cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מי השלוח
תוכן
בהגות זו, ניתן דגש עיקרי על האינדיבידואל, ועל הפנימיות של התורה, בשילוב עם העיקרון המודגש של ידיעת ה' המוחלטת, והטוב אליו שייכת נשמתו של כל יהודי. אשר למהותה של הבחירה החופשית העומדת בבסיס המצוות, קיימים רמזים סותרים בספר, ויש דרכים שונות בביאור העניין. על פי שיטה זו גרס רבי מרדכי יוסף עוד, שמעשי חטא שונים המוזכרים בתנ"ך אינם מעשי חטא אמיתיים, והם נראים כך רק לכאורה. כך למשל טען שלפעמים אונסים אדם משמים לעשות מעשה מסוים הנחשב באופן כללי כחטא, אך לאור נסיבות אלו אינו חטא כלפי אותו האדם.
קו מחשבה נוסף בהגותו של רבי מרדכי יוסף, הוא הרעיון שהמצוות שניתנו בתורה על פרטי החוקים הקפדניים שבהם, לא ניתנו אלא לתקופה זו, כאשר היצר הרע בתוקף, ואין ביכולת האדם להבחין מלבו הוא מהם הדברים הראויים ומהם המעשים שאינם ראויים. אך התכלית המבוקשת, שתיושם בפועל באחרית הימים, היא שהאדם ידע מלבו הוא את שהוא צריך לעשות בכל רגע נתון, בלי חוקים חיצוניים וכלליים. בדומה לכך, חוזר על עצמו בדברי רבי מרדכי יוסף הרעיון כי לכל אדם ישנה מצווה השייכת לו באופן מיוחד, והיא עיקר עניינו בעולם.
סימן היכר אופייני לדרכו של רבי מרדכי יוסף הוא מה שכתב עליו נכדו בהקדמה לספר "בית יעקב": "ולימד דעת את תלמידיו שיבינו בדברי רבי שמעון בר יוחאי והאר"י כמו שמבינים פשוטי דברי הלכה", "שאין שום דברי תורה שאינם שייכים לכל פרט נפש", ואכן, בתורתו מרבה רבי מרדכי יוסף לצטט מדברי ספר הזוהר וכתבי האר"י, תופעה בלתי מצויה בתלמידי רבי שמחה בונים מפשיסחה.
הדפסה
בספר ליקט נכדו רבי גרשון חנוך מאמריו והדפיסם בווינה בשנת ה'תר"ך. שם הספר הוא על פי דברי רבו של רבי מרדכי יוסף, רבי שמחה בונים מפשיסחה שאמר עליו שתורתו היא "כמי השילוח ההולכים לאט לאט אבל חופרים עמוק עמוק". בנוסף לכך ראשי התיבות של שמו יוצרים את המילה "מי".
לספר הקדים הנכד הקדמה בה תיאר את שפע דברי התורה שהיה משמיע הסב, מתוכם הדפיס ליקוטים קצרים שאסף מתלמידיו ומכתבים, למען החסידים. תוך שהוא מוסיף הסתייגות.
בשלהי חייו החל רבי גרשון חנוך להכין מהדורה נוספת לדפוס, ובה מאמרים נוספים וכן הגהות והערות שהוסיף על המהדורה הקודמת, אך נפטר לפני ההדפסה. רק בשנת ה'תרפ"ב, הדפיס אחיו (אחיו מאב) רבי מרדכי יוסף ליינר מלובלין, את הכתבים כחלק שני של הספר, בתוספת ליקוטים נוספים שלא נאספו לפני כן.
מהדורה נוספת הודפסה בניו יורק בשנת תשל"ג על ידי רבי מרדכי יוסף ליינר, בנו של רבי ירוחם ליינר (נינו של המחבר), ובה הערות בכתב ידו של רבי ירוחם. בשנת ה'תשס"ז הודפסה מהדורה חדשה ומוערת על ידי מכון "תורת אברהם" של חסידי איזביצה-ראדזין בבני ברק.
השפעה וביקורת
הספר בו הוצגו לראשונה עיקרי תורתה הדטרמיניסטית של חסידות איזביצה כפי שניסח אותם הנכד – רבי גרשון חנוך ליינר, היה שנוי במחלוקת ונחשב לייחודי בספרות החסידית. הרחבה של רעיונותיו של רבי מרדכי יוסף, מופיעה בספרו של בנו רבי יעקב ליינר – "בית יעקב" המתאפיין באריכות ובפירוט. תורתו היא הרחבה ופיתוח של הרעיונות החסידיים של אביו, ובלשונו של בנו, אך סגנונו מתון ושמרני יותר. בניגוד לאביו מתמקד רבי יעקב לרוב בעניין אחד אותו הוא מקיף ביסודיות ובהרחבה.
להגותו של רבי מרדכי יוסף יש המשך בולט גם בשני תלמידיו המובהקים – רבי יהודה לייב איגר שתורתו מתונה יותר מהגישה המתבטאת בספרי רבו, ובעיקר אצל רבי צדוק הכהן מלובלין תלמידו המובהק; רבי צדוק, שתורתו והגותו התפרסמו מאוד, הקנה לתורת רבו את פרסומה הגדול ונחשב לרוב כמייצג וכממשיך תורת רבו.
הציר שסביבו סובבת כל הגותו של רבי צדוק הוא המושג תורה שבעל פה. רבי צדוק תפס את התורה שבעל פה כצורך הכרחי שדרכו ניתן לממש את רצון ה' בעולם. משמעותה של המסירה שבעל פה היא שהתורה אינה מציגה רעיון סטטי, אלא היא מתפתחת על ידי חכמי התורה בהתאם לצרכיו הרוחניים של כל דור. התורה שבעל פה אינה יצירתם של חז"ל, לפי תפיסתו של רבי צדוק, אלא היא מלווה את תורת ישראל מזמן נתינתה. לפי התפיסה הזו, התורה אינה שלמות אלא השתלמות; יש תכלית לתורה והיא להביא את העולם בכל רגע למצב טוב יותר ממצבו הנוכחי. התפיסה הזו מונחת כיסוד לדרושים רבים בספר "פרי צדיק".
פרסום הספר עורר התנגדות עזה בקרב רבים. כבר בהדפסה הראשונה כתב נכדו של רבי גרשון חנוך בהקדמה כי "בכמה מקומות יקשו הדברים לאנשים אשר לא הורגלו בדברים כאלה". ביקורת חריפה נרשמה כלפיו מצד חסידות קוצק, אך גם בקרב חסידויות רבות אחרות, בדגש על חצרות חסידיות בגליציה שהיו שמרניות יותר, ובוודאי מצד המתנגדים.
יש שהצביעו על אי שביעות רצון כלפי הספר גם מצד תלמידיו הגדולים של רבי מרדכי יוסף – רבי צדוק הכהן מלובלין ורבי יהודה לייב איגר, כנראה עקב הניסוח הקיצוני מדי לרעיונותיו של רבי מרדכי יוסף.
כיום, עם התפתחות הפוסט מודרניזם מתפשטת הגותו של רבי מרדכי יוסף והלימוד בספר שבעבר נחשב לחריג, הופך לנפוץ יותר, בפרט בעולם הנאו חסידי. תורה זו נחקרת רבות בעולם האקדמאי ובקרב חוקרי חסידות רבים, ותופסת מקום משמעותי בהגות החסידית בת ימינו. מהבולטים שבהוגים בו בדור האחרון היה שלמה קרליבך שנחשב לאחד ממבשרי הפוסט מודרניזם הדתי.
תוכנית בוז'ינקה
תוכנית בוז'ינקה (בערבית: بجنكة, בטאגאלוג: Oplan Bojinka) הוא ניסיון לפיגוע טרור בן שלושה שלבים שתוכנן על ידי רמזי יוסף, ממתכנני הפיגוע במגדלי התאומים ב-1993, וח'אלד שיח' מוחמד, המתכנן הראשי של פיגועי 11 בספטמבר. במסגרת הפיגוע שהיה אמור לצאת לפועל בינואר 1995, תכננו השניים להתנקש בחייו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני, לפוצץ 11 מטוסי נוסעים בדרכם מאסיה לארצות הברית במטרה להרוג אלפי נוסעים ולהשבית את תנועת המטוסים ברחבי העולם וכן לרסק מטוס נוסעים לתוך מטה ה-CIA בווירג'יניה.
על אף תכנון דקדקני, סוכל הפיגוע לאחר ששריפה שהתלקחה בדירה, משכה את תשומת לבה של משטרת פיליפינים ב-6 בינואר 1995. התוכנית נכשלה לחלוטין ולא גרמה לנזקים או לאבידות בנפש, למעט אדם אחד שנהרג ו-10 נוספים שנפצעו בעקבות פצצה שהתפוצצה בטיסה 434 של חברת פיליפין איירליינס, כחלק מההכנות לפיגוע. פצצות נוספות שהוטמנו בקניון ובתיאטרון בפיליפינים, לא גרמו לנפגעים.
מימון
את המימון הכספי לתוכנית סיפקו אוסאמה בן לאדן ומרידואן איסמודין, ראש ארגון הטרור האינדונזי אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה ומספר ארגונים נוספים שנוהלו על ידי מוחמד ג'מאל חליפה, אחיינו של בן לאדן. את הליך העברת הכספים לתוכנית מימן אזרח אפגני בשם ואלי שאח, אשר הסתייע בבת זוגו הפיליפינית על מנת לפתוח מספר חשבונות בנק במדינה לשם הפקדת כספי המימון לתוכנית.
הכנות לפיגועים
כחלק מההכנות לפיגועים, החלו יוסוף ושייח מוחמד בפעולות שמטרתן בדיקת רמת הביטחון בשדות התעופה במדינה. יוסוף הזמין טיסה אשר עתידה להמריא משדה התעופה הבינלאומי במנילה ולנחות בשדה התעופה הבינלאומי בסיאול. בין היתר, הצליחו השניים להבריח 12 בקבוקים של תמיסת עדשות מגע שהוחלפו בניטרוגליצרין.
ב-8 בדצמבר 1994, עברו יוסוף ושייח מוחמד להתגורר בבית דירות שהוזמן מראש בעיר תחת שמות בדויים, כאשר יוסוף הציג את עצמו כאזרח מרוקאי ומוחמד כיצואן סעודי. אחד מאנשי הקשר לביצוע התוכנית, בשם עבדול מוראד, השתכן אף הוא בבית הדירות, אשר היה ממוקם בקרבת המסלול בו היה אמור לעבור האפיפיור יוחנן פאולוס השני, אחד מיעדי התוכנית, בביקורו המתוכנן בעיר. לפי עדותו של מנהל בית הדירות, התנהלותם של יוסוף ומוחמד העלתה את חשדו: "בהתחלה הם נראו לי כמו שני סטודנטים, אבל הם כל הזמן נעלו נכילה כפולה את חדרם והם סירבו כי עובדי הניקיון יכנסו אליו. לשניים היו סימני כוויות על הידיים והם כל הזמן סחבו חבילות ממקום למקום, אך מצד שני מעולם לא ביקשו עזרה בסחיבתם". בדיעבד הסתבר, כי ארגזים אלו הכילו חומר כימי אשר ישמש בהמשך את יוסוף בהכנת פצצות.
הטמנת פצצות ניסיון
במסגרת ההכנות לפיגועים, הטמינו חברי החוליה מספר פצצות "ניסיון", על מנת ללמוד על עירנות כוחות הביטחון הפיליפינים. ב-1 בדצמבר 1994, עלה יוסוף על טיסה ממנילה לאי סבו שבפיליפינים. במהלך הטיסה, הוא נכנס לחדר השירותים והרכיב את הפצצה, בין היתר מחומרים שהוסתרו בעקב הנעל שלו. לאחר הרכבת הפצצה, אשר הייתה בעוצמה פחותה הרבה יותר מזו שיועדה לשימוש בתוכנית עצמה, הוא הטמין אותה מתחת למושב שלו והגדיר את זמן ההשהייה לארבע שעות. במהלך טיסה 434 של פיליפין איירליינס, התפוצץ המטען וכתוצאה מכך נהרג אדם אחד (שישב במושב של יוסוף) ו-10 נפצעו, תוך גרימת נזק כבד למטוס. קברניט הטיסה וטייס המשנה הצליחו להשתלט על המטוס ולהנחיתו בשלום, על אף הנזק שנגרם כתוצאה מהפיצוץ.
שלב א - התוכנית להתנקשות באפיפיור
במסגרת השלב הראשון של התוכנית, תכננו חברי החוליה להתנקש באפיפיור יוחנן פאולוס השני במהלך ביקורו בפיליפינים במסגרת פסטיבל דתי שנערך בעיר באותו זמן. לפי התוכנית, ב-15 בינואר 1995, מחבל מתאבד לבוש ככומר יתקרב אל שיירת האפיפיור בדרכו לבית מדרש בעיר מקטי ויפעיל את המטען. מטרת החיסול הייתה להסיח את תשומת לבם של כוחות הביטחון הפיליפינים לשלב השני בתוכנית.
גולה מירה
גולה מִירֶה (1911 - 29 באפריל 1943) הייתה חברה בתנועת "השומר הצעיר" בפולין וחברת המפלגה הקומוניסטית הפולנית. ממנהיגות המחתרת בגטו קרקוב ומרד גטו קרקוב. ידועה גם בשמה המחתרתי - "לידקה".
שיאופנג G9
שְיַאופֶּנג G9 (בסינית מפושטת: 小鹏汽车 G9, פיניין: Xiǎopéng qìchē G9) היא מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי שיאופנג משנת 2022. היא נחשפה ב-18 בנובמבר 2021. היא המתחרה הישירה של טסלה מודל Y וטסלה מודל X.
גולה מירה
ילדות ונעורים
גולה מירה נולדה בגליציה בעיר ריישא (ז'שוב), למשפחה חסידית. אביה, אף על פי שהיה דתי מאוד, הושפע מהתרבות הגרמנית והשרה רוח של הומניזם ופתיחות, לעיתים גם בניגוד למקובל בקרב החסידים. בעקבות כך בלטה גולה באינטליגנציה שלה וביכולת ההבעה שלה בכתב ובעל פה. בגיל 13, כשגילתה כי בעיירה פועל סניף של ארגון הנשים הציוניות "שולמית", החליטה להקים את סניף "שולמית הצעירה". לאחר זמן קצר הצטרפה לתנועת "השומר הצעיר" בעיר וסחפה אחריה את כל חברותיה לסניף "שולמית הצעירה". גולה ויוסף, אחיה הבכור, היו מסורים מאוד לפעילות התנועה. כשהייתה בת 15, באחד מערבי יום שישי איחרו בעקבות פעילות זו לארוחת הערב המסורתית. בעקבות כך סטר האב על לחיה של גולה, והיא, שחוותה עלבון עמוק, ברחה יחד עם אחיה מן הבית. ממקום מסתורה באחת מפלוגות ההכשרה של "השומר הצעיר" כתבה כך:
שיאופנג G9
סקירה כללית
ה-G9 היא מכונית קומפקטית בעלת עיצוב יוקרתי אך בסיסי, מזכירה במעט את פורשה מאקאן. שיאופנג לא חושפת פרטים טכניים על ה-G9 למעט שבטעינה של 5 דקות ניתן להוסיף 200 ק"מ לסוללה ממטען בקיבולת 800 וואט.
גולה מירה
תחילת המלחמה
כחלק מפעילותה במפלגה לקחה גולה מירה חלק בתאים מחתרתיים וניסיונות לארגון שביתה במפעלים שונים. בשנת 1936 לקחה חלק בשביתה הגדולה במפעל "קונטקט" שבו עבדה. יחד עם עוד 12 מנהיגים הואשמה בקומוניזם ונשפטה ל-12 שנות מאסר. גם בכלא ארגנה גולה מירה שביתה, בה סחפה אחריה את האסירות להילחם למען קבלת הזכויות המגיעות לאסירות פוליטיות על פי חוק. הן קיבלו את מבוקשן לאחר 8 ימים של שביתת רעב. לאחר שביתה זו הועברה מירה לכלא טרנוב, בו נהגה לקיים חוגי לימוד לשאר האסירות. ב-1938 הועברה לכלא פורדון, סמוך לגבול הגרמני. עם פלישת הגרמנים לפולין ב-1 בספטמבר 1939, ברחו הסוהרות בכלא פורדון, ואחריהן נמלטו האסירות. גולה יצאה לחפש אחר בן זוגה אולק האוזמן, הם נפגשו בביאליסטוק וחזרו ללבוב, שכבר הייתה אז בשליטת ברית המועצות. לאחר זמן קצר התחתנו השניים, גולה חזרה לעבוד בבית החרושת "קונטקט" שבו ארגנה את השביתה הגדולה ואף מונתה לחברות במועצת העיר ולקומיסרית.
עם פלישת הגרמנים לברית המועצות במבצע ברברוסה (22 ביוני 1941), הצטרף אולק האוזמן לצבא האדום ומאז נעלמו עקבותיו. גולה כבר הייתה בהריון מתקדם. היא ילדה את בנה, יורק, לבדה ונמלטה יחד עמו מלבוב לקרקוב. גוסטה דוידזון-דרנגר כתבה עליה ביומנה:
בגלויה אחרת מתאריך 1 במאי 1942 כתבה כך:
הצטרפותה למחתרת בגטו קרקוב
בקרקוב פעלו במקביל שתי קבוצות לוחמות עיקריות. קבוצה אחת הייתה מטעם ארגון "החלוץ הלוחם" ובמרכזה חברים מתנועת "עקיבא". השנייה מנתה בעיקר חברים מתנועת "השומר הצעיר", אשר יחד עם לוחמים יהודים נוספים הקימו את קבוצת "איסקרא" (ניצוץ). שתי הקבוצות קיימו לעיתים מבצעים משותפים אך נותרו כשני גופים נפרדים. קבוצת "החלוץ הלוחם" החלה ליזום שיחות בין התנועות הקיימות בקרקוב במטרה להקים ארגון יהודי לוחם שמאחד את כולם. משנתקלו בקשיי התארגנות והכשרה ללחימה, פנו לגולה מירה שהתארחה אצל קרוביה בקרקוב והייתה ידועה בניסיון הרב שלה בלחימה מחתרתית. גולה הייתה בעלת אישיות כובשת וכריזמה מרשימה, ובזמן שהותה בבית קרוביה החלה להפעיל קשרים עם סניף הפ.פ.ר המקומי ועם חבריה הפולנים בצד ה"ארי" של קרקוב. היא הצליחה לשכנע את מנהיגי הארגון בגטו לפעול בשיתוף פעולה עם הפ.פ.ר, בתקווה שהקשר יניב תוצאות. גם על כך נתנה דעתה גוסטה דוידזון ביומנה:
בעקבות כך החליטו מנהיגי החלוץ הלוחם על שיתוף פעולה מלא עם פ.פ.ר, שהתברר כעבור זמן קצר כאכזבה, מאחר שלא היה בידם של פעילי פ.פ.ר לסייע ללוחמים היהודים כנדרש. מאוחר יותר הסתבר, שמירה גולה מצאה בקרקוב סניף מפורק ביותר ולמעשה ניסתה להפעילו ולשקמו מחדש. עובדה זו מסבירה את חוסר היכולת של הסניף להעניק את הסיוע הנדרש, מאחר שהיה בשלבי שיקום. גולה הקימה בסניף בית דפוס להדפסת כרוזים והייתה הרוח החיה בשיקומו מחדש.
פעילותה המחתרתית בגטו ומחוצה לו
בתחילת שנת 1942 חזר לקרקוב ראש קן "השומר הצעיר" המקומי צבי (השיק) באומינגר. באומינגר גויס לצבא הפולני בתחילת המלחמה, עם התפרקותו עבר לשרת בצבא האדום ונפל בשבי הגרמני. לאחר שברח מהשבי, הגיע לעיר לבוב, שם פגש לראשונה את גולה מירה, שהייתה אז חברת מועצת העיר מטעם המפלגה הקומוניסטית. לאחר מכן חזר השיק לביתו בקרקוב והחל לפעול במלוא המרץ בקבוצת המחתרת של "השומר הצעיר", וכך פגש שוב בגולה. מן העדויות עולה כי הסיבה לקשר ההדוק שנרקם בין גולה מירה להשיק באומינגר היא נטייתו של השיק לשמאל הקומוניסטי.
לא ברור האם מדובר על קבוצה נוספת של השומר הצעיר או של איחוד בין איסקרא לבין השומר הצעיר.
בשלב זה הלכה וגדלה מעורבותה של גולה בקבוצת "איסקרא", בין היתר בשל קרבתה להשיק באומינגר. גולה מירה הייתה בעלת ניסיון וידע רב בפעילות מחתרתית ולחימה בשל חברותה בפ.פ.ר. בזכות קשריה עם הצד ה"ארי" של פולין ועם המפלגה, הצליחה לספק לתנועת המחתרת בגטו כלי נשק ומידע רב ונחוץ, ואף התאפשרה תנועה חופשית אל מחוץ לגטו לבתיהם של חברי הפ.פ.ר.
ייחודה של המחתרת בקרקוב הוא בכך שהרוב המוחלט של פעילותה היה מוכוון אל מחוץ לגטו. הגטו היה קטן מאוד מבחינה פיזית, והלוחמים ראו טעם גדול יותר לתקוף מחוץ לחומותיו. בחירה זו של הלוחמים הייתה תוצאה של דיונים וויכוחים ארוכים, שכן פעילות מחתרתית באופן כללי, ועל אחת כמה וכמה מחוץ לגטו, מסכנת לא רק את הלוחמים, כי אם גם את שאר היהודים החיים בגטו. התנגדותו של הציבור היהודי בגטו ללחימה זו נבע מההנחה שהמחיר על פעילות המחתרות מחוץ לחומות הוא החמרה במצבם של יהודי הגטו. ההחלטה לפעול מחוץ לחומות הגטו הייתה נדירה ביותר בקרב המחתרות האחרות גם בשל העובדה שפעולות אלה דורשות שיתוף פעולה נרחב עם החיים שבחוץ. הודות לקשריה ההדוקים של גולה מירה עם הפ.פ.ר, התאפשר שיתוף הפעולה שכלל עזרה באמצעים, מקומות מסתור ועוד. בין היתר תקפו הלוחמים היהודים חיילים ובלשים גרמנים, תחנות ביקורת, פסי רכבת ובית מלאכה להכנת מדי-קרב גרמניים. גישה זו של פעולה מחוץ לחומות הגטו אפיינה בתחילה את קבוצת "איסקרא", ובהמשך הפכה למאפיין מרכזי של 2 קבוצות המחתרת שפעלו בקרקוב, "איסקרא" ו"החלוץ הלוחם".
התקפת ציגנריה
בשנת 1942 החלו מגעים מחודשים לאיחוד פעילותן של שתי הקבוצות בגטו לטובת התקפה מאורגנת גדולת ממדים. במקום מטה "השומר הצעיר" הוקמה מפקדה חדשה שכללה 4 חברים: השיק באומינגר, ראש המטה ואחראי על אימון החברים, בנק היילבריך, הממונה על הדרכה ומבצעים, שלמה-סלק שיין, הממונה על השגת כספים, אפסנאות וניירות מזויפים, וגולה מירה, הממונה על קשרי החוץ עם פ.פ.ר במטרה להשיג מידע ונשק וממונה על חיבור הכרוזים.
מעדותן של הקשריות צסיה פרימר ופולה ואשבסקה:
ב-22 בדצמבר 1942 יצאה הקבוצה המאוחדת למתקפה הגדולה, היה זה ערב חג המולד ורחובות קרקוב היו עמוסים גרמנים. כל הלוחמים משתי הקבוצות יצאו מחוץ לגטו. תכנון הפעולה היה מדוקדק ביותר וכלל השלכת רימוני יד לבתי קפה ששימשו מקום מפגש לקצינים גרמניים, שריפת מוסכי מכוניות, חבלה בסירות פטרול גרמניות, תליית דגלי פולין וכרזות אנטי-נאציות והתנקשות בחיילים. שמה של הפעולה ניתן לה על שם אחד מבתי הקפה שנקרא "ציגנריה" ובו נרשמה ההצלחה הגדולה ביותר- 7 גרמנים נהרגו ורבים נפצעו. המטרה- לפגוע באויב ולזעזע את הציבור האדיש- הושגה.
לאחר ההתקפה לא חדלו הלוחמים מפעילות מחתרתית, אם כי ככל הנראה בשל בגידה, פשטו אנשי הגסטאפו על המפקדה. תחילה נתפסו חברי "עקיבא" וקבוצת "החלוץ הלוחם". חברי "איסקרא" מצאו מחבוא לזמן מה בצד הפולני, אך גם תפיסתם לא איחרה לבוא. כך מתאר זאת שלמה (סלק) שיין:
מותה
גולה מירה נתפסה בעת עבודתה בבית הדפוס, ונשלחה לכלא מונטלופיך (Montelupich) בסוף מרץ 1943. היא נחקרה ועונתה אך לא גילתה דבר. לאחר 14 יום בצינוק הובאה לכלא הנשים הלצלוב (Helzlow) הסמוך, בו פגשה את גוסטה דוידזון וחברותיה למחתרת. כותבת פשקה וורשבסקה, אסירה בכלא הנשים הלצלוב:
ב-29 במרץ 1943 נשלחו הבנות למוות במחנה פלאשוב. מאחר שידעו שהן נשלחות למוות, ארגנו בריחה מתוכננת, במטרה לא ללכת כצאן לטבח. את רעיון הבריחה יזמו גולה מירה וגוסטה דוידזון. בעת הליכתן, מלוות בשומרים גרמנים, החלו כולן יחד (30 אסירות) לברוח לכיוונים שונים. גולה מירה נורתה ונהרגה ברחוב.
לאחר מותה
לאחר סיום המלחמה, העניקה הממשלה הפולנית לגולה מירה את אות הגבורה הגבוה ביותר- צלב גרונוולד. את האות קיבלו גם דולק ליבסקינד והשיק באומינגר.
שיריה
בתקופת המלחמה כתבה גולה שירים רבים, חלקם נמצאו ותורגמו:
גרייט וול מוטורס
גרייט וול מוטורס או GWM (באנגלית: Great Wall Motors; בסינית: 长城汽车; פיניין: Chángchéng qìchē) היא יצרנית רכב סינית שבסיסה בבאודינג, חביי. החברה נקראת על שם החומה הגדולה של סין והיא הוקמה בשנת 1984. זוהי יצרנית רכבי פנאי (SUV) וטנדרים הגדולה בסין. היא מוכרת מכוניות נוסעים ומשאיות תחת המותג Great Wall ורכבי שטח תחת המותגים וויי, בנוסף את רכבי השטח מייצרת גרייט וול תחת המותג טנק ואת המכוניות החשמליות תחת המותג אורה.
בשנת 2016 קבעה GWM שיא מכירות היסטורי של 1,074,471 מכוניות ברחבי העולם, עליה של 26% בהשוואה לשנת 2015.
ייבוא לישראל
ביולי 2010, קיבלה חברת המזרח לשיווק מכוניות היתר ממשרד התחבורה לייבא לישראל את רכבי חברת "גרייט וול". בין הרכבים שייבא היו: הטנדר Steed, מכונית סופר-מיני C10 VOLEEX, והמשפחתית "C30" שייובא ממפעל בבולגריה. הרכבים לא זכו להצלחה בישראל והייבוא נפסק ב-2015. בספטמבר 2020, הודיעה החברה כי היא בוחנת אפשרות לחדש את ייבוא המותג עם דגמים חשמליים.
בפברואר 2023 החלה יבואנית הרכב כלמוביל למכור את מכונית Funky Cat של יצרנית הרכב אורה מבית גרייט וול מוטורס
אדמה בקועה
אדמה בקועה הוא שמה של סדרת הדפסים שיצר מנשה קדישמן בשנת 1983. ההדפסים, המבוססים על עבודה מוקדמת שלו, מציגים דימוי של אדמה צבועה בצבע.
תיאור
בשנת 1970 יצר מנשה קדישמן כמה מיצבים שכללו תצלום גדול ממדים של אדמה יבשה ובה בקעים, שהונח על גבי רצפה, וכן לוחות זכוכית שקופה. הלוחות, מהם נחתכו חתיכות, יצרו "מתח בין קווי ביקוע האדמה על ידי הטבע, לבין קו חיתוך הזכוכית שנעשה בידי האמן". התצלום שבו השתמש האמן היה אחד מתצלומיו של פטר מירום, המתעדים את ייבוש אגם החולה. בשנים 1973-1972 יצר קדישמן גרסת הדפס ראשונה לנושא זה בסדנת "הראל מדפיסים ומוציאים לאור" ובה הודפס תצלום האדמה בטכניקה של דפוס רשת עם חול.
בשנת 1983 יצר 3 סדרות של הדפסים, במהדורה של 125 עותקים כ"א, בסדנת ההדפס ירושלים, המבוססים על תצלום האדמה הבקועה. ההדפסים הופיעו בצבע אדום, שחור ו-כסף. בסדרה זו הועבר הדימוי בעזרת טכניקה של תצריב צילומי. כאן, המיר קדישמן את הזכוכית בצבעי ההדפס השונים, כביטוי של תרבות וכעימות עם הטבע. גרסה נוספת הופיעה בסדרת הדפסים שהודפסו בדפוס רשת בסדנת "Kelpra" בלונדון, אנגליה, ובה הופיעו צורות גאומטריות מעל האדמה, או הדפסים שהבקעים בהם נצבעו בכתמי צבע שונים.
חוסני
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מסאימיר
מסאימיר (בערבית: مسيمير) היא עיר קטנה במחוז א-ריאן שבקטר.
סקירה כללית
העיר מסאימיר היא ביתו של "מועדון הספורט מסאימיר", אשר קבוצת הכדורגל שלו משחקת בליגת העל הקטרית.
בעיר נבנה פרויקט המכונה, "מסאימיר מאסכאן" והושק על ידי קבוצת בארוואה בפברואר 2009. מטרת הפרויקט היא לבנות כ-1000 יחידות דיור למגורים, סופרמרקט, משתלה, מסגד והכל בתוך מתחם מגודר.
חינוך
בעיר מסאימיר קיימים שני בתי ספר ושניהם חטיבות צעירות, בהן לומדים מגן טרום חובה עד כיתה ב'. שני בתי הספר מותאמים לשני המינים.
אלי ברקאי
אלי (יוסף אליהו) ברקאי (נולד ב-2 במרץ 1964) הוא פיזיקאי ישראלי, כיום פרופסור באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
נולד וגדל בתל אביב. אביו הוא הבלשן ד"ר מלאכי ברקאי. למד פיזיקה באוניברסיטת תל אביב, שם סיים דוקטורט ב-1998. לאחר מכן עבר לארצות הברית, שם החל בלימודי פוסט-דוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. ב-2002 הצטרף כחבר סגל באוניברסיטת נוטרדאם באינדיאנה. ב-2004 חזר לארץ והצטרף למחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן.
במהלך הקריירה המדעית עסק ברקאי בשבירה ארגודית חלשה, משוואות קינטיות שבריות ותאוריה של דינמיקה של מולקולות בודדות.
יחסי הפיליפינים–קנדה
יחסי הפיליפינים–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים בין קנדה לרפובליקת הפיליפינים. שתי המדינות חברות ב-APEC ובאו"ם.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין קנדה לפיליפינים כוננו בשנת 1949 כאשר קנדה הקימה נציגות מסחרית במנילה. הפיליפינים ביססה לראשונה נוכחות דיפלומטית בקנדה כשפתחה קונסוליה בוונקובר במאי 1956. שגרירות הפיליפינים באוטווה נפתחה מאוחר יותר ב-1 במרץ 1971. משלחת הסחר הקנדית שודרגה רשמית לשגרירות בשנת 1972.
בנובמבר 1996 ביקר ראש ממשלת קנדה, ז'אן קרטיין, בפיליפינים כדי להשתתף בפסגת ה-APEC השמינית במנילה. בנובמבר 1997 ביקר נשיא הפיליפינים, פידל ראמוס, בקנדה כדי להשתתף בפסגת ה-APEC התשיעית בוונקובר. הנשיא ראמוס זכה לביקור ממלכתי גם לאחר פסגת APEC על ידי ראש הממשלה שרטין. בשנת 2012 ערך ראש ממשלת קנדה סטיבן הרפר ביקור רשמי בפיליפינים ונפגש עם הנשיא בניגנו אקינו השלישי. במאי 2015 ערך הנשיא אקינו ביקור ממלכתי בקנדה. בנובמבר 2015 ביקר ראש הממשלה ג'סטין טרודו בפיליפינים כדי להשתתף בפסגת ה-APEC ה-27.
האינטרסים הלאומיים של שתי המדינות מצטלבים בנושאים רבים, מה שהביא לשיתוף פעולה קבוע במערכת הרב-צדדית, כמו ASEAN, האומות המאוחדות, APEC וארגון הסחר העולמי. קנדה תומכת במאמצי הפיליפינים לקדם ממשל כולל ואחראי, זכויות אדם ושלטון החוק. שתי המדינות פועלות בשיתוף פעולה הדוק לשמירה על שלום וביטחון בינלאומי. המאמצים המשותפים כוללים תגובה לאיומים של ארגוני טרור בינלאומיים; פעילות נגד השימוש בילדים כחיילים; מאבק בהברחות אנושיות ובמקרים של ניצול מיני מקוון של ילדים; ושיפור האבטחה הביולוגית.
בשנת 2019 חגגו שתי המדינות 70 שנות יחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מקנדה בפיליפינים
ביקורים רמי דרג מהפיליפינים בקנדה
פיליפינים בקנדה
נכון לשנת 2018 היו בקנדה יותר מ-901,218 אנשים ממוצא פיליפיני. מספר זה מהווה כמעט 2.6% מהאוכלוסייה בקנדה. בשנת 2017 הסתכמו ההעברות מקנדה לפיליפינים ב-644 מיליון דולר, עלייה של 12.6% לעומת 2016 (572 מיליון דולר). הפיליפינים הם המיעוט השלישי בגודלו בקנדה, אחרי אזרחים הודים וסינים.
טו שורט
טוד אנתוני שו (באנגלית: Todd Anthony Shaw; ), הידוע תחת שם הבמה טו שורט (באנגלית: Too Short; מעוצב כ-Too $hort), הוא ראפר, מפיק ושחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות הלהיטים "The Ghetto" ו-"Blow the Whistle", כמו כן הוא ידוע כאחד מחלוצי הראפר של החוף המערבי.
1983-2000
טו שורט עבד בשיתוף פעולה עם אומנים רבים, כמו: טופאק שאקור, הנוטוריוס בי. איי. ג'י. וסקארפייס. הידוע בהם היה השיתוף פעולה עם הנוטוריוס בי. איי. ג'י. עם הקלאסיקה "The World Is Filled..." מהאלבום Life After Death, בסינגל התארח גם הראפר פאף דאדי. טוד התארח גם בשיר "Player's Holiday" מהאלבום הבכורה של ההרכב Derty Werk ,TWDY. ב-1994 טו שורט עבר לאטלנטה, אך הוא לא שיתף פעולה עם שום אומן מהחוף הדרומי עד תחילת שנת 2000. ב-1999 טו שורט שחרר את אלבומו השמיני, Can't Stay Away, שכלל אורחים רבים וידועים, כמו: ג'יי זי, ג'רמיין דופרי, שון קומבס, ליל ג'ון, סופאפליי, סקארפייס, דאז דילינגר, בי-לגיט, 8Ball & MJG ואי-40.
בשנת 1993 שיחק בסרט הנעורים "סכנה לציבור" לצידם של סמואל ל. ג'קסון וג'יידה פינקט סמית', בבימוים של האחים אלברט יוז ואלן יוז.
2000 – היום
לאחר שטו שורט שחרר את אלבומו השמיני, הוא התחיל לשלב את הז'אנרים קראנק ודירטי סאות' בשירים שלו. טו שורט שחרר אלבומים שונים בין השנים 2000 – 2003: ?You Nasty ,Chase the Cat ,What's My Favorite Word וMarried to the Game. האלבומים הללו הצליחו להיכנס למצעד בילבורד 200, אך הם לא הצליחו כמו האלבומים הראשונים שלו מתחילת שנות ה-90 שדורגו בין ה10 הכי הטובים במצעד.
ב-2004, הסינגל הפופולרי שלו "The Ghetto" משנת 1990 הופיע במשחק הפופולרי, Grand Theft Auto: San Andreas. הופעת השיר במשחק הביאה להעלאה בפופולריות של טו שורט. ב-2006 טו שורט שחרר את אלבומו השישה עשר, Blow the Whistle, שבו הוא שילב אלמנטים מתת הז'אנר hyphy. האלבום "החייה" את הפופולריות של טו שורט, כשהוא הגיע למקום 14 במצעד בילבורד 200. אולם האלבום השבעה עשר שלו, Get Off the Stage, לא זכה להצלחה שקיבל אלבומו הקודם.
ב-2009 טו שורט הקליט בשביל דאז דילינגר, ליל ג'ון, סופאפליי, סקארפייס ובי-לגיט. -ב-2011 הוא התארח בשיר "On My Level" של ויז קאליפה. הוא גם התארח באלבום Doggumentary של סנופ דוג בשיר "Take U Home" ובשיר "First Date" של 50 סנט. ב-2012 טו שורט יחד עם אי-40 שחררו שני אלבומי שיתוף פעולה שלהם, History: Mob Music ו-History: Function Music. שני האלבומים הצליחו להיכנס למצעד בילבורד 200. טו שורט אמר בראיון שהמשפט הכי הטוב שעשה אי פעם הוא בשיר "(Man's Best Friend (Pussy" מהאלבום של ד"ר דרה, Detox. ב-2013 במהלך הופעה של זמרת הפופ ליידי גאגא, נחשף כי אחד משירי אלבום האולפן השלישי שלה, Artpop, כולל שיתוף פעולה עם טו שורט.
מורטוריום
מורטוריום (Moratorium) פירושו עיכוב או השהייה של פעילות, והוא מיושם בתחומים שונים.
בתחומי שמירת הטבע והסביבה
פעילים למען זכויות בעלי חיים פועלים לעיתים להשגת מורטוריום של פעילות דיג או ציד באזורים מסוימים, כהגנה על מינים שונים של בעלי חיים בסכנת הכחדה.
מורטוריום יכול להתבצע בעניין פעילות תעשייתית כגון כרייה, או ניסויים גרעיניים.
אחר דליפת הנפט במפרץ מקסיקו (2010) הכריז שר הפנים של ארצות הברית על מורטוריום של קידוחי נפט תת-מימיים, למשך 6 חודשים.
בתחום המשפט
בארצות הברית מקובל להשתמש במונח "מורטוריום" בהקשר של עונש מוות. במקרים של ספק משפטי קל, נידונים למוות מקבלים מורטוריום, וביצוע גזר הדין נדחה במספר שנים, עד לבירור הספקות. כמו כן, מדינות רבות בארצות הברית (בהן קולורדו, אוקלהומה, אורגון, פנסילבניה ווושינגטון) הכריזו על מורטוריום כללי ללא הגבלת זמן, ובמדינות אלה מזה שנים רבות לא בוצע גזר דין מוות.
מקרה נוסף הוא עיכוב של הליכי גבייה. לדוגמה: גורם משפטי נותן צו עיכוב של תשלום בשל נסיבות מקלות.
בפוליטיקה
כחלק מהמחאה בארצות הברית נגד מלחמת וייטנאם, התרחשה ב-1970 שביתת סטודנטים שנקראה "המורטוריום לסיום המלחמה בווייטנאם". השביתה התרחשה בתאריך ה-15 בכל חודש, עד לסיום המלחמה.
בפסיכולוגיה
בפסיכולוגיה משמש המונח, שהוצע על ידי הפסיכואנליטיקאי והתאורטיקן אריק אריקסון. מושג המורטוריום מתייחס לשלב החמישי בתאוריה הפסיכוסוציאלית של אריקסון- השלב של גיבוש זהות אל מול טשטוש/בלבול זהות. המושג מתייחס לשמיטת חובות של בן הנוער בגיל ההתבגרות ללא כל שפיטה או ביקורת עליו. הורים שיאפשרו זאת בשלב זה יגרמו לבן הנוער לחפש את זהותו ללא תחושת אשמה. בן הנוער בשלב החמישי יבדוק מה מתאים לו, מי קבוצת השווים שאליה יתחבר, בן הנוער יתנסה בדברים שונים-חיוביים או שליליים ולמעשה כך יבסס את זהותו. אריקסון מזכיר מושג נוסף בתקופה זו והוא 'זהות שאולה', רוצה לומר, בן הנוער "שואל" זהותם של החברים, בדרך כלל אנשים מוכרים ומשמעותיים עבורם (מפורסמים, שחקנים, זמרים) וכך מייחס לעצמו תכונות של אותם אנשים ומחליט לבסוף מה לאמץ לעצמו ומה לא. אלו למעשה מתארים את שלב "פסק הזמן" המתרחש בגיל ההתבגרות. בתקופה זו מקבלים המתבגרים חופש להתנסות בתפקידים חברתיים ואישיים שונים כאשר רק חובות מעטות מוטלות עליהם, על מנת שיוכלו לגבש את זהותם לאור התנסויותיהם. ההורים והחברה אמורים לאפשר למתבגר בתקופה זו מרחב של תמרון ובדיקה עצמית. אם פסק הזמן לא יתאפשר עלול הדבר לפגוע בגיבוש הזהות של המתבגר.
אכאורדוס גולדי
מין זה הוא בעל גוף חביתי עם סנפירים קצרים ורחבים, ראש גדול בעל לסתות רחבות ושיניים חזקות דמויות יתד, סנפיר גבי נמוך המופנה אחורה וזנב מרובע קצר. צבעו כחול כהה עד אפרפר עם עיניים ירוקות בהירות ושפתיים בשרניות דמויות מקור. שפתון זה מגיע לאורך של 175 סנטימטרים ולמשקל של מעל 40 קילוגרם, מה שהופך אותו לאחד מגדולי השפתוניים. הזכרים גדולים ותוקפניים יותר מהנקבות אך הן יכולות לשנות את מינן, לרוב בגיל 17. המין יכול לחיות בטבע 70 שנה.
זהו מין הפועל לאורך כרי אצות וקרקעית סלעית וצד דגים קטנים וחסרי חוליות שהוא מוצא.
מין זה נמצא בסכנה בטבע עקב דיג יתר ועקב רבייה איטית יחסית.
אלפא רומיאו טונלה קונספט
אלפא רומיאו טונלה קונספט (באיטלקית: Alfa Romeo Tonale Concept) הוא SUV (ראשי תיבות של Sport utility vehicle) קונספט קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו חברת בת של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט, אשר הוצג בשנת 2019. בשנת 2022 הציגה אלפא את גרסת הייצור.
הדרון אקזוטי
הדרון אקוזטי (באנגלית: Exotic Hadron) הוא חלקיק תת-אטומי המורכב מקווארקים וגלואונים.
ההדרון האקזוטי אינו תואם את מודל הקוורקים ולא ניתן לסווגו על פיו. על פי מודל הקוורקים, הדרונים הם חלקיקים תת-אטומיים המורכבים מזוגות של קווארק ואנטי קווארק (מזונים) או משלושה קווארקים (בריונים) המוחזקים ביחד על ידי גלואונים הנושאים את הכוח החזק אך הדרונים אקזוטיים מורכבים מיותר משלושה קווארקים.
קיומם של הדרונים אקזוטיים הוכח והוכרז עקב תוצאות חד משמעיות שהתקבלו על ידי ניסוי LHCb הנמצא במרכז לחקר פיזיקת חלקיקים CERN בשווייץ, באפריל 2014.
היסטוריה
בשנת 1964, שני הפיזיקאים מארי גל-מאן וג'ורג צ'ווייג הציעו את מודל הקווארקים. בנוסף לכך, שניהם הזכירו את האפשרות להוסיף זוג קווארק-אנטי קווארק לתכולת הקווארק המינימלית של מזון או באריון. מאז, פיזיקאים ניבאו את קיומם של סוגים אחרים של הדרונים המורכבים משילובים שונים של קווארקים ואנטי קווארקים. עם התפתחות הכרומודינמיקה הקוונטית, התברר כי אין סיבה לכך שרק צירופים של שלושה קווארקים ואנטי קווארקים יכולים להתקיים. היו השערות רבות והתקיימו ניסויים רבים אבל חלפו 50 שנים עד שפיזיקאים קבלו עדות ניסיונית חד משמעית על קיומם של ההדרונים האקזוטיים.
בשנת 2008, שותפות בל (Belle Collaboration) שמרכזה ביפן דיווחה על העדויות הראשונות לקיומו של החלקיק (Z(4430. הם גילו שיא בפיזור המסה של חלקיקים כתוצאה מדעיכתם של מזוני B. מאוחר יותר, מדעני בל אישרו את קיומו של (Z(4430 במובהקות של 5.2 סיגמה בקנה המידה שבה פיזיקאי החלקיקים משתמשים כדי לתאר את הוודאות של התוצאות.
הוכחת קיום הדרון אקזוטי
בחודש אפריל 2014 התפרסמו תוצאות מניסוי LHCb מדידות שהוכיחו כי החלקיק +(Z(4430 שנצפה לראשונה על ידי שותפות בל (Belle Collaboration), מורכב מארבעה קווארקים. לאחר שהם ניתחו למעלה מ-25 אלף דעיכות של מזוני B שנבחרו מתוך נתוני 180 טריליון התנגשויות פרוטונים במאיץ החלקיקים הגדול LHC והמובהקות לאותות היא לפחות 13.9 סיגמה, ללא ספק החלקיק הוא הדרון אקזוטי.
לאחר מכן, בחודש יולי 2015, נקודת המפנה העיקרית של ספקטרוסקופיית באריון אקזוטי הושגה במאיץ החלקיקים הגדול LHC. ניסוי LHCb הצהיר על גילוי שני חלקיקים, הנקראים +(4380)Pc ו- +(4450)Pc, אשר מורכבים מתכולת קווארק מינמלית c\bar{c}uud מה שהופך אותם לפנטאקווארק.
מועמדים להיות הדרון אקזוטי
רשימת החלקיקים המועמדים להדרון אקזוטי:
מאיר הלוי הורוביץ (טיקטין)
רבי מאיר הלוי הורוביץ (כונה מהר"ם טיקטין, על שם עיירת רבנותו; ה'שצ"ז (~1637) – א' באדר ה'תק"ד, פברואר 1744) היה רב, צדיק ומקובל, מגדולי פולין במאה ה-18, רבן של העיירות בוליחוב, זלוטשוב וטיקטין.
ביוגרפיה
נולד לרבי שמואל שמעלקא אב"ד טרנוב, בנו של ר' יהושע הלוי הורוויץ המכונה "יהושע הארוך" ממשפחת הורוביץ המיוחסת. סופר עליו כי שבע שנים למד תורת הנגלה, ושבע שנים נוספות למד את תורת הנסתר, על מנת שלא לערב ביניהן.
רבי מאיר נישא ללאה בת רבי מנחם מאניס כ"ץ. רוב ילדיו נולדו ממנה. לאחר פטירתה, כשהיה בגיל 70 בערך, נישא למייטל, בת רבי אפרים זלמן קצנלבוגן. מאשתו זו נולדו להם שני ילדים.
בשנת תנ"ו החל לכהן כרבה של בוליחוב, עד שנת ת"ע, אז התקבל לרבנות זלוטשוב ובמקומו מונה בנו רבי יוקל לרב. בזלוטשוב כיהן ברבנות עד שנת תע"ח. בתשרי ה'תע"ט נבחר כרבה של טיקטין, מול רבי יעקב יהושע פלק (ה"פני יהושע") ורבי משה ברודא שהתמודדו לתפקיד – על שמה נודע ובה כיהן ברבנות עד סוף ימיו. נהג לערוך ביקורים בעיירות הכפופות לערי רבנותו, ולפקח על חיי הדת.
כתב מספר הסכמות, מהן לספר "ישמח ישראל" של רבי ישראל שמואל קליהרי, "גאון צבי" של רבי צבי הירש הורוביץ בן הרב יהושע משה אהרן הלוי. ולספרים נוספים.
הוערך מאוד על ידי בני דורו, ונחשב כבעל מופת. במסורת החסידית מקובל שרבי יעקב יצחק הורוביץ ("החוזה מלובלין") החשיב מאוד את הייחוס לרבי מאיר הורוביץ.
לא ידוע על חיבור שכתב, אך בצוואתו הוא מציין לחידושים שכתב, וכך גם אמר עליו רבי חיים הכהן רפפורט בהספדו. הרבה מחידושי תורתו הודפסו בספרים שונים, כמו אצל נכדו רבי פנחס הורוביץ (ה"הפלאה") בספרו "פנים יפות", ואצל רבי יחזקאל לנדא (ה"נודע ביהודה") בספרו "דורש לציון".
בצוואתו כתב שלא יכתבו על מצבתו תארים, אף על פי שהתגלה לו משמים כי היה ראוי שתשרה עליו שכינה, אלא שאין דורו ראוי לכך. על מצבתו נכתב:.
הוספד על ידי גדולי דורו, מהם רבי חיים הכהן רפפורט, שציין במיוחד את התמדתו.
קרקובסקיה פשדמיישצ'ה
קְרָקוֹבְסְקיֶה פְּשֶׁדְמיֶישְׁצֶ'ה (בפולנית: Krakowskie Przedmieście) הוא שמו של רחוב חשוב בוורשה.
ברחוב נמצאים כנסיית סנט אנה, ארמון הנשיאות, מלון בריסטול, הכנסייה הכרמליטית ואוניברסיטת ורשה. רחוב זה הוא הרחוב ההיסטורי של ורשה, ובימי חג מתקיימות בו צעדות.
פרנץ נלקן
ביוגרפיה
כשהיה עדיין ילד קטן עברה משפחתו להמבורג. בגיל שש עשרה החל ללמוד ביוהנאום, גימנסיה לאומנויות חופשיות. בעצתו של אלפרד ליכטוורק, מנהל מוזיאון האמנות בהמבורג, הוא לקח שיעורים אצל ארתור סיבליסט, אשר נמנע מהגישה האקדמית ולקח את תלמידיו לצייר בחוץ באוויר הפתוח.
הוא הצטרף לאגודת האמנים בשנת 1903, ובשנה שלאחר מכן הציג תערוכה ראשונה ב"גלריית סגל "היוקרתית עם התלמידים האחרים פרידריך אהלרס-הרמן, פריץ פרידריך, ולטר אלפרד רוזם וולטר ולטמר. הוא ערך מסע לימודי לבית הולדתו, ליד סוסט, בשנת 1905, פגש את איש העסקים ארנסט ראמפ, תומך באמנויות שלימים יהפוך לפטרונו. יחד עם עמיתיו אהלרס-הרמן ורוזם, הוא נסע לפריז בשנת 1907 והתערבב עם האמנים בבית הקפה לה דום.
בשנת 1908, בהזמנתו של קרל שמידט-רוטלוף, הוא הצטרף לקבוצת הציירים "הגשר" והציג איתם ב-1909 וב-1910. הוא התפטר בשנת 1912, אך חזר אליהם מאוחר יותר. בינתיים, בשנת 1909, הוא ערך נסיעה נוספת לפריז, שם למד אצל אנרי מאטיס באקדמיה קצרת הימים שלו. כשחזר מפריז, הוא לקח את אניטה רה כסטודנטית, יחד עם אהלרס-הרמן, והקים סטודיו. ההסדר היה קצר, מכיוון שרה התאהבה בנלקן והוא לא נענה לה.
הוא הפך למורה בבית ספר פרטי לאמנות לנשים בשנת 1912. הוא גם התיידד עם המלחין, מקס רגר (נלקן היה פסנתרן חובב מצוין), וצייר דיוקנאות רבים שלו, אחד מהם נרכש על ידי פטרוניו של נלקן, אוסקר טרופלוביץ, לתליה בחדר הביליארד שלו. בשנת 1914 הוא ערך עוד נסיעה לפריז.
הוא כמעט התחמק משירות במלחמת העולם הראשונה, אך גויס בשנת 1917 ונהרג שבוע לפני סיום המלחמה, ליד לה קפלה על גבול בלגיה.
שני רחובות נקראים על שמו, ברובע ברמקב בהמבורג ובסוסט.
בעיטה נמוכה
בעיטה נמוכה (נקרא בעגה הישראלית לוו-קיק = low kick באנגלית) היא בעיטה שבה התוקף משתמש בשוק הרגל כדי להכות את ירך היריב. בעיטה זו היא מאוד נפוצה בסוגי אמנויות לחימה, כגון, קארטה, קיקבוקס ואיגרוף תאילנדי.
התוקף משתמש בסוג בעיטה זו על מנת לפגוע ברגל היריב ולהמם אותו ולגרום לו לחוסר יציבות וכדומה, אך במידה והיריב חוטף בעיטה זו מספר פעמים ברצף, הדבר יכול לגרום לנזק רב לעצם, למפרק, לרצועה או לעצב השת.
ההגנה הנפוצה ביותר מפני בעיטה נמוכה היא 'בלוק', שבו היריב מרים את הברך באופן כפוף וזה גורם לכאבים רבים ואפילו לנזק לתוקף.
ארנה גרה
ארנה גרה (בהונגרית: Gerő Ernő, נולד בשם ארנה זינגר, בשמו המחתרתי ארנה סֶגֶש, טרבושובצה; 8 ביולי 1898 – בודפשט, 12 במרץ 1980) היה פוליטיקאי קומוניסטי יהודי-הונגרי, חבר בכמה ממשלות הונגריות בתפקידים שונים, בשנת 1956 נבחר למזכיר הראשון של מפלגת העובדים ההונגרית. הוא היה קצין הנ.ק.ו.ד. הסובייטי. בין השנים 1949–1957 והיה חבר באקדמיה ההונגרית למדעים (MTA). ארנה גרה היה אחד מחברי הרביעייה המוסקבאית (הכול יכולה), שלמעשה היה לה חבר חמישי, מעט סמוי ((כולם היו יהודים ולפי סדר חשיבות וכוח הם: מתיאש ראקושי (מתתיהו רוזנפלד), ארנה גרה (ארנה זינגר), מיהאי פרקש (הרמן לוי), יוז'ף רוואי (יוז'ף לדרר), גאבור פטר (בנימין אייזנברג)), שניהלה את הונגריה בשנים 1945–1956. הוא היה גם חבר הטרויקה (עם ראקושי ופרקש).
קורות חיים
גרה היה בנם של מוריץ זינגר (1927–1851) פקיד בנק יהודי ואמו הייתה מריה אנגל (1913-1863), שנפטרה כשארנה היה בן 15. סבו וסבתו מצד אביו היו ברנאט זינגר ואנה שטיינר, וסבו וסבתו מצד אמו היו גאבור אנגל וברטה שנפלד. ארנה הילד סיים את לימודיו בגימנסיה באויפשט. במקור התכוון ללמוד רפואה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט, אולם לאחר שנתיים עזב את לימודיו ובשנת 1918 הצטרף לאיגוד העובדים הסוציאליסטים הצעירים ואחר כך למפלגה הקומוניסטית ההונגרית. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית עבד במנגנון של התאחדות העובדים הצעירים הקומוניסטים ההונגרית (KIMSZ) והיה ציר בשנת 1919 בקונגרס המפלגה. הוא היה חבר גם בצבא האדום ההונגרי, אך לא שירת ביחידה לוחמת.
וינה, ברית המועצות
לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, אף שגרה לא היה דמות בולטת, הוצא נגדו מעצר לאומי. להוראת המפלגה הקומוניסטית נמלט לווינה בראשית ינואר 1920, שם הצטרף לסיעת ארנה לנדלר והשתתף בתנועה הקומוניסטית ההונגרית הגולה. הוא עבד עם אימרה שלאי (הולנדר בשמו הקודם) במשרד KIMSZ. הוא נשלח לברטיסלבה, שם השתתף בהקמת הפדרציות של העובדים הצעירים הסלובקים והרומנים. הוא נשלח מווינה לבוקרשט בתפקיד. בדרכו חזרה הוא נעצר בגבול צ'כוסלובקיה, אך נמלט מכלא ברטיסלבה. מאוחר יותר נתפס על ידי משמר הגבול הגרמני בפאסאו וגורש חזרה לאוסטריה. הוא נשלח בחזרה להונגריה בשנת 1922, אך נעצר בספטמבר יחד עם שבעים פעילים נוספים ונידון ל -15 שנות מאסר. עם זאת, בשנת 1924 שוחרר לברית המועצות. שם נרשם לבית הספר הבינלאומי על שם לנין, קיבל אזרחות סובייטית והפך לסוכן של ה-נ.ק.ו.ד.
ספרד
מאוחר יותר מונה לוועד המנהל של האינטרנציונל הקומוניסטי ועבד בצרפת, בלגיה, ספרד ופורטוגל. במהלך מלחמת האזרחים בספרד היה מפקד חטיבה בינלאומית וגם נציג ה- נ.ק.ו.ד. הסובייטי (קודמו של הק.ג.ב.). בתפקיד זה נלחם ללא רחם נגד הטרוצקיסטים, שנלחמו גם הם נגד פרנסיסקו פרנקו, כשהוא קיבל את שם הגנאי ה"קצב ברצלונה". הוא היה אחראי לחיסולו של אנדרס נין, מנהיג מפלגת הפועלים המרקסיסטית המאוחדת (POUM) (בספרדית: Partido Obrero de Unificación Marxista) בספרד ב־20 ביוני 1937.
לאחר החזרה הביתה
לאחר 1945 מילא תפקיד חשוב בארגון ההשתלטות על המפלגה הקומוניסטית על השלטון בהונגריה. הוא היה שר התחבורה משנת 1945 עד 1949, שר האוצר מ -1948 עד 1949, אז שר המדינה. בשנים 1952–1954 היה סגן ראש הממשלה ושר הפנים (4 ביולי 1953 - 6 ביוני 1954). בתקופתו במשרד הפנים הוא ארגן מחדש את המשטרה הפוליטית, רשות ההגנה הממלכתית אורגנה מחדש למבנה הארגוני של משרד הפנים, ומחלקות ההגנה של המדינה הפכו לחלק ממטה משטרת המחוז. עם הארגון מחדש. בין השנים 1954 - 1956, הוא היה יו"ר הוועדה למדיניות כלכלית בהנהגה המרכזית של ה-MDP . בתפקיד זה ביקש לשנות את הצעדים שנקט אימרה נגי במהלך כהונתו הראשונה כראש ממשלה. לאחר התפטרותו של ראקושי ביולי 1956, גרה הפך למזכיר הראשון של הוועדה המרכזית של מפלגת הפועלים ההונגרית, כמנהיג השני החזק ביותר אחרי ראקושי. עם זאת, הוא לא יכול היה לעמוד במלוא הציפיות של ההנהגה הסובייטית.
גרה והאקדמיה ההונגרית למדעים
לאחר ההשתלטות הקומוניסטית, קיבל גרה את המשימה לארגן את הארגון מחדש של ה- MTA שלא נחשב נאמן מספיק. בין השנים 1949–1957 הוא היה חבר באקדמיה ההונגרית למדעים (MTA), בשנת 1948 הוענק לו מדליית מסדר קושוט (דרגה ראשונה) ובשנת 1949 הוענק לו פרס קושוט.
בשנת 1956
ביולי 1956 ראה אנסטאס מיקויאן, שליח מיוחד של ברית המועצות בהונגריה, את המפתח לפתרון המשבר הפוליטי בהונגריה בהחלפתו של מתיאש ראקושי ובמינוי גרה כיורשו. ב־18 ביולי 1956, הוועדה המרכזית של מפלגת הפועלים ההונגרית, ביטלה את חברותו של ראקושי הן בוועדה המדינית והן כמזכיר הראשון של ההועדה המרכזת. היא בחרה לתפקיד זה בגרה. בערב 23 באוקטובר 1956, בשעה שמונה בערב, התייחס הרדיו ההונגרי לזעקה ציבורית במהלך ההפגנה מול בניין הרדיו. הוא תיאר את האירועים כמהפכת-נגד, כינה את המפגינים שוביניסטים, אנטישמיים, ריאקציונריים ושונאי העם. במהלך האירועים שלאחר מכן גרה לא נשא נאום בפני הציבור. בבוקר 25 באוקטובר 1956 הוכרז כי הוחלף כמזכיר הראשון של הוועדה המרכזת, ובמקומו מונה יאנוש קאדאר.
צביה וילדשטיין
צביה וילדשטיין (26 ביולי 1906 סרנה, האימפריה הרוסית – 28 בינואר 2001, גבעתיים, ישראל) הייתה אשת חינוך, אסירת ציון ופעילת ציבור. בתקופת השואה ניהלה בית יתומות בגטו ווילנה. לאחר מלחמת העולם השנייה הקימה בית יתומים בווילנה. הואשמה בבגידה במולדתה רוסיה ונשלחה לשמונה שנים של עבודות כפייה בסיביר. בישראל כיהנה כחברה מועצת העיר גבעתיים מטעם מפלגת העבודה, קיבלה את אות יקירת העיר (1985), פעילה בוועד למען החייל.
ילדות ונעורים
נולדה ב-26 ביולי 1906 ליוסף ובילה נבוז'ני בסרנה שבפלך ווהלין, אז באימפריה הרוסית, היום באוקראינה, עיירה קטנה שנבנתה לצורך ניהול תחבורה ומסחר. אחות ליצחק ופעסל. גדלה בבית מסורתי עם זיקה לציונות. אביה היה תלמיד חכם ומלמד בחדר, מכובד ומקובל בעיני הקהילה. נהגה להאזין בחשאי לאביה וללימודיו ובכך ספגה אווירה של תורה. סבה וסבתה מצד אביה עלו לארץ ישראל בשנת 1913. בגיל 12 לקחה חלק בפרנסת המשפחה ולימדה שיעורים פרטיים לילדים שנזקקו לעזרה. בכסף שילמה את שכר הלימוד בבית הספר.
למדה בגימנסיה העברית בסרנה. כדי לקבל תעודת בגרות ממשלתית, עברה בשנת 1922 ללמוד בגימנסיה הפולנית, שם חוותה לראשונה גילויי אנטישמיות. במקרה אחד העירה לסטודנטים פולנים על תעמולה נגד יהודים, בתגובה תפסו אותה והשליכו אותה מהמרפסת. גילויי אנטישמיות אלה חיזקו אצלה את זיקתה לציונות. הלימודים בגימנסיה הפולנית גרמו לאביה צער על כך שהיא מחללת שבת בפרהסיה ולכן החליטה לעבור לגור בווילנה, בירת ליטא. הוריה התנגדו אך היא לא ויתרה ובאותה שנה עברה לשם.
לימודים בווילנה
בווילנה גרה אצל אישה על ספה שבורה בפינת חדר, אותו חלקה עם שלושה מבני עירה. לאחר שסיימה את שיעוריה בגימנסיה נהגה לשבת בערב בספריית שטראשון כדי להיות קרובה לתרבות עברית. אף על פי שהתפרנסה משיעורים פרטיים לא היה לה די כסף לקנות ספרי לימוד, ולכן השאילה מחבריה ספרים למשך הלילה. לא פעם נדרשה לעזוב את הגימנסיה משום שלא היה לה כסף לשלם, ובכל זאת הגיעה והאזינה לשיעורים מחוץ לדלת. אותה שנה חלתה בדלקת ריאות ועל אף שלא היה לה כסף לשלם ללימודים התיר לה המנהל באופן חריג לגשת לבחינות. בקיץ חזרה לסרנה על מנת לעבוד כמורה פרטית. עם הכסף שחסכה חזרה לווילנה, נרשמה לאוניברסיטת ווילנה ולמדה היסטוריה, פדגוגיה ופסיכולוגיה. אחת מתלמידותיה הייתה הבת של מר זסלנסקי, מנהל בית ספר פרטי. הוא הציע לה לעבוד כמורה בבית ספרו, הייתה זו משרתה הראשונה בעבודת הוראה. אחר כך עברה ללמד בבית הספר הפולני, בו לא הייתה זיקה לרעיון הציוני. למרות זאת ביקשה לחנך את הילדים ברוח היהודית אשר גדלה בה. המנהלת חששה מהתכנים שלימדה:
מלחמת העולם השנייה
עם פלישת גרמניה לברית המועצות ב-22 ביוני 1941 (מבצע ברברוסה) יצאה מזרחה יחד עם אחיה יצחק ובעלה, אשר חלה במהלך בריחה זו. הדרכים היו מסוכנות ועל כן הם חזרו לווילנה. בין ההגבלות שהוטלו על היהודים הייתה ההגבלה לצאת מן העיר על מנת להשיג מזון. פעם אחת, כשיצאה ולא הספיקה לחזור בשעה הייעודה, החליטה לא לשוב עד שתמלא את המשימה. היא העמידה פנים שהיא ליטאית, כך גם אחרי ששני ליטאים שחשדו בה ועצרו אותה, שחררו אותה לבסוף. לא הייתה זו הפעם הראשונה שהצליחה להיעזר במראה החיצוני שלה ובכך להסוות את יהדותה על מנת לשרוד.
רחוב רודניצקה 9
ביום שבת, 6 בספטמבר 1941, עברה עם בעלה ועם היהודים שגרו בשכנות להם לגטו. אחד מרחובות הגטו היה הרחוב בו גרו הורי בעלה, רחוב רודניצקה 9. כשראתה את הצפיפות העזה החליטה להמשיך בתפקידה כמחנכת והתדפקה על דלתות על מנת לקבץ מזון לפעוטות. הלכלוך בגטו והזוהמה גברו. גלי אשפה נערמו בכל פינה, אנשים עשו את צורכיהם בחוץ. היא החליטה לארגן צוות ניקיון בבתי השימוש ובמחראות. סדר היום שלה התחיל בניקיון אחר כך טיפול בילדים. היא הקריאה להם סיפורים ודאגה להם לאוכל. לאחר תקופה מסוימת מונתה למזכירתו של ד"ר לזר אפשטיין, רופא מקובנה שהיה אחראי על המחלקה הסניטרית-אפידמיולוגית בגטו. בעלה עבד במחלקה של רכבות משא, הטעין ופרק קורות עצים על גבי הקרונות. בנוסף עסק בניקיון בתי השימוש של הרכבת ותיקון המסילה. לא היו להם ילדים, אך הם אימצו לחיקם שני ילדים בגטו, לאחר שאימם לא יכלה לטפל בהם.
בריחה מפונאר
בספטמבר 1943 החלו המשלוחים לאסטוניה ולחסל את הגטו. יחד עם היתומות והורי בעלה נכנסה למקום מחבוא, ממנו יצאה כדי להשיג מזון. כאשר רצתה לחזור לא יכלה, משום שבגטו החלו קרבות ירי בין הגרמנים לפרטיזנים. כעבור ימים אחדים, כשהתקרבה לגטו, ראתה שהגרמנים מובילים את קבוצת היתומות לפונאר. היא הצטרפה אליהן. יחד עם שני ילדיה המאומצים עמדה בשורה וחיכתה למוות. היא נפצעה, ולאחר כמה שעות הצליחה לצאת מבין הגוויות בבור וברחה ליער.
היא הצליחה להגיע לבית של איכר שאסף אותה אל ביתו, לאחר יומיים העבירה מסר לפרופ' טדאוש טשזובסקי, שהיה מרצה שלה בשעה שהייתה סטודנטית. הפרופ' ביקש מהאסיסטנטית שלו, גברת זיקובסקה, לעזור והאחרונה מצאה לה מקום בתור עובדת במשק החקלאי שלה. מחשש שתתגלה, הועברה למקום בטוח יותר בשם "אחוזת סקאלה" של הגברת ינקובסקה, שם עבדה כפועלת פולנייה בשם הבדוי ידוויגה, אצלה חטבה וניסרה עצים. בשיחת חולין במטבח שמעה כי בעלת האחוזה וביתה מדברות על הפיגור בחומר הלימודי עקב המלחמה והיא הציעה ללמד את הבת. אט אט לימדה את הבת שיעורים והיא הייתה מאושרת. השמועה פרשה לה כנפיים ועד מהרה הורים רבים ביקשו שצביה-ידויגה, תלמד את ילדיהם. היא נשארה באחוזה כעשרה חודשים עד סוף המלחמה.
הקמת בית לילדים ניצולים
כשחזרה לווילנה פגשה כמה ממכריה והם החליטו להקים ועדה שתפנה לוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית סובייטית ליטאית, בבקשת מבנה לטובת פנימייה ובית ספר לילדים יהודים ניצולי השואה. בוועדה השתתפו הסופר אברהם סוצקבר, אבא קובנר, שמריהו קצ'רגינסקי, ד"ר בלוץ, ד"ר ליבו וצביה וילדשטיין. לאחר מאמצים מול השלטונות פתחו בית ספר, בית יתומים וגן ילדים: כאשר עמדה בראש בית היתומים, אליעזר ירושלמי (ירוסלומסקי) ניהל את בית הספר והלנה חצקלס את גן הילדים. את הילדים שהיו ברחוב היה קל לאסוף ביחס להילדים שהתחבאו במנזרים או באחוזות פולניות. לא פעם נתקלו היא ושותפיה בסירוב נחרץ כשבאו לאסוף את הילדים, ששימשו כוח עבודה זול.
המבנה החינוכי בו שכנו כ-300 יתומים היה בנוי משלוש קומות: בקומה הראשונה חדרי המלאכה וגן הילדים, בקומה השנייה שכן בית הספר ובקומה השלישית חדרי המגורים. בית היתומים שעקרונותיו תמכו בעבודה עצמית והדדית הורכב מקבוצות, בראש כל קבוצה עמדו מורים שמילאו את התפקיד בהתנדבות. הילדים הגדולים דאגו לקטנים וטיפלו בענפי המשק השונים ובפעילויות החברתיות בבית. היא סיפרה כי אהבה יותר מכול להסתובב בגן הילדים:
מאסר בסיביר
במהלך ניהול בית היתומים ניסתה לשלוח כמה שיותר ילדים וילדות לארץ ישראל. היא הבריחה ילדים מרוסיה לפולין ומשם לארץ ישראל בעזרת חיילי הבריגדה. ההברחות התבצעו על ידי הברחת ילדים עם נוסעים שהיו ברשותם אישור מעבר לפולין, שם חיכו חיילי הבריגדה. דבר זה נודע לשלטונות והם ראו בכך בגידה במולדת. גם היא חיפשה דרכים לעלות לארץ בתקווה למצוא את בעלה, שלבסוף התברר לה שנרצח בפונאר. יום אחד פגשה ברחוב בתלמידתה שסיפרה לה כי יש טייס שיוכל להטיס אותן לפולין, משם יהיה לה קל לעלות לארץ. היא השתכנעה שהדבר לא מסוכן משום שהיה ברשותה רישיון נסיעה לפולין אך הטייס שיתף פעולה עם השלטונות הסובייטים. היא הואשמה בבגידה במולדת ונגזרו עליה שמונה שנים במחנות עבודה.
הגולאג בקולימה
הדרך לגולאג בקולימה בצפון מזרח סיביר הייתה רצופת קשיים. היא הובלה יחד עם אסירות נוספות בקרונות בקר צפופים במשך 40 יום עד מחנה הריכוז ולדיווסטוק. העיר שוכנת במזרחה של אסיה, על החוף הים היפני האסירות חולקו לשתי קבוצות: הפליליות, ששלטו בכוח הזרוע, והפוליטיות שנחשבו לאסירות נחותות יותר. לאורך כל הדרך התעללו הראשונות באחרונות:
כשהגיעה לקולימה חוותה אנטישמיות הן מצד האסירות והן מצד הסוהרים. תחילה שובצה לעבודות ניקיון, אך מאחר שתשו כוחותיה נשלחה לעבוד בבית ילדי האסירים והיא התמנתה ל"מטפלת יממה". בעבודה זו במשך יממה עבדה ויממה נחה. עבודה זו גרמה לה ניצוץ של אושר בתוך המציאות הקשה בסיביר. לאחר חצי שנה נאסר עליה להיות בקרבת ילדים בשל היותה "בוגדת במולדת" והיא הועברה למחנה אחר בו חטבה עצים בחורף ובקיץ עבדה בכריית זהב. כל אסירה הייתה צריכה לעמוד במכסה יומית, אם לא עמדה, הופחת המזון שקיבלה. היא הייתה חלשה מבחינה פיזית, לא עמדה במכסות היומיות ומצבה הבריאותי הידרדר.
משום שלא עמדה במיכסת העבודה, היא ובת זוגה לעבודה נשלחו לצינוק. היא פחדה מאוד ומיררה בבכי, השומר מחוץ לצינוק פתח את ליבו אליה ונתן לה לשבת בחדרו כל הלילה, כשהטיחה בו: "מדוע מגיע לי הסבל הזה? וכי מה עשיתי? מוטב למות מאשר לעמוד פה". עם הזמן יחסן של האסירות כלפיה השתפר משום שמצאו אותה מועילה: היא כתבה עבורן מכתבים ובקשות לבית המשפט וסיפרה להן סיפורים ואגדות בזמן המנוחה. פעולות אלו זיכו אותה בעזרה בשעת העבודה הקשה. כאשר מפקדי המחנה הבינו שאין היא מביאה תועלת לעבודות במשך היום, העבירו אותה לתפקיד לילי בו הייתה אחראית על הסבלים שעבדו בלילה. ושוב, לאחר תקופה מסוימת העבירו אותה לעבודת קציר אשר הרעה את מצבה הרפואי. היא אושפזה בבית חולים ושובצה מחדש במכרה זהב ולאחר מכן כמחלקת אוכל ואחראית ניקיון.
חייה בישראל
בשנת 1957 עלתה לארץ וגרה בגבעתיים. החלה ללמד בבית הספר היסודי על שם דוד שמעוני, במקביל הוזמנה להרצות במכללת בית ברל. בראיון אמרה:
בנובמבר 1965 נבחרה כחברה במועצת העיר גבעתיים מטעם סיעת המערך, וכיהנה בתפקיד במשך שלוש קדנציות.
בוועד למען החייל
כיהנה כיו"ר סניף גבעתיים של הוועד למען החייל. בתפקידה גייסה תרומות, ארגנה אירועים ומכרה כרטיסי הגרלה. קרוב היה ללבה בסיס של חיל האוויר. בריאיון לביטאון חיל האוויר אמרה שהיא רואה את עצמה בתור ה"אמא" הרשמית של אחד מבסיסי החיל: "במשך כל הזמן הזה אני פעילה במיוחד בשביל הבת המאומצת שלנו, בסיס חיל אוויר אי שם. זאת בת יחידה שיודעת: אם זקוקים למשהו, הולכים לאמא".
לא נישאה בשנית ולא הקימה משפחה. בשנת 1980 עברה תאונת דרכים שאילצה אותה לעבור להתגורר בבית אבות. על כך אמרה:
התגוררה בבית אבות "משען" בגבעתיים. תלמידה יצחק בקנשטיין פגש בה וטיפל בה, ערך לה חגיגות ימי הולדת ועזר לה בסידורים כשהייתה חולה. שמואל ביניונסקי והיתומים שעלו לארץ באו לבקרה. בשנותיה האחרונות היא חלתה באלצהיימר. נפטרה ב-28 בינואר 2001, נטמנה בבית העלמין נחלת יצחק.
ראגרטס (סדרת טלוויזיה, 2021)
ראגרטס (באנגלית: Rugrats) היא סדרת טלוויזיה מונפשת ממוחשבת אמריקאית, שנוצרה על ידי ארלן קלסקי, גאבור קסופו ופול ז'רמן, אשר מהווה אתחול לסדרה בעלת אותו שם ששודרה לראשונה בשנת 1991.
הסדרה עלתה לשידור ב-27 במאי 2021 בשירות הזרמת המדיה "פרמאונט+". בישראל, הסדרה עלתה לשידור בדיבוב עברי בערוץ ניקלודיאון ב-7 בנובמבר 2021.
צוות המדבבים והדמויות
כל חברי צוות המדבבים שדיבבו את דמויותיהם של התינוקות בסדרה המקורית ועודם חיים, שבים לדבב את דמויותיהם גם באתחול המחודש, אך לעומתם, דמויותיהם של ההורים ושאר המבוגרים מדובבים על ידי צוות מדבבים חדש.
הפקה
בשנת 2012, היוצרת ארלין קלסקי הצהירה כי אם ערוץ "ניקלודיאון" יבקשו ממנה, היא תשמח להפיק פרקים חדשים של עבור "ראגרטס" ולהחזיר אותה לעונה עשירית.
ב-2 בספטמבר 2015, נמסר מ"וראייטי" כי ערוץ ניקלודיאון עשוי "לבקש להתנסות באתחול גרסאות קלאסיות" שבין היתר יכללו את "ראגרטס". למחרת, "אינדפנדנט" הודיע כי "'ראגרטס' עשויה לחזור למסכים שלנו בקרוב". ביולי 2016, נחשף כי בניקלודיאון ניהלו משא ומתן עם חברת ההפקה "Klasky Csupo" והיוצר פול ז'רמן על אתחול פוטנציאלי לסדרה.
ב-4 באוגוסט 2016, ארלין קלסקי הצהירה כי תהיה מוכנה לעבוד על אתחול מחודש לסדרה, יחד עם היוצרים השותפים גאבור קסופו ופול ז'רמן. באוקטובר 2016, הצהיר סגן נשיא בכיר בניקולודיאון בתגובה לשאלת מעריצים כי "ראגראס" היא אחת מבין הסדרות שבדינן מתנהלים משא ומתן עבור הפקת אתחול עבורן.
ב-16 ביולי 2018 הוכרז כי ניקלודיאון הזמינה רשמית את האתחול המחודש, שעונתה הראשונה תכלול 26 פרקים ותופק על ידי קלסקי, צ'סופו וז'רמן. עוד הוכרז כי סרטי פרמאונט הזמינו סרט שיבוסס על הזיכיון וישלב בין לייב אקשן להנפשה ועתיד לצאת לאקרנים ב-29 בינואר 2021. במקור, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-13 בנובמבר 2020. אך ב-12 בנובמבר 2019, נודע שהסרט הוסר מלוח הזמנים של פרמאונט.