cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עומס קוגניטיבי
תאוריית העומס הקוגניטיבי
תאוריית העומס הקוגניטיבי, היא תיאורית למידה פסיכולוגית המתמקדת באספקט של הלמידה שאינו ניתן לצפייה - עומס קוגניטיבי. התאוריה עוסקת בעיצוב למידה שמטרתה לאפשר רכישת ידע בסביבות למידה על ידי הורדת העומס הקוגניטיבי הלא רצוי.
ממדים של עומס קוגניטיבי
עומס קוגניטיבי ניתן לאבחנה בשני ממדים:
זיכרון עבודה (זיכרון לטווח קצר)
בני אדם מודעים רק למידע שנמצא כרגע בזיכרון העבודה שלהם, ואינם מודעים לכמות עצומה של מידע המאוחסן בזיכרון לטווח ארוך. כאשר אדם מתמודד עם מידע חדש, זיכרון העבודה שלו מוגבל ביותר גם בקיבולת וגם במשך הזמן. זיכרון העבודה יכול לשמור בערך שבעה (פלוס מינוס שניים) פריטי מידע בו זמנית למשך לא יותר מ-30 שניות, ולעבד ארבעה (פלוס מינוס אחד) פריטי מידע.
זיכרון לטווח ארוך
יכולת הקיבול של הזיכרון לטווח ארוך היא בלתי מוגבלת. המידע שמאוחסן בו מאורגן בצורה של מבני ידע קוגניטיביים הנקראים "סכמות". מומחיות האדם מגיעה מתוך המידע המאוחסן במבני ידע אלה שבזיכרון לטווח ארוך. התפקיד של הסכמות הוא לא רק בארגון ואחסון מידע, אלא שהן גם מגבירות את הקיבולת של זיכרון העבודה. למרות שזיכרון העבודה יכול להחזיק רק מספר מוגבל של פריטים בו זמנית, הרי שהגודל של אותם פריטים אינו מוגבל, ולכן סכמות מורכבות המכילות מספר עצום של פריטים הקשורים ביניהם יכולות להימצא בזיכרון העבודה כיחידה אחת. כתוצאה מכך, לומד המתמודד עם חומר שלמד כבר בעבר ושמאוחסן בזיכרון לטווח ארוך, משוחרר ממגבלות העיבוד של זיכרון העבודה.
"אוטומציה" הוא מרכיב נוסף של מבנה הסכמה. האוטומציה מתרחשת כשמידע המאוחסן בזיכרון לטווח ארוך יכול להיות מעובד אוטומטית ובלי מאמץ הכרתי, וכך משתחררים משאבי זיכרון עבודה. המטרות העיקריות של מערכות לימודיות המעוצבות בהתחשב בעומס הקוגניטיבי, הן לייעל את יצירת הסכמות בזיכרון לטווח ארוך ולגרום להן להיות מופעלות על ידי הלומד באופן אוטומטי ותת הכרתי.
סוגים של עומס קוגניטיבי
תאוריית העומס הקוגניטיבי מבחינה בין שלושה סוגים של עומס קוגניטיבי:
סך כל העומס הקוגניטיבי הוא סכום של שני סוגי עומסים: העומס המיותר והעומס המובנה במשימת הלימוד. סך כל העומס הקוגניטיבי צריך להישאר בתחום המגבלות של קיבולת זיכרון העבודה. בהנחה שעומס הקשור למשימת לימוד הוא נתון, הרי שהורדת העומס הלא רלוונטי ישאיר יותר משאבי זיכרון עבודה עבור תהליכים קוגניטיביים שהם רלוונטיים ללמידה.
למידה תלויה מאוד בעומס הקוגניטיבי של הלומד. עומס קוגניטיבי יכול לשפר או לעכב את הלמידה. המטרה בעיצוב חומרי למידה היא להקטין את העומס המיותר ולבחור משימות בעלות עומס מובנה אופטימלי, שאינן קלות מדי או קשות מדי עבור הלומד הספציפי, ובכך להגדיל את כמות המשאבים שהלומד יוכל ויהיה מוכן להשקיע בתהליכים קוגניטיביים רלוונטיים שיסייעו בבניית הסכמות בזיכרון לטווח ארוך.
מדידות של עומס קוגניטיבי
ניתן למדוד עומס קוגניטיבי על ידי הערכת המאמץ המנטלי, העומס המנטלי ורמת הביצוע של המשימה. קיימים מספר סוגי שיטות:
מדידת עומס קוגניטיבי יכולות להתבצע באמצעות שיטות מגוונות:
לקריאה נוספת
Sweller, J., Ayres, P. and Kalyuga, S., 2011. Cognitive Load Theory (Explorations in the Learning Sciences, Instructional Systems and Performance Technologies); New York : Springer.
צקפר
"צָקְפַר" היא שמה של סדרת ציורים, שנוצרה בין השנים 1961-1966, מאת הצייר הישראלי אריה ארוך. סדרת העבודות, המבוססות על דימוי של מגף, ידועה בהיותה סמל לתפנית אמנותית ביצירתו של ארוך, ולמושג ה"מופשט הקונקרטי" שפיתח.
למרות שארוך טען כי השם "צקפר" הוא חסר משמעות, הרי סדרת העבודות מכילה דימוי משותף - צורה של מעין מגף הנתון בתוך מסגרת אובאלית. בעוד שבציור המוקדם "מגף" (1962), מאוסף גבי בראון, בולט עדיין הדימוי הפיגורטיבי של הנושא, הרי בעבודות אחרות מן הסדרה ארוך יצר מעין וריאציה על מוטיב זה. בראיון בכתב העת "קו" הסביר ארוך את המקור האיקונוגרפי לציור:
במאמר "ארוך: 2x2=5" משנת 1972 חידד אדם ברוך את המשמעות של הצורות ביצירותיו של ארוך כנשאים של זיכרון:
מרדכי עומר תיאר את משמעות סדרת הציורים כשילוב שבין מלאכה ורוח. ארוך, על פי עומר, משתמש בזכרונות ילדותו כדרך להגיע אל משמעות דתית ומטאפיזית של תיקון עולם. ה"צקפר" מתפקד כאן כאפשרות "מתן שם חסר פשר למה שאי אפשר לבטאו במילים, כמו בשפה דתית - המיסטית והמגית"
הפרלמנט של גרינלנד
היסטוריה
מקורו של הפרלמנט של גרינלנד בפרלמנט האזורי (בדנית: Grønlands Landsråd) - מועצה מייצגת בת 13 חברים בפני מושל גרינלנד שמונה על ידי מלך דנמרק. הפרלמנט בנוסחתו האחרונה נוצר ב-1950, אז אוחדו צפון ודרום גרינלנד לישות אחת. הפרלמנטים של צפון ודרום גרינלנד נוצרו ב-1911, אז הועברה האחריות על עניינה של גרינלנד מהחברה המלכותית למסחר בגרינלנד לידי משרד הפנים הדני ומינוי מושלים לאי. סמכותם של הפרלמנטים האזוריים הייתה מוגבלת ביותר, ותפקידה היה ייצוג העם בפני המושל, אך ללא כל סמכות חקיקתית.
ב-1979, עם הענקת האוטונומיה לגרינלנד הורחבו סמכויות הפרלמנט לכדי רשות מחוקקת של ממש. ב-2008 הצביעו תושבי גרינלנד בעד הרחבה נוספת של סמכויות הפרלמנט.
חלוקה פוליטית
מאז הכרזת שלטון הבית, הייתה מפלגת סיומוט הגדולה שבמפלגות הפרלמנט. בבחירות שנערכו ב-2009 זכתה לראשונה זה 30 שנה מפלגת השמאל הגרינלנדית אינואיט אטקטיגיט ששלטה קדנציה אחת בלבד עד שמפלגת סיומוט חזרה לשלוט לאחר הבחירות ב-2013 ושמרה על כוחה בבחירות ב-2018 (27.2% למפלגת סיומוט בראשות קים קילסן ו-25.5% למפלגת אינואיט אטקטיגיט).
רולנד רצנברגר
רולנד רצנברגר (בגרמנית: Roland Ratzenberger; 4 ביולי 1960, זלצבורג – 30 באפריל 1994, בולוניה) היה נהג מרוצים אוסטרי אשר התחרה בספורט פרוטוטייפ, פורמולה פורד, פורמולה 3000 ופורמולה 1. הוא נהרג בשנת 1994 במהלך הקפות הדירוג בגרנד פרי של סן מרינו. למחרת נהרג באותו המסלול איירטון סנה.
קריירה
ב-1985 התחרה רצנברגר בפסטיבל פורמולה פורד בברנדס הטץ', אנגליה וסיים במקום השני. ב-1986 התחרה פעם נוספת והפעם זכה בתחרות. בעונה הבאה התקדם לפורמולה 3 בבריטניה ובזמן הזה התחיל לצבור פופולריות כיוון ששמו דמה לבובת הטלוויזיה רונלד ראט.
בשתי העונות בפורמולה 3 סיים במקום ה-12 באליפות. רצנברגר התחרה במקביל גם במספר מרוצים במסגרת אליפויות מכוניות תיור.
ב-1989 התחרה בפורמולה 3000 בבריטניה וסיים שלישי בתום העונה.
לה מאן
באותה השנה התחרה רצנברגר במרוץ 24 השעות של לה מאן, עם פורשה 962 של קבוצת ברן מוטוספורט. בקבוצה נהגו גם מאוריציו סנדרו סאלה ווולטר לצ'נר אולם הקבוצה נאלצה לפרוש בשעה השלישית למרוץ. הוא התחרה בארבעה מרוצי לה מאן הבאים, ב-1991 עם ברן מוטוספורט פעם נוספת, ועם קבוצת SARD ב-1990, 1992 ו-1993 כאשר המיקום הגבוהה ביותר הגיע ב-1993 כאשר סיים ביחד עם מאורו מרטיני ונאוקי נאגאסאקה במקום החמישי עם המכונית טויוטה 93 C-V.
תחרות ביפן
בתחילת שנות ה-90 עבר רצנברגר להתחרות ביפן, הוא זכה בשני מרוצים אחד ב-1990 והשני ב-1991 בפרוטוטייפ היפני עם אותה קבוצת SARD שהייתה קבוצתו גם בתחרות הלה מאן. הוא גם חזר למרוצי הטורינג והשתתף באליפות יפן במרוצי טורינג ב-1990 ו-1991 כשהוא נוהג ב-BMW M3 וסיים שביעי בכל אחת מהעונות.
תוצאות אלה סללו לו את הדרך חזרה לפורמולה 3000 היפנית, עם קבוצת סטלר בעונת 1992. העונה התחילה לא טוב אך כאשר קבוצתו שדרגה את מכוניות הלולה הצליח רצנברגר לנצח במירוץ אחד וסיים את העונה במקום השביעי. בעונת 1993 סיים במקום ב-11.
פורמולה 1
ב-1994 חתם על הסכם לחמישה מרוצים עם קבוצת סימטק מהפורמולה 1.
ההתחלה שלו בגרנד פרי בברזיל באינטרלגוס הייתה חלשה והוא לא העפיל למרוץ, אך במרוץ הבא ביפן הצליח להעפיל מהמקום ה-11 משום שכבר הכיר את המסלול ממרוצי הטורינג ביפן והיה הנהג היחיד שכבר התחרה במסלול זה.
מותו
מקצה הדירוג של המירוץ השלישי בעונה, הגרנד פרי של סן מרינו במסלול אימולה, התקיים ב-30 באפריל 1994. לקראת סיום המקצה היה רצנברגר קרוב לתפוס את אחד המקומות האחרונים למירוץ. באחת ההקפות לקראת סיום המקצה ירד מהמסלול והכנף הקדמית שלו נפגעה. רצנברגר החליט להמשיך להקפה נוספת במטרה להעפיל למירוץ במקום להיכנס לרחבת הטיפולים. בהקפה הבאה נכנעה הכנף הקידמית של מכוניתו ללחצים הגדולים שהופעלו עליה במהלך ישורת ארוכה ונשברה. הכנף נכנסה מתחת לרכב ושיתקה את ההיגוי, כך שהרכב המשיך לכיוון קיר במהירות 314.9 קילומטר לשעה.
רצנברגר הובהל באמבולנס ואז הועבר במסוק. מותו הוכרז בעת הגעתו לבית החולים בבולוניה. סיבת המוות הייתה שבר בגולגולת. רצנברגר היה הנהג הראשון שנהרג בגרנד פרי מאז מותו של ריקרדו פאלטי בגרנד פרי קנדה ב-1982 והראשון שנהרג במכונית פורמולה 1 מאז מותו של אליו דה אנג'ליס במהלך נהיגת מבחן בשנת 1986.
בגרנד פרי הבא, במונקו, נשארו שתי עמדות הזינוק הראשונות ריקות לזכרם של סנה ורצנברגר. במקומם הוצגו דגלי המדינות שלהם: ברזיל ואוסטריה.
נהגי הגרנד פרי המובילים, ביניהם מיכאל שומאכר וגרהרד ברגר, חברו לאחר הגרנד פרי על מנת לשפר את בטיחות המכוניות והמסלולים כדי למנוע טרגדיות נוספות. ב-2003 הוכנסה לשימוש מערכת ה-HANS בפורמולה 1 שנועדה למנוע פגיעות מהסוג שגרם למותו של רצנברגר.
נשיא הפורמולה 1, מקס מוסלי, בחר להשתתף בהלווייתו של רצנברגר למרות שמרבית תשומת הלב הופנתה להלווייתו של סנה. לאחר 10 שנים אמר: "רצנברגר נשכח, לכן הלכתי להלווייתו כדי שלא ישכח, כול העולם התמקד בהלווייתו של סנה, חשבתי שזה חשוב שיהיה מישהו בהלווייתו". בהלווייתו נכחו מספר בכירי פורמולה 1 וארבעה נהגי פורמולה בלבד.
רצנברגר תכנן גם להשתתף במרוץ 24 השעות של לה מאן באותה שנה. אדי אירוויין החליפו, אולם שמו של רצנברגר נשאר על המכונית. הקבוצה סיימה את המירוץ במקום השני.
רצנברגר נקבר במקסגלן, זלצבורג, אוסטריה.
Un Grand Amour
Un Grand Amour (בעברית: אהבה גדולה) הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת הצרפתייה, סולנז' ברי. השיר ייצג את לוקסמבורג באירוויזיון 1958. השיר נכתב על ידי מוניק לנייס וריימונד רוש, והולחן על ידי מישל אריק. השיר הושר רביעי בסדר ההופעות, לפני שוודיה ואחרי צרפת.
רקע
בדומה לשירי התקופה, השיר בוצע בסגנון שאנסון צרפתי. במרכז מילות השיר עומדת ברי ששרה על האהבה הגדולה שיש בין זוג אוהבים. בסיום השיר, ברי שרה כי זה לא דבר רע, אם אהבה הזו מוחלפת בידידות.
באירוויזיון
ב-12 במרץ 1958, השיר בוצע על ידי ברי באירוויזיון. השיר זכה במקום התשיעי והאחרון עם נקודה אחת משווייץ. זו הייתה הפעם הראשונה בה לוקסמבורג זכתה במקום האחרון.
סופיה הקדושה המעונה
סופיה נולדה באיטליה, והיו לה שלוש בנות: פידס (Fides - אמונה), ספס (Spes - תקווה) וקאריטאס (Caritas - צדקה) – על שם המידות הטובות שהוזכרו על ידי פאולוס באיגרת הראשונה אל הקורינתים, פרק י"ג.
מסופר כי הבנות מתו כקדושות מעונות במהלך שלטונו של אדריאנוס (117–138). השומרים לקחו את הבנות בזו אחר זו, מהמבוגרת לצעירה ביותר, והכו ועינו אותן למוות בניסיון להכריח את אמן, סופיה, לכפור באמונתה בנצרות. לאחר מכן, סופיה קברה את גופותיהן של בנותיה ונשארה לצד קבריהן במשך שלושה ימים, עד שמתה בעצמה.
על פי המסורת, בשנת 777 הועברו חלק מעצמותיהן לכנסיית טרופימוס הקדוש באלזס.
פסגת מקדונלד (אנטארקטיקה)
פסגת מקדולנד (באנגלית: MacDonald Peak) היא הר בקצהו הצפוני של רכס סנטינל באנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,940 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת בין פסגת שוקי והר קרופורד.
גילוי ההר
ההר התגלה על ידי לינקולן אלזוורת', בעת שחצה בטיסה את אנטארקטיקה ב-23 בנובמבר 1935.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1961.
ההר נקרא על שם ויליאם ר. מקדולנד (William R. MacDonald), שעבד במחלקת המפות המיוחדות של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
Ready for the Weekend (אלבום)
Ready to the Weekend (בעברית: מוכן לסוף השבוע) הוא אלבום האולפן השני של המוזיקאי הסקוטי קלווין האריס. האלבום פורסם ב-14 באוגוסט 2009 על ידי Fly Eye וקולומביה רקורדס האלבום כבש בשבועו הראשון את ראש מצעד האלבומים הבריטי והוסמך כאלבום זהב על ידי האיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI). מהאלבום יצאו הסינגלים "I'm Not Alone", "Ready for the Weedend", "Flashback" ו-"You Used to Hold Me".
רקע כללי
האריס עבד על האלבום מאז יציאת אלבום הבכורה שלו, I Created Disco, כאשר הרצועות הראשונות הוקלטו בשנת 2008. באפריל 2008 הצהיר האריס כי העותק היחיד הקיים של אלבומו העתידי אבד עם מחשבו הנייד כתוצאה מטעות במזוודות בפתיחת טרמינל הית'רו 5 בלונדון. בהמשך הצהיר בסיקור פסטיבל גלסטונברי 2008 ב-BBC כי הוא קיבל את המזוודה בחזרה, יחד עם האלבום, תוך מספר ימים. עם זאת, בסופו של דבר האריס הודה באפריל 2009 כי מדובר בשקר, מכיוון שהאלבום כלל לא היה במחשב שבמזוודתו, ושהוא קיווה שמה שאמר יעניק לו יותר זמן לסיים את הקלטת האלבום.
השיר "Yeah Yeah Yeah La La La" שומש בפרסומת לקוקה-קולה בקיץ 2009.
סינגלים
"I'm Not Alone" יצא כסינגל הראשי של האלבום ב-6 באפריל 2009. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, כאשר הדיח ממנו את Poker Face של ליידי גאגא. הסינגל שהה שבועיים בראש המצעד, ולאחר מכן ירד למקום השלישי בשבוע השלישי. "Ready for the Weekend" יצא כסינגל השני של האלבום ב-9 באוגוסט 2009. השיר הגיע לשיא במקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי.
"Flashback" יצא כסינגל השלישי מתוך האלבום ב-2 בנובמבר 2009. השיר הגיע למקום ה-18 במצעד הסינגלים הבריטי. הסינגל הרביעי והאחרון של האלבום, "You Used to Hold Me", יצא ב-8 בפברואר 2010, והגיע בשיאו למקום ה-27 במצעד הבריטי.
הצלחה
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, ונמכרו 36,308 עותקים בשבוע הראשון. האלבום הוסמך כאלבום זהב על איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI) ב-16 באוקטובר 2009, ועד נובמבר 2014, נמכרו 274,786 עותקים בבריטניה. האלבום זכה להצלחה גם באירלנד, שם הגיע למקום השישי במצעד האלבומים האירי. בארצות הברית הגיע למקום ה-12 במצעד האלובומים האלקטרוניים/דאנס, ולמספר 22 במצעד האלבומים של היטסיקרס. Ready for the Weedend זכה להצלחה מתונה במצעדים אחרים, והגיע למקום 39 באוסטרליה, למקום 74 בבלגיה (ולוניה) ומקום 139 בצרפת.
דניאל מיטוב
קורות חייו
מיטוב נולד בסופיה ורכש השכלה אקדמית במדע המדינה באוניברסיטת סופיה. הוא הועסק כיועץ פוליטי וכמרצה במספר ארגונים. ב-2012 הצטרף למפלגת "בולגריה למען האזרחים" ובשלהי אותה השנה פרש ממנה.
ב-6 באוגוסט 2014 מונה לשר החוץ של בולגריה במסגרת ממשלת המעבר בראשות גאורגי בליזנאשקי. באוקטובר נערכו בבולגריה בחירות כלליות ובויקו בוריסוב היה לראש ממשלה בולגריה בכהונה שנייה. דניאל מיטוב המשיך בכהונת שר החוץ גם בממשלתו של בוריסוב. בינואר 2017 התפטרה ממשלתו של בוריסוב ובכלל זה דניאל מיטוב.
דן ברעם
דן ברעם (18 בינואר 1931, זאגרב, ממלכת יוגוסלביה - 18 בספטמבר 2009, ירושלים, ישראל) היה תת-ניצב במשטרת ישראל, אשר כיהן כסגן מפקד המשמר האזרחי.
קורות חייו
לאחר המלחמה שב מיליבוי פוקס לזאגרב ורכש השכלה תיכונית. ב-1949 עלה עם משפחתו לישראל, התיישב בקיבוץ שער הגולן, ושנה מאוחר יותר עבר למושב בית זית. ב-1954 שינה את שמו לדן ברעם. ברעם שירת בצה"ל כקצין תותחנים בדרגת רב-סרן. לאחר מלחמת יום הכיפורים עבר לשרת במשטרת ישראל ונמנה עם מקימי המשמר האזרחי. הוא כיהן כמפקד המשמר האזרחי בירושלים. ב-1984 הועלה לדרגת תת-ניצב וכיהן כסגן מפקד המשמר האזרחי. לאחר שחרורו כיהן במועצת העיר ירושלים. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 כיהן כנציג דיפלומטי של קרואטיה בישראל, וב-1993 מונה על ידי נשיא קרואטיה פרניו טוג'מן לקונסול כבוד של קרואטיה בישראל, תפקיד אותו מילא עד 2006. הוא סייע לטוויית היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לקרואטיה.
ברעם פעל ללא הצלחה מול ארגון יד ושם להכרה בחשמן אלויזיה סטפינאץ כחסיד אומות העולם.
נפטר בירושלים ב-2009. היה נשוי לחדווה לבית פארבר, ואב לשני ילדים. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ מעלה החמישה.
תדמור (סרט, 2021)
תדמור (ברוסית: Пальмира) הוא סרט דרמה רוסי בבימויו של איוואן בולוטניקוב. הסרט יצא לאקרנים בחבר המדינות ב-11 במרץ 2021.
אליפות צרפת בטניס 1929
אליפות צרפת 1929 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון החדש רולאן גארוס בפריז. התחרות התחילה ב-26 במאי והסתיימה ב-3 ביוני. זו הייתה התחרות ה-34 מאז ייסודה.
רנה לקוסט זכה בתחרות הגברים וזוגות גברים.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 83 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
אנרי קושה, מנצח תחרות 1928 הודח בחצי הגמר. בגמר התחרות נפגשו רנה לקוסט וזא'ן בורוטרה. רנה לקוסט ניצח ב-5 מערכות ובכך זכה באליפות בפעם השלישית.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 58 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
במשחק הגמר הלן וילס ניצחה את סימון מאטיה  בשתי מערכות. בכך היא זכתה באליפות בפעם השנייה ברציפות. באותה שנה היא זכתה באליפות וימבלדון ובאליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו מספר זוגות. מנצחי תחרות 1928 ז'אק בריניון וז'אן בורוטרה השתתפו גם השנה אך עם פרטנרים חדשים. במשחק הגמר נפגשו מנצחי תחרות 1925 רנה לקוסט וז'אן בורוטרה עם הזוג הצרפתי הנוסף אנרי קושה וז'אק בריניון וניצחו ב-5 מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 50 זוגות. במשחק הגמר מנצחי תחרות 1928 איילין בנט ואנרי קושה  נפגשו עם הלן וילס ופרנק הנטר  וניצחו אותם בשלוש מערכות.
מלחמת שלושים השנים השנייה
מלחמת שלושים השנים השנייה הוא מונח המתאר תיקוף היסטורי בו משתמשים חלק מההיסטוריונים. מונח זה נועד לתאר את תקופת המלחמות באירופה בין 1914 ל-1945 בכלל, ואת שתי מלחמות העולם בפרט, אשר התחוללו במהלך תקופה זו: מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה. על פי טענת ההיסטוריונים הללו, המלחמות בתקופה זו התנהלו בדיוק באותו אופן בו התנהלה מלחמת שלושים השנים הראשונה: כמספר סכסוכים, אשר חלו בסמיכות זה לזה והם מכונים בשם אחד. במהלך תקופה זו ניסו מדינות אירופה למנוע את עלייתה של גרמניה, לנוכח עלייתן של אידאולוגיות חדשות, כגון קומוניזם, פשיזם ונאציזם.
השימוש במונח
את המונח טבע לראשונה נשיא צרפת לימים, שארל דה גול, בעת נאום שנשא בבר-לה-דוק שבצפון צרפת ב-28 ביולי 1946. דה גול התייחס בנאומו ל"דרמה של מלחמת שלושים השנים בה ניצחנו זה עתה". לדבריו, שתי מלחמות העולם היו סכסוך אחד גדול, כשהתקופה בין המלחמות הייתה לא יותר מאשר הפסקת אש ארוכה. ראש ממשלת בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה, וינסטון צ'רצ'יל, התייחס אף הוא למונח במבוא לסדרת ספרים שכתב, בשם "מלחמת העולם השנייה". במבוא, ציין צ'רצ'יל כי אם יסיים לכתוב את סדרת הספרים, היא וסדרת ספרים נוספת שכתב על מלחמת העולם הראשונה יצטרפו "לתיאור של מלחמת שלושים שנים שנייה".
יצחק בנדר
יצחק בנדר (3 באוקטובר 1906 – 2 בפברואר 1996) היה ראש מועצה אזורית מפעלות אפק, בין השנים 1954 ו־1980, טרם אוחדה לתוך המועצה האזורית דרום השרון. הוא פרש לגמלאות בשנת 1980 עקב מחלה.
ביוגרפיה
בנדר נולד בעיירה קטנה ליד העיר קישינב, במולדובה הייתה לו אחות אחת. משפחתו סבלה מפוגרומים. בילדותו עברה אמו לאודסה, עיר הנמל של אוקראינה. בנעוריו הצטרף לתנועת הנוער הציונית-סוציאליסטית "פועלי ציון שמאל". הוא הוגלה לגולאג בהרי אורל כי הניף דגל ציוני בכינוס המפלגה הקומוניסטית. לאחר שלוש שנים הוא גורש לספינה השטה לארץ ישראל.
בנדר פגש את אשתו בשנת 1930. לזוג נולדו שני בנים ובת.
בנדר עבד בהסלקת נשק ובבנייה, אך נאלץ לפרוש משתי העבודות בשל פציעה.
בנדר היה ממייסדי קיבוץ עינת, אליו הגיע אחרי שפרש מקיבוץ גבעת השלושה, בעקבות פיצולו ל"גבעת השלושה איחוד" ו"גבעת השלושה מאוחד", בשנת 1952 כחבר קיבוץ עינת, הוא נבחר לראש המועצה האזורית "מעלות אפק".
נרסורנאט
נרסורנאט (בגרינלנדית: Nersornaat "ראוי") או מדליית גרינלנד לשירות ראוי לציון (בדנית: Grønlands Hjemmestyres Fortjenstmedalje), מוענקת על ידי ממשלת גרינלנד. זהו הפרס הגבוה ביותר שמבוסס בגרינלנד. המדליה הונפקה ב-1 במאי 1989 לרגל עשור לאוטונומיה הגרינלנדית. המדליה מוענקת על שירות ראוי לטובת גרינלנד בתחומים כמו שירות ציבורי, עסקים, אמנות או מדע. המדליה נלבשת בסרט בצבעי דגל גרינלנד; אדום המסמל את השמש ולבן המסמל את השלג.
המדליה מוענקת בשתי דרגות: זהב וכסף.
יואל בעל שם
רבי יואל בעל שם מזמושץ' המכונה רבי יואל בעל שם הראשון (נפטר לפני שנת ה'תס"ו) היה מקובל שפעל בזמושץ' בתקופת גזירות ת"ח-ת"ט והתפרסם כבעל מופת וכבעל שם.
חייו
רב יואל נסע הרבה בכל רחבי פודוליה לרפא חולי נפש וחולי הגוף באמצעות לחשים וקמעות, ולגרש דיבוקים על ידי להטים והשבעות וצירופי שמות קדושים.
סגולותיו ורפואותיו נדפסו בספרים "תולדות אדם" ו"מפעלות אלקים". על שני הספרים נמצאות הסכמותיו של נכדו, ר' יואל בעל שם השני.
בספר "קב הישר" חלק ב', שנדפס לראשונה בשנת ה'תס"ו, מסופר על נס שערך בשנים ה'תמ"א וה'תמ"ב, אך כבר נכתב אחר שמו התואר "ז"ל".
שמואל יוסף פין זיהה אותו עם רבי יואל היילפרין שהיה רב במספר ערים במזרח אירופה. דברים אלו נדחו על ידי יעקב דוב מנדלבוים.
נפלאותיו
עוד בחייו הרבו לספר ממנו מופתים ונפלאות שונים. לדוגמה:
צאצאיו
בנו של רבי יואל היה רבי אורי, אביו של רבי יואל היילפרין (השני) שהתפרסם אף הוא כבעל שם.
ג'רלד הנדרסון האב
ג'רום מקינלי "ג'רלד" הנדרסון האב (באנגלית: .Jerome McKinley "Gerald" Henderson Sr; נולד ב-16 בינואר 1956) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1979–1992. לאורך 13 עונותיו בליגה זכה ב-3 אליפויות, והעמיד ממוצעים כוללים של 8.9 נקודות, 3.6 אסיסטים, 1.7 ריבאונדים ו-1.1 חטיפות למשחק.
אביו של ג'רלד הנדרסון הבן, אשר שיחק ב-NBA בין השנים 2009–2017.
קריירת משחק
הנדרסון נולד בריצ'מונד שבווירג'יניה, ובין השנים 1974–1978 למד באוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת' (VCU) אשר בריצ'מונד. ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 15.0 נקודות ומסר 2.5 אסיסטים בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1978 נבחר הנדרסון בבחירה ה-64, על ידי סן אנטוניו ספרס, אולם לא זכה לחוזה בקבוצה. לקראת עונת הצטרף לבוסטון סלטיקס, וסייע לה לזכות בשתי אליפויות NBA, בעונות  ו-; בפלייאוף 1981 שותף ב-16 מתוך 17 משחקי קבוצתו, וקלע 5.8 נקודות בממוצע למשחק כמחליפו מהספסל של נייט ארצ'יבלד. בפלייאוף 1984 שימש כשחקן חמישייה קבוע, לצדם של דניס ג'ונסון, סדריק מקסוול, לארי בירד ורוברט פאריש, ותרם 12.5 נקודות ו-4.2 אסיסטים בממוצע למשחק. אחד הרגעים הזכורים ביותר מהקריירה שלו אירע בשניות סיום המשחק השני של סדרת הגמר מול לוס אנג'לס לייקרס, כאשר חטף מסירה של שחקן הלייקרס ג'יימס וורת'י וקלע שתי נקודות במתפרצת, אשר השוו את תוצאת המשחק ושלחו אותו להארכה, בסיומה ניצחו הסלטיקס.
באוקטובר 1984 הועבר הנדרסון בטרייד לסיאטל סופרסוניקס, בתמורה לבחירת דראפט עתידית. בעונתו הראשונה בסיאטל קבע שיאי קריירה של 13.4 נקודות, 7.1 אסיסטים, 2.4 ריבאונדים ו-1.8 חטיפות בממוצע למשחק. בנובמבר 1986 הועבר בטרייד נוסף לניו יורק ניקס, ומאז ועד לסיום הקריירה בשנת 1992 שיחק לתקופות קצרות גם בפילדלפיה 76', מילווקי באקס, דטרויט פיסטונס ויוסטון רוקטס, לרוב כשחקן ספסל. בעונת זכה עם הפיסטונס באליפות ה-NBA השנייה של המועדון, והשלישית בקריירה שלו.
מלך שערי אליפות אירופה בכדורגל
ערך זה מפרט את מלך השערים של אליפות אירופה בכדורגל.
בלבול
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
אלפרד פורבאט
אלפרד פורבאט (במקור פיכסל-Füchsl, מכונה גם: פרד פורבאט, בהונגרית: Forbát Alfréd; פץ', 31 במרץ 1897 – Vällingby, שוודיה, 23 במאי 1972) היה אדריכל, צייר יהודי-הונגרי. הוא נחשב לנציג חשוב של הבאוהאוס המודרני.
ביוגרפיה
אלפרד פיכסל נולד במשפחה יהודית כבנם של ארנולד פיכסל, סוחר יין, ושל גיזלה ורטהיימר. הוא סיים את לימודיו בגימנסיה הריאלית הראשית בפץ' ב-1915, ולאחר מכן למד באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה בין השנים 1917 לבין 1918. לאחר מכן התגורר במינכן, שם קיבל את התואר שלו בהנדסה ובאדריכלות ב-1920 מהאוניברסיטה הטכנית של מינכן. מ-1920 עד 1922 פורבט עבד במשרדו של ולטר גרופיוס בווימאר, שם היה מעורב ביישום הבאוהאוס. לאחר מכן, בין השנים 1924–1925 עבד עבור חבר הלאומים כמנהל הטכני לפיתוח הדיור בסלוניקי, עיר הבירה של מקדוניה היוונית. מ-1925 עד 1928 הוא היה האדריכל הראשי בזומרפלד ושות (Sommerfeld Co). בברלין, ומ-1928 עד 1932 עבד במשרד האדריכלים של הוברט הופמן, בפיתוח פרויקטי הדיור בברלין, Siemensstadt und Haselhorst (1931). מ-1928 ניהל למעשה גם משרד אדריכלים עצמאי. תוכניותיו יושמו בין היתר בסלוניקי, בויימאר ובברלין. ב-1932 עבד בברית המועצות עד 1933 במוסקבה בפרויקט תכנון ערים עבור ארגון התכנון הרוסי "סטנדרדגורפרויקט" (Standardgorprojek), יחד עם ארנסט מאי אדריכל ומתכנן ערים גרמני. הוא היה חבר ב-CIAM, (הקונגרס הבינלאומי לאדריכלות מודרנית, שבו השתתף גם בוועידת אתונה ב-1933. בין השנים 1933 לבין 1938 תכנן כמה בתי מגורים בפץ'. ב-1938 חזר לזמן קצר לממלכת הונגריה כאדריכל עצמאי, והיה אחראי על מספר דירות ובתים עצמאיים שם. לאחר שנאסר על יהודים לעבוד בהונגריה ב-1938 (החוק היהודי הראשון והחוק היהודי השני), הוא נענה להזמנתו של האדריכל אונו אהרן  לנסוע לשוודיה. מ-1938 עד 1945 הוא עבד עם האדריכל סונה לינדסטרם  על התוכנית הכללית של העיר לונד, כמו גם היה שותפו של לינדסטרום על התוכניות של המכון הפיזיולוגי באוניברסיטת לונד ופיתוח בנייני דירות ברובע בורמאסטרגארדן (Borgmästaregården) בעיר. מאפריל 1942 הועסק במחלקת תכנון ערים של HSB. אחר כך הפך לחבר בקבוצת תכנון העיר "Eglers Stadsplanebyrå". הוא היה אחראי חלקית לתוכניות אב עבור סקבדה (Skövde) ( (1949), לנדסקרונה (1951), Upplands Väsby (אז Hammarby kommun, 1951), Kullabygden (1959), Linköping (1967) ו-Kristinehamn. בשנת 1952 פורבאט היה המארגן השותף של המפגש המיוחד (שלא בקונגרס) של CIAM בסיגטונה (Sigtuna) בשוודיה וגם עזר בארגון פרויקט האינטרבאו בברלין ב-1957. עבודותיו מוחזקות במוזיאון השוודי לארכיטקטורה בסטוקהולם. תוכניות תכנון הערים שלו יושמו בכמה ערים, כולל סטוקהולם. בתפיסתו התכנונית שם דגש על התכנון הרציונלי של התחבורה העירונית והדגים את החסרונות של בניינים רבי קומות והמגדלים כמבני מגורים בשוודיה.
מריה בקלובה
מריה ואלצ'בה בקלובה (בבולגרית: Мария Бакалова. היגוי: mɐˈrijɐ bɐˈkaɫovɐ; נולדה ב-4 ביוני 1996) היא שחקנית קולנוע בולגריה, אשר התפרסמה בזכות תפקידה בתור טוטר סגדייב בסרט "בוראט 2" משנת 2020; על הופעתה בסרט, היא קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה.
ילדות
בקלובה נולדה בבורגס, בולגריה, בתם היחידה של רומינה בקלובה ושל ואלצ'ו בקלוב. היא החלה בשיעורי שירה ובנגינה על חליל כשהייתה בת שש. היא למדה במגמת תיאטרון דרמטי בבית הספר הלאומי לאמנויות בעיר בורגס. לאחר מכן, היא עברה להתגורר בסופיה שם החלה לימודי קולנוע באקדמיה הלאומית לאמנויות התיאטרון והקולנוע, וסיימה את לימודיה בשנת 2019.
קריירת משחק
התפקיד בזכותו פרצה הוא טוטר סגדייב, בסרט ההמשך לסרט "בוראט: רוצה לומד תרבות אמריקה בשביל נהדרת קזחסטן - בוראט 2 (סרט המשך לבוראט: העברת שוחד עצום לשלטון אמריקני לרווחת קזחסטן בעבר אומה מופלאה). בסרט בקלובה מגלמת את דמותה של טוטר, שהיא ביתו של הכתב הבדיוני הקזחי בוראט סגדייב  . בקלובה נבחרה מבין יותר מ-600 שחקניות בעקבות אודישן שבו הפגינה יכולת אלתור מרשימה . המבקרים שיבחו את הופעתו של בקלובה בסרט, ומאט פאולר מ- IGN טען ש"הממצא הפנטסטי של הסרט, מריה בקלובה, שנותנת פייט לדמות של סשה ברון כהן, הוא הדבר שרוב האנשים ידברו עליו בעקבות הסרט הזה" . מבקר הקולנוע של לוס אנג'לס טיימס, ג'סטין צ'אנג, תיאר את הופעתה של בקלובה כ"מדהימה", והילל את הדרך בה היא מציגה את המסע שעוברת הדמות אותה היא מגלמת: "באנרגיה מטורפת ושכנוע נוגע ללב" . החל מאוקטובר 2020, סשה ברון כהן מנסה לגרום לכך שבקלובה תהיה מועמדת לפרס האוסקר במסגרת טקס פרסי האוסקר ה-93 בשנת 2021.
בשנת 2022 ישבה בקלובה בראש ועדה לבחירת הסרט הבולגרי שיועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, בטקס פרסי אוסקר ה-95.
בלסטואידים
בלסטואידים (שם מדעי: Blastoidea) הם מחלקה של חסרי חוליות ממערכת קווצי העור שנכחדה לפני כ-250 מיליון שנה. הם הופיעו ביחד עם מחלקות אחרות ממערכת קווצי העור בתקופת אורדוביק והגיעו לשיאם בתקופת קרבון מיסיסיפי, עם זאת מקורם כנראה ממחלקה אחרת בתקופת הקמבריון הנקראת Cystoidea. בלסטואידים מופיעים כמאובנים עד הכחדתם בסוף תקופת הפרם. המאובנים נפוצים יחסית בעיקר בסלעים מקרבון מיסיסיפי.
שיטת בוטייקו
שיטת בוטייקו היא שיטת רפואה אלטרנטיבית המתבססת על ההנחה שמקורן של בעיות בריאות רבות הוא בנשימת יתר, ואפשר לרפאן באמצעות שינוי דפוסי הנשימה. השיטה נקראת על שם קונסטנטין פבלוביץ' בוּטייקוֹ (2003-1923), רופא אוקראיני, שפיתח את השיטה. לפי בוטייקו, נשימת-יתר (היפר-ונטילציה) מביאה לירידה מוגזמת בכמות הפחמן הדו-חמצני בגוף, והדבר מוביל לנזקים שונים, המביאים למגוון סימפטומים.
השיטה אינה נחשבת כשיטה רפואית ואין ראיות מדעיות ליעילותה. העוסקים בשיטה מציגים אותה כפתרון לכ-150 בעיות בריאות שונות, בהן סוכרת, אסתמה, אלרגיות, קשיי קשב, עייפות כרונית, יתר לחץ דם, תת-לחץ דם ועוד. למרות זאת, בוצעו מחקרים רק לגבי יישום השיטה לטיפול בחולי אסתמה, ואלה הצביעו על אפקט חיובי חלש. אולם, גם מחקרים מעטים אלה סבלו מבעיות מתודולוגיות, כמו מספר נבדקים קטן ואי-בדיקה של שיפור אובייקטיבי בתפקודי ריאה.
איכותם הירודה של המחקרים הביאה מספר גורמים, ביניהם ספריית קוקרן ומכון הלב, ריאה ודם הלאומי בארצות הברית למסקנה שאין די ראיות התומכות ביעילותה של שיטת בוטייקו לטיפול באסתמה.
שתי סקירות ספרות אחרות הציעו לשקול את השימוש בטכניקות נשימה, ביניהן בוטייקו, להקלת הסימפטומים של אסתמה. לדברי הכותבים, לא סביר כי השיטה משפיעה על הגורמים לאסתמה, ועדיין אין מספיק ראיות כדי להגיע למסקנה חותכת בעניין השיטה.
היינו
היינו (בגרמנית: Heino; נולד ב-13 בדצמבר 1938, בשם היינץ גאורג קרם, בגרמנית: Heinz Georg Kramm) הוא זמר שלאגר גרמני, אשר נודע לרוב גם כן בביצועיהם של שירים גרמנים מסורתיים רבים. לאחר שמכר סך של למעלה מ-50 מיליון תקליטים, הוא אחד המוזיקאים הגרמנים המצליחים בכל הזמנים.
ינה לנדלר
ינה (מתתיהו) לנדלר (בהונגרית: Landler Jenő, גלשה, הונגריה, 23 בנובמבר 1875 – קאן, צרפת, 25 בפברואר 1928) היה עורך דין, פוליטיקאי, קומוניסטי, הונגרי-יהודי, מפקד הצבא האדום ההונגרי בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. אחיו של ארנה לנדלר שהוצא להורג בברית המועצות (במקום ההוצאה להורג: מחנה בוטובו) בשנת 1938 במסגרת הטיהורים הגדולים של סטלין.
היינו
היינו ידוע בקול הבריטון ובשילוב הסימן המסחרי של שיער בלונדיני בהיר ומשקפי שמש כהים (אותם הוא מרכיב עקב אקסופתלמוס - מחלה הגורמת לעיוות של העין והאישון בפרט). הוא גר בעיירה באד מונסטרייפל, שם היה בעל בית קפה עד יוני 2012. התעניינותו במוזיקה החלה כאשר אמו נתנה לו אקורדיון בשנת 1948, אם כי משפחתו בקושי הצליחה להרשות זאת לעצמם.
שיטת בוטייקו
ארגון הריאות הבריטי (British Thoracic Society) מציע לשקול שימוש בשיטה להקלת הסימפטומים, אך גם קובע גם כי אין מספיק ראיות כדי להגיע למסקנה סופית בעניין השיטה.
היינו
חיים אישיים
היינו נולד בדיסלדורף-אוברבילק, גרמניה, להיינריך ופרנציסקה קרם. אביו היה רופא שיניים קתולי, אמו פרוטסטנטית. סבו היה האורגניסט בקתדרלת קלן. היו לו גם שני בני דודים שהיו כמרים קתולים. אביו של היינו גויס לצבא הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה ונהרג ב-2 באוגוסט 1941 במהלך הפלישה לברית המועצות.
ינה לנדלר
קורות חיים
ינה (מתתיהו) נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף לנדלר וגיזלה שפיצר נולדו למשפחה יהודית אמידה חוכרת אדמות. לאחר סיום לימודיו המשפטיים באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט התמנה ליועץ המשפטי של איגוד הרכבות ההונגרי. מאוחר יותר עבד כעורך דין של עובדי הרכבת הסוציאליסטיים, ובאותו תפקיד הוא הגן פוליטית ומשפטית על השובתים בתביעה נגד מנהיגי שביתת הרכבת הלאומית בשנת 1904. בשנת 1906 ארגן את שביתת עובדי החשמלית בבירה. ב־27 במאי 1901 נשא לאישה בעיר זאלאגרסג (במערב הונגריה על גבול אוסטריה וסלובניה) את סידוניה ביכלר, בתם של הסוחר יאקאב ביכלר וברטה ברגר. אשתו נפטרה כשנה אחרי נישואיהם ב־14 ביוני 1905.
שיטת בוטייקו
לא פורסמו מחקרים התומכים ביעילות השיטה לטיפול בכל בעיה בריאותית אחרת, למעט אסתמה, ועל כן הטוענים ליעילותה למטרות אלה עושים זאת ללא תימוכין.
היינו
חיים אישיים
עד 1945 התגורר היינו עם אמו ואחותו הגדולה הנלור בפומרניה. בשנת 1945 החל ללמוד בבית ספר בגרוסנהיין (סקסוניה). לאחר שנת 1952 נסע לדיסלדורף, שם עבד תחילה כעוזר בבית מאפה וקונדיטוריה. ביוני 1959 התחתן עם הנרייט הפנר בת ה-18. נולד להם בן אחד, אווי, יליד 1962. השניים התגרשו לאחר מכן. הוא התחתן עם אשתו השנייה, לילו קרם, בשנת 1965; נישואיהם הסתיימו בגירושין בשנת 1978. לילו נפטרה מסרטן ב-28 בינואר 2010.
ינה לנדלר
קורות חיים
בשנת 1908 הצטרף לנדלר למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. בשנת 1912 התחתן עם אילונה הורבאט, בתם של שאנדור הורבאט ויוליאנה ורגה. כפוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי הוא התמנה בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית תחילה כקומיסר העם (שר) לענייני פנים ומסחר, ואחר כך למפקד הארמייה השלישית של הצבא האדום ההונגרי. לאחר מכן, למנכ"ל הרכבות של הונגריה ומיולי המפקד העליון של הצבא האדום ההונגרי ואחד המובילים של הקרבות המוצלחים בצפון הונגריה. לאחר נפילת הרפובליקה היגר לאוסטריה.
היינו
חיים אישיים
בשנת 1968 הוא הפך לאב לבת לא חוקית, פטרה. האם נפטרה בשנת 1988 והבת בנובמבר 2003, שתיהן התאבדו.
היינו הכיר את אשתו השלישית, הנלור אוורספרג, בשנת 1972 בתחרות מיס אוסטריה בקיצביל. הם נישאו באפריל 1979, והיא הפכה למנהלת שלו. מאז, בני הזוג גרים בבאד מונסטרייפל. בשנת 2004 סבלה הנלור מהתקף לב, וזו אחת הסיבות לכך שהיינו צמצם את הקריירה שלו.
ינה לנדלר
קורות חיים
הוא מילא תפקיד בארגון מחדש של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הונגרית (MSZDP) כמפלגה חוקית, ובארגון המפלגה הקומוניסטית שפעלה כחוק (MSZMP). עם זאת, מפלגה זו פורקה שלוש שנים לאחר הקמתה. הוא מת מאי ספיקת לב בשנת 1928 ואפרו הונח בית הקברות של חומת הקרמלין.
היינו
חיים אישיים
להיינו יש אקסופתלמוס מורגש בגלל מחלת גרייבס. מסיבה זו הוא תמיד מרכיב משקפיים כהים מאוד בציבור, שהפכו לחלק מהופעתו הסימנית המסחרית. בכתבה בעיתון גרמני משנת 2014 צוטט היינו באומרו כי הוא מרגיש "עירום" בלעדיהם וכי הוא כתב בצוואתו שעליו להיקבר עמם. בשל שיערו ועורו הבהירים, היו שהאמינו בתחילה שהוא מרכיב את המשקפיים עקב לבקנות.
קריירה
שם הבמה שלו נובע מהקושי של אחותו של הנלור לבטא את שמו הנתון "היינץ גאורג".
בשנת 1961 הופיע לראשונה בשלישיית OK Singers. היינו זכה לתהילה באמצע שנות ה-60 ומאז הופיע מספר רב של פעמים בטבלאות המוזיקה הגרמנית. הוא גם הופיע בקביעות בתוכניות טלוויזיה גרמניות כמו ZDF-Hitparade, Musikantenstadl ו- ZDF-Fernsehgarten. רוב הקלטותיו היו גרסאות פופ לשירי עם מסורתיים; למשל "Blau blüht der Enzian" (בכחול פורח בגניטאן), אחד משירי החתימה שלו ועיבוד לשיר העממי "Das Schweizermädel"("העלמה השווייצרית").
בדצמבר 2014 הוציא היינו אלבום חדש, "Black blooms the Gentian", כשהוא מתייחס לאחד מלהיטיו הגדולים "Blue Blooms the Gentian" ולסגנון מטאל של התקליט בו מכוסים כמה משיריו שלו ומוזיקה עממית גרמנית מסורתית.
בנובמבר 2016 הודיע היינו על צאת אלבום חג המולד החדש שלו, "With greetings Christmas", הכולל דואט עם הזמרת העממית שרה ג'יין סקוט.
לאחר 50 שנות קריירה הודיע היינו ב־30 בספטמבר 2018 על סיבוב ההופעות האחרון שלו בשנת 2019 ועל הוצאת אלבומו האחרון "... and bye, the album final". האלבום מורכב מ-36 שירים שהם בעיקר שירי העם הגרמניים המסורתיים שלו שהפכו אותו למפורסם. עם זאת, מאוחר יותר הוא הודיע על סיבוב הופעות לסתיו 2020 בו שר מוזיקה קלאסית.
קים קילסן
ביוגרפיה
במקצועו ימאי שקיבל את הכשרתו במשטרה בה עבד מ-1996 עד 2003. בשנת 2005 נכנס לפוליטיקה, ונבחר לפרלמנט של גרינלנד מטעם מפלגת סיומוט ולעירית פאמיוט.
2005-2007 חבר בוועד עיריית פאמיוט. 2005–2005 חבר הפרלמנט הגרינלנדי. 2007-2007 שר לשיכון, תשתיות ומשאבים. 2009-2013 חבר הפרלמנט הגרינלנדי. 2013-2014 חבר הפרלמנט הגרינלנדי. 2013-2014 השר לאיכות הסביבה והטבע והשר לשיתוף פעולה נורדי. 2014 ממלא מקום ראש ממשלת גרינלנד, ממלא מקום שר לדיור ויו"ר מפלגת סיומוט. 2014 - 2018 ראש ממשלת גרינלנד.
בממשלתה של אלקה האמונד, היה שר הדיור, הטבע והסביבה. לאחר התפטרותה, היה ממלא מקומה עד לבחירות. במקביל מונה ליושב ראש המפלגה, וזכה בבחירות בהפרש מועט כשמפלגתו זכתה ב-11 מושבים מתוך 31. קילסן הרכיב קואליציה המורכבת ממפלגתו, הדמוקרטים (4 מושבים) והמפלגה הליברלית-קונסרבטיבית סולידריות.
ב-27 באוקטובר 2016 עזבו הדמוקרטים וסולידריות את ממשלת הקואליציה. מפלגת סיומוט הקימה ממשלת קואליציה חדשה עם אינואיט אטקטיגיט ומפלגת נאלראק. במונחים של מספרים, זוהי הקואליציה הגדולה ביותר בהיסטוריה של הפרלמנט הגרינלנדי. ב-23 באפריל 2021, סיים את תפקידו כראש ממשלת גרינלנד.
אשר ניסן לוינזון
הרב אשר ניסן לוינזון (נפטר ה'תרל"ט, 1879) היה רב ליטאי. כיהן כרבה של בירז' במשך קרוב ל-40 שנה, נודע בעיקר בשל ספרו גן נעול שהיה אחד הניצנים הראשונים לדרך הלמדנות החדשה של ישיבות ליטא.
ביוגרפיה
נולד לרב יהודה ליב לוינזון רבה של מריאמפולה. הוא ואחיו משה שלמה, לימים רבה של פרצוב, למדו בצעירותם מפי אביהם. נישא לפרומה בתו של הרב שמעון מערקיל שפירא אב"ד בירז', גרושתו של הרב שמואל סלנט.
בשנת ה'תר"ב, 1842, התמנה כרבה של בירז' שבליטא, ונשא בתפקיד זה עד פטירתו.
בנו נחום נתן התפרסם בעולם התורני בתואר "העילוי מבירז'" והתהלכו אודותיו אגדות עממיות, גם רבי ישראל מסלנט בא לבקר את העילוי בביתו. פטירתו הפתאומית בשנת ה'תרכ"ג (1863), שברה את אביו. הוא הוציא לזכרו ספר הספדים ודרשות בשם "צפנת פענח" (וילנה תרל"ח), ואף הנציח את שם בנו בשם ספרו המפורסם "גן נעול", בראשי התיבות: גאון נחום נתן עלה ונתרומם למרום.
הוא לא התאושש מפטירת בנו, והכניס לעבודת הרבנות לצדו את רבי יוסף זונדל, מחבר "זיר יצחק". רב זה החליף אותו כרבה של העיר לאחר פטירתו.
למרות חולשתו, המשיך לנהל את ענייני הרוח הציבוריים בעיר, ואף כפה את סגירת החדר המתוקן בעיר.
הוא נפטר בשנת ה'תרל"ט (1879), אלמנתו עלייה לארץ ישראל ונפטרה בירושלים בשנת ה'תרנ"ד. היא נקברה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים
כתביו
מלבד ספרו המפורסם "גן נעול" (וילנה תרל"ד) והספר "צפנת פענח" (וילנה תרל"ח), הדפיס גם את קובץ הדרשות שלו "לקוטי שושנים" (וילנה תרל"ה), ו"לקוטים מספרי אפיקי יהודה".
הספר "אפיקי יהודה" עצמו נותר בכתובים. בנוסף לו השאיר אחריו שאלות ותשובות בהלכה, וקובץ גדול של חידושי תורה.
עונת 2009/2010 בליגת העל בכדורסל
עונת 2009/2010 בליגת העל בכדורסל  הייתה העונה ה-56 של תחרות ארצית בישראל והעונה העשירית של ליגת העל. מתכונת התחרות לא השתנתה מהעונה הקודמת. מספר הקבוצות היה 12. לאחר שני סיבובים שמונה קבוצות החלו בסדרות רבע גמר של הטוב מחמישה משחקים, כאשר המנצחות העפילו לפיינל פור. ארבע האחרונות נלחמו בסדרות נגד הירידה.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלו ברק נתניה והפועל עפולה.
העונה הסדירה החלה ב-25 באוקטובר 2009 הסתיימה ב-25 באפריל 2010. העונה הסתיימה בפיינל פור בניצחון של הפועל גליל גלבוע בפעם השנייה בתולדות המועדון.
בהתאם לתוצאות הפלייאוף התחתון עירוני רמת גן ועירוני נהריה ירדו ליגה. הפועל עפולה ויתרה על השתתפותה בעונה הקרובה עקב בעיות תקציביות.
אאומורי (מחוז)
מְחוֹז אָאוֹמוֹרִי (ביפנית: 青森県) הוא מחוז ביפן השוכן בחבל טוהוקו. בירתו של המחוז היא העיר אאומורי.
היסטוריה
מחוז אאומורי נוסד ב-1871, ובירתו אאומורי נוסדה ב-1889. אאומורי הפכה לעיר ב-1898 כשאוכלוסייתה הגיעה ל-28,000 תושבים. ב-3 במאי 1910 פרצה שרפה בשכונת יסוקאטה בעיר. בשל הרוחות החזקות שנשבו כילתה השרפה את כל העיר, הביאה למותם של 26 אנשים ולפציעתם של 160.
רדיו אאומורי שידר לראשונה ב-1951, וב-1958 נפתח שוק הדגים העירוני ובית החולים הראשון.
עם צמיחת בירת המחוז, מספר עיירות וכפרים הסתפחו לעיר, ועם סיפוח הכפר נונאי ב-1962 הפכה אאומורי לעיר הגדולה במחוז.
במרץ 1985, לאחר עבודה שנמשכה 23 שנים והשקעה של 700 מיליון ין, הושלמה בנייתה של מנהרת סייקן המחברת בין האיים הונשו והוקאידו. במרץ 1988 נחנך נתיב רכבת המחבר בין האיים.
באפריל 1993 נפתחה המכללה הציבורית של אאומורי, וב-1995 החל לשמש שדה התעופה של אאומורי לטיסות בינלאומיות לסיאול, קוריאה הדרומית ולחברובסק שברוסיה.
ב-2007 הגיעו לאאומורי עריקים צפון-קוריאנים לאחר מסע בן שישה ימים בים יפן, ובכך סימנו את הפעם השנייה אי פעם שבה הצליחו עריקים להגיע ליפן בדרך הים.
גאוגרפיה
אאומורי הוא המחוז הצפוני ביותר בהונשו, ובינו ובין מחוז הוקאידו נמתח מצר צוגרו. המחוז גובל במחוזות אקיטה ואיווטה מדרום. העיירה אוֹמָה, השוכנת בקצה הצפון-מערבי של חצי האי שימוקיטה, היא הנקודה הצפונית ביותר בהונשו. חצאי האיים שימוקיטה וצוגרו מקיפים את מפרץ מוּטסוּ, שבדרומו שוכן חצי האי נטסודומארי. ניתן להבחין בשלושת חצאי האיים בסמל המחוז.
אגם טוודה (Towada) הוא קלדרה השוכנת על הגבול בין המפריד בין אאומורי לאקיטה, ואליו נשפך נהר אוֹריאָסֶה.
ערים
במחוז אאומורי עשר ערים:
צבא
במחוז אאומורי שוכן בסיס חיל האוויר מיסאווה, הבסיס היחיד במערב האוקיינוס השקט בו פועלים הצי, הצבא, חיל האוויר האמריקאים וכוחות ההגנה העצמית של יפן.
כלכלה
כמו ברובו של אזור טוהוקו, כלכלת מחוז אאומורי מתבססת בעיקר על חקלאות, יערנות ודיג. המחוז ידוע במטעי התפוחים הגדלים בו.
אגדת קברו של ישו
אגדה יפנית מקומית גורסת שישו לא מת על הצלב, אלא עשה דרכו לכפר שינגו, שם הפך לחקלאי אורז, נישא והקים משפחה. האגדה החלה לאחר שבשנות ה-30 של המאה ה-20 נמצאו בכפר מגילות בעברית מקראית שתיארו את חייו ואת מותו של ישו ביפן. על פי האגדה שוכן קברו של ישו באאומורי.
חוטמן חום
חוטמן חום, קואטי חום או חוטמן לבן פנים (שם מדעי: Nasua narica) הוא מין של חוטמן - חיה הקרובה לדביבון ומאותה משפחה כמוהו, החי ביערות גשם במרכז אמריקה וגם מצפון ומדרום לה. הוא דומה לקרובו - חוטמן אדום, אך חלל אפו לבן ולא שחור כמו קרובו. גם צבעו הוא יותר חום, אפור ואף שחור יותר מאשר אדום.
מאפיינים
החוטמן נפוץ ואיננו בסכנת הכחדה, אף שהיערות בהם הוא חי נפגעים.
אורך: 110 ס"מ בממוצע.
משקל: 4-6 ק"ג. הזכרים גדולים מהנקבות ויכולים להגיע עד 12 ק"ג.
תפוצה: באמריקה המרכזית ודרום אמריקה הצפונית במקסיקו ואריזונה וגם בצפון אמריקה הדרומית בקולומביה, בעיקר ביערות גשם טרופיים וביערות אחרים ומעט גם בהרים נמוכים, חופים וביצות שונים בהם הם מבקרים.
אויבים: עופות דורסים, נחשי חנק וחתולים גדולים. הקואטי עלול לנשוך מה שמאיים עליו או שיברח אל בין העצים.
אייל מזיג
אייל מָזִיג (נולד ב-27 בספטמבר 1982) הוא מוזיקאי, מפיק ומעבד מוזיקלי, מלחין, זמר, מנצח ומתזמר ישראלי.
ביוגרפיה
אייל מזיג נולד בעיר לוד. את דרכו המוזיקלית החל בגיל 10, כאשר החל לנגן בחצוצרה ובחליל צד ומשם המשיך לגיטרה בס ופסנתר.
הדורבנים
בשנת 1999, כשהיה בן 16, הקים יחד עם רון אלמוג, עידו אופק (זיגו), איתי גלוסקא ואחיו, גיא מזיג, את להקת "הדורבנים". מזיג השתתף בהקלטת שלושת אלבומי הלהקה, "קובי", "לוי", ו"אחד אחרי השני".
המשך קריירה
באירוויזיון 2005, ליווה מזיג בפסנתר יחד עם אחיו גיא (בגיטרה) את שירי מימון בהופעתה עם השיר "השקט שנשאר", אשר זכה במקום הרביעי.
במקביל לפעילותו בלהקת הדורבנים, החל מזיג להפיק אלבומים לאמנים שונים, בהם להקת "התבלינים" (בה גם לימים ניגן), יונתן רוזן ושלמה גרוניך.
בשנת 2009 הצטרף ללייבל ההודי "EarthSync", ובמשך שלוש שנים חי על ציר ישראל-הודו. בשנת 2011 תזמר אלבום של שובהה מודגל, זמרת הודית מסורתית.
מזיג למד תזמור וניצוח אצל רפי קדישזון ויצחק סדאי, וכן למד ניצוח בגרמניה. הוא עבד עם תזמורות רבות, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת האופרה הקאמרית, סימפונט רעננה, התזמורת הקאמרית הישראלית ותזמורת ירושלים מזרח ומערב.
החל משנת 2013, מנגן מזיג בלהקת הליווי של שלמה ארצי, בתור נגן גיטרה בס. ב-2016 זכה בפרס אקו"ם להישג השנה כמפיק מוזיקלי.
במהלך השנים, מזיג הפיק מוזיקלית שירים ואלבומים רבים, ביניהם "רצינו רק לשיר" שכתב, הלחין וביצע שלמה ארצי, "הנשיקה הראשונה" של גלי עטרי שנכתב על-ידי אברהם בן זאב והולחן על-ידי מילן נובקוביץ , "לאהוב אותך מחדש" שהולחן ובוצע על-ידי חנן בן ארי ונכתב על-ידי חנן ונרי בן ארי , "חלום של כל גבר" שנכתב, הולחן ובוצע על-ידי סאבלימינל , "זה לא מגניב" של התבלינים שנכתב על-ידי דור אלגזי והולחן על-ידי מזיג , "נסיך" של אלדד כהן שנכתב על-ידי נעם חורב והולחן על-ידי עמרי קסטן , ועוד.
חיים אישיים
ב-26 במאי 2013 נשא לאישה את דבי דדון, אחותה הצעירה של הדוגמנית והמנחה נטלי דדון.
תומאס סטרקושה
תומאס פוטאק סטרקושה (באלבנית: Thomas Fotaq Strakosha; נולד ב-19 במרץ 1995 באתונה שביוון) הוא כדורגלן אלבני המשחק בעמדת השוער בקבוצת ברנטפורד ובנבחרת אלבניה.
קריירת מועדונים
סטרקושה נולד באתונה בזמן שאביו, פוטו סטרקושה, שיחק בליגה היוונית. הוא גדל במחלקות הנוער של פאניוניוס ושל לאציו. בעונת 2012/2013 החל לשמש כשוער המחליף של לאציו בסרייה א'.
ב-9 ביולי 2015 הושאל סטרקושה למשך עונה אחת לסלרניטנה מהסרייה ב'. הוא ערך 11 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
עם חזרתו ללאציו מההשאלה, החל סטרקושה לשמש כשוער הראשון של לאציו.
קריירה בינלאומית
ב-24 במרץ 2017 ערך סטרקושה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלבניה, בהפסד 0–2 לנבחרת איטליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
אדריכלות מורית
אדריכלות מורית (באנגלית: Moorish architecture) היא אדריכלות אסלאמית שהתפתחה בימי הביניים במערב עולם האסלאם, באזור שכלל את אנדלוסיה (ספרד ופורטוגל המוסלמיות בין 711–1492) והמגרב (מרוקו, אלג'יריה ותוניס של ימינו). המונח "מורי" (Mauri) הוא כינוי מערב אירופאי לתושבים המוסלמיים המתגוררים באזור זה, ומקורו בשם הלטיני לתושבים הברבריים של ממלכת מאוריטניה הקדומה, כיום בשטח מרוקו המודרנית. חלק מהחוקרים משתמשים לחלופין במונח "אדריכלות של מערב עולם האסלאם".
הסגנון האדריכלי משלב השפעות מהתרבות הברברית בצפון אפריקה, מהתרבות הקדם-אסלאמית בחצי האי האיברי, מהתרבויות הרומית, הביזנטית והוויזיגותית כמו גם מזרמים אומנותיים בני התקופה במזרח עולם האסלאם. מאפייני האדריכלות המורית באים, בין היתר, לידי ביטוי בכיפות גדולות, קשתות מחודדות, קשתות פרסה, שימוש בסימטריה ובצורות גאומטריות, ערבסקות וצבעים עזים. יש בבנייה הזו גם לא מעט חצרות גדולות, שלא פעם מעוצבות בצורה של גן (ריאצ') מוסלמי, עם חלוקה סימטרית לארבעה חלקים בהם תעלות מים, מזרקות וקולונדות עמודים מסביבן. חומר הבנייה בשימוש הוא לרוב עץ, סטוקו ואריחים (במיוחד מדגם זליג' ). מרכזי האדריכלות המורית נמצאים בבירות המדינות המוסלמיות באזור בו רווחה, ביניהן קורדובה שהייתה בירת אנדלוסיה המוסלמית בשנים 751–1036, קירואן, פאס, מרקש, סביליה, גרנדה בה נמצא ארמון אלהמברה ותלמסאן.
לאחר קץ שלטון האסלאם בספרד ובפורטוגל, המסורות של האדריכלות המורית המשיכו בצפון אפריקה כמו גם בסגנון אמנות מודחאר בספרד, שעשה שימוש בטכניקות ועיצובים מוריים והתאימם לדגמים נוצרים. מאוחר יותר, ובמיוחד במאה ה-19, זכה הסגנון המורי לחיקוי נרחב במסגרת בתחייה הנאו-מורית שהופיעה באירופה ובאמריקה, כתוצאה מעניין רומנטי במזרח, וכן כבחירה רווחת עבור אדריכלות של בתי כנסת חדשים, כמו בית הכנסת הגדול של בודפשט, בית הכנסת בסופיה, בית הכנסת החדש בברלין ובית הכנסת הגדול של סטוקהולם.
מאפיינים אדריכליים
מאפייני האדריכלות המורית כוללים קשתות פרסה ורבות-אונה, קשתות משתלבות, חצרות מרכזיות, גני ריאצ', עיטורי סטוקו ועץ מורכבים, גילוף מוקרנאס וקשתות מוקרנאס וכן עיטור באריחי זליג׳. האדריכלות המורית מאופיינת בשפע צורות שלובות ומורכבות, המבוססות על דגמים צמחיים, גאומטריים וקליגרפיים בצבעים עזים.
היסטוריון אומנות האסלאם Jonathan Bloom טוען כי האדריכלות האסלאמית המסורתית של המגרב ואנדלוסיה הייתה יותר שמרנית מסגנונות אחרים באדריכלות אסלאמית, במובן שהמבנים נטו להיות פחות שאפתניים ממגמות נועזות של קמרונות וכיפות שהתפתחו באדרכילות האיראנית והעות'אמנית. מלבד מינרטים, מבנים מוריים בקושי התמרו לגבהים יוצאי דופן, תוך שימוש באולמות תפילה היפוסטילים כמאפיין הקבוע של החלל הפנימי של המסגד. חוץ מיוצאי הדופן החשובים של המינרטים ושערי הכניסה, החזית החיצונית של המבנים לרוב נותרה פשוטה, בעוד בחלקים הפנימיים התרחש רוב החדשנות האדריכלי והם עוטרו בעושר. מאידך, הסגנונות הארדרכיליים בחלקים המזרחיים של עולם האסלאם התפתחו באופן שונה לחלוטין, ועיקר החידושים שבהם התמקדו בחלק החיצוני כמו אולמות מוכתרים בכיפה או איוואנים עם קמרונות.
מבנים מפורסמים באדריכלות המורית
המסורת האדריכלית המורית מופיעה במסגדים, מדרסות, בארמונות, בביצורים, בבתי מרחץ (חמאם), באכסניות ובמבנים היסטוריים נוספים האופיינים לעולם האסלאמי. דוגמאות בולטות הם המסגד הגדול בקורדובה (784–987) לו 4 שלבים, עיר הארמון ההרוסה של מדינת א-זהרא (936– 1010), כנסיית סן כריסטו דה לה לוס בטולדו (לשעבר מסגד), ארמון אלחפריה בסרגוסה, ארמון אלהמברה (בעיקר 1338–1390) וחנרליפה (1302–1309, 1313– 1324) שבגרנדה, חירלדה שבסביליה (1184), מסגד אלכותוביה במרקש, מגדל חסאן והמסגד ברבאט, המסגד האנדלוסי  ומסגד אל-קרוויין שבפאס, המסגד הגדול של אלג׳יר, המסגד הגדול של תלסמאן  והמסגד של עוקבה  בקירואן בתוניסיה. פעמים שאדריכלות מורית כוללת גם מופעים של הציוויליזציה האיסאלמית בדרום איטליה, דוגמת פאלאצו דיי נורמני בסיציליה אותו בנה אמיר פלרמו במאה ה-9. קיימת ראיה ארכאולוגית של מסגד בסגנון המורי בן המאה ה-8 בנרבון בצרפת.
קשת פרסה
השימוש בקשת הפרסה לא נעשה רק לשם תמיכה במבנה שמעליה, שכן היא מופיעה גם באופן דקורטיבי כקשת עיוורת או אטומה וגומחה מקושתת.
קשת פרסה מחודדת
החל מתקופת המוראביטון, הופיעה קשת הפרסה המחודדת או השבורה, והיא הפכה נפוצה אף יותר במהלך תקופת המֻוַואחִידוּן. מקור צורת קשת זו בצפון אפריקה, שכן קשתות מחודדות מופיעות עוד בתקופת האדריכלות הפאטימית שהתקיימה במזרח צפון אפריקה (אזור מצרים ולוב של ימינו).
קשת משתלבת
הקשת המשתלבת (interlacing) היא סדרת קשתות (לפחות שתיים), בהן כל קשת חוצה או עולה על חברתה. תבנית הקשת הראשונה עולה על תבנית הקשת הסמוכה לה. התפתחות אלמנט זה נעשה בעיקר למטרות עיטור של מילוי צפוף יותר של החלל, ולא עבור מטרות אדריכליות של נשיאת משקל הקירות שמעל. היא מופיעה גם באדריכלות הרומנסקית והגותית.
קשת רבת-אונות
הקשת רבת-האונות או רבת-העלים מופיעה לראשונה באדריכלות הפאטימית באיפריקיה ובמצרים, אך הופיעה גם באדריכלות של טאיפת אנדלוסיה למשל בארמון אלחפריה בסרגוסה ובקסאבה  של מאלגה. היא זכתה לשימוש בולט במיוחד בעת הרחבת מסגד קורדובה בהוראת החליף אלחכם השני. בתקופות המוראביטון והמוואחידון, סוג קשת זה פותח עוד יותר למטרות עיטוריות, בעוד קשתות הפרסה נפוצו כסטנדרט במקומות אחרים. הדוגמאות המוקדמות ביותר לשימוש בקשת רבת-האונות מופיע במסגד הגדול בתלמסאן שבאלג'יריה ובמסגד בטינמל שבמרוקו.
מוטיבים צמחיים ופרחוניים
המקור למוטיב הצמחי והפרחוני, המכונה במערב ערבסקה, מגיע ממסורת ארוכה של מוטיבים דומים בעיטורי האדריכלות הסורית, ההלניסטית והרומית העתיקה. מוטיבי הערבסקה הקדומים בחליפות האומיית של קורדובה, כמו אלו שמופיעים במסגד של קורדובה ובמדינת א-זהרא, המשיכו לעשות שימוש בעלי הקוציץ הסורי ועלי הגפן שמקורם במסורת ההלניסטית. האדריכלות של המוראביטון ושל המוואחידון עשתה שימוש אף רב יותר במוטיב העלה הקומתי, המסתלסל והמתחלק לחלקים בלתי שווים לאורך ציר הסימטריה. מוטיב הפלמטה (תמרה) והאצטרובל גם שולבו במוטיבים מסוג זה. בסוף המאה ה-16, השושלת הסעדית עשתה שימוש במנדורלה (מוטיב דמוי שקד), שייתכן ומקורו בהשפעת האימפריה העות'מאנית.
מוטיבים שלובים (שְׂבְּכָּה, דָּרְג׳ וָכְּתָּף)
מספר סוגים שונים של מוטיבים שלובים (interlaced) מצויים באופן נרחב על פני הפנים החיצוניות של מינרטים החל מראשית התקופה של אלמוואחידון (מאות 12- 13), והופיעו מאוחר יותר על גבי עיטורים אחרים כמו הסטוקו המגולף בקירות של אדריכלות של השושלות המרינית והנצרית. אלו הפכו לאלמנט סטנדרטי במצאי של עיטורי עולם האסלאם המערבי, בשילוב עם ערבסקות. מוטיב זה מכונה 'שְׂבְּכָּה' (שמשמעותו רשת). חלק מהחוקרים מאמינים שמקור הקשתות המשולבות מקורן בהרחבה של המסגד של קורדובה בהוראת החליף אלחכם השני. בהמשך, אלמנט זה הפך למיניאוטרי ושימושו הורחב לדוגמה דמוית שבכה שאפשרה מילוי משטחים. מוטיב זה פיתח ואריאציות מפורטות רבות. גרסה נפוצה אחת כונתה 'דָּרְג׳ וָכְּתָּף' (מדרגה וכתף) על ידי האמנים המרוקאיים, והיא עושה שימוש בקווים ישרים ומתעקלים לחלופין החוצים אחד את השני בצירים הסימטרים. בכך, נוצר מוטיב חדש שצורתו פלר דה ליס או פלמטה. גרסה אחרת שהתפתחה, המופיע לרוב על גבי מינרטים במקום הדרג׳ וכתף, הורכבה מקשתות רבות אונה משתלבות, שיצרו צורת תלתן חוזרת ונשנית.