cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אורסולה לה גווין
אורסולה קרובר לה גווין (באנגלית: Ursula Kroeber Le Guin; 21 באוקטובר 1929 – 22 בינואר 2018) הייתה סופרת אמריקאית, אשר כתבה בעיקר מדע בדיוני ופנטזיה, אך גם שירה, נובלות, ספרי ילדים ומאמרים, וכן תרגמה ספרים רבים לאנגלית. ידועה בכתיבתה הפמיניסטית, האנרכיסטית ובעלת המאפיינים הטאואיסטים. נחשבת לאחת מטובי סופרי הפנטזיה והמדע הבדיוני בעולם וזכתה במספר פרסי הוגו, וכן בפרסי נבולה, לוקוס, וגנדלף. ב-2003 הייתה הסופר ה-20 (והסופרת הראשונה) שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
קורות חיים
אורסולה לה גווין הייתה בתם של האנתרופולוגים אלפרד קרובר ותיאודורה קרובר, ולה שלושה אחים גדולים. הוריה עודדו את ילדיהם לקריאה, וחשפו אותם לקבוצת חבריהם שכללה ילידים אמריקאים רבים וכן את הפיזיקאי רוברט אופנהיימר שדמותו השפיעה עליה בין היתר בכתיבת הספר 'המנושל' מאוחר יותר. בגיל 9 כתבה את סיפור הפנטזיה הראשון שלה, ובגיל 11 הגישה סיפור מדע בדיוני (שלא התקבל) לכתב העת אסטאונדינג סיינס פיקשון. את תקופת שנת הלימודים האקדמית נהגה המשפחה לבלות בברקלי, ובקיצים נסעו לקישמיש בעמק נאפה שם נהגו לנפוש קבוצה של מדענים, כותבים וסטודנטים שהיו חבריהם של ההורים. היא פיתחה עניין בביולוגיה ובשירה.
לה גווין למדה בתיכון ברקלי, ולאחר מכן סיימה B.A. בספרות הרנסאנס הצרפתית והאיטלקית ממכללת רדקליף של אוניברסיטת הרווארד ב-1951, ותואר שני באותו תחום מאוניברסיטת קולומביה ב-1952. לה גווין המשיכה ללימודי דוקטורט וקיבלה מלגה ללמוד בצרפת ב-1953 - 1954.
לה גווין נפטרה ב-22 בינואר 2018 בביתה בפורטלנד, אורגון, לאחר מספר חודשי מחלה.
כתיבה
בין 1951 ל-1961 כתבה חמישה רומנים שנדחו על ידי מוציאים לאור, שסברו שאינם נגישים. באותה תקופה כתבה גם שירה.
את סיפוריה הראשונים לא כתבה בסוגת הפנטזיה, אך עלילתם התרחשה במדינה דמיונית בשם אורסיניה. בחיפוש אחר דרכים לבטא את הנושאים שהעסיקו אותה, היא חזרה לעניין שהיה לה בילדותה במדע בדיוני. בתחילת שנות ה-60 עבודותיה החלו להתפרסם. אחד מסיפוריה האורסיאניים פורסם בקיץ 1961 בגיליון של ה-'Western Humanities Review' ושלושה סיפורים נוספים הופיעו ב-1962 ו-1963 בירחון 'Fantastic Stories of Imagination' שנערך על ידי סייל גולדשמיט, אשר ערך גם את המגזין 'Amazing Stories' אשר פרסם שני סיפורים נוספים שלה, כולל אחד ממחזור המדע הבדיוני 'הייני'.
ב-1964 פרסמה את סיפורה הקצר 'מילה של התרה' (The Word of Unbinding), שהיה הראשון בסדרת הפנטזיה 'ארץ ים', הכוללת שישה ספרים ושמונה סיפורים קצרים. שלושת הספרים הראשונים בסדרה: הקוסם מארץ ים (1968), הקברים של אטואן (1970) והחוף הרחוק ביותר (1972) מכונים לעיתים 'טרילוגיית ארץ ים'. מאוחר יותר כתבה את ספרי ההמשך לסדרה - טהאנו, הרוח האחרת והקובץ 'הסיפורים מארץ ים'.
בשנים מאוחרות יותר התנסתה לה גווין גם בקולנוע. ספרה "Lathe of Heaven" עובד לסרט ב-1979. ב-1985 שיתפה פעולה עם מלחין האוונגרד דוד בדפורד בכתיבת הלברית לאופרת-החלל שלו 'ריגל 9'.
ב-1984 הייתה נטלה חלק לצד קן קסי, בריאן בות' וויליאם סטפורד בהקמת מכון אורגון לאמנות הספרות, המוכר כיום בתור מכון אמנות הספרות בפורטלנד.
מקורות השראה
לה גווין הושפעה מסופרי הפנטזיה ובכללם ג'.ר.ר. טולקין, וסופרי מדע בדיוני כגון פיליפ ק. דיק. את "שר הטבעות" של טולקין קראה באמצע שנות ה-50, והוא השפיע על כתיבתה - שכמוהו, מתאפיינת בפיתוח עדין ורחב של עולמות הפנטזיה והעולם הבדיוני שלה, תוך פיתוח של היסטוריה, גאוגרפיה, שפה ואלמנטים נוספים המקנים להם מלאות 'אמינות' רבה יותר. עם זאת, כאחת ששיטתו של טולקין השפיעה על צורת כתיבתה, היא האמינה כי לפנטזיה ולמדע הבדיוני גם תפקיד בהובלת שינויים חברתיים.
היא הושפעה גם מכותבים כגון, ורגיליוס כותבים והוגי דעות אנרכיסטים דוגמת לב טולסטוי, ופיוטר קרופוטקין, כתיבה נשית ופמיניסטית דוגמת האחיות ברונטה ווירג'יניה וולף, ספרות ילדים, וכן מספרות מיתולוגיה וספרים מתרבות המזרח הרחוק דוגמת דאו דה ג'ינג.
כשנשאלה על מקורות השראתה, השיבה:
"משלמדתי לקרוא, קראתי הכל. קראתי את כל הפנטזיות המפורסמות, עליסה בארץ הפלאות, הרוח בערבי הנחל, ואת קיפלינג. אני מעריצה את ספר הג'ונגל לקיפלינג. כשהתבגרתי גיליתי את לורד דונסני. הוא פתח בפני עולם שלם - העולם של פנטזיה טהורה. ו... התולעת אורבורוס. שוב, פנטזיה טהורה. מאוד מאוד מזינה. ואז אחי ואני נשאבנו למדע הבדיוני כשהייתי בת 11 או 12. אסימוב המוקדם, דברים כאלו. אבל לא הייתה לזה השפעה גדולה עלי. לא עד שחזרתי למדע הבדיוני וגילי את סטרג'ן - אבל בייחוד קורדוויינר סמית. קראתי את הסיפור 'שדרות אלפה רלפה' וזה גרם לי להיות, 'וואו! הדבר הזה יפהפה, וכל כך משונה' ורציתי לעשות משהו כזה."
נושאים בכתיבתה
לה גווין רתמה את הגמישות שמאפשרת הספרות הספקולטיבית, המדע הבדיוני והפנטזיה, על מנת לבחון היבטים סוציולוגיים, פסיכולוגיים, אנתרופולוגיים, מגדריים וזהותניים בתרבות ובמבנים החברתיים. רעיונות סביבתיים, פמיניסטיים ואנרכיסטיים הופיעו אף הם כנושאים חוזרים בעבודתייה.
לה גווין עסקה בסוגיות של מגדר וגזע מתוך מודעות וזווית ראייה שהושפעה מניתוחים חברתיים של נושא הזהות והחברה. מרבית הדמויות שלה הן דמויות כהות-עור, בחירה שעשתה על מנת לבטא את העובדה שמרבית בני האדם אינם לבנים. ספריה עושים פעמים רבות שימוש בתרבויות של אנשים-חוצנים על מנת לבחון תצורות של מבנים חברתיים ואת השפעתם על האינדיבידואל.
הנושא החוזר בספריה של מפגש בין תרבותי וודאי הושפע גם מכך שגדלה בבית של אנתרופולוגים ונחשפה לסיפורו של אישי, יליד אמריקאי שהוגדר בתקופתו כאינדיאני הפראי האחרון ומפגשו עם תרבות העולם הלבן. אביה היה חבר הנהלה במוזיאון האנתרופולוגיה של האוניברסיטה בה הועסק אישי כעוזר מחקר, וכאובייקט מחקר. אמה כתבה על כך ספר, אישי בין שני עולמות. אלמנטים דומים לכך באים לידי ביטוי ברבים מסיפוריה.
לה גווין הרבתה להתעסק בהיבטים שונים של חיי היום יום והשפעתם על יחידים ביחסם לעולם הפיזי וזה לזה. כך לדוגמה השפעת ניהול משק הבית וטיפול בבעלי החיים בחווה, הוא נושא מרכזי שחקרה בספרה 'טהנו'. היא הרבתה לעשות שימוש גם בנושאים הלקוחים מתוך הפסיכולוגיה היונגיאנית, לדוגמה בספרה 'הקוסם מארץ ים'. מחזור הספרים הייניים (בעולם המכונה Hain) שלה עוסק בשורה של ציוויליזציות בכוכבים שונים רחוקים ומבודדים, בעלי קשר רופף זה לזה, והיא שימשה אותה כבמה מרכזית לבחינת מפגשים בין תרבותיים.
לה גווין הרבתה לפתח בספריה רעיונות אנרכיסטיים, אותם קשרה לאמונתה הטאואיסטית, כשהיא מבקשת להציג אפשרויות חברתיות אוטופיסטיות, החורגות גם מהדמוקרטיה המוכרת כיום בעולם המערבי. רעיונות אלו פיתחה במיוחד בדמות החברה האנרכיסטית בספרה ׳המנושל׳. לצד זאת מתחה ביקורת רבה על תצורות שונות של שליטה, דיכוי וטוטליטריזם.
נושא חוזר נוסף בכתיבתה הוא הנושא הסביבתי, והאחריות של החברה האנושית על העולם בו היא חיה, בין היתר תוך הצבת חלק מהעלילות בכוכבים דלי משאבים, ואף כאלו שהפכו עניים כתוצאה מתרבויות שניצלו אותם עד תום.
ליגת העל המונגולית בכדורסל
ליגת העל המונגולית בכדורסל (במונגולית: Монголын Үндэсний Супер Лиг), הידועה בשמה הרשמי כהתאחדות הכדורסל הלאומית המונגולית (MNBA) היא הליגה המקצוענית הבכירה בענף הכדורסל במונגוליה.
העונה הראשונה הייתה 2013/14. הליגה מנוהלת על ידי "התאחדות הכדורסל הלאומית המונגולית" (Mongolian National Basketball Association) ומשחקות בה 12 קבוצות. המשחקים נערכים ב-2 חטיבות ובסיום העונה הסדירה מתקיימות משחקי פלייאוף.
Don't Forget to Remember Me
Don't Forget to Remember Me (בעברית: אל תשכח לזכור אותי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד, מתוך אלבום הבכורה שלה, Some Hearts. השיר יצא לאור ב-13 במרץ 2006, על ידי חברת התקליטים אריסטה רקורדס, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השני במצעד שירי הקאנטרי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מורגן סטפלטון, קלי לאבלייס ואשלי גורלי והופק על ידי מארק ברייט. בשיר מדברת אנדרווד על כך שהיא מתכוונת לעזוב את הבית שלה, לאחר שסיימת את לימודה בבית ספר תיכון. אמה אומרת לה "לא לשכוח לזכור אותה", בעת שתתחיל לחיות את החיים שלה.
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-13 מיליון השמעות.
הצלחה
השיר זכה להצלחה רבה, כאשר הגיע למקום השני במצעד שירי הקאנטרי ולמקום הרביעי במצעד שירי הקאנטרי של קנדה. כמו כן, זכה השיר בפרס מוזיקת הקאנטרי של ASCAP, בקטגוריית "שיר השנה המבוצע ביותר", בטקס שהתקיים בשנת 2007.
איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מחצי מיליון עותקים במדינה.
אוטילי פוהל
אוטילי פוהל (בגרמנית: Ottilie Pohl, לבית לויט; 14 בנובמבר 1867 – 2 בדצמבר 1943) הייתה פוליטיקאית ופעילה סוציאליסטית גרמנייה, שהשתתפה בהתנגדות הגרמנית לנאציזם.
ביוגרפיה
אוטילי לויט נולדה בשונוולד למשפחה יהודית. היא עבדה ככובענית ועברה לברלין. היא התחתנה עם וילהלם פוהל בשנת 1893 ונולדו להם שני ילדים. בשנת 1915 נפטר בעלה.
פעילות פוליטית
בשנת 1890, עם תום החוקים האנטי-סוציאליסטיים של ביסמרק, הצטרפה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה והפכה לנציגתם בברלין-מואביט. פוהל התנגדה למלחמת העולם הראשונה, היא הפיצה את עלוני הליגה הספרטקיסטית ובשנת 1917 שינתה את תמיכתה למפלגת העצמאות הסוציאל-דמוקרטית. בשנת 1920 היא נבחרה ליועצת העיר של אותה מפלגה בברלין-טירגארטן.
לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, עבדה פוהל עם קבוצת "רוטה הילפה" (Rote Hilfe) לתמיכה בקורבנות רדיפות נאצים ולוחמי התנגדות בכלא או במסתור. הקבוצה כללה גם את רוזה לינדמן ונשים אחרות.
פוהל נעצרה באוגוסט 1940 בגין סיוע לקומוניסט ולוחם ההתנגדות הגרמני רודולף הולמאייר. היא נידונה ל 8 חודשי מאסר. עם שחרורה בשנת 1941 המשיכה לעסוק בפעילות פוליטית מחתרתית. ב־19 בנובמבר 1942 היא נעצרה על ידי הגסטפו, רכושה הוחרם והיא גורשה לטרזיינשטט, שם נפטרה בשנה שלאחר מכן.
אוטילי פוהל מונצחת על לוח זיכרון בביוסלשראסה 43. רחוב על שם אריך לודנדורף בטירגארטן הוחלף ונקרא על שמה (Pohlstraße) לכבודה בשנת 1947.
נערי הסווינג (סרט)
נערי הסווינג (באנגלית: Swing Kids) הוא סרט היסטורי אמריקאי משנת 1993, מסוגת דרמה וג'אז, המבוסס על סיפורם של נערי הסווינג בגרמניה במהלך שנות השלושים (מעליית הנאצים עד תחילת מלחמת העולם השנייה). הסרט בוים על ידי תומאס קרטר, ונכתב על ידי ג'ונת'ן מארק פלדמאן. בסרט מככבים כריסטיאן בייל, רוברט שון לאונרד ופרנק וויילי.
הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-5 במרץ 1993. תקציב הסרט היה כ-12 מיליון דולר, והוא הרוויח ממכירות הכרטיסים כ-5.6 מיליון דולר. הסרט קיבל דירוג חיובי של 43% מהאתר "Rotten Tomatoes". אורך הסרט הוא כ-112 דקות ושפתו היא אנגלית.
רקע היסטורי
בשנות השלושים העדיפו בני הנוער הגרמנים את התרבות הפופ האמריקאית והבריטית. בני הנוער הסתובבו במועדונים תת-קרקעיים חשאיים שבהם להקות ניגנו מוזיקה מתנדנדת והקשיבו למוזיקה של זמרים, ביניהם בני גודמן ודיוק אלינגטון. כותב הסרט, ג'ונת'ן מארק פלדמאן, ביסס את הסרט על סצנת "נערי הסווינג" בגרמניה הנאצית.
תקציר העלילה
הסרט מתרחש בגרמניה של שנת 1939. הסרט מספר על פיטר ותומאס, שני חובבי מוזיקת סווינג בני 17 שמקשיבים למוזיקה אמריקאית ורוקדים לצליליהם של מוזיקאים יהודים ושחורים. בזמן שחבריהם מצטרפים לתנועת הנוער "היטלר יוגנד", מנסים השניים לא להיכנע ללחץ החברתי, אך לאט לאט תומאס נשבר ומתחיל להסגיר לגסטפו את בני משפחתו ואת חבריו לסלון הריקודים.
ביקורות
על פי אתר "הניו יורק טיימס", הסרט לא זכה להצלחה קופתית גדולה, אך זכה לביקורות משבחות על דיוקו ההיסטורי.
על פי אתר "Rotten Tomatoes", הסרט קיבל דירוג חיובי של 43%.
פסקול הסרט
פסקול הסרט כלל כ-16 שירי סווינג, ביניהם "It Don't Mean a Thing (If It Ain't Got That Swing)" ו"ביי מיר ביסטו שיין".
קורות חיים
קורות חיים (בלעז: רזוּמה, מצרפתית: Résumé; מופיע גם בקיצור CV, שהוא ראשי התיבות של הביטוי הלטיני Curriculum Vitae) הוא מסמך המציג אדם על פי עובדות הנוגעות לפרטיו האישיים, לעבר שלו, ולתכונות הקשורות אליו. מסמך קורות חיים נפוץ במיוחד בתחום התעסוקתי – הוא נשלח על ידי אדם למעסיקים פוטנציאליים ומאפשר להם להעריך את מידת ההתאמה של המועמד להעסקה. קורות חיים משמשים גם אנשים המעוניינים להציג עצמם בפני ציבור כלשהו, לדוגמה, אישיות פוליטית בפני ציבור בוחריה, סופר בפני קוראיו, וכדומה. זהו כרטיס ביקור מקיף שלהם בו הם מציגים פרטים אישיים ורצף כרונולוגי ומתומצת של אירועים בעברם.
קורות חיים תעסוקתיים
במסמך זה מציג השולח את פרטיו האישיים, השכלתו וכישוריו המקצועיים. זוהי נקודת המפגש הראשונה בין המעסיק והמועסק הפוטנציאליים ועל כן חשיבותו רבה. סינון המועמדים הגדול ביותר על ידי המעסיק נעשה בשלב זה - ישנן משרות להן מתקבלות מאות קורות חיים. מועמד שצלח את שלב זה יזומן בדרך כלל לראיון בחברה (או ירואיין קודם לכן בטלפון).
המסמך מהווה נושא נפוץ במסגרות שונות הקשורות לשוק העבודה, בהן משיאים עצות מגוונות איך כדאי לכתוב קורות חיים באופן יעיל, שישיגו את המטרה שלשמה נכתבו.
פרטי המסמך
מאחר שכל מסמך משקף הן את האדם הכותב אותו, הן את המעסיק הפוטנציאלי והן את המשרה המוצעת, יכול הכותב להחליט אילו מהסעיפים רלוונטיים לגביו, ויכול לשנות את סדר הופעתם במסמך. יש כאלה המכינים מספר מסמכים שונים, עם הדגשים התואמים את המשרה והמעסיק אליהם הם פונים.
לעיתים מצרפים לקורות החיים מכתב נלווה (במדינת ישראל אין דרישה שכזו ברוב התפקידים במשק), בו מספר האדם מדוע הוא חושב שהוא מתאים למשרה המוצעת.
קורות חיים במתכונת אחידה הוא חלק חשוב בEuropass.
תיק עבודות
במקצועות תעסוקה שונים, בעיקר בתחום האמנות והעיצוב, מקובל להגיש בד בבד עם קורות החיים גם קבצים נוספים המהווים "תיק עבודות" / פורטפוליו ומשקפים את ניסיונו, יכולותיו ועברו של המתמודד בפני המעסיקים הפוטנציאליים. אצל אמנים, תיק העבודות יכיל עבודות של ממש, בין אם צילומים שלהן או תיעודים שלהן. אצל אנשים אחרים, תיק העבודות יכול להיות מורכב מפרסומים שונים של דברים שעשו, למשל כתבות שפרסם עיתונאי, סדנאות שהעביר מרצה ועוד.
קורות חיים בפני ציבור
קורות חיים משמשים גם כרטיס ביקור של אדם, בבואו להציג עצמו בפני ציבור אליו הוא מעוניין להיחשף. כך למשל, חברי הכנסת מציגים אותם באתר הכנסת, נשיא המדינה הנבחר מציג אותם באתר נשיא המדינה, סופר מציג אותם כדי לקדם את ספרו, חברה כלכלית מציגה את בכיריה, תוכנייה של הצגת תיאטרון מציגה את העבר של כל אחד ממשתפי ההצגה, וכך הלאה.
קורות חיים באינטרנט
סוג נוסף של שירות קורות חיים אינטרנטי הם אתרים / תוכנות לכתיבת קורות חיים או רשתות חברתיות כדוגמת LinkedIn.
קורות חיים מעוצבים
בעידן של מיתוג אישי והצורך לבלוט מבין כלל קורות החיים שנשלחות למעסיק פוטנציאלי, נולד הצורך לשדרג את קורות החיים ולשלב בהם אלמנטים חדשניים ומיוחדים כמו עיצוב ייחודי של קורות החיים, תמונות ועוד. אם קורות החיים מתפרסמים כדף אינטרנט, נהוג לשלב קישורים לדפי אינטרנט רלוונטיים אחרים ואף לצרף סרטוני וידאו. ישנם מעסיקים הנרתעים מקורות חיים מעוצבים, ולכן שימוש בהם עלול, במקרים מסוימים, לפגוע בסיכויי המועמד לקבל את המשרה.
אמת ושקר בקורות חיים
סקרים ומחקרים המתפרסמים מעת לעת, מעלים ממצאים הנוגעים לדיוק במסירת פרטים בקורות חיים תעסוקתיים. הממצאים מצביעים על כך שקיימת תופעה נרחבת של "שיפוץ" קורות חיים, אם בדרך של הגזמה, הסתרה של פרטים או ציון פרטים שהם שקר מוחלט. סעיפים בהם יש נטייה לסלף: גיל, השכלה, ניסיון עבודה. במקרים מסוימים התברר כי אקדמאים נמנעו מלהציג את מלוא השכלתם וכישוריהם מחשש שייחשבו כבעלי "כישורי יתר".
כתיבת דבר שקר בקורות חיים יכולה להחשב עבירה פלילית, ובעבר הוגשו כתבי אישום נגד אנשים שזייפו פרטים בקורות חייהם. מומחים בתחומי התעסוקה אף מציינים כי דבר שקר כזה בדרך כלל מתגלה, ועלול לגרום לפיטורי המועמד שהתקבל לעבודה על סמך שקריו או הגזמותיו.
איזבל הרלה
איזבל הרלה (בגרמנית: Isabelle Härle; 10 בינואר 1988, באד זאולגאו) היא שחיינית עבר גרמניה. היא השתתפה בתחרויות בשחייה במים פתוחים וזכתה באליפויות העולם בתחרויות קבוצתיות.
ביוגרפיה
בשנת 2011 באליפות העולם בשנגחאי יחד עם תומאס לורץ ויאן וולפגארטן, היא זכתה במדליית ארד בתחרות הקבוצתית לחמישה קילומטרים עם תוצאה 57:44.2 דקות אחרי ארצות הברית (57:00.6 דקות) ואוסטרליה (57:01.8 דקות).
בשנת 2013 באליפות העולם בברצלונה, היא זכתה בזהב בתחרות הקבוצתית יחד עם תומאס לורץ וכריסטיאן רייכרט עם תוצאה 52:54.9. בשחייה אישית ל-5 ק"מ היא הייתה חמישית.
באליפות העולם בקאזאן 2015, היא זכתה בזהב בתחרות הקבוצתית יחד עם רוב מופלס וכריסטיאן רייכרט עם תוצאה 55:14.4.
באליפות אירופה 2014 היא ניצחה בשחייה ל-5 ק"מ במסלול הרגאטה ברלין-גרונאו ב-57:55.7 דקות לפני שרון ון רוונדאל ההולנדית (58:29.9 דקות) והספרדייה מיריה בלמונטה (58:41.4 דקות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הרלה השתתפה בתחרות ל-10 ק"מ במים פתוחים וסיימה במקום השישי.
טורצ'ווד
טורצ'ווד (באנגלית: Torchwood) היא סדרת טלוויזיה בריטית המשודרת בערוץ שידורי ההבחנה הגבוהה (HDTV) של הבי.בי.סי. העונה הראשונה וחצי מהעונה השנייה שודרו ברשת BBC3, חצייה השני של העונה השנייה שודר ב-BBC2 והעונה השלישית שודרה ברשת BBC1 ו-BBC AMERICA ביולי 2009. הסדרה עוסקת במדע בדיוני והיא סדרת בת מצליחה של "דוקטור הו".
שלוש העונות הראשונות שודרו בישראל במסגרת שידורי yes stars Action ולאחר מכן בשידורים חוזרים ב-yes Sci Fi. כיום משודרת העונה השלישית ב-HOT VOD.
הפקה
עד כה הופקו לסדרה ארבע עונות:
בשתי העונות הראשונות היו 13 פרקים, עם סיפורים סגורים בפני עצמם (Stand Alone) בכל פרק או זוג פרקים.
העונה השלישית, שנקראה "ילדי כדור הארץ", תוכננה כמיני סדרה בשידור יומי וכללה חמישה פרקים בלבד שהציגו סיפור עלילה מתמשך. היא זכתה להצלחה רבה עם ממוצע של 5 מיליון צופים.
העונה רביעית נקראת "יום הנס" וכוללת עשרה פרקים. בעקבות המימון האמריקאי הסדרה יצא מגבולות קארדיף והתרחשה גם במיקומים בינלאומיים שונים, כולל ארצות הברית. ג'ון בארומן ואיב מיילס בתפקידם כג'ק וגוון, משחקים בכול העונות.
עלילה
עלילת הסדרה עוסקת בקבוצת אנשים המשתייכים לארגון הבדיוני "טורצ'ווד" (Torchwood - אנגרמה של Doctor who), שהקימה המלכה ויקטוריה, בעלילת משנה בסדרת המקור דוקטור הו (עונה שנייה, פרק שני), כדי לתפוס טכנולוגיות של חוצנים. תפקיד הקבוצה, הידועה כטורצ'ווד 3 (טורצ'ווד הראשונה נהרסה בקרב בפרק "יום הדין", המסיים את העונה השנייה של הסדרה דוקטור הו, טורצ'ווד השנייה נמצאת בגלאזגו והרביעית נעלמה) לשמור ולנטר קרע במרחב החלל-זמן הנמצא מתחת לעיר קארדיף בוויילס, ולהשתמש בטכנולוגיות חוצניות ה"נסחפות" ממנו.
הסדרה היא בעלת אופי אפל יותר מ"דוקטור הו", מיועדת לקהל צופים מבוגר יותר ומכילה מינון גבוה יחסית של מין ואלימות.
קלאודיה ג'ריני
קלאודיה ג'ריני (באיטלקית: Claudia Gerini; נולדה ב-18 בדצמבר 1971) היא שחקנית איטלקייה.
טורצ'ווד
עונה 2
לאחר עזיבתו של ג'ק, גוון תפסה את מקומו כמנהיגת הצוות עד חזרתו. כשחזר, גילה ג'ק שגוון התארסה לריס. במהלך העונה הצטרפה מרתה ג'ונס, דמות נוספת מ"דוקטור הו", לצוות טורצ'ווד והחליפה לזמן קצר את אוון בתור הקצינה הרפואית של הצוות. ריס, ארוסה של גוון, גילה על טורצ'ווד במהלך העונה השנייה, אך זה לא הפריע לו להינשא לגוון, למרות שלא אהב את העניין. לקראת סוף העונה אוון נורה ומת אז ג'ק החליט להחזיר אותו לחיים בעזרת הכפפה השנייה אבל הוא לא מחזיר רק את אוון לחיים אלה גם את "המוות" שהשתלט עליו באפלה שאחרי המוות, בסוף הפרק אוון מצליח לנצח אותו והאנרגיה של ה"מוות" התחילה להיעלם מגופו. בסוף העונה נפרדנו משתי דמויות - אוון הארפר וטושיקו סאטו, אשר הלכו לעולמם ונהרגו. במהלך העונה הופק פרק מיוחד בו נחשפנו לעברם של הדמויות וזכינו לראות איך בדיוק הם פגשו את טורצ'ווד והצטרפו לצוות.
קלאודיה ג'ריני
ביוגרפיה
ג'ריני נולדה ברומא, ב-1985 זכתה בתחרות היופי לנערות "Miss Teenager", לאחר מכן הופיעה בכמה פרסומות בטלוויזיה.
בשנות ה-80 היא גם החלה להופיע בקולנוע, ב-1991 שיחקה בסרט המתח "Favola Crudele" עם ג'ון סאבאג', ב-2003 הופיע בסרט האמריקאי "תחת שמש טוסקנה", ב-2004 גילמה את אשתו של פונטיוס פילאטוס בסרט "הפסיון של ישו", בשנה זו גם שיחקה בסרט "Non ti muovere" לצד פנלופה קרוז שהוצג בפסטיבל קאן.
טורצ'ווד
עונה 3: ילדי כדור הארץ
בעונה השלישית מככבים יאנטו ג'ונס, גוון קופר וג'ק הרקנס כצוות טורצ'ווד, כאשר ברקע עוזר גם בעלה של גוון, ריס ויליאמס. בתחילת העונה, אנו מתוודים ליצירת קשר משא ומתן ב-1965 בין גורם חוצני לבין מספר אזרחים בכדור הארץ - כאשר הם מעבירים לאותם חייזרים 12 ילדים, שלעולם לא נראים בשנית על פני הכוכב. כיום, נדמה שאותו גורם מאיים חזר - כאשר כל ילדי כדור הארץ מתחילים לדקלם באנגלית "אנחנו באים" ("We... We Are... We Are Coming..."). ארגון טורצ'ווד מנסה לברר מה הגורם לכך - תוך כדי קבלת נתון מפתיע: בעוד כל ילדי העולם נצפו כשהם אומרים את המילה, צולם בבית משוגעים באנגליה מבוגר כבן 55 שמדקלם ביחד עם הילדים. במקביל, מתקבלת הוראה לחיסול מיידי של ארגון טורצ'ווד - על מנת למנוע את התערבותם בניהול הפרשה. משרד הפנים, ובראשותו ג'ון פרובישר - שולח את ג'ונסון, מתנקשת מטעם הממשלה, לדאוג להשבתת הארגון.
בראשותו של ג'ון פרובישר ובפיקוחו של ראש הממשלה, בריאן גרין, מנוהל משא ומתן עם הזן הפולש והם מציבים דרישה נוראית ואכזרית, הנוגעת בילדים של כדור הארץ כולו. בינתיים, ארגון טורצ'ווד מנסה בקושי רב ותוך כדי הימלטות מהמחסלים מטעם השלטון, להביס את ה-456 (זן החייזרים נקרא כך כיוון שהוא מדבר עם בני האדם באמצעות תדר ברדיו שמספרו 456), כאשר במקביל הם מגלים שגוון בהריון, שאותו קלמנט מקדונלד, המבוגר מבית המשוגעים, מכיר את ג'ק בנסיבות טראומטיות, שעל מנת להמשיך בחקירתם הם חייבים לקחת לשירותם את המזכירה של שר הפנים - לויס הביבה, ושהקרב בין בני האדם לגזע הפולש דורש וידרוש קורבנות רבים. במהלך העונה מערכת היחסים של ג'ק ויאנטו מתפתחת ועוברת עליות ומורדות ובפרק הרביעי של העונה אנחנו נפרדים מיאנטו ג'ונס שנחנק על ידי גז שמשחררים ה-456 בקטע קורע לב.
קלאודיה ג'ריני
ביוגרפיה
בשנת 2006 שיחקה בסרטו של ג'וזפה טורנאטורה "אישה אלמונית".
טורצ'ווד
עונה 4: יום הנס
בעונה הרביעית של טורצ'ווד - המוסד מתפרק לגמרי לאחד שחבריו היחידים שנותרו בחיים הם ג'ק הרקנס, גוון קופר ובאופן חלקי גם בעלה - ריס ויליאמס. מייל מסתורי שמגיע אל סוכנות הביטחון האמריקאית CIA, ובו המילה "טורצ'ווד", מושך שניים מסוכני הארגון - רקס מת'סון ואסתר דארמונד, שמתחילים לחקור אודות הארגון הנשכח. טורצ'ווד מתאחד כאשר בדיוק באותה שעה שבה נשלח המייל, מתחיל תהליך מסתורי בשם "יום הנס" - כאשר המוות נעלם כליל מן העולם והאוכלוסייה מתחילה להתעצם בקצב מסחרר במשך זמן רב. כל זאת מתרחש בדיוק כאשר אוסוולד דיינס, אנס ומורה לשעבר - מוצא להורג, אך כמובן שההוצאה להורג נכשלת בעקבות יום הנס, ולכן הוא נשאר בחיים, ובהמשך באמצעות התקשורת זוכה להמון כוח. במשך תקופה ארוכה, מנסים חברי ארגון טורצ'ווד לגלות מה עומד מאחורי יום הנס, מה המטרה שלשמה אורגן וכיצד ניתן למנוע אותו.
העונה בוחנת את בני האדם מכמה היבטים שונים - ההתנהלות הפוליטית, החברתית והביטחונית שלנו במצבים כמו אלו של פיצוץ אוכלוסין מועמדת למבחן, ועליה יכולים לרכב בדרך אל האושר או אל חיים נצחיים של סבל. מה קורה כאשר התעללות בבני אדם יכולה להיות ממושכת ואכזרית - אך עדיין לא תיחשב לרצח? כיצד מתמודדים עם מצבים שבו את מיטות החולים ממלאים אנשים שהיו אמורים למות מזמן? וכיצד יראה העולם כאשר בני האדם כולם יכנסו למלחמת קיום שלא תיגמר עד שתתגלה האמת מאחורי "יום הנס".
קלאודיה ג'ריני
ביוגרפיה
ב-2012 שיחקה בסדרת הטלוויזיה ההיסטורית "Labyrinth" העוסקת בצרפת של ימי הביניים.
היא דיבבה את מרינה בדיבוב לאיטלקית של הסרט "סינבד: אגדת שבעת הימים" ואת ברבי ב"צעצוע של סיפור 3". היא הייתה בין המנחים של פסטיבל סן רמו 2003.
תעודת בגרות
תעודת בגרות היא תעודה מטעם משרד החינוך של ישראל המעידה על מילוי הדרישות הלימודיות להצלחה בבחינות הבגרות הנערכות בדרך כלל בבתי ספר תיכוניים בישראל. תעודת הבגרות היא מדד פורמלי נפוץ להשכלה ברמה תיכונית של אדם במדינת ישראל. שימושה העיקרי של תעודת הבגרות הוא כמדד להערכת התאמתו של אדם ללימודי תואר ראשון בישראל וכחלק מתנאי הקבלה. לעיתים קרובות משוקלל הציון הממוצע של תעודת הבגרות יחד עם ציון הבחינה הפסיכומטרית והציון המשוקלל של שניהם משמש לקביעת הקבלה. יצוין כי קיימות גם אפשרויות קבלה לתואר ראשון ללא תעודת בגרות.
נושאי הלימוד הנדרשים לתעודה מוגדרים ב"יחידות לימוד" המאפיינות הן את מידת ההעמקה במקצוע, רמת קושי הבחינה והן את מספר שעות הלימוד באותו המקצוע. טווח הרמות למקצועות השונים הוא בדרך כלל בין 1 יחידת לימוד ל־5 יחידות לימוד. במקרים רבים, היקף הלימודים ליחידת לימוד אחת מוערך בכ־90 שעות לימוד בכיתה. מי שלא ניגש לבחינות הבגרות (או ניגש רק לחלק מהבחינות הדרושות) וסיים 12 שנות לימוד, זכאי לתעודה ממשרד החינוך הנקראת "תעודת גמר תיכון".
מעסיקים בשוק העבודה דורשים לעיתים תעודת בגרות, כחלק מתנאי הקבלה למקום העבודה.
היסטוריה של תעודת הבגרות בישראל
הראשונים להעניק השכלה תיכונית עברית בארץ; הגימנסיה 'הרצליה' תל אביב-יפו (1905), הגימנסיה 'העברית' (רחביה) בירושלים (1909) ובית הספר 'הריאלי' בחיפה (1913). מנהלי בתי הספר התיכונים השקיעו מאמצים כבירים על מנת לקבל אישור פורמלי כבר מתקופת השלטון העות'מאני וגם לאחר הכיבוש הבריטי המשיכו במשימה זו. בשנת 1923, לאחר הקמת הממשל האזרחי, הוענק אישור רשמי מטעם השלטון הבריטי על תעודת הבגרות בגימנסיה הרצליה והגימנסיה העברית בירושלים, בית הספר הריאלי בחיפה קיבל אישור דומה בשנת 1927. אולם, בקיץ 1928 הממשל הבריטי הכריז כי יחדל מלחתום על תעודות הבגרות של בתי הספר התיכונים ודרש כי בוגרי התיכונים יעברו את בחינות הבגרות של 'המועצה להשכלה גבוהה' (Board of Higher Education). לאחר דרישת הממשל הבריטי החלו דיונים בנושא, אולם 'מאורעות תרפ"ט' ו'הספר הלבן (של פספילד)' טרפו את האפשרות לפיקוח בשיתוף הפקידות המנדטורית. כאשר הוקמה הוועדה, בראשות פרופ' אברהם הלוי פרנקל באוקטובר 1933, היא הפכה לאחד הגורמים המרכזיים האחראים על איכות החינוך בבתי הספר התיכונים בארץ. הקמת הוועדה לוותה בדיונים ממושכים עד להסכמתה של מחלקת החינוך של היישוב לקבל על עצמה את תנאי הפיקוח של האוניברסיטה העברית בירושלים. ההסכמה שהתקבלה מידי מחלקת החינוך העברית ובתי הספר התיכונים, הפכה את האוניברסיטה לגורם העיקרי בכל הקשור לקביעת תוכניות הלימוד בבתי הספר עד להקמת מדינת ישראל.
באותה התקופה, ד"ר יוסף לוריא בתפקידו כמנהל מחלקת החינוך של ההסתדרות הציונית הקים ועמד בראש צוות שקבע את מבנה בחינות הבגרות בחינוך היהודי בארץ ישראל. צוות זה אימץ את המקובל במרכז אירופה וקבע שני מסלולים לבגרות: במהלך השנים נוספו מגמה חברתית/כלכלית, מגמה ביולוגית ומגמות נוספות. אחרי קום המדינה נוספה בחינת חובה באזרחות.
בשנת 1966 שונתה צורת התעודה והיא הודפסה לראשונה במדפסת, על נייר משובח הנושא את סמל המדינה. בשנת 1977 פורסם חוזר מיוחד א' (תשל"ז) "החטיבה העליונה: עקרונות, לימודים בחינות" אשר שינה את מבנה הבחינות, וקבע יחידות לימוד במקום מגמות.
זכאות לתעודת הבגרות
אחת מדרישת המינימום לקבלת תעודה היא בחינה על 7 מקצועות שונים אותם מרכיבות 16 יחידות לימוד קבועות שאין אפשרות לשנותן. בנוסף חובה ללמוד מקצוע אחד המוגדר "תרבות עולם", מקצוע אחד ברמה מוגברת (4 יחידות ומעלה, חובה או בחירה אך לא אנגלית) ולפחות 21 יחידות לימוד בסך הכל. בפועל, לרוב מספיק למילוי דרישות אלה מקצוע בחירה אחד ברמה של 5 יחידות, שכן כמה מהן יכולות להתמלא בעזרת אותו מקצוע. בחירת המקצוע הזה היא חופשית ונעשית מתוך מגוון רחב של מקצועות. ניתן להגביר גם מקצועות חובה.
מקצועות הבחירה משתנים מנבחנים אקסטרנים לאינטרנים. ניתן להיבחן על עוד מקצועות לימוד מעבר ל־7 מקצועות החובה.
להלן מקצועות החובה: בנוסף, אלא אם בפטור מיוחד, תעודת בגרות תונפק (בבתי ספר) רק אם התלמיד לקח חלק בפרויקט מחויבות אישית.
זכאות חריגה לבגרות
תלמיד יכול להיות זכאי לתעודת בגרות גם אם קיבל במקצוע אחד מבין המקצועות בהם עליו להיבחן ציון בטווח 45 – 54, כל עוד זהו הנכשל היחיד והוא אינו בהבעה עברית (ליהודים) או בערבית (לערבים או לדרוזים).תלמיד יכול להיות זכאי לתעודת בגרות גם אם קיבל במקצוע אחד מבין המקצועות בהם עליו להיבחן ציון בין 5 – 44 בשלושת התנאים הבאים (תקנות הקומפנסציה): למרות תנאים אלו, חלק מהמוסדות האקדמיים אוסרים על קבלת ציון נכשל במתמטיקה ואנגלית. כלומר, אם מועמד נכשל במתמטיקה או אנגלית וקיבל תעודת בגרות מלאה על פי תקנות הקומפנסציה, עדיין לא יוכל להתקבל לחלק מהמוסדות האקדמיים שדורשים ציון עובר במקצועות אלה.
אחוזי הצלחה
בשנת הלימודים תשי"ז (1957-1956) הגיע אחוז ההצלחה בבחינות הבגרות ל־66%. בבתי ספר תיכון מוכָָָּרים הגיע אחוז ההצלחה ל־79%, כאשר בשנת הלימודים תשט"ז (1956-1955) הצליחו 77%. לעומת זאת בתיכונים במגזר הערבי רוב הנבחנים נכשלו. משרד החינוך טען על כן שאין מקום להוריד את רמת הבחינות ובמקום זאת יש לכוון בוגרי בתי ספר יסודיים שאינם מתאימים ללימודים עיוניים למסלולי לימוד שאינם כוללים בחינות בגרות.
על פי דוח מרכז אדוה, בישראל ב־1980 רק 20% מכלל בני ה-17 היו זכאים לתעודת בגרות, ב־1990 אחוז הזכאות עמד על 30%, ב־2000 על 40%, וב־2013 על 53.4%.
בשנת 2005 היישובים שהובילו בזכאות מכלל קבוצת הגיל היו שוהם (84.65%), משגב (84.19%), ומכבים־רעות (80.92%), והיישובים בתחתית טבלת הזכאות הם עראבה (18.95%), ביתר עילית (26.98%), ורהט (30%).
על פי נתוני משרד החינוך, ב־2008 שיעור הזכאים לבגרות מתוך כלל הניגשים (83,866 תלמידים) עמד על 62%.
מסלול לימוד אינטרני
מסגרת הלימודים העיקרית לשם קבלת תעודת בגרות בישראל היא בית הספר התיכון. מסגרת לימודים זו קרויה אינטרנית מלשון Internal – פנימי. במהלך הלימודים בבית הספר התיכון רוכש התלמיד את השכלתו החל מכיתה י'. במשך כל שנות הלימודים בתיכון, מגיש בית הספר את תלמידיו בהדרגה לבחינות הבגרות. הנבחן נחשב תלמיד תיכון עד וכולל מועד ב' בכיתה י"ב (יולי בשנת הלימודים בה סיים לימודיו).
במסגרת זו, חלק משקלול הציון הסופי בכל שאלון בחינה הוא ציון הניתן על ידי בית־הספר, ונקרא ציון בית ספרי ומכונה ציון מגן, או בקיצור מגן בסלנג. המונח המקובל במשרד החינוך הוא ציון הגשה (כיוון שזהו ציון איתו ניגשים לבחינת הבגרות עצמה). ציון ההגשה נקבע על־פי דרישות המורה ודרישות בית־הספר מהתלמיד במקצוע הבגרות. חלקו של "ציון ההגשה" בציון הבגרות הסופי שונה בכל מקצוע.
תלמידי תיכון רגילים לא משלמים עבור הבגרויות לאחר שבג"ץ קבע שאסור למשרד החינוך לגבות מהם תשלומים על מבחני הבגרות.
אם תלמיד נבחן מספר פעמים באותו מבחן, הציון הגבוה מהם נחשב ויכנס לתעודת הבגרות. כלל זה תקף עבור תלמידי בית ספר בלבד.
זכאי לתעודת בגרות תלמיד בבית הספר הממלא תנאים אלו:
דאפי (זמר)
קוסטנדינוס קונטוסטבלוס (באנגלית: Costadinos Contostavlos; נולד ב־11 ביוני 1987) או בשם הבמה שלו דאפי (באנגלית: Dappy) הוא ראפר בריטי. דאפי נחשב כיום כאחד הראפרים המובילים והמוערכים ביותר בבריטניה.
תעודת בגרות
מסלול לימוד אינטרני
בנוסף יש אפשרות לבחינה במקצועות חלופיים ובהם:
נבחרת מקסיקו בכדורסל
נבחרת הגברים של מקסיקו בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של מקסיקו ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל של מקסיקו.
תעודת בגרות
מסלול לימוד אינטרני
במסלול האינטרני מוצע גם מסלול מב"ר (מסלול בגרות רגיל) שמיועד לתלמידים מתקשים בעלי מוטיבציה גבוהה ללמידה. במסלול זה בית הספר מתחייב, תוך הבטחת התלמיד על התנהגות ורצון ללמוד, להוביל אותו לבגרות מלאה. מקצוע מוגבר ברמת 5 יח"ל נבחר על ידי בית הספר, מתמטיקה נלמדת ברמת 3 יח"ל ואנגלית ברמת 3/4 יח"ל.
דאפי (זמר)
האלבום הראשון-Bad Intentions
אלבום הסולו הראשון של דאפי יצא בשנת 2012 וכלל בתוכו את להיטיו הגדולים Rockstar בשיתוף הפעולה עם בריאן מיי, Good Intentions וNo Regrets.
תעודת בגרות
נבחן משנה אינטרני
נבחן משנה אינטרני הוא בוגר תיכון שסיים בהצלחה 12 שנות לימוד, ונבחן במסגרת לימודיו בבחינת בגרות אחת לפחות. נבחני משנה אינטרניים נבחנים בתנאים דומים לנבחנים אקסטרניים: ציונם הסופי אינו כולל ציון הגשה, והם אינם רשאים להיבחן בבחינות בעל־פה ובבחינות מעבדה. בניגוד לנבחנים אקסטרניים, הם נבחנים בבתי הספר בהם למדו בעבר.
נבחרת מקסיקו בכדורסל
הישג השיא של הנבחרת הוא המקום השלישי במשחקים האולימפיים בשנת 1936.
דאפי (זמר)
חיים אישיים
דאפי נעצר לאחר שנאשם בהתעללות בחברתו מימי התיכון ואימם של 2 בניו גינו ומיילו.
תעודת בגרות
מסלול לימוד אקסטרני
נבחנים שאינם לומדים בבית הספר, יכולים להיבחן בבחינות הבגרות במסלול הנקרא אקסטרני (מלשון External – חיצוני בלעז, כלומר חיצונית למערכת בתי הספר הציבוריים). המסלול האקסטרני שונה מהותית מהמסלול האינטרני, אך שניהם מובילים לקבלת אותה תעודת בגרות.
נבחרת מקסיקו בכדורסל
הנבחרת השתתפה 5 פעמים באליפות העולם בכדורסל והישג השיא שלה במסגרת זו הוא המקום השמיני בשנת 1967.
תעודת בגרות
מסלול לימוד אקסטרני
בישראל תעשייה ענפה של בתי ספר לשיפור בגרויות המיועדים בין השאר לנבחנים אקסטרניים:
נבחרת מקסיקו בכדורסל
בשנת 1976 התמודדה נבחרת מקסיקו במשחקים האולימפיים בפעם האחרונה ומאז לא הצליחה להעפיל שוב למשחקים האולימפיים.
תעודת בגרות
מסלול לימוד אקסטרני
נבחן אקסטרני נדרש לפתוח "תיק נבחן חיצון" בשלוחת בחינות של משרד החינוך. לאחר צעד בירוקרטי זה יכול הנבחן לגשת באופן עצמאי לבחינות בגרות, ללא תלות בבית ספר. בנוסף, לנבחנים אקסטרניים אין ציון מגן, והציון הסופי נקבע על פי תוצאת הבחינה בלבד. בשונה מתלמידי בית ספר אינטרניים, לנבחן אקסטרני נחשב הציון האחרון בלבד ולא הגבוה ביותר.
משנת 2006 כמעט כל חומר הלימוד ובחינת הבגרות לאינטרנים ולאקסטרנים זהה לחלוטין מלבד סמלי השאלונים. קיימים מספר מקצועות שאינם אפשריים במסלול האקסטרני, או שיחידות הלימוד שניתן להשלים בהם מועטות יחסית.
הצטיינות בבגרות
תלמידים יקבלו תעודת הצטיינות ממשרד החינוך אם יעמדו בכל הדרישות המצטברות האלה:
וולוו PV444 / PV544
PV444 / PV544 היא מכונית משפחתית, 2 דלתות, 4 נוסעים, הושקה בספטמבר 1944, ויוצרה על ידי חברת וולוו השוודית מהשנים 1947–1966. דגם PV444 יוצר משנת 1947 עד שנת 1966 ודגם PV544 משנת 1958 עד 1966.
היסטוריה
סדרת המכוניות הראשונה שייצרה וולוו, נקראה ÖV4 ("עגלה פתוחה - 4 צילינדרים") והושקה ב-14 באפריל 1927. מ-1927 עד 1929 ייצרה וולוו רק 996 מכוניות. סדרת ÖV4 הוחלפה על ידי הדגם PV651 באפריל 1929. ההצלחה הראשונה של וולוו בייצור מכוניות היה הדגם PV444, שהושק בספטמבר 1944. יוצרו כ - 440,000 יחידות משני הדגמים.
במהלך מלחמת העולם השנייה החליטה חברת וולוו על תכנון מכונית חדשה וקטנה, בעלת צריכת דלק טובה שיבטיח את עתיד החברה.
מפרט טכני וולוו PV544
(יוצר משנת 1958)
פדרו סוביחאנה
פדרו סוביחאנה רזה (ספרדית: Pedro Subijana Reza; נולד ב-5 בנובמבר 1948) הוא שף ספרדי.
ביוגרפיה
סוביחאנה נולד בסן סבסטיאן, חבל הבסקים, ספרד. הוא למד ניהול בתי מלון בבית ספרו של השף לואיס איריזר (Luis Irizar) במדריד.
ב-1975 הגיע למסעדת "אקלארה" (בבסקית: Akelare) כשף וכעבור שנים רבות נהפך לבעליה. המסעדה שוכנת על הר איחלדו, צפונית-מערבית לסן-סבסטיאן. פירוש המילה אקלארה בבסקית הוא "חגיגת מכשפות".
ב-1978 זכה בכוכב ב"מדריך מישלן האדום", ב-1979 זכה בפרס הטבח הטוב ביותר. ב-1981 זכה בשני כוכבים. ב-1982 וב-1997 זכה לפרס כשף הטוב ביותר בספרד ממועדון "גורמה". ב-1999 זכה לפרס השף הטוב ביותר. ב-2000 זכה לפרס האוכל של ספרד. הוא זכה לניקוד של 9.5 מ "Gourmetour" ב-2002, לניקוד של 4 מ-"Guía Campsa" באותה שנה.
הוא בעל תוכנית טלוויזיה "La Cocina de Pedro Subijana" המשודרת ברשת הטלוויזיה "ETB", מאז 1992 ועד היום שודרו 1,400 תוכניות. הוא מלמד בישול במספר מוסדות באירופה ובאמריקה. ב-2003 מונה לנשיא "Eurotoques" הבינלאומית.
המסעדה החזיקה בשלושה כוכבים ב"מדריך מישלן" ב-2004, ירדה לשני כוכבים ב-2005, הועלתה מחדש לשלושה כוכבים ב-2007 וממשיכה לשמור על הניקוד הזה מאז ועד היום (2010). המסעדה שייכת לרשת "רלה א שאטו". היא כלולה במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
סוביחאנה שייך לזרם "המטבח הבסקי החדש", אליו שייך גם חואן-מארי ארזאק.
מיכאיל יאנגל
מיכאיל קוזמיץ' יאנגל (ברוסית: Михаил Кузьмич Янгель; 7 בנובמבר 1911 - 25 באוקטובר 1971), היה מחשובי מתכנני הטילים בברית המועצות.
ביוגרפיה
יאנגל נולד במשפחת חקלאים בת 12 ילדים בכפר סיבירי. בשנות ה-20 עבר להתגורר עם אחיו במוסקבה, ובשנת 1931 החל ללמוד הנדסה. החל את עבודתו כמהנדס אווירונאוטי לאחר סיום לימודיו במכון האווירונאוטי במוסקבה בשנת 1937. בצעירותו עבד יאנגל עם מתכנני המטוסים הסובייטיים פוליקרפוב וארטיום מיקויאן. יאנגל החל לעסוק בתחום של טילים בליסטיים לאחר מלחמת העולם השנייה, ובתחילה הופקד על תכנון של מערכות הנחיה לטילים.
הוא נפטר במוסקבה בגיל 60 לאחר התקף לב חמישי.
טילים בליסטיים מתכנונו של יאנגל
מטילים בליסטיים אלה פותחו עם השנים משגרי הלוויינים ציקלון, קוסמוס וDS. יאנגל ניצל ממוות בעת אסון נדלין בשנת 1960, כשטיל בליסטי בניסוי התפוצץ על כן השיגור והרג כ-200 איש.
תעודת בגרות
תעודת בגרות והאקדמיה
המוסדות להשכלה גבוהה משקללים את ממוצע תעודת הבגרות עם ציון הפסיכומטרי לקבלת "ציון הסכם", שקובע אם המועמד מתקבל לפקולטה מסוימת. בעת חישוב הממוצע נותנים בונוס (מוסיפים נקודות לציון) על בחינה בהיקף של 4 או 5 יח"ל. בבחינת הבגרות במתמטיקה ברמת 5 יח"ל הבונוס עומד על כ-35 נקודות. בשאר המקצועות, הבונוס הגבוה ביותר הוא 25 נקודות לציון הכולל של 5 יחידות לימוד, הניתן בדרך כלל למקצועות מדעיים. לא כל מקצוע של 4 – 5 יח"ל מזכה בבונוס . התוספת לציון ניתנת על ידי כל מוסד להשכלה גבוהה לפי מדיניות הקבלה שלו ואינה נכתבת בתעודת הבגרות.
מיכאיל יאנגל
פרסים
יאנגל עוטר בעיטורים סובייטיים רבים, ובהם:
תעודת בגרות
תעודת בגרות והאקדמיה
יש מוסדות בהם התוספת למקצועות במתמטיקה ואנגלית היא של 12.5 נק' לציון עבור בחינה ברמת 4 יחידות. והבונוס ב-5 יח"ל אנגלית עומד על כ-25 נק' לציון עבור בחינה ברמת 5 יח"ל. ביתר המקצועות, שנקבעו על ידי המוסד יש תוספת של 10 נק' לציון עבור בחינה ברמה 4 יח"ל ושל 20 נק' עבור בחינה ברמת 5 יח"ל. בדרך כלל הבונוסים הללו ניתנים בתנאי שהנבחן השיג ציון 60 ומעלה.
במדריך לנרשם ובאתרי האינטרנט של המוסדות השונים קיימות הוראות מפורטות כיצד לחשב את ממוצע הבגרות. כמו כן, בפקולטות ובחוגים מסוימים ישנן דרישות נוספות.
תעודת הבגרות איננה מדד לקבלה לתואר שני או שלישי, עבורם נדרש תואר ראשון.
קבלה לתואר ראשון ללא תעודת בגרות
תעודת הבגרות היא המדד הנפוץ ביותר לקבלת אדם ללימודי תואר ראשון בישראל. עם זאת, חלק מהמוסדות האקדמיים מאפשרים לימודים אלה גם לאנשים שאינם בעלי תעודת בגרות. בחלק מהמקרים נדרשת השלמה חלקית בלבד של מקצועות בגרות, ובחלקם לא נדרשים מבחני בגרות כלל. באופן כללי, ניתן למנות כמה סוגים של מסלולים כאלה:
באופן דומה, קיימות אפשרויות לקבלה למוסדות אקדמיים עם תעודת בגרות וללא ציון פסיכומטרי.
רפורמה וביקורת על שיטת תעודת הבגרות
במהלך שנת הלימודים תשע"ב, התעוררה ביקורת שלילית כנגד מספר בחינות הבגרות במערכת החינוך הישראלית המכניס את תלמידי התיכון ללחץ גדול ומיותר. בעקבות הביקורת השלילית, מינה שר החינוך דאז גדעון סער ועדה לבחינת מערך בחינות הבגרות במערכת החינוך הישראלית. הוועדה נדרשה להגיש המלצותיה עד חודש דצמבר ולדון בחלופות לבחינות הבגרות ובהן עבודות גמר, בחינות פנימיות בית־ספריות וצמצום מספר שאלוני הבגרות. לאחר הבחירות לכנסת התשע עשרה, עם כניסת שי פירון לתפקיד שר החינוך, הגישה הוועדה את המלצותיה, והמליצה לצמצם את היקף תעודת הבגרות לארבעה עד שישה מקצועות חיצוניים בלבד והפיכת יתר המקצועות לפנימיים. שי פירון הודיע כי יפעל לצמצום היקף בחינות הבגרות בשנים הבאות.
פסדינה (טקסס)
פסדינה (באנגלית: Pasadena) היא עיר בטקסס, ארצות הברית, והיא חלק מהמטרופולין של יוסטון. במפקד האוכלוסין משנת 2010, אוכלוסיית העיר היא 149,043 תושבים, מה שהופך אותה לעיר ה-17 בגודלה בטקסס. העיר הוקמה בשנת 1893.
העיר מנוהלת על ידי ראש עירייה ומועצה בת כשמונה חברים. אגף ההתנדבות העירוני הוא הגדול ביותר מבין ערי ארצות הברית.
היסטוריה
עוד לפני בוא האירופים היה אזור פסדינה מיושב על ידי שבטים אינדיאנים אשר התגוררו לאורך כל חוף המפרץ. במהלך המאה ה-19 החלה מקסיקו ליישב ולפתח את האזור לאחר הכרזת העצמאות שלה. לאחר המהפכה הטקסנית בשנת 1835 הוקמה באזור רפובליקת טקסס אשר סופחה כעשר שנים לאחר מכן, בשנת 1845 לארצות הברית. בתקופה זו החלה להתפתח החקלאות המקומית באזור פסדינה. בשנת 1875 הוקם קו רכבת מקומי. בשנת 1893 הוקמה התיישבות של ממש.
בשנת 1900 נפגעה העיר מהוריקן, אך למרות זאת גדלה אוכלוסייתה מאוד בעיקר הודות לתרומות מן הצלב האדום. בשנת 1928 אוגדה פסדינה כעיר. עד אמצע המאה ה-20 נשענה הכלכלה המקומית במיוחד על נפט ותעשייה כבדה. בשנת 1961 הוקם בסמוך לעיר מרכז החלל ג'ונסון של נאס"א אשר חיזק מאוד את הכלכלה המקומית.
בתחילת המאה ה-21 התבססה העיר כפרוור של מעמד הפועלים במטרופולין של העיר יוסטון.
דמוגרפיה
במפקד של שנת 2010 התגוררו בעיר כ-149,043 תושבים בכ-54,712 יחידות דיור. ההרכב הגזעי של העיר הוא 83.3% לבנים, 2.7% אפרו-אמריקאים, 1.5% אינדיאנים, 2.1% אסייתים, 11.6% מגזעים אחרים ו-1.9% משני גזעים או יותר.
כלכלה
מרכיבים משמעותי בכלכלה המקומית הם חיפוש של נפט וגז, ספנות ותעשייה כימית.
סולייוב
יהודי סולייוב
יהודים התיישבו בעיירה רק בסוף המאה ה-18, עם ביטול האיסור על מגורי יהודים בה. במהלך המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית בעיירה, והקהילה המקומית נעשתה לקהילה עצמאית ונפרדת מקהילת פיוטרקוב טריבונלסקי. לקראת סוף אותה מאה נמנו ביישוב 1,881 יהודים. בשנת 1872 הופצה בעיירה עלילת דם לפיה היהודים העלימו נערה כדי להקיז את דמה לאפיית מצות. חרף מציאת הנערה, נערכו פרעות ביהודי העיירה. בשנת 1913 נערכו פרעות נוספות ביהודי העיירה.
בין מלחמות העולם התגוררו בעיירה כ-600 משפחות יהודיות, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של הבונד. בתקופה זו סבלו יהודי העיירה מחרם פולני על עסקיהם.
בשואה
עד יולי 1942 עוד נמנו בעיירה 1,577 יהודים, חלקם פליטים. ב-15 באוקטובר 1942 גורשו כל יהודי היישוב לגטו פיוטרקוב טריבונלסקי, תוך ירי בחלק מהיהודים במהלך האקציה והגירוש. משם שולחו יהודי העיירה למחנה ההשמדה טרבלינקה יחד עם יתר יושבי הגטו כעבור מספר ימים.
עוזיאל
{{פירושונים| אישים:
מקומות:
ראו גם
}}
פרס המוזיקה של MTV אירופה לאמן הקיי-פופ הטוב ביותר
פרס המוזיקה של MTV אירופה לאמן הקיי-פופ הטוב ביותר מוענק מאז 2021. זוהי אחת מהקטגוריות האסיאתיות הנוכחיות של הטקס יחד עם ו, אם כי הוא הפרס הראשון המתגמל אמנים במוזיקת הקיי-פופ כז'אנר מוזיקלי, ולא כלאום.
זוכים ומועמדים
† מציין זכייה בו זמנית בקטגוריית פרס הווידאו קליפים של MTV לקליפ הקיי-פופ הטוב ביותר.
‡ מציין מועמדות בו זמנית בקטגוריית פרס הווידאו קליפים של MTV לקליפ הקיי-פופ הטוב ביותר.
עובד מדינה (סדרת טלוויזיה)
עובד המדינה (בסרבית: Државни службеник, Državni službenik) היא סדרת טלוויזיה סרבית מז'אנר הפשע שנוצרה על ידי פרדראג גאגא אנטוניג'ביץ' ודימיטריאה וויינוב. שידור פרק הבכורה נערך ב-24 במרץ 2019 ברשת הטלוויזיה Superstar TV. את התפקידים הראשיים גילמו מילאן מריץ', נבוישה דוגליץ' וזארקו לאושביץ'.
עלילה
הדמות הראשית היא לזר, סוכן עולה צעיר שמנסה למצוא איזון בין חיי המשפחה ועבודתו. כשסכנה גדולה מאיימת על סרביה, וכשהוא כבר לא יודע על מי לסמוך, לזר מבין שהוא יצטרך להקריב הקרבה גדולה ולעבוד מחוץ לכללים כדי להציל את האזרחים, את משפחתו ואת עצמו. אף על פי שהסדרה מגוללת אירועים ודמויות בדיוניות, הסדרה מוקדשת לכל אלה שהקריבו את חייהם כדי לשמור על ביטחון המדינה, שהקרבתם לעולם לא תיוודע משום שנשבעו לסודיות, ללא אפשרות להשיג אנדרטה או מעמד של גיבור לאומי למרות שמגיע להם.
שמעון אדלר למל
שמעון האציל לבית לֶמֶל (משנת 1811 פון למל; בגרמנית: Simon Edler von Lämel; 28 באוגוסט 1776 – 18 באפריל 1845) היה איש עסקים יהודי אוסטרי.
ביוגרפיה
צאצא למשפחת למל נולד בעיר טושקו בבוהמיה, והתעסק בענף הצמר משלב גידולו, דרך המסחר בו ועד לתעשיית האריגים בבוהמיה ובאוסטריה.
בעת מלחמותיו של נפוליאון בונפרטה באימפריה האוסטרית קיים למל יחסי מסחר עם שני הצדדים, אך עיקר סיועו ניתן לקיסרות האוסטרית. למל אף הילווה לאוצר האוסטרי את כל הונו הנזיל למימון הוצאות המלחמה. כהוקרה למאמצי הסיוע שלו ניתן ללמל בשנת 1811 תואר אצולה, דבר שהיה נדיר מאוד בקרב יהודים באותה העת (בשנת 1821 היו בווינה רק כתשע משפחות יהודיות שזכו לתואר אצולה). ב-1813 מונה למל לשר הממונה על האספקה לצבא האוסטרי.
למל פעל כשתדלן לטובת היהודים, הן בתחום הקלת עול המס שהושת עליהם והן לשיפור מעמדם החוקי בארצות גרמניה ואוסטריה השונות.
הוא נפטר בווינה ב-1845, בגיל 69.
בשנת 1856 הקימה בתו אליזה הרץ לזכרו את בית הספר למל - בית ספר יסודי בירושלים.
אבי סטרול
אבי סְטרוּל (נולד ב-18 בספטמבר 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם. כיום הוא איש עסקים ויזם (בעיקר נדל"ן).
קריירה
סטרול גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ובשנת 1998 החל להשתלב בקבוצה הבוגרת של המועדון. במהלך עונת פתח סטרול בדרך כלל בהרכב הקבוצה בליגת העל ואף היה קפטן הקבוצה במשחקים רבים. בשנת 2006 הצטרף סטרול למכבי נתניה, ובמשך השנתיים שבהם שיחק בנתניה סיימה קבוצתו פעמיים במקום השני והגיעה למוקדמות גביע אופ"א.
ב-11 ביוני 2008 חתם סטרול בקבוצה הבלגית לוקרן והצטרף לעומר גולן. את שערו היחיד בקבוצה כבש בבעיטה מאמצע המגרש.
ב-26 ביוני 2010 חזר סטרול לישראל וחתם על חוזה לשנתיים בקבוצת נעוריו מכבי תל אביב. בעונת נפצע סטרול בדרבי פציעה קשה ונעדר לזמן ממושך של יותר מעונה שלמה והוא חזר לשחק במחזור האחרון של עונת  נגד עירוני קריית שמונה ב-12 במאי 2012, כשעלה כמחליף בדקה ה-80. בעונה שלאחר מכן לא שותף במשחקי הליגה, אך היה חלק מסגל הקבוצה שזכתה באליפות.
ב-17 ביולי 2013 חתם סטרול בהפועל רמת השרון, ובתום העונה ירד עמה לליגה הלאומית ושיחק במדיה עונה נוספת. בקיץ 2015 עבר להפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, ושם שיחק עד שפרש ממשחק פעיל ב-2019.
לסטרול 15 הופעות בנבחרת ישראל. במשחק הבכורה שלו בנבחרת נכנס סטרול כמחליף בניצחון 0-5 על נבחרת לוקסמבורג, ובמשחקי מוקדמות מונדיאל 2010 הוא שותף בחמישה משחקים.
מחנה הפליטים ג'נין
מחנה הפליטים ג'נין (בערבית: مخيم جنين) הוא מחנה פליטים פלסטיני הממוקם, מאז 1953, בשטח העיר ג'נין למגוריהם של פליטים פלסטינים שנמלטו במהלך מלחמת העצמאות, בעיקר מאזור הכרמל וחיפה. שטחו הנוכחי של המחנה הוא כ-0.42 קמ"ר, ורשומים בו למעלה מ-16,000 פליטים פלסטיניים. כרבע מאוכלוסיית המחנה הם חסרי בית ועקורים. לפי האו"ם, מחנה הפליטים נחשב כאזור נפיץ.
במהלך מבצע חומת מגן, כחלק מהאינתיפאדה השנייה, נערך במחנה קרב קשה בין כוחות צה"ל ובין מחבלים. המאמץ להכריע את המחבלים שהתרכזו במרכז מחנה הפליטים הביא לאבדות רבות בקרב הפלסטינים, ולהרס רב במחנה הפליטים ג'נין, לאחרי שהוחלט להרוס כל בית שבו יש חשש להסתתרות מחבלים וכן עקב ריבוי מטעני החבלה שהוטמנו ברחבי המחנה ואף בעיר ג'נין עצמה. נוהל הריסת הבית כלל כריזת אזהרה לפינוי הבניין ומתן הזדמנות למבוקשים להסגיר את עצמם לפני שהדחפור החל לטלטל את הבית עם ה"סכין" שלו. בישראל העריכו כי נהרסו כ־80 בתים בשטח שגודלו כעשרה דונם. עם זאת, הארגון Human Rights Watch טען כי ישראל הרסה 140–170 בתים לחלוטין וגרמה נזק חלקי למספר רב יותר של מבנים, ושתוך כדי הריסת הבתים פגעו גם באזרחים לא חמושים רבים. שיא ההרס נגרם בשכונת חאוואשין, שנהרסה ושוטחה כליל באמצעות הדחפורים המשוריינים, בעקבות הערכות ששם מצויים רוב המחבלים ורוב מלכודות הנפץ שהכינו הפלסטינים. הקרב זכה לתהודה בינלאומית עקב ההרס הרב וההאשמות שהעלו הפלסטינים על טבח שביצע צה"ל במחנה, טענות שהופרכו בסופו של דבר על ידי דו"ח מיוחד של האו"ם. דו"ח זה קבע כי במהלך הקרב 52 פלסטינים ו-23 חיילים ישראלים נהרגו.
בשנים 2022–2023 יצאו פיגועים רבים ממחנה הפליטים ג'נין, ועקב כך נהרסו בתי מחבלים במחנה, ונערכו, במסגרת מבצע שובר גלים, פשיטות אחדות של צה"ל על המחנה, שבהן נהרגו פלסטינים, מרביתם מחבלים, שפתחו באש על כוחות צה"ל. אחת מפשיטות אלה, ב-26 בינואר 2023, התפתחה לקרב במחנה הפליטים ג'נין, שבו נהרגו 11 פלסטינים (10 מהם מחבלים) ונעצרו מבוקשים אחדים, וסוכל פיגוע שהוגדר כפצצה מתקתקת. ביולי אותה שנה פתח צה"ל במבצע בית וגן לחיסול תאי הטרור במחנה.
מבין 19 מחנות הפליטים הפלסטיניים, למחנה הפליטים ג'נין יש את השיעורים הגבוהים ביותר של אבטלה ועוני. חלק מתושבי מחנה הפליטים הסתמכו בעבר על עבודה בישראל, שצומצמה מאוד מאז הקמת גדר ההפרדה ויישום היתר כניסה לישראל. מחנה הפליטים ג'נין כולל גם צפיפות אוכלוסייה גבוהה ורשת ביוב גרועה.
משק החשמל בישראל
משק החשמל בישראל הוא משק החשמל בשטח מדינת ישראל ובשטחים שבשליטתה. היצע החשמל נשלט במלואו על ידי ממשלת ישראל, וכל פעולה בו מחייבת אישור ממשרד האנרגיה והמים, ורשות החשמל.
החל מתחילת ייצור חשמל באופן מסחרי בארץ ישראל בשנות ה־20 של המאה ה־20, נעשה רובו המוחלט של הייצור, ההולכה, החלוקה וניהול המערכת על ידי חברת החשמל לישראל, שהפכה במשך הזמן מחברה ציבורית לחברה ממשלתית. בשנת 1967 קיבלה חברת החשמל המזרח ירושלמית זיכיון לאספקת חשמל במזרח ירושלים, אזור בית לחם, יריחו ורמאללה, והיא החברה היחידה, בנוסף לחברת החשמל לישראל, שקיבלה רישיון מרשות החשמל לניהול מערכת להולכת וחלוקת חשמל. במהלך העשור הראשון של המאה ה־21 החלה ממשלת ישראל בניסיון לשלב גופים נוספים בייצור החשמל בישראל בהצלחה חלקית, אך ניסיונות לפצל את חברת החשמל למספר חברות, או קידום תחרות בתחומי ההולכה, החלוקה, האספקה או ניהול המערכת לא צלחו נכון להיום, מסיבות שונות.
תקופת השלטון העות'מאני והמנדט הבריטי
בשלהי התקופה העות'מאנית הופעלו לראשונה גנרטורים קטנים לייצור חשמל בארץ ישראל באירועים ייחודיים, כדוגמת ביקור הקיסר הגרמני ב־1898, ובאתרים ייחודיים באופן מצומצם. בשלהי תקופה זו העניק השלטון העות'מאני זיכיון לאיש עסקים יווני (אויריפידס מברומטיס, Euripides Mavromatis) לייצור חשמל בסביבות ירושלים (ברדיוס 20 ק"מ מכנסיית הקבר), אך הענקת הזיכיון לא הובילה לצעדים מעשיים בפיתוח רשת חשמל בארץ ישראל. מאוחר יותר זכה מברומטיס גם בזיכיון לאספקת חשמל לאזור יפו.
חברת החשמל (PEC) הוקמה בידי פנחס רוטנברג בראשית שנות ה־20 של המאה ה־20, וקיבלה זיכיון משלטונות המנדט הבריטי ל־70 שנה ליצור חשמל בכל רחבי ארץ ישראל ועבר הירדן. בנוסף, זכה רוטנברג בזיכיון לניצול מי הירדן, הירמוך והירקון לצורך הפקת חשמל. בעקבות ערעורו של מברומטיס על הענקת הזיכיונות, שהגיע לדיון בבית הדין הבינלאומי בהאג, הזיכיון לאזור ירושלים הושאר בידי מברומטיס, בעוד הזיכיון ליפו בוטל עקב הוצאתו לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה. החברה הייתה חברה ציבורית, ומניותיה נסחרו בבורסה של לונדון. תחנות הכוח הראשונות של החברה הוקמו בין השנים 1923–1925 בתל אביב, בחיפה, ובטבריה, בטכנולוגיית דיזל-גנרטור ובהספקים קטנים. תחנות אלו איפשרו לראשונה אספקת חשמל סדירה בסביבה הקרובה של התחנות. תוכניתו הראשונית של פנחס רוטנברג הייתה להקים סדרת תחנת כוח הידרו-אלקטריות בסביבות הארץ, שינצלו את מי הליטני, הירדן, הירקון ונהרות נוספים, ויוקמו בחלקם בעבר הירדן המזרחי ובלבנון.
ראשית החשמול ההמוני הובילה לשינוי תרבותי וכלכלי בארץ. בעקבות הקמת תאורת רחוב בערים, הפכו אזורים מוארים לנקודות מרכזיות, בעוד אזורים חשוכים הפכו למקומות שנחשבו למסוכנים. חיבור לרשת החשמל והחזקת מכשירי חשמל ביתיים הפכה לסמל סטטוס חברתי.
במסגרת התוכנית המקורית נבנתה ראשונה תחנת נהריים בעמק הירדן, שהושלמה בראשית שנות ה-30, והפיקה חשמל באמצעות ניצול מי הירדן והירמוך. הספק התחנה היה 18 מגה-ואט. בעקבות הפעלת התחנה הושבתה תחנת טבריה. מנהרים יצאו קווי מתח שהובילו את החשמל שיוצר לחיפה ולתל אביב.
פיתוח הארץ וגלי העלייה של שנות ה־30 הובילו לגידול מהיר בביקוש לחשמל. מנגד, תוכניתו המקורית של רוטנברג להקמת סדרת תחנות הידרו-אלקטריות נתקלה בקשיים שונים, כדוגמת הפסדי הולכה ניכרים עקב המרחק בין תחנות הכוח לריכוזי האוכלוסייה והתעשייה, קשיים ברכישת קרקעות במקומות שהיו מיועדים להקמת התחנות (לדוגמה, סירוב בעלי הקרקעות למכור קרקעות בסמוך למקורות הירקון), וחשש מפגיעות טרור בקווי ההולכה שתוכננו לעבור באזור השומרון, על פי התוכנית המקורית שהתבססה על סדרת תחנות לאורך הירדן. עקב שילוב גורמים אלו החליט רוטנברג להתמקד בבניית תחנות כוח בסמוך לריכוזי האוכלוסייה והתעשייה במישור החוף.
באמצע שנות ה-30 נבנו תחנות כוח בחיפה ובתל אביב, שפעלו באמצעות מזוט בטכנולוגיה קיטורית, (טורבינת קיטור המחוברת לגנרטור חשמלי) והפעילו יחידות ייצור בהספק של עשרות מגה-ואט. תחנת נהריים הושבתה במהלך מלחמת העצמאות.