cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הואמבו
לאחר קבלת העצמאות
במאי 1991 נחתם הסכם שלום בין שני הארגונים. האו"ם והארגונים החוץ-ממשלתיים החלו לפעול מאותו זמן. המצב השתפר בהדרגה ובספטמבר 1992 נערכו בחירות כלליות. אך הבעיות צצו מחדש כאשר התברר שתוצאות הבחירות זויפו. חוסר השקט חזר להואמבו במהרה, כאשר הפך ארגון UNITA את העיר למרכז הפוליטי שלו. הארגון ריכז בעיר את רוב מנהיגיו הפוליטיים וחלק גדול מכוחותיו הצבאיים מיד לאחר שהתבררה תבוסתם בבחירות.
באופן רשמי הייתה העיר עדיין תחת שלטון ממשלת ה-MPLA, אך המתיחות עלתה בהדרגה עקב מעשי אלימות הולכים וגוברים. בסוף שנת 1992 התפנו מהואמבו כבר כל סוכנויות הסיוע הזרות. UNITA השיג את השליטה על העיר בקרבות רחוב עקובים מדם שהתנהלו החל מחג המולד 1992 והגיעו לשיאם באמצע ינואר. קרבות קשים התנהלו בסביבת העיר בחודשיים שלאחר מכן עד אשר נסוגו כוחות הממשלה ו-UNITA השיגה שליטה מלאה על העיר. רוב הערים ברמת אנגולה המרכזית נכבשו גם הן על ידי UNITA באותה תקופה. העימות המזוין התחדש באוגוסט 1994. מתקפה נרחבת החזירה לממשלה את השליטה על הואמבו ב-9 בנובמבר ועד מהרה גם את השליטה על שער הערים. ארגון UNITA העתיק את מפקדתו לעיר ג'מבה (Jamba) שבמחוז קואנדו קובנדה.
רגיעה זמנית
באופן רשמי הסתיימה המלחמה ב-20 בנובמבר 1994 עם חתימתו של הסכם לוסקה. במידה רבה הייתה המטרה של ההסכם לעבור לתהליך של נורמליזציה, והוא התקבל בהואמבו באופטימיות זהירה. לאחר חתימת ההסכם העביר UNITA את מפקדתו שוב והפעם לעיר ביאלונדו, כ-50 ק"מ מצפון להואמבו. העברה זו עוררה דאגות בקרב רוב המשקיפים.
ב-1995 הושג חופש תנועה לאנשים ולסחורות ברחבי המחוז. בסוף השנה כוח שמירת השלום של האו"ם (UNAVEM III) הוצב גם הוא בעיר כחלק מהבנות הסכם לוסקה. 1996 ו-1997 היו שנים של שיפור יחסי בתנאי המחיה של תושבי הואמבו, למרות שזרם השבים היה מתון, הבנייה הייתה איטית וחיי המסחר לא חזרו לרמתם כפי שהייתה בעבר.
חידוש הלחימה
לאחר שמועצת הביטחון של האו"ם כפתה עיצומים על UNITA ב-29 באוקטובר 1997, בשל עיכובים בישום הסכם לוסקה ובשל אי רצונו של הארגון לפרז את השטח ולמסור את העמדות שלו, חוסר השקט שב בהדרגה לרחובות הואמבו, בעיקר במחצית השנייה של שנת 1998. בראשית דצמבר שיגרה הממשלה פעולת התקפית לכיבוש העמדות האחרונות של UNITA בהואמבו ובקויטו (Kuito) ועד מהרה התפשטה מלחמה זו לאזורים נוספים באנגולה. גל פליטים עצום שוב החל לזרום מהאזורים הכפריים להואמבו ולערים נוספות. מחנות פליטים גדולים הוקמו בערים כאשר ארגוני הסיוע נאלצו להתפנות מהאזורים שבשליטת UNITA.
המצב הביטחוני נעשה שברירי. כאשר הואמבו וערים מרכזיות אחרות ברמה המרכזית הופגזו מבאילונדו ומעמדות אחרות שהיו עדיין בשליטת UNITA, שני מטוסי הרקולס, שנחכרו על ידי האו"ם, הופלו מעל וילה נובה (Vila Nova) על 23 נוסעיהם ב-26 בדצמבר 1998 וב-2 בינואר 1999, כאשר ניסו לפנות לבירה לואנדה את אנשי משלחת הסיוע של האו"ם שנותרו בהואמבו.
באוקטובר 1999 כבשו כוחות הממשלה את באילונדו. בשלב זה היו כבר כמה ערים חשובות במחוז כבר תחת שלטון הממשלה ובדצמבר 1999 חזר הניהול הממשלתי בכל הערים. בתקופה זו הפכה המלחמה למלחמת גרילה. UNITA שעדיין שלט באזורים הכפריים, תקף באופן שוטף מתקנים של הצבא ושל המשטרה ולעיתים גם יישובים אזרחיים.
גל הפליטים שזרם לתוך הואמבו הגיע לשיא חדש. בראשית שנת 2000 היו יותר מ-25,000 פליטים בכפר קאלה (Caála) שליד הואמבו ויותר מ-40,000 פליטים בעיר עצמה. ככל שהוחמרו העיצומים על UNITA, כן פעולותיו הצבאיות של הארגון נעשו תדירות יותר והרסניות יותר והאלימות הגיעה לשיאה בסוף שנת 2000.
באוקטובר 2001 שיגרה מחדש הממשלה מתקפה כנגד UNITA מעבריו הצפוניים והדרומיים של המחוז והפעם הם שילבו פעולה צבאית עם מבצעי פינוי המוניים של אוכלוסייה אזרחית מהאזורים הכפריים שרוכזה בכמה מקומות. הרעיון מאחורי אסטרטגיה זו היה לנתק את לוחמי הגרילה ממקורות התמיכה שלהם שהם מצאו בכפרים. בטווח הקצר גרם צעד זה לסבל רב לאוכלוסייה שנותרה באזורים אלה. תקופה זו מהווה את שיא הסבל שהיה מנת חלקם של אזרחי האזורים הכפריים במחוז הואמבו במהלך כל המלחמה.
לאחר מלחמת האזרחים
מותו של ז'ונאס סאווימבי בפברואר 2002 והחתימה על הסכם הפסקת האש שבאה בעקבותיו, החזירו את השלווה למחוז והתוו את הקווים לתהליך שלום ולתחילתה של תקופה של התחדשות. עקבות המלחמה עדיין ניכרים על בנייני העיר, אך התחדשות הדרגתית של חיי הכלכלה, המסחר, התעשייה והחקלאות ניכרת בהואמבו. רשת הרכבות חודשה ותחנת רכבת חדשה נבנתה. השקעות זרות זורמות לאנגולה בכלל ולהואמבו בפרט, בין השאר מסין ומישראל.
לקרוס
לקרוס (באנגלית: Lacrosse; תעתיק מיושן בעברית: להקרוס או לאקרוס) הוא ספורט קבוצתי, שבו השחקנים משתמשים במקל שבקצהו רשת, כדי למסור ולתפוס כדור גומי קשיח, במטרה להכניס אותו לתוך שער הקבוצה היריבה. במשחק על פי ארגון ה-MLL שעון הזריקות עומד על 30 שניות, ואילו על פי ארגון ה-NLL הוא עומד על 60 שניות. מקור המשחק בצפון אמריקה, והוא ספורט הקיץ הלאומי של קנדה (לצד הוקי קרח שהוא הספורט הלאומי של החורף).
בלקרוס גברים, בגרסתו העכשווית, משחקים בקיץ במגרש דשא או דשא מלאכותי. משחקים בכל קבוצה עשרה שחקנים - שלושה תוקפים, שלושה מגינים, שלושה קשרים ושוער. למשחק קיימת גם גרסה לאולמות או במגרשים פתוחים (Box Lacrosse) שמתאימה גם לעונת החורף, ואותה משחקים על דשא מלאכותי או משטח קשה באולמות הוקי קרח. גרסה זאת משוחקת עם שישה שחקנים (שוער וחמישה שחקנים בשונה ממשחק הלקרוס הרגיל, לקרוס שדה, הכולל שוער ותשעה שחקנים).
היסטוריה
לקרוס הומצא על ידי ילידי צפון אמריקה והשם לקרוס נתן למשחק על ידי משקיפים צרפתיים. המשחק נחשף למערב, כאשר המסיונר הישועי הצרפתי, ז'אן דה ברבף (Jean-de-Brébeuf), צפה במשחק ב-1636, ואף הזכיר את המשחק בספרו "יחסי הישועיים" בסביבות 1640. ללקרוס באופן מסורתי היו ייעודים רבים, כולל יישוב סכסוכים ואימון לוחמים צעירים. לעיתים שיחקו את המשחק במגרש שאורכו יותר מקילומטר, משחק יכול היה להימשך לפעמים ימים, ובכל צד שיחקו 100 עד 1,000 שחקנים. עד המאה ה-19, התפתח הלקרוס למשחק פחות אלים, ומתיישבים צרפתיים החלו לשחק אותו. ב-1856 רופא שיניים קנדי, ד"ר ויליאם ג'ורג' בירס, הקים את מועדון הלקרוס של מונטריאול וב-1867 תיעד את חוקי המשחק, במסגרת תיעוד זה הוא קיצר את משך המשחק, וצמצם את מספר השחקנים לעשרה בכל צד.
לקרוס במשחקים האולימפיים
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) ובאולימפיאדת לונדון (1908) התקיים טורניר לקרוס. בסנט לואיס 1904, השתתפו 3 נבחרות, 2 נבחרות מקנדה ואחת מארצות הברית. בלונדון 1908 השתתפו שתי נבחרות, אחת מקנדה ואחת מבריטניה. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) היה ניסיון להחזיר את הטורניר למשחקים האולימפיים ולכן נערך טורניר הדמיה בהשתתפות 3 נבחרות מארצות הברית, מבריטניה ומקנדה. איגוד הלקרוס העולמי מנסה להכליל את המשחק ברשימת ענפי הספורט של אולימפיאדת לוס אנג'לס (2028).
לקרוס בישראל
איגוד הלקרוס הישראלי הוקם ב-2011 וכלל הקמת נבחרות וליגות לקרוס לגברים ולנשים. מאז הוקם האיגוד מתפתח הענף בהדרגה בישראל ושיאו הבינלאומי היה כשקיבל את אירוח אליפות העולם בלקרוס 2018 בנתניה בהשתתפות 46 נבחרות. ענף הלקרוס נכלל לראשונה בין ענפי הספורט במכביה העשרים שהתקיימה ב-2017. נתניה קיבלה את אירוח אליפות אירופה לנשים בלקרוס שהתקיימה ביולי 2019 בהשתתפות 16 נבחרות.
ליגה
ליגת הגברים בלקרוס נוסדה ב-2015. בעונת 2016 זכתה באר שבע באליפות הליגה הראשונה לאחר שניצחה את חיפה 10–11 במשחק שהתקיים ב-28 ביולי 2016.
ב-10 באוגוסט 2017 זכתה קבוצת באר שבע באליפות השנייה ברציפות לאחר ניצחון מוחץ 8–14 על אשקלון. השחקן המצטיין בטורניר הבוגרים היה מספר 23 מבאר שבע אריק פישר.
בעונת 2018 משחקות בליגת העל קבוצות מאשדוד, אשקלון, באר שבע, נתניה, קריית גת, שדרות ובליגה שנייה משחקות קבוצות מהרצליה, חיפה, כפר יונה, רמלה, שער הנגב, תל-מונד.
נבחרת ישראל
הטורניר הבינלאומי הראשון בו השתתפה נבחרת ישראל בלקרוס, היה אליפות אירופה בלקרוס שהתקיימה באמסטרדם, הולנד ב-2012 וסיימה במקום שמיני.
אליפות העולם לגברים בלקרוס הראשונה בה השתתפה ישראל, היא האליפות שנערכה בדנוור, בקולורדו שבארצות הברית ביולי 2014 וסיימה את הטורניר במקום שביעי.
בספטמבר 2015 השתתפה לראשונה באליפות העולם בלקרוס באולמות, שהתקיימה בסירקיוז בניו יורק שבארצות הברית וסיימה את הטורניר במקום רביעי. גם באליפות העולם בלקרוס באולמות שהתקיימה בלאנגלי בקולומביה הבריטית בקנדה בספטמבר 2019, סיימה ישראל במקום הרביעי.
באליפות אירופה בלקרוס שנערכה בבודפשט, הונגריה מ-28 ביולי ועד 6 באוגוסט 2016 זכתה נבחרת ישראל במדליית כסף עם 7 ניצחונות והפסד אחד, אחרי נבחרת אנגליה שזכתה במדליית זהב עם 8 ניצחונות ולפני פינלנד אף היא עם 7 ניצחונות והפסד אחד. במשחק על מדליית הזהב הפסידה נבחרת ישראל לנבחרת אנגליה 6–7 המשחק היחיד אותו הפסידה הנבחרת.
נבחרת ישראל זכתה במדליית זהב באליפות אירופה בלקרוס באולם (Box lacrosse) שנערכה בפינלנד ביולי 2017 לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת צ'כיה (7-8).
באליפות העולם לגברים בלקרוס שנערכה במכון וינגייט נתניה ביולי 2018, בהשתתפות 46 נבחרות באליפות העולם הגדולה ביותר שהתקיימה בענף, סיימה נבחרת ישראל את הטורניר במקום שביעי.
ליגה
ב-2017 נוסדה ליגת הנשים בלקרוס בישראל. בעונתה הראשונה השתתפו ארבע קבוצות מאשקלון, באר שבע, קריית גת ונתניה.
נבחרת ישראל
נבחרת הנשים של ישראל בלקרוס השתתפה לראשונה בגביע העולם לנשים בלקרוס שנערך באושאווה, אונטריו קנדה ביולי 2013 וסיימה את הטורניר במקום שמיני. בגביע העולם לנשים בלקרוס שנערך בגילדפורד, אנגליה ביולי 2017 סיימה נבחרת הנשים של ישראל בלקרוס במקום שישי וכך גם בגביע העולם ב-2022 שהתקיים בבולטימור, מרילנד ארצות הברית.
ב-2015 השתתפה לראשונה באליפות אירופה לנשים בלקרוס שהתקיימה בנימבורק בצ'כיה וסיימה את הטורניר במקום רביעי. נתניה אירחה את אליפות אירופה לנשים שהתקיימה ביולי 2019 בהשתתפות 16 נבחרות וסיימה את הטורניר במקום השני לאחר שפגשה בגמר את נבחרת אנגליה, אלופת שני הטורנירים האחרונים, והפסידה בו בתוצאה 7–10.
הידראולוס
פעולת ההידראולוס
קטסיביוס, ממציא ומתמטיקאי יווני מאלכסנדריה העתיקה שבמצרים התלמאית המציא וכתב על מספר שימושים לאוויר דחוס, וביניהם ההידראולוס. כתביו לא שרדו אך תאורים של ההידראולוס שלו נמצאים בין השאר אצל ויטרוביוס ואצל הרון מאלכסנדריה.
שתי משאבות אוויר (אחת מכל צד), מופעלות על ידי ידיות, דחסו אוויר לצינור אופקי משותף בגוף ההידראולוס. הצינור הזרים את האוויר הדחוס מטה אל צוואר של מיכל דמוי משפך הפוך שנקבע מעט מעל הקרקעית של מיכל מלא חלקית במים. עודף האוויר בעבע מחלקו התחתון של המשפך ומשם יצא מעלה למיכל. כשלחץ האוויר במשפך ירד, עלו לתוכו המים כך שלחץ האוויר במשפך ובצינור נשאר קבוע בעזרת המים. הצינור גם הזרים מעלה אוויר בלחץ קבוע ל"תיבת רוח" (camera aeolis). החלילים קובעו מעל לתיבת הרוח וכניסת האוויר אליהם נחסמה על ידי קרשי עץ קטנים וגמישים בעלי חור. כל קליד בשורת הקלידים הזיז קרש עץ שכזה ובכך פתח זמנית את זרימת האוויר בלחץ הקבוע אל תוך החליל המתאים.
יש להבדיל בין ההידראולוס ל"עוגב מים" שפעל בשיטה אחרת לגמרי (אספירציה של אוויר לתוך צינור בו זורמים מים) והיה מיוחד בכך שהמוזיקה הופקה בצורה אוטומטית על ידי גליל שסובב על ידי זרימת מים ופתח את החלילים באופן שתוכנן על ידי בליטות קטנות על הגליל. גם עוגבים כאלה היו ידועים בעת העתיקה.
עדויות
ההידראולוס היה יקר לתחזוק ושימש בעיקר למופעים ציבוריים, כמו מופעים גלדיאטורים המתוארים בפסיפס זליתן (ראו צילום למעלה). אחרי המאה ה-5 דעך השימוש בהידראולוס, אך מכשיר דומה מתואר ב"ספר הטריקים" של האחים הממציאים בנו מוסא שפעלו בחצר הח'ליף בבגדד במאה ה-9.
חלילים המשוערים כחלקי הידראולוס התגלו בפומפיי. שרידי הידראולוס ברורים יותר התגלו בשנת 1931 באתר אקווינקום שבהונגריה. הכתובת שעל המכשיר היא משנת 228 לספירה. למכשיר 4 שורות חלילים מברונזה עם קרשי סתימה מעץ אלון שהופעלו על ידי הקלידים. ישנם חילוקי דעות בין המומחים אם החלילים יצרו סולם דיאטוני או כרומאטי. שחזור של ההידראולוס הופעל בהצלחה ומוצג כיום במוזיאון של אקווינקום לצד השרידים המקוריים.
חלקי הידראולוס מהמאה ה-1 לפנה"ס התגלו בשנת 1992 בעתיקות העיר דיון שלרגלי הר אולימפוס שביוון. למכשיר היו 24 חלילים באורכים שונים - ה-19 הראשונים באורכים שבין 22 ל 89 ס"מ עם קוטר גדל בין 1.5 ל-2 ס"מ, ועוד 5 חלילים בעלי אורך זהה וקצר יותר שלפני ההערכות שימשו להשלמת הסולם של הכלי לסולם דיאטוני. לכלי מקלדת אחת והחלק התחתון עם מנגנון המים חסר. ההידראולוס שוחזר והופעל בהצלחה בשנת 1999 ומוצג היום במוזיאון של דיון.
ועידת התביעות
ועידת התביעות, או בשמה הרשמי הוועידה על תביעות יהודיות חומריות כנגד גרמניה, היא מלכ"ר יהודי אמריקאי, המכנס נציגים מארגונים יהודיים ברחבי העולם, ואשר תפקידו לפעול באמצעות משא ומתן לקבלת פיצויים מממשלת גרמניה, לפעול להשבת רכוש לניצולי השואה וליורשים של קורבנות השואה, ולסייע לניצולי השואה.
הקמת הארגון
ועידת התביעות מייצגת 23 ארגונים יהודיים לאומיים ובינלאומיים. אלו נציגים מאותם ארגונים שכינס נחום גולדמן, היו"ר המשותף של הסוכנות היהודית ונשיא הקונגרס היהודי העולמי בניו יורק ב-1951 על מנת לדון בתביעות יהודיות חומריות כנגד גרמניה. לכל ארגון שני נציגים בוועידה ללא תלות בגודלו.
תביעת ממשלת גרמניה
ועידת התביעות הייתה שותפה במשא ומתן על הסכם השילומים, ובמסגרת ההסכם נקבע כי ממשלת גרמניה תעביר לוועידת התביעות סך של 450 מיליון מרקים גרמני לשם מתן סיוע, שיקום ויישוב מחדש של קורבנות רדיפות הנאצים, בהתאם לדחיפות צורכיהם, כפי שייקבע על ידי הוועידה. כמו כן נחתמו הסכמים עם מדינת ישראל.
בכפוף להסכמים, המשיכה ועידת התביעות לשאת ולתת עם ממשלת גרמניה להשגת תיקונים של ההתחייבויות החוקיות השונות שנכללו בהסכם, ופיקחה על יישום חוקי הפיצויים והשבת הרכוש השונים.
ממשלות גרמניה שילמו עד היום יותר מ-100 מיליון דולר ליישוב תביעות על סמך החוק שוועידת התביעות נשאה ונתנה לגביו.
פעולות סיוע
ועידת התביעות סייעה לניצולים נזקקים על ידי מגוון רחב של שירותים סוציאליים ובשיקום הקהילות היהודיות באירופה. בתפקודה כגוף א-פוליטי, היא לקחה על עצמה 500 פרויקטים ב-29 מדינות, במטרה לחזק את הקהילות ולשמור על אחדותן ועצמאותן. בנוסף לכך, למרות כל המכשולים הפוליטיים הרבים, הקצתה ועידת התביעות כספים לשם סיוע לניצולי שואה שחיו מאחורי מסך הברזל, אשר לא היו יכולים לפנות לשם קבלת תשלומי פיצויים אינדיבידואליים.
ביקורות ואזכורים תקשורתיים
בפברואר 2010 נחשף כי אירעה גנבה של כספים, אשר יועדו על ידי ממשלת גרמניה לניצולי שואה. ועידת התביעות, ציינה בתחילה כי הסכום שנגנב היה 350 אלף דולרים, בנובמבר 2010, דווח כי סכום הגנבה הוא 42 מיליון דולר, ולאחר מכן, ב-2015, דווח על סכום של גבוה בהרבה מ-57 מיליון דולר.
אמדינה
אמדינה (שם מדעי: Amadina) היא סוג של ציפורי שיר ממשפחת האסטרילדיים החיות באפריקה שמדרום לסהרה. בסוג זה קיימים שני מינים.
מאפיינים
האמדינות הן ציפורים קטנות באורך 12–16 ס"מ. בעלות גוף אפור וצהוב בהיר וראש אדום. מקוריהן עבים ומשמשים אותן לפיצוח זרעים שונים. הזכרים צבעוניים יותר מהנקבות, תכונה המשמשת אותם למציאת נקבה לזיווג.
הנקבות המקננות בונות קן מעוגל בין ענפי העצים. אם טורף מתקרב אל הקן הן אינן בורחות אלא מפתלות את גופן לצורת נחש קטן, במטרה להרתיע את התוקף ולהציל את הביצים.
אל-ח'אלד (טנק)
אל-ח'אלד (אורדו: الخالدٹینک) נקרא גם MBT-2000 (ראשי תיבות: Main battle tank 2000 בעברית: טנק מערכה 2000) הוא טנק מערכה עיקרי אשר פותח במשותף על ידי פקיסטן וסין ומשמש כטנק המערכה העיקרי של צבא פקיסטן. הטנק מבוסס על הטנק הסיני Type 96.
היסטוריה
דרישת צבא פקיסטן לקלוט טנק מערכה מתקדם ומודרני ורצונו של צבא סין גם הוא להחליף כמות גדולה של טנקים מתוצרת עצמית, המבוססים על הT-55 בטנק מודרני ומתקדם, הביא לתחילת פיתוחו של הטנק בשנת 1990. פיתוחו של הטנק התבסס על הטנק הסיני Type-96. במהלך השנים, פקיסטן השכילה לשלב מערכות מערביות ומנוע מתוצרת אוקראינה המשמש את הT-84.
אף על פי שסין השקיעה בפיתוח הטנק, היא ממשיכה לתפעל את הType-90 וקלטה טנקים מתקדמים מתוצרת מקומית, כמו ה-Type 96 וה-Type 99. פקיסטן היא המפעילה העיקרית של הטנק בשירות מבצעי (600 בשירות). גרסת היצוא של הטנק MBT-2000 הוצעה למספר מדינות, ארבע מדינות רכשו את הטנק, והאחרונה שהטנק הוצע לה הייתה ערב הסעודית, אך זו העדיפה לרכוש טנקים מתוצרת רוסית.
גרסה מתקדמת של הטנק, בשם MBT-3000 שאמורה להיות הדור הבא של הטנק, פותחה על ידי סין ומבצעית החל מ-2014, אם כי הצבא הסיני לא משתמש בגרסה זו, והיא מיועדת בעיקר לייצוא.
הנעה ועבירות
האל-ח'אלד מונע במנוע בהספק של 1200 כוח סוס מקורר מים בעל 6 צילינדרים המשולב בממסרת צרפתית אוטומטית, שמותקנת גם בAMX-56 לקלרק ומכל דלק גדול, המאפשר טווח פעולה של 500 ק"מ. המנוע מאפשר לטנק מהירות מצוינת, של 72 קמ"ש, והאצה ל-32 קמ"ש בפחות מ-10 שניות, הרבה בזכות העובדה כי משקלו של הטנק נמוך יחסית להספק המנוע, שטנקים כבדים יותר, כמו הצ'אלנג'ר 2 משתמשים בהספק מנוע כזה.
העוצמה היחסית של המנוע והמזקו"ם המתקדם, נבנו במטרה לאפשר לטנק עבירות ותנועה קלה בחולות המדברים של פקיסטן.
פאסיבי וריאקטיבי
לטנק מיגון פאסיבי העשוי משריון מרוכב שעובה בחזית הטנק ושריון הטנק משופע, בדגש על חזית הטנק והצריח. בנוסף, בצידי הטנק ישנם פלטות בזוקה, המגנות על מזקו"ם הטנק מפגיעה, ובחלקים מהטנק נוספו לוחות שריון במטרה לעבות את המיגון. כמו כן, לטנק מערכת הגנה מפני איומי אב"כ (אטומי ביולוגי כימי) ומערכת כיבוי אש אוטומטית.
מערכות שיבוש והטעייה
לטנק מספר מערכות שיבוש והטעייה, במטרה להגדיל את שרידותו בשדה הקרב. לטנק שבש אלקטרו-אופטי מתוצרת אוקראינה, משבש מד טווח לייזר ומצייני לייזר, ומערכת עקיבה אחרי טילים נגד טנקים. כמו כן, הטנק צבוע בצבע מבודד תרמי במטרה להקטין את החתימה התרמית של הטנק. יתר על כן, לטנק מדוכות עשן בשני צדדיו, לצורך מיסוך והטעייה.
חימוש
החימוש העיקרי של הטנק הוא תותח חלק קדח בקוטר 125 מ"מ מצופה כרום בעל יכולת לשיגור טילים מונחים נגד טנקים ומגוון סוגי פגזים. התותח עצמו מיוצב ובעל יכולת דיוק בפגיעה במטרות נייחות ונעות בדיוק גבוה, גם תוך כדי תנועה. לתותח מערכת טעינה אוטומטית, המאפשרת ירי של עד 9 פגזים בדקה, ובסך הכל הטנק חמוש ב49 פגזים מסוגים שונים.
בנוסף לתותח, לטנק מקלע 7.62 מ"מ עם 7000 כדורים, ומקלע כבד 12.7 מ"מ (0.5 אינץ') נגד מטוסים, המופעל על ידי המפקד, עם 1500 כדורים. המקלע הכבד יכול להיות מופעל גם מבטן הטנק.
בקרת אש
לטנק מערכת בקרת אש מודרנית. גם לתותחן וגם למפקד יש כוונת פנורמית המאפשרת ראייה גם בלילה. לתותחן עצמו, יש מד טווח לייזר ומערכת דימות תרמי בנוסף למערכת ראיית לילה. כמו כן, התותח מיוצב ומערכת בקרת האש משגרת את הפגז בהתאם לסטייה שתתקבל בשל תנאי השטח. כמו כן, מערכת בקרת האש מאפשרת יישור קו ראייה ועוקב אוטומטי אחר מטרות רק"ם נעות.
סבסטיאן ראוואל
ביוגרפיה
ברומא הכריז שהוא "המוזיקאי הטוב ביותר בעולם", ועל כך זומן לתחרות מוזיקלית, תחילה מצד ג'ובאני מריה נאנינו וזמן קצר לאחר זאת מצד פרנצ'סקו סוריאנו. ראוואל הובס בשתי התחרויות.
ב-28 באפריל 1595 החליף את לואיס רואיז כמאסטרו די קאפלה הספרדי האחרון של קאפלת המשנה למלך ספרד בפלרמו.
בסיציליה היה מעורב שוב בתחרות עם המוזיקאי אקילה פאלקונה; התחרות הוכרעה תחילה לטובת פאלקונה, אך לאחר אי-אילו עתירות, נהפכה ההכרעה לטובת ראוואל. אחרי מות פאלקונה בשנת 1600 פרסם אנטוניו פאלקונה, אביו של אקילה, את כל מהלך הדו-קרב המוזיקלי הזה בספרו relazione del successo והביא את יצירותיהם של ראוואל ופאלקונה, שהוגשו לתחרות זו, לדפוס, שכלל כמה קנונים, מדריגלים, מוטטים וריצ'רקרי. הוצאה זו, הכוללת את יצירותיהם של פאלקונה וראוואל גם יחד, מצויה כיום למכירה במהדורה מודרנית.
סבסטיאן רוואל מת בפלרמו בשנת 1604.
בשנת 2004 חלקה קרטחנה, עיר הולדתו, כבוד לראוואל בקונצרט בניצוח הוויולן פר רוס, במלאת 400 שנה למותו.
יצירותיו
ראוואל חיבר מוזיקה פוליפונית דתית, מדריגלים וריצ'קארי אינסטרומנטליים. מכלול יצירתו של ראוואל לא נחקר עדיין לעומק. יצירות ספורות בלבד יצאו לאור בתקופה המודרנית; השאר ממתינות למחקר המוזיקולוגי שהן ראויות לו.
הקלטות
מוטטים "דה פאצ'ם דומינה" לשמונה קולות ושתי מקהלות בקנון. הנבל הספרדי.
פאריד דיאס
פאריד דיאס (בספרדית: Farid Díaz) הוא שחקן כדורגל קולומביאני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת נסיונל מהליגת העל הפרוואנית. היה שותף ב-2016 לזכייה בגביע ליברטדורס כששיחק באתלטיקו נסיונל וכן נבחר לנבחרת השנה של אמריקה באותה שנה.
ביוגרפיה
פאריד דיאס החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 2001 בקבוצת אתלטיקו בוקרמנגה, בה שיחק במשך 5 שנים. לאחר מכן ירד לליגה השנייה ושיחק בלאונס אורבה שאז נקראה דפורטיבו ריונגרו. בעונת 2007 הוא הצטרף לעולה החדשה דאז, לה אקידד. לקראת טורניר הקלאוסורה של אותה שנה, עבר לג'וניור ברנקייה, אך שם מיעט לשחק. השינוי החל להגיע כאשר הצטרף לאנביגאדו ותפס את מקומו בהרכב בעונת 2009. בשנתיים הבאות ביסס את מעמדו כאחד מהמגינים השמאליים הטובים במדינה וב-2012 קיבל את הזימון להצטרף לאחת הקבוצות הבכירות בקולומביה, אתלטיקו נסיונל. בשנה הראשונה הדברים לא עבדו כמצופה, אבל עקב העדר שחקנים בעמדה זו, קיבל דיאס את הצ'אנס הנוסף והוכיח את עצמו. הוא זכה עם נסיונל בלא פחות מ-12 תארים, כולל גביע ליברטדורס והרקופה. בעקבות ההצלחה, הוא הגיע לשיא בקריירה שלו כאשר זומן לנבחרת הלאומית. ב-20 ביולי 2017 עזב את נסיונל לאחר 5 וחצי שנים ועבר לקלוב אולימפיה הפרגוואית. בספטמבר 2018 ולאחר כמה חודשים שנותר ללא קבוצה לאחר שיחרורו מאולימפיה, חתם דיאס בויידופר מהליגה השנייה. בספטמבר 2020 חתם בנסיונל מפרגוואי.
נבחרת קולומביה
פאריד דיאס זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של קולומביה ב-2016 וערך את הבכורה שלו ב-24 במרץ במשחק מוקדמות מונדיאל 2018 מול בוליביה בלה פס. בסך הכל שיחק שמונה משחקים במוקדמות ולא כבש. הטורניר הגדול הראשון שלו היה טורניר הקופה אמריקה 2016, בו שיחק שלושה משחקים ללא שערים וסיים עם הנבחרת במקום השלישי. הוא לא נכלל בסגל הסופי של הנבחרת למונדיאל 2018 אבל בעקבות פציעתו הקשה של פרנק פברה מספר ימים לפני הטורניר, הוא נקרא לסגל להחליפו. הוא היחיד מבין שחקני השדה בסגל שלא שיחק ולו דקה אחת במונדיאל.
Relayer
Relayer הוא אלבום האולפן השביעי של להקת הרוק המתקדם, יס, שיצא לאור בשנת 1974 בחברת אטלנטיק רקורדס. זהו האלבום היחיד של הלהקה בו משתתף הקלידן פטריק מוראז, שהצטרף באוגוסט, לאחר שריק וייקמן עזב את ההרכב בשנת 1973 לאחר יציאת אלבומה השישי של הלהקה, Tales from Topographic Oceans, לקריירת סולו. האלבום מורכב משלוש יצירות. Relayer הראה בצלילו התנסות בג'אז פיוז'ן שנשמע היטב ביצירות The Gates of Delirium ו-Sound Chaser. האלבום נסגר ביצירה To Be Over, שהיא יותר מלודית בניגוד לשתי היצירות הקודמות לה.
האלבום המשיך את ההצלחה המסחרית של קודמיו בכך שהגיע למקום ה-4 במצעד האלבומים הבריטי, ולמקום ה-5 במצעד האלבומים של בילבורד. החלק הסוגר של הרצועה הפותחת (The Gates of Delirium), שנקרא Soon, יצא כסינגל בינואר 1975. האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
רקע
לאחר אלבומה השאפתני של הלהקה Tales from Topographic Oceans בשנת 1973, קלידן הלהקה ריק וייקמן החליט לעזוב את הלהקה לאחר סיבוב ההופעות האירופאי והצפון אמריקאי שלה שהתרחש בשנים 1973-74. לאחר עזיבתו במאי 1974 ערכה הלהקה מבחני בד וקיוותה לצרף אליה את הקלידן היווני ואנגליס שהחליט לבסוף שלא להצטרף. בהצעתו של מבקר המוזיקה כריס וולך, הלהקה צירפה את הקלידן השווייצרי פטריק מוראז שניגן בלהקות Refugee ו-Mainhorse בתחילת העבודה על האלבום ב-1974.
הקלטה
Relayer הוקלט בביתו של בסיסט הלהקה כריס סקווייר בסארי בין אוגוסט לאוקטובר 1974. תהליך המיקסינג נעשה באולפני אדוויז'ן על ידי טכנאי הקול של הלהקה, אדי אופורד שגם הפיק יחד עם חברי הלהקה.
ההקלטה כללה שימוש בסינתסייזרים וצלילים הקשתיים שלא נשמעו עוד באלבום של יס. פטריק מוראז השתמש בציוד שהיה עדיין בשלב של אבטיפוס (למשל קלידי Vako Orchestron שסימפלו צלילים של כלי קשת לכל אורך האלבום) כדי לגוון בצלילים של המעבר האינסטרומנטלי של The Gates of Delirium. לדוגמה צלילי הצפצופים שנשמעים באמצע היצירה נוצרו על ידי סינתסייזר אחד מסוג זה. ג'ון אנדרסון סיפר בראיון שנמצא בהוצאה המחודשת לאלבום משנת 2003 שהוא ואלן ווייט קנו מחצר גרוטאות ליד ביתו של סקווייר חלקי מתכת והשתמשו בהם ככלי הקשה בקטע הקונקרטי ב־The Gates of Delirium.
כתיבה
ל-Relayer יש את אותו מבנה של האלבום Close to the Edge משנת 1972 - יצירה אפית ארוכה בצד הראשון, ושתי יצירות בנות 9 דקות בצד השני. "The Gates of Delirium" היא יצירה בת 22 דקות שנכתבה בהשפעת ספרו של לב טולסטוי, מלחמה ושלום. הליריקה של היצירה עוסקת בחוסר התועלת במלחמה, ובאמצעה מתנגן קטע הממחיש קרב עם מקצבים דוהרים, מנגינות צבאיות, הרמוניות צורמות, ואפקטים של התנגשות. החלק האחרון שמתחיל בדקה ה-16, מחליף את הצליל של החלקים הקודמים במלודיה עדינה ותפילה לירית לשלום, יצא לאור כסינגל תחת השם Soon בשנת 1975. "Sound Chaser" היא יצירה שרובה אינסטרומנטלית וצלילה מושפע בעיקר מהרכבי ג'אז פיוז'ן כגון מהוושינו אורקסטרה וReturn to Forever יחד עם השפעות של רוק אקספרימנטלי, דיסקו ופאנק (Funk). "To Be Over" היא יצירה שכוללת עיבודים מלודיים מורכבים של גיטרה וסיטאר חשמלי (בשלב מסוים גם ציטוטים מ־Tales from Topographic Oceans), ומילים פשוטות יחסית.
כל הגיטרות ב-"The Gates of Delirium" הן פנדר טלקסטר, לפי סטיב האו, אף על פי שלפני ההקלטות, האו בדרך כלל היה משתמש בגיטרת גיבסון. ב-"To Be Over" ובחלקים האחרונים של "The Gates of Delirium" נשעה שימוש בגיטרת פלדה. סקווייר משתמש בבס פנדר ב-"To Be Over" ולא בריקנבייקר בו הוא משתמש בדרך כלל. ביל מרטין (בספרו המוזיקה של יס) סיפר איך כמתבגר, ראה הופעה של הלהקה באטלנטה בשנת 1974. כשהם פתחו ב-"Sound Chaser" שעדיין לא יצא לאור ולא נשמע כמו חומרים שיס הקליטה בעבר, מרטין בהתחלה חשב שהלהקה השתגעה.
עיצוב
כמו כל אלבומיה של יס, גם עטיפת האלבום הזה עוצבה על ידי רוג'ר דין. הוצאת האלבום על תקליטור כוללת שני איורים של דין.
הוצאה לאור
Relayer יצא לאור בבריטניה ב-28 בנובמבר 1974 במהלך סיבוב ההופעות בו הלהקה הופיעה בבריטניה ובצפון אמריקה בשנים 1974-75. האלבום יצא לאור בארצות הברית ב-5 בדצמבר 1974. האלבום המשיך את ההצלחה המסחרית של קודמיו, בכך שהגיע למקום ה-4 במצעד האלבומים הבריטי, ולמקום ה-5 במצעד האלבומים של בילבורד. החלק הסוגר של The Gates of Delirium, נקרא Soon ויצא כסינגל בינואר 1975. האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
ביקורת
הביקורות לאלבום היו מעורבות ומבקרים רבים הגיבו עליו באופן דומה לקודמו וטענו שהוא ארוך ויומרני מדי. אך בכל זאת, נחשב האלבום כהצלחה מסחרית כמו קודמיו ועד היום נחשב מאחד מהאלבומים החשובים ברוק המתקדם.
הוצאות מחודשות
Relayer עבר תהליך רימסטר (איכות סאונד משופרת יותר) ועוצב מחדש על ידי חברת Rhino Records בשנת 2003, עם שלוש רצועות בונוס, ביניהן גם הקלטה מוקדמת לGates of Delirium עם מבנה וליריקה שונה. 10 שנים לאחר מכן, האלבום נארז מחדש כחלק ממארז הלהקה הכולל את כל אלבומיה מ-1969 עד 1987.
איירה ניובל
איירה ניובל (באנגלית: Ira Newble; נולד ב-20 בינואר 1975 בדטרויט, מישיגן) הוא כדורסלן עבר אמריקאי וכיום מאמן כדורסל. ניובל שיחק במספר קבוצות בליגת ה-NBA ואף זכה באליפות המערב עם לוס אנג'לס לייקרס בשנת 2008.
קריירה
ניובל בוגר אוניברסיטת מיאמי באוהיו, נרשם לדראפט ה-NBA בשנת 1997, אך לא נבחר ולכן החל את הקריירה בליגות הכדורסל החצי מקצועניות בארצות הברית, בעונת 1997/1998 שיחק במדי הויסקונסין בלאסט מליגת ה-IBA ובעונה שלאחריה שיחק באיידהו סטמפיד מליגת ה-CBA. בשנת 2000 יצא לראשונה לאירופה וחתם בקראבנוס הקפריסאית, ולאחר עונה מוצלחת בקבוצה שכללה זכייה בגביע הקפריסאי, חתם על חוזה בקבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA. בספרס מיעט לשחק ולכן עבר בסיום העונה לפלינט פיוז שגם היא מה-CBA, לאחר מכן הצטרף לאטלנטה הוקס, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה העמיד ממוצעי שיא בקריירה של 8 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק. גם בעונתו השנייה בקבוצה הציג יכולת טובה והעמיד ממוצעים של 7.7 נקודות, 3.7 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק. לאחר עונה זו עבר לשחק בקיץ במדי האוקלהומה סטורם מליגת הקיץ החצי מקצוענית, ה-USBL, ולאחר מכן חתם בקבוצת קליבלנד קאבלירס ובחמש עונות במדיה קלע 4.2 נקודות והוריד 2.8 ריבאונדים בממוצע למשחק. ב-21 בפברואר 2008 הועבר לסיאטל סופרסוניקס בעסקת ענק שכללה בין היתר את דלונטה וסט, דונייל מרשל, בן וולאס, דרו גודן וג'ו סמית', אולם כבר לאחר שבוע בלבד שוחרר מהקבוצה וחתם על חוזה לעשרה ימים בלוס אנג'לס לייקרס, שלאחר תשעה ימים החליטה להחתימו עד לסיום העונה.
במרץ 2009 חתם ניובל בקבוצה הישראלית בני השרון מליגת העל, אותה הוביל לרבעי הגמר בפלייאוף ובגביע המדינה, אך קבוצתו הפסידה למכבי חיפה ועירוני נהריה בהתאמה. לאחר מכן שב לקראבנוס. השתלבותו בקראבנוס לא הייתה טובה, בניגוד לקדנציה הקודמת בקבוצה, הפעם לא הרשים ובעקבות יכולת ירודה בתחילת העונה, שוחרר עוד לפני תום הסיבוב הראשון. לאחר כישלונו בליגה הקפריסאית עבר לליגה הספרדית השנייה וחתם בקאסרס באסקט.
כלל עסקי
כלל עסקי (באנגלית: Business rule) הוא כלל המגדיר או מגביל תחום מסוים בעסק. מטרתו היא לעמוד על מבנה העסק, וכן לשלוט או להשפיע על התנהגות העסק והמדיניות שלו.
הכללים מתארים הגדרות, פעולות ואילוצים החלים על ארגון או על עסק כלשהו.
דוגמה:
ניהול כללים עסקיים
לניהול כלל עסקי ישנם שלושה שימושים עיקריים:
לניהול כלל עסקי מספר יתרונות:
המונח 'כללים עסקיים' הוגדר לראשונה על ידי דניאל ס. אפלטון בספרו משנת 1984.
העקרונות של הכללים העסקיים מצוינים בהרחבה במניפסט הכללים העסקיים. בין העקרונות המרכזיים שבמניפסט:
הכללים מתחלקים לשלושה סוגים:
ואשארושפלו
ואשארושפלו (בהונגרית: Vásárosfalu) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה.
כלל עסקי
אכיפת הכללים העסקיים
זהו תחום נוסף המשמש לניתוח של כללים עסקיים ומהווה מידע נוסף עבור ניהולם.
ואשארושפלו
בוואשארושפלו חיו מעט יהודים, על פי נתוני מרשם האוכלוסין ההונגרי בשנת 1840 חיו 4 יהודים ובשנת 1880 8 יהודים.
כלל עסקי
אכיפת הכללים העסקיים
אכיפת הכללים רלוונטית רק לגבי כללים התנהגותיים, והיא מתבצעת בשלושה אופנים שונים:
ג'ימי פאלון
ג'יימס תומאס "ג'ימי" פאלון (באנגלית: James Thomas "Jimmy" Fallon; נולד ב-19 בספטמבר 1974) הוא קומיקאי, שחקן ומנחה טלוויזיה אמריקאי. פריצת הדרך של פאלון הגיעה במהלך היותו חבר צוות השחקנים בסדרת המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" משנת 1998 עד 2004. הוא הנחה את תוכנית האירוח של רשת NBC "Late Night with Jimmy Fallon" משנת 2009 עד 2014, ולאחר מכן ב-17 בפברואר 2014 החליף את ג'יי לנו בהנחיית התוכנית "The Tonight Show" ברשת NBC.
ביוגרפיה
פאלון נולד בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית. אביו עבד ב-IBM. בנעוריו ניגן בגיטרה. הוא החל ללמוד מדעי המחשב בקולג', אך הפסיק ועבר ללמוד תקשורת, ולאחר מכן הפסיק את לימודיו סמסטר אחד לפני קבלת התואר. במאי 2009 הוא קיבל תואר ראשון בתקשורת. ביוזמת אמו השתתף בתחרות כישרונות במועדון סטנד-אפ וזכה בתחרות. לאחר מכן הרבה להופיע כסנדאפיסט. בשנת 1998 הופיע כאורח בעונה השנייה של התוכנית ספין סיטי.
בשנת 2009 החליף את קונאן או'בריאן בהגשת תוכנית הלילה של NBC, ששינתה את שמה ל-"Late Night with Jimmy Fallon" ובהפקתו של לורן מייקלס. באפריל 2013 הודיעה רשת NBC כי פאלון יחליף את ג'יי לנו בהגשת תוכנית הלילה The Tonight Show. בעקבות השינוי, ב-7 בפברואר 2014 הגיש פאלון את תוכניתו האחרונה, ורשם שיא רייטינג מאז עזב אותה דייוויד לטרמן ב-1993. את פאלון החליף סת' מאיירס. פאלון החל להנחות את תוכניתו החדשה ב-17 בפברואר 2014, והתוכנית עברה לניו יורק, ועמו גם חלק מצוות ההפקה של תוכניתו הקודמת ובראשם לורן מייקלס.
פאלון הופיע גם בהופעות אורח בתוכניות אחרות בטלוויזיה, כדוגמת "איי קרלי", וכן בסרטים, כדוגמת "עולם היורה" ו"חתונה בהפתעה".
באוגוסט 2010 הנחה פאלון את טקס פרסי האמי ובינואר 2017 הנחה את טקס פרסי גלובוס הזהב ה-74.
חיים אישיים
ב-22 בדצמבר 2007 נישא פאלון למפיקה ננסי ג'ובונן. ביולי 2013 נולדה לזוג בת דרך הליך פונדקאות. בדצמבר 2014 נולדה לזוג בת נוספת, גם כן באותו הליך.
פים
פִּים (לפי ניקוד המסורה) או פַּיִם (על דרך נטיית הזוגיים בעברית) הוא יחידת מידה עתיקה למשקל, השווה לכ-7.56 גרם (לפי ממוצע משקלן של אבני המשקל שנתגלו באזור יהודה, ראו להלן), כלומר לכשני שלישי שקל של ימי בית ראשון.
המילה "פים" מופיעה פעם אחת בלבד במקרא, בשמואל א': . מילה זו אינה נזכרת בתלמוד או במקורות עבריים מוקדמים אחרים. אף שניתן להבינה כאמצעי תשלום, במשך מאות שנים משמעותה לא הייתה ברורה - תרגומי התנ״ך לשפות אחרות לא כללו משמעות זו, ומפרשי התנ״ך היהודים לרוב קישרו אותה לתכונה של כלי ההשחזה.
עקיבא המניק
הרב עקיבא חיים המניק (נולד ב-1961) הוא ראש ישיבת "קול יהודה" בבית שמש, מלחין מוזיקה חסידית ומחבר הספר "עקבי חיים".
ביוגרפיה
נולד ליעקב יצחק וחנה בדטרויט, מישיגן שבארצות הברית. בגיל 11 עלה עם משפחתו לישראל. למד בישיבה תיכונית שעלבים, בישיבת עטרת ישראל ובישיבת מיר.
הרב המניק מלחין שירי קודש בסוגת המוזיקה החסידית, בהם בולט הניגון "חמול" שזכה לביצועים של זמרים חסידיים רבים ומושר בקהילות רבות במהלך תפילות ימים נוראים. הלחין גם את הניגונים "שלום עליכם", "מרחוק", "בני בני", "אילן" ועוד.
מחבר הספר עקבי חיים על מסכת מכות ועניינים בש"ס.
הרב המניק שימש בעבר ככולל אברכים וכר"מ בישיבות, בין היתר בישיבת חדוות התורה. בשנת 2023 עזב את "חדוות התורה" ובתחילת שנת הלימודים ה'תשפ"ד החל לכהן כראש הישיבה התיכונית "קול יהודה" בבית שמש.
חיים אישיים
נשוי לאסתר לבית רוט. הוא אב לשלושה ומתגורר בשכונת סנהדריה המורחבת שבירושלים. אחיו, הרב ישראל מאיר המניק, שימש כמשגיח בישיבת יד אהרון עד לפטירתו. בנו ארי המניק הוא יועץ תקשורת ועיתונאי, בתו רחלי פרייפלד היא קופירייטרית ואושיית טוויטר פופולרית.
רומן הונטיוק
רומן הונטיוק (באוקראינית: Роман Гонтюк; נולד ב-2 בפברואר 1984) הוא ג'ודוקא אוקראיני אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג.
קריירה
הונטיוק התחרה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים. באתונה 2004 הוא זכה במדליית הכסף, לאחר שהגיע עד שלב הגמר והפסיד לאיליאס איליאדיס היווני. בבייג'ינג 2008 הוא זכה במדליית הארד, לאחר שהפסיד בחצי הגמר לאולה בישוף הגרמני, וניצח בקרב על הארד את דמדינסורנגין ניאמקו המונגולי. בלונדון 2012 הוא הודח בסיבוב הראשון, לאחר הפסד ל‏טיאגו קמילו הברזילאי.
הונטיוק מחזיק במדליית הארד מאליפות העולם 2005 שנערכה בקהיר, מצרים. ברבע הגמר הוא ניצח את טיאגו קמילו הברזילאי. בחצי הגמר הפסיד לגיום אלמונט ההולנדי, ונשר לקרב על הארד, בו גבר על קים מין-קיו הדרום קוריאני.
במהלך הקריירה זכה הונטיוק במדליות רבות בטורנירים מהסבב העולמי, וביניהן מדליית זהב בגביע העולם בבאקו ומדליית כסף בגראנד סלאם פריז היוקרתי.
ג'ים אברהמס
ג'ים אברהמס (באנגלית: Jim Abrahams, נולד ב-10 במאי 1944) הוא במאי קולנוע ותסריטאי אמריקאי יהודי.
אברהמס נולד בשורווד, ויסקונסין, למשפחה יהודית. הוא מוכר בזכות סרטי הקומדיה והפרודיה שכתב והפיק ביחד עם האחים צוקר - דייוויד וג'רי צוקר - בהם: "טיסה נעימה" (אשר היה מועמד לפרס באפט"א על התסריט הטוב ביותר) וכן סדרת סרטי "האקדח מת מצחוק".
הצוות של צוקר, אברהמס וצוקר (המכונה גם "ZAZ") החל למעשה את עבודתו המשותפת, בעת ששלושת הגברים גדלו יחד במילווקי, ויסקונסין. אברהמס מאוחר יותר הפיק סרטים משל עצמו, בהם "עסקים גדולים", "לרקוד עם טייסים" ו-"לרקוד עם לוחמים".
פילמוגרפיה
רשימה חלקית של סרטים אותם כתב ו/או ביים ו/או הפיק:
נויוויד
היסטוריה
נויוויד הוקמה על ידי פרידריך, רוזן וויד (Wied) ב-1653. העיר שכנה לידי כפר בשם לאנגנדורף (Langendorf) שנחרב במהלך מלחמת שלושים השנים. נויוויד התפתחה במהירות הודות לסובלנות הדתית שלה. בין אלה שקיבלו בה מקלט היו אנשי מושבה של פרוטסטנטים ממוראביה.
ליד נויוויד נחפר על ידי ארכאולוגים הקסטרום (מחנה צבאי רומי) מהגדולים על גדות הריין.
באפריל 1797 הביס כוח צרפתי בפיקודו של לואי לאזר הוש (Louis Lazare Hoche) את האוסטרים ליד נויוויד. הייתה זו ההצלחה המכרעת הראשונה של הצרפתים במלחמות המהפכה הצרפתית.
נויוויד היא מקום מוצאם של אבותיו של ג'ון ד. רוקפלר שבמאה ה-16 היו ככל הנראה פליטים הוגנוטים צרפתים. משפחת אביו היגרה למושבות בצפון אמריקה והגיעה לניו יורק ב-1710, בשנה שבה הייתה הגירה מסיבית של כמעט 2,800 גרמנים מריינלנד-פפאלץ, שעלות נסיעתם דרך לונדון שולמה על ידי ממשלתה של אן, מלכת בריטניה.
נויוויד היא מקום הולדתה של אליסאבטה, מלכת רומניה.
וסקן
בוסקן חיו מעט יהודים.
שבר קולס
שבר קולס הוא סוג של שבר באמה הדיסטלית (בחלק הרחוק מהמרפק) שבו הקצה השבור של עצם הרדיוס (עצם החישור) מכופף לאחור. התסמינים עשויים לכלול כאב, נפיחות, עיוות וחבורות. סיבוכים בעקבות השבר עשויים לכלול נזק לעצב המדיאני (עצב התווך). שבר קולס נוצר בדרך כלל כתוצאה מנפילה על יד מושטת לפנים. גורמי הסיכון כוללים בין היתר דלדול עצם (באנגלית: Osteoporosis). ניתן לאבחן את השבר באמצעות צילום רנטגן. בשבר מסוג זה ניתן גם לשבור את קצה עצם האולנה (עצם הגומד).
הטיפול בשבר קולס יכול להתבצע על ידי גיבוס או ניתוח. התערבות כירורגית וגיבוס אפשריים ברוב המקרים בקרב אנשים מעל גיל 50. ריפוי מלא של השבר יכול להימשך כשנה או שנתיים.
כ-15% מהאוכלוסייה סובלים משבר קולס בשלב מסוים בחייהם. שברי קולס שכיחים בקרב בוגרים צעירים ומבוגרים, יותר מאשר בילדים ובמבוגרים בגיל העמידה. נשים מצויות בקבוצת סיכון יותר מאשר מגברים. השבר נקרא על שם אברהם קולס שתיאר אותו ברשמיו בשנת 1814.
סיווג
המונח "שבר קולס" משמש לתיאור שבר בקצה הרחוק של עצם הרדיוס באזור החיבור בין קליפת העצם לבין רקמת העצם הספוגית. עם זאת, ישנה כעת נטייה לשימוש שגור במונח כדי לתאר כל שבר בקצה הרחוק של עצם הרדיוס, עם או בלי מעורבות של עצם האולנה, ושכולל תזוזה לאחור של חלקי העצם. קולס עצמו תיאר את השבר כשבר ש"ממוקם כ-38 מ"מ מעל הקצה הקארפאלי (שקרוב לעצמות כף היד) של עצם הרדיוס וכאשר נראה כי עצמות שורש כף היד ובסיס עצמות המסרק הוזזו לאחור". השבר מכונה לעיתים כ"עיוות מזלג" או כעיוות "כידון", בשל צורת האמה כתוצאה מהפציעה.
יפתח זייד
קורות חיים
יפתח זייד נולד ב-1920 בירושלים, לציפורה ואלכסנדר זייד, תאום ליוחנן ואח לגיורא וכוכבת.
שבר קולס
גורמים
השבר נוצר בדרך כלל בעקבות נפילה על משטח קשה ועצירת הנפילה עם היד מושטת לפנים. נפילה עם פרק כף היד מכופף לאחור תוביל לשבר מסוג סמית'. במקור, מקרים בהם תואר השבר היו בקרב נשים מבוגרות או נשים לאחר גיל המעבר. השבר בדרך כלל ממוקם כ-20–35 מ"מ סנטימטרים לפני מפרק כף היד, יחד עם תזוזה צידית ואחורית של חלקי העצם השבורה. שבר קולס הוא שבר נפוץ בקרב אנשים הסובלים מדלדול עצם, כאשר הוא השני בשכיחותו לאחר שברים בחוליות.
יחסי בחריין–הודו
יחסי בחריין–הודו (בערבית: علاقات بحرينية هندية, בהינדי: बहरीन–भारत सम्बन्ध, באנגלית: Bahrain–India relations) הם היחסים הבילטרליים בין ממלכת בחריין ובין הרפובליקה של הודו.
רקע
בחריין והודו כוננו יחסים דיפלומטיים ב-12 באוקטובר 1971. הודו היא בעלת ברית קרובה של בחריין. לדברי פקידים הודיים, פקידי בחריין הם בין התומכים הבולטים ביותר של הודו באשר למועמדותה במושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם. פקידים בבחריין קראו להודו למלא תפקיד גדול יותר בעניינים בינלאומיים, כגון מעורבותה בתוכנית הגרעין האיראנית, כאשר נסיך בחריין ביקש מהודו שתמלא תפקיד בפתרון המשבר.
יחסים בין שתי המדינות מתוארכים כמה דורות אחורה. דמויות בולטות מבחריין נודעו בשל קשריהן עם הודו, כמו המשורר איברהים אל-עריצ' אשר נולד וגדל בבומביי ושני התאולוגים מהמאה ה-17 – שיח' צלאח אל-קרזקאני ושיח' ג'אפר בן כמאל א-דין שהיו דמויות משפיעות במיוחד בממלכת גולקונדה ובהתפתחות החשיבה השיעית בתת-היבשת ההודית.
שבר קולס
אבחנה
אבחנה של שבר קולס יכולה להתבצע באמצעות בחינת האזורים האחוריים, הקדמיים והצידיים של השבר בלבד. לשבר קולס הטיפוסי המאפיינים הבאים:
טיפול
הטיפול תלוי בחומרת השבר. בשבר שבו לא נוצרה פריקה של העצם מהמפרק ניתן לטפל באמצעות גיבוס בלבד. שבר עם הטיה זוויתית ופריקה קלה עשוי לדרוש ניתוח אורתופדי. ישנן ראיות כי קיבוע של השבר, תוך כיפוף כף היד לאחור יניב תוצאות תפקודיות טובות יותר. טיפול בשבר שבו נוצרו הטיה זוויתית ופריקה משמעותיות עלול לדרוש ניתוח אורתופדי עם קיבוע פנימי או עם קיבוע חיצוני. שיטות הטיפול נבדלות בקשישים. מומלץ לחזור על צילום רנטגן לאחר שבוע, שבועיים וששה שבועות, על מנת לוודא את יעילות הטיפול ומידת הריפוי.
פרוגנוזה
זמן ההחלמה תלוי בחומרת השבר, במספר שברי העצם, וכן אם שבירת העצם היא תוך מפרקית (כולל מפרק כף היד). משתנים נוספים הם גיל, מין וההיסטוריה הרפואית של המטופל. זמן ההחלמה נע בין חודשיים לשנה ואף יותר.
אפידמיולוגיה
שברים מסוג קולס יכולים להיווצר בקרב כל קבוצות הגיל, אם כי דפוסים מסוימים עוקבים אחר התפלגות הגיל. אצל קשישים, מאחר שהעצם וקליפתה חלשות יותר, השבר נוטה להיות חוץ מפרקי. בקרב אנשים צעירים נדרש כוח בעל אנרגיה גבוהה יותר על מנת לשבור את העצם, ולכן השבר נוטה להיות תוך מפרקי. בעצמות של ילדים, קיים סחוס בשם לוחית הגדילה (לקישור - סחוס הגדילה), ולכן שבר מקביל לשבר קולס ייווצר במקרה זה, שהוא למעשה שבר בין ראש העצם לגוף העצם, כפי שניתן לראות במפרקים אחרים, כגון במפרק הירך. שבר מסוג זה נקרא "שבר סלטר I או II". נוסף לכך, שבר קולס שכיח יותר בקרב נשים בעקבות דלדול עצם שלאחר גיל המעבר.
היסטוריה
שבר קולס נקרא על שם אברהם קולס (1773–1843), מנתח ממוצא אירי, שתיאר אותו לראשונה בשנת 1814 תוך הסתכלות ובחינה של השבר, לפני המצאת צילומי הרנטגן. ארנסט אמורי קודמן היה הראשון לחקור שבר מסוג קולס באמצעות צילומי רנטגן. מאמרו, שפורסם בעיתון הרפואי והכירורגי של בוסטון, הידוע כיום בשם "עיתון הרפואה של ניו אינגלנד", פיתח גם הוא את תהליך סיווג השבר.
יפתח זייד
קורות חיים
הוא התגורר בשייח אבריק בעמק יזרעאל, כמו שאר אחיו, מאז שהוריו עברו למקום ועד למותו. למד בבית הספר היסודי של כפר יהושע, אחר כך למד חקלאות בפנימיה של בית הספר מקוה ישראל בשנים 1936 עד 1938. היה ממארגני אחד הגרעינים שהקימו את קיבוץ גבעות זייד ב-1940.
יפתח זייד היה אלוף ישראל באגרוף במשקל חצי כבד בשנות הארבעים במדי קבוצת הפועל חיפה. מעולם לא הפסיד בקרב ואת רובם ניצח בנוקאאוט בסיבוב הראשון או השני. התחרה גם בהדיפת כדור ברזל, כדורגל והטלת כידון.
בשנות החמישים עבר לעסוק בחקלאות. הקים עדר צאן והיה מומחה לגידולים חקלאיים.
בשנת 1976 השתתף בקורס מאמני האגרוף הראשון במכון וינגייט. בשנות השמונים הדריך במשך כמה חודשים בני נוער במועדון האגרוף "כפפות הזהב" שחברו אברהם גפני מקבוצת הפועל חיפה של שנות הארבעים פתח בקריית טבעון. נפטר ב-24 בדצמבר 2006.
הקולג' המלכותי לרופאים
הקולג' המלכותי לרופאים בלונדון (באנגלית: Royal College of Physicians) הוא גוף מקצועי בריטי לרפואה כללית ותתי התמחויות של סוג רפואה זה.
היסטוריה
קבוצה קטנה של רופאים מכובדים, בראשותו של החוקר וההומניסט תומאס לינאקר (Thomas Linacre), עתרו למלך על מנת שיוכלו להתאגד לכדי מכללה, בדומה למכללות שניתן היה למצוא במספר מדינות אירופאיות אחרות.
תפקידיה העיקריים של המכללה, כפי שנקבעו באמנה המייסדת, היו להעניק רישיונות למוסמכים לעסוק ברפואה, הם לרופאים והן לרוקחים, וכן הענשת הלא מוסמכים לעסוק ברפואה או אלה הנמצאו אשמים ברשלנות רפואית.
מאז הקמתה, המכללה מציעה ייעוץ במגוון רחב של תחומי הרפואה והבריאות ואף עוסקת בהוצאה לאור.
מיקום
המכללה ממוקמת בעיר לונדון, ועברה שלושה משכנים: תחילה הייתה ממוקמת בסמוך לקתדרלת סנט פול, לאחר מכן עברה לרחוב פול מול (Pall Mall) אשר משקיף על כיכר טרפלגר), ולבסוף עברה למיקומה הנוכחי, בסנט אנדרוז, אשר נמצא בקצה הצפוני של הכביש לאורך הצד המזרחי של ריג'נטס פארק. המטה הקודם של המכללה ברחוב פול מול, המשקיף על כיכר טרפלגר, מוכר כיום כבית קנדה, ומשמש את הנציבות העליונה של קנדה (מוסד הדומה לשגרירות) בלונדון.
בניין המכללה עצמו ראוי לציון. הוא תוכנן על ידי האדריכל סר דניס לאסדאן (אנגלית: Denys Lasdun) בשנת 1964 ומאז הוכר כבניין בעל חשיבות לאומית, הוא בניין רשום (מבנה המוכרז באופן רשמי כבעל חשיבות אדריכלית, היסטורית או תרבותית יוצאת דופן) מדרגה 1.
לשימוש של לאסדאן בבטון עטור פסיפס הייתה השפעה רבה על מבני ציבור רבים אשר נבנו מאוחר יותר. תכונה מעניינת של הבניין הייתה "קיר נודד" במשקל חמש טונות, המסוגל להתרומם שלושה מטרים מעל האדמה באמצעות משאבות הידראוליות, דבר שאיפשר לחלק או לאחד אולם ברוחב 20 מטרים.
פקולטות
ישנן שלוש פקולטות המסונפות אל הקולג' המלכותי לרופאים:
הפקולטה לרוקחות
הפקולטה לרוקחות (Faculty of Pharmaceutical Medicine) שמה לה למטרה לשמר את הסטנדרטים המקצועיים הגבוהים ביותר במקצוע הרוקחות, באמצעות פעילויות כגון הגדרת דיפלומה ברוקחות ופיקוח על תרופות.
הפקולטה לרפואה תעסוקתית
הפקולטה לרפואה תעסוקתית (Faculty of Occupational Medicine) הוקמה על מנת לפתח ולשמר סטנדרטים גבוהים של יושרה מקצועית והכשרה בהתמחות הרפואה התעסוקתית. הפקולטה קובעת בחינות, מפקחת על הכשרות הרופאים ותומכת ברופאים במהלך ההתפתחות המקצועית שלהם. הפקולטה משמשת גם כגוף מקצועי המייעץ במקרי חינוך ומקרים בעלי עניין ציבורי הקשורים לרפואה תעסוקתית.
האוסף המוזיאוני
הקולג' המלכותי לרופאים מהווה חלק מהמוזיאונים לרפואה ולבריאות בלונדון (The London Museums of Health & Medicine). אוספיו מתקשרים הן להיסטוריה של המכללה והן להיסטוריה של מקצוע הרפואה ומסייעים למקם את ההיסטוריה והתפתחות מקצוע הרפואה והבריאות בהקשר רחב יותר. האוספים כוללים: דיוקנאות, כלי כסף, מכשירים רפואיים, מדליות הנצחה ושולחנות אנטומיה.
אוסף הדיוקנאות מכיל כ-250 דיוקנאות (תמונות ופסלים) של נשיאים, עמיתים ורופאים אחרים הקשורים אל הקולג' מהקמתו בשנת 1518 ועד ימינו. הוא כולל יצירות של אמנים ידועים, כמו פסלו של בולדווין המי ג'וניור (Baldwin Hamey Junior) על ידי אדוארד פירס (Edward Pierce) ופסל של ריצ'רד מיד (Richard Mead) על ידי לואי פרנסואה רוביליאק (Louis François Roubiliac). בשנת 1964 פורסם ספר על הדיוקנאות של הקולג' המלכותי לרופאים.
אוסף כלי הכסף נמצא בשימוש עד היום באירועים רשמיים במכללה.
באוספי המוזיאון ניתן למצוא גם שישה שולחנות אנטומיים מן המאה ה-17, שהוכנו כנראה על ידי ייבוש והרכבת כלי דם ועצבים על גבי בלוקים מעץ ולאחר מכן צופו בלכה. שולחנות אלה שימשו ככלי עזר להוראה ללימודי אנטומיה, עקב קושי בהשגת גופות.
אוסף סיימונס של המכשירים הרפואיים החל כאוסף אובייקטים הקשורים לטיפול עצמי, והורחב כדי לכלול פריטים שהיו בשימוש על ידי רופאים בטיפול בחולים, בעיקר במאה ה-18 וה-19. האוסף מוצג בתוך בניין המכללה והאוספים נגישים לקהל הרחב.
הספרייה
הספרייה קיימת מאז הקמתו של הקולג' ב-1518, אם כי רוב הספרים המקוריים נהרסו במהלך השרפה הגדולה של לונדון, בשנת 1666. מגוון הנושאים בהם עוסקים הספרים הנדירים והאוספים המיוחדים רחב מאוד, דבר המשקף את הרגלי האיסוף של אנשי הסגל הראשונים של הקולג' והצורך לספק בסיס חינוכי רחב, אשר נחשב הולם עבור רופאים והכשרתם במוסד. ספרים וכתבי עת (חדשים וישנים כאחד) מציגים את השינויים וההתפתחויות של הקולג' בפרט ושל מקצוע הרפואה בכלל לאורך השנים.
הספרייה שואפת לתמוך בצרכי הלמידה והמידע של חברי הקולג' המלכותי לרופאים, תלמידים וסגל אקדמי. שירותי הייעוץ והחיפוש של הספרייה מספקים מידע על תפקידו ופעולותיו השונות של הקולג' וגם על ההיסטוריה שלו. אוספי הספרייה נגישים עבור כולם. האוספים הנדירים המצויים בספריה זמינים לקהל הרחב המעוניין לחקור נושאים כגוון:
בספרייה ניתן למצוא:
ספרים ואוספים חשובים של המאה ה-20:
הספרים והאוספים השונים מוצגים בתערוכות מתחלפות בספרייה באופן קבוע.
ההוצאה לאור
בין פרסומיה החשובים בעבר, היו עשר המהדורות הראשונות של הפרמקופיאה (Pharmacopoeia), וכן ה"נומנקלטורה של מחלות" בשנת 1869, אשר יצר סטנדרט לסיווג מחלות, בו השתמשו עד להופעת סיווג המחלות הבינלאומי (ה-ICD של ארגון הבריאות העולמי). בסוף המאה ה-17 המכללה הפכה לגוף הנותן רישוי לספרי רפואה ורצתה לקבוע סטנדרטים חדשים ללמידה באמצעות מערכת בדיקות משל עצמה. המסורת הגדולה של המכללה לבדיקת ספרים ממשיכה עד עצם היום הזה.
כיום, כתב העת הרפואי של הקולג' הוא "רפואה קלינית" (Clinical Medicine), וגיליון חדש שלו מפורסם אחת לחודשיים. בנוסף, המכללה מפרסמת דיווחים שוטפים, הנחיות קליניות, וכתבים שנתיים המאוגדים לסדרה הנקראת "אופקים ברפואה" (Horizons in Medicine).
הפקולטה לרפואה תעסוקתית מפרסמת אחת לחודש את כתב העת "רפואה תעסוקתית וסביבתית" (Occupational and Environmental Medicine), בו ניתן למצוא מחקרים ומאמרים הקשורים לבריאות האדם ונושאים סביבתיים קשורים.
הרצאות
המכללה מקיימת הרצאה שנתית, המכונה גם "הרצאת לומליאן" (Lumleian), על שמו של הלורד ג'ון לומלי (John Lumley). ב-1582 רעיון ההרצאות הוצע על ידי ריצ'רד קולדוול (אנגלית: Richard Caldwell), נשיאה לשעבר של המכללה. תחילה, נושא ההרצאות היה כירורגיה, אך עם הזמן זה השתנה וההרצאות נסובו סביב נושא הרפואה הכללית. ההרצאה הראשונה ניתנה על ידי ריצ'רד פורסטר (Richard Forster).
פעם בשנה, באופן מסורתי ב-18 באוקטובר (היום על שם הקדוש לוקאס) - St. Luke's Day), מתמנה עמית או איש סגל מהקולג' שינאם את הנאום השנתי על שם ויליאם הארווי (William Harvey). מטרת הנאום היא לכבד את מייסדי הקולג' ותורמי הכספים וכן לעודד את חברי הקולג' לערוך מחקר וניסויים.
הרצאות שנתיות אחרות הן הרצאות קרוניאן (Croonian), הרצאות גולסטוניאן (Goulstonian) והרצאת בראדשו (Bradshaw). מסורת ההרצאות השנתיות ממשיכה עד היום.
מתחם סומה-וזוב
המתחם מכיל את החרוט הגעשי של הר הגעש וזוב, שנותר ניצב בקלדרה שנוצרה עקב התמוטטותו של הר געש קדום – סומה (Monte Somma).
היווצרות
המתחם נוצר בהתפרצות געשית עזה לפני כ-18,300 שנים. במהלך התפרצותו של הר הגעש סומה, התרוקן תא המאגמה שלו במידה רבה – שגרמה להתמוטטות תקרת התא ולהיווצרות קלדרה. החרוט הגעשי של סומה התמוטט אל תוך הקלדרה בשלמותו, והוא מרכיב היום את הר הגעש וזוב.
גובהו של וזוב מגיע ל-1,281 מטרים ושולי סומה ל-1,149 מטרים. ביניהם מצוי עמק אטריו די קאבאליו (Atrio di Cavallo), שאורכו כ-5 קילומטרים.
היסטוריה געשית
מתחם סומה-וזוב הוא הר געש שכבתי רביעוני בהרכב קאלק-אלקליני, המורכב משולי הקלדרה של סומה ומהחרוט הגעשי של וזוב במרכזה.
גילן של לבות שנדגמו מעומק של 1,345 מטרים מצביע על געשיות בסביבות המתחם הגעשי, שהחלה לפני 400,000 שנים לפחות. כן קיימים בו שרידים להתפרצות שמקורה בקמפי פלגריי, לפני 39,000 שנים.
ההיסטוריה של המתחם עצמו החלה לפני כ-25,000 שנים, עם צמיחתו של סומה מזרימת לבה במהלך התפרצויות שעוצמתן נמוכה. שלב זה בפעילות הגעשית נמשך עד לפני כ-19,000 שנים, והוא ניכר בסלעים הגעשיים המרכיבים את חלקו הצפוני של המתחם.
לפני כ-18,300 – לאחר התמוטטותו והיווצרות הקלדרה – חל שינוי מהותי בדפוסי ההתפרצות של סומה. מאז התרחשו במתחם התפרצויות געשיות בעוצמות שונות, הכוללות לפחות 4 התפרצויות פליניאניות ו-6 תת-פליניאניות. כל ההתפרצויות מורכבות משלב מגמטי ומשלב פריאטו-מגמטי, הנובע ממפגש של המאגמה במים הכלואים בשכבות של סלעים קרבונטיים מן המזוזואיקון.
מתחם סומה-וזוב עדיין פעיל מאוד. ההתפרצות המשמעותית האחרונה במתחם התרחשה בשנת 1944, ועל סמך הידע שנצבר מעברו הגעשי, נחשב וזוב לאחד מהרי הגעש המסוכנים בעולם עקב צפיפות האוכלוסייה הגבוהה סביבו. במקרה של התפרצות יימצאו כשלושה מיליון בני אדם בטווח סכנה.
במצפה הוולקנולוגי שנבנה במתחם נבדקים תנודות הקרקע ושינויים בהרכב הכימי של הגזים הנפלטים באזור המתחם, העשויים להעיד על עליית מאגמה אל פני השטח לקראת התפרצות נוספת.
הערות שוליים
Somma-Vesuvius
יחסי גרמניה–פפואה גינאה החדשה
יחסי גרמניה-פפואה גינאה החדשה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין המדינה העצמאית של פפואה גינאה החדשה.