cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרפובליקה הרומית
פירוקה של הברית הלטינית וכיבוש חצי האי האפניני
בשטחיה החדשים המשיכה רומא בנקיטת המדיניות של הפרד ומשול, הקמת מושבות וסלילת דרכים, מדיניות אותה גיבשה במאה ה־5 לפנה"ס. הודות לכיבושיה ומדיניותה זו נוצר אזור שליטה רומאי שהשתרע על רוב דרום ומרכז איטליה עד לעמק הפו. לדברי ההיסטוריון ישראל שצמן, שטח המדינה הרומית, האגר רומאנוס ("ager romanus") גדל מ־5,290 קמ"ר בשנת 338 לפנה"ס ל־24,000 קמ"ר בשנת 264 לפנה"ס. שטחם של בני הברית הלטינים ובעלי הברית האיטלקים השתרע על כ־12,000 קמ"ר ו־100,000 קמ"ר בהתאמה. לדברי שצמן, ייתכן שבאמצע המאה ה־3 לפנה"ס מנתה המדינה הרומית כבר למעלה מרבע מיליון אזרחים (גברים). אופן השליטה של הרפובליקה לא היה ישיר ואפשר חופש פנימי רחב לבעלות בריתה ונתינותיה, תוך הסתמכות על שיתוף הפעולה והנאמנות שלהם ושיעבוד מוחלט של מדיניות החוץ. הרפובליקה הרומית הכריחה את בנות הברית להעמיד לרשותה את כוחות צבא שלהן בשעת הצורך. תיאור מדויק של טיבו ומצבו של שלטון זה אפשר למצוא בערך "רומא" באנציקלופדיה העברית: בקרב 180 היחידות המדיניות השונות שהרכיבו את איטליה מדרום לעמק הפו במאה ה־3 לפנה"ס, רומא שימשה כ"הציר המרכזי, שקשר מבחינה מדינית את כול המדינות".
מלחמה נגד פירוס
התרחבותה של רומא הביאה איתה חיכוכים נוספים, הפעם עם הערים היווניות שישבו בדרום איטליה ועל חופיה ובראשן טרנטיום, הגדולה והחשובה שבהן. החיכוכים, שהתחילו בראשית המאה השלישית לפנה"ס, הובילו למלחמה גלויה. הטרנטים קראו לעזרתו של פירוס, מלך אפירוס, שליט הלניסטי שניסה לנצל את המלחמה הזו על מנת לכונן לעצמו ממלכה רחבה. לפירוס עמדו היתרונות של חיילות רגלים משובחים, פילים, ויכולתו הטקטית הגבוהה כמצביא: הוא הצליח להסב מפלות כבדות לרומאים בהרקליה ואסקולום ובכך פגע ביוקרתם של הרומאים, אך לא הצליח להביס את הרפובליקה במערכה כולה, אם בשל אופיו ההרפתקני ואם בשל כוח עמידתם של הרומאים. פירוס נסוג בחזרה לאפירוס ותוך מספר שנים נפלו לידיהם של הרומאים כל ערי החוף היווניות, וטרנטיום בראשן.
המלחמות הפוניות
רומא לא יכלה לנוח על זרי הדפנה של ניצחונותיה ימים רבים, ההגמוניה החדשה והשלווה היחסית שהיא השיגה באיטליה הואפלו במהרה על ידי פריצתו של עימות חדש עם מי שהיוותה בעלת בריתה של רומא עד לאמצע המאה ה־3 לפנה"ס, קרתגו. עימות זה שינה את פניו של אגן הים התיכון ונודע לימים כמלחמות הפוניות.
שנת 266 לפנה"ס הייתה שנת מפנה לרפובליקה הרומית. עד לשנה זאת השתלטה רומא, בתהליך הדרגתי, על איטליה, ביססה את עצמה ככוח המדיני השולט ברשת של כ־180 יחידות מדיניות שונות וגיבשה צורת משטר פנימית וחיצונית. לפי היסטוריונים מודרניים כגון תאודור מומזן מדיניותה של הרפובליקה הייתה ממוקדת בהטלת מרותה על איטליה, כלומר בהשתלטות על חצי האי האפניני בלבד. מסלול התקדמות אפשרי שהיה יכול להתאים למדיניות זאת היה השתלטות על שטחי הגאלים והליגורים בעמק הפו ומצפונה לו. במקום זאת בחרה רומא להיחלץ לעזרתם של המאמרטינים, חבורת שכירי חרב הרפתקנים שהשתלטו על העיר היונית מסינה, ולפלוש לסיציליה, שהייתה תחת תחום שליטתה של קרתגו במשך שנים ארוכות.
כמה מהמקורות העתיקים כגון פוליביוס מנסים לספק את הסיבות לשינוי מדיניות זה. היסטוריונים מודרניים כגון ישראל שצמן טוענים שמקורות אלו אינם מבוססים מספיק ודלים מדי ולכן אינם מספקים הסבר חד משמעי להחלטתה של רומא לפרוץ מתוך גבולותיו של חצי האי האפניני ולהיכנס לעימות עם המעצמה הימית של קרתגו, מהלך שחלקם מתייחסים אליו כהרפתקני ולא מחושב. עד לשנת 266 לפנה"ס ניהלו קרתגו ורומא מערכת יחסים של שיתוף פעולה שנמשכה כמעט ללא הפרעות במשך 250 שנה, הפלישה הרומית לסיציליה הכניסה את שני הצדדים לעימות שנמשך כ־120 שנה עד לניצחונה של האחת, רומא ולחורבנה של השנייה, קרתגו.
רומא וקרתגו נלחמו זו בזו בשורת מלחמות שנקראו לימים המלחמות הפוניות. חלקו העיקרי והמכריע של המאבק התרחש במאה ה־3 לפנה"ס, בשתי מלחמות ארוכות, מתישות ועקובות מדם, ששינו את פניו של אגן הים התיכון.
בעוד המלחמה הפונית הראשונה, שהתחוללה בשנים 264 עד 241 לפנה"ס, היוותה מאבק על השליטה בסיציליה, הרי המלחמה הפונית השנייה, שנמשכה בין 218 לפנה"ס ועד 201 לפנה"ס, הייתה עימות חובק יבשות וימים. ההיסטוריון מ. קארי אף מרחיק לכת ומכנה אותה "מלחמת עולם של התקופה העתיקה". במלחמה זאת הצדדים הנצים ובני בריתם נלחמו על אדמות איטליה, סיציליה, צרפת, ספרד, יוון, צפון אפריקה ובים התיכון. במהלך העימות התחוללו כמה מהקרבות והמהלכים הצבאיים הידועים והמפורסמים ביותר בהיסטוריה, כגון קרב קנה וקרב זאמה. במאבקים אלו זכו לתהילת עולם שניים מהמצביאים המהוללים ביותר בהיסטוריה הצבאית, חניבעל ברקה הפוני וסקיפיו אפריקנוס הרומאי.
רומא יצאה משתי המלחמות כמנצחת הבלתי־מעורערת. בד בבד היא הצליחה להגדיל את שטחיה באיטליה מעבר לקו גבול עמק נהר הפו ולהשתלט על קורסיקה וסרדיניה. כיבושם של חלקים מאיליריה במהלך המלחמות האיליריות ומאבקה בפיליפוס החמישי במהלך המלחמה המוקדונית הראשונה איפשרו לה להכניס רגל לבלקן ולמזרח ההלניסטי. קרתגו יצאה מסיבוב זה של העימות מובסת ודואבת: כל שטחיה מחוץ לאפריקה נלקחו ממנה, שטחים נרחבים שהיו בשליטתה באפריקה נמסרו לנומידיה, היא חויבה לשלם פיצויים כבדים במיוחד לרומא ובפועל הפכה למדינת חסות של הרפובליקה. ועם זאת, קרתגו לא הושמדה ואף על פי שאיבדה את מעמדה המדיני, היא השתקמה והצליחה לבסס את עצמה כעיר מסחר שוקקת ופורחת, אם כי לתקופה קצרה בלבד.
201–167 לפנה"ס – התגבשותה של אימפריה
[[קובץ:Rome in 201.GIF|שמאל|ממוזער|500px|השטחים הצבועים הם השטחים עליהם שלטה רומא, באופן ישיר או עקיף, ב־201 לפנה"ס.
]] המלחמות הפוניות שנערכו במאה ה־3 לפנה"ס חוללו שינויים עמוקים, פנימיים וחיצונים, הן ברפובליקה הרומית והן במארג המדיני והפוליטי של ארצות אגן הים התיכון. ניצחונה של רומא בעימות עם הפונים, הקרתגנים, זיכה אותה בשליטה על שטחים נרחבים מחוץ לאיטליה ובתחום השפעה נרחב אף יותר. הישגים אלו לא היו נטולי מחיר, שהתבטא בין השאר במחויבויות צבאיות וכלכליות הולכות וגדלות, אזורי עימות חדשים, ופגיעה במארג החברתי והתרבותי שלה.
ההתפשטות הטריטוריאלית וההגמונית של רומא בשנים אלו התפרסה בשלושה כיוונים שונים, מזרחה לאזור הבלקן, צפונה לאזור חצי־האי האפניני שבין עמק הפו ובין הרי האלפים, ומערבה לרחבי חצי האי האיברי.
התפשטותה של רומא כלפי מזרח, בעיקר מבחינת השפעתה ומעמדה, אך גם מבחינת שטח, באה על חשבונן של הבולטות שבממלכות ההלניסטיות שקמו על חורבותיה של אימפריית אלכסנדר הגדול: מקדוניה בבלקן, האימפריה הסלאוקית במזרח הים התיכון וממלכת תלמי במצרים.
בשנת 200 לפנה"ס הכריזה רומא בשנית מלחמה נגד פיליפוס, והעילה לכך הייתה פגיעתו בבנות בריתה במזרח. הפירוש ההיסטורי המקובל הוא שהכרזת המלחמה הייתה "פעולת מנע הגנתית", הרומאים חששו מהתעצמותו של פיליפוס ויצאו למלחמה מתוך מטרה להחלישו, להביא את יוון למצב של חולשה ותלות ברומא, ומטרתה הכללית הייתה להבטיח ששום כוח מקומי לא יצמח בה. המלחמה הסתיימה בניצחונה של רומא ובשנת 196 לפנה"ס הכריז הקונסול טיטוס קווינטיוס פלאמינינוס על חירות היוונים. שנתיים לאחר מכן, התפנו הלגיונות הרומאיים מיוון. התנהלות רומא במהלך מלחמה זו ולאחריה אפיינה את מדיניותה במזרח ההלניסטי, היא המשיכה להציג את התערבותה כשוחרת שלום, כאשר מטרתה הייתה ביסוס יוקרתה ודיכוי כוחות מקומיים, ולא כיבוש שטחים נוספים.
בשנת 192 לפנה"ס פרצה מלחמה נוספת נגד ממלכה הלניסטית, האימפריה הסלאוקית, ונגד בני בריתה האיטולים ביוון. המלחמה נערכה באסיה הקטנה יוון ובים האיגאי ורומא נעזרה רבות ברודוס ובפרגמון. קרב מגנסיה, שנערך בשנת 189 לפנה"ס, סיים את המלחמה בניצחונה של רומא. כמו במלחמה הקודמת, הניצחון הרומי כמעט ולא לווה בסיפוח שטחים אך ההסדרים הפוליטיים והמדיניים שעקבו אחריו, ובייחוד ההגבלות שהוטלו על הסלאוקים, לא רק שהכניסו את אסיה הקטנה לתחום השפעתה של רומא אלא גם חרצו את גורלה של הממלכה הסלאוקית לטווח הרחוק.
האחרונה בממלכות ההלניסטיות הגדולות, ממלכת תלמי, לא נכנסה לעימות צבאי עם הרומאים. ממלכה זו סבלה ממשברים פנימיים וחיצוניים בשנים אלו ורומא לא אוימה על ידה ולא ראתה צורך בריסונה. הן בשל חולשתה והן בשל התעצמותה של רומא, נראה שמצרים אף נכנסה בשנים אלו לחסותה של האחרונה.
ההתנהלות הרומית באיביריה, הטריטוריה החדשה שירשה הרפובליקה מידי הקרתגנים, הייתה שונה מהתנהלותה במזרח. בעוד המלחמות בממלכות ההלניסטיות לא גררו כמעט סיפוחי שטח, השלטון הרומאי בספרד, במילותיהם של עורכי האנציקלופדיה העברית, היה "ברוטלי הרבה יותר". בניגוד למזרח, לרומא הייתה נוכחות צבאית קבועה באזור, והיא לא התכוונה לוותר עליה.
האזור שעליו רומא השתלטה במהלך המלחמה הפונית השנייה השתרע לאורך מישור החוף של חצי האי, מאמפוריום בצפון מזרח, ועד גאדס בדרום מערב. תושבי האזור היו שבטים איברים קלטאיבירים, פיניקים ויוונים שישבו בערי חוף. חוץ מהחשיבות האסטרטגית של האזור לרפובליקה, הוא גם הפך במהירות לבעל חשיבות כלכלית בזכות אוצרות הטבע הרבים שנמצאו בו. בשנים הראשונות לשליטה הרומית לא נקבע הסדר ברור לאזור. רק בשנת 197 לפנה"ס קבע הסנאט הרומי סדרי שלטון מנהלתיים קבועים: הטריטוריה חולקה לשתי פרובינקיות חדשות, היספניה קיטריור והיספניה אולטריור, שבראש כול אחת עמד פראיטור בעל סמכות פרוקונסלרית.
שנת 197 לפנה"ס הייתה גם השנה בה החלה שורה של מרידות, עימותי גבול ומלחמות בלתי פוסקות בכל רחבי חצי האי, עימותים שהעסיקו את הכוחות הרומאיים כ־20 שנה. רבים מעימותים אלו פרצו בשל עול השלטון הרומי והניצול של בני הפרובינקיות על ידי הנציבים הרומאים, ותודלקו על ידי שאיפותיהם של האחרונים לתהילה ושלל. המלחמות חרגו משטח הפרובינציות, נגד השבטים הלוסיטאנים בקצה הדרום מערבי של חצי האי ונגד השבטים הקלטאיבירים בפנים הארץ. שקט יחסי, שנמשך כ־26 שנה, הושג רק בסיומה של המלחמה הקלטאיבירית הראשונה בשנת 179 לפנה"ס. הרגיעה הושגה בשילוב של אמצעים דיפלומטים וצבאיים שנקט נציב ספרד הקרובה טיבריוס גראקכוס הבכיר.
כאמור, הזירה השלישית של התפשטות רומא בתקופה הייתה לצפון איטליה וסביבותיה. אזור זה היה מושבם של שבטים גאלים בפנים הארץ, בין נהר הפו ובין הרי האלפים; ליגורים לאורך מישור החוף, מנהר הארנו ועד אזור מאסיליה (מרסיי המודרנית שבצרפת); ושבטים איסטרים באיסטריה בצפון מזרח. הגאלים ורבים משבטים הליגורים חברו לחניבעל במהלך המלחמה הפונית השנייה. הם אפשרו לו גישה חופשית דרך אדמתם והעניקו לו סיוע, צידה ותגבורת צבאית. נוסף על כך, לאחר סיומה של המלחמה התקיפו שבטים גאלים מושבות רומיות, אולם רק לאחר סיומה של המלחמה המאקדונית הראשונה התפנתה רומא לתגמול. ב־196 לפנה"ס הובסו האינסוברים והקנומאנים, ובשנת 191 לפנה"ס הובסו הבויים ואדמתם נכבשה. כיבושו הסופי של עמק הפו אפשר לרפובליקה הרומית להתפשט צפון מערבה, ובשנת 177 לפנה"ס הובסו האיסטרים וארצם סופחה. גורלם של הליגורים לא היה שונה וארצם נכבשה בהדרגה על ידי הרומאים בשורה של עימותים שנמשכו עד כמעט אמצע המאה השנייה לפני הספירה.
השתלטות רומא על האזורים אלו לא נשענה על ניצחונות צבאיים בלבד. מצד אחד נקטה הרפובליקה במדיניות של הגליה המונית של השבטים המקומיים ומצד שני עודדה ויזמה התיישבות רומית ולטינית באזור, מחזקת מושבות ישנות ומקימה חדשות. כלי חשוב נוסף היה רישות האזור בדרכים, שהגדילו את יכולותיו הטקטיות והאסטרטגיות של הצבא הרומי, והגבירו את תהליך הרומאניזציה של האזור. לפי שצמן, שילובם של אמצעים אלה עם ההישגים הצבאיים הבטיחו את שליטתה של רומא בצפון איטליה, שליטה שלא התרופפה עד לפלישתם של הקימברים מאה שנה לאחר מכן, בסוף המאה השנייה לספירה.
כיבושיה הנרחבים של רומא, הנטל הכבד של המלחמות הבלתי פוסקות, החשיפה לתרבויות ועמים שונים והעושר שזרם אליה, במיסים, בשלל, באדמות ועבדים, חוללו השפעה רחבה על אופייה. אולי הבולט בשינויים אלו היה הפגיעה האנושה במעמד האיכרים הזעירים, מעמד שהיווה את עמוד השדרה של הצבא הרומי. רוב אזרחי רומא השתייכו למעמד זה, והנטל הצבאי הכבד נתן בהם את אותותיו: ממוצע של 45 אלף רומאים שירתו בצבא כול שנה בתקופה זאת, וכל אזרח היה יכול לשרת במצטבר 16 שנים, חלקן ברציפות. רבים מהם נפלו חלל הן בקרבות והן בשל תנאי החיים הקשים במחנה. רבים אחרים חזרו נכים לביתם וכך איבדו את יכולתם לעבוד בחקלאות ועל כן מכרו את נחלותיהם. גם אלו ששבו בריאים לביתם, גילו לעיתים קרובות שנחלותיהם ונחלות משפחותיהם עברו לידיהם של תקיפים, אם באמצעות אלימות ואם באמצעות פיתוי כספי. גם בני הברית של רומא, הלטינים והאיטלקים, חשו באותה פגיעה, פגיעה שהוחמרה בשל זכויות היתר שהיו לאזרחי רומא עליהם ובשל רמיסת האוטונומיה של עריהם על ידי הרפובליקה.
במקביל לכך, מיעוט קטן קצר את מלוא יתרונות הישגיה המדיניים של הרפובליקה: שלל המלחמה העשיר את המצביאים ומקורביהם, כמעט תמיד בני מעמד הנוביליטאס, וההזדמנויות העסקיות שהמלחמות והכיבוש סיפקו העשירו את אלו שיכלו לנצל אותם, בעיקר בני מעמד הפרשים. עושר זה, הגדיל את כוחם הפוליטי של המעמדות העליונים וחיזק את שליטתם ברפובליקה ובמוסדותיה. העושר שהצטבר שימש גם להעלאת רמת חייהם, מותרות ושעשועים, אך בעיקר להשקעות באדמה חקלאית. עם זאת, טוען ההיסטוריון צבי יעבץ שכול שכבות העם הרומי נהנו, ברמות שונות, מהמצב החדש: שנת 167 לפנה"ס הייתה השנה האחרונה בה שילמו אזרחים רומיים מס, הטלת מס קרקע באיטליה הופסקה וברומא התפתחו חיי מותרות שהשפיעו על כול חלקי העם.
תהליך נוסף שהשפיע עמוקות על הרפובליקה, תהליך שהחל במאה השלישית לפנה"ס והמשיך עד ימיה האחרונים של הרפובליקה, היה הפיכתה של החברה האיטלקית בכלל והרומית בפרט לחברת עבדים, כלומר חברה בה מספר העבדים מהווה כ־20 אחוז האוכלוסייה והם מהווים חלק חיוני בכלכלה. העבדים שינו את מבנה החקלאות הרומית, הם אפשרו את צמיחתה של הלאטיפונדיה, אחוזת הענק, דחקו את האיכרים המנושלים והפועלים החופשיים לערים, ותרמו להרחבת ענפי המרעה, מטעי זיתים וכרמי גפנים על חשבון גידולי הפלחה. העבדים שינו גם תחומים אחרים בכלכלה הרומית, והם הועסקו במספרים גדולים במלאכה ובתעשייה, במסחר, בכרייה ובתור משרתים ופועלים בבתיהם ואחוזותיהם של המעמדות הגבוהים ברומא. אלו האחרונים כללו בתוכם, בין השאר, גם רופאים, פקידים, אדריכלים ומורים. לריבוי העבדים היה גם השפעות עקיפות ואיטיות יותר על החברה הרומאית, על הדמוגרפיה שלה ועל תרבותה. העבדים הביאו איתם את תרבותם, דתם ומנהגיהם, שהשפיעו באופן ישיר על מי שבא במגע איתם בנוסף לכך רבים מעבדים אלו שוחררו והפכו לאזרחים רומאיים, תהליך ששינה את מבנה והרכב החברה הרומית.
את סיומה של תקופה זאת, בה התגבשה רומא כאימפריה ים תיכונית אפשר לראות בשנת 172 לפנה"ס, עם פריצתה של המלחמה המוקדונית השלישית. בשנים שעברו מאז מלחמת אנטיוכוס שמרה רומא על מעמדה והשפעתה בעולם ההלניסטי באמצעים דיפלומטים, מבטיחה שאף אחת מהיחידות המדיניות בו לא תתעצם. בשנים אלו הצליחו פיליפוס ויורשו פרסאוס, לחזק בהדרגה את מוקדון פנימית וחיצונית, ולהגביר את השפעתה ביוון. פעולות אלו לא היו איום לרומא, אולם נראה, כפי שישראל שצמן מנסח זאת, שבשלב זה רומא כבר לא יכלה לסבול שגשוג של שום גורם בתחום השפעתה, וכאשר נקרו לה הזדמנויות לרסן גורמים אלו, היא ניצלה אותן ללא היסוס.
כיב בורולי
כיב בורולי (Buruli ulcer) היא מחלה זיהומית הנובעת מחיידק הגורם לכיבים ממשפחת המיקובקטריום-mycobaterium ulcerans. השלב המוקדם של הזיהום מאופיין על ידי נגע ללא כאבים או אזור של נפיחות, נגע זו עלול להפוך לכיב. הנגע עשוי להיות גדול יותר בתוך העור מאשר בחלק השטחי של העור, ויכול להיות מוקף בנפיחות. ככל שהמחלה מחמירה, קיים סיכוי אף להידבק בעצמות. כיבי בורולי משפיעים לרוב על הגפיים.
הרפובליקה הרומית
חורבן קרתגו
הרומאים שזכרו את התנהלותה של המלחמה הפונית השנייה, שבה קרתגו כמעט כבשה והשמידה את רומא, החלו לחשוש מהתאוששותה המהירה של קרתגו ומהאפשרות שזאת תהפוך שוב לאיום על שליטה של רומא בים התיכון. התאוששותה של קרתגו הביאה את הרומאים להבנה שרק מלחמה תוכל לנטרל כל איום עתידי שקרתגו תוכל להווה על רומא, קאטו הזקן, שהיה ממובילי הקו האנטי־קרתגני היטב לבטא את זה שסיים כל נאום עם המילים "מלבד זאת אני סבור שיש להרוס את קרתגו".
כיב בורולי
סימנים ותסמינים
הזיהום, ברוב המקרים, מופיע כגוש או נפיחות ללא כאבים ולעיתים קרובות אינו מלווה בחום. בדרום אוסטרליה, הנגע לעיתים קרובות יותר נראה כפצעון בעור (דרמיס) ולא תחתיו, ועשוי לבלבל עם עקיצת חרקים. הזיהום הוא בעיקר בגפיים, לרוב באזורים חשופים, אך לא על כפות הידיים או הרגליים. אצל ילדים כל האזורים עשויים להיות מעורבים, כולל הפנים או הבטן. צורת הזיהום מייצרת נפיחות דיפוזית בגפה, שבניגוד לפפולה או נודולה יכולה להיות כואבת ומלווה בחום בדרגה נמוכה. הזיהום עלול להופיע בעקבות טראומה גופנית, לעיתים קרובות טראומה קלה כמו שריטה קטנה.
הרפובליקה הרומית
חורבן קרתגו
לבסוף העוינות המחודשת של רומא הובילה לפריצתה של מלחמה חדשה בשנת 149 לפנה"ס, הכוחות הרומאים הטילו מצור על קרתגו בתחילה המלחמה נקלעה למבוי סתום אולם עם בחירתו של פובליוס קורנליוס סקיפיו איימיליאנוס למשרת הקונסול של 147 לפנה"ס הרומאים הצליחו לפרוץ אל תוך העיר, קרבות מרים התנהלו על השליטה בכל רובע. כל רובע שהרומאים כבשו נשרף עד היסוד במצוותו של סקיפיו, לבסוף אחרי שישה ימי לחימה, המפקד הקרתגי של העיר עזרובעל הגיש את כניעתו לסקיפיו.
מבחינתה של קרתגו תוצאות המלחמה היו הרסניות, מתוך חצי מיליון תושבים רק עשרה אחוז שרדו את המלחמה ואף עליהם גורלם לא שפר מכיוון שנמכרו לעבדות על ידי הרומאים. במצוות הסנאט סקיפיו שרף את קרתגו עד עפר, אדמתה נחרשה, פוזר עליה מלח והוטלה קללה על כל אדם שינסה לבנות את העיר מחדש. קרתגו כישות מדינית חדלה להתקיים ושטחה הפך לפרובינקיה רומאית בשם אפריקה.
כיב בורולי
סיבות
לאחר שנשקלו הגורמים השונים החשודים, חוקר בשם פורטלס הציע את ההשערה כי בני אדם כמו גם בעלי חיים ביתיים וחיות בר, יכולים להיות מזוהמים או נגועים על ידי חרקים נושכים כמו חרקי מים. חרקים מימיים הם חרקים קוסמופוליטיים הנמצאים באזורים ממוזגים וטרופיים העשירים במיוחד במים מתוקים. הם מייצגים כ-10% מכל מיני ההמימפטרה הקשורים למים ומשתייכים לשתי סדרות של תת-המטרופרטה תת-קרקעית.
בין אם מדובר על מדינות קרות כמו צרפת ובין אם טרופיות כמו חוף השנהב, חרקים מימיים מציגים את אותה שיטה כאשר הם תוקפים. הם תוקפים לרוב רכיכות, חלזונות, דגים וזחלים של חרקים אחרים שהם לוכדים בעזרת רגליהם הקדמיות, ונושכים. חרקים אלה יכולים להטיל עקיצות כואבות גם על בני אדם. בחוף השנהב, שם כיב בורולי הוא אנדמי, חרקי המים נמצאים בביצות ונהרות, שם מתקיימות פעילויות כמו חקלאות, דייג ורחצה. ממצאים עכשוויים המתארים את העברתם הניסיונית של M. ulcerans מבאגי מים לעכברים, מסכימים היטב עם האפשרות של דרך הולכה זו לבני אדם על ידי עקיצות.
הרפובליקה הרומית
מלחמת בעלות הברית
מלחמת בעלות הברית הוא שמה של מלחמה שהתנהלה בשנים 90 עד 88 לפני הספירה בחצי האי האפניני, בין צבא הרפובליקה הרומית בהנהגת גאיוס מריוס, לוקיוס קורנליוס סולה ואחרים מצד אחד לבין ערים ושבטים באיטליה, שהיו בעלות בריתה קודם לפרוץ המלחמה, מהצד שכנגד. הערים שנלחמו היו תחת שלטון רומא, וחויבו לשלם לה מיסים ולהמציא לה חיילים לצורך מלחמותיה, אך לא קיבלו במקביל זכויות שוות לאזרחי רומא.
כיב בורולי
פתולוגיה
המחלה מתבטאת בזיהום של שומן תת-עורי, וכתוצאה מכך מוקד של שומן נקרוטי המכיל מספר עצום של mycobacteria בכדוריות אופייניות הנוצרות בתוך תאי השומן. הופעת הכיב בעור היא אירוע משני. החיידק משחרר רעלן ליפידים המתפקד כמדכא חיסוני, גורם לנמק ולאחר מכן גורם לתמותת תאים. ריפוי עשוי להתרחש באופן ספונטני אך לעיתים קרובות יותר המחלה מתקדמת באטיות ועשויה לגרום לכיב נוסף, גרנולציה, הצטלקות והתכווצויות. זיהום לווייני עלול להתרחש עם התפתחות של גושים אחרים, וכן זיהום עלול להופיע בעצם. לעיתים רחוקות וקטלניות, המחלה גורמת לתחלואה ועיוותים. תגובות חיסוניות בתיווך Th1 מגנות מפני זיהום ב mycobaterium ulcerans, ואילו תגובות מתווכות Th2 אינן.
מניעה
אין חיסון ספציפי כנגד mycobaterium ulceran. החיסון BCG עשוי להציע הגנה זמנית.
טיפול
אם מטפלים בשלב מוקדם, שימוש באנטיביוטיקה במשך שמונה שבועות יעילה אצל 80% מהאנשים. הטיפול כולל לרוב את התרופות ריפמפיצין וסטרפטומיצין. הטיפול עשוי לכלול גם כריתה של הכיב. פעולה זו הנה מינורית ועשויה להיות מוצלחת מאוד אם תיעשה מוקדם. מחלה מתקדמת עשויה לדרוש טיפול ממושך עם השתלת עור נרחב. מהלכים כירורגיים עלולים להיות מסוכנים במדינות המתפתחות בהן המחלה שכיחה.
הרפובליקה הרומית
כינון הקיסרות הרומית
מינוי של קיסר לדיקטטור ולקיחתו לעצמו סממני מלכות היו לצנינים בעיני האצולה הרומאית הוותיקה שהאמינה ברפובליקה חופשית – שבה לסנאט יש חופש דיבור, בעלי המשרות מתחלפים כל שנה ואף אדם לא יכול לצבור יותר מדי כוח. לבסוף התגבש קשר לרציחתו בראשותם של מרקוס יוניוס ברוטוס וגאיוס קסיוס לונגינוס שהוציאו לפועל את תוכנית הרצח באידו של מרס 44 לפנה"ס וחיסלו את קיסר.
כיב בורולי
אפידמיולוגיה
הזיהום מתרחש באזורים מוגדרים היטב ברחבי העולם, בעיקר אזורים טרופיים - בכמה אזורים באוסטרליה, באוגנדה, בכמה מדינות במערב אפריקה, במרכז ודרום אמריקה, בדרום-מזרח אסיה וגינאה החדשה. שכיחותה עולה בהתמדה, במיוחד במערב אפריקה ובמדינות לא מפותחות, שם היא הגורם השלישי המוביל לזיהום אצל אנשים בריאים, לאחר שחפת וצרעת. סביר להניח כי המחלה מתרחשת במקרים בהם חלו שינויים סביבתיים כמו פיתוח מחסני מים, כריית חול והשקיה. כיב בורולי אנדמי כיום בחוף השנהב, גאנה, גינאה, ליבריה, ניגריה, סיירה לאון וטוגו. בגאנה, נתונים משנת 1999 הצביעו על כך ששיעור השכיחות של המחלה היו 87.7 ל 100,000, גבוה יותר משיעור השכיחות הלאומי שהיה 20.7 ל 100,000, והשכיחות 150.8 ל 100,000 באזורים בהם הכי סובלים מהמחלה.
הרפובליקה הרומית
כינון הקיסרות הרומית
רציחתו של קיסר הכניסה את רומא למערבולת פוליטית. הרוצחים יצאו לגלות בפרובינקיות המזרחיות שם הם החלו לגייס צבא לצורך כיבושה של רומא. יורשיו של קיסר אוקטביאנוס ומרקוס אנטוניוס החלו נלחמים על השליטה ברומא, אוקטביאנוס הצליח להביס את אנטוניוס בקרב מוטינה והאחרון ברח לגאליה נארבוננסיס שם הוא חבר עם כוחותיו של מרקוס אמיליוס לפידוס. כעת אוקטביאנוס עלה על רומא, הכריח את הסנאט למנותו לקונסול והכריז על הקושרים כרוצחים ואויבי המולדת, כמו כן הוא התפייס עם אנטוניוס והם, ביחד עם לפידוס הקימו את הטריומווירט השני.
כיב בורולי
תפוצה גאוגרפית
דווח על כיב בורולי מלפחות 32 מדינות ברחבי העולם, בעיקר באזורים טרופיים: מערב אפריקה: בורקינה פאסו, חוף השנהב, גאנה, ליבריה, ניגריה, טוגו, גינאה, סיירה לאון. מדינות אפריקאיות אחרות: אנגולה, קמרון, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, גינאה המשוונית, גבון, סודאן, אוגנדה. מערב האוקיינוס השקט: אוסטרליה, פפואה גינאה החדשה, קיריבטי. אמריקה: גיאנה הצרפתית, מקסיקו, פרו, סורינאם. אסיה: הרפובליקה העממית של סין, מלזיה, יפן. בכמה מהמדינות הללו המחלה אינה נחשבת לבעיה בבריאות הציבור, ומכאן לא ידוע ההפצה הנוכחית ומספר המקרים. סיבות אפשריות כוללות: התפלגות המחלה לרוב מקומית באזורים מסוימים במדינות אנדמיות; כיב בורולי אינו מחלה הניתנת לציון ברוב המקומות בהם המחלה מתרחשת, חולים מקבלים טיפול ממקורות פרטיים כמו בתי חולים למשימה מרצון ומרפאים מסורתיים. מכאן שמשרדי הבריאות במקומות שונים עשויים שלא להתייחס לקיום המחלה בצורה מבוקרת.
הרפובליקה הרומית
כינון הקיסרות הרומית
הניצחון גם סימן את תחילת המאבק בין אוקטביאנוס לאנטוניוס על הבכורה ברומא, תחילה נעשו מספר ניסיונות פיוס מוצלחים פחות או יותר אולם בשנת 31 לפנה"ס כוחותיו של אוקטביאנוס תחת פיקודו של מרקוס ויפסניוס אגריפה הצליחו להביס את אנטוניוס בקרב אקטיום, כעבור שנה הצליח אוקטביאנוס לכבוש את בסיסו של אנטוניוס במצרים. אנטוניוס הנואש התאבד ואוקטביאנוס נשאר כשליטו היחיד של העולם הרומאי.
כיב בורולי
תפוצה גאוגרפית
מרבית תפוצת המחלה באפריקה: קונגו וקמרון במרכז אפריקה, חוף השנהב, גאנה ובנין במערב אפריקה. בחלק ממדינות דרום-מזרח אסיה (פפואה גינאה החדשה) ואוסטרליה יש מוקדים גדולים, והיו כמה חולים שדווחו מדרום אמריקה (גיאנה הצרפתית וסורינאם) וממקסיקו. פעולות חקלאיות בסיסיות מוגברות עשויים לתרום משמעותית לעלייה הניכרת לאחרונה בשכיחות זיהומי M. ulcerans, במיוחד במערב אפריקה, שם המחלה מתהווה במהירות.
הרפובליקה הרומית
כינון הקיסרות הרומית
אולם אוקטביאנוס למד מטעויותיו של קיסר, הוא הבין שכל ניסיון להמליך את עצמו למלך יתקל בהתנגדות גדולה מצד הציבור והסנאט הרומאי ויביא לאובדנו הפוליטי. פתרונו לכך היה להקים משטר מלוכני למעשה אך לא להלכה – הוא הכריז על החזרתה של הרפובליקה הישנה, הקונסולים ובעלי התפקידים האחרים המשיכו להיבחר כל השנה אולם בפועל אוקטביאנוס שלקח את התואר פרינקפס ("האזרח הראשון") החזיק בידיו סמכויות שלטוניות רחבות שרוקנו מתוכן את המשרות הרפובליקניות הישנות ולמעשה הוא הפך למלך בכל מלבד תוארו.
כיב בורולי
היסטוריה
ג'יימס אוגוסטוס גרנט, בספרו "הליכה על פני אפריקה" (1864), מתאר כיצד הרגל שלו הייתה נפוחה ונוקשה בצורה גסה. זו בוודאי הייתה הצורה החריפה של המחלה, והיא התיאור הידוע הראשון של הזיהום. מחלת כיב בורולי זוהתה בשנת 1897 על ידי סר אלברט קוק, רופא בריטי, בבית החולים מנגו בקמפלה, אוגנדה. המחלה נקראה על שם מחוז בורולי באוגנדה (מכונה כיום מחוז נאקאסונגולה), בגלל המקרים הרבים שהתרחשו בה בשנות השישים. שכיחות המחלה עלתה לאחרונה באפריקה הטרופית ובאזורים מסוימים באוסטרליה. תיאור מפורט של המחלה נכתב בשנת 1948 על ידי פרופסור פיטר מקאלום ועמיתיו, שטיפלו בחולים ממחוז בירנסדייל, באזור גפסלנד שבמזרח ויקטוריה, אוסטרליה. מקאלום וצוותו היו הראשונים שזיהו את Mycobacterium ulcerans כמחולל המחולל את המצב. במרץ 2008 הודיעו החוקרים על בידודם הראשון של החיידק מהסביבה. תגלית זו פתחה את האפשרות כי המחלה עשויה להיות מועברת באמצעות מגע עם הסביבה ולא מאדם לאדם. כל הגנום של M.ulcerans עבר ניתוח.
הרפובליקה הרומית
דיקטטורים
דיקטטורים נבחרו בידי הקונסולים, והסנאטורים ערכו להם טקס דתי. דיקטטורים שלטו על המדינה, אך לעיתים מינוי דיקטטור היה כדי לערוך שעשועים ומופעי גלדיאטורים. הדיקטטור נבחר כדי לרכז את מוסדות השלטון במלחמה וכדי לחסוך בזמן של ריצה בין המוסדות השונים.
כיב בורולי
היסטוריה
מבחינה היסטורית נעשה שימוש בסוגים מסוימים של חימר בניסיון לטפל במצב.
הרפובליקה הרומית
דיקטטורים
דיקטטור שירת לבד כ־6 חודשים, אך אם הקונסול שבחר את הדיקטטור הגיע לגמר שירותו כקונסול, פג תוקף גם הדיקטטור שבחר. לדיקטטור נלווה מגיסטר, שהיה עוזרו.
כיב בורולי
שמות אחרים
שמות אחרים כוללים: כיב בירנסדייל, כיב סירלס, כיב דנטרי, כיב קומוסי, וכיב מיקרובורולי.
הרפובליקה הרומית
אספת הקנטוריות
אספת הקנטוריות (Century) הייתה של האזרחים, ותפקידם היה לבחור פקידי מדינה וקנסורים, לחוקק חוקים, לדון על נושא בקשר לרומא, להכריז מלחמה. האספה נחלקה לשבע מחלקות, כשכל מחלקה (מלבד הפרשים והפרולטריים) חולקה לשנים: צעירים (בני 18–46) ובכירים (שהיו בגילאים 47 ומעלה).
יהדות רומא
עם כיבוש יהודה על ידי פומפיוס הגיעו שבויי מלחמה יהודים לרומא שחלקם נפדו על ידי הקהילה המקומית, על פי דבריו של מרקוס טוליוס קיקרו בנאומו משנת 59 לפנה"ס נראה שהקהילה היהודית הייתה גדולה ובעלת השפעה בעיר. מבחינה פוליטית היהודים נטו לתמוך ביוליוס קיסר, אם מפני שאישר את זכויותיהם הדתיות והקהילתיות ואם מפני ששנאו את אויבו פומפיוס על שום שחילל את בית המקדש.
יחסי יהודה ורומא
תחילת היחסים בין יהודה לרומא במשלחת דיפלומטית רומאית ששהתה במזרח והגישה סיוע ליהודים, שבשלב זה מרדו באימפריה הסלאוקית בעקבות גזירות השמד שהטיל המלך אנטיוכוס הרביעי. הקשרים הפכו לרשמיים בשנת 161 לפנה"ס כשמנהיג המרד יהודה המכבי שלח משלחת לרומא שכרתה ברית עם הרפובליקה. הברית הייתה מבוססת על העוינות ההדדית לסלאוקים ההלניסטיים. ויורשיו של יהודה, יונתן הוופסי, שמעון התרסי ויוחנן הורקנוס הראשון חידשו את הברית ונקטו מדיניות פרו־רומאית.
מצב זה השתנה בימי מלכותו של אלכסנדר ינאי, שלא כקודמיו בחר אלכסנדר ינאי שלא לחדש את הברית עם רומא. ככל הנראה מניעיו של ינאי היו התפוררותה של האימפריה הסלאוקית והפחד מפני כוחה המתעצם של רומא במזרח, הדעת נותנת שבחר לקשור את עצמו לברית מזרחית אנטי רומאית עם האימפריה הפרתית, פונטוס וארמניה ולא להפוך למדינת חסות רומאית.
בשנת 63 לפנה"ס, במהלך מסעו של פומפיוס למזרח האימפריה, הגיעה משלחת מטעמם של הורקנוס השני ואריסטובולוס השני, שהיו מעורבים במחלוקת על השליטה ביהודה, אל הכוחות הרומאיים בבקשה לשלוח כוחות לעזרת אחד הצדדים. בתחילה פומפיוס לא החליט בדעתו האם ובמי לתמוך אולם עם ניסיונו של אריסטובולוס לשלוח כוחות נגד הרומאיים, פומפיוס החליט לעלות לירושלים ולכבושה. פומפיוס כבש את ירושלים בשנת 63 לפנה"ס אסר את אריסטובולוס ומשפחתו ושלחם לרומא. כמו כן, חילל את בית המקדש כשנכנס לקודש הקודשים בעצמו. עתה פומפיוס מסר את הממלכה להורקנוס תוך שהוא ממנה אותו לאתנארך על ממלכת יהודה (תואר שמשמעותו "ראש העם", תפקיד הנחות ממלך), קורע מספר מחוזות משליטתו ומקים מחדש את הפולייס ההלינסטיות שהחשמונאים החריבו. פומפיוס אישר את המשך קיום עבודת המקדש ולא גרע מנוכחות וטקסיים יהודיים במקום.
נוכחותה של רומא עוררה התנגדות עזה ביהודה, בשנת 57 לפנה"ס הניף את נס המרד אלכסנדר השני שהיה בנו של המלך המודח, יהודה ארסטיבולוס. המרד דוכא בידי מושל סוריה אולוס גביניוס. לאחר ניצחונו, הגיע גביניוס למסקנה שכדי להכפיף את יהודה למרותה של רומא צעדים קיצוניים יצטרכו להינקט – על הבסיס הרעיון של הפרד ומשול ועל המודל של הכיבוש הרומאי במוקדון, פירק גביניוס את ממלכת יהודה וחילק אותה לחמישה מחוזות נפרדים: ירושלים, יריחו, ציפורי, חמתן ואדוריים. מטרת גביניוס בחלוקה זאת הייתה לפורר את האחדות הלאומית היהודאית שהייתה מקור כוחו של רוח המרד נגד שלטון רומא. אולם, צעד זה לא השקיט את המרדנות היהודית ובשנת 56 לפנה"ס ברח המלך לשעבר אריסטובולוס השני ובנו מתתיהו אנטיגונוס השני משביים ברומא ועשו דרכם ליהודה. כשהגיעו ליהודה אספו לוחמים ויצאו למרד, ניסיון כושל שהובס במהרה על ידי גביניוס.
לאחר מלחמת מלחמת האזרחים הרומית וניצחונו של יוליוס קיסר בשנת 45 לפנה"ס, קיסר איחד מחדש את מחוזות יהודה תחת שלטונו של הורקנוס ומינה את אנטיפטרוס לאפיטרופוס של יהודה שזה מינה את בניו פצאל והורדוס למושלי ירושלים והגליל. מצב זה לא נמשך זמן רב, קיסר נרצח בשנת 44 לפנה"ס ואנטיפטרוס נרצח בשנה שלאחר מכן. יהודה נפלה תחת השפעתם של רוצחי קיסר שכמו בכל מקום שלטו שלטון רודני וסחטו כספים רבים מן הערים שהיו תחת מרותם.
מצבה המדיני של יהודה השתנה שפר בעקבות ניצחון הטריומווירט השני בקרב פיליפי. יהודה נפלה למרותו של מרקוס אנטוניוס שאישר את מעמדם של פצאל והורדוס והעלה אותם לדרגת טטרכים. שלטון האחים נמשך עד שנת הפלישה הפרתית בשנת 40 לפנה"ס, הפרתים כבשו את יהודה והמליכו את אנטיגונוס כמלך מטעמם, בנו של יהודה ארסטיבולוס המלך שהודח על ידי פומפיוס. בינתיים הורדוס עשה את דרכו לרומא והצליח לשכנע את הטריומווירט להמליכו למלך יהודה ובשעה שהצבא הרומאי כבש מחדש את המזרח מידי הפרתים, יצא הורדוס בשנת 37 לפנה"ס בראש צבא רומאי לכונן מחדש את שלטונו של הורדוס. מאז שלטה הרפובליקה, שבמהרה תהפוך לאימפריה, על שטחי יהודה באופן ישיר.
אילן דה-פריס
אילן דה-פריס (Ilan de Vries; נולד ב-14 בפברואר 1952 בירושלים) הוא קולנוען, מפיק ישראלי ומנהל הערוץ הראשון.
בין היתר, הפיק את הסרט העלילתי בלוז לחופש הגדול, סרטם של רנן שור ודורון נשר. הפיק וביים את הסרט הקצר "ווילי וקלי", זוכה פרס הסרט הקצר בקטגוריית סטודנטים בפסטיבל הקולנוע שיקגו, 1978. שימש כסמנכ"ל התוכן של טלעד. היה מנכ"ל משכנות שאננים ומנכ"ל הארכיון הישראלי לסרטים – סינמטק ירושלים.
ביוגרפיה
אילן דה פריס נולד לחוה ואנדרה דה-פריס, גדל בשלוש שנותיו הראשונות בטחנת הרוח ברחוב רמב"ן ברחביה, "הטחנה", שהיה בית המגורים של סבו וסבתו, הרופא פרופ' יוסף לכמן וולרי לכמן. ב-1955 עברה המשפחה לתל אביב, לרחוב מלצ'ט 10. אילן למד בבית הספר "אחד העם" על שם אחד העם, ברחוב אחד העם 37, פינת בצלאל יפה. לאחר מכן למד בתיכון חדש ושירת בצה"ל בחיל הקשר. אחרי השירות למד קולנוע וטלוויזיה ב-School of Visual Arts ובאוניברסיטת ניו יורק.
קריירה
ב-1981 מונה לסגנה של ליה ון ליר, מייסדת הארכיון הישראלי לסרטים- סינמטק ירושלים וכמנהל הארגוני של המוסד במשכנו החדש בגיא בן הינום, היה שותף בכיר להתפתחותם של הארכיון, הסינמטק על תוכניותיו והמערכת החינוכית שצמחה בו ופסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים. אילן היה שותף בהצלת אוסף סרטי נתן אקסלרוד, שנרכש על ידי המדינה ונמסר לשימור ואחזקה מקצועית לידי הארכיון בסינמטק. ב-1984 הצליח להפקיד ולשמר מאות סרטים ישראלים בארכיון, שהיו ברשות איז'ו (יצחק) שני, הבעלים של מעבדת הקולנוע ברקי פטה המפריס בגבעתיים, שהסכים להעביר את העותקים והתשלילים לירושלים לצורכי שימור היסטורי.
ב-1986–1987 הפיק את הסרט העלילתי בלוז לחופש הגדול, סרטם של רנן שור ודורון נשר. ב-1988 היה חבר בוועד המנהל של בית צבי ובמועצה לתרבות ואמנות ולאור משבר בתחום הקולנוע, יזם הקמה של בית ספר לקולנוע בירושלים, יוזמה שהובילה להקמתו של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה על ידי הקרן לירושלים ונשיאתה רות חשין ואבנר שליו, ראש המועצה לתרבות ואמנות במשרד החינוך והתרבות, יחד עם היו"ר הראשון מיכה שגריר ומנהלו הראשון רנן שור. אילן היה חבר בוועד המנהל של בית הספר במשך שנים רבות.
ב-1992 היה שופט בפסטיבל אידפא באמסטרדם. בשנה זו עבר לחברת ההפקות טלעד, הכין וכתב את הצעת התוכן למכרז לקבלת זיכיון לשידור בערוץ 2. טלעד זכתה בזיכיון לצידן של רשת וקשת ואילן שימש כסמנכ"ל התוכן עד שנת 2000. תחת ניהולו של עוזי פלד אילן הביא למסך בין השאר את החמישייה הקאמרית, עובדה-אילנה דיין, לילה גוב, פגישה לילית – קובי מידן, קפה טלעד, הדקה ה-91, פותחים שבוע עם אמנון לוי, מסע עולמי של איל פלד, פלורנטין, זינזאנה, החרצופים, סרט מלחמה בית שאן, הסדרה רוח מזרחית עם יעל אבקסיס, הקומדי סטור, אנאפאזה עם אוהד נהרין ולהקת בת שבע, סדרת המוזיקה לוגוס, תוכניות הבידור של אלי יצפאן ומאות שעות תוכן נוספות כולל מהעולם, דוגמת תיקים באפלה ורצח מאדום לשחור.
ב-1995 היה שותף מרכזי כמנהל תוכן ומפיק בשידורים המיוחדים של ערוץ 2 בעקבות רצח יצחק רבין. בשנת 2000 הקים את גשם תקשורת עם השותפים ראודור בנזימן ואילת הראל. החברה הפיקה במשך כשנתיים את התוכנית עובדה עם אילנה דיין, הסדרה "מושונוב על המפה" בהנחיית השחקן מוני מושונוב, הסדרה סיפור מסגרת-100 שנות אמנות, פרויקט לציון 100 שנות אמנות בישראל, הסדרה ככה לא מתנהגים בהנחיית גורי אלפי וסדרת בידור בהנחיית התסריטאי והסטנד-אפיסט רמי ורד.
בשנת 2004, חזר לעבוד ב"טלעד" כאחראי התוכן, במסגרת ההכנות למכרז חדש לזכייניות השידור של ערוץ 2. אך ביוני 2005 הפסידה במכרז ובאוקטובר אותה שנה הפסיקה לשדר בערוץ 2.
בשנת 2006 מונה למנכ"ל משכנות שאננים בירושלים. במסגרת תפקידו נתן תנופה לפיתוח של JPC - מועדון העיתונות הבינלאומי בירושלים, פרויקט שמשכנו במשכנות שאננים. בינואר 2008 מונה למנכ"ל הארכיון הישראלי לסרטים – סינמטק ירושלים, תפקיד אותו מילא עד דצמבר 2009. ביוני 2010 החל בתפקידו כסמנכ"ל התוכן של זכיינית ערוץ 2 רשת תחת ניהולו של אבי צבי. בתקופת ניהולו הופקו בין השאר התוכניות: The Voice, המירוץ למיליון, ומצב האומה. אחרי שנתיים בתפקיד פרש.
בשנת 2011 הצטרף לוועדה המייעצת של מרכז האמנות העכשווית "ארטפורט", פרויקט של הקרן המשפחתית על-שם תד אריסון, בראשותו של ג'ייסון אריסון ומנכל"ית הקרן, אשתו שלומית דה פריס. בשנת 2013 החל לביים סרט תעודה בשם "אסירת תודה" ומשמש כלקטור בקרן הקולנוע הישראלי.
בדצמבר 2013, נבחר פה אחד על ידי ועדת איתור ברשות השידור למנהל הערוץ הראשון. עם זאת, הנהלת הרשות החרימה את ועדת האיתור ועובדי הרשות הערימו קשיים על כניסתו לתפקיד. בתחילת 2014 מנכ"ל רשות השידור, יוני בן-מנחם, סירב לקלוט אותו לעבודה, והודח. זמן קצר אחר כך הוחלט לסגור את רשות השידור ודה-פריס לא נכנס לתפקיד. באוגוסט 2014 הצטרף לצוות מחקר של המרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה, בנושא השידור הציבורי.
פעילות ציבורית
דה-פריס חבר במועצה הציבורית של להקת בת שבע, בחבר הנאמנים של בצלאל, חבר בעמותה פאצ'ה קוצ'ה, בעמותה הקאמרטה, עמותה מרכז סוזן דלל, בעמותה בית הספר לקולנוע סם שפיגל, בוועד הפעולה של מתנדבי בית הספר ביאליק רוגוזין ובועדת ההיגוי של פסטיבל הצילום הבינלאומי. בעבר היה חבר בוועד המנהל של דוקאביב ושל הארכיון הישראלי לסרטים- סינמטק ירושלים.
חיים אישיים
דה-פריס נשוי לשלומית (בתם של לאה וישעיהו לביא) ואב לשלושה. אחיו הצעיר הוא דוד דה פריס, פרופסור מן המניין להיסטוריה בחוג ללימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב.
דיק ורטליב
ריצ'רד הארווי ורטליב (באנגלית: Richard Harvey Vertlieb; 7 באוקטובר 1930 – 5 בדצמבר 2008) היה ג'נרל מנג'ר אמריקאי.
ביוגרפיה
ורטליב נולד בלוס אנג'לס. הוא למד באוניברסיטת דרום קליפורניה ושירת בצבא ארצות הברית. הוא סייע לייסד את סיאטל סופרסוניקס והפך לג'נרל מנג'ר שלה. הוא סייע גם בהקמת פורטלנד טרייל בלייזרס.
לאחר מכן עבר לגולדן סטייט ווריורס, זכה עימה באליפות בעונת 1974/1975 ואף זכה בתואר מנהל השנה ב-NBA.
לקראת עונת 1980/1981 מונה לג'נרל מנג'ר של אינדיאנה פייסרס.
בשנת 1995 שימש כיועץ עבור ונקובר גריזליס, במהלך ההתרחבות שלה לליגת ה-NBA.
בתפקידו האחרון היה מעורב בהקמת אמסטרדם אדמירלס מליגת ה-NFL Europe.
מילדרד נטוויק
מילדרד נטוויק  (באנגלית:  Mildred Natwick ; 19 ביוני 1905 – 25 באוקטובר 1994) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית זוכת פרס אמי על תפקידה בסדרה "האחיות סנופ" ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1967 על הופעתה בסרט "יחפים בפארק".
טייריס רייס
טייריס רייס (באנגלית: Tyrese Rice; נולד ב-15 במאי 1987) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-מונטנגרי ששיחק בעמדות הרכז והקלע.
מילדרד נטוויק
ביוגרפיה
נטוויק נולדה בבולטימור, מרילנד לג'וזף ולמילדרד מריון דוז נטוויק. בוגרת "מכללת בנט" שבניו יורק עם תואר באומניות תיאטרון. לפני שהחלה את דרכה המקצוענית כשחקנית תיאטרון בברודוויי הופיעה נטוויק במספר הפקות חובבים. סבה היה מראשוני מהגרי נורווגיה לארצות הברית כאשר היגר לוויסקונסין ב-1847. נטוויק הייתה אחייניתו של האנימטור גרים נטוויק שיצר את דמותה של בטי בופ.
טייריס רייס
קריירה
רייס נולד בריצ'מונד שבווירג'ינה ארצות הברית. שיחק עבור נבחרת הכדורסל של בוסטון קולג' בשנים 2006 עד 2009. בעונתו האחרונה קלע בממוצע 16.9 נקודות למשחק, עם 5.3 אסיסטים, 3.8 ריבאונדים ו-1.8 חטיפות בממוצע. לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, הצטרף לקבוצת פאניוניוס היוונית וכעבור עונה אחת עבר לקבוצת ארטלנד דראגונס. עונה אחר כך עבר למועדון ריטאס וילנה בה שיחק בעונת 2011-2012.
מילדרד נטוויק
קריירת משחק
נטוויק פילסה את דרכה כשחקנית קולנוע בשנות ה-40 של המאה ה-20 בזכות תפקידיה בסרטיו המצליחים ביותר של ג'ון פורד: דרמת המלחמה "המסע הארוך הביתה" והמערבונים "שלושה סנדקים" בתפקיד האמא ו"היא ענדה סרט צהוב". כמו כן שיחקה בסרטים " The Kissing Bandit" לצידו של פרנק סינטרה, "הבית הקסום", ו"יולנדה והגנב".
טייריס רייס
קריירה
לאחר שעזב את ריטאס הצטרף הגארד לבאיירן מינכן מליגת העל הגרמנית. בבאיירן, שיתף רייס פעולה עם הגארד הישראלי יותם הלפרין, בתום העונה דורג רביעי ברשימת הקלעים של הליגה ושני באסיסטים.
מילדרד נטוויק
קריירת משחק
בשנות ה-50 של המאה העשרים הייתה נטוויק מועמדת לפרס אמי על הופעתה בהפקת הטלוויזיה "Blithe Spirit" ולפרס הטוני על הופעתה במחזהו של ז'אן אנוי "ואלס הטוריאדורים". בקולנוע השתתפה ביצירתו של ג'ון פורד "האדם השקט" בתפקיד האלמנה שרה טיליין, בקומדיה השחורה של אלפרד היצ'קוק "מי רצח את הארי?" בתפקיד מיס גרייבלי ובסרטים "ליצן החצר" ו"צעירה מרדנית" לצידה של ג'ינג'ר רוג'רס.
טייריס רייס
קריירה
ב-11 ביולי 2013 חתם רייס לשנתיים בקבוצת מכבי תל אביב. בעונת הוביל רייס את מכבי תל אביב בסדרת ההצלבה למהפך דרמטי במשחק חוץ על ארמאני מילאנו בדרך לניצחון בסדרה והעפלה לפיינל פור היורוליג. בחצי גמר קלע רייס את סל הניצחון של קבוצתו, 5.5 שניות לפני סיום המשחק. בגמר קלע רייס 26 נקודות ונבחר למצטיין הפיינל פור (MVP) בדרך לזכייה של מכבי תל אביב באליפות אירופה.
מילדרד נטוויק
קריירת משחק
בשנת 1967 הייתה נטוויק מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על התפקיד שלה בקומדיה "יחפים בפארק" בתפקיד אתל בנקס אמה של הצעירה קורי ברטר (ג'יין פונדה). ב-1972 הייתה מועמדת לפרס טוני על תפקידה במחזמר "70, בנות, 70". בשנת 1974 זכתה נטוויק בפרס אמי על הופעתה במיני סדרת המתח הקומית "האחיות סנופ" והשתתפה בדרמה של פיטר בוגדנוביץ' "דייזי מילר". את הופעתה האחרונה לפני הפרישה עשתה נטוויק בדרמה התקופתית "יחסים מסוכנים" בתפקיד מאדאם דה רוזמונד.
טייריס רייס
קריירה
באותה עונה הוביל את קבוצתו גם לזכייה באליפות ישראל בכדורסל. כשהיא גברה בסיכום שני משחקים על מכבי חיפה. רייס בלט במיוחד במשחק הראשון, שבו קלע 30 נקודות ושבעה אסיסטים.
מילדרד נטוויק
חיים אישיים
נטוויק מעולם לא נישאה. מתה ב-25 באוקטובר 1994 בגיל 89 ממחלת הסרטן בביתה שבניו יורק סיטי.
טייריס רייס
קריירה
בקיץ 2014 הודיע על עזיבת מכבי. הוא חתם ל-3 שנים בחימקי מוסקבה עבור 2.5 מיליון דולר לעונה.
ב-2015 זכה עם חימקי מוסקבה בגביע היורוקאפ, ובנוסף זכה בתואר ה-MVP של העונה ומשחקי הגמר של המפעל.
ב-26 ביולי 2016 חתם לשנתיים בברצלונה. ב-12 בינואר 2018, חתם בקבוצה הסינית שנג'ן לאופרדס.
ב-5 באוגוסט 2018 חתם בברוזה במברג הגרמנית. ב-1 ביולי 2019 חתם בפנאתינאיקוס.
רייס הוא בעל אזרחות של מונטנגרו ושיחק בנבחרת מונטנגרו באליפות אירופה בכדורסל 2013.
חיים אישיים
רייס הוא אב במשפחה חד-הורית. בינואר 2006 נולד בנו אשון רייס, ומשנת 2009 הוא מגדל את בנו לבדו. בעונת 2013-2014 הצטרף אשון לנסיעתה של מכבי תל אביב למשחקי ההצלבה נגד מילאנו. לאחר בחירתו של רייס בתואר MVP של הפיינל פור, הצטרף הבן אל אביו בהנפת התואר. רייס אף הוסיף לאחר הזכייה: "הוא הכול בשבילי. כל מה שאני עושה בחיים זה בשבילו".
חוזרים לפספוסים
חוזרים לפספוסים הייתה תוכנית אירוח ישראלית בהנחיית יגאל שילון, ששודרה בערוץ 13 החל מ-17 במרץ 2022 ועד 2 בספטמבר באותה השנה. במסגרת התוכנית התארחו נמתחי התוכנית "פספוסים" וצפו במתיחות עליהם.
רקע
בפברואר 2022 פורסם שתעלה תוכנית בהנחיית יגאל שילון שתעסוק במתיחות ששודרו בתוכנית "פספוסים".
ב-17 במרץ עלתה התוכנית לאוויר, והיא שודרה פעם בשבוע לאחר הסדרה "שנות ה-90" במשך 4 תוכניות. התוכנית עברה לימי שישי החל מ-13 במאי.
ב-4 במאי שודר ספיישל יום העצמאות של התוכנית.
עוז בלייזר
ביוגרפיה
בלייזר גדל בכפר תבור, למד בבית ספר גלבוע מעיינות ובבית הספר הרב תחומי עמק חרוד. שיחק כדורסל בפנימיית תל יוסף ובמחלקת הנוער של הפועל גלבוע/עפולה בה היה ממצטייני הליגה הלאומית לנוער. ב-2011 הצטרף לקבוצה הבוגרת של הפועל עירוני עפולה ונבחר לתגלית העונה בליגה הלאומית בעונת 2012/2013.
ב-2013 חתם בבני הרצליה מליגת העל בכדורסל. בעונתו הראשונה סיים עם ממוצע של 7.4 נקודות ו-3.9 ריבאונדים למשחק. הוא נבחר על ידי מנהלת הליגה לתגלית העונה. בעונתו השנייה שותף ב-33 משחקים מהם פתח ב-26, רשם ממוצע של 9 נקודות ו-4.3 ריבאונדים למשחק. ביוני 2015 עבר למכבי חיפה.
במהלך עונת 2015/2016 שיחק בלייזר 25.4 דקות וקלע 8.8 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 2017/2018 בלייזר תרם 10.8 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק. בסיום העונה ירד בלייזר עם מכבי חיפה לליגה הלאומית.
ב-18 ביולי 2018 חתם בלייזר לשנתיים במכבי ראשון לציון.
בלייזר היה חבר בסגל נבחרת הנוער של ישראל באליפות אירופה לנוער דרג ב' ב-2010 ובסגל נבחרת העתודה באליפות אירופה דרג ב' ב-2011 וב-2012. ב-2015 צורף לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת אליפות אירופה, אך לא היה חלק מסגל הנבחרת באליפות אירופה עצמה.
ב-26 ביוני 2022 חתם בהפועל ירושלים.
Civilization Revolution
Sid Meier's Civilization Revolution (בקיצור Civilization Revolutions, לעיתים גם Civ Rev) הוא משחק אסטרטגיה מסדרת ציוויליזציה שפותח ל-Xbox 360 ,פלייסטיישן 3 ,iOS נינטנדו DS ,Windows Phone. המשחק פותח על ידי Firaxis Games ,Darkside Game Studios ,2K Shanghai. למשחק פותח משחק המשך Civilization Revolution 2.
מאיר שפירא (ראש מועצה)
מאיר שפירא (2 ביולי 1878 – 10 בינואר 1962) היה מראשוני המתיישבים בעפולה. כיהן פעמיים כראש המועצה המקומית של עפולה.
Civilization Revolution
תקציר המשחק
לאחר בחירת רמת הקושי והציוויליזציה שלך נוצר בצורה אקראית עולם משחק המתחיל בשנת 4000 לפנה"ס כאשר לרשותך יחידת מתיישבים איתם עליך להקים את עיר הבירה. מומלץ לנוע בעזרת המתיישבים ולחפש את המיקום האידיאלי להקמת עיר הבירה. לאחר מכן עליך לפתח את העיר ובעזרת המשאבים להמשיך ולהגדיל את שליטתך בעולם.
יחידות צבא
היחידה הראשונה במשחק היא לוחם. הלוחם הוא היחידה הכי חלשה, אך הכי בסיסית. קיימות יחידות רבות החזקות ממנו.
מאיר שפירא (ראש מועצה)
ביוגרפיה
לאור מיקומה של עפולה כבירת העמק, וכנקודת עצירה לנוסעים מהמרכז הארץ לצפונה, זכה בית המלון לארח אישים חשובים ומנהיגי היישוב, שעצרו בו למנוחת לילה. בין האישים שהתארחו במלון היה הרב יוסף יצחק שניאורסון – הרבי מליובביץ', שביקר במקום בשנת 1929, הרב הראשי אברהם יצחק הכהן קוק, מנהיג בית"ר זאב ז'בוטינסקי, חיים ויצמן, חיים נחמן ביאליק, מנחם אוסישקין ואחרים.
כמו כן היה מאיר שפירא בין מייסדי קופת "הלוואה וחסכון" בעפולה, שסייעה בהלוואות כספיות להקמת מבני ציבור ומיזמים כלכליים בעפולה. בהשפעתו האישית של מאיר שפירא תרם נדבן מארצות הברית את הסכום הדרוש להקמת בית הכנסת הגדול.
בשנת 1926 כוננה לראשונה מועצה מקומית בעפולה. בטרם כינון המועצה פעל בעיר ועד מקומי ומאיר שפירא עמד בראשו. לראשונה כיהן מאיר שפירא כיושב ראש המועצה המקומית בשנים 1931 – 1932 ולאחר הפסקה של שבע שנים חזר לכהן כיושב ראש המועצה בשנים 1939 – 1940.
Civilization Revolution
יחידות התקפה יבשתיות
סוס - התקפה: 2. הגנה: 1. צעדים בתור: 2.
מאיר שפירא (ראש מועצה)
ביוגרפיה
מאיר שפירא נפטר בשנת 1962. על שמו נקרא בעיר רחוב המקביל לשדרה בה הקים שפירא את מלונו.
Civilization Revolution
יחידות התקפה יבשתיות
בליסטרה - התקפה: 4. הגנה: 1. צעדים בתור: 1.
אביר - התקפה: 4. הגנה: 2. צעדים בתור: 2.
תותח - התקפה: 6. הגנה 2. צעדים בתור: 1.
טנק - התקפה: 10. הגנה: 6. צעדים בתור: 3.
ארטילרי - התקפה: 16. הגנה: 2. צעדים בתור: 2.
יחידות הגנה
קשת התקפה: 1. הגנה: 2. צעדים בתור: 1.
פיקמן התקפה: 1. הגנה: 3. צעדים בתור: 1.
רובאי התקפה: 3. הגנה: 5. צעדים בתור: 1.
חיל רגל מודרני התקפה: 4. הגנה: 8. צעדים בתור: 1.
יחידות ימיות
מפרשית קרב התקפה: 1. הגנה: 1. צעדים בתור: 2.
ספינת קרב התקפה: 2. הגנה: 2. צעדים בתור: 3.
משחטת התקפה: 6. הגנה: 6. צעדים בתור: 5.
אניית מלחמה התקפה: 12. הגנה: 18. צעדים בתור: 4.
יחידות התקפה אוויריות
מטוס קרב התקפה: 6. הגנה: 4. צעדים בתור: 8. תורות בלי בסיס: 2.
מטוס מפציץ התקפה: 18. הגנה: 3. צעדים בתור: 6. תורות בלי בסיס: 4.
כאשר יש 3 יחידות מאותו סוג באותה משבצת, אפשר לעשות צבא של היחידות האלה.
תומאש מייבסקי
תומאש מייבסקי (בפולנית: Tomasz Majewski; נולד ב-31 באוגוסט 1981) הוא אתלט פולני. פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008 ולונדון 2012), סגן אלוף העולם (ברלין 2009) ואלוף אירופה (ברצלונה 2010) בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה
מייבסקי התחרה באוניברסיאדה שהתקיימה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2003 וסיים במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.90 מטר. באוניברסיאדה שנערכה באיזמיר טורקיה בשנת 2005 הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.60 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 סיים מייבסקי במקום שמיני בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.85 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בולנסיה ספרד אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בשיא פולין חדש של 20.93 מטר, אחרי ריס הופה (21.20 מטר) וכריסטיאן קאנטוול (21.77 מטר), שניהם מארצות הברית. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה יפן בשנת 2007 הוא סיים במקום חמישי בהדיפת כדור בתוצאה של 20.87 מטר.
אלוף אולימפי
באליפות אירופה באתלטיקה באולם, שנערכה בטורינו איטליה בשנת 2009, זכה מייבסקי במדליית זהב כשהדף למרחק של 21.02 מטר, לפני ייבס נייר מצרפת (20.42 מטר) ורלף ברטלס מגרמניה (20.39 מטר). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין גרמניה אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 21.91 מטר, אחרי כריסטיאן קאנטוול (22.03 מטר) ולפני רלף ברטלס (21.37 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2010 זכה מייבסקי במדליית כסף בתוצאה של 21.00 מטר, אחרי אנדריי מיחנביץ' שהדף סנטימטר אחד רחוק יותר, ולפני רלף ברטלס (20.93 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו קוריאה הדרומית בשנת 2011 סיים מייבסקי במקום תשיעי בתוצאה של 20.18 מטר.
במשחקים האולימפיים שנערכו בלונדון בשנת 2012 זכה מייבסקי בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בהדיפץ כדור ברזל בתוצאה של 21.89 מטר, לפני דוד שטורל מגרמניה (21.86 מטר) וריס הופה (21.23 מטרים) והיה הודף כדור הברזל הראשון שמגן על תוארו האולימפי מאז פרי אובריאן מארצות הברית שעשה זאת במלבורן 1956.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בציריך שווייץ בשנת 2014 זכה מייבסקי במדליית ארד בהיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.83 מטר, אחרי דוד שטורל (21.41 מטר) ובורחה ויואס מספרד (20.86 מטר).
אישה טרנסית
אישה טרנסג'נדרית (בקיצור אישה טרנסית, באנגלית גם male-to-female או בקיצור MTF או M2F) היא אישה שזהותה המגדרית לא תואמת לייעוד המגדרי שניתן לה בלידתה, כלומר, אישה שזוהתה בלידתה כזכר וכבן.
נשים טרנסיות מתמודדות עם אפליה משמעותית בתחומים רבים, בין היתר בתעסוקה ובגישה לדיור, ומתמודדות עם אלימות פיזית ומינית ופשעי שנאה, לרבות מצד בני זוג. בארצות הברית, האפליה היא חמורה במיוחד כלפי נשים טרנסיות שהן בנות מיעוט גזעי, שלעיתים קרובות מתמודדות עם הצטלבות של טרנספוביה וגזענות.
התאמה מגדרית
נשים טרנסיות עשויות לחוות דיספוריה מגדרית. דיספוריה מגדרית היא מצוקה שנובעת מסתירה בין הזהות המגדרית לבין המין ששויך בשעת לידה, ומההשכלות לכך, כמו התפקיד המגדרי הנלווה או מאפייני המין העיקריים והמשניים. נשים טרנסיות עשויות לעבור התאמה מגדרית כדי להקל את הדיספוריה המגדרית. התהליך הרפואי להתאמה מגדרית עבור נשים טרנסיות כולל טיפול הורמונלי חליפי,, , וניתוח להתאמה מגדרית. נשים טרנסיות עוברות טיפולים נוספים להתאמה מגדרית כגון הסרת שיער בלייזר ופיתוח קול.
טיפול הורמונלי
המרכיב העיקרי בתהליך הרפואי של התאמה מגדרית עבור נשים טרנסיות הוא טיפול הורמונלי חליפי באמצעות אסטרוגן, חוסמי טסטוסטרון, פינסטריד, ולעיתים פרוגסטרון. הטיפול ההורמונלי גורם להתפתחות מאפייני מין משניים נשיים: צמיחת שדיים, חלוקת שומן הגוף בדפוס נשי, שינוי במרקם העור, ירידה באקנה, שינוי במרקם שיער הראש והגוף, עצירת תהליך התקרחות, שינוי בכמות וריח הזיעה, וירידה במסת השריר. בנוסף, הטיפול גורם לעליה בפרולקטין וירידה הדרגתית עד לכדי הפסקה ביצור תאי זרע. השינויים יחדיו יכולים להוביל לשינויים רחבים יותר כמו יחס מותניים-ירכיים נמוך יותר. עם זאת, טיפול הורמונלי חליפי באמצעות אסטרוגן לא משנה את מבנה וגודל העצמות לאחר ההתבגרות המינית, אלא רק לפני כן. לאור זאת, תהליך התאמה מגדרית של נשים טרנסיות לאחר התבגרות מינית בדרך כלל כולל גם ניתוח לנישוי פנים, וניתוח לנישוי קול.
טרמינולוגיה
מקורו של המונח "אישה טרנסית" (באנגלית: trans woman) הוא בתחילית הלטינית שמשמעותה "ממול, מעבר, דרך, בצד השני של, ללכת מעבר" ובמילה woman. המונח שימש לראשונה בספרה של לזלי פיינברג משנת 1996, "Transgender Warriors: Making History from Joan of Arc to Dennis Rodman" (לוחמים טרנסג'נדרים: עושים היסטוריה מז'אן ד'ארק עד דניס רודמן). בספר מתוארת אישה טרנסית כ"טרנסג'נדרית או טרנסקסואלית מזכר לנקבה". הגדרה זו מקובלת ונמצאת בשימוש במילון האנגלי של אוקספורד. עם זאת, היא מרחיבה וכותבת שלהיות אישה טרנסית נתפס לרוב כדבר שלילי. היא מציינת שהביטוי המגדרי שלה הפך אותה ל"מטרה". היידי מ' לויט מספקת תיאור פשוט יותר לאישה טרנסית. היא קובעת ש-'transwomen' הוא שם נפוץ לתיאור אלו שעוברות ממין זכר לנקבה. לויט מציינת כי הקיצור "MTF" נמצא בשימוש נפוץ, ופירושו "זכר לנקבה" (male-to-female). נקודת המבט של ורוניקה אייבי, רוכבת אופניים טרנסג'נדרית, מסבירה כיצד מונח זה הוא מסובך. בעוד שחלק מהנשים הטרנסיות עברו ניתוח להתאמה מגדרית, רבות נאבקות "לעבור" כאישה בחברה ולהתקבל. היכולת לעבור יכולה לגרום למי שנחשבה לאישה טרנסית להיראות בדיוק כמו כל אישה אחרת. היא מסבירה שהדבר שנוי במחלוקת שכן לנשים טרנסיות אין יכולת ביולוגית להתרבות וחסרים להן רחם ושחלות. עם זאת, היא מסיקה ש"נשים טרנסיות הן נשים" שמאתגרות נורמות חברתיות של מה המשמעות בלהיות אישה.