cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
החרם על אולימפיאדת מוסקבה (1980)
יישום החרם
ממשלות הממלכה המאוחדת, צרפת ואוסטרליה תמכו בחרם, אך השאירו את ההחלטה הסופית על ההשתתפות במשחקים בידי הוועדים האולימפיים שלהן ולספורטאים עצמם. הממלכה המאוחדת וצרפת שלחו משלחות מצומצמות הרבה יותר בהשוואה למה שתוכנן מלכתחילה. ההתאחדויות הבריטיות לענפי ספורט הרכיבה, ההוקי וענפי השיט למיניהם, החרימו את המשחקים במוסקבה. אף על פי כן, הממלכה המאוחדת שלחה לאולימפיאדה משלחת של 219 ספורטאים וספורטאיות, המשלחת הגדולה ביותר מקרב מדינות מערב אירופה.
ספרד, איטליה, שוודיה, איסלנד ופינלנד היו המדינות האירופאיות הבולטות ששלחו את הספורטאים שלהן למשחקים. הספורטאים האיטלקים שהיו בשירות צבאי לא יכלו להשתתף במשחקים בשל התמיכה הרשמית של הממשלה בחרם. אירועים רבים במשחקי מוסקבה הושפעו מהעדרם של משתתפים רבים וכמה מהספורטאים ילידי ארצות הברית שהיו אזרחיהן של מדינות אחרות, כמו איטליה ואוסטרליה, השתתפו במשחקים.
איראן, שבה התחוללה שנה קודם לכן המהפכה האיראנית שהעלתה לשלטון את אויבה המושבע של ארצות הברית, האייתוללה רוחאללה ח'ומייני, החרימה גם היא את משחקי מוסקבה לאחר שח'ומייני הצטרף לגינוי של האו"ם ושל ארגון הוועידה האסלאמית על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. ללא קשר לחרם שיזמה ארצות הברית, דחק ארגון הוועידה האיסלאמית לחרם מיד לאחר תחילת הפלישה. במקביל האשים ח'ומייני את מוסקבה בחימושם של הבלוצ'ים הבדלנים שלחמו במשטרו.
משלחות רבות שהשתתפו באולימפיאדת מוסקבה זכו להתעלמות מהטלוויזיה הסובייטית בטקסי הפתיחה והנעילה של המשחקים בשל העובדה שממשלותיהן תמכו באופן רשמי בחרם. דגליהן של מדינות אלו לא הונפו, וההמנונים שלהן לא נוגנו. בין המדינות הללו ניתן למנות את אוסטרליה, אנדורה, בלגיה, דנמרק, צרפת, הממלכה המאוחדת, אירלנד, איטליה, לוקסמבורג, הולנד, פורטוגל, פוארטו ריקו, סן מרינו, ספרד ושווייץ.
ספורטאים שהתחרו שלא תחת דגלם הלאומי
הלורד קילנין התיר לספורטאים שנמצאו כשירים על ידי הוועדים האולימפיים הלאומיים שלהם להשתתף במשחקים שלא תחת הדגל הלאומי או ההמנון הלאומי שלהם, מהלך שאפשר לוועדים לשלוח ספורטאים שלא בהקשר לאומי, אך החלטה זו לא אפשרה לספורטאים אחרים שלא הוסמכו על ידי הוועדים האולימפיים הלאומיים להשתתף במשחקים, שכן הדבר נתפס בעייני הוועד האולימפי הבינלאומי כפגיעה בסמכויותיהם של הוועדים הלאומיים. ארבעה ספורטאים מניו זילנד התחרו עצמאית וצעדו תחת דגל הוועד האולימפי הלאומי שלהם בשל העובדה שממשלת ניו זילנד תמכה באופן רשמי בחרם. הספורטאים של 16 מדינות לא הניפו את דגלם הלאומי כאשר הם זכו במדליות. תחת זאת, הונף הדגל של הוועד האולימפי הלאומי של מדינות אלו וההמנונים הלאומיים של מדינות אלו לא נוגנו כאשר הן זכו במדליית זהב ותחת זאת נוגן ההמנון האולימפי. באחד מטקסי הענקת המדליות הונפו שלושה דגלים של הוועדים האולימפיים של המדינות שזכו בשלוש המדליות.
שינויים נוספים נערכו באירועי האולימפיאדה, כמו העובדה שנבצר מראש עיריית מונטריאול, ז'אן דרפו, לקחת חלק בטקס הפתיחה. מדליקי הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת מונטריאול ב-1976, סטיב פרפונטיין וסנדרה הנדרסן, ייצגו את דרפו במעמד העברת הדגל האולימפי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת מוסקבה. בטקס הנעילה של אולימפיאדת מוסקבה הונף דגל לוס אנג'לס במקום דגל ארצות הברית כדי לסמל את העיר המארחת של המשחקים האולימפיים הבאים והדגל האולימפי הועבר לחבר הוועד האולימפי האמריקאי במקום למי שכיהן אז כראש עיריית לוס אנג'לס, טום ברדלי.
באולימפיאדת מוסקבה השתתפו 80 מדינות בלבד, המספר הנמוך ביותר מאז אולימפיאדת מלבורן ב-1956. למרות זאת התאפיינה אולימפיאדת מוסקבה בכך שנשברו בה יותר שיאי עולם בהשוואה לאולימפיאדת מונטריאול.
מדינות שלא השתתפו
64 מדינות שהוזמנו להשתתף באולימפיאדת מוסקבה לא השתתפו במשחקים מסיבות שונות, כולל החרם וכולל סיבות כלכליות. בנוסף, לא יכלה קטר להשתתף במשחקים עד להכרה רשמית של הוועד האולימפי הבינלאומי, שאכן נתנה ב-1980, אך מאוחר מדי כדי שהיא תזכה לקבל הזמנה רשמית. טאיוואן סירבה להשתתף במשחקים כמחאה על החלטת נגויה מ-1979 שעל פיה התאפשר רק לרפובליקה העממית של סין להשתתף במשחקים האולימפיים תחת השם "הרפובליקה של סין" ואילו לטאיוואן הותר להשתתף תחת השם "טאיפיי הסינית". המדינות שהחרימו באופן מלא את המשחקים היו:
מדינות שלא השתתפו בטקס הפתיחה
שבע מדינות השתתפו במשחקי מוסקבה אך לא לקחו חלק בטקס הפתיחה:
מדינות שיוצגו בטקס הפתיחה על ידי ראש המשלחת
שתי מדינות שהשתתפו במשחקים שלחו נציג לטקס הפתיחה שנכנס לאצטדיון האולימפי כשהוא נושא את הדגל האולימפי. עבור שתי מדינות אלו הייתה זו מחווה סמלית, שכן ממשלותיהן התירו לספורטאים לקחת חלק במשחקים במידה ויבחרו לעשות כן. אירלנד, בנוסף לצעד זה, התחרתה גם תחת הדגל האולימפי.
מדינות שהתחרו תחת הדגל האולימפי
משלחותיהם של חמש מדינות התחרו במשחקים תחת הדגל האולימפי ולא תחת דגלן הלאומי או תחת דגל הוועד האולימפי הלאומי שלהן, וזאת כדי לציין את העובדה שהשתתפותן הותרה על ידי מדינותיהן.
ישראל
ישראל, בדומה למרבית המדינות המערביות ובלחץ של ארצות הברית, החרימה את האולימפיאדה במוסקבה. ב-7 בספטמבר אותה שנה הוענקו 24 "עיטורי מוסקבה" (עיטור כבוד ותעודת הוקרה) לספורטאים שהיו חברי הסגל האולימפי ונמנע מהם להשתתף במשחקים אלה בגלל אותו חרם.
אחרית דבר
המשחקים האולימפיים הבאים התקיימו ב-1984 בלוס אנג'לס שבארצות הברית. משחקים אלו עמדו בסימן של חרם נוסף שהפעם הובילה אותו ברית המועצות. ב-8 במאי 1984 פרסמה ברית המועצות הצהרה שהיא תחרים את אולימפיאדת לוס אנג'לס עקב "רגשות לאומניים והיסטריה אנטי-סובייטית שהתעוררו בארצות הברית". 13 בעלות ברית של ברית המועצות הצטרפו לחרם זה. איראן ואלבניה היו שתי המדינות היחידות שהחרימו הן את אולימפיאדת מוסקבה והן את אולימפיאדת לוס אנג'לס. רומניה הייתה המדינה היחידה מהגוש המזרחי שהשתתפה במשחקים ב-1984.
פורמט FASTA
פורמט FASTA הוא מונח בביואינפורמטיקה המתאר את צורת הכתיבה המוסכמת לייצוג של רצף הנוקלאוטידים בחומצת גרעין או את רצף חומצות האמינו בחלבון. בפורמט מתיר גם קיום של שורת פתיחה, בו ניתן להוסיף תווי הערות באופן חופשי. מקור הפורמט הוא בתוכנה FASTA, על אף קיומם של פורמטים אחרים, פורמט FASTA הפך להיות הפורמט המקובל בביואינפורמטיקה. הפשטות של הפורמט הופכת את הרצף להיות קל לעיבוד באמצעות כלי עיבוד טקסט ושפות תכנות כמו פייתון, פרל ורובי.
תיאור הפורמט
בשורת הפתיחה יופיע הסימן “<” ולאחריו תיאור הרשומה. בשורות לאחר מכן מופיע הרצף, וכל נוקלאוטיד או חומצה אמינית מיוצגים באות אחת ללא רווחים או מספור.
דוגמאות לרצפים בפורמט FASTA:
אורך השורה הוא לרוב 80 אותיות, אך הגבול המרבי הוא 120 אותיות. האורך נקבע לפי הגודל הסטנדרטי של מסופי מחשב, וכן בדף מודפס שורה (כתלות בגופן) ישנם 70-80 תווים. שורת הפתיחה אינה נצרכת, אך היא אפשרית. ניתן גם להשתמש בשורת הפתיחה בסימן ";" כדי להוסיף הערה, אך זה פחות מקובל. בשורת הפתיחה יופיעו לרוב שם הרצף, שם האורגניזם ומזהה ייחודי לרצף. לאחר שורת הפתיחה יבוא הרצף עצמו, כאשר כל תו שאינו תקני לא יזוהה (ראו פירוט בהמשך). הרצף יכול להסתיים בכוכבית (*), המסמל את קודון הסיום.
ניתן להכניס בקובץ מספר רצפי FASTS שונים, כאשר הם מופרדים זה מזה בתחילת שורה חדשה ובסימן "<".
שורת הפתיחה
לשורת הפתיחה, או שורת ההערה, המתחילה בסימן "<" מקובל להכניס תיאור של הרצף ומזהה ייחודי שלו. ישנם מאגרים המשתמשים בתו "|" כדי להפריד בין שדות שונים. ישנן תוכנות שמציגות את שורת התיאור כשם החלבון, אך לעיתים הן יקרא עד הרווח הראשון או לחלופין יהיו מוגבלים למספר מסוים של תווים. לכן מקובל לערוך את שורת הפתיחה לפי תוכנת היעד.
ה-NCBI הגדיר תקן למזהה ייחודי (accession) של רצפים שבו מקובל להשתמש בשורת הפתיחה. השדות המקובלים במאגרי מידע שונים כוללים לרוב קיצור של שם מאגר המידע, מספר המזהה הייחודי ושם הרצף:
סיומת קובץ
אין סיומת תקנית לקבצים המכילים רצפים בצורת FASTA. הטבלה שלהלן מכילה סיומות מקובלות ומשמעותן:
ב.מ.וו iX3
ב.מ.וו iX3 (בגרמנית: BMW iX3) היא מכונית חשמלית קומפקטית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על די ב.מ.וו משנת 2020. היא נחשפה ב-14 ביולי 2020 והגיעה לישראל ב-19 באפריל 2021. היא מבוססת בעיקרה על הב.מ.וו X3 ומהווה כגרסה החשמלית שלה.
מפרט טכני
היא כוללת מנוע חשמלי אחורי המספק 286 כ"ס ומומנט מרבי של 40.8 קג"מ. נתון התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש עומד על 6.8 שניות ומהירות מרבית מוגבלת אלקטרונית של 180 קמ"ש. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 80 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 460 ק"מ בתקן WLTP. טעינת הסוללה שבדגם אפשרית גם באמצעות עמדת טעינה מהירה DC בהספק של עד 150 קילוואט. טעינה של הסוללה באמצעות מטען מהיר מקיבולת של 10% עד 80% דורשת המתנה של 34 דקות בלבד וטעינה של 10 דקות מספיקה לטווח נסיעה של 100 ק"מ. צריכת האנרגיה המשולבת עומדת על 18.5 עד 18.9 קוט"ש לכל 100 ק"מ.
מתיחת פנים שנת 2021
באוגוסט 2021 חשפה ב.מ.וו את מתיחת הפנים ל-iX3. מתיחת הפנים כללה שדרוג לעיצוב החיצוני ליותר מודרני בתוספת חבילת M ספורט כסטנדרט המציעה עיצוב ספורטיבי יותר לרכב, פנים הרכב קיבל שדרוג במערכת המולטימדיה. בתחום ההנעה אין כל שינוי. מתיחת הפנים הגיעה לישראל ב-10 באפריל 2022.
המכתש הגדול (באר שבע)
"המכתש הגדול" הוא מחצבה הנמצאת בתחומי העיר באר שבע ובה חשופים סלעים ששקעו בגדה של קניון באר שבע-עזה הקדום. המכתש ממוקם באזור שכונה ד' ובתוכו פעלה בתקופה העות'מאנית מחצבה, אשר סיפקה את חומרי הגלם לבניית מבנים רבים בעיר העתיקה של באר שבע.
מיקום
ה"מכתש" מגיע לעומק של 15 מטר ורוחבו 200 מטר שטחו כ-30 דונם. המכתש מתוחם ברחובות יהודה הלוי, בר גיורא ורבי עקיבא הנמצאים בשכונה ד' בבאר שבע. ב"מכתש" חשופים סלעים ששקעו בתוך קניון קדום שהשתרע לאורך של כ-100 ק"מ לפחות, מעבר הירדן של ימינו (וייתכן שאף מאזור ערב) עד שנשפך לים התיכון בין בארי לסעד. הקניון הגיע לעומק של 1.5 ק"מ באזור שפכו לים. הקניון ניקז את חלקים מעבר הירדן ומזרח הנגב ו"מכתש" המחצבה חצוב לתוך המקום בו השתרעה הגדה הצפונית של הקניון. מעריכים כי עומקו באזור באר שבע היה כ-275 מטרים ורוחבו כ-3 קילומטרים.
מבנה וממצאים
במכתש ניתן למצוא שלושה סוגי סלעים:
הערכות הן שאבן הכהה הורבדה בקרבת חוף הקניון כאשר היה מוצף במי ים, גושים גדולים של האבן הכהה גלשו לכיוון מרכז האגן ושקעו לתוך משקעי האבן הבהירה. השכבות הגאולוגיות הנחשפות במקום מהוות עדות לקניון קדום שנוצר לפי הערכות לפני כ-6 מיליון שנה. בו המחצבה מוקף צוקים תלולים בכיוון מערב, דרום ומזרח. בדופן הדרומית נמצאת מערה קטנה שהיוותה מכרה אבן תת-קרקעי, השבילים היורדים למחצבה תלולים.
שימושים
לאחר קום המדינה, השתנו שיטות הבנייה ולכן לא היה צורך באבן מהמחצבה. בתקופה זו הפך אזור ה"מכתש" למטווח ירי של תושבי העיר. ייתכן כי עוד לפני הטורקים, הבינו הביזנטים שאכלסו את בקעת באר-שבע במאות הרביעית – השביעית, את איכות האבן המצויה במכתש, וחצבו בו כדי לבנות מבנים. בעשור השני של המאה ה-21 האתר מגודר ברובו וניתן לגשת אליו רק מכיוון צפון, מרחוב רבי עקיבא ומרחוב יהודה הלוי.
פיתוח כפארק עירוני
בעקבות ממצאים גאולוגיים רבים שנמצאו במכתש יזמו בסוף שנות ה-80 צוות עבודה שכלל את: החברה להגנת הטבע, מהנדס העיר בעיריית באר שבע והמחלקה לגאולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון. תוכנית לפיה יקימו במקום פארק גיאו-בוטני שיהווה מבט אל עברה הגאולוגי וההיסטורי של בקעת באר שבע, תכנון שחודש בשנת 2020
בשנת 2013 יזמו קרן ברכה ועיריית באר שבע תחרות אדריכלים בינלאומית לעיצוב פארק עירוני במקום, ופנו לשלושה משרדי אדריכלים. לאחר שהתכנסו כל הצוותים, הוחלט לחבר בין כל המוזמנים לתחרות ולהקים צוות בינלאומי אחד שיעבוד על הפרויקט.
בדצמבר 2020 החלו העבודות להקמת הפארק, העבודות להקמתו יבוצעו בשיתוף פעולה בין הקרן לשיקום מחצבות, עיריית באר שבע והחברה הכלכלית לפיתוח באר שבע.
יחסי אינדונזיה–טאיוואן
יחסי אינדונזיה–טאיוואן הם יחסי החוץ בין אינדונזיה לטאיוואן. נכון לעכשיו, אינדונזיה אינה מכירה רשמית ברפובליקה הסינית (טייוואן) מאחר שנקטה במדיניות סין האחת; הכרה רשמית רק ברפובליקה העממית של סין מאז 1950. למרות אילוצים גאו-פוליטיים, היחסים בין שתי מדינות נותרו פורחים לאורך זמן, וההזדמנויות להרחבת והעמקת היחסים גברו.
היסטוריה
לפני העצמאות של אינדונזיה, בתקופת הודו המזרחית ההולנדית בראשית המאה ה-20, הרפובליקה של סין פנתה לאינדונזים, במיוחד כלפי הסינים מעבר לים. ב-1900, הארגון Tiong Hoa Hwe Koan, המכונה גם האיגוד הסיני, נוסד באיי הודו המזרחית. מטרתם הייתה לזרז את הסינים האתניים באינדונזיה לתמוך בתנועה המהפכנית בסין היבשתית. הקמתה של הרפובליקה של סין בשנת 1912 חופפת את התנועה הסינית-לאומנית ההולכת וגדלה בתוך אינדונזיה. באותה תקופה, הרבה אינדונזים סינים הייו בעלי אזרחות כפולה ולעיתים קרובות עדיין הראו את נאמנותם, שכוונם לרפובליקה של סין כמולדתם.
לאחר שאינדונזיה הכריזה על עצמאותה בשנת 1945 וזכתה להכרה בשנת 1949, אינדונזיה הכירה בקצרה ברפובליקה של סין בין התקופות 1949–1950. עם זאת, לאחר התבוסה של הצבא המהפכני הלאומי להשחרור העממי, ונסיגתו לטייוואן, בשנת 1950 העבירה אינדונזיה את ההכרה הרשמית שלה לרפובליקה העממית של סין, ובחרה במדיניות סין האחת.
בשנת 1965, לאחר טיהור הקומוניסטים באינדונזיה, סערה פוליטית באינדונזיה שהובילה לנפילת סוקרנו ולעלייתו של סוהארטו, היחסים בין אינדונזיה לסין הקומוניסטית החמירו כאשר שתי המדינות ניתקו את היחסים הדיפלומטיים. עם זאת, אינדונזיה לא כוננה מחדש את היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה של סין, על אף ששיתפה אז תחושות אנטי-קומוניסטיות. עם זאת, אינדונזיה וטאיוואן נהנות מיחסים קרובים מאז סוף שנות ה-60 עד שנת 2021.
אינדונזיה הקימה משרד כלכלי ומסחר באינדונזיה בטאיפיי מאז 1970, ואילו טאיוואן יוצגה באמצעות הקמת משרד הכלכלה והסחר של טייפה (TETO) בג'קרטה מאז 1971. באוקטובר 2015 הודיע משרד החוץ על פתיחתו של ה-TETO השני בסורביה, מזרח ג'אווה. המשרד נפתח רשמית ב-18 בדצמבר 2015 והחל את פעולתו ב-21 בדצמבר 2015.
יחסים כלכליים
אינדונזיה היא שותפת הסחר ה-10 בגודלה של טאיוואן, כאשר נפח המסחר הדו-צדדי השנתי מגיע ל-12.3 מיליארד דולר. עבור אינדונזיה, טאיוואן היא מקור ההשקעות הישירות הזרות התשיעי בגודלה, כאשר סך ההשקעות מסתכמות ב-15.3 מיליארד דולר ומניבות כמיליון הזדמנויות עבודה, בעוד שיש בה כ-8,000 אנשי ניהול וטכניים טאיוואניים העובדים באינדונזיה. על פי הדירקטוריון לתיאום השקעות, 1,475 משקיעים טאיוואניים השקיעו באינדונזיה עד יוני 2012.
ב-12 במאי 2016, שני הצדדים חתמו על הסכם לשיתוף פעולה חקלאי בטאיפיי, הכולל טיפולי חקלאות, גננות, חקלאות חלב וגידולים במדרון לתחומי שיתוף פעולה והשקעה.
תיירות
טייוואן היא המקור הגדול ביותר מבין שמבקרים באינדונזיה. בשנת 2012 ביקרו באינדונזיה 216,535 תיירים טייווניים. עם 88 טיסות בשבוע בין שתי המדינות, יעדי התיירות הפופולריים למבקרים בטאיוואן הם באלי, בורובודור וג'קרטה.
עובדים זרים
אינדונזיה היא המקור הגדול ביותר בטייוואן למהגרי עבודה זרים. בשנת 2012 היו בטייוואן כ-185,000 מהגרי עבודה אינדונזיים, שהם 42% מכלל כוח העבודה הזר בטאיוואן. המספר עלה ללא הפסקה מאז ינואר 2011, אז נחתמו ההסכמים על מיקום כוח האדם האינדונזי בטאיוואן. בשנת 2014 עלה המספר ל-190,000 עובדים אינדונזיים מתוך סך של 450,000 עובדים זרים בטייוואן. נשיא אינדונזיה, ג'וקו וידודו, הילל את טאיוואן על היחס הידידותי שלה לעובדים אינדונזיים.
תיאו סטיבנסון
תיאודור ג'ון "תיאו" סטיבנסון (באנגלית: Theodore John "Theo" Stevenson; נולד ב-27 בפברואר 1998) הוא שחקן בריטי, שזכה להכרה כילד בתפקיד הנרי בסרט "הנרי הנורא", ובתפקיד קרייג בקומדיות המצבים "Millie Inbetween" ו-"Flatmates". עוד גילם את טובי בסדרת המדע בדיוני "אנושיים".
ביוגרפיה
סטיבנסון נולד בעיר באנבורי שאוקספורדשייר. ב-2007 החל להופיע כשחקן וקיבל תפקיד ראשון בסרט "פרד קלאוס" בדמות ניקולאוס הצעיר. ב-2008 שיחק בקומדיה השחורה "ברוז'". ב-2010 כיכב בסרט "Reuniting the Rubins" בתפקיד ג'ייק רובינס. ב-2011 לוהק לתפקיד המוכר ביותר שלו, הנרי בסרט "הנרי הנורא", בו שיחק לצדם של טייגר דרו-האני ואנג'ליקה יוסטון. עוד ב-2011 הופיע בווידאו קליפים של הסרט, ובתוכנית הטלוויזיה "Daybreak".
שנה אחרי יציאת הסרט "הנרי הנורא" הודיעה חברת Vertigo Films שסטיבנסון יככב בסרט המשך לסרט "Streetdance" בשם "Streetdance Juniors", ששמו שונה ל-"All Stars". הסרט יצא לאקרנים ב-3 במאי 2013. הוא כיכב בסרט לצדם של אקאי אוסיי, אשלי ג'נסן, קימברלי וולש וג'ון בארומן.
מ-2014 עד 2017 שיחק סטיבנסון בתפקיד ראשי בדרמה הקומית "Millie Inbetween" של ערוץ CBBC, בתפקיד אחיה החורג של מילי.
בין השנים 2015 ל-2018 הופיע סטיבנסון בתפקיד טובי הוקינס בסדרת הדרמה "אנושיים", שמתאהב באניטה ה"סינתטית" של המשפחה.
יחסי הודו–נפאל
יחסי הודו–נפאל הם היחסים הבילטראליים בין הרפובליקה של הודו והרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל.
סקירה כללית
במהלך השנים, ידעו יחסי הודו ונפאל עליות ומורדות בשל לחצים פוליטיים וכלכליים. כיום, היחסים בין הודו לנפאל נחשבים לבביים, אך עדיין כרוכים בחיכוכים הנובעים מסוגיות שנויות במחלוקת כגון סכסוכי גבולות ושאלות כלכליות. עם חתימתה של אמנת הודו-נפאל ב-1950, נרקמו יחסים דיפלומטיים ראשוניים בין הודו לנפאל. אמנה זו לוותה במכתבים סודיים בין שתי המדינות, שהגדירו יחסים ביטחוניים, לצד הסכם המסדיר את הסחר הבילטראלי והסחר במעברי הגבול.
במכתבים שנמסרו בין ממשלת הודו לבין שליטי הראנה של נפאל, נקבע כי "אף ממשלה לא תסבול כל איום על ביטחונו של האחר על ידי תוקפן זר", וחייבו את שני הצדדים "להודיע זה לזה על כל חיכוך רציני או אי הבנה עם כל מדינה שכנה העלולה לגרום לכל הפרה ביחסים הידידותיים בין שתי הממשלות".
הסכמים אלה ביצרו "יחסים מיוחדים" בין הודו ונפאל. אמנה זו גם העניקה לנפאלים הזדמנויות כלכליות וחינוכיות שוות ערך לאזרחים הודים בהודו, תוך הענקת יחס מועדף לאזרחים ועסקים הודים בהשוואה לאזרחויות אחרות בנפאל.
גבול הודו-נפאל פתוח לאזרחי הודו ונפאל והם מורשים לנוע באופן חופשי ללא דרכון או אשרה, כמו כן מורשים אזרחים משתי המדינות לגור או לעבוד בהן. עם זאת, אזרחים הודים אינם רשאים להחזיק בבעלותם נכסי קרקעות או לעבוד במוסדות ממשלתיים בנפאל, ואילו אזרחים נפאלים בהודו רשאים לעבוד במוסדות ממשל הודיים (למעט במדינות מסוימות).
בשנת 2014 הסכימו שתי המדינות לשנות את האמנה ולהתאימה על מנת לשקף את המציאות של העת הנוכחית. עם זאת, אופן ההתאמה בין שני הצדדים טרם הובהר סופית.
על אף קשרי הדת ובתרבות ההדוקים שבין האומה ההודית לאומה הנפאלית, החל מסוף 2015, סוגיות פוליטיות וסכסוכי גבולות הובילו למתח ביחסי המדינות. הם העיבו על תדמית הממשל ההודי בקרב הנפאלים, שגילו איבה כלפיהם.
1950 עד 1970
בשנת 1950 נרקמו לראשונה יחסים לבביים בין שתי המדינות. ככל שמספר העובדים הנפאלים בהודו הלך וגדל, החלה הודו למלא תפקיד חשוב בכלכלת נפאל, מה שגרם להעצמת המנהיגות הנפאלית. באמצע שנות ה-70 המתחים בין שתי המדינות הגיעו לשיאם כאשר נפאל מתחה ביקורת על הצטרפותה של ממלכת סיקים למדינות הודו. בשנת 1975 הציע בירנדרה, מלך נפאל להכרה בינלאומית של נפאל כ"אי של שלום", רעיון שזכה לתמיכה מצד סין ופקיסטן וחוסר תגובה מצד הודו, שראתה בכך איום ב"יחסים המיוחדים" בין המדינות. ב-1984 העלתה נפאל הצעה זו פעם נוספת, אך שוב לא זכתה למענה מהודו. ב-1990 נתמכה הצעה זו בידי 112 מדינות. בשל כך, החלה נפאל לדבוק במדיניות חוץ נייטרלית.
במהלך המלחמה הקרה, ניסתה נפאל לנקוט עמדה פרו־אמריקנית. בשנת 1960, על מנת להפגין חיבה כלפי ארצות הברית, ובניסיון לחזק את קשריה עימה, כוננה נפאל יחסים דיפלומטיים עם ישראל, בעוד שהודו שהעדיפה לצידה את ברית המועצות, חיזקה עימה את קשריה והכירה בשטחים הפלסטיניים.
1970 עד 1980
בשנת 1978 נאותה הודו להסכמי סחר ותחבורה אשר ימלאו את מבוקשה של נפאל זה מכבר. ב-1988, כשהחלו החוזים לפוג, סירבה נפאל להסכמי מעבר וסחר יחיד. סירוב זה הוביל למשברים חריפים בין המדינות. ב-23 במרץ 1989 פגו תוקפם של החוזים והודו הטילה על נפאל מצור כלכלי שנמשך עד אפריל 1990.
מאז כינון היחסים, נושאים כלכליים מהווים גורם מרכזי בקונפליקט שבין שתי המדינות.לאחר הידרדרות במצב הכלכלי שהובילה לשינוי מערכתי במדינה, נפאל נאלצה לוותר על תמיכת הודו בשלל נושאים. בסוף שנות השמונים, הגיעו יחסי הודו-נפאל לשפל המדרגה כשהודו מתחה ביקורת על כך שנפאל רכשה נשק מתוצרת סין ב-1988.
שנות ה-90
ביוני 1990 שוקמו יחסי הודו ונפאל, לאחר שראש ממשלת נפאל, קרישנה פראסאד בהאטראי, וראש ממשלת הודו, ו' פ' סינג, נפגשו. בדצמבר 1991 ביקר ראש ממשלת נפאל גיריג'ה פרסד קויראלה בהודו. במהלך הביקור חתמו שתי המדינות על הסכמי סחר ומעבר, נוסף על הסכמים כלכליים שונים.
באפריל 1995 ביקר ראש ממשלת נפאל, מאנמוהאן אדהיקארי, בניו דלהי. במהלך ביקורו, עמד על תיקונה של אמנת הידידות של הודו-נפאל מ-1950. אדהיקארי שאף לכונן מדיניות חופש כלכלי עבור נפאל, ובמקביל שיפור היחסים עם סין.
המאה ה-21
בשנת 2005 הידרדרו יחסי הודו-נפאל בשל מדיניותו הנוקשה של גיינדרה, מלך נפאל. ב-2008 ביקר ראש ממשלת נפאל החדש פראצ'אנדה בהודו. פראצ'אנדה קרא להודו לתמוך בשינויים הדמוקרטיים של נפאל, שבוצעו עם הדחתו של המלך גיינדרה וביטול המונרכיה בנפאל, ושתשקיע בתשתיות של המדינה. באותה שנה, חתמו שתי המדינות על הסכם בדבר ניצול משאבי המים של נהר בהוטה קוסי הזורם בשתי המדינות. ב-2010 הקצתה הודו לנפאל הלוואה בסך של 50 מיליון דולר והפיקה 80,000 טונות של גרגרי מזון עבור המדינה. הודו גם הביעה נכונותה לתרום למאמצים כדי להבטיח שלום בנפאל. שר החוץ של הודו קומאר מוקרג'י, הבטיח לראש ממשלת נפאל פראצ'אנדה שיספק כל סיוע אפשרי כדי להבטיח שלום אזורי ופיתוח בנפאל.
סכסוכי גבול
אחת הסוגיות השנויות במחלוקת בין שתי המדינות נוגעת בסכסוכי גבול באזור קלאפאני שבמערב נפאל, המהווה גבול משולש בין הודו, נפאל וסין (400 קמ"ר); נהר הקאלי הזורם בקרבת התחום, מהווה גבול טבעי בין אזור מהקאלי בנפאל לבין מדינת אוטראקהאנד בהודו. נפאל טוענת בעלות על אזור קלאפאני בטענה שנהר הקאלי הזורם למערבהּ הוא נהר מרכזי, ועל כן מהווה גבול טבעי ואמור להיות חלק מנפאל. הודו לעומת זאת טוענת בעלות על השטח בטענה שנהר הקאלי אינו נהר מרכזי ולכן חשיבותו זניחה. הודו מבססת את גבולהּ על פי קווי הרכס של הר אום פראוואט ממזרח לנהר.
מבחינה היסטורית-פוליטית, על פי הסכם סוגאולי, שנחתם על ידי נפאל והודו הבריטית ב-4 במרץ 1816, נהר הקאלי מוגדר כגבולה המערבי של נפאל עם הודו. עם זאת שרטוטים מאוחרים יותר ששורטטו על ידי מודדים בריטיים, תוחמים את הגבול עם הנהר המערבי במקום אחר. אי ההתאמת תיחום הגבול בהתאם למקור הנהר היא זאת שגרמה לסכסוכי הגבול בין הודו לנפאל, כשכל מדינה משרטטת לעצמה מפות על פי טענות בעלותיהן.
בנוסף, אזור וסוסטה (140 קמ"ר) שבדרום נפאל שנוי אף הוא במחלוקת.
אלקה האמונד
אלקה האמונד (Aleqa Hammond)
נולדה ב-23 בספטמבר 1965) היא פוליטיקאית גרינלנדית וחברת הפרלמנט הדני. הייתה האישה הראשונה לכהן כראש ממשלת גרינלנד, לאחר שמפלגתה, סיומוט, ניצחה בבחירות הכלליות בגרינלנד 2013. כמו כן היא כיהנה גם כחברה ב"פולקטינג הדני "(פרלמנט), בה שימשה כיו"ר ועדת גרינלנד.
בשנת 2014 היא התפטרה מתפקידה כראש הממשלה ומהנהגת המפלגה, בעקבות ניצול לרעה של כספי ציבור. המונד, שהנהיגה את ממשלת המדינה האוטונומית, השתמשה על פי הדיווחים ביותר מ -100,000 קרונות של כספי ציבור לשהייה במלונות וכרטיסי טיסה וכן לדברים נוספים לבני משפחתה. היא הודתה כי השתמשה בכספים עבור דברים כאלה, אך אמרה כי מדובר בשגיאות חשבונאיות ולא בשימוש לרעה במכוון. לקח לה יותר משנה להחזיר את הכספים, והיא עדיין לא חשפה מדוע ההחזר התפרש על פני כל כך הרבה זמן.
HD 56925
HD 56925 הוא כוכב וולף-ראייה הנמצא במרכז ערפילית הפליטה NGC 2359 (ידועה גם בשם "ערפילית קסדתו של תור") בקבוצת הכוכבים כלב גדול.
המרחק לכוכב אינו ידוע במדויק אך הוא נע בין 3,500 פארסק (11,410 שנות אור) ל 6,900 פארסק (22,500 שנות אור) אך ככל הנראה הכוכב נמצא במרחק של 4,800 פארסק (15,600 שנות אור), מה שאומר שעוצמת הארתו של הכוכב גדולה פי 280,000 מזו של השמש. מסתו של הכוכב היא 16 מסות שמש, רדיוסו כ-1.4 רדיוסי שמש והוא בעל טמפרטורה של 112,000 קלווין. גילו מוערך בכ-20 מיליון שנים.
כוכבי וולף ראייה כמו HD 56925 מאופיינים על ידי קצב איבוד המסה שלהם כתוצאה מרוח השמש החזקה שלהם. שיעור איבוד המסה של HD 56925 מוערך ב 70 מיליוניות מסת שמש בשנה ומהירות רוח השמש של הכוכב מוערכת ב-1,545 ק"מ לשנייה. ערפילית הפליטה הטבעתית NGC 2359 מעוררת מהקרינה המייננת של הכוכב. קוטרה המשוער של הערפילית הוא 4 פארסק והיא פולטת קרינה בטווח רחב מרדיו ועד לקרני רנטגן.
האספה הכללית (ניו המפשייר)
האספה הכללית של ניו המפשייר (באנגלית: New Hampshire General Court) הוא בית המחוקקים הדו-ביתי של מדינת ניו המפשייר בארצות הברית. הבית התחתון הוא בית הנבחרים של ניו המפשייר ובו 400 חברים, והבית העליון הוא הסנאט של ניו המפשייר ובו 24 חברים.
במהלך מושב 2018–2020, בית המשפט הכללי בניו המפשייר היה בשליטת הדמוקרטים, עם רוב של 10–14 בסנאט ורוב של 230-156-1 בבית, עם 13 מושבים פנויים בסוף המושב. ב־3 בנובמבר 2020 זכו הרפובליקנים בשליטה בבית המשפט הכללי בניו המפשייר על ידי זכייה ברוב 10–14 בסנאט וברוב 187–213 בבית.
בית המשפט הכללי מתכנס בבית מדינת ניו המפשייר במרכז העיר קונקורד. בית המדינה נפתח בשנת 1819. בית הנבחרים ממשיך להיפגש במקומו המקורי, מה שהופך את אולם הנציגים לחדר העתיק ביותר בארצות הברית שעדיין נמצא בשימוש חקיקתי מתמשך. כאשר הותקנו מושבים ממוספרים בהיכל הנציגים, המספר שלוש עשרה הושמט בכוונה בגלל הטריסקיידקפוביה.
התשלום השנתי למחוקקים נקבע על פי החוק על 100.00 דולר.
בית נבחרים
בניגוד לתאי חקיקה רבים, אין מעבר "מרכזי". במקום זאת, ישנם חמישה קטעים וביניהם מעברים. לעיתים קרובות הישיבה נקבעת על העדפתו האישית של המחוקק, למעט במקרה של החלק השישי שהוא מושב הדובר בראש האולם.
הרכב בית הנבחרים
החל מינואר 2021, הרכב בית הנבחרים יהיה:
הסנאט של ניו המפשייר
הסנאט של ניו המפשייר נפגש מאז 1784. הוא מורכב מ-24 חברים המייצגים מחוזות סנאט על פי אוכלוסייה. נכון לישיבת החקיקה 2021–2022 יהיו בסנאט 14 רפובליקנים ועשרה דמוקרטים.
סיקור תקשורתי
העיתונות של מדינת ניו המפשייר מכסה את בית מדינת ניו המפשייר עבור עיתונים, שירותי חדשות ופעולות אחרות לאיסוף חדשות. באתר בית המשפט הכללי של ניו המפשייר יש לוחות שנה וכתבי עת הן לבית והן לסנאט.
מרכז המחקר פיו דיווח בשנת 2014 כי בניו המפשייר היה אחד מחיל העיתונאים הקטן ביותר במדינה, עם חמישה כתבים במשרה מלאה ותשעה כתבים במשרה חלקית נוספת.
ז'אן קהוואג'י
זַ'אן קַהְוַואגִ'י (בערבית: جان قهوجي; תעתיק מדויק: גַ'אן קַהְוַגִ'י) נולד ב-23 בספטמבר 1953) הוא גנרל לבנוני בדימוס אשר שימש כמפקד הכוחות המזוינים של לבנון (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 2008–2017.
ביוגרפיה
קהוואג'י נולד בעין אבל ב-23 בספטמבר 1953. הוא בן לעדה הנוצרית-מרונית. ב-1973 הוא התגייס לצבא לבנון ועבר אימונים בארצות הברית, איטליה, גרמניה ושוודיה. ב-1992 הוא מונה למפקד הרגימנט המוטס. ב-1999 הוא מונה לראש מטה הבריגדה ה-11, וב-2001 מונה לסגן מפקד הבריגדה ה-7. ב-2002 מונה למפקד הבריגדה ה-2. הוא טיפס בסולם הדרגות וב-2008 מונה למפקד הכוחות המזוינים של לבנון במקום מישל סולימאן שהפך לנשיא לבנון. כהונתו הוארכה פעמיים. ב-8 במרץ 2017 הוא סיים את תפקידו והוחלף בידי ג'וזף עאון.
יחסי אוזבקיסטן–איראן
יחסי אוזבקיסטן–איראן הם היחסים הדיפלומטיים בין אוזבקיסטן ואיראן, שיש ביניהם קשרים תרבותיים והיסטוריים עמוקים. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה כלכלי (ECO).
סחר
בין איראן לאוזבקיסטן יש הסכמים לשיתוף פעולה בתחומים שונים, כולל חקלאות, תחבורה, ייצור נפט וגז, בנייה, תרופות ובנקאות. שתי המדינות עבדו גם על קישורים יבשתיים ועל מיזמים משותפים אחרים.
אוזבקיסטן מייצאת סחורות רבות לאיראן, כולל כותנה, מתכות ברזליות ולא ברזליות, דשנים וסיבים כימיים. איראן מייצאת חומרי בנייה, חומרי ניקוי, מזון, תה ופירות לאוזבקיסטן. מחזור הסחר באיראן-אוזבקיסטן עלה על 600 מיליון דולר בשנת 2008.
בשנת 2018, שגריר אוזבקיסטן באיראן הצהיר כי בכוונתם להגדיל את היקף הסחר שלהם עם איראן, על ידי הרחבת הקשרים הדו צדדיים ושיפור שיתוף הפעולה עם איראן.
מריה פטינו
מריה ז'וזה מרטינס פטינו (בספרדית: Maria José Martínez-Patiño; נולדה ב-10 ביולי 1961) היא אתלטית עבר ספרדייה, שנודעה בזכות מאבקה נגד פסילתה מתחרויות ספורט לאחר שכשלה בשנת 1985 בבדיקות לאימות מין משום היותה אינטרסקסואלית.
פסילתה מהתחרויות
בשנת 1985, במסגרת משחקי אוניברסיאדת קובה, נאלצה לעבור שוב את הבדיקות לאימות מין משום ששכחה את תעודת הנשיות שלה בבית. לא הייתה לה שום סיבה לחשוש שהיא לא תעבור את הבדיקה משום שלא הייתה לה שום אינדיקציה למצבה האינטרסקסואלי, ובבדיקה זו היא נכשלה. המאמן שלה ייעץ לה לזייף פציעה וכך לפרוש בשקט מהתחרות בלי לחשוף את מצבה לתקשורת, וכך אכן עשתה. בשנת 1986, היא רצתה להתחרות באליפות ספרד לאתלטיקה. הרופא שלה הציע לה לא להתחרות אלא לזייף פציעה חמורה כדי לפרוש מעולם הספורט לצמיתות, אולם פטינו, שגלדה כל חייה כאישה, סירבה לעשות כן והשתתפה בתחרות. לאחר השתתפותה, הבוחנים שבדקו אותה בשנת 1985, הדליפו לתקשורת את תוצאות הבדיקה שלה, והעיתונאות לעגה לה וכתבה עליה שהיא למעשה גבר. לאחר שהמקרה שלה נחשף בתקשורת, נשללה ממנה לצמיתות הזכות להתחרות, היא נודתה מהנבחרת הספרדית, המאמן, חבריה והארוס שלה נטשו אותה, הסדר המגורים ומענק המחייה שקיבלה כספורטאית עלית בוטלו, וכל הישגיה נמחקו מהרשומות.
מאבק נגד הפסילה
פטינו חוותה השפלה ועגמת נפש רבה, אולם במקום להסתתר היא הייתה לספורטאית הראשונה שהחליטה למחות בפומבי נגד פסילתה ופצחה במאבק להשבת זכאותה להתחרות. פטינו אמרה: "אני חייבת להאבק. מה שקרה לי זה היה כמו לעבור אונס. אני בטוחה שזו אותה התחושה המהממת של בושה וחילול. ההבדל היחיד הוא שבמקרה שלי – כל העולם צפה". לאחר מספר חודשים, התברר שפטינו היא אינטרסקסואלית עם AIS. הייתה לה גנטיקה זכרית טיפוסית (כרומוזומי מין XY), אשכים פנימיים ומאפיינים חיצוניים טיפוסיים נקביים: איברי מין חיצוניים נקביים, חזה נקבי טיפוסי ומראה טיפוסי נקבי. אם פטינו הייתה נתונה לבדיקות אימות מין ויזואליות וגינקולוגיות (שהיו נהוגות בטרם המעבר לבדיקות גנטיות) – היא הייתה עוברת אותן בהצלחה. עקב ה-AIS שמתבטא בעמידות לאנדרוגנים, גופה לא היה מסוגל לעבד את הטסטוסטרון שייצרה, ומומחה לאתלטיקה טען כי "היא נפסלה בגלל יתרון שלא היה לה".
בשנת 1988, לאחר שגופי הספורט הכירו בכך שה-AIS של פטינו לא מקנה לה שום יתרון על ספורטאיות אחרות, הם הפכו את החלטתם, ופטינו הייתה לספורטאית הראשונה שקיבלה בחזרה את זכאותה להתחרות אחרי שלילה עקב כישלון בבדיקות לאימות מין, אולם לאחר שנעדרה מהתחרויות במשך שלוש שנים, היא לא הצליחה לשחזר את הצלחתה המקצועית, ולא העפילה לאולימפיאדת 1992. פטינו הייתה הראשונה שהצליחה לערער על אמינות המבדקים האלו, ואמרה: "ידעתי שאני אישה. בעיניים של המדע, של אלוהים והכי חשוב: בעיניים שלי. אם לא הייתי ספורטאית, מעולם לא היו מטילים ספק בנשיות שלי". המקרה של פטינו היה לנקודת מפנה בתחום בדיקות לאימות מין בספורט: פטינו, שלא ידעה שהיא אינטרסקסואלית עד הכישלון בבדיקה לאימות מין, הביאה לתשומת הלב הציבורית את ה-AIS, והדיון בתקשורת ערער את מעמדן של הבדיקות לאימות מין והוביל בסופו של דבר לביטולן על ידי הוועד האולימפי וה-IAAF.
איז'אק פרלמוטר
לימודיו ויצירתו
פרלמוטר החל את לימודי הציור שלו בבודפשט ולאחר מכן המשיך באקדמיה ז'וליאן בפריז. הוא חזר לממלכת הונגריה, ועבד עם שאנדור ביהארי. לאחר מכן נסע שוב לפריז. ב-1898 עבר להולנד, שם הושפע מאוד מיוזף ישראלס. תחילה השתקע במושבת האמנים לארן ולאחר מכן עבר לוולנדם, שם עבד באופן עצמאי. שם צייר תמונה בשם "תפילה" שנמצאת באוסף הגלריה הלאומית של הונגריה, וכן את ה"ביקור יום ראשון" שנמצאת בהמוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי בבודפשט. המאפיינים המשותפים של העבודות ה"הולנדיות" הם גוונים כהים וצבעים חזקים.
הוא נפטר מדלקת ריאות באביב 1932. בצוואתו, השאיר את ציוריו, את הווילה ואת בית המגורים שלו בשדרת אנדראשי 60 (כיום מוזיאון בית הטרור) לקהילה היהודית של פשט, בתנאי ששלושה רבעים מרכושו ישמשו לעזרה לקשישים, חסרי יכולת. אמנים. את הרבע הנותר ציווה להקמת מוזיאון יהודי.
תערוכותיו
גם דיוקנאותיו העצמיים תופסים מקום חשוב ביצירתו, שאחד מהם נרכש על ידי גלריית אופיצי בפירנצה. בתערוכות רבות זכתה אמנותו להכרה. ב: ברלין, ברמן, פריז, מינכן, רוטרדם. הוא נבחר כחבר באגודה על שם הצייר פאל סיניאי מרשה, אף על פי שלא אהב את קבוצות הציירים, אלא יצר באופן עצמאי.
בשנת 2003 ארגן המוזיאון והארכיון היהודי-ההונגרי תערוכה של יצירתו, שהציגה 32 מציוריו. בנובמבר 2013 הציגה גלריית קיזלבך את האוסף הנסתר עד אז של אספן האמנות החובבן אישטוואן קבשי, כולל כמה ציורי פרלמוטר.
לינקולן (כדורגלן)
לינקולן קאסיו דה סוזה סוארס (בפורטוגזית: Lincoln Cássio de Souza Soares, נולד ב-22 בינואר 1979 בסאו בראס דו סואסוי, מינאס ז'ראיס שבברזיל) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי. ללינקולן היו תקופות בקריירה בהן נחשב לשחקן מוביל ואחד הטובים בעולם בתפקידו, בעיקר כאשר שיחק בשאלקה 04 עמה הגיע להישגים גדולים, אך בעיות משמעת רבות היו בעוכריו פעמים רבות במהלך הקריירה שלו.
קריירת מועדונים
לינקולן שיחק לאורך שנות נעוריו באתלטיקו מיניירו, ובשנת 1997 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. בשנת 1999 סייע לקבוצה לסיים במקום השני בליגת העל הברזילאית, כאשר שיתף פעולה עם ז'וליאנו בלטי, קלאודיו קסאפה ומלך השערים גיירמה. בשנת 2001 חתם לינקולן בקייזרסלאוטרן מהבונדסליגה, במקומו של צ'יריאקו ספורצה שעזב לבאיירן מינכן. לינקולן שיחק בקייזרסלאוטרן שלוש עונות ולפרקים הציג יכולת טובה מאוד, בעיקר בעונתו הראשונה בקבוצה, 2001/02, בה הבקיע שמונה שערי ליגה, כשהוא משתף פעולה עם מירוסלב קלוזה, ורטיסלב לוקבנץ, מריו באסלר ואולף מארשל. ברם, המועדון סבל מבעיות ניהוליות ולינקולן עצמו היה מועד לבעיות משמעת. במהלך עונת 2003/04 לינקולן נעלם למועדון, שהסיק כי הוא חזר למולדתו ברזיל ששם יוכל לטפל בפציעה ממנה סבל. קייזרסלאוטרן, שהתמודדה במאבקי תחתית קשים באותה שנה, לא אישרה ללינקולן לעזוב. כאשר חזר, הושעה לתקופה ארוכה, והיה נתון לחיצי הביקורת של אוהדי הקבוצה, שלא ראו בעין יפה את היעלמותו כאשר הקבוצה נאבקה במאבקי התחתית.
בקיץ 2004 חתם לינקולן בשאלקה 04 להפתעת רבים, שכן המוניטין שלו נפגע בעקבות היעלמותו בקייזרסלאוטרן. החתמה זו התבררה כהברקה, ובעונתו הראשונה בקבוצה, לינקולן נבחר כשחקן העונה של שאלקה, וכשחקן החודש בבונדסליגה בנובמבר 2004. בעונה זו, 2004/05, הבקיע לינקולן 12 שערי ליגה, ושיתף פעולה בחלק ההתקפי עם ג'רלד אסמואה, אבה סאנד ואאילטון, ושאלקה סיימה שנייה בבונדסליגה לאחר האלופה באיירן מינכן. גם בעונת 2005/06 הציג לינקולן יכולת טובה והבקיע חמישה שערים, ואף הוכתר על ידי מגזין הספורט הגרמני קיקר כאחד מחמשת השחקנים הטובים ביותר בבונדסליגה לשנת 2006. בעונה זו סיים לינקולן עם שאלקה במקום הרביעי בבונדסליגה, ובליגת האלופות הבקיע שלושה שערים, אך הקבוצה סיימה שלישית בשלב הבתים ונשרה לגביע אופ"א, שם הוסיף לינקולן שלושה שערים נוספים, והגיע עם הקבוצה עד לחצי הגמר, בו הודחה שאלקה על ידי סביליה. עונת 2006/07 הייתה האחרונה של לינקולן בשאלקה, ובעונה זו פחת מעט מספר הופעותיו, אך הקבוצה סיימה במקום השני בבונדסליגה, מרחק שתי נקודות בלבד מהאלופה שטוטגרט. בתום עונה זו, עזב לינקולן את שאלקה לאחר שצבר 86 הופעות ליגה והבקיע 20 שערים, וחתם בגלאטסראיי הטורקית על חוזה לארבע עונות, תמורת סכום של חמישה מיליון אירו.
קבלת הפנים לה זכה לינקולן בנמל התעופה באיסטנבול הייתה חמה במיוחד, כאשר 5000 אוהדי גלאטסראיי הגיעו לקבלו. בעונתו הראשונה בקבוצה, 2007/08, הבקיע לינקולן חמישה שערים ובישל מספר שערים חשובים. עם זאת, לינקולן, וחברו לקבוצה הקאן שוקור, עברו עבירת משמעת בגינה הושעו מהדרבי מול בשיקטש על ידי מאמנם קרל-היינץ פלדקאמפ, כאשר הביאו את משפחותיהם לצפות באימון סגור של הקבוצה. פלדקאמפ ספג ביקורות על החלטה זו, אך בדיעבד, גלאטסראיי ניצחה 2-1 גם ללא לינקולן ושוקור. בתום אותה עונה זכה לינקולן עם גלאטסראיי באליפות טורקיה ובסופר קאפ הטורקי. בנובמבר 2008 הבקיע לינקולן שער כבר אחרי דקה וחצי בדרבי מול פנרבחצ'ה, אך קבוצתו הובסה לבסוף 4-1. במהלך עונה זו מונה לקפטן הקבוצה, אך בקיץ 2009, כאשר הקבוצה החלה את מחנה האימונים, לינקולן נעדר ממנו והושעה מהקבוצה. במהלך הקיץ שוחרר מגלאטסראיי עקב בעיות משמעת חוזרות, וסרט הקפטן הועבר לארדה טוראן.
בפברואר 2010 חתם לינקולן על חוזה לשנתיים בפלמיירס מליגת העל הברזילאית, והציג יכולת טובה לפרקים, אך מאמנו פליפה סקולארי לא בנה עליו לעתיד, ולינקולן, שרצה לשחק יותר, הושאל באוגוסט 2011 לאבאי הברזילאית, שם היה שחקן הרכב קבוע במשך חצי עונה. בשנת 2012 חתם לינקולן בקוריטיבה, וזכה עמה פעמיים ברציפות באליפות מדינת פרנה. בשנת 2014 הושאל לינקולן לבאהיה.
קריירה בינלאומית
לינקולן הופיע פעמיים במדי נבחרת ברזיל עד גיל 23, אך מעולם לא זומן לנבחרת ברזיל, גם בתקופות השיא בקריירה שלו.
תארים
עם שאלקה 04
עם גלאטסראיי:
עם קוריטיבה:
PDP
PDP (ראשי תיבות של Programmed Data Processor, באנגלית: "מעבד נתונים מתוכנת") הייתה סדרת מיני-מחשבים שיוצרה ושווקה על ידי חברת DEC ("דיגיטל") מ-1960 ועד 1990. הסדרה הייתה פורצת דרך בתחום המחשוב וסיפקה לראשונה אלטרנטיבה זולה ויעילה לחברות וארגונים בינוניים אל מול המחשבים המרכזיים כתשתית למערכות מידע, וכן כתחליף למחשבים אנלוגיים לשם פתרון בעיות מדעיות והנדסיות. עצם השימוש במילים "מעבד מידע מתוכנת" בא כדי להימנע מהשימוש במילה "Computer" (מחשב) שהייתה בעלת קונוטציות למכונה גדולה ומסורבלת.
PDP-1
ה-PDP הראשון היה המחשב הראשון שיוצר על ידי DEC שנוסדה ב-1957 על ידי בוגרי MIT קן אולסן והרלן אנדרסון. המחשב התבסס במידה רבה על מחשב המחקר TX-0 עליו עבד אולסן במעבדות לינקולן ב-MIT ועל פטנטים שפיתחו השניים בעת לימודיהם.
המחשב התבסס על CPU טרנזיסטורי, וזיכרון ליבה מגנטית עם אורך מילה של 18 סיביות.. מערכת ההפעלה שלו אפשרה ריבוי משימות על ידי שיתוף-זמן, כלומר הקצאת משאבי המחשוב למספר יישומים. אחד ממשחקי המחשב הראשונים, !Spacewar, נכתב עבור PDP-1 של MIT ב-1961.
שימוש מחקרי נוסף נעשה במחשב על מנת לנגן מוזיקה באמצעות חומרה ייעודית.
PDP-6
המחשבים הבאים בסדרה עד 6 היו מחשבים נסיוניים שלא הוצעו כמוצר, פרט ל-PDP-4 שנועד להיות גרסה זולה יותר של PDP-1.
PDP-6, שהושק ב-1963, היה, מבחינה הנדסית, אחד המחשבים החשובים בסדרה ותוכנן כמחשב מרכזי מדעי. גודל המילה שלו היה 36 ביט לאחסון ו-18 ביט לגודל כתובת. אחד החידושים בארכיטקטורה היה היכולת לפנות ל"בנקים" או מאגרי זיכרון נפרדים, על ידי צירוף הכתובת בת ה-18 ביט עם 4 ביטים נוספים, שהיוו הצבעה למאגר הזיכרון (ה"בנק", נקרא AC), עובדה זו איפשרה הוספת בנקי זיכרון למערכת. גודל הזיכרון הפנימי הטיפוסי היה 32,768 מילים. למרות שרק 26 מחשבים מטיפוס זה הותקנו, היווה המחשב פריצת דרך טכנולוגית ואב טיפוס של ארכיטקטורת מחשב. סט הפקודות של המחשב היה זהה כמעט לזה של PDP-10. היה זה המחשב המסחרי הראשון לשימוש רב תכליתי שסופק עם תוכנות שנכתבו על ידי דיגיטל. מערכת ההפעלה שנכתבה עבורו ב-1964, Monitor, הייתה הבסיס למערכת ההפעלה 10-TOPS.
PDP-7
PDP-7, שהושק ב-1965, היה גרסה משופרת וזולה יותר של PDP-4. עקב יחס העלות/תועלת שלו נרכש המחשב על ידי אוניברסיטאות ומכוני מחקר. בשנת 1969 כתבו קן תומפסון ודניס ריצ'י במעבדות בל את הגרסה הראשונה של מערכת ההפעלה UNIX עבור מחשב PDP-7.
ממשיכו היה PDP-9, שהוכרז כשנה לאחר מכן, והיה מחשב ה-PDP הראשון עם מיקרו קוד.
PDP-8
הדגם הראשון, שכונה "Straight-8" ("8 ישר"), היה בגודל של מקרר קטן, קטן בהרבה מהמחשבים המרכזיים. דגם PDP-8/S נארז במארז שולחני והיה המחשב הראשון שניתן היה להעמיד בחדר, על שולחן רגיל, בלי צורך במערכות קירור יקרות ובהתקנה מסובכת, אך היה זה מחשב חלש ואיטי יותר מהמחשב במארז הגדול. דגמים שולחניים מתקדמים יותר, כ-PDP-8/e, ניצלו את ההתפתחויות בשטח המוליכים למחצה והמעגלים המודפסים ליצירת גרסאות מהירות וחזקות יותר.
גודל המילה של המחשב היה 12 ביט, הוא הציג לראשונה אפיק נתונים (Bus) רב-תכליתי בקצבים שתמכו באמצעים מגוונים לקלט/פלט מדעי, הנדסי ותעשייתי מדויק כמסך CRT, עט אור, ממיר דיגיטלי/אנלוגי, סרטים מגנטיים וסרט מנוקב. אמצעי אחסון המידע המרכזי של ה-PDP-8 בגרסאותיו השולחניות היה, לראשונה, דיסק קשיח.
למערכות ה-PDP-8 לא הייתה מערכת הפעלה, אלא סט מתגים בלוח הבקרה, שאפשרו טעינת תוכנה בשפת מכונה, בדרך כלל מסרט מנוקב, והרצתה. סרט הנייר יכול להכיל את התוכנית עצמה, או loader קטן, שקורא את התוכנית הראשית מאמצעי קלט פלט אחר. בהמשך נכתבו מערכות הפעלה כ-OS/8 ו-TSS לשיתוף-זמן משאבים ומהדרים ומפרשים לשפות כ-BASIC, FORTRAN, ALGOL ועוד וכן שפת היישומים של דיגיטל, 8-DIBOL.
במחשב נעשו שימושים רבים ומגוונים: באקדמיה, בתעשייה, ובעסקים. מחלקות או פקולטות אקדמיות יכלו לראשונה לרכוש מחשב שנמצא בשליטתן, בלי תלות במחשב מרכזי. מחשבים כאלו הפעילו ציוד מעבדה לביצוע ניסויים, לצד חישובים, סימולציות ועוד. בתעשייה שימשו כבקרים תעשייתיים, לצד שימושים מסורתיים לניהול מלאים, הנהלת חשבונות, ועוד. חברות קטנות מצאו שרכישתו משתלמת יותר משימוש במשאבי מחשוב "חכורים", או במקרים רבים עבודה ללא מחשוב כלל.
PDP-10
PDP-10 הוכרז בסוף 1966 כמחשב מרכזי מדעי לריבוי משימות וכ"מחשב מרכזי אישי". המחשב נרכש ושימש כמחשב מרכזי עבור אוניברסיטאות ומכוני מחקר רבים. המחשב שווק עם מספר גרסאות CPU, כאשר המוצלחת והנפוצה בהם הייתה ה-KL10 ומאוחר יותר KL-20. מבחינת ארכיטקטורה התבסס ה-PDP-10 באופן נרחב על PDP-6, עם שיפורים בחומרה. מדעני מחשב ב-MIT ובחברת BBN Technologies השתמשו ביכולת הפרדת הזיכון למאגרים נפרדים של PDP-6 על מנת ליצור מערכת זיכרון וירטואלי לצרכים מחקריים. מערכת ההפעלה של המחשב, 10-TOPS הייתה הרחבה של מערכת ה-Monitor של PDP-6, מחשבים עם CPU KL10 ומערכת הפעלה 10-TOPS מקודדת במיקרו-קוד למעבד נמכרו תחת השם "DECsystem-10", מחשבים עם CPU KL20 יוצרו עם מערכת הפעלה מותאמת בשם 20-TOPS ושווקו תחת השם "DECsystem-20". מארזי ה-CPU ויחידות הרחבת הזיכרון היו זהים וכך נוצר מבנה אופייני של מספר "ארונות" או "קופסות" זו לצד זו.
אחד היישומים הגדלים של DECsystem-10 היה כשרתי רשת CompuServe, אשר השתמשה בהם כנקודות גישה רשתיות למאגרי מידע.
בשנת 1983 הפסיקה דיגיטל לייצר את ה-PDP-10, כיוון שרצתה להתמקד בפיתוח ומכירת קו מחשבי ה-VAX.
PDP-11
המיני-מחשב בעל 16 ביט הטיפוסי ביותר ואחת ההצלחות המסחריות הגדולה ביותר של דיגיטל הייתה תת-סדרת PDP-11 ששווקה מאז הכרזתה ב-1970 ועד 1990. מחשבי הסדרה שימשו בכל יישום ממערכות משובצות מחשב, מערכות זמן אמת ושימושים תעשייתיים והנדסיים, דרך יישומים מדעיים ומחקריים ועד שימושים מסחריים ומערכות מידע. סט הפקודות של מעבד ה-CISC של ה-PDP-11 השפיע על תעשיית המעבדים ועל תכנון מיקרו-מעבדים מרכזיים כגון Motorola 68000 (המעבד של מקינטוש, קומודור אמיגה ואטארי) וה-Zilog Z8000.
מערכת ההפעלה העיקרית של PDP-11 הייתה RSX-11, למרות שנכתבו לו, על ידי דיגיטל וספקים אחרים, למעלה מעשר מערכות הפעלה שונות. הגרסה הרשמית האשונה של UNIX הורצה על PDP-11/20 ב-1970 וכך גם הגרסה הראשונה של שפת התכנות C. שיטת ארגון הקבצים על הדיסק, Files-11, היוותה גם את המודל לניהול קבצים של מערכת ההפעלה VMS שפעלה על מחשבי VAX וAlpha (ועל ידי כך, בעקיפין גם של NTFS), השיטה כללה ארגון היררכי, ניהול גרסאות וניהול רשימות גישה לצורך אבטחת מידע. ספריות הפיתוח המרכזיות בעולם פיתוח התוכנה במחשבי דיגיטל, DecForms-11 לפיתוח מסכים, דוחות וטפסים ו-RMS-11 לניהול רשומות נוצרו עבור PDP-11.
סדרת מחשבי ה"סופר מיני" VAX, היא ממשיכת סדרת ה-PDP-11 ומחשב ה-VAX הראשון נקרא VAX-11, על מנת לשמר זיקה המשכית זו. מחשבי ה-VAX בעלי 32 ביט התגברו על בעיית מרחב הכתובות הצר של PDP-11, אך דיגיטל סיפקה חבילת תאימות, כך שתוכנות שנכתבו עבור PDP-11, המשיכו לפעול על גבי מחשבי VAX/VMS.
PDP-11 יוצר בשתי תצורות אפיק נתונים, Unibus ו-Q-Bus (שהמשיך לעולם ה-VAX). ה-Unibus היה אפיק נתונים לקישור המעבד לזיכרון וקישור אמצעי קלט/פלט חיצוניים נעשה על ידי מיפוי שלהם לכתובות "בנקי" זיכרון (AC). שיטה זו, בפרט לאחר שדיגיטל פתחה את פרוטוקול התקשורת של האפיק, הפך את המחשב למסוגל לתקשר בקלות יחסית עם התקני קלט/פלט וציוד היקפי של מגוון יצרנים, כולל ציוד היקפי ייחודי, בלתי-תקני, לשימושים תפורים ובכך סייע גם להתפתחות הרובוטיקה. Q-Bus היה אפיק ייעודי, רב-תכליתי לאמצעי קלט/פלט, שאיפשר לשחרר את האפיק המרכזי לתקשורת המעבד לזיכרון הפנימי. אפיק זה שימש גם את מחשבי ה-VAX.
ב-1985 הוצג PDP-11/83 שהיה מיקרו-מחשב ונמכר כ"מיקרו-PDP", המחשב התבסס על מעגל משולב ובו מעבד רב-עוצמה KDJ11-BF ואפיק מהיר לגישה לזיכרון הפנימי (PMI) ליישומי זמן אמת.
התצורה של PDP-11 שיועדה לשיבוץ במערכות משובצות-מחשב נקראה LSI-11, והייתה למעשה מעגל משולב שהכיל את ארכיטקטורת המחשב.
אחרי 11
PDP-12 היה מחשב מדעי בלתי מסחרי, המספר 13 לא יוצר כלל (בשל אמונה טפלה בקשר לחוסר המזל של המספר) ו-PDP-14 ו-PDP-16 היו בקרים מיתכנתים לשימושים תעשייתיים.
PDP-15 היה מחשב ה-PDP האחרון בעל מילה של 18 ביט ומחשב ה-PDP היחיד שהשתמש בטכנולוגיה של מעגל משולב. המחשב הוכרז ב-1969 כתחליף ל-PDP-9 והיה מחשב ה-PDP הנמכר ביותר. אחד משימושיו הנפוצים היה כמחשב תיב"ם.
PDP בישראל
נכון לאפריל 1973 נמכרו בישראל מחשבי PDP למערכת הביטחון הישראלית, הוועדה לאנרגיה אטומית, התעשייה האווירית, האוניברסיטה העברית בירושלים, הטכניון, מכון ויצמן למדע, בית חולים הדסה, חברת צים ועוד.
שארלוט קולמן
שארלוט נינון קולמן (באנגלית: Charlotte Ninon Coleman; 3 באפריל 1968 - 14 בנובמבר 2001) הייתה שחקנית אנגלייה הידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד סקרלט בסרט "ארבע חתונות ולוויה אחת", בדמות ג'ס בדרמה הטלוויזיונית "תפוזים הם לא הפרי היחיד", ובדמויות שגילמה כילדה סו ב"וורזל גאמידג'" ומרמלדה אטקינס. קולמן נפטרה בגיל 33 מהתקף אסתמה חריף בהולוויי שבצפון לונדון.
קורות חייה
בגיל 15, כשחשה שחינוכה הוא ליברלי מדי כיוון ש"הוריה לא האמינו בהגבלות", נרשמה לבית הספר דרטינגטון הול בדבון. זה היה בית ספר מתקדם בו התלמידים לא נאלצו להשתתף בשיעורים, ולכן היא לא עשתה זאת. אחר כך למדה בבית ספר לבישול.
קריירה
התפקיד הראשון הגדול של קולמן בטלוויזיה היה בדמות סו בסדרה לילדים "Worzel Gummidge". הסדרה שודרה במשך ארבע עונות ופרק ספיישל חג המולד בשנים 1978 עד 1981 ברשת ITV. עוד הופיעה בתחילת הקריירה ב-1977 בסרט הטלוויזיה "A Choice of Evils" של ה-BBC, וב-1979 בסרט "Two People" של רשת LWT בתפקיד אמה מופאט.
ב-1990 הופיעה קולמן בתפקיד ג'ס, נערה מלנקשייר שגדלה במסגרת תנועת הפנטקוסטליזם, בדרמה עטורת השבחים "תפוזים הם לא הפרי היחיד" המבוססת על רומן באותו שם מאת ג'נט וינטרסון. קולמן זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר של Royal Television Society, והייתה מועמדת לפרס באפט"א על הופעתה בדמות הלסבית הצעירה. היא הקליטה את ספר השמע של הרומן בהוצאת BBC Audiobooks.
בשנות השמונים והתשעים של המאה העשרים הופיעה קולמן בסדרות טלוויזיה שונות כגון " The Bill" ו"המפקח מורס", הסדרה הקומית קצרת הימים "פרדי ומקס" עם אן בנקרופט, בדרמה על חסרי בית "Sweet Nothing", ועוד תפקיד בדמות לסבית בסאטירה הפוליטית "Giving Tongue" משנת 1996. בין 1998 ל-2000 שיחקה בסיטקום של סיימון ניי בשם לצדו של דילן מוראן, ודיבבה את פרימרוז, בעיבוד האנימציה לספרי הילדים "Brambly Hedge". הופעתה האחרונה בטלוויזיה הייתה בעיבוד של "מופע זוגי" מאת ג'קלין וילסון בה שיחקה בדמות המורה מיס דבנהאם.
ב-1994 שיחקה קולמן בתפקיד סקרלט בסרט "ארבע חתונות ולוויה אחת" יחד עם יו גרנט, סיימון קאלו וקריסטין סקוט-תומאס. היא המשיכה להופיע בקביעות בסרטי קולנוע עד סוף שנות התשעים של המאה העשרים. ב-1999 הופיעה בסרט "אנשים יפים" מאת ג'זמין דיזדר, שמתרחש בלונדון ב-1993 בתקופת מלחמת בוסניה, וגילמה את פורשה תורנטון.
באפריל 1991 שיחקה קולמן בתפקיד לורנה במחזה "Our Own Kind" (רוי מק'גרגור) בתיאטרון בוש בלונדון. היא כיכבה לצדם של קווין וייטלי ונישה נאייר וג'יין הורוקס.
חיים אישיים
ב-1987 נפטר בתאונת אופניים ג'ונתן לייקוק שהיה החבר שלה באותה עת. הוא היה בן 23 במותו. אחרי מותו סבלה קולמן מתקופות של דיכאון והפרעות אכילה אנורקסיה ובולימיה נרבוזה. היא השתתפה בפגישות של אלכוהוליסטים אנונימיים, כיוון שלא רצתה להיות עם אכלני יתר אנונימיים.
ב-13 בנובמבר 2001 ביקרה קולמן את משפחתה. אביה סיפר מאוחר יותר שמצב רוחה היה מרומם. באותו ערב אמרה שאינה מרגישה טוב, אבל בניגדול לעצת הוריה חזרה לדירתה. למחרת בבוקר ב-14 בנובמבר, התקשרו אליה הוריה, ולא קיבלו מענה. אמה שהגיעה לדירתה מצאה אותה שוכבת על הרצפה מחוסרת הכרה. היא נלקחה באמבולנס לבית החולים ויטינגטון בלונדון, שם הוכרז על מותה מהתקף אסתמה חריף.
באותו חודש נערך לזכרה טקס אזכרה במרכז הבודהיסטי "מיל היל" בלונדון, והשתתפו בו בני משפחה וחברים קרובים.
ב-2003 הוקם על שם שארלוט קולמן מלגת לימודים של המרכז החדש לאמניות הבמה בלונדון.
אן פאקר
אן פאקר (נולדה בשנת 1959) היא סופרת אמריקאית, מחברת רומנים וסיפורים קצרים. יצירתה הידועה ביותר היא הרומן הראשון שלה, הקפיצה מהמזח (פורסם באנגלית בשנת 2002; יצא בעברית בהוצאת עם עובד בשנת 2007, בתרגום מיכל אלפון). היא זכתה בפרס ג'יימס מיצ'נר ובמלגת הקרן הלאומית לאמנויות של ארצות הברית.
ביוגרפיה
פאקר נולדה בסטנפורד, קליפורניה, לזוג המרצים באוניברסיטת סטנפורד הרברט וננסי פאקר. אמה לימדה ספרות אנגלית וכתיבה יוצרת. אביה (שהיה יהודי) לימד משפטים, והתרכז במתח בין הליך נאות לבין מלחמה בפשיעה. בשנת 1969, בהיות פאקר בת 10, לקה בשבץ מוחי ששיתק את צידו הימני; שלוש שנים לאחר מכן, התאבד.
דודה של פאקר, ג'ורג' האדלסטון ג'וניור, וסבה, ג'ורג' האדלסטון סיניור, היו חברים בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אלבמה. אחיה, ג'ורג' פאקר, הוא סופר, עיתונאי, ומחזאי.
פאקר מתגוררת בצפון קליפורניה, והיא אם לשני ילדים.
קריירה
פאקר למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת ייל, והחלה לכתוב סיפורת בשנה האחרונה של לימודי התואר הראשון. היא עקרה לניו יורק לאחר סיום התואר, והחלה לעבוד בהוצאת באלנטיין בכתיבת כיתובי גב (blurbs) על ספרים בכריכה רכה. היא השתתפה בסדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה בין 1986 ל-1988, ומכרה סיפור קצר ראשון לניו יורקר שבועות ספורים לפני שהשלימה את התואר השני בכתיבה יוצרת.
בשנת 1988 עקרה למדיסון, וויסקונסין כעמיתה במכון וויסקונסין לכתיבה יוצרת. במשך שנתיים פרסמה סיפורים בכתבי עת ספרותיים, לרבות הסיפור "תינוקות", שנכלל באסופת הסיפורים זוכי פרס או הנרי לשנת 1992. סיפור שפרסמה בניו יורקר, ושמו "מנדוסינו", הפך לכותרת ספרה הראשון, "מנדוסינו וסיפורים אחרים", בהוצאת Chronicle Books בשנת 1994.
פאקר עבדה על הרומן הראשון שלה, הקפיצה מהמזח (במקור: The Dive From Clausen's Pier), כעשר שנים. הספר יצא בהוצאת אלפרד קנופף, והתקבל בביקורות חיוביות וזכה בפרס הספרותי על שם קייט שופן. לאחר ההצלחה, הוציאה שני ספרים נוספים בהוצאת קנופף: רומן בשם Songs Without Words (2007), וקובץ סיפורים קצרים בשם Swim Back to Me (2011). בשנת 2015 פרסמה פאקר רומן בשם The Children's Crusade ("מסע הצלב של הילדים") בהוצאת צ'ארלס סקריבנר. בביקורת בניו יורק טיימס על הרומן, כתבה ג'נט מסלין שהוא "חסר צורה, חסר כיוון, ותועה".
בנוסף לסיפורת, חיברה פאקר גם מסות עבור הוושינגטון פוסט, ווג, כתב העת Real Simple, וכתב העת O של אופרה וינפרי.
הקפיצה מהמזח עובד לסרט טלוויזיה, שלא התקבל יפה, בין היתר בשל הפיכת הדמויות לצעירות בהרבה מגילן ברומן.
קורה ואן ניואנהאוזן
קורנליה "קורה" ואן ניואנהאוזן (בהולנדית: Cornelia "Cora" van Nieuwenhuizen; נולדה ב-12 ביוני 1963) היא פוליטיקאית הולנדית הפועלת מטעם מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה. שימשה כשרת התשתיות וניהול המים של הולנד.
ביוגרפיה
ב-2014 נבחרה לפרלמנט האירופי ושימשה כסגנית המתאמת של הקבוצה הפרלמנטרית בוועדה לענייני כלכלה ומטבע. מאוחר יותר, היא הצטרפה לוועדה המיוחדת לפסיקת מס ואמצעים אחרים דומים באופיים או בהשפעתם בשנת 2015. בנוסף, היא כיהנה בתפקיד סגנית יו"ר המשלחת של הפרלמנט ליחסים עם הודו.
ב-26 באוקטובר 2017 מונתה ניואנהאוזן לשרת התשתיות וניהול המים בקבינט השלישי של מארק רוטה. ב-15 בינואר 2021 התפטר מתפקידו אריק ויבס שר הכלכלה ומדיניות האקלים. ניואנהאוזן נבחרה כממלאת מקומו עד 20 בינואר 2021 אז הוחלפה בידי באס ואן ט' ווט. ב-31 באוגוסט של אותה שנה התפטרה ניואנהאוזן מתפקידה כדי להפוך ליו"ר אנרגיה-הולנד - ארגון לובינג המתקדם בתחום האנרגיה.
מדד תל אביב טק-עילית
מדד תל אביב טק-עילית הוא מדד המייצג את השינוי המצרפי של מחיריהן של המניות הכלולות במדד מדד תל אביב בלוטק ששווי השוק שלהן הוא לפחות 75 מיליון ש"ח.
משקלן היחסי של המניות במדד מתעדכן מדי יום על פי שווי השוק שלהן בטרם פתיחת יום המסחר. ערך המדד מחושב ומפורסם על ידי הבורסה בזמן המסחר מדי 15 שניות. הרכב המדד מתעדכן פעמיים בשנה: ב-15 ביוני וב-15 בדצמבר.
היסטוריה
בראשית ספטמבר 2012 מינה יו"ר רשות ניירות ערך שמואל האוזר ועדה לקידום השקעות בחברות ציבוריות הפועלות בתחום המחקר והפיתוח (מו"פ), במטרה לתמוך בחברות הפועלות בתחום זה ולסייע להן בגיוס הון.