cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסעי גוליבר
עלילה
במסעו השלישי מגיע גוליבר למספר ארצות שונות, שהבולטת בהן היא "לפוטה", האי המעופף. לפוטה מאוכלסת במדענים שראשם בעננים, ומגרשים מתוכם מדענים שפיתחו דבר מה בעל שימוש מעשי. בחלק זה מבקר סוויפט את הרציונליזם של רנה דקארט, שביכר את עבודת התבונה על פני ניסויים אמפיריים. ארץ נוספת אליה מגיע גוליבר בפרק זה היא בלנינאובי, שם הוא פוגש מדענים אשר עוסקים כולם במחקרים אמפיריים חסרי תועלת, כגון הפקת אנרגיית השמש בחזרה ממלפפונים, או הפקת המזון המקורי מצואה אנושית. חלק זה הוא פרודיה על החברה המלכותית ועל ספרו של פרנסיס בייקון, "אטלנטיס החדשה", שכונן את האמפיריציזם האנגלי. סוויפט מיקם את הספר הזה כשלישי בסדרה, אף על-פי שכתב את הספר הרביעי לפניו. בדרכו חזרה לביתו הוא עובר ביפן - הארץ היחידה בסיפורי המסעות שאינה דמיונית, ומתאר באופן נלעג ומסולף את היחסים בין היפנים להולנדים, שהיו האירופאים היחידים שהגיעו ליפן וסחרו עמה באורח סדיר בתקופתו.
במסע הרביעי נתקל גוליבר בחברה המתוקנת ואוטופית, המיוצגת דווקא על ידי סוסים. בארץ הסוסים הנבונים והמתורבתים, הם ה"הוינהנהונים", הוא פוגש גם את גזע האנשים המכונים "יאהו". אלה ידועים כבריות מתועבות, מזוהמות וחסרות חינוך. ההוינהנהונים מקבלים את גוליבר לתוכם בתחילה, אולם אט אט הם משתכנעים שגם הוא יאהו, למרות חינוכו ומלבושיו. גוליבר מתאר למארחיו את "מעלות" התרבות, המשפט והמדינאות באנגליה בצורה סטירית חריפה שמעוררת בהם שאט נפש, ומשמשת את סוויפט כהזדמנות לבוא חשבון עם יריביו הפוליטיים באנגליה. בכך פוסל סוויפט את סיכוייו של המין האנושי להיחלץ מתהומות הברבריות שלו, ואפילו שהצליח לפתח לעצמו "תרבות" אינו שונה במהותו מהקוף. חלק זה הוא הפסימי ביותר שבכל חלקי המסע, וגוליבר חוזר ממנו מיזנתרופ, המלא תיעוב לשאר בני האדם ומעדיף את חברת הסוסים על החברה האנושית. גוליבר מגורש מארץ ההוינהנהונים ומחפש אי בודד לחיות בו לבדו, אולם מלחים פורטוגלים מוצאים אותו ומחזירים אותו לאנגליה. קברניט הספינה הפורטוגלית מוצג כאדם טוב-לב המטפל בגוליבר במסירות למרות התנהגותו המוזרה והמיזנתרופית. כשהוא חוזר הביתה אשתו ובני ביתו מקבלים אותו באהבה, אך הוא אינו מצליח להבחין בטוב הלב ובאהבה שמורעפים עליו. בסופו של דבר הוא מתנחם בחברתם של שני סוסים שהוא קונה ומגדל, ומנסה לשוחח אתם בשפת ההוינהנהונים. הספר הרביעי מציג, אם כן, בצורה אירונית גם את המיזנתרופיה.
חיזוי מדעי
בספרו של סוויפט מצויות שתי עובדות מדהימות מתחום האסטרונומיה שנתגלו דורות רבים אחרי כן. למשל, האסטרונומים של לאפוטה גילו אצל הכוכב מאדים שתי הילות, כפי שגילו מדענים 156 שנים אחרי כן, כי למאדים שני ירחים. כמו כן הצליח לנבא באופן משונה את משך סיבובם של ירחים אלה, ואת מרחקם ממאדים. כאשר כתב כי פובוס מקיף את הירח ב-10 שעות, ונמצא במרחק של שלוש קוטר מאדים אחד מהם, פובוס, מקיף את מאדים בשליש הזמן שנמשך סיבובו של מאדים סביב צירו. על ידי כך נוצר הרושם כי הוא עולה במערב ושוקע במזרח. זהו הגוף היחיד הידוע עד כה שמקיף גוף אחר מהר יותר מאשר מסתובב הגוף האחר סביב צירו.
בשל ניבוי זה, נקרא מכתש על פני ירח דימוס על-שם סוויפט, "מכתש סוויפט", ומכתש נוסף על פני הירח פובוס נקרא "גוליבר". מכתשים נוספים נקראים על שמם של דמויות מהספר.
תרגומים לעברית
הספר תורגם לעברית פעמים רבות. רוב התרגומים אינם מלאים.
עיבודים למדיה
סיפורי המסעות של גוליבר עברו הרבה עיבודים לסרטים, ביניהם הסרט הקצר משנת 1934 "גוליבר מיקי" בכיכובו של מיקי מאוס והסרט "מסעות גוליבר" שיצא בשנת 2010.
בשנת 2000 עלה בישראל המחזמר "גוליבר" בו שיחקו שרון צור, גדי יגיל, אדם, אורי גבריאל וקרן שמש.
יחסי בוליביה–יפן
יחסי בוליביה–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינה הרב-לאומית של בוליביה לבין יפן.
היסטוריה
בשנת 1899 90 פועלים יפניים היגרו מפרו לבוליביה כדי לעבוד במטעי הגומי הרבים שיש במדינה. היו אלה המהגרים היפנים הראשונים שהיגרו לבוליביה. בעשורים הבאים, עלו אלפי מהגרים יפניים לבוליביה לצורך תעסוקה. מרבית היפניים התרכזו במחוזות בני וסנטה קרוז. ב-3 באפריל 1914 שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בוליביה ניתקה את היחסים הדיפלומטיים שלה עם יפן וגירשה 29 אזרחים יפנים לארצות הברית. למרות זאת, ההשפעה על הקהילה היפנית בבוליביה הייתה מועטה, בעקבות החלטת הממשלה לא לנקות באמצעים אנטי-יפניים. ב-20 בדצמבר 1952, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים מחדש, ובשנת 1954 הוחזרו לבוליביה היפנים שגורשו על ידי ממשלת בוליביה.
לילות לבנים (אלבום)
"לילות לבנים" הוא שם אלבומו השמיני (כולל האוסף "ירח מלא") של הזמר אביב גפן.
האלבום ראה אור במרץ 1999, ולווה בסיבוב הופעות שנפתח בקיץ של אותה השנה. האלבום הוכתר כאלבום פלטינה עם מכירות של למעלה מ-40,000 עותקים.
עמותת אלע"ד
עמותת אלע"ד (ראשי תיבות של "אל עיר דוד") היא עמותה ישראלית הפועלת לחיזוק הקשר היהודי אל ירושלים, ביסוס נוכחות יהודית ותיירות בעיר דוד שבסילואן ובאזורים הסמוכים. העמותה פועלת להשגת מטרותיה על ידי תיירות, חינוך ומחקר, חפירות ארכאולוגיות, רכישת בתים וקרקעות מתושבי סילוואן, או שכירתם מחברת עמידר, על מנת לשכן בהם יהודים. רוב הפעילות התקיימה עד שנות האלפיים בגן הלאומי עיר דוד, השייך לרשות הטבע והגנים ומופעל על ידי העמותה. מאז התרחבה הפעילות התיירותית והחינוכית באגן הקדוש גם להר הזיתים, לרכס ארמון הנציב, ליער השלום ולגיא בן הינום. מייסד העמותה, דוד בארי, הוא זוכה פרס ישראל למפעל חיים לשנת תשע"ז בשל פעילותו זו.
לילות לבנים (אלבום)
"לילות לבנים" ליווה את הפרידה המתוקשרת של גפן מאשתו לשעבר אילנה ברקוביץ', ומרבית השירים עוסקים בפרידה ובאהבה נכזבת.
עמותת אלע"ד
העמותה
העמותה הוקמה בשנת 1986 בידי דוד בארי, סגן מפקד יחידת דובדבן לשעבר, העומד בראש העמותה עד היום.
לילות לבנים (אלבום)
סינגלים
כמעט כל הסינגלים שיצאו לתחנות הרדיו הפכו ללהיטים גדולים, ביניהם "רומיאו ויוליה", "מקסיקו", "השיר שלנו" ו"לילות לבנים". סינגל נוסף שזכה להשמעות מעטות יותר היה "שתיקה".
עמותת אלע"ד
העמותה
בראש המועצה הציבורית של העמותה עמד עד יום מותו חתן פרס נובל לשלום, אלי ויזל, וחברים בה (בשנת 2014) מנכ"ל משרד ראש הממשלה לשעבר, אילן כהן, מנכ"ל עיריית ירושלים לשעבר, איתן מאיר, עו"ד דן אבי-יצחק, הזמר יהורם גאון, השופט בדימוס יעקב בזק, ראש אמ"ן לשעבר עמוס ידלין, השופט בדימוס צבי טל, המפכ"ל לשעבר שלמה אהרונישקי ופרופ' שלמה מור-יוסף.
לילות לבנים (אלבום)
סינגלים
השיר "השיר שלנו" יצא כסינגל לתחנות הרדיו כבר בסוף יולי 1998, זכה להצלחה גדולה והגיע למקום ה-13 במצעד השנתי תשנ"ח 1998 של רשת ג' כאשר הוא צועד 3 שבועות במקום הראשון במצעדים השבועיים.
עמותת אלע"ד
תיירות
הרחבת הפעילות התיירותית של עמותת אלע"ד בעיר דוד, וכן שיווק מסיבי והשקעה כספית גדולה, הביאו לעלייה חדה במספר המבקרים במקום. בשנת 2008, למשל, ביקרו באתרי העמותה כ-400 אלף מבקרים, לעומת כ-160 אלף בשנת 2005 (עלייה של 200%). בשנת 2019 ניצב הגן הלאומי עיר דוד, שמפעילה העמותה, בחמישייה הפותחת מבין אתרי רשות הטבע והגנים שזכו למירב הביקורים באותה השנה (אחרי: מצדה, קיסריה, הבניאס ועין גדי). על פי נתוני רשות הטבע והגנים הלאומיים, עמד מספר המבקרים בגן הלאומי עיר דוד בשנת 2019 על 650,000 בני אדם. באותה שנה, מספר התיירים בכלל אתרי עיר דוד שמפעילה העמותה חצה לראשונה את רף מיליון המבקרים. העמותה השקיעה סכום ניכר בהקמת אתר אינטרנט אינטראקטיבי, שזכה בשנת 2007 במקום הראשון מתוך 167 אתרים, בתחרות בינלאומית מטעם ארגון World Summit Award של האו"ם, בקטגוריית E-Culture.
לילות לבנים (אלבום)
סינגלים
שאר הסינגלים שוחררו זה אחר זה, לפני ועם יציאת האלבום וכבשו את תחנות הרדיו, כאשר כמעט מגיעים למקום הראשון במצעדים השבועיים של רשת ג' פרט ל"לילות לבנים". במצעד השנתי תשנ"ט של רשת ג' התמקמו, "מקסיקו" במקום ה-10 (שיצא קצת אחרי יציאת האלבום, ונכנס היישר למקום הראשון וצעד בראש משך 5 שבועות) ,"לילות לבנים" הגיע למקום ה-19 ו"רומיאו ויוליה" למקום ה-29. (שיצאו קצת לפני יציאת האלבום בפברואר, "לילות לבנים" הגיע למקום ה-2 במצעדים השבועיים ו"רומיאו ויוליה" צעד בראש במשך 3 שבועות).
עמותת אלע"ד
עיר דוד
בשנת 1997 נחתם חוזה בין רשות מקרקעי ישראל לבין העמותה למטרות שמירה והחזקה של חלקות בעיר דוד, בשטח של 26,007 מ"ר החל מאותה שנה מפעילה העמותה עבור רשות הטבע והגנים את 'הגן הלאומי עיר דוד', המהווה חלק מ'גן לאומי סובב חומות ירושלים'. זהו אחד מכמה גנים לאומיים בישראל המופעל בידי עמותה פרטית, והיחיד הפועל על פי תו התקן הבינלאומי של IQC, וסגור בשבת. בעקבות העברת הפעלת הגן לידי עמותת אלע"ד תרמה העמותה לשימוש הציבור כמה מבנים בעיר דוד, כמו 'בית הצופה', שהפך לנקודת תצפית ואולם להקרנת חיזיון אורקולי.
בגן הלאומי פועל מרכז הדרכה השייך לעמותה, המציע שירותי הדרכה בתשלום למבקרים. כן מפעילה העמותה בפסגת הגן הלאומי מיצג תלת־ממדי, העוסק בהתפתחותן של עיר דוד וירושלים בתקופת בית ראשון. מאז העברת הגן הלאומי לחסות עמותת אלע"ד, ניכר גידול מתמיד במספר המבקרים בו, בעקבות פרסום, הרחבת הפעילות במקום ואטרקציות, בעיקר בחגים ובאירועים מיוחדים. בשנת 2008, למשל, ביקרו בגן הלאומי עיר דוד כ-400 אלף איש, מספר שיא בכניסות לגן לאומי בירושלים.
ביולי 2017 נחנך מופע הלילה ״הללויה״, המציג את תחיית ירושלים הקדומה על גבי עתיקות עיר דוד, תחת כיפת השמים.
באוקטובר 2019 חנכה העמותה את מתחם הקמפינג העירוני הראשון בירושלים ביער השלום. המתחם נחנך במעמד שר התיירות, והוא פרי שיתוף פעולה של עמותת אלע"ד יחד עם משרד התיירות, רשות מקרקעי ישראל והחברה הממשלתית לתיירות. בהקמת המיזם תמכו גם עיריית ירושלים וקק"ל.
הר הזיתים
בשנת 2006 הרחיבה עמותת אלע"ד את פעילותה להר הזיתים, השוכן מול עיר דוד. עיקר פעילות העמותה שם הוא בשיקום וטיפוח בית העלמין היהודי העתיק, שניזוק קשות במהלך 19 שנות השלטון הירדני במזרח ירושלים עד מלחמת ששת הימים, ובשמירה עליו מפני מעשי ונדליזם לאומני. במסגרת פעילות זו מועסקים עובדים ומתנדבים בניקוי המצבות העתיקות, חידוש הכתוב בהן, סידור השבילים בין החלקות ומיפוי הקברים.
בשנת 2008 חנכה העמותה אתר אינטרנט אינטראקטיבי, המאפשר לגולשים לאתר קברים בבית העלמין, לקרוא על הקבורים בו, להוסיף מידע ותמונות וכן לתכנן מסלול בין קברים שונים הפזורים בין החלקות.
ארמון הנציב וגיא בן הינום
בשנת 1995 נחשפה האמה התחתונה ברכס ארמון הנציב, לאחר שהייתה סגורה במשך שנים רבות. מחקר האמה, שנבנתה על ידי החשמונאים לפני למעלה מאלפיים שנה, החל כבר במאה ה-19 בידי חוקרים בריטיים, אך היא מעולם לא נפתחה באופן מסודר לקהל. גם החפירה האחרונה נועדה למחקר בלבד, אולם עמותת אלע"ד פרסה את חסותה על המקום, ואף מימנה את הכשרתו לביקורי קהל. משנת 2005 פתוחה אמת המים התחתונה לקהל, בתיאום ובהדרכה של עמותת אלע"ד.
הפעילות התיירותית של העמותה מתקיימת לאורך כל רכס ארמון הנציב וגיא בן הינום, שם הפעילה העמותה תיירות אתגרית כמו סיורי סגווי, פעילות זו משולבת בהדרכה המתרכזת בטבע ובמקומם של הרכס והגיא בתולדות עם ישראל.
חפירות ארכאולוגיות
עמותת אלע"ד מממנת את רוב החפירות הארכאולוגיות הנערכות בשנים האחרונות בעיר דוד ובמרחבה. כל החפירות נערכות על ידי רשות העתיקות או באישורה, ורובן הן חפירות הצלה, שנועדו לחשוף את צפונות העבר לקראת בנייה או פיתוח באגן הקדוש. החפירות שמקיימת רשות העתיקות ב"חניון גבעתי" שבצידה המערבי של עיר דוד, מנוהלות במשותף גם עם אוניברסיטת תל אביב. מנהלי החפירה כיום הם ד"ר יפתח שלו מרשות העתיקות ופרופ' יובל גדות מאוניברסיטת תל אביב. מכורח המיקום הגאוגרפי, מניבות החפירות ממצאים רבים מתקופות שונות ומגוונות, והם מפורסמים בכלי התקשורת ובכנס השנתי של מכון מגלי"ם. מנהלי החפירות הם אנשי רשות העתיקות וחוקרים מן השורה הראשונה, כמו רוני רייך, גבי ברקאי, אילת מזר, דורון בן עמי, יחיאל זליגר ואלי שוקרון. פרופ' רוני רייך התנה את עבודתו במקום בגיוס תושבי כפר סילוואן לעבודת החפירה, ולכן העובדים הם מתנדבים מהארץ ומהעולם לצד פועלים בשכר תושבי המקום.
תנופת המחקר הארכאולוגי בעיר דוד ובסביבתה הביאה לחשיפה של אתרי חפירה רבים ולממצאים יוצאי דופן בזמן קצר. בין אתרי החפירה הרבים ניתן לציין את בריכת השילוח "האמיתית", שנחשפה בשנת 2006 למרגלות "בריכת השילוח" המאוחרת, שהייתה מוכרת כל השנים; כן נחשפו חלקי רחוב נרחבים ותעלות ניקוז מימי בית שני, מטמון ובו מאות מטבעות זהב, ביצורים באזור מעיין הגיחון, מבנה אבן גדול מתקופת הברזל, ממצאים רבים בחפירות חניון גבעתי, מצודת החקרא, ורחובה הראשי של ירושלים מתקופת הבית השני.
עמק צורים
בשנת 1999 הוצאו כ-400 משאיות עפר מהר הבית, בעקבות עבודות שיפוץ והרחבה שנערכו על ידי הווקף במקום. העבודות, שנערכו באמצעות ציוד מכני כבד, ללא חפירת הצלה או פיקוח מטעם רשות העתיקות, חוללו נזק ארכאולוגי רב, שכן ערימות העפר נשפכו לנחל קדרון ללא הבחנה, וללא יכולת להבחין בין הממצאים באופן סטרטיגרפי. בשנת 2004 הקימו הארכאולוגים גבריאל ברקאי ויצחק צויג מאוניברסיטת בר-אילן, בתמיכת רשות הטבע והגנים וברישיון רשות העתיקות, פרויקט לסינון העפר שנחפר ונזרק מחוץ להר הבית. העפר הועבר במספר שלבים לגן הלאומי עמק צורים השוכן למרגלות הר הצופים, שם החלה פעולת הסינון.
שנה לאחר מכן נקלע המיזם למשבר כספי וכמעט נסגר. בשלב זה פרסה עמותת אלע"ד את חסותה התפעולית והכספית על המיזם, ופתחה את אתר הסינון לחוויה תיירותית בשם "החוויה הארכאולוגית בעמק צורים", בה יכולים המבקרים להשתתף בפועל בסינון, ולשמוע הסברים על מקור העפר ועל מה שנתגלה בו. רוב המבקרים הם בני נוער מהארץ ומהעולם, שחשפו עד כה ממצאים ייחודיים כמו טביעות חותם, תכשיטים, מטבעות, שברי חרסים, צלמיות ופרטי בניין מתקופת הבית השני ועד ימינו. עד לשנת 2012 השתתפו במיזם למעלה מ-120,000 איש מרקע מגוון, מישראל ומחוץ לה. מיזם זה משלב בין ההיבטים התיירותיים, הארכאולוגיים והחינוכיים של העמותה. בשנת 2017 פוצל הפרויקט. אלע"ד ממשיכה להפעיל את אתר הסינון בעמק צורים, ובו עפר מחפירות בתחומי עיר דוד ואתרים נוספים של ירושלים הקודמה, ופרויקט סינון העפר מהר הבית עבר למצפה המשואות, תחת ניהול עצמאי. בנובמבר 2021 פורסם מטבע שקל כסף מתקופת הבית השני, שהתגלה בפרויקט על ידי ילדה בת 11 שהגיעה עם משפחתה ל"חוויה הארכאולוגית" בעמק צורים שמפעילה העמותה.
חינוך ומחקר
עמותת אלע"ד משקיעה משאבים רבים בחינוך לחיזוק הקשר לירושלים במגזרים וקהלים שונים, וכן בהגברת הידע במחקר ירושלים הקדומה. בין קהלי היעד הבולטים של העמותה בתחום זה נמצאים חיילי צה"ל, שאלפים מהם מבקרים בעיר דוד ובסביבתה במסגרת פרויקט 'מוריה' של חיל חינוך. הפרויקט, המשותף לצה"ל, לעמותת אלע"ד, לקרן למורשת הכותל וליד בן צבי, מביא את החיילים ליום סיור בירושלים, בדגש על אתרים בעלי זיקה יהודית וציונית. העמותה מפעילה סופי שבוע וסמינרים בנושאי מנהיגות וציונות בקרב קצינים, המתקיימים באתרי התיירות השונים באגן הקדוש. העמותה פועלת גם בשיתוף עם תנועת "בני עקיבא", שחניכיה מבקרים באתרי העמותה בסיורים חינוכיים, וכן עם תנועת "מבראשית", המקיימת מדי שנה בעיר דוד פעילות חינוכית וטקסים.
בשנת 2001 הקימה העמותה את מכון מגלי"ם (המכון הגבוה ללימודי ירושלים) כמכון מחקר והוראה, שמטרתו להעמיק את הידע על אודות ירושלים בתחומי היסטוריה, ארכאולוגיה ותנ"ך. במכון מלמדים אנשי אקדמיה מישראל ומחוצה לה בקורסים, השתלמויות, ימי עיון וסיורים, הפונים לקהל מגוון. ייחודו של המכון הוא בכך שהמרצים הם חוקרים המשתתפים בפועל במחקר הארכאולוגי בירושלים הקדומה, כמו פרופ' רוני רייך, ד"ר אילת מזר וד"ר גבי ברקאי. מדי שנה מקיים המכון את 'כנס מחקרי עיר דוד', כנס ארכאולוגי מהגדולים בישראל, בו מציגים החופרים והחוקרים את החידושים העדכניים ביותר בחקר ירושלים. למכון מגלי"ם אף הוצאה לאור של ספרים ופרסומים, פרי מחקרם של חוקרים בתחומים הרלוונטיים. לצד הפעילות המחקרית והאקדמית, עוסק מכון מגלי"ם בהפקת חומרי לימוד וסרטוני אנימציה עבור מערכת החינוך ועבור הקהל הרחב.
העמותה מפעילה, בשיתוף רשות הטבע והגנים, את "חווה בגיא" חווה לשחזור חקלאות קדומה.
חידוש ופיתוח שכונת עיר דוד
אחת מפעולותיה העיקריות של עמותת אלע"ד היא ההתיישבות היהודית במזרח ירושלים.
חלק מהבתים בצלע הר הזיתים של כפר סילוואן היו בבעלות יהודית לפני קום המדינה, והיוו את היישוב היהודי כפר השילוח, שהוקם עבור יוצאי תימן בשלהי המאה ה-19. בשכונת ואדי-חילווה, בתוכה שוכנת עיר דוד, רכש הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד בראשית המאה ה-20 שטח אדמה גדול לחפירות ארכאולוגיות, ששימשו לאחר מכן להתיישבות יהודית. עם פרוץ פרעות תרפ"ט נטשו חלק מיהודי המקום את בתיהם, ועזבוהו כליל במאורעות 1936. היישוב היהודי בעיר דוד חוסל, הרכוש היהודי נבזז, ולבתים פלשו ערבים, שצאצאיהם של חלקם מתגוררים בבתים עד היום.
העמותה רוכשת ושוכרת מיום הקמתה נכסים, קרקעות ובתים בעיר דוד, בהר הזיתים וברחבי ירושלים הקדומה באופנים הבאים:
נכון ל-2010, מתגוררים בנכסים שבבעלות העמותה באגן הקדוש כ-75 משפחות יהודיות.
תקציב
בשנים 2006–2013 קיבלה העמותה תרומות בסך כ-56 מיליון ש"ח לשנה בממוצע, כ-61% מהם מחברות הרשומות במדינות כגון איי בהאמה וזהות בעליהן עלומה. השימוש בחברות כאלו נפוץ אצל גופים ישראליים המעוניינים לרכוש נכסים מפלסטינים, תוך הסתרת זהות הצדדים כדי לא להכשיל את העסקה.
על פי פרסומים, רומן אברמוביץ' תרם כ-350 מיליון שקלים לעמותת אלע"ד.
פולמוס סביב פעולות העמותה
העובדה כי העמותה מעודדת התיישבות יהודית במזרח ירושלים, הביאה להתנגדות של עמותת עיר עמים ואחרים, שקראו להוציא את הגן הלאומי מחזקתה של העמותה, המציגה לדבריהם את האתר באופן מגמתי בפני המבקרים.
באוגוסט 2008 עתרה תנועת שלום עכשיו, בשיתוף עם ערבים תושבי כפר סילוואן לבג"ץ נגד העמותה ושותפיה, בדרישה לעצור את החפירות בחניון גבעתי, בטענה שהן אינן חוקיות, אך העתירה נדחתה.
לפניך ברעדה
"לפניך ברעדה" (באנגלית: Trembling Before G-d) הוא סרט תיעודי בבימויו של סנדי שמחה דובובסקי שיצא לאקרנים בארצות הברית בשנת 2001 ולאחר מכן הוקרן בישראל ובעולם.
עמותת אלע"ד
פולמוס סביב פעולות העמותה
לדברי עמותת אלע"ד, העמותה פועלת תוך שיתוף פעולה עם יושבי המקום ותוך שילוב תושבים ערבים בפיתוח השכונה. חוסיין סיאם, המוכר כמוכתר על ידי העירייה, אמר בראיון כי "שוררת שנאה בין הצדדים", אולם גם "באמת התפתחו יחסים אישיים קרובים בין הרבה יהודים לערבים בכפר. אליי הביתה הגיעו לא פעם חברים יהודים שלי". המתנגדים לפעולות העמותה טוענים כי שיתוף פעולה זה נועד להקנות לעמותה "שקט תעשייתי" בדרכה לייהוד האגן הקדוש כולו. תושבים ערבים התלוננו על פגיעה בפרטיותם בשל מצלמות האבטחה, ועל הגבלת תנועתם בחגים יהודיים.
לפניך ברעדה
הסרט מביא את סיפוריהם האישיים של הומואים ולסביות דתיים בארצות הברית ובישראל, ומשלב ראיונות עם רבנים אורתודוקסים ועם אנשי טיפול העוסקים בתרפיה רפראטיבית וכאלה התומכים בסירוס כימי.
עמותת אלע"ד
פולמוס סביב פעולות העמותה
דוד בארי, יושב ראש עמותת אלע"ד, אמר בראיון בשנת 2008: "עד היום נבחנו הרכישות שלנו בעשרות מבחנים משפטיים, ומעולם לא הוטל דופי בהתנהלותנו, ולו פעם אחת". הוא פועל יחד עם ערבים תושבי הכפר למען מטרות משותפות.
לפניך ברעדה
יציאת הסרט ופרויקט "פתח לב" עוררו דיון מורכב בציבור הדתי המבוסס על ההכרה שהומואים ולסביות בציבור הדתי הם מציאות קיימת.
הסרט זכה במספר פרסים בינלאומיים, ובכלל זה הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר לשנת 2001 בפסטיבל ברלין, והסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר לשנת 2001 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של שיקגו. בנוסף, זכה הסרט בפרס טדי ובפרס הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
בית הכנסת של ברצלונה
בית הכנסת של הקהילה היהודית בברצלונה, הוא מרכז דתי ותרבותי, שנבנה בשנת 1954 כדי לשרת את הקהילה היהודית שהתגוררה בעיר ברצלונה. הבניין בן שלוש הקומות ממוקם ברחוב אבניר, ומספק שירותים לחברי הקהילה כמו גם למבקרים. במרכז שני בתי כנסת, אחד ספרדי והשני אשכנזי. בבניין יש גם ספרייה וחדר ישיבות.
ב-18 בינואר 2015 נערך בבית הכנסת ערב מחווה לקורבנות הפיגוע במשרדי העיתון שרלי הבדו, בפריז. בני דתות שונות השתתפו באירוע. באירוע נכחה העיתונאית והסופרת הקטאלנית פילאר ראולה.
ערב יום השואה תשפ"ג 17 באפריל 2023 הושחת בית הכנסת על ידי רעולי פנים שהגיעו למקום בלילה וריססו גרפיטי על קירות בית הכנסת. המשחיתים השאירו דפים בשפה הקטלאנית, מאשימים את ישראל ב"רצח העם הפלסטיני ובביצוע אפרטהייד".
יוסף אמזלג
רבי יוסף אמזלג (נפטר לכל המאוחר בה'תקכ"ח, 1768) היה דיין וראש ישיבת כנסת ישראל בירושלים במאה ה-18
צמידי חברות
צמיד חברות הוא צמיד שניתן לאדם כסמל לחברות. על אף שהגדרה זו אינה כוללת את האופן בו צמיד נעשה או את החומר ממנו עשוי, לרוב מדובר בעבודת מקרמה (מלאכת יד היוצרת טקסטיל על ידי קשירת חוטים) שנעשית בחוטי רקמה. צמידים אלו יכולים להיות בכל רוחב, עשויים מכל סוגי החוטים וקשורים בטכניקות שונות. לעיתים מכילים הצמידים חרוזים וכפתורים, ולעיתים מוצרים אחרים כמו מחזיקי מפתחות, תיקים וחגורות נוצרים בהתבסס על שיטות הקשירה האופייניות לצמידים.
קשרים בסיסיים
צמידי חברות הם סוג של מקרמה, לכן הכנתם כוללת קשירת קשרים. ישנם מספר קשרים המשמשים בסיס להכנתם של חלק גדול מן הצמידים, ביניהם קשרי מוט וקשר שטוח. להלן רשימה של מספר קשרים שימושיים:
קשרי מוט
קשר מוט (Double Half Hitch) הוא קשר קביעה המבוצע באמצעות חבל על מוט, ומורכב משני קשרי חצי-קביעה (Half Hitch). במקרה של צמידי חברות, הוא מבוצע באמצעות חוט הנקשר על חוט סטטי. ישנם ארבעה קשרי מוט אותם ניתן להרכיב בדרך זו, כאשר השוני ביניהם הוא כיוון הקשירה והחוט בו משתמשים (ראה איור מספר 1). התוצאה הסופית של כל הקשרים נראית זהה בצידו הקדמי של הצמיד, לכן קשה להבחין אילו מן הקשרים נעשו והיכן מבלי להביט בתרשים. ארבעת הקשרים הם:
יוסף אמזלג
תולדותיו
נולד במרוקו ולמד שם אצל רבי חיים בן עטר. בשנת ה'תצ"ט (1739) יצא עם רבו יחד עם מספר תלמידים, כשפניהם מועדות לירושלים, על מנת לייסד שם ישיבה. תחילה שהו בליבורנו, כדי לגייס כספים למטרת ההקמה של הישיבה. מליבורנו הפליגו כשאליהם מצטרפים מספר תלמידים מקומיים, ובשלהי שנת ה'תק"א (1741), הגיעו לעכו, שם התעכבו בשל שמועות אודות מגפה שפרצה בירושלים. בחשון שנת ה'תק"ב (1741) החלה הישיבה להתקיים בעכו בצורה רשמית, כאשר הלימודים וסדרי הישיבה הוכתבו לפי תוכנית שנהגתה מראש. בחודש תמוז באותה השנה (השנה הלועזית היא 1742), באו שמועות כי המגפה בירושלים חדלה, ורבי חיים עלה עם תלמידיו לירושלים וייסד שם את השיבה.
צמידי חברות
קשר שטוח
קשר שטוח (Squere Knot) הוא קשר לחיבור בין שני חבלים. במקרמה קיימות מספר גרסאות שלו כאשר שתיים מהן פופולריות ליצירת צמידים ומורכבות מחצאיו של קשר שטוח. קשר זה מבוצע באמצעות שני חוטים הנקשרים סביב חוט מרכזי סטטי או מספר חוטים, כשלפעמים מושחלים חרוזים על החוט המרכזי. דוגמאות לשימוש בו הן:
יוסף אמזלג
תולדותיו
הישיבה ידעה פריחה מיוחדת, ותלמידיה יצרו, יחד עם רבם, ביאורים למסכתות התלמוד לפי שיטת רמב"ם. את ביאוריהם כינסו בספר שנקרא "ראשון לציון", משום שתוכנו הוא יצירת בכורה של הגותם ב"ציון", היא ירושלים. לאחר כשנה, בשיא פריחתה של הישיבה, בי"ד בתמוז ה'תק"ג (7 ביולי 1743), נפטר רבי חיים בן עטר. לפני פטירתו הביע את רצונו שרבי יוסף הוא זה שימלא את מקומו בראשות הישיבה, אך רבי יוסף חמק מלמלא אחר הצוואה. אולם נציג "ועד כנסת ישראל" בליבורנו, רבי רפאל אירגאס, הודיע במכתבו לחברי הישיבה את החלטת הוועד באשר להמשך ההנהגה:
צמידי חברות
קשר שטוח
צמידים שאינם קשורים
נוסף על צמידים המוכנים באמצעות קשירה, חלק מן הצמידים ניתנים להכנה ללא קשירה. דרכים נוספות להכנת צמידים כוללות קליעת צמות משלושה חוטים או יותר, ליפוף חוטים סביב חוט מרכזי או מספר חוטים (לדוגמה ליפוף חוט סביב שני חוטים עבים בצורת שמיניות) וקומיהימו.
יוסף אמזלג
תולדותיו
ניתן לקבוע כי רבי יוסף נפטר לכל המאוחר בשנת ה'תקכ"ח (1768), שכן חברו רבי אברהם בן שמואל מיוחס שנפטר באותה השנה מזכיר אותו בספרו בברכת המתים.
צמידי חברות
סוגי צמידים
אופן הכנת צמידי החברות לא הוגדר עד כה מכיוון שאין הגבלה לגבי הדרכים ליצירתם. משמעות הדבר היא שמספר הדוגמאות שניתן להכין אינו סופי, לכן פרק זה לא יכול לסקור את כולן. עם זאת, מספר דוגמאות ראויות לציון יוזכרו להלן:
יוסף אמזלג
תולדותיו
מצבתו מצויה בהר הזיתים.
צמידי חברות
דוגמאות רגילות
דוגמאות רגילות (אנגלית: Normal Patterns) הן דוגמאות שעושות שימוש בארבעת קשרי המוט, ובהם בלבד (ראה איור מספר 3). מאפייניו של צמיד כזה הם:
סוגים ספציפיים ופשוטים של דוגמה רגילה הם דוגמת פסים הכוללת אך ורק קשרי קדימה ודוגמת חצים הכוללת קשרי קדימה במחצית השמאלית וקשרי אחורה במחצית הימנית, כשבין שני החצאים יכול לחבר כל אחד מן הקשרים. סוגים מורכבים יותר של דוגמאות דורשים בניה ותכנון מראש של התבנית כולה, תהליך שלעיתים נכשל. בדומה לעבודות יד אחרות, הפתרון למתקשים הוא שימוש בתרשימים שאותם עיצבו אנשים אחרים.
דוגמאות אלפא
דוגמאות אלפא (אנגלית: Alpha Patterns) הן דוגמאות שעושות שימוש בקשרים קדימה ואחורה בלבד, במבנה של שתי וערב. אופן העבודה על צמיד כזה דומה לאריגה, והשונה בו מאריגה הוא קשירת החוטים זה על זה במקום שזירתם. להכנת הצמיד מסדרים מספר חוטי שתי ועליהם קושרים חוט ערב אחד בשורות, כשבכל שורה רק קשרי קדימה או רק קשרי אחורה לסירוגין. על כל שורה להיות ניצבת לחוטי השתי ולא אלכסונית ביחס אליהם. ניתן להוסיף ולקשור בכל שלב חוט ערב אחר ולעבוד במקביל עם חוטי ערב נוספים כדי ליצור דוגמאות רבות צבעים. ההשלכה של זה היא שניתן תאורטית ליצור כל דוגמה אפשרית על ידי הוספת חוט ערב בצבע חדש.
ישנה הבחנה בין דוגמאות בעלות שני צבעים לדוגמאות בעלות יותר משני צבעים. בדוגמאות בשני צבעים ניתן להשתמש גם בחוטי השתי שאותם קושרים על חוט הערב. נהוג במקרה כזה להכין את חוטי השתי בצבע אחד (בדרך כלל הצבע שמופיע פחות כדי שהחוטים לא יתקצרו יתר על המידה) ואת חוט הערב בצבע אחר. היכן שצבע חוט הערב מופיע הוא נקשר על חוט השתי, והיכן שצבע חוט השתי מופיע הוא נקשר על חוט הערב נגד כיוון הקשירה. ניתן לקשור את חוטי השתי על חוטי הערב גם במקרה של צמיד בעל יותר משני צבעים.
צמידים נוספים
צמיד מקרמה
לרוב "צמיד מקרמה" הוא שמו של צמיד שהוכן באמצעות קשר שטוח או קשרים דומים לו, אך גם שני הסוגים שצוינו בפרק קודם לכן הם סוג של מקרמה. בניגוד לשני הסוגים הקודמים בהם כמעט ואין שימוש בחומרים אחרים מחוטים, בצמידי המקרמה יש שימוש נרחב בחרוזים, כפתורים ותליונים. לעיתים צמיד מקרמה משולב בחרוזים נקרא בשפה המדוברת "צמיד שמבלה" (Shamballa Bracelet). מקור השם הוא בחברה ליצור תכשיטים המייצרת צמידים מסוג זה שנענדו על ידי ידוענים.
צמידים קלועים
הכוונה ב"קליעה" היא מלאכת עשיית הצמה. בנוסף לצמות נפוצות העשויות שלושה או ארבעה חוטים, ניתן לקלוע צמה גם ממספר גדול יותר של חוטים.
קומיהימו
קומיהימו (Kumihimo) היא שיטת קליעה יפנית שבאמצעותה ניתן להכין חבלים וצמות שטוחות. השיטה הנפוצה ביותר היא באמצעות לוח קומיהימו - דסקית עגולה או מרובעת (עבור צמות שטוחות) שבחלקה החיצוני מספר חריצים ובמרכזה חור. מקבעים כל זוג חוטים בשני זוגות חריצים מנוגדים כשאמצע החוט מונח על אמצע הדסקית, בהתאם למספר החוטים הנדרש ומספר החריצים שבלוח.
צמידים מלופפים
דגם נפוץ וקל להכנה של צמיד חברות הוא צמיד ליפוף. להכנת צמיד כזה מאגדים מספר חוטים יחדיו ומלפפים חוט אחד סביב כולם, כאשר בכל רגע נתון אפשר להחזיר את החוט למרכז ולהמשיך את פעולת הליפוף עם חוט בצבע אחר.
"מדרגות סיניות"
"מדרגות סיניות" דומה לצמיד הליפוף, אלא שבמקום פעולת הליפוף מבצעים קשר קדימה. התוצאה גם היא דומה לצמיד הליפוף מלבד ספירלה שמקיפה את הצמיד.
חומרי גלם
מכיוון שמדובר בצמידים, לרוב הם נעשים מחוטי רקמה, והסיבה לכך היא שהם בעובי מתאים להכנת צמיד. עם זאת, ניתן להכין באותן שיטות מוצרים דומים כמו חגורות ותיקים כשמשתמשים בחוטים עבים יותר.
Stratolaunch
Stratolaunch הוא מיזם מסחרי לשיגור לוויינים וחלליות באמצעות מערכת שיגור רקטית הנישאת לאוויר על ידי מטוס נושא ייעודי. בנוסף לשיגורי לוויינים, תאפשר המערכת שיגור בני אדם במסגרת מיזמי תיירות בחלל. המיזם הושק רשמית בדצמבר 2011, והוא יוזמה של המיליארדר האמריקאי פול אלן. שותפים למיזם מהנדס המטוסים והחלליות ברט רוטאן וחברת דינטיקס.
המטוס הנושא
[[קובץ:Giant planes comparison - Updated.svg|ממוזער|225px|השוואת ממדים בין 5 המטוסים הגדולים ביותר שנבנו:
]] מטוס מיוחד המתוכנן על ידי ברט רוטאן והחברה שבבעלותו - סקיילד קומפוזיטס - אמור לשאת לאוויר את המשגר, שיינשא מתחת למרכז הכנף של המטוס. למטוס תצורה דומה למטוסים אחרים שתוכננו על ידי רוטן - שני גופים המחוברים באמצעות הכנף. למטוס הנושא שישה מנועי סילון והוא אמור להיות המטוס בעל מוטת הכנפיים הגדולה ביותר בעולם. משקלו בעת ההמראה יעמוד על כ־540 טונות.
טיסת הבכורה התקיימה ב־13 באפריל 2019.
המשגר
בעבר המשגר המתוכנן למערכת Stratolaunch תוכנן להיבנות על ידי חברת SpaceX, ולהיות מבוסס על המשגר פאלקון 9, כשתתווסף לו כנף עילית, בתצורה המזכירה את המשגר האווירי האמריקני פגאסוס, אם כי בקנה מידה גדול בהרבה. שיתוף הפעולה עם ספייס אקס בוטל ב־2012. שיתוף פעולה בנוגע לפיתוח משגר נישא חדש, שנחתם מאוחר יותר עם חברת Orbital ATK, בוטל גם הוא בשנת 2015. במקום זאת, Orbital ATK תספק למיזם את המשגר הנישא הקיים מסוג פגאסוס.
משחקי הקודש ביוון העתיקה
ידועים ומפורסמים היו חמישה מוקדים של משחקי הקודש, והללו נחלקו, גאוגרפית, בין האזורים הבאים:
ברנדה ואקרו
ברנדה בואל ואקרו (באנגלית: Brenda Buell Vaccaro; נולדה ב-18 בנובמבר 1939) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית, זוכת פרס גלובוס הזהב ומועמדת פרס אוסקר בשנת 1976 על הופעתה בסרט "פעם אחת זה מספיק".
ביוגרפיה
ואקרו נולדה בברוקלין לזוג מהגרים איטלקים, כריסטין ומריו ואקרו. גדלה בטקסס, שם הוריה היו בעלי מסעדה איטלקית ידועה. לאחר שסיימה את לימודיה נסעה לניו יורק ולמדה תיאטרון בבית הספר "Neighborhood Playhouse".
בתחילת שנות ה-70 ניהלה ואקרו מערכת יחסים מתוקשרת בת שש שנים עם השחקן מייקל דאגלס. לוואקרו היו ארבע מערכות נישואים: הראשונים היו למנהל התיאטרון מרטין פריד, השניים היו לעורך הדין ויליאם בישוף והשלישיים היו לצלם צ'ארלס קאניזרו. ואקרו נשואה לבעלה הרביעי, בעל המסעדה גיא הקטור, משנת 1986.
תיאטרון
הופיעה לראשונה בברודוויי במחזה "כולם אוהבים לשם", עליו קטפה את פרס התיאטרון העולמי. ואקרו הועמדה בכל 30 שנותייה כשחקנית תיאטרון לשלושה פרסי טוני על הופעותייה במחזות "פרח הקקטוס", "אנשי הלהתראות" ובמחזמר "איך עכשיו, דאו ג'ונס".
קולנוע וטלוויזיה
התפרסמה בקולנוע בסרטו של ג'ון שלזינגר "קאובוי של חצות" בתור שירלי המשלמת לג'ו בק (ג'ון ווייט) כדי שישכב איתה. על ההופעה בסרט הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
באמצע שנות ה-70 זכתה להצלחה משמעותית בקריירה שלה, כשקטפה את פרס אמי על הופעתה הקומית בסרט הטלוויזיה "מצב הדברים" ואת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "פעם אחת זה מספיק". את פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לו הייתה מועמדת הפסידה ללי גרנט, איתה הופיעה בסרט האסונות "שדה תעופה 77".
ואקרו שיחקה לאחר מכן בסרט "קפריקורן 1" בתפקיד קיי אשתו של קולונל חיל האוויר צ'ארלס ברובייקר, בפרודיה על הגיבור "זורו" בתור פלורינדה אשתו של קפטן אסטבן (רון ליבמן) ובעיבוד הקולנועי לקומיקס "סופרגירל" בתור ביאנקה העוזרת של סלינה (פיי דאנאוויי).
ואקרו דיבבה במשך שבע שנים בסדרת האנימציה המצליחה "ג'וני בראבו" את דמותה של באני אמו של ג'וני. שיחקה בסרטה של ברברה סטרייסנד "שתי פנים למראה" ובהפקה הטלוויזיונית של בארי לוינסון "ד"ר מוות ומיסטר ג'ק" בתור מרגו ג'נוס, אחותו של הרופא ג'ק קבורקיאן (אל פצ'ינו).
בשנת 2017 שיחקה וארקו בסדרת המותחן פסיכולוגי של נטפליקס "צוענייה", בכיכובה של נעמי ווטס.
ב-9 בדצמבר 2021 עלתה לאוויר סדרת הספין אוף ל"סקס והעיר הגדולה", "פשוט ככה", בה משתתפת ואקרו בתפקיד גלוריה מרקט.
Comac
Comac (ראשי תיבות של: Commercial Aircraft Corporation of China), או בתרגום שמו המלא תאגיד כלי הטיס המסחריים של סין הוא תאגיד אירו-ספייס בבעלות מלאה של ממשלת סין, שהוקם ב-11 במאי 2008 בשאנגחאי. התאגיד משקיע בחברות תעופה בינלאומיות רבות, כגון בומברדייה איירוספייס, וריאנאייר, ומייסד שיתופי פעולה במטרה לרכוש בסיס ידע טכנולוגי רחב בתחום עבור המפלגה הקומוניסטית, ומייצר כלי טיס ורכבי חלל במטרה להתחרות עם חברות מערביות, כמו בואינג ואיירבוס. מטה החברה נמצא בפודונג, שאנגחאי.
המטוס הראשון ששווק היה ARJ21 שפיתח תאגיד תעשיית התעופה של סין, ואחריו מטוס הנוסעים C919, שעשה את טיסת הבכורה שלו בשנת 2017 ומשך עניין מצד חברות התעופה הסיניות, עם רוח גב חזקה מצד הממשל שמחייב את חברות התעופה הסיניות לרכישות מועדפות על ידי הממשל. ה-C919, שיכול להכיל עד 168 נוסעים, נועד להתחרות בשוק המטוסים צרי הגוף.
צבי בן הבעל שם טוב
רבי צבי בן רבי ישראל (תפ"ה בערך — ז' בטבת תק"ם) היה בנו ותלמידו של רבי ישראל בעל שם טוב מייסד תנועת החסידות.
תולדותיו
נולד בשנת תפ"ה, לערך. היה תלמידם של אביו וכן של דודו, רבי אברהם גרשון מקיטוב. קיימת מסורת חב"דית שלפיה, לאחר פטירת הבעל שם טוב בשנת תק"כ, הנהיג את תלמידי אביו לתקופה קצרה, ואז העביר את ההנהגה לתלמידו של אביו, רבי דב בער ממעזריטש.
רבי צבי נישא למלכה, ממנה נולדו לו ילדיו. לאחר פטירת אשתו הראשונה נישא לביילא, בתו של רבי שמואל חסיד מפינסק. אחר נישואיו עבר לגור בפינסק על יד חותנו ופתח שם בית כנסת. נפטר בז' בטבת תק"מ ונקבר בפינסק.
ארבה
ארבה הוא השם שניתן לחגבים המתאגדים בלהקות. מתוך כ-8,000 מיני חגבים ידועים רק כ-12 מינים המתאגדים ללהקות ארבה.
מאפייני הארבה
הארבה יכול להתרבות במהירות רבה בהיווצר תנאים מתאימים ולנדוד בלהקות. הם נעים בנחילים, זו קבוצה שאין בין הפרטים בה קשר ארגוני, במקום זה הם נעים כמקשה אחת כל פרט במחשבה על עצמו. פושטים על שדות ובמהירות רבה מכלים יבולים. הם מסוגלים לאכול כמעט כל סוג של מזון (אף כי בדרך כלל הם לא ניזונים מזיתים ותמרים).
מיני ארבה עיקריים:
נינון דה לנקלו
נינון דה לנקלו (בצרפתית: Ninon de l'Enclos; 10 בנובמבר 1620 - 17 באוקטובר 1705) הייתה סופרת צרפתייה.
ארבה
מאפייני הארבה
החגב המדברי יכול לעבור מהמורות ומכשולים רבים. לעיתים, כאשר גופותיהם של הפרטים הראשונים בנחיל מהווים מצע לחבריהם. יש לו גם יכולת מסוימת לצלוח מים. החגב המדברי רגיש לקור, אך גם חום גבוה מדי, מעל 50 מעלות לערך, יכול לגרום למותו. בשל ההזדקקות שלו לחום אין הצאצאים שלו מגיעים לבגרות מינית במזרח התיכון, ולכן בין פשיטה לפשיטה מארץ מוצאו, סודאן, יש תקופות רגיעה.
הזחל מגיח מהביצה כעבור 15–40 יום להטלה, ואחר כך עובר כמה שבועות של תהליך התבגרות.
עד היום מהווה הארבה איום חמור על החקלאות, במיוחד במדינות המתפתחות, בהיעדר ידע בהדברה וציוד מתאים.
נינון דה לנקלו
ביוגרפיה
נולדה בפריז למשפחת אצולה. אביה, אנרי דה לנקלו, היה בעל דעות חופשיות והתעניין בפילוסופיה של אפיקורוס. ב-1632 נמלט מצרפת לאחר שהרג אדם בדו-קרב.
ארבה
המעבר מחגב לארבה
התהליכים הגורמים למעבר החגבים ממופע בודד למופע להקתי (נחיל ארבה), הם נושא למחקר מדעי במספר מקומות בעולם. הסבר אפשרי הוא גשמי חורף חריגים בסביבה מדברית היוצרים צמחייה עשירה, אשר גורמת לנקבות הארבה להטיל כ-150 ביצים בשנה במקום כ-40 ביצים בשנה רגילה. לחגבים שבוקעים בעת תופעת הארבה צבע שחור עם כתמים צהובים לעומת החגב המתבודד שצבעו נע בין ירוק לחום כתלות בגילו ובתנאי הסביבה. חגבי הארבה הם יצורים חברתיים הפעילים ביום, בניגוד לחגב המתבודד הפעיל בלילה. כאשר מספר רב של חגבים שוכן באזור אחד רגליהם נוטות להתחכך בשל הצפיפות, וגרוי זה מעלה את רמת הסרוטונין בגוף וכתוצאה מכך גורם להתנהגות חברתית. תופעת הארבה מתרבה במהירות ומשנה את התנהגותם של חגבים בודדים רבים. צאצאיהם של חגבים אלה כבר יבקעו מהביצים כארבה לכל דבר. החוקרים הראו שכאשר מעבירים ביצים של נקבת החגב לקצף של נקבת הארבה, החגבים הבוקעים הם מסוג ארבה. התופעה עובדת גם בכיוון ההפוך - כאשר מעבירים ביצים של נקבת הארבה לקצף של נקבת החגב, יבקעו זחלים שיהיו לחגבים בודדים.
נינון דה לנקלו
ביוגרפיה
ב-1642, אחרי מות אמה, נינון דה לנקלו נכנסה למנזר. ב-1643 עזבה את המנזר, חזרה לפריז והחליטה שלא להינשא ולהיות עצמאית. למדה איטלקית וספרדית, קראה את מונטן ואת דקארט ואימצה לעצמה את תורת הספקנות בפילוסופיה. הפכה לאשת החברה הגבוהה וקיימה בחדר האורחים שלה חוג ספרותי שבו השתתפו סופרים, אמנים, מדינאים ורבים מאנשי האצולה. כאביה, הייתה חופשייה בדעותיה ואמרה: "אם אדם זקוק לדת כדי להתנהג כראוי בעולם הזה, יש בכך משום סימן שמוחו מוגבל, או שלבו מושחת". היא התייחסה לאהבה כ"תשוקה שאינה מוגבלת על ידי התחייבות כלשהי".
ארבה
ארבה ביוון העתיקה
לפי כתבי אפלטון, סוקרטס השמיע את הרעיון המיתולוגי לפיו הארבה מוצאו מבני אנוש. כאשר המוזות הביאו לראשונה את השיר לעולם, היו כאלה שכל כך התפעמו מיופיו שחדלו מלאכול ולשתות ומתו. המוזות הפכו אותם לארבה, המזמזם שיר כל חייו.
נינון דה לנקלו
ביוגרפיה
אן מאוסטריה, אמו של המלך לואי ה-14, ציוותה להכניסה למנזר (1656), שם הקסימה בחוכמתה את הנזירות, ואת כריסטינה מלכת שוודיה שבאה לבקרה וכתבה אודותיה לקרדינל מזארן. ב-1657 ציווה המלך לואי ה-14 לשחררה. בין מאהביה היו הנסיך קונדה הגדול, הקומפוזיטור לולי, ופרנסואה דה לה רושפוקו. המלך הזמינה לארמונו ואנשי האצולה נתנו בה את אמונם, והפקידו בידיה כספים למשמרת. מולייר היה בין מעריציה וזכה לעידודה. נינון דה לנקלו הגנה על הפילוסופיה שלה ועל התנהגותה בספרה "המחזרת מתנקמת" (1659).
החל ב-1667 הייתה ידידתו של המחזאי ז'אן רסין, וב-1677 התיידדה עם מאדאם דה מיינטנון, מאהבתו של המלך לואי ה-14. פרנסואה ארואה, אביו של וולטר, שימש כפרקליטה, ובצוואתה השאירה 1000 פרנק לוולטר הצעיר כדי לקנות ספרים. נינון דה לנקלו נפטרה בפריז ב-1705.
ארבה
ארבה בתנ"ך ובמסורת היהודית
מכת הארבה היא השמינית מעשר המכות בהן הוכו המצרים. במקומות שונים מוזכרות תפילה ותענית להתגוננות מארבה. בספר דברים מוזכר הארבה כעונש על חטאים. בספר יואל מתוארת באופן ציורי מכת ארבה שגרמה לנזקים עצומים בחקלאות, ומתואר אבל גדול ותפילות מחמת המחסור.
נבחרת אורוגוואי בכדורגל עד גיל 20
נבחרת אורוגוואי בכדורגל עד גיל 20 מייצגת את אורוגוואי בתחרויות כדורגל בין-לאומיות לנוער, בייחוד גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 ואליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20.
ארבה
ארבה בתנ"ך ובמסורת היהודית
במקרא מזוהים עשרה מיני ארבה שונים: ארבה, גיב, גזם, חגב, חנמל, חסיל, חרגל, ילק, סלעם, צלצל.
דרך עתיקה לגירוש הארבה, המוזכרת כבר בתנ"ך היא ביצירת רעש והכאה על פחים, אך כיום היא נחשבת למטרד, בהיותה מפריעה לסימון שיטתי של שטחי הרביצה של הארבה לשם הכחדתו.
הארבה יוצא דופן בין השרצים בהיותו כשר לאכילה על פי ספר ויקרא. הסוגים הכשרים הם "כל אשר לו כרעים מעל לרגליו לנתר בהם על הארץ" (ויקרא יא, כא)
עם זאת, מסורת על סוגי ארבה כשרים שאפשרה את אכילתם לא רווחה ביהדות אשכנז. בצפון אפריקה ובעיקר בתימן, היו שאכלו ארבה. כפי שמתאר החוקר פרופ' זהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן: וכפי שמתאר זאת "אוצר הדינים והמנהגים": "בכל ארצות המזרח נוהגים לאכול את החגבים צלי ומבושל, בבוא הארבה בגבולם מציתים אש ועושים מדורות להעלות העשן והארבה ייחנק על ידי העשן וייפול לארץ וילקטו ממנו חמרים חמרים. גם מייבשים את החגבים בחום השמש וטוחנים מהם קמח ומערבים בצוף דבש לטעום לחיך."
פולמוס התחולל כאשר הרב חיים בן עטר, ה"אור החיים", פסק במאה ה-18 לאסור את אכילתם.
הארבה אינו בשרי ופטור משחיטה - בדומה לדגים.
התקפות ארבה בתולדות ארץ ישראל
ב-1827 תואר רעב בארץ ישראל עקב ארבה: "הכביד חרפת רעב, שאשתקד עלה הארבה ויכס את עין הארץ... וכל העם מקצה נודדים ללחם".
חוקר הארץ אדוארד רובינסון סיפר כיצד נעשו ניסיונות נואשים לשרוף שדות כדי להשמיד את הארבה בעת הגעתו ב-1838, אך אף על פי כן הוא כיסה את פני הארץ.
ב-1845 חלף נחיל ארבה מעל ירושלים במשך 45 דקות אך לא ידוע על נזק שנגרם.
בשנת 1865 יש דיווח על ארבה "אשר כמוהו לא היה ולא יהיה. כל אחד גדול כציפורי שמים", והתוצאה הייתה כי "נכרת אוכל מפינו, כי אנו אין לנו לפה לא שומן ולא חמאה". בשנת 1866 שוב תקף הארבה, והשלטון הורה שכל אחד מהתושבים חייב לצאת לשדה ולהביא עמו משקל נתון של ארבה. התקפות נוספות של ארבה בארץ התרחשו בשנים: 1876 (ירושלים), 1892 (ביריחו), 1899 (בגליל, וכן בסביבות ירושלים וחברון) וב-1904 (בגליל ובנגב).
אחת מהשנים הקשות ביותר הייתה 1915, שבה צרות מלחמת העולם הראשונה התחברו להן עם האסון החקלאי של מכת הארבה.
כתב משה סמילנסקי:
אהרון אהרונסון מונה אז על ידי המושל הצבאי למפקח הכללי למלחמה בארבה, אולם התפטר בסופו של דבר. אחרי שהשלטונות מצאו דרך להפיק כסף מהארבה, הם הטילו חובה על כל אדם שגילו עבר את 15 ללקט 20 ק"ג של ארבה או לשלם קנס בגובה לירה טורקית אחת.
מכה נוספת התרחשה ב-1928.
במאי 1945 פשט ארבה על שדות עמק הירדן בשער הגולן, מסדה והסביבה.
בנובמבר 1955 פשט הארבה על שדות הירק והמטעים של יישובי מערב הנגב והגיע צפונה עד קו חלץ-בית גוברין. ב-13 בנובמבר דווח על שלושה ריכוזים עיקריים: בית הגדי-סעד, גבים, דורות, ניר עם ובית גוברין. אנשי המחלקה להגנת הצומח פעלו לזהות את ריכוזי הארבה והפעילו לראשונה מטוסי ריסוס לחיסול להקות הארבה שזוהו. בהמשך התקדם הארבה והגיע לתל אביב. הוא נבלם עם בוא הימים הקרים של החורף.
ב-1988 נחיל ארבה נע מאפריקה לאזור אך נעצר בירדן.
בנובמבר 2004 נחילי הארבה הגיעו מגבולה הדרומי של ישראל, פשטו על אילת ואזור הערבה והגיעו עד לחופי ים המלח. פרטים נצפו גם באזור רמת הגולן.
במהלך מרץ 2013 הגיעו מספר נחילי ארבה גדולים מאזור הדלתא של הנילוס בצפון מצרים וחדרו לתחומי ישראל דרך צפון סיני לעבר הנגב המערבי והערבה. קבוצות קטנות יחסית התפשטו צפונה עד הגליל העליון. משרד החקלאות הקים מוקד מעקב אחר הארבה ודאג לריסוס אווירי וקרקעי של הנחילים לאחר שהתמקמו על הקרקע לחניית לילה.
בתחילת יוני נחילי הארבה המשיכו להגיע מכיוון סיני ופשטו על אילת וירוחם.
נחיל הארבה בקרן אפריקה
ב-2020 פשט נחיל ארבה על סומליה, וגרם נזק לחקלאות המקומית. משם הנחיל המשיך לקניה ואתיופיה. מעריכים כי הנחיל, הכולל עד 150 מיליון חגבים לקמ"ר, צפוי להצפין ואם לא יטופלו, הם צפויים להתרבות פי 500 עד יוני. פגיעת הארבה בחקלאות עשויה לגרום לנדידת אוכלוסייה.
נטען כי הנחיל הגדול הגיע מעומאן, שם שגשג בזכות ריבוי המשקעים. התרבות הציקלונים באוקיינוס ההודי מיוחסת לעלייה בטמפרטורת המים ולמשבר האקלים.
חגבים כמזון
החגבים (ובהם הארבה) מהווים מקור עם אחוז חלבוני גבוה מאוד, סיבים תזונתיים, ויכולים לשמש כמשפרי טעם.
אדם יוהאן פון קרוזנשטרן
אדם יוהאן פון קרוזנשטרן (19 בנובמבר 1770 - 24 באוגוסט 1846) היה אדמירל בחיל הים של האימפריה הרוסית ומגלה ארצות רוסי ממוצא גרמני בלטי. נודע גם בשמו הרוסי איוון פיודורוביץ' קרוזנשטרן (ברוסית: Иван Федорович Крузенштерн).
קרוזנשטרן נולד למשפחה של גרמנים-בלטים שהתגוררה באזור שכיום הוא חלק מאסטוניה ואז חלק מהאימפריה הרוסית.
לאחר סיום בית הספר בטאלין הוא למד בבית הספר לקציני צי בסנקט פטרבורג והחל משנת 1788 שירת בצי הרוסי. בעקבות שתתפותו במלחמה נגד שוודיה קודם בדרגות. בשנת 1793 הועבר להמשך לימודים לאנגליה. באוניית הצי המלכותי הבריטי השתתף בקרבות נגד הצי הצרפתי באוקייאנוס האטלנטי.
בשנים 1803–1806 יחד עם יורי ליסיאנסקי הוא פיקד על מסע החקר הרוסי הראשון סביב כדור הארץ.
על שמו קרויים מצר, מכתש על הירח, כמה איים באוקיינוס השקט, שוברת קרח רוסית, אנית מפרש של האקדמיה של רוסיה לימאות, ספינת קיטור דמיונית ולהקת כליזמר-רוק ישראלית.
איבאן פטר ואלקו
איוון פטר ואלקו (במקור ויינפלד, בהונגרית: Valkó Iván Péter; בודפשט, 25 ביולי 1912 – בודפשט, 13 בנובמבר 1987) היה פיזיקאי יהודי-הונגרי מומר, מהנדס חשמל, דוקטור למדעים טכניים, ראש מחלקה באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים. הוא אחיהם של הכימאי אימרה ואלקו ושל אישטוואן פאל ואלקו, מהנדס מכונות.
ביוגרפיה
אחרי מלחמת העולם השנייה יזם הקמת מכללה להכשרת מהנדסים באיגוד המקצועי של המהנדסים. בשנת 1963 הוא הפך לדוקטור למדעים טכניים. ואלקו היה ראש מחלקת באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה (BME) וחבר מייסד וחבר הנהלה של "האגודה המדעית לטלקומוניקציה ואינפורמטיקה" (HTE). הוא היה ממייסדי כתב העת המדעי של האגודה והיה דמות מרכזית בחטיבת המוליכים למחצה, חלוץ במחקר בהונגריה בנושא מעגלים משולבים. כראש המחלקה לשפופרות אלקטרוניות ולמוליכים למחצה באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה, ביצע מגוון רחב של פעילויות הוראה.
ארנסט צרמלו
ארנסט פרידריך פרדיננד צֶרמֵלו (בגרמנית: Ernst Friedrich Ferdinand Zermelo) (27 ביולי 1871 - 21 במאי 1953) היה מתמטיקאי ופילוסוף גרמני.
צרמלו נולד בשנת 1871 בברלין בירת הקיסרות הגרמנית. הוא למד בגימנסיה לואיזנשטדט (Luisenstädtisches Gymnasium) בברלין וסיים בשנת 1889. לאחר מכן המשיך ללימודי מתמטיקה, פיזיקה ופילוסופיה באוניברסיטאות ברלין, האלה ופרייבורג.
בשנת 1894 השלים עבודת דוקטור, שעסקה בחשבון וריאציות. הוא נשאר באוניברסיטת ברלין והיה עוזר של מקס פלאנק, שתחת הדרכתו החל לעסוק בהידרודינמיקה.
ב-1897 עבר צרמלו לאוניברסיטת גטינגן, שהייתה אז מרכז עולמי למחקר מתמטי, וסיים את התזה שלו שנתיים לאחר מכן.
צרמלו החל לעבוד על בעיות בתורת הקבוצות, וב-1902 פרסם את עבודתו הראשונה בתחום. בשנת 1904 הצליח להתקדם לעבר המטרה שאותה הציב הילברט בנאומו בקונגרס המתמטיקאים בשנת 1900, כאשר הוכיח את משפט הסדר הטוב, דבר שהקנה לו תהילה ומינוי כפרופסור בגטינגן בדצמבר 1905. הוכחתו הראשונה עוררה חילוקי דעות מסוימים, וב-1908 הוא שכלל הוכחה זו והיא נתקבלה בחוגי המתמטיקאים.
בשנת 1905 החל לעסוק ביצירת בסיס אקסיומטי לתורת הקבוצות, ובשנת 1908 פרסם את התוצאות שאליהן הגיע, חרף כישלונו להוכיח את העקביות של מערכת האקסיומות. בשנת 1922 שכללו אברהם הלוי פרנקל ותוראלף סקולם, כל אחד בנפרד, את מערכת האקסיומות של צרמלו. התוצאה, מערכת בת 10 אקסיומות, ידועה בשם אקסיומות צרמלו-פרנקל (ZF), והיא המקובלת ביותר עד היום כבסיס לתורת הקבוצות האקסיומטית.
ב-1913 הוכיח צרמלו את משפט צרמלו, משפט חשוב בתורת המשחקים.
בשנת 1935 עזב צרמלו את תפקיד הכבוד שלו בפרייבורג בשל אי הסכמתו עם הלך הרוחות הנאצי שם, עם תום המלחמה שב לתפקידו (ב-1946) וחי בפרייבורג עד מותו.
אלסוורת הנטינגטון
אלסוורת הנטינגטון (באנגלית: Ellsworth Huntington; 16 בספטמבר 1876 - 17 באוקטובר 1947) היה פרופסור לגאוגרפיה באוניברסיטת ייל בתחילת המאה ה-20. הוא ידוע במחקריו על דטרמיניזם סביבתי/ דטרמיניזם אקלימי, צמיחה כלכלית וגאוגרפיה כלכלית. הוא כיהן כנשיא האגודה האקולוגית של אמריקה בשנת 1917, איגוד הגאוגרפים האמריקאים בשנת 1923 ונשיא מועצת המנהלים של החברה לביודמוגרפיה וביולוגיה חברתית בשנים 1934-1938.
מסעות ראשונים
אלסוורת הנטינגטון היה אחד מאותם חוקרי עולם במסעותיהם, הוא היה סטודנט ללימודים קלסיים בגאולוגיה ומדעים אחרים ב Beloit College. הוא יצא למזרח התיכון ולימד במכללת הפרת, בטורקיה (1897-1901) וחזר ולמד באוניברסיטת הרווארד במסצ'וסטס במשך שנתיים.
המסע לארץ ישראל
בשנת 1909 הוליך הנטינגטון את משלחת ייל לארץ-ישראל. משימתו הייתה לקבוע "צעד אחר צעד את התהליך שבו המבנה הגאולוגי, הצורה הטופוגרפית וטבע האקלים בהווה ובעבר, עיצבו את התקדמות האדם, עיצבו את ההיסטוריה שלו, ובכך מילאו חלק בלתי נפרד בפיתוח מערכת של מחשבה אשר לא יכולה להיווצר בנסיבות פיזיות אחרות."
הוא הסביר את תוצאות מחקרו בספר ״פלסתינה והשינויים שהתחוללו בה״. שיצא בהוצאת בהוטון מיפלין בשנת 1911. ובסדרת מאמרים שהופיעה במגזין Harper ב -1910, שכותרתם: "סירת בד על ים המלח״, ״מעבר לים המלח״, ״מלכת את המדבר״, ו״אל מעבר לארץ של עוג״ . המוקד העיקרי של המשלחת של הנטינגטון היה ים המלח. כפי שדיווח ב"יומון הבוגרים של ייל "(15 באוקטובר 1909): " פעולות המחקר בים המלח התחילו כדי לבדוק אם גדילים עתיקים [עמודי מלח] קיימים מתחת למים. אך העבודה העיקרית כללה מחקר של עמודי מלח רבים שנמצאים מעל מפלס המים הנוכחי. אלה סיפקו עדויות רבות לכך שהים היה גבוה יותר ממפלס הנוכחי לפני אלפיים או שלושת אלפים שנה. עובדה זו מאשרת את התאוריה שבתקופות המקראיות היו תנאי האקלים של ארץ ישראל טובים יותר ופורייתה של הארץ הרבה יותר מאשר עכשיו. "
לאחר שבדק את ים המלח במשך חודש ימים, בילה הנטינגטון שלושה חודשים בארץ ישראל ובסביבתה הקרובה, כולל מישור החוף, אדום, מואב, גלעד, בשן, דמשק, פלמירה, המדבר הסורי, הרי הלבנון וחופי סוריה. אחר כך חזר דרך השומרון והגליל לירושלים "כדי לראות את יהודה בבגדי הקיץ היבש של הצמחייה המתה, לא רק בשמלת האביב הירוקה".
קריירה
אוניברסיטת ייל שכרה את הנטינגטון כפרופסור חבר. אבל אפילו בה היה חוסר רצון באותה העת, להקים מחלקת לגאוגרפיה עצמאית. במקום זאת הקימה האוניברסיטה מגמה בתוך המחלקה לגאולוגיה שלימדה קורסים בגאוגרפיה ואנתרופולוגיה.
ייל העניקה להנטינגטון את הדוקטורט שלו. בשנת 1909, אך היא סירבה להעניק לו תואר פרופסור מלא בשנת 1914. הוא עזב את המוסד בשנה שלאחר מכן. הביוגרף של הנטינגטון ג 'פרי מרטין מרמז כי הסיבה לעזיבה זו אולי הייתה פשוט עניין של תקציב. אבל ראש המחלקה לגאולוגיה, שבמסגרתה נלמדה הגאוגרפיה, כאשר הכחיש זאת וכתב שלהנטינגטון ״יש ברק, אבל הוא בהחלט לא בוגר...ויש לו הערכה עצמית מופרזת". למזלו של הנטינגטון היו לו קשרים באוניברסיטת ייל, והוא קיבל ב 1919 מינוי חדש בתואר ״עמית מחקר״ והוא נשאר בתואר זה במשך 30 שנה.
כאמור הנטינגטון הפך לעמית מחקר באוניברסיטה והתרכז במחקר ובכתיבה. הפרסומים המוקדמים שלו נבעו ממסעותיו הקודמים באסיה, והתרכזו בהשפעת האקלים על הציוויליזציה. במילים אחרות, כיצד השפיע האקלים על הצמחים התרבותיים, על החומרים שמהם בנויים הבתים, על סוג החיות המבויתות שניתן לגדל, וכן הלאה.
במהלך הקריירה הכללית שלו הוא כתב עשרים ושמונה ספרים, ופרסם למעלה ממאתיים ארבעים מאמרים.
התאוריה
בשנות ה-20 וה-30, הדטרמיניזם הסביבתי הייתה הפרדיגמה השלטת של מחקרים גאוגרפיים בארצות הברית. התאורטיקנים המובילים שלה היו אלסוורת הנטינגטון והלן סמפל. הלן סמפל, הייתה החוקרת המרשימה יותר מבין השניים. טיעוניו של הנטינגטון היו לעיתים קרובות מחוספסים, והתזה המרכזית שלו לא הייתה כשרה. אם הייתה לו השפעה רבה יותר, הדבר נבע בעיקר בזכות הקשרים שלו באוניברסיטת ייל, כמו גם המגדר הגברי.
התאוריה המפורסמת ביותר של אלסוורת הנטינגטון היא זו שבה הוא מציין את השלכות האקלים על האדם, וכיצד הוא מאמין שהאקלים קבע הישגים אנושיים במהלך ההיסטוריה. ציוויליזציה מבחינתו, יכולה לשגשג רק במקום שהאקלים מאפשר זאת.
אלסוורת הנטינגטון כתב על נושאים רבים החל בסביבה הגלובלית ועד לגאוגרפיה הכלכלית של ארץ ישראל. אבל הוא חזר שוב ושוב לתאוריה המרכזית שלו: הרעיון ש"אנרגיה אקלימית " קבעה הישגים אנושיים. הציוויליזציה, לדעתו, יכולה לשגשג רק כאשר יש לה תנאים מיוחדים שנובעים מהאקלים.
הוצאת בבל
בבל היא הוצאת ספרים עצמאית.
אלסוורת הנטינגטון
התאוריה
לדעתו, הסביבה האידיאלית היא האקלים הממוזג: חופשי מקיצוניות של חום או קור, אך מבורך בניגוד עונתי מרענן בין החורף לקיץ. כמות המשקעים אמורה להתפזר לאורך כל השנה, כאשר עונות יבשות ממושכות פוגעות הן בבריאות האדם והן את בחדות מוחו. לעומת זאת, תחלופות קצרות טווח, בין מזג אוויר רטוב ויבש, נחשבו ככוח חיובי, מרענן את הנפש והרוח.
הוצאת בבל
היסטוריה
ההוצאה נוסדה ב-1994 על ידי עמית רוטברד בשיתוף עם אשר ביתן, שהיה אז אחד השותפים בהוצאת זמורה ביתן. הכותר הראשון שיצא בבבל היה ספרו הראשון של דאגלס קופלנד "דור X", שראה אור בתחילת 1995.
אלסוורת הנטינגטון
התאוריה
הנטינגטון תרגם תנאים נוחים אלה למספרים ולאחר מכן מיפה אותם ברחבי העולם. הוא הגיע למסקנה כי אנרגיה אקלימית הגיעה לשיאה במערב אירופה ובצפון-מזרח אמריקה. הנטינגטון בשלב הבא השווה את המפה האקלימית למפת "רמת הציוויליזציה". ושתי המפות היו מתואמות יפה, כביכול מאששות את התזה.
הוצאת בבל
היסטוריה
בשנתיים הראשונות לקיומה, פעלה ההוצאה כסדרה בהוצאת זמורה ביתן, ומאז 1996 היא פועלת באופן עצמאי. משנת 2003 החלה ההוצאה יוזמת שיתופי פעולה מו"לים בחו"ל עם הוצאת Verso האנגלית ו-L'imprimeur הצרפתית, ובישראל מ-2004 עם הוצאת ידיעות ספרים.
אלסוורת הנטינגטון
התאוריה
אף על פי שהמפה לא הייתה מדויקת לחלוטין, בחלקים מסוימים של העולם, עם אנרגיה אקלימית גבוהה, כגון פטגוניה כמעט אין ציוויליזציה, ואזורים אחרים עם אנרגיה אקלימית נמוכה, כגון צפון הודו הגיעה לצפיפות אוכלוסייה גבוהה. המפה הייתה תמיד חלק מהוכחת התאוריה שלו. התאוריה של הנטינגטון גם מכניסה לתוכה את נושא הגזעים האנושיים. הוא האמין שאזור לא יגדל באוכלוסייתו עד שיגיעו אליו האנשים הנכונים, שיוכלו לפתח ולהתקיים באותו אזור. במילים אחרות, הוא גם תיאר כי הגזע חשוב להתפתחות אזורית. בספרו "דופק ההתקדמות" הוא אמר, היהודים הם ככל הנראה הגדולים מכל הגזעים. האם מישהו אחר יצר בעקביות שרשרת אינסופית כמעט של אנשים גדולים במשך שלושה או ארבעת אלפים שנה? האם מישהו אחר הפיק כל כך הרבה אנשים גדולים ביחס למספר שלו? אין ספק, אלא אם כן אלה הסינים, ששמרו בעקביות על עמדה תרבותית בולטת אלפי שנים״
הוצאת בבל
היסטוריה
במסגרת הוצאת בבל רואים אור כ-20 כותרים מקוריים ומתורגמים בשנה, בתחומי הפרוזה, העיון והארכיטקטורה, ובמינונים קטנים יותר בתחומי ספרות הילדים, השירה ובישול והדרכה. קטלוג ההוצאה (נכון לתחילת 2010) כולל כ-450 כותרים. בין הסופרים הבולטים שספריהם ראו אור בבבל נמנים מישל וולבק, יו נסבו, הילרי מנטל, תומאס ברנהרד, אלי סמית, דרור בורשטיין, ואחרים.
אלסוורת הנטינגטון
התאוריה
אין פלא כי הנטינגטון משתמש בטיעונים גזעיים כאלה, כי בנוסף לתאוריה הדטרמניסטית שלו, הוא היה חסיד גדול של התורה האאוגנית שעסקה בגנטיקה ודמוגרפיה, שמרעיונותיה מאירופה, הושפעה גם התנועה הנאצית. הנטינגטון נבחר להיות נשיא מועצת המנהלים את האגודה לאאוגניקה האמריקאית שהוקמה ב־1921 ועסקה בקידום פיקוח על הילודה, דיון ציבורי על בעיות גנטיות. כנשיא שירת בשנים הקריטיות של 38–1934.