cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רצועת הביטחון
מלחמת לבנון השנייה
שקט יחסי שרר בגבול הצפון בשנים שמאז הנסיגה בהן נרשמו רק תקריות בודדות, המשמעותית בהם היה תקרית הר דב. השקט הופר באופן בוטה ב-12 ביולי 2006, עם חטיפת שני חיילי צה"ל בידי חזבאללה והריגת חיילים נוספים. בתגובה לאירוע זה, פתחה מדינת ישראל בלחימה בחזבאללה בתוך שטח דרום לבנון, שהתפתחה למלחמת לבנון השנייה. רוב הלחימה נערכה בשטח רצועת הביטחון ההיסטורית, ושני הצדדים ספגו אבדות קשות, כאשר הצד הלבנוני ספג כ-1,000 הרוגים, מתוכם כ-700 מחבלים מהחזבאללה, והצד הישראלי ספג 165 הרוגים, מתוכם 44 אזרחים.
צה"ל
ברצועת הביטחון היו פרושים מוצבים של צה"ל: מוצב עיישייה, ריחן, טייבה, דלעת, בופור, חממה, גלגלית, נבי, כרכום, רותם, שרייפה ותל קבעה. כמו כן, היו שתי מפקדות משותפות לצה"ל וצד"ל במרג' עיון ובבנת ג'ביל. בשנים 1989–1995 הועברו לצד"ל כשבעה מוצבים.
בנוסף, מוצבים של צה"ל נבנו ממש על הקו הכחול אך מצידו הלבנוני: מוצב ורד בהר דב, מוצב ציפורן ברכס רמים, מוצב ליבנה ליד זרעית ומוצב שקד, ברכס אביבים. בעת הנסיגה, גם הם ננטשו, שלושה מהם נבנו מחדש בתוך הקו הכחול (בסמוך מאוד למקומם הישן): ציפורן "הוזז" כ-50 מטרים לצד הישראלי ויוניפי"ל התמקם במוצב הישן; מוצב ליבנה פוצץ, ובמקומו הוקם מוצב חדש כמו בציפורן; גם שקד הוקם מחדש, ובמוצב הישן הוקם מוצב של חזבאללה עד למלחמת לבנון השנייה שבה הופצץ על ידי חיל האוויר ומאז לא שוקם; ורד ננטש ולא הוקם מחדש בתוך הקו הכחול, ובמקום צה"ל, צל"ב התמקם במוצב.
יחידת הקישור ללבנון (יק"ל) הייתה שמה הרשמי של עוצבת לבנון ותפקידיה היו שמירה על ישראל מרצועת הביטחון וכן עבודה מול צבא דרום לבנון (צד"ל). היחידה פורקה לאחר נסיגת צה"ל מרצועת הביטחון. מאז הקמתה ועד פירוקה נהרגו 23 לוחמים מהיחידה. בשנת 1991 עמד תקציבו של המנהל האזרחי בלבנון על 14 מיליון שקלים.
כלא אנצאר
בתחילת מלחמת לבנון הועברו עצירים חשודים בחברות באחד מארגוני הטרור למחנה מעצר ליד ראש הנקרה. אולם, הפרקליטות הודיעה לרמטכ"ל רפאל איתן כי צעד זה נוגד את החוק הבינלאומי וכי יש לעצרם במתקן כליאה בלבנון. כתוצאה מכך חיפש צה"ל מקום שנראה רחב דיו, לא רחוק מאחד מכבישי הרוחב, לא נשלט על ידי הרים ולא מוקף אוכלוסייה פלסטינית ובחר בציר ג'יה–נבטיה, שנחשב ידידותי באותו הזמן.
מחנה אנצאר היה ממוקם על הציר שיוצא מנבטיה לכוון מערב, בין הכפר א-דוויר לכפר אנצאר. המתקן היה בנוי מאוהלים מוקפים גדר וסוללות עפר. האבטחה נעשתה על ידי חיילי מילואים שישבו במגדלי שמירה סביב הגדרות. במחנה ישבו גם מפקדה גזרתית ופלוגות בתעסוקה שביצעו פעילות בגזרה.
לאחר שהתגלו תעלות שהאסירים חפרו מנהרות, פונו האסירים למחנה חדש עם צריפים ומערכות מים וביוב מסודרות, הובאו יחידות אבטחה ברמה גבוהה, הונהגו מסדרים ופשיטות ואף מכשירים לאיתור חפירות. המחנה עצמו סודר ונכבש באספלט, על מנת למנוע חפירת מנהרות. הוצבו בו אוהלים חדשים ומגדלי שמירה, ונבנו גדרות חדשות וקו עצירה צהוב, אותו אסור היה לחצות, כמטר אחד מגדר המכלאה. נגמ"שים ביצעו את הסיורים בין המכלאות השונות.
ב-23 בנובמבר 1983, בעקבות עסקת השבויים עם הפת"ח (עסקת "זמירות חדשות"), פונה הכלא ונסגר זמנית. כמה שבועות לאחר מכן, החל מתקן המעצר לפעול מחדש והועברו אליו עשרות חשודים שנתפסו בפעילות טרוריסטית כנגד חיילי צה"ל. ב-2 באפריל 1985 פונו 1200 אסירים ביטחוניים שהיו כלואים בו לכלא עתלית בישראל, 600 נוספים שוחררו למחרת לכפריהם בדרום לבנון והכלא נסגר.
עם הפינוי לרצועת הביטחון, נחרש המתחם על ידי דחפורים.
צד"ל
ברצועת הביטחון היו כשלושים וחמישה מוצבים של צבא דרום לבנון: מגל, שוויא, חצביא, זומריא, חונה, ערמתא, ע'זלן, סוג'וד (לעיתים הייתה בו נוכחות של חיילי צה"ל), ריחן (לצד מוצב צה"ל בריחן היה מוצב נוסף של מפקדת גדוד צד"ל בריחן), ברוש, גמבה, מנצוריה, ולנסה, אל מרי, כלא אל חיאם, אל קוציר (512), קנטרה,תל קבעה, תלוסה (627), 705 (חולה), מחיבב, 718, ברעשית, בית יהון, שקיף א-נימל, שלעבון, רוסית אל ג'מוס, רשף, גבל חמיד, קוזה, בית ליף, שיחין, א-רזמין, שמע, שקיף אל חרדון, ביידה, חמרה ונקורה.
חוץ ממפל"ג צד"ל ובסיס ההנדסה צד"ל החזיק כשבעה מוצבים נוספים במובלעת ג'זין: אנן, משוקה, רום, א-רומני, תומת ג'זין, 1205, א-רדום וג'זין. ג'בל צפי היה מוצב שהוחזק על ידי פלוגה של צבא לבנון והיה כפוף לגדוד ג'זין של צד"ל.
בסיס הטירונים של צד"ל היה ממוקם במג'ידיה. משרד הביטחון היה אחראי על התקציב של צד"ל, למשל בשנת 1996 עמד התקציב על 21.5 מיליון דולר ואילו בשנת 1997 למרות הקיצוצים בתקציב הביטחון עמד על 23 מיליון דולר.
כלא אל-ח'יאם היה בית הכלא של צד"ל ברצועת הביטחון. בשנת 1999 (על מנת לאפשר תצפית טובה על האזור) החליטו בצה"ל על הרמת מוצב חדש של צד"ל בתל-תרזעלה שיבנה בקרבת מוצב ריחן.
פעמים רבות שהו לוחמים ישראלים במוצבי הצד"ל.
תחנות רדיו וטלוויזיה בדרום לבנון
בספטמבר 1979 החלה לפעול בדרום לבנון תחנת רדיו בשם The Voice of Hope ("קול התקווה"), פרי יוזמה של כת נוצרית אוונגליסטית בשם High Adventure, בראשות מטיף בשם ג'ורג' אוטיס שגייס תרומות למען הקמתה. התחנה פעלה ממרג' עיון בחסות צבא לבנון החופשית. השידורים שודרו בשלוש שפות, אנגלית, ערבית וצרפתית והיא שימשה לשידורי דת נוצריים ושידורי תעמולה של מפקד צבא לבנון החופשית סעד חדאד. ביולי 1981 אף שיתפה פעולה עם שידורי קול ישראל.
בפברואר 1981 החלה התחנה בשידורי ניסיון של ערוץ טלוויזיה בשם "כוכב התקוה", לצורך השידור הוקמה תחנת ממסר סמוך לבינת ג'בל. לצורך מימון שידורי התחנה גיסו תרומות בארצות הברית, אך תכננו לשדר פרסומות ויצרו קשר עם איש העסקים הישראלי חיים שיף כשותף לשיווק שירותי הפרסום בישראל באוגוסט 1981 הגיעה לנמל חיפה ניידת שידור שרכשה התחנה בארצות הברית. ניידת השידור הוצבה בצידו השני של שער פאטמה בשטח לבנון. שידורי התחנה נחנכו באופן רשמי באוקטובר 1981 בשם ערוץ המזרח התיכון. ב-9 במרץ 1983, נפגעה ניידת השידור של התחנה בפיצוץ מכונית תופת, באירוע לא היו נפגעים. אחר כך עברה לשדר מגבעה ליד משגב עם, עדיין בצידו הלבנוני של הגבול. התחנה לא קיבלה אישור לפעול משטח ישראל, אך שידוריה זכו לפופולריות רבה בישראל.
ב-18 באוקטובר 1985 חודשו שידורי "קול התקווה" בדרום לבנון מאתר זמני, לאחר שהתחנה נהרסה יום לפני כן סמוך לאל חיאם. ההתקפה נוהלה על יד ארבעה לבנונים שיעים שכל אחד מהם נשא מטען חומר נפץ במשקל 50 ק"ג. בהגיעם לתחנה נתקלו בשני שומרים והתפתח קרב יריות. בתוך כך הם הניחו את המטענים והתכוננו להסתלק, אולם כאשר ביצעו פעולה זאת אירעה התפוצצות ובה נהרגו כשלושה מארבעת התוקפים. התוקף הרביעי נלכד על ידי כוחות של צד"ל. בתחילה סברו שזוהי התקפת התאבדות, כיוון ששלושה מן המחבלים נהרגו יחד עם שניים מאנשי התחנה, אך התוקף הרביעי שנתפס טען בחקירתו שהם הוטעו על ידי המפעילים שלהם לחשוב שיש במטענים מנגנון השהייה, והם יוכלו להימלט לאחר שיניחו אותם.
בשנת 1985 הוקמה תחנת רדיו בשם "קול הדרום", בסיוע ישראל, במטרה לפנות לאוכלוסייה השיעית באזור. תחנת הרדיו פעלה במטרה להציע אלטרנטיבה לעשרות ערוצי הרדיו שהקימו הפלגים השונים בלבנון, ולשמש כערוץ תקשורת של ישראל וצד"ל מול השיעים.
מרים (שפה)
מֵרְיָם, המכונה גם שפת מזרח מצר טוֹרֵס (בשפת מֵרְיָם: Meriam Mìr, וגם Miriam, Meryam, Mer, Mir, Miriam–Mir, או Eastern, Isten, Esten וכן Able Able), היא השפה הילידית של האנשים החיים באיים הקטנים מֶר (האי מוריי), װָּאײֵר וְדָאװָּאר, אֵרוּבּ (האי דַארְנְלי), ואוּגָר (האי סטיבנס) במזרח מצר טורס, במדינת קווינסלנד באוסטרליה. בשפת מערב מצר טורס, קָלָאוּ לָגָאוּ יָה, שפת מרים נקראת מֶיָאם (Mœyam) או מֶיָאמָאוּ יָה (Mœyamau Ya).
זוהי השפה הפפואנית היחידה בשטח אוסטרליה.
טעם
טעם הוא תכונית מבחינה בשפת מרים ויכול להופיע בהברה הראשונה או השנייה של המילה, לדוגמה tábo 'נחש', tabó 'צוואר'.
שפת סימנים
לתושבי איי מצר טורס יש צורות מסומנות של שפותיהם, אם כי לא ברור מהתיעוד הקיים שצורות אלה מפותחות היטב, בהשוואה לשפות סימנים אוסטרליות אבוריג'יניות אחרות.
התמוטטות (סרט)
התמוטטות (באנגלית: Margin Call) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2011 שנכתב ובוים בידי ג'יי. סי. צ'נדור, סרט הבכורה שלו כבמאי. הוא מתאר 24 שעות בבנק השקעות גדול בוול סטריט בפתחו של המשבר הכלכלי העולמי (2008), המגלה את המתרחש ונוקט בפעולה פיננסית קיצונית על מנת להימנע מפשיטת רגל. בסרט מככבים זאכרי קווינטו (שגם השתתף בהפקת הסרט), קווין ספייסי, פול בטאני, ג'רמי איירונס, דמי מור, פן בדג'לי, סיימון בייקר, מרי מקדונל וסטנלי טוצ'י.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס ב-25 בינואר 2011, והופץ מסחרית בארצות הברית באוקטובר באותה שנה.
עלילת הסרט
ב-2008, בנק השקעות גדול בוול סטריט עובר צמצומי כוח אדם משמעותיים. אחד המפוטרים הוא אריק דייל (סטנלי טוצ'י), ראש מחלקת ניהול סיכונים בחברה. נסיונותיו של דייל להתריע על המצב המתקרב בחברה בעקבות מודל עליו עבד זוכים להתעלמות. לפני שהוא עוזב את הבניין הוא מעביר דיסק נייד לפיטר סאליבן (זאכרי קווינטו), אנליסט במחלקה שלו, כדי שימשיך את המודל עליו עבד, תוך כדי שהוא מתריע בו שייזהר.
סאליבן הסקרן נשאר במשרד לאחר שעות העבודה ובוחן את עבודתו של דייל. הוא מגלה שההנחות תחתן מנהלת החברה את סיכוניה אינן תקפות עוד; מחיריהם של ניירות ערך מגובי משכנתאות מצביעים על תנודתיות העולה משמעותית על הנחות החברה, ומכך עולה שנכסים פיננסים מגובי משכנתאות במינוף יתר שבהם מחזיקה החברה, ושהניבו לה רווחים נאים עד כה, עלולים כעת לדרדר אותה לחוב שיביא אותה לפשיטת רגל.
סאליבן מתקשר לחברו למחלקה, סת' ברגמן (פן בדג'לי), ולוויל אמרסון (פול בטאני), ראש מחלקת המסחר באשראי בחברה, ומזעיק אותם למשרד לבחון את ממצאיו. אמרסון המודאג מזעיק את מנהלו, סם רוג'רס (קווין ספייסי) כדי שיגיע גם הוא למשרד באישון לילה. הארבעה מנסים לאתר את אריק דייל, אך אינם מצליחים כיוון שהוא לא חזר הביתה והחברה ניתקה את הטלפון הנייד שלו עם פיטוריו. סאליבן וברגמן יוצאים לחפש את דייל, בעוד רוג'רס ואמרסון מתריעים בפני ההנהלה הבכירה של החברה על המצב.
חברי הנהלת החברה, ביניהם סגנית הנשיא לניהול סיכונים שרה רוברטסון (דמי מור) והסמנכ"ל ג'ארד כהן (סיימון בייקר), מגיעים למשרד בשעות הקטנות של הלילה ומקיימים פגישה מהירה. לאחר שהשתכנעו בנכונות ממצאיו של סאליבן הם מזעיקים גם את מנכ"ל החברה, ג'ון טולד (ג'רמי איירונס) המגיע במסוקו עם עוזריו וחברי הנהלה נוספים. עם הגעתו של טולד מתקיימת פגישה בפורום רחב בה מסביר סאליבן את ממצאיו. טולד, רוג'רס וכהן דנים בממצאים ובדרכים לפתור את הבעיה; תוכניתו של כהן, הזוכה לתמיכתו של טולד, היא לקיים מכירת חיסול של הנכסים הפיננסים הבעייתיים לפני שיתמוטטו. רוג'רס מתנגד ומצביע על כך שהמכירה תהרוס את שמה הטוב של החברה ותפגע אנושות ביחסי העבודה שלה עם הסוחרים שיקנו את הנכסים, וגם תגרום לחוסר יציבות בשווקים. טולד מבהיר לו באופן תקיף שאין ברירה אם ברצונה של החברה לשרוד.
לאחר הפגישה, מתקשרת אשתו של דייל לאמרסון ומיידעת אותו שבעלה חזר הביתה. הוא יוצא אל ביתו של דייל יחד עם ברגמן ומנסה ללא הצלחה לשכנע את דייל לחזור לחברה על מנת שעבודתו תישמר בסוד. בדרכם בחזרה שואל ברגמן אם הוא עומד לאבד את עבודתו; אמרסון מודה שהסיכוי לכך גבוה, אך מנסה לשכנעו שלא יאבד את אמונתו ושעבודתו נחוצה.
בפגישה אישית ביניהם מפיל טולד את האשמה על שרה רוברטסון, ותובע ממנה להתפטר - אך רק לאחר מכירת החיסול. רוברטסון מוחה בטענה שהתריעה בפני טולד וכהן כבר שנה לפני כן, אך הוא איתן בדעתו. בינתיים אריק דייל מקבל הצעה כספית נדיבה כדי לחזור לעבודה לצד אזהרה שהחברה תפגע בהטבות ובפיצויי הפיטורין שלו אם יסרב ויפיץ את סודו; דייל מתרצה וחוזר לעבודה ליום אחד, כשלמעשה "עבודתו" היא לשבת במשרד בחוסר מעש, רק כדי שהמניעים של החברה למכירת החיסול לא יתגלו.
בפגישת הבוקר, למרות השגותיו על מכירת החיסול, ממריץ רוג'רס את צוות הסוחרים שלו לקיים אותה באופן אגרסיבי ולסיים אותה מוקדם ככל האפשר, לפני שההדים שיתעוררו ממנה יגרמו להאטתה או הפסקתה. הוא מכיר בכך שהמכירה תחסל את שמם הטוב של סוחריו ואת הקריירה של חלקם, ולכן מבטיח להם בשם הנהלת החברה מענקים נדיבים אם יצליחו להיפטר מהרוב המוחלט של הנכסים הבעייתיים. ככל שהמכירה מתקדמת גוברים סימני השאלה, החשד, ולבסוף הכעס של הקונים להם מנסה החברה למכור את הנכסים; למרות זאת החברה מצליחה, גם אם בהפסדים כבדים, למכור את מרבית הנכסים ולשרוד.
בעוד החברה מקיימת סבב פיטורין נוסף, רוג'רס מתעמת עם טולד ומגיש את התפטרותו. טולד דוחה את טענותיו המצפוניות של סם, סוקר לו כלאחר יד משברים פיננסים קודמים וטוען שמדובר באירועים שגרתיים בשווקים הפיננסים, ושאל לסם להרגיש אשם על שפעל לטובת החברה ולטובתו עצמו. הוא מבקש מסם להישאר בחברה שנתיים נוספות; הוא מספר לו גם שסאליבן נשאר בחברה ואף יקבל קידום. סם מסכים בחוסר רצון, באומרו שהוא צריך את הכסף.
הסרט מסתיים כאשר סם קובר את כלבו האהוב שהורדם בחצר ביתה של אשתו לשעבר שהיה ביתם המשותף; היא מיידעת אותו שהחברה הפיננסית בה עובד בנם המשותף ספגה גם היא הפסדים כבדים, אך הצליחה לחמוק מפשיטת רגל.
הפקה
הסרט צולם בניו יורק, כאשר מרביתו צולמה בקומה ה-42 של בניין פן פלזה 1, במשרדים ששיכנו זמן קצר לפני כן חברה פיננסית שירדה מנכסיה.
הסרט הוצג בהצגת בכורה בפסטיבל סאנדנס בפארק סיטי, יוטה. הוא הוצג גם בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין והיה מועמד לפרס דוב הזהב.
ביקורות
הסרט זכה לביקורות חיוביות. באתר Rotten Tomatoes זכה הסרט לציון של 87%, ובו נכתב כי הסרט "חכם, מהודק, משוחק היטב, ומשקף את המשבר הפיננסי של 2008 לכדי דרמה מרתקת ומעוררת מחשבה". בניו יורקר נכתב כי הסרט הוא "בקלות הסרט הטוב ביותר שנעשה על וול סטריט אי פעם". דברים דומים נכתבו באתר האינטרנט של החברה הפיננסית "בלומברג". מבקר הסרטים רוג'ר איברט העניק לסרט ציון גבוה של שלושה וחצי כוכבים מתוך ארבעה, וכתב כי הסרט "מציג צוות מצוין המצליח להעביר מונחים פיננסים לכדי דיאלוג מרתק".
התסריטאי והבמאי, ג'יי. סי. צ'נדור, היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
המלחמה האנגלו-צרפתית (1557–1559)
המלחמה האנגלו-צרפתית בשנים 1557–1559 הייתה חלק מהמלחמה האיטלקית בשנים 1551–1559. בעקבות התבוסה הצרפתית בקרב סן קנטן (1557) נכנסה אנגליה למלחמה. בתגובה, הצרפתים הטילו מצור על קאלה. בעקבות כישלון באמצע 1557, התקפה מחודשת כבשה את המבצרים המרוחקים של ניוליי ו-Rysbank וקאלה הייתה נצורה.
אירועים
ב-1 בינואר 1558, החלוץ הצרפתי הטיל מצור על Sangatte ועל Fréthun Nielles, וחיל הצבא ביצר את פורט ריסבן למחרת. ב-3 בינואר עברה הארטילריה לפורט ניוליי ב-Rysbank. תומאס, לורד וונטוורת', המום לחלוטין מהתקפת המחץ, מסר את מפתחות העיר לצרפתים ב-7 בינואר. השלל שנטלו הצרפתים היה יותר ממה שקיוו לו: מזון לשלושה חודשים וכמעט 300 רובים.
עד מהרה נפלו גם ההגנות האנגליות של גינס והאמס. אנרי השני, מלך צרפת הגיע לקאלה ב-23 בינואר 1558. צרפת כבשה מחדש את השטח האחרון שאיבדה במלחמת מאה השנים ושמה קץ למאתיים שנות לחימה בין אנגליה לצרפת. הממשל הצרפתי החדש ביצע תיחום יעיל במיוחד של הגבול, יצר חלוקה חדשה של אדמות חקלאיות, ארגן מחדש את 24 הקהילות, ובנה מחדש כפרים וכנסיות. לא נגרם נזק לתושבים האנגלים: לאחר לילה די לא נוח הם נשלחו תחת ליווי לסירות הממתינות וניתן להם מעבר בטוח מעבר לתעלת למאנש.
באנגליה היה הלם וחוסר אמון על אובדן הטריטוריה היבשתית האחרונה הזו. האגדה מספרת שכמה חודשים לאחר מכן המלכה מרי, על מיטת דווי, אמרה לגבירותיה: "כשאמות ואנותח, ימצאו את פיליפ וקאלה רשומים על ליבי".
תוצאה
שלום קאטו-קמברזי (1559) אישר שהצרפתים ישמרו על כיבושיהם באזור קאלה.
הכוחות המזוינים של סלובקיה
הכוחות המזוינים של סלובקיה (בסלובקית: Ozbrojené sily Slovenskej Republiky) מכילים 12,500 חיילים ועוד כ-3,700 אזרחים.
היסטוריה
הכוחות המזוינים של סלובקיה הוקמו לאחר פירוק צ'כוסלובקיה ב-1 בינואר 1993, על בסיס חלק מהצבא הצ'כוסלובקי שהופרד, שרוב הכוחות עברו לצבא צ'כיה.
סלובקיה הצטרפה לנאט"ו ב-29 במרץ 2004. לאחר הצטרפות סלובניה לנאט"ו זכתה חברת תדיראן קשר מישראל בחוזה לאספקת מערכות קשר מודרניות לכוחות המזוינים של סלובניה, אך החוזה בוטל.
החל משנת 2006 הצבא צבא קבע מלא וגיוס החובה בוטל.
בינואר 2021, נחתם הסכם יצוא ביטחוני בין ישראל וסלובקיה, הכולל מכירת 17 מערכות מכ"ם מתוצרת התעשייה האווירית לישראל ומערכות נוספות תמורת כ-150 מיליון אירו. עוד כולל ההסכם העברת טכנולוגיה וידע מישראל לסלובקיה ושיתוף פעולה תעשייתי, לרבות תמיכה בתעשייה המקומית. במסגרת העסקה ייוצרו מרכיבי המכ"מים בשיתוף תעשיות ביטחוניות מקומיות בסלובקיה.
כוחות מיוחדים
הגדוד החמישי של כוחות המיוחדים הוא יחידת הלוט"ר והכוחות המיוחדים של סלובקיה. היחידה כפופה ישירות למטה הכללי של הכוחות המזוינים.
משימות
סלובקיה פרשה 158 אנשי צבא בקפריסין כחלק מכוח שמירה על השלום UNFICYP של האומות המאוחדות. סלובקיה התחייבה להעלות את מספר החיילים באפגניסטן ל-36 עד סוף 2015. כמו כן שלחה 41 לבוסניה והרצגובינה לטובת כוח EUFOR Althea. מאז עצמאות סלובקיה ב-1993 ועד 2015, נהרגו 59 חיילים במסגרת תפקידם באומות המאוחות ונאט"ו.
פורמולה 1 עונת 1972
עונת 1972 הייתה העונה העשרים ושלוש של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). אמרסון פיטיפלדי זכה באליפות בפעם הראשונה. קבוצת לוטוס, קבוצתו של פיטיפלדי, זכתה באליפות היצרנים.
שיטת הניקוד
הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מששת המקומות הראשונים. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון חמש התוצאות הטובות מתוך ששת המרוצים הראשונים בעונה וחמש התוצאות הטובות מתוך ששת המרוצים האחרונים בעונה.
אליפות הנהגים
הטבלה כוללת רק נהגים שצברו נקודות במהלך העונה
אליפות היצרנים
בחישוב הנקודות הובאה בחשבון רק התוצאה הגבוהה ביותר שהושגה על נהג בקבוצה בכל מרוץ. התוצאות המודגשות הן התוצאות שנחשבו לחישוב הניקוד באליפות.
פרנץ כץ
פרנץ מיכאל כץ (בגרמנית: Franz Michael Katz; 1782 – 28 במאי 1851) היה צייר דיוקנאות גרמני וצייר מיניאטורות, שרטט, מורה לאמנות, סוחר אמנות ואספן אמנות.
ביוגרפיה
בשנת 1805 התיישב בקלן כצייר פורטרטים ומיניאטורות. שם הקים גם "בית ספר לציור ומכון לציור" בשנת 1812, במוסדות אלה הכשיר אמנים צעירים משני המינים וזכה במהרה למוניטין כמוסד חינוכי פרטי טוב, בקרב המעמדות העשירים באוכלוסיית קלן.
בין התלמידיו היו קרל יוזף בגס, אוטו גרסהוף ופרנץ איטנבאך.
כץ היה חבר ב"אגודה האולימפית" שהוקמה בקלן בשנת 1809 על ידי פרדיננד פרנץ ולראף ויוהאן קספר שוג (1766–1818), שהוקדשה במיוחד לאמנות ולספרות.
אשתו של כץ קרולינה (קרולינה) אופהוף הייתה גם ציירת וציירת מיניאטורית.
פורקיס
במיתולוגיה היוונית, פוֹרְקִיס (ביוונית עתיקה: Φόρκυς) הוא אל ים יווני קדמון, אשר תואר לראשונה באחד מכתביו של הסיודוס, כבנם של פונטוס ושל גאיה.
משפחתו
על פי מזמורים אורפיזים, פורקיס, ריה וקרונוס היו בניהם הראשונים של טתיס ושל אוקיינוס. המשורר ההונגרי הקלאסי קרולי קרניי טוען כי פורקיס הוא אל אח של נראוס ושל פרוטאוס, אליי ים נוספים במיתולוגיה היוונית. פורקיס היה נשוי לאלה היוונית קטו, שהייתה גם אלת ים קדמונית ואם לכל מפלצות המצולות. פורקיס פחות ידוע כאל בעל תפקיד משמעותי וידוע יותר כאביהם של מקבץ קולקטיבי של מפלצות מיתיות, אותם הוליד יחד עם אשתו קטו. האוסף הקולקטיבי של המפלצות, אשר היו בניו ובנותיו נקרא פורקידס, על שמו.
תיאורו
בפסיפסים שעוצבו ברוח התרבות ההלניסטית-רומית תואר פורקיס כבן ים בעל סנפיר במקום רגליים, בעל צבתות עקרב ובעל עור אדום ומחוספס.
סטיבן לינדזי
סטיבן לינדזי (באנגלית: Steven Wayne Lindsey; נולד ב-24 באוגוסט 1960, טמפל סיטי, קליפורניה) הוא טייס קרב ואסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל ובתחנת החלל הבינלאומית לשעבר של נאס"א.
ביוגרפיה
סטיבן לינדזי נולד בקליפורניה. בשנת 1982 לינדזי סיים לימודי תואר ראשון בהנדסה באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית.
בשנת 1983 לינדזי סיים קורס טיס וכטייס מקדונל דאגלס F-4 פנטום הוצב בסיס החיל בטקסס. הוא שירת עד לשנת 1987 כאשר התחיל ללמוד הנדסת אווירונאוטיקה ובשנת 1990 סיים לימודי תואר שני. בשנת 1989 הוא קיבל הסמכה של טייס ניסוי בבסיס חיל האוויר אדוארדס. לאחר סיום הלימודים לינדזי שירת בבסיסים שונים של החיל.
בסך הכול הוא ביצע 7000 שעות טיסה ב-50 מטוסים.
שירות בתחום החלל
לאחר סיום המשימה לינדזי מונה למפקד משרד אסטרונאטוים בנאס"א במקום קנת רומינג'ר וכיהן בתפקיד עד לשנת 2009.
בשנת 2011 לינדזי טס לחלל בפעם החמישית כמפקד צוות של מעבורת החלל דיסקברי במשימה STS-133. המשימה הייתה מיועדת להביא אל תחנת החלל הבינלאומית את היחידה הלוגיסטית EXPRESS 4, ומודול לוגיסטי רב תכליתי. היא השאירה בתחנה חלקי חילוף קריטיים. ביניהם מגן מפני אשפת חלל למודול הרוסי זבזדה, אנטנות ערוץ S חלופיות, זרוע חלופית לרובוט מרובה הגפיים "דקסטר", וחלקים נוספים.
לאחר פרישה מנאס"א
לאחר פרישה מנאס"א הוא השתלב בחברה שעוסקת בתחום החלל
דארק הורס קומיקס
דארק הורס קומיקס (באנגלית: Dark Horse Comics) היא הוצאה לאור של חוברות קומיקס החמישית בגודלה בארצות הברית, לפי מדד צרכנים מינואר 2014.
החברה נוסדה בשנת 1986 בידי מייק ריצ'רדסון במילווקי, אורגון, כאשר בין החוברות שבפרסומה נמנות עיר החטאים של האמן פרנק מילר, הלבוי של הכותב מייק מינולה, אוסאגי יוג'ימבו של סטן סאקאי וכן עיבודים לסרטים וסדרות טלוויזיה כדוגמת מלחמת הכוכבים, הטורף, הנוסע השמיני, שליחות קטלנית, רובוקופ, אינדיאנה ג'ונס, הדבר, טיימקופ, Mass Effect, טרזן, כוכב הקופים ובאפי ציידת הערפדים.
בנוסף, החברה מוציאה לאור ספרי מאנגה מצליחים מיפן, בעיקר מז'אנר הסאינן, בתרגום לאנגלית, כמו "הלסינג", "טריגאן", "ברזרק", "אקירה", "הרוח במעטפת", "שירות משלוח הגופות של העורבני השחור", ו-"Blade of the Immortal".
פקיסטן במשחקים האולימפיים לנוער
פקיסטן משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). פקיסטן החלה להשתתף במשחקי החורף החל מאולימפיאדת הנוער לוזאן (2020). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הפקיסטנים שתי מדליות אולימפיות לנוער.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של פקיסטן למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה תשעה עשר ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישג בענף הוקי השדה, כאשר נבחרת הנערים זכתה במדליית כסף. ספורטאי המשלחת השתתפו גם בענפים הרמת משקולות וטקאוונדו ושחייה בהם הם סיימו במקומות האחרונים.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שנים עשר ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפים. נבחרת הנערים בהוקי שדה לא זכתה באף מדליה, בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור. הנבחרת סיימה במקום החמישי. ספורטאי הנוער השתתפו גם בענפים הרמת משקולות קליעה ושחייה אך לא הגיעו להישגים משמעותיים.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
ניסן פרז
ניסן ניסו פרז (באנגלית: Nissan N. Perez); (נולד ב-18 בדצמבר 1946) הוא היסטוריון, חוקר ואוצר צילום. בין השנים 1977 ו-2013 תפקד בתור אוצר הבכיר במחלקה לצילום ע"ש נואל והרייט לוין במוזיאון ישראל, אותה גם יזם והקים. במהלך שנותיו כאוצר תכנן ואצר מעל 180 תערוכות בישראל ובעולם ופרסם מספר משמעותי של מאמרים, קטלוגים וספרים. למד פסיכולוגיה, פילוסופיה ותולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים, והוא בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת ברייטון שבאנגליה.
קלווין קליין (חברה)
קלווין קליין בע"מ (באנגלית:  היא חברת אופנה אמריקאית. החברה נודעה בשנות ה-80 של המאה ה-20 בהלבשה התחתונה ובבגדי ג'ינס שייצרה. בנוסף לביגוד לבני כל הגילים, החברה מייצרת מוצרי עור, אבזרי אופנה, נעליים, ריהוט לבית, בשמים, קוסמטיקה, תכשיטים ושעונים.
החברה נוסדה בשנת 1968 על ידי קלווין קליין ובארי שוורץ, ובשנת 2003 נרכשה על ידי חברת PVH תמורת כ-700 מיליון דולר. מטה החברה שוכן במידטאון מנהטן שבניו יורק.
היסטוריה
בסוף שנות ה-80 נקלעה החברה למשבר כספים, ממנו נחלצה בשנות ה-90 הודות להצלחת קווי ההלבשה התחתונה, בגדי הספורט והבשמים. בצחיל שנות ה-90 עיצב ג'ון ורוותוס בחברה תחתוני בוקסר צמוד לגברים, שלפרסומם שימש הדוגמן מארק וולברג.
החברה הרחיבה את עסקיה מעבר לארצות הברית, וכיום קיימים סניפים של החברה גם באירופה, אסיה ויפן. החברה כוללת שלושה ענפים: קולקציית קלווין קליין לגברים, נשים ובית; cK לגברים ונשים; ו"ג'ינס cK" לגברים, נשים וילדים.
חלק ממסעות הפרסום החדשניים של החברה, כגון פרסומות מ-1993 בהן הופיעה קייט מוס בעירום בסגנון ה"הרואין שיק", עוררו ביקורת, ובכלל זה ביקורת של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון על השימוש בסגנון זה; וכן פרסומות משנת 1995 שכללו מתבגרים בסצינות מיניות שונות.
בשנת 2003 נרכשה החברה על ידי חברת PVH תמורת כ-700 מיליון דולר. קליין המשיך לעבוד בחברה, אך צמצם פעילותו בה.
צ'יבוק
צִ'יבּוֹק (באנגלית: Chibok) היא עיירה בדרום מדינת בורנו שבצפון־מערב ניגריה. לפי תחזית רשמית לשנת 2022 גרו בצ'יבוק כ-97,100 תושבים בשטח של 1,265 קמ"ר.
המשרדים הראשיים ממוקמים בעיירה צ'יבוק. העיירה ברובה נוצרית עם מיעוט של מוסלמים. מרבית התושבים דוברי קיבאקו. מיקוד הדואר של האזור הוא 601.
טרור אסלאמי
האזור והעיירה במיוחד סבלו במהלך 2014 הטרדות קשות מצד טרור מוסלמי באזור, דוגמת אירוע חטיפת 276 נערות על ידי ארגון הטרור האסלאמי בוקו חראם.
בנובמבר 2014 דווח כי בוקו חראם השתלט על העיירה וכלל תושביה נמלטו, נהרגו או נחטפו. ארגון הטרור הכריז על השלטת שריעה באזור.
העיירות השכנות הונג וגומבי אשר נכבשו אף הן על ידי הטרוריסטים, נותרו בידיהם.
הוגו פבריס זנגו
הוגו פבריס זנגו (בצרפתית: Hugues Fabrice Zango; נולד ב-25 ביוני 1993) הוא אתלט מבורקינה פאסו, בעל מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020), סגן אלוף העולם (יוג'ין 2022), בעל מדליית ארד באליפות העולם (דוחה 2019) ושיאן העולם באולם (18.07 מטר) בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה
זנגו מתאמן בהדרכתו של טדי טאמגו בצרפת.
2013
זנגו השתתף באוניברסיאדה שנערכה בקאזאן, רוסיה ב-9 ביולי 2013 הוא סיים במקום שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.96 מטר. חודשיים לאחר מכן, במשחקים הפרנקופוניים שנערכו בניס, צרפת ב-13 בספטמבר הוא סיים עשירי בתוצאה של 15.97 מטר.
2016
באליפות אפריקה שנערכה בדרבן, דרום אפריקה ב-23 ביוני 2016 הוא זכה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.81 מטר, אחרי טוסין אוקה מניגריה (17.13 מטר). חודשיים לאחר מכן, באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא סיים במקום 34 בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.99 מטר.
2017
במשחקים הפרנקופוניים שנערכו באביג'אן, חוף השנהב ב-24 ביולי 2017 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.92 מטר, בעזרת רוח גבית מעל המותר. חודש לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בטאיפיי, טאיוואן ב-25 באוגוסט הוא זכה במדליית כסף בשיא אישי חדש של 16.97 מטר.
2018
באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם, בריטניה ב-3 במרץ 2018 הוא סיים שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.11 מטר. באליפות אפריקה שנערכה באסבה, ניגריה ב-4 באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בשיא לאומי חדש של 17.11 מטר.
2019
במשחקי אפריקה שנערכו ברבאט, מרוקו ב-27 באוגוסט 2019 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.88 מטר. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-29 בספטמבר הוא זכה במדליית ארד בשיא אפריקה חדש של 17.66 מטר, אותה השיג בקפיצתו השישית והאחרונה ועלה מהמקום הרביעי למקום השלישי לפני פדרו פאבלו פיצ'רדו מפורטוגל (17.62 מטר). המנצחים היו כריסטיאן טיילור (17.92 מטר) וויל קליי (17.74 מטר), שיניהם מארצות הברית.
2020
בתחרות שנערכה באולם באקור הוטל ארנה, ברסי, פריז, צרפת ב-2 בפברואר 2020 הוא קבע בקפיצה משולשת שיא אפריקה חדש באולם של 17.77 מטר.
שיאן עולם באולם
בתחרות שנערכה באולם באובייר, צרפת ב-16 בינואר 2021 קבע זנגו בקפיצה משולשת שיא עולם חדש של 18.07 מטר, תוצאה שהיא שיא עולם באולם, ומדרגת אותו שישי מבין כל קופצי המשולשת. הוא שיפר את שיאו בן 10 השנים של מאמנו טדי טאמגו ב-15 ס"מ (17.92 מטר).
באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית ארד בתוצאה של 17.47 מטר. הוא היה בכך לספורטאי הראשון ממדינתו שזכה במדליה אולימפית.
2022
באליפות העולם זכה במדליית כסף בתוצאה של 17.55 מטר, לאחר פדרו פאבלו פיצ'רדו (17.95 מטר).
מרדכי פיג'ו
מרדכי פיג'ו ("הטורקי") (י"ג בתמוז ה'תרע״ו, 14 ביולי 1916 – כ"ג בשבט ה'תשנ"ב, 27 בינואר 1992) היה חבר בתנועת ברית החשמונאים (ברי"ח), לוחם בארגון הצבאי הלאומי (אצ"ל) וסגנו של יעקב מרידור, מפקד הארגון. נצר לרב עזריה פיגו, שהיה רבה הראשי של ונציה.
ביוגרפיה
פיג'ו נולד באיזמיר שבטורקיה, לאליהו פיג'ו וזימבול (אביבה) לבית קוריאל. בספרדית מבוטא שמו "פצ'ו" (Petcho), אך הוא נקרא פיג'ו על שם הרב עזריה פיגו מאיטליה. סיים את בית הספר התיכון הצרפתי סאן ז'וזף בטורקיה, שלמדו בו יהודים, מוסלמים ונוצרים, בעקבות רפורמות אטאטורק. לפי חיים שיקיאר, חברו של פיג'ו מטורקיה שעבד כפקיד בבנק דיסקונט בארץ ישראל, הצטיין פיג'ו במתמטיקה, הוקפץ כיתה, ולא איפשר לגויים להציק ליהודים בבית הספר.
ב-1934 ביקר לראשונה בארץ ישראל, וחזר לאיזמיר. ב-1935, כשהתברר לו שהבריטים מגבילים הוצאת סרטיפיקטים (אשרות עליה), רכש אשרת תייר, נפרד ממשפחתו ויצא בגפו לארץ ישראל. אחרי העפלתו, השמיד את דרכונו, הפך ל"בלתי לגאלי" ולאחר מכן עבר לירושלים. למחייתו עבד בסוכנות היהודית וגם ככיסוי לפעילותו המחתרתית. חברו לעבודה חיים עזר, גם כן מאיזמיר, הכניס אותו לאצ"ל. באצ"ל שירת תחת פיקודו של בוגר ישיבת מרכז הרב ולימים מפקד האצ"ל, דוד רזיאל.
בברית החשמונאים היה מפקד בשלישייה הפותחת של מפקדת הנוער, לצד הרב משה צבי סגל "התוקע בשופר" בכותל, שהיה הרועה הרוחני, ברוך דובדבני המדינאי, כאשר תפקידו היה ארגוני-צבאי. פיג'ו אהב סדר ומשמעת, היה אחראי למסדרים וטקסים, הצטיין בחריצות, ארגון, יצירתיות, תכסיסי מלחמה, מידור חוליות הפעילים ודבקות במשימות. פקודיו לא הכירו את השמות האמיתיים של חבריהם לחוליה, ולא את החוליות המקבילות. פיג'ו סירב בעקשנות נחרצת להצטלם. כתוצאה מכך, בכל פעם שפרסמה הבולשת הבריטית תמונות של מבוקשים על לוחות המודעות עם שמותיהם מתחת לתמונות, הופיע במקרה של פיג'ו ריבוע ריק בלבד.
ב-16 ביולי 1939, במהלך פעילותו המחתרתית, נעצר לאור יום ברחוב המלך ג'ורג', אבל הצליח להבריח בפתק הודעה על מעצרו באחת החנויות שסייעו לארגון, בלי שאנשי הבולשת והשוטרים שמו לב. במעצרו על ידי הבולשת נדרש לשתף פעולה ולמסור את שמות חבריו לארגון, אך הכחיש וסירב לשתף פעולה. עקב כך עונה עינויים קשים, שלא היו קיימים גם בתקופת השלטון הטורקי, אך לא חשף מידע. סגל, שהיה עצור גם כן, שמע מפיג'ו על מסכת העינויים, ורשם את דבריו על מפית האוכל הכשר שקיבל מאשתו. המפית הועברה לאריה אלטמן, ששלח דו"ח לזאב ז'בוטינסקי. ז'בוטינסקי מסר זאת לציר הפרלמנט הבריטי ג'וזאיה קלמנט וג'ווד, והלה הגיש שאילתה דחופה לפרלמנט, ימים ספורים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. במקביל הוגשה תלונה לוועדת המנדטים בז'נבה, וראשי המנדט הבריטי ננזפו. משנודע על עינויים שעברו חברים נוספים, דבק קלון באישור המנדט לבריטים, והמשך המנדט היה רק שאלה של זמן.
בתגובה, עקבו חבריו של פיג'ו אחרי קצין הבולשת וראש המחלקה היהודית ראלף קֶרֶנְס, ששלט בשפה העברית וידע תנ"ך, עד שב-26 באוגוסט 1939 עלה על מוקש בשביל בגן רחביה בירושלים והתפוצץ. ב-24 באוגוסט 1939 הוצא פיג'ו מהצינוק בירושלים והושם במעצר בכלא לטרון עם רזיאל, מרידור ואברהם שטרן.
אחרי שגורש מירושלים, התמקם במהלך 1941 בדירת גג של 300 מ"ר ברחוב אמזלג ליד רחוב שלוש. במהלך מלחמת העצמאות הציב במרפסת הדירה חוליית מפגיזים שהשיבו אש להפגזות הערבים מיפו על תל אביב, ובעיקר על רחוב הרצל. אחרי התקפת האצ"ל על יפו, שפיג'ו השתתף בה, עלה לירושלים בדרך בורמה והצטרף ללוחמי האצ"ל בירושלים שנלחמו על שחרור העיר העתיקה. ב-1949 הוא גויס לצה"ל, ועקב דרגת הגונדר שהייתה לו, צורף לקורס קצינים. במלחמת סיני גויס למילואים, ואחריה שוחרר מצה"ל.
באוגוסט 1959 מונה פיג'ו לוועדת התרכובת לרשימת המועמדים של תנועת החרות לעיריית תל אביב.
ב-1961 שכר דירה מקיבוץ ברחוב הפרדס בתל אביב, והמשיך להחזיק בדירה בנווה צדק כבית מלאכה לצביעת בדים. בשבט ה'תשכ"ד (ינואר–פברואר 1964) קיבל מאצ"ל תעודה של אסיר ציון על כליאתו במשך שישה חודשים בירושלים ובצריפין, בחתימותיהם של מנחם בגין, איתן לבני, יו"ר ברית אצ"ל בישראל, ויהודה בורוכוב, מוועדת אותות וסמלים. מסגן שר הביטחון מרדכי צפורי קיבל את אות האצ"ל.
פיג'ו ידע עברית, לאדינו, צרפתית ואנגלית. דובדבני, כמנהל מחלקת העלייה בסוכנות היהודית, מינה אותו לשליח עלייה בארגנטינה מיוני 1965 עד אוגוסט 1967. בתקופת שליחותו קשר פיג'ו קשרים דיפלומטיים גם עם אורוגוואי, שם חי במונטווידאו בן דודו, יעקב (ג'ק) פיג'ו, נשיא הקהילה היהודית הספרדית. אבי שכנו של פיג'ו בשדרות מדראנו בבואנוס איירס היה יהודי מחלב שבסוריה, ד"ר סלומון הלק, רופא אורתופד בכיר, ודרכו ערך פיג'ו כנסים וחוגי בית לרופאים יהודים. פיג'ו עודד אותם לעלות לישראל, שבה היה ביקוש גדול לרופאים, ובעיקר לרופאים אורתופדיים, עקב פציעות מלחמה.
חיים אישיים
ב-1951 נישא לג'ויה (יהודית) לבית פופנס מטורקיה. הותיר ארבעה ילדים.
אוני פרס
אוני פרס (באנגלית: OniPress) היא חברת קומיקס אשר הוקמה בשנת 1998. החברה מוציאה לאור קומיקס למבוגרים המתמקד בסיפורים הומוריסטיים על חבורת צעירים בעלי נקודת מבט מעוותת על החיים (לדוגמה - ג'יי ובוב השקט).
בעקבות הספרים יצאה סדרת סרטים שביים קווין סמית (שגם כתב את הקומיקס) הידועים בדיאלוגים השנונים שבהם וסגנונם יוצא הדופן.
אולגה להמן
אולגה להמן (באנגלית: Olga Lehmann; (10 בפברואר 1912 – 26 באוקטובר 2001) הייתה ציירת ומעצבת בריטית, ילידת צ'ילה.
ביוגרפיה
אולגה להמן נולדה בצ'ילה לאם ממוצא סקוטי. היא למדה בסנטיאגו דה צ'ילה ובשנת 1929 עברה ללונדון להמשך לימודים. היא למדה עיצוב תיאטרון וציור. בשנות ה-30 של המאה ה-20 היא ביקרה מספר פעמים בספרד והתרשמות מאזור זה מצאה ביטוי בעבודות שלה.
לאחר חזרה בלונדון היא השתתפה במספר תערוכות וזכתה בפרסים. בשנת 1940 דירתה נפגעה בהפצצות ורוב העבודות שלה הלכו לאיבוד. היא עשתה מספר ציורים של לונדון בזמן ההפצצה בהזמנת הממשל. בשנת 1941 היא איירה ספר של ג'ולייט דה ברקלי לוי. בהמשך היא איירה ספרים נוספים.
לאחר מלחמת העולם השנייה היא עבדה בעיקר בעיצוב עבור ירחון Radio Times.
במהלך הקריירה היא ביצעה מספר ציורי קיר ותפאורות לסרטים. בשנים 1977, 1978, 1981 ו-1984 היא הייתה מועמדת לקבל פרס אמי על העבודות שלו לסרטים.
העבודות שלה מוצגות במספר מוזיאונים לרבות מוזיאון ויקטוריה ואלברט ומוזיאון המלחמה האימפריאלי.
טאמינו (זמר)
טאמינו אמיר מוהארם פואד (נולד ב-24 באוקטובר 1996) ידוע בשם הפרטי שלו בלבד, טאמינו, הוא מוזיקאי וזמר בלגי ממוצא מצרי.
ביוגרפיה
טאמינו אמיר מוהארם פואד נולד באנטוורפן שבפלנדריה, בלגיה, ב-24 באוקטובר 1996 למשפחה ממוצא מצרי. סבו של טאמינו הוא שחקן וזמר שהיה מפורסם במצרים, מוהארם פואד. טאמינו מופיע תחת שמו הפרטי בלבד.
בנובמבר 2016 טאמינו הוזמן על ידי הלהקה הבלגית "Het Zesde Metaal" להופיע בתחנת הרדיו "Radio 1" במדינה. הסינגל הראשון של טאמינו, "Habibi", השאיר רושם אצל אנשי תחנת הרדיו ונבחר לפלייליסט התחנה באופן מיידי.
ב-2017, טאמינו זכה בתחרות כישרונות שנערכה בבריסל. ב-11 באוקטובר 2017 הוא הופיע ב-Ancienne Belgique שם הוא כונה "ג'ף באקלי הבלגי". במהלך הקיץ של שנת 2017 הוא הופיע בפסטיבלים רבים בבלגיה ובהולנד, בנוסף הופיע בפססטיבל מלקוויג באמסטרדם ובטקס פרסי המוזיקה הפלמית.
בקיץ של שנת 2018 טאמינו הופיע בפסטיבלים בכל אירופה, לדוגמה "רוק על הסיין" שבפריז, בירת צרפת. ב-19 באוקטובר 2018 טאמינו הוציא לאור את האלבום הראשון שלו, "Amir". בסוף אוקטובר הוא הופיע בבריסל כחלק מסיבוב הופעות אירופאי. ב-8 בנובמבר הופיע באיסלנד במסגרת פסטיבל "Iceland Airwaves" הידוע.
ב-27 באפריל 2022 הוציא טאמינו את "The first Disciple", הסינגל הראשון מאלבומו השני, "Sahar". ב-7 ביוני של אותה השנה הוציא את הסינגל השני של האלבום, “Fascination", והכריז על ה-23 בספטמבר של אותה שנה כתאריך יציאת האלבום. ב-1בספטמבר יצא הסינגל השלישי של האלבום, "You Don't Own Me". לאחר יציאת האלבום, גם השיר "Sunflower", אותו ביצע טאמינו יחד עם הזמרת הבלגית אנג'ל, יצא כסינגל עקב הפופולריות הרבה לו זכה.
ביוני 2022, הודיע טאמינו על חידוש סיבוב ההופעות באמריקה הצפונית ובאירופה, אשר החל ב2020 ונקטע במהרה עקב מגפת הקורונה.
אילמניט
אילמניט הוא מינרל בצבע שחור או אפור פלדה, בעל מגנטיות חלשה (המתחזקת עם חימום המינרל) המצוי בסלעים מותמרים ובסלעי יסוד בסיסיים כדוגמה הגברו ובעיקר באנורתוזיט. המינרל מורכב מברזל, ותחמוצת הטיטניום (FeTiO3), מערכו הקריסטלוגרפי הוא רומבוהדרי ויש לו מבנה גביש כמו לקורונדום ולהמטיט.
האילמניט מתגבש בשלב מוקדם בעת שהמגמה מתקררת, הרבה לפני שמינרלים אחרים מתגבשים. עקב כך שוקעים הגבישים הכבדים של האילמניט לתחתית תא המגמה ויוצרים שכבות עשירות של בצר הטיטניום. תהליך זה מכונה "הפרדה מגנטית". אילמניט נוצר גם בפגמטיטים, בסלעים מותמרים, ובסלעי יסוד שנוצרו מבליה שלהם.
סלעי יסוד מאפיים רבים מכילים גרגירים של מגנטיט ואילמניט משולבים שנוצרו כתוצאה מהתחמצנות אולווספינל. אילמניט מופיע גם כגרגרים נפרדים, בדרך כלל עם המטיט שבינו ובין האילמניט קיימת תערובת איזומורפית חלקית. תערובת מלאה נוצרת בטמפרטורות מעל 950°C. אילמניט יוצר תערובת איזומורפית גם עם גאיקיליט (MgTiO3).
תפוצה
אף על פי שהמינרל קרוי על שם המקום שבו נתגלה לראשונה הרי אילמן בקרבת מיאסק בדרום הרי אורל שברוסיה, מקור רוב האילמניט הוא ממקורות שניוניים, כגון חולות חופים. המינרל מופיע בדרך כלל כחלקיקים מעוגלים בקוטר שבין 0.1 ל-0.2 מ"מ.
האילמניט מצוי בסלעים בזלתיים בכרמל ובעמק הירדן ובסלעים באזור בקעת תמנע – אילת. מקור שניוני מצוי בחולות מישור החוף (בעיקר הדרומי).
מכרה האילמניט הגדול בעולם הוא המכרה הפתוח טלנס (Tellnes) בסקונדאל (Sokndal) שבנורווגיה, המנוהל על ידי חברת Titania AS (השייכת לחברת Kronos Worldwide בע"מ). מכרה נוסף מצוי בקולרי (Kolari) שבצפון פינלנד ובו כורים בצר של מגנטיט-אילמניט המכיל כ-6.2% טיטניום. מקומות נוספים בהם כורים אילמניט הם אוסטרליה, ברזיל, רוסיה, קנדה, סרי לנקה, סין, דרום אפריקה, תאילנד, הודו, מלזיה, סיירה לאון וארצות הברית.
האילמניט הוא המקור העיקרי להפקת טיטניום, מתכת קלת משקל, חזקה ועמידה בחום גבוה, מרכיב חשוב בסגסוגות המשמשות לבניית מטוסים ומכשירים רפואיים. עם זאת רוב האילמניט המגיע מהמכרות משמש כחומר גלם לייצור פיגמנטים. המוצר הוא טיטניום דו-חמצני, שהוא תרכובת בעלת גוון לבן עז המשמש כבסיס לצבע באיכות גבוהה.
אילמניט מהירח
אילמניט נמצא בסלעי ירח, וב-2005 השתמש ארגון נאס"א בטלסקופ החלל האבל על מנת לזהות אתרים על הירח העשויים להיות עשירים באילמניט. ייתכן שמינרל זה יהיה חיוני למושבת ירח עתידית, שכן אילמניט יוכל להוות מקור חיוני להפקת חמצן, וממנו ניתן יהיה גם להפיק ברזל וטיטניום לבניית מבנים.
קרב מונט סורל
קרב מונט סורל (קרב הר סורל, קרב גבעה 62) היה מבצע מקומי במלחמת העולם הראשונה שבוצע על ידי שלוש דיוויזיות של הארמייה השנייה הבריטית נגד שלוש דיוויזיות של הארמייה הרביעית הגרמנית בבליטת איפר, ליד איפר, בלגיה, מ-2 עד 13 ביוני 1916.
כדי להסיט משאבים בריטיים מהכוח שנצפה מצטבר על הסום, הקורפוס ה-13 (ממלכת וירטמברג) ודיוויזיית הרגלים ה-117 תקפו קשת של רמה שהוגנה על ידי הקורפוס הקנדי. הכוחות הגרמנים כבשו את הגבהים בהר סורל ובטור טופ, לפני שהתבצרו במדרון הרחוק של הרכס. בעקבות מספר התקפות והתקפות נגד, שתי דיוויזיות של הקורפוס הקנדי, שנתמכו על ידי הדיוויזיה הקלה ה-20 וקבוצות מצור וסוללות הוביצר של הארמייה השנייה, כבשו מחדש את רוב עמדותיהן הקודמות.
רקע כללי
מבלט איפר, ממוקם 3 ק"מ (1.9 מייל) מזרחית לאיפר, בלגיה ו-1,100 מטר (1,200 יארד) מ, הקרב על הר סורל התרחש לאורך רכס בין ו. פסגת הר סורל, הסמוכה Tor Top (גבעה 62) וגבעה 61 התנשאה ב-30 מטר בערך. גבוה מהקרקע הנמוכה בזילביק, מה שמאפשר לכוח הכובש תצפית מצוינת על הבליטה, העיירה איפר ודרכי הגישה.  הפסגות היו החלק היחיד של פסגת רכס איפר שנותר בידי בעלות הברית.
בצפון צרפת נצברו אנשים ומשאבים לקראת המתקפה על הסום הבריטית-צרפתית הגדולה. הצבירה בסום לא נעלמה מעיניהם של, פיקוד הצבא העליון הגרמני. הארמייה הגרמנית השנייה, שהחזיקה את הגזרה מצפון לסום, צפתה על ההכנות למתקפה כבר מאז סוף פברואר 1916. מחוסר משאבים בגלל ההשקעה הגדולה בקרב ורדן, הגרמנים יכלו רק לבצע פעולות מקומיות להסטת משאבים בריטיים מהסום.
ב-28 במאי 1916, בשינוי תפקידים פתאומי, מונה לוטננט גנרל לתפקיד הטקסי של המפקח הכללי על הכוחות הקנדיים באנגליה והוחלף על ידי לוטננט גנרל ג'וליאן בינג כמפקד הקורפוס הקנדי.
הכנות גרמניות
הארטילריה של הקורפוס תוגברה בתותחים מקורפוס המילואים ה-23 וקורפוס המילואים ה-26 על האגפים ומקורפוס הצי על החוף והורכבו מרגמות חפירות קלות, בינוניות וכבדות רבות. ב-1 ביוני הודיעו לחיילים על הסיבה האמיתית להכנות וגם קיבלו הודעה על ניצחון ימי גדול בים הצפוני (קרב יוטלנד). הכוחות נעו בליל 1–2 ביוני והתגודדו בתעלות ובחפירות, שלא התגלו, במהלך הבוקר. מצפון לדרום היו שני גדודים של רגימנט הרגלים ה-121 ושני גדודים מרגימנט הרגלים ה-125 הדיוויזיה ה-26 וגדוד של רגימנט הרגלים ה-120 של הדיוויזיה ה-27. רגימנט הגרנדירים ה-119 ורגימנט הרגלים ה-127 של הדיוויזיה היו בעתודה; רגימנט המילואים ה-11 של הדיוויזיה ה-117 הושאל לחפות על האגף הדרומי של הקורפוס ה-13 (וירטמברג). בצד הצפוני, הדיוויזיה ה-117 הייתה אמורה להשתמש בשני הרגימנטים הנותרים שלה, כדי לבצע הסחה ולתפוס את הוג' במידת האפשר. היקף התקיפה הוגבל לכיבוש קו הברזל (יעד ראשון) ולאחר מכן קו הזהב (מטרה שנייה), התקדמות של כ-460 מטר (500 יארד).
הכנות קנדיות
בינג בדק את הגנות הקורפוס הקנדי וציין שהעמדות הגרמניות התעלמו מהן ועמדו בסכנה מתמדת של אש גרמנית. בינג הורה למייג'ור גנרל מלקולם מרסר, מפקד הדיוויזיה הקנדית ה-3, לתכנן את לכידת העמדות הגרמניות המסוכנות יותר במתקפה מקומית. באמצע מאי, סיור אווירי ליד הר סורל הצביע על כך שהכוחות הגרמניים מכינים מתקפה. משקיפים של גיס התעופה המלכותי (RFC) ציינו את קיומן של יצירות הדומות באופן מוזר לעמדות הקנדיות הרבה מאחורי הקווים הגרמניים. כמו כן, נצפו הגרמנים שועטים קדימה, מה שמרמז על התקפה קרבה.
2 ביוני
בבוקר 2 ביוני החל הקורפוס ה-13 (וירטמברג) בהפצצה ארטילרית כבדה נגד העמדות הקנדיות. 90 אחוז מגדוד הסיור הקדמי הקנדי נפגעו במהלך ההפגזה. מרסר ומפקד הבריגדה הקנדית ה-8, בריגדיר גנרל, ערכו בדיקה של קו החזית כשההפגזה החלה. מרסר נפצע שלוש פעמים ומת ב-3 ביוני; ויליאמס נפצע בפניו ובראשו ונלקח בשבי. בשעה 13:00 בצהריים פוצצו פלסים גרמנים ארבעה מוקשים ליד התעלות הקדמיות הקנדיות ושישה גדודי חי"ר תקפו, עם חמישה גדודים נוספים בתמיכה ושישה בעתודה.
כאשר תקפו הכוחות הגרמניים, בעיקר נגד עמדות שהחזיקה הבריגדה הקנדית ה-8, ההתנגדות בקווי החזית הייתה "מינימלית". במשך מספר שעות קריטיות היו הדיוויזיה הקנדית ה-3 והבריגדה הקנדית ה-8 חסרות מנהיג ורמת ההגנה שלהן הייתה בהתאם. בריגדיר-גנרל מפקד הארטילריה של הדיוויזיה השלישית (לאהור), קיבל בסופו של דבר את הפיקוד הזמני על הדיוויזיה הקנדית ה-3. הכוחות הגרמניים הצליחו לכבוש את הר סורל ואת גבעה 61. לאחר התקדמות של עוד 1,100 מטר (1,200 יארד), חיילי הקורפוס ה-13 התחפרו. למרות שהדרך לאיפר הייתה פתוחה, אף קצין גרמני לא נטל יוזמה וחרג מההוראות כדי לנצל את ההצלחה הגרמנית.
3 ביוני
בינג ארגן בחיפזון התקפת נגד בשעות המוקדמות של 3 ביוני. בשל האבידות בדיוויזיה הקנדית ה-3, שתי חטיבות של הדיוויזיה הקנדית ה-1 נמסרו זמנית תחת פיקודו של הואר-ניירן, המפקד הזמני של הדיוויזיה הקנדית ה-3. התקפת הנגד תוכננה לשעה 2:00 לפנות בוקר בליל 3 ביוני 1916. בשל המרחקים שהיו צריכים לעבור היחידות הנכנסות, הקשיים בתקשורת וירי הארטילריה הגרמנית, הזמן המוקצה להרכבה התברר כבלתי מספק וההתקפה נדחתה לשעה 7:00 בבוקר. האות לתקיפה היה אמור להיות שש רקטות ירוקות בו זמנית. כמה רקטות לא נפלו ולא התפוצצו, מה שהוביל להתקפה לא מסונכרנת. ארבעת הגדודים התוקפים ספגו אבדות רבות כשהם התקדמו מעל קרקע פתוחה לאור יום. התוקפים לא הצליחו להשיב לעצמם שטח אבוד אך סגרו 550 מטר (600 יארד) פער בקו וקידמו את החזית הקנדית בערך ב-910 מטר (1,000 יארד) מהעמדות אליהן נסוגו לאחר ההתקפה הגרמנית.
4–8 ביוני
מפקד חיל המשלוח הבריטי, גנרל דאגלס הייג, ומפקד הארמייה השנייה, הגנרל הרברט פלומר, האמינו כי יש צורך לגרש את הגרמנים מהעמדות שלכדו. לאור ההכנות למתקפה בסום, הייג לא רצה להסיט יותר כוחות מהנדרש. התמיכה הוגבלה למספר יחידות ארטילריה נוספות וחטיבת חי"ר מהדיוויזיה ה-20 (הקלה). הוצע כי מתקפת הנגד הבאה תתבצע עם חיל הרגלים הזמין, תוך שימת דגש על שימוש בכמויות גדולות של ארטילריה.
יחידות הארטילריה הנוספות החלו מיד לפעול בפגיעה בגיבוש הגרמני, על ידי הפגזת קווי החזית והתמיכה שלהן וחיפוש אחר סוללות עוינות. הגרמנים הפתיעו את הקנדים בפיצוץ ארבעה מוקשים גדולים מתחת לתעלות של הדיוויזיה הקנדית ה-2 המכסים את השלוחה בפאתי המזרח של חורבות הוג. פלוגה של גדוד 28 (צפון מערב) הקנדי הושמדה בפיצוצים. הקנדים הצליחו להחזיק בעמדתם ולמנוע מהגרמנים להגיע לקו התמיכה שלהם אך בינג החליט בסופו של דבר להשאיר את שוחות הוג בידיים גרמניות ולהתרכז בהחזרת הר סורל וטור טופ. כדי להניא את הגרמנים מהתקפות נוספות על האגף השמאלי של הקורפוס הקנדי, הגיעה חטיבת הפרשים הבריטית ה-2 שהושאלה לקורפוס הקנדי ככוח התקפת נגד.
9-14 ביוני
בינג הורה למפקד הדיוויזיה הקנדית ה-1, מייג'ור-גנרל ארתור קורי, לארגן התקפה זהירה נגד העמדות הגרמניות במונט סורל וטור טופ. בשל האבידות שספגו במהלך מתקפת הנגד הכושלת ב-3 ביוני, קורי ריכז מחדש את הגדודים החזקים שלו לשתי חטיבות מורכבות. ארבע הפגזות אינטנסיביות של שלושים דקות כל אחת בוצעו בין 9 ל-12 ביוני כדי להונות את הגרמנים כך שיצפו להתקפות מיידיות, שלא התרחשו. במשך עשר שעות ב-12 ביוני הופגזו כל העמדות הגרמניות בין גבעה 60 ל-Sanctuary Wood. תשומת לב מיוחדת ניתנה לאגפי הקורפוס הקנדי, שמהם ניתן לצפות אש מקלעים.
למחרת בבוקר ספגו הגרמנים 45 דקות נוספות של הפגזה ארטילרית כבדה לפני שהקנדים התקדמו מאחורי מסך עשן. מאמינים שהגרמנים הופתעו ברובם מכיוון שהם גילו התנגדות מועטה והקנדים הצליחו לקחת כ-200 שבויים. למעט החפירות בהוג, הגרמנים חזרו לקווים המקוריים ותוך קצת יותר משעה הסתיימה ההסתערות. ב-14 ביוני, הגרמנים פתחו בשתי התקפות נגד אשר נהדפו, ולאחר מכן הם קידמו את התעלה שלהם עד ל-150 מטר (490 רגל) מהקנדים אך לא ביצעו תקיפות נוספות.
הפעולות הבאות
הקורפוס הקנדי נשאר במישור איפר בניהול הגנה פעילה עד תחילת ספטמבר, אז הועבר הקורפוס לסום. בעקבות הקרב ובעקבות מותו של מרסר, נאלץ מפקד הקורפוס הקנדי, ג'וליאן בינג, להתייחס לנושא הרגיש מבחינה פוליטית של מינוי מפקד חדש לדיוויזיה קנדית ה-3. סם יוז, שר המיליציה וההגנה הקנדי, טלגרף לבינג והתעקש כי בנו, מפקד הבריגדה הקנדית ה-1, בריגדיר-גנרל גארנט יוז, יקבל את הפיקוד. לזעמו של השר, בינג קידם במקום את מפקד הבריגדה הקנדית ה-2, בריגדיר-גנרל לואיס ליפסט, איש קבע בריטי מוערך מאוד לפני המלחמה, לתפקיד. השר מחה והתעמת עם בינג באוגוסט 1916 אך הוא לא התרצה, והתעקש ש"אין לו שום דבר נגד גארנט יוז, פשוט היה אדם טוב יותר לתפקיד". השינוי בפיקוד בין לוטננט-גנרל אדווין אלדרסון וג'וליאן בינג שימש לביצוע שינויים נוספים. למורת רוחו של יוז ולשמחתם של החיילים הקנדיים, החל רובה רוס הקנדי הבלתי אמין להיות מוחלף בלי אנפילד הבריטי ומקלע הקולט במקלעי ויקרס ולואיס.
נפגעים
הדיוויזיה ה-26 (וירטמברג) ספגה 3,436 נפגעים, הדיוויזיה ה-27 (וירטמברג), עם רגימנט המילואים ה-11 ספגה 1,389 נפגעים והדיוויזיה ה-117 ספגה 940 נפגעים, בסך הכל 5,765 אבדות. בין 2 ל-14 ביוני, הקורפוס הקנדי ספג 8,430 אבדות.
יוסי מרשק
יוסי מרשק (נולד ב-9 באוגוסט 1969) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.
תיאטרון
מרשק שיחק בתיאטראות שונים בארץ, בין השאר במחזות: "ים יבשה ים", "שלושה בלילה" (הצגת פרינג' בבימוי חגי אייד), "וויצק", "הא-הא", "יש מלחמה בחוץ", "החתונה", "What We Leave", "נוכלים ואוהבים", "אם הבית", "השיטה", "האם" ו"עובדים על הזוגיות".
טלוויזיה
בשנת 2005 גילם את אבי בן-משה בן-זכריה בטלנובלה "טלנובלה בע"מ", אשר שודרה בערוץ הוט 3. מרשק שיחק גם בעונה השלישית של "השיר שלנו", בתפקיד שמוליק, המנהל המוזיקלי של הלהקה, הלוקה בתסמונת טורט. בסדרה "הכל דבש" של ערוץ 2 שיחק מרשק את אביתר לצד איתי תורג'מן, ישראל פוליאקוב, יעל פוליאקוב, שוש עטרי וזהר ליבה.
בשנת 2008 החל לככב בטלנובלה "חשופים" ב"הוט 3". משנת 2009 מגלם את הדמות של שלומקה לזר בסדרה "קופיקו" והצטרף לצוות השחקנים בעונה השנייה של התוכנית הקומית "לא לפני הילדים". השתתף בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "ראש גדול" בתור גדעון סלע. בפברואר 2010 הצטרף מרשק לעונה השלישית של תוכנית הסאטירה "שבוע סוף!" ושיחק בתפקיד אורח בסדרה "15 דקות". באותה השנה שיחק בתפקיד אורח בסדרה "החיים זה לא הכל" בתפקיד אסף, חבר של דפנה.
במאי 2012 השתתף בסדרה הישראלית "נויורק", שם גילם את ראובן, מאפיונר מנתניה. בשנת 2013 גילם את יניב לצד עלמה זק ויהודה ברקן בסדרת הדרמה שיצרה קרן מרגלית "פלפלים צהובים". בשנת 2014 השתתף בסדרה "מועדון החנונים", בה גילם את דמותו של המוכר במזנון "משה משה". באותה השנה, החל לשחק בסדרה "שכונה" שנכתבה על ידי גיורא חמיצר ושודרה בערוץ ניקלודיאון. בנוסף, החל לשחק בתוכנית המערכונים "היהודים באים" בערוץ הראשון ובשעשועון הבידור "הכל הולך" בערוץ 2 לצד אליאנה תדהר, טל פרידמן, קרן מור, עוז זהבי ועוד. בשנת 2018 שיחק לצד נועה קולר בסדרה "להעיר את הדב". בשנת 2019 החל להשתתף בסדרה "שב"ס". באותה השנה החל לגלם את דודי בסדרה "לבד בבית" של "כאן חינוכית". בשנת 2021 השתתף בתוכנית "השמרטפים".
בשנת 2022 שיחק בעונה השלישית של הסדרה ״כפולים״, ובדצמבר 2022 החל להשתתף באופן קבוע בתוכנית האירוח הסאטירית "מה שתגידו" של כאן 11.
קולנוע
ב-2008 שיחק בסרט "אל תתעסקו עם הזוהן" בתפקיד אחד הישראלים. ב-2012 גילם את כרמל בסרטו של שמי זרחין "העולם מצחיק". ב-2014 גילם את סמי בסרטו של שי כנות "שושנה חלוץ מרכזי", גילם את אפרים בסרטו של אברהם קושניר "מבצע חמניה", גילם את מאיר בסרט "מנפאואר", גילם את מוטי בסרט "זינוק בעלייה" וגילם את עמוס בסרט "עתלית". ב-2015 גילם את הרצל בסרט "אני לא מאמין, אני רובוט?!" וגילם את אביהו בסרטו של דרור שאול "פלאפל אטומי". ב-2016 שיחק בסרטו של נוני גפן "הכל שבור ורוקד". ב-2017 שיחק בסרטו של צחי גראד "הבן-דוד". ב-2021 שיחק בסרטו של ליאור אשכנזי "זרים מושלמים".
בשנת 2023 השתתף בסרטם של גיתית ויהל כבירי, "גרגירי חול", בתפקיד דוד הגדול.
חיים אישיים
בין השנים 2004–2006 מרשק היה נשוי למיה דגן. החל משנת 2014 היה בזוגיות עם השחקנית נעמי לבוב שאותה הכיר במהלך הצילומים לתוכנית "הכל הולך". ב-9 בפברואר 2016 נולדה להם בת. בסוף ינואר 2018 פורסם כי השניים נפרדו. ב-29 באוגוסט 2022 נולד בנו השני מנעמי לבוב, שנקרא יונתן.
קובה במשחקים האולימפיים לנוער
במשחקי הקיץ קובה מדורגת במקום ה-11 עם 24 מדליות מתוכן 15 מדליות זהב. הענף הבולט ביותר הוא אתלטיקה (7 מדליות, מהן חמש מדליות זהב) ולאחר מכן בענף האיגרוף (6 מדליות, מהן 5 מדליות זהב) בו מדורגת קובה במקום הראשון. קובה מדורגת במקום הראשון גם בענף הכדורעף יחד עם. בענף הקרב חמש מודרני היא מדורגת במקום השלישי יחד עם ו.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של קובה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 41 ספורטאים שהתחרו ב-15 ענפי ספורט והייתה המשלחת הגדולה ששלחה קובה עד כה. המשלחת זכתה ב-14 מדליות, מתוכן 11 מדליות זהב ודורגה במקום החמישי בטבלת המדליות. המשלחת הגיעה להישגים בענף האיגרוף, בה היא זכתה בשלושה מדליות זהב בקטגוריות המשקל תרנגול, קל-כבד וכבד נערים, בענף האתלטיקה עם זכייה בשתי מדליות זהב, ריצת 400 מטר משוכות וקפיצה משולשת נערים, מדליית כסף בהטלת כידון נערות, והעפלה לארבעה גמרים בהם ספורטאי המשלחת סיימו במקום הרביעי בקפיצה לרוחק נערים, מקום חמישי בריצת 100 מטר משוכות נערים, מקום שביעי היידוי פטיש נערים ומקום שמיני בהטלת כידון נערים. בנוסף, המשלחת זכתה במדליית זהב בענף ההתעמלות בתרגיל קרקע נערים, וסיימה במקום השישי בתרגיל מתח ובמקום השביעי במקבילים ובקרב רב לנערים. כמו כן, זכתה המשלחת במדליית זהב בענפים כדורעף בטורניר הנערים, קאנו/קיאק וקרב חמש מודרני בטורניר הנערות.
המשלחת קצרה הישגים גם בענפים היאבקות עם זכייה בשתי מדליות כסף בקטגוריות המשקל עד 100 ק"ג נערים בסגנון חופשי ועד 42 ק"ג נערים בסגנון יווני-רומי ומקום רביעי בקטגוריית המשקל עד 50 ק"ג נערים בסגנון יווני-רומי, טאקוונדו עם זכייה במדליית ארד בקטוגריית משקל מעל 63 ק"ג נערות והרמת משקולות בקטגוריית משקל עד 69 ק"ג נערים. ספורטאי המשלחת סיימו במקום החמישי בענפים ג'ודו בקטגוריית משקל עד 100 ק"ג נערים ובקפיצה למים בקפיצה ממקפצה גמישה מ-3 מטר. המשלחת השתתפה בתחרויות בענפים חתירה, טריאתלון, סיף ושיט ללא הגעה להישגים משמעותיים.
פטר פופלקה
פטר פופלקה (בצ'כית: Petr Popelka; נולד ב-1986 בפראג) הוא מנצח ומלחין צ'כי. מאז עונת 2020/2021 הוא היה המנצח הראשי של תזמורת הרדיו הנורווגית באוסלו ומנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית יאנצ'ק באוסטרבה. מאז עונת 2022/2023 הוא גם מנצח ראשי ומנהל אמנותי של תזמורת הרדיו של פראג.