cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמוג'י
היסטוריה
בעבר הביטוי הגרפי לרגשות נעשה באמצעות סימני פיסוק בסיסיים - רגשונים (אמוטיקונים). אך ההתפתחות הטכנולוגית המהירה תרמה להרחבת התחום. האמוג'י הצבעוני הראשון נוצר על ידי מעצב יפני בשם שיגטאקה קוריטה שהיה חלק מצוות שעסק בפיתוח מסדת (בלועזית: פְּלַטְפוֹרְמָה) ל אינטרנט סלולרי בעבור חברת טלפונים יפנית. באותו הזמן נולדה גם המילה emoji, שהיא חיבור של שתי מילים ביפנית - תמונה + דמות.
בתחילת הדרך, האמוג'ים היו מכוונים לביטויים גרפיים המקובלים ביפן, כגון מסכת פנים, או פרח לבן ששימש לציון של שיעורי בית כמעולים, כמו כן האמוג'ים ייצגו בתחילה את המאכלים היפניים המפורסמים כמו סושי, כדורי אורז, ועוד. עם השקת הטלפונים החכמים התחילה פריצת הדרך המשמעותית ביותר של האמוג'ים שבאה לידי ביטוי ביכולות גרפיות רחבות ובעושר תוכני שבא לידי ביטוי במגוון אפליקציות. בנוסף לעולם הסלולר, גם עולם הרשתות החברתיות שהתפתח תרם לשימוש הנרחב באמוג'ים.
המילה הנפוצה ביותר ברשת בשנת 2014 הייתה אמוג'י של לב. יאיר נתניהו חתם פוסט נגד ארגון "מולד" באמוג'י של קקי מחייך ואצבע משולשת (לבנה) ואפילו בית משפט לתביעות קטנות העניק לאמוג'ים תוקף חוזי.
הצבע המקורי של אמוג'ים בגוון עור היה לבן. חמשת הגוונים הנוכחיים נכנסו רק בתחילת 2015 והם מבוססים על סולם פיצפטריק, שמגדיר שישה גוני עור לפי תגובתם לקרינת על-סגול. הצהוב נבחר כברירת מחדל משום שהוא נחשב לגוון לא אנושי ולכן נייטרלי מבחינה אתנית (על אף כינוי הגנאי, זה לא צבע העור של אנשים ממוצא אסיאתי). עם זאת, עלו טענות כי תווי הפנים של האמוג'ים החדשים עודם מבטאים תווי פנים של אנשים לבנים.
גיוון צבעי האמוג'י הביא לא פעם לסוגיות של נימוסים ומוסר, ועמדותיהם של המשתמשים משתנות לפי צבע, גיל, מעמד ועוד, ואף הביאו לביקורות פומביות על ידוענים.
חידושים
ביוני 2015 אחד החידושים שאפל הציגה היה הוספת הדגל הפלסטיני במערכת ההפעלה iOS 9.
בשנת 2016 הוסיפו אמוג'י חד מיניים ובני אדם בגווני עור שונים, וזאת בשל ביקורת שנשמעה על היעדר גיוון בצבעי העור של הדמויות. אלפי משתמשים חתמו על עצומה שהוגשה ל־dosomething.org ובעקבותיה הודיעה אפל שתעבוד עם יוניקוד, על מנת ליצור אמוג'י בעלי עור שונה. הצבעים החדשים ניתנים ליישום בכל דמויות האמוג'י הקיימות, כאשר בלחיצה ארוכה על הדמות תיפתח אופציה לגוונים השונים. עוד חידושים ניתן לראות בגרסת IOS 8.3, משתמשים שהתנסו בגרסת הבטא דיווחו כי מאמוג'י התפילה הוסרה ה־"הילה" - קרני האור שזורחות מסביב לידיים. גם באגף המכשירים ישנם שינויים - הסמלים של השעון, הטלפון, והמחשב שודרגו לאייפון, Apple Watch ו־iMac
אמוג'י בוכה מצחוק
אמוג'י בוכה מצחוק הוא אמוג'י שמסמל תחושה של צחוק ושמחה. האמוג'י נבחר למילת השנה על ידי אוניברסיטת אוקספורד בשנת 2015. אמוג'י זה היה אחד ה-10 האמוג'ים הפופולריים ביותר בשימוש באתר אמוג'יפדיה בשנים 2014–2018. בשנת 2017, אפל ציינה כי האמוג'י בוכה מצחוק הוא האמוג'י השימושי ביותר במערכת ההפעלה iOS. אמוג'י זה אושר כחלק מהיוניקוד בשנת 2010.
נעים זמירות ישראל
נעים זמירות ישראל (כינוי מסורתי לדוד המלך) היא יצירתו של המלחין פאול בן-חיים, שנכתבה לפי הזמנתה של "קרן נטלי קוסביצקי", שהמנצח סרגיי קוסביצקי הקים לאחר מות אשתו הראשונה. קוסביצקי מת ביוני 1951 ואחת מתוכניותיו האחרונות הייתה הזמנת יצירה אצל בן-חיים באמצעות הקרן, שקמה בשנת 1942 והזמינה יצירות חדשות רבות אצל מלחינים ברחבי העולם. המלחין והמנצח ליאונרד ברנשטיין, תלמידו של קוסביצקי, הגה קיום פסטיבל מוזיקלי גדול בירושלים לציון מלאת 3000 שנה לדוד המלך. לקראת פסטיבל זה הזמין יצירות אצל מלחינים יהודים, הן בישראל והן בארצות העולם, בהן האופרה "דוד" מאת דריוס מיו.
הרקע
מכתב רשמי מיום 26 בספטמבר 1952, שהגיע אל בן-חיים מטעם קרן קוסביצקי, כלל את ההזמנה הנכבדה ביותר שזכה בה עד אז. התשלום שהוצע לו עמד על אלף דולר ומעבר למסירת כתב היד המקורי לספריית הקונגרס כדי לכלול אותו באוסף קוסביצקי, לא היו כל תנאים אחרים בהזמנה והובטחו כל זכויותיו של המלחין בה.
ד"ר גרדנוויץ הציע לבן-חיים, בהשראת רעיון של פרנק פלג, לחבר "בידור מלכותי" בנוסח "הקונצרטים המלכותיים" של פרנסואה קופרן ולהקדישו למלך דוד. הצעתו כללה פרק ראשון לצ'מבלו, כלי נשיפה מעץ ומספר מועט של כלי קשת נמוכים. בראש פרק זה הציע להציב פסוק על דוד המנגן בכינור לפני שאול המלך. הפרק השני נועד לפי הצעה זו לנבל וכלי קשת עם ליווי חרישי של כלי נשיפה ברקע ויתקשר למחול התהילה של דוד ולמיכל הצופה בו מחלונה, וכפרק סיום הציע תזמורת מלאה עם הסולנים, לתאר את דוד המזמר פרקי תהילים. גרדנוויץ ראה ביצירה גם אפשרות לבלט. ברנשטיין קיבל ברצון את כל ההצעות, פרט להסתייגות מן השם שהוצע ליצירה, כפי שכתב ביום 27 בנובמבר 1952.
מבנה היצירה ואופיה
בן-חיים כינה את היצירה "נעים זמירות ישראל" - שלושה פרגמנטים סימפוניים לתזמורת ולסולנים. לא ברור למה הייתה כוונתו בהגדרה "פרגמנטים", שכן כל אחד מפרקי היצירה מהווה צורה סימפונית שלמה בפני עצמה.
ביצועי היצירה
ביצוע הבכורה בדצמבר 1956 היה בקונצרט, שעורר תגובות קשות בקהל לנוכח כוונתה של התזמורת הפילהרמונית לכלול בו את הפואמה הסימפונית "דון חואן" של ריכרד שטראוס. התזמורת ביטלה את תוכניתה המקורית, אך לאות מחאה סירבה לכלול בה יצירה אחרת במקום הפואמה של שטראוס. המבצעים היו כולם ישראלים: המנצח היה גאורג זינגר, הפסנתרנית רנה ברוורמן (בקונצ'רטו של בטהובן. הסולנים ביצירתו של בן-חיים היו הנבלנית קלרי סרבש והצ'מבליסט אריה זקס. מנשה רבינא ציין את התלהבות הקהל מהרכבו הישראלי של הקונצרט, בניגוד לתוצאות משאלי דעת קהל שפורסמו בעבר. גם מקס ברוד כתב ביקורת ארוכה, מפורטת ונלהבת. שני המבקרים ציינו את חולשת צליליו של הצ'מבלו לעומת תזמורת כלי הנשיפה, בעיה שאפשר להתגבר עליה בדרכים שונות.
ארמין שניצר
ביוגרפיה
ארמין שניצר למד בישיבת ניקולסבורג ובגימנסיה במקום. אחר כך המשיך את לימודיו באוניברסיטה והפך לדוקטור במדעי הרוח. הוא קיבל סמיכה לרבנות וב-31 בדצמבר 1861 נבחר לרב בעיר קומרום ואחר כך הרב הראשי של העיר, שם שירת עד מותו. ראוי להזכיר כי בשנת 1866 פעל לזיכויים של כמה נאשמים הונגרים בבית הדין הצבאי ובשנת 1867 ביוזמתו, בוטלה במחוז נוסחת השבועה המשפילה ליהודים. הוא היה גורם משמעותי בסמכות החקיקה העירונית והמחוזית ובחיי התרבות של העיר קומרום. מאוחר יותר נבחר כנשיא איגוד הרבנים הלאומי של הונגריה וגם הפך לסגן נשיא המחוז.
בשנת 1892, אחרי ארבעים שנות פעילות, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומלך הונגריה העניק לו את צלב הזהב המוכתר וחברות במסדר פרנץ יוזף. בטקס היובל שאורגנה על ידי הקהילה היהודית המקומית ב-29 ביוני בו השתתפו ראשי העיר והכפרים במחוז, כמרים של עדות אחרות ואזרחי העיר ללא הבחנה עדתית. הפעם כיבד אותו גם הסופר הגדול מור יוקאי במכתב ברכה. ארמין שניצר היה חבר גם בהנהלת בתי הספר של העיר קומרום, חבר בגוף המחוקק של העיר ובוועדה המנהלית. הוא נהנה מפופולריות רבה בשל הפטריוטיות החזקה שלו ובשל כישרונו לנאום (הוא למד גם הונגרית בקומרום בנוסף לגרמנית ונשא בבית הכנסת דרשות ונאומים מדי פעם בשפה זו). ארמין שניצר תרם את הגלובוס מסוג Willem Jansz Blaeu למוזיאון הדנובה לאוסף המוזיאון.
עבודותיו
מאמריו הופיעו בכל העיתונים של קומרום, בספרי השנה של האגודה הספרותית יהודית-הונגרית ובכתב העת היהודי "שוויון" (Egyenlőség) בבודפשט.
המדריך לרוצח
המדריך לרוצח (באנגלית: How to Get Away with Murder; בתרגום מילולי: איך לא להיתפס לאחר רצח) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה משפטית של רשת ABC שעלתה לשידור ב-25 בספטמבר 2014 עד לסיומה לאחר שש עונות ב-14 במאי 2020.
הסדרה נוצרה על ידי פיטר נובאק והופקה על ידי שונדה ריימס. בסדרה מככבת ויולה דייוויס שמגלמת פרופסור למשפטים באוניברסיטה יוקרתית בפילדלפיה שמסתבכת בעלילת רצח יחד עם ארבעה מתלמידיה. הסדרה משודרת בישראל בערוץ HOT3 ובשירות הסטרימינג של נטפליקס.
על גילום דמותה, זכתה ויולה דייוויס לשבחי ביקורות; היא הפכה לאישה השחורה הראשונה שזכתה בפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית מצטיינת בסדרת דרמה, זכתה בשני פרסי סאג על ביצוע מצטיין בסדרת דרמה, ובפרס Image לשחקנית מצטיינת בסדרת דרמה. דייוויס הייתה גם מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, לפרס בחירת המבקרים לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה, ובאגודת מבקרי טלוויזיה לפרס TCA על הישגים אישיים בדרמה. גם אלפרד אינוק ואייז'ה נעמי קינג זכו להכרה על ביצועיהם בסדרה.
עונה 1
הסדרה עוקבת אחרי חייה האישיים והמקצועיים של אנאליס קיטינג, פרופסור מבריקה למשפט פלילי, שמייצגת את הפושעים הגדולים ביותר ותעשה כל שביכולתה כדי להוכיח את חפותם. על פניו, נדמה שלאנאליס יש הכול – קריירה מוצלחת, תדמית זוהרת ובעל אוהב, סם. השנה, כמו בכל שנה, היא בוחרת מקבץ סטודנטים מבטיחים ומעסיקה אותם בחברת עורכי הדין שלה. לעבוד עם אנאליס זו הזדמנות של פעם בחיים, כזו שיכולה לשנות את מסלול חיי התלמידים לעד. מה שבסופו של דבר קורה, כאשר הם מוצאים את עצמם מעורבים בעלילת רצח שתזעזע את האוניברסיטה כולה. כעת, הם צריכים ליישם את החומר הנלמד גם בחיים האמיתיים. העונה הראשונה מציגה לקוחות שונים של פרופסור קיטינג, וחוקרת שני מקרי רצח הקשורים זה לזה באמצעות פלשבקים ופלשפורוורדים רצופים: לילה סטנגרד, תלמידה באוניברסיטת מידלטון שניהלה רומן עם סם קיטינג, בעלה של אנאליס; וסם קיטינג שמת מידיהם של הסטודנטים של אנאליס.
תשעת הפרקים הראשונים מתחלפים בין ציר הזמן של ההווה in medias res, ומתארים את הסטודנטים מכסים את הרצח של סם בכך שהם נפטרים מגופתו, לבין הפלשבקים המפרטים את השתלשלות האירועים שהובילו למותו של סם: אנאליס נהיית מעורבת בחקירת לילה סטנגרד בעידודו של וס, מה שמוביל אותה לגלות על הרומן של סם ולחשוד שסם הרג את לילה. ששת הפרקים האחרונים של העונה מתארים את הניסיון של אנאליס לעזור לסטודנטים שלה לטייח את הרצח של סם ובצורה חוקית לסבך את סם במותה של לילה, ופלאשבקים לרגעיה האחרונים של לילה לפני שנרצחה.
עונה 2
תשעת הפרקים הראשונים מתמקדים בתיק של האחים האפסטל, ובמעורבותם לכאורה במוות של הוריהם המאמצים. במקביל, וס משתף פעולה עם אחיה האומן של רבקה על מנת לנסות למצוא אותה. מערכת היחסים של קונור ואוליבר חווה משברים, ואשר עובד עם התובעת בתיק של האחים האפסטל, אמילי סינקלייר, על מנת להגן על הסודות שלו. בפרק הסיום של חצי העונה, אמילי סינקלייר נרצחת, ואנאליס עוזרת לכסות על כך, בכך שהיא גורמת לווס לירות בה.
החלק השני של העונה מתמקד בחקירה של וס סביב התאבדותה של אימו לפני עשר שנים, ונחשף מפלשבקים עד כמה אנאליס הייתה מעורבת בהתאבדותה. העונה נגמרת בכך שאנאליס מגלה שפרנק היה אחראי לזה שהיא הייתה מעורבת בתאונת דרכים ואיבדה את התינוק שלה, ווס פוגש את אביו הביולוגי רגע לפני שהוא נורה למוות.
עונה 3
העונה מתחילה בשנת הלימודים החדשה בקמפוס למשפטים. תשעת הפרקים הראשונים קודמים לאסון שמתרחש בפרק התשיעי בעונה זו והוא שריפת הבית של אנאליס והאדם שמת בשריפה. השתלשלות האירועים למסתורין כוללים את פתיחת הקליניקה הפרטית של אנאליס ובעיית האלכוהוליזם שלה. אוליבר מתחיל לעבוד בשביל אנאליס, והוא נפרד מקונור כי הוא לא יכול לסלוח לעצמו על כך שדחה את התקבלות הלימודים של קונור לאוניברסיטת סטנפורד. מקיילה ואשר מתקדמים שלב בזוגיות שלהם, וכך גם ווס ולורל. בהמשך העונה, מתגלה שווס הוא זה שמת, וכי הוא מת לפני השריפה. ושלורל נכנסה להריון מווס. אנאליס נעצרת על מותו של ווס, ופרנק מנסה לעזור לאנאליס "ומודה" כי הוא הרג את ווס. לאחר מכן נודע לנו שקונר הסתיר את זה שהוא היה בליל השריפה בבית של אנאליס, ומצא את ווס מחוסר הכרה במרתף לפני השריפה ופחד לספר זאת כדי שלא יקשרו אותו לרצח. בהמשך נודע כי אביה של לורל אחראי לחיסולו של ווס, ושלח מישהו להרג אותו משום שלא תמך בזוגיות שלו עם בתו. בפרק האחרון נודע לנו כי הבנאדם ששלח פגש את לורל במקרה, והוא חבר של המשפחה.
עונה 4
אנאליס מנסה להתאושש מבעיית האלכוהול שלה בעזרת מטפל, ד"ר אייזיק רואה. היא מנתקת קשר עם הסטודנטים ועם בוני, שעוברת לעבוד במשרד התובע המחוזי כעוזרת מחוזית המסייעת לתובע המחוזי טוד דנבר. לורל מגיעה למסקנה כי אביה אחראי לרצח של וס, והיא מתכננת לגנוב ראיות מפלילות ממשרד עורכי-הדין שלו בעזרתם של מקיילה, אוליבר, אשר ופרנק. במהלך גנבת הנתונים המפלילים, חברם לכיתה סיימון, יורה בעצמו בטעות עם האקדח של לורל, מה שמוביל למעצרו של אשר. פרנק בטעות מכה את לורל בבטנה ההריונית, מה שגורם לה ללדת מוקדם מדי. אביה של לורל מגיש בקשה למשמורת על הנכד שלו על ידי הגשת עדויות על התמכרות העבר של לורל ואת ההיסטוריה של מחלת הנפש שלה לשופט. אמה של לורל מופיעה במפתיע כדי "לעזור" ללורל להילחם מול אביה, ופרנק ובוני מגלים קשר מסתורי בין אמה של לורל לבין וס והרוצח שלו, דומיניק. בינתיים, אנאליס מחפשת דרכים אלטרנטיביות לזכות בתביעה הייצוגית שלה. ב-1 במרץ 2018, שודר פרק "מוצלב" עם הסדרה "סקנדל", בה עלילות הסדרה התמזגו.
עונה 5
לאחר הניצחון של אנאליס בתביעה הייצוגית בבית המשפט העליון, היא מקווה להתחיל פרק חדש בחייה. אנאליס מתחילה לעבוד בחברה קפלן וגולד כדי שתוכל להשתמש במשאבים שלהם לתיקי התביעה הייצוגית שלה, ובמקביל חוזרת לעבוד באוניברסיטת מידלטון. מקיילה, אשר, לורל וקונור מתחילים את השנה השלישית שלהם באוניברסיטה ומבחינים בתלמיד חדש שהצטרף לשיעור של אנאליס - גבריאל מדוקס. פרנק מנסה לברר את הסיבה האמיתית להגעתו של גבריאל לאוניברסיטה, ואשר מצטרף לבוני במשרד התובע המחוזי אחרי שמקבל התמחות שם. קונור ואוליבר מתכננים את החתונה שלהם, ודרך הבזקי פלשפורוורד, מתגלה רצח חדש שבוצע.
עונה 6
בעקבות היעלמותם של לורל וכריסטופר ומותו של אמט קרפורד בסוף העונה הקודמת, אנאליס חווה משבר וצורכת סמים רבים עד למנת יתר ומאוחר יותר מאשפזת את עצמה במכון גמילה מתוך רגשי אשמה. לאחר שהשלימה עם מעשי העבר שלה, היא חוזרת בדיוק בזמן כדי לעזור לתלמידים המצטיינים הנותרים לסיים את הסמסטר האחרון שלהם ללימודי משפטים ולנסות למצוא את לורל וכריסטופר. בינתיים, מקיילה, קונור ואשר ממשיכים לחפש אחר לורל וכריסטופר ומתכוננים למסיבת הסיום שלהם. התוכניות משתנות כאשר ה-FBI, לפי בקשת המושלת בירקהד, פותחים בחקירה יסודית על אנאליס, הסטודנטים והעמיתים שלה, ועל כל רצח ומעשי עבירה שבוצעו על ידיהם בשש העונות האחרונות, מה שמכריח אותם להחליט בחירות דרסטיות להישרדות, שישנו את חייהם ואת עתידם לנצח. האם הם יצליחו להתחמק מרצח?
פיתוח
ב-19 באוגוסט 2013, קנתה רשת ABC את הרעיון המקורי מחברת ההפקה ShondaLand, שיסדה שונדה ריימס. התסריט לפרק הפיילוט נכתב על ידי מפיק הפיקוח של "האנטומיה של גריי", פיטר נובאק. ABC הזמינה את הפיילוט ב-19 בדצמבר 2013. פרק הפיילוט צולם בלוס אנג'לס, קליפורניה; באוניברסיטת דרום קליפורניה ובפילדלפיה, פנסילבניה. הפרק הופק על ידי מייקל אופר. ב-8 במאי 2014, הפכה ABC את הפיילוט לסדרה שתשודר במהלך משבצת השידור השנתית 15–2014. באיגוד העיתונאים של מבקרי הטלוויזיה ביולי 2014, הוכרז כי "המדריך לרוצח" תהיה סדרה מוגבלת עם רק 15 או 16 פרקים לעונה. הכמות הקטנה של מספר הפרקים נובע מהעסקה לכוכבת הסדרה דייוויס. ב-9 באוקטובר 2014, סגרה ABC עונה מלאה עם 15 פרקים.
ליהוק
ב-21 בינואר 2014, לוהק השחקן הראשון בסדרה, מאט מקגורי, שמגלם סטודנט למשפטים. במהלך פברואר ומרץ 2014, לוהקו שחקנים נוספים - אייז'ה נעמי קינג, ג'ק פלאהי, אלפרד אינוק וקרלה סוזה - כולם בתור סטודנטים למשפטים. קייטי פינדלי לוהקה בתור סטודנטית סוחרת סמים, וצ'ארלי ובר בתור עמיתה של פרופסור קיטינג. בילי בראון לוהק בתור המאהב של פרופסור קיטינג, טום וריקה בתור בעלה של פרופסור קיטינג וליזה וייל בתור אחת העמיתים של קיטינג. ב-25 בפברואר, פורסם כי ויולה דייוויס לוהקה לתפקיד הראשי של פרופסור קיטינג. ב-4 בנובמבר 2014, נודע כי זוכת פרס האוסקר מרשה גיי הארדן לוהקה לתפקיד משנה סודי בחצי השני של העונה הראשונה. ב-15 בדצמבר 2014, פורסם כי זוכת פרס אמי סיסלי טייסון תופיע בפרק אחד בחצי השני של העונה הראשונה.
שידור
"המדריך לרוצח" משודרת בימי חמישי בשעה 22:00 בארצות הברית. רשת ABC הזיזה את "האנטומיה של גריי" ואת "סקנדל" לשעות 20:00 ו-21:00, מה שיוצר שידור לאורך כל הערב בימי חמישי של סדרות שהופקו כולן על ידי שונדה ריימס, דבר נדיר בטלוויזיה האמריקאית. ב-14 ביולי 2014, הוכרז כי הסדרה תעלה לשידור ב-25 בספטמבר 2014.
בישראל משודרת הסדרה בערוץ HOT3 וניתנת לצפייה ב-HOT VOD.
ביקורת
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות. האתר Rotten Tomatoes העניק לעונה הראשונה דירוג של 86% המבוסס על 57 ביקורות, עם רייטינג ממוצע של 6.9/10. הקונצנזוס הביקורתי של האתר כתב: "'המדריך לרוצח' לא מקורית מבחינת רעיונות, אך מספקת ריגושים עם תפניות מלודרמטיות ותפקיד ראשי שובה לב". האתר Metacritic העניק לעונה הראשונה של הסדרה ציון של 68 מתוך 100, המבוסס על 30 ביקורות, המציין "ביקורות חיוביות באופן כללי".
מארי מק'נמארה מלוס אנג'לס טיימס כתבה על הביצוע של ויולה דייוויס בסדרה: "כל העיניים על דייוויס, זוכת פרס טוני ומועמדת לפרס אוסקר. מגנטי ומאיים, דייוויס יוצרת משטח נוקם ונוטר שמתחתיו מהבהבים כל מיני רגשות מבוהלים. תשוקה ופחד, ודאות, פקפוק עצמי ונחישות מופיעים כהרף עין עם זווית של מבט חטוף, הורדת עפעף ולאחר מכן משוחררים כאילו מעולם לא היו שם". מליסה מארז מאנטרטיינמנט ויקלי הגדירה את הביצוע של דייוויס "מרובד בצורה עוצמתית". דייוויד הינקל מניו יורק דיילי ניוז, אמר כי הסדרה לא מביאה מספיק כיף למסך בניגוד לסדרות האחרות של שונדה ריימס, "האנטומיה של גריי" ו"סקנדל". פרזיאר מור מ-Associated Press, כתב כי הסדרה "מבטיחה להיות מפותלת, מרושעת, אפלה ומהנה. ומככבת בה ויולה דייוויס, שמביאה חיים לדמות מלאת חישובים ומסתורין אינסופיים".
העונה השנייה גם זכתה לביקורות חיוביות. באתר Rotten Tomatoes, יש לה 100 אחוזי תמיכה, המבוססים על 10 ביקורות, עם רייטינג ממוצע של 8.5 מתוך 10. לסלי ברוק מ-Paste Magazine, שיבחה את העונה השנייה וכתבה: "לא הייתי מוציאה מכלל אפשרות שהמדריך לרוצח, שהפכה את קווי העלילה של כל הסדרות של רשת ABC על ראשיהן והראתה שאין דבר שהוא בלתי אפשרי, תכניס גילוי עריות לתוך תערובת מקרית". ברוק העניקה לסדרה ציון של 9 מתוך 10. קיין אנדרסון מאנטרטיינמנט ויקלי, כתב שעם דייוויס ככוכבת הסדרה אפשר להתחמק מכל דבר.
גם העונה השלישית זכתה לביקורות חיוביות. באתר Rotten Tomatoes, מחזיקה הסדרה ב-80 אחוזי תמיכה, המבוססים על 5 ביקורות.
יאנקה דיאגילבה
יאנה סטניסלבובנה דיאגילבה (ברוסית: Яна Станиславовна Дягилева; 4 בספטמבר 1966 - בסביבות 9 במאי 1991) הייתה יוצרת, משוררת וזמרת רוסייה, נחשבת לאחת מדמויות המפתח ברוק הסובייטי ונציגה בולטת של ה"אנדרגראונד הסיבירי" של סוף שנות ה-80 של המאה ה-20.
ביוגרפיה
דיאגילבה נולדה בנובוסיבירסק לסטניסלב דיאגילב וגלינה דיאגילבה (לא היה קשר משפחתי קודם לכן, למרות הדמיון בין שמות המשפחה), מהנדסים במקצועם. דיאגילבה למדה לנגן בפסנתר בבית הספר למוזיקה, אך עזבה את הלימודים אחרי שנה. לאחר מכן, נרשמה לחוג גיטרה והתמידה בלימודיה, ועד מותה הייתה הגיטרה כלי הנגינה שליווה את דיאגילבה בהופעותיה ובאלבומיה. דיאגילבה גדלה כילדה סגורה ומופנמת, ורבים משיריה מושפעים מחייה האישיים. היא לא אהבה מדעים מדויקים, אך הצטיינה במקצועות ההומניים, במיוחד בספרות. כמו כן, דיאגילבה אהבה לקרוא ספרים ושירים של הסופרים ומשוררים שהשפיעו עליה במיוחד - בהם מרינה צבטייבה, אנה אחמטובה וניקולאי גומיליוב. כבר בתקופת הלימודים החלה דיאגילבה לכתוב שירים, אך רוב יצירותיה מאותה תקופה לא שרדו פרט לאלה שנכתבו ב-1985.
בין השנים 1987-1986 התחילה דיאגילבה להופיע עם שיריה במועדוני הנוער ובהופעות ביתיות. ב-1986 נפטרה גלינה, אמה של דיאגילבה, ממחלת הסרטן.
באפריל 1987 הכירה את זמר הפּאנק יגור לטוב, אשר השפיע רבות על המשך הקריירה שלה. בהתחלה ניסתה דיאגילבה להשתלב בלהקת האנרכו-פאנק המפורסמת שלו "גרז'דנסקאיה אובורונה" ("ההגנה האזרחית"), ולבסוף הופיעה עם להקתו ועם לטוב הן כחברת הלהקה והן לחוד כזמרת אורחת. לטוב נחשב למעצב ובעל השפעה על הסגנון הייחודי של דיאגילבה, אך יש כאלה שטוענים שגם התערב בבחירות האמנותיות של דיאגילבה וגרם לה להעדיף את הצליל האלקטרוני הנוקשה, בעוד שההעדפה הטבעית שלה היה סגנון רך יותר ואקוסטי.
בתחילת 1988 הקליטה דיאגילבה את אלבומה הראשון כסולנית "נה פולוז'נו!" ("נאסר!"). בהמשך השנה הוציאה דיאגילבה את אלבומה השני, שהוקלט בהופעה חיה. בין השנים 1990-1988 הופיעה דיאגילבה יחד עם לטוב ולהקתו ברחבי ברית המועצות והייתה פופולרית בזכות עצמה. בסופו של דבר, כבשה הזמרת גם את שני המעוזות החשובים מבחינת הרוק הסובייטי - מוסקבה ולנינגרד.
עם זאת ולמרות ההצלחה, דיאגילבה סירבה לשתף פעולה עם הממסד ולהוציא תקליט בחברת "מלודיה" הממלכתית. ב-1989 החלה דיאגילבה שוקעת באנהדוניה, לאחר ששמעה ולמדה אודות המושג והתסמונת, קישרה אותה לטרגדיות שאירעו בחייה והשפעתן עליה, וראתה בה כסובלת ממנה, כאחת שאין לה היכולת לחוות הנאה. בעקבות זה היא הקליטה את השיר "אנהדוניה" והוציאה אלבום בשם זה. ב-1990 נפרדו דרכיהם האמנותיות והאישיות של דיאגילבה ולטוב. לאחר הפרידה שקעה דיאגילבה גם בדיכאון ונשארה במצב נפשי קשה עד מותה המסתורי.
בתחילת 1991 חזרה דיאגילבה לנובוסיבירסק. ב-9 במאי עזבה את הבית ונעלמה. לדברי חלק ממכריה, כמה מהם קיבלו ממנה גלויות פרידה ב-10 במאי, אך הדבר לא הוכח רשמית. ב-17 במאי, 8 ימים לאחר שנעלמה, נמצאה דיאגילבה ללא רוח חיים על ידי דייג בנהר איניה, במרחק של עשרות קילומטרים ממקום היעלמותה. בחקירה לאחר המוות הוכח שדיאגילבה מעדה ונפלה אל הנהר, אך המשטרה לא הצליחה להגיע למסקנה ברורה האם דיאגילבה מתה בתאונה או שהתאבדה. גרסה נוספת טוענת שדיאגילבה נרצחה, כיוון שבריאותיה לא נמצאו מים (דבר המעיד שכנראה דיאגילבה מתה עוד לפני שנפלה אל הנהר), גולגולתה הייתה שבורה וכן מכיוון שנמצא פצע בעורפה, שכנראה צורתו דומה לצורת פצע מכדור אקדח. גם לגרסה זו אין הוכחות רשמיות ועד היום נשארה תעלומה זו בלתי מפוענחת.
יומיים לאחר מציאת גופתה, נקברה דיאגילבה בעיר מולדתה נובוסיבירסק, ב-19 במאי. עם הזמן הפך קברה של דיאגילבה למקום עלייה לרגל.
חשיבותה
דיאגילבה נחשבת לפורצת דרך בתחום הרוק הנשי בברית המועצות. אף על פי שמוכרים והוקלטו רק 29 מהשירים שכתבה בעצמה (לא כולל גרסאות כיסוי, ביצוע שירים של אחרים ושירי עם שהקליטה), מדובר ביוצרת שעיצבה דור שלם. את רוח התקופה ההיא, של סוף שנות ה-80, הגדיר אלכסנדר בשלצ'ב כ"תקופת הפעמונים". גם הדימוי הזה קשור בעקיפין לדמותה של דיאגילבה אשר לעיתים ניגנה בפעמונים בהופעות של אחרים.
שיריה של דיאגילבה זוכים לפופולריות רבה גם כיום, גם בגרסאות המקוריות וגם בגרסאות הכיסוי. בשנת 2007 הקליטה אלינה סימון, זמרת אמריקאית ממוצא רוסי, אלבום בשם "Everyone is Crying Out to Me Beware" אשר מורכב מגרסאות כיסוי לשיריה של דיאגילבה.
רוב שיריה של דיאגילבה עסקו בדיכאוניים, כאב, בדידות, בגידות וכעס. לחייה האישיים של דיאגילבה, שהייתה אדם מכונס, דיכאוני ואנהדוני, הייתה השפעה רבה על שיריה המקוריים.
דיסקוגרפיה חלקית
בשנת 2009, לאחר מותו של יגור לטוב מאי ספיקת לב ב-19 בפברואר 2008, הוציאו במוסקבה את כל ההקלטות של דיאגילבה בארבעה דיסקים. את הגרסה הכין לטוב עוד בשנת 2007, וסיים את העבודה זמן קצר לפני מותו.
אדלרדו רודריגס
אדלרדו רודריגס סאנצ'ס (בספרדית: Adelardo Rodríguez Sánchez; נולד ב-26 בספטמבר 1939) הידוע כאדלרדו, הוא כדורגלן עבר ספרדי, ששיחק בעמדת הקשר. אדלרדו שיחק כמעט לכל אורך הקריירה באתלטיקו מדריד, איתה הופיע ב-511 הופעות בכל המסגרות (מתוכן 401 בליגה), במהלכן הבקיע 113 שערים (מתוכם 73 בליגה), והוא שני במספר ההופעות בקבוצה בכל הזמנים אחרי קוקה.
קריירת קבוצות
אדלרדו נולד בעיר בדחוס שנמצאת בקהילה האוטונומית אקסטרמדורה, שבספרד. אדלרדו שיחק במספר קבוצות נוער מקומיות, עד שהגיע לקבוצת אקסטרמדורה בה התקדם עד לקבוצת הבוגרים של המועדון, ששיחקה בליגת המשנה. לאחר שנה בקבוצה, הועבר אדלרדו לקבוצה מעיר הולדתו, בדחוס, ששיחקה גם היא בליגת המשנה. בשנת 1957 חתם אדלרדו באתלטיקו מדריד לאחר שהרשים את מאמן הקבוצה דאז, פרדיננד דוצ'יק, בעת משחק ידידות בין המועדונים.
הופעת הבכורה של אדלרדו בליגה הבכירה בספרד התקיימה ב-13 בספטמבר אותה שנה, במחזור הראשון של עונת 1959/1960, במשחק נגד לאס פאלמס. המשחק הסתיים בניצחון 0-3 לאתלטיקו, ואדלרדו כבש בדקה העשירית.
אדלרדו שיחק באתלטיקו במשך 17 עונות, ועד לאחרונה החזיק בשיא ההופעות של המועדון, עם 511 הופעות (401 בליגה) ועם 113 שערים (73 בליגה). אדלרדו נחשב לאחד הקשרים הטובים בדורו. עם אתלטיקו זכה אדלרדו ב-3 אליפויות ספרד ובחמישה גביעים, והיה שותף לזכייה בתואר הבינלאומי הראשון של המועדון, גביע אירופה למחזיקות גביע, בשנת 1962. בנוסף זכה גם בגביע הביניבשתי בשנת 1974.
בשנת 1976 פרש אדלרדו ממשחק פעיל. ב-1 בספטמבר אותה שנה, נערך לכבודו משחק הוקרה באצטדיון ויסנטה קלדרון משחק הוקרה על תרומתו למועדון נגד נבחרת מקסיקו. לאחר פרישתו מכדורגל מצועני, שיחק אדלרדו בקבוצת הכדורגל החובבנית דאז "אינטר סאלה" הספרדית, והביא אותה לזכייה בטורניר רשמי שאורגן על ידי פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית. בנוסף, כיהן אדלרדו בתפקיד הנשיא בקבוצת הכדורגל מעיר הולדתו, בדחוס.
הנבחרת הלאומית
אדלרדו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד ב-6 ביוני 1962, נגד במסגרת גביע העולם בצ'ילה. משחק זה הסתיים בהפסד 2-1 לברזיל, כאשר אדלרדו כבש לזכות נבחרתו.
אדלרדו נכלל בסגל הנבחרת הספרדית ביורו 1964, שנערך בספרד אשר גם זכתה בטורניר. אדלרדו לא זכה לדקות במהלך הטורניר. כך גם קרה במונדיאל 1966, שנערך באנגליה.
לאדלרדו 14 הופעות ו-2 שערים ב-8 שנים במדי הנבחרת הלאומית.
רות יפה
קורות חיים
יפה נולדה בברלין. אביה, אלפונס יפה, היה תעשיין ואמה, אליס לבית הולנדר, הייתה מורה להתעמלות.
בין השנים 1927 - 1933 למדה רפואה בברלין, לאחר עלייתו של היטלר עברה לציריך בשווייץ שם גם הוסמכה.
בספטמבר 1934 עלתה יפה לארץ ישראל. לאחר שלא מצאה עבודה במקצוע הרפואה, עקב הגבלת שלטונות המנדט הבריטי את היהודים העוסקים ברפואה, ובגלל היותה אישה, עשתה הסבה מקצועית, למדה עבודה סוציאלית בבית הספר על שם הנריטה סולד. בשנת 1937 סיימה יפה את לימודיה, ונשלחה כעובדת סוציאלית עצמאית ויחידה לראשון לציון, שם הוקמה שכונה של יהודים פליטי יפו. יפה אשר עבדה עם אוכלוסייה קשת יום נשארה בעבודתה כעובדת סוציאלית עד 1943.
בהמשך, השתלמה יפה ב-פסיכואנליזה אצל הד"ר משה וולף שהיה מהפסיכואנליסטים המובילים בארץ ישראל והיה המייסד של הארגון הפסיכואנליטי בפלשתינה והשתייכה לראשוני החברים של החברה הפסיכואנליטית הפלסטינית.
הפרופ' היינריך צבי ויניק אשר היה מנהל בית החולים גהה משנת 1942 קיבל את יפה לעבודה, כפסיכיאטרית בבית חולים הפסיכיאטרי בבני ברק שנקרא אז בשם "ביתן".
יפה עבדה בבית החולים כפסיכיאטרית ובהמשך עברה לנהל את גהה ב’, שהייתה מחלקת השחרור של "גהה" והפכה למוסד פסיכיאטרי העומד בפני עצמו (בית החולים הפסיכיאטרי שלוותה). יפה ניהלה את בית החולים בין השנים 1956–1973. בשנת 1956 עבר בית החולים מפרדס כץ למגדיאל, כאשר יפה ארגנה את העברת בית החולים. יפה הרחיבה את פעילותו של בית החולים והקימה בו מרפאת ילדים ונוער ומחלקה לחולי יום. בשנת 1963 הפך בית החולים למחלקה הפסיכיאטרית של בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1948 השתלמה יפה בנוירולוגיה במרפאת זמנהוף בתל אביב. בשנת 1951 התמחתה יפה בבוסטון בפסכיאטרית ילדים.
בין חידושיה של יפה – "המצאת" המחלקה הפתוחה לטיפול בחולי נפש.
חזונה של יפה היה להקים מוסד מיוחד בו יושם דגש על פיתוח דרכי טיפול מתקדמות, המתבססות על הבנה מעמיקה ומורכבת של נפש האדם. חשיבה רבה ניתנה לעיצוב הסביבה הטיפולית ולהשריית אווירה המקדמת ריפוי, החלמה ושיקום.
בשנת 1968 התמנתה יפה לפרופסור לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. יפה התמקדה במחקר על ההיבטים השונים של הזוועות שעברו ניצולי השואה וההשפעה על חייהם.
בשנת 1980 יצאה לגמלאות. אחרי פרישתה הרחיבה יפה את עבודתה הפסיכואנליטית.
נקברה בבית הקברות של קיבוץ שער העמקים.
Worth It
Worth It (בעברית: שווה את זה) הוא סינגל של להקת הבנות האמריקאית פיפת' הרמוני, בהשתתפות הראפר האמריקאי קיד אינק. השיר יצא לתחנות הרדיו האמריקאיות ב-2 במרץ 2015, כסינגל השלישי והאחרון מתוך אלבום הבכורה של הלהקה, Reflection. השיר נכתב על ידי פריסילה רנאה וצמד המפיקים המוזיקליים סטארגייט בנוסף לאורי קפלן, שהקים את ההרכב בלקן ביט בוקס. השיר עוסק בנושאים כמו פמיניזם והערכה עצמית וכולל כפל לשון.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ שודר לראשונה בטקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון ב-28 במרץ 2015. הקליפ עלה באותו היום לחשבון ה-Vevo של הלהקה. הקליפ קיבל הסמכת Vevo ביולי 2015, ב-27 ביולי 2016 הגיע למיליארד צפיות. נכון למאי 2020, עם 1.8 מיליארד צפיות, הווידאו הוא בין 60 הסרטונים הנצפים ביותר ביוטיוב בכל הזמנים, והווידאו קליפ השני הנצפה ביותר מאת להקת בנות (הראשון, Work from Home, גם של פיפת' הרמוני, יצא לאור כשנה לאחר מכן).
הופעות שונות במדיה
השיר הופיע בסרטים בוסית בקטנה, מפלצת של מלון 2 והמדריך לסינגלס וכמו כן גם בסדרות הטלוויזיה מינדי, טלנובלה ונשק קטלני. השיר הופיע גם בקמפיינים של החברות פטסמארט והרשי.
אוניברסיטת ניוקאסל
אוניברסיטת ניוקאסל (באנגלית: Newcastle University) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בניוקאסל שבממלכה המאוחדת אשר הוקמה כבית ספר לרפואה בשנת 1834.
ההוראה והמחקר מועברים ב-24 בתי ספר אקדמיים ו-40 מכוני מחקר ומרכזי מחקר, הפזורים בשלוש פקולטות: הפקולטה למדעי הרוח והחברה; הפקולטה למדעי הרפואה; והפקולטה למדעים, חקלאות והנדסה. האוניברסיטה מציעה כ-175 תוכניות לתואר ראשון המשתרעים על אומנויות, מדעים, הנדסה ורפואה, יחד עם כ-340 תוכניות לימוד ומחקר לתארים מתקדמים.
אוניברסיטת ניוקאסל חברה בארגונים אקדמיים רבים ובהם קבוצת ראסל ואיגוד אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי.
מבין בוגריה הידועים של האוניברסיטה ניתן למנות את רואן אטקינסון, טים פרון וריצ'רד המילטון.
היסטוריה
בשנת 1834 הוקם בית ספר לרפואה במקום. בשנת 1851 התרחש פיצול בבית הספר והמוסד הגדול הוכפף לאוניברסיטת דרהאם. בשנת 1861 החלו לימודי תואר שני בכירורגיה. בשנת 1871 נוסד גם בית ספר לפיזיקה.
בשנת 1963 התפצלה האוניברסיטה מאוניברסיטת דרהאם והפכה למוסד עצמאי.
בספטמבר 2008 נפתח קמפוס ראשון מחוץ לאנגליה בסינגפור. בשנת 2011 הוקם קמפוס ללימודי רפואה במלזיה.
מניית צמיחה
בתחום הפיננסים, מניית צמיחה היא מנייה של חברה המייצרת תזרים מזומנים חיובי ובר קיימא ואשר הכנסותיו ורווחיו צפויים לעלות בקצב מהיר יותר מאשר החברה הממוצעת באותו ענף. לחברת צמיחה בדרך כלל יש יתרון תחרותי כלשהו (מוצר חדש, פטנט פורץ דרך, התרחבות מעבר לים) המאפשר לה להדוף את המתחרים. מניות צמיחה בדרך כלל מניבות דיבידנדים קטנים יותר, מכיוון שהחברה בדרך כלל משקיעה מחדש את הרווחים שנותרו בפרויקטים הוניים.
קריטריונים
אנליסטים מחשבים את ההחזר על ההון (ROE) על ידי חלוקת הרווח הנקי של החברה להון משותף ממוצע. כדי לסווג כמניה צמיחה, אנליסטים מצפים בדרך כלל מחברות להשיג תשואה של 15 אחוזים ומעלה על ההון. CAN SLIM היא שיטה המזהה מניות צמיחה ונוצרה על ידי ויליאם אוניל, ברוקר ומו"ל של Investor's Business Daily.
צמיחה לעומת השקעות ערך
מאז 1982, מניות הצמיחה הביסו את מניות הערך במהלך מספר שנים. בשאר השנים, מניות הערך השתפרו. בחמש השנים שקדמו לבועת הדוט-קום, מניות הצמיחה הצליחו יותר מהערך. מניות הערך בדרך כלל הצליחו יותר ביתר השנים.
יש יועצים המציעים להשקיע מחצית מהתיק באמצעות גישת הערך ואת החצי האחר בגישת הצמיחה.
בישופ (קומיקס)
בישופ (באנגלית: Bishop) הוא דמות בדיונית של אנטי גיבור מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Uncanny X-Men #282 מנובמבר 1991 ונוצרה על ידי הכותבים ג'ון ביירן ווילס פורטשיו והמאייר ג'ים לי.
לוקאס בישופ נולד לפליטים אבוריג'ינים מוטאנטים בעתיד דיסטופי שבו זקיפי הסנטינל הרובוטים שולטים בעולם. בישופ היה חבר בכוח המשטרתי "אוכפי החוק של אקסבייר". הוא נסע בזמן חזרה לזמן ההווה כדי להצטרף לשורות האקס-מן - קבוצה אותה הכיר רק באגדות עולמו. אולם, היות שהיה אנטי גיבור, הוא נתקל בקשיים להשתלב במציאות הנוכחית. לאחר כמעט עשור בו היה חבר הקבוצה, בישופ הוגדר כאנטגוניסט.
דמותו של בישופ הופיעה בסדרה "אקס-מן: סדרת האנימציה", לרבות בקשת הסיפור "ימי עבר עתידי". את דמותו בסרט הלייב אקשן "אקס-מן: העתיד שהיה" שמבוסס על הסיפור מגלם השחקן עומאר סי.
יהודה אריה אברמוביץ
יהודה אריה אברמוביץ (19 באפריל 1898–1970) היה פעיל ציוני, רופא, גיניקולוג, מנהל מחלקת יולדות ומנהל בית החולים הדסה בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20.
קורות חיים
נולד באחוזה שביערות גראו, פלך מינסק, רוסיה הלבנה, לחיים משה, יליד קאפוליע, בן יהודה ליב, אחיו של שלום יעקב אברמוביץ – הסופר מנדלי מוכר ספרים, ולחנה בת משה סגלוביץ, נכדת הרב ממיכאילישוק, מחבר הסידור "נהורא" והפירושים "מטה לוי", ו"בית לוי" על המחזור.
הצטרף לתנועה הציונית בהיותו תלמיד גימנסיה. היה פעיל בתנועה הציונית בסיביר ובהרי אורל. בשנים 1919–1921 היה חבר הוועד המרכזי של צעירי ציון בסיביר ובאוראל. בשנת 1922–1923 היה חבר הוועד המרכזי הכל-רוסי של צעירי ציון במוסקבה והמשיך בפעילותו גם אחרי שהמשטר הבולשביקי הוציא את הציונות מחוץ לחוק. נאסר בשנת 1923, נדון לגירוש למשך שנתיים לקירגיזסטן.
אחרי שחרורו עלה לארץ ישראל ב-1924, והחל לעבוד תחילה בבית החולים "הדסה" ב-ירושלים, ובשנת 1926 עבר לבית החולים הדסה בצפת.
בשנת 1927 עבר להדסה תל אביב. היה תלמידו, ולאחר מכן סגנו של פרופ' יוסף (גוסטב) אשרמן ובהמשך מונה למנהל מחלקת היולדות. במקביל היה ממלא מקום מנהל בית החולים ובמשך השנים מנהל המוסד.
בשנת 1934 כאשר הוקם השירות הרפואי של ההגנה לאזור תל אביב, כמנהל בית החולים הדסה וכחבר בהגנה (מספר אישי ע 1047) היה שותף לתכנון בית החולים לשעת חירום ביחד עם ד"ר אריה אלוטין וד"ר נתן (וילהלם) וולף
אברמוביץ היה פעיל בהסתדרות הרופאים, השתתף בכינוסים מדעיים רפואיים בישראל ופרסם מאמרים ומחקרים ב"הרפואה", ביטאון של ההסתדרות הרפואית בישראל.
אברמוביץ פרסם ב"ראזסוויט" הפריזאי זיכרונות מימי מאסרו בסיביר.
בשנות השישים של המאה העשרים נשא את ד"ר טובה (טניה) פרלמן, רופאת עיניים שעבדה במחלקת העיניים בהדסה. אלמנתו של האורולוג ד"ר שמעון פרלמן, שעבד במחלקתו הכירורגית של פרופ' מכס מרכוס. הזוג היה חשוך ילדים.
המצעד הירוק
המצעד הירוק (בערבית: المسيرة الخضراء) היה מצעד מאורגן על ידי שלטונות מרוקו, בנובמבר 1975, של מאות אלפי נתינים מרוקאים אל חבל סהרה הספרדית, במטרה להפעיל לחץ לצירוף החבל אל ממלכת מרוקו. במצעד השתתפו כ-350,000 צועדים (לפי מקורות אחרים היו יותר מחצי מיליון צועדים) בליווי של כעשרים אלף חיילים מרוקאים. המצעד היה ביטוי לתביעת מרוקו לריבונות על החבל. המלך המרוקאי חסן יזם את "המצעד הירוק" לאחר שמשלחת האו"ם דיווחה כי רוב הסהראווים רוצים עצמאות והמליצו על הגדרה עצמית לאזור.
הצועדים, שהוסעו למקום באמצעות רכבות, מטוסים ואוניות, הניפו ספרי הקוראן ודגלים אסלאמים ירוקים מכאן נוצר השם "המצעד הירוק". פרנסיסקו פרנקו, שליט ספרד, היה חולה מאוד ושלטונות ספרד, שחששו ממלחמה עם מרוקו העדיפו לסגת ולא לתקוף את ההמונים.
האזור אמור היה להיות מנוהל במשותף על ידי מרוקו ומאוריטניה. בתחילת 1976 עזבו הכוחות הספרדים האחרונים, והשאירו את מרוקו להיאבק עם קבוצת גרילה בשם החזית העממית לשחרור פוליסאריו, שנתמכה באופן פעיל על ידי אלג'יריה ובהמשך על ידי לוב.
פוט לוקר
פוט לוקר קמעונאות, בע"מ (באנגלית: .Foot Locker Retail, Inc) היא חברה קמעונאית אמריקאית המוכרת ביגוד ספורטיבי והנעלה, הפועלת ב-28 מדינות שונות. מטה החברה שוכן במידטאון מנהטן בעיר ניו יורק.
אף על פי שהוקמה בשנת 1974, והוקמה שוב כחברה נפרדת בשנת 1988, שורשיה של פוט לוקר מתוארכים עד לשנת 1879, מכיוון שהיא תאגיד יורש של חברת וולוורת', כשהרבה מהחנויות הבולטות שלה היו במקור חנויות נעלי קיני ווולוורת'. החברה מפעילה את מותג "פוט לוקר", רשת חנויות הנעלה ספורטיבית (יחד עם החנויות "קידס פוט לוקר" ו"ליידי פוט לוקר"), וכן חברות בת ספורטיביות אחרות, כגון "Champs Sports", "Footaction USA", "House of Hoops", ו-"Eastbay", שבבעלותה הזכויות לאתר Final-Score. החברה מפורסמת גם במדים של עובדיה ברשת "פוט לוקר", רשת הדגל שלה, הדומים למדי השופטים.
על פי המסמכים שהגישה החברה לוועדה לניירות ערך ולבורסות, נכון ליום 28 בינואר 2017, לפוט לוקר יש 3,363 חנויות, בעיקר בקניונים ובמרכזי קניות, בארצות הברית, קנדה, אירופה ואסיה. כמעט 70% ממוצריה הנמכרים בחנויות הן של נייקי.
היסטוריה
בשנת 1963 רכשה חברת וולוורת' את תאגיד נעלי קיני והפעילה אותה כחברת בת. בשנות ה-60, "קיני" הסתעף עם חנויות נעליים מתמחות, ביניהן "סטיילקו" (Stylco) בשנת 1967, "סוזי קז'ואלס" (Susie Casuals) בשנת 1968, ו"פוט לוקר" (Foot Locker) ב-12 בספטמבר 1974. סניף פוט לוקר הראשון נפתח בקניון "Puente Hills Mall" באינדסטרי שבקליפורניה, והוא פתוח עד היום. וולוורת' גוונה גם היא את מספר החנויות המתמחות שלה בשנות ה-80, ביניהן "Afterthoughts", "Northern Reflections", "Rx Place", ו-"Champs Sports". עד שנת 1989 החברה רדפה אחר אסטרטגיה אגרסיבית של מספר פורמטים של חנויות מתמחות הממוקדות בקניונים סגורים. הרעיון היה שאם קונספט מסוים נכשל בקניון נתון, החברה תוכל להחליף אותו במהירות בקונספט אחר. החברה כיוונה ל-10 חנויות בכל אחד מהקניונים הגדולים במדינה, אך הדבר מעולם לא התרחש מכיוון שוולוורת' מעולם לא פיתחה את אותם פורמטים רבים של חנויות מתמחות מצליחות.
בשנת 1988 חברת וולוורת' שילבה חברה נפרדת בשם תאגיד וולוורת' (באנגלית: Woolworth Corporation) במדינת ניו יורק. תאגיד וולוורת' היה אחראי לפעילותן של חנויות פוט לוקר, בין שאר הרשתות המתמחות המופעלות על ידי חברת וולוורת'. אחד המהלכים הראשונים שלו היה רכישת "Champs Sports" ושינוי שמו לוולוורת' אתלטיק גרופ (באנגלית: Woolworth Athletic Group).
במהלך שנות ה-80 וה-90, רשת חנויות הכלבו שהייתה רשת הדגל של חברת וולוורת' חוותה ירידה במכירות, שבסופו של דבר הגיעה לשיאה בסגירת כל החנויות הנותרות שפעלו תחת השם "וולוורת'" בארצות הברית ביולי 1997. עוד לפני הסגירה, החליפה וולמארט את וולוורת' במדד דאו ג'ונס בחודש מרץ של אותה שנה. לאחר סגירת החנויות, ויציאה מהשוק, החברה החליטה להמשיך את ההתרחבות האגרסיבית בעסקי האתלטיקה בשנים שלאחר מכן, לכן רכשה החברה את "Eastbay" בשנת 1997, שהייתה הקמעונאית הגדולה ביותר בקטגוריית האתלטיקה בארצות הברית, כמו גם רכישות עוקבות של הקמעונאיות האזוריות "Sporting Goods" (שנרכשה בשנת 1997) ו-"The Athletic Fitters" (שנרכשה בשנת 1998). תאגיד וולוורת' נותר חברת האם של פוט לוקר, ובשנת 1998 הוא שינה את שמו לונאטור גרופ, בע"מ. (באנגלית: .Venator Group, Inc). עד שנות התשעים, חברת הבת פוט לוקר הייתה אחראית ליותר מ-70 אחוזים ממכירות הנעליים של חברת קיני, בעוד שחברת הנעליים קיני חוותה ירידות. ונאטור הודיעה על סגירת החנויות הנותרות של קיני ושל "Footquarters" ב-16 בספטמבר 1998.
ב-12 בפברואר 1999 העניק חבר מושבעים פדרלי באוסטין פיצוי של 341,000 דולר למנהל חנות נעליים לשעבר של פוט לוקר שטען כי החברה מפלה באופן שיטתי את עובדיה האפרו-אמריקאים בכך שהיא מציעה יותר אפשרויות קידום למנהלים לבנים.
ככל שהמותג "פוט לוקר" הפך לחטיבה עם כמות המכירות הגדולה ביותר של חברת "ונאטור" (היורשת של וולוורת'), ב-2 בנובמבר 2001 שינתה ונאטור את שמה לפוט לוקר, בע"מ (באנגלית: .Foot Locker, Inc). ב-19 בנובמבר 2004 הודיעה פוט לוקר כי הרווח הרבעוני שלה עלה ב-19 אחוזים, בעזרת מכירות חזקות יותר.
ב-10 בינואר 2005 הודיעה החברה כי ניק גרייסטון הועלה לדרגת נשיא ומנכ"ל חטיבת "פוט לוקר ארצות הברית", וירש את טים פין שפרש מהחברה.
בשנת 2007, פוט לוקר שיתפה פעולה יחד עם "schoolPAX" להשקת תוכנית "Foot Locker School Rewards Program", שנועדה לספק תרומות צדקה לבתי ספר שנרשמים וקונים ברשת פוט לוקר עם מחזיק מפתחות מקודד או קוד בית ספר.
פוט לוקר רכשה את "CCS", קמעונאית לציוד סקייטבורד, מחברת "Alloy" תמורת 103 מיליון דולר במזומן.
בשנת 2011 הצטרפה פוט לוקר ל-"DoSomething.Org" לתוכנית "Foot Locker Scholar Athletes", המוענקת לספורטאים בתיכונים על כך שהפגינו מצוינות אקדמית וכן תרמו לקבוצת הספורט שלהם ובקהילותיהם.
ב-26 ביוני 2012, פוט לוקר חגגה 100 שנים להנפקה הראשונה שערכה קודמתה, חברת וולוורת', בבורסת ניו יורק על ידי צלצול פעמון הסגירה ליום המסחר.
בשנת 2013 רכשה החברה את הקמעונאית הגרמנית "Runners Point Group".
לאחר שלא עמד בציפיות התאגיד, פוט לוקר תכננה לסגור את יחידת "CCS" שלה, אך במקום זאת מכרה אותה ל-"Daddies Board Shop" בשנת 2014.
פוט לוקר עלתה בהתמדה בדירוג פורצ'ן 500. ממקום 446 בשנת 2011 למקום 363 בשנת 2018. חברת פוט לוקר רשמה מחזור שיא של 7.151 מיליארד דולר בסוף שנת הכספים 2014.
בשנת 2019 השקיעה פוט לוקר בחברות כמו "GOAT", אתר מקוון למכירת נעלי סניקרס ביד שנייה.
הטעיות בשם
יש האנשים הנותים לחשוב שפוט לוקר הינו אמור להיות משחק מילים אך לא זה הוא שם החברה
אי.טי. - חבר מכוכב אחר (משחק וידאו)
'''אי.טי. - חבר מכוכב אחר (באנגלית: E.T. the Extra-Terrestrial''') הוא משחק וידאו מסוגת הרפתקאות המבוסס על סרט בעל אותו שם, אשר פותח והופץ על ידי אטארי בע"מ ויצא לאור בדצמבר 1982 לקונסולות המשחקים אטארי 2600. מטרת המשחק היא להדריך את דמותו של אי.טי. דרך מסכים שונים כדי לאסוף שלושה חלקים של טלפון בין-כוכבי שיאפשרו לו ליצור קשר עם כוכב הבית שלו.
פיתוח
בעקבות ההצלחה המסחרית של הסרט ביוני 1982, סטיב רוס, מנכ"ל "וורנר מדיה" ששלטה באטארי, החל במשא ומתן עם הבמאי סטיבן ספילברג וסרטי יוניברסל על זכות הפקת משחק וידאו המבוסס על הסרט. העסקה נחתמה חודש לאחר מכן, ולמרות שהפרטים המדויקים של העסקה לא נחשפו בהודעה, דווח מאוחר יותר כי אטארי שילמה 20–25 מיליון דולר עבור הזכויות - נתון שהיה גבוה מאוד בזמנו עבור רישוי משחקי וידאו. בתחילה תוכנן גם משחק ארקייד המבוסס על הסרט, אך הדבר נחשב בלתי אפשרי בהתחשב בזמן הפיתוח הקצר.
על עיצוב המשחק הופקד הווארד סקוט וורשו (לפי בקשתו של ספילברג), ששאף ליצור לו עיבוד חדשני. סוכם שפיתוח המשחק יסתיים ב-1 בספטמבר, מה שהשאיר לוורשו קצת יותר מחמישה שבועות לפיתוח המשחק. הזמן הקצר שהוקצה לפיתוח נקבע כדי שאטארי תוכל להוציא את המשחק לאור לפני חג המולד של אותה שנה. וורשו פילח את המשחק לארבעה רעיונות: עולם, מטרה, הדרך להשגת מטרה ומכשולים. הוא ראה בעיני רוחו משחק עם שישה שלבים, ובהתאם לעלילת הסרט קבע כי השגת הטלפון בין-כוכבי תהיה המטרה.
וורשו ובכירים אחרים באטארי הציגו את העיצוב הזה בפני ספילברג, שלא הביע התלהבות, אך הוחלט להמשיך באותו כיוון. הזמן שנותר הוקדש לתכנות המשחק. אטארי ציפתה למכירות אדירות בעקבות הפופולריות של הסרט, ועל סמך היציבות של תעשיית משחקי הווידאו באותה תקופה. עקב מגבלות זמן, לא נוסה המשחק על משתמשי קצה. נטען שהחברה קיבלה תחושת ביטחון מזויפת עקב הצלחת גרסת הקונסולה שלה לפק-מן, שהצליחה מסחרית למרות ביקורות רעות.
מכירות וביקורות
המשחק זכה להצלחה מסחרית ראשונית, ואף הופיע ברשימת 15 משחקי הווידאו המובילים של מגזין ה"בילבורד" בדצמבר 1982 ובינואר 1983. עד סוף 1982, המשחק מכר למעלה מ-2.6 מיליון עותקים. עם זאת, לפחות 669,000 עותקים הוחזרו לאטארי ב-1983. נטען שהמשתמשים עצמם (ילדים ברובם) העדיפו במקום את המשחק "Pitfall!" .
למרות שהמשחק היה רב מכר בתקופת החגים, קמעונאים רבים ציינו שנתוני המכירות שלו לא עמדו בציפיות. גם "וורנר מדיה" הביעה אכזבה ממספר המכירות. נתוני מכירות נמוכים מהצפוי בשילוב עם עודף מלאי, יצרו אירוע שלילי של היצע וביקוש - שגרמו לקמעונאים להוזיל שוב ושוב את המחיר. כמות הסחורה שלא נמכרה, יחד עם רישיון הסרט היקר ומספר ההחזרות הרב, גרמו לכישלון כלכלי גדול עבור אטארי.
בעוד שהביקורות על הסרט היו חיוביות ביותר, המשחק התקבל באופן שלילי על ידי המבקרים, כאשר רוב ההערות התמקדו בעלילה, במשחק ובוויזואליה. ב-1984, המגזין "Softline" בחר אותו כמשחק השני הכי גרוע של אטארי, אחרי "קונגו בונגו". מאוחר יותר המשחק כונה "מפותל ומטופש" על ידי מבקר של "GameSpy", ואילו הסופר סטיבן קנט תיאר את המשחק כ"ידוע לשמצה", עם גרפיקה "פרימיטיבית", משחקיות "משעממת" ו"סיפור מאכזב". עד היום הוא נחשב כאחד המשחקים הגרועים בכל הזמנים, ואף דורג כגרוע ביותר על ידי המגזינים "PC World" ב-2006, "FHM" ב-2009, ו-"Electronic Gaming Monthly" ב-2017.
מורשת
כישלונו של המשחק נחשב עד היום כגורם עיקרי לקריסת תעשיית משחקי הווידאו ב-1983. עם זאת, עוד לפני שהמשחק שוחרר, הענף היה במיתון כלכלי. תזמון יציאתו לאור הוביל לכך שהמשחק זכה למוניטין כאחראי להתרסקות של 1983. אטארי, שכבר לפני יציאת המשחק בסוף 1982 החלה לאבד דומיננטיות ככל שמתחרים נוספים נכנסו לשוק, נכנסה לחובות כלכליים בעקבות הכישלון.
בספטמבר 1983, עיתון הניו יורק טיימס, דיווח כי בין עשר לעשרים משאיות הובילו משחקים וקונסולות של אטארי ממחסן החברה באל פאסו, טקסס אל מזבלה בעיר אלאמוגורדו, ניו מקסיקו. נטען שכל הציוד שהובל במשאיות נקבר במזבלה בעיר וכוסה בבטון. פקידי אטארי ואחרים מסרו דיווחים שונים על מה שנקבר, אך לאורך השנים עלו השערות שרוב העותקים שלא נמכרו של המשחק אי.טי. קבורים במזבלה זו.
בדצמבר 2014, מכון מכון סמית'סוניאן הוסיף עותק מהמשחק שנמצא בחפירות לאוסף שלהם. בשנת 2015, מוזיאון הנרי פורד הוסיף לתצוגה הקבועה שלו כמה עותקי משחק שנמצאו, דגימה של עפר מזבלה שנלקחה מאתר הקבורה ופריטי לבוש שלבש צוות החפירות. המרכז לתולדות המחשוב בקיימברידג', אנגליה, קיבל גם הוא כמה חפצים שנמצאו בניו מקסיקו, המוצגים כיום בגלריה של המוזיאון.
לגו מלחמת הכוכבים: סאגת הסקייווקר
לגו מלחמת הכוכבים: סאגת הסקייווקר הוא משחק הרפתקאות-פעולה שמבוסס על לגו מלחמת הכוכבים משנת 2022 שפותח על ידי Traveller's Tales ופורסם על ידי האחים וורנר. זהו המשחק השישי בסדרת משחקי הווידאו לגו מלחמת הכוכבים של TT Games. המשחק מתאים את כל תשעת הפרקים בסדרת הסרטים של מלחמת הכוכבים, עם דמויות נוספות המבוססות על סרטים אחרים של מלחמת הכוכבים וסדרות טלוויזיה שפורסמו כ- DLC.
המשחק יצא ב-5 באפריל 2022 עבור Microsoft Windows, Nintendo Switch, PlayStation 4, PlayStation 5, Xbox One ו- Xbox Series X/S. הוא קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים, עם שבחים על הגרפיקה, ההומור, הקרב והעיצוב שלו, אם כי הייתה ביקורת קלה שכוונה לתוכן הצד המוגזם שלו, לבעיות טכניות ולהיעדר שיתוף פעולה מקוון. המשחק מכר יותר מ-3.2 מיליון עותקים תוך שבועיים מיציאתו.
משחקיות
לגו מלחמת הכוכבים: סאגת סקייווקר אינה כוללת כלי להתאמה אישית של דמויות בניגוד להרבה משחקי וידאו קודמים של לגו. המשחק כולל גם Mumble Mode, תכונה נוספת המאפשרת לשחקנים לעבור בין משחק הקול המקורי של המשחק לבין הדמויות ממלמלות ורוטנות, בדומה לסגנון של משחקי וידאו ישנים יותר של לגו.
פיתוח
דיסני ולוקאספילם לא שיתפו פרטים משמעותיים על עלייתו של סקייווקר עם צוות המשחק לפני יציאת הסרט לאקרנים. בינתיים, TT Games עבדו על היבטים אחרים של המשחק עד ש-Lucasfilm שיתפו פרטים נוספים. המשחק פותח במנוע החדש של Traveller's Tales, NTT
ב-20 בינואר 2022, דו"ח שפרסם "Polygon" פירט את כמות המשבר שהתרחשה מאז שהמשחק החל בפיתוח בסוף 2017, כולל עשרות אנשים בתוך החברה שהיו מסוכסכים עם ההנהלה, בגלל הבעת תסכול על לוחות זמנים צפופים, המשבר של החברה. בנוסף, השימוש ב-NTT היה שנוי ביותר במחלוקת בחברה, שכן עובדים רבים דחפו להשתמש במקום זאת ב- Unreal Engine . NTT התברר כקשה להפליא לשימוש, עם כמה אנימציות שלקח שעות יותר להפיק ממה שהן עשו במנוע הישן. כתוצאה מכך, לגו מלחמת הכוכבים: סאגת הסקייווקר יהיה בסופו של דבר המשחק היחיד שפותח על ידי Traveller's Tales ב-NTT, והחברה החליטה להשתמש ב-Unreal Engine בהמשך לפרויקטים העתידיים שלה.
כמו בלגו מלחמת הכוכבים: הכוח מתעורר, גם בלגו מלחמת הכוכבים: סאגת סקייווקר המדובבים הם השחקנים המקוריים מהסרטים וסדרות הטלוויזיה של מלחמת הכוכבים</i>. המשחק גם מסמן את קרדיט המשחק האחרון של טום קיין, עקב פרישה כפויה בעקבות השבץ שלו בנובמבר 2020.
שחרור
לגו מלחמת הכוכבים: סאגת סקייווקר נוסה לראשונה בפיתוח על ידי עורך הסאונד של לוקאספילם מתיו ווד בחגיגת מלחמת הכוכבים בשיקגו. טריילר הכרזה הוקרן בבכורה בכנס E3 2019 במהלך מסיבת העיתונאים של מיקרוסופט. טריילר שני שמציג סצנה אחת מכל תשעת הסרטים יצא ב-20 בדצמבר, במקביל ליציאתו של The Rise of Skywalker.
ב-7 במאי 2020, תאריך השחרור נחשף כ-20 באוקטובר 2020 באמצעות טריילר שפורסם בערוץ היוטיוב הרשמי של Star Wars. באותו יום הסרטון המקורי הפך לפרטי והועלה סרטון חדש, בו נקטע תאריך היציאה. במהלך 2020 Gamescom Opening Night Live, הוכרז שהמשחק יצא ברבעון 1/2 2021 עם גרסאות נוספות ל-PlayStation 5 ול-Xbox Series X/S. ב-2 באפריל 2021, הוכרז שהמשחק נדחה, ללא חלון שחרור נוסף. ב-25 באוגוסט 2021, במהלך Gamescom, יצא טריילר משחק שני יחד עם ההכרזה שהמשחק יצא בתחילת 2022. ב-20 בינואר 2022 יצא טריילר למשחק, שחשף רשמית את תאריך ההשקה כ-5 באפריל 2022.
מכירות
המשחק מכר יותר מ-3.2 מיליון עותקים תוך שבועיים מיציאתו, מעל המכירות העולמיות של כל ההשקות הקודמות של משחקי הקונסולות של לגו
אגודת החסות הלאומית היהודית
אגודת החסות הלאומית היהודית (בהונגרית: Országos Izraelita Patronázs Egyesület) הוקמה בבודפשט, הונגריה בראשית שנת 1910 ביוזמתם הנמרצת של חבר האספה הלאומית של הונגריה ארמין נוימן, פרנץ סיקיי וכמה יהודים אחרים פעילים בחיים הציבוריים היהודיים.
מטרה ופעילות
מהקמתה ובמשך תקופת פעילותה במשך 34 שנים עד 1944, האגודה טיפלה ביותר מ-3,000 ילדים ממשפחות הרוסות ובבני נוער בסיכון וביקשה להגן עליהם ולהעניק להם הן בית והן משפחה. האגודה סייעה לכמעט אלף ילדים להשתכן בבתיהם של קרובי משפחה. ילדים שגדלו בבתים עניים ביותר ובמשפחות של הורים חסרי כל אמצעי קיום (מובטלים, חולים וכדומה), כמו גם לצעירים שגדלו בסביבה שהייתה מסוכנת להתפתחותם המוסרית. אלה הועברו והופקדו לטיפול במשפחות בורגניות נורנטיביות והאגודה שילמה עבורם סכום מזונות משמעותי שוטף (למעשה משפחות אמנה על בסיס פרטי). ילדים יהודים, שהיו חלק ממערכת ההגנה על ילדים הממלכתית וגדלו במשפחות נוצריות, בעיקר בכפרים אצל איכרים, קיבלו תמיכה והדרכה דתית יהודית. לאחר שאלה השלימו את לימודיהם בבית הספר היסודי, דאגה האגודה לבני חסותה ללימוד מקצוע או בתחום המלאכה או בתחום המסחר. היא הציבה בנות תחת הגנה משפחתית ללימוד מקצועות כמו: מלאכות בית או מיילדות. מקמתה, האגודה הצליחה למנות למאות נערים ונערות אח/אחות בוגרים שליוו ילדים אלה במשך שנים רבות. האגודה סיפקה הזדמניות חינוך ולימוד מקצוע למספר נכבד של יתומי מלחמה יהודים (ממלחמת העולם הראשונה) ופיקחה על גידולם וחינוכם במשך שנים רבות.
בתקופת השואה
כתוצאה מהחוקים (האנטי) יהודיים משנת 1938 (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי יהודים רבים איבדו את עבודתם ויכלו לעבוד רק במוסדות יהודיים. כך הצטרפה לפעילות האגודה רופאת הילדים יוליה ג'רג' שהקימה באגודה גן ילדים מיוחד, מעון יום, מרפאת חוץ לילדים וייעוץ קריירה. בתקופה זו עבד אצלה באגודה גם הפסיכולוג פרנץ מיראי.
טלי אלון
טלי אלון (נולדה ב-18 באוגוסט 1974) היא סופרת ומשוררת ישראלית, שכתבה מאות שירים והוציאה לאור שני ספרי שירה ושני ספרי ילדים. ניהלה את תחום ההתנדבות במחלקה לשירותים חברתיים במועצה האזורית חבל אילות, עד תחילת 2019. משנת 2020, ניהלה את אזור הדרום בחברה לתועלת הציבור קרן שמש מקבוצת עוגן. מתחילת 2023 מנהלת את תחום הפנאי והתעסוקה במעון בני שמחה, בית לאנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב בשם טל עמיר. נדדה עם משפחתה ברחבי הארץ וארצות הברית עד שהמשפחה קבעה את מגוריה במושב ערוגות, שם למדה בבית הספר התיכון האזורי "באר טוביה". בוגרת תואר שני במסלול מחקרי, במחלקה לניהול ויישוב סכסוכים במסגרת לימודי מדעי החברה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. נשואה לעופר אלון ואם לשניים - בת ובן.
אלון מתגוררת עם בעלה וילדיהם בדרום הארץ משנת 1995. הם נדדו מתל אביב לאילת, שם התגוררו מספר שנים, אחר כך עברו לקיבוץ לוטן ומשם לקיבוץ גרופית ואילת. כיום מתגוררת עם משפחתה בדרום הארץ.
יצירתה
אלון החלה לכתוב בגיל 10, אז זכתה במקום הראשון בתחרות כתיבה אזורית ובגיל 13 התפרסם שירה הראשון במוסף ספרות בעיתון המקומי "כאן דרום".
בשנת 1995 הוציאה בהוצאת "סער" את ספר הביכורים שלה "עכשיו אני יודעת איך" הכולל שירים שנכתבו מאז החלה לכתוב בגיל 10 ולמשך עשור.
אלון שנישאה בגיל צעיר (20), עבדה כשכירה במגזר הפרטי ובשנת 2004 עברה לעבוד במגזר הציבורי במחלקה לשירותים חברתיים במועצה האזורית חבל אילות. במסגרת עבודתה היא שילבה את אהבתה לכתיבה וכתבה בעיתון המקומי "בקצה המדבר", תחילה כתבה טור הנקרא "משימה אפשרית בהחלט" ובהמשך לאחר הפסקה ממושכת חידשה את הטור האישי שלה באותו עיתון בשם "טור בהתנדבות". בטורים סיפרה על מקומות ההתנדבות במועצה האזורית בהם ניתן לקחת חלק ולהתנדב.
בשנת 2005 יצא ספר הילדים הראשון שלה "נולד לי אח והפיפי ברח" אשר נכתב בהשראת לידת בנה השני.
בשנת 2008 זכתה בפרס עובדת מצטיינת ברשות המקומית מועצה אזורית חבל אילות.
בשנת 2010 קיבלה אלון את פרס מגן שר הרווחה כרכזת תחום ההתנדבות לאחר שהגתה רעיון לקיום "יריד מקומות התנדבות" המבוסס על יריד מקומות תעסוקה.
בשנת 2011 השתתפה אלון במיזם "אגדות ושירים מתחת לעצים" וכתבה שיר על שיח אברהם, השיר מתנוסס על שלט מתחת לשיח במרכז שכונת השחמון באילת.