cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איפור קבוע
מחטים
יש מבחר רחב של סוגי מחטים לאיפור קבוע, המשתנים בין היצרנים. המחט המחדירה את הפיגמנטים לעור היא מרכיב חשוב בהצלחת האיפור הקבוע. לכל מחט יש תפקיד שונה בהתאם לסוג, למבנה, לאורך שלה וכדומה; כל שינוי באחד מנתונים אלו ישפיע על יכולת המחט ליצור אפקטים מסוימים.
סוג ועובי המחט נבחרים בהתאם לסוג עור המטופל ולמיקום האיפור בפנים, שכן בחירה שגויה של מחט עלולה לגרום לאיפור לא אחיד ולפציעת העור.
דרמטולוגיה
מנגד, יש מאפרים מומחים ורופאי עור שטוענים כי מכיוון שאין דרך ודאית לאמוד את עומק חדירת המחט, עצם הופעת דימום פירושו חדירה לדרמיס, ולכן אלו מתייחסים בדרך כלל לשני המונחים כשיטה אחת, כאשר ההבדל ביניהם טמון במורכבות הפיגמנט בלבד.
איפור קבוע אסתטי
איפור קבוע אסתטי נועד להדגיש את תווי הפנים מטעמי יופי. איפור קבוע קוסמטי מתאים לנשים המבקשות להראות מטופחות במשך כל שעות היום וללא כל מאמץ, וכן לבעלות משקפיים המתקשות להתאפר, לבעלות פגמים או א-סימטריה בפנים (גבות לא מעוצבות, שפתיים דקות מדי, עפעפיים נפולים וכדומה), לבעלות אלרגיה לחומרים שבאיפור, ולסובלות מהזעת יתר. בין סוגי הטיפולים הנפוצים:
באיפור קבוע אסתטי ניתן לבחור בין שתי שיטות:
מלבד ההבדל בתוצאה הסופית (מראה מאופר לעומת מראה טבעי יותר), הליך האיפור הבסיסי משותף לשתי השיטות ולמגוון האזורים המטופלים.
איפור קבוע פארא-רפואי
איפור קבוע פארא-רפואי נותן פתרון במספר מצבים שבהם ידיה של הרפואה קצרה מלעזור, כגון:
תוצאת הטיפול וריפוי העור
הליך האיפור הקבוע מלווה בתחושה של עקצוץ עד כאב, ומינונו משתנה על פי האזור המטופל, סוג המחט ומיומנות המאפר. למשל השפתיים, בשל ריכוז העצבים בהן, רגישות יותר ממקומות אחרים. ניתן להשתמש בחומרי אלחוש שונים להקלה על הכאב.
לאחר הטיפול, האזור שאופר ייראה אדמומי ונפוח. במקרה של איפור גבות, תופעות אלו כמעט ואינן מורגשות; במקרה של איפור עיניים, תיתכן נפיחות ושטף דם קל למשך מספר ימים; במקרה של איפור שפתיים, נפיחות מורגשת תופיע במקום. לאחר כ-24 שעות בערך יתפתח גלד באזור המאופר. יש לטפל בגלד בעזרת קרם המיועד להחלמת העור במקרה של איפור קבוע.
הנפיחות יורדת בהדרגה בהתאם לאזור ולרגישות המטופל, תוך שעות בודדות עד מספר ימים. קומפרסים קרים מקלים ומזרזים את תהליך ההחלמה. יומיים עד שבוע לאחר טיפול איפור קבוע מתחיל העור להתקלף, ושכבת האפידרמיס, שהיא שכבת העור העליונה, תשיל את עצמה. בשלב זה האיפור עדיין נראה דהוי, בגלל מעטפת הפלזמה שעוטפת אותו.
לאחר מכן העור עובר חידוש ומחדש את תאי האפידרמיס, תהליך שנמשך כיומיים נוספים. לאחר תהליכים אלו ניתן להתרשם מהגוון שהתקבל. תוצאות ראשוניות של איפור קבוע ניתן לראות כשבועיים לאחר הטיפול, עם סיום תהליך חידוש העור. הגוון מתייצב סופית כחודש לאחר הטיפול.
בביצוע מקצועי, לתהליך האיפור הקבוע נדרשים על פי רוב טיפול או שניים.
סיכונים ותופעות לוואי
איפור קבוע נחשב להליך בטוח יחסית, אך עדיין קיימים בו סיכונים מסוימים:
הסרה ותיקון
ישנן מספר דרכים להסרה או תיקון של איפור קבוע:
איפור קבוע על פי ההלכה היהודית
דעתו של הרב עובדיה יוסף בספרו "טהרת הבית חלק שלישי (עמוד כט)", שלאחר עיון בדברי הפוסקים בנושא זה, נראה כי ביצוע איפור כזה לצורך נוי ויופי אינו איסור, וביצועו לצורך כיסוי וטשטוש צלקת או להשלים צורת שיער בגבות - ניתן להקל בו אף לכתחילה. בספרו העלה מספר ספיקות שיש באיסור זה. א. דעת כמה ראשונים היא שהתורה אסרה רק כתיבת שם הקשור לעבודה זרה על גבי העור, משום שעובדי עבודה זרה נהגו לרשום שם עבודה זרה על גבי עורם על ידי קעקוע, כדי להראות דביקותם בעבודה הזרה. ב. יש הפוסקים שהתורה אסרה רק כתיבת אותיות או ציור שלם, דבר שלא נעשה באיפור קבוע. בנוסף, למרות שעל פי ההלכה נאסרה יצירת כתובת קעקע אף אם אינה שם של עבודה זרה או אותיות - נטען כי יש להקל בעניין האיפור הקבוע, מפני שאינו קבוע כל כך אלא מיטשטש עם השנים ולא נרשם עמוק בבשר האדם אלא רק תחת שכבת העור הראשונה. .
קאי האברץ
קאי האברץ (בגרמנית: Kai Havertz; נולד ב-11 ביוני 1999 באאכן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני, המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בארסנל מהפרמייר ליג ובנבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים
האברץ נולד באאכן שבגרמניה, ושיחק כילד בקבוצות המקומיות אלמניה מאריהדורף ואלמניה אאכן. בגיל 11 החל לשחק בקבוצות הילדים והנוער של באייר לברקוזן. בשנת 2016 זכה במדליית פריץ ואלטר לכדורגלנים צעירים עד גיל 17. באוקטובר 2016 ערך האברץ את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של באייר לברקוזן, כאשר החליף את צ'ארלס ארנגיס בהפסד 1–2 לורדר ברמן. האברץ היה בן 17 שנים ו-126 ימים בהופעה זו, דבר שהפך אותו לכדורגלן הצעיר ביותר בתולדות באייר לברקוזן בבונדסליגה. בפברואר 2017 בישל האברץ שער לכרים בלערבי, שהיה השער ה-50 אלף בתולדות הבונדסליגה. כעבור מספר ימים ערך האברץ את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד לאתלטיקו מדריד בשמינית הגמר, במקום הקאן צ'להאנולו שהיה מושעה. את משחק הגומלין החמיץ האברץ עקב מבחני בגרות בבית ספרו. ב-2 באפריל 2017 הבקיע האברץ בדקה ה-90 בתיקו 3-3 מול וולפסבורג, והפך למבקיע הצעיר ביותר של באייר לברקוזן בתולדות הבונדסליגה. במחזור הסיום של עונת 2016/17 הבקיע האברץ צמד מול הרטה ברלין, ובסך הכל הבקיע ארבעה שערים ב-24 הופעות בעונת הבכורה שלו בבונדסליגה. עם זאת, הייתה זו עונה חלשה עבור קבוצתו באייר לברקוזן, שסיימה רק במקום ה-12 בבונדסליגה. בעונת 2017/18 האברץ המשיך לתקוע יתד בקישור הקבוצה, יחד עם יוליאן בראנדט ולאון ביילי. ב-14 באפריל 2018, שבר האברץ את שיאו של טימו ורנר ככדורגלן הצעיר ביותר שערך 50 הופעות בבונדסליגה, כשעשה זאת בגיל 18 שנים ו-307 ימים.
ב-4 בספטמבר 2020 חתם האברץ לחמש שנים בצ'לסי. תמורת רכישתו שילמה צ'לסי ללברקוזן 80 מיליון אירו (כ-100 מיליון אירו לאחר בונוסים), ההעברה היקרה בתולדות הקבוצה, שגם הפכה את האברץ לשחקן הגרמני היקר ביותר בהיסטוריה.
את הופעת הבכורה ערך ב-14 בספטמבר בניצחון הקבוצה 1–3 על ברייטון אנד הוב אלביון. ב-23 בספטמבר כבש שלושער ראשון בקריירה ואת שעריו הראשונים בצ'לסי בניצחון 0–7 על בארנסלי במסגרת גביע הליגה. את שער הבכורה בפרמייר ליג כבש ב-17 באוקטובר בתיקו 3-3 נגד סאות'המפטון.
שחייה באולימפיאדת פריז (1900)
אולימפיאדת פריז (1900) נערכה בפריז, צרפת. תחרויות השחייה נערכו בין ה-11 באוגוסט 1900 ל-19 באוגוסט 1900. 7 משחים לגברים נערכו במשחקים אלו, בהשתתפות 76 משתתפים מ-12 מדינות.
קאי האברץ
קריירת מועדונים
ב-29 במאי 2021 כבש שער ניצחון לצ'לסי בגמר ליגת האלופות 2020/2021 בניצחון 0–1 על מנצ'סטר סיטי.
שחייה באולימפיאדת פריז (1900)
תחרויות השחייה נערכו בנהר הסן וחלק מהמשחים כמו המשחה ל-200 מטר חופשי נערכו במורד הזרם כך שהתוצאות שהושגו היו מהירות באופן יחסי. ביומיים הראשונים של התחרות (11 - 12 באוגוסט), טמפרטורת המים הייתה מעל 35° צלזיוס.
קאי האברץ
קריירת מועדונים
בגמר הסופר קאפ האירופי של 2021 בישל האברץ את שער היתרון, המשחק הלך לדו-קרב פנדלים ולמרות שהאברץ החמיץ את הפנדל שלו קבוצתו ניצחה וזכתה בגביע.
שחייה באולימפיאדת פריז (1900)
למעשה התחרות הייתה סוג של אליפות אירופה בשחייה בהשתתפות: אוסטריה, איטליה, בלגיה, בריטניה, גרמניה, דנמרק, הולנד, הונגריה, צרפת ושוודיה. רק שני שחיינים אמריקאיים שלא נחשבו לשחייני הצמרת בארצות הברית השתתפו ואליהם הצטרף השחיין האוסטרלי המצטיין פרדריק ליין. שני שחיינים צמרת אוסטרליים ריצ'רד קאוויל שהמציא את סגנון החתירה (סגנון חתירה אוסטרלי) ובארני קירן (שיאן עולם) נעדרו מהתחרות.
קאי האברץ
קריירת מועדונים
בפברואר 2022 זכתה צ'לסי בגביע העולם למועדונים לראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה במשחק הגמר בתוצאה 2-1 לאחר הארכה על פלמיירס, שער שהובקע גם כן על ידי האברץ.
ב-28 ביוני 2023 חתם האברץ בארסנל מצ'לסי בסכום של 75 מיליון אירו.
קריירה בינלאומית
האברץ שיחק נכון לשנת 2018 בנבחרת גרמניה עד גיל 19, ולפני כן שיחק בנבחרות הצעירות יותר. ב-9 בספטמבר 2018 ערך האברץ את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה הבכירה, כשהחליף את טימו ורנר בדקה ה-88 של משחק הידידות מול פרו, בו ניצחה גרמניה בתוצאה 1–2.
שחייה באולימפיאדת פריז (1900)
המשחה ל-4000 מטר חופשי, אף הוא נערך רק באולימפיאדה זו. הוא היה למשחה הארוך ביותר במאה השנים של המשחקים האולימפיים עד שהמשחה ל-10 ק"מ נכנס במסגרת שחייה במים פתוחים.
קאי האברץ
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר מונדיאל 2022.
שחייה באולימפיאדת פריז (1900)
תחרות הצלילה, אף היא נערכה רק באולימפיאדה זו, בטענה של חוסר התעניינות של הצופים.
השחיינים הבולטים
פרדריק ליין השחיין היחידי מאוסטרליה, ג'ון ארתור ג'רוויס וארנסט הופנברג ( גרמניה), כל אחד מהם זכה ב-2 מדליות זהב.
קאי האברץ
תארים
אישיים
פ.ד. ג'יימס
יצירתה
ג'יימס החלה בכתיבה רק בשנות השלושים לחייה. סיפרה הראשון, "כסו את פניה", יצא לאור ב-1962 ובו הופיעה לראשונה דמותו של החוקר והמשורר אדם דלגליש מהסקוטלנד יארד, גיבור רבים מספריה. לדבריה הושפעה מג'יין אוסטן, דורותי ל. סאיירס, גראהם גרין ואוולין וו.
רבים מסיפוריה מתרחשים על רקע המערכות הבירוקרטיות הגדולות בבריטניה, כמו מערכת המשפט הפלילי ומערכת שירותי הבריאות, זירות בהן השחיזה ג'יימס את כישוריה במשך שנים רבות, החל משנות ה-40 של המאה ה-20 כאשר החלה לעבוד במינהלת בית חולים כדי לתמוך בבעלה החולה ובשני ילדיה. שנתיים לאחר שראה אור הספר "כסו את פניה", נפטר בעלה והיא עברה לעבוד במחלקה הפלילית במשרד הפנים. ג'יימס עבדה בשרות הממשלתי עד יציאתה לגמלאות ב-1979, והניסיון רב השנים שרכשה במערכות הבירוקרטיה הוסיף רבדים של ידע פנימי לכתיבתה. סִפרהּ משנת 2001, "Death in Holy Orders", מדגים תובנה עמוקה לגבי מערכות היררכיות בכנסייה.
עיבוד יצירותיה לקולנוע ולטלוויזיה
רוב ספרי המתח של ג'יימס עובדו למיני-סדרות טלוויזיה אשר הופקו על ידי ה-ITV בבריטניה, ושודרו ברשתות נוספות בעולם לרבות ה-PBS בארצות הברית. כמו כן, כמה מסיפוריה עובדו על ידי ה-BBC לשידור טלוויזיוני.
הספר "ילדי האדם" עובד בשנת 2006 לסרט קולנוע בשם "הילדים של מחר", שבוים על ידי אלפונסו קוארון וששיחקו בו קלייב אוון, מייקל קיין וג'וליאן מור.
ניבה אלקין-קורן
ניבה אלקין-קורן (נולדה ב-1964) היא פרופסור מן המניין למשפטים באוניברסיטת תל אביב, אליה הצטרפה בשנת הלימודים תשפ"א, לאחר שהייתה חברת סגל באוניברסיטת חיפה, ודיקנית הפקולטה למשפטים שם.
ביוגרפיה
ניבה אלקין נולדה לנפתלי אלקין, מנהל המחשוב באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. היא בוגרת הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב (1989), בעלת תואר שני מאוניברסיטת הרווארד (1991) ותואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד (1995). לאחר סיום לימודי הדוקטורט שבה לישראל והצטרפה לפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה. היא כיהנה כסגנית הדקאן (2009-2005) וכדקאן הפקולטה (2012-2009). בשנת הלימודים תשפ"א עברה לפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
ייסדה וניהלה את המרכז למשפט וטכנולוגיה שבפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה, ומתמחה בזכויות יוצרים, מסחר אלקטרוני ומסחור ידע. כמו כן ייסדה את התוכנית של בית הספר לפטנטים, שהעניק תואר שני במשפטים עם התמחות בעריכת פטנטים לבוגרי מדעים והנדסה. ניהלה את המרכז לחקר הסייבר, משפט ומדיניות באוניברסיטת חיפה.
באוניברסיטת תל אביב, היא ייסדה (2022) ומנהלת את מרכז הנשיא שמגר למשפט דיגיטלי וחדשנות.
אלקין-קורן עוסקת בפעילות ציבורית בתחום הקניין הרוחני, ובין היתר הייתה חברה בוועדת הבקרה לרשות הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר ובמועצת הקולנוע וכן עוסקת בייעוץ לגופים ציבוריים בנושא קניין רוחני ודיני מידע. היא עמיתת מחקר בכירה במרכז ברקמן-קליין לאינטרנט וחברה באוניברסיטת הרווארד; לימדה בשורת מוסדות מובילים בעולם כמרצה אורחת, ובין היתר ייל, הרווארד, אוניברסיטת ניו יורק, ועוד, והיא עמיתת מחקר במכון ויצנבאום בגרמניה.
אלקין קורן חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
ציון (כתב עת)
ציון הוא כתב עת העוסק בתולדות עם ישראל, למן תקופת המקרא ועד לעת החדשה, שיוצא לאור בירושלים בהוצאת החברה ההיסטורית הישראלית ומרכז שזר. כתב העת יוצא לאור 4 פעמים בשנה מאז שנת ה'תרצ"ו (1935). לפני כן הופיעו שישה כרכים של "ציון" בראשית שנות ה-20 (מהדורה מחודשת של ששת הכרכים הללו ראתה אור בהוצאת החברה ההיסטורית הישראלית בשנות ה-70).
את כתב העת ייסדו ההיסטוריונים פרופ' בן-ציון דינור ופרופ' יצחק בער. עורכיו כיום הם הפרופסורים שמואל פיינר, יונתן פרייס ומרים פרנקל. בעבר ערכו את כתב העת הפרופסורים מיכאל טוך, נדב נאמן, ורד נעם, מנחם שטרן, אהרן אופנהיימר, עמנואל אטקס, אלברט באומגרטן, ג'רמי כהן ואחרים.
בכתב העת מופיעים מאמרים של חברי החברה ההיסטורית הישראלית בלבד.
ג'יימס תומפסון (מושל אילינוי)
ג'יימס רוברט תומפסון הבן (באנגלית: .James Robert Thompson Jr; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-37 בשנים 1977–1991, תקופת הכהונה הארוכה ביותר מבין אלו של כל מושלי המדינה לדורותיהם. כעשור לאחר תום כהונתו כמושל שימש תומפסון כחבר הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר.
ראשית חייו
ג'יימס תומפסון נולד בשיקגו כבנם של אגנס ג'וזפין (לבית סוונסון) וג'יימס רוברט תומפסון האב, רופא במקצועו. הוא למד באקדמיית נורת' פארק (כיום אוניברסיטת נורת' פארק), באוניברסיטת אילינוי בשיקגו ובאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. ב-1959 הוא סיים תואר במשפטים באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
טרם היותו מושל, שימש תומפסון כתובע המדינתי במחוז קוק, לימד בבית בספר למשפטים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן ומונה על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון כתובע פדרלי במחוז הצפוני של אילינוי. בתפקיד אחרון זה, בו הוא שימש בראשית שנות ה-70, הוא השיג את הרשעתו של המושל לשעבר אוטו קרנר על כך שהפעיל השפעה פסולה בענף מרוצי הסוסים.
הוא תבע והשיג את הרשעתם של רבים מעוזריו הבכירים של ראש עיריית שיקגו ריצ'רד דיילי, כשהבולטים מביניהם היו חבר מועצת העיר תומאס קין ופקיד המחוז מאט דאהנר, שנשפטו על מגוון של עבירות שחיתות. אישים אלו, שהיו אנשי המפתח של דיילי בתחום הפטרונות הפוליטית, היו גם דמויות מרכזיות במנגנון הפוליטי של המפלגה הדמוקרטית במחוז קוק. תיקים משפטיים בולטים אלו סייעו לתומפסון במסע הבחירות שלו למשרת המושל ב-1976.
לצערם של רבים, תומפסון היה נטול פניות מפלגתיות במאבקו בשחיתות במחוז קוק ובשיקגו. לא רק שהוא העמיד לדין בכירים במפלגה הדמוקרטית, אלא גם רפובליקנים בולטים כמו נציב המחוז פלויד פיול והמועמד לשעבר לסנאט של ארצות הברית, ויליאם רנטשלר. המאבק בפשע המאורגן בשיקגו היה קשה יותר לו ולאנשיו ובתקופה בה הוא שימש בתפקידו היו מעט תיקי תביעה בולטים בתחום זה.
בחירות 1976
בבחירות של 1976 ניצח תומפסון לאחר שזכה ב-65 אחוזים מקולות הבוחרים בהתמודדות מול מזכיר המדינה המכהן של אילינוי, הדמוקרט מייקל האולט, שניצח בבחירות המקדימות את המושל המכהן, דן ווקר, ונהנה מתמיכתו של ראש עיריית שיקגו ויושב ראש המפלגה הדמוקרטית במחוז קוק, ריצ'רד דיילי. תומפסון היה הראשון והיחיד עד כה מבין המועמדים למשרת מושל אילינוי אי פעם שזכה ביותר מ-3 מיליון קולות. תקופת כהונתו הראשונה נמשכה שנתיים בלבד, שכן אילינוי העבירה אז את מועד הבחירות למשרת המושל מהשנים בהן נערכו הבחירות לנשיאות ארצות הברית לשנים בהן נערכו בחירות אמצע הכהונה.
בחירות 1978 ו-1982
ב-1978 נבחר תומפסון לתקופת כהונה מלאה של ארבע שנים לאחר שזכה ב-60 אחוזים מהקולות והביס את מבקר המדינה המכהן מייקל באקאליס. ב-1982 הוא נבחר בהפרש של 5,074 קולות בלבד כאשר התמודד מול הסנאטור לשעבר.
בחירות 1986
ב-1986 הייתה צפויה חזרה על התרחיש של הבחירות הקודמות, אך הדמוקרטים ניזוקו קשות כאשר תומכיו של לינדון לרוש זכו במועמדות המפלגה לתפקידי סגן המושל ומזכיר המדינה. סטיבנסון סירב להתמודד כשותפם למרוץ של תומכיו של לרוש, והקים את מפלגה הסולידריות של אילינוי בתמיכת המערכת הארגונית הסדירה של המפלגה הדמוקרטית. לאור פיצול זה בשורות הדמוקרטים, עלה בידו של תומפסון להשיג בבחירות הכלליות ניצחון מהיר וברור. הוא הואשם בהסתרת מצבה התקציבי והכלכלי הרעוע של אילינוי במהלך מסע הבחירות, אך מרגע שנבחר הוא זימן ישיבת חירום של בית המחוקקים המדינתי כדי לטפל במשבר.
כהונתו
ב-12 בנובמבר 1980 הוציא תומפסון צו מושל להקפאת העסקת עובדים חדשים בכל סוכנויות המדינה, המועצות, משרדי הממשלה והוועדות שתחת שליטתו כמושל. הצו השפיע על כ-60,000 עובדי מדינה. משרות אלו יכלו להיות מאוישות רק אם המועמדים אושרו קודם לכן על ידי משרד המושל לכוח אדם שהוקם על ידי תומפסון. על רקע זה הוגשה תביעה ובית המשפט העליון של ארצות הברית פסק בתיק "ראטן נגד המפלגה הרפובליקנית של אילינוי" שצעד זה נגד את חוקת ארצות הברית בשל העובדה שהוא הפר את התיקון הראשון לחוקה בנוגע לעובדי ציבור מהמדרג הנמוך.
ב-1989 הסכים תומפסון להעלות את גמלאות עובדי המדינה באילינוי כולל מורי בתי הספר הציבוריים, בשלושה אחוזים כל שנה בשל עליית יוקר המחיה. שנים לאחר מכן, בראיון לעיתון כלכלי בשיקגו, אמר תומפסון שהוא לא ידע שעלות צעד זה תגיע ליותר ממיליארד דולר, ואם הוא היה יודע על כך, הוא לא היה חותם על החוק. בשנים האחרונות ההשפעה המצטברת של העלאה שנתית זו נתפשה כאחד הגורמים העיקריים של משבר הפנסיה הציבורית של אילינוי.
במהלך תקופת כהונתו כמושל הוזכר שמו של תומפסון כמועמד עתידי לתפקיד הנשיא או סגן הנשיא. ב-1978 הכריז הוושינגטון פוסט ש"במהלך שנתו הראשונה בתפקיד, המושל ג'יימס ר. תומפסון עבר מבחן אחד של מועמד בר קיימא לנשיאות כדי להתמודד מול ג'ימי קרטר בבחירות לנשיאות של 1980". תומפסון לא התמודד, אך דווח שהוא שקל להתמודד כשותפו למרוץ של רונלד רייגן. דיווח של השיקגו טריביון מ-1988 סיכם שתומפסון היה מאוד מעוניין לכהן כנשיא, אך חש שב-1980 המועד יהיה מוקדם מדי עבורו, ושב-1988 הוא לא היה מצליח להתמודד מול סגן הנשיא המכהן ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
לאחר כהונתו כמושל
לאחר תום כהונתו כמושל הצטרף תומפסון למשרד עורכי הדין משיקגו "וינסטון וסטראון". הוא שימש כיושב ראש מועצת המנהלים של החברה בשנים 1991–2006, ויושב הראש והמנהל הכללי של החברה בשנים 1993 - 2006. עד ינואר 2015 הוא היה יושב הראש הבכיר של החברה. כמנהל הכללי של המשרד, התמקד תומפסון בתחום היחסים עם הממשל ובסוגיות רגולטוריות. החברה ייצגה בית השאר את חברות התעופה אמריקן איירליינס ויונייטד איירליינס.
"וינסטון וסטראון" היא אותה החברה שייצגה פרו בונו את מושל אילינוי לשעבר ג'ורג' ראיין מול האשמות הממשל הפדרלי בנוגע לשערוריית "הרישיונות לשוחד" במהלך תקופת כהונתו כמושל וכמזכיר המדינה של אילינוי. תומפסון שימש בפרשה כעורך דינו האישי של ראיין. באפריל 2006 הורשע ראיין בכל 18 סעיפי האישום שהוגשו נגדו, ושכללו סחיטה, שימוש לרעה במשאבי המדינה למטרות פוליטיות, והונאה. הוא נדון למאסר של שש שנים וחצי בבית סוהר פדרלי והחל לרצות את עונשו בנובמבר 2007. הוא שוחרר ממאסרו ביולי 2013.
תומפסון היה גם דירקטור ויושב ראש ועדת הביקורת של חברת התקשורת הולינג'ר אינטרנשיונל, שהוקמה על ידי קונרד בלק והייתה נתונה לחקירה של הוועדה לניירות ערך ולבורסות.
ב-2002 מונה תומפסון כחבר הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר, שם הוא חקר באגרסיביות את ריצ'רד קלארק, לשעבר היועץ הבכיר נגד טרור של המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית. הוועדה הגישה את הדוח שלה ביולי 2004.
בבחירות המקדימות לנשיאות של 2008 הודיע תומפסון על תמיכתו בראש עיריית ניו יורק לשעבר רודי ג'וליאני כמועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות. הוא הביע את דעתו שג'וליאני היה הרפובליקני היחידי שהיה מסוגל לנצח באילינוי.
מותו
ג'יימס תומפסון נפטר בשיקגו ב-14 באוגוסט 2020, בגיל 84, לאחר שסבל מבעיות בליבו. גופתו נשרפה.
סונול
סונול ישראל בע"מ, הידועה יותר בשם "סונול", היא אחת מארבע חברות הדלק הגדולות בישראל.
חברת סוקוני ואקום
חברת ואקום אויל החלה לפעול בתחום הקמעונאי בארץ ישראל ב-1917. בסוף שנות ה-20 הקימה החברה מרכזים בעפולה, שהייתה על הדרך הראשית לחיפה, במפרץ חיפה ובתל אביב. תחנות דלק נפרשו ברחבי ארץ ישראל.
בתחילת שנות ה-30 התאחדה חברת ואקום אויל עם סוקוני (The Standard Oil Company of New York – Socony) ושם החברה שונה ל"סוקוני ואקום".
בארץ ישראל פעלו עד תחילת שנות ה-30 רק שתי חברות לממכר דלק: ואקום אויל ושל. עד סוף 1935 נוספו אליהן גם בל-פטרול ומנטצ'ף. לקראת סוף המנדט החזיקה של 55–60% מהשוק, סוקוני 25–30% ומנטצ'ף 10–15%.
סוקוני ואקום הייתה אחת החברות שהמשביר המרכזי פעל כסוכנות שלה.
ב-1955 שונה שם החברה ל"סוקוני מובייל אויל" ובישראל שונה שם החברה למוביל אוייל אוף ישראל.
סונול
בשנת 1956, בעקבות לחץ של החרם הערבי, עזבה חברת מובייל אויל את ישראל ומכרה את החזקותיה בישראל למשפחת סוננבורן מארצות הברית (שפעלה באמצעות חברה בשם L. Sonneborn Sons Inc). השם "סונול" מהווה קיצור של מיזוג שם משפחת הרוכשים והמילה "אויל". בשנת 1957 הפעילה סונול 48 תחנות דלק בישראל.
בשנת 1981 נמכרה סונול לגרנית הכרמל השקעות.
בשנת 2005 ביקשו סונול וחברת דור אלון אישור של הממונה על ההגבלים העסקיים להתמזג, אולם הוא דחה את הבקשה. ערעור לבית המשפט אישר את המיזוג אולם ביוני 2006 ביטל בית המשפט העליון את הקביעה והחזיר את איסור הממונה על ההגבלים העסקיים על המיזוג.
בחודש נובמבר 2006 רכשה "קנית השלום השקעות בע"מ", שהיא חלק מקבוצת עזריאלי, מקבוצת בורוביץ-מוזס את השליטה בגרנית הכרמל, חברת האם של סונול, ובכך הפכה סונול לחלק מקבוצת החברות של דוד עזריאלי בישראל.
בראשית 2007 מונה רואה חשבון תמיר פוליקר למנכ"ל סונול ויזם מהלך של מיתוג תחנות הדלק של החברה בסמלה החדש בצבעי אדום, צהוב וכחול, ובהאצת פתיחת רשת חנויות הנוחות "So good". ב-2010 התפטר מתפקידו על רקע סכסוך עבודה עליו הכריזו עובדי תחנות הדלק של סונול.
באפריל 2016 נמכרה החברה לקרן גז ונפט ישראל, שותפות מוגבלת בראשות דודי ויסמן.
סיימון דייוויס
סיימון דייוויס (Simon Davies; נולד ב-23 באוקטובר 1979 בהוורפורדווסט) הוא כדורגלן עבר ולשי ששיחק בעמדת הקשר הימני. לזכותו של דייוויס 58 הופעות בנבחרת ויילס.
חוק איסור פתיחת בתי עינוגים בתשעה באב
חוק איסור פתיחת בתי עינוגים בתשעה באב (הסמכה מיוחדת), תשנ"ח-1997 הוא חוק העוסק בציביון הציבורי של ליל תשעה באב במדינת ישראל אשר נחקק בכנסת בשנת 1997.
סיימון דייוויס
קריירה
דייוויס החל את הקריירה בקבוצת הנוער של רקסהאם, ובגיל 15 עבר לקבוצה המקבילה של פיטרבורו יונייטד. לאחר שסיים את אקדמיית הנוער של פיטרבורו הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה הבוגרת, ועד גיל 20 צבר למעלה מ-50 הופעות ליגה. הוא הפגין יכולת טובה בעת שנבחן במנצ'סטר יונייטד ביולי 1999, ובעקבות כך החליט ג'ורג' גרהאם, מאמן טוטנהאם הוטספר, להביא את השחקן לווייט הארט ליין.
חוק איסור פתיחת בתי עינוגים בתשעה באב
רקע לחקיקה
במשך שנים רבות הנוהג במדינת ישראל היה שאין מקרינים סרטים בליל תשעה באב. בתי הקפה והמסעדות היו סגורים ברובם, אולם כן נפתחו המסעדות באזורי הבילוי בקרבת שפת הים בתל אביב. בשנות ה-80 בתל אביב מסעדות רבות נוספות פתחו כרגיל בליל תשעה באב ורק דו"חות שנרשמו להם הביאו לסגירתם. עד שנת 1997 היו רשויות מקומיות שחוקקו חוקי עזר שאסרו פתיחת בתי עינוגים בתשעה באב. באותה שנה הוגשה תביעה לבית משפט השלום בתל אביב לביטול חוקי העזר הללו בטענה שהם סותרים את חוק יסוד: חופש העיסוק. השופט שדן בתביעה, גבריאל שטרסמן, קיבל את התביעה וקבע שחוקי העזר הללו אכן מנוגדים לחוק יסוד: חופש העיסוק, אלא אם כן תקבע הכנסת אחרת. מאחר שהזמן מקבלת התביעה עד תשעה באב של אותה שנה לא איפשר חקיקת חוק מתאים, נפתחו באותה שנה בתי העינוגים בתל אביב בלבד.
סיימון דייוויס
קריירה
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטוטנהאם בהפסד 0 - 2 לליברפול ב-9 באפריל 2000, ובחודשים הראשונים של העונה היה בעיקר מחליף. אולם, ב-17 בפברואר 2001 הוא עלה כמחליף במשחק הסיבוב החמישי של גביע ה-FA מול סטוקפורט סיטי, במקום אויבינד ליאונרדסן הפצוע, והצליח להבקיע שני שערים. לאחר מכן הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בטוטנהאם, ובמשך חמש השנים שלו שם, שהיו רצופות בפציעות חוזרות ונשנות, הוא צבר בסך הכל 154 הופעות.
חוק איסור פתיחת בתי עינוגים בתשעה באב
רקע לחקיקה
בנובמבר שלאחר מכן (1997) התקבל חוק המתיר לרשויות המקומיות לחוקק חוקי עזר שיאסרו פתיחת בתי עינוגים בערב תשעה באב. החוק אף הכשיר למפרע את חוקי העזר שכבר היו בתוקף. בהצעת החוק המקורית שהגיש חבר הכנסת שאול יהלום (מפד"ל) הוצע שתשעה באב יוכרז כ"יום אבל לאומי", בדומה ליום הזיכרון לשואה ולגבורה וליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, אולם בסופו של דבר הוא נקבע כ"יום אבל לעם היהודי".
סיימון דייוויס
קריירה
ב-26 במאי 2005 הועבר דייוויס לאברטון תמורת 4 מיליון לירות שטרלינג, ובעקבות כך זכה לראשונה בקריירה להזדמנות לשחק בליגת האלופות. הוא לא שיחק היטב בעונתו הראשונה באברטון, והבקיע בה רק שער אחד בניצחון על ברמינגהאם סיטי.
חוק איסור פתיחת בתי עינוגים בתשעה באב
תוכן החוק
החוק נפתח בקביעה האומרת ש"תשעה באב הוא יום אבל לעם היהודי על חורבן בית המקדש", הוא מציין את זמני תחילת הצום וסופו (משקיעת החמה ועד צאת הכוכבים) וכן את דחיית היום אם חל בשבת. לאחר מכן מסמיך החוק את הרשויות המקומיות להתקין חוק עזר שיאסור על הפעלת "בתי עינוגים" בערב תשעה באב עד זריחת השמש, חוק העזר יכול להיקבע כתקף בכל שטח הרשות או בחלקה, ובלבד שיהא תקף לכל האוכלוסייה בשטח הנידון. החוק אף מעניק לרשויות המקומיות סמכות למנות פקחים שיופקדו על אכיפת החוק ויקנסו את העוברים עליו ב-2,600 שקלים חדשים (קנס אחיד לעוברים על חוקי עזר).
סיימון דייוויס
קריירה
ב-ינואר 2007 עזב דייוויס את אברטון וחתם בפולהאם, במקום הצרפתי סטיד מלבראנק. ב-30 בינואר 2007 ערך את הופעת הבכורה בפולהאם, במשחק הפרמייר ליג מול שפילד יונייטד. הוא היה לשחקן הרכב קבוע בפולהאם, ואף הבקיע מספר שערים ובישל נוספים. הוא נחשב לאחד השחקנים האהובים על אוהדי הקבוצה, ואף נבחר לשחקן העונה של פולהאם לעונת 2007/2008.
חוק איסור פתיחת בתי עינוגים בתשעה באב
תוכן החוק
על-מנת להגדיר עסקים כבתי עינוגים החוק מפנה לחוק רישוי עסקים בו מפורטים בתי העינוגים: "הצגות של תיאטרון או קולנוע, קונצרט, דיסקוטק, מופעי מחול, ריקודים, קברט, קרקס, משחק או ספורט, וכל עינוג כיוצא באלה, בין שהם בתמורה ובין שלא בתמורה, למעט הרצאה או ויכוח שמטרתם העיקרית היא חינוכית, אף אם הם מלווים לצורך הדגמה הצגת תמונות או השמעת צלילים".
תיקון (הרחבת הסמכה על בתי אוכל) - תשס"ב 2002
בשנת 2001 גיבש היועץ המשפטי לעיריית תל אביב, אחז בן ארי, חוות דעת הקובעת שהחוק אינו חל על בתי אוכל, אלא על בתי קולנוע, תיאטראות, דיסקוטקים וכדומה. כתוצאה מכך אישרה עיריית תל אביב באותה שנה פתיחת בתי אוכל בערב תשעה באב. למרות התעקשות ראש העירייה רון חולדאי שמדובר בהחלטה מעשית-משפטית בלבד ללא משמעות אידאולוגית, היא עוררה דיון ציבורי רחב בדבר הכפייה הדתית וצביונה היהודי של המדינה.
סיימון דייוויס
קריירה
דייוויס העפיל עם הקבוצה לגמר הליגה האירופית 2010, שם כבש את שער השוויון הזמני בהפסד 2-1 בהארכה לאתלטיקו מדריד.
קריירה בינלאומית
דייוויס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ויילס במוקדמות מונדיאל 2002 מול נבחרת אוקראינה. נכון להיום, דייוויס שיחק 54 משחקים בינלאומיים עבור מולדתו, בהם כבש 6 שערים.
חוק איסור פתיחת בתי עינוגים בתשעה באב
תיקון (הרחבת הסמכה על בתי אוכל) - תשס"ב 2002
בהצעת החוק, הסביר יוזם החוק, ח"כ שאול יהלום כי סגירת בתי אוכל ובתי עינוגים מקובלת בישראל בימי אבל ועל כן יש להשוות את מעמדו של יום תשעה באב לימי אבל אחרים כמו יום הזיכרון לשואה ולגבורה ויום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
בעת כהונת אברהם פורז כשר הפנים הוא הודיע כי לא יפעל כנגד רשויות שלא יפעילו את חוק העזר העירוני בנוגע לבתי עינוגים בתשעה באב. הכרזה זו עוררה מחדש את הדיון הציבורי בנוגע לתשעה באב.
רוצח הזודיאק
רוצח הזודיאק (באנגלית: Zodiac killer) הוא כינויו של רוצח סדרתי (או של מספר רוצחים שפעלו במקביל ולא ברור טיב הקשר ביניהם), שפעל בצפון מדינת קליפורניה שבארצות הברית בשלהי שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20.
קיים חשד שפעל גם בדרום קליפורניה בראשית ובסוף שנות ה-60, גם במערב מדינת נבדה באזור הגובל בקליפורניה, ואף באולבני שבמדינת ניו יורק במהלך שנות ה-70 ובאטלנטה בתחילת שנות ה-80.
הקורבנות
בין סוף 1968 לסוף 1969 הותקפו שבעה - מהם חמישה נרצחו, ושנים שרדו. חמישה מהקורבנות הותקפו ביריות אקדח, שנים נדקרו. קורבנותיו הם:
מקרי רצח ותקיפה המיוחסים לזודיאק
אנשים שייתכן שנרצחו או הותקפו על ידי הזודיאק, אך זהות התוקף אינה ידועה:
דרך לייק הרמן
התקרית הראשונה הקשורה לזודיאק הייתה ירי בתלמידי תיכון בטי לו ג'נסן ודייוויד פאראדיי מהעיר וואלחו ב-20 בדצמבר 1968, בכביש היוצא מוואלחו וקרוב לגבולות העיר בניסיה. במהלך הפגישה הראשונה של בני הזוג הם תכננו להגיע לקונצרט של חג המולד בהוגן היי מספר רחובות מביתה של ג'נסן. במקום זאת הם ביקרו חבר ועצרו במסעדה, ורק אז נסעו לכביש אגם הרמן. בעשר ורבע בלילה פאראדיי החנה ברוורס את מכוניתו במגרש חצץ (הראות בלילה בחניון המדובר, הגובל באחו, היא קשה ביותר ברוב ימות השנה). יש עדות כי להוריה של הנרצחת הבטיח פאראדיי כי "יהיו בבית עד 11" אך מסיור של שוטר בכביש אגם הרמן עולה כי רכבם היה מוחנה ומואר כשעבר שם בסביבות 11:10. זמן קצר לאחר שעבר השוטר - קצת אחרי 11 בלילה, מכונית נוספת הגיעה לשביל וחנתה מימינם. הנהג יצא עם אקדח וכפי הנראה ירה לעבר החלק האחורי של הרכב (סימן ירי נמצא מעל הדלת שמאחורי מושב הנוסע וגם הזכוכית של השמשה האחורית הייתה סדוקה מתוצאת פגיעת הקליע) והורה לזוג לצאת מהמכונית. ג'נסן יצאה קודם, הרוצח הקיף את הרכב וירה בגלגל השמאלי האחורי בזמן שפאראדיי התחיל לצאת, האיש ירה בפאראדיי בראשו מטווח אפס, ג'נסן החלה לברוח (נמצאה כ-28 רגל מהרכב), והרוצח החל לירות עליה 6 יריות, חמש מתוך אותן יריות פגעו בה בגב ואחד נתגלה בחניון באזור גופתה. הרוצח עזב את המקום במהרה ונמלט מהזירה. גופותיהם נמצא לאחר דקות ספורות על ידי סטלה בורגז, שגרה קרוב לשם בחווה שממוקמת כ-2 ק"מ מהחניון, היא הבחינה בגופות וחשבה כי אלו ילדים שנפלו ונפצעו אך כשנכנסה לחניון הבינה כי זה מקרה רצח, היא חזרה לרכבה ונסעה במהירות לעיר בניסיה הסמוכה לאגם והזעיקה את קפטן דניאל פיטה והשוטר ויליאם וורנר. בלש חקר את האירוע, אבל לא מצא קצה חוט. חשדו כי זאת הסתבכות בפלילים של אחד מהנרצחים או מעשה רצח של נער אחר על רקע רומנטי, והוצע כי נער שעסק בסחר בסמים איתו רב פאראדיי בכותלי התיכון זמן קצר קודם לכן קשור לכך אך המשטרה שתחקרה את הנער פסלה את כיוון החקירה הזה. הייתה השערה שפאראדיי, שהיה חבר בנבחרת ההיאבקות של בית הספר, ניסה להיאבק ברוצחו מכיוון שעל פניו היה מה שנדמה כסימן חבטה וגם כי הטבעת של מחזור התיכון שלו הייתה לא במקום טבעי על אצבעו.
לאחר פתיחת החקירה המשטרתית הגיעו מספר אנשים לתת עדות: צמד ציידים (האחד בן 69 והשני 27) שצדו בשטח קרוב לחניון מהצד השני של האגם וכמה נהגים שנסעו בכביש בקרבת החניון בסביבות שעת הרצח. מעדות הציידים עולה כי באותו הערב (בדו"ח המשטרה הוצע כי הכל החל בשעה 9) היו כמה תופעות משונות בשטח המרעה שקרוב לחניון, מישהו פתח את השער של השטח הפרטי (בשטח יש עדר כבשים) והחנה שברולט אימפלה לבנה מדגם 1959 או 1960 ליד השער וטנדר אדום זר יצא לעבר הכביש (לא הצליחו לראות את הנהג, עדות של החוואי בינגו וסנר טענה כי הטנדר היה של חברת פורד בצבע אדום עם לוחות עץ משולבים בצדדים), בסביבות השעה 11:00-11:15 הציידים עברו ליד החניון וראו רק את רכבו של פאראדי חונה מבלי שישב בו איש.
ויליאם קרו סיפר שבשעה 10:00 נהג עם חברתו על כביש אגם הרמן מבניסיה לכיוון וואלחו. כאשר חלפו על פני החניון בו שהו פאראדיי וג'נסן (הם ראו אותם יושבים ברכבם המואר), לפתע הגיע רכב מאחוריהם במהירות חריגה, שניסה להצמד אליהם ולשבש את נסיעתם התקינה (מהדו"ח עולה כי קרו חשד שזה רכב ואליאנט כחול). קרו הצליח לרדת מעבר לשוליים בסיבוב שאחרי החניון והרכב הרודף חלף על פניהם מבלי לשים לב למיקומם. לאחר שקרו יצא מהרכב ועלה אל הכביש תוך שהוא מקלל את הרכב הרודף (רצה להתעמת איתו פיזית), הרכב הסתובב במקומו ונסע אל עבר בניסיה. קרו זיהה שלנהג היה שיער קצר ומשקפיים, אך לא הצליח לראות בצורה טובה את פניו כי הרכב היה חשוך. לדעתו של קרו ייתכן שזה היה הרוצח שחיפש קורבנות והבין שיהיה אפשר לרצוח את הנערים שישבו ברכב בחניון הקרוב למקום בו חנה.
הזוג הומר ופגי יור חזרו לביתם בבניסיה מסקרמנטו, ברגע שחלפו על פני תחנת השאיבה של בניסיה שנמצאת בחניון (בו יש גדה של האגם), פגי הביטה אל עבר החניון וראתה את רכבם של הנרצחים שישבו בקדמתו המוארת ורכב סטיישן חלף על פניהם ונכנס לתוך החניון והחנה ברוורס לצד הנרצחים, הרכב היה מואר וישב בו גבר. היא טענה כי אף על פי שהיה ערב ממש קר, לא היה נראה כי היו פתיתי שלג על רכבו של החשוד שראתה נכנס לחניון בניגוד לרכבם שלהם.
ג'יימס אוואן, שעבד בבית הקברות בבניסיה והיה בדרך למשמרת לילה, עבר בסביבות 11:14 ליד החניון בו אירע הרצח וטען שראה שני כלי רכב חונים זה ליד זה, במרחק של כ-3 מ' אחד מהשני. הוא לא ראה איש ברכבים אבל טען שכחצי דקה לאחר שחלף על פני החניון שמע ירייה. הוא לא זכר את הצבע של המכונית השנייה שחנתה לצד הנרצחים והכי קרוב לכניסה לחניון אך היה סבור כי הייתה זו "מכונית סטיישן מדגם 1955 או 1956, מסוג בוקסי, עם צבע נייטרלי". אך העדות שלו השתנתה תוך 3 ימים והוא הוסיף בעדות השנייה כי לפני שהגיע לחניון, בקרבת חוות בורג'ס, רכב לא מזוהה חלף על פניו והתקדם לכיוון וואלחו.
ב-1969 הוצע כי אולי הרוצח השתמש באותו התכסיס שעשה באגם בריאסה: הוא טען כי בא לשדוד את הזוג ו"שאם ישתפו פעולה, לא יאונה להם שום רע" ואז כשיצאו מהרכב חיכה שלא יחלפו כלי רכב על הכביש והחל במתקפה שלו. היו שטענו כי הרוצח היה אדם נמוך לפי חישוב זווית הירי שלו כלפי ג'נסן מהנקודה בה עמד אל מול מושב הנהג של רכבו של פאראדיי ולפי ההשערה שפאראדיי לא חשש להיאבק בו.
בערך ב-11:20 התקבלה שיחה מאדם לא מזוהה במוקד של משטרת בניסיה על משהו לא ברור שאירע בחניון ושגבה נפגעים, המוקדן לא הבין האם מדובר בתאונת דרכים ושלח מיד לזירה שני סיירי משטרה ששבו זה עתה לתחנה מכביש נהר הרמן לאחר שגילו באכסניה שם מלאי של מריחואנה. העיתונות טענה מספר שנים לאחר מכן כי האדם שהתקשר היה הרוצח שצחק ברשעות בזמן הדיווח.
ב-11 ביולי 2017 פורסמה כתבה על לוריין אוסונה דהגרוט (שלמדה עם בטי לו ג'נסן והתגוררה במרחק שלושה רחובות ממנה) שחושדת כי נתקלה ברוצח ושרדה. דהגרוט נסעה ביחד עם בן זוגה, בן דודה ובת זוגו אל החניון בכביש אגם הרמן כשלושה או ארבעה חודשים לאחר הרצח של דייוויד פאראדיי ובטי לו ג'נסן. בהגיעם לשם בסביבות השעה 10:30 בלילה נתקלו במרכז הכביש באדם רחב עוטה משקפיים עם מסגרת פלסטיק עבה לעדשות עם שיער בלונדיני בשנות ה-30 או תחילת ה-40 שלו הלבוש במעיל או ז'אקט צבאי שמגיע לברכיים שלו ומכנסיים שחורים ומגפיים צבאיות שנופף בידיו בקריאה לעזרה. כאשר האטו האדם ניגש אליהם וטען כי הוא מחפש את חברתו שהלכה איתו לשחייה באגם ונעלמה שם, הם שמו לב שהאדם היה רגוע בדיבורו ולא נסער וגם יבש לחלוטין והבינו שמשהו מוזר מתרחש שם, הם נמלטו ממנו בנסיעה (בן דודה שנהג האט לכיוון האדם שהסביר את עצמו ואז לפני שנעצר הוא עקף את האדם והאיץ) אל עבר משטרת בניסיה, וכ-800 מ' מאותו האדם ראו מכונית קטנה (כנראה תוצרת חברת פולקסווגן) חונה בצד הכביש והסיקו שמדובר ברכבו. המשטרה פתחה בחקירה אך מסרה שלא מצאה את האדם או קיבלה שום דיווח על אישה שנעדרת כמו שטען.
מעיינות בלו רוק
בסביבות חצות הלילה של 4 ביולי ו-5 ביולי 1969, דרלין פרין ומייקל מיג'ו נסעו לפארק הגדול במעיינות בלו רוק בוואלחו, 4 מיילים מזירת הפשע של אגם הרמן רואוד, וחנו שם. כשישבו במכונית של פרין, עוד מכונית הגיעה לחנייה לידם. המכונית יצאה מהחנייה ונסעה לכיוון העיר וואלחו במהירות חריגה וחזרה שוב אחרי 10 דקות וחנתה כ-3 מטרים מצד ימין מאחוריהם (הרכב היה מחוץ לתוואי החניות בעוד שהרכב של דרלין חנה כראוי). הנהג לבוש חולצת T כחולה כהה או שחורה יצא כשהוא משאיר את מכוניתו עם אורות דלוקים והתקרב למכונית, מחזיק פנס ואקדח מגנום 9 מ"מ. הוא הדליק את האור בפנס כדי לסנוור אותם, מיג'ו חשד שמדובר בשוטר שבא לבדוק תעודות זהות ופתח את החלון, היורה נעמד מול דלתו של מיג'ו, שהחל לדבר אליו תוך כדי שהוא מחפש את תעודת הזהות שלו, ואז ירה בו דרך העורף בלסת (פגע בלשונו) והכדור יצא מהלחי קרוב לאוזנו (מיג'ו טען ששמע רעש מוזר ואז הרגיש כאב נוראי בחלקים אלו של גופו). הוא ירה בשניהם תוך כדי שמיג'ו זינק למושב האחורי כדי להימלט ממנו, ואז חזר לכיוון מכוניתו מבלי שאמר מילה בכל התרחיש. כשמיג'ו גנח מכאבים, הנהג הסתובב וחזר שוב למכונית של דרלין וירה עוד פעמיים בשניהם. אחר כך הוא עזב את המקום כשהוא מאיץ במהירות. מיג'ו הצליח לצאת מהרכב דרך החלון, מכיוון שהידית של הדלת במושב האחורי נהרסה במהלך היריות, ונפל לקרקע כשהוא רואה את החלק האחורי של הרכב של הרוצח נוסע במהירות מהזירה. הוא תיאר את הרכב כ"דומה לדגם של הרכב של דרלין רק כנראה בצבע בהיר יותר" וזכר בוודאות כי לוחית הרישוי הייתה של מדינת קליפורניה, אך לא זכר את המספר אותו ראה. מיג'ו ניסה לברר במילים עם דרלין כיצד היא מרגישה, אך היא לא הגיבה. לאחר כחמש דקות רכב בסגנון "היפי" עם שני נערים (אחד מהם היה החבר שאצלו התארחו פאראדיי וג'נסן כשעה טרם הרצחם) ונערה נכנס לחניון ומצא את מיג'ו זועק לעזרה שרוע על הקרקע. הוא סיפר להם את שאירע והם הזמינו את המשטרה המקומית שהגיעה לאחר כעשר דקות. כאשר הגיעו השוטרים ביחד עם אמבולנס לזירה הם מצאו את דרלין פרין מתבוססת בדמה על ההגה כשהאורות של רכבה דלוקים והרדיו דלוק על עוצמה נמוכה, והם תהו אם היא או מייקל ניסו להשתמש באורות כדי לקרוא לעזרה לרכבים שחונים בגבעה מעבר לנוף. הבלש אד ראסט ניסה לדובב אותה על שאירע, אך היא לא הייתה מסוגלת לדבר ומלמלה כמה צלילים כשבמקביל עיניה החלו להעצם ולהיפתח (ניסתה להישאר בהכרה), עד שאזלו כוחותיה והיא התעלפה. האמבולנס לקח אותה ביחד עם שוטר שישב מאחורה לבית החולים בעיר, אך למרות ניסיונות החייאה שביצע בה הפרמדיק היא נפטרה בדרך. לטענת השוטר ריצ'רד הופמן שליווה אותה לבית החולים, בכל פעם שביצעו בה הנשמה בצבץ חלק מתכתי מהחזה שלה ונראה היה כעומד לצאת החוצה כשהחזה התנפח מהחמצן המוזרם, כנראה קליע שירה הרוצח.
כשהפרמדיקים הרימו את מיג'ו מהקרקע לאלונקה, הבלש ראסל הבחין כי היכן ששכב הקורבן היה תרמיל קליע של אקדח בקוטר 9 מ״מ ואסף אותו כראייה. מיג'ו עצמו היה לבוש בחולצה ארוכה ובשני זוגות מכנסיים אחד על השני בליל קיץ חם מה שצוין בדו"ח המשטרה כ"מוזר". לאחר שהתאושש מהפגיעות הסביר כי בשל העובדה שהוא רזה מאוד הוא רגיש לקור ולכן התלבש כך באותו הערב לקראת הדייט שלו עם דרלין.
ב-00:40, התקשר אלמוני למשטרת וואלחו לדווח על אחריות לרצח "שני ילדים במכונית חומה, בפארק הציבורי מייל אחד מוואלחו". הוא גם לקח אחריות על רצח ג'נסן ופאראדיי חצי שנה מוקדם יותר. המשטרה איתרה את השיחה מטלפון בביתן ליד תחנת דלק שהייתה סגורה באותו הערב בכביש ספרינג, כמה רחובות מתחנת המשטרה. פרין מתה בבית החולים. מיג'ו שרד יריות בראש, בצוואר ובכתף. הבלשים ג'ון לינץ' ואד ראסט ממשטרת וואלחו החלו לחקור את הפשע והבלש ג'ון מולנקס לקח את התיק בשנות השבעים. לאחר שהתאושש בבית החולים בוואלחו, מיג'ו העיד כי הספיק לראות את התוקף שלו והרוצח של דרלין לכמה רגעים תוך כדי כשהוא יורה בו וראה אותו גם בפרופיל כשחזר לירות בהם שוב. לדבריו היה מדובר בגבר לבן כבן 26–30 עם מבנה כבד (לפי אחת הכתבות שפורסמו לאחר התאוששותו של מיג'ונכתב כי הקורבן זכר את התוקף כאדם שאת משקלו העריך ב-80 ק"ג), בגובה 1.72-1.78 מ' ("5 רגל ו-8 אינץ' עד 5 רגל ו-10 אינץ'") עם שיער שחור או חום כהה קצר ומתולתל, פרצופו עוטה המשקפיים השחורים דמה לזה של החשוד ארתור לי אלן, אך היה גדול/שמן יותר מאשר זה של אלן. הרוצח לבש חולצה קצרה כהה והיה נראה כי ברכב שלו, שחנה בזווית ראייה למושב הנוסע בו ישב מיג'ו, לא היה אף אחד מלבדו. ב-2008 חשב שזכר את הרוצח כגבר גבוה בגובה 1.83 מ'.
לדברי המוקדנית מהמשטרה שענתה לשיחה הרוצח היה קר רוח ומונוטוני ונשמע כאילו אמר משפטים עליהם התאמן מראש או שהקריא מדף. כאשר שאלה המוקדנית את המתקשר שאלות הוא התעלם מדבריה, הגביר את קולו והמשיך את שטף דבריו. הוא סיים את השיחה עם מתיחת המילה "Goodbye" באופן שמזכיר נבל מסרטי אימה ונמלט מהזירה, המשטרה שהגיעה למקום זמן קצר לאחר שנעלם מצאה סימני טביעת אצבע טריים וזיעה על הטלפון (כפי הנראה שייכים לרוצח). להערכתה קולו של האדם מעיד על היותו כבן שלושים לפחות.
לאחר רציחתה של דרלין ביקשה קארן, הבייביסטר של בנה התינוק שהייתה נערה בת 17 בשנת 1969, לתת עדות במשטרת וואלחו על כך שנכחה במספר מקרים בבית כאשר הגיעו לבקר את דרלין גברים שונים, במקרה אחד שלושה גברים לבנים, ובמקרים אחרים גבר אחר: לבן בגיל העמידה (Middle Aged), בעל מבנה גוף כבד עם שיער שחור או כהה מתולתל ועם פרצוף שמן וגדול, שנהג לשבת לפעמים במשך שעות עם רכבו (שברולט "סדן" לבנה עם שמשה גדולה) מול הבית ולבהות בו ובחלון חדרה של דרלין. היא לא זכרה את שמו המפורש אך זכרה כי "שמו היה קצר ומאוד נפוץ" וכי שם משפחתו היה "מעט יותר ארוך משמו הפרטי". היא סיפרה כי דרלין אמרה לה פעם שכדאי להתרחק ממנו כשהוא היה מגיע לבית (היא הייתה לוקחת את התינוק והולכת הרחק מהחדר בו היו נוכחים), וכי דרלין הזכירה כי פעם כשיצאה איתו הוא יצא מהרכב ורצח אדם. באחת הפעמים שהוא חנה מחוץ לבית אמרה פרין לבייביסיטר כי "הוא בטח משגיח עליי שוב, שמעתי שהוא חזר מחוץ למדינה. הוא לא רוצה שאף אחד יידע על מה שראיתי אותו עושה". המשטרה ניסתה לעזור לה להיזכר באמצעות היפנוזה והיא חשבה כי ראתה אותו מעשן ומרכיב משקפיים בעודו ברכב ונתנה עוד כמה פרטים לגבי התנהלויות המפגשים בינו לבין הנרצחת, המשטרה ערכה סדרת מעצרים בעיר של חשודים שתאמו את הפרטים שמסרה הבייביסטר וביקשו מהם לעמוד למסדר זיהוי מולה (מבלי שראו אותה דרך הזגוגית), היא זיהתה את הגבר כוויליאם ג'וזף גרנט - יליד 1920 ממסצ'וסטס שלפי הפרטים האישיים שלו במשרד הפנים האמריקאי ב-1969 התגורר בעיירה סויסאן סיטי הקרובה לוואלחו, עבד בפיירפילד כמשווק נדל"ן וכפי הנראה הכיר את פרין מהמסעדה שבה עבדה כשביקר בוואלחו מדי פעם. מהרישומים של משרד הפנים האמריקאי לגביו הוא שירת בזמן מלחמת העולם השנייה (1942-1945) בחיל האוויר האמריקאי.
ב-1970 פנה מגיד עתידות בשם ג'וזף דה לואיס למשטרות וואלחו וסן פרנסיסקו, הוא טען שהוא התיידד עם משפחתה של דרלין ושלמד מהם כי דרלין הייתה מיודדת עם בעלה לשעבר, ג'יימס "ג'ים" פיליפס קראבטרי (דרלין השתמשה בשם "פיליפס" כשם משפחתה לאחר הנישואין בעת שחיו ברינו, נבאדה עד לגירושיה ב-2 ביוני 1967), אותו פגשה ב-1965 לאחר ששוחרר מהמסגרת הצבאית עקב שביתת רעב כדי לסיים את הפרק הצבאי הקצר בחייו. הוא חי בבית הוריה עד שנמאס להם מכך שהוא מובטל, ולאחר שדחקו בו למצוא תעסוקה או לעזוב את ביתם, הוא הצליח למצוא משרה כעיתונאי-פובליציסט ב"דיילי רפבליק" מהעיר פיירפילד השכנה. המקור מסר כי קראבטרי נהפך גם לצרכן וסוחר סמים מקומי בוואלחו וכי המידע הגיע אליו משיחותיו עם המשפחה האבלה. המשטרה איתרה אותו לאחר שהקים משפחה עם אישה גרמנייה שהכיר, קראבטרי תוחקר במשטרה ולפי הדו"חות שיתף פעולה עמם. דה-לואיס טען כי ייתכן שקראבטרי ודרלין הכירו את זודיאק או מעסקאות סמים או בשל קשרים חברתיים איתו.
ב-1989 נטען בתוכנית של הרלדו ריברה כי למשטרת וואלחו הגיעו עדויות לפיהן דרלין פרין הייתה לכאורה חברה בכת שטנית-מיסטית שפעלה בסן פרנסיסקו, שחלק מחבריה נהגו להתחפש כמו תליינים (כך יופיע הרוצח המחופש מאגם בריאסה שעטה מסיכה עם סמל הזודיאק) ושייתכן שנרצחה בידי מישהו מהכת הזאת שהוא רוצח הזודיאק.
ב-2008 כששחזר את הרצח לסרט דוקומנטרי בנושא הרוצח טען מיג'ו כי דרלין הזכירה בפניו כי הבחור האחרון שיצאה איתו - שלמיטב זכרונו נקרא "ריצ'רד" - הוא גבר אלים וקנאי שאמר לה במפורש בטרם נפרדו ש"אם ייתפוס אותה עם מישהו, יהרוג אותם", אבל סירבה לפרט מעבר לכך (מיג'ו טען כי בניגוד לשמועות שהיו כנגדה, פרין שבגדה בבעלה, לא הייתה "זנזונת" אך מאסה בריצ'רד). היא גם ציינה בפניו שחשדה כי "ייתכן ועוקבים אחריהם" כשהיו בדרך למקום הירצחה אך לא פירטה במי היא חושדת, וכאשר חנתה לידם המכונית הראשונה (שהוא חושד שהיא אותה המכונית של הרוצח), הוא שאל אותה האם היא מכירה את הנהג והיא אמרה לו משהו כמו "פשוט תתעלם ממנו". מיג'ו חשד שייתכן והיורה השתמש במשתיק קול מאולתר (הזכיר זאת גם בדו"ח המשטרה המקורי בריאיון עמו בבית החולים מ-1969), מכיוון שצלילי היריות היו מוזרים, וכן חשד שראה את הרכב שלו מוקדם יותר באותו הערב בדרייב אין בו היו לפני שיצאו לפארק. לפי עדותו המתועדת בדו"ח המשטרה מ-1969, דרלין אספה אותו בסביבות 23:00 מביתו ורצתה לדבר איתו בדחיפות על משהו. הם יצאו לבילוי קצרצר בדרייב אין העירוני והמשיכו לחניון, אז שמו לב לרכב שהזכיר את הרכב של הרוצח. ב-2008 הוסיף כי הם יצאו מהחניון ברכבה והמשיכו לאזור הכביש המוביל למעיינות, אז שמו לב לרכב שהחל לדלוק אחריהם בכביש המהיר מחוץ לעיר, והוא הציע לדרלין להימלט ממנו עם פנייה מהירה לחניון של מסלול הגולף של המעיינות שבו היו יושבים בדרך כלל צעירים בדייטים אך באותו הרגע היו בו רק כמה נערים בליינים. הוא טען כי הרכב לא שם לב אליהם פונים והמשיך הלאה. הם חנו במקום וניסו להרגע משארע והבליינים התקדמו לעברם וירו זיקוקים שהבהילו אותם במכוון ואז יצאו מהחניון ברכבם כשמיג'ו גוער בהם מהרכב של דרלין שנשאר חונה, דרלין הנמיכה את הרדיו לרמה נמוכה מאוד של סאונד והם החלו לדבר ואחזו ידיים ואז הכל קרה כמתואר בדו"ח מ-1969.
ב-2011 פורסמה בתוכנית "America's Most Wanted" תמונה של דרלין פרין שצולמה ככל הנראה בסן פרנסיסקו במחצית שנת 1966 או 1967 עם אדם שהזכיר את תיאורו של רוצח הזודיאק בקלסתרון המשטרתי, המשטרה קיוותה שמישהו יוכל לזהות את האדם שבתמונה.
המכתבים הראשונים של הזודיאק
ב-1 באוגוסט 1969, שלושה מכתבים שנשלחו בידי הרוצח התקבלו בעיתונים "וואלחו טיימס-הרלד", "סן פרנסיסקו קרוניקל" ו"סן פרנסיסקו אקסמינר". הרוצח כתב במכתבים שהוא לוקח את הקרדיט לרצח באגם הרמן רואוד ובמעיינות בלו רוק. כל מכתב כלל כתב צופן שבו הצפין הרוצח את זהותו. הרוצח דרש שהעיתונים יכתבו בעמוד הראשי שבסוף השבוע הוא יהרוג אנשים בודדים בלילה וימשיך בכך עד שיהרוג תריסר אנשים בסוף השבוע. בהוצאה מיוחדת של היום לאחר מכן, הכרוניקל פרסם בעמוד ארבע שליש מהצופן ולצידו ציטוט של מפקד משטרת וואלחו, ג'ק סטילטז, שאמר "אנחנו לא בטוחים שהמכתב נכתב בידי הרוצח" וביקש מהכותב לשלוח מכתב נוסף עם יותר עובדות שיוכיחו שאכן מדובר ברוצח. האיומים של סוף השבוע לא קרו, וכל שלושת החלקים של הצופן התפרסמו לבסוף.
ב-7 באוגוסט, עוד מכתב התקבל בסן פרנסיסקו אקסמינר עם אחול, "עורך יקר, זה הזודיאק מדבר". זו הייתה הפעם הראשונה שהרוצח המציא לעצמו שם. המכתב היה עם תגובה לצ'יף סטילטז שביקש קודם עוד פרטים להוכיח שהוא רצח את פרדי, ג'נסן ופרין. תגובתו של הזודיאק כללה פרטים על הרציחות שרק המשטרה ידעה ולא פורסמו לציבור. ב-8 באוגוסט, דונלד ובטיה הרדן מסאלינס, קליפורניה, פיצחו את הצופן שלא כלל את השם של הזודיאק. בהודעה היה כתוב:
המשמעות של 18 האותיות האחרונות במכתב לא ידועה והוצע כי אין לה פירוש ברור מלבד לרוצח, אולם מהצעה של חוקר מאוניברסיטת ניו המפשייר ייתכן כי הרוצח השתמש בצורת קידוד "הומופונית" - לכל סימן יש עוד אות אפשרית כפירוש, למשל הסימן של I בכתב שלו משמש גם כ-W אז לא מחייב שכל I ב-18 התווים האחרונים היא אכן "I".
ב-8 בספטמבר 2017 הותר לפרסום כי הרשויות החוקרות את התיק הצליחו לגלות כי צופן 408 שפורסם על גבי 3 מכתבים שונים נכתב באמצעות שני עטים שונים אחד על גבי השני כדי ליצור אותיות בולטות וכהות, בעוד שהטקסט שליווה את הצפנים במכתבים עצמם נכתב בעט כחול בלבד.
אגם בריאסה
ב-27 בספטמבר 1969, בריאן הארטנל וססיליה שפרד עשו פיקניק בשעות הערב באגם ברסייה על אי קטן שמחובר על ידי תלם של חול.
ססיליה שפרד הבחינה לפתע בדמות גבר לבן חשוף פנים בגובה 1.80-1.83 מ' לכל היותר (הארטנל הציע כי גובהו היה בין 1.73-1.78 מ', אבל העיד שבתור אדם גבוה בעצמו, 2.03 מ', קשה לו לתת דיוק בנתונים כאלה) כולו לבוש בגדים שחורים עם מבנה גוף של אדם במשקל 102–113 ק"ג עם משקפי שמש ושיער חום הופיע במרחק של כ-200 עד 300 יארד מהם שהלך לו לכיוונם מעליהם על הגבעה ואז נעצר וצפה בהם, הוא המשיך מטה עד כ-31 מטרים מהם, וצפה בהם. הוא ניגש למאחורי עץ והארטנל הסיק שהיות וזה פארק בלי שירותים ציבוריים, שהוא רק עושה את צרכיו מאחורי העץ ושיסתלק משם כשיסיים.
לאחר מספר רגעים האיש יצא ממחבואו מאחורי העץ והחל להתקרב אליהם כשהוא לבוש מסיכת תליין שחורה עם חלק עליון מרובע שנמשכה מטה עד למותניו שעליה היה הסמל של הזודיאק בצבע לבן ובגודל 3X3 אינץ' וחורי עיניים גדולים שמהם ראו את משקפי השמש שלו ואת שיער ראשו שהיה נראה "שמנוני". הוא התקדם אליהם בהליכה מואצת, נעצר ואיים עליהם כשבידו הימנית והעטופה בכפפה שחורה אקדח ועל צדו השמאלי נרתיק גדול מ-30 ס"מ (שבו סכין בגדול זה). ברגע שברייאן הארנטל קם משמיכת הפיקניק שעליה שכב ונעמד הוא נרתע ונעצר ואמר: "בסדר, תרגעו שניכם, אני לא רוצה לפגוע בכם, אני רוצה רק את הכסף שלכם ואת המכונית שלכם, תישארו רגועים שניכם ואף אחד לא ייפגע!", למרות הסמל על חזהו לא הזדהה התוקף כ"זודיאק" או התייחס לעצמו בשום כינוי. האדם בעל הברדס (דיבר לטענת הארטנל במבטא מוזר או דיבור איטי עם בעיה עם הגייה של תנועות לשוניות, וקולו העיד שהיה בן 20–30 ונשמע מוכר בדיעבד להארטנל כשנזכר בו בתחקורו בבית החולים, "כאילו כבר שמעתי אותו קודם") טען שהוא אסיר שברח מכלא במונטנה או מקולורדו (הארטנל שהתאושש בבית החולים אמר ששם הכלא היה מורכב משתי מילים וכשהבלש שאל: "דיר לודג', מונטנה?" הארטנל חשב שזכר את המילה "לודג'"), שהרג שומר (כפי הנראה הכוונה לסוהר) וגנב מכונית, והסביר שהוא צריך את המכונית שלהם ואת הכסף שלהם לנסוע למקסיקו. הארטנל הסביר לו שאין עליהם כסף מלבד 75 סנט שבכיסו, אך שיוכל לסייע לו כשיחזור למוסד בו הוא לומד, ללא תגובה נלהבת מאדם המחופש.
היה נראה שבתוך החולצה שלו היו אטבי כביסה. הוא הוציא חבל לבן מפלסטיק מהכיס האחורי שלו ואיים עם האקדח על שפרד לקשור את הארטנל ("ארגיש יותר בטוח אם הוא יהיה קשור") ואמר להם שכבר רצח בעבר ושלא תהיה לו בעיה לעשות זאת שוב אם לא יעשו כדבריו. לאחר שקשרה ססיליה את הארטנל הוא לחש לה שראה הזדמנות לגנוב לרוצח את הנשק אך ססיליה לא רצתה שינסה משהו מסוכן.
הזודיאק התקדם כ-60 עד 90 ס"מ מהם ודיבר לעצמו ש״לא יהיה זמן לזה (כנראה תהה בקול על תוכניתו המקורית)״ והארטנל הבין שאי אפשר יהיה לגנוב לו את הנשק, הרוצח הסתובב וקשר אותה. הזודיאק בדק את הקשר של הארטנל וגילה שהיא קשרה אותו חלש, הרוצח רעד בידיו תוך כדי קשירת הקשר על ידי הארטנל הדוק מאוד והיה נראה שהוא לחוץ (לפי הארטנל הוא אמר בלגלוג שהוא קצת לחוץ וצחק לעצמו צחוק מוזר תוך כדי שהוא ממשיך בקשירתו). הוא קשר גם את רגליהם והארטנל התלונן שהוא לא צריך לעשות את זה אם הוא גם ככה השיג את מה שרצה מהם (כסף ומפתחות רכב) והתחנן שישאיר אותם חופשיים ברגליהם מכיוון שהתחזית דיברה על לילה קר מאוד, הרוצח התעלם מדבריהם והגיב בביטול תוך כדי שהוא קושר אותם.
הארטנל בתחילה חשב שזה שוד מוזר, ושאל אותו בתור תלמיד בתחילת דרכו במשפטים ששמע על מקרי שוד שבהם התוקף אחז בנשק נטול כדורים האם האקדח שלו בכלל טעון, הרוצח התקרב אליו רכן לעברו ופתח את המחסנית שאכן הייתה טעונה, הרוצח התרחק מהם מספר צעדים אבל אז אמר: "אתם מבינים שאהיה חייב לדקור אתכם?" ושב אליהם כשהוציא סכין מהרתמה שהייתה על חגורתו, לפי חלק מהדיווחים הארטנל אמר לו: "אם אתה עומד לדקור אותנו אז תדקור אותי קודם כי אני לא יכול לשאת את המחשבה שאראה את ססיליה נפגעת" (אולם מאוחר יותר חזר בו הארטנל מציטוט זה בטענה שלא אמר דבר כה הרואי), הרוצח הגיב: "בסדר, אעשה את זה בדיוק" ודקר את שניהם מספר פעמים (קודם את הארטנל ששכב בלי לזוז 6 פעמים ואת שפרד שנאבקה בו והתגלגלה על הקרקע כדי לברוח מהרוצח 10 פעמים בחזה ובגב), הארטנל ושפרד ניסו שלא לזוז למרות הכאבים העזים והעמידו פני מתים, הרוצח בהה בהם לזמן מה, השתכנע שהם מתו והסתלק מהזירה.
עקבותיו מן הזירה ואליה אותרו בחקירת המשטרה, טביעות רגליו היו של מגפיים צבאיות מדגם "Wing Walkers" במידה 44 שנמכרו למשרתים בחיל האוויר האמריקאי ובחיל הנחתים וטיב הטביעות העידו על אדם כבד משקל. הוא אחר כך הלך 500 יארד לכביש נוקסוויל, וצייר את הסמל שלו על המכונית של הארטנל וכתב: "Vallejo/12-20-68/7-4-69/Sept 27-69-6:30/By Knife". הארטנל וססיליה וידאו איך כל אחד מהם מרגיש בעודם מתבוססים בדמם, ובריאן התקדם לעברה ושחרר את ידיה עם נגיסות בחבל שקשר הדוק את ידיה, בשל הלחץ ידיה היו חסרות תחושה, אבל היא אזרה כוח והצליחה לשחרר עם ידיה קשר אחד מתוך הסדרה שקשר הרוצח את בריאן והוא עצמו הצליח לנצל את המרווח שסידרה לו בקשרים ושחרר את עצמו מהחבל שנקרע, ואז שחרר את רגליה ורגליו ואז לאחר שחזרה התחושה לרגליו התקדם לאט, תוך כדי עצירות ונפילות תדירות לאור איבודי הכרה ואיבוד הדם שחווה, לעבר מכונית שהגיעה אל הכביש כדי לקרוא לעזרה. תחילה ראה דמות יוצאת מהרכב ומתקדמת לעברו וחשש שזה הרוצח שחזר, אך למזלו היה זה שומר הפארק.
בדרכם לאגם ראו השוטרים רכב שבו נוהג מי שתואם את תיאורו של הרוצח מגיע מהכביש המפותל, הם הבינו בדיעבד כי ייתכן שזהו הרוצח הנמלט מהזירה הנוסע לכיוון נאפה. ב-7:40 בערב, הזודיאק צלצל לשריף של מחוז נאפה מטלפון ציבורי ליד תחנת שטיפת כלי רכב בנאפה לדווח על הפשע שלו ואמר בקול שקט ומונוטוני אך מתנשף: "אני רוצה לדווח על רצח, לא.. על רצח כפול. תמצא אותם שני מייל מהמזכירות בפארק. הם היו בפולקסווגן כרמן גיה לבנה", דן סלייט, הקצין על הקו, שאל: "מי מדווח? ומה המיקום שלך?" והרוצח השיב תוך כדי שהוא מתרחק מהשפופרת: "אני זה שעשה את זה" וברח כשהשפופרת נשארת באוויר. השפופרת נמצאה תלויה, 5 בלוקים ממשרד השריף ו-27 מיילים מזירת הפשע. בלשים מצאו טביעות אצבע על הטלפון אך לא מצאו התאמה לאף אחד. סלייט העריך כי קולו של הרוצח העיד כי הוא בשנות העשרים המוקדמות שלו ובעל קול עבה.