cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אאידה (מחזמר)
מערכה ראשונה
גבר ואישה, שמסתובבים בתערוכה באגף המצרי במוזיאון מודרני, מבחינים זה בזו. פסל של אמנריס, פרעה נקבה, מתעורר לחיים ("Every Story Is a Love Story") ומעביר את העלילה למצרים העתיקה שם רדמס, מנהיג הצבא המצרי, ואנשיו חוזרים ממסע בארץ האויב של מצרים, נוביה ("Fortune Favors the Brave"). כאשר החיילים שלו שובים קבוצה של נשים נוביות, הוא נתפס על ידי אחת מהנשים, אאידה, שמנסה לשחרר את עצמה בקרב מול אחד החיילים. רדמס מכריח אותה לרחוץ את גבו, אבל היא מסרבת, ואומרת שלמרות שהמצרים לקחו הכל מהנובים, הם לעולם לא ישברו את רוחם ("The Past Is Another Land"). רדמס מציל את בנות הלוויה של אאידה ממכרות הנחושת (ומוות ודאי) בכך שהוא שולח אותן לשומר של שטח הארמון. הוא גם מבטיח שאאידה תשמש כשפחה לארוסתו, הנסיכה אמנריס. אביו של רדמס, השר הראשי זוסר, מקבל את פני בנו עם החדשות שהפרעה גוסס, וכי רמדס חייב להתכונן לקראת הפיכתו לשליט הבא של מצרים ("Another Pyramid"). ללא ידיעתו של רדמס, אביו מרעיל את הפרעה על מנת להאיץ את עלייתו של רדמס לשלטון.
המשרת הנובי של רדמס, מרב, הוא בחור צעיר שלמד כיצד לשרוד במצרים. תוך כדי שהוא מוסר את אאידה לנסיכה, הוא מזהה אותה כבתו של המלך הנובי שאותו שרת כשעוד היה בנוביה. אאידה מורה לו לשמור על זהותה בסוד, שמא המצרים יהרגו אותה ("How I Know You"). כאשר אאידה מוצגת לאמנריס, היא מוצאת חן בעיני הנסיכה, ומבחינה שאהבתה של הנסיכה לאופנה משמשת כמסכה המסתירה את חוסר הביטחון שלה ("My Strongest Suit"). במשתה, אמנריס ורדמס לומדים מפרעה שהם עומדים להינשא בעוד 7 ימים, דבר המותיר את רדמס מוטרד מכך שימיו כחוקר הסתיימו ("Fortune Favors the Brave (Reprise)"). ביחד, הוא ואאידה חולקים את החלומות והחרטות שלהם ("Enchantment Passing Through").
מאוחר יותר באותו לילה, אמנריס מודאגת ממחלתו של אביה ומוצאת באאידה אוזן קשבת ("My Strongest Suit (Reprise)"). כשהוא פורץ לחדרה של ארוסתו, רדמס חולק רגע עם אאידה, בו הוא מספר לה שהוא נמשך אליה. מרב לוקח את אאידה למחנה הנובים, שם היא נכנעת בעל כורחה לתחינות אנשיה להוביל אותם ("Dance of the Robe"). כשהיא מפצירה ברדמס לעזור לנובים, הוא מחליט לתת להם את רכושו ("Not Me") ומצהיר על אהבתו לאאידה ("Elaborate Lives"). כשהיא לא מסוגלת להילחם יותר ברגשותיה, היא נעתרת לחיבוקו. האושר שלהם נקטע בידי החדשות שצבאו של רדמס לכד את אמונסרו, מלך נוביה ואביה של אאידה. כשהוא לא יכול לנחם אותה, רדמס עוזב את אאידה כשהיא במצוקה. כאשר אאידה מגייסת את אנשיה, היא מבטיחה להם שנוביה לעולם לא תמות ("The Gods Love Nubia").
מערכה שנייה
אמנריס, רדמס ואאידה נמצאים בקונפליקט בין נאמנות לבין רגש ("A Step Too Far"): אמנריס חוששת שחיבתו של רדמס כלפיה הולכת ופוחתת, רדמס מודאג מכך שאהבתו לאאידה יכולה לסיים את חייו כפי שהוא מכיר אותם ואאידה חוששת שהיא עלולה לבגוד באנשיה מכיוון שהיא אוהבת את רדמס. אאידה ומרב מגיעים לתא הכלא של אומונסרו בעזרת שוחד, שם אאידה מתאחדת עם אביה. מרב רוקם תוכנית בריחה, ביחד עם המלך, שתתבצע במהלך ההמולה סביב חתונתה של אמנריס. על מנת להציל את אביה ואת אנשיה שלה, אאידה חייבת לבגוד בגבר שהיא אוהבת ("Easy as Life"). בינתיים, זוסר מגלה על הרומן של רדמס ואאידה ומזהיר את בנו שזה עלול לעלות לו בכס המלכות, אבל רדמס כבר לא שותף לשאיפותיו של אביו ("Like Father, Like Son"). לאחר הוויכוח עם בנו, זוסר מורה לאנשיו למצוא את אאידה ולהרוג אותה.
במחנה הנובים, אאידה מקבלת מכתב התנצלות מרדמס על הדרך הפזיזה שבה פעל כששמע שאמונסרו נלכד ("Radames' Letter") ועל חוסר גילויי החיבה כלפיה. כשהחיילים המצרים מגיעים לחפש את אאידה, נובית אחרת, נחבקה, מקריבה את עצמה כדי שהנסיכה תוכל לחיות. כעת, נחושה יותר מתמיד לעזוב את רדמס לנצח, אאידה הולכת להיפרד ממנו למרות התנגדותו של מרב ("How I Know You (Reprise)"). רדמס מודיע לאאידה שהוא מבטל את החתונה. אאידה יודעת שביטול החתונה יהרוס את סיכויי אביה לברוח, ואומרת לרדמס שהוא חייב לעשות את זה ("Written in the Stars"). רדמס מסכים, בתנאי שהיא תברח ותצא לחופשי עם סירה שהוא יספק. האוהבים שבורי הלב נפרדים. אמנריס, ששמעה את כל השיחה, מנסה להתמודד עם העובדה שנישואיה הקרובים הם שקר ("I Know the Truth").
החדשות על בריחתו של אמונסרו קוטעות את חתונתה של אמנריס. רדמס לומד את האמת על זהותה של אאידה כאשר הוא מגיע לרציפים, בדיוק כשהיא עומדת לעלות על הסירה שלו עם אביה. למרות שהוא כועס על כך שאאידה הסתירה את זהותה מפניו, היא אומרת לו שהיא מעולם לא שיקרה לו שהיא אוהבת אותו. בכאוס שנוצר, זוסר פוצע אנושות את מרב, ורדמס מאפשר את בריחתו של אמונסרו על ידי חיתוך החבל הקושר את הסירה לרציף, אך אאידה נשארת עם רדמס ומרב שגוסס. זוסר נמלט, ומרב מת בזרועות אדונו האהוב והנסיכה האהובה. לאחר מכן, רדמס ואאידה נעצרים בגין בגידה. במשפט, פרעה מכריז שעצרו את זוסר וגוזר על אאידה ורדמס להיקבר בחיים. אמנריס ממלאת את תפקידה כפרעה לעתיד בכך שהיא משכנעת את אביה לתת לאוהבים למות באותו קבר, מעשה חמלה עבור שני האנשים שהיא למדה לאהוב. ניצבים מול המוות, אאידה מסתכלת על רדמס כדי לשאוב כוחות ("Elaborate Lives (Reprise)"). כאשר נגמר להם לאט לאט האוויר והאור ("Enchantment Passing Through (Reprise)"), רדמס נשבע, שאם יצטרך, הוא יחפש אותה במשך מאה גלגולי חיים כדי למצוא אותה שוב.
בחזרה לתערוכה במוזיאון, רוחה של אמנריס חושפת שכשהיא הפכה לפרעה, "מותם של האוהבים הביא לשלום" בין מצרים ונוביה. היא צופה איך הגבר והאישה המודרניים נמשכים באופן מוזר זה לזה. הם גלגוליהם של אאידה ורדמס, שמוצאים זה את זו בהתחלה חדשה ("Every Story is a Love Story (Reprise)").
בישראל
המחזמר הועלה בישראל בתיאטרון בית הלל באוניברסיטה העברית בחודשים ינואר-פברואר בשנת 2014. ההפקה בוימה על ידי מיכאל ברל.
יואן מונטגיו
יואן אדוארד סמואל מונטגיו (באנגלית: Ewen Edward Samuel Montagu; 19 במרץ 1901 – 19 ביולי 1985), היה יהודי בריטי, קצין מודיעין בצי המלכותי הבריטי במלחמת העולם השנייה, שופט וסופר. נודע בתפקידו בהובלת "מבצע קציצה" - פעולת הונאה צבאית, שהטעתה את גרמניה הנאצית לחשוב שכוחות הפלישה של בעלות הברית ינחתו ביוון ולא בסיציליה במסגרת מבצע האסקי. החזיק בכמה תוארי אצולה בריטיים.
ביוגרפיה מוקדמת
מונטגיו, נצר למשפחת בנקאים עשירה, הוא בנו השני של הברון לואיס מונטגיו, שהיה בן דודו של הרברט סמואל, ונכדו של הברון סמואל מונטגיו. בית המשפחה היה ארמון פאר ברובע קנסינגטון שהעסיק משרתים רבים. יואן התחנך בבית הספר וסטמינסטר.
במלחמת העולם הראשונה היה מאמן מקלע בבסיס צי-אוויר של ארצות הברית. לאחר המלחמה למד בטריניטי קולג' (קיימברידג'), באוניברסיטת קיימברידג' ובאוניברסיטת הרווארד. בשנת 1924 הוסמך כעורך דין. אחד המקרים המפורסמים שלו כעורך דין זוטר היה ההגנה על אַלְמָה ראטנברי בשנת 1935 שהואשמה יחד עם מאהבה בן השמונה עשרה ברצח בעלה הקשיש פרנסיס ראטנברי (Francis Rattenbury). בשנת 1939 התקדם להיות "פרקליט המלך" (King's Counsel).
מלחמת העולם השנייה - מבצע קציצה
בשנת 1938 התנדב מונטגיו למערך המילואים של הצי המלכותי. בשל הרקע המשפטי הוא הוצב למחקר מיוחד. אחר כך הוצב במטה הצי המלכותי בהאל כקצין צוות סיוע במודיעין. מונטגיו שירת באגף המודיעין של האדמירליות ועלה לדרגת קומנדר. הוא היה נציג חיל הים בוועדת XX, שפיקחה על הפעלת סוכנים כפולים (Double-Cross System) במסגרת MI5. הוא פיקד על צ'ארלס צ'ולמונדליי, שהגה את תוכנית ההונאה "מבצע קציצה". מונטגיו קיבל את הרעיון לתת לגופת חסר בית שנפטר זהות של קצין בריטי, ולהניח לגופה להישטף לחוף כשעליה מסמכים עם מידע כוזב, לפיו מתוכננת פלישה של בעלות הברית ליוון ולסרדיניה, ולא לסיציליה, שם התרחשה הפלישה בפועל. הגרמנים אכן הולכו שולל, עד היטלר עצמו והפלישה לסיציליה נחלה הצלחה. ההיסטוריון יו טרבור-רופר כינה את המבצע 'ההונאה הטובה ביותר בהיסטוריה של הונאה צבאית'. על תפקידו במבצע קציצה, הוא זכה לתואר "מפקד" בחטיבה הצבאית של מסדר האימפריה הבריטית.
אחרי המלחמה
מ-1945 עד 1973 הוא החזיק בתפקיד פרקליט הצי, שימש כשופט בהמפשייר ובמידלסקס ורשם בבתי המשפט בדוויז ובסאות'המפטון. כתב את הספר "האיש שלא היה מעולם" (1953), דין וחשבון על מבצע קציצה, שהפך לסרט  "האיש שלא היה מעולם" שלוש שנים מאוחר יותר. את דמותו של מונטגיו בסרט משחק קליפטון וב, מונטגיו עצמו מופיע בסרט בתפקיד סגן מרשל של חיל האוויר המלכותי, המותח ביקורת צינית על תוכנית "מבצע קציצה". כתב גם את "מעבר לסודי ביותר אולטרה" (1977), שהתמקד בטקטיקות טכנולוגית מידע וריגול שהיו בשימוש במלחמת העולם השנייה.
מונטגיו היה נשיא ק"ק כנסת ישראל, 1954-1962, וסגן נשיא של ההתאחדות האנגלו-יהודית.
משפחתו
אחיו הבכור, סטיוארט מונטגיו, פנה לעסקי הבנקאות של המשפחה ואילו אחיו הצעיר, אייבור מונטגיו, היה יוצר סרטים, סופר, מייסד איגוד טניס השולחן העולמי, קומוניסט, שריגל עבור גה-אר-או במהלך מלחמת העולם השנייה.
יואן מונטגיו התחתן עם איריס, בתו של הצייר סולומון ג'וזף סולומון, בשנת 1923. נולד להם בן, ג'רמי, שעסק בכלי נגינה ובת, ג'ניפר, היסטוריונית אמנות. דודו הוא אדווין מונטגיו - בנו השני של סמואל מונטגיו, מדינאי בריטי ליברלי, חבר המועצה המלכותית ומזכיר המדינה להודו ודודתו היא ליליאן הלן מונטגיו - בתו של סמואל מונטגיו, עובדת סוציאלית, שופטת בבית משפט לנוער בלונדון ופעילת יהדות ליברלית (בריטניה).
סימוכין
המקור לסימוכין הבאים הוא: בן מקנטייר, מבצע קציצה: פרשיית הריגול האמיתית ששינתה את מהלכה של מלחמת העולם השנייה, תרגום מאנגלית כרמית גיא, תל אביב: עם עובד, 2010
פרננדו השני, מלך אראגון
פרננדו השני מאראגון, "הקתולי" (בעברית ובשפות אחרות נקרא לרוב: פרדיננד) (בספרדית: Fernando de Aragón el Católico; 10 במרץ 1452 – 23 בינואר 1516) היה מלך אראגון, קסטיליה, סיציליה, נאפולי, ולנסיה, סרדיניה ונווארה, ורוזן ברצלונה.
ביוגרפיה
פרננדו נולד ב-10 במרץ 1452 לחואן השני, מלך אראגון, ואשתו השנייה, אשת האצולה האראגונית חואנה אנריקס (Juana Enriquez). בשנת 1468 הוכתר בידי אביו כמלך סיציליה, כהכנה לנישואיו לאיזבלה, בת דודתו ויורשתו של אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה. נישואיו לאיזבלה נערכו ב-19 באוקטובר 1469 בואיאדוליד. לאחר מות אחיה ב-1474, ירשה איזבלה את כתר קסטיליה. טוענת נוספת לכתר, חואנה, נסיכת קסטיליה (לכאורה בתו של אנריקה הרביעי, אך אבהותו הייתה מוטלת בספק), נאבקה על זכותה לכתר באמצעות בעלה, אפונסו החמישי, מלך פורטוגל, ופרצה מלחמת אזרחים, אך בסופו של דבר ניצחו בה פרננדו ואיזבלה. ב-1479, עם מות אביו, כאשר ירש אותו פרננדו כמלך אראגון, אוחדו למעשה כתר קסטיליה והשטחים שתחת שלטון כתר האראגון באיחוד אישי. העשורים הראשונים של שלטונם המשותף של פרננדו ואיזבלה הוקדשו לגיבוש ממלכתם, ואיחודה תחת כתרם המשותף מבחינה פוליטית ודתית. במסגרת זו פעלו משך מספר שנים לכיבוש ממלכת גרנדה, השריד האחרון לשלטון המוסלמי בחצי האי האיברי. הכיבוש הושלם ב-2 בינואר 1492 (שיאו של התהליך המכונה "הרקונקיסטה"), וממנו נוצרה לראשונה מאז המאה ה-8, ישות פוליטית יחידה שניתן לכנותה "ספרד" (אף כי השטחים השונים לא נשלטו באופן סדיר כיחידה אחת עד המאה ה-18).
באותה שנה גורשו יהודי ספרד מכל תחומי הממלכה המשותפת (המאורע הידוע כגירוש ספרד), נכתב ספר הדקדוק הראשון של השפה הספרדית, וכריסטופר קולומבוס נשלח בידי הזוג למסע שבו יגלה את "העולם החדש". לפי חוזה טורדסיאס מ-1494 חולק העולם החוץ-אירופאי בין ממלכות פורטוגל וספרד על פי קו צפון-דרום שעבר במרכז האוקיינוס האטלנטי.
שנות חייו המאוחרות של פרננדו השני הוקדשו למחלוקות עם מלכי צרפת בדבר השליטה באיטליה, שרשרת האירועים המכונה המלחמות האיטלקיות. ב-1494 פלש שארל השמיני מצרפת לאיטליה וגירש את דודנו של פרננדו, אלפונסו השני, מכס מלכות נאפולי. פרננדו חבר עם מספר נסיכים איטלקיים ועם מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על-מנת לגרש את הצרפתים עד 1496 ולהמליך על הכתר הנפוליטני את בנו של אלפונסו, פרננדו. ב-1501, לאחר מות פרדיננדו השני, מלך נאפולי ועלייתו של דודו פדריקו לכס הנפוליטני, חתם פרננדו מאראגון על הסכם עם לואי השנים עשר, מלך צרפת, יורשו של שארל השמיני, שזה עתה סיים לממש את תביעותיו לדוכסות מילאנו, ולפיו יחולק השטח ביניהם כשנאפולי, קמפניה ואברוצו יעברו לשלטון צרפתי ופרננדו יקבל את פוליה וקלבריה. ההסכם התפרק במהרה ובמהלך השנים שבאו אחריו לחם גונזלו פרננדז מקורדובה, מצביאו הדגול של פרננדו, במלך צרפת, עד שכבש מידיו את נאפולי ב-1504.
איזבלה נפטרה בשנת 1504 והותירה את ממלכתה לבתה חואנה, אך היא שהתה באותו זמן בארצות השפלה, שנשלטו בידי בעלה, פיליפ "היפה", ובזמן העדרה שימש פרננדו כשליט במקומה. פרננדו שאף להותיר בידיו את השלטון על קסטיליה לצמיתות, אך האצולה הקסטיליאנית סירבה לכך והמליכה על עצמה את בעלה של חואנה כפליפה הראשון, מלך קסטיליה. לאחר מותו של פיליפ ב-1506, כשחואנה במצב נפשי לא יציב ובנם המשותף, קרלוס מגנט, עודו בן שש בלבד, שב פרננדו לשלוט בקסטיליה בסיועו של ראש השרים, הקרדינל פרנסיסקו חימנז דה סיסנרוס.
ב-1508 חודשה המלחמה באיטליה, הפעם נגד ונציה. כל הכוחות בחצי האי, ביניהם פרננדו, לואי השנים עשר, מקסימיליאן הראשון והאפיפיור יוליוס השני, הקימו יחד את הליגה של קמברה. למרות ניצחונה של צרפת על ונציה בקרב אגנאדלו, החלו פרננדו והאפיפיור לחשוד בכוונותיהם של הצרפתים. הליגה של קמברה פורקה, ובמקומה נוצרה הליגה הקדושה, בה אוחדו כל הכוחות נגד צרפת.
בנובמבר 1511 חתמו פרננדו וחתנו, הנרי השמיני, מלך אנגליה, על חוזה וסטמינסטר, בו התחייבו זה לזה להגשת עזרה הדדית נגד צרפת. מוקדם יותר באותה שנה כבש פרננדו את מחציתה הדרומית של ממלכת נווארה, שנשלטה על ידי אציל צרפתי, וסיפחה לספרד. בנקודה זו נישא פרננדו מחדש לז'רמין מפואה, נכדתה של אחותו למחצה, לאונור, מלכת נווארה, על-מנת לחזק את תביעתו לכתר נווארה. במקביל נחלה הליגה הקדושה באיטליה ניצחונות נגד הצרפתים, אותם הצליחה לגרש ממילאנו. על פי חוזה שלום שנכרת ב-1513 הושבה מילאנו לבית ספורצה, אך כעבור שנתיים נכבשה שוב בידי הצרפתים.
יש הטוענים כי פרננדו, ולא צ'זארה בורג'ה, הוא ששימש כהשראה האמיתית ל"הנסיך" של ניקולו מקיאוולי, בו הוא מוזכר לעיתים תכופות.
משפחתו
לפרננדו ואיזבלה נולדו שבעה ילדים, מתוכם הגיעו חמישה לבגרות:
בזכות כוחם הרב כשליטים בממלכה משותפת, נישאו בנותיהם למספר שושלות אירופיות ובכך הניחו את הבסיס לירושה העצומה של נכדם, קרלוס הראשון.
שטעטל
תפוצה
המילה היידית "שטעטל", או ברבים "שטעטלאך" (מקבילה ל-Städtle בשוואבית) היא צורת הקטנה של המילה "שטאָט", 'עיר', כלומר 'עיירה' או 'עיר קטנה'. השטעטל הייתה תופעה רווחת בשטחי האיחוד הפולני-ליטאי, גם לאחר חלוקת פולין, המכסה חלק נרחב ממזרח אירופה – בהם התיישבו יהודים רבים למן ימי הביניים - ובסביבתהּ הקרובה. השטעטלאך נוצרו עקב מדיניות השלטון לעודד את ישיבת היהודים באזורי ספר ובשטחים נידחים, לצורך פיתוח כלכלתם ואכלוסם. זאת בצד האיסור שחל על היהודים להתיישב בערים הגדולות מחד גיסא, ומניעתם מלהיות בעלי אדמות (למעט באזורים מוגדרים) מאידך גיסא. במאה ה-18 כבר היה מספר עצום של עיירות יהודיות בשטחי מזרח אירופה, מהן מאות בפולין גופא.
החיים בשטעטל
השטעטל הטיפוסית מנתה מאות עד אלפים בודדים של תושבים, והייתה מיושבת בכמחציתהּ או אף בלמעלה מכך ביהודים – בעלי מלאכה, סוחרים וחנוונים. במקרים רבים, הרחוב המרכזי בעיירה, והחנויות במרכז העיירה היהודית, היו שייכים ליהודים או מוחכרים להם, והם גרו וניהלו את המסחר שם. על פי רוב התקיימו יחסי שכנות סבירים עם הגויים שמבין תושבי העיירה ומהכפרים באזור, שלא הושתתו על חיבה אלא על תלות כלכלית הדדית. בשל מרחק הכפרים מהערים ובשל היעדר אמצעי תחבורה, שימשה השטעטל חוליה מקשרת ומתווכת בין הכפרים שסביבהּ לבין עיר המחוז. פעם או פעמיים בשבוע, בימי השוק, נהגו הכפריים להגיע לעיירה, שם יכלו למכור את תוצרתם, לרכוש מצרכים ולתקן את כלי מלאכתם. כיכר השוק הייתה המקום החשוב ביותר בחיי הכלכלה של השטעטל – לב העיירה – וסביבה נבנו בתי התושבים ומוסדות הציבור.
יידיש הייתה שפת הדיבור והכתיבה בקרב יהודי השטעטל. רוב הגברים ידעו לקרוא גם עברית – שפה שנלמדה במוסדות החינוך היהודיים הדתיים – ובני האליטה הרבנית אף היו משכילים דיים כדי לכתוב בה. הנשים לרוב לא הבינו עברית, אך הכירו את האותיות העבריות, בהן נכתבת גם שפת היידיש. שלטים באותיות עבריות הפכו לאחד מסימני ההיכר של השכונות היהודיות בשטעטל. השפה המיוחדת ליהודים הייתה מחסום משמעותי בינם לבין האוכלוסייה שסביבם. את העסקים עם שכניהם ניהלו היהודים בשפת המדינה או האזור, שמידת שליטתם בה נבעה ממידת המגע שהיה להם עם גויים לצורכי מסחר ועסקים, וממידת הקרבה של השטעטל לערים גדולות בסביבה.
בית הכנסת, לרוב המבנה המרשים ביותר בלב העיירה, היה מרכז חיי הקהילה. אורח החיים של מרבית תושבי השטעטל היה תורני, עם תחושה קהילתית חזקה ודגש על חינוך יהודי. לעומת שכניהם הלא-יהודים, שגם הם נסמכו על מוסדות הדת בכל הקשור לחינוך, התייחדו הקהילות היהודיות בכך שהונהג בהן מעין חינוך חובה – על כל בן היה לקבל חינוך בסיסי, אשר כלל קריאה וכתיבה בעברית, תפילות וכיוצא באלה. חלק גדול מהבנות לא למדו מעל גיל בית ספר יסודי, אך היה מקובל ללמדן את אותיות האלף-בית העברי כדי שתוכלנה לקרוא את התפילות, וכן לקרוא ולכתוב ביידיש. במשך הזמן התפתחה שיטת כתיבה ביידיש אשר התבססה על האלף-בית העברי – תחילה לשימושן של הנשים, ומאוחר יותר לשימוש הקהילה כולה. התפתחות החינוך הממלכתי מטעם המדינה והדרישה מיהודים לקחת בו חלק חוללו משבר בחינוך היהודי של העיירות, והביאו לרפורמות שונות שנעשו בו.
אחרי שבמלחמת העולם הראשונה, רבות מהעיירות חרבו ונבנו מחדש, כמעט בכל עיירה, לצד המוסדות הדתיים (שלעיתים נחלקו בין חצרות חסידיות שונות, ובין חסידים ל"מתנגדים"), הייתה גם התארגנות של יהודים סביב מוסדות ציוניים או משכיליים: המזרחי, הבונד, השומר הצעיר ועוד. בתי כנסת מודרניים נמצאו רק בערים הגדולות.
שקיעת השטעטל והחורבן בשנות השואה
החל מן המחצית השנייה של המאה ה-19 החלה ירידתה של השטעטל. במקרים רבים הדבר בא בעקבות סלילת מסילות רכבת, אשר פסחו על עיירות קטנות. בנוסף, התרבו בין הכפריים הגויים סוחרים ובעלי מלאכה, והשתפרו אמצעי התחבורה בין הכפרים לערי המחוז, התפתחות שפגעה בנחיצותו הכלכלית של השטעטל כמרכז כפרי וכמתווך מסחר. מרקם יחסי התלות ההדדית בין היהודים ושכניהם נפגע, והיהודים זכו להצקות הולכות וגוברות. גל פוגרומים קשה תקף את העיירות היהודיות ברחבי תחום המושב בשנים 1881–1884, מגובה בהעלמת עין ואף עידוד מצד השלטון. גל פוגרומים קשה נוסף התרחש בין השנים 1903–1906. התקפות רבות כלפי היהודים התבצעו במהלך העימותים שהעסיקו את מזרח אירופה בשלהי מלחמת העולם הראשונה: מלחמת האזרחים ברוסיה, מלחמת פולין-אוקראינה והמלחמה הפולנית-סובייטית.
על רקע התרחשויות אלה, החלו יהודים צעירים לעזוב את השטעטלאך ולחפש הזדמנויות להשכלה, לתעסוקה ולעסקים בערים הגדולות. בתקופה זו גם החלו תהליכי חילון מואצים באוכלוסייה שנבעה מהתפתחות עידן האורות ו"תקופת ההשכלה" וגרם ליהודים רבים להתבולל ולנטוש את אורח החיים היהודי המסורתי. רבים ביקשו ליהנות מפירות האמנציפציה והיגרו למרכז אירופה ולמערבהּ; רבים אחרים עזבו את הדת המסורתית והלכו אחר תורות מרקסיסטיות או נדדו מעבר לים – לארצות העולם החדש, אשר הציעו הזדמנויות חדשות – או עסקו בהגשמה ציונית והצטרפו לעליות הראשונות לארץ ישראל. כל אלה הביאו לירידת השטעטל כליבה של התרבות היהודית במזרח אירופה. לאחר נפילת האימפריה הרוסית וסיום שלטון הצארים בשנת 1917, נפרצו גבולות תחום המושב, ויהודים הורשו להתיישב בערי ברית המועצות. בסך הכל, עזבו במהלך סוף המאה ה-19 והעשורים הראשונים של המאה ה-20 כשני מיליון יהודים את עיירות תחום המושב.
עם פלישת גרמניה לפולין, ובייחוד לאחר הפרת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב החלו יחידות רצח מיוחדות של הצבא הגרמני האיינזצגרופן, עוברות מעיירה לעיירה במסגרת שואת "כדור לכל יהודי" ומבצע ברברוסה בשנת ה'תש"א (1941). מאוחר יותר העיירות היהודיות הגדולות היוו מקום לכינוס היהודים בגיטאות, שחוסלו עם הזמן אף הן, חלקן ברצח המוני בבורות ירי ביערות, או באתר בית הקברות היהודי של העיירה עצמה, ובמשאיות גז, ורובן על ידי העברת היהודים למחנות מוות, או למחנות ריכוז ועבודה, שהוסבו עם הזמן למחנות השמדה, במסגרת הפתרון הסופי. עם הירצחה של מרבית יהדות מרכז ומזרח אירופה בשואה, ומניעת הפולחן הדתי בעיירות שתחת הכיבוש הסובייטי, עברה תופעת השטעטל ממזרח אירופה.
שטעטל בפולקלור ובתרבות
השטעטל נודעה כמקום שבו התגבש הווי יהודי עשיר ומקורי, וככר נרחב להתפתחותהּ של תרבות היידיש. זכרונות השטעטל טבועים עמוק במורשתם של יהודי מזרח אירופה, וחיי השטעטל הונצחו ביצירותיהם של סופרים ואמנים יהודים, שעם הבולטים שבהם בספרות נמנים שלום עליכם, דבורה בארון, יצחק בשביס-זינגר וש"י עגנון; בתחום הציור פעלו הציירים מארק שאגאל, הרמן שטרוק, אילקס בלר, מאנה כץ, שושנה עדן ואחרים. תרבות היידיש, שהגיעה לשיאה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, בעיקר בערים הגדולות של פולין וליטא, התבססה במידה רבה על הווי החיים והתרבות שנוצרו בעיירות.
חכמי חלם – לשון סגי נהור לעיירה של טיפשים שאין שכל בקודקודם – נפוצו מאוד בהומור היהודי של מזרח אירופה. נוסף על חלם, כיכבו עיירות נוספות ביצירות ספרותיות בדיוניות - למשל העיירה "כתריאליבקה" של שלום עליכם, השם הספרותי שהעניק הסופר לעיירת הולדתו, וורוקוב, או וורונקה, שבהּ מתרחשים רוב סיפוריו, או "אנטבקה", "יהופיץ" ו"בויבריק" שבהּן מתרחשים סיפורי טוביה החולב וסיפורים אחרים מפרי עטו של הסופר.
Just Give Me a Reason
Just Give Me a Reason (בעברית: רק תן לי סיבה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית וכותבת השירים פינק, בהשתתפות סולן להקת פאן, נייט רוס. השיר פורסם בתור הסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השישי של פינק, The Truth About Love. ג'ף באסקר כתב את השיר ופעל גם בתור המפיק. "Just Give Me a Reason" הוא בלדת פופ העוסקת ברצון לשמור על יחסים גם כאשר נראה כי הם מפורקים. השיר מסתיים עם סולו פסנתר, בדומה לתחילתו, והוא נמשך ארבע דקות ושתי שניות.
השיר זכה לשבחים מצד מבקרים רבים אשר ראו את השיר כרצועה הטובה ביותר באלבום. לפני פרסומו, השיר השתתף במצעדים רבים ומגוונים בשל מכירות דיגיטליות מוצלחות, מה שהיה הסיבה ליציאתו את השיר. השיר הצליח להשיג הצלחה בינלאומית, והיה במצעדים של עשרים ואחת מדינות שונות, ביניהן ארצות הברית, אוסטריה, אוסטרליה, קנדה, צ'כיה, איסלנד, אירלנד, לבנון, איטליה, לוקסמבורג, מקסיקו, הולנד, ניו זילנד, פולין, פורטוגל, סקוטלנד, סלובקיה, ושוודיה, וכן הגיע לחמישייה הפותחת ביותר מעשר מדינות, ביניהן, בריטניה, בלגיה, ברזיל, דנמרק, פינלנד, צרפת, ישראל, נורווגיה, שווייץ וספרד. בארצות הברית, הפך השיר לסינגל הרביעי של פינק שכבש את המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. הוא גם הפך לסינגל השלישי שלה שהגיע לראש מצעד השירים הדיגיטליים של הבילבורד לאחר "So What" ו-"Raise Your Glass". בארצות הברית, נמכרו יותר מ-4 מיליון הורדות דיגיטליות של השיר.
השיר אף זכה בפרס הבילבורד של אמצע השנה כשיר החם והמועדף ביותר. "Just Give Me a Reason" אף היה מועמד לשני פרסי גראמי עבור "ביצועי צמד הפופ טוב ביותר" ו-"שיר השנה" בטקס פרסי גראמי 2014, היכן שפינק ונייט ביצעו את השיר.
הקליפ המלווה לשיר זכה בפרס בטקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV עבור שיתוף הפעולה הטוב ביותר ב-2013. (והיה מועמד בקטגוריית "הקליפ הנשי הטוב ביותר").
במאי 2021, נודע כי פינק מוציאה לאור את האלבום ההופעה הראשון שלה הנקרא All I Know So Far, חלק מסרט הדוקומונטרי שפינק תוציא במהלך שנת 2021. פינק מבצעת את השיר זה, כחלק מהאלבום, כרצועה החמישית באלבום.
תקציר
בקליפ מוצגת פינק שוכבת על מזרן במרכז ביצה מלאכותית, עם ערפל סביב הסט ורקע משובץ. הסרטון הוא מאוד סמלי והסיפור שלו הוא עקיף, עם הפניות התומכות בנושא של השיר, כולל דובון, טלוויזיה הצפה על פני המים, המים עצמם וקיר עשוי עץ ברקע. הסצנות כוללות בהן את פינק שוכבת לבדה במזרן, אחרת עם נייט רוס המציגה את שני הזמרים שרים את השיר במערך לבן ריק, וסצנה שלישית שמראה את פינק ואת בעלה קארי הארט חובקים זה בזו.
קליפ מילולי
הווידאו המילולי הרשמי של השיר פורסם בחשבון ה-Vevo הרשמי של פינק בספטמבר 2012, והוא כולל בו כוכבים נוצצים ברקע.
צרפת הקטנה
שמו של הרובע ניתן לו בעקבות הוספיס שהיה באותו מקום במאה ה-15 אליו נשלחו אזרחים וחיילים צרפתים שלקו בעגבת שנקראה אז "המחלה הצרפתית" (בגרמנית - Franzosenkrankheit).
הרובע כולו נחרב במלחמת העולם השנייה ורק בשנת 1970 הוחלט לשקם את הרובע ולהחזירו למצבו הקודם. כך שהיום ניתן לראות שם בתים ורחובות משוחזרים.
דגל ניו יורק
דגל מדינת ניו יורק הוא דגל כחול המוטען בסמל מדינת ניו יורק. השלט כולל שתי דמויות התומכות במגן, משמאל - אלת החירות הנושאת בידה מטה, ועליו מצנפת פריגית. רגלה השמאלית של חירות דורכת על כתר. מימין תומכת במגן האבירים אלת הצדק, שעיניה מכוסות והיא מחזיקה בידה מאזניים וחרב.
על המגן מתואר נהר ההדסון ומעל המגון מתואר גלובוס המציג את חצי הכדור המערבי, ועליו עומד עיטם לבן-ראש - סמל ארצות הברית. שתי הספינות השטות בנהר מייצגות הן מסחר פנים מדינתי והן מסחר בינלאומי.
מתחת המגן כתוב מוטו המדינה: "אקסלסיור" (Excelsior) מקורו במילה הלטינית שמשמעה - "גבוה יותר".
עמנואל ז'ופרה
עמנואל ז'ופרה (Emanuele Giaufret) הוא דיפלומט איטלקי אשר שימש כראש משלחת האיחוד האירופי בישראל בין השנים 2017 ו-2021.
ז'ופרה הוא בעל תואר דוקטור בהיסטוריה של היחסים הבינלאומיים מאוניברסיטת פירנצה. הוא מילא מספר תפקידים בשירות החוץ של האיחוד האירופי: היה ראש מדור פוליטיקה ומסחר בשגרירות האיחוד בישראל ויועץ הממונה על זכויות האדם ועניינים חברתיים בנציגות האיחוד האירופי במטה האו"ם בניו יורק. קודם למינויו בשגריר בישראל במאי 2017 כיהן כראש אגף דמוקרטיה ופיקוח על בחירות בשירות החוץ של האיחוד.
ז'ופרה נכנס לתפקידו בישראל בספטמבר 2017, והחליף את השגריר לארס פאבורג-אנדרסן. בשנת 2021 הוא סיים את תפקידו והוחלף בשגריר דימיטר טזאנצ'ב.
מרווח (מוזיקה)
בתאוריית המוזיקה המונח מרווח מציין את היחס בגובה בין שני צלילים. במוזיקה הטונאלית, המרווח מוגדר בדרך כלל כיחס בין התדירויות של שני הצלילים או על ידי המרחק בין התווים המייצגים אותם על הסולם הדיאטוני. באתנומוזיקולוגיה נהוג למדוד את המרווחים בסנטים, ובמוזיקה לא טונאלית ישנן שיטות רבות אחרות.
היחידה הבסיסית בה נמדד המרווח המוזיקלי הוא ה"טון". היחידה הקטנה ביותר במוזיקה המערבית היא חצי טון, ולפיה מכוונים כלי הנגינה המערביים. במוזיקה מזרחית לסוגיה משתמשים גם ברבעי טונים ובסולמות שונים.
מרווחים קטנים מאוקטבה נקראים מרווחים פשוטים ואילו גדולים ממנה נקראים מורכבים. בשיטה הטונאלית, לכל מרווח יש מספר גרסאות - זך או קטן או גדול, וכן מוגדל או מוקטן - שההבדל ביניהם הוא המרחק המדויק בין התווים, בפועל כל גרסה מרוחקת חצי טון מהשנייה.
מרווח זך
בתאוריית המוזיקה, מרווח זך הוא מרווח שנעים לאוזן לשמוע אותו, והוא מרווח "צלול". למעשה, הצלילים הזכים מתיימרים להיות צליל אחד, למרות שאפשר להבחין בכך שהם שניים. המרווחים הזכים שקיימים במוזיקה הם הפרימה, הקוורטה, הקווינטה, והאוקטבה. מרווחים זכים נחשבים לקונסוננסים מקטגוריית "קונסוננסים מושלמים". המרווחים הזכים מופיעים בתחילת סדרת הצלילים העיליים.
מרווח קונסוננט בלתי מושלם
בתאוריית המוזיקה, מרווח קונסוננט בלתי מושלם הוא מרווח בין צלילים המתאימים זה לזה בצורה חלקית.
מרווח קונסוננט מושלם
במוזיקה של ימי הביניים הפרימה הקוורטה הקווינטה, וכן האוקטבה, נחשבו למרווחים הקונסוננטים היחידים. במהלך ימי הביניים המאוחרים והגלישה אל הרנסאנס עם המעבר למוזיקה טונאלית, הפכו הטרצה והסקסטה (שמשלימה אותה לאוקטבה) במוזיקה המערבית למרווחים קונסוננטים אף הם. המרווחים הללו מופיעים בכל יצירה, ובכל אקורד כמעט במערכת הטונאלית. קונסוננטים בלתי מושלמים מתפקדים באופן מושלם בהולכת קולות מסורתית של המוזיקה המערבית, גם כמרווחים מקבילים:
כך כותבים טרצות מקבילות: כך כותבים סקסטות מקבילות:
מרווח דיסוננטי
בתאוריית המוזיקה, מרווח דיסוננטי הוא מרווח שצורם לאוזן, בו שני צלילים "מתנגשים" כביכול. המרווחים הדיסוננטיים שקיימים במוזיקה הם הסקונדה, הטריטון והספטימה. כשדיסוננט מופיע ביצירה הוא נדרש להיפתר, בדרך כלל אל הצליל שמתחתיו, בהתאם לחוקי הולכת הקולות.
המרווח הדיסוננט באקורדים
במוזיקה הקלאסית, מופיעים מרווחים דיסוננטיים במספר סוגי אקורדים:
רשימת המרווחים
פרימה היא המרווח הראשון (מאיטלקית: prima, ראשונה), שהוא מרווח בין תו לאותו התו כלומר מרווח של אפס צלילים. פרימה נחשבת למרווח זך. באופן מעשי אין היא מהווה מרווח, משום שאיננה מכילה אפילו את היחידה הקטנה ביותר - חצי טון. כאשר מדובר במהלכים הרמוניים, יש משמעות גם למרווח הפרימה, גם אם אינו נשמע לאוזן. מצב זה נקרא אנהרמוניה או אוניסון. פרימה נוספת היא פרימה מוגדלת שמרווחה הוא חצי טון, כמו בין דו לדו דיאז או כמו בין רה לרה דיאז. זהו מרווח דיסוננט. המרווח המשלים (או ה"הופכי") של פרימה הוא האוקטבה, שגם היא מרווח זך.
סקונדה זהו המרווח השני (מאיטלקית: seconda, שנייה), הנחשבת לדיסוננס. המרווח סקונדה הוא מרווח בן שני צלילים סמוכים בסולם, כמו בין דו לרה. הסקונדה מתחלקת לשני סוגים: סקונדה קטנה, שהיא מרווח של חצי טון בין צליל לצליל כמו בין דו לרה במול, וסקונדה גדולה, שהיא מרווח של טון שלם כמו בין דו לרה. הסקונדה, כשצליליה מופיעים בו-זמנית צורמת ואינה נעימה לאוזן, בייחוד הסקונדה הקטנה. מרווח של סקונדה מתאפיין בחוסר יציבות ומבקש להיפתר - כלפי מעלה או כלפי מטה. המרווח המשלים את הסקונדה הוא הספטימה, הנושאת אותן תכונות בדיוק. יש עוד שני סוגים של סקונדה: סקונדה מוקטנת, שמרווחה הוא אפס טון, כמו בין סי לדו במול. סקונדה מוגדלת, שמרווחה הוא טון וחצי, כמו בין דו לרה דיאז. המרווח המשלים (או ה"הופכי") של סקונדה הוא הספטימה, שגם היא מרווח דיסוננטי.
טרצה זהו המרווח השלישי (מאיטלקית: terza, שלישית), המרווח טרצה הוא מרווח בן 3 צלילים, כמו בין דו למי. טרצה נחשבת למרווח קונסוננס בלתי מושלם. הטרצה מתחלקת גם היא ל: קטנה - טון וחצי - וגדולה - שני טונים. בסולם דו מז'ור תופיע טרצה גדולה בין דו למי, בין פה ללה ובין סול לסי. בין רה לפה, בין מי לסול ובין לה לדו ישנה טרצה קטנה. מרווח הטרצה מצליל היסוד של הסולם או של האקורד מגדיר אותו בהתאם לגודל הטרצה; מז'ורי - בעל טרצה גדולה, או מינורי - בעל טרצה קטנה.
קוורטה זהו המרווח הרביעי (מאיטלקית: quarta, רביעית), המרווח קוורטה הוא מרווח בן 4 צלילים, כמו בין דו לפה. קוורטה נחשבת למרווח זך כשאינה מופיעה מול הבס, בערך עד המוזיקה של סוף המאה ה-18. קוורטה מוגדלת היא טריטון (מיוונית: 3 טונים), שנחשב למרווח דיסוננטי.
קווינטה זהו המרווח החמישי (מאיטלקית: quinta, חמישית), המרווח קווינטה הוא מרווח בן 5 צלילים, כמו בין דו לסול. קווינטה נחשבת למרווח זך הקווינטה היא בת שלושה וחצי טונים ויכולה להיות מוגדלת (4 טונים) או מוקטנת (טריטון). הקווינטה מופיעה בסולם דו מז'ור בין דו לסול, בין רה ללה, בין מי לסי ובין פה לדו.
סקסטה זהו המרווח השישי (מאיטלקית: sexta, שישית), המרווח סקסטה הוא מרווח בן 6 צלילים, כמו בין דו ללה. סקסטה נחשבת למרווח קונסוננס בלתי מושלם. סקסטה קטנה היא בת ארבעה טונים וסקסטה גדולה בת ארבעה וחצי טונים. בסולם דו מז'ור מופיעה סקסטה קטנה בין מי לדו וסקסטה גדולה בין דו ללה ובין רה לסי.
ספטימה זהו המרווח השביעי (מאיטלקית: Septima, שביעית). המרווח ספטימה הוא מרווח בן 7 צלילים, כמו בין דו לסי. ספטימה נחשבת למרווח דיסוננט. ספטימה קטנה היא בת חמישה טונים וספטימה גדולה בת חמישה טונים וחצי. בסולם דו מז'ור נמצאת הספטימה הקטנה בין מי לרה ואילו הגדולה בין דו לסי. קיימים עוד שני סוגי ספטימה: ספטימה מוגדלת, שמרווחה הוא של שישה טון, כמו בין דו לסי דיאז וספטימה מוקטנת, שמרווחה הוא של ארבעה וחצי טון, כמו בין סול לפה במול. המרווח המשלים (או ה"הופכי") של ספטימה הוא הסקונדה, שגם היא מרווח דיסוננט.
אוקטבה זהו המרווח השמיני (מאיטלקית: octava, שמינית), המרווח אוקטבה הוא מרווח בן 8 צלילים, כמו בין דו לדו שמעליו. אוקטבה נחשבת למרווח זך. היא בת שישה טונים, מביאה את הסולם מחדש אל צליל הטוניקה שלו, אם גבוה או נמוך יותר.
נונה היא המרווח התשיעי (מאיטלקית: nona, תשיעית), היוצר את המרווח בין הדרגה הראשונה לתשיעית במודוסים, או בין השנייה לעשירית וכו'. המרווח מופיע בשתי צורות. האחת - נונה קטנה, שיוצרת מרווח של שישה וחצי טונים (אוקטבה + סקונדה קטנה, או אוקטבה + חצי טון). והשנייה - נונה גדולה, היוצרת מרווח של שבעה טונים (אוקטבה + סקונדה גדולה, או אוקטבה + טון שלם). הנונה נחשבת למרווח דיסוננטי.
אל רשימת המרווחים הללו המוכרים יותר מתווספים גם הדצימה (10) שהיא למעשה אוקטבה + טרצה, האונדצימה (11) שהיא אוקטבה + קוורטה וכולי.
לכל מרווח יש אחר המשלים אותו לאוקטבה ואופיו הצלילי דומה לזה שלו.
מרוץ 24 השעות של לה מאן לאופנועים
מרוץ 24 השעות של לה מאן לאופנועים (בצרפתית: 24 Heures Motos) הוא מרוץ סיבולת לאופנועים המתקיים מדי שנה מאז 1978. המרוץ מופק על ידי ארגון ה-ACO (בצרפתית: Automobile Club de l'Ouest – "מועדון הרכב של המערב"), המארגן את מרוץ המכוניות בעל השם הדומה, והוא חלק מאליפות העולם ברכיבת אנדורו. המרוץ מתקיים במסלול "בוגאטי", הקצר יותר מהמסלול במרוצי המכוניות.
היסטוריה
מרוץ בול ד'אור מתקיים מאז שנת 1922. בין השנים 1971–1977 התקיים המרוץ במסלול לה מאן לפני שעבר להתקיים במסלול פול ריקארד. בעקבות המעבר החליט ארגון ה-ACO לייסד במקומו את "מרוץ 24 השעות של לה מאן". הוא נחשב לאחד מארבעת המרוצים ה"קלאסיים" באליפות העולם, לצד הבול ד'אור, מרוץ 24 השעות של לייז' ומרוץ 8 השעות של סוזוקה.
בשנת 2001, שלושת מרוצי ה-24 שעות (לה מאן, לייז', בול ד'אור) פרשו מאליפות העולם ויצרו ביחד את תחרות "Master of Endurance". חמש שנים לאחר מכן חזר המרוץ לסבב התחרויות באליפות העולם.
מבנה המרוץ
מקצה האימונים מתקיים ביום חמישי, בהמשך היום מתקיים מקצה דירוג ראשון (בקבוצות) ואימון לילה. ביום שישי מתקיים מקצה דירוג שני (בקבוצות). המרוץ מוזנק בשבת בשעה 15:00 ומסתיים למחרת באותה השעה. מיד לאחר סיומו מתקיים במקום טקס הענקת פרסים.
טדי שרינגהאם
אדוארד פול (טדי) שרינגהאם (אנגלית: Edward Paul 'Teddy' Sheringham; נולד ב-2 באפריל 1966 בלונדון) הוא כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן התקפה בקבוצת וסטהאם יונייטד.
בעונת זכה שרינגהאם עם קבוצת מנצ'סטר יונייטד בטרבל, שכלל את אליפות אנגליה, הגביע האנגלי וזכייה בליגת האלופות. במשחק גמר ליגת האלופות באותה עונה מול באיירן מינכן, כבש שרינגהאם שער שוויון לזכות מנצ'סטר בתוך תוספת הזמן, וכעבור שתי דקות בישל את שער הניצחון ותרם למהפך הדרמטי שחוללה קבוצתו במשחק.
שרינגהאם ממוקם במקום התשיעי בטבלת הכובשים בפרמייר ליג, עם 147 שערים, וממוקם במקום ה-19 במספר ההופעות בליגה. הוא מחזיק בתואר השחקן המבוגר ביותר שהבקיע שער בפרמייר ליג (החל מ-1992), ושחקן השדה המבוגר ביותר ששיחק בה. הוא הוסיף לשחק כדורגל מקצועני עד גיל 42, אז פרש במדי קולצ'סטר יונייטד, לאחר שצבר מעל ל-700 הופעות ליגה בכל הקריירה.
שרינגהאם, שחקן נבחרת אנגליה לשעבר, ייצג את נבחרתו בשני טורנירי מונדיאל (1998, 2002) ובטורניר יורו אחד (1996), ובסך הכל ערך במדיה 51 הופעות.
קו קולצביה
קו קולצביה (ברוסית: Кольцева́я ли́ния, הקו הטבעתי) הוא קו במערכת הרכבת התחתית של העיר מוסקבה, בירת רוסיה. הוא קו מעגלי, המקיף את מרכזה של מוסקבה, וממלא תפקיד חיוני במעבר נוסעים בין קווי הרכבת התחתית בה. הקו, שמספרו הוא 5, נבנה בשנים 1950–1954 באורך כולל של 19.4 קילומטרים. הוא המפורסם שבקווי הרכבת התחתית, בעיקר בשל תחנותיו, שנבנו בשיאה של תקופת האדריכלות הסטאליניסטית.
תולדות הקו
התוכנית המקורית להקמת המטרו של מוסקבה לא כללה הקמה של קו מעגלי. התוכנית כיוונה לכך שמספר קווים יחצו את מרכז העיר לאורכו ולרוחבו, והמעבר ביניהם ייעשה בתחנות המצטלבות שלהם. למרות זאת התברר כבר ב-1938 לאור העומס בתחנות אלו כי לא יהיה די בשיטה זו כדי להתמודד עם העלייה במספר הנוסעים במטרו לכשיתפתח עוד יותר. בעת תכנון הקו נשקלה האפשרות שנתיבו יחפוף את זה של טבעת הגנים, שדרה מעגלית במרכז מוסקבה. לבסוף הוחלט על חפיפה חלקית, כאשר בחלקו הצפוני יחרוג נתיב הקו מזה של הטבעת, באופן שהוא יקושר אל מרבית תחנות הרכבת של מוסקבה.
הקמת הקו נדחתה עקב מלחמת העולם השנייה והחלה מיד אחריה. הקו הופעל בשלושה שלבים: הקמת הקו איפשרה הכנסת שינויים גדולים בארגון התנועה בקווי המטרו והניחה בסיס לפיתוח עתידי שלו. בעת הפעלת הקו התפצלו ממנו שבעה קווים כחישורי גלגל כלפי חוץ, וארבעה מהם חוברו בהמשך כדי ליצור קווים החוצים את העיר לרוחבה.
טדי שרינגהאם
תחילת הקריירה
שרינגהאם החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת מילוול בשנת 1982. שרינגהאם, שהיה אז בן 16, הרשים את צוות הסקאוטים של הקבוצה, במשחק ידידות של קבוצת הנוער בה שיחק. שרינגהאם כבש כבר בהופעתו השנייה במדי הקבוצה, במשחק חוץ מול בורנמות' בינואר 1984. במהלך שנת 1985 הושאל לשתי קבוצות שונות, ביניהן יורגודן השוודית, וכשחזר הפך במהרה לשחקן הרכב פותח בשורות מילוול. בעונת השיגה מילוול את העלייה לליגה הבכירה לראשונה בתולדותיה, לאחר שזכתה באליפות ליגת המשנה. בעונה שאחריה היה שרינגהאם לראשון שכובש שער ביתי לזכות מילוול בליגה הבכירה. מילוול, שהובילה את הטבלה במשך מספר מחזורים בסיבוב הראשון, סיימה את העונה במקום העשירי, ובעונה שאחריה סיימה אחרונה בטבלה נשרה לליגת המשנה. הקבוצה השיגה הזדמנות לעלות בחזרה לליגה הבכירה עונה לאחר מכן, עונת, אך הפסידה בחצי גמר פלייאוף העלייה לברייטון. שרינגהאם סיים את העונה עם 37 שערים וזכה בתואר מלך השערים של ליגת המשנה, כשהוא כובש שלושער בארבעה משחקים שונים. יכולתו הגבוהה של שרינגהאם, בנוסף לעובדה כי המועדון לא הצליח להעפיל בחזרה לליגה הבכירה, סללו את דרכו לעבר קבוצה בכירה יותר, ושרינגהאם עזב עם סיום העונה. בתקופתו במילוול היה שרינגהאם למלך שערי הקבוצה בארבע עונות שונות, מתוכן שלוש ברציפות וביניהן בשתי העונות בליגה הבכירה. שרינגהאם שותף בכל אחד ממשחקי הליגה של הקבוצה בשתי עונות מלאות שונות, כולל עונתו האחרונה במועדון. עם עזיבתו, הוביל את טבלת המבקיעים של מילוול בכל הזמנים עם 111 שערים בכל המסגרות, הישג שהחזיק מעמד קרוב לשני עשורים. כיום הוא ממוקם שני בטבלה זו.
קו קולצביה
התחנות בקו
הקו איננו כולל תחנות המשתייכות לו לבדו. כל אחת מ-12 התחנות מקשרת בינו לבין קו אחר, ושלוש מהן מקשרות אותו עם שני קווים אחרים כל אחת. בסך הכל מחברות התחנות בין הקו לבין תשעה מ-11 הקווים האחרים של הרכבת התחתית:
טדי שרינגהאם
תחילת הקריירה
לקראת עונת, נמכר שרינגהאם בשני מיליון ליש"ט לקבוצת נוטינגהאם פורסט. שרינגהאם הוביל את טבלת הכובשים של קבוצתו באותה עונה עם 14 שערי ליגה ו-22 שערים בסך הכל, והקבוצה סיימה את העונה במקום השמיני בליגה, והגיעה עד לגמר גביע הליגה שם הפסידה למנצ'סטר יונייטד. עונה אחר כך, עם היווסדה של הפרמייר ליג, היה שרינגהאם לשחקן נוטינגהאם פורסט הראשון שכובש לזכותה בליגה הבכירה החדשה, במשחק מול ליברפול. היה זה השער הראשון אי פעם ששודר בשידור חי ברשת סקיי ספורטס. שבוע אחר כך נמכר שרינגהאם לקבוצת טוטנהאם הוטספר.
טוטנהאם
שרינגהאם, בעונתו הראשונה בטוטנהאם, היה למלך שערי הפרמייר ליג הראשון, כשסיים את העונה עם 22 שערים, מתוכם 21 במדי טוטנהאם. עונה אחר כך, ב-, שרינגהאם הוביל את טבלת הכובשים של קבוצתו עם 14 שערים, אך שיחק במהלך העונה 19 משחקים בלבד עקב פציעה, ובלעדיו הקבוצה הצליחה לסיים רק במקום ה-15 בטבלה. עונה אחר כך הקבוצה התאוששה והגיעה עד למקום החמישי. שרינגהאם הוסיף לשחק בקבוצה עד לסיום עונת. יכולת כיבוש השערים הגבוהה של החלוץ, ביחד עם הפופולריות שלו בקרב אוהדי טוטנהאם, הפכו אותו לאחד החלוצים המוערכים והטובים באנגליה. עם זאת, בגיל 31, שרינגהאם עדיין לא זכה בתואר משמעותי בקריירה.
קו קולצביה
תוכניות פיתוח
הקו הוא אחד העמוסים ביותר במערכת המטרו, ועבודות פיתוח מתמידות נדרשות על מנת שיעמוד במספר הנוסעים הגדל והולך החולף דרכו. עבודות אלו כללו בעבר שיפוץ של הקו (כמו גם של התחנות ויצירות האמנות המוצגות בהן). ב-1998 נפתחה כניסה שנייה לתחנת בלורוסקאיה וחפירת כניסה שנייה מתוכננת לשתי תחנות נוספות.
בתוכנית נמצאת גם פתיחת שתי תחנות נוספות בקו - בחלקו הצפוני ובחלקו הדרום-מערבי - על מנת לחבר בינו לבין שני קווים חדשים (המשכיהם של קו 8 וקו 10) האמורים לחצות את מרכז העיר לרוחבו. בניית התחנה החדשה הראשונה החלה אך מתעכבת בשל קשיי מימון, ותסתיים בשנת 2025. בניית התחנה השנייה בוטלה בשלב זה (נכון ל-2021).
טדי שרינגהאם
מנצ'סטר יונייטד
ביוני 1997 שרינגהאם נמכר לקבוצת מנצ'סטר יונייטד תמורת 3.5 מיליון ליש"ט. הוא הוחתם כמחליפו של אריק קנטונה שפרש מכדורגל. משחק הליגה הראשון שלו בקבוצתו החדשה היה באצטדיון ווייט הארט ליין, במשחק חוץ מול קבוצתו הקודמת טוטנהאם. במהלך המשחק זכה שרינגהאם לקריאות בוז והקנטות מצד הקהל הביתי, שכעס על הצהרותיו של שרינגהאם בעת מעברו על חוסר הישגיות מצד טוטנהאם. בדקה ה-60, במצב של 0-0, החמיץ שרינגהאם פנדל, אך קבוצתו ניצחה לבסוף בתוצאה 0-2. שרינגהאם כבש 14 שערים בעונה זו, אך מנצ'סטר סיימה את העונה ללא אף תואר משמעותי.
עם פתיחת עונת, עלו שמועות על שחרורו הצפוי של שרינגהאם מהקבוצה, וזאת עקב החתמתו של דווייט יורק מאסטון וילה. שרינגהאם נשאר לבסוף בקבוצה, אך מיעט לקבל דקות משחק בעקבות שיתוף הפעולה הפורה של יורק עם אנדי קול בהתקפת יונייטד. שרינגהאם צבר 17 הופעות ליגה, מתוכן עשר בהרכב הפותח, בהן כבש שני שערים בלבד, אך קבוצתו זכתה באליפות ושרינגהאם זכה בתואר משמעותי ראשון בקריירה, בגיל 33. אמנם, לשרינגהאם היה תפקיד מכריע בסיום העונה. שבוע לאחר הזכייה באליפות, עלה שרינגהאם מהספסל במשחק גמר גביע ה-FA, וכבש את שערה הראשון של קבוצתו בדרך לניצחון 0-2 על ניוקאסל יונייטד וזכייה בגביע האנגלי. ארבעה ימים בלבד אחר כך, בגמר ליגת האלופות 1999 מול באיירן מינכן, שוב עלה מהספסל, ובזמן הפציעות, כשבאיירן מובילה 0-1, כבש את שער השוויון של קבוצתו. דקה אחר כך, בישל שרינגהאם בנגיחה לאולה גונאר סולשיאר את שער הניצחון של קבוצתו, שהשלימה זכייה בטרבל.
עונה אחר כך שוב זכתה יונייטד באליפות, ושוב זכה שרינגהאם להזדמנויות מועטות בלבד. למרות זאת, עונה אחר כך, ב-, חזר שרינגהאם להיות שחקן מוביל בקבוצתו, הוביל את טבלת המבקיעים שלה באותה עונה עם 15 שערי ליגה ו-22 שערים בכל המסגרות, הוביל אותה לזכייה שלישית ברצף באליפות וזכה בשני תוארי כדורגלן השנה בליגה האנגלית, גם על ידי התאחדות שחקני הכדורגל וגם על ידי התאחדות עיתונאי הכדורגל.
שלהי הקריירה
עם סיום העונה, תם חוזהו בן ארבע השנים של שרינגהאם בקבוצה. בקיץ חתם החלוץ רוד ואן ניסטלרוי במנצ'סטר, מה שהגביר את התחרות על המקום בהרכב. שרינגהאם סירב להצעת יונייטד להארכת החוזה בשנה, וחזר לטוטנהאם בהעברה חופשית, שהייתה לאחת ההחתמות הראשונות של המאמן גלן הודל. עם חזרתו מונה שרינגהאם לקפטן הקבוצה. בעונת החזרה שלו טוטנהאם סיימה במקום התשיעי, הגבוה שלה מזה שש שנים, והגיעה לגמר גביע הליגה שם נוצחה על ידי בלקברן רוברס בתוצאה 1-2. הוא הוסיף לשחק בקבוצה עונה אחת נוספת עד לתום חוזהו, ובסך הכל בקדנציה השנייה בקבוצה ערך שרינגהאם 80 הופעות בכל המסגרות, בהן כבש 26 שערים.
שרינגהאם לא שב לשחק עוד בטוטנהאם, אך על תרומתו לקבוצה הוא נכנס ב-8 במאי 2008 להיכל התהילה של טוטנהאם הוטספר.
לקראת עונת החליטה טוטנהאם שלא לחדש את חוזהו של שרינגהאם, והוא עבר בהעברה חופשית לקבוצת פורטסמות', בעונתה הראשונה אי פעם בפרמייר ליג. ב-26 באוגוסט 2003 שרינגהאם הפך למשחקן המבוגר בהיסטוריית הפרמייר ליג שכובש שלושער, לאחר שעשה זאת במשחק מול בולטון וונדררס. פורטסמות' הצליחה לשרוד בליגה בעונתה הראשונה, ובסיום העונה שרינגהאם שוחרר מהקבוצה שהחליטה שלא לחדש את חוזהו. שרינגהאם שותף ב-38 משחקים במדי פורטסמות' בכל המסגרות, בהן כבש עשרה שערים.
לקראת עונת ירד שרינגהאם לליגת המשנה כשחתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת ווסטהאם יונייטד. כבר בעונתו הראשונה כבש שרינגהאם 20 שערי ליגה, ובזכות יכולתו נבחר לשחקן העונה של ליגת המשנה. הוא נחל גם הצלחה קבוצתית, כשווסטהאם ניצחה בגמר פלייאוף ההעפלה את פרסטון נורת' אנד וחזרה לליגה הבכירה. בסיום העונה שרינגהאם האריך את חוזהו בקבוצה, והוסיף לשחק בה שתי עונות נוספות, עד שהיה בן 41, ובכך היה לרביעי בלבד בהיסטוריה של הפרמייר ליג שממשיך לשחק בה אחרי גיל 40. בעונות אלו צבר מספר הישגים שנגעו לגילו המבוגר, כשהיה לשחקן השדה המבוגר ביותר שמשחק בליגה הבכירה ולמבוגר ביותר שכובש בה. בנוסף, הוא היה למבוגר ביותר שמשחק בגמר הגביע האנגלי, בו הפסידה קבוצתו לליברפול לאחר בעיטות הכרעה. שרינגהאם היה היחיד שכבש בבעיטות ההכרעה לזכות קבוצתו, שהפסידה 1-3 בדו-קרב.
לקראת עונת, עם שחרורו מווסטהאם, עבר שרינגהאם לעונת פרישה במדי קולצ'סטר יונייטד מליגת המשנה, במדיה ערך 19 הופעות ליגה וכבש שלושה שערים. בכל שנת 2008 הוא ערך שלוש הופעות ליגה בלבד, וקבוצתו ירדה בסיום העונה לליגה השלישית. בסיום העונה, בגיל 42, שרינגהאם פרש ממשחק פעיל.
נבחרת אנגליה
שרינגהאם זכה להופעת בכורה בנבחרת אנגליה בגיל מאוחר יחסית. היה זה בשנת 1993, ושרינגהאם היה אז בן 27. בתקופתו של המאמן טרי ונבלס, שרינגהאם היה החלוץ המועדף לצידו של אלן שירר. שיתוף הפעולה ביניהם ברמה הבינלאומית היה בולט, והגיע לשיאו בטורניר יורו 1996, שנערך באנגליה. במשחק הסיום של שלב הבתים בטורניר גברה אנגליה על בתוצאה 1-4, מצמדים של שרינגהאם ושירר. אנגליה הגיעה עד לחצי גמר הטורניר, שם הודחה בדו-קרב בעיטות הכרעה מול. שרינגהאם פתח בהרכב הנבחרת בכל חמשת משחקיה וכבש שני שערים. למרות שבאנגליה הנבחרת הייתה מוערכת מאוד על הישגיה במגרש, שרינגהאם יחד עם מספר שחקני נבחרת נוספים היו נתונים לביקורת ציבורית עוד לפני הטורניר, לאחר שצולמו שיכורים, משחקים משחקי שתייה ומתפרעים בטיסה תוך שהם גורמים נזק לרכוש.
שרינגהאם הוסיף להיות שחקן הרכב פותח גם בתקופתו של גלן הודל כמאמן, אך במהלך שנת 1998, עם פריצתו של מייקל אואן, איבד לו את המקום בהרכב. למרות זאת, שרינגהאם היה בסגל הנבחרת למונדיאל 1998 בצרפת, ופתח בשני המשחקים הראשונים של אנגליה בשלב הבתים. הוא לא שותף במשחק השלישי ובשמינית הגמר, אז הודחה נבחרתו בפנדלים על ידי.
קווין קיגן, המאמן שהוביל את הנבחרת ליורו 2000, לא זימן את שרינגהאם לסגל לקראת הטורניר. למרות זאת, פרישתו של אלן שירר ממשחק בינלאומי בתום הטורניר והגעתו של סוון גורן אריקסון לתפקיד המאמן ב-2001, בנוסף על יכולתו הגבוהה במנצ'סטר יונייטד באותה העונה, סללו את דרכו של שרינגהאם בחזרה לנבחרת. אריקסון נהג להשתמש בשרינגהאם לצורך חילוף טקטי מאוחר, בשל משחקו האלגנטי ויכולת החזקת הכדור שלו. שרינגהאם זכה ל-12 הופעות בינלאומיות בתקופתו של אריקסון, כולן כשחקן מחליף. במהלך מוקדמות מונדיאל 2002, כבש שרינגהאם שער חשוב עבור נבחרתו במשחק האחרון בשלב הבתים מול, 15 שניות בלבד לאחר שנכנס כמחליף. אנגליה השיגה שוויון דרמטי בתוך תוספת הזמן, משער של דייוויד בקהאם, שהעלה אותה מהמקום הראשון בבית, והוריד את למקום השני ולמשחקי הפלייאוף.
שרינגהאם זומן על ידי אריקסון לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2002. הוא לא שותף במשחק הראשון של הנבחרת בשלב הבתים, אך עלה כמחליף בכל אחד מארבעת משחקיה הנותרים של אנגליה בטורניר, עד שהודחה על ידי בשלב רבע הגמר, במה שהיה למשחקו האחרון של שרינגהאם במדי הנבחרת. שרינגהאם ערך 51 הופעות במדי אנגליה, מתוכן שש בטורנירי מונדיאל, וכבש 11 שערים.
לאחר הפרישה
שנה לאחר פרישתו, ב-2009, זכה שרינגהאם להיכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
בקיץ 2012 נטל שרינגהאם חלק בשני משחקי ידידות מרובי כוכבים. בחודש מאי שותף שרינגהאם בניצחון נבחרת אנגליה על נבחרת שאר העולם, במשחק צדקה ליוניצ"ף. הקבוצות הורכבו מכדורגלני עבר מפורסמים, ובמהלכו פצע שרינגהאם בתיקול את השף גורדון רמזי, לפני שכבש את שער השוויון של אנגליה בדרך לניצחון 1-3. כשבוע לאחר מכן, שותף שרינגהאם במשחק ראווה למטרות צדקה בין ותיקי מנצ'סטר יונייטד לוותיקי ריאל מדריד. גם במשחק זה כבש שרינגהאם, הפעם את השער האחרון במשחק בהקפצה מעל השוער, שקבע את תוצאת הסיום, 2-3 לריאל מדריד.
במאי 2014, מונה שרינגהאם לתפקיד מאמן ההתקפה של קבוצת ווסטהאם יונייטד, במדיה שיחק במשך שלוש עונות. הוא זכה לשבחים על שינוי הסגנון ההתקפי של הקבוצה, שהוביל את הקבוצה לפתיחת עונה טובה ב-, במהלכה אף זכה חלוץ הקבוצה, דיאפרה סאקו, בתואר שחקן החודש של הפרמייר ליג לחודש אוקטובר 2014.
יון ג'יגורטו
יון ג'יגורטו (ברומנית: Ion Gigurtu; 1886–1959) היה פוליטיקאי רומני אשר שירת זמן קצר כראש ממשלת רומניה ב- 1940 למשך חודשיים וזאת בכפיפות לשלטונו הישיר של קרול השני, מלך רומניה.
קריירה פוליטית
ב-1940 פקד את רומניה משבר קשה, לאחר שרומניה אולצה בידי מדינות הציר למסור להונגריה חלק מחבל טרנסילבניה (כחלק מתכתיב וינה) ולברית המועצות את בסרביה וצפון בוקובינה (כחלק מהסעיף הסודי בהסכם ריבנטרופ–מולוטוב). בעקבות המחאה העממית שהתעוררה, אולצה ממשלתו של ג'יגורטו להתפטר ומלך רומניה, קרול השני מינה את הגנרל יון אנטונסקו לראש ממשלה בעל סמכויות נרחבות.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר השתלטות הקומוניסטים על רומניה, לאחר מלחמת העולם השנייה, נשפט ג'יגורטו ונגזרו עליו 15 שנות מאסר.
סמל ניו יורק
סמל מדינת ניו יורק הוא חותם הכולל שלט אצולה בו מופיעות שתי דמויות התומכות במגן - מימין, אלת הצדק שעיניה מכוסות והיא אוחזת בחרב ומאזניים וכך מסמלת חופש בחוק. משמאל אלת החירות האוחזת בידה במטה ובמצנפת פריגית - מצנפת החירות - המסמלת את החופש מבריטניה והניצחון במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
על מגן האבירים מצויר נהר ההדסון ומאחוריו גדות הנהר ושמש. על הנהר מפליגות שתי ספינות המסמלות הן מסחר פנים מדינתי והן מסחר בינלאומי עליהם מתבססת כלכלת המדינה. מעל המגן מצוי גלובוס בו מוצג חצי הכדור המערבי, ומעליו עיטם לבן-ראש - סמל ארצות הברית. מתחת המגן כתוב מוטו המדינה: "אקסלסיור" (Excelsior) מקורו במילה הלטינית שמשמעה - "תמיד קדימה".
גיבתון חום-ראש
גִּבְּתוֹן חוּם-רֹאשׁ (שם מדעי: Emberiza bruniceps) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הגיבתוניים.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר עם שלוש תצפיות עד היום: הראשונה באילת ב-23 למאי 1979, השניה באיזור ניצנה ב-15 למאי 2010, והשלישית בעזוז ב-18 ליוני 2023.
טקסונומיה ואטימולוגיה
שם הסוג Emberiza הוא מ-Embritz, גיבתון בגרמנית עתיקה. שם המין הספציפי bruniceps הוא מלטינית, brunus - חום ו-ceps - ראש או של הראש.
המין הוא מונוטיפי, ללא תת-מינים שונים. תועדו מקרים של בני-כלאיים עם גיבתון שחור-ראש, מין מקורב אליו, בעיקר באזורי החפיפה בתפוצה בצפון איראן.
תפוצה ובית גידול
הגיבתון מקנן במרכז אסיה-אפגניסטן, איראן, קזחסטן, קירגיזסטן, מונגוליה; הפדרציה הרוסית (רוסיה האירופית, רוסיה המרכזית באסיה), טג'יקיסטן, טורקמניסטן, אוזבקיסטן, וסין. הוא נודד, חורף בהודו ובנגלדש. תצפיות ממערב אירופה, שם הוא מזדמן פוטנציאלי, מעורבבות עם פליטי תרבות, במיוחד מכיוון שמין זה מתועד בדרך כלל יותר מאשר גיבתון שחור-הראש הקרוב אליו, למרות שלאחרון יש טווח תפוצה מערבי יותר.
הוא משתמש בכיסי שיחים מבודדים בערבות, כמו גם בנאות מדבר ואזורים סמי-מדבריים, וחובב מיני צמחייה עשבונית גבוהה ושיחים. בעונת הקינון יכול להגיע לגובה רב, עד רום של 3,000 מטר. בנדידה הוא עובר לבחגורות יער, יער גדות, חורשות, גנים וסבך גבוה. בחורף, נמצא במיוחד בשדות מעובדים של דגניים, לעיתים קרובות חולק בית גידול עם גיבתון שחור-ראש.
קינון
גיבתון חום-ראש מתרבה בשטחים פתוחים, כולל קרקע חקלאית. עונת הקינון נמשכת ממאי עד אוגוסט. הקן נבנה על ידי הנקבה, לרוב בשיח קרוב לקרקע. על התטולה, המכילה כלל שתיים עד חמש ביצים, דוגרת הנקבה. הגוזלים בוקעים לאחר 10-14 ימים. שני ההורים מאכילים אותם והם פורחים מהקן לאחר 12-13 ימים.
מזונו מורכב בעיקר מזרעים, עם זאת, בעונת הקינון הוא ניזון ממגוון רחב של פרוקי-רגליים.
תיאור
עם אורך של כ-15–16.5 ס"מ, ומשקל של 18–34 גרם, הוא נחשב לגיבתון גדול למדי, גדול יותר מגיבתון סוף, עם זנב ארוך ללא שוליים לבנים. לזכר בלבוש קינון מראה מאוד ייחודי, עם פנים וחזה בגוון אדום-חום, חלקים תחתונים בגוון צהוב בהיר, וחלקים עליונים ירוקים. המקור כחול-אפור, מעט כהה יותר בקצהו, לפעמים בגוון ורדרד בבסיסו; רגליים ורוד כהה חיוור. הנקבה היא גרסה דהויה של הזכר, חלקיה התחתונים חיוורים יותר, גבה אפור-חום וראשה אפרפר. הצעיר דומה לה, ואת שניהם קשה להפריד ממקביליהם במין גיבתון שחור-ראש.
ורד יריחו
וֶרֶד יְרִיחוֹ היא התנחלות ומושב חקלאי הסמוכה ליריחו שהוקמה בשנת 1980. היא נמנית עם יישובי המועצה האזורית מגילות שמצפון לים המלח. היישוב משתייך לתנועת האיחוד החקלאי. המושב ממוקם על גבעה הצופה אל מחנה הפליטים עקבת ג'אבר ויריחו. מטיילת המושב ניתן לראות את בניין הקזינו של יריחו שהיה בעבר פעיל ונסגר בשנת 2000, ואת אזור צפון ים המלח. מדרום למושב נמצא מבנה עתיק מתקופת הברזל המשויך לממלכת יהודה. מבין כל יישובי המועצה האזורית מגילות ים המלח, זהו היישוב היחידי שלא הוקם, תחילה, כהיאחזות נח"ל.
היסטוריה
באופן זמני נקרא המושב מצפה יריחו ב', ושמו הקבוע ורד יריחו ניתן לו על-פי הפסוק "כתמר התרוממתי בעין גדי, וכשתילי ורד ביריחו", מספר בן סירא.
מיומו הראשון סבל היישוב מקשיים כלכליים, המתיישבים מימנו מכיסם את הקמת הבתים והתשתית החקלאית, באמצעות האיחוד החקלאי. האינפלציה הגואה בישראל בשנים 1984 ו-1985 הביא להחרפת המשבר, וב-1986 נאלצו התושבים לנטוש את היישוב. לאחר שחברת מקורות ניתקה את המים ליישוב עקב חוב עבור תשלומי מים. בשנות ה-90, במסגרת הסדר חובות המושבים ובעקבות "חוק גל" נמחקו חובות המושב.