cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חסקאל מויסייביץ' גופניק
ביוגרפיה
נולד ב-5 במאי 1917 בז'יטומיר במשפחת פקיד. קיבל השכלה מקצועית. גויס לצבא ב-1937. ב-1940 סיים את מכללת טייס הצבאית בצ'וגוייב. חבר במפלגה הקומוניסטית מאז שנת 1943. לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות במסגרת אווקואציה צעד ברגל עם שאר המכללה במשך שבועיים ליד וורונז', משם ברכבות לבאקו ובהמשך תלמידי המכללה הועברו באוניה לקראסנוודסק. בקרבות מלחמת העולם השנייה כנווט במטוס מסוג איליושין-2 של רגימנט הטייס ההתקפי מס' 948 של חטיבת הטייס ההתקפית מס' 308 בגיס התעופה השלישי של ארמיית האוויר השנייה מאז מרץ 1943 עד לאפריל 1945 ביצע מאות גיחות (185 גיחות צוינו בהענקת עיטור אלכסנדר נייבסקי כמפקד בגיחות, 122 גיחות הוזכרו בהענקת עיטור "גיבור ברית המועצות) השמדת כוח אדם וציוד צבאי של ורמאכט, והפיל 5 מטוסי לופטוואפה בקרבות אוויר. על כך הוענק לו ב-27 ביוני 1945 תואר גיבור ברית המועצות וכוכב הזהב מס '8035.
בשנת 1947 סיים את לימודיו בבית ספר התעופה הגבוה לנווטים בקרסנודר. מאז 1960 - פולקובניק במילואים אליהם שוחרר במסגרת נכות.
בהמשך התגורר בעיר לבוב, שם גם החליף באופן רשמי את שמו לוולדימיר ועבד כמנהל בית קולנוע. אז גם שינה את שמו לוולדימיר.
נפטר ב-26 בנובמבר 1989 ונקבר בלבוב בבית העלמין ליצ'אקיב. ילדיו עברו לצ'רנוביץ.
אגמייה מצויה
אֲגַמִּיָּה מצויה, מכונה לעיתים אגמית מצויה (שם מדעי: Fulica atra), היא עוף מים שחור מהסוג אגמייה בו 9 מינים. משויך למשפחת הרליתיים שבסדרת העגוראים ונפוץ באירופה, אסיה, אפריקה ואוסטרליה.
מראה
אצבעותיה של האגמייה מצוידות בקרומי שחייה רחבים. קרומי שחייה אלה מאפשרים לאגמייה לצלול לעומק ולהשיג את מזונה.
האגמייה היא עוף של אגמים, בריכות ומים פתוחים.
צבע ניצוי הגוף אפור, הראש שחור ברובו, למעט המקור והמצח הלבנים והעין האדומה. אין הבדלי ניצוי בין המינים ואין שוני בניצוי עם חילופי העונות. ניצוי הצעירים חום-אפור, החזה והבטן לבנים בהירים.
לגוזלים שיער פלומתי ודליל בראשם, בגווני כתום וסגול.
להבדיל משאר מיני הרליתיים, גוף האגמייה רחב ולא פחוס מצדדיו. אורך גופה של האגמייה 36–45 ס"מ, ואורך כנפה 20–22 ס"מ, מוטת כנפיה 68–75 ס"מ ומשקלה 500–865 גרם. הכנפיים קצרות ורחבות והזנב קצר במיוחד. הרגליים בינוניות באורכן ואצבעותיהן ארוכות מאוד. לאורך כל אחת מ-3 האצבעות הקדמיות נמשך קרום שחייה גלוני. רגליים אלה מתאימות הן לשחייה והן להליכה.
נדידה והתנהגות
בישראל האגמייה המצויה היא עוף חורף שכיח ביותר בנופי המים והנציג היחיד מהסוג אגמייה בארץ. האגמיות הנודדות והחורפות מתחילות להתקבץ בבריכות הדגים לעיתים כבר בספטמבר.
באוקטובר חלה עלייה ניכרת במספרן בישראל, והוא מגיע לשיאו בנובמבר או בראשית דצמבר.
לאחר רדת גשמי החורף נראות האגמיות גם בשלוליות החורף ובמאגרי המים, והן נפוצות כמעט בכל משטח מים. לעיתים אפשר לראותן בקבוצות צפופות גם בים.
האגמייה, החיה במים פתוחים, חברותית יותר מאשר בני המשפחה האחרים החיים בדרך כלל בבדידות בסבכים. לרוב פוגשים את האגמיות בלהקות גדולות, המונות לעיתים אלפי פרטים. האגמייה אף דוגרת במושבות דלילות. לעיתים קרובות חורפות האגמיות בשכנות לברווזים ולשחפים.
אף כי האגמייה שוחה באיטיות יחסית ורגליה מותירות שובל במים, כעדות לפעילותן המאומצת, היא שמה מבטחה במים, ובעת סכנה תתרחק מהגדה אל לב הבריכה או המאגר. רק כשהסכנה קרובה רצה האגמייה על פני המים וטופחת בכנפיה בחזקה ובמהירות. לאחר שהיא מתרחקת מהגדה תמשיך לשחות בנדנודי ראש וצוואר. לעיתים ניתן לראות להקת אגמיות רצה על פני המים ומותירה אחריה שובל של קצף, כשאליו מתלווה קול משק כנפיים ודשדוש רגליים. פרט לנדידה ממריאה האגמייה רק לעיתים רחוקות, ואז מתגלית הכנף הקצרה והרחבה. מעופה כבד וחזק והרגליים מתוחות מעבר לזנב הקצר.
נדידת האגמיות צפונה מתחילה כבר בסוף פברואר, אך עיקרה מתרחש במשך חודש מרץ. באפריל נעלמות האגמיות מרוב מעונות החורף, ולמשך הקיץ נותרים אך פרטים מעטים או קבוצות קטנות. לעיתים רחוקות נמצא גם קינון של אגמיות בארץ. עד היום ידוע על כ-15 קינים שלהן ברחבי הארץ, ממאגרי הגולן ועמק החולה ועד מישור החוף ומאגר ירוחם.
בתקופת הקינון מתפתחת אצל האגמיות תוקפנות טריטוריאלית, אך זו מוגבלת לסביבת הקן בלבד. הקן מגושם, והוא נבנה במים רדודים ומוסתר בסבך. הזכר מביא את חומרי הקינון ואילו הנקבה מניחה אותם.
תזונה
האגמייה אוכלת כל, אך מעדיפה ומרבה לאכול מזון צמחוני: עלים, זרעים, פירות, ניצנים וגבעולים ירוקים. היא ניזונה גם מן החי: תולעים, רכיכות וחרקים ואף דגים קטנים או מתים שהיא משיגה בצלילה. האגמייה אוכלת לרוב תוך כדי שחייה, אך מרבה גם לצלול. צלילותיה שטחיות ונמשכות זמן קצר, ולאחר כל צלילה היא נחה קמעה. כשאגמייה צוללת עוקבים אחריה שחפים, ולעיתים קרובות הם חומסים אותה בהגיחה מן המים. בבריכות הדגים אוכלות האגמיות תערובת המיועדת לדגים.
לעיתים מזומנות יוצאות האגמיות מהמים אל גדת הבריכה ואך מרחיקות לשדה זרוע או לשדה בור ואוכלות בו ירק צעיר. בעת סכנה הן נחפזות בהליכה-ריצה חזרה למים. האגמיות אוכלות ביום, ובלילה הן ישנות, על הגדה.
רבייה
האגמייה מטילה 6–10 ביצים והן מוטלות מדי 1–3 ימים. הדגירה מתחילה עם הטלת כמחצית ההטלה, ושני ההורים לוקחים בה חלק. משך הדגירה 21–24 יום. הבקיעה א-סינכרונית. האפרוחים פלומתיים ושחורים, אך בצוואר, בעורף ואף בגב מתמשכות אצלם נוצות חוטיות ארוכות בגוון תפוז. האפרוחים נותרים בקן 3–4 ימים, האם ממשיכה לדגור עליהם והאב מביא להם מזון. האפרוחים דואגים למזונם בכוחות עצמם בהיותם בני חודש לערך. הם מסוגלים לעוף כשהם בני כחודשיים ואז הם גם נעשים עצמאיים. לבגרותם המינית הם מגיעים בגיל שנה-שנתיים. לפי נתוני טיבוע עשויה האגמייה להגיע לגיל 19 שנה.
הכנסייה האורתודוקסית של יוון
הכנסייה האורתודוקסית של יוון או בשמה הרשמי - כנסיית יוון (ביוונית: Ἐκκλησία τῆς Ἑλλάδος) (אקליסיה טיס אלאדוס) היא נחשבת חלק מהכנסייה האורתודוקסית היוונית הרחבה יותר, ומייצגת את הכנסייה האוטוקפלית של יוון. היא מפעילה את סמכותה על מוסדות הדת האורתודוקסית היוונית בשטחי יוון העצמאית "הישנה" כפי שהייתה בשנת 1912, לפני מלחמות הבלקן מהשנים 1912–1913, בעוד שמוסדות הדת האורתודוקסיים היוונים בשאר יוון - ("האדמות החדשות" -בצפונה של יוון - אפירוס, מקדוניה, תרקיה המערבית, איים כמו לימנוס, לסבוס, כיוס, פטמוס, סמוס ואיקריה, ו כרתים והאיים הדודקאנסיים - כפופים לפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול. עם זאת, רוב הדיוקסיוס של המיטרופוליות ב"ארצות החדשות " של יוון מנוהלות בפועל מסיבות פרקטיות על ידי כנסיית יוון, זאת לפי הסכם בין כנסיית אתונה וזו של קונסטנטינופול. ראש כנסיית יוון, הפרימט, הוא ארכיבישוף אתונה ושל כל יוון.
כנסיית יוון היא אחת מחמש עשרה הכנסיות הנוצריות האורתודוקסיות האוטוקפליות. עד שנת 1833 היא הייתה שייכת לפטריארכיית קונסטנטינופול אולם עם הכרזת עצמאות יוון, הכריזה את עצמה כאוטוקפלית, במיוחד כשהפטריארכיה נמצאה בשטחה של האימפריה העות'מאנית והייתה תלויה בה. מעמד האוטוקפליות הוכר לה לבסוף על ידי הפטריארכייה בקונסטנטינופול בשנת 1850. כיום בראש כנסיית יוון, החל מ-7 בפברואר 2008 מכהן ארכיבישוף אתונה וכל יוון, ירונימוס השני. לכנסיית יוון כעשרת מיליון מאמינים. השפה הליטורגית היא היוונית קוינה, לשון הברית החדשה, השפה השימושית - היוונית המודרנית. לוח השנה הוא גרגוריאני, פרט לקביעת תאריך חג הפסחא שהוא לפי לוח השנה היוליאני. הפולחן והמוזיקה הליטורגיים הם ביזנטיים.
הדת השלטת ביוון
הדת הנוצרית האורתודוקסית הפכה באופן רשמי לסממן קבוע של הזהות הלאומית היוונית עוד בחוקה המודרנית הראשונה של יוון, חוק אפידאורוס משנת 1822 בימי מלחמת העצמאות של יוון. הפתיח לכל החוקות הבאות של יוון מתחיל במילים "בשם השילוש הקדוש, החד מהותי ובלתי מחולק והכנסייה האורתודוקסית של ישו המשיח" מוגדרת כ"דת השלטת של יוון". המשכורות והפנסיות של כמרי הכנסייה האורתודוקסית משולמים על ידי המדינה בשיעורים הדומים לאלו של המורים. בעבר פיצתה הכנסייה על כך את המדינה באמצעות תשלום מס בשווי 35% על ההכנסות השוטפות של הכסייה, אולם מס זה בוטל בשנת 2004. בתוקף מעמדה כדת שלטת, חוקיה הקאנוניים של הכנסייה מוכרים של ידי הממשלה היוונית בתחומים הנוגעים לניהול הכנסייה. מוסד הכנסייה מנוהל על ידי "חוקת כנסיית יוון" שהיא חוק שנקבע באמצעות הצבעה בפרלמנט המדינה. הנישואים הדתיים והטבילות מוכרים כשקולים כנגד הטקסים התואמים האזרחיים ותעודותיהם מונפקות על ידי הכמרים המנהלים אותם. כל התלמידים היוונים-אורתודוקסים הלומדים בבתי הספר יסודיים ותיכונים ביוון לומדים את מקצוע הדת הנוצרית האורתודוקסית. הקשר בין הכנסייה למדינה מנוהל על ידי המשרד לחינוך לאומי לענייני דת.
היררכיית הכנסייה
הסמכות העליונה בכנסייה שייכת לסינוד, אספת כל בישופי הדיוקסיות בעלי מעמד מיטרופוליט. שמו המלא הוא "הסינוד הקדוש של כנסיית יוון" (Ἱερὰ Σύνοδος τῆς Ἐκκλησίας τῆς Ἑλλάδος - יירא סינודוס טיס אקלסיאס טיס אלאדוס). בראשו עומד כחוק הפרימאט, הארכיבישוף אתונה ושל כל יוון. הסינוד הזה דן בכל הסוגיות הכלליות של הכנסייה. "הסינוד העומד" העוסק בניהול השוטף, והמשמש לקדנציה אחת על בסיס רוטציה, מורכב מן הפרימאט העומד בראשו ותריסר בישופים.
הכנסייה מאורגנת ב-81 דיוקסיות. 36 מתוכן, השוכנות בצפון יוון ובאיים העיקריים בצפונו ובצפון-מזרחו של הים האגאי, נמצאים באופן רשמי ומבחינה רוחנית תחת סמכותו של ה פטריארך האקומני של קונטנטינופול, השומר על כמה פריבילגיות היחס אליהן ובתוכן, למשל על הבישופים שלהן לציין בתפילות את שם הפטריארך כפרימאט שלהן. דיוקסיות אלה מכונות ביחד "האדמות החדשות" (Νέαι Χώραι - נאֶאה חורֶה), מכיוון שנספחו למדינה היוונית המודרנית רק אחרי מלחמות הבלקן (1912–1913) והן מיוצגות על ידי 6 מתוך 12 הבישופים של ה"סינוד העומד". בחירתו של כל בישוף ב"אדמות החדשות" חייבת לקבל את אישורו של פטריארך קונסטנטינופול לפני כניסתו לתפקיד. דיוקסיות אלה מנוהלות בפועל על ידי כנסיית יוון ולבישופים שלהם זכות לערעור ("אקלטון") בפני הפטריארך.
הדיוקסיות של כרתים - כנסיית כרתים - ושל איי דודקנז וכן מדינת המנזרים שעל ההר אתוס נשארו תחת סמכותו הישירה של פטריארכיית קונסטנטינופול ואינן נחשבות לחלק מכנסיית יוון. לכנסיית כרתים (או הארכידיוקסיית כרתים) במיוחד יש מעמד חצי-אוטונומי: הבישופים שלה נבחרים על ידי סינוד מקומי מכהן, בעוד שארכיבישוף כרתים מתמנה על ידי הפטריארך האקומני מתוך רשימה של שלושה מועמדים ("טריפרוסופון") מוצגת בפניו על ידי משרד החינוך הלאומי ולענייני דת, הנבחרים מבין המיטרופוליטים המכהנים באי.
כמרים ונזירים
בדומה לכנסיות אורתודוקסיות אחרות, בוגרים זכרים של סמינרים המנוהלים על ידי הכנסייה (והממומנים על ידי המדינה היוונית) יכולים להיות מוסמכים כדיאקונים ואחר כך ככמרים. הם רשאים להתחתן לפני הסמכתם כדיאקונים, אבל לא אחר כך. רוב רובם של כמרי הפרוכיות הם נשואים. אחרת הם יכולים להצטרף למנזרים או לנדור נדרי נזירים. נזירים בעלי הסמכה ככמרים שהם גם בעלי תואר אקדמי בתאולוגיה, הם בחירים לתפקידים של ארכימנדריטים או בישופים. נשים הנודרות נדרי נזירות והופכות לנזירות לא יכולות לקבל הסמכה ככמרים. המנזרים משתייכים או לדיוקסיה מקומית או ישירות לאחת הפטריארכיות האורתודוקסיות. במקרה האחרון הם נקראים מנזרים "סטברופגיאקים" (ביוונית - סטברופגיאקא - "מעיינות הצלב").
התקופה הקדומה והאפוסטולית
יוון היא אחד המרכזים המוקדמים של הנצרות. לפי המסורת הנוצרית, בשורת הדת הזאת הובאה ליוון על ידי השליח פאולוס בשנת 49. הוא הקים קהילות נוצריות (כנסיות) בפיליפי, תסלוניקה, וריה, אתונה (שנת 52), קורינתוס וניקופוליס.
(הברית החדשה, מעשי השליחים, י"ז, כ"ב-כ"ג - בתרגום לעברית מאת פרנץ דליטש).
ביוון כתב פאולוס את אגרותיו אל קהילות קורינתוס, תסלוניקי ופיליפי. שתי האגרות לקהילות תסלוניקי נחשבות לספרים העתיקים ביותר שבברית החדשה. השליח אנדראס הטיף גם הוא את ברית החדשה ביוון והוצא להורג כקדוש מעונה בעיר פטרס. חבר של פאולוס, טיטוס, היה הבישוף הנוצרי הראשון בכרתים. השליח פיליפוס ביקר והטיף באתונה. לוקאס הוצא להורג בתבאי, לזרוס מבית עניה היה לבישוף בקיטיון שבקפריסין, ו"יוחנן התאולוג" המזוהה תכופות עם יוחנן בן זבדי הוגלה לאי פטמוס, בה קיבל את ספר חזון יוחנן, האחרון שבברית החדשה. מרים, אם ישו עצמה ביקרה לפי המסורת, בהר אתוס בשנת 49 והפכה לפטרונית ההר. יוון הייתה לפיכך הארץ האירופית הראשונה שבה התקבלה בשורתו של ישו. בימיה הראשונים כנסיית יוון כללה דיוקסיה אחת - אכאיה, ומרכזה קורינתוס.
אירוע חשוב נוסף עבור הנצרות היוונית היה ביקורו באתונה של התאולוג אוריגנס. הוא השאיר רושם עז על המאמינים הנוצרים באתונה וסייע בפתרונן של כמה סוגיות שהטרידו את הכנסייה המקומית. בימי השלטון הרומי על אף הרדיפות נפוצה הדת הנוצרית ברחבי כל יוון. הבישוף הראשון של אתונה היה דיוניסיוס אראופגיטוס והמיטרופוליט הראשון של תסלוניקי היה דימיטריוס לאונידיס. אחרי צו סובלנות ראשון של הקיסר הרומי המזרחי גלריוס בשנת 311, בשנת 313 הוציא הקיסר קונסטנטינוס הגדול (יחד עם שותפו אז לשלטון במערב, ליקיניוס) את צו מילאנו שהכריז על הנצרות "דת מותרת" בכל האימפריה.
ימי הביניים: האימפריה הביזנטית כולל שנות הכיבוש הצלבני (האימפריה הלטינית)
אחרי צו הסובלנות ראשון של הקיסר הרומי המזרחי גלריוס בשנת 311, בשנת 313 הוציא הקיסר קונסטנטינוס הגדול (יחד עם שותפו אז לשלטון במערב, ליקיניוס) את צו מילאנו שהכריז על הנצרות "דת מותרת" בכל האימפריה. קונסטנטינוס הכין את השטח להפיכת הנצרות לדת הרשמית של האימפריה הרומית המאוחרת ואחר כך של האימפריה הרומית המזרחית או הביזנטית. מן הרגע שבנה הקיסר קונסטנטינוס הגדול את קונסטנטינופול כבירתו החדשה (330-324) בביזנטיון העתיקה, הפכה קונסטנטינופול למרכז המדיני-דתי של החלק המזרחי של האימפריה הרומית. אחרי שלוש מאות שנים של רדיפות וקיום מחתרתי באימפריה הרומית, זו הייתה הקהילה הנוצרית היוונית, השפה היוונית והמיסיונרים היוונים שהביאו את בשורת הנצרות במזרח ובמערב. יוון הייתה ידועה כדיוקסיה אוטונומית בשם "איליריקום המזרחי". במאה הרביעית התבססה הכנסייה היוונית כנפרדת מהכנסייה הרומית. קונסטנטינופול פיתחה את פולחנה הליטורגי העצמי - הפולחן הביזנטי - מתוך הליטורגיה של יעקב הקדוש, בהתחלה בהשראת בזיליוס הגדול ואחר כך בהשפעת השינויים שהביא יוחנן כריסוסטומוס. בוועידת אפסוס הכירה כנסיית יוון באוטונומיה של כנסיית קפריסין. היא אושרה בשנת 488 על ידי הקיסר.
במאה השמינית בימי הקיסר לאון השלישי האיסאורי נכנסה האימפריה הביזנטית לעידן האיקונוקלאזם - איסור התמונות (האיקונות) בפולחן. אחרי איסור האיקונוקלאזם בוועידת ניקיאה השנייה בשנת 787 ידעה תנועה זו עדנה נוספת בתחילת המאה התשיעית ונאסרה סופית בשנת 843. בשנת 733 בימי אותו קיסר לאון השלישי, כנסיית יוון הפכה לחלק מתחום סמכותה של הפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול אחרי שקודם לכן הייתה כפופה לבישופים של רומא (האפיפיורים) אחרי הסכיזמה, הפילוג הגדול בין כנסיית המזרח לזו של המערב בשנת 1054 לא קיבלו הנוצרים היוונים הביזנטים את סמכות האפיפיור. פטריארך קונסטנטינופול הוכר כראשון בין ראשי כנסיות המזרח.
אחרי כיבוש קונסטנטינופול על ידי הצלבנים והקמת האימפריה הלטינית של קונסטנטינופול בשנת 1204 הוצא הפולחן הביזנטי ביוון מחוץ לחוק. אותם הבישופים שלא הכירו בסמכות האפיפיור אולצו לעזוב את משרותיהם והוחלפו בכמרים רומיים-קתוליים. בשנת 1213 שליח האפיפיור בשם פלאגיוס די אלבנו הורה על עונש מוות למי שישמור על הפולחן הביזנטי. בסופו של דבר מחאה המונית של העם ושל אצולה היוונים עצרה את יישום החלטה זו.
תקופת הכיבוש העות'מאני המוסלמי
בימי שלטון הקיסרים הביזנטים ואחר כך בעת הכיבוש הטורקי של יוון (ה"טורקוקרטיה") הכנסייה האורתודוקסית ביוון הייתה מנוהלת על ידי הפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול. השלטון העות'מאני לא התערב בניהול הכנסייה.
במדינה היוונית המחודשת
תוך כדי מלחמת העצמאות של יוון (1832-1821) התחיל הנשיא הזמני של יוון, יואניס קפודיסטריאס (1831-1776) במשא ומתן עם הפטריארך בנוגע לעצמאותה של כנסיית יוון שהייתה למעשה עובדה מוגמרת החל משנת 1821. ההחלטה הסופית בקשר למעמד הכנסייה ביחס לקונסטנטינופול נלקחה בשנת 1833 על ידי העוצר הבווארי פון מאורר שפעל בשם המלך הקטין עדיין אותון (1867-1815) מתוך חשש כי הממשל העות'מאני יוכל להשפיע על המדיניות של יוון באמצעות הפטריארך של קונסטנטינופול. ב-23 ביולי 1833 בסינוד שהתכנס בנאפפליו הוכרזה כנסיית יוון לכנסייה אוטוקפלית על כל שטחי הממלכה, חופשית ועצמאית". בראש הכנסייה הועמד מלך יוון (רומי-קתולי בדתו) כסמכות -על ניהולית. הוחלט על הקמת סינוד קבוע מורכב מכמרים ממונים על ידי המלך. עצמאות הכנסייה לא זכתה להכרה מצד הפטריארך מקונסטנטינופול שהטיל חרם עליה. היא לא הוכרה גם על ידי עוד כנסיות אורתודוקסיות אחרות. הפילוג - סכיזמה - הזה נמשך 17 שנה. בסופו של דבר ב-29 ביוני 1850 הכיר הפטריארך אנתימוס הרביעי בכנסיית יוון תוך השגת כמה תנאים שהבטיחו את המעמד המיוחד של "כנסיית האם" מקונטנטינופול על אדמות יוון. בשנת 1864 תושבי האיים היוניים הסתפחו לכנסיית יוון ובשנת 1881 התווספו גם דיוקסיית תסליה וחלקים מאפירוס. באותה שנה הוקמה הכנסייה היוונית אורתודוקסית של אמריקה. לפי הסכם משנת 1908 בין הפטריארך לסינוד הקדוש של אתונה, כנסיית יוון פרשה את חסותה גם על הכנסיות היווניות בארצות הברית. בשנת 1927 שונו תקנוני כנסיית יוון כך שהממשלה תוכל לפקח עליה ולהיות נוכחת במפגשי הסינוד הקדוש. בשנת 1924 קיבלה הכנסייה את לוח השנה הנאו-יוליאני, מה שעורר מחאות בקרב חלק מציבור המאמינים ומהכמרים. ב-4 בספטמבר 1928 הגיעו כנסיית יוון והפטראירכיה האקומנית של קונסטנטינופול לסיכום לפיו 36 אפרכיות שסופחו ליוון בהתאם להסכם לוזאן תנוהלנה בפועל על ידי הפטריארכיה, בעודן הן בהתאם לחוק היווני 3615 מ-15 ביולי 1928 חלק מכנסיית יוון. מדובר באפרכיות באפירוס, מקדוניה, מערב טרקיה ובאיים. ב-1935 שלושה בישופים שפעלו בתקיפות נגד הנהגת לוח השנה החדש הודיעו על הקמתה של "כנסיית הנוצרים האורתודוקסים האמיתיים" (Εκκλησία των Γνησίων Ορθοδόξων Χριστιανών) כתוצאה מכך קמו עוד כמה כנסיות אורתודוקסיות בלתי רשמיות במסגרת "תנועת לוח השנה הישן" ( Παλαιοημερολογίτες פאלאואימרולוגיטס) החל משנות ה-1940 תנועה זו התפלגה לעוד כמה קבוצות קטנות.
תנועת "זואי". המלחמות באמצע המאה ה-20
בראש מגמה זו לתחיית האמונה הדתית עמדה במאה ה-20 תנועה שנקראה "זואי", שהוקמה בשנת 1911. המרכז שלה היה באתונה אולם היא פעלה בפרובינציה ופעיליה היו בעיקר מאמינים מן השורה ורק כמה אנשי כמורה. פעילות התנועה התרכזה בפרסום חוברות וברשת בתי ספר של יום ראשון ואורגנה בתוך 7800 כנסיות ושבהם למדו 150,000 תלמידים. תנועת זואי מימנה ארגונים רבים לעובדים, להורים ולאחיות רחמניות. הפיצה את כתבי הקודש, רומנים מאוירים, עלונים וחומר דתי אחר. עודדה השתתפות בליטורגיות ובטקסי המעבר הדתיים.
במהלך המאה ה-20 נפתחו סמינרים רבים לכמרים, אולם רוב בוגריהם הפכו ליותר מורים מאשר לכמרים. בשנת 1920 רק 800 כמרים מתוך 4500 היו בעלי השכלה על-יסודית. ב-1959 רק 5% מתוך 7000 כמרים היו בעלי השכלה גבוהה (בוגרי אוניברסיטה או סמינר). מגזר הנזירים הידלדל, אם כי נשאר על כנו בהר אתוס המרוחק. מלחמת העולם השנייה ואחר כך מלחמת האזרחים פגעו בחיים הדתיים. כנסיות רבות נשרפו, מאות כמרים ונזירים נרצחו על ידי הכובשים הגרמנים או מצד שני על ידי הקומוניסטים.
ההנהגה והחלוקה המנהלית
כנסיית יוון מונה ארכיבישופות אחת (אתונה) ו-77 מיטרופוליות. החל משנת 2008 ראש כנסיית יוון וראש הסינוד הקדוש שלה הוא הארכיבישוף ירונימוס השני (יואניס ליאפיס) של אתונה וכל יוון כפופים להם 200 מנזרים. לפי אתר הפטריארכיה של מוסקבה מספר המאמינים של כנסיית יוון מוערכת כ-8 מיליון מתוך 9.6 מיליון תושבי יוון. לפי אתרה הרשמי היא מונה כ-10,000,000 מאמינים ו - 546 מנזרים. כיום הארכיבישוף של אתונה ושל כל יוון עומד בראש סינוד קבוע המורכב מ-12 מיטרופוליטים (6 מדרום יוון ו-6 מ"האדמות החדשות", המשתתפים בסינוד ברוטציה שנתית) ובראש סינוד של ה"הייררכיה" שבו משתתפים כל המיטרופוליטים, והמתכנס אחת לשנה. פועלות שתי פקולטות לתאולוגיה (נוצרית אורתודוקסית) - באוניברסיטאות אתונה וסלוניקי. יש כמרים שהם בוגרים של סמינרים ומכללות תאולוגיות. האפארכיות של כנסיית יוון:
הארכיבישופות של אתונה ושל כל יוון
מושבה - באתונה. החל מ-1981 הארכיבישוף הוא ירונימוס השני.
מיטרופוליות ומיטרופוליטים של האדמות החדשות
(תחת שיפוטה של פטריארכיית קונסטנטינופול עד 1928, מאז תחת שיפוטה של אתונה, להוציא דודקנסוס)
יהושע יורטנר
יהושע יוֹרְטְנֶר (Jortner; נולד ב-14 במרץ 1933) הוא תאורטיקן בתחום פיזיקה כימית, חתן פרס ישראל בכימיה לשנת 1982 ופרס א.מ.ת לשנת 2008. לשעבר נשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. יורטנר הוא פרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב. ידוע בעולם בזכות איכות תרומותיו למדע ובזכות כישוריו בהנגשת המדע לקהל הרחב.
קורות חיים
יהושע יורטנר נולד בטרנוב שבפולין ב-14 במרץ 1933 בשם אוזיאס יורטנר. הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1940 כפליט, לאחר שעקר עם משפחתו מטרנוב לצ'רנוביץ ובהמשך לבוקרשט. בעת עלייתו לארץ, בהיותו בן שבע, כבר ידע חמש שפות: פולנית, גרמנית, רומנית, צרפתית ועברית.
המשפחה השתקעה בתל אביב, שם נקלט יורטנר הצעיר בבית הספר העממי תל נורדוי. בתיכון למד בעירוני א'. מורים בעלי ניסיון מחקרי ואקדמי עשיר נטעו בו את אהבת המדע ואהבת הכימיה בפרט. בשנות לימודיו בתיכון, הקים יחד עם כמה מחבריו מועדון כימיה ובנה מעבדה ביתית מאולתרת, אשר אחד הניסויים שביצעו בה כמעט העלה באש את בית הוריו. שלושה מחברי מועדון חברתי זה הפכו לימים לפרופסורים לכימיה: אסא ליפשיץ (האוניברסיטה העברית), ראול קופלמן (אוניברסיטת מישיגן), ויורטנר עצמו.
את לימודיו האקדמיים עשה יורטנר באוניברסיטה העברית בירושלים, שם החל ללמוד כימיה בגיל 18. ב-1955 סיים את התואר השני והמשיך לדוקטורט בכימיה פיזיקלית על פוטוכימיה של תמיסות. במסגרת זו, חקר את האופן שבו יונים המוקפים במים, ובפרט יוני מתכת, מגיבים לאור. בשנת 1960 הוסמך לדוקטור בהנחיית פרופ' גבריאל שטיין. עוד למד יורטנר גם פיזיקה תיאורטית ובמקביל שירת במשך ארבע שנים כקצין בחיל המדע של צה"ל.
לאחר לימודיו, החל יורטנר בקריירה מחקרית. בראשית דרכו האקדמית היה מרצה באוניברסיטה העברית (1961–1963). פוסט-דוקטורט עשה באוניברסיטת שיקגו בארצות הברית, בהנחיית סטיוארט רייס (Rice), אשר היה אחד מהכימאים התיאורטיים הבולטים במאה ה-20. יורטנר שימש כעוזר מחקר של רייס באוניברסיטת שיקגו בין השנים 1962–1964. עם שובו ארצה, הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב.
באוניברסיטת תל אביב הקים את המחלקה לכימיה, בה שימש כיו"ר המחלקה הראשון (1966–1972). במקביל כיהן בתפקידים מנהלתיים כמשנה לרקטור (1966–1969) וכסגן נשיא האוניברסיטה (1970–1972). כפרופסור מן המניין עבד באוניברסיטת תל אביב בשנים 1973–2003, לצד היותו פרופסור אורח באוניברסיטת שיקגו (1964-1971) ופרופסור אורח באוניברסיטת קופנהגן (1974, 1978) ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1975).
הפריון המדעי של יורטנר הוא חריג ביחס למניין שנותיו כחוקר. במשך השנים היה חתום על למעלה מ-720 מאמרים והיה שותף לעריכתם של 28 ספרים. כמו כן, הנחה 50 דוקטורנטים ועשרות פוסט-דוקטורנטים, ובכך השפיע באופן ישיר על דורות של חוקרי כימיה, ביניהם חתני פרס ישראל. רוב הכימאים התיאורטיים הפעילים כיום בישראל, ורבים מהכימאים הפיזיקליים והפיזיקאים הכימיים הישראלים בכלל, התחילו את דרכם המקצועית בהדרכתם של יורטנר, של עמיתו רפאל לוין (האוניברסיטה העברית) או של תלמידיהם.
עשייתו המדעית של יורטנר הייתה מגוונת: בשנת 1986 נבחר לנשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וכיהן בתפקיד זה במשך קרוב לעשור. כמו כן, כיהן כיו"ר הראשון של הקרן הלאומית למדע בישראל, אשר הייתה בתקופתו לסוכנות המענקים הגדולה ביותר בארץ. בין השנים 1987–1995 היה יועץ לענייני מדע לשלושה ראשי ממשלה (יצחק שמיר, יצחק רבין ושמעון פרס). ממקבלי ההחלטות זכה לאוזן קשובה אשר אפשרה לו לתרום רבות לגיבוש יתרונה האיכותי של מדינת ישראל בתחומי המדע והטכנולוגיה. בסוף שנות ה-90, שנים ספורות לפני צאתו לגמלאות, כיהן יורטנר במשך שנתיים כנשיא האיגוד הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית (IUPAC).
לאורך יובל שנות מחקר הרים פרופ' יורטנר תרומות רבות ומגוונות לחקר הכימיה הפיזיקלית, אשר זיכו אותו בהכרה בינלאומית. הוא חבר כבוד ב-14 אקדמיות למדעים ברחבי העולם, ביניהן בארצות הברית (כגון החברה הפילוסופית האמריקאית והאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (נבחר ב-1991), האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית (נבחר ב-1997) וברוסיה. משנת 1991 הוא חבר כבוד באקדמיה הרומנית. פועלו זכה להוקרה בישראל וברחבי העולם, בהיותו דוקטור לשם כבוד בשבע אוניברסיטאות וחתן פרסים שונים: פרס ישראל לכימיה (1982), פרס ויצמן (1973), פרס רוטשילד (1976), פרס וולף (1988) ואחרים. כשזכה בפרס א.מ.ת בשנת 2008, ציינו מעניקי הפרס בנימוקיהם כי "עבודותיו המקוריות והייחודיות של יורטנר עיצבו תחומים רבים בכימיה הפיזיקלית ואת דפוסי המחשבה בתחומי הרלקסציה המולקולרית, תהליכי מעבר האלקטרון, הכימיה הפוטו-סלקטיבית והכימיה של צברים מולקולריים".
בנובמבר 2009 הוקמה על שמו קתדרה לכימיה באוניברסיטת תל אביב.
יורטנר נשוי לד"ר רות יורטנר, רופאה קרדיולוגית (כעת בגמלאות), ולהם בן ובת: רוני ואיריס.
משה פוליאקוב
משה (מוסטה) פוליאקוב (1910 – 3 במרץ 1975) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי, ממייסדי קבוצת הפועל תל אביב והקפטן הראשון של המועדון, ואחד המאמנים המעוטרים ביותר בכדורגל הישראלי.
ביוגרפיה
פוליאקוב נולד בשנת 1910 באימפריה הרוסית ועלה לארץ ישראל ב-1922 עם משפחתו. בהיותו בגיל 14 בלבד, ב-1924 היה ממקימי קבוצת הכדורגל התל אביבית "קבוצת אלנבי", ביחד עם אחיו, שלמה פוליאקוב. קבוצה זו איחדה כוחות עם קבוצת הפועל תל אביב ב-1927, ופוליאקוב היה הקפטן הראשון של הקבוצה המאוחדת. שיחק בקבוצה בתור בלם ביחד עם אחיו, ולזכותו 42 הופעות ו-5 שערים במשחקים המתועדים. ב-1928 זכה עם הפועל תל אביב בגביע הראשון של ארץ ישראל, גביע העם.
ב-1934 פרש פוליאקוב ממשחק פעיל והחל לאמן את הפועל תל אביב. תחת הדרכתו זכתה הקבוצה בחמש אליפויות וארבע גביעי ארץ ישראל תוך שהיא משלימה 2 דאבלים. פוליאקוב אימן את "נבחרת הפועל" במסעה לארצות הברית ב-1947, ואת "נבחרת צה"ל" בסיור בקפריסין ב-1952. בשנים לאחר מכן אימן את הפועל פתח תקווה, הפועל כפר סבא, הפועל ירושלים והפועל חולון.
במקביל לקריירת הכדורגל, עבד פוליאקוב במחלקת המדידות של מע"צ החל מ-1929.
קרול בארץ
קרול אן בארץ (באנגלית: Carol Ann Bartz; נולדה ב-29 באוגוסט 1948) היא מנהלת אמריקאית, שהייתה נשיאה ומנכ"ל של חברת שירותי האינטרנט Yahoo!. לפני כן היא כיהנה כיושב ראש, נשיא ומנכ"ל חברת של אוטוסדסק, היצרנית הגדולה בעולם של מוצרים לתכנון בעזרת מחשב.
חייה
בארץ גם קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מהמכון הטכנולוגי של ניו ג'רזי בשנת 2002, תואר דוקטור לשם כבוד מהמכון הפוליטכני של ווסטר ותואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ויליאם וודס.
ב-1976, החלה בארץ לעבוד בקונצרן 3M, אולם אחרי שביקשה לעבור למטה החברה נענתה בשלילה, נאמר לה ש"נשים לא עושות את העבודה הזאת". בארץ עזבה לתעשיית המחשבים, ומילאה תפקידים ב-Digital Equipment Corporation ובסאן מיקרוסיסטמס.
היא התמנתה למנכ"ל אוטודסט ב-1992. לפי המתואר בכתב העת פורבס, בארץ "שינתה את אוטודסק מיצרנית נטולת תכלית של חומרת פי. סי. למובילה בתכנון חומרה תומכת מחשב."
בינואר 2009 התמנתה למנכ"ל יאהו!. ב-6 בספטמבר 2011 פוטרה מתפקידה ובמקומה התמנה טים מורס.
וודז'יסלאב שלונסקי
וודז'יסלאב שלונסקי (בפולנית: Wodzisław Śląski) היא עיר בדרום פולין הנמצאת בפרובינציית שלזיה באזור גאוגרפי המכונה שלזיה עלית. היא מונה כ-50,000 תושבים (עדכני לשנת 2021) ומהווה בירת מחוז וודז'יסלאב. הייתה בעבר חלק מפרובינציית קטוביץ (בחלוקה בין השנים 1975–1998). היא גובלת בצ'כיה ושוכנת 290 ק"מ דרומית לבירה ורשה ו-100 ק"מ מערבית לעיר קרקוב.
סוף ימי הביניים
שם העיר מקורו בשמו של הדוכס הפולני ולדיסלאב אופולה (Władysław Opolski), אשר הקים את העיר ומימן את המנזר בוודז'יסלאב בשנת 1257. לעיר מקורות קדומים יותר כבר מהמאה ה-10 ומהמאה ה-11, כאשר באותן תקופות ישבו באזורה שלושה יישובים סלאבים שהתמזגו לעיר אחת. בתחילה התיישבותה היגרו לעיר מתיישבים גרמנים רבים ממזרח אירופה. כמו יישובים רבים בפולין קיבלה העיר את זכויות מגדבורג קצת לפני שנת 1257 (התאריך המדויק אינו ידוע) והפכה חלק ממלכת פולין. בשנת 1327 יחד עם כל שלזיה הפכה לרכושו של כובש הכתר הבוהמי. העיר המשיכה לגדול ולהתפתח והפכה למרכז מסחרי גדול באזורה. במאה ה-15, חברי התנועה ההוסיטית החריבו את העיר. בשנת 1526 הכריזו הבוהמים על העיר שהיא תחת סמכותה של בית המלוכה בית הבסבורג האוסטרי.
תחילת העידן המודרני
במאה ה-16 ובמאה ה-17, בזמן מלחמת 30 השנים הייתה העיר חלק מאימפריית הבסבורג. לאחר מלחמת 30 השנים העיר נחרבה. בשנת 1740, בתחילת המלחמות השלזיות בין פרוסיה לאוסטריה על השליטה בשלזיה, וודז'יסלאב סופחה לפרוסיה ועם סיום הקרבות בשנת 1963 אוסטריה הכירה בכך גם כן. כריית פחם הפכה להיות חלק חשוב מכלכלת וודז'יסלאב בתחילת המאה ה-19.
המאה ה-20
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918, שטח שלזיה חולק בין הרפובליקה הפולנית השנייה ולבין גרמניה ואזור שלזיה עלית. בפעם הראשונה מאז שנת 1526 שבה העיר לשליטה פולנית, תחת מחוז שלזיה.
ערב מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-2,400 יהודים, מתוך כ-6,890 תושבים. עם כיבוש העיר בידי הגרמנים, התעללו אלו ביהודיה בפומבי, ולקחו אותם לעבודות כפייה, וביוני 1940 ריכזו אותם בגטו, בו שוכנו גם יהודים רבים מיישובי הסביבה. ב-20 בספטמבר 1942, ערב יום כיפור, שולחו רוב יהודי הגטו למחנה ההשמדה טרבלינקה. בנובמבר 1942 חוסל הגטו בעיר, ובתיו נשרפו.
עם סיום מלחמת העולם השנייה העיר חזרה לשליטה גרמנית כחלק מהשטחים שכבשה גרמניה מפולין. ב-22 בינואר 1945, הסתיימה צעדת המוות של יהודים מרשת מחנות הריכוז וההשמדה אושוויץ-בירקנאו, הרחוקה כ-56 ק"מ מהעיר וודז'יסלאב שלזיה. במסגרת הצעדה נהרגו כ-15,000 אסירים. משם הועברו ברכבות משא למחנות שונים (גרוס-רוזן, בוכנוואלד, דכאו ומאוטהאוזן). במרץ 1945, הצבא הסובייטי הגיע לקרבת לעיר. 80% מהעיר נחרב במהלך המלחמה. ב-26 במרץ 1945 שבה העיר להיות תחת חסות פולין.
חינוך וספורט
מוסדות חינוך:
מוסדות ספורט:
ייצוג של אלגברה
בתורת החוגים, ייצוג של אלגברה באמצעות יוצרים ויחסים היא דרך הגדרה של אלגברה. ייצוג של אלגברה כולל קבוצת יוצרים מובחנת וקבוצת יוצרים לאידיאל היחסים שלהם, כלומר לגרעין של ההטלה מן האלגברה החופשית המוגדרת באמצעות היוצרים המובחנים.
הגדרות
בקטגוריה של אלגברות קומוטטיביות ניתן לחזור על אותה בנייה, כאשר את מקום האלגברה החופשית ממלאת האלגברה הקומוטטיבית החופשית.
אומרים כי אלגברה היא מוצגת סופית אם קיים לה מספר סופי של יוצרים, כך שהגרעין של ההטלה שתוארה לעיל הוא אידיאל נוצר סופית. זוהי אמנם תכונה של האלגברה עצמה, שאינה תלויה בייצוג: אם לאלגברה ישנו ייצוג סופי אחד, אזי אוסף היחסים בין כל אוסף סופי של יוצרים שלה, הוא נוצר סופית. יתרה מזאת, הגרעין של כל אפימורפיזם מאלגברה נוצרת סופית (כלשהי) על אלגברה מוצגת סופית הוא אידיאל נוצר סופית.
במקרה שבו ניתן להציג את האלגברה עם מספר שווה של יוצרים ושל יחסים, אומרים כי האלגברה מוצגת מאוזנת.
לאלגברה החופשית דירוג לפי המעלה הכוללת, ואומרים כי היחסים הומוגניים אם המונומים בכל אחד מהם שווי-דרגה. במקרה כזה האלגברה המתקבלת היא אלגברה מדורגת.
באלגברה לא-קומוטטיבית
כל אלגברה עם זהויות שהיא נתרית ונוצרת סופית, גם מוצגת סופית. עם זאת, קיימות אלגברות עם זהויות נוצרות סופית, שאינן מוצגות סופית; ואלגברות נתריות נוצרות סופית שאינן מוצגות סופית. כל אלגברה מדורגת (עם דירוג סוף-ממדי) נתרית היא מוצגת סופית. תמונה הומומורפית של אלגברה מוצגת סופית נתרית מוצגת סופית אף היא.
לפי אי-שוויון גולוד-שפרביץ', אלגברה מדורגת המוגדרת באמצעות n יוצרים ופחות מ- יחסים הומוגניים היא אינסוף-ממדית (כמרחב וקטורי מעל שדה הבסיס).
אלגברה המוגדרת באמצעות יחסים מונומיאליים, כלומר יחסים שהם מילים ביוצרים של האלגברה החופשית נקראת אלגברה מונומיאלית. באלגברות כאלה יש לתכונות אלגבריות רבות פירושים נוחים יותר; כך, למשל, ניתן להכריע האם אבר שקול לאפס באלגברה באמצעות המונומים המרכיבים אותו, והאלגברה היא ראשונית אם ורק אם לכל שני מונומים u,v\neq 0 קיים מונום w כך ש-uwv\neq 0. גם חישוב ממד גלפנד-קירילוב של אלגברות כאלה נעשה פשוט וקומבינטורי יותר. לאלגברות מוצגות סופית מונומיאליות יש תיאור באמצעות אוטומט, ואלגברה מוצגת סופית מונומיאלית וראשונית היא פרימיטיבית.
אנטי-וירוס
תוכנת אַנְטִי-וִירוּס (באנגלית: Anti-Virus. על פי האקדמיה ללשון העברית: נוגד נגיפים) היא תוכנה שנועדה לאתר וירוסי מחשב ולהגן על המחשב מפני פעילותם. מערכות האנטי-וירוס הנפוצות ביותר הן מערכות המותקנות על מחשבים ושרתים, ובכך מובדלות מרכיבי אבטחת רשת כגון IPS או חומת אש. במצב אופטימלי, אנטי-וירוס יצליח לזהות ניסיון חדירה למחשב של תוכנה זדונית טרם התקנתה, ובכך למנוע את האיום והנזק. לעיתים, כאשר מצב זה לא מתאפשר, או כאשר התוכנה הזדונית הייתה קיימת על המחשב טרם התקנת האנטי-וירוס, המערכת תנסה לזהות את הווירוס בזמן פעולתו או לזהות את קיומו על המחשב על ידי חתימות שונות.
מאפיינים
מאפייני תוכנות האנטי-וירוס:
סוגי התקנות
מרבית תוכנות האנטי-וירוס מותקנות מקומית על המחשב ומתעדכנות משרתים מרכזיים כדי לחדש את מאגר הווירוסים המוכר להן. סוג אחר של תוכנות אנטי-וירוס הוא אנטי-וירוס מקוון (באנגלית: Online virus scanners) המאפשר לסרוק את המחשב דרך האינטרנט, ללא צורך בהתקנת תוכנה על המחשב המקומי. השירות המקוון ניתן בדרך כלל בחינם, ומבוצע לרוב על ידי יישומון Java או ActiveX אליו המשתמש גולש באמצעות הדפדפן. לבדיקה של קבצים בודדים, קיים אף השירות המקוון VirusTotal.com, המשווה בו-זמנית תוצאות סריקת וירוסים בין למעלה מ-46 מנועי אנטי-וירוס נפרדים (כולל של כל החברות המובילות בתחום).
היסטוריה
האנטי-וירוס הראשון שנועד להתמודד עם יותר מווירוס בודד היה AntiVir (גרסה מוקדמת של Avira AntiVir המוכר היום) שהופיע ב-1988, בטרם עידן האינטרנט תוכנות האנטי-וירוס הופצו על גבי דיסקטים והתעדכנו רק לעיתים רחוקות.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 פותח בחיפה בחברת "כרמל", אנטי-וירוס בשם Carmel Professional Anti Virus, ששולב על ידי חברת מיקרוסופט במערכת ההפעלה MS-DOS, תחת השם. כמו כן פעלה בחיפה חברת "אלישים" שייצרה תוכנת אנטי-וירוס בשם זה. חברה ישראלית נוספת שייצרה אז אנטי-וירוס הייתה BRM, שאחד ממייסדיה ובעליה היה ניר ברקת. (ראו גם הפיסקה הגנת מחשבים בערך היסטוריה של המחשוב בישראל.)
עידן האינטרנט הביא לעלייה בתפוצתם, בממדי הדבקתם ובדרכי הפצתם של הווירוסים (למשל: וירוסים שמשתמשים בפקודות מאקרו של תוכנות מחבילת מיקרוסופט אופיס). יצרניות תוכנות האנטי-וירוס נאלצו להיערך בהתאם והחלו להוציא גרסאות חדשות בקצב מהיר בהרבה והחלו לעדכן את מסד הנתונים של התוכנות דרך האינטרנט.
ארגז חול
ארגז חול (SandBox) הוא מערכת אמולציה בה מנתח האנטי-וירוס קובץ או תהליך במחשב באזור הסגר בזיכרון.
כאשר הווירוס נמצא באזור ההסגר, הוא אינו יכול להזיק וניתן לבדוק מה יהיו תוצאות הפעלתו. ניתוח התהליך בתוך ארגז החול כולל בדיקת הקוד של התהליך, בדיקת חתימת הקובץ ובדיקה גנרית של אותו תהליך. אם התהליך לא מסומן כווירוס, האנטי-וירוס משחרר אותו מארגז החול ומאפשר לו לבצע את פעילויותיו; אם הקובץ מתגלה כווירוס, האנטי-וירוס חוסם אותו ומודיע למשתמש על כך.
חתימת הקובץ
חתימה (קובץ מחשב) היא ערך נומרי ייחודי שהוא פונקציה של הווירוס בהתאם לסוג מנוע הסריקה. החתימה יכולה להיות חתימה סטטית שהיא בעצם ערך גיבוב של פיסת קוד ייחודית לווירוס או חתימה מבוססת התנהגות, דהיינו אם תוכנה מנסה לבצע פעולות כלשהן המוגדרות על ידי האנטי-וירוס כחשודות, עליו לעצור את פעולתה ולהודיע למשתמש. בדומה לטביעת אצבע אצל בני אדם, כך גם חתימת הקובץ ייחודית לקובץ מסוים ברמת ודאות גבוהה. מעבדות חברות האנטי-וירוסים חוקרות וירוסים חדשים על מנת למצוא את החתימה שלהם. את תוצאות הניתוח הן מעבירות למסד נתונים הנמצא בשרת מרכזי. במקביל, נשלחת הודעה לתוכנת האנטי-וירוס שעדכון לתוכנה זמין. תוכנת האנטי-וירוס שמותקנת על המחשב מורידה את קובץ העדכון שכולל את החתימות שהחוקרים הצליחו להוציא מהווירוסים החדשים שהתגלו ומתקינה אותו. באופן זה יכול האנטי-וירוס לבדוק קבצים הנכנסים למחשב על ידי השוואת חתימותיהם לחתימות המוכרות לו.
בדיקה גנרית (היוריסטית)
האנטי-וירוס מנתח את התנהגותם של התהליכים הרצים במחשב באמצעות כללי חשיבה והיסק עמומים המכונים "היוריסטיקות" (בניגוד לניתוח על-סמך רשימת חתימות וירוסים ידועה מראש), כדי לקבוע האם תוכנה מסוימת היא וירוס או לא. אלגוריתם זה עוקב אחרי תהליכים וקבצים שפועלים במחשב ומנתח את התנהגותם. הוא כולל מעקב אחר פעילות התהליך, בדיקת ניסיונות גישה של התהליך לתהליכים אחרים גישה למשאבים וכיוצא בזה.
וירוסים נוהגים להכניס את עצמם לערכים מסוימים בקובצי מערכת חשובים (על מנת להקל על הישרדות הווירוס במחשב והפצתו למחשבים אחרים). כשתהליך מסוים מתחיל לשנות קובץ מערכת, האנטי-וירוס מנטר את התנהגותו בקפידה. ערכים מסוימים בקובצי מערכת שווירוסים משתמשים בהם הם ערכים שגם תוכנות שאינן וירוסים משתמשות בהם. כשתוכנה משתמשת בערך שגם וירוסים משתמשים בו, האנטי-וירוס לא תמיד יחשוד בתוכנה, אלא רק לאחר שיהיו לו די אינדיקציות.
חברות אנטי-וירוס
נכון לשנת 2011 קיימות מספר חברות אנטי-וירוס מובילות בשוק:
אנטי-וירוס מובנה במערכת ההפעלה
במערכות ההפעלה DOS המאוחרות ו-Windows המוקדמות שולב אנטי-וירוס. לאחר מכן חדלה חברת מיקרוסופט לשלב אנטי-וירוס במערכות ההפעלה והיה צורך להתקינן בנפרד. החל מ-2012 ניתן למצוא תכנות הגנה המגיעות יחד עם מערכת ההפעלה.
גרסת ההתנסות של חלונות 8 כוללת בתוכה גרסה מורחבת של Windows Defender המכילה את הפונקציונליות של Microsoft Security Essentials ובכך מאפשרת הגנה בסיסית מובנית ללא צורך בתכנה נוספת. ניתן עדיין להתקין תוכנת הגנה אחרת שתנטרל את התכנה המובנית.
גרסה 10.8 של מערכת OS X מבית אפל כוללת בתוכה את Gatekeeper - תוכנת הגנה מובנית לראשונה במערכת זו.
אוניברסיטת רוקפלר
אוניברסיטת רוקפלר (באנגלית: Rockefeller University) היא אוניברסיטה פרטית המתמקדת בעיקר במחקר בסיסי בביו-רפואה. היא ממוקמת בין הרחובות ה-63 ל-68 לאורך באפר איסט סייד של מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק, ארצות הברית. החל משנת 2016, נשיא האוניברסיטה הוא.
היסטוריה
מכון רוקפלר למחקר רפואי (Rockefeller Institute for Medical Research), כפי שכונתה האוניברסיטה בתחילה, נוסד בשנת 1901 בידי הנדבן ואיל הנפט ג'ון ד. רוקפלר, שלפני כן הקים את אוניברסיטת שיקגו ב-1889. משפחת רוקפלר שמרה על קשרים חזקים עם המוסד לאורך ההיסטוריה שלו - דייוויד רוקפלר, לשם דוגמה, כיהן עד פטירתו במרץ 2017 כיושב ראש של כבוד וכנאמן לכל חייו. המוסד שינה את שמו ונקרא אוניברסיטת רוקפלר ב-1965, לאחר שהרחיב את פעילותו וכלל בנוסף למחקר גם הוראה.
מנהלו הראשון של המכון, שהתמנה לתפקיד ב-1901, היה. ז'אק לב הוזמן לעבוד במכון בשנת 1910. נפתחה עבורו מחלקה לביולוגיה ניסויית, והוא ניהל אותה במשך כל תקופת עבודתו.
ארגון אקדמי
האוניברסיטה כוללת, נכון ל-2020, 80 מעבדות מחקר, כמה מאות סטודנטים לתואר שני ותואר שלישי וכ-1,050 אנשי צוות הכוללים; קלינאים, טכנאים, צוות אדמיניסטרטיבי ותמיכה. כדי לטפח אווירה בין-תחומית בין המעבדות שלה, חברי הסגל מקובצים לאחד או יותר מתוך עשרה תחומי מחקר:
פרס פרל מייסטר גרינגרד
בשנת 2004 החלה האוניברסיטה לחלק למדעניות ביולוגיות - רופאות, פרס מיוחד, כעידוד לנשים מדעניות. הקרן העיקרית לכספי הפרס נתרמה על ידי חבר סגל האוניברסיטה וזוכה פרס נובל לשנת 2000 פול גרינגרד, אשר הקים אותה בעיקר מכספי פרס נובל בו זכה. הקרן קרויה על שם אמו, אותה הוא לא זכה להכיר ואשר יהדותה, כמו גם יהדותו שלו, הוסתרו ממנו בצעירותו. חלק ממקבלות הפרס קיבלו לאחר מכן גם את פרס נובל.
פרס לואיס תומאס
הוא פרס בינלאומי לכתיבה על מדע המכבד את האנשים המגשרים בין עולמות המדע ומדעי הרוח. הפרס שנקרא על שם המקבל הראשון שלו,, הוא פרס שנתי המוענק על ידי האוניברסיטת למדענים או רופאים הנחשבים כמי שהשיגו הישג ספרותי משמעותי; הוא מכיר ב"מדענים כמשוררים". הפרס נקרא במקור "פרס לואיס תומאס למדען כמשורר" והוענק לראשונה בשנת 1993.
Dk4
dk4 הוא ערוץ טלוויזיה דני הנמצא בבעלות Tritel. הערוץ הושק ב-1994 כערוץ טלוויזיה אינטלקטואלי. הוא זכה לתשומת לב מצד מספר פוליטיקאים, היות שהוא העביר את דיוני הפולקטינג בשידורים חיים.
בין השנים 2004–2006 לערוץ היה ערוץ אח שנקרא 4Sport אבל בגלל תחרות עזה מול אחרים הוא נסגר.
היום הערוץ משדר סרטים דניים משנות ה-30 וה-40, לצד שידורי כדורסל ותוכניות קמפינג. ל-60% מהדנים יש גישה לשידורי הערוץ.
מנהל הערוץ כיום הוא טורבן לונד, שר הבריאות לשעבר של דנמרק.
היסטוריה
הערוץ הוקם ועלה לאוויר ב-1 בדצמבר 1994 בידי סטיג הולבל הסנר והנס יורגן יונקר ומאז הערוץ משדר 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע. כיום הערוץ נמצא בבעלות Tritel.
הערוץ חתם על הסכם עם הפדרציה הדנית לכדורסל בתמורה לזכויות השידור של הליגה הדנית בכדורסל - הרבאסקט.
בסתיו 2004 dk4 השיק ערוץ אח - 4Sport ששידר תוכניות ספורט כל יום בשעות 6.00-00.00. עם זאת, בשל התחרות העזה מצד ערוצים אחרים, הערוץ לא קיבל זמן שידור ברשת הכבלים TDC (כיום YouSee) וב-1 באפריל 2006 תמו שידורי הערוץ, כאשר חלק מהתוכניות עברו לערוץ dk4.
תוכניות
לערוץ שורה של תוכניות נישה בנושאי מוזיקה והיסטוריה. בעבר שודרו בערוץ ענפי ספורט כמו כדורסל, ספורט מוטורי ועוד. אולם כיום הערוץ משדר רק ריקודים כענף ספורט.
רובין מורגן
רובין מורגן (באנגלית: Robin Morgan; נולדה ב-29 בינואר 1949) הייתה שחקנית-ילדה שהייתה בבגרותה לפעילה פמיניסטית רדיקלית אמריקאית, סופרת, משוררת ועורכת של "Sisterhood is Powerful" ושל "Ms. Magazine".
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 היא השתתפה בתנועות זכויות אזרח ואנטי-מלחמה. בשלהי שנות ה-60 היא הייתה מייסדת שותפה של ארגונים פמיניסטיים כמו נשים רדיקליות בניו יורק ("New York Radical Women") ו-"W.I.T.C.H". היא גם ייסדה את "Women's Media Center".
ילדה כוכבת
מורגן נולדה בלייק וורת שבפלורידה וגדלה בעיר מאונט ורנון שבניו יורק. היא החלה את הקריירה שלה כילדה כוכבת בגיל שנתיים, כשאימה ודודתה קידמו אותה כילדה דוגמנית. בגיל ארבע הייתה לה תוכנית רדיו משלה, "Little Robin Morgan". תפקידה החשוב ביותר היה בהיותה בת תשע, שהיא החלה לשחק את תפקידה של דאגמר האנסן הצעירה בסדרת הטלוויזיה "Mama", בה כיכבה פגי ווד. לאחר שהתוכנית הגיעה לסיומה ב-1956, סבלה מורגן מהלחץ הנפשי המתלווה לתהילה וגמרה אומר בדעתה להיהפך למשוררת, בהעדיפה זאת על פני היותה שחקנית. היא נאבקה באימה שניסתה לדחוף אותה להמשיך בקריירת המשחק, למדה באוניברסיטת קולומביה ולאחר תום לימודיה החלה לעבוד כפרילאנסרית בתור סוכנת ועורכת ספרותית בעיר ניו יורק.
פעילותה וכתיבתה
בשנות ה-60 המאוחרות הייתה מורגן פעילה במפלגת הנוער הבינלאומית ביחד עם אבי הופמן ופול קראסנר. ב-1968 היא הצטרפה להפגנות לשחרר את ואלרי סולאנס, במחאה על עונש המאסר בן שלוש השנים שהוטל על סולאנס בשל ניסיון ההתנקשות הכושל באנדי וורהול. מורגן הייתה מייסדת שותפה של "New York Radical Women" וסייעה לארגון פעולות המחאה כנגד תחרות "מיס אמריקה" בספטמבר 1968.
לאחר מכן, ב-1968, היא סייעה להקים את "W.I.T.C.H", שהייתה קבוצה פמיניסטית רדיקלית אשר השתמשה בתיאטרון רחוב ציבורי המכונה "hexes" או "zaps" (קסמים) על מנת להפנות תשומת לב לנושא של אפליית נשים בחברה. בדצמבר 1968 ביימו מורגן ונשים נוספות "hex" (כישוף) כנגד "House Unamerican Activities Committee" וכן כנגד "Chicago Eight"; על מנת להציג את דיוקן של התנועה כנגד פעולות האנטי-מלחמתית כפרויקט מחמד של קומץ גברים "כוכבים".
כמו פמיניסטיות רבות אחרות, התנתקה מורגן ממה שניתן לתאר כ"שמאל גברי", והסבירה את היפרדותה במאמרה ב-1970 "Goodbye to All That" בגיליון הראשון של כתב העת "Rat". באותה שנה היא ערכה את אחת מהאנתולוגיות הראשונות של הכתיבה הפמיניסטית הרדיקלית "Sisterhood is Powerful". הייתה בין המנהיגות והמובילות של קו אנטי-טרנסג'נדרי קיצוני בראשית שנות השבעים. נשאה נאום שטנה בכנס הפמיניסטי-לסבי של החוף המערבי כנגד הזמרת הטרנסג'נדרית הלסבית בת' אליוט. הייתה בין האחראיות לשבר בין התנועה הלסבית הרדיקלית לתנועה הטרנסג'נדרית.
רובין מורגן חיה בעיר ניו יורק. בנה (עם בעלה לשעבר קנת פיצ'פורד) הוא המוזיקאי ואמן ההקלטות בלייק מורגן.
חינוך גופני
חינוך גופני היא פעילות חינוך שמטרתה עידוד הפעילות הגופנית. במסגרת מערכת החינוך נעשית פעילות של חינוך גופני מגן הילדים ועד לאוניברסיטה. במסגרתה עוסקים התלמידים בספורט ובהתעמלות, ונבחנת יכולתם בתחומים אלה. בשיעור חינוך גופני ניתן ללמוד ולהתאמן במספר תחומי ספורט שונים, החל ממשחקי כדור ועד התעמלות אירובית, קפיצה לרוחק וריצה. לעיתים (ובמיוחד בבתי ספר דתיים) מתקיימת בשיעורי חינוך גופני הפרדה בין בנות לבנים.
בנוסף לפעילות הגופנית, כלולים לעיתים בתוכנית הלימודים במקצוע גם נושאים כגון תזונה נכונה ואנטומיה בסיסית. השיעורים העיוניים אינם מקובלים בכל בתי הספר.
במדינת ישראל
במערכת החינוך הממלכתית, לפי חוזר מנכ"ל, על מנהל בית הספר להקפיד על מתן שני שיעורי חינוך גופני באורך 45 דקות לשיעור בשבוע לכל תלמיד. למרות שכמות שעות לימוד החובה בכלל המקצועות גדולה מהממוצע ב-OECD, כמויות שיעורי החנ"ג בחינוך היסודי- 57 שעות בשנה, ובחטיבת הביניים- 55 שעות בשנה, נמוכות מכמות החנ"ג הממוצעת- 65 שעות שנתיות ביסודי ו66 בחטיבת הביניים במדינות ה-OECD. בחינוך היסודי הגרמני הילדים מקבלים 80 שעות חנ"ג בשנה ובצרפת 108 שעות. יחד עם זאת, בשתי המדינות כמות שעות חינוך החובה ביסודי בכלל המקצועות נמוכה מכמות זו בישראל.
לפי מחקר ארגון הבריאות העולמי מ 2013, אחוז הילדים בישראל בני 11, 13 ו15 שדיווחו שהם מבצעים לפחות שעת פעילות גופנית יומית בעצימות בינונית או גבוהה הוא בין הנמוכים באירופה לבני 11 ו 13 והנמוך ביותר לבני 15. מיעוט שיעורי החנ"ג בישראל תורם לחוסר פעילות גופנית בקרב תלמידי מערכת החינוך. יו"ר האגודה הישראלית לסוכרת, פרופסור ארדון רובינשטיין, ביקש משר החינוך ושרת הבריאות ב 2013 להכפיל את שעות החנ"ג השבועיות בבתי הספר.
בישראל חובה על התלמיד לקבל ציון "עובר" במקצוע זה בהיקף של 2 יחידות-לימוד כדי לקבל תעודת בגרות (לא תקף לגבי אקסטרניים שאינם מחויבים במקצוע זה כלל כדי לקבל בגרות).
לרוב, בפי התלמידים נקרא השיעור בפשטות "ספורט", "חנ"ג" (ראשי תיבות של "חינוך גופני") או "התעמלות".
בחינוך הממלכתי הלימודים מתקיימים במסגרת הכיתה המלאה בקרב כיתות א'-ו', ומתבצעת הפרדה בין בנים לבנות בכיתות ז'-י"ב (חט"ב ותיכון)
ג'ון לוק
הרופא והוגה הדעות הבריטי ג'ון לוק (1704-1632) הדגיש את החשיבות הרבה שבאיזון בין גוף לנפש, תוך שהוא סולל דרך חשובה לחינוך המתבסס על ההתפתחות הטבעית של הילד. לוק טען, כי אף מקצועות כפיים, כמו גננות, או נגרות, לא רק שמחזקים את המיומנות המקצועית של האדם, אלא אף תורמים רבות לבריאותו, ובמיוחד אלה המבוצעים באוויר הפתוח. ג'ון לוק הדגיש, בניגוד גמור לתפישת הכנסייה, כי "אין שעשוע בחינת עצלות, אלא פיוג החלק היגע שבגוף על ידי שינוי בעיסוק".
ז'אן-ז'אק רוסו
ממשיך תורתו של לוק ומבקיע דרך חשובה בנושא בזכות עצמו היה גדול הוגי הדעות של המאה ה-18 – ז'אן-ז'אק רוסו (1778-1712). רוסו היה סופר, מוזיקאי, פילוסוף, פדגוג ומורה דרך צרפתי שבילה רוב ימיו בז'נבה שבשווייץ. בנוף האידאי-דתי זוהה רוסו כקלוויניסט, כלומר נמנה עם אלה שדגלו בחינוך גופני ובספורט תכליתיים, ולא הנאתיים ועינוגיים גרידא.
חדור ברצון להכשיר את האדם לקראת לידתה של תקופה חדשה פרסם רוסו ספרי חינוך, שהחשוב והמפורסם שבהם נקרא "אמיל, או על החינוך", על שם גיבור חיבורו, בשנת 1762. בספרו הציע רוסו מסגרת נוחה לחינוך הילד בחיק הטבע באמצעות דרך שיטתית להכוונת הפעילויות כדלקמן: "נצייד נא תמיד את האדם בנשק כנגד תקריות בלתי צפויות. אמיל צריך לדעת לקפוץ לרוחק ולגובה, לטפס על עצים ולדלג מעל לחומות. אעשה ממנה בן-תחרות לאיל במרוצתו, יותר מאשר רקדן באופרה" – כך כתב בחיבורו המפורסם.
בספרו "אמיל" חילק רוסו את ציר הזמן של מסכת חיי האדם למספר קטעים:
חשיבות תרומתו של רוסו לתרבות הגוף לא התקפלה במעין "סופרמרקט" של עצות ספורטיביות בדבר התרגילים הגופניים הראויים, אלא בשילוב ההתעמלות בכלל החינוך והתרבות האנושית. בכך תרם רוסו נדבך חשוב בדרך לשילוב עתידי של החינוך הגופני בבתי הספר.
יוהאן היינריך פסטלוצי
בהשפעת משנתו של רוסו הציע יוהאן היינריך פסטלוצי (1827-1746), מחנך ומבקר חברתי שווייצרי, את התורה הספורטיבית בסימן החינוך הטבעי, מה שהפכה אחר-כך ל"התעמלות החופשית", שכללה תרגילים מכינים לחיזוק השרירים ולהגמשת המפרקים.
פסטלוצי הושפע עמוקות מהמצב העגום ששרר בזמנו במפעלים ובבתי החרושת (שעות עבודה רבות, תנאי תברואה גרועים ובעיקר עבודת/עבדות ילדים). המצב יתוקן לדעתו אם תינתן תשומת לב מספקת לחינוך הגופני החל מבתי הספר. "נקודת המוצא ויסודות הגימנסטיקה" – כך טען – "מצויים בגופו של הילד עצמו, והם טמונים בתנועת הפרקים וביכולת לבצעם כרצונו".
הפיתוח הגופני חשוב, לדעתו של פסטלוצי, כמקדם את בריאות הגוף, כשומר על תוחלת החיים, מונע מחלות, מעניק אומץ לב ועוד. בהדגישו כי עצם מטרת הגימנסטיקה היא "להחזיר את גופו של הילד לידי אחדות ותיאום עם רוחו ולבו", יצא פסטלוצי חוצץ כנגד הדעות הקדומות שרווחו בין הבריות כי "הגימנסטיקה טובה לחזקים ובעלי גוף חלוש לא יצלחו בה, ואפילו עלולים להינזק ממנה". ההפך הוא הנכון, כך טען והוסיף: "לא זו בלבד שהתרגילים עומדים ביחס ישיר לכוחו של כל אחד ואחד, אלא שניתן להמציא תרגילים, ואכן כאלה הומצאו, עבור אלה הסובלים ממיחושים מסוימים".
במקביל לקו זה מתח פסטלוצי ביקורת כנגד אלה המבקשים לפתח ולטפח את היכולות הטכניות של האדם ושאינן תואמות את טבע האדם. כדי להפוך את החניך, המתעמל, לרקדן מזה ולסייף מזה, יש ליצור מערכת מורכבת של אימונים, הרבה מעבר להיבטים הטכניים, ולהתחשב במישור האישי של כל מתעמל ומתעמל.
פסטלוצי כתב גם בנושאי חינוך אחרים. יצא כנגד השינון והמשמעת הקפדנית שהו נהוגים בבתי הספר בתקופתו.
מינהל הביון הצבאי (צרפת)
מינהל הביון הצבאי (בצרפתית: Direction du renseignement Militaire, בראשי תיבות DRM) הוא גוף של ממשלת צרפת, הפועל כסוכנות הביון ומשימתו לאסוף ולרכז את תחום המודיעין הצבאי עבור הכוחות המזוינים. הגוף נוצר בשנת 1992 והוא מקביל לגופים כמו DIA (ארצות הברית), DI (הממלכה המאוחדת), או GRU (רוסיה).
ה-DRM מדווח ישירות לרמטכ"ל ולנשיא צרפת, המתפקד כמפקד העליון של צבא צרפת. ה-DRM מהווה חלק מקהילת המודיעין הצרפתית.
דיווחי תנועה
דיווח תנועה משמשים להפצת מידע על מצב נתיבי התנועה (כבישים, רחובות וצירי תנועה נוספים) וכוללים מידע כגון עומסי תנועה, תאונות, מעקפים לכבישים סגורים וכדומה. עד לתחילת המאה ה-21 הדיווחים רוכזו בעיקר בתחנות רדיו וטלוויזיה ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-21 הוחל בהפצת דיווחי תנועה גם באמצעות אתרי אינטרנט ייעודיים הזמינים גם לגולשים במחשבים ביתיים וגם לטלפונים חכמים. דיווחי התנועה נועדו לעזור לנהגים למצוא את הדרך האופטימלית כדי להגיע ליעדם - היינו מציאת נתיבים חלופיים לנתיבים עמוסים או סגורים - או לפחות לדעת את זמני הנסיעה הצפויים להם.
קישורים חיצוניים
אתרים חינמיים בישראל
Bridge over Troubled Dreams
Bridge over Troubled Dreams (בעברית: גשר על חלומות בעייתיים) הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת האוסטרלית דלתא גודרם. האלבום יצא לאור ב-14 במאי 2021, על ידי חברת התקליטים "סוני מיוזיק אוסטרליה". מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים.
מראת השמים
מראת השמים (באנגלית: Sky Mirror) הוא פסל של הפסל ההודי-בריטי היהודי אניש קאפור הניצב בנוטינגהאם ובמנהטן שבניו יורק.
הפסל בנוטינגהאם
הפסל יוצר בפינלנד צורתו מראה קעורה בקוטר שישה מטרים העשויה פלדת אל חלד משויפת. הפסל שוקל כ-10 טונות. המראה מוצבת בזווית ופונה לעבר השמים, וכך משקפת את מראה השמים.
יהדות הפיליפינים
בפיליפינים יש קהילה יהודית קטנה המונה כמאתיים משפחות. מוצאן של המשפחות הוא מארצות הברית, בריטניה, קנדה, צרפת, ארגנטינה וגם מישראל. רובם אנשי עסקים אשר בחרו לגור בבירת האי מנילה מסיבות עסקיות, ומעטים מיהודי האי הם בני משפחות מדורות קודמים של האנוסים ואף ניצולי השואה.
הברית המשולשת (1717)
הברית המשולשת הייתה הסכם בין הרפובליקה ההולנדית, צרפת וממלכת בריטניה הגדולה נגד ספרד, שניסתה לשמר את הסכם אוטרכט משנת 1713. שלוש המדינות היו מודאגות מכך שספרד תהפוך למעצמת-על באירופה. כתוצאה מכך התקיימה מיליטריזציה שגרמה לאבידות אזרחיות רבות. הברית הפכה למרובעת עם הצטרפות קיסר האימפריה הרומית הקדושה, קרל השישי.
יהדות הפיליפינים
היסטוריה
תחילת ההתיישבות של היהודים באיים מצוי ברישום משנת 1593. "האחים חורתה ודומינגן רודריגז" ממנילה, נשפטו על ידי האינקוויזיציה במקסיקו, שהאיים היו בתחום שיפוטה. אשמתם הייתה כי הם "שומרים אדוקים של חוקי משה". הם נידונו למאסר עולם.