cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מריה קינסקי, רוזנת וכיניץ וטטאו
חיים
מריה נולדה ב-14 באפריל 1940 בפראג, שהשתייכה אז לפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה אשר היה בפועל חלק מגרמניה הנאצית. אביה היה פרדיננד קרל קינסקי, רוזן וכיניץ וטטאו ואמה הייתה הנרייטה קרולינה, רוזנת לדבור-ויכלן. ב-1945, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה נמלטו בני משפחתה מפראג והשתקעו בגרמניה. מריה התחנכה בבאדן-וירטמברג. היא בילתה תקופות בבריטניה ובצרפת, ולמדה אנגלית וצרפתית. היא עבדה כגרפיקאית עבור חברת הדפסה בעיר דכאו. ב-30 ביולי 1967 היא התחתנה עם בן דוד מדרגה שנייה שלה הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין. הנישואים נערכו בקתדרלת סנט פלורנטין שבעיר ואדוץ. ב-1989 נפטר אביו של הנס, פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין והנס ירש ממנו את השלטון בליכטנשטיין.
תואר
מריה ירשה את התואר. לאחר נישואיה היא קיבלה את התואר.
נפטרה ב-21 באוגוסט 2021.
ניח"ח
"נִיחֹ"חַ – ניגוני חסידי חב"ד־ליובאוויטש" היה ארגון של חסידות חב"ד שעסק בשימור ניגוניה של החסידות. הארגון הפעיל מקהלת גברים וילדים שפעלה בשנות ה-60 וה-70 והוציא לאור סדרת קלטות וספר תווים בשם ספר הניגונים ובו כל ניגוני חב"ד.
רקע
החברה הוקמה בשנת ה'תש"ד על ידי רבי יוסף יצחק שניאורסון מחב"ד בראשה העמיד את המוזיקאי החב"די שמואל זלמנוב. הוראת הרבי הריי"ץ באה בשל כך שהיו קיימים מאות ניגוני חב"ד אך הם לא נכתבו ולא הוקלטו מעולם, וכל קיומם היה בזכרונם של חסידים זקנים מהעיירות החסידיות הנושנות, לכן היה קיים חשש שבתקופה שחסידות חב"ד העבירה את משכנה מברית המועצות לארצות הברית ישכחו הניגונים עקב טלטלות התקופה והדור המתחדש. הרבי הריי"ץ ביקש מזלמנוב שיקים ארגון שידאג לשמר את הניגונים לדורות הבאים.
ספר הניגונים - חב"ד
כ-5 שנים עמל זלמנוב על ליקוט ועל עריכת הספר ניגוני חב"ד בתווים רשומים כפי שביקש ממנו הריי"ץ. סייעו לו מוזיקאים מספר, בראשם מאיר שמעון גשורי, יעקב מזור ועוד, ברשימת התווים לניגונים. לצורך הפקת הספר הראשון פנה זלמנוב למוזיקולוגים ולחסידים "בעלי מנגנים" רבים מעיירות מוצא שונות וללקט ניגונים על גרסאותיהן השונות. עבודת האיסוף לא הייתה פשוטה כי היה צורך להכריע בין שינויים במלודיה ובין כפל גרסאות לגבי מקור הניגון. רשימת התווים הראשונית נעשתה על ידי החזן יהושע ווייגער.
בין החסידים שמפיהם נרשמו מרבית הניגונים נמנו מוזיקאים חב"דיים נודעים שאצרו בראשם עשרות יצירות, בהם שמואל בצלאל אלטהויז, מיכאל דבורקין, זלמן לוין, אליהו ריבקין, שמריהו פלדמן ועוד.
בה'תש"ט יצא הכרך הראשון של ספר הניגונים ובו הקדמתו של זלמנוב ובה סקירה מקיפה על הניגונים ולקט משיחות הריי"ץ אודות מהותה וחשיבותה של הנגינה החב"דית, בספר הופיעו 175 ניגונים. בה'תשי"ח יצא לאור הכרך השני ובו 35 ניגונים. טרם הוצאת הכרך השלישי, בט"ז באדר ה'תשל"ה, נפטר זלמנוב. בנו ישראל יוסף והמנצח יוסף מרטון המשיכו בעבודה ובה'תש"מ יצא הכרך השלישי ובו 137 ניגונים. סך הכל ב-3 הכרכים הופיעו 347 ניגוני חב"ד. בתשמ"ד יצא הספר בהוצאה חדשה בשני כרכים בהם הופיעו כל שלושת הכרכים יחדיו, ומאז הוא מודפס באופן זה.
הופעות ותקליטים
בתקופת הוצאת הספר השני של הניגונים עודד הרבי הפקת תקליטי שמע שיאפשרו להאזין לניגונים, החברה הקימה מקהלת חסידים, בעיבודו ובניצוחו של יוסף יהודה מרטון, שהופיעה באירועים ובקיבוצים, שם נקראו ההופעות "ערבי חב"ד". במהלך שנות ה-60 הוציא זלמנוב שבעה תקליטים של ניגוני חב"ד בהוצאת ניח"ח, אלו היו ההקלטות הראשונות של ניגוני חב"ד, לאחר פטירתו, החל משנת ה'תשל"ב הוציא ועד מיוחד תשעה תקליטים נוספים.
בשנת ה'תשל"א אורגנו בישראל "ערבי חב"ד" גדולים בהיכל התרבות בתל אביב ובבנייני האומה בירושלים, בסוף אותה שנה הופקו מערבי חב"ד אלו שתי קלטות שמע עם ניגונים ונאומים, כמו שאר הקלטות יצאו גם הן בהוראת הרבי מלובביץ'.
בנוסף לאלו, נערכו בשנים קודמות אירועים גדולים בהשתתפות שרים ואישי ציבור, בהם באמפיתיאטרון קיסריה ועוד.
בהפקת התקליטים נעזר שמואל זלמנוב במוזיקאי אנדרה היידו שהפיק וערך את הקלטות. את 5 הקלטות האחרונות הפיק בעיקר החזן משה טלישבסקי. במקהלה התארחו סולנים מטובי "בעלי המנגנים" החב"דיים, בהם טלישבסקי, אלי ליפסקר, שלום הורביץ, שניאור זלמן ברונשטיין, זלמן לוין ורבים אחרים.
בסך הכל הוציא הארגון 16 קלטות שמע ובהם כ-170 ניגוני חב"ד. על עטיפות התקליטים הופיעו ציוריהם של הנדל ליברמן וזלמן קליינמן. חלק מזכויות ההקלטות נרכשו על ידי נתן גוראריה, ואחר כך נרכשו ממנו על ידי WLCC. בשנת תשס"ז נרכשו על ידי חברת המדיה החבדי"ת JEM וכיום החומרים ההיסטוריים שהפיקה חברת ניח"ח מצויים בבעלותה. חלק אחר של הקלטות שייך להוצאת ספרים קה"ת.
סולנום שחור
סולנום שחור (שם מדעי: Solanum nigrum; בשמו העממי: ענבי השועל) הוא עשב בר רב-שנתי ממשפחת הסולניים שגובהו 30 עד 60 ס"מ. המין נפוץ, וגדל כמעט בכל האזורים בישראל, בעיקר בבתי גידול עשירי חנקן, בגינות, באשפתות, בחורבות ובצידי דרכים בקרבת האדם, אך גם בבתי-גידול טבעיים . פרחיו לבנים ופניהם מוטים כלפי מטה, ומסתירים את האבקנים מעין המסתכל. במרכז הפרח בולטים האבקנים והמאבקים הצהובים של הצמח, אשר מקנים לו אשליה דו-גונית של הצבעים: לבן וצהוב.
צבע הפרי הבשל שחור (לא אדום בהיר עם גוונים צהובים). כל חלקי הצמחי רעילים מאוד לאדם ובייחוד הפירות הירוקים טרם הבשלתם.
סולנום שחור שונה מסולנום שעיר בעליו, ובענפיו שמכוסים בשערות דלילות, ארוכות ומהודקות, ולא צפופות מפושקות בדומה לסולנום שעיר. בסולנום שחור מספר הפרחים בתפרחת הוא 5 עד 10 פרחים לעומת 3 עד 6 בסולנום שעיר.
לרוב, הפרח לבן ובצורת מחומש ודומה מאוד בצורתו לפרחי העגבנייה ותפוח האדמה. למרות דמיונו הרב לפרחיהם, הוא שונה מהם בכך שמוצאו לא מאמריקה.
מאפיינים
צמח עשבוני מסועף ושעיר על פי רוב רב-שנתי לפעמים חד-שנתי, הוא לא מעוצה ולא קוצני וגובהו 40 עד 70 ס"מ . לעיתים חלק מן הפרטים הם בני-שיח שמאריכים מעבר לשנה אחת ובסיסם מעוצה.
העלים פשוטים ומסורגים על פי רוב או נגדיים בקרבת התפרחות. העלים חסרי ריח ושעירים מעט. הפטוטרת מכונפת ושעירה ובבסיסם אין לוואים. הטרף דמוי ביצה עד סגלגל ושעיר. בסיס הטרף קהה וקודקודו מתחדד. שפת הטרף תמימה, או בעלת שיניים או מפרצים או אונות קהות (רדודות) ללא סדר מסוים.
התפרחות סיומיות מסוג אשכול, דהיינו עוקצי פרחיה יוצאים מנקודה אחת של הציר. האשכולות בני 5 עד 10 פרחים לבנים (3 עד 6 בסולנום שעיר). התפרחות הן ללא חפים והן לא חיקיות ולא בקצות הגבעולים, אלא מחוץ לחיק (extra-axillary) או בצדו השני של בסיס הפטוטרת (leaf opposed).
הפרחים דו-מיניים, נכונים (רב-סימטריים) ללא צוף.
הגביע מאוחה עלים, פעמון קצר, בעל 5 אונות שאורכן כרוחבן והמפרצים שביניהם בגביע המשתייר מעוגלים. הגביע משתייר אך, אינו מתפרה כרגיל לאחר הפריחה.
הכותרת לבנה (12 מ"מ) מאוחת עלים ובעלת 5 אונות וצינור קצר. צורתה גלגלית או דמוי כוכביים.
האבקנים 5 כמספר עלי הכותרת, והם מאוחים לצינור הכותרת בלוע הכותרת בין עלי הכותרת. וצמודים זה לזה ועומדים מסביב לעמוד העלי בצורת קונוס. הזירים קצרים מאוד והם קצרים מהמאבקים. המאבקים הצהובים גדולים כ-2 מ"מ, נוטים על פי רוב זה אל זה. לשכות המאבקים נפתחות דרך סדק קטן (פיה, stomium) המתהווה רק בראשו של המאבק . סוג פתיחה זה נפוץ לא רק בסוג סולנום אלא גם במשפחת האברשיים (קטלב מצוי). שתי הלשכות של המאבק צמודות ומקבילות זו לזו ואינן מרוחקות זו מזו על ידי קונקטיב או זיר מורחב.
השחלה עילית, בת 2 מגורות בכל אחת מהן ביציות רבות. עמוד העלי יחיד, יוצא מראש השחלה ובולט מעט מעל האבקנים. הצלקת יחידה, קטנה ודמוית כיפה.
השיליה מורחבת, זוויתית ובעלת ביציות מרובות.
הפרי ענבה שחורה או צהובה בעלת 2 מגורות. הפרי בעל עוקץ ארוך והוא אינו חבוי בתוך הגביע אלא גלוי, והגביע המשתייר אינו מנופח (בשונה מוויתניה ובוען). המפרצים בין אונות הגביע מעוגלים. הפרי הלא בשל ירוק ורעיל מאוד.
הזרעים מרובים, לרוב פחוסים ועגולים (צורת עדשים).
הפריחה ברוב ימות השנה ובעיקר מחודש אפריל ועד ספטמבר. האבקה באמצעות חרקים הניזונים מהאבקה. ההפצה בין סוף יוני לסוף נובמבר באמצעות ציפורים (למשל בולבולים) שאוכלים אותם ומפרישים אותם יחד עם קליפתו. המעבר של הזרעים במערכת העיכול מזרז את הנביטה. העלווה מצויה לאורך כל השנה ומתמעטת בחודשי דצמבר וינואר.
מספר הכרומוזומים 72=N2 (בסולנום שחור 48).
בית גידול
סולנום שחור גדל בבתי גידול רוויי חנקן, בשדות שלחין קיציים ושטחים מעובדים כעשבים רעים. בנוסף, הוא גדל אף באשפתות, בחורבות ובצידי דרכים. ועל כן הוא נחשב לצמח רודרלי שהוא צמח שתפוצתו קשורה להשפעת הפרעות האדם ומותאם לקיום בתנאי הפרעה. הוא גדל בקרבת בני אדם בבתי-גידול מופרים, בגנים, לצידי מדרכות עם מערכות השקי אבל חצי מהאוכלוסיות גדלים בבתי-גידול טבעיים.
תפוצה בישראל ובעולם
טיפוס התפוצה של סולנום שחור מגוון: אירו-סיבירי, ים-תיכוני ואירנו-טורני בעיקר באזורים הממוזגים.
תחום תפוצתו הטבעי של סולנום שחור בעולם הוא רחב: באיזורים החמים אירו-אסיה וממקרונזיה דרך האזורים הטרופיים של צפון אפריקה וצפון מזרח אפריקה. כיום הוא התפשט ליבשות אמריקה, אוסטרליה ואזורים נוספים באפריקה הדרומית.
סולנום שחור גדל באזורים הים-תיכוניים, בבתות ספר וגם בערבות ובמדבריות עם העדפה לאזורים הממוזגים.
בישראל הוא נפוץ בבקעת החולה, בחוף הכרמל ובשרון; מצוי בגולן, בבקעת כנרות, בכרמל, בעמק יזרעאל, בבקעת בית שאן, בחוף הגליל, בעמק עכו, בדרום מישור החוף, בשומרון, בשפלה, בהרי יהודה ובערבה; נדיר בהרי הגליל וגם בדרום הארץ נוכחותו נדירה מאוד.
שימושים
חומר הרעל העיקרי הוא סולנין הנוצר גם בפקעות תפוחי אדמה ובעגבניות, השייכים לאותה משפחה בעת הפיכתם לירוק.
למרות רעילותו משמש הסולנום כצמח מרפא מאז ימי קדם בהודו, באירופה, במזרח הקרוב ובמערב אפריקה ובצפונה. הוא ושמש לטיפול בתחלואים במערכת העיכול ודלקות של בלוטות. יוחסה לו גם יעילות בטיפול בעגבת. בימי הביניים השתמשו בסולנום לטיפול במחלת הנפילה.
במחקרים מודרניים נמצא שהחומר הפעיל הוא סולנין, שמצוי בעיקר בפירות הירוקים, שהוא גליקוזיד המתפרק לסולנידין ולסוכר. סולנידין הוא משכך מיגרנה וכאבי בטן ויעיל לריפוי מחלות עור שונות. בסולנום חומר נוסף - סולסודין המשמש היום אחד מן המקורות להכנת תרופות סטרואידיות, כגון קורטיזון והידרו-קורטיזון וכן הורמוני מין וטסטוסטרון. נמצא שלפירות הסולנום השפעת נרקוטית על מערכת העצבים המרכזית, באמצעות השפעתן על המעביר העצבי אצטלין כולין. במחקרים שנערכו במיצויים של סולנום נמצא כי הם מאיטים את פעולות הלב, מורידים לחץ דם, מרחיבים את כלי הדם, משככים כאבים, מונעים עוויתות שרירים ומגינים על הכבד מפני הרעלה. עובדות אלו מסבירות חלק ניכר מהשימושים העממיים בצמח.
חנינא מזרחי
חנינא מזרחי (ט"ו בשבט תרמ"ו, ינואר 1886 – אב תשל"ד, יולי 1974) היה היסטוריון, מחנך, מתרגם, חוקר ואיש ציבור שכיהן כציר באספת הנבחרים הראשונה של היישוב היהודי בארץ ישראל.
קורות חייו
חנינא מזרחי נולד בט"ו בשבט תרמ"ו (1886) בטהראן שבפרס, בנו של ר' חיים אלעזר מזרחי, רב, משורר, והמנהיג הדתי של יהודי טהראן, ושל קמר לבית טורק. בשנת 1895 עלתה המשפחה לארץ ישראל מטהראן והתיישבה בירושלים.
חנינא למד בבית הספר למל שבעיר העתיקה בירושלים. לאחר מכן למד בישיבת תפארת ירושלים, והוכשר כמורה בבית המדרש למורים של "המזרחי" בירושלים. משנת תרס"ז (1907) היה למורה ומחנך בירושלים, ומשנת תרפ"א (1921) ניהל את תלמוד התורה הספרדי בעיר. במהלך 15 שנה היה במקביל מדריך בבית המדרש למורים "המזרחי" בירושלים וזכה להערכה רבה כמחנך.
כאיש ציבור היה פעיל במוסדות הספרדיים והלאומיים של היישוב היהודי. למשך שנים אחדות עמד בראש "הוועד הכללי של יהודי פרס" בארץ ישראל, היה חבר בוועד העדה הספרדית בירושלים, ציר באספת הנבחרים הראשונה של יהודי ארץ ישראל, חבר הוועד הלאומי, חבר בוועד העיר ירושלים ועוד.
לאורך חייו היה מזרחי חוקר פורה של יהדות פרס. הוא פרסם מאמרים רבים בכתבי עת כגון "ציון", "התור", "ההד" ואחרים. עוד הוא חיבר מספר ספרים מקיפים על ההיסטוריה והתרבות של יהודי פרס. בנוסף, עסק בתרגום לעברית: מפרסית תרגם את היצירה הגדולה "גולסתאן" של המשורר הפרסי הקלאסי סעדי (1210–1292), ומגרמנית תרגם את כתביו של אחיו, נהוראי מזרחי, הכוללים מחזות, סיפורים, מאמרי ביקורת ומחקרים. כמה מחיבוריו נותרו בכתב יד, כגון ספר על יהודי פרס במאה ה-17 וה-18 על פי יצירותיהם של באבאי בן פרהאד ובאבאי בן לוטף, וחיבורים על מנהגי יהדות פרס.
חנינא מזרחי ורעייתו שרה לבית מני היו ממייסדי שכונת בית הכרם. הם נכנסו לביתם בשכונה בטו באב תרפ"ג. חנינא מזרחי היה בין מייסדי בית הכנסת הראשון בשכונה. במשך שנים היה הגבאי הראשי של בית הכנסת והיה בין ההוגים והיוזמים לבנית בית הכנסת הגדול בשכונה חנינא מזרחי היה ראש ועד שכונת בית הכרם בשנות החמישים. בתקופתו סופחה בית הכרם לעיר ירושלים.
בשנת 1966 קיבל את תואר "יקיר ירושלים".
בשנת 1911 נשא לאישה את שרה, בת רבי שלום יחזקאל מני, ולזוג נולדו שני בנים ובת.
פרסומיו
ממאמריו:
הדת הבהאית
המסר של הבאב ובהאא אללה הוא שישנו אל אחד, שמתגלה בפני האנושות לאורך השנים וחושף את רצונו. כל הדתות הן בעלות מוצא אלוהי משותף, וניתנו על ידי נביאים שהם שליחי האל, בהם משה, בודהה, מוחמד, קרישנה, ישו, זרתוסטרא והבאב. הם מייצגים שלבים עוקבים בהתפתחות הרוחנית של האנושות. בפי השליח האחרון ברצף, בהאא אללה, הייתה בשורה למתחבטים מול האתגרים המוסריים והרוחניים של העולם המודרני, ובשורה זאת, על פי האמונה, תעמוד למשך אלף שנים. היא מדגישה שלום כלל-עולמי, התקדמות מדעית והתנהגות מוסרית.
תולדות הדת
הדת הבהאית התפתחה מהדת הבאבית - שנוסדה על ידי הבאב ב-1844 בפרס. בפרס של אמצע המאה ה-19, גברו הציפיות לבואו של האימאם הנעלם, המהדי. הבאב טען שבואו הגשים ציפיות אלו והכריז בכתביו ובפומבי ששליחותו נועדה להכין את האנושות לבואו של 'זה אשר אלוהים יגלה אותו', והאיץ במאמיניו לתמוך בנביא החדש לכשיופיע. בשיאה סחפה הבאביות עשרות אלפים ודוכאה ביד קשה על ידי השלטונות האיראניים והשאה בראשם, ובסופו של דבר, הובילו הדברים לכך שמייסד הדת, הבאב ("שער" בערבית, כינויו של עלי מוחמד שנולד בשיראז), הוצא להורג בידי כיתת יורים ב-1850. עצמותיו רוסקו על ידי השלטונות, שרידיהם נשמרו בסתר בידי חסידיו הנותרים, עד אשר הועברו לקבורה במאוזוליאום שעל הכרמל בחיפה, בשנת 1909.
הבאב סימן את מירזא יחיא, אחד ממאמיניו הראשונים, כיורשו. אולם יחיא היה אז נער בן 18 והתקשה לשאת במעמסה הכבדה של הנהגת שארית הפליטה של הבאבים, שחיו במחתרת בפרס. לכן פנתה הקהילה הבאבית לאחיו הגדול ממנו בארבע-עשרה שנה, שנודע לימים כבהאא אללה (מפרסית - "תהילת האל") וביקשה את הדרכתו. עם דיכוי מרד הבאבים נכלא בהאא אללה יחד עם באבים נוספים ואז חווה את חוויית התגלותו ומשיחתו לנביא. בהאא אללה לא גילה תחילה את דבר התגלותו אלא לקומץ מקורבים. הוא עשה כן בגני רידוואן שבבגדאד ב-1863. בהאא אללה טען להיותו לא רק נביא "זה אשר אלוהים יגלה אותו", אלא גם התגלמותו של האל. הוא ביטל רבים מעיקרי אמונתו של הבאב וייסד תחתם דת חדשה, בעלת אופי אוניברסלי ופציפיסטי יותר. עדת מאמיניו של אחיו מירזא יחיא - אשר כונו על שמו "אזלים" - נותרה נאמנה יותר לפשוטם של כתבי הבאב. אך בסופו של התהליך, הייתה ידם של הבהאים, נאמני בהאא אללה, על העליונה ורוב הבאבים נהיו לבהאיים. האזלים נותרו כת מבודדת וקטנה.
בהאא אללה נולד בשם מירזא חוסיין עלי בשנת 1817, ומת ב-1892. למעשה, נחשב בהאא אללה למייסדה של הדת הבהאית כפי שהיא מוכרת בשנות האלפיים. בהאא אללה הכריז שהופעתו של הבאב בישרה את הופעתו של בהאא אללה (כשם שבנצרות יוחנן המטביל בישר את בואו של ישו; ומכאן הקשר אל קבורת שרידיו של הבאב על הר הכרמל, שכן זהו ההר של אליהו הנביא אשר על-פי המסורת יבשר את בואו של המשיח). בהאא אללה הטיף וכתב איגרות אודות הדת החדשה. גם הוא נרדף על ידי השלטונות, אך כיוון שהיה בן אצולה לא הוצא להורג, ולכן גורש לבגדאד, וב-1868, לאחר תלאות רבות, הוגלה ונכלא בידי הטורקים במצודת עכו.
למרות היותו אסיר האימפריה העות'מאנית עד סוף ימיו, כעבור זמן מה הורשה לצאת מהמצודה, התגורר זמנית בבית עבוד בעכו והגיע לבית מבודד ליד הכפר מזרעה שמצפון לעכו. בערוב ימיו הוא התגורר באחוזת בהג'י, בבית זה אסף את דרשותיו ואגרותיו, החשובים שבהם - הכתאב-י איקאן ואל-כתאב אל-אקדס. לאחר מותו ב-1892 הוא נקבר בבהג'י, וזה נהיה המקום הקדוש ביותר לבהאים.
בנו עבד אל-בהאא' ("עבד הבהאא"), שירש אותו, העתיק את פעילותו לחיפה ורכש אדמות בכרמל. במקביל רכשו בהאיים אחרים בהם אחיו של בהאא אללה, אדמות באזור הכנרת.
לאחר מותו של עבדול בהאא ב-1921 ירש אותו נכדו שוגי אפנדי, וכשמת הוא בשנת 1957, לא מונה לבהאים מנהיג יחיד. במקומו מונהגת הדת מאז 1963 בידי הנהגה בת תשעה חברים, הנבחרת מדי חמש שנים, ויושבת בראש בית הצדק העולמי, הממוקם במרכז הבהאי העולמי בחיפה.
עקרונות הדת
הבהאים מאמינים באחדות - של האלוהות, של הדתות ושל האנושות; חיפוש אחר האמת; אמונה בהרמוניה בסיסית בין דת למדע; התנדבות; שוויון בין גברים לנשים; מונוגמיה; שלילת דעות קדומות ואמונות טפלות; ציות קפדני לחוקי הממשלה המקומית, אי נשיאת נשק ולוחמה ואיסור על השתתפות בכוח צבאי של מדינה כלשהי, למעט כוחות או"ם; חינוך חובה בכל העולם; חיפוש אחר פתרון לבעיית הכלכלה העולמית; שימוש בשפה עולמית (בעבר אספרנטו וכיום לוז'באן) וחתירה לשלום עולמי תחת ממשלה בינלאומית שתקבל לידיה חלק מסמכויותיהן של המדינות.
בנוסף, המספרים 9 ו-19 מקודשים בעיני הבהאים. לכן בלוח השנה הבהאי, יש 19 חודשים בשנה - בכל חודש 19 יום. ארבעה או חמישה ימים נוספים נקבעו בין החודש ה-18 וה-19 בסוף פברואר כדי להשלים את שנת השמש, ואלה מכונים "איאם-י הא". ראש השנה, הנורוז, חל בלוח הבהאי ב-21 במרץ.
אצל הבהאים אין פולחן ציבורי או ריטואלים דתיים, ואין להם כוהני דת. המתפללים הבהאים פונים לכיוון עכו, ולאחר מותם הם נקברים כשראשם לכיוון העיר הקדושה ביותר לדת, עכו. לדת עניין מיוחד בערכי ההיגיינה והאסתטיקה המשתקפים במרכזים ובמתקנים שלהם. הבניין המפואר בחיפה שאותו מזהים בטעות כמקדש הוא למעשה מאוזוליאום, קבר הבאב, ומשמש גם מקום תפילה ומדיטציה.
ההצטרפות לדת אינה אוטומטית: כל צאצא להורים בהאים בגיל 15 יכול להכריז על נכונותו לקבל על עצמו את עקרונות הדת. בן הדת הבהאית מורשה להתחתן עם מי שאינם בני הדת הבהאית.
על פי תפיסתו של בהאא אללה, יש להקים בכל הערים בעולם מבנים שמגמתם לאפשר לאוכלוסייה להתפלל. בהתאם לכך אכן רכשו הבהאים קרקעות בלמעלה ממאה ערים בעולם, וב-8 ערים בנו בתי תפילה בהאיים המיועדים לתפילה ומדיטציה, והן: שיקגו - ארצות הברית, ניו דלהי - הודו, פנמה, סידני - אוסטרליה, קמפלה - אוגנדה, פרנקפורט - גרמניה, אפיה - סמואה, וכן מבנה שנהרס ברעידת אדמה באשגבאט - טורקמניסטן. מקדש הבאב שבחיפה אינו בית תפילה כזה, והמקום להקמתו של בניין כזה בחיפה מצוין על ידי האובליסק המוצב בכרמל הצרפתי.
נתונים דמוגרפיים
ברוב האנציקלופדיות ועל פי המקורות הבאהים מעריכים כי בתחילת המאה ה-21 מנתה אוכלוסיית הבהאים הכלל-עולמית בין 6 ל-7 מיליון נפש. מאז שנת 1844 בה נוסדה הדת, היא התפשטה בעיקר באימפריות הפרסית והעוֹתְ'מָאנִית, עד תחילת המאה ה-20 גדלה הדת מבחינה מספרית הן מריבוי טבעי והן מהצטרפות אנשים שהמירו את דתם במדינות שונות, בהן דרום ודרום-מזרח אסיה, אירופה וצפון אמריקה. הודות פעילותו של ג'ורג' ג'ייקוב אוגור הדת הבהאית הגיעה ליפן במהלך העשור השני של המאה ה-20. במהלך שנות החמישים והשישים של המאה ה-20 הושקעו מאמצים רבים במסעות ברחבי העולם בניסיון ללמד את הדת הבהאית ובפעולות מיסיונריות. זו הסיבה לכך שניתן למצוא מאמיני הדת הבהאית במדינות שונות על פני כדור הארץ. כיום הדת הבהאית היא המיעוט הדתי הגדול ביותר באיראן.
על פי ספר האלמנך וספר העובדות העולמי לשנת 2004
לפי אנציקלופדיה בריטניקה, הדת הבהאית היא הדת העצמאית השנייה בגודלה בעולם מתוך הדתות הנפוצות בעולם, ביחס למדינות המיוצגות. "בריטניקה" טוענת כי הדת הבהאית מבוססת ב-247 מדינות ושטחים טריטוריאליים ומיוצגת מעל 2,100 קבוצות אתניות שונות ושכתבי הקודש שלה תורגמו לכ-800 שפות.
בהאי לשעבר ידוע הוא הסופר הבריטי-אירי דניס מק'יואן, שנודע גם בשמות העט שלו "ג'ונתן אייקליף" ו"דניאל איסטרמן". הוא הצטרף לדת הבהאית בשנת 1965 ונטש אותה ב-1980. זאת בשל חילוקי דעות אישיים עם הנהגתה בבריטניה.
בני הדת הבהאית הם בני מיעוט הנספר באיחוד האמירויות הערביות כחלק מהאוכלוסייה המוסלמית.
אוכלוסייה בישראל
בישראל, בני הדת הבהאית מונים כמה מאות בלבד. הרוב ממוקמים בחיפה ובעכו, על מנת לעבוד במקומות הקדושים להם. רובם תושבים זרים שאינם נשארים בישראל, הם באים לתקופות קצרות של עד שנה, ולאחר מכן מוחלפים במתנדבים אחרים. העולים לרגל למקומות הקדושים, יש להם אישור להגיע פעם אחת כל שנה וחצי. מדי פעם מגיעות קבוצות של מאמינים. ורק תשעת המנהיגים שמנהלים את בית הצדק העולמי ביחד עם המזכירות הכללית של הקהילה, מתגוררים בישראל למשך מספר שנים וגם הם מוחלפים. בשנת 2013 נבחר ד"ר ג'ושוע לינקולן לתפקיד המזכיר הכללי של הקהילה הבהאית הבין-לאומית. בשנת 2019 הוא הוחלף על ידי ד"ר דייוויד רוטשטיין.
לעומת ישראל, במדינות ערביות ומוסלמיות מסוימות (כמו מצרים) הם נחשבים לכת.
הבהאים בישראל
המרכז הבהאי העולמי נמצא בחיפה על הר הכרמל, שאותו ראה בהאא אללה כקדוש, משום שזיהה אותו כ"הר ציון" שאליו יבואו כל הגויים באחרית הימים. המוסד העליון של המרכז הבהאי העולמי הוא "בית הצדק העולמי", מושב תשעת המנהיגים הנבחרים של הדת. מרכז נוסף של הבהאים נמצא בעכו, בבאהג'י, שם קבור בהאא אללה, שהוגלה לעיר על ידי שלטון האימפריה העות'מאנית. מרכז זה קדוש יותר, מבחינה דתית, מאשר זה הנמצא בחיפה. המבנים הבהאיים בחיפה ובעכו אינם מציגים פרטים הקשורים באמונה ובפולחן, ומוצגים בהם סמלים בודדים של הדת. תחת זאת הם מתרכזים באטרקציות נופיות ובפיתוח גינון מרהיב עין, המשלימים את עקרון חשיבות האסתטיקה עבור מאמיני הדת ומכבדים את מקום קבורתם של מייסדי הדת. המרכז ללימוד כתבי הקודש, הארכיון, המרכז ליועצים בינלאומיים ומושב בית הצדק העולמי, שנבנו בלב הגנים בחיפה, משמשים כמבנים מנהליים. מסיבה זו הם פתוחים לבהאים אשר עובדים שם בלבד ולאורחים, ולא לקהל הרחב.
על אף שהם שואפים להפיץ את דתם ברחבי העולם, בתקופה העות'מאנית קיבלו הבהאים על עצמם שלא להטיף לתורתם בארץ ישראל ואין הם מקבלים חברים מארץ ישראל (מי שבכל זאת מעוניין להצטרף נדרש לעזוב את הארץ לשם כך). הוראה זו ניתנה על ידי בהאא אללה, שלא לעסוק במסיונריות באזור זה. ישנם אף כמה מקורות הלקוחים כביכול מהכתבים הבהאים המוקדמים, הכוללים נבואה על שובו של עם ישראל לארצו וכמו כן ישנה תזת דוקטורט מאת החוקר הבריטי בהאי, סטיבן למבדן, העוסקת ביחסי הגומלין ובקשרים הענפים המצויים במסגרת המסורות האסלאמיות יהודיות לבין הדתות הבאבית והבהאית (Israiliyyat). הגנים הבהאיים המפוארים במרכז הבהאי העולמי שבחיפה הורחבו בתהליך אשר הושלם בשנת 2001 והם מסמליה המוכרים של ישראל. בשנת 2008, הוכרו הגנים לצד אתרים בהאים קדושים בחיפה ובגליל המערבי כאתר מורשת עולמית.
את הגנים בעכו ובחיפה, הספרייה ושאר המבנים מתחזקים עובדים שכירים, וכן מתנדבים בהאים, המגיעים לישראל לתקופות התנדבות קצובות במסגרת צליינות.
הבהאים בחיפה
העיר, המשמשת מתחילת המאה ה-20 כ"מרכז העולמי של האמונה הבהאית", משמשת כמוקד עלייה לרגל עבור הבהאים מכל העולם. בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הושלם בכספי תרומות פרויקט שבמרכזו הוקמו "הגנים התלויים" במורדותיו הצפוניים של הכרמל, שחולקו ל-19 טראסות - המספר הקדוש עבור הבהאים - חציין מעל מקדש הבאב וחציין מתחתיו. בעקבות מבצע הנדסי זה, שבו לקחו חלק בוטנאים, אדריכלי נוף ומהנדסים מכל רחבי העולם, זינקה תנופת המבקרים בגנים ובסביבתם, הן מקרב הבהאים והן תיירים, והגנים נכללו ברשימת פלאי-עולם.
הקהילה בחיפה מכילה מיעוט של תושבים קבועים ורוב גדול של ארעיים שאינם אזרחי ישראל או תושבי קבע במדינה - ואלה מונים עולי רגל ומבקרים - הבאים בתחלופה מוסדרת, לעיתים לאחר המתנה של שנים בארצות מוצאם, לתקופות של ימים ספורים - ומתנדבים הבאים לתקופות של שלושה חודשים ויותר. המתנדבים מועסקים בעבודות שונות כגינון ועבודות מנהלה. תושבי הקבע בעיר מבין הבהאים כוללים את הנציגים הנבחרים של הקהילה העולמית, שבסיסה ב"משכן הצדק העולמי" בשדרות גולומב, הדר. בית הצדק העולמי מורכב מ-9 חברים שנבחרים כל 5 שנים על ידי בהאים מכל רחבי העולם. מספר עולי הרגל אינו קבוע ומכאן שהאוכלוסייה הבהאית בעיר היא בעלת מספר משתנה של חברים, שוני שיכול להיות גדול מאוד. פרט לאמונתם אין מכנה משותף בין הצליינים המהווים את רוב האוכלוסייה הבהאית בחיפה. הם מגיעים ממדינות שונות, ממעמדות חברתיים-כלכליים שונים ובמגוון גילאים.
מרבית פעילותם של חברי הקהילה מתוחמת לאזור הגאוגרפי של הגנים הבהאים וסביבתם הקרובה, ומכך נגזר גם התחום הגאוגרפי בו הם גרים. רובם גרים בבתים וברחובות שסמוכים לשערי הכניסה השונים אל הגנים - ובראשם השכונות הדר עליון, המושבה הגרמנית ושכונת עבאס במערב הדר. לבהאים חלק בשיפוץ הנרחב של המושבה הגרמנית, שמבחינה טופוגרפית ונופית "ממשיכה" את הגנים ועל כן שיקומה היה חלק מפרויקט הגנים עצמם, ונעשה בשותפות מלאה של המרכז הבהאי והעירייה.
התיישבות הבהאים במזרח הכנרת ועמק הירדן
הבהאים הקימו ארבעה יישובים חקלאיים במזרח הכנרת ועמק הירדן: א-סמרה, נוקייב, אום ג'וני, ועדסייה. התיישבות זו החלה בשנת 1882 והסתיימה בשנת 1951.
בית הקברות ליד עין גב
נוקייב הייתה חווה באזור שכיום הוא חלקו הדרומי של קיבוץ עין גב. החווה התפנתה לפני מלחמת העצמאות מחשש לחייהם של יושביה. בית הקברות של אנשי היישוב שכן במקום הכלול בשטחי עין גב לכיוון סוסיתא. בשנת 1985 בתיאום עם ישראל הועבר בית הקברות לשטח מוסדר בקרבת סוסיתא. והבהאיים קיבלו בתמורה שטחים חלופיים בגליל. המקום שמור ומטופח ויש בו חמש עשרה מצבות שיש גדולות. על אחת המצבות יש כתובת ולפיה אחיו למחצה של בהאא אללה קבור במקום.
פט רוברטס
צ'ארלס פטריק רוברטס (באנגלית: Charles Patrick Roberts; נולד ב-20 באפריל 1936) הוא פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן בסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קנזס מ-1997 ועד 2021. במשך ארבע עשרה שנים היה הסנאטור הזוטר של קנזס, ומאז ינואר 2011 הוא הסנאטור הבכיר שלה. בשנים 2003–2007 כיהן רוברטס כיושב ראש ועדת המודיעין של הסנאט.
רוברטס הוא יליד טופיקה ובוגר אוניברסיטת המדינה של קנזס. הוא שירת כקפטן בחיל הנחתים של ארצות הברית ועבד ככתב לפני שנכנס לפוליטיקה בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20. הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1980 בהחליפו את נציג מחוז הקונגרס הראשון של קנזס, קית' סבליוס, שעבורו עבד. הוא כיהן שמונה תקופות כהונה בבית הנבחרים, ובאחת מהן אף כיהן כיושב ראש ועדת החקלאות של הבית.
רוברטס נבחר לסנאט ב-1996, והוא עודנו מכהן כסנאטור גם בהווה (2020) בתקופת כהונתו הרביעית. בוועדת המודיעין של הסנאט היה רוברטס אחראי לחקירת המחדלים המודיעיניים לפני הפלישה האמריקאית לעיראק ב-2003. כיום הוא הוותיק מבין כל נציגי מדינת קנזס בקונגרס של ארצות הברית.
ביוגרפיה
רוברטס נולד בטופיקה, בירת קנזס, לרות ב. (לבית פטריק) וצ'ארלס וזלי רוברטס. אביו כיהן כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית במשך ארבעה חודשים בודדים ב-1953 תחת הנשיא דוויט אייזנהאואר. הסבא רבא של רוברטס, ג'. וו. רוברטס ייסד את העיתון "אוסקלוסה אינדפנדנט" (Oskaloosa Independent), העיתון השני בוותקו בקנזס.
לימודיו התיכוניים של רוברטס הגיעו לידי גמר ב-1954 לאחר שש שנות לימוד בבית הספר התיכון הולטון שבהולטון, קנזס. לאחר מכן היה בוגר בעיתונאות מאוניברסיטת המדינה של קנזס ב-1958, ובמהלך לימודיו הגבוהים היה חבר באחוות פי קאפא אלפא. בשנים 1958–1962 שירת רוברטס כקצין בחיל הנחתים של ארצות הברית, והשתחרר בדרגת קפטן. רוברטס היה עיתונאי ועורך של עיתונים אחדים שבסיסם באריזונה בשנים 1962–1967. ב-1967 הצטרף לסגל של הסנאטור פרנק קרלסון הרפובליקני. ב-1969 הוא נתמנה למזכירו של חבר בית הנקונגרס קית' סבליוס, נציג מחוז הקונגרס הראשון של קנזס בבית הנבחרים.
כאשר סבליוס הודיע על פרישתו, זכה רוברטס ברוב קולות במועמדות הרפובליקנית לבית הנבחרים מעם מחוז הקונגרס הראשון של קנזס, אשר היה משויך למפלגה הרפובליקנית באופן מוחלט. הוא נבחר מחדש שבע פעמים ללא קושי רציני, ומעולם לא קיבל פחות מ-60% מהקולות; ב-1988 אף התמודד לבית הנבחרים כששאר המפלגות לא הציבו מועמד משלהן. בשנים 1995–1997 היה יושב ראש ועדת החקלאות של בית הנבחרים. לאחר שהסנאטורית הרפובליקנית ננסי קאסבאום סירבה להתמוד בפעם הרביעית לסנאט, התמודד רוברטס על מקומה. הוא ניצח בקלות את בפריימריז הרפובליקני, בהביסו שלושה מועמדים אחרים עם 78% מהקולות. בבחירות הכלליות, התמודד נגד גזברית המדינה הדמוקרטית סאלי תומפסון. גם אותה כאמור ניצח בבחירות הכלליות כשהוא זוכה ב-62% מהקולות.
מאז היבחרו בפעם הראשונה לסנאט ב-1996, נבחר מחדש ב-2002, 2008 וב-2014. במהלך מערכת הבחירות האחרונה שלו עד כה לסנאט נמתחה על רוברטס ביקורת רבה על כך שלכאורה הזניח את הבוחרים בקנזס; בכירים רבים במפלגה הרפובליקנית, בהם שרה פיילין, ג'ב בוש, פול רייאן ומיט רומני נחלצו לעזרתו וקידמו את מסע בחירתו. על אף היותו היותו החבר הוותיק ביותר במשלחת קנזס לקונגרס האמריקני, רוברטס בילה את 14 שנות הקריירה הראשונות שלו כסנאטור זוטר, כיוון שסם בראונבק נכנס לתפקידו ביום הבחירות עצמו ב-1996 על מנת לאייש את שארית כהונתו של הסנאטור בוב דול. עם זאת, לאחר שבראונבק ויתר על כיסאו בסנאט כדי להתמודד לתפקיד מושל קנזס, נהפך רוברטס לסנאטור הבכיר מטעם קנזס.
בינואר 2019 הודיע כי אין בכוונות להתמודד מחדש לסנאט לקראת בחירות 2020.
פינת ארון המתים
באווירודינמיקה, פינת ארון המתים היא מצב שבו למטוס יש טווח קטן של מהירויות שבהן הוא יציב. מהירות קטנה מדי גורמת להזדקרות, כלומר האוויר לא נע בצמוד לכנף, כח העילוי קטן והמטוס נופל ומהירות גבוהה מדי מביאה את המטוס למצב של מהירות על-קולית, וגלי ההלם שנוצרים מורידים את עילוי הכנף, והתוצאה היא גם כן שהמטוס נופל. מתייחסים לטווח המהירות כ"פינה", מכיוון שבגרף של גובה טיסה מול מהירות טיסה, קווי הגבול למהירות הגדולה ביותר המותרת והקטנה ביותר נפגשים ויוצרים מעין פינה.
הגרפים, וערכי הפינה המסוכנת, משתנים כתלות במשקל המטוס, צורתו ומצב ההגאים. מהירות הקול אינה ערך קבוע אלא גדלה עם צפיפות האוויר, כלומר קטנה עם הגובה.
אל-פסק
אל־פסק (באנגלית: Uninterruptible Power Supply ובראשי תיבות: UPS) הוא מכשיר המיועד להגן על מכשירים הניזונים מרשת החשמל מפני הפרעות אפשריות באספקת המתח החשמלי, בהן הפסקות חשמל, קפיצות מתח פתאומיות, נפילות מתח או מתח רשת נמוך או גבוה ממושכים העלולים לגרום נזק לרכיבים אלקטרוניים, ותנודות בלתי רצויות ורעשים חשמליים הנובעים מפעילות מכשירים סמוכים הניזונים אף הם מאותה רשת.
הצורך
מערכות אל-פסק נועדו לגיבוי מחשבים, שרתים, ציוד תקשורת, מרכזיות טלפון, ארונות שרתים, מכונות הנשמה, ציוד תעשייתי, צמתים מרומזרים ועוד. מערכות אל-פסק יכולות לגבות ממחשב בודד ועד חדרי שרתים ובניינים שלמים. האל-פסק נועד להגן על הצרכן (המכשיר המחובר אליו) מפני הפרעות ברשת החשמל ומתן גיבוי בעת הפסקות חשמל. לדוגמה, המחשב תופס חלק חשוב בחיינו וכבר מסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים של המאה ה-20, עסקים החלו לנהל את כל הנתונים על המחשב גם את הנהלת החשבונות וגם את המכירות. כל המידע רוכז במקום אחד, גיבויים נערכו אחת לתקופה אבל חומר שלא גובה וחומר שהוקלד בזמן העבודה הושמד בעת הפסקת חשמל או בשינוי מהותי בזרימת החשמל (קפיצות ונפילות מתח).
מבנה
חלקיו העיקריים של מכשיר אל-פסק הם: מַטען חשמלי, סוללה חשמלית (על פי רוב סוללת עופרת חומצה) וממיר המכיל מעגל להמרת זרם ישר (DC) לזרם חילופין (AC). במרבית המכשירים יש גם התקן לתקשורת עם הציוד שמגנים עליו, על מנת לספק מידע על אופן הפעולה של האל פסק, ולקבל ממנו הוראות, למשל לכיבוי.
המַטען החשמלי של מכשיר אל־פסק ניזון בזרם חילופין מרשת החשמל לצורך טעינת המצבר או הסוללה, ואלה מספקים זרם ישר לממיר. הממיר מחולל זרם חילופין במתח קבוע ויציב, וממנו ניזון המכשיר החשמלי. בחלק ממכשירי האל פסק הממיר תמיד מזין את הציוד שמגנים עליו, ובחלקם ההזנה היא רק במצבים בהם רשת החשמל אינה פועלת באופן תקין.
תכונות
משך זמן הגיבוי של אל־פסק למקרה של הפסקת חשמל תלוי בקיבולת המצבר או הסוללה ובמידת הצריכה של הציוד החשמלי הניזון מהם. יכולת ההזנה של האל-פסק נמדדת ביחידות וולט-אמפר (VA). מערכות אל-פסק גדולות מסוגלות לספק מאות קו"א ולהזין משתמשים רבים. משך זמן הגיבוי נקבע על ידי גודל המצבר באל פסק. ניתן להאריך את פרק זמן הגיבוי על ידי הוספה של מארז עם מצברים. גיבוי לפרקי זמן ארוכים נדרשים כאשר מדובר בציוד אבטחה שמחייב מעקב ותיעוד 24 שעות ביממה, כאשר מדובר על גיבוי מכשירים מצילי חיים כמכונות החיאה, דיאליזה, ציוד מעבדתי רגיש ועוד. למערכות אל פסק ניתן להוסיף תוכנה שתפקידה לכבות את כל התוכנות הפועלות בזמן הפסקת חשמל ולכבות את הצרכן. כל זאת אוטומטית ללא צורך בנוכחות אדם בסביבה.
אל פסק מקוון
בטכנולוגיית אל פסק מקוון מערכת האל-פסק מחוברת לשקע החשמל, הצרכן מחובר אל האל פסק וניזון ישירות מהמצבר אשר בתוך המערכת. במערכת זו מתרחשת המרה כפולה: מחברת החשמל מסופק זרם חלופין (AC) המגיע אל האל פסק עובר המרה במערכת האל-פסק לזרם ישר (DC) ועובר שוב המרה לזרם חילופין אשר מוזרם לצרכן, זהו זרם ישר מיוצב ונקי. כאשר מתרחשת הפסקת חשמל הצרכן ממשיך לקבל חשמל ישירות מהמצבר הטמון בתוך המערכת כאילו לא אירע דבר. במערכות אלו, אין מייצב מתח אלקטרוני, בניגוד למערכות אינטראקטיביות, כיוון שהצרכן מקבל מתח מהסוללה כל הזמן.
מערכת גיבוי בזרם ישר (DC)
קיים סוג נוסף של מערכות אל פסק הנקרא מערכות גיבוי DC. מערכות אלו המגבות את הצרכן בזרם ישר (DC), מתאימות לצרכנים הצורכים זרם ישר, לצרכנים הזקוקים לזמן גיבוי ארוך ובמקרים בהם אין מקור אספקת חשמל בנמצא כדוגמת ציוד תעשייתי, ציוד רפואי, ציוד תקשורת, מצלמות במעגל סגור, מרכזיות טלפונים, ציוד עבודה כבד, מערכות אזעקה וכדומה.
הקללה
הקללה (באנגלית: Cursed) הוא סרט אימה משנת 2005, אשר בוים על ידי וס קרייבן ונכתב על ידי קווין וויליאמסון. הקרנת הבכורה שודרה ב-7 בנובמבר 2004, ובתחילת 2005 יצא בתפוצה רחבה. הסרט יצא בישראל ב-10 במרץ 2005.
עלילה
הסרט מספר על אח ואחות, אלי (ריצ'י) וג'ימי (אייזנברג), אשר בליל ירח מלא, השניים מעורבים בתאונת דרכים שבמהלכה הרכב האחר מתהפך ונופל למדרון מעויר. השניים ממהרים להציל את בקי (אליזבת), הבחורה בה פגעו, כאשר לפתע הם מותקפים בידי איש זאב. ג'ימי מודע לכך שמדובר באיש זאב, אך אלי מכחישה ומדחיקה זאת. כאשר חברתה של בקי גני נטרפת גם היא על ידי אותו יצור וכשהשניים ננשכים על ידי הזאב, הם יוצאים למירוץ נגד הזמן כדי למנוע את הבלתי נמנע-להפוך לאנשי זאב. כדי לשבור את הקללה עליהם למצוא את התוקף ולהורגו. בשאר הסרט בורחים השניים מאיש הזאב ומנסים לגלות מה עלה בגורלה של בקי.
יציאה לאקרנים
הסרט יצא לאקרנים בתחילת 2005 אך נחל כישלון קופתי. עלות הפקת הסרט עמדה על כ-38 מיליון דולר ואילו בקופות הכניס כ-30 מיליון דולר בלבד. מספר סצנות צונזרו על מנת להתאים את הסרט לטווח גילאים רחב יותר - דירוג PG-13.
הנוער הגרמני החופשי
הנוער הגרמני החופשי, הידוע גם כ-FDJ (בגרמנית: Freie Deutsche Jugend) היא תנועת נוער בגרמניה. בעבר היא הייתה תנועת הנוער הרשמית של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית וחלק ממפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה.
הנוער הגרמני החופשי נועד להיות "עוזר נאמן ורזרבה לוחמת של מפלגת הפועלים", או מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, אשר הייתה חברה ב"חזית הלאומית" ונציגיה היו בפולקסקאמר. המטרה הפוליטית והאידאולוגית של הנוער הגרמני החופשי הייתה להשפיע על כל אספקט של החיים של הנוער בגרמניה המזרחית, הפצת מרקסיזם-לניניזם וקידום התנהגות קומוניסטית. חברות בנוער הגרמני החופשי הייתה בדרך כלל התנדבותית. עם זאת, אלו שבחרו לא להצטרף לארגון הפסידו גישה לטיולים מאורגנים, והיה להם קשה (עד בלתי אפשרי) להתקבל באוניברסיטאות ולהשיג את הקריירות בהם הם חושקים. רוב הנערים שסירבו להצטרף לנוער עשו זאת מסיבות דתיות.
בעוד שהתנועה הייתה מכוונת לקידום האידאולוגיה המרקסיסטית-לניניסטית בקרב הצעירים של גרמניה המזרחית, היא לא התרכזה על הערכים האידאולוגים עד לכדי ביטול ושינוי פעילויות אחרות. התנועה ארגנה אלפי חופשים ופעילויות עבור הנוער דרך סוכנות הנסיעות שלה "יוגנדטוריסט" ובבעלותה היו דיסקוטקים וקונצרטי מוזיקת רוק. הארגון גם היה הספונסר של "פסטיבל השירים הפוליטיים" אשר התקיים בין השנים 1970 ל-1990.
הקמה ב-1946 באזור הכיבוש הסובייטי
הנוער הגרמני החופשי החל את צעדיו הראשונים בחודשים העוקבים לסוף מלחמת העולם השנייה והוקם באופן רשמי ב-7 במארס 1946 בהנהגתו של אריך הונקר. הנוער הגרמני החופשי פותח בהתחלה על ידי הקומוניסטים כגוף לאומי א-פוליטי אשר יתקיים בכל ארבעת אזורי הכיבוש של גרמניה. הנוער הגרמני החופשי היה אמור להיות תנועת נוער מאוחדת "חופשית" ו"דמוקרטית" שבה אנטיפשיסטים צעירים ישתפו פעולה כדי לבנות מחדש את המולדת שלהם תחת השם "נוער גרמני חופשי" (Freie Deutsche Jugend). השם של הארגון לקח השראה מתנועות "נוער גרמני חופשי" שהוקמו על ידי נערים גרמנים אנטיפשיסטים בפראג, פריז ולונדון לפני מלחמת העולם השנייה. עניין הסוציאליזם או כך שהארגון נבנה על ידי רוב קומוניסטי בכלל לא היה קיים בהקמה הראשונית של הארגון. תפקידו של הארגון אשר היה פתוח לכולם בין הגילים 14 ו-25, היה מכריע בהכנת צעירים מזרח-גרמנים לחיים בוגרים דרך מסלול מאושר של בית ספר, הכשרה מקצועית, הצטרפות למפלגה, ומציאת עבודה. הנוער הגרמני החופשי היה אחראי עבור החינוך הסוציאליסטי של הדור החדש של המזרח גרמנים הצעירים. מחניכי התנועה היה מצופה להשתתף בתוכנית האידאולוגית אשר כיוונה לפתח קבוצה משמעותית של נערים אשר מוכנים לעבודה ומוכנים להיות חלק ממערכת מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. הארגון היה מוכן להעלים עין על נאמנויות קודמות לנאצים והציע מגוון אפשרויות לקריירה והתקדמות חברתית לצעירים בתמורה להתחייבות לנוער הגרמני החופשי ולאידיאלים שלו במישורים הפוליטיים, תעשייתיים, וחינוכיים. נוסף על כך הנוער הגרמני החופשי כיוון להגדיל את הפרודוקטיביות של הפועלים הצעירים של גרמניה המזרחית בעזרת "בריגדות צעירים" מטעם התנועה בשנות הארבעים.
כגוף המייצג הבלעדי של הנוער המזרח-גרמני, המטרה העיקרית של הנוער הגרמני החופשי הייתה לשכנע את הלבבות והמוחות של הנוער המזרח-גרמני לסמוך על אידיאלים סוציאליסטים דרך האידאולוגיה המרקסיסטית-לניניסטית של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. בשנות הארבעים הארגון שם דגש על הצעת "חיים צעירים שמחים" עבור הנוער המזרח-גרמני מה שגרם לארגון להיראות אטרקטיבי לנוער. פעילויות מאורגנות כמו משחקי ספורט ואירועי ריקוד, "ערבים חברתיים", קונצרטים, טיולים, ביקורים בבתי הקולנוע ועוד פעילויות אחרות שאפו לספק פנאי לנוער המזרח גרמני. ב-1946 ו-1947 האחריות של ארגון פעילויות פנאי הייתה בידיהים של הקבוצות המקומיות של הנוער הגרמני החופשי בערים ובכפרים הקיימים.
נשא גלוקוז
נשאי גלוקוז (GLUT או משפחת SLC2A) הם חלבונים ממברנליים הנמצאים ברוב תאי היונקים. משפחה זו אחראית להעברת הקסזות, שהן קבוצה של פחמימות בעלות 6 פחמנים, שהמוכר ביותר בהן הוא הגלוקוז, בין צידי הממברנה הביולוגית.
הנוער הגרמני החופשי
הקמה ב-1946 באזור הכיבוש הסובייטי
לנוער הגרמני החופשי היה גם בבעלותו בית הוצאה לאור, והוציא לדפוס מספר עיתונים, עיתון יומי (יונגה וולט), מגזין לסגל הנוער הגרמני החופשי, ("יונגה גנרציון") ועיתון לתלמידים, (פורום).
נשא גלוקוז
פעולה
גלוקוז הוא סובסטרט חיוני לחילוף החומרים של רוב התאים. מכיוון שגלוקוז היא מולקולה פולרית, העברתה דרך הממברנה ביולוגית דורשת חלבוני העברה ספציפיים. העברה של דרך ממברנה עליונה של מעי ותאי האפיתל בכליות תלויה בנוכחות של סימפורטר משני פעיל Na+ /גלוקוז, SGLT2 ,SGLT1 אשר מרכזים את גלוקוז בתוך התאים תוך שימוש באנרגיה המסופקת על ידי קוטרנספורטר של יוני Na+ במורד הגרדיאנט האלקטרוכימי.
הנוער הגרמני החופשי
הנוער הגרמני החופשי ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית
הנוער הגרמני החופשי התפתח להיות כלי חשוב של השלטון הקומוניסטי ונהיה חבר ב"בלוק הדמוקרטי" ב-1950. עם זאת, המטרה העיקרית של הנוער, "חיים צעירים שמחים", אשר התהוותה בשנות הארבעים, נדחקה לצד לאחר שוולטר אולבריכט החליט לשנות אות ל"בנייה מהירה של הסוציאליזם" בפרלמנט הרביעי ולאחר רדיקליזציה של מדיניות מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ביולי 1952. עם מהלך זה נוספה לארגון אג'נדה אנטי-דתית, אשר שאפה לשים מכשולים בחניכים הצעירים של הכנסייה.
נשא גלוקוז
פעולה
דיפוזיה מקלה מעבר של גלוקוז דרך הממברנה התאית, מזורזת על ידי נשאי גלוקוז אשר שייכים לסופר משפחה של מקלי העברה הכוללים נשאים אורגניים של אניון וקטיון, נשא הקסוזת השמרים, הקסוזת צמח/סימפורטי פרוטון וסוכר בקטריאלי/סימפורטר פרוטון.
הנוער הגרמני החופשי
הנוער הגרמני החופשי ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית
כארגון המקושר למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ולממשלה, הנוער הגרמני החופשי נהיה מטרה למפגינים אשר הובילו את המרד המזרח-גרמני. בגלל אי נוחות ששררה באותה תקופה בגרמניה המזרחית, גרמה לכך שהרבה חניכים של התנועה ברחו למערב. ב-1953, הנוער הגרמני החופשי היה על סף מהפכה מכיוון שהרבה מחניכיו הצטרפו לשביתות ולהפגנות.
נשא גלוקוז
מנגנון
תנועת מולקולות על ידי חלבוני נשא גלוקוז מתרחשת באמצעות דיפוזיה מקלה. זה מאפשר למולקולות עצמאות מבחינת אנרגיה, שלא כמו נשאים אקטיביים אשר לעיתים קרובות דורשים נוכחות של מולקולות ATP ואף עוצרים אם יחס ATP ל-ADP נמוך מדי.
הנוער הגרמני החופשי
הנוער הגרמני החופשי ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית
ב-25 באפריל 1957 באספה ה-16 של הנוער הגרמני החופשי, המועצה המרכזית של הארגון הכריזה על הנוער הגרמני החופשי כתנועת נוער סוציאליסטית רשמית. הנוער הגרמני החופשי היה ארגון ההמונים השני בחשיבותו ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, לאחר "פדרציית האיגודים המקצועיים החופשיים הגרמניים". הנוער הגרמני החופשי יצר צו אשר בתיאוריה, הפך את הארגון לכח שנמצא בכל מקום בו זמנית ובכל האספקטים של "חיי צעירים" בגרמניה המזרחית. ארגוני הנוער הגרמני החופשי נמצאו בכל האזורים של החברה המזרח גרמנית, אם כי במספרים שונים, מבתי ספר ואוניברסיטאות, חוות קולקטיביות, חנויות, ואזורי מגורים עד לצבא ולשטאזי. כארגון הנוער המאושר היחיד, הנוער הגרמני החופשי התפתח במהירות להיות מאוד בירוקרטי וצרך כמות נכבדת של עזרה פיננסית מהמדינה.
הנוער הגרמני החופשי שימש כגוף מאמן לסגל העתידי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, הכלכלה, והממשלה. כמייצד היחידי הרשמי של הנוער המזרח-גרמני, הנוער הגרמני החפשי היה חיוני לטיפוח הנוער לערכים סוציאליסטים. ננקטו אמצעים רבים כדי לנסות לעודד את תחושת הקהילה של עבודה רחבה לעתיד מבטיח וטוב יותר. לפי הוראה רשמית המאמצים האלה עירבו גידול הילדים לקבל ערכים סוציאליסטיים, רכישת רמה גבוה של ידע ויכולות מקצועיות, השתתפות בפעילויות כלכליות וחברתיות רשמיות, ולחייב עצמם למטרת השלום, ולהשתתף במכינות צבאיות.
ב-1952 היה ניסיון להפוך את הארגון למיליטריסטי דרך יצירת שירות פרלמנטרי. ב-17 באוגוסט 1961 הנוער הגרמני החופשי הוציא "קול קורא להצטרפות לכוחות המזוינים" כדי לנסות לעודד נערים צעירים להצטרף לכוחות.
הנוער הגרמני החופשי השפיע המון על תהליך הקבלה לאוניברסיטאות. חברות בנוער והשתתפות פעילה בתוכו היה תבחין חשוב בתהליך ההקצאה לאוניברסיטאות. בנוסף לפיונרים של תלמאן, הנוער הגרמני החופשי גם הוא היה מעורב בשליטה וחינוך חניכים מרדנים דרך גינוי וריגול.
נשא גלוקוז
סינתזה של גלוקוז חופשי
רוב התאים אינם מסוגלים לייצר גלוקוז חופשי עקב חוסר בביטוי של גלוקוז – 6 פוספטאזה ויכולים רק לצרוך גלוקוז ולבצע קטבוליזם.
הנוער הגרמני החופשי
הנוער הגרמני החופשי ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית
לאחר בניית חומת ברלין, הנוער הגרמני החופשי היה מעורב בחסימת זרם התקשורת המערבית לתוך הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. יחידות הנוער הגרמני החופשי הוקמו ליד קהילות מקומיות, אשר אחר כך הלשינו על אנשים שהיה ידוע עליהם שהקשיבו או צפו בתוכניות מערביות או שתלו פוסטרים מערביים. חברי הנוער הגרמני החופשי דרשו שבעלי טלוויזיה שהיה להם רישיון לכך, לא יפנו את האנטנות שלהם לכיוון מערב, במקרים מסוימים חברי הנוער טיפסו על גגות ופירקו או שינו את כיווניהן של אנטנות אשר פונות מערבה.
במשך הרפורמות של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה על מדיניות הנוער בשנות השישים, אולבריכט תקף את גישת הנוער הגרמני החופשי, חסרת החזון עבור אנשים צעירים, במקום לקדם אמצעי הרגעה לצעירים אשר נמצאים בנוער הגרמני החופשי. המיקוד על סיפוק פעילויות פנאי עבור הצעירים המזרח גרמנים חזר למטרת תנועת הנוער והארגון האחראי על ארגונים תרבותיים מרכזיים של הנוער הגרמני החופשי, "דויטשנלאנדטרפן" סיפק באופן תדיר אותן, נקודת השיא הייתה ב-1964 בפסטיבל בחג "וויטסונטייד". אלפי צעירים מזרח ומערב גרמנים כונסו במזרח ברלין באווירה רגועה שם הם רקדו, הקשיבו למוזיקת ג'ז ומוזיקת רוק ודיברו על נושאים פוליטיים ואישיים. ב-1965 הנוער הגרמני החופשי ארגן תחרות כישרונות צעירים ברחבי גרמניה המזרחית והגמר שלו נערך בברלין. כבר בשנות ה-70 אורגנו היטב צעדות המוניות והפגנות בחגים ציבוריים כמו האחד במאי שבו חברי הנוער הגרמני החופשי השתתפו באופן פעיל, צעדו בתלבושת האחידה של הנוער ונשאו פוסטרים.
הנוער הגרמני החופשי במערב גרמניה
באוקטובר 1947 "הנוער הגרמני החופשי של ברלין" אושר על ידי בעלות הברית. למרות זאת הנוער הגרמני החופשי של המערב נהנה מהצלחה מועטה בסביבה הפוליטית העוינת במערב. הקיום של הנוער הגרמני החופשי לצד שלוש תנועות נוער אחרות באזורי הכיבוש הגרמניים החלישו את ההשפעה של הנוער הגרמני החופשי בברלין בהשוואה לחמשת מחוזות ברלין האחרים שהיו תחת אזור הכיבוש הסובייטי, ששם הנוער הגרמני החופשי נוסד יותר מ-18 חודשים קודם לכך. בנובמבר 1948, רק שלושה אחוזים מהנוער של ברלין היה חבר בנוער הגרמני החופשי בהשוואה לממוצע של 17 אחוזים מגילאי 14 עד 25 במחזות המזרח גרמנים. ההשפעה החלשה של הסניף המערבי של הנוער הגרמני החופשי שמה קץ לתקוות מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה במונופול על פוליטיקת הנוער הכלל גרמני. ב-26 ביוני 1951 הסניף המערבי של הנוער הגרמני החופשי נאסר, למרות שהאיסור לא היה תקף למערב ברלין. אחרי מאבק משפטי האיסור נכנס לתוקפו ב-1954 לאחר שהנוער הגרמני החופשי נדחה על ידי בית המשפט החוקתי של גרמניה המערבית.
ב-1952, פיליפ מולר, חבר בנוער הגרמני החופשי, נורה על ידי המשטרה בזמן מחאה באסן נגד תהליך החימוש מחדש של מערב גרמניה. לאחר מכן, מספרים גדולים של חברים לשעבר בנוער הגרמני החופשי נכלאו.
צנטרליזם דמוקרטי
המבנים הארגוניים הבסיסיים של הנוער הגרמני החופשי נוסדו באספה השלישית של הארגון בלייפציג ביוני 1949. כמו מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה וארגונים המוניים אחרים ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, הנוער הגרמני החופשי נוסד על עקרונות הצנטרליזם הדמוקרטי, עקרון שהוצג לראשונה על ידי לנין כדי להביא למשמעת וסדר במפלגה הבולשביקית בזמן המהפכה הרוסית. בהתאם לכך, הנוער הגרמני החופשי התנהל דרך מבנים היררכיים וצנטרליסטים כאלו. כל יחידה ארגונית הייתה מושפעת באופן ישיר על ידי היחידה ההיררכית שמעליה ופקודה תחת ההנהגה המרכזית של הנוער הגרמני החופשי שתחתיו היו כל שאר היחידות הארגוניות.
המועצה המרכזית
היחידה הארגונית הכי גבוהה של הנוער הגרמני החופשי הייתה הפרלמנט, אשר נאסף אחת לכל שלוש או ארבע שנים בשנות החמישים והשישים. רק בזמן איסוף הפרלמנט היו יכולות להתבצע שינויים משמעותיים בארגון. בזמן בין אסיפות הפרלמנט, המועצה המרכזית (מ"מ) ניהלה את ענייני הארגון, באופן דומה למועצה המרכזית של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. חברי המ"מ נבחרו על ידי הפרלמנט ונפגשו באסיפות אשר התרחשו שלוש או ארבע פעמים בשנה. מטלות המ"מ היו פרסום החלטות בנוגע לתחומים שונים בעבודת הנוער הגרמני החופשי, אישור מועמדים אשר נועדו לשבת במקומות הנוער הגרמני החופשי בפרלמנט המזרח גרמני, הפולקסקאמר ופיקוח על עניינים פיננסיים של מוסדות הארגון.
מזכירות המועצה המרכזית
הכח להוצאה לפועל האמיתי, למרות זאת, היה בידי מזכירות המועצה המרכזית, גוף הארגון אשר היה כנראה הכי קרוב בתפקודו לפוליטביורו של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. מזכירות המ"מ נבחרה על ידי המ"מ, והשפיעה על רוב הכיוונים הפוליטיים והארגוניים של הנוער הגרמני החופשי. המזכירות הייתה אחראית עבור בחירת הסגל עבור יחידות הארגון הנמוכות יותר, ובחרה באופן ישיר את מנהיגי יחידות הארגון המקומיות. פגישות מזכירות המ"מ התקיימו פעם בשבוע, כאשר בראשן עמד המזכיר הכללי של המ"מ, ומזכירים אחרים אשר היו אחראיים כל אחד לתחום אחר של הארגון (למשל השכלה גבוהה או יחסים בין-לאומיים).
לשכת המועצה המרכזית הייתה, בתיאוריה, היחידה הארגונית הרבעית בחשיבות של הנוער הגרמני החופשי. היא נוסדה באספה השלישית ב-1949. היא כללה בתוכה מגוון רחב יותר של נציגי הנוער, כולל המנהיג מטעם הממשלה של מחלקת הנוער ונציגים של מפלגות הקואליציה כמו המפלגה הנוצרית דמוקרטית והמפלגה הליברל דמוקרטית. למרות זאת ללשכה לא היה כח אמיתי והייתה תוספת קטנה עבור היחידיה הארגונית החשובה הרבה יותר, מזכירות המועצה המרכזית.
יחידות בסיסיות
ברוב המקרים, היחידות הבסיסיות של הארגון היו מחולקות ליחידה הבסיסית ביותר, ה"קבוצה" (אשר כללה בתוכה לדוגמה את חניכי תנועת הנוער משכבה מסוימת בבית ספר או יחידה מסוימת במפעל).
לאחר איחוד גרמניה מחדש
לאחר איחוד גרמניה מחדש באוקטובר 1990, הנוער הגרמני החופשי איבד מהר מאוד את כמעט כל החניכים שנשארו, באמצע 1991, 7,000 חברים בלבד וב-1994 לא יותר מ-300 חברים וב-2003, 150 חברים בלבד. כל עובדי הארגון במשרה מלאה פוטרו בסוף שנת 1991 והעובדים שנשארו ניהלו את המבנים והשירותים האחרים של הארגון. הנכסים של הנוער הגרמני החופשי הועברו לבעלותה של סוכנות ההפרטה של גרמניה המזרחית, ה"טרויהאנדסטאלט". מועדוני הנוער והאכסניות של הארגון נסגרו או נמכרו. מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, שעברה רפורמה והפכה להיות מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי, יסדה את תנועת הנוער החדשה שלה, ולא הכירה יותר בנוער הגרמני החופשי.
למרות הכל, הנוער הגרמני החופשי ממשיך להתקיים באופן שולי עד היום. הוא חזר לקו הפוליטי המרקסיסטי לניניסטי התקיף, ובכך מתנגד להכרה ברפובליקה הפדרלית הגרמנית והסיפוח אליה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. הנוער הגרמני החופשי נשאר עצמאי, אך הוא משתף פעולה עם קבוצות פוליטיות אחרות כמו המפלגה הקומוניסטית של גרמניה, ואיגוד העובדים של המפלגה. כיום, משרדי הארגון נמצאים באזור המשרדי של בית קארל ליבקנכט.
העיתון של הנוער הגרמני החופשי, יונגה וולט, גם קיים היום כעיתון מרקסיסטי קטן, אך עצמאי מהארגון.
גורל כדור הארץ
כאשר בוחנים טווחי זמן ארוכים מאוד ניתן לצפות שיתרחשו במהלכם אירועים שמימיים אקראיים שיסכנו את הביוספירה ועלולים להסב הכחדה המונית. בין האירועים האפשריים ניתן למנות פגיעות של שביטים או אסטרואידים ואפשרות של סופרנובה קרובה לכדור הארץ – פיצוץ כוכבי מסיבי ברדיוס של מהשמש. אירועים גאולוגיים אחרים בקנה מידה גדול צפויים להיות שכיחים יותר. התיאוריה של מילנקוביץ' חוזה שכוכב הלכת ימשיך לעבור תקופות קרח לפחות עד שהקרחון הרבעוני יגיע לסיומו. תקופות אלו נגרמות על ידי שינויים באקסצנטריות, הטיה צירית וקדימות של מסלול כדור הארץ. כחלק ממחזור יבשת העל המתמשך, טקטוניקת הלוחות תגרום כנראה להופעת יבשת-על בעוד 250–350 מיליון שנים. במהלך 1.5–4.5 מיליארד השנים הבאות צפויה ההטיה הצירית של כדור הארץ לעבור שינויים כאוטיים, והשינויים בהטיה הצירית ייתכן שיגיעו עד 90°.
בהירות השמש תגדל בהתמדה, וכתוצאה מכך תעלה קרינת השמש המגיעה לכדור הארץ. קצב בליה גבוה יותר של מינרלים סיליקט ישפיע על מחזור הקרבונט-סיליקט, מה שיגרום לירידה ברמת הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה. בעוד כ-600 מיליון שנים מהיום תרד רמת הפחמן הדו-חמצני מתחת לרמה הדרושה כדי לקיים פוטוסינתזה המשמשת עצים. אמנם, צמחים מסוימים משתמשים בשיטת קיבוע הפחמן C 4 כדי להוסיף ולהתקיים גם בריכוזי פחמן דו-חמצני נמוך כדוגמת עשרה חלקים למיליון. עם זאת, המגמה ארוכת הטווח צפויה להביא לגוויעת חיי הצומח. הכחדת הצמחים תביא קץ כמעט לכל סוגי החיים בפלאנטה שכן צמחים הם בסיס שרשרת המזון על פני כדור הארץ.
בעוד כמיליארד שנים תהיה בהירות השמש גבוהה יותר ב-10%, מה שיגרום לאטמוספירה להפוך ל"חממה לחה", וכתוצאה מכך האוקיינוסים יתאדו. כתוצאה יסתיימו טקטוניקת הלוחות ומחזור הפחמן כולו. בעקבות אירוע זה, בעוד כ-2–3 מיליארד שנים, הדינמו המגנטי של כוכב הלכת עלול להיפסק, מה שיגרום לדעיכה של המגנטוספירה ולהוביל לאובדן מואץ של חומרים נדיפים מהאטמוספירה החיצונית. בעוד ארבעה מיליארד שנים תגרום העלייה בטמפרטורת פני כדור הארץ לאפקט חממה מאיץ, תיצור תנאים קיצוניים יותר מאשר אלו השוררים בנוגה של ימינו ותחמם את פני כדור הארץ מספיק כדי להמיס אותו. בשלב זה ייכחדו כל החיים על פני כדור הארץ. לבסוף, גורלו הסביר ביותר של כוכב הלכת הוא קליטה על ידי השמש בעוד כ-7.5 מיליארד שנים, לאחר שהשמש תיכנס לשלב הענק האדום ותתרחב אל מעבר למסלולו הנוכחי של כוכב הלכת.
השפעה אנושית
לבני אדם יש תפקיד מפתח בביוספירה. אוכלוסיית האדם הגדולה שולטת ברבות מהמערכות האקולוגיות של כדור הארץ. מצב זה הביא להכחדה המונית מתמשכת של מינים אחרים במהלך התקופה הגאולוגית הנוכחית, הידועה כיום בשם הכחדת ההולוקן. האובדן בקנה מידה גדול של מינים שנגרם על ידי השפעת האדם מאז שנות ה-50 נקרא משבר ביוטי, כאשר לפי ההערכות 10% מכלל המינים אבדו נכון לשנת 2007. בקצב הנוכחי, כ-30% מהמינים נמצאים בסיכון של הכחדה במאה השנים הבאות. אירוע ההכחדה של ההולוקן הוא תוצאה של הרס בתי גידול, תפוצה נרחבת של מינים פולשים, ציד ושינויי אקלים. לפעילות האנושית הייתה השפעה משמעותית על פני כדור הארץ. יותר משליש משטח הקרקע השתנה על ידי פעולות אנושיות. ריכוז הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה גדל בכ-50% מאז תחילת המהפכה התעשייתית.