cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הכוח הגרעיני
בתוך הגרעין, הכוח הגרעיני פועל נגד הדחיה החשמלית בין הפרוטונים, שהם כולם בעלי מטען חשמלי חיובי. אילו הכוח הגרעיני היה מעט יותר חלש בהשוואה לכוח האלקטרומגנטי, קיומם של גרעיני אטומים ושל כל המבנים הגדולים יותר (אטומים, מולקולות וכן הלאה) לא היה אפשרי. במרחק של כ- מטר בין הנוקליאונים, הכוח הגרעיני אינו מושך אלא דוחה את הנוקליאונים זה מזה. מסיבה זו, יש לגרעין האטום גודל פיזי. עוצמת המשיכה של הכוח הגרעיני מגיעה לשיאה במרחק של כ- מטר, דועכת בחדות מעבר לכך ונעשית זניחה במרחק של כ- מטר. גרעיני כל היסודות בעלי מספר אטומי גבוה מזה של עופרת הם בעלי רדיוס כה גדול, עד שטווח הפעולה של הכוח הגרעיני קצר מכדי לגבור על כל הדחיה החשמלית בין הפרוטונים שלהם. לפיכך, אותם גרעינים אינם יציבים והם דועכים רדיואקטיבית לגרעינים קלים יותר, תוך פליטת חלקיקים אנרגטיים – קרינת אלפא, בטא או גמא.
ב-1935, הידקי יוקאווה חזה את קיומם של מזונים כחלקיקים הנושאים את הכוח הגרעיני. ב-1947, התגלה הפאיון תצפיתית, על ידי סזאר לאטס, ג'וזפה אוקיאליני וססיל פאוול. הם גילו עקבות של פאיונים בקרינה קוסמית אשר פגעה בלוחות צילומיים שהוצבו על רכסי הרים. באותה עת, המבנה הפנימי של המזונים לא היה ידוע. הסברה הייתה כי המזונים הם חלקיקים יסודיים. רק עם פיתוח מודל הקוארקים, על ידי מאריי גל מן ויובל נאמן, התברר כי מזונים עשויים מקוארקים. כל המזונים הם בעלי ספין שהוא מספר שלם (integer spin), כך שהם בוזונים. מרבית הבוזונים ביקום הם חלקיקים נושאי כוח (force carrier particles). כאלו הם גם שלושת סוגי המזונים הנושאים את הכוח הגרעיני.
במהלך ביקוע גרעיני או היתוך גרעיני, האנרגיה המשתחררת היא למעשה המאסה-אנרגיה של המזונים נושאי הכוח הגרעיני, שהחזיקו יחד את הגרעינים המתבקעים או המותכים. אנרגיה זו, השווה לפער המאסה (mass defect) של הגרעין, מכונה אנרגיית קשר גרעינית (nuclear binding energy) והיא משתחררת, בין היתר, בעת פיצוץ נשק גרעיני ובעת פעולה של כורים גרעיניים.
כיום, אין תאוריית שדה קואנטית יחידה המתארת את פעולתו של הכוח הגרעיני. זאת, בניגוד לשלושה מארבעת כוחות היסוד (הכוח החזק, הכוח האלקטרומגנטי והכוח החלש), אשר לגבי כל אחד מהם קיימת תאוריית שדה קואנטית המתארת את פעולתו. את הכוח הגרעיני ניתן לתאר באמצעות תאוריית שדה אפקטיבית (effective field theory), כגון האדרודינמיקה קואנטית (quantum hadrodynamics).
דוגן (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פיאט 515
פיאט 515 (באיטלקית: Fiat 515) היא מכונית משפחתית, בתצורת טורפדו, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בין השנים 1931–1935 באיטליה.
תמר מייזלס
תמר חנה מייזלס גנז (נולדה בשנת 1969) היא פרופסור בבית הספר למדע המדינה, ממשל ויחסים בינלאומיים בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
מייזלס היא בתם של אנדרו מייזלס, כתב לענייני חוץ ושדרן, ומרתה כתבת לענייני צרכנות בג'רוזלם פוסט שעלו מארצות הברית לישראל. יש לה שתי אחיות נוספות, רות ויהודית.
מייזלס סיימה לימודי תואר ראשון ושני במשפטים באוניברסיטת תל אביב ולימודי דוקטורט במחשבה מדינית בבייליול קולג' באוניברסיטת אוקספורד בשנת 2000. היא חוקרת תיאוריה פוליטית של זכויות טריטוריאליות, מדינת לאום מדינתית ושאלות פילוסויפיות הנוגעות לטרור.
מייזלס ידועה בשל ההגדרה שלה לטרור: "רצח רנדומלי בכוונה תחילה של חסרי הגנה, בכוונה להשרות פחד בלב באוכלוסייה האזרחית כאסטרטגיה להישגים פוליטיים. היא כתבה על המורכבויות שבפנייה לחוק הבינלאומי בנוגע לטרוריסטים שהם אינם חיילים וגם לא אזרחים.
חתמה על מכתב הפרופסורים והדוקטורים כנגד חוק המאגר הביומטרי.
הפורום הדיגיטלי – שומרים על הילדים ברשת
הפורום הדיגיטלי – שומרים על הילדים ברשת (ע"ר) פועל מאז 2018 (נרשם כעמותה ב-2019) להפחתת פגיעות בילדים ונוער במרחב הווירטואלי. מטרת הפורום להפוך את מרחב רשת האינטרנט בישראל למקום מוגן ובטוח. הפורום פועל במודל רב מסלולי של הרצאות וסדנאות המכשירות מחנכים, הורים וילדים לשימוש מושכל ופורה במרחב הדיגיטלי. הפורום מאגד לתוכו ארגונים הפועלים בנושא מוגנות ילדים ברשת ביניהם ארגון "לוקחים אחריות", "נתיבי רשת", "העמותה הישראלית לאקטיביזם חברתי" ועוד. הפורום הוביל מספר מאבקים ושינויים לאומיים בנוגע למוגנות ילדים ברשת.
מטרת הפורום
להוריד את ממדי הפגיעות ברשת על ידי שילוב של שני אפיקים:
נתונים
בשל החשיפה הרבה וחוסר הכלים הביקורתיים, ילדים רבים מפתחים התמכרות לפורנוגרפיה או להתנהגויות מסכנות אחרות, כבר לפני גיל ההתבגרות. נתונים שעולים מארגונים וממחקרים מראים קשר בין עלייה בחשיפה לפורנוגרפיה לבין הטרדות ופגיעות מיניות בין ילדים בישראל ובעולם.
סקר של מכון סמית פרסם:
כמו כן, המכשירים הסלולריים משמשים כר פורה להתנהגויות אלימות, לביוש ולחרמות. בשל מאפייני התקשורת הסלולרית ויכולות ההפצה הרחבות של אינפורמציה, התנהגויות אלה מהוות גורם לדחק רגשי בקרב ילדים ולפגיעות רחבות היקף בעלות תפוצה בית ספרית ואף קהילתית. כמו כן נמצא שילדים בבתי ספר יסודיים הם האוכלוסייה שמדווחת בהיקף הרחב ביותר על פגיעה מהתנהגויות כאלה. לאחר תהליך חשיבה מעמיק בין הגופים בפורום, נבנה סל התמגנות חדשני ומקיף לבתי הספר היסודיים שפועל עם כלל הגורמים במוסד - צוות ההנהלה, הצוות החינוכי, ההורים והתלמידים. הסל כולל מגוון פעילויות ייחודיות ואפקטיביות.
בשנת 2022 חשף אוהד עזרן ממייסדי הפורום את שלושת המגמות המובילות בתחום מוגנות הילדים ברשת בישראל:
פעילות
הפורום הדיגיטלי מעביר שלל סדנאות והכשרות למורים והורים בהובלת יוסף שפייזר וד"ר עידית סולקין בכל הארץ והוא נותן דגש לעדכונים הטכנולוגיים בכל הנוגע לסינון ובקרת הורים. הפורום עוקב ומעדכן אחר אפליקציות חדשות בשוק אותן הוא מזהה כפרוצות בנוגע למוגנות ילדים, בכל הנוגע לשיימינג, אלימות, התמכרות, פורנוגרפיה ופדופיליה. מאז שנת 2020 מתמקד הפורום הדיגיטלי בעידוד פיתוחים טכנולוגיים בנושא מוגנות, מתוך הבנה שיש לעודד יזמים ישראליים להתחרות באיכות הסינון ובאפשרויות השונות של בקרת הורים המוצעות בשוק, במטרה להגן על ילדים ובני נוער באופן איכותי וחדשני ככל הניתן.
ביוני 2020 הוציא תאגיד השידור הציבורי סרטון על פי נתונים שקיבל מהפורום הדיגיטלי, וחשף את תופעת החשיפה המוקדמת של ילדים לתכנים פורנוגרפיים ואת העלייה בייצור של תכנים כאלה על ידי ילדים ובני נוער. הסרטון זכה למאות אלפי צפיות ושיתופים בכל הרשתות החברתיות.
לקראת פתיחת שנת הלימודים ה'תשפ"א הוציאו הפורום הדיגיטלי בשיתוף בית הלל - הנהגה תורנית קשובה קול קורא למודעות הורית לשמירה על ילדים ברשת.
דו"ח מבקר המדינה
בפברואר 2022 פרסם מבקר המדינה דו"ח מקיף וראשוני אודות מוגנות ילדים במרחב המקוון. בין היתר הסתייע המבקר בנתונים שפרסם הפורום הדיגיטלי ואף נועץ עמם. ממצאי הדוח תמכו בפרסומי הפורום הדיגיטלי במשך השנים:
1. גיל החשיפה בישראל לתכנים פוגעניים הוא מהמוקדמים בעולם, בכיתות הנמוכות של בתי הספר היסודי.
2. מגמה גוברת של יצירת תכנים פורנוגרפיים בין ילדים ובני נוער. על פי מבקר המדינה, כרבע מהקורבנות בתיקי הסרטונים הם ילדים. וכחמישית מהפוגעים הנם ילדים.
3. ביקורת חריפה על מוקד 105 ויעילותו בנושא המוגנות. לפי המבקר רוב התיקים בתחום הפגיעה ברשת נסגרים היות שהיקף הפגיעות הוא רחב מידי עבור המוקד.
4. מאות מנהלי בתי ספר שהשתתפו בכתיבת הדו"ח העידו כי בית ספרם אינו מקום מוגן עבור ילדים. וכי אין להם כלים להתמודדות מול הפוגעים והנפגעים.
גלגל הצלה
ביוני 2021 הוקם ארגון הנוער 'גלגל הצלה'. הארגון הוקם על ידי מאות בני נוער ובשיתוף הפורום הדיגיטלי במטרה לסייע לבני נוער וילדים להציף את המודעות לסכנות ברשת. הארגון מוביל כנסים בכל הארץ, הרצאות, וטכנולוגיות התמגנות בסיסית ומתקדמת. רוב מוחלט של הפעילים בארגון הם בני נוער, וזהו ארגון הנוער הראשון מסוגו בישראל שעוסק בבעיית המסכים.
הישגים
מחאת אלפי חברי הפורום הובילה להצלחה בכמה נושאים:
דוקרנית אדומה
דּוֹקְרָנִית אֲדֻמָּה (שם מדעי: Mycteroperca rubra), או בשמו העממי לוקוס אירדי, הוא מין דג גרמי טורף מסוג דוקרנית, החי בים התיכון ובמזרח האוקיינוס האטלנטי. דג זה נמנה עם מיני תת-משפחת הדקרים הידועים בבשרם המשובח וכדגי מאכל נחשקים.
ראשו גדול ומאורך, כאופייני לדגי הדקר הלסת התחתונה ארוכה יותר מהעליונה, גופו חסון ועגלגל. צבעו חום-אדום, גחונו בהיר יותר. לעיתים יש כתמים בהירים על הגוף. תפוצתו באוקיינוס האטלנטי לאורך חופי מערב אפריקה מאנגולה ועד מרוקו, בחופי אירופה בספרד ופורטוגל, ורוב הים התיכון.
דגי דוקרנית אדומה נוהגים לשהות קרוב לקרקעית, סלעית או חולית, מעומק 15 ועד 200 מטר, כאשר הצעירים יותר נמצאים בעומק רדוד יותר מהבוגרים, שם יש זרמי מים חזקים יותר הרוויים יותר בחמצן ומזון. דג זה טורף דגים קטנים ממנו ורכיכות מסוג סילוניות כגון תמנונים ודיונונים. דוקרנית אדומה מתחילה ברבייה בסוף האביב בים התיכון. כרוב דגי הדקר, דוקרנית אדומה מחליפה את מינה מנקבה לזכר בגיל מאוחר יותר בתהליך הנקרא דיכוגמיה. בגרות מינית תחל באורך 27 עד 32 ס"מ כנקבה והשינוי לזכר יתרחש באורך 53 ס"מ ומעלה. הוא מגיע לאורך ממוצע של 80 ס"מ ויכול להגיע לאורך 144 ס"מ ולמשקל 49 ק"ג.
הדג אינו נלכד לעיתים תכופות על ידי דייגים בשל העובדה כי מטבעה אוכלוסיית הדג מפוזרת על פני שטחים גדולים ובעומקים שונים.
פאנור
פאנור בן פינווה הוא דמות בדיונית חשובה בלגנדריום של הסופר הבריטי ג'ון רונלד רעואל טולקין. נולד באמן, כבנו בכורו של מלך הנולדור, אחד משלוש סיעות העלפים. פאנור נחשב לאחד מאדירי העלפים, ושלושת הסילמרילים שיצר, אבני חן שאצרו בתוכן את אור שני העצים של ולינור, עיצבו את כל היסטורית העלפים.
פאנור חי ופעל באמן, ומת בתחילת העידן הראשון של הארץ התיכונה בבלריאנד, אחרי שהוביל את מרד הנולדור הגדול בולאר. סיפור חייו פורסם לראשונה בשלמותו בסילמריליון על ידי כריסטופר טולקין, כארבע שנים אחרי מות אביו. כל הגרסאות (הרבות) שכתב המחבר במשך השנים, פורסמו על ידי בנו בסדרת ספרי ההיסטוריה של הארץ התיכונה (1983-1996). טולקין עצמו לא הספיק לפרסם את הסיפורים העוסקים בפאנור ובעידן הראשון, מלבד מתווה מתומצת ביותר בנספחים לשר הטבעות.
ביוגרפיה
אביו של פאנור, פינווה, היה בן הדור הראשון של העלפים שניעורו בארץ התיכונה. הולאר, אחרי שגילו אותם, הציעו לעלפים לבוא לגור אתם בוולינור. העלפים שלחו שלושה שגרירים להתרשם מולינור. השלושה היו ינגוה (Ingwë), פינווה ותינגול, שהפכו למנהיגי שלוש סיעות העלפים, הווניר (Vanyar), הנולדור והטלרי (Teleri), בהתאמה. הם שכנעו את עמם לעקור לוולינור. פינווה, עתה מלך הנולדור, התחתן עם מיריאל (Miriel), ואחרי שהווניר, העלפים הבכירים, עברו לגור למרגלות הר טניקווטיל (Taniquetil), מושבו של מנווה (Manwë) מלך הולאר, הפך פינווה למלך העיר טיריון (Tirion) הלבנה. שם, ב-1169 לשנות העצים, נולד לו בנו היחיד ממיריאל, פאנור. האם, שלדבריה שיקעה און ילדים רבים בפאנור, מתה כעבור זמן לא רב. הבן היה ליתום הראשון בעולם. אביו קרא לו קורופינווה (Curufinwë), אבל השם בו ייזכר הוא פאנור, 'רוח האש', שנתנה לו אמו לפני לכתה.
שחור שער וגבוה, פאנור הכריזמטי והכישרוני התבלט כבר מגיל צעיר. בילדותו המוקדמת התחתן אביו שוב, הפעם עם ינדיס (Indis) מסיעת הווניר. פאנור לא שמח על הנישואים האלו, ואת שני אחיו למחצה, פינגולפין (Fingolfin) ופינרפין (Finarfin), לא חיבב, ולא הרבה להתגורר אתם בבית המלך. הוא היה עסוק במסעות ומחקרים משלו, ומראשית דרכו היה עצמאי. הוא המציא בנעוריו את הטנגוואר (Tengwar), הכתב שהיה שכלול לקודם שהמציא רומיל (Rúmil), ובו כתבו העלפים מאז. כמו כן יצר ושכלל אבני חן רבות, ולדברי גנדלף, הפלנטירי (Palantiri), אבני הרואי ששימשו את מלכי נומנור וצאצאיהם בארץ התיכונה, היו גם הם מעשה ידיו. אך המוכרות והחשובות מכל יצירותיו היו שלושת אבני החן הגדולות - הסילמרילי, שבתוך כל אחת מהן נמסך בערבוביה אור שני העצים הקדושים שהאירו את ולינור. כל חייו של פאנור, ולמעשה כל תולדות העידן הראשון, הושפעו באופן מכריע מאבני החן האלו.
בצעירותו התחתן עם נרנדל (Nerdanel). היא הייתה בתו של מהטן (Mahtan), חרש גדול מהנולדור. פאנור למד מחותנו הרבה ממלאכת החרשות. שבעה בנים נולדו לו מנרנדל, מיד'רוס (Maedhros) גבה הקומה, מגלור (Maglor) הזמר, קלגורם (Celegorm) הבהיר, קרנתיר (Caranthir) הכהה, קורופין (Curufin) החכם, אמרוד (Amrod) ואמרס (Amras) התאומים.
באותה העת שוחרר מלקור מכלאו אצל הולאר מנדוס (Mandos), ומנווה התיר לו להסתובב בחופשיות בולמר (Valmar), עיר הולאר. תחת מעטה של עזרה ועצה החל להשפיע לרעה על מחשבות הנולדור, חמי המזג בין העלפים, והסיתם נגד הולאר. הוא דיבר אתם על הארץ התיכונה, על גזע האדם שעתיד להתעורר והולאר לא הזכירו, והצית בנולדור כמיהה לעצמאות מהולאר בארץ התיכונה. יותר מכולם השפיע על פאנור, אף שלפאנור הגאה מעולם לא היה שיג ושיח אתו. אבל יותר מכל חמד מלקור את הסילמרילי, ועל ידי שמועות הכזב שפיזר בין הנולדור, הצליח לסכסך בין פאנור לאחיו פינגולפין ופינרפין. התסיסה הכללית בנולדור הלכה וגברה, ופינווה המלך החליט לכנס את שריו. במועצה הזו התגבר המשבר בין בני פינווה, ופאנור איים על אחיו פינגולפין בחרב. כששמעו על כך הולאר זומן אליהם פאנור, וכשנחקר התבררו שקריו ובגידתו של מלקור, והולאר טולקס (Tulkas) יצא לחפש אחריו, ללא הצלחה. על פאנור נגזרו 12 שנות גלות מטיריון, עיר הנולדור. אביו ובניו יצאו איתו לגלות עם אוצרותיהם והקימו את העיר פורמנוס (Formenos). פינגולפין נשאר למשול בטיריון.
פעם נוספת ניסה מלקור להדיח את פאנור ובא לשערי פורמנוס. אבל פאנור סילק אותו משם כשהבין שמלקור מונע מהחמדה לאבני החן. מאז נעלמו עקבותיו של מלקור לזמן מה. עוד לא עברה חצי מתקופת גלותו, והולאר ערכו חג בהר טניקווטיל שאליו הוזמנו כל העלפים. הולאר, שרצו להרגיע את התסיסה ושהיו מודאגים מבריחתו של מלקור, זימנו את פאנור. פאנור לא יכל לסרב, אך אביו, שלא זומן, נשאר בפורמנוס. במשתה הולאר התפייסו פאנור ופינגולפין למראית עין. אך באותו הזמן הגיע מלקור עם אונגוליינט (Ungoliant), עכבישה מפלצתית, לאזלוהר (Ezelohar), התל הירוק שעליו צמחו שני העצים. מלקור שבר את העצים, והעכבישה שתתה את אורם. ולינור הוחשכה. מיד לאחר מכן בא מלקור לפורמנוס, הרג את פינווה וגנב את הסילמרילים ושאר האוצרות. משם ברחו הוא ואונגוליינט לקרח השוחק בצפון הארץ, דרכו עברו לארץ התיכונה. את כל אוצרותיו של פאנור נתן מלקור לאונגוליינט, שחפצה גם בשלושת הסילמרילי. מלקור סירב, והבאלרוגים שלו שנחלצו לעזרתו הניסו את העכבישה.
לנוכח החשכת ולינור ומות אביו, הפר פאנור את הגלות שכפו עליו הולאר ובא לטיריון. שם נאם בפני הנולדור והאיץ בהם לעזוב את ולינור, שעתה, בהחשכתה, לא עדיפה על פני הארץ התיכונה הגדולה, בה יהיו חופשיים מעול הולאר. הוא נתן למלקור את הכינוי מורגות' (Morgoth), האויב השחור, ונשבע יחד עם שבעת בניו לרדוף אחריו ואחרי כל מי שיחזיק בסילמריל, איינור, עלף או כל יצור אחר. כמעט כל הנולדור החליטו לצאת עם פאנור לארץ התיכונה, אך הם נחלקו לשתי סיעות, הקטנה בהנהגת פאנור, והגדולה בהנהגת אחיו פינגולפין. כדי לחצות את הים לארץ התיכונה נזקקו הנולדור לספינות שלא היו להם. לכן הוביל פאנור את עמו לאלקולונדה (Alqualondë), נמל עלפי הטלרי שהיו טובי בוני הספינות. כשסירבו הטלרי, שראו במעשי הנולדור מרד גלוי בולאר, לתת להם את ספינותיהם, פרצה תגרה בין העלפים, הראשונה שהייתה באמן. הטלרי, אף שהיו רבים יותר, היו חסרים את השריון והחרבות שהיו לנולדור, הנפחים, והם הובסו ורבים מהם נהרגו. הנולדור לקחו את ספינות הטלרי, ושטו אתן צפונה. אך הספינות לא הכילו את כל הגולים, וחלקם התקדמו צפונה ברגל.
כשהגיעו הנולדור לגבולות הצפוניים של ארמן (Araman), הישימון הצפוני שבין הרי הפלורי (Pelori) לים, ראו דמות אפלה עומדת על סלע גבוה. הדמות, כנראה מנדוס בעצמו, אמרה את הנבואה שנודעה כקללת מנדוס. הולאר יסגרו את שערי ולינור בפני הנולדור ולא יציעו להם יותר עזרה. הם יסבלו מבגידות, ויותר מכולם, יהיה מקולל ביתו של פאנור. פינרפין, אחרי ששמע את הנבואה, החליט לחזור לוולינור ולבקש את מחילת הולאר. אבל פאנור השיב שאת שבועתו לרדוף אחרי מלקור לא יוכל להפר. ופינגולפין החליט להישאר עם עמו ולא לנטוש את המסע. כך הגיעו הנולדור לגבולות הצפוניים של העולם, שם התעכבו לתקופת מה. היו להם שתי דרכים לחצות לארץ התיכונה. ספינות, שלא יכלו לשאת את כולם, או הליכה מסוכנת מאוד דרך הקרח השוחק של ההלקרקסה. אך פאנור החליט לבגוד באחיו ויצא עם סיעתו בספינות לארץ התיכונה, מותיר אחריו את פינגולפין וכל ההולכים אחריו. כשהגיעו למפרץ דרנגיסט (Drengist), במערב בלריאנד, ציווה פאנור לשרוף את הספינות. את עשן שעלה מהשרפה ראו גם פינגולפין ואנשיו וגם משרתי מלקור.
התפתחות דמותו
הגרסה הראשונה לסיפורי הסילמריליון שכתב טולקין היא ספר הסיפורים האבודים, שנכתב בעשורים השני והשלישי למאה ה20 ופורסם ב'ההיסטוריה של הארץ התיכונה' על ידי הבן, כריסטופר טולקין. במשך עשרות השנים שבהן פיתח טולקין את המיתולוגיה שיצר, הוכנסו בה בהכרח שינויים ותוספות רבים, וסיפורו של פאנור אף הוא התגלגל והתפתח עד שנעשה לתיאור ההיבריס והנמסיס של האדיר בכל העלפים. אמנם כמה קווים כלליים לא השתנו, פאנור יוצר את הסילמרילים, מלקור גונב אותם, מנוסת הנולדור ופשעיהם. אבל בעלילה המקורית אין לסילמרילים חשיבות מיוחדת. מלקור חומד אותם 'יחד' עם אבני החן האחרות של הנולדור. כשתתפתח המיתולוגיה יהפכו הסילמרילים לחשובים עד כדי כך שייתנו להסילמריליון את שמו.
הקווים הכלליים של הסיפור אכן קיימים, מוקצנים פחות. פאנור אינו חשוב עד כדי כך, ולא הסילמרילים שלו. אולם במה שנוגע לגנאלוגיה, הסיפור המקורי שונה לחלוטין. בספר הסיפורים האבודים, פאנור אינו בנו של פינווה ונסיך הנולדור. אחיו פינגולפין ופינרפין עדיין לא קיימים, כמו גם שבעת בניו. כך, סיפור גלותו של פאנור קיים, אבל בהקשר שונה לגמרי מבהסילמרליון. הסכסוך בין האחים לא קיים, והולאר מצווים על 'כל' הנולדור לעזוב את טיריון, רק משום חששם מפני תסיסת הנולדור, שמלקור הסית.
ים לאפטב
ים לאפּטב (ברוסית: Мо́ре Ла́птевых; שמו בעבר: ים נורדנשלד) הוא ים שולי של אוקיינוס הקרח הצפוני.
גאוגרפיה
שטחו הוא 700,000 קילומטר רבוע. עומקו הממוצע 578 מטרים ועומקו המקסימלי 3,385 מטרים.
הוא גובל במערב בחצי האי טיימיר ובסברניה זמליה, בדרום בחוף הצפוני של סיביר, רפובליקת סאחה-יקוטיה ומחוז קרסנויארסק, ובמזרח גובל באיי סיביר החדשים.
ממערב לים לאפטב שוכן ים קארה, וממזרח לו ים סיביר המזרחי.
הים קרוי על שמם של מגלי ארצות רוסיים דמיטרי וחריטון לאפטב.
הנמל הראשי על חופי הים הוא בעיר טיקסי.
אליזבטה פארנזה
אליזבטה פארנזה (באיטלקית: Elisabetta Farnese; 25 באוקטובר 1692 - 11 ביולי 1766), הייתה הנצר האחרון של בית פארנזה ואשתו של פליפה החמישי, מלך ספרד.
ביוגרפיה
אליזבטה נולדה ב-25 באוקטובר 1692 בפאלאצו דלה פילוטה שבדוכסות פארמה, לאודוארדו פארנזה, נסיך הכתר של פארמה ולדורותיאה סופיה, רוזנת פפאלץ-נויבורג, בתם של פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט. לאליזבת היו יחסים טובים עם אביה, אך היא הייתה מסוכסכת קשות עם אמה. אליזבטה למדה לדבר ולכתוב לטינית, צרפתית וגרמנית, והיא למדה רטוריקה, פילוסופיה, גאוגרפיה והיסטוריה, אולם, היא לא מצאה עניין בלימודים ונהנתה יותר מריקוד, ציור שאותו למדה מפייר אנטוניו אבנזיני, מוזיקה ורקמה. זמן קצר לאחר מלחמת הירושה הספרדית חלתה אליזבטה באבעבועות שחורות, אולם היא החלימה מכך.
מכיוון שאליזבטה הייתה אמורה לירש את דוכסות פארמה, היו לה הצעות נישואים רבות, וביניהם: ויטוריו אמדאו, נסיך פיימונטה, פרנצ'סקו ד'אסטה, נסיך הכתר של מודנה, אולם לבסוף התחתנה אליזבטה ב-16 בספטמבר 1714 על ידי שליח עם פליפה החמישי, מלך ספרד, לאחר שהלה השתכנע שאליזבטה תהיה אשה צייתנית וכנועה.
אליזבטה הייתה אמורה לנסוע לספרד בים, אולם בעקבות מחלה נסעה לבסוף דרך היבשה, והתעכבה כמה ימים בבאיון בצרפת. ב-24 בדצמבר נפגשה אליזבטה עם פליפה בגוודלחרה, ומיד התאהב בה פליפה ממבט ראשון.
אליזבטה טיפלה בפליפה, שלקה בהתקפי מניה דיפרסיה ודיכאון, ואף התערבה בענייני השלטון השונים. בשנת 1724 ויתר פליפה על כתרו לטובת בנו לואיס, אך חזר לכהן כמלך עקב מותו של זה באותה שנה. מחלתו של פליפה מנעה ממנו לתפקד, ובשנים אלה דאגה אליזבטה לנהל את הממלכה. בשנת 1731 קיבל בנה קרלוס את דוכסות פארמה, אולם מאוחר יותר החליף אותה בממלכת נאפולי ובממלכת סיציליה.
בשנת 1746 מת בעלה פליפה החמישי, מלך ספרד, ובנו פרננדו השישי, מלך ספרד עלה לשלטון במקומו. מכיוון שאליזבטה מתחה ביקורת על תפקודו של פרננדו, היא הוגלתה בשנת 1747 ללה גראנחה, ושם ניהלה את חצרה בכל תקופת שלטונו של פרננדו. בשנת 1748 עם סיום מלחמת הירושה האוסטרית, נמסרה השליטה בדוכסות פארמה לידי בנה פליפה, דוכס פארמה.
קלסי לי ברבר
קלסי-לי רוברטס ברבר (באנגלית: Kelsey-Lee Roberts Barber; נולדה ב-20 בספטמבר 1991) היא אתלטית אוסטרלית, פעמיים ברציפות אלופת העולם (דוחה 2019 ויוג'ין 2022) וזוכת מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020) בהטלת כידון.
ביוגרפיה
קלסי-לי ברבר נולדה וגדלה באיסט לונדון, דרום אפריקה. היא מתאמנת בהדרכתו של בעלה מייקל ברבר.
2014
במשחקי חבר העמים שנערכו בגלאזגו, בריטניה ב-30 ביולי 2014 זכתה ברבר במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 62.95 מטר.
2015
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין ב-28 באוגוסט 2015 סיימה ברבר במקום 20 בהטלת כידון בתוצאה של 60.18 מטר.
2016
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה ברבר במקום 28 בהטלת כידון בתוצאה של 55.25 מטר.
2017
באליפות העולם שנערכה בלונדון ב-8 באוגוסט 2017 סיימה ברבר במקום עשירי בהטלת כידון בתוצאה של 60.76 מטר. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 63.70 מטר ועלתה מהמקום השביעי.
2018
במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט, אוסטרליה ב-12 באפריל 2018 זכתה ברבר במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 63.89 מטר.
2019
באליפות אוקיאניה באתלטיקה שנערכה ביוני 2019 זכתה ברבר במדליית זהב בשיא אישי חדש של 65.61 מטר. בתחרות שנערכה בלוצרן, שווייץ ב-9 ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בשיא אישי חדש נוסף של 67.70 מטר, תוצאה המציבה אותה במקום 12 בכל הזמנים ושני באוקיאניה.
אלופת העולם
באליפות העולם שנערכה בדוחה בסוף ספטמבר היא זכתה במדליית זהב בהטלת כידון השישית והאחרונה שלה בתוצאה של 66.56 מטר, לפני ליו שיאינג (65.88 מטר) וליו הוי הוי (65.49 מטר), שתיהן מסין. עד להטלה השישית היא דורגה במקום הרביעי.
מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה ברבר במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 64.56 מטר, אחרי ליו שיאינג (66.34 מטר) ומריה אנדרייצ'יק מפולין (64.61 מטר).
2022
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון ביולי 2022 זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 66.91 מטר, לפני קארה וינגר מארצות הברית (64.05 מטר) והארוקה קיטגוצ'י מיפן (63.27 מטר).
מיקו טאשירו
מיקו טאשירו (ביפנית: 田代未来; נולדה ב-7 באפריל 1994) היא ג'ודוקא יפנית אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג, סגנית אלופת העולם (2018 ו-2019).
קריירה
באוגוסט 2009 זכתה טאשירו באליפות העולם לקדטים (עד גיל 17) שנערכה בבודפשט. באוגוסט 2010 היא השתתפה באולימפיאדת הנוער בסינגפור וזכתה במדליית הזהב. באוקטובר אותה השנה היא זכתה גם באליפות העולם לג'וניור (עד גיל 20) שנערכה באגאדיר.
בנובמבר 2013 טאשירו זכתה במדליה הראשונה שלה בתחרות מהסבב העולמי לבוגרים כאשר זכתה במדליית כסף בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי.
באליפות העולם בשנת 2014 שנערכה בצ'ליאבינסק, אליפות העולם הראשונה בה טאשירו השתתפה, היא זכתה במדליית ארד לאחר חמישה ניצחונות והפסד אחד. את ארבעת הקרבות הראשונים שלה היא ניצחה באיפון והגיעה לשלב חצי הגמר בו הפסידה באיפון לירדן ג'רבי הישראלית לאחר ריתוק. טאשירו נשרה לקרב על מדליית הארד בו גברה באיפון על אדוויג' גוונד האיטלקייה.
באליפות העולם בשנת 2015 שנערכה באסטנה, טאשירו שוב זכתה במדליית הארד. היא ניצחה את שני הקרבות הראשונים שלה באיפון אך הפסידה בשלב רבע הגמר לקלריס אגבניינו הצרפתייה ונשרה לקרבות בית הניחומים. לאחר ניצחון על אניקה ואן אמדן ההולנדית, טאשירו עלתה לקרב על מדליית הארד וזכתה במדליה אוטומטית לאחר שיריבתה ההולנדית יול פרנסה לא יכלה להופיע לקרב.
טאשירו השתתפה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 וסיימה במקום החמישי בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג. היא הגיעה עד שלב חצי הגמר בו הפסידה לקלריס אגבניינו ונשרה לקרב על מדליית הארד. בקרב על המדליה היא הפסידה בניקוד ווזארי לירדן ג'רבי הישראלית.
באליפות העולם בשנת 2018 שנערכה בבאקו היא זכתה במדליית כסף. את שלושת הקרבות הראשונים שלה היא ניצחה באיפון והגיעה לשלב חצי הגמר בו ניצחה בווזארי את טינה טרסטניאק הסלובנית. בגמר טאשירו התמודדה מול קלריס אגבניינו הצרפתייה ולאחר ארבע דקות ללא ניקוד, הקרב נכנס לניקוד זהב. 50 שניות בתוך זמן ניקוד הזהב, טאשירו הפסידה באיפון.
באליפות העולם 2019 שנערכה בטוקיו, זכתה טאשירו פעם נוספת במדליית הכסף. את שתי קרבותיה הראשונים היא ניצחה באיפון. ברבע הגמר היא ניצחה בווזארי את סאנה ורמיר ההולנדית לאחר תרגיל קוסוטו-גרי ובחצי הגמר היא ניצחה את טינה טרסטניאק הסלובנית לאחר שטרסטניאק ביצעה נעילת בריח בשם וואקי-גטאמה בצורה לא חוקית והודחה. בגמר טאשירו התמודדה מול קלריס אגבניינו הצרפתייה והפסידה בווזארי 7 דקות ו-7 שניות בתוך זמן ניקוד זהב.
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכתה טאשירו במדליית כסף יחד עם נבחרת יפן בתחרות הקבוצתית. בתחרות האישית בקטגוריית המשקל של עד 63 ק"ג, היא הודחה בסיבוב השני לאחר הפסד לאגאתה אוזבודה-בלאך מפולין.
הגדת ברצלונה
הגדת ברצלונה היא כתב יד מאויר שנוצר בשנת 1350 בערך, המכיל את נוסח ההגדה של פסח. זוהי אחת ההגדות הספרדיות שנוצרו בברצלונה בסביבות שנת 1350 יחד עם הגדת הזהב, שהופקה גם בברצלונה של ימי הביניים.
תיאור
כתב היד עשוי קלף, עם 161 דפי פוליו בגודל 255 על 190 מ"מ. בהגדה נעשה שימוש בארבעה סגנונות קליגרפיים שונים: אות מרובעת בשני גדלים ואחת חצי-קורסיבית, גם היא בשני גדלים. להגדה קווים ושוליים מסומנים.
כתב היד מכיל שני חלקים, שהם פרי עבודתם של שני מעתיקים שונים, שכנראה פעלו בזמנים ובאזורים שונים. שני חלקים אלו אוחדו מאוחר יותר לצורתם הנוכחית.
הקלף ששימש בחלק הראשון, הראשי, תוצרת ברצלונה, דומה לזה של כתבי יד ספרדיים אחרים, ושונה מאוד מאלה המשמשים במרכז אירופה ובאיטליה. טכניקת סימון הקווים והשוליים ששימשו בחלק זה של כתב היד הייתה נפוצה בקרב מעתיקים ספרדים, והחלה להתפשט לאחר 1271. טכניקה זו אינה שכיחה בקודקס של המאות הארבע-עשרה והחמש-עשרה. גם העובדה של יצירת הקיפולים עם ארבעה דו-פולים כדי להשיג שמונה עלים שימושיים הייתה אופיינית לקודקס הספרדי.
מלבד ההגדה עצמה בהגדת ברצלונה מספר פיוטים, מחברי חלק מהם היו תושבי העיר ז'ירונה שבספרד.
היסטוריה
החלק הראשון והמרכזי של ההגדה מתוארך לאמצע המאה הארבע-עשרה ונעשה כנראה בברצלונה. ההרחבה נעשתה בפרובאנס בסוף המאה הארבע-עשרה או בתחילת המאה החמש-עשרה.
שני חלקי ההגדה אוחדו בבולוניה בשנת 1459, ההגדה נמכרה על ידי שלמה לטיף מירושלים לרבי משה, בנו של רבי אברהם מבולוניה בשנת 1459 תמורת חמישים דוקטים של זהב. הוא מכיל גם את אישורו של הצנזורה הכנסייתית, פריי לואיג'י, מהמסדר הדומיניקני משנת 1599.
ההגדה כיום בבעלות הספרייה הבריטית, בלונדון.
אליפות CONCACAF 1963
אליפות CONCACAF 1963 נערכה בין ה-23 במרץ ל-7 באפריל 1963, והייתה המהדורה הראשונה של אליפות צפון אמריקה בכדורגל. קוסטה ריקה זכתה בתחרות זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדותיה לאחר שלא הפסידה אף משחק.
זורוואניזם
זורוואניזם היא כת מן הדת הזורואסטרית אשר צמחה במאה הרביעית לפנה"ס. הדת הזוראוסטרית הייתה השלטת בפרס העתיקה, נסמכת על דבריו של הנביא זרתוסטרא, ומאמינה בשני אלים מרכזיים - אוּהרַמזְד (אַהוּרַה-מַזְדָא) אשר ברא את כל הטוב בעולם, ואַהְרִימַן (אַנְגְרַה מַנְיוּ) אשר ברא את כל הרע שבעולם. עיקר השוני בזרוואניזם לעומת הדת הזורואסטרית נעוץ בהפיכת זורוואן, אשר מייצג את הזמן והחלל האין-סופי, לישות הראשונית אשר קודמת לטוב ורע כפי שהם מיוצגים בדת הזורואסטרית, ובכך להוסיף דמות שלישית אשר מורה על מקורם של הטוב והרע. לא נותרו טקסטים מקוריים מן הכת, מרבית המידע נכתב על ידי מקורות חיצוניים, כגון אאודמוס מרודוס, אשר הוא המקור הקדום ביותר. לא נמצאו עדויות לפולחן וטקסים שלהם. הזורוואניזם נחלק לשלושה פלגים עיקרים: הזורוואניזם הקלאסי, הזורוואניזם המטריאליסטי והזורוואניזם הפאטליסטי.
אנסון ויליאמס
אנסון ויליאמס (באנגלית: Anson Williams; נולד ב-25 בספטמבר 1949) הוא שחקן, במאי ומפיק יהודי אמריקאי. מוכר בעיקר בזכות הופעותיו בקומדיית המצבים "ימים מאושרים" שעליה היה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
זורוואניזם
זורוואניזם קלאסי
היאסנה הוא טקסט המדוקלם במהלך הפולחן הזורואסטרי. יאסנה מספר 30, פסוקים 3-4 מהווה את הבסיס לצמיחת הזורוואניזם הקלאסי, מסופר בה כי אוהרמזד אדון החכמה, ואהרימן הרוח הרעה, הם אחים-תאומים:
אנסון ויליאמס
קורות חיים
ויליאמס נולד בשם אנסון ויליאמס היימליך בלוס אנג'לס. ויליאמס הוא אחיינו של החוקר הרפואי הנרי היימליך. את דמותו של המתבגר פוטסי ובר גילם בפעם הראשונה בסדרה הקומית "אהבה נוסח אמריקה". בשנת 1974 החל את תפקידו המצליח בקריירה כשחקן בסדרה הקומית מהמצליחות של שנות ה-70, "ימים מאושרים". בסדרה הופיע בתפקיד פוטסי, חברו של ריצ'י קנינגהאם (רון הווארד), במשך עשר עונות שבמהלכן היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הקומי הטוב ביותר בתפקיד משנה. בשנת 1987, פתח ביחד עם אל מולינרו (אלפרד דלווקיו מ"ימים מאושרים") רשת דיינרים בשם "ביג אל'ס"; הרשת נסגרה. לאחר תקופת "ימים מאושרים" החל ויליאמס לביים וביים מספר פרקים עבור הסדרות המפורסמות "סודות ההתבגרות", "בוורלי הילס 90210", "סברינה המכשפה הצעירה", "מלרוז פלייס", "ליזי מקגוויר" ו"seaQuest DSV".
זורוואניזם
זורוואניזם קלאסי
" 3. כעת שתי הישויות העליונות, אשר נגלו כתאומות, הם הטוב והרע, במחשבה, במילה ובמעשה. בין השתים החכם בוחר בראוי, והטיפש אינו.
הניסיון לתת הסבר ליאסנה זו, הביא להפיכת האל זורוואן לאבי התאומים, והוא קודם לכוחות הטוב והרע. האל הראשי נתפס כישות שאינה מוגבלת על ידי זמן ומרחב, על כן נבחר זורוואן להיות הקודם והמוליד של כוחות הטוב והרע. זורוואן הוא אל המייצג את הזמן האין-סופי בכתבי האווסטה, ספר הכתבים הקדושים הזוראסטרי, הוא מקור אחד ואין סופי, אינו מוגבל בזמן ומקום, מכיל את הפוטנציאל האפשרי של כל כוח וחומר בעולם. תחתיו נמצאים אוהרמזד ששלט בממלכת מעלה של האור האין-סופי, ואהרימן ששלט בממלכת מטה של האפלה האין-סופית. במאבק הכוחות בינם לא היה מנצח, כל אל הגביל את השני.
על פי המיתוס הזורוואני, הוא חי לבדו וביקש בן שיברא "גן עדן וגיהנום וכל מה שבאמצע", על כן הקריב קורבנות לאורך אלף שנים. ברגע של אי שלמות ופקפוק ביעילות הקורבנות, הרה את אוהרמזד בזכות הקורבנות ואת אהרימן בשל הפקפוק והבטיח כי הראשון שיופיע בפניו יזכה בשלטון. אהרימן יצא ראשון מבטן אביו כדי לזכות בשלטון בעולם, בהגיחו אמר לזורוואן "אינך שמח לראות אותי, בְּכוֹרְךָ אהורה מזדא?", זורוואן הכיר בשקר ואמר לו: "לא יכול להיות, אתה מסריח!". בשל הבטחתו נתן לאהרימן את השלטון בעולם אך הגבילו לתקופה של כ-9,000 שנה שבסופה תעבור השליטה לאוהרמזד. זורוואן הוא ראשוני ועליון לכוחות האור והחושך (הטוב והרע), זאת בשונה מן הדת הזוראסטרית בה ישויות אלו הן הראשוניות ביותר ואחראיות על שאר הבריאה.
זורוואניזם מטריאליסטי
נקרא גם "זאנדיק", זרם זה נחשב לכופר מכיוון שהשתמש בחלקי האווסטה שתאמו את כוונתו והשליכו את יתר הדוגמות. תורה זו הושפעה מאריסטו בהגדרתם מחדש את המושגים "גשמי" ורוחני". הכחישו שלושה עקרונות משמעותיים בזורוואניזם המטריאליסטי: אמונתם המרכזית היא כי הכל גשמי ומימד של רוחניות אינו קיים.
זורוואניזם פטליסטי
זרם זה מתאפיין בתפיסה אסטרולוגית. אמונתו גורסת כי היסוד הראשוני הוא היקום אשר מגלם את הזמן והחלל המוגבלים. היקום הוא חלק מסְפִירָה שמימית, אשר מוגבלת גם היא, אך מכילה את כל הקיים ונתפסת כ"נשמת העולם". לבריאת העולם הגשמי הוקצו שנים-עשר אלף שנה, וכל המתקיים בתווך זה נשלט על ידי הסְפִירָה ועל ידי שנים-עשר מערכי כוכבים ושבע הפלנטות הכלולות בה. מערכי הכוכבים של גלגל המזלות משויכים לאוהרמזד והפלנטות משויכות לאהרימן. מעל הכל ישנו "גורל העולם" אשר מכוון אותן.
אנסון ויליאמס
קורות חיים
לוויליאמס שישה ילדים, ילדה אחת מאשתו הראשונה, השחקנית לורי מאהאפי, אותה הכיר על סט הסדרה "ימים מאושרים" וחמישה נוספים עם אשתו הנוכחית ג'קי גרקן.
הורה הסלמה!
הורה הסלמה! הוא אלבומם השלישי של להקת הבילויים, שיצא לאור ב-1 במאי 2013. את האלבום הפיק תמיר מוסקט שהפיק את אלבומם הקודם, שכול וכישלון. האלבום יצא ללא חברת תקליטים, כאשר האלבום מומן על ידי מכירה מוקדמת דרך אתר האינטרנט של הלהקה.
ב-2012 שבה הלהקה להופיע לאחר פגרה של 5 שנים. ב-14 בדצמבר 2012 הכריזו הבילויים בעמוד הפייסבוק שלהם על התחלת מכירתו המוקדמת של אלבומם השלישי. כדי לתמוך בפרויקט הקימו אתר אינטרנט מיוחד שבו היה אפשר לתרום למען הפקת האלבום החל מ-65 שקלים, כל תורם קיבל את האלבום במהדורה מיוחדת הכוללת דיסק בונוס ומכתב הוקרה. בדיסק הבונוס יש סקיצות מוקדמות של חמישה שירים ביניהם שיר שלא נכנס לאלבום בשם "שניים סובלין". המהדורה המיוחדת נשלחה לתורמים בדואר כמה ימים לפני תאריך היציאה הרשמי.
האלבום זכה לביקורות מעורבות.
ריספקט (סרט)
ריספקט הוא סרט דרמה מוזיקלי ביוגרפי אמריקאי משנת 2021 המבוסס על חייה של הזמרת האמריקאית אריתה פרנקלין.
רקע
זהו סרטה הראשון של הבמאית ליסל טומי. העלילה מבוססת על תסריט שכתבה טרייסי סקוט וילסון. השחקנים הראשיים הם ג'ניפר הדסון בתפקיד הראשי כאריתה פרנקלין, ופורסט ויטאקר המגלם את אביה של אריתה. שחקנים נוספים בסרט: מרלון ווינס, אודרה מקדונלד, מארק מארון, טייט דונובן, מרי ג'יי בלייג', טיטוס בורגס, סיקון סנגבלו, היילי קילגור, סקיי דקוטה טרנר ועוד.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב־13 באוגוסט 2021. הוא מופץ בארצות הברית על ידי אולפני יונייטד ארטיסטס, וברחבי העולם על ידי סרטי יוניברסל. הסרט זכה לשבחי המבקרים.
תקציר העלילה
העלילה מלווה את אריתה פרנקלין מאז שהייתה ילדה. כבר בגיל צעיר היא שרה במקהלת הכנסייה של אביה ובאירועים שונים בבית המשפחה. כשבגרה הפכה לכוכבת מוזיקלית בינלאומית שכונתה "מלכת מוזיקת הנשמה". הסרט מתאר גם את חייה האישיים במקביל להתפתחות של הקריירה המוזיקלית שלה ואת ההתמודדות של פרנקלין עם מערכות יחסים פוגעניות והתעללות מצד בני זוגה. כמו כן יש התייחסות בסרט למעורבת שלה במחאות ובאירועים ציבוריים במסגרת פעילותה בתנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח.
הפקה
בעסקה שנחתמה עם חברת מטרו גולדווין מאייר (MGM) ביוני 2019 הוחלט שחברת ברון תיקח חלק בהפקה ובמימון של הסרט. הצילומים החלו באטלנטה, ג'ורג'יה, ב -2 בספטמבר 2019 והסתיימו ב -15 בפברואר 2020.
הפסקול של הסרט כולל שיר מקורי אחד, "Here I Am (Singing My Way Home)", בביצוע הדסון עצמה. השיר נכתב על ידי הדסון, קרול קינג וג'יימי הארטמן והופק על ידי ויל.איי.אם. השיר יצא לאור ב -18 ביוני 2021. אלבום הפסקול של הסרט יצא ב־13 באוגוסט בחברת התקליטים האמריקאית אפיק רקורדס.
הפצה
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב־13 באוגוסט 2021. במקור הסרט אמור היה לצאת במספר מצומצם של בתי קולנוע ב -25 בדצמבר 2020 ולאחר מכן נדחתה היציאה לאור ל -8 בינואר 2021. בשל מגפת הקורונה נדחתה שוב הקרנת הבכורה ובסופו של דבר הסרט הוקרן לראשונה באוגוסט 2021. הסרט הוקרן גם בפסטיבל לוקרנו ה -74, במתחם פיאצה גרנדה באוגוסט 2021.
תגובות
בארצות הברית ובקנדה הסרט ראה אור לצד הסרטים לשחרר את גאי ו- לא לנשום 2, והוא צפוי להרוויח כ -10 מיליון דולר מהקרנות ב 3,207 בתי קולנוע בסוף השבוע הראשון להפצה.
תגובות המבקרים
פיטר דברוג, כתב במגזין וראייטי, כינה את הסרט כ"סרט ביוגרפי שזוכה ליותר כבוד ממה שמגיע לו ומתרחק מגילוי הטראומות שעיצבו את אגדת הנשמה (...). אף על פי שהסרט אולי מרגיש מעט רך במחלקת סרטי הדרמה, הוא מספק את ההנאה הנוספת לשמוע את הדסון שרה מחדש את שירי המפתח של אריתה פרנקלין, החל מביצועי הג'אז המוקדמים של גרסאות כיסוי לשירים של "קולומביה" ועד לביצוע חדש של הסינגל של הזמר אוטיס רדינג שעל שמו קרוי הסרט הזה".
סעדיה תלמיד הגר"א
רבי סעדיה ב"ר נתן נטע משקלוב (1751 - כ"ה באב תקע"ג, 21 באוגוסט 1813, ירושלים) היה רב ליטאי מתלמידי הגר"א, שעלה לארץ ישראל במסגרת עליית תלמידי הגר"א. מחבר הספר מעשה רב.
השנה בה התחיל ללמוד אצל הגר"א אינה ידועה, אולם כבר בשנת תקמ"ח (1788) הוא מתואר בתור איש ביתו של "הגאון החסיד דק"ק ווילנא". למד עם רבו הגר"א את קובץ החיבורים "מסכתות קטנות", והוא כותבן של "הגהות הגר"א" למסכתות אלו. מלבד לימודיו בהלכה ובתלמוד, למד עם הגר"א גם קבלה. היה מראשי ה"קלויז" בווילנא שלאחר פטירת הגר"א נודע כ"קלויז הגר"א".
בשנת תקנ"ו (1796) נשלח יחד עם חברו ר' חיים מסארהיי, על ידי הגר"א, להפיץ בפזורה היהודית במזרח אירופה את עמדתו המתנגדת לחסידות.
עמד בראש הגל השני של עליית תלמידי הגר"א בתחילת הקיץ של שנת תקס"ט (1809), והתיישב בצפת. בצפת רשם את הנהגותיו והליכותיו של רבו הגר"א, רשימותיו נשלחו בידי בנו ר' נתן נטע לווילנה, שם נוספו להן הערות והקדמה, ומהן נדפס הספר "מעשה רב".
בחורף תקע"ב ביקר עם בנו בירושלים כדי לבדוק את האפשרות לעבור אליה. בסופו של דבר בעקבות מגפה שפרצה בצפת ובגליל נאלצה קהילת תלמידי הגר"א לברוח מצפת, חלקם ובתוכם רבי סעדיה ברחו זמנית לירושלים, בה נפטר רבי סעדיה בשבת, כ"ה באב תקע"ג, 21 באוגוסט 1813. ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
פרוטוגאיה
פרוטוגאיה (Protogaea) הוא חיבורו המרכזי של גוטפריד לייבניץ על גאולוגיה והיסטוריה של הטבע. לייבניץ ראה בו מעיין הקדמה לחיבור עתידי שתכנן לכתוב על ההיסטוריה של בית הנובר, ועל כן לא פרסמו במלואו בימי חייו. בעוד שלייבניץ חיבר אותו בשנים 1693 - 1691, הוא פורסם במלואו רק כמעט כשישים שנה מאוחר יותר, ב-1749. עבודה זאת מילאה תפקיד חשוב בהתפתחות מדעי כדור הארץ במאה ה-18, הן בזכות הטיעונים המדעיים שלה (שלעיתים קרובות היו ספקולטיביים באופיים), והן בזכות המתודולוגיה שהציגה - לייבניץ קיבץ בה ממצאים רבים על התהליכים שעיצבו את כדור הארץ. משום שהתייחס למאובנים כאל "מסמכים היסטוריים של הטבע" - מהם ניתן ללמוד רבות על מאורעות העבר, היה לעבודה זאת תפקיד חשוב גם במיסוד מדע הפלאונטולוגיה.
תוכני הספר
בחיבור שטח לייבניץ את השקפותיו על ההיסטוריה של כדור הארץ החל מראשית הופעתו, רגע שהוא כינה consistentior status. לייבניץ טען שבראשיתו היה כדור הארץ גוף מותך וכוכב בוהק לכל דבר (במובן שהוא מייצר את אורו בעצמו). חומו של הגוף המותך הזה פחת בחלוף הזמן, ועם התקררותו התמצקו בהדרגה השכבות החיצוניות של הכוכב. "חומרים מזוגגים" - סלעים וחולות נוצרו בשלהי שלב ההיתוך הראשוני הזה, ומהם נבנתה קליפת כדור הארץ. תוך דבקות בסדר כרונולוגי הגיוני של ציר הזמן הגאולוגי, לייבניץ קיבץ לאחר מכן תצפיות והשערות רבות על היווצרות כדור הארץ ותוואי הקרקע, ושזרם לכדי טיעונים ספקולטיביים על מקורותיהם של הרים, הרי געש ומעיינות. הוא הרהר על היווצרותם של סלעים ומלחים ועל הקטלוג של מינרלים. הוא זיהה נכונה את המאובנים שנמצאו באזורים שונים בעולם כשאריות אורגניות של יצורים חיים. לייבניץ תרם בו גם תרומה מוקדמת חשובה לתחום הפטרולוגיה (תת-תחום של גאולוגיה העוסק בחקר הסלעים) כשעשה את האבחנה היסודית בין סלעי יסוד (igneous rock), סלעים מותמרים (metamorphic rocks), וסלעי משקע (Sedimentary rock).
מבחינה מתודולוגית, שיטות קבלת המסקנות והטיעונים של לייבניץ נשענים במידה רבה על ניסיונו הרב במכרות הרי הארץ. בין היתר מתאר לייבניץ באחת מפסקאות הספר את שיטת הסטרטיגרפיה.
יהדות אנדורה
יהדות אנדורה מתועדת החל מתקופת מלחמת העולם השנייה, בה הנסיכות שימשה מקום מעבר ליהודים שנמלטו מהנאצים. בעוד שחלק מהמהגרים השתקעו בה, מרביתם המשיכו לספרד ופורטוגל מתוך כוונה לעזוב את אירופה. בשנות ה-60, ובמיוחד בשנת 1967, הגיע אליה גל הגירה של יהודים, בעיקר מהעיר לראצ'ה שבצפון מרוקו. כ-100 יהודים ברחו ממרוקו בשל המתיחות בין ישראל למדינות ערב בסמוך למלחמת ששת הימים.
באנדורה יש כ-100 יהודים. מרביתם צאצאים של יהודים ספרדים ממרוקו, אך יש בקהילה גם יהודים מארגנטינה, ספרד וישראל, דוברי ספרדית, צרפתית וקטלאנית.
רק בשנת 1998 הוקמה אגודה ליהודי אנדורה, זאת משום שעד אז אנדורה, שהיא מדינה קתולית, לא אפשרה הקמה של ארגונים יהודיים. בשנת 2000 פתחה הקהילה היהודית בית כנסת ומרכז תרבות.
ביארנה רויטר
ביארנה ברטראם רויטר (דנית: Bjarne Bertram Reuter; נולד ב-29 באפריל 1950) הוא סופר, תסריטאי מדנמרק, ספרו השקרן מאומבריה, תורגם לגרמנית, צרפתית, ספרדית ולעברית.
חייו
נולד ב-Brønshøj, קופנהגן, רוב הספרים שכתב הם ספרי ילדים, את ספרו הראשון Kidnapning פרסם ב-1975 כתסריטאי כתב את התסריט לסרט: פלה הכובש שאף זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר של 1988. ב- 2004 יצא לאור סיפרו השקרן מאומבריה וזכה להצלחה בדנמרק ובעקבות כך תורגם לשפות נוספות, עלילת הספר מתרחשת בפירנצה, איטליה בשנת 1348 ומתמקדת באירועים המשקפים את רוח ימי הביניים כמו מגפת המוות השחור, תככים בכנסייה הקתולית, הרפתקאות אבירים. בהקדמה לספר מצוטט הסופר ג'ובאני בוקאצ'ו. כחלק מהביקורות על הספר הושווה רויטר, מבחינת סגנון הכתיבה וההומור השזור ביצירה למיגל דה סרוואנטס ואומברטו אקו.
גטו לוצק
גטו לוצק (בפולנית: getto w Łucku; בגרמנית: Ghetto Luzk) היה גטו נאצי שהוקם בשנת 1941 על ידי האס אס בלוצק, מערב אוקראינה, במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, הייתה העיר חלק ממחוז וולין (1921–1939) ברפובליקה הפולנית השנייה (כיום באוקראינה).
רקע
ב-1931, התגוררו בלוצק כ-35,550 יהודים, שהיוו כ-48.5% מהאוכלוסייה הכללית בעיר. הם התפרנסו מתעשייה, מסחר ומלאכה. לוצק הייתה העיר בעלת הקהילה היהודית הגדולה ביותר במחוז. הסכם ריבנטרופ–מולוטוב גרם לכך שבתקופת הפלישה הנאצית-סובייטית לפולין ב-1939, נכבשה לוצק על ידי הצבא האדום. האזור עבר לברית המועצות והייתה בו "אווירת טרור". מוסדות פוליטיים, קהילתיים ותרבותיים יהודיים נסגרו, ומנהיגי הקהילה היהודית נעצרו על ידי הנ.ק.ו.ד. ביוני 1940 חשפה המשטרה החשאית הסובייטית את ארגון "גורדוניה" הציוני וכלאה את מנהיגיו. משפחות פולניות-יהודיות שברחו ללוצק ממערב פולין, רוכזו וגורשו לסובייטים, יחד עם המון רכבות של פולנים נוצרים שנושלו. כ-10,000 איש נשלחו ברכבות לסיביר בארבעה גלי גירושים ממחוז לוצק במהלך פברואר, אפריל ויוני 1940.
טבח אסירי נ.ק.ו.ד.
הוורמאכט הגרמני פלש לברית המועצות ב-22 ביוני 1941 במבצע ברברוסה. צעירים יהודים רבים עזבו את לוצק כאשר הצבא האדום יצא מהשטחים. ה-נ.ק.ו.ד. (מבוטא כ: אֶן-קָה-וֶה-דֶּה, או קומיסריון הפנים העממי של ברית המועצות, ראשי תיבות ברוסית: НКВД), האחראי לבתי הכלא הפוליטיים, התיימר להציע חנינה לאסירי כלא לוצק ובבוקר 23 ביוני הורה ליהודים לצאת מהבניין אל החצרות בהמוניהם. כשהאסירים יצאו, השערים ננעלו, וכל האסירים נורו בידי מקלעים כבדים ורימונים שהושלכו מחלונות הכלא; 2,000 בני אדם מתו במקום. קבוצה קטנה של ניצולים נאלצה על ידי הנ.ק.ו.ד. לקבור את הגופות במהלך היומיים הבאים, בחמישה קברי אחים. בסך הכל, כ-4,000 שבויים, כולל פולנים, יהודים ואוקראינים, נרצחו על ידי המשטרה החשאית הסובייטית לפני נסיגתם.
הגרמנים פלשו לעיר ב-26 ביוני 1941. הם התעלמו מההרג הסובייטי של הפולנים והיהודים. אבל רציחות האוקראינים תועדו, ועל פי אידאולוגית יודאו-קומוניזם אשר הנאצים האמינו בה, היהודים היו צריכים להיות אחראים למה שביצעו הסובייטים. המיליציה העממית האוקראינית פרקה את זעמה. בית הכנסת יחד עם הבתים היהודיים בעיר הוצתו. גל ההוצאות להורג ההמוניות של הנאצים החלו שבוע לאחר מכן. חוליית הרג ניידת, של איינזצגרופן, בסיוע כיתת חי"ר, טבחה ב-1,160 יהודים ב-2 ביולי. ב-4 ביולי 1941 בטירת לובארט 3,000 יהודים נורו ונהרגו מירי מקלעים כבדים. בסך הכל, כ-2,000 יהודים פולנים נרצחו על ידי ה-אס אס והאיינזצגרופן בלבד, כגמול על הרג הנ.ק.ו.ד. של אוקראינים (9.2 אחוזים מהאוכלוסייה ב-1931), אף על פי שליהודי פולין לא היה שום קשר לזוועות הסובייטיות.
היודנראט ומחנות העבודה
ב-19 באוקטובר 1941 הוקם בלוצק מחנה עבודה ליהודים ונכלאו בו כ-500 יהודים. המחנה היה כפוף למינהל מחנות הס"ס בלובלין בפיקודו של אודילו גלובוצ'ניק.
הגטו
ב-11–12 בדצמבר 1941 רוכזו כ-19,000 יהודי לוצק (ובכללם פליטים שהתרכזו בעיר בימי הכיבוש הסובייטי) בגטו שהוקם בחלקה הדל של העיר סמוך לנהר. בגטו שררו תנאים קשים, ורבים מתו בשל הקור, הרעב והמגיפות בסביבתם. היודנראט הפעיל מטבח ציבורי, בית יתומים, בית אבות ובית חולים. עורך הדין הניג החליף את קורצ'מני בראשות היודנראט. ב-18 במרץ 1942 נשלחו מאות גברים מהגטו לעבודה בוויניצה. בסוף 1942 נרצחו רובם, ומיעוטם ברחו. במחצית השנייה של יוני 1942 נרצחו בלוצק כ-2,000 יהודים.
בין 20 ל-23 באוגוסט 1942 הובלו כ-15,000 מהיהודים שנותרו בגטו לאזור גורקה פולונה ושם נרצחו ביריות נשק.
גטו לוצק חוסל ב-3 בספטמבר 1942, באקציה שבה נרצחו כ-2,000 יהודים שנתפסו מסתתרים ויהודים נמלטים שחזרו העירה ונתפסו. רבים מעובדי בית החולים ובני משפחותיהם התאבדו.
סוף המלחמה
הצבא האדום נכנס לעיר ב-2 בפברואר 1944. רק כ-150 יהודים ניצלו בעת שהתחבאו, ובהם משפחותיהם של ד"ר פייבל גולדשטיין, ד"ר שנייברג וד"ר מרק רובינשטיין שניצלו על ידי המשפחות הקתוליות של שטרוסינסקיס ואוסטרוסקיס, חסידי אומות העולם הפולנים מלוצק והחווה הסמוכה בקרוסובייץ'. זיגמונט סטרוסינסקי קיבל את אות החסיד שלו לאחר מותו, הוא נרצח על הצלת יהודים ושיתוף פעולה בחורף 1943. אשתו ויקטוריה, שגורשה מברית המועצות יחד עם כל הפולנים ב-1945, התכתבה עם הניצולים מישראל במשך עשרות שנים לאחר המקרה. היא לא מכרה אף אחד מהתכשיטים שנתנו היהודים במחבוא כדי לקנות להם מזון, והחזירה אותם בגאווה במהלך ביקור ב-1963.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הקהילה היהודית בלוצק מעולם לא שוקמה, וברית המועצות שהשתלטה על לוצק עקב ועידת טהראן. הפסיקה להתקיים באופן רשמי ב-31 בדצמבר 1991.
ניאאו
ניאאו (Niau) הוא אטול קטן בפולינזיה הצרפתית, בקומונה של איי פאקאראקה (איי טואמוטו). בתוך אטול זה יש שונית רחבת ידיים. האטול בהיקף של 8 קילומטר ושטח של 20 קמ"ר. הלגונה שבתוך האטול ביצתית וסגורה לחלוטין. רצועת קרקע צרה המקיפה את הלגונה מכוסה על ידי צימחייה. שטח הלגונה הוא 33 קמ"ר, ויש לו צבע ירוק יוצא דופן. כמות האנשים באי היא 226 אנשים (החל משנת 2012).
מנהל
ניאאו הוא חלק מינהלי מהקומונה של פאקאראקה.
אקולוגיה
ניאאו הוא אחד מכמה המקומות שבהם נשמרה המערכת האקולוגית הטרופית הלחה של איי טואמוטו. היער נשמר בחלקי האי המרכזיים. הוא מכיל כמה מינים של צמחים ובעלי חיים. ציפור בסכנת הכחדה קריטית מתגוררת ביער של ניאאו.
שדה התעופה ניאאו
שדה התעופה ניאאו הוא בקצה הצפוני של האי.
קישורים חיצוניים
סרטון שצולם באי ניאאו ומסביר עליו (הסרטון באיטלקית)
האני טריילס
האני טריילסינסקי (4 ביוני 1937 – 17 בפברואר 2022), שהייתה ידועה בשם האני טריילס, הייתה שחקנית, תסריטאית וקומיקאית אורוגוואית ילידת גרמניה שהתגוררה רוב חייה בארגנטינה. הייתה ידועה בעיקר בתפקידה גרטה פון-בטהובן בטלנובלה הארגנטינאית "פלוריסיינטה".
ביוגרפיה
טריילס נולדה בגרמניה והגיעה בגיל שנה לאורוגוואי עם אביה אברם טריילסינסקי, סוחר, אמה, לאה גולדנברג ושני אחיה, אלפרד ויואכים.
קריירה
בין 2004–2005 טריילס שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית המצליחה של המפיקה והיוצרת כריס מורנה, "פלוריסיינטה", בה גילמה את דמותה של גרטה פון-בטהובן לצד פלורנסיה ברטוטי, מריאנה אספוסיטו וסטפנו דה גרגוריו.
חיים אישיים
נפטרה ב-17 בפברואר 2022 בסן לואיס, ארגנטינה בגיל 84.
נשיקת אשת העכביש (סרט)
את הסרט ביים הבמאי הברזילאי יליד ארגנטינה הקטור בבנקו ובתפקידים הראשיים מופיעים ויליאם הרט וראול ג'וליה בתפקידים של הומוסקסואל ואיש מחתרת, אסירים.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ופרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. השחקנית סוניה בראגה משחקת בשלושה תפקידים: מרתה, חברת מחתרת, לני ואשת העכביש (דמויות מסיפוריו של האסיר ההומוסקסואל). ויליאם הרט זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. הוא זכה גם בפרס באפט"א ובפסטיבל הקולנוע בקאן בתור השחקן הטוב ביותר. זו הייתה הפעם הראשונה שהוענק פרס אוסקר לשחקן שגילם דמות של הומוסקסואל.
בשינוי מהספר שתיאר את העלילה בבית סוהר בבואנוס איירס הסרט מתרחש בבית סוהר בברזיל בתקופת הדיקטטורה הצבאית בברזיל. הסרט צולם בעיר סאו פאולו.
תקציר העלילה
בתא בבית כלא בברזיל כלואים שני אסירים:
מנהל הכלא מורה לשים חומר משלשל חזק במזונו של ולנטין שגורם לו כאבי בטן עזים ושלשולים קשים. מולינה מטפל בו ברכות והקרח ביניהם נשבר. שני הכלואים השונים זה מזה, מתקרבים אחד לשני עד כדי כך שוולנטין מקיים יחסי מין עם מולינה.
מנהל הכלא מציע למולינה שחרור מוקדם על תנאי אם יצליח לדובב את ולנטין. לבקשת מולינה הם מספקים לו חבילות מזון משובח שכאילו קבל מאימו. שני האסירים מתענגים על האוכל המשובח. מולינה מספר סיפור נוסף על אשת עכביש באי טרופי (סוניה בראגה) שמחייה מלח ניצול מספינה טרופה על ידי נשיקה.
לפני הפרידה מוסר לו ולנטין בלחישה את מספר הטלפון כדי שייצור קשר עם חבריו במחתרת ומולינה מסכים לעשות זאת למרות פחדיו מהמשטרה. הם מתנשקים ומולינה עוזב את הכלא ומגיע לדירת אמו כשהשוטרים עוקבים אחריו.
כעבור יומיים יוצא מולינה מביתו ויוצר קשר טלפון ציבורי. הוא הולך לפגישה עם חבריו המחתרת היושבים במכונית. השוטרים פותחים באש לעברם אבל הם יורים במולינה כי חושדים שהוא הסגיר אותם. מולינה נפצע קשה. השוטרים אוספים את הגוסס לרכבם ואחד מהם מאיים עליו באקדחו שיגלה להם את מספר הטלפון אבל מולינה מת והשוטרים זורקים את גופתו במזבלה.
באותו זמן עובר ולנטין עינויים קשים. הרופא מרחם עליו ומזריק לו מורפין וולנטין שוקע בחלום בו הוא מבלה עם מרתה בחוף טרופי.
Octopus's Garden
Octopus's Garden (בתרגום חופשי: גינת התמנונים) הוא שיר רוק של להקת הביטלס, מתוך אלבומם ה־11 Abbey Road, שיצא לאור בשנת 1969.
הפקה
השיר נכתב על ידי מתופף הלהקה רינגו סטאר, ולמעשה, היה זה השיר האחרון שכתב וביצע סטאר עם הביטלס. השיר הוא שיר ילדים, בו הדובר השר הוא ילד, המזמין את חברו לשחק עמו, בגן של תמנונים על קרקעית הים. השיר מבוצע כמיטב המסורת של סטאר בקולו הליצני והעליז, ומשרה תחושה מבודחת וקלילה. ג'ורג' האריסון גיטריסט הלהקה, החל לעבוד עם סטאר על השיר, כנראה מתוך הזדהות; כשם ששיריו של האריסון נדחו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני. ג'ורג' האריסון אמר בראיון:
"Octopus's Garden הוא שיר של רינגו. זה רק השיר השני שרינגו כתב, שתדע, והוא מלבב". הוא הוסיף כי השיר נכנס עמוק לתוך תודעתך "... כי הוא כל כך שליו. אני מניח שרינגו כותב שירים קוסמיים בימים אלה בלי להבין את זה". על פי סטאר, ההשראה לשיר הגיעה מחופשה שלקח פעם בסרדיניה, שם שוחח עם הקפטן של ספינה עליה הוא היה, והקפטן תיאר לו עובדות רבות על התמנון. השיר נכתב בשיתוף של רינגו והאריסון, והוקלט ב־26 באפריל 1969 באולפני אבי רוד. בגלל היעדרו של ג'ורג' מרטין, נרשמו הביטלס עצמם כמפיקים של השיר.
בסיקור של השיר נכתב כי "הקסם של השיר נמצא בפשטות והיעדר היומרנות שלו".
נואל גלאגר מלהקת אואזיס, ביצע גרסת כיסוי לשיר, ובוצעו לשיר גרסאות כיסוי שונות בידי זמרים ולהקות שונים. באלבום הרמיקס של הביטלס LOVE (אלבום), השיר עורבל עם כמה שירים כגון Yellow Submarine, Good Night, Helter Skelter ועוד (יחד עם מעבר של השיר Sun King בסוף).
גאבור שלושינסקי
גאבור שלושינסקי (בהונגרית: Salusinszky Gábor; בודפשט, 5 בדצמבר 1950 – 13 במאי 2022) היה מומחה לשפה האיטלקית, חוקר בתחום תורת התרגום והפדגוגיה של השפה ממוצא יהודי-הונגרי, היה פרופסור במחלקה לשפה וספרות איטלקית באוניברסיטת אטווש לוראנד בפקולטה למדעי הרוח במכון ללימודים רומניסטיים, מייסד ומנהל בית הספר האיטלקי בשם "סטודיו איטליה", נשיא איגוד המורים לאיטלקית בהונגריה.
ביוגרפיה
אביו היה אישטוואן שלושינסקי (1918–1984), מנהל בתחומי המסחר, הכלכלה והבנקאות בהונגריה, ראש נציגות הסחר חוץ (נספח כלכלי) ההונגרי ברומא (1958-1963), והמנהל כללי לשעבר של הבנק לסחר חוץ ההונגרי (1964-1982).
גאבור שלושינסקי השלים את לימודיו באוניברסיטה בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת אטווש לוראנד, שם השיג תואר בהוראה ובפולקלור האיטלקי ב-1975, דוקטורט במדעי הרוח ב-1979 והן תואר דוקטור בבלשנות איטלקית ב-1997.
מסיום לימודיו באוניברסיטה לימד במחלקה האיטלקית של אוניברסיטת אטווש לוראנד ולאחר מכן ריכז את תחום הכשרת השפות והכשרת מורים מומחים לשפות, וכן העביר הרצאות וסמינרים בתחומים אלו. מחקריו בעשור האחרון התמקדו בשני התחומים הללו: תורת התרגום והפדגוגיה של השפה.
פעילותו בשפה האיטלקית
שלושינסקי הקים את בית הספר האיטלקי של "סטודיו איטליה" ב-1990, שם ניהל והוביל לימודים מאז, ובנו אנדראש שלושינסקי אחראי על הניהול הכלכלי. כתוצאה מעבודת הסדנא במסגרת בית הספר לשפות, צמח דור חדש של מורים, שבזכותו מיושמת גישה מתודולוגית חדשה ומספר סוגים חדשים של קורסים בהוראת השפה האיטלקית (המתודולוגיה מיושמת גם בהוראת שפות נוספות). בשנת 2012, סטודיו איטליה וגאבור שלושינסקי קיבלו את "פרס השפה האירופית" על שיטת ההוראה החדשנית ותוכנית הכשרת המורים המוסמכת שלה. שלושינסקי קיים קשר מתמיד עם מורים לאיטלקית שעובדים בחינוך הציבורי בהונגריה, והוא גם נשיא איגוד המורים לאיטלקית בהונגריה.
מעבר קוסטינברוד
מעבר קוסטינברוד (באנגלית: Kostinbrod Pass; בבולגרית: Костинбродски проход) הוא אוכף (מעבר הרים) המכוסה קרח, ברכס סנטינל, בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
מעבר קוסטינברוד מפריד בין רמת דויראן לבין גבעות פלאוורז.
מעבר קוסטינברוד הוא חלק מקו פרשת הקרחונים שבין קרחון ואלוגה ועמק סיקרה.
מעבר קוסטינברוד ממוקם 6.16 קילומטרים צפונית-מזרחית מהר האבנר;
היסטוריה
המעבר מופה לראשונה על ידי סוקרים אמריקאים בשנת 1961, המיפוי עודכן בשנת 1988.
המעבר נקרא על שם העיירה קוסטינברוד שבמערב בולגריה.