cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בארט אלן
קיד פלאש
מעט לאחר שהצטרף לטיטאנים הצעירים, בארט נורה בברכו בידי הנבל דת'סטרוק, ונאלץ לעבור ניתוח להשתלת פיקת ברך תותבת. בעת החלמתו, הוא העמיק את הידע שלו והחליט להמציא את זהותו מחדש כקיד פלאש. כאשר החלים, רגלו המלאכותית לא הפריעה כלל ליכולתו לרוץ במהירות הקרובה למהירות האור. כשרובין הזכיר לו כי כעת יצטרך לחיות בצילו של הפלאש, בארט אומר לו כי ההפך הוא הנכון.
בסיפור "טיטאני המחר", בארט נוטל את זהותו של פלאש לאחר שוסט מת ממשבר. בעתיד חלופי זה, הטיטאנים הצעירים הם קבוצת גיבורי-על פנאטית השולטת על החוף המערבי של ארצות הברית. בארט בוגר יותר ומתחזה לחבר "טיטאני המחר" כשלמעשה הוא מרגל עבור קבוצת הטיטנים מהמזרח, קבוצת מחתרת המונהגת בידי סייבורג העתידי. בעתיד זה, בארט מסוגל לגנוב מהירויות מאחרים.
מרדכי רוזמן
בארץ
נפטר בשנת 2014, והובא למנוחות בקיבוץ העוגן לצד אשתו רחל שנפטרה חודשיים לפניו.
בארט אלן
המשבר האינסופי
במהלך המשבר האינסופי, סופרבוי פריים מתקיף את קונר קנט (סופרבוי) ופוצע או הורג את חברי הטיטאנים הצעירים, מה שמאלץ את בארט לעצור את השתלחותו חסרת הרסן. הוא עושה זאת בכך שהוא דוחף את סופרבוי-פריים לתוך כוח המהירות בעזרתם של וולי וסט וג'יי גאריק. דרך פעולה זו הייתה יותר מדי עבור גאריק, שהגיע לקצה גבול יכולתו, ועבור וסט, שהפך לאנרגיה ונעלם, מה שהותיר את בארט לבדו להילחם בסופרבוי-פריים העוצמתי. למזלו, מתוך כוח המהירות הופיעו בארי אלן, מקס מרקורי וג'וני קוויק ועזרו לו.
בארט בילה ארבע שנים בעיר המציאות החלופית קי-סטון סיטי יחד עם וסט, גרסה חלופית של גאריק ורוחותיהם של בארי ומקס, היכן שסופרבוי-פריים נמלט מכלאו. המאיצים השונים התלכדו יחדיו כדי לחזור לממדם, ובניסיון להגיע לשם לפני סופרבוי-פריים, בארט אלן ספג את כוח המהירות לתוכו באמצעות הטבעת של וסט ותלבושתו של בארי כדי לשרוד את המסע. בארט הופיע מהצד השני כשהוא מבוגר לגילו ובדיוק בזמן כדי להילחם לצד סופרמן וגיבורי-על נוספים בקרב על מטרופוליס, נגד סופרבוי-פריים. כשהמשבר נגמר, בארט מסביר לג'יי את נסיבות היעלמותו וכיצד כוח המהירות הושמד. הוא מוסר לו את תלבושתו של בארי כאשר השתמש בשארית כוחותיו, וציין כי ג'יי גאריק הוא כעת האדם המהיר ביותר בחיים.
הפלאש: האדם המהיר ביותר בחיים
לאחר אירועי המשבר האינסופי, בארט הוא כעת מבוגר יותר מיתר חבריו ואינו מסוגל לזכור את אשר קרה לו בשנים בו נעדר. הוא מחזיק בסוד, כי כוח המהירות עדיין קיים בתוכו ואיים להכיל את ישותו. הוא מתחיל בחיים נורמליים כפועל מפעל, אולם צרות מסביבו גורמות לו לעטות שוב את חליפת הגיבור. הוא לומד כיצד לשלוט בכוח המהירות החבוי בו, והולך בדרכי דודו וסבו בדמותו של הפלאש. הוא עובר ללוס אנג'לס והחל באימונים בבית ספר לשוטרים תוך התמקדות בזיהוי פלילי.
מעט לאחר נטילת זהותו של הפלאש, בארט היה מועמד להצטרפות לליגת הצדק ואף קיבל את תמיכתו של באטמן, שהרגיש שהוא מוכן. למרות שקיבל הצעה להצטרף מחדש לטיטאנים הצעירים מרובין, בארט ניסה להתקבל לליגת הצדק.
כאשר בארט התעמת מול קפטן קור בדירתו, הופיע זום והתקיף אותו. זום וחבורת הנבלים (הכוללת את קפטן קור, מאסטר המראות, טריקסטר, אשף האוויר, גל חום, החלילן ואברה קדברה) בהנהגתו של אינרציה, ניסו לבנות מכונה שתעצור את הזמן. כאשר תוכניתם נכנסה לפעולה, בארט נעצר בעוון קרב שערך נגד האל החדש "זאב הערבות".
מוות ומורשתו
בארט חשף את זהותו כפלאש בקרב נגד הפושעים. במהלך הקרב התגלה כי המכונה אותה בנו הפושעים לא מקפיאה את הזמן כי אם מרוקנת את כוח המהירות מגופו של זה שמאכלס אותו. כשהם משתמשים במכונה על בארט, הוא מופשט מכוחותיו והחבורה מאגפת אותו. בהמשך, מופיע הפלאש השחור - סימן המוות לאלה שמחוברים לכוח המהירות. המכשיר של אינרציה אינו יציב ומאיים להשמיד את החוף המערבי של ארצות הברית אם כוח המהירות לא ישוחרר. בארט לחם נואשות באינרציה ובחבורת הפושעים, מקנה לאחרים מספיק זמן כדי לשחרר את כוח המהירות, אך קפטן קור, גל חום ואשף האוויר מכים בו ללא רחם והורגים אותו.
וולי וסט חוזר לכדור הארץ בדיוק בזמן מותו של בארט, ואינרציה מסיק מכך שאיבוד כוחותיו של בארט קרו כתוצאה מספיגת כוח המהירות בידי וסט. כנקמה על מותו של בארט, וסט מקפיא את אינרציה, אך מותיר את מוחו מתפקד. גופתו הקפואה מוצבת במוזיאון פלאש, באזור המוקדש לחייו של בארט אלן. בסיפור "נקמת הנבלים" של אירועי המשבר האחרון, אינרציה משתחרר מהקפאתו ויוצא למסע הרסני נגד משפחתו של בארט, אך נעצר בידי זום. זום מגלה כי רצה שאינרציה יהפוך לקיד פלאש החדש. אינרציה גונב את כוח תימרון הזמן של זום, מה שמונע מזום אפילו ללכת, וקורא לעצמו "קיד זום". הנבלים וקיד זום נלחמו אחד בשני בקרב בו הוא מצא את מותו. לאחר מכן, הנבלים מעבירים את גופתו לקי-סטון סיטי עם מסר לפלאש כי מעתה החשבון ביניהם השתווה.
העיר קי-סטון סיטי עורכת לבארט אלן לוויה, שבה ג'יי גאריק, סייבורג, וונדר גירל ורובין נשאו דברי הספד. בסוף דבריו, רובין מציג קטע וידאו מהתקופה בה נטל בארט את זהות קיד פלאש ובו הוא מתגאה בהשתייכותו למשפחת הפלאש ועד כמה הוא שמח להיות חלק מהטיטאנים הצעירים. בנוסף, האבלים על מותו עורכים לו עצרת זיכרון במוזיאון הפלאש ומקימים לו מצבה מחוץ למגדל הטיטנים לצד זו של סופרבוי.
במהלך פלישתו של חיל סינסטרו לכדור הארץ, מעשיו הראשונים של סופרבוי-פריים היו להשחית את קברו של בארט, כאשר בעזרת קרני הלייזר חרט על המצבה במקום "בארט אלן: הפלאש" את "הילד המת הטיפש ביותר".
חזרה - קיד פלאש בשנית
במיני סדרה "לגיון שלושת העולמות" של המשבר האחרון, בארט אלן חוזר כצעיר בזהותו כקיד פלאש לאחר שברייניאק-5 (גרסה עתידית טובה של ברייניאק) מתחיל את השלב השני בתוכניתו להביס את סופרבוי-פריים ואת לגיון נבלי-העל. החייאתו המחודשת מתאפשרת בזכות הפעלתו של "כליא הברק האנושי" שנראה לראשונה בסאגת הברק. ברייניאק-5 מסביר שבארט נועד למות בדרך זו או אחרת, מכיוון שמעברו מילד למבוגר הפעילה מחדש את קצב הזדקנותו המואץ, וכי לולא הנבלים לא היו הורגים אותו, הוא היה מת תוך כמה חודשים מזיקנה. מכיוון שבארט נחוץ לקרב נגד סופרבוי-פריים, ברייניאק-5 שולח את הלגיון חזרה למאה ה-21 מתוך מטרה להשתמש במכת הברק של וולי וסט ובכליא הברק האנושי כדי לאכלס את תודעתו הצעירה של בארט מכוח המהירות. בחזרה במאה ה-31, הוא משתמש בכוחותיהם המשותפים של נערי ונערות הברק, נוסף על ריצתה של XS על המסילה הקוסמית, כדי לשחרר את בארט מכוח המהירות. בארט ו-XS מציינים כי הם מרגישים באנרגיה חזקה שבאה מכיוון כוח המהירות, וכי הם משערים שמדובר בשובו של בארי אלן, אם כי בארט מאמין שמדובר במקס מרקורי.
מעט לאחר חזרתו של בארט, סופרבוי אף הוא מוחזר לחיים בידי הלגיון. שניהם עוזרים ללגיון להביס את סופרבוי-פריים בכך שגורמים לו להשמיד את עצמו. בארט מנסה לשכנע את XS לשוב איתו לזמן ההווה, אך היא מסרבת. עם חזרתם לזמן ההווה, סופרמן מקבץ יחדיו את הטיטאנים הצעירים וקבוצת הטיטנים המבוגרת ומציג בפניהם מחדש את קיד פלאש ואת סופרבוי.
במיני סדרה "פלאש: לידה מחדש", בארט מגלה שהרבה השתנה מאז עזב. סבו בארי אלן, המאיץ האגדי שהקריב את חייו בקרב נגד אנטי-מוניטור, חזר אף הוא מהקבר. במגדל הטיטנים, רובין ווונדר גירל מתכננים לבארט מסיבה לשובו בשעה שהאחרים חוגגים את שובו של בארי. בארט מקבל בסקפטיות את חזרתו לחיים של סבו, ומציין כי הוא מעוניין שדברים יחזרו לקדמותם - שוסט יחזור להיות פלאש והוא יהיה עדיין שותפו. מרירותו של בארט נובעת מהעובדה שבארי אלן הצליח להימלט מכוח המהירות, אך מורו הרוחני מקס מרקורי לא.
בארט, יחד עם מאיצים אחרים הקשורים לכוח המהירות נתקפים בכאב עז לאחר שבארי הורג את המאיץ סאביטר בנגיעה בלבד. כשהוא הורג מאיץ מרושע נוסף, מתגלה כי הוא הפך לפלאש השחור החדש. ליגת הצדק וחברת הצדק של אמריקה עובדים יחדיו כדי לתחום את בארי במכונה שתנתק את קשריו עם כוח המהירות. חלקו של הפלאש השחור משתלט על בארי ומרסק את המכונה, מה שגורם לבארי לחזור לכוח המהירות כדי להגן על אלה שקרובים לו מהשפעתו של הפלאש השחור. וולי מחליט לעקוב אחריו ולהחזירו, ובארט מבקש ממנו להחזיר את מקס איתו. הפלאש ההפוך פרופסור זום מופיע ומתקיף את ילדיו של וסט בביתו, ובארט וג'יי נלחמים נגדו ברחבי העיר. פרופסור זום מתעמר בבארט כי הוא מזהם את שושלת היוחסין של משפחת ת'ון מכיוון שהוא צאצא של משפחת אלן ומשפחת ת'ון. הוא מביס אותו ומתכוון לדקור אותו כאשר מקס מרקורי חוזר במפתיע מכוח המהירות - לשמחתו של בארט - כשבעקבותיו בארי ווולי, והמאיצים מתקיפים יחדיו את פרופסור זום. לאחר הקרב, מפגש אקראי של איירי - בתו של וולי - עם ג'סי צ'יימברס גורם לה להתחבר לכוח המהירות. למרבה הפתעתו, איירי מחליטה לעטות את חליפתו הישנה של אימפולס.
הלילה האפל ביותר
כשבארט וקונר חוזרים, פסליהם מוסרים ממגדל הטיטנים. אולם נקרון, אדון המוות, מבקש להשתלט על חייהם במהלך אירועי "הלילה האפל ביותר". בארט מזהיר יחד עם וולי את כל גיבורי-העל ברחבי העולם על פלישתו של חיל הפקחים השחורים, ושניהם מגיעים לעיר הולדתו של האל ג'ורדן קוסט סיטי. הם מתעמתים מול נקרון - האחראי לקיומם של הפקחים השחורים - יחד עם ליגת הצדק והטיטאנים הצעירים. למרות שבארט הוחזר לחיים, הסטטוס שלו כמת גורם לטבעת הכוח השחורה להשתלט עליו ולהפוך אותו לפקח שחור.
לאחר שבארי אלן נבחר בידי שומר היקום גאנטת לענוד את טבעת הכוח הכחולה של חיל הפקחים הכחולים, בארט נלחם נגדו. טבעת הכוח של בארי מגלה שבארט עדיין חי, אך הוא ימות אם לא ישוחרר מטבעת הכוח השחורה במהרה. בארי כמעט ומשחרר אותו על ידי כך שיוצר מבני אנרגיה בדמותם של אימפולס וקיד פלאש, אך הפקחים השחורים פרופסור זום וסולובאר עוצרים בעדו. לאחר מכן, וסט וסיינט ווקר - מנהיג חיל הפקחים הכחולים - מצטרפים לבארי במלחמתו בהם. בארט מנסה להשתמש בכוחות המהירות שלו להרוג את וסט, אך הופך חזרה לנורמלי. לאחר מכן, בארי מגלה כי חיבורו של בארט לכוח המהירות יכול להצילו, והוא משתמש בכוח הטבעת הכחולה כדי לשחררו.
חזרה לטיטנים
לאחר אירועי "הלילה האפל ביותר", בארט וקונר מגויסים בידי סייבורג כדי לעזור לטיטאן סטאטיק, שנחטף בזמן שביקר את עיר הולדתו דקוטה. שלושת הגיבורים מגיעים בעיצומו של קרב בין הטיטאנים הצעירים לגנגסטר על-אנושי בשם הולוקוסט, ומתערבים בדיוק כאשר הוא מתכוון להרגם. השניים מציינים כי עליהם לחזור מפרישה ולהצטרף מחדש לטיטאנים הצעירים. לאחר קרב ממושך, בארט מביס את הולוקוסט בכך שהוא משתמש במהירותו הגבוהה כדי לשאוב אותו לתוך גלעין כדור הארץ.
פלאשפוינט ומוות שני
כאשר אייריס וסט-אלן קוראת לבארי חזרה הביתה, היא ביחד עם ג'יי, וולי ובארט מודאגים מכך שבארי בידד את עצמו מכל השאר. בארט מאמין שבארי אינו מחבב אותו ובורח מהבית, עד שהוא מותקף בידי נבל בשם "מרדף מהיר". בארי מגיע מאוחר מדי כש"מרדף מהיר" משחרר חשמל ובארט נאגף בברקים. אולם, "מרדף מהיר" טועה לחשוב שבארט אינו אחראי לאנומליות שמשפיעות על קו הזמן ואשר ידועות כפלאשפוינט.
קו הזמן של כדור הארץ השתנה, ובארט התעורר במאה ה-31 בתא הקפאה של ברייניאק ואיבד את מהירות-העל שלו. הוא נלכד מחדש בידי ברייניאק לאחר שנכשל להימלט ממנו, ובעזרתה של אישה הנושאת את זהות "מרדף מהיר" מתרחק ממנו. היא מזדהה בתור פאטי ספיבוט, עוזרתו של בארי אלן. בארט חייב למצוא דרך להחזיר לעצמו את מהירות-העל לפני שיימחק מהקיום. בארט מגלה שפאטי גנבה את האופנוע של "מרדף מהיר" ולקחה את מקומו. בארט מאפשר את לכידתו מחדש, ומשמיד את מערכות האבטחה של ברייניאק מתוך תא ההקפאה. פאטי מחזיקה בברייניאק ושוברת מקרן אנרגיה, מה שמחזיר לבארט את כוחותיו. בהמשך, בארט רץ דרך קו הזמן למאה ה-21 ומבטיח לפאטי שיחזור להציל אותה. אולם, גופו של בארט משנה את צורתו לפלאש שחור שנשלט בידי כוח המהירות, ובכך הוא מאט את שאר המאיצים מקס מרקורי, ג'יי גאריק ווולי וסט. בארט שב לקדמותו ונתקל בבארי, כשהוא מגלה שכוח המהירות נתחם עבורו. בארט נספג לתוך התגלמות האור של כוח המהירות שהעניקה לבארי אלן את כוחותיו, אומר לו להציל את העולם, ומת בצורה דומה למותו של בארי.
כוחות ויכולות
כוחו העיקרי של בארט אלן הוא מהירות-על, נוסף על יכולות השכיחות אצל מאיצים אחרים כיצירת מערבולות אוויר, ריצה על המים ורטט דרך חומרים מוצקים. כמוהם, גם לבארט קיימת הילה שמגנה עליו מפני חיכוך האוויר בזמן ריצתו. לפני שנורה בברכו, בארט היה מהיר יותר מבארי אלן בתקופת ילדותו. אולם, שלא כמו מאיצים אחרים, בארט מסוגל ליצור לעצמו כפילים מכוח המהירות אותם הוא שולח דרך זרם הזמן. לאחר מוות של אחד מכפיליו באירועי "עולמנו במלחמה", הוא ממעיט להשתמש ביכולת זו, אם כי הוא לומד להשתלט עליה באירועי "עולם ללא צדק צעיר".
בארט חסין בפני שינויים בזרם הזמן. הוריו נפגשו רק בהמשכיות שלאחר המשבר, אך הוא כשלעצמו הגיע לפניו. מוחו מסוגל לאגור כמות עצומה של מידע כתוצאה מקריאת-על, והוא מסוגל ליצור גלי רדיו עוצמתיים ביותר על ידי סיבוב זרועותיו במהירות-על, ולהשתמש בהם בשילוב עם האלקטרומגנטיות של סטאטיק, חברו לקבוצה.
לאחר המשבר האינסופי, חיבורו של בארט לכוח המהירות קשה יותר לשליטה משום שגופו אגר את מלוא הכוח. כשהוא מתחבר לכוח המהירות, גופו נאגף בחשמל והוא נאלץ לעטות את חליפת הפלאש כדי למנוע מהכוח הקטלני של כוח המהירות להרוג אותו. בשלב מסוים הוא הצליח להתגבר על הכוח, בטרם שוחרר ממנו.
אלכס בנדרסקי
אלכס בנדרסקי (נולד בשנת 1975) הוא מתרגם ישראלי.
ביוגרפיה
אלכס בנדרסקי נולד בקישינב שבמולדובה. בן לאם מורה להיסטוריה ולאב מהנדס וממציא. סבו, יעקב מאירסון, היה ממייסדי התנועה הקומוניסטית בארץ ישראל ב-1919. לאחר מאבק ארוך לעלות לישראל מברית המועצות, במהלכו נפטר אביו, הותרה עליית משפחתו בשנת 1983.
התגורר בראשון לציון ולמד בגימנסיה גן נחום. שירת בצה"ל שירות חובה מלא ומילואים במהלכו השתתף במבצע חומת מגן ובמבצעים אחרים. למד באוניברסיטת חיפה. בין השנים 2004–2008 היה מוצב באירופה מטעם מערכת הביטחון הישראלית.
עובד כיום כמהנדס בדיקות תוכנה בחברה פיננסית.
כתב שירה עוד בילדותו. תרגומיו התפרסמו בכתבי העת "עלי-שיח", "קשת" ועוד, ובמדורי תרבות של העיתונים היומיים.
היה המתרגם הראשון שתרגם לעברית את הפואמה הראשונה של אלכסנדר פושקין, "רוסלאן ולודמילה", במלואה.
תרגומיו לשיריהם של אנה אחמטובה ואלכסנדר פושקין התפרסמו בכתב העת "קשת".
ידוע גם בתור האישיות האינטרנטית "אלכס מהכרמל" העוסק בעיקר בפרשנות בנושא רוסיה ואוקראינה באתר החדשות רוטר.נט, ובתרגומים של מאמרים וכתבות בנושא ישראל מהעיתונות הרוסית.
מתגורר בחיפה ובסן דייגו.
רפיק אל-תמימי
מוחמד רפיק אל-תמימי (בערבית:  محمد رفيق التميمي; 1889–1957, לעיתים נכתב "רפיק תמימי") היה מחלוצי הלאומיות הפאן-ערבית, לאומן פלסטיני, פובליציסט ואיש חינוך. בשנת 1945 מונה כחבר הוועד הערבי העליון והיה יו"ר תנועת הנוער הצבאית-למחצה אל-נג'אדה וראש הוועדה הלאומית ביפו.
תולדות חייו
תמימי נולד בשכם, בן למשפחת תמימי העתיקה שהתייחסה אל פלג החוסיינים. אחיו, אמין, היה דמות פוליטית מובילה וכיהן בוועד הערבי העליון הראשון ב-1937.
לאחר לימודים בשכם והצטיינות בקולג' בקושטא, קיבל תמימי מלגת לימודים לסורבון בפריז, שם פגש קבוצה של סטודנטים מ"סוריה הגדולה" שפיתחו תודעה לאומית פאן-ערבית. עם קבוצה זו נמנו עווני עבד אל-האדי, ג'מיל מרדם, שוכרי אל-קוותלי, תאופיק א-סווידי ועיזאת דראוזה. יחד הקימו ב-1911 את תנועת אל-פתאת, שהייתה לגרעין הלאומיות הערבית. לאחר סיום לימודיו שב למזרח ולימד בדמשק ובאיזמיר. בשנת 1913 היה ציר בקונגרס הערבי הלאומי הראשון.
תמימי שמר על חברותו בארגון בסוד וכך יכל לכהן במקביל במשרות שלטוניות בממשל האימפריה העות'מאנית (במסגרת זו נקרא רפיק ביי), היה מנהל בית ספר ממשלתי בביירות ובזמן מלחמת העולם הראשונה ערך עבור הממשלה דו"ח על מצב ולאיית ביירות.
ב-1919, לאחר המרד הערבי היה חבר בקונגרס של סוריה, תחת ממשלו קצר הימים של האמיר פייסל. עם כינון המנדט הבריטי שב לשכם. הוא קנה לו שם כמומחה בהוראת היסטוריה וגאוגרפיה וכתב מספר ספרים ללימוד היסטוריה, ספר על תולדות מלחמות הצלבנים ושמונה כרכים בנושא היסטוריה כללית. בנוסף כתב מאמרים פובליציסטיים בעיתונות הערבית. תחת השלטון הבריטי, תמימי שימש כמנהל מספר בתי ספר: בית הספר התיכון הצאלחייה בירושלים, בית ספר בחברון ותיכון העאמירייה אשר ביפו.
בוועידה השישית של הקונגרס הערבי-פלסטיני ב-1923 ייצג תמימי את נפת ג'מאעין (מחוז שכם) ונבחר כחבר ב.
לאחר חידוש פעילות המפלגה הערבית הפלסטינית ב-1944, היה בין ראשיה, אך לא ניתק את קשריו עם עווני עבד אל-האדי ושימש כמגשר בין המפלגה לבין אנשי מפלגת אל-איסתקלאל היריבה. בשנת 1945 התמנה לוועד הערבי העליון והתקרב למופתי חג' אמין אל-חוסייני. במהלך כהונתו כיו"ר תנועת הנוער אל-נג'אדה הכניס שיעורי נשק ותרגולים צבאיים על מנת להכשיר את החניכים לפעולות התנגדות וטרור. הוא מונה על ידי המופתי לראש הוועדה הלאומית ביפו, שם ניסה לארגן את העיר הן במקביל לראש העיר הנבחר, יוסוף הייכל והן במקביל לשלטון אנשי כנופיות ואנשי אל-נג'אדה שפעלו כפיקוד צבאי.
בפברואר 1948 נשלח כציר הפלסטיני לליגה הערבית ודרש ממדינות ערב מחויבות צבאית, פוליטית ומורלית לציבור הפלסטיני ומאבקו. לאחר מכן נשלח על ידי חג' אמין אל חוסייני לנהל את משרד הוועד הערבי העליון בדמשק.
משיח ברוכוף
קורות חיים
נולד בבוכרה לרבי ברוך ג'יהן ושרה לבית קולנגיוף. עלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1882 (ה'תרמ"ב) והתיישב בירושלים, בה התפרסם אביו כעסקן ציבור ופעיל צדקה. למד בחדר מסורתי, בתלמוד תורה דורש ציון ובבית הספר אליאנס. בשנת 1895 (ה'תרנ"ה) נסע עם כמה מאחיו למוסקבה ולטשקנט לצורכי עסקים. בטשקנט בנה בית כנסת מפואר ומקווה טהרה. בעקבות פנייתו של הרב יעקב מאיר, רכשו האחים, יחד עם בני משפחת יששכרוף, קרקע בירושלים בעשור הראשון של המאה העשרים להקמת בית היתומים הספרדי. עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נדד תדיר בין ארץ ישראל ובין האימפריה הרוסית לצורכי מסחר. עם פרוץ המלחמה גורש מהארץ בשל נתינותו הרוסית, והתיישב באלכסנדריה עד תום המלחמה, אז שב ארצה, ומאז לא עזב אותה יותר. החל משנת 1925 (ה'תרפ"ה) ניהל את בית היתומים ושימש כאפוטרופוס עליהם, עד לפטירתו. מלבד זאת, נשא בעוד מספר תפקידים ציבורים, בהם חבר בוועד העדה הספרדית בירושלים, בוועד העדה הבוכרית, בוועד העיר ליהודי ירושלים, בוועד חברה קדישא ובית העלמין, חבר "הסתדרות הספרדים", חבר הנהלת ישיבת פורת יוסף וציר באספת הנבחרים הראשונה. לאחר פרשת הכותל ומאורעות תרפ"ט, התמנה על ידי הרבנות הראשית לישראל לחבר בוועדת הפיקוח על הכותל המערבי. סייע כלכלית להדפסת ספרים של חכמים ספרדים ובפרט בוכרים.
התגורר ב"בית משיח ברוכוף", בית שרכש ברחוב יפו ממשפחת דויסברג הגרמנית.
נפטר בירושלים בו' באדר ב' ה'תש"ו (9 במרץ 1946). על שמו סמטת ברוכוף בשכונת אבן ישראל בירושלים, בין רחוב יפו לרחוב אגריפס, בה שוכן מבנה בית היתומים הספרדי.
נשא את רחל, בת אחיו אברהם. לזוג נולדו תשעה ילדים. בנו משה פרסם את הרומן "אהבה וקוץ בה" העוסק בחיי הספרדים בירושלים.
ולנטינה אלגרה דה לה פונטיין
קונטסה ולנטינה אלגרה דה לה פונטיין (באנגלית: Valentina Allegra de la Fontaine) היא דמות בדיונית של נבלת-על, המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Strange Tales #159 מאוגוסט 1967 ונוצרה על ידי הכותב והאמן ג'ים סטראנקו.
דה לה פונטיין היא סוכנת ריגול שהופיעה בסיפורי "ניק פיורי, סוכן S.H.I.E.L.D" של הכותב ג'ים סטראנקו. במקור, היא הייתה תושבת איטליה וחברת אליטה אמידה מאירופה אשר טיילה ברחבי העולם לקידום אקטיביזם חברתי. הוריה נהרגו לאחר מתן סיוע לתנועת מחתרת לא ידועה, והיא החליטה ללכת בדרכם כדי שמותם לא יהיה חסר משמעות. בסופו של דבר, סוכנות הביון S.H.I.E.L.D יצרה איתה קשר והיא נכנסה לתוכנית אימונים במטרה להפוך לסוכנת. היא פגשה לראשונה במנהל הסוכנות ניק פיורי בנושאת המטוסים המרחפת של הארגון והרשימה אותו לאחר שהשתמשה במיומנות הלחימה שלה בעקבות הערותיו לגבי סוכנות ממין נקבה. השניים הפכו בסופו של דבר למאהבים והמשיכו במערכת היחסים ביניהם למשך שנים רבות.
כתוצאה מיכולותיה רבות הכישורים של דה לה פונטיין, היא הפכה עד מהרה לחברה בכירה בארגון. בשלב מסוים היא שימשה כקצינת הקישור של הסוכנות ב וסיפקה תמיכה לגיבורי-על כמו יוניון ג'ק וסוכנת המוסד סברה וסיכלה איום טרור על לונדון, אנגליה בידי ארגון R.A.I.D (Radically Advanced Ideas in Destruction, "רעיונות רדיקליים מתקדמים בהשמדה"). מאוחר יותר היא עזרה לקומודור לאנס האנטר מהצי המלכותי הבריטי בהקמתו של חוק רישום העל-אנושיים הבריטי. היא נפגשה עם חיילי-העל קפטן בריטניה, פיט ויזדום, יוניון ג'ק וג'וזף האוור כדי לתדרך אותם על השלכות החוק על אוכלוסיית העל-אנושיים.
מעט לאחר מלחמות סודיות ובמהלך אירועי פלישה סודית, נודע כי מתחזה מגזע הסקרול התחזה לדה לה פונטיין כדי לרגל אחר ניק פיורי ולגלות כמה שיותר סודות ממנו. אולם, פיורי החל לחשוד במתחזה והרג אותו, בכך מגלה את זהותו האמיתית ואת דבר הפלישה. אחרי מותו של קפטן אמריקה, מתחזה נוספת של הקונטסה נפגשה עם דאם דאם דוגאן מתוך כוונה לגלות את מיקומו של פיורי. אחרי שדוגאן אמר שהוא אינו יודע, המתחזה דקר אותו בעזרת טופרים שדומים לאלה של חבר האקס-מן וולברין. אחרי שגופתו מושלכת לים, המתחזה מגזע הסקרול לוקח את מקומו. בהמשך, גם הקונטסה וגם דוגאן מתגלים חיים ובריאים, והם ניצלים מהשבי של גזע הסקרול.
עם תחילתה של קשת הסיפור "לוחמים סודיים" ובזמן שניק פיורי נאבק בארגון H.A.M.M.E.R החתרני של נורמן אוסבורן, התגלה כי הארגון המרושע הידרה שלט בסוכנות S.H.I.E.L.D כל אותה עת, עוד מתחילתו. פונטיין הופכת למאדאם הידרה החדשה ומתגלה כי שתלה חפרפרת רוסית בסוכנות S.H.I.E.L.D לאחר שעבדה עם ארגון ביון סובייטי בשם לווייתן. בגידה זו מתגלה בידי פיורי, שפועל להפיל את הידרה ואת לווייתן. דה לה פונטיין הורגת את מאדאם הידרה הנוכחית, ולאחר הבסתה היא ניצלת מהכלא בידי פיורי בשל קשרי העבר ביניהם.
דמותה של דה לה פונטיין ערכה את הופעת הבכורה שלה בסדרת היקום הקולנועי של מארוול "הפלקון וחייל החורף" בגילומה של השחקנית ג'וליה לואי-דרייפוס, ששבה לגלם את הדמות בהופעת קמע בסרט "האלמנה השחורה", מגלמת אותה בסרט "הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח" ושתשוב לגלם את הדמות בסרט "ת'נדרבולטס".
בוצה
בוצת שפכים  (Sewage sludge) היא חומר אורגני מוצק הנוצר כחלק בלתי נפרד מתהליך טיהור השפכים. מקורה במוצקים השוקעים באגני הטיפול הראשוני (בוצה ראשונית) ומיקרואורגניזמים שפירקו את החומר האורגני שבשפכים (בוצה שניונית).
הבוצה היא פסולת ומטרד אולם יכולה להפוך לחומר גלם ומשאב, כחומר דשן בחקלאות, לאחר טיפול מתאים. בנוסף קיימות חלופות אחרות כגון שרפה והטמנה.
תכולת המזהמים בבוצה היא פונקציה של איכות השפכים הנכנסים למכון טיהור שפכים, סוג המכון והטיפול בבוצה לאחר ייצורה. הטיפול בבוצה נגזר מהשימוש בבוצה לאחר הטיפול.
הבוצה בתהליך הטיפול בשפכים
טיפול מיקרוביאלי בשפכים מנצל חיידקים (או אורגניזמים אחרים, במקרים נדירים) לפירוק החומר האורגני. אחת משיטות הטיפול הנפוצות והיעילות ביותר בקטגוריה זו נקראת בוצה משופעלת. בתהליך זה, הבוצה, שמורכבת בעיקר ממיקרואורגניזמים חיים, מופרדת מזרם היציאה ממתקן הטיפול (קולחים), ומוחזרת לזרם הכניסה. בצורה זו מעלים את ריכוז המיקרואורגניזמים במתקן הטיפול. מכיוון שהמיקרואורגניזמים הם למעשה אלה שמפרקים את המזהמים האורגנים במים, יעילות הטיפול בשפכים עולה.
השימוש בבוצה כמקור לאנרגיה
עיקר השימוש בבוצה כמקור אנרגיה הוא באמצעות עיכול אנאירובי, אשר תוצריו הם ביוגז ובוצה מעוכלת. הביוגז הנוצר מכיל מתאן בכמות גבוהה, גזים אינרטיים וגזים נלווים (למשל מימן גופרתי). הביוגז יכול לשמש לאחר טיפול כגז בעירה (כחלופה לגז טבעי, למשל במנועים או טורבינות) או לתהליכי חימום ישירים.
במתקני טיפול מתקדמים בשפכים (מטש"ים), בהם מבוצע תהליך של עיכול אנאירובי של בוצה והפקה של ביוגז, על פי רוב נעשה שימוש בביוגז להנעת טורבינה לייצור חשמל, אשר מספקת את צריכת האנרגיה של המט"ש, ואם יש עודפים – למכירה לרשת החשמל. החום הנוצר בתהליך השריפה לעיתים משמש את המט"ש לחימום תהליכי הטיפול. שימוש באנרגיה באופן זה, נכון להיום, הוא הכדאי ביותר כלכלית ברוב המקרים.
קיימות גם שיטות נוספות להפקת אנרגיה מבוצה, אשר כוללות גזיפיקציה, פירוליזה, אך נכון להיום הן פחות נפוצות.
השימוש בבוצה ליצור דשן
הבוצה מכילה ריכוז גבוה של נוטריינטים (חומרי מזון בסיסיים) שמקורם בשפכים, בעיקר חנקן וזרחן וכן יסודות קורט. עם זאת, לא ניתן להשתמש בבוצה גולמית כדשן ממספר סיבות: על מנת להתגבר על כל הבעיות האלו, ניתן להעביר את הבוצה תהליכי ייצוב ועיקור. למשל, תהליך העיכול האנאירובי שהוזכר לעיל הוא תהליך שמייצב את הבוצה, וכן הטמפרטורות הגבוהות הנוצרות מעקרות את הפתוגנים המצויים בבוצה. תהליך אפשרי נוסף הוא תהליך הדשנה (קומפוסטציה). בתהליך זה נוצרת דשונת (קומפוסט) המתאימה לשימוש כדשן אורגני, וכמטייב קרקע.
קיימות בעולם מגמות של הפחתת השימוש בבוצה שמקורה בשפכים לצורך דישון חקלאי.
שווייץ באירוויזיון למקהלות
שווייץ תשתתף באירוויזיון למקהלות החל מ-2019, כאשר תשלח את מקהלת "Cake O'Phonie" כנציגתה בתחרות.
יואן הולנדר
יואן הולנדר (ברומנית: Ioan Holender; נולד ב-18 ביולי 1935 בטימישוארה) הוא מנהל אופרה וזמר אוסטרי, ממוצא יהודי-רומני.
ביוגרפיה
אביו של הולנדר היה בעל בית חרושת למרמלדה ולחומץ בטימישוארה, שהוחרם מידיו והולאם על ידי השלטון הקומוניסטי בשנת 1948. הולנדר למד הנדסת מכונות באוניברסיטה הטכנולוגית בטימישוארה ועבד כמדריך טניס ועוזר במאי עד שהיגר עם משפחתו לווינה, שם התגוררה משפחת אמו. הוא התכוון להמשיך בלימודי ההנדסה, אבל החל להתעניין בזמרה ועבר ללימודי מוזיקה. עם סיום לימודיו התקבל לתיאטרון העירוני קלאגנפורט כבריטון אופראי וקונצרטי.
בשנת 1966 החל לעבוד בסוכנות שטארקה לאנשי תיאטרון שעברה עם הזמן לבעלותו.
בשנת 1988 מינה אברהארד וכטר את הולנדר למזכיר כללי של האופרה של וינה, מינוי שנכנס לתוקף בשנת 1991. המינוי עורר מחלוקת בגלל ניגוד האינטרסים בין משרת המזכ"ל באופרה לבין קשריו הקודמים עם סוכנות התיאטרון שלו, ובסופו של דבר ניתק הולנדר את קשריו עם סוכנות שטארקה. אחרי מות וכטר בפברואר 1992 התמנה הולנדר למנהל האופרה של וינה, החל ב-1 באפריל 1992. במקביל עמד בראש הפולקסאופר של וינה במשך ארבע שנים. החוזה של הולנדר הוארך שלוש פעמים וכהונתו הסתיימה ב-31 באוגוסט 2010, תקופת הכהונה הממושכת ביותר של מנהל כללי בתולדות האופרה של וינה.
הולנדר נשוי ואב לשני בנים ובת.
אגמי אוניאנגה
אגמי אוניאנגה (צרפתית Lacs d'Ounianga) הם סדרה של 18 אגמים מתוקים, מליחים ומלוחים, השוכנים במדבר סהרה בצפונה של צ'אד. האגמים הערוכים בשתי קבוצות - קבוצת "אוניאנגה כביר" (הגדולה) ובה ארבעה אגמים, וכ-40 ק"מ ממזרח לה קבוצת "אוניאנגה זריר" (הקטנה) ובה שוכנים 14 האגמים הנותרים. בשנת 2012 הכריז ארגון אונסק"ו על האגמים כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה והידרולוגיה
האגמים הם שרידיו של אגם גדול בהרבה, שהשתרע באזור במהלך תקופה הלחה שפקדה את מדבר סהרה, ואשר החלה לפני 15,000 שנים והסתיימה לפני כ-5,500 שנים. כיום הסביבה צחיחה וכמות המשקעים הממוצעת בה מגיעה לכ-2 מ"מ בשנה בלבד. מקורם של מי האגמים הוא במי התהום שניקוו באקוויפר בתקופה הלחה, ואשר מגיחים למרגלות לרמת אבן חול. צוקיה של רמה זו שכיוונה מצפון-מערב לדרום-מזרח, משתרעים בגובה של כ-50 עד 80 מטרים מצפון לאגמים.
האגם הגדול בקבוצת "אוניאנגה כביר" הוא אגם יואה (Lac Yoa) ששטחו כ-3.5 קמ"ר. הוא שוכן בגובה של 378 מטרים מעל פני הים, ועומקו מגיע לכ-27 מטרים. מי האגם מלוחים ורק אצות ומיקרואורגניזם מסוגלים להתקיים בו. בחלק מהאגמים האחרים של הקבוצה מצויים גם שני מינים של כחוליות (Spirulina platensis ו-Arthrospira platensis).
כמעט מחצית משטחם של אגמי "אוניאנגה זריר" מכוסה בצמחי מים צפים, ואלה מפחיתים באופן משמעותי את התאיידות המים וממתיקים אותם. האגם הגדול ביותר בקבוצה זו הוא אגם טלי (Lac Teli) השוכן בגובה של 360 מטרים מעל פני הים ועומקו המרבי הוא כ-10 מטרים בלבד. שטחו כ-4.3 קמ"ר, ואף שהוא גדול מאגם יואה, נפח מימיו קטן יותר. ייחודו של אגם טלי הוא בכך שהוא מזין את האגמים הסמוכים לו, ומימיו זורמים אליהם מתחת לפני הקרקע, דרך דיונות החול המפרידות בין האגמים.
החי והצומח
באזור האגמים חיים מיני יונקים מעטים, הכוללים את השועל, הצבוע, הפנק, הארנבת המצויה והצבי. עם העופות נמנים עופות מים דוגמת הברווז המשויש ומספר ציפורי שיר. בחלק מאגמי "אוניאנגה זריר" שמימהם מתוקים, חיים דגים, דו-חיים וחסרי חוליות.
האדם
לחופו של כל אחד משני האגמים הגדולים בשתי הקבוצות (יואה וטלי) שוכן כפר. בכפר אוניאנגה כביר שלחופי אגם יואה מתגוררים כ-9,000 איש, ובאוניאנגה זריר שליד אגם טלי חיים כאלף איש. התושבים מתפרנסים מגידול ירקות ופירות, בעיקר תמרים. אזור האגמים מוגן בחוק מאז שנת 2008, ואיכויותיו הטבעיות שמורות בזכות ריכוז האוכלוסייה הקטן בסביבה והתיירות המעטה הפוקדת אותה.
קוקה-קולה לימון
קוקה קולה עם לימון (באנגלית: Coca-Cola with Lemon) הוא מותג משקאות קלים בבעלות חברת קוקה קולה, שהושק כדי להתחרות בפפסי טוויסט. הוא מיוצר ומופץ על ידי חברת קוקה קולה. דיאט קולה עם לימון הוצגה בארצות הברית בשנת 2001, ועדיין זמינה במכונות קוקה קולה פריסטייל. המשקה שווק לראשונה בישראל בשנת 2003.
האויב בתוכנו - סטארטרק
האויב בתוכנו – סטארטרק (באנגלית: Star Trek Into Darkness, תרגום חופשי: "מסע בין כוכבים: אל תוך האפלה") הוא סרט מדע בדיוני ופעולה שביים ג'יי ג'יי אברהמס לפי תסריט מאת אלכס קורצמן, דיימון לינדלוף ורוברטו אורסי, ובהפקתם של אברהמס, בריאן בורק, קורצמן ואורסי. זהו הסרט ה-12 במספר בסדרת סרטי "מסע בין כוכבים" והשני ב"ציר זמן קלווין", ומשמש כהמשכו הישיר של הסרט "סטארטרק" משנת 2009, שאינו המשך של הסרטים הקודמים בסדרה מאחר שמציאות קלווין היא מציאות חלופית ליקום הראשי של מסע בין כוכבים.
קוקה-קולה לימון
קוקה קולה לייט עם לימון הופסק לשיווק ב-
ביולי 2014, קוקה קולה עם לימון הופץ מחדש באופן זמני ביפן. המוצר הגיע ל-16,622 חנויות שונות של סבן אילבן ברחבי יפן. הבקבוק הוצג עם אריזה חדשה, והיה על המדפים עד גמר המלאי. ישנן וריאציות שונות של המשקה, אחת היא קוקה קולה לימון זירו. המשקה נמכר בבקבוק זכוכית, פלסטיק ופחיות אלומיניום.
האויב בתוכנו - סטארטרק
עלילת הסרט
על אף קיומו של הצו העליון של פדרציית הכוכבים המאוחדת בנוגע לאי-התערבות בהתפתחויותיהן של תרבויות פרימיטיביות, קפטן ספינת החלל אנטרפרייז ג'יימס ט' קירק (כריס פיין) והקצין הראשון שלו ספוק (זאכרי קווינטו), חורגים ממשימת מחקר אליה נשלחו, ומפירים את הפקודות שניתנו להם על מנת להציל תרבות פרימיטיבית מהכחדה. כתוצאה מכך, קירק מודח מתפקידו, מורד בדרגה ומאבד את הפיקוד על האנטרפרייז. אדמירל כריסטופר פייק (ברוס גרינווד), אשר מוחזר לפקד על האנטרפרייז, חש שלקירק מגיעה הזדמנות שנייה, והוא משכנע את פיקוד צי הכוכבים לאפשר לקירק להתמנות להיות הקצין הראשון שלו.
לאחר שמתקן סודי של מדור 31 שבלונדון מופצץ, פייק וקירק מוזעקים להשתתף בפגישה של מפקדי צי הכוכבים בסן פרנסיסקו, כדי לדון במצוד אחרי החשוד, סוכן מדור 31 לשעבר ג'ון הריסון (בנדיקט קמברבאץ'). כלי טיס, המאויש על ידי הריסון, תוקף את המשתתפים בפגישה. הריסון מספיק להרוג את פייק ולשגר עצמו אל קרונוס, כוכב הבית של הקלינגונים, בטרם קירק מצליח להשמיד את כלי הטיס שלו. קירק מוחזר לתפקידו כמפקד האנטרפרייז, ומקבל הוראה מאדמירל הצי אלכסנדר מרקוס (פיטר וולר) לקחת את האנטרפרייז לקרונוס ולצוד את הריסון. מרקוס מעביר אל סיפון האנטרפרייז 72 יחידות אב טיפוס של טורפדות פוטון, ומורה לקירק לשגר אותם אל עבר מיקומו של הריסון על קרונוס, כאשר המטרה תהיה בטווח ירי. המהנדס הראשי של האנטרפרייז מונטגומרי סקוט (סיימון פג) מתפטר מתפקידו, במחאה על כך שלא מאפשרים לו לבחון את בטיחותם של כלי הנשק החדשים, בטענה שהם מסווגים, וקירק ממנה את פאבל צ'כוב (אנטון ילצ'ין) שימלא את תפקידו של סקוטי. ספוק, ד"ר ליאונרד מק'קוי (קארל אורבן) וניוטה או'הורה (זואי סלדנה), מצליחים לשכנע את קירק שזה יהיה יותר טוב ללכוד את הריסון ולהעמיד אותו לדין על פשעיו, ולא להרוג אותו. בינתיים, קצינת מדע חדשה מצטרפת אל האנטרפרייז - ד"ר קרול מרקוס (אליס איב).
עם הגעתם לקרונוס, קירק, ספוק ואו'הורה יוצאים ללכוד את הריסון, אך הם נקלעים לקרב ירי עם הקלינגונים. הריסון הורג את הקלינגונים אך לבסוף מסגיר את עצמו לידי קירק, לאחר שנודע לו אודות טורפדות הפוטון שעל ספינת האנטרפרייז. לאחר שהושם במעצר, הריסון מגלה את זהותו האמיתית - חאן נוניאן סינג - בן אנוש מהונדס גנטית אשר, לאחר ששהה תקופה של למעלה מ-300 שנים במצב של קריוניקה, אדמירל מרקוס השיב אותו לחיים, על מנת שיסייע לו לפתח כלי נשק למלחמה עתידית בין הפדרציה לבין הקלינגונים. בכל אחת מ-72 טורפדות הפוטון נמצא תרמיל קריוגני, אשר בו מוחזק אחד מאנשי הצוות של חאן, אשר שימשו כבני ערובה של מרקוס.
האנטרפרייז מיורטת על ידי Vengeance - ספינת מלחמה של הפדרציה שתוכננה על ידי חאן ואשר נמצאת תחת פיקודו של אדמירל מרקוס. מרקוס דורש מקירק שיסגיר לידיו את חאן, אולם קירק מסרב ומתעקש כי חאן יועמד לדין על פשעיו, ולא ייהרג. האנטרפרייז יוצאת לדרכה לכיוון כדור-הארץ, אולם מרקוס תוקף אותה וגורם לה נזק כבד. קירק מציע למרקוס כי ימסור לידיו את חאן ואת תרמילי הקירור, בתמורה לחייהם של אנשי צוות שלו. קרול מרקוס, בתו של האדמירל, אשר הצטרפה אל הצוות תחת שם בדוי, חושפת את זהותה האמיתית, ומצטרפת לבקשתו של קירק. אולם, אדמירל מרקוס משגר את ביתו אל סיפון ה-Vengeance וחושף את כוונתו המקורית - להשמיד את האנטרפרייז על מנת להיפטר מחאן ומאנשיו, ולהתחיל במלחמה כוללת עם הקלינגונים. ה-Vengeance מתכוננת לפתוח באש, אולם סובלת מהפסקת חשמל שנגרמה על ידי סקוט, שחדר לספינה. קירק, חאן ואנשי צוות נוספים עוברים מהאנטרפרייז אל ה-Vengeance על מנת לעצור את מרקוס. חאן הורג את מרקוס ומצליח להשתלט על גשר הפיקוד של ה-Vengeance.
תחת איומים כי ישמיד את האנטרפרייז ויהרוג את קירק, חאן מנהל משא ומתן עם ספוק, ומשגר את קירק ואנשי הצוות שלו בחזרה אל האנטרפרייז, בתמורה ל-72 הטורפדות. ספוק מעביר לידיו של חאן את כל הטורפדות, כשהן במצב של טילים חמושים, לאחר שכל אנשי הצוות הקפואים של חאן הוצאו מהן. פצצות הטורפדו מוציאות את ה-Vengeanc מכלל שימוש, ושתי החלליות הפגומות מתחילות להתרסק אל עבר פני כדור הארץ. קירק מחרף את נפשו, ונכנס אל תוך חדר מנועים רדיואקטיבי על מנת ליישר את מזרקי החומר והאנטי-חומר ובכך מתקן את ליבת מנוע הספינה ומצילה. קירק סובל מהרעלת קרינה קטלנית כתוצאה מתהליך זה ומת.
ה-Vengeance, ספינתו של אדמירל מרקוס שנשלטת על ידי חאן, מתרסקת על פני כדור הארץ בכוונה על מפקדת צי הכוכבים בסן פרנסיסקו, אולם חאן שורד, שם, ספוק רודף אחרי חאן ברחבי סן פרנסיסקו, אך חאן נמלט ממנו ולבסוף ספוק מתעמת עם חאן במאבק פיזי עיקש ובסופו של הקרב, אוהורה מגיעה אל המקום בו מאבקם של חאן וספוק מתרחש, על מכונית מרחפת אדומה של הפדרציה ולאחר מכן, ספוק מביס את חאן באגרופו ולוכד את חאן. חאן מוכנס שוב להקפאה, ומאוחסן ביחד עם יתר אנשי הצוות שלו. באמצעות הדם של חאן, ותוצאות ניסוי שד"ר מק'קוי ביצע קודם לכן עם טריבל, מק'קוי מציל את חייו של קירק, והוא קם לתחייה. שנה אחת מאוחר יותר, האנטרפרייז מתוקנת ויוצאת לחלל העמוק - למשימה של חמש שנות מחקרים של חיפושים, תחת פיקודם של קירק וספוק.
בסוף הסרט קירק מדקלם את מונולוג ה"היכן שאף אחד לא הלך מעולם".
סרט המשך
בריאיון לכלי התקשורת ג'יי ג'יי אברהמס אישר כי כריס פיין וזאכרי קווינטו ישובו לגלם את תפקידיהם בסרט השלישי בסדרה, אך הוא עצמו ישתתף בהפקה כמפיק בלבד מאחר שבכוונתו לפנות את זמנו לצורך צילומי "מלחמת הכוכבים: הכוח מתעורר", אותו הוא מביים. בדצמבר 2014 חברת פרמאונט הודיעה כי הסרט ייצא לאקרנים ב-8 ביולי 2016, לציון 50 שנה למסע בין כוכבים.
בדצמבר 2013, אושר כי רוברט אורצי ישוב כתסריטאי. באפריל 2014 אף הצהיר כי ייתכן שגם יביים את הסרט אך לבסוף בדצמבר 2014 פורסם כי אדגר רייט יביים את הסרט השלישי בסדרה ולבסוף דווח שג'סטין לין יביים את הסרט. השחקן ויליאם שאטנר טען כי המפיק ג'י. ג'יי. אברהמס פנה אליו בבקשה ליטול חלק בצילומי מספר סצנות בסרט בתפקיד קפטן קירק המבוגר. בינואר 2015 נשכר סיימון פג (שגילם את סקוטי המהנדס בסרטים הקודמים) לכתוב את התסריט יחד עם דאג ג'ונג. במרץ 2015 דווח כי אידריס אלבה נמצא במגעים ראשוניים לצורך ליהוקו לתפקיד הנבל בסרט. באפריל אותה שנה לוהקה סופיה בוטלה לתפקיד נשי בסרט. ההפקה צפויה לצאת לדרך ביוני 2015. באפריל 2015 נחשף שם הסרט באנגלית: Star Trek Beyond, והוא יצא לאקרנים ביולי 2016.
מוזיקה
את המוזיקה לסרט כתב והלחין מייקל ג'אקינו שהלחין את הפסקול לסרט הקודם.
שאלאמון, מלך הונגריה
שַאלַאמוֹן או סלומון (בהונגרית: Salamon; 1053–1087) היה נסיך הונגרי מבית ארפאד. משנת 1057 כונה "המלך הצעיר" כי לבקשת אביו הוכתר למלך במהלך מלכות אביו. בשנים 1063–1074 היה מלך הונגריה השביעי של ממלכת הונגריה.
רקע
שאלאמון הוכתר כ"מלך צעיר" בעיר סקשפהרוואר (Székesfehérvár) עוד בחיי אביו, אך נמלט מהונגריה עם משפחתו לאחר שדודו, לימים, המלך בּלָה הראשון הפיל את שלטון אביו בשנת 1060 במהלך סדרת קרבות בהם נהרג אביו. שאלאמון חזר להונגריה כעבור שלוש שנים בעזרת חיילות גרמניים, ניצח את המלך בלה בשנת 1063 והוכתר למלך ממלכת הונגריה. בהזדמנות זו נשא לאישה את יודית אחותו הצעירה של הקיסר היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שלמעשה החזיר אותו לכס המלוכה.
חייו
אביו של שאלאמון היה אנדראש הראשון, אחד מבניו של הנסיך ואַזול. מאחר שוואזול לא היה מרוצה מהיורש לכס המלוכה שנבחר על ידי אישטוון הראשון, מלך הונגריה ( בהונגרית: I. István), הוא מרד בו בשנות השלושים של המאה ה-11. המרידה דוכאה על ידי אישטוואן והוא עיוור את וואזול והגלה את כל משפחתו. הם התיישבו תחילה בצ'כיה, בחצרו של נסיך בוהמיה אולדריק, ומשם יצאו לאדמה פולנית, שם מייסקו השני אירח אותם. אנדראש, בנו של וואזול, המשיך לחצרו של יארוסלאב הראשון, נסיך קייב שכונה "ירוסלב החכם". בשנות גלותו שם הוא נשא לאישה את אנסטסיה מקייב, בתו של ירוסלב החכם. שנים רבות לא נולדו להם ילדים. עד שלבסוף נולדו שלושה בזה אחר זה.
בחיו של אנדראס חלה תפנית משמעותית כשהאצילים ההונגרים קראו לו בחזרה לכס המלכות ההונגרי שאותו אכן תפס במחצית השנייה של שנת 1046, הקיסר הגרמני, היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לא השלים עם הדחתו של המלך פטר על ידי אנדראש וניסה לפלוש לממלכת הונגריה מספר פעמים, אך כל ניסיונותיו נהדפו. שיחות השלום בין הצדדים התחילו כבר על ידי בנו, היינריך הרביעי. אחת ההתחייבויות שהופיעו בהסכם השלום שנחתם בשנת 1058, הייתה איחוד השושלות. אנדראש אירס את שאלאמון בנו בן ה-5 עם יודית אחותו הצעירה בת ה -11 של היינריך. כשנה לאחר נישואיו בשנת 1963 חתם שאלאמון הסכם עם דודניו, גֵזָה (לימים גזה הראשון, מלך הונגריה) ולאסלו  (לימים לאסלו הראשון, מלך הונגריה) שהכירו בשלטונו. מיד לאחר מכן, בשנת 1064 הוכתר שאלאמון שוב למלך הונגריה בעיר פץ' (Pécs). בתחילה פעלו יחד הוא ובני דודיו נגד הצ'כים והקומנים, אבל היחסים בין השלושה התדרדרו משנת 1070, ואז גזה התמרד נגדו. בקרב ב-14 במארס 1074 שאלאמון הובס. בשנת 1081 הוא ויתר רשמית על כס המלוכה. מאוחר יותר ניסה להשיג אותו בחזרה מספר פעמים ועל פי האגדה זנח את שאיפותיו אלה רק לקראת סוף ימיו ובילה את שארית חייו בעלייה לרגל ותפילה. הוא מת בשנת 1087 בפולה שבקרואטיה היום.
משפחתו
מנישואי שאלאמון עם הנסיכה יודית משוואביה לא נולדו תחילה ילדים, ומקורות שונים מציינים שהנישואים לא היו אידיליים. כאשר ביקר שאלאמון את היינריך בשנת 1083 כדי לבקש ממנו עזרה נוספת, הוא ניסה לחדש את יחסיו עם אשתו, אך המקור הגרמני מציין: "אף אחד מהם לא שמר על נאמנות לקדושת הנישואים, אלא הדדית בגדו זה בזה ללא כל נקיפות מצפון". עם זאת, על פי אותם מקורות גרמניים, נולדה להם בכל זאת בת משותפת סופיה († כ 1100), שהפכה לאשתו של הרוזן Poppo von Berg-Schelklingen. עם קבלת הידיעה על מותו של שאלאמון נישאה יהודית בשנית לדוכס הפולני וולדיסלאו הראשון, וילדה לו שלושה ילדים.
ראו גם
Grandpierre K. Endre. Királygyilkosságok. Magyarok Titkos Története, 67–71. o. (1991). ISBN 963-7707-00-X ( רציחות מלכים, ההיסטוריה הסודית של ההונגרים)
שמשון משאנץ
רבי שמשון בן אברהם משאנץ (בערך 1150 − 1214), הר"ש משאנץ (מכונה לפעמים גם הרשב"א), היה מחשובי בעלי התוספות במאה ה-12, מחבר תוספות שאנץ ופירוש הר"ש למשנה, ומראשי "עליית בעלי התוספות".
קורות חייו
מקום הולדתו של ר' שמשון אינו ידוע. א"א אורבך משער שנולד בעיר פלייז, עירו של סבו רבנו שמשון הזקן. את מקום מושבו קבע בעיר סנס (Sens) בחבל בורגון בצרפת. היה אחיו של הריצב"א, והוא נחשב ליורשו הרוחני ולתלמידו המובהק של בעל התוספות הגדול, ר"י הזקן, ונחשב לשלישי במעלה בקרב בעלי התוספות אחרי רבנו תם ור"י. ר' יצחק מווינה, שחי דור אחריו, כתב עליו: "שהוא היה יחיד בדור בתורתו ובחכמתו". בצעירותו הספיק לשמוע דברי תורה מפי רבנו תם, ומכאן הסיקו החוקרים כי נולד בערך בשנת 1150, שהרי רבנו תם נפטר בשנת 1171.
יש הטוענים שלמד גם אצל רבי דוד בן קלונימוס ממינצנבורג, אך הדבר מוטל בספק. היה מורו של בעל הסמ"ק, רבי יצחק בן יוסף מקורביל.
גדלותו בתורה הביאה לכך שבדורות שלאחריו הרבו להסתמך על פסקיו; ניתן לראות זאת בספרו של רבי משה מקוצי (הסמ"ג). דבריו מצוטטים לרוב על ידי רבני אשכנז. המהרש"ל מציין את בקיאותו המיוחדת של ר"ש בירושלמי, "יותר מכל אשר שמענו". ר"ש ביקר את הרמב"ם בהלכה ובהשקפה תוך הערכה רבה לגדולתו התורנית, ולא הסכים מסיבה זו להשתתף בפולמוס נגד "ספר המדע" לבקשת ר' מאיר הלוי אבולעפיה.
באחרית ימיו עלה לארץ ישראל יחד עם קבוצה של 300 רבנים, מה שכונה לימים "עליית בעלי התוספות". מקום קבורתו בבית העלמין היהודי הישן של חיפה
ר' שמשון חיבר, ככל הנראה, פיוטים. פיוט אחד, לפחות פורסם בשמו, ראה: 'קונטרס הפיוטים', חיים בראדי, ברלין תרנ"ד (מאוחר יותר, נירנברג תרפ"ג, צורף הקונטרס אל 'מחזור ויטרי', מהדורת הורוויץ), סימן פא, שם הועתק פיוט "שפתי ישבחון ברנוני", תחת הכותרת: "מה"ר שמשון העולה לארץ הצבי". שי"ר, כרם חמד ח"ד 24 הערה 1, שיער יפה, שהכונה אל רבינו שמשון משאנץ.
מוזיאון פרגמון
מוזיאון פרגמון (בגרמנית: Pergamonmuseum) הוא מוזיאון המצוי באי המוזיאונים שבברלין. בשל ייחודו הארכיטקטוני של המבנה, ובשל ייחודיות מוצגיו החליט ארגון אונסק"ו כי מוזיאון זה, יחד עם מוזיאונים אחרים באי המוזיאונים יהוו אתר מורשת עולמית.
מבנה המוזיאון תוכנן על ידי אלפרד מסל ולודוויג הופמן ונבנה בין השנים 1910–1930. המוזיאון מכיל מספר מבנים עתיקים שהובאו אליו בשלמותם והוקמו בו מחדש, בהם מזבח פרגמון, שער השוק של מילטוס, שער עישתר ורחוב התהלוכות של בבל, חזית ארמון משאטה וחדר חלב.
המוזיאון מכיל אוסף של עתיקות מהעת העתיקה (יוון העתיקה ורומא העתיקה), מוזיאון לעתיקות המזרח הקדום, ומוזיאון לאמנות אסלאמית. במוזיאון מבקרים למעלה מ-1,100,000 מבקרים מדי שנה.
היסטוריה
כבר בעת הקמת מוזיאון קייזר וילהלם (ה-Kaiser-Wilhelm-Museum, לימים מוזיאון בודה) היה ברור שבמוזיאון לא היה די מקום להציג את המוצגים הארכאולוגיים הרבים שנאספו על ידי ארכאולוגים גרמנים ברחבי העולם. בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 חפרו ארכאולוגים גרמנים בבבל, ארך, אשור, יוון, אסיה הקטנה מילטוס, פריאנה ובמצרים.
כבר בשנת 1907 תכנן וילהלם פון בודה, אוצר מוזיאון הקייזר וילהלם להקים מדרום למבנה המוזיאון מבנה נוסף להצגת המוצגים הארכאולוגיים וכן להצגת אמנות אסלאמית.
מבנה המוזיאון בן שלושת האגפים תוכנן על ידי אלפרד מסל (Alfred Messel), ולאחר מותו של מסל בשנת 1909 המשיך עמיתו, לודוויג הופמן (Ludwig Hoffman) בתכנון המבנה ופיקח על הבנייה, שהחלה בשנת 1910. הבנייה נמשכה במהלך מלחמת העולם הראשונה והסתיימה בשנת 1930 הרבה בדחיפתו של תאודור ויגאנד, הממונה על אוספי העתיקות של מוזיאוני ברלין. עיכובים רבים נגרמו בשל המלחמה ובשל השפל הכלכלי הגדול וההיפר-אינפלציה בגרמניה בשנות ה-20.
מבנה המוזיאון נפגע קשות במהלך הקרב על ברלין בשלהי מלחמת העולם השנייה (את הפגיעות בקירות המבנה ניתן לראות גם כיום בצדו הצפוני של המבנה, הפונה לעבר תחנת הרכבת התחתית).
במהלך המלחמה אוחסנו מרבית המוצגים במקלטים, והמבנים השלמים המוצגים במוזיאון כוסו בקירות מגן. בשנת 1945 אסף הצבא האדום מוצגים רבים שהועברו לברית המועצות. חלק מהמוצגים הושבו לגרמניה המזרחית בשנת 1958. יתרתם עדיין מוצגים במוזיאון פושקין במוסקבה ובמוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג. על פי הסכם משנת 2003 בין גרמניה לרוסיה התחייבה רוסיה להשיב את המוצגים, אולם טרם עשתה זאת, מאחר שההסכם סותר את החקיקה הרוסית האוסרת על הוצאת מוצגים ארכאולוגיים מהמדינה.
מוצגי המוזיאון
המוצגים העיקריים של המוזיאון:
אוסף העתיקות (Antikensammlung)
מקורו של אוסף העתיקות באוספי העתיקות של האלקטורים של ברנדנבורג (שליטי ברנדנבורג). ראשיתו של האוסף ברכישה של אוסף בשנת 1698. האוסף הוצג לראשונה לציבור בשנת 1830 עם הקמתו של האלטס מוזאום (המוזיאון הישן). אוסף העתיקות הורחב במוצגים שהובאו מאולימפיה, סאמוס, פרגמון, מילטוס, פריאנה, דידימה, מגנסיה וקפריסין. כיום המוצגים בחלקם במוזיאון הישן ובחלקם באגף הצפוני של מוזיאון פרגמון.
המוצגים כוללים פסלים משיש וברונזה, אלמנטים ארכיטקטוניים מיוון ורומא העתיקה, פסיפסים, ותכשיטים.
המוצג העיקרי באוסף הוא מזבח פרגמון מהמאה השנייה לפנה"ס. חזית מזבח זה הובאה למוזיאון בשלמותה. כמו כן מוצגים 113 מטרים מאפריז המזבח. מוצג בולט נוסף הוא שער השוק של מילטוס מהתקופה הרומית.
לאחר חלוקת גרמניה בתום מלחמת העולם השנייה חולק האוסף בין מזרח גרמניה ומערב גרמניה. המוזיאון, המצוי במזרח ברלין, נפתח לציבור בשנית בשנת 1959, בעוד שהאוסף שהועבר למערב ברלין הוצג החל משנת 1995 בארמון שרלוטנבורג.
המוזיאון לאמנות אסלאמית (Museum für Islamische Kunst)
מוזיאון בודה שהוקם בשנת 1904 הציג, בין היתר, אוסף של אמנות אסלאמית. אוסף זה הועבר לאחר מכן למוזיאון פרגמון.
האוסף כולל מוצגים שנוצרו בין המאה השמינית ועד המאה ה-19 ומקורם מספרד ועד הודו. המוצגים העיקריים באוסף זה כוללים את חזית ארמון משאטה אשר הובאה למוזיאון ממשאטה (דרומית לעמאן שבעבר הירדן). החזית הייתה מתנה של הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני לקייזר וילהלם השני.
מוצג מרכזי נוסף באוסף הוא חדר חלב שהובא מחלב שבסוריה.
מוזיאון המזרח התיכון (Vorderasiatisches Museum)
מוזיאון אמנות המזרח התיכון מציג מוצגים שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות שנערכו על ידי ארכאולוגים גרמנים בראשית המאה ה-20 באזור עיראק. המוצגים כוללים מוצגים פסלים, ציורים ומוצגים ארכיטקטוניים מאשור, שומר ובבל. כחלק מהמוצגים הובאו למוזיאון חלקי בניינים ובניינים שלמים, הידועים שבהם הם שער אישתר ורחוב התהלוכות של בבל, וכן חזית חדר הכס של נבוכדנצר השני.
מוצגים מתל מגידו הועברו למוזיאון פרגמון על ידי החוקר גוטליב שומאכר שהחל ב-1903 את החפירות הארכאולוגיות במגידו.
תוכניות הרחבה
תוכניות להרחבת המוזיאון שואפות להפוך את מוזיאון פרגמון למוזיאון המרכזי של האי המקשר את המוזיאונים השונים. כחלק מתוכנית זו צפוי להיבנות מבנה כניסה חדש למוזיאון. בתחרות שנערכה בשנת 2000 זכו תוכניותיו של האדריכל אוסוולד מתיאס אונגרס (Oswald Mathias Ungers) מקלן. הבנייה של מבנה הכניסה החדש היה צפוי להסתיים בשנת 2010, וצפוי להסתיים בשנת 2023.
בשנת 2023 דווח כי שער עשתר במוזיאון פרגמון בברלין, השער השני הכי מפורסם בבירה הגרמנית אחרי שער ברנדנבורג, ייסגר ב-23 באוקטובר למשך לא פחות מ-14 שנים במסגרת שיפוצים נרחבים שייערכו במוזיאון.
הולנדר
הוֹלַנדֶר (Hollander) הוא שם משפחה שמשמעותו הולנדי. {{פירושונים|* טום הולנדר – שחקן אנגלי
הפארק הלאומי גומבה
הפארק הלאומי גומבה הוא פארק לאומי קטן יחסית הנמצא בטנזניה. הפארק הוקם בשנת 1968, כדי לספק הגנה לאלפי שימפנזות שעברו התעללות או נסחרו כחיות מחמד. הפארק התפרסם לאחר שחוקרת הפרימטים ג'יין גודול, סייעה לפארק ולשימפנזות בו בזמן שהותה בטנזניה. שטחו של הפארק הוא 52 קילומטרים מרובעים.
הולנדר
ראו גם
}}
הפארק הלאומי גומבה
בעלי חיים וצמחייה
בנוסף לשימפנזות יש בפארק יער גשם טרופי ענק ובעלי חיים רבים כמו אנטילופות, קופים, חזיריים, פיליים, גחניים, צבועיים והיפופוטם. סך הכל יש בפארק 87 מינים של יונקים, 367 מינים של עופות, 40 מיני זוחלים, 23 מיני דו-חיים ו-1174 מיני צמחים.
אלי סמית
אַלי סמית (באנגלית: Ali Smith; נולדה ב-1962) היא סופרת ומחזאית סקוטית.
ביוגרפיה
סמית נולדה באינוורנס להורים ממעמד הפועלים. היא למדה באוניברסיטת אברדין ולאחר מכן בקולג' ניוהם באוניברסיטת קיימברידג', אך לא סיימה את לימודי הדוקטורט. היא עבדה כמרצה באוניברסיטת סטראתקלייד עד שלקתה בתסמונת התשישות הכרונית ומאז היא סופרת במשרה מלאה. בנוסף היא כותבת טורים עבור הגארדיאן והשבועון הספרותי The Times Literary Supplement.
סמית מתגוררת כיום בקיימברידג' עם בת זוגה, הקולנוענית שרה ווד.
בשנת 2007 סמית נבחרה כחברה באגודה המלכותית לספרות.
בשנת 2019 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ניוקאסל.
סמית פרסמה עד כה חמישה קובצי סיפורים, עשרה רומנים ושבעה מחזות. שלושה מספריה היו מועמדים ברשימה הקצרה לפרס מאן בוקר ורבים מהם זכו במספר פרסים מקומיים אחרים.
מרתה כהן
מרתה כהן (בצרפתית: Marthe Cohn; נולדה ב-13 באפריל 1920) היא ניצולת השואה צרפתייה, אחות, מרגלת לשעבר. על החוויות שלה ממלחמת העולם השנייה חיברה את הספר "מאחורי קווי האויב".
קורות חיים
נולדה ב-13 באפריל 1920, כמרתה הופנונג במץ, צרפת, למשפחה יהודית אורתודוקסית כאחת משבעה ילדים. העיר מץ, בירת חבל לורן, הושבה לצרפת זמן קצר לפני לידתה, בעקבות מלחמת העולם הראשונה. לאחר המערכה על צרפת ב-1940 במהלך מלחמת העולם השנייה, העיר סופחה לגרמניה הנאצית. שאר צרפת חולקה בין אזור הכיבוש הגרמני בצפון צרפת, ל"אזור החופשי" בשליטת ממשלת וישי ששיתפה פעולה עם גרמניה הנאצית.
לאחר מעצרה של אחותה סטפני על ידי הגסטפו ב-17 ביוני 1942, ארגנה מרתה את בריחתם של בני משפחתה לאזור החופשי תוך שימוש במסמכים מזויפים שהוכנו לפני שברחה. היא החלה באוקטובר 1941 את לימודיה בבית הספר לאחיות של הצלב האדום הצרפתי בפואטייה ובנובמבר 1943 סיימה אותם. ארוסה, ז'אק דלאוניי, סטודנט שפגש בפואיטה, היה מעורב בתנועת ההתנגדות הצרפתית ונורה למוות ב-6 באוקטובר 1943 במבצר מונט-ולריאן שבסורנס.
לאחר שחרור פריז, בספטמבר 1944, התגייסה מרתה לצבא הצרפתי, כאחות. היא הוצבה בגדוד הרגלים 151, אך כשהתברר שהיא דוברת גרמנית מושלמת, (השפה בה דיברו במשפחתה) הוצע לה להצטרף לשירות המודיעין של הארמייה הראשונה בפיקודו של ז'אן דה לאטר דה טסיני. היא ניסתה לחדור לאזורים בשליטת הגרמנים, ולאחר ארבעה עשר ניסיונות חדירה לא מוצלחים באלזס, היא נכנסה לגרמניה דרך שווייץ באזור שפהאוזן ב-11 באפריל 1945.
המידע שמסרה הקל על התקדמות הכוחות הצרפתים. בפרט היא הצביעה על נטישת קו זיגפריד, באזור פרייבורג, ודיווחה על מארב גדול של הוורמאכט ביער השחור.
בעזרתה של העיתונאית הבריטית ונדי הולדן פרסמה בשנת 2002 אוטוביוגרפיה בשם "מאחורי קוי האויב". בשנת 2019 יצא סרט תיעודי בשם "איך הפכתי במקרה למרגלת" המספר את סיפורה במלחמת העולם השנייה.
ציקלואידה
ציקלואידה היא צורה גאומטרית המתארת את מסלולה של נקודה קבועה על גבי מעגל המתגלגל (ללא החלקה) על קו ישר. אורך העקומה הוא פי ארבעה מקוטר המעגל שיצר אותה, והשטח הכלוא בינה לבין ציר ה-x הוא פי שלושה משטח המעגל.
ציקלואידה הפוכה היא המסלול שפותר שתי בעיות ידועות העוסקות במציאת עקום גאומטרי תחת השפעת כבידה אחידה (ללא חיכוך):                                             את בעיית הברכיסטוכרון (הזמן הוא הקצר ביותר) וכן את בעיית הטאוטוכרון (הזמן איננו תלוי בנקודת ההתחלה).
משוואות
ציקלואידה העוברת דרך ראשית הצירים, הנוצרת דרך מעגל בעל רדיוס r, ניתנת לתיאור פרמטרי בקואורדינטות קרטזיות על ידי המשוואות:
כאשר t הוא פרמטר ממשי, המייצג את גודל הזווית, הנמדדת ברדיאנים, בה הכדור היוצר את הציקלואידה הסתובב. עבור כל t נתון, מרכז המעגל היוצר את הציקלואידה שוכן ב- x = rt, y = r.
שטח
השטח הכלוא תחת קשת ציקלואידה יחידה, מתקבל מהמשוואות שלמעלה על ידי:
השטח הכלוא מתחת לגרף הוא האינטגרל:
התוצאה מתקבלת על ידי החלפת משתנים, לפי המשוואות שלמעלה:, נקבל:
קיבלנו כי שטחה של הציקלואידה הוא פי שלושה משטח המעגל היוצר אותה.
תוצאה זו ניתן לקבל גם בעזרת עקרון קאוואליירי (שיטה דומה פותחה על ידי ז'יל פרסון דה רוברוואל).
אורך הקשת
הפיתוח למציאת אורך קשת הציקלואידה הוא:
שימושים טכנולוגיים
מטוטלת ציקלואידית: בזכות האיזוכרוניות, מטוטלת שמסלולה ציקלואידי תגיע אל מרכז מסלולה במרווחי זמן קבועים, גם אם מהירותה התחילית איטית מדי כדי להגיע אל קצות מסלולה. כדי ליצור מטוטלת, שמסלולה בצורת ציקלואידה, יש לקשור חבל למשקולת מצדו התחתון, ואת צדו העליון יש לקשור אל מקום המפגש בין שתי ציקלואידות קשוחות, קמורות.
איפור קבוע
איפור קבוע הוא טכניקה קוסמטית של איפור המשתמשת בשיטות של קיעקוע - החדרת פיגמנט בעל צבע לעור באמצעות מחט. איפור קבוע עשוי להחזיק מעמד במשך שנים. התהליך מכונה גם דרמו-פיגמנטציה או מיקרו-פיגמנטציה.
איפור קבוע מבוצע על פי רוב בידי קוסמטיקאי שהוכשר לכך, ודורש מיומנות גבוהה. האיפור נשאר "קבוע" לתקופת זמן התלויה במספר פרמטרים:
מכשירים
המכשיר החשמלי הראשון שפותח להחדרת פיגמנטים בעור פותח על ידי האמריקאי סמואל אוריילי בשנת 1891, והתבסס על עקרונות העט החשמלי שהומצא על ידי תומאס אדיסון בשנת 1875. המכשיר מחדיר את הפיגמנט לעור בעזרת מחט המחוברת אליו ומוגנת על ידי כובעון. רוב המכשירים בהם משתמשים כיום לאיפור קבוע מבוססים על המצאתו של אוריילי.
פיגמנטים
באיפור קבוע הפיגמנט הוא מינרלי, ומשמש למטרות קוסמטיות בלבד. פיגמנטים אלו שונים מפיגמנטים של כתובות קעקע בהרכבם הכימי. על מנת שהפיגמנט ייעלם מהגוף ולא יישאר, כקעקוע חייבים להתמלא שני תנאים: