cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כופרי חולית
תקציר העלילה
ספר זה כתוב ככל קודמיו בצורה מעמיקה ומפורטת, בפילוסופיה הנוגעת בתחומי חיים רבים. בספר זה ניתן דגש חזק יותר על בנות גשרית: הכשרתן, ססמאותיהן והאמהות הנערצות תופסות מקום רחב בספר. כתוב גם רבות על פחדן של בנות גשרית מן האהבה, שהיא המקור למה שנקרא כפירה בפיהן. בנוסף יש יותר דגש על הטליילאסו והאופי שלהם.
לאורך הספר כולו דמויות רבות חושבות בינן לבין עצמן האם הן עדיין חיות תחת צילו של העריץ, לטו השני; הוא אמר שלאחר שימות תתקיים פנינה מתודעתו בכל עקלתון ודג חול הקיימים. האם הוא עדיין חי בעקלתוני ראקיס? האם הפזורה והשבים ממנה היו חלק מתוכניתו האדירה, שביל הזהב?
יקנה אמריקנית
יָקָנָה אָמֵרִיקָנִית (שם מדעי: Jacana spinosa) הוא מין עוף שוכן מים ממשפחת היקניים, שתחום תפוצתו מתפרש על פני חופי מקסיקו, מזרח פנמה, קובה, ג'מייקה והיספניולה, והוא נצפה גם בטקסס ובאריזונה. מקור שמה של היאקנה הוא מטופי עתיקה.
מאפיינים
אזור המחיה המועדף על היאקנה הוא ביצות ובריכות באזורים חופיים, שם היא ניזונה בעיקר מחרקים שהיא מוצאת על פני המים או על הצמחייה הצפה; אך גם מדגים, רכיכות, חלזונות, תולעים וסרטנים קטנים.
בטנה וגבה של היאקנה בצבע חום כהה, בעוד ראשה וצווארה שחורים. מקורה צהוב, ומעליו יש דלדול בצבע צהוב. בסיס המקור לבן. בתעופה, ניתן לראות את פנים הכנף, ששחור בבסיסו וצהוב ברובו. גבות העיניים אצל צעירים לבנות. הנקבות גדולות, מהזכרים פי שניים כמעט, מה שניכר במשקלן הממוצע (כ-145 גרם) לעומת זה של הזכרים (כ-86 גרם). אורכה של היאקנה הוא כ-24 ס"מ, ומוטת הכנפיים שלה היא כ-50 ס"מ.
היקנות האמריקניות הן פוליאנדריות, ובכל טריטוריה יש בדרך כלל נקבה אחת ו1-4 זכרים. הזכר והנקבה שומרים על קשר זוגי במשך כל השנה, גם מחוץ לעונת הרבייה, והנקבה תבריח נקבות אחרות שמנסות להתקרב לטריטוריה שלה; הקשר נשבר רק בהתחלפות הזכר או הנקבה.
הזכר בונה קן שעשוי מחומרים צמחיים על גבי צמחייה צפה שנמצאת בבריכה שלו. הנקבה מטילה כ-4 ביצים, והזכר דוגר עליהם במשך 28 ימים. היקנות הצעירות פורחות מהקן לאחר כ-57 ימים, אך עדיין יהיו תלויות בהוריהן לצורך השגת מזון עד הגיען לגיל כשנה.
טורפיה של היאקנה כוללים בין השאר נחשים, קיימנים, צבים, עופות גדולים יותר וסוגים שונים של יונקים.
גרייהאונד
הגרייהאונד (באנגלית: Greyhound) שייך למשפחת כלבי הרוח ונחשב לכלב המהיר ביותר. משום כך, זכה להיות גם לאחד הגזעים המפורסמים.
מבנה ויכולת
הגרייהאונד הוא מהגדולים במשפחת כלבי הרוח, ומגיע עד לגובה של 76 ס"מ (שני לוולפהאונד אירי) ולמשקל של עד 32 ק"ג, שזהו משקל יחסית קל לכלב בגובה הנתון.
הגרייהאונד יכול לרוץ במהירות של עד 70 ק"מ בשעה, רץ בקלילות ובגמישות. בשעת ריצה, נמצא הגרייהאונד כ-70% מהזמן באוויר.
היסטוריה
ישנן עדויות לכלבים מטיפוס זה עוד משנת 3500 לפני הספירה, כשהעתיקה מביניהם נמצאה בכד קבורה בעיר העתיקה שושן (דרום איראן) וגילה מוערך משנת 4200 לפנה"ס. תיעודים נוספים לגרייהאונד נמצאו על גבי ציורי קיר, פסלים ותחריטים. הגזע תפס מקום של כבוד בחיי היום יום וערכו היה רב גם כרכוש, דבר שהתבטא במסחר רב עם המצרים.
ממצרים נדד הגרייהאונד, דרך נתיבי המסחר, גם ליוון העתיקה, ושימש בעיקר לציד ארנבות וצבאים - "גרייאוס" משמע לצוד, בשפה היוונית. ביוון הונצח הגזע על גבי כדים וציורים ומוזכר רבות בכתבי המיתולוגיה.
בשנת 1016 הוחמרו באירופה חוקי הציד. בשנת 1014 נחקקו באנגליה חוקים המכונים "The English Forest Laws" על ידי המלך הדני קנוט הגדול, שמלך גם באנגליה, ובהם איסור על פשוטי העם להחזיק בכלבים אלה. החוק בוטל רק לאחר 400 שנים.
משום חזותו האצילית והייחודית של הגזע, הִרְבָּה הגרייהאונד להעסיק את אומני התרבויות השונות בהם היה קיים, ונחשב לאחד הגזעים המצוירים ביותר באמנות, החל מתקופת מצרים העתיקה, יוון, רומי, ימי הביניים וברנסאנס.
ארץ מוצאו של הגרייהאונד "המודרני" היא אנגליה. ב-1561 אורגנה תחרות הריצה הראשונה. התחרות נערכה בזוגות - שוחררה ארנבת ומיד אחריה שוחררו זוג כלבים, כשהמהיר מביניהם היה מנצח ולאו דווקא זה שתפס את הארנבת.
הגרייהאונד בישראל
כלבי גרייהאונד הראשונים הובאו לארץ משווייץ בשנת 1971.
על פי רשימות החוג הישראלי לכלבי רוח מספר הפרטים מגזע זה עמד קרוב לשישים פרטים, שמתוכם שמונה המלטות עם ארבעים ושמונה גורים, כאשר רובם של הכלבים הם מקווי תערוכות ולא מקווי מרוצים.
משה ניימן
הרב משה ניימן (ה' בתמוז ה'תרט"ז – ט' בטבת ה'תרצ"ג; 8 ביולי 1856 – 7 בינואר 1933) היה רב הונגרי, רבה של, פוסק ומחבר תורני. מחבר שו"ת הלכה למשה.
ביוגרפיה
בשנת תר"מ, בגיל 24, התמנה רבה של העיירה (זאמבאקרעט) במחוז ז'ילינה, אז בשטח האימפריה האוסטרו-הונגרית וכיום בסלובקיה, תפקיד בו כיהן עד פטירתו.
פרסם בחייו את ספריו הלכה למשה חלק א' , חידושים על הש"ס (וינה, תרפ"ג), הלכה למשה חלק ב'  (וינה, תרפ"ז), שהוא למעשה חלק השו"ת הראשון. בדיוק שנה לאחר פטירתו הוציאו בני משפחתו את חלק השו"ת השני, הלכה למשה חלק ג' (טירנוי, תרצ"ה). בספריו הוא מרבה לשאת ולתת בהלכה עם גדולי הרבנים בהונגריה. לאחרונה ראה אור ספר דרשותיו שי למשה (בני ברק, תשע"ו) מכת"י. פרסם גם מאמרים בכתבי עת תורניים, בהם תל תלפיות.
Consideration
רקע והקלטה
השיר נועד במקור להיכלל באלבום הבכורה של סיזה, Ctrl, שיצא ב-2017, בשם "LouAnne Johnson", על שם דמותה של מישל פייפר בסרט "סיכון מחושב" מ-1995. סיזה הצהירה שהשיר מזכיר לה את הסרט "במעורב עם היודל מ"הרוע שבפנים" מ-2010. סיזה הוזמנה למפגש כתיבה על ידי ריהאנה, אך בסופו של דבר לא הצליחה לכתוב עבורה מוזיקה חדשה. אולם, במאמץ להרשים את פארל ויליאמס, ביצעה את "Consideration", שריהאנה ביקשה מאוחר יותר לקבל עבור Anti, והשיר נכלל בסופו של דבר באלבומה של ריהאנה.
הצלחה מסחרית
לאחר צאתו של Anti, השיר התברג במצעד הסינגלים הצרפתי במקום ה-63, ובמצעד הסינגלים השוודי במקום ה-72. לאחר ההופעה בטקס פרסי המוזיקה הבריטית, השיר התברג במצעד הסינגלים הבריטי במקום ה-68, ובמצעד ה-R&B הבריטי במקום ה-18. ב-4 באוקטובר 2019, השיר זכה בתואר הכסף מטעם איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי, עבור מכירות של 200,000 עותקים. לאחר צאת רמיקסי הדאנס שלו, השיר נכנס למצעד שירי הדאנס קלאב של בילבורד, ובשיאו הגיע למקום הראשון. הוא הפך לשירה ה-33 של ריהאנה שהגיע להישג זה, ובכך הרחיבה ריהאנה את שיאה כאמנית עם מספר השירים השני בגודלו שהגיעו לצמרת המצעד, לאחר מדונה (עם 50 שירים). ריהאנה אף הפכה לאמן הראשון שהכניס שמונה שירים למקום הראשון מתוך אלבום בודד במצעד זה, ושברה את השיא בו החזיקה קייטי פרי, שהכניסה שבעה שירים מ-Teenage Dream למקום הראשון בין השנים 2010-2012.
ג'זירה (קהיר)
גַ'זִירַה (בערבית: الجزيرة) הוא אי שנמצא בנהר הנילוס ליד קהיר, שבמצרים. מגדל קהיר, בית האופרה של קהיר, מרכז התרבות אל סאוי והמוזיאון לקרמיקה איסלאמית  נמצאים על האי.
בערבית, פירוש המילה "ג'זירה" הוא "אי".
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (34 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (15 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 34 מילימטרים בשנה. חודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (8 מ"מ גשם), וחודש אפריל הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
שפריריות
שַׁפְרִירִיּוֹת (שם מדעי: Zygoptera) היא תת-סדרה בסדרת השפיראים. השפריריות קרובות לשפיריות אך שונות מהם במספר פרטים: מבנה הכנפיים האחוריות שלהן הדומות לקדמיות, בעוד שהכנפיים האחוריות של השפיריות מתרחבות בבסיסן. השפריריות גם בדרך כלל קטנות יותר ואינן זריזות וחזקות כמו השפיריות וכן עיניהן מופרדות זו מזו. השפריריות יכולות גם לקפל את הכנפיים מעל לגב, דבר שהשפיריות אינן יכולות לעשות.
בדומה לשפיריות השפריריות הן ציידות מעופפות החיות סמוך למקווי מים מתוקים עומדים, רובם סביב האזורים הטרופיים והם מתבגרים רוב חייהם במים ומתגלמים כבוגרים החיים לזמן מועט יותר.
אטימולוגיה
השם Zygoptera מגיע מן היוונית - zygo משמעו "מחובר" או "זוגי", ו-ptera הן כנפים. לשפריריות שני זוגות של כנפיים דומות, בניגוד לשפיריות (Anisoptera) שכנפיהן האחוריות רחבות יותר.
משפט זקנדורף
בתורת המספרים, משפט זקנדורף הוא משפט הקובע כי כל מספר טבעי ניתן להצגה בצורה יחידה כסכום של מספרי פיבונאצ'י שונים שאין ביניהם שניים עוקבים (סמוכים זה לזה בסדרה). את המשפט הוכיח הרופא הצבאי הבלגי אדואר זקנדורף (1901-1983), שהיה מתמטיקאי חובב.
רקע וניסוח פורמלי
מספרי פיבונאצ'י מוגדרים באופן רקורסיבי לפי נוסחת הנסיגה:
כלומר שני מספרי פיבונאצ'י הראשונים הם 1 וכל מספר פיבונאצ'י אחר מתקבל כסכום שני מספרי פיבונאצ'י הקודמים. \ F_n ו-\ F_{n+1} נקראים מספרי פיבונאצ'י עוקבים.
בניסוח פורמלי, משפט זקנדורף טוען כי לכל \ N טבעי, קיימים טבעיים יחידים כך שלכל \ 1\le i<n מתקיים, ושמקיימים:.
הוכחה
כמו משפטי קיום ויחידות רבים, הוכחת זקנדורף מתחלקת לשניים. הוכחת קיום והוכחת יחידות:
קיום: נוכיח באינדוקציה שלמה כי לכל מספר טבעי יש הצגת זקנדורף. ל-\ n=1 הטענה בוודאי נכונה כי \ F_2=1 (גם מספר יחיד נחשב סכום). נניח כי הטענה נכונה לכל \ k\le n ונוכיח את נכונותה ל-\ n+1. אם \ n+1 מספר פיבונאצ'י הוא מהווה הצגה של עצמו. אחרת קיימים שני מספרי פיבונאצ'י כך ש-. נגדיר. ברור כי a\le n ולכן קיימת ל-\ a הצגת זקנדורף לפי הנחת האינדוקציה, שאותה נסמן \ \bar{a}. לפי הגדרת \ a והגדרת מספרי פיבונאצ'י: ולכן הצגת זקנדורף של \ a לא כוללת את \ F_{i-1}. כלומר היא הצגת זקנדורף של \ n+1 והאינדוקציה הושלמה.
למה: נציג למה שתשמש בהמשך: הסכום של קבוצת מספרי פיבונאצ'י שונים זה מזה שאין מביניהם שניים עוקבים, כך שהמספר הגדול בסכום הוא \ F_n, תמיד יהיה קטן מ-\ F_{n+1} (ל-\ n>1). נקרא לסכום שכזה סכום זקנדורף. ההוכחה באינדוקציה: המקרה \ n=2 טריוויאלי, כי הסכום יהיה \ F_2=1, שקטן מ-\ F_3=2. נניח כי הטענה נכונה לכל \ k\le n ונוכיח את נכונותה ל-\ n+1. נסמן ב-\ a את סכום כל איברי סכום זקנדורף מלבד \ F_{n+1}. ידוע כי \ F_n לא מופיע בסכום כי \ F_{n+1} עוקב שלו. לכן המספר הגדול ביותר בסכום \ a הוא לכל היותר \ F_{n-1}, ולכן לפי הנחת האינדוקציה \ a<F_n. ומכאן: כפי שנדרש להוכיח.
יחידות: נניח בשלילה כי קיים N שיש לו שתי הצגות זקנדורף שונות. נסמן ב-\ S את קבוצת המספרים בסכום הראשון וב-\ T את קבוצת המספרים בסכום השני. לפי ההנחה שני הסכומים שווים. נגדיר ו- (ראו הפרש קבוצות), כלומר יצרנו שתי קבוצות חדשות שנוצרו משתי הקבוצות הקודמות לאחר הסרת האיברים המשותפים להן, מכל אחת מהן. מאחר שהסרנו רק איברים משותפים סכום איברי הקבוצה הראשונה עדיין שווה לסכום איברי הקבוצה השנייה. לא ייתכן כי אחת מהקבוצות ריקה, כי אז גם השנייה ריקה (יש להן את אותו הסכום) ומכיוון שהן התקבלו מהסרת האיברים המשותפים של שתי הקבוצות המקוריות, המסקנה היא כי הקבוצות היו שוות, בסתירה להנחה.
נסמן ב-\ F_s ו-\ F_t את האיברים הגדולים ביותר ב-\ S' וב-\ T' בהתאמה. כי הסרנו איברים משותפים. נניח ללא הגבלת הכלליות כי \ F_s<F_t, כלומר. לפי הלמה הסכום של \ S' קטן מ-\ F_{s+1} ולכן גם קטן מ-\ F_t. לעומת זאת ברור כי הסכום של \ T' הוא לפחות \ F_t, בסתירה לכך שהסכומים שווים. מכאן שלכל מספר טבעי יש הצגת זקנדורף יחידה.
מציאת הצגת זקנדורף
את הצגת זקנדורף של מספר נתון N ניתן למצוא בעזרת אלגוריתם חמדן פשוט הנובע ישירות מהוכחת המשפט: האלגוריתם נעצר כאשר ההפרש יוצא 0. אז קבוצת מספרי פיבונאצ'י שמצאנו היא הצגת זקנדורף הרצויה.
בהצגת זקנדורף של מספר N יהיו בערך \ \log N מחוברים, כי סדרת פיבונאצ'י \ F_n גדלה בקצב אסימפטוטי לסדרה ההנדסית (כאשר \ \phi הוא יחס הזהב).
דוגמה
נמצא את הצגת זקנדורף של 83: נקבל את ההצגה:.
הצגת זקנדורף וקוד פיבונאצ'י
יש דמיון רב בין הצגת זקנדורף של מספר להצגה שלו בבסיס ספירה, ובייחוד בבסיס בינארי. הצגת זקנדורף מציגה כל מספר כסכום של מספרי פיבונאצ'י שונים ואילו הצגה בינארית מציגה כל מספר כסכום של חזקות שונות של 2. למשל לפי הסימון המקובל: (ההצגה הבינארית של מאה). באופן דומה ניתן להציג כל מספר ב"בסיס פיבונאצ'י" או "בסיס זקנדורף" כאשר הספרה הראשונה מימין מייצגת את \ F_2 ובאופן כללי הספרה ה-n מימין מייצגת את \ F_{n+1}. אם הספרה היא '1' סימן שמספר פיבונאצ'י המתאים משתתף בסכום, ואם היא '0' סימן שהוא לא משתתף. למשל הצגת זקנדורף של מאה היא:.
מאפיין ייחודי של הצגת זקנדורף של מספר הוא שלעולם לא יופיעו שני '1' סמוכים (כי אין בהצגה שני מספרי פיבונאצ'י עוקבים). עובדה זו מנוצלת בתורת הקודים, שם משתמשים בהצגת זקנדורף להגדרת קוד פיבונאצ'י. קוד פיבונאצ'י הוא קוד בינארי (מופיעים בו רק 0 ו-1) שמייצג מספרים טבעיים. קוד פיבונאצ'י של מספר טבעי מתקבל מהיפוך סדר הספרות של הצגת זקנדורף שלו והוספת '1' בסופו (צד ימין). למשל קוד פיבונאצ'י של מאה הוא:. מכיוון שבהצגת זקנדורף לעולם לא מופיעים שני '1' סמוכים, '11' תמיד מייצג סוף של מספר בקוד פיבונאצ'י. למעשה ה-'1' שנוסף בסוף הקוד מתפקד כפסיק, ומאפשר לכתוב מחרוזת רציפה של מספרים שניתן להבדיל ביניהם. לדוגמה המחרוזת מייצגת את הסדרה:  (הצביעה לשם נוחות הקריאה בלבד).
עוקב פיבונאצ'י
עוקב פיבונאצ'י היא פעולה אונרית המוגדרת על מספרים לפי הצגת זקנדורף שלהם. העוקב פיבונאצ'י של n מוגדר כמספר שהצגת זקנדורף שלו מתקבלת מלקיחת מספר הפיבונאצ'י העוקב לכל מספר פיבונאצ'י בהצגת זקנדורף של n. כלומר אם היא הצגת זקנדורף של n, אז העוקב מוגדר. למשל.
קל לראות שמספר הוא עוקב פיבונאצ'י של מספר אחר אם ורק אם הוא "זוגי פיבונאצ'י", כלומר F_2=1 לא מופיע בהצגת זקנדורף שלו.
הסדרה עם תנאי ההתחלה a_2 =1 שכל 2<n מקיימת היא סדרת פיבונאצ'י. באופן כללי כל סדרה שכזו עם תנאי התחלה כלשהו מקיימת את יחס הנסיגה של סדרת פיבונאצ'י.
לעוקב פיבונאצ'י קשר הדוק לטבלת וייטהוף (Wythoff array), שמציגה תכונות מעניינות רבות של סדרות דמויות פיבונאצ'י.
מכפלת פיבונאצ'י
מכפלת פיבונאצ'י היא פעולה בינארית בין מספרים טבעיים המוגדרת בעזרת הצגת זקנדורף. את הפעולה הגדיר דונלד קנות' שגם הוכיח שהיא אסוציאטיבית.
בהינתן הצגות זקנדורף ו- של \ a ו-\ b, מכפלת פיבונאצ'י \ a\circ b מוגדרת:.
למשל: .
הכללות
את משפט זקנדורף ניתן להכליל למספרי פיבונאצ'י מסדר שלילי. מספרים אלו מוגדרים (ו-\ F_0=0). כך הם ממשיכים לקיים את נוסחת הנסיגה ואת תנאי ההתחלה של סדרת פיבונאצ'י. לכל מספר שלם, חיובי או שלילי (או אפס), קיימת הצגה יחידה כסכום של מספרי פיבונאצ'י מסדר שלילי. למשל: ואילו 0 הוא הסכום הריק.
משפט זקנדורף תקף גם לסדרות k-בונאצ'י \ F^{(k)}_n. אלו הן סדרות המוגדרות על ידי נוסחת הנסיגה (מספר k-בונאצ'י הוא סכום k מספרי k-בונאצ'י הקודמים) ותנאי ההתחלה  (הסדרה מתחילה ב- אפסים ואחריהם שני 1). המקרה k=2 הוא סדרת פיבונאצ'י הרגילה. לכל מספר טבעי יש הצגה יחידה כסכום של מספרי k-בונאצ'י שאין ביניהם k מספרי k-בונאצ'י עוקבים.
קישורים חיצוניים
Fibonacci-Folge
ויג'י
ויג'י (באנגלית: Weegee; 12 ביוני 1899 – 26 בדצמבר 1968) היה כינויו של צלם העיתונות היהודי-אמריקאי ארתור פליג (Arthur Fellig). ויג'י פעל בעיקר בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20. צילומיו האופייניים מתעדים את חיי הלילה בעיר ניו יורק, עם דגש מיוחד על עולם הפשע והאלימות, ותמונות רבות של מעשי רצח, תאונות ואסונות שונים. בחלק מתצלומיו ניתן להבחין גם במבטו הביקורתי של ויג'י על המעמד העליון בחברה האמריקאית.
קורות חיים
נולד למשפחה יהודית ב-12 ביוני 1899 בזלוטשוב שבגליציה (כיום באוקראינה) בשם אשר פליג. הוא היה השני מבין שבעת ילדיהם של רחל וברנרד פליג. ב-1906 היגר אביו לארצות הברית כדי למצוא מקורות פרנסה למשפחתו שעמדה בפני סכנת התרוששות. עקב התגברות האנטישמיות ותכיפות הפוגרומים, הצטרפו אל האב יתר בני המשפחה ב-1910, והתיישבו ברובע המזרחי של מנהטן התחתית. אשר פליג נקרא מעתה ארתור.
אביו של ויג'י, שהיה אדם משכיל, התקשה להסתגל לחיים הקשים באמריקה, בתחילה התפרנס כרוכל ומאוחר יותר הוסמך כרב ועמד בראש קהילה משלו. ויג'י למד בבית הספר השכונתי והיה תלמיד מצטיין. כדי לסייע למשפחתו הענייה עבד ויג'י במכירת ממתקים לאחר שעות הלימודים. בגיל 14 החליט לעזוב את בית הספר ולסייע לפרנסת משפחתו. הוא עבד כעוזר לצלם מסחרי, תפקיד שכלל באותם ימים החלפת לוחיות זכוכית במצלמה והכנת אבקת מגנזיום למבזק. אחרי שאיבד את משרתו בסטודיו, החל לעבוד כצלם רחוב רכוב על סוס פוני כשבידו מצלמה מיד שנייה, ועסק בעיקר בצילום ילדי הרובע המזרחי התחתי. בגיל 18 עזב את משפחתו, עבר להתגורר בבתי מחסה ברובע הבאורי, עבד במקצועות רבים, וניסה למצוא עבודה בצילום.
ב-1921 לערך, התקבל לעבודה בסוכנות הצילום Wide World Photos, לימים Acme Newspicture, שסיפקה צילומים לשלושת העיתונים הניו-יורקיים המרכזיים: דיילי ניוז, וורלד טלגראם והראלד טריביון. הוא עבד כטכנאי מעבדה ובשעות העומס, בעיקר בלילות, מילא מקום כצלם חדשות. במקביל, למד לנגן בכינור ורכש מיומנות שאפשרה לו להופיע כמלווה מוזיקלי של סרטים אילמים באולם בשדרה השלישית. פרנסה משלימה זו הגיעה לקיצה עם הופעת הסרט המדבר.
בשלהי 1935, לאחר שלא זכה להכרה המקצועית לה ציפה (שמו, למשל, לא נדפס לצד תצלומיו), החליט לעבוד כצלם עיתונות עצמאי ליד משטרת מנהטן, עדיין בשם ארתור פליג. הוא שוטט בלילות ברחובות העיר והתמחה בצילום תאונות דרכים, דליקות ופשעים אלימים, בעיקר רציחות על רקע חיסול חשבונות.
עקב יכולתו הנדירה להגיע למקומות בהם אירעו או עמדו להתרחש פשעים ואסונות, הוא אימץ לעצמו את הכינוי "ויג'י", על שמו של לוח ויג'י המשמש ספיריטואליסטים לחיזוי העתיד, ובמשך הזמן גם הצמיד לכינוי זה את התואר "המפורסם".
לדברי ויג'י בעשר השנים שבהן צילם במסגרת המשטרה בניו יורק, סיקר כ־5000 מקרי רצח, כילה 10 מצלמות עיתונות וחמש מכוניות.
ספרו הראשון של ויג'י, "עיר עירומה", שראה אור לראשונה ב-1945, הפך מיד לסיפור הצלחה והודפס במהדורות רבות. ויג'י החל לעבוד בכתב העת "ווג", והמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק רכש מעבודותיו.
ב-1959 הוזמן למסע הרצאות בברית המועצות, עבד גם בצרפת, באנגליה ובבלגיה, אך בסופו של דבר חזר לניו יורק, עירו, ובה נפטר ב-1968.
תצלומים
עניינו העיקרי של ויג'י היה בחיי הלילה של ניו יורק ובאנשי העיר. הוא תיעד אותם בעבודתם, בשעת משחק, בשנתם ובמותם, שהיה מוות אלים לא אחת. בתצלומיו המפורסמים נראים אנשים מתים שרועים על המדרכה, בתים בוערים, אמהות מבכות את ילדיהם הנרצחים, תינוק בוכה שאמו נטשה אותו, זוגות מתנשקים בבר אפל, לא מודעים כלל לקיומה של המצלמה, אסירים מאחורי הסורגים, גברות מזדקנות עטופות במעילי פרווה, חסרי בית ישנים על ספסלים בגנים ציבוריים, יצורים מעוותים ומעוררי חמלה. ניתן להבחין ברבים מתצלומיו בביקורת המופנית כלפי המעמד העליון. תצלומיו עוסקים במיידי, הוא עקב אחר התרחשות מסוימת בחשאי או מיד לאחר שהתרחשה. הוא פעל כצלם רחוב וחיפש את ה"סקופים" העיתונאיים. תצלומיו מעבירים תחושה של תנועה שבאה לידי ביטוי דרך הבעת פנים העומדת להשתנות, תנועת רגליים קצבית או מבטים מובלעים, תנועות פשוטות מסוג זה מעניקות לצילומיו תחושת מיידיות וחיות מתמדת.
ויג'י העדיף להשתמש בתאורה מלאכותית, בעיקר פלאש. הוא אהב את האופן בו הבזק האור גורם להקפאת הנושא המצולם באמצעות הארתו והשטחתו, בזמן שהוא נבלע בתוך הרקע השחור. הוא קרא לתאורה זו "האור של רמברנדט". את התאורה הזו הוא השיג על ידי הצילום שלו: מצלמת ספיד גראפיק 4X5, מבזק הניתן לכיוון מראש אשר אפשר להתקינו על גבי המצלמה אך גם להצמידו בנפרד, זמן חשיפה של 1/200 של שנייה, צמצם 16 ומיקוד למרחק של כשלושה מטרים. השימוש במהירות תריס גבוהה ובמבזק מתואם שירת יותר מכל את סגנון "המצלמה הנסתרת" של ויג'י אשר דרש קבלת החלטות ותגובה מהירה ביותר.
עבודות מאוחרות
בין השנים 1952-1947 בעת ששהה בהוליווד, החל ויג'י להתנסות בצילום אקספירמנטליסטי, עיוות את פרצופם של מפורסמים שונים (ביניהם מרילין מונרו) וכן צילם מספר סרטים, חלקם סרטים ניסיוניים שעסקו גם הם בעיוות המציאות. העיוותים התבצעו כולם בחדר חושך על ידי העמדת חומרים שונים, כמו זכוכית מגדלת בין העדשה של המגדל לנייר הצילום.
השפעות בעולם האמנות
בין הצלמים שהושפעו מויג'י, הצלמת דיאן ארבוס שלדבריה ויג'י הוא הצלם אליו היא מרגישה את הקרבה הגדולה ביותר. ארבוס צילמה גם היא ברחובות ניו יורק וכמו ויג'י בעלת רקע יהודי. ויג'י שייך למגמה טיפוסית בצילום האמריקאי, הדוגלת ב"הצגת הדברים כפי שהם", אולם קיצוניותו המרחיקת לכת מובילה את הצופה בצילום למעורבות רבה. השילוב של צילום עיתונאי עם ההבעה האישית שלו היה הדבר שייחד את עבודותיו של ויג'י מצילומי עיתונות אחרים.
בשנת 1992 הופק הסרט "העין הציבורית" המבוסס על חייו, בכיכובו של ג'ו פשי.
עטיפת האלבום Listen without Prejudice, Vol. 1 של הזמר הבריטי ג'ורג' מייקל משנת 1990, היא צילום של ויג'י.
תערוכות חשובות
1944 תערוכת יחיד במסגרת "ליגת הצילום"(photo league), ניו יורק.
1948 "חמישים תצלומים של חמישים צלמים", תערוכה קבוצתית שאורגנה על ידי אדוארד שטייכן, המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק.
1959 תערוכות אחדות בברית המועצות כחלק ממסע הרצאות.
1974 "תצלומים ממכבש הדפוס", תערוכה קבוצתית, המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק.
1977 "ויג'י המפורסם", רטרוספקטיבה ראשונה, המרכז הבינלאומי לצילום, ניו יורק.
1980 "עיר עירומה" תערוכת יחיד, מוזיאון תל אביב, בשיתוף המרכז הבינלאומי לצילום, ניו יורק.
1990 "ויג'י המפורסם", מוזיאון תל אביב לאמנות.
סמיילי
החייכן, הידוע יותר בשמו האנגלי, סמיילי (Smiley), הוא סקיצה של פנים מחייכות, בדרך כלל צבוע בצהוב (לעיתים המונח משמש גם כשם כללי ל"רגשונים").
היסטוריה
עם זאת, "המצאת" הפרצוף החייכן, הבנוי מחיוך ושתי נקודות לעיניים, מיוחסת בראש ובראשונה למעצב הגרפי האמריקאי הארווי בל שפיתח את ה"סמיילי" במסגרת מסע פרסום עבור חברת ביטוח בשנת 1963. תמורת עבודתו קיבל בל שכר של 45 דולר. הפופולריות העצומה של העיצוב של בל גרמה לכך שהסמל הפך לנחלת הכלל לפני שבל יכול היה להפיק ממנו רווחים באמצעות זכויות יוצרים או רישום פטנט.
הסמיילי הופץ בתחילת שנות השבעים על ידי זוג אחים, מארי וברנרד ספיין, שהשתמשו בו לקידום מכירות שונות. הם הפיקו כפתורים וספלי קפה, חולצות, סטיקרים ועוד מוצרים רבים עליהם הוטבע הסמל, בצירוף הכתובת "שיהיה לכם יום שמח".
הסמיילי הפך לסימן רשום במספר מדינות החל משנת 1971. השם "סמיילי" והלוגו שלו נמצאים בשימוש ביותר ממאה מדינות עבור 25 סוגים שונים של סחורות ושירותים.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 רשם עיתונאי צרפתי את ה"סמיילי" כסימן רשום בצרפת, וניסה לתבוע עסקים המשתמשים בסמל (ובעיקר את ענק הקמעונאות וול מארט) על הפרת זכויותיו, אך התביעות נדחו.
הסמל אומץ על ידי תרבות מוזיקת האסיד שהתפתחה בסוף שנות השמונים.
היו שינויים שנערכו בסמיילי, כגון הפיכת פיו על מנת ליצור פרצוף עצוב, או הוספת עין על מנת להפכו לחייזר.
הסמיילי הפך למרכיב עיקרי בתרבות האינטרנט - מאנימציות GIF ושאר ייצוגים חזותיים, עד לרגשון הטקסטואלי הנפוץ ":)" (מופיע לעיתים קרובות גם בתרבות המסרונים בטלפונים סלולריים). בגרסה הנדפסת של גופן ברירת המחדל של ה־IBM PC, הסמיילי מיוצג במקומות 1 ו־2 (☺ ☻).
רבינא האחרון
רבינא האחרון, או בשמו המלא רב אבינא בר רב הונא (נפטר י"ג בכסלו ד'ר"ס, 499) הוא חכם בבלי מהדור השמיני והאחרון של תקופת האמוראים. התמנה לאחר רבו, רבה תוספאה, להיות ראש ישיבת סורא במתא מחסיא, פרברה של העיר הבבלית סורא. שם פעל להשלמת עבודת רבותיו, רבינא הראשון ורב אשי, בעריכת התלמוד הבבלי וחתימת דברי החכמים של הדורות שלפניו. הוא השלים מלאכה זו זמן קצר לפני מותו.
מותו ציין את סיום תקופת האמוראים, שהם בעלי סמכות הוראה. האמור ב: "רב אשי ורבינא סוף הוראה", מיוחס על ידי רב שרירא גאון באיגרתו, לרב אשי מן הדור השישי, עורך התלמוד ורבינא דנן, אשר חתם אותו.
החכמים שלאחריו, חלקם מתלמידיו, הסבירו את הגמרא ונקראו סבוראים.
נעוריו
רבינא האחרון היה ככל הנראה בן אחיו של רבינא הראשון. אביו של רבינא נפטר כשהלה היה תינוק, ולכן אימו הייתה זו שהכירה לו את מנהגי המשפחה. אף מרימר, מורו (חברו של רב אשי), שימר את תורת אביו אצלו. בהתבגרותו, הלך ללמוד בישיבתו של רב אשי במתא מחסיא, שבה התקבצו רוב אמוראי אותו הדור כדי להמשיך את עבודת העריכה של התלמוד, שבה פתחו רבינא הראשון ורב אשי.
דיין וראש ישיבה
רבינא התמנה לדיין בישיבה, והיה עוסק בעיקר בדיני ממונות. אחר פטירתם של מר בר רב אשי ורבה תוספאה, שהיו לפניו ראשי ישיבת סורא, התמנה (בשנת 474) לראש הישיבה במתא מחסיא ושם כיהן בעשרים ושש השנים האחרונות לחייו. הוא פעל לסיום מלאכת עריכת התלמוד הבבלי וחתימתו. במקביל אליו, ברוב התקופה, היה רבה יוסי ראש ישיבת פומבדיתא.
תקופתו הייתה קשה ליהודים שבבל. הם סבלו לרוב מרדיפותיהם של האמגושים, כוהני הדת הפרסית, ומהגיבוי שהללו קיבלו ממלכי שושלת בית ססן הפרסיים, בהם פירוז הראשון, שנקרא בפי היהודים "פירוז רשיעא" (=הרשע), אשר בין גזירותיו גזר על חטיפת ילדים מבית הוריהם וחינוכם כגויים. הרדיפות וההרעה במצב היהודים הביאו בסופו של דבר למרד יהודי כנגד השלטון הסאסאני, בראשותו של מר זוטרא, ראש הגולה.
פטירתו
לפי איגרת רב שרירא גאון, רבינא נפטר בישיבתו בי"ג בכסלו ד'ר"ס, שנת 499. תאריך זה אינו מוסכם, ולפי ראב"ד ב"ספר הקבלה" נפטר באותה שנה שבה נתמנה לראש ישיבה - זמן מה אחר פטירתו של רבה תוספאה, בשנת ד'רל"ד (474). הרב יצחק אייזיק הלוי, בספרו "דורות הראשונים", מגיה את הנאמר באיגרת רב שרירא גאון כדי שיתאים לדברי הראב"ד, שלדעתו מסתברים יותר.
רננה רז
רננה רז (נולדה ב-29 ביולי 1978) היא רקדנית, כוריאוגרפית, שחקנית וזמרת ישראלית.
קריירת המחול
רז נולדה בפתח תקווה לאם מורה לתנ"ך ולאב שעוסק בשיווק. היא החלה לרקוד בגיל 5 אצל המורה למחול מרים קופמן ולמדה בבית הספר התיכון לאומנויות על שם תלמה ילין, רז לא התגייסה לצבא . היא למדה ריקוד ב'בת דור', ורקדה בקבוצת המחול של נעה דר ובלהקתו של עידו תדמור. משנת 1999 היא פועלת כיוצרת עצמאית בתחום המחול. יצירותיה הוצגו ביפן, ברזיל, גרמניה, פולין והולנד. בשנת 2001 השתתפה בביאנלה של ונציה בעבודתו של אהד פישוף והאמן אורי קצנשטיין. כמו כן, יצרה כוריאוגרפיות לתיאטראות הבימה, הקאמרי והחאן.
קריירת המשחק
השתתפה בהצגה 'סיפורו של איש בודד' מאת עופר עמרם ובבימויו בתיאטרון צוותא, ו'אשת' מאת אלית ובר ובבימויה בתיאטרון גבעתיים.
ב-2003 גילמה את ציפורה רוטנברג בטלנובלה החסידית "החצר", ב-2004 גילמה את קרן בטלנובלה "אהבה מעבר לפינה"; גילמה את ענבל בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה היומית "ראש גדול"; וגילמה את אפרת בסדרת הטלוויזיה "מעורב ירושלמי". ב-2005 השתתפה בסרטו של סטיבן ספילברג "מינכן". ב-2007 גילמה את גאיה בסדרת הטלוויזיה "אולי הפעם"; וגילמה את נעמה בסדרת הטלוויזיה "האקס המיתולוגי". ב-2008 גילמה את ענת בן טובים, התפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "המקום". בשנת 2011 השתתפה בסדרה החברים של נאור. רז שיחקה בסרט זוכה פרס אופיר "למלא את החלל" (2012), ובתפקיד ראשי בסרט הקצר "ערומים" של יורם זקס לצד דני גבע (2015). ב-2019 שיחקה בסרט "מראות שבורות".
בשנת 2015 יצרה את ההצגה "השימוע" בה גם שיחקה, ועסקה בפרשת פיטוריו של המורה אדם ורטה.
רז השתתפה במספר פרסומות עבור חברת החשמל. כמו כן, רז היא פרזנטורית בקמפיין של לשכת הפרסום הממשלתית לחיסכון במים, מטעם רשות המים.
בשנת 2022 שיחקה בסדרה "מיוחדת" של כאן חינוכית את אורלי דהאן.
חיים אישיים
רז נישאה בטקס נישואים רפורמי עם אור מורן, אנימטור ומעצב גרפי במקצועו. את הטקס ערכה אמה של רז, מירה רז, רבה רפורמית בהכשרתה.
שלמה דב גויטיין
שלמה דב (פְרִיץ) גוֹיטיין (בגרמנית: Goitein; ד' בניסן תר"ס, 3 באפריל 1900, בּוּרְגְקוּנְשְטַאדט, פרנקוניה, בוואריה, גרמניה – ט"ו בשבט תשמ"ה, 6 בפברואר 1985, פרינסטון, ניו ג'רזי, ארצות הברית) היה היסטוריון שעסק בנושאי המזרח התיכון, תולדות היהודים בארצות האסלאם והגניזה הקהירית. מחקרו, פרט לגניזה, התמקד בעיקר בראשית האסלאם, במגעים בין היהדות לאסלאם, וביהדות תימן.
קורות חייו ופועלו
גויטיין נולד בעיירה בּוּרְגְקוּנְשְטַאדט (Burgkunstadt) שבבוואריה, בדרום גרמניה, למשפחת רבנים (אבי-סבו היה ברוך גויטיין, בעמח"ס "כסף נבחר"), ליחזקאל ופרידה, הצעיר מבין שלושת בניהם. אביו, הרב יחזקאל (אדוארד) גויטיין, שימש רב המחוז וכמנהיג הקהילה המקומית והלך לעולמו כשבנו שלמה היה בן 14. גויטיין קיבל חינוך תלמודי וחילוני ושר במקהלה הקתולית של העיירה. בצעירותו עבר לפרנקפורט, שבה למד בגימנסיה, בעודו ממשיך בלימודיו התורניים בעזרת מורה פרטי. בשנים 1918 עד 1923 למד לשון ערבית ואסלאם באוניברסיטת פרנקפורט, ושם הגיש את עבודת הדוקטור שלו, בהדרכת פרופ' יוסף הורוביץ, בנושא "התפילה באסלאם". במקביל למד תלמוד אצל הרב יעקב פוזן. הוא הושפע מהספרים "תרבות הרנסאנס באיטליה" של יעקב בורקהרדט, "על הים התיכון" של אמיל לודוויג ו"שקיעת המערב" של אוסוואלד שפנגלר. בתקופת לימודיו האקדמיים היה פעיל בתנועת נוער ומנהיגה של קבוצה ציונית.
בשנת 1929 נישא לתרזה לבית גוטליב. לזוג נולדו איילה (גורדון), עפרה ואילון. אילה גורדון היא אוצרת ומייסדת אגף הנוער במוזיאון ישראל, מומחית לנושא התנהגות קהל מוזיאוני צעיר, ולנושא איורי ילדים בישראל.
כתב מחקרים רבים על מקורות האסלאם. ב-1929 פרסם מחקר על מקור חודש הרמדאן. ספריו Studies in Islamic Literature (1966) ו"האסלאם של מוחמד - כיצד התהוותה דת חדשה בצל היהדות" (1957). כתב את הערך "ירושלים" באנציקלופדיה של האסלאם.
ב-1936 ראה אור בעריכתו הספר "אנסאב אלאשראף" (ייחוסי הנדיבים) מאת ההיסטוריון אלבלאדירי. גויטיין תרגם את תשובות אברהם בן רמב"ם ואת הספר "מסעות חבשוש" ("חזיון תימן"), המתאר את מסעותיו של חיים חבשוש עם יוסף הלוי, מערבית יהודית לעברית.
בהמשך כיהן במשך שנים רבות כראש הקתדרה לערבית באוניברסיטה וכראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה באוניברסיטה. ב-1949 היה ממייסדי החברה המזרחית הישראלית, וכיהן כנשיאה הראשון.
בין השנים 1938 ו-1948 שימש מפקח על לימודי העברית והיהדות בבתי הספר התיכוניים מטעם משרד החינוך הארצישראלי (המנדטורי), ובמסגרת זו פיקח על מחנכים יהודים וערבים. כחלק מהיותו איש חינוך, הוא פרסם ספרים על הוראת העברית והתנ"ך. ב-1945 יצא לאור ספרו "על הוראת הערבית"; גויטיין סבר שלימוד הערבית הוא חלק מהציונות ומהשיבה אל המזרח. ב-1955 פרסם את הספר "יהודים וערבים". ב-1958 התפרסם ספרו "הוראת התנ"ך". הוא ייסד את "המועצה לתרבות הדיבור", משסבר שעל העברית להיות קרובה יותר לערבית. ב-1961 פרסם את המאמר "על הלאומיות הערבית", שבו המליץ לפתור את קיפאון המלחמה הקרה על ידי יצירת כוח עולמי שלישי, שיורכב מאירופה המערבית ומהארצות הגובלות במזרח התיכון. ב-1969 הגה רעיון של פדרציה בין ישראל, לבנון ופלסטין.
ב-1948 החל לחקור את גניזת קהיר כשסקר כתבי יד בבודפשט. אולם הוא החל להקדיש עצמו לכך רק בראשית שנות החמישים, כשחקר באוקספורד ובקיימברידג' תעודות מהגניזה שעסקו בסחר היהודים בהודו. הוא שקד על עריכת קובץ מסמכים בשם "ספר הודו", שיועד לפרסום; הוא לא סיים את הקובץ, אך חלק ממנו ראה אור בספרו "מכתבים של סוחרים יהודים ימי-ביניימים". משהזמינו פון גרונבאום (Gustave E. von Grunebaum) לכתוב ספר על החברה של הגניזה להוצאת אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, נטש את חקר הודו והקדיש עצמו לחקר הגניזה. בהתאם לצוואתו, תלמידו מרדכי עקיבא פרידמן השלים את הספר והוא ראה אור בשנת 2007. גויטיין החל לפרסם את מחקריו על הגניזה בשנת 1960.
ההיסטוריון הצרפתי החשוב פרנאן ברודל הזמין את גויטיין לפריז לעסוק במחקר ללא חובות הוראה וגויטיין סירב לכך. אחר-כך, בשנת 1957, בהיותו בשנת שבתון, משקיבל הצעה דומה באוניברסיטת פנסילבניה, עזב גויטיין את ישראל לארצות הברית, לקתדרה ללימודים ערביים של אוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה. לאחר שנים ארוכות בפילדלפיה, עבר ב-1971 לבית הספר ללימודי היסטוריה במכון למחקר מתקדם באוניברסיטת פרינסטון בניו ג'רזי, ועסק בחקר הגניזה הקהירית, שהוא גדול חוקריה עד היום. ב-6 בפברואר 1985 נפטר גויטיין בביתו שבפרינסטון, והוא בן 85.
על שמו קרוי פרס לחוקרים מצטיינים מטעם המכון ללימודי אסיה ואפריקה באוניברסיטה העברית.
ארכיונו האישי הופקד לצמיתות בספרייה הלאומית על ידי בנו אילון בשנת 2012.
פרסים והוקרה
ספרו "חברה ים תיכונית" זכה במדליית הזהב על שם Haskins מטעם ה-Medieval Society of America.
מחקרי הגניזה
גויטיין חקר שלוש מאות שנים של הגניזה, הוא גילה בקיאות הן בעולם היהדות והן בעולם האסלאם לדורותיהם, וחקר את יחסי הגומלין ביניהם. חקר הגניזה שלו הביא לראייה חדשה של תולדות עם ישראל בימי הביניים, ומחקרו האיר גם את קורות הנעשה באגן הים התיכון בפרק זמן זה. גויטיין היה גם מבכירי חוקרי יהדות תימן, מורשתה הרוחנית, לשונה, תרבותה ותולדותיה. במחקריו הסתמך על מקורות בכתב ומקורות בעל פה.
דברי הערכה
דוד איילון אמר על שלמה דוב גויטיין: "פרופ' שלמה דב גויטיין הוא אחד מגדולי חוקרי תולדות האסלאם ותולדות היהודים בימינו. מאז גולדציהר לא קם היסטוריון אשר ידו רב לו באסלאם וביהדות גם יחד כמוהו". וכן: "גולת הכותרת של יצירתו המדעית של גויטיין הוא חקר הגניזה... רבים לפניו עסקו בגניזה הקהירית, אך הוא היה הראשון אשר טיפל בה בצורה כה שיטתית, מעמיקה וממצה כשבידיו כל הכלים וכל הכישורים הדרושים לכך." וכן: "מהווים מחקריו בתולדות היהודים בארצות האסלאם נקודת מפנה בשטח זה. יתר על כן: למסקנות מחקרו על היהודים השלכות מרחיקות לכת על חקר האסלאם בכלל." יהושע פראוור כתב עליו: "הקים מהמסד עד הטפחות, בניין פאר של קהילות ישראל שחיו שלוש מאות שנה ומעלה בצל חצי הסהר מגיברלטר במערב ולארכה של צפון אפריקה ועד למבואות הודו רבתי". יואל קרמר כתב עליו: "ספרו הגדול שהיה לקלאסיקה היה בבחינת הצבת ההיסטוריה היהודית במסגרת גאופוליטית ותרבותית שונה; בקשת זהות חדשה ומקום הולם יותר לישראל בין האומות." שלמה מורג כתב: "שני התחומים החשובים אשר עסק בהם, ואשר מחקריו שינו את פניהם מן הקצה והקימו בהם מפעלות עתירי ממדים: חקר יהודי תימן וחקר הגניזה." יורם ארדר אמר עליו: "הוא הבכיר בחוקרי הגניזה". וכן: "פרופסור שלמה דוב גויטיין, החוקר הבולט ביותר בימים ההם בחקר תולדות היהודים בארצות ערב." חוה לצרוס-יפה כתבה עליו: "פועלו המדעי המקיף, אשר הגיע לשיאו ולייחודו בהפיכת חקר הגניזה הקהירית לדיסציפלינה מקצועית עצמאית הן במסגרת חקר תולדות עם ישראל והן במסגרת חקר תולדות האסלאם."
חברה ים-תיכונית
חקר הגניזה הקהירית של גויטיין התפרסם בסדרת ספרים בת חמישה כרכים בשם: "Mediterranean Society" (וכרך ששי נוסף, שהוא מפתח לחמשת הכרכים הקודמים, יצא לאחר מותו של גויטיין, יחד עם פולה סנדרס). מחקר זה הוא חלוצי בתחום הגניזה הקהירית, שנחקרה אך מעט עד פרסומו, והוא היצירה מעמיקה והמקיפה ביותר על הגניזה הקהירית. סדרת הספרים היא סקירה כללית של ההיסטוריה של היהודים בארצות הים התיכון בין המאה ה-11 למאה ה-13. הסדרה מציגה את חייהם היומיומיים של אותם יהודים, ובייחוד במצרים, על רקע הארצות, העמים והדתות (מוסלמים ונוצרים) שבהם חיו. הכרך הראשון עוסק בחיי הכלכלה של החברה הים-תיכונית של אותם ימים. הכרך השני עוסק בארגון הקהילתי והכרך השלישי בארגון המשפחתי. הכרך הרביעי עוסק בחיי היום-יום - תנאי דיור, ביגוד, אביזרים ביתיים, תזונה וכיוצא בזה, ואילו הכרך החמישי עוסק במנהגיהם ובגישותיהם לחיים של מושאי מחקרו. בספר הוא מנתח את "הגניזה ההיסטורית", שהיא חלק מהגניזה הקהירית המונה כחמישה עשר אלף דפים (מתוך כשלוש מאות אלף דפי הגניזה) ובהם תעודות קהילתיות, כתבי סוחרים ומכתבים פרטיים. סדרת הספרים יצאה גם במהדורה מקוצרת, כספר אחד, בשנת 1999, בעריכתו של פרופ' יעקב לסנר. המהדורה המקוצרת תורגמה לאיטלקית, בשנת 2002; ולעברית, בהוצאת ידיעות אחרונות, בשנת 2005.
כוכבי יצחק
על שמו של כתב העת נקרא רחוב בתל אביב.
הרעם, תבונה מושלמת
"הרעם", המכונה גם "תבונה מושלמת", היא פואמה שנתגלתה בין כתבי היד הגנוסטיים בנגע חמאדי שבמצרים בשנת 1945.
הפואמה כתובה כמונולוג חידתי מתמשך, שבו מגוללת הדוברת־הגואלת סדרה של אמירות פרדוקסליות באשר לטבע האלוהות הנשית. היגדים פרדוקסליים אלה מזכירים את חידות הזהות של יוון העתיקה – צורה פיוטית שהייתה נפוצה באזור הים התיכון.
זמן חיבורהּ של הפואמה אינו ידוע, אך יש הסכמה על כך שבמקור היא נכתבה ביוונית, אם כי עד לימינו אנו שרדה רק גרסה קופטית בספריית נגע חמאדי. פרופ' אן מקגווייר (McGuire) מקולג' האברפורד בפנסילבניה כותבת כי הפואמה "קיימת רק בגרסה הקופטית שנמצאה בנגע חמאדי (NHC VI 2:13, 1-21 ,32). אין יודעים את זהות מחברהּ או את תאריך ומקום יצירתהּ, אך מתקבל על הדעת כי נוצרה באלכסנדריה בסביבות המאה ה-2 או ה-3. מכל מקום, ברור כי הטקסט נכתב במקור ביוונית לפני אמצע המאה ה-4, שאז בערך נוצר כתב היד הקופטי". כיום שמור כתב היד במוזיאון הקופטי שבקהיר.
היצירה בכללותה כתובה כפואמה בסטרופות (כעין בתים) מקבילות, וניתן לשער כי המחבר שאב השראה מן האָרֶטָלוגיות (סוג של המנונות) לאלה המצרית איזיס או מספרות החוכמה היהודית, שגם בהן פורטת ישות שמימית נשית (איזיס או החוכמה, בהתאמה) את מעלותיה בלשון מונולוגית.
ט' בשבט
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בט' שבט היא, ברוב השנים, פרשת בשלח. אבל אם בר המצוה חל בשנה חסרה המתחילה בשבת (שנה מקביעות זחא או זחג) פרשת בר המצוה היא פרשת בא.
צפון מקסיקו
צפון מקסיקו (בספרדית: el Norte de México) הוא אזור גאוגרפי במקסיקו.
אזור צפון מקסיקו כולל את המדינות באחה קליפורניה, באחה קליפורניה הדרומית, צ'יוואווה, קואווילה, דורנגו, נואבו לאון, סינלואה, סונורה וטמאוליפס.
אליקים כרמולי
אליקים כַּרמוֹלי (Carmoly; תקס"ב, 5 באוגוסט 1802, זולץ, אלזס - תרל"ה, 15 בפברואר 1875, י' באדר א' התרל"ה (פרנקפורט) היה רב, ביבליוגרף ואספן של כתבי יד עבריים.
צפון מקסיקו
אזור צפון מקסיקו משתרע על פני 1,054,382 קמ"ר, המהווים כ-53% מסך השטח של מקסיקו.
אליקים כרמולי
ביוגרפיה
אליקים בן דוד בן יששכר בן יהודה בן אליעזר בן מאיר כרמולי, נקרא גם "גשטל בן דוד בֶּר". כפי הנראה שם המשפחה "כרמולי" אינו מקורי וייתכן שנבחר על ידו בגלל העיר קולמאר, בירתו של אחד מחבלי אלזס, שבה למד כרמולי תורה. אמו שרה לבית בלוך. רבותיו היו הרב אהרן וורמס ממץ (תלמיד רבי אריה לייב גינצבורג, בעל ה"שאגת אריה") והרב דוד טבלי שייאר ממיינץ. ילדותו ונעוריו בחבל אלזס בעל האוכלוסייה המעורבת גרמנית - צרפתית הקנו לו שליטה הן בגרמנית והן בצרפתית. יש בעובדה זו כדי להסביר את התחנות הגאוגרפיות השונות בחייו.
צפון מקסיקו
תרבות
התרבות של צפון מקסיקו שונה מאוד מהתרבות של דרום מקסיקו והתרבות של מרכז מקסיקו. האוכלוסייה של צפון מקסיקו נוטה להיות שמרנית יותר בממוצע בנושאים כמו הפלות, נישואים חד מיניים ולגליזציה של מריחואנה, אך ליברלית יותר בנושאים כמו עסקים או טכנולוגיה. הבדל חשוב נוסף בין הצפון ליתר מקסיקו הוא שהאנשים בצפון מקסיקו נוטים יותר להיות מזוהים עם המורשת הספרדית שלהם.
אליקים כרמולי
ביוגרפיה
כרמולי התמחה במחקר ביבליוגרפי של כתבי יד עבריים. שנים אחדות עשה כרמולי כספרן בספרייה הלאומית בפריז, שם היה אחראי על מדור כתבי היד העבריים.
בשנת 1832 מונה כרמולי לרבה של הקהילה היהודית בבריסל. לצד עיסוקיו כרב קהילה וכאב"ד עסק גם בשיפור החינוך שניתן באותה העת לילדיהם של עניי הקהילה. בכהנו שם נחשב כרמולי לרב 'מתקדם', שכן נשא את דרשותיו בצרפתית ולא ביידיש. תדמית זאת עמדה לו לרועץ שכן ב-1839 נאלץ כרמולי לפרוש משום שנחשד בנטייה ליהדות הרפורמית. לאחר עזיבתו את בריסל ישב תחילה בפריז ולאחר מכן בפרנקפורט. בשנים אלה עסק במחקרים ענפים בתחום הביבליוגרפיה העברית.
כרמולי החזיק ברשותו אוסף ספרים גדול שהתפזר אחרי פטירתו. כרמולי אף העביר כתב יד של מדרש פסיקתא דרב כהנא שהיה בידו לרבי שלמה בובר על מנת שיוציא לאור מהדורה מדעית של המדרש. קטלוג של האוסף יצא לאור ב-1885.
מחקריו
את חיבורו הראשון, "תולדות גדולי ישראל", התחיל כרמולי לכתוב עוד כשהיה תלמיד של הרב שייער במיינץ. הכרך הראשון והיחידי יצא לאור בפריז בשנת 1828. בזמן עבודתו בספרייה הלאומית בפריז פרסם מספר מאמרים מדעיים בתחום הביבליוגרפיה העברית, ובזכותם התפרסם כחוקר. הוא פרסם את מחקריו בצרפתית, גרמנית ועברית, דבר שהעצים את התהודה שעוררו מחקריו. לצד מחקריו בביבליוגרפיה, כרמולי עסק גם בהיסטוריה של אישים, משפחות וקהילות.
בשנת 1842 פרסם חיבור בשם עקטאן דמר יעקב, שהציג ככתב יד עתיק שבו דברי הנוסע "מר יעקב" שהגיע לארץ כוזריא ומצא שם את בני שמעון, שמלכיהם התגיירו והפכו יהודים. היו שפקפקו באמיתות הדברים.
הערכת עבודתו המחקרית
חוקרים מסוימים מאסכולת חכמת ישראל כגון שד"ל ולפי האנציקלופדיה העברית גם צונץ, שטיינשניידר ושלמה יהודה רפפורט (שי"ר) לא החשיבו את מחקריו של כרמולי. הם טענו שעבודתו כמהדיר וחוקר אינה דקדקנית די הצורך ועקב כך נופלות בה טעויות. יוסט ראה בו רמאי, וכמוהו גם גרשם שלום, ומיכאל איש-שלום דורות אחריו, האשימו את כרמולי בזיוף מכוון של האיגרת המיוחסת לרבי יצחק חילו.
לצד הטענה שלא תמיד ניתן להסתמך על מחקריו, הרי שבאנציקלופדיה היהודית נטען שגם פסילה גורפת של עבודתו אינה מבוססת דיה.
שיר הזדמנות של כרמולי
אליקים כרמולי הדפיס ופרסם שיר הזדמנות לכבודו של מלך צרפת, לואי פיליפ הראשון. ובכך חידש שימוש נושן בסוגת "שירי ההזדמנות". השיר נדפס בשנת תק"צ 1830, בעיר מץ, בדפוס יהודי כנראה, של פרוספר ויטרסהיים.
דגבואדזה
דגֶבּוּאדזֶה (בגאורגית: დგებუაძე) הייתה משפחת אצולה גאורגית מסמגרלו. בשנת 1804 בהחלטת פאבל ציציאנוב השליטה באזור שכיום מהווה נפת מרטווילי העוברה לנציגי משפחת. בשנת 1903 התקבלה המשפחה לאצולה הנסיכית של האימפריה הרוסית ונציגיה קיבלו את התואר קניאז.
עמים מבודדים
עמים מבודדים הם קהילות או קבוצות של עמים ילידים החיים ללא מגע מתמשך עם הקהילות השכנות והקהילה העולמית ; קבוצות המחליטות להישאר מבודדות נקראות עמים ילידים בבידוד מרצון. עקב הגנות משפטיות, הערכת המספר הכולל של השבטים המבודדים, היא מאתגרת, אך הערכות של הוועדה הבין-אמריקאית לזכויות אדם באו"ם והארגון ללא מטרות רווח Survival International מצביעות על בין 100 ל-200 שבטים המונים עד 10,000 אנשים.  רוב השבטים חיים בדרום אמריקה, במיוחד בברזיל, שבה הממשלה והנשיונל ג'יאוגרפיק מעריכים את מספרם בין 77 ל-84 שבטים.
עיקר הידע על עמים מבודדים הוא ממפגשים עם קהילות ילידים שכנות וצילומי אוויר.
הגדרה
המושג "עמים מבודדים" מתייחס לרוב לעמים ילידים שנותרו, במידה רבה, מבודדים עד היום, ממשיכים באורח חייהם המסורתי ומתפקדים לרוב ללא תלות בכל ישות פוליטית או ממשלתית. עם זאת, מסעות גילוי הארצות של אירופאים ותהליך הקולוניזציה במהלך העת החדשה המוקדמת הביאו למגע בין עמים ילידים ברחבי העולם ומתיישבים קולוניאליים ומגלי הארצות. עקב כך, לרוב קבוצות הילידים היה מגע כלשהו עם עמים אחרים. המונח "מבודדים" מתייחס אפוא להיעדר קשר מתמשך עם מרבית החברה הלא-ילידית הנוכחית.
דו"ח של האו"ם משנת 2009 סיווג גם "עמים בקשר ראשוני" כבעלי אותם מאפיינים אך בתחילתו של מגע קבוע עם החברה הכללית והשתלבות בה.
כדי להדגיש את בחירתם החופשית בהישארות ללא מגע או בבידוד, ארגונים בינלאומיים קוראים להם "עמים ילידים בבידוד" או "בבידוד מרצון". אחרת הם כונו גם "עמים נסתרים", "שבטים מבודדים", או, בטעות, "שבטים אבודים".
יחסים עם זרים
ארגונים בינלאומיים הדגישו את חשיבות ההגנה על הסביבה והאדמות של העמים הילידים, את חשיבות ההגנה עליהם מניצול או התעללות, ואת החשיבות של היעדר מגע כדי למנוע התפשטות של מחלות מודרניות בקרבם.
ניצול היסטורי והתעללות בידי קבוצת הרוב הובילו ממשלות רבות להעניק לעמים המבודדים את אדמותיהם כמו גם הגנה משפטית. קבוצות ילידים רבות חיות ביערות לאומיים או בשטחים מוגנים, כגון Vale do Javari בברזיל או האי צפון סנטינל בהודו. חלק ניכר מהמחלוקת על עמים מבודדים נבע מרצונן של ממשלות להפיק משאבי טבע מהאדמות. בשנות ה-60 וה-70, הממשלה הפדרלית של ברזיל ניסתה להטמיע ולשלב קבוצות ילידים שחיות בג'ונגל האמזונס כדי להשתמש באדמותיהם לחקלאות. מאמציהם זכו לתערובת של הצלחה וביקורת עד שבשנת 1987, הקימה ברזיל את המחלקה לאינדיאנים מבודדים בתוך FUNAI (Fundação Nacional do Índio), סוכנות האינדיאנים של ברזיל. FUNAI הצליח בהבטחת אדמות מוגנות שאפשרו לקבוצות מסוימות להישאר יחסית מבודדות עד היום.
בקולומביה, התוצאה הייתה אחרת כאשר קבוצה אוונגליסטית יצרה קשר עם שבט הילידים נוקאק. השבט קיבל בברכה מסחר ואף עבר למקום אחר לצורך קשר הדוק יותר עם המתיישבים. התוצאה הייתה התפרצות של זיהומים בדרכי הנשימה, עימותים אלימים עם סוחרי סמים, ומותם של מאות מבני הנוקאק, שהיוו למעלה ממחצית מבני השבט. בסופו של דבר, ממשלת קולומביה העבירה את השבט בכפייה לעיירה סמוכה שם קיבלו מזון ותמיכה ממשלתית אך דווח כי הם חיים בעוני.
האיומים על שבט הנוקאק משותפים לרוב לכל העמים בבידוד, ובפרט רצונו של העולם החיצון לנצל את אדמותיהם. הניצול יכול לכלול כריתת עצים, הקמת חוות, חקלאות, ספקולציה באדמות, חיפוש נפט, כרייה, וצייד בלתי חוקי. לדוגמה, ב-2007, טען נשיא פרו דאז, אלן גרסיה, כי קבוצות מבודדות הן רק "בדיה של פעילי סביבה שמטרתה להפסיק את חיפושי הנפט והגז". כבר ב-2016, חברת בת סינית העוסקת בכרייה בבוליביה התעלמה מהסימנים לפיהם הם פולשים לשבטים מבודדים, וניסתה לטייח זאת. בנוסף לעיסוקים מסחריים, גם אחרים, כגון מיסיונרים, עלולים, מבלי משים, לגרום לנזק רב.
איומים אלה, בשילוב עם התקפות על ידי סוחרי קוקאין בלתי חוקיים, גרמו ב-2014 לקבוצה של אינדיאנים באקרי ליצור קשר עם כפר ברזילאי ובעקבות זאת עם הממשלה הפדרלית. התנהגות זו מעידה על כך ששבטים רבים מודעים לעולם החיצון, אך בוחרים שלא ליצור קשר אלא אם הם מונעים מפחד או אינטרס עצמי. תמונות לוויין מצביעות על כך שחלק מהשבטים נודדים בכוונה הרחק מכבישים או מפעולות כריתת עצים כדי להישאר מבודדים.
פעילי זכויות ילידים דגלו לעיתים קרובות בגישה שיש להניח לעמים ילידים בבידוד לנפשם, וטענו כי מגע יפריע לזכותם להגדרה עצמית כעמים. מאידך גיסא, הניסיון בברזיל מצביע על כך שעמים מבודדים עשויים לרצות ביחסי מסחר וקשרים חברתיים חיוביים עם אחרים, אך בוחרים בבידוד מתוך פחד מקונפליקט או ניצול. ארגון המדינה הברזילאי National Indian Foundation (FUNAI) בשיתוף עם מומחים אנתרופולוגיים בחר ליצור קשר ראשוני מבוקר עם שבטים. הארגון מפעיל 15 עמדות מסחר ברחבי השטח המוגן בהן שבטים יכולים לסחור עבור כלי מתכת ובישול. הארגון גם מתערב כדי למנוע סכסוכים ולספק חיסונים. עם זאת, FUNAI מתח ביקורת על הרצון הפוליטי בברזיל, ודיווח כי קיבל רק 15% מהתקציב המבוקש לשנת 2014. בשנת 2018, לאחר קונצנזוס בין סוכני שטח, FUNAI פרסמה סרטונים ותמונות של כמה שבטים תחת חסותם. למרות שההחלטה גררה ביקורת, מנהל המחלקה לאינדיאנים מבודדים, ברונו פריירה, הגיב ואמר "ככל שהציבור ידע יותר ויהיה יותר דיון ציבורי סביב הנושא, כך יגדל הסיכוי להגן על אינדיאנים מבודדים ואדמותיהם". הוא גם אמר שהארגון מתמודד עם לחץ פוליטי גובר לאפשר לחברות מסחריות שימוש באדמות. הוא גם הצדיק את הצילום בכך שהסביר ש-FUNAI חוקר טבח אפשרי נגד שבט הפלכירוס.
מתוך הכרה בשלל הבעיות הכרוכות במגע, הגישו מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם ב-2009 והוועדה הבין-אמריקאית לזכויות אדם ב-2013 הנחיות והמלצות אשר כללו את הזכות לבחירה בבידוד עצמי.
הוֹדוּ
בהודו ישנם שני שבטים מבודדים, החיים על איים בשרשרת איי אנדמן.
סנטינלים
הסנטינלים של האי צפון סנטינל, השוכן ליד האי דרום אנדמן במפרץ בנגל, מסרבים למגע. ניסיונות ליצירת קשר נדחו לרוב, לעיתים תוך שימוש בכוח קטלני. שפתם שונה במידה בולטת משפות אחרות של איי אנדמן, מה שמרמז על היותם מבודדים במשך אלפי שנים. מומחים כינו אותם האנשים המבודדים בתבל, וכנראה שכך יישארו.
במהלך מפקד האוכלוסין של הודו ב-2001, שערכה משלחת משותפת במהלך 23–24 בפברואר 2001, זוהו לפחות כמה עשרות פרטים, אך המפקד לא היה ממצה. סקרים ממסוקים לאחר הצונאמי באוקיינוס ההודי ב-2004 אישרו שהסנטינלים שרדו, ומאז היו מספר אינטראקציות מוגבלות איתם. הממשל המקומי של איי אנדמן וניקובר אימץ מדיניות של "צפייה ללא מגע" כדי להבטיח שאף צייד לא ייכנס לאי. פרוטוקול לניווט עוקף האי צפון סנטינל נערך ופורסם, וזאת בהתייעצות עם ממשלת הודו.
אנשים פרטיים ניסו מעת לעת ליצור איתם קשר, אם כי ניסיונות כאלה מנוגדים לחוק. בנובמבר 2018, מגע אלים עלה לכותרות בינלאומיות. המיסיונר האמריקאי ג'ון אלן צ'או נהרג על ידי הסנטינלים במהלך מסע בלתי חוקי לאי, שם התכוון צ'או להמיר את דת השבט לנצרות.
איי אנדמן
שבט נוסף מאיי אנדמן, הג'ראווה, חי באיים הראשיים, מבודד במידה רבה מעמים אחרים. משערים שהם מונים כמה מאות אנשים.
בוליביה
הטורומונה הם עם מבודד שחי בסמוך לצפון נהר מדידי ולנהרות הית ' בצפון מערב בוליביה. הממשלה קבעה אזור "בלעדי, שמור ובלתי ניתן להפרה" של הפארק הלאומי מדידי כדי להגן על הטורומונה. הקבוצה עמדה ב-2016 בפני הסגת גבול בידי חברת כרייה סינית.
בין אנשי האיוריאו בגראן צ'אקו יש מספר קטן של ציידים-לקטים נוודים ומבודדים בפארק הלאומי קאה-איה דל גראן צ'אקו.
מעריכים, שהפאקהוארס חיים בבידוד מרצון באזור פאנדו.
בְּרָזִיל
עד שנות ה-70, ניסתה ברזיל, ללא הצלחה, להזיז אנשים מאדמות שניתנות לעיבוד מסחרי. ואז, בשנת 1987, הקימה המדינה את המחלקה לאינדיאנים מבודדים בתוך FUNAI, איפשרה את עבודתם של סידני פוסואלו וחוסה קרלוס מאיירלס, והכריזה על עמק דו ג'אווארי, ששטחו 85,444.82 ק"מ"ר 2 (32,990 mi 2 ), סגור לתמיד. בשנת 2007, FUNAI דיווח על נוכחותם של 67 עמים ילידים בברזיל שאין עימם מגע, לעומת 40 בשנת 2005.
הקורובו חיים בעמק התחתון של ואל דו ג'אווארי באמזוניה המערבית. שבטים אחרים אפשר שכוללים את Uru-Eu-Wau-Wau ואת Himarimã. ייתכן שישנם עמים מבודדים בטריטוריית הילידים אורו-או-אואו-אואו ובטריטוריית הילידים של קמפה ועמים מבודדים בנהר אנווירה.
בשנת 2019, כמה קבוצות מבודדות של אחד עד שניים הגיעו לידיעת התקשורת. שני אחים משבט Piripkura המשיכו לחיות לבד בג'ונגל אך יזמו קשר עם FUNAI לאחר שכבתה אש שנשמרה על ידם במשך 18 שנים. לאחר מכן הם היו במוקד הסרט התיעודי Piripkura. אדם אחר שנקרא " איש הבורות " חי לבדו על כ-80 קמ"ר שם חפר מאות בורות לחקלאות ומלכודות. הוא נמצא מת בערסל שלו, במעון שבנה בעצמו, באוגוסט 2022.
נכון לשנת 2021, עמים מבודדים בברזיל מאוימים בידי גזלני אדמות בלתי חוקיים, כורתי עצים וכורי זהב. בנוסף, ממשלתו של ז'איר בולסונארו אותתה על כוונתה לפתח את האמזונס ולהקטין את שטח שמורות הילידים.
קולומביה
עם יצירתן של שמורות שבטיות ענקיות ואכיפה קפדנית, קולומביה נחשבת כיום לאחת המדינות המציעות הגנה מרבית לאנשים ילידים מבודדים.
בני הנוקאק הם ציידים-לקטים נוודים החיים בין הנהרות גואביאר ואינירידה בדרום מזרח קולומביה בשפך האמזוניה הצפון-מערבית. הקבוצות כוללות את הקרבאיו, יורי והפסה,.
אקוודור
שני עמים ילידים של אקוודור חיים בבידוד באזור האמזונס: הטאגארי והטארומננה. שניהם העמים הם מזרח-הואאוראנים החיים בפארק הלאומי יאסוני. הם נוודים למחצה החיים בקבוצות קטנות, מתקיימים מציד, ליקוט וגידולים מסוימים. הם מאורגנים במשפחות מורחבות. מאז 2007 ישנה מדיניות לאומית המחייבת: חסינות, הגדרה עצמית, שוויון, והיעדר מגע. בשנת 2013, יותר מ-20 טארומננה נהרגו בידי הואאורנים אחרים.
פרגוואי
כ-100 אנשי Ayoreo, חלקם בשבט ה-Totobiegosode, חיים מבודדים ביער. הם נוודים, ציידים, לקטנים ועוסקים בחקלאות מוגבלת. הם העמים המבודדים האחרונים מדרום לאמזוניה, ונמצאים באמוטוקודיה. האיומים עליהם כוללים כריתת יערות חסרת מעצורים ובלתי חוקית. לפי Survival International, החברה הברזילאית Yaguarete Porá SA הופכת אלפי הקטרים משטחי האבות הקדמונים של שבט Ayoreo-Totobiegosode לחוות גידול בקר. איגוד ילידי איוריו בפרגוואי פועל להגנתם, עם תמיכה מה - Iniciativa Amotocodie.
פרו
המאשקו-פירו הם נוודים-ציידים-לקטים מבני הארוואקים והם מאכלסים את הפארק הלאומי מאנו בפרו. בשנת 1998 העריכה קבוצת העבודה הבינלאומית לענייני ילידים את מספרם בסביבות 100 עד 250. הם דוברים ניב של שפות פירו. על רקע פלישות לאדמתם, הבהיר השבט כי אינו רוצה בקשר. נכון ל-2013, נראה שכל הקבוצות שורדות. קבוצות אחרות כוללות את המאצ'יגונגה, נאנטי, אשאנינקה, מאיורונה, איסקונאווה, קפנאווה, יורה, מורונהואה, צ'יטונהואה, מסטאנהואה, קקטאיבו ופנאנוג'ורי. רבים מהם דוברים ניבים של שפות פאנואיות. ישנן חמש שמורות לעמים מבודדים. עם זאת, החוק שנועד להגן על עמים אלה אינו מונע פעולות כלכליות שם.
ונצואלה
בוונצואלה, כמה קבוצות משבטי הוטי, יאנומאמי ופיארואה חיות בבידוד יחסי. למשרד לעמים ילידים אין מדיניות ייעודית להגנתם.
גינאה החדשה
ישנם למעלה מ-40 שבטים מבודדים שחיים באזור מערב גינאה החדשה באינדונזיה, אם כי לרוב נוצר איתם קשר לאחר המפגש הראשוני עימם. אמנם אין זה חוקי לעיתונאים וארגונים אחרים להיכנס למערב גינאה החדשה, אך אין סוכנות ממשלתית ייעודית להגנת קבוצות ילידים מבודדות. ארגוני זכויות אדם, כולל Survival InternationalSurvival International, טענו כי יש צורך להעלות את המודעות לקיומם של שבטים מבודדים, למשל, כדי למנוע פיתוח תשתיות בקרבת אדמותיהם. מצד שני, ערפול לגבי מיקומו וגודלו המדויקים של שבט עשויה לעזור להימנע מעידוד מגע.
שאול ישראלי
הרב שאול ישראלי (כ"ה בתמוז ה'תרס"ט, 14 ביולי 1909 – י"ט בסיוון ה'תשנ"ה, 17 ביוני 1995) היה רב ופוסק, מן הרבנים הבולטים של הציונות הדתית; כיהן כראש ישיבת מרכז הרב, והיה תלמיד מובהק וקרוב של הראי"ה קוק והרב חרל"פ שלמד איתם בחברותא בהכנת שיעוריהם בישיבה. כיהן כדיין בבית הדין הרבני הגדול וכחבר מועצת הרבנות הראשית ; היה הרב הראשון של המושב כפר הרא"ה, נשיא מכון ארץ חמדה , וחבר הנשיאות המייסדת של איחוד הרבנים למען ארץ ישראל; היה ממקימי הארגון חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי, וכן דובר הארגון ועורך ביטאונו – "התורה והמדינה"; בשנת ה'תשנ"ב היה חתן פרס ישראל למדעי היהדות.
נחשב לפוסק בעל שיעור קומה בולט ולאחד ממייסדי העיסוק המודרני בהלכות מדינה, ובעיני רבים היה לפוסק הבולט בציונות הדתית. רבים ממורי ההוראה בציונות הדתית הם תלמידיו ותלמידי תלמידיו.