cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברק שחור (סרט, 2009)
עלילת הסרט
סתיו 2009. סטודנט רגיל בשם דימה מאיקוב מאוניברסיטת מוסקבה מקבל מאביו מתנת יום הולדת, רכב "וולגה גא"ז-21" שחור דגם 1966. אבל מתברר שזו לא מכונית רגילה, אלא רכב חשאי מצויד במנוע סילון. דימה מאוהב בחברתו לכיתה אנסטסיה סבטלוב, דרך הרצאותיו של המרצה קופצוב הוא מתחיל באמת ובתמים להאמין כי הדרך היחידה להצלחה - היא להיות אגואיסט.
הגיבור מתחיל את הקריירה שלו הוא עובד באמצעות המכונית החדשה, תוך הובלת פרחים ללקוחות. על התכונות המיוחדות של המכונית שלו, הוא מגלה לגמרי במקרה. בתחילה, דימה נהנה מהטיסה במכונית המעופפת שלו ומרוויח כסף טוב, תוך שהוא עוקף את פקקי התנועה עתיקי היומין של מוסקבה. אבל האינטרס העצמי שלו מוביל אותו לכך שהוא לא בא לעזרתו של אדם פצוע ברחוב שנדקר מסכין, עד שמתברר כי האיש הזה הוא אבא שלו.
מות אביו, מביא לשינוי ביחס של דמיטרי לחיים. בשמי מוסקבה ישנו "ברק שחור" - המגן על אזרחי העיר מפני פושעים, תאונות ואסונות.
בינתיים, איש העסקים קופצוב מתחיל לחפש חומרי מאיצי-נאנו (נאנו-קטליזטור) הממיר דלק "ברק השחור" בדלק טילים, שיכול לשמש גם עבור קידוח תת-קרקעי. קידוח שעלול להשמיד את כל מוסקבה, אך ייקל על חשיפת שכבת יהלומים בקרקעית האדמה, תחת הלוח הטקטוני שעליו ניצבת העיר. קופצוב מוצא מדענים - אלה שבנו את הוולגה המעופפת - ומחייב אותם לייצר גרסת אחות צבאית ל"ברק השחור", כאשר הוא משתמש ברכב "מרצדס" כבסיס לשלדת הרכב. דימה מפתה את קופצוב לגגו של גורד שחקים, לאחר שהוא מאפשר לאחד המדענים - פרפלקין - להימלט. דימה אפילו לא מספיק להיאבק בנבל קופצוב, הוא דופק את טילי "הברק השחור" ומתנגש בבניין, תוך שהוא לוקח עמו את מאיצי הנאנו (הנאנו-קטליזטור) ומתדרדר עם ה"וולגה" אל מתחת לקרח של נהר מוסקבה.
חיוג הטלפון של אנסטסיה חברתו, שמבינה כי היא באמת אוהבת את דימה, מעיר אותו מתרדמתו. דימה נזכר בדלק הרזרבי של הנאנו-חום והוא עולה מן הקרח, כמו טיל בליסטי וטס אל קופצב כדי להציל את המדענים ואת העיר מוסקבה. אחר כך הוא ממהר לאנסטסיה כדי לחגוג את השנה החדשה, אלא שקופצוב מנסה למנוע זאת ממנו כאשר הוא חוטף את נסטיה ומבקש את מאיצי הנאנו בתמורה. מעל לכיכר האדומה נסטיה קופצת מתוך מכוניתו של קופצוב ודימה מציל אותה. הקרב המכריע של שתי המכוניות מעופפות בשמי מוסקבה מסתיים כאשר דימה, כמו טיל "פרוטון", דוחף את מכוניתו של קופצוב אל מעבר לאטמוספירה, שם דלק ה"מרצדס" נגמר וקופצוב נשאר לצוף במסלול סביב כדור הארץ.
סצנת סיום: 1 בינואר 2010. דימה ואנסטסיה חוגגים יחדיו את השנה החדשה.
Stay (שיר של אנה אודובסקו)
Stay (בעברית: הישאר) הוא שיר באנגלית שנכתב והולחן על ידי גיורגוס קפלפקידיס, תומאס רייל, יפה רייל, מריה בוברג ובוצע על ידי אנה אודובסקו. השיר ייצג את מולדובה באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל, בעקבות זכייתו במקום הראשון בתחרות הגמר הלאומי המולדובנית - O melodie pentru Europa 2019.
יסעור אטלנטי
יסעור אטלנטי (שם מדעי: Puffinus puffinus) הוא עוף ים השייך למשפחת היסעוריים. אוכלוסייתו העולמית מונה כ-15,000 עד 30,000 פרטים ונמצאת במגמת ירידה.
תיאור
היסעור בינוני בגודלו. יש ניגודיות בין חלקי גופו העליונים החומים לבין חלקי גופו התחתונים שבצבע לבן. ניגודיות זו מאפיינת עופות מים רבים. מבנה גופו ארוך וגלילי, כנפיו קצרות, מוארכות ומעוגלות מעט בקצותיהן. בתחתית הכנף ישנו פס חום אלכסוני. אורך גופו 34–39 ס"מ ומוטות כנפיו 78–90 ס"מ. משקלם משנתה בהתאם לעונות השנה ומשקלם הממוצע של הפרטים אשר מזדמנים לארץ הוא 190 גרם. המעוף של היסעור המצוי הוא ייחודי וכולל תעופה גלית, מתנדנדת במחזוריות גבוהה. התעופה כוללת גם קטעי חתירה נמוכים מעם המים עם קטעי גלישה קשתיים. טפיחות הכנף שטוחות וקשיחות מאוד, כמעט ללא גמישות בפרק היד. עקב המעוף המתנדנד ניתן לראות לסירוגין את ניגודיות צבעי גופו.
תזונה
מזונו של היסעור הוא סרטנים ודגים. סרדינים, דגי אנשובי ודגים ממשפחת הקוליסיים מהווים הרבה ממזונו של היסעור המצוי. אמנם, מבחינה מספרית, הדגים מהווים רק שליש ממזונו של היסעור. שני השלישים הנותרים הם "חטיפי" קריל וסרטנים אחרים מסדרת "מעשירי רגל" כמו החסילון. כדי לרדוף וללכוד את מזונם, היסעורים אינם חוששים לצלול לתוך המים. חלק מהיסעורים יכולים לצלול עד עומק של 70 מטרים.
סכנות ואיומים
היסעור מאוים על ידי בנייה ופיתוח בחופים, טרף במושבות הקינון על ידי עכברושים וחתולים, ובים עקב חיפוש מזון, ממפגש עם קרסים ואמצעי דייג אחרים של ספינות. סטטוס השימור הבינלאומי שלו אומר שעתידו בסכנה. עם זאת, בעת סכנה, אפרוחי היסעור מקיאים חומר שמנוני המדיף ריח דוחה ופוגע בטיב הניצוי של העוף התוקף. כך נוהגים גם הבוגרים בהגינם על טריטוריית הקינון.
תפוצה
היסעור נפוץ בניו זילנד, חופי קליפורניה, איים באוקיינוס האטלנטי, לאורך חופי בריטניה וגם באיים השונים ברחבי הים התיכון, והים האדריאטי. היסעור מזדמן בישראל לאזורי חופי הים התיכון, בעיקר בחודשים אוגוסט וספטמבר.
רבייה
היסעורים מקננים במחילות שהם חופרים בעצמם, בנקיקים, או במושבות, לעיתים מושבות גדולות בחופים סלעיים. הם מטילים ביצה אחת בלבד. הביצה גדולה בהשוואה לגודל ההורה. משך הדגירה ממושך, יחסית לגודל הביצה. שני ההורים משתתפים בדגירה, אך חילוף המשמרות ביניהם מתרחש אחת לימים אחדים, בלילה חשוך. ההורים באים להאכיל את האפרוח רק פעם אחת במספר ימים. משקלו מגיע לכשליש יותר ממשקל הוריו לקראת סוף שהייתו בקן. לאחר מכן הוא ניטש על ידי הוריו ונותר לבדו עד שעף מהקן. היסעור המצוי דוגר בפעם הראשונה כשהוא מגיע לגיל של 5 או 6 שנים.
הסינתזה האבולוציונית המודרנית
הסינתזה האבולוציונית המודרנית (באנגלית: modern evolutionary synthesis), הידועה גם בתור "הסינתזה החדשה" או "הסינתזה האבולוציונית", היא סינתזה שנעשתה במאה ה-20 בין מספר תחומי מחקר בביולוגיה ומספקת סקירה של תהליכי האבולוציה כפי שהם מקובלים כיום במחקר. את המושג טבע ג'וליאן הקסלי, נכדו של תומאס הקסלי, בשנת 1942, בספרו "אבולוציה: הסינתזה המודרנית".
הסינתזה נהגתה בין 1936 ל-1947. היא עושה שימוש במספר תחומים בביולוגיה, בהם גנטיקה, ציטולוגיה, סיסטמטיקה, בוטניקה, מורפולוגיה, אקולוגיה ופלאונטולוגיה, ומשקפת קונצנזוס לגבי אופן התנהלותה של האבולוציה. הסינתזה היא פיתוח של רעיונות קודמים בני המאה ה-19 מאת דרווין, גרגור מנדל, רעיונות הנאו-דרוויניזם ומחקר שנעשה על ידי גנטיקאים שעסקו באוכלוסיות בראשית המאה ה-20 ועד שנות השלושים שלה. הסינתזה איחדה בין חוקי התורשה של מנדל לבין עקרונות הברירה הטבעית והאבולוציה ההדרגתית.
הסינתזה הסבירה כיצד מקרואבולוציה, שקיומה נצפה גם בטבע וגם במחקרים פלאונטולוגיים, מתאפשרת בהינתן מיקרואבולוציה (שינוי ברמה המולקולרית, חקר הורשתם של גנים במרוצת הדורות, ויחסי הגומלין בין גנים באוכלוסיות נתונות).
ג'ון הלדיין ותאודוסיוס דובז'נסקי הם בין הגנטיקאים ששילבו בסינתזה האבולוציונית המודרנית את נושא הגנטיקה. חוקרים נוספים מתחום הגנטיקה של אוכלוסיות תרמו את ממד המחקר בנושא שינויי אללים באוכלוסיות נתונות, כפי שהודגם למשל בניסוי האבולוציה ארוכת הטווח של האי-קולי. חוקרים נוספים בתחום הסינתזה הם רונלד פישר, סיואל רייט, ארנסט מאייר, ג'ורג' גיילורד סימפסון וג'ורג' סטבינס.
חוקרים ובהם הפלאונטולוג סטיבן ג'יי גולד והביולוג ניילס אלדריג' שייסדו את תאוריית שיווי המשקל המקוטע בשנות השבעים, סבורים שבאבולוציה ההדרגתית משולבים מקטעים של אבולוציה מהירה, אך הסברה הזו, הגם שיש בה טענה לגבי קצב שונה של האבולוציה, מקבלת את הנחות היסוד של הסינתזה האבולוציונית המודרנית.
Empire (אלבום של קסביאן)
האלבום הוקלט במשך שבועיים לאחר סיבוב ההופעות של הלהקה הבריטית אואזיס. לפי דברי סולן הלהקה טום מייהן בריאיון למגזין NME, המילה אימפריה (Empire) משתמשת את חברי הלהקה כדי להגדיר משהו טוב.
ברוק לסנר
ברוק אדוארד לסנר (באנגלית: Brock Edward Lesnar; נולד ב-12 ביולי 1977 בוובסטר שבדקוטה הדרומית) הוא מתאבק מקצועי, אמן לחימה משולבת ושחקן פוטבול לשעבר. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הוא אלוף ה-WWE. כמו כן, הוא המתאבק הצעיר ביותר שהחזיק באליפות ה-WWE (גיל 25).
בזירת אמנויות הלחימה המשולבת, לסנר הוא אלוף UFC במשקל כבד לשעבר.
קריירה
לסנר נולד בדרום דקוטה שבארצות הברית. ב-6 באפריל 2014 ניצח ברוק לסנר את האנדרטייקר ושבר את רצף הניצחונות שלו 1–21. מה שהדהים את הקהל וחידד את מעמדו של לסנר כמפלצת חסרת מעצורים וכמתאבק הדומיננטי ביותר בעולם ההיאבקות.
לאחר מכן לסנר נכנס ליריבות עם ג'ון סינה על אליפות העולם במשקל כבד. באירוע סאמרסלאם של אותה שנה ברוק לסנר ניצח את ג'ון סינה בקרב שהוגדר כאחד מהאלימים בתולדות הארגון, שבמהלכו סינה ספג 16 סופלקסים גרמניים ולסנר הוכתר כמנצח וכאלוף הבלתי מעורער. היריבות ביניהם נמשכה לאורך 2014 ועד האירוע רויאל ראמבל של 2015, בקרב משולש בין לסנר, סינה וסת' רולינס, אותו לסנר ניצח למרות צלעות שבורות.
ב-2015 ברוק לסנר נכנס ליריבות עם רומן ריינס והקרב המרכזי של רסלמניה היה ביניהם, כשאליפות העולם במשקל כבד הייתה מונחת על הכף. בסיום הקרב סת' רולינס נכנס לזירה ופדה את מזוודת "הכסף בבנק" שלו (מזוודה שבתוכה חוזה שמקנה למחזיק אותה קרב אליפות במשקל כבד בכל עת שירצה), ויצא מרסלמניה כאלוף העולם במשקל כבד. ב-Raw שלמחרת האירוע ברוק לסנר דרש קרב חוזר על האליפות אבל רולינס סירב, דבר שגרם ללסנר להרוס את כל אזור הזירה ואף לתקוף את אחד מהשדרנים וצלם. פעולה זו גרמה ל"השעייה" של לסנר בלי הגבלת זמן. כעבור חודשיים לסנר חזר ונלחם עם רולינס על האליפות באירוע באטלגראונד של אותה שנה. האנדרטייקר חזר ותקף את לסנר בסוף הקרב, דבר שהוביל ליריבות ביניהם עד סוף שנת 2015, שנגמרה ב־2-1 לטובת לסנר (ניצחון לאנדרטייקר בסאמרסלאם, ניצחון ללסנר ב-גיהנום בכלוב).
בפרק של Raw ב-11 בינואר 2016 לסנר חזר ותקף את כל המתאבקים האחרים בזירה ובכך הכריז על השתתפותו בקרב הרויאל ראמבל המסורתי. באירוע עצמו הדיח ארבעה מתאבקים לפני שהודח על ידי בריי וויאט. באירוע "פאסטליין" של אותה שנה האירוע המרכזי היה קרב משולש בין לסנר, רומן ריינס ודין אמברוז, קרב שאותו ניצח ריינס. לאחר מכן לסנר החל ביריבות מול דין אמברוז, אותו ניצח ברסלמניה. לאחר מכן לסנר לקח הפסקה עד יולי, כשהוכרז שיהיה קרב בינו לבין רנדי אורטון. הקרב הסתיים בשערורייה כשלסנר חרג מהתסריט ופצע את אורטון עם מרפק מכוון לרקה השמאלית וגרם לחתך משמעותי בראשו, ולאחר מכן תקף את שיין מקמהן, אחד מהבכירים בחברה. כשלסנר נכנס אל מאחורי הקלעים כריס ג'ריקו התעמת איתו על רקע החריגה מהנורמות והסובבים נאלצו להפריד ביניהם.
באוקטובר 2016 לסנר נכנס ליריבות עם ביל גולדברג שמתבססת על יריבותם מתחילת הקריירה של לסנר. בסדרת ההישרדות של אותה שנה גולדברג ניצח את לסנר תוך 87 שניות, הדיח אותו מקרב הרויאל ראמבל של שנת 2017 והתמודד מולו על אליפות העולם במשקל כבד ברסלמניה.
ב-2 באפריל 2017 ברסלמניה 33, ברוק ניצח את ביל גולדברג בקרב גדול ושבר את רצף הניצחונות שלו 1–3 ויצא להפסקה קצרה מה-WWE.
וב-3 באפריל ברון סטרומן איתגר אותו לקרב נוסף, אך קרב זה לבסוף לא התקיים. ב-5 ביוני, סמואה ג'ו תקף את מנהלו של ברוק, פול היימן, ואיתגר את לסנר לקרב באירוע Great Balls of Fire. בסוף לסנר ניצח את סמואה ג'ו ונשאר האלוף היוניברסלי. לאחר ניצחונו של לסנר על סמואה ג'ו הייתה מחלוקת בנוגע למי ילחם נגד לסנר באירוע סאמרסלאם על התואר. בהתחלה היה נראה שזה יהיה סמואה ג'ו או רומן ריינס אך לאחר כמה שינויי החלטות נקבע קרב מרובע בין האלוף לסנר, סמואה ג'ו, רומן ריינס וברון סטרומן כאשר התואר של לסנר על הכף. נקבע לאותו קרב גם שאם לסנר יפסיד הוא ומנהלו פול היימן יצטרכו לעזוב את WWE, אך הוא ניצח פעם נוספת וזו גרם לו להישאר ב-WWE. יום למחרת סאמרסלאם תקף ברון סטרומן את לסנר ומזאת נקבע ביניהם קרב הפעם 1 על 1 לאירוע ללא רחמים כאשר התואר על הכף. באירוע ללא רחמים, ברוק לסנר ניצח את ברון סטרומן בכך נשאר האלוף. ב-17 באוקטובר ג'ינדר מהאל, אלוף ה-WWE אתגר את לסנר לקרב מולו שייקח מקום באירוע סדרת ההישרדות. ברוק נענה לאתגר בחיוב אך בסופו של דבר התכנון השתנה ואיי ג'יי סטיילס לקח את התואר של ג'ינדר מהאל ממנו. דבר זה הוביל לכך שבמקום לפגוש את מאהל הקרב יהיה בין לסנר לסטיילס. באירוע סדרת ההישרדות ניצח לסנר את סטיילס אך התארים שלהם לא היו על הכף לכן נשאר לסנר כאלוף האוניברסלי כפי שהיה לפני הקרב. הפעם הבאה בה לסנר יגן על תוארו צפויה להיות באירוע הרויאל ראמבל של שנת 2018 בקרב משולש נגד ברון סטרומן וקיין.
חיים אישיים
ברוק אדוארד לסנר, נולד ב-12 ביולי 1977 בוובסטר, דקוטה הדרומית, בנם של סטפני וריצ'רד לסנר, וגדל בחוות החלב של הוריו בוובסטר. הוא ממוצא גרמני. יש לו שני אחים גדולים, טרוי וצ'אד, ואחות צעירה יותר, ברנדי. בגיל 17 הצטרף למשמר הלאומי של הצבא, שם הוטל עליו לעבוד במשרד לאחר שחשיפת עיוורון הצבעים שלו לאדום וירוק נחשבה מסוכנת לרצונו לעבוד עם חומר נפץ. הוא איבד את העבודה הזאת לאחר שנכשל בבדיקת הקלדת מחשב ולאחר מכן עבד בחברת בנייה.
לסנר למד בבית הספר התיכון ובסטר, שם שיחק פוטבול והתחרה בהיאבקות חובבים, והגיע למקום השלישי באליפות המדינה בשנתו האחרונה. לאחר מכן הוא למד בביסמרק סטייט קולג', שם הוא זכה באליפות הלאומית של איגוד האתלטיקה (NJCAA) במשקל כבד וזכה באליפות בשנה השנייה שלו. למד באוניברסיטת מינסוטה בעזרת מלגת היאבקות, שם פגש את עמיתו לעתיד שלטון בנג'מין, שהיה גם מאמן עוזר שלו.
לסנר זכה בשנת 2000 באליפות הלאומית של איגוד האתלטים (NCAA). אליפות בהיאבקות במשקל כבד הייתה שנתו האחרונה לאחר שהפסיד לסטיבן ניל בשנה הקודמת. הוא סיים את הקריירה החובבנית שלו כפעמיים אלוף אמריקאי, NJCAA All-American, 1998 אלוף NJCAA במשקל כבד של 1998, בפעם השנייה NCAA All-American, פעמיים ברשימת 10 המובילים, ואלוף NCAA במשקל כבד 2000, עם שיא של מאזן ניצחונות 106–5 בסך הכל בארבע שנות קולג'.
רבקה גילמן
רבקה קלר גילמן (באנגלית: Rebecca Claire Gilman; נולדה ב-1965 טראסוויל אלבמה) היא מחזאית אמריקאית ממוצא יהודי, מחזותיה מבוססים על דמויות בעלות אישיות מיוחדת שמוצאות עצמן במצבים קשים, לפעמים איומים. הם דנים בנושאים שנויים במחלוקת ומשקפים את ההתנהגות האנושית ללא כחל ושרק.
ביוגרפיה
רבקה גילמן גדלה בטראסוויל, עיירה על יד ברמינגהאם (אלבמה), בתם של אב יהודי ואם "דרומית" נוצריה, בת למשפחה בפטיסטית. בילדותה אהבה לקרוא מחזות והעריצה במיוחד את אומנותו של ג'ורג' ברנרד שו. למדה במכללת מידלברי במדינת ורמונט ואחר כך החל משנת 1987 במכללת ברמינגהם-סאות'רן. כתבה מחזות עוד מימי המכללה. בהמשך למדה לתואר שני שפה וספרות באנגלית באוניברסיטת וירג'יניה. אחר כך סיימה תואר שני גם באמנויות בסדנה למחזאים של אוניברסיטת איווה (1991). היא עברה לגור בשיקגו, בה התפרנסה בהתחלה מעבודות פקידותיות. היא חברה בהנהלת אגודת המחזאים של אמריקה (Dramatists Guild of America). הייתה המחזאית האמריקאית הראשונה שזכתה בפרס העיתון "איבנינג סטנדרד" ובשנת 2008 זכתה בפרס הרפר, כמו כן שלוש פעמים בפרס ג'וזף ג'פרסון.
רבקה גילמן מכהנת כמרצה בחוג לקולנוע ורדיו-טלוויזיה ובתוכנית לתסריטאות באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו.
בריאיון לכתב העת "אמריקן ת'יאטר" בשנת 2002 סיפרה שהמחזאים האהובים עליה הם ואלאס שון, כמו כן דונלד מרגוליס, קנת' לונרגן, קונור מקפרסון, קריל צ'רצ'יל, קייה קורתרון וג'יימי פצ'ינו משיקגו. לדבריה היא הושפעה במידה רבה בקריירה שלה על ידי הבמאים בוב פולס מתיאטרון גודמן בשיקגו וסוזן בות' מתיאטרון אליאנס.
ב-2006 לקחה חלק בכתיבת התסריט לסרט הקולנוע "במערבולת", בכיכובם של שרה ג'סיקה פרקר ובו ברידג'ס.
מחזות
בפרס "After Dark", דיפלומה ג'ף, פרס ג'ורג' דיוויין, ובפרס של העיתון "איבנינג סטנדרד" למחזאים מבטיחים ביותר
גינאה ביסאו במשחקים האולימפיים לנוער
גינאה ביסאו משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מגינאה ביסאו לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער מגינאה ביסאו היא סמלית.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של גינאה ביסאו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים אתלטיקה, היאבקות וקאנו/קיאק וסיימו במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שני ספורטאים שהתחרו בענף האתלטיקה. המשלחת לא הגיעה להישגים והשתתפותה היא סמלית.
יחסי חוף השנהב–טורקיה
יחסי חוף השנהב–טורקיה הם יחסי החוץ בין חוף השנהב לטורקיה.
יחסים היסטוריים
במשך מרבית המאה ה-20 מדיניות החוץ של חוף השנהב וטורקיה היו דומות: שתי המדינות היו תומכות נלהבות של ישראל וראו בברית המועצות איום.
היחסים הדו-צדדיים הפכו למתוחים בתחילת שנות ה-60 כאשר הנשיא פליקס הופואה-בואני סייע לניסויים גרעיניים של צרפת באלג'יריה וסירב לגנות את צרפת על תגובתה למלחמת העצמאות של אלג'יריה ולספק לאלג'יריה סיוע.
לגיון (סדרת טלוויזיה)
דן סטיבנס מגלם את דמותו של הלר, כשלצידו משתתפים רייצ'ל קלר, אוברי פלזה, ג'רמי האריס, ביל איירווין, אמבר מידת'אנדר, קייטי אסלטון וג'ין סמארט. באוקטובר 2015, רשת "FX" וחטיבת הטלוויזיה של מארוול הודיעו על שיתוף פעולה חדש על מנת ליצור סדרת טלוויזיה שתתבסס על דמותו של לגיון, אותה ייצור האולי שיכתוב את התסריט ויביים את פרק הפיילוט. האולי הצהיר על כוונותיו להציג את הלר כ"מספר לא מהימן", במיוחד בעזרת שילוב עיצוב התפאורה משנות ה-60 יחד עם אלמנטים מודרניים וצילום הסדרה מנקודת מבטו ותפיסת המציאות המעוותת של הדמות.
יחסי חוף השנהב–טורקיה
יחסים היסטוריים
היחסים הפכו שוב למתוחים בפברואר 1986, כאשר הופואה-בואני הודיע על ההחלטה להעביר את השגרירות של חוף השנהב בישראל מתל אביב לירושלים בתמורה לסיוע הישראלי. החלטה זו הייתה בניגוד להחלטה 478 של מועצת הביטחון של האו"ם שקראה לכל המדינות להסיג את שגרירויותיהן מירושלים.
לגיון (סדרת טלוויזיה)
עונתה הראשונה של הסדרה, שכללה 8 פרקים, עלתה לשידור ב-8 בפברואר 2017. ב-24 ביוני 2019, עלתה לשידור עונתה השלישית והאחרונה של הסדרה. כל שלוש עונותיה של הסדרה זכו לביקורות חיוביות מהמבקרים.
תקציר העלילה
העונה הראשונה מתמקדת בתהליך שעובר דייוויד הלר, צעיר שאובחן בילדותו כסכיזופרן ומאז טופל בבתי חולים פסיכיאטריים רבים, בזמן שהוא נרדף על ידי סוכנות ממשלתית בשם "מחלקה III". הלר ניצל על ידי קבוצה של מוטאנטים ומוצא את עצמו במכון שנקרא "סאמרלנד", שם הוא מגלה שהוא מוטאנט וכי הסכיזופרניה שלו נובעת מריבוי יכולותיו. בנוסף, הלר מגלה שמוחו נגוע על ידי מוטאנט טפילי בשם אמאל פארוק, ושהוא מסוגל לגרש אותו ממוחו.
בעונה השנייה, הלר נלכד על ידי קבוצה מסתורית, ובהיעדר חבריו ובני בריתו מ"סאמרלנד", הוא נאלץ לכרות ברית עם "מחלקה III" על מנת לעצור את פארוק ואת תוכניתו לצבור כוח אינסופי.
פיתוח
לאחר שהשלים את הפקת עונתה הראשונה של "פארגו" בשנת 2014, ההזדמנות להפיק ולפתח סדרת טלוויזיה בלייב אקשן שתתבסס על הקומיקס "אקס-מן" הוצגה בפני נח האולי, שהיה מעריץ של הקומיקס בנערותו. בתחילה, להאולי היו שני רעיונות עלילתיים עבור הסדרה הפוטנציאלית, כולל עיבוד של חוברות הקומיקס שעוסקות במועדון הלפייר, אך עם זאת, האולי זנח את הרעיונות, ועבד יחד עם סיימון קינברג, מפיק וכותב סדרת סרטי האקס-מן, במטרה למצוא רעיון עבור הסדרה, לאחר שדנו על "סדרה מרתקת בסוגה הזאת... שמעולם לא נעשתה", השניים התעניינו בפיתוח דמותו של דוד הלר/לגיון עבור הסדרה. האולי חשב שהדמות מעניינת בגלל מחלת הנפש שלה, והפוטנציאל הגלום שבסדרה לתאר את החשיבה הייחודית שלו. האולי תיאר את הסדרה כ"דֶּקוֹנְסְטְרוּקְצְיָה של נבל... וסיפור אהבה".
באוקטובר 2015, רשת "FX" הזמין פיילוט עבור הסדרה, שתופק תחת ידם של חטיבת הטלוויזיה של מארוול ו-"FX Productions". האולי נשכר לכתוב את התסריט עבור הפיילוט ולהפיק את הסדרה לצידם של מפיקי סרטי אקס מן, לורן שולר דונר, בריאן סינגר וקינברג, מנהלי חטיבת הטלוויזיה של מארוול ג'ף לוב וג'ים צ'ורי, וג'ון קמרון, סטיב בלאקמן, אלן פיין, סטן לי, ג'ו קוזאדה, וכרים זריק. התסריט הראשוני של האולי לסדרה תואר כ"פחות מרוסק, מלוכד [ו]הרבה יותר עקבי". עם זאת, הוא שיכתב במהירות את הסדרה והחליט ללכת לכיוון פרוע יותר: "יותר מקרני השמש הנצחיות של מוח חסר מיקוד, סגנון טרנס מאליק, יותר גחמני, יותר אימפרסיוניסטי". בינואר 2016, נשיא "FX" ג'ון לנדגרף הצהיר שהוא בטוח שהסדרה תיקלט היטב ברשת, ואמר כי "הרוב המכריע של הפיילוטים שאנחנו מזמינים מתפתחות הלאה לסדרות מלאות" ו"התסריטים [עבור לגיון] יוצאי דופן." באותו מאי, רשת "FX" הזמינה את עונתה הראשונה של הסדרה במלואה, על כל שמונת פרקיה.
ביוני, לנדגרף אמר כי הסדרה, אם תצליח, תוכל לרוץ לעונות רבות ככל שהאולי יחוש שהסדרה זקוקה להן על מנת לפוש את הסיפור במלואו ובבהירותו. בדיון על העונות הבאות של הסדרה בינואר 2017, האולי אמר שהוא פתוח להמשך העלילה של העונה הראשונה, אך הוא אינו מעוניין בכך שהקהל יגיע לסוף העונה הראשונה ללא "שום החלטה מכל סוג שהוא בסוף." דן סטיבנס, שמגלם את דמותו של לגיון, אמר, "אני יודע למשל שיש עוד נושאים שדייוויד צריך להתמודד איתם חוץ ממה שבאמת התמודדנו איתו בעונה הראשונה". סינגר הרחיב על תפקיד המפיקים בסדרה, ואמר שהוא, דונר וקינברג הביאו את ניסיונם בהפקת סרטי האקס-מן, אך מעורבותם הסתכמה לרוב במתן הערות שוליות על התסריטים וקיצוצים מוקדמים של פרקים. במרץ 2017, רשת "FX" הזמינה עונה שנייה לסדרה. עם סיום העונה הראשונה, האולי הצהיר שהעונה השנייה תכלול עשרה פרקים, והסביר שהוא לא היה בטוח באותה התקופה במשך כמה זמן הוא מעוניין שהסדרה תרוץ: "אני חושב שהיו דברים בעונה הראשונה [שהרגשתי] שהתפתחו מהר יותר ממה שהיו אמורים להתפתח, ונאלצתי להתעסק בחיפזון עם נושאים מסוימים חשבתי שייקחו זמן עיבוד איטי יותר. אני חושב בסוף השנה השנייה יהיה לי מושג טוב יותר במשך כמה שנים נריץ את הסדרה".
לאור פרשות הטענות נגדו על התעללויות מיניות, סינגר פוטר מהפקת הסדרה בינואר 2018, ושמו הוסר מהקרדיטים של הפרקים שמתחילים בעונה השנייה. האולי הצהיר שסינגר הוא זה שביקש להסיר את שמו, ושהוא מלכתחילה היה מעורב באופן נורא מוגבל בכל הקשור לסדרה; הוא הביע עניין בבימוי הפיילוט עבור הסדרה, אך לא היה מעורב באופן ישיר מאז השתלטותו של האולי. באותו חודש, האולי הצהיר כי הוא מתכנן עונה שלישית לסדרה, ועד מהרה פירט כי עלילת העונה השנייה תוביל ללא ספק לעונה השלישית, וכי "זו לא סדרה שבה כל שנה ישנו נבל חדש שמופיע עם סוף עלילת העונה הקודמת, זה סיפור של שלושה, ארבעה או חמישה [נבלים], וכל עונה היא פרק נוסף בסיפור הזה". במרץ, האולי דיבר על עניין עסקת דיסני-פוקס וחשף שהוא אינו בטוח כיצד העסקה תשפיע על הסדרה ושהוא לא דן בעניין עם אולפני "FX", אך הוא מאמין ש"כל עוד הסדרה תעשה באזז ותיצפה על ידי קהל רחב של צופים, אני לא יהיה מודאג שהם יבטלו את 'לגיון' כי זה לא מתאים למותג הגדול שלהם".
כתיבה
בנובמבר 2015, קינברג חשף שהסדרה תספר את סיפורי "אקס-מן" בצורה שונה במקצת, ואפילו בטון קצת שונה מהסרטים, תוך כדי ציון ההבדלים בטון בין הסרטים ה"אופראטיים" של אקס-מן לבין דדפול ה"היסטורי והגס", וציין בנוסף שהסדרה נותנת להם הזדמנות להמשיך הלאה ו"לפוצץ" בכמה דרכים את הפרדיגמה של סיפורי הקומיקס או גיבורי-העל ולתת להם ליצור כמעט את הנבל השבור שלהם. לוב ציין כי הליבה של כל חוברות הקומיקס של אקס-מן תמיד הייתה ש"האקס-מן היו שונים... אנחנו חיים בעולם שבו קיימים בהווה המגוון והייחודיות והמחשבה על האם אנחנו משתלבים או לא העסיקה את מוחנו עשרים וארבע שעות ביממה, האקס-מן מעולם לא היו רלוונטיים יותר ממה שהם עכשיו". האולי הוסיף, "הדבר הנפלא שבחקירת הדמות הזו [לגיון] היא, שלפני שהוא מביע דעה על הדמויות שמסביבו, הוא צריך להבין את הקשיים האישיים שלו, זה מה שכולנו צריכים לעשות. המסע הזה הוא לא בהכרח על ריצה לקרב נגד ישות נגדית, הוא על אימוץ הקרב מבפנים".
במאי 2016, האולי חשף שעבודותיו של הבמאי דייוויד לינץ' נתנו לו השראה עבור דרך ההתייחסות שלו לסדרה, ואמר: "מבנה הסיפור צריך לשקף את תוכן הסיפור, אם הסיפור, כמו במקרה זה, הוא הבחור הזה שהוא סכיזופרני או שיש לו את היכולות האלו, כלומר, הוא לא יודע מה אמיתי ומה לא, אז הקהל צריך לחוות את אותה החוויה... המטרה שלי עם זה היא לעשות משהו גחמני, מדומיין ולא צפוי. לא רק מפני שאני רוצה לעשות משהו שונה, אלא משום שזה מרגיש הדרך הנכונה לספר את הסיפור הזה". בהתייחסו לבניית הסדרה במטרה לשקף את נקודת המבט של הלר, האולי אמר: "אני אוהב את הרעיון שגם כאשר אתה נמצא במסע הזה, יש לזה תחושה של אליס בארץ הפלאות, של סיפור בתוך סיפור". בהתייחסו לפופולריות הגוברת של הקריינים הלא מהימנים בטלוויזיה, אמר האולי שהוא רוצה להימנע מלגרום לקהל לחשוב שהסדרה היא חידה שצריכה להיפתר על ידי פתירת המסתורין עבורם - "אנחנו הולכים לקחת דמות מתוך הבלבול אל הבהירות ואת הקהל מתוך המסתורין אל הבהירות." האולי בחר בכוונה לא לעבד באופן ישיר קווי עלילה מן הקומיקס, מתוך תחושה של "אתה תפגע במישהו, לא משנה מה תעשה" במצב זה. במקום זאת, הוא רצה לקחת את דמותו של לגיון את הרקע הבסיסי סביבו, ו"לשחק" עם זה, בחירה אותה הוא תיאר ביחס לפארגו - "התפקיד שלי לא היה לעבד מחדש את הסרט, לספר מחדש סיפור שכבר סופר, אלא לנסות לספר סיפור אחר באותה הרושם, אותה ההשפעה".
בהתייחסו להיבטים של מחלת הנפש של הדמות, האולי הצהיר כי "זה מצב טראגי שיש לאנשים, ולכן אני לא רוצה להשתמש בו למטרות בידור... אם אנחנו יכולים להסביר את [ההיבט ה]זה לקהל, את הרעיון שהוא התאהב ושהוא לא חולה, יש תקווה שהקהל ייאחז בכך". בינואר 2017, האולי הסביר שהוא מוכן להשתמש בסוגים שונים מסוגת גיבורי-העל בסדרה, כדוגמת תלבושות גיבורי-על עם כפפות, אם יש בכך צורך, אך הוא מעוניין להימנע מ"לשלוח הודעה שכל סכסוך ניתן לפתור רק באמצעות קרב. יש תחושה שהרבה מהסיפורים האלו תמיד מובילים לקרב גדול... רציתי למצוא סיפור שהיה מרגש ומעניין באותה מידה, אבל שלא ישלח את המסר שבסופו של דבר יהיה קרב". בסוף העונה הראשונה, האולי אמר,"הרעיון הזה של הצורך להתמודד עם השדים שלנו מוצא חן בעיני", כשבעונה הראשונה רואים את הלר עובר מאבק פנימי עם מלך הצללים המרושע שכבש את מוחו, ולאחר מכן בעונה השנייה רואים את מלך הצללים רודף מישהו אחר, "מה שהופך אותו לאדם חיצוני. ויהיה משהו מסובך מאוד בלצאת למלחמה עם עצמו. זה היה איתו מאז שהיה תינוק, [כעת] זה כמו איבר רפאים עכשיו, זה חלק ממנו." האולי אמר שהוא העדיף את הרעיון של נבל "ראוי ליצירת סיפור שלם מסביבו", במקום נבל עונתי. האולי לא היה בטוח באותה תקופה כמה זמן זה יימשך לאורך כל הסדרה, אבל אמר "זה תבנית מעניינת לעקוב אחריה".
ליהוק
בינואר 2016, רייצ'ל קלר לוהקה לדמות הנשית הראשית של הסדרה, לאחר הפריצה שלה בעונתה השנייה של פארגו. בתחילת פברואר, דן סטיבנס, אוברי פלזה וג'ין סמארט לוהקו לדמויותיהם של דייוויד הלר, לני בסקר ומלאני בירד, בהתאמה, ונחשף שקלר תגלם דמות שתקרא סיד בארט. מאוחר יותר באותו חודש, ג'רמי האריס לוהק לצות השחקנים הראשי כפונטומי וואלאס, ואמבר מידת'אנד לוהקה לדמותה של קרי לאודרמילק. בחודש מרץ, קייטי אסלטון נבחרה לגלם את אחותו הגדולה של דייוויד, איימי. במאי 2016, ביל איירווין הצטרף לצוות השחקנים ולוהק לדמותו של קארי לאודרמילק.
צוות השחקנים הראשי חזר במלואו לעונתה השנייה של הסדרה, למעט דמותה של איימי הלר.
עיצוב
אף על פי שבזמן שכתב את התסריט עבור פיילוט, האולי חשב מעט על האסתטיקה של הסדרה, הוא רצה שהסדרה תהיה מסוגננת מאוד, ותיאר את חזונו לסדרה כ"סרט ב-1964". עבור האולי, לא היה אפשרי פשוט לתרגם את סקיצות הדמות האומנותיות של ביל סנקביץ למסך, והוא רצה שלסדרה תהיה "אסתטיקה ויזואלית משל עצמה אליה, וחלק מזה הוא סיפור שדי נמצא מחוץ לזמן וללא מקום". האולי ציין כי "לעיצוב של סדרה יש היגיון פנימי משלו", ולקח בתור דוגמה את הסדרה "חניבעל", שעליה הוא אמר שהיא משמשת "דוגמה מצוינת למשהו שיש לו יופי פטישיסטי כמעט בכל דבר שראית, אם זה היה מזון או אלימות". האולי הסביר כי בחירת עיצוב הסדרה בהשראת סרטים בריטיים משנות ה-60 באה משום ש"כל הסדרה הזאת היא לא העולם, זו הדרך בה דייוויד חווה את העולם, הוא מחבר את עולמו יחד מנוסטלגיה וזיכרונות והעולם הופך לזה".
צילומים
צילומי הפיילוט התקיימו בוונקובר, כשהאולי לקח את כס הבימוי ודנה גונזלס נטלה על עצמה את הצילומים. עם הזמנת שאר הסדרה על ידי רשת "FX", שאר העונה הראשונה גם היא צולמה בוונקובר, עם השתתפותו של קרייג וורבלסקי כצלם שני. גם גונזלס וגם וורבלסקי עבדו בעבר עם האולי על "פארגו". הפיילוט הכיל כמות גדולה של אפקטים מצולמים, והאולי הודה שהדבר יהווה אתגר לבמאי הסדרה שיצטרכו לעמוד ברף האיכות שהגיעו אליה, בהתחשב העובדה שהיו לו 21 ימים לצלם את הפיילוט, אבל לפרקים הבאים תוכננו רק 8 ימי צילום לכל פרק. בסופו של דבר, מספר פרקים דרשו בין 10 ל-11 ימי לצילום על מנת לעמוד בדרישותיו וחזונו של האולי עבור הסדרה.
פסקול
באוקטובר 2016, פורסם שהמלחין ג'ף רוסו יחבר את הפסקול עבור הסדרה. האולי סיפר כי כאשר פגש לראשונה את רוסו עבור דיון על הפסקול של הסדרה, הוא אמר כי הוא רוצה שהסדרה תישמע כמו אלבום "The Dark Side of the Moon" של להקת פינק פלויד, והסביר שזאת מפני ש"האלבום הזה משמיע צליל של מחלת נפש במידה מסוימת יותר מכל דבר אחר". רוסו הרגיש ש"החלק החשוב הוא לאפשר לאנושיות של הדמויות הללו לזרוח באמת", ובנוסף לתזמורת הוא השתמש ב"מקבץ של סינתיסייזרים ישנים" ו"הרבה עיצובי קול מעניינים" כדי לייצג את אלמנטי "העולם האחר" של הסדרה. עם שידור הבכורה של הסדרה, רוסו אמר כי "קו המנחה" של הסדרה היא מערכת היחסים בין הלר לבארט, ואמר כי סיפור האהבה "נוטה לרגעים מוזיקליים ומאפשר לו להדגיש את הדמות". לאחר פגישותיו המוקדמות עם האולי, פיתח רוסו כמה רעיונות ראשוניים עבור הפסקול הסופי, ויצר שלוש תמות שונות המייצגות את הלר. רוסו התאים את הרעיונות הללו כך שיתאימו לפרקים לאחר שערכו אותם. אלבום פסקול עבור העונה הראשונה הופץ באופן דיגיטלי ב-24 בפברואר 2017, באתר "אמזון".
ביקורות
העונה הראשונה קיבלה שבחים מפליגים ממבקרים. אתר הביקורות "Rotten Tomatoes" דיווח על הציון 90% עם דירוג ממוצע של 8.42/10, בהתבסס על 71 ביקורות. הקונצנזוס הביקורתי של האתר ציין כי "בעודה נועזת, אינטליגנטית ומושכת באופן חזותי, 'לגיון' היא חלוצה גאונית, סוריאליסטית, מבריקה ונועזת באופן הצגת התדמית המסורתית של גיבור-העל." האתר "Metacritic" נתן לסדרה ציון של 82 מתוך 100, בהתבסס על 40 ביקורות, ציון אשר נחשב בעיני האתר כ"הישג אוניברסלי".
העונה השנייה גם היא קיבלה ביקורות חיוביות ממבקרים. האתר "Rotten Tomatoes" דיווח שהעונה השנייה קיבלה את הציון 100% עם דירוג ממוצע של 8/10, בהתבסס על 8 ביקורות. באתר "Metacritic", העונה השנייה קיבלה את הציון 84 מתוך 100, בהתבסס על 7 ביקורות.
מגנוס השני, מלך שוודיה
מגנוס השני, או מגנוס הנריקסון (בשוודית: Magnus Henriksson; 1130 – 1161) היה אציל דני ומלך שוודיה משנת 1160 ועד מותו.
ביוגרפיה
אמו, אינגריד, הייתה נכדתו של אינגה הזקן. אביו היה אציל דני בשם הנריק סקודלור, שהיה בן בלתי חוקי של סוון השני, מלך דנמרק. הוא נשא לאישה את בריגיטה, בתו של האראלד הרביעי, מלך נורווגיה.
שבתון (עלון)
שבתון הוא עלון שבת הפונה למגזר הדתי לאומי ומחולק מדי שבוע בבתי כנסת.
העלון נוסד בשנת תש"ס (2000) על ידי העיתונאי מוטי זפט, ששימש לימים כממלא מקום ראש עיריית פתח תקווה. בעלון מאמר מרכזי שכותבו משתנה (בין השאר כתבו בו הנשיא ראובן ריבלין, מפכ"ל המשטרה ואחרים).
רוב תוכן העלון מוקדש לדברי תורה ולכתבות בנושאי פרשת שבוע ויהדות ליברלית. בין כותבי המדורים הרב יובל שרלו, פרופ' אביעד הכהן, הרב אליעזר שנוולד, הרב יעקב פילבר, הרבנית ד"ר מיכל טיקוצ'ינסקי, הרב שי פירון, הרב ד"ר עידו פכטר, הרב ד"ר רונן לוביץ, הרב מאיר נהוראי, ד"ר יצחק קניסברג, הרב אברהם רזניקוב, אבי רט, ד"ר משה רט, נעמי עיני, ד"ר גבריאל חזות, הרב אליהו בירנבוים, שוקי פרידמן, ליאת שוקרון, מרדכי גרנביץ, ועו"ד אלישי בן יצחק.
רצח משפחת הצאר
רצח משפחת הצאר (ברוסית: Расстрел царской семьи) הוא הכינוי הרווח לרצח ניקולאי השני לבית רומנוב, משפחתו ומשרתיו, שאירע ביקטרינבורג בלילה שבין 16–17 ביולי 1918 לפי הנחיית סובייט אורל הבולשביקי.
למרות היעדר התיעוד, ההערכה המקובלת על רוב החוקרים היא שלרצח היה אישור של ולדימיר לנין ויעקב סברדלוב. שרידי הגופות נמצאו בשנת 1991 ובשנת 1998 הועברו לקתדרלה במבצר פטרופבלובסקיה בסנקט פטרבורג.
הסיבות לרצח
הרעיון לרצוח את הצאר היה קיים בתנועה המהפכנית הרוסית מתחילתה במאה ה-19. ולדימיר לנין קרא לעשות זאת בכמה מחיבוריו החל ממהפכת 1905 (אחיו הוצא להורג לאחר ניסיון התנקשות בצאר).
לאחר הדחת הצאר במהפכת פברואר הושמו הוא ומשפחתו במעצר בית בפושקין. לפי עדותו של אלכסנדר קרנסקי קיבלה ממשלת המעבר בקשות רבות של אזרחים להוציא להורג את הצאר המודח. באוגוסט 1917 הועברה משפחת הצאר לטובולסק. הכוונה הייתה להעביר אותה למקום מרוחק ממסילת רכבת כדי להקשות על הבריחה. לאחר מהפכת אוקטובר הוחלט להעביר את משפחת רומנוב למוסקבה ולהעמיד את הצאר לדין.
ככל הנראה בגלל מרד הלגיון הצ'כי ומצב הבולשביקים בחזית המזרח הוחלט על הרצח. זמן רב סברו שהחשש מפני ניסיון לשחרר את המשפחה היה אחת הסיבות לרצח, ואומנם, לפי עדותם של מבצעי הרצח עצמם, זייפו הבולשביקים מסמכים בדבר ניסיון בריחה כדי להכשיר את הרצח.
המעבר ליקטרינבורג
יש כמה גרסאות על הסיבה להעברת המשפחה מטובולסק ליקטרינבורג. ככל הנראה היה המעבר חלק מתהליך הקשחת תנאי המעצר והכנה למעבר למוסקבה, שם תוכנן במשפט ראווה של הצאר. ארגון המעבר לטובולסק הוטל על וסילי מיאצ'ין, חבר ותיק של יעקב סברדלוב. באביב נפל אלכסיי רומנוב (בנו של הצאר) ובגלל מחלת ההמופיליה שלו לקה בשיתוק ברגליו. בשל כך עברה המשפחה ליקטרינבורג בשני שלבים. ב-22 באפריל הגיעו ליקטרינבורג ניקולאי, אשתו ובתם מריה, וב-23 במאי הגיעו יתר בני המשפחה ומשרתים.
המשפחה שוכנה ב"בית איפטייב". מבנה שהיה שייך לפני כן לקצין הנדסה ונהרס בשנות ה-70 של המאה ה-20. חוץ ממשפחת רומנוב גרו בבית חמישה משרתים, ובהם רופא המשפחה. כמה פעמים הוצע למשרתים לעזוב את המשפחה אך הם העדיפו להישאר למרות הסכנות. משפחת רומנוב התגוררה בבית איפטייב 78 ימים.
מפקד השומרים היה בתחילה הקומיסר אבדייב. השומרים נהגו לגנוב מהעצורים דברי ערך ומזון, להפחיד אותם ולפגוע בכבודן של בנות המשפחה. לנזירות המנזר הקרוב ניתן אישור להביא אל משפחת רומנוב דברי מזון. ב-27 ביוני מצאה המשפחה מכתב בצרפתית מקצין ובו קריאה להתחיל בהכנות לבריחה. אחר כך התקבלו עוד שני מכתבים כאלה שקראו להם להתכונן לבריחה בהקדם. באחד הלילות ישנו בני המשפחה בבגדיהם בהמתנה לניסיון הבריחה. מסמכים שפורסמו בשנים 1992-1989 גילו שכל המכתבים האלה היו זיופים של הבולשביקים בניסיון לבדוק את מצב הרוח של בני המשפחה ואת נכונותם להימלט. המכתבים נכתבו על ידי פיוטר ויקוב, שנהרג בשנת 1927 בידי תומכי הצאר כנקמה על השתתפותו ברצח משפחת רומנוב.
ב-4 ביולי נמסרה האחריות על העצורים והשומרים לידי יקוב יורובסקי, איש צ'קה מקומי. עם מינויו הוחלפו רוב השומרים והגנבות נפסקו. לימים ציין יורובסקי שמינויו לתפקיד היה קשור במורל הנמוך של אבדייב והשומרים שבפיקודו. ב-6 ביולי אסף יורבוסקי את כל חפצי הערך של המשפחה ונעל אותם בארגז מיוחד שנמסר לחזקת הצאר המודח. ניקולאי כתב ביומנו שלאחר החלפת ראש השומרים עלתה רמת המזון; סביר לשער שקודם לכן נגנב רוב המזון שניתן להם.
ההכנות לרצח
כבר בסוף יוני נפוצו שמועות שניקולאי השני נרצח. ממוסקבה נשלח פקיד בכיר לבדוק את המצב. הוא הודיע שכל המשפחה נמצאת במעצר, הבית נשמר היטב והשמועות הן פרובוקציה של מתנגדי המשטר הסובייטי החדש.
בשנות ה-30 הודיע לאון טרוצקי שההחלטה על ביצוע הרצח התקבלה במוסקבה. נדייז'דה קרופסקיה, אשתו של לנין, אמרה כמה פעמים שרצח משפחת הצאר נעשה באחריות בעלה.
ב-16 ביולי 1918 בערב שוחרר מבית איפטייב ילד שהיה עוזר טבח והיה חברו למשחק של אלכסיי, יורש העצר.
הרצח
יורובסקי הציע להרוג את העצורים בדקירות סכין בשנתם, אבל אז התברר שהעצורים אינם הולכים לישון, אולי בעקבות שחרור הילד. לפיכך החליט יורובסקי להעביר את העצורים אל המרתף בטענה שהבית נמצא בסכנת התקפה של אנרכיסטים. כשירדו העצורים למרתף הבית והתאספו באחד החדרים הקריא יורובסקי באוזניהם את החלטת הסובייט, ומיד פתחו אנשיו (ביניהם פיוטר ירמאקוב) באש. לא כל בני המשפחה נהרגו מהירי והיה צורך להשלים את ההריגה ביריות בראשם מטווח קצר ובדקירות כידונים. סמוך לשעה שתיים בלילה, ב-17 ביולי, הסתיים הרצח.
רשימת הנרצחים
לאחר הרצח הוחלט להסתיר את הגופות. הן הועברו למכרה נטוש בקרבת העיר ונשרפו. ב-17 ביולי קיבל יקוב סברדלוב את ההודעה על ביצוע הרצח וב-19 ביולי פורסם הדבר בעיתונות. בהודעה לא הוזכר רצח כל המשפחה והשלטון הסובייטי הודה בכך רק בשנת 1926, לאחר פרסום ממצאי החקירה בפריז.
רציחות נוספות
בשנים 1918–1919 נרצחו נציגים נוספים של משפחת רומנוב: ב-18 ביולי 1918 נרצחו בעיירה אלפייבסק במחוז סברדלובסק: ב-30 בינואר 1919 נרצחו במבצר פטרופבלובסקיה:
חקירת הרצח
ב-6 בפברואר 1919 הוחלף צוות החקירה ובראשו הועמד ניקולאי סוקולוב. הצוות החדש אסף מספר רב של עדויות ומסמכים, ובהם מברקים בין יקטרינבורג לשלטון המרכזי. את כל המסמכים לקח עמו סוקולוב לפריס, שם המשיך בחקירה עד יום מותו בשנת 1924. תוצאות ביניים פורסמו והן הבסיס למידע הקיים עתה על מה שאירע בבית איפטייב. בשנת 1997 נמסרו כל המסמכים שנאספו לידי שלטונות רוסיה.
שרידי הגופות נמצאו במהלך חפירות שבוצעו בשנת 1979. לפי הוראת שלטונות ברית המועצות הוחזרו השרידים למקום מוצאם. בשנת 1991 חודשו החפירות. לדעת המומחים השרידים הם אכן של גופות משפחת רומנוב למעט הנסיך הגדול אלכסיי והנסיכה הגדולה מריה. בשנת 2007 נמצאו שרידי גופות נוספות. לפי ההערכה הנוכחית השרידים שנמצאו בשנת 2007 הם אכן שרידי הגופות של אלכסיי ומריה.
בדיקות גנטיות שבוצעו במהלך שנת 2008 בארצות הברית הוכיחו שמדובר בשרידי גופותיהם של בני משפחת רומנוב.
בשנת 1975 הוחלט ביוזמת יורי אנדרופוב בפוליטביורו להרוס את בית איפטייב. לאחר סחבת של כמה שנים נעשתה ההריסה בשנת 1977, בימים שבוריס ילצין היה ראש הממשל בעיר. לטענתו הוא קיבל הוראה ישירה ולא יכול להתנגד. בשנת 1990 הוחלט להקים כנסייה על שרידי הבית. הכנסייה הוקמה בשנת 2003.
בשנת 2008 הכיר בית המשפט העליון של רוסיה בניקולאי השני ובני משפחתו כקורבנות טרור פוליטי וניקה אותם מכל אשמה. בשנת 2009 הוכרו כקורבנות הטרור גם 52 קרובי משפחה אחרים, וגם הם נוקו מכל אשמה.
בשנת 1981 הכריזה הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה על קנוניזציה של בני המשפחה, וזו הוכרה משנת 2000 גם על ידי הכנסייה הפרבוסלבית במוסקבה.
טוענים לשייכות למשפחת רומנוב
מכיוון שהשלטון הסובייטי הסתיר את הרג בני המשפחה, נפוצו שמועות מיד לאחר הרצח שכמה מבני המשפחה ניצלו. היו אף שמועות שהצאר עצמו לא נהרג אלא הוטס לטיבט. בסך הכול נמנו למעלה מ-200 מתחזים, ומקצתם הצליחו למדי בהתחזות
ויטלי זדורובצקי
ויטלי זדורובצקי (ברוסית: Вита́лий Здорове́цкий; נולד ב-8 במרץ 1992 במורמנסק, רוסיה), הוא יוטיובר אמריקאי-רוסי המוכר בזכות ערוץ היוטיוב שלו VitalyzdTv, שבו הוא מבצע שלל מתיחות, וניסויים חברתיים הזוכים למיליוני צפיות.
נכון ליוני 2019, לערוץ היוטיוב של זדורובצקי יש יותר מ-1,500,000,000 (מיליארד וחמש מאות מיליון) צפיות והגיע ל -10 מיליון משתמשים רשומים.
ביוגרפיה
ויטלי זדורובצקי נולד וגדל במורמנסק שברוסיה, ולאחר מכן עבר לאודסה שבאוקראינה. מאוחר יותר היגרה משפחתו לפלורידה, שם למד בתיכון קהילתי "ויסטה" במשך כשנתיים.
יחסי פולין–שוודיה
יחסי פולין–שוודיה הם יחסי החוץ בין פולין לשוודיה. שתי המדינות מופרדות על ידי הים הבלטי ומקיימות קשר היסטורי ארוך מאוד, אשר שרד גם כמה סכסוכים בין שתי המדינות. בתחילת המאה ה-20 פולין ושוודיה אכן נהנו מיחסים קרובים שהופרעו על ידי פלישת גרמניה הנאצית לפולין יחד עם פלישת ברית המועצות לפולין, שהחלה את מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, הן כוננו מחדש את היחסים ושוודיה הפכה לתורמת הכלכלית הגדולה ביותר עבור פולין מבין המדינות הנורדיות. גם פולין וגם שוודיה חברות באיחוד האירופי. בשוודיה חיים למעלה מ-90,000 פולנים ותושבים משתי המדינות מבקרים לעיתים קרובות אצל השנייה.
ויטלי זדורובצקי
ביוגרפיה
מגיל צעיר ניסה זדורובצקי להפוך לסקייטר מקצועי ואף הפיק כמה סרטוני סקייטינג כדי למשוך ספונסרים. אך בשל פציעות שנגרמו לו בעת החלקה על סקייטבורד נאלץ לוותר על קריירה זו.
יחסי פולין–שוודיה
היסטוריה
השושלת היגלונית ששלטה בפולין בין השנים 1386–1596, נחשבה ממוצא שוודי כלשהו ומילאה תפקיד משמעותי בפיתוח פולין למעצמה אירופית מרכזית בימי הביניים של אירופה. אחד משליטי פולין המשמעותיים ביותר, זיגמונט השלישי, מלך פולין ושוודיה, היה גם הוא שוודי בחלקו באמצעות אביו יוהאן השלישי, מלך שוודיה. אמו הייתה הנסיכה הפולנית קטז'ינה יגיילו. תחת שלטונו של זיגמונט השלישי שתי המדינות הקימו את האיחוד הפולני-שוודי, שהקיף את מרבית אזור הבלטי, ומשנת 1561 עד 1722 חלקו שתי המדינות גבול משותף בליבוניה.
ויטלי זדורובצקי
ביוגרפיה
הוא מתגורר עם אמו בפלורידה.
יחסי פולין–שוודיה
היסטוריה
באותה תקופה, גם לפולין, כחלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, וגם לשוודיה הקיסרית היו תוכניות שאפתניות להרחיב את הרווחים הטריטוריאליים ולגבש את הכוח, מה שהוביל לסכסוכים גדולים רבים בין שתי המדינות, שקראו תיגר על כוחה של כל אחת מהן. בשיאה פלשו השוודים פעם אחת לפולין, במה שכונה ה, אשר גרמה להרס של חלק ניכר מפולין. פלישה נוספת של שוודיה לפולין התרחשה בשנים 1701-1706. הפלישות השוודיות גרמו להחלשותה של פולין.
ויטלי זדורובצקי
ביוגרפיה
בשנת 2016 יצא סרט שבו ויטלי כיכב כשחקן ראשי יחד עם עוד 2 כוכבי מתיחות ביוטיוב. שמו של הסרט Natural Born Pranksters.
יחסי פולין–שוודיה
היסטוריה
שוודיה הייתה היעד העיקרי עבור מהגרים רבים מפולין המחולקת.
שתי מלחמות עולם
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, הקהילה הפולנית בשוודיה תמכה מאוד בפולין עצמאית ללא שליטת הגרמנים והרוסים. במיוחד במהלך מלחמת העולם השנייה, כמה מחברי ארמייה קריובה השתמשו בשוודיה, מדינה נייטרלית, כדי להקל ולממן את ההתנגדות הפולנית. כמה אזרחים שוודים סייעו ותמכו גם בהתנגדות הפולנית והעניקו להם מקלטים, וגם הגנו על הפולנים מפני ציד של הנאצים.
פייפר לורי
ביוגרפיה
לורי נולדה בשם רוזטה ג'ייקובס (Rosetta Jacobs) בדטרויט, מישיגן. בת להורים יהודים. בגיל 17 חתמה על חוזה משחק בחברת "סרטי יוניברסל", הופעתה הראשונה הייתה בשנת 1950 בסרט "לואיזה".
נישאה בשנת 1962 לתסריטאי ג'ון מורגנסטרן, הזוג היה נשוי עד 1981. ללורי בת אחת מנישואיה למורגנסטרן.
קריירה קולנועית
בשנת 1961 הופיעה בדרמת ההימורים של רוברט רוסן "אדי פלסון", על תפקידה בתור שרה פקרד אהובתו של המהמר אדי פלסון הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. לורי החליטה להתמקד בתיאטרון, שם גילמה את דמותה של לורה וינגפילד בגרסה מחודשת למחזהו של טנסי ויליאמס "ביבר הזכוכית".
הופיעה בסרט "קארי" בו גילמה את מרגרט וויט, אשה דתייה אדוקה שאינה שפויה בדעתה המטיפה לבתה קארי (סיסי ספייסק) על קללת דם שתחול עליה בעקבות חטאיה. על הופעתה זו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב. נכנסה לרשימה מצומצמת של שחקניות שהועמדו לפרס האוסקר על תפקידן בסרט אימה.
ב-1957 שיחקה בסרט "עד שירימו עוגן" לצידן של ג'ואן פונטיין, ג'ין סימונס וסנדרה די.
הופיעה בתפקיד אם, דודתה של הילדה דורות'י בסרט ההרפתקאות של וולטר מרץ' "בחזרה לארץ עוץ", סרט ההמשך הלא רשמי ל"הקוסם מארץ עוץ". בשנת 1986 גילמה לורי את אמה המרוחקת של שרה נורמן כבדת השמיעה (מרלי מטלין) בדרמה "ילדים חורגים לאלוהים", הייתה מועמדת בשלישית לפרס האוסקר. שיחקה בקומדיה "הולך על כל הקופה", הופיעה בסרטו האמריקאי היחיד של הבמאי האיטלקי דאריו ארג'נטו "טראומה". השתתפה בסרטו השני של שון פן כבמאי, "שומר הדרך". ב-1998 הופיעה במותחן האימה של רוברט רודריגז "סיוט בחדר המורים" וגילמה את קארן אולסון, מורה בבית ספר עליו משתלטים חייזרים.
בשנים האחרונות התפרסמה לורי בעיקר בקומדיה "מת על ההספד" משנת 2004 בתור שארלוט קולינס אם המשפחה האבלה ובדרמה הפסיכולוגית "הנערה המתה" משנת 2006 שם גילמה את אמה של ארדן (טוני קולט).
טלוויזיה
בשנת 1981 גילמה את מגדה גבלס אשתו של שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס בדרמת המלחמה הטלוויזיונית "בונקר" מבית רשת CBS, אודות החודשים האחרונים שבהם התבצר אדולף היטלר (אנתוני הופקינס) בבונקר הנצור שלו בברלין. על הופעתה הייתה מועמדת לפרס אמי.
בשנת 1983 התארחה בשלושה פרקים בסדרת הדרמה הרפואית "מקום אחר" מבית רשת NBC, ואף הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמה. באותה שנה שיחקה במיני-סדרת הדרמה "ציפורים מתות בסתר", השנייה הנצפית ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה האמריקאית אשר זיכתה אותה במועמדויות נוספת לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנת 1986 שיחקה בסרט הטלוויזיה "Promise" בבימויו של גלן ג'ורדן; אשר זיכה אותה בפרס אמי ומועמדות לפרס גלובוס זהב שלישי בקריירה.
דמותה הטלוויזיונית המוכרת ביותר של לורי הייתה ק'תרין פקארד מרטל בסדרת המסתורין של דייוויד לינץ' "טווין פיקס", לורי הופיעה בסדרה במשך שתי עונות עליהן הייתה מועמדת לפרס אמי וזכתה בפרס גלובוס הזהב, בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה לשנת 1990. בשנת 1999 הייתה מועמדת לפרס אמי על תפקיד האורח שעשתה בסדרת הסיטקום "פרייז'ר". הופיעה בתור אמו של ד"ר דאג רוס (ג'ורג' קלוני) בסדרה "ER".
עמנואלה
"עמנואלה" הוא שיר של הזמרת הישראלית עדן בן זקן הסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן השביעי שלה, 7. הסינגל יצא ב-24 במאי 2023 יחד עם הסינגל "משחק קלפים".
הרכב השיר
השיר הוא שיר על העצמה ועצמאות, במיוחד בהקשר של מערכת יחסים רומנטית. המילים מעידות על כך שבן זקן עברה יחס רע או נפגעה על ידי מישהו בעבר. השורות "עשית בעיות אבל עכשיו תשלם" ו"הלב שלי נפגע אבל תורך לדמם" מעידות על שינוי בדינמיקת הכוח. בן זקן כבר לא מוכנה לסבול התעללות ודורשת מהאדם השני לעזוב. השיר גם מציג את נושא השיר, עמנואלה, כאישה חזקה ובטוחה בעצמה. השורה "היא לא צריכה מלך כי היא המלכה" מדגישה את עצמאותה ואת הביטחון העצמי שלה. הפזמון חוזר על השם "עמנואלה" מספר פעמים, ומחזק את חשיבותה ומשמעותה של אישה זו. המילים כוללות גם התייחסויות לאלמנטים חיצוניים כמו השמש, קוקו שאנל והיותה פלא תבל, שיכולים להתפרש כסמלים של חופש, תחכום וייחודיות.
ביקורות
דודי פטימר סקר את שני השירים אותם שיחררה בן זקן מהאלבום 7 ותיאר את "עמנואלה" כשיר בסגנון היפ הופ שמזכיר את השיר "פנתרה" של נועה קירל. למרות שהוא מוערך בזכות השיק הלטיני, ההפקה המצוינת והלחן הקליט שלו, פטימר מטיל ספק בצורך להקשיב לבן זקן אם קירל כבר קיימת. מצד שני, השיר השני, "משחק קלפים", זוכה לשבחים כשיר ים תיכוני אולטימטיבי המציג את האותנטיות והכישרון הטבעי של בן זקן, מה שהופך אותו לבחירה המועדפת על פני "עמנואלה".
חקיין נקאי
חקיין נקאי (שם מדעי: Aspidontus taeniatus) הוא מין של דג ממשפחת הקרנוניים החי בשוניות אלמוגים באוקיינוסים ההודי והשקט.
מאפיינים
דג זה מתחזה לדג הנַקַּאי, אך הוא שייך למשפחה אחרת. אורכו 11.5 ס"מ והוא בעל צבעים דומים לנקאי האמיתי, עם גוף לבן, זנב וחלק גוף אחורי בתכלת, פס שחור אנכי לאורך הגוף וצבע צהוב על מהמצח עד הגב. הראש קטן עם חוטם בולט. אך פניו שונות מעט מפני הנקאי האמיתי.
לדג שתי תועלות מהחקיינות לנקאי: הוא מצליח להתחמק מדגים טורפים המגיעים אליו ל"טיפול" או שומרים עליו מטורפים אחרים ובנוסף הוא מקבל הזמנה להיכנס לפיהם כמו נקאי אמיתי וללקט שאריות מזון משיניהם, אך שלא כמו האמיתי הוא גם נוגס בפיהם ואוכל גם בשר חי ולעיתים גם ניזון מהקשקשים שלהם. הוא מצליח במיוחד על דגים צעירים למרות שבכמה מקרים הוא מצליח לרמות גם בוגרים. הוא קורע את הבשר ואז בורח מהר.
מספר דגי שונית בוגרים יודעים להבחין בהבדלים הקטנים שבין הנקאי האמיתי והחקיין ולהימנע ממנו.
ויליאם דה לה פול, הדוכס הראשון מסאפוק
ויליאם דה לה פול, הדוכס הראשון מסאפוק (16 באוקטובר 1396 – 2 במאי 1450) היה בן אצולה אנגלי אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת מאה השנים, והיה מדינאי מוביל בשירותו של הנרי השישי, מלך אנגליה. עם זאת, המדיניות הכושלת שהוביל גרמה לכך שהוא הוצא להורג בידי המון זועם.
ביוגרפיה
ויליאם דה לה פול נולד בכפר קוטון שבמחוז סאפוק. הוא היה בנו השני של מייקל דה לה פול, הרוזן השני מסאפוק ושל אשתו קתרין דה סטפורד, בתו של יו דה סטפורד, רוזן סטפורד השני, ופיליפה דה ביוצ'מפ.
בגיל צעיר הוא התגייס לצבא האנגלי ולחם בקרבות בצרפת במלחמת מאה השנים. הוא נפצע קשה במהלך המצור על הרפלור (1415), אשר במהלכו גם מת אביו מדיזנטריה. בהמשך אותה שנה נהרג אחיו הגדול מייקל דה לה פול, הרוזן השלישי מסאפוק, במהלך קרב אז'נקור, וויליאם הפך לרוזן סאפוק הרביעי. הוא שירת בכל המערכות בצרפת בתקופת שלטונו של הנרי החמישי, מלך אנגליה, ולמרות גילו הצעיר שימש כמפקד העליון של הכוחות האנגליים בנורמנדי בין השנים 1421–1422. בשנת 1423 הוא הצטרף לצבאו של הרוזן מסליסבורי. ב-1424 הוא השתתף בקרב ורניול תחת פיקודו של הדוכס מבדפורד, אולם בהמשך חזר לשירותו של הרוזן מסליסבורי ולחם תחתיו במהלך ארבע השנים הבאות. לאחר מותו של סליסבורי במהלך המצור על אורליאן, מונה ויליאם למפקד המצור במקומו. כאשר העיר שוחררה בידי ז'אן ד'ארק, הוא נאלץ להימלט לז'רגו שם נפל בשבי בידי הצרפתים. הוא נלכד בידי הגיבור העממי הצרפתי גיום רנו. על פי האגדה, ויליאם כל כך התפעל מגבורתו של רנו, עד שהכתיר אותו לאביר ורק אז נכנע בפניו. הוא נותר אסיר של הצרפתים במשך שלוש שנים.
לאחר שחרורו הוא נותר בצרפת, וחזר לאנגליה רק ב-1434. עם חזרתו, הוא מונה למפקד טירת וולינגפורד. הוא הפך לאחד מאנשי חצרו של הנרי השישי, מלך אנגליה הילד, והיה בן-ברית קרוב של הקרדינל בופור. הקרדינל היה אחד האנשים החזקים ביותר בחצרו של המלך הילד, וסאפוק עצמו צבר כח בהדרגה. הישגו הבולט ביותר בתקופה זו היה משא ומתן על נישואיו של המלך עם מרגרט מאנז'ו בשנת 1444. משא ומתן שהוכתר בהצלחה וגרם לכך שהוא קודם מרוזן למרקיז. עם זאת, נוסף סעיף סודי להסכם שהחזיר את הערים מיין ואנז'ו לצרפת. נישואיו שלו התקיימו ב-11 בנובמבר 1430 עם אליס צ'וסר נכדתו של ג'פרי צ'וסר.
עם מותם בשנת 1447 של הקרדינל בופור ושל המפרי, דוכס גלוסטר, הפך סאפוק לכח העיקרי מאחורי כסאו של המלך הנרי. הוא קיבל תפקידים חשובים רבים, כולל האדמירל העליון של אנגליה. הוא הפך להיות הרוזן מפמברוק בשנת 1447, ושנה לאחר מכן שודרג תוארו ל"דוכס סאפוק". עם זאת, הוא רכש לעצמו אויבים רבים בחצר המלוכה, אשר חיפשו הזדמנות להפיל אותו. בשנים הבאות נפלו כמעט כל המעוזים האנגליים בצפון צרפת, וההאשמה על כך הוטלה על כתפיו של סאפוק. בין היתר נטען כי בשל כך שכאמור העביר את אנז'ו ומיין לצרפתים, היה לצרפתים קל יותר לכבוש את שאר המעוזים בהמשך. עם כינוס הפרלמנט בנובמבר 1449, האופוזיציה שלו הראתה את כוחה בכך שאילצה את אחד מנאמניו, הגזבר אדם מולינס, להתפטר. מולינס נרצח על ידי מלחים זועמים בפורטסמות' ב-9 בינואר 1450. סאפוק, בהבנה כי מתקפה עליו עצמו בלתי נמנעת, נאם בפרלמנט והזכיר בפני המלך והשרים את שירותו הארוך למען המדינה עם זאת, ב-28 בינואר הצליחו אויביו לעצור אותו שלא כחוק וכלאו אותו במגדל לונדון. המלך התערב כדי להגן עליו, אולם הבין שהזעם הציבורי כנגדו גדול מדי, ולפיכך אילץ אותו לצאת לגלות בצרפת במשך חמש שנים. עם זאת, במהלך במסעו לקאלה הספינה שלו יורטה על ידי ספינה של אספסוף זועם שרצה להיפרע ממנו. סאפוק נלכד, הועמד למשפט מדומה והוצא להורג בעריפת ראש. גופתו הושלכה לים ומאוחר יותר נמצאה ליד דובר.
סימור קאסל
סימור ג'וזף קאסל (באנגלית: Seymour Joseph Cassel; 22 בינואר 1935 - 7 באפריל 2019) היה שחקן קולנוע אמריקאי. היה מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1968 על הופעתו בסרט "פנים".
ביוגרפיה
קאסל נולד בדטרויט, מישיגן למנסרטיה אן ולסימור ג'וזף קאסל. התחיל את דרכו כשחקן לצידו ותחת בימויו של במאי סרטי האינדי ג'ון קסאווטס בסרטים "מיני ומוסקוביץ'" לצידה של ג'ינה רולנדס, "רציחתו של סוכן הימורים סיני" ו"פנים" בתפקיד איש העסקים צ'אט עליו הועמד קאסל לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. שיחק בסרטים "ולנטינו" בתפקיד סוכן הכישרונות ג'ורג' אולמן המגלה את השחקן האיטלקי רודולף ולנטינו (רודולף נורייב) ובקומדיית הפעולה "שיירה" בתפקיד המושל ג'רי האסקינס.
בשנות ה-90 שיחק בעיבוד הקולנועי לקומיקס "דיק טרייסי" בתפקיד סם קאצ'ם שותפו של הבלש דיק טרייסי (וורן בייטי), בעיבוד הקולנועי לספר "פנג הלבן", בקומדיות "בתוך המרק" בתפקיד מוערך מאוד לצידו של סטיב בושמי, "המרוץ לצמרת של מקס פישר" בתור ברט אביו של הנער מקס פישר (ג'ייסון שוורצמן), "זה יכול לקרות לך", "ירח דבש בלאס וגאס" ובדרמות "יומן של רוצח שכיר" בכיכובו של פורסט ויטאקר, ו"הצעה מגונה" בתפקיד מר שקלפורד. בשנת 1996 שיחק בתפקיד ראשי בסיטקום "חברה טובה" ברשת CBS, בכיכובה של לורן גרהאם.
בשנת 2000 הופיע בסרטו של סטיב בושמי "מפעל החיות" בתפקיד לוטננט סימן. ב-2001 השתתף בקומדיה "משפחת טננבאום" בתפקיד מפעיל המעליות דאסטי חברו של רויאל טננבאום (ג'ין הקמן). ב-2005 שיחק בפעם השלישית תחת בימויו של סטיב בושמי בדרמה הקומית "ג'ים הבודד" בתור דון אביו של הסופר ג'ים (קייסי אפלק). ב-2007 השתתף בעיבוד הקולנועי למשחק המחשב פוסטל. ב-2009 שיחק בהפקה של לוק בסון "סטטן איילנד" בתפקיד החירש המבוגר ג'ספר סביאנו.
נודע ביהודה
הספר נודע ביהודה הוא ספר שאלות ותשובות מאת הרב יחזקאל לנדא. זהו אחד מספרי ההלכה העיקריים והחשובים ביותר עד ימינו.
תוכן הספר
הספר נקרא בשם "נודע ביהודה" על שמו של אבי המחבר וכן רמוז בו שמו ושם אמו. הספר מחולק לשני חלקים הנקראים מהדורא קמא (תקל"ו, 1776) ומהדורא תניינא (תקע"א, 1811) ומכיל בתוכו מאות שאלות ותשובות על ארבעת חלקי השולחן ערוך.
על שם הספר נקרא רחוב "נודע ביהודה" בשכונת קריית ספר במודיעין עילית.
איידה
איידה (בהולנדית: Ede) היא עיר שנמצאת במחוז חלדרלנד, הולנד.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 8 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוגוסט (17 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא דצמבר ( מעלות צלזיוס).
מלאח
מלאח (בערבית: الملاح, "אל-מלאח") הוא שמו של הרובע היהודי בערי מרוקו (שם המקביל למושגים "גטו" או רחוב היהודים בקרב עדות אשכנז).