cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרדיומגליה
סיווג לפי מבנה החלק המוגדל
קרדיומיופתיה מורחבת היא הסוג הנפוץ ביותר של קרדיומגליה. במצב זה, הדפנות של החדר השמאלי ו/או הימני של הלב הופכים דקים ומתוחים. התוצאה היא לב מוגדל.
טיפול
עיקר הטיפול בקרדיומגליה הוא טיפול בגורמים שהובילו לקרדיומגליה, טיפול בסימפטומים של המצב וטיפול למניעת סיבוכים. הטיפולים כוללים שילוב של טיפול תרופתי והליכים רפואיים/כירורגים. להלן כמה מאפשרויות הטיפול עבור אנשים עם קרדיומגליה:
מכשור רפואי לוויסות קצב הלב
פרוצדורות כירורגיות
סיבוכים
עבור חלק מן המטופלים קרדיומגליה היא מצב הפיך שיכול להיפתר מעצמו או על ידי טיפול. עבור מטופלים אחרים הקרדיומגליה איננה הפיכה, עם זאת, גילוי וטיפול מוקדם יכולים להאריך ולשפר את חייהם ולאפשר להם לחיות זמן רב עם קרדיומגליה.
חינוך ביוון העתיקה
החינוך שניתן לעם היווני בעת בעתיקה עבר דמוקרטיזציה נרחבת במאה החמישית לפני הספירה, בהשפעת הסופיסטים, אפלטון ואיסוקרטס. מאוחר יותר, ב של יוון העתיקה, חינוך בבית ספר לגימנסיה נחשב חיוני להשתתפות בתרבות היוונית. הערך של החינוך הגופני ליוונים והרומאים הקדמונים היה ייחודי מבחינה היסטורית. היו שתי צורות חינוך ביוון העתיקה: צורת חינוך פורמלית וצורת חינוך בלתי פורמלית. השכלה פורמלית הושגה באמצעות לימוד בבית ספר ציבורי או ניתנה על ידי מורה שהועסק בשכר. חינוך בלתי פורמלי ניתן על ידי מורה שלא קיבל שכר והתרחש במסגרות פרטיות. משום כך, ניתן לקבוע כי החינוך נתפס על ידי האוכלוסייה ביוון העתיקה כמרכיב מרכזי וחשוב בעיצוב אישיות. החינוך היווני הפורמלי היה בעיקר לגברים חופשיים. ולא ניתן לעבדים. בחלק מערי המדינה התקבלו חוקים שאסרו מתן חינוך לעבדים. בספרטה כלל תוכנית הלימודים גם מוזיקה וריקוד. המקצועות הללו נחשבו בספרטה רק כאמצעים שנועדו לשפר את יכולת התמרון הצבאית של התלמידים. מטרת החינוך בספרטה הייתה להכשיר את התלמידים כחיילים.
קרדיומגליה
סיבוכים
הסיבוכים שייתכנו בקרדיומגליה מגוונים וכוללים:
חינוך ביוון העתיקה
אסכולה ישנה
חינוך על פי האסכולה הישנה באתונה הקלאסית כלל שני חלקים עיקריים: חינוך פיזי וחינוך ואינטלקטואלי. האתונאים השתמשו בביטויים 'התעמלות, ו'מוזיקה' כדי לתאר את שני סוגי החינוך הללו. החינוך הגופני ביקש להקנות לתלמידים את האידיאלים הגופניים שרווחו בצבא: כוח, סיבולת והכנה למלחמה. האתונאים ייחסו חשיבות מכרעת לכשירות גופנית. הבנים התחילו לעסוק בחינוך גופני כבר במהלך שלב הלימודים היסודי שלהם, או מיד לאחריו. בתחילה, הם למדו חינוך גופני מהמורה. לאחר מכן הבנים התחילו להתאמן באולם התעמלות, שכונה בשם, גימנסיום. אימון גופני נתפס כהכרחי לשיפור המראה החיצוני, ככלי מועיל להכנה למלחמה, ולמרכיב שיכול לחזק את בריאות גם בגיל מבוגר יותר.
קרדיומגליה
מניעה
היות שבמרבית המקרים הגדלת הלב היא תהליך בלתי הפיך, הטיפול הטוב ביותר הוא מניעה ואורח חיים בריא:
חינוך ביוון העתיקה
אסכולה ישנה
סוג חינוך שני, אינטלקטואלי יותר, נקרא 'מוזיקה'. פירוש המילה מוזיקה היא 'אמנות המוזות'. חינוך זה שילב בתוכו חינוך מוזיקלי, ריקוד, ספרות ושירה. החלק המוזיקלי במוזיקה כלל ל בתוכו למידה של נגינה על לירה, שירה במקהלה, וריקוד בלהקה. באופן נרחב יותר, חינוך זה הנחיל לתלמידים את הערכים יופי ואצילות. בנוסף לכך, ביקש סוג חינוך זה להקנות לתלמידים אמות מידה והערכה כלפי ערכים אלו. כמו כן, הקנה סוג החינוך הזה אמות מידה והערכה כלפי מושגים כמו הרמוניה וקצב.
התלמידים היו כותבים באמצעות מחט, איתו היו חורטים על לוח שעווה. כאשר הילדים היו מוכנים להתחיל לקרוא יצירות שלמות, הם היו נדרשים לעיתים קרובות לשנן שירים לדקלם אותם. גם סיפורי המיתולוגיה כמו אלה של הסיודוס והומרוס זכו להערכה רבה בקרב האתונאים. משום כך,עבודותיהם שולבו לעיתים קרובות בשיעורים שניתנו לתלמידים. החינוך הישן כלל תוכנית לימודים מובנית רק בכיתות היסוד, ולא מעבר לכך. ברגע שילד או תלמיד הגיע אל גיל ההתבגרות, הסתיים החינוך הפורמלי-מובנה שניתן לו. זוהי הסיבה שחלק גדול מהחינוך משלב זה הועבר ברובו לתלמיד באופן לא פורמלי. החלק הלא פורמאלי של החינוך הזה נשען ברובו על ניסיונו האישי של התלמיד.
השכלה גבוהה
רק בשנת 420 לפני הספירה, ההשכלה הגבוהה הפכה למרכיב דומיננטי באתונה. פילוסופים כמו סוקרטס, והתנועה הסופיסטית היו בין אנשי הרוח שהניעו המעבר מהחינוך הישן, לזרם חדש של חינוך גבוה. החינוך הגבוה הרחיב את ההשכלה הפורמלית שניתנה לתלמידים באתונה. בעקבות כך, החברה האתונאית החלה לייחס חשיבות רבה ליכולת אינטלקטואלית של האדם. במקביל, החלה החברה האתונאית להעניק חשיבות פחותה ליכולות הפיזיות שטמונות באדם. השינוי גרם למחלוקת בין התומכים בחינוך הישן, לעומת התומכים בזרם החדש של ההשכלה הגבוהה. התומכים בחינוך הישן האמינו שחינוך שיכשיר ויטפח את הצד האינטלקטואלי של התלמיד יהרוס את התרבות האתונאית. חשש נוסף שהעלו המתנגדים הוא שסוג חינוך כזה יוביל את אתונה לעמדת נחיתות מבחינה הצבאית. התומכים בהשכלה הגבוהה טענו מנגד, כי ההערכה הרבה לכח הפיזי, בעתיד הוא יוערך פחות מבחינת החברה. כמו כן, טענו התומכים כי בעתיד ההסתמכות על כח צבאי באתונה תהיה פחותה. התומכים בהשכלה הגבוהה האמינו שחינוך צריך להיות כלי שמפתח את כלל הכוחות שטמונים באדם. פיתוח שכזה גם כולל פיתוח של הצד האינטלקטואלי שקיים באדם. בסופו של דבר, ידם של התומכים  בהשכלה הגבוהה הייתה על העליונה. בעקבות תהליך זה החל תהליך שבו מבנה  החינוך הישן החל לשתנות. שינוי זה  בחינוך הישן  חל גם על תכני הלימוד,וגם על המבנה  הארגוני של חינוך זה.
ההשכלה הגבוהה התמקדה בתחומים חדשים שכללו את תחומי המתמטיקה, האסטרונומיה, הרמוניה והדיאלקטיקה. הלימוד של התחומים הללו שם דגש רב על פיתוח החשיבה הפילוסופית של התלמיד ועל הגעתו לתובנות. לימוד של תחומים אלו עודד את התלמידים לעשות שימוש בידע שעמד לרשותם, על בסיס הסקת מסקנות לוגיות.
עצמם. רק מי שיכול היה להרשות לעצמו לשלם את המחיר שביקשו הסופיסטים, יכול היה להשתתף בשיעורים. משום כך, מעמד האיכרים שהיה חסר אמצעים לא היה יכול לקחת חלק בחינוך הגבוה. עובדה זו הגבילה את האפשריות החינוכיות של מעמד האיכרים. בנוסף לכך נאסר על נשים ועבדים לקבל חינוך כלשהו. הנורמות החברתיות תבעו מן הנשים להישאר אך ורק במרחב הביתי. כמו כן, האמונה הרווחת בחברה האתונאית הייתה כי לנשים יש יכולת אינטלקטואלית פחותות מיכולותיהם של הגברים. עובדות אלו גרמו לכך שהנשים נשארו ללא כל נקודת גישה להשכלה פורמלית. למרות הציפייה מנשים להישאר בבית ולתפקד כעקרת בית, ניתן לנשים סוג מסוים של חינוך בערך בגיל שבע, לימדו האמהות את הבנות כיצד לתפקד כעקרת בית. כמו כן, קיבלו הבנות מהאמהות סוג מסוים של חינוך מוסרי. הסיבה לכך שתחילת החינוך לנשים הוא בגיל שבע היא מכיוון שבגיל זה ניתן לבחין לראשונה בהבדלים בין המינים.על העבדים נאסר בחוק לקבל כל סוג של חינוך.
לאחר שיוון הפכה לחלק מהאימפריה הרומית, היוונים המשכילים שימשו כעבדים של רומאים אמידים. העבדים היוונים המשכילים חינכו את ילדיהם של הרומאים האמידים. באופן הזה השתמרה התרבות היוונית גם תחת השלטון והחברה הרומית.
מחנכים אתונאים קלאסיים
איסוקרטס היה נואם אתונאי קלאסי רב השפעה. מכיוון שנולד באתונה, נחשף איסוקרטס בגיל צעיר למחנכים כמו סוקרטס וגורגיאס. עובדה זו עזרה לו לפתח כישורי רטוריקה יוצאי דופן. במהלך התבגרותו וכחלק מהתהליך החינוכי שעבר, החל איסוקרטס לראות  באמנויות והמדעים תחומי דעת שחשיבותם פחותה. הוא התחיל להאמין שרטוריקה המרכיב החשוב ביותר בחינוך. לדעתו, מיומנות ברטוריקה אמורה לסייע לכל תלמיד להשיג את "הסגולה הטובה"(virtu). בנוסף לכך, מטרת החינוך הייתה לייצר אזרח מועיל וכן לטפח את המנהיגים הפוליטיים של החברה. משום כך, יכולות רטוריות הפכו לאבן היסוד של התיאוריה החינוכית שעוצבה על ידו. למרות זאת בתקופתו של איסוקרוס לא הייתה קיימת תוכנית מובנית וסדורה להשכלה הגבוהה. החינוך ניתן רק על ידי הסופיסטים שהיו עוברים ממקום למקום. כדי להתמודד עם הקושי הזה, ייסד איסוקרטס את בית הספר שלו לרטוריקה שנת 393 לפני הספירה. התכנים בבית הספר היו שונים מן התכנים שנלמדו באקדמיה של אפלטון, (שנוסדה בשערך בשנת 387 לפנה"ס). התכנים באקדמיה של אפלטון התבססו במידה רבה על מדע, פילוסופיה ודיאלקטיקה.
אפלטון (428–348 לפנה"ס)
אפלטון היה פילוסוף באתונה הקלאסית שלמד תחת סוקרטס. הוא נחשב לאחד מתלמידיו המפורסמים ביותר. לאחר הוצאתו להורג של סוקרטס עזב אפלטון את אתונה בכעס, וויתר על קריירה של פוליטיקאי. הוא ונסע לאיטליה ולסיציליה. הוא חזר עשר שנים מאוחר יותר לאתונה. כשחזר לאתונה, הקים את בית הספר שלו, האקדמיה (בשנת 387 לפנה"ס בערך). האקדמיה קרויה על שמו של הגיבור היווני הקדום אקדמוס. אפלטון ראה את החינוך ככלי שנועד לייצר אזרחים שיוכלו לפעול כחברים בקהילה האזרחית באתונה. במובן מסוים, אפלטון האמין שהאתונאים יכולים להשיג את ההשכלה באמצעות ההחברות בקהילה הפוליטית באתונה. עם זאת הוא הכיר בחשיבותו של החינוך המובנה -גבוה ככלי שיכול להועיל לפיתוח הסגולה הטובה.
באקדמיה החל אפלטון לפתח ולדון בתפיסה החינוכית שלו, ובתוכנית לימודית פוליטית תיאורטית. תוכנית זו מתוארת בהרחבה באחד הדיאלוגים הידועים שלו,ספר המדינה . בכתיבתו מתאר אפלטון את התהליך הקפדני שצריכים לעבור התלמידים כדי להגיע לסגולה אמיתית, ולראיה הנכונה והאמיתית של המציאות. השכלה הנדרשת כדי להגיע להישגים אלה, כללה לדעתו של אפלטון חינוך בסיסי במוזיקה, שירה ואימון גופני. בנוסף כללה השכלה הזו ארבעה  מרכיבים  נוספים:1.שנתיים עד שלוש שנים של הכשרה צבאית (שתחשב כחובה).2. עשר שנים של הכשרה במדע ובמתמטיקה.3. חמש שנים של הכשרה בדיאלקטיקה. 4. חמש עשרה שנים של הכשרה פוליטית-מעשית. רק מתי מעט יוכלו לעבור את המסלול הזה במלואו. מתי המעט שיעברו את ההכשרה במלואה יהפכו למלכים-פילוסופים. המלכים פילוסופים נחשבו בעיני אפלטון  לראוים ביותר להנהיג את עיר המדינה.
אריסטו (384–322 לפנה"ס)
אריסטו היה פילוסוף יווני קלאסי. הוא נולד בסטגירה, כלקידיצה. בגיל שבע עשרה הצטרף אריסטו לאקדמיה של אפלטון באתונה. הוא נשאר שם עד גיל שלושים ושבע. הוא פרש מהאקדמיה בעקבות מותו של אפלטון. לאחר שעזב את האקדמיה, עזב גם את מאתונה. לאחר שעזב את אתונה הצטרף אריסטו להרמיאס, סטודנט לשעבר באקדמיה, שהפך לשליט אטרנאוס ואסוס בחוף הצפון-מערבי של אנטוליה. הוא נשאר באנטוליה עד בשנת 342 לפנה"ס . בשנה זו הוא קיבל בקשה מהמלך פיליפוס השני מלך מוקדון להיות המחנך של בנו אלכסנדר בן השלוש עשרה. אריסטו נענה להזמנה ועבר לפלה כדי להתחיל את עבודתו עם אלכסנדר  שנודע בשנים מאוחרות יותר כ"אלכסנדר מוקדון". אריסטו חזר לאתונה בשנת 352 לפנה"ס. עם חזרתו, עזר לו אלכסנדר  מוקדון תלמידו לממן את בית הספר שהקים,הליקיאון. חלק ניכר מהלימוד בליאקאום היה לימוד מחקרי. לבית הספר הייתה שיטה ברורה בכל הנוגע לאיסוף מידע. אריסטו העדיף שתלמידיו יתעסקו במחקר שדומה במובנים רבים למחקר אמפירי,ויימנעו ככל הניתן מעיסוק בדיאלקטיקה.
מערכת החינוך ספרטנית
המטרה המרכזית של החברה הספרטנית הייתה להפוך את כלל  האזרחים הגברים  לחיילים. חיילים אלו נדרשו להיות בעלי כושר עמידה ויכולת הגנה  על הפוליס. החיילים יועדו להיות חברים בפלנקס הספרטני. אחת הטענות כנגד ספרטה שמקורה בפלוטרכוס, ההיסטוריון יווני, הייתה שהנוהג בפוליס  היה  להרוג ילדים חלשים. זוהי אכן הייתה אחת מן התקנות של מועצת העיר ספרטה. תקנה זו קבעה שמועצת העיר רשאית לקבוע אם ילד ספציפי זכאי לחיות  בעיר ספרטה,או שיש לגון  אותו למוות על ידי נטישתו, וחשיפתו  לפגעי הטבע.
אגוגה
תושבי ספרטה ייחסו חשיבות רבה לעוצמה הצבאית, וראו בה מרכיב מרכזי וחיוני בפוליס. משום כך,הספרטנים בנו את מערכת החינוך במבנה  שמדמה מחנה צבאי. הם כינו את המבנה או המחנה הזה בשם אגוגה (Agoge). ידע אינטלקטואלי נתפס בעיני הספרטנים כידע טרוויאלי, ואפילו חסר חשיבות. זוהי הסיבה לכך שמיומניות אקדמיות כגון קריאה וכתיבה היוו חלק מצומצם יחסית בתוכנית הלימודים בספרטה. המטרה חינוכית המרכזיתוהבלעדית של האגוגה הייתה  להכשיר חיילים חזקים ומאומנים,שיוכלו להתשלב באופן מיטבי   ב"פלנקס".
חינוך פורמלי לילדים ונערכים זכרים בספרטה החל בערך בגיל שבע. המדינה הוציאה את הילד מהמשמורת של הוריו ,ושלחה אותו לגור בצריף עם נערים  אחרים בני גילו. הצריף היה ביתו החדש של הילד, ושאר הילדים שהתגוררו היו יכולים להחשב למעין "משפחה" שלו. במשך חמש השנים הבאות, עד גיל שתים עשרה חיים בצריפים הללו. שגרת החיים בצריפים כללה חיי יום יום  רגילים,וגם אימונים צבאיים  אזרח בוגר, שסיים את כל האימונים הצבאיים שלו והשתתף בקרבות היה  המדריך של הנערים.
המדריך הדגיש את חשיבות המשמעת ופעילות גופנית. הוא דאג שתלמידיו יקבלו מעט אוכל וביגוד מינימלי. מטרת החיסכון במשאבים הייתה שהנערים  ילמדו איך לחפש מזון, לגנוב, ולסבול רעב קיצוני. אלו נחשבו למיומנויות הכרחיות לכל לוחם. אותם נערים ששרדו את השלב הראשון של האימון עברו לשלב השני בו האימונים הפכו לקשים יותר. בשלב זה האימונים גופניים והאימונים הספורטיביים התנהלו כמעט ללא הפסקה. מתכונת האימונים הזו נועדה לבנות כוח וסיבולת אצל הנערים. במהלך שלב זה, שנמשך עד גיל שמונה עשרה בערך, ארגנו המדריכים תרגילי לחימה בתוך היחידה. נערכו סימולציות של קרבות בין החניכים, ומעשי אומץ זכו לתשבחות. לעומת זאת, סימני פחדנות ואי ציות של החניכים גררו ענישה חמורה.
במהלך אימוני הקרב, נחלקו הנערים ליחידות פלנקס כדי ללמוד לתמרן בקרב כקבוצה מגובשת ואחודה,ולא קבוצת פרטים נפרדת. כדי להיות יעילים ואפקטיביים יותר במהלך התמרונים, התלמידים הוכשרו גם בריקוד ובמוזיקה. מטרת ההכשרה במקצועות אלו הייתה שיפור יכולת התנועה של  הנערים  התוך הפלנקס. לקראת סיומו של השלב הקשה הזה, ציפו מהחניכים,לצוד ולהרוג לוטי, אדם שנחשב לאדם נחות או לעבד בעיני אנשי ספרטה. אם אחד מן התלמידים נתפס, והרצח התפרסם לעיני כל, התלמיד נענש ונשפט. העונש יינתן לו על כך שלא הסתיר באופן מספק את הרצח ,ולא על עצם הרצח.
אפבוס (Ephebos)
התלמידים היו מסיימים את הלימודים באגוגה בגיל שמונה עשרה. עם סיום הלימודים הם מקבלים את התואר "אפבוס . עם הפיכתו לאפבוס, החניך היה נשבע שבועת נאמנות לספרטה. במקביל, הוא צורף לארגון פרטי כדי להמשיך את האימונים בו. במסגרת הארגון הוא התחרה בציד, ובתחרויות התעמלות, והתאמן בשימוש בנשק ובקרבות מדומים. לאחר כשנתיים, בהגיעו לגיל 20, הסתיים ההכשרה בארגון הפרטי, והגברים המבוגרים יחשבו באופן רשמי לחיילים ספרטניים.
חינוך נשים ספרטניות
נשים ספרטניות, בניגוד לנשים האתונאיות,התחנכו במסגרת פורמלית, שהייתה בפיקוח השלטונות. חלק גדול מהלימודים הללו לנשים התרכז בנושאי חינוך גופני. עד גיל שמונה עשרה בערך הוכשרו הנשים תחומים שונים בספורט. כישוריהן של הנערות הללו נבחנו בקביעות בתחרויות כמו המרוץ השנתי בתחרות ה-הראיה, שאורגנה על ידי נשות אליס. התחרות עצמה נערכה בעיר אולימפיה. בנוסף לחינוך הגופני, הנערות בספרטה למדו כיצד לשיר במקהלה, ריקוד, ונגינה על כלי נגינה. מי שלימד את הנערות את תחומי הדעת הללו היו המשוררים נודדים כדוגמת אלקמן, או נשים מבוגרות בספרטה. החינוך שניתן לנשים בספרטה הייה חינוך קפדני מאוד. מטרת החינוך המרכזית הייתה להכשיר אמהות עתידיות לחיילים. גם אמהות זו הייתה אמורה באופן אידיאלי לעזור בשימור כוחם של הפלנקסים,שהיו  מרכזיים מאוד בהגנה על ספרטה.
פיתגורס (570–490 לפנה"ס)
פיתגורס היה אחד ממספר רב ביותר של פילוסופים יווניים. הוא חי את באי סאמוס וידוע בעיקר בתרומתו למקצוע המתמטיקה. פיתגורס לימד פילוסופיה של חיים, דת ומתמטיקה בבית הספר שהקים בקרוטון, שהייתה מושבה בשליטת יוון. האסכולה של פיתגורס פיתחה בין היתר גם את משפט פיתגורס. משפט זה קובע כי סכום שטחי הריבועים הבנויים על הניצבים במשולש ישר-זווית, שווה לשטח הריבוע הבנוי על היתר. תלמידי פיתגורס היו ידועים בכינוי "פיתגוראים".
פיתגוראים
הפיתגוראים אימצו לעצמם דרך חיים ברורה מאוד. הם היו מפורסמים בידידותם, באלטרואיזם שלהם, וביושרתם. הפיתגוראים האמינו בחיים שאחרי המוות ובחייה של הנשמה לאחר ההיפרדותה מן הגוף .אמונה זו דחפה אותם לוותר על נכסיהם האישיים. הנכסים שהיו ברשותם היו נכסים שנחשבו לרכושה של הקהילה. בנוסף לכך, היו הפיתגוראים צמחונים. האנשים שחיו בקהילה הפיתגוראית כונו בחברה החיצונית בשם 'כמתמטיקוי', מילה ביוונית שפירושה לומדים. במובנים רבים, אורח החיים של הפיתגוראים היה דומה לאורח החיים דתי,או לאורח חיים בכת. אורח החיים של הפיתגוארים נשמר בסודיות רבה, והוא כלל בתוכו אמונות ומצוות. בנוסף לכך, היחס כלפי פיתגורס היה יחס שהתלוותה אליו תחושה של יראת קודש. התלמידים לא חלקו על דבריו של פיתגורס. הסודיות הרבה של חברת הלומדים הפיתגוראית באה לידי ביטוי במיעוט הידיעות על אורח החיים של חברה זו.
תוכנית הלימודים
פיתגורס לימד את תלמידיו באמצעות שתי שיטות לימוד שונות: שיטת לימוד אקזוטרית ושיטת לימוד אזוטרית. שיטת הלימוד האקזוטרית התייחסה להוראת הרעיונות המקובלים, שהיו גלויים לכל ומקובלים בכל חברה. שיעורים אלו נמשכו בדרך כלל שלוש שנים. המתודה האזוטרית הייתה מתודה שלימדה ועסקה ברעיונות פילוספיים נסתרים. הלימוד של התורות האזוטריות לא היה לימוד שהוגבל בזמן. הלימוד בשיטת לימוד זו נמשך עד הנקודה שבה חשב פיתגורס שהחומר הובן על ידי התלמיד. במתודה האזוטרית התלמידים התמקדו במשמעויות הנסתרות של הפילוסופיה. במוקד המתודלוגיה האקזוטרית העמיד פיתגורס את העיסוק באתיקה. במסגרת זו לימד פיתגורס את הרעיון כי הפכים בכולם תלוים זה בזה. כמו כן,, הוא לימד מהי הדינמיקה שמתקיימת מאוחרי האיזון זה.
חוץ מהישגים המפורסמים שלהם, למדו הפיתגוראים רעיונות מתמטיים שונים. הם למדו את הרעיונות או התיזות הבאות: משפט פיתגורס, מספרים אי-רציונליים, חמישה מצולעים רגילים ספציפיים, וכי כדור הארץ הוא מרכז היקום. אנשים רבים האמינו שהרעיונות המתמטיים שפותחו על ידי פיתגורס אפשרו להבין בצורה טובה יותר את המציאות. באמצעות הרעיונות של פיתגורס ניתן היה להבין האם המציאות יכולה להחשב למסודרת, והאם היא בנויה במבנה גיאומטרי. לצד החקירה המתימטית, פיתגורס פיתח תיאוריה כוללנית להבנת המציאות. טענתו המרכזית הייתה כי כל הדברים הם מספרים. לפיתגורס סגנון הוראה ייחודי. הוא מעולם לא הופיע פנים אל פנים בפני תלמידיו בקורסים שהתקיימו במתודה האקזוטרית. לאחר שהתלמידים השלימו את השכלתם בשיטה האקזוטרית, הם החלו לבצע חקירה אישית עצמאית.חקירה זו הוגדרה כסוג של לימוד אישי. עם המצטיינים במחקר האישי קיים סוקרטס מערכת קשרים אישית ואינטימית יותר.
כללי בית הספר
בניגוד למערכות חינוך שפעלו באותה תקופה, גם נשים היו יכולות להמנות עם התלמידים של פיתגורס. לתלמידי פיתגורס היו כללים שצריך לפעול לפיהם כמו: אי אכילת שעועית, האיסור להרים חפצים שנפלו, האיסור לגעת בתרנגולות לבנות, האיסור להבעיר את האש בברזל, והאיסור להסתכל במראה שנמצאת ליד אור.
מתמטיקה ומוזיקה
ניתן לבחון כמה מן הפיתוחים המתמטיים של פיתגורס גם על תחום המוזיקה, וכן לבחון כיצד הם השפיעו על התפיסה שלו את המוזיקה ואת היחס בינה לבין המתמטיקה. דוגמה כזו ניתן לראות באמצעות הרעיון של פרופורציות ויחסים. הפיתגוראים ידועים בניסוח של התאמות בין ערכים מספריים ובין הרמוניות. פריטה על מיתר יכולה לדעת הפיתגוראים להתרגם לערכים מתמטיים, וההרמוניה יכולה הייתה להתרגם לפרופורציות בין מספרים.
רעיונות מרכזיים שפותחו על ידי האסכולה הפיתגוראית
לאסכולה של פיתגורס הייתה כאמור תפיסה כוללת כעל המציאות, שטענה שהמציאות כולה מורכבת ממספרים. כל תופעה או חפץ בעולם היה יכול להיות מתואר באמצעות מספר יחיד. המספר 6,לדוגמא הוא המספר שמסמל את הבריאה. המספר 5 הוא המספר שמסמל את לנישואין. המספר 4 הוא המספר שמסמל את הצדק .המספר 3 הוא המספר שמסמל את ההרמוניה. מספר 2 הוא המספר המסמל את הדעת. והמספר 1 הוא המספר שמסמל את התבונה.
חברת הלומדים הפיתגוריאית הייתה חברה שהמרכיב הסודי בה היה רב. היחסים בחברת הלומדים היו אמנם מבוססים על רעיונות של של שלום ואחווה אך הם הו סודיים לחברה החיצונית. משום כך, הידיעות על חברת הלומדים הפיתגוראית ועל תוכני הלימוד בה הן ידיעות מועטות מאוד.
נועם גיל-אור
נועם גיל-אור (נולד ב-6 בספטמבר 1964) הוא שדרן רדיו. גיל-אור ערך והגיש תוכניות בקול ישראל והנחה תוכניות בערוץ הראשון עד לסגירת רשות השידור ב-2017.
ביוגרפיה
גיל-אור נולד לרבקה, אשת חינוך ומנהלת סניף ויצו רמת גן, ולאברהם גיל-אור. למד והתחנך ברמת-גן. את שירותו הצבאי עשה בתיאטרון צה"ל. לאחר שיחרורו עבר קורס קריינים והחל לעבוד ב"קול ישראל".
בשנת 1985 הופיע בתפקיד ש.ג בבסיס הטירונות בסרט בנות.
גיל-אור היה אחד המנחים של תוכנית הטלוויזיה "להיט בראש" בערוץ הראשון בשנים 1992-1988. הגיש בשנים 1992–1995 ברשת ג' את תוכנית מצעד הפזמונים "מקום בצמרת". כן הגיש את תוכניות הרדיו "ארוחת בוקר" "בדרכי נועם" "מופע אולפן"
קרב פננג
קרב פננג (באנגלית: Battle of Penang, בצרפתית: Combat de Penang, ברוסית: Бой у Пенанга) היה קרב שהתרחש ב-28 באוקטובר 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה. זו הייתה פעולה ימית במצר מלאקה, שבה הסיירת הגרמנית אמדן הטביעה שתי ספינות מלחמה של מדינות ההסכמה.
נועם גיל-אור
ביוגרפיה
בין השנים 2008 - 2012 ניהל את רשת ג' ואת חטיבת הבידור ב"קול ישראל".
קרב פננג
רקע כללי
באותה תקופה, פננג הייתה חלק ממושבות המצרים, מושבת כתר בריטית. פננג הוא אי מול החוף המערבי של מלאיה, מלזיה של ימינו. הוא נמצא רק במרחק קצר מהיבשת. העיר הראשית של פננג, ג'ורג' טאון, שוכנת על נמל. בחודשים הראשונים של המלחמה, הוא היה בשימוש רב על ידי ספינות חיל הים וכלי המסחר של מדינות ההסכמה.
נועם גיל-אור
ביוגרפיה
ערך והגיש את התוכנית "ציפורי שיר" ברשת ג' והגיש יחד עם אלי לפיד את התוכנית "מציאות" ב-88 FM.
קרב פננג
רקע כללי
זמן קצר לאחר פרוץ המלחמה עזבה שייטת מזרח אסיה הגרמנית את בסיסה בצ'ינגדאו, סין. השייטת פנתה מזרחה לגרמניה, אבל ספינה אחת, הסיירת הקלה אמדן בפיקודו של קורבטנקפיטן קרל פון מילר נשלחה למשימת פשיטה בודדת.
נועם גיל-אור
ביוגרפיה
בעל תואר ראשון בתקשורת ומדע המדינה ותואר שני במינהל ציבורי מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
קרב פננג
הקרב
בסביבות השעה 04:30 ב-28 באוקטובר, האמדן הופיעה לכיוון ג'ורג' טאון כדי לתקוף את הגנות הנמל וכל כלי שיט אויב שהיא עשויה למצוא שם. פון מילר הסווה את ספינתו על ידי חבילת ערימת עשן מזויפת, מה שגרם לאמדן להידמות לסיירת הקלה הבריטית אה"מ יארמות'. אולם לאחר שנכנס לנמל, הוא העלה את דגל הצי הגרמני הקיסרי וחשף את זהותו. לאחר מכן הוא שיגר טורפדו לעבר הסיירת המוגנת הרוסית הקיסרית ז'מצ'וג, ובעקבותיו ירה מטח פגזים לעבר הספינה. בעוד הז'מצ'וג נאבקת להשיב אש, שיגר פון מילר טורפדו שני. הוא חדר למחסן התחמושת הקדמי של ז'מצ'וג, וגרם לפיצוץ שהטביע את ספינת המלחמה הרוסית. האבדות בקרב צוות הז'מצ'וג שכלל 250 אנשי צוות הסתכמו ב-88 הרוגים ו-121 פצועים.
נועם גיל-אור
ביוגרפיה
מורה לדיבור ושפה בבית הספר לאומנויות הבמה בית צבי. בשנת 2018 הגיש בערוץ 24 ובשידורי קשת יחד עם עינת שרוף את התכנית 'חוזרים לשבעים' שהוקדשה לשירים הישראליים בשבעים שנות המדינה ומשתתף באירועי מחווה לגדולי היוצרים בזמר העברי.
קרב פננג
הקרב
הסיירת הצרפתית הישנה ד'איברוויל והמשחתת הצרפתית פרונד פתחו באש על האמדן, אבל שניהם לא היו מדויקים במיוחד ופון מילר פשוט התעלם מהם כשפנה לצאת מהנמל ללא פגע. בזמן שעצר כדי לנסות להעלות נווט נמל, הוא פגש את המשחתת הצרפתית מוסקט, שחזרה מסיור. מאחר שנתפסה בהפתעה, הספינה הצרפתית הוטבעה במהירות על ידי תותחי הסיירת הגרמנית.
לאחר מכן
ה"ז'מצ'וג" הייתה קשורה במצב של חוסר מוכנות בזמן שהקפטן שלה, לוטננט קומנדר הברון א.א. צ'רקאסוב, עלה לחוף באותו לילה כדי לבקר את אשתו (יש דיווחים שאומרים את המאהבת שלו). המפתחות למחסן התחמושת של הספינה נלקחו לחוף ולא הוצבו תצפיות. צ'רקאסוב צפה באימה חסרת אונים ממלון המזרח והאוריינטל כשספינתו שוקעת לתחתית המצרים. הוא הועמד למשפט צבאי בגין רשלנות ונידון ל-3 וחצי שנות מאסר, הורדת דרגה וגירוש מהצי. סגנו, לוטננט קוליבין, נידון ל-1½ שנות מאסר. עם זאת, הצאר ניקולאי השני הפחית בעונשם, ושני הקצינים לשעבר נצטוו לשרת כימאים מן השורה. שניהם השתתפו מאוחר יותר בקרב והם עוטרו בצלב גיאורגי הקדוש.
נועם גיל-אור
ביוגרפיה
נשוי ללילך. מתגורר בתל אביב.
נועם הוא צאצא של הרב מרדכי אקלר רבם של אנוסי משהד.
קרב פננג
לאחר מכן
לוטננט פליקס ת'רואן, שפיקד על המוסקט, היה בין ההרוגים בקרב. 36 ניצולים מתוך צוות המשחתת שכלל 80 אנשי צוות חולצו על ידי האמדן. שלושה מהמלחים הצרפתים מתו מפצעיהם ונקברו בים בהצטיינות צבאית. יומיים לאחר הקרב עצרה האמדן את ספינת הקיטור הבריטית ניובורן והעבירה אליה את השבויים הצרפתים הנותרים. לאחר מכן היא שוחררה והעבירה את השבויים לסבאנג, סומטרה, אז חלק מאיי הודו המזרחיים ההולנדיים הנייטרלים.
האמדן המשיכה במשימת הפשיטה המוצלחת שלה במשך 10 ימים נוספים, לפני שנתקלה בסיירת הקלה סידני החזקה יותר של הצי המלכותי האוסטרלי. התותחים הכבדים וארוכי הטווח יותר של סידני אפשרו לה לפגוע קשות באמדן, שנאלצה לעלות על שרטון ולהיכנע בקרב קוקוס.
הנצחה
בסך הכל 12 מלחים רוסים קבורים באי ג'רג'ק ופננג. האנדרטה לכבוד המלחים של הסיירת הרוסית ז'מצ'וג שופצה פעמיים על ידי מלחים סובייטים ב-1972 וב-1987 בהתאמה. הקרב הוזכר פעמים רבות על ידי ולדימיר פוטין בביקורו הנשיאותי במלזיה ב-2003. שגרירות רוסיה במלזיה מקיימת פעמיים בשנה אזכרה לכבוד המלחים שנפלו.
A Real Live Dolly
A Real Live Dolly הוא אלבום ההופעה החיה הראשון של הזמרת דולי פרטון אשר יצא ב-29 ביוני 1970 על ידי RCA ויקטור. האלבום הופק על ידי בוב פרגוסון והוקלט ב-25 באפריל 1970 בית ספר התיכון סביר קאנטרי שבסביירוויל, טנסי. האלבום הגיע למקום ה-32 במצעד אלבומי הקאנטרי האמריקאי ולמקום ה-154 במצעד הבילבורד 200.
הוצאה וקידום
האלבום יצא לאור ב-29 ביוני 1970 על גבי תקליט וקלטת שמע, על ידי חברת התקליטים RCA ויקטור בסמוך לצאת האלבום, As Long as I Love. ב-23 במרץ 2010 האלבום יצא לחנויות הדיגיטליות בגרסה המורחבת שלו. בנוסף הוא גם נכלל במארז שלה שיצא בשנת 2009 כדיסק בונוס.
הצלחה מסחרית
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-32 במצעד אלבומי הקאנטרי ובילה שם 4 שבועות. במצעד הבילבורד 200 הוא הגיע למקום ה-154 ונשאר שם במשך שבועיים.
One After 909
One After 909 (בעברית: אחד אחרי 909, בהקלטות מוקדמות: "The One After 909") הוא שיר של הביטלס מהאלבום Let It Be שיצא בשנת 1970. השיר נכתב על ידי ג'ון לנון, עם מעט עזרה מפול מקרטני. ייתכן והשיר נכתב כבר בשנת 1957, והוא נחשב לאחת היצירות הראשונות של לנון-מקרטני. גרסת השיר שהופיעה באלבום היא הקלטה מהופעת הביטלס על הגג.
מקור השם
בריאיון לעיתון משנת 1980, הסביר לנון על מקור השם לשיר: "זה היה משהו שכתבתי כשהייתי בערך בן 17. גרתי בדרך ניוקאסל, 9, נולדתי ב-9 באוקטובר, זה מספר שעוקב אחריי. למרות שמבחינה נומרולוגית, כנראה שאני מספר שש או שלוש או משהו, אבל הכל זה חלק מתשע".
מקרטני אמר גם הוא על השיר: "זה לא שיר נהדר, אבל הוא אהוב עליי מאוד, מכיוון שיש בו זיכרונות נהדרים עבורי מג'ון".
גרסאות שונות
גרסה מחודשת של הופעת הגג מ-1969, יצאה באלבום "Let It Be... Naked" בשנת 2003.
גרסאות כיסוי לשיר
לשיר יצאו גרסאות כיסוי על ידי מספר אמנים ביניהם: ריקי נלסון, וילי נלסון והלן רדי. אחת הגרסאות לשיר, בוצעה על ידי ג׳יימס אפולו, לרגל 40 שנה לאלבום Let It Be, בשנת 2010. לשיר יצאה אף גרסת ילדים, על ידי כוכב הילדים האמריקאי כריס באלו, בשנת 2015.
אליהו שלמה רענן
הרב אליהו שלמה רענן (י"ב בתשרי תרצ"ה, 21 בספטמבר 1934 – כ"ט באב תשנ"ח, 20 באגוסט 1998) היה רב ישראלי שהשתייך לציונות הדתית, חוקר במכון הלכה ברורה ובירור הלכה שעל יד ישיבת מרכז הרב.
קורות חייו
רענן נולד לרב שלום נתן רענן והרבנית בתיה-מרים. אביו היה ר"מ בישיבת מרכז הרב ומנהלה ואימו הייתה ביתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק – ראש ישיבת מרכז הרב ורבה הראשי הראשון של ארץ ישראל שגם היה הסנדק בברית המילה שלו.
בשידוכו של הרב אברהם שלוש נישא לרבנית חיה ונולדו להם שלושה ילדים.
למד בישיבת מרכז הרב ובה גם הוסמך לרבנות.
עסק בתורה כל חייו – תחילה כרב בישיבת תורת ירושלים, ומשנת תשל"ח ועד יומו האחרון כחוקר במכון ההלכתי הלכה ברורה בירור הלכה שעל יד ישיבת מרכז הרב.
הרב רענן ומשפחתו התגוררו בירושלים ובשנת 1985 היו בין מקימי היישוב הדר בית"ר שהפך לימים לעיר ביתר עילית.
בשנת 1992 עברה המשפחה למגורים בקראוון בשכונת תל רומידה שביישוב היהודי בחברון.
הפיגוע ומותו
ב-20 באוגוסט 1998 חדר סאלם סרסור, מחבל פלסטיני, אל הקראוון ומצא את הרב רענן ישן במיטתו. המחבל דקר למוות את הרב רענן ולאחר מכן ניסה להצית את המבנה על יושביו. הרבנית ששהתה באותה עת בחדר סמוך צעקה והמחבל נמלט מהמקום.
הרב רענן נקבר בהר הזיתים בחלקת משפחת קוק אל מול הר הבית.
הנצחה
בחדר בו מצא את מותו הוקם כולל "אור שלמה" ללימודי הלכה.
בנוסף יצא הספר "נשמה של שבת" ובו אוסף מאמרים תורניים, בהם מאמרים של סבו הרב אברהם יצחק קוק ורבנים נוספים וכן דברי זיכרון על דמותו.
שדה קרב
שדה קרב, במשמעותו המקורית – שטח קרקעי שבו צבאות נפגשים ונלחמים זה בזה, ובהשאלה – שטח זרוע הרס, פצועים והרוגים. במשמעותו המורחבת – זירה שבה נערכים קרבות עיוניים, וירטואליים או ממשיים. למשל, מדור הדעות בעיתון, יכול להוות 'שדה קרב' בין שתי אסכולות פילוסופיות. ממונח זה נגזרים מונחי משנה כמו "שדה קרב עתידי" כשהכוונה למערכות נשק ומידע, שנמצאות בשלבי מחקר, תכנון ופיתוח וייתכן ותשמשנה במלחמות חזויות.
חשיבותו של שדה הקרב כגורם במערכה הצבאית
הוגי דעות צבאיים רבים הקדישו תשומת לב לגורמים הפיזיים והטקטיים המאפיינים את מהותו, מיקומו ותכונותיו של שטח היכול להיות שדה קרב במערכה הצפויה:
תורתו של סון צ'ון וו
לפי תורתו של סון צ'ון וו קיימים 6 סוגים של תנאי שטח :
תורתו של ז'ומיני
על פי ז'ומיני
תורתו של דה-סאקס
על פי מוריס דה סאקס
ראו גם
שדה הקרב המשולב
חיים מרדכי רולר
הרב חיים מרדכי רולר (כ"ח באדר תרכ"ח, 1868–ט' בחשוון תש"ז, אוקטובר 1946) היה הרב של טרגו ניאמץ במשך כיובל שנים, מחבר שו"ת "באר חיים מרדכי". נודע כמומחה בהתרת עגונות.
תולדות חייו
נולד בדימינשט, עיירה קטנטנה ליד העיר רומאן במחוז ניאמץ שבחבל מולדובה ברומניה, לרב יצחק אייזיק יהודה לייב רולר ולדבורה. מצד אביו היה צאצא לרב נפתלי כ"ץ ולמהר"ל מפראג. האב שימש כראב"ד פונזשט והיה מחסידי רבי דוד משה פרידמן מצ'ורטקוב ורבי יצחק פרידמן מבוהוש. אמו הייתה בת הרב שבתי סג"ל שכיהן כרבה של בוהוש וחיבר את 'שו"ת הרשבי"ד'.
למד תורה מפי אביו, ובבחרותו למד אצל רבי יצחק מבוהוש. בשלהי חורף תרמ"ה נישא לבתו של אברהם חיים סאריף, משמשו של הרבי מבוהוש. בתרמ"ח נבחר להיות מו"צ בבוהוש. לאחר מכן נבחר לכהן כרב העיר טרגו-ניאמץ. רוב היום עסק בתורה עטוף בטלית ועטור בתפילין בבית הכנסת "בוסלבר". מלבד הרבי מבוהוש, היה מקורב כאביו גם לרבי דוד משה מצ'ורטקוב, וכן לבנו רבי ישראל) ולאדמו"רים נוספים.
הקפיד במיוחד על תפילה במניין. שהה בקלוז' בעת שבוצעו פרעות נגד היהודים, ובכל זאת יצא לחפש מניין. הוא נתקל בכנופיה שהתנפלה עליו ובדרך נס ניצל מהם. בעקבות כך הדפיס את ספרו "ברכי נפשי". רבי אליעזר זוסיא פורטוגל מסקולן סיפר כי פעם חיפש הרב רולר בערב ביום חורפי מניין לתפילת ערבית, וכשלא מצא שכר בממון רב עגלה ונסע עשרה קילומטרים לסקולן לביתו של רבי אליעזר זוסיא כדי לאסוף מניין לאמירת ברכו. לאחר מכן חזר שוב בעגלה למקום מוצאו.
נהג ללמוד עד חצות היום כשהוא מעוטר בתפילין של רבנו תם, פרשה בתורה, פרק בנ"ך, פרק במשנה, דף גמרא, ספר הזוהר, ארבעה טורים עם ביאור בית יוסף, שולחן ערוך ונושאי כליו, וספרי הלכה נוספים. לאחר מכן היה מקיים מצוות ביקור חולים לפני שאכל ארוחת בוקר. לאחר פת שחרית התיישב לכתוב חידושי תורה ותשובות לשאלות הלכתיות. לאחר מכן למד בספרי חסידות עד שנרדם לתנומה קלה שלאחריה חזר ללמוד ולכתוב. בהמשך יומו קיבל אנשים לשאלות הלכתיות, עצות וסיוע. בליל שבת נהג ללמוד מחצות הלילה עד עלות השחר בספרי נגלה ונסתר. במשך כל השבת לא דיבר בענייני חול.
בתרס"ג השתתף בכינוס רבנים מרחבי העולם היהודי שהתקיים בקרקא נגד עלילות הדם, ובכינוס זה נבחר להיות יו"ר אגודת הרבנים ברומניה. בגירוש יהודי טרגו-ניאמץ בחול המועד פסח תש"ד עבר לבוקרשט. בתמוז תש"ו עלה לישראל והתיישב בירושלים.
סמוך לזמן הדלקת נרות בערב שבת פרשת לך לך, ז' בחשוון תש"ז, צלצל לרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג ואמר לו שהוא מצטרף להיתר עגונה שדנו בה אז. הרב הרצוג שאלו מדוע צלצל בשעה כזו, וענה "מי יודע מה ילד יום". במוצאי אותה שבת נפטר ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
רבי אליעזר זוסיא מסקולן אמר עליו: "כמעט שלא נמצא כמותו בכמה ארצות גדול בתורה ובמידות". הרב חיים הלוי סולובייצ'יק מבריסק שיבח את חיבורו "חידושי בן יאיר" על הש"ס.
תלמידו, הרב שמואל טוביאס, ראב"ד פיאטרה ניאמץ, פעל להוצאתם לאור של כתבי רבו לאחר שעלה לישראל. לזכרו הוקם בית הכנסת "רולר" באשקלון וכן תלמוד תורה "באר חיים מרדכי" של חסידי ויז'ניץ בבני ברק.
אבי העגונות
התפרסם כמומחה בהתרת עגונות, בפרט לאחר מלחמת העולם הראשונה והשנייה. חיבורו הקצר קונטרס באר חיים מרדכי: תשובה אחת להיתר עגינות שימש לאחר השואה להתרת עגונות במקרים רבים. עסק גם בהתרת נישואין של גברים שנשותיהם נעלמו באופן שלא יעברו על חרם דרבנו גרשום.
אחת מהעגונות בעקבות מלחמת העולם הראשונה הייתה גיטל, בתו של הרב מאיר אריק, ואביה ביקש את הרב רולר לבדוק את האפשרות להתירה מעגינותה. בעלה הסוחר ברוך רייך נסע בתר"ף מווינה לבודפשט ונעלמו עקבותיו. משה פראנץ, שנולד כיהודי והתנצר עם אביו בילדותו, העיד שחיילים אוסטריים התעללו בו ורצחוהו. הרב רולר התיר את גיטל בתנאי שיצטרף להיתר הרב בצלאל זאב שפרן, שאכן הצטרף עם אחרים.
במקרה אחר של החייל היהודי מטרגו-ניאמץ, אברהם מובשוביץ, פסקו בשלב מסוים מכתביו מהחזית, ולאחר שהסתיימה המלחמה וחפציו האישיים נשלחו בדואר למשפחתו, היו בטוחים בני המשפחה כי נהרג בקרבות. רעייתו התאבלה עליו ובנו הקטן החל לומר קדיש. האישה פנתה לרב רולר לקבל להינשא. לאחר הפצרות רבות החליט להתירה והחל לכתוב את ההיתר. לאחר שורות אחדות נשבר קולמוסו. בפעם השנייה באו בני המשפחה עם כלי כתיבה כדי למנוע תקלה נוספת. הרב רולר סיים את כתיבת היתר, אך לפני שחתם פגעה ידו בקסת הדיו והדיו נשפך על ההיתר והשחיתו. כשראה זאת קבע: כי לא ייתן היתר. לאחר כמה חודשים חזר מובשוביץ לביתו וסיפר שנשבה בידי האויב.
לאחר השואה היה עסוק בהשגת היתר נישואין של גברים ששרדו ונשותיהם נלקחו למחנות ההשמדה. הוא הקים למטרה זו בית דין מיוחד בבודפשט, שם התגורר אז, תחת "הלשכה המרכזית של הקהילות האורתודוקסיות בהונגריה". הוא היה נשיא "ועד הרבנים" שהוקם לעניין זה בארד. הוא הדגיש בפסק הדין שניתן להתיר בתנאי שישנה עדות של עדים כשרים שהאישה נשלחה בסלקציה באושוויץ לצד שמאל להמתה בתאי הגזים, ובתנאי "שיקבלו הבעל והאשה (שעומד לישא עכשיו) בחרם, בנדר ובשבועה ויתחייבו בעל פה ובכתב" שאם האישה בכל זאת נותרה בחיים ותחזור, יהיה אסור לבעל לחיות עם אחת מהן עד שייתן גט למי מהן שיחפוץ.
אהבתו לארץ ישראל
כל ימיו חלם לעלות לארץ ישראל. בריאיון האמור לעיתון "התחייה שלנו" אמר: "ינעם יותר למשיח כשימצא אותנו בירושלים מאשר יצטרך לשוטט ולחפש אחרינו בחוצות בוקרשט". עוד הוסיף הרב רולר כי העתיד של העם היהודי הוא רק בארץ ישראל ומשם יהיה אור לגויים. וכן אמר: כשנה לאחר מכן קיבל אשרת עלייה ועלה לארץ ישראל. כשלושה חודשים לאחר מכן נפטר.
משפחתו
אחיו, הרב בן ציון רולר, כיהן ברבנות וחיבר ספרים; בנו מיכאיל רולר היה פעיל קומוניסטי והיסטוריון, ובן נוסף,, עלה לישראל ונפל בקרבות מלחמת ששת הימים.
שנות ה-70 של המאה ה-11
שנות ה-70 של המאה ה-11 היו העשור השמיני של המאה ה-11, החלו ב-1 בינואר 1070 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1079.
אלי ליפשטיין
אלי ליפשטיין (נולד ב-19 בדצמבר 1961, י"ב בטבת ה'תשכ"ב) הוא מומחה למדעי המוות, היסטוריון של הרפואה המשפטית/פתולוגיה, סופר ומרצה ישראלי, אשר חשף את פרשת נטילת האיברים מגופות במכון המשפטי 'אבו כביר', ללא אישור המשפחות.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב להורים ניצולי שואה. אביו שימש כמפקח פדגוגי ברשת אורט ואימו כפרופסורית לביוכימיה במכון הוולקני.
קריירה
לאחר תום לימודיו בפרסום, החל ליפשטיין לעסוק בתחום. באקראי, נתקל במודעה בעיתון אשר הציעה מסלול הסבה מקצועית לתפקיד עוזר בחדר נתיחה במכון לרפואה משפטית באבו כביר. בשנת 1986, ליפשטיין החליט לבקר במקום כהתנסות אנתרופולוגית, אך לבסוף הביע עניין רב בתחום והצטרף לתוכנית ההסבה. לאחר שנים, הביע את המשיכה לתחום "כאומנות בה מתנקז הצער, האלימות והרוע במקום אחד".
תחילת דרכו החלה באינתיפאדה הראשונה, בה הוא השתתף ביחד עם היועץ המשפטי בנתיחות של משתפי פעולה פלסטינים עבור השב"כ וצה"ל. לאחר מכן, התקדם לתפקיד טכנאי הנתיחות הראשי, ובהמשך מונה למנהל מחלקות בחדרי הנתיחה, ואף השתתף בנתיחה שלאחר המוות של ראש הממשלה לשעבר, יצחק רבין.
במהלך תפקידו, התעמת עם פרופ' יהודה היס לגבי נושא נטילת איברים ללא אישור המשפחות והסתרת מידע מהן. לאחר שלא זכה למענה, חשף את הסיפור במספר גופי תקשורת, מה שהוביל להדחתו של פרופ' היס ולמינויו של ד"ר חן קוגל כמחליפו, תוך שינוי שיטות העבודה במכון וקיום מבצע "מנוחה בכבוד" בו נקברו האיברים שנקצרו ללא רשות המשפחות בקברי הנפטרים. פרשה נוספת אותה חשף הייתה לקיחת ליבו של דודו טופז ללא רשות על ידי פרופ' היס.
ליפשטיין השתתף בוועדה בכנסת בנושא ילדי תימן החטופים, בה העיד על היסטוריית הנתיחות לאחר המוות שבוצעו בגופות התינוקות.
ספרו
בשנת 2008, הוציא ליפשטיין את הספר "חי בן המתים" (הוצאת אוריון), רומן העוסק באופי העבודה במכון המשפטי ועל לבטים שונים והתמודדויות, בנוסף למקרים מפורסמים כגון התאבדויות, נתיחת גופתו של יצחק רבין ועוד אירועים בעילום שם. הספר גם סוקר את היסטוריית המקום והאירועים שהובילו לפתיחתו, כולל תולדות המשפחה שהתגוררה במקום במקור.
הספר נחשב לרב מכר והוא נלמד בפקולטות להיסטוריה, פסיכולוגיה, אנתרופולוגיה וסוציולוגיה ברחבי ישראל.
בנוסף לספרו, ליפשטיין פרסם מאמרים, בין היתר לטובת האנציקלופדיה העירונית תל אביב.
חיים אישיים
מתגורר בגבעתיים, נשוי לדורית אב לשניים.
פטר פלדמן
פטר פלדמן (בגרמנית: Peter Feldmann; נולד ב-7 באוקטובר 1958, הלמשטדט) הוא מדינאי גרמני, מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, ראש עיריית פרנקפורט, שנבחר ברוב קולות ב-25 במרץ 2012, והיה לראש העירייה היהודי הראשון בתולדות פרנקפורט, מאז תקופת גרמניה הנאצית.
פטר פלדמן נכנס לתפקיד ראש העירייה ב-1 ביולי 2012, במקומה של פטרה רות, מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית.
קורות חייו
לאחר שעבר לפרנקפורט בשנת 1979, בילה פטר שנה בישראל ולמד להיות גנן. עם הזמן למד מדעי המדינה באוניברסיטת מרבורג עד לשנת 1986, ועשה קריירה אקדמית בתור מרצה במקום, תוך כדי התמחות בכלכלה למגזר החברתי. פטר פלדמן עסק במהלך השנים בארגונים ללא רווח, גם בשכר וגם בהתנדבות.
בשנת 1974 הצטרף ל-SPD, ומשנת 1981 לקח פטר חלק פעיל בפוליטיקה כיושב ראש ועד הסטודנטים הכללי באוניברסיטת מרבורג. באותה שנה הוא נבחר לתפקיד סגן נשיא ארגון הנוער SPD, ארגון צעירים סוציאליסטים בתנועת ה-SPD.
בשנת 1988 הצטרף פטר למועצת העיר פרנקפורט, ובשנת 2004 נבחר לסגן נשיא הקבוצה הפרלמנטרית של מפלגתו. בשנת 2007 היה פטר אחד ממייסדי הוועדה היהודית ב-SPD.
ב-25 במרץ 2012, נבחר פטר פלדמן מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה ברוב קולות. על אף שעיתונים דיווחו שהוא ראש העירייה היהודי הראשון בתולדות גרמניה, מאז תקופת גרמניה הנאצית, קדמו לו הרברט ויכמן, ראש העירייה היהודי הראשון של המבורג ב-1965.
רנה ויויאני
ז'אן רפאל אדריאן רנה ויויאני (בצרפתית: Jean Raphaël Adrien René Viviani; 8 בנובמבר 1863 - 7 בספטמבר 1925) היה ראש ממשלת צרפת בשנה הראשונה של מלחמת העולם הראשונה.
תולדות חייו
ויויאני נולד ב-8 בנובמבר 1862 בסידי בל-עבאס באלג'יריה הצרפתית. את הקריירה הפוליטית החל ב-1893 כשנבחר כנציג הרובע החמישי של פריז לפרלמנט מטעם פלג שיתאחד ב-1905 למפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, הוא לא הצליח להיבחר שנית ב-1902. בשעת איחוד המפלגות הסוציאליסטיות ב-1905 סירב לאיחוד ונותר יחד עם אריסטיד בריאן מחוץ לאיחוד כ"סוציאליסט עצמאי". ב-1906 נבחר לפרלמנט וכיהן בממשלתו של ז'ורז' קלמנסו כשר החינוך והתרבות.
ב-1920 נבחר כנציג ארצו לחבר הלאומים. באוקטובר 1922 נבחר כסנאטור, אולם ביוני 1923 לקה באירוע מוחי שהותיר אותו משותק עד למותו כשנתיים מאוחר יותר.
כיכר הסמוכה לכנסיית נוטרדאם דה פריז קרויה על שמו.
רנו פואגו
רנו פואגו (בצרפתית: Renault Fuego) היא מכונית קופה קומפקטית מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1980–1992, בצרפת.
בנוסף לייצור בצרפת, ה"רנו פואגו" יוצרה בספרד (1980-1986), ארגנטינה, צ'ילה וונצואלה.
דגם "רנו פואגו" מבוסס על דגם "רנו 18".
כביש 785
כביש 785 הוא כביש רוחב אזורי בגליל התחתון. הוא מתחיל במזרחה של המועצה המקומית בועיינה-נוג'ידאת ומסתיים לאחר 2.4 קילומטרים במחלף בועיינה עם כביש 65. הכביש משמש ככביש גישה למועצה המקומית בועיינה-נוג'ידאת ולאזור התעשייה שלה בלבד.
תרנגול הודו מבוית
תרנגול הודו מבוית הוא הזן המבוית של המין תרנגול הודו מצוי (Meleagris gallopavo) שבסוג תרנגול הודו.
תרנגול ההודו בוית באמריקה הצפונית בעת החדשה לפני 200–500 שנה בקירוב, כשבמרכז אמריקה הוא בוית כבר בשנת 2,000 לפנה"ס, כנראה על ידי המאיה. בניגוד לשמו, הוא כלל איננו מגיע מהודו, אליה חשבו שהגיעו מגלי אמריקה. באותו אופן הכינוי האנגלי "turkey" (באנגלית גם שמה של טורקיה), התפתח בשל בלבול בין תרנגול ההודו לבין הפנינייה, שמקורה באפריקה והיא נודעת כנראה לאנגלים דרך סוחרים טורקיים.
תרנגול ההודו בוית ומגודל בעיקר בשביל בשרו המשובח, ביציו ונוצותיו. התרנגול המבוית שונה ביותר מאביו הפראי. הוא גדול יותר ויכול להגיע לאורך 12–100 ס"מ למשקל 40 ק"ג - כמעט העוף הכי גדול מבין המעופפים. בגלל משקלם וכנפיהם הקצרות הם אינם יכולים לעוף בניגוד למין החי בטבע.
ה. ה. הולמס
הרמן ובסטר מאדג'אט (16 במאי 1861 – 7 במאי 1896), היה ידוע יותר כד"ר הנרי הווארד הולמס, היה אחד הרוצחים הסדרתיים המתועדים הראשונים בארצות הברית בתקופה המודרנית. בתקופת התערוכה העולמית של שיקגו, פתח לקהל הציבור בית מלון אשר אותו תכנן ועיצב בעצמו, תוך השקעת מחשבת-תחילה על הרציחות שעתידות להתרחש במקום. על אף שהודה ב-27 רציחות, מתוכן ארבע אומתו, הרי שלטענות מומחים, החסרות ביסוס עד עצם היום הזה, המספר האמיתי נוסק אל למעלה מ-200. מרבית הרציחות בוצעו למעשה במלון אותו הקים, "מלון התערוכה העולמית" אשר שכן כשלושה קילומטרים מהתערוכה.
תרנגול הודו מבוית
התרנגולים המבויתים הם בדרך כלל לבנים לגמרי או שחורים לגמרי למעט אזור החזה שיכול להיות מעט ירוק-חום מבריק או אדום. הראש קטן אדום עם פנים כחולות ומעל למקור ישנו דלדל.
ה. ה. הולמס
בצעירותו
מאדג'אט נולד בניו המפשייר ללוי ות'אודט, שניהם מחלוצי ההגירה האירופית לאזור. על פי רשימת ה"אכזריים ביותר", מתוכנית טלוויזיה הנושאת שם זה, משנת 2007, המתעדת את חייהם של הרוצחים השפלים והאכזריים ביותר, אביו של מאדג'אט היה אלכוהוליסט ואלים ואילו אמו הייתה משויכת לזרם המתודי של הכנסייה הפרוטסטנטית, ונהגה לקרוא לבנה מהברית החדשה סיפורים כתחליף לסיפורי ילדים. כילד, הוא טען שתלמידי כיתתו הכריחו אותו לגעת בשלד אדם לאחר שגילו את פחדו משלדים. בתחילה הביאו אותו למקום בו נמצא שלד אדם והכריחו אותו לגעת בו. הם עשו זאת על מנת להפחיד אותו, אך הוא, לטענתו, הוקסם מהדבר ועד מהרה פיתח אובססיה למוות.
תרנגול הודו מבוית
תכולת החלבון והברזל בבשר הודו גדולה משל תרנגול הבית, ותכולת השומן קטנה יותר. הבשר נחשב משובח מאוד ותרנגול ההודו מגודל בחוות לצורך הבשר והחזה שלו תפוח מאוד לצורך כך.
ה. ה. הולמס
בצעירותו
מאדג'אט נישא ביום העצמאות האמריקאי, 4 ביולי 1878, לקלרה לוברין. בנם רוברט, הפך לימים לרואה חשבון וחבר מועצת העיר של אורלנדו, פלורידה.
בתקופת לימודי הרפואה שלו, נהג לגנוב חלקי גופות מהמעבדות בהן למד, באוניברסיטת מישיגן ללימודי רפואה. הוא נהג לערוך ניסויים בגופות ולהמיס אותן בחומרים חומצתיים. לאחר לימודיו פנה לעסוק בתחום הרפואה והרוקחות, וכן מצא עצמו מתעניין גם בתחומי נדל"ן שונים. במשך הזמן נסע לבדו לשיקגו, שם נישא, בעודו נשוי לקלרה, לאישה בשם מירתה בלקנאפ. לשניים נולדה בת, לוסי-ת'אודט, אשר לימים עסקה במשרות חינוך עירוניות. בעודו נשוי לקלרה ומירתה, נישא בשלישית לאישה נוספת בשם ג'אורג'ינה יוק. טרם נישואיו אלה, הגיש בקשה לגירושין מקלרה, גירושין שמעולם לא הוכרעו. בעודו נשוי לשלוש נשים שונות, ניהל מערכת יחסים רומנטית עם אישה נוספת, העונה לשם ג'וליה סמית', אשר הייתה נשואה בעברה לאחד המעסיקים שלו. לימים, מלבד היותה חלק מרשימת נשותיו, נוספה סמית' גם לרשימת קורבנותיו של מאדג'אט.
שיקגו ו"טירת הרציחות"
כאשר שהה בשיקגו, מצא עבודה בחנות רוקחות. בעל החנות היה אדם חולה סרטן בערוב ימיו ולכן אשתו היא שניהלה את החנות. משהייתה מבוגרת גם היא, החליטה לשכור את מאדג'אט כמוכר בחנות, עקב ידיעותיו ברפואה. לאחר זמן קצר נפטר בעלה ומאדג'אט הציע לרכוש ממנה את החנות, תוך שהוא מסכים כי תישאר לגור בדירה שמעליה. האישה הסכימה והוא רכש את החנות. לאחר תקופה קצרה, מצא פוטנציאל כלכלי במבנה הרוס ששכן ממש מעבר לכביש, ולימים הפך אותו למבנה בן שלוש קומות אותו כינו דיירי השכונה "הטירה". המקום נפתח כמלון לאנשי תערוכת קולומביה שנערכה באותם ימים. בקומה הראשונה פעלה חנותו, שהועברה, וחנויות נוספות. הקומה השנייה הכילה את משרדו והקומה מעל הכילה מעל מאה חדרים ללא חלונות, מסדרונות לשום מקום ודלתות שנפתחו רק מצידן החיצוני. בזמן הבנייה שינה מאדג'אט את תכנון הבניין פעמים רבות באופן שהקשה על הקבלנים השונים, כך שהוא היה היחידי שידע את תוכנית הבניין במלואה.
בתקופה בה נבנה הבניין, הכיר מאדג'אט נגר בעל רקע פלילי, אותו ניצל לטובת כוונותיו הזדוניות. לאחר בניית המלון, בחר מאדג'אט את מרבית קרבנותיו מקרב בחורות צעירות שעבדו עבורו (אשר כחלק מהסכם ההעסקה שלהן הכריח אותן לבטח את חייהן בביטוח חיים אותו שילם, אך גם היה המוטב), וכמו כן מאהבות שלו ואורחי המלון. את חלקם הכניס לחדרים אטומי רעש בתוככי המלון, אשר בהם צינורות גז שאפשרו לו לחנוק את קרבנותיו בכל זמן שבחר, אחרים ננעלו בכספתו שבבנק עד שנחנקו למוות. כאשר הצליח לרצוח אותם, הפשיט מאדג'אט את גופותיהם מעורם ובשרם ומכר את השלדים לבתי ספר לרפואה. הקשרים שהשיג עם בכירי עולם הרפואה התירו את המחסומים שלו למכור את הגופות.
מעקבי המשטרה והמעצר
לאחר שעזב את שיקגו, החליט מאדג'אט להונות חברת ביטוח, בכך שיזייף את מותו ויקבל פרמיה של עשרת אלפים דולרים. משכשל בניסיונו מאחר שחברת הביטוח סירבה לשלם, החליט למזער את הסיפור ולנסות שוב. הוא שוחח על העניין עם אותו נגר שהכיר, העונה לשם בנג'מין פיצל, והשניים החליטו לזייף את מותו של פיצל. במקום זאת, רצח מאדג'אט את פיצל ולקח את הפרמיה במקומו. הוא פנה לאחר מכן לאלמנתו של פיצל, שלא ידעה דבר על מותו של בעלה, וסיפר לה שבעלה ברח לדרום אמריקה, ואף שכנע אותה לקחת לחסותו שלושה מחמשת ילדיהם, בטענה שאינה מסוגלת לפרנס אותם. הוא סיפר לה שהילדים יגורו איתו במרחק רחובות בודדים, אך במקום זאת ברח איתם לקנדה. האישה פנתה למשטרה וחוקריה החלו לעקוב אחריו. בסופו של דבר, לאחר שרצח גם את שלושת הילדים, נעצר מאדג'אט. הוא נקרא למשטרה בטענה שנשארו מספר שאלות על מעצר ישן שלו באשמת גנבת סוס, וכשהגיע, הבין שמצפה לו האשמה גם ברציחות סדרתיות.
ההערכה הראשונית הייתה כי מספר קורבנותיו נע בין 20 ל-100. למרות זאת, יש הטוענים כי המספר היה מעל 200. הביסוס לטענה זו, היה על סמך למעלה מ-200 תלונות למשטרות המקומיות על אנשים שנסעו לראות את התערוכה בשיקגו, אך מסיבה זו או אחרת, מעולם לא שבו הביתה. המשטרה חיזקה טענה זו, כאשר בחיפוש במרתפי "הטירה" בשיקגו נמצאו גופות במצב גרוע מאוד, עד כי, לטענת השלטונות, "לא יכולנו לדעת אם מדובר בגופה אחת או עשרים".
המשפט וההוצאה להורג
מאדג'אט הואשם ברצח בנג'מין פיצל ושלושת ילדיו. הוא הודה במשפטו, בגאווה יתירה, כי המספר גבוה ומגיע לכשלושים אנשים. הוא הורשע לבסוף ברציחתם של 27 בשיקגו, אינדיאנפוליס וטורונטו (זאת מאחר ששלושה מהאנשים אשר הודה כי רצח נמצאו לאחר מכן חיים). בתמורה להודאה מפורטת, שילם לו העיתון "הרסט" 7,500$ (209,520$ של ימינו). בתחילה עוד טען שהוא חף מפשע, לאחר מכן טען שרצח בגאווה שלושים אנשים ולאחר מכן טען לאי שפיות ושהוא נדרש לעשות כן על ידי השטן. יכולתו יוצאת הדופן לשקר ולתמרן הקשתה על בית המשפט והתביעה לדעת מה מגרסאותיו היא האמיתית. לבסוף נמצא אשם ברצח 27 אנשים וב-6 ניסיונות נוספים לרצח. בכל העת שהמתין להוצאתו להורג לא הראה שום סימני פחד, יראה או דיכאון.
מאדג'אט נתלה ב-7 במאי 1896, בגיל 34. בניגוד לרוב המכריע במקרי התליות, בהם המפרקת נשברת מיידית, צווארו לא ניתק והוא מת לאיטו, במשך לא פחות מרבע שעה עד שהוכרז כמת.
מוטי אילוביץ
מוטי אילוביץ (או בהגייה יידשית מאטי אילאוויטש) הוא זמר-יוצר חסידי, מלחין וגראמער אמריקאי.
ביוגרפיה
אילוביץ נולד ב-1988 לאביו יוסף הערש, חסיד באבוב, בבורו פארק, ברוקלין.
ה. ה. הולמס
עיבוד קולנועי וסדרות
ב-2010 דווח כי לאונרדו דיקפריו רכש את זכויות ההפקה על ספרו של לארסון.
מוטי אילוביץ
ביוגרפיה
בישיבה קטנה למד ב'כוונת הלב' בבורו פארק, ובישיבה גדולה בנייטרא.
בחשוון ה'תשס"ז נשא את בתו של יצחק לייב (יודל) וויינגרטן, והוא מתגורר בסטטן איילנד.
ה. ה. הולמס
עיבוד קולנועי וסדרות
בשנת 2017 הוצגה דמותו בפרק בסדרה טיימלס, אשר עסק ביריד העולמי של שיקגו.
מוטי אילוביץ
קריירה מוזיקלית
מוטי החל את דרכו כגראמער בחתונות וכמלחין שירים לגדולי הזמרים במוזיקה החסידית בהם: מוטי שטיינמץ, ליפא שמלצר, ישראל ורדיגר, שלומי גרטנר, שלמה טויסיג, אהרלה סמט, מיכאל שניצלר, עקיבא גרומן ועוד.
ה. ה. הולמס
עיבוד קולנועי וסדרות
בפברואר-מרץ 2018 שודרה ב"ערוץ ההיסטוריה" סדרה על חייו של הולמס עד מותו בתלייה שנקראה "מרטש אמריקאי" בה השתתף גם הרמן מדג'ט, צאצא של הולמס אשר בסדרה חוקר את טענתו שהולמס היה גם "ג'ק המרטש". הסדרה בעלת 8 פרקים ואת הולמס ו"ג'ק המרטש" מגלם השחקן מארק גראנוויל.
מוטי אילוביץ
קריירה מוזיקלית
לחניו המפורסמים: בריוועלע שהלחין למוטי שטיינמץ, האדרת והאמונה, בכל צער וצער.
ב-2015 מוטי הוציא את אלבום הבכורה שלו בשם מחשבות, רוב שירי האלבום מושרים בשפת היידיש.
את אלבומו השני תשע"ח השיק מוטי בשנת ה'תשע"ח (2018), את האלבום הפיק נפתלי משה שניצלר, והוא הופץ על ידי חברת ניגון מיוזיק. באלבום 10 יצירות בשפת היידיש.
בשנת 2019 השתתף באלבום טביעת אצבע - לחני ר' ישראל באדאנסקי, בהפקת נפתלי משה שניצלר עם הזמרים: שמילי אונגר, מנדי וייס, שלמה דסקל, מנחם מושקוביץ, אייזיק האניג, זאנוויל וויינברגר, יששכר גוטמן, יומי לאווי, דובי מייזלס, בני פרידמן, ליפא שמלצר, בערי וובר, מנדי הרשקוביץ, מונה רוזנבלום, אברומי ברקו, רובי בנט, משה לאופר, משה קרויס, יואלי דיקמן, מקהלת ידידים העולמית, מקהלת חברים ומקהלת שירה.
בשנת 2020 הוציא את אלבומו השלישי בשם רעיונות.
במהלך השנים הוציא מוטי קאברים ביידיש לשירים של זמרים ישראליים. בשנת 2020 הוציא ביחד עם מוישי שוורץ קאבר ביידיש לשירו של ישי ריבו, הלב שלי. בשנת 2021 הוציא יחד עם מנדי הרשקוביץ קאבר ביידיש לשירו של חנן בן ארי, שבורי לב. בשנת 2022 הוציא גרסת כיסוי ביידיש לשיר של שולי רנד 'עוקר הרים' בשם ליל שישי.
ילנה בלובה
ילנה בלובה (נוביקובה) (ברוסית: Еле́на Дми́триевна Бело́ва; 28 ביולי 1947) הייתה סייפת סובייטית. אלופה אולימפית אישית (מקסיקו 1968 ו-3 פעמים בתחרות קבוצתית, בעלת 8 מדליות זהב באליפויות העולם אישיות וקבוצתיות.
קריירה
בשנת 1968 ילנה נוביקובה (בלובה) השתתפה בהצלחה גדולה באליפות ברית המועצות ונכללה בנבחרת האולימפית של ברית המועצות. באותו קיץ היא גם התחתנה ושינתה את שם המשפחה ל"בלובה", תחת שם זה היא השתתפה בתחרויות במהלך כל הקריירה בינלאומית שלה. באולימפיאדה זו בלובה זכתה ב-2 מדליות זהב (אישית ובתחרות קבוצתית). בהמשך היא השתתפה באולימפיאדות נוספות ובסך הכול זכתה ב-6 מדליות מהם 4 זהב.
בשנת 1971 בלובה זכתה באליפות עולם בתחרות אישית. בתחרויות אליפות עולם אישיות זו הייתה מדליית זהב היחידה שלה, אך בתחרויות קבוצתיות נבחרתה זכתה במספר מדליות זהב.
לאחר אולימפיאדת 1980 במוסקבה בלובה עזבה את התחרויות. תחילה היא התמסרה לחיי המשפחה - בגיל 40 נולד לה ילד שני מבעלה השני.
היא מתגוררת כיום במינסק ומלמדת באקדמיה לספורט.
משחקים אולימפיים
בשנת 1972 בלובה הגיע בתחרות אישית רק למקום ה-5 אך זכתה במדליית זהב בתחרות קבוצתית.
ג'ורג' מיכאל מוסר
ג'ורג' מיכאל מוסר (באנגלית: George Michael Moser; 17 בינואר 1706 – 24 בינואר 1783) היה אמן ידוע מהמאה ה-18, אבי הציירת מרי מוסר. שניהם היו בין מייסדי האקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1768.
ילנה בלובה
משחקים אולימפיים
בשנת 1976 בלובה הצליחה להגיע לקרבות סיום בתחרות אישית אך זכתה רק במקום השלישי. בתחרות קבוצתית היא זכתה במדליית זהב.
בשנת 1980 בלובה לא הייתה בין המועמדות המובילות למדליה אישית וסיימה את התחרות במקום ה-9. בתחרות קבוצתית נבחרתה זכתה במקום השני אחרי צרפת.
ג'ורג' מיכאל מוסר
ביוגרפיה
הוא עבר ללונדון במהלך שנות ה-1720 והתחתן עם מרי גווינייה.
יצירות המתכת שלו ששרדו כוללות קופסאות מעוצבות מזהב וארונות שעונים (כולל המנגנון של יוצרי השעונים הנודעים ג'ורג' פיליפ שטריגל וג'ון אליקוט), פמוטי כסף בסגנון הרוקוקו.
לאחר מכן הוא עלה להיות דמות מרכזית במקצוע שלו כמעצב זהב, מדליות ועבודות אמייל. הוא התפרסם במיוחד בזכות הקומפוזיציות מאמייל שבאמצעותם עיטר את גבם של שעונים, צמידים וקישוטים אחרים. דוגמה יפה ליצירה זו הייתה מארז שעונים עבור המלכה שרלוט, מעוטר בדמויות באורך שלם של שני ילדיה הגדולים, שעליו הוא קיבל תשלום נאה.
אנה בן מרדכי
אנה בן מרדכי-רזיאל היא קצינת משטרה ישראלית בדרגת תת ניצב, שמשרתת בתפקיד סגן ראש אגף התנועה. בתפקידיה הקודמים ראש חטיבת שיטור, קהילה ומתנדבים באגף המבצעים, מזכירה הביטחונית של השר לביטחון הפנים.
ביוגרפיה
בן מרדכי-רזיאל ילידת ירושלים, שירתה כקצינה בצה"ל, שימשה כקצינת מבצעים בצאלים וסגן מפקד פלוגה בקורס קצינות אג"ם והשתחררה בדרגת סגן.
ג'ורג' מיכאל מוסר
ביוגרפיה
מוסר היה גם האמן של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, במהלך ילדותו, ועם הצטרפותו לכס המלוכה מוסר יצר את החותמת הגדולה הראשון. כאשר בית הספר לאומנויות שנקרא לאחר מכן האקדמיה של סנט מרטין ליין הוקם בסביבות 1736, בגרייהאונד קורט, סטרנד, הוא הפך למנהל וגזבר והמשיך בתפקיד זה עד שבית הספר התאחד עם האקדמיה המלכותית.