cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדוארד פרלונג
קריירה
פרלונג החל את קריירת המשחק שלו בסרט "שליחות קטלנית 2" בתפקיד ג'ון קונור, תפקיד שהקנה לו פרסום ופרסים שונים. לאחר מכן כיכב לצד שחקנים מפורסמים כגון מריל סטריפ וליאם ניסן בסרט "לפני ואחרי", ולצד טים רות' בסרט "אודסה הקטנה". בשיא הקריירה שלו הוציא גרסת כיסוי לשיר "אנשים הם מוזרים" של להקת "הדלתות" ביפן. קריירת השירה שלו ביפן לא הצליחה במיוחד. בשנת 1998, כיכב בסרט "אמריקה איקס" לצד אדוארד נורטון.
בשנת 2006, הופיע ככוכב אורח בשלושה של סדרת הטלוויזיה "CSI: ניו יורק", בעוד שבשנת 2010 חזר לשחק בסדרה לעוד שני פרקים.
חיים אישיים
החל משנת 1992, פרלונג בן ה-15 ומורתו, ז'קלין דומאק בת ה-28, החלו במערכת יחסים שנמשכה כמה שנים. כאשר חוק האונס סטטוטורי בקליפורניה השתנה ב-1994 ומאפשר העמדה לדין של נשים מבוגרות המקיימות יחסי מין עם קטינים, אז, דודו של פרלונג, שון, הגיש תלונה נגד דומאק, אך תלונה זה נדחתה. במאי 1999 תבעה דומאק את פרלונג בגין אלימות במשפחה.
אדוארד פרלונג ניהל מערכת יחסים עם פריס הילטון בתחילת שנת 2000. הוא התחתן עם השחקנית רייצ'ל בלה ב-19 באפריל 2006, ונולד להם בן, איתן פייג' פרלונג ב-21 בספטמבר 2006. ב-8 ביולי 2009 הגישה בלה תביעה לגירושין. בלה טענה בבית המשפט כי בנם התינוק נבדק בחיוב לקוקאין, מה שהוביל את השופט לפסוק שביקוריו של פרלונג יחייבו אותו להיות פיכח.
הוא ידוע כתומך בזכויות בעלי חיים, והופיע בתשדירים של הארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים" (PETA). בשנת 2004 נעצר מפני שניסה להסיר סרטנים מחנות מכולת בקנטקי, שם צילם את סרטו העצמאי "ג'ימי וג'ודי".
ריי למונטיין
ריימונד צ'ארלס "ריי" למונטיין (באנגלית: Raymond "Ray" Charles Jack LaMontagne; נולד ב-18 ביוני 1974) הוא זמר-יוצר, מלחין ופזמונאי אמריקאי של מוזיקת פולק ומוזיקת נשמה.
ביוגרפיה
למונטיין נולד בשנת 1974 בעיר נשואה שבניו המפשייר. אביו היה מוזיקאי. זמן קצר לאחר לידתו של ריי, אמו עזבה את אביו בעת שהיה בסבב הופעות.
ב-29 באוגוסט 2006 הוציא למונטיין לשווקים את אלבום האולפן השני שלו "Till the Sun Turns Black". אלבום זה הופק גם כן בשיתוף פעולה עם אית'ן ג'ונס. בארצות הברית, האלבום נכנס למצעד ה-Billboard 200 ומכר מעל ל-28 אלף עותקים בשבוע הראשון בלבד.
ב-14 באוקטובר 2008 הוציא למונטיין לשווקים את אלבום האולפן השלישי שלו "Gossip in the Grain". אלבום זה הופק גם כן בשיתוף פעולה עם אית'ן ג'ונס. בארצות הברית, האלבום הגיע למקום השלישי במצעד ה-Billboard ומכר מעל ל-60 אלף עותקים בשבוע הראשון בלבד.
למונטיין מתגורר כיום בחווה בעיירה וילטון שבמיין יחד עם אשתו ושני בניו.
מטרונית
המֶטרונית היא מערכת אוטובוסים מהירה ונעשה בה שימוש באוטובוסים מפרקיים, הנעים לאורך רוב דרכם על מסלולים ייעודיים לתחבורה ציבורית. המטרונית משרתת את הקריות, מפרץ חיפה, העיר התחתית, הדר, מערב חיפה, נשר ויגור.
העבודות על המיזם החלו בשנת 2007 ונמשכו עד אוגוסט 2013, אז החלה תקופת הרצה של כמה חודשים, ולאחריה, בדצמבר 2013, החלה ההפעלה המלאה.
נכון לנובמבר 2022 חמשת קווי המטרונית מסיעים ביום חול ממוצע כ-60 אלף נוסעים ביום.
אטימולוגיה
שמה של המטרונית נבחר מבין כ-500 הצעות. הוא מרמז על שימושו של כלי התחבורה כאמצעי תחבורה מֶטרופוליטני ובנוסף, באמצעות הדמיון למילה "מַטְרוֹנִית" (שפירושה "גבירה"). השם גם קל לביטוי, קליט וייחודי. שיקול נוסף בבחירת השם "מֶטרונית" היה שהוא מזכיר לציבור שזהו כלי תחבורה דמוי "מטרו" וכן, עובדת היותו בעל צליל דומה לזה של השמות "הכרמלית" (הרכבת התחתית של חיפה) ו"השְכונתית" (המיניבוס השכונתי של חיפה).
היסטוריה
תחבורה ציבורית מהקריות לחיפה ובחיפה עצמה, פועלת החל משנות ה־30 של המאה ה־20. עד ראשית העשור הראשון של המאה ה-21, פעלה התחבורה הציבורית בקריות במתכונת של מספר קווים האוספים נוסעים לאורך צירים בקריות, כאשר הנסיעה לחיפה התבצעה ברובה המוחלט דרך כביש 4 (דרך חיפה-עכו, לאורכו נסלל בשלב מאוחר יותר נת"ץ) ודרך צומת הצ'ק פוסט (למעט קו 58, שנסע בכביש שזכה להיות מכונה על שמו, "כביש 58"), אל שכונת הדר, וממנה אל התחנה המרכזית שפעלה אז בבת גלים (חלופות שונות פעלו דרך העיר התחתית). החלפת אוטובוסים לנסיעה לחלקים שונים של חיפה התבצעה בעיקרה בשכונת הדר, שהייתה מרכז העסקים של חיפה בשנות ה־50 וה־60. יחד עם קווי האוטובוס פעלו גם מוניות שירות בהיקף רחב. בתוך הקריות פעל קו פנימי (קו 53) שקישר בין קריית ים, קריית שמואל, קריית מוצקין, קריית ביאליק וקריית חיים. קו זה פעל עד 2007, עת הוחלף בשלושה קווים אחרים (11, 12, 13) בשל סגירת מעבר הכביש-מסילה המפלסי בין קריית שמואל וקריית מוצקין. בעקבות החלטה של עיריית חיפה, החל משנות ה־90 פעלו באזור חיפה אוטובוסים רגילים בלבד, ולא פעלו בה רכבים מפרקיים, שקיבולת הנוסעים בהם גדולה יותר.
בעקבות עומס התנועה הרב שנוצר ברחובות הדר, וירידת מרכזיותה של השכונה, הוחלט על קיצור מסלולי הקווים שנכנסו לחיפה מצפון וממזרח, שהתחנה הסופית שלהם נקבעה במרכזית המפרץ שבסמוך לצומת הצ'ק פוסט. במסגרת שינוי זה שהונהג בראשית 2002, נקבעה התחנה הסופית של כל קווי הקריות (קווי 5X ו־6X) במרכזית המפרץ. מתחנה זו יצאו קווים עירוניים למרבית חלקי חיפה, והונהג כרטיס מעבר בן 60 דקות, במסגרתו ניתן לבצע נסיעת המשך ללא תוספת עלות (מאוחר יותר הוארך פרק הזמן ל־75 ול־90 דקות). דבר זה הוביל לכך שכל נסיעה מהקריות לחיפה חייבה החלפה במרכזית המפרץ.
החל משנת 2000 הוחל בתכנון מערכת להסעת המונים במטרופולין חיפה. הרעיון המקורי היה רכבת קלה, ואף הופיעו במספר רחובות בעיר התחתית תמרורי אזהרה ובהם צללית של אוטובוס עם מעוין על גגו (כלומר טראם) — אך הם נעלמו כעבור אי־אלו שבועות. נפוצה אז שמועה, שיועציו של יונה יהב, ראש עיריית חיפה, פסלו את הרעיון באיבו בטענה (חסרת-בסיס כשלעצמה), כי "הרכבת הקלה לא תוכל לטפס בעליות של חיפה". במסגרת התכנון הועלו אפשרויות שונות לכלי התחבורה שיופעל במערך - רכבת קלה, אוטובוסים רגילים ו־BRT. ובשנת 2005 הובא אוטובוס דו-מפרקי לנסיעת מבחן בחיפה. בהמלצתה של חברת יפה נוף, חברת התשתיות של עיריית חיפה נבחרה חלופת ה־BRT.
המיזם כלל סלילת מסלולי תחבורה ציבורית חדשים באזור חיפה (כאשר בדרך חיפה-עכו שבה כבר פעל נתיב תחבורה ציבורית, הועבר הנתיב מצידו הימני של הכביש לצידו השמאלי), הקמה ושדרוג של מסופי תחבורה ציבורית, ומרכז תחזוקה ותפעול. המימון לפרויקט התחלק ברובו בין משרד התחבורה (85%) ועיריית חיפה (15% בעבודות שנערכו בתחומה). ההסכם המקורי (שנחתם רק ב־2011, 4 שנים לאחר תחילת העבודות על הפרויקט) כלל נושאים שהיו באחריות עיריות בקריות, בלא ששותפו בפועל בעריכת ההסכם וחתימתו. מאוחר יותר נחתמו הסכמים נפרדים עם עיריות אלו, כאשר חלקם השתתפו במימון הפרויקט בשיעור מופחת, וחלקם לא השתתף בו כלל.
את העבודה להקמת התשתיות ביצעה חברת "יפה נוף", חברה עירונית בבעלות עיריית חיפה. בפועל, העבודות על מיזם המטרונית, שכללו עבודות תשתית, סלילה מחדש של כבישים והסדרת צמתים, החלו ב־2007. תאריך היעד נדחה מספר פעמים, עד שנקבע על אוגוסט 2013. במהלך העבודות על פרויקט המטרונית בוצעו מספר פרויקטים נוספים באזור, שלא היו שייכים לפרויקט עצמו, אך בוצעו על ידי חברת יפה נוף מתקציב הפרויקט. כך לדוגמה בוצעה סלילת מנהרת תשתיות ברחוב יל"ג שבשכונת הדר, עבודות בקמפוס הנמל שבעיר התחתית, ועבודות שונות בקריות. חברת "יפה נוף" ספגה ביקורת חריפה בדו"ח מבקר המדינה על הרשויות המקומיות, על כשלים מהותיים במהלך עבודות המטרונית.
במהלך העבודות נסלל מת"ץ חדש ממרכזית הקריות דרך שדרות ירושלים/ורבורג בקריית ים/קריית חיים/קריית שמואל עד לצומת הרחובות האצטדיון/שנקר, וממרכזית הקריות לאורך דרך חיפה-עכו עד למרכזית המפרץ (על בסיס הנת"ץ שכבר היה קיים לאורך מרבית התוואי בצידו הימני של הכביש). נתיב תחבורה ציבורית וכביש חדש נסלל ממרכזית המפרץ ועד לגשר פז. מגשר פז מתפצל הנת"ץ לשני חלקים, כאשר מסלול אחד ממשיך מגשר פז עד לרחוב הנביאים בהדר, מסלול שני ממשיך עד למרכזית בת גלים בעיר התחתית, דרך רחובות צייזל/חטיבת גולני/פלי"ם, המושבה הגרמנית ורחוב המגינים, עד למרכזית בת גלים. בקריית אתא נסלל מת"ץ מצומת הרחובות העצמאות/חנקין, ועד קצה רחוב יוספטל.
במסגרת סלילת מסלול המטרונית בחיפה ובקריות בוטלו כמה מעגלי תנועה שהוחלפו בצמתים מרומזרים, נוספו רמזורים רבים להולכי רגל (במקום מעברי חצייה לא מרומזרים שהיו קודם לכן), ובוטלה אפשרות פנייה לכלי רכב בכיוונים שונים במספר צמתים.
באביב 2013 החלו לפעול שישה קווים פנימיים חדשים בקריות, המקשרים בין חלקים שונים בקריות ושכונות בקריית אתא, ועוברים כולם בצומת קריית אתא ובמרכז קריית אתא. במקביל צומצמה מעט פעילות הקווים הפרבריים לחיפה, ושונו קווים אחרים. קווים אלו תוכננו בעיקרם לצורך קישור בין שכונות מרוחקות מקווי המטרונית, אל קווי המטרונית, ולצורך קישור פנימי בין גוש הקריות המערבי, לבין קריית אתא (תוואי שקודם לכן דרש החלפה של 2 קווי נסיעה).
המיזם החל לפעול לתקופת הרצה ב־2 באוגוסט 2013 ללא נוסעים. ארבעה ימים אחר-כך, המטרונית החלה להסיע נוסעים, כחלק מהשלב השני של ההרצה, אולם ללא גביית תשלום. במסגרת הפעלה זו בוטלו כמעט כל קווי האוטובוס הקודמים שקישרו בין חיפה לקריות, תוגברה פעילות הקווים הפנימיים החדשים, ונוספו 2 קווים נוספים. הפעלת המטרונית החלה כאשר לא היה די ציוד נייד (אוטובוסים ונהגים) בהתאם ללוח הזמנים שתוכנן, דבר שיצר עומסים קשים ותלונות של הנוסעים. עומס הנוסעים גבר גם בעקבות ההפעלה ללא תשלום, והפרסום הרב סביב פתיחת הפרויקט. המעבר לפעולה סדירה, אגב גביית תשלום, התבצע לאחר עיכובים נוספים רק ב־23 בדצמבר 2013.
בחודש מרץ 2018 החלו העבודות לסלילת מסלול המטרונית משכונת הדר בחיפה עד למחלף יגור, דרך רחוב בר יהודה בנשר, שם נבנה חניון "חנה וסע". העבודות על הקו הסתיימו, בהתאם לתכנון, בשנת 2022.
ביולי 2020 החליט משרד התחבורה להפסיק את ההתקשרות עם חברת "יפה נוף", עקב טענות המשרד על חריגות תקציביות ועיכובים בפרויקטי החברה, ולחלק את הפרויקטים של "יפה נוף" בין החברות הממשלתיות השונות. בעקבות כך קיבלה חברת נתיבי ישראל, את המשך סלילתם של שני מקטעים חדשים: בין חיפה לנשר ובין חיפה לעכו. וחברת חוצה ישראל את התכנון של ארבעה מקטעים עתידים: מתוכם שני מקטעים בחיפה, ושני מקטעים שמחברים את חיפה לקריית אתא וטירת הכרמל.
מאפיינים
התשלום במטרונית מתבצע במכונות ברציפי התחנות וכיום גם במכונות בתוך המטרונית, ולא על ידי הנהג, העוסק בנהיגה בלבד. דבר זה מאפשר עלייה מהירה של הנוסעים בתחנות (ללא צורך בעיכוב לתשלום/תיקוף אצל הנהג), אך מנגד דורש תחזוקה מתמדת של המכונות, ומקשה על נוסעים בעלי מאפייני נסיעה ייחודיים (לדוגמה, חיילי מילואים, עיוורים). הבקרה על תשלום הנוסעים מבוצעת על ידי פקחי ביקורת, הפועלים מטעם החברה המפעילה.
מסלול המטרונית שעובר במרכז כביש דו־מסלולי, הוביל לכך שתחנות המטרונית נמצאות בסמוך לצמתים. מאפיין זה הוביל לעיתים ליצירת קטעי דרך ארוכים ללא תחנה, ולביטול תחנות אוטובוס קיימות שהיו סמוך לנתיב הימני של הכביש.
השימוש באוטובוסים להפעלת המטרונית וסמיכות מסלול המטרונית לכביש הרגיל מאפשר גמישות תפעולית ועקיפה בקלות של קטעי מסלול שנחסמו מסיבות שונות, בניגוד לרכבת הקלה בירושלים שאינה יכולה לעקוף חסימות במסלולה.
לאורך מסלול המטרונית רמזורים מיוחדים, כאשר ההבדלה בין שלושת מצבי הרמזור נעשית באמצעות צורה גאומטרית שונה, ולא באמצעות צבע שונה.
המטרונית עושה שימוש בכ־121 אוטובוסים מפרקיים. במטרונית מופעלת מערכת כריזה בשפות עברית, אנגלית וערבית המכריזה על שמות התחנות וכן בתחנות עצמן (מהכריזה של רכבי המטרונית) על מספר הקו.
כאשר מערכת המטרונית עברה מדן לצפון לסופרבוס, הובטח להגדיל את תדירות קווי המטרונית הקיימים. בפועל לא נעשה דבר בנושא.
מסלול המטרונית
לאורך חלקו הגדול של נתיב קווי המטרונית נסלל מסלול תחבורה ציבורית ייחודי למטרונית בצידו השמאלי של הכביש. על מנת להפריד בין המסלול לשאר נתיבי הכביש, המסלול מוגבה ב־7 ס"מ מנתיבי הכביש האחרים, וצבוע במרכזו באדום. מאפיין זה יוצר סכנה של התהפכות לרכב דו־גלגלי, בעת פגיעה לא מכוונת באבן השפה המוגבהת. בשל אילוצים שונים, מסלול המטרונית בחיפה עובר בקטעים שונים בצמוד לקטע שבו ישנה תנועה בכיוון המנוגד (סמוך לכיכר פריז). במקומות אחרים, עובר מסלול המטרונית מצד אחד של הכביש לצד השני (לפני מטה משטרת ישראל בעיר התחתית, ובמושבה הגרמנית).
בחלק שבין צומת דולפין (בעבר מרכזית בת גלים) ומרכזית חוף הכרמל, לא נסלל מסלול מיוחד למטרונית, והיא עושה שימוש בנת"ץ - הנתיב הימני של הכביש. בחלקים שונים של מסלולי קווים 3 ו-4 (ברחוב אריה שנקר ובמנהרות הכרמל, בהתאמה) לא נסלל כלל נתיב או מסלול מיוחד, והמטרונית עושה שימוש בכביש רגיל, יחד עם תנועה פרטית וציבורית אחרת.
בין צומת ההסתדרות/שנקר לגשר פז, מסלול המטרונית משותף לקווים 1, 2 ו- 3. מרבית המסלול שיועד למטרונית משמש את המטרונית באופן בלעדי, אך בחלקים שונים (צפון קריית ים, הדר, נשר והנת"ץ בין בת גלים לחוף הכרמל) נעשה שימוש בנתיב המטרונית גם על ידי תחבורה ציבורית אחרת.
עם זאת, כל מסלול המטרונית לאורך דרך חיפה-עכו (כביש 4) שמור בלעדית למטרונית, דבר הגורם לכך שהקווים הפנימיים של הקריות העוברים בחלק ממסלולם במקביל למטרונית, והקווים הבין־עירוניים לצפון היוצאים ממרכזית המפרץ, עושים שימוש בנתיבי הכביש הרגיל, ביחד עם התנועה הפרטית.
קווי המטרונית
המטרונית פועלת בחמישה קווים: הראשון - ממרכזית הקריות בצפון הקריות למרכזית חוף הכרמל, השני - מקריית אתא לתחנת הרכבת חיפה בת גלים, השלישי - ממרכזית הקריות להדר הכרמל, הרביעי - ממרכזית הקריות למרכזית חוף הכרמל דרך מנהרות הכרמל, והחמישי - פועל בשתי חלופות, מיגור דרך נשר להדר הכרמל ומיגור דרך נשר והעיר התחתית לבית חולים רמב"ם ולרכבת בת גלים.
בעוד מסלולו של קו 1 נפרס לאורך מת"ץ/נת"ץ לאורך כל המסלול (למעט קטע זעיר סמוך למרכזית הקריות ומרכזית חוף הכרמל) וקו 3 (לכל אורך רחוב אריה שנקר), הוא על כביש רגיל, ביחד עם תחבורה פרטית וציבורית אחרת. בין מרכזית בת גלים ומרכזית חוף הכרמל מסלולה של המטרונית הוא נת"ץ - הנתיב הימני מבין 3 נתיבי הכביש, בעוד שאר המסלול הוא על מת"ץ, בנתיב השמאלי והמוגבה של הכביש.
מסלול המטרונית עובר לאורך צירים ראשיים באזור הקריות, אך מחייב הליכה ארוכה או שימוש בקו מזין לנוסעים שמקום מגוריהם או יעדם רחוק ממסלול המטרונית, כדוגמת תושבי החלקים המערביים של קריית ים וקריית חיים מערבית, תושבי מרכז קריית מוצקין, וקריית חיים מזרחית, ותושבי מזרח קריית ביאליק. בקריית אתא עובר מסלול המטרונית בחלק הצפון מערבי של העיר, אך המסלול מרוחק מתושבי מזרח, מרכז ודרום קריית אתא. נוסעים הגרים באזורים אלו נצרכים לביצוע החלפה בין שני אמצעי תחבורה לצורך הגעה ליעד בחיפה.
מסלול קווי המטרונית מבוסס על נקודות יעד מרכזיות, ואינו מתבסס בהכרח על הנתיב הקצר או היעיל ביותר. לדוגמה, מסלול קו 3 מבצע עיקוף מזרחי דרך כביש 4 ומרכזית המפרץ, בהשוואה לנתיב קצר יותר אפשרי דרך כביש 22 המהיר, המשמש לרכבים פרטיים בלבד. מסלול קו 1 עובר לאורך קו החוף המתעקל, בהשוואה לנתיב אפשרי דרך מנהרות הכרמל (קו 4 של המטרונית מאפשר הגעה מהירה דרך מנהרות הכרמל, למרכזית המפרץ ומשם למרכזית הקריות. במסלול חופף לזה של קו 1). מסלול קווי המטרונית בעיר התחתית כולל מעבר ברחוב פלי"ם וברחוב המגינים, ואינו מתבסס רק על דרך העצמאות הקצרה יותר.
מערכת הכרטוס
התשלום במטרונית מתבצע באמצעות מכשירי כרטוס הממוקמים בתחנות הנסיעה או בתוך הרכב, ללא מעורבות של הנהג, העוסק בנהיגה בלבד. בתקופת ההפעלה של חברת "דן בצפון", התבקשו הנוסעים לתקף את כרטיס הנסיעה לפני העלייה למטרונית, כך שהתיקוף היה אסמכתה לתשלום. בתקופת ההפעלה של חברת "סופרבוס", שבה הוחלף צי כלי הרכב והותקנו מכשירי תיקוף בתוכם, התאפשר לתקף עם העלייה למטרונית, אולם בכדי לתקף נסיעת מעבר שהחלה באמצעי תחבורה אחר, יש להגדיר ידנית את קוד הנסיעה לקוד הזהה לזה שיש ברב-קו, אלא אם כן, קוד ברירת המחדל זהה לזה שיש ברב-קו.
בתוקפת דן בצפון הוצבו בכל תחנה מוצבים ארבעה מכשירי כרטוס, כאשר שניים מהם מיועדים לתיקוף נסיעת מעבר (שהחלה באמצעי תחבורה אחר), או לתיקוף נסיעה חדשה, ובתנאי שבכרטיס הרב-קו טעון אמצעי תשלום מתאים אחד בלבד (לדוגמה, המכשיר לא יתקף נסיעה חדשה כאשר קיימים בכרטיס הרב-קו כרטיסיות של שני קודי נסיעה שיכולים להתאים לנסיעה מטרונית). שני מכשירים אחרים מאפשרים תיקוף נסיעה מבין מספר חוזים טעונים, וכן רכישת הסדרי נסיעה וכרטיס חד נייר חד־פעמי, כאשר שתי מכונות מאפשרות תשלום בכרטיס אשראי ואחת, במזומן.
בתקופת סופרבוס אין אפשרות לרכוש כרטיס נייר חד פעמי (זה התחיל עוד בתקופת דן בצפון). וברוב העמדות, אין אפשרות לבצע תיקוף מעבר מהיר, אלא יש להגדיר בעמדות את קוד הנסיעה לקוד הזהה לזה שטעון ברב-קו בשביל לתקף נסיעת מעבר. אחרת, המכשיר יתקף נסיעה חדשה בקוד ברירת המחדל שלו, גם אם יש נסיעת מעבר בקוד נסיעה אחר. עם המעבר לרפורמת דרך שווה, נחסך מטרד זה.
למטרונית כרטוס משותף עם אגד ונתיב אקספרס במטרפולין חיפה, כך שבטווח של 90 דקות מרגע התשלום ניתן לבצע החלפה ללא הגבלה בין קווי האוטובוס למטרונית.
בתקופת דן בצפון, במסגרת המערך, היו קיימים במטרונית מספר "קודי נסיעה": קוד 1 לנסיעה בקריות (עד מרכזית המפרץ), קוד 2 (נסיעה בחיפה, נשר, טירת כרמל, עספיא ודלית אל-כרמל), קוד 4 (נסיעה מהקריות, מאזור רכסים, כפר חסידים ועתלית לחיפה) וקוד 6 (נסיעה מהקריות ומחיפה ליקנעם עילית, קריית טבעון ועתלית, ונסיעה מיקנעם עילית וקריית טבעון לעתלית דרך חיפה). ב-1 באוגוסט 2022, הוחלפה מערכת קודי הנסיעה במערכת תיקוף "דרך שווה" שבה התשלום ברב-קו נקבע על פי מרחק ומשתנה בהתאם לאמצעי התחבורה. בנוסף ניתן לנסוע במטרונית במסגרת כרטיס חופשי־יומי הכולל את אזור חיפה.
נגישות לאנשים עם מוגבלויות
כיוון שהמטרונית מהווה חלק מהיצע התחבורה הציבורית בארץ, חלות גם עליה התקנות הרלוונטיות של משרד התחבורה בנושא נגישות לאנשים עם מוגבלות. לכן, העלייה והירידה מרכבי המטרונית מתאפשרת גם לאנשים עם מוגבלויות, כאשר אין מדרגות בין רציף העלייה ודלת המטרונית. בתחנות המטרונית מסומן פס מיוחד לשימוש לקויי ראייה ועיוורים, ולוח הגעות בזמן אמת. בתוך המטרוניות מוכרז שם התחנה הקרובה ומחוץ למטרונית מוכרז מספר קו המטרונית. גם כלי הרכב עצמם מחויבים לעמוד בכל התקנים הקשורים לנגישות.
איכות הסביבה
הן בתקופת דן בצפון והן בתקופה הנוכחית של סופרבוס, מרבית המטרוניות שפועלות במטרופולין חיפה הן למעשה אוטובוסים רגילים בעלי מנועי דיזל מונעי סולר בתקן יורו 6. בתקופת דן בצפון, המפעיל חויב לרכוש מספר מצומצם של מטרוניות היברידיות, בעלות מנוע משולב דיזל־חשמל. המטרוניות ההיברידיות פעלו במתכונת ניסוי, כדי לוודא כי הן מתאימות לשימוש כאמצעי תחבורה ציבורית אמין בישראל. הניסוי נכשל, והמטרוניות ההיברידיות יצאו מהשירות בשנת 2019. בתקופת סופרבוס, החברה הבטיחה להפעיל 50 מטרוניות חשמליות אולם הן נכנסו לשירות במטרונית רק בפברואר 2022, כיוון שהן עברו נסיעות מבחן בירושלים, אף על פי שתאורתית, אפשר היה לבצע את נסיעות המבחן שלהן כבר במטרונית מלכתחילה.
בדומה למערכות תחבורה ציבורית אחרות, הצלחת מערכת המטרונית אמורה להביא לצמצום מסוים בשימוש ברכב פרטי. צמצום השימוש ברכב פרטי עשוי להוביל לקיטון בעומסי התנועה בכבישים, ברמות זיהום האוויר והרעש ובכמויות הדלק הנצרכות במטרופולין חיפה.
הציוד הנייד
אף שעיריית חיפה הכריזה בעבר בפרסומיה שהמטרונית היא רכבת קלה, המטרונית היא למעשה אוטובוס ארוך מפרקי ורב־קיבולת, הנוסע על כביש, ולא על מסילת רכבת. הבחירה בשיטת תחבורה ייחודית זו התקבלה משיקולים שונים, שעיקרם אי כדאיות כלכלית.
מפרט טכני - מטרונית דיזל (דן בצפון - 2013-2021)
בחברת "הארגז", שבנתה את כלי הרכב, שמו היה "Urbanit". זהו מפרט המוצר לפי אתר החברה: כלי הרכב נמצא בשימוש במטרופולין תל אביב בקו מס' 1 החל מאוגוסט 2014 ובקו 189, החל מאוגוסט 2015.
מפרט טכני - מטרונית היברידית (דן בצפון - 2013-2019)
נכון לשנת 2019 כל המטרוניות מדגם זה הוצאו משירות עקב בעיות תחזוקה.
מפרט טכני - מטרונית דיזל סולאריס (סופרבוס - 2021)
דגם זה היה זמן מה כמחליף למטרוניות החשמליות אשר היו בניסיונות בירושלים.
כיום דגם זה נמצא וחזר לירושלים.
מפרט טכני - מטרונית חשמלית (סופרבוס - 2022)
דגם זה נכנס לשרות בפברואר 2022.
פיתוח עתידי
במקביל לתחילת פעילותה של המטרונית, נבחנה הרחבת רשת המסלולים שלה. הבחינה כוללת, בין היתר, את חיבור טירת כרמל, נשר, עכו ושכונת נווה שאנן, למערכת המטרונית וכן את כניסת המטרונית למרכז קריית אתא, כלומר הפעלתה לאורך רחוב העצמאות בעיר. רעיונות נוספים כוללים את הארכת הקו האדום לכיוון עכו וחיבור רכס הכרמל למערכת. הבסיס לכל הרעיונות הללו הוא הרצון לחבר את כל חלקי מטרופולין חיפה ברשת תחבורה ציבורית היררכית מלאה, שתכלול את כל המרכיבים הדרושים על מנת לספק שירות ונגישות מכל חלקי המטרופולין ואליו.
בתקופה בה שימש יונה יהב ראש העירייה, קידמה עיריית חיפה את תכנונו של "ציר הרכס", בו הייתה אמורה לעבור המטרונית מתחנת הכרמלית בגן האם ועד לאוניברסיטת חיפה. בתוך כך, נבחנה גם האפשרות לכרות מנהרה מכיכר חורב עד לצומת קריית-ספר, אולם עם היבחרותה של ד"ר עינת קליש־רותם לראשות העירייה נגנזו תוכניות אלו, והתקציב בסך של שישה מיליארד שקלים חדשים שהוקצה לפרויקט יועבר להארכתו של מסלול המטרונית לנהריה.
ישראל באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
משלחת ישראל לאולימפיאדת מקסיקו (1968) כללה 31 ספורטאים שהתחרו ב-4 ענפי ספורט.
נושא דגל ישראל בטקס הפתיחה היה השחיין גרשון שפע.
כדורגל
שחקני הנבחרת:
יורי עמנואילוביץ' בונימוביץ'
ביוגרפיה
נולד בעיר אורג'וניקידזה במשפחתו של עובד רכבת. התייתם מאביו בצעירותו. סיים בית הספר עם התמקצעות לרכבות מס' 1 ובהמשך עבד כצופה בשירות תחזית מזג האוויר בפיאטיגורסק. ב-1938 סיים את בית הספר לטיסה של העיר. התגייס לצי הסובייטי בשנת 1938. בשנת 1940 סיים את בית הספר לטיסה של העיר על שמו של סטלין. בינואר 1941 נשלח לצי הבלטי ושירת כטייס משנה ברגימנט טייס ההתקפי מס' 57.
באוקטובר 1943 ביצע כ-98 טיסות במהלכן הטביע 6 ספינות ומספר מטוסים על הקרקע ובקרבות אוויר. נחשב לטייס עם הכי הרבה פגיעות בכוחות האויב בים הבלטי. על כך הועמד (התברר, לאחר מותו) לקבלת עיטור "גיבור ברית המועצות" ב-22 בפברואר 1944 שהוענק לו ב-22 במרץ אותה השנה.
במסגרת לימוד מעשי של הטייסים הצעירים ב-13 בינואר טס איתם לבירור מזג האוויר והתרסק בחזרתו סמוך לשדה התעופה ממנו המריא ב-14 בינואר 1944. נקבר של לנינגרד.
מישל רו
מישל רו (בצרפתית: Michel Roux; 19 באפריל 1941 – 12 במרץ 2020) היה שף ומסעדן צרפתי, שעבד בבריטניה.
ביוגרפיה
רו נולד בכפר שבחבל בורגון ואחרי מלחמת העולם השנייה, עבר עם משפחתו לפריז, שם הקימו שרקוטרי (מעדניית בשרים). בהיותו בן ארבע עשרה הוא נעשה פטיסייה (שף קינוחים), ואחרי כן הלך בעקבות אחיו הבכור אלברט לעבוד בפריז כשף.
כשאלברט עבר ללונדון, מישל נסע בעקבותיו, וב-1967 הם פתחו את מסעדתם הראשונה, "לה גאברוש", שהייתה למסעדה הראשונה בבריטניה שזכתה בכוכב, שני כוכבים ושלושה כוכבים במדריך מישלן האדום. ב-1972 הם פתחו את "ווטרסייד אין" בבריי, ברקשייר, שזכתה אף היא בשלושה כוכבים במדריך המישלן.
מישל זכה בפרס Meilleur Ouvrier de France לשף מאפים ב-1976 ונבחר לחבר במסדר האימפריה הבריטית לצד אחיו אלברט ב-2002 והוא היה זוכהו של פרס ניו יורק למצוינות של המרכז הבינלאומי (The International Center in New York's Award of Excellence).
במשאל בבריטניה שביצע כתב העת לאירוח Caterer and Hotelkeeper ב-2003, נבחרו מישל ואחיו אלברט כשפים המשפיעים ביותר בבריטניה. אלן רו, בנו של מישל רו, מנהל כעת את ווטרסייד אין בבריי. את מסעדת לה גברוש מנהל כיום מישל רו הבן, בנו של אלברט רו.
"ווטרסייד אין" היא מסעדה השוכנת בבית מלון בוטיק המשתייך לרשת רלה א שאטו שגם הוא היה בבעלות רו והיא מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך המישלן. לה גברוש מחזיקה בשני כוכבים במדריך המישלן ונכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
האחים אלברט ומישל רו זכו בפרס על מפעל חיים ממדריך 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2006.
מישל רו נפטר ב-12 במרץ 2020.
HEMTT
HEMTT (ראשי תיבות של: Heavy Expanded Mobility Tactical Truck) היא משאית צבאית טקטית, עם מנוע דיזל ו-8 גלגלים (הנעה 8×8), במשקל כ-20 טונות ויכולת נשיאה של כ-9 טונות, המיוצרת על ידי אושקוש ונמצאת בשימוש צבאות ברחבי העולם, כולל ישראל. בתצורות משתנות, המשאית נמצאת בייצור רציף מאז 1982. דגם M977 נכנס לשירות בצבא ארצות הברית כתחליף ל-M520.
עד תחילת 2021 יוצרו יותר מ-35,800 משאיות HEMTT בתצורות שונות על ידי אושקוש.
משוואת ארניוס
משוואת ארניוס היא נוסחה פשוטה אך מדויקת מאוד המתארת את התלות של קצב התגובה הכימית בטמפרטורה, וליתר דיוק, את מקדם הקצב, כיוון שהמקדם הזה כולל את כל הגדלים שמשפיעים על קצב התגובה מלבד הריכוז. את המשוואה הציע לראשונה הכימאי ההולנדי ג'.ה ואן-הוף ב-1884; חמש שנים לאחר מכן, הכימאי השוודי סוונטה ארניוס סיפק תמיכה פיזיקלית ופירוש מתאים למשוואה. בימינו היא מתוארת בצורה הכי טובה כיחס ניסויי.
הצגה כללית
משוואת ארניוס היא ביטוי המראה את התלות של קבוע הקצב k של תגובות כימיות בטמפרטורה T (בקלווין) ואנרגיית השפעול Ea, כפי שמתואר להלן:
כאשר A הוא הגורם הקדם מעריכי או בצורה פשוטה יותר גורם הקדם ו-R הוא קבוע הגזים. היחידות של הגורם הקדם מעריכי זהות לאלו של קצב התגובה והן משתנות בהתאם לסדר התגובה הכימית. אם התגובה היא מסדר ראשון יש לה את היחידות s-1, ומסיבה זו הוא נקרא גם גורם התדירות של התגובה. על היחידות של אנרגיית השפעול להיות מתאימות ליחידות של R*T (לדוגמה, אם R הוא 8.314 J/(mol*K) אזי על האנרגיה להיות ביחידות של J/mol). ניתן לראות כי באמצעות העלאת הטמפרטורה או הפחתת אנרגיית השפעול (למשל, על ידי שימוש בזרזים) קצב התגובה יגדל.
מספר מחברי ספרים בנושא הגדירו משוואת ארניוס משתנה, שמנסחת במפורש את התלות בטמפרטורה של הגורם הקדם-מעריכי. אם מאפשרים תלות שרירותית בטמפרטורה של הגורם-קדם, תיאור ארניוס הופך לשלם, והבעיה הנגדית (קביעת הגורם-קדם ואנרגיית השפעול לפי מסקנות ממידע ניסויי) הופכת לבעיה היחידה. צוין כי "אין זה אפשרי לקבוע, על בסיס של מחקרי טמפרטורה של קצב התגובה, האם התלות המנובאת T½ של הגורם הקדם-מעריכי נצפית בניסוי". אולם, אם יש עדויות נוספות, מתאוריה ו/או מניסויים (כגון תלות בצפיפות), אין שום מכשול לבדיקות שיתנו תוצאות חותכות לגבי חוק ארניוס.
הוצאה של לוגריתם טבעי ממשוואת ארניוס נותנת:
אם כך, כאשר לתגובה יש קבוע קצב המציית למשוואת ארניוס, עקומה של (ln(k כנגד T-1 נותנת ישר, שהשיפוע ונקודת החיתוך שלו יכולים לסייע בקביעת Ea ו-A. תהליך זה הפך לכל כך נפוץ בקינטיקה כימית ניסויית עד כדי כך שכימאים החלו להשתמש בו על מנת להגדיר את אנרגיית השפעול של התגובה. אנרגיית השפעול מוגדרת כ-(R-) פעמים שיפוע העקומה של (ln(k כנגד T-1:
פירושים קינטיים תאורטיים של משוואת ארניוס
ארניוס טען שכדי שמגיבים יהפכו לתוצרים, ראשית עליהם לרכוש כמות מסוימת של אנרגיה, הנקראת אנרגיית השפעול Ea. בטמפרטורה מוחלטת T, ניתן לחשב את החלק היחסי של מולקולות שיש לו אנרגיה קינטית הגדולה מ-Ea מהתפלגות מקסוול-בולצמן הלקוחה מהתחום מכניקה סטטיסטית, ומתברר כי היא יחסית ל-. הרעיון של אנרגיית השפעול מסביר את האופי המעריכי של מערכת היחסים הזו, ובדרך כזו או אחרת, הוא נוכח בכל התאוריות הקינטיות:
תאוריית ההתנגשות
דוגמה אחת היא מתאוריית ההתנגשות של תגובות כימיות, שפותחה על ידי מקס טראוץ וויליאם לואיס בשנים 1916–1918. בתאוריה הזאת, מולקולות אמורות להגיב זו עם זו אם הן מתנגשות עם אנרגיה קינטית יחסית הגדולה מהערך Ea. זה מוביל לביטוי דומה מאוד למשוואת ארניוס, עם ההבדל שהגורם הקדם מעריכי A לא קבוע ובמקום זאת הוא יחסי לשורש הריבועי של הטמפרטורה. דבר זה משקף את העובדה שהקצב הכללי של כל ההתנגשויות, שמניבות תגובה או לא מניבות תגובה, הוא יחסי למהירות המולקולרית היחסית שבתורה יחסית ל- T1/2.
באופן מעשי, התלות של הגורם הקדם מעריכי בשורש הריבועי של הטמפרטורה היא בדרך כלל איטית מאוד בהשוואה לתלות המעריכית המקושרת עם Ea, עד לנקודה שבה יש כאלה הטוענים כי לא ניתן להוכיח אותה באופן ניסויי.
תאוריית מצב המעבר
תיאור נוסף דמוי-ארניוס מופיע בתאוריית מצב המעבר של תגובות כימיות, שנוסחה על ידי ויגנר, איירינג, פולני ואוואנס בשנות ה-30. היא מנוסחת בצורות מגוונות, אולם אחת מצורות הנפוצות ביותר היא
כאשר ΔG‡ מסמל את האנרגיה החופשית של גיבס של הפעלה, kB הוא קבוע בולצמן ו-h הוא קבוע פלאנק.
במבט ראשון, הביטוי נראה כמעריך המוכפל בגורם המתואר בצורה קווית כאשר הוא תלוי בטמפרטורה. אולם, האנרגיה החופשית היא גודל התלוי בעצמו בטמפרטורה. אנרגיית השפעול החופשית כוללת איבר של אנטרופיה כמו גם איבר של אנתלפיה, ששניהם תלויים בטמפרטורה, וכאשר מתבררים כל הפרטים מתקבל ביטוי שלובש את הצורה של מעריך ארניוס המוכפל בפונקציה משתנה באיטיות של T. הצורה המדויקת של התלות בטמפרטורה תלויה בתגובה, וניתנת לחישוב כאשר משתמשים בנוסחאות מהמכניקה הסטטיסטית הכוללות פונקציות חלוקה של המגיבים ושל התצמיד המשופעל.
גליל צלפים
גליל צלפים (באנגלית: Galil Sniper SA; ראשי תיבות: גל"ץ או Gala'tz) הוא רובה צלפים חצי-אוטומטי תוצרת התעשייה הצבאית/תעשיות נשק לישראל המבוסס על רובה הסער "גליל". עם מכירת מפעל הנשק הקל של התעשייה הצבאית לחברת IWI נמשך פיתוח הרובה והתאמתו למאה ה-21. בין השינויים שנעשו: שדרוג המעצה, החלפת קת, ידית אחיזה ארגונומית, החלפת מתפסים מעץ לחומר פולימרי, הוספת סתרשף ועוד. נכון ל-2021, משווק הרובה על ידי תעשיות נשק לישראל (IWI).
הנדסה
גליל צלפים הוא רובה צלפים חצי-אוטומטי בקליבר 7.62 מ"מ נאט"ו. הרובה מבוסס על ה"גליל AR" אך שופר כדי שיהיה מדויק יותר. הרובה ניזון ממחסנית נתיקה בת 25 כדורים. הקנה של הרובה הוא קנה כבד, הכבד יותר מהקנה של ה"גליל" הרגיל. בקצה הקנה יש התקן לוע רב-שימושי המתפקד הן כסתרשף והן כבלם לוע. ניתן להסירו ולהחליפו במשתיק קול שדורש שימוש בתחמושת תת-קולית ליעילות מרבית. ההדק הוא דו-שלבי עם כוח משיכה משתנה של 1.7-2.5 ק"ג. בגרסה המקורית הייתה קת מעץ המתקפלת ימינה, אך IWI החליפה אותה בקת טלסקופית הדומה לזו שברובי ה-M4 קרבין ("מקוצר"), אך בעלת יכולת כוונון ומשען לחי. מתחת לקנה ישנו דורגל כבד שניתן לקפלו מתחת למתפסים. הרובה מצויד בכוונת ברזל לגיבוי, הכוללת טריטיום זרחני למקרה של שימוש בלילה. ניתן להתקין על הרובה גם כוונת טלסקופית, כאשר IWI מציעה את ה"נמרוד" x6. ניתן להתקין גם כוונת טלסקופית לשימוש בלילה. בניגוד ל"גליל AR" הרגיל, IWI פתרה את בעיית איפוס הכוונות אחרי פירוק והרכבה של הכוונת הטלסקופית, ולפי IWI הרובה שומר על איפוס מצוין.
הרובה מגיע עם ערכת צלפים הכוללת תיק נשיאה, כוונת אופטית, פילטרים, רצועות, ערכת ניקוי ועוד.
שירות
הרובה היה אחד מרובי הצלפים של צה"ל בשנות ה-80 של המאה ה-20 ושירת במבצע שלום הגליל ושנות ה-90 המוקדמות, ביחד עם רובי צלפים אחרים: שני הרובים האחרונים היו בעלי ביצועים עדיפים על הגל"צ המקורי אך היו פחות נפוצים.
בשנת 1997 ביצע צה"ל מהפך בתחום הצליפה והחליף את רוב רובי הצלפים שברשותו ברמינגטון M-24 הבריחי, שלו דיוק של חצי דקה של מעלה (דקת קשת) (0.5 MOA).
בעוד הגליל צלפים המקורי נחשב לרובה צלפים גרוע, הדגם החדש והמשופר שמשווק כיום על ידי IWI נחשב לטוב בהרבה. הדגם החדש נמכר בהצלחה בחוץ לארץ (בין השאר בזכות אמינותו הרבה של הנשק ומחירו הסביר), אך לא נרכש על ידי צה"ל. הוא מיוצר ברישיון באוקראינה על ידי נשקיית פורט, וכולל מספר שיפורי ארגונומיה כגון הוספת מסילות טקטיות. דגם זה נקרא "פורט 301".
שלי אלקיים
פעילותה הספרותית והמחקרית
נולדה בחיפה. למדה היסטוריה של עם ישראל וייעוץ חינוכי באוניברסיטת חיפה. בעלת תואר שני מאוניברסיטת ליברפול בבריטניה ובעלת תואר דוקטור מהמחלקה לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן על יצירתו של רבי ישראל נג'ארה. ד"ר שלי אלקיים היא חוקרת בינתחומית, החוקרת קבלה במרכז שלמה מוסיוף לחקר הקבלה באוניברסיטת בר-אילן, דתות חדשות במכון למחקרים מיוחדים באוניברסיטת גטינגן בגרמניה, ופרקסיס ותאוריה פסיכואנליטית של הקבוצה הגדולה (Large group) במכון הישראלי לטיפול קבוצתי אנליטי, מזרח ופיוט במכון בן צבי, ובמכון ון ליר בירושלים. היא ניהלה בשנים 2010–2012 את מכון IMPACT לחקר השלום והסובלנות בחינוך והקימה בו קבוצות מחקר שבדקו לפי קריטריונים בינלאומיים את החינוך לשלום ואת היחס לאחר הדתי, הסוציולוגי, הלאומי, העדתי והמגדרי בבתי הספר במספר מדינות: ישראל, ברשות הפלסטינית, במצרים, בטורקיה, באיראן, וכן במזרח ירושלים.
אלקיים סיימה תואר דוקטור בשנת 2012 באוניברסיטת בר-אילן בנושא "אהבה, קבלה ומשיחיות בפואטיקה של רבי ישראל נג'ארה".
בעבודת הדוקטורט שלה, אלקיים המחישה את התפשטות יצירתו של המשורר רבי ישראל נג'ארה, ענק הרוח של השירה העברית במאות השש עשרה והשבע עשרה, במגוון גדול של סביבות גאוגרפיות, תרבותיות ולשוניות. היא הדגישה את ייחודו, והציעה את קבלת המזמור ככיוון חדש בחקר המיסטיקה היהודית. שופטי הדוקטורט כתבו כי זו "עבודה מרתקת ומאלפת", "עבודת דוקטור יצירתית, מורכבת וייחודית שאינה צועדת בתלם השמרני של המחקר האקדמי היום".
חיבור התיזה של אלקיים המוסמכת בייעוץ חינוכי זכה לציון הצטיינות יתרה מאוניברסיטת ליברפול בבריטניה. בחיבורה מפתחת אלקיים מודל לייעוץ קוגניטיבי-התנהגותי (CBT) בקריאה ובודקת האם אפשר להאריך באמצעותו את משך הקשב והריכוז אצל תלמידים שאובחנו בבעיות קשב וריכוז (ADHD). המודל שהיא בנתה כולל יישום מקורי לטיפול בהסחות דעת על פי עקרונות הגישה הקוגניטיבית וטיפול להארכת משך הקשב בקריאה על פי הגישה ההתנהגותית. מחקרה משלב שני תחומים חיוניים לצמיחה וללמידה: קשב וקריאה. במבוא היא מתארת את ניסיונה המקצועי בשירות הפסיכולוגי ייעוצי ירושלים, שהוביל אותה למחקר, וסוקרת את ספרות המחקר מתחום הפסיכולוגיה הקוגניטיבית וההתנהגותית, האוריינות והקריאה, הקשב והריכוז וליקויי הקשב בקריאה. הפרק השני מתאר את שיטת המחקר המשולב, מחקר כמותני, מבחינת אוכלוסיית 130 ניסיונות הקריאה, ומחקר איכותי בבקשו לתאר ולהבין את התהליך שעבר על הנבדקים. הפרק השלישי מציג את הממצאים בדבר הקשר החיובי בין הטיפול הקוגניטיבי-התנהגותי בקריאה לבין שיפור הקשב והריכוז של קבוצת הניסוי ומתאר את התהליך מנקודת מבטם של הנבדקים ובית הספר: נמצא שההתערבות המוצעת יעילה.
בשנות השמונים התפרסמו מספר ספרי שירה פרי עטה, בהם "ניצת הלימון" שיצא בספרית פיוט לשירה עברית, בהוצאת איכות, בסדרה אחת עם הספר "אור פרא" של יונה וולך ועם הספר "מוזיקה אחרת" של גבריאלה אלישע. ועוד, מתוך שירת הארכיטקט, שמבשר שירה אמונית עברית חדשה, וספר הילדים "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה", שלאחר עשור נכנס לתוכנית הלימודים התשנ"ד בחינוך לשלום.
בשנת 2007 פרסמה משפחתו של החייל השבוי גלעד שליט ספר בשם "כשהכריש והדג נפגשו לראשונה", על פי טקסט שהביאה להם רותי שחף, מורתו של שליט שהיה תלמידה בכיתה ה', ושעיקרו תרגיל שביצע התלמיד על ספרה של המשוררת, שאותו למד בכיתה. אלקיים הודיעה לציבור, דרך מאמריה באתר התקשורת החופשית בישראל "MYSAY" (אתר התוכן מיסיי), בראיונות ברדיו ובטלוויזיה, ובמכתב לאקו"ם, כי היצירה כשהכריש והדג נפגשו לראשונה שייכת לה, ושפרסום יצירתה תחת שמו של החייל החטוף הוא מעשה פלגיאט המפר את זכויות היוצרים שלה בישראל ומחוצה לה.
בשנות התשעים ערכה אלקיים את ספריית תרמיל המיועדת לחיילים, ואת "מועצת חיילים כותבים" שפעלה בביתה בירושלים. היא ערכה את "המאסף ירושלים", ביטאון אגודת הסופרים בירושלים, את "הבימה למשוררת" של אגודת הסופרים העבריים, וכן את פסטיבל המשוררות הראשון בירושלים, ושירתה נבחרה לייצג את ישראל בפרויקט מחקר של ספרות השוואתית, שמקיף ספרות מודרנית לא-מערבית, ושראה אור במהדורה לאוניברסיטאות של הספרModern Literatures of the Non-Western World: Where the Waters are Born, בהוצאת Harper Collins College Publication, New York, 1995.
בשנים 2010 פורסמה אלקיים מספר מסות קצרות פרי עטה באתר מיסיי (MYSAY). המסות "ההולילנד של הספרות", "בין פואטיקה לנרטיב", "מירי בן שמחון רצתה להשתגע", ו"כשדרור וצפור רבת יופי נפגשו לראשונה".
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע ב-2021 הוצבה אלקיים במקום ה-43 ברשימת מפלגת העבודה הישראלית אך מועמדותה נפסלה על ידי ועדת הבחירות המרכזית מטעמים שלא פורסמו.
מאמריה
חינוך מיני מקדם בריאות: ההיבט הנשי, קשר עין ירחון ארגון המורים העל-יסודיים, גיליון 111, ספטמבר 2001. עמ' 21–22.
בפרק הראשון של המאמר אלקיים סוקרת את השיח המיני המצוי. בפרק השני היא מתארת את המצוקה הנפשית, החברתית והמינית של הנוער בישראל ואת ההיבט הנשי ביחס לחינוך המיני. בפרק השלישי והרביעי היא מציעה גישה הוליסטית, מדעית ורוחנית ובפרק החמישי היא מסכמת את היישומים האפשריים של חינוך מיני מקדם בריאות ומציעה השלכות וכיווני עבודה בעבודת הייעוץ החינוכי הנובעים מן הגישה של הימנעות מקיום יחסי מין בהתבגרות כחינוך מקדם בריאות. המאמר תרם למחקר ולשיח המקצועי בישראל את האפשרות של הימנעות מקיום יחסי מין בהתבגרות כחינוך מקדם בריאות. המאמר מבוסס על הרצאתה בכינוס הרביעי של נשים במזרח התיכון בנושא נשים בונות תרבות של שלום (אתונה, 2000).
מאמר חלוץ בחקר התמות הקבליות בפואטיקה של המשורר רבי ישראל נג'ארה. המאמר מנתח את הסמל של השושנה המיסטית כסמל מיסטי בין-דתי בכלל, ובפואטיקה של המשורר רבי ישראל נג'ארה בפרט. המאמר מראה שזמירת ישראל "יערת דבש על לשונך" היא יצירה קבלית שסובבת על ציר הסמל רב הפנים והמראות של השושנה המיסטית, ומצביע על השושנה כמחברת את המיסטיקה של שלוש הדתות. המאמר מתמקד בארבעה מישורי משמעות: בעבודה הקבלית, בעבודת השיר הנג'ארי, במישור האקולוגי ובמישור ההיסטורי, מדגיש את ייחודו של רבי ישראל נג'ארה בפיתוח הקונספט הזוהרי, ומסביר את המלודיה כחלק מן הביצוע של היצירה, כמבטא את השאיפה להפיץ שירה קבלית בעולם, בהיותה בעלת מסר אוניברסלי.
שלי אלקיים חקרה בקבוצת המחקר שחקנים דתיים באזורי סכסוך במכון טרומן לקידום השלום באוניברסיטה העברית את ההיסטוריה והתאולוגיה של כומר סאן מיאנג מון ותנועת האיחוד ובמיוחד את יוזמת MEPI, בין השנים 2003–2005 בתקופת האינתיפאדה השנייה. במאמר היא מסבירה את עיקרי יוזמת השלום במזרח התיכון בתקופת האינתיפאדה השנייה ואת הרקע ההיסטורי והתאולוגי לפעולותיו של מון כשחקן דתי, ומעריכה את יוזמתו כמודל של בניית שלום בינדתית (Interfaith Peacebuilding).
חוקרת דת ותזונה בקרב קהילת הישראלים העבריים בדימונה: FOOD FOR PEACE" THE VEGA RELIGION OF THE HEBREWS OF JERUSALEM, IDEA, XXVI (2014) Pp. 317-340"
ארכיונה נמצא בארכיון גנזים- אגודת הסופרים, תל אביב.
פעילותה להבנה בין-דתית
אלקיים היא ממייסדי תנועת "המזרח אל השלום" במאי 1983 והדוברת הראשונה של התנועה. ומחלוצות הפעילות להבנה בין-דתית בארץ ובמזרח התיכון.
נבחרת בשנת 1985 לחבר הנאמנים של World Conference for Religion and Peace - WCRP ומוזמנת בשנת 1986 לבייג'ינג, בתוקף תפקידה כראש ארגון צעירי הוועידה העולמית לדת ולשלום WCRP Youth International. יועצת בשנת 1985 לערוץ 4 של הטלוויזיה הבריטית, בסדרה על שלוש הדתות: יהדות, נצרות ואסלאם. מוסמכת בשנת 1986 להקים בארץ את הוועידה הישראלית לדת ולשלום WCRP ISRAEL.
פעילה ב"דרך אברהם" לשלום ולחברות בין יהודים, מוסלמים ונוצרים בישראל. מכהנת כנשיאה הישראלית של התאחדות הנשים הבינלאומית Women Federation for World Peace - WFWP, בעלת מעמד מייעץ בקטגוריה מספר 1 במועצה הכלכלית-חברתית של האו"ם בשנים 1996–2001. כעמיתת מחקר באוניברסיטה העברית במכון טרומן למחקר למען קידום השלום, חוקרת שחקנים ותנועות בין-דתיים גלובליים, וערכה ב-27 באוגוסט 2007 באוניברסיטה העברית בירושלים סימפוזיון מדעי בנושא "מימוש חלום השלום במזרח התיכון", בהשתתפות מרטין לותר קינג ה-3, לצד עמיתים מקבוצת המחקר "שחקנים דתיים באזורי סכסוך".
פעילותה לבניית תרבות של שוויון
חוקר הספרות ההשוואתית, פרופ' עמיאל אלקלעי, מתאר בספרו "מפתחות לגן - כתיבה ישראלית חדשה" את המשוררת שלי אלקיים באופן הבא: "היא פעילה בלתי נלאית בנושאי שלום, נשים, חינוך וחברה. אלקיים מסמנת את הדרך לקראת מודל חדש של אינטלקטואל ישראלי מגויס [...] היא משקמת ומכשירה תחומים אדירים - קונספטואליים ולינגוויסטיים - להבעה ולביטוי של הנשים."
החל משנת 1984 עסקה אלקיים בישראל ובחו"ל בקידום מעמד האישה ובבניית תרבות של שוויון מגדרי. באוגוסט 1984 ארגנה, יחד עם פרופ' דיאנה הק מהחוג למדעי הדתות באוניברסיטת הארוורד, את הכינוס הראשון של נשים דתיות. הכינוס התקיים במסגרת הוועידה העולמית הרביעית לדת לשלום WCRP, במתחם האו"ם בניירובי בירת קניה. אלקיים נמנית עם מייסדות המועצה למעמד האשה ירושלים, שנרשמה לימים על ידי יו"ר המועצה ענת הופמן ועל ידי השגרירה יהודית היבנר כעמותת קמ"ה, מכהנת בהנהלתה בשנים 1992–2006, עומדת בראש ועדת האמנות, ובשיתוף עם עו"ד פליאה אלבק גם בראש הוועדה המשפטית.
בשנת 1999 היא ערכה, עם אגודת הסופרים העבריים, את פסטיבל המשוררות הראשון והוציאה אנתולוגיה בשם "שירה מתוך האשה בתוך ירושלים". בשיתוף עם יו"ר הוועדה למעמד האישה של הכנסת, ח"כ נעמי בלומנטל, והן יזמו כינוס על מעמד המשוררות בישראל. הן הוציאו חוברת הכוללת את שירת המשוררות לצד דברים שנושאים בכנסת על מצב המשוררות בישראל, ומזמינות לכינוס, בנוסף למשוררות ולחברות כנסת, גם נציגים של המוסד לביטוח לאומי.
אלקיים כיהנה משנת 1996, במשך חמש שנים, בתפקיד הנשיאה הישראלית של התאחדות הנשים לשלום עולמי WFWP. היא זוכה לשיתוף פעולה עם נשים מנהיגות בארצות הברית, ניגריה, טנזניה, יפן, קוריאה הדרומית, גרמניה, הולנד, נורווגיה וצרפת, ומקבלת עם חברותיה בארגון הנשים הבינלאומי מעמד יועץ במועצה החברתית-כלכלית של האו"ם ECOSOC, בקטגוריה 1. משתתפת בכנס הבינלאומי הראשון של נשים במזרח התיכון שהתקיים בטורקיה, ובזה שלאחריו, בניקוסיה בירת קפריסין. מוזמנת כיועצת חינוכית לאתונה בירת יוון להרצות בכנס נשים לשלום במזרח התיכון במסגרת פנל על הפסיכולוגיה של האשה, ומרצה שם על מחקרה ב"חינוך מיני – ההיבט הנשי". בשובה מאתונה היא מפרסמת את מחקרה בביטאון המורים העל יסודיים המאמר משפיע על השיח המקצועי בתחום החינוך המיני והוא עדיין מהווה המאמר העיקרי בשפה העברית, בנושא של החינוך המיני הנשי.
היא ערכה בשנת 1999 את עיתון הנשים "אחת", שזכה לתפוצה רחבה של 10,000 עותקים למן הגיליון הראשון. בעקבות ההצלחה היא הוזמנה בינואר 2000 לז'נבה כמשקיפה בכנס ההכנה של הוועידה החמש שנתית של האו"ם על מעמד האישה.
בשנת 2011 אלקיים הרצתה באוניברסיטת היידלברג שבגרמניה, בכנס הבינלאומי של החוגים למדעי הדתות, על נשים ומגדר בתנועת האיחוד ודווחה על ממצאיה, במסגרת מחקרה באוניברסיטת גטינגן בתחום הדתות החדשות, המנבאים תופעה של שינוי מגדרי מובהק ועמוק בהנהגה הגלובלית של תנועת האיחוד.
משפחתה
אלקיים היא אמו של הכדורסלן אלקי שנדור.
קורה ברמר
ביוגרפיה
קורה ברמר החל לעבוד באוניברסיטת סטוקהולם בשנת 1972. הוא קיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1976. בשנת 1980 הוא התחיל לעבוד במוזיאון הטבע בסטוקהולם. בשנת 1989 הוא התמנה לפרופסור לבוטניקה באוניברסיטת אופסלה. בהמשך קורה ברמר קודם לתפקידי ניהול באוניברסיטה זו.
קורה ברמר נשוי לבירגיטה ברמר, גם היא בוטנאית.
תחום התמחותו של קורה ברמר הוא מיון עולם הצומח. הוא היה חבר של כוח משימה בינלאומי בתחום זה.
בשנת 1988 הוא נבחר לאגודה הלינאית של לונדון. קורה ברמר חבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
אדוארד דה ויר, רוזן אוקספורד השבעה עשר
אדוארד דה ויר, רוזן אוקספורד השבעה עשר (Edward de Vere, 17th Earl of Oxford; 12 באפריל 1550 – 24 ביוני 1604) או בקיצור אוקספורד, היה אציל אנגלי ואחד מאנשי חצר המלוכה של העידן האליזבתני. אוקספורד היה יורש תואר הרוזנות השני בעתיקותו בממלכה, אחד המקורבים ביותר למלכה אליזבת לזמן מה ופטרון מבוקש של האמנויות. אוקספורד נחשב על ידי בני דורו כמשורר לירי ומחזאי, שמזגו הפזיז והתזזיתי מנע ממנו לקבל אחריות ממשלתית או תפקיד רשמי בחצר המלוכה ותרמו לפיזור של עזבונו. מאז שנות ה-20 של המאה ה-20, הוא היה המועמד החלופי הפופולרי ביותר שהוצע לכתיבה של יצירותיו של שייקספיר.
ביוגרפיה
אוקספורד היה בנם היחיד של ג'ון דה ויר, רוזן אוקספורד השישה עשר ומרג'רי גולדינג. אחרי מותו של אביו בשנת 1562, אדוארד נעשה חסוי תחת האפוטרופסות של המלכה אליזבת ונשלח לגור באחוזתו של יועצה הראשי סר ויליאם ססיל. הוא נישא לבתו של ססיל, אן, איתה היו לו 5 ילדים. אוקספורד התנכר לאשתו במשך חמש שנים לאחר סירובו להכיר בבנה הראשון כשלו.
הוא איבד את תמיכתה וחיבתה של המלכה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-16 והוגלה מחצר המלוכה לאחר שהכניס להריון אחת מנערות הלוייה של המלכה, אן וואוואסוור, מה שגרם לקטטת רחוב אלימה בין משרתיו של אוקספורד ודודיה של הנערה. אוקספורד התפייס עם המלכה ב-1583, אבל כל אפשרויות קידומו אבדו. בשנת 1586 המלכה העניקה לאוקספורד קצבה של £1,000 כדי להקל על מצוקתו הכספית שנגרמה עקב פזרנותו ומכירת אדמותיו המניבות עבור כסף נזיל. לאחר מותה של אשתו הוא התחתן עם אליזבת טרנטהאם, עוד אחת מנערות הלוייה של המלכה, שילדה לו את יורשו, הנרי דה ויר. הוא מת בשנת 1604, לאחר שאיבד את כל האחוזות שהיו בירושתו.
התאוריה האוקספורדינית של המחבר האמיתי של מחזות שייקספיר
התאוריה האוקספורדינית של המחבר האמיתי של מחזות שייקספיר מציעה כי אדוארד דה ויר כתב את המחזות והשירים שיוחסו באופן מסורתי לוויליאם שייקספיר מסטרטפורד-שעל-איבון. אף על פי ששיוך זה נדחה על ידי כמעט כל חוקרי שייקספיר האקדמאים, העניין בתאוריה זו נמשך והפך לפופולרי, ומועמדותו הוצגה בסרט ההוליוודי "אנונימי" (2011), בבימויו של רולנד אמריך, שבו דמותו גולמה על ידי ריס איוואנס.
תאוריית הנסיך טיודור
תאוריית הנסיך טיודור (הידועה גם כתאוריית שושנת טיודור) היא נגזרת של התאוריה האוקספורדינית של מחבר מחזות שייקספיר. גרסת הנסיך טיודור גורסת כי אוקספורד והמלכה אליזבת הראשונה היו מאהבים ואף נולד להם בן שגדל כהנרי ווריוטסלי, רוזן סאות'המפטון ה-3. גרסה מאוחרת יותר של התאוריה, המכונה נסיך טיודור השני קובעת כי אוקספורד היה בעצמו בנה של המלכה, ובכך אביו של אחיו למחצה שלו.
תאוריית הנסיך טיודור יצרה חלוקה בין ה"אוקספורדיינים". הרוב השמרני מתייחס לתאוריה זו כמכשול להכרה של אוקספורד כשייקספיר, ואילו המיעוט המחזיק בתאוריית הנסיך טיודור טוען שהתאוריה שלהם טובה יותר, מסבירה את חייו של אוקספורד ואת הסיבות לכתיבה שלו בשם עט.
המחשה
תרחיש "נסיך טיודור השני" מהווה חלק עיקרי מהסרט ההוליוודי "אנונימי" (2011), שנכתב על ידי ג'ון אורלוף. הסרט ממחיש אירועים שהובילו למרד אסקס נגד המלכה אליזבת. על רקע זה, מוצגים פלאשבקים מפרקים קודמים בחייו של אדוארד דה ויר. גאונותו הספרותית מתגלה במחזות שנכתבו להופעות בחצר המלוכה, אבל כאשר ראה את כוחו של התיאטרון העממי, הוא מחליט לכתוב לבמה הציבורית באמצעות מתווך המציג עצמו כמחבר, ויליאם שייקספיר. פרשת האהבים של אוקספורד עם המלכה, מולידה את סאות'המפטון, שמאוחר יותר הופך לבעל הברית של רוברט דבורוקס, רוזן אסקס ה-2. המרד של האחרון, מצטייר כניסיון להפיל את אויבו הוותיק של אוקספורד, רוברט ססיל (הגיבן), רוזן סולסלברי ה-1, ולא כמתקפה נגד המלכה. אוקספורד מקווה לתמוך ב אסקס באמצעות מחזהו, ריצ'רד השלישי כדי להלהיב את הרגשות נגד ססיל בקרב הציבור הבריטי. תמרונו נכשל, כאשר ססיל מגלה את תוכניותיו. אז ססיל מספר לאוקספורד שהוא עצמו (אדוארד דה ויר, רוזן אוקספורד ה-17) הוא גם כן בנה של המלכה ובכך הוא למעשה אחיו למחצה של בנו. אסקס וסאות'המפטון נעצרו ונידונו למוות. הרוס ומזועזע מהגילוי על מוצאו, אוקספורד מסכים לדרישתה של המלכה אליזבת, להישאר בעילום שם ולא לחשוף את עצמו כשייקספיר, כחלק מעסקה שהצילה את בנם מהוצאה להורג כבוגד.
בפרשנות ה-DVD על הסרט, אורלוף התסריטאי, סיפר שלא היה מרוצה מהסצנה שבה ססיל טוען כי אוקספורד הוא בנה של המלכה. הוא ביקש מהבמאי רולנד אמריך להסירה, אבל אמריך עמד על השארתה.
בנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן
בנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן (בגרמנית: Benedicta Henriette von der Pfalz; 14 במרץ 1652 – 28 באוגוסט 1730), הייתה חותנתו של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ביוגרפיה
בנדיקטה הנרייטה נולדה ב-14 במרץ 1652 בפריז, לאדוארד, רוזן פפאלץ-זימרן ולאנה גונזאגה, בתם של קרלו הראשון גונזאגה, דוכס מנטובה ומונטפראט וקתרין דה מיין.
ב-30 בנובמבר 1668 התחתנה בנדיקטה הנרייטה עם יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ממנו נולדו לה 4 בנות. בשנת 1679 מת בעלה יוהאן פרידריך, ואחיו ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירש את נחלותיו. לאחר מותו התגוררה בנדיקטה הנרייטה בעיקר בצרפת, וב-28 באוגוסט 1730 היא מתה בביתה בהנובר.
משפחתה
ב-30 בנובמבר 1668 התחתנה בנדיקטה הנרייטה עם יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ממנו נולדו לה 4 בנות:
צחיחן
צְחִיחָן (שם מדעי: Eremopterix) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת העפרוניים (אין לבלבל אותו עם צחיחנית, סוג אחר במשפחה). תפוצת הצחיחנים משתרעת מאפריקה ועד תת-היבשת ההודית.
בישראל מגיעים כמזדמנים נדירים המינים צחיחן שחור-כיפה וצחיחן חום-כיפה.
טקסונומיה ואטימולוגיה
השם המדעי של הסוג, Eremopterix, מגיע מיוונית עתיקה מהמילים eremos - מדבר; ו-pterux - כנפיים.
מינים קיימים
הסוג מכיל את המינים הבאים:
(הערה: השמות העבריים המסומנים ב-* ברשימה זו מבוססים על תרגומים חופשיים מהשם העממי באנגלית או מהשם המדעי, שכן עדיין לא התקבל להם שם רשמי בעברית)
מינים לשעבר
בעבר, חלק מהרשימות ראו גם את המין הבא כמין בסוג:
Zero Gravity
Zero Gravity (בעברית: אפס כוח משיכה) הוא שיר באנגלית שנכתב והולחן על ידי קייט מילר-היידקי, קאיר נוטול ובוצע על ידי קייט מילר-היידקי. השיר ייצג את אוסטרליה באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל, לאחר שזכה במקום הראשון בתחרות הגמר הלאומי האוסטרלית, "Eurovision: Australia Decides" (מילולית - אירוויזיון: אוסטרליה מחליטה).
הולדת בהאא אללה
הולדת בהאא אללה הוא אחד מתשעת החגים בדת הבהאית בהם שובתים המאמינים ממלאכה, והוא חל ב-12 בנובמבר. ביום זה חוגגים הבהאים את הולדתו של נביא האמונה, בהאא אללה, בשנת 1817.
החג נקבע על ידי בהאא אללה עצמו אשר מנה אותו בין ארבעת חגי הדת באל-כתאב אל-אקדס, הספר שכתב והנחשב לטקסט הדתי הבהאי הקדוש ביותר. שלושת החגים האחרים שמנה בהאא אללה הם רידוואן, הכרזת הבאב ויום הולדתו של האחרון החל ב-20 באוקטובר. בהאא אללה ציין כי יום הולדתו ויום הולדת הבאב נחשבים כאחד בעיני האל, והגדירם כ"ימי הולדת תאומים". בלוח השנה המוסלמי חלים השניים בימים עוקבים - בהאא אללה נולד ביום השני בחודש מוחרם בשנת 1817, בעוד שהבאב נולד ביומו הראשון בשנת 1819.
עוד קבע בהאא אללה כי אם שני חגים אלה יחולו לפי הלוח המוסלמי במהלך חודש עַלַאאְ, הוא חודש צום תשעה עשר הימים, יש להימנע בהם מצום. דבר זה קרה בשנים 2002 ו-2003, וצפוי להתרחש שוב ב-2034 וב-2035. עם זאת, מאחר שלוח השנה הבהאי מבוסס על שנת השמש ולא על השנה הירחית, ומקביל לחלוטין ללוח הגרגוריאני, יהיה על בית הצדק העולמי להכריע לפי איזה לוח שנה יש לחגוג אותם. כיום חוגגים רוב הבהאים בעולם את שני החגים האלה לפי הלוח הבהאי השמשי, ועל כן אין משמעות להוראת בהאא אללה.
פת עכו"ם
פַּת עַכּוּ"ם (או: פת גויים, פת נכרים) הוא איסור הלכתי המהווה חלק מהלכות הרחקה מגויים, לפיו לחם שנעשה מאחד מחמישה מיני דגן, שנאפה על ידי אדם שאינו יהודי אסור באכילה.
מקור האיסור
הראשון שנהג איסור בפת גויים היה דניאל שהיה נער בחצר נבוכדנצאר המלך.
לאחר מכן התקבעה גזירה זו כאחת מתקנותיהם של חז"ל להרחקת יהודים מגויים. הגזירה היא חלק מי"ח הגזירות שנגזרו בעליית חנניה בן חזקיה בן גרון בעת שרבו בית שמאי על בית הלל וביצרו מספר גדרות וסייגים ביהדות.
הלחם משמש מרכיב בסיסי בכל סעודה ובמעמד זה נוצרים לרוב גם קשרי חברות וקרבה, לכן חששו חכמים שאכילה מפתו של הגוי תיצור קרבה בין יהודים לגויים. הקרבה היתירה בין היהודים לגויים עלולה להביא בסופו של דבר לחתונה בין יהודים לגויים וכן לעבודת אלילים.
גדרי האיסור
פת עכו"ם נזכרת במשנה ברשימת האיסורים שאסורים באכילה בלבד אך אין איסור ליהנות מהם הפת שנאסרה היא פת שנאפתה על ידי מי שאינו יהודי. ואין זה משנה אם הוא אפה אותה לעצמו בבית או במאפייה כדי למכור לרבים, ואפילו פת גרועה של עניים שלא מגישים בסעודה מכובדת אך היא עשויה מחמשת מיני דגן, יש לה חשיבות של פת שהיא עיקר המזון של האדם, והיא אסורה
היתרים
בימי התנאים כבר נזכרות הסתייגויות לאיסור פת עכו"ם. בתלמוד נזכר שרבי יהודה הנשיא תמה באוזני תלמידיו מדוע לאסור פת עכו"ם במצבים בהם אין חשש קרבה לגוי. ולאורך הדורות מתקופת המשנה ועד לתקופת הראשונים מצאנו שינויים בהיקף האיסור בהתאם לצורך וליכולת.
בשולחן ערוך נפסק, שפת בעל הבית (כלומר, פת שאפה נכרי בביתו) אסורה בכל מקרה, ואילו פת פלטר מותרת אם לא מצויה פת ישראל, ולדעת הרמ"א פת פלטר מותרת מותר אפילו במקום שפת ישראל מצויה, ואם אינה מצויה פת ישראל וגם לא פת פלטר מותרת אפילו פת בעל הבית.
האיסור תקף גם במקומות שבהם נראה שאין חשש של נישואין, כך, לדוגמה, גם כאשר לגוי אין בת, איתה קיימת אפשרות שיבוא היהודי להינשא.
על פי הרבנות הראשית היתר זה הוא קולא בעת הצורך בלבד ולכן בארץ ישראל אין סיבה להתיר פת עכו"ם והרבנות אינה מאשרת יבוא כזה, גם אם נאפה בכשרות מוסמכת בחוץ לארץ, שהרי בארץ ישראל יש שפע של פת ישראל.
פת ישראל
פת שנאפתה על ידי יהודי מכונה פת ישראל. כדי שתוגדר ככזו על פי ההלכה, מספיק שיהודי ידליק את התנור שבאמצעותו אופים את הפת, יכניס את הפת לתנור או יבצע כל פעולה שתגדיל את האש כמו הכנסת קיסם לתנור, או נשיפה כדי ללבות את הגחלים (בתנור המוסק באמצעות עץ, בתנור גז מספיק שיהודי יגביר קצת את הלהבות כדי שהפת תיקרא פת ישראל). הגברת האש על ידי יהודי מועילה רק בפת פלטר שאפה נחתום נכרי, ולא בלחם ביתי של גוי.
חצי האי מוסון
חצי האי מוסון (באנגלית: Mawson Peninsula) הוא חצי אי צר וגבוה, בחוף ג'ורג' החמישי, בארץ ג'ורג' החמישי שבאנטארקטיקה.