cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טניס שולחן
היסטוריה
אופי המשחק השתנה במשך השנים. מחבטי הספוג נכנסו לשימוש בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים ואיפשרו משחק הגנה והתקפה מגוון הרבה יותר מאשר קודם לכן. אחד השינויים שהתאפשרו בזכות מחבטי הספוג היה חבטות הספין. שינויים בחוקה הביאו אף הם לשינוי באופי המשחק: הגדלת הכדור הביאה לכך שכל נקודה משוחקת זמן רב יותר, אך מצד שני הוחלט על הורדת מספר הנקודות הדרושות לניצחון בכל מערכה.
ציוד וכללי המשחק
טניס שולחן הוא משחק קצבי ומהיר מאוד המצריך מאמץ, כושר גופני, תרגול ממושך ואימונים סדירים על מנת לרכוש מיומנות גבוהה. המשחק משוחק בעזרת כדור קטן וקל מאוד (2.7 גרם), הכדור הוא חלול והוא בעל קוטר של 40 מילימטר (עד שנת 2000 קוטר הכדור היה 38 מ"מ). מידות שולחן המשחק הן: אורך: תשע רגליים (2.74 מטר), רוחב: חמש רגליים (1.525 מטר) וגובהו מעל הקרקע הוא 30 אינץ' (76 סנטימטר). השולחן מחולק באופן שווה לשני חלקים שביניהם מפרידה רשת שגובהה חצי רגל (15.25 סנטימטר). השחקנים משתמשים במחבט אשר עשוי לרוב מעץ המכוסה גומי משני צדדיו. צידו האחד של המחבט צבוע אדום, והשני שחור.
כל שלב משחק מתחיל בהגשה שמתבצעת על ידי זריקת הכדור באוויר וחבטה בו כך שיפגע תחילה בחצי השולחן הקרוב ולאחר מכן יקפוץ לצידו של היריב. פסילת ההגשה מתבצעת במקרים הבאים: כל פסילה מקנה ליריב נקודה. על היריב להחזיר את הכדור כך שיקפוץ רק בצד הרחוק ממנו (ולא גם בצד הקרוב כמו בהגשה). מכאן ואילך, שני היריבים צריכים להחזיר את הכדור לצד השולחן הרחוק מהם, ואם לא עשו כן – מוענקת לשחקן השני נקודה. כן מוענקת לשחקן השני נקודה אם נגע הכדור בחלק מגוף השחקן שאינו היד האוחזת במחבט, מן המרפק ומטה, או אם נגע השחקן בשולחן בעת שהמשחק היה פעיל. כדי לנצח משחקון יש לזכות ב-11 נקודות בהפרש שתי נקודות לפחות (לפי הכללים שהיו נהוגים עד לשנת 2001 צריך היה לזכות ב-21 נקודות). בדרך כלל משחקים עד ששחקן מגיע לשלוש או ארבע מערכות במשחק (מה שמכונה, בהתאמה, "הטוב מחמש" או "הטוב משבע").
הגשות
לכל אחד מהשחקנים ניתנות שתי חבטות הגשה ברציפות (עד 2001 היו חמש הגשות רצופות לכל אחד).
7. כאשר הכדור פוגע ברשת ופוגע בשולחנו של היריב המצב נחשב כ-״לט״ והשחקן שהגיש צריך להגיש הגשה חוזרת.
מטרת ההגשה היא לתת למגיש יתרון בנקודה הזו.
כשמגישים הגשה מסובבת למשל, ליריב קשה יותר לענות על ההגשות, ואז הוא עונה על ההגשה חלש יותר, והמגיש יכול לשנות את כיוון הכדור בחוזקה. השחקנים משתמשים לרוב בהגשה מסובבת.
מכות
ישנן כמה סוגי מכות:
אליפות העולם בטניס שולחן
אליפות העולם בטניס שולחן היא תחרות טניס שולחן החשובה ביותר בעולם. לראשונה נערך האירוע בשנת 1926 בלונדון, בריטניה. משנת 1928–1957 נערך האירוע בכל שנה למעט בתקופת מלחמת העולם השנייה (האליפות חודשה בשנת 1947) ומשנת 1957 האליפות נערכת בכל שנתיים. משנת 2000 נערכת אליפות נפרדת לקבוצות בכל שנתיים, בשנה שבה לא נערכת אליפות אישית וזוגות.
באליפויות העולם הראשונות, לפני מלחמת העולם השנייה, שלטו נבחרת הגברים של הונגריה עם 9 תארים ונבחרת הנשים של צ'כוסלובקיה עם 3 תארים. לאחר המלחמה שלטה נבחרת הגברים של צ'כוסלובקיה עם 4 תארים ונבחרת הנשים של רומניה עם 5 תארים. בשנות ה-60 החלה שליטה של נבחרת הגברים והנשים של יפן שזכתה ב-12 תארים. משנות ה-70 החלה שליטה מוחלטת של נבחרות הנשים והגברים מסין שזכו ב-40 תארים. לתקופה קצרה בשנות ה-90 זכתה נבחרת הגברים של שוודיה ב-4 תארים.
טניס שולחן בישראל
רוב אגודות טניס השולחן הפועלות בישראל מרכזות ספורטאים חובבים. מדי שנה מקיים "איגוד טניס השולחן בישראל" את אליפות ישראל, בה לוקחים חלק כל שחקני הענף הפעילים, מילדים ועד בוגרים.
בישראל פועלים לא מעט סוגים של שחקנים:
עפרה ישועה-ליית
עֹפְרָה ישוּעה-לָיית (נולדה בינואר 1950) היא עיתונאית, מתרגמת ואשת תקשורת ישראלית, חברת מערכת "מעריב" לשעבר.
ביוגרפיה
ישועה-ליית, ילידת תל אביב, שירתה בדובר צה"ל ועם שחרורה ב-1972 החלה לשמש כעורכת חדשות בעיתון על המשמר ובשנה העוקבת עברה ל"מעריב". לאורך 17 שנה שבהן עבדה ב"מעריב", עסקה במגוון תפקידי כתיבה, עריכת מדורים וביקורת תרבות, ולזמן קצר שימשה כעורכת המגזין "סופשבוע". בין 1986-1983 דיווחה מבון בירת גרמניה, כשליחת "מעריב" באירופה ובהמשך מוושינגטון ככתבת בכירה של העיתון בארצות הברית, תפקיד שממנו שבה לישראל ב-1989.
ב-1990 פנתה לעולם העסקים והייתה לדוברת הבנק הבינלאומי הראשון. כעבור שש שנים הקימה משרד יחסי ציבור, שבשנת 2000 התמזג למשרד שבו היא שותפה עד היום. ספר פרי עטה ראה אור בשנת 2004 תחת השם "ארץ, ברית".
היא שבה ל"מעריב" כבעלת טור פובליציסטי שהתפרסם אחת לשבועיים במדור הדעות של העיתון לאורך כמה חודשים ב-2008, ורשימותיה המשיכו להופיע ב-nrg עוד כברת זמן אחרי כן. בנוסף כתבה מאמרי אקטואליה גם עבור יתר היומונים הארציים כמו גם באתרי אינטרנט בעל אופי שמאלני בולטים, וב"האפינגטון פוסט".
מתגוררת בתל אביב, גרושה ואם לבת.
הזירה הפוליטית
ישועה-ליית היא מהעיתונאים הבולטים בתמיכתם ב"פתרון מדינה אחת" ופעילה למען הפרדת הדת מהמדינה. היא כורכת את שאלת יחסי דת–מדינה בתוך ישראל עם הפולמוס הפוליטי-לאומי של ישראל-פלסטין, ונמנית עם ותיקי הקוראים לביטול זהותה של ישראל כמדינה יהודית לטובת קיום יהודי-ערבי חילוני משותף ושוויוני. היא כיהנה כדוברת עמותות: "הל"ל" (האגודה ליוצאים לשאלה) ב-1998 ו"סיכוי" בין 2003 ל-2005 (פרו בונו), ומילאה תפקידים אחדים ב"פרופיל חדש" מ-2007 עד 2010 - כשבין היתר יצאה מטעם הארגון לקליפורניה, לסיבוב הרצאות שסוכל בחלקו בשל זעם הקהילות היהודיות והתנגדות מרצים ישראלים באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז. בקיץ 2010 הייתה, לצד אילנה המרמן, בין מקימות קבוצת "לא מצייתות" שהחברות בה מבריחות במכוניותיהן פלסטיניות מיהודה ושומרון לתוך הקו הירוק תוך הפרת חוק הכניסה לישראל, פעילות שבעקבותיה היא זומנה לחקירה פלילית. היא חברה ב"וועד למען מדינה חילונית דמוקרטית בכל פלסטין" כמו גם בוועד תנועת "אני ישראלי" מייסודו של עוזי אורנן, העותרת להכרה ב"לאום ישראלי" בצד דחיית ההגדרה הלאומית היהודית – עתירה שבאוקטובר 2013 נדחתה על ידי בית המשפט העליון בפסק דין עוזי אורנן נגד משרד הפנים. ב-2008 וב-2010 היא נטלה חלק פעיל ב"וועידת חיפה למען זכות השיבה והמדינה החילונית הדמוקרטית בפלסטין".
ארץ, ברית
ספר הביכורים של ישועה-ליית, "ארץ, ברית: איך ניגפה הציונות המדינית בפני הדת היהודית", יצא בשנת 2004 בהוצאת נמרוד. החיבור החצי-אוטוביוגרפי, שמבקש להעלות את הסתירות שמוצאת המחברת במבנה הנוכחי של ישראל (אותן היא מכנה "הכשל הציוני"), זכה אמנם למחמאות מאישים כסמי מיכאל, יוסי שריד ונועם חומסקי אולם לא הצית דיון בקנה מידה גדול. המהדורה השנייה, המורחבת, הופיעה ב-2011 בספריית מעריב תחת הכותרת "ארץ, ברית: מדוע אין לישראלים מדינה דמוקרטית חילונית", ונענתה ברשמי ביקורת אוהדים בעיתונות. בחוגי התקשורת היו מי שהתייחסו לעובדה שמאמרו של אהרן אמיר מ-2005 הדן בספר, נכתב במקור בהזמנת הארץ אולם נגנז בידי מערכת העיתון.
המאה ה-18 לפנה"ס
המאה ה-18 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 1800 לפני הספירה והסתיימה בשנת 1701 לפני הספירה. זוהי המאה ה-18 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
MIC
MIC (ראשי תיבות של: Mandatory Integrity Control) הוא רכיב ליבה משמעותי במערכות הפעלה ממשפחת Windows (החל מ Vista), שמתפקד כ MAC (בקרת גישה מנדטורית). MIC מאפשר בידוד תהליכים מבוסס IL (ראשי תיבות של Integrity Levels), כאשר סיווג IL של אובייקט כלשהו במערכת מייצג את רמת המהימנות של האובייקט. מטרתו של מנגנון זה להשתמש במדיניות גישה מוגדרת מראש והאובייקטים המעורבים באופן סלקטיבי כדי להגביל הרשאות גישה בהקשרים (context) שנחשבים לפחות מהימנים, לעומת הקשרים אחרים, הפועלים תחת אותו חשבון משתמש, אך נחשבים יותר מהימנים.
תהליך אימות של NTLM כולל שלושה סוגי הודעות: NTLM_NEGOTIATE, NTLM_CHALLENGE ו-NTLM_AUTHENTICATE. על מנת לוודא כי התוקפים לא פגעו בתעבורה, נוסף שדה בשם MIC להודעת ה-NTLM_AUTHENTICATE. ה-MIC הוא HMAC_MD5 המתווסף לשרשור של שלוש הודעות ה-NTLM, באמצעות מפתח ה-session, אשר ידוע רק לחשבון היוזם את האימות ולשרת המטרה. כתוצאה מכך, התוקף שמנסה לשנות את אחת ההודעות (לדוגמה, לשנות את תהליך החתימה), אינו מסוגל לייצר MIC מתאים, והמתקפה נכשלת.
נוכחות ה-MIC מוכרזת בשדה msvAvFlag בהודעת NTLM_AUTHENTICATE (סמן 0x2 מראה כי ההודעה מכילה MIC), וכי הוא צריך להגן על השרתים מתוקפים המנסים להסיר את ה-MIC ולבצע מתקפת NTLM Relay. למרות זאת, התגלה כי שרתי מיקרוסופט אינם מנצלים את מנגנון ההגנה ומאפשרים מעבר של הודעות NTLM_AUTHENTICATE ללא חתימה (חסרות MIC).
מימושים
Windows Vista הגדיר ארבע רמות שלמות: נמוך (SID: S-1-16-4096), בינוני (SID: S-1-16-8192), גבוה (SID: S-1-16-12288), מערכת (SID: S-1-16-16384). כברירת מחדל, תהליכים שעלו על ידי משתמש רגיל קיבלו רמת סיווג IL בינוני ולאחר מכן שודרגו, עם מנגנון UAC בהתאם לצורך לרמת IL גבוה. על ידי היכולות של רמות שלמות, MIC מאפשר לסוגים של יישומים להיות מבודדים, להפעיל תרחישים כמו מנגנון 'ארגז חול' ליישומים בעלי פוטנציאל להזיק (כגון יישומי Internet-facing). תהליכים עם IL נמוך בעלי גישה מוגבלת ביחס לתהליכים עם IL גבוה יותר היכן שיש שליטה של בקרת הגישה (Access control enforcement).
לאובייקטים עם רשימות בקרת גישה, כגון אובייקטים בעלי שם, לרבות קבצים, Registry keys ואפילו תהליכים ותהליכונים, יש ערך ב SACL (או System Access Control List) המגדירים את הרשאות הגישה אליהם, או במילים אחרות את מינימום רמת התקינות הנדרשת של תהליך כדי להיות מורשה להשתמש באובייקט. Windows מוודא כי תהליך יכול לכתוב או למחוק אובייקט רק כאשר IL ברמה שווה או גבוהה יותר מאשר מה שצוין על ידי האובייקט (ברשימת בקרת הגישה). בנוסף, מטעמי פרטיות אובייקטים של תהליך עם IL גבוה הם מחוץ לתחום אפילו לקריאה מכל תהליכים בעלי IL נמוך יותר.
כתוצאה מכך, תהליך אינו יכול לקיים אינטראקציה עם תהליך אחר שיש לו IL גבוה יותר. תהליך כזה לא יכול למשל לבצע פעולות כגון להזריק DLL לתוך תהליך עם IL גבוה יותר באמצעות  או לשלוח נתונים לתהליך אחר באמצעות הפונקציה .
ניקולאס נקולו
ניקולאס אלכסיס ג'וליו נקולו נדובנה (באנגלית: Nicolas Alexis Julio Nkoulou Ndoubena; נולד ב-27 במרץ 1990 ביאונדה שבקמרון) הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת הבלם באריס סלוניקי.
קריירת מועדונים
בשנת 2007 חתם נקולו על חוזה ל-3 שנים במונקו הצרפתית. בעונתו הראשונה במועדון שיחק בקבוצת הנוער, ובחודש יולי 2008, בעת קדם העונה, הצטרף לסגל הבוגר וקיבל את חולצה מספר 3. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-13 בספטמבר 2008 בניצחון של מונקו על לוריאן בתוצאה 0–2 והוחלף בדקה ה-65.
ב-29 ביוני 2011 עבר נקולו את הבדיקות הרפואיות במרסיי וחתם בה ל-4 שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 באוגוסט 2011 במשחק ליגה נגד אוסר.
ב-29 ביוני 2016 חתם נקולו באולימפיק ליון לארבע שנים. ב-6 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1–4 לפריז סן-ז'רמן בסופר קאפ הצרפתי.
ב-5 באוגוסט 2017 הושאל נקולו לטורינו עד לסוף העונה.
קריירה בינלאומית
נקולו נכלל בסגל נבחרת קמרון עד גיל 21 באולימפיאדת בייג'ינג. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של קמרון ב-19 בנובמבר 2008 במשחק ידידות נגד נבחרת דרום אפריקה.
נכלל בסגל נבחרת קמרון לטורניר מונדיאל 2022.
ענת צחור
ענת צחור (נולדה ב-12 במאי 1962) היא מורה ליוגה ולמדיטציה בודהיסטית, ולשעבר שחקנית, מדבבת ואמנית ישראלית.
ביוגרפיה
צחור נולדה וגדלה בבאר שבע. בצבא שירתה בחיל המודיעין. למדה פסיכולוגיה וספרות באוניברסיטת תל אביב, משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, ובהמשך אמנות פלסטית ב ברמת השרון.
קריירת משחק
במקביל ללימודיה באוניברסיטה עבדה צחור כדוגמנית, המפיקה מרים עציוני הציעה לה להשתתף בהצגה, היא ניגשה למבחן במה והתקבלה, אחר כך החליטה לעסוק במשחק ולמדה בסטודיו ניסן נתיב. במהלך שנות השמונים ותחילת שנות התשעים שיחקה בטלוויזיה, בסרטים ובתיאטרון:
צחור השתתפה במספר תוכניות טלוויזיה, ביניהן בהופעת אורח בסיטקום הישראלי "קרובים קרובים", של הטלוויזיה החינוכית ב-1985 ושנת 1987 בפרק של "סיפורים לשעת לילה מאוחרת" בתור שיר, מלצרית רודפת בצע המקבלת הצעה מפתה ומשונה מגבר מסתורי ועשיר (שלמה תרשיש). בנוסף שיחקה בסדרה "כללי המשחק" של הטלוויזיה החינוכית, שעסקה בלימוד אזרחות.
כן שיחקה בהופעת אורח בתוכנית הבידור הישראלית "זהו זה!" בסוף שנות השמונים.
צחור השתתפה בסרטי קולנוע ישראלים שונים ביניהם "המובטל בטיטו" (1987) "מקום ליד הים" (1988), "ילדה גדולה" (1988), "המקלט" (1988) וסיפורי תל אביב (1992) בבימוין של נירית ירון ואיילת מנחמי. בנוסף שיחקה בסרט האמריקאי "אמריקה 3000" (1986), שהופק על ידי חברת קנון גרופ של מנחם גולן ויורם גלובוס שצולם ברובו בישראל.
צחור השתתפה במספר הצגות תיאטרון, ביניהן "מי רצח את פינוקיו" מאת ובבימוי שמואל וילוז'ני, במסגרת המרכז לתיאטרון ניסויי (1987), "פונדק הרוחות" מאת נתן אלתרמן, עם "פיצ'ו" בן צור ושרון כהן בחסות סדנת הסטודיו שליד הסטודיו למשחק ניסן נתיב, תל אביב (1988), "סטריפטיז אחרון", מאת הלל מיטלפונקט, בימוי גדליה בסר, בצוותא (1988), "תאומים" מאת סמי מיכאל, בימוי רמי דנון, בתיאטרון חיפה (1988).
צחור עסקה גם בדיבוב, ובין היתר דיבבה בהפקות "הקוסם מארץ עוץ", "פשוש", "טאז-מאניה", "לוני טונס" ו"איפה אפי?".
אמנות פלסטית ושירה
ב-1989 כתבה את הפואמה "מתקשרת לשמוע את הקול" אשר זכתה במלגת ספרות מטעם קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
מורה ליוגה ולמדיטציה
כבר מ-1987 החלה צחור לתרגל יוגה ולהתעמק בטאי צ'י, צ'י קונג, טאואיזם ובודהיזם.
ב-1994 החליטה צחור לסיים את קריירת המשחק ולהתמסר באופן מוחלט ללימודי יוגה ומדיטציה בודהיסטית. לקראת אמצע שנות התשעים עברה קורס מדיטציית ויפאסאנה ומאוחר יותר החלה להתמקד בשיטת היוגה של ב.ק.ס איינגר. צחור הוסמכה כמורה ליוגה בשיטה זו בפונה שבהודו אצל מפתח השיטה, היוגי רב־ההשפעה איינגר.
ב-2005 הנחתה סדרת תרגול איינגר יוגה אשר שודרה בערוץ החיים הטובים ובערוץ 2.
ב-2005 הוציאה ביחד עם בן זוגה, ד"ר ראובן ברק את הספר "מדריך מפה לריפוי טבעי - הדרך לחיים בריאים".
ביוני 2011 הוסמכה כנזירה על פי כללי מסורת הטהרוואדה על ידי אג'אן טונג סירמנגלו, ראש לימודי הוויפאסאנה של כל מחוז צפון תאילנד וראש מנזר צ'ום־טונג שבתאילנד, בעת שהותו בביקורו הראשון בארץ.
חיים אישיים
ענת היא נכדתם של יוסף "יופ" וייס, זקן היהודים במחנה ברגן-בלזן וארנה פאלק וייס, זמרת סופרן באופרה של קלן לפני מלחמת העולם השנייה.
מאז תחילת שנות השמונים נמצאת בזוגיות, עם ד"ר ראובן ברק, בוגר בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים אשר התמחה בכירורגיה כללית ובכירורגית ילדים בבית החולים בילינסון בפתח תקווה, אך מזה כשלושים שנה עוסק ברפואה משלימה, בעיקר סינית. לזוג שלושה ילדים. מתגוררת בתל אביב. צחור היא גיסתה של הזמרת רותי הולצמן ודודתו של הקומיקאי יונתן ברק.
אלפין סוג 100 מונו
יוצרו 19 יחידות.
יוזף פילאטיס
יוזף הוברטוס פילאטיס (Joseph Hubertus Pilates; 1967–1883) הוא ממציא שיטת הפילאטיס. הוא המציא את שיטתו בהשראת האידיאל היווני שבו אדם הוא מאוזן בגוף ונפש. הוא קרא לשיטתו "contrology”. פילאטיס האמין שסגנון החיים המודרניים, יציבה לא נכונה וטכניקת נשימה לא יעילה הם השורש בבעיות בריאות. כפתרון לבעיות אלו הוא עיצב סדרה של תרגילים פיזיים שיעזרו לתקן אי איזון שרירי וישפרו את היציבה, קואורדינציה, שיווי משקל, כוח וגמישות, ובנוסף ישפרו את יכולת הנשימה ותפקוד איברים פנימיים.
ילדות
פילאטיס נולד במנשנגלדבך שבגרמניה, ב-9 בדצמבר 1883 (בספרות ניתן למצוא טענות שונות לגבי שנת היוולדו ומותו של פילאטיס). אביו מתואר כמתעמל אשר זכה במדליות שונות. לעומת זאת על פי רישומים שונים הוא היה מכונאי במקצועו. ידוע שבשלב כלשהו הוא ניהל מכון כושר בעזרת אשתו שהייתה נטורופתית במקצועה. פילאטיס היה ילד חולני ורזה (הוא סבל מאסתמה, רככת וחום ראומטי).
עקב הדמיון בין שמו לזה של פונטיוס פילאטוס, סבל מהצקות מצד ילדים אחרים. הילדים הגדולים יותר נהגו לקרוא לו "פונטיוס פילאטוס, רוצח ישו". בגיל 5 איבד את ראייתו בעין שמאל. בני משפחה סיפרו שהגורם לכך היה אבן שנזרקה על עינו על ידי ילדים שנהגו להציק לו. אולי האלימות שסבל ממנה כילד היא שהביאה את יוזף ואת אחיו פרידריך להתעניין בשיטות שונות של הגנה עצמית ופיתוח הגוף כבר בגיל צעיר.
רופא המשפחה שלו נתן לו ספר אנטומיה וכך התחיל פילאטיס ללמוד על הגוף. הוא סיפר שהוא למד כל עמוד, כל חלק קטן בגוף וניסה להזיז כל חלק בנפרד תוך כדי הלמידה. הוא נהג להסתתר ביערות ולהסתכל על תנועת החיות. הוא למד שיטות התעמלות מערביות ומזרחיות שכללו יוגה, זן ושיטות יווניות ורומיות עתיקות. בגיל 14 גופו היה כה מפותח עד שדגמן בשביל טבלאות ושיעורי אנטומיה.
כשהיה מעט יותר בוגר היה מתאגרף ומתעמל מוצלח, ועסק גם בצלילה וגלישה.
חייו באנגליה
בשנת 1912 עזב פילאטיס את גרמניה ועבר לאנגליה על מנת להמשיך את אימוניו כמתאגרף. בעת שהייתו באנגליה עבד כמדריך להגנה עצמית ובקרקס. בשנת 1914 מופע הגלדיאטור שלו ושל אחיו פרידריך הפך ללהיט והם החלו במסע הופעות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה השלטונות האנגליים כלאו את פילאטיס במחנה ריכוז בלנקסטר ביחד עם גרמנים נוספים. שם החל ללמד היאבקות והגנה עצמית את חבריו למחנה, במטרה שהם ייצאו מהמחנה חזקים יותר ממה שהיו כאשר נכנסו אליו. כך הוא החל לפתח את השיטה שבהמשך קראה לה "contrology”.
בהמשך הועבר למחנה אחר באי מאן, שם בעקבות הבנתו בגוף האדם הפך למעין אח וטיפל בחולים ופצועי מלחמה. הוא נהג לאמן את הפצועים בחלק מתהליך השיקום. תחילה היה מאמן אותם כנגד ההתנגדות של גופו שלו, ולאחר מכן החל לפרק מזרנים ולחבר את קפיצי המזרן לעמודי המיטות. כך הפך בעצם את מיטות בית החולים למעין מכשיר התעמלות, וכך נולד המכשיר שבהמשך קרא לו "הקדילאק" (באנגלית הוא נקרא Trapeze Table).
החזרה לגרמניה
עם סיום מלחמת העולם הראשונה חזר פילאטיס לגרמניה. הוא החל לאמן את המשטרה הצבאית של המבורג ובמקביל עבד עם לקוחות פרטיים. ב-1923 התבקש פילאטיס לאמן את הצבא הגרמני החדש. פילאטיס לא אהב את הנטיות הפוליטיות החדשות של גרמניה והחליט לעזוב לארצות הברית (הוא היה אז כבן 40).
בספינה בדרכו לארצות הברית פגש פילאטיס את קלרה, אשתו לעתיד (יש הטוענים כי קלרה היא אשתו השנייה, אך אין פרטים על אישה ראשונה). קלרה סבלה מדלקת מפרקים, ופילאטיס אימן אותה על הספינה על מנת לשקם אותה מן המחלה.
ניו יורק
עם הגעתם לניו יורק פתחו פילאטיס וקלרה מכון (בעבר היה הבניין מכון אגרוף) בשדרה השמינית מספר 939. באזור היו לא מעט בתי ספר לריקוד ולהקות מחול. בגלל הקרבה הפכה השיטה לפופולרית בקרב רקדנים שנשלחו לשם על מנת להתחזק ולהשתקם מפציעות.
שנות ההצלחה העיקריות של פילאטיס היו 1926–1966. בשנים 1939–1951 נהגו בני הזוג לנסוע כל קיץ לג'ייקוב'ס פילו (jacob's pillow), מחנה מחול מפורסם. הוא היה חברם ומדריכם של הרבה רקדנים וכוריאוגרפים מפורסמים, וחלקם אף השתמשו בתרגילים של פילאטיס בשיעורי המחול שלימדו. פילאטיס לא לימד רק רקדנים. בין תלמידיו אפשר למצוא גם רופאים, כלכלנים ועוד.
הפילוסופיה מאחורי השיטה
יוזף פילאטיס תיאר את השיטה כ"שליטת המוח על השריר", וקיווה שהיא תיושם בחיי היום יום ולא רק במכון. הוא רצה "לחנך" את הגוף ולייעל את תפקודו. פילאטיס שם דגש על היגיינה של הגוף והעור, ולא היה מהסס לקפוץ עם מתאמניו למקלחת על מנת להראות איך משתמשים במברשת העץ שהמליץ להתקלח איתה (זו בלי הידית, כך שהגוף יצטרך להתפתל ולהתאמץ על מנת להגיע לכל אזור ואזור בגוף).
בספרו "בחזרה לחיים דרך contrology" נותן פילאטיס עצות לא רק על איך להתעמל אלא גם על איך להתקלח, איך לאכול (רק מה שדרוש לגוף כדי לתפקד), איך לישון (בחדר שקט וחשוך, עם כמה שפחות בגדים וסדינים וחלון פתוח) ואיך ללכת ולעמוד. מעל הכל הוא מתעקש על ריכוז מוחלט בזמן ביצוע התרגילים. מטרת השיעורים היא לא לעייף, אלא לחדש.
אף על פי שיוזף פילאטיס היה מעין גורו של בריאות, הוא היה ידוע באהבתו לוויסקי ולסיגרים. הוא היה מוכר כ"מסמר המסיבה". הוא נראה לא פעם רץ ברחבי מנהטן, בחורף, כאשר לובש לגופו רק תחתון של בגד ים שבו נהג להתאמן.
מותו של פילאטיס
למרות שמועות שמתארות שרפה קשה בסטודיו, שבה פילאטיס רץ לתוך הלהבות על מנת להציל את הציוד, ונתלה על קורת גג במשך שעות כדי להינצל מהלהבות, האמת פחות מרגשת מהמיתוס. פילאטיס נפטר בשנת 1967 כתוצאה מבעיית ריאות.
אחרי מותו
אשתו קלרה המשיכה לנהל את הסטודיו וללמד בו עד מותה בשנת 1977.
לאחר מכן אישיויות מהוליווד גילו את הפילאטיס דרך הסטודיו של רון פלצ'ר (אחד מתלמידיו של יוזף פילאטיס, שמוכר גם הוא כ"אלדר") בבוורלי הילס. כך החלה הפופולריות של השיטה לגדול. בסוף שנות השמונים של המאה העשרים השיטה החלה לפרוש כנפיים.
תרגילים והמכשירים
פילאטיס השאיר אחריו 34 תרגילים לביצוע על מזרן, ואינספור תרגילים על מכשירים נוספים שאותם המציא: ועוד מיני מכשירים קטנים שמתמקדים באזורים קטנים יותר של הגוף, כמו מכשיר לשורשי כף היד.
השיטה כיום
למרות שיש בנמצא תיאורים מדויקים למדי של התרגילים המקוריים של יוזף פילאטיס, חלק גדול מאופן ביצוע התרגילים אבד בתרגום. יש מספר מכונים שמלמדים פילאטיס מקורי (המוכר כפילאטיס קלאסי או פילאטיס אותנטי), וגם בו יש מספר שיטות על פי התלמיד של פילאטיס שלימד אותם, וחינך דור חדש של מדריכים ללמד אותם (תלמידים אלו מוכרים כ"אלדר": Elders).
בישראל ניתן למצוא לא מעט מכונים המלמדים את השיטה, אך מעט מהם מלמדים פילאטיס מקורי. פיזיותרפיסטים ומדריכים ממציאים תרגומים ווריאציות לתרגילים וקיים ויכוח בין מתרגלים של שיטות שונות לגבי עד כמה הדבר באמת יעיל ומוצלח.
אלדרס (Elders)
זו המילה שבה מתייחסים לתלמידיו המקוריים של יוזף פילאטיס והמשיכו את דרכו לאחר מותו.
ארבעתם ייסדו ביחד את הפ.מ.א (PMA– Pilates Method Allience) הבינלאומי.
תלמידים נוספים שאינם נחשבים ל"אלדרס": בוב סיד וקרולה טרייר (אשר פתחו סטודיו לפילאטיס כשיוזף היה עוד בחיים, השמועות אומרות שבוב ניסה "לגנוב" תלמידים ליוזף ופתח בכוונה בשעת בוקר מוקדמת יותר. יום אחד יוזף הגיע לבקר אותו וייעץ לו לעזוב את העיר, וכך עשה בוב), ברוס קינג ורוברט פיצג'רלד (שניהם פתחו מכונים לפילאטיס לאחר מותו של יוזף).
זרמים חשובים נוספים בפילאטיס, שהמייסדים שלהם הם מדריכים "דור שני" (תלמידים של "אלדרס") הם הפאוור פילאטיס (Power Pilates) והבוולדר שבקולורדו (Boulder Pilates Center Colorado)
אורנומטריה
אוּרָנוֹמֶטְרִיה (בגרמנית: Uranometria) הוא שמו המקוצר של אטלס כוכבים פורץ דרך מאת האסטרונום יוהאן באייר שיצא לאור בשנת 1603 באאוגסבורג שבגרמניה והיה הראשון שהקיף את כל שמי הלילה. שמו המלא של הספר היה "אורנומטריה, המכיל מפות של כל קבוצות הכוכבים משורטטות בשיטה חדשה וחקוקות על לוחות נחושת" (בלטינית: Uranometria, omnium asterismorum continens schemata, nova methodo delineata, aereis laminis expressa). המילה "אורנומטריה" נגזרת מהמילה היוונית "אוּרָנוֹס" (oυρανός) - שמיים, ופירושה "מדידת השמיים" (בדומה לגאומטריה - מדידת הארץ).
מאז צאתו הפך שמו לסימן היכר לאטלס כוכבים, ואטלסים רבים נקראו מאז בשם "אורנומטריה". בימינו קיים האטלס המקיף אוראנומטריה 2000.0, הממשיך מסורת זו.
תוכן הספר
דפי הספר נחרתו במקור על לוחות נחושת על ידי אלכסנדר מאיר. הספר כלל 51 לוחות. 48 הלוחות הראשונים הכילו את המפות של 48 קבוצות הכוכבים של תלמי, כאשר הלוח של קבוצת שומר הדובים כלל את הקבוצה החדשה שערות ברניקי. בלוח ה-49 היו 12 מפות של קבוצות כוכבים חדשות שהוגדרו במאה ה-16 בשמי הדרום שלא היו מוכרים לתלמי. בשני הלוחות האחרונים היו מפות של אזורי הקטבים השמימיים הצפוני והדרומי.
המפות עשו שימוש בקואורדינטות שמימיות על בסיס גלגל המזלות, כהמשך ישיר למסורת ימי הביניים שעירבה אסטרונומיה ואסטרולגיה. במפות נכללו קווי רשת לציון המיקום המדויק של הכוכבים. מיקומי הכוכבים נלקחו, ברובם, מקטלוג הכוכבים הקפדני של טיכו ברהה, שהכיל מעל 1,000 כוכבים ושפורסם בשנת 1598. ברהה דייק במדידותיו הרבה מעבר לעבודות קודמיו. אך לצורך מיפוי שמי הדרום לא היה באיר יכול להסתייע ברשימותיו המדויקות של ברהה, והוא נאלץ לסמוך על רישומיו של הנווט ההולנדי פיטר קייזר שמיפה את שמי הדרום והגדיר את רוב הקבוצות החדשות יחד עם פרדריק דה-הוטמן. מפות שמי הדרום, על כן, מכילות אי-דיוקים רבים, הן במיקום כוכבים והן בציון בהירותם. בסך הכל הכיל האטלס כ-1,200 כוכבים, יותר מכל אטלס כוכבים שקדם לו. הכוכבים במפות זוהו על ידי ציון באייר ולא בשמותיהם המסורתיים, אך בעמוד שקדם לכל מפה הופיעה טבלה המפרטת את כוכבי הקבוצה ואת שמותיהם המקובלים.
קוי הרשת ששרטט באייר רחוקים מלהיות מדויקים. בימיו הידע על היטלים היה מצומצם, ובאייר לא התמצא אף בידע מועט זה. במפותיו נמצאים שרטוטי קווים ישרים שאינם יכולים להיות ישרים בשום היטל שהוא.
כל אחת ממפות הכוכבים צוירה כדמות אותה מייצגת הקבוצה ועל גבי הציור הוספו כוכבי הקבוצה. ציור הדמויות היה חיוני בזמנו, שכן רשומות אסטרונומיות רבות התייחסו לכוכב על פי תפקידו בציור קבוצת הכוכבים (למשל פיקת הברך של אנדרומדה). בנוסף, המפות הפוכות מימין לשמאל. זוהי שארית מהמסורת של גלובוסי שמים, שקדמו למפות שטוחות, ובהם כיפת השמים נראית, כביכול, מצידו החיצוני של היקום.
עמוד השער
עמוד השער של אורנומטריה מעוצב כמבנה שבמרכזו כותרת הספר ומשני צידיו על כנים עומדים הרקולס (מימין) ותלמי. על הכן של תלמי כתוב "אטלס מורה האסטרונומיה הראשון" (לטינית: Atlanti uetustiss astronom magistro) ועל הכן של הרקולס כתוב "הרקולס תלמיד האסטרונומיה הראשון" (לטינית: Herculi uetustiss astronom discipulo). למרגלות הכותרת נמצאת דמות של היצור המיתולוגי עז הים (בעיצוב דומה למפה של קבוצת גדי) ומתחתיו רישום של העיר אאוגסבורג, בה יצא הספר לאור.
מעל לכותרת הספר יש שלוש דמויות נוספות: במרכז דמות המייצגת את הנצח, לראשה זר כוכבים ובידה היא אוחזת בשני אריות קשורים ברצועות. מימין לה נמצאת דיאנה לובשת גלימת כוכבים, אוחזת קשת ולצידה כלב ציד ולשמאלה אפולו.
סילומיות
סילומיות, כתכונה של מערכות, הוא מושג שבדרך כלל קשה להגדיר אותו, ובכל מקרה לגופו יש צורך להגדיר את הדרישות הספציפיות לקבלת סילומיות עבור אותם הפרמטרים שמייחסים להם חשיבות. זהו נושא חשוב ביותר במערכות אלקטרוניקה, בסיסי נתונים, נתבים ועבודה ברשת (networking). מערכת שהביצועים שלה משתפרים ביחס דומה ליכולות שנוספו לה כתוצאה מהוספת חומרה, נחשבת למערכת סקיילבילית (scalable system). נאמר כי אלגוריתם, תכנון, פרוטוקול תקשורת, תוכנה, או מערכת אחרת הם בעלי יכולת להתאים את עצמם בגודלם (to scale), אם הם יעילים ושימושיים גם כאשר מיישמים אותם למצבים "גדולים" (למשל קלט נתונים גדול או מספר גדול של צמתים (nodes) במקרה של מערכת מבוזרת). אם מערכת כושלת כאשר עומס העבודה גדל, אין לה את היכולת להתאים את עצמה בגודל - היא אינה סקיילבילית.
רעיון הסילומיות רצוי בטכנולוגיה כמו גם במסגרות עסקיות. הרעיון הבסיסי הוא דומה – היכולת של עסק או של טכנולוגיה לקבל נפח עבודה גדל מבלי לפגוע ב-contribution margin (ההפרש בין הפדיון לעלות משתנה). לדוגמה, ציוד מסוים יכול להיות מסוגל לשרת עד 1,000 משתמשים, ומעבר ל-1,000 משתמשים יידרש ציוד נוסף, או שהביצועים ייפגעו (העלות המשתנה תגדל ותקטין את ה-contribution margin).
סילומיות אופקית לעומת סילומיות אנכית
נהוג לחלק את השיטות להוספת משאבים נוספים לשתי קטגוריות רחבות:
סילומיות אופקית – (Scale horizontally (scale out
הכוונה בסילומיות אופקית היא להוספת צמתים (nodes) נוספים למערכת, כגון הוספה של מחשב חדש עבור יישום תוכנה מבוזר. דוגמה לכך יכולה להיות התרחבות (scaling out) מעבודה עם שרת רשת אחד לעבודה עם שלושה שרתים.
ככל שמחירי המחשבים יורדים והביצועים שלהם ממשיכים להשתפר, מערכות זולות "רגילות" (commodity" systems") יכולות לשמש עבור יישומי מחשב הדורשים ביצועים גבוהים כגון יישומים לאנליזה סייסמית ויישומים לעיבוד נתונים ביוטכנולוגי, אשר בעבר היו ניתנים להרצה רק על ידי מחשבי-על. ניתן לחבר מאות מחשבים קטנים לאשכול על מנת להשיג כוח חישובי מצטבר שלעיתים קרובות עולה על זה של מחשבים מדעיים מבוססי מעבד RISC מסורתי.
סילומיות אנכית – (Scale vertically (scale up
הכוונה בסילומיות אנכית היא להוספה של משאבים לצומת יחיד במערכת, בדרך כלל על ידי הוספת מעבדים או זיכרון לאותו המחשב. הרחבה "אנכית" כזאת של מערכות קיימות מאפשרת להן גם להשתמש בטכנולוגיות וירטואליזציה בצורה יעילה יותר, בכך שהיא מספקת יותר משאבים המתחלקים בין מערכות ההפעלה והיישומים השונים שמורצים על גבי המחשב.
הניצול של משאבים מסוג זה, גם הוא יכולת להיקרא "scaling up". דוגמה לכך יכולה להיות הגדלת מספר תהליכי Apache daemon הרצים בו זמנית.
יתרונות וחסרונות
לשני המודלים יתרונות וחסרונות. מספר גדול של מחשבים עלול לגרור קושי בניהול המערכת, כמו גם מודל תכנותי מורכב יותר ובעיות בתפוקה ובזמן ההשהייה במעבר הנתונים בין צמתים. בנוסף לכך, יש יישומים שאינם מתאימים לעבודה במודל חישוב מבוזר. בעבר, הבדלי המחירים בין שני המודלים העניקו יתרון לשיטת ה-"scale out" (הגדלת מספר המחשבים), עבור יישומים שהתאימו לפרדיגמה הזאת, אבל פיתוחים חדשים בטכנולוגיות וירטואליזציה טשטשו יתרון זה, מאחר שפריסה של מערכת וירטואלית חדשה מעל hypervisor (היכן שניתן), היא כמעט תמיד פחות יקרה לעומת קנייה והתקנה של מערכת אמיתית.
יותם בנזימן
יותם בנזימן (נולד בשנת 1970) הוא ד"ר לפילוסופיה, מרצה במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים ומרצה לפילוסופיה במכללת ספיר.
ביוגרפיה
נשוי לד"ר גליה בנזימן (בתו של רם עברון) ואב לשלוש בנות, מתגורר במבשרת ציון.
ב.מ.וו סדרה 1 (F52)
ב.מ.וו סדרה 1 (בגרמנית: BMW 1 Series (F52)) היא מכונית משפחתית קומפקטית, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית BMW Brilliance (שם מלא: "BMW Brilliance Automotive Ltd")(בסינית: 华晨宝马汽车有限公司) אשר מיוצרת משנת 2017 ועד היום.
דגם ה"ב.מ.וו סדרה 1 (F52)" נבנה על בסיס פלטפורמת BMW מסוג "BMW UKL platform".
היצרן "BMW Brilliance Automotive Ltd"
,
חברת ייצור הרכב "BMW Brilliance Automotive Ltd" הוקמה בסין בשנת 2003 לאחר שנחתם הסכם שיתוף פעולה בין 2 יצרניות הרכב: "Brilliance Auto" (שם מלא: HuaChen Group Auto Holding Co., Ltd הסינית וBMW הגרמנית. חלוקת המניות: 50% ל-BMW, 40.5% ל"Brilliance Auto", ו-9.5% לממשלת סין.
מטה ומפעל החברה ממוקמים בתת-מחוז שן-יאנג במחוז ליאונינג בצפון מזרח סין.
קמפיטלי
קמפיטלי (באיטלקית: Campitelli) הוא שמו של הרובע העשירי מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
מקור שם הרובע, ככל הנראה בעיוות שמה של גבעת הקפיטולין. סברה אחרת היא שמקור השם בביטוי הלטיני: "קמפוס טלוריוס" (בלטינית: campus telluris - "שדה חפור" או "שדה אדמה").
היסטוריה
השטח בו ממוקם הרובע, היווה את מרכזה של העיר רומא בעת העתיקה. ברובע עובר העמק בין גבעת הפלטין וגבעת הקפיטולין שבו עברה דרך, שלימים הפכה לויה סאקרה (הדרך הקדושה), והשוק שהוקם לצידה הפך לימים לפורום הרומאי.
בימי הביניים היה האזור בו ממוקם הרובע לרובע ה-12 של העיר, ונקרא "רובע קמפיטלי אין סנקטי אדריאני" (Regio Campitelli in Sancti Adriani) כאשר שם הרובע מתייחס לכנסיית סן אנדריאנו, אשר הייתה ממוקמת בבניין הסנאט הרומאי שבפורום הרומאי.
מרבית שטחי הפורום והמקדשים הפכו בימי הביניים לאיי חורבות. באבני המקדשים נעשה שימוש חוזר, ואזור הפורים שימש בראשית המאה ה-19 כאזור מרעה לצאן וכשוק הבקר של העיר רומא.
בשנת 1921 פוצל הרובע, וחלק משטחיו הפכו לרובע צ'ליו.
אתרי תיירות
רובע קמפיטלי הוא הרובע המתוייר ביותר מבין רובעי רומא. ברובע ממוקמים הפורום רומאנום, גבעת הקפיטולין וגבעת הפלטין שהם הבולטים באתרים הארכאולוגיים ששרדו מרומא הקדם-קיסרית וההאימפריאלית. אתרים אלה ממלאים כ-60% משטח הרובע.
על גבעת הקפיטולין נמצאים כיכר הקמפידוליו שתוכננה על ידי מיכלאנג'לו במאה ה-16 וכן המוזיאון הקפיטוליני, ובסמוך נמצאת אנדרטת ויטוריו אמנואלה השני המכונה "הוויטוריאנו".
בין הכנסיות שברובע ניתן למנות את כנסיית סנטה מריה אין ארצ'לי מהמאה ה-14.
שפל רוח
השיר (בלחן חדש) נכלל באלבום אבן גבירול, אדומי השפתות של ברי סחרוף ורע מוכיח, וכן באוסף "שואף" (שהוא כשלעצמו לחן לפיוט נוסף מתפילת ראש השנה) של להקת המדרגות.
השיר מציג את הבעייתיות בפניה עומד האדם המתפלל, המתעוררת מתוך הבנת הפער הבלתי נתפס שבין הבורא "אשר אין קץ לגדלו", לאדם, שהוא לעומתו "תולעת קטנה באדמה". פער זה יוצר שתי בעיות: איזו משמעות ישנה להילולו של האדם את גדולתו של הבורא? וגם אם ישנה לכך משמעות - כיצד ניתן להלל את מי שגדולתו אינה נתפסת כלל בחושיו ובשכלו של האדם? את הפיוט חותם המשפט: "אֲשַׁחֵר אֵל בְּרֵאשִׁית רַעֲיוֹנַי, אֲשׁר לִשְׁמוֹ תְהַלֵּל כֹּל נְשָׁמָה". המשורר עונה על תמיהתו בכך שהוא מתאר את הילול הבורא כחלק בלתי נפרד ממהותו של האדם ומחיפושו אחר קרבת הבורא.
על פי גרסה אחרת, מסתיים השיר במשפט: "הטיבות והגדלת חסדים, לך תגדיל להודות כל נשמה". לפי גרסה זו - עיקרו של הילול הבורא מצד האדם היא בהודאה ושבח על הטובות שהוא גומל עמו, ולא בדברי שבח על גדולתו, שאיננה נתפסת כלל בחושיו ובשכלו.
קוף חוטמני
קוף חוטמני או קוֹף חוֹטֶם (שם מדעי: Nasalis larvatus) הוא מין קוף צמחוני יחיד בסוגו ממשפחת הקופים בעלי הזנב (קופי העולם הישן), הנפוץ בטבע רק באזורים ספורים בבורנאו.
המאפיין החזותי הבולט ביותר של קוף זה הוא אפו הגדול והבולט של הזכר, וזהו גם מקור שמו. ייעודו ומטרתו של האף לא ברור לגמרי, אך שוער שהוא פשוט תוצר של ברירה מינית; נקבות קופי החוטם העדיפו זכרים בעלי אפים גדולים, וכך תכונה זו עברה בירושה והשתמרה. הזכרים גדולים בהרבה מן הנקבות: הם מגיעים לאורך 72 סנטימטרים ואורך זנבם מגיע עד ל-57 סנטימטרים, והם שוקלים עד 20 קילוגרם; הנקבות, לעומת זאת, אורכן עד 60 סנטימטרים והן שוקלות עד 12 קילוגרם. צבע פרוותם של קופי החוטם נע בין חום, כתום ואדמדם.
לקופי החוטם, בעיקר לשילונים, כרס גדולה כתוצאה מהרכב התזונה שלהם. מערכת העיכול שלו מחולקת לארבעה חלקים המסייעים לו לפרק בעיכול עלים. תהליך העיכול משחרר גז רב, הגורמת לבטנו "להתנפח". תזונתו של קוף החוטם מתבססת על פירות ירוקים, אגוזים ועלים. הם החיה היחידה הצמחונית שיכולה לאכול מעץ המנגרוביה הרעיל, בזכות כמות רבה של רוק וחלוקת מערכת העיכול לארבעה חלקים. משך זמן העיכול שלבם הוא 50 שעות. הם חיים בקבוצות קטנות יחסית של 10–20 פרטים. החברות בקבוצה מסוימת אינה קבועה אלא גמישה מאוד, והקופים עוברים מקבוצה אחת לאחרת לעיתים קרובות יחסית.
קופי החוטם ניזונים מעלים, פירות ואגוזים אותם הם קוטפים מן העצים, אולם בשל כריתת היערות ההולכת וגוברת והתיישבות האדם באזורים שבעבר לא היה בהם, מדלדלים מקורות המזון של קופי החוטם והם לא מהססים להיכנס לריכוזי אוכלוסייה אנושיים בעת חיפושם אחר מזון ולאכול שאריות מזון אנושי. לעיתים, כאשר הם אוכלים אגוזים בכמות רבה יותר הגורמת לכך שהרעלנים שבתוכם מזיקים להם וגורמים לקלקול קיבה, אוכלים קופי החוטם אדמה המנטרלת את ההשפעה המזיקה של האגוזים.
קופי החוטם חיים הן על העצים והן באזורים ביצות ועל הקרקע: בסביבת המחיה שלהם ביצות מנגרוב המכילות עצים, קרקע, אזורי מים רדודים המאפשרים הליכה ואף מים עמוקים הדורשים שחייה. כמו קופים רבים אחרים, לקוף החוטם יכולת טיפוס טובה. הוא גם שחיין מיומן - לעיתים הוא עובר בשחייה מאי לאי. בזמן שהם עוברים במים רדודים בהליכה, קופי החוטם הולכים זקוף ומרימים את ידיהם אל על; הנקבות נושאות את ולדותיהן על הירך. קבוצות שלמות נצפו וצולמו כשהן הולכות זקוף גם מחוץ למים; קוף החוטם הוא היונק היחיד, חוץ מגיבון וגורילה, שנצפה מתנייד בצורה זו לאורך זמן מלבד האדם.
תכונות משותפות לקוף זה ולאדם והקישור הייחודי בין מבנה האף לבין ההליכה הזקופה מהווים אישוש לתומכי תאוריית קוף המים, המציעה כי האבות הקדמונים של האדם חיו במשך תקופה אחת או יותר בסביבה מימית למחצה.
קוף החוטם מצוי בסכנת הכחדה, ורק כ-7,000 פרטים עודם חיים בטבע. האיומים העיקריים עליהם הם כריתת היערות המצמצמת את תחום המחייה שלהם ואת מקורות המזון שלהם וכן ציד.
דבירה (אתר מקראי)
.
שאלת משמעות המילה דְּבִרָה
יצוין שיש גם דעות אחרות באשר למשמעות המילה דְּבִרָה בפסוק זה, ולפיהן לא מדובר כלל בשם של יישוב, שכאמור אינו נזכר כלל מחוץ לפסוק אחד במקרא. נות וחוקרים אחרים סבורים שכיוון שהוראת המילה דְּבִר היא החלק האחורי במקום (כמו, למשל, בבית המקדש), הרי דְּבִרָה היא מילת יחס שהוראתה "מאחורי". במקרה כזה משמעות הפסוק תהיה שהגבול עלה מאחורי עמק אחור, ושלא מדובר כאן על שם עיר.
אפשרות שימור השם הקדום בואדי א-דַבֶר
יש הרואים בשמו המקורי של נחל אוג התחתון, בין בני מוסא לים המלח, ואדי א-דַבֶר, שימור של השם הקדום.
מאג
מאג, או בשמו המלא מקלע FN MAG 58, הוא מקלע בלגי הנפוץ בשירות צה"ל וצבאות נאט"ו.
הציון MAG מציין את ראשי התיבות מצרפתית של הביטוי "Mitrailleuse d'Appui Général" - "מכונת ירייה לשימוש כללי", בצה"ל ראשי התיבות מא"ג מסמלים מקלע אחיד גדודי.
ה־MAG הוא מקלע בינוני, היורה תחמושת בקוטר 7.62 מ"מ. המאג יוצר על ידי חברת FN Herstal הבלגית וכן ברישיון ברחבי העולם, כולל על ידי התעשייה הצבאית בישראל. מקלע זה נפוץ בכל צבאות נאט"ו ובפרט בכוחות המזוינים של ארצות הברית (תחת הציון M-240), בכוחות המזוינים של בריטניה (בשם L7A1) וכן נמצא בשימוש צה"ל. יתרונותיו של המאג הם אמינותו וכוח האש הגדול שלו. חסרונותיו הם משקלו הרב יחסית והתחמושת הכבדה שלו, שמהווים גורם מגביל עבור חיל הרגלים המתפעל אותו. חסרונות אלה אינם באים לידי ביטוי כאשר המאג מורכב על גבי כלי רכב, וכתוצאה מכך הוא נמצא בשימוש נרחב מאוד על כלי רכב כגון טנקים, נגמ"שים, רכבי שטח וספינות קרב. במדינות נאט"ו המאג אינו משמש כיום את חילות הרגלים. בצבא ארצות הברית מסומן המאג כ־M-240, או מכונה בפשטות MAG.
בחילות הרגלים החלה בשנות ה־90 של המאה ה־20 מגמה של העדפת מקלעים קלים יותר היורים תחמושת קטנה יותר (קליבר 5.56 מ"מ) ואת מקלעי המאג החלו להחליף במקלעים שתפקידם הוגדר כ־SAW ("Squad Automatic Weapon" - "נשק אוטומטי כיתתי"). בצבאות נאט"ו הוחלף המאג על ידי ה־FN minimi (או M-249 בצבא ארצות הברית) ובצה"ל הוא משרת לצד מקלע הנגב.
המאג בצה"ל
בצה"ל הוכנס מקלע ה־FN MAG לשירות באופן ניסיוני באמצע שנות ה־60 של המאה ה־20 כתחליף למקלע ה־0.3 (M1919 בראונינג), ונטל חלק בקרבות שונים במלחמת ששת הימים. המקלע שימש תחילה כנשק פלוגתי, ובכל פלוגה הוצבו 3 מקלעי מאג. באופן רשמי נכנס המאג לצהל בשנת 1969. בשנותיו הראשונות בצה"ל היה המקלע מסווג ואסור בפרסום פומבי על ידי הצנזורה.
שמו בצה"ל תורגם לראשי התיבות מא"ג שמשמעותם "מקלע אחיד גדודי". לאורך השנים התפתח סביב המקלע והמקלען המפעיל אותו פולקלור נרחב. בשל העובדה שהמקלען נשא על גופו 32 ק"ג שכללו את המקלע והתחמושת נהוג היה לבחור את החסונים שבלוחמים לתפקיד מקלען המאג - "מאגיסט".
בשנת 1988 יוצר הדגם הניסיוני של מקלע הנגב מתוצרת תע"ש שנחשב לקומפקטי ואמין במיוחד בתנאי מדבר. בשנת 1995 רכש צה"ל את המקלע והפכו למקלע העיקרי בחיל הרגלים והיחידות המיוחדות במקום מקלע המא"ג. עם זאת מקלע המא"ג לא נזנח כי אם הפך ממקלע ברמת הכיתה בחיל הרגלים למקלע ברמת המחלקה.
בשנת 2012 החל להיקלט בצה"ל מקלע הנגב NG7 המבוסס על הנגב. הנגב NG7 הוא באותו קליבר של המאג, 7.62x51 מ"מ נאט"ו, אך הוא קומפקטי וקל יותר ממנו.
פרטים טכניים
(מטרה בודדת היא מטרה הקטנה מ־2 × 2 מ' ומטרה מקובצת היא מטרה הגדולה מ־2 × 2 מ')
ממלכת ארצות השפלה
ממלכת ארצות השפלה (בהולנדית: Koninkrijk der Nederlanden, קוֹנִינְקְרֵיְק דֶר נֵדֶרְלַנְדְן), המכונה גם "ממלכת הולנד", היא מדינה ריבונית ומונרכיה חוקתית בעלת מאפיינים פדרליים, בת ארבעה חלקים אוטונומיים: הולנד, הכוללת גם את הטריטוריה הולנד הקריבית (שמאחדת את האיים בונייר, סאבא וסנט אוסטתיוס – רשויות מוניציפליות השייכות להולנד), ארובה, קוראסאו, וסנט מארטן.
בראשה של מונרכיה חוקתית פדרלית עומד מלך (או מלכת) הולנד. הממלכה הוכרזה כמונרכיה פדרלית ב-28 באוקטובר 1954. קודם לכן, המונח "ממלכת ארצות השפלה" התייחס להולנד ולקולוניות שלה (האימפריה ההולנדית).
בשנים 1954–1975 כללה הממלכה גם את סורינאם שבאמריקה הדרומית. עד אז נקראה סורינאם "גיאנה ההולנדית" (Nederlands Guiana).
בשנים 1954–2010 כללה הממלכה את האנטילים ההולנדיים.
בין השנים 1815–1830 (רשמית ב-1839) היא הייתה מוכרת כ"הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה", והיא כללה גם את בלגיה.
שמה של הממלכה
שמה המקוצר של הממלכה בהולנדית הוא "נדרלנד" (Nederland) שמשמעותו "הארצות הנמוכות" או "ארצות השפלה". תרגום של שם זה מקובל בשימוש רשמי גם בשפות אחרות, למשל אנגלית - Netherlands, צרפתית - Pays Bas, איטלקית paesi bassi, גרמנית - Niederlande. בעברית מקובל יותר השם "הולנד", שהוא בעצם שמם של שני המחוזות המאוכלסים ביותר בממלכה בחלק האירופי של הממלכה: צפון הולנד ודרום הולנד. כיוון שהולנד ובלגיה היו בעבר מאוחדות, מקובל לכנות את האזור באירופה שבו הן שוכנות כ"ארצות השפלה".
המאה ה-17 לפנה"ס
המאה ה-17 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 1700 לפני הספירה והסתיימה בשנת 1601 לפני הספירה. זוהי המאה ה-17 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
Be Happy
Be Happy (בעברית: תהיה שמח) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית דיקסי ד'אמליו, כסינגל ראשון מתוך אלבום הבכורה שלה A Letter to Me. השיר יצא לאור ב-26 ביוני 2020, על ידי חברת התקליטים DAM FAM Records.
ב-9 בספטמבר, הוצאה את גרסת הרמיקס ביחד עם הראפרים בלאקבר וליל מוזי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי כריסטיאן מדיס, סם דרוזה, שועל ההדסון, בילי מאן והופק על ידי כריסטיאן מדיס. השיר עצמו עוסק במצב הנפשי של אנשים במהלך מגפת הקורונה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-39.5 מיליון השמעות.
ביקורת
במגזין Paper סקרו את השיר בחיוב, תוך שנכתב שם כי: "השיר מדבר על בריאות הנפש, תוך שהוא מכיל בתוכו תחושה של בדידות". כמו כן, נאמר שם כי "כל הבדידות שמאפיינת את השיר, מוצגת בתוכו כדי להמחיש את הבדידות שחשו האנשים ברחבי העולם בעת השהייה בבידוד שקרתה בעקבות מגפת הקורונה".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-1 ביולי 2020, הועלה לערוץ היוטיוב של ד'אמליו. בקליפ, ניתן לראות את ד'אמליו מבצעת את השיר בחלקים שונים בביתה.
נכון לדצמבר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-95 מיליון צפיות.
הונאה משמחת
הונאה משמחת או הטעיה בת מזל (באיטלקית: L'inganno felice) היא אופרה בת מערכה אחת מאת ג'ואקינו רוסיני. דוניצטי כתב אופרה בשם דומה, "הטעיה משמחת", כעשר שנים מאוחר יותר. הלברית של "הונאה משמחת" נכתבה על ידי ג'וזפה פופה (Giuseppe Foppa). הצגת הבכורה של האופרה נערכה ב-8 בינואר 1812 בתיאטרון סאן מואיזה (Teatro San Moisè) בוונציה שכבר אינו קיים היום.
הרקע
אורמונדו השפל מאוהב באיזבלה הנשואה באושר לנסיך ברטרנדו. כשהאישה מסרבת להצעתו של אורמונדו, הגבר מתחיל להפיץ עליה שמועות מרושעות ומשלם לגבר בשם באטונה כדי שישיט את איזבלה בסירה לים וישאיר אותה שם. עם זאת, כורה מקומי, טאראבוטו, מציל את איזבלה, אותה הוא מסתיר כאחייניתו בשם "ניסה" במשך עשר שנים.
המערכה
העלילה נפתחת עשר שנים מאוחר יותר כאשר ברטרנדו מבקר במכרות. איזבלה, שעדיין מאוהבת בבעלה, חושפת את זהותה האמיתית לטאראבוטו, שמבטיח לעזור לה. הנסיך מגיע למקום עם אורמונדו ובאטונה וגם הוא עדיין אוהב את אשתו שנעלמה, אף על פי שהאמין לשמועות שהיא בגדה בו. באטונה רואה את "ניסה" ומבין שהיא בעצם איזבלה בתחפושת. הוא מתכנן עם אורמונדו לחטוף את האישה באותו הלילה, אבל טאראבוטו מצותת לשיחתם. שני הנבלים נחשפים בטרם מצליחים לחטוף את איזבלה, שסיפורה האמיתי מתגלה כשהיא מראה את בגדי הנסיכה שלה ואת תמונת הנסיך שהיא שמרה איתה כל הזמן. ברטרנדו ואיזבלה מוצאים זה את זה שוב.
יאניס אמאנאטידיס
יאניס אמאניטידיס (ביוונית: Γιάννης Αμανατίδης; ) הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה
אמאניטידיס, יליד קוזאני, היגר עם משפחתו לשטוטגרט בגיל 9, שם הצטרף למועדון SC שטוטגרט. ב-1995 הצטרף לאקדמיית הכדורגל של שטוטגרט. ב-2002 הוא החל את הקריירה שלו בבונדסליגה, לאחר שהושאל לגרויטר פירת' ששיחקה בליגה נמוכה יותר. בנובמבר 2002 ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת יוון במשחק מול נבחרת אירלנד.
לאחר עימות עם המאמן פליקס מגאת על מספר המשחקים שבהם הוא שותף הושאל אמאנאטידיס לאיינטרכט פרנקפורט שנאבקה על מקומה בבונדסליגה, הפגין יכולת טובה אך לא הצליח להציל את הקבוצה מירידה לליגת המשנה.
בקיץ שלאחר הירידה הוא חתם בקייזרסלאוטרן מהליגה השנייה, אך לאחר עונה אחת עזב והצטרף מחדש לפרנקפורט שהעפילה מחדש לבונדסליגה. מאז שחזר לפרנקפורט הוא היה לאחד ממבקיעי השערים הטובים ביותר של הקבוצה, ובעונת 2007/2008 אף התמנה לקפטן.
במשחק החוץ מול נבחרת טורקיה במוקדמות יורו 2008 הוא הבקיע את השער היחיד, שהקנה לנבחרתו את הכרטיס לטורניר.
פיג'ו סוג 156
דגמי "פיג'ו סוג 156" הוגדרו כסוג של מכונית "Torpedo".
סך הכול יוצרו 180 יחידות.
יפנית
היפנית היא שפה צירופית, הניכרת במערכת של תוארי כבוד סבוכים המשקפים את הטבע ההיררכי של החברה היפנית. כל זאת בעזרת תבניות פעלים ואוצר מילים מסוים המציין את הסטטוס החברתי היחסי של הדובר, המאזין, והאדם המוזכר בשיחה. באופן יחסי, בשפה יש מבחר צלילים קטן, ומערכת עלרוד לקסיקאלית משמעותית.
השפעת שפות אחרות
אוצר המילים של היפנית מושפע מאוד ממילים משפות אחרות: מספר רב של מילים נשאל מהשפה הסינית, או נוצר מתבניות סיניות, במשך תקופה של לפחות 1,500 שנים. מאז המאה ה-19 המאוחרת, היפנית שאלה מספר נכבד של מילים משפות הודו-אירופיות, בעיקר מאנגלית. כתוצאה מיחסי המסחר המיוחדים בין יפן לפורטוגל המוקדמת, במאה ה-16, ולאחר מכן עם הולנד במאה ה-17, פורטוגזית והולנדית גם הן הפכו לגורם משפיע.
הגיית השפה
כל התנועות ביפנית הן פשוטות, ואין בה דו-תנועות. ביפנית חמש תנועות. אורך התנועה הוא פונמי, כך שלכל אחת מהתנועות יש גרסה קצרה ומוארכת.
לחלק מהעיצורים ביפנית יש מספר אלופונים, מה שיוצר רושם של מבחר צלילים רחב. חלק מהאלופונים הללו הפכו מאז לפונמיים. לדוגמה, ביפנית, עד וכולל המחצית הראשונה של המאה ה-20, הרצף הפונמי /ti/ היה מבוטא במגע עם החך והוכר פונטית כ-[tɕi]; נשמע כ-(chi) בקירוב. בימינו, קיימת הבחנה בין הפונמות /ti/ ו-/tɕi/, כמו במילים [tiː] ("תה בסגנון מערבי") ו- [tɕii/chii] ("סטטוס חברתי"). ה-"ר" (R) בשפה היפנית היא ייחודית. היא נשמעת לרוב דוברי האנגלית כמשהו בין "ל" (L) ו"ר" מהופכת, בהתאם למיקומה במשפט. גם ה-"ג" (G) מעוררת עניין. כל עוד היא לא פותחת משפט, דוברים רבים הוגים אותה כ-/ŋ/, כמו בצירוף ng במילה האנגלית "Sing". בנוסף, פעמים רבות ניתן להתבלבל בצליל של ה-G ושל-K, כמו במילה kami, שפירושה אל ביפנית, שיכולה להיהגות גם כ - gami.
המבנים ההברתי וההגאי פשוטים מאוד. איגוד העיצורים היחידי המותר בהברה כולל תת-קבוצה אחת של העיצור, בתוספת /ｊ/. סוג כזה של איגוד מופיע רק בפתיחה. מלבד זאת, איגוד עיצורים בהברות מתאפשר כל עוד שני עיצורים אפיים עוקבים אחר עיצור הומורגני. משך העיצור גם הוא פונמי.
דקדוק
יפנית היא שפה מוטה. סדר המשפט ביפנית הוא SOV (נושא-מושא-נשוא) - הנשוא חייב לבוא בסוף המשפט. לשם השוואה, עברית היא שפת SVO (נושא-נשוא-מושא) במקרה הכללי, ואילו הסדר גמיש למדי וניתן לשינוי.
סדר הלוואים בשפה היפנית הוא מן הטפל לעיקר (לוואי קודם למילה אותה הוא מתאר).
ביפנית לא צריך לציין את הנושא או המושא של המשפט אם זה מובן מתוך ההקשר.
כתוצאה מהדקדוק המתירני הזה יש נטייה לשאוף לצמצום: דוברי יפנית נוטים להשמיט את כינויי הגוף אם אלו ניתנים להסקה מן המשפט הקודם, ולכן הם מובנים.
בטקסט לדוגמה "הנה גא נאגאי" אומר: "האפים (שלהם) ארוכים" כאשר "נאגאי" לבדו אומר: "(הם) ארוכים".
פועל יחיד יכול להיות משפט שלם: "יאטה!" (やった!) "[אני/ אנחנו/ הם/ וכולי] עשינו [את זה]!".
בנוסף, מאחר ששמות תואר ביפנית יכולים ליצור את ההצהרה במשפט, שם תואר יחיד יכול להיות משפט שלם: "אוריאמאשי!" (!羨ましい) "[אני] מקנא [בזה]!".
מערכת הכתב
השפה היפנית נכתבת בשילוב של שלוש מערכות כתב: אותיות (סימניות) סיניות מותאמות הנקראות ביפנית קאנג'י (kanji - 漢字), ושני כתבים פונטיים שנוצרו מאותיות סיניות מותאמות. הם נקראים היראגאנה (hiragana - 平仮名) וקאטאקאנה (katakana - 片仮名). בהיראגאנה נעשה שימוש נרחב ביותר בכתיבת השפה למטרות שונות, ביניהן הטיית פעלים, כתיבת מילות קישור ויחס, והוראת יפנית לילדים. בקאטאקאנה משתמשים בעיקר בשביל לכתוב מילים או שמות שמקורם אינו בשפה היפנית. ביפנית המודרנית נעשה שימוש לעיתים קרובות גם באלפבית הלטיני רומאג'י (rōmaji - ローマ字), בעיקר לשמות של חברות, לוגואים, פרסומות והקלדת טקסט יפני אל תוך המחשב. ספרות מערביות בדרך כלל משמשות כספרות, אך גם ספרות יפניות הנכתבות בקאנג'י הן שגרתיות.
מספר ההברות הקיימות ביפנית מוגבל, כך שכל הברה בשפה מכילה תנועה אחת בלבד ועד עיצור אחד. כל אות, הנקראת ביפנית קאנה (kana 仮名), מסמנת הברה אחת. כל סימנית יכולה לסמן הברה אחת או יותר. לכל אות וסימנית יש סדר בו נכתבים הקווים השונים וישנו כיוון נכון בו צריך לכתוב את הקווים.
פרידה בן עמי
פרידה מתנה בן-עמי היא פרופסור חבר לזואולוגיה, חוקרת בתחום האקולוגי ומשמשת כמרצה בכירה בבית הספר לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב. היא חוקרת בעיקר קשרים אקולוגיים ואבולוציוניים בין טפיל למארח בסביבת מים מתוקים. תחומי מחקרה כוללים: אבולוציה של רבייה זוויגית ואל-זוויגית, זיהומים מרובים והתפתחות הארסיות, השפעות סביבתיות, אפיגנטיות ואימהיות על חסינות המארח, כלאיים וטפילות. בנוסף בן עמי היא אוצרת רכיכות במוזיאון שטיינהרדט של אוניברסיטת תל אביב.
השכלה
ב-2005 היא סיימה את עבודה הדוקטורט באבולוציה, סיסטמטיקה ואקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים בהנחיית פרופסור יוסף הלר.
ב-2009 סיימה מחקר פוסט דוקטורט במכון לזואולוגיה באוניברסיטת בזל, בשווייץ בהנחיית פרופסור דיטר אברט.
קריירה
בשנת 2010 הצטרפה כמרצה לבית הספר לזואולוגיה של אוניברסיטת תל אביב, היא מונתה כמרצה בכירה בשנת 2015 וקיבלה מינוי כפרופסור חבר בשנת 2020.
תחומי מחקר
בן עמי מנהלת מעבדת מחקר תחת בית הספר לזואולוגיה של האוניברסיטה.
במחקרה, היא מתייחסת לסיבות ולהשלכות של אינטראקציות מארח-טפיל תוך התמקדות באקולוגיה האבולוציונית של מערכות מים מתוקים טבעיות. לשם כך היא חוקרת שתי מערכות מודל מימי: פרעושי מים מהסוג דפניה והמיקרוטפילים שלהם, וחלזונות מים מתוקים והטרמטודות הטפיליות שלהם. היא מאמינה בנקיטת גישה רב-גונית: על ידי ביצוע ניסויי מעבדה מבוקרים ברמת הפרט; על ידי הדמיית סביבות טבעיות למחצה, לפיהן אוכלוסיות של מארחים וטפילים מקיימים אינטראקציה במסוקוסמוסים; על ידי ביצוע עבודת שטח באוכלוסיות טבעיות; ועל ידי שיתוף פעולה הדוק עם תאורטיקנים כדי להכליל מנגנונים שנחשפו במערכות שלה למערכות מחלות אחרות.
במסגרת המעבדה היא חוקרת את הקשרים האקולוגיים והאבולוציוניים בין טפיל ופונדקאי. היא מתמקדת בעיקר בחלזונות מים מתוקים ובדפניות (שהם סרטני מים קטנטנים) וטפיליהם. בנוסף המעבדה בראשותה חוקרת רבייה אל-זוויגית של חלזונות מתוך מטרה לענות על השאלה אם רבייה אל-זוויגית אפשרית, אז בשביל מה זקוקים לרבייה זוויגית? אחת התיאוריות היא, שמשום שהטפיל מתאים את עצמו לפונדקאי שלו, רבייה אל-זוויגית שבה הפרט משכפל את עצמו, תאפשר לטפיל סביבת גידול נוחה יותר, מאשר רבייה זוויגית שתערבב את הגנים ותגרום לשינויים שיפעלו לרעת הטפיל. המחקר במעבדה משלב אקולוגיה וביולוגיה אבולוציונית כדי לבחון אינטראקציות מארח-טפיל. בין השאר נחקרים דגי מים מתוקים וסרטנים כדי לחקור מגוון רחב של שאלות, כגון מדוע רבייה זוויגית מועדפת על רבייה אל-זוויגית בנוכחות טפילים? כיצד זיהום על ידי זני טפיל מרובים או מינים משפיע על התפתחות הארסיות? כיצד השפעות סביבתיות, אפיגנטיות ואמהיות משפיעות על חסינות המארח? ומה תפקידה של הטפילות בשמירה על כלאיים?
אסף מינצר
חייו
מינצר נולד באלקנה להורים שהיו ממייסדי היישוב. למד בישיבת "נתיב מאיר" ולאחר מכן בישיבת ההסדר בקריית שמונה. שירת כלוחם בחיל התותחנים ובמילואים הוא קצין מודיע נפגעים. הוא למד משפטים באוניברסיטת חיפה ובעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. היה פעיל בפורום המשפטי למען ישראל.
בשנת 2013 מינצר זכה בבחירות לראשות המועצה בסיבוב השני לאחר שקיבל כ-1,006 קולות, שהם כ-57.7% סך הבוחרים, ורשימתו זכתה במנדט אחד בלבד. ב-2018 זכה בכהונה שנייה עם כ-87% מהקולות וסיעתו קיבלה חמישה מתוך תשעת המושבים במועצה.
בזמן כהונתו היה מינצר פעיל למען קבלת תוכנית המאה, זאת בניגוד לעמדת חלק מראשי הרשויות ביהודה ושומרון. בנוסף על כך, פעל מינצר למען הקמת בית עלמין בסמוך ליישוב, ונגד איחוד עם הרשויות המקומיות באזור (לבסוף אכן אלקנה לא צורפה למועצה המקומית שער השומרון, שאיחדה את שערי תקווה ועץ אפרים). במאי 2023, לקראת הבחירות המקומיות, הודיע מינצר שלא יתמודד בשלישית על התפקיד.
יהושוע השיל יואל בסאן
יהושע השיל יואל בסאן (1840 - 26 באוקטובר 1917) היה מן הקונים הראשונים של אדמות פתח תקווה.
ביוגרפיה
יהושע השיל יואל בסאן נולד בירושלים, בן לאיטה אסתר אביגיל ואליהו שלמה זלמן בסאן. הוא התחתן וחי בחצרו של אביו. בצעירותו היה תלמידו של ר' משה יהודה לייב זילברברג מקוטנא – מחבר "זית רענן". מספר שנים לאחר מכן נשא את חיה גיטל בת ר' שמואל ליאון שכונה "גיסר" בשל המלאכה בה עסק, הוא היה המנהל הראשון על יציקת האותיות בבית דפוסו של ר' ניסן ב"ק בירושלים. כחלק מלימודי האסטרונומיה הוא בנה את כדור הארץ במספרים "כדור אסטרונומי".
הוא היה בין החברים הראשונים שהשתתפו בקניית אדמות פתח תקווה. כמו כן, על חוזה קניית אדמה בסמוך ליריחו חתומים 20 מראשי העדה מוועד הכוללים שבירושלים ובניהם ר' אלי זלמן ובנו ר' יהושוע השיל. הוא ערך לחברים הראשונים את כתב התקשורת הראשון. היה פעיל בביסוס חברת פתח תקווה, בעריכת תוכניותיה ורישומיה ובניהול החשבונות שלה. בארכיונו נצטבר חומר רב לתולדות היישוב.