cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דה הבילנד קומט
קומט 4
הקומט 4 האחרון שנבנה היה הקומט C4 עם גוף באורך דומה ל-B4 אך עם כנף ארוכה יותר ומכלי דלק נוספים שאיפשרו לו להגדיל את טווח הטיסה. שני גופי המטוס האחרונים של הקומט C4 שימשו לבניית אבות טיפוס למטוס הסיור הימי, ההוקר סידלי נימרוד.
הוקר סידלי נמרוד
מהקומט פותח מטוס הסילון היבשתי הראשון נגד צוללות וסיור ימי ארוך טווח - הוקר סידלי נמרוד - שנכנס לשירות באוקטובר 1969. בעזרת ארבעה מנועי רולס-רויס RB.168-20 ספָּיי סימן 250, בעלי 5,500 ק"ג דחף, נמשכת גיחה מבצעית אופיינית של מטוס זה כ-12 שעות. בסך הכל נבנו חמישה מטוסים כאלה, עד לפרישתם בשנת 2011.
בסך הכל נבנו 114 מטוסי קומט על כל גרסאותיו (כולל אבות טיפוס).
יעקב אדלשטיין (פעיל ציוני)
יעקב אדלשטיין (Jakob Edelstein; 1903 הורודנקה גליציה – 20 ביוני 1944 אושוויץ) היה יהודי צ'כי ששימש כראש התנועה הציונית הצ'כית, היה מנהל המשרד הארצישראלי של הסוכנות היהודית בפראג (משנת 1933) ואיש "החלוץ". בגיל 38 מונה לראש האלטסטנראט ("מועצת הזקֵנים") של גטו טרזיינשטט, הגטו ששימש כמחנה מעבר ליהודי מערב אירופה.
ביוגרפיה
נולד ב-1903 בהורודנקה שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום אוקראינה). בעת מלחמת העולם הראשונה הגיע עם משפחתו לברנו, ושם הצטרף לתנועת "בלאו וייס".
ב-1939 נשלח על ידי הגרמנים למחנה ניסקו, משם הצליח לחזור לפראג.
אדלשטיין הגיע לגטו טרזיינשטט בדצמבר 1941. כראש האלטסטנראט (מועצת הזקֵנים) של הגטו, אדלשטיין ניסה להקים עיר יהודית של ממש בטרזיינשטט ואף העז להתעמת עם אדולף אייכמן, ראש המחלקה היהודית של האס אס, שהיה אחראי על גירושם של יהודי צ'כיה, פולין, אוסטריה והונגריה לגטאות ולמחנות ריכוז.
אדלשטיין עמד בראש "מועצת היהודים" של הגטו לצד פאול אפשטיין. אדלשטיין הוא שכינה את גטו טרזין "מקלט לילה", כאשר עדיין קיווה כי הגטו יהווה מקום מקלט ליהודים השוכנים בו עד יעבור זעם.
הוצע לאדלשטיין להימלט מטרזיינשטט. את ההצעה העלה ארגון החלוץ, אולם אדלשטיין דחה את ההצעה.
בדצמבר 1943 נשלח עם משפחתו לאושוויץ, לאחר שהואשם כי ניסה להציל יהודים בכך שזייף תעודות זהות. הוא הוצא להורג בבלוק 11 ב-20 ביוני 1944, יחד עם משפחתו.
יחסי מאוריציוס–רוסיה
יחסי מאוריציוס–רוסיה הם היחסים שבין רפובליקת מאוריציוס לפדרציה הרוסית.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין שתי המדינות החלו ב-17 במרץ 1968.
נציגות דיפלומטית
למאוריציוס יש שגרירות הממוקמת במוסקבה. השגרירות נפתחה בשנת 2003.
יוני המנחם
יונתן (יוני) המנחם (נולד ב-5 בספטמבר 1942) הוא צלם סטילס ישראלי עבור סרטי קולנוע וטלוויזיה.
ביוגרפיה
יוני המנחם הוא בנו של עזרא המנחם, יליד העיר סקופיה שבמקדוניה (בעבר יוגוסלביה). אמו, תמר, היא ילידת העיר טרנוב שבפולין. אביו היה סופר וכתב בעיקר ספרים על ירושלים. אמו הייתה דוקטור לכימיה ועבדה באוניברסיטה העברית. היא ערכה את "האנציקלופדיה לחקלאות" ואת אחד הספרים הראשונים לבריאות המשפחה. ליוני אח אחד הצעיר ממנו.
יוני נולד וגדל בירושלים, למד בגימנסיה רחביה. בשנת 1952, בהיותו בן עשר, עבר עם הוריו לרמת גן, שם סיים בית ספר עממי ולמד שנה בתיכון, אחר-כך למד בפנימייה החקלאית במקוה ישראל. בתום שירותו הצבאי עבד בחברות ביטוח שונות.
יוני המנחם נשוי מ-1973 לשוש, ולהם שני ילדים.וששה נכדים.
הם מתגוררים בגבעת שמואל.
דרכו כצלם
במלחמת ששת הימים שירת במילואים בחיל ההנדסה. שם היה לו חבר שצילם להנאתו. יוני התלהב מכך, ולבקשתו שלחו לו מצלמה מהבית, והוא החל לצלם. לאחר שהמלחמה הסתיימה יוני שב לעבוד בביטוח ובזמנו הפנוי צילם וגם הקים בביתו חדר חושך ובו פיתח תמונות. ב-1971 עזב את חברת הביטוח ופתח ביחד עם חבר חנות צילום בגבעתיים בשם "פוטו צבר". כעבור שנה סגרו את החנות.
דודו, שהיה ממנהלי הסינרמה והכיר את יורם גלובוס, שהיה מפיק ומפיץ סרטים, ערך היכרות בין השניים, וכך הגיע לצילומי הסטילס. הסרט הראשון שהמנחם צילם היה "הבית ברחוב שלוש" (1972) בבימויו של משה מזרחי. השחקנית הראשונה שצילם הייתה גילה אלמגור, ששיחקה בתפקיד הראשי בסרט יחד עם שייקה אופיר.
מטרת צילומי הסטילס שהמנחם צילם הייתה לסייע במכירת הסרט. באותם ימים היו בבתי הקולנוע חלונות ראווה ובהם תמונות מהסרטים השונים. המנחם נכח וצילם בכל ימי ההסרטה של כל אחד מהסרטים השונים, מארבע בבוקר ועד אחרי השקיעה. בראשית שנות האלפיים, עם חדירת מצלמות הווידאו שבעזרתן צילמו קדימונים לפרסום הסרטים, היה פחות צורך בצילומי סטילס ובסרטים האחרונים בהם צילם הוא נכח רק בכמה ימים נחוצים.
עד שנת 2012 צילם המנחם כמאה וחמישים סרטי קולנוע עלילתיים באורך מלא. בנוסף לכך צילם תוכניות וסדרות טלוויזיה. הוא עבד כמעט עם כל במאי הקולנוע הידועים בארץ, בהם משה מזרחי, ג'ורג' עובדיה, בועז דוידזון, אסי דיין, זאב רווח, יואל זילברג, שייקה אופיר, אבי נשר, מנחם גולן, יצחק (צפל) ישורון, עמוס גוטמן, אורי ברבש, אלי כהן, מיכל בת-אדם, יעקב (ינקול) גולדווסר, שבי גביזון, שמי זרחין, יוסף סידר, יוסף פיצ'חדזה, ערן ריקליס, עודד דוידוף, בני תורתי, חיים בוזגלו, דובר קוסאשווילי, דרור שאול, איתן ענר, דינה צבי-ריקליס ועוד. הוא אחד מצלמי הסטילס הבודדים לסרטים בארץ וצלם הסטילס שצילם את מספר הסרטים הרב ביותר בישראל.
הסרט "הכוכבים של שלומי" בבימויו של שמי זרחין (2003) היה הראשון אותו צילם במצלמה דיגיטלית.
מכתש פרדפורט
מכתש פרדפורט (באנגלית: Vredefort crater), הקרוי גם כיפת פרדפורט (באפריקנס: Vredefort-koepel), הוא מכתש הפגיעה הקדום הגדול ביותר שנתגלה על פני כדור הארץ. המכתש נמצא בפרובינציית המדינה החופשית, לשעבר מדינת אורנג' החופשית, בדרום אפריקה, סמוך לגבולה עם הפרובינציה הצפון-מערבית, כ-120 ק"מ דרומית-מערבית ליוהנסבורג. הוא נקרא על שם העיר פרדפורט השוכנת בערך במרכזו. בשנת 2005 הוכר המכתש כאתר מורשת עולמית בשל הגאולוגיה המעניינת שלו. השטח שהוכרז הוא בצורת קשת ששטחה 301.11 קמ"ר באזור נהר הוואל.
יוני המנחם
דרכו כצלם
הוא השתתף בהפקות זרות רבות שצולמו בארץ, בהן "סהרה" עם ברוק שילדס (1983); "השגריר" עם רוברט מיצ'ם ורוק הדסון, בבימויו של ג'יי לי תומפסון (1984) ו"רמבו 3" (1988) עם סילבסטר סטאלון. הוא צילם גם סרטים במדינות שונות בעולם, רובם בהפקת חברת קנון של יורם גלובוס ומנחם גולן. ביניהם: "מכרות המלך שלמה" עם ריצ'רד צ'מברלין ושרון סטון שצולם בזימבבואה ודרום אפריקה בבימויו של ג'יי לי תומפסון (1985); Hot Resort בבימויו של ג'ון רובינס באיים הקריביים; שני סרטים בסדרת "מבצע בעורף האויב" עם צ'אק נוריס שצולמו באיים הקריביים ובפיליפינים (1984, 1985); "מאהביה של מריה" עם נסטסיה קינסקי, רוברט מיצ'ם וג'ון סאבאג' שצולם בארצות הברית בבימויו של אנדריי קונצ'לבסקי (1984) - כל אלה עבור חברת קנון; ו"קשר האורניום" שצולם באיטליה והולנד, בבימויו של מנחם גולן (1978) ו"קפיטן אמריקה" שצולם על ידי 21th Century.
מכתש פרדפורט
אסטרואידים שפגעו בעבר בכדור הארץ הם אלה שיצרו את מכתשי הפגיעה הענקיים וגרמו לשינויים פיזיים ואקלימיים קיצוניים בקנה מידה עולמי. ההערכה היא כי הם גם הביאו לשינויים אבולוציוניים מרחיקי לכת. מסיבה זו נודעת למכתש משמעות ראייתית ראשונה במעלה לחקר ההיסטוריה הגאולוגית של כדור הארץ ולהתפתחות החיים על פניו.
האסטרואיד שפגע באזור פרדפורט היה אחד הגדולים שפגעו אי פעם בכדור הארץ, ומעריכים שרוחבו עמד על כ-12 ק"מ, וכי הוא פגע באדמה במהירות של 20 ק"מ/שנייה. ייתכן אולי שהפגיעה נגרמה מגרם שמיימי קטן יותר, דוגמת ראשו של כוכב שביט, אך מהירות הפגיעה שלו בכדור הארץ הייתה גבוהה יותר. כך או כך, ההערכה היא שבאירוע השתחררה האנרגיה הרבה ביותר בתולדות כדור הארץ. מעריכים שתצורת המכתש התגבשה בתוך ארבע שעות, וסלע בנפח של כ-70 קמ"ק התאדה בעת האירוע.
יוני המנחם
דרכו כצלם
על יוני המנחם צולם סרט תיעודי בן 95 דקות בשם "מבעד לעיניים – יוני המנחם", בבימויה של יעל קלופמן. הסרט סוקר ארבעים שנות קולנוע ישראלי דרך תמונות הסטילס שלו. בסרט התראיינו עשרות שחקנים, אנשי צוות, במאים ומפיקים (בהם משה אדרי, איתן אבן, מנחם גולן, משה מזרחי, בועז דוידזון, אסי דיין, ועוד), שחקנים ובעלי מקצוע שונים מתחום הקולנוע (כגון מעצבת התלבושות רונה דורון והצלם אמנון זלאייט). הסרט הוקרן באוקטובר 2012, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-28 בחיפה, בו קיבל יוני המנחם פרס על מפעל חיים.
אליזבת מריה, נסיכת בוואריה
אליזבת מריה, נסיכת בוואריה (בגרמנית: Elisabeth Marie von Bayern; 8 בינואר 1874 - 4 במרץ 1957) הייתה נכדתו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה.
ביוגרפיה
אליזבת מריה נולדה במינכן ב-8 בינואר 1874, ללאופולד, נסיך בוואריה ולגיזלה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה. היא הייתה הבת הבכורה. הייתה לה אחות צעירה אחת אוגוסטה, ושני אחים צעירים: גאורג וקונרד.
משפחתה
מנישואיה ללודוויג פיליפ גראף פון ספרייד אונד בוטנהיים, נולדו לה 5 ילדים:
ספר הקולנוע הישראלי
ספר הקולנוע הישראלי הוא אתר אינטרנט המהווה מאגר מידע מקיף בנושא הקולנוע הישראלי. האתר כולל, בין השאר, קרדיטים מלאים של הסרטים, תמונות, קטעי וידאו, נתונים על תקציב ומספרי צופים, וכן ביקורות וכתבות סרוקות שפורסמו על הסרטים בעיתונות. בנוסף, מכיל האתר מאמרים מקוריים על סרטים ואישים מרכזיים בקולנוע הישראלי. האתר החל לפעול בספטמבר 2016. נכון למרץ 2018 הוא מכיל מידע על 810 סרטים עלילתיים באורך מלא שהופקו בישראל ו-131 סרטים תיעודיים.
"ספר הקולנוע הישראלי" הוא יוזמה של משרד התרבות והספורט, בשיתוף עם קרן רבינוביץ' ומועצת הפיס לתרבות ולאמנות. מערכת האתר כוללת את: אתי כהן, גיורא עיני, ד"ר שמוליק דובדבני ופרופ' רעיה מורג. מעצבי האתר הם פרופ' שמעון זנדהאוז ומריה רפפורט. מנהל התוכן והמפיק הראשי של האתר הוא מרט פרחומובסקי.
יוני המנחם
דרכו כצלם
באוקטובר 2012 הציג תערוכה במסגרת פסטיבל הצילום הבינלאומי השני ביפו. בתערוכה הוצגו שבעים ושבעה צילומים מפורסמים שלו מתוך אלפים שמכיל ארכיונו. התערוכה הוצגה בשנית בפסטיבל הסרטים השני בנתיבות, שנקרא "משפחה בסרט", בדצמבר 2012. התערוכה נמצאת בשני המבואות לאולמות הקולנוע של סינמטק תל אביב כתערוכה קבועה.
בשנת 2015, בזמן צילומי הסרט ״ציפורי חול״ הודיע יונתן המנחם על סיום הקריירה הקולנועית שלו כצלם סטילס.
הסצנה האחרונה אותה צילם הייתה עם השחקנית גילה אלמגור אותה צילם גם בסצנה הראשונה יותר מ 40 שנה קודם לכן.
קישורים חיצוניים
ערוץ 10 - ראיון בשידור חי, חדשות הבוקר עם נעמה וחיים -
מכתש פרדפורט
קוטר המכתש כיום כ-70 ק"מ וגילו מוערך בכ-2,023 מיליוני שנים (תור הפלאופרוטרוזואיקון). מכיוון שחלף זמן כה רב מאז האירוע, הוא נשחק ועקבותיו אינם נראים בבירור. קוטר הפגיעה המקורי של מכתש פרדפורט עמד על 380 ק"מ והוא נחשב למכתש הפגיעה הגדול מסוגו שנתגלה עד כה. ידועים כמאתיים מכתשי פגיעה בעולם, אך רק שניים נוספים הם בסדר גודל דומה למכתש פרדפורט. האחד, אגן סדברי בקנדה שגילו כ-1,800 מיליוני שנים, והשני, מכתש צ'יקשולוב במקסיקו שגילו כ-65 מיליון שנה, והוא נוצר מפגיעת האסטרואיד שכנראה הכחיד את הדינוזאורים.
בתחילה סברו החוקרים שמבנה הכיפה במרכזו של מכתש פרדפורט הוא תוצר של התפרצות געשית. אולם בשנות התשעים נחשפו עדויות שהמקום הוא אתר פגיעה של אסטרואיד עצום, ובנהר הוואל הסמוך נתגלו שברים דמויי חרוט האופייניים לפגיעה כזו.
למכתש צורה מרובת טבעות והוא אחד הבודדים מסוג זה על פני כדור הארץ. צורה זו אופיינית למקומות אחרים במערכת השמש, כגון מכתש ולהאלה על ירחו של צדק קליסטו. סחיפה וטקטוניקת הלוחות שחקו והרסו כמעט את כל המכתשים מרובי הטבעות על כדור הארץ, והם השתמרו באופן טוב יותר על פניהם של גרמי שמיים אחרים במערכת השמש.
יחידת הצנחנים הראשונה בצה"ל
יחידת הצנחנים הראשונה בצה"ל הוקמה ב-2 בספטמבר 1948 במחנה בריטי לשעבר בשכונת אחוזה בחיפה, ופורקה ב-24 במאי 1949. במסגרת היחידה נערכו מספר קורסים לצניחה, והוכשרו בהם כמאה צנחנים ומדריכים. היחידה לא השתתפה במשימות קרביות כלשהן.
רקע
הקמת יחידת צנחנים נדונה במטה הכללי עוד לפני הקמת המדינה, והוצעו תוכניות שונות לארגונה. ביולי 1948 התקיים בצ'כוסלובקיה קורס צניחה לאנשי מח"ל ולמתנדבים מישראל, בפיקודו של חיים גורי.
מפקד היחידה וחייליה
למפקד היחידה מונה יואל פלגי (נוסבכר), חבר קיבוץ מעגן, שנמנה עם צנחני היישוב במלחמת העולם השנייה. כגרעין ליחידה, רוכזו בוגרים של קורס הצניחה בצ'כוסלובקיה, ביניהם שמשון בר-נוי, קרל כהנא, דן אבני, ג'ורג' פרלוס, וחיים גורי.
נקבע כי טיסות ההצנחה ימריאו משדה התעופה ברמת דוד. היחידה התמקמה ב"מחנה הלגיון" בשכונת אחוזה בחיפה, ששימש בעבר כבית ספר לקומנדו של הצבא הבריטי. אנשי הג"א מחיפה הוקצו לה כפלוגת שירותים.
לקראת סוף 1948 היו ביחידה 219 אנשים, מהם 28 קצינים.
אימוני צניחה
היחידה התארגנה לקיום קורסים לצניחה. המצנחים וציוד הצניחה (רצועות, ווים ורתמות) הגיעו מעודפי הצבא הבריטי. בין השאר, הושמשו מצנחים שנמכרו לסוחרי בדים. מתקני האימונים החיוניים אולתרו או נבנו על ידי היחידה. כשלא נמצא מטוס דמה לתרגול יציאה ממטוס, השתמשו המדריכים בדלת הכניסה של השק"ם. לקראת פתיחת קורס הצניחה הראשון, היו ביחידה 12 מדריכי צניחה שהוכשרו בשיטות שונות, חלקם חסרי ניסיון. בהמשך, הגיעו מדריכים נוספים. הצניחות בוצעו ממטוס תובלה מדגם "קומנדו", משנת 1941, אך לטייסים לא היה ניסיון בהצנחת חיילים.
קורס הצניחה הראשון נפתח באוקטובר 1948, והשתתפו בו 14 חניכים. בתאונת צניחה ב-16 בנובמבר נהרג סרן. ב-18 בדצמבר, במהלך הקורס השני, נהרג בתאונת צניחה סגן. התאונות פגעו קשות במורל היחידה ובלכידותה.
פרוק היחידה
צמצום הצבא בסוף מלחמת העצמאות, והתאמתו לתקופת רגיעה, השפיעו גם על יחידת הצנחנים. מפקד היחידה, רס"ן יואל פלגי, עזב את תפקידו והשתחרר מצה"ל בסוף אפריל 1949. מחליפו, סרן יהודה הררי, הגיע למסקנה כי חוסר המשמעת ביחידה אינו מאפשר את המשך קיומה. הוחלט לפרק את היחידה, שהייתה מאורגנת כיחידה לוחמת, לפזר את רוב אנשיה, ולהקים בית ספר לצניחה שיהיה כפוף למחלקת ההדרכה של צה"ל. צו חיסול היחידה הוצא ב-24 במאי 1949. מיד לאחר מכן הוקמה היחידה מחדש על ידי יהודה הררי בבסיס תל נוף. לאחר הקמת בית הספר לצניחה, הוקם גם גדוד 890 ובהמשך גם שתי פלוגות מילואים - הכול בפיקודו של סא"ל יהודה הררי.
המחנה בו שכנה היחידה הושמש מחדש, והחל משנת 1953 שכנה בו הפנימייה הצבאית לפיקוד.
סמל היחידה
סמלה הראשון של יחידת הצנחנים היה עשוי בד שחור רקום בחוטים אדומים ולבנים, עשוי בצורת חרוט כיפתי הדומה למצנח פתוח בעת הרחיפה. על הסמל מופיעה חרב בעלת כנפיים, המבטאת את רעיון הצניחה.
טרייסי אוסטין
טרייסי אן אוסטין הולט (באנגלית: Tracy Ann Austin Holt, נולדה ב-12 בדצמבר 1962 בפלוס ורדס) הייתה טניסאית אמריקאית בעבר, שהחלה להשתתף בתחרויות בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. היא דורגה במקום הראשון בעולם בשנת 1980.
אוסטין זכתה במהלך הקריירה הקצרה שלה ב-3 תוארי גראנד סלאם, 2 ביחידות באליפות ארצות הברית הפתוחה בשנים 1979 ו-1981 ואחד באליפות וימבלדון בזוגות מעורבים עם אחיה ג'ון אוסטין (1980) ובכך היו לאח ואחות הראשונים שניצחו בגמר טורניר זוגות מעורבים באליפות וימבלדון.
סידרה של פציעות קטעה לאוסטין את הקריירה המקצוענית הקצרה שלה.
ביוגרפיה
בשנת 1979 ניצחה אוסטין באליפות איטליה הפתוחה בשלב חצי הגמר את כריס אוורט מארצות הברית ב-3 מערכות וקטעה לה רצף ניצחונות של 125 משחקים על משטח חימר (השיא הנוכחי לנשים וגברים). בהמשך השנה היא זכתה לראשונה בתואר גראנד סלאם באליפות ארצות הברית הפתוחה לאחר ניצחון בשתי מערכות 4-6, 3-6 בשלב הגמר על אוורט וקטעה לה זכייה חמישית רצופה. היא הייתה לטניסאית הזוכה הצעירה בתולדות האליפות (16 שנים ו-9 חודשים).
סטילמן
סטילמן (באנגלית: Stillman) הוא שם משפחה.
רוגל נחום
רוגל נחום (נולד ב-21 במאי 1967) הוא אתלט עבר ישראלי. הוא אלוף ישראל בקפיצה לגובה, בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת. החזיק, בו זמנית (1990), בשלושה שיאים ישראלים במקצועות אלה. הוא השיאן הישראלי ושיאן המכביה בקפיצה משולשת. הוא החזיק בשיא הישראלי בקפיצה לרוחק במשך 20 שנה.
נחום ייצג את ישראל בשלוש אולימפיאדות (ברצלונה 1992, אטלנטה 1996 ובסידני 2000) וב-4 אליפויות עולם באתלטיקה (טוקיו 1991, שטוטגרט 1993, גטבורג 1995 וסביליה 1999) ואף זכה לשאת באולימפיאדת סידני את דגל ישראל בטקס הפתיחה.
ביוגרפיה
רוגל נחום גדל בגבעתיים, בנם של דוד ורותי נחום. הוא למד בבית ספר יסודי מצדה (היום אלון) ובתיכון שמעון בן צבי בגבעתיים. הוא החל להתאמן באתלטיקה קלה בשנת 1984 כשהיה בן 17, לאחר שהמורה לחינוך גופני, אבי זילברמן, האיץ בו להתאמן בקפיצה לגובה. מאמניו היו דוד קושניר ואלכס מרמן. הוא התאמן בקבוצת אס"א תל אביב.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 זכה נחום במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא ישראלי ומכביה חדש של 16.77 מטר (הנוכחי, 2017), לפני יוסי גולינסקי (15.85 מטר). חודש וחצי לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בדיסבורג גרמניה באוגוסט אותה שנה "אבדה" הנעל השמאלית של נחום, שנאלץ לערוך את החימום וההרצה לתחרות קפיצה משולשת, עם נעלי התעמלות רגילות. 5 דקות לפני תחילת התחרות נמצאה הנעל האבודה, בחדר ההמתנה לתחרות. בסופו של דבר, הוא סיים במקום שמיני בתוצאה של 16.44 מטר. מאוחר יותר התברר, כי אחת הבודקות של התחרות הוציאה את הנעליים מתיקו, אך החזירה לתוכו רק נעל אחת.
בתחרות שנערכה בבודפשט, הונגריה ב-18 ביוני 1990, קבע נחום בקפיצה לרוחק שיא ישראלי חדש של 7.96 מטר. שיא זה החזיק מעמד כ-20 שנה ונשבר על ידי יוחאי הלוי ב-3 ס"מ (7.99 מטר). תוך כדי הקפיצה בניסיון הרביעי הוא קרע את המיניסקוס בברך הימנית, שבעקבותיו נאלץ לעבור ניתוח ארתרוסקופיה.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בתל אביב ב-6 ביולי 1991 זכה נחום במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא ישראלי חדש של 17.17 מטר. באותה תחרות הוא קבע תוצאה של 17.31 מטר, בעזרת רוח מעל המותר (2.3 מ/ש), התוצאה הטובה ביותר בהיסטוריה שהושגה על ידי קופץ ישראלי (2017). באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 29 בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.90 מטר.
בתחרות שנערכה בסביליה, ספרד ב-6 ביוני 1992 קבע נחום בקפיצה משולשת שיא ישראלי חדש של 17.20 מטר (השיא הנוכחי). חודשיים לאחר מכן, באולימפיאדת ברצלונה (1992) הוא סיים במקום 24 בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.23 מטר.
7 שבועות לפני באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 הוא עבר ניתוח ארטרוסקופיה בברך שמאל בעקבות קרע במיניסקוס. באליפות עצמה, הוא סיים במקום 14 בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.86 מטר, ס"מ אחד פחות מעליה לשלב הגמר.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג שוודיה בשנת 1995 סיים נחום במקום 11 בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.69 מטר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 16.71 מטר. שבועיים לאחר מכן, בתחרות הגרנד פרי המסורתית שנערכה ברייטי, איטליה. ביום גשום במיוחד, בגלל שהמסלול שהיה מוצף והייתה סכנת החלקה, הוחלט לקפוץ מהמסלול עצמו. השופטים סימנו קו לבן על המסלול, שהיווה את "קרש" הקפיצה וכך נערכה התחרות. הוא סיים במקום שביעי בתוצאה של 16.73 מטר, למרות הגשם הכבד.
אשטה מאנגלה
אשטה מאנגלה (בסנסקריט: "אשטה" = "שמונה"; "מאנגאלה" = "מבשר טובות") הם שמונה סימנים מבשרי הטוב בתרבויות שונות בדרום ומרכז אסיה. הסימנים מלמדים כלים ומכוונים לאיכויות המוח והתודעה.
רוגל נחום
ביוגרפיה
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים נחום במקום 17 בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.67 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בפריז צרפת במרץ 1997 סיים נחום במקום 6 בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.82 מטר. באליפות ישראל שנערכה ב-6 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.08 מטר.
אשטה מאנגלה
שמונת הסימנים מבשרי הטוב של ואג'ראיאנה והבודהיזם ההימלאי
בודהיסטים טיבטים משתמשים בערכם של שמונת הסימנים במשק הבית ובאמנות הציבורית. כמה פרשנויות שכיחות ניתנות עם כל סימן, למרות שמורים שונים יתנו פרשנויות אחרות:
רוגל נחום
ביוגרפיה
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בוולנסיה ספרד במרץ 1998 סיים נחום במקום 4 בקפיצה משולשת בשיא ישראלי חדש של 16.93 מטר, השיא הנוכחי. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בתל אביב ב-19 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת והשווה את שיאו הישראלי בתוצאה של 17.20 מטר. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בבודפשט הונגריה הוא סיים במקום 8 בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.99 מטר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 16.87 מטר ועלה מהמקום הרביעי.
באליפות העולם באולם שנערכה במייבאשי יפן במרץ 1999 סיים נחום במקום 7 בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.27 מטר. באליפות העולם שנערכה בסביליה אוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 14 בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.68 מטר, 2 ס"מ פחות מעליה לשלב הגמר.
באולימפיאדת סידני (2000) סיים נחום במקום 23 בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.39 מטר.
ביולי 2011 סיים נחום קורס מאמני אתלטיקה במכון וינגייט.
באוקטובר 2013 מונה נחום, לתפקיד המנהל המקצועי של האתלטיקה הישראלית, אחרי שנים רבות שבהן כיהן פטר דוידוביץ'. במקביל הוא ימשיך לאמן. בין יתר חניכיו נמנה שיאן ישראל בקפיצה לרוחק יוחאי הלוי.
נחום הוא בוגר הקריה האקדמית אונו בתואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט.
פציעות משמעותיות במהלך הקריירה
במהלך הקריירה הספורטיבית שלו עבר נחום, פציעות רבות וניתוחים רבים, שאותם ביצע האורתופד, ד"ר רפי טיין. בשנת 1988 עבר את ניתוח הארתרוסקופיה הראשון שלו, בברך שמאל בעקבות קרע במיניסקוס. שנתיים לאחר מכן, עבר ניתוח ארתרוסקופיה הפעם בברך ימין. 7 שבועות לפני אליפות העולם שנערכה בשטוטגרט בשנת 1993, עבר שוב ניתוח ארתרוסקופיה בברך שמאל. שנה לאחר מכן, בשנת 1994 עבר ניתוח פתוח בברך שמאל, על מנת להוציא גופים חופשיים של סחוס שבעקבותיו התהלך עם קביים במשך כ-8 שבועות. בשנת 1997 עבר ניתוח ארתרוסקופיה בברך שמאל ובשנת 2001 עבר ניתוח פתוח בברך ימין בעקבות דלקת חריפה בגיד עצם הפיקה (jumpers knee).
תודוס הרופא
תודוס הרופא היה רופא יהודי שחי בארץ ישראל (פרובינקיה יודיאה) בדור שאחרי המרד הגדול (הדור השני והשלישי לתנאים), והתמחה באנטומיה. הוא מוזכר מספר פעמים בספרות חז"ל, במקרים שונים בהם התנאים נזקקו לדעתו בשאלות רפואיות הנוגעות לפסיקת הלכה בנושאים שונים. ככל הנראה, את השכלתו הרפואית רכש תודוס באלכסנדריה, אצל רופאים מאסכולת הרופילוס, ומוקד פעילותו לאחר מכן הייתה העיר לוד.
בתקופת ההשכלה יש שבקשו לזהות אותו עם רופא בן אותה תקופה בשם תאודאס (Teudas) שמוצאו מלודקיא, שנזכר בכתבים רפואיים מאלכסנדריה.
מאמריו
הוא נזכר במשנה במסכת בכורות בנוגע לשאלה האם בהמה שניטלה הרחם שלה היא טריפה. רבי טרפון פסק שהבהמה היא טריפה והורה להאכיל אותה לכלבים. אולם, חכמי יבנה חלקו על רבי טרפון ופסקו שהבהמה הייתה כשרה, בהסתמך על עדותו של תודוס הרופא ש"אין פרה וחזירה יוצאה מאלכסנדריא עד שהם חותכין את האם שלה", כלומר שהסרת רחם הבהמה היא הליך רפואי מקובל באלכסנדריה ואינו פוגע בסיכוייה לחיות, ולכן היא אינה טריפה. בשל חששו של רבי טרפון כי כעת יתחייב לפצות את בעל הבהמה הוא קרא "הלכה חמורך, טרפון!", קריאה שהפכה למטבע לשון.
וילארד ויגאן
וילארד ויגאן (באנגלית: Willard Wigan; נולד ביוני 1957) הוא פסל מיניאטורות בריטי.
ביוגרפיה
וילארד ויגאן הוא פסל בריטי, שנולד בברמינגהאם שבאנגליה. הוא מוכר ברחבי העולם בשל פסליו הזעירים, המגיעים לממדים של מיקרונים (אלפיות המילימטר). את יצירותיו ניתן לראות אך ורק מבעד למיקרוסקופ. הדמויות הזעירות, אותן הוא מפסל באמצעות אזמל כירורגי, עשויות מגרגירי אורז, גרגירי חול, גבישי סוכר, אבקת יהלום, סיבי שיער וסיבי פחמן. רבות מיצירותיו נמצאות בתוך קוף של מחט או מועמדות על ראש סיכה. עבודתו על פסליו מתבצעת תוך כדי מדיטציה, במרווחי הזמן שבין פעימות הלב, תוך שהוא שולט בנשימותיו ומאט את דופק פעימות ליבו. הוא צובע את הפסלים בעזרת מברשת קטנטנה שהוא יצר משערות של זבוב. על כל יצירה של ויגאן הוא עובד כחודשיים שלמים. פסליו המיניאטוריים של וויגאן כוללים גיבורי אגדות, ידוענים וגיבורי תרבות, בעלי חיים ויצירות אמנות מפורסמות.
ויגאן מספר שהוא סובל מדיסלקסיה חמורה וכילד לא הצליח לקרוא או לכתוב. הוא נהג להתבונן שעות בנמלים והתחיל את עבודותיו בניסיון להכין להם רהיטים זעירים.
בשנת 2007 קיבל ויגאן את אות מסדר האימפריה הבריטית.
מטע
מטע היא יחידת ייצור חקלאית המאופיינת, לרוב, בגידול חקלאי יחיד.
במטעים מתקיימים גידולים שונים כגון כותנה, טבק, קפה, קנה סוכר או עצי פרי. אף על פי כן, השימוש במונח "מטע" אופייני כיום בעיקר לתיאור מטעי עצים.
במטע קיים יבול אשר נשתל באופן מכוון בקנה מידה גדול יחסית. הנטיעה נעשית באופן מסודר (שורות וטורים) על השטח המוגדר כדי לנהל באופן טוב יותר את הנטיעה, ההשקיה, הטיפול והקטיף.
בשנים האחרונות, במטעים מסוימים, מכוסים העצים לקראת עונת הקטיף ברשתות המונעות מפגעים שונים (כגון רוח מהירה, פגיעת ציפורים ועוד) על מנת לשפר את איכות הפרי וכמותו - פיתוח המקרב את גידולי המטעים לתחום גידולי החממות.
בל אייר (סדרת טלוויזיה)
בל אייר (באנגלית: Bel-Air) היא סדרת דרמה אמריקאית שנוצרה על ידי ויל סמית' ומורגן קופר. הסדרה היא אתחול מחודש שעבר דרמטיזציה עבור הסיטקום "הנסיך המדליק מבל אייר" המבוסס על סרט המעריצים הקצר של קופר באותו שם משנת 2019.
הסדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה "Peacock" ב-13 בפברואר 2022.
רקע עלילתי
הסדרה עוקבת אחר מסעו המסובך של ויל סמית' מרחובות מערב פילדלפיה אל אחוזותיה הסגורות של בל אייר.
פיתוח
ב-10 במרץ 2019, הועלה ליוטיוב קדימון לסרט המעריצים "בל אייר", אותו כתב וביים מורגן קופר. סרט מעריצים זה הציג את עלילות הסיטקום "הנסיך המדליק מבל אייר" באור דרמטי וריאליסטי יותר. השחקן ויל סמית', שכיכב בסיטקום המקורי כגרסה בדיונית של עצמו, התלהב מאוד מסרט המעריצים והביע את התעניינותו בהרחבת הקונספט לכדי סדרה עלילתית שלמה. ב-11 באוגוסט 2020, הפקת הסדרה הוכרזה רשמית לאחר שהייתה בתהליך פיתוח ראשוניים מעל יותר משנה. במקביל, נמסר כי על זכויות הפצת הסדרה מתנהל מכרז בין שירותי הזרמות המדיה נטפליקס, HBO Max ו-Peacock. ב-8 בספטמבר 2020, נמסר כי שירות "Peacock" זכתה במכרז והזמינה מהפקת הסדרה שתי עונות. עוד נמסר כי את הסדרה יפיקו סמית' וקופר, לצדם של טרנס קרטר, ג'יימס לאסיטר, מיגל מלנדז, מלקולם ספלמן, קווינסי ג'ונס, בני מדינה ואנדי וסוזן בורוביץ.
ליהוק
באוגוסט 2021, סמית' הפתיע את ג'בארי בנקס בהכרזה על ליהוקו לתפקיד הראשי. בספטמבר 2021, נמסר על ליהוקם של אדריאן הולמס, קסנדרה פרימן, אולי שולוטן, קוקו ג'ונס, אקירה אכבר, ג'ימי אקינגבולה, ג'ורדן ל. ג'ונס, וסימון ג'וי ג'ונס לצוות השחקנים הראשי.
צילומים
צילומי הסדרה התקיימו בלוס אנג'לס ובפילדלפיה. ב-7 בינואר 2022, דווח כי על אף שנמצאו על הסט חולים מאומתים לקורונה, צילומי הסדרה התקיימו כסדרם.
עבודה סוציאלית
עבודה סוציאלית היא מקצוע טיפולי העוסק בבעיות חברתיות ובסיבות שגרמו להן, על ידי קידום יחידים, משפחות וקהילות מעבר למגבלות ולקשיים בהם הם נתונים.
הגדרה ומטרות המקצוע
על פי הגדרתה בחוק, עבודה סוציאלית היא "משלח יד לשיפור תפקודם האישי והחברתי של הפרט, המשפחה והקהילה בדרך של טיפול, שיקום, ייעוץ והדרכה".
על מנת להגיע לשיפור התפקוד האישי והחברתי, עוסקת העבודה הסוציאלית בסנגוריה על החלש, ייצוגו, תיווך בעניינו וטיפול בו, על מנת שיוכל להתחזק ולהתמודד עם קשייו, זאת תוך התבססות על ערכים חברתיים.
העבודה הסוציאלית פועלת במגוון שיטות התערבות, הלקוחות מתחומים אקדמיים שונים, בהם: פסיכולוגיה, סוציולוגיה, מדיניות ציבורית ועוד. שיטות ההתערבות מתייחסות לרמת הפרט, המשפחה, הקבוצה והקהילה. העבודה הסוציאלית היא חלוצה בתחום הטיפול המערכתי, והייתה המקצוע הראשון שהציע טיפול משפחתי.
העוסקים במקצוע הם עובדים סוציאליים הנדרשים להסמכה באמצעות לימודים אקדמיים באחד מהמוסדות להשכלה גבוהה, בתחום העבודה הסוציאלית ונרשמו בפנקס העובדים הסוציאליים במשרד הרווחה.
מקצוע העבודה הסוציאלית מתבסס על תפישת עולם הומניסטית חברתית-סוציאלית וכוללנית. תפישה זו מדגישה את חשיבות הסביבה המקיפה את הפרט (משפחה, קבוצה, קהילה), ושמה דגש על התערבות וסיוע מקבילים הן לפרט והן לסביבה המקיפה אותו. בנוסף, הסיוע בעבודה הסוציאלית ניתן לפרט, במידת האפשר, בסביבתו הטבעית והמוכרת (בניגוד לסיוע מתוחם בזמן ובמקום ב"חדר הטיפול").
רקע
ניצנה של העבודה הסוציאלית החלו בשנת 1601 בעקבות משבר חקלאי שהוביל את המלכה אליזבת לחוקק את חוקי העוני. באופן כזה, למעשה, לראשונה הפכה את הממשלה לאחראית ומעורבת במצבם של נזקקים כשהיא גובה מיסים מבעלי הון לטובת האחרונים. החוקים האלו נחשבים כיום פטרונים שהאשימו את העני במצבו ולכן הוענקה קצבה מוגבלת עם תנאים כמו עבודה בבית עבודה ולבישת טלאי כדי למנוע את נדידתם מאזור אחד לשני. באופן כזה הממשלה גדרה את העניים באזורים ו"שמרה" על יתר התושבים מאותם אנשים.
העבודה הסוציאלית כמקצוע, היא אחד מתוצריה החברתיים של המהפכה התעשייתית במאה ה-19. שלושת הצירים שעליהן נעה המהפכה התעשייתית היו תעסוקה, משפחה וחברה.
מבחינת תעסוקה, העולם הטכנולוגי החדש חייב רכישת השכלה ומיומנויות חדשות. הדבר הביא אמנם לשיפור מסוים ברמת החיים מבחינה טכנולוגית, אך במקביל הביא לעלייה ביוקר מחיה, ולכן לעוני הולך וגובר.
לעוני היו תוצאות חברתיות קשות הן ברמת הכלל והן ברמת הפרט. חל מעבר ממשפחות מורחבות לגרעיניות והתקיימה נהירה המונית מהכפרים לערים שגרמה לתחושת בדידות בין השאר עקב אובדן התמיכה הרגשית והכלכלית של המשפחה המורחבת והקהילה המסורתית התומכת. בהדרגה השתנה מבנה הקהילה המסורתית בעלת התמיכה ההדדית ונפגע הסדר המשפחתי המסורתי.
במצב זה נוצר כורח חברתי בשינוי מסגרות האחריות, במעבר מסיוע לחלשים על ידי מסגרות דתיות ומשפחתיות (מתן צדקה) לסיוע על ידי ארגונים התנדבותיים. ארגוני ההתנדבות הראשוניים הורכבו מנשים מהמעמד הבינוני שהחלו להתנדב ולסייע לשכבות חלשות. התנועה הפרוגרסיבית שכללה משכילים מהמעמד הבינוני שהיו מודאגים מהמצב בחברה והובילו לרפורמה חברתית שכללה חקיקה כנגד ניצול עבודה, התעללות בילדים במשפחה והביאה גם לצמיחתם של ארגוני צדקה והקמת בתי התיישבות כמענה לעוני.
לקראת סוף המאה ה-19, עם עליית הצורך בסיוע לשכבות החלשות ועם ההתפתחות שחלה בארגוני המתנדבים, לא היה די בארגוני מתנדבים קטנים, לא אחידים ובלתי מאורגנים. תהליך ההתמקצעות של תחום העבודה הסוציאלית החל בשנת 1896 עם הקמתו של בית הספר הראשון לעבודה סוציאלית. הרצון לידע והתמקצעות הפך את המתנדבים לעובדים בשכר מטעם המדינה, שבהדרגה לקחה על אחריותה את חובת הדאגה לחלש כחלק מתפקידה של מדינת הרווחה.
התפתחות המקצוע
מספר תהליכים השפיעו על ההכרה במקצוע העבודה הסוציאלית על ידי המדינה.
החל משנת 1860, החלו מתנדבים במעבר לשכונות המצוקה (Settlement Houses Movement). המתנדבים עברו לגור בשכונות עוני מתוך אמונה שעצם נוכחותם והשתתפותם הפעילה בשכונות תעזור להעלות את הרמה האינטלקטואלית והפיזית של השכונות. זרם זה החל באנגליה והתפשט לארצות הברית. אותם מתנדבים, שהיו ממעמד הביניים וממעמדות גבוהים, עברו להתגורר בשכונות, תוך ניפוץ סטיגמות ודעות קדומות. בנוסף למגורים שם הם הקימו מעונות יום, מרפאות, ויזמו חוגים לתרבות והעשרה. בנוסף, המתנדבים סיפקו מקום מפגש והתארגנות כדי שהאוכלוסייה תפעיל לחץ על הממשל לשינוי רמת החיים וסיפוק משאבים. בין הפעילים בתחום זה הייתה ג'יין אדמס, שהקימה בשנת 1889 מרכז בלב שכונת מהגרים בשיקגו.
מוחמד א-תקי (אחמד אבן עבדאללה)
אחמד אבן עבדאללה אבן מוחמד אבן אסמעאיל (בערבית: أحمد بن عبد اللّه بن محمد بن إسماعيل; נודע בכינוי מוחמד א-תקי, בערבית: محمد التقي), היה האימאם השיעי האסמאעילי התשיעי. נולד בשנת 813 ונפטר בשנת 840.
עבודה סוציאלית
התפתחות המקצוע
כך באירופה, היבשת השסועה והמלאה בפליטים, בשנים שאחרי מלחמת העולם השנייה ובעקבות צמיחת המדע הפוזיטיביסטי, הושם הדגש על הסביבה והקהילה כדרך סיוע לפרט. הסביבה נותרה מקור מידע משמעותי באיסוף המידע ומקור לסיוע בכל שינוי. במאה ה19 בעקבות שינויים במעמד האישה, גדל היצע הנשים שחיפש עבודה. תחילה הן רכשו ניסיון בהתנדבות ובהמשך דרשו תשלום. סיעוד וחינוך מראש נחשבו מקצועות נשים ולכן אליהם שובצו.
בשנת 1877 הוקם ארגון,Charity Organization Society, שאגד את כל חברות הצדקה יחד כדי לייצר תיאום פעולה בין ארגוני הצדקה ולייצר מערך כולל של תרומות. המודל עדין קידם מדיניות פטרונית שמטרתה לעודד את הנזקקים להגיע למדיניות כלכלית כפי שבא לידי ביטוי במאמרה של קרול מאייר, "לא נדבה אלא חבר?" (Not Alms But a Friend). העובדים של ארגוני הצדקה היו נשים, שקבלו שכר. הן ארגנו נשים מתנדבות אשר היו מבקרות בית ידידותיות שחקרו משפחות הנזקקות עבור זכאותן לסיוע ובמקביל המליצו הצעות כלכליות להתנהלות נכונה. ככל שעבר הזמן, המתנדבות החלו לדרוש שכר הן לאור המהפכה בזכויותיהן של נשים והן לאור הגידול בכמות המשפחות ביחס לכמות המתנדבות. בשלב מסוים, בשל הגידול החלה לחלחל התובנה כי לא ניתן לבסס את פעולות הארגון על התנדבות, וכן, כי יש צורך במתן כלים יעילים יותר לסיוע בבעיות של משפחות המתמודדות עם אלכוהוליזם, אלימות ועוני.
בשנת 1917 הגתה מרי ריצ'מונד, המזוהה כאם של עבודה סוציאלית פרטנית, את בסיס הידע הראשוני השיטתי לעבודה בארגון. היא הציגה את המושג "צדקה מדעית" שמטרתו ליצור עבודה המכוונת על ידי חשיבה מדעית המתבססת על איסוף ידע. כמו כן, ציינה ריצ'מונד את הצורך בהגדרת קריטריונים ברורים לקבלה למקצוע העבודה הסוציאלית, ולגיבוש שיטות התערבות, בתחילה בבית ספר, ובהמשך, עם הכרה בעבודה סוציאלית כמקצוע, גם באוניברסיטה Summer School of Philanthropy. בשנת 1915, אברהם פלקסנר הציג בנאומו את ממצאיו בנוגע לשאלה האם עבודה סוציאלית היא מקצוע. לדבריו חלק ממאפייני העבודה דומים לפרופסיה עם זאת העבודה לא התבססה על ידע וחסרים לה הגדרות מדויקות לסוג העבודה מאחר שעובדות סוציאליות עסקו במגוון של פעולות מתיווך, גישור ועוד. הנאום היה רב השפעה ונשים פנו לחפש ידע עליו תוכלנה להישען כדי שהמקצוע יכנס אל כותלי האוניברסיטה. הידע עליו הן נשענות היה פסיכולוגי. בייחוד ידע מתורתו של פרויד. מרי פתחה את המושג ניהול מקרה (Case work) וכן פרסמה את ספרה social diagnosis המלאות בשאלות שעל עובדת הסוציאלית לשאול משפחה כדי לבצע דיאגנוזה נכונה.
מוחמד א-תקי (אחמד אבן עבדאללה)
בנו, חוסיין אבן אחמד, המוכר בכינוי אימאם עבדאללה א-ראדי, ירש אותו והמשיך את דרכו.
עבודה סוציאלית
התפתחות המקצוע
בשנת 1906, עולה הצורך בעובדות סוציאליות ראשית בבית החולים כדי לסייע לחולים שחוזרים אל ביתם להמשיך ולנטול את התרופות. בהמשך בחינוך, שם מורות החלו לבקר תלמידים בבתיהם ולזהות את קשייהם, ולבסוף בבתי המשפט עבור שיקום אסירים משוחררים.
בשנים 1920–1960 ניכר הבדל בין התפתחות מקצוע העבודה הסוציאלית באירופה, כשהמובילות בתחום הידע היו בריטניה וצרפת, לבין ההתפתחות בארצות הברית. בארצות הברית ניכרה השפעה של הפסיכיאטריה והפסיכולוגיה הפסיכודינמית בהשפעת תורתו של פרויד, על מקצוע העבודה הסוציאלית. המוקד בעשייה הופך להיות האדם עצמו ולא הסביבה החברתית שלו. הושם דגש על ההתנסויות וחוויות הילדות של האדם, והאדם עצמו הפך להיות המקור המרכזי לאיסוף המידע.
באופן כזה צומחים שני זרמים של עבודה סוציאלית - הקליני והחברתי - אשר ביניהם חלוקי דעות סביב התמקצעות במקצוע. שהראשונים מאמינים בצורך להתמקצע ולקבל תואר טרם העבודה ולכן דוחים את השניים שמאמינים כי אין צורך בהכשרה עבור עיסוק במקצוע. הוויכוח סביב דמותה החברתי של העבודה הסוציאלית ממשיך עד ימינו.
יום העבודה הסוציאלית הבינלאומי
החל מ-2007 מציינת פדרציית העבודה הסוצאילית הבינלאומית (IFSW) את יום העבודה הסוציאלית הבינלאומי ביום שלשי השלישי של חודש מרץ. יוזמה שקדמו לה יוזמות של ארגוני עובדים סוציאליים במדינות שונות, החל משנת ה80. ביום זה מוקירים את עובדתם של עובדות ועובדים סוציאליים בתחומים שונים. בישראל מצוין היום על ידי איגוד העובדים הסוציאליים, ברשויות מקומיות שונות וכן בכנסת.
מערכות היסוד בעבודה סוציאלית
בתהליך ההתערבות המקצועית בעבודה סוציאלית ניתן לדבר על ארבע מערכות יסוד:
מערכת סוכן שינוי
מערכת סוכן שינוי היא מערכת המתפקדת במטרה ליצור שינוי מתוכנן. כל עובד סוציאלי במסגרת תפקידיו, שייך למערכת סוכן שינוי, מייצג אותה, ומהווה בעצמו סוכן שינוי. התערבותו של העובד הסוציאלי עשויה להיות בטיפול ישיר, בטיפול בסביבה, במשפחה, בקבוצה או בקהילה, וכן גם בתפקידי פיקוח חברתי, תיווך וסינגור. התערבות העו"ס אמורה להביא לשינוי מתוכנן שישפר את מצבם הקודם של הלקוחות.
מערכת הלקוחות
לכל שירות סוציאלי, כמערכת סוכן שינוי, קיים קהל צרכנים או לקוחות. הלקוחות בפועל הם אלה המקבלים את השירות באופן מעשי. הלקוחות בכוח (בפוטנציה) הם אלה שיש להם זכות או אופציה לקבל את השירות.
בשירותים סוציאליים שונים מכונים הלקוחות באופן שונה, הן מתוך ראייה של תקינות פוליטית והן מתוך רצון לשינוי סביבתי לחיוב של יחס החברה כלפי הלקוחות. כך, לדוגמה, נקראים הלקוחות בלשכות הרווחה "פונים", בשירותים המטפלים בנפגעי נפש או במתמכרים מכונים הלקוחות "מתמודדים" או "משתקמים", בהתאמה, המטפלים באוכלוסיות של אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית (פיגור שכלי) הנמצאים במסגרות יומיות מתייחסים אל הלקוחות בשם "חניכים", ואילו המטפלים באנשים עם אוטיזם מכנים את הלקוחות "חברים"; וכן הלאה.
מערכת הפעולה
לדוגמה, אם מדובר בעובד סוציאלי בבית דרור, שלקוחותיו הם בני נוער הומואים ולסביות שנזרקו מביתם, ומערכת המטרה (יעד) מבחינתו תהיה גישור עם הוריהם, החזרתם למערכת החינוך, שיקום ביטחונם העצמי, והבאתם לעצמאות תעסוקתית ולגיוס לצה"ל. במקרה זה, לדוגמה, מערכות הפעולה השונות יהיו:
מערכת המטרה (יעד)
מערכת המטרה היא התוצאה אליה שואף העובד הסוציאלי להגיע בתום תהליך ההתערבות. לצורך הגעה למטרה (יעד), על העובד הסוציאלי:
ציר "שינוי סביבתי מול שינוי הפרט"
כאשר עובדים סוציאליים מבקשים לעזור ללקוחותיהם, הם עומדים פעמים רבות בפני דילמה: האם לסייע ללקוח להשתלב בסביבתו בצורה המיטבית, על אף שסביבה זו עלולה להיות דכאנית, או שמא לסייע לו לשנות את סביבתו זו?
הדילמה נובעת מכך שפעמים רבות, מטופל שהשתלב בסביבתו יאבד את המוטיבציה לשנותה, וכך ימנע שינוי יסודי של מצבו ולא יסייע לאחרים; מאידך, התמקדות בשינוי הסביבה - תהליך ארוך וקשה, ברוב המקרים - אינה נותנת פתרון מיידי למצוקותיו של הלקוח, שלעיתים דורשות פתרון כזה.<BR> כך, למשל, עובד סוציאלי שמטופליו אינם מקבלים שירותים בסיסיים מהרשות המקומית יכול לסייע להם למצוא פתרונות חליפיים ולמצוא דרכים להסתגל למצב הקיים, או לעודדם לצאת למאבק לשינוי המצב; אך יתקשה לעשות את שניהם בו זמנית.
ציר זה הוא מובנה במקצוע העבודה הסוציאלית. בעוד בחלק מתחומי העבודה הסוציאלית הבחירה מובנית באופיו של התחום - מי שעוסק בטיפול פסיכודינמי יטה לתת פתרונות המבוססים על שינוי הפרט, בעוד ארגוני סינגור יתמקדו בשינוי החברה - רוב העובדים הסוציאליים נדרשים להכרעות על ציר זה על בסיס יומיומי בעבודתם.
ציר "מתן כוחות לעומת פיקוח"
ציר אחר הקיים בעבודה הסוציאלית הוא ציר הפיקוח לעומת מתן הכוחות. ציר זה נובע מתפקידי הפיקוח שמדינת הרווחה הטילה על מקצוע העבודה הסוציאלית, מתוך הנחה שהכשרתם של עובדים סוציאליים והכלים המקצועיים העומדים לרשותם יתאימו לכך. לדוגמה: פקידי סעד לחוק הנוער, או קציני מבחן למבוגרים ולנוער, הם עובדים סוציאליים הממונים מתוקף חוקי המדינה - על פיקוח חברתי. פקיד הסעד לחוק הנוער הוא עו"ס שתפקידו לפקח על מניעת התעללות בילדים על ידי הוריהם. כאשר נודע לו על התעללות כזאת עליו לקיים בירור מקיף, ובהמשך שיחה סמכותית עם ההורה הפוגע, ונקיטת צעדים שיבטיחו את שלומו של הילד. באפשרותו גם לפנות לבית המשפט, ובמקרים קיצוניים אפילו להרחיק את הילד מרשות ההורה הפוגע, על מנת להגן עליו. קצין המבחן הוא עו"ס שתפקידו לספק למדינה את ההתרשמות המקצועית לגבי האיזון בין יכולתו של העבריין המורשע להשתקם ולהפוך לאזרח מועיל, לבין מסוכנותו לחברה והסיכון שיחזור לסורו. על קצין המבחן לקיים שיחות טיפוליות עם הנאשם, ולכתוב בתסקיר לבית המשפט את חוות דעתו.
שני תפקידים אלה, לדוגמה, הם תפקידי פיקוח חברתי, ובכך הם שונים מתפקידי עו"ס אחרים, שבהם יש דרישה ל"הכלת הקשיים" ו"מתן כוחות" לאוכלוסייה נזקקת על מנת לסייע לה להתמודד עם הקשיים.
שני קצוות הציר כאן נקבעים על ידי "הגורם המעסיק" (שהוא בדרך כלל - המדינה, במקרים של תפקידי פיקוח חברתי). מובן, שגם בתפקידי פיקוח חברתי, נדרש העו"ס להשתמש ביכולותיו המקצועיות, ובהן היכולת להקשיב, לאתר את הקשיים ואת הכוחות החסרים, ואף להציע סיוע, לפי ההקשר, אך עדיין הוא בתפקיד הפיקוח החברתי. על הסוגיה האם ניתן לסייע לפרט שהפיקוח החברתי נכפה עליו - נכתבו מאמרים רבים, ועדיין מדובר בסוגיה שלא נאמרה לגביה המילה האחרונה.
הדרכה בעבודה סוציאלית
העובד הסוציאלי לעולם אינו עובד לגמרי לבדו. בכל שלב בעבודה סוציאלית אמורה להתקיים הדרכה, על ידי עובד סוציאלי בכיר, מדריך או מנטור, שעבר הכשרה ספציפית בתחום ההדרכה והוא בעל ידע וניסיון רב יותר. בכל שלב בעבודה הסוציאלית, החל משלב ההכשרה המעשית (התמחות) בתקופת הלימודים, ועד דרגות ההתערבות והטיפול הגבוהות ביותר, קיימת הדרכה של מדריך או מנטור, שגם לו יש מדריך או מנטור משלו.
במסגרת הדרכה בעבודה סוציאלית מקבל העובד הסוציאלי משוב על עבודתו, תמיכה, התבוננות נוספת של אדם בעל ידע וניסיון בקשיים שהוגדרו, במענים להם, ובדרכי טיפול. לעיתים מגדיר המדריך בצורה שונה את המצב, או מציע מענים אחרים או דרכי התמודדות חדשות, ולפי הצורך מציע אמפתיה והכלה. המפגש הקבוע של העובד הסוציאלי עם המדריך, מאפשר לו תמיכה והכוונה, ולעיתים רבות מקל על העומס הנפשי והפיזי המצטבר בעבודה השוטפת.
תחומים
תחומים שבהם ניתן למצוא עובדים סוציאליים, לדוגמה, הם:
המודל הרפואי
המודל הרפואי הייתה הגישה הראשונית בעולם הרפואי, הפסיכיאטרי והטיפולי. מקצוע העבודה הסוציאלית היה אחד הראשונים שהתנער ממנה, ואף מבקר אותה קשות, אם כי, בהיותה מקצוע טיפולי, העבודה הסוציאלית עדיין שואבת מהמודל הרפואי את הצורך בצפייה בסימפטומים וניתוחם, ובאבחנה והגדרת הבעיה לטיפול, לפני קבלת החלטות בעניינו של המטופל.
קורט מאזור
קורט מאזור (בגרמנית: Kurt Masur; 18 ביולי 1927 – 19 בדצמבר 2015) היה מנצח גרמני.
עבודה סוציאלית
המודל הרפואי
העבודה הסוציאלית רואה את המודל הרפואי כמשקף גישה פטרנליסטית, מתמקד בפתולוגיה שמטרתה למצוא טיפול לתסמינים ולתסמונות שאובחנו, ושמתייחסת אל הגוף האנושי כאל מכונה, אף אם מורכבת. בניגוד לכך, רואה העבודה הסוציאלית את עצמה כגישה הומניסטית, הרואה את הפונה כאדם ולא כ"חולה", מבינה את השפעת המשפחה, הקהילה והסביבה החברתית עליו ועל תפקודו, ועובדת על פתרון קשייו מתוך שותפות, מתן אפשרות בחירה, והדגשת כוחותיו של האדם.
המודל החברתי
המודל החברתי בעבודה סוציאלית פותח בשנות ה-80, ראשיתו במודל החברתי ביחס לאנשים עם מוגבלות.
קורט מאזור
ביוגרפיה
מאזור נולד בבריג שבשלזיה (אז בגרמניה; מאז 1945 נקראת העיר בז'יג, ושייכת לפולין). הוא למד נגינה בפסנתר, קומפוזיציה וניצוח בלייפציג שבגרמניה. כיהן בכמה משרות ניצוח בגרמניה המזרחית. ניצח על התזמורת הפילהרמונית של דרזדן משנת 1955 עד 1958 ושוב משנת 1967 עד 1972.
בשנת 1970 התמנה למנצח תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג.
עבודה סוציאלית
המודל החברתי
המודל התפתח על ידי קבוצת נכים בתגובה למודל הרפואי שהיה נהוג באותה תקופה. התומכים במודל רואים בחברה את הגורם העיקרי למוגבלותם של אנשים ומבקשים להביא לשינוי פוליטי, תפיסתי וחברתי בהתייחסות כלפי אנשים עם מוגבלויות. הטענה היא כי בעוד שלקות פיזית, חושית, אינטלקטואלית או פסיכולוגית, עשויה לגרום לפרט מגבלות תפקודיות, אין חייבת לגרור אחריה מצב של קושי בתפקוד. הקושי בתפקוד יגרם כאשר הסביבה כושלת בהתאמתה לצרכים של אותם אנשים, מסיבות שונות.
על מנת להסביר את הגישה החברתית, משתמשים לעיתים קרובות בדוגמת היציאה לקולנוע, דבר שעשוי להיות מורכב ולעיתים אף בלתי אפשרי לאדם היושב בכסא גלגלים, כאשר המקום אינו מונגש. למעשה, הקושי של אדם בכיסא גלגלים לנסוע בתחבורה ציבורית עד לקולנוע, ובהמשך להיכנס לקולנוע, אינו נעוץ בכיסא הגלגלים שלו. המגבלה עשויה לנבוע מהיעדר אוטובוסים מונגשים לכיסאות גלגלים, מהמדרגות שנבנו בכניסה לבית הקולנוע, מהמרווחים הצרים בין שורות המושבים ומהכיסאות הצמודים זה לזה. אילו היו האוטובוסים המגיעים לבית הקולנוע מאפשרים (באמצעות מעלון) נסיעה בכיסאות גלגלים, ואילו היו מתכנני בית הקולנוע מתכננים את הקולנוע כך שיהיה מונגש, הקושי היה נפתר. כלומר, הסביבה, שלא לקחה בחשבון שבקרבנו חיים אנשים שצורכיהם שונים מאלה של הרוב, היא הגורם לקושי, ולא המוגבלות הפיזית עצמה.
קורט מאזור
ביוגרפיה
ב-1991 החליף את זובין מהטה כמנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של ניו יורק, משרה בה החזיק עד 2002.
בשנת 2000 התמנה למנצח הראשי בתזמורת הפילהרמונית של לונדון, ובאפריל 2002 למנהל מוזיקלי של התזמורת הלאומית של צרפת. הוא ניצח פעמים רבות גם על התזמורת הפילהרמונית הישראלית, מי שהפך לימים להיות מנצח אורח בר-כבוד של התזמורת עד מותו.
עבודה סוציאלית
גישת הכוחות
גישת הכוחות בעבודה סוציאלית היא השקפת עולם שהתגבשה מאז שנות האלפיים. במרכז גישה זו עומדת ההתמקדות בכוחותיו של המטופל ובנקודות החוזק שלו, במקום ההתמקדות בבעיות, חולשות ובפתולוגיות של האדם לפי המודל הרפואי למוגבלות, שהייתה חלק מהמאפיינים של תחום העבודה הסוציאלית ושל תחומים טיפוליים נוספים בעבר. גישת הכוחות התפתחה במקביל לאחותה הרעיונית: הגישה ממוקדת הפתרונות (Solution Focused Therapy), שפיתחו סטיב דה שייזר, אינסו קים ברג ועוד.
קורט מאזור
ביוגרפיה
מאזור נודע במיוחד בפרשנותו למוזיקה גרמנית רומנטית.
התפרסם בגרמניה ב-1989, עת קרא למניעת מלחמת אחים.
עבודה סוציאלית
הגישה האקולוגית
גישה המדגישה פעולות גומלין מתמידות בין האדם לבין סביבתו עם זווית ראייה של גישת הכוחות. לפי גישה זו, האדם חי בתוך מערכת אקולוגית הבנויה מכמה מעגלים של השפעה הדדית ויחסי גומלין. המעגלים:
1) במעגל הראשון נמצא האדם עם נתוניו הביולוגיים ויכולותיו.
2) במעגל השני נמצאת הסביבה הקרובה (חברים קרובים, משפחה)
3) במעגל השלישי נמצאת הסביבה החברתית - כלכלית (מערכת החינוך, שירותים בקהילה, מקום העבודה).
4) במעגל הרביעי נמצאת התרבות (השפה, הערכים והנורמות המאפיינים את אותה התרבות)
לפי גישה זו, העובד הסוציאלי יבחן את המעגלים המקיפים את המטופל ואת ההשפעה שלהם עליו ושלו עליהם, מכיוון שכאשר מסתכלים על האדם ועל הסביבה שלו ניתן לזהות בעיות ולהבין אותו טוב יותר.
גישת האדם בסביבתו
גישה המנחה את העובד הסוציאלי להתבוננות כוללנית על בעיותיהם ומצוקותיהם של יחידים, משפחות וקהילות, הנתפסות כבעיות משולבות של גורמים אישיים, חברתיים וסביבתיים. גישה זו עיצבה את המטרה הדואלית של המקצוע: הגדלת היכולת של פרטים ומשפחות וכן יצירת שינויים בחברה כולה. גישת האדם בסביבתו היא מושג ליבה בתחום העבודה הסוציאלית שמייחדו ממקצועות אחרים. לפי מחקר של פרופסור עידית וייס גל - גישת האדם בסביבתו מיושמת בקרב עובדים סוציאליים בישראל רק ברמת האידאולוגיה ולא ברמת הפרקטיקה.
לדוגמה - עובדים סוציאליים העובדים במועצה לשלום הילד, עובדים בשיתוף פעולה עם בעלי מקצוע אחרים כגון משפטנים. הם פועלים באופן ישיר, כחלק מרכזי מעבודתם בעיצוב מדיניות חברתית וקידום חקיקה חדשה בתחום רווחת הילד, זכויות של ילדים והגנה על ילדים.
פדרו סאס
פדרו פטראצי סאס (נולד ב-15 בספטמבר 1990) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר במועדון ספורט כפר קאסם.
קריירה
פטראצי נולד בג'אבוטיקאבל, שבברזיל, והתחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קומרסיאל מהעיר ריביירו פרטו. ב-2009 עבר לשחק בהונגריה במדיה של קאפוולגה. לאחר עונה עבר לקאפושוואר מהליגה הראשונה בהונגריה ושיחק בה במשך כארבע עונות. לאחר מכן עבר לשחק כעונה בלבדיאקוס שביוון.
בחודש יולי 2014 הצטרף להפועל רעננה ובינואר 2015 עבר לשחטאר קאראגנדי מליגת העל הקזחית.
ב-2016 הצטרף לבוראץ' צ'אצ'אק הסרבית.
בשנת 2017 חזר לישראל וחתם בהפועל נוף הגליל במהלכה של העונה נפצע קשה ברגלו וסיים את העונה מוקדם מהצפוי. ביוני 2018 חתם על חוזה מחודש בנוף הגליל.
ב-16 בינואר 2022 עזב את הפועל נוף הגליל וחתם בהפועל אום אל-פחם.
ב-18 ביולי 2022 חתם בהפועל אשדוד.
ב-12 בפברואר 2023 חתם בדצ'יץ' מליגת העל המונטנגרית.ב-23 ביולי 2023 חתם במועדון ספורט כפר קאסם.
נאוטילוס (סדרת טלוויזיה)
נאוטילוס (באנגלית: Nautilus) היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוגת דרמת הרפתקאות, שנכתבה על ידי ג'יימס דורמר עבור שירות הסטרימינג דיסני+. הסדרה מבוססת על ספרו של ז'ול ורן, "20,000 מיל מתחת למים". הסדרה תכלול עשרה פרקים.
ליהוק
בנובמבר 2021 לוהק שזאד לטיף לתפקיד קפטן נמו. בפברואר 2022, לוהקו ג'ורג'יה פלאד, תיירי פרמונט, פאצ'רו מזמבה, ארלו גרין, טיירון נגטאאי, לינג קופר טאנג, אנדרו שו, אשאן קומאר, צ'אם אהלפולה, סלין מנוויל, קיידן פרייס ודמיאן גארווי. במאי 2022, לוהק ריצ'רד אי. גרנט לתפקיד אורח. מוקי זוביס, בנדיקט הארדי, ג'ייקוב קולינס-לוי ולוק ארנולד לוהקו באותו חודש.
צילומים
הצילומים החלו באמצע פברואר 2022 באולפני "Village Roadshow" בגולד קוסט, קווינסלנד. הצילומים אמורים להתסיים בינואר 2023. הצילומים היו אמורים להתחיל בדצמבר 2021.
Enrique Iglesias
Enrique Iglesias הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר הספרדי אנריקה איגלסיאס. האלבום יצא לאור ב-21 בנובמבר 1995, על ידי חברת התקליטים Fonovisa.
האלבום זכה בפרס גראמי לאלבום הפופ הלטיני הטוב ביותר בטקס גראמי ה-39, שנערך ב-26 בפברואר 1997. האלבום זכה להצלחה מסחרית ומכר מעל לשישה מיליון עותקים ברחבי העולם עד 1999. בארצות הברית הגיע האלבום למעמד פלטינה בנובמבר 1996, והיה לאחד האלבומים הלטיניים הנמכרים ביותר בכל הזמנים במדינה. חמשת הסינגלים שיצאו מהאלבום הגיע לפסגת מצעדי השירים הלטיניים של מגזין בילבורד האמריקאי.
אמילי דייוויס
שרה אמילי דייוויס (באנגלית: Sarah Emily Davies;) הייתה ציירת אנגלייה פמיניסטית, סופרג'יסטית ומחלוצות המאבק למען זכות נשים להשכלה גבוהה. מייסדת גירטון קולג', קיימברידג', שהיא המכללה הראשונה באנגליה שקיבלה לשורותיה סטודנטיות.
ביוגרפיה
דייוויס עזרה לאליזבת גארט אנדרסון, חברתה בלימודי הרפואה, לאחר שצברה ניסיון בנושא כשכתבה את המאמר "נשים רופאות" עבור כתב העת הפמיניסטי "English Woman's Journal" במאי 1860, והמאמר "רפואה כמקצוע לנשים" ב-1862. לזמן מה, דייוויס שקלה את האפשרות ללמוד רפואה בעצמה, אבל בסופו של הדבר החליטה שחינוכה הדל אינו מאפשר זאת. דייוויס קיבלה החלטה שתקדיש את שארית חייה לסיוע לנשים צעירות אחרות להשיג את הזדמנויות ההשכלה שנמנעו ממנה. תפיסתה הייתה כי יש לקבל נשים ללימודי השכלה גבוהה ולאפשר להן לעסוק בכל מקצוע שגברים יכולים לעסוק בו.
פעילות סביב זכות הבחירה לנשים
ב-1865, אחרי מותו של אביה, עברה דייוויס ללונדון, שם ערכה את כתב העת "English Woman's Journal" והתחברה עם פעילות זכויות הנשים ברברה בודיצ'ון (Barbara Bodichon ), אליזבת גארט אנדרסון ואחותה הקטנה של האחרונה, מיליסנט פוסט (Millicent Fawcett). דייוויס הפכה לחברה מייסדת של קבוצת דיון לנשים, בשם חברת קנזינגטון (Kensington Society ) – זאת יחד עם אליזבת גארט, ברברה בודיצ'ון, דורותיאה ביל (Dorothea Beale ) ופרנסס מרי בס (Frances Mary Buss ). מנהיגות הקבוצה ניסו להגיש יחד עצומה לפרלמנט הבריטי לקידום הענקת זכויות בחירה לנשים, אך לא הצליחו בזאת. בשנה שלאחר מכן הקבוצה הקימה את ועדת הסופרג' בלונדון והחלה לארגן פנייה נוספת לפרלמנט בקריאה להעניק לנשים זכות בחירה.
עד מהרה מצאה דייוויס את עצמה במחלוקת עם רוב חברי ועדת הסופרג' של לונדון. דייוויס, ברברה בודיצ'ון והלן טיילור דרשו זכות הצבעה לנשים תחת תנאים זהים לאלה הניתנים לגברים. לעומתן, דייוויס חשבה שיש להן סיכוי רב יותר להצליח אם יבקשו זכות הצבעה לרווקות בלבד. לאחר המחלוקת הזאת, אמילי דייוויס מילאה תפקיד פחות מרכזי במאבק למען מתן זכות בחירה לנשים.
בשנת 1865 דייוויס הייתה מעורבת בארגון העצומה של ג'ון סטיוארט מיל לפרלמנט הבריטי למען מתן זכות בחירה לנשים (עצומה שנחתמה על ידי פאולינה אירבי (Paulina Irby ), אליזבת גארט אנדרסון ו-15,000 אחרים). ב-1906 עמדה בראש משלחת לפרלמנט. היא הייתה נגד שיטות מיליטנטיות ואלימות ששימשו את התנועה למען זכות בחירה לנשים בראשות אמלין פנקהרסט (Pankhursts Emmeline). ב-1919, דייוויס הייתה אחת מהחברות הראשונות באגודת זכות ההצבעה לנשים, שם מילאה תפקיד מרכזי.
הקמת מכללה לנשים
לאחר המחלוקת בתנועה למען זכות הבחירה, התמקדה דייוויס ברעיון הקמתה של מכללת נשים. בעזרתן של ברברה בודיצ'ון ופמיניסטיות אחרות, גייסה דייוויס מספיק כסף כדי לרכוש את בנסלו (Benslow), בניין שנמצא כשני קילומטרים מחוץ לקיימברידג'. בשנת 1873 נפתחה מכללה לנשים בבית Benslow בשם "גירטון קולג'". עם זאת, סטודנטיות בגירטון לא התקבלו לחברות מלאה באוניברסיטת קיימברידג' עד אפריל 1948.
רעיונותיה של דייוויס על החינוך היו שמרניים למדי, דבר שהביא אותה לקונפליקט עם חברתה לתנועה הפמיניסטית, ברברה בודיצ'ון. דייוויס האמינה שהתלמידות שלה צריכות להתרכז בנושאים מסורתיים כגון קלאסיקה ומתמטיקה, ואילו בודיצ'ון העדיפה גישה רדיקלית יותר לתוכנית הלימודים. שתי הנשים לא הסכימו גם בנושא משמעת הסטודנטיות: דייוויס העדיפה משטר קפדני בהשוואה לגישה הליברלית יותר של בודיצ'ון. אמילי דייוויס גם התעקשה כי המכללה החדשה חייבת להיות מזוהה עם הכנסייה האנגליקנית.
פעילות נוספת בתחום חינוך לנשים
בנוסף להקמת המכללה, דייוויס הייתה מעורבת במאבק להבטחת השתתפותן של נערות ונשים בבחינות הקבלה לאוניברסיטאות אוקספורד וקיימברידג'. ב-1864הייתה לדייוויס הצלחה ראשונה בתחום, כאשר ועדת הבדיקה של בתי-הספר הסכימה לבחון את אי-השוויון בין המינים בחינוך. בהמשך, שכנעה את הרשויות לאפשר לנשים להפוך לסטודנטיות באוניברסיטאות אלה, כמו גם באוניברסיטת לונדון. דייוויס הייתה פעילה במועצת בית ספר בלונדון ובוועדת הבדיקה של בתי הספר, וסייעה בקבלת נערות לבחינות רשמיות עבור קבלה לבתי ספר תיכוניים.