cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בוניפיקה הול
בוניפיקה הול הוא אחד ממתקני הספורט ברובע בוניפיקה הסמוך לחוף הים של עיר הנמל קופר בסלובניה ולרובע העתיק של העיר. ברובע בוניפיקה מתחם מלונות וטיילת חוף ולצידם קריית ספורט. קריית הספורט בקופר כוללת אצטדיון כדורגל קומפקטי שמכיל 4,047 מקומות, מרכז שחייה, מגרשי טניס והיכל ספורט רב תכליתי למשחקי כדורעף, כדוריד ועוד שלצידו גם חדרי סטודיו לאימונים ועוד.
היכל הספורט של העיר נפתח ב-1999 והכיל בתחילה כ-4,500 מקומות לצופים (כולל מקומות עמידה) אך בהמשך נקבע מספר המקומות הקבועים בו ל-2,475 מקומות, חלקם ביציעים מתקפלים. במופעי מוזיקה האולם יכול לארח עד 6,000 איש. ב-2004 היה אחד מהאולמות בסלובניה בהם נערכה אליפות אירופה בכדוריד.
כוריסטודרה
כוריסטודרה (שם מדעי: Choristodera) היא סדרת זוחלים ימיים נכחדת, שהמינים המשתייכים אליה חיו בין היורה התיכון עד לתקופת המיוקן שלפני 175 עד 20 מיליון שנה. כמה חוקרים סוברים שהם התקיימו אף מסוף הטריאס. הסדרה הוגדרה בידי אדוארד קופ ב-1884, והמאובנים של המינים המשתייכים אליה התגלו באמריקה הצפונית, אירופה, אסיה, מזרח טימור ובצפון אפריקה, כשמרבית המאובנים מתוארכים במשך הקרטיקון עד האאוקן הקדום, אז הם החלו להיעלם.
בני סדרה זו היו קטנים יחסית לזוחלי ים אחרים, כשחלקם עלו על אורך של 3.5 מטרים ואחרים היו יותר קצרים ממטר אחד. במראם הם הזכירו תנינים שטוחים בעלי רגליים דקות וחרטום צר ומחודד. עם זאת מבנה הלסתות ושריון האוסטאודרם שלהם שונה מאוד מהשריון המחוזק של התנינים האמיתיים, כך שהדמיון ביניהם הוא תוצר של אבולוציה מתכנסת.
החוקרים נחלקו על שיוכם של בני הסדרה, אך מבנה עצמות הגולגולת מרמז על קירבה לאבות הארכוזאורים, מה שמשייך אותם לקבוצה ארכוזאורומורפה, בה גם הפייטוזאוריים.
מינים אלה דמו באורח חייהם אולי לגוויאליים האסייתים וחיו בקרבת ביצות או נהרות רדדים ובהם שלו בעזרת חרטומם בעל עשרות השיניים החרוטיות דגים ויצורי מים קטנים. ככל הנראה הם עלו להטיל ביצים על היבשה.
אנגלית אוסטרלית
אנגלית אוסטרלית (באנגלית: Australian English) היא ניב של השפה האנגלית. היא החלה להבדיל עצמה מן האנגלית הבריטית, זמן קצר לאחר הקמתה של הקולוניה הבריטית ניו סאות' ויילס ב-1788. יעודה המקורי של התיישבות זו הייתה לאסירים בריטיים, שרובם הגיעו מערים גדולות באנגליה. ב-1827 דיווח פיטר קוניגהם, בספרו "שנתיים ב-New South Wales", שאוסטרלים לבנים ילידי המדינה, דיברו במבטא שונה ומובחן, אם כי בעל השפעות מאנגליה. גל נרחב בהרבה של הגירה, שמקורו בגל הבהלה לזהב בשנות ה-50 של המאה ה-19, היה גם הוא בעל השפעה משמעותית על האנגלית האוסטרלית, וכלל מספר גדול של אנשים שאנגלית הייתה שפתם השנייה. למן אותו זמן, האנגלית האוסטרלית התעשרה ממקורות חיצוניים. בשנות ה-40 של המאה ה-20, סידני ג'ון בייקר פרסם מספר מילונים של האנגלית האוסטרלית.
תהליך ה"אמריקניזציה" של האנגלית האוסטרלית שהחל בימי הבהלה לזהב, ובא לידי ביטוי בשאילת מילים, ביטויים, ותצורות שימוש מהאנגלית האמריקאית, התעצם עם הגעת כוחות אמריקאיים לאוסטרליה בזמן מלחמת העולם השנייה. בנוסף, היבוא המאסיבי של תוכניות טלוויזיה ושאר תכנים תקשורתיים מארצות הברית, החל משנות החמישים של המאה ה-20, גם הוא בעל השפעה משמעותית על האנגלית האוסטרלית. כתוצאה מכך, לדוגמה, האוסטרלים משתמשים במילה האמריקאית truck לציון משאית, ולא במקבילתה הבריטית lorry.
הקרבה הגאוגרפית וההיסטוריה המשותפת הביאו לכך שהאנגלית האוסטרלית דומה יותר מכל לאנגלית הניו זילנדית. אולם, ההבדל בין שתי הגרסאות המדוברות במדינות הללו בולט לאנשים הבאים מהן (וסביר שגם למי שאינו תושב שלהן). גם אוצר המילים שבשימוש בשתי המדינות מגלה הבדלים ניכרים.
מאפיין בולט למבטאה של האנגלית האוסטרלית, הוא הנמכת הרישא של הדיפתונג /eɪ/ לעבר הדיפתונג /æɪ~aɪ/, עד כדי אי-יכולתה של אוזן זרה (כולל דוברי אנגלית מאזורים אחרים בעולם) להבחין בין שני הדיפתונגים הללו שאצל דוברי האנגלית האוסטרלית.
יואל אלראי
יואל אלראי (נולד ב-1930) הוא פוליטיקאי שכיהן כראש עיריית נתניה בין השנים 1983-1993 מטעם מפלגת הליכוד. בצעירותו היה כדורגלן בקבוצת מכבי נתניה, ולפני היבחרו לתפקיד ראש העיר כיהן מספר שנים כחבר במועצת העיר.
אלראי הוא עורך דין בהשכלתו. במהלך כהונתו הראשונה כראש העירייה עברה העיר נתניה תנופת פיתוח, נבנתה הטיילת סמוך לחוף הים וכן הוקם מדרחוב הרצל ומדרחוב תל-חי. בתקופתו החלו ניצני הפריחה של הפרוור שהוקם בדרום העיר "רמת פולג", שהפכה במהלך השנים לשכונה היוקרתית ביותר בעיר נתניה. בשנת 1993, לאחר שכיהן במשך שתי קדנציות, הפסיד בבחירות לראשות העיר, ונבחר במקומו תא"ל (מיל') צבי פולג. בשנת 1998 התמודד שוב, הפעם כמועמד עצמאי (לאחר שבתנועת הליכוד בנתניה, בגיבוי המטה הארצי, עמדו על קיום פריימריז לתפקיד המועמד מטעם התנועה לראשות העיר). בבחירות אלה, בהן נטלו חלק חמישה מועמדים, לא הצליח אלראי להיבחר מחדש, ולתפקיד נבחרה מועמדת הליכוד, מרים פיירברג-איכר.
משנת 1947 עד 1960 שיחק אלראי בעמדת החלוץ במדי מכבי נתניה, ואף העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה בשנת 1954.
כיום משמש אלראי כיושב ראש העמותה למען הקשיש בנתניה, ובשתי מערכות הבחירות המקומיות האחרונות, מתוקף ניסיונו הרב, כיהן כיו"ר ועדת הבחירות למועצת העיר.
צמח ברזאני
הרב צמח ברזאני (ה'תר"ע – ו' בניסן ה'תשנ"ז; 1910 – 1997), כיהן כרב בעיירות עקרא ומוסול בעיראק, ובישראל כרב ביישוב מבשרת ציון.
ביוגרפיה
צמח ברזאני נולד בסביבות שנת ה' תר"ע (1910 למניינם) בעיר עַקְרַא שבכורדיסטן העיראקית ליוסף ואסתר. סבו, הרב ששון ברזאני, היה רב מקומי של קהילת יהודי עקרא. כבר מהיותו ילד למד צמח בבית מדרשו של סבו הרב ששון, ובהיותו בגיל 19 הסמיכו סביו להיות רב ושוחט.
בהגיעו לפרקו נישא לפרחה, בת לחמולת גבאי מיהודי עקרא ועבר להתגורר בסמוך לסביו. לאחר שנפטר סביו, התיישב על כס המנהיגות התורנית בעקרא. הוא שימש כמנהיג רוחני, כחזן בבית הכנסת, כשוחט, כמוהל, כעורך טקסי נישואין וכמלמד בחדר. למרות הפיזור של בני הקהילה בכפרים השונים, הוא טרח להגיע לכל כפר ולהעניק שם את שירותיו בקודש. בין תלמידיו באותה תקופה נמנה הרב שבתאי בן חיים.
בסביבות שנת ה' תש"ו (1946 למניינם), בעקבות סכסוך ביון החמולות עידו וגבאי בכפר עקרא, הוא ניאלץ לעקור עם בני משפחתו לעיר מוֹסוּל שבעיראק. גם במוֹסוּל הוא המשיך לעסוק בענייני דת, ושימש שם כמנהיג רוחני. המעבר למוֹסוּל לא ניתק אותו מקהילתו שבעַקְרַא שהייתה זקוקה לו, וגם שם הוא המשיך לספק שירותי דת.
בחג הפסח של שנת ה' תשי"א (1951 למניינם), הוא עלה עם רעייתו פרחה ממשפחת גבאי וששת ילדיהם ממוֹסוּל שבעיראק לארץ ישראל. הם הגיעו הישר למעברת הקסטל, ומאז הוא קבע את מקום מגוריו ביישוב מעוז ציון שהפך ברבות הימים לחלק מהישוב מבשרת ציון. גם בארץ ישראל נמשכה מסורת פעילותו הציבורית, שאופיינה בתרומתו בענייני דת והלכה, והוא ייצר סביבו קהילה גדולה של עולים מכורדיסטן שהתאגדה סביב למנהיגותו הרוחנית. במקביל שימש כמורה למקצועות קודש בבית הספר המקומי.
בסביבות שנת ה' תשל"ו (1976 למניינם) הקים את המועצה הדתית במבשרת ציון, וכיהן בה כיו"ר עד לסביבות שנת ה' תשמ"ו (1986 למניינם). מתוקף תפקידו עסק בהפצת התורה, וסייע בהקמת בתי-כנסת ומוסדות דת ביישוב. בשנת ה' תשנ"ו (1996 למניינם) הוא נבחר ליקיר מבשרת ציון על תרומתו לקהילה שראתה בו סמכות רבנית והלכתית.
בנו, מלכיאל ברזאני, כיהן כראש המועצה המקומית מבשרת ציון.
חכם צמח ברזאני נפטר בשיבה טובה בשבת הגדול בו' בניסן ה' תשנ"ז (1997 למניינם).
סוסון עשב מצוי
סוסון עשב מצוי (שם מדעי: Phyllopteryx taeniolatus) מוכר גם בשם דרקון ים עשבי (תרגום של כינויו באנגלית weedy Sea Dragon) הוא מין דג ימי המשתייך למשפחת האבובוניים, משפחה בה חבר גם סוסון הים.
סוסון עשב מצוי הוא הסמל הימי הרשמי של מדינת ויקטוריה שבאוסטרליה.
עד שנת 2015 סוסון עשב היה המין היחיד בסוג סוסון עשב. אולם בשנה זו תואר מין חדש ששויך לסוג, סוסון עשב דווי.
מאפיינים
סוסוני העשב מצויים אך ורק במים הרדודים (3-50 מטר) והקרירים שסביב דרום אוסטרליה ומסביב לטסמניה. מקור שמו בצורתם סנפיריו הדומים לעשב. סוסון העשב נע באמצעות סנפיר החזה שעל חזהו וסנפיר הגב המצוי קרוב לזנב. סנפירים קטנים אלה שקופים לחלוטין וקשה לראותם בשל תנועתם הגלית הזערורית הגורמת לתזוזה מתונה של היצור והמשלימה היטב את האשליה של עשב ים צף.
השם האנגלי, דרקון ים, נבע מדמיון מקרי ליצור אחר (מיתולוגי במקרה זה). סוסוני העשב קטנים למדי בהשוואה למפלצות ים, אבל כסוג של סוסוני ים הם גדולים מאוד ומגיעים עד לגודל של 45 סנטימטר. סוסוני העשב ניזונים מפלנקטון, וסרטנים קטנים ממשפחת הסרטנאים, אין להם אויבים טבעיים מלבד האדם. הנקבות מטילות את הביצים המופרות לתוך כיס בזנב הזכר שנסגר ומשמש כמדגרה וממנו יוצאים צעירים הדומים להוריהם. סוסוני העשב הם יצורים בסכנת הכחדה בשל זיהום הסביבה וסכנת שפכים תעשייתיים רעילים כמו גם בשל איסוף בידי צוללים המקבלים בעבורם מחיר הגבוה מאספנים. בתגובה לסכנות אלה הכריזה ממשלת אוסטרליה על סוסון העשב כבעל חיים מוגן.
צבעו של סוסון עשב מצוי ירוק והוא קטן יותר מסוסון האצה. על פי גיליון נובמבר 2006 של הנשיונל ג'יאוגרפיק ייתכן שסוסון האצה וסוסון עשב מצוי הם אותו מין רק עם אזורי תפוצה שונים.
גירוש היהודים מפריז (1942)
גירוש היהודים מפריז (מכונה גם: מצוד ולודרום ד'איבר ובקיצור: מצוד ול ד'איבר, בצרפתית: Rafle du Vélodrome d'Hiver מילולית "ולודרום החורף") התבצע ב-16 וב-17 ביולי 1942 על ידי משטרת צרפת של וישי על פי הוראות הנאצים, תחת שם הקוד "מבצע רוח האביב". מטרת המצוד הייתה לצמצם את האוכלוסייה היהודית בצרפת הכבושה. 13,152 קורבנות נאספו ורוכזו במתחם "ולודרום ד'איבר" בפריז, ולאחר מכן נשלחו למחנה דראנסי הסמוך ולמקומות נוספים, לקראת שילוחם למחנות ההשמדה.
תכנון המצוד
הגירוש היה מבצע משותף של הממשל הגרמני והמנהל הצרפתי, והתנהל כחלק מתוכנית רחבה לביצוע השמדת יהדות אירופה. עד כיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית בשנת 1940, המצוד לא היה אפשרי כי לא התקיים בצרפת מפקד רשום בחלוקה על פי דת מאז 1874. עם זאת, על פי פקודת הכיבוש הגרמני מספטמבר 1940, נאלצו היהודים באזור הכבוש להצהיר על עצמם בכל תחנת משטרה או במנהל המחוזות. כמעט 150,000 איש נרשמו במחלקה של הסן, המקיף את פריז ופרבריה הקרובים. שמות וכתובות הוחזקו על ידי המשטרה הצרפתית ב"קובץ תילאר" בו תויגו הנרשמים על פי אזרחות (צרפתית או זרה), מקצוע, לאום ורחוב.
מתכנני המבצע, המזכיר הכללי של המשטרה הצרפתית, רנה בוסקה, וראש הקומיסריאט הכללי לענייני יהודים לואי דרקייה דה פלפואה, נפגשו במפקדת הגסטאפו ב־4 ביולי 1942 עם הקצינים הגרמנים תאודור דאנקר, רפרנט היהודים בצרפת, והלמוט קנוכן, מפקד משטרת פריז. בפגישה נוספת שהתקיימה ב-7 ביולי. נכחו גם ז'אן לגה, סגנו של בוסקה, אמיל אנקן, ראש משטרת פריז, מפקד המשטרה אנדרה תילאר, ואישים נוספים מן המשטרה הצרפתית.
הושגה הבנה בין ראשי משטרת צרפת לאנשי הגסטאפו, שהמשטרה הצרפתית היא שתאסוף קודם כול את ה"יהודים הזרים", שהגיעו לפריז בעת המלחמה בצורה לא חוקית: יהודים מגרמניה, אוסטריה, פולין, צ'כוסלובקיה, רוסיה ואלה שמקורותיהם לא ניתן לקבוע, בגילאי 16–50. חריגים היו רק נשים בהריון מתקדם או בהנקה, אבל "כדי לחסוך זמן, המיון ייעשה לא בבתים אלא במרכז האיסוף הראשון".
המבצע היה אמור להיות גדול הרבה יותר. הגרמנים תכננו עבור משטרת צרפת לעצור 22,000 יהודים בפריז רבתי. התוכניות דיברו על כך שהיהודים יילקחו למחנות ריכוז בצרפת, וילדים בני פחות מ 15 או 16 שנה אמורים להישלח לידי אוז'יף שישכנו אותם. המיון של הילדים ייעשה במרכזי האיסוף הראשונים.
המצוד
ב-16 ביולי 1942, החל בשעה 4:00, נעצרו 13,152 יהודים, מתוכם 5,802 (44%) נשים ו-4,051 (31%) ילדים. מספר לא ידוע של אנשים הוזהרו על ידי המחתרת הצרפתית או הוסתרו על ידי שכנים או שלא נעצרו, בכוונה או במקרה.
לאחר המעצר, חלק מהיהודים נלקחו באוטובוס למחנה כליאה במתחם דירות בפרבר הצפוני של דראנסי. רוב המגורשים (מעל ל-8,000) נלקחו לולודרום ד'איבר (Vel D`Hiver) בפינת שדרת דה גרנל ברובע ה-15 בפריז, לא רחוק ממגדל אייפל. מקום זה כבר שימש בקיץ 1941 כבית כלא שבו נאספו 4,000 גברים יהודים לקראת שילוחם למחנות. היהודים שנעצרו הוחזקו בוולודרום ד'איבר בצפיפות איומה, תוך כדי השפלות, כמעט ללא מים ומזון וללא תנאים סניטריים, רק כמה רופאים ואחיות של הצלב האדום הורשו להיכנס. אלה שניסו לברוח נורו במקום. לאחר חמישה ימים נלקחו האסירים למחנות הריכוז דראנסי, קומפיין, פיטווייה ובון-לה-רולנד ומשם נשלחו רובם למחנות ההשמדה, בעיקר לאושוויץ.
היהודים שגורשו במסגרת הפעולה היוו כרבע מכלל 42,000 היהודים שנשלחו מצרפת לאושוויץ בשנת 1942, ומהם ניצלו בסוף המלחמה רק 811 איש.
פעולות מחאה
איסוף היהודים נערך בשני אזורים בצפון צרפת ובדרומה, אך הזעם הציבורי היה גדול יותר בפריז בגלל מספרם הרב של העצורים בתוך אזור מרכזי במרכז העיר. ועידת קרדינלים התכנסה במקרה באותה עת בפריז וכמה קרדינלים מחו בפני בוסקה. התגובה הציבורית הקשה אילצה את ראש ממשלת צרפת פייר לאוואל לבקש מהגרמנים ב-2 בספטמבר לא לדרוש יותר יהודים, והוא הצליח להגביל את הגירושים בעיקר ליהודים הזרים. הוא ומגיניו טענו לאחר המלחמה כי העסקה שאפשרה למשטרה הצרפתית לנהל את המצוד נועדה להבטיח את חיי היהודים בעלי האזרחות הצרפתית. למעשה, הוא הודה כי "וישי לא הזילו דמעות על גורלם של היהודים הזרים בצרפת, אשר נראו כמו מטרד". כאשר מנהיג הפרוטסטנטים האשים את לאוול ברצח יהודים, הוא השיב לו כי הם נשלחו כדי לבנות מושבה חקלאית במזרח: "דיברתי איתו על הרצח, והוא ענה לי על גינון" אמר.
הנזירה יליזבטה סקובצובה, בנה יורי, והכומר דמיטרי קלפינין הצליחו להתגנב לתוך האצטדיון במסווה של מפני הזבל. בתוך פחי הזבל הם החביאו כמה עשרות ילדים יהודיים והצליחו להימלט איתם מהאצטדיון ולהעבירם לבתי מסתור.
התנצלות
במשך עשרות שנים סירבו ממשלות צרפת להתנצל על השתתפותם של השוטרים הצרפתים במצוד, בטענה כי הרפובליקה הצרפתית פורקה כאשר פיליפ פטן הנהיג את צרפת של וישי, והוקמה מחדש כאשר המלחמה נגמרה. לכן, על פי תפיסה זו, אין מה להתנצל על אירועים שקרו בזמן שהרפובליקה לא הייתה קיימת, ואשר בוצעו על ידי מדינה שהיא לא הכירה בה. מדיניות זו נהגתה בראש ובראשונה על ידי שארל דה-גול, שסבר שממשלת פטן לא הייתה נציגה לגיטימית של העם הצרפתי אלא תנועתו שלו "צרפת החופשית". על מדיניות זו עמדו נשיאי צרפת עד ז'אק שיראק, וביתר שאת פרנסואה מיטראן, שבתקופת כהונותיו גברו הקריאות מצד יהודי צרפת להכרה באחריות של צרפת בהשמדת יהודים.
ב-16 ביולי 1995 קבע הנשיא ז'אק שיראק כי הגיע הזמן שצרפת תשא פנים אל העבר שלה, והוא אישר את התפקיד שהמדינה שיחקה ברדיפת יהודים וקורבנות אחרים של הכיבוש הגרמני. בנאום שנשא ביום הזיכרון לחללי מצוד ולודרום ד'איבר, הוא תיאר זאת כך:
עמדה זו אומצה על ידי נשיאי צרפת, בהם סרקוזי, הולנד ומקרון. הנשיא פרנסואה הולנד אמר בטקס לציון 70 שנה למצוד ביולי 2012, כי "האמת קשה ואכזרית, והיא שאף חייל גרמני לא גויס למבצע זה. הפשע בוצע בצרפת על ידי צרפת... ילדים מתו מכיוון שהיו יהודים".
הנצחה
ולודרום ד'איבר נהרס בשריפה בשנת 1959. באותה שנה נתלה על אחד מבנייני הממשלה במקום שלט הנצחה המציין את המעשה. ב-1994 נחנכה אנדרטה באתר, פסל יצוק של מספר דמויות (ילדים, שני גברים, אישה בהריון) עם הכיתוב: "הרפובליקה הצרפתית במחווה לקורבנות הרדיפות הגזעניות והאנטישמיות שביצעו פשעים נגד האנושות תחת סמכותה של מה שמכונה מדינת צרפת".
שלט הנצחה נוסף הוצב מול תחנת "ביר חכים" (Bir-Hakeim) של המטרו בפריז ביולי 2008. אנדרטה נבנתה גם במחנה דראנסי בשנת 1976, שעומדת ליד קרון רכבת מהסוג ששימש ללקיחת האסירים למחנות המוות. בשנת 2018 נחנכה חצר לזכרם של 260 ילדים יהודים שגורשו ב"ולודרום החורף" מול בית הספר היסודי שבו למדו. החצר, הקרויה "Parvis des 260 enfants", נמצאת מול בית הספר שברחוב Hospitalières-Saint-Gervais שברובע הרביעי בפריז.
על פעולת הגרוש נעשו מספר סרטי דרמה צרפתיים: סרטו של מישל מיטרני, "Les Guichets du Louvre" מ-1974; סרט הקולנוע "נקודת איסוף" מ-2010; והסרט "המפתח של שרה", גם הוא מ-2010, על פי ספר באותו שם מאת טטיאנה דה רונה (יצא לאור בעברית ב-2008).
ריצות ארוכות (אלבום)
ריצות ארוכות הוא אלבום הסולו השלישי של הזמר-יוצר הישראלי יהלי סובול, שיצא ב-2017 באמצעות מימון המונים. סובול כתב את כל המילים והלחנים ואת האלבום הפיק אסף אמדורסקי.
רקע
עם יציאתו הגיע האלבום לראש מצעד המכירות השבועי של אתר המוזיקה "מוזיקה נטו".
בת גלים שער
בת גלים שער (נולדה בכ"ט בשבט ה'תשל"ב; 14 בפברואר 1972) היא אשת חינוך ופעילת ציבור ישראלית, יו"ר הארכיון הציוני המרכזי, יו"ר עמותת "Sonshine" וממייסדי פרס ירושלים לאחדות ישראל ויום האחדות.
ביוגרפיה
בת גלים נולדה בדרום אפריקה לשמואל שי כהן ולרונית (לבית משפחת צארף). נשואה לאופיר, עורך דין ורואה חשבון במקצועו. מתגוררת עם משפחתה ביישוב טלמון.
למדה באולפנית בני עקיבא תל אביב, ובהמשך למדה לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן במדעי המדינה והיסטוריה ובמקביל במדרשה לבנות באוניברסיטה. למדה לתואר שני במינהל חינוכי במרכז ללימודים אקדמיים באור יהודה.
שער פועלת בעולם החינוך במסגרות פורמליות ובלתי פורמליות ברחבי ישראל ובעולם, מרצה במסגרות שונות ולקהלים מגוונים בישראל ובעולם, ושותפה בקידום מיזמים רבים ליצירת חיבורים בחברה הישראלית ובעולם היהודי.
חברה בפורום "הייעוד המשותף שלנו" ובוועדת ועדת פרס חינוך חמ"ד על יסודי בשנים תשע"ח - תש"ף.
בוגרת בית מדרש "רשות הרבים" ותוכנית Co Lab, החממה לחדשנות חברתית של הפדרציה היהודית של ניו יורק בישראל.
הנחתה במהלך שנת 2015 תוכנית רדיו ברשת מורשת בשם "מתחברים לגלים עם בת גלים", במסגרתה העלתה על סדר היום תכנים ואירועים חיוביים, מתוך מטרה לחזק את האופטימיות בחברה הישראלית.
בשנת 2017 פרסמה בהוצאת ידיעות ספרים את הספר רב המכר "מה ילד יום", שתורגם לאנגלית בשם "Expecting my child", ויצא לאור בספטמבר 2019.
ב-2019 הדליקה שער משואה ביום העצמאות יחד עם רחל שפרכר-פרנקל ואיריס יפרח, אימהות שני הנערים שנחטפו ונרצחו עם בנה.
ב-2021 מונתה ליושבת ראש הארכיון הציוני המרכזי, מטעם ההסתדרות הציונית העולמית.
עמותת Sonshine
בת גלים ואופיר שער הקימו את עמותת "Sonshine" (סאנשיין – מאירים את העולם לזכרם). העמותה פועלת לחיזוק האופטימיות בעם היהודי, בישראל ומחוצה לה ולעידוד גישה חיובית דווקא בתקופה של משברים ואתגרים שעומדים לפתחנו במציאות העכשווית ומרכזת מיזמים קיימים וחדשים, המוסיפים רוח אופטימית בעם ישראל.
במסגרת זו הובילה בת גלים את תחרות -GCC- The Global Conection Competition למציאת המיזם הבא אשר יחזק את הקשר בין ישראל ויהודי העולם. התחרות התקיימה במהלך שנת 2019 והתקבלו בה למעלה מ־700 הצעות מיחידים המתגוררים ב-22 מדינות.
שלושה רעיונות מקוריים העפילו לשלב הגמר והעמותה שוקדת להוציאם לפועל. המרכזי שבהם "בשביל העולם היהודי" – פיתוח "שביל יהודי עולמי" שיעבור בנקודות שונות ברחבי העולם, יכלול מסלולים ייחודים ויצור תשתית לחיבור בין מטיילים ישראלים ויהודים ובין "מלאכי שביל" -יהודים המתגוררים בסביבתו.
מיזם נוסף שקיבל חשיפה ותמיכה של אישי ציבור רבים, בהם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו הוא "התאום היהודי שלי" – חיבור בין יהודים ישראלים ליהודי העולם באמצעות תאריך לידה עברי משותף.
חיים אישיים
אם לשישה לילדים - חמש בנות ובן, גיל-עד שנרצח בפיגוע חטיפה, וסבתא לנכדה.
חטיפת שלושת הנערים ורציחתם
בת גלים שער היא אימו של גיל-עד שער, אחד משלושת הנערים שנחטפו ונרצחו בקיץ תשע"ד יוני 2014 וגופותיהם נמצאו לאחר 18 ימי חיפושים. במהלך ימי החיפושים היא הוזמנה עם שתי האימהות הנוספות לדבר במועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם בז'נבה.
הפורום העסקי איחוד האמירויות - ישראל
הפורום העסקי איחוד האמירויות - ישראל (באנגלית: UAE - Israel Business Council) היא עמותה בה חברים למעלה מ-3,000 עסקים, יזמים, אנשי מקצוע ואנשי עסקים מאיחוד האמירויות הערביות וישראל. מטרת העמותה היא לעודד סחר ושיתוף פעולה בין שתי המדינות.
העמותה הוקם ביוני 2020 ופעלה באופן חסוי לזמן מה. מקימי העמותה היו סגנית ראש עיריית ירושלים, פלר חסן-נחום, מנהלת ההשקעות הבריטית-ישראלית, ג'סטין זוורלינג, איש העסקים האמירתי, ת'אני שיראוי, יועץ ההון האמריקאי-ישראלי, דוריאן ברק וכן אישים נוספים. קיומה של העמותה נחשף בספטמבר 2020 מספר שבועות לאחר ההכרזה על כינון יחסים דיפלומטיים מלאיים בין ישראל לאיחוד האמירויות וכן מספר שבועות לפני חתימת הסכם הנרמול בין המדינות.
מנהלי ומייסדי העמותה
אישים רבים היו מעורבים צורה מסוימת בהקמת הארגון, החל מאנשי עסקים במגזר הציבורי, מנהיגי ציבור ועוד. רוב המייסדים מחזיקים באזרחות כפלות, כך למשל סגנית ראש עיריית ירושלים, פלר חסן-נחום מחזיקה באזרחות ישראל ובאזרחות בריטית, יועץ ההון דוריאן ברק גם הוא מחזיק אזרחות ישראלית אך לצידה אזרחות אמריקאית, מנהלת ההשקעות הבריטית-ישראלית, ג'סטין זוורלינג מחזיקה גם היא באזרחות ישראלית ואזרחות בריטית. לצידם נמצאים גם אנשי עסקים שמחזיקים באזרחות ספיצפית, חמדאן אל קינדי למשל מחזיק באזרחות אמירתית, כמוהו מחזיקה גם מאי אלבאדי באזרחות אמירתית בלבד.
עיסוקי העמותה
מטרת העמותה היא לבנות מערכות יחסים בין אמירתים לישראלים ולפתח שיתופי פעולה בין המדינות בתחומי הטכנולוגיה, רפואה, חקלאות, אנרגיה, תיירות, תחבורה וכלכלה.
בראיון שנתת לתקשורת הישראלית חסן-נחום נאמר כי המועצה העסקית פועלת להקמת מעיין "סיקלון וואדי" במזרח ירושלים, שמטרתו לשפר את איכות החיים במזרח ירושלים ולהקים מקומות עבודה חדשים בעיר לתושביה ולכלל תושבי האזור.
פורום המדיניות של המפרץ הפרסי-ישראל
פורום המדיניות של המפרץ הפרסי וישראלי הוקם במסגרת שיתוף פעולה של העמותה עם מרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון ואפריקה שיושב באוניברסיטת תל אביב. הפורום כולל מספר אקדמאים, יועצים פוליטיים ואנשי עסקים מאיחוד האמירויות הערביות, בחריין, ערב הסעודית וישראל.
פורום הנשים של המפרץ הפרסי-ישראל
פורום הנשים של העמותה, הוקם על ידי פלר-חסן נחום וג'סטין זוורלינג, מטרת הפורום הוא ליצור דו-שיח משותף בין הנשים מהמדינות בתחומי תרבות, עסקים, בריאות ותקשורת.
ב-9 באוקטובר 2020 חסן-נחום, דפנה ריצ'מונד-ברק וכן מיכל דיבון (כולן נשים ישראליות כאמור) נפגשו עם קבוצת נשים אמירתיות בדובאי, מפגש זה היה הראשון בסדרת מפגשים שנערכה בין הנשים.
אלפא רומיאו אלפאסוד ספרינט
אלפא רומיאו אלפאסוד ספרינט (באיטלקית: Alfa Romeo Alfasud Sprint) היא מכונית קופה מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו בין השנים 1976–1989 באיטליה ובדרום אפריקה.
משנת 1983 הדגם קרוי: אלפא רומיאו ספרינט.
דגמים
באוסטרליה היה מויצר דגם ג'יוקטולו המבוסס על אלפא רומיו ספרינט.
איים באוקיינוס השקט
האוקיינוס השקט עשיר באיים. מעריכים כי מספרם בין 20,000 ל-30,000. איים אלו נקראים בדרך כלל כיחידה אחת, אוקיאניה, ובאופן מסורתי הם מחולקים לשלוש קבוצות: מלנזיה, מיקרונזיה ופולינזיה.
מלנזיה ביוונית משמעותו איים שחורים.
ולדימיר קוץ
ולדימיר פטרוביץ' קוץ (ברוסית: Владимир Петрович Куц; 7 בפברואר 1927 - 16 באוגוסט 1975) היה אתלט סובייטי. היה אלוף אולימפי (מלבורן 1956), אלוף אירופה (ברן 1954) ושיאן עולם בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר.
איים באוקיינוס השקט
מיקרונזיה ביוונית משמעותו איים קטנים.
ולדימיר קוץ
ביוגרפיה
קוץ נולד בכפר שבמחוז סומי, באוקראינה של היום. בשנת 1943, כאשר הצבא האדום שחרר את האזור מכיבוש הנאצי, קוץ הצהיר שהוא כבר בן 18 והתגייס לצבא. קוץ החל להתאמן בריצה בשנת 1945 לאחר שהועבר לצי הבלטי. בשנת 1953 הוא זכה באליפות ברית המועצות.
איים באוקיינוס השקט
פולינזיה ביוונית משמעותו איים רבים.
ולדימיר קוץ
אלוף אירופה ושיאן עולם
באליפות אירופה בברן, שווייץ בשנת 1954 זכה קוץ במדליית זהב בריצת 5000 מטר בשיא עולם חדש של 13:56.6 דקות, שיפור לשיא העולם של אמיל זטופק (13:57.2 דקות).
איים באוקיינוס השקט
איים נוספים רבים נמצאים באוקיינוס השקט אך לא נחשבים לחלק מאוקיאניה. ביניהם איי גלאפגוס, יפן, אינדונזיה, הפיליפינים, איי ים סין הדרומי. האיים האלאוטיים באלסקה, גואם ואטול מידוויי השייכים לארצות הברית. סחלין ואיי קוריל השייכים לרוסיה.
ולדימיר קוץ
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה קוץ זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 5000 מטר בשיא אולימפי חדש של 	13:39.6 דקות, לפני גורדון פירי (13:50.6 דקות) ודרק איבטסון (13:54.4 דקות), שניהם בריטניה ובריצת 10000 מטר בשיא אולימפי חדש של 28:45.6 דקות, לפני יוז'ף קובאץ' מהונגריה (28:52.4 דקות) ואלן לורנס מאוסטרליה (28:53.6 דקות).
איים באוקיינוס השקט
גינאה החדשה
הריבונות בגינאה החדשה נחלקת בין אינדונזיה לבין פפואה גינאה החדשה. שטח האי 786,000 קמ"ר, כשטחה של טורקיה. מספר תושביו הוא כ-7.5 מיליון, בצפיפות נמוכה של כ-8 נפשות לקמ״ר. האי שוכן באוקיינוס השקט, מצפון לאוסטרליה. החלק המערבי שייך לאינדונזיה החלק המזרחי הוא מדינה עצמאית - פפואה גינאה החדשה. האי ניחן בכמות משקעים רבה יותר ובפעילות געשית פעילה
ולדימיר קוץ
אלוף אולימפי
לאחר שפרש מספורט תחרותי עבד קוץ כמאמן אתלטיקה. הוא סבל מכאבי בטן חוזרים שהובילו לאלכוהוליזם ועד לאובדן העבודה. בשנת 1972 עבר קוץ שבץ ונפטר בשנת 1975. הוא נפטר מערבוב גלולות ואלכוהול ישן, ייתכן שהתאבד.
איים באוקיינוס השקט
גינאה החדשה
במלחמת העולם הראשונה הייתה גינאה החדשה הגרמנית (בגרמנית: Deutsch-Neuguinea) הייתה הטריטוריה הראשונה באימפריה הקולוניאלית הגרמנית. היא הייתה מושבה גרמנית מ-1884 ועד 1914 כאשר נכבשה על ידי אוסטרליה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. היא השתרעה על החלק הצפון-מזרחי של גינאה החדשה ועל כמה איים סמוכים.
במלחמת העולם השנייה היפנים פלשו לאי והתחילו לכבוש אותו מידי האוסטרלים וכמעט כבשו את כולו אך לאחר קרב ים האלמוגים וקרב מידווי, בהם ספג הצי הקיסרי היפני אבדות קשות, בהן מספר נושאות מטוסים, נאלצו היפנים להמשיך את המערכה על הקרקע, ללא סיוע אווירי מנושאות מטוסים, ושם נעצרה מתקפתם, לפני שהגיעו לפורט מורסבי. ואז האוסטרלים בעזרת האמירקאים דחקו את היפנים מחוץ לאי וחיסלו אותם
איי מריאנה הצפוניים
ביוני 1898, במסגרת מלחמת ארצות הברית–ספרד, כבשו כוחות של ארצות הברית את איי מריאנה. ביולי 1898 הציגה ארצות הברית לספרד, בין תנאיה לסיום המלחמה, את הדרישה להעברת השליטה באחד מאיי מריאנה לידי ארצות הברית, כדי שתוכל לשמש כתחנת אספקה לאוניות של ארצות הברית. ממשלת ארצות הברית בחרה באי גואם ואילו איי מריאנה הצפוניים ואתם איי מרשל ואיי קרוליין נשארו בידי ספרד. ביוני 1899 מכרה ספרד את איי מריאנה הצפוניים לגרמניה תוך שניתנה לספרד האפשרות להחזיק באיים תחנת אספקה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נלקחו שטחים אלו מגרמניה, וחבר הלאומים החליט להשאיר אותם בחזקת האימפריה היפנית, מלבד גואם, שנשאר בידי ארצות הברית.
במלחמת עולם השנייה המערכה התחילה כאשר ב-15 ביוני ופלשו האמריקאים לסאיפאן. בתגובה תקף הצי הקיסרי היפני את כוחות הצי האמריקני שתמכו בפלישה, וכך התחיל ב-19 ביוני קרב ים הפיליפינים בו ספג הצי היפני תבוסה כואבת לאחר שאיבד 3 נושאות מטוסים וכ-600 מטוסים.
מאיים אלו יצא במלחמת העולם השנייה המפציץ "אנולה גיי" להפיל על יפן את פצצת האטום הראשונה בהיסטוריה.
גואם (איי מריאנה הדרומיים)
אורכו של גואם הוא 50 ק"מ ורוחבו 6 עד 19 ק"מ, ושטחו 549 קמ"ר (שלושה רבעים מגודלה של סינגפור). גואם הוא האי ה-32 בגודלו של ארצות הברית. זהו האי הדרומי והגדול ביותר בארכיפלג איי מריאנה, כמו גם הגדול ביותר במיקרונזיה כולה.
ממלכת ספרד טענה לשליטה בו החל ממסעו של מיגל לופס דה לגאספי ב-1565 ומאז היה האי טריטוריה ספרדית עד לכיבושו על ידי ארצות הברית כחלק ממלחמת ארצות הברית–ספרד בשנת 1898
במלחמת עולם השנייה היפנים כבשו את האי גואם בתחילת המתקפה שלהם על האמיריקאים ואחרי כמה שנים האמיריקאים חזרו וכבשו את האי גואם.
האי פלאו
הרפובליקה של פָּלָאו היא מדינת איים באוקיינוס השקט, הממוקמת כ-500 קילומטר מזרחית לפיליפינים. הרפובליקה קיבלה את עצמאותה ב-1994 מארצות הברית, והיא אחת המדינות הצעירות ביותר והקטנות ביותר בעולם. ב-1899 מכרו הספרדים את האיים לגרמניה.
במלחמת העולם הראשונה נכבשו האיים על ידי יפן מידי הגרמנים.
איי מרשל
רפובליקת איי מרשל היא מדינת איים קטנה באוקיינוס השקט. המדינה ממוקמת מצפון לנאורו וקיריבטי, מזרחית למיקרונזיה ודרומית לאי וייק, השייך לארצות הברית
בשנת 1885 העבירה ספרד את איי מרשל לבעלות גרמניה, בעקבות תיווך האפיפיור ומתן פיצוי לספרד מהגרמנים. גרמניה הפכה את האיים למדינת חסות בשם גינאה החדשה הגרמנית, והקימה תחנות מסחר באיים ג'לויט ואבון לשם פיתוח מסחר הקופרה. מנהיגים מקומיים המשיכו לשלוט תחת הממשל הקולוניאלי הגרמני.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה תפסה יפן את השליטה על איי מרשל ומיקמה את מפקדתה באי ג'לויט, שבו היה עד אז מרכז הממשל הגרמני. אחרי המלחמה ניהלה יפן את האיים כמדינת חסות במסגרת מנדט של חבר הלאומים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-31 בינואר 1944, הגיעו כוחות אמריקאיים לאטול קווג'לין וב-3 בפברואר כבשו את איי מרשל לאחר קרבות קשים באטולים קווג'לין ואנווטאק. ב-1947 הסכימה ארצות הברית יחד עם מועצת הביטחון על הקמת טריטוריית הנאמנות של איי האוקיינוס השקט – גוף בניהול אמריקאי ששלט על חלק גדול מאיי מיקרונזיה, ביניהם איי מרשל.
איי גילברט
איי גילברט (הם חלק מהאיים הקריבטים) הם שרשרת של 16 אטולים ואיי אלמוגים באוקיינוס השקט המהווים חלק מקיריבטי (משמעות השם "קיריבטי" הוא למעשה "גילברט" בשפת האיים).
במלחמת עולם השנייה בדצמבר 1941 השתלטו היפנים על אטול מקין, ותקפו משם את טאראווה. בפברואר 1942 פינו הבריטים את טאראווה, למעט מספר מסיונרים שבחרו להישאר באי. ב-17 באוגוסט 1942 הגיעו אל האי, בשתי צוללות, 221 נחתים אמריקאים, במטרה להפתיע את היפנים. הפשיטה כשלה והובילה לביצור האיים על ידי היפנים בספטמבר 1942.
ב-20 בנובמבר 1943 כבשו כוחות נחתים אמריקאיים את האיים במסגרת קרב מקין וקרב טאראווה.
נאורו
נאורו היא מדינת אי במיקרונזיה אשר נמצאת בדרום האוקיינוס השקט. זוהי מדינת האי העצמאית הקטנה ביותר בעולם מבחינת אוכלוסייה ושטח. נאורו נמצאת כ-4,000 ק"מ דרום־מערבית להוואי, ושכנתה הקרובה ביותר היא האי בנבה, המהווה חלק ממדינת קיריבטי.
בעקבות פריצת מלחמת העולם הראשונה, נכבש האי על ידי הצבא האוסטרלי ב-1914. לאחר המלחמה, ב-1919 חתמו אוסטרליה, בריטניה וניו זילנד על הסכם להקמת מועצה משותפת בשם מועצת הזרחה הבריטית, לניהול מכרות הזרחה באי. בשנת 1923, הפקיד חבר הלאומים בידי אוסטרליה את המנדט על האזור, יחד עם בריטניה וניו זילנד.
במלחמת עולם השנייה לאחר הפשיטות הגרמניות על נאורו בדצמבר 1940, כבשו הכוחות היפנים את האי ב-26 באוגוסט 1942. שדה התעופה שבנו היפנים על האי הופצץ במרץ 1943, תוך עיכוב אספקת המזון לאי. היפנים גירשו 1200 מתושבי האי כדי שיהיו לעבדים באיי צ'וק, מתוכם מתו 468 אנשים. לאחר כניעת יפן האי שוחרר ב-13 בספטמבר 1945, כאשר קרבה לאי ספינת קרב אוסטרלית והיפנים נכנעו.
המדינות הפדרליות של מיקרונזיה.
המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה מדינה בעלת ממשל חוקתי המסתמכת מבחינה ביטחונית על ארצות הברית במסגרת הסכמי "ההשתייכות החופשית והמשתרעת על חלק משטחי קבוצת האיים מיקרונזיה. המדינה נמצאת באוקיינוס השקט, צפונית-מזרחית לפפואה גינאה החדשה. ב-1899 קנתה גרמניה את איי קרוליין מספרד והחלה שם את שלטונה.
ב-1914 השלטון הגרמני הסתיים כאשר הצי הקיסרי היפני השתלט על איי מרשל, איי קרוליין ואיי מריאנה הצפוניים.
מלחמת העולם השנייה הביאה לסיום תקופת השגשוג היחסית שהייתה בזמן השלטון האזרחי היפני. עד סוף המלחמה הושמדו רוב התשתיות באזור כתוצאה מהפצצות. האיים ואוכלוסייתם נוצלו על ידי צבא יפן עד כדי עוני מחפיר. ארצות הברית השתלטה על האיים במלחמת העולם השנייה
ניו זילנד
ניו זילנד היא מדינת איים בדרום-מערב האוקיינוס השקט המורכבת משני איים גדולים הנקראים האי הצפוני והאי הדרומי, וכן מספר איים קטנים יותר.
ניו זילנד רחוקה כ-2,000 קילומטרים מאוסטרליה, וביניהן חוצץ ים טסמן. שכנותיה הקרובות ביותר מצפון הן קלדוניה החדשה, פיג'י וטונגה.
מלחמת העולם הראשונה
פעולתה הקרבית הראשונה של ניו זילנד במלחמת העולם הראשונה הייתה שיגורו של חיל משלוח שיכבוש את סמואה הגרמנית. ב-6 באוגוסט 1914 הכריזה ממשלת בריטניה כי יהיה זה "שירות גדול ודחוף לאימפריה", אם ניו זילנד תכבוש את סמואה. ב-15 בחודש הפליג כוח של 1413 חיילים ו-6 אחיות ולאחר שעצר פיג'י כדי לאסוף מורי דרך ומתורגמנים וכן ספינות ליווי נוספות, נחת באפיה בירת סמואה ב-29 בחודש. למרות שרשמית לא הסכימו הכוחות הגרמניים באיים להיכנע, לא הייתה שום התנגדות וכיבוש האיים בוצע ללא קרב. יחד עם זאת, הטריטוריה הגרמנית הראשונה שנכנעה בפני כוחות חבר העמים הבריטי, הייתה טוגו במערב אפריקה ארבעה ימים מאוחר יותר. מעניין לציין כי כיבוש סמואה התנהל בסיועו של הצי הקיסרי היפני.
חיילים ניו זילנדים השתתפו בעוד מערכות במלחמה כמו בטורקיה באירופיה בארץ ישראל.
מלחמת העולם השנייה
עם הצטרפותה של יפן למלחמה בדצמבר 1941, הקימה ממשלת ניו זילנד חיל משלוח נוסף שנקרא "חיל המשלוח הניו זילנדי השני לאוקיינוס השקט" ושירת לצדם של כוחות בעלות הברית בזירת האוקיינוס השקט. כוח זה תגבר כוחות חיל מצב שהיו מוצבים בזירה. היחידה הקרבית העיקרית של חיל המשלוח הייתה "הדיוויזיה השלישית הניו זילנדית". עם זאת, הדיוויזיה מעולם לא נלחמה כגוף עצמאי. הבריגדות שהרכיבו אותה היו מעורבות כגופים עצמאיים למחצה בפעולות של כוחות בעלות הברית באיי שלמה ובאיים נוספים.
חיילים ניו זילנדים השתתפו במערכה על יון, כרתים, אפריקה הצפונית, איטליה.
קיריבטי
קיריבטי או קיריבס היא מדינת איים באוקיינוס השקט, משני עברי קו המשווה. השוכנת במרכז האוקיינוס השקט הטרופי. 33 האטולים של המדינה מפוזרים על פני 3,500,000 קמ"ר. המדינה כוללת את איי גילברט, ליין, פניקס ובנבה.
במהלך מלחמת העולם השנייה האיים נכבשו והוחזקו על ידי יפן בין השנים 1941–1943. בנובמבר 1943 כבשו האמריקאים את אטול טאראווה במה שנודע כקרב טאראווה.
ניסויים גרעיניים נערכו באזור סביב אחד האטולים, קריטימטי (אי חג המולד), על ידי בריטניה בסוף שנות החמישים, ועל ידי ארצות הברית בשנת 1962.
הוואי
הוואי היא קבוצת איים באוקיינוס השקט המהווה את המדינה ה-50 בארצות הברית. זוהי המדינה הדרומית ביותר בה והיא שוכנת במרחק של כ-4,000 קילומטרים מהחוף המערבי של ארצות הברית.
במלחמת עולם השנייה ב-7 בדצמבר 1941 תקפו מטוסים של האימפריה היפנית את בסיס חיל הים האמריקאי בפרל הארבור שבאי אואהו. המתקפה על פרל הארבור הובילה להצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה.
סמואה
המדינה העצמאית של סמואה או בקיצור סמואה היא מדינת איים בדרום האוקיינוס השקט. בין השנים 1900 לבין 1914 נקראה סמואה הגרמנית, ובין השנים 1914, למן כיבוש סמואה הגרמנית בידי ניו זילנד, לבין 1997, היה שמה סמואה המערבית.
ב-29 באוגוסט 1914, בתחילת מלחמת העולם הראשונה, נכבשה סמואה הגרמנית על ידי חיל משלוח מניו זילנד.
Thank You
{{פירושונים|
איים באוקיינוס השקט
סמואה
במלחמת עולם השנייה סמואה שלחה חיילים רבים שנלחמו יחד עם כוחות ניו זילנד במהלך המלחמה. כאשר הכוחות האמריקאים נכנסו לסמואה והשתמשו בה כנמל, אותרו ארבע צוללות בעת כניסתן לעיר הבירה של סמואה, אפיה. הכוחות הסמואיים הגיבו בירי והטביעו את הצוללות הירוג'ימי ושיג'ומקי.
Thank You
ראו גם
}}
איים באוקיינוס השקט
סמואה האמריקנית
סמואה האמריקנית היא אזור מבודד של ארצות הברית, הממוקם בדרום האוקיינוס השקט, מזרחית לסמואה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, עלה מספר כוחות חיל הנחתים של ארצות הברית שהיו מוצבים בסמואה על האוכלוסייה המקומית ולכך הייתה השפעה תרבותית רבה. גברים סמואנים מגיל 14 ומעלה קיבלו אימון צבאי על ידי סגל צבא ארצות הברית. סמואנים שירתו בתפקידים שונים במהלך המלחמה, כולל בתפקידים קרביים, בתפקידי רפואה, בתפקידי קשרים ובתיקוני ספינות.
פולינזיה הצרפתית
פולינזיה הצרפתית היא קולקטיב מעבר לים של צרפת בדרום האוקיינוס השקט. היא מורכבת ממספר קבוצות איים פולינזים. הקבוצות העיקריות הן איי החברה (שבהם האי טהיטי, שבו ממוקמים מרכז השלטון הצרפתי ומקום מושבה של הבירה פפאטה), איי מרקיז, איי טואמוטו, איי גמבייה ואיי אוסטרל.
פואמת מוות
פואמות מוות נכתבו באופן מסורתי על ידי כלל שכבות האוכלוסייה, ובתנאי שהכותב הוא בעל יכולת כתיבה וקריאה. בתחילת המאה ה-7 לספירה, אנשים שכתבו פואמות מוות כתבו אותן באופן חופשי ללא סגנון מוכתב מראש. עם הזמן, כתיבת פואמת מוות הפכה לנפוצה, ונכנסו כללי כתיבה מקובלים, ובהם:
היה מקובל להתייעץ עם משוררים לפני כתיבת הפואמה ולהכינה מראש, אך היה אפשר לשנותה לאור אירועים שהתרחשו אחרי כתיבת הפואמה.
כתיבת הפואמה מהווה חלק משמעותי בטקסי הספוקו היפנים. הפואמה נכתבת בסגנון וקה (5 שורות ובשורות יש 5 מילים,7,5,7, ו-7 לפי הסדר הזה).
עין עצלה
מהות הליקוי
מרכזי הראייה במוח מתחילים להתפתח מיד לאחר יציאת התינוק לאוויר העולם, בעקבות קבלת אותות חשמליים הנוצרים בעיניים. אותות אלה נוצרים בצורה תקינה רק אם על רשתית העין נוצרת תמונה תקינה וחדה. כאשר לא נוצרת תמונה תקינה וחדה בתוך העין עקב סיבות שונות, כמו ליקוי בתשבורת (צורך במשקפיים) או עכירות של העדשה (קטרקט – יָרוֹד), האותות המגיעים אל המוח הם לא תקינים ועקב כך גם התפתחות תאי המוח הופכת ללא תקינה. אפשרות אחרת היא כאשר ישנה פזילה, וכל עין משדרת תמונה אחרת אל המוח. במצב זה המוח פשוט מתעלם מהאותות המגיעים מאחת העיניים כדי להימנע מראייה כפולה. גם במצב כזה לא יתפתח מרכז הראייה במוח בצורה תקינה. שלושת חודשי החיים הראשונים הם קריטיים להתפתחות מרכז הראייה במוח. אם לא מגיעים אותות מן העין למוח כלל באותה תקופה, למשל עקב חסימה מוחלטת של ציר הראייה על ידי ירוד (קטרקט), יכול להיווצר נזק בלתי הפיך ולעולם לא תהיה ראייה תקינה. מרכז הראייה מתפתח בדרך כלל במשך שבע השנים הראשונות לחיים. אם לא מגיעה תמונה ברורה אל המוח באותן השנים, נוצר נזק קבוע למרכז הראייה. קשה עד בלתי אפשרי לתקן נזק זה בהמשך החיים.
אבחון וטיפול
האבחון נעשה על ידי רופא עיניים או אופטומטריסט באמצעים שונים. בדיקה אפשרית פשוטה כרוכה בחסימת קו הראייה של עין אחת (לא כיסוי) - אם הנבדק מזיז את ראשו על מנת לראות מה נעשה מולו, יש חשד שהעין שלא כוסתה היא עין עצלה. מעבר לכך יש לבצע בדיקה של חדות הראייה בכל עין. בילדים, הדבר אפשרי באמצעות תמונות.
הטיפול בעין עצלה כולל תיקון הגורם לירידה באיכות הראייה כמו למשל מתן משקפיים או ניתוח להסרת ירוד (קטרקט). טיפול אפשרי אחר הוא ניתוח לתיקון פזילה. בנוסף לכך, יש להכריח את המוח להשתמש בעין העצלה על ידי כיסוי העין הבריאה בעזרת רטייה או טשטוש הראייה בעין הטובה על ידי טיפות מטשטשות מבוססות אטרופין, דבר המאלץ את המוח לעבוד עם המידע המגיע מהעין החלשה. ניתן לטפל בעין עצלה לפני הידרדרות למצב עיוורון, המתרחש לאחר גיל שבע. סיכויי ההצלחה של הטיפול עולים ככל שמטפלים בבעיה מוקדם יותר.
חוסאם בשארה
חוסאם בשארה (נולד ב-12 במרץ 1969 ) הוא מנהל ישראלי והערבי ישראלי הראשון שמונה ליו"ר חברה ממשלתית גדולה. שימש כיו"ר דירקטוריון רכבת ישראל וחוצה ישראל.
ביוגרפיה
בשארה נשוי לדוריס, אדריכלית ולהם 3 ילדים. במשך 14 שנים היה מרצה ללימודי ביקורת בחוג לחשבונאות באוניברסיטת חיפה.
בשנת 2013 מונה לחבר דירקטוריון ברכבת ישראל והיה יו"ר ועדות הכספים והביקורת. ביולי 2015 מונה ליו"ר הדירקטוריון, בשארה הוא הערבי הישראלי הראשון שמכהן בתפקיד יו"ר בחברה ממשלתית גדולה. ביולי 2016 פרש מתפקידו.
בפברואר 2021 מונה בשארה לחבר מליאת הרשות לניירות ערך.
מחוז אזמרלדה
מחוז אזמרלדה הוא אחד מהמחוזות המוקדמים יותר של נבדה, שהוקם בשנת 1861 במדינת נבדה שבארצות הברית. המחוז הוא המחוז הכי פחות מאוכלס ממחוזות נבדה, עם 873 איש נכון לשנת 2019. עיר הבירה של המחוז היא גולדפילד.
בשנת 2000 צפיפות האוכלוסין במחוז הייתה 0.1045 איש לקמ"ר - המחוז השני הכי פחות צפוף מכל מחוז אחר בארצות הברית (אחרי מחוז לאבינג שבטקסס).
מרבית התושבים גרים בעיר הבירה של המחוז גולדפילד, או בעמק אגם הדגים, על יד הגבול עם קליפורניה.
אטימולוגיה
מחוז אזמרלדה נקרא על שם המילה אזמרלדה, שמשמעותה בספרדית ובפורטוגזית היא ברקת. המחוז נקרא גם על שם אחד מרקדני הצוענים בספר הגיבן מנוטרדאם.
גאוגרפיה
ע"פ לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח מחוז אזמרלדה הוא 9,295 קמ"ר, שמתוכם 19 קמ"ר הם המחוז הוא הרביעי הכי קטן במחוזות נבדה לפי שטח. המחוז כולל גם חלק קטן מהפארק הלאומי עמק המוות.
המחוז גובל בצפון מערב במחוז מינרל, במזרח במחוז ניי, ומדרום וממערב במחוזות איניו ומונו של קליפורניה, בהתאמה.
ההרים במחוז
המחוז כולל את רכס פסגת הכסף ואת רכס מונטה קריסטו. הפסגות הגבוהות יותר במחוז הם:
דמוגרפיה
מתוך 455 בעלי הבתים היו 21.10% שהיו עם ילדים מתחת לגיל 18, 46.40% נשואים, 6.40% אמהות חד-הוריות, ו42.90% ללא משפחה. 13.20% מבעלי הבתים היו אנשים בני 65 ומעלה. ממוצע גודל המשפחה היה 2.79.
חוק ומנהל
גולדפילד היא עיר הבירה של המחוז מאז 1 במאי 1907.
סגרפיטו
סגרפיטו (באיטלקית: Sgraffito, הגייה מדויקת: זְגְרָפִיטוֹ) היא טכניקה של ציור על גבי קירות. הפירוש המילולי של המילה הוא "מגורד בעומק".
טכניקה
בבסיסו של הסגרפיטו עומד ציפוי הקיר בשתי שכבות או יותר של טיח. הקיר מטויח בשכבות בצבעים שונים. בטרם התייבשות הטיח, מתבצע הציור על ידי גירוד או חריצת הטיח, המביאים לחשיפתן מחדש של השכבות העמוקות יותר, שלהן צבע שונה.
היסטוריה
עיצובי הסגרפיטו הראשונים בוצעו בשחור-לבן. הקיר היה מטויח בטיח מעורב בפיח (ומכאן התקבל הגוון השחור), ומעל הטיח סויד הקיר בסיד רגיל (לבן). הציור בוצע על ידי חריטה בחרט. הראשונים שיישמו טכניקה זו היו בנאים ולאו דווקא ציירים, והדגמים אותם ציירו היו קישוטים גרפיים פשוטים ואף חיקויי ציפוי אבן, בתים כאלו ניתן למצוא גם ביוון ובמיוחד באי כיוס בים האגאי.
במאה ה-13 החלו להשתמש בטכניקה גם ליצירות אמנות. הציורים הראשונים בטכניקה זו צוירו במנזרי הקתדרלה של מגדבורג. בציורים אלה ניתן לראות גם שלב נוסף בהתפתחותה - צביעה נוספת במכחול מעל לתרשים החרוט. במקרים רבים שימשו יצירות של אמנים מפורסמים כבסיס לציורי הקיר, אשר הועתקו בהגדלה מיצירות אלו.
שימוש נרחב בשיטה זו נעשה בתקופת הרנסאנס. הריכוז הגדול ביותר נמצא בצ'כיה.
סגרפיטו בישראל
בישראל פעלו למעלה משלושים אמני ואמניות סגרפיטו.
ציור "העמלים" של מאיר שטיינגולד בחזית מפעל "עשת" בקיבוץ אילון, הוא ציור הסגרפיטו הראשון ששומר בישראל.
אורציון ברתנא
אורציון ברתנא (נולד ב-12 במאי 1949, ד' באייר ה'תש"ט, בתל אביב) הוא סופר, משורר, מסאי, פרופסור וחוקר ספרות ישראלי. מחקרו עוסק ביחסי הספרות והפילוסופיה בספרות העברית והעולמית. כיהן כדיקן וכראש החוג לספרות באוניברסיטת אריאל, עורך את כתב העת 'מורשת ישראל' שמוציאה האוניברסיטה. היה יושב ראש אגודת הסופרים העברים, ונשיא פא"ן בישראל. שימש יו"ר המועצה לספריות ציבוריות במשרד התרבות והספורט, וחבר המועצה להשכלה גבוהה.
חייו
ילדותו של ברתנא תוארה באופן מליצי בספריו של אביו, המשורר מרדכי ברתנא. בגיל ארבע עשרה פרסם את שירו הראשון במגזין "הפועל הצעיר", ואת ספר השירה הראשון שלו הוציא לאור בשנת לימודיו האחרונה בבית הספר התיכון.
ברתנא למד ספרות עברית ופילוסופיה כללית לתואר ראשון ושני באוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט שלו הגיש בשנת 1980 באוניברסיטת בר-אילן.
מאז שנת 1971 לימד ברתנא ספרות עברית בכל האוניברסיטאות בארץ, להוציא האוניברסיטה העברית, ובכללן: אוניברסיטת בן-גוריון, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה, ובמחלקה ללימודים הומניסטיים ואמנויות בטכניון, חיפה. ברתנא ייסד את המחלקה למורשת ישראל באוניברסיטת אריאל, עמד בראשה, הקים את התוכנית לתואר שני במורשת ישראל, ועמד בראשה ואת החוג לספרות ועמד בראשו. כמו כן הוא שימש פרופסור במכללת סמינר הקיבוצים בתל אביב. באוניברסיטת אריאל הוא משמש עורך לכתב-העת ליודאיקה, מורשת ישראל, שכרך עשרים שלו ראה אור בינואר 2022. באוקטובר 2018 ייסד את כתב העת 'נכון', כתב עת לאטופיה ולדיסטופיה בספרות, שרואה אור מידי שישה חודשים. גיליון שני רואה אור באפריל 2019. עד אפריל 2022 יצאו לאור 8 גליונות של כתב העת.
ברתנא חבר מאז 1975 באגודת הסופרים העבריים וכיהן כיושב-הראש שלה בשנים 2000-1995. לפני כן, בשנים 1995-1989 היה עורך ביטאונה הספרותי מאזנים. כיהן כנשיאו של מועדון "פאן" בישראל. הוא ממקימי ומנהלי האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה.
ברתנא זכה בפרסי ספרות רבים בהם פרס וולנדרוד, פרס קוגל מטעם עיריית חולון, פרס טלפיר, מלגת וולף, פרס ברנר שהוענק לו כהערכה לשירתו בשנת 1997, פרס ראש הממשלה ליצירה על שם לוי אשכול לשנת תשנ"ח 1998, הוא אף זכה פעמיים בפרס ברנשטיין על ביקורת ספרותית.
בשנת 2010 התמנה על ידי שרת התרבות והספורט ליושב ראש המועצה לספריות ציבוריות. בתפקיד זה שימש עד שנת 2017. בשנת 2012 מונה, בהמלצת שר החינוך גדעון סער, כחבר במועצה להשכלה גבוהה, עד 2017.
אורציון ברתנא גר בתל אביב, נשוי ללאה, ולהם ארבעה בנים. בנו ברק הוא עיתונאי ודוקטורנט לספרות באוניברסיטת תל אביב.
העוקץ (סדרת טלוויזיה אמריקאית)
העוקץ (באנגלית: Leverage, מינוף) היא סדרת בז'אנר דרמה וקומדיה שהופקה עבור רשת TNT ונוצרה על ידי הבמאי ג'ון רוג'רס והמפיק כריס דאוני, ובכיכובם של טימותי האטון, ג'ינה בלמן, אלדיס הודג', כריסטיאן קיין ובת' ריסגאף. הסדרה שודרה בישראל מ-7 בדצמבר 2008, עד 25 בדצמבר 2012, בערוץ yes Action. היא כללה חמש עונות ו-77 פרקים.
הסדרה חודשה ב-9 ביולי 2021 בשם ה"העוקץ: החזרה". פרט לטימותי האטון, שאר השחקנים שבו לגלם את הדמויות הראשיות. אליהם צורפו שחקנים חדשים. בדצמבר 2021, הוחלט שתהיה עונה שנייה.
סקירה כללית
הסדרה עוקבת אחר צוות של חמישה גנבים שפועלים כמין רובין הוד מודרניים. ומסייעים על ידי יכולותיהם הגבוהות לאנשים הנפגעים מגורמים רבי כוח, ובמיוחד חברות גדולות. הכולל את ניית'ן פורד, חוקר ביטוח לשעבר (טימותי האטון) שתפקידו הוא 'המוח' המתכנן את פעולות הצוות, וכן נוכלת מבריקה בשם סופי דרובקס (ג'ינה בלמן). כריסטיאן קיין משחק דמות של 'מומחה אחזור' - המכה, בשם אליוט ספנסר. נדבך מרכזי בצוות נתון לפרקר (בת' ריסגאף), גנבת-פורצת על שמבצעת את הפעולות הטכניות הדרושות. היא במערכת יחסים יחד עם חבר הצוות החמישי, אלק הארדיסון (אלדיס הודג') המשמש כהאקר הפורץ למאגרי מידע ועוד. בעונה הראשונה החבורה פעלה בלוס אנג'לס, בעונות 2-4 בבוסטון, מסצ'וסטס, כשבר מק'רורי משמש להם מקום מפגש אחרי שהצילו את המקום ממלווה בריבית מרושע. בעונה החמישית הם פועלים מפורטלנד, אורגון, ובסדרה השנייה מניו אורלינס, לואיזיאנה.
אאודי דום
אָאוּדִי דוֹם (בגרמנית: Audi Dome) הוא אולם ספורט במינכן שבגרמניה, מגרשה הביתי של קבוצת הכדורסל באיירן מינכן. קיבולת ההיכל מגיעה עד לכ-7,200 מקומות ישיבה.
האולם נבנה לקראת אולימפיאדת מינכן ואירח במסגרתה את תחרויות הכדורסל והג'ודו. עם פתיחתו נבנו בו 6,700 מקומות ישיבה. בשנת 1974 שונה שמו מאולם הכדורסל האולימפי (Olympische Basketballhalle) לאולם רודי זדלמאייר (Rudi-Sedlmayer-Halle), על שם נשיא איגוד הספורט של בוואריה.
DXB to TLV
"DXB to TLV" (בעברית: "נמל התעופה הבין-לאומי דובאי לנמל התעופה בן-גוריון") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם. את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים D-Music ב-1 ביוני 2023, יחד עם הוצאת אלבום האולפן השביעי של הזמר, סוף העולם. השיר דורג במקום השמיני בהיטליסט של מגזין "מאקו".
מגפת הקורונה במונקו
התפשטות מגפת הקורונה במונקו החלה בסוף פברואר 2020.
התפשטות המגפה
ב-29 בפברואר הודיעה מונקו על מקרה ראשון של הדבקה בנגיף הקורונה בשטחה. מדובר בגבר אשר טופל בבית החולים המרכזי הנסיכה גרייס ואז הועבר לבית החולים של אוניברסיטת ניס בצרפת.
ב-14 במרץ הודיעה ממשלת מונקו על סגירת כל המשתלות, חדרי כושר, פארקים, אנדרטאות ובתי ספר. בנוסף הקונצרט של סנט פטריק הושהה.
ב-16 במרץ דווח כי שר המדינה של מונקו, סרז' טל אובחן ונמצא חיובי לנגיף הקורונה. בכך הפך לראש הממשלה הראשון שאובחן חולה בנגיף הקורונה.
ב-19 במרץ דווח כי נסיך מונקו, הנסיך אלבר השני נבדק ואובחן חולה בנגיף הקורונה. בהמשך הוא דחה את הטענה שהוא הדביק את הנסיך הבריטי, הנסיך צ'ארלס באירוע שבו נכחו השניים בלונדון ב-10 במרץ.
באותו יום, דווח כי מרוץ המכוניות, הגרנד פרי מונקו בוטל לאחר שהמארגנים לא הצליחו למצוא תאריך חדש עבור המירוץ מעבר ללוח הזמנים המתוכנן ב-24 במאי, זו הפעם הראשונה מאז שנת 1954 שמירוץ זה לא יתקיים.
ב-28 במרץ הודיעה מונקו על מקרה מוות ראשון כתוצאה מהידבקות בנגיף הקורונה. הקורבן אושפז בטיפול נמרץ ביום רביעי, 25 במרץ, בבית החולים המרכזי הנסיכה-גרייס.
אחוז הבדיקות לנפש במונקו הוא הגבוה בעולם, כאשר עשתה 38 אלף בדיקות ל-39 אלף תושבי עיר המדינה (כמעט כולה).
למפדוזה
למפדוזה (באיטלקית: Isola di Lampedusa, בסיציליאנית:  Isula di Lampidusa) הוא אי קטן (שטחו 20.2 קמ"ר) בים התיכון (במצר סיציליה), 205 ק"מ מדרום לסיציליה ו-167 ק"מ ממזרח לחופי תוניסיה. האי שייך מנהלית לנפת אגריג'נטו של סיציליה והוא הנקודה הדרומית ביותר באיטליה. האי הוא הגדול מבין איי פלאג'יה (Isole Pelagie), בנוסף אליו כוללת קבוצת האיים את האיים לינוזה (Linosa) ולמפיונה (Lampione) ואת "אי הארנבות" (Isola dei Conigli) הצמוד ללמפדוזה, השניים האחרונים אינם מאוכלסים. האי מהווה באחרונה מוקד למתיחות בינלאומית בשל היותו מוקד להגירה בלתי-חוקית מאפריקה לאירופה, כיוון שהוא אחת הנקודות הקרובות ביותר לחופי אפריקה שנמצא תחת חוקי האיחוד האירופי.
זונה גייל
זונה גייל (באנגלית: Zona Gale; 26 באוגוסט 1874 - 27 בדצמבר 1938) היא הייתה סופרת ומחזאית אמריקאית, והאישה הראשונה שזכתה בפרס פוליצר לדרמה בשנת 1921 על המחזה "Miss Lulu Bett" אשר מבוסס על ספרה.
למפדוזה
גאוגרפיה
למרות שהאי שייך מנהלית לאירופה, גאוגרפית הוא חלק מאפריקה ונמצא על המשכו של מדף יבשתי הנמשך מחופי תוניס. עומק הים בינו ובין צפון אפריקה אינו עולה על 120 מטרים. אקלים האי ים תיכוני-צחיח והחי והצומח בו דומים לאלו של צפון אפריקה.
זונה גייל
גייל הייתה גם פעילה פוליטית, ועסקה בתחומים כגון זכויות נשים, פציפיזם ועוד. היא כתבה בסגנונות שונים, כמו ריאליזם, אימפרסיוניזם ומיסטיציזם, ורוב סיפוריה מבוססים על עיירת הולדתה, פורטג׳.
יוג'ין סיימון
יוג'ין מייקל סיימון (באנגלית: Eugene Michael Simon; נולד ב-11 ביוני 1992) הוא שחקן אנגלי. ידוע בגילום דמותו של ג'רום קלארק מהסדרה "בית אנוביס" של ערוץ ניקלודיאון ושל לאנסל לאניסטר מהסדרה "משחקי הכס" של רשת HBO.
זונה גייל
ילדות ומשפחה
כבר בגיל צעיר פיתחה גייל אהבה לקריאה והחלה לקרוא את מסעות ההלך, גן העדן האבוד, התנ"ך ושייקספיר. היא סיכמה במחברתה את העלילה של כל ספר שסיימה לקרוא. באותה תקופה החלה גייל לכתוב יצירות ספרותיות משלה, כגון סיפורים ושירים.
זונה גייל הייתה בת יחידה, בעלת קשר חזק עם משפחתה, והם השפיעו רבות על חייה ועל יצירותיה. אביה, צ׳ארלס גייל (Charles Gale), עסק בספרות ובפילוסופיה והחשיב את עצמו כפילוסוף אידיאליסטי. הוא האמין בכוחות על-אנושיים והעביר את האמונה הזאת לבתו, מה שהשפיע על עבודותיה המיסטיות. אמה של גייל, אליזה בירס גייל (Eliza Beers Gale), תמכה בה מאוד, והעתיקה ושמרה את כל כתביה הראשונים. נוסף לכך, היא עודדה את גייל להגיש בגיל 13 "ספר" ל"Youth’s Companion". אמה של גייל נטעה בה את האמונה הפרסביטריאנית. בשנת 1923 נפטרה אמה של גייל. לאחר מותה גייל טענה שקיבלה מאמה מאות מסרים רוחניים, ובעקבותיהם היא החלה לכתוב סיפורים בסגנון יותר מיסטי. שש שנים לאחר מכן, בשנת 1929, אביה של גייל נפטר.
בשנת 1928, כשגייל הייתה בת 54, היא נישאה לוויליאם ל. בריס (William L. Breese), אלמן, בנקאי ויצרן לבנים. לאחר החתונה גייל עברה לביתו של בריס, שגר יחד עם בתו, ג׳ולייט בריס (Juliette Breese). בהמשך הזוג אימץ יחד ילדה בשם לזלין (Leslyn).
השכלה
בשנת 1895 גייל סיימה את לימודיה לתואר ראשון בספרות, בשנת 1899 קיבלה תואר שני בספרות, ובשנת 1901 קיבלה תואר שני נוסף.
גייל הייתה חברת מועצת המנהלים (Board of Regents) של אוניברסיטת ויסקונסין משנת 1923 ועד שנת 1929, כהוקרה על מאמציה לספק לנשים שוויון הזדמנויות בחינוך. בשנת 1929 קיבלה גייל תואר כבוד מאוניברסיטת ויסקונסין, ובשנת 1935 היא נבחרה להיות חלק ממועצת המבקרים של האוניברסיטה.
פטירתה
בדצמבר 1938 גייל הגיעה לשיקגו כדי לקבל טיפול רפואי לאחר שסבלה משיעול ממושך. היא אושפזה בבית החולים בשיקגו עם דלקת ריאות, וב-27 בדצמבר 1938 היא נפטרה. זונה גייל נקברה בפורטג', העיירה בה בילתה את מרבית חייה.
לזכרה של גייל, הקים בעלה בריס את ספריית זונה גייל בריס (Zona Gale Breese memorial library) בפורטג׳, ויסקונסין.
עיתונות ותחילת דרכה כסופרת
בתחילת דרכה המקצועית, גייל הייתה נחושה להיות עיתונאית. לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטה עברה למילווקי שבויסקונסין על מנת למצוא עבודה בעיתונות. היא החלה לעבוד בעיתון ״Evening Wisconsin" וקיבלה תפקידים העוסקים בנושאים אופייניים לנשים, כגון חתונות, אירועים חברתיים ותיאטרון. אט אט היא התקדמה בעולם העיתונות, קיבלה תפקידים נחשבים יותר, ועברה לעבוד ב-״Milwaukee Journal".