cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלכי סקוטלנד
1371–1567
רוברט השרת היה נכדו של רוברט הראשון (בנה של בתו של רוברט, מרג'ורי). רוברט נולד בשנת 1316 והיה מבוגר מדודו, המלך דייוויד השני, ולכן כאשר הומלך היה מבוגר ביותר והתקשה לשלוט כהלכה. גם בנו של רוברט, רוברט השלישי, התקשה לשלוט בשל נכותו שנגרמה כתוצאה מתאונת רכיבה. לאחר שליטתם של אלה מלכו מלכים צעירים אשר נעזרו בעוצרים בשלטונם - מצב שהביא להגברת כוחם של משפחות האצולה ולניסיונות לגזול את הכתר. ניסיונו של ג'יימס הראשון לשלוט באציליו הביא להרצחו, ג'יימס השלישי נהרג במלחמת האזרחים שפרצה בינו לבין משפחות אצולה שדאגו לשמר את כוחן (ובראשן עמד דווקא בנו של המלך); כאשר ג'יימס הרביעי, אשר שלט ביד רמה במשפחות האצולה' נהרג בקרב פלודן, רעייתו מרגרט אשר שימשה כעוצרת עבור בנו, ג'יימס החמישי, הודחה על ידי משפחות האצולה, ורעייתו של ג'יימס החמישי עצמו הפכה לעוצרת. לבסוף מרי הראשונה הגיעה לשלטון, אולם התקשתה למשול בשל כוחן הרב של משפחות האצולה, ופשוטי העם הפרוטסטנטים אשר התנגדו לקתוליות שלה. מרי ויתרה על שלטונה, ברחה לאנגליה, ושם הוצאה להורג על ידי אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה.
1567–1651
לאחר מרי מלכו בסקוטלנד בני משפחת סטיוארט, אולם אלה לא היו צאצאים ישירים של רוברט השני, אלא צאצאי הנרי, לורד דרני, רוזן לנוקס, אשר נישא למרי הראשונה. בנם של הנרי ומרי היה המלך הראשון משושלת לנוקס לבית סטיוארט ששלט בסקוטלנד. בשנת 1603 אוחדה המלוכה של אנגליה וסקוטלנד תחת ג'יימס השישי (שנקרא באנגליה ג'יימס הראשון), שהיה צאצא של הנרי השביעי, מלך אנגליה. במסגרת מלחמת האזרחים האנגלי נערף ראשו של צ'ארלס הראשון, והחלה תקופה של שלטון פרלמנטרי באנגלי. בשל הפיכה זו, הפרלמנט הסקוטי הכריז על ניתוק הקשרים עם אנגליה, וכן קבע שצ'ארלס, בנו של צ'ארלס הראשון הוא מלך סקוטלנד. צ'ארלס שלט עד שנת 1651 עת כבשו צבאותיו של אוליבר קרומוול את סקוטלנד וצ'ארלס נמלט לגלות.
הרפובליקה האנגלית 1649-1660
במשך 11 שנה, בעקבות בריחתו של צ'ארלס השני לגלות, שלט באנגליה ובסקוטלנד הפרלמנט הבריטי ובפועל שלטו בה אצילים בראשות אוליבר קרומוול ולאחריו בנו ריצ'רד קרומוול.
בית סטיוארט (המשך)
לאחר השבת המלוכה, שבו לשלטון מלכים מבית סטיוארט. יחד עם זאת, המלכים שלטו הן באנגליה והן בסקוטלנד ולא דאגו לזכויות הפרלמנט הסקוטי, שפוזר במהלך כהונתו של צ'ארלס השני. אחיו של צ'ארלס, ג'יימס, מונה כמושל סקוטלנד, ולימים הומלך כמלך סקוטלנד ואנגליה עד שגורש מאנגליה בשנת 1685 בשל היותו קתולי - הדחה שכונתה המהפכה המהוללת. במקומו הומלכו ויליאם ומרי, בשל הפרוטסטנטיות שלהם, והפרלמנט הסקוטי שהתכנס אישר, לאחר דיונים ממושכים, את המלכתם על סקוטלנד.
בית אוראנז' - סטיוארט
בעקבות בריחתו של ג'יימס השביעי מחשש לחייו, השתלט הפרלמנט פעם נוספת על השלטון ולבסוף הכתיר ביחד את מרי השנייה וויליאם השני בתמורה להכרה בעליונות הפרלמנט על הכתר - אירוע שכונה המהפכה המהוללת.
בית סטיוארט (המשך)
בתקופתה של אן אוחדה סופית הממלכה הסקוטית וממלכת אנגליה ליצירת "ממלכת בריטניה הגדולה", וממלכת סקוטלנד פסקה להתקיים כמלוכה עצמאית.
לרשימת מלכי בריטניה הגדולה והממלכה המאוחדת, ראו מלכי בריטניה.
טוענים לכתר
אף שג'יימס השביעי נמלט מחשש לחייו, והפרלמנט האנגלי והסקוטי קבע כי איבד את כיסאו, הוא המשיך לטעון לזכותו לכס המלוכה באנגליה, סקוטלנד ואירלנד. במותו, בשנת 1701 ירש בנו, ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט את טענותיו של אביו וקרא לעצמו ג'יימס השמיני, מלך סקוטלנד, וג'יימס השלישי, מלך אנגליה ואירלנד (הוא ותומכיו היעקוביטים לא הכירו בחוקיות איחוד הממלכות). בשנת 1715, לאחר מותה של אחותו, המלכה אן, הגיע ג'יימס השמיני לסקוטלנד וניסה לתפוס את כס השלטון, אולם גורש על ידי הצבא הבריטי ונמלט לאירופה. ניסיון נוסף של בנו, צ'ארלס אדוארד סטיוארט בשנת 1745 נכשל אף הוא.
צוות עזר אוויר במערך הרפואה
צוות עזר אוויר במערך הרפואה בחיל האוויר הישראלי, הוא השם הכולל של בעלי תפקידי רפואה, אשר מוסמכים לבצע פינוי רפואי בהיטס, במסגרת פעילותה של היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669) של חיל האוויר – יחידה 669. תחת כותרת זו נמצאים רופאים מוטסים, פרמדיקים מוטסים וחובשים מוטסים. רובם המכריע של הצוותים הללו משרת בתפקיד במילואים ולא בסדיר. תחילה פעלו רופאים מוטסים וחובשים מוטסים במסגרת יחידת הפינוי בהיטס ירפ"א 386 עד שבשנת 1978 היא אוחדה עם יחידת 669.
הכשרה
לאחר שלב ההכשרה הראשוני, נדרשים צוותי הרפואה המוטסים לקחת חלק במספר פינויים מבצעיים בהיטס, ופעם בשנה נערך טקס מרוכז לכל המוכשרים אשר סיימו מספר פינויים או חילוצים ובו ניתנות תעודות ומוענקות כנפיים לצוות עזר אוויר במערך הרפואה. בתום התהליך מוכרים החניכים רשמית כצוות עזר אוויר במערך הרפואה.
פעילות
צוותי הרפואה המוטסים עובדים בתא הנוסעים של מסוקי חיל האוויר יסעור וינשוף, תוך שיתוף פעולה הדוק עם טייסי המסוק, המכונאים המוטסים ולוחמי יחידה 669.
צוותי הרפואה המוטסים פועלים באופן שוטף בכל פעילויות היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669), הן בחילוץ וטיפול באזרחים שנפגעו בעת טיולים, והן בחילוצים מבצעיים בלחימה. במהלך השנים השתתפו הצוותים בפעילויות רבות, והתפרסמו בזכות פעילות היחידה בשנות השהיה של צה"ל בלבנון, ובמלחמת לבנון השנייה.
אפקט פלורנס נייטינגייל
אפקט פלורנס נייטינגייל הוא תסביך פסיכולוגי, שבו אדם כלשהו אשר מטפל ודואג לרווחה או לבריאותו של אדם אחר, מתחיל להרגיש משיכה רומנטית או ארוטית כלפי האדם לו הוא דואג. תופעה זו מתרחשת בעיקר ברפואה, ומייחדת לרוב אחיות, המטפלות בפציינטים שלהן ומפתחות רגשות כלפי אותו פציינט. כמו כן, האפקט יכול להשפיע גם על מטופלים, אשר מפתחים רגשות כלפי המטפלים שלהם, על ידי כך שהם חשים שהמטפלים, אשר מרפאים אותם ודואגים להם, הם בעצם המגנים והשומרים שלהם. ניתן לתאר את האפקט הזה כמעין "העברת רגשות" בגישה פסיכולוגית, בין מטופל למטפל ולהפך.
התופעה נקראת על שם האחות האנגליה פלורנס נייטינגייל.
בקולנוע ניתן למצוא שימוש באפקט זה בסרט "בחזרה לעתיד", שם מתאהבת אמא של מרטי באביו ג'ורג', כשטיפלה בו, לאחר שאביה פגע בו ברכבו. בסדרת הטלוויזיה "האנטומיה של גריי" מתאהבת הדמות איזי בחולה דני שבו היא מטפלת, ביחידת המתאבדים מתאהבת הפסיכולוגית של הג'וקר בג'וקר ובעקבות זאת הופכת להארלי קווין ובקומדיית המצבים "איי קרלי" שומר הכניסה בבניין של קרלי מתאהב באמו של פרדי לאחר שזו טיפלה בו. בסדרה "איש משפחה", מג גריפין, שמטפלת בג'ו סוונסון, מתאהבת בו על אף שהוא נשוי ואב לילדים. בסדרת הטלוויזיה ״נמלטים״ מתאהבת הרופאה במרפאת הכלא, ד״ר שרה טנקרדי במטופל שלה, האסיר מייקל סקולפילד, ואף מסייעת לו בהמשך בבריחתו מהכלא. בספרות מוזכרת התופעה בספרו של יורם קניוק, "חימו מלך ירושלים", בו מתוארת אהבה בין אחות לגבר פצוע אנושות, בסיפורו של ש"י עגנון "הרופא וגרושתו", בו מתואר כיצד מתאהב הגיבור באחות שטיפלה בו, ובספרה של ג'וג'ו מויס "ללכת בדרכך" בו מתואר רומן בין בחורה ענייה אשר מתפרנסת מטיפול בבחור המשותק ברגליו וידיו לאחר שעבר תאונה. אזכור מפורש לאפקט זה יש בסדרות הטלוויזיה "סיינפלד" (עונה 4 פרק 20) ו"אישור מחלה" של נטפליקס.
זאב וולף מצ'רני-אוסטראה
רבי זאב וולף מצ'רני-אוסטראה (נפטר ה' באדר תקפ"ג (1823)), היה אדמו"ר בדור השלישי של תנועת החסידות, מתלמידי המגיד ממעזריטש. ב-1798 עלה לארץ ישראל וחי בה 25 שנה עד לפטירתו.
חייו
נולד לרבי נפתלי צבי. כיהן כרב וכאדמו"ר בעיר צ'רני-אוסטראה ובקופיל הסמוכה. היה תלמידו של המגיד ממזריטש ושל רבי משולם פייבוש מזברז'. נטל חלק במאבק על השחיטה החסידית הנפרדת.
בקיץ תקנ"ח (1798) עלה לארץ ישראל. בקושטא בדרכו לארץ נפגש עם רבי נחמן מברסלב ישב תחילה בחיפה ומאוחר יותר בטבריה. במכתב לתלמידו רבי מנחם מנדל מקוסוב, הוא מתאר את מצבו בתקופה זו: "...ובפרט בעיתים הללו אחר שנות ראינו רעה תקנ"ח ותקנ"ט שנשארנו מעט מהרבה שנסתלקו צדיקים מופלגים קדושי עליון, גם עלו תקפו צרות שבשני ימים תקיפן זה אחר זה היה עלי דבר וחרב, מאוד מאוד צריך לעורר לתשובה, ובפרט בארצנו הקדושה ששם צדק ילין בה...".
אחר פטירת חברו רבי אברהם מקאליסק בשנת ה'תק"ע (1810) מילא את מקומו בהנהגת החסידים בטבריה ועמד בקשרי מכתבים עם ראשי תנועת החסידות בחוץ לארץ כדי שהללו יתמכו כלכלית ביישוב החסידי בארץ.
רבי זאב וולף נפטר בה' באדר תקפ"ג (1823), ונטמן בבית העלמין העתיק בטבריה, בסמיכות לרבי אברהם מקאליסק. אשתו נפטרה בשנת 1837. בתו, בנו וכלתו נספו ברעש הגדול בצפת באותה שנה.
מכתבו של רבי אשר מסטולין (הראשון) אליו נדפס בסוף הספר "בית אהרן". מעט מדברי תורתו נדפסו בהקדמת הספר "מנורת זהב" ובקונטרס "אור צדיקים". דברי התורה המעטים המובאים בשמו נאספו לספר "תקיפא דארעא דישראל" הכולל גם את תולדות חייו.
הארי גרגסון ויליאמס
הארי גרגסון-ויליאמס (באנגלית: Harry Gregson Williams; נולד ב-13 בדצמבר 1961) הוא מלחין בריטי שהיה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית פסקול על הסרט "סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים".
ביוגרפיה
בתחילת הקריירה שלו בשנות ה-80, גרגסון-ויליאמס לימד מוזיקה בבית הספר אמסבורי שבאנגליה יחד עם אחיו רופרט.
זמן מה לאחר מכן, התלווה למלחין הנס צימר ("שודדי הקאריביים", "גלדיאטור", "בלאק הוק דאון" ועוד) והלחין מספר סרטים תחת חברת ההפקה שלו "Media Ventures" (כיום Remote Control productions).
במהלך חייו המקצועיים הוא הלחין פסי-קול למגוון סרטים כמו "ארמגדון" (ביחד עם טרבור רבין) "נרניה", "סינבד", "שרק", "אקס-מן המקור: וולברין", "דז'ה-וו" לא ניתנת לעצירה, אשתו של שומר גן החיות סדרת הטלוויזיה העידן המוזהב, וכן לשלושה משחקי וידאו בסדרת "Metal Gear Solid".
חלות
חָלוּת (לעיתים מבוטא, בטעות, כחַלוֹת, בעגה חרדית אשכנזית: חַלוֹיס או חַלֵייס) הוא ביטוי תלמודי המקובל בעולם הישיבות, המתאר את היווצרותו ותחילת תחולתו של דין או סטטוס, משפטי או הלכתי. לעיתים נעשה שימוש גם במושג חלות שם. בעברית עכשווית נפוץ יותר השימוש בהטיה "תחולה".
הגדרה
בקרב האחרונים נידונה השאלה אם חלות היא מציאות רוחנית כלשהי, אולי אידיאה, או שמא רק הגדרה הלכתית. בעיקר נידונה השאלה בדיני טומאה וטהרה - האם הטומאה אכן חלה במציאות על החפץ, או שהיא רק דרך התייחסות הלכתית.
כך למשל מסבירים האחרונים את חיוב שביתת עבדיו ובהמתו בשבת, ואת חיובו לשלם את תשלומיהם מדין "ממונו", על פי הנימוק שהבעלות על הבהמה אינה רק צרור דינים אקראיים, אלא חלות של בעלות שגורמת שייכות עם הבעלים עד שמצריכה אותו להשבית אותה. באופן דומה מוסברת העובדה שגם עבד שיש עליו רק "קנין איסור" ולא קנין ממוני, מזכה תשלומי קנס המגיעים לו - לאדונו, למרות שחלק מהם הם דינים ממוניים ששייכים במהותם לעבד, ולמרות שמדובר בעבד שמעוכב גט שחרור וכבר פקעו ממנו דיני ממון. האחרונים מסבירים כי הבעלות על עבד אינה צרור התחייבות אקראיות מצד העבד, אלא דין וחלות עבדות החל על העבד לגבי רבו, וזהו הנקרא קנין איסור המשפיע על היחס בין האדון לעבד בהיבטים רבים. זה הוא גם הסבר בדברי הגמרא במסכת סנהדריןהמציעה את הדעה כי לפסול את האדם להעיד על שורו מפני פסול גופו.
פולמוס נוסף בעניין הוא האם חלות הוא דבר שיכול להימשך על פני זמן מרובה, או שהוא דבר שמתרחש באופן מיידי וקצר. השאלה מתעוררת לפי דעה של כמה מהאחרונים, כי המקדש אישה מעכשיו ולאחר ל' יום, או המוכר חפץ לחברו מעכשיו ולאחר ל' יום - כלומר, מבצע פעולה עכשיו במטרה שהשפעותיו יחולו בעוד זמן - משך חלות הדבר מתמשך על פני שלושים הימים. יש מהאחרונים שתוקפים בחריפות דעה זו, וסבורים כי כל זמן שלא חל דין משמעותי והלכתי כלשהו, אין כל תוקף לזמן החלות. יש המסבירים את המחלוקת בשאלה האם חלות היא דין מציאותי או דין הלכתי, ואם חלות היא דין מציאותי שייך שמתמשך למשך זמן מרובה, אך אם הוא רק דין הלכתי, אין לו כל מציאות וכל משמעות כל זמן שלא החל דינים הלכתיים.
גשר מריה ולריה
גשר מריה ולריה הוא גשר המחבר בין אסטרגום שבהונגריה לבין שטורובו שבסלובקיה ועובר מעל נהר הדנובה. אורכו של הגשר חצי קילומטר, והוא נקרא על שם מריה ולריה, ארכידוכסית אוסטריה.
המתיחות שבין הממשלות של הרפובליקה הסוציאליסטית הצ'כוסלובקית והרפובליקה העממית ההונגרית מנעה את הקמת הגשר מחדש והוא נשאר הרוס למשך עשורים, עד הפשרת היחסים עם כניסת המילניום השלישי. הגשר מומן על ידי ממשלות הונגריה וסלובקיה, ועם תרומה של האיחוד האירופי, כחלק מפרויקט שנועד להכשיר את מדינות הגוש המזרחי לשעבר לכניסה לאיחוד.
בעבר ניתנו בגשר חותמות בדרכון, אך כיום אזור שנגן מאפשר מעבר חופשי בגשר, מהונגריה לסלובקיה וההפך.
תורה ארגודית
תורת ארגודית (אנגלית: Ergodic Theory) היא תאוריה מתמטית בתחום של אנליזה ובפרט בתחום של אנליזה מודרנית ושל סטטיסטיקה ותורת הכאוס אשר מנסה לתת כלים ומדדים עבור "התנהגויות ארוכות טווח" של מערכת ידועה (דיטרמיניסטית) תחת אילוצים מתמטים שונים. בפרט בתורה הארגודית נחקרים תחומים כמו אנטרופיה, תוחלת, מרחבים משמרי מידה וכו'. כיום משתמשים בתורה ארגודית לחקר סטוכוסטי של תהליכים מתמטים ומדעיים למיניהם.
הגדרה
נאמר כי מרחב משמר מידה היא ארגודית אם לכל  אינווריאנטית (שמור) תחת T (T^{-1}A = A) מתקיים
כלומר באופן מילולי, מרחב משמר מידה היא ארגודית אם כל קבוצה שלא משתנה תחת T היא זניחה (בתרגום חופשי אינה מהותית) או ממידה 1 (בעלת גודל ולעיתים כל המרחב).
אפיונים שקולים לארגודיות
ישנם מכלול של אפיונים לכך שמרחב משמר מידה הוא ארגודית, בפרט נציג כאן חמישה אפיונים חשובים אשר מהם ניתן להסיק את השאר ומסקנות חשובות מהם
טענה יהי מרחב משמר מידה אזי התנאים הבאים שקולים:
סם פסיכדלי
סמים פסיכדליים (מיוונית: ψυχή - פסיכה, "נפש" ו-δηλείν - דילין, "לחשוף" או δήλος - דלוס, "יפה") הם סמים פסיכואקטיביים המעוררים הזיות וגורמים לשינויים במצב התודעה, בתפיסה, בדפוסי המחשבה ומצב הרוח. סמים פסיכדליים יכולים לגשת לנשמה, על פי אמונות עתיקות, ולפתח פוטנציאל בלתי מנוצל של המוח האנושי.
ברשימת הסמים הפסיכדליים נכללים בדרך כלל מסקלין, פסילוציבין, LSD, DMT והתרופות הצמחיות, איבוגאין ואיוואסקה. MDMA נכלל לעיתים קרובות גם אם הוא אינו מייצר את ההשפעות התפיסתיות של הפסיכדליים הקלאסיים. ההשפעות של סוג זה של סמים חולקות יותר דמיון משפחתי מאשר מנגנוני פעולה פרמקולוגיים נפוצים.
רוב הסמים הפסיכדליים המוכרים אינם חוקיים במדינות רבות, בהן ישראל, לעיתים למעט שימוש בהקשר דתי או לצורך מחקר. למרות בקרות האלה, השימוש בסמים פסיכדליים הוא נפוץ.
שיוך
סמים פסיכדליים הם חלק ממחלקה רחבה יותר הידועה לעיתים כהלוצינוגנים, הכוללת גם את הסמים הדיסוציאטיביים והדלריאנטים. בניגוד לסמים פסיכואקטיביים אחרים כמו ממריצים (למשל קוקאין ואמפטמין) מדכאים (למשל בנזודיאזפינים ואופיאטים) ואחרים, הלוצינוגנים אינם מחזקי מצבי הכרה מוכרים, אלא מגבירים ומשנים חוויות וגירויים עד שהן שונות בתכלית מאלו של ההכרה הרגילה. חוויות אלו לרוב מושוות לצורות הכרה לא רגילות אחרות כגון טראנס, מדיטציה וחלומות.
סמים פסיכדליים משפיעים יותר על המחשבה - הרחבת התודעה, שינוי הליכי חשיבה, הזיות; סמים אחרים משפיעים יותר על התחושות והרגשות - תחושת אופוריה, עונג.
גרינספון מציע הגדרה שונה להבדל שבין סמים פסיכדליים קלאסיים לאמיתיים: "סם פסיכדלי הוא סם שלא סביר שיגרום לתלות פיזית, כמיהה, הפרעות פיזיולוגיות רציניות, דליריום (הזיות), (...) הוא מביא לשינויים חשיבתיים התנהגותיים ותפיסתיים, שלא נחווים בנסיבות אחרות למעט אולי בחלומות, התרוממות רוח דתית או הגותית, הבזקים ברורים של זיכרון לא מכוון (...) ".
אנשים רבים משתמשים במונח סמים פסיכדליים כדי להתייחס לסמים מקבוצות אחרות הכוללות אנטגוניסטים לקולטני NMDA (הסוג העיקרי של סמים דיסוציאטיביים) כגון PCP, DXM וקטמין; דלריאנטים טרופאניים כמו אטרופין ותרכובות אנטיכולינרגיות אחרות; וסמים פסיכואקטיביים אחרים כגון אמניטה מוסכריה וסלוויה דיווינורום. נכון יותר לסווג את אלה לקבוצות נפרדות. בספרות הרפואית הם לרוב מקובצים יחד כהלוצינוגנים.
דוגמאות
סמים פסיכדליים קלאסיים כוללים LSD, פסילוסיבין (אחד המרכיבים העיקריים בפטריות קסם), מסקלין (המרכיב הפעיל העיקרי בקקטוסים פסיכדליים, לדוגמה פיוטה), LSA (נמצא בזרעי לפופית) ואיוואסקה, חליטה שמאנית מסורתית מצמחים המכילים דימתילטריפטאמין והרמלין (מעכב מונואמין אוקסידאז). סמים סינתטיים חדשים יותר כמו 2C-B (נקסוס), DOM (STP), ו5-MeO-DIPT (פוקסי מתוקסי) זכו אף הם לפופולריות מסוימת.
פסיכדליים סרוטונרגיים (אגוניסטים לקולטן סרוטונין 5-HT2A)
קבוצה זו כוללת את הסמים הפסיכדליים העיקריים, כולל תרכובות מבוססות טריפטאמין כמו LSD ופסילוסיבין, ותרכובות מבוססות פנתילאמין כמו מסקלין ו2C-B. טריפאמינים ופנתילאמינים רבים גורמים להשפעה דומה במיוחד, למרות השוני המבני שלהם. לעומת זאת, משתמשים מדווחים שלשתי המשפחות הבדל סובייקטיבי בטיב הרגשת האפקטים שקשה לתאר.
במינונים נמוכים, אלו כוללים עיוותים חושיים כמו התעקמות משטחים, שליטה על צורות, ושינוי צבעים. משתמשים לעיתים קרובות מדווחים על צבעים חזקים אותם הם לא הכירו קודם לחוויה. מינונים גבוהים יותר גורמים לעיוותים עזים ויסודיים של התפיסה החושית כמו סינסתזיה או חוויית ממדי זמן או מרחב נוספים.
לתרכובות מסוימות, כמו 2C-B, יש "עקומת מינון" חדה צרה ביותר, כלומר ההבדל בין מנה לא אפקטיבית למנה שתביא להזיות כבדות עלול להיות קטן מאוד. עלולים להיות הבדלים משמעותיים בין הסמים, לדוגמה 5-MeO-DMT כמעט שאינו גורם לאפקטים הוויזואליים הטיפוסיים לשאר הסמים הפסיכדליים.
אמפתוגנים-אנטקטוגנים
האמפתוגנים-אנטקטוגנים הם פנתילאמינים כמו MDMA, MDA וסמים דומים אחרים, המביאים להשפעה המאופיינת על ידי הרגשת פתיחות, אופוריה, אמפתיה, אהבה, ומודעות עצמית גבוהה, אך לא להזיות ויזואליות בדרך כלל. אימוצן על ידי סצנת מועדוני הריקודים נובע ככל הנראה מהשיפור שהם מביאים לחוויה החברתית והמוזיקלית.
אחרים (פעילות פסיכדלית מוטלת בספק)
משתמשים מדווחים שההשפעות של מיריסטיסין ואלמיסין (מצויים באגוז מוסקט) דומות להשפעות של קנאביס, יותר לשל רכיב הקנאבידיול מאשר הTHC, אך עם משך פעולה ארוך בהרבה, התחלה מעוכבת יותר, ותופעות לוואי לא רצויות.
טרוויס ליין סטורק
טרוויס ליין סטורק (באנגלית: Travis Lane Stork; נולד ב-9 במרץ 1972) הוא רופא ומנחה טלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
סטורק נולד בפורט קולינס שבקולורדו וגדל במיזורי, הוא למד בתחילה באוניברסיטת דיוק והיה חבר באחוות הסטודנטים פי בטא קפא, ולבסוף סיים את לימודיי הרפואה באוניברסיטת וירג'יניה, הוא ביצע את ההתמחות שלו בבית החולים של אוניברסיטת ואנדרבילט, לאחר מכן הוא גם השלים את התמחותו בחדר מיון בבית חולים בקולורדו.
ב-2009 הופיע בפרק של הדרמה הרפואית "Three Rivers", הוא פרסם מספר ספרי רפואה שכתב.
שלד
שלד הוא אוסף מסודר של עצמות שנמצאות בבעלי חיים השייכים למערכת המיתרניים. השלד מאפשר את גדילת הגוף בעזרת התארכות העצמות והחלפת הסחוס בעצם. התהליך בו הופך הסחוס לעצם נקרא "התגרמות" או גם "הסתיידות" (מלשון סידן). לרוב, תהליך הגדילה מסתיים כשכל הסחוס הפנוי הופך לעצם, מעט אחרי הבגרות המינית של הפרט. השלד נועד לתמוך באיברים הפנימיים ולהגן עליהם. הוא מאפשר לבעלי החיים תנועות חדות שלא אפשריות בלעדיו.
עצמות השלד מחוברות זו לזו במפרקים בעזרת רצועות, סחוס ורקמת חיבור. לעיתים, המפרק כולל יותר משתי עצמות. חלק מהמפרקים נועדו לאפשר תנועה קלה של העצמות כגון מפרק הכתף שמאפשר תנועה בשלושה כיוונים (ימין - שמאל, למעלה - למטה וסיבוב) וחלקן נועדו לאפשר תנועה מוגבלת יותר כמו המפרק המרוחק של האגודל שמאפשר רק תנועה אחת - כיפוף האגודל למטה ולמעלה. סוג שלישי של מפרקים אינם מאפשרים תנועה כלל - כמו בגולגולת.
בהשאלה המונח מתאר את החלק הקשיח של דברים שונים או של בעלי חיים חסרי עמוד שדרה כגון: שלד חיצוני, שלד קונכייה או שלד בניין.
מערכת השלד
מערכת השלד הנקראת לעיתים גם "המערכת המבנית" היא המערכת בגוף החולייתנים (בעלי חוליות) הכוללת את השלד, על עצמותיו ומפרקיו.
שלד האדם
בגוף האדם הבוגר יש 206 עצמות, אם כי הוא נולד עם 270 עצמות. ההפרש נוצר בגלל הצורך לאפשר את התארכות הגוף. תינוק נולד עם עצמות קטנות המחוברות ברקמת חיבור גמישה. עם גדילת האיברים המתאימים, רקמת החיבור נעלמת ועצמות קטנות מתחברות לעצמות גדולות יותר. רקמת העצם היא המרכיב העיקרי של השלד. היא נותנת לגוף את הצורה שלו. רקמת העצם מורכבת מתאי עצם, חומר בין-תאי ומינרלים.
מבנה שלד האדם
שלד האדם מורכב משני חלקים:
1. שלד צירי-Axial skeleton: גולגולת, עמוד השדרה, צלעות ועצם החזה.
2. שלד תוספי-Appendicular skeleton (נקרא גם "שלד גפיים"): גפיים עליונות, גפיים תחתונות, חגורת כתפיים, חגורת אגן, עצמות הפנים. יש שמשייכים את האגן לשלד הצירי הואיל ועצם העצה ועצם העוקץ (עצם הזנב) שבעמוד השדרה מהוות את הקיר האחורי בטבעת האגן.
הגו בנוי סביב ציר אנכי חלול הנקרא "עמוד השדרה". עמוד השדרה בנוי מעצמות הנקראות "חוליות". בתוך עמוד השדרה עובר חוט השדרה. למעלה מתחברת אליו הגולגולת בעזרת החוליה הראשונה (C1) שנקראת "אטלס".
מהשלד הצירי יוצאות הגפיים העליונות והתחתונות. הגפיים העליונות קצרות וחלשות יותר. הן מסתיימות בכף היד שבעזרתה יכול האדם לבצע פעולות שונות. הגפיים התחתונות מסתיימות בכפות הרגליים.
ניתן למנות את 206 עצמות השלד בדרך הבאה:
שלדים בתרבות
שלד, לרבות השלד האנושי מסמל רבות את המוות. ניתן לראות שלדים וגולגולות אנושיות באומנות לאורך השנים. ממנטו מורי לדוגמה היא סוגה של יצירות אמנות שמטרתן להזכיר לבני האדם כי סופם למות והיא מכילה רבות אלמנטים חזותיים של שלדים אנושיים. האנשה של המוות מקובלת היא שלד אנושי עם חרמש בידו. שלד מהלך הוא אל-מת המופיע רבות בסיפורי אימה ובמשחקי מחשב.
מייבל אספלין
מייבל אספלין (באנגלית: Mabel Esplin; 1874 – 1921) הייתה אמנית ויטראז'ים.
ביוגרפיה
אספלין נולדה בצ'ורלטון, מנצ'סטר, למשפחה של יצרני רהיטים עשירה בשנת 1874. הם סיפקו לה את הגיבוי הכספי ללכת לבית הספר לאמנות סלייד ולבית הספר המרכזי לאומנויות ומלאכה של מחוז לונדון (LCC), בו למדה מ 1906 עד 1910 ובו לימדו אותה קרל פרסונס, אמן הזכוכית הצבעונית כריסטופר וול ואמן הזכוכית הצבעונית אלפרד ג'יי דרורי מלונדס ודרורי.
אף שיצרה בעיקר יצירות ויטראז', אספלין ציירה גם ציורי קיר. המשימה הגדולה ביותר שלה הייתה עבור קתדרלת חרטום, סודאן. אספלין הייתה פעילה גם בתנועת זכות הבחירה לנשים.
קריירה
מייבל ביצעה 3 ציורי קיר בכריסטצ'רץ' בספיטלפילדס באיסט אנד לונדון.
כל הויטראז'ים שלה יוצרו בשיתוף פעולה עם לוונדס ודרורי בבית המלאכה לזכוכית בפולהאם.
בשנת 1911 הייתה אמורה לתכנן שבעה חלונות ראשים ובשנת 1912 לקירות הצפוניים של הטרנספט הצפוני (הקפלה לזכר גורדון), אשר תיארה את סנט אדמונד, סנט תיאודור וסנט סבסטיאן. היא גם השלימה באותה שנה חלון לקפלת הזיכרון לגורדון עם הנושא "תקווה, אמונה וצדקה". בשנת 1912 אספלין סיימה את שבעת חלונות הויטראז' בקתדרלת כל הקדושים האנגליקנית בחרטום. בשנת 1914 היא השלימה חלון מערבי עגול לטרנספט הדרומי וחלון מזרחי עגול המתאר את "מוות ותחייה" וחלון נוסף בקפלת הזיכרון לגורדון עם הנושא "מבצר, צדק וחוכמה". בחלון אחד ובניסיון להכניס צבע מקומי, דמותו של בלתאר הוצגה בתחפושת של שייח' סודני.
בשל מצבה הבריאותי, מייבל לא הצליחה להשלים את המשימה בחרטום ואת החלונות שנותרו ביצעה חברתה ג'ואן פולילוב שעבדה קודם לכן כעוזרת של מייבל.
כנסיות אנגליות
מייבל ניהלה עבודה בשתי כנסיות אנגליות, סנט ג'ון האלוקי, ריצ'מונד, סארי וסנט אן, לויס, סאסקס. בסנט ג'ון האלוקי היא ביצעה שני חלונות תאורה בודדים בשנת 1912, האחד שכותרתו "Spes" והשני "מטר דולורוזה". היא עבדה בסנט אן, לויס, בשנת 1913, שם השלימה חלון אור יחיד בצד הצפוני המתאר את סנט אן המלמדת את מריה הקדושה לקרוא.
חיים אישיים
היא הייתה חברה פעילה בתנועת זכות הבחירה לנשים וסייעה בפעילות קונגרס הברית הבינלאומית לנשים (IWSA) בשנת 1909 באלברט הול בלונדון.
בשנת 1916 היא סבלה מהתמוטטות נפשית קשה ולא הייתה מסוגלת להמשיך בעבודתה בוויטראז'ים.
היא נפטרה בבית אבות בהיידוק בלנקשייר ב־30 באפריל 1921.
I Am
I Am (בעברית: אני) הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת-יוצרת הבריטית ליאונה לואיס. האלבום יצא לאור ב-11 בספטמבר 2015 על ידי חברות התקליטים דאף ג'אם ואיילנד רקורדס.
האלבום הגיע למקום ה-12 במצעד האלבומים הבריטי.
אפרים אלרום
אפרים אלרום (הופשטטר) (23 בינואר 1911 – 23 במאי 1971) היה קצין משטרה ישראלי בכיר ודיפלומט, שנחטף ונרצח על ידי ארגון טרור טורקי, בשם הצבא העממי לשחרור טורקיה.
I Am
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי ג'ים אליוט, וויין וילקינס, אלן ג' ווייט וטובי גד. באירלנד היה זמין האלבום להורדה דיגיטלית כבר בספטמבר 2015. בממלכה המאוחדת האלבום היה זמין להורדה דיגיטלית באותו פרק זמן, תוך שהופץ גם על גבי תקליטור.
אפרים אלרום
ביוגרפיה
אלרום נולד בסטניסלבוב שבפולין, בנם של אליהו ורבקה הופשטטר, במשפחה בת שני ילדים. בנעוריו הכיר את אלזה לבית ביברינג בתנועת הנוער "מכבי הצעיר", השניים הפכו לזוג. למד בבית ספר גבוה להנדסה בפולין.
עלה לארץ ישראל עם הוריה של אלזה ב-1933. שירת כנוטר בפרדסי חדרה. ב-1935 גויס למשטרת המנדט ובמקביל הצטרף לארגון ההגנה. בשנת 1939 נישא לאלזה, שהגיעה מאירופה, באלכסנדריה. בנובמבר 1940 נולד בנם היחיד גדעון. בשנת 1945 היה שוטר בתחנת נווה שאנן בתל אביב.
לאחר קום המדינה הועלה לדרגת מפקח חקירות באגף הפשעים של משטרת ישראל. במהלך מלחמת העצמאות השתתף בחקירת "פרשת סילבסטר". באוגוסט 1949 היה חלק מצוות התביעה בחקירת איסר בארי על חלקו בפרשת טוביאנסקי ובנוסף היה עד במשפט. ביולי 1951 נשלח על ידי ישורון שיף וסגן המפכ"ל יוסף נחמיאס להכין את השוטרים לקראת הופעתם בפני "ועדת חקירה פרלמנטרית" לבדיקת טענות של עצירים במחנה ג'למי על התעללות של המשטרה. רוב בוועדה קבעה, כנגד דעת מיעוט, שהרצאתו של אלרום בפני השוטרים הפריעה לעבודת הוועדה. באוגוסט 1952 הועבר למחלקה לזיהוי פלילי. במהרה הוא מונה לראש המחלקה הפלילית במטה הארצי ובתפקידו זה חקר בשנת 1953 את רצח רחל לוין ואת פרשת מחתרת צריפין. בנובמבר 1953 הוא הועלה לדרגת רמ"ח. ביוני 1954 יצא אלרום להשתלמות של מספר חודשים מטעם האו"ם. בשובו לישראל הוא המשיך לכהן בראש המחלקה הפלילית במטה הארצי עוד מספר שנים וחקר את הנאשמים ברצח ישראל קסטנר. לאחר מרד האסירים בכלא שטה עלתה כוונה למנות אותו לוועדת חקירה בנושא המרד, אך לבסוף הוחלט שלא לשתף נציגים של הרשות המבצעת בחקירה.
ב-1957 נסע לכנס של האינטרפול בארגנטינה וגויס על ידי ראש המוסד, איסר הראל לסייע במבצע לאיתורו של אדולף אייכמן.
לקראת סוף 1958 יצא אלרום לקורס קצינים בכירים של המשטרה. לאחר סיום הקורס, במרץ 1959 מונה אלרום לראש ענף חקירות במשטרת מחוז תל אביב. בסוף 1959 הוא הועלה לדרגת ניצב משנה. אלרום סיים את תפקידו בתל אביב במרץ 1960, ודווח שימונה למפקד בית הספר לקציני משטרה, אך בינתיים הוא עבר למטה הארצי ללא תפקיד מוגדר. לימים נטען שהוא הודח מתפקידו בגלל שהתכוון לסגור את התיק נגד אריה שפק. בעקבות לכידת אדולף אייכמן שימש כסגנו של ניצב אברהם זלינגר, מפקד לשכה 06, שעסקה בחקירת אייכמן ובאיסוף חומר הראיות למשפט אייכמן.
במרץ 1961 מונה למפקד בית הספר לקצינים בכירים של המשטרה. הוא הספיק לנהל קורס אחד ובספטמבר 1962 הועמד בראש מחלקת חקירות כלכליות במטה הארצי. בשנת 1963 הוא הקים במחלקה מדור מודיעין לעבירות כלכליות. במהלך שנותיו בתפקיד חקר את פרשת תל גיבורים ואת פרשת קריסת בנק פויכטוונגר.
בעקבות ארגון מחדש של המטה הארצי ב-1966, מונה לראש מחלקת חקירות, שאיחדה לתוכה את המחלקה לחקירות כלכליות, המחלקה לחקירות פליליות, חקירות הקשורות לאינטרפול ופיקוח על חקירות במחוזות השונים.
באוגוסט 1969 מונה לקונסול כללי באיסטנבול שבטורקיה. אלרום פיתח קשרים טובים עם הקהילה היהודית באיסטנבול, עם אנשי הממשל הטורקי ועם חברי הנציגויות הזרות.
חטיפתו
ב-17 במאי 1971 הגיעו ארבעה מחבלים, חברי ארגון הטרור "הצבא העממי לשחרור טורקיה" לדירתו, פרצו אליה, שבו את רעייתו, כפתו אותה וארבו לו שם. ככל הנראה הכירו המחבלים את אורח חייו של אלרום. בסביבות אחת בצהריים הגיע אלרום לביתו והחוטפים התנפלו עליו. הוא נאבק בהם ואחד מהם הלם בראשו בקת האקדח. משם לקחו אותו, פרצו דירה בקומה הראשונה ועטפו אותו בסדין לבן. "הצבא העממי לשחרור טורקיה" היה ארגון בעל נטיות שמאליות-קיצוניות, קיים קשרים עם ארגוני מחבלים פלסטינים, ביניהם "החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין" וחבריו התאמנו במחנות המחבלים בירדן ובסוריה. אחד מראשי הארגון היה סטודנט יהודי ונעצר בחשד שעמד בראש מבצע לחטיפת ארבעה חיילים אמריקנים. לאחר שעדי ראייה עדכנו את המשטרה הטורקית, היא פתחה מיד בסריקות לאיתורו של אלרום. גבר אלמוני התקשר לסוכנות הידיעות הטורקית ומסר שמכתב הונח בכניסה לבניין בו התגורר אלרום. במכתב נטל "צבא השחרור העממי" אחריות לחטיפה וניתן אולטימטום לרשויות עד ה-21 במאי בשעה 17:00. הארגון דרש את שחרורם של כל "לוחמי הגרילה" הכלואים בטורקיה והפסקת החיפושים אחר החטוף ואיים ברציחתו. הרשויות הטורקיות החלו בחיפושים ברחבי העיר והטילו סגר על הדרכים המובילות לאיסטנבול. ממשלת טורקיה הבהירה מספר פעמים כי לא תיכנע לתביעות החוטפים. המשטרה עצרה למעלה מ-1,000 טורקים מאז החטיפה. במקביל הגיע מכתב באנגלית מאלרום לרעייתו, בה הרגיע אותה שמצבו טוב.
יום לפני מועד פקיעת האולטימטום הקליטה אלזה מסר לחוטפים, אולם הרשויות בטורקיה סירבו תחילה להשמיעו בטענה ש"אין לפנות למצפונם. יש לראות בהם פושעים". לבסוף הופסקו שידורי רדיו טורקיה ב-21 במאי בשעה 13:40 והושמעה פניית אשת הקונסול. לאחר מכן הטילו הרשויות בטורקיה עוצר על איסטנבול. בשעות הבוקר ב-23 במאי נמצאה גופתו של אלרום כפות וירוי בראשו בדירה קטנה ברובע יוקרתי באיסטנבול, במרחק של כמה מאות מטרים ממקום החטיפה. רדיו איסטנבול דיווח על רצח אלרום.
אלרום הוטס לישראל בידי טורקיה ונטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול. הותיר את רעייתו, אלזה (נפטרה ב-2006). לבני הזוג נולד בן יחיד בשם גדעון אלרום, שנהרג בתאונת מטוס במרץ 1969, בעקבות מות בנו אימץ אביו את שם משפחתו. מאוחר יותר פורסם בטורקיה כי ישראל הציעה לאנקרה להתיר לחוטפים לצאת מהמדינה, אפילו לסוריה, בתנאי שהקונסול ישוחרר. ממשלת טורקיה דנה בהצעה הישראלית במשך תשע שעות, אולם דחתה אותה.
גורל החוטפים
באוגוסט 1971 הוגשו כתבי אישום נגד 26 מחברי הארגון, ביניהם החוטפים. התביעה דרשה עונש מוות ל-13 מהם. כתב האישום תיאר את מאהיר קאיאן כראש הצוות. לצידו השתתפו בחטיפה אולאס ברראקי, אוקאטי אטימאן וחוסיין צ'וואהיר, שנהרג בעת ששוטרים שחררו בת ערובה, שנחטפה גם היא לאחר הרצח. כמו כן התברר ששני קציני צבא טורקיים היו גם הם מעורבים בשמירה על אלרום, אולם לא נתפסו. לאחר הכרזת העוצר בעיר דנו החוטפים ביניהם מה לעשות עם אלרום והחליטו לבסוף לחסלו. קאיאן היה היורה. לאחר מאסרם הצליחו חמישה מהנאשמים, וקאיאן ביניהם, בדצמבר 1971 להימלט מהכלא דרך צינורות הביוב. שלושה חודשים לאחר הבריחה חטפו הנמלטים שלושה אזרחים זרים והוציאו גם אותם להורג. קאיאן ושניים מן החוטפים של אלרום נהרגו בקרב יריות עם כוחות הביטחון הטורקים.
עמדותיו
בראיון פרישה אמר אלרום שמוטב שלא יהיה איסור בכלל מאשר עבירה שאינה נאכפת. הוא טען שעבירות הצווארון הלבן חמורות ביותר ושהמשטרה מתקשה להתמודד איתן. אלרום היה בעמדה שחומר פורנוגרפי איננו מוביל לעבירות מין ולעומת זאת שייתכן שאלימות בסרטים מעודדת ביצוע עבירות.
גולומב
גוֹלוֹמְבּ (מפולנית: Gołąb) הוא שם שפירושו יונה (ממין זכר). זהו שמם של מספר יישובים בפולין, וכן שם משפחה. מקור השמות הדומים גולומבק וגולומביק בצורת ההקטנה Gołąbek.
משפחת קורוניס
משפחת קורוניס היא משפחת אסטרואידים בחגורת האסטרואידים שבין מאדים לצדק. היא אחת מחמשת משפחות היראיאמה שהיו הראשונות בין המשפחות להתגלות. מעריכים שחבריה נוצרו לפני שני מיליארד שנים לפחות בהתנגשות קטסטרופלית בין שני גרמי שמיים. החבר הגדול במשפחה הוא 208 לאקרימוזה שקוטרו 41 ק"מ לערך. מבין יותר מ 300 חברים, קוטרם של עשרים גדול מ 20 ק"מ.
משפחת קורוניס נעה בצביר לאורך אותו מסלול.
הצלליות
הצלליות (באנגלית: The Shadows) היא להקת רוק בריטית שפעלה מסוף שנות החמישים ועד 2004.
בתחילה התפרסמה הלהקה כלהקת הליווי של הזמר הפופולרי קליף ריצ'רד, אך במחצית הראשונה של שנות השישים הייתה לאחת הלהקות הפופולריות ביותר בעולם המערבי. אם מחברים את מספר להיטי "להקת הצלליות" (25), יחד עם להיטי "קליף ריצ'רד והצלליות" (33), מתברר כי ללהקה היו במצעד הבריטי יותר להיטים מהביטלס.
הצלליות היו, רוב הזמן, להקה אינסטרומנטלית, ויצרו מציאות חדשה במוזיקה הפופולרית וברוק. הם הביאו את נגינת הגיטרה, ששימשה עד אז ככלי לליווי הזמרים, אל קדמת הבמה ככלי מוביל והם יצרו עיבודים מוזיקליים ברמה גבוהה ממה שהיה מקובל קודם לכן במוזיקת הפופ. המוזיקה של הצלליות ובמיוחד צליל הגיטרה הנקי והמתכתי וסגנון נגינתו של גיטריסט המוביל בלהקה, האנק מרווין, השפיעו על דורות של מוזיקאים ועל יוצרים בולטים במוזיקת הרוק. באמצע שנות השישים, בעקבות ההתפתחויות במוזיקת הפופ, ירדה הפופולריות של הצלליות באופן ניכר, אך הלהקה המשיכה להתקיים, וביוני 2004 קיימה מסע הופעות שכונה "The Final Tour". בספטמבר 2009 יצאה הלהקה למסע הופעות נוסף באירופה יחד עם קליף ריצ'רד.
שנות השישים
ללהקה שניגנה את "אפאש" וזכתה מאוחר יותר לכינוי "הצלליות המקוריים" היו ב-1960 ו-1961 עוד להיטים רבים. מהם ניתן לציין את: "Man of Mystery", "F.B.I", "The Frightened City", "Kon Tiki" ו-"The Savage". הלהקה אף הוציאה בספטמבר 1961 אלבום כשם הלהקה "The Shadows".
באוקטובר 1961 הוחלף טוני מיהן במתופף חדש, בריאן בנט ובאפריל 1962 הוחלף בעמדת גיטרת הבס ג'ט האריס בבריאן לוקינג. ההרכב החדש של הלהקה שרד רק 18 חודשים אך הצליח לשמור על הפופולריות של הלהקה תוך כדי שיפור וגיוון של צליל הלהקה ושמירה על ייחוד בסגנון המוזיקלי מול עלייתו של המרזיביט, צלילן של הלהקות הליברפוליות כמו: הביטלס, המחפשים וג'רי והפייסמייקרס.
חילופי הנגנים לא נפסקו בלהקה וב-1963 היה זה לוקינג שעזב ואת עמדת גיטרת הבס תפס ג'ון רוסטיל. הרכב זה של הלהקה הצליח להתגבש וליצור חדשנות מוזיקלית במספר דרכים. הם ניסו מגוון גדול יותר של גיטרות, הרחיבו וניסו סגנונות מוזיקליים חדשים מבחינתם והצליחו ליצור מרקם מוזיקלי ברמה גבוהה.
בשנת 1965 המליצו להם חברי הביטלס לנסות בכל זאת לשיר. הלהקה אימצה את הרעיון, אך אף על פי שהצליחה להכניס שני להיטים מושרים ל 20 הגדולים במצעד הבריטי (ועוד כמה קטעים קוליים שהופיעו על אלבום), נראה היה כי בגדול, הקהל הרחב העדיף אותם במתכונת המוכרת. לאחר אותו ניסיון, קטעים מושרים אמנם הופיעו על תקליטי הלהקה בהמשך הקריירה שלה, אבל באופן כללי הם היו פחות חשובים מבחינת התפיסה השיווקית, הן של הלהקה והן של חברת התקליטים.
במשך שנות ה-60 השתתף קליף ריצ'רד במספר סרטים והצלליות ליוו אותו והופיעו גם הם באותם סרטים: "אקספרסו בונגו", "הצעירים", "חופשת קיץ", "חיים נפלאים", "Finders Keepers" ובתור המריונטות, בסרטו של גרי אנדרסון, "Thunderbirds Are GO". הלהקה אף ליוותה את ריצ'רד במספר הפקות מוזיקליות על בימות לונדון, בין היתר, בהצגות "סינדרלה" ו"אלאדין". השתתפותה של הלהקה בכל ההפקות האלו לא הייתה רק לשם ליוויו של ריצ'רד. הם פיתחו באותן שנים את כישוריהם ככותבי שירים ולחנים. אם בסרטו הראשון של ריצ'רד, "The Young Ones", הם כתבו רק שירים בודדים, הרי שב-"Finders Keepers" ב-1966 הם כתבו כמעט את כל פסקול הסרט.
בדצמבר 1968, השלימה הלהקה הקלטת אלבום שציין עשור להקמתה, "Established 1958". בחלק מקטעי האלבום הם ליוו את קליף ריצ'רד ובאחרים היו אלו הצלליות לבדם בקטעים אינסטרומנטליים. ברוס ולש חש כי הלהקה השיגה את כל מה שרצתה וכי מיצתה את עצמה ומיד לאחר צאת האלבום הודיע על פרישתו מהלהקה. דומה היה כי בכך יבוא הקץ על קיום הלהקה, אלא שהם הקליטו אלבום נוסף ללא ולש, "Shades of Rock" ואף יצאו לסיבוב הופעות ביפן בו ליווה אותם הקלידן אלן הוקשאו. הלהקה אף הגיעה לישראל בראשית שנות השישים יחד עם קליף ריצ'רד. הלהקה קיימה הופעה בקולנוע "תל אביב" לעיני כאלפיים צופים.
שנות השבעים
בתחילת שנות השבעים הופיעו מרווין וולש, יחד עם המוזיקאי האוסטרלי ג'ון פראר, כלהקה ווקאלית שנקראה "מרווין וולש ופראר". הם הקליטו שני אלבומים ומספר סינגלים שזכו לשבחים מהביקורת ואלבום שלישי, ללא ולש. הופעותיהם לא זכו להצלחה גדולה ומרווין אף תיאר את ירידתם מהבמה במועדון מסוים – "ירדנו מהבמה לקול פסיעותינו". הסיבה לחוסר ההצלחה הייתה נעוצה, כנראה, בכך שהשלישייה ניגנה חומר מקורי בעוד שהקהל ציפה לשמוע ולחזות בלהיטים המפורסמים של הצלליות.
ב-1973 התאחדו הצלליות מחדש. וולש חזר ללהקה והמשיך לנגן גיטרה קצב. לאחר מותו של ג'ון רוסטיל, צורף ללהקה ג'ון פראר והלהקה הוציאה אלבום חדש "Rocking With Curly Leads". בחלק מקטעי האלבום השתמש מרווין בווקודר כדי לשנות את צליל הגיטרה הייחודי שלו. דבר זה, יחד עם הצבתו של פראר בחלק מהקטעים כגיטרה מובילה, העניקו צליל רענן ושונה ללהקה.
ב-1975 נבחרה הלהקה על ידי מנהל ה-BBC לייצג את אנגליה בתחרות האירוויזיון. הם שרו את השיר "Let Me Be The One" וזכו במקום השני לאחר הלהקה ההולנדית Teach In והשיר "Ding-A-Dong". החשיפה המחודשת של הלהקה סייעה לה במצעדי הפזמונים והם הוציאו אלבומים נוספים שזכו להצלחה. הבולט שבהם היה אוסף שיצא ב-1977, "20 Golden Greats" והגיע למקום הראשון במצעד המכירות הבריטי. הצלחת האלבום הביאה למסע הופעות גדול בו הצטרף ללהקה קלידן להקת סקאי, פרנסיס מונקמן. הצלליות הוציאו עוד אלבום שהגיע לראשות מצעד המכירות ובלט בו הלהיט "Don't Cry For Me Argentina".
הלהיט האחרון של הלהקה שהוקלט עבור חברת EMI היה ביצוע אינסטרומנטלי לשיר הקאונטרי המפורסם "Ghost Riders In The Sky" (שלצורך העניין שמו קוצר ל-"Riders In The Sky" על העטיפה), שהוקלט בהפקת דיסקו מעודכנת עם אפקטים חדשניים (לתקופה), מתוך מגמה להישאר רלוונטיים גם עבור דור הדיסקוטקים החדישים.
שנות השמונים
עקב אי הסכמות בקשר לזכויות יוצרים, עזבה הלהקה ב-1980 את חברת התקליטים EMI וחתמה חוזה עם חברת פולידור. שם אלבומה הראשון בחברה החדשה היה סמלי: "Change of Address". בגלל נושא זכויות היוצרים ורצונה של חברת פולידור להוציא מחדש על תקליטיה את להיטי הלהקה, הקליטה הלהקה מחדש את כל להיטיה. הם עשו זאת תוך שימוש בציוד הקלטה חדיש, ובה בעת, תוך שימוש בכלי הנגינה וההגברה המקוריים וגם תוך שימוש בעיבודים המקוריים, כל זאת, במטרה להישמע דומה ככל האפשר ללהיט המקורי. במהלך שנות השמונים קיימה הלהקה הופעות ובמקביל, הוציאה הלהקה 11 אלבומים חדשים. חלקם היה אלבומי אוסף וחלקם הכיל חומר מקורי וברוב המקרים זכו האלבומים להצלחה מסחרית נאה. ב-1990 הודיע מרווין כי הוא פורש לטובת קריירת סולו.
שנות האלפיים
ב-2004 התאחדה הלהקה שוב למסע הופעות "סופי" שזכה לשם: "farewell tour". הם אף הקליטו לכבוד האירוע שיר חדש, "Life Story", אותו הלחין מחבר "Apach", ג'רי לורדן. מסע ההופעות היה כה מוצלח וחברי הלהקה אף נהנו ממנו מאוד ובעקבותיו יצא מסע הופעות נוסף, "The Final Tour", שהתקיים ברחבי אירופה וננעל בברמינגהאם.
השפעת הלהקה
בעוד סיפור ההצלחה של הלהקה הוא עובדה מוגמרת בבריטניה, אירופה ויפן, בארצות הברית לא הצליחו הצלליות כמצופה. בנוסף, קיים פער גדול מאוד בין היחס לה זוכה הלהקה כיום ובין המקום החשוב השמור לה בהתפתחות המוזיקה הפופולרית. מאמצע שנות השבעים ועד היום, נחשבת הלהקה על ידי הביקורת לאנאכרוניסטית, ממוסחרת ובמידה רבה, שמה משמש כפרודיה למי שממשיך למחזר מוזיקה מלפני 40 ו-50 שנה. מתוך ביקורת זו, ניתן גם להבין, כי המוזיקה של הצלליות נשארה פופולרית במשך כל אותן שנים בקרב קהל נרחב במיוחד בבריטניה ובאירופה. קהל אשר לא כתב טורי ביקורת בעיתונות אך היה מוכן לרכוש את אלבומי הלהקה.
גם על המוזיקה הפופולרית בישראל הייתה לצלליות השפעה גדולה. חלק גדול מלהקות הפופ הראשונות בישראל, שהוקמו בראשית שנות השישים, חיקו את הצלליות בהרכב כלי הנגינה שלהם, בעיבודים ואף שרו רבים מלהיטיהם. מבין המוזיקאים הבולטים שהושפעו מנגינת מרווין והצלליות ניתן למנות את יצחק קלפטר, מיקי גבריאלוב, חיים רומנו, גרי אקשטיין, שלמה מזרחי ויוסי פיאמנטה.
דיסקוגרפיה
בסוגריים – המיקום אליו הגיע האלבום/סינגל במצעד המכירות הבריטי.
פלונסק
פלונסק (בפולנית: Płońsk, האזן) היא עיר בפולין. פלונסק נמצאת במרחק של 60 ק"מ מוורשה בירת פולין. מספר תושביה כיום קרוב ל-21,591 . שמה של העיר בא לה משמו של הנהר פלונקה הזורם ליד העיר. תחילתה של העיר במבצר של נסיך החבל, אשר בשנת 1400 העניק לה מעמד של עיר.
יהודים בפלונסק
בפלונסק הייתה קהילה יהודית פעילה שראשיתה עוד באמצע המאה החמש עשרה. יהודי העיר עסקו בעיקר במסחר וכספים, ועברו גילגולים רבים במלחמות שהתחוללו בסביבתה. בזמן המלחמה הפולנית-שוודית השנייה (1655) התחולל בעיר פוגרום אכזרי, בו נשחטו מרבית יהודי העיר. כעבור 15 שנה גורשו הנותרים, אולם עם הזמן שבו לעיר. בסוף המאה השמונה עשרה ובראשית המאה התשע עשרה גדל מאוד מספר היהודים בעיר, מאחר שיהודים רבים שגרו בשטח פולני שעבר לפרוסיה, לאחר הכיבוש הפרוסי, עברו להתגורר בה, ושיעור היהודים בעיר הגיע בתחילת המאה ה-19 לכ-73% מכלל תושביה. בשנת 1881 נמנו בה 4,500 יהודים מתוך 7,824 תושבים.
בשנת 1752 נולד בפלונסק "הציוני הראשון בפולין", שלמה פלונסקי, שעלה לרגל לארץ ישראל בגיל 67. על מכתב שכתב בדרכו חזרה, כלאה אותו משטרת הצאר עם שובו בדצמבר 1821.
בשנת 1865 נוסדה בפלונסק "אגודת דורשי התורה והחכמה", בה חברו יחד המשכילים הבולטים בעיר, שהפיצה בקרב היהודים את השפה העברית.
בשנת 1886 נולד בפלונסק, שהייתה אז חלק מן רוסיה הצארית דוד גרין (דוד בן-גוריון) - מי שיכריז לימים על הקמת מדינת ישראל ויהיה לראש הממשלה הראשון שלה. בן-גוריון נולד בבית עץ בסמטה שנקראה "סמטת העזים". אביו היה מראשוני חובבי ציון. בהיותו כבן 15 יסד דוד בן-גוריון בפלונסק, ביחד עם חברו יליד פלונסק שלמה צמח, אגודה ציונית בשם "אגודת עזרא" שחבריה, כ-120 מנערי פלונסק, החליטו לדבר רק עברית. בשנת 1906, בימי העלייה השנייה, עלה דוד בן-גוריון לארץ ישראל. חבר נעורים נוסף של דוד בן-גוריון מפלונסק, שעלה ארצה בימי העלייה השנייה, היה שלמה לביא, לימים מאבות התנועה הקיבוצית וחבר הכנסת.
לאחר כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית רוכזו כ-8,000 יהודי פלונסק וסביבתה בגטו שהוקם בה, ועד סוף שנת 1942 שולחו כולם להשמדה בטרבלינקה ואושוויץ במספר אקציות אלימות. בית הכנסת של פלונסק, שלושה בתי מדרש שהיו בה ובית העלמין היהודי נחרבו בתקופת השלטון הקומוניסטי בפולין.
אנטואן ע'אנם
אנטואן ע'אנם (בערבית: أنطوان غانم; 10 באוגוסט 1943 - 19 בספטמבר 2007) היה פוליטיקאי וחבר פרלמנט לבנוני, חבר במפלגת הפלנגות שנרצח. בוגר אוניברסיטת סנט ג'וזף בביירות, בעברו היה מרצה למנהל עסקים וכן כיהן בפרלמנט הלבנוני במהלך שתי תקופות כהונה מטעם מחוז בעבדא שבהר הלבנון. אמור היה להשתתף שבוע אחרי הירצחו בישיבת פרלמנט לשם בחירת הנשיא הבא של לבנון, תפקיד שאליו היה מועמד בעצמו, לאחר שנה בה הפרלמנט לא כונס ואף חזר לשם כך ללבנון יומיים לפני הירצחו, לאחר ששהה מחוץ למדינה מחשש לחייו.
ההתנקשות בחייו
ההתנקשות בחייו של ע'אנם מצטרפת להתנקשויות בחייהם של רפיק אלחרירי ופייר אמין ג'ומאייל לפניו. בדומה להתנקשות בחיי רפיק אלחרירי, גם ע'אנם חוסל על ידי מכונית תופת שארבה לשיירה המאובטחת בה נסע. ההתנקשות בחייו של ע'אנם בוצעה ב-19 בספטמבר 2007, כאשר שיירתו עברה ברובע הנוצרי שממזרח לביירות באזור סין אל פיל, בסמוך למלון מטרופולין. מכונית התופת הכילה מטען של לפחות 35 ק"ג חומר נפץ וגרמה למותם של שישה אנשים נוספים ולעוד עשרות פצועים.
חבריו למחנה האנטי סורי הפנו אצבע מאשימה כלפי משטר אסד, בטענה כי הוא מנסה למנוע בחירת נשיא לבנוני שלא יענה לתביעות דמשק. לאחר ההתנקשות, נותרו 67 חברי פרלמנט בקואליציה, ולבחירתו של נשיא יש צורך ברוב של 65 מחוקקים. מחשש להתנקשויות נוספות שיאפסו את הרוב הזעיר, הסתגרו מחוקקים רבים מהקואליציה במלון מול הפרלמנט תחת אבטחה כבדה, בציפייה להצבעת הפרלמנט לנשיא ב-25 בספטמבר, שלבסוף לא נערכה עד מאי 2008.
Drip Too Hard
הפקה
השיר הופק על ידי המפיק האמריקאי טורבו, שאף שימש כמפיק בפועל של המיקסטייפ המשותף של הצמד, Drip Harder. הוא מכיל דגימה של גיטרה שזכויותיה שייכות לנחלת הכלל מאת המפיק הישראלי J.Viewz.
צמח נוי
צמח נוי הוא שם כולל לצמחים ממינים שונים המקובלים לשימוש לשם יופיים, בבית ובסביבה המיושבת. לרוב אלו צמחים בעלי פרחים מיוחדים, שבזכות יופיים הם משמשים לקישוט הסביבה. לעיתים אלו צמחים שייחודים מתבטא בעליהם, בגבעול, בגזע, בפרי ואף בריח שהם מפיצים. צמחים אחרים משמשים לשם סידור פרחים, כמתנות ולשימוש אמנותי. על-כן, צמחי-הנוי נבדלים מצמחים המשמשים לחקלאות, אך למרות זאת צמח מסוים יכול לשמש הן כצמח-נוי והן לחקלאות, כמו למשל הלבנדר.
Drip Too Hard
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר יצא לאור ב-5 באוקטובר 2018. הקליפ בוים על ידי ספייק ג'ורדן.
צמח נוי
צמחים רבים משמשים כצמחי-נוי, כמו עצים ושיחים, אך השימוש הרווח ביותר הוא בצמחים בעלי פרחים שלהם צורות וצבעים שונים התורמים לקישוט הסביבה. צמחי-נוי מסוג אחר הם כאלו המשמשים לגיזום אמנותי ולאמנות הבונסאי, בהם מבצעים שינוי במבנהו של הצמח לשם השגת התכונה הרצויה.
צמחי-נוי דורשים השקעה מיוחדת אשר מבוצעת לרוב על ידי גנן. לעיתים, כאשר השקעה בצמח מסוים מופסקת, הצמח עלול לאבד מיופיו ומהגדרתו כצמח נוי.
צמחי-נוי ידועים המקובלים גם בארץ הם לנטנה ססגונית, ורד, פטוניה, פלומריה, כובע הנזיר, היביסקוס, לוע הארי, וינקה ועוד רבים.
לעיתים צמחי נוי המיובאים מארצות שונות הופכים למין פולשני בארץ אליה יובאו. בישראל מינים כאלה כוללים חמציץ נטוי, כובע הנזיר, לנטנה ססגונית ועוד.
הירחים הגליליאניים
לאחר השמועות על גילוים, טענו כי האסטרונום הסיני גילה אותם בשנת 362 לפנה"ס, כמעט 2,000 שנה לפני גלילאו. גלילאו תצפת בתנועת הירחים במשך מספר ימים וגילה כי הם במסלול סביב צדק. הגילוי תמך בתאוריה של קופרניקוס והראה כי לא כל גרמי השמים סובבים את כדור הארץ.
שמות הירחים
לאחר הגילוי קרא גלילאו לתגלית Cosmica Sidera כאות כבוד לקוזימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, ולאחר מכן שינה את השם ל־Medicea Sidera ("הכוכבים של מדיצ'י"), מפני שבאותה תקופה חיו ארבעה אחים מהמשפחה (קוזימו, פרנצ'סקו, קרלו ולורנצו). התגלית הוכרזה לבסוף בספר "שליח הכוכבים" (Sidereus Nuncius) שראה אור בוונציה חודשיים לאחר הגילוי.
שמות רבים הוצעו לירחים, אך לבסוף נותרו על כנם השמות שהוצעו על ידי שטען שגילה את הירחים במקביל לגליליאו. הירחים איו, אירופה, גנימד וקליסטו, הם על שמות המאהבות של זאוס, ראש האלים במיתולוגיה היוונית, המקביל ליופיטר, שעל שמו נקרא כוכב הלכת צדק.
גלילאו השתמש בשיטת מספור הנהוגה עד ימינו. הוא כינה את הכוכבים במספרים 1,2,3,4. 1 מתייחס לאיו, מפני שהוא הקרוב ביותר לצדק מבין ארבעת הירחים הגלילאנים. 2 מתייחס לאירופה, 3 לגנימד ו־4 לקליסטו (רחוק ביותר מצדק). גלילאו השתמש בשיטה זו אך מעולם לא פרסם אותה בציבור.
נתונים בסיסיים
בטבלה הבאה מוצגים ארבעת הירחים הגליליאניים מהקרוב (לצדק) לרחוק:
השוואה
הירחים הגליליאניים משמאל לימין: איו, אירופה, גנימד וקליסטו. קנה מידה של הירחים במערכת השמש ביחס לכדור הארץ.
קישורים חיצוניים
צדק ומצלמת ניקון - עמי בן בסט מגלה מחדש את הירחים הגליליאניים
היה היה פה ים
היה היה פה ים היא סדרת רשת תיעודית של כאן תאגיד השידור בבימויה של עדי לביא, ומצולמת ב-360 מעלות. הסדרה עוקבת אחר יחסי הגומלין בין האדם לים המלח, אשר נמצא בתהליך גסיסה מואצת. הסדרת בת שלושה פרקים וסוקרת את השלכות ההרסניות של האסון האקולוגי, והשפעתו על החיים דרך סיפוריהן של שלוש דמויות החיות למרגלות ים המלח.
הסדרה הייתה מועמדת לתחרות רשמית בפסטיבל הסרטים של ונציה, בספטמבר 2020 בתחום המציאות המדומה.
יחסי אוסטריה–קפריסין
יחסי אוסטריה–קפריסין הם יחסי החוץ בין אוסטריה לבין קפריסין.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1960, והן חברות האיחוד האירופי, מועצת אירופה והאו"ם, ובנוסף הן חלק מאזור שנגן.
אוסטריה הייתה אחת המדינות הראשונות שהשתתפו בכוח לשמירת השלום של האו"ם בקפריסין, ואוסטריה תומכת באופן פעיל ברפובליקה של קפריסין על רקע הכיבוש הטורקי של האי. שתי המדינות משתפות פעולה בתחום הביטחוני, אשר התגבר בשנים האחרונות.
טרסבטוני
טרסבטוני (בפינית: Teräsbetoni, תרגום מפינית: "בטון מזוין"), היא להקת מטאל פינית שנוסדה בשנת 2002. אלבומה הראשון Metallitotuus (תרגום מפינית: "האמת המטאלית") יצא בשנת 2005 ועד כה מכר יותר מ-32,000 עותקים. להקת טרסבטוני הושפעה באופן חזק מלהקות כמו Manowar.
המוזיקה של טרסבטוני מתאפיינת באווירה מלחמתית, כאשר תוכן השירים מהלל את סגנון החיים של לוחמים פאגאניים, ואת "אחוות המטאל". חברי הלהקה עצמם אמרו כי הם לא מתייחסים ברצינות למנטליות של הלהקה אלא מתוך תחושת ההנאה שביצירה עצמה.
השירים המפורסמים ביותר של הלהקה הם:
תחילת הדרך
יארקו אהולה, ארטו ירווינן וויליו ראנטנן (שהגה את שם הלהקה) הכירו זה את זה ב-2002. יארי קואוקאנן צורף כמתופף.
הלהקה פרסמה את שיריה הראשונים בשנת 2003:
בתחילת דרכה זכתה לפופולריות בחוגי המחתרת, ועד מהרה התפשטה השמועה על קיומה. מעריצים נלהבים הפיצו עצומה שבה דרשו לפתוח חוזה הקלטות לטרסבטוני, ושלחו אותה לכמה חברות תקליטים. בשנת 2004 ביצעו טרסבטוני את הופעתם הראשונה, וגרסת הופעה חיה לשיר "Taivas Lyö Tulta", נוספה לעמוד הבית של הלהקה.
בהופעותיה הראשונות בחרה להקת טרסבטוני להשתמש בגרסאות כיסוי לשיר "Rainbow In The Dark" של רוני ג'יימס דיו, ולשיר "Metal Warriors" של מנוואר. בסוף שנת 2004 חתמה הלהקה על חוזה הקלטות עם חברת ההקלטות Warner Music Finland, והקלטת השיר "Taivas Lyö Tulta" החלה בדצמבר 2004. הסינגל יצא ב-2 בפברואר 2005, ובשבוע הראשון שלו ברשימת הסינגלים הפינית "טיפס" עד לפסגה, כשהוא נתמך ברשימת השמעת רדיו שופעת, ואז הידע על הלהקה הפך להיות נרחב יותר.
האלבום "Metallitotuus" ונסיקת הקריירה
ההקלטות לאלבום "Metallitotuus" התחילו בינואר 2005, והאלבום עצמו פורסם ב-6 באפריל 2005. בשבוע הראשון שלו במצעד הפיני, הוצב במקום השני ושמר על מיקום זה כ-29 שבועות. סינגל אחר ששוחרר מהאלבום, הוא "Orjatar"(תרגום מפינית:"שפחה"). לשיר הופק וידאו קליפ שהוצג לראשונה בתוכנית TOP40 ב-16 באפריל 2005. השיר "Taivas Lyö Tulta" נבחר מאוחר יותר לשיר השערים (השיר שמנוגן מתי שקבוצה מבקיעה) של קבוצת ההוקי קרח הפינית National Team A בגביע Karjala.
חברי הלהקה
חברי הלהקה הם:
מבצע ארגז
מבצע ארגז הוא מבצע פשיטה שנערך במהלך יוני 1972, ובו השתלטו לוחמי סיירת מטכ"ל על סיור של קציני צבא בכירים סורים וחטפו חמישה מהם, במטרה שישמשו כקלפי מיקוח לצורך שחרור הטייסים גדעון מגן ובועז איתן והנווט פיני נחמני שהיו שבויים בידי סוריה.
רקע
במהלך קרב אוויר שנערך ב-2 באפריל 1970 הופל מטוס F-4 פנטום ישראלי, טייסו גדעון מגן והנווט פיני נחמני נפלו בשבי הסורי, אליהם הצטרף הטייס בועז איתן שמטוס המיראז' אותו הטיס הופל ביוני אותה שנה, והם ישבו בכלא שבפרברי דמשק. מאמצי ישראל להגיע לעסקה להחלפת שבויים עם הסורים לא צלחו למרות שישראל הציעה תמורה של 37 קצינים וחיילים ששהו בשבי ישראל שנתיים. במטרה לשפר את תנאי המיקוח לשחרור שבויי צה"ל החל תכנון של מבצע לחטיפת קצינים סורים רמי דרג. ההזדמנות לחטוף קצינים בכירים נקרתה בידי צה"ל בעקבות סיורים שביצעו הסורים לאורך גבול הצפון עם לבנון. הרמטכ"ל דוד אלעזר הורה לתכנן מבצע לחטיפת הקצינים הבכירים. המבצע תוכנן כך שיוצבו בסמוך למסלול הסיור הסורי שני כוחות: כוח שיסתער על רכב הסיור וכח אבטחה שיחסום את הציר שדרכו עלול להגיע כוח תגבורת סורי. תוכנית המבצע אושרה על ידי ראש הממשלה גולדה מאיר. ארגון הכוחות והמאמצים למבצע נמסר לאלוף פיקוד הצפון מרדכי גור, כאשר ביצוע המשימה הוטל על סיירת מטכ"ל בפיקוד אהוד ברק.
החטיפה
לאחר סיורים שערכו אנשי סיירת מטכ"ל נבחר מיקום החטיפה בדרך עפר תלולה שעולה להר דב בצידו הלבנוני של הגבול. מקום בו הסיור צפוי לחלוף בנסיעה איטית.
בניסיון החטיפה הראשון, שנקרא "מבצע ארגז 1", התמקמו הכוחות במיקום הנבחר בשעות הלילה. אהוד ברק היה מפקד הכוח המסתער ובנימין נתניהו ("ביבי") היה מפקד כוח החסימה. לאחר המתנה עד לשעות הבוקר ומשלא חלף הסיור הסורי בוטל המבצע בהוראת הרמטכ"ל.
הניסיון השני, "מבצע ארגז 2", נערך ב-19 ביוני באזור א-נאקורה. הכוחות התמקמו כמתוכנן בשעות הלילה. בשעות הבוקר התמקמה בסמוך לכוח ביבי שריונית חמושה בתותח של צבא לבנון, למטרת תצפית. ביבי דיווח לברק וזה הודיע לרמטכ"ל אלעזר, שהורה לכוחות להסתתר. בצהריים חלפה לימוזינה שחורה ובה הקצינים. בשלב מסוים ירד אחד הקצינים לכיוון הכוח שהסתתר בשיחים. הקצין עבר את הכוח של ביבי שלא נחשף, המשיך הלאה ושם זיהה את כוח אהוד ברק שמיהר להשתלט על הקצין. בשלב זה היה ברור שמוכרחים לסגת לאחור ושהמבצע לא יצליח. ברק דיווח על כך לדוד אלעזר, שהורה על ביטול המבצע למרות שכוח ביבי דיווח כי יוכל להשתלט על המכונית.
ב-21 ביוני יצא אל הפועל "מבצע ארגז 3". כוחות סיירת מטכ"ל יצאו בפעם השלישית למארב, הפעם בסמוך לכפר רָמִיֶה, הממוקם בגזרה המרכזית של גבול הצפון, מערבית לעייתא א-שעב. על כוח הסיירת פיקד יוני נתניהו וסגנו במבצע היה עוזי דיין. שניים ממפקדי הצוותים שהשתתפו במבצע היו מוקי בצר ודני ברונר ובין הלוחמים הנוספים מסיירת מטכ"ל היה עדו נתניהו וסרן אהרון צדוק, אשר נפצע במהלך המבצע. לכוח של מוקי בצר הצטרף איש יחידה 504 אלי זיו, שהיה אז מפקד בסיס גולן של היחידה (לימים הגיע לדרגת אלוף-משנה ופיקד על יחידה 504). למבצע נלוו כוחות חיפוי מחיל השריון, חטיבת הצנחנים וסיירת אגוז. ברק, שהוביל את שני הניסיונות הקודמים בשטח, שהה הפעם בחדר הפיקוד של המבצע, בין השאר על מנת לוודא שהמבצע ייצא אל הפועל. שיירת מכוניות הסיור הסורי נעצרה על ידי רכב לנד רובר מסווה לרכב של צבא לבנון. בקרב הקצר שהתחולל בין הכוחות נורו ונהרגו שלושה מלווים לבנונים ונפצע סרן אהרון צדוק. אחד מהקצינים הסורים הצליח להימלט בחסות ההמולה. בין הקצינים הסורים שנתפסו היו קצין המודיעין נזיר ג'ראח, ראש מחלקת מבצעים בצבא סוריה, בדרגת זַעִים (מקביל לתת-אלוף); שני קציני שריון בדרגת עַקִיד (אלוף-משנה), ששירתו באגף המבצעים של צבא סוריה; ושני טייסים בדרגת מֻקַדַם (סגן-אלוף) ששירתו במודיעין חיל האוויר הסורי. כמו כן נתפסו מספר חיילים ושוטרים לבנונים. בנוסף הובאה לישראל מכונית השברולט אימפלה שבה נסעו הקצינים. בחקירת השבויים התברר כי הקצין שנמלט היה ראש המודיעין הקרבי בסוריה.