cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיכאל אשבל
קורות חייו
ב-6 במרץ 1946 השתתף בהתקפה על מחנה הצבא הבריטי בצריפין שנועדה לצורך החרמת נשק. בדרכם החוצה נפצע אשבל יחד עם חברו יוסף שמחון מיריות ונעצר על ידי המשטרה הבריטית בדרכו לבית החולים גלעד בתל אביב. כעבור חודשיים הועמדו השניים לדין. הם הפכו את משפטם לבימה פוליטית בה השתמשו לנאומים שקיבלו חשיפה תקשורתית גם מחוץ לארץ ישראל. ב-13 ביוני 1946 נידונו למוות בתלייה. לצד התגייסות מוסדות ואישי ציבור עבריים להצלתם של הנידונים בבקשות חנינה ועתירות שונות, איים האצ"ל ב"מדיניות גרדומים" משלו. מיד לאחר פרסום גזר-הדין שודרה ב"קול ציון הלוחמת", תחנת השידור של האצ"ל, ההצהרה: "אל תתלו את חיילינו השבויים. חי האלוהים, כי שבור נשבור את עמודי התלייה שלכם. על גרדום בגרדום נשיב". חמישה ימים לאחר שניתנו גזרי הדין, חטף הארגון חמישה קצינים בריטיים בתל אביב. שבועיים לאחר מכן, המיר הנציב העליון את גזר הדין של אשבל ושמחון למאסר עולם. למחרת שוחררו שלושת הקצינים שנותרו בידי לוחמי האצ"ל.
בפריצת כלא עכו היה אשבל מן הבורחים, אך הוא נפצע מיריות, נשבה מחדש ומת כעבור כמה שעות מפצעיו. לימים סיפר מתתיהו שמואלביץ' איש לח"י שמילותיו האחרונות של אשבל הגוסס היו: "מספיק להתלוצץ צריך להיפרד".
על שמו נקרא רחוב בבאר שבע.
כתביו ושיריו
בעת שבתו בתא הנידונים למוות בכלא בירושלים כתב את השיר "עלי בריקדות" המבוסס על שיר ביידיש (אפארטיזאנער-ליבע) שנכתב במקור על ידי יוסל קוטלר והולחן על ידי אליהו טיטלבוים. את השיר תרגם לבקשת שרה רוזנברג (לבני) שכונתה אז "שרה הקטנה". השיר הוברח מהכלא אל חבריו של מיכאל למחתרת, והיה לאחד מהמנוני המחתרות בסוף ימי המנדט ובתקופת מלחמת השחרור, וסמל לנכונות להקרבה במלחמה לשחרור העם והמולדת. ספרו של יהודה לפידות על לוחמות האצ"ל נקרא "היום שרה הקטנה" כמילותיו הראשונות של השיר. ושם השיר נעשה לשמו של ספר שירת המחתרת "עלי בריקדות - משירי העוז והמרי"
שיר נוסף אותו חיבר בכלא הוא "פברואר 1946" הפותח במילים: "ללא דרך הגונדה צועדת" ומתאר את הפעולה בשדה התעופה בלוד. לשיר הותאמה מנגינה וגם הוא הפך לאחד משירי הלכת הפופולריים של לוחמי האצ"ל.
ב-1976 יצא לאור היומן שכתב בכלא בשם "עלי בריקדות", בתוספת הקדמה מאת יוסף נדבה.
פריץ יוברט דוקיין
פרדריק "פְרִיץ" יוּבּרט דוקֶיְין (באפריקאנס ובאנגלית: Frederick “Fritz” Joubert Duquesne; 21 בספטמבר 1877 – 24 במאי 1956) היה אפריקאנרי מדרום אפריקה, חייל בשירות הרפובליקה הדרום-אפריקאית ובהמשך גם הקיסרות הגרמנית, צייד, עיתונאי ומרגל שפעל בעיקר בארצות הברית. נטל חלק חשאי בשירות הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה ובשירות גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. פעל על בסיס נקמת דמים להתנקש בחייו של הרוזן והשר הבריטי הוריישו קיצ'נר. לתקופה מסוימת אף פעל כיועץ בעבור נשיא ארצות הברית, תאודור רוזוולט (כיהן בעשור הראשון של המאה ה-20).
דוקיין היה בן למשפחת חקלאים בורים ממוצא הוגנוטי שהיגרו מצרפת. במלחמת הבורים שירת בצבא הרפובליקה הדרום-אפריקאית ורחש שנאת דמים לקיצ'נר, מפקד הכוחות הבריטיים. דוקיין ברח מספר פעמים ממאסר והחל להתמחות בריגול. בהמשך עבר לארצות הברית והקים רשתות ריגול בה, באמריקה הדרומית, באיחוד דרום אפריקה ובממלכה המאוחדת. במהלך מלחמת העולם הראשונה הציע את שירותיו עבור הקיסרות הגרמנית וטען מאוחר יותר כי היה אחראי על מבצע התנקשות בחייו של קיצ'נר ב-1916. דוקיין היה אחראי על הטבעת 22 ספינות סוחר בריטיות ששטו באוקיינוס האטלנטי עד שנתפס בידי הרשויות הפדרליות של ארצות הברית ב-1917. הוא ברח ממאסר קודם נשלח לבריטניה למעצר שם.
ב-1932 נתפס פעם נוספת בידי הרשויות האמריקאיות אך הפעם שוחרר לאחר שהרשויות הבריטיות קידמו מדיניות פייסנית וחננו אסירים רבים ומועדים למשפט כדוקיין. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת כמרגל מטעם גרמניה הנאצית בארצות הברית והקים את טבעת מרגלים רחבת היקף בארצות הברית. לבסוף, ב-1941, נתפס בידי סוכן כפול של ה-FBI ובהמשך הורשע בפרשת הריגול הגדולה ביותר שהתגלתה אי פעם בארצות הברית. דוקיין לאורך חייו החליף זהויות פעמים רבות ופיברק סיפורי חיים ומעשיות שהיו תלושות מהמציאות. לאחר שנתפס והורשע ב-1941 נשלח ל-18 שנות מאסר. בעקבות התדרדרות במצבו הבריאותי הוא שוחרר כעבור 12 שנים ב-1954. לאורך הקריירה שלו העניק דוקיין הרצאות על קורות חייו. בריאותו הרעועה של דוקיין בשנותיו האחרונות התגברה עליו ב-1956 והוא נפטר במנהטן, ניו יורק.
תחילת דרכו
פרדריק "פְרִיץ" יוּבּרט דוקֶיְין נולד ב-21 בספטמבר 1877 באיסט לונדון (פרובינציית הכף המזרחי) היושבת בקירוב לחופי אפריקה הדרומית במושבת הכף, מושבה קולוניאלית בעלת ממשל עצמי מטעם האימפריה הבריטית. הוריו, אברהם דוקיין ומינה לבית יוברט היו חוואים אפריקאנרים שהיו צאצאים להוגנוטים שהיגרו לדרום אפריקה מממלכת צרפת. דוקיין טען במהלך חייו כי אימו הייתה בת משפחה של פיט יוברט, גיבור מלחמת הבורים הראשונה גנרל-קומנדנט במערכת הצבאית הבורית (אפריקאנרית) העצמאית ואחד ממנהיגי הרפובליקה הדרום-אפריקאית. הרפובליקה הייתה הגדולה מבין הרפובליקות הבוריות שהיו למדינות לאום ריבוניות. כאשר פריץ היה ילד צעיר עבר עם משפחתו אל העיירה נילסטרום (Nylstroom), המוכרת נכון להיום בשם מודימול (פרובינציית לימפופו) היושבת בחבל טרנסוואל. משפחתו קנתה חווה חקלאית במקום והוריו עבדו את האדמה ובנו בית עבור המשפחה. בכך עבר פריץ משטחי האימפריה הקולוניאלית הבריטית אל הרפובליקה הדרום-אפריקאית. בנוסף לפריץ ולהוריו משפחת דוקיין כללה את אחיו של פריץ פדרו, אחותו איזבל ודודו יארן. אברהם דוקיין היה חקלאי, צייד וסוחר ומגיל צעיר לקח איתו את פריץ ללמוד כיצד לסחור, לצוד ולטפל בחווה חקלאית. בכך פריץ למד שיטות ציד מאז שהיה ילד קטן. דוקיין הצעיר היה סקרן במיוחד בהתנהלותו של הפנתר השחור בטבע. הוא היה נוהג לצפות ממרחק בטוח במארבים של פנתרים בתאו אפריקני. משפחת דוקיין השתמשה בחדר המרכזי של ביתם כחנות לסחורות שמכרו. כאשר היה פריץ בן 12 הגיע לקוח מבני הזולו והתמקח עם אמו בשעה שאברהם היה במסע ציד. הלקוח התרעם על המחיר של הסחורות וכאשר התלהט ויכוח בינו לבין אמו של פריץ הוא איים על חייה. פריץ רק לעברו של איש הזולו, חטף את החנית המסורתית שלו ודקר אותו בבטנו למוות. הוריו של פריץ חששו כי ייתכן והחיים בשממה הפרועה של טרנסוואל הכפרית אינם האפשרות הטובה ביותר עבור בנם ובהגיעו לגיל 13 פריץ נשלח ללימודי הנדסה אזרחית באוניברסיטת לונדון בממלכה המאוחדת. ישנם נתונים סותרים לגבי פעילותו ולימודיו באירופה. לפי הביוגרף שלו קלימנט ווד השלים את חוק לימודיו התיכוניים והמשיך ללמוד באקדמיה הצבאית בבריסל, בלגיה, ובאוניברסיטת אוקספורד. אין רשמים רשמיים על לימודיו של דוקיין באוקספורד ולטענתו הציג לאורך חייו סיפור שונה לגמרי. לפי דוקיין עצמו, בסיום לימודיו התיכוניים בבריטניה התחבר עם ההרפתקן מועל הכספים כריסטיאן דה וריז והחליט על דעת עצמו לצאת לסדרת מסעות מסביב לעולם. כאשר נודע לאביו בטרנסוואל על כך, הוא דרש מפריץ לשוב למסלול לימודיו כפי שהוכתב לו ומצא את בנו בלב מסע בסינגפור (באותה העת מושבה בריטית) על מצר מלאקה.
מלחמת הבורים השנייה
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 התגלו מרבצי זהב ויהלומים בחבל טרנסוואל שהובילו לבהלה לזהב אל הרפובליקות הבוריות. ב-1899 פרצה מלחמת הבורים השנייה בין הרפובליקות של דרום-אפריקה ומדינת אורנג' החופשית לבין האימפריה הבריטית שפעלה לספח לשטחה את הרפובליקות. המאבק בין האפריקאנרים לרשויות הקולוניאליות הבריטיות התקיים במשך עשורי שנים, והבהלה לזהב זירזה את פרוץ המלחמה. מלחמת הבורים השנייה הייתה למלחמה כוללת במהלכה היחידות הצבאיות של הבורים התפצלו לכדי יחידות עצמאיות ונקטו בשיטת לוחמת גרילה ממושכת שדחקה את הבריטים לעבר לוחמת שחיקה. לאחר שפרדריק רוברטס, רוזן רוברטס הראשון, לקה במחלה קשה, הוא הוחלף בפיקוד העליון על הכוחות הבריטים בהוריישו קיצ'נר, שקידם נגד הבורים שיטות לוחמה חריפות בהן שימוש באדמה חרוכה וכליאת אוכלוסייה אזרחית רבה במחנות ריכוז בשביל למנוע ממנה מלתמוך בכוחות הגרילה.
דוקיין מיהר לשוב מבריטניה למולדתו שבדרום אפריקה ובגיל 21 התגייס לשורות צבא הרפובליקה הדרום-אפריקאית. במהלך שירותו נדבק לו הכינוי "הפנתר השחור" על בסיס אהדתו לפנתרים שחורים. הכוחות הבורים ניסו לפלוש לתוך חבל קוואזולו-נטאל הנתון לשליטה בריטית ולהשיג חוף לאוקיינוס הדרומי. על בסיס אסטרטגיה זאת דוקיין לקח חלק במצור על לידיסמית' שהחל בנובמבר 1899. המצור, ועמו כלל תוכנית הפלישה לקוואזולו-נטאל, נחל כישלון. באמצע המצור נפצע דוקיין בזרועו הימנית מירי רובה ובהמשך הועלה לדרגת קפטן יחידת ארטילריה. הוא מיהר לשוב לשירות פעיל ולקח חלק בדצמבר בקרב על קולנסו, גם כן בחזית של קוואזולו-נטאל. במהלך הקרב פיקד על הארטילריה הבורית תחת פיקודו הראשי של לואי בותה. לבסוף נתפס דוקיין ונפל בשבי הבריטי. הוא מיהר לברוח מהשבי ונע לעבר דרבן, עיר נמל בחבל נטאל. בדרכו חזרה אל טרנסוואל לשוב לשירות עבר דרך בית משפחתו בנילסטרום ומצא את המקום הרוס לגמרי.
דוקיין התפרסם בעיקר בעקבות מעורבותו בפרשת האוצר של קרוגר. במהלך המלחמה, נשיא הרפובליקה הדרום-אפריקאית, פול קרוגר, תכנן להבריח את האוצרות הרבים שהחזיק בבירה פרטוריה לבנקים בשווייץ ובהולנד ולמנוע מהבריטים להשיג ידם על האוצר. דוקיין היה אחראי על אחד ממשלוחי האוצר שכלל בערך 680,000 קילוגרם זהב. דוקיין הבריח את הזהב דרך ערי נמל במושבת מזרח אפריקה של האימפריה הפורטוגזית (מוזמביק). באמצע הדרך התברר לדוקיין כי חלק מהחיילים שהיו אחראי על העברת הזהב בגדו באינטרס הלאומי עבור צרכים אישיים וניסו לגנוב מתוך האוצר לעצמם. דוקיין הורה להוציא להורג את כולם ובקרב שפרע החליט להורות לנאמניו להחביא את האוצר מתחת לאדמה. האוצר מעולם לא נמצא מאז למרות סדרה של מסעות חיפוש ממושכות אחריו. לאורך חייו דוקיין מעולם לא שב לקחת את האוצר.
מעבר לארצות הברית
בהמשך שב דוקיין אל החזית ולקח חלק בקרב על בורגנדאל באוגוסט 1900. היה זה הקרב הסדיר האחרון של המלחמה ולאחר ההפסד בו הכוחות הבורים נסוגו ללוחמת גרילה מוחלטת וקרבות אי-סדירים המשיכו לעוד שנתיים של מלחמה. דוקיין ותומכיו נסוגו למוזמביק, איפה שנתפסו בידי רשויות פורטוגזיות והוסגרו לידי הבריטים. דוקיין נשלח למעצר בתא מבודד ליד ליסבון, ממלכת פורטוגל. דוקיין ברח פעם נוספת ממעצר, לדבריו הוא פיתה את בתו של אחד השומרים ושכנע אותה לשחרר אותו. לאחר שברח ממאסר בפורטוגל דוקיין שייט לבריטניה והסתנן לשורות הצבא הבריטי דרך זיוף מסמכים. ב-1901 שב דוקיין לדרום אפריקה, אל קייפטאון, בתור קצין בשורות הצבא הבריטי.
עקב תוצאות מלחמת הבורים השנייה החליט דוקיין להגר לאמריקה והתיישב בניו יורק, ארצות הברית. הוא מצא עבודה בתור עורך העיתון ניו יורק הראלד והרבה לכתוב על מעשיות ציד וגבורה בדרום אפריקה. עד 1906 התמנה לעורך הראשי של העיתון ביום ראשון. נשיא ארצות הברית, תאודור רוזוולט, התרשם מכתביו של דוקיין בדבר צייד (רוזוולט עצמו היה צייד) והזמין אותו לפגישה בבית הלבן ב-1909. דוקיין ייעץ לרוזוולט לקראת מסע שתכנן בספארי ברחבי אפריקה. ב-1910, לנוכח מחסור חמור בבשר בלואיזיאנה, דוקיין קידם הצעת חקיקה בקונגרס האמריקאי לייבא מאות היפופוטמים מאפריקה. דוקיין הזדהה בתור מומחה בתחום בעלי חיים אפריקאים בפני מחלקת החקלאות של ארצות הברית. מבין התומכים של החקיקה שפעלו ביחד עם דוקיין היה פרדריק ראסל ברנהאם, שקודם לכן ניסה להסגיר את דוקיין לידי הרשויות הבריטיות. החקיקה לבסוף לא עברה בהצבעה בשני בתי הקונגרס האמריקאי. דוקיין העניק סדרת הרצאות ברחבי אמריקה שבהם סיפר על קורות חייו ועל אסטרטגיה צבאית בלוחמת גרילה. ב-1910 הוא נישא לאליס וורת'לי והשלים את תהליך ההתאזרחות שלו בארצות הברית ב-1913. פריץ ואליס היו נשואים במשך שמונה שנים ולאחר מכן התגרשו.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, דוקיין היה למרגל סודי מטעמה של הקיסרות הגרמנית (שלחמה בבריטניה) בארצות הברית. דוקיין עדיין פעל במטרה להתנקש בחייו של הלורד קיצ'נר, שבאותה העת היה שר המלחמה הבריטי. דוקיין נע לאמריקה הדרומית ומרכז פעילותו לאורך המלחמה היה ברפובליקה הברזילאית הראשונה, איפה שנודע בזהות בדויה תחת השם "פרדריק פרדריקס". עיקר פעילותו נסובה סביב הטבעת אוניות סוחר בריטיות ששטו לחופי אמריקה הדרומית וחזרה לבריטניה. דוקיין נהג להטמין מטענים שנרשם כ הם כוללים מינרלים מיוחדים אם כי בפועל הם כללו חומר נפץ. לדבריו של דוקיין עצמו הוא היה אחראי להטבעה של 22 אוניות סוחר בריטיות לאורך המלחמה. בפברואר 1916 דוקיין כמעט הצליח להטביע את אוניית המערכה של הצי המלכותי הבריטי ה'אס. אס. טניסון' (SS Tennyson). לאחר מכן, שליחי ה-MI5 בברזיל עלו על עקבותיו וגילו כי הוא האחראי לסדרת החבלות וההטבעות הממושכות. דוקיין השתמש בסרט נפץ בניסיונו להטביע את הטניסון ואף רשם פוליסת ביטוח בשביל להרוויח תשלום נוסף דרך פעילותו החבלנית. סוכני ה-MI5 גילו את זהותו דרך סוכני הביטוח וקבעו כי הוא עבריין נמלט האשם במותם של שלושה מלחים בריטים בים.
דוקיין הפיץ שמועה כי נהרג בהיתקלות בבוליביה והספיק לברוח לאירופה קודם התגלה השקר. במאי 1916 נשלח קיצ'נר לאימפריה הרוסית במשימה דיפלומטית מטעם בריטניה. קיצ'נר יצא למסעו על גבי ספינת מלחמה בשם "המפשייר". ב-5 ביוני 1916, בדרכו לנמל ארכנגלסק עלתה ה"המפשייר" על מוקש ימי של צוללת גרמנית U-75, בעת סערה, וטבעה ליד איי אורקני. קיצ'נר, כל המטה שלו, ו-643 מתוך 655 אנשי האונייה טבעו. גופתו לא נמצאה מעולם. דוקיין טען כי היה למעשה על ספינת המלחמה והתחזה לנציג רוסי. לדבריו הוא הוביל את הצוללת הגרמנית להטיל את המוקש באזור שבו שטה ה"המפשייר" דרך שליחת צופן מקודד. לפי סיפור זה דוקיין נמלט מהספינה רגע לפני הפיצוץ כאשר קפץ למים ושחה עד שנמצא בידי הצוללת. דוקיין, לדבריו, קיבל את עיטור צלב הברזל של הקיסרות הגרמנית על פועלו. בפועל, ישנו מחסור רב של נתונים בשאלה הסובבת את מותו של קיצ'נר ואין הוכחות לגרסה שהציג דוקיין לסיפור. על כל מקרה, דוקיין שב לארצות הברית תחת זהות חדשה של ותיק מלחמה אוסטרלי בשם קלוד סטואוטון. לקראת סוף 1917 הוא נתפס בידי הרשויות האמריקאיות אך לא הואשם בגין רצח או בגין חבלות במאמץ המלחמה הבריטי. למעשה, דוקיין הואשם בהונאת ביטוח סביב פרשת ניסיונו להרוויח כספים על בסיס פיצוץ ה'אס. אס. טניסון'. עם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה בסוף 1917 לצד בריטניה ושאר מדינות ההסכמה, דוקיין גם הוקע בפומבי בתור מרגל בשיתוף פעולה עם הקיסרות הגרמנית. בביתו נמצא מכתב תודה מטעם קונסול גרמני על שירותו עבור גרמניה ששימש בתור ראיה מפלילה.
בין מלחמות העולם
בעקבות פעילותו במלחמת העולם הראשונה ממשלת בריטניה פעלה כך שארצות הברית תעביר את דוקיין לידיה במטרה שיעמוד לדין על הרג שלושה מלחים. דוקיין ניסה לזייף הפרעה נפשית שבה לקה ולאחר שאיש לא האמין לו הוא התעלף באמצע דיון בבית משפט. תחילה רווחה האמונה כי פעם נוספת דוקיין מתרברב בזיופים אך לאחר סדרת בדיקות שעבר החליטו רופאים כי הוא לוקה בבריאותו הפיזית והוא נשלח למחלקת הכליאה לאסירים בבית החולים בלוויו במנהטן. במשך חודשים דוקיין התחזה למשותק ברגליו וישב על כיסא גלגלים. כאשר השומרים לא צפו בו היה מנסר באופן הדרגתי את החלון שבתאו. ב-26 במאי 1919, ימים ספורים טרם יועד להישלח למשפט בבריטניה, דוקיין ברח מתאו בבית החולים והתחזה לאישה להתחבא מהרשויות.
לאחר בריחתו מהמאסר נעלמו עקבותיו לתקופה מסוימת ונראה שחצה את גבול ארצות הברית–מקסיקו והתיישב בצפון מקסיקו למספר שנים. בהמשך דוקיין שב לארצות הברית תחת הזהות הבדויה ונודע בשם פרנק דה תראפורד קראיבן. דוקיין מצא עבודה בסגל הפרסום של RKO, חברה להפקה והפצה של סרטי קולנוע וטלוויזיה שנוהלה בידי ג'וזף קנדי, אביו של נשיא ארצות הברית לימים, ג'ון פיצג'רלד קנדי. ב-1932 נתפס שוב בידי הרשויות האמריקאיות אך סירב להכיר בהיותו פריץ דוקיין המבוקש. לאחר סבב משפטי ממושך שעירב בירוקרטיה משפטית מצד ארצות הברית והממלכה המאוחדת יחדיו, הרשויות בבריטניה החליטו כי מאסו בפרשה וביטלו את דרישתם להעמיד את דוקיין לדין בגין רצח שלושה מלחים, כביכול כחלק ממדיניות פיוס כללית. בכך נוקה שמו של דוקיין מכל מעורבות פלילית והוא שוחרר לדרכו ושב להתגורר במנהטן, ניו יורק. במשך מספר שנים עבד עם סופר מקצועי בעבור כתיבת אוטוביוגרפיה.
מלחמת העולם השנייה
כבר בשנת 1937 נוצר קשר בין דוקיין לרשויות הביון בגרמניה הנאצית והוא התגייס לשירות האבווהר, שהיה למנגנון המודיעין הצבאי של הוורמאכט (צבא גרמניה הנאצית). האדמירל וילהלם קנריס ידע על דוקיין על בסיס שירותו עבור גרמניה במלחמת העולם הראשונה וראה נכס בגיוסו לשירות המודיעין של גרמניה הנאצית. דוקיין החל לתפעל רשת ריגול, או למען איסוף מודיעין או בעבור ביצוע חבלות. נכון ל-1939, פרוץ מלחמת העולם השנייה, "טבעת הריגול של דוקיין" (Duquesne Spy Ring) כללה שלושים חברים שהיו מוצבים בעמדות מפתח ברחבי ארצות הברית. בין החברים ברשת היה ויליאם סיבולד, יליד גרמניה אשר התאזרח בארצות הברית והיה נתון ללחץ הרשויות של גרמניה הנאצית להצטרף לרשת הריגול של דוקיין בארצות הברית. סיבולד הצטרף לרשת מהכרח וכאשר שב לארצות הברית נותר נאמן לה ופנה לעבר ה-FBI - לשכת החקירות הפדרלית, ודיווח את כל אשר ידע על הרשת שניהל דוקיין. סיבולד הפך לסוכן כפול, ג'יימס אלזוורת' שיתף איתו פעולה כסוכן מיוחד מטעם ה-FBI וויליאם גוסטב פרידמן תיאם עדויות וחקר ראיות, גם כן איש סוכנות הביון הפדרלית. הדירקטור של ה-FBI, ג'ון אדגר הובר, עדכן את הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט ישירות על ההתפתחות סביב דוקיין והעניק לו סקירה של הקריירה של האחרון בתור סוכן חשאי. דוקיין התגורר בדירה במנהטן ליד סנטרל פארק והיה נתון למעקב של סוכנות הביון. ב-25 ביוני 1941 הזמין סיבולד את דוקיין לביתו איפה שהשניים דיברו על שירות הריגול המודיעיני עבור גרמניה הנאצית. דוקיין לא ידע שסיבולד היה סוכן כפול של ה-FBI וגם לא היה מודע לכך שבמקביל לשיחה שלהם סוכני הארגון ראו והאזינו להם דרך מראה חד-כיוונית. בכך דוקיין הפליל את עצמו ונחשפה טבעת הריגול שלו בפרשת הריגול הגדולה ביותר בתולדות ארצות הברית. ב-2 בינואר 1942 הועמד דוקיין למשפט על דבר בגידה. פחות מחודש קודם לכן התקיימה המתקפה על פרל הארבור וארצות הברית נכנסה למלחמת העולם השנייה נגד מדינות הציר ובמקביל האוכלוסייה הכללית בארצות הברית הייתה במזג חריף נגד כל גילוי של בוגדנות. בתזכיר למפקדיו ב-OKW - הפיקוד העליון של הוורמאכט, קנריס כתב כי דוקיין: "סיפק דוחות יקרי ערך וחומר טכני חשוב במקור, כולל מידע על מסכות גז אמריקאיות, מכשירי רדיו, מכלי דלק חסיני דליפות, מכשירי טלוויזיה, פצצות קטנות למטוסים, חוצצי זרמי אוויר ומנגנוני הנעת מדחפים שמשומשים בידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית. פריטים שנמסרו סומנו כ'בעלי ערך', וכמה כ'טובים' ו'טובים מאוד'."
ערוב ימיו
דוקיין, בן 64 בעת משפטו לא ברח הפעם ממאסר. הוא הורשע בבגידה ונשלח ל-18 שנות מאסר ובנוסף גם הוטל עליו קנס בסך 2,000 דולר אמריקאי בעוון הפרת חוק רישום הסוכנים הזרים (אנ'). תחילה נשלח דוקיין לבית הסוהר בליבנוורת' אשר בקנזס, לצד המרגל הגרמני הרמן לאנג. ב-1945, עקב התדרדרות במצבו הבריאותי, הועבר דוקיין אל המרכז הרפואי של ארצות הברית לאסירים פדרליים בספרינגפילד, מיזורי. על תקן מצבו הבריאותי מאסרו של דוקיין קוצר ל-12 שנים והוא שוחרר ב-1954. במהלך תקופת מאסרו לקה בשבץ ששיתק את חלק מגופו. עם שחרורו שב דוקיין לניו יורק וטופל בבית אבות. בדצמבר 1955 העביר הרצאה אחרונה על קורות חייו במועדון ההרפתקנים. הוא קרא להרצאה "חיי בתוך ומחוץ לבתי סוהר." דוקיין נפטר בגיל 78 ב-24 במאי 1956 בבית החולים של האי רוזוולט בניו יורק סיטי.
Points of Light
פוינטס אוף לייט (באנגלית: Points of Light) הוא ארגון ללא מטרות רווח לסיוע בין-לאומי העוסק בעידוד התנדבות, פתרון בעיות חברתיות ומעשי צדקה.
מדי שנה מגייס הארגון מיליוני מתנדבים בזכות שיתופי פעולה עם עמותות, מיזמים וחברות שונות.
הקמה ופעילות
קרן Points of Light הוקמה בשנת 1990 כארגון ללא מטרות רווח על ידי ג'ורג' הרברט ווקר בוש במטרה לעודד מעשים טובים.
בשנת 2007 מוזגה הקרן עם ארגון Hands On Network במטרה לחזק את רוח ההתנדבות, לעודד פעילות משותפת ולהגדיל את היקף הפעילות.
בין השנים 2012-2010, קיבל הארגון דירוג של 4 כוכבים מקרן הצדקה Charity Navigator.
בשנת 2013, טרייסי הובר (Tracy Hoover) מונתה לתפקיד המנכ"ל.
האזור המוטורי העיקרי
האזור המוטורי העיקרי הוא חלק מקליפת המוח הנמצא באונה המצחית על הפיתול הקדם-מרכזי. אזור זה מעורב בפעולת המערכת המוטורית ומתפקד כמרכז השליטה הראשי על הפעילות המוטורית הרצונית בגוף. האזור המוטורי העיקרי מבקר על פעולתם של למעלה מ-600 שרירים רצוניים בגוף..
גאורג האז
גאורג האז (Georg Haas; 19 בינואר 1905 – 13 בספטמבר 1981) היה זואולוג ישראלי, חוקר ומורה במחלקה לזואולוגיה, לימים המכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן באוניברסיטה העברית בירושלים.
האזור המוטורי העיקרי
מיקום
האזור המוטורי העיקרי ממוקם על הפיתול הקדם-מרכזי (precentral gyrus), הצמוד לחריץ המרכזי בחלק הקדמי שלו. על פי החלוקה של ברודמן האזור המוטורי העיקרי משויך לאזור 4 של קליפת המוח האנושי. אזור זה מחובר אל האזור הסומטוסנסורי הראשוני באמצעות קפל רקמת מוח הקרוי אונית מסב המרכז.
Last Christmas
Last Christmas (בעברית: חג המולד האחרון) הוא סינגל שהוקלט על ידי צמד הפופ האנגלי. השיר יצא לאור בדצמבר 1984, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס, וב-MCA רקורדס בהפצה בינלאומית, באיי סייד כפול עם השיר "Everything She Wants". השיר נכתב והופק על ידי ג'ורג' מייקל, וזכה לגרסות כיסוי בידי אמנים רבים מאז הוצאתו המקורית.
האזור המוטורי העיקרי
מיקום
אזור ברוקה נמצא בהמיספרה השמאלית, בקדמת החלק של האזור המוטורי העיקרי האחראי על שרירי הדיבור..
גאורג האז
קורות חייו ופועלו
גאורג האז נולד בווינה שבאוסטריה. הוא למד זואולוגיה ופלאונטולוגיה באוניברסיטת וינה, ובשנת 1928 קיבל תואר דוקטור על עבודתו בנושא האנטומיה של נחשים פרימיטיביים. ב-1931–1932 השתלם במכון קייזר וילהלם לביולוגיה בברלין, ושם התמקד בחקר פרוטוזואה. ב-1932 נענה להזמנתו של שמעון בודנהיימר, עלה לארץ ישראל והצטרף לסגל האוניברסיטה העברית, שבה חקר ולימד עד לפרישתו ב-1976.
Last Christmas
השיר כבש את צמרת המצעדים של דנמרק, סלובניה ושוודיה, והגיע למקום השני במצעדים של בלגיה, גרמניה, הולנד, הונגריה, אירלנד, איטליה, נורווגיה, ניו זילנד, נורווגיה, אירלנד ובריטניה. כל הרווחים מהשיר נתרמו למאמצי סיוע לרעב באתיופיה. הוא אחד משירי חג המולד המצליחים ביותר בהיסטוריה, בבריטניה ומחוצה לה.
גאורג האז
קורות חייו ופועלו
את עיסוקו בתחום האנטומיה הפונקציונלית ואבולוציה של זוחלים הרחיב לחקר תפוצתם באזורנו ולסיווג שיטתי שלהם. האז התמחה במלקולוגיה (חקר הרכיכות), ומתחילת דרכו בארץ החל באיסוף שיטתי של רכיכות ושקד על פיתוח האוספים של האוניברסיטה העברית, לימים חלק מאוספי הטבע הלאומיים. האז תיאר והגדיר מינים חדשים למדע, וכמה וכמה מינים נקראו על שמו. בפלאונטולוגיה מקומית הגיע לתגלית מרעישה של נחשים מאובנים בעלי רגליים מתקופת הקנומן התחתון שמצא במחצבה בעין יַבּרוּד שמצפון לירושלים.
האזור המוטורי העיקרי
קישורים למערכת השרירים
תאי עצב בחלקים שונים של האזור המוטורי העיקרי מקושרים, דרך המסלול הקורטיקו-ספינלי, לשרירים בחלקים שונים של הגוף. הם יכולים לגרום לשפעול או עיכוב של חלקים שונים במערכת השרירים באמצעות העברה סינפטית. באזור זה נמצאים תאי העצב הגדולים ביותר בקורטקס, אשר נקראים בשם תאי בץ.
Last Christmas
רקע
יצירת השיר החלה בשנת 1984, כאשר ג'ורג' מייקל ואנדרו רידג'לי ביקור את הוריו של מייקל. השיר נכתב על ידי מייקל בחדר השינה שלו בילדותו. מייקל ניגן לרידג'לי את ההקדמה ומנגינת הפזמון של השיר, לו קרא רידג'לי "רגע של פלא".
הקלטה
השיר הוקלט באוגוסט 1984, באולפני Advision שבלונדון, אנגליה. ג'ורג' מייקל כתב, ביצע והפיק וניגל על כל כלי בשיר. הם החלו להקליט את השיר בקיץ, עם מכונת תופים של "Linn 9000", סינתיסייזר של "Roland Juno-60" ופעמוני מזחלות. האנשים היחידים שנכחו באולפן למעט מייקל ורידג'לי היו המהנדס כריס פורטר ושני עוזרים. לדברי פורטר, מבחינה לירית, "יש לך את האושר של השיר הקצבי, אבל נגד זה יש לך את העצב של האהבה הבלתי חוזרת".
האזור המוטורי העיקרי
קישורים למערכת השרירים
האזור המוטורי העיקרי בכל המיספרה מאורגן באופן סומטוטופי (soma = גוף, topos = מיקום). כלומר, הוא מסודר בהתאם לסידור המרחבי של האיברים בגוף - מכפות הרגלים ועד לראש. הדבר בא לידי ביטוי בכך שקבוצות תאי עצב השולטות על שרירים סמוכים בגוף נמצאות אחת ליד השנייה על פני קליפת המוח.
גאורג האז
קורות חייו ופועלו
האז ניצל את התמחותו בפלאונטולוגיה למחקרים על עצמות בעלי חיים מאתרים פרהיסטוריים, בעיקר מהתקופה הפלאוליתית. הוא חבר לארכאולוגים רנה נוויל במחקריו במדבר יהודה ולמשה שטקליס בחפירותיו במערת אצבע בנחל אורן בהר הכרמל, במערת קפזה בגליל וכן באתר עובדייה בעמק הירדן.
Last Christmas
בריטניה
ל- היו כבר שני שירים במצעד הסינגלים הבריטי שהגיעו למקום הראשון ב-1984, והידיעה שהם מתכננים סינגל לחג המולד גרמה לקרב על שיר חג המולד במקום הראשון בבריטניה בין השיר לבין שיר חג המולד השני של השנה, "The Power of Love", של להקת פרנקי הולך להוליווד, שהגיע למקום הראשון במצעד בתחילת דצמבר. עם זאת, שיר חג המולד של להקת באנד אייד, "" הוא זה שהגיע למקום הראשון במצעד בעת חג המולד, ואילו "Last Christmas" הגיע בשיאו למקום השני בלבד. הלהקה תרמה את כל הרווחים מהשיר למאמצי סיוע לרעב באתיופיה.
האזור המוטורי העיקרי
קישורים למערכת השרירים
גודל האזור המוקדש לכל אחד מהאיברים הוא פרופורציונלי לרמת הרגישות שלהם לגרייה סביבתית ולרמת הבקרה שמופעלת עליהם על ידי המוח. לכן הגודל של אזור המוקדש לקבוצת שרירים מסוימת עולה בהתאם למורכבות של התנועות שהם מבצעים. לדוגמה, האזור ששולט על הפעלת אצבעות הידיים תופס חלק ניכר מהאזור המוטורי העיקרי.
Last Christmas
בריטניה
בשנים שלאחר מכן, במהלך חודש דצמבר, הגיע השיר לדירוגים האמצעיים במצעד הסינגלים הבריטי באופן קבוע (לא כולל 1985, 1986, 2016, 2017, 2018, 2019 ו-2020, כאשר השיר הגיע לדירוגים העליונים במצעד), במשך מספר שבועות. השיר נמכר ביותר מ-190 מיליון עותקים, נכון לפברואר 2020, והוא הסינגל הנמכר ביותר בתולדות מצעד הסינגלים הבריטי שלא הגיע למקום הראשון במצעד, תוך שהוא נמצא במקום העשירי בדירוג השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בבריטניה. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הפלטינה המשולשת בנובמבר 2020.
More Than Words
More Than Words (בעברית: יותר ממילים) הוא שיר של להקת הרוק אקסטרים, אשר יצא לאור כסינגל מתוך מאלבומם Pornograffitti משנת 1990. השיר הוא בלדה אקוסטית, החורגת מסגנונה של הלהקה שעיקרו פאנק (Funk) מטאל.
האזור המוטורי העיקרי
קישורים למערכת השרירים
ההשפעה של האזור המוטורי העיקרי מוצלבת בין הצדדים ימין ושמאל. כתוצאה מכך, האזור המוטורי העיקרי השמאלי שולט על הצד הימני של הגוף ולהפך..
Last Christmas
בריטניה
בדצמבר 2019, השיר הגיע למקום הראשון הן במצעד תקליטי הוויניל בבריטניה והן במצעד הזרמת הווידאו הרשמי. בשבוע שלאחר מכן, קבע השיר שיא חדש במצעד, והוזרם 17.1 מיליון פעמים, מספר ההזרמות הגדול ביותר באותו השבוע. הסינגל הפך למהדורת הוויניל הנמכרת ביותר בבריטניה בשנת 2019.
גאורג האז
קורות חייו ופועלו
עם תלמידיו נמנו חוקרי הטבע יהודה ורנר, אביתר נבו, איתן צ'רנוב, אלעזר כוכבא וכן אפרים קציר ו.
האזור המוטורי העיקרי
קישורים לאזורים מוחיים אחרים
בעוד שהאזור המוטורי העיקרי מעורב בעיקר בהיבטים הקינסטזיים והדינמיים של התנועה הרצונית, יתר קליפת המוח הקדמית מקושרים להכנה ולתכנון של תנועות רצוניות כתגובה לגירויים חיצוניים או פנימיים. בהתאם לכך, האזור המוטורי העיקרי נשלט על ידי קליפת המוח הקדם-מוטורית, שנמצאת בסמוך לו באונה המצחית ועל ידי האזור המוטורי המשלים..
Last Christmas
מדינות אחרות
בגרמניה, השיר הוא סינגל חג המולד המצליח ביותר בכל הזמנים, לאחר שבילה 140 שבועות במצעד הסינגלים בגרמני והגיע בשיאו למקום השני ב-27 בדצמבר 2019. השיר צועד במצעד כל שנה מאז 1997. בינואר 2008, השיר נפל מהמקום הרביעי למקום ה-64 במצעד, מה שהפך אותו לשיר בעל הנפילה הגדולה ביותר מבין עשרת השירים הראשונים במצעד.
הסינגל יצא במקור בשני פורמטים שונים ביפן עם עטיפות שונות, ויניל בגודל 7 אינץ' וסינגל בגודל 12 אינץ', שניהם עם "Credit Card Baby" כצד ב' שלהם. הראשון נכנס לראשונה למקום ה-20 במצעד סינגלים של Oricon, ובשיאו הגיע למקום ה-15, בעוד שהאחרון הגיע למקום ה-47. הסינגל יצא ב-1993 בתקליטור במדינה והגיע למקום ה-17, תוך שמכר קרוב ל-40,000 עותקים באותו השבוע. בנוסף, הוא יצא מחדש במדינה בנובמבר 2001 ובשנת 2004 כתקליטור. כתוצאה מההצלחה, השיר הוא הסינגל הנמכר ביותר בכל הזמנים ביפן שיצא על ידי חברת תקליטים שאינה יפנית, עם סך מכירות פיזיות של כ-683,000 עותקים.
בהולנד, השיר מעולם לא הגיע למקום הראשון, והגיע למקום השני בינואר 1985. במצעד 100 הסינגלים ההולנדים (אחד משלושת המצעדים בהולנד המתיימרים להיות המצעדים ה"רשמיים", אך היא היחידה שלא משודרת ונותרה לא פורסמה אלא בדף האינטרנט הרשמי שלה), השיר נכנס למצעד ב-16 הזדמנויות שונות מאז 2006. מיקומו הגבוה ביותר של השיר לאחר 1984 במצעד הוא המקום הרביעי. במצעד ה-Mega Top 50 (שפורסם לראשונה בשנת 1993), הופיע השיר מחדש בשנים 1997, 2000, 2007, 2008 ו-2013.
במקור, השיר לא יצא באופן מסחרי בשנת 1984 כסינגל בארצות הברית ולכן לא נכנס למצעדים הראשיים. בנובמבר 2014, הוא יצא לראשונה כסינגל פיזי בוויניל בגדול 12 אינץ', במסגרת מהדורה בלעדית של יום חנויות התקליטים. מאז צאתו המסחרית, השיר נכנס מחדש למצעד שירי החג של הבילבורד על בסיס קבוע בכל שנה, תוך שהגיע בשיאו למקום השלישי ב-7 בדצמבר 2019. נכון ל-25 בנובמבר 2016, סך המכירות האמריקאיות של השיר באופן דיגיטלי עומד על כ-751,000 הורדות, על פי נילסן סאונד-סקאן, והוא מוצב במקום ה-10 במצעד שירי חג המולד המובילים בכל הזמנים. במצעד הבילבורד הוט 100, הופיע השיר לראשונה במקום ה-50 ב-7 בינואר 2017, לאחר שג'ורג' מייקל נפטר. השיר קיבל את תואר הפלטינה הכפול מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי בדצמבר 2019, תוך שמכר כ-2 מיליון עותקים דיגיטליים.
בדצמבר 2017, 28 בדצמבר 2018, ובדצמבר 2019, השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים השוודי.
וידאו קליפ
בווידאו קליפ של השיר נראים ג'ורג' מייקל ואנדרו רידג'לי מלווים חברות לראות חברים באתר סקי לא מוגדר: הרכבל שנמצא בשני הצילומים הוא מסאס-פי בשווייץ, שם צולם הקליפ. כבר בתחילת הקליפ, מתברר כי דמותה של חברתו של רידג'לי (בגילומה של הדוגמנית קתי היל) הייתה בעבר בקשר עם מייקל וכי השיר מכוון אליה. ניתן להבחין בה לאורך הקליפ בכך שהיא בדרך כלל לובשת אדום, אבל כל השאר לובשים צבעים מושתקים יותר.
בקליפ ישנו פלאשבק קצר לשיר, המציג את דמותו של מייקל מגיש לחברתו סיכה תכשיטית, בזמן שרידג'לי לובש את הסיכה, מה שמרמז שהיא נתנה אותה כמתנה לאהבתה החדשה לאחר שהיא ומייקל נפרדו. בהזדמנויות רבות, מייקל מציג הבעה מהורהרת, המרמזת על רגשותיו הסותרים. כשמייקל מקשט את עץ חג המולד בקישוט כלשהו, הוא נופל על הרצפה, שם יושבת חברתו לשעבר של מייקל והזוג לשעבר חולק כמה שניות של מבט אחד על השני.
אדישותה, לכאורה, של חברתו לשעבר של מייקל, כלפי גילוי החיבה לרידג'לי, גורמת לצופה לתהות האם ליבו של רידג'לי הוא הבא להישבר. בסוף הקליפ, כולם עוזבים את אתר הסקי וכאשר הקבוצה יוצאת מהרכבל, כולם "מזווגים" כראוי עם מייקל וחברתו החדשה שנראים מאושרים.
בקליפ הוצגו גם זמרי הליווי לשעבר של הצמד פפסי ושירלי והבסיסט של להקת ספנדאו בלט, מרטין קמפ , החבר ובעלה לעתיד של שירלי הולימן.
נכון לינואר 2021, הקליפ זכה ליותר מ-600 מיליון צפיות ביוטיוב. לקליפ הרשמי השני של השיר, בשם "" יש 42 מיליון צפיות, נכון לאוגוסט 2021.
הופעות במדיה
בסרט "חיים שלי", שיצא בשנת 2019, הסרט מציג באופן בולט את המוזיקה של הזמר המנוח ג'ורג' מייקל, כולל את שיר זה ושיר נוסף שטרם פורסם קודם לכן.
השיר הופיע גם במשחק הווידאו Just Dance 2017 כדואט בין שני רקדנים, אחד מהם לבוש כסנטה קלאוס.
טענות גניבה
בשם כותבי השיר "Can't Smile Without You" של בארי מנילו, חברת התקליטים דיק ג'יימס מיוזיק  תבעה את מייקל בגין גניבה באמצע שנות השמונים וטענה כי המלודיה של "Last Christmas" נלקחה מהשיר. התיק נדחה כאשר מוזיקולוג הציג 60 שירים מוזרים מהמאה האחרונה שהיו בעלי רצף אקורדים ומנגינה דומים.
גרסתה של ויגפילד
בבריטניה, תוכנן לצאת הסינגל "Close to You" של ויגפילד לאחר "Big Time"; עם זאת, הוצע כי ויגפילד תקליט גרסת כיסוי לשיר "Last Chritstmas", שתצא יחד עם "Big Time", כסינגל כפול בצד א' של הסינגל בגרמניה. בגרמניה, הסינגל יצא כסינגל כפול בצד א', יחד עם "Close to You". במדינות אחרות, השיר יצא לבד עם רמיקסים שונים. הסינגל הגיע למקום ה-21 במצעד הסינגלים הבריטי, והיה השיר הראשון של ויגפילד שהגיע למצעד. השיר מופיע גם בגרסות שונות של המהדורה המיוחדת של אלבום הבכורה שלה ואלבומה השני.
הצלחה
גרסתה של ויגפילד לשיר זכתה להצלחה מתונה באירופה. השיר הצליח לטפס אל העשירייה הפותחת בדנמרק וספרד, והגיע בשיאו למקומות ה-6 וה-5 בהתאמה. בנוסף, הגיע ל-20 הראשונים במצעד שבפינלנד, ול-30 הראשונים במצעדים שבאירלנד, סקוטלנד ובריטניה. בבריטניה, יצא הסינגל כסינגל כפול יחד עם "Big Time". השיר הגיע בשיאו למקום ה-21 בשבוע הראשון שלו במצעד הסינגלים הבריטי, ב-10 בדצמבר 1995.
וידאו קליפ
לשיר נוצר וידאו קליפ אותו ביים הבמאי האיטלקי ג'אקמו דה סימון. בקליפ נראית ויגפילד מבצעת את השיר בנוף חורפי. הקליפ פורסם ביוטיוב במרץ 2013. נכון לספטמבר 2020, לקליפ למעלה מ-106,000 צפיות.
גרסתה של הצפרדע המשוגעת
לשיר בוצעה גרסת כיסוי על ידי הצפרדע המשוגעת בשנת 2006. הסינגל יצא כסינגל חג המולד. בבלגיה, הולנד, אוסטרליה, ניו זילנד, שוודיה וצרפת, השיר יצא 12 חודשים לפני כן.
גרסתה של טיילור סוויפט
טיילור סוויפט הקליטה גרסת כיסוי של "Last Christmas" עבור המיני-אלבום הראשון שלה, The Taylor Swift Holiday Collection משנת 2007. במסגרתו, הקליטה שירי חג מולד ידועים נוספים כמו "Santa Baby" של ארת'ה קיט, "Silent Night" של פרנץ קסאוור גרובר ו-"White Christmas" של בינג קרוסבי.
הגרסה של סוויפט הופקה על ידי המפיק המוזיקלי נייתן צ'פמן, שעבד עמה על מרבית משיריה.
ביקורת והצלחה
ברולינג סטון דירגו את גרסתה במקום ה-138 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג". ב-Paste דירגו אותה במקום ה-118 ברשימת "158 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג". ב-NME דורג במקום ה-152 ברשימת "השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
פרק זמן לצאתו, עלתה גרסתה של סוויפט לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליחה לצבור שם למעלה מ-9.8 מיליון השמעות.
גרסתה של קסקדה
השיר הוקלט בשנת 2007 על ידי להקת היורודאנס הגרמנית קסקדה. הוא פורסם בחנות האייטונס בנובמבר 2007. לסינגל הייתה רק מהדורה דיגיטלית, אך כעבור שישה ימים הוא יצא בסינגל "What Hurts the Most" שהיה הסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השני של הלהקה.
בבריטניה, למרות היותו רצועה בצד ב', השיר הושמע באופן קבוע בערוצי המוזיקה בעונה החגיגית. שני הקליפים הרשמיים שלו צברו למעלה מ-60 מיליון צפיות ביוטיוב במצטבר.
השיר יצא במסגרת אלבום חג המולד של הלהקה, It's Christmas Time.
גרסתם של משתתפי Glee
השיר בוצע על ידי צוות השחקנים של Glee, בראשות ליאה מישל, קורי מונטית' עם אמבר ריילי, ויצא בשנת 2009 באופן בלעדי בחנות האייטונס כסינגל צדקה, ובשנת 2010 נכלל באלבום Glee: The Music, The Christmas Album. השיר הגיע בשיאו למקום ה-63 במצעד הבילבורד הוט 100, והפך לגרסת הכיסוי הראשונה של השיר שהגיעה למצעד זה.
גרסתה של אריאנה גרנדה
הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה ביצעה גרסת כיסוי לשיר, אותה הוציאה ב-19 בנובמבר 2013, כסינגל הראשי מתוך מיני-אלבום חג המולד שלה, Christmas Kisses, לחנות האייטונס.
הרכב
גרסתה של גרנדה מכילה בעיקר את סגנונות הפופ, R&B עכשווי ומוזיקת נשמה, וכוללת גם מילים נוספות שנכתבו, בנוסף למילים המקוריות. המילים החדשות תוארו כ"קופצניים" יותר מהמנגינה המקורית.
גרסתה של קארלי ריי ג'פסן
השיר בוצע על ידי הזמרת הקנדית קארלי ריי ג'פסן בנובמבר 2015 ויצא לקמעונאים הדיגיטליים ב-20 בנובמבר 2015, על ידי חברות התקליטים 604 רקורדס בקנדה, ואינטרסקופ רקורדס וסקול בוי רקורדס ברחבי העולם. הביצוע של ג'פסן זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה על שילוב אלמנטים סגנוניים הדומים למקור עם הפקה מודרנית.
ביקורת
ביאנקה גרייסי מ-Idolator תיארה את השיר כ"[סגנון] קארלי מובהק", על הדגשת הקולות הייחודיים של ג'פסן והפקתו הסינתטית, וכתבה כי הגרסה שלה "תקסים את... הגרביים שלך". נולאן פייני ממגזין טיים הדהד את התחושות הללו וציין כי גרסתה של ג'פסן היא "סוג השיר שבור הלב אך החם והמתוק [ג'פסן] מצטיינת בו". ג'קסון מק'נרי מוולטר מ-Vulture "מחא כפיים" לג'פסן על גישתה הישרה לשיר והימנעות מ"ההתעמלות הקולית" התופסת כמה גרסות כיסוי לשירי חג המולד.
הופעות חיות
ג'פסן ביצעה את השיר בשידור חי במופע הטלוויזיה השנתי "Christmas in Rockefeller Center" של NBC, ששודר ב-2 בדצמבר 2015. היא ביצעה את השיר גם בפרק בתוכנית "לייט לייט שואו", ששודרה ב-16 בדצמבר 2015.
אלעד זרט
אלעד זרט (נולד ב-27 בנובמבר 1983) הוא משורר, עיתונאי, עורך, מבקר תרבות וחוקר ספרות ישראלי. עורך מוסף "ספרות ותרבות" של ידיעות אחרונות ומרצה בחוג לתקשורת במכללת ספיר. זרט ערך את סדרת השירה של הוצאת עם עובד.
קורות חיים
אלעד זרט נולד ב-1983 בקריית אתא. למד בבית הספר לקציני ים עכו. סיים לימודי עתודה ושירת כצוללן בשייטת הצוללות (שייטת 7).
בעל תואר ראשון בספרות ופילוסופיה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני בספרות עברית עם התמקצעות בספרות יידיש. מחקרו עוסק במוטיבים פילוסופיים ביצירתו של הסופר יצחק בשביס-זינגר.
זרט מתגורר בתל אביב עם זוגתו ושתי בנותיו.
עיתונאות ושירה
בשנת 2009 החל זרט לעבוד בעיתון "ידיעות אחרונות", תחילה כמפיק בדסק החדשות ואחר כך כעורך בדסק החוץ של העיתון, עורך המוסף היומי, "24 שעות", ועורך מוסף "ספרות ותרבות" ב-"7 לילות". במקביל, סיקר את תחום הספרות וערך מוספים ספרותיים שקובצו לאנתולוגיות.
זרט כתב תחקירים ומאמרי דעה בתחומים שונים, בהם נושאי תרבות, משבר האקלים, צער בעלי חיים, טבעונות, ממצאים ארכיוניים (כגון: המכתבים האבודים של משפחת דיין והשירים הגנוזים של לאה גולדברג ). הוא כותב טור שבועי על משבר האקלים במוסף "ממון שישי" של "ידיעות אחרונות".
ראיין את גדולי הסופרים בישראל ומחוצה לה, בהם: דויד גרוסמן, אברהם ב. יהושע, אורלי קסטל-בלום , צרויה שלו, מאיר שלו , יהושע קנז , מרגרט אטווד , מייקל שייבון , ג'ונתן פרנזן , יו נסבו, ארי דה לוקה ופול אוסטר , וכן משוררים בהם: אגי משעול , נתן זך , חיים גורי ועוד.
בשנת 2011 ייסד את מדור השירה של "ידיעות אחרונות", "שיר ביום", שבו הוא מפרסם מדי שבוע שירים של משוררי מקור לצד תרגומים.
בשנת 2017 מונה לעורך סדרת השירה של הוצאת עם עובד.
בשנת 2018 פרסם מדי שבוע, במשך שנתיים, ביקורות על ספרי פרוזה ושירה במוסף "מסלול" של "ידיעות אחרונות".
עם כניסתו לתפקיד עורך הספרות בידיעות אחרונות, בשנת 2021, ייסד זרט את מוסף "ספרות ותרבות". המוסף גדל בעריכתו ומכיל ראיונות עם יוצרים, מסות וביקורות ספרים, וכן פרסום יצירות - שירה ופרוזה - ותרגומים מן הספרות העולמית. במוסף כותבים אריק גלסנר, מתן חרמוני, שרון קנטור, נורית גרץ, יגאל שוורץ, נורית זרחי, אלי שאלתיאל, יונית נעמן, יוני ליבנה, שלומציון קינן, מור פוגלמן דבורקין, אלי הירש, עילי ראונר, עודד וולקשטיין, רון דהן, יפתח אשכנזי, מוטי פוגל, וכן חוקרי ספרות, עורכים ויוצרים.
בשנת 2020 יצא ספר השירים הראשון שלו "שומדבר לא ישתווה" בהוצאת אפיק, וזכה לשבחי הביקורת. הספר זכה למענק קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
ערך מבחר מקיף וראשון של שירת אהרן שבתאי. בספר, שיצא ב-2021, מובאים הספרים 'קיבוץ' ו'פריז' בשלמותם, קטעים נרחבים מ'חדר המורים', מ'שבע פואמות', מ'ארצנו', מ'שמש שמש' ומ'טניה' וכן קטעים מספרו האחרון בעריכתו 'פתחתי דלת, ועמדת שם'. כן כונסו כתשעים שירים חדשים שנכתבו בשנת הקורונה.
בשנת 2018 שימש זרט כחבר ועדת השופטים לפרס ברנר ובשנת 2022 כחבר ועדת השופטים לפרס ביאליק.
More Than Words
מילות השיר
השיר הוא בלדה בה הזמר רוצה שאהובתו תעשה יותר כדי להוכיח את אהבתה מלבד להגיד את הביטוי "אני אוהב אותך". בטנקור תיאר זאת כאזהרה שהביטוי נעשה חסר משמעות: "אנשים משתמשים בביטוי זה בקלות רבה, עד שהם חושבים שאפשר להגיד את זה ולתקן את הכל או שהכל יהיה בסדר. לפעמים אתה צריך לעשות יותר וצריך להראות זאת - יש דרכים אחרות לומר 'אני אוהב אותך'. "השיר הזה נתן לנו את החופש לעשות את התקליט שבאמת רצינו לעשות כשהתחלנו להקליט את הדיסק השלישי שלנו ", אמר שרון ל- KNAC . "הוא גרם לנו לעשות סיבובי הופעות בכל המדינות ובעולם. . . עם זאת, בשנות התשעים, התחלנו להתרעם על השיר. תוייגנו כ"אנשי ה-More Than Words". לא אהבנו את התפיסה שהשיר יצר לגבי הלהקה. אני זוכר שהייתי בסיבוב הופעות עם אירוסמית' בפולין, בו החלטנו פשוט לא לנגן את השיר. לאחר כמה לילות, סטיבן טיילר כותב באותיות גדולות על דלת חדר ההלבשה שלנו, "נגן את השיר המזוין!" הגישה שלו הייתה כמעט כמו אב. הוא היה כמו, 'תראה, זו הפעם הראשונה שלך בפולין. מתי אתה חושב שתחזור? הם רוצים לשמוע את זה, אז תנגנו! '"
ביקורת
עורך AllMusic וויליאם רוהלמן ציין כי הלהקה רדפה אחר "בלדה אקוסטית" בשיר. קירה ל. ביליק, מ- Associated Press תיארה את השיר כ"בלדה אקוסטית מתוקה וטהורה" שהמסר שלה הוא שהמילים 'אני אוהב אותך' הופכות לחסרות משמעות". הוא תואר כ"שיר אהבה לא מסורתי". לארי פליק, מבילבורד כתב ש"בלדת הרוק/אהבה הדלילה והמיוחדת הזו מוכיחה שלפעמים פחות זה יותר. הזרקור כאן הוא על ההרמוניות הקוליות הבולטות של הלהקה, כמו גם על עבודת הגיטרה האקוסטית המנצנצת שלה". שון מקארתי של ה- Daily Vault אמר כי מדובר ב"שיר אקוסטי יפהפה, מינימלי [שהפך את הלהקה לענקית והוסיף כי "עבור הלהקה More Than Words הוא השיר שעדיין יקבל משחק אוויר". קירסטן פירקל "מאל Paisano" תיאר אותו בתור "בלדה אקוסטית שתגרום לשיער שלך לסמור". מוזיקה ומדיה כנו את השיר "קטע מוזיקה מרגיע, שהופק באופן ראוי על ידי מייקל ווגנר. השיר מציג את הלהקה מזווית שונה לחלוטין. ויש לומר, הם התמודדו עם הבלדה הזו בצורה מצוינת". קארי בורזילו מ"קליט ג'ורנל תיארה אותו כשיר בסגנון האחים אוורלי. מארק אנדרוס מסמאש היטס אמר שהשיר גורם לעיניים לדמוע.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר צולם בשחור לבן והופק ובוים על ידי ג'ונתן דייטון וואלרי פאריס. הוא מתחיל בכך שפט בדגר מכבה את המגבר ומניח את גיטרת הבס שלו, ופול גירי מניח את מקלות התיפוף שלו. נונו וגארי מבצעים את השיר, בעוד שאר חברי הלהקה נראים לפניהם.
מיקום במצעדים
ב־23 במרץ 1991 "More Than Words" נכנס למקום ה-81 בבילבורד הוט 100 ומיד לאחר מכן הגיע למקום הראשון. השיר הגיע למקום השני בבריטניה, שם הלהקה זכתה להצלחה עוד לפני הפריצה האמריקאית שלה. אף שהלהקה נכנסה למספר מצעדים אירופיים בעבר, השיר הביא את הלהקה להצלחה המשמעותית הראשונה שלהם בארצות הברית.
אקסטרים המשיכו את "More Than Words" עם בלדה אקוסטית נוספת, "Hole Hearted", שהגיעה למקום הרביעי בארצות הברית ולמקום השלישי בקנדה.
רות ריכטר
רותי יצחקי-ריכטר (נולדה ב-1936) היא סופרת ותסריטאית ישראלית.
ביוגרפיה
רותי יצחקי-ריכטר נולדה לדוד ושרה יצחקי וגדלה בקריית חיים. במסגרת שירותה בנח"ל הייתה חברה וגננית נוי בקיבוץ אורים. היא סיימה את לימודיה לתואר ראשון בפקולטה לחקלאות ברחובות ב-1960, וקיבלה את התואר השני בהתמחות בגידול פרחים וצמחי נוי ב-1963.
לאחר לימודיה עסקה בהוראה במשך 40 שנה בבתי ספר תיכוניים ובמכללת גורדון להכשרת עובדי הוראה בחיפה.
היום היא גמלאית ועוסקת בכתיבה ספרותית ובכתיבת תסריטים לסרטים קצרים. היא חברה פעילה בחוג לטלוויזיה קהילתית בנוה מונוסון-יהוד. במסגרת זו כתבה והפיקה עשרות כתבות, חמישה סרטים קצרים ושישה קליפים. הכתבות והקליפים שודרו בערוץ 98 של הטלוויזיה הקהילתית בישראל, והסרטים שודרו בכל ערוצי הטלוויזיה בישראל.
יחסי אנגולה–מולדובה
היסטוריה
בין רפובליקת אנגולה לרפובליקת מולדובה מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים שבין שתי המדינות כוננו ב-30 באוקטובר 1994 בניו יורק בטקס מיוחד בו נערכה חתימה על מזכר הבנות מיוחד המאשר באופן רשמי את כינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של מולדובה, הייצוא המולדובני לאנגולה בשנת 2018 עמד על 1,747 דולר אמריקאי. לא היה מעבר סחורות בכיוון ההפוך באותה השנה.
יחסי מקסיקו–ניקרגואה
יחסי מקסיקו–ניקרגואה הם היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו לניקרגואה. שתי המדינות חברות באיגוד מדינות הקריביים, הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקניות והאו"ם.
היסטוריה
מאז תום המהפכה, מקסיקו וניקרגואה עבדו יחד בפרויקטים רבים כגון סיוע באסונות, הגירה ופיתוח. בשנת 2001, שתי המדינות הסכימו ליישם את פרויקט Mesoamerica (הידוע גם בשם תוכנית Puebla-Panama). בדצמבר 2012 השתתף נשיא ניקרגואה דניאל אורטגה בהשבעתו של נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מניקרגואה במקסיקו
ביקורים רמי דרג ממקסיקו בניקרגואה
הסכמים דו-צדדיים
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם על חילופי תקשורת דיפלומטית (1919); הסכם שיתוף פעולה ממשלתי (1983); הסכם לשיתוף פעולה תיירותי (1990); הסכם שיתוף פעולה למאבק בסחר בסמים ותלות בסמים (1992); הסכם ההסגרה (1993); הסכם לשיתוף פעולה טכני ומדעי (1995); אמנת שיתוף פעולה בנושא סיוע משפטי הדדי בעניינים פליליים (1997); אמנה על ביצוע פסקי דין פליליים (2000) והסכם על שיתוף פעולה חינוכי ותרבותי (2000).
תחבורה
קיימות טיסות ישירות בין מקסיקו למנגואה עם Aeroméxico Connect.
יחסי סחר
בשנת 1997 חתמו מקסיקו וניקרגואה על הסכם סחר חופשי. מאז הקמתו (ועם יישום הסכם סחר חופשי של ניו מקסיקו–מרכז אמריקה בשנת 2013), המסחר בין שתי המדינות גדל באופן משמעותי. בשנת 2018, הסחר בין שתי המדינות הסתכם בכמיליארד דולר. מקסיקו היא המשקיעה הישירה הזרה השלישית בגודלה בניקרגואה, עם השקעות של עד 183 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של מקסיקו לניקרגואה כולל: מכשירים אלקטרוניים, חוטי נחושת, תרופות ורכבים ואילו הייצוא העיקרי של ניקרגואה למקסיקו כולל: חלקי רכב, בוטנים, שמן צמחי, סוכר וטקסטיל. מספר חברות רב לאומיות מקסיקניות פועלות בניקרגואה, כגון: אמריקה מוביל, Cemex, Grupo Bimbo ו-Grupo Lala (בין היתר).
החבר השמן שלי
החבר השמן שלי הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 2022 בבימויו של גודיס (גד) שניידר, עם מי-רן מנקס וצחי סדן בתפקידים הראשיים.
התסריט שנכתב על ידי ליאת אלקיים וגודיס שניידר הוא על יחסי ידידות במשך עשר שנים בין בחור שמן ופשוט לאישה רזה ונאה שעולה עליו במדרג החברתי והכלכלי.
גודיס שניידר זכה בפרס סרט הביכורים הטוב ביותר וצחי סדן זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
הבמאי מופיע בסרט בהופעת קמע כשהוא אוכל פלאפל בסמוך לשחקן הראשי בסרט.
תקציר העלילה
אליק טסה לעבוד בניו יורק וג'ימי מתחיל לעשות דיאטה ויורד במשקל. אליק מרוויחה יפה בהייטק בניו יורק אך מלאה בגעגועים, עוזבת הכל, טסה לישראל ומציעה לג'ימי לנסות לחיות ביחד והוא מסכים.
צוות השחקנים
אייל זוסמן מוכר בפיצוציה/ דילר
מוריס בן מיור
מוריס בן-מיור (נולד ב- 1966) הוא עורך קולנוע, במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
בן-מיור נולד בסופיה, בולגריה. כשהיה בן שנה, הוא עלה עם אביו ואמו לישראל והם גרו בראשון לציון. באמצע שנות השמונים עבר להתגורר בתל אביב והחל לעבוד באוזן השלישית. בשנת 1995 החל ללמוד עריכה בבית הספר ג'אמפ קאט.
כעורך
במשך השנים ערך עשרות סרטים תיעודיים ועלילתיים כשהבולטים ביניהם הם: "שורות שורות" (בימוי: סיון ארבל), "הקליק האחרון" (בימוי: דליה מבורך ודני דותן), "תנועה מגונה" (בימוי: צחי גראד), "סטאלגים" (בימוי: ארי ליבסקר) ו"פוטו פרג'" (בימוי: קובי פרג'). בנוסף ערך סדרות טלוויזיה רבות, ביניהן: "בטיפול" (בימוי: סיוון ארבל), "ליבוביץ': אמונה, אדמה ואדם" (בימוי: אורי רוזנווקס), "מדינת היהודים" (בימוי: מודי בר-און וענת זלצר), "אופוריה" (בימוי: דפנה לוין), "תמרות עשן" (בימוי: עודד דוידוף), "תל אביב יפו" (בימוי: מודי בר-און וענת זלצר), "מסכים" (בימוי: סיוון ארבל), "הקיבוץ" (בימוי: מודי בר-און וענת זלצר), "הנובליסטים" (בימוי: אורי רוזנווקס), "לרקוד עם דמעות בעיניים" (בימוי: ניסן שור), "אנשי המכירות" (בימוי: ניסן שור), וכן "יומני קירשנבאום" (בימוי: בן שני) עליה זכה בפרס העריכה הטובה ביותר של סדרה תיעודית ועובדתית לשנת 2018, במסגרת טקס פרסי הטלוויזיה של האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
כבמאי
לאחר העבודה המשותפת עם הבמאי קובי פרג' על סרט הביכורים שלו "פוטו פרג'", החליטו השניים להקים חברת הפקה משלהם – "סטודיו בן-מיור & פרג'". מיום הקמתה גייסו השניים את שאולי מלמד שאיתו החלו להפיק, לערוך, ולביים פרויקטים דוקומנטריים שונים, בין היתר בשיתופי פעולה עם פסטיבל דוקאביב, הוט 8, רשת 13 ועוד. בעבר, הסטודיו יזם בשיתוף מועדון "צוותא" בתל אביב, את מועדון הקולנוע התיעודי "דוקו מיניסטור", בו הוקרנו סרטים ישראלים שונים והתארחו לשיחה היוצרים והיוצרות. בשנת 2018 יצא הסרט התיעודי הראשון באורך מלא של הסטודיו – "אלבום פרטי" ששודר בערוץ רשת 13. סרטם השני של קובי ומוריס "להאיר את יוסי" אודות יוסי בנאי נבחר לתחרות הרשמית של פסטיבל הקולנוע בירושלים לשנת 2019 ואף היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר. הסרט זכה להצלחה קופתית והיה מהסרטים הבולטים של אותה השנה. כיום עובדים השניים על הסרט התיעודי המלכה שושנה, אודות שושנה דמארי עבור HOT8 ופרויקטים נוספים.
חייו האישיים
בן-מיור חי עם בת זוגו יהודית גרינברג בתל אביב עם שלושת ילדיהם.
תולדות השואה - רומניה
הספר הזה מהווה מחקר מקיף ביותר על תולדות יהודי רומניה לפני השואה, בתקופת השואה ואחריה. בספר יש תיאור מעמיק של המדיניות הרומנית כלפי היהודים וגם של החיים היהודיים הפנימיים, ובכלל זה תיאור השמדתם של יהודי בסרביה, בוקובינה וטרנסניסטריה. פרקים מיוחדים עוסקים בפרעות ביהודי יאשי ובשאלת הרכוש שנגזל.
ב-23 בינואר 2003 התקיים יום עיון לרגל הופעת הספר. יום העיון התקיים בפני אולם מלא בקהל שהיה מורכב ברובו הגדול מיוצאי רומניה ובני משפחותיהם, וכן מקהל חוקרים, מחנכים ומתעניינים.
בראש המושב הראשון ישב פרופסור יהודה באואר שהצביע על הייחוד שבספר: תיאורו של פרק בשואת יהודי אירופה שהמחקר עליו נותר מאחור, בין השאר בגלל היעדר הנגישות אל החומר הארכיוני; והצגת פרשה, שבה השלטון המקומי – הרומני – ולא הגרמני, היה המוביל בביצוע רצח היהודים. הוא עמד על כך, שז'אן אנצ'ל הקדיש למחקר כשני עשורים מחייו, וכל אמירה של המחבר בספר מיוסדת על מסמכים. יושב ראש הנהלת יד ושם, מר אבנר שלו, בירך את מר אנצ'ל על השלמת מחקרו, וציין את החשיבות שיד ושם רואה בפרסום הספר.
קולין ג'וסט
קולין קלי ג'וסט (באנגלית: Colin Kelly Jost; נולד ב-29 ביוני 1982) הוא שחקן, קומיקאי ותסריטאי אמריקאי. ידוע בעיקר מתפקידו בתוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב", שם הוא משמש ככותב ומגיש "עדכון סוף השבוע".
ביוגרפיה
ג'וסט נולד וגדל בסטטן איילנד, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית. יש לו אח אחד, קייסי ג'וסט, שאף הוא תסריטאי ושחקן. אמו, קרי ג'יי. קלי היא קצינת הרפואה הראשית במחלקת הכבאות של העיר ניו יורק ורופאה בסטטן איילנד ואביו, דניאל איי. ג'וסט הוא מהנדס ומורה לשעבר.
קריירה
ב-2005, מעט לאחר שסיים את לימודיו בהרווארד, החל לעבוד ב"סאטרדיי נייט לייב" ככותב, ובהמשך הפך לאחד מהכותבים הראשיים שם. במהלך פגרת הקיץ טרם עלתה העונה של שנת 2012–2013, הוא נשאל על ידי המפיק לורן מייקלס אם יוכל לעשות את פינת "עדכון סוף השבוע", משום שאחד המנחים של הפינה, סת' מאיירס, עזב את התפקיד כדי להנחות תוכנית אירוח. ג'וסט קיבל את התפקיד והחליף את מאיירס החל מהפרק של ה-1 במרץ 2014. בנוסף לעבודתו ב"עדכון סוף השבוע" עשה ג'וסט הופעת קמאו קצרה באחד המערכונים כג'ון קייסיק.
כסטנדאפיסט הופיע קולין ב"מאוחר בלילה עם ג'ימי פאלון" כמו כן גם ברשתות TBS ו-HBO. הוא נבחר כ"פנים החדשות״ של פסטיבל Just for Laughs בשנת 2009, והופיע מספר פעמים בפסטיבל זה לאחר מכן. ג'וסט כתב בעיתונים שונים, ביניהם הניו יורקר, הניו יורק טיימס והפינגטון פוסט. הוא כתב גם את התסריט של הסרט "קיץ בסטטן איילנד" משנת 2015 ואף הופיע בו בתפקיד קטן. כמו כן הופיע בתפקיד שולי בקומדיה הרומנטית "המדריך לסינגלס" משנת 2016.
פרסים והוקרה
ג'וסט היה מועמד לחמישה פרסי אמי. הוא זכה בפרס פיבודי בשנת 2009, וכן זכה בארבעת פרסי גילדת הכותבים של אמריקה (עבור השנים 2007, 2009, 2010 ו-2017) עבור עבודתו ב"סאטרדיי נייט לייב".
חיים אישיים
מאז דצמבר 2017 הוא בזוגיות עם השחקנית האמריקאית-יהודייה סקרלט ג'והנסון, ובמאי 2019 הם הכריזו על אירוסיהם. הם נישאו בחודש אוקטובר 2020 ובאוגוסט 2021 הודיעו שג'והנסון בהריון. ב-18 באוגוסט 2021 הודיעו הזוג שנולד להם בן. לה בת נוספת מנישואיה הראשונים.
יחסי ונצואלה–יפן
יחסי ונצואלה–יפן (בספרדית: Relaciones Japón-Venezuela, ביפנית: 日本とベネズエラの関係) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הבוליברית של ונצואלה לבין יפן. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-1938.
היסטוריה
בדומה לשאר מדינות אמריקה הדרומית, בדצמבר 1941 ונצואלה ניתקה את היחסים הדיפלומטיים שלה עם יפן בשל השתייכותה למעצמות הציר.
בשנת 2009, נשיא ונצואלה לשעבר, הוגו צ'אווס, ערך ביקור רשמי ביפן עם ראש הממשלה היפני, טארו אסו. במהלך הביקור, חתמו השניים על תריסר הסכמי שיתוף פעולה בין המדינות בעיקר בתחום הנפט והגז.
יחסים כלכליים
בשנת 2008, שוויו של הייבוא היפני מוונצואלה עמד על 1 מיליארד דולר וכלל בעיקר אלומיניום, עופרת, ברזל וקקאו.
ליאופולד רוקונשטיין
הרב דוקטור ליאופולד רוֹקוֹנְשְטֶיין (בהונגרית: Rokonstein Lipót, בגרמנית: Leopold Rockonstein; 1822, פקש, האימפריה האוסטרית – 2 בפברואר 1872, בוקרשט, ממלכת רומניה) היה רב בקהילת אוראדיה, הרב הראשי השלישי של יהודי זאגרב בין השנים 1850–1858, והרב הראשי של סומבטהיי.
קורות חייו
בין השנים 1847–1848 היה רב בקהילת אוראדיה. עבר לבוקרשט. השתתף במהפכת 1848 בהונגריה וזכה לעיטור כבוד על פועלו. לאחר הקרע ביהדות זאגרב שהוביל למינוי הרב מוריץ גולדמן תחת הרב אהרן פאלוטה חזרו הקהילות האורתודוקסית והנאולוגית לשתף פעולה, כחלק מהמאמץ המשותף להקים בית כנסת מרכזי לקהילה. הרב גולדמן שהיה אולטרא-רפורמיסט אולץ לסיים את תפקידו ובמקומו מונה ב-1850 ד"ר ליאופולד רוקונשטיין שהיה מקובל על שתי הקהילות.