cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אפרים סולץ
קורות חייו
אפרים סולץ נולד בפתח תקווה, ביום י"א באלול תרס"ד (1904), למאיר (מראשוני מתיישבי פתח תקווה), ולאיידלה בת אפרים גיסין (ראש משפחת גיסין בישראל). אח של אלכסנדר סולץ.
למד בבית הספר העממי בפתח תקווה ובבית הספר התיכוני למסחר בתל אביב וגמר במחזורו הראשון.
היה חבר במשמרת הצעירה של הסתדרות "בני בנימין". ממייסדי המושבה הרצליה. היה חבר המועצה המקומית, חבר ועד החקלאי, הלוואה וחסכון ומפעל המים. פעיל בארגון השמירה והביטחון במקום.
וגג'האזה
וגג'האזה (בהונגרית: Végegyháza) הוא כפר קטן בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד ל הייתה בו קהילה יהודית קטנה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בוגג'האזה נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 1,794 תושבים, ובשנת 2021 רק 1,181 תושבים.
הכפר הוקם בשנת 1815 ועד 1882 נקרא הכפר טוטקובאצ'באזה (Tótkovácsháza).
יחסי מיקרונזיה–מלזיה
יחסי מיקונזיה–מלזיה הם יחסי החוץ בין המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה ופדרציית מלזיה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-7 ביוני 1992. שתי המדינות חברות באו"ם ובארגונים בינלאומיים נוספים, אולם היחסים הבילטרליים בין המדינות הם מועטים.
גואטימאק
גואטימאק (בספרדית: Guatimac) היא צלמית חימר קטנה, דמוית ינשוף, בגובה 16 סנטימטרים, של תרבות גואנצ'ים. הצלמית נמצאה בשנת 1885, טמונה במערה בדרום מזרח טנריפה (האיים הקנריים), כשהיא עטופה בעורות עיזים.
הצלמית משויכת לעולם הדתי-מיסטי של תרבות גואנצ'ים, ושמשה את הכוהנים כרוח מגנה. בצלמית יש חור המאפשר העברת רצועה דרכו, לשם תליית הצלמית על הצוואר.
קורי וולדן
ביוגרפיה
בנו של קלייטון ולואנה. וולדן למד לימודים כלליים במדעי הבריאות.
וולדן שיחק בתיכון דייטונה ביץ' שבפלורידה, שם הוא קלע סך הכל 57 שלשות והעמיד ממוצעים של 28.4 נקודות ו-4 חטיפות למשחק. כאשר סיים את הלימודים בתיכון, היה וולדן מקום ראשון בקלעי כל בזמנים של התיכון עם 1,647 נקודות ומקום ראשון גם בחטיפות. ההופעה הטובה ביותר שלו הייתה בגמר האזורי בשנת 2009 שבו הוא קלע 38 נקודות נגד מלבורן.
קריירת מכללות
וולדן החל את קריירת המכללות שלו באוניברסיטת סטטסון, שם הוא פתח בכל 24 המשחקים בהם שיחק והעמיד ממוצעים של 12.0 נקודות, 3.3 ריבאונדים, 3.3 אסיסטים ו-2.3 חטיפות למשחק. לאחר עונת 2010/2011, הוא הועבר לאוניברסיטת מזרח פלורידה אבל לא שיחק במהלך העונה עקב פציעה.
לאחר מכן, הועבר וולדן לאוניברסיטת מזרח קנטקי, שם שיחק את שלושת שנות הקולג' האחרונות שלו. בשנת 2014 וולדן העמיד ממוצעים של 23.3 נקודות, 3.7 חטיפות ב-66 אחוזים מהשדה ונבחר ל-MVP. בעונתו האחרונה במכללה, הוא העמיד ממוצעים של 18.6 נקודות, 4.0 ריבאונדים, 3.8 אסיסטים ו-3.1 חטיפות ב 34.6 דקות למשחק.
קריירה מקצועית
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA בשנת 2015, הצטרף וולדן לבוסטון סלטיקס עבור ליגת הקיץ של ה-NBA שבה הוא עמד על 2.0 נקודות, 2.5 ריבאונדים, 2.5 אסיסטים ו-3.5 חטיפות ב -16.5 דקות למשחק. ב-25 בספטמבר 2015, הוא חתם בבוסטון סלטיקס. ב-24 באוקטובר לאחר שהופיע בארבעה משחקי קדם עונה בלבד, בוסטון סלטיקס ויתרו על וולדן, וב-31 באוקטובר הוא הועבר למיין רד קלאוס מליגת הפיתוח של ה-NBA כשחקן של בוסטון סלטיקס. וולדן הצטרף שוב לבוסטון סלטיקס לליגת הקיץ של ה-NBA בשנת 2016 שם לא הרבה להרשים.
ב-17 ביולי 2016, חתם וולדן בקבוצה הבלגית אוסטנדה.
ב-26 ביולי 2017, הגיע וולדן לישראל וחתם בהפועל חולון לעונה. ב-5 בדצמבר 2017 קלע וולדן שיא קריירה של 31 נקודות, עם 9 מ-13 מהשדה, בניצחון 94-90 על אולדנבורג. שלושה ימים לאחר מכן, וולדן נבחר ל-MVP של המחזור בליגת האלופות. וולדן זכה עם חולון בגביע המדינה על חשבון מכבי תל אביב, וכן עזר לחולון להגיע לגמר הליגה שם הם הפסידו למכבי תל אביב. ב-32 משחקים ששיחקו בעונת 2017/2018 (בליגה הישראלית ובליגת האלופות), קלע וולדן 10.4 נקודות, 3 ריבאונדים, 2.6 אסיסטים ו-1.8 חטיפות למשחק.
ב-24 ביולי 2019 חתם בפרטיזן בלגרד מליגת העל הסרבית, המתמודדת גם במפעל היורוקאפ ובליגה האדריאטית.
מלני דניאל
מלני דניאל (נולדה ב-1972) היא אמנית רב תחומית ישראלית, העוסקת בציור, פיסול, מיצב ווידאו. היא מתמחה ביצירות מדומות של בני משפחה, יערות ונופים צפוניים. היא זוכת פרס רפפורט לצייר ישראלי צעיר בשנת 2009 מטעם מוזיאון תל אביב לאמנות, וזכתה בפרסים נוספים.
ביוגרפיה
מלני דניאל נולדה בשנת 1972 בפרוביניציית קולומביה הבריטית בקנדה, למשפחה בעלת צאצאים מהאומות הראשונות.
ב-1989 עד 1991, למדה במכללת אוניברסיטת אוקנגן, ולמדה גם באוניברסיטת קולומביה הבריטית ב-1992 ובאוניברסיטת קונקורדיה בשנת 1994.
משה דוידוביץ
משה דוידוביץ (נולד ב-9 בנובמבר 1967), הוא ראש מועצה אזורית מטה אשר משנת 2018. בעברו מנכ"ל הרשות לפיתוח הגליל ומנכ"ל עיריית עכו.
עיטור הכבוד (רוסיה)
עיטור הכבוד (ברוסית: Орден Почёта) הוא עיטור של הפדרציה הרוסית. העיטור נוסד על פי צו מספר 442 של נשיא הפדרציה הרוסית מה-2 במרץ 1994. מסדר הכבוד מוענק לאזרחים על הישגים גבוהים בפעילות למען המדינה, באמצעות ייצור, מחקר, פעילויות סוציו-תרבותיות, חברתיות וצדקה, שאיפשרו לשפר משמעותית את תנאי החיים של העם, על תרומה בהכשרת כוח אדם מוסמך, חינוך הדור הצעיר ושמירת החוק והסדר.
מלני דניאל
ביוגרפיה
ב-1995, מלני למדה בבצלאל לתואר ראשון, היא בוגרת תואר שני במחלקה לאמנות באקדמיית בצלאל, ולימדה שם ציור.
משה דוידוביץ
ביוגרפיה
דוידוביץ שירת כקצין חימוש בחיל השריון. הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהמכללה האקדמית אונו. את דרכו הציבורית החל משה דוידוביץ בעיריית עכו בשנת 1992, אז החל לעבוד כעוזר מנכ"ל העירייה. עם השנים התקדם בסולם הדרגות, שימש כראש מינהל איכות סביבה בעירייה ובהמשך כמנכ"ל עיריית עכו בתקופת כהונתו של ד"ר שמריהו בירן כראש העירייה.
עיטור הכבוד (רוסיה)
אין להתבלבל עם העיטור אות הכבוד הסובייטי, אם כי העיטור הנוכחי מהווה לממשיך דרכו.
משה דוידוביץ
ביוגרפיה
בשנת 2004 פנה לכיוון עבודה ציבורית ברמה הארצית, והשתלב כחשב מלווה במשרד הפנים. במסגרת העבודה במשרד ליווה את עיריית חצור הגלילית בתהליכי הבראה.
מלני דניאל
ביוגרפיה
ב-2002, התחילה מלני את פעילותיה, והציגה את התערוכה הקבוצתית הראשונה שלה, "צפלינים, צוללות ומיפוי כליות".
עיטור הכבוד (רוסיה)
הוענק עם המסדר
נשיא רוסיה V. פוטין וזכה בצו - האלופה האולימפית פעמיים סבטלנה Khorkina. 8 ביוני 2001
מלני דניאל
פרסים והוקרה
ב-2003, זכתה במלגת שרת.
משה דוידוביץ
ביוגרפיה
לאחר תקופה זו, עשה דוידוביץ פסק זמן של שלוש שנים מהמגזר הציבורי, ושימש כמנכ"ל פרויקט ארנה נהריה, להקמת הקניון משלבי התכנון ועד שלבי הביצוע.
עיטור הכבוד (רוסיה)
הוענק עם המסדר
ראה אבירי מסדר הכבוד
מלני דניאל
פרסים והוקרה
ב-2006, היא סיימה תואר שני באקדמיית בצלאל.
משה דוידוביץ
ביוגרפיה
בשנת 2013, חזר דוידוביץ לעבודה ציבורית עת מינויו למנכ"ל מועצה אזורית מטה אשר על ידי ראש המועצה יהודה שביט אשר נפטר באופן פתאומי כשנה לאחר מכן והותיר את דוידוביץ כמנהל בכיר יחיד במועצה, נוכח העובדה כי באותה קדנציה שביט עבד ללא סגנים. לאחר פטירתו של שביט, המשיך דוידוביץ לשמש כמנכ"ל גם בתקופת ראש המועצה הנבחר יורם ישראלי.
עיטור הכבוד (רוסיה)
הוענק עם המסדר
הראשונים שזכו לפרס היו ספורטאים ומאמנים בעקבות תוצאות משחקי החורף האולימפיים ה-17 ב-1994.
משה דוידוביץ
ביוגרפיה
בשנת 2014, לאור רצונו של ישראלי לחזור ולעבוד במודל המקובל במטה אשר של ראש מועצה ושני סגנים, ולאור בקשתו של ישראלי מדוידוביץ, נבחר האחרון לתפקיד סגן ראש המועצה, וכיהן בתפקיד זה עד לבחירות באוקטובר 2018 בהן התמודד לראש הרשות.
מלני דניאל
פרסים והוקרה
ב-2009, זכתה מלני בפרס רפפורט לאמן הצעיר.
משה דוידוביץ
ביוגרפיה
החל מנובמבר 2018 מכהן כראש המועצה האזורית מטה אשר. בדצמבר 2018 נבחר לכהן כיו"ר פורום קו עימות וכסגן יו"ר אשכול רשויות גליל מערבי.
עיטור הכבוד (רוסיה)
הוענק עם המסדר
אנדריי ולדימירוביץ' סקוך (13 בדצמבר 2010) - סגן הדומא הממלכתית של האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית III, IV, V, VI ו-VII כינוסים
משה דוידוביץ
ביוגרפיה
דוידוביץ נבחר לתפקיד ראש המועצה האזורית מטה אשר על ידי רוב גדול של 66% מכלל הבוחרים והיה לראש המועצה הראשון במטה אשר שאיננו מתגורר בקיבוץ בתחומי המועצה.
מלני דניאל
פרסים והוקרה
ב-2012 זכתה במלגת פולוק-קראזנר ובמלגה של הקרן לאמנויות של ניו יורק, וכן למלגת רזידנסי ב-נארס, ניו יורק.
משה דוידוביץ
חיים אישיים
דוידוביץ, נשוי ואב לשלושה, מתגורר במושב בוסתן הגליל.
מלני דניאל
פרסים והוקרה
עבודותיה זכו לסיקור ברדיו תאגיד השידור הקנדי, בכתב העת Frieze ובניוזוויק.
חיים אישיים
נכון לסוף 2021, מלני דניאל מתגוררת ועובדת בפרוביניציית קולומביה הבריטית בקנדה. עד לא מזמן, גרה ברובע יפו בעיר תל אביב-יפו. היא פעלה בתל אביב ובהרצליה, אך כיום רוב פעולותיה מרוכזות בארצות הברית בניו יורק ובקנדה.
עבודותיה
רשימה חלקית של עבודותיה:
תערוכות
רשימה חלקית של תערוכותיה:
דניאל דונסקוי
דניאל דונסקוי (בגרמנית: Daniel Donskoy; נולד ב-27 בינואר 1990) הוא שחקן, במאי, מפיק תיאטרון ומוזיקאי גרמני-יהודי.
ביוגרפיה
דניאל דונסקוי נולד במוסקבה למשפחה יהודית אוקראינית-רוסית. אמו נולדה באוקראינה ואביו רוסי. בשנת 1990, זמן קצר לאחר הולדתו של דונסקוי, היגרו ההורים לברלין. דונסקוי דובר רוסית, עברית, גרמנית ואנגלית כשפות אם. דונסקוי החל לנגן בפסנתר בגיל חמש; הוא שר במקהלות שונות ולימד את עצמו לנגן בגיטרה. לאחר שנפרדו הוריו, הוא עבר לתל אביב עם אמו ובן זוגה החדש בשנת 2002.
בשנת 2008 כשהיה בן 18 חזר לברלין. הוא רצה בתחילה ללמוד רפואה, אך לאחר מכן החל ללמוד ביולוגיה וניהול מדיה. הוא עבד כברמן במרכז התרבות בברלין טצ'לס וגם לקח על עצמו עבודות שונות כדוגמן. בגיל 20 לקח שיעורי בלט ונבחן בבתי ספר לדרמה בברלין, מינכן ולונדון.
קריירה
בשנים 2011 עד 2014 למד משחק ומוזיקה בבית הספר לחינוך לאמנויות בלונדון, וסיים את לימודיו בתואר ראשון במוזיקה ותיאטרון. בקיץ 2012 למד גם סמסטר במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע בניו יורק. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון בהצגה "Porn Virgins" מאת מוד מדלין ושארליט דייז'אק, שהוצגה בקיץ 2014 במסגרת פסטיבל קמדן פרינג' בלונדון. בהצגה גילם את הגולש סטן, הנוסע ללונדון עם חברתו מארצות הברית ולאחר שעזב אותה, עובד כשחקן פורנו.
הוא שיחק בתיאטראות קרן אנדרו לויד וובר (2014), תיאטרון ארקולה (2015), תיאטרון האמנות בווסט אנד (2015), תיאטרון גאריק (2015) ותיאטרון סנט ג'יימס (2016). הוא שיחק את ג'ים או'קונור במחזה "ביבר הזכוכית" בתיאטרון נוטינגהאם פלייהאוס בשנת 2016. מאז 2015 הוא עובד גם בלונדון כמנהל תיאטרון, מפיק תיאטרון ומחזאי.
בשנים 2018 עד 2020 מילא דונסקוי את התפקיד הראשי של כומר פושע בסדרת "סנט מאליק". היו לו תפקידים ראשיין בסרטי הטלוויזיה "Tatort".
בשנת 2019 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מכת מחץ" בתור הגנגסטר הישראלי דני דהאן. בשנת 2020 שיחק בעונה הרביעית של סדרת נטפליקס "הכתר" כמאהבה של דיאנה, הנסיכה מוויילס, ג'יימס יואיט.
בינואר 2019 הוציא את הסינגל הראשון שלו "Cry By the River", ובעקבותיו הגיע מיני-אלבום הבכורה שלו "Didn't I Say So" במאי אותה שנה. תחת שם האמן "DONSKOY" הוא הופיע בסיבוב ההופעות הראשון שלו במועדונים ברחבי גרמניה באוקטובר 2019 והוציא את הסינגל "24" על שמו באוקטובר 2020.
דניאל דונסקוי הוא מנחה תוכנית ההרצאה "יהודים של ליל שישי - שבת עם דניאל דונסקוי", ששודרה לראשונה ביוטיוב ובספריית המדיה של ARD ובהמשך בערוץ הטלוויזיה WDR. נושא התוכנית הוא חיים יהודיים של צעירים יהודים בגרמניה.
בשנת 2021 כיכב במיני-סדרה הגרמנית "לזייף את היטלר" בדמותו של ליאו גולד. שנה לאחר מכן הופיע בתפקיד פלאבוס בסדרת הטלוויזיה ברברים.
חיים אישיים
דונסקוי מתגורר לסירוגין בלונדון ובברלין.
קינג קונג נגד גודזילה
קינג קונג נגד גודזילה (ביפנית: キングコング対ゴジラ, באנגלית: King Kong vs Godzilla) הוא סרט מפלצות-ענק ואסונות יפני ואירוע קרוסאובר מבית היוצר של טוהו בבימויו של אישירו הונדה שיצא לאקרנים ביפן ב-11 באוגוסט 1962. סרט זה מאתחל את אירועי הסרט קינג קונג משנת 1933, ומפגיש את גודזילה (שעודנו נבל) עם קינג קונג.
עלילה
מר טאקו, הוא מנהל תוכנית טלוויזיה כושלת יפני, המתוסכל מתוכניתו הכושלת וחברי התאגיד היוזם של התוכנית שלו מעוניינים שהוא יביא משהו שישפר את הדירוגים של תוכנית הטלוויזיה. כאשר הרופא של טאקו אומר לו שהוא שמע על מפלצת-ענק שהוא גילה על האי פארו הקטן, טאקו מאמין שזה יהיה רעיון מבריק להשתמש במפלצת כדי לזכות בפרסום. טאקו מיד שולח שני גברים, אוסמו סאקוראי וקינסאבורו פורו, כדי למצוא ולהביא את המפלצת המסתורית של פארו אך נלכדים שם על ידי כפר הילידים של האי. בינתיים, הצוללת האמריקאית בשם סיהוק עולה על שרטון. הקרח מתמוטט, משחרר את גודזילה, ולאחר מכן הורס את הצוללת ובסיס צבאי ארקטי שנמצא בקרבת מקום.
חיילים ברשות ה-JSDF חופרים בור עמוק עמוס בחומרי נפץ וגז רעיל ומפתה את גודזילה לתוכו, אך גודזילה לא נפגע למרות הגז והפיצוצים. הם מחברים מחסום קווי חשמל ברחבי העיר ומילאו אותם ב-1,000,000 וולט, אשר מחשמלים את גודזילה אך לא הורגים אותו. קונג אז מתקרב לטוקיו ומתחשמל, אך נראה כי החשמל הופך אותו לחזק יותר. קונג חוטף את פומיקו, אחותו הקטנה של אסומו, ומטפס על מגדל העיר. לאחר-מכן, ה-JSDF מביאים לקונג משקה אלכוהול, מה שגורם לו להשתכר שוב ולהירדם. אחר-כך החיילים מעבירים אותו לגודזילה במטרה שהם יהרגו אחד את השני.
למחרת בבוקר, קונג יורד ליד גודזילה בפסגה של הר פוג'י והשניים עוסקים בקרב המכריע. גודזילה, באמצעות הנשיפה האטומית שלו, כמעט שורף את קונג למוות, אך ברקים משיבים את קונג לחיים והוא מחשמל את גודזילה באגרופים. קונג ממשיך לזרוק סלעי ענק על גודזילה כדי לתקוף אותו כאשר גודזילה משתמש בנשיפתו האטומית כדי לשמור על מרחק מקונג. 2 מפלצות-הענק הורסים את האדמה עליה נמצאים ונופלים יחדיו לתוך האוקיינוס השקט. לאחר קרב תת-ימי, רק קונג שב ליבשה. קונג מתחיל לשחות לעבר האי פארו, וה-JSDF אינם מוצאים שום סימן לגודזילה, אך משערים כי הוא אכן שרד.
Love and Music
Love and Music (בעברית: אהבה ומוזיקה) הוא האלבום המשותף העשירי של דולי פרטון ופורטר ווגונר, אשר יצא לאור ב-2 ביולי 1973 על ידי חברת התקליטים RCA ויקטור. מתוך האלבום יצא הסינגל "If Teardrops Were Pennies", אשר הגיע למקום השמיני במצעד שירי הקאנטרי של בילבורד.
הקלטה
הקלטות האלבום התרחשו בתאריכים 12 ו-13 בפברואר 1973 כאשר במהלך יומיים אלו הוקלטו שבעה משירי האלבום. לאחר מכן השניים חזרו שוב להקליט את האלבום ב-9 באפריל ובאותו היום השלימו את ההקלטות. השיר "In the Presence of You" הוקלט קודם לכן לאלבום אחר של השניים.
ביקורת
האלבום קיבל ביקורות חיוביות ברובו. במגזין בילבורד נכתב: "אוסף של בלדות אהבה עם כמה מהשירים המשובחים שהזוג העקבי הזה עשה אי פעם. מלבד הסינגל ושיר נוסף, דולי ו/או פורטר כתבו כל שיר, וניכר שהם היו במצב רוח רומנטי. מוזיקת אהבה מעוצבת, עם כמה מילים נצחיות, והיא אחת שכולם ירצו. יש אפילו דקלום של דיאלוג. בדיאלוג הם אמרו כי לשמונה מתוך עשר המנגינות יש פוטנציאל להיות בסביבה במשך זמן רב. הם סיכמו בהערה לסוחרי תקליטים ואמרו כי כי גרסת הכיסוי שלה ללס רברט נותנת את האווירה של אלבום".
ILGA-Europe
"ILGA-Europe" הוא האזור האירופי של האיגוד הבינלאומי ללסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנס ואינטרסקס (ILGBTIA) בעודו משמש כארגון תמיכה לשיפור מעמד זכויותיהם של לסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים ואינטרסקס (LGBTI) ברמה האירופית. החברות בו כוללת מעל 500 ארגונים מרחבי אירופה ומרכז אסיה בעודו מוגדר במעמד מייעץ במועצה הכלכלית-חברתית של האו"ם ומעמד השתתפותי במועצת אירופה.
בכל חודש מאי, "ILGA-Europe" מפרסם את סקירת "Rainbow Europe" מטעמו, לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה הסוקר את מצב זכויות האדם ומעמד חייהם של אזרחי להט"ב בכל מדינה אירופית.
הקמה
"ILGA-Europe" נוסד בשנת 1996, כאשר ארגון האם שלו, האיגוד הבינלאומי ללסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנס ואינטרסקס, הקים אזורי פעולה נפרדים בעודו לקח על עצמו את האחריות לתמיכה בפיתוח חברי קהילות הלהט"ב ברחבי אירופה לרבות בקרב רשת טרנסג'נדר אירופה, "Inter-LGBT", האיחוד האירופי, מועצת אירופה והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
בתחילה "ILGA-Europe" עבד על בסיס משאבי התנדבות בלבד. עם זאת, בשנת 2001, תרומתו הפוטנציאלית למדיניות האפליה של האיחוד האירופי (שנוסדה במסגרת סעיף 13 לאמנת אמסטרדם) הוכרה באמצעות מתן מימון ליבה, כיום באמצעות תוכנית "PROGRESS". תוכנית זו אפשרה לארגון להקים משרד בבריסל, לגייס עובדים קבועים ולנהל תוכניות עבודה נרחבות ביחס לאפליה על רקע נטייה מינית במדינות החברות באיחוד האירופי ובמדינות ההצטרפות. תמיכה כספית מאת הקרן השוודית לקידום זכויות אדם, שוויון ושלטון החוק ושמירה על איכות הסביבה, "Sigrid Rausing Trus", רשת הענקת המענקים עבור קידום צדק, חינוך, בריאות הציבור ותקשורת עצמאית, "the Open Society Institute", הארגון הבינלאומי לקידום דמוקרטיה בעולם, "Freedom House", מחלקת המדינה של ארצות הברית ומשרד החינוך, התרבות והמדע של הולנד מאפשרים ל-"ILGA-Europe" להרחיב את עבודתו בתחומים שאינם מכוסים במימון האיחוד האירופי בהם ברחבי מזרח אירופה ומרכז אסיה.
פורום האינטרסקס הבין-לאומי
הפורום הרביעי התקיים באמסטרדם באפריל 2017, ולאחר מכן פרסם הצהרה בתקשורת. במהלכו, כ-40 משתתפים, כולל נציגי ארגונים אינטרסקסיים ותומכים עצמאיים, הגיעו מכלל יבשות העולם בהם אפריקה, אסיה, אירופה, אמריקה הלטינית והאיים הקריביים, צפון אמריקה, אוקיאניה ומדינות פוסט-סובייטיות. הפורום אישר את הצהרת מלטה של הכינוס השלישי, וקרא לקיים פורום חמישי בדרום הגלובלי.
פעילות
"ILGA-Europe" פועל לקידום שוויון ואי-אפליה עבור חברי קהילת הלהט"ב באירופה בנושאי מקלט, חינוך, תעסוקה, דיני משפחה, חופש ההתכנסות, פשעי שנאה, דברי שטנה ובריאות, לצד פעילותו ברחבי העולם עבור הגנה על פעילי זכויות אדם, טרנסג'נדרים ואנשים אינטרסקסים. האגודה מספקת מימון והדרכה למעל 500 הארגונים החברים בה, "כדי למקסם את היעילות והשימוש במשאבים על ידי ארגוני להט"ב בעבודה להשגת מטרותיהם, למקסם את ההשפעה של עבודת ההסברה ברמה האירופית וכדי להבטיח קיימות של תנועות להט"ב באירופה".
"ILGA-Europe" עובד עם מוסדות האיחוד האירופי, מועצת אירופה והארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה כדי לקדם שוויון על ידי הסברה וגיוס מתנדבים, כולל תמיכה באימוץ ההנחיה המוצעת נגד אפליה של האיחוד האירופי, האוסרת אפליה על עילה של גיל, מוגבלות, דת, אמונה או נטייה מינית בכל תחומי הכשירות של האיחוד האירופי. הארגון משמש בליטיגציה אסטרטגית בבית הדין האירופי לזכויות האדם ובבית הדין האירופי לצדק כדי לשים קץ לאפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, על ידי זיהוי פערים בהגנות, עידוד ארגונים ויחידים לפתח בתיקים משפטיים ותמיכה במקרים אלה באמצעות משאבים משפטיים. לקראת הבחירות לפרלמנט האירופי 2014, "ILGA-Europe" קידם את הבטחת "Come Out 2014 European Election Election" למועמדים חברי הפרלמנט האירופי, שהתמקדה בנושאי עדיפות בקרב להט"ב בשנים 2014–2019 בפרלמנט בהן: מפת דרכים של האיחוד האירופי בנושא שוויון להט"ב, אכיפת זכויות האדם של האיחוד האירופי, השלמת הנחיית האיחוד האירופי נגד אפליה, מאבק באלימות הומופובית וטרנספובית, הגדרה רחבה של המונח "משפחה", זכויות טרנסג'נדרים ודפאתוליזציה, נקיטת פעולה נגד בריונות בבית הספר, מאבק באפליה בריאותית ואי שוויון, טיפול במבקשי מקלט והפיכת ארגון האיחוד האירופי ל-"אלוף זכויות הלהט"ב ברחבי העולם". 187 חברי פרלמנט נבחרים (25 אחוזים) חתמו על ההתחייבות.
כיום, ל-"ILGA-Europe" ישנם יותר מ-24 עובדים הפועלים בארבעה תחומים בהם: הסברה, תקשורת, כספים ומנהלה ותוכניות בעוד כולם ממוקמים במשרד הארגון ברובע האירופי בבירת בלגיה, בריסל.
Rainbow Europe
בכל חודש מאי, "ILGA-Europe" מפרסם את סקירת "Rainbow Europe" מטעמו, לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה הסוקר את מצב זכויות האדם ומעמד חייהם של אזרחי להט"ב בכל מדינה אירופית הכולל בין היתר: מעמד הגנה מפני אפליה, הכרה במשפחה, דברי שטנה/פשעי שנאה, הכרה בשינוי מגדר, חופש ההתאספות, ההתאגדות והביטוי וחוקים הנוגעים למבקשי מקלט.
בשנת 2016, מלטה הגיעה לראש הדירוג, בעודה דורגה כבעלת 88% לקראת כיבוד זכויות אדם ושוויון מלא, לפני בלגיה והממלכה המאוחדת. אזרבייג'ן דורגה במקום הנמוך ביותר עם כ-5% בלבד, ואחריה רוסיה, ארמניה וטורקיה בעוד העלייה הגדולה ביותר מאז הסקירה של שנת 2015 הייתה זו של יוון ב-19 נקודות.
בובי ווד
בובי שו ווד (באנגלית: Bobby Shou Wood, נולד ב-15 בנובמבר 1992 בהונולולו, הוואי) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ניו אינגלנד רבולושן ובנבחרת ארצות הברית.
קריירת מועדונים
ווד, יליד הואי, החל לשחק כילד בקבוצת Powder Edge בהונולולו. בשנת 2005 בקבוצת ארווין סטרייקרס מקליפורניה. שנתיים לאחר מכן, בגיל 15, עבר לשחק בקבוצת מינכן 1860 הגרמנית. ב-29 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הוגרת, כששותף כמחליף בתיקו 1-1 מול דיסבורג במסגרת הבונדסליגה השנייה. ב-30 בנובמבר הבקיע את שערו הראשון במשחק מול ו.פ.ר. אאלן.
בפברואר 2015 חתם על חוזה השאלה לקבוצת ארצגבירגה אווה מהבונדסליגה השנייה עד לעונת 2017. ווד הספיק לשחק בתשעה משחקים, בהם הבקיע שלושה שערים, אך בסיום העונה המועדון ירד לליגה השלישית. ביולי אותה שנה חתם על חוזה לשלוש עונות בקבוצת אוניון ברלין. במהלך העונה הבקיע 17 שערים.
לקראת עונת 2016/2017 חתם בקבוצת המבורג מהבונדסליגה לארבע עונות. במשחק הבכורה בקבוצה הבקיע את שערו הראשו, שער שנבחר כשער השבוע.
ב-9 ביולי 2018 הושאל להנובר 96 לעונה אחת. בתום עונה זו, בה הבקיע ווד שלושה שערים, נשרה האנובר לבונדסליגה השנייה. בתום עונת ההשאלה, חזר ווד להמבורג.
נבחרת לאומית
במאי 2013 זומן לראשונה לסגל הרחב של נבחרת ארצות הברית לקראת משחקי גביע הזהב, שהתקיימו ביולי אותה השנה. את הופעת הבכורה רשם במשחק ידידות מול נבחרת בוסניה והרצגובינה באוגוסט 2013. שער הבכורה בנבחרת הובקע ביוני 2015 מול נבחרת הולנד.
דיוויזיית הארטילריה ה-18 (ורמאכט)
דיוויזיית הארטילריה ה-18 (בגרמנית: 18. Artillerie-Division) הייתה דיוויזיית ארטילריה גרמנית שהוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה ב-1943. בהיותו כוח הארטילריה הנייד העצמאי הראשון, הדיוויזיה מעולם לא הצליחה להגיע לתקן שתוכנן עבורה. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית, ספגה אבדות כבדות ופורקה ב-1944.
היסטוריה
דיוויזיית הארטילריה ה-18 הוקמה על ידי שילוב המטה וחלק מהכוחות הנותרים של דיוויזיית הפאנצר ה-18, שפורקה ב-1 באוקטובר, עם יחידות אחרות. דיוויזיה זו הייתה היחידה שתוכננה ככוח ארטילרי עצמאי ונייד; והכוח המתוכנן לדיוויזיה מעולם לא הושג. מרכיב מיוחד של דיוויזיה זו היה שהיה לה אלמנט חי"ר (כבד) משלה, "Schützen-Abteilung 88 (tmot)" (הידוע גם בשם "Art.-Kampf-Btln. 88" ו-"Art.-Alarm-Abteilung 18"). בשל המשימה להגן על הארטילריה בכל המצבים המסוכנים, גדוד זה, אומן ביסודיות בפעולות משמר עורף, הציל את הדיוויזיה מהרס מוחלט לא פחות משלוש פעמים.
הדיוויזיה הייתה חלק מהקורפוס ה-38 בארמיית הפאנצר הראשונה. הדיוויזיה לחמה עד סוף מרץ 1944, אז כותרה בכיס קמינץ-פודולסקי. עם תבוסת קבוצת ארמיות צפון אוקראינה באפריל 1944, הוחלט על פירוק הדיוויזיה. למרות שהיא הצליחה לפרוץ, היא ספגה אבדות כבדות ואיבדה את כל הציוד הכבד שלה. עד ה-4 בנובמבר 1944 היא הייתה מעורבת בעיקר בקרבות חי"ר; ובשל אבדות כבדות הדיוויזיה כמעט חדלה להתקיים. היא פורקה רשמית ב-27 ביולי 1944. הקצינים הנותרים ואנשי המטה שימשו להקמת קורפוס הפאנצר גרוסדויטשלנד וגדודי הארטילריה עברו רפורמה למספר חטיבות ארטילריה עצמאיות.
המירוץ הגדול
בסרט יש את סצנת הסלפסטיק של הטחת עוגות פאי עם קצפת הארוכה והיקרה ביותר בתולדות הקולנוע. היא נמשכת מעל ארבע דקות ובה הוטחו בפרצופי השחקנים 4,000 עוגות פאי בצילומים שנערכו במשך ארבעה ימים. מחיר הסצנה הזאת - 200,000 דולר.
ג'ק למון משחק בחלק מהסרט בתפקיד כפול.
תקציר העלילה
המרוץ מיועד רק לגברים אבל ברגע האחרון מצטרפת העיתונאית מגי דיבואה (נטלי ווד), סופרז'יסטית קולנית שמאלצת את עורך העיתון "ניו יורק סנטינל", הנרי גודבדי (ארתור או'קונל) לקבל אותה כשליחת העיתון למירוץ. היא מגיעה במכונית עם מנוע קיטור ומצוידת ביוני דואר לשליחת כתבות וצילומים לעיתון.
מקס חיבל בארבע מכוניות ובטעות גם בשלו. המכוניות התפרקו אבל את המכונית שלו הצליח לתקן ומגי עברה שם, צילמה אותם במצב מגוחך ושלחה את התמונות למערכת העיתון באמצעות יונת דואר. המכונית שלה מתקלקלת והיא מצטרפת למכוניתו של לסלי.
שתי המכוניות מגיעות לעיירה בוראצ'ו (שם פיקטיבי) במערב ארצות הברית וראש העיר והשריף מקבלים אותם בחגיגה. באולם ההופעות מופיעה הזמרת לילי אוליי (דורותי פרוביין) ולאחר ההופעה היא מגיעה ללסלי, מתיישבת לידו והם מתחבקים. באותו רגע מגיע בעלה ומתחילה קטטה המונית שבסופה נהרס כל האולם. פיית ומקס מנצלים את ההזדמנות כדי להתגנב למחסן הדלק, לגנוב את כל ארגזי הדלק ולהמשיך במסע.
לסלי נאלץ לרתום את רכבו לשתי פרדות. בהגיעם לעיירה סמוכה הם נאלצים לקנות דלק ומגי חותמת על התחייבות בשם העיתון. היא מצליחה לסלק את חזקיה כאשר הם עולים על רכבת לניו יורק היא אוזקת אותו לכיסא ובורחת ללסלי.
הם ממשיכים צפונה לאלסקה, נפגשים עם פיית ומקס ונתקעים בסופת שלג עזה.
בבוקר מתברר להם שהם צפים על קרחון ששט לעבר אסיה. הקרחון הולך ונמס והם מתכוננים לגרוע מכל עד שברגע האחרון הם מגיעים לחוף, שם מחכה להם חזקיה שסולח למגי.
שתי המכוניות מגיעות למדינת קרפניה (שם פיקטיבי) עליה שולט הנסיך השיכור האפניק (ג'ק למון), הדומה דמיון מפתיע לפרופסור פיית. הנסיך מתנהג באופן מגוחך בגלל שתיית אלכוהול בלתי פוסקת. הברון פון סטופה (רוס מרטין) והגנרל קוסטר (ג'ורג' מקרידי) מתכננים הפיכה. הם אוסרים את הנסיך, לסלי, פיית וחזקיה. כוונתם היא "להמליך" את פיית בתור נסיך בובה שייעשה כרצונם.
מקס מצליח לחדור לבית הכלא ולשחרר את שלושתם. לסלי מנהל דו-קרב עם הברון שנסוג וקופץ מהחומה לנהר.
כולם ממהרים לטקס ההכתרה ורגע לפני שהכתר מושם על צווארו הם ממלטים אותו כשכולם רודפים אחריהם.
הם מגיעים למאפייה בה הוכנו לכבוד ההכתרה 4000 עוגות פאי עם קצפת ומתחיל קרב של הטחת עוגות שבסופו כולם יוצאים מרוחים בקרם.
בעת המסע לפריז מתחילים מגי ולסלי להתאהב למרות חילוקי הדעות בנושא זכויות נשים. מעט לפני קו הסיום ליד מגדל אייפל בולם לסלי את הרכב. הם מתחבקים ומתנשקים ומסכימים להתחתן.
פיית ומקס עוברים על פניהם וזוכים בגביע. פיית מקבל את הגביע אך לא מרוצה. הוא מציע להם להתחיל מרוץ נוסף בדרך לניו יורק. לסלי ומגי יוצאים ראשונים ומקס יורה לעברם מתותח קטן שנמצא במכוניתם. הוא מחטיא אך פוגע במגדל אייפל שקורס.
סיגליגט
סיגליגט (בהונגרית: Szigliget) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בסיגליגט מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,072 תושבים, ובשנת 2020 רק 772 תושבים.
יהודי סיגליגט
בסיגליגט חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
האלור האנסון
האלור האנסון (בפארואזית: Hallur Hansson; נולד ב-8 ביולי 1992) הוא כדורגלן פארואזי המשחק בוויילה בעמדת הקשר.
קריירה
האנסון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ואגור, בגיל יותר מאוחר עברה משפחתו לטורסהאבן, והוא עבר למחלקת הנוער של הבנר בולטפלאג המקומית. כאשר סיים את גיל הנוער ביחד עם עמיתו לקבוצה גילי רולנטסון הוא חתם באברדין הסקוטית. ב-27 בנובמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת בהפסד 2-0 נגד קילמרנוק. לאחר שלא זכה לדקות משחק באברדין, בשנת חזר להבנר בולטפלאג. ב-29 בינואר 2013, חתם לשנה וחצי באולבורג הדנית, אך כעבור שנה עזב את המועדון וחתם בויקינגור גוטה. בסיום העוה חתם בונדסיסל בה הוא שיחק במכרז השדה לצד יליד איי פארו נוסף ברנדור אולסן. ב-17 ביוני 2016 חתם לשנתיים בהורסנס.
ב-31 במרץ 2023 האנסון חתם בקלאקסוויק.
יחסי זמביה–נפאל
יחסי זמביה-נפאל הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת זמביה והרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל.
ביקורים
מ-8 עד 10 בספטמבר 1970, ביקר מהנדרה, מלך נפאל בזמביה כדי להשתתף בפסגת המדינות הבלתי-מזדהות ה-3.
ב-2018, בהזמנת ראש מטה צבא נפאל, ביקר סגן-אלוף צבא זמביה, פאול מוהיבה בנפאל מ-3 עד 9 בינואר.
מיה מיה
מיה מיה הוא כפר נוצרי בדרום לבנון הממוקם 5 ק"מ מזרחית לצידון וכ-40 ק"מ מדרום לבירה ביירות. הכפר שוכן בגובה ממוצע של 156 מטרים מעל פני הים.
אטימולוגיה
לפי האגדה השם נובע מהביטוי בשפה הפיניקית "Mio Mia", שפירושה מקום שיש בו מים חנוטים; למעשה, ישנם קברים פיניקים רבים הממוקמים במוזיאון הלאומי בביירות שנמצאו על ידי המיסיונר ד"ר ג'ורג' פורד בעת בניית מכון ג'רארד לבנים (1881) ומתקנים ואולמות נוספים על אדמת הכפר בהם התגלו מאגרי מים מלאכותיים ומקורות מים טבעיים.
דמוגרפיה
הכפר בעל אוכלוסייה נוצרית, בעיקר נוצרים בני הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית עם מיעוט מרוני (7%), פרוטסטנטי (6%) ובפטיסטי (2%).
במורדות הכפר קיים מחנה הפליטים הפלסטיני עין אל-חילווה.
היסטוריה
בסביבות הכפר התגלו ממצאים מהתקופה הפיניקית.
במאה ה-17, שטח הכפר שימש כאדמה חקלאית בבעלות מספר משפחות עשירות. משפחות "אבו נקאד" ו"פאדול" החזיקו במחצית מקרקעות הכפר והמדינה במחצית השנייה. במאה ה-18 החלו הנוצרים לעבור לכפר, והמדינה עודדה את החקלאים בכך שנתנה להם אדמות שישמשו לעבודת החקלאות. החקלאים בתמורה נאלצו לתת כמס 10% מהגידולים. בשנת 1875 ביקר בכפר ויקטור גרן והעריך את מספר תושביה בכ־400 תושבים, חלקם מרונים וחלקם יוונים אורתודוקסים.
במאה ה-19 הגיעו מיסיונרים אמריקאים לכפר לעבודות מיסיונריות. בשנת 1985, מלחמת האזרחים בלבנון התפשטה לדרום לבנון, ותושבי הכפר נמלטו על נפשם דרומה יותר ואחרים נסו לבירות. חלקם היגרו למדינות שמעבר לים. הרוב הגיע לארצות הברית, קנדה ואוסטרליה. באוגוסט 1991 חזרו פליטי מיה מיה והחלו לבנות מחדש את הכפר שנהרס כליל.
כלכלה
התעשייה העיקרית של הכפר היא חקלאות. העיירה מייצרת שמן זית, זיתים למאכל, תאנים ולוק (מעדן לבנוני). כמה עצי זית מתוארכים לימי האימפריה העות'מאנית, בעוד שאחרים עוד מתקופת הנסיך פאחר א-דין השני. הדור הצעיר ממקד את מרצו בהשכלה גבוהה, חלק מאנשי הכפר עוסקים במקצועות חופשיים כגון: רופאים, עורכי דין ומהנדסים.
חינוך
בכפר קיימים מספר מוסדות חינוך בהם:
בית הספר האוונגליסטי והתיכון המקומי. בית הספר האוונגליסטי לבנות ולבנים הוא איחוד של שני מוסדות ישנים והיסטוריים מפורסמים: בית הספר האוונגלי לצידון לבנות (SESG) שנוסד לראשונה בשנת 1862 ומכון ג'רארד לנערים שהוקם לראשונה בשנת 1881 על ידי המיסיונרים.
רומן ראדב
רוּמֶן גֶאוֹרְגִיֶיב רָאדֶב (נולד ב-18 ביוני 1963 בדימיטרובגראד, הרפובליקה העממית הבולגרית) הוא פוליטיקאי בולגרי, המכהן כנשיאה החמישי של בולגריה.
קורות חייו
רומן ראדב נולד בדימיטרובגראד ב-1963. ב-1987 התגייס לשורות חיל האוויר הבולגרי כטייס קרב ומילא שורה ארוכה של תפקידים. בין 2014 ל-2016 כיהן כמפקד חיל האוויר בדרגת גנרל מאיור.
לאחר תום שירותו, התמודד ראדב בבחירות לנשיאות כמועמד עצמאי, בתמיכת המפלגה הסוציאליסטית וגבר בסיבוב השני על צֶצְקָה צָצֶ'בָה אשר התמודדה מטעם מפלגת השלטון: אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה בראשות בויקו בוריסוב. הוא החל את כהונתו ב-22 בינואר 2017 והחליף את הנשיא היוצא רוסן פלבנלייב. ראדב ידוע בעמדותיו הפרו-רוסיות המובהקות ובקשריו עם חוגי משטרו של ולדימיר פוטין.
בעקבות תוצאות הבחירות התפטרה ממשלת בולגריה ובראשה בויקו בוריסוב ובמרץ 2017 נערכו בחירות כלליות במדינה, ובעקבותיהן חזר בויקו בוריסוב לכהן כראש הממשלה בכהונתו השלישית. הוא דובר בולגרית, רוסית ואנגלית.
בנובמבר 2021 נערכו בבולגריה בחירות לפרלמנט ולנשיאות. רומן ראדב הביס את יריבו אטאנאס גרג'יקוב וזכה לכ-67 אחוזים מקולות הבוחרים ונבחר לתקופת כהונה נוספת.
ורד צהוב
ורד צהוב הוא שם ספרו השלישי של ברק חמדני, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
תקציר העלילה
גטו טרזיינשטט – סגן מפקד הגטו, קצין האס אס קארל נימאייר, מקבל ממפקדו משימה חשובה – לארח בגטו משלחת של הצלב האדום, הבאה לבצע ביקורת על המתרחש במקום. על מנת להצליח במשימה זו, נימאייר מתחיל מיד בפעילות לייפוי הגטו, תוך הפרדתה והפעלתה של קבוצת יהודים קטנה שהגיעה לגטו רק ימים אחדים קודם לכן ואשר טרם נחשפה למוראות המקום. בקבוצה זו נכלל אוסקר, ילד בן תשע, שחלומו הוא להיות סופר. אוסקר משוטט ברחובות, בכיכר, באולמות השינה של המחנה, וכך נחשף לסדרה מרתקת של אירועים מוזרים המגרים את סקרנותו – מחזרות קרקס ועד הופעות תזמורת. הוא מחליט לחקור את פשר האירועים ולנסות לפענח את הקשר ביניהם.
הסתגרותה של אותה חבורת יהודים קטנה, ופעילותה החשאית כמצוות נימאייר, מטרידות מאוד את יתרת אסירי המחנה, עשרות אלפים במספר, אשר אינם שותפים להכנות לביקורת. ככל שהזמן חולף, הולכות וגוברות השמועות על כך שאותה קבוצה מסתגרת זוכה לתנאי מחיה משופרים. הדבר מעורר זעם בקרב האסירים, כמו גם ניסיונות לפרש ולהסביר את המתרחש בצד הסגור של המחנה.
סטלינגרד – ימים אחדים לפני תבוסתו הסופית של הוורמאכט, בבונקר חבוי תחת הקרקע, מחליט מפקד דיוויזיית הרגלים ה-16 של הוורמאכט, לוטננט גנרל פון שטאדן, כי הוא דווקא ניצח במערכה, ומורה לאנשיו להתחיל בהכנות לביצוע מצעד ניצחון. בין יתרת חייליו נמנה מזכירו, הנס נימאייר, בנו של סגן מפקד גטו טרזינשטט. הנס נרתם מיד למאמצים, ובכלל זאת מתנדב לצאת ולהביא אספקה מאחד הבונקרים הסמוכים. ביציאתו החוצה, אל הרחוב, ובביקורו בבונקר הסמוך, מגלה הנס את האמת - הניצחון לא היה ולא נברא. הוא מסיק כי מפקדו הוטעה, וחש לבשר לו את האמת הכואבת על המתרחש מחוץ לבונקר.
מציאות ואשליה
הרעיון המרכזי בספר הוא האשליה, כאמצעי להתמודדות עם המציאות וכמפתח להישרדות. גיבורי הספר מחפשים משמעות למתרחש סביבם. הם מנסים לפרש את אירועי המציאות, בין אם המציאות היא אמיתית או מדומה, ובעיקר עסוקים בהונאה: הם מרמים זה את זה במודע או שלא במודע, ולא פעם מרמים גם את עצמם. דוגמאות:
נימאייר, סגן מפקד הגטו: מופקד על מעשה ההונאה הכרוך בביקור הצלב האדום. הוא מסתיר מפני היהודים במחנה העסוקים בהכנות לאירוע את סיבת ההכנות.
אוסקר: מנסה לפענח את האירועים המתרחשים סביבו. הוא מעניק להם הסבר ופרשנות משלו; לקראת סוף הסיפור, כשהוא מגלה מה "באמת" מסתתר מאחורי האירועים, הוא מנסה להסתיר זאת מפני נימאייר.
הנאצים: פעולות רבות של הנאצים, במציאות ובספר, נועדו כדי להסוות את כוונותיהם האמיתיות: הטרנספורטים נוסעים ל"מזרח"; ליהודים קשישים ניתנת הזכות לרכוש דירה במקום שנקרא "טרזינבאד"; ליהודים שיצאו בטרנספורט לבירקנאו, ניתנת האפשרות לשלוח לקרוביהם בגטו גלויות דואר מלאות אופטימיות.
אסירי המחנה: יוצרים עיוות מכוון בכמות היוצאים בטרנספורטים כדי להשאיר כמה שיותר יהודים במחנה; במקביל לתוכנית התרבות המותרת, מקיימים תוכנית תרבות חשאית המוסתרת מעיניו של נימאייר; עורכי העיתונים בגטו מנסים להסביר את האירועים המתרחשים בגטו באמצעות כתיבת מאמרים; בדחני הגטו גם הם מפרשים את האירועים כראות עיניהם, ובראשם החבר י', כוכב העיתון ההומוריסטי "שבע פרות".
פון שטאדן, מפקד הדיוויזיה: מכריז על ניצחון שלא היה ולא נברא; יוזם ומפקד על מבצע אספקה מוטס דמיוני שקיים רק ברשתות הקשר.
הנס נימאייר: במכתביו מן החזית, ולאור העובדה שאינו מצליח להילחם באמת, הנס מפריז בתיאורי קרב ומייחס לעצמו קרבות ואירועים שלא היו ולא נבראו.
רקע היסטורי
עלילת הספר "ורד צהוב" מתרחשת על רקע מלחמת העולם השנייה ודנה בביקורו של הצלב האדום בגטו טרזין וכיבושה של העיר סטלינגרד בידי הגרמנים. עלילת הספר מחולקת למספר עלילות משנה: עלילתו של אוסקר ועלילותיו של פון שטאדן.
סיפורו של אוסקר
סיפורו של אוסקר, הילד היהודי בן התשע ואמו אשר גורשו מביתם בדרזדן מוביל אותם לגטו טרזין. אוסקר שזה עתה הגיע לגטו מופרד מאמו ומבחין במאורעות יוצאי דופן בגטו שאינם תואמים את התנאים הקשים שהיו בגטאות אחרים. כל אלו מהווים אירועים מכוננים לביקור משלחת הצלב האדום בגטו טרזין. כחלק מהתעמולה הנאצית נקבע ביקור של הצלב האדום בגטו. כפי שמתואר בספר, לקראת הביקור הגרמנים שיפצו בתים, שינו את שמות הרחובות לשמות פיוטיים, הקימו מבנים כגון: בנק בכיכר הגטו, מרכולים ובתי קפה. במועד קרוב יותר למועד הביקור קורצפו מדרכות הגטו ואפילו הוקם גן שעשועים לילדים (ליום אחד) כדי להסוות אפילו יותר את סבלם של היהודים בגטו.
בעקבות הביקור המוצלח החליטו הנאצים להפיק סרט תעמולה, שהופקד בידיו של קורט גרון, שחקן ובמאי יהודי גרמני בעל שם ואחד מאסירי הגטו באותה עת. הסרט מהווה ביטוי לעיוות קבוע של המציאות בידי הנאצים, באמצעות מנגנוני תעמולה משוכללים, שהופעלו ברמה העולמית והלאומית גם יחד. בראש הרשימה מופיעים מעשי הונאה רבים מספור שאירעו במהלך התקופה, ובפרט הסתרת השמדת היהודים.
הצילומים נערכו באותה השנה בידי צוות יהודי מהגטו. לאחר סיום ההפקה, רוב אנשי הצוות נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
סיפורו של פון שטאדן והאנס
סיפורו של פון שטאדן, מפקד הדיוויזיה ומזכירו האנס נימאייר, נערך במקום אחר במקביל למתרחש בגטו. סיפורם לוקח חלק בקרבות הרחוב בעיר סטלינגרד עד תבוסתו של הוורמאכט בפברואר 1943. מערכה זו כונתה "קרב סטלינגרד" והסתיימה בתבוסת הגרמנים.
באר שבע בתקופה העות'מאנית
באר שבע (בערבית: بئر السبع, תעתיק מדויק: באר א (ל)סבע), בטורקית: Beerşeba) הוקמה על ידי העות'מאנים סביב שנת 1900, במקום שבו נמצאת היום העיר העתיקה בבאר שבע והייתה תחת שליטת האימפריה העות'מאנית, עד שנכבשה באוקטובר 1917 בקרב באר שבע על ידי יחידות צבא מחיל המשלוח המצרי של האימפריה הבריטית. היא העיר היחידה שתוכננה והוקמה על ידי האימפריה העות'מאנית בכל שנות שלטונה בארץ ישראל.
סיבות מדיניות-פוליטיות
מספר סיבות הביאו את העות'מאנים להקמת העיר באר שבע ולקביעתה כבירת המחוז על ידי האימפריה העות'מאנית:
ייסוד העיר: המושלים אסמעיל כמאל ביי (1901-1900) ומוחמד ג'ראללה (1904-1901)
לפי פקודות "חוק הערים העות'מאני" הוכרזה באר שבע לעיר באופן רשמי עוד בשנת 1877. בשנת 1897 ניקו השלטונות מספר בארות במקום והתקינו עליהן אנטיליות על מנת לזרז את קצב השאיבה מהן. שנה לאחר מכן נבנה במקום חאן שהוחכר לנוצרי מעזה ושימש את בעלי השיירות שעברו במקום. תאריך הקמתה של באר שבע סביב מינויו של מושל (קיימאקם) נפה (קצ'א) החדש - אסמעיל כמאל ביי ב-7 באפריל 1900. באותה השנה הוחלט על הקמתה של נפה חדשה (נפרדת מנפת עזה) שהעיר באר שבע עתידה להיות בירתה. בתקופת שלטונו קצרת הימים של המושל הראשון החלו להופיע ניצני העיר הראשונים שכללו כמה אוהלים ששימשו את המושל ואנשיו לצד תפקודן של רשויות ממשלתיות שונות כגון: משכנו של מושל, כוח שיטור ושופט.
המושל השני של העיר מוחמד ג'ראללה, שמונה כשנה לאחר מכן, נחשב למייסד העיר בפועל. במהלך כהונתו הממשל רכש כ-2000 דונם טורקי מידי השבטים הבדווים והעמיד אותם לחלוקה ללא תמורה לבדווים תושבי המקום על מנת שאלה יישארו ביישוב קבע (כדונם אחד למשפחה בתנאי שיתיישבו בו). הממשל הציע את יתר האדמות למכירה לכל מי שחפץ במחיר של 10 לירות טורקיות לדונם. מדיניות מבדילה זו, מדגישה את סדרי העדיפויות של העות'מאניים שבראשן עמד יישוב השבטים בדווים במקום קבוע, וקיום שליטה מלאה על מעשיהם. המושל ג'ראללה יזם גם הקמה של וועדות שלטוניות, האחת אחראית על הנפה (קצ'א) האזורית כולה והשנייה מקומית-מוניציפלית. לוועדות אלה מונו ראשי שבטים בדווים על מנת להבטיח את שיתוף הפעולה שלהם ולהעמיק את מעורבותם במתרחש בעיר ההולכת ונבנית. בתקופתו נבנה גם בית הסראייה ("בית הממשל" בתרגום מטורקית) שהיה המבנה הראשון בעיר ושימש בין היתר לבית המשפט המחוזי, בית הדין השרעי, משרדי העירייה וכלשכתו של המושל. לצד כל אלה נבנו כ-50 בתים ששימשו למגורים ולמסחר.
גל הבנייה השני: עצאף ביי (1908-1904)
תקופת כהונתו של המושל עצאף ביי מסמלת שלב חדש בהתפתחותה של העיר וזאת משום הבנייה הענפה שיזם. בן המבנים שבנה ניתן למנות את שוק הבהמות של יום ד' (שהפך למה שנקרא 'השוק הבדווי'), בניין העירייה (1906) שהופרד מבית הסראייה ושימש בין היתר למגורי המושל ומשפחתו ולאירוח רשמי וקבלת פנים, בית הספר לילדי הבדווים שהיה בית הספר הראשון במחוז, ומבנים ששימשו לשירותי דואר וטלגרף. גולת הכותרת בגל הבנייה שיזם המושל הייתה המסגד הגדול (1906) שהיה המבנה המרשים ביותר בעיר ושימש לא רק את תושבי העיר אלא גם את המוסלמים באזור כולו ונועד לחזק את הקשר בין הסולטאן עבדול חמיד השני לבין נתיניו המקומיים על בסיס האמונה המשותפת ולהפוך את העיר למרכז אזורי. בניית המסגד הייתה חלק משורת צעדים שיזם הסולטאן על מנת להדגיש את מעמדו כח'ליפה של כל המוסלמים ברחבי האימפריה ולחזק את אופייה של המדינה כמגינת האסלאם. התפתחות שלטונית במעמדה של העיר התרחשה אף היא בתקופת כהונתו של מושל זה. במהלך שנת 1908 קיבל עצאף ביי שהיה כפוף למושל ("מתצרף") ירושלים את התואר 'עוזר המתצרף', ובכך ניצב בדרגה גבוהה מיתר המושלים, מה שמלמד על עליית חשיבותה של באר שבע בעיני השלטונות.
מושלי באר שבע (1909–1917) ומלחמת העולם הראשונה
המידע המופיע במקורות אודות אופי שלטונם של המושלים שכיהנו לאחר מכן (1909–1917) דל ומקשה על אפיון תקופה של כל מושל בנפרד. עם זאת, ניתן לומר כי בשנים אלה התפתחה העיר ומספר התושבים בה צמח על רקע פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בעקבות פרוץ המלחמה הפך הנגב כולו משמעותי יותר מבחינה אסטרטגית בעיני הממשל העות'מאני. בתוך כך, הפכה באר שבע לבסיס צבאי, ששימש בין השנים 1915–1916 כבסיס התארגנות לחיילים הטורקים והגרמניים לקראת כיבוש תעלת סואץ, וב-1917 כנקודת הגנה מפני התקפה בריטית מדרום. המלחמה והמעורבות הטורקית בה, לצד חשיבותו האסטרטגית של המיקום בו נבנתה העיר, הביאה לפיתוחה התעשייתי של העיר, ייצרה משרות שונות, הגדילה באופן משמעותי את אוכלוסיית העיר וגרמה לפיתוחה באופן עקיף. ניתן להצביע על שלושה תחומי פיתוח מרכזיים:
הכיבוש הבריטי וסוף השלטון העות'מאני בבאר שבע
ב-31 באוקטובר 1917 לפנות ערב כבשו הבריטים את באר שבע מידי העות'מאנים. פריחתה של העיר, שנבעה בין היתר מיוזמותיו השונות של השלטון הטורקי במהלך השנים, פסקה בתום המלחמה. העיר איבדה את חשיבותה האסטרטגית-שלטונית, הפעילות התעשייתית במפעלים השונים נפסקה ולאחר שנים אחדות פורקו פסי הרכבת לשימוש לצרכים אחרים, דבר שצמצם את דרכי הגישה לעיר בתקופת המנדט הבריטי.
תכנון ובנייה
הממשלה העות'מאנית רכשה כ-2,000 דונם משבט אל-עזאזמה ובנתה במהלך שלטונה באזור על כ-500–560 דונם, כשהיתר נותר להרחבת העיר בעתיד. מבחינה תכנונית כל מוסדות הממשל רוכזו בחלק הצפון-מערבי של העיר במקום אחד כאשר בית הממשל, הידוע בכינוי ה"סראייה" חרג ממבנה השתי-וערב מה שאפשר לו תצפית על הרחוב הראשי ועל הנכנסים והיוצאים מכיוון העיר עזה. יתר האזורים (האזור המסחרי ואזור המלאכה) לא מוקמו באזור נפרד ושולבו בתוואי הכללי של העיר. אחד מן הדגשים שניתנו על ידי מהנדסי העיר היו האסתטיקה החיצונית שבאה לידי ביטוי בין היתר בשילוב גני נוי וירק. בעיר, שנבנתה עם מאפיינים של עיר גנים, נבנו ארבעה גנים; המפורסם בהם הוקם עם הקמת העיר ליד בית הסראייה ונקרא על שמו של ג'מאל פאשה (שמו שונה לגן אלנבי לאחר הכיבוש הבריטי). גני הנוי שימשו כמקום מנוחה לסוחרים ולבהמות וסיפקו צל לעיר המדברית החשופה. לצדם גני הירק סיפקו חלק מאספקת הירקות של העיר שהייתה מוגבלת בהבאת כמויות גדולות לאור אמצעי התחבורה המועטים. לצד מבנה העיר הריכוזי שיובא למדבר הערבי, ניכרה גם התחשבות בתנאים הטופוגרפיים והאקלימיים המקומיים. כך למשל מבנה השתי וערב הוצב בצורה אלכסונית כדי להתאימו לדרכים מחברון ומעזה, אך תאם גם את כיווני הרוח וייצר כניסה של רוחות קרירות וחסימה של רוחות מלאות בחול ואבק. גם הזווית בה נבנו הבתים והחנויות יצרה פגיעה אלכסונית של קרני השמש מה שהקל את עומס החום במידת מה.
חינוך
ראשיתו של החינוך הציבורי בארץ ישראל של לפני מלחמת הראשונה בחוק העות'מאני מ-1869. מערכת בתי הספר הציבוריים בפרובינציות העות'מאניות הייתה מאורגנת בקושי ולא תפקדה באופן מלא ומשביע רצון. בית הספר לילדי הבדואים שנבנה במערבה של באר שבע ב-1914 היה המוסד החינוכי היחיד בעיר ובאזור. בתוכנית המקורית בית הספר אמור היה להיות בעל צביון חקלאי ובתוך כך לגרום לילדי הבדווים לזנוח את אורח החיים הנוודי ולעסוק בעבודת אדמה בעיר. בנייתו ארכה זמן רב ולבסוף בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה הפך הבניין לבית חולים ולמעשה לא שימש במהלך התקופה העות'מאנית כבית ספר לילדי האזור. הבניין שימש כמקום חינוך בהמשך, בבאר שבע בתקופת המנדט הבריטי, ועצם הקמתו היא בעלת חשיבות להיבט החינוכי של העיר הצעירה. ראשית, במהלך בנייתו הארוכה התקיימו לימודים בחדר קטן או באוהל לצדו של בית הספר. במסגרת זו למדו מספר מצומצם של תלמידים לכתוב ולקרוא ערבית, לימודי קוראן, אריתמטיקה וחקלאות.
מבין תלמידי המוסד (שהיו בניהם של שיח'ים או דמויות מרכזיות שונות), נשלחו הילדים המצטיינים להמשך לימודים באיסטנבול. כאן עולה נקודת החשיבות השנייה והיא – ההשפעה ארוכת הטווח של בית הספר על האוכלוסייה המקומית. דוגמה לכך ניתן לראות אצל רוב התלמידים שלמדו בבתי הספר שהפכו ברבות השנים לשיח'ים בעצמם וירשו את אביהם, התמנו לתפקידי ממשל בתפקידים שונים, הפכו לאנשי עסקים ולמנהיגי השבטים הבדווים בנגב. בנוסף, עצם כוונתם של העות'מאניים לבנות מוסד חינוכי בבאר שבע שהייתה עיר צעירה בצפון הנגב, מלמדת על המקום העתידי שאלה יעדו לה ועל רצונם להגביר את מידת השליטה באוכלוסייה המקומית.
עיתונות
לקראת סוף שנת 1916 הופיע בבאר שבע כתב עת בשם "מֻצווֶר צ'ול" (בטורקית: Musavver Çöl, בטורקית עות'מאנית: مصور چول, 'המדבר בתמונות') שפורסם ברובו בטורקית ובחלקו הקטן בערבית. עיתון זה היה אחד משני כתבי העת הטורקיים שיצאו לאור בארץ ישראל (לצד 'קודס-י שריף' שהיה העיתון הרשמי של ירושלים), ויצא לאור במהלך תקופה קצרה בת חצי שנה. תפוצתו של העיתון כללה כ-780 מינויים ופרט להפצתו בבאר שבע, החל מהגיליון ה-7 העיתון החל להופיע גם בירושלים. הנהלתו ועריכתו של העיתון הייתה בידי מטה 'המפקח כללי של תחנת המדבר' שהקימו העות'מאניים בבאר שבע לתיאום פעולותיהם באזור בזמן המלחמה. העיתון הגדיר את עצמו בעמוד השער כ"עיתון פוליטי, חברתי טכנולוגי וספרותי" ולעיתים גם חקלאי אך מטרתו בראש ובראשונה הייתה להביא את דבר השלטון והישגיו לידיעת הקוראים ולעורר בקוראים רגשי פטריוטיות על רקע המלחמה שהאימפריה הייתה מצויה בה באותה עת.
החדשות שפורסמו בעיתון כללו בעיקר את התפתחויות המערכה בחזיתות השונות. בין המוטיבים המרכזיים שהופיעו ב-12 הגיליונות שיצאו לאור היו חיזוק נאמנות למולדת העות'מאנית (שכללה את שטחי האימפריה כולה ולא את האזור של סוריה-ארץ ישראל) שהיה אמור לשמש כמוקד זהות וייצג את מאמצי המדינה באותן שנים ליצור קהילה פוליטית קוהרנטית. מוטיב נוסף היה דת האסלאם, והאופן בו היא מקשרת בין כלל המוסלמים אזרחי האימפריה למדינה עצמה. מוטיב זה ביקש לחבר בין הנאמנות הלאומית וההקרבה למען המדינה לבין האמונה הדתית של קוראי העיתון. מוטיב מרכזי נוסף עסק בקשר בין המדינה לבין מייסדיה בני העם הטורקי והדגיש את תרומתם להקמת המוסדות החדשים שהוקמו בעיר. כתבות העיתון מאפשרות לקבל מידע (מזווית הראיה של השלטון) על מצבו המתפתח של אזור הנגב בכלל ושל העיר באר שבע בפרט. אחד הכותבים מציין לחיוב את העיר כמקום מודרני, מואר בחשמל ומציין כי יש בה בניינים חדשים, בתי מלאכה, בית ספר ובית חולים. כותב אחד מתאר את העיר כך:. המחבר אף צפה בסרט בעיר וסיפר בשביעות רצון אודות הנאתם של המקומיים.
דמוגרפיה
הערכת מספר התושבים היא בעייתית, שכן השלטון העות'מאני לא ערך מפקד אוכלוסין באזור. הנתונים היחידים שקיימים מורים כי ב-1902 חיו בעיר כ-300 תושבי קבע, בשנת 1911 כ-800 תושבי קבע ובשנת 1912 כ-1,000 נפשות.
כלכלה ותעסוקה
אחד מענפי הכלכלה שהופיעו עם חיזוק אחיזתם של העות'מאניים באזורי הפריפריה הוא המסחר, במה שהפך ברבות השנים לשוק בדווי בבאר שבע. בעקבות חוסר יכולתם של הבדויים לעסוק במסחר בערי המרכז כפי שעשו במאות השנים קודם לכן, מוקד העסקאות הועבר לצפון הנגב עוד לפני הקמת העיר באר שבע. בחלוף הזמן החלו מפגשים קבועים באזור בארות באר שבע (השטח שמצפון לנחל באר שבע מגשר הרכבת הטורקי ומערבה עד למבואות העיר העתיקה), במבואות עזה, באל-פאלוג'ה ובאזורים אחרים. במקביל הביטחון שנוצר בעקבות הקמת מרכז מנהלי עות'מאני, אפשר את פיתוחה של חקלאות מקומית ענפה שהביאה עמה פועלים וחקלאים מהאזור והפכה את העיר למרכז מסחרי שהטיב עם התושבים ועם גובי המיסים העות'מאניים. שינויים אלה, לצד נכונותם של הבדווים לחכור את אדמותיהם לטובת פיתוח חקלאי גרם למעבר מכלכלה המבוססת על סחר חליפין לעסקאות כספיות ולעלייה ברמת החיים הכללית.
פרט לפעילותו של השוק הבדווי שהתקיים ביום קבוע, באר שבע הפכה למוקד מסחר בין-אזורי שנחשב מרכז מקשר עם נמל עזה. בין הסחורות שנסחרו בעסקיה של העיר ניתן למנות: מצרכי מזון שונים, לבוש, כלי בית ובמסחר בחיות משק ובתבואה בעונות מסוימות. בנוסף בלט חלקה של העיר במסחר סיבי דקל לתעשיית החבלים והמחצלות ובסחר בחרבות ובפגיונות. בנוסף, במהלך גל הבנייה השני שיזמו העות'מאניים במהלך 1906 נוסד שוק בהמות שהתקיים בימי רביעי וחיזק את מעמדה של העיר כמרכז מסחרי-אזורי.
לצד המסחר התפתח ענף מלאכה זעירה. תחום זה כלל שירותים שנעשו בשיטה פשוטה ובסיסית כגון חרושת מחרשת עץ, ייצור אוכפים לגמלים ולחמורים, תפירת נעליים מעור גמל, עשיית חבלים לשאיבת מים ורשתות מסיבי דקל לקשירת תבואה, ייצור חרבות, תפירת בגדים וצורפות תכשיטים.
תרו תעשייה רוקחית
תרו תעשייה רוקחית בע"מ, או בקיצור, תרו (השם תרו נגזר מצירוף האותיות הראשונות של המילים תעשייה רוקחית), היא חברת תרופות ישראלית. מניותיה נסחרות ברשימה הראשית של הבורסה לניירות ערך בניו יורק (NYSE), תחת הסימול TARO. חברת תרו מייצרת ומשווקת קשת רחבה של מוצרים, החל מתרופות ללא מרשם ותוספי תזונה, וכלה בתרופות לטיפול בסרטן.
היסטוריה
חברת תרו הוקמה בחיפה בשנת 1950 על ידי משפחות לויט ומורוס.
בשנת 1982 הונפקו מניות החברה בבורסת נאסד"ק. ב-1984 נכנסה תרו לשוק הצפון-אמריקאי על ידי רכישת החברה הקנדית "קיי-ליין". בשנת 1990 הגיעו מכירות החברה ל-13 מיליון דולר. ב-1998 נכנסה תרו לשוק הבריטי.
ב-2004 נסחרה החברה בבורסת נאסד"ק לפי שווי שוק של כמיליארד דולר. אולם ב-2005 התגלו ליקויים בדוחות הכספיים של החברה לשנים 2003–2004; החברה נאלצה לערוך את הדוחות מחדש. לאחר שלא הגישה את הדוחות לשנת 2005 עד דצמבר 2006, החליטה הנהלת נאסד"ק למחוק את החברה ממסחר בבורסה. בסופו של דבר הצליחה החברה לערוך את הדוחות הכספיים של 2005 והשנתיים שקדמו. אלא שאז הסתבר כי הרווח של 11 מיליון דולר לשנת 2004 עליו דיווחה החברה במקור, הפך להפסד שנתי של 32 מיליון דולר. גם הרווח לשנת 2005 הצטמצם בדוחות המתוקנים לעומת הדוחות המקוריים.
מכירת השליטה ל"סאן פארמה"
עקב המשבר בחברה נזקקה תרו למזומנים וחיפשה משקיעים. חברת התרופות ההודית "סאן פארמה" שבבעלות דיליפ שאנגווי הגישה הצעה לסיוע חירום והזרימה לקופת תרו 60 מיליון דולר במאי 2007, בתמורה לכ־24% מהון המניות של החברה (במקביל, שיעור האחזקה של משפחות לויט ומורוס ירד ל־41%). נוסף על כך, הסכימה תרו להצעת רכש של סאן פארמה ל־100% ממניותיה במחיר של 7.75 דולרים למניה.
כעבור שנה, במאי 2008, בעקבות שיפור במצבה הכלכלי, ביקשה תרו לבטל את הסכם המיזוג עקב המחיר הנמוך, לטענתה. סאן פארמה הציעה לעדכן את הצעת הרכש למחיר של 10.25 דולרים למניה, אך בתרו התנגדו. כאן החל המאבק. סאן פארמה ביקשה לממש את הסכם המיזוג המקורי, ולרכוש את מניות משפחות לויט ומורוס בתרו ב־7.75 דולרים למניה. תרו פנתה לבית המשפט המחוזי בניסיון למנוע את המהלך, וטענה כי מימוש האופציה סותר את חוק החברות. תרו והדירקטורים בה טענו כי אין די בהסכם שנחתם, ועל סאן פארמה להגיש הצעת רכש מיוחדת. סאן פארמה טענה מנגד כי היא פטורה מהגשת הצעת רכש מיוחדת. עקב כך החל מאבק משפטי שנמשך שלוש שנים שהגיע עד בית המשפט העליון, שבסופו פסק בית המשפט לטובת סאן פארמה.
תחת "סאן פארמה" חזרה החברה לשגשג, המכירות והרווחים של החברה צמחו ובשנת 2012 מניות החברה החלו להיסחר בבורסה לניירות ערך של ניו יורק, וב-2014 הגיע שוויה ל-6 מיליארד דולר.
מרומית
מרומית  (שם מדעי: Chlidonias) הוא סוג עוף ימי ממשפחת השחפיתיים. הן נבדלות מהשחפיות במספר מאפיינים: מעופן איטי ובעל תנודות, כנפיהן רחבות וקצרות יותר, זנבן קצר ומעט ממוזלג. המרומיות ניזונות מליקוט חרקים מפני המים ובמהלך תעופה זריזה וממעטות באיסוף דגים בצלילה.
מינים
3 המינים הראשונים נמצאים בישראל.
קלווין מרפי
קלווין ג'רום מרפי (באנגלית: Calvin Jerome Murphy; נולד ב-9 במאי 1948) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1970–1983. חבר היכל התהילה של הכדורסל מאז שנת 1993.
לכל אורך הקריירה שיחק עבור קבוצת סן דייגו/יוסטון רוקטס, וממוצעיו הכוללים הם 17.9 נקודות, 2.1 ריבאונדים, 4.4 אסיסטים ו-1.5 חטיפות למשחק. חרף קומתו הנמוכה יחסית לכדורסלן (1.75 מטר), היה מרפי אחד השחקנים המלהיבים של תקופתו, בהיותו שחקן מהיר, זריז, אתלטי ובעל יכולת קליעה מצוינת.
נעורים ומכללות
מרפי נולד בעיר נורווק שבקונטיקט, ובמקביל להצלחתו בכדורסל הצטיין כלהטוטן סטאף. בשנת 1963, בגיל 15, זכה באליפות קונטיקט בלהטוטנות סטאף, וכשנה לאחר מכן הוזמן להופיע בתערוכה העולמית של ניו יורק. בשנות בגרותו המשיך להופיע כלהטוטן, ובשנת 1977 אף זכה באליפות טקסס בלהטוטנות סטאף, בעודו שחקן כדורסל מצליח ומוכר ביוסטון רוקטס.
בשנת 1967 החל מרפי ללמוד באוניברסיטת ניאגרה שבמדינת ניו יורק. בשלוש עונותיו כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע ממוצע של 33.1 נקודות למשחק, ונבחר שלוש פעמים לאחת מחמישיות העונה בליגת המכללות. בעונת 1969/1970, האחרונה שלו כשחקן מכללות, הוביל מרפי את קבוצתו להופעה ראשונה אי פעם בטורניר אליפות המכללות, ואף להעפלה היסטורית לשלב "16 הגדולות" (Sweet Sixteen).