cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריס ג'יימס
ריס ג'יימס (באנגלית: Reece James; נולד ב-8 בדצמבר 1999) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן הימני בצ'לסי מהפרמייר ליג ובנבחרת אנגליה.
קריירת מועדונים
ג'יימס הצטרף לצ'לסי בגיל שש והפך למקצוען במרץ 2017. במהלך עונת 2017/2018 מונה לקפטן קבוצת U18 של המועדון ונבחר לשחקן העונה באקדמיה. ביוני 2018 חתם לחוזה חדש לארבע שנים במועדון. מאוחר יותר באותו החודש עבר בהשאלה לויגאן את'לטיק על מנת לצבור דקות משחק בצ'מפיונשיפ. במרץ 2019 נבחר לשחקן העונה של המועדון.
ב-25 בספטמבר 2019, ערך ג'יימס את הופעת הבכורה שלו בצ'לסי. הוא כבש שער אחד ובישל שניים בניצחון 7–1 על גרימסבי טאון בסיבוב השלישי בגביע הפוטבול ליג. ג'יימס הפך לכובש השער הצעיר ביותר אי פעם בצ'לסי בליגת האלופות כאשר כבש את השער הרביעי בתיקו 4–4 עם אייאקס ב-5 בנובמבר 2019. בינואר 2020 חתם על חוזה ארוך טווח במועדון.
ב-14 בספטמבר 2020, כבש ג'יימס שער בכורה בפרמייר ליג הראשון שלו, בניצחון 3–1 של צ'לסי על ברייטון אנד הוב אלביון.
קריירה בינלאומית
ג'יימס ייצג את אנגליה בכל נבחרות הנוער, וביולי 2017 היה חלק מסגל הנבחרת עד גיל 19 אשר זכתה באליפות אירופה.
בנובמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת עד גיל 21 במהלך הניצחון 3–0 על אלבניה.
ב-5 באוקטובר 2020 זומן ג'יימס לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של אנגליה בעקבות פציעה ראהים סטרלינג. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-9 באוקטובר באצטדיון ומבלי, כשנכנס כמחליף בדקה ה-58 בניצחון 3:0 על ויילס במשחק ידידות.
וורן ג'באלי
וורן ג'באלי (באנגלית: Warren Jabali; 29 באוגוסט 1946 – 13 ביולי 2012) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-ABA בין השנים 1968–1975. בעונת 1968/1969 זכה באליפות ה-ABA כשחקן אוקלנד אוקס, ולאורך 7 עונותיו בליגה השתתף 4 פעמים במשחק האולסטאר, ורשם ממוצעים כוללים של 17.1 נקודות, 6.7 ריבאונדים ו-5.3 אסיסטים למשחק.
בשנת 1997 נבחר לאחד מ-30 חברי קבוצת כל הזמנים של ה-ABA.
קריירת מכללות
ג'באלי נולד בקנזס סיטי שבקנזס, בשם וורן אדוארד ארמסטרונג (באנגלית: Warren Edward Armstrong), ובמהלך תקופת לימודיו באוניברסיטת המדינה של ויצ'יטה שינה את שם משפחתו לג'באלי. ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה ("ויצ'יטה סטייט שוקרס") העמיד ממוצעים של 16.7 נקודות, 10.8 ריבאונדים ו-5.5 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 1968 נבחר ג'באלי על ידי ניו יורק ניקס בבחירה ה-44, אולם בחר לשחק עבור קבוצת אוקלנד אוקס מליגת ה-ABA. לאורך עונתו הראשונה באוקלנד סייע לקבוצתו להשיג את המאזן הטוב ביותר בליגה (60–18), עם ממוצע של 21.5 נקודות למשחק, ובסיומה זכה בתואר "רוקי העונה". בפלייאוף 1969 חיפה על חסרונו של כוכב הקבוצה הפצוע, ריק בארי, והוליך את האוקס לזכייה באליפות ה-ABA, לצדם של דאג מו ולארי בראון. בסדרת הגמר מול אינדיאנה פייסרס הציג ג'באלי יכולת שיא, עם ממוצע של 33.2 נקודות למשחק, אשר זיכו אותו בתואר "ה-MVP של הפלייאוף". בעונה העוקבת קלע שיא קריירה של 22.8 נקודות למשחק, אולם שותף ב-40 משחקים בלבד בשל פציעה.
בעונת 1970/1971 שיחק עבור הפייסרס, ובשנת 1971 עבר לשחק בקבוצת הפלורידיאנס, במדיה קלע 19.9 נקודות למשחק.
בין השנים 1972–1974 שיחק בדנוור רוקטס, אותה יצג פעמיים במשחק האולסטאר של ה-ABA לצד חברו לקבוצה רלף סימפסון. במשחק האולסטאר 1973 זכה ג'באלי בתואר ה-MVP לאחר שקלע 16 נקודות, מסר 7 אסיסטים והוביל את "נבחרת המערב" לניצחון בתוצאה 123–111, לאחר שחזרה מפיגור של 19 נקודות.
בעונת 1974/1975 שיחק עבור סן דייגו קונקיסטדורס, ובסיומה פרש ממשחק, בשל פציעה בברכו, בגיל 28.
ב-13 ביולי 2012 נפטר ג'באלי כתוצאה ממחלה קרדיווסקולרית, בגיל 65.
Iconoclast
"Iconoclast" ("אייקונוקלאסט") הוא אלבום האולפן השמיני של להקת הפרוגרסיב מטאל האמריקאית Symphony X.
האלבום יצא לאור בשנת 2011 והוקלט במלואו בסטודיו של גיטריסט הלהקה, מייקל רומיאו. האלבום יצא לאור 4 שנים לאחר קודמו, "Lost Paradise", לאחר סיבוב הופעות של הלהקה שארך כ-3 שנים. הנושא הכללי של האלבום, לפי מייקל רומיאו שהגה אותו, הוא השתלטות המכונה והטכנולוגיה על האדם.
Iconoclast זמין כדיסק אחד, וכן מהדורה מיוחדת המכילה שני דיסקים. גיטריסט הלהקה, מייקל רומיאו, הצהיר כי המהדורה המיוחדת מכילה את רשימת השירים שנועדה לשחרר הלהקה במקור, אך חברת התקליטים שהפיצה את האלבום (Nuclear Blast) רצתה גם גרסה בעלת דיסק אחד.
Needed Me
Needed Me הוא שיר של הזמרת ריהאנה מתוך אלבומה השמיני, Anti. השיר נשלח לתחנות הרדיו ב-30 במרץ 2016, ומשמש כסינגל הבא מתוך האלבום יחד עם השיר "Kiss It Better". השיר נכתב על ידי ריהאנה, בריטני האזרד, אלישה רנה ודרוס רייצ'ל והופק על ידי DJ Mustard.
וידאו קליפ
ב-20 באפריל, יצא הקליפ לשיר ועלה לערוץ ה-Vevo של ריהאנה. הקליפ יצא במכוון ביום הקנאביס הבינלאומי. את הקליפ ביים הבמאי הרמוני קורין (שיצר בין השאר את הסרט "ספרינג ברייקרס" ב-2013).
יערה פלציג
יערה פֶּלציג (נולדה ב-28 באוגוסט 1988) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלית.
ביוגרפיה
פלציג נולדה, גדלה והתחנכה בירושלים, הקטנה מבין שלוש אחיות. אביה וסבהּ פרלי פלציג, אמנים במקצועם וחובבי ארכאולוגיה חפרו באדמה וגילו בית בן אלפיים שנה והפכו אותו לבית המשפחה. פלציג גדלה בבית זה עד שהייתה בת שש, אז הוריה התגרשו והיא עברה עם אמה, פסיכולוגית במקצועה, לתל אביב. פלציג למדה מכיתה א' בבית ספר א.ד. גורדון ובכיתה י' עברה לעירוני א'. בצעירותה למדה התעמלות קרקע ושרה במקהלה. תמיד שאפה להיות שחקנית והחלה ללמוד משחק בחוג תיאטרון, במרכז ביכורי העיתים בכיתה ג' ואחר-כך למדה בחוג תיאטרון, של תיאטרון הילדים אורנה פורת. עשתה שירות לאומי במעון בית חם לנערות במצוקה בבת ים. למדה במכינת מבוגרים לסטודיו למשחק ע"ש ניסן נתיב, תל אביב (2007-2006) ואחר-כך למדה משחק במסלול התלת-שנתי בניסן נתיב (2010-2007). בכיתתה למדו בין השאר מגי אזרזר, ליאל דניר, ג'ייסון דנינו הולט, יעל איתן, גל לב, אריאל וולף ואיתי זבולון.
יערה פלציג שיחקה בסדרת הנוער בערוץ הילדים "אליפים", ב-2010. היא גילמה את דמותה של דנה, דלידית, יוד ביתניקית, חננית שנמצאת כל היום במעבדה ואינה משתלבת בהתנהגותם הפרועה של הדלידים. פלציג הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "חטופים" ו"סרוגים". פלציג שיחקה בסרטו של אלון זינגמן "בין השמשות" (2011), בתפקיד תמר, נערה בת 15 שחולה בסרטן.
מלכת שבא (אופרה, גונו)
מלכת שבא (בצרפתית: La reine de Saba) היא אופרה בחמש מערכות של שארל גונו. האופרה שהוצגה בבכורה בפריז ב-28 בפברואר 1862 נכשלה בהצגת הבכורה, אך נחשבה לאופרה האהובה ביותר על המלחין.
יערה פלציג
ביוגרפיה
פלציג שיחקה בסרטו של נדב לפיד, "השוטר" (2011), בתפקיד הראשי של שירה. שיחקה משוררת, אחת מבנות החבורה הרדיקלית, שרוצה להנהיג מהפכה חברתית ומחליטה לחטוף אילי הון ישראלים, כדי לפנות בטלוויזיה אל העם ולעורר אותו למהפכה. לצידה שיחקו יפתח קליין, מיכאל אלוני, מנשה נוי, מיכאל מושונוב ורונה-לי שמעון.באותה שנה בהצגה "מונוגמיה" בתיאטרון הבימה. בה גילמה את רותם, נערת מתבגרת ומרדנית, בתם של רמי הויברגר (שגם ביים) ואסנת פישמן, שאביה העיתונאי עוזב את הבית ואז היא בורחת בעצמה. היא שיחקה בהבימה גם בתפקיד הודיה בהצגה "אם יש גן עדן".
מלכת שבא (אופרה, גונו)
ההיסטוריה של האופרה
בהצגת הבכורה של היצירה, הקהל מחא כפיים בהתלהבות, אך המבקרים גינו את האופרה. בביקרות שיחק כנראה תפקיד חשוב דעתו המגנה של נפוליאון השלישי שסבר כי הגיבורים האמיתיים של האופרה הם פועלי הבניין ונוכחות החצר המלכותית רק מספקת הזדמנות להכללתם. ייתכן שגם הפחד שלו מהבונים החופשיים שיחק תפקיד בשיפוטו זה (הוא האמין בגילוי עקבות של קונספירציה סודית בפעולה הבימתית של פועלי הבניין באופרה). כמה מבקרים היו מרותקים עד כדי כך שהאופרה נקראה "קרב ווטרלו של גונו", אחרים האשימו את המחבר בעושר מלודי דל יותר מאשר ביצירותיו המוקדמות יותר ובתזוזה לכיוון הדרמה המוזיקלית הגרמנית. הם מתחו ביקורת על השפעתם של וגנר, שומאן ומנדלסון ביצירה. בפריז הגיעה מלכת שבא רק לחמש עשרה הופעות, אך הועלתה בבריסל בשנת הבכורה שלה, דחוסה לארבע מערכות בעיבוד מחדש.
יערה פלציג
ביוגרפיה
ב-2012 שיחקה בתפקיד הראשי בסרטו של נוני גפן "לא בתל אביב". לצד נוני גפן ורומי אבולעפיה. הסרט מספר על מורה שאחרי שמפטרים אותו מבית-הספר, חוטף תלמידה והם יוצאים למסע בריחה שאליו הם לוקחים את אהבת הנעורים שלו וביניהם נרקם משולש אהבה. הסרט זכה בפסטיבל לוקרנו בנמר הכסף - פרס להפצה בינלאומית. באוקטובר 2012 משתתף בפסטיבל בוורשה ובנובמבר 2012 השתתף בפסטיבל AFI, לוס אנג'לס. היא שיחקה מאז סיום לימודיה בסטודיו של ניסן נתיב בהצגה "כשהאנייה שוקעת", שמספרת על טביעתה של הטיטניק. שם היא שיחקה מיליונרית מבוגרת שמסבירה למה הגיוני להציל את העשירים ורק אחר-כך את העניים, אם בכלל. זו הייתה הצגת הסיום שלה בניסן נתיב והיא רצה בצוותא ובה שיחקו כמעט כל בני כיתתה, כ-14 איש.
מלכת שבא (אופרה, גונו)
ההיסטוריה של האופרה
האופרה הוצגה שנה לאחר מכן בדרמשטאדט, שנתיים לאחר מכן בהופעה דמוית קונצרט בלונדון, ב-1880 במנצ'סטר, ולאחר מכן ב-1889 בניו אורלינס, אבל בשום מקום לא הצליח לקצור הצלחה מתמשכת. האופרה חודשה בפריז בשנת 1900, אך לאחר כמה הופעות הוסרה שוב מהבמה. גרסת ארבע המערכות נשכחה כעת לחלוטין. הגרסה המקורית התחדשה בהופעה ב-1969 בטולוז. בשנת 2001 הוצגה גרסה משוחזרת של הפרטיטורה המקורית בפסטיבל מרטינה פרנקה באיטליה, שיצאה גם בתקליטור. זו יכולה להיחשב כגרסה אותנטית של האופרה ובו בזמן להקלטה הראשונה בעולם של אופרה זו.
יערה פלציג
ביוגרפיה
היא שיחקה בהצגה "לקפוץ מעל העננים" בתיאטרון הנפש, בתפקיד הראשי של אלונה (במציאות זו עדי אלטשולר), שבגיל 16 טיפלה בילד מוכה שיתוק מוחין, גילתה שאין מסגרת חברתית לילדים במצבו והקימה את תנועת הנוער "כנפיים של קרמבו", לילדים עם צרכים מיוחדים.
מלכת שבא (אופרה, גונו)
מערכה 1
בירושלים מתחילים לבנות בית מקדש ענק להנצחת שמו של שלמה המלך. הבנייה מנוהלת על ידי האדריכל האהוב על המלכה, אדונירם. בנוני תלמידו של אדונירם מביא את החדשות שבלקיס (מלכת שבא) ושלמה יגיעו בקרוב כי המלכה רוצה לראות את הבנייה באופן אישי. כשהמלכה מגיעה, פאנור, אמרו ומתוסאל מתייצבים לפני אדונירם ומבקשים ממנו להתמנות למאסטר. עם זאת, האדריכל עדיין לא רואה אותם בוגרים מספיק, לכן דוחה את בקשתם. שלושת העובדים נשבעים לנקום ואז עוזבים. שלמה אומר למלכה שאדונירם הוא ממוצא מסתורי עם כוחות כישוף. בלקיס נשבית באיש ממבט ראשון וגם האדריכל מבחין ביופייה של המלכה.
יערה פלציג
ביוגרפיה
יערה פלציג שיחקה בוידאו ארט "93 (Cover Version)" של ניר עברון, שמספר על התאבדותן הקולקטיבית של 93 מורות ותלמידות שהעדיפו למות מאשר ליפול לידיהם של החיילים הנאצים. היא שיחקה בווידאו-ארט "ללא כותרת" של עמית ברלוביץ', שמספר על זוג שאובד ביער, פוגש אדם שלישי ונוצר ביניהם משולש אהבה.
מלכת שבא (אופרה, גונו)
מערכה 2
יצירת המופת של אדונירם, תבנית הים, מבוצעת מול המלך, המלכה, פועלי הבניין ותושבי העיר בהר ציון. האדריכל קורא לאל האש תובל-קין לחשוף את מוצאו האלוהי שלו לכולם. דבריו אינם נעלמים מעיני הנוכחים: הברונזה מתחילה להפך לנוזל ולרתוח, אבל בשל השינויים בהרכב שבוצעו על ידי שלושת פועלי הבניין, חומר הגלם לא הוכן מהמרכיבים הנכונים והוא פשוט עף לאוויר פתאום. בעיר פורצת שריפה כתוצאה מכך, רבים נפצעים, וגם המלכה מאבדת את הכרתה.
יערה פלציג
ביוגרפיה
היא הופיעה בפרסומות טלוויזיה ואינטרנט ובקליפים לדניאל סלומון, רוקפור, חן קליין ואייל אבן צור, יונתן כנען.
אחותה האחת, תמר פלציג, היא שחקנית בלוס אנג׳לס ואחותה השנייה מעצבת גרפית.
מלכת שבא (אופרה, גונו)
מערכה 3
אי ההצלחה לא שינתה את רגשותיה של בלקיס: היא התאהבה באדריכל והזמינה את האיש לפגישה בעיירת האוהלים שלה בהר תבור. אדונירם מגיע, אך בשל נאמנותו למלכו, הוא אינו מתרצה לפיתיי המלכה תחילה, אך נשבר ושני האוהבים מתוודים על רגשותיהם זה בפני זה. בנוני מביא אז את החדשות שכוח מסתורי שיקם את יצירת המופת המפורקת של אדונירם וכעת היא בשלמות מוחלטת. החדשות מגיעות גם לירושלים, והעצב של אתמול הופך לחגיגה של שמחה.
יערה פלציג
ביוגרפיה
בשנת 2014 החלה לשחק בסדרת הדרמה "זגורי אימפריה" המשודרת בערוץ HOT3, בתפקיד ״שחר״, חברה של אביאל.
מלכת שבא (אופרה, גונו)
מערכה 4
ניסיון התקרבותו של שלמה למלכה נדחה על ידי המלכה. לאחר עזיבתו, מופיעים שלושת פועלי הבניין מבקשי הנקמה ומספרים לו שבלקיס בילתה את הלילה עם אדונירם. שלמה לא יכול לדעת אם הם דוברי אמת אז הוא מכניס אותם לכלא ומצווה על הבנאי הראשי שלו להופיע לפניו. האיש מגלה את רגשותיו למלכו כלפי בלקיס ומציע לעזוב את העיר מיד. בסופו של דבר שלמה משחרר אותו משרותו ומאחל לו למצוא אושר. לאחר מכן מופיעה בלקיס לפני המלך כדי לדרוש בחזרה את טבעת היהלום שהיא נתנה לו כסימן לאהבתה. שלמה לא רוצה להחזיר את התכשיט היקר ואז המלכה שופכת במשקה שלו אבקה שגורמת לחלום ולשכוח. כשהמלך מתאושש, הוא עדיין זוכר את הטבעת ומבחין בהיעלמותה. במבט מבעד לחלון הארמון הוא רואה את ספינתה היוצאת של בלקיס.
יערה פלציג
ביוגרפיה
ב-2014 שיחקה בתפקיד רננה בסדרה "עממיות" של נאור ציון בערוץ 22.
מלכת שבא (אופרה, גונו)
מערכה 5
אדונירם מחכה לאהובה בקצה המדבר, אך שלושת פועלי הבניין מופיעים במקום המלכה. הם דורשים את ההסכמה בכתב הנדרשת לתואר מאסטר. כאשר האדריכל מסרב שוב לעשות זאת, שלושת הפועלים הורגים את אדונירם ובורחים. המלכה מוצאת את אהובה גוסס. היא מצליחה להלביש את הטבעת על ידו ואז הוא מת בזרועותיה. כשהוא ממהר אחרי הפועלים, שלמה עומד בהלם מול גופת האדריכל שלו לשעבר. בלקיס מבקשת ממנו לבנות להנתחה ראויה לאהובה. אז נפתחים השמים ושליחי אל האש מופיעים כדי לשאת את אדונירם לשמיים בליווי להבות שמאותתות על האלמוות שלו.
יערה פלציג
ביוגרפיה
ב-2014 גילמה את שירלי, הדמות המרכזית בסדרה ״משפחה טובה״, לצד ענת וקסמן, ליאור אשכנזי ואחרים.
בשנת 2015 כיכבה בסרט "ירח בבית 12", בתפקיד הראשי, לצד יובל שרף וגפן ברקאי.
בשנת 2016 סיימה לימודי תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
בשנת 2021 לקחה חלק בסדרת הטלוויזיה הישראלית-אמריקאית של נטפליקס "פגע וברח" שיצרו ליאור רז ואבי יששכרוף.
יחיאל אבוחצירא
הרב יחיאל אבוחצירא (נולד בשנת התש"ד, 1944) הוא רבה הספרדי של העיר רמלה.
תולדות חייו
לאחר פטירת אביו שכיהן כרב הערים רמלה ולוד, התמנה אחיו הרב אברהם אבוחצירא (הבבא הנא) לכהן כרב ערים אלו. כשנתיים לאחר פטירתו, בשנת התשל"ו (1975), נבחר הרב יחיאל לכהן תחתיו כרבה של רמלה.
הקים בעירו את מוסדות "אהל יצחק", על שם אביו.
משפחתו
מעבר לאחיו, רבי אברהם אבוחצירא, אותו החליף בתפקיד, אח נוסף שלו, אהרן אבוחצירא, היה ראש העיר רמלה, חבר הכנסת ושר.
2021 במוזיקה
בערך זה מצוינים אירועים שהתרחשו במהלך 2021 ונוגעים לעולם המוזיקה.
מורארג'י דסאי
מורארג'י ראנצ'הוג'י דסאי (באנגלית: Morarji Ranchhodji Desai, בהינדית: मोरारजी देसाई, בגוג'ראטי: મોરારજી દેસાઈ; 29 בפברואר 1896 – 10 באפריל 1995) היה פוליטיקאי הודי ממוצא גוג'ראטי, שבצעירותו ובבגרותו פעל למען עצמאות הודו. הוא כיהן כראש הממשלה הרביעי של הודו בשנים 1977–1979. היה ראש הממשלה הראשון של הודו שלא השתייך למפלגת הקונגרס, ועמד בראש קואליציה של מפלגות של מרכז-ימין ובראשה מפלגת ג'נאטה. הוא היה בגיל 84 גם ראש הממשלה המבוגר ביותר בהיסטוריה של הודו.
ג'ון ספרקמן
ג'ון ג'קסון ספרקמן (באנגלית: John Jackson Sparkman; 20 בדצמבר 1899 - 16 בנובמבר 1985) היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת אלבמה. הוא היה חבר בקונגרס של ארצות הברית מ-1937 עד 1979. הוא היה סנאטור מאלבמה בשנים 1946–1979 וחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1937–1946. ספרקמן היה מועמדה של המפלגה הדמוקרטית לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1952, כעמיתו למרוץ של מושל אילינוי עדלי סטיבנסון.
ילדות והשכלה
ג'ון ספרקמן, בנם של ויטן יוסף וג'וליה מיטשל (לבית קנט) ספרקמן, נולד בחווה חקלאית ליד הרטסל, עיר באלבמה הנמצאת במחוז מורגן. הוא גדל בבית בן ארבעה חדרים עם אחד עשר אחיו ואחיותיו. אביו היה חקלאי ששימש כסגן השריף של המחוז. כילד, ג'ון ספרקמן עבד בחווה של אביו בקטיף כותנה.
הוא למד בבית ספר יסודי במחוז מורגן. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון של המחוז ובשנת 1917 הוא נרשם לאוניברסיטת אלבמה שבטסקלוסה. הוא היה לבוגר אוניברסיטה באמנויות בשנת 1921. נוסף על כך, יש לו תואר ראשון במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת אלבמה. בשנת 1924 קיבל ספרקמן את תוארו שני בהיסטוריה. ספרקמן עבד לזמן קצר כמורה בבית ספר תיכון לפני שהוא התקבל אל ארגון עורכי הדין של אלבמה ב-1925. את תחילת דרכו כעורך דין הוא התחיל את בהאנטסוויל. הוא היה גם מדריך במכללת האנטסוויל מ-1925 עד 1928.
בקונגרס של ארצות הברית
ספרקמן נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בבחירות 1936, לאחר שהביס את מועמד מפלגת האיחוד, הארכיטקט הארי ג'יי פראן עם 99.7% מהקולות. הוא נבחר מחדש ב-1938, 1940, 1942 וב-1944. בשנת 1946 הוא כיהן כמנהיג הרוב בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא נבחר מחדש בבחירות 1946 לקונגרס ה-80 ובאותו תאריך נבחר לסנאט של ארצות הברית בבחירות מיוחדות שנערכו לצורך מילוי מקומו של ג'ון ה. בנקהד השני, שנפטר במהלך כהונתו. ספרקמן התפטר מבית הנבחרים מיד לאחר שנבחר לסנאט והחל את כהונתו כסנאטור ב-6 בנובמבר 1946. הוא היה חבר בסנאט עד פרישתו ב-3 בינואר 1979, לאחר שהעדיף שלא להתמודד מחדש ב-1978.
בשנת 1956, היה ספרקמן אחד מ-19 סנאטורים שחתמו על ה"מניפסט הדרומי" כנגד החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית משנת 1954 על פסיקתו נגד הפרדה גזעית בבתי-ספר. חברי המניפסט הכריזו כי בית המשפט העליון "ניצל לרעה את כוחו", הפר את סמכויות הקונגרס ונטל לידיו את הכוח לחוקק חוקים.
בחירות 1952 לנשיאות
ב-1952 הוא היה המועמד של המפלגה הדמוקרטית לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית כעמיתו למרוץ של עדלי סטיבנסון. עם זאת, בבחירות זכה המועמד הרפובליקני, דווייט אייזנהאואר. ריצ'רד ניקסון היה המועמד הרפובליקני לתפקיד סגן הנשיא והיה יריבו העיקרי של ספרקמן בבחירות.
אנדרטת אתונה לשואה
אנדרטת אתונה לשואה היא אנדרטה לזכר יהודי יוון שנספו בשואה, הניצבת בעיר אתונה, בירת יוון.
האנדרטה נחנכה בשנת 2010.
הרקע להקמת האנדרטה
האנדרטה הוקמה באתר שנתרם על ידי עיריית אתונה במרכזה של העיר, סמוך לאקרופוליס ובקרבת בית הכנסת ברחוב מלידוני (Melidoni). מיקום זה נחשב סמלי משתי בחינות: כ-350 יהודים נלכדו בבית הכנסת בתקופת הכיבוש הגרמני של יוון (ב-24 במרץ 1944) לאחר שהגיעו למקום בעקבות שמועה כוזבת כי הגסטאפו מחלק שם מצות. הם גורשו למחנה ההשמדה אושוויץ ורובם המכריע נרצח. כמו כן, אתר האנדרטה משקיף על אתר בית הקברות, שבו נשא פריקלס בשנת 431 לפני הספירה את ההספד המפורסם שלו על הרוגי אתונה במלחמה הפלופונסית.
כ-65,000 מיהודי יוון נרצחו בשואה אתונה הייתה האחרונה בין בירות מדינות האיחוד האירופי שבה הוקמה אנדרטה לזכר השואה.
האנדרטה תוכננה על ידי האמנית היוונית-אמריקנית דאנה מגאניאס (DeAnna Maganias). ועדה מטעם קהילת יהודי יוון בחרה בתוכניתה מתוך 19 הצעות לתכנון האנדרטה, שהוגשו במסגרת תחרות בינלאומית שנערכה לשם כך.
טקס חנוכת האנדרטה נערך ב-10 במאי 2010 במעמד ראש עיריית אתונה ונציגים של ממשלת יוון, הכנסייה האורתודוקסית והכנסייה הקתולית של יוון, נציגי קהילת יהודי יוון, קהילת יהודי אתונה והכנסת, וכן שגרירי גרמניה, איטליה, פולין והולנד.
מבנה האנדרטה
האנדרטה היא מבנה שיש בצורת מגן דוד, שנשבר וששת משולשיו מנותקים ממרכזו, וניצבים במרחקים בלתי שווים ממנו. קודקוד כל אחד מן המשולשים פונה לכיוונם של ערים וכפרים ביוון שמהם גורשו אל מותם אלפים רבים של יהודים. על גבי חלקיו של המבנה חרותים שמות מקומות היישוב מהם גורשו היהודים. מרכזו של המגן-דוד הוא שלם ומסמל את הישרדותו של גרעין הקהילה ופריחתו מחדש.
המבנה ניצב בליבו של גן צמחים ועשבי מרפא, המסמל החלמה ושלווה.
פורד 1949
פורד 1949 (באנגלית: Ford 1949) היא מכונית משפחתית גדולה, שבנוסף יוצרה במגוון תצורות, מתוצרת יצרנית הרכב פורד וחברות הבת, אשר יוצרו בין השנים 1948–1951 (שנת מודל 1949) בארצות הברית ובמלזיה.
באוסטרליה יוצר דגם טנדר בתצורת "Coupé utility" על ידי Ford Australia.
"פורד" הייתה הראשונה מבין שלוש יצרניות הרכב הגדולות שהציגה את הדגם הפופולרי החדש לאחר מלחמת העולם השנייה, כשהיא מקדימה את שברולט בשישה חודשים ואת פלימות' של קרייזלר בתשעה חודשים.
עונת 2022/2023 בליגת העל בכדורסל נשים
עונת 2022/23 בליגת העל לנשים בכדורסל הייתה העונה ה-66 בליגת הנשים הבכירה בישראל. הליגה החלה באוקטובר 2022 והסתיימה באפריל 2023 כאשר אליצור רמלה זכתה באליפות ה-12 בתולדותיה לאחר שגברה בסדרת הגמר על מכבי בנות אשדוד.
קבוצות
10 קבוצות השתתפו בליגת העל בעונת 2022/23. אליצור תל אביב נשרה לליגה הלאומית בתום העונה הקודמת ואת מקומה תפסה אס"א ירושלים שזכתה באליפות הליגה הלאומית.
טבלת הליגה
בעונה הסדירה התקיימו שני סיבובים כאשר כל קבוצה שיחקה פעמיים נגד יריבותיה, פעם אחת בבית ופעם אחת בחוץ. בתום העונה הסדירה התפלצה הליגה לבית עליון, בו שיחקו ששת הראשונות בתום העונה הסדירה, ובית תחתון בו שיחקו ארבעת האחרונות. כל קבוצה גררה איתה את המאזן מהעונה הסדירה.
כך דורגו הקבוצות בתום העונה הסדירה:
בית עליון
קבוצות הבית העליון קיימו ביניהן סיבוב ליגה נוסף כאשר כל קבוצה משחקת פעם אחת נגד יריבותיה לבית. הקבוצות שסיימו את העונה הסדירה במקומות 1-3 שיחקו שלושה משחקי בית והקבוצות שסיימו במקומות 4-6 שיחקו שני משחקי בית. ארבעת הראשונות עלו לפלייאוף.
אליצור רמלה הקדימה את רמת גן בשל מאזן טוב יותר במשחקים ששוחקו ביניהם במהלך העונה, שני ניצחונות לרמלה לעומת ניצחון אחד של רמת גן.
בית תחתון
קבוצות הבית התחתון קיימו ביניהן שני סיבובי ליגה נוספים כך שכל קבוצה שיחקה פעמיים נגד יריבותיה לבית. בסיום המשחקים נשרה הקבוצה במקום האחרון לליגה הלאומית.
הפועל פתח תקווה הקדימה את בנות הרצליה בשל מאזן טוב יותר במשחקים ששוחקו ביניהם במהלך העונה, שלושה ניצחונות לפתח תקווה לעומת ניצחון אחד להרצליה. הרצליה נשרה לליגה הלאומית.
פלייאוף
ארבעת הראשונות בבית העליון עלו לחצי גמר הפלייאוף. הראשונה בבית העליון התמודדה מול הרביעית והשנייה מול השלישית. המנצחות בחצי הגמר עלו לסדרת הגמר. בחצי הגמר ובגמר התקיימו סדרות של חמישה משחקים כאשר המדורגת גבוה יותר אירחה את המשחק הראשון, השלישי והחמישי (במידת הצורך) והמודרגת נמוך יותר אירחה את המשחק השני והרביעי (במידת הצורך). אליצור רמלה זכתה באליפות לאחר שגברה על אשדוד בסדרת הגמר.
גמר
לאחר הפסדים בשני המשחקים הראשונים השוותה אשדוד את הסדרה ל-2-2, אך למרות יתרון הבייתיות הפסידה לרמלה במשחק החמישי.
השתתפותן של קבוצות ישראליות באירופה
ארבע קבוצות ישראליות השתתפו ביורוקאפ. מכבי בנות אשדוד ואליצור רמלה עלו ישירות לשלב הבתים ואילו אליצור חולון וא.ס. רמת השרון עלו לשלב הבתים לאחר סיבוב מוקדמות. רמת השרון סיימה את שלב הבתים המקום האחרון והודחה. רמלה גברה על אשדוד בסיבוב הראשון של הפלייאוף והודחה בשלב רבע הגמר. חולון הודחה בשלב שמינית הגמר.
קישורים חיצוניים
שי ברק, [https://safsal.co.il/?news=w_preview_22-23 ליגת העל נפתחת. 6 מחפשות אליפות - חלק א',] 20 באוקטובר 2022, באתר ספסל
שי ברק, ליגת העל נפתחת - פריוויו חלק ב', 20 באוקטובר 2022, באתר ספסל
אוח מנומר
אוח מנומר או אוח אפריקני (שם מדעי: Bubo africanus) הוא מין של אוח, החי באפריקה שמדרום לסהרה.
תיאור
אוח זה הוא אחד מהקטנים שבאוחים, אך עדיין הוא דורס לילה בינוני עד גדול. הוא מגיע לאורך 45 סנטימטרים, בעל מוטת כנפיים של 100 עד 140 סנטימטרים, ומשקלו כ-454 עד 907 גרם בממוצע. האוח בעל פלג גוף עליון בצבע חום כהה עם פרצוף שמע בהיר עד לבן וציצות ראש שחורות, העיניים צהובות והמקור כהה. פלג הגוף התחתון בהיר עד חום בהיר ומכוסה בנקודות. אורך חיי האוח עד 10 שנים בטבע ועד 20 שנים בשבי.
האוח מצוי בטבע לאורך אפריקה מסוואנות וערבות עשב, יערות פתוחים ושיחיות, אך מתרחק ממדבריות או מיערות סבוכים. הוא נפוץ לעיתים גם בערים גדולות, בייחוד בדרום אפריקה, שם אוכלוסייתו גדולה במיוחד.
האוח הוא עוף לילי הצד יונקים קטנים כמו מכרסמים, עופות אחרים וזוחלים וגם טרף קטן יותר. הטרף נבלע בחתיכה אחת או נקרע לפיסות גדולות, אותם האוח פולט כעבור 24 שעות. במשך היום האוח נחבא אל הכלים ומצוי בנקרות עצים, בין סלעים או במאורות נטושות. זוג אוחים שולטים בטריטוריה קטנה ומגוננים בחירוף מול כל מסיג גבול, לעיתים תוך קרבות עזים בין יריבים.
לאוח לא נשקפת סכנה, אך הוא נפגע בעיקר מהרעלות של חומרי הדברה נגד מזיקים, אותם אוכלים החיות שהוא צד כמו מכרסמים או חרקים. הוא נפגע גם מרדיפות, טפילים ומחלות, התחשמלות ומפגיעת כלי רכב שהם הגורמים העיקריים למותם של אוחים צעירים.
אפרת שטיינלאוף
אפרת שטיינלאוף היא יוצרת תיאטרון, מחזאית ובמאית תיאטרון ישראלית, המתמחה בפרפורמנס והצגות פרינג'.
קריירה
מנהלת תיאטרון נא לגעת. מלמדת באוניברסיטת תל אביב, במסלול שחקן חוקר יוצר, בסמינר הקיבוצים במסלול בימוי, ומאז 2008 מרכזת מגמת תיאטרון בתיכון יובלים באור יהודה. מנחה סדנאות תיאטרון ומשחק לנוער וקבוצות חובבים. חברה בארגון היוצרים העצמאיים בתיאטרון.
יצחק מירילשוילי
יצחק מִירִילַשְׁוִילִי (ידוע גם כויאצ'סלב או סלבה מירילשוילי; נולד ב-1 במרץ 1984) הוא משקיע, מיליארדר, יזם ונדבן ישראלי. הוא שותף מייסד של הרשת החברתית VK, הגדולה ביותר ברוסיה. הוא בעל השליטה בערוץ הטלוויזיה "עכשיו 14" ובחברת רוטשטיין נדל"ן.
חיים אישיים
מירילשוילי נולד בסנקט פטרבורג ב-1984. אביו הוא ד"ר מיכאל מירילשוילי, איש עסקים ופילנתרופ ישראלי, יליד קולאשי בגאורגיה. הוא למד באוניברסיטת טאפטס בארצות הברית, ובשנת 2006, סיים תואר בכלכלה. בשנת 1995 עלה לישראל, וכיום מתגורר בהרצליה פיתוח עם אשתו ושני ילדיו.
VK
מירישוילי הוא שותף מייסד של הרשת החברתית VK אותה הקים בשנת 2006 עם לב לבייב ופאבל דורוב. כיהן כיו"ר וכבעל מניות. VK הפכה לרשת החברתית הגדולה ביותר ברוסיה, עם למעלה מ-500 מיליון משתמשים פעילים. מירילשוילי, לבייב ודורוב גייסו הון מ-Digital Sky Technologies, בראשות יורי מילנר. בשנת 2013, בגיל 29, מכר מירילשולי את מניותיו ב-VKontakte תמורת יותר ממיליארד דולר, והפך לאחד האנשים העשירים בישראל.
פלאריום
מירילשוילי החזיק ב-35% מהמניות של חברת פלאריום, חברת אפליקציות ומשחקים מקוונים שנוסדה בשנת 2009. מירילשוילי החזיק בנתח מהותי בפלאריום, אשר בשנת 2017 נמכרה לחברת אריסטוקרט, חברה אוסטרלית בבעלות ציבורית, תמורת סכום מוערך של כ-500 מיליון דולר.
נדל"ן
מירילשוילי הוא בעל המניות היחיד ויו"ר חברת קוף דלת נדל"ן מניב בע"מ. חברת אחזקות המנהלת את תיק ההשקעות של קבוצתו ומרכזה בהרצליה. החברה משקיעה בנדל"ן ובתשתיות בעיקר בארצות הברית, ישראל, רוסיה ואירופה.
מירילשוילי הוא בעל השליטה בחברה הציבורית רוטשטיין נדל"ן בע"מ - הוא מחזיק ב-73% ממניות חברת אבני שוהם ייזום בע"מ, המחזיקה ב-66% ממניות רוטשטיין נדל"ן.
תקשורת
מירילשוילי הוא בעל השליטה בערוץ הטלוויזיה "עכשיו 14" (דרך חברת "ערוץ יהודי ישראלי בע"מ") ובפורטל החדשות והאקטואליה "חדשות 0404".
פרמונטי די טרזיה (מחנה ריכוז)
פֶֿרַמוֹנטִי (איטלקית: Ferramonti di Tarsia) בקלבריה שבדרום איטליה היה מחנה ריכוז בתקופת מלחמת העולם השנייה. רוב הכלואים בו היו יהודים. המקום שוחרר בספטמבר 1943 ושימש עד סוף 1945 כמחנה עקורים.
תולדות המחנה
מחנה פרמונטי היה הגדול ב-15 מחנות המעצר שהקים בניטו מוסוליני בקיץ 1940. הקמתו החלה ב-4 ביוני 1940, ימים ספורים לפני הצטרפותה של איטליה למלחמה לצד גרמניה. המעצרים של פליטים חסרי נתינות ועצירים פוליטיים, מהם איטלקים מתנגדי המשטר הפשיסטי, החלו ב-15 ביוני. העצורים הראשונים הגיעו למחנה ב-20 ביוני. מיוני 1940 ועד לשחרורו בספטמבר 1943 היה מחנה פרמונטי נתון להשגחת המשטרה הלאומית ומתנדבי "החולצות השחורות". בתקופה זו נמנו בו 3,823 עצורים בני ארצות שונות, כמחציתם יהודים. היהודים הגיעו מגרמניה, פולין, יוגוסלביה, צ'כוסלובקיה, אוסטריה, לוב, יוון ואלבניה. בינואר ובמרץ 1942 הגיעו למחנה פרמונטי מאות מניצולי האונייה פנצ'ו שהועברו ממעצרם באי רודוס.
מחנה פרמונטי הוקם באזור ביצות מוכה מלריה. המזון היה במשורה והמים רעים. עם הידרדרות המצב הכלכלי באיטליה הורעו תנאי מחייתם של אסירי המחנה. נאסרה התגודדות מכל סוג, והאסירים היו אמורים להצדיע לדגל. עם זאת תנאי המאסר במחנה היו נסבלים. האסירים לא עונו ולא היו נתונים לסכנת גירוש או השמדה. הם הורשו לצאת מן המחנה המגודר לעבודה, לנהל קשר מכתבים (שעברו צנזורה) ואף לקבל כסף וחבילות מזון ממשפחותיהם. מלבד הצלב האדום תמכו באסירי פרמונטי ארגון הסיוע לפליטים "דלאסם" בחסות הכנסייה הקתולית וכן קרן הסעד לילדים של ישראל קאלק. במחנה פעלה מרפאה, והכלואים נהנו מטיפול רפואי, שכן היו בהם רופאים לא מעטים.
המחנה, שהתפרש על פני 160 דונם, הכיל 92 ביתנים. הכלואים התארגנו בקבוצות, בהתאם למוצא לתרבות ולדת, וכל אחת מהן בחרה בנציג מטעמה. במחנה התקיימו גן ילדים ובית ספר, ספרייה, מקהלה, חוגי ספורט ותיאטרון. הוותיקן מינה את הנזיר הקפוצ'יני, האב Callisto Lopinot, לכומר המחנה, והוא דאג לכל הכלואים. במחנה היה בית כנסת ואף חוג לתלמוד תורה. ריקרדו (ראובן) פצ'יפיצ'י, רבהּ הראשי של ג'נובה, ביקר לא אחת את עצורי פרמונטי.
אחרי השחרור
ב-4 בספטמבר 1943, שישה שבועות אחרי הדחת מוסוליני, שוחררו הכלואים בפרמונטי. עשרה ימים לאחר מכן הגיע הצבא הבריטי למחנה, וחודש לאחר מכן באו למקום חיילים יהודים. רבים מהעצורים, רובם יהודים, נשארו במקומם באין להם לאן לפנות, והאתר שימש כמחנה עקורים עד לסגירתו ב-11 בדצמבר 1945.
צבי אנקורי, לימים איש הבריגדה, סיפר על מעשיו בפרמונטי:.
לוקסמבורג במלחמת העולם השנייה
מעורבותה של לוקסמבורג במלחמת העולם השנייה החלה בפלישת גרמניה הנאצית ב-10 במאי 1940, ונמשכה עד שחרורה על ידי כוחות בעלות הברית בסוף 1944 ובתחילת 1945.
לוקסמבורג סופחה לגרמניה בשנת 1942. במהלך הכיבוש יזמו השלטונות הגרמניים תוכנית של "גרמניזציה" של המדינה, דיכוי שפות ומנהגים שאינם גרמניים וגיוס לוקסמבורגים לווארמאכט, מה שהוביל להתנגדות נרחבת, שהגיעה לשיאה בשביתה כללית באוגוסט 1942 נגד הגיוס. זמן קצר לפני הכניעה לנאצים, ברחו חברי הממשלה מהמדינה יחד עם הדוכסית הגדולה שרלוט, ובסופו של דבר הגיעה ללונדון, שם הוקמה ממשלת-גלות. חיילים לוקסמבורגים נלחמו גם ביחידות בעלות הברית עד השחרור.
רקע כללי
ממשלת לוקסמבורג נקטה מדיניות של נייטרליות מאז משבר לוקסמבורג בשנת 1867, לאור פגיעותה של המדינה. במהלך מלחמת העולם הראשונה נותרו 400 איש מהצבא המקומי במהלך הכיבוש הגרמני. בנאום בפני הרייכסטאג במרץ 1939, הבטיח אדולף היטלר כי ריבונותה של לוקסמבורג לא תיפגע. כוחו של הצבא גדל בהדרגה ככל שהמתח הבינלאומי עלה בתקופת הפיוס ולאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939. עד 1940 מנה צבא לוקסמבורג כ-13 קצינים, 255 שומרים חמושים ו-425 חיילים.
תחנת הרדיו הפופולרית בשפה האנגלית, "רדיו לוקסמבורג", עלתה לאוויר בספטמבר 1939. מלבד זאת, החיים הנורמליים נמשכו בלוקסמבורג במהלך המלחמה המדומה. לא התקיימה שום האפלה והרכבות הרגילות לצרפת ולגרמניה המשיכו לנסוע.
באביב 1940 החלו העבודות על סדרת מחסומים לאורך לגבול המזרחי של לוקסמבורג עם גרמניה.
פלישה גרמנית
ב-9 במאי 1940, לאחר הגברת תנועות הכוחות סביב הגבול הגרמני, נסגרו מחסומי קו שוסטר.
הפלישה הגרמנית ללוקסמבורג החלה בשעה 04:35 במקביל להתקפות על בלגיה והולנד. הכוחות הפולשים נתקלו בהתנגדות מועטה של צבא לוקסמבורג. בצהריים נפלה עיר הבירה.
כיבוש גרמני
עזיבת הממשלה הותירה את השלטון המקומי בלוקסמבורג בכאוס. מועצה ניהולית בהנהגת אלברט והרר הוקמה כדי לנסות להגיע להסכם עם הכובשים לפיו לוקסמבורג תוכל להמשיך ולשמור על עצמאות מסוימת תחת הנאצים, וקראה לשובה של הדוכסית הגדולה. כל האפשרויות לפשרה אבד בסופו של דבר כאשר לוקסמבורג סופחה לגרמניה וכל תפקידי הממשלה בוטלו מיולי 1940. זאת בניגוד לבלגיה והולנד ששמרו על תפקוד פוליטי אוטונומי חלקי תחת שליטה גרמנית. מאוגוסט 1942 ועד לסוף המלחמה לוקסמבורג הייתה חלק רשמי מגרמניה.
מאוגוסט 1940, הדיבור בצרפתית נאסר על מנת לעודד את השתלבות המדינה בגרמניה. מהלך זה הוביל לתחייה עממית של השפה הלוקסמבורגית המסורתית (שלא נאסרה) כסוג של התנגדות פאסיבית.
מאוגוסט 1942 גויסו כל הגברים הלוקסמבורגים לצבא הגרמני. בסך הכל שירתו 12,000 לוקסמבורגים בצבא הגרמני, מתוכם כמעט 3,000 מתו במהלך המלחמה. 1,500 נוספים נפצעו.
בשנת 1936 הוקמה תנועת הנוער הנאצית, "לוקסמבורגר פולקסג'וגנד" (LVJ) שהתמזגה מאוחר יותר לנוער ההיטלראי.
התנגדות
ההתנגדות החמושה לכובשים הגרמנים החלה בחורף 1940–1941 כאשר נוצרו מחתרות קטנות ברחבי הארץ. לכל אחת מהן היו יעדים פוליטיים שונים וחלקן היו קשוריות ישירות למפלגות פוליטיות מלפני המלחמה. חלק מהמחתרות היו קשורות לקבוצות חברתיות (כמו הצופים) או לקבוצות של סטודנטים או עובדים. בגלל גודלו הקטן של הצבא הלוקסמבורגי טרם המלחמה, קשה היה להשיג נשק. אף על פי כן, המחתרת הדפיסה עלונים אנטי-גרמניים, ומשנת 1942 הסתירה את אלו שנמנעו משירות בוורמאכט (ואף הבריחה אותם מחוץ למדינה). לוקסמבורגי אחד, ויקטור בודסון (שהיה גם שר בממשלת הגלות) הוכר כחסיד אומות העולם על לאחר שסייע ל-100 יהודים להימלט מלוקסמבורג.
המידע שנאסף על ידי המחתרת היה חשוב ביותר. אחד מחברי המחתרת, ליאון הנרי רוט, הודיע לבעלות הברית על קיומו של מרכז המחקר הסודי של הצבא הגרמני בחוף הבלטי, מה שאפשר לבעלות הברית להפציץ אותו מהאוויר.
בסתיו 1944 התמזגו ארגוני התנגדות רבים והקימו את "איחוד המחתרות".
בנובמבר 1944 הותקפה קבוצה של 30 חברי מחתרת לוקסמבורגית בפיקודו של ויקטור אבנס על ידי חיילי וואפן אס בטירה בוויאנדן. בקרב שאחריו נהרגו 23 גרמנים על ידי המחתרת שאיבדה רק אדם אחד שנהרג במהלך הקרב. למרות זאת, המחתרת נסוגה לקווי בעלות הברית.
התנגדות פסיבית
התנגדות פאסיבית ולא אלימה הייתה נפוצה בלוקסמבורג במהלך המלחמה. מאוגוסט 1940 התקיימה ה"ספנגלסריך" ("מלחמת הסיכות") כאשר לוקסמבורגים לבשו סיכות פטריוטיות.
באוקטובר 1941 ערכו הגרמנים משאל עם שבו תושבי לוקסנבורג התבקשו לציין את אזרחותם, שפת אמם וקבוצת הגזע שלהם. בניגוד לציפיות הגרמניות, 95% השיבו "לוקסמבורגי" לכל שאלה. סירוב הלוקסנבורגים להכריז על עצמם כאזרחים גרמנים הוביל למעצרים המוניים.
גיוס חובה (שהורחב לכל הגברים שנולדו בין 1920 ל-1927) לא היה נפוץ במיוחד. ב-31 באוגוסט 1942, זמן קצר לאחר הרחבת גיל הגיוס הגיוס, החלה שביתה בעיר וולץ שבצפון המדינה. השביתה התפשטה במהירות, ושיתקה את המפעלים והתעשיות של לוקסמבורג. השביתה הודחקה במהירות ומנהיגיה נעצרו. 20 נשפטו בפני בית דין מיוחד (בגרמנית, "Standgericht") והוצאו להורג על ידי כיתת יריות במחנה הריכוז הינצרט הסמוך. אף על פי כן, המחאה נגד הגיוס נמשכה ו-3,500 לוקסמבורגים נטשו את הצבא הגרמני לאחר שגויסו.
השואה
לפני המלחמה התגוררו בלוקסמבורג כ-3,500 יהודים, מתוכם רבים ברחו מהרדיפות בגרמניה טרם המלחמה. חוקי נירנברג (החלים בגרמניה מאז 1935) נאכפו בלוקסמבורג החל מספטמבר 1940 ויהודים עודדו לעזוב את המדינה לצרפת של וישי. ההגירה נאסרה באוקטובר 1941, לאחר שכמעט 2,500 יהודים כבר נמלטו. בפועל היה להם מעט יותר טוב בצרפת וישי, ורבים מאלה שעזבו גורשו מאוחר יותר ונהרגו. מספטמבר 1941 נאלצו כל היהודים בלוקסמבורג לענוד את הטלאי הצהוב.
מאוקטובר 1941 החלו הרשויות הנאציות לגרש את 800 היהודים שנותרו מלוקסמבורג לגטו לודז' ולמחנות הריכוז בטרזינשטט ואושוויץ.
לוקסמבורג הוכרזה כ"יודנריין" ב-19 באוקטובר 1941 (למעט יהודים מעטים שהסתתרו מפני הנאצים). רק 36 מהיהודים בלוקסמבורג שנשלחו למחנות ריכוז שרדו עד תום המלחמה.
כוחות לוקסמבורג החופשיים והממשלה הגולה
הממשלה הגולה ברחה תחילה לפריז, ולאחר נפילת צרפת, לליסבון ולאחר מכן לבריטניה. בעוד הממשלה התבססה בבלגרביה שבלונדון, הדוכסית הגדולה ומשפחתה עברו למונטריאול שבקנדה. ממשלת הגלות פעלה בתקשורת הבינלאומית, ואף הצליחה לשדר בלוקסנבורגית ברדיו ה-BBC. ב-1944, ממשלת הגלות חתמה על הסכם עם ממשלות בלגיה והולנד, תוך הקמת האיחוד הכלכלי בנלוקס וחתמה גם על הסכם ברטון-וודס.
לוקסמבורגים רבים נלחמו בצבאות בעלות הברית. ממרץ 1944 הפעילו חיילי לוקסמבורג ארבעה תותחי 25 ליטראות. כוח התותחנים מנה כ-80 איש. הכוח המקומי נחת בנורמנדי עם "חטיבת פירון" ב-6 באוגוסט 1944.
שחרור
לוקסמבורג שוחררה על ידי כוחות בעלות הברית בספטמבר 1944. טנקים של בעלות הברית נכנסו לעיר הבירה ב-10 בספטמבר 1944, שם נסוגו הגרמנים ללא לחימה. התקדמות בעלות הברית עוררה עוד יותר את המחתרת המקומית. באמצע דצמבר פתחו הגרמנים ב"מתקפת הארדנים" בלוקסמבורג ובארדנים הבלגיים.
גוסטב סימון, "המושל" הנאצי בלוקסמבורג, נמלט אך נלכד ונכלא על ידי הצבא הבריטי. הוא התאבד בכלא של בעלות הברית.
שני תותחי V-3 גרמניים בטווח של שימשו להפצצת העיר לוקסמבורג מדצמבר 1944 עד פברואר 1945.
קרב הבליטה
רוב לוקסמבורג שוחררה במהירות בספטמבר 1944, כאשר קו החזית התייצב לאורך גבול לוקסמבורג-גרמניה. בעקבות המערכה בברטני, צבא ארצות הברית כבש את לוקסמבורג. מאמצי ההגנה הראשוניים של הכוחות האמריקאים היו תלויים בהחזקת עיירות בגבול הבינלאומי. כתוצאה מכך, העיירות קלרבו, מרנאך, הולשטום, קונסטום, ויילר וואהלוזן שימשו כמעוזי האמריקאים והותקפו על ידי הגרמנים, שרצו להשיג שליטה בכבישי צפון לוקסמבורג על מנת שכוחותיהם יוכלו לנוע מערבה. ויאנדן הייתה העיירה האחרונה בלוקסמבורג ששוחררה ב-12 בפברואר 1945.
בגלל הנחישות של שני הצדדים לנצח בשדה הקרב, הלחימה בלוקסמבורג הייתה מרירה וקשה לאוכלוסייה האזרחית. יותר מ-2,100 בתים בלוקסמבורג נהרסו בלחימה ויותר מ-1,400 אחרים נפגעו קשה. ההערכה היא גם שכ-500 לוקסמבורגים שאינם לוחמים קיפחו את חייהם במהלך קרב הבליטה.
תוצאות
ניסיון הפלישה והכיבוש במהלך המלחמה הוביל לשינוי בעמדה של לוקסמבורג בנוגע לנייטרליות. לוקסמבורג חתמה על הסכם בריסל עם מדינות מערב-אירופה ב-17 במרץ 1948 כחלק משיתוף הפעולה הביטחוני האירופי הראשוני שלאחר המלחמה ובמהלך שהעיד על חברות לוקסמבורג בנאט"ו.
לאחר המלחמה השתתפו כוחות לוקסמבורג בכיבוש גרמניה המערבית, וחייליהם נכחו באזור הכיבוש הצרפתי. הכוחות הלוקסמבורגיים פעלו בפיקוד צרפתי והיו אחראים על אזורי ביטבורג והרי אייפל וחלקים מסערבורג.
סיפורו של דולפין
סיפורו של דולפין (באנגלית: Dolphin Tale) הוא סרט דרמה-משפחתי בבימויו של צ'ארלס מרטין סמית' שיצא לאקרנים בשנת 2011, ועוסק בסיפור הצלתה האמיתי של דולפינה בעלת הכינוי "ווינטר", שנפלטה לחוף בפלורידה בדצמבר 2005, ואיבדה את זנבה. הסרט עוסק במאבק להצלת חייה בשל השלכות משנה של הכריתה, והמרוץ להתקנת זנב תותב. סרט המשך, "סיפורו של דולפין 2", יצא לאקרנים ב-12 בספטמבר 2014.
עלילה
הסרט צולם במקור בתלת-מימד, הוא נוצר לפי תסריט שכתבו קארן ג'אנסן ונועם דרומי, שכתבו גם ספר בשם דומה, ומבוסס על סיפורה האמיתי של ווינטר, דולפינן ממין נקבה, שנמצאה על החוף בפלורידה, נאלצה לעבור טיפול לכריתת זנבה באקווריום הימי קלירווטר , מוסד ללא כוונת רווח הפעיל בתחום שיקום בעלי-חיים ימיים, שעמד לפני סגירה מחוסר תקציב.
הסרט מגולל במקביל את סיפורו של סוויר נלסון (ניית'ן גמבל), ילד שאביו נעדר והוא סובל מקשיי תקשורת בקרב החברה הרגילה בה הוא חי ולומד, ומתמודד גם עם עזיבתו של בן דודו האהוב, קייל קונלן (אוסטין סטוול) שהתגייס לצבא האמריקאי. סוויר משוטט על החוף במקום ללכת לבית הספר, ביחד עם דייג שהיה על החוף הוא מגלה את הדולפינן שנפלטה אליו, ומנסה לשחרר אותה מכבליה. הדולפינן מפונה למרכז השיקומי של קלירווטר וסוויר עוקב אחרי התקדמות הטיפול בה ומתוודע להייזל (קוזי צוהלסדורף) בתו של ד"ר קליי האסקט (הארי קוניק ג'וניור) האחראי על הטיפול בבעלי החיים במכון. הפעילות במכון משפיעה עליו לטובה מבחינה התנהגותית ואמו, לוריין נלסון (אשלי ג'אד), מסייעת לו מול המורה, מיסטר דויל (ריי מק'קינון) ובית הספר כדי לאפשר לו להמשיך לבקר את ווינטר ולסייע בשיקומה.
בן הדוד שהתגייס לצבא ארצות הברית נפצע קשה, ומועבר למרכז שיקומי של הצבא, הילד בא לבקרו ופוגש שם את המומחה לתותבים ד"ר קמרון מק'קארתי (מורגן פרימן, שמתנדב למצוא זנב תותב שיאפשר לווינטר להמשיך לחיות.
קמפיין ואתר אינטרנט שפותח הילד במיוחד כדי לאפשר לקהל הרחב לצפות באמצעות מצלמת רשת בווינטר בזמן אמת, מצליח לגייס קהל עוקבים רחב שתורם להצלת המרכז השיקומי של קליר ווטר, ובסוף הסרט, מחליט היזם המליונר שקנה את מתחם האקווריום הימי כדי להפוך אותו למרכז תיירות, להשאיר בשטח שבבעלותו את המכון השיקומי ולממן אותו מכספו.
אתרי צילום הסרט
הסרט צולם בעיקר באזור בו ממוקם האקווריום הימי קלירווטר, במחוז פינאלאס שבאזור מפרץ טמפה בפלורידה. וגם באקדמיה הצבאית "Admiral Farragut Academy", באולפני ערוץ הטלוויזיה "Bay News 9", בפארק הלאומי הונימון איילנד, ובעיר טרפון ספרינגס.
תעלת הניקוז בעיר דוד
תעלת הניקוז בעיר דוד היא תעלת ניקוז משלהי תקופת בית שני, הממוקמת מתחת לרחוב המרכזי המרוצף והמדורג שחצה את העיר ירושלים, בסמוך לכותל המערבי בצפון ועד לבריכת השילוח שבעיר דוד בדרום. תוואי תעלה זו עוקב אחרי עמק הטרופיון.
היסטוריה
הקטע הצפוני של התעלה התגלה בשנת 1867 על ידי צ'ארלס וורן מתחת לרחוב המרוצף הקדום שליד 'קשת רובינסון'. קטע זה נבדק מחדש בידי פרופ' בנימין מזר בשנים 1968-75 ובידי רוני רייך ויעקב ביליג בשנים 1994-96 ב"גן הארכאולוגי" מרכז דוידסון. הקטע הדרומי של התעלה התגלה בידי הארכאולוגים פ' בליס וא' דיקי בשנים 1894-97 ליד בריכת השילוח בקצה הדרומי של עיר דוד, כ-600 מ' מדרום. רוני רייך ויעקב ביליג חפרו בקטע האמצעי שנוקה עד שנת 2011.
לטענת החופרים, המנהרה נחפרה, ככל הנראה, בימי הורדוס. התעלה מוזכרת בספרו של יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים,
לטענת החופרים, מכך עולה כי בתעלה מצאו מקלט אנשים רבים ואף התגוררו בה זמן מה עד להימלטותם אל מחוץ לעיר דרך חלקה הדרומי. חיזוק לטענה זו נמצא בממצאים מהתעלה, ובהם מטבעות מימי המרד הגדול נגד הרומאים, כלי חרס, כלי אבן ומנורות מהתקופה.
אל-קסר אל-כביר
אל-קסר אל-כביר (בערבית: القصر الكبير) היא עיר בצפון מערב מרוקו, כ 160 ק"מ מהעיר רבט, 32 ק"מ מהעיר לראצ'ה 110 ק"מ מהעיר טנג'יר. אוכלוסיית אל-קסר אל-כביר מונה 132,380 תושבים (נכון ל-2010).
שם העיר ידוע גם כ-Alcazarquivir בספרדית וכ-Alcácer-Quibir בפורטוגזית. משמעות שם העיר היא "הטירה הגדולה". העיר שוכנת בקרבת נהר לוכוס באחד האזורים החקלאיים הפוריים ביותר במרוקו. אזור זה מספק כמעט 20% מתצרוכת הסוכר במרוקו. ערים ועיירות קרובות כוללים את לראצ'ה ושפשאוון.
לאחרונה, העיר התרחבה מאוד בכמה כיוונים עם כניסתה לניהול העיר של נציגי המפלגה החדשה "אל-עדאלה וטאטנמיא". אלא פועלים לשיפור התשתיות של העיר הישנה.
אצטדיון מבומבלה
אצטדיון מבומבלה (באנגלית: Mbombela Stadium) הוא אצטדיון בנלספרייט (בשמה האפריקאי - מבומבלה) שבדרום אפריקה. בניית האצטדיון החלה בשנת 2007, והוא אירח מספר משחקים במסגרת גביע העולם בכדורגל 2010. פרט לכדורגל, מארח האצטדיון משחקי רוגבי.
אל-קסר אל-כביר
היסטוריה
המתיישבים הראשונים הגיעו מקרתגו שבצפון אפריקה, לאחר המלחמות הפוניות, העיר נשלטה על ידי הרומאים וניתן לה השם אופידום נובום (Oppidum Novum).
אצטדיון מבומבלה
בניית האצטדיון החלה בחודש פברואר 2007 והושלמה בחודש נובמבר 2009. במהלך הבנייה פתחו העובדים מספר פעמים בשביתות, וכתוצאה מהשביתה החמישית, פוטרו כל עובדי חברת הבנייה. בניית האצטדיון נמשכה והושלמה באמצעות קבלני משנה בלבד. בסך הכל נדרשו כ-5.5 מיליון שעות עבודה להשלמת המבנה. בהקמת האצטדיון נקשרו שערוריות של שחיתות, העלמת מס ואף רצח, בעקבותיהן נאלצה ממשלת הפרובינציה לקחת לידיה את המשך ניהול הבנייה החל מחודש ינואר 2009.
אל-קסר אל-כביר
היסטוריה
ב- 1578, סבשטיאו, מלך פורטוגל ספג מפלה ניצחת בקרב אל-קסר אל-כביר מול המלך עבד אל-מלכ, מלך מרוקו. מפלה זו שמה קץ לשאיפת פורטוגל לפלוש ולנצר את המגרב. שני המלכים נהרגו בקרב זה. מותו של סבשטיאו, מלך פורטוגל, החל את המאורעות אשר הובילו לאיחוד הזמני של הכתר של פורטוגל וספרד תחת פליפה השני, מלך ספרד. ניצחונו של מלך מרוקו, עבד אל-מלכ העניק למרוקו עצמה משמעותית ויוקרה בינלאומית.
אצטדיון מבומבלה
מרבית המושבים באצטדיון מקורים תחת גג זיזי. תכונתו הבולטת של האצטדיון היא 18 תומכי הגג שלו, המזכירים בצורתם ג'ירפים, בין היתר בשל קרבתו של האצטדיון לפארק הלאומי קרוגר. כמו כן, מושבי האצטדיון צבועים בפסים שחורים ולבנים, המזכירים זברות.
מונדיאל 2010
במהלך מונדיאל 2010, אירח האצטדיון ארבעה משחקים במסגרת שלב הבתים:
אל-קסר אל-כביר
היסטוריה
העיר גדלה באופן משמעותי עם הצבת חיל משמר ספרדי ב 1911 כחלק מהסכם בין ספרד ומרוקו להקמת מרוקו הספרדית כמדינת חסות של ספרד. לאחר קבלת העצמאות של מרוקו והקמת סכר עוד אל מקהזין על ידי המלך חסן השני כדי לשלוט במשטר הזרמים של נהר לוכוס, העיר הפכה למרכז הפצה ראשי של האזור החקלאי.
הייתה קהילה יהודית במקום במשך שנים רבות. עדיין קיים בית הקברות היהודי וקבר הצדיק רבי יהודה זאבאלי, אליו עלו ועדיין עולים לרגל. דוד בן גיגי היה רב הקהילה במחצית הראשונה של המאה ה-20.
הפיצוץ בוואנגונגצ'אנג
ב-30 במאי 1626, התרחש הפיצוץ בוָאנְגְגונְגְצָ'אנְג (בסינית: 王恭廠大爆炸), שבבייג'ינג, בסין, אשר גרם למותם של כ-20,000 אנשים.
הפיצוץ בוואנגונגצ'אנג הוא אסון הפיצוץ הקטלני ביותר (בפער ניכר) בהיסטוריה.
רקע
הנשקייה של ואנגגונגצ'אנג הייתה ממוקמת כ-3 קילומטרים דרומית-מערבית לעיר האסורה, ברובע שיצ'נג של ימינו. מפעל זה היה אחד מששת מפעלי אבק השריפה בניהול משרד העבודות באזור בייג'ינג, וגם היה אחד ממתקני האחסון העיקריים של כלי שריון, כלי ירייה, קשתות, תחמושת ואבק שריפה עבור השֶׁנְגִ'ייִינְג (אחד הצבאות שהגנו על הבירה). המפעל היה מאויש בדרך כלל ב-70 עד 80 עובדים.
הפיצוץ
התיאור המפורט ביותר של הפיצוץ היה מעיתון רשמי (דִיבָּאו ) בשם טְייֵנְבּייֵן דִיצָ'או (בסינית: 天變邸抄; פינין: Tiānbiàn Dĭchāo).
הפיצוץ התרחש בבוקר ה-30 במאי 1626, ליד "וואנגונגצ'אנג מפעל לאבק שרפה". עדויות מדברות על קול רעם חזק שנשמע עד למרחק של 150 ק"מ מאזור מהמפעל. פסולת הועפה מהפיצוץ ונמצאה במרחקים עצומים (30 ק"מ) מהמוקד. דווח כי הקרבנות הופשטו מבגדיהם על ידי עצמת הפיצוץ, ובלט בהיעדרו נזק סטנדרטי מאש.
הקיסר, טְייֵנְצִ'י, היה תחת לחץ גדול של הציבור שהאמין כי הפיצוץ היה עונש משמיים. הנסיך הטוען לכתר שיאנצ'ונג, שהיה בן שנה, נספה אף הוא בפיצוץ.
לאחר הפיצוץ
שושלת מינג המאוחרת כבר סבלה ממשבר פנימי שכלל שחיתות פוליטית, סכסוכים בין פלגים יריבים בקיסרות ואסונות טבע חוזרים ונשנים (לטענת כמה היסטוריונים, האסונות היו חלק מעידן הקרח הקטן) שהובילו להתפרעויות איכרים ולמרידות. עם זאת, האימה של פיצוץ ואנגגונגצ'אנג גימדה את כל האסונות האחרים, ובתי המשפט האימפריאליים מתחו ביקורת על קיסר טְייֵנְצִ'י והאמינו שהתקרית היא אזהרה משמיים שמטרת להביא לתיקון חטאי חוסר הכשירות האישית של הקיסר. הקיסר טְייֵנְצִ'י נאלץ להכריז בפומבי על חזרה בתשובה, ושילם 20,000 ליאנג זהב עבור מאמצי ההצלה והסיוע.
גורמים אפשריים
לא ידוע בוודאות מה גרם לפיצוץ. למרות שיש מקורות היסטוריים מרובים ומפורטים על האירוע, האירוע התרחש הרבה לפני התפשטות המדע המודרני בסין, ופרשנויות עכשוויות מתווספות לאמונות הטפלות על הפיצוץ. היו גם חשדות שאולי הדיווח הרשמי היה מוגזם. לאורך השנים הועלו השערות שונות אשר לגורם הפיצוץ, בין השאר, שהיה זה פיצוץ של אבק שריפה, פיצוץ אווירי של מטאוריטים, פיצוץ של גז טבעי, התפרצות געשית, טורנדו, או שילוב של כמה סיבות יחד. השערות מסוימות נחשבות כסבירות מבחינה מדעית, ועם זאת, לא הושגה הסכמה אקדמית.
ישיבה על קברו
ישיבה על קברו הוא מנהג יהודי המוזכר בתלמוד, לפיו נהגו לקבוע סדרי לימוד קבועים (=ישיבה) בסמוך לקבר של הנפטר, למשך תקופה מסוימת.
המנהג
במסגרת דיון על התיאור בספר דברי הימים בעניין מותו של חזקיהו המלך: לפי התלמוד:. כלומר עסקו בלימוד תורה על קברו, והמחלוקת בין החכמים היא כמה זמן התקיימה ישיבה זו: שלושה ימים, שבעה ימים או שלושים ימים. לפי מדרש רבה, ישיבה זו הייתה קבועה.
התוספות מנמקים מדוע חלקו כבוד לחזקיהו דווקא בדרך זו: "לפי שהרבה תורה בישראל, כדאמרינן בחלק שבדקו מדן ועד באר שבע ולא מצאו איש ואשה תינוק ותינוקת שלא היו בקיאים בטומאה וטהרה." כלומר, שחזקיה גרם לכך שיהיו הכל בקיאים בתורה כולה, וכהוקרה על כך קבעו ישיבה על קברו.
הרמב"ם מביא מנהג זה בהלכות אבלות: "מלך שמת ... ומושיבין ישיבה על קברו שבעה ימים, שנאמר 'וכבוד עשו לו במותו' זה שהושיבו לו ישיבה על קברו; ונשיא שמת אין מבטלין ישיבתו יתר על שלשים יום". דבריו עומדים בניגוד לדברי התוספות, מהם עולה שרק כלפי חזקיהו נהגו כך.
בימי הביניים היה נהוג להושיב ישיבה על קברו של רב שנפטר.
לעג לרש
הראשונים התקשו כיצד התירו ללמוד בסמוך לקבר, ולא חששו לאיסור "לעג לרש", על פיו אין לקיים מצוות בקרבת מת, מפני שיש בכך משום זלזול במת בכך שמראה כאילו המת אינו יכול לקיים מצוות. בדבר נאמרו כמה הסברים:
ג'אסטיס סמית'
ג'סטיס סמית' (באנגלית: Justice Smith; נולד ב-9 באוגוסט 1995) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות משחקו כפרנקלין ווב בסרט עולם היורה: נפילת הממלכה ועולם היורה: עולם חדש ושל אזקיאל פיגארו בסדרה "The Get Down" של נטפליקס.
ביוגרפיה
סמית' נולד באוגוסט 1995 באנהיים, שבקליפורניה לאב ממוצא אפרו-אמריקני ואם ממוצא צרפתי-איטלקי והוא החמישי מתוך תשעה אחים. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ללימודי אומנות של אורנג' (Orange County School of the Arts) בשנת 2013 והופיע במחזות ברחבי מחוז אורנג' שבקליפורניה.
קריירה
הוא הופיע לראשונה בסרט "Trigger Finger" מ-2012, עוד לפני סיום לימודיו בתפקיד קטן. שנה אחרי סיום הלימודים הוא הופיע בסדרה "Masterclass" ("מאסטר הכיתה") בתור עצמו, בסדרה "The Thundermans" למשך 2 פרקים בתור אנגוס ובסדרת הווידאו-בלוג "Vlogbrothers" בתור עצמו.
ב-2015 הופיע בסרטו של ג'ק שרייר "ערים של נייר" המבוסס על הספר ערים של נייר של ג'ון גרין, בתור מרקוס לינקולן.
ב-2017 הופיע בסדרה של נטפליקס "גט-דאון" בתור הנער אזקיאל פיגארו בתפקיד הראשי. באותה שנה השתתף לצד לוקאס הדג'ס במחזה "Yen" באוף ברודוויי של המחזאית אנה ג'ורדן. ההצגה רצה בתיאטרון לוסיל לוטרל וסמית' קיבל מועמדויות לפרס לוסיל לוטרל ולפרס דרמה דסק.
ב-2018 הופיע בסרטו של חואן אנטוניו ביונה "עולם היורה: נפילת הממלכה" בתור פרנקלין ווב שעל תפקידו קיבל מועמדות לפרס פטל הזהב - שחקן המשנה הגרוע ביותר. באותה שנה שיחק גם בסרט "יום אחרי יום".
בשנת 2019 שיחק בסרט "פוקימון: הבלש פיקאצ'ו" בתפקיד הראשי של טים גודמן. ב-2020 שיחק בסרט "כל המקומות המוארים", אשר מבוסס על ספר באותו שם של ג'ניפר ניבן.
ב-2022 חזר לתפקיד פרנקלין ווב בסרט "עולם היורה: עולם חדש".
חיים אישיים
סמית' יצא מהארון כקוויר בפוסט שפרסם באינסטגרם ביוני 2020 אמר שהוא נמצא במערכת יחסים עם השחקן ניקולאס אל אש.
אנתוני זיני
אנתוני צ'ארלס זיני (באנגלית: Anthony Charles Zinni; נולד ב-17 בספטמבר 1943) הוא גנרל אמריקאי יוצא חיל הנחתים של ארצות הברית אשר שימש כמפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית וכשליח הנשיא ג'ורג' ו. בוש לישראל ולרשות הפלסטינית.
ביוגרפיה
זיני נולד וגדל בפנסילבניה.
בשנת 1965 התגייס זיני לחיל הנחתים. הוא עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים ה-6. בשנת 1967, בעת מלחמת וייטנאם, שירת זיני כיועץ צבאי לצבא דרום וייטנאם. בשנת 1970 שב לווייטנאם שנית כמפקד פלוגת נחתים ונפצע בלחימה. בהמשך שירת כמפקד הגדוד השני ברגימנט ה-8 של החיל ולאחר מכן על הרגימנט ה-9. לאחר מכן פיקד על כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים ועל הכוח הרב לאומי בסומליה.
בשנת 1997 מונה למפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית. במסגרת תפקידו פיקד זיני ב-20 באוגוסט 1998 על מבצע שועל המדבר בעיראק. בנוסף פיקד על מבצע השגה אינסופית ("Operation Infinite Reach"), פעולת תגמול לפיצוץ שגרירויות ארצות הברית בקניה וטנזניה על ידי אל-קאעידה ב-7 באוגוסט אותה שנה. במהלך המבצע ירה הצי האמריקני 75 טילי שיוט נגד מחנות של אל-קאעידה באפגניסטן, בין היתר במטרה להרוג את אוסאמה בן לאדן. בנוסף ביצעו ספינות הצי האמריקני אשר בים הערבי ירי של טילי שיוט כנגד מפעל החשוד שהוא מייצר נשק כימי בסודאן. במהלך התקיפות נהרגו כשלושים מחבלים בסודאן ובאפגניסטן, אולם בן לאדן עזב את המחנות מספר שעות קודם לכן.בשנת 2000 סיים את שירותו ופרש לגמלאות.
בשנת 2002 שימש זיני כשליחו המיוחד של הממשל האמריקאי הנשיא ג'ורג' ו. בוש לישראל ולרשות הפלסטינית ומאוחר יותר למזרח התיכון כולו.