cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קומפלקס הפארקים הלאומיים W-ארלי-פנג'ארי
חלקו הניז'רי של הפארק הלאומי W הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1996. ב-2017 ההכרזה הורחבה גם לפארק הלאומי ארלי בבורקינה פאסו והפארק הלאומי פנג'ארי בבנין, כך שהאתר כולל מאז את כל המכלול.
עולם החי
עולם החי כולל תת-מין נדיר של האריה - אריה סנגלי; פיל סוואנה אפריקני, נמר, היפופוטם, תאו אפריקני, חזיר יבלות מצוי, אנטילופת סוס קצרת-קרן, בובאל מערבי, זאב טלוא וברדלס.
חברת דרום אפריקה הבריטית
חברת דרום אפריקה הבריטית (באנגלית: British South Africa Company או בקיצור BSA או BSAC או BSACo) הייתה חברה פרטית קולוניאלית, אשר פעלה בחסות האימפריה הבריטית בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. החברה הוקמה באוקטובר 1889 בהתאם לדגם של חברת הודו המזרחית הבריטית, ומטרתה הייתה לנצל את עושרם של חבלי הארץ הריקים משלטון ממשי אשר השתרעו במרכז אפריקה הדרומית, חבלי ארץ אשר יכונו לימים רודזיה.
היסטוריה
בצד מה שתואר לא פעם כהצלחותיה היה ביסוס שליטה בריטית ברודזיה תחת צ'ארטר מלכותי מקומי בחסות החברה, ופירוק הרפובליקות האפריקאנריות אשר סופחו לבסוף לאחר מלחמת הבורים השנייה לידי ישות בריטית דרום אפריקאית מאוחדת. בנוסף, לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם הפיכתה מזרח אפריקה הגרמנית למנדט בריטי, התממש נדבך מרכזי משאיפותיה של החברה - יצירת רצף טריטוריאלי בריטי לאורכה של אפריקה. למרות נקודות חיוביות אלו, בסופו של דבר נראה שמייסדי החברה התאכזבו ממה שנתפס לא פעם במערב ככישלונה. הניסיונות להפיק ברודזיה כמויות מינרלים משמעותיות אשר יפיקו רווח כלכלי נאה נכשלו. בנוסף, לא הצליחה החברה להביא את בריטניה לדחוק את רגליה של פורטוגל ממוזמביק, וגם ניסיון מאוחר לנצל את משאבי הטבע בדרום מזרח אגן נהר הקונגו נכשל, עקב השתלטות האימפריה הבלגית על המקום תחת מדינת קונגו החופשית.
השליטה של חברת דרום אפריקה הבריטית ברודזיה, תביעת החותם הבולטת העיקרית שלה, הגיעה לקיצה בשנים 1923 ו-1924. בשנים אלו הקימה ממשלת בריטניה באזור את המושבה רודזיה הדרומית ואת הפרוטקטורט רודזיה הצפונית. בשנים שלאחר תום שליטת החברה באפריקה, היא המשיכה לשחק תפקיד חשוב בעסקי תעשיית הכרייה ברודזיה הצפונית, שם פעילותה הגיעה לשיא בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. ערב פירוק רודזיה הצפוניות בשנת 1964 והקמתה של זמביה העצמאית, כאשר היא מאוימת בהלאמה של עסקיה על ידי הממשלה החדשה, החברה מכרה לממשלה זאת את רוב עסקיה. בשנת 1965, על רקע ההליך המואץ של תום הקולוניאליזם הבריטי באפריקה, פורקה החברה.
זבורטור
זבורטור (ברומנית: Zburător "מתעופף", מהפועל הרומני: a zbura "לעוף" שמקורו בלטינית וולגרית exvolare, באיטלקית svolare) הוא דמות דמונית ארוטית במיתולוגיה הרומנית, בתרגום משמעותו "מעופף". בדרך כלל הוא מתואר כצעיר יפה תואר ושחור שיער, הנכנס לבתים דרך חלונות או ארובות, ומטריף בלילות את שנתן של נערות ונשים צעירות, על ידי נשיקות ועינוגים מיניים. תואם גרסה של המושג הלטיני incubus (אינקובוס)
על מיתוס ה"זבורטור" כתב המלומד הרומני, הנסיך דימיטריה קנטמיר בספרו בלטינית "תיאור מולדובה" (Descriptio Moldaviae) (1716-1714). לדבריו, הזבורטור רוח רפאים, גבר צעיר יפה תואר הפוקד באמצע הלילה את הנערות, ובמיוחד את הנשים הנשואות לא מזמן, ומקיים איתן יחסי מין שאינם נראים על ידי איש, אף לא על ידי הבעל השוכב לצידו. עם זאת ציין קנטמיר שנמצאו בעלים שחוננו בתכונות מיוחדות שתפסו "זבארטורים" כאלה והענישו אותם.
ה"זבורטור" הוא מסוכן, יש לו כוח פיתוי עצום וגורר את קרבנו למגעי מין חסרי גבולות הגורמים למותה. לפי אחד ההסברים העממיים של התופעה ה"זבורטור" אינו אלא תוצר של געגועים או חלומות של הנערות המתבגרות עצמן ודמותו כצלם הגבר הנחשק בדמיונן, באופן נדיר ישנם סיפורים שבהם מתואר ה"זבורטור" בצורת להבה בעלת ראש גבר.
המיתוס הפך לנושא פואמה רומנטית מאת הסופר יון אליאדה רדולסקו, בשם "זבורטורול" (Sburătorul, לפי הכתיב הארכאי שבו כתב המחבר). האגדה מופיעה שוב בספרות הרומנטית המאוחרת הרומנית, בשיריו של מיכאי אמינסקו - "קלין (דפי סיפור)" ו "לוצ'אפרול" (כוכב השחר) (1884).
לפעמים בטעות היו שבלבלו את מושג ה"זבורטור" עם דמויות דרקונים מסוג זמאו.
ארקדי וולוז'
ארקדי יורייביץ' וולוז' (ברוסית: Аркадий Юрьевич Волож; נולד ב-11 בפברואר 1964) יהודי-ישראלי יליד קזחסטן הסובייטית, יזם סדרתי, מדען מחשבים, משקיע ופילנתרופ. הוא מחלוצי פיתוח התוכנות בתחום החיפוש והניווט וכן מוצרים ושירותים חכמים המופעלים על ידי למידת מכונה ובינה מלאכותית. וולוז' היה שותף מייסד של מספר חברות ובהן קומפטק, ארקדיה, אינפינט וקבוצת "יאנדקס". יאנדקס היא אחת מחברות האינטרנט הגדולות באירופה ומפעילה את מנוע החיפוש הפופולרי ביותר ברוסית. ביוני 2022 וולוז' עזב את כל תפקידיו בקבוצת יאנדקס. מאז 2015 הוא חי עם משפחתו בתל אביב.
ביוגרפיה
ארקדי וולוז' נולד ב-11 בפברואר 1964, בעיר גורייב שבקזחסטן הסובייטית (כיום אטיראו, קזחסטן) שבברית המועצות לשעבר, למשפחה יהודית-רוסית. אביו, יורי א. וולוז' (נולד ב-1938), גאולוג, מומחה בשדות הנפט של הים הכספי באזור; מאוחר יותר הפך לדוקטור למדעי הגאולוגיה והיה חוקר בכיר במכון הגאולוגי של האקדמיה הרוסית למדעים. אמו, סופיה לבובנה וולוז', מורה בבית הספר למוסיקה.
ארקדי בוגר בית הספר הרפובליקני לפיזיקה ומתמטיקה של אלמטי. הוא סיים את השכלתו במכון גובקין לנפט וגז, בתחום "מתמטיקה שימושית" ב-1986. ביצע מחקר בתחום עיבוד כמויות גדולות של נתונים מכון לבעיות שליטה (IPU), של האקדמיה הסובייטית למדעים.
ב-1989 הוא ייסד את CompTek והיה המנהל הכללי עד שנת 2000. באותה שנה הוא פתח את חברת "ארקדיה" יחד עם ארקדי בורקובסקי ויחד הם שחררו מוצר לפי סיווג של המצאות בגודל של כ-10 מגה בייט, אשר שימש לקשור פטנטים של מכוני מחקר וארגונים.
ב-1998 כיהן כראש הוועדה לגישה אלחוטית לרשתות רוסי של האיגוד לתיעוד תקשורת אלחוטית (RANS.RU). ארקדי השתתף בתהליך ההפרטה של תדרים לגישה אלחוטית. ב-1999 הוא היה אחד מאלה שהשפיעו על הלגליזציה של טלפוניית IP ברוסיה.
ב-1997 הוא עשה את הצעד הראשון לקראת הקמתה של חברת Yandex בסכום של 10 אלף דולר, כשרכש 3 שרתים עם כוננים קשיחים בעלי קיבולת של 1 ג'יגה בייט, אשר אפשר לערוך אינדקס תוכן של כלל האינטרנט ברוסיה. התוצאה של השקעות אלה הייתה כניסת Yandex לרשימת שבע האתרים הפופולריים ביותר באינטרנט ברוסיה בשנת 1999. מאז 2007 — היה ראש המחלקה לניתוח נתונים בפקולטה להיי-טק וחידושים של המכון המוסקבאי לטכנולוגיה ופיזיקה, בראשי תיבות MIPT.
משנת 2000 ועד 2022 הוא כיהן כמנכ"ל יאנדקס. ביוני 2022 הוטלו סנקציות אירופיות אישיות נגד ארקדי בעקבות מעורבות פלטפורמה יאנדקס-חדשות בפרופגדנה הממשלתית הרוסית בנושאי כיבוש אוקראינה. ישנם מחקרים רבים, אשר מעידים על כך שפלטפורמת חדשות יאנדקס שומשה לטובת השלטון פוטין. . יחד עם זאת, באוגוסט 2023 דף ויקיפדיה של ארקדי שונה מספר פעמים, כך שהיה מציג אותו כ"איש עסקים ישראלי, אשר נלד בקזחסטן", ללא שום ציון על מעורבותו בפרופגנדה הרוסית.
חייו בישראל
ב-2014, לאחר הסיפוח הרוסי של חצי האי קרים, עבר וולוז' לתל אביב, ישראל, בה הוא חי עם משפחתו. הוריו של וולוז' עברו לישראל באותה השנה גם כן. הקשר של וולוז' לישראל החל הרבה לפני כן, בין 2010 ל-2012 הוא שימש כדירקטור בחברת Face.com, חברה ישראלית לזיהוי פנים אשר נמכרה לפייסבוק ב-2012. וולוז' היה גם משקיע בחברה. בין 2015 ל-2020 הוא שימש כדירקטור בחברת Neurosteer, חברה ישראלית שהתמחתה בעיבוד גלי מוח ועיבוד ביג דאטה. בהמשך השיק וולוז' מספר שירותים בישראל ואף פתח במדינה משרדים ומרכז פיתוח. בראיון ב-2019 אמר וולוז' כי ישראל היא מדינה אטרקטיבית מאד, קודם כל בזכות ההון האנושי שלה וגם בשל מיקומה בכלכלה הגלובאלית. וולוז' גם מופיע לעיתים תכופות בכינוסים ופורומים מקצועיים במדינה.
חיים אישיים
הוא נשוי ולו שישה ילדים. מתגורר בישראל.
עונת 1978/1979 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
עונת 1978/1979 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-24 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-15 באוגוסט 1978 ותחרות הסתיימה ב-30 במאי 1979.
בתחרות השתתפו 33 קבוצות.
משחק הגמר נערך באצטדיון האולימפי, מינכן. התחרות הסתיימה בניצחון של נוטינגהאם פורסט בפעם הראשונה בתולדות המועדון. זו הייתה הפעם שלישית ברציפות שקבוצה אנגלית זוכה בגביע.
קלאודיו סולצר שזכה בתואר מלך השערים כבש חמישה שערים במשחק בודד, ו-11 בתחרות כולה.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 33 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
יהושע שלמה ארדיט
הרב יהושע שלמה ארדיט (ארדיטי) מירקאדו (ה'תקמ"ט - ה' בסיון ה'תרל"ו; 1789 - 28 במאי 1876) היה ראב"ד, פרשן תלמוד, דרשן ופוסק באזמיר ובסביבותיה.
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תקמ"ט לר' חיים נסים יעקב ארדיט, שעסק במסחר בינלאומי. ישב ולמד כל חייו, ואביו פרנס את לימודו. בחיבוריו מרבה לדון בדבריהם של חכמי דורו כגון הרב חיים בנימין פונטרימולי, מחבר ספר פתח הדביר, וזאת אף שהרב פונטרימולי וכן הרב אברהם פלאג'י היו מרצים לפניו מדבריהם ושואלים להסכמתו . נדד בכפרים ובערים הסמוכים לאזמיר כגון בורון אבאד בשנת ה'תר"ב.
הרב יהושע גרס כי עיקר מצוות זכירת עמלק היא לברר "איזה עוון בא להלחם בנו ולתקנו, כדי שנוכל לעקרו מן העולם".
נפטר בה' בסיון ה'תרל"ו בגיל 87. לרב יהושע היו ארבעה בנים הידועים לנו בנו; הבכור, הרב רפאל יעקב, ובנו הרב משה שנפטרו עוד בחייו, הרב יצחק, וכן הרב יהודה (יאודה) נכדו היה הרב שלום (בכור) ארדיט והשתדל בהוצאת ספריו.
אומר
אומר הוא דמות מקראית, בנו של אליפז ונכדם של עשו ועדה. לאומר היו ארבעה אחים: תימן, צפו, געתם וקנז  ואח חורג אחד, מפילגשו של אביו, תמנע: עמלק,  שהיה אבי העם הראשון שנלחם בעם ישראל.
ייתכן שהשם אומר מגיע מהשורש א-מ-ר, המשמש רבות לשמות פרטיים, כגון אמריה, ומשקלו של השם שווה למשקלו של השם יובב ושובל.
הפנתר הוורוד (סדרת טלוויזיה, 1993)
הפנתר הוורוד (באנגלית: Pink Panther) היא סדרת אנימציה אמריקאית בת 2 עונות ו-60 פרקים, אשר מבוססת על הזיכיון "הפנתר הוורוד". הסדרה הופקה לטלוויזיה משנת 1993 עד 1995, ושודרה במקור בסינדיקציה. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון בדיבוב עברי בשנת 1998.
בניגוד לסדרות אנימציה אחרות בכיכובו של הפנתר הוורוד, בסדרה זו הפנתר והאיש הקטן דיברו.
תקציר העלילה
כל סרטון בסדרה בעל 11 דקות ובכל פרק ישנם 2 סרטונים, בסרטונים אלה הפנתר הורוד דובב על ידי מתיו פרויר, פרויר נתן לדמותו של הפנתר מבטא אמריקאי על מנת להשפיע על הצופים הצעירים. זו הייתה הפעם הראשונה שבה הפנתר הורוד דיבר מאז הסרטונים "קרח ורוד" ו"תיבה ורודה" משנת 1965, שם הוא דובב על ידי השחקן ריץ' ליטל.
בנוסף לפנתר הוורוד, בסרטונים כיכבו דמויות נוספות ביניהן: המפקח קלוזו, הפנתר הוא העוזר שלו בתור שוטר אמריקאי. הנמלה ואוכל הנמלים אשר מדובבים על ידי ג'ון ביינר, שדיבב את הדמויות גם בסרטונים הקודמים שלהם. הכלב הסנדק ועוזריו פאג ולואי, שעוצבו מחדש לכבוד הסדרה. איש השרירים שהופיע בסרטון "בוא מהר! המים ורודים" משנת 1968, המכשפה שהופיעה בסרטון "פינק-א-רלה" משנת 1969, והאיש הקטן אשר מדבר כמו הפנתר בסרטונים, ודובב על ידי וולאס שון. כמו כן, הסדרה הציגה גם דמויות חדשות, ביניהם: רופא אליל בשם "איש הוודו", ילדה כתומת שיער בשם תלמה ואישה זקנה וחביבה בשם גברת צ'ובאלינגו ותוכי המחמד שלה ג'ולס.
יחסי הרשות הפלסטינית–טורקיה
יחסי הרשות הפלסטינית–טורקיה הם היחסים הדו-צדדיים הנוכחיים וההיסטוריים בין טורקיה ל.
הסיוע של טורקיה היווה מקור להקלה הומניטרית ברשות הפלסטינית, במיוחד מאז תחילת הסגר על רצועת עזה.
היסטוריה
למרות היחסים הקונסטרוקטיביים של טורקיה עם ישראל, הדיפלומטיה בין טורקיה לרשות הפלסטינית הייתה יחסית חזקה ומועילה, במיוחד כאשר ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן תקף את ישראל במהלך מבצע עופרת יצוקה. מבחינה היסטורית, הרשות הפלסטינית הייתה בשליטת האימפריה העות'מאנית במשך ארבע מאות שנים לפני תקופת המנדט הבריטי. שליטים עות'מאניים הגבילו מאוד את גלי ההגירה הציונים במהלך שלטונה. טורקיה ביקשה ליטול את תפקידה של מצרים כמתווכת בתהליך הפיוס בין הפלסטינים. יחד עם קטר, היא מספקת לתנועת החמאס תמיכה הומניטארית ודיפלומטית פוליטית. אנשי חמאס מבקשים באופן קבוע מקלט בטורקיה ונפגשו עם הנשיא ארדואן. עם זאת, חלק מהאנליסטים סבורים כי טורקיה משתמשת רק במטרה הפלסטינית כדי לקדם את סדר יומה האזורי ומכיוון שהיא פופולרית מאוד בקרב הציבור הטורקי.
טורקיה קידמה בברכה את ההצבעה באו"ם ב-30 בנובמבר 2012, על צירוף הרשות הפלסטינית כחברה באו"ם, וטענה כי זו מחווה דרמטית שתחזק את תהליך השלום הישראלי-פלסטיני הגוסס.
דוד הוגו כהן
דוד הוגו כהן (3 במאי 1898 – 1976) היה גינקולוג ומומחה במיילדות. ייסד וניהל את מחלקת נשים ויולדות בבית חולים העמק (1934–1939), בשנת 1943 פתח וניהל את בית היולדות ע"ש קיבלסון ברחובות (1943–1953), בשנת 1953 ייסד והיה למנהל הראשון של מחלקת יולדות ונשים בבית החולים קפלן (1953–1967).
ביוגרפיה
כהן, נולד בקניגסברג, בממלכת פרוסיה (גרמניה) ב-8 במאי 1898, בן לשרלוטה ומאיר.
כהן למד רפואה בקניגסברג ובברלין וקיבל תואר דוקטור לרפואה ב-1922.
השתלם ברפואה פנימית, בכירורגיה כללית, וכדי להיות מוכן לעלייה לישראל השתלם ברפואה טרופית במכון למחלות טרופיות בהמבורג.
בארץ ישראל
כהן עלה לארץ ישראל בשנת 1923, לירושלים. בירושלים פגש את חבר מרכז קופת חולים הכללית אליעזר פרלסון שהציע לכהן משרה של רופא-בית בבית החולים בעין חרוד. ב-1924, התחיל כהן לעבוד כרופא-בית בצריף הירוק בקיבוץ עין חרוד.
בשנת 1926, התקבל כהן לעבוד כרופא כללי בפתח תקווה. לאחר מספר חודשים, לאחר שנדבק בדיזנטריה החליט לצאת עם רעייתו שושנה להוריו בקנינסברג שבגרמניה. התחיל לעבוד בקליניקה למחלות נשים ולמיילדות באוניברסיטת קנינסברג ("University of Königsberg" ) ובבית הספר למיילדות באינסטרבורג. באותו זמן התמחה גם בכירורגיה כללית בביה"ח העירוני בדנציג
חזר ארצה בשנת 1928 והחל לעבוד במרפאה גינקולוגית של קופת חולים כללית בתל אביב וכרופא מיילד עבור קופת חולים, בבית החולים ליולדות פרויד.
ב-1930, חזר כהן לאירופה והמשיך את התמחותו באינסטרבורג, בגרמניה.
ב-1933, שב כהן ארצה ועבד במרפאה הגינקולוגית של קופת חולים כללית בחיפה.
הקמה וניהול מחלקת נשים בבית חולים העמק בעפולה
בתחילת 1934 כהן ייסד ומונה למנהל מחלקת נשים ויולדות בבית חולים העמק, שהוקם בשנת 1930 כמרכז רפואי לעמק, בעפולה.
במהלך שנות עבודתו בבית החולים העמק, עסק כהו בפעילות ציבורית. ב-1934, הציג כהן מועמדותו ברשימת מפא"י למועצת הפועלים בעפולה ונבחר.
בשנת 1929 הצטרף לההגנה בתפקידי שמירה ובשירותים הרפואיים האזוריים.
בתל אביב ופתח תקווה
עם תום עבודתו בעפולה ב-1939, עבר כהן לעבוד במהלך ארבע וחצי השנים הבאות, במספר מרפאות של קופת חולים כללית בתל אביב ובמקביל במחלקה הגינקולוגית והיולדות של בית החולים בילינסון בפתח תקווה, בניהולו של פרופ' ארווין רבאו.
ברחובות
ב-1943 עבר כהן ופתח את בית היולדות ע"ש קיבלסון ברחובות וניהל אותו במשך עשר וחצי שנים.
לאחר הקמת הית החולים קפלן ברחובות ב-1953, עבר כהן ופתח את מחלקת הנשים והיולדות של ביה"ח וניהל אותה עד צאתו לגמלאות. באותם ימים היה זה המוסד הרפואי היחידי באזור הדרום. המחלקה כללה 30 מיטות ליולדות ו-12 מיטות גינקולוגיות.
מתחום התעניותו: מניעה של רעלת ההיריון, פרסם 14 מאמרים רפואיים.
היה פעיל במגן דוד אדום וייסד את ארגון תורמי הדם. היה פעיל בארגון רופאי קופת חולים הכללית, כחבר הוועד הארצי והמועצה הארצית של הארגון.
ב-1967 פרש כהו לגמלאות והתחיל בפעילות בעיתון "הרפואה" במדור "מן הספרות" ו"במת המערכת". (חתם בראשי התיבות ד.כ.) כהוקרה למפעל זה זכה בפרס "הרפואה" ע"ש ד"ר צבי צבילינג בשנת 1971.
כהן נפטר ב-31 אוקטובר 1976 ונטמן בבית הקברות ברחובות.
חיים אישיים ומשפחה
אביו מאיר, יליד קובנה נישא לשרלוטה ממשפחת קרלין, נכדתו של מייסד חסידות קרלין בליטא. המשפחה גרה מספר שנים בדנציג שבגרמניה, שם נולדה רבקה, אחותו הבכורה של הוגו. כעבור מספר שנים עברה המשפחה לקניגסברג.
האב מאיר נמנה עם מנהיגי הציונות ומקימי ההסתדרות הציונית בקניגסברג. היה יצואן של קפה ותה שהתמחה בתערובות ומכר אותן לרוסיה. עלה ארצה באוקטובר 1933, ניסה להמשיך בעסקי הקפה והתה אך הדבר לא עלה בידיו.
אחותו רבקה (בטי) סיימה את לימודי הרפואה, עלתה לארץ ישראל בשנת 1934 ועבדה כרופאת משפחה.
בשנת 1925 נשא כהן לאישה את שושנה לבית בריסלר שהייתה אחות. נפטרה בשנת 1991. הזוג היה חשוך ילדים.
קרל האזנפפלוג
קרל האזנפפלוג (בגרמנית: Carl Hasenpflug; ) היה צייר גרמני שהתמחה בציורי נוף ואדריכלות.
ביוגרפיה
האזנפפלוג, יליד ברלין, התמחה בצעירותו כסנדלר אצל אביו, ואחר כך אצל הצייר קרל גרופיוס. ב-1822 קנה לעצמו מוניטין של צייר אדריכלות, ובעיקר של כנסיות. בין הכנסיות שצייר נמנים כנסיית המשמר בפוטסדאם, קתדרלת מגדבורג, קתדרלת הלברשטאדט, קתדרלת קלן וקתדרלת ארפורט. בנוסף צייר סדרה של כנסיות הרוסות תחת מעטה שלג בציורים ששילבו תצפיות על חורבות נטושות בתוספת פנטזיה, בסדרה זו מטרתו הייתה להעביר אווירה על פגיעותם ושברירותם של המבנים העתיקים מימי הביניים.
האזנפפלוג מת בהלברשטאדט ב-1858.
תזכר
תזכר (געז: ተዝካር) נקרא גם קורבן (ቍርባን) הוא שמו של טקס אזכרת הנפטר בתרבות החבשית, שמקורו עוד לפני הגעת הנצרות לאתיופיה.
כמנתים
בקרב הכמנתים הטקס נערך תוך מספר חודשים מאז שהאדם נפטר. בטקס עצמו הכהנים מתפללים לאלים ובעיקר לאל מזגה כדי שנשמת הנפטר תיכנס לגן עדן. לאחר מכאן נערכת סעודה גדולה, שבמהלכה האורחים מתפללים גם הם בזכות הנפטר. כמו כן כל שנה מאז התזכר מצוין יום השנה לטקס המכונה "עמתת", טקס זה נערך במשך עשרות שנים לאחר שהאדם נפטר ומצוין במקום קבורת הנפטר.
ביתא ישראל
אצל ביתא ישראל התזכר הוא בגדר חובה ונערך לראשונה לאחר שחלף שבוע מאז נפטר האדם, תזכר נוסף נערך שנה לאחר הראשון. התזכר עצמו הוא למעשה סעודה לעילוי ותיקון הנשמה. נהוג לשחוט קורבן לסעודה, אך אם הדבר אינו מתאפשר מוותרים על כך. בני המשפחה מתכנסים ונערכים לאורחים שיגיעו ומכינים אוכל ושתייה למענם, לכהנים מוקדש שלחן והם מתפללים למען נשמת הנפטר וקוראים בעיקר מספר תהלים ומצוואת אברהם.
אין עורכים תזכר למנודה, מומר, ערל ולסוטה. בעבר היה נהוג לא לערוך תזכר לאדם שלא עבר וידוי אצל הכהן.
בביתא ישראל קיימים שני חגים שבהם יש את המילה תזכר: הראשון הוא תזכר לכל דבר המכונה תזכר אברהם וחל בכ"ח באלול והוא טקס למות שלושת אבות שבו קוראים בצוואת אברהם, יצחק ויעקב. החג השני מכונה אף הוא תזכר אברהם חל בא' בתשרי והוא יום זיכרון לעקדת יצחק.
בקרב יוצאי אתיופיה בישראל נשמר התזכר תוך שילובו עם טקס האזכרה של היהדות הרבנית.
מלון מטרופול (וינה)
המבנה
מלון מטרופול נבנה לקראת התערוכה העולמית בווינה ב-1873 ונפתח באותה שנה. הוא תוכנן על ידי קארל שומאן ולודוויג טישלר. בעיצובו שולבו עמודים קורינתיים, קריאטידות ואטלסים. החצר הפנימית של המבנה חופתה בתקרת זכוכית.
לאחר האנשלוס של אוסטריה ב-1938 החרים הגסטפו את המלון והפך אותו למטהו בווינה. סגל העובדים בו מנה 900 איש, ש-80% מהם גויסו משורות משטרת אוסטריה. ככזה הוא היה המטה הגדול ביותר של הארגון מחוץ לברלין. מבניין זה ניהל הגסטפו באוסטריה תחילה לאחר האנשלוס את רדיפת מתנגדי המשטר, ובהמשך את גירוש יהודי וינה להשמדה וניצול של עובדי כפייה שהגיעו לאוסטריה. במהלך המלחמה נחקרו ועונו בבניין אסירים רבים, במיוחד יהודים. האסירים לא הוכנסו לבניין מחזיתו המקושטת אלא מפתחו האחורי.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע מבנה המלון בהפצצה אווירית ועלה באש. שרידיו נהרסו לאחר המלחמה על מנת שלא להותיר זכר ממנו. באתר שבו עמד ניצב כיום מתחם מגורים.
האנדרטה
בשנת 1951 הקימו ניצולי מחנות ריכוז אנדרטה בקרבת האתר שבו עמד המלון. בשנת 1985 הוחלפה האנדרטה באנדרטה גדולה ממנה, שבנייתה מומנה על ידי עיריית וינה. היא כוללת סלעי גרניט שהובאו מן המחצבה הידועה לשמצה של מחנה מאוטהאוזן שבאוסטריה, וביניהם הוצב פסל המסמל ניצול.
יחסי שוודיה–שווייץ
יחסי שוודיה–שווייץ הם יחסי החוץ שבין שוודיה לשווייץ. היחסים בין המדינות החלו באופן רשמי בשנת 1814 וכללו בתחילה שליחים הדדיים בין המדינות. היחסים השתדרגו בהדרגה עד שבשנת 1957 שלחה שוודיה לראשונה שגריר לשווייץ. מאז נותרו היחסים בין המדינות יציבים. לשוודיה יש שגרירות בברן, ולשווייץ יש שגרירות בסטוקהולם, מ-1915.
על פי הלשכה השוודית המרכזית לסטטיסטיקה בשנת 2000, עת התחילו המדידות, חיו בשוודיה 2,389 ילידי שווייץ. מספר השווייצרים הגרים בשוודיה גדל באופן הדרגתי, כאשר בשנת 2016 חיו בשוודיה 3,737 ילידי שווייץ, על פי הלשכה.
שגריר שוודיה בשווייץ מאז 2014 הוא מגנוס הרטוג-הולם, אשר שירת לפני כן בשגרירויות שוודיה בטאלין, ברלין וטוקיו.
בני תומפסון
בני גורדון תומפסון (באנגלית: Bennie Gordon Thompson; נולד ב-28 בינואר 1948) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת מיסיסיפי ברציפות מאז אפריל 1993. הוא החבר היחיד במשלחת מיסיסיפי לבית הנבחרים מטעם המפלגה הדמוקרטית. הוא מכהן כיו"ר הוועדה לביטחון המולדת, לאחר שכבר ישב בראשות הוועדה בשנים 2007–2011.
ביוגרפיה
תומפסון תושב העיר בולטון שבמיסיסיפי, שם נולד וגדל. הוא למד בבתי הספר הציבוריים של מחוז הינדס לפני שב-1968 השלים לימודי תואר ראשון במדע המדינה במכללת טוגאלו. בשנת 1973 קיבל תואר שני במינהל חינוכי מאוניברסיטת המדינה של ג'קסון. בעבר כיהן כראש עיריית בולטון ואז נבחר למועצת המפקחים של מחוז הינדס.
ב-13 באפריל 1993 התמודד תומפסון בבחירות מיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית לאחר שמייק אספי מונה למזכיר החקלאות של ארצות הברית בידי הנשיא ביל קלינטון. כשחמישה דמוקרטים נוספים התמודדו למחוז הקונגרס השני של מיסיסיפי, תומפסון סיים שני אחרי הייז דנט מהמפלגה הרפובליקנית עם 28 אחוז מהקולות. לאחר מכן הוא ניצח את דנט בסיבוב שני מכריע כשגרף 55% מקולות הבוחרים. ב-1994 נבחר לראשונה לתקופת כהונה מלאה ומאז הוסיף להיבחר 12 פעמים נוספות אל הקונגרס של ארצות הברית. רק בשתי מערכות בחירות ניצב בפני התנגדות ממשית, כאשר העיתונאי קלינטון לסוור (LeSueur) הוביל את תומפסון לתוצאות של 55% בשנת 2002 ו-58% ב-2004.
תומפסון הפך לתומך נלהב של מדינות חוף המפרץ של ארצות הברית לאחר שההוריקן קתרינה והוריקן ריטה הכו במדינות אלה ב-2005. כחבר הוועדה לביטחון המולדת, הוא דחק בסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום לשאת באחריות על נזקי ההוריקנים ולסקירה מדוקדקת של תפקוד הצלב האדום במהלך אסונות הטבע. דפוס הצבעותיו של תומפסון בבית הנבחרים הוא ליברלי בהחלט. לריאה, הוא מתנגד לביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, בעד הזכות להפיל, נגד חומת טראמפ, בעד צמצום מעורבות אמריקאיות בסכסוכים במזרח התיכון ובעד מתן סיוע ממשלתי לעסקים קטנים ובינוניים שנפגעו כתוצאה ממגפת הקורונה בארצות הברית.
ב-2004 נמנה בין 31 חברי בית הנבחרים שהצביעו נגד ספירת קולות חבר האלקטורים מאוהיו בבחירות לנשיאות באותה השנה. עם התכנסות הקונגרס ה-110 של ארצות הברית ב-3 בינואר 2007, נבחר תומפסון ליושב ראש הוועדה לביטחון המולדת של בית הנבחרים האמריקאי. במהלך כהונתו כיו"ר הוועדה לביטחון פנים התרכז תומפסון בהבטחת משאבים לגורמים רשמיים במדינות וברשויות עירוניות, למשל משטרה, מכבי אש וחובשים, למען הגננה על קהילות.
לאחר שהדמוקרטים השתלטו על רוב המושבים בבית הנבחרים בעקבות בחירות 2018, מונה מחדש לתפקידו כיו"ר הוועדה לביטחון המולדת עם התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית. ב-1 באפריל 2020 הציג תומפסון לצד מחוקקים דמוקרטים אחרים בוועדה לביטחון המולדת חקיקה שתייסד ועדה לטיפול בתגובת הממשלה הפדרלית של ארצות הברית להתפרצות נגיף הקורונה באמריקה. הוא השווה את הוועדה המוצעת לוועדה לקחר אירועי 11 בספטמבר, בנימוק שהנגיף גבה את חייהם של יותר אמריקאים מאשר פיגועי 11 בספטמבר.
אסכולת בריסל
אסכולת בריסל היא אסכולת קומיקס ששלטה, יחד עם אסכולת מרסינל, בקומיקס הפרנקו-בלגי של המאה ה-20. אסכולת בריסל מזוהה היסטורית עם מגזין Tintin, והקומיקסאים החברים בה השתמשו בעיקר בסגנון הקו הנקי שפיתח הרז'ה, שעמד בראשם.
מאפיינים
אסכולת בריסל מתייחדת בסגנון האיור, במבנה וכן בעלילת הקומיקס. סגנון האיור של אסכולת בריסל מתאפיין בקו ריאליסטי, אחיד ומאופק, וצביעה מינימלית ללא הצללה. מבנה עמוד הקומיקס אחיד ובועות הדיבור מלבניות. עלילות הקומיקסים של אסכולת בריסל לרוב בנויות באופן רציונלי והן פשוטות, ברורות והגיוניות.
לוקהיד מרטין C-130J סופר הרקולס
שירות בחיל האוויר הישראלי
חיל האוויר הישראלי הזמין מספר מטוסים מהדגם הארוך, C-130J-30, מתוך כוונה ליצור, בסופו של דבר, טייסת המורכבת מתשעה מטוסים. שמו של הדגם הישראלי הוא IC-130J-30 ושמו העברי "שמשון" (על שם שמשון הגיבור). ב־26 ביוני 2013 לוקהיד מרטין מסרה למדינת ישראל את מטוס ה"שמשון" הראשון, המטוס המשיך בהתאמת מערכות ישראליות ובבדיקות טיסה והגיע לישראל ב־9 באפריל 2014, לטייסת 103 בבסיס נבטים. המטוס השני נחת בישראל באוגוסט 2014, השלישי נחת באוגוסט 2015, הרביעי נחת באוקטובר 2016 והשביעי נחת בדצמבר 2018.
באוגוסט 2021, השתתף לראשונה מטוס ה"שמשון" במאמץ לכיבוי השרפה בהרי ירושלים.
פורץ הדרך
פורץ הדרך (באנגלית: Pathfinder) הוא סרט פעולה אפי אמריקאי משנת 2007 בבימויו של מרכוס ניספל ונכתב על ידי לאטה קאלוגרידיס. הסרט הופץ על ידי אולפני המאה ה-20.
הסרט מבוסס על סרט נורווגי משנת 1987 באותו השם. הסרט גם עובד לרומן גרפי על ידי דארק הורס קומיקס ב-2006.
תקציר העלילה
הסרט מתרחש בעבר הרחוק כאשר הוויקינגים ניסו לכבוש את צפון אמריקה. זהו סיפור גבורתו של בנו של ויקינג, זאטוט שהושאר באמריקה וגודל על ידי אינדיאנים. כעבור שנים הוויקינגים חוזרים ומנסים לכבוש בצורה ברברית את אדמת השבט. הילד גדל להיות לוחם.
זומביט (כתב עת)
זומביט היה ירחון מחשבים לנוער שפורסם מסוף 1994 עד סוף 1997. המו"ל היה "כולנו עיתונות ותקשורת" שהיה גם המו"ל של עיתון הילדים "כולנו" ובשיתוף תוכנית הטלוויזיה זומביט. יצאו כ-35 גיליונות.
הכותבים
העורכת הייתה נאורה שם-שאול (סופרת, עיתונאית, מתכנתת ופעילת אינטרנט מאז שנות השמונים), העורך האחראי: אורן ציבלין, עיצוב ממוחשב: משה אלחנתי, שעיצב את כל הדפים בסגנון מסכים וסגן עורך טכנולוגי: נמרוד קרת (האקר ומתכנת אבטחה, פעיל קוד פתוח וכתב קבוע). בין הכותבים הקבועים בעיתון: סיון רהב, יואב בן דב, משה פרסטר, מאיר (מייק) רונן, ערן פיין, עידו אמין, קורן שדמי ועמוס אלנבוגן. הכתבים הרבו להשתתף בתוכנית הטלוויזיה.
אודות כתב העת
כל גיליון הודפס בצבע מלא והתמקד בנושא מסוים והקשרו לתרבות דיגיטלית בישראל ובעולם; למשל גיליון מס' 3 עסק בקולנוע, גיליון מס' 7 עסק בכסף, גיליון מס' 9 עסק בקומיקס, גיליון 11 (בו כתב גם אמנון דנקנר) עסק בדת, גיליון מס' 17 עסק בחלל, וגיליון 23 על פסיכולוגיה וטכנולוגיה.
הירחון כלל כתבות מקוריות על משחקי מחשב, חידושי טכנולוגיה, תוכנות ולומדות, טיפים ומגוון נושאי תרבות דיגיטלית כמו משחק תפקידים, ראיונות עם דמויות מעולם זה. זומביט כלל מדורים קבועים, כמו: "הקיר של נאורה" (דבר העורכת), "הקיר שלכם" (קוראים כותבים) ו"הדף השחור של אנטי" שסיפק מבט ביקורתי על כתבות באותו הגיליון, נכתב על ידי נמרוד קרת. עמודי האמצע בכל גיליון הוקדשו לקומיקס.
בשנה השנייה, סמוך לחוק בזק 1994 שהתיר לספקי אינטרנט לספק קוים לאזרחי ישראל, התחיל לצאת מוסף אינטרנט. היו בו הסברים למתחילים את דרכם בשיטוט באינטרנט, איך להיכנס לקהילות ואיך ליצור קהילות, ומושגי יסוד בחיים שמקבלים משמעות חדשה מבנייתה של רשת האינטרנט.
לכל מנוי שהיה לו מחשב עם מודם הייתה אפשרות להתקשר ללוח ההודעות (BBS), לשלוח ולקבל מידע, לשוחח עם הכתבים ועם קוראים אחרים ולשאול שאלות. דודי גולדמן כתב בידיעות אחרונות ש"בכך הופך זומביט למגזין העברי הראשון, המיועד באמת ל"פריקים של מחשבים" ומשחקים, הפותח גם גיליון אלקטרוני, בנוסף לגיליון הנייר המהודר." יבשם עזגד כתב בהארץ ש"כבוד לקורא ואמונה אמיתית באינטליגנציה שלו היא הנחת העבודה הבולטת ביותר של עורכי ועושי כתב העת המדהים הזה. ההנחה הזאת היא הנשק הסודי שעתיד להביא להם את הניצחון בקרב נגד כל מי שמוריד את המכנסיים בניסיון למשוך עוד מעט תשומת לב. בשורה התחתונה, זומביט הוא כתב עת עתידני שמתרחש עכשיו. הוא נדבק לך ליד עם דבק אפוקסי ולא יוצא לך מהראש שבוע." דוד גורדון כתב במעריב שהוא "מגזין המחשבים הטוב בסביבה".
דייוויד נאט
דייוויד נאט (באנגלית: David John Nutt; נולד ב-16 באפריל 1951) הוא מדען בריטי העוסק בחקר סמים ובעיקר סמים פסיכואקטיביים והשפעתם על המוח.
ביוגרפיה
דייוויד נאט נולד בבריסטול וסיים בית ספר מקומי. למד רפואה באוניברסיטת קיימברידג' וסיים לימודיו בשנת 1972. הוא עבר התמחות בבית חולים בלונדון. בהמשך עבד בבית החולים Radcliffe Infirmary באוקספורד שם השתתף במחקר שתוצאותיו פורסמו בשנת 1982. בשנים 1983–1985 היה מרצה באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1986 נסע להשתלמות לארצות הברית. בשנת 1988 חזר לאנגליה והתמנה לפרופסור לפסיכופרמקולוגיה באוניברסיטת בריסטול.
בשנת 2009הקים מחלקה לניורופסיכופרמקולוגיה באימפריאל קולג' של לונדון.
בשנת 2007 פרסם מאמר על השפעת הסמים על בני אדם בכתב עת "לאנסט". בעקבות הוויכוח על ממצאי המאמר נאט פוטר ממשרתו בוועדה לסמים הממשלתית. כתוצאה מכך נאט ומספר מומחים נוספים הקימו Independent Scientific Committee on Drugs. מטעם מוסד זה נאט פרסם מספר מאמרים בנושא מדיניות איסור שימוש בסמים. החל משנת 2013 המוסד מפרסם כתב עת מדעי בנושא ונאט משמש כעורכו בראשי.
נאט משמש סגן מנהל מרכז לחקר פסיכדליה באימפריאל קולג'. בשנת 2010 הוא פרסם מאמר נוסף ב"לאנסט" בוא הציע סדרת קריטריונים למדידת השפעת שימוש בסמים על האנשים ועל החברה. בהתאם לקריטריונים אלו שימוש באלכוהול מסוכן יותר לחברה מאשר הרואין. נאט פועל לשינוי מדינות איסור שימוש בסמים בבריטניה. החל משנת 2014 נאט פועל ליצירת חומרים תחליפי אלכוהול. נאט היה חבר בצוות שפיתח MEAI כתחליף למשקה חריף.
יחסי הממלכה המאוחדת–הרשות הפלסטינית
הממלכה המאוחדת מקיימת קונסוליה כללית במזרח ירושלים כדי "לעבוד על אינטרסים פוליטיים, מסחריים, ביטחוניים וכלכליים בין בריטניה לשטחים הפלסטיניים". הקונסוליה הכללית "מייצגת את ממשלת בריטניה בירושלים, בגדה המערבית ובעזה".
היסטוריה
מרגרט תאצ'ר תמכה באופן כללי בקונפדרציה ירדנית-פלסטינית והייתה מוכנה לשקול מעורבות כלשהי של אש"ף בפתרון זה.
הכרה אפשרית ברשות הפלסטינית
בספטמבר 2011, בריטניה הודיעה שהיא תכיר ברשות הפלסטינית כמדינה, אך רק עם מעמד של משקיפה שאינה חברה, ולא כחברות מלאה, באו"ם. באוקטובר 2014, בית הנבחרים הבריטי העביר הצעה אשר קראה לממשלה להכיר בפלסטין כמדינה עצמאית. באוקטובר 2014 גם קראה ממשלת סקוטלנד להכיר ברשות הפלסטינית כמדינה עצמאית ולבריטניה לפתוח שגרירות. ג'רמי קורבין, לשעבר מנהיג האופוזיציה, הוא תומך ותיק למען מטרות פלסטיניות והתחייב שוב ושוב להכיר במדינה אם ייבחר.
וילה ג'וסטי
וילה ג'וסטי (באיטלקית: Villa Giusti) או וילה ג'וסטי דל ג'ארדינו (באיטלקית: Villa Giusti del Giardino) היא ארמון הממוקם בסמוך לעיר פדובה באזור ונטו שבצפון איטליה.
היסטוריה של המבנה
המבנה המקורי באתר נבנה על ידי משפחת זאמבליני במחצית הראשונה של המאה ה-17. בראשית המאה ה-19 עבר האזור לבעלות ג'ירולמו אסיניו מולין (Girolamo Ascanio Molin). הווילה הייתה במקורה בבית חווה חקלאית השייכת ל הסמוכה, שהייתה שייכת למשפחת קאפודיליסטה (Capodilista). המבנה הפך לארמון בשנת 1875 ביוזמת לאורה פיזאני צוסטו (Laura Pisani Zusto) ובעלה הרוזן ג'ירולמו ג'וסטי דל ג'ארדינו.
הארמון נבנה בסגנון אקלקטי.
צפו
בתרגום לעברית מתרגום השבעים הוא נקרא צופר.
וילה ג'וסטי
היסטוריה של המבנה
למבנה שתי קומות, למעט במרכז המבנה בה יש קומה שלישית קטנה, שלה גג משולש ומשני צידיה קמרונות.
ההיסטוריה של הגנים
בחלקו האחורי של המבנה גן חורף שתוכנן ונשתל בשנת 1880. לארמון מבנה חממה עשוי זכוכית, בסגנון אופייני לווילות באזור ונטו.
הסכם שביתת הנשק של וילה ג'וסטי
הווילה ידועה בכך שבה נחתם הסכם שביתת הנשק של וילה ג'וסטי  שנחתמה ב-3 בנובמבר 1918 - אשר סיימה את מלחמת העולם הראשונה בחזית איטליה, וסיימה את הקרבות בין איטליה והאימפריה האוסטרו הונגרית.
בשל כך מכונה הווילה גם "וילת שביתת הנשק" (באיטלקית: Villa Armistizio).
הדיונים בין הצדדים החלו ב-1 בנובמבר, שביתת הנשק נכנסה לתוקפה לאחר 24 שעות, ב-4 בנובמבר, בשעה 15:00.
הווילה שימשה כמפקדת הצבא האיטלקי בתקופת מגורי המלך בווילה. בחדר שבו נחתם הסכם שביתת הנשק נותרו הרהיטים המקוריים לזכר האירוע.
לקריאה נוספת
• Antonello Biagini, Giovanna Motta, The First World War: Analysis and Interpretation, Volume 1, Volume 1, P 100
• John Gooch, The Italian Army and the First World War, P 299
• Bullitt Lowry, Armistice 1918, P 112
• Manfried Rauchensteiner, The First World War and the End of the Habsburg Monarchy, 1914-1918, P 1005
שלמה עמאר (מרקש)
הרב שלמה בן אברהם עמאר (? - ה'תצ"ה) היה אב בית דין וראש ישיבה בעיר מרקש שבמרוקו.
ביוגרפיה
נולד וגדל במרוקו במרקש לרבי אברהם עמאר, תלמיד חכם ומקובל. חברו הקרוב היה רבי אברהם אזולאי.
התגורר במרקש ושקד על לימוד התורה כל חייו יחד עם הרב אברהם אזולאי ממרקש. למד אצל הרב יצחק דלויה. את תורת הקבלה למד אצל רבי יעקב מראג'י בטיטואן.
מסופר שקיבל סמיכה לרבנות מהרב דלויה לאחר שביאר סוגיה שרבני ירושלים ובפרט הרב משה גאלנטי התקשו בה.
התמנה לאב בית דין וראש ישיבה במרקש. שימש בבית הדין ביחד עם הרב דוד בנבנישתי, הרב יעקב בן מרדכי אבן חיים והרב יוסף בן סעדון.
ביאוריו בקבלה מובאים בספר מקדש מלך.
נודע בפסקו שאם נפלה חטה בקועה לתבשיל אורז בפסח, התבשיל מותר. אך בהמשך הסתייג מפסק זה, וציין שכתב את ההיתר להלכה ולא למעשה.
על מצבתו נכתב:.
לאחר פטירתו נהגו לומר 'משמת הרב שלמה עמאר בטל כבוד התורה'.
חיבוריו
בהיותו אב"ד כתב פסקי דינים שרובם נותרו בכתבי יד ומקצתם הודפסו בשו"ת גושפנקא דמלכא ובשו"ת משפט וצב"י. החיד"א בספריו מביא פסקי הלכה ממנו. וממנו צוטטו פסקיו גם בדרכי תשובה, בן איש חי וכף החיים ואחרים.
התכתבות ארוכה שהייתה לו פורסמה בשו"ת סמא דחיי.
לאחרונה קובצו חידושיו וכתביו ונדפסו בשם כתבי רבי שלמה עמאר. בתוך הספר תורת מראכש.
מכבי שדרות (כדורסל)
מכבי שדרות הייתנ קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר שדרות. בשיאה השתתפה בליגה ארצית דרום והעפילה לגמר הפלייאוף. הקבוצה אירחה באולם גיטיס המכיל כ-600 מקומות.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 2003 על ידי כדורסלן הפועל תל אביב ונבחרת ישראל שמעון אמסלם והעפילה לליגה א' כבר בסיום עונתה הראשונה. ירון אטלס אימן את הקבוצה בתחילת דרכה.
בליגה א' שיחקה הקבוצה עד לתום עונת 2007/2008. בתחילת עונת 2008/2009 הגיעה פנייה מאיגוד הכדורסל להצעת השתתפות בליגה הארצית, בעקבות התפרקות קבוצת הכדורסל של הפועל באר שבע והקבוצה נענתה בחיוב והשתתפה בליגה הארצית. בתום עונת 2014/2015 סבלה הקבוצה מבעיות תקציביות ונשרה עד לליגה ב'.
בעונת 2016/2017 התארגן צוות ניהולי חדש למועדון והקבוצה (עם המאמן ישראל ברוך) העפילה לליגה א' ובעונה שלאחר (2017/2018) מכן העפילה לליגה הארצית ושובצה למחוז הדרומי של הליגה.
בסיום עונת 2018/19 סיימה הקבוצה במקום השני עם מאזן של 16 ניצחונות ו-6 הפסדים והעפילה לפלייאוף העליון. בחצי הגמר שיחקה בסדרת הטוב משלוש נגד ה-3 בטבלה הפועל חבל אילות, במשחק הראשון שנערך בשדרות ניצחה הקבוצה בתוצאה 74 - 65 ולאחר מכן במשחק השני אשר נערך בקיבוץ אילות ניצחה בשנית 94 - 89 והעפילה לגמר הפלייאוף לסדרת הטוב משלוש על העפלה לליגה הלאומית. בסדרת הגמר שיחקה הקבוצה נגד הפועל חבל מודיעין (מקום 1 בעונה הסדירה). במשחק הראשון שנערך באולמה הביתי של חבל מודיעין בשוהם ניצחה המארחת 74 -63 ובמשחק השני אשר נערך בשדרות ניצחה חבל מודיעין בשנית 87 - 78 ושדרות נשארה עונה נוספת בליגה הארצית.
בסיום עונת 2019/20 עם הפסקת הליגה בעקבות משבר הקורנה הייתה הקבוצה במקום ה-11 המוביל לליגה א' עם מאזן של ניצחון בודד ו-17 הפסדים כאשר היא עם 2 משחקים עודפים על פני אליצור נווה-דוד רמלה מהמקום ה-10 אך בפיגור של 3 ניצחונות.
בעונת 2020/21 הייתה חברה קבועה בתחתית הליגה הארצית ובסיום העונה הייתה במקום ה-13 וירדה לליגה א' ולאחר שלא נרשמה לעונת 2021/22 התפרקה.
מחלקות ומדים
המועדון הפעיל בנוסף מחלקת נוער וקבוצת נשים. מאז הקמתה, מדי הקבוצה היו בצבעי צהוב-כחול. בתחילת עונת 2018/2019 החליפה האגודה (בשיתוף עם קבוצת הכדורגל של מכבי עירוני שדרות) את צבעי המדים והסמל לירוק-לבן.
יחסי מולדובה–ספרד
יחסי מולדובה–ספרד הם יחסי החוץ בין ספרד למולדובה. ב-30 בינואר 1992 ספרד כוננה יחסים דיפלומטיים עם מולדובה. החל משנת 2009 לספרד אין שגרירות בקישינב. ספרד מיוצגת במולדובה באמצעות שגרירותה בבוקרשט, רומניה.
בשנת 2008 ציינה ממשלת ספרד כי 12,582 אזרחי מולדובה עובדים במדינה באופן חוקי. ספרד היא משקיעה משמעותית במולדובה באמצעות יוניון פנוזה שבבעלותה שלוש מחמש חברות הפצת האנרגיה של מולדובה.
היסטוריה
ב-8 ביולי 1997 השתתפו שרי החוץ פטרו לוצינצ'י ומיחי פופוב, בפסגת נאט"ו במדריד.
בספטמבר 2000 נפגש פטרו לוצינצ'י בניו יורק עם ראש ממשלת ספרד חוסה מריה אסנאר בפסגת המילניום. ב-6 בנובמבר 2000 נסע שר החוץ לענייני אירופה, רמון דה מיגל, למולדובה כדי לערוך ביקור עבודה של יומיים, במהלכו ניתח את היחסים הדו-צדדיים עם נשיא הרפובליקה, פטרו לוצינשי, ועם ראש הממשלה, דומיטרו בראגיס. מיגל נפגש גם עם סגן ראש הממשלה לענייני ביטחון, ולריו קוסארצ'וק, שר החוץ, ניקולאה טבקורו וסגן השר, יוריה ליאנקה, וכן עם נשיא הוועדה לטרנסניסטריה וסיליה סטורזה, קבוצה של ספרדים. תעשיינים וכמה מחברי הפרלמנט במולדובה. במהלך שהותו במולדובה, חנך מיגל את המרכז ללימודים היספניים באוניברסיטת מדינת מולדובה. המסע היה תוצאה של הפגישה שהתקיימה בספטמבר בניו יורק בלוצינצ'י עם ראש ממשלת ספרד, חוסה מריה אסנאר. כמו כן בשנת 2000 ביקרו מומחים צבאיים ספרדיים במולדובה כדי לדווח על מלחמת טרנסניסטריה. נסיעתם התקצרה והם חזרו הביתה לאחר יומיים לאחר שהרשויות המקומיות השביתו את ביקורן.
באוקטובר 2005, השגריר החדש של ספרד בבוקרשט, חואן פבלו גרסייה-ברדוי, ביקר בקישינב כדי להציג את אמנתו והוא נפגש עם סגן שר החוץ, אוגניה קיסטרוגה. סגן השר העביר לשגריר אפשרות לפתוח את שגרירות מולדובה במדריד ב-2006 או 2007. הוא ביקש לפתוח את שגרירות ספרד בקישינב. ביקורו הראשון של שר החוץ במולדובה בספרד התקיים ב-5 באוקטובר 2006.
ב-6 באוקטובר 2006 הוא התקבל על ידי סגן ראש הממשלה ושר החוץ של מולדובה, אנדריי סטראטן. הוא הדגיש את היחסים הדו-צדדיים החדשים בין ספרד למולדובה.
במרץ 2007 קיוותה מולדובה כי ספרד בנשיאות הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה תגשר בסכסוך הטרנסניסטרי. במאי 2007 התקיימה פגישה לגבי הסכסוך במדריד. באוקטובר 2007 ערך השר הספרדי את ביקורו הראשון בקישינב. הודעה רשמית פורסמה על כוונתו של קישינב לפתוח את שגרירות מולדובה במדריד.
כלכלה
ספרד היא משקיעה משמעותית במולדובה עם נוכחות חברת האנרגיה יוניון פנוזה שבבעלותה שלוש מחמש חברות הפצת האנרגיה במולדובה. ספרד היא המשקיעה הזרה השלישית במולדובה מאז שנת 2000.
ליאור זוהר
ליאור זוהר זרחין (נולד ב-20 בדצמבר 1965) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה
ליאור זוהר נולד וגדל בטבריה. אחיו הקטן של שמי זרחין. ב-1990 סיים 3 שנות לימוד משחק בבית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי", לצד איה שבא, דוד קיגלר, ליליאן ברטו, רפי ניב ושמוליק יפרח. במהלך לימודיו זכה במלגות שונות. השתלם בסדנת Broadway musical project באוניברסיטת תל אביב, בשיתוף עם בית הספר ג'וליארד בניו יורק (1996-1997).
ליאור זוהר אבא לילד מהבמאית והשחקנית איה שבא. מתגורר בתל אביב.
תיאטרון
בתיאטרון הבימה: ב-1990 גילם את רוי רסטון בהצגה "עסק משפחתי" מאת אלן אייקבורן שביים עמרי ניצן.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער: ב-1990 שיחק בהצגה "מהיום שמך שרה" שכתבו פולקר לודוויג ודטלף מישל וביים אגמונט אלשנר. ב-1992 שיחק בהצגה "חופשה שכזאת" שכתבו תלמה אליגון ומיכל ורד וביימה חגית רכבי ניקוליבסקי, ובהצגה "הילדה שאני אוהב" שכתבה וביימה חגית רכבי ניקוליבסקי. ב-1995 גילם את ראנם בהצגה "שרה גיבורת ניל"י" מאת דבורה עומר שביים איציק ויינגרטן. "ססגוניה".
בתיאטרון הקאמרי: ב-1991 גילם את פרדי בהצגה "פיגמליון" מאת ברנרד שאו שביימה טל רובינשטיין. ב-2010 גילם קזבקי ולאברנטי בהצגה "מעגל הגיר הקווקזי" מאת ברטולט ברכט שביים אודי בן-משה. ב-2011 שיחק בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים משה קפטן. ב-2012 גילם את שפיגל במחזמר "קזבלן" שעיבדו יואל זילברג ויגאל מוסינזון וביים צדי צרפתי. מגלם את הרבי (לסירוגין עם דויד בילנקה) במחזמר "כנר על הגג" מאת ג'וזף שטיין שביים משה קפטן. ב-2015 שיחק בהצגה "חולה אהבה בשיכון ג'" מאת שבי גביזון שביימה עדנה מזי"א בשנת ב-2017 הוא מגלם את שר האוצר (לסירוגין עם אבי טרמין) במחזמר עוץ לי גוץ לי
בתיאטרון הספרייה: ב-1991 גילם את פופוצ'נקו בהצגה "הלוויה חורפית" מאת חנוך לוין שביים אורי פסטר. ב-2005 גילם את אהרן הכהן במחזמר "משה" שכתב דודו טופז וביים משה קפטן. ב-2009 גילם את דאדי וורבאקס במחזמר "אנני" מאת תומאס מייהן שביים אעלן שטורם. באותה שנה גילם את בני, קצין בית הסוהר, בהצגה "לצאת מכאן" מאת מרשה נורמן שביים אילן שטורם.
בתיאטרון העממי של אברהם דשא (פשנל): ב-1996 גילם את הרטפורד במחזמר "בן המלך והעני" מאת ירון כפכפי שביים מישה לוריה.
ב"נאווה הפקות": ב-1997 שיחק בהצגה "דגדוגים של זהב" מאת דתיה בן דור שביים רפי ניב בראשית שנות האלפיים שיחק בהצגה "מר זוטא ועץ התפוחים" שכתב צביקה קורמן (ע"פ ספרה של אורית רז) וביימה דניאלה מיכאלי. בשנת 2000 שיחק במחזמר "למשל שועל" מאת חמוטל בן זאב. שיחק בהצגה "מפולת שביים צביקה קורמן. שיחק בהצגה "קסם המוזיקה" שביים יקי מחרז.
ב-1998 השתתף במופע "שירים לתמיד" שביים ישראל גוריון בהפקת "המון הפקות".
בתיאטרון אנסמבל הרצליה: ב-2002 השתתף במועדון אימפרוביזציה שהעלה ערבי אימפרוביזציה בהנחיית שלום קינן
ב-2004 גילם את מר פיליפס במחזמר "האסופית" שביים עופר שפריר בהפקת "ציפי מייזלר הפקות"
בתיאטרון המדיטק: ב-2005 גילם את החתול במחזמר "פינוקיו" שעיבד אפרים סידון וביים משה קפטן
בתיאטרון גבעתיים: ב-2007 גילם את קריסיפוס הסוחר בהצגה "לשכוח את הרוסטראטוס" מאת גרגורי גורין שביים מיכאל קייט.
בתיאטרון בית ליסין: ב-2008 גילם את מר סאוורברי במחזמר "אוליבר!" מאת ליונל בארט שביים משה קפטן בהפקת קרן אור הפקות - יריב יפת, בימות & לאן.
ב-פסטיבל תיאטרונטו: ב-2009 זכה במקום הראשון על הצגת היחיד "הבן של יעקב" מאת גליה בארי שביימה שרית וינו-אלעד.
ב-2007 ביים את ההצגה "מדריך נשים לתוהו ובוהו" מאת סינתיה היימל בסטודיו לאמנויות הבמה - תיאטרון חולון.
בטלוויזיה
ב-1998 גילם את זמר בסדרה "עשרים פלוס" שכתבו מירב בן-גוריון, רונית ויס ברקוביץ ועידו בורנשטיין וביימו יעל גרף, שירלי שטרן ואריה בן ציון. בשנת 2000 גילם תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "האישה האחרת" שכתבו נועה ארד ברנר, מירב בן-גוריון, צביקה קרצנר ועמית ליאור וביימו אורי ענבר ושמי זרחין. ב-2008 שיחק תפקיד אורח בסדרה "המקום" שכתבו שלמה משיח ושני מלמד וביימו יצחק שאולי ואבי כהן. שיחק בסדרת הטלוויזיה "קשר משפחתי". הופיע בפינת הסטנדאפ בתוכנית "יאיר לפיד".
ב-2009 גילם את החיפושית ואת צבי הצב בסדרה "טובי דובי" ששודרה בערוץ הופ! וגילם את ג'רי בסדרה "פולישוק" שכתב וביים שמואל הספרי.
דיבוב
ב-1996 דיבב את רקס בסרט "צעצוע של סיפור", ואת המספר בסדרת הטלוויזיה "הדובון הקטן". ב-1998 דיבב את צ'יאן-פו בסרט "מולאן". ב-1999 דיבב את טנטור בסרט "טרזן". ב-2000 דיבב את בוסטר ואת רקס בסרט "באז שנות אור ממפקדת הכוכב: ההרפתקה מתחילה", ואת רקס בסרט "צעצוע של סיפור 2". ב-2001 דיבב את רקס בסרט "מפלצות בע"מ". ב-2002 דיבב דמויות שונות בסדרה "הובוס - ספר הקסמים הגדול". ב-2002 דיבב את גאס בסרט "סינדרלה 2: חלומות מתגשמים", ואת הדחליל בסדרה "ממפי הפילון". ב-2003 דיבב את בר-דג בסרט "מוצאים את נמו" וב-2016 חזר לדבב את מרלין (בר-דג) בסרט מוצאים את דורי (דוגי). ב-2005 דיבב את צ'יאן פו בסרט "מולאן 2". ב-2006 דיבב את סקאל בסרט "מפלצת של בית". ב-2007 דיבב את אמיל בסרט "רטטוי" ובסרט הקצר שמבוסס עליו "חברך העכברוש". ב-2008 דיבב בסרט "מדגסקר 2". ב-2010 דיבב מקרר בסרט "אסטרו בוי". ב-2010 דיבב את רקס בסרט "צעצוע של סיפור 3". ב-2011 דיבב את קלינקר בסרט "רנגו". ב-2012 דיבב בסרט "מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה". ב-2013 דיבב את פרייבט בסדרה "הפינגווינים ממדגסקר". ב-2013 דיבב את סקווישי בסרט "בית ספר למפלצות". ב-2014 דיבב את פרייבט בסרט "הפינגווינים ממדגסקר". ב-2019 שב לדבב את דמותו של רקס בסרט "צעצוע של סיפור 4".
כתיבה ומוזיקה
ב-1994 הקליט את שירו "מאחורי המשקפיים", שנכלל באלבום האוסף הרביעי מסדרת "קיצור תולדות האינדי בעיר" שערך המוזיקאי ספי כרמל.
ב-1998 כתב והלחין את השיר "אולי טוב לו" מתוך הסרט "מסוכנת" שכתב וביים שמי זרחין.
הפיקוד האדום
הפיקוד האדום (בפורטוגזית: Comando Vermelho) הוא ארגון פשע מאורגן ברזילאי עוסק בעיקר בסחר בנשק ובסמים. הארגון הוקם בשנת 1969 כאשר קבוצת אסירים שנכלאו יחד במהלך הדיקטטורה הצבאית בשנים 1964–1985 והקימו את הארגון בשם "הפלנגות האדומות" (Falange Vermelha).
בסוף יוני 2007 פתחה משטרת ריו דה ז'ניירו מתקפה רחבה באזור ההתבססות של הארגון בו נהרגו עד 24 איש. על פי מחקר שנערך במרכז המחקר לאלימות באוניברסיטה הפדרלית בריו דה ז'ניירו, בשנת 2008 הקבוצה שלטה ב-38.8% מהאזורים האלימים ביותר בעיר, לעומת 53% בשנת 2005.
הפיקוד נוטה למשוך צעירים ברזילאים חדשים ולהכניסם לשורותיהם. נוסף הארגון מעניק חסות לקבוצות כמו עמותות שכונתיות, מועדונים וארגוני ספורט, אחת הדרכים הנפוצות ביותר שבן ארגון הפשיעה מסוגל לתפוס את תשומת לבם של בני הנוער הוא באמצעות הסגנון המוזיקלי הפופולרי ביילה פאנק, צורה של "מוזיקת שלל" ברזילאית שמקורם במיאמי בס. בשל הפופולריות של הז'אנר בקרב צעירים ברזילאים, ידוע שהקבוצה מסבסדת "מסיבות פאנק כדי לגייס ילדים צעירים לסחר בסמים".
בנוסף למסיבות הפאנק הללו, "בהן סמים ומין מושכים אפילו נוער בורגני או קטנוני-בורגני", שנערך על ידי הארגון באופן קבוע בכל יום ראשון, אמני פאנק ממומנים גם על ידי הארגון להקלטת שירים ואפילו תקליטורים שלמים המקדמים את הפיקוד ומספידים את חברי הארגון המתים. מכיוון שהפיקוד משלם על הפקת והקלטת שירי הפאנק, הם "לרוב מוקלטים באיכות גבוהה ומושמעים בתחנות רדיו פיראטיות ונמכרים על ידי מאות רוכלים בריו דה ז'ניירו ובסאו פאולו".
ביוני 2018, הפיקוד האדום פתח במתקפות על בסיס של הצבא הבוליביאני בפורווניר ובתחנת משטרה ברזילאית באפיטסיולנדיה, בשני המקרים נגנבו נשק ותחמושת.
בתרבות הפופולרית
רוס קמפ ביים סרט תיעודי על הפיקוד האדום (CV).
הסרט עיר האלוהים מציג את ראשיתו המוקדמת של הארגון. מהדורת ה-DVD של הסרט הזה מכילה סרט תיעודי נוסף "חדשות המלחמה הפרטית" ובו ראיונות עם המשטרה וילדים מקומיים מהפאבלות (שכונות העוני).
בספר "כנופיות ריו" מאת מישה גלני מתואר סיפור הקמתו של הארגון.
אליפות ברזיל בכדורגל 1977
אליפות ברזיל בכדורגל 1977  הייתה הפעם ה-21 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הספורט הברזילאית. המשחקים החלו ב-15 באוקטובר 1977 והסתיימו ב-5 במרץ 1978.
בתחרות השתתפו 62 קבוצות. התחרות נערכה במספר שלבים:
במהלך שלבי האליפות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. אם ניצחון הושג בהפרש של שני שערים או יותר, לקבוצה המנצחת הוענקה נקודה נוספת.
אתלטיקו מיניירו הגיע למשחק הגמר ללא הפסד באף משחק במהלך העונה. למרות זאת, היא לא הצליחה לנצח במשחק האחרון והחשוב של העונה והפסידה לסאו פאולו בבעיטות עונשין. לסאו פאולו זו הייתה הזכייה הראשונה בתולדות המועדון.
שלב הגמר
משתתפי משחק הגמר העפילו לגביע ליברטדורס
שחקנים מצטיינים
ריינלדו, שחקנה של אתלטיקו מיניירו כבש 28 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
יחסי אוסטרליה–הרשות הפלסטינית
יחסי הרשות הפלסטינית–אוסטרליה הם יחסי חוץ בין אוסטרליה לרשות הפלסטינית.
סקירה כללית
אוסטרליה תומכת בפתרון שתי המדינות במסגרת המשא ומתן לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני. לרשות הפלסטינית יש נציגות בקנברה ולאוסטרליה יש נציגות ברמאללה. אוסטרליה אינה מכירה במדינה פלסטינית, אולם בדצמבר 2018 הכירה אוסטרליה בשאיפות העם הפלסטיני למדינה עתידית עם בירתה במזרח ירושלים.
המשרד האוסטרלי ברמאללה מסייע גם לתמיכתה של אוסטרליה בתהליך השלום ב באמצעות התקשרות קבועה עם הרשות הפלסטינית, האו"ם, כולל משרד המתאם המיוחד של האו"ם לתהליך השלום במזרח התיכון, נציגים אחרים של הקהילה הבינלאומית וארגוני החברה האזרחית.
יתר על כן, המשרד מפקח על יישום תוכנית הפיתוח של אוסטרליה והסיוע ההומניטרי ביהודה ושומרון וברצועת עזה, המסייעת לאוסטרליה להשיג יעדים אזוריים אחרים, כולל תמיכה בממשל תקין ובדמוקרטיה במזרח התיכון.
מבצע חתונה (סרט)
מבצע חתונה הוא סרט תיעודי של ענת זלמנסון קוזניצוב על סיפור הוריה, מקבוצת מבצע חתונה: ניסיון בריחה של קבוצת יהודים מסורבי עלייה מברית המועצות ב-1970 על ידי חטיפת מטוס ריק. הסרט הופק על ידי סשה קליין הפקות ואגו מדיה בסיוע הערוץ הראשון, מרכז הסרטים הלאומי של לטביה ובתמיכת מימון המונים.
הסרט צולם ב 2013-2015.
הקרנת בכורה: סינמטק תל אביב, 29.7.2016
בכורה טלוייזיונית: רשות השידור 2.8.2016
תקציר העלילה
לנינגרד, 1970. קבוצת יהודים מנסים לחטוף מטוס ריק כדי לברוח לישראל ונתפסים על ידי הקג"ב. הם נשפטים בעוון בגידה במולדת ושניים מהם מקבלים גזר דין מוות.
מבצע חתונה התחיל כפנטזיה: תחת מסווה של טיסה לחתונה מקומית, חברי הקבוצה יקנו את כל הכרטיסים למטוס קטן בעל 12 מושבים. טייס הקבוצה ישתלט על תא הטייס וימריא מעבר לגבול הסובייטי.
הם נעצרו מספר צעדים לפני עלייתם למטוס ונשפטו על בגידה במולדת. בין הנעצרים נותרת אישה אחת במשפט, סילווה זלמנסון. היא מקבלת 10 שנות מאסר. בעלה של סילווה אדוארד קוזניצוב, מנהיג הקבוצה, מקבל גזר דין מוות.
בעיתונות הסובייטית יש שמחה על כך שהפושעים קיבלו את עונשם, אבל בעולם המערבי רבבות אנשים דורשים "שלח את עמי!". הסובייטים מתחילים לשחרר יהודים וחברי הקבוצה נשארים לשלם את מחיר החופש עבור כולם. "ההורים שלך גיבורים", כך אמרו לענת מאז שהייתה ילדה. הסיפור שהסעיר את העולם בשנות ה-70 החל להתפוגג מהזיכרון הקולקטיבי בשנות ה-90 עד שכמעט ונשכח לגמרי. בגיל 29 ענת מתחילה לחקור בארכיונים ומגלה סרטים רוסים בהם ממציאים את ההיסטוריה מחדש ושם מכנים את הוריה "טרוריסטים."
ענת נוסעת עם אמה לשחזר את מסעם בדרך לחטיפת המטוס ומגיעה עד לתא המעצר הטחוב בו שהתה סילווה, אז בת 25. התחקיר של ענת מעמיק ומתמשך במשך שנים בהם היא מראיינת אנשי קג"ב, כדי להבין את הצד שלהם, ולמעשה הופך למסע שאינו נגמר.
דרך שילוב של ראיונות, שיחות מהולות בוודקה ועשן סיגריות, ארכיונים נדירים ושחזורים שנעשו הן בישראל בשנות ה-80 והן ברוסיה ב 2010, ענת חושפת אותנו לראשונה מנקודת מבט אינטימית לסיפור המלא והמרתק של קבוצת אזרחים ששינו את ההיסטוריה וסדקו את מסך הברזל.
קדימון הסרט
קישורים חיצוניים
"מבצע חתונה": כשאבא ואמא ניסו לחטוף מטוס 01.08.2016 "הארץ" איתי שטרן
שדה חודינקה
שדה חודינקה (ברוסית: Ходынское поле) הוא חלל פתוח גדול בצפון-מערב מוסקבה, בראשית לנינגרדסקי פרוספקט של ימינו. השדה לוקח את שמו מהנהר חודינקה הקטן שהיה בעבר חוצה את השכונה. מבנים גדולים בשטח כללו את הצריפים הצבאיים של המאה ה-19 ואת בית החולים בוטקין, הגדול במוסקבה בעת חנוכתו בשנת 1910.
חודינקה היה אתר הטיסה הראשון המופעל ברוסיה, והפך לשדה תעופה רגיל, שהיה בשימוש בסוף שנות השמונים. מוזיאון האוויר והחלל הרוסי הלאומי נמצא בחודינקה.
געתם
געתם הוא דמות מקראית, בנו של אליפז ונכדם של עשו ועדה. לגעתם היו ארבעה אחים: תימן, אומר, צפו וקנז  ואח חורג אחד, מפילגשו של אביו, תמנע: עמלק, שהיה אבי העם הראשון שנלחם בעם ישראל.
בתרגום לעברית מתרגום השבעים הוא נקרא געותום.
אהבה של גבר לאישה (סרט)
אהבה של גבר לאישה (באנגלית: When a Man Loves a Woman) סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית משנת 1994 בבימויו של לואיס מנדוקי, עם מג ראיין ואנדי גרסיה בתפקידים הראשיים.
העלילה עוסקת במשפחה שבה האם היא אלכוהוליסטית ובבעל שמנסה לעזור לה.