cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ירבעם בן נבט
פולחן העגלים
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בתל דן המזוהה עם דן המקראית, נתגלה אתר פולחני מתקופת הברזל השנייה המתוארך למאה התשיעית לפני הספירה, תקופת אחאב. בנוסף מבנה שנמצא בסמוך המתוארך לשלהי המאה העשירית לפני הספירה, זוהה על ידי חלק מהחוקרים כאתר הפולחן של ירבעם המתואר במקרא. מסורת פולחן במקום כבר מוכרת מהמקרא בסיפור פסל מיכה. אמנם, יש ששיערו שסיפור זה נכתב בדיעבד על מנת לגנות את פולחן העגלים של ירבעם. גם בית אל מוכרת מהמקרא ומהארכאולוגיה כמקום פולחן קדום. בנוסף, שיער יהודה קיל, שמיקום אחד מאתרי פולחן העגלים בנחלת בנימין, הוא מתוך התחשבות מיוחדת בבני שבט זה, שנמצא בתווך שבין שתי הממלכות וסמוך למקדש בירושלים.
במסגרת ההתנתקות מהפולחן בירושלים ירבעם עורך רפורמה דתית: הוא משנה את לוח חגי השנה ומזיז את חג הסוכות מט"ו בתשרי לט"ו בחשוון, וממנה כוהנים במקדשיו שאינם מבני שבט לוי.
פולחן עגלים מוזכר כבר במקרא במעשה חטא העגל והתקיים גם בעמים השכנים, מה שמעלה את ההשערה שהיו מסורות קדומות לפולחן זה. דון יצחק אברבנאל הציע שהעגלים רמזו לברכת משה לבני יוסף, שבטו של ירבעם: "בכור שורו הדר לו וקרני ראם קרניו, בהם עמים ינגח יחדיו אפסי-ארץ, והם רבבות אפרים והם אלפי מנשה". בכך הם דומים לאריות שבכיסא שלמה, שלדעת רבים באו לרמוז לברכות שבט יהודה. יהודה קיל הציע שירבעם ראה בעגלים מעין הכרובים הסמוכים לארון הברית. פירוש זה נסמך על חזון המרכבה של יחזקאל, בו מתוארות ארבע חיות שכף רגליהן ככף רגל עגל, ודמות פניהן פני אדם ופני אריה מימין (מדרום), ופני שור משמאל (מצפון, הצד של ממלכת ישראל). ובחזונו השני של יחזקאל נחסרו פני השור, ובמקומו תוארו 'פני הכרוב'.
המלחמה נגד יהודה
בספר מלכים, מוזכרת בקצרה מלחמה שנערכה בינו לבין אביה מלך יהודה. לעומת האזכור הדל בספר מלכים, מוקדש רובו של פרק י"ג בדברי הימים ב' לתיאור המלחמה בין שתי הממלכות. מהשתלשלות האירועים ניתן לראות כי לאחר גיוס צבאות יהודה וישראל, אשר כללו 400,000 ו-800,000 חיילים בהתאמה, פנה אביה אל ירבעם וצבאו והזהירם שלא ילחמו עמו. בנאומו, טען אביה כי מלחמה נגד יהודה היא מלחמה בה', משום שה' הוא שהעניק את המלוכה לדוד ולזרעו, ומשום שבית המקדש נמצא בממלכת יהודה ובו מקריבים לה' קרבנות, בניגוד לאנשי ממלכת ישראל, שעברו להקריב לעגלים שהקים ירבעם בבית אל ובדן. ירבעם התעלם מאזהרתו של אביה והחליט לתקוף את צבא יהודה על ידי פיצול צבאו והעברת חלק מחייליו לעורף צבא יהודה, כדי שישמשו כמארב:.
בספר דברי הימים (ב' יג יז) מתואר כי במלחמה הובס צבאו של ירבעם וכי מתו 500,000 מבחורי ממלכת ישראל, ולכיבוש ערים ששכנו בשטח ממלכת ישראל: יוחנן אהרוני, בספרו "אטלס כרטא לתקופת המקרא", טוען כי מלחמת אביה וירבעם היא למעשה חלק ממלחמת האחים אשר נמשכה כל ימי רחבעם, אביה ואסא מלכי יהודה, ובמקביל כל ימי בית ירבעם ובית בעשא מממלכת ישראל. עיקר הקרבות התחוללו בשטח נחלת שבט בנימין, אשר היווה מוקד לסכסוכי הגבולות בין שתי הממלכות.
מותו
ברבות הימים חלה אביה בן ירבעם באופן אנוש, וירבעם שלח את אשתו שתבקש רחמים מהנביא אחיה השילוני בתחפושת (בגלל יחסיהם העכורים). מסופר שהנביא זיהה את אשת ירבעם עוד לפני הגעתה אליו, מפני שכבר התנבא בכך. אחיה הודיע לה על הכרתת בית ירבעם בשל מעשיו הרעים בעיני ה'. מיד כשחזרה הביתה שמעה על מות בנה וכעבור זמן מת גם ירבעם ובנו נדב מלך אחריו.
ירבעם בעיני חז"ל
בעיני חז"ל נחשב ירבעם למודל של מלך רשע מפני שחטא והחטיא את ישראל, בכך שמשיקול פוליטי הקים במות פולחן בבית אל ובדן ואף שינה את מועדי החגים, ואסר על העם לעלות למקדש בירושלים. בתלמוד אמרו עליו בפרק חלק:
עם זאת, כמייסד ממלכת ישראל, נתפס ירבעם גם כדמות רוחנית בעלת יכולת פוטנציאלית גבוהה ובעל ידע רב בתורה:
ירבעם בספרות המודרנית
הסופרת יוכי ברנדס מיקדה את ספרה "מלכים ג" בבית שאול, מיכל בת שאול ודמותו של ירבעם, תוך תיאורו כנכדה של מיכל ונינו של שאול המלך בסתירה לסיפור המקראי בו הושם ישראל, יורש אין לו לבית שאול ומיכל חשוכת צאצאים. בספר מציעה ברנדס נקודת מבט שונה ואוהדת על בית שאול וירבעם בן נבט, תחת הגרסה המקראית שנכתבה על ידי סופרי ממלכת יהודה ששרדה אחרי חורבן ממלכת ישראל, ולכן נוטה לאהדה לבית דוד.
נסים אלוני כתב את המחזה "אכזר מכל המלך" על המאבק בין רחבעם לירבעם.
תלמה סטקלוב
תלמה סטקלוב-גלאוברט (נולדה בשנת 1940) היא טניסאית שולחן לשעבר, הייתה 3 פעמים אלופת ישראל בטניס שולחן לנשים יחידות (1958, 1960 ו-1969).
ביוגרפיה
סטקלוב שיחקה בקבוצת הפועל בת ים. בהמשך עברה לקבוצת מכבי הצפון תל אביב בהדרכתו של יוסף ישועה.
בשנת 1969 זכתה סטקלוב בפעם השלישית בקריירה שלה באליפות ישראל בטניס שולחן ליחידות, לאחר שניצחה במשחק הגמר את שרה אידלס מהפועל פתח תקווה 0–2 (17-21, 22-24). בשלב חצי הגמר היא גברה על צילה טיילר ממכבי הצפון תל אביב 1-2.
חיים אישיים
סטקלוב עבדה כמפיקה בטלוויזיה הישראלית. בין התוכניות המפורסמות שהפיקה היו זהו זה!.
אסון הרכבת בנישאפור
אסון הרכבת בנישאפור היה פיצוץ גדול שהתרחש ב-18 בפברואר 2004 בכפר כיאם ליד נישאפור באיראן. 295 בני אדם נהרגו והכפר כולו נהרס כאשר קרונות רכבת שיצאו משליטה התרסקו לתוך הקהילה באמצע הלילה והתפוצצו. זהו אסון הרכבת הקטלני ביותר של איראן אי פעם. לא ידוע כיצד הרכבת החונה השתחררה, והצליחה לנסוע מרחק כה רב ללא נהג או שומר.
תחילת האירוע
התקרית החלה בעיר נישאפור, שם 51 קרונות רכבת שהובילו גופרית, דשן, בנזין וצמר גפן השתחררו בתחנה, והתגלגלו במורד המסילה במשך כעשרים קילומטרים עד שירדו מהפסים בעיירה כיאם. בזמן התאונה לא היה איש שאייש את הקרונות. שירותי הצלה מקומיים מעיירות סמוכות הגיעו כדי לחלץ ולכבות מספר שריפות שפרצו.
דליפה כימית
החומרים בקרונות היו כולם חומרי נפץ או דליקים (למרות שרשות הרכבת האיראנית לא סיווגה אף אחד מהם כ"מסוכן" לפני התקרית), והם דלפו בעקבות התאונה. כשהשריפות הקטנות התפשטו, התאסף קהל מקומי גדול, כולל כמה פוליטיקאים מקומיים ובכירי רכבת, לצפות במאמצי החירום.
הפיצוץ
במהלך פעולת הניקוי, מטען הקרונות התפוצץ - לפי הדיווחים הפיצוץ היה שווה ערך של 180 טון של TNT - והרס את כיאם, ופגע קשות בערים הסמוכות ואף הורגש בעיר משהד, 70 קילומטרים משם. הכפר כולו נהרס, וכל אנשי שירותי החירום המקומיים ואנשי הממשל שהיו באזור נהרגו או נפצעו קשה בפיצוץ. הריסות הרכבת והכפר המשיכו לבעור ולהתפוצץ במשך מספר ימים, למרות מזג האוויר הקר.
מניין הרוגים
רשויות המדינה זיהו 295 הרוגים ויותר מ-460 פצועים, ביניהם 182 עובדי הצלה ופקידי מדינה.
גורם
דיווחים ראשוניים לפיהם "רעידות אדמה" גרמו לקרונות להתחיל לנוע, בוטלו מאז, וחקירה מעמיקה לא הצליחה לגלות כיצד בדיוק הצליחו הקרונות לנסוע מנישהפור לכיאם בעצמם, מדוע כל כך הרבה מטענים דליקים מאוד אוחסנו והובלו יחד, ומדוע פרטי התאונה לא התגלו מוקדם יותר אולי כדי לארגן פינוי. בהצהרה של שר התחבורה האיראני אחמד חורם זמן קצר לאחר התקרית דווח כי סיבות טבעיות לא יכלו לגרום לאסון, וכי מתנהלת חקירה על מנת לקבוע אם מדובר בחוסר כשירות או זדון של צוות הרכבת שאפשרו את הקרונות להשתחרר מהמקום הם חנו.
פרוש מצוי
פָּרוּשׁ מצוי (שם מדעי: Fringilla coelebs) הוא מין של ציפור שיר נודדת, ממשפחת הפרושיים. הוא קרוב משפחה של פרוש הררי.
הפרוש המצוי עובר בישראל בתקופת החורף, לפני נדידת האביב, החל מחודש אוקטובר. ציפור זו היא הקטנה במשפחת הפרושיים. לזכר כיפה וצווארון אפורים תכלכלים. רוב גופו בצבע ערמוני, חום אדמדם. כנפיים חומות, גרון וגחון ערמוניים, גב חום אפרפר, מקור ירקרק או צהבהב, אברות כנף חומות ששוליהן לבנבנים. צבעי הנקבה עמומים יותר. לזכר קול חזק יחסית, בו הוא משתמש לצורך חיזור.
תפוצת הפרוש המצוי היא ברוב מדינות אירופה, על פני אסיה לכיוון סיביר, ובמערב עד אפריקה. הוא מעדיף שטחי חורש פתוחים ולעיתים קרובות מחפש מזון על הקרקע. התטולה היא בדרך כלל של  4-5 ביצים, אשר בוקעות לאחר כ-13 ימים. פרחון הגוזלים הוא תוך כ-14 ימים, אך שני ההורים ממשיכים להאכילם עוד מספר שבועות. הפרוש הוא ציפור נודדת. עם התקרב החורף היא נודדת מאתרי הקינון שלה למעונות-חורף באזורים חמים יותר, ושבה עם התקרב הקיץ, לאתרי הקינון שלה באירופה.
איליה שרייבמן
לייזר איליה שרייבמן (בפולנית: Lejzor Ilja Szrajbman; 25 באפריל 1907–1943) היה שחיין ושחקן כדורמים פולני-יהודי, אלוף פולין שייצג את ארצו באליפות אירופה (מגדבורג 1934) ובאולימפיאדה (ברלין 1936). בעל 5 מדליות מהמכביה. נספה בשואה.
ביוגרפיה
שרייבמן נולד בוורשה. אחיו הצעיר ג. שרייבמן אף הוא היה שחיין מצטיין, אלוף ושיאן פולין ואלוף המכביה השנייה. הוא שירת בצבא פולין בחיל תותחנים בלודמיר שבווהלין במסגרת גדוד 9. הוא ייצג בשחייה את האקדמיה היהודית לספורט עד שנת 1933, ואחר כך את קבוצת לגיה ורשה.
באליפויות פולין בשחייה שנערכו בשנים 1930, 1931 ו-1932 זכה שרייבמן במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי.
בשנת 1932 השתתף במכביה הראשונה שנערכה בישראל וזכה ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.6 דקות, אחרי פבל שטיינר מצ'כוסלובקיה (1:00.8 דקות). מדליות ארד, במשחה שליחים 3x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:11.7 דקות, אחרי צ'כוסלובקיה (3:47.6 דקות) וארצות הברית (3:52.6 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר מעורב בתוצאה של 12:23.0 דקות, אחרי צ'כוסלובקיה (11:22.0 דקות) ואוסטריה (11:50.0 דקות).
באליפות פולין שנערכה בשנת 1934 זכה שרייבמן ב-5 מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי, במשחה ל-200 מטר חופשי, במשחה ל-400 מטר חופשי, במשחה ל-1500 מטר חופשי ובמשחה שליחים 3x100 מטר מעורב.
הוא השתתף באליפות אירופה שנערכה במגדבורג, גרמניה בשנת 1934 אך ללא הצלחה.
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה שרייבמן ב-2 מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.2 דקות, אחרי ד"ר פבל שטיינר (1:02.6 דקות) ואלפרד נקש מצרפת (1:03.2 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי, אחרי פרנטישק גטרויר מצ'כוסלובקיה שקבע שיא מכביה חדש של 5:18.0 דקות וג'ורג' שיינברג מארצות הברית.
אלוף פולין
באליפות פולין שנערכה בשנת 1935 זכה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5.29 דקות.
באולימפיאדת ברלין (1936) השתתף שרייבמן במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, אך הרביעייה הפולנית פסלה.
באליפות פולין שנערכה בשנת 1938 זכה שרייבמן במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ובמדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי.
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצע לשרייבמן לצלם את הגרסה הפולנית של טרזן בהפקת התסריטאי והבמאי הפולני יוליוש גרדן (1901–1944).
מותו
נסיבות מותו של שרייבמן בשנת 1943 אינן ברורות. ישנם מקורות הטוענים שהוא מת בגטו ורשה. לפי מקורות אחרים, הוא נרצח במחנה הריכוז מיידנק וזו הטענה המקובלת בנוגע למותו.
הפרומס
הפרומס (באנגלית: The Proms, ובשמם הרשמי The BBC Proms או The Henry Wood Promenade Concerts presented by the BBC) (בתרגום חופשי: "קונצרטי הטיילת על-שם הנרי ווד שבהפקת ה-BBC”) הם פסטיבל קיץ בן שמונה שבועות (מחודש יולי ועד ספטמבר) של קונצרטים תזמורתיים יומיים למוזיקה קלאסית, הנערך בבריטניה מדי שנה על ידי ה-BBC. מאז נוסד ב-1895 נערכו אירועיו בעיקר באולם האלברט הול בלונדון. כיום כולל הפסטיבל למעלה מ-70 קונצרטים באולם אלברט הול, סדרת קונצרטים קאמריים באולם קאדוגן (Cadogan Hall) שבלונדון, קונצרטים בפארקים בכל רחבי המדינה בערב הנעילה של הפסטיבל וכן אירועים חינוכיים ואירועים שונים לילדים. סדרת הקונצרטים היא פופולרית ביותר בבריטניה, מארחת את מיטב התזמורות, המנצחים והסולנים הבינלאומיים ומהווה כיום את אחד מפסטיבלי המוזיקה הקלאסית החשובים בעולם.
תולדות הקונצרטים
הקונצרטים נוסדו בשנת 1895 ביזמתו של אמרגן המוזיקה רוברט ניומן (Robert Newman). מקור שמם הוא בקונצרטים שנערכו בגנים בלונדון כבר מאז המאה ה-18, שבמהלכם היה הקהל חופשי לטייל בגנים במהלך נגינת התזמורת. הקונצרטים נערכו לראשונה באולם ה-Queen's Hall בלונדון, שהיה לביתם עד לשנת 1941. מטרתו של ניומן הייתה לעודד האזנה למוזיקה קלאסית של קהל שאיננו ממאזיניה הקבועים באמצעות דמי כניסה נמוכים לקונצרטים ואווירה בלתי פורמלית בהם. ניומן שכר לניצוח על העונה הראשונה את המנצח הנרי ווד, אשר שמו הפך למזוהה ביותר עם הקונצרטים השנתיים, ואשר ניצח עליהם עד למותו ב-1944. הוא הקים את התזמורת שביצעה אותם בשנים שלאחר מכן והרחיב את רפרטואר היצירות שהושמעו בהם מיצירות קלילות יחסית ליצירות מורכבות יותר של מלחינים דוגמת קלוד דביסי וריכרד שטראוס. פסל ראש וכתפיים (Bust) מארד של ווד מוצג מדי שנה למשך כל עונת הקונצרטים לפני האורגן באולם אלברט הול.
ניומן פשט רגל ב-1902 (אם כי הוסיף להיות מעורב בתכנון האמנותי של הקונצרטים עד מותו ב-1926) ובשנים שלאחר מכן היו לקונצרטים, שצברו פופולריות, פטרונים כספיים אחרים. ב-1927 נטל ה-BBC לידיו את ניהול הקונצרטים, ומשנוסדה תזמורת רשות השידור הבריטית ב-1930, היא הייתה לתזמורת העיקרית שלהם. באותה עת היה כל ערב מערבי השבוע מוקדש לנגינת יצירות מלחין מסוים (ימי שישי לבטהובן וכו').
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 חדל ה-BBC מתמיכתו בקונצרטים, הם נמשכו בתמיכה פרטית עד אשר נפגע ה-Queen's Hall קשות בהפצצה אווירית גרמנית ב-1941. בשנה שלאחר מכן עברו הקונצרטים לביתם החדש מאז ועד עתה ברויאל אלברט הול (אם כי מ-1944 ועד תום המלחמה הם הועברו למיקום אחר מחשש ההפצצות) וה-BBC חידש את תמיכתו בהם. לאחר המלחמה החלו תזמורות אחרות להיות מוזמנות לבצע יצירות בקונצרטים ותזמורת ה-BBC חדלה להיות התזמורת היחידה בהם.
לאחר המלחמה שימשו מנצחים ידועים (בהם אדריאן בולט ומלקולם סרג'נט) כמנצחים ראשיים של הקונצרטים. מסוף שנות החמישים החל הרפרטואר של הקונצרטים להתרחב למלחינים מאוחרים ומוקדמים יותר, ומספר התזמורות שהתארחו בקונצרטים הלך וגדל ועמן גם עלתה נוכחות המנצחים הבינלאומיים (דוגמת סטוקובסקי, שולטי וג'וליני) בהם. עם השנים התארחו בקונצרטים כמעט כל תזמורת, מנצח וסולן בינלאומיים.
כיום ממשיכים להיות מוכנסים חידושים באירועי הקונצרטים – דוגמת קונצרטים לילדים, בעלי אווירה קלילה - ומושמעים בהם בצד הרפרטואר המסורתי גם יצירות שנכתבו במיוחד עבורם. כל הקונצרטים משודרים ברשת הרדיו BBC 3 ובאתר האינטרנט של הפסטיבל. רבים מהם גם משודרים בערוצי הטלוויזיה השונים של ה-BBC.
מסורת הפרומס היא מרכיב חשוב של הקונצרטים. כך, 1,000 מקומות האזנה בעמידה מוקצים בכל קונצרט, במרכז אולם הרויאל אלברט הול כמו גם ביציעים שלו. מחירם הזול במידה ניכרת של כרטיסי העמידה (חמש לירות שטרלינג, נכון ל-2010) מהווה אלטרנטיבה מושכת במסגרת הקונצרטים המבוקשים ביותר בסדרה. בדרך כלל ניתן לקנות כרטיסי עמידה לקונצרט רק ביום המופע, עובדה הגורמת ליצירת תורים ארוכים לקניית כרטיסים למופעים של מוזיקאים ידועים, אך גם מאפשרת כניסה למופעים שכרטיסי הישיבה בהם אזלו מכבר.
ב-2010 הוסף לאתר האינטרנט של הקונצרטים מדור ארכיון עם מנוע חיפוש, המכיל מידע אודות כל היצירות שהושמעו בהם מאז היווסדם ואודות כל אומן שהופיע בהם.
ב-1 בספטמבר 2011 גרמו מפגינים פרו-פלסטינים להפרעה קשה בקונצרט שניתן על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית באולם אלברט הול, וה-BBC הפסיק את שידורו הישיר ברדיו של הקונצרט – הפסקה ראשונה בהיסטוריה בשידורו של קונצרט בסדרה.
כמו כן הפסטיבל מציג גם גרסה צעירה לפרומס בשם "CBeebies Prom" אשר מציג קונצרטים לילדים.
הלילה האחרון של הפרומס
הלילה האחרון של הפרומס (Last Night of the Proms), הנערך ברויאל אלברט הול, הוא אירוע משמעותי ביותר בסדרה ומוכר לרבים בציבור הבריטי יותר מאשר יתר הקונצרטים בה. בפועל שונה קונצרט זה מאוד מן האחרים. הוא נערך בדרך כלל בשבת השנייה של חודש ספטמבר ומשודר במלואו על ידי ה-BBC וכן על ידי מדינות רבות בעולם. האווירה בו היא קלילה ומשוחררת יותר. במחצית הראשונה של הקונצרט מנוגנות יצירות קלאסיות פופולריות. במחציתו השנייה מושמעת סדרה של יצירות בריטיות פטריוטיות. היא כוללת בין השאר את היצירות Land of Hope and Glory ו-Rule, Britannia! ומסתיימת (בקביעות מאז 1954) בנגינת היצירה Jerusalem ולאחריה ההמנון הלאומי הבריטי. על פי מסורת הנמשכת מאז 1941, לקראת סיום הקונצרט נושא מנצח הלילה האחרון - שהוא בדרך כלל המנצח הראשי של תזמורת ה-BBC - נאום הומוריסטי במקצת, בו הוא סוקר את הסדרה כולה ומודה לתזמורת ולקהל.
הקהל במופע הלילה האחרון מתקשט בבגדים הדורים, בכובעים הומוריסטיים ובבלונים או בסמלים פטריוטיים שונים ובהם דגלי אנגליה ובריטניה. דוכן המנצח מקושט בסרטים צבעוניים ונציגי הקהל מעטרים בזר את פסלו של הנרי ווד.
הכרטיסים ללילה זה הם מבוקשים במיוחד. רבים המבקשים לרכוש כרטיסי עמידה למופע מתייצבים בתור להם ביום שלפני המכירה ואף מוקדם יותר. כדי להתמודד עם הביקוש הרב לקונצרט הוחל ב-1996 בעריכת קונצרטים בפארקים פתוחים במספר ערים בבריטניה בלילה האחרון של הסדרה מדי שנה (4–5 קונצרטים בכל ערב שכזה בשנים האחרונות). התזמורת בכל קונצרט פארק מנגנת גם את ההמנון הלאומי של אותו אזור, ובכל האתרים צופה הקהל על גבי מסך וידאו ענק בסיום המסורתי של המופע ברויאל אלברט הול.
מסכת סנהדרין
מַסֶּכֶת סַנְהֶדְרִין היא המסכת הרביעית בסדר נזיקין שבמשנה ובתלמוד. המסכת עוסקת ברובה בעניינים הטכניים של המשפט העברי.
במסגרת התלמוד הבבלי, כוללת מסכת זו 112 דפים.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהתבארו דיני הנזיקין במסכת הנזיקין (על שלושת חלקיה), "התחיל לדבר על הדיינין גוזרי הגזירות והדינין ההם".
תוכן המסכת
מסכת סנהדרין עוסקת בסדרי המשפט ובעיקר בסדרי דיני נפשות, וכן בסוגיות של מי ראוי להיות דיין, איזה הרכב יש למנות לכל עניין איך יש לחקור את העדים, איזה עונש גוזרים על איזו עבירה.
ממסכת סנהדרין אפשר ללמוד הרבה על סדרי המשפט העברי. בכל יישוב, אפילו קטן, היה בית דין של שלושה, שדן בדיני ממונות, חבלות וכדומה (משפט אזרחי), עגלה ערופה, סמיכת זקנים וכדומה. הצורך בבתי המשפט בכל יישוב ועיר נלמד מספר דברים: "שֹׁפְטִים וְשֹׁטְרִים תִּתֶּן לְךָ בְּכָל שְׁעָרֶיךָ". בעיר גדולה היה בית דין של 23 - "סנהדרין קטנה", אשר הייתה מוסמכת לדון בעניינים של דיני נפשות - קרי עניינים שהעונש עליהם הוא מיתה, כגון רצח, גילוי עריות, ניאוף. סנהדרין של 71 הייתה רק אחת והיא ישבה בלשכת הגזית שבחצר בית המקדש ונקראה "סנהדרין גדולה". הסנהדרין הגדולה דנה כהן גדול וזקן ממרא וכן היו זקוקים לאישורה על-מנת לצאת למלחמת רשות. בראש הסנהדרין הגדולה עמד נשיא הסנהדרין ולצידו כיהן אב בית הדין.
פרק "חלק" - פרק זה בתלמוד הבבלי הוא הפרק האחד-עשר והאחרון ואילו במשנה ובתלמוד הירושלמי פרק זה הוא העשירי, והוא נקרא גם "אגדת חלק", על-פי משפט הפתיחה בו: "כל ישראל יש להם חלק לעולם הבא". פרק זה עוסק בסוג ענישה שאיננו תלוי בסנהדרין: שלילת החלק בעולם הבא, המובטח לכל אדם מישראל. פרק זה הובא בסוף מסכת סנהדרין כדי להסביר שלמרות שישנם יהודים שנהרגו בבית הדין, עדיין יש להם חלק לעולם הבא והם חלק מכלל ישראל.
בתלמוד הבבלי הפרק נודע כפרק מרובה אגדות עוסקות בעולם הבא, תחיית המתים ועיקרי דת נוספים. אין הלכות בפרק, למעט דף או שניים העוסקים בדיני עיר הנידחת.
בהקדמה לפירושו לפרק זה במשנה מציג הרמב"ם את שלושה עשר העיקרים שלו.
פניל
בכימיה, קבוצת פניל, או טבעת פניל (מקוצר לעיתים ל־Ph) היא קבוצה פונקציונלית עם הנוסחה C6H5, כשששת אטומי הפחמן מסודרים בצורה טבעתית. זהו פחמימן ארומטי הנמצא בתרכובות אורגניות רבות. ניתן לומר שקבוצת הפניל נגזרת מבנזן C6H6, למעשה בספרות הכימית מתייחסים פעמים רבות לבנזן כ־Ph. לקבוצות הפניל חשיבות רבה בתעשייה הכימית. כך למשל, הפולימר פוליסטירן (פלסטיק) מכיל יחידות חוזרניות רבות של קבוצת הפניל. בתהליכים כימיים רבים ובכימיה תרופתית משמשות נגזרות של קבוצות פניל, כגון פנולים ופוליפנולים, כנוגדי חמצון רבי עצמה.
קבוצת הפניל נבדלת מקבוצת הבנזיל בכך שבבנזיל קיימת קבוצה מתילנית (CH2) נוספת הקשורה לפניל. אם כי לעיתים קרובות מכלילים את הקבוצה המתילנית הנוספת בשלד המולקולה הראשית ומכנים קבוצות בנזיליות כקבוצות פניליות (לדוגמה בחומצת האמינו פנילאלנין).
לקבוצת הפניל בליעה בספקטרוסקופיית תהודה מגנטית גרעינית של גרעיני מימן (1H-NMR), בשדה נמוך של 7.7ppm.
תורת הנסתר
תורת הנסתר (לעיתים חכמת הנסתר (ח"ן; מוכר בביטוי "יודעי ח"ן"); בלועזית: אוֹקוּלְטִיזְם) הוא שם שבו משתמשים מיסטיקנים לתיאור פרסומים ופרקטיקות המכוונים לגלות אמת חבויה, הנמצאת מעבר להיבטים הגלויים. בפרט, הכוונה למציאות "על טבעית" שאינה נתפסת בחושים הרגילים, אינה נאמדת באמצעות כלים רציונליים או שיטות מדעיות.
אווה אילוז
ביוגרפיה
אילוז נולדה בפאס שבמרוקו והיגרה עם משפחתה לצרפת בהיותה בת עשר. סיימה תואר ראשון בסוציולוגיה, תקשורת וספרות בפריז, תואר שני בספרות צרפתית בפריז ובתקשורת באוניברסיטה העברית. את הדוקטורט בתקשורת ולימודי תרבות, קיבלה מבית הספר לתקשורת של אננברג באוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1991. עבודת הדוקטורט שלה הייתה בנושא אהבה רומנטית ותרבות ההמונים של המאה ה-20 בארצות הברית, בהנחיית לארי גרוס. אילוז דוברת מרוקאית מדוברת, צרפתית, אנגלית ועברית. למדה במשך שנים רבות בתקופת בית הספר יוונית עתיקה ולטינית.
תורת הנסתר
תחומים של תורת הנסתר כוללים למשל כישוף, חוש שישי, אסטרולוגיה, ספיריטואליזם, מיסטיציזם, נומרולוגיה, חזיונות חלום ועוד.
אווה אילוז
ביוגרפיה
אילוז שימשה כמורה מן החוץ באוניברסיטת ניו יורק ולאחר מכן התמנתה למרצה באוניברסיטת תל אביב בשנים 1991 - 1999. בשנת 2000 הצטרפה לאוניברסיטה העברית, ומונתה למרצה בכירה. בשנת 2005 התמנתה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית. שהתה כפרופסור אורח באוניברסיטאות נורת'ווסטרן ופרינסטון, בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז (EHESS) ובמכון למחקר מתקדם בברלין (2008 - 2009), בשנת 9–2018 שהתה כחוקרת אורחת במכון למחקר מתקדם בפרינסטון.
תורת הנסתר
בראשי תיבות נקראת ח"ן (חכמת הנסתר), בעיקר בצירוף הכבול "יודעי ח"ן". בהשאלה משמש הביטוי "יודעי ח"ן" לתיאור קבוצת אנשים המבינים קודים המובנים רק להם.
אווה אילוז
ביוגרפיה
אילוז היא אחת המייסדים והמנהלים של התוכנית ללימודי תרבות באוניברסיטה העברית. ב-2006 הצטרפה למרכז לחקר הרציונליות. היא עמיתת מחקר במרכז סכוליון באוניברסיטה העברית. אילוז שימשה חברת מערכת של כתב העת "סוציולוגיה ישראלית", יושבת בוועד המייעץ של כתב העת Journal of Consumer Culture Sociological Theory, Society. משתתפת בצוות העורכים של האנציקלופדיה הבינלאומית לסוציולוגיה של בלאקוול שבאוקספורד. חברה בוועד המייעץ של פורום איינשטיין בברלין ובוועדה לבחירת הספר הטוב ביותר של האגודה הסוציולוגית האמריקנית.
תורת הנסתר
עיסוק או עניין בתורת הנסתר לא מחייב אמונה בכוחות "על טבעיים". ספרים רבים מסוגת הפנטזיה, למשל, עוסקים בכישוף או בנסתר; אך מרבית הסופרים לא מאמינים שאלו דברים הקיימים בעולם המציאותי.
אווה אילוז
ביוגרפיה
באוגוסט 2012 נבחרה אילוז לכהן כנשיאת בצלאל ובאוקטובר החלה את כהונתה. בשנת 2015 פרשה מתפקידה זה.
תורת הנסתר
תורת הנסתר ביהדות
לפי הדעות הרווחות כיום ביהדות המסורתית, נחלקת התורה לשניים:
אווה אילוז
ביוגרפיה
בפברואר 2013 זכתה במענק מחקר בסך 250,000 יורו מקרן אלכסנדר פון הומבולדט הגרמנית.
תורת הנסתר
תורת הנסתר ביהדות
1. החלק החיצוני שבתורה, הגלוי לעין הלומד, שנלמד מן התנ"ך והתורה שבעל-פה שהועלתה על הכתב החל מימי חז"ל וכוללת את התלמוד, את השולחן ערוך ומפרשיו, משנה תורה לרמב"ם ומפרשיו, ספרות השו"ת ועוד.
אווה אילוז
ביוגרפיה
ספרה "מדוע האהבה כואבת" זכה בפרס הספר הטוב ביותר מטעם אגודת אלפין לפילוסופיה בצרפת בשנת 2013, וכן בפרס 2014 Sociology of Emotions Outstanding Recent Contribution.
תורת הנסתר
תורת הנסתר ביהדות
2. החלק הפנימי של התורה, הוא תורת הנסתר. זו כוללת את תורת הקבלה, המבוססת בעיקר על ספר הזוהר, ואת תורת החסידות (חכמת הנסתר מכונה בחסידות "פנימיות התורה").
אווה אילוז
ביוגרפיה
בשנת 2018 זכתה בעיטור לגיון הכבוד הצרפתי.
תורת הנסתר
תורת הנסתר ביהדות
על תורת הנסתר היה משך תקופה ארוכה אסור הלימוד לכל מי שלא מילא כרסו בש"ס ובפוסקים ושלא עבר את גיל ארבעים. בזמן האריז"ל נשתנה מצב זה, כשזה הכריז ש"מצווה לגלות זאת החכמה" ותלמידיו השונים החלו להפיץ את תורת הקבלה. כמו כן, לאחר התפשטות תנועת החסידות, נתרחב הלימוד בתורת הנסתר, בעיקר על ידי לימוד תורת החסידות. בקרב יהודי ליטא, וכן בקרב המתנגדים לתורת החסידות, האיסור על הלימוד בתורת הנסתר עדיין עומד בתוקפו. בתנועת החסידות (בעיקר בחסידות חב"ד) מודגש ההתר ללמוד קבלה, אך רק במסגרת לימודי החסידות השונים וכחלק מהם.
אווה אילוז
ביוגרפיה
אילוז הייתה נשואה לאלחנן בן פורת, פרופסור לכלכלה באוניברסיטה העברית, ולהם שלושה ילדים.
תחומי מחקריה
המחקר שפיתחה אילוז מאז עבודת הדוקטורט שלה, מתמקד בפנייה אל המימד החסר ומנסה להבין מספר אספקטים של הצטלבות רגשות ותקשורת תרבותית: אלו הם, באופן נרחב, השאלות הכלליות העולות מעבודתה. משום ששאלות אלה הן רחבות בהיקפן, שיטות המחקר שלה לוקטו ממקורות שונים והן "נעות בטווח שמהתבוננות היסטורית ועד תצפית משתתפת, מראיונות עומק ועד ניתוח סמיוטי של טקסטים". זאת על מנת למפות את ההצטלבות המורכבת של טכנולוגיות תרבותיות, רגשות וארגונים כלכליים. באמצעות עבודה על התפר שבין לימודי תקשורת, הסוציולוגיה והאנתרופולוגיה של הרגשות, הסוציולוגיה של הקפיטליזם והסוציולוגיה של התרבות, עבודתה בוחנת את הדרכים בהן תקשורת פופולרית, מערכות ידע, כלכלה ורגשות נפגשים ובאופן הדדי מזינים זה את זה.
תורת הנסתר
תורת הנסתר ביהדות
יצוין עם זאת שקיומה של תורת נסתר ביהדות מקובלת על כל הזרמים, אך לא כל חכמי ישראל מסכימים שתורת הקבלה היא אכן תורת הנסתר של היהדות. למעשה מאז חתימת התלמוד ועד לראשית הקבלה באירופה כל חכמי ישראל לא הזכירו דבר וחצי דבר מכל מה שהקבלה מתיימרת לטעון שזו תורת הסוד של היהדות. חכמי ישראל מבבל ארץ ישראל תימן וארצות המזרח מאז חתימת התלמוד, כגון זרמים הנאמנים לדרכם של רב סעדיה גאון, והרמב"ם, כופרים בעצם קיומה של מה שהקבלה טוענת לקיומו, ולטענתם הסוד של התורה הוא שונה בתכלית וכלל אינו מה שהקבלה האירופאית טוענת. לשיטתם הקבלה כלל אינה קבלה אלא המצאה של אמונה מחודשת שאינה חלק מן היהדות. כדוגמה לכך, רב סעדיה גאון, ראש ישיבת סורא ופומבדיתא בהן נערך התלמוד והוא ממשיכם של רב אשי ורבינא, טוען שכל אמונת גילגול הנשמות היא אמונה זרה ליהדות שהגיעה מאמונות המזרח. מנציגיה הבולטים של גישה זו בדורות האחרונים ניתן לציין את הרב יחיא קאפח, מגדולי חכמי תימן, אשר ספרו "מלחמות השם" מנסה להוכיח כי תורת הקבלה כלל אינה קבלה אלא מחודשת וספר הזוהר אינו קדמון וכן הוא טוען שכל השיטה של הקבלה הזו היא מנוגדת לאמונה היהודית ולתפיסתם של חז"ל.
אווה אילוז
האוטופיה הרומנטית: בין אהבה לצרכנות
ספרה זה של אילוז ראה אור לראשונה בשנת 1997 בהוצאת אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, הוא תורגם לעברית ויצא לאור בהוצאת זמורה ביתן ואוניברסיטת חיפה בשנת 2002. אילוז טוענת כי אהבה רומנטית היא אחד הנושאים המתאימים ביותר לבחינת המורכבות התאורטית ולבחינה אמפירית של נקודות ההשקה המבלבלות בין רגשות, תרבות וארגונים כלכליים, מפני שבניגוד לרגשות אחרים, האהבה הרומנטית השתנתה עם התפתחות הקפיטליזם. הספר זכה בפרס ציון הכבוד לתרומה בולטת מטעם התאחדות הסוציולוגים האמריקאים לשנת 2000. בספרה אילוז חקרה היסטורית וסוציולוגית את הדרכים בהן כלכלה, ארגונים חברתיים ותרבות הקפיטליזם המאוחר פועלים באינטראקציה זה עם זה כדי ליצור דרכים חדשות לארגון מפגשים רומנטיים. לדעתה רחוק הדבר מלהיות מנוגד לאינטרסים ואסטרטגיות כלכליות – כפי שטענו לעיתים תכופות היסטוריונים – אהבה רומנטית הייתה לווקטור צריכה של מוצרי פנאי, שיוצרו על ידי התעשייה המתרחבת של הפנאי. הרעיון המשתנה של ה"רומנטיקה" – אווירה שהתפשטה על פני משמעויות של תחושות מיוחדות לעומת אחרות – הובנתה כאסוציאציה למשמעויות של מוצרי פנאי כגון "סעודת מותרות", "מתנה מקורית", או "טיול אקזוטי". התסריטים הרגשיים דרכם אנשים חווים את תחושותיהם ותחושות של אחרים כרומנטיים, הם לכן בו זמנית כלכליים ותרבותיים, ורומזים כי ארגונים כלכליים ותרבותיים מזינים זה את זה באופן הדדי. ספר זה מתכוון למלא את המרווח בספרות אודות רגשות ותרבות ההמונים בכך שהוא מראה איך ולמה צמח קוד רגשי (רומנטי), מה היה התפקיד של תרבות התקשורת בת זמננו בהבניית, מתן לגיטימציה, והפצת קוד תרבותי ורגשי חדש, ואיך ההפצה של הקוד הרומנטי החדש מיצבה עצמה באופן אשר תאם את המבנה המעמדי.
תרבות הקפיטליזם
ספר זה יצא לאור בעברית בהוצאת אוניברסיטה משודרת בשנת 2002. בספרה חקרה אילוז את הקשר בין תרבות וקפיטליזם ואת הדרכים השונות בהן הקשר הזה הומשג בספרות הסוציולוגית. בפרט, מתייחס הספר לשתי שאלות: הראשונה עוסקת בסיבה לצמיחה של הספירה התרבותית, כאוטונומית מפטרונות של המדינה או הכנסייה במהלך המאה ה-17 ולהתפתחותה לאחר מכן כספירה ציבורית במאה ה-18. אחת ממטרות הספר היא לזהות את הסוכנים החברתיים (בורגנות, בירוקרטיה מדינתית, אריסטוקרטיה) האחראים לאוטונומיזציה של הספירה התרבותית. השאלה השנייה עוסקת בשאלת ההשפעה של הקפיטליזם על ספירות של משמעויות ובפרט על הספירות הפרטית והציבורית. באופן מפורש יותר, הבעיה היא להבין כיצד הקפיטליזם בו זמנית נעל נשים באידאולוגיות מהותניות של מגדר ואהבת חיי המשפחה ובמקביל, כפי שהציעו אדם סמית', דייוויד יום ואחרים גם טיפח הקפיטליזם סנטימנטים "עדינים" כגון חברות, חמלה, ואהבה רומנטית, החיוניים להתפתחות חברה מתורבתת.
אופרה וינפרי וזהרו של הסבל: חיבור על תרבות פופולרית
ספרה השלישי של אילוז (Winfrey and the Glamour of Misery: An Essay on Popular Culture) ראה אור בהוצאת אוניברסיטת קולומביה בשנת 2003 והוא זכה בפרס הספר הטוב ביותר מטעם התאחדות הסוציולוגים האמריקאים בשנת 2005. הספר מנתח את אחת התופעות המעניינות ביותר של שנות ה-90 לדעת אילוז, תופעת תוכניות אירוח טלוויזיוניות. לדעת אילוז תופעה זו חשובה במיוחד לסטודנט של תרבות ורגשות מפני שהיא מצביעה על שינוי הצורה המעמיק של הספירה הציבורית, כלומר העובדה שהיא הפכה נשלטת בידי החשיפה של האינטימיות והרגשות. היא ניסתה להבין את התופעה הזו בהתייחס לדמות בעלת העוצמה הרבה ביותר בתחום תוכניות האירוח: אופרה וינפרי. בעוד שבספרה הראשון בחנה את הדרכים בהן העולם הפרטי של האהבה והטקסיות עוצב בידי סמלים ודימויים של תרבות הצריכה, בספר זה, היא בוחנת את הדרכים בהן העולם הציבורי של הטלוויזיה שינה צורתו על ידי ההצגה המתמדת של החיים הפרטיים, רגשות ומערכות יחסים אינטימיות. בפרט, היא מנתחת את המבנים התרבותיים המונחים ביסוד הפקת האוטוביוגרפיה של אופרה וינפרי, ההבניה של סיפורי האורחים שלה, התערבותם של מומחים בזירה של תוכניות האירוח, מועדון החברים של הספר ומאות ההודעות והסיפורים המפורסמים באתרי האינטרנט הרבים הקשורים לתוכניתה. המחקר אודות האנסמבל המורכב הזה מנתח את התהליך בו חיים פרטיים מומרים לסחורה ציבורית דרך הפריסה של מבנה השיח הטיפולי, אשר מוסד בכל רחבי העולם במדינת הרווחה ובשוק. כאן, היא מנתחת גם את הדרכים בהן סדרים תרבותיים ורגשות נפגשים וניזונים זה מזה באופן הדדי.
אינטימיות קרה - עלייתו של הקפיטליזם הרגשי
ספרה זה של אווה אילוז ראה אור בעברית בשנת 2008 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. במקור הוא התפרסם בהוצאת פוליטי בשנת Cold Intimacies: The Making of Emotional Capitalism), 2007), אילוז הוזמנה להעביר את הרצאות אדורנו היוקרתיות בגרמניה. הרצאות אלה פורסמו על ידי סורקמפ הוצאה לאור (2006) ותורגמו במספר בתי הוצאה לאור נבחרים (Le Seuil, Feltrinelli, Alejandro Katz, Polity Press, Gefühle in Zeiten des Kapitalismus ובעברית הקיבוץ המאוחד). ספר זה מציג אלטרנטיבה להשקפה (הסוציולוגית) השכיחה, כי הקפיטליזם יצר עולם א-רגשי הנשלט בידי רציונליות ביורוקרטית; כי ההתנהגות הכלכלית מצויה בקונפליקטים עם אינטימיות ומערכות יחסים אותנטיות; כי הספירות הציבורית והפרטית מנוגדות האחת לשנייה באורח חסר תקנה; וכי אהבת אמת עומדת בניגוד לתחשיבים ואינטרסים אישיים.
במקום זאת, טוענת אילוז כי תרבות הקפיטליזם טיפחה תרבות רגשית עוצמתית – במקום העבודה, במשפחה, וביחסים שלנו עם עצמנו. יחסים כלכליים הפכו רגשיים, בעוד מערכות יחסים קרובות ואינטימיות הפכו יותר ויותר מוגדרות על ידי מודלים כלכליים ופוליטיים של הבורגנות, הבורסה, והון עצמי. התהליך הדואלי שבאמצעותו מערכות יחסים רגשיות וכלכליות מגדירות ומעצבות זו את זו נקרא: "קפיטליזם רגשי". אילוז מוצאת ראייה לקיומו של תהליך הקפיטליזם הרגשי באתרים חברתיים שונים: סרטים, ספרות לעזרה-עצמית, עיתוני נשים, תוכניות אירוח, קבוצות תמיכה, סדנאות למטרות רווח, ובצורה הבולטת ביותר באתרי היכרויות באינטרנט. ספר זה טוען, כי הספירה הציבורית הפכה רוויה במופעים של רגשות פרטיים, כי הזהות המודרנית רוויה בסבל נפשי וכי אתרי היכרויות אינטרנטיים מסמנים שינוי צורה משמעותי במסורת הרומנטית, בשל הדרך בה רציונליות ורגשנות הפכו שזורות זו בזו.
גאולת הנפש המודרנית: פסיכולוגיה, רגשות ועזרה עצמית
הספר יצא לאור בגרמנית ב-2011 והיה ברשימת רבי-המכר של הדר שפיגל.
ספריה
עד לשנת 2013 כתבה 80 מאמרים ופרקים בספרים ו-8 ספרים שתורגמו ל-15 שפות ובהן ספרדית, צרפתית, פולנית, טורקית ועוד.
בעברית:
עמדתה ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני
בריאיון שנערך בעיתון הגרמני "דר שפיגל" באוגוסט 2014, במהלך מבצע צוק איתן, הציגה פרופ' אילוז את דעתה על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ואת אבחנותיה על החברה הישראלית: "איפה שאתה רואה בני אדם, ישראלים רואים אויבים. ישראל היא מדינה מפוצלת, סכיזופרנית". לשאלת המראיין על כך שישראל נעשתה חברה מיליטנטית יותר ויותר היא משיבה ש"ישראל היא כוח צבאי קולוניאליסטי. הצבא שולט בפלסטינים על ידי רשת של כלים קולוניאליסטים". כשנשאלת אילוז כיצד היא מסבירה את השינויים בישראל היא משיבה ש"תנועות משיחיות ימניות התחזקו בישראל והפכו למיינסטרים". לפי דבריה "לאנשים חילונים בתל אביב יש מכנה משותף גבוה יותר עם אזרחי ברלין מאשר עם הציבור הדתי ימני בישראל". כמסקנה קוראת אילוז להקמת תנועה ש"תתמוך בדמוקרטיה ותגן עליה. הקול של קיצונים ימנים חזק וברור יותר מאשר בעבר. גזענים ימנים לא מתביישים בעצמם. הסכנה האמיתית לישראל מגיעה מבפנים. האלמנטים הגזעניים והפשיסטיים מסכנים את הביטחון של ישראל לא פחות מאשר האיומים שבחוץ".
קישורים חיצוניים
על יצירתה:
מכּתביה:
קליין
קליין (Klein) או (klain) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו היא קטן, אחרים מפרשים את השם קליין כצנוע-עניו.
אברהם עץ-הדר
אברהם אבא עץ-הדר (שֶיינבאום) (9 בינואר 1909 – 8 בדצמבר 1996) היה ממייסדי הש"י (שירות הידיעות, המודיעין הצבאי של ההגנה), אבי קשר היונים והיונאות בשירות "ההגנה".
תולדות חייו
שיינבאום נולד בירושלים. אבי-אבי-סבו, ר' מאיר בן רבי יצחק שיינבאום, צעד ברגל מבוהמיה (צ'כיה) לארץ ישראל. אבי-אם-סבו היה ר' מיכל לייב כץ שייסד מושבות ושכונות רבות בא"י; בתו של ר' מיכל לייב כץ נישאה לר' (אבי-סבו של שיינבאום) שהיה ממייסדי מאה שערים ושנרצח בה בשנת 1881, חתנו של רב כולל אונגרין אשר אנשיל ניימאן.
בשנת 1927 הצטרף שיינבאום ל"הגנה", ושנתיים לאחר מכן סיים קורס מפקדים. ב-1930 היה אחראי על מחלקת קשרים בחי"ש ירושלים (נערים ונערות שהעבירו מסרים מוצפנים).
עיסוקו בצפנים הוביל אותו להקמת מחלקת הצופן של הש"י, במקביל היה מפקד העיר העתיקה.
עץ-הדר האמין ביונאות כאמצעי קשר איכותי, למד את הנושא, הדריך בני נוער ופרסם מאמרים בעיתונות החקלאית של היישוב. בשנת 1938 החל לעניין את ראשי ההגנה ביונאות, אך לא זכה לתגובה אוהדת. על מנת לשכנע את ראשי הארגון שילח יחד עם ישראל גלילי ב-7 ביוני 1939 יונה מראש בית ההסתדרות בתל אביב לירושלים.
בעזרת אליעזר לבנה הצליח להגיע לדוד בן-גוריון, שהסכים להקציב לנושא 75 לא"י. עץ-הדר נסע לבלגיה, גייס כספים נוספים מיהודי המקום ורכש 144 יונים מזן משובח. עם שובו הקים את מק"י (מחלקת קשר יונים). את השובך הראשון הקים בשכונת רחביה, בחצר ביתה של רחל ינאית בן-צבי, לאחר מכן הקים שובכים בשכונת תל ארזה, בתל אביב, בגבעת ברנר, בקריית חיים, בכפר מנחם, ביגור, בגדרה ובמקומות נוספים.
על מנת להשיג אישור משלטונות המנדט לגידול יוני דואר, עיסוק בעל השלכות צבאיות אפשריות, סיפק עץ-הדר לבריטים יונים עבור בסיסי הצבא בארץ ישראל ובמצרים.
לאחר קום המדינה עבד במחלקת הקליטה של משרד החינוך והיה יועץ חינוכי בצה"ל.
בשנות ה-70 שב עץ הדר לתודעה הציבורית, כאשר ערך מאבק ציבורי בכת המדיטציה הטרנסצנדנטלית. הוא פרסם ספר בנושא ומכתבים למערכות העיתונים והתעמת עם נציגת הכת בתוכנית הטלוויזיה "עלי כותרת".
אשתו, תמר עץ-הדר (1914–2006), הייתה מורה למתמטיקה, מפתחת מתודות להוראת המתמטיקה לתלמידי בית הספר היסודי.
תקוע (יישוב מקראי)
תְּקוֹעַ היה יישוב קדום ששכן בגבול שבין מדבר יהודה והר יהודה, כ-10 ק"מ דרומית-מזרחית לבית לחם, ואשר נזכר מספר פעמים במקורות. אף שהיישוב נמצא בנחלת שבט יהודה, הוא לא מוזכר ברשימת הערים שבנחלת השבט בנוסח המסורה של ספר יהושע. יחד עם זאת היישוב מוזכר בנחלת השבט בתרגום השבעים.
על שמה של העיר נקראת הרצועה המזרחית של מדבר יהודה.
במקורות מימי בית שני
העיר וסביבתה מוזכרות גם בתיאורי מלחמות החשמונאים. לפי ספר מקבים א', יונתן ושמעון נמלטו למדבר תקוע לאחר שנודע להם על התקרבותו של צבא בקכידס. העיר מוזכרת שוב בימי המרד הגדול ובאיגרות בר כוכבא מנחל חבר.
התקופה הביזנטית
תקוע מוזכרת באונומסטיקון של אוסביוס (תחילת המאה ה-4 לספירה), בכתבי הירונימוס, וכן במפת מידבא. .
באותה התקופה הראו במקום את קברו של הנביא עמוס.
ימי הביניים
בשנת 765, ביקר ויליבאלדוס הקדוש בתקוע והזכיר את כנסייתה; אז הייתה נפוצה במקום מסורת נוצרית, לפיה גם בתקוע, כמו בבית לחם, נהרגו ילדים בפקודת הורדוס. בתקופת מסעי הצלב, תושבי תקוע הנוצרים שלחו תגבורת לסייע לכוחות הלטיניים שצרו על ירושלים. בתקופת ממלכת ירושלים הצלבנית שכן במקום יישוב קטן. המלך פולק מאנז'ו העניק את תקוע לכמרים של כנסיית הקבר תמורת בית עניה.
בשנת 1138, כנופיה מוסלמית פשטה על תקוע, אז עוד כפר נוצרי, אך רוב תושביה ניצלו מטבח בכך שנמלטו למערת חריתון הסמוכה, אותה זיהו עם מערת עדולם מסיפורי דוד.
רבי יעקב, מיהודי צרפת, ביקר בתקוע באמצע המאה ה-13 וכתב כי קבור בה ישעיהו הנביא.
יצחק חילו, נוסע יהודי-ספרדי שביקר בארץ ישראל בשנת 1333, ציין כי בתקוע יש מערה עתיקה שאומרים שבה קבור אחד משבעת הנביאים אשר עצמותיהם קבורות באדמת הקודש. הוא מציין כי ישנה מחלוקת לגבי זיהוי הקבר - חלק סבורים שזהו קבר הנביא עמוס, ואחרים טוענים שזהו קבר ישעיה הנביא.
זיהוי
תקוע המקראית מזוהה עם ח'רבת א-תקוע הממוקמת על תל תקוע - תל גדול המתנשא לגובה של 825 מטר מעל גובה פני הים סמוך לעיירה הבדואית תוקוע, מכיוון דרום, בצד הדרך העולה מים המלח לכיוון בית לחם וירושלים. בשנת 1977 הוקמה מצפון-מזרח לח'רבת א-תקוע ההתנחלות תקוע.
רועי זיקרי
רועי זיקרי (נולד ב-13 באוקטובר 1992) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בעירוני קריית שמונה מהליגה הלאומית.
קריירה
לקראת עונת 2013/2014 חתם זיקרי לארבע שנים בקבוצת בית"ר ירושלים. ב-5 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 2–0 על הפועל רמת השרון. בסך הכל ערך בעונה זו 10 הופעות בליגת העל, וכן שותף במשחק אחד במסגרת גביע המדינה, ולקראת עונת 2014/2015 הושאל לקבוצת הכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית. במדי הכח כבש זיקרי שלושה שערים ב-32 הופעות, ובתום העונה ירדה הקבוצה לליגה א'. בעונת 2015/2016 חזר זיקרי לסגל בית"ר ירושלים, אך שותף בשלושה משחקים בלבד. בתחילת עונת 2016/2017 שותף זיקרי במשחק אחד במסגרת גביע הטוטו, אך לאחר מכן לא שותף במשחקי הקבוצה, ובינואר 2017 שוחרר מהמועדון וחתם בהפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, במדיה כבש שני שערים ב-13 הופעות עד תום העונה.
את עונת 2017/2018 החל זיקרי בהפועל כפר סבא, והיה למלך שערי הליגה הלאומית לעונה זו (בצוותא עם גיא דיין) על אף ששיחק בליגה הלאומית רק בחלק הראשון של העונה, לאחר שב-16 המחזורים הראשונים כבש 13 שערים והוביל את הקבוצה למקום הראשון בטבלה. בינואר 2018 חתם על חוזה לעונה הבאה בהפועל תל אביב, אשר נאבקה באותה עת מול הפועל כפר סבא בצמרת הליגה הלאומית, ובשל כך הושעה ממשחקי הקבוצה, ולאחר מכן חתם בהפועל רעננה מליגת העל עד תום העונה. ב-10 בפברואר 2018 כבש זיקרי את שער הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1–1 מול הפועל חיפה, ושבוע לאחר מכן כבש את שער הניצחון (1–0) מול מכבי תל אביב. בסך הכל כבש זיקרי שני שערים ב-15 הופעות בכל המסגרות במדי הפועל רעננה, והעפיל עם הקבוצה לחצי גמר גביע המדינה.
לקראת עונת 2018/2019 הצטרף זיקרי להפועל תל אביב, לאחר שעלתה בחזרה לליגת העל. ב-29 ביולי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב וכבש צמד שערים בניצחון 4–0 על בני יהודה בגביע הטוטו. בגביע המדינה כבש בעונה זו שני שערים, ובליגה ערך 26 הופעות וכבש שער אחד, בניצחון 6–0 על מכבי פתח תקווה ב-3 במרץ 2019.
ב-4 ביולי 2023 חתם בעירוני קריית שמונה.
ארוס רמאצוטי
ארוס רמאצוטי (איטלקית: Eros Ramazzotti; נולד ב-28 באוקטובר 1963) הוא זמר-יוצר איטלקי.
תולדות חייו
ארוס רמאצוטי נולד בפרבר הרומאי צ'ינצ'יטה. מגיל צעיר נחשף למוזיקה ורצה להיות זמר. הוא הושפע רבות מאביו רודולפו, שהיה זמר והקליט מספר שירים. בחטיבת הביניים ניסה להתקבל לקונסרבטוריון בעירו, אך בשל הדרישות הגבוהות והמבחנים הקשים נמצא כ"לא מתאים".
הוא התחתן עם הדוגמנית ומגישת הטלוויזיה השווייצרית מישל הונציקר. מנישואים אלה נולדה בתו, אורורה סופי (נולדה ב-5 בדצמבר 1996). בני הזוג התגרשו בשנת 2002.
בגיל 50, ב-6 ביוני 2014, התחתן ארוס בארמון המלכותי של מילאנו עם דוגמנית הצמרת האיטלקייה מריקה פלגרינלי בת ה-25. להם יש בת, מריה רפאלה, שנולדה ב-3 באוגוסט 2011.
ב-14 במרץ 2015, נולד לזוג בן נוסף בשם גבריו טוליו. בשנת 2019 זוג נפרד, אך שומר על יחסים קרובים לטובת גידול ילדים.
קריירה מוזיקלית
לאחר שנת לימודים אחת בלבד באקדמיה, החליט רמאצוטי לפרוש ולהתמסר למוזיקה.
תחילת הדרך
ב-1981 השתתף בתחרות כישרונות צעירים עם שיר שכתב בעצמו: "רוק 80". השתתפותו בתחרות נתנה קרקע פורייה לקשר שנוצר בינו ובין חברת התקליטים "DDD", שחתמה עמו על חוזה הוצאת תקליטו הראשון. בעקבות החתימה, עבר רמאצוטי למילאנו, יחד עם אחיו מרקו ואמו רפאלה.
הסינגל הראשון שהוציא ב-1982 נקרא "Ad Un Amico" (איטלקית:"לחבר"), והוא זכה להצלחה סבירה.
הפריצה לתודעה
ב-1984 פרץ רמאצוטי לתודעה, עם זכייתו בתחרות כישרונות צעירים בפסטיבל סן רמו, בשירו: "Terra Promessa" (איטלקית: "ארץ מובטחת"), שכתבו עבורו המוזיקאים האיטלקיים רנאטו בריוסקי ואלברטו סלרנו. השיר זכה להצלחה כבירה, ואלבומו הופץ באירופה בשל הגדרת חברת התקליטים את הכישרון העולה כ"כישרון בינלאומי", למרות ששר באיטלקית.
ב-1985, שב רמאצוטי להתחרות בפסטיבל סן רמו, וזכה בתחרות במקום השישי, בשירו: "Una storia importante", (איטלקית: "סיפור חשוב"), שהופיע בדיסק הבכורה שלו: "Cuori Agitati" (איטלקית: "לבבות נפעמים"). השיר פרץ לתודעה האירופית כולה, ומכר מיליוני עותקים ברחבי היבשת, מתוכם למעלה ממיליון עותקים בצרפת.
ב-1986, השתתף רמאצוטי בפעם השלישית ברציפות בפסטיבל סן רמו. בתחרות זו, זכה במקום הראשון בשירו: "Adesso Tu" (איטלקית: "עכשיו אתה") והוציא את אלבומו השני: "Nuovi Eroi" (איטלקית: "גיבורים חדשים"). בשנת 1998, ביצע עם טינה טרנר את "The Best", בהופעה משותפת.
לאחר פסטיבל זה, השתתף רמאצוטי בעשרות פסטיבלים נוספים, והוציא כעשרה אלבומים. אלבומו "Calma Apparente" (איטלקית: "רוגע למראית עין"), יצא לחנויות ב-28 באוקטובר 2005. מיליוני העותקים שמכר אלבום זה ברחבי העולם הצטרפו ליותר מ-35 מיליוני תקליטים שמכר עד אותה העת.
סגנון מוזיקלי
סגנונו המוזיקלי של רמאצוטי מגוון, וכולל סוגי מוזיקה רבים, החל מבלדות נעימות וכלה בקטעי רוק עוצמתיים. כל אלבום הוא מקליט פעמיים: באיטלקית ובספרדית, לכן זוכה לפופולריות רבה בספרד ובמדינות אמריקה הלטינית, בפרט בארגנטינה ובמקסיקו.
לאורך השנים, זכו שיריו ואלבומיו לדירוגים גבוהים במצעדי הפזמונים של אוסטריה, גרמניה, צרפת, שווייץ, הולנד ומדינות סקנדינביה.
תרגומי שירים לעברית
תרגום השיר עכשיו אתה, Ahora Tu בוצע בשנת 1986
הפרדוקס של גיל היקום
הפרדוקס של גיל היקום הוא סתירה שהייתה קיימת במשך זמן מסוים בשנות ה-90 של המאה ה-20 בין שתיים מהתאוריות המקובלות ביותר בקוסמולוגיה המודרנית: המפץ הגדול המסביר את התפשטות היקום מחד, והתאוריות בדבר מנגנוני הפעולה של כוכבים מאידך.
לפי נתונים שנאספו בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 נראה היה שישנם ביקום כוכבים שגילם עולה על גילו של היקום עצמו - דבר בלתי אפשרי. עד סוף אותו עשור נערכו מדידות נוספות, שמהן עלה כי היקום זקן משחשבו, ואילו הכוכבים צעירים משחשבו. מדידות אלה מיישבות את הפרדוקס.
מרחקים ביקום
הסולם הראשון מבוסס על היסט (פרלקסה): השוואת מקומו של כוכב על רקע גלקסיות מרוחקות, בשתי מדידות הנערכות בהפרש של שישה חודשים. בתקופה זו נושא כדור הארץ עמו את מצפה הכוכבים מהלך 300 מיליון קילומטר (קוטר המסלול סביב השמש). חישוב טריגונומטרי מספק, בדיוק רב למדי, את מרחקו של הכוכב הנצפה מאיתנו. (חישוב זה תלוי בידיעת המרחק מכדור הארץ לשמש, שאותו אפשר לראות כ"סולם האפס" בסדרת הסולמות). חסרונה של שיטת הפרלקסה הוא שהיא מוגבלת לכוכבים קרובים יחסית (עד כ-250 פארסק, כ-750 שנות אור).
בהמשך הסדרה מופיע הסולם של המשתנים הקפאידיים. אלו הם כוכבים משתנים, שמנגנון הפעולה שלהם מובן היטב, עד שהם מכונים "נרות סטנדרטיים". ידוע לנו, למשל, הקשר בין הבהירות האמיתית של כוכב כזה (עוצמת התאורה שלו) לבין קצב השינוי בעוצמת ההארה. את קצב השינוי אפשר למדוד בדייקנות רבה, והבהירות האמיתית קושרת כמובן את הבהירות הנראית מכדור הארץ, למרחקו של הכוכב מאיתנו. ישנם משתנים קפאידיים קרובים מספיק, שאת המרחק שלהם אפשר לחשב בשיטת ההיסט, וכך יכולים האסטרונומים לקשור את שני סולמות המדידה, ולקבל הערכה סבירה למרחקו של כוכב משתנה כזה.
גיל היקום
כדי לחשב את גיל היקום, משווים אסטרונומים מדידות משני סוגים: מהירות ההתרחקות של הגלקסיות משביל החלב, נתון שאותו אפשר למדוד בדיוק רב באמצעות אפקט דופלר, והמרחק מאותן גלקסיות, שאותו קשה יותר להעריך. היחס הממוצע בין שני הנתונים הוא קבוע האבל. כאשר מציבים את הקבוע הזה במשוואות היסודיות של תאוריית המפץ הגדול (כגון משוואות פרידמן), מתקבלת הערכה לגיל היקום.
ההערכה שלנו לגיל היקום תלויה, אם כן, בהערכת המרחק מגלקסיות מרוחקות - ועם זאת, גם מידות הדיוק שבשתי ההערכות תלויות זו בזו.
עד תחילת שנות התשעים היה קבוע האבל מוערך ב-50-100 קילומטרים לשנייה למיליון פארסק; ערכים אלה מתאימים ליקום שגילו בין 10 ל-20 מיליארד שנה.
יקום צעיר, כוכבים זקנים
במהלך שנת 1994 התגלו, בסיועו של טלסקופ החלל האבל, משתנים קפאידיים בגלקסיה הספירלית M100. גלקסיה זו, שהתגלתה בשנת 1781, מצויה בצביר הבתולה, בצפון הגלקטי של צביר-על הבתולה. בעבר העריכו שמרחקה מאיתנו מעל 60 מיליון שנות אור, אך בעקבות מדידות חדשות שונתה ההערכה ל-55.6 מיליון שנות אור בלבד. שינוי זה בקנה המידה הגלקטי גרם להתכווצות של היקום, ואיתה להורדת גילו עד ל-8 מיליארד שנים.
מן העבר השני ניצבות התאוריות המקובלות על אבולוציה של כוכבים: מנגנוני הפעולה התרמו-גרעיניים שלהם, והזמן העובר עד שהם שורפים את הדלק הגרעיני ועוברים משלב לשלב. לפי תאוריות אלה, ישנם ביקום כוכבים שגילם מוערך ב-15-12 מיליארד שנה, בסתירה לאפשרות שהיקום עדיין לא הגיע לגיל מופלג זה.
כותרת בעמוד השער של ה"טיים", ב-6 במרץ 1995, בישרה ש"הקוסמולוגיה בתוהו ובוהו". הממצאים הביאו אסטרונומים ופיזיקאים לבחון את התאוריות השונות המעורבות בסתירה: המפץ הגדול, מנגנוני הבעירה של הכוכבים, ואפילו המודל הסטנדרטי העומד ביסוד התאוריה האחרונה. ברקע עמדה כל העת האפשרות שהמדידות אינן מדויקות דיין, והמדענים קיוו שמדידות מדויקות יותר ישפכו אור על התעלומה. אכן, מנתוני האבל לא ניתן היה לחשב את גיל היקום בדיוק העולה על 10-20 אחוזים.
פתרון הפרדוקס
בשנת 1997 אסף לוויין המחקר היפארכוס (Hipparcos) נתונים חדשים, שהביאו להגדלת המרחק המוערך של צבירים כדוריים ב-5 עד 10 אחוז, וכפועל יוצא מכך ירדה הערכת הגיל שלהם לטווח של 12–13 מיליארד שנים.
במקביל, אסף היפרכוס נתונים גם על כוכבים בעננות הכדוריות הסמוכות לשביל החלב. עכשיו מוערך גילם של כוכבים אלה, שהם מהעתיקים הידועים לנו, ב-12-9 מיליארד שנים - פחות מגילו המעודכן של היקום.
מאוחר יותר, ב-2004, נבנתה מפה מפורטת של קרינת הרקע של המפץ הגדול, והיום מוערך גיל היקום ב-13.819 מיליארד שנה. הכוכבים הראשונים נולדו כשהיקום היה בן 200 מיליון שנה, והם צעירים ממנו, כדין.
אנדרסן
{{פירושונים| אישים ששם משפחתם אנדרסן אישים ששמם הפרטי אנדרסן
אחרים
ראו גם
}}
בבא (קומיקס)
בבא היא סדרת ספרי קומיקס שנוצרה על ידי האמן והקריקטוריסט שי צ'רקה. כל הסדרה החל מהרצועה הראשונה פורסמה בעיתון הילדים אותיות. בהמשך הופיעו הקומיקס בסדרת ספרים. הסדרה עוקבת אחר קורותיו של בבא, אנטי גיבור ולא יוצלח, החי בתקופת חורבן בית שני. במרבית הספרים, אין קו עלילה רציף, אלא כל רצועה עומדת בפני עצמה. הסדרה זכתה לפופולריות רבה בציבור הדתי לאומי. ניסיון ליצור סדרת אנימציה תלת־ממדית המבוססת על בבא, לא צלח. הופיע פרק אחד המבוסס על קטע מהספר "נגיד ש... בבא בתנ"ך", ובו בבא מגלם את דמותו של דוד המלך בקרב מול גוליית, אך לא פורסמו סצנות נוספות.
הספרים
כמו כן התפרסמו באותיות עוד מספר סדרות, שלא יצאו לאור כספר. כל הספרים יצאו לאור בהוצאת מודן.
ועדת האמת והפיוס
ועדת האמת והפיוס (Truth and Reconciliation Commission) היא ועדת חקירה ממלכתית שהוקמה על ידי ממשלת דרום אפריקה לאחר סיום משטר האפרטהייד. ביסוד הקמת הוועדה עמד הרצון לחקור, לתעד ולהוקיע את עוולות המשטר הקודם ואת הטרור של ארגוני האופוזיציה שלחמו נגדו, לפצות ולשקם את נפגעי תקופת האפרטהייד משני הצדדים, לסייע בהעברה שקטה ומסודרת של השלטון מידי המיעוט הלבן לרוב השחור ללא טינה או נקמנות, ולהציב תמרור אזהרה מפני הישנות משטרים דומים.
יעקב פייטלוביץ'
יעקב נח פייטלוביץ (15 בפברואר 1881, לודז', פולין - 15 באוקטובר 1955, תל אביב) היה מזרחן ישראלי, חוקר של יהדות אתיופיה ותרבותה שתרם לבניית הזהות העצמית החדשה של קהילת "ביתא ישראל".
ועדת האמת והפיוס
רקע
במשך כארבעה עשורים של שלטון האפרטהייד היו התארגנויות של ארגונים שונים למאבק על הזכויות המקופחות של הרוב השחור. המאבק הוגבל בתחילה לאמצעים פוליטיים ותקשורתיים והטיף לאי-אלימות, אך החל משנות ה-60, בהשפעת אירועי טבח שארפוויל, הפך מיליטנטי יותר והרחיב את דרכי פעולתו גם לחבלה וטרור. השלטונות, בתגובה, הוציאו את ארגוני ההתנגדות מחוץ לחוק ועסקו באופן נמרץ בציד מנהיגיהם ופעיליהם. כוחות הביטחון במדינה גויסו לטובת המאבק בארגוני ההתנגדות, ופעולותיהם של גורמי השלטון ואכיפת החוק רמסו, במקרים רבים, את זכויות האדם ברגל גסה. פעילי התנגדות נעצרו במעצרים מנהליים ארוכים ללא משפט, חשודים נחקרו באלימות ובעינויים, וחלקם מצאו את מותם בחקירה. טיוח ובידוי ראיות היו לדבר שבשיגרה בידי כוחות החוק והביטחון.
יעקב פייטלוביץ'
קורות חיים
יעקב היה בנם של רבי משה (מושקה) פייטלוביץ' (נולד ב-1862) ורוזלי (רייזלה, נולדה ב-1861). לזוג היו שני ילדים נוספים: לאה וחיים.
ועדת האמת והפיוס
רקע
גם בקרב פעילי תנועות ההתנגדות נעשו הפרות בוטות של זכויות אדם במאבקם, תוך שימוש באמצעים של רצח, איומים, טרור, והוצאה להורג של חשודים בשיתוף פעולה. חילוקי דעות בין ארגונים שונים שנאבקו לחופש הביאו לתופעות של אלימות קשה וזוועות בין השחורים לבין עצמם.
יעקב פייטלוביץ'
קורות חיים
לאה התלוותה אל יעקב במסעותיו באתיופיה ועסקה גם היא בחינוך. בעלה הראשון היה יהודה ליב אשר גולאק. ב-1941 נישאה לרב יעקב ברמן. הייתה עסקנית ציבור, בין השאר ב "נשות המזרחי".
ועדת האמת והפיוס
רקע
עם ביטולו של משטר האפרטהייד וכינון ממשלה בראשותו של המנהיג השחור נלסון מנדלה, עלה הצורך להתמודד עם כלל האירועים מתקופת האפרטהייד ולגבש יחס ראוי כלפי מבצעי הפעולות משני הצדדים.
יעקב פייטלוביץ'
קורות חיים
מורו של פייטלוביץ', יוסף הלוי יצר את הקשר הראשוני ב-1867 עם קהילת "ביתא ישראל" כחלק משליחותו דרך ארגון כי"ח. עיסוקו של מורו בנושא הוביל את פייטלוביץ' להתעסקות בנושא מיתוס השבטים האבודים באתיופיה והוא הפך את גאולת הקהילה למפעל חייו. הוא ערך מספר ביקורים באתיופיה החל משנת 1904. בין שאר פעולותיו אף הקים בית ספר לבנים "ביתא ישראל" באדיס אבבה. בשובו לאירופה הביא עמו שני נערים מיהודי אתיופיה, גטה ירמיהו ותאמרת עמנואל, על מנת לחנכם על פי המסורת היהודית המקובלת, כדי שיוכלו להדריך בשובם את יהודי אתיופיה. תאמרת עמנואל חזר בשנת 1923 לאתיופיה, ניהל שם בית ספר להכשרת מורים לילדים היהודיים, היה פעיל בחיי הקהילה, וכמקורב לקיסר אתיופיה היילה סלאסי התערב לטובת היהודים. כמו כן הצטרף עמנואל לפייטלוביץ' בסיור בארצות הברית, במסגרתו ביקרו את קהילת היהודים השחורים בהארלם בתקווה "למצוא אם הם פלאשים", מפגש שהותיר רושם שלילי על המשתתפים.
ועדת האמת והפיוס
עבודת הוועדה
הוועדה הוקמה בשנת 1995 ברוח משנתו הפייסנית של הנשיא נלסון מנדלה, מכוח "החוק לקידום איחוד לאומי ופיוס", וניתנו לה סמכויות שיפוטיות. בין היתר ניתנה לה הסמכות להעניק חנינה למבצעי פשעים, בתנאי שיתקיימו התנאים הבאים: מבקש החנינה מסר את האמת במלואה, והפשעים בוצעו במסגרת אידאולוגיה פוליטית. לאף אחד לא הייתה חסינות מפני עמידה ל"משפט" בפני הוועדה: אזרחים פרטיים, אישי השלטון הקודם, אנשי משטרה ואפילו פעילי הקונגרס הלאומי האפריקאי של מנדלה – מפלגת השלטון בזמן עבודת הוועדה – שחלקם היו מעורבים בפעילות טרור ורצח בתקופת מלחמתם במשטר האפרטהייד.
בראש הוועדה עמד הארכיבישוף דזמונד טוטו, חתן פרס נובל לשלום (1984). על חשיבות עבודתה של הוועדה אמר דזמונד טוטו: "ללא מחילה אין עתיד, אך ללא הודאה לא תיתכן סליחה".
עבודת הוועדה התחלקה בין שלוש ועדות משנה: