cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברנרד לואיס
השקפותיו והשפעתו על הפוליטיקה בת זמננו
בשנת 2008, נשאל על מעורבות אמריקאית עתידית במזרח התיכון. "זהו כנראה הדבר הקשה ביותר לצפות, תפקידה של ארצות הברית בעתיד באזור", השיב לואיס בזהירות. "באופן כללי, סביר יותר שארצות הברית לא תהיה בעמדה מרכזית באזור מאשר שתיטול עמדה שכזו".
לגישתו, המוסלמים עלולים להדרדר לעריצות פנאטית, אשר תהיה הרסנית עבורם ואיום על שאר העולם. או שהם יצליחו לפתח מותג דמוקרטי משלהם.
"ארץ של מכשפים"
הספר (במקור: Land of Enchanters) הוא אסופת סיפורים מצרים בערבית ובמצרית עתיקה. לואיס תרגם את הסיפורים מערבית וערך את הספר.
"הערבים בהיסטוריה"
זהו ספר פופולרי, שזכה לתפוצה רחבה. לואיס סוקר בצורה מקיפה את ההיסטוריה של עמי ערב, מהתקופה שקדמה לאסלאם ועד לימינו. הדגש בספר אינו על ההיסטוריה של הערבים, אלא הוא מתמקד במקומם של הערבים בהיסטוריה של העולם. הספר, מספריו הראשונים, ראה אור לראשונה ב-1950 וזכה למספר מהדורות, האחרונה שבהן ב-2002, עת שכתב את הספר. לואיס כתב מאמר שבו תיאר את תהליך הכתיבה המחודש של הספר. הספר תורגם לעברית ויצא בשתי מהדורות, האחרונה בהן בהוצאת דביר ב-1995, בתרגומו ובעריכתו המדעית של יהושע פרנקל. תורגם גם לערבית.
"אוכלוסייה והכנסות בערי ארץ ישראל במאה ה-16"
הספר (במקור: Population and Revenue in the Towns of Palestine in the Sixteenth Century) נכתב ביחד עם פרופסור אמנון כהן וראה אור ב-1978 בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון. השניים השתמשו לצורך ספרם במפקדי האוכלוסין שערכו העות'מאנים בפרובינציות השונות שכבשו. כהן ולואיס בדקו את מפקדי שש הערים העיקריות של ארץ ישראל: ירושלים, חברון, שכם, עזה, רמלה וצפת. מפקדים אלה נערכו מדי 10–15 שנה, והיה ניתן להבין מתוכם את המפה הדמוגרפית – לא רק תמונה סטטית אלא תמונה דינמית: כיצד גדלה או קטנה האוכלוסייה בארץ ישראל.
"צמיחתה של טורקיה המודרנית"
ספר זה, שראה אור לראשונה בשנת 1961, פורס את ההיסטוריה של טורקיה המודרנית, החל מדעיכתה והתמוטטותה של האימפריה העות'מאנית עד לימים אלה. הספר תורגם לערבית ולטורקית ונמכר בארצות ערב. הספר תורגם לעברית בידי משה זינגר ורבקה גוטליב ופורסם בשלוש מהדורות בהוצאת מאגנס, האחרונה שבהן בשנת תשנ"א.
"היסטוריונים של המזרח התיכון"
הספר (במקור: Historians of the Middle East) מתאר איך ההיסטוריה נראתה בעיני ההיסטוריונים של המזרח התיכון.
"החשישים: כת קיצונית באסלאם"
בספר מתחקה לואיס אחר הכת האסלאמית הסודית בת ימי הביניים הקרויה החשישיים, שהשתמשה במתנקשים על מנת להשיג מטרות פוליטיות, צבאיות ודתיות. הכת נחשבת לכופרת באסלאם. הספר יצא לאור במהדורה מעודכנת.
הספר יצא לאור במהדורות רבות ותורגם לערבית, פרסית וטורקית. לעברית תורגם בידי משה אילן, בעריכתו המדעית של מאיר בר-אשר, והופיע בהוצאת מאגנס בשנת תש"ס 2000.
"הגילוי המוסלמי של אירופה"
הספר (במקור: The Muslim Discovery of Europe) מתאר איך המוסלמים ראו את אירופה ומה הם ידעו עליה.
"היהודים בעולם האסלאם"
הספר מספק סקירה מקיפה על ההיסטוריה של מצב היהודים החיים בעולם האסלאם (לעומת ליהודים בעולם הנצרות). הפרק הראשון, "אסלאם ודתות אחרות", מתאר כיצד רואה העולם האסלאמי את האחר. הספר תורגם לעברית בידי מרים שקד וראה אור בהוצאת מרכז זלמן שזר בשנת 1996.
"האסלאם והמערב"
הספר "האסלאם והמערב" עוסק ביחסים שבין האסלאם לתרבויות המערביות. הוא נחלק לשלושה חלקים: החלק הראשון מטפל בהיסטוריה של יחסי הגומלין בין אירופה לעולם האסלאמי. החלק השני עוסק בתפישות שהתגבשו בחברות הללו כתוצאה מהמגעים האלה. החלק השלישי הוא החלק האחרון ועוסק בתגובות המוסלמיות למערב בתקופות השונות.
הפרק "שאלת האוריינטליזם" חוקר את משמעות המונח "אוריינטליזם". המחבר מראה שהשימוש במונח זה היה רווח עד לפני זמן לא רב על מנת לציין שתי משמעויות: ענף במחקר או אסכולה בציור; אולם לואיס טוען שכעת היא קיבלה משמעות חדשה, "של התייחסות לא-אוהדת או עוינת לעמי המזרח" היות שהגענו לנקודה שבה גישות רבות שאלו את המונח "אוריינטליזם", טוען לואיס שהמזרחנים (שכונו "אוריינטליסטים") ויתרו על המושג באופן רשמי בקונגרס הבינלאומי ה-29 של המזרחנים ב-1973. לואיס מקונן שאף על פי שהשימוש במונח הושב לתחייה, הוא הוסב לשימוש פולמוסני. הפרק סוקר בקצרה את עליית המגמה האנטי-אוריינטליסטית, שלה מגוון מקורות שמשתרעים ממזרחנים, ללאומנים ערבים ועד לתאורטיקנים מרקסיסטים, ולבסוף הוא מגיע לאדוארד סעיד, הפרשן העיקרי של זרם זה בארצות הברית. חלק ניכר מיתר הפרק מוקדש לביקורת על ספרו של סעיד "אוריינטליזם" (1978). לואיס סבור שהצלחת ספרו של סעיד נבעה מעמדתו האנטי-מערבית, ושימושו ב"רעיונות, ובשפה של זרמים ספרותיים, פילוסופיים ותאוריות פוליטיות אופנתיים בני זמננו". ובכך שהוא פישט יתר על המידה רעיונות מורכבים. הפרק חותם בסקירה קצרה של ביקורת נגד מגמה זו מצידם של הוגים ערבים כמו הפילוסוף המצרי פואד זקאנה.
"מוזאיקה של המזרח התיכון"
ספר זה (במקור: A Middle East Mosaic) הוא אסופה ממגוון רחב של מקורות שלואיס תרגם לאנגלית.
"משבר האסלאם: ממלחמה מקודשת לטרור רצחני"
ראשיתו של הספר במאמר שפרסם לואיס ב"ניו יורקר" בנובמבר 2001.
המחבר סובר כי העולם האסלאמי נתון במאבק פנימי לגבי דרך הטובה ביותר שיש להתייחס לבעיות שבהן נתונות רבות מהחברות שלו ולבסוף לפתור אותן: כלומר, העוני הפושה, פער סוציו-אקונומי קיצוני בין המעמדות השונים בחברה, ריבוי משטרים עריצים וחוסר היכולת להדביק את השווקים המתעוררים. המשבר נוגע לבחירה שהעולם האסלאמי עומד בפניה, בין שני פתרונות מנוגדים ומוחלטים. המחבר סבור כי המשבר מגיע לשיאו בצורת התפשטות הנשק הגרעיני במזרח התיכון.
אל מול אלו בתוך עולם האסלאם הטוענים שהפתרונות לבעיות הללו יבואו בדמות התרחבות הכלכלה החופשית והחופש הפוליטי ניצבות תנועות אסלאמיות פונדמנטליסטיות, שהבולטת שבהן היא הווהאביה, שמטילה את האחריות לכל החוליים על כל מה שמודרני ועל ההשפעה המערבית על העולם האסלאמי ודוגלת בדחייה בלתי-מסויגת של כל מה שמערבי. התנגדות זו כוללת אלימות נגד ארצות ואינטרסים מערביים, ובמיוחד ההתנגדות לשליטים המוסלמיים ה"כופרים" שמאמצים דרכים "מערביות". הפונדמנטליסטים מחפשים ליצור חברות אשר יהיו מבוססות על המשפט האסלאמי ועל מנהגי המסורת. המחבר מתריע שהפתרון לעימות בין ההשפעות המערביות להשפעות האנטי-מערביות בתוך העולם האסלאמי יקבע אם העולם האסלאמי יקנה לו שביתה לצד ארצות אחרות בקהילה הגלובלית או ייסוג לאחור בעודו נתון במאבק חריף עם המדינות הלא-מוסלמיות.
הספר תורגם לעברית בידי מנשה ארבל וראה אור בעברית בהוצאת דביר בשנת התשס"ו 2006.
"מוזיקה של תוף רחוק"
ספר זה (במקור: Music of a Distant Drum) הוא אסופת שירים שלואיס תרגם לאנגלית מערבית, פרסית, טורקית ועברית.
"מה השתבש?"
הספר "מה השתבש?" (2002) הוא ספר עיון קצר, המיועד לקהל הרחב, שנכתב מעט לפני פיגועי 11 בספטמבר. הוא תורגם לשפות רבות, בהן עברית, וזכה להצלחה מסחרית. הספר מפרט רבים מכשלי הבאת המודרניזציה לעולם האסלאמי, ובסיומו מעלה בקצרה סיבות אפשריות לשיבוש שחל בעולם המוסלמי.
"מבבל לדרגומן"
הספר "מבבל לדרגומן" (במקור: From Babel to Dragomans) ראה לאור בשנת 2004 והוא מכיל סדרת מאמרים ונאומים שראו אור מעל במות מקצועיות שונות במהלך ארבעת העשורים הקודמים ונושאיהם הם המזרח התיכון ועולם האסלאם.
הוויכוח עם אדוארד סעיד
אדוארד סעיד נודע בשל התנצחותו הפובליציסטית עם לואיס. סעיד, מבקר הספרות הפלסטיני-אמריקני, שהיה פרופסור באוניברסיטת קולומביה, ביקש לבצע דקונסטרוקציה של מה שכינה "המחקר האוריינטליסטי" (Orientalist). סעיד כתב את טענותיו בספרו "אוריינטליזם" (1978) והביא את לואיס כדוגמה ראשית של אוריינטליסט בולט. סעיד טען ששדה מחקר המזרחנות היה מוטה לטובת אינטלקטואליזם פוליטי ולטיעונים מעגליים, ולא מבוסס על מחקר אובייקטיבי, כי הוא לובש צורה של גזענות ומשמש כלי שרת ביד עליונות אימפריאליסטית.
בהמשך פקפק סעיד בנייטרליות המדעית ביחס לחקר המזרח התיכון והעולם הערבי של כמה מלומדים מובילים בתחום כמו ברנרד לואיס. בריאיון לשבועון "אל-אהראם" אמר סעיד שהידע של לואיס על המזרח התיכון הוא כה מוטה שלא ניתן להתייחס אליו ברצינות. הוא טען ש"ברנרד לואיס לא ביקר במזרח התיכון ובעולם הערבי, לפחות ארבעים שנה. הוא יודע משהו על טורקיה, כך נאמר לי, אולם אינו יודע דבר אודות העולם הערבי". אדוארד סעיד חשב שלואיס מתייחס אל האסלאם כישות מונוליטית בלי שום ניואנסים של פלורליזם, דינמיקה פנימית, ומורכבות היסטורית, והאשים אותו ב"דמגוגיה ובורות מוחלטת."
גם ההיסטוריון אסד אבו ח'ליל מתח ביקורת על תפיסתו האוריינטליסטית של לואיס, בייחוד על האופן הכוללני שבו הגדיר לואיס "טרור אסלאמי". לדבריו, לואיס טועה כשהוא מחשיב את אוסאמה בן לאדן כ"תאולוג מוסלמי רב השפעה" ומשווה אותו לאל-ע'זאלי, בעוד רוב העולם המוסלמי רואה בו טרוריסט פונדמנטליסטי. אבו ח'ליל מתח גם ביקורת על מקומו הכללי של האסלאם בתפיסת עולמו של לואיס, וטען כי המאפיין הבולט ביותר בעבודתו הוא "תאולוגוצנטריות", מונח שנטבע על ידי מקסים רודינסון, לפיו לואיס מפרש את כל היבטי ההתנהגות של המוסלמים אך ורק מנקודת המבט של התאולוגיה האסלאמית, תוך ייחוס משמעות פחותה לתולדות העמים המוסלמים, שפותיהם, תרבות האסלאם, האזורים הגאוגרפיים בהם חיו וצורות הממשל בארצות ערב.
תגובתו של לואיס: לואיס דחה את הדעה שהמחקר המערבי היה מוטה נגד המזרח התיכון, והשיב שהמזרחנות (אוריינטליזם) התפתחה כחלק מההומניזם האירופי באופן בלתי תלוי באימפריאליזם האירופי של העבר. הוא ציין שהצרפתים והאנגלים (בקיימברידג' ובאוקספורד) פיתחו את חקר האסלאם במאות ה-16 וה-17, הרבה לפני שהייתה להם שליטה כלשהי על המזרח התיכון. חלק ניכר ממחקר המזרחנות לא היה בו דבר כדי לקדם את גורמי האימפריאליזם. "איזו תכלית אימפריאליסטית שירתה, לשם דוגמה, פיענוחה של השפה המצרית העתיקה ואז השבתה למצרים כחלק מעברם המפואר שהם יכולים להתגאות בו?"
לואיס הראה שההפך ממה שטוען סעיד הוא הנכון: במאות ה-16–18, תקופת גיבושו של מדע המזרחנות, היה אימפריאליזם מוסלמי באירופה. נעשו שני ניסיונות מוסלמים לכבוש את אירופה: האחד, באותה תקופה כבשה האימפריה העות'אמנית את דרום אירופה ווינה ואוניותיהם הגיעו לאנגליה, אירלנד ואפילו עד איסלנד. השני, לפני כן, היה הכיבוש הערבי מצפון אפריקה של ספרד, דרום איטליה והפלישה לצרפת, שמהם אירופה התאוששה. כמו כן פיראטים מצפון אפריקה פלשו לחופי אירופה ומכרו אלפי אירופאים לעבדים. לעומת זאת, התאריך הכי מוקדם שניתן לדבר עליו על אימפריאליזם אירופי במזרח התיכון היה בסוף המאה ה-18, בשנת 1798, כשנפוליאון כבש את מצרים; עד אז המצב היה הפוך: האימפריאליזם הבולט היה דווקא זה המוסלמי באירופה.
לואיס גם התייחס ללימודי שפות במסגרת המחקר המזרחני ומראה שבגלל הכיבוש העות'מאני באירופה, בשביל האירופאים השפה השימושית ביותר של המזרח הקרוב הייתה טורקית, אך במקום זאת למדו באוניברסיטאות באירופה ערבית, כי הייתה שפה חשובה של טקסטים קלאסיים.
רצח העם הארמני והתביעות נגדו בצרפת
בספרו החשוב "צמיחתה של טורקיה המודרנית" (1962), כתב לואיס כי עם התפתחותה של תנועה לאומית ארמנית במאה ה-19, החלו הארמנים המפוזרים על פני טורקיה להוות איום על המדינה הטורקית ובין שני העמים החל מאבק "שהסתיים בשואה האיומה של 1915, בה נספו מיליון וחצי ארמנים". אולם כעבור מספר שנים שינה לואיס את דעתו. ב-1985 חתם על עצומה שנשלחה לקונגרס האמריקני נגד התוכנית להפוך את ה-24 באפריל ליום זיכרון לאומי ארמני-אמריקני. בראיון שהעניק לעיתון הצרפתי לה מונד, טען לואיס כי "רצח העם" הוא "הגרסה הארמנית של היסטוריה זו" והסביר כי "הארמנים נעשו בעיה לטורקים" משום שהם רצו עצמאות ואהדו בגלוי את הרוסים שהתקדמו מהקווקז אל עבר טורקיה. לדבריו, "מבחינת הטורקים, היה הכרח לנקוט צעדי ענישה וצעדי מניעה נגד האוכלוסייה הלא־יציבה באזור שהיה נתון לאיום של פלישה זרה". כמו כן, "שני המחנות הסכימו שהדיכוי היה תחוּם גאוגרפית" וש"המלחמה לא השפיעה על הארמנים שחיו באזורים אחרים של האימפריה העות'מאנית. אין ספק שהתרחשו דברים נוראים ושארמנים רבים - וגם טורקים - נספו. אך לא תמיד אפשר לדעת את הנסיבות המדויקות של מותם". לואיס קבע כי אמנם מאות אלפי ארמנים מתו מרעב ומקור במהלך גירושם לסוריה, אולם הטיל ספק בכך "שהייתה החלטה שיטתית להשמיד את האומה הארמנית...מסמכים טורקיים מוכיחים כוונת גירוש, לא כוונת השמדה". מאוחר יותר, בספרו החשוב "המזרח התיכון, אלפיים שנות היסטוריה מעליית הנצרות עד ימינו" (1995), כתב לואיס כי ב-1915 "החליטה הממשלה העות'מאנית על גירוש ויישוב מחדש של האוכלוסייה הארמנית של אנטוליה". הוא כתב כי "המגורשים סבלו ייסורים מחרידים...ותפקיד ליווי המגורשים הוטל על קבוצות מתנדבים מקומיים... אין כל ספק שמאות אלפים לפחות, ואולי יותר ממיליון, נספו. רבים מתו ברעב, במחלות ובקור; רבים נרצחו באכזריות, או בידי כפריים ואנשי שבטים מקומיים... או בידי המלווים האלה עצמם". לדבריו, "הממשלה העות'מאנית המרכזית עשתה מאמץ מסוים לשים קץ למעשי הזוועה האלה".
בתגובה לדבריו של לואיס, הגישה הקהילה הארמנית נגדו ונגד העיתון תביעה פלילית בצרפת על הכחשת רצח העם הארמני. ב-21 באוקטובר 1994 כתב לואיס לנשיא בית הדין הפלילי שדן בעניין: "אם עוד משתמשים במונח ג'נוסייד במשמעותו המקורית - השמדה שיטתית ומתוכננת של עם, כפי שבוצעה וכמעט הושלמה באירופה הנאצית - הרי שתקפותו של המונח הזה לא הוכחה במקרה הארמני. אם, לעומת זאת, המונח מכוון למספר רב של נפגעים ונספים, הרי שאיני יכול לחלוק על תקפותו". ב-18 בנובמבר 1994 נדחתה התביעה. בית המשפט הצרפתי קבע שהחוק הצרפתי (חוק גייסו, Gayssot) מ-1990, האוסר על הכחשת שואת היהודים, אינו ישים במקרה הארמני. בעקבות זאת, פנו הארמנים לבית משפט אזרחי ותבעו את לואיס על פגיעה ברגשות הארמנים בכך שהכחיש שהארמנים הושמדו באופן שיטתי. ביוני 1995 פסק בית המשפט שלואיס הכחיש את רצח העם הארמני וקבע שבהכחשותיו התעלם במכוון מעדויות ופסיקות של מוסדות חשובים שאישרו את עצם קיומו של רצח העם. ההיסטוריון נמצא אשם ב"הסתרת גורמים הסותרים את התזה שלו" ולפיה "הג'נוסייד הארמני קיים אך ורק בדמיונם של בני העם הארמני". לואיס נקנס ב-10,000 פרנק והעיתון לה מונד חויב לפרסם את פסק הדין. במאי 1996 הכריז ראש עיריית תל אביב, רוני מילוא, על כוונתו להעניק ללואיס אזרחות כבוד של העיר. אולם בעקבות "פרשת פריז", התקיימו מחאות נגד לואיס, אך גם התקבלו מכתבי תמיכה רבים בו מאנשי אקדמיה ישראלים. לאחר שנערכו דיונים בעניינו, הוא לא קיבל בסופו של דבר את אזרחות הכבוד. במהלך ההליכים נגד לואיס, הוא נבחר בצעד הפגנתי מצד הקהילה האינטלקטואלית בצרפת לעמית כבוד של המכון של צרפת (Institut de France), ובתגובה לתוצאות התביעה האזרחית השלישית נגדו, כתב ההיסטוריון הבריטי פרנסיס רובינסון כי מדובר ב"פסק דין שערורייתי נגד היסטוריון המתמצא בתוכן הארכיונים העות'מאנים יותר מכל בית משפט פריסאי, או אפילו מהארמנים עצמם, שאיש אינו מכחיש את סבלותיהם".
ספריו במקור
reprints, London, 1976.
בוסטון רד סוקס
הבוסטון רד סוקס (באנגלית: Boston Red Sox; בתרגום חופשי: הגרביים האדומים של בוסטון) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בבוסטון, מסצ'וסטס. קבוצת הבוסטון רד סוקס נוסדה ב-1901 והיא אחת משמונה הקבוצות המקוריות של האמריקן ליג. עד 1909 היא נקראה בוסטון אמריקנס. היא ניצחה את הוורלד סיריס הראשון ב-1903 מול אלופי הנשיונל ליג, הפיטסבורג פיירטס. מאז שנת 1969, משחקת הקבוצה בבית המזרחי של האמריקן ליג.
גרד אלברכט
גרד אלברכט (בגרמנית: Gerd Albrecht; 19 ביולי 1935 – 2 בפברואר 2014) היה מנצח גרמני שכיהן כמנצח ראשי בתזמורות חשובות באירופה, מאז החל בתזמורת טונהאלה בציריך, שווייץ, בשנת 1975.
בוסטון רד סוקס
קבוצת הניו יורק יאנקיז היא היריבה המיתולוגית של בוסטון רד סוקס, ויחד הן יוצרות את אחת התחרויות המתוחות ביותר שיש בספורט האמריקאי.
גרד אלברכט
המחלוקת בתזמורת הפילהרמונית הצ'כית
אלברכט נבחר בשנת 1991 על ידי נגני התזמורת הפילהרמונית הצ'כית כמנצח הראשי, לתקופת כהונה של שבע שנים החל ב-1994. התזמורת מילאה תפקיד במחאה על השלטון הסובייטי בארצם והתארגנה מחדש כישות עצמאית. בבחירתם באלברכט הביאו להחלפתו של המנצח הצ'כי ייז'י בלוהלאווק, שהקדים את פרישתו ל-1992. כתוצאה מכך, כשהגיעה שעתו של אלברכט לקבל לידיו את התזמורת, כבר הייתה זו מפולגת, במידת מה. אלברכט הוכיח את מיומנותו בשיפור מצבה הכספי של הפילהרמונית הצ'כית ובהעלאת הפרופיל הבינלאומי שלה באמצעות מסעות קונצרטים מחוץ לגבולות צ'כיה. גם הצלחתו המוזיקלית הוכרה ללא עוררין. אף על פי כן, שורה של סכסוכים פוליטיים הביאה לפרישתו המוקדמת.
בוסטון רד סוקס
שם הקבוצה מכיל שגיאת כתיב מכוונת. המילה "גרביים" באנגלית נכתבת "Socks" ולא "Sox", כפי שהיא מופיעה בשם הקבוצה.
גרד אלברכט
המחלוקת בתזמורת הפילהרמונית הצ'כית
ב-1994 הוזמנה הפילהרמונית הצ'כית להופיע בותיקן בקונצרט שנועד לחגוג את הפיוס בין הקתולים ליהודים. ואולם, ההזמנה הייתה לנגינה תחת שרביטו של גילברט לוין, שנודע כבר בקשריו הטובים עם הוותיקן בתקופת האפיפיור יוחנן פאולוס השני ובהמשך לכך ב"קונצרט האפיפיור לזכר השואה", שזכה לכיסוי נרחב בטלוויזיה. אלברכט פסל את השתתפות התזמורת, לכאורה בשל עומס רב מדי. אלא שרבים חשדו, שהסיבה העיקרית לסירוב הייתה קנאתו של אלברכט על שלא הוזמן בעצמו לנצח על הקונצרט. נשיא צ'כיה, ואצלב האוול, התערב בפרשה ואמר לאלברכט, שפעולותיו מזיקות לתזמורת. המצב התדרדר בהתמדה, כשאלברכט הציג עצמו בראיונות לעיתונות כקורבן של גזענות ורגשות אנטי-גרמנים וכמי שנתבע לכפר אישית על כל עוולותיה של גרמניה בעבר. עוד קבל על התקנת ציתות במכשיר הטלפון שלו. האוול השיב מלחמה שערה באמצעי התקשורת בטענות משלו. אלברכט ובלוהלאווק חברו יחדיו לקונצרט חגיגות המאה של התזמורת, כשכל אחד מהם מנצח על מחצית הקונצרט, ב-4 בינואר 1996, אבל האוול בלט בהיעדרו ונגני התזמורת הפגינו למי נתונה אהדתם בהגיע השעה לתשואות. אלברכט התפטר ממשרתו זו כעבור חודש, בטענת חתירה תחת סמכותו המוזיקלית. מאז ניצח ביפן ובדנמרק.
לקריאה נוספת
Alan Levy. "Storm at Czech Philharmonic", International Herald Tribune, 31 Jan 1996. Retrieved on 2007-05-28.
בוסטון רד סוקס
היסטוריה
עד שנת 1918 זכתה הקבוצה בשליש מאליפויות הוורלד סיריס והייתה הקבוצה המעוטרת ביותר בתולדות הליגה הצעירה. לאחר מכן סבלה הקבוצה מאכזבות רבות שיוחסו למכה שכונה כ"קללת הבמבינו", שמנעה ממנה כביכול לזכות בוורלד סיריס במשך 86 שנים. על פי המיתוס מקור הקללה היה במכירת השחקן ג'ורג' הרמן "בייב" רות' ששיחק בבוסטון רד סוקס בין השנים 1914 ל-1919 בתור זורק (pitcher). הבעלים של הקבוצה באותה התקופה, הנרי פראזי, החליט למכור את רות' לניו יורק יאנקיז שעד אז לא הצליחה לנצח אליפות אחת. אצל היאנקיז שיחק רות' כחובט, שם נתגלה כישרונו האמיתי והוא נחשב עד היום לאחד משחקני הבייסבול הטובים ביותר בכל הזמנים. מאז השתנה מזלה של הבוסטון רד סוקס, ועל אף שהם הרבו לנצח במשחקים המוקדמים, הם נכשלו באופן עקבי במשחקי הגמר. תחילה סברו האוהדים שכשלונות הקבוצה נובעים מניהול לקוי של ההנהלה, אך ככל שהזמן חלף וההנהלות התחלפו החלו להאשים את רות' בכך שהטיל קללה, אמונה שהתחזקה לאחר מותו של השחקן.
דייוויד נייט
דייוויד נייט (David Knight) (נולד ב-31 במאי 1978 באי מאן) הוא רוכב מרוצי אופנועי שטח בריטי, שזכה פעמיים באליפות העולם באנדורו (ה-WEC), פעמיים באליפות ה-GNCC האמריקאית, שש פעמים באליפות בריטניה באנדורו (GBXC) ופעמיים במרוץ אנדורו ששת הימים הבינלאומי (ה-ISDE). נייט נחשב לאחד מרוכבי השטח הטובים ביותר כיום על מסלולי המרוצים.
בוסטון רד סוקס
היסטוריה
ה"קללה" הוסרה בשנת 2004, לאחר שהבוסטון רד סוקס ניצחו לראשונה בוורלד סיריס מזה 86 שנה. ניצחון הרד סוקס היה מפתיע לאחר שכמעט הודחו בגמר האמריקן ליג על ידי היאנקיז שכבר הובילו 3:0 (דרושים 4 ניצחונות כדי לעבור שלב), אך הבוסטון רד סוקס חזרו וניצחו 3:4. במהומות שהתרחשו בבוסטון בעקבות הניצחון הפעילה המשטרה אמצעים אלימים שאף הביאו להרוגה אחת. בגמר עצמו ניצחה הקבוצה את הסנט לואיס קרדינלס בסוויפ (ניצחון 0:4). במצעד הניצחון השתתפו יותר משלושה מיליון אוהדים שיצאו לרחובות בוסטון כדי לחגוג. בשנת 2007 זכו הרד סוקס שוב בוורלד סיריס, לאחר שגברו על הקולורדו רוקיס בסוויפ נוסף. ב-2013 זכתה באליפות בפעם השמינית בתולדותיה וב-2018 זכתה באליפות התשיעית לאחר שיא מועדון של 108 ניצחונות בעונה הסדירה.
חברי היכל התהילה של הבייסבול
להלן חברי היכל התהילה שקבוצתם העיקרית הייתה בוסטון רד סוקס, בסוגריים שנת הבחירה.
דייוויד נייט
נייט החל להתחרות באליפות העולם באנדורו בשנת 1998, והשתתף במספר מרוצים בקטגוריית הצעירים 250 סמ"ק. ב-2001, לאחר שהצטרף לקבוצת ימאהה, הוא סיים את העונה בקטגוריית ה-250 סמ"ק במקום השני, אחרי יוהא סלמינן. ב-2002 שוב סיים שני, הפעם אחרי סאמולי ארו.
בעונת 2004 עבר נייט להתחרות במדי קבוצת KTM וסיים שני בקטגוריית ה-E3 אחרי חברו לקבוצה ארו. ב-2005 זכה בפעם הראשונה עבורו בתואר אלוף העולם באנדורו (בקטגוריית ה-E3) ואף זכה באותה שנה בתואר אלוף האלופים של מרוץ אנדורו ששת הימים. ב-2006 ביצע נייט "עונה מושלמת" כשזכה בכל ארבעה עשר הסבבים של אליפות העולם בקטגוריית ה-E3 כשהוא רושם את הזמנים המהירים ביותר בכמעט כל אחד מקטעי המדידה במרוצים עצמם.
ב-2007, בשל שיקולי השיווק של KTM, עבר נייט להתחרות באליפות ארצות הברית במרוצי קרוס קאנטרי (GNCC) מול מיטב הרוכבים האמריקאיים (בכך החליף נייט בקבוצת KTM USA את יוהא סלמינן שחזר להתחרות באליפות העולם). למרות שסבל ממספר תקלות ומפציעה, נייט הצליח לזכות בתואר האליפות באותה שנה ואף שמר על התואר בעונת 2008. בתאריך 8 במרץ 2017 הגיע דייוויד נייט בפעם הראשונה למדינת ישראל ביזמת עסקן פרטי בתחום האופנועים דוד בנאור ע״מ להעביר 4 ימי הדרכה מתקדמים במגוון רמות שנערכו ביערות לטרון. אירוע דייוויד נייט בישראל הוגדר כהצלחה אדירה.
הישגים במרוצים נוספים
לאורך כל הקריירה הקפיד נייט להשתתף בסבבי אליפות נוספים ובמרוצי אנדורו קיצוניים מיוחדים:
סבבי אליפות נוספים ומרוצי אנדורו רב יומיים
כרזת יום העצמאות
כרזת יום העצמאות היא כרזה שהייתה המופקת בכל שנה החל משנת ה'תש"ט-1949 (למעט שנת ה'תשי"ז-1957) ועד לשנת ה'תשע"ז-2017, לקראת יום העצמאות, כחלק מחגיגות העצמאות למדינת ישראל. הכרזה הייתה נבחרת ומופקת על ידי מרכז ההסברה שבמשרד התרבות והספורט, והכרזה המודפסת הופצה למוסדות החינוך השונים.
דייוויד נייט
הישגים במרוצים נוספים
ב-2005 זכה נייט באליפות האנדורו-קרוס של ה-AMA וב-2007 את מרוץ "אנדורו ארבעת הימים" (A4DE) האוסטרלי. ב-2008 זכה באליפות הפאן-אנדורו המקסיקנית.
כרזת יום העצמאות
בכל שנה בחרה ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים תחילה את הנושא הלאומי המרכזי של יום העצמאות. הנושא, המלווה את הטקסים הממלכתיים הנערכים באותו יום, ובראשם טקס הדלקת המשואות וטקס פרס ישראל, שימש השראה ליצירת הכרזה ולעיצובה, וכן לבחירת משיאי 12 המשואות בטקס המרכזי בהר הרצל. לדוגמה, הכרזה ליום העצמאות ה-66 למדינת ישראל מייצגת מוטיבים בהשראת הנושא שנבחר באותה שנה: "זמן נשים", להעצמת הנשים בישראל. הכרזה משקפת סמלית את הנושא ומשמשת לאורך החג כולו, החל בנעילת אירועי יום הזיכרון בהר הרצל וכלה במוצאי יום העצמאות, בטקסטים הלאומיים ובאירועים הממלכתיים. כרזת יום העצמאות ממלאת תפקיד בולט כמוטיב בטקסים, והיא בעלת נוכחות ומשמעות מרכזית במסריה. היא נועדה לייצג בדרך מקורית את ערכיה של המדינה וכן את רוממות הרוח המאפיינת את יום העצמאות.
דייוויד נייט
הישגים במרוצים נוספים
מרוצי אנדורו קיצוניים חד יומיים
כרזת יום העצמאות
על גבי כל כרזה הופיע הכיתוב "x לעצמאות ישראל" (x מייצג את מניין שנות העצמאות למדינה) או "יום העצמאות y" (y מייצג את שנת ההפקה של הכרזה ליום העצמאות לפי הלוח העברי). במשך השנים עיצבו את הכרזות מעצבים ישראלים ידועי שם, כגון פאול קור, ציונה שמשי, דוד טרטקובר, דן ריזינגר ואחרים.
דייוויד נייט
הישגים במרוצים נוספים
פעמיים ניצח נייט את מרוץ ה"ארזברג" באוסטריה, ופעמיים את מרוץ "שער הגיהנום" (Hell's Gate) באיטליה. פעמיים ניצח במרוץ "האחרון ששורד" (2005 ו-2006) שנערך בטקסס, ארצות הברית.
כרזת יום העצמאות
בעשור השני של המאה ה-21 חשיבות הכרזה הלכה ופחתה. כרזת יום העצמאות ה-68 (ה'תשע"ו-2016) פורסמה באתר מרכז ההסברה יום אחד בלבד לפני יום הזיכרון וספק אם הודפסה ככרזה. כרזת יום העצמאות ה-69 (ה'תשע"ז-2017) הופצה לציבור רק תשעה ימים לאחר יום העצמאות, וספק גם אם היא הודפסה ככרזה.
מיום העצמאות ה-70 (ה'תשע"ח-2018) חדלו מלהפיץ את כרזות יום העצמאות.
אמנות פנטזיה
אמנות פנטזיה (Fantasy art) היא ז'אנר של אמנות שמתמקדת באלמנטים של קסם, במוטיבים על-טבעיים, ברעיונות וביצורים שקשורים לכך. בזמן שיש חפיפה חלקית עם ז'אנר המדע הבדיוני, האימה ועם אמנויות בדיה אחרות, לז'אנר זה יש יסודות ייחודיים שלרוב לא יימצאו בז'אנרים האחרים של אמנויות הבדיה.
תיאורים של אגדות עתיקות, וגם תיאורים של פנטזיה מודרנית בצורה של התערבויות אלוהיות ואלמנטים אחרים של קסם או של כוחות על טבעיים, הם יסודות שכיחים מאוד, ומבדילים את אמנות הפנטזיה מהז'אנרים האחרים. דרקונים, קוסמים, פיות, אל-מתים ויצורים דמיוניים מיתיים אחרים הם מאפיינים שכיחים נוספים באמנות הפנטזיה. מאחר שחלק נכבד מיצירות הפנטזיה מתרחש בעולם דמויי ימי הביניים ניתן למצוא באמנות פנטזיה גם ציורים של אבירים, לוחמים עם חרב ושריון, טירות וקרבות אפיים (למשל: אביר נגד דרקון).
אמנות פנטזיה מחוברת באופן חזק לספרות הפנטזיה והרבה ציורי פנטזיה הם איורים לספרי פנטזיה כמו שר הטבעות, רומח הדרקון ועולם הדיסק. כך למשל, הפסלת ג'וזפין ווהל יצרה סדרה של פסלים על בסיס דמויות מספר שר הטבעות.
קיימת תת-תרבות גדולה המבוססת על יצירת אמנות פנטזיה חובבנית.
נדב חג'בי
נדב חג'בי הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, אשר פיקד על עוצבת הגולן.
ביוגרפיה
עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים לגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום קורס הקצינים שב לגדוד כמפקד מחלקה. חג'בי שימש כמפקד פלוגה בגדוד, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד גדוד 450, סגן מפקד עוצבת חירם וקצין אג"ם בעוצבת הגליל, בין היתר במהלך הנסיגה מלבנון. בהמשך פיקד על עוצבת הגולן. בין היתר, פיקד במרץ 2002 על כוחות מיחידת אגוז שרדפו והרגו מחבלים שחדרו מירדן בסמוך לתל קציר . לאחר מכן שימש כסגן מפקד אוגדת עזה. בתפקידו האחרון בצה"ל שימש כמפקד מחנה "רבין" ("הקריה").
אנצ'יזאורוס
אנצ'יזאורוס (שם מדעי: Anchisaurus; משמעות השם: "קרוב ללטאה") הוא סוג של דינוזאור ארוך-צוואר שהיה שייך לקבוצת הפרוזאורופודים, מאבותיהם של הזאורופודים הענקיים. הוא חי לפני 195–200 מיליון שנה ברחבי אמריקה הצפונית. הוא נתגלה בחפירות בקונטיקט ב-1885 ותואר בידי החוקר עותניאל צ'ארלס מארש. תחילה סברו שמדובר בשרידי אדם, אך עקב ממדיהם הבינו שמדובר ביצור גדול יותר. בהמשך נמצאו עוד כמה שלדים, למשל בסין, לאחר שנחשבו לפרטי גיפוזאורוס.
מאפיינים
האנצ'יזאורוס היה זאורופוד קטן באורך 2.5–4 מטר ובמשקל של 20–32 קילוגרם. הוא היה בעל צוואר ורגליים ארוכים והיה מסוגל לעמוד זקוף ואף לרוץ כך. כפותיו היו בעלות טפרים כדי לעזור לו לתלוש עלים מענפי עצים ואולי להתגונן מטורפים.
ליצור היו שיניים דקות דמויות מחטים איתם באמצעותם תלש עלי עצים, כמו מחטניים וציקסים. עלים אלו קשים לעיכול, דבר המסביר את הימצאם של גסטרוליתים בקיבתו. ישנם חוקרים שסוברים שהוא היה אף אוכל-כול שניזון מדי פעם מחיות קטנות.
בן יוסף מייטה
בן יוסף מייטה (באנגלית: Ben Youssef Meïté, נולד ב-11 בנובמבר 1986) הוא אצן מחוף השנהב. אלוף אפריקה בריצת 100 מטר (ניירובי 2010) ובריצת 200 מטר (פורטו נובו 2012) ושיאן חוף השנהב בריצת 100 מטר.
2009
באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה באמצע אוגוסט 2009 הוא סיים במקום 37 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.41 שניות ובמקום 20 בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.78 שניות.
2010
באליפות אפריקה שנערכה בניירובי, קניה בסוף יולי 2010 זכה מייטה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.08 שניות ומדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.39 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 40.77 שניות.
2011
באליפות העולם שנערכה בדאיגו, קוריאה הדרומית בסוף אוגוסט ובתחילת ספטמבר 2011 הוא סיים במקום 28 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.45 שניות ובמקום 33 בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.97 שניות.
שבוע וחצי לאחר מכן, במשחקי אפריקה שנערכו במפוטו, מוזמביק באמצע ספטמבר 2011 זכה מייטה בשתי מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.28 שניות ובריצת 200 מטר בואצה של 20.76 שניות.
2012
באליפות העולם באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה ב-10 במרץ 2012 הוא סיים במקום עשירי בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.71 שניות.
באליפות אפריקה שנערכה בפורטו נובו, בנין ב-1 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.62 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 40.10 שניות.
באולימפיאדת לונדון (2012) הוא סיים במקום 16 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.13 שניות. בשלב רבע הגמא הוא קבע שיא אישי ושיא לאומי חדש של 10.06 שניות.
2015
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, ב-23 באוגוסט 2015 הוא סיים במקום 18 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.17 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי ולאומי חדש של 10.05 שניות ועלה מהמקום ה-14 לשלב חצי הגמר.
במשחקי אפריקה שנערכו בברזוויל, רפובליקה של קונגו באמצע ספטמבר אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא אישי ולאומי חדש של 10.04 שניות ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.93 שניות.
2016
בתחרות שנערכה בצ'כיה ירד מייטה לראשונה בריצת 100 מטר מ-10 שניות וקבע שיא אישי חדש של 9.99 שניות.
באליפות אפריקה שנערכה בדרבן, דרום אפריקה בסוף יוני 2016 זכה מייטה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 100 מוטר בתוצאה של 9.95 שניות, אך עם מהירות רוח גבית מעל המותר (2.4+ מ'/שנ') ומדליית כסף בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.98 שניות.
2017
באליפות העולם שנערכה בלונדון, ב-5 באוגוסט 2017 הוא סיים במקום עשירי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.12 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 10.02 שניות ועלה שלישי לשלב חצי הגמר.
2018
בתחרות שנערכה באולם במץ, צרפת ב-11 בפברואר 2018 קבע מייטה בריצת 60 מטר שיא אישי חדש של 6.55 שניות.
באליפות העולם באולם שנערכה בבירמינגהאם, הממלכה המאוחדת ב-3 במרץ 2018 הוא סיים במקום עשירי בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.59 שניות.
באליפות אפריקה שנערכה באסבה, ניגריה בתחילת אוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.92 שניות וסיים במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.36 שניות, מאית השנייה איטי ממדליית ארד.
POSIX
היסטוריה
בראשית שנות ה־80 של המאה ה־20 יוצרו הרבה מערכות ממשפחת יוניקס. היה ביניהן שוני בפרטים קטנים ויצרני המערכות לא נטו לשתף פעולה. לכן התאמה של תוכניות לעבודה על כמה מערכות יוניקס שונות דרשה הרבה עבודה מיותרת.
הַתֶּקֶן SUS נוצר מפרויקט באמצע שנות ה־80 במטרה להפוך ממשקים של מערכת הפעלה עבור תוכנה שתוכננה לנגזרות שונות של מערכת ההפעלה יוניקס לתקן אחיד. הצורך בקביעת תקן מסוים נבע מכך שחברות שהשתמשו במחשבים רצו להיות מסוגלות לפתח תוכנות שאפשר להשתמש בהן במערכות מחשב של יצרנים אחרים מבלי לכתוב אותן מחדש. אחד השיקולים בבחירת מערכת ההפעלה יוניקס כבסיס לממשק המערכת הסטנדרטי היה שהיא הייתה נייטרלית מבחינת יצרנים. סטנדרטים אלו הפכו ל־IEEE 1003 (הרשום גם כ־ISO/IEC 9945), או POSIX, שפירושה Portable Operating System Interface. שם זה ניתן על ידי ריצ׳רד סטולמן בעקבות בקשה לשם שקל לשנן עבור הסטנדרטים.
בעבר, ה־Single UNIX Specification של The Open Group היה נפרד מה־POSIX הרשמי של IEEE. ה־SUS הכמעט זהה הפך פופולרי עם התפתחותם של מספר ספקי תוכנה בהתעוררות מלחמות היוניקס, משום שהוא היה זמין בחינם, בעוד שבאותו זמן IEEE דרשו תשלום ניכר עבור גישה למפרט ה־POSIX. החל מ־1998, קבוצת עבודה בשם Austin Group, החלה לפתח את הסטנדרט המשולב, שלעתיד ייקרא Single UNIX Specification Version 3.
מפרט
ממשקי המשתמש והתוכנה למערכת ההפעלה מצוינים בארבעה חלקים עיקריים:
ממשק הפקודה והסקריפטינג הסטנדרטי הוא ה־Korn Shell. תוכנות משתמש אחרות, שירותים ותוכניות שירות, כוללות את AWK, Echo, Ed ועוד מספר (מאות) אחרות. שירותי תוכנה נדרשים כוללים שירותי I/O בסיסיים (קובץ, מסוף מחשב ורשת).
ישנה חבילת בדיקה שמלווה את הסטנדרט בשם PCTS, קיצור של Posix Certification Test Suite.
יש לשים לב שההגדרה של מערכת יוניקס בהתייחס לתקן היא "מערכת שעומדת בדרישות תקן POSIX" ולא "מערכת שמקורה מהיוניקס של AT&T". לדוגמה, ה־OS/390 של IBM, כיום Z/OS, נחשבת ל-"יוניקס", אף על פי שאין בין שתי המערכות שום קוד מקור משותף. כמו כן, התקן לא מנסה להבטיח "תאימות בינארית" אלא "תאימות ברמת קוד מקור": Write once, compile anywhere, ובעברית: "כתוב פעם אחת, הַדֵּר בכל מקום" (למעט עבור סקריפטים).
לינוקס ו־POSIX
מערכות גנו/לינוקס מבוססות על ליבת לינוקס וכלי גנו. שני המיזמים הללו מקפידים כמעט תמיד על תאימות לסטנדרטים של POSIX. לכן באופן כללי מערכת לינוקס קרובה למדי לתאימות ל־POSIX.
רוב מפיצי לינוקס אינם מעוניינים בעלויות הנדרשות כדי לקבל הסמכה שגרסה מסוימת של הפצה תואמת את ה־SUS. יתרה מזאת, התוכן של הפצת לינוקס טיפוסית משתנה כל כך מהר, כך שהצהרה מחודשת תידרש באופן כה תכוף, שלא תהיה אפשרית מבחינה פיננסית.
במערכות לינוקס, מספר תוספות משותפות וסטנדרטים דה־פקטו מסופקים על ידי בסיס הסטנדרט של לינוקס.
זאורורניתולסט
זאורורניתולסט (שם מדעי: Saurornitholestes; מילולית: "לטאת-עוף שודדת") הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הדרומאוזאוריים אשר חי לפני כ-69–77 מיליון שנה בתור הקרטיקון. בסוג זה נמצאו 2 מינים: Saurornitholestes langstoni, אשר התגלה ב-1978 ו-Saurornitholestes sullivani אשר התגלה ב-2015.
דינוזאור זה דמה במראהו לולוצירפטור או לדיינוניכוס וייתכן שהיה מכוסה בנוצות על גופו. הוא היה טורף דר-רגלי בעל טפרים דמויי-סכינים שנשלפו מרגליו. מראהו הזכיר מעט עוף ומכאן שמו. הוא הגיע לאורך 0.6 מטר, לאורך 1.8 מטר ולמשקל 10 ק"ג, קטן ביחס לקרוביו. בעבר סברו שהוא היה שייך למשפחת הטרודוניים, הקרובה לרפטורים. כיום הוא משויך לתת-משפחה Saurornitholestinae לצד האטרוסירפטור והבמבירפטור (Bambiraptor).
זה היה דינוזאור צייד שחי בלהקות והתבסס על חוש הריח כדי למצוא את טרפו. המאובנים שלו נמצאו ברחבי אמריקה הצפונית מאלברטה עד ניו מקסיקו. חלק ממאובנים אלה השתמרו בצורה שלמה כמעט לגמרי.
המאה ה-19
המאה ה־19 היא תקופה שהחלה בשנת 1801 והסתיימה בשנת 1900.
התופעות הבולטות במאה ה־19 הן התפשטותה והתעצמותה של המהפכה התעשייתית, שגררה שינויים מרחיקי לכת בכלכלה ובחברה; תהליך של עיור רב היקף, ועליית הלאומיות בקרב עמי אירופה. התעוררות לאומית הביאה להקמתן של מדינות לאום אחדות, הן על ידי איחוד מסגרות קטנות (גרמניה, איטליה) והן על ידי מרד נגד שלטון זר (יוון, סרביה ועוד). מתח לאומי התעורר גם בקרב קבוצות אחרות שלא זכו לעצמאות מדינית. תופעה חשובה אחרת היא ביטול העבדות במדינות רבות כגון בריטניה, ארצות הברית וברזיל.
המהפכה התעשייתית הגיעה במקביל להבשלתן של מגמות במדע, שיצרו שינוי משמעותי במשקל שנתנו חוקרים לבדיקה אמפירית של המציאות על חשבון תפיסות מקובלות מימי קדם. התפתחות המחקר המדעי הובילה להתפתחותם של תחומי מחקר שלמים ולפיתוחן של המצאות ותגליות רבות. במאה ה־19 החל לראשונה שימוש בחשמל, וייצור החשמל בגנרטורים ותחנות כוח, ושימוש במנועים, שהובילו לפיתוחים פורצי דרך בכלי תחבורה (ספינת הקיטור, הרכבת, המכונית, האופנוע וספינת האוויר), ומיכון (טרקטור, מכונת התפירה, מקרר ועוד). בנוסף, התגבשה הרפואה המודרנית והתפתחה ההבנה האנושית את הגורמים למחלות, פותחו המצאות חשובות בתחום התקשורת (הטלגרף, הטלפון ומכונת הכתיבה) ובסוף המאה גם ראשית הראינוע.
מבחינת היחסים הבינלאומיים, התקופה שלאחר נפוליאון ועד 1914 התאפיינה במערכת בינלאומית יציבה יחסית עם מעט מלחמות גדולות. הממלכה המאוחדת, תחת שלטונה הממושך של המלכה ויקטוריה, נעשתה לכוח העולמי החשוב ביותר, כשהיא הראשונה שנהנית מפירות המהפכה התעשייתית אך גם נושאת במחירה. בריטניה, בעלת הכלכלה החזקה ביותר במאה זו, נהנתה משיעורי צמיחה חסרי תקדים, אולם גם מעצמות נוספות במידה פחותה יותר. במהלך המאה התפשטות האימפריה הרוסית הובילה לתחרות ישירה בין המעצמות על השליטה וההשפעה על אסיה, תחרות שכונתה "המשחק הגדול". במקביל, גם ארצות הברית נעשתה בהדרגה למעצמה עולמית בולטת. המרוץ הקולוניאליסטי הואץ ברחבי אסיה ואפריקה, אך לצד זה השתחררו עמי דרום ומרכז אמריקה משלטונן של ספרד ופורטוגל. הקולוניאליזם האירופאי הביא גם להתפשטות ערכים אירופאים כמו הנצרות או תפיסות ליברליות.
נהוג לומר שבמאה ה־19 הייתה המחשבה האירופית באופן כללי אופטימית, ולצד נביאי זעם דוגמת קרל מרקס, רווחה האמונה שהקידמה תביא איתה בסופו של דבר שגשוג ויציבות כלל עולמיים. אמונה זו התערערה, אם לא התרסקה והוחרבה, בעקבות אסונות המאה ה־20, החל במלחמת העולם הראשונה.
אולם הייתה זו מאה שידעו בה טרגדיות לרוב ואירעו בה מלחמות נודעות כמו: מלחמות נפוליאון, מלחמת קרים, מלחמת האזרחים האמריקנית, מלחמת הבורים ועוד. מבחינה היסטורית נודעה המאה כתקופה בה התחוללו שינויים גדולים בתחומי חיים נרחבים.
הדומיננטיות המשמעותית של המעצמות האירופאיות גרמה לכך שהתרבות האירופאית השפיעה גם על תחומי אמנות שונים באזורים רבים ברחבי העולם, והאמנות המערבית הפכה למשמעותית יותר מבחינה עולמית. באמנות התפתחו במאה זו האסכולות הנאו-קלאסיציזם, הרומנטיקה, הריאליזם, אימפרסיוניזם ופוסט-אימפרסיוניזם. זרמים ערכיים דוגמת הרומנטיקה, הלאומיות והליברליזם השפיעו על תחומים רבים של אמנות. שינויים חברתיים וטכנולוגיים שינו את תחום המוזיקה ויצרה תעשייה שלמה של מופעי "סלון", והמוזיקה הקלאסית התפתחה עם כלי נגינה דרמטיים יותר, יתר שבירת מוסכמות ויתר נגישות לקהל הציבור הרחב. אל המזרח הרחוק והמזרח התיכון חדרו האופרות שהפכו לפופולריות. בספרות התפתחו מגוון סוגות במאה זו, ביניהן רומנים מקומיים ושירה במשלב דיבורי, כאשר חלק מהסוגות המשמעותיות יותר התפתחו בעיקר בבריטניה. עלייה בשיעור האוריינות באוכלוסייה הובילה לנגישותו של הציבור הרחב לספרים באופן חסר תקדים. באדריכלות התבטאה מאה זו בגל התחייה הגותית בה שופצו ונבנו קתדרלות בסגנון גותי. שינויים חברתיים גרמו בסוף המאה להיווצרותו הראשונית של ספורט מאורגן, ושל פנאי ספורטיבי קהילתי שהתרגם בין היתר להקמתם של פארקים עירוניים.
המאה ה־19 הייתה חשובה להיסטוריה של עם ישראל. במאה זו נוסדה תנועת הציונות, שהחלה בעליותיהם של חובבי ציון ליישב את ארץ ישראל (הקמת ראשון לציון, פתח תקווה וימין משה) ובהקמת ההסתדרות הציונית. העיתונאי היהודי בנימין זאב הרצל הוביל את קו הציונות המדינית וניסה לזכות בהכרה ותמיכה מהמעצמות לרעיון של יישוב יהודי אירופה במולדתם ההיסטורית. ב-1897 התכנס הקונגרס הציוני הראשון בבזל, שווייץ.
המהפכה התעשייתית
המהפכה התעשייתית ששורשיה עוד במאה ה־18, היא שם המקובל לשורה של שינויים טכנולוגיים, כלכליים, אקולוגיים, וחברתיים שמתחילים באנגליה, ממשיכים למדינות נוספות באירופה ולארצות הברית, ובמידה מסוימת מחלחלות גם למקומות נוספים. נקודות ציון מרכזיות ביותר במהפכה התעשייתית מתרחשות במהלך המאה ה־19.
המהפכה מחדירה שכלולים ומיכון בייצור החקלאי והתעשייתי ומובילה לעיור חלק ניכר מן האוכלוסייה, גידול ניכר במספר התושבים והעלאת רמת חייהם ותוחלת חייהם של אוכלוסיות רבות.
המהפכה התעשייתית היא הגורם המרכזי לשינוי מסיבי בשיטות התחבורה והייצור, עקב התפתחות מנוע הקיטור במאה ה־18 שמאפשרת לאורך המאה המצאות דוגמת הרכבות, הרכב הפרטי, אוניית הקיטור, פס הייצור, הייצור ההמוני והולדת תרבות הצריכה. בנוסף משפיעה המהפכה התעשייתית על תחומי תעשייה רבים כמו אריגה והפקת כותנה, עקב ההתפתחות של תהליכי מיכון שהחלו בסוף המאה הקודמת.
המהפכה התעשייתית מאופיינת במיכון בעזרת מקור האנרגיה חיצוני בעזרת דלקים פוסילים שהמרכזי בהם הוא פחם ושימוש באותם דלקים להנעת מנועי בעירה חיצונית שהמרכזי בהם הוא מנוע הקיטור. הדבר מאפשר לראשונה בהיסטוריה לנצל אנרגיה שמקורה אינו במזון בשרירים או בבעל חיים אחר (ניצול ישיר של ATP).
הגל הראשון של הדמוקרטיזציה
במרבית המאה ה־19, בקרב מרבית המעצמות העולמיות, הזכות לבחור ולהיבחר לא מוענקת לכלל האוכלוסייה אלא לקבוצות קטנות ביותר של בעלי רכוש או בעלי השכלה, אך לקראת סופה של המאה ה־19 הולך וגדל מספר הרשאים לבחור.
גם בארצות הברית, בה כבר מתחילתה זכות הבחירה היא חלק מתפיסת עולמה, בפועל ניתנת זכות הבחירה רק למספר קטן יחסית של גברים לבנים. בשנת 1828 תחת שלטון אנדרו ג'קסון מורחבת זכות הבחירה לציבור רחב של גברים לבנים, מהלך שיוצר עניין באירופה.
הדמוקרטיזציה מעוררת תהליך נוסף שבתורו מחזיר לה רוח גבית – תהליך של אוריינות המונית ועיתונים זולים שהופכים נפוצים ונגישים, ותופעה זו מגבירה בתורה את השפעת דעת הקהל על הפוליטיקה המקומית ומגבירה את החשיבות הפוליטית בקידום רפורמות פנים.
יישום רעיון זכות הבחירה לנשים נמצא עדיין בחיתוליו במאה זו. מדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית שהכירה במהלך המאה ה־18 בזכות הבחירה של הנשים בעלות הרכוש (כלומר, שאינן נשואות), משנה את חוקתה בשנת 1807 ושוללת זכות בחירה, בין היתר, מנשים, שחורים וזרים. בהמשך המאה מספר מושבות קולוניאליות מכירות בזכות הבחירה לנשים, כאשר המושבה בפיטקרן עושה זאת בשנת 1838 מספר עשורים לפני שמצטרפות אליה מושבות נוספות. לזמן קצר מכריזה על עצמה קולוניית פרנקסוויל עצמאות, והופכת בזמן זה למדינה היחידה בעולם במכירה בזכות הצבעה חופשית ללא הבדלי מין או גזע.
לאומיות
הלאומנות חזרה ובאה לידי ביטוי במאורעות שונים באירופה, דוגמת מלחמת העצמאות היוונית, אביב העמים ואיחוד איטליה.
במידה מסוימת באה לידי ביטוי הלאומיות גם במאבקיהן של מדינות אמריקה הלטינית להשתחרר מהאימפריה הספרדית והפורטוגזית ששלטו במרבית השטח בתחילת המאה.
רעיון הלאומיות משפיע גם על יהודי אירופה, וועידת קטוביץ (1884) והקונגרס הציוני (1897) מבשרות על הולדת הציונות.
מלחמות בין־יבשתיות
מבחינה צבאית, מאה זו התנהלה בסימן דומיננטיות ברורה לאימפריות האירופאיות, שהיו הראשונות (נוסף על ארצות הברית) לחוות בהדרגה את המהפכה התעשייתית. מדינות שהפכו מתועשות זכו לדומיננטיות משמעותית על פני אלו שנותרו עם טכנולוגיות קדומות יותר. לאחר המלחמות הנפולאוניות בתחילת המאה התבססה האימפריה הבריטית ככוח העולמי הדומיננטי והשתלטה על שטחים רבים ברחבי העולם. כוחות משמעותיים מין המאות הקודמות כמו האימפריה העות'מאנית ושושלת צ'ינג, שהיו בעלות הגמוניה אזורית, איבדו אותן כעת למעצמות האירופאיות שזכו לאחיזה גם במזרח התיכון וגם במזרח הרחוק. עם זאת, אמריקה הלטינית התאפיינה במגמה הפוכה עם סדרה של מלחמות עצמאות שהצליחו להעביר את היבשת הדרומית מידיהן של האימפריות הנחלשות מספרד ופורטוגל לידיהן של מדינות לאום עצמאיות.
קולוניאליזם
נקודות ציון בהתפשטות המושבות האירופאיות:
האחיזה הבריטית במזרח הרחוק
לצד המושבות הקולוניאליות, האימפריה הבריטית תרגמה את העוצמה הצבאית והכלכלית שצברה כך שתתחזק השפעתה על המדינות המקומיות. האימפריה ביססה השפעה זו גם במספר מלחמות:
עליית ארצות הברית
ארצות הברית הצעירה נאבקה לאורך המאה על חיזוק מעמדה הבינלאומי וחיזוק הריבונות שלה על שטחי המדינות באמריקה הצפונית. כחלק מתהליך זה ניהלו האמריקאים לאורך המאה קרבות מתמשכים נגד העמים הילידים, מאבק המכונה "מלחמות האינדיאנים". במקביל ניהלה ארצות הברית בעשורים הראשונים של המאה מספר מלחמות בינלאומיות שנועדו לבסס את מעמדה העולה בזירה הבינלאומית. בין הבולטות של מלחמות אלו:
התפשטות האימפריה הרוסית
עת התגברות השפעתה של רוסיה על שטחים שקרובים להודו הבריטית, החלו הבריטים לחשוש מפניהם ולהפעיל את השפעתם האזורית לבלום את אחיזתה של רוסיה בשטחים נוספים במזרח הרחוק. תגובת הבריטים עוררה בתורה את חששם של הרוסים מפני הבריטים והחלה תקופה בה שתי המעצמות התחרו זו בזו על השליטה במרכז אסיה, תקופה המכונה "המשחק הגדול", שנמשכה בעיקר בשני השלישים האחרונים של המאה.
השפעות המהפכה התעשייתית
השווקים של המדינות שעוברות תיעוש עוברים בהדרגה תהליך של שינוי והתאמה למציאות החדשה: מכלכלה המבוססת על ייצור חקלאי לצריכה פנימית, לכלכלה המבוססת על ייצור זעיר וסחר בינלאומי. באנגליה, בה מתחילה המהפכה, עוברים האיכרים בעלי המשקים קטנים לעבודה בתעשייה זעירה, במיוחד בתחומים הקשורים לתעשיית הטקסטיל כמו אריגה וטווייה.
על פי ההערכות המקובלות לצמיחה ותמ"ג לנפש בהיסטוריה (בקיזוז שינויים בשווי המטבעות), המאה ה־19 היא נקודת מפנה בולטת בשיעור הצמיחה העולמית. לאחר מאות שנים של יציבות יחסית במדדי הצמיחה והתמ"ג לנפש, החל משנות ה־20 וה־30 של המאה מתחילה עליה חריגה ומתונה, שמתגברת במחצית השנייה של המאה. בשנים אלו בלטה בריטניה במידת הצמיחה שלה והייתה בעלת הכלכלה החזקה בעולם, והמטבע שלה, הלירה שטרלינג, הפך למטבע הדומיננטי בעולם.
השקעה חוזרת של ההון
תופעה נוספת שצוברת תאוצה לאורך המאה היא השקעה חוזרת של הון. בזכות העיסוק בגידול ובייצור לצורכי סחר, נהנים חקלאים מגדלי צאן ותעשיינים זעירים מרווחים גדולים יותר על עמלם, בהשוואה למצב לפני כן. רבים מהם מבכרים להשקיע את הכסף שנותר בידיהם לא רק בשיפור רמת חייהם, אלא גם בשיפור התיעוש והגידול החקלאי, שמביא בהדרגה לגידול בפריון הקרקע פר עובד.
התייעלות הכלכלה העולמית
התפתחות היקף הסחר הבינלאומי הביאה לפיתוח מנגנונים יעילים יותר לסוג זה של סחר, שבתורם הגבירו חזרה את היקף הסחר. במאה זו נכנס להילוך גבוה שימוש בשטרות חוב שהונפקו על ידי בנקים מקומיים והקלו על ביצוע קנייה בהיקף גדול יותר של סחורות בין מדינות. בנוסף, החלו בתקופה זו סוחרים להחליף בהדרגה את השימוש במטבעות מתכתיים באמצעי תשלום מבוססי נייר. בתחילת המאה ה־19 היקף השימוש בתשלום המבוסס נייר הוערך ביותר משליש.
פערי התמ"ג
מתחילת המאה ועד סופה התמ"ג של המעצמות שעברו תיעוש יותר מהכפיל אותו, ובמספר מדינות כמעט ושילש את עצמו. ההישג היה בולט במיוחד נוכח מדינות שנחשבו למפותחות יחסית טרם המהפכה התעשייתית, דוגמת הודו וסין, ולא עברו תיעוש, ונותרו ברמת תמ"ג דומה יחסית לאורך המאה. מצב זה יצר במהלך המאה פער כלכלי דרמטי בין המעצמות המתועשות לכל שאר המדינות. יפן הייתה דוגמה נדירה למדינה שהייתה עם כלכלה מסוגרת וחקלאית, ובעשורים האחרונים של המאה אימצה כמה ממאפייני הכלכלות המערביות והצליחה ליצור כלכלה עם צמיחה מהירה ותעשייה חזקה.
מדינת הרווחה
באזורים מסוימים בצפון אירופה ממשיכות מגמות מסוף המאה הקודמת, בהן, בהשפעות קאלוויניסטיות, השתלבותן של נשים בשוק העבודה גורמת לעלייה ברמת החיים שבתורה מאפשרת מימון של מסגרת לחינוך ילדים בשעות העבודה, שמגבירה בחזרה את אפשרותן של נשים להשתלב בשוק העבודה. אלמנטים דומים מאמצות באיטיות במחצית השנייה של המאה גם חלק ממדינות מערב אירופה, כאשר הראשונה לנסות ליישם רעיונות דומים בקנה מידה גדול היא גרמניה של ביסמרק. אלו הם שורשי מדינת הרווחה. במקביל, במחצית השנייה של המאה, מספר מדינות במערב מחוקקות חוקים פורצי הדרך המעגנים זכויות עובדים, וקובעים, למשל, תקרת שעות עבודה לנשים וילדים מתחת לגיל 12. תחום ארגוני העובדים מתפתח אף הוא במערב, ולקראת סוף המאה מתפשט אל אזורים נוספים, דוגמת אמריקה הלטינית.
רסטורציה לעומת ליברליזם ולאומיות
למרות הניסיונות והמאמצים לחזק את הרסטואציה ולשמור על סטטוס קוו פוליטי, לאורך המאה עוברת אירופה מהפכה פוליטית-דיפלומטית, כאשר במדינות החשובות ביבשת עובר הכוח בהדרגה ממלכים לפרלמנטים, וזכות הבחירה גדלה אט-אט במדינות השונות.
נקודות ציון בתהליך זה:
היחלשות האימפריה העות'מאנית
בראשית המאה שלטו העות'מאנים על שטח משמעותי בדרום מזרח אירופה, כולל רובו של חבל הבלקן. במקביל לעלייתן של מעצמות בינלאומיות אחרות מאירופה, נחלשה בהדרגה במהלך המאה הדומיננטיות העות'מאנית.
נקודות ציון בתהליך זה:
שינוי תפיסה באוניברסיטאות
במאה ה־19 צברה תאוצה מגמה מין המאה הקודמת, ובה איבדה הדת בהדרגה את מקומה ככוח הדומיננטי בהשפעה על הלך הכוח של האוניברסיטאות, ואת מקומה תפסו רעיונות חדשניים של השכלה ומחקר אמפירי. מגמות אלה מזוהות במיוחד עם אוניברסיטת ברלין, שנוסדת בשנת 1809, ובה הניסויים במעבדות החליפו את ההשערות הפילוסופיות ; תורות תאולוגיות, עקרונות פילוסופיים ודעות רווחות מימי קדם החלו נבדקות בקפדנות ובאובייקטיביות ; סטנדרטים חלוציים של חופש אקדמי התחילו להפוך לעקרונות מנחים. המודל הגרמני של האוניברסיטה כמכלול של בתי ספר לתארים מתקדמים, המבצעים מחקר מתקדם וניסויים אמפיריים, היה בעל השפעה עולמית.
השינוי התפיסתי הרחב של האוניברסיטאות שינה מהותית את תוכני הלימוד. מדעים כמו פיזיקה, כימיה, ביולוגיה והנדסה החליפו רעיונות תאולוגים בתוכנית הלימודים.
במשך המאה הקימו האימפריה הבריטית והצרפתית אוניברסיטאות בקולוניות שלהן באסיה ובאפריקה, וגם ביפן, סין ורוסיה התפתחו אוניברסיטאות בעקבות לחצים למודרניזציה.
תרבות פופולרית
התחזקותן הפוליטית והכלכלית של המעצמות האירופאיות, והתפשטות הקולוניאליזם האירופאי, הביאו איתם לאורך המאה גם השפעה רבה על תרבותם של אזורים רבים ברחבי העולם. מאפיינים של השפעות אלו ניכרו במגוון תחומי התרבות והאמנות וניכרו בין היתר באדריכלות, במוזיקה, בספרות ובציורים המקובלים. חלק מהאזורים קיבלו אימצו השפעות אלו בקלות יחסית ובאחרים רווחה גישה שמרנית יותר שבאה לידי ביטוי בניסיון לשמור על הבידול התרבותי והאומנותי.
התפתחות האמנות המערבית
במהלך המאה התפתחו מספר זרמים שפעלו זה מול זה במקביל והתפתחו זה מזה:
העולם המערבי
השינויים החברתיים, הכלכליים והטכנולוגיים הדרמטיים שהתחוללו במערב לאורך המאה, השפיעו רבות על תחום המוזיקה. עד למאות הקודמות מוזיקאים היו בדרך כלל נגנים או מלחינים מטעם חצר או מטעם הכנסייה, והמוזיקה נוצרה עבור גורמים אלו. עליית מעמד הביניים במאה ה־19 גרמה לקהל רחב יותר לרצות גישה למופעי מוזיקה ולחינוך למוזיקה. תופעה זו גרמה מצד אחד לצמיחתה של תרבות מופעי-סלון באירועים והגדלת הזדמנויות כלכליות של מוזיקאים, ומצד שני הגדילה את מעמדם של "כוכבים" עולים בתחום המוזיקה הקלאסית, גם בקרב מלחינים וגם בקרב נגנים, כאשר הדוגמאות המפורסמות ביותר ל"כוכבים" הראשונים היו הכנר ניקולו פאגאניני והפסנתרן פרנץ ליסט. עלייתם של נגנים וירטואוזים ופופולרים גרמה להתפתחותם של כלי נגינה חדשים שמתאימים לנגינה וירטואוזית או רמה יותר, וטכנולוגיות חדשות אפשרו פיתוחם, למשל, של כלי קשת ופסנתרים גדולים יותר שנשמעים למרחוק. כאשר גדלו הביקוש והחשיפה, הדבר עודד מלחינים לנסות ולהרחיב את הרף המקובל, וכך קמו תזמורות גדולות יותר, ואותגרו מוסכמות רבות שהיו נהוגות במשך שנים רבות.
בשנים 1815–1910 בלטה התקופה הרומנטית במוזיקה הקלאסית – התקופה מתאפיינת במלחינים ששואפים לפרוץ את כבלי המוסכמות והאידיאלים הישנים, כפי הנראה עקב השפעה רבה של המהפכה הצרפתית, ובשאיפה להגמיש את המבנה האחיד של היצירה לטובת הרגש.
השפעתה של המוזיקה המערבית ניכרה באזורים נרחבים גם מחוץ לאירופה, וגרמה להתפתחותם של זרמי ביניים שונים.
המזרח הרחוק
אופרת בייג'ינג, סוגת האופרה שנותרה הפופולרית ביותר בסין גם אל תוך המאה ה־21, התגבשה וקיבלה את צורה הנוכחית באמצע המאה ה־19.
המזרח התיכון
לאחר שנים של בידול יחסי באמנויות אלו, במאה זו חדרו למדינות המוסלמיות סוגות הדרמה והאופרה ששגשגו באירופה. בעקבות פתיחות וסובלנות יחסית באזור מצרים, הפכה בהדרגה מצרים לבירה התרבותית של ארצות הערב במחצית השנייה של המאה, בנוגע לאמנויות הבמה ותחומים נוספים.
ספורט
תהליכי התיעוש והעיור שהחלו בבריטניה הוויקטוריאנית והתפשטו למדינות רבות נוספות במחצית השנייה של המאה הביאו איתם שינויים חברתיים שהשפיעו גם על תחום הפנאי. בעיירות תעשייה ובערים נוצרה בהדרגה שכבה של אנשי מעמד הפועלים שרבים מהם סיימו לעבוד בשבת בשעה מוקדמת, ואלו חיפשו אחר צורות חדשות של פנאי קולקטיבי. אל משבצת פנאי זו נכנס בהדרגה ראשיתו של הספורט הממוסד, ובראשו הכדורגל.
עלייה בשיעור האוריינות בתקופה זו במקביל לעלייה בתפוצת הרכבות, אפשרו בפועל לכמות הולכת וגדלה של אנשים לעקוב בעיתונים אחר תוצאות ספורט ולהגיע בפועל למשחקי ספורט מרכזיים או מקומיים. בשני העשורים האחרונים של המאה זינקה הפופולריות של משחק הכדורגל, ואלפי צופים פקדו כל משחק ממוצע.
אדריכלות
אדריכלות מערבית הפכה משמעותית בתרבות העולמית, והשפיעה על אזורים נוספים מחוץ לאירופה. בארצות האסלאם סייעו מומחים אירופים להתאים לתרבות המקומית את החידושים האירופים.
מדענים
לואי פסטר, צ'ארלס דרווין, תומאס אלווה אדיסון, גוטלוב פרגה, קרל פרידריך גאוס, אוגוסטין לואי קושי, ג'יימס קלרק מקסוול, לודוויג בולצמן, מקס פלאנק, חיים ויצמן, פרנסיס גלטון, אלפרד נובל, אלכסנדר גרהם בל, מארי קירי, ניקולה טסלה
ממציאים
לואי ז'אק מנדה דאגר, ניספור נייפס, אדוארד מויברידג', תומאס אלווה אדיסון
התאחדות הכדורגל הארגנטינאית
התאחדות הכדורגל הארגנטינאית (בספרדית: Asociación del Fútbol Argentino, באנגלית: Argentine Football Association או בקיצור AFA) הוא הגוף הרשמי האחראי על הכדורגל בארגנטינה. ההתאחדות מפעילה נבחרות כדורגל וליגות לגברים ונשים בתחומי גם בתחומי כדורגל דשא, קטרגל וכדורגל חופים.
ההתאחדות הארגנטינאית היא הוותיקה מבין התאחדויות הכדורגל בדרום אמריקה ואחת הוותיקות בעולם. היא גם נחשבת לאחת ההתאחדויות המצליחות ביותר בעולם הכדורגל.
היסטוריה
ההתאחדות הוקמה ב-21 בפברואר 1893 והיא הצטרפה לארגון פיפ"א בשנת 1912. ב-1916 ייסדה יחד עם התאחדויות הכדורגל של אורוגוואי, ברזיל וצ'ילה את הקונפדרציה הדרום אמריקאית - CONMEBOL.
המשחק הרשמי הראשון של הנבחרת התקיים ב-16 במאי 1901 במונטווידאו מול המארחת אורוגוואי שהסתיים בניצחונה של ארגנטינה 2:3. משחק זה היה למשחק הבינלאומי הראשון שנערך מחוץ לאי הבריטי.
בשנת 1931 נוסדה ליגת העל הארגנטינאית ובמהלך השנים עברה שינויים רבים במתכונתה עד למתכונת הנוכחית.
תוכנית פולברייט
תוכנית פולברייט (באנגלית: Fulbright Scholar Program) היא תוכנית של הממשל האמריקאי להקצאת מענקי מימון לחילופי סטודנטים, חוקרים ומרצים, אשר נחשבת לאחת מתוכניות המלגות היוקרתיות ביותר בעולם.
התוכנית שמנוהלת על ידי מחלקת המדינה, נוסדה ועוגנה בחוק האמריקאי ב-1946, מאז התרחבה באופן משמעותי ופועלת במעל 155 מדינות ברחבי העולם. מהקמת התוכנית זכו ארבעים ושלושה מבוגריה בפרס נובל ושבעים שמונה בוגרים זכו בפרס פוליצר. תוכנית המענקים מחלקת 8,000 מלגות מדי שנה ללימודי תואר שני, דוקטורט ופוסט-דוקטורט.