cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דייוויד ג'נטלמן
הנושאים שלו כוללים ציורי נוף ופוסטרים סביבתיים לציורים של חיי רחוב ושלטי מחאה. הוא כתב ואייר ספרים רבים, בעיקר על מדינות וערים. הוא גם עיצב מספר בולי דואר בריטיים להנצחה.
ביוגרפיה
ג'נטלמן נולד בלונדון וגדל בהרטפורד, בנם של האמנים הסקוטים טום ג'נטלמן וויניפרד ג'נטלמן שנפגשו בבית הספר לאמנות של גלאזגו. הוא למד בבית הספר בהרטפורד ובית הספר לאמנות בסנט אלבנס. הוא עשה שירות לאומי כסמל חינוך בחיל החינוך של הצבא המלכותי והיה האחראי על חדר אמנות בקורנוול, ולאחר מכן הלך לקולג' המלכותי לאמנות. הוא נשאר שם כמורה זוטר במשך שנתיים לפני שהפך לאמן עצמאי.
הוא חי ועבד בגלוססטר קרסנט בקמדן טאון מאז 1956, וגם בסאפוק. יש לו ארבעה ילדים: בת מאשתו הראשונה רוזלינד דיז, סטודנטית עמיתה, ושתי בנות ובן מאשתו השנייה סוזן אוונס, בתו של הסופר ג'ורג' יוארט אוונס. בתו שלו ושל סוזן אמיליה, היא עיתונאית בגרדיאן, נשואה לג'ו ג'ונסון, אחיו של ראש ממשלת בריטניה לשעבר בוריס ג'ונסון.
עבודתו מיוצגת בטייט בריטניה, במוזיאון הבריטי, מוזיאון ויקטוריה ואלברט מוזיאון המלחמה האימפריאלית, מוזיאון הדואר, לונדון ומוזיאון פיצוויליאם.
צבעי מים וציורים
ג'נטלמן מצייר נופים, מבנים ואנשים, ומשתמש ברישום בעבודת העיצוב שלו. רבים מצבעי המים שלו נוצרו בלונדון ובסאפוק וברחבי בריטניה, במסעות ממושכים בצרפת, איטליה והודו, ובמהלך טיולים קצרים יותר בדרום קרוליינה, מזרח אפריקה, האוקיינוס השקט וברזיל. הוא ערך תערוכות רבות של עבודות אלה. סדרות של צבעי מים שהוזמנו כללו נופים עבור Shell, מספר תערוכות של אוקספורד עבור הוצאת אוניברסיטת אוקספורד. הרישומים וצבעי המים שלו שוחזרו על טקסטיל וטפטים, צלחות ארוחת ערב עבור Wedgwood ועל ספל בקובנט גארדן עבור דייוויד מלור. הרישומים האדריכליים שלו הופיעו ב-House & Garden, The Sunday Times, New York Magazine, צבעי המים האחרונים שלו שפורסמו נעשו כאיורים עבור הספר שכתב My Town: An Artist's Life in London, 2020.
ספרים
בין 1982 ל-1997, דייוויד ג'נטלמן כתב ואייר שישה ספרי מסע: בריטניה, לונדון, קו החוף, פריז, הודו ואיטליה, לונדון היפהפייה, 2012, והעיר שלי: חיי אמן. בלונדון, 2020.
ג'נטלמן אייר ספרים רבים שכתבו אנשים אחרים, כולל ציורים לספר הבישול Plats du Jour. ב-2009 הוא אייר את Ask the Fellows Who Cut the Hay מאת ג'ורג' יוארט אוונס. עבור מועדון המהדורות המוגבלת של ניו יורק הוא אייר את "משפחת רובינסון השווייצרית", השירים של קיטס, ספר הג'ונגל והבלדה על רובין הוד, וכמה ספרים לילדים.. עבור אגודת Folio, הוא הפיק איורים לשירים הנבחרים של אדוארד תומאס. הוא עיצב כריכות לספרים בכריכה רכה: בהוצאת פינגווין, רומנים של E.M. Forster ותחריטי עץ של שייקספיר. ורבים אחרים, כולל צבעי מים, חריטה בעץ או עיצובים טיפוגרפיים ליצירות מדעיות וקלאסיות.
תבורכי
"תבורכי" (מוכר גם כ-"תבורכי ארצי") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1977 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה העשירית והאחרונה באלבום האולפן ה-14 של הזמרת, רגשות מעורבים.
על השיר
"תבורכי" נכתב והולחן על ידי שייקה פייקוב, שגם הפיק אותו. זהו שיר אהבה למדינת ישראל, בו הדוברת מברכת אותה לריבוי נחליה ועוד. ב-26 בספטמבר 1977 נכנס השיר למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-19. ב-5 בדצמבר עלה למקום השני, שיאו בדירוג, שם שהה שבועיים רצופים. ב-23 בינואר 1978 יצא מהדירוג לאחר שישה-עשר שבועות צעידה רצופה. כמו כן, הוא הגיע בשיאו מצעד השבועי של גלי צה"ל למקום החמישי. במצעדי סוף השנה של רשת ג' ושל גלי צה"ל דורג "תבורכי" במקומות ה-28 וה-24 בהתאמה.
היצ'קוק (סרט)
עלילה
בשנת 1959, אלפרד היצ'קוק מסיים להסריט את "מזימות בינלאומיות" ומוטרד מטענות הכתבים כאילו תום ההסרטה היא אות לפרישתו מקולנוע. היצ'קוק דחה הצעות לביים להיטים קולנועיים שהצלחתם המסחרית מובטחת, כגון סרט מסדרת הסרטים של ג'יימס בונד, ומעדיף לנקוט ביוזמה לעבד את ספרו של רוברט בלוך, "פסיכו", לסרט. עיקר העלילה בסרט מספרת על מערכת היחסים בין היצ'קוק לבין רעייתו אלמה רוויל בתקופה שבה הסריטו את "פסיכו".
הפקה
הפקת "היצ'קוק" נמשכה מ-2005. בשנת 2007 נמצא מפיץ לסרט וב-2011 נבחרו השחקנים הראשיים והתסריטאי. בשנת 2012 לוהקו שחקני המשנה ונמצא מלחין לסרט. הפסקול לסרט והסרט עצמו יצאו באותה שנה. הביקורות שיבחו את הסרט, הצלחתו בקופות הייתה בינונית והוא הופץ על גבי דיסק בלו-ריי במרץ 2013.
קבלה בציבור
"היצ'קוק" הכניס 23,570,541$ ברחבי העולם. במהלך סוף השבוע הראשון להקרנתו (שהתרחש בזמן חג ההודיה) הסרט הוקרן ב-17 בתי קולנוע וגרף בממוצע 16,924$ לכל בית קולנוע.
התגובות של המבקרים היו מעורבות. באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל ציון של 62% מתוך 195 ביקורות. האתר Metacritic נתן לסרט ציון של 55% מתוך 40 ביקורות.
אדוארד ארטמייב
אדוארד ניקולייביץ' ארטמייב (ברוסית: Эдуард Николаевич Артемьев; 30 בנובמבר 1937 – 29 בדצמבר 2022) היה מלחין סובייטי ורוסי. בשנת 1999 הוענק לו תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית ובשנת 2022 תואר גיבור העמל של הפדרציה הרוסית. בנוסף זכה ארבעה פעמים בפרס הפדרציה הרוסית (1993,1995,1999,2017).
ארטמייב ידוע כמחבר המוזיקה לסרטים של אנדריי טרקובסקי, ניקיטה מיכאלקוב ואנדריי קונצ'לובסקי.
ביוגרפיה
אדוארד ארטמייב נולד ב-30 בנובמבר 1937 בנובוסיבירסק. בגיל שבע נשלח למוסקבה, לדודו.
את השכלתו המוזיקלית הראשונית קיבל בבית הספר למקהלה במוסקבה. בשנת 1960 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון של מוסקבה.
פרסום רחב בא לארטמייב בעבודתו בקולנוע. הוא כתב מוזיקה ליותר מ-200 סרטים עלילתיים, סרטי תעודה וסרטי אנימציה. ביניהם שלושה סרטים של אנדריי טרקובסקי: סולאריס (1972), מראה (1975), סטאלקר (1979), סרטים של ניקיטה מיכאלקוב, אנדריי קונצ'לובסקי ואחרים.
ג'ף באומן
ג'ף באומן (באנגלית: Jeff Bauman; נולד ב-2 בינואר 1986) הוא סופר אמריקאי. הוא איבד את שתי רגליו במהלך הפיגוע במרתון בוסטון ב-15 באפריל 2013, והיה מושא לתמונה מפורסמת שצולמה לאחר הפיצוץ. הסרט "חזק יותר", סרט דרמה ביוגרפית אמריקאי שהוקרן לראשונה ב-2017, מבוסס על ספר הזיכרונות של באומן וברט וויטר הקרוי באותו שם. הסרט עוקב אחר באומן, שאיבד את שתי רגליו בפיגוע במרתון בוסטון. את באומן מגלם בסרט ג'ייק ג'ילנהול.
ביוגרפיה
באומן נולד ב-2 בינואר 1986 לג'ף באומן האב ופטי באומן. הוא התארס לארין הארלי בפברואר 2014 והיה נשוי לה עד שנת 2017. בתם, נורה גייל באומן, נולדה ב-13 ביולי 2014. הוא עבד במעדניית השירות בקוסטקו כשלוש שנים עד לפיגוע במרתון בוסטון. הוא חזר לעבודתו שנה לאחר הפיגוע ביוני 2014.
הפיגוע במרתון בוסטון
ג'ף באומן חיכה בקו הסיום של מרתון בוסטון 2013, והריע להארלי חברתו שהשתתפה במרתון, עם שני שותפיה לדירה. היא הייתה במרחק קילומטר מהסיום כשהפצצות התפוצצו. קרלוס ארדונדו, שחילק דגלים אמריקאים לרצים, קפץ במהירות מעל גדר כדי להגיע למקום הפיצוץ. השריפה שנגרמה על ידי הפיצוץ בחולצתו של באומן כובתה על ידי ארדונדו. הוא נשאר עם באומן ועזר לסחוב אותו לאמבולנס. התצלום האייקוני של קרלוס ארדונדו בכובע בוקרים, עוזר לבאומן, צולם על ידי צ'ארלס קרופה מסוכנות הידיעות AP.
באומן נותח באותו היום, ושתי רגליו נקטעו מעל הברך. מכיוון שהוא איבד כמויות גדולות של דם, הרופאים נאלצו להמשיך בהחייאה, לתת לו דם ונוזלים. הוא עבר ניתוח נוסף בשעה 1 לפנות בוקר. לאחר שקם מהניתוח פנה באומן לסוכני הבולשת הפדרלית (FBI) ודיווח להם כי ראה את אחד המפגעים. הוא נתן תיאור של טמרלן צ'רנייב אחד מהטרוריסטים. דיווחיו סייעו לצמצם את החשודים מקרב האנשים שצולמו באזור הפיגוע. הוא שוחרר מבית החולים ארבעה שבועות לאחר הפיגוע. באומן קיבל תותבות חדשות בעלות של 100,000 דולר כל אחת, אשר יוצרו על ידי חברת אוטו בוק. הוא וארדונדו זרקו את הזריקה הראשונה במשחק של הבוסטון רד סוקס כמה ימים לאחר מכן.
בספטמבר 2013 פרסם כי יפרסם ספר זיכרונות על חוויותיו במרתון ועל חייו מאז. הספר נכתב בשיתוף עם הסופר ברט ויטר. הצלם ג'וש הנר מהניו יורק טיימס, שתיעד את תהליך ההחלמה של באומן, זכה בפרס פוליצר לצילום עלילתי על עבודתו. ספרו של באומן, שכותרתו "חזק יותר", יצא לאור באפריל 2014 ביום השנה הראשון לפיגוע. הסרט "חזק יותר", המבוסס על ספר זיכרונותיו, בכיכובם של ג'ייק ג'ילנהול בתפקיד באומן וטטיאנה מסלני בתפקיד הארלי, יצא לאקרנים ב-22 בספטמבר 2017.
אבניים
אבניים (שם מדעי: Ebenaceae) היא משפחת בעלי פרחים מסדרת האברשאים. המשפחה כוללת כ-760 מינים של עצים ושיחים, בהם אפרסמון והובנה. המינים גדלים באזורים טרופיים ואזורים בעלי אקלים חם-ממוזג בעולם. הם נפוצים ביותר ביערות הגשם של מלזיה, הודו, אפריקה הטרופית ואמריקה הטרופית והם מינים חשובים ובולטים במערכת האקולוגית שלהם.
מאפיינים
פירות הצמחים מכילים טאנין שנועד לדחייה ולהגנה מפני אוכלי צמחים ולכן הם אינם נאכלים בדרך כלל כשאינם בשלים. הפרי הבשל משמש למאכל סוגים רבים של בעלי חיים. העלים נצרכים כמאכל על ידי חרקים. העצה ניכרת בניחוח דומיננטי בחלק מהמינים, וכן בקשיות ובדחיסות גבוהה במיוחד. צבעה לעיתים שחור וכך גם קליפת הגזע והשורשים. תכונות אלה של העצה גרמו לה להיות מבוקשת מאוד בתעשיית העץ ומינים מסוימים נמצאים קרובים לסיכון.
העלים גדלים לרוב מסורגים, אם כי קיימים מינים שעליהם צומחים במעגל (דור). התפרחת גדלה במקבץ בצורת אשכול או מכבד, אם כי יש מינים בעלי פרחים בודדים. לפרחים 3 עד 8 עלי כותרת שמאוחים בבסיסם. קיימים בדרך כלל כמה אבקנים, יחידים או זוגות שצמודים לחלקה הפנימי של הכותרת. עלי הגביע מוארכים. הפרי הוא הלקט או ענבה.
מיון
מיון הסוגים הנכללים במשפחה משתנה מדי פעם והיא אינה נתונה עדיין להסכמה מלאה. הסוגים המוסכמים הם:
סוגים נוספים שנכללים על פי כמה שיטות מיון הם: על פי השיטות הראשונות, סוגים אלו נכללים בסוג Diospyros.
דייוויד הארלי
בקריירה הצבאית שלו שנמשכה 42 שנים, השתתף הארלי ב"מבצע נחמה" (Operation Solace) במסגרת כוח המשימה המאוחד של האו"ם על רקע מלחמת האזרחים הסומלית ב-1993, פיקד על הבריגדה הראשונה של צבא אוסטרליה בין השנים 1999 – 2000, היה הראש הראשון של "קבוצת פיתוח היכולות" (Chief of Capability Development Group) של מחלקת ההגנה האוסטרלית בין השנים 2003 – 2007, פיקד על "פיקוד מטה המבצעים המשותפים" (Headquarters Joint Operations Command) של כוחות ההגנה של אוסטרליה בין השנים 2007 – 2008 ושימש כסגן ראש כוחות ההגנה של אוסטרליה בין השנים 2008 – 2011. הקריירה הצבאית של הארלי הגיעה לשיאה עם מינויו כראש כוחות ההגנה ביולי 2011, עת החליף בתפקיד זה את מרשל אוויר ראשי אנגוס יוסטון. ביוני 2014 פרש הארלי משירותו הצבאי ובאוקטובר אותה שנה התמנה במקומה של דיים מארי באשיר כמושל ניו סאות' ויילס.
ב-16 בדצמבר 2018 הוכרז שהמלכה אליזבת השנייה, בעצתו של ראש ממשלת אוסטרליה, סקוט מוריסון, אישרה את מינויו של הארלי לתפקיד המושל הכללי הבא של אוסטרליה. ב-1 ביולי 2019 נכנס הארלי לתפקידו.
ראשית חייו
דייוויד ג'ון הארלי נולד בוולונגונג שבניו סאות' ויילס לנורמה ולג'יימס הארלי. אביו היה פועל מתכת באזור אילוורה ואמו עבדה בחנות מכולת. הארלי גדל בפרבר פורט קמבלה שבוולוגונג והתחנך בבית הספר התיכון המקומי אותו סיים ב-1971. לאחר מכן הוא סיים את לימודיו בקולג' הצבאי המלכותי בדנטרון, שם קיבל תואר ראשון בלימודים צבאיים.
הארלי נשוי ללינדה ולהם שלושה ילדים.
קריירה צבאית
בינואר 1972 התקבל הארלי לקולג' הצבאי המלכותי בדנטרון. עם סיום הכשרתו בדצמבר 1975 הוא מונה כלוטננט בחיל הרגלים האוסטרלי המלכותי. הצבתו הראשונה הייתה לגדוד הראשון של הרגימנט האוסטרלי המלכותי. הוא קודם לדרגת קפטן ומונה לשליש של הרגימנט של אוניברסיטת סידני. לאחר מכן הוא שימש כשליש של הרגימנט האוסטרלי המלכותי. הוא הוצב בחילופי קצינים עם הצבא הבריטי בגדוד הראשון של המשמר האירי ולאחר מכן שירת בגדוד החמישי/שביעי של הרגימנט האוסטרלי המלכותי.
ב-1990 קודם הארלי לדרגת לוטננט קולונל ומונה כיועץ כוח אדם בכיר לחיילות השריון, תותחנים, הנדסה ורגלים במשרדו של שר ההגנה האוסטרלי. בראשית 1991 הוא מונה כקצין מטה במפקדת הדיוויזיה השנייה ובנובמבר אותה שנה הוא קיבל את הפיקוד על הרגימנט האוסטרלי המלכותי, שעליו הוא פיקד במהלך "מבצע נחמה" בסומליה בשנת 1993. על שירותו במבצע זה הוענק לו צלב השירות המצוין. ב-1994 מונה הארלי לתפקיד קצין המבצעים של מפקדת הדיוויזיה הראשונה.
ביוני 1994 קודם הארלי לדרגת קולונל ומונה לראש מטה הדיוויזיה הראשונה. בין השנים 1996 – 1997 הוא למד בקולג' הצבאי של צבא ארצות הברית (United States Army War College) ובשובו מלימודיו בדצמבר 1997 הוא הוצב במטה כוחות ההגנה כאחראי על ההערכות והגיוס. בינואר 1999 הועלה הארלי לדרגת בריגדיר גנרל וקיבל את הפיקוד על הבריגדה הראשונה בדרווין שבטריטוריה הצפונית. בתקופה זו הוא פיקח על מעבר הבריגדה לרמה גבוהה יותר של מוכנות מבצעית ועל הסיוע שהגישה לפעילות הצבאית האוסטרלית במזרח טימור. בינואר 2001 הוא המשיך כמנהל הכללי של גוף פיתוח צבא היבשה.
באותה שנה קודם הארלי לדרגת מייג'ור גנרל וביולי מונה כראש מערכת הפיתוח של כוחות היבשה של צבא אוסטרליה וכמפקד כוחות יבשה החל מדצמבר 2002. בדצמבר 2003 הוא קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה כמנהל הראשון של "קבוצת פיתוח היכולות הראשית" (Chief of Capability Development Group) של משרד ההגנה האוסטרלי. בספטמבר 2007 הוא מונה כמפקד פיקוד המבצעים המשולבים של כוחות ההגנה וביולי 2008 כסגן ראש מטה כוחות ההגנה.
ב-4 ביולי 2011 קודם הארלי לדרגת גנרל והחליף את מרשל אוויר ראשי אנגוס יוסטון כראש מטה כוחות ההגנה של אוסטרליה. בינואר 2012 מלאו 40 שנה לתחילת הקריירה הצבאית של הארלי ובאותו חודש, בהיותו בפריז, הוענקה לו דרגת קצין בלגיון הכבוד הצרפתי. בפברואר אותה שנה הוענקה לו מדליית השירות של כוחות ההגנה כאות הערכה ל-40 שנות שירותו. ב-30 ביוני 2014 פרש הארלי מהשירות והוחלף במרשל אוויר ראשי מארק בינסקין.
מושל ניו סאות' ויילס
ב-5 ביוני 2014 הודיע ראש ממשלת ניו סאות' ויילס, מייק ביירד, שהארלי יחליף את דיים מארי בשיר בתפקיד מושל ניו סאות' ויילס. ב-2 באוקטובר אותה שנה הוא הושבע לתפקידו החדש. ב-15 במרץ 2015 הוענק לו תואר אביר מסדר ג'ון הקדוש.
המושל הכללי של אוסטרליה
ב-16 בדצמבר 2018 הודיע ראש ממשלת אוסטרליה סקוט מוריסון שהארלי ימונה למושל הכללי של אוסטרליה ביוני 2019. במאי אותה שנה סיים הארלי את כהונתו כמושל ניו סאות' ויילס והוחלף על ידי מרגרט ביזלי. ב-1 ביולי 2019 הושבע הארלי לתפקידו החדש.
קרב רוקרואה
קרב רוקרואה (צרפתית: Bataille de Rocroi, ספרדית: Batalla de Rocroi) התרחש בארדן ב-19 במאי 1643 במסגרת מלחמת צרפת-ספרד, חלק ממלחמת שלושים השנים. במהלך הקרב הצבא הצרפתי המונה 22,000 איש, תחת לואי השני, נסיך דה קונדה, השמיד הצבא הספרדי שמנה 26,000 איש תחת דום פרנסיסקו דה מלו. הקרב סימן את סיום העליונות הצבאית של האימפריה הספרדית שנחשבה עד לנקודה זאת לבלתי ניתנת לעצירה, תחילת היחלשותה של ספרד והמשך עליית הממלכה הצרפתית.
רקע
במסגרת מלחמת שלושים השנים, גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה שהנהיג צבאו לתוככי האימפריה הרומית הקדושה, נהרג בקרב בשנת 1632. מותו הביא לנקודת מפנה במלחמה ומכאן והאלה היה על הצדדים במלחמה להסתמך יותר על תמיכה של מדינות אחרות. האימפריה השוודית הסתמכה רבות על ממלכת צרפת בעוד האימפריה הרומית הקדושה במלחמת שלושים השנה הסתמכה על האימפריה הספרדית. כריסטינה, מלכת שוודיה והיורשת של גוסטב השני אדולף הייתה רק בת שש במותו של האחרון ולכן הרוזן אקסל אוקסנסטירנה מונה לעוצר עד שתגיע לבגרות. בשנת 1633 חודש הסכם ידידות בין שוודיה לצרפת שהייתה תחת שלטונו של לואי השלושה עשר, מלך צרפת. בעוד רוב המלחמה התמקדה במאבק בין הכנסייה הקתולית והכנסייה הפרוטסטנטית, צרפת, שהייתה קתולית עמדה לצד האומות הפרוטסטנטיות במהלך המאבק במסגרת מאבקה נגד בית הבסבורג ששלט גם על ארכידוכסות אוסטריה וגם על האימפריה הספרדית (ראו ספרד ההבסבורגית), שתי מעצמות מרכזיות באירופה.
בתחילת שנות השלושים של המאה ה-17, מהלכים צבאיים של הכוחות השוודים, פגעו קשות בפרשים של צבא האימפריה הרומית הקדושה אך גם בצבא הספרדי שנחסמה דרכו אל ארצות השפלה ההבסבורגיות שבאותה העת מרדו לעצמאות במסגרת מלחמת שמונים השנה. ההתקדמות השוודית נעצרה לאחר קרב נורדלינגן (1634) שהיווה ניצחון מרכזי לכוחות הקתולים. לאחר הקרב המעורבות השוודית במלחמה החלה להיחלש והיה על האומות הפרוטסטנטיות באימפריה הרומית הקדושה להיכנע במסגרת הסכם שלום פראג (1635). בנקודה זאת, צרפת שעד כה תמכה אך ורק כספית בכוחות הפרוטסטנטים, התערבה מחשש שבית הבסבורג ישיג הגמוניה על כל מרכז ומערב אירופה. המדינאי הצרפתי המיומן, הקרדינל רישלייה, העביר כספים לדוכסויות ונסיכויות שימרדו בשלטון בית הבסבורג דוגמת דוכסות סבויה שמנהיגיה החלו במערכה נגד השטחים הספרדים בצפון איטליה.
מיקלוש בנדק
מיקלוש בֶּנֶדֶק (בהונגרית: Benedek Miklós; 28 בספטמבר 1946) הוא שחקן יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט ופרס יאסאי מארי, במאי, זוכה פרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול, חבר לנצח של אגודת בני האלמוות. אביו היה השחקן טיבור בנדק (1911–1963), בניו הם טיבור בנדק (1972–2020), שלוש פעמים אלוף אולימפי בכדורמים, ואלברט בנדק (1980) עוזר במאי.
אצטדיון סאפוטו
אצטדיון סאפוטו (בצרפתית: Stade Saputo) הוא אצטדיון כדורגל בפארק האולימפי במונטריאול שבקוויבק, קנדה. האצטדיון נפתח ב-21 במאי 2008, והוא אצטדיון הבית הנוכחי של מונטריאול מה-MLS. האצטדיון בנוי באתר המגרש ומסלולי האימונים לשעבר בשטח מתחם אולימפיאדת 1976, בעוד שבצד המזרחי של האצטדיון נשקף נוף המגדל המשופע של האצטדיון האולימפי. לאצטדיון קיבולת של 19,619, מה שהופך אותו לאצטדיון הכדורגל השני בגודלו בקנדה, אחרי בימו פילד שבטורונטו.
קרב רוקרואה
מלחמת צרפת-ספרד
הכוחות הספרדים המיומנים תחת הקרדינל אינפאנה (אנ'), נעו דרומה מארצות השפלה עם הכרזת המלחמה של צרפת ובמהלך מערכה מהירה נעו בצפון-מזרח צרפת והטילו מצור על פריז. תגבורת צרפתית הביאה לנסיגת הכוחות הספרדים חזרה לארצות השפלה וסיום המצור. בהמשך השנים הבאות התרחשו קרבות אכזריים בין הצרפתים הספרדים אך לא נראתה כל תוצאה מכריעה. עם הזמן המערכה הצרפתית הפכה ליקרה יותר ויותר בשביל הספרדים ובשיתוף פעולה עם ברנרד, דוכס סקסוניה-ויימאר פלשו הצרפתים לחבל הריין אך לא הצליחו לאחוז בהישגים הצבאיים שלהם לזמן רב ונסוגו בהמשך. הצרפתים פתחו בהמשך חזית חדשה עם האימפריה הספרדית דרך הרי הפירנאים כאשר צבאו של לואי השני, נסיך דה קונדה פלש. בשנת 1640 החלה להשתלם מדיניות מימון המורדים של רישלייה כאשר נגד השלטון הספרדי החלה מלחמת הרסטורציה הפורטוגזית לעצמאות האימפריה הפורטוגזית ומלחמת הקוצרים לעצמאות קטלוניה.
מיקלוש בנדק
ביוגרפיה
בנדק, יליד בודפשט, סיים את לימודיו באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בשנת 1969 ואז חתם חוזה בתיאטרון הלאומי של בודפשט, שם שיחק בין השנים 1969–1983. משנת 1983 עבד ב"תיאטרון קטונה יוז'ף" עד שנת 2003. בשנים 1991–1992 ובין השנים 1993–1996 היה מנהל העסקים של "לשכת השחקנים ההונגרית". בין השנים 1992–2007 היה מרצה באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע. משנת 2003 הוא היה שוב חבר בתיאטרון הלאומי של בודפשט, משם פוטר בשנת 2009 יחד עם שישה מעמיתיו השחקנים. הוא פרילנסר מאז 2009. הוא חבר ב"משרד ההפקה אורלאי" משנת 2017.
אצטדיון סאפוטו
הבנייה
האצטדיון עלה כ-17 מיליון דולר קנדי (19.9 מיליון דולר קנדי של שנת 2018) לבנייה, כאשר 7.5 מיליון דולר שילמה משפחת סאפוטו והשאר מומנו לטווח של 25 שנה. אצטדיון סאפוטו הוא כיום המטה הניהולי של מונטריאול וכולל גם מגרש אימונים, 34 סוויטות משותפות ואזורי סעד מלאים לשחקנים. המתחם משתרע על כ-150,000 מ"ר. הוא תוכנן והופק על ידי "חברת דנט קלייטון" (Dant Clayton Corporation) ונבנה על ידי "ברוקוליני בניה בע"מ" (Broccolini Construction Inc).
קרב רוקרואה
מלחמת צרפת-ספרד
במאי 1642 הגנרל הספרדי דום פרנסיסקו דה מלו פלש דרך ארצות השפלה לשטחי ארטואה ולאחר הבסת הכוחות הצרפתים פתח את הדרך הספרדית לתוך פריז. בנקודה זאת במאבק שני הצדדים איבדו חלק ממנהיגיהם; פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נפטר בשנת 1637, הקרדינל רישלייה נפטר בדצמבר 1642 והוחלף בידי הקרדינל מאזארן ולואי השלושה עשר, מלך צרפת, נפטר ב-15 במאי 1643 והוחלף בידי בנו לואי הארבעה עשר, מלך צרפת שהיה עדיין ילד. בפועל ההנהגה בצרפת עברה לאשתו האלמנה של לואי השלושה עשר, אן מאוסטריה. עקב המרידות בפורטוגל וקטלוניה היה על פליפה הרביעי, מלך ספרד, לקרוא לרבים מכוחותיו ברחבי אירופה לשוב לחצי האי האיברי, מה שהביא להיחלשות הצבא הספרדי במרכז אירופה. בעוד היה לואי השלושה עשר על ערש דווי, הגנרל הספרדי בארצות השפלה דה מלו החליט להכות את הצרפתים במתקפה מרכזית שתכריח אותם להיכנע ולצאת מהמלחמה.
פעולות מקדימות
לכוחות הספרדים תחת דה מלו היו 18 יחידות ארטילריות ולערך 19,000 חיילי רגלים ו-8,000 חיילי פרשים. לכוחות הצרפתים תחת לואי השני, נסיך דה קונדה היו 14 יחידות ארטילריות, 17,000 חיילי רגלים ו-6,000 חיילי פרשים. דה מלו התקדם בראש כוחותיו אל תוך צרפת בכוונה לכבוש את המבצר הצרפתי ברוקרואה, ארדן, שהיה בעל חשיבות אסטרטגית אך הוגן רק בידי אלף חיילים צרפתים. דה מלו שלח 5,000 מכוחותיו לחזק את האגף השמאלי הספרדי בלקיחת מבצר שטאו-רניו. לואי השני, נסיך דה קונדה מבית בורבון השלט היה רק בן 22 באותה העת שפיקד על המערכה נגד ארצות השפלה ההבסבורגיות עם 23,000 חיילים כוללים תחת פיקודו. קונדה היה בטוח ביכולתו וצעד עם צבאו לעבר הצבא הספרדי שהיה בדרכו לאגף את רוקרואה ב-18 במאי. מבצר רוקרואה עמד על מישור מיוער ומסביבו ביצות. על הצבא הצרפתי היה לעבור דרך מעבר צר כדי להגיע לרוקרואה. באותו היום הגיעו אל הכוחות הצרפתים החדשות ששלושה ימים קודם לכן מלכם נפטר ועל כן כעת, עם ילד בשלטון אסור היה להם להפסיד בקרב.
אצטדיון סאפוטו
הבנייה
האצטדיון כולל משטח משחק מדשא טבעי, ולפי הדיווחים אצטדיון סאפוטו הועדף על פני בימו פילד מסיבה זו על ידי חברי נבחרת קנדה בכדורגל. מאז הותקן בבימו פילד מגרש דשא טבעי מחומם ומושקה במלואו, בדומה לאלה הנמצאים בפרמייר ליג האנגלית.
מיקלוש בנדק
ביוגרפיה
משחקו מאופיין בתרבות, משמעת, חוש סגנון יוצא דופן, הומור עפיץ ופיקחות אירונית. העיבוד המעמיק והקפדני של תפקידיו מתואם עם אישיותו ומראהו. הוא "האב הרוחני" של היצירה האגדית המוזיקלית בשם "אורפום בודפשט".
קרב רוקרואה
פעולות מקדימות
אסטרטגים במערך הצבאי הצרפתי טענו שעל הכוחות לנוע מסביב לספרדים ולפגוע בקווי האספקה שלהם, בכך למנוע התנגשות ישירה נגד כוחותיהם. דה קונדה החליט להעביר את כוחותיו דרך המעבר הצר אל הכוחות הספרדים. מהלך מסוכן שכן הספרדים יחלו לחסום את הדרך בהצבת חלק קטן מכוחותיהם במקום. הסיבה המדויקת לא ידועה אך הספרדים לא מנעו את מעבר הצרפתים במעבר הצר. דה מלו השאיר חיל מצב קטן ברוקרואה, קרא לכוחות שנעו ללקיחת מבצר שטאו-רניו לשוב ולתגבר את כוחותיו והכין את צבאו לנוע דרומה לקרב נגד הצרפתים. בארבע אחר הצהריים כוחות חיל הפרשים הצרפתי תחת דה לה פרטה חצו את המעבר הצר. מתוך רצון להשיג פאר אישי, לה פרטה יצא בניסיון להקיף את הספרדים והתנגש עם האגף הימני של כוחותיהם. חיל הפרשים הספרדי באגף הימני יצא במתקפת נגד והכריח את הפרשים הצרפתים לסגת עם אבדות כבדות. בשעה שש אחר הצהריים הוסדר מבנה צבאו הכולל של דה קונדה לאחר שעבר את המעבר הצר. שני הצדדים נותרו במבנה צבאי לאורך הלילה שכן דה מלו ציפה לתגבורת מהכוחות במבצר שטאו-רניו להגיע במהלך הבוקר.
המערך הצבאי
האגף הצרפתי השמאלי שעמד ליד גדות ביצה הורכב מתוך 13 חוליות פרשים תחת לה פרטה בעוד האגף הימני עמד ליד יער, הורכב מ-15 חוליות פרשים תחת דה קונדה. בתוך כוחות האגף הימני הייתה גם חוליית מוסקטרים קטנה. במרכז הכוחות הצרפתים היו 15 רגימנטים כוללים של חיל רגלים. 14 התותחים הצרפתים הוסדרו מקדימה לכוחות הרגלים במרכז המערך. מאחורי המערך הרגלי היו כוחות לתגבור שהורכבו מ-4 חוליות פרשים ו-3 רגימנטים רגלים. בשונה מהספרדים שפעלו עם חילות רגלים מחולקים (טרקיו), הרגלים הצרפתים הונהגו בידי מערך אחיד. כמו הצרפתים הצבא הספרדי כלל פרשים באגפים וחיל רגלים במרכז. באגף הימני היו לספרדים 14 חוליות פרשים. במרכז עמדו בשורה ראשונה 8 יחידות רגלים (טרקיו), בשורה השנייה והשלישית היו עשרה רגימנטים רגלים ומולם היו 18 התותחים הספרדים. באגף השמאלי היו 15 חוליות פרשים שהוסדרו בשתי שורות. דה מלו שלח 1,000 חיילי רגלים אל היער משמאל למערך הצבאי כדי שישמרו על מערך הפעולה של הפרשים הצרפתים העדיפים.
המאבק
בשעה שלוש בלילה עריק ספרדי הסגיר עצמו בפני הכוחות הצרפתים ויידע את דה קונדה לגבי המארב של הרגלים הספרדים בתוך היער ולגבי העובדה שדה מלו מחכה לתגבורת. דה קונדה החליט כי עליו לפעול לפני שיתוגברו הכוחות הספרדים. דה קונדה הורה לחלק מכוחות התגבור הצרפתים לנוע אל תוך היער בכוונה להפתיע את הספרדים. בשעה ארבע לפנות בוקר פתחו התותחים הצרפתים באש והתותחים הספרדים הגיבו בחזרה. עקב החושך הלילי רוב היריות החמיצו את מטרותיהן וההפגזות הביאו לפגיעות מינימליות בשני הצדדים. דה מלו לא יצא בהתקפה על הצרפתים מכיוון שעדיין קיווה להגעת התגבורת, מה שהביא את דה קונדה להורות בשעה 5 לפנות בוקר לכוחות הפרשים באגף הימני תחת דה פרטה לתקוף את האגף הספרדי. עקב החושך הפרשים הצרפתים המתקדמים איבדו את סדרם והאגף הימני הספרדי תקף בעצמו והכריח נסיגה של הצרפתים עקב אבדות כבדות ותפיסתו של דה פרטה כשבוי מלחמה. הכוחות הצרפתים באגף הימני שלא נפלו בקרב נסוגו במידית מה שפגע קשות במערך הכוחות הצרפתים. האגף הימני הספרדי דאז התחלק בין חלק קטן שנע אחרי הכוחות הצרפתים הנסוגים לכוח המרכזי שהתמקד בתקיפת הרגלים הצרפתים.
חלק מן הרגלים הספרדים הצטרפו אל התקיפה על הצרפתים והיה על הקו הראשון של הרגלים הצרפתים לסגת באבדות כבדים, מה שאפשר תפיסת חלק מהתותחים הצרפתים והתקדמות צבאית ספרדית. המצב באגף השמאלי נראה אחרת לעומת זאת. בין השעות 4 ל-5 לפנות בוקר הכוחות הצרפתים השמידו את יחידת האמבוש הספרדית ביער ולקחה את מקומה בלי ידיעתו של דה מלו. דה קונדה איחד מספר חוליות פרשים ותקף את האגף השמאלי של הספרדי. הפרשים הספרדים עצרו את המתקפה הצרפתית אך הותירו את הגזרה הימנית שלהם פתוחה לתקיפה של הכוחות תחת דה קונדה עצמו, מה שעלה לספרדים באבדות כבדות. כוחות הספרדים הנותרים מהאגף השמאלי, כמו גם חלק מהרגלים במרכז, הצטרפו נגד הצרפתים לתמוך בפרשים הספרדים הנתקפים אך אפשרו בכך לאבלוש הצרפתי ביער ולכוחות המוסקטרים הצרפתים, לאגף את המערך שלהם ולפגוע בכוחותיהם קשות. כוחות הפרשים הצרפתים חולקו בין תקיפה על הפרשים הספרדים הנסוגים, תקיפה על המערך המרכזי של הרגלים הספרדים ותקיפה בראשות דה קונדה על המערך האחורי של הכוחות הספרדים.
בעוד הפרשים של דה קונדה החלו לפרק את הסדר הצבא הספרדי באחורי האגף המרכזי, התקיפה הספרדית על הרגלים הצרפתים במרכז המערך שלהם נעצרה עם כניסת כוחות התגבור הצרפתים למערכה. הכוחות הצרפתים הנותרים מהאגף הימני תקפו את האגף השמאלי של המתקפה הספרדית והכריחו את הספרדים לסגת. עם נפילת המערך הספרדי האחורי, בשעה 8 בבוקר כוחות הפרשים של דה קונדה נעו דרומה, פירקו והסבו אבדות קשות לכוחות התקיפה הספרדית. מפקד הכוחות הספרדים שנשלחו לכיבוש מבצר שטאו-רניו הניח כי קריאתו של דה מלו לעזרה התרחשה מתוך פאניקה וכי אין צורך שכוחותיו ינועו חזרה לתמוך במרכז הכוחות הספרדים. הנחה זאת חרצה את גורל כוחותיו של דה מלו בקרב רוקרואה. הכוחות הספרדים הנותרים נסוגו למערך הגנתי אך מתוך ציפייה שהכוחות בשטאו-רניו יגיעו לתגבר אותם, החליטו שלא לסגת לגמרי משדה הקרב. דה קונדה עצמו חשש מתגבור הכוחות הספרדים, ארגן את כוחותיו במהירות האפשרית ובשעה 08:30 תקף את ההגנה הספרדית משלושה אגפים. למרות אבדות קשות, בהם גם מפקד הרגלים הספרדי, פול-ברנרד דה פונטיינס, הכוחות הספרדים סירבו להיכנע, למרות העובדה שכלל התותחים שלהם נלקחו בנקודה זאת בידי הצרפתים. המוצב הספרדי שצר על רורקואה ניסה לברוח אך הושמד בידי הפרשים הצרפתים.
מיקלוש בנדק
עבודות התיאטרון שלו
מספר ההופעות הבכורה שלו שנרשמו במאגר התיאטרון: כשחקן – 144, כבמאי – 38. ניתן לראות זאת גם ב-62 תמונות תיאטרון של המאגר.
ביצנית אדומת-רגל
בִּיצָּנִית אֲדֻמַּת-רֶגֶל (שם מדעי: Tringa erythropus) ביצנית אדומת רגל היא עוף מהסוג ביצנית, במשפחת החרטומניים. חיה בעיקר באגמים ומקווי מים.
מאפיינים
ביצנית אדומת-רגל ניזונה מחרקים, תולעים ועשבים. רוב הביצניות אדומות-הרגל מקננות ומתרבות לאורך חוף האוקיינוס הארקטי באירואסיה, מלפלנד בסקנדינביה במערב ועד צ'וקוטקה שבמזרח סיביר. הן נודדות וחורפות באגן הים התיכון, (כולל בישראל), באיים הבריטיים, צרפת, אסיה הטרופית ואפריקה הטרופית. פרטים תועים נצפו גם בצפון אמריקה ובאוסטרליה.
המין הטקסונומי של הביצנית נבדל מביצניות אחרות עקב צבע הרגל האדום.
מידות: אורך גוף: 31-29 ס"מ. מוטת כנפיים: 67-61 ס"מ. משקל: 205-121 גרם.
הביצנית מטילה את ביציה בגומה בקרקע בשטח הפתוח של הטייגה, ארבע ביצים בתטולה. הזכרים הם אלו המגדלים את האפרוחים. עם בוא הסתיו, הנקבות עוזבות את אתרי הקינון כשבוע לפני בקיעת הביצים, מתלהקות ומתחילות בנדידה דרומה. הזכרים, שמטפלים באפרוחים, יוצאים למסע חודש מאוחר יותר.
אצטדיון סאפוטו
הבנייה
בציפייה להצטרפות מונטריאול אימפקט לליגת ה-MLS, נערכו תוכניות להרחיב את האצטדיון מתכולתו הראשונית של 13,034 מושבים ל-20,000 כדי להתמודד עם הגידול הצפוי במספר הצופים. ממשלת קוויבק נתנה 23 מיליון דולר קנדי לשיפוץ והרחבת האצטדיון (עלות האצטדיון הכוללת הייתה אפוא כ-40 מיליון דולר קנדי). תוכניות הבנייה נכנסו לתוקף לאחר שה-MLS העניקה למונטריאול את הזיכיון התשעה עשר שלה, שיחלו לשחק בעונת 2012.
שימושים ספורטיביים
המשחק הראשון של מונטריאול אימפקט באצטדיון סאפוטו התקיים ב-19 במאי 2008, תיקו ללא שערים נגד ונקובר וייטקאפס. השער הראשון של האימפקט באצטדיון הובקע על ידי רוקו פאלסנטינו נגד צ'ארלסטון באטרי ב-13 ביוני 2008. זה היה גם הניצחון הראשון של האימפקט באצטדיון, בתוצאה של 1–0. המשחק הראשון של האימפקט באצטדיון סאפוטו לאחר השיפוץ וההרחבה התקיים ב-16 ביוני 2012 נגד סיאטל סאונדרס, ובו ניצחה מונטריאול בתוצאה 4–1.
המשחק הבינלאומי הראשון באצטדיון סאפוטו היה הגומלין במסגרת השלב השני במוקדמות מונדיאל 2010 של נבחרת קנדה בכדורגל ב-20 ביוני 2008.
כלוב
כלוּב או סוּגַר הוא מבנה או מארז שלפחות אחד מצדדיו הוא שבכה, המשמש כדי להגביל, להכיל או להגן על מה שנמצא בתוכו. כלובים באים במספר צורות, הנפוצות בהן תיבה או גליל. המונח משמש גם לתיאור מבנים דומים לכלוב (למשל כלוב הצלעות) ולדימויים שונים.
שימושים
כלובים משמשים למטרות רבות, הנפוצות הן שמירה על בעלי חיים בשבי, לכידתם, ותצוגת בעלי חיים בגן חיות. שימושים נוספים הם הגנה על עצים צעירים, הגנה בפני נפילה, הגנה בפני גניבה, ועוד.
כלובי סוללה הם כלובים המשמשים להחזקת תרנגולות מטילות בתעשיית ביצים, המהווים את הצורה הנפוצה ביותר לגידול תרנגולות בתעשיית הביצים בעולם המערבי, ובישראל בפרט. אף שהמושג מתייחס לרוב לסוג הכלובים הנפוצים בגידול תרנגולות, שימוש בכלובים דומים קיים גם בגידול יונקים קטנים בתעשיית הפרוות ובמעבדות ניסוי.
דז'ה בירו
דז'ה בירו (במקור עד 1897 בוקסבאום, בהונגרית: Bíró Dezső; בודפשט, 15 בספטמבר 1880 – בודפשט, 10 במאי 1932) היה במקצועו כורך ספרים יהודי-הונגרי, פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי, מנהל ההוצאה לאור של העיתון החשוב נפסבה.
ביוגרפיה
דז'ה בוקסבאום נולד במשפחה יהודית כבנם של מיקשה בוקסבאום ושל רוזה ניי. בצעירותו עבד במשך שנתיים בגרמניה, שם הצטרף לתנועת הפועלים. עם שובו, הפך לחבר הנהלת איגוד העובדים של כורכי הספרים ולעורך כתב העת של כורך הספרים. משנת 1903 עבד כראש לשכת ההוצאה לאור של נפסבה. בשנת 1917 היה נציג הונגריה בוועידת האיגודים המקצועיים הבינלאומית שהתקיימה בברן ובשנת 1918 ארגן את "משמר העם" במהלך מהפכת החרציות. (משמר העם הוקם במקור ב-2 בנובמבר 1918 כדי להגן על רכוש האזרחים מפני ביזת חיילים בבודפשט, חיילים שחזרו מהחזית. המשמר קיבל לשורותיו אך ורק פועלים (כ-80,000) שגויסו וצוידו בנשק ששנאסף מהחיילים החוזרים. כיוון שלא היו בבודפשט אנשי משטרה וז'נדרמים אמינים, שלטון שמירת החוק הפך יותר ויותר משמר העם של הפועלים וכך בעצם של הסוציאל-דמוקרטים).
בפברואר בשנה שלאחר מכן השתתף בירו באינטרנציונל השני בברן הוא היה קומיסר העם הפוליטי של המשמר האדום בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. מה-7 באפריל היה יו"ר מנהלת החינוך הגופני וחבר בוועדת הניהול המרכזית - SZKIB (ועדת הניהול המרכזית הפדרטיבית הייתה הגוף הביצועי של הרפובליקה. הוועדה יכלה לכלול 150 חברים לכל היותר ואלה נבחרו על ידי "האספה הלאומית של המועצות" שהייתה הפרלמנט של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית).
אחרי נפילת הרפובליקה היגר, התגורר בווינה עד 1923 ואז חזר להונגריה, ושוב עבד כראש לשכת ההוצאה לאור נפסבה והפך לאחד מכותבי המאמרים במדור הספורט. בשנת 1925 הפך לחבר במועצת העיר של בודפשט, אחר כך חבר במועצת המנהלים של חברת התחבורה של בודפשט. וכן לסגן נשיא התאחדות הכדורגל ההונגרית. הוא מת ב-10 במאי 1932.
רוז'ה גימן
קורות חיים
רוז'ה גימן נולד בדיז'ון שבצרפת. הוא למד באוניברסיטת בורגונדי שבצרפת, ובשנת 1949 קיבל תואר דוקטור לרפואה מהפקולטה לרפואה בליון. הוא עבר לקנדה על מנת לעבוד עם הנס סלייה במכון לרפואה ניסויית וכירורגיה באוניברסיטת מונטריאול, שם קיבל תואר דוקטור ב-1953. באותה שנה היגר לארצות הברית כדי להצטרף לסגל בבית הספר לרפואה ביילור שביוסטון. בשנת 1965 קיבל אזרחות אמריקנית. ב-1970 הוא עזר להקים את מכון סאלק בלה הויה שבקליפורניה, שם עבד עד לפרישתו בשנת 1989.
גימן ואנדרו שלי גילו את מבנה ה-TRH וה-GnRH במעבדות שונות. תהליך הגילוי המדעי במעבדתו של גימן נשוא מחקר שנערך על ידי ברונו לאטור וסטיב וולגר, כפי שפורסם במעבדת החיים.
גימן חתם יחד עם זוכי פרס נובל נוספים על עצומה המבקשת משלחת של הוועדה לזכויות הילדים של האו"ם לבקר את גנדן צ'ואקי ניאמה, צעיר טיבטי שנמצא במעצר בית בסין מאז 1995, אשר הוכרז על ידי הדלאי לאמה ה-14, טנזין גיאטסו, כגלגול של הפאנצ'ן לאמה (תואר השני בחשיבותו מבין רשויות הדת בטיבט).
קלאוס קונראד (היסטוריון)
קלאוס קונראד (בגרמנית: Klaus Conrad; 16 באפריל 1930, היידלברג – 10 בפברואר 2002, גטינגן) היה היסטוריון ודיפלומט גרמני. הוא היה היסטוריון אזורי של פומרניה, פרוסיה המזרחית ופרוסיה המערבית ועסק בעיקר בהיסטוריה של ימי הביניים.
ביוגרפיה
קונראד נולד בהיידלברג לפיזיקאי ריצ'רד קונראד. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון בשנת 1949, הוא נרשם לאוניברסיטת פרייבורג ללימודי אמנות, ארכאולוגיה והיסטוריה.
בספטמבר 1950 הוא לקה בשיתוק ילדים בבולוניה. הוא סבל מהמחלה לאורך כל חייו.
בסתיו 1959 עבר את בחינת המדינה למורים בתיכון. הוכשר בסמינר היידלברג לתלמידי חניכים ועבר את בחינת המעריך בשנת 1961; עם זאת, הוא לא נכנס לשירותי בית הספר, אך היה מזוהה היטב בלימודי ימי הביניים.
הוא עבד בוועדה ההיסטורית לפומרניה ובוועדה ההיסטורית לחקר מדינות פרוסיה המזרחית והמערבית, כעוזר מחקר. משימתו העיקרית הייתה עיבוד נוסף של ספרי המסמכים. מקום עבודתו היה מחנה הארכיון הממלכתי גטינגן.
קרב חרקוב (2022)
קרב חרקוב (באוקראינית: Бої за Харків, ברוסית: Бои за Харьков) היה עימות צבאי שהתרחש ברחבי העיר חרקוב באוקראינה במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022. חרקוב, הממוקמת רק 20 מייל דרומית לגבול אוקראינה–רוסיה, היא העיר השנייה בגודלה באוקראינה ונחשבת למטרה מרכזית של הצבא הרוסי.
גוראם קאשיה
גוראם קאשיה (בגאורגית:  გურამ კაშია; נולד ב-4 ביולי 1987) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת המגן בסלובן ברטיסלאבה ובנבחרת גאורגיה. נכון לשנת 2003 קאשיה הוא שיאן ההופעות של נבחרת גאורגיה בכל הזמנים.
קרב חרקוב (2022)
האוקראינים בלמו ניסיונות רוסיים להיכנס לעיר. העיר סבלה מהפגזות. עד 13 במאי נסוגו הכוחות הרוסיים שהיו מסביב לעיר.
גוראם קאשיה
קריירה
באוגוסט 2010 עזב את דינמו טביליסי, חתם בקבוצת ויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית,
קרב חרקוב (2022)
מהלך הקרב
ב-24 בפברואר 2022 חצו הכוחות הרוסיים את הגבול והחלו להתקדם לעבר חרקוב, כשהם נתקלים בהתנגדות אוקראינית שהצליחה לבלום את המתקפה. הרוסים ירו גם מטחי ארטילריה לעבר העיר, והרגו נער צעיר. לפי המטה הכללי של הכוחות המזוינים של אוקראינה, במהלך העימותים הצד הרוסי איבד ארבעה טנקים. לפי צוותי מודיעין בינלאומיים, לפחות חייל רוסי אחד נהרג.
גוראם קאשיה
קריירת נבחרות
קאשיה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאורגיה הבוגרת ב-1 באפריל 2009, במשחק ידיות מול.
קרב חרקוב (2022)
מהלך הקרב
עד 25 בפברואר, פרצו קרבות עזים בפרברים הצפוניים של העיר, ליד הכפר צירקוני, אך הכוחות האוקראינים הצליחו להמשיך להחזיק בכפר למרות מתקפות הרוסים.
ב-26 בפברואר כבשו הכוחות המזוינים הרוסים את השטח סביב נחל אוסקיל והתקדמו לאזור העיר בלקליה. עם זאת, מושל מחוז חרקוב טען שהעיר כולה נמצאת בשליטה אוקראינית. פקידים אמריקאים הצהירו כי הלחימה הקשה ביותר בכל המלחמה התרחשה בחרקוב. באותו יום צבא אוקראינה עצר שני חבלנים רוסים, אחד מהם התאבד.
ב-27 בפברואר, בשעות הבוקר המוקדמות, הרסו כוחות רוסיים צינור גז בחרקוב. מאוחר יותר בבוקר, נכנסו כוחות רוסים לחרקוב, כאשר כי קרבות קשים התרחשו בתוך העיר, יועץ משרד הפנים האוקראיני אנטון גרשצ'נקו טען כי קרבות רחוב מתנהלים במרכז העיר. דובר משרד ההגנה הרוסי, איגור קונאשנקוב, הצהיר כי הכוחות הרוסיים הבטיחו את כניעתו של גדוד נ"ט האוקראיני ה-302 ולכדו 471 חיילים אוקראיניים, טענה שמקורות אוקראינים הכחישו. סגן ראש לשכת הנשיאות של אוקראינה אולקסי ארסטוביץ' טען כי הכוחות האוקראינים השמידו מחצית מכלי הרכב הצבאיים הרוסיים שחדרו לחרקוב. לפי הדיווחים בשעות אחר הצהריים המוקדמות, הכוחות האוקראיניים חזרו לשליטה מלאה בעיר.
ב-28 בפברואר, טען יועץ משרד הפנים האוקראיני אנטון גרשצ'נקו, כי רקטות רוסיות שפגעו בעיר במהלך הבוקר הרגו 11 אזרחים נהרגו ופצעו עשרות.
בשעות הבוקר של 1 במרץ, טיל רוסי פגע לכאורה בכיכר החירות במרכז חרקוב, והתפוצץ מול הבניין המנהלי של מחוז חרקוב. הקונסוליה הסלובנית נהרסה בפיצוץ. נפגעו גם בית אופרה ואולם קונצרטים. סך הנפגעים בתקיפה אינו ברור, כאשר מספר פקידים אוקראינים דיווחו על מספרים משתנים; לפחות 7 נהרגו ולפחות 24 נפצעו.
ב-2 במרץ נטען כי לפחות 21 בני אדם נהרגו ו-112 נפצעו ב-24 השעות הקודמות. צנחנים רוסים נחתו בחרקוב וערכו פשיטה על בית חולים צבאי אוקראיני לאחר תקיפה אווירית על העיר, שהובילה לעימותים קשים בין הכוחות הרוסיים והאוקראינים. פקיד מקומי טען מאוחר יותר כי הכוחות האוקראינים עדיין שלטו בבית החולים.
ב-5 במרץ רוסיה הודיעה לאו"ם כי אוטובוסים רוסיים מוכנים לפנות הודים ואזרחים זרים מחרקוב.
ב-8 במרץ, לאחר תקופה של לחימה, הונהגה הפסקת אש בחרקוב. מושל מחוז חרקוב דיווח שצבא אוקראינה בלם ניסיונות של צנחנים וכוחות נוספים לחדור לעיר.
ב-9 במרץ, הוכרזה הפסקת אש נוספת. הפרות דווחו בחרקוב. לאחר מכן, הלחימה נמשכה.
ב-26 במרץ, הודיע צבא אוקראינה כי פתח במתקפת נגד באזור חרקוב. הרשויות במחוז חרקוב דיווחו כי כמה יישובים באזור "שוחררו".
ב-28 במרץ אמר ראש עיריית חרקוב כי כ-30% מתושבי העיר עזבו את חרקוב מאז תחילת המלחמה.
הכוחות הרוסיים המשיכו להפגיז תשתיות אזרחיות בחרקוב ובפאתיה ב-8 באפריל. המטה הכללי האוקראיני דיווח בנוסף כי כוחות רוסים הקימו שדות מוקשים סביב חרקוב בציפייה למתקפות נגד אוקראיניות.
ב-10 מאפריל, לפי האוקראינים, חרקוב הייתה עדיין מכותרת בחלקה, וההפגזות עליה נמשכו. עד 21 לחודש, כ-30% מהתושבים התפנו מאז תחילת הקרב, בעיקר נשים, ילדים וקשישים.
בסוף אפריל, דווח כי האוקראינים ביצעו כמה מתקפות נגד מוצלחות. הן דחפו את כוחות רוסיים כ-40 ק"מ מזרחית לעיר חרקוב. עד 13 במאי נסוגו הכוחות הרוסיים שהיו מסביב לעיר ובשאר מחוז חרקוב.
לאחר מתקפת הנגד האוקראינית, כוחות רוסים נהדפו חזרה לעמדות הגנה, שחלקן היו במרחק קילומטרים מהגבול הבינלאומי בין רוסיה לאוקראינה. למרות זאת, הם המשיכו להפגיז את פרברי חרקוב השונים, כמו גם את העיר עצמה. העיר נשארה לעיתים תחת עוצר לילה.
המכון לחקר הכלכלה שליד הסוכנות היהודית
המכון לחקר הכלכלה שליד הסוכנות היהודית היה גוף מחקר כלכלי של הסוכנות היהודית שמטרתו לספק יסוד מחקרי לקידום המשקי של היישוב היהודי בארץ ישראל בימי המנדט.
המכון הוקם על פי החלטת הקונגרס הציוני העולמי הי"ט בשנת 1935. תקציבו המשותף עם זה של המחלקה למסחר ותעשייה של הסוכנות עמד בשנת 1936 על כ-3000 לא"י מכספי קרן היסוד. בשנים 1938-1939 הגיע התקציב לכ-5000 לא"י. בשנת 1942 עמד התקציב על 4000 לא"י.
בראש המכון עמד ארתור רופין ולצדו עמדו ארבעה חוקרים קבועים: דוד הורביץ, פרץ נפתלי, ד"ר אלפרד בונה וד"ר אופנהיימר. לאחר מותו של רופין עמד הורביץ בראש המכון. בשנת 1948 עמד בראש המכון ד"ר אלפרד בונה.
לצד המכון הוקם "הארכיון הכלכלי למזרח הקרוב" בניהולו של ד"ר בונה.
המכון פעל לעידוד צריכת תוצרת ארץ ישראלית, בין השאר על ידי קיום ועדת תזונה שעסקה בהסברה למען צריכת ירקות ומוצרי חלב. כן פעלה הוועדה לעודד הכנת שימורים ביתית מפירות ארץ ישראל. בראש הוועדה עמד פרופ' ישראל יעקב קליגלר. במהלך מלחמת העולם השנייה עסקה הוועדה במחקר על כמות המזון המינימלית הנדרשת לצורכי קיום.
בשנת 1937 החל המכון לפרסם ירחון, שיצא בעברית ובאנגלית. משרדי המכון היו ברחביה בבית המוסדות הלאומיים.
המכון סיפק מידע על עליית מדד יוקר המחיה ושימש כבורר לעניין תוספת יוקר בין מעבידים לעובדים.
בשנת 1951 הועבר המכון לידי האוניברסיטה העברית.
קלאוס קונראד (יזם)
קלאוס קונראד (בגרמנית: Klaus Conrad; נולד ב-27 בפברואר 1936, ברלין) הוא יזם גרמני.
ביוגרפיה
בשנת 1973, בגיל 37, הפך קונראד לשותף בחברת אביו מקס קונראד, קונראד אלקטרוני. הוא הרחיב את עסק הזמנות הדואר, ובדרום גרמניה נבנו 18 "חנויות כולבו טכניות" בזכותו.
בשנת 1995, בהנהגתו של קונראד, הוקם מרכז לוגיסטי בוורנברג-קובליץ.
בשנת 1996 קיבל קלאוס קונראד את מסדר הכבוד הבווארי מידיו של קנצלר גרמניה, אדמונד שטויבר.
בשנת 1997 מסר קלאוס קונראד את הנהלת החברה לבנו ורנר קונראד.
אירוויזיון לרוקדים צעירים 1989
האירוויזיון לרוקדים צעירים 1989 הוא התחרות הרביעית של האירוויזיון לרוקדים צעירים. את התחרות אירחה צרפת בפאלה דה קונגרה והתקיימה ב-28 ביוני 1989.
פורמט
המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות.
השופטים
המנצח נבחר לאחר הצבעת השופטים. השופטים שהצביעו הם:
מדינות משתתפות
17 מדינות השתתפו בתחרות. להלן המדינות שלא העפילו לגמר:
גמר
אל הגמר העפילו 10 מדינות:
בית הכנסת הישן (ארפורט)
מאז 2009 משמש בית הכנסת כמוזיאון לתולדות הקהילה היהודית בארפורט. בין השאר מצוי במוזיאון אוצר של מטבעות ותכשיטים שהוחבא בידי יהודים מארפורט בעת הטבח בימי גזירות ק"ט (1349) ונתגלה בשנת 1998. במוזיאון יש גם מהדורות פקסימיליה של כתבי יד שהיו בבעלות הקהילה היהודית בארפורט בימי הביניים. אחד מכתבי יד אלה הוא כתב יד ארפורט של התוספתא.
היסטוריה ושימור
החלקים העתיקים ביותר של המבנה מתוארכים ל-1094, אך רובם מתוארכים לסביבות 1270 עד תחילת המאה ה-14.
בא' בניסן ה'ק"ט (1349), בימי מגפת המוות השחור, ביצעו תושבי העיר הנוצרים טבח בקהילה היהודית בארפורט, והניצולים גורשו מן העיר. הפוגרום פרץ בשבת בבוקר, בעת תפילת שחרית, ואחד ממוקדי ההתנפלות היה בית הכנסת, שניזוק בפרעות. לאחר הפרעות מועצת העיר ארפורט מכרה את הבניין לסוחר מקומי. הוא הוסב למחסן ונערכו בו שינויים בפנים. מהמאה ה-19, הבניין שימש אולם נשפים, מסעדה ואפילו באולינג. שינויים אלה גרמו לכך שייעודו המקורי של המבנה נשכח. בשל כך, הוא לא נהרס בימי גרמניה הנאצית, ולכן הוא המבנה הקדום ביותר ששרד בשלמותו (מבחינת הקירות והגג).
בסוף שנות ה-80 התחדש העניין בבניין הישן. ההיסטוריון האדריכלי אלמר אלטווסר החל לחקור אותו ב-1992. מועצת העיר ארפורט רכשה את הנכס ב-1998 וחקרה ושימרה אותו. כל שלבי העבר של הבניין נשמרו, לא רק השימוש בו כבית כנסת.
בשנת 2007 התגלה בסמוך לבית הכנסת מקווה שתוארך בידי ארכאולוגים לשנת 1250.
בשנת 2015 הוצעו בית הכנסת הישן והמקווה כאתר מורשת עולמית. לא התקבלה החלטה סופית.
מוזיאון
בית הכנסת הישן נפתח ב-27 באוקטובר 2009 כמוזיאון לתולדות הקהילה היהודית בארפורט.
במוזיאון מצוי אוצר ארפורט, מטמון של מטבעות ותכשיטים שכנראה השתייכו ליהודים שהחביאו אותם בזמן הטבח בארפורט בשנת 1349. החלקים נמצאו בשנת 1998 בקיר בית בשכונה יהודית מימי הביניים בארפורט. המוזיאון מציג גם פקסימיליות מכתבי היד העבריים של אוסף ארפורט (ראה להלן)
אוסף ארפורט
כתבי יד יהודיים רבים היו בבעלות הקהילה היהודית בארפורט והוחזקו בבית הכנסת. בעת הפרעות בשנת 1349 נשדדו כתבי יד אלה בידי הפורעים והגיעו לבעלות מועצת העיר ארפורט, שהעבירה אותם לידי הספרייה הלותרנית במנזר אוגוסטינוס בעיר. בשנת 1880 הם נמכרו לספרייה המלכותית בברלין, כיום ספריית המדינה בברלין. אוסף ארפורט, המחזיק כתבי יד אלה, כולל כתבי יד רבים, המתוארכים למאות ה-12 עד ה-14, וביניהם מחזורי תפילה ומספר ספרי תורה. מכיוון שהפוגרום אירע בשבת בבוקר, חלק מספרי התורה ניזוקו במקומות שנקראו בקריאת התורה של אותה שבת (פרשת תזריע, וקריאת שבת ראש חודש).
כיום מצוי אוסף ארפורט בספריית המדינה בברלין, ובמוזיאון בבית הכנסת בארפורט מוצגות עותקי פקסימיליה שלהם.
כתב יד ארפורט לתוספתא
אחד מכתבי היד היהודיים מאוסף ארפורט הוא כתב יד של התוספתא, המתוארך למאה ה-12. זהו כתב היד העתיק ביותר מבין שלושת כתבי היד החשובים של התוספתא, לצד כתב יד וינה, המתוארך לשלהי המאה ה-13 ומצוי בספרייה הלאומית האוסטרית, וכתב יד לונדון, המצוי בספריית הבריטית ומתוארך למאה ה-15.
הרב משה שמואל צוקרמנדל היה הראשון שהצביע על חשיבותו של כתב יד ארפורט לחקר נוסח התוספתא במחקרו עליו שפורסם בשנת 1876. הוא ביסס על כתב יד זה את מהדורתו לתוספתא, שנחשבת אחת המהדורות החשובות לתוספתא עד היום, לצד מהדורתו של שאול ליברמן.
רג'אנה
רג'אנה (באיטלקית: Associazione Calcio Reggiana 1919) הוא מועדון כדורגל איטלקי המייצג את העיר רג'ו אמיליה, איטליה.
המועדון הוקם בשנת 1919 ושיחק בליגה עליונה במסגרת כמה עונות בשנות ה-20 של המאה ה-20. בשנות ה-90 הוא חזר לסרייה א' ושיחק בה כמה עונות.
הקבוצה משחקת בליגה פרו שהיא הליגה השלישית האיטלקית.
שחר יהלום
שחר יהלום (נולדה ב-12 במאי 1980) היא אמנית ישראלית.
ביוגרפיה
שחר יהלום נולדה בשנת 1980 בקיבוץ עין דור. בוגרת תואר ראשון מהמדרשה לאמנות (2006) ותואר שני באמנות מאוניברסיטת קולומביה, ניו יורק (2014). זוכת פרס אמן צעיר מטעם משרד התרבות והספורט (2012). חיה ויוצרת בתל אביב.
עבודותיה
עבודותיה של יהלום עוסקות בעקרונות יסוד של אמנות: דימוי, חומר, צורה, צבע, גודל וביטויים במדיות שונות כמו, פיסול, רישום, הדפס, צילום, וידאו וסאונד. יהלום משתמשת בחומרים הנגישים ביותר, ולעיתים קרובות פשוטים ביותר. כתוצאה מכך, אובייקטים מהסטודיו מתקיימים לרוב יחד עם אלמנטים מחיי היומיום האישיים של האדם. עם זאת, הם תמיד עוברים הסתגלות קלה. התוצאות משוכללות, מפורטות ולעיתים מרהיבות בכוונה תחילה - באופן שיכול לקשר בין הרומנטיקה המאוחרת עד כמה שהיא עשויה להיות "ארטה פוברה". אובייקטים אלה לוקחים את תודעת הצופה למקומות רחוקים מלאים בחוויות דמויות חלומות, פנטסטיות ורומנטיות.
בתערוכת היחיד שלה מ־2015 “חיות” שהוצגה אף היא בגלריה נגא, הציגה שחר יהלום זווית אחרת לגמרי לתפיסה הפיסולית שלה: תהליך של ויתור על הפשטה לטובת כיוון פיגורטיבי.
בשנת 2018 הוצגה בגלריה נגא התערוכה "Nut Case – מקרה אגוז", שהוא תרגום מילולי של הביטוי האנגלי: "nut case", אדם משוגע או חריג בהתנהגותו. בתערוכה זו, רוב הפסלים הציגו ראש או פנים, כשכל פסל עומד על "פדיסטל" שהוא אובייקט פיסולי בזכות עצמו.
בשנת 2019 הציגה יהלום את "דיסקו", תערוכת יחיד בגלריה כברי לאמנות עכשווית., בה הוצגה סדרת פסלי קרמיקה חדשים הבנויים כמעטפות שריון חלולות, חלקם, סדוקים ושבורים כתוצאה מתהליך השריפה. השימוש שיהלום עושה בחלקי עבודותיה שלה כבמצע לתהליך ריבוד והוספת שכבות, ממקם את הפסל בתווך שבין צורה להתפרקותה. פעולות אלה מאפיינות את הפרקטיקה של יהלום, העובדת מתוך תפיסה כי הפסל מגלם מצב ביניים בין החי למת.
חילה
{{פירושונים|* חילה (נהר) – נהר הזורם במדינות ניו מקסיקו ואריזונה, ארצות הברית, אחד מפלגיו הראשיים של נהר הקולורדו
ראו גם
}}
אין מוצא (סדרת טלוויזיה)
באפריל 2022 הסדרה חודשה לעונה שנייה, שעלתה לשידור ב-23 באפריל 2023. ביוני 2023 הסדרה חודשה לעונה שלישית שתעלה לשידור ב 2024.
תקציר העלילה
חייהם של אנשים שלכודים בעיירה אמריקאית שכל מי שנכנס אליה אינו יכול לצאת ובלילות ישויות רצחניות משוטטות בה ומנסות לפתות את התושבים לתת להן לחדור למקומות המסתור שלהם.
עונה ראשונה
בזמן שג'ים מתיוס ומשפחתו נוסעים בקרוואן הם מגיעים למיקום שבו גזע עץ גדול, שבקרבתו עורבים, המונח על הכביש וחוסם את דרכם. בניסיונם למצוא דרך חלופית הם מגיעים לעיירה שבה באופן מסתורי כל דרך שאמורה להוביל החוצה ממנה מובילה בחזרה אליה כך שתושביה לכודים בה ובלילות הם נאלצים להסתתר מפני ישויות רצחניות שמשוטטות בה. אנשי העיירה הגיעו אליה שלא ברצונם בזמנים שונים ובאופן פלאי שנוגד את ההיגיון - ממיקומים מרוחקים ברחבי ארצות הברית, אחרי שגם הם נתקלו בדרכם בגזע עץ ועורבים. לאחר התאקלמות ראשונית ג'ים מתחיל לשתף פעולה עם ג'ייד - מפתח תוכנה יהיר שגם הוא הגיע לאחרונה לעיירה ופיתח אובססיה קלה לסמל שהופיע בהזיה שחווה. השניים יוזמים את הקמתו של מגדל שבראשו אנטנה המחוברת למכשיר קשר על גג המבנה הגבוה בעיירה.
במקביל לכך טביתה, אשתו של ג'ים, חופרת בור עמוק ביחידת הדיור שהוקצתה למשפחתם במטרה לגלות לאן מוביל כבל החשמל של המבנה, כבל שעשוי בצורה שלא מאפשרת זרימת חשמל אך באופן מסתורי חשמל כן זמין בביתם ובשאר העיירה.
שריף העיירה, בויד סטיבנס, הגיע אליה בעבר עם בנו ואשתו שלכאורה איבדה את שפיותה בעקבות המצב שנקלעו לתוכו. לאחר שהרגה חלק מתושבי המקום, מתוך אמונה שהמעשה "יעיר אותם מהסיוט", היא עמדה גם לירות בבנם ואז בויד נאלץ להורגה. בויד הוא האיש שגילה ביער סמוך קמעות מסתוריים שבכוחם למנוע מהישויות הרצחניות לחדור לתוך בתי התושבים, דבר ששיפר דרמטית את איכות חיי האנשים. ביחד עם שרה מאיירס - מלצרית הדיינר המקומי שלפעמים שומעת קולות שגורמים לה להרוג - הוא יוצא למסע חיפוש נוסף ביער בתקווה למצוא משהו שיעזור לחלץ את העיירה מהתסבוכת.
בסוף העונה ג'ים מצליח, באמצעות מכשיר הקשר, לדבר עם אדם שזהותו אינה ידועה. האיש מפציר בג'ים לעצור את אשתו מלהמשיך לחפור את הבור בביתם אך היא כבר סיימה את המלאכה ונפלה פנימה. שם היא נתקלת בוויקטור המוזר שנעלם לפני זמן מה והוא אומר לה ש"הילד בלבן" סיפר לו שהיא תגיע והם חייבים לעזוב בטענה ש"זה המקום שבו הם נרדמים" (לכאורה הוא מתכוון לישויות הרצחניות). במקביל "הילד בלבן" מופיע ביער בפני שרה ומנחה אותה להוביל את השריף בויד לתוך החלק החלול של עץ, דבר שגורם לבויד להשתגר לתוך חלל צר שדרך היציאה ממנו אינה ברורה. ברגעים שלפני תום העונה אוטובוס חדש מגיע לעיירה וחונה ליד הדיינר.
הפקה
ביוני 2018, יוטיוב רד הכריזה על פיתוח הסדרה כחלק מעסקה בין חברת ההפקה Midnight Radio והאחים רוסו. באפריל 2021, רשת Epix הפכה לפלטפורמה העתידית של הסדרה במקום יוטיוב רד. במאי 2021 נודע שהארולד פרינו, איאון ביילי וקטלינה סנדינו מורנו לוהקו לתפקידים ראשיים.
ליגת העל של חוף השנהב
ליגת העל של חוף השנהב (בצרפתית: championnat de Côte d'Ivoire de football, נקראת גם MTN Ligue 1 או Ligue 1 Orange), היא ליגת הכדורגל הבכירה בחוף השנהב, ומשתתפות בה נכון לעונת 2021/2022, 14 קבוצות.
הליגה הוקמה רשמית בשנת 1960, והאלופה בעונה הראשונה הייתה יו.אס.סי. בסאם.
הליגה כיום מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של חוף השנהב אשר כפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
נכון לעונת 2021/2022, בליגה 14 קבוצות, אשר משחקות 2 סיבובי משחק אחת נגד השנייה. הקבוצה המסיימת במקום הראשון (האלופה) ובמקום השני (הסגנית) מעפילות למוקדמות ליגת האלופות האפריקאית, מחזיקת הגביע והקבוצה שסיימה במקום השלישי מעפילות לגביע הקונפדרציה האפריקאי, בעוד 2 הקבוצות במקומות האחרונים בליגה יורדות לליגת המשנה של חוף השנהב, MTN Ligue 2.
קבוצת א.ס. מימוסאס היא הקבוצה המצליחה ביותר בחוף השנהב, עם 27 זכיות באליפות הליגה (מאז 1960), כמו כן היא מחזיקת השיא העולמי לרצף משחקים ללא הפסד, עם 108 משחקים בליגה ובגביע המקומי ללא הפסד, בין השנים 1989 ל-1994. שנייה בדירוג האליפויות היא אפריקה ספורטס עם 18 אליפויות מדינה, ושניהן שולטות בכדורגל בחוף השנהב ומקורן בעיר הגדולה ביותר בחוף השנהב, אביג'אן.
Boogie
Boogie הוא אלבום אוסף של "חמישיית הג'קסונים" הכולל שירים מוכרים של הלהקה לצד הקלטות שלא פורסמו. האלבום יצא בינואר 1979, כחודש לאחר יציאת האלבום "Destiny". Boogie נחשב לאחד האלבומים הנדירים של הלהקה, משום שיצא במספר קטן יחסית של עותקים.
הפקה
בשנת 1979 הוציאה להקה "הג'קסונים" את האלבום המצליח "Destiny" בחברת אפיק. במקביל, החל מייקל ג'קסון לעבוד על אלבום הסולו "Off the Wall". חברת "מוטאון" בה היו חתומים חברי הלהקה עד לשנת 1975, החליטה לנצל את גל ההצלחה על מנת להרויח כסף ממכירת אלבום אוסף של הלהקה. שישה מתוך עשרת שירי האלבום הם שירים שהוקלטו על ידי הלהקה בתהליכי ההכנה של אלבומים קודמים, אך לא פורסמו בסופו של דבר.
בדומה לאלבום "Joyful Jukebox Music", גם אלבום זה נמכר לתקופה קצרה בלבד והוא נחשב לאלבום הנדיר ביותר של הלהקה. בשנת 2001 הוציאה מוטאון את שני האלבומים בגרסה מחודשת במסגרת הסדרה "2 אלבומים בדיסק 1". האלבום יצא ב-5,000 עותקים בלבד והוא כלל גרסה של 15 דקות לשיר "Hum Along and Dance", שללא פורסמה לפני כן.