cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דורית מילמן
ביוגרפיה
מילמן נולדה בקריית ביאליק כאחת משבעה ילדים, דור שמיני בארץ וצאצאית למשפחות מיוחסות בירושלים. היא בעלת קשרי משפחה למשפחת ריבלין וגם צאצאית לגאון מווילנה. סביה היו ממקימי קיבוץ משגב עם. מילמן גדלה בחיפה ולמדה בבית ספר אורט לאומנויות בעיר, במגמת גרפיקה ממוחשבת.
קריירה
בגיל ארבע החלה ללמוד התעמלות קרקע ולאחר מכן עברה להתעמלות אומנותית, בה התאמנה עד גיל 11. היא החלה לימודי אדריכלות ובינוי ערים בטכניון, אך עזבה את הלימודים כדי להתרכז בתחום הריקוד.
מילמן התגוררה באיטליה ובאוסטרליה, שם עסקה בריקוד וייצגה את ישראל בתחרויות בין לאומיות רבות, וזכתה במספר גביעים.
היא השתתפה במרב העונות של התוכנית "רוקדים עם כוכבים", והיא הייתה בין היתר בת הזוג של המשתתפים איתן אורבך, נדב אבקסיס, זהר שטראוס ופיני טבגר. בעונה השישית של התוכנית היא רקדה יחד עם גילי שם-טוב, וזו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה העולמית של התוכנית שהתמודדו בה זוג נשים.
מילמן היא בעלת סטודיו ללימוד ריקוד. בשנת 2017 החלה לימודי סיעוד באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיימה אותם בהצטיינות יתרה.
חיים אישיים
ב-2010 נישאה לבן זוגה גולן הרמולין. לזוג שני ילדים.
ג'פרי יאס
'''ג'פרי ס. יאס (באנגלית: Jeffrey S. Yass'''; נולד ב-1956) הוא איש עסקים ונדבן יהודי אמריקאי. יאס הוא סוחר בשוק ההון האמריקאי ומייסד שותף ומנהל של קבוצת ההשקעות סוסקהאנה שבסיסה בפילדלפיה.
ב-2001 הצטרף למועצה המייעצת המנהלת של מכון קאטו המקדם אג'נדות פוליטיות שמרניות נאו-ליברליות. נכון ל-2023, הוא היה האיש העשיר ביותר בפנסילבניה, לפי The Intercept. יאס הוא בין התורמים הפוליטיים הגדולים ביותר בארצות הברית, ותורם לאג'נדות פוליטיות בישראל.
יאס שומר על פרופיל ציבורי נמוך וממעט בהופעות פומביות וראיונות בכלי התקשורת. לפי אתר בלומברג, נכון למרץ 2023, הוא מדורג במקום ה-37 בין עשירי העולם עם הון מוערך של 33 מיליארד דולר.
ביוגרפיה
יאס, בנם של ג'רלד יאס וסיביל, גדל במשפחה יהודית ממעמד הביניים. הוא נולד בברונקס ובהמשך עברה המשפחה לקווינס, בניו יורק.
ג'פרי יאס התחנך בבתי ספר ציבוריים בקווינס, ובשנות ה-70 סיים תואר ראשון במתמטיקה וכלכלה מאוניברסיטת בינגהמטון. הוא התחיל לימודי תואר שני בכלכלה באוניברסיטת ניו יורק.
חיים אישיים
יאס נשוי לג'נין קוסלט. הם גרים בהוורפורד ב-Lower Merion Township, פנסילבניה במשך כמה שנים. יש להם ארבעה ילדים, שני בנים ושתי בנות. שני בניו מועסקים בחברת ההימורים שבסיסה בדבלין.
קריירה
ב-1985 עבר לשיקגו ובעזרת אותן טכניקות מתמטיות החל להמר על מרוצי סוסים עד שזכיותיו הפכו אותו לאישיות לא רצויה במסלולים אלו והוא התבקש להימנע מלהגיע אליהם.
עם ההון שצבר עם דנצ'יק ובסיוע של חמישה עמיתים סטודנטים שהכיר בזמן שלמד באוניברסיטת בינגהמטון (Gerald Yass, Steve Bloom, Eric Brooks, Andrew Frost and Joel Greenberg), ייסד יאס את הקבוצה הבינלאומית סוסקהאנה שהפכה לסוחרת הגדולה ביותר של מניות נזילות בארצות הברית.
בראשית דרכו בסוסקהאנה פגש יאס את הסוחר המיליארדר ישראל אנגלנדר שהציע לו סיוע לזכות במושב בבורסת פילדלפיה תמורת 30,000 דולר ויאס נענה להצעה בסיוע אביו ופעילות זו סייעה ליאס להתניע את פעילות החברה. בתחילת דרכה נוהלה סוסקהאנה ממשרד בתוך הבורסה.
הקבוצה הבינלאומית סוסקהאנה
הקבוצה הבינלאומית סוסקהאנה היא חברת השקעות פרטית שנוסדה ב-1987 מכספם של המייסדים והבעלים יאס, דנצ'יק וג'ואל גרינברג בסיועו של אביו של יאס. כבר בשנת הקמתה הרוויחה החברה כ-30 מיליון דולר מקניית אופציות מכר שזינקו במהלך התרסקות הבורסה ביום שני השחור.
המטה המרכזי שלה ממוקם ב"בלה קינווד" שבפרברי פילדלפיה, פנסילבניה ויש להם סניפים ברחבי העולם בהם מועסקים כ-2,000 עובדים.
לפי עובדים לשעבר מנהלי החברה (ויאס ביניהם) מיישמים בחברה עקרונות הימור דומים לגישה אותה יישמו בתחילת דרכם כשפעלו בשיקגו ולאס וגאס. לפי גישה זו אין סוס אחד מנצח אלא יש לפזר את ההימור בין מספר סוסים כשגודל ההשקעה בהתאם לסיכויי הזכייה כך שמתקיים תהליך תמידי של הפסדים וזכיות ובחישוב נכון היקף הזכיות גבוה יותר. בהתאם לגישתם של מנהלי החברה הצלחה בהימורים מהווה חלק ממבחני הכניסה לבוגרי האוניברסיטאות המבקשים להצטרף לחברה. הידע שנצבר בחברה בנושא ההימורים הביא באחרונה לפתיחת חברת בת למסחר בהימורי ספורט בסניף החברה בדבלין, אירלנד.
אחת ההשקעות המוצלחות של החברה הייתה כשהשקיעה ב-2012 5 מיליון דולר בחברת ByteDance תמורת 15% ממניות החברה. בייטדנס פיתחה את אפליקציית טיקטוק והעלתה את התשואה על ההשקעה של סוסקהאנה ל-15 מיליארד דולר.
ב-2009 נתבעה החברה (עם עוד חברות) על ידי קרן הפנסיה של עובדי הציבור בקליפורניה על פגיעה בחסכונות המשקיעים ונאלצה לשלם קנס.
לפי תחקיר ארגון "פרופובליקה" השתמש יאס בתכנוני מס מתוחכמים כדי לחמוק מתשלום מיסים בהיקף של כמיליארד דולר. ב-2020 תבעו רשויות המס של ארצות הברית מהחברה תשלום מס נוסף בהיקף של עשרות מיליוני דולרים בטענה שהחברה פעלה באופן לא חוקי בכך שהימרה בעד ונגד אותן מניות כדי להקטין מיסוי. המשא ומתן בנושא עדיין מתקיים לאחר שסוסקהאנה טענה שלא היה פסול במעשיה וסרבה למסור מסמכים שתבעו רשויות המס.
כלכלה
יאס מחזיק בדעות שמרניות ליברטריאניות ודוגל בצמצום הרגולציה הממשלתית, שוק חופשי, ביטול עקרונות מדינת הרווחה (כולל צמצום שירותים סוציאליים וביטול סובסידיות ופיקוח על מוצרים), הקטנת המיסוי, הפרטת החינוך והשירותים הציבוריים, צמצום כוחם של ארגוני העובדים, הורדת שכר מינימום ועוד.
הכחשת אקלים
יאס הוא מכחיש אקלים ופועל לעצירת רגולציה וחוקים שנועדו להתמודד עם המשבר. לפי יאס, ובניגוד לקונצזוס המדעי, מדע האקלים מוטל בספק ומטעה את הציבור, ולטענתו היסמכות על "תחזיות שוק" תאפשר "לעצור את הנונסנס של העולם ושל האנשים ההיסטרים של שינויי אקלים, ולנהל דיון רציונלי".
פעילות בארצות הברית
יאס פעיל בארגונים ימנים שמרניים ומרבה לתרום לפוליטיקאים רפובליקנים:
פעילות בישראל
תחקרים שפורסמו בעיתונים "דה-מרקר" ו"הארץ" בשנת 2021 חשפו שיאס ושותפו ארתור דנצ'יק הם התורמים המרכזיים שעומדים מאחורי פורום קהלת ושב-2019 תרמו כ-22.5 מיליון ש"ח לפורום באמצעות קרן משותפת. תרומות אלה לא עברו באופן ישיר אלא דרך הקרן המרכזית לישראל וקרן "אגודת ידידי פורום קהלת בארצות הברית". משה קופל, יו"ר הפורום, סירב לאורך השנים לחשוף את זהות התורמים לפורום, אשר תוארו כ"אנשי עסקים אמריקאים". בראיון משנת 2019 תיאר קופל כיצד נפגש עם מיליארדר אמריקאי כדי לדון ברכישה של אלגוריתם להשקעות בשוק ההון ואשר עימו הוא שוחח גם על הצורך בשינויים במדינת ישראל. בעקבות מפגשים אלה הועברה לקופל התרומה הראשונה ומיזם פורום קהלת יצא לדרך. באוגוסט 2023 הפסיק דנצ'יק את תרומתו לפורום קהלת, ועל פי חשיפת כלכליסט, גורמים המקורבים לדנצ'יק אמרו אמרו שיאס מעולם לא תרם לקהלת.
לפי כתבה במקור ראשון, המממנים ביקשו מקופל להוסיף לאג'נדה של העמותה גם קידום של כלכלה ליברטריאנית.
בנוסף לתמיכה בארגון קהלת נמסר בתחקיר של דה-מרקר שיאס תרם למכללה למדינאות, וחבריו של יאס בחברת סוסקהאנה, דנצ'יק וגרינברג, תרמו לנפתלי בנט במהלך הפריימריז בבית היהודי.
חברת סוסקהאנה פועלת בישראל דרך החברת הבת Susquehanna Growth Equity (S G E) Israel, בניהולו של אמיר גולדמן, שעם השקעותיה נמנית חברת eToro.
רייף ספול
רייף ג'וזף ספול (באנגלית: Rafe Joseph Spall; נולד ב-10 במרץ 1983) הוא שחקן קולנוע אנגלי, הנודע בזכות הופעותיו בסרטים "חיי פיי", "פרומתאוס", "שוטרים לוהטים" ו"עולם היורה: נפילת הממלכה".
קורות חייו
ספול נולד במזרח דולוויץ' שבמערב לונדון, אביו הוא השחקן המוערך טימותי ספול, ואימו היא שיין (לבית בייקר) ספול. הוא הילד האמצעי משלושה ילדים, שתי אחיות הלך בדרכו המקצועית של אביו בתקווה להפוך לשחקן. למד ב"מכללת האברדשרס אסקס האטצ'אם" וב"תיאטרון הנוער" שבלונדון.
קריירה
ב-2004 התפרסם ספול לראשונה בקומדיית האגרוף "חברים לזירה" ובקומדיית האימה "מת על המתים".
ב-2005 שיחק ספול בדרמת הספורט האלימה "בלי חוקים" בתפקיד סוויל מחוג אוהדי "ווסט האם יונייטד"
ב-2006 הופיע בקומדיה הרומנטית של רידלי סקוט "שנה מופלאה".
ב-2012 התפרסם ספול בזכות תפקידיו בסרט ההרפתקאות של אנג לי "חיי פיי", בתור הכתב המראיין את פיי פאטל המבוגר (אירפאן קאן) ובסרטו של רידלי סקוט "פרומתאוס", בו שיחק בתור הביולוג המומחה לבוטניקה מילבורן.
ב-2018 שיחק בעולם היורה: נפילת הממלכה בתפקיד: אלי מילס, הנבל הראשי המנסה לגרוף רווחים ממכירת דינוזאורים. זהו תפקידו הראשון בתפקיד נבל.
המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות
המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות (באנגלית: Israel Accounting Standards Board ; ראשי תיבות: IASB ) עוסק בתקינה חשבונאית שוטפת, במטרה להעלות את רמת התקינה החשבונאית בישראל, מבחינה כמותית ואיכותית גם יחד ולשפר את הטיב והאמינות של המידע הכלול בדוחות הכספיים. מטרת המוסד לפרסם תקנים חשבונאיים שוטפים אשר כוללים פרסום כללי חשבונאות ודיווח חדשים, עדכון, תיקון או ביטול כללי חשבונאות ודיווח קיימים. כן עוסק המוסד במתן תקנים חשבונאים זמניים והבהרות מקצועיות. תקנים חשבונאים אלה מהווים עקרונות חשבונאיים מקובלים בישראל.
מבנה
המוסד לתקינה מורכב משני גופים:
מעבר לתקינה הבינלאומית
בשנת 1974, כשנה לאחר ייסודו של ארגון ה-IASC, הצטרפה ישראל כחברה בארגון. הצטרפות זו כללת התחייבות לפעול לשם התאמת התקינה החשבונאית המקומית (IL-GAAP) לתקינה החשבונאית הבינלאומית. הצטרפות זו הביאה לפרסומו של גילוי דעת (ג"ד) ביוני 1981 אשר קבע כי בכל עניין בו התקנים הישראלים הקיימים אינם מטפלים, וכן לא קיימת פרקטיקה מקובלת בישראל, ייושמו התקנים הבינלאומיים כפי שמפורסמים על ידי ארגון ה-IASC.
מדיניות זו אשר ננקטה על ידי ישראל, בה התקנים הבינלאומיים משמשים רק במקרים בהם אין כלל מקומי או פרקטיקה, דמתה לנוהג אשר התקיים בתקופה גם בשאר המדינות החברות בארגון.
בתחילת שנות האלפיים, התקבלה החלטה במוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות לפעול לשם התאמתם של התקנים הישראלי לתקן דיווח כספי בינלאומי. כתוצאה מהחלטה זו, בין השנים 2001 ל-2007 פורסמו יותר משלושים תקני חשבונאות ישראליים שהתבססו על התקינה הבינלאומית.
התקנים הישראלים אשר פורסמו בתקופה זו כללו שינויים מעטים ביחס לתקנים המקוריים אשר פורסמו על ידי ארגון ה-IASC (אשר הפך לארגון ה-IASB בשנת 2001). בתקנים אלו נכלל גילוי (Disclousre) כדלקמן: "תקני חשבונאות ישראליים המתפרסמים על ידי המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות מתבססים לעיתים או עשויים לכלול חלקים מנוסח תקני חשבונאות בינלאומיים המתפרסמים על ידי הוועדה לתקני חשבונאות בינלאומיים".
תקן חשבונאות ישראלי מספר 29 (פורסם ביולי 2006) היה התקן שהשלים את מהלך המעבר לתקינה הבינלאומית. התקן קבע חובת דיווח החלה על כלל החברות ציבוריות הכפופות לחובת עריכת דוחות בהתאם לתקנות ניירות ערך, החל מהדוחות הכספיים של הרבעון הראשון של שנת 2008, כאשר ניתנה אפשרות ליישום מוקדם כבר בדוחות כספיים החל מיום 31 ביולי 2006. אימוץ התקינה הבינלאומית היה במתכונת מלאה, דהיינו מוסדות התקינה המקומיים מוותרים על עצמאותם בתחומים אלה ומאמצים את התקינה הבינלאומית כפי שהיא מתפרסמת ובהתאם להנחיות המוסד הבינלאומי לתקינה חשבונאית.
בשנת 2010 תוקנו תקנות ניירות ערך (דוחות כספיים שנתיים) כך שהוראת תקן חשבונאי ישראלי 29 בדבר החובה החלה על חברות ציבוריות לערוך דוחות כספיים בהתאם לתקינה הבינלאומית הפכה לחלק מהתקנות עצמן.
אבן שושן
אבן-שושן הוא שם משפחה עברי, עברות של השם הלועזי.
איסור קללה
איסור קללה כולל כמה מצוות לא תעשה. לקלל אחרים בשם ה' או בכינוי של ה' הוא איסור תורה שיש בו מלקות ומי שמקלל דיין עובר על איסור תורה נוסף, ולוקה פעמיים. גם מי שמקלל בלי שם וכינוי עובר על איסור תורה לפי פסק השולחן ערוך. כשם שאסור לקלל אחרים, כך אסור לאדם לקלל את עצמו. איסור קללה נאמר רק למה שנקרא "עמך", ומי שאינו עושה מעשה עמך, היינו פושעים ורשעים, אינם בכלל האיסור.
פירוט המצוות
התורה מזכירה איסור על קללת אחרים בשלשה מקומות:
איסורים אלו מתווספים לאיסור הפשוט על ברכת ה' בשפת חכמים – שנכלל ונרמז באיסור "אלוהים לא תקלל", ומופיע גם בספר ויקרא:. ספר החינוך מבאר על-פי הגמרא שהתורה מכנה דיינים בלשון "אלוהים" כדי לכלול איסור מיוחד של "ברכת ה'".
הרמב"ם פוסק:
הרמב”ם ממשיך לשאול: אם כל אדם כלול באיסור הכתוב, למה התורה מציינת דווקא את החרשׁ? ומיישב את קושייתו: "שאפילו זה שהוא אינו שומע ולא נצטער בקללה זו לוקה על קללתו". כלומר, גם כאשר הקרבן לקללה אינו מודע לכך שקיללו אותו, עדיין המקלל עובר את העבירה במלוא חומרתה.
בנוסף מבארים חז"ל שהאיסור לקלל נאמר אפילו על קללת עצמו. כך לומדת הגמרא מן הפסוק "רק השמר לך ושמור נפשך מאד" . וכן פסק ברמב"ם להלכה.
מי שמקלל אחרים בנוכחים גם יעבור על איסור נוסף של אונאת דברים, בכך שהוא גורם להם כאב וצער.
פרטי דינים
החומרא המלאה של איסור קללה נאמרה דווקא כאשר אדם מקלל בשמו של הקב"ה. כלומר, עיקר האיסור נאמר כאשר אדם אומר: "יקולל פלוני בשם ה'".
לעניין איסור ברכת ה', הגמרא מציינת מחלוקת בין רבי מאיר לבין חכמים אם האיסור נאמר גם בכינוי, או רק בשבעת שמות השם שאינם נמחקים. לדעת רבי מאיר האיסור נאמר אף בכינוי, ואילו לדעת חכמים חיוב מיתה של ברכת ה' נאמר רק במקלל בשם ה', ואילו הקללה בכינוי מהווה איסור תורה, אך אין בה עונש מוות.
לעניין קללת אחרים, הרמב"ם פוסק שהאיסור המלא נאמר הן בשם ה' והן באחד מכינויו. הבית יוסף מבאר שכלול בזה גם כינוי של הקב"ה בלעז. מנגד, הראב"ד חולק וכתב שהאיסור המלא, בנוגע לעונש מלקות, נאמר רק בשם המפורש.
בשולחן ערוך פסק כדעת הרמב"ם: "המקלל אחד מישראל (ואפילו מקלל עצמו) בשם או בכינוי או באחד מהשמות שקורים הגוים להקב"ה, אם היה בעדים והתראה, לוקה אחת, משום לא תקלל חרש. ואם היה דיין, לוקה עוד אחרת משום אלוהים לא תקלל. וארור הוי לשון קללה".
מדברי הטור משתמע שאיסור קללה נאמר גם ללא אזכור שם ה'. אמנם אין בכך את כל חומרת האיסור לעניין שיתחייב מלקות, אך על כל פנים יש איסור. גם בבית יוסף מבאר שאמנם עיקר האיסור הוא כאמור בקללה בשם, אך עדיין יש איסור תורה בקללה גם ללא שם ה', וכן נפסק בשולחן ערוך על דרך זו: "אם לא הייתה שם התראה, או שקלל בלא שם ובלא כינוי, או שהייתה הקללה באה מכלל הדברים כגון שאמר: אל יהי פלוני ברוך לה', אינו לוקה. (ה"ה המקלל את המת, פטור). אבל איסורא מיהא איכא".
בש"ך כתב בשם הב"ח שיחול אפוא איסור תורה על מי שיאמר קללה ללא שם ה', כגון בקללה "ימות פלוני". יש ראשונים שחלקו על הלכה זו, ובביאור הגר"א כתב שלפי הקריאה הפשוטה של הגמרא אין איסור תורה כלל ללא שם או כינוי.
יש לציין שהחזון איש פסק שכאשר אדם אומר קללה בניסוח של "יהי רצון" (כגון "יהי רצון שפלוני ימות") אזי יש לכך דין של קללה בכינוי, כיוון שברור שהכוונה היא לקלל בשם ה', וגם קללה בדרך תפילה נחשבת לקללה.
טעמי האיסור
הרמב"ם מבאר שהתורה אסרה גם קללת חרש כדי להבהיר לנו שהבעיה שבקללה אינה מצד מה שהמקולל ששומע את הקללה יפגע ממנה ויצטער, אלא הבעיה היא בנפשו של המקלל שדבקו בה תכונות רעות של נקמה וכעס - "כי התורה לא הקפידה בעניין המקולל לבד אבל הקפידה בעניין המקלל גם כן שהזהירה שלא יניע נפשו אל הנקמה ולא ירגילה לכעוס". הרמב"ם אינו מזכיר את טעמו של ספר החינוך ונראה שאינו מסכים עמו.
מספר מפרשים הסכימו עם דעת ספר החינוך. מנגד, יש שהלכו בדרכו של הרמב"ם, והטילו ספק ביכולת של האדם להשפיע על הזולת בקללת פיו.
הרב משה פיינשטיין כתב שאמנם האיסור לקלל נאמר גם במקלל את עצמו, אך הסיבה לכך שונה מקללת אחרים. אסור לאדם לקלל את עצמו כיוון שייתכן שדבריו יתקיימו, ובכך יגרום לעצמו נזק. מכאן שהדברים כלולים בפסוק "רק השמר לך ושמור נפשך מאד".
מנגד, ביחס לאחרים הקללה בוודאי לא תזיק, שכן היא נגד רצון ה’ (הן משום שהיא אסורה, והן משום שהיא לא מוצדקת), ולכן האיסור אינו מחמת הנזק אלא מחמת הבוז והביזיון כלפי המקולל.
טעם נוסף שמביא ספר החינוך, שאיסור קללה חל גם כאשר המקולל אינו נוכח, שכן ייתכן שהלה יגלה את הקללה "עוף השמיים יוליך את הקול" והדבר יגרום לריב ומדון.
זואופוביה
זואופוביה או פחד מחיות היא קבוצה של פוביות ספציפיות מחיות מסויומות או פחד לא רציונלי או אף סלידה מכל יצור שאינו בן אדם.
דוגמאות לזואופוביות ספציפיות הן אנטומופוביה (פחד מחרקים), כמו אפיפוביה (פחד מדבורים). ארכנופוביה (פחד מעכבישים) ואופידיופוביה (פחד מנחשים) נפוצים גם הם. זיגמונד פרויד ציין שפחד מחיות הוא אחד מהמחלות הפסיכונוירוטיות הנפוצות ביותר בקרב ילדים.
סוגי זואופוביה
קבוצת הפוביות זואופוביה מכילה פחדים ספציפיים מבעלי חיים רבים, רובם אינם יונקים. להלן רשימה של פוביות נפוצות הנכללות בקבוצת הזואופוביה:
דוד חכם (פוליטיקאי)
דוד חכם (1920–2003) היה מנהיג קהילת עולי עיראק בבאר שבע. כיהן כסגן ראש העיר באר שבע.
בשנת 1993 זכה באות יקיר באר שבע.
ביוגרפיה
חכם נולד בבצרה שבעיראק, נכד לרב יחזקאל חכם, הרב הראשי של העיר (45 שנים), ובן לסוחר בדים אמיד. בעקבות הפרהוד, הפרעות ביהודים בשנת 1941 הוא הקים והנהיג את סניף התנועה הציונית בעיר וארגן את סניף ההגנה. הוא עבד כפקיד בכיר במשרד הכלכלה העיראקי. בתקופת מלחמת העצמאות גורש עם משפחתו לכפר נידח, וב-1950 ברח עם אשתו ברכה לאיראן ומשם עלה לבאר שבע. בעיר הוא פתח מאפייה.
חכם הצטרף למפא"י בשנת 1952 ונאבק נגד אפלייתם של העולים מעיראק בעיר. בין היתר הקים את חוג עולי עיראק בסניף מפא"י בעיר. בשנת 1953 נבחר לראשונה כחבר מזכירות ומועצת הסניף. הוא עבד בסוכנות במחלקת ההתיישבות ובעמידר. בשנת 1955 נבחר למועצת העיר, ובשנים 1958–1961 שימש בתפקיד סגן ראש העיר של דוד טוביהו ואחראי על תיק הסעד בעירייה. בשנת 1961 נבחר לראשות מזכירות מפא"י בעיר, שאיפשרה לו את המינוי לראשות העיר, אך מרכז מפא"י לא אישר את ההחלטה. בעקבות חיכוכים מרובים בינו לבין ראש העיר, הוא הוביל לפרישתו של טוביהו מראשות העיר בשנת 1963.
בשנת 1963 התמודד חכם לראשות העירייה במסגרת מפלגת "לאחווה". בשנת 1965 הוא הצטרף ביחד עם רשימתו למערך.
בשנת 1973 עמד חכם בראש רשימת הפנתרים השחורים בבחירות למועצת העיר.
הנצחה
שדרות דוד חכם – קטע מכביש 25, בין צומת אלי כהן ועד מחלף שרה.
הבחירות הכלליות בהאיטי 2022
הבחירות הכלליות בהאיטי אמורות להתקיים בתחילת 2022. הבחירות יתקיימו לצד משאל עם חוקתי.
על הבחירות תפקח מועצת הבחירות הזמנית (CEP), והן תערכנה בשיטת שני הסבבים, כאשר סבב שני מתקיים אם אף מועמד לא יקבל רוב מוחלט מהקולות בסיבוב הראשון.
הזוכה בבחירות לנשיאות בנובמבר 2016, ז'ובנל מואיז, נכנס לתפקידו ב-7 בפברואר 2017 והיה אמור לכהן עד 7 בפברואר 2022, אך הוא נרצח ב-7 ביולי 2021.
ב-8 ביולי, הודיעה לשכתו של ראש הממשלה הזמני, קלוד ז'וזף, כי אף על פי ההתנקשות, הבחירות עדיין יתקיימו במועד שנקבע על ידי מועצת הבחירות הזמנית. לאחר מספר שבועות נדחו הבחירות שוב, ובספטמבר נדחו הבחירות לתחילת 2022.
מערכת הבחירות
נשיא האיטי נבחר באמצעות המערכת הדו-סיבובית, כאשר סבב שני מתקיים אם אף מועמד לא זוכה ברוב הקולות בסבב הראשון.
119 חברי לשכת הצירים נבחרים בבחירות לתקופות של ארבע שנים, תוך שימוש במערכת דו-סיבובית, אך שונה במעט.
שלמה המלך והדבורה
שלמה המלך והדבורה היא מעשייה נודעת, שנכללת באגדות "ויהי היום" מאת חיים נחמן ביאליק.
מומסיה
מוּמְסִיָה (ערבית ممسيّة) הוא כפר צ'רקסי נטוש בצפון רמת הגולן, אשר שכן במרחק של כחמישה קילומטרים דרומית לעיר קוניטרה, למרגלות הר בני רסן (תל-ע'סניה). הכפר שמרבית תושביו היו צ'רקסים ומיעוטם טורקמנים, חרב לאחר מלחמת ששת הימים ונמצא כיום בשליטת ישראל.
היסטוריה
ראשית ההתיישבות במקום מתוארכת לשלהי המאה ה-3 תקופת שלטונה של האימפריה הרומית. המקום יושב על ידי השבט הבדואי "בני ע'סאן" שנדד למקום מאזור תימן ובהמשך, בתקופת האימפריה הביזנטית קיבלו על עצמם את הנצרות. ב-636, לחמו בני השבט לצד הביזנטים בקרב הירמוך, ניגפו עימם בקרב והיישוב ננטש.
ב-1878 הגיעו לאזור מהגרים צ'רקסים מהקווקז ויישבו את המקום מחדש. בניגוד לכפרים הצ'רקסים האחרים ברמת הגולן, מומסיה נחלק בפועל לשני יישובים שונים. החוקר הגרמני גוטליב שומאכר ציין בספרו "הגולן" את המקום כאחת מההתיישבויות הצ'רקסיות ברמת הגולן. בסקר שערך בין השנים 1884-1885 הוא מציין 82 בקתות בכפר ואוכלסיה של כ-330 תושבים בני עשר ומעלה:
במהלך מלחמת ששת הימים נכבש הכפר על ידי צה"ל וחרב. במהלך מלחמת יום הכיפורים הווה האזור זירת קרב בין חטיבת השריון הסורית ה-43 לבין חלקים מגדוד 82 של צה"ל ובמהלכו כשלו הסורים בכיבוש הכפר.
Close to the Edge
Close to the Edge הוא אלבומם החמישי של להקת הרוק המתקדם יס. האלבום יצא לאור על ידי חברת אטלנטיק רקורדס בספטמבר 1972. האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים הבריטי, ובארצות הברית הגיע למקום ה-3 במגזין בילבורד ונשאר שם במשך 32 שבועות. בהולנד, הגיע האלבום למקום ה-1 במצעד האלבומים ההולנדי; המקום הגבוה ביותר שהשיג אלבום כלשהו של הלהקה. בשל הצלחתו של האלבום, הוא הפך לאחד מאלבומי הרוק המתקדם החשובים ביותר.
זהו האלבום האחרון של יס בו השתתף המתופף ביל ברופורד עד לחזרתו הזמנית ב-1990 עד 1992 לאלבום Union ולסיבוב הופעות של האלבום.
היסטוריה
לדבריו של סולן הלהקה ג'ון אנדרסון, שיר הנושא הושפע מספרו של הרמן הסה, סידהרתא. השיר עוקב אחר ההתעוררות של דמותו של הסה "הקרובה לקצה" של נהר (ובאופן סמלי, מהגלגולים הסידוריים של נשמתו), שבו הוא חווה התעוררות רוחנית. מתופף הלהקה ביל ברופורד, כתב באוטוביוגרפיה שלו ששם השיר (קרוב לקצה), היווה את מצבו עם הלהקה כמו באלבום הקודם Fragile. לאחר אלבום זה, עזב ברופורד את יס לטובת קינג קרימזון, מה שהוביל לצירופו של מתופף החדש ללהקה, אלן וייט מתופפה לשעבר של Plastic Ono Band. וייט החליף את ברופורד בתחילת סיבוב הופעות הלהקה בארצות הברית.
האלבום עוסק בשיר אחד מרכזי הידוע כשיר הארוך והאפי ביותר באלבום. באלבום זה בולט ביותר הוא שיר הנושא. מבנה זה חזר גם באלבומים מאוחרים יותר של הלהקה כמו: Relayer (שכולל את "The Gates of Delirium"), Going for the One (שכולל את "Awaken"), Drama (שכולל את "Machine Messiah"), Talk (שכולל את "Endless Dream") ו-Fly from Here שכולל את היצירה בעלת אותו שם.
עטיפת האלבום צוירה על ידי רוג'ר דין. חלק מהתמונות בעטיפה הפנימית של האלבום נעשו על ידי בסיסט הלהקה, כריס סקווייר בזמן שהיה חבר בלהקות, ביניהן The Syn ו-Martyn Adelman.
ביקורת
מבקר המוזיקה אנתוני פנטנו הכתיר את האלבום לקלאסיקה.
בשנת 2020 מגזין הרולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-445 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים המחודשת.
הוצאה מחודשת
ב-26 באוגוסט 2003, הוציאה חברת Rhino את האלבום בגרסה מחודשת (רימסטר) על תקליטור עם 4 רצועות בונוס: גרסת סינגל ל-"America" ול-"Total Mass Retain" וגרסאות מוקדמות ל-"And You And I" ו-"Siberian Khatru" (תחת השם "Siberia").
ויקטור סטנקולסקו
ויקטור אטאנאסיה סטנקולסקו (ברומנית: Victor Atanasie Stănculescu; 10 במאי 1928 – 19 ביוני 2016) היה גנרל רומני בעל 4 כוכבים ומי שהיה שר בממשלת רומניה בין השנים 1989–1991.
ויקטור סטנקולסקו כיהן בממשלת רומניה כשר לכלכלה לאומית מדצמבר 1989 (הממשלה הראשונה שהוקמה לאחר המהפכה הרומנית של 1989) עד ה-16 בפברואר 1990 ומיום זה ואילך עד ל-29 באפריל 1991, כשר ההגנה הלאומית. מעת שסיים תפקידו כשר להגנה לאומית כיהן זמן קצר כשר התעשייה. לאחר מכן עבר לשוק הפרטי ועבד במספר תפקידים בקבוצת באלי (Balli-Group Ltd) בלונדון ובוקרשט.
לסטנקולסקו היה תפקיד מפתח בתקופת המהפכה הרומנית, הן בניסיונות להחנקתה בראשיתה בטימישוארה והן באירועי בוקרשט שם שכנע את צ'אושסקו לעזוב.
ויקטור סטנקולסקו הועמד לדין על חלקו באירועי טימישוארה (בתקופת המהפכה), הורשע ונידון למאסר ממושך, אך הצליח להביא לביטול הרשעתו ולאחר עיכובים ממושכים נפתח משפטו מחדש בשנת 2006.
יוסי סגל
יוסף (יוסי) סגל (נולד ב-23 בדצמבר 1937) הוא שחקן, קריין ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה
סגל נולד בחיפה למשפחה בעלת רקע חרדי שעלתה לארץ ישראל מזלוטשוב שבגליציה. סבו הוא הרב חיים משה זילברשיץ (1869–1954), שהיה מנהל ישיבת "אורח לחיים" בזלוטשוב ומחבר סדרת ספרי "משנה ברורה" על המשניות וספר "חמדת ישראל" על מעלת עם ישראל. אחיו הוא השחקן שמוליק סגל, ובן דודו הוא העיתונאי אהרן ברנע. בצעירותו למד בתלמוד תורה בחיפה, ובאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (R.A.D.A).
קריירה בתיאטרון
הופיע בהצגות רבות: "אילוף הסוררת", "אנדורה", "קרנפים", "נער הקסמים", "מעגל הגיר הקווקזי", "טופלה טוטוריטו", "פו הדוב", "פיטר פן", "עוץ לי גוץ לי", "המשפט", "הפשפש", "הפונדקאית", "קומדיה של טעויות", "גברתי הנאוה", "רביזור", "ביקור הגברת הזקנה", "ההולכים בחושך", "ציד המכשפות", "אוליבר", "המכשפה", "סלאח שבתי" ו"מתאבל ללא קץ".
קריירה בקולנוע ובטלוויזיה
ב-1968 שיחק בסרט "הדיבוק". ב-1973 גילם את אדי בסרטו של גד בן ארצי "מתנה משמיים". ב-1974 גילם מתנדב מהונגריה בסרטו של ג'ורג' עובדיה "יום הדין". ב-1976 שיחק בסרט "רחוב 60", ב-1977 גילם שכן בסרטו של אורי זוהר "הצילו את המציל". ב-1978 גילם את גולדמן גובה הכספים בסדרת הטלוויזיה "הילדים משכונת חיים". ב-1979 גילם את קסלר בסרטו של אבי נשר "דיזנגוף 99", גילם פקח בסרטו של ג'ורג עובדיה "נערת הפרברים", והשתתף בסרטו של אסי דיין "שלאגר".
ב-1985 גילם את האבא של יודל'ה בסרט "הרימו עוגן" בבימויו של דן וולמן. ב-1986 גילם את הבן של קוזילביץ' בסדרת הטלוויזיה "קרובים קרובים". ב-1991 השתתף בסרט הטלוויזיה "רצח בשבת בבוקר". ב-1992 השתתף בסרטה של דליה הגר "קיץ אצל אריקה". ב-1995 השתתף בסרטו של אסי דיין "שמיכה חשמלית ושמה משה", בסרט "ב-72 לא הייתה מלחמה" וכן השתתף בסדרת הטלוויזיה "איצ'ה" ובסרט "שקרים לבנים" (1999).
ב-2002 גילם את צבי יעקובזון כאביו של סוכן המוסד יואב (אביתר לזר) בסרט ״הנקמה היהודית״ 1 של יהודה גרובייס
ב-2007 גילם את חיים קלר בסדרת הטלוויזיה "החיים זה לא הכל" וכן גילם קשיש בתוכנית המערכונים "העיר שלנו" ששודרה בערוץ 2. ב-2008 גילם את קוזילביץ בסדרת הטלוויזיה "שולץ". ב-2003, 2008 ו-2011 גילם את צ'ינצ'ילה בסדרת הטלוויזיה "הפיג'מות" השתתף גם כאורח בסדרת הטלוויזיה "החברים של נאור". ב-2011 השתתף בסרטו של ניקיטה פלדמן "גויה".
סגל דיבב את סר אברום בסדרה "קירבי" ,את אופה אופה בסדרה "ההופסים" ואת הקריין בעונה השלישית של "בובספוג מכנסמרובע".
ב-2015 השתתף בתוכנית כאן ואומן בחינוכית בתור עמליה, בקומדיית המצבים "אלישע" בערוץ הילדים" ובסרט "ציפורי חול".
בשנים 2018–2019 שודרו מספר פרקים של הסדרה "סברי מרנן", בהם שיחק סגל בתפקיד יו"ר ועד הבית בבניין. תפקיד זה היה בעל מאפיינים דומים לאלה ששיחק בשנות ה-80 אחיו, שמוליק סגל, בתפקיד "מר קוזילביץ'" בסדרה "קרובים קרובים". ב-2019 הופיע בסדרה "שנות ה-80". ב-2020 שיחק בסדרה "חזרות" ובסדרה "אבא מטפלת" בערוץ "ניקלודיאון". ב-2021 השתתף בקמפיין פרסומי למילקי עם סטטיק ובן אל תבורי. ב-2022 שיחק את יגאל בסדרה "גולדה ומאיר". ב-2023 שיחק את זאביק בסדרה "אבירם כץ".
משפחה
סגל נשוי למלכה סגל, ואחד מילדיהם הוא השחקן והתסריטאי יובל סגל.
מלון שבע הקשתות
מלון שבע הקשתות (באנגלית: Seven Arches Hotel; לשעבר אינטרקונטיננטל ירושלים) הוא בית מלון בירושלים השוכן בפינה הדרומית של פסגת הר הזיתים, מעל בית הקברות היהודי. בעברו נחשב מלון הפאר הבולט ביותר במזרח ירושלים, אך כיום הועם זוהרו.
מבנה המלון
המלון מורכב מבניין מרכזי ובו שבע קשתות שעל שמן הוא קרוי כיום, ומשני אגפים, מצפון ומדרום למבנה המרכזי, המחוברים אליו על ידי מסדרונות על גבי עמודים. במבנה המרכזי של המלון מצויה עמדת הקבלה, חדר האוכל ואולם כנסים, ובשני האגפים, הצפוני והדרומי, מצויים חדרי האירוח. מצדו המערבי נשקף נופה של ירושלים והר הבית, ומזרחית למלון משתרעת רחבה שממנה נשקף נוף מדבר יהודה הצפוני, וכן היישובים אבו דיס, אלעזריה ומעלה אדומים.
היסטוריה
המלון נבנה בתחילת שנות השישים של המאה העשרים, ביוזמת בית המלוכה הירדני, והוא נחנך ב-20 במרץ 1964. המלון נבנה על פסגת הר הזיתים, ודרך הגישה אליו נסללה על קברים של בית הקברות היהודי, לאחר בדיקה של חברה קדישא וחוקר ארץ ישראל זאב וילנאי הם אישרו שהמלון עצמו לא נבנה בתחומי בית הקברות. המלון תופעל על ידי רשת המלונות הבינלאומית אינטרקונטיננטל, ששיוקה אותו לציבור היהודי בארצות הברית ובריטניה, באמצעות פרסם בכתבי עת יוקרתיים דוגמת ההניו יורקר והאקונומיסט.
בשנות השישים נחשב המלון למפואר שבמלונות ירושלים הירדנית ואורחים רמי דרג התארחו בו. ב-28 במאי 1964 נערכה במלון ועידת היסוד להקמת ארגון אש"ף בראשות אחמד שוקיירי.
לאחר מלחמת ששת הימים עבר המלון לידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים, הכפוף למשרד האוצר, לאחר שבעליו המקוריים, בית המלוכה הירדני, הוכרזו נפקדים. מאז ועד היום מצוי המלון תחת אחריותו של האפוטרופוס הכללי של מחוז ירושלים. באוגוסט 1967 רשת אינטרקונטיננטל הגיעה להסכמה עם ממשלת ישראל לתיקון הנזקים שנגרמו למלון בזמן המלחמה, ונחתם הסכם, לפיו הושכר המלון למשך שנתיים לחברה, תמורת דמי שכירות קבועים של 18,000 דולר. בנובמבר 1967, הורה ראש הממשלה לוי אשכול, להרוס את הכביש המוביל למלון, לחשוף ולשקם את הקברים שניקזו.
בדצמבר 1968, לאחר שהמלון פעל בהצלחה, נחתם הסכם חדש, לפני תום תקופת החוזה הקודם, לתקופה של עשרים שנה. ההסכם קבע את שיטת חלוקת הרווחים, לפי המקובל בהסדרים עם רשתות המלונות הבינלאומית האחרות שפעלו בישראל אז (שרתון והילטון). מרב הרווחים עמדו לרשות האפוטרופוס על נכסי נפקדים ומיעוטם לרשת אינטרקונטיננטל. והוסכם כי לא ישולמו שום דמי ניהול לחברה עבור כל שנה אשר לא תסתיים ברווח. כמו כן החליט האפוטרופוס להרחיב את המלון ב-100 חדרים נוספים, להקים שתי מסעדות ולהגדיל את אולם הקבלה. ועדה ציבורית בחרה באדריכל דוד רזניק לתכנן את ההרחבה, שמועד התחלתה נקבע לאוקטובר 1969. בפברואר 1969 הוחלט לבסוף לא להרחיב את המלון.
בשנת 1989, לאחר שהאינתיפאדה הראשונה הביאה להידרדרות חדה בתיירות לישראל בכלל ולירושלים בפרט, החליטה רשת אינטרקונטיננטל לא לחדש את חוזה הניהול שפג לאחר עשרים שנה. בעקבות שינויי הניהול, שונה שם המלון לשבע הקשתות, על שם שבע הקשתות היוצרות את המבנה המרכזי שלו.
בשנות ה-2000
בשנות ה-2000 החל המלון לשמש בעיקר קבוצות תיירים וצליינים ורמתו נמוכה יחסית לעברו המפואר. את מקומו כמלון המפואר במזרח ירושלים וכמוקד לפעילות דיפלומטית ירש מלון אמריקן קולוני.
לאחר שמבנה המלון הוזנח ומצבו התדרדר, שכר האפוטרופוס, במאי 2010, את משרד האדריכלים מילוסלבסקי-קאופן כדי לקדם תוכנית מפורטת לשיפוץ והרחבה ניכרת של שטח המלון, מכ-12 אלף מ"ר ליותר מ-20 אלף מ"ר. התוכנית כוללת בנייה 45 חדרים באגף הצפוני, 30 חדרים באגף הדרומי, אולם כנסים ואירועים ובריכת שחייה.
בשנת 2016, נערך שיפוץ מסיבי באגף הימני של המלון וכן בחדרי האוכל וחדרי הכינוס. כחלק מהשיפוץ נוספה גם מעלית. החל משנת 2017 החל לפעול קו אוטובוס של חברת אגד בין תחנת גבעת התחמושת לפסגת הר הזיתים למלון שבע הקשתות ולמפלס העליון של בית הקברות.
באוגוסט 2016, הודיע ראש עיריית ירושלים ניר ברקת כי הרכבל לכותל, הנמצא בתכנון, ימשיך ויגיע לתחנה נוספת שתיבנה ליד המלון.
ביל מולדין
ויליאם הנרי "ביל" מולדין (באנגלית: William Henry "Bill" Mauldin; 29 באוקטובר 1921 – 22 בינואר 2003) היה קריקטוריסט אמריקאי, שתיאר את הווי חיילי ארצות הברית בחזית אירופה במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
מולדין נולד במדינת ניו מקסיקו, בן למשפחת אנשי צבא. סבו היה איש משמר הרוכבים שנלחם באינדיאנים. אביו שירת כתותחן במלחמת העולם הראשונה. בצעירותו שאף מולדין להיות קריקטוריסט ולמד באקדמיה לאמנות יפה בשיקגו.
בשנת 1940 התגייס לצבא ארצות הברית כאיש חיל הרגלים. הוא החל לפרסם קריקטורות בביטאון האוגדה שלו ולאחר מכן בעיתון חיילי ארצות הברית כוכבים ופסים. ציוריו הפכו למוכרים על ידי חיילי ארצות הברית שנלחמו בחזיתות אירופה במלחמת העולם השנייה והתפרסמו גם בעיתונות הארצית. בשנת 1943 השתתף מולדין בנחיתות לסיציליה ואיטליה ואף זכה לעיטור "לב הארגמן" על פציעתו בקרב.
בציוריו ביטא מולדין את רוחו של החייל הפשוט (שכונה ה-GI) ולעג לקציני צבא הקבע שניסו להנהיג משטר של צחצוח ומשמעת לבוש בקרב המוני הלוחמים מגויסי החובה בעת המלחמה. מולדין יצר שתי דמויות של חיילים פשוטים "ווילי וג'ו" באמצעותם הביע את רעיונותיו. לאחר שמולדין לגלג בציוריו על הוראתו של הגנרל ג'ורג' פטון כי החיילים יהיו מגולחים ויענדו עניבות בכל עת, אפילו בקרב, זימן אותו הגנרל למשרדו ואיים להשליכו לכלא עקב ערעור המשמעת בצבא. המצביא העליון בחזית אירופה הגנרל דווייט אייזנהאואר (לימים נשיא ארצות הברית) הורה לפטון להניח את מולדין לנפשו מאחר שציוריו מעניקים ללוחמים מפלט ממצוקותיהם. ואכן, ציוריו של מולדין הפכו אותו לגיבור בעיני הלוחמים הפשוטים שחשו כי ציוריו עוזרים להם להתמודד עם מוראות המלחמה.
עם סיום המלחמה בשנת 1945 זכה מולדין בפרס פוליצר על הקריקטורות שפרסם בעת המלחמה. מולדין שהיה אז בן 23 היה הצעיר מבין זוכי הפרס. מאותה עת היה מולדין לאחד מהקריקטוריסטים הידועים ביותר בארצות הברית. בשנת 1951 הופיע ספר ציוריו מהמלחמה "צבאו של מולדין".
מולדין חזר לצייר קריקטורות בשנת 1958 ובשנת 1959 זכה בשנית בפרס פוליצר.
מולדין חזר פעמיים לצייר את "ווילי וג'ו", כשצייר קריקטורות לזכרו של הגנרל ג'ורג' מרשל כשנפטר בשנת 1959, ולזכרו של הגנרל עומר בראדלי כשנפטר בשנת 1981, אותם העריך מולדין כ"גנרלים של החיילים".
בשנת 1963 לאחר רצח קנדי צייר מולדין קריקטורה בה מזיל פסלו של הנשיא אברהם לינקולן דמעה, כשראשו חפון בכפות ידיו, על מותו של ג'ון קנדי. קריקטורה זו הפכה להיות אחת הקריקטורות הידועות ביותר בהיסטוריה האמריקאית.
ביל מולדין נפטר בשנת 2003.
בימיו פרסם מולדין שנים עשר ספרים וקובצי קריקטורות.
אלכסנדר מקובסקי
אלכסנדר מקובסקי (באנגלית: Aleksandr Makovsky;   5 באפריל 1869 - 26 באוקטובר 1924) היה צייר וגרפיקאי רוסי ריאליסט; קשור להנודדים.
ביוגרפיה
אביו היה הצייר, ולדימיר מקובסקי, שנתן לו את שיעורי האמנות הראשונים שלו. דודיו, קונסטנטין וניקולאי היו גם ציירים.
בשנת 1884, הוא נרשם לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה, שם למד אצל אילריון פרינישניקוב ו-וסילי פולנוב וכן המשיך לעבוד עם אביו. בהיותו שם, הוענקו לו כמה מדליות כסף. מ-1889 עד 1893, הוא היה בפריז, ולמד בבית ספר פרטי לאמנות שהופעל על ידי פרננד קורמון. עם סיום הקורסים, הוא זכה בתואר "אמן מהשורה הראשונה" על ידי האקדמיה.
בשנה שלאחר מכן, הוא חזר לאקדמיה ונכנס לסדנאות של איליה רפין.[2] הוא סיים את לימודיו בשנת 1895. שנתיים לאחר מכן, הוא הפך לאוצר ספרי הלימוד בספריית האקדמיה, וב-1898 קודם למנחה על הכשרת מורים. הוא גם היה מחברם של ספרי לימוד רבים על רישום וציור.
ב-1911 הוא זכה בתואר "אקדמיה" ושנתיים לאחר מכן מונה לפרופסור באקדמיה ומונה לראש בית הספר הגבוה לאמנות. לאחר ביטול האקדמיה, לימד במכללה הימית. ב-1919 השתתף ב"תערוכה החופשית של המדינה" הראשונה. רגע לפני מותו, הוא הציג בתערוכה של איגוד האמנים של רוסיה המהפכנית.
בטינה שטנגנט
בטינה שטנגנט (בגרמנית: Bettina Stangneth; נולדה ב-1966) היא פילוסופית, היסטוריונית וסופרת גרמנייה. ידועה בעבודתה, מחקרה על אנטישמיות ונאציזם, מחברת מספר ספרים, כולל "אייכמן לפני ירושלים: חייו הלא ידועים של רוצח המונים" (בגרמנית: Eichmann vor Jerusalem – Das unbehelligte Leben eines Massenmörders, מילולית: חייו הלא בדוקים של רוצח המונים). הספר זכה בפרס NDR Kultur Sachbuchpreis (פרס ספר עיון) בשנת 2011, כאשר ראה אור לראשונה בגרמנית.
קורות חייה
שטנגנט למדה פילוסופיה באוניברסיטת המבורג. את הדוקטורט שלה קיבלה ב-1997 על דיסרטציה על עמנואל קאנט.
אף על פי כן, שטנגנט מגינה במרץ על חנה ארנדט ועל ספרה על אייכמן, ומזהירה מבקרים ומעריצים שלא להקל ראש. "אייכמן בירושלים" הוא "בשום פנים ואופן לא ספר שאבד עליו הכלח" והוא עוסק ביותר מסתם אפיון של אייכמן. אולם מעל לכל, זהו ספר של מי שהיא מכנה "הפילוסופית הגדולה ביותר של המאה ה-20". לא נכון לקרוא את ספריה של ארנדט רק מנקודת מבט של מחקרים היסטוריים. התיאוריה של "הבנאליות של הרוע" אינה שגויה אלא שאייכמן היה "הדוגמה השגויה".
לכתיבת ספרה השתמשה שטנגנט בהרבה כתבי יד מקוריים ומסמכים שלא היו ידועים שגילתה מחדש בארכיונים גרמניים ("מסמכי ארגנטינה"). המחקר שלה כבר נכלל בסרט Eichmanns Ende - Liebe, Verrat, Tod (ARD 2010) מאת ריימונד לי, ששטנגנט סיפקה עבורו ייעוץ מדעי. אחד המסמכים הידועים ביותר שהתגלו היה מכתב פתוח שכתב לקנצלר קונרד אדנאואר, אך מעולם לא פורסם, שהעלה שאייכמן מעולם לא השלים עם גלותו, וביקש לחזור לגרמניה. גילוי המסמכים עורר סיקור עיתונאי בינלאומי. הספר גם מכיל ביקורת על שירות הביון הפדרלי והתנהלותו עם מסמכי אייכמן. הספר זכה בפרס NDR Kultur Sachbuchpreis (פרס ספר עיון) ותורגם לשפות רבות.
בשנת 2012 פרסמה שטנגנט את יומניו וזכרונותיו של אבנר לס, קצין החקירות של אייכמן בירושלים, בספר "שקר! הכל שקר!".
שטנגנט פרסמה גם מהדורות מוערות של טקסטים פילוסופיים מהמאה ה-18 מאת עמנואל קאנט, שאול אשר ומרכוס הרץ.
בשנת 2022 זכתה בפרס הבין-לאומי על שם פרידריך ניטשה.
גרג מורטינסון
גרג מורטינסון (באנגלית: Greg Mortenson; נולד ב-27 בדצמבר 1957) הוא מטפס הרים, חובש לשעבר בצבא ארצות הברית, אח במקצועו ופעיל הומניטרי מבּוֹזמן שבמונטנה. מורטינסון נשוי לד"ר טארה בישופ, פסיכולוגית קלינית ובתו של בארי בישופ (1932–1994) מטפס הרים וצלם הנשיונל ג'יאוגרפיק, שליווה את משלחת-הטיפוס האמריקנית ההיסטורית שהעפילה לאוורסט בשנת 1963. לזוג שני ילדים, אמירה וחייבר (על שם מעבר ההרים בין אפגניסטן לפקיסטן).
ביוגרפיה
מורטינסון גדל בטנזניה, לא הרחק מהר הקילימנג'רו בצפון טנזניה, שם פעלו הוריו בשליחות מיסיונרית. אביו ייסד את "המרכז הרפואי הנוצרי קילימנג'רו" ושימש מנהל הפיתוח שלו, ואמו ייסדה את בית הספר הבינלאומי מוֹשי.
מורטינסון התנדב לצבא ארצות הברית, ובמסגרת שירותו בשנים 1975–1977 הוצב בגרמניה וזכה בעיטור לשבח. ב-1983 הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטת דקוטה הדרומית, ולאחר מכן המשיך בלימודים לתואר שני בנירופיזיולוגיה. הוא עבד כאח בחדרי מיון וטראומה בבתי חולים בסן פרנסיסקו כדי לממן את מסעותיו לטיפוס הרים.
ביולי 1992 נפטרה אחותו הצעירה של מורטינסון מהתקף אפילפסיה חריף. ב-1993, כדי להנציח את זכרה, טיפס מורטינסון להר K2, ההר השני בגובהו בעולם, ברכס הקרקוראם שבצפון פקיסטן. אחרי יותר משבעים יום על ההר, גרג ושלושה מטפסים אחרים חילצו מטפס נוסף שהיה בסכנת חיים, בפעולה שנמשכה יותר מ-75 שעות. אחרי החילוץ הוא החל בירידה ממחנה-הבסיס של המטפסים כשהוא חלש ותשוש. שני סבלים באלטיים מקומיים אספו את מורטינסון לבתיהם בקוֹרף, כפר קטן בפקיסטן המצוי בחבל באלטיסטן, כדי לסייע לו להתאושש.
כדי להביע את הוקרתו ואת תודתו לקהילה הבטיח מורטינסון לבנות בית ספר בכפר, אחרי שנוכח כי אין בו מבנה כזה וכי הילדים משרבטים את שיעוריהם בבוץ. אחרי תקופה מתסכלת בניסיון לגייס כספים, התנדב ז'ן הרני, מטפס הרים, מדען ויזם בתחום המוליכים-למחצה, לתרום סכום כסף שיאפשר את הקמת בית הספר. בעקבות הצלחת הניסיון ייסד הרני את מכון מרכז אסיה (CAI) - ארגון ללא כוונת רווח, שמטרתו לקדם את החינוך והאוריינות, בעיקר של ילדות, בכפרי ההרים הנידחים בפקיסטן ובאפגניסטן. הרני מינה את מורטינסון למנכ"ל הראשון של מכון מרכז אסיה.
בעת ניסיון לאתר מיקום לבית ספר חדש נחטף מורטינסון ב-1996 למשך שמונה ימים על ידי ווזירים (בני העם הווזירי) חמושים באזורי השבטים שבמחוז הגבול הצפון-מערבי של פקיסטן, וב-2003 הצליח להיחלץ מקרב יריות בין סוחרי אופיום אפגניים. פתווה שהוצאה נגדו על ידי מולא בשל פעילותו לאפשר לילדות ללמוד, בוטלה על ידי מועצת האייתולות בקוֹם שבאיראן, שחבריה הכירו בחשיבות פעילותו. בעקבות אירועי 11 בספטמבר 2001 הוא קיבל מכתבי שנאה ואיומים מאמריקנים בשל פעולתו להקמת בתי ספר לילדים מוסלמים.
מורטינסון מאמין כי חינוך ואוריינות לילדות הם ההשקעה החשובה ביותר כדי להביא ליציבות ולתיקון סוציו-כלכלי, היות שהבנות באזורים הנחשלים יותר בדרך כלל נשארות בקהילתן ומנצלות את הידע שלהן להנחילו ליתר אנשי הקהילה, בעוד שהבנים עוזבים את הבית למצוא עבודה בערים הגדולות.
מורטינסון ודייוויד אוליבר רלין חיברו ביחד את רב המכר של הניו יורק טיימז 'שלוש כוסות תה' (Three Cups of Tea).
מורטינסון הואשם באי-סדרים בניהול קרן CIA ובאי-דיוקים בספרו. בשנת 2012 הוא החזיר מיליון דולרים לקרן CIA בהתאם להחלטת רשויות החוק של מונטנה
ג'ון קראקאוור, עיתנאי, מטפס הרים ותורם ל-CIA האשים את מורטינסון בניהול לא תקין של הקרן.
בשנת 2016 צולם סרט תעודי 3000 Cups of Tea. בהתאם לסרט זה, מורטינסון אכן לא ניהל את הקרן כהלכה, אך הוא אכן פעל רבות לרווחת הנזקקים.
לייזר
לֵיְיזֶר (באנגלית: Laser) הוא התקן הפולט אור באופן מרוכז, ממוקד, ומכאן גם בעל עוצמה רבה יותר מפנס רגיל. הלייזר שימושי מאוד בתחומי חיים רבים. הוא משמש למחקרים מדעיים ורפואיים, במדפסת לייזר, למדידות, לחיתוך וניקוי מתכות בתעשייה, כמכשיר הנחיה והכוונה בהרצאות ובשיעורים, והוא נוגע בתחומי חיים רחבי היקף. מפני שלייזר פולט אור עוצמתי וממוקד, לעיתים הוא עלול לפגוע בחוש הראייה, ולכן יש לבדוק היטב את כללי השימוש בכל לייזר, לפני השימוש בו.
הסבר כללי
לייזר (באנגלית: Laser, ר"ת: "Light Amplification by Stimulated Emission of Radiation"; "הגברת אור על ידי פליטה מאולצת של קרינה") הוא התקן הפולט אור קוהרנטי, מונוכרומטי (בתחום צר של אורכי גל) ומקביל (בעל פיזור נמוך). הלייזר הראשון הודגם לראשונה ב־16 במאי 1960 על ידי תיאודור מיימן, אך היה מבוסס על מחקר של מספר חוקרים אמריקאים נוספים: טאונס, שולוב, זיגר וגורדון. ההתקן משתמש באפקט הקוונטי של פליטה מאולצת, ומכאן שמו האנגלי. לאור לייזר יישומים רבים בתחומי המדע והטכנולוגיה.
פיתוח הלייזר
הלייזר פותח במאמץ מדעי מתמשך לאורך המאה ה־20, אשר הסתיים בהדגמה ראשונה ב־16 במאי 1960 על ידי תיאודור מיימן. הפיזיקאי אלברט איינשטיין הניח את היסוד התאורטי של פליטה מאולצת. במאי 1954 החוקרים צ'ארלס טאונס, גורדון (James P. Gordon) וזיגר (Herbert J. Zeiger), מאוניברסיטת קולומביה בניו יורק הציגו בכתב העת פיזיקל רביו מכשיר בשם מייזר בתחום גלי המיקרו. במקביל, עבדו בברית המועצות ניקולאי בסוב ואלכסנדר פרוקהורוב אף הם על פיתוח המייזר. בעקבות כך, החל מרוץ בינלאומי לפתח מכשיר דומה למייזר אך בתחום הנראה, או לייזר כפי שהוא נקרא מאז הוצע השם על ידי גורדון גולד. ב־1960 פורסם מאמר פורץ דרך של טאונס וגיסו ארתור שולוב על הדרך להגיע ללייזר. זכות הראשונים האקדמית ניתנה לטאונס ושולוב אף על פי שמיימן קדם להם בהדגמת לייזר לראשונה. בזכות הכרה זו היו טאונס ושולוב שותפים עם אחרים לפרסי נובל, טאונס ב־1964 עם בסוב ופרוקהורוב, ושולוב עם בלומברגן ב־1981.
זכות הראשונים על הפטנט הבסיסי בתחום הלייזרים ניתנה אף היא לטאונס ושולוב בגלל בקשת פטנט שהגישו ביולי 1958 ואשר אושרה ב־1960 כפטנט אמריקאי מספר 2,929,922. אולם, לפי החוק האמריקאי שהיה תקף עד 2013, זכות הראשונים על המצאה הייתה של הראשון להמציא ולא של הראשון להגיש בקשת פטנט. גורדון גולד היה תלמיד מחקר באוניברסיטת קולומביה בניו־יורק, מקום עבודתו של טאונס, היה מעורה במירוץ אחר הלייזר ואף דן עם טאונס בעניין. כחצי שנה לפני שטאונס ושולוב הגישו בקשת פטנט, תיעד גולד במחברתו תכנון של לייזר. על בסיס תיעוד זה ניהל גולד מאבק רב שנים להכרה כבעל זכות הראשונים על המצאת הלייזר באמצעות חברה שהוקמה לשם המאבק על ידי עורך דינו דיק סמואל. לבסוף, פסק בית המשפט שהתכנון של גולד והמאמצים לממשו אינם מספיקים להעניק לו את זכות הראשונים.
הסבר פיזיקלי
ישנן דרכים רבות ליצירת אור (נורה חשמלית למשל). אך רוב מקורות האור שיש בידינו מפיקים אור שקרניו בעלות אורכי גל שונים, מופען לא מתואם והן מתפזרות לכל הכיוונים. באמצעות שימוש בלייזר ניתן לייצר אור מונוכרומטי (בעל אורך גל יחיד) וקוהרנטי (בעל מופע מתואם) שכמעט אינו מתפזר.
במילים פשוטות יותר, ניתן לומר כי במקור אור "רגיל" הפוטונים אינם מתואמים ביניהם – כל פוטון מגיע עם מופע, אורך גל וכיוון משלו. הלייזר פולט אור בו כל הפוטונים מתואמים, ולכן זהו מקור אור עוצמתי הרבה יותר. ניתן להסביר את הגידול בעוצמה בשתי דרכים פשטניות. בדרך הראשונה, אפשר לחשוב על אצטדיון כדורגל רוחש והומה כאשר המונים גודשים אותו. כל אדם מדבר עם שכניו בקול אך הקולות לא מתואמים והרעש הכללי אינו בעוצמה רבה. לעומת זאת, לאחר הבקעת שער, האצטדיון כולו שואג גול במתואם והקול המתקבל הוא אדיר. בדרך השנייה, עוצמת קרינת האור מתכונתית לריבוע המשרעת של גל הקרינה. כאשר יש גלים לא מתואמים, העוצמה הכללית היא סכום העוצמות של הגלים בנפרד. כאשר הגלים מתואמים, מחברים את המשרעות ואז מעלים בריבוע, והתוצאה גבוהה בהרבה. הנה דוגמה מספרית של חמישה גלים במשרעת של 1, 2, 2, 3, 2 ביחידות מתאימות. אם הגלים אינם מתואמים העוצמה היא סכום הריבועים, 22. אבל אם הגלים מתואמים העוצמה גדולה בהרבה כי היא ריבוע הסכום, 100.
במרכז אטום נמצא גרעין ומסביבו חגים אלקטרונים במסלולים מסוימים הנקראים "רמות אנרגיה" (ראו איור 1).
אם אלקטרון נמצא ברמת האנרגיה הנמוכה ביותר (הקרובה ביותר לגרעין) ויקבל אנרגיה, הוא יוכל לעלות לרמת אנרגיה גבוהה יותר, אך כיוון שזה אינו מצבו המקורי והיציב, תוך זמן קצר אותו אלקטרון ייפול בחזרה לרמת האנרגיה היסודית.
כאשר אלקטרון נופל מרמה גבוהה לרמה נמוכה יותר הוא מאבד אנרגיה – בדיוק אותה האנרגיה שהיא ההפרש בין הרמות.
אנרגיה של פוטון ניתנת על ידי:
E_p = hf
f – תדירות האור (מחזורים לשנייה – Hz)
את אורך הגל של הפוטון ניתן למצוא לפי המשוואה
כאשר:
λ – אורך הגל של הפוטון (מטרים)
c – מהירות האור (299,792,458 מטרים לשנייה)
התהליך המתואר באיור 1, בו אלקטרון נופל בין רמות אנרגיה ופולט פוטון נקרא "פליטה ספונטנית".
ישנה גרסה מורכבת יותר של התהליך, הנקראת "פליטה מאולצת".
בבניית לייזר משתמשים בשני רכיבים – חומר מגביר שינצל את אפקט הפליטה המאולצת כדי להגביר אור; ומהוד אופטי שיגרום לאור ללכת הלוך וחזור בתוך אותו חומר מגביר. בצורה כזאת ניתן להגביר את האור שוב ושוב עד שיגיע לעוצמה גבוהה.
כדי לנצל את אפקט הפליטה המאולצת, ניקח חומר העשוי מאטומים מתאימים. באמצעות "שאיבה חשמלית",המתבצעת על ידי הפעלת מתח חשמלי אשר נותן אנרגיה לאלקטרונים הנמצאים ברמה הנמוכה, ובכך "מקפיץ" את כל האלקטרונים שבחומר לרמות גבוהות.
כאשר נשגר פוטון בודד לתוך החומר, תיווצר תגובת שרשרת כמו זו שתוארה למעלה ונקבל במוצא הגברה של פוטונים זהים.
כדי לנצל עד תום את החומר המגביר, נרצה שהאור יעבור בו מספר רב של פעמים, הלוך וחזור, וכל פעם יוגבר עוד. לשם כך נשתמש במהוד, התקן בעל שתי מראות הניצבות זו מול זו ותפקידו להוליך אור במסלול מחזורי. כאשר קרן האור נתקלת במראת המהוד היא מסתובבת ומשנה כיוון, וכך האור מתקדם הלוך ושוב.
בלייזר מייצרים את אחת המראות של המהוד כך שתעביר מעט מהאור (90% מהאור משתקף בחזרה ו־10% מהאור עובר, לדוגמה) ושם יהיה מוצא הלייזר – רוב האור במערכת ימשיך להסתובב בתוך המהוד ויוגבר, וחלק קטן ממנו ייצא החוצה כדי לספק לנו קרן לייזר קוהרנטית (ראה איור 3).
בהסבר על פליטה מאולצת לעיל מובאת התייחסות רק לשתי רמות אנרגיה באטום, אך ללייזר נבחרים אטומים בעלי 3 או 4 רמות אנרגיה.
נניח כי במצב היציב כל האלקטרונים באטום נמצאים ברמת היסוד, הנמוכה ביותר, E_1. כדי לייצר אפקט חזק מספיק של פליטה מאולצת, צריך שברמה E_2 יהיו יותר אלקטרונים מאשר ברמה E_1. בצורה מתמטית:
בלייזר 3 רמות מעלים את האלקטרונים לרמה גבוהה עוד יותר – E_3.
מרמה זו האלקטרונים ייפלו במהירות לרמה E_2, שם הם ימתינו זמן רב יחסית כדי לחכות לפוטון שיגרום להם לפליטה (ראה איור 4).
כדי להבטיח שהאפקט יעבוד, צריך שהנפילה מE_3 ל־E_2 תהיה מהירה. כלומר, הזמן הממוצע שהאלקטרון שוהה ברמה 3 לפני שהוא נופל לרמה 2 (\tau_3) הוא קצר מאוד.
בנוסף, עלינו להבטיח שהזמן בו שוהה האלקטרון ברמה 2 לפני שנופל לרמה 1 (\tau_2) יהיה ארוך מאוד, אחרת האלקטרונים ייפלו לרמת היסוד לפני שיספיק לפגוע בהם פוטון.
הבעיה בלייזר 3 רמות היא ש־E_1 היא רמת היסוד השופעת באלקטרונים, ולכן כדי לקיים את התנאי  עלינו להשקיע אנרגיה רבה.
כדי לפתור בעיה זו הומצא לייזר 4 רמות.
זאת אומרת שהפליטה המאולצת תתרחש כאשר אלקטרון ייפול מרמה 3 לרמה 2.
בצורה דומה נקפיץ אלקטרונים לרמה E_4, ממנה הם ייפלו במהירות לרמה E_3. ברמה 3 האלקטרונים ימתינו זמן רב עד אשר יגיע פוטון כדי להפיל אותם לרמה E_2 ולפלוט פוטון בדרך (ראה איור 5).
מרמה E_2 האלקטרון ייפול במהירות לרמה E_1 (רמת היסוד), מוכן להתחיל את התהליך מחדש ולספק לנו הגברה נוספת.
כיוון שבמצב יציב אין ברמה 2 אלקטרונים כלל, צריך להשקיע כמות קטנה בלבד של אנרגיה כדי לקיים את התנאי.
סוגי לייזרים
קיימים כמה סוגי לייזרים, אותם ניתן לסווג לפי טווח הלייזר או לפי אופי הפלטה.
סוגי לייזרים לפי התווך המייצר את הלזירה או מנגנון השאיבה:
סוגי לייזרים לפי צורת הפליטה:
שימושי הלייזר
כיום משתמשים בלייזר למגוון רחב מאוד של שימושים, מקצתם מפורטים להלן:
בטיחות
לייזרים רבים יכולים להגיע לצפיפויות הספק גבוהות מאוד, שבצדן מגוון סיכונים. הסיכון הנפוץ ביותר הוא פגיעה בראייה. העין רגישה מאוד, ופגיעת קרן לייזר בה עלולה לגרום לנזק ואף לעיוורון. גם פגיעה חד־פעמית מאמצעים נפוצים כמו סמני לייזר להרצאות עלולה לגרום לפגיעה בראייה. סיכונים אחרים, במיוחד בלייזרים בתעשייה ובמחקר, הם כוויות, התחשמלות או נשימת כימיקלים רעילים.
כדי להתוות את רמת הסיכון של הלייזר מסווגים אותו לאחת מארבע קבוצות. רק הלייזרים בקבוצה I הם בטוחים ואין צורך באמצעי בטיחות בשימוש בהם. לייזרים בקבוצות III, II או IV (הקבוצה המסוכנת ביותר) דורשים שימוש במשקפי מגן מתאימים לקרינת הלייזר המסוים, הגבלה פיזית של מסלול הקרן, שימוש בשילוט אזהרה בולט, התקנת מפסקי מגן ועוד, בהתאם לרמת הסיכון.
דובוני אכפת לי (2007)
דובוני אכפת לי (באנגלית: Care Bears: Adventures in Care-a-lot) היא סדרת אנימציה אמריקאית אשר הופקה לטלוויזיה בשנים 2007- 2010. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הופ!. הסדרה מבוססת על סדרה פופולרית בעלת אותו השם ששודרה בשנות ה-80 של המאה ה-20.
צוות המדבבים
בגרסה העברית השתתפו בדיבוב הדמויות:
העורק התת-צלעי
העורק התת-צלעי נע לאורך גבולה התחתון של הצלע ה-12, מאחורי הכליה ולפני שריר המותניים המרובע. במהלכו מלווה אותו העצב התת-צלעי.
העורק מנקב את האלל האחורי של שריר הבטן הרוחבי, ובמעברו לפנים בין שריר זה לשריר הבטן המלוכסן הפנימי, הוא משיק עם עורק רום הבטן העליון, עם התחתון מבין העורקים הבין-צלעיים ועם עורקי המותניים.
בדומה לעורקים הבין-צלעיים האחוריים, מהעורק התת-צלעי מסתעף ענף גבי, וכן מסתעף ממנו ענף עמוד השדרה. אלה מספקים את חוט השדרה, עמוד השדרה, שרירי הגב והעור בגב.
תומר ג'י
תומר גלאט (נולד ב-26 באפריל 1977) הידוע בשם תומר ג'י הוא תקליטן ישראלי.
ביוגרפיה
גלאט גדל ברמת גן.
מ-1994 ועד 1997 היה חבר עם אלון לוין בצמד היורודאנס אינסיידאוט, במסגרתו הוציא מספר סינגלים.
ב-2009 הצטלם ביחד עם תקליטנים נוספים לפרויקט עבור קידום המודעות לסכרת נעורים.
הוא עבד רבות בצרפת, ב-2011 נבחר על ידי ערוץ הטלוויזיה הצרפתי TF1 כאחד משלושת אמני הדאנס המובילים בעולם.
היא שימש כיועץ מוזיקלי להפקות טלוויזיה רבות בטלוויזיה הישראלית, בטלוויזיה בין היתר הופיע בתוכנית נולד לרקוד, הוא גם לקח חלק בהפקה של הפסטיגל.
הוא הגיש פינת מוזיקה בתוכנית "הבוקר של דנה".
באירוע השטיח האדום של אירוויזיון 2019 בתל אביב שימש כתקליטן ראשי.
נורת'ר
נורת'ר (באנגלית Norther) הייתה להקת דת' מטאל מלודי מהלסינקי, פינלנד, שהתפרקה בשנת 2012.
ביוגרפיה
הלהקה התחילה לנגן בשנת 1996 כאשר חברי הלהקה היו: הגיטריסט והסולן - פטרי לינדרוס, המתופף - טוני האליו ושני חברי הרכב נוספים. שמה של הלהקה היה Requiem. בתקופה זו ללהקה לא היה מקום לנגן בו עד שבשנת 1997 אלכסנדר קופאלה, גיטריסט צ'ילדרן אוף בודום (לשעבר), מצא להם מקום. הלהקה החליטה לשנות אז את שמה לDecayed. אבל לאחר זמן קצר המקום בו ניגנו נהרס ושניים מחברי הלהקה עזבו.
מספר חודשים מאוחר יותר הלהקה מצאה מקום לנגן בו והתחילה לחפש נגנים שישלימו את ההרכב. לאחר כמה אודישנים הגיטריסט קריסטיאן ראנטה וחבריו האחים Ekross הצטרפו ללהקה שהקליטה את הדמו הראשון שלה תחת השם Norther.
לאחר כמה חודשים האחים אקרוס עזבו את הלהקה עקב בעיות פנימיות והבסיסט יוקה קוסקינן והקלידן תומאס פלאנמן הצטרפו למה שהיווה את הרכב הלהקה עד לשנת 2005.
בשנת 2002 יצא אלבומה הראשון של הלהקה Dreams of Endless War וזכה לתגובות חיוביות בעקבותיו הלהקה החלה להופיע בהלסינקי וסביבתה.
ב 17 במרץ 2003 יצא אלבומה השני של הלהקה Mirror of Madness. האלבום זכה להצלחה רבה.