cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נכות בישראל
שיקום מקצועי
שיקום היא פעולה שבה חל ניסיון להחזרת אדם ככל האפשר לתפקוד נורמלי ותקין. השיקום הוא רצף תהליכים המסייעים לאדם בעל מוגבלויות להגיע לרמה מקסימלית של תפקוד. הוא נועד לאפשר לאדם הנכה אוטונומיה ולהכינו לקראת השמה במקומות תעסוקה.(גמליאל, 1985; טלר, 2001; פלדמן, 2007). מטרתה של מסגרת השיקום היא לסייע לאדם המוגבל בכל דרך אפשרית: טיפולים פיזיים, טיפולים נפשיים, טיפולי רווחה, מציאת עבודה, מלגות שונות ללימודים וקצבאות הניתנות לבעלי מוגבלויות ועוד. סך הכל קיימים שלושה סוגים של שיטות סיוע: אמצעים פיזיים (תרגילים ותנוחות שונות), מכשירי עזר מכניים, וטיפול פסיכו חברתי. כל אדם נכה במדינת ישראל, זכאי לזכויות רפואיות על פי חוק, בתנאי שהוא משלם דמי ביטוח לאומי. כספים אלו קבועים על-פי חוק ומטרתם לשפר את איכות ורמת החיים של הנכה בצורה ניכרת. לאחר שמכיר ביטוח לאומי במגבלת הנכה, הוא תחילה בודק אם אכן נכותו פוגמת ביכולתו לפרנס את עצמו ולקיים שגרת חיים יומיומית. ישנם מבחנים שונים הנערכים על ידי ביטוח לאומי כדי לקבוע אחוזי נכות, אשר מקנים זכויות שונות ועל כן יש להבין תחילה את אופי הפציעה או רמת הנכות של הנכה. נכה בדרגת נכות של 20% (ומעלה) זכאי לסיוע בשיקום ואבחון מקצועי. מטרתו של חוק שוויון זכויות לבעלי מוגבלות במדינת ישראל היא שילובם של בעלי מוגבלויות בעבודה והענקת העדפה מתקנת לבעלי מוגבלויות. חוק נוסף שנחקק למען בעלי המוגבלויות בישראל הוא החוק למען נגישות הנכה בישראל- על פיו כל מבנה ציבורי שנבנה בישראל חייב על פי חוק לכלול אמצעי גישה לבעלי מוגבלויות. אדם נכה בישראל זכאי לזכויות רבות: חלק מהבעלי המוגבלויות זכאים לתו חנייה לנכה- לשם הניידות והנוחות, הקלות בתשלומי ארנונה, פטור ממס הכנסה, זכויות מול כל גוף ממשלתי, הנחות שונות בכל משרד ממשלה, אגרות לימוד קבלת סיוע בניידות, חברות סיעוד, מרכזי מגורים לשם עזרה במגורים עצמאיים והטבות וזכויות רבות אחרות.
ההיסטוריה של תעסוקת אנשים עם מוגבלויות
ברנס (2000) טוען כי בעבר, כאשר עבודה הייתה מבוססת על עקרונות של צורך חברתי, התחייבות ותלות הדדית, קיבלו אנשים עם מוגבלויות לעבודה. כמעט חצי מיליון עובדים מוגבלים עזרו בכל מיני רמות במאמץ המלחמתי בשנת 1939–1945 בתקופת מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הרבה מהממשלות הכניסו מאמצים לתחזק את המצב ולהמשיך להעסיק אנשים בעלי מוגבלויות מתוך התחייבות חברתית שהרגישו כלפי העובדים ואלו שנפצעו במלחמה. בהמשך ההעדפות הממשלתיות השתנו וגם המדיניות השתנתה בשוק העבודה שהמרכזיות בה היא תפוקה ורווח.
התפיסות שלנו לגבי מוגבלות כמו גם של משמעות של עבודה זה בעצם יצירה חברתית וזה יכול להשתנות. הגלובליזציה של הכלכלה העולמית וההתפתחויות טכנולוגיות מאז שנת 1945 מציעים הרבה אפשרויות של תעסוקה לאנשים עם מוגבלויות. למרות חקיקה שנעשתה נגד הפלייה של אנשים עם מוגבלות בפועל עדיין נמשכה ההפליה נגד אנשים עם מוגבלויות, החברה עדיין מסתכלת על האדם עם הנכות בגישה שהלקות היא הגורם למגבלות ולא הדרך שהחברה מאורגנת ולכן כל הבקשות הלגיטימיות של אנשים עם מוגבלות לשינויים והתאמות בעבודה נראים לא הכרחיים ולא מציאותיים.
חסמים ואפליה בעולם התעסוקה של אנשים עם מוגבלויות
על פי פלדמן, דניאל-להב וחיימוביץ (2007), בצד האפליה הישירה קיימים גורמים וחסמים נוספים רבים כך, למשל, סביבת העבודה הפיזית ונוהלי העבודה, אשר מגדירים את דרישות התפקיד ונאחזים כנתונים מובנים מאליהם, מעוצבים ומוגדרים מבלי להביא בחשבון את צורכיהם של אנשים עם מוגבלויות. יש הסכמה אוניברסלית שאנשים עם מוגבלות נמצאים בעמדה נחותה בשוק העבודה של היום. אנשים עם מוגבלות או שהם מובטלים או שנמצאים במקומות עבודה שלא מותאמים ליכולות שלהם. חוסר שוויון נמצא לא רק בגלל המגבלות של האדם. בחברה המערבית החל מהמאה השמונה עשרה משמעות העבודה מבוססת על ערכים ועקרונות מסוימים: רדיפה אחרי רווח מקסימלי, עבודה על פי משכורת ותחרות של עובדים. כל זה משפיע לרעה על אנשים עם מוגבלות. המגבלה בתפקוד תגרום לאי העסקה. אנשים עם מוגבלות לעיתים לא מחפשים עבודה כי מראש ידחו אותם בעקבות הפליה.
בשנת 2021 שודר סרט "תנו לעבוד" על בעיות תעסוקת אנשים עם מוגבלויות בישראל.
סיוע של ארגונים פרטיים וקבוצות תמיכה למשפחות
בהקבלה למדינות נוספות בעולם גם בישראל קיימים ארגונים פרטים המסיעים לבעלי מוגבלויות בדרכים שונות, בסיוע נפשי וחומרי (במישור התעסוקתי ובהלוואות). ארגונים אלה מתחלקים לפי סוג נכות (כדוגמת טיפול בנכויות קשות), גילאים (כגון התעסקות עם גיל צעיר), סיבת הנכות (כגון תאונות עבודה או נפגעי איבה), דרך הסיוע (סיוע נפשי או סיוע חומרי) ועוד.
קיימים גם ארגונים פרטים המסייעים למשפחות בעלי המוגבלויות בדרכים שונות, כמו בסיוע נפשי לאור המצב אליהם נקלעים בני משפחתם.
זכותו של הנכה לקבל את התנאים האופטימלים ביותר כפי שזוכה להם כל אדם במדינת ישראל. כדי להעלות את איכות חייו של הנכה יש ליצור איזון בין צרכיו, רצונותיו וכישוריו. נכות של אדם נקבעת לפי רמת התפקוד שלו ועד כמה הוא נזקק לסיוע של הזולת בחיי היומיום. למשל, קיימים מקרים של ילדים בעלי מוגבלויות אשר זקוקים להשגחה מתמדת, ואחרים זקוקים לסיוע רק בהלבשה או במספר פעולות אחדות בלבד. הוריי הילד הנכה נאלצים פעמים רבות להיעדר ממקום עבודתם כדי ללוות את הילד לטיפולים ואשפוזים בבית חולים.(טלר, 2001; רימרמן, 1986). הילד הנכה משולב לעיתים בכיתות רגילות ולעיתים בכיתות של החינוך המיוחד. שילובם של הילדים בעלי מוגבלויות במסגרות הרגילות עשוי לטפח תחושת שייכות לקהילה, לעודד ערכים של כבוד ולהבטיח נגישות חברתית לילדים בעלי מוגבלויות ומשפחותיהם. שילובם כבר בגיל הרך מעודד תקוות להשתלבותם העתידית בקהילת הבוגרים. לצורך התפתחות תקינה של הילד חשובה היכולת שלו ליצור מערכות יחסים עם חברים בני גילו ויכולתו לטפח ידידויות. קיימים ילדים בעלי מוגבלויות עם ליקויים בתחום השפה והלשון שלהם קשיים רבים ביצירת קשרים חברתיים הדדיים עם חברים בני גילם. לעיתים, במקרים שאינם חמורים משתתף הילד הנכה גם בפעילויות ושיעורי חינוך גופני בבית הספר. כמו כן, למען צרכיו של הילד הנכה קיימים בבתי הספר מעברים נגישים לכיסאות גלגלים. קושי ראשוני של בעלי מוגבלויות הוא בטווח הפעילות החברתית שהנכה מסוגל לפעול בה. ועל כן, למען בעלי הנכות, ארגונים שונים שואפים ליצור אלטרנטיביות חברתיות, חלקם מיועדים רק לבעלי מוגבלויות ומספקים הווי וחוויה (כגון ארגון קו לחיים) וחלקם שואפים לשלב בעלי מוגבלויות בחברת אוכלוסייה שאינה נכה פיזית (כגון בית הגלגלים) (טלר, 2001 ;פלדמן, 2007; רימרמן, 1986).
שילוב בעלי מוגבלויות בחברה
קושי ראשוני של בעלי מוגבלויות הוא בטווח הפעילות החברתית שהנכה מסוגל לפעול בה, כך ילד נכה אינו יכול בהכרח להשתתף בכל הפעילות של תנועות הנוער הרגילות. קושי נוסף הוא הצורך שלו בהזדקקות להוריו או גוף תומך לצורך כל פעילות שברצונו לעשות. ארגונים שונים שואפים ליצור אלטרנטיביות חברתיות, חלקם מיועדים לבעלי מוגבלויות ומספקים הווי וחוויה חונכות אישית עם שילוב באוכלוסייה שאינה נכה פיזית (כגון ארגון קו לחיים) וחלקם עובדים על התקדמות בחיים השמה לעבודה חוגים שבועיים וקשרים חברתיים עם אוכלוסייה שאינה נכה פיזית (כגון בית הגלגלים).
ספורט נכים
בארץ פועלות קבוצות ספורט נכים מן הטובות בעולם, ביניהן איל"ן קריית חיים, מועדוני אתגרים, מועדון ספיבק, ובית הלוחם חיפה. מועדונים אלו מצטיינים בייחוד בענף השחייה והשיט, בהם זוכים שחיינים נכים ישראלים במדליות זהב באולימפיאדות הנכים, אשר מתקיימות מיד לאחר האולימפיאדות הרגילות. בספורט הריצה מצטיין בזה נבבה המדורג חמישי בעולם בריצת מרתון לעיוורים.
שילוב בעלי מוגבלויות בפעילויות מוזיקליות
בישראל מתקיימות פעילויות מוזיקליות שונות המשלבות בעלי מוגבלויות, בדגש על מוגבלות שכלית. בין פעילויות אלו ניתן לכלול את פרויקט המקהלות "מעבר לקול", אשר מתבסס על מודל לשילוב שיווני במוזיקה שפותח בשנת 2015 על ידי המוזיקאי והיזם החברתי אורי שחר. במקהלות ניתן דגש על צמצום הפערים בין המשתתפים, על ידי מספר עקרונות: בניית תוכנית חברתית מלווה, הצבת רף מוזיקלי ומרכיבי פעילות לפי רמה משותפת, קביעת מסגרת פעילות קבועה, קביעת מדדים משותפים להצלחה, איזון במספר זמרים דומה מכל קבוצה ושימוש במרכיבים תומכי שילוב מהמדיה החברתית.
מגורים ולימודים
המדינה מממנת חלק מהוצאות המגורים במעון - פנימייה של צעירים בעלי מוגבלויות שכליות וגופניות, המסייעים גם בפיתוח, לימודים והשכלה.
תעסוקה ושידוכים
בכלל מרכזי נפגעי הנפש בישראל ישנם מדריכי/ות פעילות תעסוקה, המסייעים בשיקום נפגעי נפש וסיוע להם למצוא ולחזור לעבוד. בנוסף המדינה מעמידה תקנים ייעודיים לבעלי מוגבלויות ונכות נפשית. ולעיתים אף מתירים לאלו לצאת בשעות העבודה לרופאים, פסיכולוגים ופסיכיאטרים. משרד הכלכלה והתעשייה מקדם תוכניות סיוע לשילוב אנשים עם מוגבלות בשוק העבודה. התוכניות מציעות סיוע למעסיקים ובמקביל מתמקדות במיצוי היכולת האישית של העובד, במטרה להגדיל את מספר המועסקים בקרב אנשים עם מוגבלות, תוך שיפור רמת החיים, השכר ותנאי העבודה.
על פי אלפסי (2010) מצב התעסוקה הנוכחי של אנשים עם מוגבלויות בישראל ובעולם הוא עגום למדי, 18.1% מאוכלוסייתה של מדינת ישראל הם אנשים עם מוגבלויות ושיעור התעסוקה בקרבם עומד על 43.2% נכון לשנת 2011. ממוצע שכרם נמוך כ-1,200 ש"ח לעומת עובדים ללא מוגבלויות. אחד הגורמים המרכזיים היא ההפליה הישירה, כלומר קיומם של דעות קדומות והנחות סמויות בדבר אי יכולתם של אנשים עם מוגבלויות להיות חלק משוק העבודה. על פי סקר של משרד התמ"ת מעסיקים חושבים שאנשים עם מוגבלויות הם יעילים פחות, מתאימים פחות לעבודה עם קהל, יוצרים השפעות שליליות על יתר העובדים וזוכים בהגנות יתר מפני פיטורין. ככלל, מעסיקים חשים כי מוקד העסקתם של אנשים עם מוגבלויות נעוץ בחסד, ולא בשיקול כלכלי, וחלקם גם מאמינים כי שילובם של אנשים עם מוגבלויות באוכלוסייה של המועסקים אינו תפקידו של השוק החופשי, אלא של המדינה.
כיום קיימים תיאטרונות המאפשרים לבעלי מוגבלויות ששוחררו מאשפוז להביא עצמם לידי ביטוי דרך משחק ותיאטרון. ואתרי היכרויות למפגשים בין צעירים.
סטיגמה כלפי אנשים עם מוגבלויות
סטיגמה משקפת את התרבות והחברה. היא מייצגת ראייה לחיים ומערכת של מבנים אישיים וחברתיים. הסטיגמה משקפת תהליך אשר יוצר קטלוג חברתי. השפעת הסטיגמה מורגשת מקבוצה דומיננטית, קבוצת הכוח, אשר היא הקובעת איזה שוני מקובל או לא מקובל. על פי קולמן בראון (2006), כל סטיגמה מייצגת את השיפוט הערכי של הקבוצה הדומיננטית. היא מבוססת על שוני אנושי בין אנשים ולכן כל אחד יכול למצוא את עצמו כבעל סטיגמה. הסטיגמה היא תלוית תרבות ותקופה והיא עניין של השוואה חברתית. סטיגמה מאפשרת לחלק מהאנשים להרגיש עליונות כלפי האחר, כדי שהאדם ירגיש טוב כלפי עצמו. יש אנשים שמתנהגים בצורה מוזרה אך הם בעלי השפעה וכוח ולכן המוזרות שלהם אינה מקוטלגת כסטיגמה. לכוח והשפעה חברתית יש תפקיד מרכזי. אנשים שלא בעלי הסטיגמה מעבירים מסר של נחיתות לבעלי הסטיגמה וע"י דחייה חברתית ובידוד חברתי וחוסר ציפייה מהם, אנשים הופכים להיות תלותיים חסרי אונים וילדותיים מפני שזה מה שמצופה מהם. הדחייה החברתית קשורה גם לאדם עצמו וגם לסביבתו הקרובה לו. סטיגמה מתרחשת כאשר יש שליטה חברתית קיימת או כאשר השוני הלא רצוי מוביל לאיזשהו הגבלה בתנועתיות חברתית ופיזית ויוצרת מחסומים אשר יכולים למנוע מהאדם לממש את הפוטנציאל שלו. ישנן משמעויות עצומות לזהות הסטיגמטית של אדם על ההערכה העצמית שלו, הכבוד והביטחון שלו ולעיתים קרובות יש לכך תוצאות מרחיקות לכת בכל תחומי החיים.
עבור רבים עם מחלות ומצבים רפואיים, סטיגמה היא עובדה שיש להתמודד איתה באופן יומיומי. המודל של פרסונסהגדיר את תפקיד החולה כמצב של חריגה חברתית בהקשר לציפיות חברתיות, מוסדיות, סנטימנטים וסנקציות: הסטיגמה היא סוג של ניגוד בין הזהות החברתית בכוח לזו שבפועל. האפיון כשלעצמו אינו בעל ערך טוב או רע, אלא תמיד נבחן בהשוואה למשהו אחר.
לאדם בעל הסטיגמה יש שוני לא רצוי ולא צפוי. כאשר נוצרה קבוצה על בסיס סטיגמה כלשהי, ייתכן ויתארגנו אנשי הקבוצה ויקימו משרד או ארגון שיקדם את ענייניהם. בדרך כלל מדובר ביצירת תווית מיטיבה יותר של הסביבה כלפי בעלי הסטיגמה. ישנם שני שלבים ראשוניים שמתרחשים אצל האדם בעל הסטיגמה:
המסגרת להבנת מה גורם לסטיגמה במקום העבודה, מחולקת לשלוש בעיות: מסקר אותו ערך משרד התמ"ת ב-2009 וביקש לבדוק מדוע מעסיקים לא פונים לאנשים עם מוגבלויות, נמצא כי לדעת המעסיקים אולי יש משהו שיגרום ויאיים על הביטחון של לקוחות או אנשי צוות עצמם בהתנהגות עצמה, אולי אדם לא יעמוד בלחץ של העבודה וזה יגרום למשבר, או התנהגויות לא רצוניות ומוזרות שיכולות להרתיע את האנשים העובדים במקום כמו כן יש סיכוי שאנשים עם מוגבלויות לא יעשו את העבודה בצורה הטובה, יחסירו הרבה, לא יביאו את התפוקה הנדרשת.
מוזיקה אסלאמית
מוזיקה אסלאמית מתייחסת למוזיקה דתית, כפי שהיא מבוצעת בכינוסים אסלאמיים ציבוריים או בנסיבות פרטיות, או באופן כללי יותר למסורות מוזיקליות של העולם המוסלמי. ליבו הקלאסי של האסלאם הוא המזרח התיכון, צפון אפריקה, קרן אפריקה, איראן, מרכז אסיה ודרום אסיה. בגלל היות האסלאם דת רב-אתנית, הביטוי המוזיקלי מגוון מאוד. מסורות ילידיות השפיעו על סגנונות המוזיקה הפופולריים בקרב המוסלמים כיום.
המזרח התיכון
כל האזורים הללו היו קשורים במסחר הרבה לפני הכיבושים האיסלאמיים של המאה השביעית, וסביר להניח שסגנונות המוזיקליים נעו באותם מסלולים כמו סחורות. עם זאת, בהיעדר הקלטות ניתן רק לשער איך הייתה המוזיקה הקדם-אסלאמית באזורים אלה. לאסלאם הייתה כנראה השפעה רבה על המוזיקה, מכיוון שהיא איחדה אזורים נרחבים תחת הח'ליפים הראשונים, ואפשרה סחר בין ארצות רחוקות. אין ספק שהסופים, אחווה של מיסטיקנים מוסלמים, מפיצים את המוזיקה שלהם לרחבה.
צפון אפריקה
המדינות הדוברות ברבר וערבית בצפון אפריקה, כמו מרוקו, אלג'יריה ותוניסיה, חולקות כמה מסורות מוזיקליות עם מצרים ומדינות ערב במזרח התיכון. סגנונות מודרניים פופולרי של מוזיקה כגון ראי ואת שעבי שמקורו במחוזות ברבריים. בנוסף ניתן לשמוע השפעות ממערב אפריקה במוזיקה הפופולרית של גנווה.
קרן אפריקה
רוב המוזיקה הסומלית מבוססת על הסולם הפנטטוני. כלומר, השירים משתמשים רק בחמישה צלילים באוקטבה בניגוד לסולם הפטטוני (שבע תווים ) כמו הסולם הגדול. בהאזנה ראשונה, מוזיקה סומלית עשויה להיות מוטאת לצלילי אזורים סמוכים כגון אתיופיה, סודאן או אריתריאה, אך ניתן לזהות אותה במנגינות וסגנונות ייחודיים משלה. שירים סומליים הם בדרך כלל תוצר של שיתוף פעולה בין "כותבי" שירים ("midho"), כותבי שירים ("lahan" וזמרים ("odka" או "קול"). כלי נגינה המוצגים באופן בולט במוזיקה סומלית כוללים את "הקבן" (עוד).
מערב אפריקה
האסלאם הוא הדת המאורגנת הגדולה והוותיקה ביותר באזור זה, אם כי ילידי סאהל ולסהרה סגנונות וז'אנרים בולטים יותר מאלה המושפעים מהמזרח תיכון.
הז'אנרים המוזיקליים של מערב אפריקה הם מגוונים יותר ונוטים לשלב הן השפעות ילידיות והן ברבריות, ולא כאלה שמקורן ערבי. היסטוריה ארוכה של מוזיקת גריוט בית משפט המבוססת על חשבונות היסטוריים ושירת שבחים קיימת באזור. רוח מחרוזת מכשירים, כגון Kora נבל, xalam לאוטה, או Tambin חליל (בדומה לנאי) עדיפים בדרך כלל כלי הקשה, למרות כלי הקשה כגון תופים מדברים ודג'מבה גם הם שיחקו נרחב בקרב אוכלוסיות מוסלמיות.
כלים
הקדמות אחרונות:
מוזיקה אסלאמית עכשווית
{{טורים
מלחינים שצוינו
}}
דמיאן ויין
דמיאן ויין הוא בנם הבלתי חוקי של ברוס ויין וטליה-אל-גול, בתו של ראס-אל-גול. דמיאן גדל בליגת המתנקשים של ראס-אל-גול, שם רכש את הידע שלו באקרובטיקה ובאמנויות לחימה. בחוברת Batman and Robin #1 מאוגוסט 2009 דמיאן הוצג לראשונה כרובין, ומת בחוברת Batman Incorporated Vol.2 #8, כששופד בחזהו על ידי "הכופר". הוא חזר לחיים, בעלילה שעירבה את דארקסייד וליגת הצדק.
ילדותו
דמיאן הוא בנם הלא-חוקי של ברוס ויין וטליה-אל-גול. הוא גדל ואומן על ידי ליגת המתנקשים כדי להיות לוחם אגדי. אמו, טליה, חשפה את דבר קיומו לאביו כדי לשבש את עבודתו כבאטמן. דמיאן נאבק ברובין טים דרייק, וכשהמאבק נגרר למערת העטלף, טים הפסיק להילחם בו. דמיאן לקח את תלבושת רובין של ג'ייסון טוד, וביקש מברוס אישור להילחם לצידו בפשע. עם זאת, דמיאן התחייב להרוג את יריביו - ביניהם טים דרייק. באטמן התעמת עם טליה כדי לאשר את זהות בנו, מה שגרם לפיצוץ. דמיאן נזקק להשתלת איברים, אשר בוצעה על ידי רופאים בפקודתה של אמו.
תחייתו של ראס-אל-גול
טליה לוקחת את דמיאן לאוסטרליה, שם למד על משפחתו המורחבת. טליה הייתה מודעת לכך שבנו של ראס, הרוח הלבנה, מתכוון להחזיר את ראס לחיים באמצעות השתלטות על גופו של דמיאן. מכיוון שבתהליך זה דמיאן היה צריך למות, טליה הצילה אותו מגורל סופי זה. כאשר ראס חוזר כגווייה מדשדשת וזקוק לדמיאן כדי לייצב את עצמו, דמיאן מוצא את עצמו נרדף על ידי סבו בניסיון להגיע לבאטמן. כאשר דמיאן מודיע לרובין על חזרתו לחיים של ראס, רובין החשדן מתחיל קרב אגרופים. דמיאן בורח ופוגש את אלפרד פניוורת', אך מותקף שנית על ידי רובין. כאשר חברי ליגת המתנקשים מתקרבים לאחוזה בכוונה להביא את דמיאן לראס, דמיאן ורובין משתפים פעולה כדי להביס את אנשיו של ראס. ראס לוכד את שניהם, ומודיע לבאטמן כי ישתמש בגופו של אחד מהשניים.
ראס מסרב להצעתו של באטמן להשתמש בגופו, בטענה שהוא יזדקק לגוף צעיר יותר. באטמן מציע את "מזרקת המהות", אשר מכילה את כוחם של בורות לזרוס. בעוד באטמן וראס יוצאים לחפש אחר מזרקת המהות, טים, אלפרד, דמיאן וטליה נשארים להילחם באביו של ראס, הסנסיי. דמיאן עוזב את החבורה כדי לעזור לבאטמן, אך כמעט נהרג על ידי ראס. באטמן מציל אותו, בעוד טליה בורחת איתו. שיחה בין רובין לאלפרד מרמזת כי בוצעו בדיקות DNA על דמיאן. כאשר רובין מבין כי דמיאן הוא אכן בנו של ברוס, הוא קורא: "בנו של השטן הוא אח שלי?".
באטמן: נוח בשלום
לפני תחילת עלילת "באטמן: נוח בשלום" של גראנט מוריסון, דמיאן הרגיש כי מישהו עוקב אחר באטמן. טליה מגבשת תוכנית, המובילה להצלתם של טליה ודמיאן על ידי ג'יימס גורדון. כאשר אלפרד ודמיאן נחלצו לעזרת באטמן, דמיאן מצא עצמו נוהג בבאטמוביל, ובדרכו, פגע באמבולנס ללא כל סימן חרטה. הנפגע היחיד היה הג'וקר, וכאשר אלפרד נוזף בדמיאן, הוא מגיב בהתחכמות מפוקפקת.
הקרב על הגלימה
בחוברת Nightwing Vol.2 #153 מאפריל 2009, דמיאן נראה חי בטיפולם של אלפרד ושל דיק גרייסון. בעלילת באטמן: הקרב על הברדס, דמיאן מתגורר בגות'אם סיטי עם נייטווינג. בניגוד לאישיותו הקודמת, דמיאן מפתח התנהגות ילדותית עקב מותו של אביו. כאשר אורקל משתלטת על הבאטמוביל כדי להחזיר את דמיאן וחברתו לביתם, הבאטמוביל מותקפת על ידי קילר קרוק ופויזן אייבי. דמיאן מחולץ על ידי גרייסון, אך חברתו של דמיאן נאכלת על ידי קילר קרוק. גרייסון ודמיאן מותקפים על ידי המסיכה השחורה ואנשיו, אך מחולצים על ידי ג'ייסון טוד כבאטמן. לאחר שנורה על ידי טוד, דמיאן הציל את גרייסון ממוות במערת העטלף. כאשר טוד מוותר על זהותו כבאטמן ומעביר את זהותו לגרייסון, דמיאן הופך לרובין שותפו.
באטמן: נולד מחדש
דמיאן דואג לשינויים אצל גרייסון, ובאקט של התרסה מפתח גרסה עצמאית של רובין. לאחר שנכשל בהבסת דוקטור פוספרוס (Phosphorus, זרחן), גרייסון מאמן את דמיאן כיצד ללחום בפשע. כאשר דמיאן לועג לטים דרייק על שלא נבחר לתפקיד באטמן, נוצר עימות, הנפסק כאשר גרייסון מפריד בין השניים. לאחר שטים עוזב, דמיאן נראה משחק שחמט עם האש בניגוד להוראותיו של גרייסון. גרייסון ודמיאן נתקלים בנבל בשם "פרופסור פיג", ובצבא הדולוטרונס שלו. במאבק נגד הצבא, חל שיפור ביחסיהם של דמיאן וגרייסון. דמיאן מאשים את עצמו על כך שנכשל בניסיון להציל את אחת הדולוטרונס, אך ללא ידיעתו, ג'ייסון טוד לקח את הילדה. עקב כך, מוצג צד אחר בטוד, אשר מנוגד לזהות הברדס האדום שלו.
דמיאן וגרייסון נעזרים בפיירפליי כדי להרוג את המסיכה השחורה. בעוד גרייסון מביס את פיירפליי, ויקטור זאס מנצח בקרב את דמיאן, מה שגורם לדמיאן לפתח שנאה לפשע. לאחר שגרייסון מתגייס לליגת הצדק, דמיאן דורש גם הוא להצטרף אך חברי הקבוצה מתעלמים מבקשתו. עזראל וגרייסון שומרים על דמיאן מאדם בשם "אמון", כשלאחר מכן הדולוטרון שטוד הציל תוקף את דמיאן. נוצרים שני קרבות מקבילים, אך לפתע הנבל פלמינגו מגיע למקום ומשתק את דמיאן. אמו של דמיאן, טליה, מרפאת את דמיאן מהשיתוק אך שותלת במוחו מסך המאפשר לה לשלוט בגופו.
טליה עושה שימוש במסך זה כדי לתת לדת'סטרוק הזדמנות להרוג את דמיאן. עם זאת, דת'סטרוק נכשל במאמציהם המשותפים של גרייסון ודמיאן. אף על פי שטוד וגרייסון ירשו שניהם את תעשיות ויין, החברה נתקלת בבעיות כספיות, אך דמיאן מתערב ומרשים את חבר הדירקטוריון. כך, דמיאן מאשים את טוד בבעיות הכספיות של החברה.
הלילה האפל ביותר
כאשר גולגולתו של ברוס נלקחת מקברו, דמיאן וגרייסון מביאים את שלדו של ברוס, בנוסף לשלדם של מרתה ותומאס ויין, לבסיס מתחת למגדל ויין. לאחר שדדמן משתלט על גופו של גרייסון, הוא משתלט ויוצא מדמיאן וכך גם יוצא מגרייסון. דדמן מעביר מידע לחיל הפקחים השחורים, ובעקבות כך, דמיאן וגרייסון כבר מוכנים למתקפה על גות'אם סיטי. אחרי פשיטת הכוחות המיוחדים, דמיאן וגרייסון עוזרים לג'יימס גורדון, לאורקל ולשוטרים ששרדו את המתקפה. הם נתקלים בהוריהם של גרייסון וטים דרייק כפקחים שחורים, מה שגורם לגרייסון וטים להבריח את גורדון, אורקל ודמיאן למערת העטלף. גרייסון קורא לדמיאן, אשר מביא עמו את נשק ההקפאה של מיסטר פריז. גרייסון מקפיא את עצמו באופן זמני, וטים מאלץ את הפקחים השחורים לסגת.
שובו של ברוס ויין
לאחר שאיש סודו של גרייסון, אוברון סקסטון, מתגלה כג'וקר, דמיאן מכה אותו בפראות עם מוט ברזל (התייחסות לאירועי באטמן: מוות במשפחה, בהם הג'וקר הכה במוט ברזל את ג'ייסון טוד). הג'וקר שורט את דמיאן עם ציפורניו המשוחות רעלן, ומתכוון להשתמש בגרייסון ובדמיאן נגד ארגון הכפפה השחורה. לאחר שהג'וקר חוטף את דמיאן, באטמן המקורי מופיע ונחלץ לעזרתם. לאחר הבסת הג'וקר והכפפה השחורה, באטמן משאיר את דמיאן תחת אחריותו של גרייסון, וזאת כדי להקים את חברת באטמן בע"מ.
הטיטאנים
כאשר גרייסון מרגיש שקבוצת הטיטאנים זקוקה לרובין, דמיאן מצטרף לקבוצה. למרות התנגדותה של וונדר גירל, דמיאן מצטרף אך נכנס לסכסוך עם רייבן שמוביל לגל הרס. דמיאן מפתח ידידות עם ראבאג'ר, והקבוצה נעזרת בטים דרייק להבסת נבל המכונה "המחשבון". דמיאן עוזב את הקבוצה בטענה כי הם אינם צריכים שני רובין, וכי הם מעדיפים את טים. בגות'אם, דמיאן אומר לטים שהצטרף לקבוצת הטיטאנים כדי לחפש חברים, אך זקוק לחבר אחד בלבד - דיק גרייסון. כאשר העטלף השחור, קודמה בתפקיד של סטפני בראון כבאטגירל, חוזרת לגות'אם, דמיאן לועג לה על כך שאביו שלח אותה להונג קונג. העטלף השחור מצילה את דמיאן מפיצוץ הקרחון של הפינגווין, והשניים מצילים את חייהם של המוני אנשים מפיגוע. דמיאן עוזר לקבוצת הטיטאנים נגד סופרבוי פריים ולגיון האבדון, והורג כפיל של סופרבוי בעזרת להב קריפטונייט.
ה-52 החדשים
בעקבות אירוע פלאשפוינט והרצת הכותרים המחודשים, ברוס חוזר לתפקידו כבאטמן וגרייסון כנייטווינג, אך דמיאן נשאר בתפקידו. לאחר שקרא מכתב שנכתב על ידי אביו מציר זמן חלופי, באטמן מחליט לגדל את דמיאן כבנו. דמיאן מצידו ממשיך לנהוג בקרירות, ומעורר את דאגו של אלפרד; בהמשך, דמיאן נותן להנרי דוקארד שליטה על תעשיות אחוזת ויין, אך מתגלה כי היה זה תכסיס. דרך אירוע זה הם מתנהגים יותר ויותר כאב ובן, וכאשר באטמן מסתיר את האירועים מגרייסון ומטים, אלפרד מציין כי ברוס הוא "אב מגונן מדי". כאשר טליה-אל-גול מעמידה פרס על ראשו של דמיאן, באטמן מזייף את מותו של דמיאן ומבודד אותו במערת העטלף. עם זאת, דמיאן נמלט, עוטה תחפושת חדשה ומאמץ את זהות "רדבירד". דמיאן מצליח להציל את אביו ומביס את ליגת הצללים, מה שלדעת באטמן יגרום להם לצבור עוד כוח. באטמן מחליט להחזיר את דמיאן לאמו, מה שגורם לתגובה רגשית נדירה אצל דמיאן.
מוות וחזרה לחיים
כאשר דמיאן נאבק בארגון "הלוויתן", נייטווינג מציל אותו, והשניים מעלים זכרונות על תקופתם כבאטמן ורובין. שיבוט מבוגר של דמיאן, המכנה עצמו "הכופר" מגיע למקום ונאבק בשניים. הכופר מביס את נייטווינג ומתפנה לתקוף את דמיאן, אשר נלחם באומץ. באטמן מנסה להגיע למקום, אך לפני שהגיע, הכופר שיפד את דמיאן בחזהו. באטמן ונייטווינג תוקפים את הכופר, אך נסוגים עם גופתו של דמיאן. לאחר הלוויה פרטית, באטמן נשבע לנקום.
מאוחר יותר, ראס גנב את גופתו של דמיאן ולאחר מאבק וניסיון כושל להחיות את דמיאן בבורות לזרוס, משרתו של דארקסייד - גלוריוס גודפרי - גנב את ארון הקבורה של דמיאן, מכיוון שבתוכו הוטמן רסיס הכאוס של דארקסייד. באטמן הזועם נוסע לאופוקוליפס בעקבות גודפרי, מצליח להחזיר את גופתו של דמיאן עם רסיס הכאוס, ומחיה אותו באמצעות הרסיס. כאשר בנו של דארקסייד, קאליבאק, מגיע וכמעט הורג את הנוכחים, דמיאן מביס את קאליבאק ומגלה כי הוא יכול לעוף הוא בעל כוח וסיבולת על אנושיים. מאוחר יותר התגלה כי כוחותיו אינם יציבים, והוא איבד את כוחותיו.
DC rebirth
כחלק מהרצת "די.סי: לידה מחדש" משנת 2016, דמותו של דמיאן ויין מככבת בשלושה כותרים - הטיטאנים הצעירים, בו הוא הופך למנהיג הקבוצה במקומו של טים דרייק כדי להביס את ראס אל-גול; "בנים על-אנושיים" לצידו של ג'ונתן סמואל קנט בנו של סופרמן והסופרבוי החדש; ו"נייטווינג", שבו הוא מככב בתפקיד משנה.
לא עוד רובין
אחרי מותו של אלפרד פניוורת' ולאחר שדיק גרייסון איבד את זיכרונו הודות לנבל ק.ג.ביסט, דמיאן החל לראות את דרכו של באטמן לצדק נגד פחד באור שונה. במקום דרך זו, דמיאן החל להרוג פושעים כדי לעורר פחד אמיתי באויביו. החלטה זו, יחד עם מעשיו האחרונים בהחזקת פושעים נגד רצונם ומחיקת זיכרונותיהם גורם לכך שהוא עוזב את הטיטאנים הצעירים, בעוד קיד פלאש, החץ האדום, קראש וראונדהאוס מפנים לו עורף. דמיאן מנסה להרוג את ק.ג.ביסט, אך מצליח רק לחתוך את ידו השמאלית לפני שהטיטאנים מתערבים ועוצרים בעדו.
באטמן מגיע ומגלה אודות מעשיו של בנו. הוא מכריז על סופם של הטיטאנים. באותו רגע, דת'סטרוק שחזר לחיים מתקיף את הטיטאנים ואת באטמן במטרה להרוג את כולם. דמיאן רודף אחרי דת'סטרוק ומנסה להרוג אותו, אך הטיטאנים שוב מתערבים. אמיקו קווין - שנטלה את זהות החץ האדום - נפצעת, ודת'סטרוק נמלט. באטמן מנסה לשכנע את דמיאן לחזור איתו הבייתה, אך דמיאן תוקף אותו, באומרו שאחוזת ויין היא ארון קבורה ושדרכו של באטמן אינה מספיקה בשביל להציל את גות'אם סיטי. בשיא זעמו ותסכולו, דמיאן תולש את סימן רובין מעל דש הבגד שלו ונותן אותו לבאטמן. הוא מכריז שהוא חופשי כעת ויוצא לדרך לא נודעת.
סדרת סולו (2021)
רובין נלחם באבא של ביין בשביל להשיג לו מקום בטורניר באי סודי שמשתתפים בו הלוחמים הטובים בעולם, הוא מנסה למצוא מה המטרה האמיתית של מארגני האירוע ומה הם זוממים, בדרך למציאת התשובות שהוא מחפש, הוא מוצא כמה תשובות שהוא לא ציפה להם, כמו שהאישה הזקנה שארגנה את התחרות היא בעצם סבתא רבתא שלו ואמא של סבא שלו.
הוא ממשיך להשתתף בטורניר, הקרב האחרון היה הבן של החץ הירוק נגד דמיאן (בנו של באטמן), בנו של החץ הירוק בסוף ניצח, הוא אומר שהוא יודע מה הייתה מטרת הטורניר ושזה היעוד שלו, ואז שד שמגיע מבורות הלזרוס ניסה לקחת את הלב שלו בשביל להיות בצורה המלאה שלו, אחרי שהשד יהיה בצורה המלאה שלו הוא אמור לשרוף את העולם ולבנות אותו מחדש,לפי דבריו של אלו שסוגדים לו.
רובין, ביחד עם שאר הלוחמים באי, מנסים לעצור את השד ובסוף מצליחים.
אלפא רומיאו 156
אלפא רומיאו 156 (באיטלקית: Alfa Romeo 156) היא מכונית סלון, המוגדרת כמכונית קומפקטית מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו אשר יוצרה בין השנים 1997–2007 באיטליה.
דגמי סדאן (4 דלתות) יוצרו בין השנים 1997-2005, דגמי סטיישן "Sportwagon" יוצרו בין השנים 2000-2006, דגמי "Crosswagon" יוצרו בין השנים 2003-2007.
בשנת 1998 זכתה "אלפא רומיאו 156" בתואר מכונית השנה באירופה.
בוהדן בוטקו
בוהדן יבהנוביץ' בוטקו (נולד ב-13 בינואר 1991 בדונצק) הוא כדורגלן אוקראיני שמשחק בעמדות המגן בקבוצת זוריה לוהנסק. בעבר שיחק בנבחרת אוקראינה.
קריירה
החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל שחטאר דונצק. הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2008 קודם לקבוצה הבוגרת. בשורות הקבוצה הבוגרת של שחטאר שיחק בוטקו משחקים מעטים. הנהלת החברה השאילה אותו לקבוצות אחרות : עונה אחת הוא שיחק בווהלין לוצק, לאחר מכן שלוש עונות במדי איליצ'בץ מיראופול מהליגה האוקראינית הראשונה. בעונת 2015/2016 הוא הושאל לקבוצת אמקאר פרם מהליגה הרוסית. לקראת עונת 2016/2017 חזר לשורות שחטאר דונצק.
נבחרת
בוטקו שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה. בנובמבר 2006 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה. לאחר 21 משחקים במדי נבחרת הנערים עבר לנבחרת הנוער של אוקראינה.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק בוטקו מאז ספטמבר 2011. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול. בוטקו היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012, אך לא שותף באף אחד מהמשחקים בטורניר. הוא זומן גם ליורו 2016 והשתתף רק באחד מתוך שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
יסעור שלג
תיאור
יסעור זה דומה במראהו ליסעור שחפי. הוא קטן וצבעו לבן, עיניו שחורות כפחם, מקורו שחור וקטן ורגליו בצבע אפור-כחלחל. אורכו 36–41 ס"מ, משקלו 240–460 גרם, מוטת כנפיו 76–79 ס"מ. תוחלת חייו בין 14–20 שנה. ליסעור זה יש לסת אשר יכולה להכיל מזון חלקלק. הוא מפיק שמן קיבה המורכב משעוות אסטר וטריגליצריד העוזר לו כנגד טורפים. יש לו בלוטת מלח מעל הנחיריים המסייעת להתפיל את גופו, כנגד כמות המים הגדולה שהוא סופג באוקיינוס. הבלוטה מפרישה תמיסת מלח מאפו, וגם מייצרת מזון עשיר באנרגיה, המסייע הן לאפרוחים והן לבוגרים בזמן מסעות ארוכים.
תזונה
יסעורי השלג ניזונים בעיקר מדגים, דיונונים, רכיכות וקריל. כמו כן גם נבלות.
רבייה
רבייתו מתרחשת במושבות על חצי האי האנטארקטי ובאיי אנטארקטיקה השונים. יסעור זה מתרבה במושבות גדולות על צוקים, בדרך כלל ליד הים אך גם בפנים הארץ. חלק מהציפורים נשארות במושבה שלהן לאורך כל השנה, אך חלק מהיסעורים נודדים מאמצע ספטמבר עד תחילת נובמבר. הקנים הם על חלוקי נחל. בדרך כלל יש סדקים עמוק בתוך הסלעים, דבר המסייע בהגנת הקן. ביצה אחת לבנה מוטלת בסוף נובמבר עד אמצע דצמבר. הביצה מודגרת במשך 41–49 ימים והגוזל בוקע לאחר 8 ימים ומצמיח נוצות 7 שבועות לאחר מכן, בין סוף פברואר עד אמצע מאי. אזור מושבותיהם הוא גם המקום בהם הם מתנקים, רחוק מהים, בתוך השלג. בני זוג יסעור השלג נאמנים זה לזה כל חייהם.
דומיטרו בוגיץ'
דומיטרו בוגיץ' (ברומנית: Dumitru Bughici; 14 בנובמבר 1921 - 10 ביוני 2008) היה מלחין, מוזיקולוג ומורה יהודי-רומני. כיהן כיו"ר ארגון המלחינים ברומניה, ופרופסור באקדמיה למוזיקה בבוקרשט. לאחר עלייתו לישראל בשנת 1985 הלחין עבור התזמורת הסימפונית ירושלים.
קורות חיים
שמו העברי אחרי לידתו בשנת 1921 היה יוסף בן דוד בוגיץ' ("מהבוג") והוא נולד ביאשי שברומניה. אביו היה אברהם דוד בוגיץ', שניגן בכינור וניהל להקת כליזמרים ידועה בעיר. במהלך מלחמת העולם השנייה לקח חלק בפעילות הקומוניסטית במחתרת ושינה את שמו לשם הרומני דומיטרו. ביוני 1941 התרחש פוגרום בעירו יאשי, בו נרצחו רבים מיקיריו; בוגיץ' הסתתר עם חלק מבני משפחתו במרתף תת-קרקעי שבנה אביו מאחורי ארון בגדים בביתו, וכך ניצל. סבו מצד אמו ובני משפחה אחרים נספו בפוגרום.
בוגיץ' למד לפני המלחמה באקדמיה למוזיקה ביאשי (1935-1938) (בין השאר למד הרמוניה אצל אלכסנדרו זירה, וניצוח אצל אנטוניו צ'ולאן). לאחר המלחמה למד גם באקדמיה למוזיקה בלנינגרד (1950-1955). ב-1955 החל ללמד מוזיקה באוניברסיטה הלאומית למוזיקה בבוקרשט. הלחין מוזיקה קאמרית, מוזיקה לפסנתר, לבלט, ומוזיקה עבור סרטים. כתב ארבעה ספרים על קומפוזיציה וספרות המוזיקה, בהם "סוויטות וסונטות" (1965), שזכה בפרס האקדמיה הרומנית. כיהן כיו"ר ארגון המלחינים ברומניה, וזכה בפרס "מלחין השנה" הרומני בשנים 1970, 1974, 1976, 1979 ו-1981.
עלה לישראל בשנת 1985, ועבד כמלחין ומרצה למוזיקה. בין היצירות החשובות שהלחין היו יצירות עבור התזמורת הסימפונית ירושלים, בין השנים 1987 ל-1990.
היה נשוי לרודיקה פרץ. נפטר ב-2008 בישראל.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
בתי כנסת בטהראן
בתי הכנסת בטהראן משקפים את ההיסטוריה ואת חיי היום יום של קהילת יהודי טהראן.
השכונות היהודיות
בסוף המאה ה-18, בתקופת שלטונה של השושלת הקאג'ארית, הוקם בין חומות העיר העתיקה בטהראן גטו יהודי, במטרה לצמצם עד כמה שאפשר את המגע בין היהודים למוסלמים. אחד מרחובות הגטו כונה "סמטת שבעה בתי כנסת" בשל שבעה בתי הכנסת שפעלו בו.
בתחילת המאה ה-19, בשל הצפיפות הגדולה שנוצרה בגטו, ותנאיי התברואה הירודים, החלו היהודים לצאת מתחומי הגטו, ולהתיישב בשכונת עודלאג'אן, אחת מחמש השכונות הגדולות בעיר. הבתים והסמטאות הישנים של הגטו נהרסו במהלך השנים, ובמקומם נבנו פארקים ובניינים חדשים.
היהודים המשיכו להתגורר בשכונות נפרדות בהן הוקמו בתי כנסת, בתי ספר, מקוואות ואטליזים כשרים. בשכונות אלה יכלו לקיים בצורה נוחה יותר את אורח החיים היהודי. השכונות הציעו להם גם סוג של הגנה נגד תוקפנות אפשרית של שכניהם המוסלמים.
יהודים עמידים בעלי בתים רחבי מידות, הקדישו אזור מסוים בתוך בתיהם להקמת מקום תפילה ציבורי, כפתרון זמני לבעיית המחסור בבתי כנסת. עם הזמן נבנו בשכונת עודלאג'אן בתי כנסת חדשים דוגמת בית הכנסת עזרא יעקב, ונפתחו בתי כנסת בתוך בנייני בתי הספר. בתקופת השיא פעלו בשכונת עודלאג'אן חמישה עשר בתי כנסת. באמצע המאה העשרים, המצב הסוציו-אקונומי של השכונה הידרדר ומנגד נבנו שכונות חדשות בצפון טהראן, כגון אמיר אבאד, יוסף אבאד ואחרות. היהודים עזבו את השכונה והתיישבו בשכונות החדשות. מתוך חמישה עשר בתי הכנסת שנבנו בעודלאג'אן לפני שנת 1920, פעילים היום רק שלושה, וזאת רק בשבתות ובחגים: בית הכנסת מולא חנינא, בית כנסת עזרא יעקוב ובית הכנסת חדש (חכים אשר) שהוגדר מבנה לשימור. המטפללים שפוקדים את בתי הכנסת אינם בני השכונה אלא מגיעים משכונות סמוכות.
אופי ומראה בתי הכנסת
בתי הכנסת בטהרן פעלו תמיד כמרכזים קהילתיים, בנוסף למקומות תפילה. רבות מהפעילויות החברתיות והתרבותיות של הקהילה התנהלו ומתנהלות בבית הכנסת.
מרבית בתי הכנסת בטהראן נמצאים בבניינים בהם פועלים בתי ספר. בדרך כלל אלה בניינים של שלוש קומות בהם קומה אחת (קרקע או עליונה) מוקדשת לבית הכנסת. במקרים אלה חזית הבניין פשוטה ללא עיטורים ואינה מבליטה את קיום בית הכנסת.
בתי כנסת מעטים נבנו כבניינים עצמאים, לדוגמה בית הכנסת חיים, בית הכנסת הראשון שנבנה מחוץ לשכונת עודלאג'אן (1913) ובית הכנסת יוסף אבאד שנחנך בשנת 1965. גם במקרים אלה מדובר מבנה צנוע בין קומה אחת או שתיים, מעוטר בצורה מאופקת, שאינו בולט בסביבתו הקרובה.
מקרה מיוחד הוא בית הכנסת מולא חנינא שנבנה בשנת 1903 בשכונת עודלאג'אן. בשל המצב התברואתי הקשה בשכונה, שגרם להתפרצות מגפת הטיפוס, בית הכנסת הקציב חדר לרופא היהודי רוחאללה ספיר כדי שזה יוכל לטפל במקום ללא תשלום בחולים יהודים מהשכונה. בשנת 1942, הוקם בסמוך לבית הכנסת מרכז הצדקה ובית החולים ד"ר ספיר, בית החולים היהודי היחיד בטהראן, שנסגר בשנת 2020 בגלל בעיות כלכליות.
כריסטיאן מאג'ו
כריסטיאן מאג'ו (באיטלקית: Christian Maggio; 11 בפברואר 1982) הוא שחקן כדורגל איטלקי המשחק בתפקידי בלם וקשר בקבוצת לצ'ה.
ויצ'נצה
מאג'ו החל את קריירת הבוגרים בעונת 2000/2001 במועדון ויצ'נצה ששיחק בסרייה א', ליגת הכדורגל הראשונה של איטליה. למרות הצלחה מסוימת של מאג'ו ברמה האישית, ויצ'נצה ירדה בתום העונה לסרייה ב', ליגת הכדורגל השנייה של איטליה. למרות ירידה לליגה השנייה, מאג'ו המשיך לשחק בוויצ'נצה עד לשנת 2003, כשהוא צובר 37 הופעות ושער אחד. בשנת 2002, בזמן ששיחק עדיין בוויצ'נצה, נמכרו מחצית מהזכויות על כרטיס השחקן שלו לקבוצת פיורנטינה.
פיורנטינה
ביולי 2003 חתם מאג'ו בפיורנטינה, לה כבר היו שייכות מחצית מזכיותיו, וביוני 2004 נקנו על ידה החצי השני של הזכויות.פיורנטינה הייתה ממוקמת בשנה זו בסרייה ב'. מאג'ו צבר 40 הופעות בעונה זו, שבסיומה עלתה פיורנטינה לסרייה א'. בעונה שלאחר מכן שיחק מאג'ו 13 פעמים, ובעונת 2005/2006 שיחק מאג'ו רק שלוש פעמים. מכיוון שמאג'ו לא היה מרוצה מכמות הופעותיו בפיורנטינה, הוא הושאל ב-15 בינואר 2006 לקבוצת טרוויזו, והספיק לתת בה 11 הופעות עד לסוף העונה.
קורוסטישיב
קורוסטישיב (באוקראינית: Коростишів; ברוסית: Коростышев, קורוסטישב; ביידיש: קאָרשעוו) היא עיר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה, על גדות נהר טטריב, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
כריסטיאן מאג'ו
סמפדוריה
ב-4 ביולי 2006, לאחר שסיים את העונה עם קבוצת טרוויזו, עבר מאג'ו בהשאלה עם אופציית קנייה בסוף העונה לקבוצת סמפדוריה. בתחילת העונה מאג'ו בעיקר ישב על הספסל, אך בהמשכה החל מאג'ו לשחק וסיים את העונה עם 31 הופעות ו2 שערים. בעקבות השתפרותו של מאג'ו השלימה סמפדוריה את רכישתו ב-2 ביולי 2007 תמורת 1.95 מיליון יורו.
קורוסטישיב
תולדות היישוב
תחילתה של קורוסטישיב ביישוב מהמאה ה-6, ואזכורה הראשון בכתבים הוא משנת 1499, עת הייתה תחת שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1779 הוענקו לקורוסטישיב זכויות עיר, ובחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה בשטחי האימפריה הרוסית.
כריסטיאן מאג'ו
סמפדוריה
את עונת 2007/2008 פתח מאג'ו על הספסל עקב פציעה, אך בהמשך העונה החלים ובזכות שינוי מערך של סמפדוריה השתפר מאוד ואף כבש תשעה שערים בעשרים ותשע הופעות. ביצועיו אלה גרמו למכירתו לקבוצת נאפולי תמורת 8 מיליון יורו בסוף עונת 2008.
קורוסטישיב
כלכלה
העיר קורוסטישיב מוקפת ביערות ובנחלים ומרוחקת כשעת נסיעה מקייב. עד אסון צ'רנוביל, הייתה קורוסטישיב יעד תיירותי במיוחד לתושבי קייב הסמוכה. במערב העיר, על גדת נחל טטריב, מצוי בית הבראה גדול בשם "סנטוריום יער טטריב" שנחשב לאחד מבתי ההבראה הגדולים באוקראינה. במערב העיר מצויה מחצבת גרניט ישנה שהתמלאה במים ומשמשת כאתר שיט ודיג. בשנים האחרונות, ירד היקף היקף התיירות באזור למרות שלא נמדדו כמויות קרינה חריגות.
כריסטיאן מאג'ו
נאפולי
במהלך שהותו בנאפולי הופיע מאג'ו באופן קבוע בהרכב ואף כבש מספר שערים חשובים לזכות קבוצתו. במרבית זמנו בנאפולי תפקד בתור קשר או בתור קיצוני ימני עקב משחק הקבוצה במערך 3:4:2:1. אף על פי שבמרבית הקריירה שיחק מאג'ו בצד ימין, כישוריו לא מיצו את עצמם עד שעבר לשחק בעמדת הקיצוני הימני, שם היה יכול לנצל ביתר יעילות את כישרונו ההתקפי.
קורוסטישיב
יהודי קורוסטישיב
בעיר פעלו אדמו"רים משושלת קוריסטשוב, שראשה היה רבי משה טברסקי בנו של "המגיד מצ'רנוביל". דודו של רבי משה (חתן סבו רבי מנחם נחום מצ'רנוביל), רבי אברהם בן רבי צבי, כיהן כמגיד מישרים בעיר.
המשורר הלאומי חיים נחמן ביאליק נישא לבת הקהילה היהודית בעיר ועבר להתגורר בה בשנת 1893.
כריסטיאן מאג'ו
נאפולי
באמצע עונת 2011/2012 נפצע מאג'ו והחמיץ שבעה משחקים. מתוך משחקים אלו ניצחה קבוצתו, נאפולי, רק משחק אחד, דבר שהראה את חשיבותו לקבוצה. משחקו בעונה זו העניק לו מקום אף בנבחרת השנה של הSeria-A. ב-3 ביוני 2012 האריך מאג'ו את חוזהו בקבוצה עד שנת 2015.
קורוסטישיב
יהודי קורוסטישיב
בשנת 1897 נמנו בעיר 4,160 יהודים, כמחצית מתושביה. בשל פוגרומים שהתרחשו בעיר בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה, ובשל תהליכי עיור בתקופה הסובייטית, עזבו את העיר קרוב למחצית מיהודיה, ובד בבד, סגרו השלטונות את כל בתי הכנסת בה.
ב-9 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, שריכזו תוך זמן קצר את היהודים שנותרו בה לגטו שהוקם בה. מעת לעת פשטו הגרמנים על הגטו, וביצעו בו מעשי שוד ורצח, כאשר בסוף יולי הוצאו להורג 40 יהודים מהעיר באשמת קשר עם פרטיזנים.
בסוף אוגוסט - תחילת ספטמבר 1941 נרצחו בין 1,200 ל-2,000 היהודים מהגטו המקומי עם יתר היהודים מיישובי הסביבה.
כריסטיאן מאג'ו
בנוונטו
ב-6 ביולי 2018 מאג'ו חתם בבנוונטו מהסרייה ב'.
לצ'ה
ב-1 בפברואר 2021 עבר ללצ'ה מהסרייה ב'.
קורוסטישיב
יהודי קורוסטישיב
לאחר השואה חזרו היהודים לעיר ובית הכנסת נפתח מחדש בשנת 1946. בשנת 1953 נעצר השוחט באשמת יצירת קשר עם ארגון אמריקאי ובית הכנסת עצמו נסגר בשנות סוף החמישים. כמו עוד ערים במחוז ז'יטומיר, כמו בקורוסטן ואוברוץ', התקיימה בעיר פעילות יהודית עד סוף תקופת ברית המועצות ומרבית חברי הקהילה עלו לישראל בתחילת שנות התשעים.
כריסטיאן מאג'ו
בנבחרת הלאומית
ב-19 בנובמבר 2008 זומן מאג'ו לראשונה לנבחרת הלאומית הבוגרת על ידי מאמנה מרצ'לו ליפי. מאג'ו עלה לשחק כמחליף בדקה ה61 במשחק ידידות, שנערך מול נבחרת יוון. ב-2010 זומן להשתתף במונדיאל שנערך בדרום אפריקה ושותף במשחק השלישי של איטליה, מול סלובקיה, בו הפסידה איטליה והודחה מהמונדיאל.
לאחר כישלון נבחרת איטליה במונדיאל התמנה כמאמן נבחרת איטליה צ'זרה פראנדלי, ותחתיו השתלב מאג'ו באופן קבוע בעמדת המגן הימני. מאג'ו זומן לנבחרת איטליה בזמן יורו 2012 ושם שותף בשלושה משחקים עד הפסדה של איטליה בגמר לנבחרת ספרד.
מאג'ו נכלל ברשימת שלושים השחקנים אשר יזומנו למונדיאל 2014, אך היה בין שבעת השחקנים שנופו מהסגל לפני תחילת המונדיאל.
אל-קאעידה בחצי האי ערב
אל-קאעידה בחצי האי ערב (בערבית: القاعدة في جزيرة العرب; ראשי תיבות באנגלית: AQAP) הוא ארגון טרור אסלאמיסטי שהוקם בינואר 2009 ומהווה מיזוג של שלוחות הטרור האסלאמי אל-קאעידה אשר בתימן ובערב הסעודית. מטרת הארגון להפיל את שלטונן של המונרכיה הסעודית ושל ממשלת תימן, ולהקים ח'ליפות אסלאמית במקומן אשר תשלוט בכל שטחי חצי האי ערב.
אל-קאעידה בערב הסעודית
אל-קאעידה בערב הסעודית התפרסם לראשונה במאי 2003, כאשר קיבל אחריות לשלושה פיגועי התאבדות סימולטניים במתחמי דיור מערביים בריאד, בירת ערב הסעודית, אשר גרמו ל-29 הרוגים. עוד קודם באוקטובר 2001, אמריקאי ופיליפיני נהרגו בפיגוע התאבדות וארבעה נפצעו בעיר חובאר אך אל-קאעידה לא לקח אחריות ושלטונות ערב הסעודית הכחישו קשר בין מבצע הפיגוע לארגון. וגם השבועון "טיים" טען בנובמבר 2002 שהארגון מתכנן פיגועי טרור גדולים בתחומי סעודיה.
ביוני 2004 ספג אל-קאעידה בערב הסעודית מכה קשה, כשמנהיג הארגון ח'אלד עלי חאג', אזרח תימן ושומר ראשו לשעבר של אוסאמה בן לאדן, נהרג על ידי הצבא הסעודי. הארגון התאושש במהרה תחת הנהגתו החדשה של עבד-אל עזיז אל-מוקרין. הלה נהרג ב-17 ביוני 2004 בריאד, בקרב עם אנשי כוחות הביטחון של סעודיה.
באפריל 2007 ערב הסעודית חשפה רשת טרור גדולה של אל-קאעידה, שתכננה לפגוע באמצעות מתאבדים בדרך האוויר במתקני נפט ובבסיסים צבאיים. במבצע של כוחות הביטחון של הממלכה נעצרו 172 חשודים בטרור, בהם גם אזרחים זרים. משרד הפנים הסעודי מסר כי בבתיהם של העצורים ובמקומות מסתור אחרים נתפסו נשק רב, חומרי חבלה וכסף מזומן בשווי של 32 מיליון דולר.
דוריט הקטנה (סרט, 1934)
דוריט הקטנה (בגרמנית: Klein Dorrit) הוא סרט דרמה גרמני משנת 1934 בבימויו של קארל לאמאק ובכיכובם של גוסטב וולדאו, אנני אונדרה והילדה הילדברנד. זהו עיבוד לרומן "דוריט הקטנה" מאת צ'ארלס דיקנס. הסרט הוא ניגוד גמור לקומדיות ומחזות הזמר בהן נהגה אונדרה להופיע בדרך כלל. המנהלים האמנותיים של הסרט היו וילהלם דפנאו ואריק זנדר.
אל-קאעידה בחצי האי ערב
איחוד הארגונים והקמת אל-קאעידה בחצי האי ערב
שלוחות אל-קאעידה בערב הסעודית ובתימן התמזגו לאחר שהארגון הסעודי דוכא בהצלחה על ידי הרשויות הסעודיות בהנהגת סגן שר הפנים הסעודי, הנסיך מוחמד בין-נאיף. הארגון ממוקם באזור הגבול בין תימן לבין סעודיה. בתימן מסתתרים למעלה מעשרים פעילי מיליציה סעודים מבוקשים, ובהם תשעה שהוחזקו בעבר במעצר בידי ארצות הברית במפרץ גואנטנמו. הארגון מנהל מלחמת גרילה נגד השלטונות התימנים, הכוללת מתקפות על שיירות צבאיות, חטיפת אזרחים ועובדי ציבור, פגיעה בקווי נפט וביעדים מערביים. הארגון מקיים קשרים הדוקים עם ארגון הטרור גדודי עבדאללה עזאם.
מפקד הארגון, אבו בשיר נאסר אל-ווחיישי, הדריך את אנשיו באמצעות האינטרנט כיצד לפעול ונגד מי, כשיעדיו העיקרים הם בסיסים אמריקאיים ומוסדות ממשלה תימניים וסעודיים. ב-24 דצמבר 2009 שלושים פעילי אל-קאעדה נהרגו בהתקפה אווירית בתימן. על פי הדיווח הראשוני, בהתקפה נהרגו גם כמה מראשי הארגון בתימן בהם אסר אל-ווחיישי וסגנו הסעודי סעיד אל-שהרי, אך הדיווח היה שגוי. אדם נוסף שהיה מטרה לתקיפה, אנוואר אל-עוולקי, אזרח אמריקאי ממוצא תימני לא נפגע כמתוכנן.
ב-12 באוקטובר 2010 הודיע מפקד הארגון, קאסם אל-ראיימי, כי הוא מקים "צבא חדש" שמטרתו תהיה להדיח את נשיא תימן, עלי עבדאללה סאלח. זאת, בתגובה למתקפה שמנהל צבא תימן בגיבוי האמריקני נגד מעוזי הארגון בדרום-מזרח המדינה.
ב-8 בנובמבר 2010 קרא אנוואר אל-עוולקי להרג אזרחים אמריקנים בקלטת וידאו שפורסמה באתרי אינטרנט אסלאמיים. אל-אוולקי אמר בקלטת כי האמריקנים הם "מפלגת שטנים" ולכן לא דרושה הרשאה דתית מיוחדת לרצוח אותם.
ב-30 בספטמבר 2011 הודיע שר ההגנה בממשלת תימן כי אל-אוולקי נהרג בתקיפה אווירית של שני כלי רכב בין מארב לג'וואף שבמרכז המדינה. נשיא ארצות הברית ברק אובמה אישר את הריגתו ואמר כי היא מהווה מכה קשה לארגון הטרור אל-קאעידה.
סגן מפקד הארגון לשעבר, סעיד אל-שהרי שחוסל ב-17 ביולי 2013 על ידי צבא ארצות הברית, קרא לפעילי הארגון בסעודיה לתקוף את אילת.
.nc
.nc היא סיומת האינטרנט בקלדוניה החדשה.
רק חברות הרשומות בקלדוניה החדשה מורשות לרשום שמות דומיינים של .nc.
אסור לרשום תנאים גנריים רבים (מונחים שקשורים לפשעים); ישנם גם שמורים רבים לנסיבות מסוימות. אלה כוללים "ממשל", "תנ"ך", "בלוג", "ארונות", "קולוניזציה", "דגל", "צדק", "דואר", "אומה", "עבירה", "זעם", "לוחץ", "רישומים", "מקדש", "איחוד", "הצבעה" ועוד מאות.
הדומיינים הבאים ברמה השנייה זמינים לרישום שמות דומיינים ברמה השלישית:
הצופן (סדרת טלוויזיה)
"הצופן" הוא שעשועון טלוויזיה ישראלי ששודר בערוץ הראשון בקיץ 2007. הסדרה נעשתה בפורמט של סדרה של ערוץ 4 הבריטי בשם "Codex", שנוצרה בהשראת הספר "צופן דה וינצ'י".
מבקרת רשות השידור יצאה נגד העלות הגבוהה של הפקת התוכנית ונוהלי העבודה.
אופן המשחק
בבסיס התוכנית עמד כתב חידה הכתוב בצופן בו סימנים מחליפים אותיות. המתחרים, כקבוצה, קבלו משימות קבוציות שונות ואם הצליחו במשימה נחשפו שתי אותיות מכתב החידה. בסוף כל משימה נשאלו המתחרים שאלה כמותית ומי שתשובתו הייתה הרחוקה ביותר - הודח מן הצוות.
בכל פרק התחרו חמישה אנשים, שבילו את הלילה במוזיאון, על פיצוח צופן הקשור לאחד המוצגים במוזיאון ולהיסטוריה של עם ישראל.
לגמר, שנערך בהיכל הספר, הגיעו המתחרה ששרד את כל השלבים ואחד מבין המודחים. כל אחד מהם בחר לו עוזר ולשני הזוגות נתן זמן קצוב לפענח את הצופן. לאחר הפיענוח, נתגלה כתב חידה אשר באמצעות פתרונו היה על המתחרים בגמר לבחור את הפרט הנכון מבין חמישה פרטים אשר ב"חדר המטמון".
הפרס לזוכה (ולא תמיד היה כזה) היה נופש זוגי באחת מבירות אירופה.
הפקה
את התוכנית שצולמה במוזיאון ישראל בירושלים וכוללת עשרה פרקים, הנחה עמנואל הלפרין.
JCS הפקות פנתה לחברות הגדולות במשק ולמוסדות חינוכיים על מנת לגייס מועמדים ראויים, אך עם זאת ביקשה להדגיש כי "השכלה אינה הפרמטר העיקרי להצלחה בתוכנית, אלא יכולות אינטלקטואליות ואינטליגנציה של המתמודדים".
שודרו עשר תוכניות והאחרונה שבהן הייתה "ספיישל סלבריטאים". הפקת התוכנית האחרונה הייתה קשה להפקה, עורך התוכנית רועי סטריקובסקי אמר בריאיון לאתר Nrg: "אנו מתקשים לאתר סלבס אינטליגנטים. בהפקה הרכיבו רשימה עם האנשים הרצויים שכוללת פוליטיקאים, אנשי עסקים, מגישי טלוויזיה ספורטאים וזמרים, אולם גיוס האנשים אינו דבר פשוט שכן מרביתם חוששים מפני התוכנית, אנשים מראש לא אוהבים לבחון את עצמם בטלוויזיה, אך יש גם מי שאינם מפחדים להתמודד עם האתגר".
קרל פרנקנשטיין
קרל פרנקנשטיין (גרמנית: Karl Frankenstein; 16 בפברואר 1905, י"א באדר א' תרס"ה – 21 בינואר 1990, כ"ד בטבת תש"ן) היה פרופסור ישראלי לחינוך מיוחד ולפדגוגיה. חתן פרס ישראל לחינוך (1965). כתביו הרבים בעברית, באנגלית ובגרמנית מהווים אוצר בלום להכרת משנתו החינוכית, פסיכולוגית ופילוסופית. היה גם משורר ששיריו התפרסמו בעברית, באנגלית ובגרמנית.
גרמניה
קרל פרנקנשטיין נולד בשרלוטנבורג שבפרובינציית ברנדנבורג, ליד ברלין בירת גרמניה (לימים סופחה לעיר ברלין), במשפחה יהודית אמידה, בנם של רוזה (לבית צ'מפין) ואמיל פרנקנשטיין, סוחר. הוא למד באוניברסיטאות ברלין וארלנגן: פילוסופיה, פסיכולוגיה, פדגוגיה, ושפות שמיות. עבודת הדוקטור שלו, שכתב בהנחיית פאול הנזל, עסקה בפילוסופיה של ההיסטוריה המטאפיזית של פרנץ יוזף מוליטור (Molitors ), נוצרי מאמין שהתעניין ביהדות ובמיוחד במיסטיקה יהודית.
לאחר סיום הדוקטורט, העדיף פרנקנשטיין את העיסוק בתחומים החברתיים. הוא החליט ללמוד עבודה סוציאלית ופסיכולוגיה באוניברסיטת ברלין. אריך נוימן שהיה חברו ותלמידו של יונג, קירב אותו לתורתו של יונג. מאוחר יותר פרנקנשטיין התקבל לחברה לפסיכולוגיה אנליטית והוכר כמטפל יונגיאני.
בשנת 1928 עסק בעבודות ציבור יהודיות: עבודה חינוכית ועבודה סוציאלית. הוא נמנה עם מייסדיו ומוריו הראשונים של "בית הספר לנוער יהודי" בברלין, ובניהול האגודה ל"סיוע לאמנים ולאנשי מדע יהודיים" שסבלו ממצוקה כלכלית. הוא ארגן תערוכות וקונצרטים של נגנים חובבים מתנדבים ומפורסמים בבתים פרטיים, בראשם אלברט איינשטיין, שניגן בכינור בקונצרטים האלה. מאז נקשרה ידידות ביניהם והם נפגשו מספר פעמים בשנים לאחר מכן. פרנקנשטיין החל לעבוד כעובד סוציאלי ממשלתי ואף אמור היה לקבל על עצמו את המינוי החשוב של ראש המחלקה לשירותים סוציאליים, אך עם עליית היטלר לשלטון, הוזהר שהוא מבוקש בחשד סיוע לקומוניסטים. הוא עזב את גרמניה לצרפת ולאחר תקופת שהות בפריז עלה בשנת 1935 לארץ ישראל.
ישראל
בראשית ימיו בירושלים, פרנקנשטיין התנדב לעבודה חינוכית סוציאלית ושיתף פעולה עם הנרייטה סאלד. בשנים 1965-1935 כיהן כמרצה וחבר סגל בבית הספר לעבודה סוציאלית של הוועד הלאומי, בתי ספר לאחיות, סמינרים להוראה, בחוגי עליית הנוער ובמכון לקרימינולוגיה שליד האוניברסיטה העברית. בשנת 1937 הוא היה לפקיד המבחן הראשון בארץ ישראל ושימש איש קשר בין הוועד הלאומי לבין משרדי המנדט הבריטי לענייני סעד, חינוך ורווחה (עד 1945-6). בשנות עבודתו הראשונות בישראל, הוא חקר את מצבן של משפחות שחיו במצוקה (עוני, בעיות כלכליות, הפרעות נפשיות) בירושלים. מחקר זה היווה בסיס לפיתוח התאורטי וליישום המעשי של משנתו החינוכית-טיפולית. בסמוך לקום המדינה מונה למנהל מכון הנרייטה סאלד ועמד בראשו עד 1953. במכון זה ייסד וערך את הרבעון המדעי-חינוכי "מגמות". בשנת 1947 הצטרף לסגל בית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים, שם עבד כמרצה (מ-1962 פרופסור מן המניין) עד צאתו לגמלאות ב-1969, ושנים אחדות אף ניהל את בית הספר. הוא לימד גם בחוג לפסיכולוגיה ובבית הספר לעבודה סוציאלית. בכל השנים האלו הוא פיתח את תורתו החינוכית-פסיכולוגית והכשיר דורות רבים של סטודנטים בתחומי החינוך הממלכתי, החינוך המיוחד, הפסיכולוגיה והעבודה הסוציאלית.
בשנת 1965 הוענק לפרנקנשטיין פרס ישראל לחינוך.
פרנקנשטיין שאף לא רק לעסוק באקדמיה בהגות הנושאים החינוכיים ובמשנתו הטיפולית אלא ליישמם בפועל בבתי הספר. הוא האמין שבאמצעות שיטות הוראה, טיפול סוציאלי ונפשי הולמים, ניתן יהיה להתגבר על הקשיים השונים מהם סבלו הילדים ומשפחותיהם, וכך להבטיח להם עתיד טוב יותר. למטרה זו נוסד בשנת 1980 הפרויקט החינוכי בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית בירושלים, שבו נבחנה והתפתחה גישתו הפסיכו-חינוכית המכונה "הוראה משקמת". בעקבות הצלחתו של הפרויקט, הוקם בחוג לחינוך באוניברסיטה העברית, מכון להכשרת מורים ומחנכים ברוח משנתו.
מאז יציאתו לגמלאות ועד ליום מותו עסק פרנקנשטיין בהתנדבות בפעילות נרחבת בהדרכת מורים, בכל תחומי ההוראה, הן במסגרת קבוצתית והן בהדרכות אישיות, וזאת בבתי ספר שונים. הוא נכנס לכיתות לשיעורים, צפה בעבודת המורה ואחר כך ישב עם כל מורה ודן עמו בתהליך ההוראה. הוא הדריך גם יועצים חינוכיים ועובדים סוציאליים שעבדו בתוך בתי הספר בתהליכי הטיפול ההולמים.
פרנקנשטיין היה נשוי לרחומה (ליבה) לבית דרוקמן. לזוג לא היו ילדים. נפטר בירושלים ב-1990, כחודש לפני מלאת לו 85. נקבר בהר המנוחות.
אוסף מכתביו שמור בספרייה הלאומית
עיקרי משנתו החינוכית-טיפולית
פרנקנשטיין יזם והמציא שיטת חינוך בשם "הוראה משקמת". זוהי שיטת הוראה חלופית, לשיטות ההוראה הקונבנציונליות, שמטרתה מיצוי פוטנציאל האפשרי בתלמיד. במהלך השנים בהן עסק פרנקנשטיין בתחומי החינוך, הפסיכולוגיה והעבודה הסוציאלית, הוא התעניין במצבם של תלמידים מרקעים חברתיים שונים, הוא עקב אחר תהליך למידתם והתנהגותם. גילויי ההתנהגות העבריינית והתוקפנית, אשר אפיינו בני נוער מכלל האוכלוסייה, הביאו אותו לחקור את התופעה. בכתביו ניתן למצוא עיסוק בהבנת תופעות אלו, תוך ביסוס סיבותיהן והדרכים לטיפול בהן. חלק ניכר מעבודתו הקדיש גם לחקר בעיותיהם של ילדים ובני נוער, שנפגעו מלידתם ושולבו במסגרות שונות של החינוך המיוחד, וכדרכו ניתח את הסיבות והציע דרכים שונות לטיפול בהם, בין היתר על ידי הוראה מסוג זה, אשר שמה לה למטרה "לשקם" תלמידים טעוני טיפוח שלוקים בחסך וחולשה קוגניטיבית-לימודית בעקבות סביבה שאינה מאתגרת למידה, ואלו נקראים בפי פרנקנשטיין תלמידים "טעוני טיפוח".
בשנים הבאות, כאשר הצטברו נתונים רבים, שהצביעו על קשיי למידתם והישגיהם הנמוכים של תלמידים רבים מרקע חברתי-כלכלי נמוך, פרנקנשטיין ראה לעצמו כאתגר נוסף, לחקור ולהבין את הסיבות למצב זה, ובעיקר לחפש את הדרכים להתמודד ולטפל בבעיות הלמידה של התלמידים. הוא האמין, שניתן יהיה להתמודד עם קשיי למידתם ולהביא לשיפור מצבם הלימודי ולהשתלבות טובה יותר בחברה, על ידי שיטת ההוראה שפיתח. היעד בהוראה זו הוא פיתוח מיומנויות חשיבה ולמידה, ופיתוח הרגש באדם, אשר בעזרת כלים אלו ניתן להחזיר את הילדים לרמה שתאפשר להם ללמוד ולהתחרות בהצלחה עם ילדים בני גילם.