cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמונה
הוכחות אמפיריות לאמונה
קיומו של המדע המודרני הופך את יחס האמונה והאדם למורכב, שכן הוא מרחיב את תחום ההתנסות החושית־לשונית, וכן חותר למציאת החוקים הנמצאים בבסיס התופעות הטבעיות. התפתחות המדע מאפשרת יצירת עולם הולך וגדל הנתפס כמוכח אובייקטיבית ושאלות כגון "כיצד פועל הגוף" ו"ממה מורכב העולם" ניתנות למדידה חושית אמפירית באמצעות כלים מדעיים שונים, כמו השאלה "איזה צבע יש למקרר". עם זאת, אמונה שהוכחה בצורה אמפירית תהיה בהכרח אמונה בפרט מציאותי, כגון צבע המקרר, אך אמונה בכלל כלשהו או בחוק טבע שחורג מעבר לגבולות הניסיון הקודם כוללת מעצם טבעה ספקולציה כלשהי על העולם. כלל מדעי (לפחות במובן המודרני) מתבסס בדרך כלל על וודאות סטטיסטית ועל הסבר תאורטי מאחד לכלל התצפיות עד כה. התפתחות המדע והמקום שהוא תופס בחברה המערבית גרמה לכך שגם אמונות מדעיות נחשבות בדרך כלל למוכחות אמפירית, על אף הקושי הפילוסופי שתפיסה כזו מעוררת.
חלק מהאמונות אינן ניתנות להוכחה אמפירית כלל. מאחר שהוכחות אמפיריות מתבססות על המצוי (Is) בלבד, בעיית הראוי-מצוי מראה שלא ניתן להפיק מהן מידע לגבי הרצוי (Ought). אמונות וטענות שבאות לקבוע נורמה מסוימת, כגון אמונה בחשיבותם של ערכים כגון שוויון, חופש וכדומה, ניתן להוכיח רק על ידי גזירה שלהן מהנחות יסוד משותפות, כגון כבוד האדם וכו'. אף על פי שלא ניתן להוכיח בצורה אמפירית שנורמה מסוימת היא נכונה, ניתן להוכיח בצורה אמפירית שיישומה בפועל אכן מביא לתוצאות שמוסכם שהן רצויות. לדוגמה, לא ניתן להוכיח בצורה אמפירית שחשוב לאכול מזון בריא, אך מחקר מדעי עשוי להוכיח שאכילת מזון בריא מובילה לאריכות חיים.
למרות העובדה שכל אמונה קלאסית היא ביסודה השלכה של העולם החוויתי-סובייקטיבי על המציאות, היא לרוב מכילה גם ממד של התנסות חושית, לשונית או תחושתית, בדומה לקביעות אמפיריות. למשל, האמונה כי סובלנות היא דרך הפתרון הטובה ביותר, מתבססת, בנוסף להיגיון, רגש וכדומה, על מכלול קודם של חוויות המתייחסות לפתרונות סובלניים או לא־סובלניים, והשתלשלות האירועים והתחושות הנלוות בכל מקרה.
עם קבלת המדע בתרבות המערבית כאמת אובייקטיבית, עוסקות שאלות האמונה בסוגיות כלליות יותר, כגון "האם לקבל את דרך החקירה המדעית ולהאמין למדענים?" "האם שיטת הרפואה המערבית נכונה?" וכדומה, ומשקלן של השאלות הערכיות, כגון "מה חשוב בחיים?", "מהי הצורה הנכונה ביותר לקיים חברה?" בתוך תחום האמונה עולה.
חינוך לאמונה
האמונה קשורה, כפי שנרמז לפני כן, בחינוך מסוים אותו קיבל האדם. הוכחה לקביעה זו ניתן למצוא בכך שבני אדם שונים זה מזה באמונותיהם, באופן שנקבע סטטיסטית (לכל הפחות) על ידי החינוך אותו קיבלו, אך גם על ידי בחינה פילוסופית או סוציולוגית־פסיכולוגית של הנושא.
הכוונה, בתחום זה, היא להגדרה הרחבה של חינוך, כמציין את מכלול ההתרחשות החברתית והטבעית הסובבת את האדם. עם זאת, חקר שינוי האמונות של האדם מצביע, באופן גס, על כך ששינויי האמונה הולכים ומצטמצמים עם העלייה בגיל. בכל גיל נעשים שינויי אמונה, אך חריפותם ומשכם הולך וקטן ככל שהאדם מתבגר והולך.
גישה פילוסופית הרואה באמונה תוצר בלעדי של החינוך, שאינו נתון כלל לשינוי של האדם, היא גישה דטרמיניסטית. גישה המעמידה את האמונה כביטוי ישיר לבחירה ערכית של האדם היא אקזיסטנציאליסטית (קיומית).
חינוך מכוון
רוב החברות האנושיות עושות שימוש בחינוך באופן מכוון, כדי לשמר את מערכות האמונה שלהן. כאמור, החינוך משפיע באופן תמידי, גם בלא שיהיה מכוון, אך תופעה זו מהווה לקיחת אחריות על תהליך זה.
חינוך זה מתבטא עוד מגיל צעיר ביותר, על ידי המשפחה, אך נעשה גם בבתי הספר. מרבית החינוך מן הסוג הזה נעשה בקבוצות השתייכות קטנות (משפחה, כיתה וכו'), אך חלקו נעשה בשימוש באמצעי תקשורת המונים.
גם כאן, תקשורת ההמונים משמשת לחינוך לאמונה מסוימת גם כאשר אינה מכוונת לכך (לדוגמה: פרסום למכירת דירות נופש מעמיק את האמונה כי חופש נובע מנוחות ולא מתהליכים אחרים). שימוש מכוון באמצעי תקשורת המונים מכונה תעמולה.
חינוך מכוון זה עשוי להיות תולדה של תהליכים חברתיים ארעיים, ביוזמת הגורם המחנך ישירות (לדוגמה: חינוך לאמונה כי אלימות אינה צורת פתרון טובה על ידי מורה או גנן־ילדים), אך במקרים מסוימים הוא תוצאה של החלטה של הממשל. צורה זו נפוצה ביותר, ומהווה את יכולתה של החברה לעצב את אמונותיה.
לעיתים, נעשה שימוש בהנחלה מכוונת של אמונות בדרכי שכנוע תוקפניות ומניפולטיביות. במקרים אלו משמש החינוך כאמצעי ישיר ליצירת אמונה מסוימת באדם. מקרים אלו מכונים שטיפת מוח. אמצעי זה משויך לדעת רבים לדוקטרינות דתיות מסוימות (כדוגמת המערכת הכנסייתית הקתולית בימי הביניים, שהתבססה על יצירת רגשות עזים כפחד ואשמה) וכן לתנועות פוליטיות מסוימות (כדוגמת הקומוניזם בברית המועצות ובסין, שהוחדר למוחות מיליוני בני אדם בכוח השליטה על המשאבים השלטוניים).
אמונה והחברה האנושית
מכיוון שבכל מערכת חברתית אנושית קיים מידע רב לגבי הטבע והתנהגות האדם והחברה (מידע הנגזר ממורכבותם של היחסים האנושיים ומהיכולת הלשונית להבחין במורכבות זו), בכל תרבות נזקק האדם לכמות זו או אחרת של אמונות על מנת לתפקד במציאות מורכבת.
אמונות אלו משתנות בהתאם למורכבותה ולדרך צבירת המידע של כל חברה אנושית. מסיבה זו קיים קשר הדוק בין תרבות לבין אמונה, שני גורמים התלויים זה בזה באופן בלתי נפרד: מכלול האמונות מעצב את התרבות ומהווה חלק מרכזי בה, ואילו יש הטוענים כי צרכים חברתיים גרמו להופעת אמונות מסוימות.
לדוגמה: אפשר לטעון כי בימי הביניים היה צורך חברתי בשימור היציבות החברתית וההיררכיה בה. לפיכך התקיימה אמונה לפיה אלוהים, דרך הכנסייה, משמר את הסדר החברתי הקיים ואת המוסר והטוב, הכרוכים זה בזה ובהם מעוניין האל, ועל האדם לציית באופן מוחלט לסדר זה על ידי שימור ההיררכיה וערכיה. ההתנסות הפשוטה (דרך החושים, השפה והתחושות היומיומיות) לא הספיקה כדי לענות על השאלות הקיומיות והחברתיות שהאדם נצרך לענות עליהם, ולכן הוא האמין באמונה זו. האמונה הקתולית בימי הביניים היוותה מרכיב תרבותי בלתי ניתן לביטול של אותה תקופה. עם שינוי גורמי הכח השולטים על החברה לקראת סוף ימי הביניים יחד עם עלייתם של ערכים שונים המכתיבים את התנהלות החברה אמונה זו נפגעה והשתנתה.
אמונה ודת
רבים גורסים שאמונות דתיות באשר הן אינן נגזרות ישירות מההתנסויות החושיות האנושיות, אלא הן מטפיזיות. מאידך, רבים טוענים שאמונתם הדתית ניתנת להוכחה או לביסוס אמפירי או לוגי. שאלה זו (האם האמונה הדתית ניתנת לביסוס אמפירי/לוגי) נידונה בפילוסופיה של הדת וניתנו לה תשובות שונות. על-פי התפיסה הקלאסית של הנצרות והאסלאם שהושפעו ממנה, הידיעה כיצד נברא העולם, ומהי ההיסטוריה האנושית הבסיסית, נובעת מקבלת ההסבר הניתן בכתבי הקודש השונים, הכולל, בין השאר, את הצגת האל כמי שפועל במציאות.
היהדות לעומת זאת מבססת את אמונתה, בסיפור על מעמד הר סיני ובקבלת התורה שהיא ההוכחה על מציאות האל ועל ההשגחה העליונה (אם האירוע אכן התרחש).
תפיסה חילונית רדיקלית מסתפקת באמונה שהיא מגדיר ראשוני בחיי האדם, אך את שאר הידיעה האנושית משאירה להתנסות חושית, המוגדרת בקרב רוב האנשים כהוכחה. התנסות חושנית זו מושגת באמצעים ישירים (צפייה במאורעות, לדוגמה), באמצעות תקשורת בין בני אדם (לדוגמה: קריאת עיתון על מנת להבין את העולם), או באמצעים שיטתיים, המכונים ברובם "מדע". אמצעים חושיים אלו הם המרכיבים, על פי התפיסה החילונית הטהורה, של הידיעה האנושית, ומתווכים את האמונה והידיעה.
בין הגישות הרדיקליות הדתית והחילונית קיימות גישות ביניים רבות. לדוגמה, חילונים רבים מעצבים לעצמם תפיסת עולם מוסרית על בסיס אמונה.
אמונה ומגמות חברתיות
מכיוון שהאמונה מגדירה את ערכיו של האדם, קשורות אמונה זו והמגמות החברתיות השונות המתרחשות במהלך ההיסטוריה.
יחס זה הוא דיאלקטי, כלומר - ההיסטוריה והאמונה משפיעות זו על זו. המדע החוקר יחס זה הוא מטריאליזם דיאלקטי.
לדוגמה: התפתחות הקפיטליזם הייתה כרוכה בהתפתחות האמונה של האדם כי כמות הרכוש שברשותו, היא מגדיר של הטוב שבמעמדו (בניגוד, לדוגמה, לאמונה הימי־ביניימית בקיום הסדר כקובע את הטוב, כפי שצוין לעיל). אמונה זו, המלווה באמונה כי האדם שואף להגדיל את כמות רכושו באופן אנוכי, קשורה באופן כלשהו להתפתחות הקפיטליזם, שהיא תורה המבוססת על רכוש אישי.
קשר זה הוא דו־כיווני בטבעו (לדוגמה: השיטה הקפיטליסטית חיזקה את האמונה ברכוש אישי, ואילו אמונה זו אפשרה את היווצרות הקפיטליזם). קיים דיון פילוסופי בנוגע לשאלת הקדימות, בו מכריעות נטיות פילוסופיות שונות.
מגמות לאורך ההיסטוריה ביחס למקומה של האמונה
לפי יואב שורק במסה "אמונה בקומת אדם", לאורך ההיסטוריה היו מספר תפיסות אוניברסליות מתחלפות ביחס למקומה של ה"אמונה" בעולם. כל אחת מתפיסות אלו, עד זו שהחלה באמצע המאה ה-20, שררה מאות שנים לפחות:
הערות שוליים
Вяра Feiz Vjera Fedi Ffydd Tro Leauwe Lafwa Ticība आस्था Viera (náboženstvo) Besimi Imani Íman
בנות השטן
בנות השטן הוא סרט מתח צרפתי משנת 1955 בסגנון הסרט האפל. הסרט, שהוא מותחן פסיכולוגי, נחשב לסרט קלאסי בסגנון מותחן האימה.
"בנות השטן" (בצרפתית "Les Diaboliques" - "השטניות") יצא לראשונה לאקרנים בשנת 1955. הסרט בוים על ידי הבמאי הצרפתי החשוב אנרי-ז'ורז' קלוזו, במאי שסרטיו משקפים ראיית עולם פסימית, ומציגים את המציאות האנושית בכלל, והצרפתית בפרט, בצבעים קודרים ובלעג נסתר. את התלבושות לסרט עיצבה מארי-לואיז קארבה.
עלילת הסרט
הסרט מתרחש על רקע בית ספר יסודי לבנים, המתנהל כפנימיה. המוסד שוכן בבניין גדול ומוזנח באחד הפרברים של פריז, במבנה גדול, אך ישן ומרופט, אשר בחצרו בריכת שחיה מזוהמת (שלה אחר כך תפקיד חשוב בעלילה). בבית הספר שני מורים, שתי מורות, שוער ומנהל המשליט על התלמידים משמעת קפדנית ונוקשה. המזון המוגש לתלמידים בחדר האוכל הוא מזון דל ואופן הגשתו דומה במידת מה לזה המתואר בספרו של צ'ארלס דיקנס "אוליבר טוויסט". צילומי הסרט הם בשחור - לבן בסגנון הסרט האפל ההוליוודי של שנות הארבעים והחמישים.
גם אל פילגשו, ניקול, אין מישל מתייחס טוב יותר וממרר אף את חייה. עד כדי כך שנוצרת ברית בין האישה לבין צרתה, ושתיהן מחליטות לרצוח אותו. בעת חופשת חג מן הלימודים הן מזמינות אותו לדירתה של הפילגש בעיר ניור (Niort), שם הן משקות אותו במשקה חריף שנמהל בו סם שינה. בסצנה מחרידה שתיהן גוררות את מישל לאמבטיה מלאת מים ומטביעות אותו בה. מישל שוקע במים כשעיניו נראות כיוצאות מחוריהן. שתי הנשים מחזירות את הגופה לפנימיה, כשהיא מוחבאת בארגז נצרים במכוניתה של ניקול, וזורקות את הגופה לבריכת השחיה המלאה בעלים ובסחי, שלפיכך מימיה אינם שקופים. אולם זה אינו סוף הסרט אלא רק ההתחלה.
שתי הנשים ממתינות בחרדה לגילוי הגופה אך זו אינה נחשפת ואינה צפה אל מעל לפני המים. כאשר מימי הבריכה מרוקנים, על מנת לבצע בה ניקיון, מתברר לחרדתן של הנשים כי בבריכה הריקה אין כל גופה. בינתיים הולכים ומתרבים סימנים כי המנהל חי ונמצא בפנימיה; אחד התלמידים העומד בפינת העונשין נשאל מי העניש אותו והוא עונה: "המנהל", המקטורן שלבש מישל בעת הרצח מוחזר על ידי שליח ממכבסה כשהוא מכובס ומגוהץ ובירור במכבסה לאיתור האדם שמסר את המקטורן לניקוי אינו מוביל לשום תוצאה. כך גם בצילום קבוצתי של כל תלמידי המוסד ומוריו, המתבצע לקראת סוף שנת הלימודים, ניתן להבחין כי מבעד לחלון המוסד שברקע ניצבת צללית של דמות הדומה לדמותו של המנהל המנוח, מישל.
כריסטין לנה לבדה בחדרה, כשהיא נחה מהתמוטטות גופנית שנגרמה עקב החמרת מחלת לבה כתוצאה מהמתח שנגרם לה מן הרצח ומן העלמות הגופה. בדמי הלילה היא שומעת קול צעדים בבנין, היא עוקבת אחר הקול ומגיעה לחדר האמבטיה. שם, לתדהמתה, היא חוזה במישל כאשר הוא מתרומם אט אט ממימי האמבטיה שכולו נוטף מים ועיניו נראות כיוצאות מחוריהן, כפי שנראה בעת ש"נרצח". כריסטין הנדהמת והמזועזעת לוקה בהתקף לב, צונחת ומתה. רק אז מסתבר שהמדובר במזימה של מישל וניקול שנועדה להבהיל את כריסטין, הלוקה בליבה, כדי לגרום למותה, לסלקה מדרכם ובה בעת לזכות את מישל בעזבונה - הפנימיה. כשכריסטין נופלת מתה שולף מישל מבין עפעפיו גלגלי עיניים מפלסטיק ששיוו לו את החזות של מת שעיניו יוצאות מחוריהן. הצמד ניקול ומישל מתחבק ליד הגופה וניקול שואלת את מישל "כמה נקבל מן העיזבון?". ואז באה תשובה מפיו של המפקח פושה המגיח מן החשיכה: "חמש עשרה עד עשרים שנה, תלוי באיכותו של עורך הדין שלכם".
הצלחת הסרט
הסרט נעשה על ידי קלוזו כשנתיים לאחר שביים את "שכר האימה" שזכה להצלחה קופתית מסחררת. עלילת הסרט היא על פי ספר בשם "Celle qui n'était plus" ("היא שכבר לא הייתה") מאת פייר בואלו ותומאס נארסז'אק. השניים חיברו לאחר מכן ספר נוסף ("מבין המתים") שעל פיו ביסס אלפרד היצ'קוק את עלילת סרטו ורטיגו. קלוזו (שכונה בצרפת "היצ'קוק הצרפתי") והיצ'קוק עצמו התחרו על זכויות ההסרטה של "בנות השטן" וקלוזו הקדים את היצ'קוק. כ"פיצוי" כתבו השניים להיצ'קוק את ספרם הבא. מן הראוי לציין כי בואלו ונארסז'אק היו בין אלו שטבעו את הביטוי "סרט אפל", ביחס ליצירות הקולנוע שנוצרו בהוליווד בשנות הארבעים ותחילת שנות החמישים, סגנון שאומץ באופן מושלם בסרט "בנות השטן".
הסרט זכה להצלחה קופתית גדולה בזמנו, ונמנה עם הקלאסיקה של סרטי המתח. הסרט היה הראשון להזהיר בסופו את צופיו בכתובית שביקשה מהם שלא לספר את עלילתו למי שטרם צפה בו, תעלול פרסומי שאומץ לאחר מכן בידי יוצרי קולנוע רבים. בכתובית נאמר:
פרט טראגי שהביא לסרט פרסום רב, הוא מותה של השחקנית, ורה קלוזו, מהתקף לב, חמש שנים לאחר שהוקרן הסרט לראשונה. קלוזו הייתה במותה בת 47, אותו הגיל בו מתה מהתקף לב כריסטין, הדמות אותה גילמה קלוזו בסרט זה.
בשנת 1967 הופקה גרסה אמריקאית לסרט בשם "משחקים" ("Games"), בהשתתפותם של ג'יימס קאן וסימון סיניורה, מכוכבות הסרט המקורי. בשנת 1996 הופקה גרסה אמריקאית נוספת של הסרט, המעבירה את העלילה לארצות הברית, בשינוי הרקע והדמויות, אך בצמידות לתוואי של התעלומה ולפתרונה. בסרט, אותו ביים ג'רמיה צ'צ'יק (אחרי הצלחת סרטו הקודם, 'בני וג'ון'), כיכבו שרון סטון, איזבל אג'אני וצ'אז פלמינטרי. סרט זה לא זכה להצלחה, ונחשב לגרסה נחותה של הסרט המקורי.
נוהגים להשוות את "בנות השטן" לגדולי סרטי המתח-אימה, כ"מגרש השדים" של ויליאם פרידקין ו"תינוקה של רוזמרי" של רומן פולנסקי.
"בנות השטן" הוקרן לראשונה בישראל בהקרנה מסחרית בשנת 1955 ובהקרנה חוזרת בשנת 1967.
סופר צללים רפואי
סופרי צללים רפואיים מועסקים על ידי חברות תרופות ויצרני מכשירים רפואיים כדי לייצר מצגות לכנסים, כתבי יד עבור כתבי עת עם ביקורת-עמיתים, ופרסומים אחרים - הנחזים כבלתי תלויים. שמות של מדענים אחרים נרשמים כאילו חיברו את כתבי היד, בעוד שמעורבותם בתהליך המחקר או הכתיבה מועטה או אינה קיימת.
הגדרות וכללים
איגוד הכותבים הרפואיים האמריקאי דן על הנושא באופן הבא:
הוועדה הבינלאומית לעורכי כתבי עת רפואיים (ICMJE - International Committee of Medical Journal Editors, הידועה באופן בלתי פורמלי בשם "קבוצת ונקובר" לפי מקום התכנסותה הראשונה) קבעה כללים לרישום מחברים ותורמים לפרסומים רפואיים מקצועיים. המסמך נחשב להצהרה הקובעת של דרישות אתיות לגבי האופן שבו מצוינים מחברים במאמרי כתבי עת רפואיים ולגבי מידת ההכרה שבה מחבר נתון נחשב כמי שתרם לתוכן של מאמר בכתב עת רפואי. העמידה בדרישות אלו עבור כתבי יד הנשלחים לכתבי עת ביו-רפואיים היא וולונטרית. הוועדה (ICMJE) מנהלת רשימה של כתבי עת רפואיים שהצהירו כי הם עומדים בדרישות האחידות הללו.
מידת הציות של כתבי עת רפואיים ומחברי מאמרים יחידים להנחיות ICMJE היא במידה רבה עניין של משמעת פנימית. מסמך ICMJE בשם "דרישות אחידות לכתבי יד הנשלחים לכתבי עת ביו-רפואיים: פרסום ובעיות עריכה הקשורות לפרסום בכתבי עת ביו-רפואיים: תיקונים, הסרות ו"ביטויי דאגה" הוא החלק בדרישות האחידות של ICMJE המפרט קווים מנחים לטיפול בטעויות מדעיות ובהונאות מדעיות אפשריות או ממשיות. הוא מפנה את הקוראים להנחיות הרלוונטיות מהוועדה לאתיקה בפרסום (COPE) - ובמיוחד לתרשימי הזרימה של COPE המתארים גישה שיטתית כלפי שגיאות מדעיות והונאה אפשרית.
ביקורת
כתיבת צללים רפואית זכתה לביקורת על ידי מגוון ארגונים מקצועיים המייצגים חברות תרופות, מוציאים לאור ואגודות רפואיות, והיא עשויה להפר חוקים האוסרים על קידום 'מחוץ לתווית' על ידי יצרני תרופות, וכן, בארצות הברית הוראות נגד צורות של שוחד במסגרת החוקים המסדירים את Medicare. לאחרונה, הוא זכה לביקורת מצד העיתונות הכללית המחוקקים המכון לרפואה, והמכונים הלאומיים לבריאות. דווח אף כי יש המאמינים כי המערכת הנוכחית מתקרבת ל'תצורת עלית של זנות מקצועית".
במאמר ביקורתי בעיתון העוסק בענייני חברה, נטען כי "אחת השיטות הממאירות ביותר בכתיבת צללים כרוכה בהבעת התודה לכותבים על כך שהם מספקים "סיוע בעריכה" במדור התודות של המאמר, במקום בשורת הכותרת של המחברים: שיטה זו משבשת את כללי ייחוס הכותבים כך שכתיבת צללים נעשית מקובלת. מספר קבוצות ברפואה, כולל איגוד הכותבים הרפואיים האירופי (EMWA) מכשירות נוהג זה. בעוד שסביר להניח שהקורא הממוצע מפרש "סיוע עריכה" כעזרה בדקדוק או שיפורים לקריאות הכללית של המאמר, במציאות, "עוזרים" כאלה תורמים תרומה חשובה לעיתונים, ובאופן רגיל ייחשבו כמחברים שותפים. כותבים רפואיים רבים הם "עוזרי עריכה" בכמה מאמרים מדעיים, אך מחברים שותפים באחרים. זה נראה מובן מאליו שמישהו המועסק כ"כותב רפואי" יהיה מחבר, אבל השיח הנוכחי על כתיבת צללים מתעלם מפרשנות כה מובנת מאליה. רישום מחברי צללים כ'עוזרי עריכה' מאפשר לחברות תרופות לפרסם מאמרים עם ניגודי עניינים שאינם מדווחים בשקיפות. עוזרי עריכה אינם מוזכרים בתקציר, אינם מוזכרים במאגרי פרסומים, אינם מוזכרים בציטוטים הבאים, ולעולם אינם מוזכרים באזכורים החדשותיים של המאמר. במילים אחרות, העובדה שחברת תרופות הייתה שותפה ישירות לכתיבת המאמר נסתרת מהעין. העובדה שזה נתפס כמקובל בעידן של חשיפה מוגברת של ניגודי עניינים היא תמוהה."
הבעיה מומחשת היטב במחקר 329, שהוא כנראה מאמר הצללים הידוע ביותר לשמצה בספרות הרפואית. המחקר בדק את השימוש בפאקסיל (פארוקסטין) במתבגרים והגיע למסקנה, כי "פארוקסטין בדרך כלל נסבל היטב ויעיל עבור דיכאון מג'ורי אצל מתבגרים." מספר שנים לאחר פרסום המאמר, הליכי בית המשפט חשפו מסמכים פנימיים של החברה עם הודאה שהמחקר מצא כי פקסיל לא הייתה טובה יותר מפלסבו במדדי התוצאה שנרשמו מראש, וכי החברה מודאגת לגבי 'אופן ניהול הממצאים השליליים'. על פי הנחיות ICMJE המתוקנות, כותבים רפואיים מקצועיים שכותבים מאמרים אינם פטורים מלהירשם כמחברי המאמר.
שְׁכִיחוּת
בשל אופיה הסמוי, קשה לקבוע באיזו תדירות מתרחשת כתיבת צללים. מאמר של ניו יורק טיימס משנת 2009 העריך ש-11% מהמאמרים ב- New England Journal of Medicine, ש-8% ממאמרי JAMA, Lancet ו- PLoS Medicine, ש-5% ממאמרי Annals of Internal Medicine וש-2% ממאמרי Nature Medicine הם מאמרי צללים. בין 1998 ל-2005 פרסמה חברת התרופות וויית' (Wyeth) 26 מאמרים המקדמים טיפול הורמונלי חלופי (HRT) שפורסמו בכתבי עת מדעיים.
מסמכים פנימיים סודיים לשעבר של Wyeth המספקים עדות לכך ניתנים לצפייה בארכיון המסמכים של תעשיית התרופות. נראה שכתיבת צללים התרחשה גם ב-75% מהניסויים במימון התעשייה בין השנים 1994 - 1995 שאושרו על ידי הוועדות האתיות המדעיות של קופנהגן ופדריקסברג. מתוך המאמרים שפורסמו מ-1998 עד 2000 בנוגע לסרטרלין, בין 18% ל-40% היו מאמרי צללים שנכתבו על ידי פייזר. שאלון בשיטות ברות-השוואה בשנים 2005 ו-2008 עם שיעור תגובה של 14-28% מצא ירידה במספר האנשים שדיווחו על כתיבת רפאים בקרב כותבים רפואיים מקצועיים.
רוב חברות התרופות מעסיקות מנהלי פרסומים שעשויים לנהל את כתיבת הפרסומים על מוצריהן באמצעות צוות כותבים רפואיים של החברה, או להתקשר לחברות תקשורת רפואית או לכותבים רפואיים עצמאיים. העתקים של המאמרים מופצים לרופאים על ידי נציגי חברות התרופות במקום עלוני מוצרים. נוהג זה עשוי להיות בלתי חוקי אם הוא מהווה למעשה פרסום או תמיכה בשימוש בתרופה עבור התוויות או מינונים שאינם מאושרים. ניתן להגדיל את התשלומים לכותבי רפאים רפואיים באמצעות חוזי ייעוץ, נסיעות בתשלום להוראת קורסי המשך רפואיים או מענקים. חלק מהאקדמאים או הרופאים המגויסים לחברות ידועים בתור "KOLs" (" מובילי דעות מרכזיים ") או "TLs" ("מובילי מחשבה").
חקירת הסנאט
ב-24 ביוני 2010, הוציא הסנאטור צ'ארלס אי. גרסלי, חבר בכיר בוועדת הכספים של הסנאט של ארצות הברית, דו"ח על כתיבת רוחות רפאים רפואיות. בדו"ח נכתב: "לוועדה נמסרו מסמכים מתביעות משפטיות אחרונות הקשורות למוצרי הטיפול ההורמונלי של וויית'. המסמכים הראו שוויית' שכרה חברת תקשורת וחינוך רפואית (בשם DesignWrite), לניסוח מאמרי סקירה בנוגע לסיכון לסרטן השד של מוצרי טיפול הורמונלי ולאחר מכן הזמינו חוקרים אקדמיים להירשם כביכול הם המחברים הראשיים."
משה אונא
ראשית דרכו
התחנך בגימנסיה, ולאחר מכן למד בבית הספר הגבוה לחקלאות בברלין ובבית המדרש לרבנים בברלין. היה חבר בתנועת הנוער היהודי "בלאוּ-וייס (Blau Weiss; 'כחול-לבן'). בשנת 1919 שהה בהכשרה בהרמנסברג ובמיסינגורק.
פעילות חלוצית בארץ ישראל
ב-1924 היה ממייסדי ההכשרה הראשונה של "המזרחי", וניהל אותה, תחילה בכפר בצנרוד (Betzenrod) שליד פולדה, ואחר כך ברודגס שליד פולדה, עד שבסוף שנת 1927 עלה לארץ ישראל. בארץ עבד כפועל בפרדסים. הוא נשלח פעמיים לגרמניה, בשנים 1931 ו-1933. בשנת 1934 הצטרף לקיבוץ רודגס והיה פעיל בארגון ”עליית הנוער” הדתי. בשנת 1937 היה ממייסדי קיבוץ טירת צבי ותנועת הקיבוץ הדתי - תנועה שהיה חבר המזכירות שלה עד שנת 1974. בשנת 1941 עזב את טירת צבי ובשנת 1944 הצטרף לקיבוץ שדה אליהו.
בראשונה נשא את מרים, ונולדו להם שלושה ילדים. לאחר מכן התגרש, נשא את סבינה, ולהם נולדו ארבעה ילדים.
משה הוא דודו של יששכר אונא, פרופ' לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
פעילות פוליטית
אונא היה ציר באספת הנבחרים וחבר הוועד הלאומי בשנים 1940–1949. בשנת 1941 היה חבר סיעת "התנועה החקלאית". משנת 1942 היה חבר הוועד הפועל של תנועת ”הפועל המזרחי”, ועד שנת 1949 היה גזבר התנועה. היה מפעילי עליית הנוער וממייסדי כפר הנוער הדתי.
אונא נבחר לכנסת הראשונה מטעם סיעת החזית הדתית המאוחדת (על אף שהיה מראשי המתנגדים להקמתה), וכיהן ברציפות עד הכנסת השישית מטעם סיעה זו וגלגוליה השונים (חזית דתית לאומית, הפועל המזרחי והמפד"ל). ב-26 בנובמבר 1956 היה אונא לחבר הכנסת הראשון שהעביר הצעת חוק פרטית.
אונא כיהן כסגן שר החינוך והתרבות בין 22 במרץ 1956 ל-1 ביולי 1958 (למעט הפסקה קצרה של שבועיים) וכיושב ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת בכנסות השנייה, החמישית והשישית.
היה מראשי סיעת למפנה והביע דעות יוניות. ב-1988 פרש מהמפד"ל, הצטרף למימד ונעל את רשימתה לכנסת.
משה אונא נפטר בט"ז באדר א' תשמ"ט.
כתביו
כמו כן פרסם אונא מאמרים בענייני הכנסת בכתב העת של הקיבוץ הדתי "עמודים" ובספרו "בדרכים נפרדות". על פעולתו בכנסת פרסם זיכרונות "עשרים שנות כנסת” בתוך "”עמודים", תש”ל-תשל”א.
מרכז הכנסים של לוס אנג'לס
מרכז הכנסים של לוס אנג'לס (באנגלית: Los Angeles Convention Center ובקיצור: LACC) הוא אחד ממרכזי הכנסים והתערוכות הגדולים בארצות הברית ואחד המתקדמים בעולם מבחינה טכנולוגית. המרכז, הממוקם בדרום-מערב הדאונטאון של לוס אנג'לס, נחנך ב-1971 והורחב במספר שלבים בין 1993 ו-1997. שטח התצוגה משתרע על 67,000 מטר מרובע והמבנה מכיל גם שטחי מבואה, פגישות ושירותים על 13,700 מטר מרובע נוספים ואודיטוריום ל-299 איש.
המבנה תוכנן על ידי האדריכל צ'ארלס לאקמן, שהיה שותף לתכנון נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס ב-1958 ותכנן, בין היתר, גם את המדיסון סקוור גארדן בניו יורק ואת הפורום, אולם הבית של הלוס אנג'לס לייקרס. המבנה המקורי היה בעל צורת ריבוע, צורה שעוותה במהלך השנים כתוצאה מתוספות והרס חלק ממנו על מנת להקים את סטייפלס סנטר. ב-1983 נפגע המבנה קשות על ידי טורנדו.
המרכז מארח אירועים שנתיים שונים כגון תערוכת משחקי המחשב החשובה, E3 ביוני, תצוגת המכוניות השנתית של לוס אנג'לס בנובמבר ואת "נשף המושל" המתקיים לאחר טקס חלוקת פרסי האמי.
המאמן (סרט, 2018)
המאמן (ברוסית: Тренер) הוא סרט דרמת ספורט רוסי של דנילה קוזלובסקי, שזהו סרטו הראשון כבמאי, תסריטאי ומפיק. בכורת הסרט נערכה ב-19 באפריל 2018, לקראת אירועי גביע העולם בכדורגל.
תקציר עלילת הסרט
קפטן נבחרת רוסיה בכדורגל יורי סטולשניקוב מפספס בעיטת עונשין בדקות המכריעות של משחק גביע העולם בכדורגל נגד נבחרת רומניה בכדורגל. לאחר מכן הוא מתקל שחקן יריב, צועק על השופט, חוטף כרטיס אדום ומתקוטט עם האוהדים בדרכו לרדת מהמגרש. רוסיה מפסידה 1:0 וסטולשניקוב מושהה מהנבחרת. לבסוף הוא מחליט לעזוב את ספרטק מוסקבה בשורותיה שיחק ופורש ממשחק פעיל.
שנתיים לאחר מכן. סטולשניקוב מתקשה למצוא עבודה והוא מקבל הצעה לאמן את קבוצת "מטאור" נובורוסיסק, המתמודדת בליגת הכדורגל הלאומית. סטולשניקוב מסכים ועם הגעתו לנובורוסיסק הוא מתוודא לנשיאת הקבוצה, לריסה וולסקאיה, בתו של ראש העיר. היא מספרת לו שהקבוצה מכרה שניים משחקניה הטובים ביותר. בשיחתו עם ראש העיר יורי מבין שהם לא מצפים ממנו יותר מדי. הקבוצה מהווה נטל לעירייה שנאלצת לתקצב את הקבוצה ב-200 מיליון רובל מדי שנה ואם הקבוצה תרד ליגה, יקטן גם התקציב. נשיאת הקבוצה גם אומרת לו שייתכן שאצטדיון מטאור בעיר ייהרס לטובת מרכז מסחרי. יורי פוגש בקבוצה באותו הלך רוח: השחקנים אינם בכושר ויורי מחליט להיאבק בזה. הוא מגביר את קצב האימונים אבל סופג ביקורת מתוך הקבוצה: הרופא מאשים אותו בפציעות השחקנים, מאמן קבוצת הילדים ברגר מסרב לעזור לו וצוות הקבוצה אינו משתף עמו פעולה.
הקבוצה מפסידה את המשחק הראשון בהדרכתו של סטולשניקוב. יורי מדוכא ומשתכר ומכיר את רופאת הקבוצה, ואריה ומתקרב אליה. הוא חוזר למגרש ומציב בפני שחקניו את התנאים הבאים: הוא לא יפריע להם אך עליהם להימנע משתיית אלכוהול ולשחק כדורגל ולא לשחק בכדור, אם ישחקו ייאלצו לשלם קנס של 1,000 רובלים. יורי מציע לברגר להיות עוזרו בקבוצה. יורי מגייס את האוהדים לעזור לקבוצה ואלה מגיעים לאימון הקבוצה. כשהם רואים כשהשחקנים אינם משחקים בכדור הם צועקים שמשעמם לצפות בהם והשחקנים מתחילים לשחק בכדור, מתעלמים מהקנס המאיים שיורי הטיל עליהם. יורי מסביר לשחקניו שמצבם בליגה אינו מזהיר ולכן עליהם להתמקד בגביע ולנסות לנצח שם. הקבוצה מנצחת את המשחק הבא שלה בשלב 32 האחרונות של הגביע הרוסי. יורי מגלה שלא אושרה לו העברת שחקן בחלון ההעברות וראש העיר מתעקש בפניו שהוא לא יאפשר בזבוז כספים עבור המועדון, כי אף אחד בעיר לא צריך את הקבוצה. יורי נוסע לאביו במוסקבה ומבקש ממנו להתלוות אליו לנובורוסיסק. האב מציע לו לצאת למגרש בעצמו אך יורי משיב שהוא מאמן כדורגל ולא שחקן.
בשלב רבע גמר הגביע מטאור פוגשת בקבוצה שנחשבת לחביבת שופטי הכדורגל. במשחק מתברר שהשופטים קיבלו הוראה לא לאפשר למטאור להעפיל לשלב הבא, אך על המגרש שחקני מטאור נלחמים ומנצחים את היריבה. יורי מקבל לפתע טלפון ממוסקבה בו מדווחים לו על פטירתו של אביו. הוא טס למוסקבה.
בשלב חצי גמר הגביע "מטאור" מצליחה לנצח בדקות האחרונות. קהל האוהדים במגרש פורס שלט "יורה, אנחנו איתך!" עם דיוקן אביו. יורי מתפרק ובוכה. בהמשך הוא מקבל הזמנה לאמן את ספרטק מוסקבה. במטאור נובורוסיסק הלך הרוח ירוד מאוד אך הם מבינים את בחירתו של יורי. סטולשניקוב מגיע למוסקבה ורואה בדירת אביו חולצה של "מטאור" ומחליט לבסוף שלא לחתום בספרטק. הוא חוזר לנובורוסיסק כשחקן, כשהוא מבין שזה מה שאביו היה רוצה.
קרסנודאר. אצטדיון קרסנודאר. גמר הגביע הרוסי בכדורגל, מטאור פוגשת את ספרטק מוסקבה. המחצית הראשונה מסתיימת כשספרטק מובילה 2:0, אבל המחצית השנייה מתהפכת כשמטאור משווה ל-2:2 ולקראת סיום המשחק מובילה 3:2 וזוכה לבסוף בגביע.
סצנת הסיום: לונדון. סטמפורד ברידג'. צ'לסי מארחת את "מטאור" במסגרת משחק הליגה האירופית.
הפקה
לדברי דנילה, זמן רב הוא חלם לגלם תפקיד מאמן כדורגל. בשלב הראשוני של העבודה על הסרט הוא החל להשתתף בפרויקט כשחקן ומפיק, אך בשלב מסוים הוא הבין שהוא רוצה "לספר את הסיפור בעצמו" בתור במאי. בתחילת הקריירה שלו, ב-2005, קוזלובסקי גילם דמות של כדורגלן בשם ניקולאי בסרט "גרפסטום" של אלכסיי גרמן הבן ולכן העניין לא היה זר לו. עלילת אותו הסרט גוללה את תולדות הכדורגל באימפריה הרוסית.
אולגה זוייבה, שעבדה עם קוזלובסקי על הסרט "על האזור", בתחילה ביקשה את התפקיד של ואריה. אך דנילה הרגיש כי היא אינה מתאימה לדמות והמשיך לחפש שחקניות אחרות. בינתיים, אולגה עיבדה את התסריט, העניקה לדמותה של ואריה יותר כוח, אומץ ומעט אקסצנטריות ולבסוף דנילה אישר את ליהוקה לתפקיד.
כל צוות הצלמים וההפקה עטו ביגוד ומעילים של קבוצת הכדורגל הבדיונית "מטאור", כך שאם המצלמה תפסה בטעות חלק מהצלמים, הם היו נראים כחלק מצוות המועדון.
הפרויקט נוצר בתמיכת משרד הספורט של רוסיה, התאחדות הכדורגל הרוסית ובסיועו של ויטאלי מוטקו. הסרט גם קיבל את תמיכתו הכספית של קרן הקולנוע הרוסי.
הצילומים נמשכו מ-24 באפריל ועד 6 ביולי 2017. לצורך צילום בסיס האימונים של קבוצת "מטאור" בוצע שימוש באצטדיון המרכזי בנובורוסיסק, המשמש כמגרש הבית של קבוצת צ'רנומורץ. בנוסף בוצעו הצילומים בשישה אצטדיוני כדורגל שונים, כולל "אוטקריטיה ארנה", "ארנה חימקי" ואצטדיון "קרסנודאר". בסרט נטלו חלק 200 שחקני כדורגל מקצועניים, ביניהם אלן גטאגוב ודמיטרי סיצ'ב
לצורך צילום קהל האוהדים השתמשו ב-450 ניצבים. על פי הערכות של המגזין "StarHit", עלות משכורתם הסתכמה בכ-5 מיליון רובל.
שיווק
בדצמבר 2017 פורסמה כרזת הסרט הרשמית וב-2 בינואר 2018 פורסם הקדימון הרשמי הראשון.
ארכאורורניתוידיז
ארכאורורניתוידיז (שם מדעי: Archaeornithoides; מילולית: "צורת עוף עתיק") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הטרודוניים, אשר חי במשך הקרטיקון המאוחר של מונגוליה, לפני 75 מיליון שנה מזמננו. הוא אותר בתצורות מאובנים במדבר גובי באומנוגובי, מונגוליה בידי החוקר הפולני אנדרה אלזנוסבקי והוא תיאר את הממצאים ב-1992 למדע לצד החוקר הגרמני פיטר וולנהופר. הסוג כלל מין יחיד – Archaeornithoides deinosauriscus, שפירושו: "דינוזאור קטן".
הארכאורורניתוידיז ידוע מממצאים חלקיים של שרידי הלסתות, הצוואר ומעט שיניים, אשר העידו שהיה טורף קרוב לטרודון אך קטן בהרבה וניזון בעיקר מחרקים. הממצאים הגיעו לאורך של 27 מ"מ ובעליהם כנראה הגיע לאורך של מטר ולמשקל של כשני ק"ג. כל הנראה היה קרוב של הזאורורניתוידיז וכמותו ייתכן והיה מכוסה בנוצות. חלק מהחוקרים סוברים שהיה קרוב של העופות (מהקבוצה אביאלאה). אחרים למעשה רואים בו דמוי-תנינאי קדום מהלך על שתיים ואף קרוב של הספינוזאוריים.
מספר ממצאים שלו מרמזים על כך שנטרף בידי יונקים מהקרטיקון כמו הדלתתרידיום, מה שיכול להיות העדות המאובנת הראשונה לכך.
צ'ארי
נהר צ'ארי או שארי הוא נהר שיחד עם יובלו אוהם אורכו 1,740 ק"מ. הנהר זורם מהרפובליקה המרכז-אפריקאית דרך קמרון וצ'אד לתוך ימת צ'אד. רוב אוכלוסיית צ'אד, ביניהם תושבי עיר הבירה נג'מנה, מרוכזים מצידיו. הוא מספק כ-90% מהמים שזורמים לתוך ימת צ'אד.
טימותי טאצ'ר
טימותי מורה (באנגלית: Timothy Moura; נולד ב-17 במרץ 1983) הידוע יותר בשם הבמה שלו, טימותי טאצ'ר הוא מתאבק אמריקאי. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון WWE, בתוכנית NXT ובארגון Evolve, שבו כיהן כאלוף הארגון לזמן הארוך ביותר, בנוסף להיותו אלוף "פתחו את שער החופש" לשעבר (והאחרון בתולדות הארגון). בנוסף לכך, הוא הופיע במספר ארגוני היאבקות בינלאומיים מוכרים כמו Major League Wrestling (MLW), Pro Wrestling Guerrilla (PWG), Revolution Pro Wrestling (RevPro), Preston City Wrestling (PCW), Westside Xtreme Wrestling (wXw), Combat Zone Wrestling (CZW), Scottish Wrestling Alliance (SWA) ועוד.
טאצ'ר הוא המתאבק השני והאחרון (לאחר דרו גאלוויי) שהחזיק באליפות Evolve ובאליפות פתחו את שער החופש בו זמנית.
קריירה מוקדמת (2005–2013)
מורה ערך את קרב הבכורה שלו בספטמבר 2005 עבור הארגון Supreme Pro Wrestling בהפסד לדרייק סמית'. תחת שמות הבמה טים מורה וטימותי טאצ'ר, הוא הופיע במספר ארגונים כמו All Pro Wrestling, Championship Wrestling From Hollywood, Pro Wrestling Guerrilla, Insane Championship Wrestling, Westside Xtreme Wrestling ועוד. טאצ'ר הפך לאלוף טריפל קראון בארגון SPW, כאשר הוא זכה באליפות האקסטרים, אליפות משקל כבד ואליפות הזוגות. בנוסף לכך, בארגון APW, הוא פעמיים האלוף האוניברסלי במשקל כבד ופעמיים אלוף האינטרנט העולמי.
Westside Xtreme Wrestling (2013–2019)
טאצ'ר הופיע לראשונה בארגון Westside Xtreme Wrestling בשנת 2013 במסגרת טורניר Ambition 4, שבו הפסיד בשלב רבע להדי קאראווי. לילה לאחר מכן, הוא נחל הפסד לאקסל דייטר ג'וניור. במהלך השהות שלו בארגון, טאצ'ר זכה פעם אחת באליפות העולם המאוחדת של wXw ופעם אחת באליפות הזוגות של wXw (ביחד עם וולטר).
Evolve (2014–2019)
טאצ'ר ערך את הבכורה שלו בארגון Evolve במסגרת האירוע ה-31, כשהפסיד לדרו גולאק. באירוע 45, שנערך ב-10 ביולי 2015, טאצ'ר הפך לאלוף כפול, כשהוא ניצח את דרו גאלוויי וזכה גם באליפות פתחו את שער החופש וגם באליפות Evolve. ב-25 בפברואר 2017 במסגרת האירוע ה-79 של הארגון, הוא הפסיד לזאק סייבר ג'וניור, מה שגרם לו להפסיד את אליפות Evolve. הפסד זה קטע תקופת כהונה של 596 ימים כאלוף, שזה הוא למעשה שיא היסטורי בתולדות הארגון, שבו מחזיק טאצ'ר.
WWE (2020–2022)
ב-2 בפברואר 2020, דווח שטאצ'ר חתם על חוזה בארגון ה-WWE ונשלח ל-WWE Performance Center. ב-15 באפריל בתוכנית NXT, טאצ'ר נחשף כשותף של מאט רידל לקרב שבו הם הגנו על אליפות הזוגות של NXT נגד חברי קבוצת The Undisputed Era (בובי פיש ורודריק סטרונג). הסיבה לציוותו של טאצ'ר בקרב הייתה מאחר שחצי מאלוף הזוגות, פיט דאן, לא היה יכול להגיע לארצות הברית עקב התפרצות מגפת הקורונה, ולכן הוא נאלץ למצוא מחליף לקרב ההגנה על התואר. בקרב זה, טאצ'ר ורידל הגנו בהצלחה על חגורות האליפות, כשלאחר הקרב בראיון מאחורי הקלעים, טאצ'ר אמר לרידל שהוא יגן עימו על חגורות האליפות עד שדאן יחזור. ב-13 במאי, טאצ'ר ורידל הפסידו את חגורות אליפות הזוגות לאימפריום (פביאן אייכנר ומרסל ברטל), זאת לאחר שטאצ'ר נטש את רידל להיאבק מולם לבדו. בקרב המרכזי של אותה התוכנית, טאצ'ר ורידל התמודדו אחד מול השני בקרב שבו רידל יצא עם ידו על העליונה, אך לאחר הקרב טאצ'ר תקף את רידל. שבועיים לאחר מכן, טאצ'ר הצליח להשיג ניצחון על פני רידל, זאת לאחר שניצח אותו כתוצאה מהכנעה טכנית במסגרת קרב פייט פיט. בלילה הראשון של הספיישל המסיבה האמריקאית הגדולה, שנערך ב-1 ביולי, טאצ'ר גבר על אוני לורקאן. שלושה שבועות לאחר מכן, טאצ'ר רשם ניצחון נוסף על לורקאן. ב-29 ביולי, טאצ'ר התמודד מול דקסטר לומיס ופין באלור בקרב משולש אשר קבע את זהות המעפיל לקרב הסולם על אליפות צפון אמריקה של NXT באירוע NXT TakeOver XXX, שבסופו לומיס ניצח. באירוע זה, שנערך ב-22 באוגוסט, טאצ'ר התמודד בקרב יחידים מול פין באלור, שבו טאצ'ר הפסיד לאחרון. בספיישל NXT Super Tuesday, שנערך ב-1 בספטמבר, טאצ'ר ניצח את ברונסון ריד כתוצאה מהכנעה. ב-16 בספטמבר, טאצ'ר כשל בניסיונו לזכות באליפות צפון אמריקה של NXT לאחר שהפסיד לאלוף, דמיאן פריסט. ב-23 בספטמבר, טאצ'ר השתתף בקרב גונטלט הדחות אשר קבע את זהות הטוען לכתר לאליפות ה-NXT, שיתמודד מול פין באלור באירוע NXT TakeOver 31. לעומת זאת, בקרב עצמו הוא הודח על ידי המנצח בקרב, קייל אוריילי. ב-11 בנובמבר, טאצ'ר גבר על דקסטר לומיס. שבועיים לאחר מכן, טאצ'ר הפסיד לקושידה. באירוע NXT TakeOver: WarGames, שנערך ב-6 בדצמבר, טאצ'ר הפסיד לתומאסו צ'אמפה. ב-23 בדצמבר, טאצ'ר הפסיד לליאון ראף. קרב הפייט פיט בין טאצ'ר לתומאסו צ'אמפה שהיה אמור להתקיים בספיישל NXT New Year's Evil ב-6 בינואר 2021 ובוטל עקב אי כשירותו של טאצ'ר, נדחה ל-20 בינואר, כשבקרב זה טאצ'ר יצא עם ידו על העליונה. ב-29 בינואר בפרק של התוכנית 205 לייב, טאצ'ר וצ'אמפה חברו אחד לשני וניצחו את טוני ניס וארייה דבארי בסיבוב הראשון של טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס. השניים צלחו את שלב רבע הגמר, שהתקיים ב-3 בפברואר בפרק של התוכנית NXT, כשניצחו את The Undisputed Era (אדם קול ורודריק סטרונג) וכתוצאה מכך העפילו לשלב הבא. לעומת זאת, הם הודחו מהטורניר בשלב חצי הגמר, שהתקיים שבוע לאחר מכן על ידי Grizzled Young Veterans (זאק גיבסון וג'יימס דרייק). ב-4 במאי, הם ניצחו פעם נוספת את GYV. ב-18 במאי, טאצ'ר וצ'אמפה גברו על לגאדו דל פנטסמה (חואקין ויילד וראול מנדוזה). ב-15 ביוני, טאצ'ר וצ'אמפה ניצחו את Grizzled Young Veterans בקרב טורנדו זוגות. בספיישל המסיבה האמריקאית הגדולה, שנערך ב-6 ביולי, טאצ'ר וצ'אמפה כשלו בניסיונם לזכות באליפות הזוגות לאחר שהפסידו לאלופי הזוגות, MSK (נאש קרטר ווס לי). ב-27 ביולי, טאצ'ר וצ'אמפה הפסידו בקרב זוגות לאוני לורקאן ופיט דאן. ב-24 באוגוסט, טאצ'ר הפסיד לרידג' הולנד. ב-5 בינואר 2022, טאצ'ר שוחרר מהארגון.
רון ירון
רון אהרון ירון (נולד ב-1966) הוא עיתונאי ישראלי, עורך התוכנית אולפן שישי בקשת 12.
ביוגרפיה
ירון הוא בנו של האלוף עמוס ירון. עם גיוסו לצה"ל התנדב ירון לצנחנים, עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. לאחר שחרורו החל לעבוד ב"ידיעות אחרונות" בשנת 1992, תחילה כעורך בדסק החדשות ואחר כך כראש הדסק. במשך חמש שנים שימש כראש מערכת החדשות תחת העורך משה ורדי. אחר כך שימש כעורך "המוסף לשבת", בתקופתו של רפי גינת כעורך ראשי. בשנת 2007 מונה למשנה לעורך, יחד עם מינויו של שילה דה-בר כעורך ראשי, במקום יואל אסתרון.
בשלהי שנת 1999 ערך את המוסף המיוחד של ידיעות אחרונות "תמונות המאה 1900-2000" (בשיתוף מפעל-הפיס), שפורסם ב-31 בדצמבר 1999. השותפים לכתיבה היו: נחום ברנע, איתן הבר, ירון לונדון, וסבר פלוצקר.
ירון כיהן כעורך ראשי של העיתון ידיעות אחרונות החל מפברואר 2011 ועד אוגוסט 2018.
באפריל 2019 מונה לעורך התוכנית אולפן שישי בקשת 12 במקומו של רותם דנון.
ירון מחזיק בתואר ראשון ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר ראשון במשפטים מהמסלול האקדמי המכללה למינהל. הוא נשוי ואב לשלוש בנות ומתגורר בהוד השרון.
צ'יטיפטי
צ'יטיפטי (שם מדעי: Citipati; מהינדית: "מוקד הלווית הלורד") הוא סוג של דינוזאור מתור הקרטיקון שחי במונגוליה. מאובניו התגלו במדבר גובי ב-2001 ומאובניו נמצאו בצורה משומרת כולל עם מאובני קנים. מקור השם ההינדי הוא על שם "רוחות הצ'יטיפטי" הטיבטים, המתאר זוג נזירים שנהרגו בעת מדיטציה עמוקה, והפכו לזוג שלדים מרקדים בלהבות. המאובנים המושלמים של הדינוזאור גרמו לדמיון זה.
הוא דמה במראהו לאובירפטור שהיה קרוב משפחתו וקל להתבלבל ביניהם. דינוזאור זה הגיע לאורך 3 מטר והגיע לגודל של אמו. בקצה גולגולתו בלטה קסדה קטנה. הוא היה מכוסה נוצות ככל הנראה בדומה לאובירפטור. אורח חייו גם דמה לעופות מעט בגלל צורת הקינון שלו והמבנה גופו - הוא הכיל עצמות קלות יחסית, מקור קרני וכמעט חסר שיניים שהזכיר מקור תוכי וזנב קצר בעל מעט עצמות. מאובני הדינוזאור נמצאו יחדיו בקן עם עוברים בביצים, כך שהוא שמר על ביציו ולא עזב אותם. ביצים אלה היו הגדולות ביותר ביחס לבני המשפחה והגיעו לאורך 18 ס"מ.
פעם חשבו שדינוזאור זה היה שודד ביצי פרוטוצרטופס עקב דמיון בין עוברי הפרוטוצרטופס לעוברי הצ'יטיפטי. בהמשך עלו על דמיון בצורת העוברים והבינו שהדינוזאורים דגרו על ביציהם. מאובנים של בירונוזאורוס (Byronosaurus) נמצאו בסמוך וכנראה שהם שדדו מביצי הדינוזאור או שצעירים שלו שימשו לטרף לצ'יטיפטי.
אין סיליקו
אין סיליקו (פסאודו לטינית: In silico) היא טכניקה לביצוע הדמיה של ניסוי בעזרת מחשב. נהוג להשתמש במונח זה להדמיית תהליכים טבעיים או תהליכים שניתן לעשותם במעבדה - בכל מדעי הטבע, אך לא נהוג להשתמש במונח זה לכלל החישובים הנעשים באמצעות מחשב.
שמה של הטכניקה ניתן לפי משקל טכניקות הניסוי אין ויוו (בלטינית: "בתוך החי") ואין ויטרו (בלטינית: "בתוך זכוכית"). ב"אין סיליקו", בהתאם, הכוונה היא ל"בתוך צורן (סיליקון)", שהוא חומר הגלם העיקרי לייצור שבבי מחשב, אם כי לביטוי אין משמעות בלטינית. (ביטוי כזה בלטינית היה אמור להרשם כך: In silicio, ועקב השפעת האנגלית הביטוי המקובל הוא In silico).
קצב רענון משתנה
קצב רענון משתנה (באנגלית: Variable refresh rate; נקרא גם בראשי תיבות: VRR) מתייחס לתכונה של מסכים המאפשרת לשנות את קצב הרענון שלהם באופן רציף ובצורה חלקה ללא התערבות מצד המשתמש.
מסך שתומך בקצב רענון משתנה בדרך כלל תומך בטווח ספציפי של קצבי רענון (לדוגמה, טווח בין 30 עד 144 הרץ) והדבר מכונה טווח קצב רענון משתנה (או טווח VRR בקיצור). קצב הרענון יכול להשתנות לכל אחד מהערכים בטווח בצורה חלקה, באופן רציף ומיידי.
מטרה
מטרה נוספת היא חסכון בחשמל, על ידי הנמכת קצב הרענון של המסך באופן זמני לצורך שמירה על חיי סוללה במחשבים ניידים וטלפונים סלולריים.
כמו כן, קצב רענון משתנה מאפשר למסך להציג באופן תקין כל קצב פריימים שרירותי של סרט או וידאו, כל עוד קצב הפריימים נמצא בטווח שהמסך תומך בו.
היסטוריה
מסכים וקטורים שפעלו על טכנולוגיית שפופרת קרן קתודית (CRT) תמכו בקצב רענון משתנה וקצב הרענון נקבע על פי מספר הווקטורים אשר מופיעים על המסך, שכן כמות גדולה יותר של וקטורים משמעותה לוקח יותר זמן להציג את כל הווקטורים.
החל מהעשור השני של המאה ה-21, מסכי רסטר קיבלו מספר תקנים תעשייתיים עבור קצב רענון משתנה. מבחינה היסטורית, ישנם רק מספר מועט של קצבי רענון קבועים עבור מצבי תצוגה נפוצים.
יישום
לצורך יישום התכונה, פותחו מספר תקנים תעשייתיים וקניינים:
רככת
מחסור בוויטמין D עלול להיגרם כתוצאה מצריכת מזון דל בוויטמין זה וכן כתוצאה מחשיפה מועטה לאור השמש, אשר חיוני לקיום המסלול המטבולי המביא לסינתזה של ויטמין D בתאי הגוף.
במדינות רבות נוהגים להוסיף ויטמין D למוצרי מזון שונים, בעיקר לחלב (אך לא למוצרי חלב כגון גבינה או חמאה). בעבר הייתה הרככת מחלה שכיחה ביותר בכל העולם; שכיחותה במדינות המערב פחתה בשיעור ניכר עם הנהגת ההוספה של הוויטמין לחלב. בישראל מחלת הרככת נדירה מאוד בשל החשיפה הרבה לאור השמש ועקב התזונה העשירה יחסית בוויטמין D.
מחלת העצם הנגרמת מחסר ויטמין די במבוגרים נקראת אוסטיאומלציה.
מלחמת מלכי הצפון
מלחמת מלכי הצפון היה סיפור מקראי על סכסוך בין עם ישראל והכנענים. המלחמה התרחשה בעמק יזרעאל, הגליל ולבנון.
מהלך המלחמה
את המלחמה ניתן לחלק לארבעה שלבים:
ההתכנסות במי מרום
יבין מלך חצור החליט לגייס עוד 3 מלכים (מלכי מדון שימרון ואכשף) מהאזור וביחד התכנסו במי מרום כדי להילחם בעם ישראל. לפני שיצא יהושע למלחמה אמר לו אלוהים שלא יפחד מהמלחמה וציווה עליו (בהוראת שעה) לעקור את פרסות הסוסים ולשרוף את המרכבות של הכנענים.
הזיהוי של אתר הקרב "מי מרום" איננו ברור והדעה הרווחת היא הכפר מארון א-ראס. עם זאת, החוקר יצחק מייטליס דוחה את הסברה הזאת בשל התיאור של השימוש הבולט במרכבות במהלך הקרב, והכפר הנ"ל ממוקם בסביבה הררית גבוהה שלא מתאימה לתמרון מרכבות. לכן, מייטליס מציע לזהות את האתר באזור עמק החולה שכן מתאים לתמרון מרכבות וגם עשיר במים, מה שמתאים גם לזיהוי עם השם.
תפיסת צבא הכנענים
עם ישראל, שהיה אז בגלגל הגיע למי מרום במהירות גבוהה יחסית והפתיע את האויב. הבהלה יצרה מהומות והצבא הגדול נמלט ב-3 נתיבי בריחה: חלקם ברחו אל צידון חלקם אל משרפות מים וחלקם אל בעלבכ. חילות יהושע רדפו אחרי הצבא הנסוג והרגו בו רבים. צבא יהושע עקר את פרסות הסוסים ושרף את המרכבות כפי שציווה ה'.
שרפת חצור
לאחר שכל צבאות האויב חוסלו, התפנו צבאות יהושע לכבוש את ערי המדינה שהשתתפו במלחמה. הם כבשו את חצור, הרגו את מלכה יבין ושרפו את העיר. זוהי העיר היחידה במלחמה הזאת שנשרפה כליל, כי חצור היא זו שהסיתה את הערים האחרות להילחם בעם ישראל.
כיבוש שאר הערים
לאחר שרפת חצור, עבר צבא יהושע לכבוש את מדון, שימרון ואכשף. את הערים הללו לא שרף צבא יהושע, ולאחר שכל התושבים הושמדו, הערים נבזזו.
מדרשי חז"ל
לפי מדרש שיר השירים רבה "עם המלחמה" שהשתתף בקרב, כלל 60,000 לוחמים יהודים.
המרוץ לאפריקה
המרוץ לאפריקה (ידוע גם כ-"המרוץ אל אפריקה") הוא ביטוי המתאר את הכיבוש, החלוקה והקולוניזציה של טריטוריות אפריקאיות על ידי מעצמות אירופאיות. תהליך זה, אשר התרחש בתקופת האימפריאליזם החדש בשנים 1880–1914, תרם רבות לעיצובה המדיני של היבשת, ועם סיומו - במחצית המאה העשרים - טבע את חותמו ההיסטורי על פני העולם.
ועידת ברלין נחשבת לזו שהביאה למרוץ לאפריקה את החותם הרשמי. המעצמות שהשתתפו בוועידה הסכימו לחלק את כל הטריטוריות האפריקאיות ביניהן וככה מנעו מלחמה. בתהליך הקולוניזציה השתתפו הן כוחות קולוניאליים ותיקים כגון ספרד, פורטוגל, בריטניה וצרפת, והן כוחות קולוניאליים חדשים: איטליה, גרמניה ובלגיה.
איתמר פרנקו
לאחר סיום כהונתו התמנה לשגריר ברזיל בפורטוגל ולאחר מכן לשגריר ברזיל בארגון מדינות אמריקה. בין השנים 1999 ו-2003 כיהן כמושל מדינת מינאס ז'ראיס. בשנת 2011 כיהן כסנטור מטעם מינאס ז'ראיס עד מותו בחודש יולי.
פמפיגוס
פמפיגוס (Pemphigus; השם העברי: בוענת לא נמצא בשימוש) היא מחלה אוטואימונית נדירה המאופיינת בשלפוחיות בעור ובריריות. המחלה נמצאת באבחנה מבדלת עם מחלה שלפוחיתית נוספת הנקראת בולוס פמפיגואיד.
אטיולוגיה
המחלה נגרמת כאשר מערכת החיסון מפתחת נוגדנים נגד חלבונים מסוימים בעור וברקמות הריריות. נוגדנים אלה מפעילים תגובה הגורמת להיפרדות בין תאי האפידרמיס. הגורם המדויק ליצירת הנוגדנים העצמיים אינו ידוע. הנוגדנים שנוצרים הם מסוג IgG השוקעים במרווח הבין תאי באפידרמיס בלווי מערכת המשלים (C3). בשנים האחרונות התגלה גם האנטיגן המפעיל את המנגנון - מדובר בגליקופרוטאין המצוי באזור הדסמוזום ונקרא דסמוגרין, עד כה התגלו שני סוגי אנטיגן, דסמוגלאין 1 (Desmoglein) המופיע בעיקר במעורבות העורית של המחלה ודסמוגלאין 3 המופיע במעורבות הריריות במחלה. התגובה בין הנוגדן לאנטיגן יוצרת היפרדות של האפידרמיס (אכנטוליזיס) וכך נוצרת שלפוחית המכילה תאים אכנטוליטיים. השלפוחית רופפת ויכולה להתבקע בקלות.
ד"ר שרה ברנר, ממרכז סורסקי בתל אביב, מצאה מספר גורמים המעוררים או תורמים להתפרצות המחלה:
היארעות
המחלה אינה שכיחה (0.5 - 3 מקרים ל-100,000 אנשים בשנה) ומתרחשת לרוב אצל אנשים בגיל העמידה ומעלה, בני כל קבוצות המוצא. אך אובחנה גם אצל ילדים ואף בעלי חיים.
מיקום הנגעים ומאפייניהם
תחילת המחלה היא לרוב בשלפוחיות בפה ולאחר מכן בעור. במעל מ-50% מהמקרים המחלה מופיעה לראשונה בפה שמהווה האתר השכיח ביותר להופעת הנגעים. ניתן גם לראות את סימן ניקולסקי - שפשוף העור גורם להתקלפות וזאת בשל תהליך האכנטוליזיס. בנוסף ניתן לראות את תופעת Bullos spread phenomenon בוב הנוזל בתוך השלפוחית נע כשלוחצים עליה. המחלה קטלנית אם לא מטופלת.
סוגי המחלה
המחלה מופיעה בשלוש צורות, הנבדלות בסוג החלבון הנפגע ומכאן בשכבת העור הנפגעת.
הטיפול
ענפי הרפואה העוסקים במחלה זו הם רפואת עור ופתולוגיה אורלית (של הפה) שהיא ענף של רפואת שיניים.
כמו במחלות אוטואימוניות אחרות, גם למחלה זו אין תרופה. הטיפול הניתן בדרך כלל הוא במתן תרופות מדכאות חיסון (אימורן, סלצפט) וסטרואידים. לשני סוגי התרופות יש תופעות לוואי לא רצויות. נעשו גם ניסיונות מוצלחים של מתן אימונוגלובולינים (IvIg) בעירוי.
קלייר דניס
קלרה "קלייר" דניס-גולדינג (באנגלית: Clara "Clare" Dennis-Golding; 7 במרץ 1916 – 5 ביוני 1971) הייתה שחיינית אוסטרלית. היא אלופה אולימפית ושיאנית עולם במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה
דניס נולדה בברווד (פרוור של סידני), ניו סאות' ויילס למשפחה בת 6 אחים. אביה, אלק, עבד כתובע במשטרה. כשחיין מקצועי הוא זה שלימד את ילדיו לשחות. לאחר מכן, היא עברה עם משפחתה לקלובלי. אחותה, תורה, נבחרה לייצג את אוסטרליה באולימפיאדת אמסטרדם (1928), אך בשל גילה הצעיר נמנע ממנה לנסוע לחו"ל לבדה ולכן היא לא השתתפה.
בשנת 1931 זכתה דניס לראשונה בקריירה שלה באליפות אוסטרליה בשחייה במשחה ל-220 יארד (200 מטר) חזה, היא זכתה גם בשנים 1933, 1934 ו-1935 (בשנת 1932 לא נערכה אליפות אוסטרליה בשחייה) והייתה בלתי מנוצחת עד לפרישתה בשנת 1936.
לאחר ניצחונה בשנת 1931 נפטר אביה מאי ספיקה של מסתם הלב. לאחר מותו היא שקלה לפרוש אך בעצת אמה היא המשיכה בקריירה הספורטיבית שלה.
שיאנית עולם
בתחרות שחייה שנערכה בסידני, ינואר 1932 קבעה דניס במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש של 3:08.4 דקות, שיא זה החזיק מעמד שלושה חודשים.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכתה דניס במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 3:06.3 דקות, לפני הידקו מאהאטה מיפן (3:06.4 דקות) ושיאנית העולם אלז יקובסן מדנמרק (3:07.1 דקות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 3:08.2 דקות.
בתחרות שחייה שנערכה באנלי, פרבר של אדלייד, אוסטרליה הדרומית בשנת 1933 קבעה דניס במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 1:24.6 דקות, שיא זה החזיק מעמד שנתיים.
במשחקי האימפריה הבריטית שנערכו בלונדון, בריטניה בשנת 1934 זכתה דניס במדליית זהב במשחה ל-200 יארד חזה בתוצאה של 2:50.2 דקות. הייתה זו המדליה היחידה שבה זכתה נבחרת אוסטרליה בשחייה לנשים במשחקים אלו.
בהחלטה מעוררת מחלוקת, דניס לא נכללה במשלחת האוסטרלית לאולימפיאדת ברלין (1936), למרות שזכתה בשנת 1935 בתואר הלאומי וכך נמנע ממנה להגן על תוארה האולימפי. לכן, היא פרשה משחייה תחרותית.
בשנת 1941 נישאה דניס לג'ורג' גולדינג, אתלט בעל מדליית ארד ממשחקי האימפריה הבריטית בשנת 1930 בריצת 440 יארד ומקום שישי באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) בריצת 400 מטר. היא עסקה באימון שחייה ועבדה כספרית.
בשנת 1971 בגיל 55, נפטרה דניס מסרטן, במנלי (פרוור של סידני).
אובירפטוריים
אובירפטוריים (שם מדעי: Oviraptoridae) היא משפחה של דינוזאורים תרופודים שחיו בקרטיקון והיו דומים במראם לעופות. הם חיו במרכז אסיה ורבים מהם התגלו במדבר גובי שבמונגוליה וצפון סין.
אלו היו דינוזאורים קטנים יחסית באורך של 1-2 מטר והיו קלים, בעלי מקור נוקשה שהזכיר מקור תוכי והיו חסרי שיניים. לפי מאובנים של כמה מהם הם היו מכוסי נוצות ונראו כמו קזוארים עם קסדתם שבקצה ראשם. כמה מדינוזאורים אלה כמו האובירפטור נמצאו בקנים לצד ביציהם, כך שכנראה דגרו יחדיו ושמרו עליהם מטורפים.
הם היו אוכלי כל קטנים שנעלמו לפני 66 מיליון שנה מהעולם לצד אחרוני הדינוזאורים. בעבר חשבו שהם גנבי ביצים אך הסתבר שהביצים היו הביצים שלהם, עליהם דגרו.
קרב לאוקימנה
קרב לאוקימנה הוא קרב ימי שנערך ב-435 לפנה"ס בין צי קֶרְקִירָה לבין צי קוֹרִינְתוֹס ובנות בריתה. לֶאוּקִימְנֵה (Λευκίμνη, Leukymne) הוא כף בדרום מזרחו של האי קרקירה (קוֹרְפוּ של ימינו), הנקרא כיום כף לפקימו (Lefkimo). הקרב נסתיים בניצחון הקרקירים, והיה אחד האירועים המיידיים שגרמו לפרוץ המלחמה הפלופונסית בין אתונה וספרטה (431-404 לפנה"ס).
רקע היסטורי
שורש הסכסוך, שהביא להתלקחות מלחמה גלויה בין השתיים, הייתה אֶפּידַמְנוֹס, קולוניה שייסדו מתיישבים קרקירים וקורינתים עוד ב-627 לפנה"ס לערך בחוף איליריה שבים האדריאטי. בעיר זו התנהל מזה שנים אחדות "ריב סיעות" (stasis) עקוב מדם בין המצדדים בדמוקרטיה לבין האוליגרכים. אנשי הסיעה הדמוקרטית פנו בבקשת עזרה אל קרקירה, העיר המייסדת, אך בקשתם נדחתה. לאחר שנועצו באורקל מדלפי, פנו אל קורינתוס, אשר ראתה בכך שעת כושר להכות ביריבתה, נעתרה ושלחה אל אפידמנוס חיל מצב שהשתלט על העיר. התערבותה של קורינתוס הייתה לצנינים בעיני הקרקירים, ועל כן שיגרו אל אפידמנוס צי של ארבעים אוניות, והטילו עליה מצור מן הים ומן היבשה. מעשה זה הביא את הקורינתים להכרזת מלחמה על קרקירה ולדחיית כל נסיונותיהם של הקרקירים לפתור את הסכסוך במשא ומתן ביניהם.
ההכנות לקרב
הקורינתים ובעלי בריתם כינסו צי פלישה בן 75 אוניות ואלפיים הופליטים, אותם התכוונו להנחית בחוף כדי להכריע את אויביהם ביבשה. קרוב לוודאי כי כשלושים מן האוניות היו טריארות מהירות והיתר מובלות-חיילים, שכן בתיאורו את הכנות הקורינתים למלחמה מציין תוקידידס כי "הקורינתים עצמם התקינו משלהם שלושים אוניות".
הקרקירים, ש-40 מאוניותיהם כבר עסקו במלאכת המצור על אפידמנוס, מיהרו להכין כמה שיותר מאוניותיהם לקראת ההתמודדות הצפויה. את הישנות שבהן חיזקו ובאחרות ערכו תיקונים קלים. בסיום ההכנות מנה ציים הנוסף סך 80 אוניות.
הקרב ותוצאותיו
ניצחונה של קרקירה היה שלם, כי ממש באותו יום הצליחו כוחותיה הצרים על אפידמנוס להכריע את מגיני העיר והיא נפלה לידיהם. עתה, כשהשליטה בים בידיהם, פשטו הקרקירים על מושבות קורינתוס ובעלות בריתה באזור והסבו להן נזקים, אך הקורינתים, שאיבדו בקרב הימי מחצית מאוניותיהם, לא יכלו להושיען.
התבוסה לא ריפתה את ידי הקורינתים, ובשנתיים שלאחריה השקיעו את כל מאמציהם בבניית צי מלחמתי חדש וגדול פי כמה. היה זה סימן לבאות. שנתיים אחר כך, ב-433 לפנה"ס, התמודדו ציי שתי היריבות בשנית, בקרב סיבוטה, אלא שהפעם השתתפה בלחימה פוליס נוספת - אתונה, אויבתה של ספרטה.
חנקן דו-חמצני
חנקן דו־חמצני משמש כדלק לטילים ולתגובות ניטרציה. הוא מזהם אוויר הנוצר במנועי בעירה פנימית ונחשב לתחמוצת החנקן הנפוצה ביותר.
הכנה
בדרך כלל מיוצר חנקן דו־חמצני מתגובה של חנקן חמצני (NO) עם חמצן אטמוספירי
במעבדה ניתן לייצר חנקן דו־חמצני בתהליך דו שלבי: פרוק חומצה חנקתית נותן דו חנקן חמש חמצני (N2O5) העובר אחר כך פרוק בחימום:
NO2 נוצר גם מפרוק תרמי של כמה מלחי ניטראט למשל: מחיזור חומצה חנקתית על ידי נחושת
או בתגובה בין בדיל לחומצה חנקתית
תגובות
NO2 נמצא בשיווי משקל עם הדימר N2O4
שינוי האנתלפיה בתגובה כלומר הדימריזציה אקסותרמית ולכן הצורה NO2 תועדף בטמפרטורות גבוהות וככל שהטמפרטורה נמוכה ייטה שיווי המשקל לטובת הדימר N2O4 שהוא דיאמגנטי וחסר צבע מכאן ההבדלים בצבע הגז בטמפרטורות שונות כמודגם בצילום.
ב־150°C החומר מתפרק ל־NO ולחמצן
בשל חולשת הקשר חנקן־חמצן במולקולה NO2 הוא מחמצן חזק ועשוי להגיב בעצמה ולעיתים בפיצוץ עם תרכובות רבות כדוגמת פחמימנים.
הידרוליזה
חנקן דו־חמצני עובר הידרוליזה ומתקבלת חומצה חנקיתית (HNO2) וחומצה חנקתית (HNO3)
משולם זושא אוירבך
רבי משולם זושא יצחק אוירבך (או אברבוך; ה'תקע"ט, 1819 - ב' בסיוון ה'תרמ"ב, 1882) מטלומאץ', היה רב ואב"ד העיר טלומאץ', הרביעי בשושלת חסידות אניפולי ואביו של מייסד חסידות הורניסטייפול.
ביוגרפיה
נולד לרבי יחיאל מיכל אוירבך, שהיה אדמו"ר בדינוביץ', ברימנוב ובקורימא, בן רבי צבי מנחם אוירבך בנו של רבי משולם זושא מאניפולי. נשא את שטערנה פייגא בתו של רבי יעקב ישראל טברסקי מצ'רקס. לאחר פטירת אשתו הראשונה נשא את בת רבי חיים הגר מקוסוב.