cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארון מרטון
תחת הדיקטטורה הקומוניסטית
מרטון נשאר במולדתו טרנסילבניה והמשיך להיות טוען נמרץ למען חופש הדת וזכויות האדם. בפעולותיו אלה הצטייר כאויב המפלגה הקומוניסטית של רומניה וכאויבו של המשטר הדיקטטורי שהוקם בשלהי 1947. הוא נעצר ביוני 1948 ונידון למאסר עולם; חמש שנים מאוחר יותר, עם שינוי האקלים הפוליטי ברומניה, תנאי מאסרו הפכו נסבלים יותר. הוא הועבר לווילה בפרבר של בוקרשט וקיבל בחזרה את ספר התפילה שלו, אבל נאסר עליו ליצור קשר עם העולם החיצון. הוא שוחרר ב-1955.
לאופהיים
יהדות לאופהיים
בית הכנסת של לאופהיים נפגע קשות בפוגרום נובמבר 1938 (ליל הבדולח), ובהמשך נהרס. מאז סיום מלחמת העולם השנייה אין קהילה יהודית בלאופהיים. בית הקברות היהודי נשמר ומטופח על ידי תושבי העיר ואגודה מקומית לזיכרון ושימור.
ארון מרטון
תחת הדיקטטורה הקומוניסטית
מרטון ביקר באזור הבישופות והתקבל על ידי קהל נלהב. הרשויות הובכו והוא הוגבל למעצר בית. נאסר עליו לעזוב את בניין הבישופות 11 שנה, ורק ב-1967 שוחרר, בעקבות משא ומתן שערך החשמן האוסטרי פרנץ קוניג Franz König בבוקרשט. לאחר מכן נזהר מרטון מהטרדות אפשריות על ידי הרשויות ולווה על ידי קבוצות של סקלרים מתנדבים בכל המסעות שערך בתפקידי כמורה.
לאופהיים
יהדות לאופהיים
להלן תמונות של בתי הרובע היהודי בעיר, מצבת הזיכרון לבית הכנסת, בית העלמין הישן, ולוח הזיכרון לנספי העיר בשואה:
נעדרי מלחמת יום הכיפורים
במהלך מלחמת יום הכיפורים התמודד צה"ל עם מספר רב של חיילים נעדרים שלא היה כמותו מאז מלחמת העצמאות. בשיאו עמד מספר הנעדרים על כאלף, אך פעולות חקירה ואיתור מקיפות הורידו את מספרם עד אפריל 1974 ל-110. נכון לשנת 2020 טרם נודע מקום הימצאם של 16 חיילים, והם הוכרזו כחללי צה"ל שמקום קבורתם לא נודע.
הנעדרים
הנעדרים היו חיילים שהידיעה על מקום הימצאם אבדה במהלך המלחמה. חלק ניכר מהם נפלו בקרב או נפלו בשבי, אך עובדות אלו התבררו לצה"ל רק לאחר זמן.
הסיבות למספר הנעדרים הרב במלחמה היו מגוונות:
מספר הנעדרים במלחמה ואחריה
במהלך תקופת המלחמה הוכרזו בסך הכל 1,085 חיילים כנעדרים. מספר הנעדרים השתנה באופן תכוף ומשמעותי בחודשים שלאחר המלחמה, כתוצאה מפעולות החקירה ואיסוף המידע על הנעדרים ואיתורם על ידי צה"ל.
להלן מספר הנעדרים הרשמי במועדים שונים: בינואר 1977 עמד מספר הנעדרים הרשמי במלחמה על 46. כיום (2020) עומד מספרם על 16.
פעולות החקירה והאיתור
מציאת הנעדרים וצמצום מספרם נעשה באמצעות עבודת חקירה ואיתור, שנמשכה שנים רבות.
אגף כוח האדם במטה הכללי של צה"ל היה הגורם הצבאי האחראי על הטיפול בחללים, בשבויים ובנעדרים. בתחילת המלחמה לא היה האגף ערוך לטפל במספרם הרב של אלה; עד 14 באוקטובר נמנו כבר כ-3,800 הרוגים ופצועים. האגף נדרש להתארגן לטיפול בנושא במהלך המלחמה. בין השאר הוקם מרכז קשר למשפחות שעמד בקשר עם משפחות שלא היה להן מידע על גורל יקיריהן. במרכז הוצבו חיילי מילואים והועבר אליו באופן שוטף כל המידע שהיה זמין אודות הנפגעים והנעדרים.
דין ג'אגר
דין ג'אגר (באנגלית: Dean Jagger; 7 בנובמבר 1903 – 1991) היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאי זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר עבור תפקידו בסרט "טייסי השחקים".
נעדרי מלחמת יום הכיפורים
פעולות החקירה והאיתור
במקביל לפעולת אגף כוח אדם יזם חיל האוויר באמצע חודש אוקטובר את הקמתו של צוות לאיתור נעדרי החיל, צוות שלימים יהפוך ליחידת אית"ן. החיל פנה אל שלמה בן אלקנה, שהיה קצין בממשל הצבאי ברצועת עזה וצבר ניסיון בחיפוש ואיתור נעדרים. בין השאר איתר בן אלקנה לאחר מלחמת ששת הימים את מקום קבורתו של אבשלום פיינברג, איש מחתרת ניל"י, שעקבותיו אבדו ב-1917. אלקנה גייס למשימה אנשים נוספים, בעלי ידע בידיעת הארץ ובארכאולוגיה. הם החלו את פעולתם ברמת הגולן שם איתרו במהרה כמה מחללי חיל האוויר. בן אלקנה פיתוח תורת פעולה שיטתית לאיתור נעדרים, שתמציתה איסוף כל המידע הקיים, ניתוח ותיעוד קפדני שלו, התמדה בחיפושים וגילוי יוזמה מצד החוקרים.
דין ג'אגר
הופיע בעשרות הופעות בקולנוע ובטלוויזיה. רוב הופעותיו היו בתפקידי משנה.
נעדרי מלחמת יום הכיפורים
פעולות החקירה והאיתור
בינואר 1974 סיים צוות בן אלקנה אל החיפושים ברמת הגולן והתבקש לפעול בסיני. כשנודע ליעקב הראל על ההישגים שהשיג הצוות, נוצר שיתוף פעולה בחיפושים בין המרכז שבפיקודו לבין צוות בן אלקנה.
עם הקמת המרכז לאיתור נעדרים התברר כי לפי רישומי צה"ל נעדרים אלפים מחייליו, ומספר זה לא נשמע כסביר. בעקבות זאת דרש הראל לערוך מפקד כוח אדם בכל יחידות צה"ל. המפקד אכן נערך ב-25 באוקטובר 1973, לקראת הפסקת האש במלחמה. תוצאותיו העידו כי מספר הנעדרים המוגזם נבע מטעויות ברישום ואפשרו קביעה מבוססת ראשונה של מספר הנעדרים. ב-15 בדצמבר נערך ביחידות מפקד כללי שני.
דין ג'אגר
קורות חיים
הוא הופיע בברודוויי בהצגת "דרך הטבק" שהועלתה בהצלחה בשנים 1933 – 1941.
ב-1949 שיחק בסרט טייסי השחקים בתור הארווי סטובל, קצין שלישות של טייסת מפציצים במלחמת העולם השנייה בפיקודו של פרנק סבאג' (גרגורי פק). על תפקידו זה הוענק לו פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
נעדרי מלחמת יום הכיפורים
פעולות החקירה והאיתור
המרכז החל בחקירות פרטניות בנוגע לגורלו של כל נעדר. לכל נעדר נפתח תיק, שבו נאגרו כל הידיעות הקיימות אודותיו. חלק מהמידע נאסף מפיהם של הפצועים: בחודשים אוקטובר ונובמבר נמצאו בבתי החולים ובמרכזי השיקום וההחלמה מדי יום כ-4,000 חיילים בממוצע. אגף כוח אדם ניצל את המצב על מנת לראיין את הפצועים ולקבל מהם מידע מפורט בנושאים שונים, אודות החיילים ופציעתם אך גם אודות גורלם ומקומם האפשרי של הנעדרים. הראיונות נערכו על ידי עשרות קצינות וכן מתנדבים מקרב אנשי המילואים, בסיוע מחלקת ההיסטוריה של צה"ל. אנשי משטרה צבאית שגויסו למרכז לאיתור נעדרים עיבדו את המידע שנדלה מפי החיילים על מנת לאסוף מידע פרטני על גורלם של נעדרים ספציפיים. הופק מידע מניתוח צילומים בעיתונים זרים ושידורי הטלוויזיה של ארצות ערב. בין השאר התאפשר לזהות בדרך זו 110 מתוך חיילי צה"ל שנפלו בשבי. מידע נוסף הועבר לצה"ל בעקבות חקירות שערכו מטעם עצמם בני המשפחות של נעדרים בחזיתות המלחמה.
דין ג'אגר
קורות חיים
ב-1962 שיחק בסרט "זה גדל על העצים" לצידה של איירין דאן.
נעדרי מלחמת יום הכיפורים
פעולות החקירה והאיתור
בשלב הבא נערכו ביזמת המרכז האיתור נעדרים סריקות ראשונות אחרי הנעדרים בזירות הלחימה בגולן ובסיני בתיאום עם הפיקודים המרחביים ויחידות צה"ל שבשטח. ברמת הגולן אותרו בעקבות זאת רוב הנעדרים בזירה, ובסיני אותר מספר קטן יותר של נעדרים.
באמצע נובמבר 1973 שבו שבויי צה"ל ממצרים, וכך ניתן היה לגרוע אותם מרשימת הנעדרים.
בשלב הבא רוכז המידע הקיים אודות הנעדרים ונותח באופן שיטתי פרטני, על פי תאי שטח וקרבות ספציפיים. כמו כן נאסף מידע נוסף מפי עדי ראייה. התהליך היה אטי, אך בדרך זו הופק מידע רב שסייע באיתור גופות רבים מהנעדרים.
דין ג'אגר
קורות חיים
ב-1957 שיחק בתור אביו החורג של ארתור בומונט (פט בון) בסרט ברנדין.
ב-1958 שיחק בתור אביו של דני פישר (אלביס פרסלי) בסרט קינג קריאול.
נעדרי מלחמת יום הכיפורים
פעולות החקירה והאיתור
במרץ 1974 פרסם צה"ל והפיץ לציבור הרחב חוברת שכללה את שמות החללים והנעדרים במלחמה.
דין ג'אגר
קורות חיים
ב-1961 שיחק בסרט פאריש לצידו של טרוי דונהיו.
בטלוויזיה הופיע בסדרות משפחת פרטרידג', בוננזה, אזור הדמדומים ועוד. על הופעתו בסדרה "מר נובק", היה מועמד לפרס אמי.
ב-1960 נקבע לכבודו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
נעדרי מלחמת יום הכיפורים
פעולות החקירה והאיתור
ב-5 בפברואר העבירה מצרים לידי צה"ל ארונות של 19 חללים ישראלים. מאוקטובר 1974 ועד 1987 החזירה מצרים לישראל חללים ב-20 הזדמנויות שונות (39 חללים ב-4 באפריל 1975), ומתוכם זוהו 147 חללים. שרידים של גופות שלא ניתן היה לזהותם נקברו בקבר אחים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים נוצרו התנאים לקיום חיפושים נוספים אחרי הנעדרים, כולל בשטח מצרים שממערב לתעלת סואץ. כך, בספטמבר 1979 נערך חיפוש אחרי נעדרים בשרידיו של מעוז המזח. חלק מהחיפושים נשאו פרי (ראו להלן).
יונתן אופיר וערן כהן
רב-סרן וסרן  היו הטייס והנווט, בהתאמה, של מטוס פנטום של חיל האוויר מטייסת 201 ("האחת"). מטוסם הופל ב-11 באוקטובר, אחד משני מטוסים שהופלו בקרב אל-מנצורה, קרב אוויר שהתפתח במהלך חיפוי על גיחה לתקיפת בסיס אל-מנסורה, בצפון הדלתא של הנילוס במצרים. אנשי צוות המטוס השני צנחו ממטוסם ונשבו. אופיר וכהן לא נמצאו וגם לא נכללו בין החוזרים מהשבי המצרי ועל כן הוכרזו כנעדרים.
לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים נפתחה הדרך לחידוש החיפושים אחרי הנעדרים. במרץ 1980 ביקרה משלחת חיפוש ישראלית באזור ההתרסקות המשוער של המטוס ומצאה שרידים קטנים של מטוס פנטום, אך לא דבר מעבר לכך.
כעבור שנתיים מסרו המצרים כי הצליחו לאתר את גופת אחד מאנשי הצוות. התברר היא נאספה ונקברה על ידיהם בימי המלחמה בעיר אל-מנסורה. משלחת ישראלית יצאה למצרים וזיהתה את גופתו של יונתן אופיר. הוא הובא לקבורה בירושלים ב-3 ביוני 1982.
צוות חדש בענף איתור נעדרים החל לטפל ב-1992 בחקירה לאיתורו של ערן כהן. עד אותו שלב התגבשה השערה בישראל כי הוא הצליח לצנוח מהמטוס, הגיע לקרקע, נרצח וגופתו הועלמה. בדיקת ראיות נוספות (סרט צילום ממטוס שהשתתף בקרב האוויר ושב לבסיסו, בדיקת צילומי אוויר) ותשאול של עדי ראייה מצרים שונים הפריכו את ההשערה הקודמת והובילו לאתר חדש, שדה חקלאי שבו התרסק ככל הנראה המטוס וכהן בתוכו. מצרי שהיה בן עשר במהלך המלחמה העיד כי המטוס כרה בנפילתו בור באדמה, כי גופת טייס נותרה בתוכו וכי הבור כוסה בהמשך באדמה לצורך המשך העיבוד החקלאי.
באביב 1995 יצאה משלחת ישראלית לאתר ההתרסקות המשוער בתיאום עם שלטונות מצרים ובסיועם. האתר חולק לריבועים שנבדקו באמצעות מכ"ם חודר קרקע ומגנומטרים. במהלך סריקת הריבועים נמצאו ממצאים שונים מהמטוס, אשר נותחו. בעקבות זאת נבחרה נקודה ספציפית לחפירה באמצעות מחפר מכני. החפירה נערכה בזהירות רבה. בעומק של מטר וחצי פגעה כף המחפר בכנף המטוס ודלק מטוסים החל לזרום ממנה. בהמשך העבודה נמצאה גופתו של ערן כהן בתוך תא הנווט. לאחר סיום משימת האיתור נערך במקום טקס זיכרון קצר ורביעיית מטוסים מצריים עברה במטס כבוד מעל האתר.
ב-1 ביוני 1995, קרוב ל-22 שנים לאחר שנעלם, הוחזרה גופתו של ערן כהן לישראל.
ליאון כהן ונדיב מרדכי
רב-טוראי ורב-טוראי  היו אנשי צוות בטנק שהשתייך לגדוד הטנקים 46, אחד מגדודי חטיבה 401 של אוגדת סיני. הם השתתפו בקרב נגד המצרים בלילה הראשון של המלחמה. הקרב ניטש בגזרה הדרומית של חזית סיני, ממזרח למעוז ליטוף. הטנק שלהם הידרדר במדרון של דיונה, שקע בחול ולאחר מכן נפגע מטיל נגד טנקים. כהן ומרדכי נהרגו וגופותיהם נשארו בתוך הטנק. איש צוות אחר הצליח להגיע אל קווי צה"ל ואילו מפקד הטנק נפל בשבי המצרי.
הטנק נגרר מהמקום על ידי המצרים. במהלך סריקות אחרי הנעדרים הגיע למקום צוות ישראלי ומצא פריטים מהטנק, אך לא את הנעדרים. סריקות נוספות במקום שנערכו מאוחר יותר לא העלו דבר.
ב-1999 מונה צוות חדש לחקירת המקרה. הוא בדק את המידע אודותיו ומצא כי בצילום אוויר ב-16 באוקטובר נראו ליד הטנק שתי תלוליות חול, שנעלמו בהמשך, עקב עבודות ביצורים שערכו המצרים. בעקבות זאת יצא למקום בנובמבר 1999 צוות חפירה ישראלי. התברר כי המבנה הטופוגרפי של האתר השתנה עם השנים. מודדים מצריים סימנו באמצעות מידע שהובא מישראל ריבוע של 10 מטר על 10 מטר. מחפר שנשכר מהמצרים חפר במקום בהשגחת אנשי המשלחת והחול שהוציא נבדק. נחפרה רצועה באורך של כ-25 מטר, ברוחב של כ-12 מטר ובעומק של כ-3.5 מטר. במהלך החפירה נמצאו פריטים שונים שזוהו כמשתייכים לטנק של כהן ומרדכי. למחרת הורחבה החפירה בכיוון דרום. תחילה נמצאו פריטים נוספים מהטנק ואחר כך התגלו גופות שני הנעדרים, בעומק של כ-3.8 מטר מתחת לפני השטח. הם נקברו זה ליד זה כשהם לבושים בסרבלי הטנקיסטים שלהם. בסיום העבודה כוסתה החפירה בחול לבקשת המצרים.
גופותיהם של כהן ומרדכי הובאו לישראל יותר מ-26 שנים לאחר שנעלמו, וזוהו בוודאות. הם הובאו לקבורה ברמלה ובירושלים.
הנעדרים שטרם אותרו
נכון לספטמבר 2020 טרם נודע מקומם של 16 נעדרים:
פאבל באטוב
פאבל איוואנוביץ' באטוב (1 ביוני 1897 - 19 באפריל 1985) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על ארמיות במהלך מלחמת העולם השנייה
תחילת דרכו
באטוב נולד ב-1 ביוני 1897 בכפר פיליסובו במחוז ירוסלבל, אז בתחומי האימפריה הרוסית. בשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, התגייס לצבא האימפריה הרוסית ושרת כגשש ברגימנט ה-3 של המשמר הקיסרי. הוא לחם במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה, ועל אומץ ליבו קיבל שני צלבים של מסדר סנט גיאורג. ב-1917 נפצע בפעולה, ולאחר החלמתו נשלח לבית ספר למש"קים בפטרוגרד. שם נפגש עם תועמלנים פוליטיים, שגרמו לו להצטרף למפלגה הבולשביקית. עם פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה התגייס לצבא האדום, לחם כמקלען, אך גם מילא תפקידי מטה שונים. לאחר המלחמה למד בבית ספר לקצינים, ובשנת 1927 מונה למפקד גדוד בדיוויזיית חיל הרגלים המוסקבאית ה-1 היוקרתית. הוא המשיך לשרת בתפקיד זה במשך תשע שנים, ובהמשך מונה למפקד רגימנט הרובאים ה-3.
ב-1936 נשלח כ"מתנדב" להילחם במלחמת האזרחים בספרד לצד רפובליקה הספרדית השנייה במסגרת הבריגדות הבינלאומיות. כינויו באותה תקופה היה פריץ פבלו והוא שימש כיועצו של הקומוניסט ההונגרי מאטה זאלקה, אשר פיקד על הבריגדה הבינלאומית ה-12. הוא נפצע פעמיים במהלך הקרבות סביב טרואל ועל דרכי הגישה למדריד, ועוטר בפעם הראשונה בעיטור לנין ובעיטור הדגל האדום. ב-1937 לחם בקרב יאראמה וקרב גוודלחרה אשר במהלכו נפצע פעם נוספת. בדצמבר של אותה שנה חזר לרוסיה, ומונה למפקד קורפוס הרובאים ה-10, וב-1938 מונה למפקד קורפוס הרובאים ה-3. הוא פיקד על הקורפוס שלו במהלך המערכה בפולין, וב-1940 הועבר לפינלנד ולחם במלחמת החורף כחלק מהארמייה ה-13. על חלקו במלחמת החורף הועלה לדרגת גנרל לייטננט וקיבל את עיטור לנין פעם שנייה. למשך תקופה קצרה הוא שימש כמפקד קורפוס הרובאים המיוחד, ולקראת סוף השנה מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי של עבר הקווקז.
מלחמת העולם השנייה
ביוני 1941, בעקבות מבצע ברברוסה, קיבל באטוב פיקוד על קורפוס הרובאים העצמאי ה-9 בחצי האי קרים. באוגוסט של אותה שנה מונה לסגן מפקד הארמייה ה-51, ובנובמבר מונה למפקד הארמייה, והיה זה שהכין אותה לקרב קרץ'. בדצמבר הועבר לפקד על הארמייה השלישית אשר הוצבה בחצי האי קרץ', והשתתפה במאמץ לשחרר את חצי האי קרים מידי הארמייה הגרמנית ה-11. בפברואר 1942 מונה לסגן מפקד חזית בריאנסק, עד 14 באוקטובר של אותה שנה עת מונה למפקד ארמיית הטנקים הרביעית הוא לחם עמה בתחילת קרב סטלינגרד, וניהל התקפות מוצלחות כנגד קורפוס הפאנצר ה-48. ב-23 באוקטובר, בעקבות האבדות שספגה, היא עברה ארגון מחדש והפכה להיות הארמייה ה-65.
הארמייה שתחת פיקודו השתתפה במבצע אורנוס תחת חזית הדון, והנחיתה התקפה מוחצת על אגפה השמאלי של הארמייה הגרמנית השישית. לאחר כיתור הכוחות הגרמניים באזור סטלינגרד בסוף נובמבר 1942, השתתף במבצע טבעת שנועד לצמצם את הכוחות הגרמנים המכותרים בסטלינגרד וסביבותיה. לאחר קרב סטלינגרד סופחה הארמייה שלו לחזית המרכזית בפיקודו של קונסטנטין רוקוסובסקי, וביולי 1943 היוותה את חוד החנית של החזית במהלך קרב קורסק. לאחר הקרב השתתפה הארמייה בקרבות משניים שנועדו לנצל את הניצחון, וצברה מוניטין עצום. לאחר מכן הועברה הארמייה תחת החזית הבלארוסית הראשונה, גם כן תחת פיקודו של רוקוסובסקי שעמו כבר הספיק באטוב להתיידד.
כחלק מהחזית הבלארוסית הראשונה הארמייה לחמה במבצע רגושב-זלובין, ולאחר מכן השתתפה במבצע בגרטיון באזור בלארוס שבו השמידה את הארמייה הגרמנית התשיעית. בתחילת המבצע, ב-29 ביוני 1944, הועלה באטוב לדרגת גנרל-פולקובניק. ב-22 ביולי חצה עם הארמייה שלו את הבוג המערבי, וב-4 בספטמבר חצה את הנהר נרב מדרום לוורשה והקים ראש גשר על גדתו השנייה. הגרמנים פתחו בהתקפות עזות על ראש הגשר שלו, ולפיכך הוא נאלץ לבלום. לאחר המבצע הועברה הארמייה תחת החזית הבלארוסית השנייה, וב-1945 באטוב השתתף עמה במבצע פרוסיה המזרחית ומבצע פומרניה המזרחית.
אחריתו
ביוני 1946 הוא מונה למפקד הארמייה הממוכנת ה-7 אשר הוצבה בפולין, ופיקד עליה עד אוקטובר של אותה שנה. לאחר מכן מונה למפקד דיוויזיית הטנקים המיוחדת ה-7, ופיקד עליה עד אוקטובר 1949. ב-1950 מונה למפקד ארמיית המשמר ה-11 אשר הוצבה בקלינינגרד. ב-1954 מונה לסגן מפקד הכוחות הסובייטיים בגרמניה, וב-1955 הועלה לדרגת גנרל של ארמייה ומונה למפקד המחוז הצבאי קרפטים, ובמסגרת תפקידו זה השתתף בדיכוי המרד ההונגרי ב-1956, וב-1958 מונה למפקד המחוז הצבאי הבלטי. בתקופה זו החל להתבלט כתאורטיקן וסופר צבאי פורה. ב-1959 נשלח לסין ומונה כיועץ בכיר לצבא השחרור העממי במלחמת האזרחים הסינית. ב-1960 הוחזר לאירופה ומונה למפקד קבוצת הכוחות הדרומית. בין 1962–1965 שימש כסגן מפקד הרמטכ"ל של ברית ורשה.
ב-1965 פרש מהצבא אך המשיך לשמש כמפקח במשרד הביטחון, וכתב את זיכרונותיו. הוא נותר חבר קרוב של רוקוסובסקי עד מותו של זה ב-1968, והיה מופקד על המשימה של עריכה והוצאה לאור של ספרי הזיכרונות של מפקדו לשעבר. הוא נפטר בביתו שבמוסקבה ב-19 באפריל 1985 בגיל 87. הוא נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
גלריית סמלי מחוז ירושלים
רשימה זו כוללת את הסמלים שבהם נעשה שימוש במחוז ירושלים של מדינת ישראל לפי סוג הרשות המוניציפלית ולפי סדר הא'-ב':
שפות סו מערביות
שפות סוּ המערביות (Western Siouan), הנקראות גם "שפות סוּ גרידא" (Siouan proper) הן משפחה גדולה של שפות ילידיות באמריקה הצפונית. יחד עם קבוצת שפות סוּ המזרחיות, הן מהוות את שני ענפיה של משפחת שפות סו. (חלק מהחוקרים מכנים את השפות המערביות פשוט "שפות סוּ", ואז את המשפחה הגדולה מכנים "שפות סו–קטוואבה").
רישומים בלשניים והיסטוריים מצביעים על מוצא אפשרי מדרום של אומות הסו (Sioux), עם הגירות לפני מעל אלף שנים ממדינות קרוליינה הצפונית ווירג'יניה למדינת אוהיו בצפון. חלקם המשיכו במורד נהר אוהיו לנהר מיסיסיפי ועד לנהר מיזורי. אחרים ירדו במורד נהר מיסיסיפי, והתיישבו באזור שהוא כיום אלבמה, מיסיסיפי ולואיזיאנה. אחרים חצו את אוהיו לאזור שהוא כיום מדינות אילינוי, ויסקונסין ומינסוטה, ביתה של אומת דקוטה (אחת מאומות סו).
מיון שפות המשפחה
משפחת שפות סו המערביות מורכבת מכ-18 שפות וניבים שונים, חלקן נכחדו:
דעה אחרת של חוקרים רואה בשני הענפים של עמק דקוטה ועמק מיסיסיפי כרצפי ניבים.
שני ניבי סו של וירג'יניה לעיל נחשבים קשורים זה לזה; לעיתים משתמשים במונח "שפת טוּטֵלוֹ" בהתייחס לשפתם המשותפת.
מערכות כתב
שתי מערכות כתב שונות משמשות לתמלול שפות המשפחה:
The Velvet Rope
The Velvet Rope הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת האמריקאית ג'נט ג'קסון. האלבום יצא לאור ב-7 באוקטובר 1997 דרך חברת התקליטים וירג'ין רקורדס אמריקה.
מכירות
האלבום מוקם בחמישייה הראשונה במצעדי אלבומים רבים ברחבי העולם. בארצות הברית, היה זה אלבומה הרביעי ברציפות של ג'קסון שהגיע לפסגת מצעד האלבומים בילבורד 200. האלבום, שהגיע למעמד של פלטינה משולשת באיגוד תעשיית ההקלטה של אמריקה (RIAA), מכר מעל לשלושה מיליון עותקים בארצות הברית על פי Nielsen SoundScan וכעשרה מיליון עותקים ברחבי העולם. מבין ששת הסינגלים שיצאו מהאלבום, השיר "Got 'til It's Gone" זכה בשנת 1998 בפרס גראמי לקליפ הווידאו הטוב ביותר, השיר "Together Again" היה לאחד מהסינגלים הנמכרים ביותר ברחבי העולם, והשיר "I Get Lonely", שהגיע לעשירייה הראשונה במצעד הסינגלים בילבורד הוט 100, היה לשיר ה-18 ברציפות של ג'קסון שהגיע למעמד זה, והפך את ג'קסון לזמרת היחידה בהיסטוריה שהגיע להישג הזה במצעד האמריקאי.
שביתת בתי הספר למען האקלים
שביתת בתי הספר למען האקלים (בשוודית: Skolstrejk för klimatet), הידועה גם כ"ימי שישי למען העתיד" (FFF), נוער למען האקלים, שביתת אקלים או שביתת הנוער למען האקלים, היא תנועה בינלאומית של תלמידי בתי ספר שמפסיקים את לימודיהם כדי לקחת חלק בהפגנות בדרישה לפעול למניעת התחממות נוספת של כדור הארץ ושינוי אקלים. התארגנות תלמידים החלה לאחר שתלמידת בית הספר השוודית, גרטה טונברי, הפגינה באוגוסט 2018, מחוץ לפרלמנט השוודי, כשהיא אוחזת שלט בו נכתב "Skolstrejk för klimatet" ("שביתת בית הספר לאקלים").
האירוע הגדול ביותר של מחאת תלמידים עולמית התקיים ב-15 במרץ 2019 בו שבתו כ-1.6 מיליון תלמידים ותלמידות מ-125 מדינות בעולם. התקיימו הפגנות ביותר מ-2000 מקומות ברחבי העולם. בישראל היו כ-13 מוקדי מחאה, שהגדולים ביניהם הם תל אביב וירושלים, והשתתפו בהם כמה מאות תלמידים. מטרת המחאה היא לגרום לממשלות בעולם לעמוד בהסכם פריז ולחוקק חוקים למען האקלים. שביתות מתקיימות מדי יום שישי במקומות שונים בעולם.
רקע למחאה
ב-12 בדצמבר 2015 נערכה ועידת האקלים בפריז. ועידה זו הייתה פורצת דרך במחויבות מדינות העולם לצמצום פליטת גזי חממה. על הסכם פריז חתמו רוב מדינות העולם, וביניהן ישראל. כל מדינה הציבה לעצמה יעדים, והתחייבה לעמוד בהם. אף על פי שהמדינות הציבו לעצמן יעדים, לא כולן עמדו בהתחייבויות שלהן. על פי מחקר בכתב העת Nature, אף אחת מהמדינות המתועשות הגדולות לא יישמה את המדיניות שהתחייבה לה ולא עמדה ביעדי הפחתת הפליטות. ב-20 באוגוסט 2018, גרטה טונברי, תלמידה שוודית שהייתה אז בכיתה ט', הפגינה מול בניין הפרלמנט השוודי בדרישה מממשלת שוודיה לעמוד בהתחייבויות שלה בהסכם פריז. טונברי החליטה להפגין כל יום שישי מול בניין הפרלמנט השוודי למען האקלים, ובנובמבר 2018 תלמידים ברחבי העולם הצטרפו אליה.
התרחבות המחאה
החל מנובמבר 2018, החלו להתארגן ברחבי העולם, שביתות תלמידים בהשראת טונברי. באוסטרליה אלפי תלמידים החלו לשבות בימי שישי תוך התעלמות מקריאתו של ראש הממשלה, סקוט מוריסון, "יותר למידה בבתי ספר ופחות אקטיביזם". בזמן שהתקיימה בקטוביץ' פולין, כנס במסגרת אמנת המסגרת של האו"ם בנושא שינויי אקלים, שבתו תלמידים בלפחות ב-270 ערים ברחבי העולם. בדצמבר, הצטרפו לשביתות בתי ספר מקנדה, גרמניה, פינלנד, דנמרק , שווייץ , בריטניה וארצות הברית. בפברואר 2019 נערכה השביתה הראשונה ביפן.
בגרמניה ובריטניה תלמידים דרשו לשנות את החוקים ולהוריד את גיל ההצבעה ל-16. שרת הסביבה הבלגית, ג'וק שובליג', התפטרה ב־5 בפברואר 2019, לאחר שטענה שלסוכנות הביטחון הממלכתית היו עדויות לכך שביתות בית הספר בבלגיה הן קוספירציה. סוכנות הביטחון דחו את טענתה והיא אולצה להתפטר.
בבריטניה מעל ל-200 אקדמאיים, מתוכם מעל למאה פרופסורים, חתמו על מכתב תמיכה בשביתת בתי הספר למען האקלים. בין היתר במכתב נאמר כי "העובדות הטרגיות והנואשות" של משבר האקלים המפתח - והיעדר הפעולה המשמעותית של הפוליטיקאים - משאירים לצעירים אפשרויות מעטות אלא לקחת את העניינים לידיים.
אירועים מרכזיים ברחבי העולם
ב-24 במאי 2019, נערכה בפעם השנייה הפגנה ב-1600 ערים. הפגנה זו התקיימה במקביל לבחירות לפרלמנט האירופי 2019, במטרה להשפיע עליהן. סקרים שנערכו באותה העת מראים שמשבר האקלים היה נושא חשוב עבור המצביעים בבחירות, בייחוד עבור המצביעים הגרמנים.
בין חמישה לתשעה באוגוסט 2019 נערכה באוניברסיטת לוזאן כנס בינלאומי בהשתתפות 450 צעירים מובילי שביתת בתי הספר מרחבי אירופה.
במסגרת שביתות האקלים שהתקיימו במהלך חודש ספטמבר 2019, השתתפו כארבעה מיליון מפגינים ברחבי העולם. צעירים לקחו חלק בהפגנות בכל רחבי העולם.
המחאה בישראל
המחאה בישראל מאורגנת ומופעלת על ידי תנועת מחאת הנוער למען האקלים (ובשמה הנוסף Strike For Future Israel). יוזמת המחאה הישראלית היא ענבל וסלי, תלמידת תיכון הכפר הירוק לשעבר ופעילה במגמה ירוקה. הפעולה הראשונה של המחאה הייתה שביתה מהלימודים והפגנות במספר מוקדים ב-15 במרץ 2019. אירועים נוספים גדולים כוללים מחאה מול משכן הכנסת במאי 2019, שבוע אקלים שבו השתתפו במחאות אלפי בני נוער בין ה-20 ל-27 בספטמבר 2019, ומצעד בתל אביב בנובמבר 2019 שבו השתתפו כאלף בני נוער. בתנועה חברים כיום כ-800 בני ובנות נוער מכל רחבי הארץ.
מטרות המחאה הן:
בוועידת האקלים בפריז ישראל התחייבה לעמוד ביעדים המוגדרים נמוכים ביחס לשאר מדינות המפותחות. לדוגמה: הגעה ליעד של 7.7 טון פליטות גזי חממה לנפש בשנת 2030; 17% התייעלות אנרגטית בצריכת חשמל; 17% ייצור חשמל מאנרגיות מתחדשות; 20% הפחתה בנסיעה פרטית וכדומה. אף על פי שמראש ישראל הציבה לעצמה יעדים נמוכים, היא לא עומדת בהם.
בוועידת האקלים הישראלית הרביעית שנערכה בנובמבר 2019, זכתה מחאת הנוער למען האקלים במקום השני בפרס ע"ש נחמה ריבלין לקיימות, שמוענק לקמפיינים ויוזמות מקומיים וארציים שנחלו הצלחה יוצאת דופן בתחום הקיימות, במעמד בעלה, נשיא המדינה, ראובן ריבלין.
המחאה בארצות הברית
המחאה בארצות הברית צברה תאוצה כאשר גרטה טונברי יצרה קשר עם נערים אקטיביסטיים מקומיים, דוגמת ג'רום פוסטר השני, בניסיון ליצור שיתוף פעולה בין המוקדים. מספר ערים בארצות הברית הצטרפו לשביתות ואלו לוו גם בהפגנות של נערים מול הבית הלבן, הפגנות שהבשילו גם להיווצרותו של חוק האנרגיה המתחדשת של וושינגטון, חוק שאפתני במיוחד בהשוואה לחוקים דומים בעולם באותה שנה.
תוצאות המחאה
ב-15 במרץ 2019, המזכיר הכללי של האו"ם, אנטוניו גוטרש, צדד בשובתים והודה כי "הדור שלי לא הצליח להגיב כראוי לאתגר הדרמטי של שינויי האקלים. הצעירים מודאגים מאוד. לא פלא שהם כועסים." בעקבות המחאה בחודש מרץ, הוא יזם כינוס דחוף בנושא האקלים לחודש ספטמבר. בישראל לא הייתה התייחסות של הממשלה למחאה. בארצות הברית הבשילה המחאה לחוק שאפתני במיוחד בנושא אנרגיה מתחדשת.
אירועי המחאה היו גל ראשון של מחאות בינלאומיות. גל שביתות עולמיות נוסף התקיים במאי 2019, והגיע להיקף דומה יחסית, וגל השביתות השלישי שהתקיים בספטמבר 2019, על רקע פסגת האקלים של האו"ם , הפך, על פי הערכות בתקשורת העולמית, לאירוע מחאת-האקלים הגדול ביותר בהיסטוריה.
מחלקת ביטחון המדינה (ליטא)
מחלקת ביטחון המדינה של ליטא (בליטאית: Valstybės saugumo departamentas, VSD בראשי תיבות) היא שירות המודיעין והביטחון הפנימי של ליטא האחראי לאיסוף מודיעין למטרות סיכול ריגול ומניעת חתרנות.
המחלקה הוקמה ב-26 במרץ 1990 כיורשת הקג"ב של ליטא הסובייטית.
בשנים 1990–2010 ביצעה תפקידי אבטחת אישים ואבטחת התקשורת הממשלתית, הגנה על סודות מדינה ומידע חסוי, אבטחת מתקנים ממשלתיים והענקת אישורי שהייה לתיירים, ניהול חקירות ומאבק בשחיתות שלטונית, תפקידים שהועברו אחר כך לסוכנויות ייעודיות ברפורמה משנת 2010.
חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון
חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2017, המוכר בשם המקוצר חוק ההסדרה, הוא חוק שתוכנן להסדיר את מעמדם של בתים בהתנחלויות ביהודה והשומרון שנבנו על קרקעות בבעלות פרטית, חלקית או מלאה, של פלסטינים, כאשר מדובר בבנייה בתום לב או בהסכמת הממשלה. החוק אושר בכנסת, אולם בוטל בידי בג"ץ.
מחלקת ביטחון המדינה (ליטא)
היסטוריה
מחלקת ביטחון המדינה הוקמה ביוזמת ממשלת ליטא במרץ 1990, שבועיים לאחר הקמת הרפובליקה הליטאית.
חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון
לפי החוק, הקרקע שעליה בנויים הבתים תישאר בידי בעליה, אולם המדינה תפקיע מהם את זכויות השימוש בקרקע ותעביר אותן לממונה על הרכוש הממשלתי והנטוש באזור יהודה ושומרון. בתמורה, יפוצו בעלי הקרקעות הפלסטינים בסכום בגובה של 125% מערכם הראוי של דמי השימוש בקרקע, או יקבלו קרקע חלופית, לפי בחירתם. החוק אושר בכנסת ב-6 בפברואר 2017. לפי הערכה, החוק היה רלוונטי ביחס לכ-2,000 בתי יהודים ב-26 יישובים ביהודה ושומרון.
מחלקת ביטחון המדינה (ליטא)
היסטוריה
בשנת 1991 הגוף אורגן מחדש בשם שירות הביטחון הלאומי, שאורגן מחדש שוב בשנת 1992 כשירות הביטחון הליטאי.
חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון
ב-17 באוגוסט 2017 הקפיא בג"ץ את ביצוע החוק עד לדיון בעתירות שהוגשו בנושא. ב-9 ביוני 2020 ביטל בג"ץ את החוק בנימוק שהוא פוגע בזכויות חוקתיות לקניין, לשוויון ולכבוד של התושבים הפלסטינים, בלי שיעמוד בתנאיה של פסקת ההגבלה.
רקע
לנוכח עמדת הממשלה השלילית באשר לבנייה בשטחים, במהלך העשור האחרון של המאה ה־20 וראשית המאה ה־21 נבנו מספר מאחזים וכן שכונות בהתנחלויות ותיקות על קרקעות הרשומות במרשם המקרקעין של יהודה ושומרון כקרקעות בבעלות פרטית של פלסטינים. בראשית המאה ה-21 עתרו פלסטינים לבג"ץ פעמים אחדות, בתמיכת ארגוני שמאל, בדרישה לפנות בתים בהתנחלויות ובמאחזים שנבנו לטענתם על קרקע פרטית שלהם. בחלק מהמקרים נענה בג"ץ לעתירה, והורה על הריסת בתים (לדוגמה, שכונת האולפנה ובתי דריינוף בבית אל, המאחז עמונה, תשעה בתים בעפרה ועוד). מאמצים גדולים של ממשלת ישראל למנוע את ההריסה הביאו להתמשכות ההליכים במשך שנים, אך לא מנעו את ההריסה.
מחלקת ביטחון המדינה (ליטא)
היסטוריה
בינואר 2010 הוחלט כי על מחלקת ביטחון המדינה יוטלו תפקידי איסוף מודיעין בלבד, ללא מעורבות בתחומים אחרים. משמעות הדבר הייתה קיצוץ בסמכויות הארגון והפיכתו מגוף אכיפת חוק לגוף מודיעיני בלבד ותפקידי מניעת ריגול וחתרנות, ללא סמכויות חקירה. המחלקה החלה לפעול במסגרת הסמכויות החדשות בהתאם לחוק שהתקבל בשנת 2012 והפך את מחלקת ביטחון המדינה לגוף א-פוליטי מודיעיני.
חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון
רקע
אף שמספר הבתים שנהרסו קטן למדי, לפי אחת ההערכות כ-2,000 בתים ביהודה ושומרון עומדים על קרקעות הרשומות בטאבו בבעלות פלסטינית.
מחלקת ביטחון המדינה (ליטא)
מנהלים
מנהל הארגון מכהן במשך תקופת כהונה של חמש שנים. הוא ממונה על ידי נשיא ליטא באישור הפרלמנט הליטאי.
חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון
היסטוריה חקיקתית
הצעות חוק פרטיות להסדרת ההתיישבות ביהודה ושומרון עלו פעמים אחדות בכנסת השמונה עשרה ביוזמת חברי הכנסת זבולון אורלב (פ/4384/18), יעקב כץ (פ/3643/18), מירי רגב (פ/3900/18) ויריב לוין (פ/4278/18). הצעת החוק צברה תאוצה באמצע 2012 על רקע ניסיון למנוע את פינוי שכונת האולפנה על פי פסיקת בג"ץ, אולם באותה תקופה נתקלה בהתנגדות נחרצת של ראש הממשלה בנימין נתניהו, ולא אושרה. החוק הוצע מחדש בשנת 2015 בידי ח"כ יואב קיש מהליכוד ובשנת 2016 בידי מפלגת הבית היהודי ויוזמו העיקרי הוא ח"כ בצלאל סמוטריץ'.
קידום ההצעה התעורר על רקע הניסיון למנוע את פינוי עמונה עד סוף שנת 2016, והיא אושרה בוועדת השרים לחקיקה, חרף התנגדותם של ראש הממשלה, בנימין נתניהו, שר הביטחון, אביגדור ליברמן והיועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט.
הצעת החוק בגרסתה הראשונה עברה בקריאה טרומית ב-16 בנובמבר 2016, בתמיכת כל מפלגות הקואליציה. בהכנת הצעת החוק לקריאה ראשונה נוסף לה סעיף, לפי דרישת יו"ר "כולנו", משה כחלון, המחריג מהגנת החוק הליכי אכיפה וצווים מנהליים קיימים שניתנו בעניינם צווים שיפוטיים או פסקי דין, ובכך נמנעה הכשרת עמונה. הצעת החוק המתוקנת עברה בקריאה טרומית ב-5 בדצמבר ברוב של 59 תומכים מול 49 מתנגדים, ובקריאה ראשונה ב-7 בדצמבר ברוב של 58 תומכים מול 51 מתנגדים.
במהלך הדיון בהצעת החוק אמר היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, שאין לקבל הצעות חוק שאינן בגדר הדין הבין-לאומי ופוגעות במעמד בית המשפט העליון, והודיע שלא יגן על החוק אם זה יאושר בכנסת, משום שהוא בלתי חוקתי ועלול להוביל להגשת תביעה נגד ישראל בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג.
בתגובה לדברי היועץ המשפטי, חתמו מאה עורכי דין על הצהרה האומרת שהחוק המוצע הוא לגיטימי וחוקתי ועומד בסטנדרטים בין לאומיים, ודווקא האפליה העולה מהמצב הקיים טרם החוק אינה מתאימה לערכי השוויון. החתומים כתבו כי ישמחו להגן על החוק בהתנדבות, בכל ערכאה שיפוטית.
החוק אושר בקריאה שלישית בכנסת ב-6 בפברואר 2017 ברוב של 60 תומכים מול 52 מתנגדים.
פרטי החוק
החוק עוסק בהתיישבות שנבנתה בתום לב במקרקעין הטעונים הסדרה או שניתנה הסכמת המדינה לבנייתה, בתקופה שקדמה ליום פרסומו של החוק.
החוק קובע כי מקרקעין שאין בהם בעל זכויות במקרקעין – הממונה על הרכוש הממשלתי באזור יהודה והשומרון (להלן - הממונה) ירשום אותם כרכוש ממשלתי, ואילו מקרקעין שיש בהם בעל זכויות במקרקעין, זכויות השימוש בהם יועברו לידי הממונה, כאשר הסכום שהושקע בבניית ההתיישבות עלה, בשעת הבנייה, על שוויים של המקרקעין בלי ההתיישבות באותה שעה. זכויות השימוש וההחזקה במקרקעין שהועברו לממונה יוקצו לצורכי ההתיישבות שנבנתה על אותם מקרקעין, ויותלו כל הליכי האכיפה והצווים המנהליים הקיימים בעניין אותה התיישבות.
בעל הזכויות במקרקעין, שזכות השימוש בהם ניטלה ממנו, יהיה זכאי, לפי בחירתו, לדמי שימוש שנתיים בשיעור של 125% מערכם הראוי של דמי השימוש כפי שתקבע ועדת שומה, או לדמי שימוש מהוונים לתקופות של 20 שנה כל פעם בשיעור של 125% מערכם הראוי, או לקרקע חלופית ככל שהדבר אפשרי בנסיבות העניין.
החוק מונה רשימה של 16 התנחלויות ומאחזים שבהם תיבדק רלוונטיות החוק: עפרה, נתיב האבות, עלי, כוכב השחר, מצפה כרמים, אלון מורה, מעלה מכמש, שבי שומרון, קדומים, פסגות, בית אל, יצהר, הר ברכה, מודיעין עילית, נוקדים, כוכב יעקב. לשר המשפטים, באישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, נתונה סמכות להוסיף יישובים לרשימה זו.
מטרת החוק
החוק פותח בהצהרה: "מטרת חוק זה היא להסדיר את ההתיישבות ביהודה והשומרון ולאפשר את המשך ביסוסה ופיתוחה". תומכי החוק הציגו את הנסיבות שיצרו צורך בחוק זה: ביהודה ושומרון קרקעות רבות אינן מוסדרות ורישומי הבעלות שלהן מקורם במסמכים ירדנים, מנדטוריים ועותמאניים שונים, וזאת עקב החלטת ממשלת ישראל לאחר מלחמת ששת הימים לעצירת תהליך הסדרת הקרקעות שהחל באזור בתקופת המנדט, והמשיך בתקופה הירדנית. לעיתים רק לאחר שנים רבות של שימוש מתגלה למפרע שמדובר בקרקעות פרטיות והשימוש בהן נעשה שלא כדין. במהלך הזמן הזה מושקעים ביישוב ופיתוח הקרקעות הללו כספים רבים, הן על ידי המדינה והן על ידי אנשים פרטיים. נחוצה הסדרה של מבנים אלה, כדי למנוע את הנזק הגדול שבהריסתם.
עמידת החוק בדרישות המשפט הבינלאומי וזכות הקניין - עמדת המתנגדים
בנוסף, על פי המשפט הישראלי, זכות הקניין מעוגנת בחוק יסוד, וככזו ניתן להגבילה רק בחוק המשרת תכלית ראויה, ורק במידה הנחוצה. הפקעת קרקע פרטית מהווה תכלית ראויה רק אם היא נעשית לצורך ציבורי. הקמת יישוב בדרך כלל אינה נחשבת צורך "ציבורי".
טענה נוספת נגד החוק היא שהחוק מפלה בין ישראלים לפלסטינים בכך שהוא מורה על הפקעת קרקע לטובת יישובים ישראלים בלא הוראה דומה לגבי תושבים פלסטינים.
חוות דעת של עשרים ושמונה משפטנים ישראליים בכירים הוגשה לבית המשפט העליון, ובה הם טוענים בפירוט שחוק ההסדרה מנוגד לחוק הישראלי והבינלאומי.
עמידת החוק בדרישות המשפט הבינלאומי וזכות הקניין - עמדת התומכים
אל מול טענות אלה, מספר משפטנים, בהם פרופ' אבי בל השופט לשעבר הרן פיינשטיין, פרופ' יוג'ין קונטרוביץ, פרופ' טליה איינהורן ופרופ' שלום לרנר, טענו שהחוק מתאים למשפט הבינלאומי המנהגי, והוא חוקי וחוקתי.
בין השאר נטען כי דיני שטחים כבושים לא חלים ביו"ש, וכי הטענה שדיני הכיבוש חלים ביו"ש מנוגדת לעמדה הרשמית של ישראל לאורך השנים, וכי גם אם היו חלים, החוק הבינלאומי לא אוסר הפקעה תמורת פיצוי, אלא רק החרמה.
נימוק נוסף הוא שהדין הבינלאומי מתיר הפקעת קרקעות לטובת האוכלוסייה המקומית, ואוכלוסיית המתיישבים נחשבת אוכלוסייה מקומית (מושג שאינו זהה למושג אוכלוסייה מוגנת), ובשנים האחרונות ניתנו בבג"ץ פסיקות המכירות במעמד זה.
כמו כן נאמר שהפקעת קרקעות לצורך הקמת יישובים ושכונות היא הליך נורמטיבי ושכיח. שנעשה בו שימוש רב במדינת ישראל, הן כלפי יהודים והן כלפי ערבים, הפקעות אלה עברו פעם אחר פעם את מבחן בג"ץ, אשר קבע כי הקמת יישובים ושכונות היא צורך ציבורי המצדיק את הפגיעה בזכות הקניין של הפרט. גם חוק ההפקעות הירדני החל ביו"ש מתיר להפקיע אדמות לכל צורך ציבורי שהממשלה תגדיר, ופקודת ההפקעות הישראלית הדומה לחוק זה קובעת במפורש כי אחת המטרות שייחשבו צורך ציבורי היא "הקמה, הרחבה או פיתוח של יישוב".
כפייה של קבלת פיצוי על בעלי הקרקע
באופוזיציה הגדירו את החוק כגזל. גם חבר הקואליציה בני בגין טען שהחוק נועד לאפשר גזל (בגין היה אחד משני חברי הקואליציה שהצביעו נגד החוק). החוק מכונה על ידי חלק ממתנגדיו בשם "חוק ההפקעה", על משקל כינויו הרווח כ"חוק ההסדרה", במחאה על ההתעלמות מהפקעת הקרקעות הכלולה בחוק. בעלי קרקעות פלסטינים עתרו לבג"ץ נגד ההשתלטות על הקרקע. הם טענו כי רצונם לעבד את הקרקע ולא לקבל פיצוי.
מנגד, תומכי החוק טוענים שהוא מתחשב בפגיעה בזכויות בעלי הקרקע בעקבות ההפקעה וברצונם לשוב ולפתח את הקרקע מבחינה חקלאית ועל כן קובע שמלבד פיצוי כספי יפוצו הבעלים בקרקע חלופית הקרובה ככל האפשר למקום מגוריהם. כמו כן נאמר כי במקרים רבים מדובר בקרקעות שאם בעליהן יקבלו אותן, לא יוכלו לגשת אליהן ולעבד אותן, מסיבות ביטחוניות, ואם ימכרו אותן ליהודים, הם חושפים את עצמם לעונש מוות מהרשות הפלסטינית, ודווקא החוק מאפשר להם לקבל קרקע חלופית או פיצוי כספי.
טיעונים מדיניים
בדיון בחוק הועלו גם טיעונים מדיניים: ח"כים מסיעת הבית היהודי אמרו שהחוק תורם להתיישבות בכל רחבי ארץ ישראל השלמה, והוא עוד שלב בדרך להחלת ריבונות בשטחי יהודה ושומרון. תוצאה אפשרית זו עמדה גם לנגד מתנגדי החוק: בן-דרור ימיני כתב שאף על פי שיש בתוך הקו הירוק ובעולם (כולל בקפריסין הנמצאת חלקית תחת כיבוש טורקי) חוקים דומים, ההתנגדות שלו לחוק היא מכיוון שהוא מקדם את סיפוח כל שטחי יהודה ושומרון ויצירת מדינה דו-לאומית שתמיט אסון על ישראל.
דן מרידור טען שהכנסת מייצגת את הישראלים וחוקיה מיועדים להם, ואין לה סמכות לחוקק חוקים הנוגעים לפלסטינים שאינם בעלי זכות בחירה לכנסת. ברוח דומה התבטא נשיא המדינה, ראובן ריבלין: "כל מה שקשור לדילמה ולקונפליקט שלנו כמדינה יהודית ודמוקרטית, לא נוכל להחיל על שטח חוק שמשנה כללים מבלי שנחליט קודם שהשטח הזה הוא בריבונותנו. אנו חייבים להחליט קודם כל מה עמדתנו לגבי שאלת הריבונות, ולהשתמש לשם כך בכלים העומדים לרשותנו ואחר כך לחוקק חוקים".
ביקורת בינלאומית
חוק ההסדרה ספג גינויים ברחבי העולם בין השאר בשל העובדה שמדובר בחוק שמחוקקת מדינה עבור שטח הנמצא בשליטתה אך אינו בריבונותה. עם מותחי הביקורת נמנו שליח האו"ם למזרח התיכון, ניקולאי מלאדנוב, שר החוץ הצרפתי ז'אן-מארק איירו, נשיא צרפת פרנסואה הולנד, ראש ממשלת בריטניה תרזה מיי, שרת החוץ של האיחוד האירופי פדריקה מוגריני ומשרדי החוץ של גרמניה ושל טורקיה.
מימוש החוק
בחודש אפריל 2017 ביטל המנהל האזרחי, בהתאם לחוק ההסדרה, צווי הפסקת בנייה שניתנו לארבעה מבנים בהתנחלות פסגות.
המשך מימוש החוק הוקפא עקב עתירות לבג"ץ נגדו (ראו להלן).
ביטול החוק
עשרות יישובים פלסטיניים ביהודה ושומרון, שאליהם הצטרפו עמותות שמאל ישראליות אחדות, עתרו לבג"ץ נגד החוק. בדיון בעתירות, שהתקיים בפני הרכב מורחב של תשעה שופטים, התייצב היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, לצד העותרים ונגד הממשלה.
ב-17 באוגוסט 2017 הוציא בג"ץ, לבקשת מנדלבליט, צו ביניים המקפיא לחודשיים את יישום החוק.
ב-9 ביוני 2020 ביטל בג"ץ את החוק, ברוב של 8 שופטים נגד אחד, בנימוק שהוא פוגע בזכויות חוקתיות לקניין, לשוויון ולכבוד של התושבים הפלסטינים, בלי שיעמוד בתנאיה של פסקת ההגבלה, ולכן אינו חוקתי. הנשיאה אסתר חיות ציינה בפסק דינה:
השופט נעם סולברג, שהיה בדעת מיעוט מול יתר שמונת שופטי ההרכב, הסכים שחוק ההסדרה פוגע בזכות הקניין ובזכות לשוויון, ואף אינו עושה זאת במידתיות נאותה אך ציין: בהתאם לגישה זו קבע כי אין לבטל את החוק, אלא די במחיקה חלקית בהגדרתם של שני מונחים בסעיף 2 לחוק – 'התיישבות' ו'המדינה'. מהגדרת "התיישבות" הציע למחוק את המילים "מיתקנים, שטחים חקלאיים ואמצעי ייצור", כך שההסדרה שבחוק תגן רק על בתי מגורים ומבני ציבור והתשתית החיונית להם. בהגדרת "המדינה" הציע להשאיר את ממשלת ישראל, משרד ממשרדי הממשלה ורשויות האזור, ולמחוק ממנה "רשות מקומית או מועצה אזורית בישראל או באזור ומוסד מיישב".
פסק הדין ניתן כשנה וחצי לאחר הדיון האחרון בעתירה. לטענת עו"ד שמחה רוטמן, עיתוי מתן פסק הדין הושפע מהשינוי בהרכב הפוליטי של הקואליציה . ח"כ גדעון סער הביע תמיהה על פרסום פסק הדין "שבועות ספורים לפני החלת הריבונות".
August
August (בעברית: אוֹגוּסט) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן השמיני שלה, Folklore. השיר יצא לאור ב-24 ביולי 2020, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום. השיר נכתב על ידי סוויפט וג'ק אנטונוף והופק על ידי אנטונוף, סוויפט וג'ו אלווין. השיר זכה להצלחה בינלאומית מבלי שיצא כסינגל, תוך שנבחר גם לא לצאת כסינגל ולא נשלח לשום פורמט של רדיו הלהיטים העכשוויים.
עם יציאתו, "August" זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, תוך שנאמר עליו כי הוא "קצבי ובו נעשו שימוש במכשירים מוזיקליים שונים, תוך שהוא עצמו מלא בתקווה". כמו כן, פורסם כי הוא השיר השני בטרילוגיית "שירי משולש האהבה" שבאלבום. השיר הופיע במקום התשיעי במצעד שירי הספוטיפיי העולמי וצבר למעלה מ-5 מיליון השמעות ביממה אחת, תוך שהפך לאחד מהשירים עם הפתיחות הגדולה ביותר בשנת 2020. בשבוע אחד, צבר 21 מיליון השמעות.
הרכב ומילים
שלוש הרצועות - "Cardigan", "August" ו-"Betty" - מציגות סיפור של משולש אהבה, משלוש נקודות מבט שונות בשלושה שלבים שונים של החיים. השיר August הוא נקודת מבטה של הצלע השלישית במשולש האהבה, אשר מאוהבת בנער בשם ג'יימס שאיתו בילתה את הקיץ, בידיעה שליבו שייך לנערה אחרת.
את השיר הקליטה סוויפט במהלך שנת 2020, בדומה לשאר שירי האלבום Folklore.
ביקורת
ריצ'רד ריפלקטס מ-Medium כתב כי "השיר הוא השיר השני בטרילוגיית האהבה בגיל ההתבגרות, עליה סוויפט שרה". הוא הוסיף ואמר כי "הסיפור בשיר מסופר מנקודת מבטה של "הפילגש"; אחת מהדמויות המוזכרות באלבום, ביחד עם דמויות נוספות שמוזכרות בשירים האחרים". ביאנג הוליווד נכתב כי השיר הוא "רצועה בלתי נשכחת באלבום ואחת מהרצועות הבולטות ביותר בו". כתבת המוזיקה קלי מארי כתבה כי "השיר הוא הרצועה השמינית באלבום ואני חייבת לציין שכל מי שמאזין לו, צריך להתמקד בו". ב-30 בדצמבר 2020, פורסם דורג השיר במקום החמישי ברשימת "שירי השנה של 2020", שפורסמה על ידי רולינג סטון.
הצלחה מסחרית
עם הפצתו של Folklore, השיר נחת במקום השמיני במצעד הספוטיפיי האמריקאי, עם 2.840 מיליון השמעות והפך לאחד מהשירים עם הבכורה הגדולה ביותר של אמנית בארצות הברית בתולדות הפלטפורמה. בשבוע אחד, צבר שם למעלה מ-10.7 מיליון השמעות. במצעד הסינגלים האוסטרלי הגיע למקום ה-13, תוך שברולינג סטון טופ 100 הגיע למקום השמיני.
במצעד הבילבורד הוט 100 הגיע למקום ה-23 מבלי שיצא כסינגל, תוך שבמצעד שירי הרוק & האלטרנטיביים הגיע למקום החמישי.
קרדיטים וצוות
הקרדיטים לקוחים מהאתר טיידל.
דייוויד זאסלב
דייוויד זאסלב (באנגלית: David Zaslav; נולד ב-15 בינואר 1960) הוא מנהל תקשורת יהודי-אמריקאי המכהן כיום כמנכ"ל וכנשיא האחים וורנר דיסקברי. זאסלב עמד בראש העסקה בין AT&T לחברת דיסקברי לשילוב עם וורנר מדיה וליצירת האחים וורנר דיסקברי באפריל 2022. הוא שימש בעבר כמנכ"ל ונשיא חברת דיסקברי בשנים 2006–2022, עד אשר הוא מוזג עם וורנר מדיה.
ביוגרפיה והשכלה
זאסלב נולד למשפחה יהודית ממוצא פולני ואוקראיני  בברוקלין, ניו יורק. בגיל 8 הוא עבר יחד עם משפחתו למחוז רוקלנד שם סיים את לימודיו בתיכון רמאפו. הוא היה קפטן נבחרת הטניס של הורסיטי.
זאסלב סיים תואר ראשון במדעים מאוניברסיטת בינגהמטון. לאחר מכן הוא סיים את בית הספר למשפטים באוניברסיטת בוסטון עם תואר J.D (דוקטור למשפטים) בהצטיינות בשנת 1985 והחל את הקריירה שלו כעורך דין במשרד עורכי הדין "LeBoeuf, Lamb, Greene & MacRae", שבניו יורק.
אן-בי-סי יוניברסל
זאסלב הצטרף ל-NBC בשנת 1989. כנשיא טלוויזיית כבלים המקומית והפצת ניו מדיה, הוא פיקח על הפצת תוכן לכל צורות הטלוויזיה, ניהל משא ומתן להובלת כבלים ולווין של רשתות אן-בי-סי יוניברסל ופיתח שותפויות מדיה.
תחומי האחריות שלו התרחבו ל-CNBC WORLD, טלמונדו, טלמונדו פוארטו ריקו, SCI FI (כיום Syfy), בראבו, USA Network, טריו, Sleuth (כיום cloo), ShopNBC, Universal HD, mun2, NBC Weather Plus ו-Olympics on cable.
זאסלב גם פיקח על תחומי העניין של אן-בי-סי יוניברסל ברשתות A&E, ערוץ ההיסטוריה, the Sundance Channel, נשיונל ג'יאוגרפיק, TiVo וערוץ ביוגרפיה.
דיסקברי
זאסלב הפך למנכ"ל חברת דיסקברי ב-16 בנובמבר 2006, יורש את תפקידה של ג'ודית מקהייל, שניהלה את החברה כמעט 20 שנה. זאסלב יצר שינוי באסטרטגיית החברה, מתוך כוונה לראות את עצמה כ"חברת תוכן" ולא כ"חברת כבלים" על ידי חיזוק הרשתות העיקריות שלה (כגון ערוץ דיסקברי) כמותגים מרובי פלטפורמות. כמנכ"ל, זאסלב פיקח על הפיתוח וההשקה של רשתות חדשות כמו Planet Green (מאוחר יותר עבר מיתוג מחדש ל-Destination America), The Hub (מאוחר יותר שונה שמו ל-Discovery Family), רשת אופרה וינפרי (OWN), Velocity (כיום Motor Trend) ,  ו-Investigation Discovery. בנוסף זאסלב הרחיב את פעילות הלמידה מקוונת והדגשת שירותי הסטרימינג של חברת Scripps Networks Interactive, אשר נרכשה על ידי דיסקברי בשנת 2018.
במאי 2021, הוכרז כי זאסלב ישמש כמנכ"ל של הצעת מיזוג החברות דיסקברי עם ספין-אאוט של AT&T, וורנר מדיה. חבילת שכר הבכירים של זאסלב כוללת שכר שנתי בסך 3 מיליון דולר עם בונוס שנתי של 22 מיליון דולר. בהארכת חוזהו, קיבל זאסלב גם אופציות למניות בשווי של 190 מיליון דולר.
ועדות ופעילויות אחרות
זאסלב מכהן בוועדות המנהלים של סיריוס XM רדיו, NCTA , אוניברסיטת סירקיוז , The Cable Center, Partnership for New York City, טלוויסה, Center for Communication וקרן השואה של אוניברסיטת דרום קליפורניה. הוא גם חבר בחבר הנאמנים של המרכז פיילי למדיה ובית החולים הר סיני. הוא יושב ראש "ועדת אושוויץ: העבר הוא הווה", אשר מקדמת את המודעות לשואה.
בשנת 2012, הוא קיבל את הפרס ההומניטרי על שם סטיבן ג'יי רוס, מהמגבית היהודית המאוחדת, המכבדת אנשים בעלי חזון, אנרגיה והישגים מתמשכים בתעשיות הבידור, המדיה והתקשורת.
בספטמבר 2016, דייוויד זאסלב זכה בפרס התקווה על שם סוזן ניוהאוס וסמואל אירווינג ניוהאוס, על תמיכתו באגודה לניוון פרונטו-טמפורלי.
בשנת 2017, זאסלב נכנס להיכל התהילה של הכבלים.
בשנת 2018, זאסלב קיבל את פרס אדוות התקווה למען זכויות האדם על שם רוברט פ. קנדי.
במאי 2022, זאסלב נכנס לרשימת טיים 100.
חיים אישיים
זאסלב חי בעיר ניו יורק יחד עם אשתו, פאם, ושלושת ילדיהם. בתו, אלי זאסלב, היא מפיקה בקונגרס עבור CNN.
ג'וליאנה טסורו
ד"ר ג'וליאנה טסורו ( Giuliana Tesoro, 1 ביוני 1921 – 29 בספטמבר 2002) הייתה כימאית ממוצא יהודי איטלקי, אשר רשמה במהלך חייה יותר מ-125 פטנטים. היא היגרה לארצות הברית בשנת 1939 בזמן שלטונו של בניטו מוסוליני. רוב הפטנטים שלה שימשו את תעשיית הטקסטיל האמריקאית, אחד המפורסמים מביניהם הוא הסיב העמיד לאש.
ביוגרפיה
ג'וליאנה קוואגלירי ( Cavaglieri ) נולדה ב-1921 בוונציה למשפחה יהודית. אביה, ג'ינו מארוני קוואגלירי, מת כשהיא הייתה בת 12 בלבד. לאחר סיום לימודיה, טסורו לא הורשתה ללמוד באקדמיה האיטלקית בגלל חוקי הגזע שהועברו במדינה. ב-1939 טסורו היגרה לארצות הברית כדי לרכוש חינוך אקדמי באוניברסיטת ייל. ב-1943 היא נישאה לוויקטור טסורו ואימצה את שמו. לזוג נולדו שני ילדים. היא יצאה לגמלאות בשנת 1996. טסורו נפטרה בגיל 81 בעיירה דובס פארי בניו יורק.
תעשייה
לאחר שקיבלה את הדוקטורט שלה טסורו עבדה בחברת קלקו כימיקלים (Calco Chemical Company). ב-1944 היא קיבלה תפקיד כחוקרת כימית באוניקס אוילז אנד כימיקלז ( Onyx Oil and Chemical Company ). היא קודמה להיות ראשת המחלקה לסינתזה אורגנית ב-1946, עוזרת הנהלת מחקר ב-1955, ומנהלת שותפה ב-1957. לאחר מכן היא התמנתה לעוזרת הנהלת מחלקת מחקר אורגני בג'יי. פי. סטיבנס ( J.P. Stevens and Co. ). מאוחר יותר היא עבדה במכון לחקר טקסטיל במשך שנתיים. היא הייתה כימאית בכירה ומנהלת מחקר כימי בתעשיות ברלינגטון ( Burlington Industries ).
בתקופת עבודתה בתעשייה, טסורו רשמה מעל 125 פטנטים המסייעים לתעשיית הטקסטיל, ביניהם סיבים חסינים לאש, דרכים למניעת הצטברות חשמל סטטי ועוד. היא התמקדה במציאת רעיונות אשר ישפרו את תעשיית הטקסטיל וייעלו את דרכי היצור השונות.
פסק דין קלמר נגד גיא
פסק דין קֵלְמֶר נגד גיא הוא אחד מפסקי הדין הבסיסיים בדיני החוזים בישראל. פסק הדין ניתן בשנת 1996 בבית המשפט העליון בשבתו כערכאת ערעור אזרחית, בפורום של שלושה שופטים, נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק, השופט אליעזר גולדברג והשופט יצחק זמיר. החידוש העיקרי בפסק הדין הוא הסתמכות השופטים בפסיקתם כמעט אך ורק על עיקרון תום הלב כאשר אישרו את קיומו של חוזה שבעל פה מקום שנדרש חוזה שבכתב.
הבסיס המשפטי
בבסיס המקרה עומדים שני סעיפי חוק:
בפסק הדין מוזכר גם סעיף 39 לחוק החוזים העוסק בצורך בקיום החוזה בתום לב, שהלכה שנובעת מפסק הדין ייתכן ומשפיעה גם על השימוש בו – "בקיום של חיוב הנובע מחוזה יש לנהוג בדרך מקובלת ובתום לב; והוא הדין לגבי השימוש בזכות הנובעת מחוזה".
המקרה
פסק הדין עוסק במקרה בו בני זוג נכנסו לעסקת קומבינציה עם בעל מגרש, ולפיה הם מתחייבים לבנות שני בתים על המגרש שבבעלותו, ולאחר סיום הבנייה כל אחד משני הצדדים יקבל את אחד מהבתים שנבנו. בין הצדדים לא נכתב חוזה רשמי ובו פרטי העסקה. לאחר סיום בניית הבתים, טען בעל המגרש כי לא נחתם בין שני הצדדים חוזה, ואינו מחויב להעביר את אחד הבתים לבעלותם. לטענתו, לא היה סיכום בין הצדדים באשר לאופי העסקה, וגם אם ייקבע שהיה, הרי שלפי סעיף 8 לחוק המקרקעין יש חובה שחוזה במקרקעין יעלה על הכתב, וכאמור, חוזה שכזה אינו בנמצא. בני הזוג גיא העמידו למול בית המשפט הוכחות שונות שמעידות על קיום משא ומתן בין הצדדים והתקדמותו (תשלומים שונים, עיצוב הבתים השונה לפי דרישת הצדדים), ונסמכו על הכרעת בית המשפט המחוזי שפסק לטובתם.
הכרעת בית המשפט העליון
בית המשפט העליון פסק פה אחד כי במקרה מעין זה נדרש תום לב של בעל המקרקעין לפי סעיף 12 לחוק החוזים. בהיעדר התנהגות בתום לב מצדו, ובהתאם לכלל ההוכחות שהציגו בני הזוג גיא, הרי שיוצאת ממקרה זה "זעקת ההגינות" שגוברת על דרישת הכתב לפי סעיף 8 לחוק המקרקעין במקרים מסוימים. לדעת השופט זמיר, הביצוע החלקי במקרה דנן מסייע להתגבר על דרישת הכתב ולקבוע כי אכן קיים חוזה בין הצדדים. השופט ברק, מאידך, מפרש את סעיף 12 בצורה רחבה יותר, ואינו דורש ביצוע חלקי על מנת לקבוע כי החוזה שריר ותקף.
מפרצון באבה טונקה
מפרצון באבה טונקה (באנגלית: Baba Tonka Cove; בבולגרית: залив Баба Тонка) הוא מפרצון הממוקם בחוף הצפוני של חצי האי ביירז באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
המפרצון ממוקם בין נקודת וילארד לבין נקודת ואראדרו.
רוחב פתחו של המפרצון 1.1 קילומטרים.
גילוי ומיפוי המפרצון
המפרצון התגלה על ידי צידי כלבי ים בראשית המאה ה-19.
הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968; מיפוי מדויק נעשה על ידי סוקרים ספרדיים בשנת 1993; מיפוי מדויק נוסף נעשה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם
המפרץ נקרא על שם הגיבורה המהפכנית והלאומית הבולגרייה טונקה אוברטנובה (Tonka Obretenova) (1812-1893), המכונה באבא טונקה (Baba Tonka) ("סבתא טונקה").
סטיג בלומקוויסט
סטיג לנארט בלומקוויסט (באנגלית: Stig Lennart Blomqvist, נולד ב-29 ביולי 1946) הוא נהג מרוצים שוודי. בשנת 1984 זכה באליפות העולם בראלי ושנה לאחר מכם סיים במקום השני כמתחרה עבור קבוצת אאודי. במהלך השנים ניצח 7 פעמים את הראלי השוודי.
בנוסף זכה מספר פעמים באליפות שוודיה בראלי ופעם אחת (1983) באליפות בריטניה. בשנת 1989 ו-1990 הוכתר כ"אלוף האלופים" במרוץ האלופים.
קריירת מרוצים
בלומקוויסט קיבל את רישיון הנהיגה בגיל 18 וימים ספורים לאחר מכן רשם את ניצחונו הראשון בראלי מקומי שהתקיים בעיר קרלסטד. הוא הוכשר כמורה נהיגה יחד עם פר אקולנד, שהפך להיות בן קבוצתו לאחר מכן. הוא החל להתחרות עבור קבוצת סאאב ובשנת 1971 השיג ניצחונות בינלאומיים ראשונים כשניצח את הראלי השוודי, מרוץ 1000 האגמים בפינלנד וראלי ווילס. בזכות הישגים אלו סיימה סאאב את העונה במקום השני אחרי קבוצת אלפין-רנו באליפות העולם הבינלאומית ליצרנים, המסגרת שקדמה לאליפות העולם בראלי.
הוא שב וניצח את הראלי השוודי גם בשנת 1972 ו-1973, המרוץ הראשון שלו במסגרת אליפות העולם. בהמשך רשם שני ניצחונות נוספים בשנים 1977 ו-1979. בתחרויות נוספות בהן לקח חלק ניצח את ראלי קפריסין (1973), ראלי ספא הבלגי (1976) ומספר פעמים באליפות שוודיה. הוא המשיך להתחרות עם סאאב עד לסגירת קבוצת המרוצים בשנת 1981. באותה שנה עבר להתחרות עבור קבוצת טלבו סאנבים לוטוס וסיים שמיני את הראלי הפיני.