cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שבתאי בן-יורם
בן-יורם גדל בתל אביב והוא בוגר תיכון עירוני ג'. בצעירותו החל להתאמן במרכז הספורט לנכים ברמת גן והיה מראשוני השחקנים בטניס כיסאות גלגלים עם כניסת הענף לארץ.
בשנת 1982 זכה באליפות ישראל הראשונה שנערכה בארץ בטניס כסאות גלגלים. בן-יורם שמר על התואר עד אליפות הארץ בשנת 1985. בשנת 1990 זכה לראשונה במקום הראשון בתחרות עולמית.
What Was I Made For?
(בתרגום חופשי לעברית: בשביל מה נוצרתי?) הוא שיר של הזמרת האמריקאית בילי אייליש עבור האלבום Barbie: The Album, אלבום הפסקול של הסרט "ברבי". השיר יצא לאור דרך אטלנטיק רקורדס, דארק-רום רקורדס ואינטרסקופ רקורדס ב-13 ביולי 2023, כסינגל הרביעי מהפסקול.
רקע
בראיון ל"טיים", מארק רונסון, המשמש כמפיק-מוזיקלי של Barbie: The Album, הודיע שיש יותר אורחים מפתיעים בפסקול ממה שנחשף באותה עת, ותיאר את האמנית כבעלת "קשר מאוד אישי ואידיוסינקרטי לברבי". עם זאת, הוא דילג על השאלה אם אייליש עומד להיות אחת מהשתיים. אייליש עוררה בעבר ספקולציות לגבי הופעה אפשרית כאשר פרסמה תמונה של שלט ניאון, ובה תמונה של ברבי, באינסטגרם שלה ב-27 ביוני.
הפקה
לשיר, אייליש שוב התחברה עם אחיה, פיניאס או'קונל. תהליך כתיבת השיר החל כשבמאית הסרט "ברבי", גרטה גרוויג, הציגה לאייליש ואוקונל קטע גס (עריכה סופית) של הסרט באולפני האחים וורנר. בראיון לבילבורד, אייליש הצהירה שהסינגל היה השיר הראשון שהיא ואוקונל כתבו לאחר חסימת כתיבה ממושכת.
ביקורת
טום בריהאן, מהמגזין האינטרנטי Stereogum, ציין מטאפורות במילים המקבילות לעלילה של ברבי והשווה את השיר ל-"Happier Than Ever", אבל צר על כך ש"זה נראה כאילו הוא בונה לגמר גדול וקתרטי, אך הגמר הזה לעולם לא מגיע". ג'ון מנדלסון, מ-American Songwriter, כינה את המקהלה "מלנכולית, אך מלאת תקווה". וולדן גרין, מ-The Fader, ראה בשיר "פרשנות ערמומית על כוכבי פופ ש'נוצרו' למען הרווח של חברות התקליטים".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר יצא לצד הסינגל ב-13 ביולי 2023. בסרטון, שביימה אייליש בעצמה, היא מגלמת נערה בתלבושת בהשראת ברבי שמתיישבת ליד שולחן בודד ומתחילה לשחק עם בובות (שהם העתקים של התלבושות המפורסמים ביותר שלבשה אייליש). רעידת אדמה והתקפי גשם ורוח מפילים שוב ושוב את הבגדים עד שלבסוף אורזת הנערה את החלקים ויוצאת מהחדר. ב-W, מת'יו ולסקו פירש את הקליפ כ"דרך של אייליש לספר לנו שהיא סיימה עם המראה 'הענקי' שלה" וכי "זה מרגיש כמו תחילתו של עידן חדש עבור אייליש".
קרדיטים וצוות
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מהערות האלבום של "Barbie: The Album".
ג'יימס מקדוגל הרט
ג'יימס מקדוגל הרט (אנגלית: James McDougal Hart; 10 במאי 1828 – 24 באוקטובר 1901), היה צייר נוף אמריקאי יליד סקוטלנד וצייר בסגנון אסכולת נהר ההדסון.
משפחה וחינוך
הרט נולד בקילמרנוק, סקוטלנד, ועבר לאמריקה עם משפחתו בצעירותו. אחיו הגדול, ויליאם הרט, היה גם אמן באסכולת נהר הדסון, וכך גם אחותו הצעירה ג'ולי הרט בירס ושתי בנותיו, שתיהן ציירות דיוקנאות, לטיציה בונט הרט (1867 - ספטמבר 1953) ומרי תרזה הרט (1872–1942 ).
באלבני, ניו יורק, הוא הוכשר אצל יצרן שלטים וכרכרות - אולי זה אותו מעביד שלקח לעבודה את אחיו בתחילת דרכו. לימים חזר ג'יימס לאירופה להכשרה אמנותית רצינית, למד במינכן כתלמידו של פרידריך וילהלם שירמר בדיסלדורף.
קריירה
הרט חזר לאמריקה בשנת 1853. הוא הציג את עבודתו הראשונה באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1848 והיה מועמד לאקדמיה הלאומית בשנת 1857 וחבר מן המניין בשנת 1859. הוא היה מסור במיוחד למוסד זה והציג שם במשך תקופה של יותר מארבעים שנה וכיהן כסגן נשיא המוסד בשלהי חייו משנת 1895 עד 1899.
יחד עם מרבית אמני הנוף הגדולים באותה תקופה, הרט ביסס את פעילותו בעיר ניו יורק ואימץ את הסגנון של אסכולת נהר ההדסון. בעוד שהוא ואחיו ויליאם ציירו לעיתים קרובות נושאי נוף דומים, ייתכן שג'יימס נטה יותר לצייר יצירות גדולות במיוחד. דוגמה לכך הוא הציור הגדול The Old Homestead 1862, הציור באוסף המוזיאון לאמנות באטלנטה, ג'ורג'יה. ייתכן שג'יימס נחשף לציורים גדולים במהלך לימודיו בדיסלדורף.
כמו אחיו ויליאם, ג'יימס הצטיין בציור בקר. בניגוד לטריוויאליות של כמה מסצינות הבקר שלו, ציורי הנוף העיקריים שלו נחשבים ליצירות חשובות של אסכולת נהר הדסון. דוגמה משובחת במיוחד היא "קיץ בקטסקייל", מצוי במוזיאון במדריד, ספרד.
הארט נקבר בבית העלמין גרין-ווד בברוקלין, ניו יורק.
הנשים החותרות מסטוקהולם
השטת מוניות היה מקצוע נשי בסטוקהולם, שוודיה, מן המאה ה-15 עד תחילת המאה ה-20. החותרות שניהלו את מוניות המים המוקדמות והשיטו נוסעים בין האיים של סטוקהולם, אל האיים של הארכיפלג של סטוקהולם, וכן בין אתרים סביב אגם מלארן בצדה השני של העיר, נקראו הנשים החותרות (בשוודית: Roddarmadam, במשמעותו המילולית: "הגברת החותרת").
היסטוריה
הנשים החותרות של סטוקהולם מוזכרות לראשונה בטקסט מן המאה ה-15. בשנת 1638 הן ייסדו קבוצה מיוחדת בתוך הגילדה של משיטי המעבורות השוודית. הן היו אחראיות לרוב התחבורה הימית באזור הבירה. החותרות עבדו בצוותים של שתיים, כשהן משיטות נוסעים בין האיים, לאגם מלארן ולארכיפלג של סטוקהולם. הן היו נשואות או רווקות, והורישו את סירותיהן מאם לבת, או קנו אותן מקולגה שפרשה. הן התפרסמו כנשות עסקים בעלות דיבור גס ובוטה. ב-1759 עלתה הצעת חוק שדרשה שהחותרות יחויבו להיות פיכחות ולדבר בשפה ראויה. הן חבשו כובעים גדולים, שהתאימו לכל מזג האוויר והיו לסימן זיהוי שלהן.
החותרות השאירו רושם עז על זרים שהגיעו לסטוקהולם. בשנות התשעים של המאה ה-16, מבקר איטלקי התרשם מהכוח ומהמהירות גדולה של הנשים החותרות. בשנת 1763, המשורר השוודי קארל מיקאל בלמן משך תשומת לב כאשר הסתכסך עם אחת החותרות וניצח. במהלך ביקורו בשוודיה בשנת 1787 של איש הצבא פרנסיסקו דה מירנדה (Francisco de Miranda), הוא תיאר את הנשים החותרות כ"נשים טובות ששרות כמו שדים!".
במהלך המאה ה-19, הנשים החותרות התמודדו עם תחרות גוברת והולכת. בעקבות החוק משנת 1846, אשר ביטל את כל זכויות היתר של חברי הגילדות ואיפשר לכל אחד לפתוח חברה פרטית בכל תחום. חברה פרטית רכשה רישיון, בשנת 1848, עבור הפעלת קו הסעות בסטוקהולם באמצעות סירות מונעות על ידי גלגל הנעה (Paddle wheel) במקום משוטים. החברה העסיקה נשים לא נשואות מדלרנה. הנשים לבשו לבוש מסורתי והיו נחמדות ואדיבות ללקוחות. כמה שנים מאוחר יותר סירות קיטור התחילו נגסו חלקים נרחבים מקווי ההסעות והתחרו עם הנשים שהפעילו הסעות בשני סוגי הסירות.
בשנת 1856 היו 96 סירות משוטים שנוהלו על ידי נשים, עם יכולת הובלה של 20–25 אנשים בכל סירה. בשנת 1875, כאשר מקצוע החותרת בוטל באופן רשמי (אף על פי שהן הורשו להמשיך להשיט סירות), היו חמש תחנות של סירות משוטים בסטוקהולם, בהן 23 סירות שנוהלו על ידי נשים. המספר המשיך להצטמצם עם השנים, ולא ידוע בדיוק מתי נשים הפסיקו להפעיל סירות. עם זאת, על פי ההיסטוריון השוודי פר אנדש פוגלסטרם (Per Anders Fogelström), נשים המשיכו להפעיל סירות משוטים עד מלחמת העולם הראשונה.
הונוריפיקאביליטודיניטאטיבוס
הוֹנוֹרִיפִיקׇאבִּילִיטוּדִינִיטׇאטִיבּוּס (בלטינית: Honorificabilitudinitatibus, ) היא מילה בלטינית, צורת הרבים של "honorificabilitudinitas", שמשמעותה "להיות במצב מסוגלות לקבל כבוד". המילה ידועה באורכה החריג, ובפרט בשל העובדה שהיא המילה הארוכה ביותר בעבודותיו של ויליאם שייקספיר, הנאמרת פעם אחת במחזה פרי עטו "עמל אהבה לשווא". עיקר שימושה היה בתקופת ימי הביניים, אולם הופעתה במחזה החזירה אותה לאוצר המילים הספרותי של העת המודרנית.
אטימולוגיה
מקור המילה בלטינית של ימי הביניים. המילה היא צורת הרבים ביחסת המושא העקיף או השימוש של המילה "honorificabilitudinitas", המורכבת מהבסיס honorifico שמשמעותו "לתת כבוד", והסיומות abilis (מסוגל, ראוי), tudo ו-itas (שמשמעותן מצב מופשט).
הופעות בספרות של ימי הביניים
העדות המוקדמת ביותר של המילה בספרות היא בהעתק כתביו של פיטר דה פיזה, משורר ואיש דת בן המאה ה-8, אשר היה המורה ללטינית של קרל הגדול.
המילה מופיעה בחיבור אטימולוגי בשם "Magnæ Derivationes" מהמאה ה-12, פרי עטו של עורך הדין האיטלקי אוגוציונה דה פיזה. החיבור צוטט על ידי הפילולוג יוהנס בלבוס במילון הלטיני "Catholicon" משנת 1286. ספר זה הודפס לראשונה ב-1460, בין הראשונים שהודפסו בטכנולוגיה של יוהאן גוטנברג, ומהווה את ההופעה הראשונה של המילה בדפוס.
דנטה אליגיירי, בחיבורו משנת 1302, מציין את המילה כאחת מהמילים הארוכות ביותר. דנטה סופר 12 הברות בתעתוק לאיטלקית, "honorificabilitudinitate", ומוסיף כי הצורה הלטינית המקורית ארוכה יותר ובעלת 13 הברות. הוא מזכיר את המילה כחלק מניתוח של מילות קישוט, מילים שערכן הוא בהיותן יוצאות דופן ושונות משאר הטקסט, אך שילובן בכתיבה יוצרת "הרמוניה". "honorificabilitudinitate", לעומת זאת, היא ארוכה מדי ופורצת את הגבולות של הכתיבה, לכן אינה מתאימה להיות מילת קישוט. דנטה משתמש בדוגמה זו כדי להדגים את הקשר בין השפה הלטינית לאיטלקית.
במאה ה-16, הופיעה המילה בספר "Adagia" של ארסמוס מרוטרדם ובכתביו של פרנסואה רבלה. החוקר ג'יימס האטון מאוניברסיטת קורנל הציע כי שייקספיר הכיר את המילה מקריאה בספרו של ארסמוס, אשר היה ספר לימוד נפוץ בתקופת ילדותו.
שימוש במחזה "עמל אהבה לשווא"
הקומדיה "עמל אהבה לשווא" נכתבה על ידי שייקספיר בשנות ה-90 של המאה ה-16 והוצגה בפני אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה. במחזה, מלך נווארה וחבריו נודרים להימנע מהיכרות עם נשים ולהתרכז בלימודים אקדמיים, אולם שבועתם עומדת למבחן כאשר לחצר המלוכה מגיעה נסיכה צרפתייה ובנות לווייתה. הקומדיה מאופיינת בשעשועי לשון ומשלב לשוני גבוה.
בתמונה הראשונה של המערכה החמישית, המלומדים הולופרנס ונתנאל מנהלים דו-שיח מתנשא בשפה מליצית המשלב ביטויים באנגלית ולטינית. כאשר מגיעים למקום איש הכפר קוסטארד, האדון הספרדי דון אדריאנו דה ארמאדו ומשרתו מות', קוסטארד והמשרת לועגים למלומדים על שפתם הגבוהה. מות' אומר לקוסטארד כי המלומדים השתתפו ב-"משתה של מילים" וגנבו את השאריות. קוסטארד עונה לו:
בתרגום חופשי לעברית:
ניתוח
ההשוואה של קוסטארד היא ביקורת על האמונה ששימוש בשפה הלטינית מעצים את מעמדו של האדם. בדומה למלומדים אשר מקשטים את שיחתם במילים לטיניות, השימוש של קוסטארד במילה נובע מאורכה החריג והגייתה המסובכת, ללא שום קשר למשמעותה. עצם הגייתה, הברה אחר הברה, לוקחת זמן והופכת לאירוע בפני עצמו.
שימושו של קוסטארד במילה החריגה מפתיע – הוא איכר ולא אציל, אשר נכשל להבין מילים אחרות במהלך המחזה. הופעתה של המילה קומית בצורה שווה לכל הצופים בקהל: עבור הצופים אשר מכירים את המילה, שימושו של של פשוט העם קוסטארד במילה אינו צפוי; הצופים האחרים משתעשעים מאורכה החריג והגייתה הייחודית. הבדיחה של קוסטארד מהווה מנגנון איזון בין חלקי הקהל השונים.
בתרגומים של המחזה
בתרגום לעברית של המחזה מאת דורי פרנס, המילה אינה מופיעה. במקומה משווה קוסטארד את שמו של המשרת, הקרוי מיקרוב, למילה "אנציקלופדיה":
בעת החדשה
בקרב המטילים ספק בזהותו של מחבר מחזות שייקספיר, המילה משמשת כראיה לזיהויו של פרנסיס בייקון, פילוסוף ומדינאי אנגלי, בתור המחבר האמיתי של המחזות. בשנת 1897 הציע לראשונה אייזק הול פלאט כי המילה "Honorificabilitudinitatibus" היא אנגרמה למשפט בלטינית: "Hi ludi tuiti sibi Fr. Bacono nati", שמשמעותו "מחזות אלו מאת פר. בייקון שומרים על עצמם", טענה עליה חזר בספר פרי עטו ב-1905. סר אדווין דרנינג-לורנס, חבר הפרלמנט הבריטי, פרסם בספרו "Bacon Is Shake-Speare" בשנת 1910 גרסה אחרת של האנגרמה: "hi ludi, F. Baconis nati, tuiti orbi", שמשמעותה "מחזות אלה, צאצאיו של פ. בייקון, נשמרים לעולם". בנוסף, המילה נמצאה באוסף כתבים המיוחסים לבייקון, המכילים ציטוטים של מחזות שייקספיר.
בתחילת המאה ה-17, הופיעה המילה במחזות "הקורטיזנה ההולנדית" של ג'ון מרסטון משנת 1603 ו-"המאהב המשוגע" של ג'ון פלטשר ב-1616. הגרסה האנגלית של המילה, "honorificabilitudinity", נכללה במספר מילונים אנגליים משמעותיים במאה ה-17 וה-18, בהם היא מוגדרת "ראוי לכבוד" (honorableness). תחילה הופיעה במילון "Glossographia" של תומאס בלאונט, המילון הגדול בזמנו, ובנוסף נכללה ב-"An Universal Etymological English Dictionary" של ניית'ן ביילי, המילון הפופולרי ביותר במאה ה-18.
צ'ארלס דיקנס פרסם בשנת 1858 מאמר בשם "Calling Bad Names" בשבועון שערך באותה תקופה, "Household Words". במאמר דיקנס מבקר את הקהילה המדעית על שימוש בשמות מדעיים ארוכים בלטינית אשר מרחיקים את הקהל הרחב מהתעניינות במדע, ומצטט את הסצנה מהמחזה של שייקספיר ואת המילה כדי להדגים את טענתו.
ברומן יוליסס מאת ג'יימס ג'ויס, דמותו של סטיבן דדאלוס עושה שימוש במילה בפרק התשיעי, "סקילה וכריבדיס", תוך כדי ניתוח דמותו ויצירותיו של שייקספיר. המילה רומזת להקבלה בין דמותו של קוסטארד ב-"עמל אהבה לשווא" לדמותו של סטיבן דדאלוס: כמו קוסטארד פשוט העם הלועג למלומדים בעזרת אחת המילים הארוכות שהיו ידועות אז, גם סטיבן דדאלוס נמצא במעמד נמוך יחסית לבני שיחו, אך מתעלה עליהם בעזרת ידע היסטורי וספרותי מעמיק יותר משלהם. השיחה כוללת גם את שאלת זהותו של שייקספיר, והשימוש במילה נעשה על רקע התיאוריה המזהה את שייקספיר כבייקון.
בתרגום יוליסס לעברית של יעל רנן המילה מופיעה כלשונה בלטינית, בצירוף הערת המתרגמת:
המילה הוצגה בפרק "Napoleon Brainaparte" בעונה הראשונה של הסדרה המצוירת פינקי והמוח (1995–1998); הסדרה כללה מילה ייחודית באנגלית בכתוביות הסיום של כל פרק.
בפרק השישי של הסדרה מדריך ההישרדות של נד ששודר ב-2004, תלמיד החטיבה נד בּיגבּי מגיע לגמר תחרות איות לאחר שאיית בהצלחה רצף של מילים פשוטות, אולם פורש מהתחרות כאשר הוא מתבקש לאיית את "Honorificabilitudinitatibus".
סמסונג גלקסי A10
סמסונג גלקסי A10 הוא טלפון חכם מבוסס אנדרואיד, המיוצר על ידי סמסונג אלקטרוניקס כחלק מסדרת ה-גלקסי A. המכשיר יצא לשווקים ב-19 במרץ 2019.
חומרה
המכשיר מגיע עם מסך בגודל של 6.2 אינץ' ברזולוציית 720x1520 פיקסלים. מעבד של 2 ג'יגה בייט ואחסון של 32 ג'יגה שניתן להרחיבו עד 256 ג'יגה בעזרת כרטיס מיקרו SD. בטריית 3400 מיליאמפר לשעה שאינה ניתנת להסרה.
תוכנה
המכשיר הושק עם מערכת ההפעלה אנדרואיד 9 (פאי) עם חתימת ה- UI של סמסונג. במאי 2020, המכשיר קיבל עדכון תוכנה עם מערכת ההפעלה אנדרואיד 10 ועם ממשק OneUI 2.0.
מארט סנדר
מארט סנדר (באסטונית: Mart Sander; נולד ב-10 באוגוסט 1967) הוא מוזיקאי ומנחה טלוויזיה אסטוני.
ביוגרפיה
סנדר נולד בטאלין ובנעוריו למד נגינה בכינור וניצוח מוזיקלי.
יצחק די לאטיש
יצחק די לאטיש (de Lattes) הוא שמם של מספר אישים.
מארט סנדר
ביוגרפיה
הוא סיים תואר במוזיקולוגיה באוניברסיטת טאלין, הוא גם סיים תואר שני בבימוי קולנוע וטלוויזיה בבית ספר הבלטי לקולנוע ומדיה (Baltic Film and Media School).
ב-1991 היה בתפקיד הראשי בסרט המוזיקלי הפיני "Iskelmäprinssi" לצד פירקו מאנולה.
ב-1993 לאחר שהזמרת יאניקה סילאמה נבחרה לייצג את אסטוניה בפעם הראשונה באירוויזיון הוא הנחה את האירוע לבחירת השיר אותו תבצע בתחרות, ב-1999 הגיש את תוצאות הניקוד של אסטוניה באירוויזיון. ב-1993 שיחק בסרט האמריקאי "Candles in the Dark" על נערה אמריקאית העוברת לגור באסטוניה.
מ-2006 ועד 2011 הנחה את הגרסה האסטונית של "רוקדים עם כוכבים".
ב-1998 שיחק בסרט "Kallis härra Q".
ב-2007 ביים את הסרט בו גם שיחק "Berlin 1945 - Musik Unter Bomben", סרט מוזיקלי בן התנגנו שירים שהיו פופולריים במהלך הרייך השלישי.
ארבע לשונות גאולה
ארבע לשונות של גאולה הן הביטויים שאומר הקב"ה למשה בספר שמות, המבטאים את שלבי גאולת עם ישראל משעבוד מצרים, כפי שבאו לידי ביטוי ביציאת מצרים. לדעת רבי יוחנן בשם רבי בנייה המובא בתלמוד הירושלמי, ארבע הלשונות האלו הן המקור לשתיית ארבע כוסות בליל הסדר.
פירוט ארבע הלשונות
ארבע הלשונות נקראות בקיצור: "והוצאתי", "והצלתי", "וגאלתי", "ולקחתי" והן מופיעות בתורה:
יש שביארו כי ארבע לשונות אלו מבטאות רבדים שונים של חירות כך שהם שלבים זה על גבי זה בתהליך הגאולה.
הלשון החמישית
יש שאמרו שישנה גם לשון גאולה חמישית, הכתובה בפסוק שלאחר מכן: כנגד לשון זו יש שנהגו לשתות או להניח בליל הסדר כוס חמישית הנקראת "כוסו של אליהו". ואשר רומז בין היתר על הגאולה העתידה בהיותו מבשר הגאולה.
הלשונות כמקור לארבע כוסות
בפסח ישנו חיוב לשתות ארבע כוסות יין בליל הסדר. טעם התקנה לא מופיע בתלמוד הבבלי. אולם בתלמוד הירושלמי מופיע:
אתיקה רפואית בהלכה
העקרונות הנדונים בספרות השו"ת והמאמרים ההלכתיים נוגעים למגוון רחב של נושאים וסוגיות מוסריות, כדוגמת המתת חסד, מתן עדיפות בטיפול בחולים, חובות הרופאים כלפי המטופלים ועוד. במסגרת ערך זה נדון ביחס ההלכה לפרמטרים השונים בקביעת סל התרופות.
הרציונל ההלכתי למימון סל תרופות על חשבון הציבור
ניתן ללמוד את חובת הציבור לספק תרופות וטיפולים מצילי ומיטיבי חיים על ידי השוואה למצוות הצדקה המוטלת על הציבור. לדעת הרמב"ם, צדקה של רבים לא נועדה לסיפוק כל מחסורו של היחיד, אלא מיועדת לתת מענה לשלשה תחומים חברתיים בסיסיים בלבד: מזון, כסות וקבורה. עם זאת, על אף שהרמב"ם לא כלל תרופות בגדר חובה הצדקה הציבורית, ניתן ללמוד מדבריו, שחובה גמורה על הציבור לדאוג לצורכיהם הבסיסיים של אלה שאינם מסוגלים לדאוג לצורכי עצמם. באופן זה ישנם תרופות וטיפולים בסיסיים, שהם בגדר מרכיבי מחייה בסיסיים, ועל כן הציבור מחויב לממן אף אותם.
על יסוד דברים אלה ניתן לומר שוועדת הסל מתפקדת תחת חובת הצדקה הציבורית, אולם חובה זו משמעותה שהציבור מחויב לתת רק את התרופות והטיפולים הנדרשים לקיום הבסיסי, ולא מעבר לכך.
מכאן נעבור לבחינת השיקולים המנחים את ועדת סל התרופות, ומה עמדת המשפט העברי ביחס לשיקולים אלה.
תרופות מצילות חיים מול תרופות מאריכות חיים
יש לברר האם קיימת עדיפות לכך שוועדת סל התרופות תקצה את כל המשאבים לתרופות מצילות חיים ("חיי עולם"), על פני הקצאתם לתרופות שרק מאריכות חיים ("חיי שעה").
אפשר שדילמה זו שנוייה במחלוקת:"''וחי אחיך עימך' - זו דרש בן פטורי: שנים שהיו הולכים במדבר ואין ביד אחד אלא קיתון של מים אם שותהו אחד מגיע ליישוב, ואם שותים אותו שנים שניהם מתים. דרש בן פטירי: ישתו שניהם וימותו, שנאמר: 'וחי אחיך עימך'. אמר לו ר'ע: 'וחי אחיך עמך' - חייך קודמים לחיי חבירך'."מדובר במצב בו שני אנשים הולכים יחדיו במדבר, ורק לאחד מהם יש בקבוק מים. אם בעל הבקבוק ישתה את המים הוא יגיע ליישוב וינצל, ואם שניהם ישתו את המים, שניהם ישרדו לזמן מוגבל, מבלי שיספיקו להגיע למקום ישוב. בן פטורי סבור שהם צריכים לחלוק במים, על אף ששניהם ימותו, ואילו רבי עקיבא סבור שעדיף שבעל הבקבוק ישתה לבדו את המים, על מנת שלפחות אחד מהם יחיה.
בסיס המחלוקת בין בן פטירי לרבי עקיבא עשוי להיות תלוי בשאלה האם חיי עולם עדיפים על חיי שעה. לדעת בן פטירי, אין עדיפות לחיי עולם על חיי שעה. לכן במקרה לעיל, נדרש בעל הבקבוק לחלוק את המים עם האדם האחר, כך ששניהם יחיו "חיי שעה". לעומתו, רבי עקיבא סבור שחיי עולם עדיפים על חיי שעה. לכן, עדיף שבעל הבקבוק ישתה לבדו כדי שהוא ינצל.
ניתן להקיש מחלוקת זו לדילמה של ועדת סל התרופות האם יש להכניס לסל תרופות שמצילות חיים (ומעניקות למי שמקבל אותם "חיי עולם"), או שיש להכניס לסל תרופות שמאריכות חיים, גם אם אינן מרפאות את המחלה ("חיי שעה"). לשיטת בן פטורי, שחיי עולם אינם עדיפים על חיי שעה, אין עדיפות לתרופות שמצילות חיים על תרופות שרק מאריכות אותם. לעומת זאת, לשיטת רבי עקיבא יש עדיפות לחיי עולם על חיי שעה, ועל כן ועדת הסל צריכה להכניס יותר תרופות אשר מבריאות ומצילות חיים לעומת תרופות מאריכות חיים אשר רק דוחות את הקץ.
לרוב הדעות, הלכה כרבי עקיבא שעדיפים "חיי עולם" על פני "חיי שעה".
בפועל, לוועדת הסל שיקולים נוספים כאשר הם מחליטים אילו תרופות ייכללו בסל,, ולכן הסל כולל גם תרופות שאינן מצילות חיים.
תרופות מצילות חיים מול תרופות משככות כאב
מקור השראה לשאלה זו ניתן למצוא בתוספתא. מדובר שם במקרה של שתי ערים שכנות, הצורכות מים ממעין שמצוי אצל אחת מהן, אלא שהמים מספיקים לצרכיהם של בני עיר אחת בלבד. חכמים אומרים שלתושבי העיר שבבעלותה המעיין, זכות קדימה לקבלת המים לצרכיהם, משום "עניי עירך קודמים". עם זאת, קדימות זו חלה רק כאשר הצרכים של שתי הערים הם במידת חשיבות שווה. כאשר הצרכים הם במידת חשיבות שונה, יש להעדיף את הצורך הגבוה יותר גם אם הוא של העיר שהמעיין לא שלה: "אחרים ובהמתן - חיי אחרים הן קודמין לבהמתן [...] אחרים וכבוסתן - חיי אחרים הן קודמין לכבוסתן".
ר' יוסי חולק על כך. לדעתו, זכות הקדימה נתונה לעולם לתושבי העיר שהמעיין שלה, גם אם צרכיה הם צורכי כביסה, וצורכי העיר האחרת הם צורכי חיים. הרציונל שברקע הוא, שהימנעות מכביסה פוגעת משמעותית באיכות החיים (זוהמת הבגדים - "ערבוביתא דמאני") עלולה להביא לידי שיגעון.
להלכה פסקו רבים כדעת חכמים ולא כדעת רבי יוסי, ומכאן שיש לתת משקל רב יותר לתרופות מצילות חיים על פני תרופות המשפרות את איכות החיים, גם אם השיפור משמעותי.
ניתן לדון בדילמה שמושאה תרופות מצילות חיים לעומת תרופות משככות כאב, על בסיס מקרה של התנגשות בין קדושת החיים לאיכות החיים: יולדת סמוך לזמן לידתה, צורכי האכילה שלה גבוהים יותר משום שהיא מניקה. ברם, אם היא נושאת עובר נוסף, אכילה מופרזת עלולה לגרום לסכנת חיים לעובר שבבטנה. האם יש להתיר לה לאכול כאוות נפשה ("איכות חיים") על אף הסיכון לעובר (קדושת החיים)?
מקור שלישי שעליו ניתן לבסס השוואת תרופות משככות כאבי לתרופות מצילות חיים, הוא הכלל ההלכתי: "גדול כבוד הבריות שדוחה את לא-תעשה שבתורה". לעיתים תרופות המשפרות את איכות חייו של המטופל עדיפות על פני תרופה שמצילה חיים מכיוון שהן מגלמות את כבוד הבריות, שכן כאשר אדם נמצא במצוקה כתוצאה מסבל קשה, כבודו נפגם ביותר.
מעט תרופות יקרות מול ריבוי תרופות זולות
הדילמה האם להשקיע את תקציב סל התרופות בתרופות יקרות מעטות או בתרופות זולות רבות מבוססת על השאלה האם חיי בני אדם רבים עדיפים על פני חיים של מעטים, או שמא קדושת החיים היא ערך נשגב ובלתי ניתן לכימות, ולכן גם ערך חייו של יחיד עשוי להיות שקול לערך חייהם של רבים.
שאלה דומה נידונה בתוספתא. מדובר במקרה בו קבוצה של גויים מאיימת להרוג קבוצה של יהודים אלא אם כן היהודים ימסרו אחד מהקבוצה והגויים יהרגו אותו בלבד ולא את הקבוצה כולה. לפי דעה אחת, עדיף שיהרגו כולם ולא ימסרו נפש אחת מישראל, אלא אם כן הגויים ביקשו שימסרו אדם ספציפי, ואז יש למסור אותו. תנא קמא לומד זאת דעה זו מסתמכת על הפרשה המקראית בעניינו של שבע בן בכרי, שיואב דרש את ראשו בתמורה לשלומם של אנשי העיר. לפי דעה אחרת, יש למסור את האדם הספציפי רק אם הוא ייהרג בוודאות בכל מקרה, אבל אם אין ודאות לכך שיהרג - אין למסור אותו. לפי דעה שלישית, המקרה של שבע בן בכרי הוא חריג, משום שהיה היה חייב מיתה כמורד במלכות בית דוד. במסירתו, אין אפוא ויתור על חייו, ולכן אין ללמוד ממנו על מקרים אחרים בהם הסגרתו של יחיד היא הגורמת את מותו. מכל מקום, לפי הדעה השלישית, כעקרון, אין להעדיף חייהם של רבים על פני חייו של יחיד.
הסוגיה נדונה גם בתלמוד הירושלמי. נפסק שם כדעת תנא קמא, שיש להעדיף את חיי הרבים על פני חיי יחיד. עם זאת, מידת החסידות היא שאין להעדיף חיי רבים על פני חיים של אדם יחיד, כשיטת רבי שמעון.
הרמב"ם במשנה תורה פסק כרבי שמעון. לדעתו, אין להסגיר מבוקש בשום אופן גם במחיר חיי הרבים אלא אם כן מדובר בבן מוות, וגם אז כמוצא אחרון בלבד: "אם אמרו להם עובדי כוכבים: תנו לנו אחד מכם ונהרגנו, ואם לאו נהרוג כולכם - יהרגו כולם ואל ימסרו להם נפש אחת מישראל; ואם יחדוהו להם, ואמרו: תנו לנו פלוני או נהרוג את כולכם, אם היה מחויב מיתה כשבע בן בכרי יתנו אותו להם, ואין מורין להם כן לכתחלה; ואם אינו חייב מיתה - יהרגו כולן ואל ימסרו להם נפש אחת מישראל".
ניתן לדון בדילמת היחיד-רבים גם מנקודת מבט אחרת. החזון איש דן במקרה בו נורה חץ העשוי להרוג אנשים רבים, ואדם העומד מהצד יכול להסיט אותו ולגרום בכך למוות של אדם אחד בלבד:"'ויש לעיין באחד רואה חץ הולך להרוג אנשים רבים, ויכול להטותו לצד אחר ויהרג רק אחד שבצד אחר, ואלו שבצד זה יצולו, ואם לא יעשה כלום יהרגו הרבים והאחד יישאר בחיים [...]. הטיית החץ מצד זה לצד אחר היא בעיקרה פעולת הצלה, ואינה קשורה כלל להריגת היחיד שבצד אחר, רק עכשיו במקרה נמצא בצד אחר נפש מישראל ואחרי שבצד זה יהרגו נפשות רבות, ובזה אחד, אפשר דיש לנו להשתדל למעט אבדת ישראל בכל מאי דאפשר [...]'."לדעת החזון איש פעולה זו אינה פעולה של הריגה אלא פעולת הצלה, שמטרתה להפחית, ככל האפשר, את הפגיעה בחיי-אדם. זאת, להבדיל מגרימת הריגתו של יחיד כדי למנוע הריגתם של רבים.
ניתן להשליך מכאן לדילמה של סל התרופות, שכן ועדת הסל עוסקת גם היא בהצלה ולא בהריגה. לכן, אם ניתן להטות חץ כדי להציל את הרבים, קל וחומר שניתן לקבוע ולסבסד תרופות או טיפולים זולים שיצילו רבים, ולהעדיף אותם על תרופות או טיפולים יקרים שיופנו להצלת יחידים.
השקעה בפיתוח ובקידמה רפואיים לעומת השקעה במשאבים קיימים
במסגרת שיקולי הוועדה עולה גם השאלה כמה משאבים יש להקצות לתרופות ולטיפולים הקיימים, וכמה יש להקצות לצורך פיתוח אמצעי הרפואה העתידיים. התשובה לכך עשויה להיות תלויה בניתוח סדר הקדימה בין עשיית דברים שבחובה לבין עשיית דברים שברשות.
עיקרון הלכתי קובע כי דבר חובה קודם לדבר הרשות. הרב משה פיינשטיין מסיק מעיקרון זה כי יש חיוב על אדם להציל את חברו במסגרת המסוגלות שלו, אך אין עליו חיוב ללמוד רפואה כדי להציל חולים, משום שהאפשרות האחרונה היא רשות בלבד. ניתן להסיק בדומה לכך, יש להעדיף ריפוי באמצעות תרופה או אמצעי טכנולוגי קיים, שהוא חובה מהתורה על פני טיפול באמצעי שאינו קיים עדיין אלא יש להמציא אותו ולפתח אותו. זאת משום, שהאחרון אינו בגדר חיוב, אלא הוא רשות בלבד.
מכאן ניתן להסיק שעדיף להקצות את כספי סל התרופות להצלת חיים באמצעים שכבר ישנם בידנו, מאשר להשקיע אותם במחקר ופיתוח רפואי או בהתקנה של מערכות רפואיות חדשות ובהכשרה להם.
עם זאת, ייתכן שמנקודת מבט לאומית, הדברים נראים אחרת. על אף שאדם פרטי לא נדרש ללמוד רפואה כדי שיוכל להציל חיי-אדם, מדינה חייבת להכשיר רופאים על מנת שתהיה לה מערכת רפואה מתוקנת. אם כך, מדינה נדרשת להשקיע משאבים ניכרים גם בפיתוח ובמחקר של תרופות או של אמצעי טיפול, שיסייעו להצלת חולים בעתיד.
ברוס מריאנוף
ברוס אליוט מריאנוף (באנגלית: Bruce Eliot Maryanoff, נולד ב-26 בפברואר 1947 בפילדלפיה) הוא כימאי יהודי-אמריקאי בתחום הכימיה האורגנית והרפואה. הוא המציא יחד עם ג'וזף גדוקי את התכשיר טופירמאט, החשוב בטיפול באפילפסיה ובמניעת מיגרנה.
ביוגרפיה
ברוס מראנוף נולד בפילדלפיה בשנת 1947. כבר בגיל 8 בנה לעצמו מעבדה בבית. מריאנוף סיים בשנת 1969 תואר ראשון בכימיה וב-1972 דוקטורט בכימיה אורגנית באוניברסיטת דקסל בהנחייתו של פרופ' רוברט הצ'ינס. בשנים 1972–1974 עשה פוסט-דוקטורט במחלקה לכימיה של אוניברסיטת פרינסטון אצל פרופ' קורט מינסלו. בשנת 1974 הצטרף מריאנוף למעבדות חברת מקניל הקשורה לתאגיד ג'ונסון אנד ג'ונסון והתקדם עד לעמדה המדעית הבכירה ביותר בחברה. בשנת 2010 הוא פרש ממחלקת המחקר ופיתוח של חברת ג'ונסון את ג'ונסון והתחיל לעבוד במכון ברוך בלומברג בדוילסטאון שבפנסילבניה, ובמכון המחקר סקריפס בלה ג'ולה שבקליפורניה. הוא מכהן כעורך משנה בכתב העת המדעי ACS Medicinal Chemistry Letters. מריאנוף גילה יחד עם ז'וזף גדוקי את הטופירמאט, תרופה נגזרת סולפמאט של סוכר הפירות - ד-פרוקטוז, שהפכה לתכשיר יעיל באפילפסיה ובמיגרנה. המכירות השנתיות של תרופה זו מגיעות ל-2 מיליארד דולר ויותר. הטופירמאט הוא מרכיב בכמוסה Qsymia נגד השמנת יתר, לצד פנטרמין. בהמשך פיתח מריאנוף עשרות חומרים מתוכם כ-13 בעלי פוטנציאל לשימוש רפואי. תרם תרומה חשובה להבנת הסטראו-כימיה למנגנון תגובת ויטיג. בהמשך עסק בחקר השפעתם של ננוליפידים -דמויי HDL (ליפופרוטאינים בעלי צפיפות גבוהה) במניעת אתרוסקלרוזיס, תרומתם של פפטידים ציקליים כמודולטורים של המיקרוביום במערכת העיכול במניעת אתרוסלקרוזיס ויישום פעילותם של מעכבי HDAC (היסטון דה-אצטילז) כמודולטורים של דרכים אפיגנטיות - למשל בתחום ציסטיק פיברוזיס, הדלדול השרירי השדרתי SMA (אטרופיה שרירית ספינלית)
מריאנוף פרסם 280 פרסומים מדעיים, עורך מספר ספרים וכותב מאמרים. ברשותו גם 101 פטנטים בארצות הברית.
ברברה קוני
ברברה קוני (באנגלית: Barbara Cooney; 6 באוגוסט 1917 – 10 במרץ 2000) הייתה מאיירת וסופרת אמריקאית.
ברוס מריאנוף
חייו הפרטיים
מריאנוף נשוי משנת 1971 לד"ר סינתיה מריאנוף (לבית מילבסקי, ילידת 1949). גם היא כימאית אורגנית ופרופסור במכון ברוך בלומברג. הם מתגוררים כיום בניו הופ, פנסילבניה. תחביביו כוללים בישול, גינון, עיצוב אדריכלי, סידור פרחים ומוזיקה. בנוסף יש לו אוסף מובחר של צפרדעי קרמיקה. כחובבי קפה מושבעים, הקימו בני הזוג מריאנוף את חברת Absolute Palate המייצרת קפה המופק מ"חגורת הקפה קונה" שבהוואי.
ברברה קוני
קוני זכתה בשתי מדליות קלדקוט על איוריה בספרים Chanticleer and the Fox" (1959)" ו- Ox-Cart Man" (1980)", וכן בפרס הלאומי (האמריקאי) לספר על ספרה Miss Rumphius" (1982) ".
ביוגרפיה
ברברה קוני נולדה במלון בברוקלין, לראסל שנק קוני (סוחר מניות) ומיי אוולין (ציירת). לקוני אח תאום ושני אחים צעירים. לאחר שהתגוררו בלונג איילנד, עברו המשפחה לקונטיקט, שם למדה בבית ספר ומאוחר יותר עזבה את הבית לפנימייה.
קוני החלה לצייר בגיל צעיר ועודדה להמשיך ולהתקדם בתחום על ידי אימה. לאחר שסיימה את בית הספר התיכון, למדה במכללת סמית' את מרבית הקורסים שהוצעו בנושאי האומנות וההיסטוריה. כשסיימה את הלימודים בשנת 1938, ידעה כי ברצונה להיות מאיירת ספרי ילדים והחלה לעבוד בהוצאה לאור. כשנה לאחר מכן, הוציאה קוני לאור את הספר הראשון באיורה: "Ake and His World" מאת ברטיל מלמברג.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1942–1943, שירתה קוני בחיל הנשים של צבא ארצות הברית והגיעה לדרגת סגן משנה. בשנת 1943 נישאה לגיא מורצ'י ג'וניור ונאלצה לותר על שירותה הצבאי בעקבות הריונה הראשון. עוד במהלכו, מיהרה לחזור לעבודתה כמאיירת בהוצאה לאור. בשנת 1947 הזוג החליט על גירושין ולהם שני ילדים.
בשנת 1949 נישאה קוני לד"ר צ'ארלס טאלבוט פורטר ולהם שני ילדים גם כן. המשפחה התגוררה במיין והייתה חלק אינטגרלי ופעיל בקהילה, בשנת 1996 הכריז המושל על "יום ברברה קוני" המצוין ב-12.12 בכל שנה ועל הכרה בברברה קוני כאוצר לאומי במיין.
בנוסף לפרסייה הרבים ברברה קוני הייתה מועמדת מטעם ארצות הברית בשנת 1996 לפרס אנדרסן, המכונה גם "פרס נובל הקטן", בקטגוריית המאיירים.
ברברה קוני נפטרה ב־10 במרץ 2000.
טכניקות עבודתה
הטכניקה המזוהה ביותר עם קוני בראשית פועלה היא עבודתה הקפדנית בצבעים: שחור ולבן או לחלופין מוגבלת לשלושה צבעים.
אף על פי כן, ממחקרים עדכניים עולה החלוקה הבאה:
1. 1940-1958, שלב בו עבדה רבות עם לוחות גירוד.
2. 1959-1980, תקופה בה התנסתה בהרחבה בטכניקות שונות.
3. 1980-1999, שלב "האמנות העממית". בעיקרו, עבדה בצבעי אקריליק.
יצירות בולטות אותן איירה
Only Opal: the Diary of a Young Girl - ג'יין בולטון ואופל וויטליי סיפור הלקוח מיומנה של ילדה ענייה שגדלה במשפחת אומנה שלא אוהבת אותה. הספר המאויר מראה את חייה ורגעי השמחה בעולם סביבה.
Chanticleer and the Fox- ג'פרי צ'וסרסיפורו של תרנגול ששלט בחצר האסם עד שיום אחד, פלש לממלכתו שועל. על התרנגול לחשוב מהר כיצד להציל את עצמו ואת "ממלכת האסם" שלו.
Emma- וונדי קסלמןמספר את סיפורה של אמנית שלא ידעה שהיא כזאת עד יום הולדתה ה-17, בו קרובי משפחתה מביאים לה ציור של הכפר בו היא גדלה.
Letting Swift River Go- ג'יין יולןמציג את סיפורו של מאגר מים במרכז מסצ'וסטס שעבור הקמתו פינו מספר ערים ששכנו באזור.
Ox-Cart Man- דונלד הולהסיפור הוא שיר הלל לחייו הפשוטים והקשים של חקלאי בניו אינגלנד במאה ה-19.
יצירות בולטות שנכתבו ואוירו על ידיה
Eleanorביוגרפיה מאויירת לאלינור רוזוולט, המציגה את ילדותה הבודדה, מושפלת ולא אהובה על ידי אמה ומוזנחת על ידי אביה, עד להתחלת חייה הבוגרים.
Hattie and the Wild Waves: A Story from Brooklynהספר מתאר ילדה נמרצת ממעמד גבוה, החולמת להיות אומנית והמעבירה קיץ אחר קיץ על שפת הים עם משפחתה.
Miss Rumphiusהסיפור מספר על דודתה של קוני, שהלכה בעקבות עצתו של סבה: "טיילי בעולם, חיי בקרבת הים והפכי את העולם למקום יפה יותר".
פרסים בהם זכתה
New York Herald Tribune's Children's Spring Book Festival Honor Book. Green Wagons, 1943; Too Many Pets, 1952.
American Library Association Notable Book citation. American Folk Songs for Children in Home, School and Nursery School, 1948; Chanticleer and the Fox, 1958; Squawk to the Moon, Little Goose, 1974.
Caldecott Medal from the American Library Association. Chanticleer and the Fox, 1959; Ox-Cart Man, 1980.
Child Study Association of America Children's Books of the Year. Christmas Folk and The Owl and the Pussy-Cat, 1969; Hermes, Lord of Robbers and Book of Princesses, 1971; Down to the Beach, 1973; Squawk to the Moon, Little Goose, 1974; Lexington and Concord, 1775, 1975; The Story of Holly and Ivy, Christmas in the Barn, The Little Fir Tree and Emma, 1986.
School Library Journal 's Best Books List Squawk to the Moon, Little Goose, 1974.
New York Times Outstanding Books of the Year Squawk to the Moon, Little Goose, 1974; When the Sky Is Like Lace, 1975; Ox-Cart Man, 1979.
Silver Medallion from the University of Southern Mississippi 1975, for outstanding contributions to the field of children's books.
Medal from Smith College 1976, for her body of work.
New York Times Best Illustrated Books of the Year Ox-Cart Man, 1979.
Notable Children's Trade Book in the Field of Social Studies, National Council for the Social Studies and Children's Book Council Tortillitas para Mama and Other Nursery Rhymes, 1982; The Story of Holly and Ivy, 1986.
American Book Award for Hardcover Picture Book from the Association of American PublishersMiss Rumphius, 1983.
New York Times Best Book of the Year Miss Rumphius, 1983.
Notable Children's Book, Association for Library Services to Children, American Library AssociationSpirit Child, 1984.Honor list Island Boy, 1989
Ph.D., Fitchburg State College, 1988.
Keene State College Children's Literature Festival Award, 1989.
Lupine Award for Hattie and the Wild Waves, 1990.
Kerlan Award, 1992, for body of work.
Honorary doctorates from the University of Maine at Machais (1994), Westbrook College (1995), and Bowdoin College (1996).
Proclaimed an official state treasure of Maine, 1996.
התמרה (גנטיקה)
התמרה או טרנסדוקציה (באנגלית: Transduction) הוא התהליך שבו דנ"א עובר מחיידק אחד לאחר על ידי נגיף. כמו כן, היא מתייחסת גם לתהליך בו דנ"א זר מוצג לתא אחר דרך וקטור נגיפי. התמרה אינה דורשת מגע פיזי בין התא תורם הדנ"א והתא מקבל הדנ"א. התמרה היא כלי נפוץ בידי ביולוגים מולקולרים על מנת להציג גן זר לתוך גן של תא מארח.
כאשר בקטריופאג'ים מזהמים תאי חיידק, המצב הרגיל של התרבות הוא על ידי שכפול, תעתוק ותרגום (של התא החיידק המארח).
חיידקים יכולים לקלוט דנ"א זר גם בתהליך טרנספורמציה, אך בו אין מעורבות של נגיף המחדיר את הדנ"א הזר.
מסלולים ליטיים וליזוגנים
התמרה מתרחשת דרך מעגל ליטי או מעגל ליזוגני. אם ישנו שימוש במעגל הליזוגני, כרומוזום הפאג' משולב לכרומוזום חיידקי, שם הוא יכול להישאר רדום במשך אלפי דורות. אם הליזוגן מושרה (על ידי אור UV למשל), גן הפאג' מיוצר מכרומוזום החיידק ומתחיל את המעגל הליזומי, אשר מגיע לשיאו בליזיס של התאים ובשחרור של חלקיקי הפאג'. המחזור הליטי מוביל לייצור של חלקיקי פאג' חדשים אשר משוחררים על ידי תמוגה של המארח.
התמרה כשיטה להעברת חומר גנטי
הדנ"א של בקטריופאג'ים מורכב מחתיכות קטנות של דנ"א חיידקי, יחד עם הגנום של באקטריופאג'. באותו הזמן, חלק מהגנים של הפאג'ים נשארים מאחור, בכרומוזום של החיידק. באופן כללי, ישנם 3 סוגים של קומבינציות היכולים להוביל לאיחוד הזה של דנ"א חיידקי עם דנ"א נגיפי.
התמרה כללית
התמרה כללית היא התהליך בו כל גן של חיידק יכול לעבור לחיידק אחר דרך באקטריופאג', וכן סוחב רק דנ"א חיידקי ולא דנ"א נגיפי. בקיצור, זה הארגון של דנ"א חיידקי בתוך מעטפת נגיפית. זה יכול לקרות ב-2 דרכים - רקומבינציה או "אריזה מלאה". אם באקטריופאג'ים מתחייבים לקחת את המעגל הליטי של זיהום ברגע הכניסה לחיידק, הנגיף ישתלט על התא, על מנת לשכפל את הדנ"א הנגיפי העצמי שלו. אם במקרה דנ"א חיידקי מוכנס לקפסיד הנגיפי, אשר בדרך כלל משמש כדי לתמצת את ה- DNA הנגיפי (ולא החיידקי), הטעות תוביל להתמרה כללית.
אם הנגיף משתכפל, על ידי שימוש ב"אריזה מלאה", הוא מנסה למלא את הקפסיד הגרעיני עם חומר גנטי. הגנום הנגיפי מתאפיין בעודף קיבולת, כך שמנגנוני האריזה הנגיפיים יכולים לשלב חומר גנטי של חיידקים לתוך הוויריון (חלק של נגיף) החדש.
כמוסת הנגיף החדשה כיום, עמוסה DNA חיידקי וממשיכה להדביק תא חיידקי נוסף. מכאן, החומר החיידקי הזה עשוי להתפשט לחיידקים נוספים על ידי רגע הדבקה.
כאשר הדנ"א החדש מוכנס לתא המקבל הזה הוא יכול לעבור 3 תהליכים:
התמרה ספציפית
התמרה ספציפית היא תהליך בו סט מוגבל של גנים של חיידקים מועבר לחיידק אחר. הגנים אשר עוברים (הגנים הנתרמים) תלויים במיקום הגן הפאג'י בתוך הכרומוזום. התמרה ספציפית מתרחשת כאשר הפרופאג' מוסר באופן לא מדויק מהכרומוזום, כך שהגנים של החיידק הנמצאים בסמיכות לפרופאג' כלולים בדנ"א המוסר. הדנ"א המוסר לאחר מכן נארז לחלקיק נגיפי חדש, אשר שולח את הדנ"א לחיידק חדש. הגנים של התורם יכולים להתווסף לכרומוזום המקבל או להישאר בציטופלזמה, תלוי בסוג הבאקטריופאג'.
כאשר חומר הפאג' הארוז מדביק תא נוסף והופך ל"פרופאג'", הדנ"א המקודד חלקית של הפרופאג' נקרא "הטרוגנוט".
דנ"א, ורנ"א
נגיפים עם גנים של רנ"א לא יכולים לארוז דנ"א. ברגע שמתרחש ליזיס בתא המארח, הוויריונים שאינם ארוזים, המכילים דנ"א חיידקי, יכולים להצטרף לתאים חידקיים נוספים ולהזריק להם את הדנ"א שהם ארזו, כלומר להעביר דנ"א חיידקי מתא אחד לאחר. הדנ"א הזה יכול להפוך לחלק מהגנום החיידקי, ומכאן לעבור ביציבות בתורשה.
שימושים נוספים של המונח
באופן כללי יותר, התמרה הוא התהליך בו חומר תורשתי, כלומר דנ"א או רנ"א, מוכנס לתוך תא על ידי נגיף. טכניקות נפוצות בביולוגיה מולקולרית הן שימוש בווקטורים נגיפיים (כולל באקטריופאג'ים), אלקטרופורציה, או התערבות כימית אשר מגדילה את חדירות התא. טרנספקציה וטרנספורמציה הן דרכים נפוצות נוספות להכנסת דנ"א לתא.
מרצדס-בנץ L 319
מרצדס-בנץ L 319 (בגרמנית : Mercedes-Benz L 319) הם מספר דגמים של כלי רכב מסחריים מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס-בנץ, אשר יוצרו בין השנים 1968–1955 בגרמניה.
רביבים (תוכנית אקדמית)
רביבים היא תוכנית מצטיינים אקדמית ללימודי מקרא, מדעי היהדות והוראה באוניברסיטה העברית בירושלים שנועדה להכשרת עתודה של מורים מצטיינים להוראת לימודי היהדות בבתי ספר הממלכתיים העל-יסודיים.
מרצדס-בנץ L 319
בנוסף, בין השנים 1968–1967 הורכבו דגמי "מרצדס-בנץ L 319" באיראן על ידי יצרנית כלי הרכב המסחריים Iran Khodro Diesel (בפרסית : ایران خودرو دیزل) ברישיון מרצדס.
רביבים (תוכנית אקדמית)
היסטוריה
הרקע להקמת התוכנית הוא מסקנות ועדת שנהר, אשר בחנה את מצב לימודי היהדות בחינוך הממלכתי. הוועדה הצביעה כי ישנה חשיבות ללימוד תכנים הקשורים להיסטוריה ומורשת ישראל בחינוך העל-יסודי כחלק מחיזוק הזהות היהודית והציונית של התלמיד הישראלי, ועולה צורך לשלב תכנים אלו בלימודים ההומניים הכלליים. לשם כך המליצה הוועדה לשלב בהוראת המקרא יסודות של מחשבת חז"ל ופרשנות ימי הבינייים, ובהוראת הספרות לשלב יצירות מתוך מחשבת ישראל בימי הביניים והזמן החדש. כדי לעשות זאת, המליצה הוועדה לעודד ולתגמל מורים למקצועות היהדות ולמקצועות ההומניסטיים, כדי שאלו יכינו תוכנית משולבת.
בשל כך, בשנת 1999, הוקמה תוכנית רביבים, כשיתוף פעולה בין האוניברסיטה העברית לקרן אבי חי.
עיקרי התכנית
מטרת התכנית היא להכשיר עתודה של אנשי חינוך בעלי השכלה רחבה בתכנים יהודיים, אשר תוכל לענות על האתגרים הרבים בנוגע להכשרת תלמידי החינוך העל-יסודי הממלכתי בנושאי יהדות ומורשת ישראל.
התכנית אורכת כ-4 שנים, ובמהלכה הסטודנטים לומדים תואר ראשון דו-חוגי בביקורת המקרא ובמדעי היהדות (בבחירת הדגש במדעי היהדות מתוך היסטוריה של עם ישראל, לשון עברית, מחשבת ישראל, ספרות עברית ותלמוד והלכה), תואר שני (מקרא, אחד מהדגשי מדעי היהדות או חינוך יהודי) ושתי תעודות הוראה (תנ"ך ותרבות יהודית-ישראלית).
התוכנית נחשבת כעמוסה וכאינטסיבית ביותר מבין תוכניות המצטיינים של הפקולטה למדעי הרוח בהאוניברסיטה העברית, והסטודנטים בה נהנים ממלגת שכר לימוד מלאה ומלגת מחיה סמלית. בתמורה, הסטודנטים מתחייבים ללמד לאחר התוכנית במשך 4 שנים בבתי ספר תיכוניים חילוניים של החינוך הממלכתי.
התכנית אורכת כ-8 שנים בסך הכל וממומנת מכספי תורמים. פרישה ממנה מחייבת החזר של כספי המלגות.
בשנת הלימודים תשפ"א החל את לימודיו המחזור ה-23 בתוכנית, כשבראשה עומדת דוקטור תמר הס.
השפעת התכנית
ד"ר גילי שילד, מוטי בר-אסולין וד"ר אילה לוטן חיברו דוח אודות הערכת תוכנית רביבים לשנת תשס"ח-תשע"ט. הערכת התכנית התבססה על ראיונות עם מורים בוגרי התוכנית ממחזורים א'-ג' שעבדו בהוראה בתשס"ח וראיונות אישיים עם 52 מנהלי בתי-ספר בהם עבדו מורים אלה. בנוסף, נערך ניתוח של מאפייני בתי-הספר בהם נקלטו בוגרי התוכנית -- פיזור גאוגרפי, ייחודיות חינוכית, רמה חברתית-כלכלית, הישגים בבחינות הבגרות והיצע לימודי היהדות בהם.
מצד המנהלים, על פי הדוח נראה כי רוב המנהלים היו מרוצים משיבוץ בוגרי רביבים בבית ספרם, ורמת ההשתלבות בעבודת בית הספר תוארה כגבוהה: כ-75% אחוזים מהמורים שהוכשרו בתוכנית ממלאים תפקיד של מחנכי כיתה, אך רבים מציינים את חוסר הניסיון המקצועי וה"הלם" שאותם בוגרים חשו כאשר חוו את הפער בין התיאוריה לפרקטיקה החינוכית.
בחלק השני, נעשתה השוואה בין בתי ספר שבהם מלמדים בוגרי רביבים לבין כאלו שלא, ובין תלמידים שלמדו מקצועות יהדות עם מורים בוגרי התוכנית וכאלה שלא.
שורש 22
שורש 22, או פאנג בּוּ (בסינית: 匚部, פיניין: Fāng bù) הוא השורש העשרים-ושניים של הכתב הסיני. פירושו "קופסה" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
בסינית מסורתית בשימוש בטאיוואן, הונג קונג ומקאו, שורש 22 (קופסה פתוחה מימין,匚), ששני הקווים שלו חולקים את אותה נקודת התחלה, שונה במקצת משורש 23 (מתחם מסתיר או מחבוא, 匸), שהקו השנייה שלו מתחילה קצת מימין לנקודת ההתחלה של הקו הראשון.
בסין היבשתית, שני השורשים אוחדו כקופסה פתוחה ימנית 匚, שהפך למרכיב האינדקס השמיני בטבלה של אינדקס רכיבי התווים הסיני, שאומצו בעיקר על ידי מילוני סינית מפושטת, והניואנס בין שני הרדיקלים אינו קיים עוד; לא נותר רכיב אינדקס קשור לאחר המיזוג. מיזוג זה חל גם על תווים מסורתיים במערך התווים GB בסין.
שורש 22 ושורש 23 אוחדו גם בקאנג'י היפני. מערך תווים של JIS (כולל kyūjitai). גופנים ומילונים יפניים במיינסטרים אינם מבחינים עוד בין שני השורשים.
Mood
Mood הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי 24kGoldn, בשיתוף הראפר האמריקאי איאן דיור. השיר יצא לאור ב-24 ביולי 2020, כסינגל מתוך האלבום El Dorado, על ידי חברות התקליטים רקורדס וקולומביה רקורדס.
רקע וכתיבה
ב-19 ביולי 2020, פרסם 24KGoldn טיזר לשיר בעמוד האינסטגרם שלו, תוך שחשף את שם השיר ותאריך צאתו.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר, בבימויו של סבסטיאן סדיגוי, פורסם ב-5 באוגוסט 2020 בערוץ היוטיוב של ש24kGoldn. הקליפ מציג בתוכו עליות ומורדות באהבה בין אנשים צעירים.
נכון לאוקטובר 2020, הווידאו קליפ עומד על כ-46 מיליון צפיות.
הצלחה
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, בשבוע הראשון לשהותו, ובכך הפך לשירם הראשון של 24kGoldn ואיאן דיור בהתאמה שהגיע להישג זה. השיר הגיע גם לצמרת מצעד השירים האלטרנטיביים ומצעד שירי הרוק & אלטרנטיביים. לאחר ארבעה שבועות בהם היה בראש המצעד, היה גם לשיר המושמע ביותר בפלטפורמות הסטרימינג עם כ-25.3 מיליון השמעות.
השיר מוקם גם בצמרת המצעדים של המדינות אוסטרליה, אוסטריה, קנדה, דנמרק, גרמניה, ניו זילנד, נורווגיה, אירלנד, שוודיה ובריטניה.
השיר זכה למיליוני סרטונים המשתמשים בו בפלטפורמת שיתוף הווידאו טיקטוק.
הופעות חיות
בנובמבר 2020 ביצע הצמד את השיר בתוכנית האירוח של אלן דג'נרס, "המופע של אלן דג'נרס". באותו החודש, ביצעו את השיר גם בתוכנית האירוח של ג'ימי קימל, ובטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה 2020.
שועל-מעופף וולאסי
שועל-מעופף וולאסי (שם מדעי: Styloctenium wallacei) הוא מין של עטלף פירות גדול המצוי בטבע ביערות גשם לאורך האי סולאווסי שבאינדונזיה ומצוי גם באיי טוגיאם. עטלף זה קיבל את שמו מהחוקר המפורסם אלפרד ראסל וולאס, אשר חקר את החיים ברחבי אינדונזיה. השועל המעופף מאכלס יערות בגבהים של עד כ-1,100 מ'. כאשר הוא נראה מדי פעם באזורים פתוחים יותר, הוא כנראה נע בין חלקי יער שונים.
מאפיינים
עטלף זה מגיע לאורך 142–154 מ"מ ולמשקל של 200 גרם. העטלף בעל פרווה אפרפרה, כנפיים חומות-כהות וכן זנב ורגליים בצבע דומה וחזה ובטן אדמוניות. הוא בעל ראש מוארך עם כתמים לבנים לאורך הפנים ובעיקר מעל הגבות ולצידי הלסתות. העטלף בעל אוזניים ארוכות ערומות משיער ולסת בעלת שיניים חדות וניבים גדולים, אף שתזונתו מורכבת בעיקר מפירות. העיניים גדולות וחומות והחוטם מוארך וורוד.
עטלף זה מצוי ביערות לחים לאורך סולאווסי והוא פעיל בלילות אז הוא יוצא לחפש מיני פירות טרופיים. ביום הוא ישן הפוך על הענפים. העטלף מצוי בסיכון עקב הפגיעה ביערות שנכרתים להקמת גידולי קקאו או קפה.
במערות בצפון אוסטרליה נמצאו ציורים המזכירים עטלף זה אך אין הוכחות לכך שחי אי-פעם באוסטרליה.
רנדי פינסטרה
רנדל "רנדי" פינסטרה (באנגלית: Randall L. Feenstra; נולד ב-14 בינואר 1969) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי שבנובמבר 2020 נבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-4 של איווה.
ביוגרפיה
פינסטרה נולד להוריו לי ואלינור פנסטר, הוא ממוצא הולנדי , הוא עשה את התואר ראשון שלו באוניברסיטת דורדט ואת התואר השני עשה באוניברסיטת המדינה של איווה.
פינסטרה החל את דרכו כמנהל מכירות בחברת ממתקים ב-2006 הוא נבחר להיות הגזבר של מחוז סו, במקומו של רוברט הייגי אך הוא נטש את תפקיד זה לאחר שניצח בבחירות לסנאט של איווה שנערכו ב-2008.
פינסטרה נבחר לסנאט של מדינת איווה בשנת 2008 עם 24,595 קולות וזאת לאחר שהתמודד ללא התנגדות, הוא נבחר מחדש בשנת 2012, שוב ללא התנגדות .וגם בבחירות שנערכו ב-2016 נבחר ללא יריבים מרכזיים. בסנאט שחל איווה כיהן פינסטרה בחבר בוועדות בהן אשר עסקו בין היתר בהון, כספים, מיסים, תחבורה ותשתיות.
הנהגת המפלגה הרפובליקנית תמכה בפינסטרה במהלך פריימריז ובשלב מסוים אף הכריזו קואליציית היהודים הרפובליקנים והועדה הלאומית לזכות לחיים על תמיכתם בפינסטרה וכן על ידי הפרשן השמרני, בן שפירו שאף הגדיל ואמר לעוקביו בטוויטר לתרום כספים לקמפיין הבחירות של פינסטרה.
פינסטרה הביס את קינג בבחירות המקדימות הרפובליקניות שנערכו ב-2 ביוני בבחירות הוביל פינסטרה על קינג וגרף כ-36% מהקולות, קינג הפסיד בפער של כ-10% לפרינסטרה את המועמדות הרפובליקנית ובשל כך כהונתו של קינג הסתיימה עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית ב-3 ינואר 2021 כאשר הושבע פינסרה.
חיים אישיים
פינסטרה התחתן עם אשתו לינט ב-1996 ולבני הזוג יש ארבעה ילדים.
אנטיגונוס השלישי דוסון, מלך מוקדון
רקע משפחתי
אנטיגונוס נולד בשנת 263 לפנה"ס. הוא היה בנם של דמטריוס "הנאה" ושל אשתו הראשונה אולימפיאס, אצילה יוונית מהעיר לאריסה. סבו היה דמטריוס פוליורקטס וסבתו הייתה פתולומאיס, בתו של תלמי הראשון מלך מצרים. דודו היה אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון ודודתו הייתה סטרטוניקה מלכת הממלכה הסלאוקית. היה לו אח בשם איכאקראטס, שהיה אביו של אנטיגונוס. אביו מת בקירנה בסביבות שנת 250 לפנה"ס.
מלך מוקדון
בשנת 229 לפנה"ס מת בן דודו דמטריוס השני איטוליקוס, מלך מוקדון, שהותיר מאחוריו ילד בן תשע בשם פיליפוס. האצולה והצבא סברו שהמצב הפוליטי במוקדון תנודתי מדי בשביל שניתן יהיה להמתין עד שפיליפוס יתבגר, ולפיכך הוחלט למנות את אנטיגונוס, שהיה המועמד הפוטנציאלי היחיד, כעוצר הממלכה וכסטרטגוס. אנטיגונוס אף נישא לאמו של פיליפוס, המכונה אצל אוסביוס כריסאיס (Chryseis), אולם מזוהה בידי חלק מהחוקרים עם פתיה, נסיכת אפירוס.
אנטיגונוס המשיך במפעלו של קודמו והביס את שבטי הדארדאנים והתסלים שתקפו את מוקדון מצפון. לדברי יוסטינוס: "הוא לא רק שמר על כבודם של המוקדונים, אלא גם הוסיף לו". אולם לאחר הניצחון, התעוררו חילוקי דעות בין האצולה המוקדונית, שרצתה להוסיף על סמכויותיו של אנטיגונוס ולמנותו כמלך לכל דבר, לבין מפקדי הצבא המוקדוני שרצו להגביל את סמכותו לתפקיד סטרטגוס בלבד. מרד פרץ בעיר הבירה פלה וההמונים והצבא צרו על הארמון המלכותי. אנטיגונוס בתגובה, יצא מהארמון וניצב מול המורדים לבדו, לא חמוש. הוא השליך לכיוונם את סמלי המלכות שלו, וציווה עליהם למסור אותם לאדם אחר אשר בו יבחרו למלכם. בתום דין ודברים סוער, הסכימו החיילים לקבל עליהם את אנטיגונוס כמלכם. סביר להניח שפיליפוס מונה במקביל כיורש העצר שלו.
מיד עם עלותו לשלטון, נאלץ פיליפוס להתמודד עם החלטות קשות וגורליות. פולייס רבות מרדו בשלטון המוקדוני והשיגו עצמאות, והרפובליקה הרומית תפסה מאחזים באיליריה. למרבה ההפתעה, אנטיגונוס לא בחר לצאת כנגד הערים המורדות, ובמקום זה יצא למסע להרחבת שלטונה של מוקדון בים האגאי. לא ברור כנגד איזו מעצמה כוון המסע, יש חוקרים המצביעים על מצרים התלמיית, בעוד אחרים סוברים שהוא כוון כנגד האימפריה הסלאוקית או פרגמון. הוא הצליח להביא תחת מרותו חלק מקאריה, וכרת בריתות עם ערים שונות בכרתים וכן עם רודוס. הצלחות אלו הצטיירו ביוון גופא כמרשימות למדי, והבהירו היטב ליוונים מי השליט האמיתי בארצם.
המלחמה הקלאומנית
בשנת 228 לפנה"ס פרצה מלחמה בין ספרטה לבין הליגה האכאית. אראטוס מסיקיון, מנהיג הליגה האכאית, שלח שליחים אל אנטיגונוס, שדרש בתמורה לתמיכתו במלחמה את קורינתוס, וכן ברית שברור מראש מי עומד להיות הצד המוביל בה. אראטוס היסס להסכים, אולם לא זנח את המשא ומתן. עם זאת, לאחר שנכשלו הניסיונות לפיוס עם ספרטה, נאלץ אראטוס להסכים לתנאיו של אנטיגונוס. כך פרצה המלחמה המכונה "המלחמה הקלאומנית", על שם מלך ספרטה קלאומנס השלישי.
קלאומנס ניצל את חולשת הליגה והשתלט על כמה ערים בפלופונסוס, כמו ארגוס וערים נוספות, ואף הטיל מצור על קורינתוס. עם זאת, בשנת 225 לפנה"ס, צבא מוקדוני גדול שמנה 21,300 חיילים ופרשים הגיע אל הפלופונסוס, ומצבו של קלאומנס הורע מיד. ארגוס מרדה בספרטה וחברה למוקדון, וכמה ערים חשובות ובראשון קורינתוס עברו אף הן לידיים מוקדוניות. ארעו, אמנם, מספר קרבות מקומיים בין המוקדונים לספרטנים, בעיקר באזור לאכיון, אך הצדדים לא הגיעו לכדי קרב הכרעה.
אנטיגונוס היה מודע היטב לכך שהאכאים נמצאים במצב נואש, וניצל זאת עד תום לטובתה של מוקדון. הוא דרש לשחזר את הליגה הקורינתית שהקים בזמנו פיליפוס השני, מלך מוקדון. אזורים שהיו כפופים למוקדון, כמו פוקיס ואחרים, שלחו נציגים לאייגיון, שם הייתה אמורה להיחתם הברית החדשה. אפילו האכאים הגיעו. פרטי הברית לא השתמרו, אך נראה שאנטיגונוס ביקש בעיקר לפקח על מדיניות החוץ של הגופים היוונים השונים ולא להתערב בענייני הפנים או להטיל עליהם מיסים. הברית הייתה חלשה והאכאים הסכימו לה בעיקר כדי לזכות בתמיכתו של אנטיגונוס נגד ספרטה.