cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התחיה (תנועה ציונית)
התחיה כחלק מאגודות סטודנטים ציוניות אחרות
הקמת אגודות סטודנטים הייתה תופעה שכיחה בין הסטודנטים באוניברסיטאות אירופה. אגודות אלה נוצרו כדי לשמור על האינטרסים של הסטודנטים וכדי ליצור תאים חברתיים וקשרי ידידות גם לאחר תקופת הלימודים. כמו כן שימשו האגודות חממות לוויכוחים פוליטיים ולדיונים רעיוניים. אולם היהודים על פי רוב לא היו רצויים באגודות אלה ועל כן הקימו אגודות סטודנטים משלהם, כמו אגודת קדימה בווינה ובהמשך תנועת כחול-לבן בגרמניה. אגודות אלה אימצו בהתלהבות את הציונות ואת הרעיון הלאומי היהודי.
קולג' טרה סנטה
קולג' טרה סנטה (בלטינית: Terra Sancta; באיטלקית: Terra Santa, "ארץ הקודש") הוא מתחם בלב ירושלים, בפינת הרחובות בן מימון וקרן היסוד אל מול כיכר צרפת, המשתרע על-פני שטח של 11 דונם. עיקר פרסומו נובע מכך ששימש כמשכנה הזמני של האוניברסיטה העברית.
הבניין נבנה בשנים 1924–1927 עבור אגודת סן-פאולו ממילאנו על-פי התכנון של האדריכל האיטלקי אנטוניו ברלוצי. המבנה הוקם בסגנון נאו-קלאסי עם השפעות של הרנסאנס האיטלקי, ועל ראשו ניצב פסל המדונינה (המדונה הקטנה) של מילאנו. בשנת 1928 נערך טקס הסרת הלוט מהפסל במעמד יורש העצר האיטלקי, הנסיך אומברטו השני, ושנה לאחר מכן, ב-1929, נקלעה האגודה לקשיים כלכליים, והמבנה הועבר לידי הפרנציסקנים. הבניין הורחב בשנות ה-30, ובשנות ה-50 נוספו מספר צריפים בחצר הבניין.
בראשית דרכו יועד המבנה על ידי הכנסייה הפרנציסקנית לשמש מרכז לפעילות חברתית-ספורטיבית. לאחר פתיחת המרכז המתחרה ימק"א, הוסב לקולג' (בית ספר יסודי ותיכון לבנים). בית הספר נחשב לאחד הטובים בירושלים, ולמדו בו מלבד נוצרים גם מוסלמים ויהודים שהוריהם חשקו בחינוך אירופאי עבור ילדיהם. בתקופת מלחמת העולם השנייה שונה שם בית הספר מ-Terra Santa ל-Terra Sancta במטרה להצניע את שורשיו האיטלקיים. בשנת 1947 נכלל בית הספר בתחום אזורי הביטחון הבריטיים שהגישה אליהם הוגבלה, ועקב כך נסגר.
בשנת 1949 הוחכר המתחם לאוניברסיטה העברית כדי שישמש אותה כתחליף למבני האוניברסיטה בהר הצופים שהגישה אליהם נותקה. בין השאר שכנו בו הנהלת האוניברסיטה, הפקולטה למדעי הרוח ובית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי. לאחר שנבנה קמפוס גבעת רם עברו רוב מחלקות האוניברסיטה אליו באופן הדרגתי ובמתחם טרה סנטה נותרו מספר מצומצם של מחלקות. באמצע שנות התשעים החלו בעלי המקום, הקסטודיה די טרה סנטה, בהליכים משפטיים בבית המשפט המחוזי והעליון בירושלים, כנגד האוניברסיטה העברית. ניסיונות הקסטודיה, באמצעות בא-כוחה, עורך הדין מועין ח'ורי, נחלו הצלחה והיא הצליחה לבטל את הסכמי החכירה על המתחם ולהשיבו לידיה ב-30 ביוני 1999. ההצלחה זכתה לפרסום ולסיקור רב, בעיקר בשל גודל הנכס, שוויו, חשיבותו, זהות המחזיקים בו וקרבתו לבית ראש הממשלה.
הבניין עבר שיפוץ נרחב ומשמש כיום אכסניה לצליינים.
המבנה מוזכר בספרו של עמוס עוז, "מיכאל שלי", כמקום שבו נפגשים חנה ומיכאל, וגם בספרו של חנוך ברטוב,החשבון והנפש, כמקום בו לומד אחד מגיבורי הספר, משה וולף.
פרדריק הארדי
פרדריק דניאל הארדי (באנגלית: Frederick Daniel Hardy; 13 בפברואר 1827 – 1 באפריל 1911) היה צייר אנגלי וחבר במושבת קרנברוק של אמנים.
ראשית חייו
פרדריק דניאל הרדי נולד בווינדזור בברקשייר, השלישי מבין שמונת ילדיו של ג'ורג' הרדי (1795 - 1877) ואשתו שרה (1803 - 1872). ג'ורג' הרדי היה נגן קרן בלהקה פרטית של מוזיקה ששירתה את משק הבית המלכותי של ג 'ורג' הרביעי, המלכה אדלייד המלכה ויקטוריה. אביו של פרדריק היה גם אמן חובב, שקיבל חינוך מוזיקלי מג'יימס דאפילד הארדינג ואדמונד בריסטו. אבותיו של הרדי היו מיורקשייר.
פרדריק נרשם לאקדמיה המלכותית למוזיקה, כיכר האנובר, בגיל שבע-עשרה. הוא למד במשך כשלוש שנים, אבל בסופו של דבר נטש את המוזיקה כדי להפוך לאמן כמו אחיו הבכור ג'ורג 'הארדי (1822-1909).
ציורי פנים בתים
הרדי הפך במהרה לצייר מיומן של פנים בתים (קוטג׳ים), והיה אצלו שיפור מתמיד בציורי הדמויות לאורך שנות החמישים של המאה ה-19. כריסטופר ווד, שכתב על האמנות הוויקטוריאנית, הגיב על אחד הציורים המוקדמים ביותר של הרדי, ״האח שבקוטג״ (1850): "חלק מעבודותיו המוקדמות מסוג זה נראות יפה, ואבל לא מרגשות. הן משמיטות את דמויות הילדים, חיות מחמד ואביזרים מוכרים אחרים של ציירים קלאסיים של פנים הקוטג'. המטבח הישן... מתואר בצורה לא משכנעת והוא דומה למטבח ההולנדי מהמאה השבע-עשרה.״
בשנת 1851 שתי התמונות הראשונות שלו התקבלו לתערוכה באקדמיה המלכותית. ב-11 במרץ 1852 הוא נשא לאשה את רבקה סופיה דורופילד (1827–1906). הם התגוררו ב"סנלס ווד", ליד בקינגאהמשייר, במרחק שלושה קילומטרים מהחווה של הוריה של רבקה. הילד הראשון שלהם נולד במארס 1853. ביולי 1853 הם עברו לרחוב ווטרלו פלייס 2, בקרנברוק, קנט, בית שהרדי שמר עליו כל חייו. ציוריו של הרדי בשנות ה-50 של המאה ה-19 הושפעו מעבודותיהם של האמנים ההולנדים במאה ה-17, כגון פיטר דה הוך 'וניקולס מאס, ועל ידי ציוריו של ידידו תומאס וובסטר. במשך כל העשור הכניס הרדי בהדרגה כמה דמויות לתמונות הפנים שלו. ובשנת 1859 צייר את תמונתו הראשונה, "האורחת הזרה", שיש לה נרטיב של קבוצה גדולה יותר של אנשים, והיא דומה לרוב עבודתו הטובה ביותר בשנות ה-60.
שנות ה-60 ואילך
בשנות ה-60 של המאה ה-19 צייר הרדי את התמונות הכי מוכרות שלו, בעיקר ציורים של פעילויות ילדים כגון "המתנדבים" (1860), "הצער המוקדם" (1861), "המטאטא" (1862), ״הצלמים הצעירים״ (1862), ״הדוקטור״ (1863), ״הגג הדולף״ (1865), ״הולדת התינוק״ (1867). הרדי צייר לפחות עשר גרסאות של "סריקה", אחד הציורים הנפוצים ביותר שלו.
כמה מציוריו משנות השבעים היו ביקורתיים יותר כלפי החברה הוויקטוריאנית. ״מחפשת את אבא״ (1873) דיוקן של ילדה יחפה מסתכלת דרך פאנל הזכוכית של דלת הבית מחכה לאביה. ל״אחר המסיבה״ (1875) מתארת משרת מותש שנרדם, יושב על כיסא, לאחר ששרת במסיבה את אדוניו. ו״שמלת החתונה״ (1875) מתארת קבוצה של תופרות אשר נאלצו לעבוד במשך הלילה כדי לסיים את עבודתן. הרדי הציג תשעים ושלוש תמונות באקדמיה המלכותית בין 1851 ל-1898. מחירי ציוריו היו בשיאם בשנות ה-70. מאמצע שנות השבעים של המאה ה-19 רכש הרדי בית בלונדון, בקנסינגטון, וכן שמר ביתם בקרנברוק. עבודתו של הרדי מצויה באוספים ציבוריים רבים, בעיקר בגלריה לאמנות וולברהמפטון, שמכילה תשעה עשר מציוריו.
החיים בקרנברוק
כארבע שנים אחרי שהרדי התיישב בקרנברוק, הגיע להתגורר שם תומאס וובסטר, שהיה קרוב לאמו של הרדי. הם שכרו כסטודיו לעבודתם בית מהמאה השש-עשרה ברחוב הראשי; הסטודיו של הרדי היה החדר הקדמי בקומת הקרקע, והסטודיו של וובסטר היה החדר הקדמי שמעל. כמה אמנים נוספים, ידידיהם של ובסטר והרדי, ואחיו הבכור של פרדריק ג'ורג', באו לגור בקרנברוק או היו מבקרים תכופים מלונדון; הם נודעו בשם קולוניית קרנברוק. אמני קרנברוק ומשפחותיהם נפגשו לעיתים קרובות לארוחות ערב, תה ומסיבות. הרדי היה מעורב בפעילויות רבות בקרנברוק: הוא היה קצין בחיל המתנדבים של רובאי קנט. חבר הוועד של אגודת הספרות, חבר במועדון הקריקט, ומשתתף בערבים מוזיקליים בעיר.
לפרדריק ולרבקה הארדי היו ארבעה בנים ובת. בנם הבכור פרדריק (1853–1937), למד בבתי הספר המלכותיים באקדמיה והפך לאמן, תוך שימוש בשם "דורופילד הארדי". בנם הרביעי, אדווין ג'ורג' (1859–1896), הפך לאדריכל לאחר שלמד בבית הספר המלכותי האקדמי שבו זכה במדליית זהב לתכנון באדריכלות ומלגת נסיעה ללימודים באיטליה. אביו של פרדריק, ג'ורג 'הרדי, בא לגור איתו בשנת 1873 ונפטר בקרנברוק בשנת 1877.
פרדריק דניאל הארדי נפטר בקרנברוק באפריל 1911 ונקבר ליד אשתו בכנסייה של סנט דנסטן. אחרי מותו של הרדי, התגוררה אמליה גרטרוד הרדי (1865-1952), אמנית חובבת, בסטודיו של הרדי ברחוב הראשי.
פרס ארסמוס
פרס ארסמוס הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי הקרן ההולנדית פראמיום ארסמיום (מילולית, בלטינית, "הפרס הארסמי"), אשר הוקמה בשנת 1958 על ידי הנסיך ברנרד. הוא מוענק לאישים ומוסדות שתרמו תרומה משמעותית לתרבות או לחברה באירופה. הפרס מלווה במענק כספי על סך 150,000 יורו. הפרס קרוי על שמו של המלומד ההולנדי בן הרנסאנס, ארסמוס מרוטרדם.
אליפות העולם בשחמט 2018
אליפות העולם בשחמט 2018 הייתה דו-קרב לקביעת אלוף העולם בשחמט, שנערך בהוברן שבמרכז לונדון החל מ-9 בנובמבר 2018 והסתיים ב-28 בנובמבר, בין שני רבי-האמנים - האלוף המכהן משנת 2013 והמדורג ראשון בעולם, מגנוס קרלסן, הנורווגי לבין הטוען לכתר, זוכה תחרות המועמדים 2018, והמדורג שני בעולם, פביאנו קרואנה, האמריקאי והסתיימה בניצחונו של קרלסן 0:3, 6:6.
כל שנים עשר המשחקים בקצב רגיל הסתיימו בתיקו, ובכך נשבר שיא תוצאות התיקו הרצופות בדו-קרב על אליפות העולם ולראשונה בהיסטוריית אליפות העולם הסתיים החלק של המשחקים בקצב מלא ללא הכרעה באף משחק; והתוצאה בשלב זה הייתה 6:6. לפיכך, ב-28 בנובמבר החלו 4 משחקים של שחמט מהיר. קרלסן ניצח בשלושת המשחקים שנערכו, ובשל כך לא היה צורך במשחק מהיר נוסף.
ניהול התחרות וקרן הפרסים
הדו-קרב נוהל על ידי פיד"ה. קרן הפרסים עמדה על מיליון אירו - 550 אלף אירו למנצח, קרלסן ו-450 אלף אירו למפסיד, קרואנה.
קצב המשחקים
במשחקים בקצב רגיל לכל שחמטאי מוקצבות 100 דקות ל-40 המהלכים הראשונים, 50 דקות ל-20 המהלכים הבאים, ועוד 15 דקות לשארית המשחק, כאשר החל מהמהלך הראשון יש תוספת 30 שניות לכל מהלך.
בקצב רגיל
במשחקים אלו ניתן להציע תיקו החל מהמהלך ה־30 של השחור.
בקצב מהיר
לא היה צורך בקיום משחק מספר 4 משום שלאחר 3 ניצחונות במשחקים הראשונים, קרלסן היה מסיים בכל מקרה בתוצאה עדיפה בסבב זה.
משחק ראשון
המשחק הראשון באליפות העולם בשחמט הסתיים לאחר קרב ארוך (שארך שבע וחצי שעות ו-115 מהלכים) בתיקו. קרלסן הגיע לעמדה זכויה לאחר המסע ה-34 של הלבן, כשלרשותו שפע של זמן וליריבו 30 שניות בלבד עד המסע ה-40. במסע ה-38 ניתנה לקרלסן הזדמנות נוספת למסע זוכה. קרואנה הצליח להגיע בשלום למסע ה-40 ולביקורת הזמן, ולאחר מכן הצליח לשמור על עמדת שוויון למרות כל נסיונותיו של קרלסן לזכות. זה המשחק הארוך ביותר בין שני המתמודדים (השיא הקודם - 91 מסעים).
משחק שני
המשחק השני היה סולידי יותר מהראשון והסתיים בתיקו. קרלסן פתח ב-1. ד4 והמשחק התפתח לגמביט המלכה. בחירתו של קרואנה במסע הנדיר 10...צ-ד8 הייתה מוצלחת והוא השיג שוויון מייד לאחר הפתיחה. השחקנים החליפו את כליהם והגיעו לסיום של צריח ורגלים ללא סיכויי זכייה והסכימו לתיקו במסע ה-49.
משחק שלישי
המשחק השלישי הסתיים אף הוא בתיקו לאחר 49 מסעים. הפתיחה הסיציליאנית בהסתעפות רוסולימו חזרה על עצמה מהמשחק הראשון עד למסע השישי בו קרלסן בחר את המסע הנדיר 6...מה-ג7. כמה מסעים לאחר מכן עמדתו כבר הייתה פחות טובה אך לקראת המסע ה-18 העמדה חזרה להיות שקולה.
משחק רביעי
המשחק הרביעי הסתיים בתיקו לאחר 34 מסעים. קרלסן נראה מתוסכל מהקלות בה יריבו הצליח להשיג תיקו קל בשחור. המשחק נפתח בפתיחה האנגלית בה קרלסן משתמש לעיתים נדירות. לאחר המסע העשירי של השחור המשחק הגיע לעמדה אליה הגיע קרואנה במשחק בזק מול וסלי סו. סו שיחק 11. צג1 והמשחק הסתיים בתיקו לאחר 67 מסעים. (פריז, 2018).
משחק שישי
המשחק השישי הסתיים בתיקו לאחר 80 מסעים. המשחק נפתח בהגנת פטרוב, והגיע לעמדה סימטרית ושקולה. לאחר המסע 21...ג5 קרואנה פתח ביוזמה ואלוף העולם נאלץ להפגין את כל יכולתו ההגנתית כדי לחלץ תיקו. לאחר העמדה ה-40 מצב הלבן היה לא פשוט וקרלסן שקל ארוכות את המסע ה-43 רו3 והיה ברור שהוא החליט להקריב כלי עבור שלושה רגלים (ולאחר מכן הפסיד רגלי נוסף). במסע ה-58 הקריב קרלסן רגלי נוסף כדי להגיע לעמדת מבצר שתוכנות השחמט המובילות הגדירו כעמדת תיקו בהינתן משחק מדויק. לאחר 68. מז6? התוכנות מצאו זכייה כפויה בת 30 מסעים שמחייבת 68...רח4. חישוב 30 מסעים כפויים היא מעבר ליכולת האנושית ולאחר מסעו ה-68 של קרואנה פו3 לא היו יותר סיכויי זכייה והמשחק הסתיים לאחר שבע שעות ו-80 מסעים.
משחק שמיני
המשחק השמיני הסתיים אף הוא בתיקו. קרואנה שיחק הסתעפות חריפה מאוד מול ההגנה הסיציליאנית של קרלסן ונראה שהיה מוכן בצורה טובה יותר לפתיחה. ההכנה של קרלסן הסתיימה ככל הנראה לאחר המסע החריף 14...ה4 וזו של קרואנה לאחר המסע ה-20 רג3 - עד מסע זה קרואנה שיחק במהירות רבה. מחשבי העל שמלווים את התחרות העריכו את העמדה כזכויה ללבן. לאחר המסע 20....רו5 קרואנה חישב במשך 35 דקות את ההסתעפויות עד שבחר (כהמלצת מחשב העל) את המסע 21. ג5, ולאחר המשחק אמר שזו הייתה ההסתעפות הקריטית אך העמדה מאוד קונקרטית, ויש למצוא מסעים מדויקים מאוד כדי להוכיח את עליונותו. קרלסן היה בפיגור גדול בזמן ושיחק במהירות 21...פ:ו3 22. מה:ו3 ד:ג5.
23. צאה1 נראה חזק יותר מ-23. צאג1 ולאחר 24. ח3 מחשב העל העריך שיתרון הלבן מזערי. לאחר מכן קרלסן החזיק את העמדה בקלות יחסית והוסכם לתיקו לאחר המסע ה-38.
משחק תשיעי
קרלסן השיג עמדה מבטיחה בלבן במשחק התשיעי, בעמדה מסובכת בפתיחה האנגלית שלא נחקרה לעומק על ידי קרואנה, ולאחר המסע 17...ר:ו3 קרואנה היה צפוי להגנה ממושכת. העמדה הייתה עדיין רחוקה מלהיות זכויה אך לאחר המסע 25. ח5 קרואנה מצא את 25...ז:ח5 26. מהג4 ו5! והעמדה הפכה שוב לשקולה. הוסכם לתיקו לאחר 56 מסעים.
משחק עשירי
המשחק העשירי היה משחק מותח שהסתיים בתיקו לאחר 54 מסעים. המשחק נפתח בהסתעפות סוושניקוב בהגנה הסיציליאנית בדומה למשחק השמיני בו קרואנה היה קרוב לזכייה ופעם נוספת הוא חידש. המסעים של קרלסן היו מדויקים ביותר ועמדתו הגיעה להתקפה מסוכנת באגף המלך. קרלסן שיחק 25...מהז5 ולאחריו 24. ר:ב5 היה מציב אותו בלחץ. במקום זאת קרלסן קיבל עמדה נוחה יותר אך בלחץ זמן העדיף לפשט ולאחר המסע 41. ז4 המשחק התקדם לקראת תיקו. דרמה נוספת התרחשה לאחר המסע ה-44...מד4, מסע שעלה לקרלסן ברגלי. קרלסן החליף את הכלים והגיע לסיום צריחים עם סיכויים טובים לתיקו, שאכן סוכם מסעים אחדים לאחר מכן.
משחק אחד עשר
במשחק ה-11 לא הצליח קרלסן לעשות שום דבר מסוכן מול הגנת פטרוב של קרואנה. המשחק עקב אחר נוסח מוכר עד המסע ה-11 צח-ה1. המשחק הגיע במהירות לסיום רצים שוני צבע, קרואנה היה צריך להיזהר אך תיקו הוסכם לאחר המסע ה-55.
משחק שנים עשר
הפתיחה הסיציליאנית בה נקט קרלסן לא הייתה מוכרת לקרואנה ככל הנראה, לאור הזמן הרב שהקדיש למסעי הפתיחה. במסע ה-31 קרלסן הציע תיקו שהתקבל על ידי קרואנה. העמדה בשלב הסיום, על פי הערכת המחשב הייתה עדיפה משמעותית לקרלסן, וכך גם היתרון הגדול שהיה לו בזמן החישוב (לקרואנה נותרו 8 דקות להשלמת 40 מסעים, ולקרלסן למעלה ממחצית השעה). לאחר המשחק אמר קרלסן, במסיבת עיתונאים שלא "אכפת לו" מהערכת המחשב וכי הוא מעדיף לשחק עוד ארבעה משחקים מהירים, בהם יש הפרש גדול בין מד הכושר של שני השחקנים, לטובת קרלסן (2880) וקרואנה (2789), הפרש שמשקף היטב את תוצאות העבר בין שני השחקנים בשחמט מהיר.
משחק ראשון
במשחק הראשון קרלסן השיג יתרון גדול, ולפי המחשבים - מכריע, לאחר שהשתמש ברעיון חדש בפתיחה האנגלית. קרלסן חשב למעלה מ-10 דקות (מתוך 25 שהוקצו לכלל המשחק) על המסע ה-24 ר:ה6+ אך לא מצא את ההמשך הטוב ביותר (24. צ:ד4 מו7 25. מח1) אשר מתחמק מאיומי שח פוטנציאליים של הפרשים ובמשך מספר מסעים קרואנה היה קרוב מאוד להשיג תיקו. לאחר השגיאה 37...מ:ה4 (37...צא2+) עמדתו התמוטטה במהירות.
משחק שני
המשחק השני נפתח בהגנה הסיציליאנית, קרואנה השיג יתרון מסוים אך לאחר אי דיוקים עמדתו התמוטטה והוא נכנע במסע ה-28.
משחק שלישי
במשחק השלישי קרלסן שיחק בלבן ופתח ב-1. ה4. בהגנה הסיציליאנית הוא שמר על עמדה מבוקרת מתוך שאיפה להחליף כלים ולהגיע לתיקו שהיה מבטיח לו את אליפות העולם. קרואנה ניסה לסבך את המשחק כדי להישאר בתמונת הדו-קרב אך הסיבוכים הביאו אותו לעמדה אבודה והוא נכנע לאחר המסע ה-51.
תותית: ספיישל חלום מתוק
תותית: ספיישל חלום מתוק (באנגלית: Strawberry Shortcake: The Sweet Dreams Movie) הוא סרט אנימציה אמריקאי לילדים שמבוסס על סדרת הטלוויזיה "תותית" של הזיכיון "אמריקן גריטינגס" ששודרה החל משנת 2003. הסרט בוים על ידי קרן היידן ונכתב על ידי קרטר קרוקר.
תקציר העלילה
לאחר מסיבת הפיג'מות של תותית וחברותיה, הבנות יוצאות אל ארץ החלומות, שם הן מנסות לעצור את מר חשק ואחותו ענבית שרוצים להפוך את ארץ תות למפעל עוגיות.
הדמויות והמדבבים
במאי הדיבוב בעברית היה עדי רז, ומפיקי הדיבוב היו ענבר שטגר עזרא וגבי גולדמן.
ולנטינו רוסי
ולנטינו רוסי (איטלקית: Valentino Rossi; נולד ב-16 בפברואר 1979, אורבינו, איטליה) הוא רוכב עבר איטלקי במרוצי אופנועים אשר התחרה בסדרת ה-MotoGP. עד שנת 2009 הוא זכה בתשע אליפויות עולם, מתוכן חמש רצופות.
בזכות הישגיו נחשב רוסי על ידי רבים כבר במהלך הקריירה שלו כאחד הרוכבים הטובים ביותר בכל הזמנים, ואף יש הטוענים הטוב מכולם. מספר הניצחונות של רוסי במרוצי גרנד פרי שני רק לג'אקומו אגוסטיני. בספטמבר 2008, לאחר ניצחון במרוץ באינדיאנפוליס, הפך רוסי לרוכב בעל מספר הניצחונות הגדול ביותר בקטגוריה הבכירה ובכך שבר את שיאו של אגוסטיני (שניצח 68 פעמים בקטגוריה זו).
רוסי הוא גם בעליה של קבוצת מרוצי האופנועים Sky VR46, שהחלה להתחרות בקטגוריית Moto3 מאז עונת 2014 ונכון ל-2022 מתחרה ב-MotoGP וב-Moto2.
ב-8 באוגוסט 2021 הודיע רוסי שבתום העונה יפרוש מהשתתפות כרוכב במרוצי ה-MotoGP, לאחר 26 עונות.
שנותיו הראשונות
רוסי הוא בנו של גרציאנו רוסי שהיה בעבר רוכב מרוצי אופנועים בעצמו. הוא החל לעסוק בספורט מוטורי כבר בגיל שנתיים. הוא רכב על אופנוע מיני שקיבל מאביו, אך עקב התנגדותה של אימו הוא עבר לנהוג במכוניות קארטינג והשתתף בתחרויות כבר בגיל חמש. את רוב ילדותו המוקדמת העביר רוסי בתחרויות קארטינג ובגיל 11 כבר זכה במרוצים אזוריים רבים. במקביל החל בגיל 10 להשתתף בתחרויות אופנועי מיני, אך קארטינג עדיין היווה את עיסוקו העיקרי. בגיל 12 הוא החליט, כנראה בהנחיית אביו, לזנוח את הקארטינג עקב עלויות השתתפות גבוהות. עקב כך הוא נשאר להתחרות באופנועי המיני בלבד.
ב-1993, בגיל 14, הוא התקשה להתחרות על אופנועי מיני עקב היותו גבוה משאר המתחרים, ורכש את האופנוע הראשון שלו - קג'יבה מיטו 125. הוא התחרה באליפות איטליה לאופנועים סדרתיים ובסופשבוע המרוצים הראשון שלו הוא התרסק עם האופנוע מספר פעמים, אך סיים במקום התשיעי. בסוף העונה במרוץ במיזאנו הוא סיים בפעם הראשונה בראש מקצי הדירוג (פול פוזישן) ובמרוץ סיים על הפודיום.
בעונת 1994 קיבל רוסי תמיכה רשמית מקאג'יבה וזכה באליפות איטליה לאופנועים סדרתיים בקטגוריית 125 (Sport Production). בעונה הבאה הוא עבר להשתתף באליפות אירופה ואיטליה. בעונה זו הוא עבר לרכוב עבור אפריליה שאפשרה לו לרכוב על ה-RS125R, שהיה אופנוע מרוץ רשמי של המפעל. הוא סיים את עונת 1995 כאלוף איטליה ב-125 ושלישי בדירוג האירופי.
המעבר לגרנד פרי
ב-1996 רכב רוסי לראשונה במרוץ אופנועי גרנד פרי בקטגוריית 125 על אופנוע אפריליה. מרוץ הבכורה שלו היה בסיבוב של מלזיה. בסיבוב של צרפת הוא השיג את ההקפה המהירה ביותר של מרוץ, אך לא סיים אותו. באוסטריה הוא עלה לראשונה לפודיום ובברנו (צ'כיה) הוא השיג ניצחון במקצי הדירוג וזכה לראשונה בניצחון במרוץ גרנד פרי. את עונת 1996 סיים רוסי במקום התשיעי.
בעונתו הראשונה ב-250 הצליח רוסי לנצח בחמישה מרוצים וייתכן שאף היה מצליח לזכות באליפות באותה עונה אלמלא סבל מחוסר יציבות בתחילתה. הוא לא סיים מספר מרוצים, לרוב בגלל בעיות הקשורות באופנוע האפריליה RS250. איתו בקבוצת אפריליה הרשמית רכבו לוריס קפירוסי האיטלקי וטסויה האראדה היפני. רוסי סיים את העונה במקום השני, בהפרש של 23 נקודות מקפירוסי. גם בעונה זו נהנה רוסי ממעברו של אלוף ארבע השנים הקודמות, מקס ביאג'י האיטלקי, לקטגוריית ה-500.
עונת 1999 שוב הובילה את רוסי לאליפות בניסיון שני בקטגוריה. הוא ניצח בתשעה מרוצים והשיג חמישה ניצחונות במקצי הדירוג. כעת היה כבר מועמד למעבר לקטגוריה הבכירה ושמו הוזכר תדירות כאלוף עתידי, במיוחד לאור העובדה שאלוף השנים 1994 עד 1998, מיק דוהאן האוסטרלי, פרש עקב פציעה.
עלייה לקטגוריה הבכירה
עם העלייה לקטגוריית ה-500 החליף רוסי קבוצה ואופנוע. לאחר שנים ארוכות של רכיבה על אופנועי אפריליה הוא עבר לרכוב על ה-NSR500 של הונדה בקבוצת "רפסול". הוא זכה לקבל ייעוץ אישי ממיק דוהאן ולמעשה קיבל את כל התנאים שדוהאן זכה להם כולל קבוצת מכונאים בראשותו של המהנדס הראשי ג'רמי ברג'ס האוסטרלי. בדומה לעונות הקודמות, רוסי שוב למד את הקטגוריה בעונה הראשונה ובמרוץ התשיעי של העונה בדונינגטון פארק בבריטניה הוא השיג את ניצחונו הראשון ב-500. הוא סיים את העונה שני, אחרי האלוף האמריקני קני רוברטס ג'וניור.
עונת 2001 הייתה עונת ה-500 האחרונה לפני שינוי התקנות ומעבר לאופנועי ה-MotoGP בעלי מנוע ה-990 סמ"ק וארבע הפעימות. רוסי שלט בעונה זו באופן מוחלט עם 11 ניצחונות מ-16 מרוצים. יריבו הצמוד היה מקס ביאג'י אך הוא סיים את העונה בפער גדול של 106 נקודות מאחורי רוסי. זכייתו של רוסי ב-500 הפכה אותו לרוכב הצעיר אי פעם שזכה בשלוש הקטגוריות. קדמו לו בהישג זה רק הבריטים פיל ריד ומייק היילווד.
עידן ה-MotoGP
לקראת המעבר לאופנועי ארבע הפעימות של ה-MotoGP הועלו השערות בקשר ליתרון אפשרי של רוכבים בעלי ניסיון במרוצי הסופרבייק. באליפות זו נעשה שימוש באופנועים בעלי בסיס סדרתי ואלו עושים שימוש במנועי ארבע פעימות. רוסי היה כמעט חסר ניסיון ברכיבה על ארבע פעימות (למעט מרוץ בודד בשמונה השעות של סוזוקה) שהרי תמיד השתתף במרוצי גרנד פרי בהם שלטו מנועי שתי פעימות בכל הקטגוריות מאז שנות ה-70 של המאה ה-20. אבל עם פתיחת עונת 2002 הסתבר שרוסי לא סבל כלל מנחיתות. הוא ניצח שמונה מתוך תשעת המרוצים הראשונים וקבע באופן מעשי את תוצאות האליפות מוקדם מאי פעם. בהמשך העונה הוא היה פחות דומיננטי אך השיג עוד שלושה ניצחונות. גם בעונה זו היו שטענו שרוסי נהנה מיתרון מוחלט של האופנוע מכיוון שהונדה הכינה את עצמה לעידן ארבע הפעימות מוקדם מכל היצרנים. למעשה, הטענה הייתה שהונדה היא זו שדחפה לשינוי התקנות כדי לממש את הניסיון הרב שהיה לה במרוצי ארבע פעימות. אופנוע ה-RC211V בעל חמשת הצילינדרים, שהונדה הכינה לרוסי, הסתבר כבשל ביותר מבין אופנועי ארבע הפעימות החדשים של המתחרים. בסיום עונה זו הפך רוסי לרוכב היחיד שזכה באליפות גם בעידן ה-500 וגם ב-MotoGP.
בעונת 2003 זכה רוסי שוב בקלות בתואר האליפות. הוא אמנם לא ניצח במרוצים ברציפות, אך היציבות שלו הרחיקה את המתחרים מכיוון שעלה לפודיום בכל אחד ממרוצי העונה. ביחד עם העונות העוקבות השיג רוסי רצף של 23 מרוצים שבהם עלה לפודיום. המתחרה העיקרי של רוסי בעונה זו היה רוכב הונדה נוסף, הספרדי סטה ג'יברנאו שהצליח לנצח בארבעה מרוצים והסתמן כיריב עיקש ביותר. בסוף עונה זו הסתיים החוזה של רוסי עם הונדה והוא היה צריך להחליט על המשך דרכו.
מהונדה לימאהה
לקראת עונת 2004 עלתה השאלה אם רוסי נשאר עם הונדה. בעיתונות האיטלקית נפוצו שמועות על מעבר לדוקאטי ואולי אף על פרישה ממרוצי אופנועים לטובת מרוצי מכוניות. ההשערות באו לקיצן עם הודעתו של רוסי על מעבר לימאהה. הוא גם הודיע שהמהנדס הראשי של קבוצת המרוצים של הונדה, ג'רמי ברג'ס, יעבור איתו לימאהה וזאת לאחר שעבד 20 שנה עם הונדה. רוסי ידע שהוא חייב כוח טכנולוגי משמעותי כדי לקדם את האופנוע של ימאהה לרמת האופנוע של הונדה. למרות זאת, המעבר סיפק לרוסי הזדמנות להוכיח שניצחונותיו היו מבוססים בראש ובראשונה על יכולתו האישית ולא רק על יכולת האופנוע של הונדה. בנוסף, הוא זכה לתגמול של עשרות מיליוני דולר שהפכו אותו לאחד מעשרת הספורטאים המשתכרים ביותר באותה עת, בכל ענף ספורט שהוא.
העונה התחילה במרוץ בדרום אפריקה. פרשנים העריכו שג'יברנאו, שניצח במרוץ זה בעונה הקודמת, ינצח גם הפעם לאור העובדה שאופנוע הימאהה YZR-M1 של רוסי עדיין היה זקוק לפיתוח משמעותי כדי להשתוות להונדה RC211V. אך רוסי, בניגוד להערכות המוקדמות, מצליח לנצח תוך מאמץ רב. בסיום המרוץ היה ניכר על רוסי שהיה זה אחד מהמרוצים הקשים בחייו. הוא נראה מותש בניגוד גמור למרוצי העבר בהם היה נראה כאילו סיים מרוצים כבדרך אגב. הניצחון במרוץ הפך את רוסי לרוכב הראשון אי פעם שהצליח לנצח בשני מרוצי גרנד פרי עוקבים על גבי אופנועי שני יצרנים שונים. המשך עונת 2004 עבר בקרבות צמודים עם ג'יברנאו שגם בעונה זו ניצח בארבעה מרוצים. האליפות לא הוכרעה עד למרוץ הלפני אחרון באוסטרליה, אך רצף של שלושה ניצחונות נתן לרוסי אליפות רביעית בקטגוריה הבכירה.
2006–2007: ללא אליפות
עונת 2006 היוותה את המשבר הרציני הראשון של רוסי. הוא התחיל את העונה במרוץ גרוע שסיים במקום ה-14. בהמשך הוא ניצח בארבעה מרוצים אך ביניהם הוא לא סיים שלושה מרוצים עקב תקלות טכניות במנוע ובצמיגים. הוא גם סבל משבר ביד לאחר התרסקות במקצי דירוג. חוסר המזל שלא אפיין את רוסי בכל הקריירה נתן את אותותיו וגם רוסי הודה שתואר האליפות בסכנה רצינית, עד כדי אבוד. בעיה חמורה נוספת מבחינתו של רוסי הייתה ביצועים עקביים של שני מתחרים. האמריקאי ניקי היידן והספרדי דני פדרוזה, שניהם רוכבי הונדה, שאיימו לקטוע רצף האליפויות המתמשך של רוסי.
לאחר המרוץ בלגונה סקה, ארצות הברית פיגר רוסי ב-51 נקודות אחרי המנצח היידן. אך ממרוץ זה ועד למרוץ באסטוריל, פורטוגל שהוא הלפני אחרון בעונה, צבר רוסי נקודות רבות וסיים תמיד על הפודיום, בעוד היידן הפגין חולשה יחסית. את המרוץ בפורטוגל התחיל רוסי בפיגור של 12 נקודות מהיידן, אך אירוע דרמטי שבו פדרוזה פגע בהיידן והפיל אותו בעת ניסיון עקיפה, הפך את רוסי למוביל האליפות ב-8 נקודות. את המרוץ סיים רוסי במקום השני לאחר שהוא הפסיד את המקום הראשון לטוני אליאס הספרדי ב-2 אלפיות השנייה.
במרוץ האחרון לעונה שהתקיים בוולנסיה בספרד, המתינו הצופים להכתרתו של רוסי כאלוף בפעם השישית ברציפות, לאחר שבמקצי הדירוג הוא שלט וזינק למרוץ מהמקום הראשון. אך בהקפה החמישית של המרוץ התרחש אירוע דרמטי שקבע את גורל האליפות לעונת 2006. בטעות לא אופיינית, איבד רוסי את אחיזת הצמיג הקדמי והחליק אל החצץ. הוא הצליח לחזור למסלול במקום ה-20, אך היידן נותר במקום השלישי והפך לאלוף עונת 2006. בסופו של דבר, הצליח רוסי לסיים במיקום ה-13 ובראייה לאחור, יש האומרים שלולא ההפסד בשתי אלפיות השנייה במרוץ בפורטוגל, היה רוסי עשוי להיות אלוף גם בעונה זו לאחר שגם ללא ניצחון זה הוא סיים את העונה עם ניצחונות בחמישה מרוצים בעוד היידן מסיים עם שניים בלבד.
רוסי החל את עונת 2007 עם סיום במקום שני וניצחון. למרות הפתיחה הטובה, בהמשך העונה הציג רוסי הישגים בינוניים והחל להשתרך בטבלת האליפות אחר רוכב דוקאטי, קייסי סטונר האוסטרלי, שהציג הישגים עקביים שכללו ניצחונות בעשרה מרוצים. עד מחצית העונה שמר רוסי על הפרש נקודות קטן מסטונר, אך לאחר שני מרוצים ללא סיום ועוד מספר מרוצים ללא פודיום, איבד רוסי כל סיכוי לזכות באליפות. הוא סיים את העונה במקום השלישי, אך עדיין רשם לזכותו ארבעה ניצחונות בעונה זו. תוך כדי העונה ובמיוחד לקראת סיומה האשים רוסי את יצרן הצמיגים הצרפתי מישלן בביצועים הבינוניים. רוסי רמז שהיה יכול להיות תחרותי יותר אם היה רוכב בדומה לסטונר עם צמיגי ברידג'סטון היפניים. בהמשך לטענות אלו ולקראת עונת 2008, עזב רוסי לראשונה בקריירה את מישלן ועבר לרכב עם ברידג'סטון.
2008: שוב אלוף
בעונת 2008 חזר רוסי לשאת בתואר האליפות בקטגוריה הבכירה. הוא החל את העונה בביצועים בינוניים, אך זכה לניצחון ראשון במרוץ הרביעי בסין. במרוץ הבא בצרפת הוא זכה לניצחון נוסף ועלה לראשות טבלת האליפות. משם והלאה הוא לא שמט יתרון זה אף על פי שסטונר, מתחרהו הצמוד, זכה ברצף של שבעה מקומות ראשונים במקצי הדירוג. במרוץ ה-15 ביפן הבטיח רוסי את תואר האליפות לאחר שניצח בשמונה מרוצים, שלושה סיבובים לפני תום העונה.
עונת 2009 החלה במרוץ צמוד של רוסי עם שני יריבים, קייסי סטונר וחורחה לורנסו. אף על פי שסבל ממרוץ גשום בלה-מאן, בו לא זכה רוסי כלל בנקודות, עמדה טבלת האליפות בסיום המרוץ השישי בקטלוניה על שוויון של 106 נקודות לכל השלושה. במרוץ הבא באסן, הולנד, זכה רוסי בניצחון ה-100 שלו בקריירת מרוצי הגרנד הפרי בכל הקטגוריות. מרוץ אחד לפני סיום העונה הבטיח רוסי את האליפות לאחר שניצח בשישה מרוצים.
רוסי פתח את עונת 2010 עם ניצחון במרוץ בקטר. לקראת המרוץ הרביעי של העונה במוג'לו, הוא דורג שני במאבק האליפות, אחרי בן קבוצתו חורחה לורנסו. רוסי היה זקוק לניצחון כדי למנוע מלורנסו להגדיל את הפער בטבלת האליפות אך באימון הראשון של המרוץ הוא התרסק בתאונת היי-סייד שהטיחה אותו במהירות של 190 קילומטר לשעה. הנחיתה על רגלו המכופפת גרמה לו לשבר פתוח בשוקה של רגלו הימנית. רוסי התאושש מן הפציעה בקצב מהיר יחסית, אך נעדר מארבעה מרוצים שביטלו את התמודדותו במאבק האליפות. הוא חזר לרכב במרוץ הגרמני בסקסנרינג וסיים במקום הרביעי. במרוץ הבא בלגונה סקה בארצות הברית הוא אף סיים על הפודיום במקום השלישי. לאחר מרוץ נוסף אישר רוסי את השמועות שנפוצו והודיע על מעבר לקבוצה הרשמית של דוקאטי בעונת 2011, לאחר שבע עונות בקבוצת המפעל הרשמית של ימאהה. רוסי חזר לנצח במרוץ מלזיה ולאחריו השיג עוד שלושה פודיומים שקבעו את דירוגו בסיום העונה במקום השלישי.
2011-2012: בקבוצת דוקאטי
את עונת 2011 החל רוסי עם מקום שביעי בקטר. רק לאחר שלושה מרוצים נוספים הוא זכה לעלות לפודיום, כשסיים במקום השלישי במרוץ בלה מאן, אך בסופה של אותה עונה הסתבר שהיה זה הפודיום היחידי שלו. את רוב מרוצי העונה הוא סיים בין המקום השישי לעשירי כשבארבעת המרוצים האחרונים של העונה הוא נאלץ לפרוש עקב תאונות. מקצי הדירוג של רוסי היו גרועים אף יותר כשבדרך כלל סיים בסביבות המקום העשירי. במרוץ במלזיה הוא היה מעורב בתאונה שהובילה למותו של חברו, מרקו סימונצ'לי ובעטיה בוטל המרוץ. רוסי לא סבל בעונה זו מפציעות משמעותיות שפגעו ביכולתו והוא תיאר מספר פעמים במהלך העונה את הבעיות שהיו לו עם אופנוע הדוקאטי. בניסיון לשפר את תוצאותיו הוא החל במהלך העונה בחיפוש אחר פתרונות שהובילו אותו להחלפת שילדת האופנוע באמצע העונה לשילדה שהייתה מיועדת לעונה הבאה. מספר מרוצים לאחר מכן הוא אף בחר להשתמש במנוע חדש, מעבר לששת המנועים שהותרו בעונה, ולכן נאלץ לזנק למרוץ מרחבת הטיפולים. רוסי סיים את עונת 2011 במקום השביעי.
עונת 2012 התגלתה כהמשך לעונה הקודמת. רוסי המשיך להציג ביצועים חלשים. לעיתים סיים את המרוצים במיקום הנמוך ביותר מבין הרוכבים על אופנועי מפעל רשמיים, כולל אחרי בן קבוצתו ניקי היידן. רוסי המשיך לטעון גם בעונה זו שההיגוי של אופנוע הדוקאטי אינו משרה בו ביטחון והוא נאלץ להיכנס לפניות במהירות נמוכה מהרצוי. רוסי סיים את מספר המרוצים הגדול ביותר במיקום השביעי והישגו הטוב ביותר היה מקום שני, פעמיים. במרוץ בלה מאן בצרפת הוא ניצל את תנאי מזג האוויר הגשום ובמרוץ בסן מרינו הוא הצליח לשמור על המקום השני לכל אורך המרוץ בנצלו את פרישתו של דני פדרוסה והיעדרו של סטונר. הוא סיים את העונה במקום השישי. במהלך העונה הוא חתם לשנתיים בקבוצת המפעל של ימאהה, אותה עזב שנתיים קודם.
בחזרה לימאהה
בעונת 2013 חזר רוסי לרכוב בקבוצת ימאהה, הפעם כרוכב שני בקבוצה, לצד לורנסו. הישגיו היו טובים משמעותית מהישגיו עם דוקאטי והוא אף זכה לניצחון במרוץ אחד. עם זאת, ביצועיו לא השתוו למובילי האליפות והוא סיים את העונה המקום הרביעי עם שישה פודיומים שהושגו לעיתים כתוצאה מהיעדרות מתחריו. בעונת 2014 חל שיפור נוסף בהישגיו והוא זכה בשני ניצחונות וסיים את העונה במקום השני, אחרי מארק מרקס. בעונה זו הוא היה לרוכב הראשון שזכה בלמעלה מ-5,000 נקודות בכל הקטגוריות.
את עונת 2015 פתח רוסי בניצחון בקטר והמשיך לעלות על הפודיום בכל 12 המרוצים הראשונים של העונה, מתוכם ארבע פעמים כמנצח. רוסי המשיך להוביל את הטבלה לאורך כל העונה, אך לורנסו החל לצמק את הפער. לאחר המרוץ באוסטרליה האשים רוסי את לורנסו ומרקס בשיתוף פעולה נגדו. במרוץ במלזיה הידרדר העימות עם מרקס לעימות פיזי, כאשר בעיטה מצידו של רוסי הובילה להחלקה של מרקס. בעקבות האירוע נענש רוסי בנקודות עונשין שחייבו אותו לזנק מהמקום האחרון במרוץ האחרון. אל מרוץ סיום העונה שהתקיים בולנסיה הגיע רוסי כשהוא מוביל את האליפות בפער של שבע נקודות מלורנסו, שזינק מהמקום הראשון. רוסי נאבק במשך המרוץ על מנת לשפר את מיקומו, אך סיים במקום הרביעי בעוד לורנסו ניצח וזכה בתואר האליפות.
בעונת 2016 סיים שוב במקום השני, לאחר שהשיג שני ניצחונות ובארבעה מרוצים נוספים נאלץ לפרוש ללא נקודות.
שנות סיום הקריירה
החל מעונת 2017 חלה ירידה הדרגתית בביצועיו של רוסי. בשנה זו הוא סיים במקום החמישי, לאחר שניצח פעם אחת, במרוץ בהולנד, וסיים שש פעמים על הפודיום. הניצחון בהולנד היה ניצחונו האחרון בקריירה. בעונת 2018 הוא סיים את העונה במיקום השלישי, אף שעלה לפודיום רק חמש פעמים. בעונת 2019 הוא החל את העונה עם שני פודיומים, אך שלוש פרישות רצופות בהמשך, הובילו לסיום במיקום השביעי בסוף העונה. עונת 2020 התעכבה עקב מגפת הקורונה, והפגיעה בביצועי הרכיבה של רוסי נמשכה כשהצליח לסיים פעם אחת בלבד על הפודיום, בספרד, ובכך השלים עלייה ל-235 פודיומים במרוצי גרנד פרי במהלך הקריירה.
בסיום עונת 2020 עזב רוסי את קבוצת המפעל הרשמית של ימאהה ועבר לרכוב לראשונה בקבוצת לוויין, פטרונס, אף היא עם אופנוע של ימאהה. במהלך עונת 2021 הוא סבל מחולשה והישגו הטוב ביותר היה סיום במיקום השמיני. באמצע העונה הוא הודיע על פרישתו בתום העונה. בטקס שנערך במרוץ האחרון הוא זכה להיכלל בהיכל התהילה של רוכבי המוטו GP.
הבורסה לניירות ערך בטוקיו
הבורסה לניירות ערך בטוקיו (ביפנית: 東京証券取引所) היא בורסה לניירות ערך הממוקמת בטוקיו, בירת יפן. נכון לדצמבר 2015, הייתה הבורסה בעלת שווי שוק של 5 טריליון דולר אמריקני, מה שהופך אותה לבורסה השלישית בגודלה בעולם לאחר ארצות הברית וסין. המבנה שלה ממוקם באזור העסקים של רובע צ'ואו (Chūō) בטוקיו.
היסטוריה
בניגוד לשאר הבורסות בכל העולם, אשר לאחר כל מפולת כלכלית הן חוזרות לאחר כמה שנים לשיא חדש, מדד ניקוי 225 הגיע לשיאו בשנת 1990 אך מאז הוא נפל בצורה חדה ולא הצליח ליצור שיא חדש. נכון לשנת 2022 המדד נמצא ברמה נמוכה של למעלה משלושים וחמשה אחוז מהשיא ההיסטורי שנקבע בשנת 1990.
מדד ניקיי 225 ומדד TOPIX הם מדדי בורסה מובילים בבורסה לניירות ערך בטוקיו.
פונדק הרוחות
פונדק הרוחות הוא מחזה דרמטי-פנטסטי מאת נתן אלתרמן.
עלילה
"פונדק הרוחות" היא דרמה פנטסטית ארס-פואטית ולדעת החוקרים אף אוטוביוגרפית. זהו סיפורם של המוזיקאי חננאל ואהובתו נעמי. המחזה נפתח בתמונה בה חננאל בוער בתשוקתו להגשים את עצמו וקם באמצע הלילה להימלט מנעמי. נעמי מתעוררת ומסכימה להקריב את עצמה לטובת הקריירה של חננאל. הם נפרדים ומתחייבים להיפגש כעבור שתים עשרה שנה באותו מקום ובאותה שעה בדיוק. נעמי מוכרת את עצמה לשפחה לבן החלפן המאוהב בה, בעוד חננאל יוצא אל העולם. הוא "מוכר" את עצמו למלאך המוות, המופיע גם בדמות פושט היד והאמרגן (אימפרסריו), כדי למנוע ממנו להמית את נעמי - וכנראה גם בתמורה להצלחה האמנותית הצפויה לו (בדומה ל"פאוסט" של גתה).
הסיפור עוקב אחר קורותיהם: התעללות בן החלפן ואביו בנעמי, הצלחתו המטאורית של חננאל והתפתחות הרומן בינו לבין הפונדקית. תוך כדי כך, מוצגות דמויות שונות המייצגות את הרעיונות הארספואטיים של המחזאי, בהן: בעל תיבת הנגינה המייצג את האמנות העממית והרוחות שבאמצעותן המחזאי מלגלג על מבקרי התרבות. המחזה מסתיים בשתי תמונות סוריאליסטיות של פגישות בין חננאל לנעמי. הראשונה מתרחשת כעבור שתים עשרה שנה, ובסופה מלאך המוות לוקח את נעמי. השנייה מתרחשת כעבור שנים, כאשר חננאל הזקן, שתהילתו חלפה מזמן, פוגש את רוחה של נעמי ומסכם את חייו בנימה טראגית.
ההפקה המקורית
"פונדק הרוחות" הוא המחזה הראשון באורך מלא שכתב אלתרמן. הוא נמסר לתיאטרון הקאמרי בסתיו 1959, אך הצגת הבכורה התקיימה רק כעבור שלוש שנים, ב-29 בדצמבר 1962, בבימויו של גרשון פלוטקין, עם תפאורה של אריה נבון ומוזיקה של גארי ברתיני.
משתתפי ההפקה היו:
בשנת 1962 פורסם המחזה בספר "פונדק הרוחות: מחזה בשלוש מערכות" בהוצאת עמיקם.
הפקות ועיבודים נוספים
מאז הועלה המחזה לעיתים קרובות על ידי בתי ספר למשחק ובתיאטרון שוליים. בין השאר:
ב-1985 הועלתה גרסה קמראית של המחזה עם שלושה משתתפים בסמינר הקיבוצים, עם עיצוב תנועה של נאוה צוקרמן.
ב-2001 המלחין משה זורמן יצר אופרה על פי "פונדק הרוחות", עם לברית שכתב אבי מלכה, שהועלתה במסגרת פסטיבל תל אביב. גרסה מורחבת של האופרה הועלתה בשנת 2010.
ב-2007 הועלה על ידי החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב המחזה "לפעמים", עיבוד של דרור ויידמן ל"פונדק הרוחות". "לפעמים" הועלה שנית ב-2010 ב"צוותא" בשיתוף עם תיאטרון "נוצר" ותיאטרון "אתגר".
ב-2011 העלו אותו בוגרי שנה ג' בסטודיו למשחק ניסן נתיב, בבימויו של יובל זמיר.
ב-2018 שבה ההצגה לתיאטרון הממסדי, כשעלתה בעיבוד מחודש בתיאטרון החאן בבימויה של שיר גולדברג.
קישורים חיצוניים
ביקורות על ההפקה המקורית
Best Part of Me
Best Part of Me (בעברית: החלק הטוב ביותר בי) הוא שיר של הזמר-יוצר הבריטי אד שירן, בהשתתפות הזמרת האמריקאית יאבה. השיר יצא לאור ב-5 ביולי 2019, על ידי חברות התקליטים אסיילום רקורדס ואטלנטיק רקורדס, יחד עם רצועה נוספת מתוך האלבום, "Blow", בהשתתפות כריס סטייפלטון וברונו מארס, כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן הרביעי של שירן, No.6 Collaborations Project.
רקע וכתיבה
על שיתוף הפעולה עם יאבה, הצהיר אד שירן כי "אהבתי לעשות את השיר. יאבה היא פנומנלית, היא עוסקת בדברים מאסיביים". בהמשך, הוכרז "Best Part of Me" כחלק מרשימת הרצועות של No.6 Collaborations Project, כאשר חשף שירן שהשיר עתיד לצאת לאור ב-4 ביולי 2019. השיר פורסם כסינגל לצד "Blow", רצועה אחרת מהאלבום.
"Best Part of Me" תואר כבלדת פופ רומנטית. לדברי מייק ניד מ-Idolator, השיר הוא בלדה רומנטית ש"נבנית לפזמון מקסים מאוד". רוב ארקנד מ-Spin כתב כי השיר "מאט את העניינים", והשווה אותו לביצוע הסולו האקוסטי של שירן לשיתוף הפעולה עם ג'סטין ביבר, "I Don't Care".
פורט מריה
מול העיר נמצא אי קטן, וממערב לה נמצא נהר אוטרם. מבנים הראויים לציון הם הכנסייה, שנבנתה ב-1861 ובית המשפט, מבנה בסגנון אדריכלות ג'ורג'יאנית שנבנה ב-1820 וכיום הוא משכנו של המרכז האזרחי של העיר.
המרוץ לדראג: אולסטארס: עונה 7
העונה השביעית של המרוץ לדראג: אולסטארס (הנקראת גם המרוץ לדראג: אולסטארס: מנצחות) עלתה לשידור ב-20 במאי 2022 והסתיימה ב-29 ביולי 2022 ושודרה בפרמאונט+. הקאסט הוכרז ב-13 באפריל 2022 וכלל שמונה מנצחות מעונות קודמות של התוכנית. הפרס למנצחת הוא 200,000 דולר.
Best Part of Me
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-203 מיליון השמעות.
קרדיטים
הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
המרוץ לדראג: אולסטארס: עונה 7
העונה כללה תפנית חדשה. במהלך העונה, אף מלכה לא הודחה. במקום, כל שבוע שתי האולסטאריות בפסגה קיבלו כוכב אגדה אגדי והתחרו בליפ סינק בשביל המורשת. המנצחת קיבלה 10,000 דולר וחסמה את אחת מהמלכות שלא בפסגה מלקבל כוכב בפרק הבא. בגמר, ארבעת המלכות עם הכי הרבה כוכבים התחרו בתחרות ליפ סינק על הכתר ותואר מלכת כל המלכות. ארבעת המלכות האחרות התחרו בתחרות ליפ סינק על 50,000 דולר ותואר "Queen of She Done Already Done Had Herses".
זוכת העונה היא ג'ינקס מונסון ולמקום השני הגיעה מונה אקס צ'יינג'. ראג'ה זכתה בתואר "Queen of She Done Already Done Had Herses".
מרקוס פורקיוס קאטו אוטיקנסיס
מרקוס פורקיוס קאטו אוטיקנסיס (95 לפנה"ס - 46 לפנה"ס), הידוע יותר בשם קאטו הצעיר (כדי להבדילו מאבי סבו, מרקוס פורקיוס קאטו קנסוריוס) הוא פוליטיקאי רומי מתקופת הרפובליקה המאוחרת. הוא זכור בהיסטוריה בעיקר כיריבו הפוליטי של יוליוס קיסר וכן בזכות היותו עקשן ובלתי-ניתן להשחתה (incorruptibilis).
תחילת חייו
קאטו הצעיר נולד בשנת 95 לפנה"ס למרקוס פורקיוס קאטו ולליוויה דרוסה. בגיל צעיר מאוד הוא התייתם מהוריו והועבר לבית אחי אמו, מרקוס ליוויוס דרוזוס, אשר קיבל אפוטרופסות גם על שאר בניה של אחותו. דרוזוס נרצח כאשר קאטו היה בן ארבע שנים בלבד.
כבר בשנים המוקדמות החלה לבלוט אחת מתכונותיו העיקריות של קאטו, והיא עקשנותו. מאוחר יותר הוא החל להיפגש עם סולה, שהיה חבר קרוב של המשפחה, ולדון עמו בנושאים שונים.
מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית
היסטוריה של המוזיאון
המוזיאון נוסד כמשאב לימודי לצורכי מחלקת הארכאולוגיה והפילולוגיה המצרית ב-UCL, בסמוך לזמן ייסוד המחלקה ב-1892. האוסף הראשוני נתרם על ידי הסופרת אמליה אדוארדס, שמימנה גם את משרת ההוראה במחלקה. הפרופסור הראשון בקתדרת אדוארדס, פלינדרס פיטרי, ביצע חפירות חשובות רבות, ובשנת 1913 מכר את אוספו ל-UCL, והפך את המוזיאון לאחד המובילים בעולם בתחום מצרים העתיקה, מחוץ למצרים. פיטרי חפר עשרות אתרים חשובים במהלך הקריירה שלו, לרבות בתי הקברות מהתקופה הרומית בחווארה, הידועים בשל דיוקני המומיות המצוירים בהם בסגנון רומאי קלאסי, אל-עמארנה, עירו של אחנתון, והפירמידה האמיתית הראשונה במיידום, בה התגלו הממצאים המוקדמים ביותר הקשורים בהליך החניטה.
מרקוס פורקיוס קאטו אוטיקנסיס
תחילת חייו
כאשר הוא קיבל את ירושתו, יצא קאטו ללמוד פילוסופיה ומדע המדינה. הוא הפך חסיד של הפילוסופיה הסטואית והחל לנהוג לפי כלליה, ובראש ובראשונה באורח חיים צנוע, כמו של אבי-סבו קאטו הזקן. הוא מיעט באכילה ובשתייה וחישל את גופו לעמוד בפני קור וגשם. באותה תקופה גם נשא את אשתו הראשונה, אטיליה.
מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית
היסטוריה של המוזיאון
האוסף והספרייה סודרו בגלריות באוניברסיטה, ומדריך מפורט פורסם ב-1915. רוב המבקרים היו סטודנטים ואנשי אקדמיה, והאוסף לא נפתח לקהל הרחב. בשנת 1933 פרש פיטרי מ-UCL, אך ממשיכיו בקולג' המשיכו לתרום לאוסף, בחפירות במצרים ובסודאן. במהלך מלחמת העולם השנייה נאסף האוסף והועבר אל מחוץ ללונדון מחשש שייפגע בהפצצות. בתחילת שנות ה-50 עבר האוסף לבניין הקבע, שכונה עד אז "בניין האורוות הישנות" (old stables building), בכיכר מאלט בלונדון, הסמוך לספריית המדע של UCL, מקום בו הוא שוכן עד היום.
כיום נמצא בשלבי בנייה בניין חדש למוזיאון, שישמש גם ככניסה לקולג' מרחוב גורדון. בניין זה שייקרא "פנאופטיקון" (על שם המבנה המפורסם שתכנן ג'רמי בנת'ם, ששמו קשור בקולג'), ישמש גם לתערוכות זמניות, ויכלול גם בית קפה, חדרי הרצאות, חדר קריאה, ותצוגה של האוסף המפורסם של ספרים וכתבי יד נדירים השייך לאוניברסיטת לונדון. שלוש קומות יוקדשו למואיזון פיטרי, ובפעם הראשונה יהיה האוסף כולו בתצוגה הפתוחה לקהל. העבודות אמורות להסתיים בשנת 2010.
מרקוס פורקיוס קאטו אוטיקנסיס
תחילת הקריירה הציבורית
בשנת 67 לפנה"ס נשלח קאטו, שהיה טריבון צבאי, למקדוניה. עם פקודיו נהג ביד קשה ובמשמעת ברזל, אך גם היה הוגן וחי באותם תנאים כמוהם, ולכן היה אהוב על חייליו.
בשנת 65 לפנה"ס חזר קאטו לרומא משליחותו המקדונית דרך אזור המזרח התיכון. עם שובו נבחר לכהונת קוואיסטור ולמד בדקדקנות את החוקים הנוגעים למשרה, ובמיוחד את דיני המיסים. עם היכנסו לתפקיד תבע לדין את קודמיו באשמת שימוש לא נאות בכספים ומרמה.
מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית
התצוגה במוזיאון והביקור בו
המוזיאון ממוקם כיום בכיכר מאלט, ליד ספריית המדע של UCL ורחוב גואר. הוא כולל גם חנות מזכרות קטנה. כמה מאזורי התצוגה אינם מוארים, לשם שימור המוצגים, והמבקר מקבל פנס על מנת להאיר בו את התצוגות שאינן מוארות.
מרקוס פורקיוס קאטו אוטיקנסיס
תחילת הקריירה הציבורית
בנוסף לכך היה קאטו חבר בסנאט, ובתפקידו זה לא נעדר מאף ישיבה וגינה בפומבי את אלה אשר נעדרו בקביעות. מיומו הראשון בסנאט הצטרף לסיעת האופטימטים השמרנית.
מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית
התצוגה במוזיאון והביקור בו
המוזיאון מתמקד גם בחקר הלבוש המצרי. בנוסף ל"שמלה העתיקה ביותר" יש גם שמלה של רקדנית העשויה מרשת של חרוזים, מ-2400 לפנה"ס, שתי גלימות ארוכות שרוולים מאותה התקופה, חליפת שריון מהארמון בממפיס, וכן גרביים וסנדלים מהתקופה הרומית.
מרקוס פורקיוס קאטו אוטיקנסיס
קשר קאטילינה ומאבק בפופולרים
בשנת 63 לפנה"ס נבחר קאטו למשרת טריבון הפלבס ובתפקידו זה עשה רבות, יחד עם מרקוס טוליוס קיקרו, שהיה אז אחד הקונסולים, לגילוי ודיכוי קשר קאטילינה, שנקשר באותה השנה. אציל רומי, לוקיוס סרגיוס קאטילינה שמו, תכנן לבצע הפיכה ולהנהיג ברומא שלטון דיקטטורי. קיקרו וקאטו הנהיגו את חקירת הקשר ודרשו לדון את כל המעורבים למיתה, בניגוד לדעתו של יוליוס קיסר, אשר טען דווקא לעונש של גלות. הקולות בסנאט התחלקו לפי מאפיין סיעתי: רוב האופטימטים הצביעו בעד עונש מוות, ורוב הפופולרים הצביעו בעד גלות. מאותו יום החלה יריבותם של קאטו וקיסר, אשר רק התחזקה כאשר הסתבר שקיסר ניהל רומן עם אשתו של קאטו, אטיליה. קאטו מיהר להתגרש ממנה בשנת 63 לפנה"ס ונשא לאישה את מרקיה פיליפה, בתו של לוקיוס מארקיוס פיליפוס, אופטימאט נודע.
מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית
התצוגה במוזיאון והביקור בו
האוסף כולל גם יצירות אמנות מארמונות אחנתון באל-עמארנה: אריחים צבעוניים, חריטות וציורי קיר, וכן יצירות אומנות רבות אחרות וחשובות מיישובים מצרים ונובים, ומאתרי קבורה. המוזיאון הוא גם המקום בו מוצג האוסף הגדול ביותר של דיוקנות של מומיות מהתקופה הרומית.
מרקוס פורקיוס קאטו אוטיקנסיס
קשר קאטילינה ומאבק בפופולרים
אחרי השערורייה סביב קיסר ואשתו, הפנה קאטו את כל מרצו לסיכול תוכניותיהם של הפופולרים: היה בין המתנגדים הבולטים של גנאיוס פומפיוס מאגנוס שחזר בשנת 62 לפנה"ס עטור ניצחון מניצחונותיו במלחמת מיתרידטס השלישית והדברת שודדי הים הקיליקיים. פומפיוס ביקש לבצע שתי משימות. הראשונה: העברתו של חוק שיעניק קרקע חקלאית לחייליו המשוחררים הן ממערכותיו בספרד נגד קווינטוס סרטוריוס והן למשוחרריו ממערכה במזרח. פומפיוס הצליח להעביר חוק שהעניק קרקע עבור חייליו הספרדים, אך הסנאט לא סיפק את המשאבים הדרושים והחוק נותר אות מתה. השנייה: אשרור בדיעבד של הסדריו במזרח. פומפיוס ערך את הסדריו ללא קבלת אישור מוקדם מהסנאט וכעת ביקש אישור בדיעבד לפעולותיו. קאטו היה מראשי המתנגדים למהלך זה ונקט כל תחבולה פוליטית שהייתה ברשותו, כולל פיליבסטר.
גם יריבותו עם קיסר התלהטה בשנת 60 לפנה"ס: קיסר סיים את כהונתו כמושל עם אימפריום פרו-פראיטורי בהיספניה בייטיקה והמתין לטריומף שהגיע לו. הענקת טריומפים לפראיטורים הייתה אירוע נדיר מאוד ברפובליקה הרומית וקיסר חיכה בחדווה לפרס חשוב זה, שהיה צפוי להעניק תוספת יוקרה משמעותית לקריירה שלו. כדי לזכות בטריומף היה קיסר צריך להמתין מחוץ לפומריום (הגבול שמחוצה לו יכול היה המצביא להישאר עם חייליו) עם צבאו, אך מאידך גיסא היה חייב להיכנס לרומא כדי להכריז על מועמדותו על כהונת הקונסול. קאטו נקט פעם נוספת בטקטיקת הפיליבסטר ומנע כל דיון לגבי הטריומף של קיסר וכך נאלץ קיסר לבחור בין הטריומף למועמדות לכהונת הקונסול.
במהלך שנת 59 לפנה"ס ולאחריה המשיך קאטו להתנגד לקיסר וחבריו לטריאומווירט הראשון, פומפיוס וקראסוס. כך, למשל, הוא הכריח את קיסר ופומפיוס לבחור בין קבלת טריומף לבין התמודדות על משרת הקונסול, על ידי כך שהתנגד בתוקף לדחיית בחירות הקונסולים.
מושל קפריסין
בשנת 58 לפנה"ס העביר פובליוס קלודיוס פולכר, שהיה בן חסותו של מרקוס ליקיניוס קראסוס, חוק ברומא ההופך את קפריסין לפרובינקיה רומית. לפני כן נשלטה קפריסין על ידי מצרים התלמיית באמצעות המלך תלמי שהיה אחיו של תלמי השנים עשר.
חברי הטריאומווירט החליטו בשלב כלשהו, שעל מנת שקאטו לא יסכל את תוכניותיהם, יש לסלקו מרומא. התירוץ שהם מצאו לכך היה מינויו למושל קפריסין בשנת 58 לפנה"ס. קאטו אמנם הבין שמתכוונים לסלק אותו מהבמה המרכזית, אך ההצעה הייתה טובה מדי בשביל לסרב.
בקפריסין הראה קאטו את אופיו הסטואי. אף על פי שהפרובינקיה הייתה עשירה ואפשרה אפשרויות רבות להתעשרות על חשבון התושבים, קאטו - בניגוד לפרקטיקה המקובלת אז - לא לקח לעצמו פרוטה וניהל ספרי חשבונות קפדניים ביותר. מעבר לזאת, כמושל הוא חשב על כל בעיה אפשרית מראש וניסה להתכונן מולה. ברם, באופן אירוני הוא לא הצליח למנוע את אובדנם של ספרי החשבונות שלו: אחד מהם נשרף, והשני, שנשלח לרומא, נטרף עם הספינה. רק שמו הטוב של קאטו מנע את האשמתו בשחיתות.
הידוק קשריו עם פומפיוס ומלחמת האזרחים
לאחר שובו לרומא, נבחר קאטו פעם נוספת לתפקיד פראיטור בשנת 54 לפנה"ס. בשנה שלאחר-מכן הטריאומוויראט התפרק לאחר תבוסתו ומותו של קראסוס בקרב חרן בניסיון הפלישה לפרתיה. קאטו וסיעתו ניסו בתקופה זו להחזיר את קיסר מגאליה לרומא ולנתקו מצבאותיו; בו-בזמן איחד קאטו כוחות עם פומפיוס.
בשנת 49 לפנה"ס פרצה ברומא מלחמת אזרחים. קיסר נכנס עם צבאו לאיטליה עצמה והאופטימטים בראשות פומפיוס וקאטו נמלטו ליוון. לאחר שהובסו על ידי קיסר בקרב פארסאלוס בשנה שלאחר מכן ולאחר שפומפיוס נרצח במצרים, סירב קאטו להודות בהפסד ונמלט לפרובינקיה אפריקה, שם ניהל את מאבקו בקיסר מהעיר המבוצרת אוטיקה - ועל כן כונה קאטו אוטיקנסיס.
בשנת 46 לפנה"ס הביס קיסר את צבאו של קאטו בקרב ת'פסוס, וקאטו, אשר לא רצה לסבול את מרותו של קיסר, התאבד.
לשונות חתולים
לשונות חתולים (או לשונות חתול, מגרמנית: Katzenzunge או צרפתית: langue de chat) הם ממתק שוקולד בצורה של לשון.
ממתקים אלה עשויים לרוב שוקולד חלב או שוקולד מריר (ולעיתים יותר נדירות - שוקולד לבן).
הממתק ייוצר כבר בשלהי המאה ה-19. חברת השוקולד האוסטרית קופרלה (כיום חלק מתאגיד לינדט ושפרינגלי) ייצרה אותם החל משנת 1892.
בישראל שוקולד זה יוצר עד שנות ה-70 על ידי עלית, ונחשב למותג יוקרתי יותר משוקולד הפרה העממי; שני אלה היו למעשה שני מותגי השוקולד היחידים שיוצרו בייצור מקומי ונמכרו בארץ.
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ורג' הרברט ווקר בוש
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים ע"ש ג'ורג' בוש (באנגלית: George Bush Presidential Library & Museum) הוא מתחם הכולל את הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים ואת קברו של נשיא ארצות הברית ה-41, ג'ורג' הרברט ווקר בוש. בנוסף, המקום כולל גם את משרדי ההנהלה של קרן בוש.
המרכז משתרע על פני כ-360 אלף מטרים רבועים בתחומי הקמפוס המערבי של אוניברסיטת טקסס A&M, בקולג' סטיישן הסמוכה ליוסטון, טקסס. המרכז נחנך ונפתח לציבור בשנת 1997, ועבר שיפוץ וחידוש בשנת 2007.
ב-21 באפריל 2018 נקברה בספרייה ברברה בוש, הגברת הראשונה של ארצות הברית לשעבר וב-6 בדצמבר 2018 נקבר בה ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
המוזיאון הנשיאותי
תצוגת הקבע של המוזיאון עוקבת אחרי השתלשלות סיפורו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש בתחנות השונות בחייו, תוך שימת לב על הקשרם ההיסטורי ואירועי התקופה. התצוגה כוללת מוצגים שונים לרבות חפצים, מסמכים, תמונות וקטעי וידאו. המוזיאון כולל גם העתק בגודל מלא של החדר הסגלגל, כאשר בניגוד לנהוג במוזיאונים נשיאותיים אחרים, המבקרים מורשים להיכנס לחדר זה באופן חופשי ואף להתיישב מאחורי שולחנו של הנשיא. באפשרות המבקרים לקבל גם מצוות המוזיאון תמונה למזכרת ממעמד זה. לצד תצוגת הקבע המוזיאון מארח גם חדרי תצוגה לתערוכות מתחלפות, תערוכות העוסקות בהיסטוריה של ארצות הברית, בקורות חייהם של נשיאיה, ובסוגיות שונות הקשורות לכהונתו של בוש כנשיא.
הספרייה הנשיאותית
הארכיון הטקסטואלי בספרייה הנשיאותית מכיל יותר מ-44 מיליון עמודים של מסמכים אישיים ורשמיים, 2 מיליון תמונות, 10,000 הקלטות וידאו ו-800 שעות הקלטות שמע.
בסמוך לספרייה עומדות מספר כיתות לימוד המשמשות את הפרויקטים החינוכיים של הספרייה.
מבצע נשר
מבצע נשר (בערבית: عملية نسر) היה מבצע של הצבא המצרי בחצי האי סיני, אשר הושק באוגוסט 2011 כחלק מהמלחמה בטרור בסיני. המערכה כוונה נגד מורדים איסלאמיסטים, שתקפו את כוחות הביטחון המצריים בסיני והשתמשו באזור כבסיס לתקוף ממנו את ישראל מאז תחילת 2011. מבצע מצרי נוסף נגד מורדים ב-2012, בשם מבצע סיני, כונה בתחילה כחלק השני של מבצע נשר. זה היה הראשון במספר מבצעים שנמשכים עד היום במטרה להשתלט מחדש על סיני מידי מורדים.
פרספקטיבה היסטורית
סיני הייתה חלק בלתי נפרד ממצרים מאז הקמתה של שושלת מוחמד עלי בתחילת המאה ה-19. ישראל כבשה לזמן קצר את חצי האי סיני ממצרים במלחמת ששת הימים בשנת 1967. כחלק מהסכם השלום בין מצרים לישראל משנת 1979, בשנת 1982 נסוגה ישראל מחצי האי. בין שאר הוראות האמנה היה הסכם לפיו חצי האי יישאר מפורז למעשה.
מספר גורמים אפשרו לקבוצות איסלאמיסטיות חמושות להשתרש ולהתרבות בסיני. כולל ניכור אוכלוסייה מקומית מהמדינה והתלות יותר בהברחות לרצועת עזה.
התקפות איסלאמיסטיות מוקדמות
המצב הביטחוני בסיני החל להידרדר בתחילת 2011, כתוצאה מהמהפכה המצרית. מאז פברואר עד אוגוסט של אותה שנה, צינור מצרים-ישראל באל-עריש הותקף חמש פעמים על ידי חבלנים.
ב-2 באוגוסט, קבוצה הטוענת שהיא הזרוע בסיני של אל קאעידה הצהירה על כוונתה להקים ח'ליפות אסלאמית בסיני.
מבצע נשר
לאחר שקבע הסדר עם ממשלת ישראל להתיר יותר כוחות בחצי האי סיני ממה שמתיר הנספח הביטחוני של הסכם השלום בין מצרים לישראל משנת 1979, צבא מצרים השיקה את מבצע נשר ב-14–15 באוגוסט 2011.
מצרים פרסה 2,500 חיילים ו-250 נושאות משוריינים כולל שתי חטיבות כוחות מיוחדים, טנקים ומסוקי אפאצ'י, במקומות מרכזיים בצפון סיני, כאשר נושאות משוריינים פעלו סביב אל עריש, רפיח ושיח' זוויד. המהלך סימן את הפעם הראשונה שמצרים מפעילה כוחות צבאיים בקנה מידה כזה מאז ההסכם עם ישראל. מטרות המבצע הן להתעמת עם מורדים איסלאמיסטים וכנופיות פשע המאיימות על הביטחון הלאומי של מצרים ולהשיב את החוק והסדר על כנו.
ב-15 באוגוסט, כוחות הביטחון המצריים סחפו בית שהיה בשימוש של חמש דמויות איסלאמיסטיות מובילות. אחד מהחמישה נהרג; ארבעת הנותרים נלקחו למעצר.
ב-16 באוגוסט, קבוצה של חמושים, לפי האמונה, קשורה לתנועות ג'יהאד, תקפה מחסום של הצבא המצרי. כוחות מצרים לא ספגו נפגעים בהתקפה.
ב-17 באוגוסט נהרגו שני בדואים בדרום סיני. משפחותיהם האשימו את המשטרה המצרית במותם, אך מהמשטרה נמסר כי היא אינה מעורבת באירוע.
ב-18 באוגוסט בוצעה מתקפה מתואמת על צה"ל ואזרחים מסיני, והביאה למותם של 6 אזרחים ישראלים ושני חיילים ו-5 חיילים מצרים, וכן 10 מחבלים.
ב-26 באוגוסט אמר שר הביטחון הישראלי אהוד ברק כי ישראל תסכים שמצרים תפעיל אלפי חיילים בסיני.