cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אינפיניטי
היסטוריה
הדגם הראשון שהוצג היה Q45 שהתבסס על דגם הלימוזינה של ניסאן, פרזידנט, אך עם בסיס גלגלים קצר יותר ומנוע V8 בהספק של 278 כוחות סוס. גרסאות נוספות הציעו היגוי לארבעת הגלגלים ומערכת מתלים אקטיבית. השעון האנלוגי בלוח המחוונים המלווה את כל דגמי אינפינטי עד ימינו, הוצג כבר בדגם זה. בשנות ה-90 הוצגו דגמים נוספים, ביניהם דגם הקופה M30, סדאן בינוני בשם G20 וסדאן בעיצוב מעוגל בשם J30. ב-1997 הוצג לראשונה SUV בשם QX4 והוצגו גרסאות חדשות של דגם יוקרה בינוני I30 שהוחלף לאחר מכן ב-I35.
בראשית עשור הראשון של המאה ה-21 סבלה אינפיניטי ממכירות נמוכות ועמדה על סף סגירה, עקב קשיים דומים אצל ניסאן. בניסיון להחלץ מהשפל, חל מפנה בדרכה של אינפיניטי כשהחליטה להתמקד בפיתוח מכוניות יוקרה ספורטיביות. בשנת 2003 הוצג דגם הסדאן הספורטיבי G35 עם מנוע V6 ו-320 כוח סוס. התגובה החיובית לדגם בקרב הציבור וזכייתו בפרס מכונית השנה של Motor Trend בארצות הברית עודדו את אינפיניטי להמשיך ולהתמקד בדגמי ביצועים. דגמי ה-FX35/45 התבססו על ההצלחה של הדגם G35 והוסיפו לו מבנה של רכב פנאי מוגבה, המשלב אחיזת כביש וביצועים של מכונית ספורט עם רב גוניות ויכולת עבירות במזג אוויר קשה. דגם ה-FX היווה בהמשך אבטיפוס לדגמי קרוסאובר מחקים של יצרנים מתחרים.
בשנת 2007, לאור ההצלחה של סדרת ה-M והעובדה כי חלקה את המנוע עם הדגם הבכיר Q45, הוחלט להפוך את M45 לדגם הבכיר. בשנה זו גם הוצג עיצוב מחדש לדגם הסדאן G35. ב-2008 הוצג הדגם החדש של G37 קופה. באותה שנה חדרה אינפיניטי לשוק מכוניות הקרוסאובר היוקרתיות הקטנות עם EX35, והכריזה על כניסת המותג לאירופה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה. ההצגה לשוק האירופאי בוצעה בהדרגה עד שנת 2010 וכללה כניסה ל-21 מדינות כשמטה החברה הוקם בשווייץ. הדגמים שהוצגו באירופה בשלב הראשון היו: FX50, G37, G37 COUPE, EX37.
בישראל
בישראל הוצג המותג לראשונה באפריל 2008 בתערוכת אוטומוטור, בסמיכות להצגתו בתערוכת ז'נבה.
נתוני מכירות
על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר רכבים פרטים ומסחרים עד 3.5 טון):
מרטין אלאניס
דייגו מרטין אלאניס אווילה (בספרדית: Diego Martín Alaniz Ávila; נולד ב-19 בפברואר 1993) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק במאנטה בעמדת הקיצוני.
קריירה
אלאניס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של דפנסור ספורטינג. בספטמבר אלאניס הושאל לחובנטוד על מנת לצבור דקות משחק. ב-15 באוקטובר, אלאניס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד ויז'ה תרסה. שני משחקים לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה במשחק בליגה נגד טאקוארמבו.
בינואר חתם בריבר פלייט האורוגוואית. ב-24 במרץ 2013 אלאניס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 4-2 לליברפול.
ביולי אלאניס הושאל למונרקס מורליה מליגת העל המקסיקנית. בהמשך, אלאניס הושאל גם לארחנטינוס ג'וניורס ושאפקואנסה.
ב-21 במרץ 2017 אלאניס חתם בגואיאקיל סיטי מליגת העל האקוודורית, ממנה הושאל לליברפול האורוגוואית.
ב-18 ביולי 2018 אלאניס חתם בהפועל רעננה מליגת העל עד סיום העונה, עם אופציה לשלוש עונות.
בינואר, חתם בדלפין.
ב-27 בינואר 2021, אלאניס חתם במאנטה.
שאטלה
השאטלה של פריז
מאז המאה התשיעית, האיל דה לה סיטה בפריז היה מוקף ביצורים ומגדלים ייחודיים, כולם עשויים עץ. שני גשרים אפשרו גישה אל העיר, האחד מצפון, היכן שכיום מצוי הגשר "פונט או שאנז'", והשני בדרום, היכן שמצוי כיום "הגשר הקטן" (Petit Pont). בראשי שני הגשרים היו כבר אז, וכנראה אף לפני כן, "שאטלטים"; זה שבצפון נקרא "השאטלה הגדול", והשני, בדרום, כונה "השאטלה הקטן". השאטלה הגדול היה משלט מבוצר שצורתו כמעט ריבועית ובמרכזו חצר בעלת דלתות מסתובבות. שני מגדלים באגפים נישאו מעל לפינות המבצר שפנו אל אזור הפרברים. השאטלה הקטן היה, למעשה, רק שער שעליו בתי מגורים ושני מגדלים באגפיו.
בזמן המהפכה הצרפתית
מעריכים כי בשנת 1783 שכנו בשאטלה 305 אסירים, ובמאי 1790 היו בו 350 אסירים. אסירי השאטלה נודעו לשמצה כפושעים גדולים ומסוכנים. ב-13 ביולי 1789 פתחו המתפרעים את דלתות בתי הכלא, אך לא רצו בשום פנים ואופן לתקוף את מצודת השאטלה ולשחרר את אסיריה.
כיכר שאטלה
כיכר שאטלה ושני התיאטראות שלה, כולם בתכנונו של האדריכל גבריאל דאוויו, נחנכו בשנת 1862. במרכז הכיכר, מזדקרת מזרקת הדקל (fontaine du Palmier, אשר קרויה גם "מזרקת הניצחון" ו"מזרקת שאטלה"), עמוד שהוקם בשנת 1808 לכבוד ניצחונות נפוליון הראשון במצרים, והוצב על מזרקה מוגבהת בשנת 1858, שקושטה בפסלי ספינקס. בראש העמוד ניצב פסל מוזהב של מלאך. במרכז הכיכר מצוי גם דוכן עיתונים. סביב הכיכר ישנם ארבעה בארים, בהם " Le Vieux Châtelet" (שאטלה הישן) ו"שרה ברנאר".
תיאטראות שאטלה
בכיכר שאטלה נבנו שני תיאטראות זהים למראה בהזמנת מושל הסן, הברון אוסמן, כחלק מתוכנית השיפוצים שערך. עיצובם החיצוני הוא בסגנון אדריכלות פלדיאנית. תיאטרון שאטלה משמש כתיאטרון אך בעיקר כבית אופרה. בעבר שימש לעיתים אף כאולם קולנוע. במקור היה אמור לאכלס 3,000 מקומות ישיבה, ונקרא "התיאטרון הקיסרי של שאטלה" (Théâtre Impérial du Châtelet), אך עבר שינויים בצורתו ובשמותיו לאורך השנים. כיום יש בו 2,300 מושבים.
התיאטרון השני, שנקרא בעבר "שרה ברנאר" (על שם השחקנית הצרפתייה המפורסמת), קרוי כיום "תיאטרון העיר", והוא מארח הופעות של טובי הרקדנים בעולם, הצגות צרפתיות חדשניות וקונצרטים של מוזיקת עולם והופעות ג'אז.
תחנת הרכבת שאטלה – לה-אל
באזור שאטלה מצוי צומת תחנות הרכבת הגדול והמרכזי שאטלה לה-אל (Châtelet - Les Halles). יחד עם תחנות המטרו "שאטלה" ו"לה-אל", שמקושרות כולן זו אל זו במעברים תת-קרקעיים, מהווה "שאטלה - לה-אל" את תחנת הרכבת התחתית הגדולה בעולם, ושנייה בעומס רק לתחנת שינג'וקו בטוקיו. בכל יום עוברים בתחנה כ-750,000 איש, מהם 493,000 נוסעים רק ברכבות ה-RER.
RER - בתחנה עוברים קווי הרכבת: A, B, D
מטרו - בתחנה עוברים הקווים: 1, 4, 7, 11, 14 (ב-19 ביולי 1900 נחנך קו הרכבת התחתית הראשון של תחנת שאטלה, בקו מספר 1).
התחנה נמצאת מתחת למרכז המסחרי לה אל, שהוא המרכז המסחרי התת-קרקעי הגדול ביותר באירופה.
יונקים ימיים
יונקים אלה מגוונים בגודלם מגודלה של הלוטרה הימית שאורכה עד 113 ס"מ ומשקלה עד 8 ק"ג ועד למשקלו של הלווייתן הכחול שאורכו מעל 33 מ' ושוקל מעל 170 טון.
יונקי ים קדומים
הסדרה היחידה של יונקים ימיים ללא נציגים עכשוויים היא סדרת הדסמוסטיליים, מסוף תקופת האוליגוקן. לא ברור אם הם היו צמחוניים או היו אוכלי צדפות. כנראה הם התפתחו מהפרסתנים, כמו התחשאים והפילים. יונקים ימיים נוספים היו העצלנים הקדומים תאלסוקנוס ודמוי-הדוב קולפונומוס.
התפתחות
מאחר שהקבוצות השונות של היונקים הימיים התפתחו מאבות קדמונים שונים מדובר באבולוציה מתכנסת. היונקים הימיים הם דוגמה לקבוצת בעלי חיים שביצעה מעבר קיצוני מסביבת חיים אחת לאחרת. מעבר קיצוני מסוג זה, המעבר מהיבשה לים, הוא נדיר למדי במהלך האבולוציה. לעומתו המעבר חזרה מהיבשה למים הוא יחסית נפוץ מבין המעברים הקיצוניים. מעבר זה בוצע מספר פעמים על ידי הזוחלים (על ידי כמה לטאות, נחשים, צבים ותנינים) ועל ידי העופות (כגון הפינגווינים) והיונקים הימיים, בעיקר הלווייתנים והתחשאים שבשום שלב מחייהם אינם עולים ליבשה. זהו מעבר מורכב משום שהאבולוציה אינה הפיכה והיה עליהם למצוא פתרונות להתאים את עצמם מחדש לחיים בסביבה ימית. החזרה למים של היונק, שהוא קבוצה עילאית הכריחה אותו לעבור שינויים. הן שינויים במערכות הגוף והן שינויים התנהגותיים.
תנועת היונקים הימיים היא תנועה אנכית הנובעת מעצם התפתחותם על היבשה. עמוד השדרה התפתח קודם כהתאמה לסביבה יבשתית כמו שאר היונקים ורק לאחר מכן חלה ההתפתחות לחיים בסביבה ימית. לכן צורת השחייה האופיינית היא בהזזת הגב מעלה ומטה בניגוד לשאר הדגים המניעים את זנבם לצדדים בתנועה של ימינה ושמאלה. מסיבה זו מבנה זנב הדגים הוא בעיקר אנכי בעוד שמבנה זנבם דמוי הסנפיר של היונקים הימיים הוא אופקי.
בנוסף, ליונקים הימיים מאפיינים פיזיולוגיים כמו לשאר יונקי השליה: לב בעל ארבעה מדורים, מוח קדמי מוגדל, סרעפת, מערכת הפרשה אופיינית ליונקים, אברי מין, מבנה שלד ומפרק לסתות.
דוב קוטב מבלה את רוב זמנו בסביבה ימית, אף על פי שהיא קפואה. כשהוא שוחה בים הפתוח הוא שוחה במומחיות רבה. לפי תצפיות הוא שוחה כ-74 ק"מ ביום. מסיבות אלה סיווגוהו המדענים כיונק ימי.
יונקים ימיים בישראל
בתצפיות מול חופי הים התיכון בישראל נצפו כעשרה מינים של יונקים ימיים. השכיח ביותר הוא הדולפינן המצוי. מין נפוץ נוסף שנצפה הוא סטנלה מפוספסת אשר בתחילת שנות התשעים סבל מתמותה גבוהה במערב הים התיכון מנגיף עקב פגיעה במערכת החיסונית שנגרמה מזיהום סביבתי. יש מינים נוספים אותם ניתן לראות בחופי הים התיכון של ישראל, אך הם פחות נפוצים ואף נדיר לראותם הם: דולפין תלום-שן, דולפין מצוי קצר-חוטם, גרמפוס אפור, זיפיוס חלול-חרטום, עבשן קטלני, סוסא גיבן, ראשתן גדול-ראש ולווייתן גוץ. בנוסף בעבר היה חי בחופי הים התיכון כלב ים נזירי שנכחד מאזורנו. כלב ים נזירי מצוי נראה בארץ בשנת 2012 על ידי דייגים בחוף הבונים ופעמים נוספות בחוף ראש הנקרה בשנים 2014 ו-2015. בשנת 2010 הגיע לחופי ישראל לווייתן אפור, שככל הנראה הדרים מכיפת הקרח הצפונית מזרחית ליבשת אמריקה (במקום מערבה ליבשת). פחות נדירים הם פרטים של לווייתן מצוי, שפוקדים את חופינו ולעיתים אף מחיפים.
מינים שנראים מדי פעם במפרץ אילת: גרמפוס אפור, עבשן קטלני, דולפינן אנקולי, סטנלה ברודה וסטנלה ארוכת-חרטום, אשר נצפתה לראשונה בשנת 1995 במפרץ אילת. מבין משפחת התחשאים, ניראה בעבר תחש המשכן במפרץ אילת, אף על פי שבשנים האחרונות נדיר לראותו, עקב צייד בלתי פוסק של דייגים מהארצות השכנות.
דלפיס עורכת סקרים ימיים לעיתים תכופות, כדי להעריך את ולעקוב אחר האוכלוסייה המקומית של היונקים הימיים. מתנדבי דלפיס ומחמל"י מוזעקים לכל אירועי ההחפה של יונקים ימיים בים התיכון ובים האדום.
סכנת הכחדה
מינים רבים מהיונקים הימיים נמצאים בסכנת הכחדה, מינים אלה פגיעים מאוד משום שקצב הריבוי שלהם הוא איטי (ולד בודד, בגרות מינית מאוחרת והריון ארוך). פעילות האדם פגעה בגודל אוכלוסיית היונקים הימיים פגיעה אנושה.
פעילות האדם המאיימת על היונקים הימיים:
פגי מארץ'
קריירה
מארץ' נולדה למשפחה איטלקית-אמריקאית. בגיל 13 שרה בחתונה של בת דודתה והוצגה בפני מפיקי התקליטים הוגו ולואיג'י. הם נתנו לה את הכינוי פגי מארץ' הקטנה כיוון שהיא שהייתה בגובה 1.47 מטר, היא הייתה רק בת 13, התקליט שעשתה איתם היה "Little Me", ויום הולדתה היה במרץ.
ב-24 באפריל 1963, הגיע הסינגל שלה "I Will Follow Him" למקום הראשון במצעדים האמריקאיים. השיר הוקלט בתחילת ינואר 1963 והוא פורסם ב-22 בינואר, כשהייתה רק בת 14. מארץ' הפכה לאמנית הצעירה ביותר עם להיט מספר אחת, בגיל 15, בסוף אפריל 1963, שיא שעדיין עומד במצעד בילבורד הוט 100. השיר זכה גם למקום הראשון באוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, יפן וסקנדינביה. זה היה תרגום של השיר הצרפתי "מרכבה" שהוקלט שנה קודם לכן על ידי פטולה קלארק. מארץ' גם הפכה לאמנית הסולו הלבנה הראשונה שהגיעה למקום הראשון במצעד ה-R&B של בילבורד.
על אף הצלחתה של מארץ', היא סבלה מצרה כלכלית. היא הייתה קטינה ו"חוק קוגן" מנע מהוריה לנהל את כספה. האחריות הוטלה על המנהל שלה, ראסל סמית'. ב-1966 התגלה שהוא בזבז את ההון והותיר לה 500 דולר. מארץ' סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון הקתולי לנסדייל ב-1966. אף על פי שבארצות הברית יש הזוכרים אותה כזמרת של להיט אחד, הסינגלים שלה, "I Wish I Were a Princess" הגיעו ל-30 הראשונים במצעדים האמריקאיים, כשהאחרון מהם הגיע גם למקום ה-29 במצעד הסינגלים הבריטי. עם הפלישה הבריטית ב-1964, נדחקה מארץ' מהמצעדים האמריקאיים בדומה לאמנים אמריקאיים אחרים. מארץ' הוציאה 18 סינגלים מ-1964 עד 1971 עם חברת ההקלטות RCA Victor. אלבומיה לא נמכרו היטב בארצות הברית. יחד עם זה, היא נהנתה מנוכחות חזקה בשוקי המוזיקה האירופיים והאסייתיים וב-1969 עברה לגרמניה. היא זכתה בתחרות דויטשר שלאגר ב-1965 והשיר שלה "Mit 17 hat man noch Träume" ("בגיל 17 יש לך עדיין חלומות") הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הגרמני. לאחר מכן הגיעו שירים גרמניים כמו "In der Carnaby Street", "Einmal verliebt – immer verliebt", "Romeo und Julia" ("ברחוב קרנבי", "פעם מאוהבת – תמיד מאוהבת", "רומיאו ויוליה" . . . מספר 1 במצעד הגרמני), "Der Schuster macht schöne Schuhe" ("הסנדלר מייצר נעליים יפות"), "Telegramm aus Tennessee", "Die Maschen der Männer" ו-"Das sind die Träume, die man so träumt". הצלחתה המסחרית בגרמניה נמשכה לאורך רוב שנות ה-70; היא ניסתה את מזלה בייצוג גרמניה בתחרות האירוויזיון ב-1969, רק כדי להיות במקום השני בגמר הלאומי עם השיר "Hey! Das ist Musik für Mich". מרץ עשתה ניסיון נוסף לאירוויזיון ב-1975, כאשר ביצעה את הלחן של ראלף סיגל "Alles geht vorüber" בתחרות הלאומית הגרמנית. שוב, היא הוצבה במקום השני.
ב-1979 היא התנסתה בדיסקו באלבום Electrifying, שנכשל מסחרית. ב-1981 לא חידשה EMI את החוזה שלה, והיא שבה לארצות הברית. ב-1984 שיר שנכתב במשותף על ידי מארץ' "When the Rain Begins to Fall", שבוצע על ידי ג'רמיין ג'קסון ופיה זדורה היה ללהיט באירופה, שם הגיע למקום הראשון בגרמניה, צרפת, הולנד ושווייץ. ב-1998, השיר נכנס שוב לטופ 10 הגרמני בעקבות סיקור על ידי הראפר פאפא בר. סרט הפולחן "Hairspray" הציג את "הלוואי שהייתי נסיכה" ב-1988, ואופנת רטרו בגרמניה הביאה לה הצלחה מתמשכת החל מאמצע שנות ה-90 עם האלבום Die Freiheit Frau zu sein (1995). השיר שלה "I Will Follow Him" הופיע בסרט "הנזירות בלוז" משנת 1992.
כיום פועלת מארץ' בעיקר בגרמניה ובסצנת המוזיקה של לאס וגאס, והופיעה גם בתיאטרון ה-American Bandstand של דיק קלארק בברנסון, מיזורי. ב-2005 היא הוציאה אלבום Get Happy, וב-2008 הוציאה אחד נוסף Meine Liebe ist stark genug.
במרץ 2010 הקליטה בפעם הראשונה ב-30 השנים האחרונות אלבום עם חומרים חדשים ומקוריים באנגלית. האלבום Always and Forever שיצא ב-13 באוקטובר 2010 היה תוצאה של שיתוף פעולה עם כותב השירים והמפיק הסקנדינבי סורן ג'נסן. אחריה יצאה מהדורה מיוחדת למדינות דוברות הגרמנית באפריל 2012, הכוללת שני דואטים עם הזמר ההולנדי חוסה הובי, אחד מהם הוא גרסת כיסוי ל"I Will Follow Him"; שהיה גם סינגל מספר 1 בהולנד ובבלגיה עבור Hoebee ב-1982 (מארס הקליט עוד הקלטה ב-2012 ליציאת 2013 לציון 50 שנה לשיר). מארץ' הקליטה גם גרסה נוספת של "When the Rain Begins to Fall", כדואט עם הזמר הגרמני אנדראס זרון.
חיים אישיים
ב-1969 נישאה מארץ' למנהלה הוותיק ארני האריס. נולדה להם בת אחת, סאנד אן, ילידת 1974. בשנת 2013, האריס מת. היא התגוררה בגרמניה מאז 1969, וב-1999 חברה לפלורידה.
ריקה ברקוביץ
ריקה ברקוביץ' (18 בנובמבר 1946 - 10 בפברואר 2019) הייתה סופרת ומשוררת ישראלית. חיברה 17 ספרים לילדים לנוער ולמבוגרים, שחלקם משמשים כספרי עזר להוראה וחלקם תורגמו.
ביוגרפיה
ריקה (רבקה) ברקוביץ' נולדה ב-18 בנובמבר 1946 בראשון לציון ליצחק ופרידה לוין, שעלו לישראל מפולין לפני השואה, היחידים שנותרו בחיים מכל בני משפחתם. סיימה את בית-הספר התיכון בקיבוץ גבת ולמדה בבית-מדרש לגננות. ב-2004 יזמה וניהלה בהתנדבות את תחרות הכתיבה הארצית לילדים לתלמידי בתי הספר יסודיים בישראל, במשך 15 שנים במסגרת "אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל". במהלך 12 שנה משנות התחרות, הפיקה בהוצאת ספריה "באר" את "ספר היצירות של ילדי ישראל" כתרומת משפחתה לזוכים. הספר הוענק בטקס שנתי חגיגי לזוכי התחרות, בו השתתפו במהלך השנים עשרות אלפי תלמידים מכל רחבי ישראל ומכל המגזרים. ריקה ברקוביץ' קיימה מפגשים ספרותיים והרצאות לילדים, לנוער ולמבוגרים, והנחתה סדנאות כתיבה בנושא "דרכים לפיתוח היכולת היצירתית" בכל רחבי ישראל.
הייתה נשואה לאילן ברקוביץ ולהם 3 ילדים ו-7 נכדים.
זכיות ופרסים
- תעודת הוקרה מטעם אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל וקרן העמותה על שם הסופרת נחמה פוחצ'בסקי ומיכל פוחצ'בסקי על פועלה למען היצירה העברית ולמען תרומתה המתמשכת לעידוד כתיבה בקרב ילדי ישראל באמצעות תחרות הכתיבה הארצית (2015)
- אות קסת הזהב של אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל (2015)
תחרות הכתיבה הארצית לילדים
תחרות הכתיבה הארצית לילדים על שם ריקה ברקוביץ' היא תחרות כתיבה ישראלית המתקיימת אחת לשנה ובה משתתפים ילדים מכל שכבות האוכלוסייה בכיתות ג'-ו'. התחרות מנוהלת כיום על ידי הסופר אלירן דיין ובעידודה של משפחת ברקוביץ'.
מטרתה העיקרית של התחרות היא לעודד קירוב לבבות בין כל חלקיה השונים של החברה הישראלית ללא הבדל דת, מגזר, מין, מעמד או יישוב.
החל משנת 2019, נקראת התחרות על שמה של ברקוביץ' במטרה להנציח את מפעל חיה ופעילותה לפיתוח היכולת היצירתית בקרב ילדים ובני נוער מכל רחבי ישראל.
שיריה
בין שיריה שהולחנו והוקלטו:
התנועה למאבק באנטישמיות ברשת
התנועה למאבק באנטישמיות ברשת (באנגלית: Fighting Online Antisemitism, בראשי תיבות: FOA) היא עמותה ישראלית שהוקמה בשנת 2020, הפועלת לנטר, לדווח ולהסיר גילויי אנטישמיות, גזענות ושנאה במרחב המקוון. הארגון פועל במגוון שפות ורשתות חברתיות מובילות. הארגון משמש כנציגות הישראלית היחידה בארגון הבין־לאומי INACH (International Network Against Cyber hate), המאחד עשרות ארגונים בינלאומיים שפועלים לקידום מרחב מקוון נטול שנאה.
רקע להקמת הארגון
בתקופת מגפת הקורונה חלה עלייה משמעותית בפרסום ובהפצה של שיח שטנה ברשת. המגפה עוררה תיאוריות כזב ותיאוריות קונספירציה במרחב המקוון וברשתות החברתיות בפרט, שהתחזקו כזירת ההפצה המרכזית של תכנים מסיתים, תוך צבירת פופולריות רבה. על מנת להתמודד עם האנטישמיות והשנאה הגואות במרחב המקוון הוקם הארגון והחל להכשיר קהילת מתנדבים בין לאומית ממגוון מדינות.
פעילות הארגון
הארגון מבצע ניטור ודיווח על תוכן אנטישמי המבוסס על שיטת העבודה לניטור אנטישמיות של הברית הבין-לאומית לשימור זכר השואה, ידועה בראשי תיבות IHRA). בנוסף, מכשיר פעילים ברחבי העולם ומקדם הסרה בין־לאומית ויעילה של תכנים אנטישמיים ברשת, מקדם תוכני חינוך בעזרת סדנאות, תוכניות לנוער, התנסויות ומערכי חינוך מקוונים, איסוף נתונים, וניתוח מגמות.
המידע מפורסם בדו"חות חודשיים שעוסקים במגמות שנאה ברשת החברתית, עיוות והכחשת השואה וכן דו"חות נקודתיים הסוקרים אירועים אקטואליים חריגים, דוגמת רצח ג'ורג' פלויד, מבצע שומר החומות ועוד. מדי שנה הארגון מפרסם דו"ח ניטור תכנים אנטישמי שנתי ברשתות החברתיות המובילות בעולם, המפלח את התכנים לפי רשת חברתית, קטגוריה ואזור גאוגרפי.
בנוסף, הארגון פועל להעלאת המודעות סביב תופעת השנאה והאנטישמיות במרחב המקוון וקידום שיח סביב זכויות אדם, פלורליזם, ליברליזם וסובלנות בחברה הישראלית.
פעילות בתחום בחינוך
הארגון מקיים תוכנית הכשרה והתנדבות מקוונת ופרונטלית עבור בני ובנות נוער בישראל בכיתות ז'-י"ב מכל הדתות והמגזרים. במסגרת התוכנית, המשתתפים לומדים על גזענות ושנאה ברשת החברתית, תופעת הכחשת השואה ועיוותה, הבדלים בין אנטישמיות במדינות ושפות שונות.
מענה קולי
מענה קולי אינטראקטיבי (IVR, Interactive voice response) היא טכנולוגיה המשמשת מערכות טלפוניות, ומאפשרת למשתמש לחייג למספרי טלפון בהם פועלת טכנולוגיה זו ולתקשר באמצעותה עם שרת מחשב באמצעות טונים הנוצרים מלחיצות מקשי טלפון ואף דיבור בקול אנושי. באמצעות מערכות כאלה, יכולים המתקשרים לגשת אל מסד הנתונים, המצוי בשרת המחשב, ולקבל מידע בהתאם לבחירתם, לאחר שמיעת ההנחיות הקוליות של המערכת, תוך ניהול דיאלוג עם הפונה בשפה טבעית, כדי להדריך אותו כיצד להמשיך.
התוכן המצוי במערכות אלה יכול להיות תוכן מוקלט מראש ומועלה לשרת כקובצי שמע, או תוכן שנוצר באופן דינאמי באמצעות המרת מידע דיגיטלי לקול, באמצעות תוכנה ייעודית המקריאה מידע ממוחשב לקול אנושי. המערכות מסוגלות לנווט בכל תחום שבו ממשק מסוגל לפרק את הפנייה לסדרת שאלות פשוטות.
היסטוריה
למרות שטכנולוגיית ה-IVR הייתה כבר זמינה במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, הטכנולוגיה נחשבה למורכבת ויקרה לאוטומציה של משימות במוקדים טלפוניים. מערכות תגובה קוליות מוקדמות היו מבוססות טכנולוגיית עיבוד אותות ספרתי (DSP) והוגבלו לאוצר מילים קטן. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, הטכנולוגיה הפכה למתחרה לראשונה בשוק, לאחר שטכנולוגיית הכונן הקשיח (קריאה/כתיבה אקראית לנתוני קול דיגיטליים) הגיעה לנקודת מחיר משתלמת מבחינה כלכלית. המערכת יכולה לאחסן דיבור דיגיטלי בדיסק, להשמיע את ההודעה המדוברת המתאימה ולעבד את תגובת האדם על ידי שימוש במערכות DTMF "Dual-tone multi-frequency signaling".
כשמרכזי שירות הלקוחות החלו לעבור למולטימדיה בסוף שנות ה-90, החלו חברות להשקיע בפתרונות אינטגרציה של טלפוניה ממוחשבת (CTI Computer telephony integration) עם מערכות IVR.
החל מתחילת שנות ה-2000, פתרון המענה הקולי הפך לנפוץ יותר וזול יותר לפריסה. זה נבע מכוח עיבוד מוגבר ומהגירה של יישומי דיבור מקוד קנייני לתקן VXML הפתוח. גם בישראל פתרון זה הפך נפוץ באותה עת.
שימושים
מערכות מענה קולי אינטראקטיבי משמשות קווי מידע קולי, הנקראים גם קווי טלמסר, בו מסופק מידע לפונים בתחומים שונים. מערכות אלה משמשות גם לניתוב שיחות, בחברות מסחריות או גופים גדולים. ישנם גופים המסתייעים במערכות אלה על מנת לחסוך כוח אדם או לאפשר שירות לקוחות, במשך כל שעות היממה. בנקים לדוגמה החלו להציע שירות מענה קולי ללקוחות כדי לקבל מידע ולבצע פעולות דרך מכשיר הטלפון, כולל: הזמנת פנקסי המחאות, בירור יתרות ועוד.
מערכות אלה מסייעות רבות לאוכלוסייה שאין ביכולה לגשת למידע טקסטואלי, כמו עיוורים ולקויי ראייה.
בישראל נכנסו המערכות הראשונות לשימוש בסוף שנות ה-90. בין השאר החברות סלקום ופלאפון החלו להפעיל שרות מענה קולי לבירור חשבון. וחברת בזק הפעילה מערכות מענה קולי אינטראקטיביות עבור משרדי הממשלה, רשויות מקומיות, חברת החשמל, רשות שדות התעופה, משרד הרישוי ובנקים שונים. חברות שונות הציעו שירותי מענה קולי בקידומות 056 ו-057. רבים מהם החלו להציע שירות של שיחות ארוטיות. אחר כך נעשה ניסיון לחסום חלקית חברות אלו. בתחילת שנות ה-2000 הקידומות 056 ו-057 חדלו לשמש לשירותי מענה קולי. ב-2000 056 הייתה לקידומת נוספת עבור לקוחות פלאפון ב-2001 עברה קידומת 057 לשמש את לקוחות חברת "מירס".
במגזר החרדי, רבים נמנעים מלהשתמש באינטרנט, ולכן פותחו פתרונות מיוחדים למגזר זה. בין השאר השיקה חברת טלרד פתרון תקשורת עבור הציבור החרדי.
שימושים מודרניים
ההתפתחויות הנוכחית בתחום סובבות סביב מערכות ניווט לווייני, מערכות שמע ומערכות טלפון נייד. הדור החדש של מערכות מענה הקולי מסוגל לנהל ולהציג כל סוג של מדיה דיגיטלית (וידאו, קול ותמונות) וכל סוג של נתונים (קובצי טקסט, XML, ודפי אינטרנט), כולל יכולת הדפדפנים להקריא את תוכני העמודים או לאפשר למשתמשים למלא טפסים ברשת על ידי פקודות קוליות. ההכרה של ארגון התקינה ה-W3C בפלטפורמת ה-VoiceXML נתנה דחיפה חזקה לפיתוח המערכות הללו.
ממשק לדוגמה
דוגמה:
שמש-אדום
שמש-אדום (בכתיב המצרי: שמשו-אתום) הייתה עיר קדומה בארץ כנען.
לא ידוע במדויק היכן נמצאת שמש-אדום. לפי רשימותיו הגאוגרפיות של תחותמס השלישי, כנראה נמצאת העיר בגליל. נראה, כי שמש-אדום עמדה בדרך ראשית, שהובילה מארץ העמק צפונה לגליל המזרחי ומשם לבקעת הלבנון ולמעברות הארנת. ייתכן וזו העיר "אדמה" המוזכרת במקרא ברשימת ערי שבט נפתלי.
אנשי העיר מרדו באמנחותפ השני, וכשהוא יצא למסע צבאי בארץ כנען, הוא הרס את העיר, לקח שבויים רבים, ושדד את העיר.
אנוור פאשה
איסמעיל אנוור פאשה (בטורקית עות'מאנית: اسماعیل انور پاشا, טורקית: İsmail Enver Paşa; 22 בנובמבר 1881 - 4 באוגוסט 1922) היה קצין בצבא העות'מאני, אחד ממנהיגי מהפכת הטורקים הצעירים. שימש כשר המלחמה העות'מאני בזמן מלחמת העולם הראשונה, אחד מחברי הטריומווירט העות'מאני ("שלושת הפאשות") אשר שלט על האימפריה במהלך המלחמה. נחשב לאחד ממתכנני רצח העם הארמני.
שנותיו הראשונות
לפי ההיסטוריון הבריטי מארק מאזוור (Mark Mazower), אביו של אנוור היה שומר-גשר טורקי ואמו הייתה כפרית אלבנית. בגיל 6 עברה משפחתו לעיר מונאסטיר אשר במקדוניה (שהייתה אז חלק מהאימפריה העות'מאנית). במונטסיר השתלם בכמה תארים בבית ספר צבאי וסיים את לימודיו ב-1903. לאחר מכן שובץ לתפקידו כמייג'ור בארמייה ה-3 שהייתה מוצבת בסלוניקי. במהלך שירותו שם הצטרף למועצת האיחוד והקידמה, שהייתה חלק מתנועת הטורקים הצעירים וייסד את סניף המועצה במנטסיר.
עלייתו לגדולה
ב-1908 פרצה מהפכת הטורקים הצעירים בסלוניקי ואנוור הפך במהרה לאחד ממנהיגיה הצבאיים. מהלכים שהובילו לפרוץ המרד אנוור נתן את הפקודה להתנקש בחייו של נאזים ביי, קצין שנשלח לסלוניקי לחסל את התנועה, אף על פי שהם היו קרובי משפחה. בעקבות חשד שאנוור פעיל בתנועת המרד הגיעה עבורו פקודה להתייצב באיסטנבול, כביכול על מנת לקבל העלאה בדרגה. אנוור סירב לפקודה ובמקום ברח להרים וירד למחתרת. קצין נוסף בשם ניאזי ביי הצטרף אליו והביא איתו את כל היחידה שלו ובכך ניתן האות לתחילת המרד. במהרה יחידות רבות בצבא העות'מאנית הצטרפו אל המורדים ולמשטר באיסטנבול לא הייתה ברירה אלא להכיר בתבוסה. כתוצאה מכך ב-23 ביולי 1908 הסולטאן עבדול חמיד השני חידש את החוקה אשר העבירה את השליטה באימפריה לידי הפרלמנט והווזירות הגדולה. מכיוון שניאזי ביי לא התעניין בקריירה פוליטית, אנוור הפך לגיבור הצבאי הראשי של המהפכה ומזמן זה החלה הקריירה שלו לנסוק.
במאבקים הפנימיים שפילגו את התנועה השתייך אנוור לזרם הלאומני ולקח חלק בדיכוי מהפכת הנגד שבוצעה מטעמו של הסולטאן ב-1909. לאחר מכן נשלח כנספח צבאי לברלין, שם למד להעריץ את תרבות הצבא הגרמני. הוא חיזק את הקשר בין הצבא הגרמני והצבא העות'מאני, והזמין קצינים גרמנים לשפר את הצבא העות'מאני.
ב-1911 פלשו כוחות איטלקיים ללוב ופרצה המלחמה האיטלקית-עות'מאנית. אנוור החליט לעזוב את ברלין ולסייע למדינתו. הוא מונה למפקד הכוחות בלוב, וחילק בינו לבין מוסטפא כמאל (שלימים ייקרא אטאטורק) את הכוחות הטורקיים והסנוסיים במלחמתם באיטלקים. במהלך המלחמה כבשה איטליה את לוב אך כוחותיו של אנוור הצליחו לבלום את התקדמותם בחזית בנגאזי. העות'מאניים הציגו לחימה עיקשת ואנוור זכה לפרסום רב בעקבות גבורתו במלחמה, הועלה לדרגת לויטננט קולונל ומונה כמושל של בנגאזי.
ב-1914 עלתה מועצת האיחוד והקידמה לשלטון, והנהגת המדינה הייתה בידי אנוור, יחד עם שר הפנים מהמט טלעת פאשה ושר הימייה אחמד ג'מאל פאשה שהנהיגו דיקטטורה צבאית. באותה שנה נשא לאישה את בתו של הנסיך סולימאן וכך חיזק את מעמדו כמקושר למשפחת המלוכה.
מלחמת העולם הראשונה
במשך המלחמה הוכח אנוור כמנהיג לא יעיל, כמו האימפריה העות'מאנית כולה. הצבא העות'מאני היה תלוי במידה רבה בצבא הגרמני וקיבל ממנו אספקת כוח אדם, ציוד, דלק, ושירות של גנרלים גרמנים כמו אוטו לימן פון זאנדרס, אריך פון פאלקנהיין, קולמר פון דר גולץ ופרידריך קרס פון קרסנשטיין.
ב-1915 בחר לפקד על אזור הבירה כשהוא סמוך ובטוח שמדינות ההסכמה לא יוכלו להגיע לשם. תחילתה של מערכת גליפולי הפתיעה אותו והגבירה את חוסר הביטחון של הטורקים ושלו עצמו, ביכולת הצבא לעמוד בפני מדינות ההסכמה. הוא פנה בייאושו לפון זאנדרס והוא אכן הגן בהצלחה על חצי האי. כתוצאה מהפצצות מדינות ההסכמה במהלך הקרבות, נהרגו נשים וילדים רבים ובתגובה הציע אנוור להקים מחנות ריכוז לאזרחים הצרפתים והבריטים שנותרו ברחבי האימפריה, אך הנרי מורגנטאו, שליח ארצות הברית לאימפריה העות'מאנית, שכנע אותו לזנוח את הרעיון. ב-1918 הקים את צבא האסלאם שנועד לנצל את יציאתה של רוסיה מהמערכה בקווקז ולכבוש שטחים באזור ארמניה, גאורגיה ואזרבייג'ן. הוא ביצע צעד זה למרות התנגדותה של גרמניה והקים את הכוח הצבאי ללא קצינים או יועצים גרמנים לראשונה מזה שנים. צבא האסלאם לחם נגד כוחות משולבים של הצבא הלבן, בריטים, אזרים וארמנים וזכה להישגים בקרבות, אולם בהפסקת האש של מודרוס הוא פורק יחד עם כל הצבא, ונסוג מהשטחים שכבש. לחימתו באויבי הקומוניסטים סייעה לאנוור ליצור קשר עם אנשי ממשל סובייטים, עובדה שהועילה לו מאוחר יותר.
הפסד וגלות
ב-4 באוקטובר 1918 פיטר הסולטאן מהמט השישי את אנוור ממשרת שר המלחמה, לאור ההפסד במלחמה. שני חברי ההנהגה האחרים, התפטרו גם הם עשרה ימים מאוחר יותר. ב-2 בנובמבר עלו שלושת חברי ההנהגה ואנשי ממשל בכירים אחרים על צוללת גרמנית בדרכם לקרים. אנוור ניסה להגיע לקווקז ולחבור שם ליחידות צבא שהיו עשויות לתמוך בו, אולם מאמציו נכשלו והוא המשיך לברלין. ב-1 בינואר 1919 הדיחה אותו הממשלה הטורקית מכל תפקידיו בצבא. הוא נשפט שלא בפניו על "גרירת המדינה למלחמה ללא סיבה סבירה, גירוש הארמנים ועזיבת המדינה ללא רשות" ונידון למוות. בברלין יצר קשר ועבד עם דמויות קומוניסטיות כמו קארל ראדק. הוא נשלח למוסקבה כשליח מיוחד של חברו, הגנרל הנס פון זקט בניסיון ליצור ברית גרמנית-רוסית ונפגש עם מנהיגים סובייטים ביניהם לנין עצמו. הוא עמד בקשרי מכתבים עם מוסטפא כמאל אטאטורק והתחייב בפניו שלא להפריע לתנועה הלאומית הטורקית שיזם אטאטורק.
בספטמבר 1920 השתתף ב"ועידת אנשי המזרח" שהתקיימה בבאקו, ולא הביאה להתקדמות במגעים בין המדינות. הוא חזר לברלין וניסה ליזום תמיכה צבאית רוסית בטורקיה במלחמתה לעצמאות, אך נכשל במאמציו.
עצמאות ומוות
ב-30 ביולי 1921, בעיצומה של מלחמת העצמאות של טורקיה, החליט אנוור לחזור למולדתו ונסע לבתומי כדי להיות קרוב לגבול טורקיה. מוסטפא כאמל שחשש מכוחו, מתמיכת הדתיים בו ומהיותו מייצג של האימפריה, לא ראה זאת בעין יפה וניתק את הקשרים עמו. כששמע אנוור על הצלחת הטורקים בקרב סקריה, נסע למוסקבה בהמתנה לשעת כושר לממש את חזונו לעתיד טורקיה. הוא נשלח על ידי לנין לטשקנט על מנת לדכא התקוממות אנטי-סובייטית, נפגש עם מנהיגי המרד בסתר וערק לצידם. מטרתו הייתה לאסוף כוח שישתלט על האזור, משם יוכל להפיץ את רעיונותיו שימשכו את דעת הקהל הטורקית. הוא השתמש בידע הצבאי שרכש מהגרמנים ויצר בעזרת קצינים טורקים נוספים כוח צבאי מסודר שניצח כמה קרבות קטנים נגד הרוסים.
ב-4 באוגוסט 1922 חגג את חג הקורבן בכפר ליד דושנבה, שם הקים מפקדה. בריגדת פרשים בשקירים תקפה אותו, וכשניסה להשיב מלחמה, לצד 30 חיילי המשמר שלו, נורה ונהרג. הוא נקבר בכפר ובשנת 1996 הועברו עצמותיו לאיסטנבול שם נקברו בבית הקברות שליד אובליסק החירות.
ז'ואן מרגריט
ז'ואן מרגריט אי קונסרנאו (בקטלאנית: Joan Margarit i Consarnau; 11 במאי 1938 – 16 בפברואר 2021) היה משורר ואדריכל קטלאני.
ביוגרפיה ויצירתו
מרגריט, שנולד בכפר סַנָאוּזָ'ה ועבד כפרופסור לאדריכלות באוניברסיטת ברצלונה, פרסם בראשית דרכו הספרותית שירה בספרדית, ועבר לכתיבה בקטלאנית למן ראשית שנות השמונים. כתב הן בקטלאנית הן בספרדית ותרגם שירה קטלאנית לספרדית. בין ספריו: "צל האחר", "אי-הבנה ישנה", "ים חורפי" ו"גיל אדום".
בעברית ראו אור ספריו "להאזין מרחוק לקולות" "מעולם לא ראיתי עצמי יווני" ו"מבט במראה הפנימית", שניהם בתרגומו של שלמה אביוּ ובהוצאת קשב לשירה.
נפטר ב-16 בפברואר 2021.
מודל RKKY
אינטראקציית RKKY הוצעה במקור ב-1954 על ידי רודרמן וצ'ארלס קיטל מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי כאמצעי להסביר קווי תהודת ספין מגנטית גרעינית רחבים בצורה יוצאת דופן שנצפו בכסף מתכתי טבעי. התאוריה משתמשת בתורת ההפרעות מסדר שני כדי לתאר שחלוף לא ישיר: הספין של גרעין אטום אחד מתקשר עם אלקטרון הולכה באמצעות אינטראקציית על-דק, ואלקטרון הולכה זה מתקשר באמצעות אינטראקציה זהה עם ספין של גרעין אטום אחר ובכך נוצר צימוד או אנרגיית התאמה בין שני ספיני גרעיני האטומים.
לחלופין, במקום צימוד ספיני גרעין בתיווך ספיני הולכה באמצעות אינטראקציית על-דק, מודל זה מתאים גם לתיאור צימוד ספינים של אלקטרונים בתת קליפות בתיווך ספיני הולכה באמצעות אינטראקציית שחלוף דמוית מודל הייזנברג.
התאוריה מבוססת על פונקציות גל בלוך, ולכן היא יישומית רק למערכות קריסטליות. המילטוניאן השחלוף ב-RKKY מוגדר בצורה הבאה:
כאשר H מייצג את ההמילטוניאן, {R}_{ij}הוא המרחק בין הגרעינים i ו - j, הוא הספין של גרעין אטום i,  מייצג את חוזק אינטראקציית העל-דק, m^* היא המסה האפקטיבית של האלקטרונים בגביש, ו - k_m הוא וקטור הגל של האלקטרונים בפס ההולכה. בחומרים גבישיים, וקטורי הגל של אלקטרוני ההולכה קרובים מאוד למשטח פרמי.
ב-1956, טדאו קשויה מאוניברסיטת נגויה הציע ששחלוף לא ישיר דומה יכול להיות מיושם על ספינים של אלקטרונים בשכבת d המתקשרים עם אלקטרוני הולכה. תאוריה זו הורחבה עוד יותר על ידי קאי יוסידה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי להמילטוניאן שמתאר (ספין של אלקטרון d) - (ספין של אלקטרון d), (ספין גרעיני) - (ספין גרעיני) וכן אינטראקציות (ספין של אלקטרון d) - (ספין גרעיני). מאוחר יותר, הבהיר ג'ון ואן ואלק כמה דקויות של התאוריה, במיוחד את הקשר בין תרומות תורת ההפרעות מסדר ראשון ושני.
יישומים
יישום נוסף הוא בתחום הספינטרוניקה. הפיתוח בתחום זה הוביל לעניין מחודש בחצאי מוליכים פרומגנטיים השייכים לקבוצת היסודות הנדירים (הנמצאים בעיקר בקרום כדור הארץ ומכאן שמם "rare - earth") כגון תרכובות אירופיום, במיוחד אירופיום חמצני (EuO).
אירופיום חמצני סטויכיומטרי (EuO) נחשב כפרומגנט הייזנברג אופייני עם טמפרטורת קירי (T<sub id="mwvA">C ) של 69.8 K.
עבור השימוש של חומר זה ביישומי ספינטרוניקה יש להגדיל את T<sub id="mwwA">C על ידי ייצור נושאי מטען נוספים בפס ההולכה. ייצור זה, שיכול להיות מושג על ידי זיהום החומר או על ידי שימוש באירופיום חמצני עם חוסרי חמצן, מוסיף אינטראקציית שחלוף לא ישירה (דמוית שחלוף על) בין הספינים המקומיים. החל משנת 2000 נעשו מספר מחקרים תאורטיים (המשתמשים בעיקר במודל RKKY לחישוב המגנטיזציה) ונערכו מספר ניסויי מעבדה בנושא זה.
בני אנדרסון
בני אנדרסון (בשוודית: Benny Andersson; נולד ב-16 בדצמבר 1946) הוא מוזיקאי שוודי, חבר בלהקת הפופ אבבא.
קורות חייו
יֶראן ברוּר בני אנדרסון (Göran Bror Benny Andersson) נולד בסטוקהולם. אביו וסבו היו נגנים חובבים באקורדיון. בגיל שש קיבל אנדרסון את כלי הנגינה הראשון, אקורדיון, והחל לנגן בו שירי עם שוודיים. בגיל 15 נשר אנדרסון מבית הספר, והחל להופיע במועדוני נוער בהרכבים מוזיקליים שונים. באותה עת הכיר את בת זוגו הראשונה, ונולדו להם שני ילדים.
בשנת 1965 החל אנדרסון לכתוב שירים, וכמו כן שימש כנגן הקלידים בהרכבים השונים, תפקיד אותו נשא גם בלהקת אבבא.
בשנת 1969 הכיר אנדרסון את הזמרת אנני-פריד לינגסטד, ושותפו המוזיקלי באותה העת - ביורן אולבאוס הכיר את אנייטה פלטסקוג חודשיים לאחר מכן. הרביעייה הקימו את להקת אבבא בשנת 1972.
אנדרסון היה מאורס ללינגסטד במשך 9 שנים, ורק בשנת 1978 נישאו השניים. נישואים אלו באו אל קיצם שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1981. שבוע לאחר גירושיו נשא אנדרסון לאשה את מנחת הטלוויזיה השוודית מונה נורקליט, ונולד להם בן לאחר שנה.
לאחר שהיה חבר במספר להקות, ובראשן בלהקת הפופ אבבא שזכתה להצלחה בינלאומית, פנה אנדרסון יחד עם שותפו המוזיקלי אולבאוס, ליצירתם של מספר מחזות זמר מצליחים: "שח-מט" (1984), "כריסטינה פרוֹן דובמוֹלה" (1995) ו"מאמה מיה!" (2003) - המבוסס על שירי אבבא ושהוצג גם בישראל בשנת 2007.
החל משנות ה-90 החל אנדרסון להופיע לצד הזמרת אורסה ספלמן כשאותם מלווה הלהקה אותה הקים "להקת בני אנדרסון", ויחדיו מנגנת הלהקה שירי עם שוודיים.
שונדה ריימס
שונדה ריימס (באנגלית: Shonda Rhimes; נולדה ב-13 בינואר 1970) היא תסריטאית ומפיקת טלוויזיה אמריקאית, הידועה בעיקר כיוצרת, ככותבת הראשית וכמפיקה בפועל של סדרת הדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי", סדרת הבת שלה "מרפאה פרטית" וסדרת הדרמה הפוליטית "סקנדל". היא הייתה המפיקה בפועל של סדרת הדרמה הרפואית "מחוץ למפה" ששודרה ברשת ABC למשך עונה אחת ב-2011, כמן כן שימשה כמפיקה בפועל של סדרת הדרמה המשפטית "המדריך לרוצח".
במאי 2007 נבחרה כאחת מ-100 המשפיעים ביותר בעולם של המגזין "טיים".
ב-2017 חתמה על חוזה עם "נטפליקס" להפקת 8 סדרות.
ביוגרפיה
ריימס אימצה את בתה הראשונה ביוני 2002, ובת שנייה בפברואר 2012. בספטמבר 2013 נולדה לה בת שלישית מאם פונדקאית.
ShondaLand
ShondaLand הוא השם של חברת ההפקה של שונדה ריימס. החברה והלוגו שלה מתייחסים לסדרות שריימס יצרה, וגם לעיתים קרובות לריימס עצמה. סדרות שכלולות ב-ShondaLand:
קלימנט וורושילוב
קלימנט יפרמוביץ' ווֹרוֹשילוב (ברוסית: Климе́нт Ефре́мович Вороши́лов, ,23 בינואר 1881 - 2 בדצמבר 1969) היה מצביא ומדינאי סובייטי.
קורות חייו
וורושילוב נולד בכפר ורחניה (Верхнее), ליד העיר יקטרינוסלב (דניפרופטרובסק) באימפריה הרוסית. עד גיל 12 היה רועה ולא למד קרוא וכתוב. בגיל 12 קורב על ידי מורה הכפר ולמד במשך שלוש שנים. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית (שטרם נקראה בשם זה) ב־1903 ובשנת 1905 היה ציר בוועידה הבולשביקית בלונדון. בשובו לרוסיה נשלח לסיביר לחמש שנים. בעקבות המהפכה הקומוניסטית היה לחבר בממשלה הזמנית האוקראינית וכיהן כקומיסר לענייני פנים. במהלך קרבות ההגנה על העיר צאריצין במלחמת האזרחים היה לידידו הקרוב של סטלין.
הוא היה ממייסדי המיליציה הסובייטית ומראשי המשטרה הסובייטית בפטרוגרד. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה היה בין מפקדי ארמיית הפרשים הראשונה.
וורושילוב התקדם בפוליטיקה הסובייטית, ולאחר מותו של מיכאיל פרונזה ב־1925 התמנה לקומיסר האחראי על הצבא והצי. הוא היה לחבר בפוליטבירו ב־1926 כמקורבו של סטלין ונשאר בו עד 1960. וורושילוב היה מעורב בטיהורים הגדולים של שנות השלושים, ומעמדו התחזק מאוד לאחר הוצאתו להורג של המרשל מיכאיל טוכאצ'בסקי. עם זאת, נטען שגם בעת הטיהורים בצבא "התאמץ לשמור על מעין שלמות ההמשך בין כוחות הצבא הנבוכים, וזכה עקב כך להערצה וליחס של כבוד מצד הקצינים והחיילים".
וורושילוב פיקד על כוחות הסובייטים במלחמת החורף נגד פינלנד מנובמבר 1939 ועד ינואר 1940. ישנם היסטוריונים המאשימים את חוסר ניסיונו ופיקודו הכושל כגורמים לאבדות הכבדות בצד הסובייטי. בפברואר 1940 החלו לצאת ידיעות שסר חינו בעיני סטלין והוא יודח בקרוב. השמועות לא התאמתו, ובמאי 1940 הוא קודם לתפקיד סגן ראש הקומיסרים, והוחלף בתפקיד שר הצבא על ידי סמיון טימושנקו, גיבור המלחמה בפינלנד.
לאחר תחילת מבצע ברברוסה פיקד וורושילוב על הכוחות בחזית הצפון מערבית וגילה אומץ לב רב (מסופר עליו כי הנהיג אישית מתקפה נגד כוח שריון גרמני בעודו חמוש באקדח בלבד). צבאו של וורושילוב עצר את הצבא הגרמני לפני לנינגרד. היו ששיבחו את תפקודו, בעוד אחרים ביקרו אותו על שלא הצליח למנוע את המצור על לנינגרד. לקראת סוף 1941 הוחלף וורושילוב על ידי גאורגי ז'וקוב ונשלח להקים את צבא הוולגה. בהמשך מונה לפקד על כוחות הצבא על הגבול עם יפן. הוא שב לחזית הצפונית בסוף ינואר 1942. בסוף 1943 השתתף בועידת טהראן.
אחרי המלחמה פיקח על הקמת המשטר הקומוניסטי בהונגריה עד 1947.
ב־1952 התמנה לנשיאות הסובייט העליון. מותו של סטלין שנה לאחר מכן הביא לשינויים משמעותיים במנהיגות הפוליטית הסובייטית, וורושילוב היה ליו"ר הנשיאות (נשיא ברית המועצות) כשניקיטה חרושצ'וב מזכ"ל המפלגה ומלנקוב ראש הממשלה. שלושתם הביאו למעצרו של לברנטי בריה ב־1953 ולהוצאתו להורג.
עם התנערותו של חרושצ'וב מסטלין ב־1956, הצטרף וורושילוב לקבוצה האנטי-מפלגתית השמרנית, ביחד עם לזר קגנוביץ' וויאצ'סלב מולוטוב. הם ניסו להדיח את חרושצ'וב ביוני 1957, אך כשלו, וורושילוב עבר לצדו של חרושצ'וב.
מ־1960 הודח וורושילוב בהדרגה מכל תפקידיו, כולל מהוועד המרכזי של המפלגה, תחת הכיסוי של התפטרות בגלל בריאות רופפת. ברז'נייב החזיר את וורושילוב לפוליטיקה, אך לתפקידים סמליים בלבד. הוא נבחר שוב לוועד המרכזי של המפלגה ב־1966 והוענקה לו מדליה נוספת של "גיבור ברית המועצות" ב־1968. שנה לאחר מכן נפטר במוסקבה.
סדרת טנקי ה־KV של מלחמת העולם השנייה נקראת על שמו, ולתקופת מה נקראו על שמו גם הערים לוהנסק ואלצ'בסק באוקראינה, אוסוריסק במזרח הרחוק הרוסי, וכן אקדמיית השריון של הצבא האדום.
וורלד בייסבול קלאסיק 2023
וורלד בייסבול קלאסיק 2023 היא אליפות העולם החמישית לנבחרות לאומיות בבייסבול שנוהלה על ידי התאחדות הבייסבול הבינלאומית (IBAF) והתקיימה בין 8 במרץ ל-21 במרץ 2023. לטורניר העפילו 20 קבוצות: 16 הנבחרות שהשתתפו באליפות הקודמת העפילו אוטומטית, ו־4 נבחרות שהעפילו מהמוקדמות.
משחקי הסיבוב הראשון נערכו בטוקיו, טאיג'ונג, מיאמי ופיניקס. משחקי רבע הגמר נערכו בטוקיו ומיאמי ומשחקי חצי הגמר והגמר נערכו במיאמי.
מבנה התחרות
בשלב הבתים, אם יהיה שוויון במספר הניצחונות בין מספר נבחרות. יקבעו המיקומים לפי הכללים הבאים:
שלב הבתים
שתי המדורגות הראשונות מעפילות לשלב רבע הגמר. 4 הראשונות מכל בית, העפילו אוטומטית לאליפות הבאה.
בית א'
משחקי בית א' התקיימו ב, טאיג'ונג בין 8–12 במרץ.
כל הנבחרות סיימו עם 2 ניצחונות ו־2 הפסדים ולכן הדירוג הפנימי שקבע את הסדר הוא כמות ריצות החובה. ככל שהכמות נמוכה יותר כך הדירוג גבוה יותר.
בית ב'
משחקי בית ב' התקיימו בטוקיו דום, טוקיו בין 9–13 במרץ.
בית ג'
משחקי בית ג' התקיימו ב, פיניקס, ארצות הברית, בין 11 במרץ ל-15 במרץ.
מקסיקו וארצות הברית סיימו עם 4 ניצחונות כל אחת, אך בגלל שמקסיקו ניצחה את ארצות הברית היא דורגה לפניה.
בריטניה וקולומביה ניצחו משחק אחד כל אחת, אך בגלל שבריטניה ניצחה את קולומביה, היא דורגה לפניה.
בית ד'
משחקי בית ד' התקיימו ב, מיאמי, בין 11 במרץ ל-15 במרץ.
הרמן אובריסט
הרמן אובריסט (בגרמנית: Hermann Obrist, 23 במאי 1863 – 26 בפברואר 1927) היה פסל גרמני-שווייצרי עם שורשים סקוטיים, נציג של תנועת האמנות יוגנדשטיל (אר נובו).
ביוגרפיה
בשנים 1885-1886 למד מדעי הטבע, לרבות בוטניקה ורפואה, באוניברסיטת היידלברג, מה שהשפיע מאוחר יותר על תפיסתו לגבי האמנויות היישומיות. בהמשך למד אמנות בבית הספר Kunstgewerbeschule בקרלסרוהה. אחר כך חי זמן מה בפריז, שם זכה ב-1889 במדליית זהב על יצירה שהציג בתערוכה העולמית. בין 1890-1891 למד באקדמיה ז'וליאן. ב-1892 הקים בפירנצה סדנה ליצירות רקמה שהעביר למינכן כעבור שלוש שנים (1895), תחת השם "הסדנאות המאוחדות לאמנות ומלאכה" (Vereinigte Werkstätten für Kunst im Handwerk).
כמורה הייתה לאובריסט השפעה חשובה על עלייתה והתפתחותה של אמנות ה"אר נובו" בגרמניה. בשנת 1902 יחד עם וילהלם פון דבשיץ (1948-1871) הקים בית ספר לעיצוב במינכן, "הסדנה הלימודית - מחקרית לאמנות חופשית וישומית". ניהל שם כשנתיים את המחלקה למודלציה ופיסול. עם תלמידיו נמנה לודוויג הירשפלד מאק, שלימד מאוחר יותר בבית הספר באוהאוס.
לפי הזמנתו, עיצב ידידו, אוגוסט אנדל, את הסטודיו שלו במינכן בשנת 1897. הסטודיו של אובריסט נהרס בימי מלחמת העולם השנייה בשנת 1944.
יצירתו
אובריסט עיצב מגוון יצירות הכוללות גובלנים, קרמיקה, עיצובי רהיטים, עבודות במתכת, פסלים, אנדרטאות ובארות. העיצוב המפורסם ביותר שלו הוא "ציקלמן", קישוט קיר בצורת "עקומות שוט" (Peitschenhieb) שהפך לדגם ייצוגי של תנועת ה"אר נובו". יצירה חשובה נוספת היא Bewegung (תנועה) שנוצרה בגבס ב-1914.
קרחון רומיאנה
קרחון רומיאנה (באנגלית: Rumyana Glacier; בבולגרית: ледник Румяна) הוא קרחון רחב בצד המזרחי של החלק הצפוני-המרכזי של רכס סנטינל בהרי אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
אורכו של קרחון רומיאנה 11 קילומטרים; ורוחבו של הקרחון 3.7 קילומטרים.
קרחון רומיאנה ממוקם צפונית-מערבית מקרחון פאטון, ודרומית-מזרחית מקרחון דליו.
קרחון רומיאנה מנקז את מורדותיו המזרחיים של הר ג'יובינטו, ואת המורדות הצפוניים של פסגת אוונס.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מזרח ונשפך אל קרחון אלן, צפונית-מערבית להר ג'מפר.
מיפוי הקרחון
הקרחון מופה על ידי סוקרים אמריקאיים בשנת 1961, ומופה בשנית בשנת 1988.
דגים (קבוצת כוכבים)
דגים הוא המזל ה-12 בגלגל המזלות, בין דלי לטלה והשמש עוברת בו בין אמצע מרץ לסוף אפריל. ב-21 במרץ השמש חוצה את קו המשווה השמימי בקבוצת כוכבים זו. סמלו הוא ♓︎ - זוג דגים. הוא ממוקם באזור של השמים הנקרא לעיתים 'הים' הודות למזלות המימיים האחרים שנמצאים בו: ארידנוס, לווייתן, דלי ועוד. בקבוצה אין כוכבים בהירים כלל.
גרמי שמים מעניינים
ζ בדגים הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים בבהירויות מדרגה 5 ו-6.
M74 היא גלקסיה בבהירות מדרגה 10, מרשימה מאוד בצילום ארוך, אך חלשה מכדי להיראות היטב בטלסקופ חובבים.
מיתולוגיה
במיתולוגיה היוונית זוהתה הקבוצה כאפרודיטה וארוס המחופשים לדגים על מנת לברוח מהמפלצת טיפון, כאשר הם קשורים יחד כדי שלא להפרד.
אליעזר ורבקה (תבליט)
"אליעזר ורבקה" הוא תבליט מפליז שיצר האמן הישראלי משה מורו, על פי רישום של זאב רבן, בין השנים 1912–1929, שנמצא באוסף מוזיאון ישראל.
תיאור
התבליט נוצר בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות על פי רישום של זאב רבן. הוא מתאר תמונה מהסיפור המקראי על מציאת אישה ליצחק, בקטע בו רבקה עושה חסד עם אליעזר עבד אברהם ומשקה אותו מכד מים. הדמויות מתוארות במרכז התבליט, וסביבן תיאור הכולל גמלים, דקלים, דמות השואבת מים מן הבאר ושיח צבר. בתחתית נמצא כיתוב "ותאמר שתה אדני ותמהר ותורד כדה על ידה ותשקהו" (בראשית, כ"ד, י"ח). במישור האחורי של התבליט מתוארת עיר מזרחית ודמות נשית נוספת, המתרחקת מן הבאר, כשכד על ראשה. מורו הפיק מן התבליט מספר לא ידוע של העתקים. בנוסף, נוצרו מן הדימוי גם חפצים אחרים, כגון סיכות ותליונים מכסף, הכוללים רק את מרכזו של התבליט.
העתקים מנחושת של התבליט יוצרו על ידי בצלאל ושימשו בתור עיטור לאלבומי תמונות. כמו כן הופקו תבליטים מברונזה.
גדעון עפרת מציין שבבצלאל זוהו דימויי מים בעיקר עם הבאר מסיפור רבקה ועם כד המים של רחל מסיפור פגישתה עם יעקב ליד הבאר כדוגמת לוחית הפליז "אליעזר ורבקה".
מרסל טיסראן
קריירת מועדונים
את הופעת הבכורה שלו במדי מונקו ערך ב-10 באוגוסט 2013 נגד בורדו. ב-20 בינואר 2014 הושאל לחצי שנה ללאנס מהליגה השנייה בצרפת וביולי הושאל לטולוז, שבה שיחק גם בקבוצת המילואים וגם בקבוצה הבוגרת במשך שנתיים.
בקיץ 2017 הושאל טיסראן לעונה אחת לוולפסבורג מהבונדסליגה, כחלק מעסקת המעבר של כריסטיאן טראש שעשה את הדרך ההפוכה לאינגולשטאט.
יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט
יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט (בגרמנית: Johann August von Anhalt-Zerbst; 29 ביולי 1677 – 7 בנובמבר 1742), היה נסיך אנהלט-צרבסט בין השנים 1718–1742.
סשה ארגוב
אלכסנדר (סָשָה) אַרגוֹב (26 באוקטובר 1914 – 27 בספטמבר 1995) היה מלחין ישראלי, הנחשב לאחד מגדולי המלחינים בזמר העברי, וחתן פרס ישראל בתחום זה לשנת תשמ"ח (1988).
יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט
ביוגרפיה
יוהאן אוגוסט נולד ב-29 ביולי 1677 בצרבסט שהשתייכה לנסיכות אנהלט-צרבסט, לקרל וילהלם, נסיך אנהלט-צרבסט, ולסופיה, דוכסית סקסוניה-וייסנפלס, בתם של אוגוסט, דוכס סקסוניה-וייסנפלס ומריה אנה ממקלנבורג-שוורין.
סשה ארגוב
ביוגרפיה
ארגוב נולד בשנת 1914 במוסקבה בשם אלכסנדר אברמוביץ'. בגיל ארבע החל לנגן בפסנתר ולהלחין, ובגיל שש החל ללמוד מוזיקה בצורה מסודרת. בשנת 1934, כשהיה בן עשרים, עלה לארץ ישראל, עזב את תחום הנגינה ועבר להלחנה. שנה אחרי עלייתו לארץ החל לחבר מנגינות להצגות. כתב יחד עם המחזאי גרשון פלוטקין הצגות מוזיקליות לקיבוצים ולמושבים שהזמינו אצלו לאירועים שונים. בתקופה זו הלחין ארגוב כמאתיים שירים, שמרובם לא נותר תיעוד.
יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט
ביוגרפיה
ב-25 במאי 1702 התחתן יוהאן אוגוסט עם פרדריקה מסקסוניה-גותה-אלטנבורג, בתם של פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ומגדלנה זיבילה מסקסוניה-וייסנפלס, אולם לא היו לו ילדים ממנה. ב-8 באוקטובר 1715 התחתן יוהאן אוגוסט בשנית עם הדוויג פרדריקה מווירטמברג-ויילטינגן, בתם של פרידריך פרדינד, דוכס וירטמברג-ויילטינגן ואליזבת מווירטמברג-ממפלגארד, אך גם ממנה לא היו לו ילדים.
בשנת 1718 מת אביו קרל וילהלם, נסיך אנהלט-צרבסט, ויוהאן אוגוסט עלה לשלטון במקומו. יוהאן אוגוסט נחשב לשליט נדיב ונבון, ובשנות השלום של שלטונו התפתחה מאוד הנסיכות, ובמיוחד עיר הבירה צרבסט. בשנת 1722 הוא מינה את יוהאן פרידריך פאש למנהל המקהלה בצרבסט. ב-7 בנובמבר 1742 מת יוהאן אוגוסט בצרבסט ללא ילדים, ודודניו כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-דורנבורג ויוהאן לודוויג השני, נסיך אנהלט-דורנבורג ירשו את הנסיכות.
סשה ארגוב
ביוגרפיה
ארגוב הקפיד, עם זאת, למצוא את פרנסתו לא על המוזיקה, באומרו כי "המוזיקה היא הקצפת, משהו טהור שלא למען כסף". הוא התגורר ברחוב סירקין בתל אביב ועבד (1935–1957) כקופאי בבנק לתעשייה ברחוב מונטיפיורי בהנהלתו של אלוף ליטא לשעבר בשחמט, אלכסנדר מאכט.
מאוחר יותר (1959–1980) עבד בחנות הספרים הרוסיים "בולסלבסקי", ובשעות הערב הלחין את שיריו.
בתקופה בה התגורר עם שותפים ברחוב יהודה הלוי בתל אביב הכיר את רעייתו, נוסיה (אסתר), כשבאה אליו לשיעורי פסנתר. נוסיה נולדה בקרקוב שבפולין, שרדה את השואה ועלתה ארצה עם אמה בראשית 1945.
במלחמת העצמאות הלחין שירים ללהקת הפלמ"ח הצ'יזבטרון, בהם "הרעות" (שיר שהפך לסמל המלחמה), "השחרור" ו"הפלמ"חניק מחפש את המחר". לאחר קום המדינה החל להלחין מוזיקה לתיאטרונים "המטאטא", "לי לה לו" והקאמרי, בהצגות כמו "מלכת שבא", "אסתר המלכה", "דוקטור דוליטל", "הנסיכה טורנדוט", "כתר בראש", "יתוש בראש" "הרפתקה בקרקס" ו"בית-ספר לריקודים", לתסכיתי רדיו ולאחר מכן גם לסרטי קולנוע, בהם "חבורה שכזאת", "סיירים", "הבן האובד" ו"הוא הלך בשדות".
בשנות החמישים והשישים עבד עם מספר להקות והרכבים: להקת הנח"ל, בצל ירוק, התרנגולים והחמציצים. הוא הלחין ללהקות הללו את שיריהם של מיטב הפזמונאים והמשוררים של התקופה: חיים חפר ("שיר השכונה", "השמלה הסגולה", "אדוני השופט", "האם אמרו לך פעם", "דינה ברזילי", "הוא לא ידע את שמה", "שיר אהבה חיילי"), נתן אלתרמן ("אליפלט", "שיר ערש", "הבלדה על חמוריקו"), ע. הלל ("יוסי ילד שלי מוצלח", "ככה סתם"), עמוס אטינגר ("כשאור דולק בחלונך", "חופשה באדום") יורם טהרלב ("שיר פרידה לקיץ", "את מה שרציתי","החולמים אחר השמש"), חיים גורי ("פנס בודד") ועוד. ב-1961 הלחין את שירי המופע "יוסי-חזקי-יונה" וב-1964 הלחין את שירי המחזמר "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" של נתן אלתרמן, שנחשב עם השנים לאחד המחזות הקלאסיים העבריים. בין השירים במחזמר, שהפכו ללהיטי התקופה, היו "שיר הסנדלר", "שיר המריבה" ו"שיר הפיוס". לאחר מכן המשיך לעבוד עם אלתרמן ועם כוכבי "שלמה המלך", אילי גורליצקי ויונה עטרי, במופע "שוק המציאות" עם שירים כמו "קונצרטינה וגיטרה".
בשנת 1968 יצא התקליט "שירי סשה ארגוב" של עדנה גורן וקובי רכט, להם הלחין ארגוב שירים של אלתרמן ("זמר המפוחית"), חיים חפר ("משעמם") ויעקב שבתאי ("לפנות ערב" ו"אהובתי שלי לבנת צוואר") שזכו להצלחה.
בשנת 1978 פגש ארגוב באורה זיטנר כשהיא מנצחת על מקהלה ומבצעת קטע שירה, והחליט כי הוא רוצה בה כמבצעת שיריו. מאותה עת היא הפכה לפרשנית הרשמית שלו והיא מזוהה יותר מכל זמרת אחרת עם המלחין. תוצאת מפעלם המשותף הייתה שני תקליטים בהם זיטנר מבצעת את שירי ארגוב בליווי פסנתר בלבד. השיר הידוע ביותר בביצועה הוא "שיר ארץ" ("ארץ שיושביה היא אוכלת") למילותיו של נתן יונתן. יוצר אחר שהעיד על עצמו כמי שהושפע מאוד מלחניו של ארגוב הוא מתי כספי, שאף הוציא בשנות השמונים שני אלבומים המוקדשים לשיריו והעלה מופע יחד עם ארגוב בשם "מתתיהו ואלכסנדר". בשנת 1980 הוציא גם אריק איינשטיין אלבום המורכב כולו משירי ארגוב שנקרא "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ד': משירי סשה ארגוב". ארגוב זכה לכמה מופעי הוקרה לשיריו, בהם המופע "תפוח הזהב" ב-1974 וערב מחווה בהיכל התרבות ב-1985.
בשנות ה-80 הזמרת סנדרה ג'ונסון, הקליטה תקליט (שלא יצא בפורמט מסחרי) ובו שירים חדשים שהלחין ארגוב. נוסף לכך, הוא הופיע עם הזמרת טל אמיר, כשנתיים בכל הארץ, כשהוא מלווה אותה בפסנתר. בשנת 1985 הלחין את השיר "עוד מחכה לאחד" (מילים: אהוד מנור) עבור הזמרת עפרה חזה. ארגוב השתתף אף בהקלטת השיר.
ב-1988 זכה בפרס ישראל בתחום הזמר העברי.
בשנים 1993 ו-1994 המשיך ארגוב להלחין שירים. בהיעדר תמלילן קבוע בתקופה זו, כתב את השירים בצורת קול סופרן בליווי פסנתר, מתוך כוונה שהשירים יזכו מאוחר יותר במילים. ארגוב הראה שירים אלו למלחין הישראלי המתגורר בארצות הברית, רון ידידיה. מעט אחרי מותו של ארגוב, נכתבו ל-12 לחנים מתוכם מילים, בידי נגן הפילהרמונית עוזי שלו. שירים אלו הוקלטו על ידי הזמרת יונית שקד-גולן, באישור משפחת ארגוב.
לארגוב ולרעייתו נוסיה נולדו שני ילדים: איתמר וטלי.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
בשנות האלפיים הועלו מספר מופעים שהחיו את יצירותיו של ארגוב, ביניהם המופע "מעבר לתכלת" עם דורית פרקש, בועז פייפר ודוד זבה. כמו כן, מוקדשות לו מדי פעם תוכניות רדיו עם שיריו.
ספרים
שיריו
בבר
בבר (בצרפתית: Babar) היא דמות של פיל שהופיעה לראשונה בספר הילדים הצרפתי משנת 1931 "Histoire de Babar" מאת ז'אן דה ברונוף. בשנת 1933 יצאה לראשונה המהדורה האנגלית של הספר בבריטניה ובארצות הברית.
הספר מבוסס על סיפור שאשתו של ברונוף, ססיל, המציאה עבור ילדיהם. בבר הוא פיל צעיר שאמו נהרגת על ידי צייד. בבר בורח לעיר גדולה, לומד על הציוויליזציה האנושית, וחוזר לג'ונגל להיות מלך הפילים. בהמשך הוא מתחתן, מביא ילדים, ולאורך הדרך הוא מלמד אותם שיעורים חשובים על החיים.
לפני מותו בשנת 1937 פרסם ז'אן דה ברונוף שישה סיפורים נוספים בסדרת ספרי בבר. בנו לורן דה ברונוף, גם הוא סופר ומאייר, יצר ספרים נוספים בסדרת ספרי בבר משנת 1946 ואילך.
העיבוד הטלוויזיוני הראשון של סדרת ספרי בבר הופק בקנדה על ידי חברת Nelvana Limited וחברת Clifford Ross, ושודר במקור מ-3 בינואר 1989 עד 5 ביוני 1991. הסדרה כללה 65 פרקים. 13 פרקים נוספים שודרו במהלך שנת 2000. הדמות הופיעה גם במספר סרטים. בשנת 2010 הופק עיבוד טלוויזיוני נוסף לסדרת הספרים אשר עלילתו מתרחשת מספר שנים לאחר הסדרה המקורית והוא כלל מספר דמויות חדשות, ביניהן באדו, אשר הוא נכדו בן ה-8 של בבר והוא הגיבור של הסדרה.