cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המלחמה הגדולה (סרט, 1959)
המקורות לסרט
הרעיון לסרט היה של התסריטאי האיטלקי לוצ'יאנו וינצ'נזוני (Luciano Vincenzoni). היה זה בעקבות ספרו של גי דה מופאסאן, "שני חברים" (Deux Amis), אשר עוסק דווקא במלחמת צרפת–פרוסיה. תחילה הוא חשב ללהק לתפקיד הלומברדי את ויטוריו גסמן, והמפיק דינו דה לאורטיס החליט לכלול בסיפור גם את הרומאי, השחקן אלברטו סורדי. כמו כן נכללו בתסריט חלקים משני ספרים נוספים, "Un anno sull'Altipiano" מאת אמיליו לוסו וכן "Con me e con gli alpini" מאת פיירו יאייר.
צילומי הסרט נעשו ברובם בנפת נפת אודינה במחוז פריולי-ונציה ג'וליה - מקום התרחשות הקרבות בחזית האיטלקית. כרקע לצילומים שימשו מרחבי העיר ונצונה (Venzone), פלמנובה (Palmanova), הפרבר נספולטו (Nespoledo) ולסטיצה (Lestizza).
קיריל פריגודה
קיריל גנדייביץ' פריגודה (ברוסית: Кирилл Геннадьевич Пригода; נולד ב-29 בדצמבר 1995) הוא שחיין רוסי, הוא אלוף עולם לבריכת 25 מטר (האנגג'ואו 2018) ושיאן עולם הנוכחי (2021) במשחה ל-200 מטר חזה (בריכת 25 מטר).
ביוגרפיה
קיריל פריגודה נולד וגדל בסנקט פטרבורג. בנם של שחיינים מצטיינים, אביו, גנדי פריגודה סגן אלוף אולימפי, בעל 4 מדליות אולימפיות משתי אולימפיאדות (סיאול 1988 וברצלונה 1992) ואמו, ילנה וולקובה אלופת העולם (פרת' 1991). הוא בוגר של אוניברסיטת הפוליטכניק של סנקט פטרבורג בניהול אסטרטגי.
2014
באליפות אירופה שנערכה בברלין, גרמניה באוגוסט 2014 סיים פריגודה במשחה ל-200 מטר חזה במרקום שמיני בתוצאה של 2:12.96 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:11.92 דקות ובשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 2:11.26 דקות.
מדליה עולמית ראשונה
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחה, קטר בתחילת דצמבר 2014 זכה פריגודה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:02.38 דקות, אחרי דניאל גיורטה מהונגריה (2:01.49 דקות) ומרקו קוך מגרמניה (2:01.91 דקות). הוא סיים פעמיים במקום שביעי, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.23 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 26.04 שניות ועלה שלישי לשלב הגמר ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 57.19 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 56.93 שניות ועלה שני למשחה הגמר. נוסף לכך, הוא סיים פעמים במקום רביעי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב (1:32.15 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:22.53 דקות).
2015
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בתחילת אוגוסט 2015 סיים פריגודה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.84 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 59.60 שניות ועלה חמישי למשחה הגמר, במקום עשירי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.47 שניות ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:30.90 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 59.11 שניות.
2016
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בתחילת דצמבר אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות זהב, כולן במשחי שליחים, 4x50 מטר חופשי לאחר ששחה בשלב המוקדמות, 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:31.52 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 25.52 שניות וב-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:21.17 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 55.78 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.03 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 25.95 שניות ועלה ראשון למשחה הגמר.
2017
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף יולי 2017 הוא זכה בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא לאומי חדש של 59.05 שניות, אחרי אדם פיטי מבריטניה שקבע שיא אליפות חדש של 57.47 שניות וקווין קורדס מארצות הברית (58.79 שניות). כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 59.36 שניות אותו שיפר בשלב חצי הגמר והעמיד אותו על 59.24 שניות. במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:29.76 דקות, אחרי ארצות הברית (3:27.91 דקות) ובריטניה (3:28.95 דקות), כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 59.02 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.01 שניות. כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 26.91 שניות אותו שיפר בשלב חצי הגמר והעמיד אותו על 26.85 שניות.
2019
באוניברסיאדה שנערכה בנאפולי בתחילת יולי 2019 זכה פריגודה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.99 שניות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.88 דקות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.50 שניות, אחרי יאן פינרטי מארצות הברית שקבע שיא אוניברסיאדה חדש של 59.49 שניות.
שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בסוף יולי הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:28.81 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא אירופה חדש של 3:28.10 דקות וארצות הברית (3:28.45 דקות), כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 58.65 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חזה בשיא לאומי חדש של 26.72 שניות, 3 מאיות ממדליית ארד ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בשיא לאומי חדש של 3:40.78 דקות, 10 מאיות ממדליית ארד, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 58.22 שניות.
2021
באולימפיאדת טוקיו (2020) סיים פריגודה במקום 11 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.44 שניות.
רודולף קירכשלגר
רודולף קירכשלֶגר (בגרמנית: Rudolf Kirchschläger; 20 במרץ 1915 – 30 במרץ 2000) היה דיפלומט, פוליטיקאי ושופט אוסטרי. בין השנים 1974–1986 כיהן כנשיא הפדרלי השמיני של אוסטריה.
ביוגרפיה
למד משפטים באוניברסיטת וינה. לאחר האנשלוס נאלץ לעזוב את הלימודים, כיוון שמלגת הלימודים שלו בוטלה, עקב סירובו להצטרף אל המפלגה הנאצית. בשנת 1939 גויס לוורמאכט והשתתף במערכה על צרפת. ב-1940 ניצל את החופשה בת החודשיים שקיבל מהצבא להכנה למבחן ההסמכה לעריכת דין, אותו עבר בהצלחה. בשנים 1941–1942 לחם בחזית המזרחית, נפצע קשה בקרבות ובגלל הפציעה הוחזר לאוסטריה. לאחר שהחלים לא חזר עוד לחזית, ושירת כמדריך בהאקדמיה הצבאית הטרזיאנית עד סוף המלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה עבד קירכשלגר כשופט מחוזי ומאוחר יותר כשופט בווינה. בשנת 1954 התקבל למשרד החוץ האוסטרי, על אף שלא דיבר שפות זרות כלל. כדי שיוכל להשתתף במשא ומתן עם בעלות הברית לחתימת החוזה לשחזור עצמאותה של אוסטריה לאחר המלחמה (Österreichischer Staatsvertrag), למד בעצמו את השפה האנגלית תוך מספר חודשים בלבד. בין השנים 1967–1970 שימש כשגריר בפראג.
התנהלותו במהלך האביב של פראג בשנת 1968 זכתה לשבחים, לאחר שהנפיק ויזות לאזרחים צ'כים שביקשו להימלט מארצם הנתונה במשטר קומוניסטי, למרות ההוראה המפורשת שניתנה שלא לעשות כן.
בין השנים 1970–1974 כיהן כשר החוץ. בשנת 1974 הוא נבחר לכהן כנשיא אוסטריה. בשנת 1979 הוא חנך את המרכז האסלאמי של וינה, שכולל את המסגד הגדול במדינה. בשנת 1980 נבחר לתקופת כהונה שנייה עם 80% מהקולות, מספר הקולות הגבוה ביותר שקיבל מועמד לנשיאות. הוא כיהן בתפקיד עד לשנת 1986.
רודולף קירכשלגר מת בשנת 2000 ליד וינה.
פריץ שטרסמן
פרידריך ("פריץ") וילהלם שטרסמן (בגרמנית: Friedrich Wilhelm "Fritz" Strassmann; 22 בפברואר 1902 – 22 באפריל 1980) היה כימאי גרמני, שגילה יחד עם אוטו האן וליזה מייטנר את תהליך הביקוע הגרעיני של האורניום, בשנת 1938. ב-1985 הוכר על ידי "יד ושם" כחסיד אומות העולם, על פועלו להצלת יהודי בזמן השואה.
ביוגרפיה
שטרסמן נולד בבופארד (Boppard) שבגרמניה, החל את לימודי הכימיה שלו בשנת 1920 באוניברסיטה הטכנית של האנובר וקיבל תואר ד"ר בשנת 1929. עבודת הדוקטורט שלו עסקה במסיסות של חומצה פחמתית המכילה יוד במצב גזי. שטרסמן בחר בקריירה אקדמית מפני שקל היה ללכת במסלול זה מאשר לקבל משרה בתעשייה הכימית.
שטרסמן עבד במכון הקייזר וילהלם בברלין משנת 1929. בשנת 1933 הוא יצא מאגודת הכימאים הגרמנים כאשר זו עברה לשליטת הנאצים. הוא נכנס ל"רשימה השחורה", אך האן ומייטנר סידרו לו משרת אסיסטנט בתשלום מופחת. שטרסמן החשיב את עצמו לבר-מזל, לדבריו "למרות משיכתי לכימיה, החופש האישי שלי חשוב לי עד כדי כך שלשמירתו אשבור אבנים לפרנסתי". במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא ואשתו, מריה הקטר שטרסמן, הסתירו חבר יהודי בדירתם במשך חודשים, תוך שהם מסכנים את עצמם ואת בנם בן השלוש.
ההתמחות שלו בכימיה אנליטית נוצלה על ידי האן ומייטנר בניסויים שבהם בדקו את תוצרי ההפגזה של אורניום עם נייטרונים. בדצמבר 1938 הוא גילה יחד עם אוטו האן את תהליך הביקוע של האורניום בעזרת נייטרונים. הוא למד גם שיטות לקביעת הגיל הגאולוגי של חפץ בעזרת דעיכה רדיואקטיבית.
בשנת 1946 מונה לפרופסור לכימיה אנאורגנית באוניברסיטת מיינץ ובשנת 1948 נמנה עם מקימי מכון מקס פלאנק לכימיה. לאחר מכן יסד את המכון לכימיה גרעינית.
בשנת 1957 היה בין החותמים על הצהרת גטינגן, שבה מחו שמונה-עשר מדעני גרעין גרמנים כנגד הרעיון של ממשלת קונראד אדנאואר לחמש את צבא מערב גרמניה בטילים גרעיניים.
כשזכה אוטו האן בפרס נובל לכימיה בשנת 1944, על עבודתו בביקוע הגרעיני, שטרסמן לא קיבל את הפרס אתו. גם מליזה מייטנר ומאוטו רוברט פריש נשללה השותפות בפרס. האן ושטרסמן לא יכלו לכלול את שמה של מייטנר בדפי עבודתם, ובכך להודות שהם משתפים פעולה עם יהודייה הנמצאת בגלות. שטרסמן הביע את דעתו בנוגע לתפקידה של מייטנר באותם ניסויים: "היוזמה שלה הייתה ההתחלה של העבודה המשותפת עם האן" והיא "הייתה קשורה אלינו באופן אינטלקטואלי משוודיה...והייתה המנהיגה האינטלקטואלית של צוותנו".
נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון העניק להאן, מייטנר ושטרסמן את פרס אנריקו פרמי בשנת 1966. האיגוד האסטרונומי הבינלאומי קרא אסטרואיד על שמו: 19136 שטרסמן.
הוא נפטר במיינץ.
תאופיק חמיד
ד"ר תאופיק חמיד (בערבית: توفيق حميد) או טארק עבדל-חמיד (נולד ב-1961 בקהיר, מצרים) הוא סופר מצרי, הרואה בעצמו כתומך ברפורמה באסלאם וידע כמתנגד חריף לאסלאמיזם ולדרך הג'יהאד כפי שהיא מפורשת על ידי ארגוני הטרור האסלאמיים. עמית מחקר בכיר במכון גייטסטון.
חמיד מגדיר עצמו כחבר לשעבר בארגון טרור. בצעירותו השלים לימודי רפואה ובמקביל היה חבר בארגון הטרור אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה. הוא עזב את הארגון משהתוודע להלך רוחו הקיצוני והרחוק מהאסלאם המקורי. הוא החל להרצות במסגדים כנגד האסלאם הרדיקלי והיווה בשל כך מטרה לאיומים מצד מיליטנטים איסלאמיסטיים, שאיימו על חייו. בשל כך היגר למערב וכיום הוא מרצה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, באוניברסיטת סטנפורד, באוניברסיטת מיאמי ובאוניברסיטת ג'ורג'טאון בהרצאות המתמקדות בהתנגדות לפונדמנטליזם האסלאמי. בנוסף, הוא משמש כיועץ למועצת פסגת המודיעין, העורכת כנס מדי שנה בנושא. חמיד נוהג להופיע בתוכניות טלוויזיה שונות.
בהשכלתו השלים לימודי רפואה והתמחה ברפואה פנימית, פסיכולוגיה תודעתית וטכניקות חינוכיות.
חמיד ידוע כאמור כמתנגד חריף לאלסאמיזם ודוגל בשיתוף פעולה עם הנצרות והיהדות. לדעתו, זהו המסר האמיתי של הקוראן, שמפאר את בני הדתות האחרות ואינו פוקד לכפות את הדת האסלאמית על אחרים. בראיונות, טען חמיד כי האויב האמיתי של ארגוני הטרור הוא זכויות הנשים וזו הסיבה, שבמקומות שבהם שולטים ארגוני טרור הם תחילה מדירים נשים ומחייבים אותן לחבוש חג'אב.
חמיד מגדיר עצמו כמוסלמי ציוני ולטענתו מוסלמים רבים נוטים לחשוב, שהשם ישראל נובע מ"עזראל" ולכן טועים לחשוב ש"ישראל", משמעותו "מלאך המוות". במאמרו "מדוע אני אוהב את ישראל?" הוא כותב כי לפי הקוראן, האל העניק לבני ישראל את ארץ ישראל כארצם המובטחת (קוראן 17:104). בנוסף הוא הדגיש כי לאף מוסלמי אין זכות לתבוע את גירוש היהודים מארץ ישראל, מאחר שארץ ישראל היא הבטחה שניתנה ליהודים בידי אללה עצמו.
פלוסית גמה
פלוסית גמה, המכונה גם תנשמית גמה, (שם מדעי: Autographa gamma) היא מין של עש ממשפחת התנשמיתיים. הבוגרים מעופפים גם בשעות היום וגם בדמדומים.
תיאור
אורך גופה 17-19 מ"מ, מוטת כנפיה 30-45 מ"מ. צבעה חום-אפור. הכנפיים צבועות בדוגמה מסובכת של גוני חום ואפור שונים, המקנים לה הסוואה מצוינת. על כל אחת מכנפיה הקדמיות יש ציור של האות היוונית גמא בצבע לבן-כסוף, ומכאן שמה. כנפה האחורית חומה עם פס לבן בשוליה. צבעי הכנפיים משתנים מבוגר לבוגר, ותלויים באקלים שבו הזחל גדל.
תפוצה
מין זה נפוץ באירופה, בחלקים מאסיה ובצפון אפריקה. הפרטים בדרום תחום תפוצתו יציבים (אינם נודדים). באביב הבוגרים נודדים צפונה ומגיעים עד לאיסלנד, גרינלנד ופינלנד. מספרי הנודדים משתנים משנה לשנה, ויש שנים שפלישות המוניות של המין מתרחשות. גל שני של נודדים מגיע בקיץ. במרכז אירופה ובאיים הבריטיים הבוגרים מצויים במספרים משמעותיים ממאי והלאה. באביב המאוחר האוכלוסייה מתדלדלת, כיוון שהבוגרים אינם שורדים במזג האוויר המתקרר. יש פרטים שעפים שוב דרומה כדי לחרוף באגן הים התיכון ובאגן הים השחור.
אחמד אבן טולון
אחמד אבן טולון (בערבית: أحمد بن طولون, 835-883) היה מושל מצרים תחת החליפות העבאסית ולאחר מכן מרד בעבאסים וייסד את שושלת טולון העצמאית ששלטה על הלבנט.
פלוסית גמה
תפוצה
בישראל הבוגרים מתחילים להופיע בספטמבר-אוקטובר ונעדרים בקיץ. באביב אוכלוסיית הבוגרים בישראל מגיעה לשיאה. כיוון שאוכלוסייה זו גדולה בהרבה ממה שהיה יכול להתפתח מהזחלים המקומיים, החוקרים מניחים שחלק גדול ממנה הוא פרטים שהגיעו לישראל מדרום, חלקם בדרכם לאירופה.
הבוגרים חיים במגוון רחב של בתי גידול, במיוחד בשטחים פתוחים. נפוץ לראות את הבוגרים בגנים, כשהם באים לשתות צוף.
אחמד אבן טולון
ימי שלטונו
בארץ ישראל היה מישור החוף מוזנח מאז הכיבוש הערבי וערי החוף נתפסו כערי גבול. אבן טולון שיקם את ערי החוף והקים את חלקן מחדש:
מותו ומורשתו
בשנת 883 אבן טולון נרצח על ידי אחת מנשותיו כשרחץ באמבטיה, מקנאה.
דודו של אבן טולון ירש אותו אך מאבקי ירושה מתמשכים הביאו לקריסת השושלת הטולונית וב- 905 הצליחו העבאסים להשיב את שלטונם בשטח.
פלוסית גמה
אורח חיים
פלוסית גמה מעמידה שניים או שלושה דורות בשנה, ואפילו ארבעה בתנאי מחיה טובים במיוחד. הנקבה מטילה את הביצים בצדם התחתון של עלים. הביצים לבנבנות, חצי-כדוריות בצורתן ובעלות חריצים עמוקים. לאחר שלושה-ארבעה ימים, ואף יותר בתנאים קרים, הזחלים בוקעים מהביצים.
לזחל שלוש רגליים מדומות (בליטות בשרניות בהם הזחל נעזר בהליכתו), וצבעו לרוב ירוק עם סימנים לבנבנים. הזחלים הם רב-פונדקאים (ניזונים מצמחים שונים), ותועדו על יותר ממאתיים מיני צמחים שונים. הם עלולים להפחית את היבול על ידי פגיעה בעלים, ונחשבים לרוב כמזיקים. לפני התגלמותם הזחלים מגיעים לאורך 35 מ"מ. הם מתגלמים בפקעת הדבוקה לצמח.
הגולם ירוק בהתחלה, ומשחיר עם הזמן. הבוגרים מזדווגים יום או יומיים לאחר בקיעתם. הנקבות מטילות את הביצים חמישה ימים לאחר מכן. הבוגרים מתים 3-19 ימים לאחר ההגחה מהגלמים.
אריק השני, מלך דנמרק
אריק השני (בדנית: Erik II; 1090 לערך – 18 ביולי 1137) היה מלך דנמרק מ-1134 ועד למותו. אריק היה בנו הבלתי חוקי של אריק הראשון שמלך על דנמרק מ-1095 ועד 1103. אריק מרד נגד דודו, נילס, מלך דנמרק וב-1134 הוא הוכרז כמלך. הוא העניש את יריביו בחומרה וגמל לתומכיו בנדיבות. הוא נרצח על ידי אחד מנתיניו ואחריו מלך אחיינו, אריק השלישי.
ראשית חייו
אריק היה בנו של אריק הראשון, מלך דנמרק מפילגש ששמה לא ידוע. אחיו, קנוט לאברד, העניק לו כמה איים בדנמרק והוא היה לרוזן (jarl) של מון (Møn), לולנד (Lolland) ופלסטר (Falster). כאשר נרצח קנוט ב-1131, הצטרף אריק לאחיו למחצה, האראלד, למרד כנגד האחראי לרצח, המלך נילס. באפריל אותה שנה נבחר אריק להיות אנטי-מלך בסקונה, מהלך שגרם להאראלד לקנא ולתמוך בנילס.
צבא תומכיו של אריק הובס בכמה קרבות כנגד נילס וכנגד בנו, מגנוס, כולל ביילין, ביוטלנד ובשלן ונמלט לסקונה. נסיגתו הקנתה לו את הכינוי "היחף". הוא ניסה ללא הצלחה לשכנע את לותאר השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לתמוך בשאיפתו להיות מלך ובקשתו ממגנוס הרביעי, מלך נורווגיה לתמוך בו, הושבה אף היא ריקם. ב-1134 הוא שב לסקונה, שם הצטרף אליו אסר, הארכיבישוף של לונד ובסופו של דבר הוא גם קיבל את תמיכתו של לותאר השלישי. באותה שנה הוא הביס את צבאו של נילס בקרב פוטביק, בסיועם של פרשים שכירי חרב גרמנים. בקרב זה נהרג בנו של נילס, מגנוס ונילס עצמו נרצח שלושה שבועות לאחר מכן.
מלך
אריק הוכרז כמלך באספה שהתכנסה בסקונה והפך את לונד לבירתו. עקב הניצחון המזהיר שלו בפוטביק, שונה כינויו מ"היחף" ל"בלתי נשכח" (בדנית: Emune). האראלד שב לדנמרק והוכרז שם כמלך באספה שהתכנסה בשלזוויג. אריק רדף אחריו והרג אותו ואת בניו, שמהם שרד רק הבן אולף.
מכאן והלאה שאף אריק לייצב ולהכשיר את שלטונו. הוא העניק תארים וזכויות לתומכיו והכריז על אסקיל, אחיינו של אסר כבישוף של רוסקילדה. הוא יזם תהליך לקאנוניזציה של אחיו למחצה, קנוט לאברד והקים מנזר ברינגסטד כדי להוכיח את קיומם של ניסים שהתרחשו בקברו של קנוט. אריק שאף למסד את זכותם האלוהית של מלכי דנמרק וקאנוניזציה של קנוט הרביעי הייתה תומכת בתביעתו לכתר. בסופו של דבר הוקדש קנוט ב-1170.
אריק היה ידוע כמלך שגילה קשיחות כלפי אויביו. בקיץ 1136 הוא יצא למסע צלב כנגד האוכלוסייה הפגנית באי ריגן בים הבלטי ובירתם ארקונה. הוא הורה לאנשיו לחפור תעלה בין העיר לבין יתר שטחי האי. מהלך זה השפיע על שפיעת המעיינות שסיפקו מים לעיר ותושבי ארקונה נאלצו להיכנע. הוא הצטרף למגנוס למערכה בלתי מוצלחת בנורווגיה, שם הוא העלה באש את העיר אוסלו. כאשר נודע לו שהארכיבישוף אסקיל הסית את אצילי שלן נגדו, יצא אריק במהירות צפונה כדי לדכא את המרד שפשט במהירות ברחבי פין ויוטלנד והטיל קנס כבד על אסקיל.
מותו
אריק השני נרצח על ידי אציל בשם סורטה פולב. אחיינו של המלך הנרצח, אריק האקונסון צעד קדימה עם חרבו שלופה בידו, אך המתנקש נמלט על נפשו. אריק נקבר בקתדרלת ריבה ואחיינו מלך תחתיו כאריק השלישי.
אן סידני
אן סידני (Ann Sidney, נולדה ב-1944) היא שחקנית ודוגמנית בריטית, מחזיקה בתואר מיס עולם לשנת 1964.
ביוגרפיה
סידני נולדה בפול שבמחוז דורסט, ב-1964 היא נבחרה למיס הממלכה המאוחדת ובאותה שנה זכתה גם בתחרות הבינלאומית של מיס עולם שנערכה בבריטניה, היא הופיעה בסדרות בטלוויזיה  "הגומלים" ומישהו מטפל בך?, ב-1968 הופיעה בסרט "סבאסטיאן" לצד דונלד סאת'רלנד, ב-1970 שיחקה בסרט "Performance" לצד ניקולס רוג, בתיאטרון שיחקה את מריה פון טראפ בהפקה של צלילי המוזיקה.
ב-1978 הנחתה את הגרסה האוסטרלית של תוכנית משחק הטלוויזיה "The Better Sex", בנוסף היא גם הופיעה שש שנים כזמרת במלון MGM Grand.
בוסטון ליגל
בוסטון ליגל (אנגלית: Boston Legal) היא סדרת טלוויזיה עטורת פרסים (בהם האמי וגלובוס הזהב) ששודרה בארצות הברית ברשת ABC בין 2004 ל-2008. יוצר הסדרה הוא דייוויד אי קלי, יוצר הסדרות "הפרקליטים", "אלי מקביל" ועוד.
הסדרה מגוללת את סיפורם של עורכי דין במשרד עורכי הדין המצליח "קריין, פול ושמידט", החיים את חיי העושר והמותרות ובבית המשפט מנצחים בכמעט כל מקרה שמגיע לידיהם. הסדרה החלה כספין אוף של "הפרקליטים".
בישראל משודרת הסדרה בערוץ HOT 3 וסטאר וורלד בכבלים וב-yes stars 3 בלוויין.
בנובמבר 2008 הודיעה רשת ABC על הפסקת שידורה של הסדרה, באמצע עונתה החמישית, וזאת לאור הירידה המתמשכת ברייטינג שלה זכתה הסדרה. הסדרה הגיעה לסיומה בפרק כפול ששודר בארצות הברית ב-8 בדצמבר 2008.
פרסי אמי
הזכיות בשנת 2004 הם עבור הדמויות בסדרה הפרקליטים שעברו בהמשך לבוסטון ליגל:
תאו אסייתי
תאו אסייתי או תאו הודי (שם מדעי: Bubalus arnee) הוא מין בקר גדול החי באסיה, המין השני בגודלו במשפחת הפריים אחרי הגאור, והיונק היבשתי החמישי בגודלו באסיה אחרי הפיל האסייתי, הקרנף ההודי, קרנף ג'אווה והגאור. תאו המים, הוא חית משק שבויתה מהתאו האסייתי, ומשמש כיום למשא, לבשר, ולחלב.
תיאור
התאו האסייתי הוא בעל חיים ענקי וחזק, והוא גדול אף יותר מהביזון, גובהו בכתפיים, אורך ראשו וגופו , אורך זנבו 1.06 מטר, ומשקלו 700–1,000 ק"ג, זכרים בוגרים יכולים להגיע למשקל של . גם לזכרים וגם לנקבות זוג קרניים גדולות בצורת סהר היכולות להגיע לאורך של שני מטרים, אם כי לזכרים קרניים גדולות ועבות יותר מלנקבות. הפרווה דלילה וצבעה נע בין אפור-חום לשחור עם כתמים לבנים בצורת V על הרגליים, ופס לבן בתחתית הצוואר. האוזניים קטנות, הזנב ארוך יחסית ומסתיים בציצת שיער, הפרסות ארוכות ורחבות ומתאימות במיוחד להליכה באדמה בוצית.
הגזע המבוית (תאו המים ההודי) דומה מאוד לתאו הפראי, אולם הוא קטן יותר, בדרך כלל פרוותו בהירה יותר, והוא חסר רצועה לבנה על הצוואר. רבייה בין הגזע המבוית והגזע הפראי היא מאוד נפוצה ודבר זה הוא גורם נוסף להתמעטות האוכלוסייה הפראית.
תפוצה ובית גידול
מוצאו של התאו האסייתי הוא בדרום אסיה וכיום תפוצתו של הגזע המבוית נרחבת וכוללת את צפון אפריקה, המזרח התיכון, ואף אוסטרליה, מרכז אמריקה, וברזיל. אולם תאו אסייתי פראי נותר רק בחלקים מצומצמים במדינות: בהוטן, נפאל, קמבודיה, והודו, ונכחד בפקיסטן, בנגלדש, וייטנאם, ולאוס, ייתכן כי קיים גם במיאנמר, מרבית האוכלוסייה (3,100 כ-91%) נמצאת בהודו, בעיקר במדינת אסאם. באוסטרליה, בוליביה, וארגנטינה חיים תאואים מבויתים שהתפראו, ואלו המקומות היחידים שבהם הם אינם מצויים בסכנת הכחדה ומותר על פי חוק לצוד אותם.
אף על פי שהתאו הוא בעל חיים יבשתי הוא תלוי מאוד במקווי מים, ומבלה את רוב זמנו בהתבוססות בנהרות, אגמים, ביצות ובוץ. משום כך הם שוכנים בעיקר במקומות לחים כמו יערות, שטחי מרעה וביצות. התאואים חיים בדרך כלל באזורי שפלה, אולם בנפאל הם נמצאים גם בגובה 2,800 מטר מעל פני הים.
מאפיינים ותזונה
התאואים הם בעלי חיים הפעילים ביום ובלילה. הנקבות והעגלים חיים בעדרים של 3–30 פרטים, ומסיירים מדי יום בשטח של 170–1000 דונם, הכולל אזורי האכלה, אזורי מנוחה ומאגרי מים המשמשים לשתייה והתבוססות. הנקבות מובילות את העדר גם כאשר יש זכרים בוגרים, הזכרים הצעירים והמתבגרים חיים בקבוצות של 10 פרטים, כשלעיתים רחוקות נמצאים לצידם זכרים בוגרים. תקופת ההיריון של נקבת התאו היא הארוכה ביותר בכל משפחת הפריים, ונמשכת 300–340 ימים. ההיריון מסתיים בהמלטת עגל אחד ולעיתים רחוקות שניים, הנמצא עם אמו שישה עד תשעה חודשים, ומגיע לבגרות בגיל שנה וחצי לנקבות, ושלוש שנים לזכרים.
תזונתם כוללת בעיקר עשבים ודשאים, אולם הם גם אוכלים פירות, גומא, שיחים, ענפים וקליפות של עצים, מדי פעם הם נכנסים לשטחים חקלאיים ואוכלים גידולים כמו: קנה סוכר, אורז, יוטה וכדומה, ולפעמים גורמים לנזקים ניכרים.
איומים ושימור
אויביו של התאו האסייתי בטבע הם בעיקר טיגריסים ותנינים (פרטים גדולים של תנין הים ותנין הביצות) ולפעמים גם דובים שחורים אך התאו הוא יצור אגרסיבי שלא יהסס לתקוף את אויביו בקבוצה גדולה וכבר היו מקרים בהם נהרגו טיגריסים תוקפים.
פסל וגה פסל III
פסל וגה פסל III (בצרפתית: Facel Vega Facel III) היא מכונית ספורט בתצורת קופה מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית Facel Vega אשר יוצרה בין השנים 1963–1964.
זוטרמר
זוטרמר (בהולנדית: Zoetermeer, ) היא עיר במחוז דרום הולנד. משמעות השם זוטרמר היא "אגם מתוק".
בזוטרמר חיים 117,573 תושבים (נכון ל-1 באוגוסט 2006), ושטחה 37.06 קילומטרים רבועים (מתוכם 2.15 קילומטרים רבועים של מים).
זוטרמר היא העיר השלישית בגודלה בדרום הולנד אחרי רוטרדם והאג.
בעיר נמצא מטה שירות הביטחון והמודיעין הכללי.
תחבורה בזוטרמר
בזוטרמר שתי תחנות רכבת, וכן נבנה קו "טראם" (רכבת קלה), שבנייתו היא חלק מפרויקט רנדסטד רייל.
זוטרמר נמצאת ליד הכביש המהיר A12 בין האג לאוטרכט.
טבע
בזוטרמר מספר רב של פארקים. הגדול ביניהם הוא "Westerpark" שבמערב העיר, גודלו כמעט זהה לסנטרל פארק בניו יורק.
היסטוריה
בין השנים 900 עד 1000 לספירה הייתה זוטרמר כפר קטן עם חקלאים ודייגים. עד המאה ה-13 היא נקראה בשמה הנוכחי, אך מהמאה ה-13 עד 1935 היא נקראה זוטרמר דורפסטררט.
עד 1935 מרכז הכפר כפי שאנו מכירים היום התחלק בין שני כפרים שנקראו זוטרמר וזגוארד. זוטרמר החלה לגדול לראשונה כאשר שירות הרכבות החל בשנת 1868, אך הצמיחה האמיתית התרחשה בשנת 1966, כאשר הייתה צריכה גדולה של בתים סביב האג, ובתקופה זו נבנו רבעים חדשים סביב מרכז הכפר.
כיום זוטרמר היא עיר מודרנית, אך עדיין ישנם סימנים לתקופה שהייתה עיר כמו האזור המרכזי עם הבתים הקטנים, הכנסייה ומגדל הפעמון מן המאה ה-15.
תלוש משכורת
תלוש משכורת (ובקצרה "תלוש") הוא המסמך המפרט את פרטי השכר ששולם לעובד ממקום עבודתו אחת לתקופה מוגדרת (שבוע, חודש וכו', בהתאם למקובל במקום העבודה).
בישראל, חוק הגנת השכר מחייב את המעביד למסור לעובד את תלוש המשכורת סמוך למועד שבו מתבצע התשלום בפועל וכן קובע נתונים שחובה לכלול בתלוש המשכורת. התלוש הוא מסמך אישי ובדרך כלל נמסר לעובד כשהוא חסוי במעטפה או בכיסוי אחר.
מבנה התלוש
מערכת השכר בישראל מורכבת ביותר וקשורה במספר רב של גורמים. כדי לחשב את שכרו של העובד יש להביא בחשבון נתונים הקשורים ישירות לשכר כמו: הסכם העבודה שלו עם המעסיק, מס' הימים או השעות שעבד במהלך החודש, מצבו המשפחתי, מס' החודשים שעבד במהלך השנה, כתובת מגוריו, אזרחותו ועוד. כל המידע הזה מופיע בתלוש המשכורת, והוא מורכב בדרך כלל משלושה חלקים עיקריים:
החלק הראשון – כולל פרטים על המעביד והעובד.
החלק השני כולל את פירוט רכיבי השכר והאופן בו הם חושבו: השכר החודשי הקבוע או במקרה של חישוב כמותי – הכפלת מס' ימים או שעות עבודה בתעריף המוסכם בין העובד והמעביד, ותוצאה מסכמת של המכפלה. כמו כן רכיבי שכר נוספים כמו: נסיעות, אחזקת רכב, דמי הבראה, תוספות ייחודיות, וכדומה.
חלק זה של התלוש כולל ניכויי חובה כמו: מס הכנסה או דמי ביטוח לאומי, וכדומה. וכן ניכויים אישיים שנוכו לעובד, כמו: מקדמה או הלוואה שקיבל במקום העבודה, ניכוי לקופת תגמולים, או תשלומים ארגוניים כמו ועד עובדים.
חישובי הרכיבים והניכויים מהווים את הבסיס לסכום הסופי שישולם לעובד ומופיע גם הוא בחלק זה.
החלק השלישי - כולל מידע על סכומים מצטברים של רכיבים שונים במשכורת - מתחילת השנה (ינואר) ועד לאותו החודש. מידע זה יכול להיות חשוב לצורכי בדיקת החישוב השנתי של מס הכנסה, להתאמה עם קופות הגמל אליהן מועברים הסכומים החודשיים, ולמידע אישי הנוגע למספר ימי החופשה המצטברים, יתרות הלוואה, ימי מחלה וכדומה.
הגדרה מפורטת של המידע שיש להציג בתלוש המשכורת נכללת בחוק הגנת השכר.
אופן הכנת תלוש משכורת
הכנת תלוש משכורת היא מיומנות מיוחדת הדורשת הבנה בדיני עבודה ובחוקי המיסוי, ובארגונים גדולים נהוג להעסיק חשבי שכר במישרה מלאה. בעבר, הופק התלוש בצורה ידנית ונערך בעזרת מכונות חישוב וטבלאות עזר מודפסות שהעסיקו מנהלי חשבונות במשך ימים רבים. המבנה הצר שלו והיותו נתלש מדף אחד כולל הביאו לו את שמו "תלוש משכורת".
כיום נעזרים מנהלי חשבונות בתוכנות ומערכות שכר ממוחשבות הדורשות קליטת נתונים ממוחשבים (כגון: נתוני נוכחות) והזנה ידנית של מעט יחסית נתוני עבודה בסיסיים, כאשר החישוב נערך ומודפס באופן אוטומטי.
בחודש יולי 2017 פורסמו תקנות, לפיהן ניתן למסור לעובדים תלוש שכר באמצעות דואר אלקטרוני או אתר אינטרנט, במקום תלוש מודפס.
התלוש בחיי היום-יום
התלוש הוא מסמך משפטי מחייב, ומלבד היותו מידע לעובד, יש בו כדי להעיד על מצבו הפיננסי של אדם ועל יכולותיו הכספיות. ככזה, נעשה בו שימוש לצרכים אחרים. כך למשל, מי שמבקש הלוואה בבנק יידרש להביא תלושי משכורת כדי לאמת את יכולתו להחזיר הלוואות. ערבים להלוואה אף הם יתבקשו להציג תלושי שכר.
הצגת תלושי משכורת נדרשת במוסדות או ארגונים אליהם פונה האזרח לסיוע כספי, במגעים שונים עם רשויות המס, הביטוח הלאומי, חברות ביטוח, ועוד. ישנם בעלי בתים הדורשים לראות תלושי שכר של הדייר הבא לשכור מהם דירה. ישנן מדינות הדורשות הצגת תלושי משכורת כחלק מהתנאים לקבלת אשרת כניסה.
חשיבותו של התלוש בחיי היום יום, והשימוש התכוף שנעשה בה, גורמת לאנשים לשמור תלושי משכורת במשך שנים רבות.
שכר ללא תלוש משכורת
שוק העבודה כולל גם מקומות מעטים בהם משלמים שכר לעובד ללא תלוש משכורת (בישראל מעשה זה מנוגד לחוק הגנת השכר). בדרך כלל מדובר בהבנה מוסכמת בין העובד למעביד, והסיבות לכך יכולות להיות קשורות ברצונם של הצדדים להימנע מרישום ודיווח השכר - או כדי להתחמק מתשלום מיסים או מחובות אחרות הקשורות לעובד כמו תשלום דמי מזונות.
באופן דומה יכול תלוש המשכורת להכיל מידע חלקי שאינו כולל את כל השכר ששולם לעובד בפועל. כך למשל, יכול בעל מסעדה לתת לעובד תלוש אשר יכלול תשלום ששולם באופן רשמי, ולא יכלול את הטיפים אשר קיבל העובד מלקוחות במזומן.
תשלומים שאינם מופיעים בתלוש משכורת נכללים בכלכלה השחורה ומכונים בפי ההמונים "כסף שחור" או "תשלום מתחת לשולחן".
התזמורת הסימפונית של ברלין
התזמורת הסימפונית של ברלין (בגרמנית: Berliner Symphoniker) היא תזמורת סימפונית הפועלת בעיר ברלין בגרמניה.
היסטוריה
התזמורת החלה את פעילותה בספטמבר 1967 כתזמורת ברקובר. בשנת 1990 קיבלה התזמורת את שמה הנוכחי. בין השנים 1967 ל-1990 הייתה התזמורת ידועה כתזמורת הסימפונית של מערב ברלין, שמקורה במיזוג של שתי תזמורות עצמאיות, התזמורת הסימפונית של מערב ברלין, שנוסדה ב-1949, והתזמורת הגרמנית של ברלין.
בשנת 2004 הסיר הסנאט בברלין את תמיכתו בתזמורת ומאז התזמורת נאלצה להסתדר ללא סובסידיות ציבוריות.
תזמורת ברלין מבצעת 60 קונצרטים בשנה באולם הפילהרמונית של ברלין ובמקומות אחרים.
המנצח הראשון של התזמורת היה קרל אוגוסט בינטה, שהחזיק בתפקיד עד 1973; ממשיכיו הם תאודור בלומפילד, דניאל נזארת, אלן פרנסיס וליאור שמבדל. החל מעונת 2021/2022 משמש הנסיורג שלנברגר בתפקיד המנצח הראשי של התזמורת.
מאז 2019, המנהלת הנוכחית של התזמורת היא סבין וולקר, האישה הראשונה שמחזיקה בתפקיד זה.
דיסקוגרפיה
התזמורת הסימפונית של ברלין פרסמה הקלטות שונות ודיסקים רבים תחת המנצחים הראשיים שלה.
פוגלוי
פוגלוי (בפארואזית: Fugloy) הוא המזרחי באיי פארו. הוא מאוכלס מאז תקופת הוויקינגים, וצורתו בצורת לב עם גבעה מרכזית וצוקים גבוהים בצד המזרחי והמזרחי.
משמעות השם
שמו, "אי הציפורים" בפארואזית, ניתן לו עקב המספר הגדול של הציפורים המקננות בצוקי האי.
גאוגרפיה
באי שלושה הרים: מיקלה (420 מטרים), קלובין (620 מטרים) ונורד'ברג (549 מטרים). צוקי אייסטלי הנמצאים במזרח האי, מתנשאים לגובה של 448 מטרים ומהווים אתר קינון לציפורים רבות.
יישובים
באי שני יישובים - קירקיה בדרום האי והאטארויק במזרחו.
בתחילת המאה העשרים התגוררו בפוגלוי כ -300 איש, אך זה היה בשיאו. אורח חייהם של התושבים לא השתנה לפני יותר מחמישים שנה, ולכן אנשים רבים עזבו. כתוצאה מכך חיים רק 30 אנשים בכל חטארוויק וקירקיה. אלה למעשה שני הכפרים היחידים שנמצאים בפוגלוי וחקלאות היא עדיין מקור ההכנסה העיקרי. בחטרוויק ישנם חמש חוות, בקירקיה יש רק שתיים והם מנהלים בסך הכל כ 800 כבשים, בעיקר לייצור צמר.
אלכסיוס החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית
אלכסיוס החמישי דוקאס (ביוונית: Αλέξιος Ε΄ Δούκας ή Αλέξιος) או אלקסיוס מורטצופלוס על שם מראה גבותיו. הוא נולד ב-1140 והוכרז כקיסר ב-5 בפברואר 1204 עד אפריל אותה השנה בזמן המצור על קונסטנטינופול בידי הלטינים של מסע הצלב הרביעי. הוא היה בעל יחוס לשושלת אנגלוס.
הוא עלה לשלטון הודות למעמדו ותפקידו שנתנו לו גישה למעון הקיסר. וכאשר פרץ המרד בעיר כדי להדיח את שני הקיסרים, הוא עשה שימוש בגישה זו ללכוד את שני הקיסרים אלכסיוס הרביעי הך זה יפול במערכה, ואביו שכיהן יחד איתו יתפס.
בעקבות הכתרתו החל אלכסיוס החמישי לחזק את ההגנות של קונסטנטינופול וניהל את המשא ומתן עם הלטינים. אבל זה היה מאוחר מדי.
לאחר מכן, הוא ניסה ליצור ברית עם שותפו לשלטון נגד הלטינים, אך זה מסר אותו לידי הצלבנים, שהוציאו אותו להורג כרוצחו של אלכסיוס הרביעי.
קלוטילדה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה
קלוטילדה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה (בגרמנית: Clotilde von Sachsen-Coburg und Gotha; 8 ביולי 1846 - 3 ביוני 1927), הייתה נסיכה גרמנית ואחותו של פרדיננד הראשון, מלך בולגריה.
ביוגרפיה
קלוטילדה נולדה ב-8 ביולי 1846 בניי-סיר-סן, לאוגוסט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה ולקלמנטין, נסיכת אורליאן, בתם של לואי פיליפ, מלך הצרפתים ומריה אמליה מנאפולי וסיציליה.
בשנת 1864 ביקרה קלוטילדה בקונסטנץ, ופגשה שם את יוזף קרל, ארכידוכס אוסטריה, בנם של הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה ומריה דורותיאה, דוכסית וירטמברג, שהיה שם בסור עם אחיו הארכידוכס שטפן, פלטין הונגריה. השניים התאהבו וב-12 במאי הם התחתנו בקובורג, ונולדו להם 7 ילדים.
בשנת 1887 נבחר אחיה פרדיננד לנסיך בולגריה, ובשנת 1908 הוא הפך למלך בולגריה. לאחר תבוסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה התיישבו קלוטילדה ומשפחתה בהונגריה, וב-3 ביוני 1927 היא מתה בביתה באלצ'וט.
משפחתה
ב-12 במאי 1864 התחתנה קלוטילדה עם יוזף קרל, ארכידוכס אוסטריה, ממנו נולדו לה 7 ילדים:
יהודית ברוניצקי
יהודית (דיתה) ברוניצקי (נולדה ב-29 בדצמבר 1941) היא יזמת ומנהלת ישראלית, מייסדת חברת אורמת, כלת פרס ישראל לתעשייה לשנת 2018.
ביוגרפיה
ברוניצקי נולדה בישראל, בתם של מרים ומדרכי וונדר שעלו מפולין. אמה עבדה בבית חרושת עלית ואביה היה מנהל ייצור במפעל ועבד בחנות ברגים בבעלות המשפחה. היא גדלה בשכונת בורוכוב בגבעתיים, הכירה את בעלה, מהנדס המכונות יהודה ברוניצקי כששירתה כחיילת במהלך צעדת ירושלים והם נישאו ב-1961.
ב-1965 הקימו בני הזוג את מפעל אורמת טורבינות ביבנה. בשנת 1966 הצטרף לחברה יוסף שידלובסקי שרכש 50% ממניותיה. המפעל ייצר טורבינות אותן ייצא למדינות רבות ברחבי העולם, בהמשך נהנתה החברה מגידול בפעילות ייצוא טורבינות השמש כתוצאה מהגידול במחירי האנרגיה בעקבות משבר האנרגיה העולמי. במקביל לפעילותה הקימה החברה את בית הספר המקצועי אורט-אורמת מרשת אורט. ברוניצקי כיהנה כמנכ"לית אורמת בשנים 1991 עד יוני 2014, בשנות כהונתה הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב וחברת הבת אורמת טכנולוגיות הונפקה בבורסת ניו יורק, ברוניצקי הובילה אסטרטגיה של רכישת תחנות כוח ומכירת אנרגיה בעיקר על בסיס אנרגיה גאותרמית והצטיינה בנושא מימון פרויקטים. ב-2014 פרשה מכהונתה כמנכ"ל הקבוצה, היא המשיכה לכהן כדירקטורית עד פרישתה בנובמבר 2015. ברוניצקי כיהנה לאורך השנים בדירקטוריון של חברת אורבוטק שצמחה מהחממה הטכנולוגית של אורמת, בדירקטוריון מנועי בית שמש וכיהנה בתפקידי ניהול שונים בקבוצות הבת של החברה.
בשנים 1994 עד 2001 הייתה חברה בוועדה המייעצת לבנק ישראל. ב-1978 זכתה יחד עם בעלה בפרס התעשייה, היא הקימה עמו את מרכז ברוניצה ליזמות וחדשנות בטכניון ולשניים הוענק תואר דוקטור לשם כבוד מהמוסד. ביולי 2021 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד על ידי המרכז הבינתחומי הרצליה.
ברוניצקי בוגרת תואר ראשון במדע המדינה וספרות צרפתית מהאוניברסיטה העברית בירושלים. אם לשלושה ילדים.
מנזר האחיות ציון (עין כרם)
מנזר האחיות ציון (בצרפתית: Les Soeurs de Notre-Dame de Sion) בעין כרם בירושלים הוקם לפני כ־150 שנה כדי לשמש כמרכז סיוע ליתומות נוצריות־מרוניות מלבנון, שהוריהן נהרגו בידי פורעים דרוזים. המתחם, השוכן על גבעה בצפון השכונה, כולל גינה מטופחת ובה כנסייה, מנזר, בית הארחה (בית היתומות לשעבר), מוזיאון קטן ובית קברות.
תולדות המקום
הקרקע נקנתה על ידי אלפונס רטיסבון במחצית המאה ה־19 כדי להקים במקום בית יתומות. רטיסבון, יהודי עשיר משטרסבורג שבחבל אלזס בצרפת, חווה התגלות דתית יוצאת דופן שבעקבותיה התנצר והפך לכומר ישועי. יחד עם אחיו תאודור, שהתנצר לפניו, הקים מסדר נזירות בינלאומי בשם מסדר האחיות ציון. בין היתר הקימו השניים את מנזר האחיות ציון בעיר העתיקה בירושלים, בית ספר מקצועי לבנים ('בניין רטיסבון' ברחוב שמואל הנגיד שבמרכז ירושלים) ובית יתומות בעין כרם. כל המוסדות האלו נוהלו ותוחזקו בידי נזירים ונזירות.
בזיכרונותיו כתב רטיסבון כי בינואר 1861 התהלך על מרפסת בעין כרם, התפלל למריה וביקש ממנה שתוביל אותו למקום הנכון. באותה עת עמדה קשת בשמים, אשר נעה ממקומה והתייצבה מעל שדה פתוח בראש הגבעה. רטיסבון ראה בדבר סימן, והחליט לרכוש את המקום. ביוני באותה שנה נחתם חוזה הקנייה של אדמות המקום בין רטיסבון ובין בעלי הקרקע, וב־1865 נחנך בית היתומות. במקביל נפתחו במקום גם מרפאה ובית ספר לבנים ולבנות, ששימשו את יושבי הכפר. בית הספר פעל כמעט מאה שנה, במהלך מלחמת העצמאות נטשו תושבי עין כרם הערבים את הכפר.
הכנסייה
כנסיית 'האחיות ציון', העומדת בנקודה הגבוהה ביותר במתחם, נבנתה בשנת 1884 בצמוד לבית היתומות החדש (להלן). בניגוד לרוב הכנסיות הקתוליות בעולם, עשוי פנים הכנסייה בקו נקי ופשוט, וספסלי העץ מקנים לה אווירה של קפֶּלת כפר נעימה. כראוי לכנסייה קתולית, מוצגות 14 תחנות דרך הייסורים על קירותיה, אלא שכאן התיאור מופיע על שני פאנלים המעוצבים בסגנון מודרני. את הפאנלים עיצבה מוד פרידלנד, אמנית יהודייה שהתגוררה בעין כרם בשנות ה-60 של המאה ה-20, והייתה מיודדת עם הנזירות. הכנסייה נעדרת תאי וידוי, שכן בניגוד לכנסיות קתוליות שבהן הווידוי נערך דרך שבכה המפרידה בין המתוודה ובין הכומר, כאן הוא נערך פנים אל פנים. הבדלים משמעותיים אלה מבטאים מהפך תאולוגי שעבר מסדר האחיות ציון מאז מלחמת העולם השנייה, דבר המתבטא גם ביחסם לבני דתות אחרות ובעיקר ליהודים - יחס מקבל ומכבד, ונטול אופי מיסיונרי. בקירות הפּרֶסבִּיטֵריוּם (במה מוגבהת עליה עומד המזבח) ישנם רק שני ויטראז'ים, המציגים זה מול זה את משה ואליהו הנביא. ישנו קשר הדוק בין השניים, אשר מופיע בכתובים, למשל בספר מלאכי:
דוגמה נוספת היא בתיאור "הטרנספיגורציה" בברית החדשה, המופיע בנוסחים משתנים בבשורה על-פי מרקוס, פרק ט' פס' 2 - 8, ובבשורה על-פי לוקס, פרק ט' פס' 28 - 36 ובבשורה על פי מתי:
בית היתומות
בשנת 1861, בעקבות סכסוכים פוליטיים ודתיים, טבחו הדרוזים בסוריה ובלבנון בנוצרים המרונים, טבח שגרם למספר רב של יתומים. ארגוני סעד נוצריים ברחבי העולם פרסו חסותם על הנפגעים, ובהם מסדר 'האחיות ציון'. "שמועות על הטבח בנוצרים בדמשק ובמקומות אחרים בסוריה הגיעו לאוזנינו", כתב רטיסבון ביומנו, "מספר עצום של ילדים יתומים ונטושים הציפו את הדרכים. יצרנו קשר עם האחות גֶ'לָאז מביירות וביקשנו ממנה שתשלח אלינו כמה עשרות מילדים אלה". רטיסבון יצא למסע להצלת היתומים בלבנון ובנה להם בית בירושלים. ב־1865 נחנך בית היתומות בעין כרם בבניין קטן יחסית (היום - בית ההארחה) ואוכלס בחמישים ילדות ושמונה נזירות. ב־1881 כבר גרו במקום שישים ילדות ועשר נזירות. ב־1883 נחנך בניין גדול וחדש והיתומות עברו אליו. "אנחנו עמלים לגדל נשים מילָדות אומללות אלה", כתב רטיסבון, "אם המיסיון בירושלים הוא הכתר של מסדר "האחיות ציון", הרי שהענף בעין כרם הוא גולת הכותרת". עם התרחבות בית היתומות נאספו אליו יתומות ממקומות שונים ולא רק מלבנון, וכן יתומות מוסלמיות ויהודיות.
בצילום משנת 1870 נראה האב רטיסבון בחברת כמה מהיתומים בעין כרם. "הילדה הגדולה שלימיני היא נוצרייה מרונית מלבנון", תיאר, "מלפניה עומדת ילדה מקסימה מעזה. מעברי השני עומדת ילדה יוונית־אורתודוקסית בעלת עיניים שחורות. אני נותן יד לזֶלִי הקטנה שלי, יהודייה נחמדה מאוד. למרגלותיי ילדה מירושלים וילד שומרוני" (2 במרץ 1870). הצלת הילדים והטיפול בהם תפסו חלק נכבד מזמנו של רטיסבון, והוא כתב על כך ב־1876 ביומנו: "הדבר היפה ביותר שזיכני האל במסגרת עבודתי במסדר 'האחיות ציון' הוא האהבה והדאגה לילדים נטושים".
בית היתומות הוא מבנה דו-קומתי, ובחזיתו הצפונית אכסדרת עמודים נאה התומכת במרפסת. בצדו הדרומי של המבנה נראים עוגני מתיחה מעוצבים, שנועדו לחזק את התקרות בין הקומות. כיום משמש המבנה למגורי הנזירות וכבית הארחה.
בית רטיסבון
במרכז המתחם שוכן ביתו הצנוע של רטיסבון, בו התארח לפחות פעם בשבוע (בשאר הזמן גר ב'בניין רטיסבון' שבמרכז ירושלים). הנזירה נעמי, מהראשונות במקום, סיפרה כי "שמר לעצמו רק דברים נחוצים ביותר. הוא היה קפדן מאוד בכל הקשור לסדר ולניקיון ונהג לקום מוקדם כל בוקר ולקרוא פרקי תפילה עד טקס המיסה היומי. לקראת הערב היה מקדיש שעה שלמה לתפילה, וכשלא היה בנסיעות, הסתובב ופיקח על הבנייה". דוקטור סָבָּדיני (Sabadini) שטיפל בו באחרית ימיו כתב: "הוא היה אדם מצוין, רוחני, בעל חסד, חריף ומשכיל מאוד. בצניעותו הרבה השתדל להישאר מאחורי הקלעים כמה שאפשר. הייתה לו נפש עמוקה ביותר, ובמבטו החודר קרא את נפשותיהם של אחרים". רטיסבון לעומת זאת כתב ביומנו: "אני ילד מפונק של הכנסייה, ובתור שכזה אני בלתי נסבל ולעיתים ממש נורא ואיום...".
בשנת 2000 הפכו הנזירות את הבית למוזיאון קטן המציג את קורות חייו של רטיסבון, החל משושלת משפחתו היהודית בשטרסבורג, דרך התנצרותו והקמת מוסדות 'האחיות ציון', ועד מותו בעין כרם בשנת 1884. במוזיאון מוצגות תמונות, וכן נראים פרטי ריהוט ולבוש שלו, כפי שנותרו מאז יום מותו: חדר האורחים, המיטה, המכתבה, בגדי הקודש וחפצים נוספים.
היכלית ה"מגניפיקט"
סמוך למבנה בית היתומות ניצבת היכלית (אֵדִיקוּלָה - מבנה קודש קטן) ובה פסל של מריה, אם ישו. ההיכלית פונה בקו ישר לביתו של רטיסבון, שכן הוא ביקש לראות את דמותה של מריה לנגד עיניו בכל פעם שייצא מפתח הבית. הכיתוב "מגניפיקט" (מרומם, מהולל) המופיע מתחת לפסל מתייחס לתפילת ההודיה שנשאה מריה בעת ביקורה בעין כרם אצל בת דודתה אלישבע, אמו של יוחנן המטביל: ב־20 בינואר (התאריך בו התנצר) 1869 כתב רטיסבון בהתרגשות: "אני גר במרחק כה קצר מהמקום בו אמרה אלישבע למריה לפני 1800 שנה: "ומאין לי זאת אשר אֵם אדֹנִי באה אלי?" (הבשורה על-פי לוקאס א' 43).
שימוש מחודש נעשה בהיכלית על ידי הנזירות המקומיות לאחר מלחמת העצמאות: כאות הודיה למריה על ששרדו את המלחמה, חידשו הנזירות את הפסל וקבעו מתחתיו את התאריך 1947–1948.
בית ההארחה
כשעברו היתומות לבניין הגדול ב־1883 הפך ביתן הישן למגורי הסגל ולמכבסה. בתחילת שנות ה־50, ביזמתם של אנשי עסקים ישראלים מתל אביב, הפך המבנה לבית הארחה, והנזירות עברו לגור בבניין הגדול. בית ההארחה צנוע ופשוט והוא מכיל עד 45 אורחים. התריסים באכסניה יפים במיוחד: הם עשויים עץ וחקוקה בהם צורת לב.
קבר רטיסבון
בצוואתו ביקש רטיסבון להיקבר בבית הקברות שבמנזר האחיות ציון, ואכן עם מותו ב־6 במאי 1884 זכה להלוויה מפוארת, למצבת אבן בוהקת ולפסלה של מרים אם ישו הדורכת על נחש צפעוני למראשותיו. על כַּן האבן רשומות המילים בצרפתית: "הו מרים, זכרי את ילדך שנכבש באהבתך המתוקה והמהוללת". רטיסבון עצמו ביקש לפני מותו דווקא מצבה פשוטה וצנועה, שעליה תיכתב רק מילה אחת: Maria.
קברי הנזירות
בקיר המערבי של בית הקברות משולבת נישה גבוהה ומסוגננת ובה רשימת שמותיהם של הנזירים והנזירות שפעלו ומתו במנזר מיום הקמתו. שמות הנזירים אינם כוללים שם משפחה, בדומה לכיתוב על גבי הקברים עצמם, שכן, על פי תקנון המנזר, הנזירים המשרתים בו הופכים לבני משפחה אחת. מול הנישה, על גבי משטח רבוע קטן, ניצבת גלוסקמה (ארון קבורה האופייני לתקופת בית שני).
קברים נוספים
בחלקה הסמוכה לקברו של רטיסבון טמונים אנשים שונים, שלהם קשר קלוש למדי עם המנזר, ובכל זאת מסיבות שונות נקברו בבית קברות זה; רוב הטמונים בחלקה זו הם נזירים מ'בניין רטיסבון' שברחוב שמואל הנגיד. אלה נטמנו בתחילה בבית הקברות הסמוך למנזרם, אולם בעקבות עבודות שיפוץ שנערכו שם הועברו עצמותיהם לעין כרם.
בחלקו הדרום־מזרחי של בית הקברות ישנן שלוש מצבות כתובות עברית השייכות למריון רייך, סוניה (סופיה) גרינברג ורינה גפטמן. שלוש נשים אלו היו יהודיות שהמירו את דתן ובאו לגור בארץ הקודש. הן חברו לקהילות נוצריות בעיר העתיקה בירושלים, וכשנפטרו נטמנו בעיר כרם. לא פעם נראות אבנים על קברן, כמנהג היהודים, עדות לביקורו של מכר או קרוב יהודי.
קבר קטן בצד השביל מספר את סיפורו הטרגי של הילד יוחנן יעקב סכונפלד שנפטר ב־1969. יוחנן יעקב היה בנם של קוֹס ואֶלֶן סכונפלד, זוג פרוטסטנטים מהולנד שהתגורר משנת 1967 עד שנת 1980 ליד מתחם האחיות ציון. בנוסף לארבעת ילדיהם הביולוגיים, אמצו ההורים ארבעה ילדים נוספים - נוצרי קתולי ונוצרי אורתודוקסי וכן שני נוצרים ממוצא ערבי־ישראלי - והשתדלו לגדל כל אחד מהם על פי המסורת שלו, תוך יצירת אהבה ואחווה בין כולם. יוחנן יעקב נהרג בתאונה בגיל 8, ולבקשת המשפחה נטמן בבית הקברות במקום. לימים עקרה משפחת סכונפלד מעין כרם, ועתה היא מתגוררת בהולנד. אב המשפחה היה מעורב בדו־שיח בין־דתי במישור הישראלי ובמישור הבינלאומי.
ג'יימס אלזוורת'
ג'יימס אלזוורת' (James Ellsworth, נולד ב-13 באוקטובר 1849 - 2 ביוני 1925) היה איש עסקים אמריקאי, אשר החזיק בין היתר במכרה פחם ובבנק.
אלזוורת' נולד בהאדסון שבאוהיו. לאחר שסיים את לימודיו ב"ווסטרן ריזרב אקדמי" (Western Reserve Academy) שבהאדסון, החל לעבוד כפקיד בקליבלנד. ב-1869 הוא הצטרף לחברת כרייה, "איימס ושות'" (Ames & Co.) וב-1873 הוא השתלט על החברה וקרא לה על שמו (James W. Ellsworth & Co.). לחברה היו משרדים וסניפים ברחבי ארצות הברית. החל מ-1869 הוא שימש כנשיא "יוניון נשיונל בנק" ובנוסף היה בעלים של נדל"ן ברחבי ארצות הברית, שווייץ ופירנצה.
בנו היה לינקולן אלזוורת', חוקר ומגלה ארצות של האזור הארקטי והאנטארקטי. ג'יימס אלזוורת' תרם $50,000, סכום עתק באותם ימים, למשלחת חקר הקוטב הצפוני של רואלד אמונדסן ב-1925 בה השתתף גם בנו כטייס.
אלזוורת' מת בווילה פלמיירי שבפירנצה שבאיטליה.
קרחון לינדר
קרחון לינדר (באנגלית: Linder Glacier) הוא קרחון יובלי תלול ברכס לאנטרמן, בהרי באוורס, באזור חוף פנל שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 13 קילומטרים.
הקרחון מנקז את המורדות הדרומיים של הר ברנשטיין; הקרחון זורם לכיוון דרום ונשפך אל קרחון האנטר.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בשנים 1960–1962.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שם לוטננט מייקל איי. לינדר (Michael A. Linder), מחיל המילואים של צי ארצות הברית, שהיה קצין התקשורת וקצין המנהלה של תחנת מקמרדו בעונת החורף (החוף האנטארקטי) של 1967.
בדומה לשמו של קרחון האנטר, גם שם קרחון זה נקרא על שם קצין בתחנת מקמרדו.
משחקייה
משחקייה היא מרחב המיועד למשחקי ילדים. המשחקייה היא חדר משחקים בו ילדים משחקים לבד או עם אחרים במשחק חופשי לא מכוון, משחקי אומנות ויצירה, משחקים קוגניטיביים, או מתקנים שונים כעין גרסה מוקטנת של מגרש משחקים.
מאפיינים
המשחקייה תחומה במרחב מצומצם, בדרך כלל מקורה, ועשויים להיות בה משחקים שונים כמו בובות ובית בובות, מכוניות, כדורים, דמויות, דף וצבעים, משחקי קופסה, ספרים ומתקנים. הפעילות במשחקייה מתבצעת עם או בהשגחת מבוגר. במשחקייה עשויים להיות מתקנים המכילים חלקים קטנים ונתיקים המסוכנים לילדים ולכן הפעילות מחייבת השגחת מבוגר.
סוגי משחקיות
משחקיות עשויות להימצא בחנויות גדולות, ומטרתן להעסיק את הילדים כדי לאפשר להוריהם להוציא את כספם בנחת בחנות. משחקיות אלו הן הקטנות יותר. במשחקיות אלו ניתן להשאיר לבד ילדים מגיל צעיר יחסית.
סוג אחר של משחקיות הן משחקיות בתשלום. משחקיות אלו גדולות יותר, ובהן אין הצוות המתפעל שש להתיר השארתם של ילדים קטנים באחריותו המלאה. במשחקיות אלו יימצא מגוון פעילויות, גם לילדים מבוגרים יותר. המתקנים המשולבים במשחקייה כזו עשויים להגיע לגובה של כמה מטרים.
מתקני משחק
במשחקיות הענק יש לפעמים גם מתקני לונה פארק כמו למשל, רכבת חשמלית, קרוסלה, בנג'י טרמפולינה, השור הזועם, ספינת פיראטים ומכוניות מתנגשות. החל מחודש פברואר 2010, הקמת משחקיה כרוכה בקבלת אישור תו תקן ישראלי (ת"י 1498 למתקני משחק ות"י 5378 למתקנים מתנפחים) ממכון התקנים הישראלי.
פרס לסופרים בראשית דרכם
פרס לסופרים בראשית דרכם, או בשמו המלא פרס שרת התרבות והספורט לסופרים בראשית דרכם, הוא פרס שיזמה שרת התרבות והספורט לימור ליבנת ב-2014, "לעידוד סופרים כותבי עברית בתחילת דרכם".
בני עצמון
בני עצמון (כונה גם עַצְמוֹנָה) היה מושב עובדים בגוש קטיף שברצועת עזה, כשלושה ק"מ מצפון לרפיח, שפונה כחלק מתוכנית ההתנתקות. המושב השתייך לארגון יישובי "אמנה", ונשא אופי דתי בעיקר ברוח ישיבת הר המור. באופן בלתי רשמי, אך נפוץ ומקובל, נקרא היישוב "עצמונה", כשם היישוב בסיני על שמו נקרא. אולם בשל הנוהג שלא לתת שמות זהים לאלה של יישובים שפונו/ננטשו נקרא שמו הרשמי "בני עצמון".
היישוב בראשיתו היה מושב שיתופי, אך עבר תהליך הפרטה, שעל פיו השתייכו חלק מהמשפחות לאגודה הקהילתית, וכ-30 משפחות ביישוב השתייכו למסגרת השיתופית. היישוב מנה בשיאו כ-95 משפחות, ובהן למעלה מ-700 נפשות. ביישוב פעל סניף של תנועת הנוער אריאל.
במשק השיתופי היה שטח של למעלה מ-5,000 דונם גידולי שדה בחבל הבשור, 12 דונם של לולי תרנגולי הודו והודונים, רפת, חברת בנייה ומשתלת עצמונה.
נוברטיס
נוברטיס (Novartis Pharma AG) היא חברת תרופות מהגדולות בעולם.
בני עצמון
היסטוריה
היישוב עצמונה עלה על הקרקע בסיני ב-20 במרץ 1979 בתגובה להסכמי קמפ דייוויד (ראה עצמונה (סיני)). היישוב הוקם תחילה סמוך לכניסה ליישוב חרובית, ולאחר כחודש הועתק 5 ק"מ מערבה.
נוברטיס
נוברטיס הוקמה ב-1996, בעסקת ענק בה התמזגו שתי חברות תרופות - סיבה גייג'י (Ciba-Geigy) וסנדוז (Sandoz). מטה החברה ממוקם בעיר בזל שבשווייץ. היא אחת החברות הגדולות בעולם (לא רק בתחום התרופות, אלא בכלל) בהיקף פעילות, ושווי השוק שלה נאמד בכ-220.36 מיליארד דולר ביוני 2014.
שם החברה, נוברטיס, מגיע משתי מילים לטיניות: נובה (חדש) וארטס (אומנות, מלאכה) - כלומר ידע חדש, מיומנות חדשה.
מניות החברה נסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק ובבורסה השווייצרית. חברת הבת שלה Novartis India נסחרת בבורסת בומביי.
בני עצמון
היסטוריה
בכ"ג אדר תשמ"ז התיישבו ישיבת קבע בנקודה שנקראה קודם לכן קטיף ז', ועתה קיבלה את השם בני עצמון. עוד קודם לכן, באוקטובר 1986 התקיים טקס חנוכת היישובים בדולח ועצמונה (בני עצמון), בנוכחות השר דוד לוי.
נוברטיס
בין מגוון התרופות המיוצרות על ידי נוברטיס, נכללות ריטלין ווולטרן.
בני עצמון
חינוך
בבני עצמון הייתה מערכת חינוך ענפה אשר כללה מעונות, גנים, תלמוד תורה אזורי לבנים ולבנות בו למדו כ־550 תלמידים.
נוברטיס
נוברטיס מיוצגת בישראל על ידי חברת נוברטיס ישראל בע"מ.
בני עצמון
חינוך
ביישוב פעלה המכינה קדם-צבאית עצם בה למדו כמדי שנה כ־150 תלמידים לפני גיוסם לצה"ל. את המכינה הקים וניהל הרב רפי פרץ.
נוברטיס
מבנה החברה
החברה מחולקת ל-3 מחלקות:
בני עצמון
חינוך
ביישוב פעל סניף של תנועת הנוער אריאל.
כלכלה
מספר מפעלים היו במקום אשר סיפקו תעסוקה לתושבי היישוב והאזור. משתלת עציצים ופרחים "משתלת עצמונה" לצמחי בית, שהייתה השנייה בגודלה בישראל, מפעל לייצור חומרי ניקוי, מפעל לייצור תכריכים ומחצבת חול גדולה.
ליישוב השיתופי, היה שטח של יותר מ־50,000 דונם של (50 קמ"ר) של גידולי שדה בחבל הבשור 12 דונם (12,000 מ"ר) של לולים, אסם, וחברת בנייה.
פינוי
ככל יישובי גוש קטיף, גם בני עצמון פונה במסגרת תוכנית ההתנתקות שעליה החליטה ממשלת ישראל בשנת 2004. היישוב, שדגל בממלכתיות ונחשב ליישוב של "ישיבות הקו" פונה בשקט וללא התנגדות, אף לא פאסיבית. המכינה הקדם צבאית שביישוב פונתה אף היא ללא כל התנגדות, לאחר טקס מרגש בהשתתפות אלוף פיקוד דרום דן הראל וקצינים בכירים נוספים שהוזמנו במיוחד לפינוי.
אחרי הפינוי התפצלה הקהילה לשתי קבוצות: 65 משפחות שיצרו לעצמן פתרון עצמאי זמני במסגרת "עיר האמונה" סמוך לנתיבות וקבוצה של 30 משפחות שעברה למושב יתד בחבל שלום במטרה להקים בעתיד יישוב חדש בחולות חלוצה המרוחקים קילומטרים ספורים. ב-12 במרץ 2006 עברו מפוני עיר האמונה לשומריה שנבחר על ידם ונרכש עבורם על ידי מנהלת סל"ע, שם השתקעו במסגרת בניית יישוב הקבע שלהם, כחלק מתוכנית כוללת להגדלת ההתיישבות באזור מזרח חבל לכיש.
בנובמבר 2010 נכנסו ראשוני התושבים השוהים באתר הזמני ביתד לבתי הקבע ביישוב נווה.
דייוויד בדיל
דייוויד ליונל בדיל (באנגלית: David Lionel Baddiel; נולד ב-28 במאי 1964) הוא קומיקאי, סופר ומנחה טלוויזיה בריטי-אמריקאי.
ביוגרפיה
בדיל נולד בניו יורק למשפחה יהודית ועבר לאנגליה בגיל ארבעה חודשים. אביו, קולין, היה כימאי ולשי שעבד ביוניליוור עד שנות ה-80 ולאחר מכן מכר צעצועי דינקי בשוק האפור ופוטר. אמו, שרה, הייתה ניצולת השואה. היא עברה לבריטניה בגיל 5 חודשים יחד עם הוריה בשנת 1939. בדיל הוא בן אמצעי מבין שלושה.
בדיל גדל והתחנך בצפון לונדון. לו תואר בספרות אנגלית מקינגס קולג' (קיימברידג'). לאחר מכן התחיל ללמוד לדוקטורט בספרות אנגלית ביוניברסיטי קולג' לונדון אך עזב בטרם עת.
קריירה
בדיל הוא סופר, קומיקאי ומנחה טלוויזיה. הנושאים העיקריים שבהם הוא עוסק בעבודתו נוגעים להדדיות בין בני אדם, יחסי מין ומערכות יחסים, כדורגל ודת.
השיר "Three Lions" שהוא היה שותף לכתיבתו בשנת 1996, מתואר כ"המנון בפועל" של הכדורגל האנגלי מאז 1996. הפזמון שלו, עם השורה החוזרת "It's Coming Home", הפך לפזמון פופולרי בקרב האוהדים במשחקי אנגליה.
כתב את התסריט לסרט הקומדיה "הכופר" משנת 2011.
הופיע בתוכנית "8 מתוך 10 חתולים בחוץ".
חיים אישיים
לבדיל יש שני ילדים, שניהם נולדו בלונדון. אימם של השניים היא הקומיקאית הבריטית, מורוונה בנקס, בת זוגו של בדיל. בת, בשם דולי (2011) ובן בשם עזרא (2004).
בדיל מגדיר עצמו כאתאיסט יהודי.
הוא מעריץ גדול של להקת הרוק ג'נסיס ושל הזמר דייוויד בואי.
רוברט מילס
רוברט מילס (באנגלית: Robert Mills; 12 באוגוסט 1781 – 3 במרץ 1855) היה ארכיטקט, מפורסם בזכות תכנון אנדרטת וושינגטון.
ביוגרפיה
נולד בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה. מילס היה תלמידו של ג'יימס הובן, מי שהיה מתכננו של הבית הלבן. מקובל לומר כי מילס היה הארכיטקט יליד אמריקה הראשון, אולם למעשה צ'ארלס בולפינץ קדם לו.