cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לזלי שארפ
חיים אישיים
ב-1994 נישאה שארפ לשחקן ניקולס גליבס. לזוג שני בנים והם חיים בלונדון. השניים משחקים יחד בסדרה "סקוט וביילי", בה גליבס מגלם את תפקיד הבלש אנדי רופר.
האופרה של לייפציג
האופרה של לייפציג (בגרמנית: Oper Leipzig) הוא בית אופרה ולהקת אופרה בכיכר אוגוסטוס בלייפציג, גרמניה.
היסטוריה
שנת ייסוד האופרה של לייפציג היא 1693, ומכאן שהיא השלישית לוותק באירופה, אחרי לה פניצ'ה בוונציה, איטליה והאופרה הממלכתית של המבורג בגרמניה. המנצח על רבות מן האופרות המוקדמות הללו בבית האופרה המקורי היה גאורג פיליפ טלמן.
לאופרה של לייפציג אין תזמורת אופרה משלה - תזמורת הגוונדהאוס של לייפציג ממלאת תפקיד זה. הקשר הזה החל בשנת 1766 בביצועי הזינגשפיל Die verwandelten Weiber של יוהאן אדם הילר.
בית האופרה, 1868
התיאטרון הקודם (Neues Theater, בגרמנית) נחנך ב-28 בינואר 1868 ב"פתיחה ליובל" מאת ובר והפתיחה לאיפיגניה באאוליס של גלוק, וכן המחזה איפיגניה בטאוריס מאת גתה. משנת 1886 עד 1888 היה גוסטב מאהלר משנה למנצח; ארתור ניקיש היה המנצח הראשי. חילוקי הדעות בין השניים היו רבים, וגם כאשר החליף אותו מאהלר בתפקיד עקב התערערות בריאותו של ניקיש, נתקל ביחס עוין מצד התזמורת. בהפצצה אווירית בליל ה-3 בדצמבר 1943, חלק מהפצצת לייפציג במלחמת העולם השנייה, נהרס התיאטרון, כמו כל שאר התיאטראות בלייפציג.
בית האופרה, 1960
בניית בית התיאטרון המודרני החלה ב-1956. התיאטרון נחנך ב-8 באוקטובר 1960 בביצוע המייסטרזינגר מנירנברג של וגנר.
מאז 2009, אולף שירמר הוא המנהל המוזיקלי הכללי; בשנת 2011 נבחר למנהל אמנותי לתקופה של חמש שנים.
דיוקן עצמי 1975
"Portrait 1975" (בעברית: "דיוקן עצמי 1975") הוא שמה של סדרת הדפסים מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין. הסדרה, בת חמישה הדפסים שהוצאה כפורטופוליו אחד, מתארת דגמים של פסלים שונים בעיצוב האמן.
תיאור
בשנת 1975 יצר יגאל תומרקין סדרה של חמישה הדפסים בסדנת ההדפס ירושלים, במהדורה בן 18 עותקים. הייתה זו סדרת ההדפסים הראשונה שנוצרה בסדנה. חמשת ההדפסים הם: "פורטרט + מצפור ערד", "פורטרט + אינפלציה + הצעה לאנדרטה בלטרון", "פורטרט + ים", "פורטרט + ירושלים + הצעה לפסל לשלום" ו-"פורטרט + Made in U.S.A". העבודות הודפסו בידי אריק קילמניק וסידון רוטנברג על גיליונות נייר בגובה של 56 ס"מ וברוחב 76 ס"מ. 10 עותקים מן הסדרה נמכרו כפורטפוליו המלווה בדף שער כתוב ובו טקסט באנגלית. העבודות נוצרו בטכניקה של תצריב צילומי שלו הוסיף האמן תחריט יבש וגלגול צבע באחד ההדפסים שילב תומרקין גם טכניקה של תלחיץ של אחת מפלטות ההדפסה.
העיצוב של כל ההדפסים דומה: השליש הימני של הפורמט מוקדש לתיאור דיוקנו של האמן, כפי שהוא מופיע בתצלום שממנו בולט חלק של פסל. בנוסף, מופיעים גם טביעות אצבעותיו וחתימתו, הנתונים בפורמט של טופס רשמי. צדו השמאלי של כל הדפס מתאר, בסגנון קולאז'י, דגם של אנדרטה או פסל בעיצובו של האמן וכן טקסטים שונים פרי עטו. על הדגמים נמנים אנדרטת הבקעה (1972), מצפור ערד (1968) ועוד. חלק גדול מן הקולאז'ים והדימויים שנוצרו עבור הסדרה שמורים בארכיון הסדנה.
קאריסה מור
ילדות וקריירה מוקדמת
כשהייתה בת חמש, החלה מור לגלוש עם אביה בחופיי ואיקיקי, בעיר הונלולו, שבהוואי. "אבא לימד אותי לגלוש כשהייתי בת ארבע או חמש בחוף ואיקיקי וישר התמכרתי". אביה, כריס, היה שחיין מים פתוחים תחרותי שזכה במספר תחרויות. הוא גר קרוב למים, בשונה מאימה של מור, שלביתה לא הייתה גישה לים, ולכן לאחר גירושי הוריה, כשהייתה בת 10 מור בחרה בהוואי, בים ובאביה. כשמור הייתה שוהה אצל אימה והמוטיבציה שלה לגלוש הייתה מתחילה לדעוך, היא הייתה כותבת מכתבים לאביה כדי לשמור על תשוקתה לגלישה.
כבר בגיל 11 החלה מור לנצח בתחרויות הגלישה הארציות של איגוד הגלישה הבית ספרית הלאומי ה-NASSA) National Scholastic Surfing Association). כמו כן, זכתה במקומות הראשונים באליפות העולם לנוער של התאחדות הגלישה הבינלאומית (ISA), ולקחה חלק בזכיית נבחרת הוואי בתחרות. בסך הכול, החזיקה מור, במספר שיא של 11 תוארי NASSA לגלישה חובבנית, ובשנת 2008, בגיל 16, הפכה לזוכה הצעירה ביותר בתחרות במסגרת התחרות - Triple Crown of Surfing.
הגולשת האמריקאית, בת'אני המילטון, סיפרה באוטוביוגרפיה שלה, שהיא העריצה את הנחישות של מור כשהן השתתפו בתחרות ביחד כשהיו בנות 7–9.
קריירה
ב-2010, התקבלה מור להתחרות באליפות העולם בגלישה – סבב ה-WSL (שבזמנו נקרא ASP), היא סיימה במקום השלישי, וזכתה בתואר "טירונית השנה".
ב-2011, זכתה מור בשלוש תחרויות והוכתרה כאלופת העולם בפעם הראשונה, כשהיא מדיחה את האלופה המכהנת סטפני גילמור שזכתה בתואר 4 פעמים רצופות. עקב כך, בגיל 18, הפכה לאדם הצעיר ביותר (גבר או אישה) שזכה באליפות העולם בגלישה. מור זכתה בתואר שוב בשנים 2013 ו-2015. בנוסף, נבחרה כ"הרפתקנית השנה" של נשיונל ג'יאוגרפיק, "אשת השנה" של מגזין "Glamour", ו"הגולשת המובילה" (Top Female Surfer) של סקר מגזין "Surfer" (מספר פעמים). בשנת 2014 נכנסה להיכל התהילה של גלישת הגלים, ומדינת הוואי הכריזה על ה-4 בינואר כ"יום קאריסה מור".
ב-2021, זכתה שוב קאריסה מור במקום הראשון בסבב ה-WSL לנשים והוכתרה בפעם החמישית כאלופת העולם. כמו כן, בינואר 2022, זכתה בתחרות ה-Triple Crown of Surfing.
אולימפיאדת הקיץ 2020
באולימפיאדת 2020 שנערכה בטוקיו, יפן, ייצגה קאריסה מור את ארצות הברית בגלישת גלים, כחלק מנבחרת הנשים יחד עם קרוליין מארקס.
במקצה הגמר התחרתה מור נגד הגולשת הדרום אפריקאית, ביאנקה בייטנדאך, שאותה ניצחה לאחר שקיבלה ציון של 14.93.
זו הייתה האולימפיאדה הראשונה בה גלישת גלים נכללה כחלק מהתחרות, ומור הפכה לאישה הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליית הזהב בגלישת גלים. מור היא הגולשת הראשונה שהיא גם ילידת הוואי שהשתתפה במשחקים האולימפיים, מאז השתתפותו של דיוק קהנמוקו בשנת 1924.
בנוסף, באולימפיאדה ייצגה מור לראשונה בקריירה שלה את ארצות הברית והתחרתה תחת דגלה. בדרך כלל, מור בוחרת להתחרות תחת דגל הוואי, במקום להתחרות תחת דגל ארצות הברית כשהיא מתחרה מטעם ארצות הברית בתחרויות בינלאומיות של WSL. ה-WSL וגם התאחדות הגלישה הבינלאומית (ISA), מכירות בהוואי כישות נפרדת מארצות הברית.
מאור חכמי המערב
בית הכנסת מאור חכמי המערב הוא בית כנסת השוכן ביישוב קריית יערים, ונודע בשל מבנהו הייחודי המושך אליו חובבי ארכיטקטורה. מאז הקמתו ב-1989, פועלים במקום כולל אברכים ומניני תפילה בנוסח עדות המזרח.
היסטוריה
השם "מאור חכמי המערב" ניתן לבית הכנסת על שמו של פרשן התלמוד הרי"ף, שהיה מחכמי המערב.
מבנה
לבד מהאדריכל שתכנן את הבניין, ליווה את התהליך משה בן זקרי, מייסד בית הכנסת, שביקש לשלב במבנה מוטיבים ממבני דת יהודיים עתיקים, כשלכל פרט ישנה משמעות.
מבנה חיצוני
כלפי חוץ, מבנה בית הכנסת כולל מראה של חומת אבן בקומתו העליונה, בהשראת חומות העיר העתיקה ובית המקדש, כשבמרכז ניצבת צורת לוחות הברית מאבן בממדים גדולים. סביב מבנה בית הכנסת נמצאים איורים גדולים שנעשו בידי אמנים מחברון באמצעות חריטה וסיתות, המציגים את כלי המשכן, לוחות הברית מעל לדלתות הכניסה, וכן מספר סמלים יהודיים מוכרים. מתחת לאיורים נמצאים חלונות זכוכית בצבע כחול.
מדרגות בית הכנסת החיצוניות נבנו בצורה רחבה בתחילתן, וצרות בסופן, כהשראה מחלונות בית המקדש שנבנו בצורה זו. בתחילת גרם המדרגות ניצבים שני עמודי אבן, הרומזים על עמודי הנחושת יכין ובועז, שהציב שלמה המלך בפתח בית המקדש הראשון.
מבנה פנימי
מבנהו הפנימי בקומה הראשונה כלל עד שנת 2010 מוטיבים מבתי הכנסת העתיקים של צפת, עם שילוב של צבע התכלת בקירותיו. בשנה זו שופץ המקום, ואף חולק למספר חדרי שיעורים.
מבנהו הפנימי בקומה השנייה כולל שילוב של אבנים עתיקות ושיש בעיקר בקירות ובעמודים. המבנה מתאפיין בקשתות בשלל וריאציות, כהשראה ממבני דת עתיקים. בעצת האמן אורי רווח, צורת הישיבה קיבלה השראה מבתי כנסת עתיקים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות, הכוללים ישיבה בסמוך לקירות בית הכנסת בצורה מרובעת, ללא כיסאות במרכז.
במרכז בית הכנסת שוכנים שני עמודי שיש המחופים באבנים עתיקות עם קשת המתנוססת מעליהם, ומתחתם ממוקמת תיבת החזן. היכל בית הכנסת עשוי לוחות שיש, בצורת שני חצאי עיגולים, בהשראת ספר תורה ספרדי פתוח, ובמרכזם משולבים אלמנטים של זכוכית ומתכת. בתקרת הקומה האמצעית תלויות תריסר נברשות בינוניות כנגד שנים עשר השבטים, ועוד שתי נוספות גדולות במרכזה.
אלמיירה
אלמיירה היא עיר מתוכננת ורשות מקומית במחוז פלבולנד שבהולנד. אלמיירה כוללת שישה רבעים. רבעים אלו הם אלמיירה סטאד (המחולק לאלמיירה סטאד מזרח, מערב ומרכז) אלמיירה בויטן, אלמיירה פמפוס (בתכנון), אלמיירה האפן, אלמיירה הויט ואלמיירה פורט. כמו כן נכללת בשטח העיר שכונת אוסטפרדרסדיפ (Oostvaardersdiep) הנהנית ממשל חצי עצמאי.
אלמיירה היא העיר החדשה ביותר בהולנד. הקרקע עליה היא שוכנת, הפולדר הדרומי של פלבולנד, יובש מימת אייסלמיר בין השנים 1959 – 1968. בנייתו של הבית הראשון הושלמה ב-1976 וב-1984 הוגדרה אלמיירה כרשות מקומית. זוהי העיר שאוכלוסייתה, המתקרבת ל-200,000 תושבים, היא הגדולה ביותר בפלבולנד והשביעית בגודלה בכל הולנד. באוקטובר 2007 חתמה העיר על הסכם עם ממשלת הולנד על תוכניות להרחבת העיר ל-350,000 תושבים עד לשנת 2030.
ארמנס
ארמנס (בצרפתית: Hermance) הוא נהר באורך 13 ק"מ הזורם לאורך גבול צרפת-שווייץ, ומהווה אחד מיובלי הרון. מקורו בסבואה עילית ובגובה של 583 מטר מעל פני הים. לאחר 7 ק"מ הוא מגיע אל הכפר וייז'י-פונסנה הנמצא על גבול צרפת-שווייץ. במשך 6 ק"מ הוא מהווה את גבול צרפת-שווייץ ונשפך לאגם ז'נבה.
היסטוריה
בתקופת מלחמת העולם השנייה ברחו יהודים רבים מצרפת הכבושה בידי הנאצים אל מעבר לנהר זה, אל שווייץ. רבים מהם הסתייעו בחסידי אומות העולם שהתגוררו באזור, בהם היו ז'וזף לנסון ובתו תרז נורי, תושבי וייז'י.
שדרות בן מימון
שדרות בן מימון הוא שמה של שדרה מרכזית בשכונת רחביה בירושלים, הקרויה על שם הרמב"ם – רבי משה בן מימון.
רקע היסטורי
שדרות בן מימון תוכננה בשנת 1928 על ידי זוג האדריכלים אליעזר ילין ווילהלם הקר. שדרה זו דומה במאוד לשדרות שנבנו בתל אביב דוגמת שדרות רוטשילד לרבות מבנה הקיוסק באמצע השדרה. שמה של השדרה בן-מיימון ניתן על שם הרמב"ם, והיא נקראה בשם זה ולא בשם הרמב"ם למנוע בלבול בינה לרחוב המקביל לה הנקרא ע"ש הרמב"ן. בשדרה ניטעו עצי חרוב הנמצאים בה עד היום. המשך השדרה מתחבר לרחוב עזה וקטע זה נקרא גם הוא בשם שדרות בן מיימון עד לכיכר צרפת. קטע רחב זה של שדרות בן מיימון, הסמוך לבית ראש הממשלה ידע הפגנות ועצרות רבות במשך השנים, כמו הקמת מוקדי מחאה שונים.
במהלך האינתיפאדה השנייה התרחש בפינת שדרות בן מיימון ורחוב עזה הפיגוע בקפה מומנט בו נרצחו 11 אזרחים ישראלים.
בניינים בשדרה
שדרות בן מימון מאכלסים מספר בניינים ייחודיים בהם התגוררו אישים ידועים.
טאוואלה
טאוואלה (Taʻovala) היא חצאית בד הנכרכת סביב המותניים, ומקובלת כלבוש רשמי בטונגה ובאיי לאו. הטאוואלה משמשת גברים ונשים כאחד, אך נפוצה יותר בקרב גברים, בעוד אצל נשים מקובל יותר השימוש בקייקייה.
לפי המסורת בטונגה, מקור השימוש בטאוואלה, קבוצת אנשים הפליגה לפגוש את המלך. בשל תלאות המסע, בגדיהם ניזוקו, ולא היו עוד מכובדים דיים לפגישה עם מלך. כתחליף קרעו חברי הקבוצה את המפרש של סירתם, ולבשו את הבד כחצאיות. המלך, שהעריך את הוויתור על המפרש היקר, הורה להפוך את הטאוואלה ללבוש המקובל בחצרו. המלכה סלוטה טופואו השלישית, שהייתה מלכת טונגה בין 1918 ל-1965 הורתה במהלך כהונתה על הפיכת הטאוואלה ללבוש רשמי. כיום מקובל ללבוש את הטאוואלה גם באירועים חגיגיים, כגון חתונות, אז גם הטאוואלה מעוטרת יותר. מנגד, בהלוויות מקובל ללבוש טאוואלה פשוטה ככל הניתן, וככל שהלובש היה קרוב יותר למנוח, כך הטאוואלה שלו תהיה יותר ישנה ויותר קרועה.
הטאוואלה מיוצרת מרצועות ארוגות של עלי פנדנוס או היביסקוס. גרסאות מודרניות יותר כוללות שימוש בפלסטיק. החצאית נכרכת בחבל סביב המותניים.
קרול בייקר
קרול בייקר (באנגלית: Carroll Baker; נולדה ב-28 במאי 1931) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית-יהודייה מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1956 על הופעתה בסרט "בייבי דול".
ביוגרפיה
לאחר שעברה עם משפחתה להתגורר בסיינט פיטרסברג היא למדה ב"מכללת סט. פיט ג'וניור", כשנה לאחר שהתחילה ללמוד הצטרפה בייקר לחברת ריקוד. בגיל 20 נסעה לניו יורק ללמוד משחק תחת חסותו של לי סטרסברג בבית ספר "אולפן השחקנים" שם הכירה את השחקנים ג'יימס דין ומרילין מונרו.
קריירת משחק
בייקר החלה את דרכה בתחום המשחק בסרטו של ג'ורג' סטיבנס "ענק" בתפקיד לוז בנדיקט הצעירה לצידה של הכוכבת אליזבת טיילור. בתחילת דרכה הופיעה בייקר בפרסומות ובברודוויי, שם שיחקה במחזה " All Summer Long" וצדה את עיניו של איליה קאזאן שליהק אותה בשנת 1956 לסרטו "בייבי דול" לתפקיד הצעירה הבתולה בייבי דול מייגן שיועד בתחילה לכוכבת הקולנוע מרילין מונרו. הופעה זו הייתה לפריצה הגדולה של בייקר והעניקה לה מועמדויות יוקרתיות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.
בעקבות המועמדות לאוסקר מעמדה של בייקר בהוליווד השתדרג והיא הופיעה בסוף שנות ה-50 במערבון של ויליאם ויילר "האדמה הגדולה" בתפקיד פטרישיה טריל ארוסתו של קפטן ג'יימס מקאיי (גרגורי פק) ובדרמה של וולטר לאנג "אבל לא בשבילי" בתפקיד המזכירה אלי בראון לצידו של קלארק גייבל.
בשנות ה-60 הייתה בייקר כוכבת המערבונים "כיצד נכבש המערב" בו שיחקה בתור איב פרסקוט ו"סתיו בצ'ייני" של ג'ון פורד שם שיחקה בתפקיד המורה דברה רייט. כמו כן שיחקה בייקר בדרמות "השאפתנים" של אדוארד דמיטריק בתפקיד רינה מארלו ו ב"הארלו" בתפקיד כוכבת הקולנוע ג'ין הארלו.
פרשה רשמית ממשחק בשנת 2002.
חיים אישיים
מחוץ לתחום המשחק כתבה בייקר אוטוביוגרפיה על חייה "Baby Doll: An Autobiography" שיצאה בשנת 1983, בנוסף הוציאה לאור 2 ספרים "To Africa with Love" על שהותה באפריקה ואת הרומן "A Roman Tale".
בייקר נישאה 3 פעמים במהלך חייה: בגיל צעיר מאוד לפני שהייתה שחקנית ללואי ריטר ממנו התגרשה לאחר כשנה. בעלה השני הבמאי ומורה המשחק ג'ק גרפיין היה ניצול שואה ועבורו עברה בייקר תהליך גיור, לזוג נולדו 2 ילדים מנישואים אלו השחקנית זוכת פרס אמי בלאנש בייקר והמלחין הרשל גרפיין. בייקר וגרפיין נפרדו לאחר 14 שנות נישואים. בשנת 1978 נישאה לבעלה השלישי השחקן הבריטי דונלד ברטון ועברה להתגורר בלונדון, הם נשארו נשואים עד למותו של ברטון בשנת 2007.
על שמה של בייקר מצוי כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד וכמו כן גם כוכב בשדרת הכוכבים בפאלם ספרינגס.
RS-27A
RS-27A הוא מנוע רקטי שפועל על דלק נוזלי. המנוע פותח על ידי בשביל לשמש בשלב הראשון של הטיל דלתא 2. RS-27A הוא גרסה משופרת של קודמו ויתרונותיו הם שהנחיר שלו הוארך כדי להגדיל את יחס שטחו, אשר מספק יעילות רבה בגובה רב. לפני פיתוח ה-RS-27A נגזר ממנוע ה-RS-27 המנוע H-1 אשר שימש במשגרים סטורן 1 וסטורן IB.
אל-עוטורייה
אל-עוטורייה (בערבית: العطورية) היא עיר קטנה במזרח מחוז א-ריאן שבקטר. העיר הייתה חלק מהמחוז א-ג'מאליה, לפני שהמחוזות סודרו מחדש בשנת 2004. אל -עוטורייה היא העיר המזרחית ביותר במחוז א-ריאן והקרובה ביותר לחופי קטר.
דמוגרפיה
במפקד האוכלוסין בשנת 2010 התגלה כי בעיר ישנן 363 יחידות דיור ו-123 מקומות עבודה ומוסדות ציבוריים. בעיר ישנו הבדל מוחץ בין האחוז הזכרים והנקבות. 80% מתושבי העיר זכרים ו-20% נקבות. מתוך 1,060 התושבים 80% מעל גיל 20 לעומת 20% מתחת לגיל 20. האוכלוסייה באל-עוטורייה היא אוכלוסייה עובדת בשיעור גבוה, יחסית – 72% אחוז מתושבי העיר עובדים. כ-81% מהאנשים בשוק העבודה באל-עוטורייה הם גברים לעומת 19% נשים.
The Best Thing About Me Is You
The Best Thing About Me Is You הוא סינגל של המוזיקאי הפוארטו ריקני, ריקי מרטין, בשיתוף פעולה עם הזמרת הבריטית, ג'וס סטון. השיר יצא, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, ב-2 בנובמבר 2010, כסינגל המוביל של אלבום האולפן התשיעי של ריקי מרטין, Música + Alma + Sexo. בגרסה הספרדית של השיר, "Lo Mejor de Mi Vida Eres Tú", הוא שיתף פעולה עם הזמרת הספרדייה, נטליה חימנז, במקום עם ג'וס סטון. השיר הופיע מאוחר יותר בשלושה מאלבומי האוסף של ריקי מרטין: Greatest Hits (2011), Playlist: The Very Best of Ricky Martin (2012) ו-Greatest Hits: Souvenir Edition (2013).
נכון ליוני 2022, השיר הושמע למעלה מ-4.8 מיליון פעמים בספוטיפיי, ו-11 מיליון פעמים ביוטיוב.
הנואמים האטיים
עשרת הנואמים האטיים (מאטיקה) נחשבו לנואמים (אורטורים ) ולמחברי הנאומים (לוגוגרפים ) הגדולים ביותר של התקופה הקלאסית (המאות ה-5 וה-4 לפנה"ס). הם כלולים ב"קאנון העשרה", שמקורו ככל הנראה באלכסנדריה. עם זאת, ייתכן שהקאנון המוכר כיום קיבל את צורתו רק במאה ה-2 לספירה.
רקע
עוד בתקופת הומרוס (המאה ה-8 או ה-9 לפנה"ס), אומנות הנאום הייתה רבת-ערך ביוון העתיקה. אולם עד המאה ה-5 לפנה"ס, אומנות הנאום (אורטוריה) לא נלמדה באופן מסודר. רק באמצע המאה הזאת, הנואם הסיציליאני קוראקס מסירקוזה, יחד עם תלמידו טיסיאס , התחילו בלימוד מוסדר של רטוריקה. בשנת 427 לפנה"ס, סיציליאני אחר בשם גורגיאס, ביקר באתונה ונשא נאום שככל הנראה הדהים את האזרחים. את גישתו ה"אינטלקטואלית" של גורגיאס לאומנות הנאום, שכללה רעיונות חדשים, צורות ביטוי, ושיטות ויכוח, המשיך איסוקרטס, מחנך ורטוריקן מהמאה ה-4 לפנה"ס. אומנות הנאום הפכה בסופו של דבר לתחום לימוד מרכזי במערכת החינוך היוונית הרשמית.
"קאנון העשרה" האלכסנדרוני
יצירתם של הנואמים האטיים העניקה השראה לתנועה הרטוריקנית המאוחרת יותר, אטיסיזם, גישה ליצירת נאום בסגנון יותר פשוט ופחות מליצי.
בקובץ החיבורים "מוראליה" מאת פלוטרכוס, נמצא החיבור "חיי עשרת הנואמים", מאת סופר אלמוני הידוע כפסאודו-פלוטרכוס, בו הוא מספק פסאודואפיגרפיה על עשרת הנואמים האטיים.
יחסי ספרד–עומאן
יחסי ספרד–עומאן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת ספרד לבין סולטנות עומאן.
היסטוריה
בין ממלכת ספרד לבין סולטנות עומאן מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
ספרד וסולטנות עומאן כוננו את יחסיהן לראשונה בשנת 1972. בשנת 2004 נפתחה לראשונה השגרירות הספרדית במסקט, בירת עומאן. ב-2006 מינתה עומאן לראשונה שגריר לספרד. בשנת 2008 נפתח לשגרירות הספרדית שבעומאן משרד המיועד להיות האחראי על קשרי המסחר שבין שתי המדינות.
בשנת 2014 ביקר חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד בעומאן. במסגרת הביקור נועד המלך נועד עם סולטאן עומאן, קאבוס בן סעיד אאל סעיד.
יחסים כלכליים
היחסים הכלכליים שבין עומאן לספרד הם יחסים צנועים, אף על פי שהם מראים נטייה לגדול. חשוב לקחת בחשבון כי מלבד שוק ההידרוקרבון, השוק העומאני הוא שוק קטן אשר השפעותיו המסחריות נמצאות בעיקר באוקיינוס ההודי ובדרום מזרח אסיה. עומאן נמצאת במקום ביניים בעולם בגודל הסחר הכללי שלה עם ספרד. עומאן היא משקיעה גדולה בספרד, אך המשקיעים הספרדים מצדם לא מוצאים בה אפשרויות רבות להשקעה.
יחסי טורקיה–מזרח טימור
היסטוריה
בין הרפובליקה הטורקית לבין הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
טורקיה היא אחת מהמדינות הראשונות בעולם להכיר ולכונן יחסים דיפלומטיים רשמיים עם מזרח טימור לאחר קבלת העצמאות הרשמית שלה מארגון האומות המאוחדות ב-20 במאי 2002. השגרירות הטורקית בג'קרטה, בירת אינדונזיה הסמוכה, אמונה על מזרח טימור משנת 2003 ואילך.
הדיאלוג הפוליטי העיקרי של טורקיה ומזרח טימור מתקיים בארגון המדינות דוברות הפורטוגזית (CPLP - Community of Portuguese Language Countries). טורקיה נכנסה לארגון במעמד מדינה משקיפה נלווה בזמן הוועידה העשירית שלו שנערכה בדילי, בירת מזרח טימור ב-23 ביולי 2014. בנוסף לכך, שיתוף הפעולה של טורקיה עם המדינות הלא מפותחות נוגע במקצת בשיתוף הפעולה עם מזרח טימור.
ההתייעצויות הפוליטיות הראשונות שבין טורקיה לבין מזרח טימור התקיימו ב-16 במאי 2018 באנקרה, בירת טורקיה. ההתייעצויות הפוליטיות הללו היוו את האינטראקציה הפוליטית הראשונה הרשמית ביחסים הדיפלומטיים שבין טורקיה למזרח טימור.
כניסה למדינה
אזרחי מזרח טימור המבקשים להיכנס, לבקר ולשהות בטורקיה, נדרשים להוציא אשרה אלקטרונית (e-Visa) לפני הגעתם למדינה.
מוריס כהן (הרפתקן)
מוריס אברהם כהן (באנגלית: Morris Abraham Cohen; 3 באוגוסט 1887 - 7 בספטמבר 1970), או בקיצור מוריס כהן (ידוע גם בכינוי "Two-Gun"), היה הרפתקן בריטי ממוצא יהודי שבמסעותיו הגיע עד לתפקיד עוזרו האישי של מנהיג סין סון יאט-סן ולתפקיד אלוף בצבא הסיני.
ראשית חייו
על פי ביוגרפיה משנת 1954 שחיבר צ'ארלס דרייג' (Charles Drage) בסיועו של כהן, מוריס כהן נולד בלונדון ב-1889 למשפחה שאך היגרה לבריטניה מפולין. אולם, למעשה כהן נולד למשפחה יהודית דלת-אמצעים בראדזנו (Radzanów), פולין, ב-1887. זמן לא רב לאחר לידתו, נמלטה משפחת כהן מהפוגרומים שהתחוללו במזרח אירופה, והיגרה לבריטניה, ליישוב סנט ג'ורג' אין דה איסט (St George in the East) שבאיסט אנד בלונדון.
כהן אהב בנערותו לבלות בתיאטראות, בשווקים, בצפייה בקרבות איגרוף ובשיטוט ברחובות. הוא לא הקדיש את מרצו ללימודים ולא נכח בבית ספרו. באפריל 1900 הוא נעצר על שום היותו חשוד ב"ניסיון לכייסות". השופט שלח אותו ללימודים בבית הספר התעשייתי הייס (Hayes Industrial School), מוסד חינוכי שהקים הלורד רוטשילד כדי לחנך ולהדריך נערים יהודים סוררים. הוא סיים את לימודיו במוסד ב-1905, והוריו שלחו אותו לקרוב משפחה במערב קנדה, בתקווה שהאוויר הצח והשטחים הפתוחים יסייעו לו ויגרמו לו לשנות את דרכיו.
תחילה עבד כהן בחווה ליד וייטהוד (Whitehood) בססקצ'ואן. הוא עבד בעיבוד האדמה ובטיפול בחיות המשק, ולמד כיצד לירות באקדח ואת אומנות המשחק בקלפים. שנה לאחר מכן עזב והחל לנדוד בפרובינציות המערביות של קנדה, והתפרנס בעבודה בירידים, שם היה בדרן וכן עסק בניסיון להזמין ולמשוך קהל להופעות (carnival talker). כמו כן הרוויח כסף בהימורים והיה מתווך נדל"ן מצליח. בעקבות חלק מעיסוקיו אלו מצא עצמו כמה פעמים בכלא.
כהן אף התחבר עם כמה מהגרים סינים שעבדו בחברת מסילות הרכבת קנדיאן פסיפיק ריילוויי (Canadian Pacific Railways). הוא אהב את חברתם ואת האוכל הסיני, ובפעם אחת שבה היה בססקטון שבססקצ'ואן נחלץ לעזרתו של בעל מסעדה סיני בעת שנשדד. כהן נאבק בשודד וזרק אותו לרחוב. באותו זמן לא היה מקובל שאדם לבן נחלץ לעזרתו של אדם סיני, ומעשהו עורר הערכה רבה מצד הקהילה הסינית באזור. חברי הקהילה הסינית במקום קירבו אותו אליהם, ובסופו של דבר הציעו לו להצטרף לתנועת ההתנגדות טונג מנג חואי, בהנהגתו של סון יאט-סן, וכך אכן עשה. סון ביקר בקהילה הסינית בקנדה ב-1908 והשניים נפגשו לראשונה. כהן שימש אז כשומר ראשו של סון.
קריירה צבאית
כהן לחם בשורות חיל המשלוח הקנדי (Canadian Railway Troops) באירופה במלחמת העולם הראשונה, שם חלק מתפקידו היה לפקח על העובדים הסינים. הוא נטל חלק בלוחמה עזה בקרב פשנדל. לאחר המלחמה, חזר והתיישב בקנדה. אך בשלב זה הייתה כלכלתה של קנדה פגועה, וחלפו ימי השגשוג של תחום הנדל"ן. כהן חיפש לעסוק בדבר מה אחר, וב-1922 נסע לסין, על מנת לסייע בחתימת עסקה הקשורה במסילות בעבור סון יאט-סן, מול החברות "נורת'רן קונסטרקשן" (Northern Construction) ו"ג'.וו. סטיוארט" (JW Stewart Ltd). לאחר שירד לחופי שאנגחאי, הלך כהן להיפגש עם ג'ורג' סוקולוסקי (George Sokolosky), עיתונאי יליד ניו יורק שכתב בעבור העיתון "שנגחאי גאזט" (Shanghai Gazette), עיתונו של סון בשפה האנגלית. סוקולוסקי ארגן בעבור כהן ראיון עבודה עם יוג'ין צ'ן (Eugene Chen), המזכיר דובר האנגלית של סון. כהן התקבל לעבודה, והשתכן בביתו של סון ברחוב רו מולייר (Rue Molière) 29 ברובע הצרפתי של העיר.
בשנגחאי ובקנטון, אימן כהן את צבאו הקטן של סון בלוחמה פיזית ובירייה באקדח, וסיפר לאנשים כי הוא עוזרו האישי של סון ושהוא קולונל מכהן בצבאו של סון יט-סן. ידיעותיו הדלות בסינית - הוא ידע לדבר בעירוב ניבים של קנטונזית במקרה הטוב - לא היוו בעיה, מאחר שסון, אשתו סונג צ'ינג-לינג ורבים מקרוביהם רכשו השכלה מערבית וידעו לדבר אנגלית. עמיתיו של כהן החלו לכנותו בשם "מא קון", והוא הפך תוך זמן קצר לאחד משומרי הראש הראשיים של סון, שאותו ליווה לכנסים ולאזורי קרב. לאחר שבאחד הקרבות נפגע מיריית כדור, החל כהן לשאת עמו אקדח נוסף. הקהילה המערבית גילתה עניין בשומר-הראש החמוש באקדח של סון, והחלה לכנותו "טו-גאן כהן" ("Two-Gun Cohen"; "כהן שני-אקדחים"), על שום שני האקדחים שנשא עמו. הכינוי דבק בו.
ב-1925 מת סון ממחלת הסרטן, וכהן החל לעבוד בעבור שורה של מנהיגים סיניים-דרומיים ממפלגת הקוומינטנג, החל בבנו של סון, סון פו, עבור בגיסו של סון, הבנקאי צ.ו. סונג, וכלה במצביאים כגון לי ג'ישן וצ'ן ג'יטנג. הייתה לו אף היכרות עם צ'יאנג קאי שק, מנהיג סין שירש את סון, שאותו פגש בעת שהיה צ'יאנג מפקד האקדמיה הצבאית ומפואה, שהייתה ממוקמת קרוב לקנטון. היכרותו עם צ'יאנג הייתה, עם זאת, מינימלית, מכיוון שכהן התערה בחוגי המנהיגים הדרומיים, שלרוב התנגדו לדרכיו של צ'יאנג. כהן ניהל את תחום הביטחון אצל מעסיקיו, ורכש עבורם נשק וספינות-תותחים. לבסוף מונה לדרגת אלוף מכהן, אם כי הוא מעולם לא פיקד על חיילים.
כאשר פלשה יפן לסין במלחמת סין–יפן השנייה ב-1937, כהן היה נחוש להצטרף ולתרום לקרב. הוא אסף נשק בעבור הצבא הסיני ואף תרם לעבודת המודיעין הבריטית במסגרת מנהלת המבצעים המיוחדים. כהן הוכיח כי הכוחות היפניים משתמשים בגז רעיל כדי לקטול המוני סינים. כהן שהה בהונג קונג כאשר הכוחות היפניים תקפו שם בדצמבר 1941. הוא העלה את סונג צ'ינג-לינג ואת אחותה אי-לינג לאחד המטוסים האחרונים שיצאו מהמושבה הבריטית.
כהן נשאר להילחם, וכאשר נפלה הונג קונג חודש לאחר מכן ונכבשה על ידי היפנים, נכלא כהן במחנה האסירים סטנלי. שם סבל ממכות קשות מידי היפנים, ושם נותר עד ששוחרר במסגרת עסקת חילופי אסירים נדירה בשלהי 1943.
המשך חייו
לאחר מכן הפליג כהן חזרה לקנדה, התיישב במונטריאול ונישא לג'ודית קלארק (Judith Clark), שהייתה מנהלת של בוטיק נשים מצליח. הוא נהג לבקר על בסיס קבוע בסין, בקוותו להקים קשרי מסחר או לייסד מיזמים עסקיים חדשים. עם זאת, לרוב ביקר שם את ידידיו הוותיקים, ונהג לשבת באולמות הלובי של מלונות, שם היה מספר לנוכחים סיפורים על קורותיו - רבים מהם היו גוזמאות. כך יצר מיתוסים רבים, ואף קיווה לעודד אחרים לרקום מעשיות הקשורות בשמו, וזו הסיבה למידע המוטעה הרב הקשור בשמו של כהן, החל בטענה שהיה מעורב בהקמת סין המודרנית, ועד לטענות מסולפות כגון שניהל רומן עם אשתו של סון יט-סאן, סונג צ'ינג-לינג, ושהייתה לו רעיה בקנדה עוד בשנות ה-20. לאחר המהפכה הקומוניסטית בסין ב-1949, כהן נמנה עם האנשים הבודדים שהייתה להם אשרת מעבר קבועה בין טאיוואן לשטחי סין. בעקבות היעדרויותיו הארוכות התרופפו יחסיו עם רעייתו, וב-1956 התגרש.
לאחר מכן התיישב כהן, יחד עם אחותו האלמנה לאה קופר (Leah Cooper), בסלפורד, אנגליה. שם היה מוקף בבני משפחתו: אחים, אחיינים ואחייניות. שירותו כעוזר נאמן לסון יט-סאן סייע לו בהקמת קשרים טובים הן עם מנהיגים טאיוואנים והן עם מנהיגי המפלגה הקומוניסטית של סין, והוא פיתח קריירת ייעוץ לחברות כמו ויקרס (מטוסים), רולס-רויס (מנועים) ודקה ראדאר (Decca Radar). ביקורו האחרון בסין היה בראשית מהפכת התרבות בסין, כאורח הכבוד של ג'ואו אנלאי.
מוריס כהן נפטר ב-1970 בסלפורד. הוא נקבר בבית הקברות היהודי בלייקלי (Blakeley) במנצ'סטר.
פדרו לופס
פדרו אלונסו לופס (בספרדית: Pedro Alonso López; נולד ב-8 באוקטובר 1948 בסנטה איסבל, קולומביה) הוא רוצח סדרתי קולומביאני, שהורשע ברצח של 80 ילדות ברחבי דרום אמריקה.
לופס קיבל את הכינוי "המפלצת מהאנדים" לאחר שהוביל את המשטרה בשנת 1980 לקבריהן של 53 מקורבנותיו באקוודור, כולן ילדות בין הגילאים 9 עד 12. בשנת 1983 הואשם ברציחתן של 110 ילדות באקוודור לבדה, והודה ב-240 רציחות נוספות של ילדות שנחשבו לנעדרות בפרו השכנה ובקולומביה. הוא שוחרר מהכלא בשנת 1998.
ביוגרפיה
לדבריו של לופס, אמו שהייתה פרוצה עם 13 ילדים, תפסה אותו מלטף את אחותו הקטנה בשנת 1957 כשהיה בן 8 והעיפה אותו מהבית. הוא נלקח על ידי אדם זר לבית נטוש ועבר שוב ושוב מעשי סדום. בגיל 12 הוא אומץ על ידי משפחה אמריקאית והיה רשום בבית ספר ליתומים. הוא ברח ממשפחתו המאמצת מפני שמורהו בבית הספר הטרידו מינית. בגיל 18 הוא גנב רכבים למחייתו ומכר אותם למוסכים אזוריים. פעולות אלו הובילו לכך שהרשויות תפסו אותו בשלב מאוחר בחייו. בזמן מעצרו טען שעבר אונס קבוצתי בכלא ושהוא צד את התוקפים והרג אותם עוד כשהיה במאסר.
הוא סיפר שלאחר תקופת המאסר שלו החל לתקוף ילדות צעירות בפרו. לדבריו, עד לשנת 1978 רצח מעל 100 ילדות ונתפס על ידי שבט מקומי שרצה להוציאו להורג. מיסיונר אמריקאי שהיה באזור התערב ושכנע את אנשי השבט להסגירו למשטרה המקומית. המשטרה שחררה אותו לאחר זמן קצר. הוא עבר לקולומביה ולאחר מכן לאקוודור בהן הרג כשלוש ילדות בכל שבוע. בריאיון עמו אמר "אני אוהב את הילדות באקוודור, הן הרבה יותר עדינות וסומכות, יותר תמימות".
יחסי המלדיביים–ספרד
יחסי המלדיביים–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת המלדיביים לבין ממלכת ספרד.
פדרו לופס
ביוגרפיה
לופס נעצר כשניסה לחטוף ילדה ונפל במלכודת שטמנו לו סוחרים בשוק. הוא הודה ביותר מ-300 רציחות שביצע. המשטרה האמינה לו רק לאחר ששיטפון בזק חשף את קבריהן של עשרות מקורבנותיו. על פי הבי.בי.סי: "הוא נעצר בשנת 1980 אך שוחרר מהכלא על ידי ממשלת אקוודור בסוף שנת 1998 וגורש לקולומביה. בראיון מתאו בכלא, לופס תיאר את עצמו כאיש המאה ואמר שהוא משתחרר על התנהגות טובה".
יחסי המלדיביים–ספרד
היסטוריה
בין רפובליקת המלדיביים לבין ממלכת ספרד מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
פדרו לופס
ביוגרפיה
דווחו שהוא שוחרר מהכלא באקוודור ב-31 באוגוסט 1994, נעצר כשעה לאחר מכן כמהגר לא חוקי ונמסר לרשויות קולומביה, שהרשיעו אותו בפרשת רצח מלפני 20 שנה. הוא אובחן כחולה נפש ואושפז במחלקה פסיכיאטרית בבית חולים בבוגוטה. בשנת 1998 הוצהר שהוא שפוי והוא שוחרר בערבות של 50 דולר. כמו כן, ישנם דיווחים שאומרים שהאינטרפול יעץ לרשויות בקולומביה לעצור אותו באשמת רצח משנת 2002.
יחסי המלדיביים–ספרד
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ספרד לבין המלדיביים כוננו בתאריך 24 באוגוסט 1979, בין שתי המדינות מתקיימים שיתופי פעולה כלכליים ענפים. ארגון האיחוד האירופי בו ספרד חברה הוא שותף המסחר הגדול ביותר של המלדיביים ותופס כ-55 אחוזים מהסחר הכללי של המלדיביים (שווי של מיליוני אירו).
ספרד לא הוציאה לפועל פרויקטים של שיתופי פעולה, לפחות ברמת הממשל המרכזי, בתחום האצת הפיתוח של האיים המלדיביים. אין ישות מלדיבית בספרד המשגיחה על שיתופי הפעולה בין שתי המדינות, לא ברמת הסוכנויות האזוריות ולא ברמת הקהילות האוטונומיות האזוריות כגון קטלוניה, נווארה או אראגון.
בין שתי המדינות מתקיים שיתוף פעולה בתחום התיירות. האיים המלדיביים מהווים יעד תיירותי מועדף עבור רבים מאזרחי ספרד. ישנו משרד קונסולרי של ספרד בניו דלהי המיועד להעניק טיפול להם במיוחד.
בנצה פטר
בֶּנְצֶה פטר (בהונגרית: Péter Bence; נולד ב-5 בספטמבר 1991) הוא מוזיקאי, פסנתרן, מלחין ומפיק מוזיקלי הונגרי.
הוא התפרסם בעיקר בעקבות ביצועי הפסנתר שלו לשיר "דספסיטו" ולשירים של מייקל ג'קסון, סיה וקווין, שזכו בלמעלה מ-500 מיליון צפיות ברשתות החברתיות.
מינואר 2012 ועד מרץ 2017 החזיק בשיא עולם המוכר על ידי ספר השיאים של גינס כ"פסנתרן המהיר בעולם", כשהקיש על קלידי הפסנתר 765 פעמים בדקה.
ביוגרפיה
פטר החל ללמוד לנגן על פסנתר בגיל צעיר מאוד, וכבר בגיל 7 הלחין את הלחן הראשון שלו, שהושפע מסגנונם של מוצרט ושופן. בשנת 2002, בגיל 11, הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו של יצירות הפסנתר, "Green Music". בשנת 2008 הוציא את אלבומו השני, "Nightfall".
הוא התקבל לאקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בדברצן בעודו בבית הספר היסודי. לאחר הכשרתו במוזיקה קלאסית, בפסנתר ובקומפוזיציה בהונגריה, עבר לארצות הברית, ובשנים 2010–2015 למד במכללת ברקלי למוזיקה. בברקלי הוא למד וקיבל תואר ראשון ושני בקולנוע, במוזיקת קולנוע, ובפסנתר.
בשנות העשרה שלו החל לעסוק במוזיקת ​​קולנוע, ויצירותיו הושפעו בעיקר מיצירותיו של ג'ון ויליאמס.
ב-14 בינואר 2012 שבר את שיא העולם בהקשות על קלידי פסנתר בדקה אחת, כשהקיש על קלידי פסנתר 765 פעמים בדקה, ושבר את השיא, שעמד על 669 הקשות. הוא החזיק בשיא עד מרץ 2017.
לפטר יש ערוץ יוטיוב מצליח, אותו החל להפעיל ב-19 במאי 2014. הסרטונים בערוץ צברו למעלה מ-126 מיליון צפיות (נכון לדצמבר 2019), ולמעלה מ-500 מיליון צפיות ברשתות החברתיות.
הוא התארח בתוכניות רדיו ואירוח רבות. הופעתו הגדולה ביותר הייתה ב-2017 בהייד פארק שבלונדון, בפני כ-50,000 איש.
יחסי טאיוואן–פולין
יחסי טאיוואן–פולין הם מערכת היחסים שבין הממשלות והעמים של הרפובליקה הסינית ושל רפובליקת פולין.
תקופת סין הלאומית (1919–1945)
פולין וסין הלאומית כוננו לראשונה את יחסיהן הדיפלומטיים בשנת 1919 לאחר היווצרות פולין כמדינה עצמאית במסגרת הסכם ורסאי שנחתם בסוף מלחמת העולם הראשונה. שתי המדינות לא פיתחו את יחסיהן כדי על מנת להגיע למערכת יחסים חזקה. לאחר שהקומוניזם הגיע הן לסין היבשתית והן לפולין, נותקו היחסים הדיפלומטיים שבין שתי המדינות. פולין הקומוניסטית החליטה להכיר ברפובליקה העממית של סין כמייצגת היחידה של סין, כאשר סין הלאומית (כיום טאיוואן) הפכה עוינת לכל המדינות הקומוניסטיות.
תקופת טאיוואן (1945–הווה)
היחסים הכלכליים בין שתי המדינות הם יחסים חזקים מאוד ואף נחתמו הסכמים כלכליים אחדים בין שתי המדינות (ללא דרג דיפלומטי), העיקריים שבהם הם האמנה למניעת כפל מס שנחתמה בין שתי המדינות והסכם בנושא אנרגיה סולרית. שתי המדינות הן בעלות ברית פוליטיות של ארצות הברית אשר עברו הליך של דמוקרטיזציה, והן ופועלות על מנת לחזק את הקשרים ביניהן.
ורנר יארווינן
קרלו ורנר "קלה" יארווינן (בפינית: Kaarlo Verner "Kalle" Järvinen; 4 במרץ 1870 – 31 בינואר 1941) היה אתלט פיני. אלוף אולימפי (אתונה 1906) בזריקת דיסקוס יווני ובכך היה לספורטאי הפיני הראשון שזכה במדליית זהב במשחקים האולימפיים.
ביוגרפיה
יארווינן נולד וגדל ברווסי.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת לונדון (1908) זכה ורנר במדליית ארד בזריקת דיסקוס יווני בתוצאה של 36.48 מטר, אחרי מרטין שרידן (37.99 מטר) וביל הור מארצות הברית (37.32 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 39.43 מטר, 2 ס"מ ממדליית ארד ופסל בתחרויות להדיפת כדור ברזל ולהטלת כידון.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) בגיל 42 סיים יארווינן במקום 12 בזריקת דיסקוס בשתי ידיים בתוצאה של 66.69 מטר (יד ימין: 37.84 מטר, יד שמאל: 28.85 מטר) ובמקום 15 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.60 מטר.
משפחתו
ליארווינן 4 בנים, שלושה מהם היו ספורטאים מצטיינים שאותם אימן: מאטי הצעיר, אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1932) ושיאן עולם בהטלת כידון, אקילס בעל שתי מדליות כסף אולימפיות (אמסטרדם 1928 ולוס אנג'לס 1932) ושיאן עולם בקרב עשר והבן הבכור קלה, מקום 9 באולימפיאדה (לוס אנג'לס 1932) ושיאן אירופה בהדיפת כדור ברזל.
לורד קמויס
תומאס דה קמויס (Thomas de Camoys, 1st Baron Camoys נפטר ב-28 במרץ 1419 או 1421) היה אביר במסדר הבירית, אציל אנגלי ומפקד צבאי.
בנו של סר ג'והן דה קמויס ואליזבת לטימר. ב-1383 זומן לבית הלורדים כלורד קמויס, תואר שחודש בשנית לאחר שב-1372 הלך לעולמו דודנו תומאס דה קמויס ללא יורשים זכרים. הוא לחם במלחמת מאה השנים ופיקד על האגף השמאלי של הצבא האנגלי בקרב אז'נקור ב-1415. את תואר מסדר הבירית קיבל באותה השנה. לתומאס דה קמויס היו שלושה צאצאים משני נישואיו. הוא ירש מדודו את התואר בעל אחוזה של Broadwater (הכוללת את העיר וורת'ינג של ימינו). אשתו הראשונה הביאה איתה כנדוניה אחוזה קטנה באוקספורדשייר ובית אחוזה מבוצר זה ידוע עדיין בתור "חצר קמויס" (Camoys Court). קמויס נפטר במרץ 1419 או 1421 והוריש את תאריו לנכדו. הוא נקבר בכנסיית סנט ג'רג' בטרוטון.
ג'ורג' מארי
ג'ורג' רוברט מילן מארי (באנגלית: George Robert Milne Murray; 11 בנובמבר 1858 - 16 בדצמבר 1911) היה חוקר טבע סקוטי, בוטניקאי, חוקר צמחייה ימית חד-תאית ופלנקטון וחוקר אצות, שנודע בקשריו עם תומאס הנרי האקסלי ועם משלחת דיסקברי. מארי היה חוקר הטבע שהתלווה אל משלחת ליקוי החמה באיי הודו המערבית בשנת 1886, היה חבר בכמה מסעות מדעיים לאיסוף אורגניזמים ימיים, והנהיג עבודה רבת ערך על החוף האטלנטי של אירלנד בשנת 1898.
חייו
מארי נולד בארברות', אנגוס, שם למד בבית הספר התיכון. בשנת 1875 למד בוטניקה קריפטוגמית באוניברסיטת שטרסבורג אצל היינריך אנטון דה בארי. ב-1895 התמנה לאסיסטנט במחלקת הבוטניקה של המוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון, כמחליפו של הבוטניקאי ויליאם קארותרס בתפקיד "שומר הבוטניקה". הוא פרש בשנת 1905 בגלל מחלה. מארי כתב שני ספרי עזר ופרסם כארבעים מאמרים על קריפטוגמיה ואוקיינוגרפיה, רובם ב"כתב העת לבוטניקה".
מארי ערך את "המדריך האנטארקטי" בשנת 1901 ויצא למשלחת דיסקברי של רוברט פלקון סקוט באותה שנה, אך עזב את ספינת המחקר דיסקברי בקייפטאון.
ג'ורג' מארי מת בסטונהייבן, קינקרדינשייר, ב-16 בדצמבר 1911.
פאולו מונטרו
פאולו רונלד מונטרו איגלסיאס (בספרדית: Paolo Rónald Montero Iglesias; נולד ב-3 בספטמבר 1971 במונטווידאו) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן קבוצת הנוער של יובנטוס.
מונטרו שיחק לאורך רוב הקריירה באיטליה, במדי אטאלנטה ויובנטוס. עם יובנטוס זכה מונטרו ארבע פעמים באליפות איטליה, והשתתף שלוש פעמים בגמר ליגת האלופות. בנוסף, הוא החל וסיים את הקריירה בפניארול מעיר הולדתו מונטווידאו, ובתווך שיחק תקופה קצרה בסן לורנסו. מונטרו רשם 61 הופעות במדי נבחרת אורוגוואי, והוא ייצג אותה בין היתר במונדיאל 2002 ובקופה אמריקה 2004.
קריירת משחק
מונטרו החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של פניארול, ממועדוני הפאר באורוגוואי הפועל בעיר הולדתו מונטווידאו. הוא עלה לקבוצה הבוגרת בעונת והשתלב היטב בהרכב הראשון. בשתי עונות במדי הקבוצה ערך מונטרו 34 הופעות וכבש שער בודד.
לאחר שתי עונות בלבד החל מונטרו את דרכו באירופה, כשחתם לקראת עונת במדי אטאלנטה מהסרייה א', אותה אימן אז מרצ'לו ליפי. מונטרו השתלב במהרה בהרכב הפותח של הקבוצה, והפך לשחקן משמעותי בחוליית ההגנה של הקבוצה. לאחר עונה אחת, אותה סיימה אטלנטה במקום השמיני, עזב ליפי לטובת אימון נאפולי. בלעדיו, כשלו מונטרו ואטלנטה לשמור על מקומם בליגה הבכירה, ובסיום עונת נשרו לסרייה ב'. בעונת סייע מונטרו לקבוצתו להעפיל בחזרה, תוך עונה אחת, לליגה הבכירה. בעונתו הרביעית בקבוצה, והשלישית בליגה הבכירה, רשם מונטרו 23 הופעות בלבד, וזאת עקב פציעות שחווה במהלך העונה.
לאחר תקופה מרשימה של ארבע עונות באטלנטה, התאחד מונטרו בשנית עם ליפי שהחתים אותו במדי אלופת אירופה הטרייה, יובנטוס. כבר בעונת הבכורה שלו ביובנטוס הפגין מונטרו יכולת אישית משכנעת, שהצטרפה ליכולת הקבוצתית המרשימה של קבוצתו. הוא רשם 42 הופעות בכל המסגרות, 26 מתוכן בליגה, וזכה עם קבוצתו באליפות איטליה, בסופר קאפ האירופי לאחר ניצחון על פריז סן-ז'רמן, בגביע הביניבשתי לאחר ניצחון על ריבר פלייט ובסופר קאפ האיטלקי לאחר ניצחון על ויצ'נצה. בנוסף, העפיל עם קבוצתו לגמר ליגת האלופות מול בורוסיה דורטמונד, שם עלה בהרכב כבלם בהפסד 3-1 של קבוצתו.
בעונת שמר עם יובנטוס על תואר האליפות, והעפיל עמה פעם נוספת לגמר ליגת האלופות. הוא פתח כבלם במערך שכלל שלושה בלמים, אך יובנטוס כשלה פעם שנייה ברציפות, הפעם כשהפסידה 1-0 לריאל מדריד. יובנטוס באותה התקופה נחשבה לאחת הקבוצות החזקות באירופה, ובמיוחד חוליית ההגנה שלה שנחשבה לאחת הטובות ביבשת. מונטרו העפיל עם יובנטוס בפעם השלישית לגמר ליגת האלופות 2003, לאחר שבמהלך העונה אף כבש בשלב רבע הגמר מול ברצלונה. במפגש הגמר מול מילאן נפרדו הקבוצות בשוויון 0-0 בתום הארכה, ויובנטוס הפסידה את התואר בדו-קרב בעיטות עונשין, בו החמיצו שלושה מחמשת בועטיה, כולל מונטרו שבעט את הפנדל הרביעי אותו עצר דידה.
בעונת חזר מונטרו לדרום אמריקה וחתם במדי סן לורנסו הארגנטינאית. תקופתו בקבוצה הייתה רצופת פציעות שהגבילו את כמות משחקיו ל-14 בלבד. לקראת עונת חזר מונטרו למועדון נעוריו פניארול לעונת פרישה, על אף הצעות לחזור לאירופה, בין היתר מאולימפיאקוס היוונית ומהעולה החדשה לסרייה א' קטניה. הוא סיים עם הקבוצה במקום השני, לפני שפרש ממשחק פעיל בגיל 36.
נבחרת אורוגוואי
מונטרו זומן לראשונה לסגל נבחרת אורוגוואי על ידי המאמן לואיס קוביז'ה, עוד בטרם מלאו לו עשרים. הוא היה שותף לסדרה של ארבעה משחקי ידידות במאי 1991, הראשון שבהם כשעלה בהרכב נבחרתו בהפסד 1-0 ל בדנוור. מונטרו פתח בהרכב הנבחרת בכל ארבעת המשחקים.
מונטרו הוביל את סגל הנבחרת כקפטן בטורניר גביע הקונפדרציות 1997 בערב הסעודית, בו השתתפה אורוגוואי בזכות הזכייה בקופה אמריקה 1995, טורניר אליו לא זומן מונטרו. מונטרו רשם ארבע הופעות בטורניר גביע הקונפדרציות (החמיץ רק את משחקה האחרון של אורוגוואי בשלב הבתים), וסייע לנבחרתו לסיים את הטורניר במקום הרביעי. מונטרו היה קפטן הנבחרת גם בטורניר מוקדמות מונדיאל 2002. אורוגוואי הצליחה לסיים במקום החמישי ולשחק בפלייאוף מול על המקום בטורניר הגמר. מונטרו פתח בהרכב בשני המשחקים, כאשר אורוגוואי הפכה הפסד חוץ 1-0 עם ניצחון 3-0 ביתי והעפילה על חשבונה של אוסטרליה.
מונטרו זומן כקפטן לסגל אורוגוואי לקראת מונדיאל 2002. אורוגוואי נחשבה לנבחרת מוכשרת שעשויה להתקדם לשלבים המאוחרים של הטורניר, אך היא סיימה את דרכה כבר בתום שלב הבתים. מונטרו פתח כקפטן ושיחק לאורך כל משחקי שלב הבתים, שנפתחו בהפסד 2-1 ל והמשיכו בשתי תוצאות תיקו, 0-0 מול ו-3-3 מול.
לאורך כל הקריירה הבינלאומית שלו, שותף מונטרו רק פעם אחת בטורניר האליפות היבשתית, כשזומן על ידי המאמן חורחה פוסאטי לסגל אורוגוואי לקופה אמריקה 2004. במשחק הראשון בטורניר, מול, כבש מונטרו את שער השוויון של אורוגוואי שקבע 2-2 שתי דקות לסיום. הוא שותף גם בניצחון 2-1 על במשחק השני, אך לא שותף בהפסד 4-2 ל בסיום שלב הבתים. אורוגוואי ומונטרו העפילו מרבע הגמר לאחר ניצחון 3-1 על, אך הודחו על ידי בדו-קרב בעיטות עונשין בשלב חצי הגמר. מונטרו לא שותף בניצחון 2-1 על, שהעניק לנבחרתו את המקום השלישי בטורניר.
הטורניר האחרון של מונטרו במדי אורוגוואי היה מוקדמות מונדיאל 2006. כפי שקרה באותו הטורניר ארבע שנים קודם לכן, העפילה אורוגוואי מהמקום החמישי לפלייאוף מול אוסטרליה. מונטרו הוביל כקפטן את אורוגוואי לניצחון 1-0 בבית, וארבעה ימים אחר כך שוב פתח כקפטן במשחק החוץ בו הפסידה אורוגוואי 1-0. בדקה ה-81 הוחלף מונטרו בגלל פציעה, וראה את התוצאה נותרת על כנה בהארכה, ואת נבחרתו מפסידה 4-2 בדו-קרב הפנדלים ונותרת מחוץ למונדיאל 2006. בתום המשחק פרש מונטרו מהנבחרת כשלזכותו 61 הופעות וחמישה שערים בינלאומיים.
קריירת אימון
לאחר שפרש ממשחק, פתח מונטרו בקריירה קצרה כסוכן שחקנים. בינואר 2014 חזר למועדון נעוריו פניארול, שם היה למאמן במחלקות הנוער של המועדון. ב-11 בנובמבר 2014 נקרא לתפקיד המאמן הזמני של פניארול, במקומו של חורחה פוסאטי שהתפטר. מונטרו היה למאמן הקבוצה כחודש וחצי, עד ל-23 בדצמבר של אותה השנה, אז מונה פבלו בנגואצ'אה לתפקיד המאמן הקבוע.
ב-10 במרץ 2016, לאחר שבעה מחזורים בליגת המשנה הארגנטינאית, התמנה מונטרו לתפקיד מאמן בוקה אונידוס. מונטרו רשם הצלחה יחסית עם הקבוצה, ולאחר שלושה חודשים בלבד, ביוני 2016, קיבל הצעה להצטרף לאתלטיקו קולון מהליגה הבכירה. מונטרו השלים את מעברו לקולון, שם אימן במהלך הסיבוב הראשון של עונת, והוביל את הקבוצה למקום ה-12 במהלך תקופה זו.
ב-22 בדצמבר, חצי שנה לאחר שהחל לאמן את קולון, התפטר מונטרו מתפקידו, כאשר נשיא המועדון אישר כי ההתפטרות הגיעה על רקע מקצועי, וכי בידיו של מונטרו הצעות מקבוצות אחרות. ב-3 בינואר 2017 הוצג מונטרו רשמית כמאמנה החדש של רוסאריו סנטראל מהליגה הבכירה בארגנטינה.
ב-28 ביוני 2022 חזר מונטרו ליובנטוס, בה כיכב כשחקן, לתפקיד מאמן קבוצת הנוער של המועדון.
סימון תומאס
סימון תומאס (באנגלית: Simon Thomas; נולד ב-26 בינואר 1973) הוא מגיש טלוויזיה בריטי, שהתפרסם כמנחה תוכניות ילדים ותוכניות ספורט.
ביוגרפיה
סימון תומאס נולד בנוריץ' ועבר עם משפחתו בין מספר ערים בנורפוק. לאחר סיום בית הספר הוא למד באוניברסיטת בירמינגהאם וסיים אותה עם תואר בהיסטוריה.
לאחר מספר ניסיונות ב-8 בינואר 1999 הוא התקבל לתוכנית ילדים Blue Peter של ה-BBC. בתקופת הגשת התוכנית הוא פעמיים השתתף במרתון לונדון, טיפס על קילימנג'רו ומון בלאן וביצע 40 קפיצות עם מצנח ביחד עם אנשי חיל האוויר המלכותי. במהלך ביקורה של מכלת אליזבת באולפני התוכנית תואמס העניק לה אות כבוד וציין שמעתה היא יכולה לבקר במצודת לונדון חופשי ללא הגבלה. בינואר 2005 הוא הודיע על רצונו לעזוב את התוכנית ובאפריל אותה שנה הוחלף על ידי גתין ג'ונס.
לאחר BBC תואמס נקלט ב-Sky Sports והחל להנחות שידורי כדורגל. תקופה ארוכה הוא היה מנחה של שידורי משחקי הליגה הראשונה של הפוטבול ליג. החל משנת 2016 הוא היה המנחה הראשי של שידורי פרמייר ליג בערוץ. הוא הגיש את השידורים לצד גריים סונס, ג'יימי רדנאפ ותיירי הנרי.
בשנת 2017 בעקבות פטירת אשתו שנפטרה שלושה ימים בלבד לאחר שהובחנה כחולת סרטן, תומאס עזב את Sky Sports. הוא כתב ספר בו הוא תיאר את הרגשותיו לאחר שינוי מהותי של חייו.
בשנת 2019 סימון תומאס הצטלם בסדרת טלוויזיה This Morning.
סימון תומאס מתגורר עם משפחתו ברדינג. ביולי 2021 הוא התחתן בפעם השנייה.
בית כנסת בית תנחום
בית הכנסת המרכזי לעולי קווקז - בית תנחום בטירת כרמל, הידוע אף בכינוי "בית הכנסת הקווקזי בטירת כרמל", נמצא ברחוב הכלניות 4 בעיר. בית כנסת זה הפך מאז היווסדו לאתר תיירות מרכזי באזור חוף הכרמל, בזכות עושר הפרטים והפאר שבו נבנה ועוצב.
היסטוריה
בית הכנסת נבנה בתחילת המאה ה-21, בזכות יוזמתו של הרב יהודה יעקובוב, רב קהילת יוצאי קווקז, ותרומה של כ-2 מיליון דולר של האחים זאור ואקיף גיללוב (גורשומוב), מעשירי מוסקבה, בני העדה הקווקזית. בית הכנסת נקרא על שם אביהם תנחום אשר נרצח במוסקבה בשנת 1997. בשנת 2004 נרצח זאור גיללוב ואף שמו הונצח בבית הכנסת. בית הכנסת בית תנחום נבנה בתוך שנה אחת בלבד, ונחנך בחודש מרץ 2003 בטקס הכנסת ספר תורה בנוכחות התורמים, הרב הראשי לישראל אליהו בקשי דורון, הרב אדולף שייביץ' והרב פנחס גולדשמידט מרוסיה וכ-1300 משתתפים. כרב בית הכנסת משמש הרב יהודה יעקובוב.
מבנה בית הכנסת
מבנה בית הכנסת במבט-על קצת מזכיר את מבנה בית המקדש. המבנה מחופה באבן ירושלמית, עמודי המבנה ורבות מרצפותיו מכוסות בעבודות פסיפס. מתחם בית תנחום מכיל את אולם בית הכנסת, חדר הרצאות המשמש לתלמוד תורה וכנסים, מקווה טהרה לגברים הכולל גם סאונה וכן מוזיאון ליהדות קווקז ובו מוצגים דגמי בתי כנסת עתיקים מן הקווקז, תמונות רבני הקהילה לאורך הדורות, תשמישי קדושה ושטיחים קווקזיים. במבנה בית הכנסת פרטי עיצוב וריהוט רבים הקודמים לבניית בית הכנסת, זאת להבדיל מבניה מסורתית בה פרטי העיצוב של המבנה נבנים לאחר שמושלם המבנה עצמו. כך למשל הותאם המבנה למידותיהן של דלתות המבנה וחלונות הויטראז' שבו. רבים מפרטי העיצוב בבית הכנסת נוצרו במדינות שונות והובאו לישראל. תיבת שליח הציבור המוגבהת נמצאת במרכז האולם מתחת לכיפת בית הכנסת.
ספורטיאדה
הספורטיאדה היא אירוע ספורט הנערך על ידי מרכז הפועל שבבעלות ההסתדרות המסכם את הליגה למקומות עבודה, ונחשב לאירוע הספורט העממי הגדול בישראל, ולאחד מהגדולים בעולם. מדי שנה מתקיים האירוע באילת, מקיף כ-9,000 משתתפים הלוקחים חלק במשחקי הליגה למקומות עבודה המתקיימים לאורך השנה, ונמשך כחמישה ימים.
היסטוריה
הספורטיאדה הוקמה בשנת 1980 מתוך רצון לאפשר לעובדים לעסוק בפעילות ספורטיבית בשעות הפנאי שלהם ולהביא אותם לתחרותיות באירוע השיא המתקיים באילת. הספורטיאדה מאורגנת על ידי מרכז הפועל השייך להסתדרות העובדים. בספורטיאדה משתתפים ספורטאים מעשרות מקומות עבודה הפזורים ברחבי הארץ. עובדים אלו משתייכים למגזר הציבורי או למקומות העבודה הגדולים מהמגזר הפרטי.
בשנת 2015 הייתה הספורטיאדה בספק לקיומה בשל המתיחות הביטחונית וגל הפיגועים. לבסוף הוחלט לקיימה כמתוכנן.
החל משנת 2016 החלה הספורטיאדה לכלול גם ענפי ספורט לעיוורים, ותחרות אופני טנדם (זוגיים).
החל מ-2017 נוסף מרוץ עיוורים ומ-2018 תחרות שחמט לעיוורים.
הספורטיאדה ה-40 נפתחה בחזרה בנובמבר 2022 לאחר שבמשך שנתיים הושבתה בגלל הקורונה.
הספורטיאדה נפתחת באופן מסורתי עם המרוץ ל-5 ק"מ בשטח וב-2022 נוסף תו התקן הרשמי של איגוד האתלטיקה
משך התחרויות
לאורך השנים נהגו להתחרות במשך 5 ימים. ב-2022 נערכות התחרויות ב-3 ימים
ענפי התחרות
באירוע זה מתחרים בחמישה עשר ענפי ספורט. ביניהם: כדורגל, כדורסל, כדורסל נשים, כדורעף, קטרגל, טניס, טניס שולחן, שחייה, ברידג', שחמט, אופני הרים, קליעה, שש בש, באולינג וכדורשת.
מיקום הספורטיאדה
העיר שנבחרה לארח את הספורטיאדה היא אילת מכיוון שיש בה מקום רב לארח את אלפי הספורטאים במשך חמישה ימים בעבר ו-3 ימים נכון ל-2022, ובזכות יכולת הניידות הרגלית בין מתקני הספורט השונים בעיר.
הנס-גאורג פון פרידבורג
הנס-גאורג פון פרידבורג (בגרמנית: Hans-Georg Friedrich Ludwig Robert von Friedeburg; 15 ביולי 1895 – 23 במאי 1945) היה המפקד האחרון של הקריגסמרינה והגנרל הגרמני היחיד שחתם על כל שלושת ההסכמים של כניעת גרמניה הנאצית באירופה בסיום מלחמת העולם השנייה. התאבד זמן קצר לאחר מכן.
אולגי
אולגי (במונגולית: Өлгий) היא בירת איימאג (מחוז) באיין-אולגי במונגוליה.
צנטרוזאורים
צנטרוזאורים (שם מדעי: Centrosaurinae) היא תת-משפחה של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים אשר התקיימה בקרטיקון העליון מלפני 80.8 עד 66 מיליון שנה ונכחדה עם הכחדת הקרטיקון הגדולה.
הנס-גאורג פון פרידבורג
ביוגרפיה
ב-1 במאי 1945 מונה דניץ לנשיא על פי צוואתו של אדולף היטלר שהתאבד יום לפני כן. פון פרידבורג מונה למפקד הקריגסמרינה והועלה לדרגת גנרל-אדמירל.
צנטרוזאורים
הצנטרוזאורים היו נפוצים כמעט לכל אורך לרמידיה שכיום מהווה את החלק המערבי של אמריקה הצפונית. צנטרוזאוריים חיו מצפון אלסקה ועד לצפון מקסיקו של ימינו, אך לשיא גיוונם הגיעו בצפון-מערב קנדה, בפרובינציה של אלברטה. ייתכן שדרך מצר ברינג הם הגיעו גם לאסיה, דבר שאושש בגילוי המין סינוצרטופס.
אולגי
גאוגרפיה
במקור הייתה אולגי כפר קזחי. בסוף המאה ה-17 נמלטה קבוצה קטנה של קזחים והתיישבה בבאיין-אולגי. במאה ה-18 הביסו המנצ'ורים את המונגולים באזור, השתלטה קבוצת הקזחים על האזור, והם שומרים על תרבותם המוסלמית עד ליום זה. לאחר התפרקות ברית המועצות עזבו רבים מהקזחים בבאיין-אולגי לקזחסטן, וכיום נותרו במחוז פחות ממחצית מכמות הקזחים שהיו בה בעבר.
צנטרוזאורים
הצנטרוזאורים היו דינוזאורים בינוניים עד גדולים באורך של. חלקם היו גדולים כפיל אפריקני, אך רובם היו בגודל קרנף, אורך של כ- ומשקל של 2–5 טונות.
אולגי
גאוגרפיה
בעקבות סיום השלטון הקומוניסטי במונגוליה נסגרו רבים ממפעליה של העיר.
הנס-גאורג פון פרידבורג
הסכמי הכניעה
ב־3 במאי הגיעה למפקדתו של הפילדמרשל הבריטי ברנרד לו מונטגומרי בצפון-מערב גרמניה ליד לינבורג, משלחת מטעם ראש מפקדת הכוחות המזוינים וילהלם קייטל, בראשות פון פרידבורג. הגרמנים ביקשו ממונטגומרי שייקבל את כניעת הכוחות הגרמניים הנסוגים מפני הסובייטים, אולם מונטגומרי סירב לדון בגורל הכוחות הנמצאים בחזית הסובייטית, ודרש את כניעת הכוחות שנמצאים בחזית שלו. לבסוף, אחרי שפון פרידבורג חזר למפקדה הגרמנית וקיבל אישור הוא שב למפקדתו של מונטגומרי, שם חתם ב-4 במאי בשעה 18:30 על כניעה ללא תנאי של הכוחות הגרמניים בהולנד, בצפון-מערב גרמניה ובדנמרק, החל מה־5 במאי בשעה 08:00 (לפי שעון הקיץ הבריטי).
צנטרוזאורים
המאפיין העיקרי שלהם הוא העטרה נמוכה ומעוטרת בדוקרנים ארוכים הדומים לעלי כותרת של פרח, דבר שהגיע לשיא בסטירקוזאורוס. הקרניים שלהם היו מגוונות: הפרימיטיביים שבהם היו בעלי קרני גבה מפותחות וקרני אף מנוונות, ואילו המאוחרים שבהם היו בעלי קרני גבה קצרות יחסית וקרן אף גדולה ומפותחת. חלקם היו חסרי קרניים או רכס משוריין מעל העיניים. במקום זה הם היו בעלי מבנה נוקשה יותר ורחב על אפם, וחלקם בעלי קרן אף ארוכה. חלק מהמינים כמו הפכירינוזאורוס היו חסרי קרן על אפם, אם כי כמה חוקרים מניחים שהם גידלו קרן עשוית סיבים דמויי-שיער כמו לקרנפים.
אולגי
גאוגרפיה
כ-3 קילומטר מהעיר לכיוון צפון-מערב ממוקם שדה-תעופה אולגי.
הנס-גאורג פון פרידבורג
הסכמי הכניעה
פון פרידבורג הוטס ממפקדתו של מונטגומרי למפקדתו של אייזנהאואר, המפקד העליון של כוחות בעלות הברית באירופה, בריימס שבצפון מזרח צרפת. ב-6 במאי שלח דניץ לריימס את הגנרל אלפרד יודל, ונתן לו את הסמכות הבלעדית לחתום על כניעה.
צנטרוזאורים
ככל הנראה הם רעו בעדרים, אשר עזרו להם להתגונן מטורפים כמו טירנוזאוריים.
הנס-גאורג פון פרידבורג
הסכמי הכניעה
כתב הכניעה הצבאית נחתם ב־7 במאי בשעה 02:41 לפנות בוקר. הכוחות הגרמנים הסכימו לכניעה ללא תנאי הן למפקדה העליונה של כוחות בעלות הברית, והן לפיקוד הסובייטי העליון, החל מה-8 במאי בשעה 23:01 (לפי זמן מרכז אירופה). מטעם הגרמנים חתמו יודל ופון פרידבורג מטעם המפקדה העליונה של כוחות בעלות הברית באירופה חתם סמית, ובנוסף חתמו: גנרל איוון סוסלופרוב (נציג ברית המועצות) וגנרל פרנסואה סבז (נציג צרפת).
אולם לאחר החתימה התברר שהסובייטים, שחששו שהגרמנים יצליחו להפסיק את הלחימה רק בחזית המערבית, לא היו מרוצים מנוסח ההסכם, ומכך שהוא נחתם במפקדה של אייזנהאואר. לכן הם דרשו חתימה נוספת על נוסח מתוקן, בברלין. הסתייגותם הגיעה רק אחרי שנחתם כתב הכניעה, אולם הם לא ויתרו, וב-8 במאי, מעט לפני חצות, נחתם כתב כניעה שני, בברלין, הכבושה על ידי הצבא האדום. מהצד הגרמני כתב הכניעה נחתם על ידי וילהלם קייטל, גנרל אדמירל פון פרידבורג (כנציג קריגסמרינה) וגנרל הנס-יורגן שטומפף כנציג לופטוואפה. בשם מפקדת בעלות הברית באירופה חתמו: מרשל האוויר הבריטי ארתור טדר, גנרל אמריקאי קארל ספאץ, גנרל צרפתי ז'אן דה לאטר דה טסיני. בשם הפיקוד הסובייטי חתמו מרשל גיאורגי ז'וקוב וגנרל וסילי סוקולובסקי.
לאחר המלחמה
לאחר חתימת הסכם הכניעה בברלין הורשה פון פרידבורג לטוס לפלנסבורג שם שהה בחברת שרי ממשלת פלנסבורג ללא תפקיד מוגדר. ב-23 במאי 1945 נאסרו כל חברי ממשלת פלנסבורג ונאמר להם שהם מועברים לחקירה ולמאסר על פשעי מלחמה. פון פרידבורג לא יכול היה לשאת זאת. הוא ביקש ללכת לשירותים ושם נגס בכמוסת ציאניד ומת מיד.