cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוד אלרואי
תולדותיו
אלרואי נולד כנראה בעיר עמרייא (או עמדיה) שבצפון עיראק. לאחר שהכריז על עצמו כמשיח, החל אלרואי לקרוא לעצמו דוד, שם היאה למי שרואה את עצמו כמלך ישראל העתידי. הוא התחנך בישיבות בבגדאד, ולפי בנימין מטודילה אף למד אצל ראש הגולה ואצל רבי עלי ראש ישיבת גאון יעקב. לפי המקורות אלרואי הצטיין בחוכמה ובכושר מנהיגות, והיה בעל ידע נרחב ומעמיק בדת היהודית, בהלכה ובתלמוד, בנוסף לחוכמה חיצונית ואף כישוף.
כדי לממש את יומרותיו המשיחיות קרא אלרואי ליהודי הקווקז וליהודי הארצות הסמוכות להתקבץ לכיבוש ירושלים. הוא נרדף בקווקז ולכן עבר מאוחר יותר להרי הכורדים.
אחת מהאגדות שקשורות באלרואי מספרת על רמאים שכתבו מכתב בשמו, שבעזרתו הצליחו להשפיע על יהודי בגדאד למסור לידיהם את כל כספם, ללבוש בגדי חג ולעלות על הגגות, בציפייה שתגיע רוח סערה שתביאם ירושלימה.
למרות שפרשת שחרורו של אלרואי מהמעצר מוטלת בספק, נראה שהוא הצליח, אם הוא באמת נכלא, להשתחרר מהכלא, ולחזור לעיר עמרייה. בשלב מסוים הצליחו אלרואי ותומכיו להשתלט על מצודת העיר, דבר שהביא לתגובה מקרב השלטונות הסלג'וקים, ולהריגתו של אלרואי בערך בשנת 1163.
לפי גרסאות רבות, המושל של אזור מוסול, סיף אלדין גאזי הראשון, שיחד את חמיו של אלרואי, וזה חדר למצודת עמרייא, שיכר את חתנו, והרגו במיטתו לאחר שנרדם. ההתארגנות של המרד התפוררה לאחר מותו של אלרואי, אולם רק לאחר שהסולטאן הסלג'וקי גבה מס גבוה מהיהודים, שככה חמתו.
מותו של אלרואי, גרם לסיום ההתארגנות הפוליטית של תנועתו, אך לא לקץ האמונה בו. בקרב חלק מהיהודים שהאמינו בו קמה תנועת המשך משיחית בשם "מנחמיים" אשר שרדה זמן רב, על שם שמו המקורי של אלרואי, ועל שם השם המיועד למשיח.
אפקטים חזותיים
אפקטים חזותיים או אפקטים ויזואליים (באנגלית: Visual effects, נקרא בקיצור VFX) הם אלמנטים בסצנה של סרט שנוצרו על ידי המחשב. האפקטים החזותיים נועדו ליצור מראות שאי אפשר להשיג בצילום שגרתי פיזי, כשהשאיפה ביצירתם היא לגרום להם להיראות ריאליסטיים ואמינים ככל האפשר. כיום הרוב המוחלט של הסרטים משלבים בתוכם אפקטים חזותיים, בין אם בצורה בולטת ומופגנת – כדוגמת פיצוצים, יריות, חלליות, מבנים ומפלצות – ובין אם בצורה רגועה ובלתי מורגשת – כדוגמת נופים בדיוניים, ושינויים קטנים כגון החלפת צבע עיניים.
דוד אלרואי
ייצוגיו בתרבות
בשנת 1833 פרסם ראש ממשלת בריטניה, בנג'מין דיזראלי, ספר בשם "אלרואי", המבוסס על דמותו של דוד אלרואי. על שמו שכונה בשם אלרואי, בקריית טבעון, מעיין אלרואי באותה מועצה מקומית, וכן רחובות בתל אביב, בראשון לציון, ברמת גן, בהרצליה, בירושלים ובבאר שבע.
אפקטים חזותיים
סוגים
אפקטים חזותיים מיושמים ברמות שונות, בהתאם למידת הצורך.
טכניקות
הפקת האפקטים החזותיים דורשת שלבים רבים ושילוב של טכניקות שונות.
גזירה
גזירה היא תהליך ההפרדה של שחקן או חפץ מהרקע שלו, על מנת להדביק אותו בסצנה ממוחשבת, או כדי לשתול אפקטים חזותיים מאחוריו. הגזירה יכולה להתבצע ידנית – על ידי מעבר תמונה אחרי תמונה של סרט (בדרך כלל 24 תמונות לשנייה), והפרדה שלו מהרקע בתהליך שדומה לגזירה פיזית. ההפרדה יכולה להתבצע גם באופן אוטומטי, על ידי תכנה המסוגלת לעקוב אחרי הבדלי צבעים, ובכך לזהות את ה"גבולות" ו"קווי המתאר" של השחקן או החפץ, ובדומה לאדם לעבור לגזור אותו. הגזירה אף יכולה להתבצע באופן אוטומטי שלא דורש מעבר על כל תמונות הסרט, על ידי מסך ירוק או כחול. השחקן מצולם על רקע בצבע אחיד (ירוק/כחול) ותוכנת מחשב מסוגלת למחוק את הצבע ולהשאיר רק את השחקן עצמו.
מעקב (tracking)
תהליך המעקב הוא תהליך בו תוכנת המחשב "מבינה" את תנועת המצלמה בסצנה מצולמת. המעקב נעשה על סצנות שצולמו באופן שגרתי, בהן הצלם זז, הטה או סובב את המצלמה, מה שמוביל לשינוי בשדה הראייה ובמיקומם של עצמים יחסית למסגרת המסך. המעקב נעשה על מנת לשתול אפקטים בתוך הסצנה המצולמת, והם יזוזו באופן ריאליסטי בהתאם לתנועות המצלמה, ולא יישארו נעולים על מקום קבוע במסך גם לאחר שהמצלמה הוטתה למקום אחר.
מידול ואנימציה
זהו תהליך המתבצע גם בסרטי אנימציה (בעיקר תלת־ממדיים). על מנת ליצור סביבה בדיונית וירטואלית שמצלמה וירטואלית תזוז בתוכה, נדרש לעצב ("לפסל") את הסביבה במרחב תלת־ממדי וירטואלי. המידול משמש גם ליצירת דמויות בדיוניות (כגון חייזרים או מפלצות). האנימציה היא מתן התנועה לאובייקטים התלת־ממדיים.
הרכבת שכבות (compositing)
הרכבת שכבות הוא תהליך שכל סצנה בעלת אפקטים עוברת. ההרכבה היא תהליך השילוב של אלמנטים שונים לכדי תמונה אחת. תהליך הרכבת השכבות קורה גם ברמת האפקט כשלעצמו, וגם ברמת שילוב האפקט עם סצנה מצולמת. זאת אומרת – בסצנה בה חל פיצוץ, הפיצוץ עצמו מיוצר על ידי שכבות שונות (כגון אש, עשן, גצים, גל הדף, אבק), והפיצוץ כולו ישולב ("יודבק") בסצנה אמיתית מצולמת.
כלים
תהליך יצירת האפקטים דורש כלים שונים שמתרכזים בהיבטים שונים של יצירת האפקטים החזותיים. ישנן תוכנות שמטרתן היא הרכבת שכבות, ישנן תכנות שמטרתן היא גזירה, וכך קיימות גם תוכנות מעקב, מידול תלת־ממדי, אנימציה, ועוד.
הכלי הנפוץ והידוע ביותר ליצירת אפקטים הוא אפטר אפקטס (after effects), של חברת אדובי (adobe), המתרכז בעיקר בעניין הרכבת השכבות. אפטר אפקטס היא התוכנה המובילה בתחום, והיא משמשת הן חברות גדולות והן אנשים פרטיים, ואפילו מתחילים. בניגוד לאפטר אפקטס, שהיא התכנה הנפוצה לאנשים פרטיים וחברות, התכנה המובילה ליצירת אפקטים מיוחדים עבור סרטי קולנוע מקצועיים היא תוכנת פיוז'ן (fusion) של חברת בלאק מג'יק (blackmagic design) אשר נותנת שירות עבור חברות אפקטים הוליוודיות גדולות ובה נערכו סרטים, סדרות ושוברי קופות פופולריים שהצטיינו באפקטים אשר נוצרו בתכנה כגון: המטרה: לונדון, שומרי הגלקסיה, משחקי הכס ועוד. עוד תוכנה מוכרת בקרב תעשיית הקומפוזיטינג היא ניוק (Nuke). תוכנת תלת־ממד ידועה המשמשת בעיקר חברות אפקטים גדולות, היא Maya, של חברת Autodesk. התכנה מאפשרת מידול תלת־ממדי, אנימציה, ורינדור.
היסטוריה של הספורט
ההיסטוריה של הספורט יכולה ללמדנו רבות אודות תמורות ושינויים חברתיים ואודות הטבע של הספורט עצמו. ספורט נחשב לפיתוח ואימון של מיומנויות אנושיות בסיסיות - הן למטרות תועלתניות והן לשם האימון עצמו. הדבר מצביע על כך כי ההיסטוריה של הספורט עתיקה כהיסטוריה האנושית בכללה, וכי הייתה זו דרך שימושית עוד מימי האדם הקדמון להגביר את השליטה של האדם על הטבע והסביבה.
פרה היסטוריה
כאשר ביקר לראשונה קפטן קוק באיי הוואי, ב-1778, הוא דיווח על כך שהילידים עסקו בגלישת גלים. הילידים בהוואיי התעסקו במשחקים וספורט עוד לפני הגעת האירופאים לאזור, כגון משחק דמוי-לקרוס, ריצה ופעילויות אתלטיות אחרות. בני המאיה והאצטקים עסקו אף הם במשחקי כדור רציניים. המגרשים עליהם שיחקו תרבויות אלו משמשים אותנו עד היום כבסיס למספר משחקים.
מראיות היסטוריות אלו ואחרות עולה כי הספורט התפתח במקביל להתפתחות החברה האנושית עצמה.
סין העתיקה
קיימים פרטי אומנות ומבנים הרומזים לכך שהסינים עסקו בספורט כבר בסביבות שנת 4000 לפנה"ס. נראה כי מקור ההתפתחות של פעילויות ספורטיביות בסין היה קשור לעבודות הייצור, אמנות, מלחמה ובידור שבאותה תקופה.
נדמה כי התעמלות הייתה מאוד פופולרית בעברה של סין. כך ללא ספק המצב הוא כיום, כאשר המיומנות הגבוהה של לוליינים סינים הוא דבר מוכר בצורה בינלאומית.
בבייג'ינג ישנו מוזיאון המוקדש לנושא הספורט בסין וההיסטוריה שלו - מוזיאון הספורט הסיני.
מצרים העתיקה
אנדרטאות למלכי מצרים רומזות כי כבר לפני אלפי שנים התעסקו המצרים בספורט, ביניהם ענפי השחיה ודיג. אפשרי כי הדבר אינו מפתיע, בהינתן בחשיבות של הנילוס לחיים במצרים. בין ענפי הספורט האחרים ניתן היה למצוא את ענף הטלת הכידון, קפיצה לגובה והתאבקות.
גם בתקופה זו טבעו של הספורט הפופולרי קשור לפעילויות היומיומיות באותה התקופה.
יוון העתיקה
מתקופת יוון העתיקה ידוע לנו על מגוון רחב של ענפי ספורט. הנפוצים שבהם היו היאבקות, ריצה, איגרוף, קפיצה לרוחק, הטלת כידון, זריקת דיסקוס ומרוצי מרכבות. מגוון זה מראה כי כמו גם בשאר התרבויות-הציוויליזציות גם ביוון השפיעה התרבות הצבאית על התפתחות הספורט ולהפך.
תחרויות ספורטיביות מתוארות באיליאדה, מהיצירות החשובות בתרבות יוון העתיקה. סוגים שונים של תחרויות נערכים לכבוד מותו של פטרוקלס, מי שהיה ידידו בלב ובנפש של הגיבור אכילס. התחרויות, שנקראו בשם "משחקי אבל", נוהלו על ידי אכילס, לאחר שפטרוקלס נהרג על ידי הקטור, בנו של פריאמוס מלך טרויה. במשחקים אלה, שבהם נטלו חלק ידידיו המפקדים של ההרוג, באו ערכי רוח הצוות וחישול האופי לידי ביטוי. אכילס, כמנהיג התחרויות הללו, מציע פרסים כמספר המשתתפים. הפרסים היו חלק מרכושו ומכלי נשקו של החלל, ובנתינתם כפרס, הושג אפקט שימור שם הנפטר ופועלו.
המשחקים האולימפיים העתיקים נערכו כל ארבע שנים ביוון העתיקה. היוונים הקפידו באדיקות רבה על מחזוריות זו מחד ועל רצף מחזורי המשחקים מאידך, בעיקר משום שיוחסו להם סימני לוואי אליליים-מקודשים, ואלה נערכו בחסות זאוס, ראש האלים ההלני. המשחקים נקראו גם בשם "משחקי שנת החמש" מכיוון שספרו את שנת המשחק פעמיים: פעם כשנת משחק ופעם כשנה הפותחת את המחזור הבא. המשחקים נערכו לא רק כאירוע ספורטיבי, אלא גם כחגיגה של המצוינות של היחיד, מגוון אומנותי ותרבותי וכן גם כאירוע תיירותי עבור חידושים בתחום האדריכלות והפיסול.
במקורה, הייתה זו תקופה של אסירות תודה וכבוד כלפי האלים היוונים. הוכרזה הפסקת אש בזמן אירועי המשחקים ועל כן פעולות צבאיות והוצאות להורג הושעו לפחות להלכה. מדובר על כל "חודש השלום" (תקופה המקבילה לחודש אוגוסט) כשהמשחקים נערכו בסך הכול במשך חמישה ימים: יומיים לפני מחצית החודש, ויומיים לאחריה. כל זאת על מנת לאפשר לאנשים להתקהל בשלום ולהשלים את האירוע בצורה מתורבתת. המתחרים שהגיעו לאולימפיה מכל רחבי יוון ומכל העולם היווני, לרבות האורחים והצופים, נחשבו למקודשים ובעלי חסינות שחלילה מלפגוע בהם. על רקע זה מסתברת היטב ההוראה האוסרת על הכנסת כלי נשק לאולימפיה. כמו כן כל ספורטאי נאלץ להישבע מול פסלו של זאוס שהוא יווני, זכר, חופשי ומי שלא ביצע אף אחד מהפשעים הבאים: רצח, חילול הקודש והפרת כללי השלום.
רומא העתיקה
שמאל|ממוזער|200px|ה[[קולוסאום ברומא, מרכז ספורט רומי]]
הפעילות הגופנית הספורטיבית ברומא העתיקה הייתה נחלתם של מעטים: אנשי מקצוע מזה ושבויי מלחמה מזה. את הספורט הרומאי אפיינו התכונות הבאות: נוקשות וקשיחות, שעשועיות, תועלתיות ופוליטיזציה. צמד האטרקציות הרומיות - מרוץ המרכבות ושעשועי הדם (קרבות גלדיאטורים) - נועד לרכז את ההמונים ביציעי הצופים, למוסס את האגרסיות שלהם ולהגביר את תמיכתם בבית הקיסרות על ידי עידוד היצר הפטריוטי. פה-ושם מוצאים השפעות יווניות, אך אלה נועדו לבני האריסטוקרטיה. שני דברים חסרו בספורט הרומי, שכה ייחדו את זה היווני - העדר גימנסיונים (ספורט במערכת החינוך) ותחרויות על בסיס (כמעט) חובבני.
התפתחויות אירופאיות וגלובליות
הספורט הפך להיות במידה הולכת וגוברת למאורגן ומסודר מתקופת המשחקים האולימפיים בעת העתיקה ועד לימינו. פעילויות שהיו הכרחיות להשגת אוכל ולהישרדות, הפכו להיות פעילויות סדירות המתקיימות לבידור או תחרות, כגון ציד, דיג וגננות. המהפכה התעשייתית והייצור ההמוני יצרו שעות פנאי רבות נוספות ואפשרו צפייה בתחרויות ספורט ונגישות גדולה יותר אליהן.
מגמות אלו נמשכו ואף גברו בעקבות התפתחות תקשורת ההמונים ותקשרות גלובלית. המקצוענות הפכה להיות שכיחה ובכך הוסיפה לעלייה בפופולריות של הספורט. הדבר מזכיר את האידיאל היווני לפיו ניצחון במשחקים היה מבוקש במיוחד ומתוגמל בענף זית, אות לכבוד הרב אותו היה המנצח מקבל בכל רחבי יוון ובמיוחד בעירו.
אוריול
אוֹרְיוֹל (ברוסית: Орёл; התרגום המילולי לעברית: "עיט") היא עיר ברוסיה והמרכז המנהלי של אובלסט אוריול. היא שוכנת על גדות נהר האוקה, כ-360 ק"מ דרום-מזרחית לבירה מוסקבה. אוכלוסיית העיר מנתה 317,747 בשנת 2010. לעיר שדה תעופה אזורי, ששמו כשם העיר.
למרות שלא קיים תיעוד על כך, חפירות ארכאולוגיות מצביעות על קיומו של יישוב במקום כבר במאה ה-12, כשהשטח היה חלק מן נסיכות צ'רניהיב. במאה ה-13 הפכה חלק מנסיכות קאראצ'ב. במאה ה-15 נכבש השטח על ידי הדוכסות הגדולה של ליטא. זמן מה לאחר מכן ננטשה העיר, לאחר שככל הנראה נבזזה בידי הליטאים או בידי אורדת הזהב. במאה ה-16 הפכה לחלק מנסיכות מוסקבה.
במאה ה-20 מילאה העיר תפקיד בקרבות בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, והייתה אחת הערים הראשונות שהסובייטים הצליחו להחזיר לחזקתם, בקרב קורסק.
בשנת 1880 התגוררו בעיר 880 יהודים. בשנת 1992 חודשה קהילה יהודית בעיר ובניין בית הכנסת אוריול הוחזר לבעלותה.
ערים תאומות
לאוריול חמש ערים תאומות:
גרנד אקול
הגרנד אקול מפיקים באופן מסורתי את הפקידות הגבוהה של צרפת, פוליטיקאים ומנהלים; כמו גם מדענים ופילוסופים בכירים.
זרם אוויר חם
זרם אוויר חם או תרמיקה הוא זרם אוויר עולה. הזרם עולה במעין "עמוד" אוויר.
זרם האוויר החם מסייע לתעופה ועלייה לגובה של ציפורים, כמו גם מטוסים וכלי תעופה שונים. טייסי דאונים, גלשני אוויר ומצנחי רחיפה לומדים לזהות את מיקום התרמיקה על פי סימנים שונים כגון: סוגי עננים מסוימים, להקות ציפורים או טופוגרפיה. לאחר זיהויה, ניתן לטוס במעגלים בתוך זרם האוויר העולה, וכך לצבור גובה המאפשר "דילוג" לתרמיקה הבאה.
M-66 (מרגמה)
המרגמה בצה"ל
ה-M-66 פותחה על ידי סולתם כמענה לחוסר היכולת של צה"ל להצטייד בנשק ארטילרי מודרני. במלחמת ששת הימים היה מצויד רק גדוד אחד ב-M-66, אשר פעל בחזית סיני כנגד הצבא המצרי. הגרסה הנגררת יצאה משירות ב-1974.
בנוסף לגרסה הנגררת, הורכבה המרגמה על גבי תובת טנק שרמן ושירתה בצה"ל בשם 160 מ"מ. מרכב הטנק עבר שינוי על מנת לעמוד בהדף הירי מהמרגמה. גדודי המכמ"ת שירתו בצה"ל משנת 1968 והשתתפו במלחמת ההתשה, במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת שלום הגליל. הגרסה המתנייעת יצאה משירות ב-1985.
בנוסף לצה"ל הייתה המרגמה בשימוש צבאותיהן של אקוודור, דרום אפריקה, הונדורס וסינגפור.
אייל קמינקא
אייל קמינקא (נולד ב-14 בינואר 1974) הוא סופר ומשורר ישראלי, מומחה בחשיבה תוצאתית, מרצה ויועץ לארגונים ומנהלים בכירים. שימש בעבר כמנהל בית הספר הבין לאומי להוראת השואה ב"יד ושם", ראש הרשות לקידום תעסוקה השכלה וקהילה ומנכ"ל המרכז לחשיבה פורצת דרך.
ספריו כוללים ספרות יפה (הומאוסטזיס הצופן איראן; שומר הזיכרונות) וספרי ניהול וחשיבה מקצועיים (כגון מה המטרה שלך?). הרומן הראשון שפרסם, 'שומר הזיכרונות' (הוצאת הקיבוץ המאוחד), יצא לאור בשנת 2001 כרומן ביכורים המשלב הווי ישראלי עכשווי עם זיכרונות ילדות מאירופה של ד"ר לילי קמינקא (1906-1999). קמינקא הוא נינו של הסופר והמתרגם הרב ד"ר אהרון קמינקא (1866-1950) שהיה חבר בקונגרס הציוני הראשון.
קורות חיים
קמינקא הוא מוזיקאי לשעבר (צ'לו), בוגר תיכון תלמה ילין בגבעתיים. שירת כקצין בחיל השריון, בוגר תואר ראשון (1999) בהצטיינות בתקשורת ומנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני (2002) במנהל עסקים (MBA). בשנת 2011 סיים את לימודי הדוקטורט שלו בחינוך באוניברסיטת בר-אילן בהנחיית פרופסור זמירה מברך. קמינקא חקר את השפעת חשיבה תוצאתית על היכולת לפתור בעיות כלליות (בעיות חיים) ובעיות מתחום ידע ספציפי ונמנה עם מפתחי התוכנית "חינוך תוצאתי מיטבי" – הטמעת חשיבה תוצאתית במערכת החינוך. במקביל, עסק בייעוץ אסטרטגי והנעת ארגונים בהתבסס על חשיבה תוצאתית, תכנון וליווי ועדת רוזנטל לקביעת סטנדרטים לתפעול מעונות יום לגיל הרך ופיצול משרד העבודה והרווחה והקמת משרד התמ"ת (שהפך ב-2013 למשרד הכלכלה).
משנת 2006 ועד אמצע 2013 שימש כמנכ"ל משותף למרכז לחשיבה פורצת דרך (מרכז המתמחה בייעוץ אסטרטגי, ליווי מנהלים בכירים והטמעת שינויים), ולפני כן עמד בראש הרשות לקידום תעסוקה, השכלה וקהילה (מיזם של ג'וינט ישראל וממשלת ישראל). לעמדת ניהול זו הגיע לאחר ששימש מאז שנת 2001 בעמדות ניהול שונות, ביניהן הקים חברת הזנק (סטארט-אפ) בתחום מידע חכם באינטרנט והיה מנהל אזורי בחברת משאבי אנוש. בנוסף, שימש כיועץ בכיר לחינוך וניהול וליווה את ההקמה ותפיסת החינוך של חברת ההזנק הישראלית ג'ויטונס (כיום SIMPLY). בנוסף, ליווה חברות וארגונים במגזר הציבורי והפרטי כיועץ בכיר למנהלים ושימש כמרצה לניהול, לחינוך ולייעוץ ארגוני במוסדות שונים בארץ (ביניהם אוניברסיטת בר-אילן, מכללת אורות ישראל והמכללה למינהל בראשון לציון).
בשנים 2013 עד 2022 עמד בראש בית הספר הבינלאומי להוראת השואה ביד ושם והוביל את הארגון ותפיסת הזיכרון בזירה החינוכית הישראלית והבינלאומית. במקביל, התמחה בגישור למנהלים בכירים, וסיים תוכנית אדוות של ארגון מעוז בשיתוף עתודות לישראל (הכשרת מנהלים בכירים) ששיאה לימודי ניהול בבית הספר למנהל עסקים בהרווארד (HBS).
מאז 2022, קמינקא עוסק בעיקר בכתיבה ובייעוץ, ופעיל חברתית. פרסם עד כה דרך הוצאת הקיבוץ המאוחד, ידיעות אחרונות, מק ספרי איכות וסטימצקי. נשוי לאילנה, אב לארבעה ומתגורר בצור הדסה.
קידום זיכרון השואה
קמינקא הוביל את בית הספר הבינלאומי להוראת השואה ביד ושם, המוסד החינוכי הגדול בעולם בתחום, במשך תשע שנים (2013–2022).
הישגיו של בית הספר בשנים אלו כללו:
יצירות
קמינקא הוציא לאור עד כה שישה ספרים:
ספרות יפה:
ספרים מקצועיים:
שברולט סילברדו EV
שברולט סילברדו EV (באנגלית: Chevrolet Silverado EV) היא מכונית חשמלית במרכב טנדר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שתיוצר על ידי שברולט משנת 2023. היא נחשפה בתערוכת CES בלאס וגאס ב-5 בינואר 2022. היא המתחרה הישירה של שברולט לפורד F-150 לייטנינג, טסלה סייברטראק וריביאן R1T.
מפרט טכני
הסילברדו EV משווק עם שני מערכות הנעה חשמליות.
אוניות המערכה מסדרת סבסטופול
אוניות המערכה מסדרת סבסטופול היו אוניות המערכה שנבנו עבור הצי הרוסי הקיסרי לקראת מלחמת העולם הראשונה.
היסטוריית בנייה
לאחר מלחמת רוסיה–יפן האימפריה הרוסית איבדה חלק משמעותי של הצי. בנוסף לצורך לחידוש הצי היה צורך להפיק לקחים מהמלחמה במהלך החידוש. אחד הדרישות החדשות היה להגדיל את יכולת האונייה להמשיך בתפקוד לאחר מספר פגיעות.
על תחילת הבנייה הוחלט על ידי ניקולאי השני ב-17 בדצמבר 1908. הדומה אומנם הכירה בחשיבות בניית האוניות אך התנגדה לתקצוב הענק הנדרש. בסופו של דבר בעקבות התערבות של פיוטר סטוליפין נושא התקצוב מצא את פתרונו והיה ניתן להתחיל בקידום הפרויקט.
בניית כל ארבע האוניות בסדרה החלה באותו יום 3 ביוני 1909 ב-2 מפעלים של סנקט פטרבורג. התכנון היה לסיים את הבנייה כבר בשנת 1912. בעקבות בעיות תקצוב הבנייה התעכבה. רק במהלך יוני-ספטמבר 1911 האוניות ירדו למים. גם לאחר מכך היו עיכובים באספקת חימוש ומערכות הנעה לאוניות.
האוניות נכנסו לשירות לקראת תחילת מלחמת העולם הראשונה. בהתאם למדיניות הפיקוד העליון האוניות לא עזבו את תחומי המפרץ הפיני ולמעשה לא השתתפו באף קרב ימי במהלך מלחמה זו. תרומתם צומצמה להשתתפות בהצבת מוקשים וליווי אוניות אחרות. אומנם נוכחותם הרתיע את הצי הגרמני מפעילות התקפית באזור.
במהלך שנות ה-30 אוניות שהיו בשרות עברו חידוש מערכות נשק, פיקוד ושליטה ושיפוץ כללי.
סבסטופול
האונייה נכנסה לשירות פעיל ב-17 בנובמבר 1914. במהלך מלחמת העולם הראשונה האונייה הוצבה בהלסינקי (שהיה אז בתחומי האימפריה הרוסית). בעקבות חוזה ברסט-ליטובסק אוניות הצי הרוסי היו צריכות לעזוב את פינלנד ובהתאם לכך האוניה עברה לקרונשטאדט. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה האוניה השתתפה בהגנת על סנקט פטרבורג ובשנת 1921 בדיכוי מרד קרונשטאדט. באותה שנה שמה של האונייה השתנה ל"הקומונה הפריזאית". בשנת 1929 סוכם להעביר את האוניה לים השחור במטרה לחזק את צי הים השחור.
במהלך מלחמת העולם השנייה האוניה השתתפה בקרבות ובהעברת אספקה לסבסטופול הנצורה. ב-31 במאי 1943 לאונייה הוחזר שמה המקורי.
לאחר מלחמת העולם השנייה האוניה הוצבה בסבסטופול. בשנת 1954 היא הוצאה משרות והפכה לאונית הדרכה. בשנים 1956–1957 האוניה הוצאה משרות והועברה למיחזור מתכת.
פולטבה
האונייה נכנסה לשירות פעיל ב-4 בדצמבר 1914. במהלך מלחמת העולם הראשונה האונייה הוצבה בהלסינקי (שהיה אז בתחומי האימפריה הרוסית). בעקבות חוזה ברסט-ליטובסק אוניות הצי הרוסי היו צריכות לעזוב את פינלנד ובהתאם לכך האוניה עברה לקרונשטאדט. ב-24 בנובמבר 1919 התרחשה שרפה גדולה על האוניה. האוניה נפגעה קשה מאוד. במהלך שנים היו תוכניות לשקם אותה אך למעשה היא לא שוקמה ולא חזרה לשירות. חלק מתותחי האוניה פורקו והועברו לוולדיווסטוק בו הם שולבו במערכת הגנת החוף. יתר חלקי האוניה בסופו של דבר הועברה למיחזור מתכת.
פטרופבלובסק
האונייה נכנסה לשירות פעיל ב-24 בדצמבר 1914. במהלך מלחמת העולם הראשונה האונייה הוצבה בהלסינקי (שהיה אז בתחומי האימפריה הרוסית). בעקבות חוזה ברסט-ליטובסק אוניות הצי הרוסי היו צריכות לעזוב את פינלנד ובהתאם לכך האוניה עברה לקרונשטאדט. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה השתתפה האוניה בהגנה על סנקט פטרבורג ובשנת 1921 השתתף צוות האוניה במרד קרונשטאדט. באותה שנה שמה שונה ל"מאראט".
לאחר המלחמה הוכרזה כאוניית הדרכה ובשנת 1953 הוצאה משרות והועברה למיחזור מתכת.
גנגוט
האונייה נכנסה לשירות פעיל ב-26 בדצמבר 1914. במהלך מלחמת העולם הראשונה האונייה הוצבה בהלסינקי (שהיה אז בתחומי האימפריה הרוסית). בעקבות חוזה ברסט-ליטובסק אוניות הצי הרוסי היו צריכות לעזוב את פינלנד ובהתאם לכך האוניה עברה לקרונשטאדט. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה האוניה השתתפה בהגנת על סנקט פטרבורג. בשנת 1921 שמה שונה ל"מהפכת אוקטובר".
במלחמת החורף האוניה השתתפה בהפגזות של החוף הפיני. עם תחילת מלחמת העולם השנייה האוניה השתתפה בהגנת הלנינגרד הנצורה. בשנת 1954 הוכרזה כאוניית הדרכה ובשנת 1956 הוצאה משרות והועברה למיחזור מתכת.
יחסי כורדיסטן העיראקית–צרפת
יחסי כורדיסטן העיראקית–צרפת הם היחסים הדו-צדדיים שבין כורדיסטן העיראקית לבין הרפובליקה הצרפתית החמישית. לכורדיסטן העיראקית נציגות בפריז, ולצרפת קונוסליה כללית בארביל. הקשרים בין כורדיסטן העיראקית וצרפת התחזקו עד מאוד בזמן כהונתו של נשיא צרפת לשעבר, פרנסואה מיטראן, כאשר אשתו, דניאלה מיטראן, מילאה תפקיד מרכזי בקמפיין נגד הטיסות מעל שמי כורדיסטן העיראקית. לצרפת יש נוכחות צבאית בכורדיסטן העיראקית, והקונסול הצרפתי בארביל כינה את היחסים כהיסטוריים.
תחת תקופת שלטונו של מיטראן
ב-1982, הגברת הראשונה של צרפת, דניאלה מיטראן, מילאה תפקיד חשוב בהקמת המכון הכורדי בפריז. בשנת 1989, היא גרמה לכך ש-1,000 פליטים כורדים ייקלטו על ידי ממשלת צרפת. היא גם ביקרה בכורדיסטן העיראקית ב-1991 ובינואר 1992. בשנת 2011, ג'ונתן רנדל כתב שדניאלה עזרה רבות לכורדים.
תחת תקופת שלטונו של שיראק
בראיון בשנת 2012, נשיא כורדיסטן העיראקית, מסעוד בארזאני, הכריז כי לכורדיסטן העיראקית לא היו קשרים ישירים עם נשיא צרפת לשעבר, ז'אק שיראק, אך היו מגעים עם מספר שרים בממשלה, לדוגמה, עם שר הפנים ניקולא סרקוזי.
תחת תקופת שלטונו של סרקוזי
תחת שלטונו של סרקוזי, נפתח משרד השגרירות הצרפתית בארביל, בעזרתו של שר החוץ ברנאר קושנר. ב-2012, קושנר תיאר את התקרבותו של סרקוזי לכורדים כהתחדשות היחסים בין המדינות. באותה השנה, בארזאני נפגש עם סרקוזי וקושנר בפריז, וחתמו ביחד על פרוטוקול על התחזקות הקשרים ביניהם בנושאים שונים, כגון: מסחר, חינוך ותרבות. סרקוזי הגיב על הפרוטוקול והכריז ש"צרפת שמחה על ידידותה עם כורדיסטן העיראקית ומייחסת חשיבות רבה לידידות זו".
תחת תקופת שלטונו של הולנד
הנשיא הכורדי מסעוד בארזאני נפגש עם הנשיא הצרפתי פרנסואה הולנד ב-2014, 2015 ו-2016, כאשר הולנד ביקר בארביל ב-2014 וב-2017. ז'אן-איב לה דריאן, שר ההגנה של צרפת לשעבר, נפגש עם נציגים כורדים פעמיים בשנת 2016.
סיוע צבאי
באוגוסט 2014, צרפת שלחה חיילים לאמן את החיילים הכורדים, פשמרגה. בינואר 2015, צרפת שלחה לכורדיסטן העיראקית 40 חיילים נוספים. באוגוסט 2014, צרפת סיפקה את החיילים הכורדים במספר לא ידוע של כלי נשק. בפברואר 2015, משלחת צבאית כורדית נפגשה עם הולנד ודנה איתו על שיתופי הפעולה הצבאיים בין שתי המדינות הידידות. שר ההגנה הצרפתי ז'אן-איב לה דריאן ביקר בארביל באפריל 2016. היחסים בין המדינות ידידותיים.
כריסטוף
{{פירושונים|
דבורה פלדמן
דבורה פלדמן (באנגלית: Deborah Feldman; נולדה ב-17 באוגוסט 1986) היא סופרת יהודייה-אמריקאית-גרמנייה. ידועה בעיקר בזכות האוטוביוגרפיה שלה משנת 2012 "Unorthodox: The Scandalous Rejection of My Hasidic Roots" (בעברית: "המורדת"), המספרת על התבגרותה בקהילת חסידות סאטמר החרדית בוויליאמסבורג.
ביוגרפיה
דבורה פלדמן נולדה בארצות הברית וגדלה בקהילת חסידות סאטמר החרדית בשכונת ויליאמסבורג שבברוקלין, ניו יורק. היא גודלה על ידי סבה וסבתה ניצולי השואה, מאחר שאמה עזבה את החסידות, ואביה לקוי הנפש לא הצליח לגדל אותה בכוחות עצמו.
השפה הראשונה שלה הייתה יידיש, כאשר השימוש באנגלית בקהילה היה משני. כשהייתה פלדמן בת 13, ניסה בן-דודה לאנוס אותה, והיא התנגדה והוא נמלט. היא חותנה בשידוך בגיל 17, והפכה לאם בגיל 19.
בשנת 2006 עברה פלדמן עם בעלה מוויליאמסבורג, והחלה ללמוד בסתר ספרות בשרה לורנס קולג'. בשנת 2009 היא לקחה את בנה, עזבה את בעלה וניתקה את קשריה עם הקהילה. היא החלה לכתוב בלוג, ובשנת 2012 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה, "Unorthodox: The Scandalous Rejection of My Hasidic Roots" שהפכה לרב-מכר, נכנסה לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס, נמכרה במיליוני עותקים, וזכתה לתהודה רבה בתקשורת העולמית.
ב-26 במרץ 2020 הוציאה נטפליקס מיני-סדרה בכיכובה של שירה האס בשם Unorthodox ("המורדת"), שמבוססת על ספרה האוטוביוגרפי של פלדמן.
סוורן סוזוקי
קוליס-סוזוקי נולדה וגדלה בעיר ונקובר שבקנדה. כשהייתה בת תשע ייסדה את "הארגון הסביבתי של הילדים" (ECO), קבוצת ילדים שמטרתה ללמד ילדים אחרים על נושאים סביבתיים. ב-1992, בעודה בת 12, היא וחבריה לקבוצה גייסו כסף כדי להגיע לפסגת כדור הארץ הראשונה בריו דה ז'ניירו. הם הצליחו במשימתם, וקוליס-סוזוקי, יחד עם שלושה מחברי ארגונה, הגיעה לפסגה ונאמה בה מול נציגי המדינות החברות באומות המאוחדות. בנאומה הציגה נושאים סביבתיים מנקודת מבט צעירה, תוך הבעת ביקורת חריפה על רשלנותם של המבוגרים והפגנת יכולת רטורית גבוהה שעליה זכתה לתשואות. בין השאר אמרה בנאומה, שאורכו 6 וחצי דקות בקירוב:
ב-1993 זכתה להיכלל ב"מצעד הכבוד" של "התוכנית הסביבתית של האומות המאוחדות". באותה שנה פורסם ספרה בן 32 העמודים "Tell the World" (לספר לעולם) על צעדים סביבתיים שיכולות לנקוט משפחות.
ב-2002 סיימה סוזוקי תואר ראשון באקולוגיה ובביולוגיה סביבתנית. לאחר סיום התואר היא בילתה שנתיים בטיולים. החל ב-2002 היא הגישה בשותפות את תוכנית האירוח לילדים "מסע הטבע של סוזוקי" בערוץ דיסקברי.
עובר לעשייתן
עובר לעשייתן היא הלכה בדיני ברכות המצוות, לפיה יש לברך את הברכה דווקא קודם עשיית המצווה, ולא לאחריה.
פירוש המילה 'עובר' הוא 'קודם'.
מקור הדין וטעמו
מקור דין 'עובר לעשייתן' הוא התלמוד במסכת פסחים:
ובהמשך שם בגמרא הובאו מקורות לכך ש'עובר' הכוונה קודם.
בטעם הדבר שתיקנו לברך קודם המצוה דווקא כתב בריטב"א בשם הרי"ט שני טעמים: הראשון הוא "שקודם המצווה יתקדש תחלה בברכה ויגלה ויודיע שהוא עושה אותה מפני מצות השם" (לשמה). הטעם השני הוא "כי הברכות מעבודת הנפש וראוי להקדים עבודת הנפש למעלה שהיא עבודת הגוף".
שכח לברך קודם המצווה
בדיעבד אם שכח לברך לפני המצווה ונזכר שלא בירך, נחלקו הראשונים. יש שכתבו שבדיעבד יכול לברך אף אחר כך. אמנם להרבה ראשונים אחרים, אין לברך לאחר שקיים את המצווה.
יוצאים מהכלל הן מצוות שעשייתן נמשכת, כגון מצוות הנחת תפילין ומצוות ציצית, בהם כולם מודים שיכול לברך כל זמן עסוק בקיום המצווה, עד שיוריד את התפילין והטלית.
ברכות שיוצאות מהכלל שהובאו בתלמוד
בתלמוד הובאה ברכה אחת שדינה שונה, ויש לברך עליה דווקא לאחר עשיית המצווה:
יצחק אלחנן ספקטור
הרב יצחק אלחנן ספֶּקטוֹר (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: ספעקטאָר, בניו נקראו בשם רבינוביץ' - ראַבינאָוויץ), (ה'תקע"ז, ראש - כ"א באדר ה'תרנ"ו, קובנה), היה רבה הראשי של קובנה. היה מגדולי הפוסקים בדורו וכונה "רשכבה"ג" (ראשי תיבות: רבן של כל בני הגולה). נחשב לאוטוריטה בתחום התרת עגונות.
ביוגרפיה
בשנת תרכ"ד התמנה לכהונת הרב של קובנה ושימש בתפקיד זה במשך 36 שנה, עד מותו. בשנת תרמ"ב נפטרה זוגתו שרה רייזל, ובשנת תרמ"ג נשא בזיווג שני את חנה לבית מייזלש, שהייתה בזיווג ראשון כלתו של רבי חיים דוידזון אב"ד וורשא. נפטר בקובנה בכ"א באדר ה'תרנ"ו - ונקבר בבית החיים בקובנה. בנו, רבי צבי הירש רבינוביץ (הקבור בסמוך אליו), היה מגדולי המתנגדים לתנועת המוסר, והתמנה לאב"ד קובנה אחריו.
פעילות ציבורית
הרב ספקטור היה פעיל מרכזי בהנהגה התורנית, הציבורית והמדינית של העולם היהודי בדורו. עודד את הקמת כולל קובנה על ידי ראש הקהל ר' אברהם יצחק נבייזר-נביאסקי בראשות הרב ישראל מסלנט. נאבק נגד מספר חוקים של הממשלה הרוסית כלפי יהודים, בהם בחינה בשפה הרוסית למורים יהודיים ואיסור שחיטה כשרה.
הרב ספקטור פעל רבות למען יהודי רוסיה, שהיו נתונים אז לפרעות מחד, ולגזירות מהממשלה מאידך. היה הרב היחיד שהוזמן לוועידת המנהיגים היהודים ב-תרמ"ב בסנקט פטרבורג שניסתה לטכס עצה להקלת הרדיפות. בתחילה חשב הרב ספקטור כי מצב יהדות רוסיה ישתפר על ידי לחץ מצד דעת הקהל בעולם הנאור, ועל כן כתב קונטרסים שהופצו בעילום שם, בהם כתב בפרוטרוט על מצבם העגום של יהודי רוסיה ושלחם למזכיר הקהילה היהודית בלונדון. הקונטרסים תורגמו לשפות רבות והופצו באנגליה, צרפת, איטליה וארצות הברית, ובעקבותיהם כונסו הפגנות ואסיפות מחאה נגד רדיפת יהודי רוסיה בהשתתפות מדינאים ואנשי רוח בארצות רבות.
תמיכתו בתנועת "חובבי ציון"
ברבות הימים, נוכח הרב ספקטור לדעת כי הלחץ המדיני, אשר באמצעותו ניסה לפעול לרווחת יהודי רוסיה, אינו מועיל, מצב יהודי רוסיה אינו משתפר, וכי התנאים מחייבים פתרון מהפכני יותר, כהגירה. הרב ספקטור החל פועל לעידוד הגירה מרוסיה לארץ ישראל, ותמך בתנועת "חובבי ציון" ובתרומות ליישוב ארץ ישראל. קיבל בהתלהבות את ועידת קטוביץ של חובבי ציון בשנת תרמ"ה, ותיאר אותה כ"כינוס לצדיקים שכמותם נאה להם ולעולם". באספת נכבדים בביתו הוחלט על שליחת שני שליחים מקובנה לוועידה, שקיבלו את ייפוי כוחו. בתקופה שלאחר הועידה, שבה היו ניגודים וחילוקי דעות בין האגודות הציוניות השונות, יצא בקריאה לראשי העסקנים להשכין שלום ביניהם ולא להפקיר את המתיישבים, ואמר: באספה השנייה של "חובבי ציון" בועידת דרוסקניק, נבחר הרב ספקטור פה אחד ל"גבאי נכבד", אך הוא לא קיבל את המינוי בטענת חולשה וזקנה.
עם זאת, עד שנת תר"ן נמנע הרב ספקטור מהזדהות רשמית עם חובבי ציון, בשל היותה תנועה בלתי חוקית. לאחר שאושרה התנועה רשמית מטעם הממשלה, החל לחתום על כרוזים רשמיים של התנועה, ואף פרסם בגלוי את דעתו בעניין יישוב ארץ ישראל:
הרב ספקטור תמך בפסק הרבנים ישראל יהושע מקוטנא, שמואל מוהליבר ושמואל זנויל קלפפיש, שהתירו היתר מכירה לגוי בשנת השמיטה במושבות החדשות בארץ ישראל, אך התנו זאת "באופן שיסכים עמנו הרב הגאון יצחק אלחנן".
הנצחה
על שמו של הרב ספקטור נקראו:
יהודה פוקס (שחקן)
יהודה פוקס (15 בנובמבר 1919 - 10 באוקטובר 2010) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
פוקס נולד בטרנסילבניה שברומניה, שם גדל, למד, היה חבר בתנועת דרור, מטעמה יצא להכשרה חלוצית, והכיר את אשתו מינה, מעצבת תלבושות. ב-1940 עלה הזוג לארץ ישראל והתיישבו בקיבוץ בית אורן, שם למד מוזיקה ודרמה, ניצח על מקהלה וניהל חוג למשחק. פוקס היה פעיל גם בארגון "ההגנה" כסגן מפקד אזור יערות הכרמל ושימש שוטר מוסף זמני במשטרה הבריטית. בקום המדינה התגייס לצה"ל, שירת כקצין תרבות וסעד ולאחר מכן הצטרף ללהקה צבאית וסיים קורס במאים מטעם התנועה הקיבוצית.
שימש כחבר ויושב ראש ועד השחקנים בתיאטרון הקאמרי וחבר המזכירות הארצית של איגוד השחקנים והבמאים בהסתדרות. היה חבר הנהלת תיאטרון הקאמרי וחבר מועצת הנאמנות של התיאטרון, וחבר בוועדת השופטים של מלגות לשחקנים צעירים. היה חבר ב"אשכולות" - החברה לזכויות אמנים מבצעים.
בשנת 2000 הוענק לו אות "יקיר העיר תל אביב-יפו".
קריירה בתיאטרון
בשנת 1950 נמנה עם מייסדי תיאטרון זירה - תיאטרון פרינג' הראשון בתל אביב, שם שיחק בין השאר בהצגות שביים מיכאל אלמז: "בדלתיים סגורות" מאת ז'אן-פול סארטר שם גילם את גרסון; "מחכים לגודו" מאת סמואל בקט שם גילם את ולדימיר, וגילם את המורה הפרופסור במחזה "השיעור" מאת יונסקו. כמו כן גילם את אביו של הילד הג'ינג'י בהצגה "פרנסוא ראש גזר" מאת ז'ול רנאר בבימויו של גבריאל דגן. זו הייתה הצלחתו הגדולה ביותר של תיאטרון זירה בעיקר בגלל משחקה של שחקנית צעירה בשם שולמית פילין שגילמה את דמותו של הילד הג'ינג'י הנדחה על ידי אימו.
בשנת 1957, לאחר שהופסקה פעילותו של תיאטרון זירה, עבר פוקס לשחק בתיאטרון הקאמרי בו גילם למעלה מ-70 תפקידים, בין השאר בהצגות:
ב-1961 השתתף בהצגה "סיפור גן החיות" שכתב אדוארד אלבי וביים זלמן לביוש, וגילם את זרח בהצגה מאת נתן אלתרמן שביים גרשון פלוטקין "כנרת כנרת". ב-1963 השתתף בהצגה "גיבור היום" שביים שמואל בונים ובהצגה מאת ג'ורג' ברנרד שו שביים שמואל בונים "המיליונרית". ב-1964 השתתף בהצגה "המהפכה והתרנגולת" שכתב וביים נסים אלוני. ב-1965 השתתף בהצגה "פרשת אופנהיימר" שביים לאונרד שך. ב-1966 גילם את פולוניוס בהצגה מאת שייקספיר שביים אברהם שלונסקי "המלט". ב-1968 השתתף בהצגה מאת ארתור מילר שביים לאונרד שך "המחיר".
ב-1971 השתתף בהצגה "ביוגרפיה" מאת מקס פריש בבימויו של לאופולד לינדטברג. ב-1972 השתתף במחזה "אלופי העונה" מאת ג'ייסון מילר בבימויו של היי קיילוס. ב-1976 גילם את קוליגין בהצגה מאת אנטון צ'כוב שביים פיטר ג'יימס "שלוש אחיות". ב-1977 גילם את קסיוס בהצגה מאת שייקספיר שביים פיטר ג'יימס "יוליוס קיסר". ב-1978 גילם את הפרופסור בהצגה שביים לאופולד לינדטברג "הדוד וניה".
ב-1980 שיחק בהצגה "החתונה" מאת ברטולט ברכט בבימויו של עמרי ניצן. ב-1981 גילם מנהל קרקס בהצגה שכתב וביים חנוך לוין "יסורי איוב". ב-1983 גילם את אדי בהצגה מאת סיימון גרי "הצלצול האחרון" שביים היי קיילוס. ב-1984 גילם את סם בהצגה מאת הרולד פינטר "הביתה" שביים אילן רונן; את גונזאלו בהצגה מאת שייקספיר "הסערה" שביים אילן רונן וגילם את אסכלוס בהצגה מאת שייקספיר שביים פיטר דיוז "מידה כנגד מידה". ב-1985 גילם את פרוידיגר בהצגה שכתב מוטי לרנר וביים אילן רונן "קסטנר" העוסקת במשפט קסטנר. ב-1989 השתתף בהצגה "הדלפה" מאת מתי גולן שביים אילן רונן.
ב-1992 השתתף בהצגה שכתב שיקספיר וביים עמרי ניצן "ריצ'רד השלישי". ב-1993 השתתף בהצגה שביים עמית גזית "פליישר". ב-1994 גילם את רב המשרתים בהפקה המשותפת לתיאטרון הבימה ותיאטרון הקאמרי "ביקור הגברת הזקנה" שביים עמרי ניצן.
בשנת 2000 השתתף בהצגה "נורה (בית הבובות)" מאת הנריק איבסן שביים אילן רונן.
תפקידו האחרון בתיאטרון היה באוסטריה, בהצגה "קרל מרקס באלג'יר" בתפקיד קרל מרקס.
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
ב-1964 גילם את מקבל פני התורמים ליער בסרטו של אפרים קישון "סאלח שבתי" ובסרטו של פוצ'ו "אולי תרדו שם?". ב-1967 גילם את שטיינר בסרטו של קישון "ארבינקא". ב-1968 השתתף בסרט "הבן האובד". ב-1972 השתתף בסרטו של אלפרד שטיינהרדט "סלומוניקו". ב-1973 השתתף בסרטו של יחיאל נאמן "המשכנע בע"מ", והשתתף בסרטו של יונה דאי "אדם". ב-1976 השתתף בסרטו של בועז דוידזון "לופו בניו יורק". ב-1977 גילם את עוזר המלכה בסרט שכתב חנוך לוין וביים ויטק טרץ' "פנטסיה על נושא רומנטי". ב-1981 גילם את אדון יוסף הצבע בסדרת הטלוויזיה "רגע עם דודלי". ב-1984 השתתף בסרטו של ריקי שלח "החורף האחרון". ב-1985 גילם את הרופא בסרטו של עודד קוטלר "רומן בהמשכים". ב-2003 השתתף בסרט "לא בת 17" של יצחק צפל ישורון, בשנת 1985 השתתף כשחקן אורח בפרק בסדרה הקומית של הטלוויזיה החינוכית "קרובים קרובים". בין השנים 1989–1991 השתתף בסדרת הטלוויזיה "קשר משפחתי". ב-1993 השתתף בסרטו של ענר פרמינגר "גולם במעגל" ובסרט "הירושה" של אמנון רובינשטיין. ב-1995 גילם רופא בסדרת הטלוויזיה "ייסורי אפרים" שביימו ערן ריקליס ויואב צפיר והשתתף בסרטו של אסי דיין "שמיכה חשמלית ושמה משה". בין השנים 1998–1999 גילם את תרשיש הישיש לצד אקי אבני וסיגל שחמון בשעשועון הטלוויזיה "המבצר" ששודר בטלעד. ב-2005 גילם את וסרמן בסדרת הטלוויזיה "כתב פלילי" וגילם רב בסרטו של ראדו מיכאילאנו "תחיה ותהיה". ב-2006 השתתף בסרטו של אודי אלוני "מחילות". ב-2007 גילם רב בסרטו של אורי פסטר "מלך של קבצנים".
בגרמניה שיחק בין היתר בסרטי טלוויזיה: "השולחן" ו"שלום דויטשלנד", וב-1982 גילם את ד"ר לנדאו בסרט טלוויזיה בשם "אישה ושמה גולדה" בה כיכבה אינגריד ברגמן בתור גולדה מאיר.
חיים פרטיים
לזוג שתי בנות: הזמרת עפרה פוקס (אלמנתו של הפזמונאי אהוד מנור) והשחקנית עדנה פוקס.
במסגרת המיזם להנצחת אמנים ואנשי במה בתל אביב נקבעה לוחית זיכרון על ביתו ברחוב בזל 44.
מפרץ פררו
מפרץ פררו (באנגלית: Ferrero Bay) הוא מפרץ רחב בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
המפרץ ממוקם בסמוך ממערבית למדף הקרח קוסגרוב, ומהווה את החלק המערבי של המפרץ שבין חצי האי קינג, וחצי האי קאניסטאו.
רוחבו של המפרץ 30 קילומטרים.
גילוי ומיפוי המפרץ
המפרץ מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה, בדצמבר 1946.
מקור השם
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
המפרץ נקרא על שמו של לוטננט קומנדר ה. ה. פררו ( H. H. Ferrero) שהיה קצין תקשורת במטה חיל העזר של צי ארצות הברית לאנטארקטיקה (U.S. Navy Support Force) בין השנים 1966–1968.
לקריאה נוספת
• Majewski, Wojciech. (2013), Benthic foraminifera from Pine Island and Ferrero bays, Amundsen Sea, Polish Polar Research. 34. 10.2478/popore-2013-0012
• Minzoni, R. T., Majewski, W., Anderson, J. B., Yokoyama, Y., Fernandez, R., & Jakobsson, M. (2017), Oceanographic influences on the stability of the Cosgrove Ice Shelf, Antarctica, The Holocene, 27(11), 1645–1658. https://doi.org/10.1177/0959683617702226
• Minzoni, R. T.; Anderson, J. B.; Majewski, W.; Yokoyama, Y.; Fernandez, R.; Jakobsson, M., Oceanographic Influences on Ice Shelves and Drainage in the Amundsen Sea, American Geophysical Union, Fall Meeting 2016, abstract #C41B-0664
• Thomas B. Kellogg Davida E. Kellogg, Recent glacial history and rapid ice stream retreat in the Amundsen Sea, https://doi.org/10.1029/JB092iB09p08859
סינגולריות כבידתית
סינגולריות כבידתית (באנגלית: Gravitational singularity), הנקראת בקיצור סינגולריות וגם ייחודיות, היא נקודה במרחב בה צפיפות החומר אינסופית. תורת היחסות הכללית מאפשרת את קיומן של נקודות סינגולריות, וצופה בהן עיקום אינסופי של המרחב-זמן.
סינגולריות במודלים אסטרונומיים
בקוסמולוגיה, מודל המפץ הגדול של היקום מכיל נקודה סינגולרית בתחילתו של הזמן. בסינגולריות המפץ הגדול, המודל חוזה שצפיפות החומר ועיקום המרחב-זמן יהיו אינסופיים. במודלים קוסמולוגיים מסוימים מסוף המאה ה-19 קיימת נקודה סינגולרית נוספת של היקום, הקרויה הקריסה הגדולה, והיא מציינת את קץ הזמן ביקום, אך היא נזנחה לאחר גילויו של חוק האבל.
משפט מתמטי קובע כי סינגולריות קיימת בהכרח בכל חור שחור, פנימה לאופק האירועים. בחור שחור נייח, שאינו מסתובב, הסינגולריות היא נקודתית, ונקודה זו מכונה גם "הנקודה הסינגולרית". בחור שחור מסתובב, הסינגולריות נוצרת לאורך טבעת, והיא נקראת "טבעת סינגולרית".
סינגולריות של הקואורדינטות
בתורת היחסות הכללית ייתכן מצב בו המטריקה מגדירה אלמנט קו שמקבל ערך אינסופי בנקודה מסוימת. נקודה כזאת מכונה סינגולריות של הקואורדינטות. קיומה של סינגולריות זו הוא תנאי הכרחי, אבל לא מספיק, לקיומה של סינגולריות כבידתית באותה נקודה, משום שייתכן מצב בו התמרת קואורדינטות תאפשר לאלמנט הקו לקבל ערך סופי.
כדוגמה ניתן להביא את המשטח, אשר מקיף את החור השחור, וקרוי אופק אירועים. על פני משטח זה מתקיימת סינגולריות של הקואורדינטות כל עוד משתמשים בקואורדינטות שוורצשילד (3 קואורדינטות כדוריות של המרחב וקואורדינטה אחת של הזמן), אולם הסינגולריות נעלמת אם מבצעים התמרה לקואורדינטות אדינגטון-פינקלשטיין (Eddington-Finkelstein coordinates). המסקנה היא שעל פני אופק האירועים אין סינגולריות כבידתית.
השערת הצנזורה הקוסמית
הגרסה החלשה של השערת הצנזורה הקוסמית טוענת כי כל נקודה סינגולרית מוסתרת מצופה מרוחק על ידי אופק אירועים, ושמשום כך לא יכולות להתקיים נקודות סינגולריות חשופות ("סינגולריות עירומה"). בשנות ה־90 של המאה ה־20 בוצעו סימולציות מחשב שבהן נוצרה סינגולריות עירומה, אך זה היה תמיד כתוצאה מסידור מיוחד מאוד של חלקיקים במצב ההתחלתי. שינוי במיקומו של חלקיק בודד בתנאי ההתחלה של הסימולציה גרם להיווצרות של אופק אירועים או לאי-היווצרות של סינגולריות כלל.
הגרסה החזקה של השערת הצנזורה הקוסמית מרחיקה לכת וטוענת שקיומה של סינגולריות כלשהי מלבד סינגולריות התחלתית (המפץ הגדול) או סופית (הקריסה הגדולה) לא תיתכן במסגרת של תורת היחסות הכללית בלבד. על־כן, פיזיקאים רבים גורסים שקרוב לנקודות הסינגולריות, תורת היחסות הכללית חדלה מלתת תיאור מדויק של הכבידה. נהוג להניח כי תאוריה של כבידה קוונטית - תאוריה שתאחד את תורת היחסות הכללית עם מכניקת הקוונטים - תספק תיאור טוב יותר בנוגע למה שמתרחש במקומות בהם צופה תורת היחסות הכללית נקודה סינגולרית. נכון ל־2022 אף תאוריה של כבידה קוונטית לא נמצאה מספקת הן מבחינה ניסיונית והן מבחינה תאורטית.
בוריס פסטרנק
בוריס לאונידוביץ' פסטרנק (ברוסית: Борис Леонидович Пастернак; 10 בפברואר 1890 – 30 במאי 1960) היה סופר ומשורר רוסי-יהודי זוכה פרס נובל לספרות. יצירתו הבולטת היא הרומן "דוקטור ז'יוואגו" העוסק בגורל האינטליגנציה הרוסית במחצית הראשונה של המאה ה-20, ובמיוחד בשנות מלחמת האזרחים ברוסיה.
קורות חיים
נולד במוסקבה למשפחה של אנשי אמנות, אביו היה הצייר לאוניד פסטרנק ואמו הפסנתרנית רוזה קאופמן. שני הוריו היו בין הבודדים מיהודי רוסיה הצארית שטיפסו בסולם החברתי והתערו מבלי להמיר את דתם. האב, שהיה צייר חשוב, אף היה פטור מגירוש מוסקבה ב-1891 בגלל השכלתו הגבוהה; מסיבות מוסריות, סירב כל חייו להיטבל. בוריס פסטרנק הזדהה רגשית עם הנצרות האורתודוקסית הרוסית, ובשנות ה-40 וה-50 נהג לבקר בכנסיות לעיתים קרובות. הוא אף טען בבגרותו שאומנתו הזקנה אָקוּלִינַה גָבְרִילוֹבְנַה הטבילה אותו בילדותו, אך רוב הביוגרפים שלו מעריכים שמדובר – כמו פרטים רבים אחרים בחייו – בבדותה פרי דמיונו. נישואיו ב-1922, לאחר שמהפכת אוקטובר סילקה כל מכשול חוקי מלא-נוצרים, נערכו על ידי רב, והוא רשם את דתו כ"יהודי" גם במסמכים אחרים. פסטרנק טען בביוגרפיה שלו כי מוצא משפחתו מיצחק אברבנאל, שר האוצר של ספרד במאה ה-15.
בהשפעת אמו נמשך מילדותו למוזיקה ובגיל 13 החל ללמוד אצל המלחין סקריאבין, שהיה ידיד המשפחה. אף שניבאו לו קריירה מזהירה, בגיל 18 נטש את המוזיקה לטובת הפילוסופיה. למד באוניברסיטת מוסקבה, וב-1912 נסע למרבורג שבגרמניה שם למד אצל הפילוסוף הרמן כהן. על אף שכהן הציע לו להישאר בגרמניה ולקבל תואר דוקטור, פסטרנק חזר לרוסיה והתמסר לכתיבת שירה. אך גם כאשר פנה לשירה לא הפנה עורף לאהבותיו הקודמות - שירתו נתנה ביטוי לתהיות פילוסופיות, וליריות מוזיקלית שרתה על השורות. בתקופה זו היה מיודד עם ולדימיר מאיאקובסקי, קשר שהייתה לו השפעה על יצירתו. ספר שיריו הראשון יצא לאור ב-1914, ובשנים שלאחר מכן הוציא לאור ספרי שירה נוספים שהחשוב שבהם הוא "אחותי החיים" (1922). בפרוזה שכתב פסטרנק (ובמיוחד ב"מכתבים מטולה", 1922) שאף לבטא את האידיאלים ששאב ממורהו הרוחני לב טולסטוי, אותו הכיר עוד בילדותו כאשר התארח עם הוריו באחוזתו של טולסטוי יסנאיה פוליאנה שבפאתי העיר טולה.
פסטרנק התקשה להסתגל לממסד הספרותי ששלט בחיי התרבות ברוסיה לאחר התבססות השלטון הסובייטי. שיריו כמעט ולא נדפסו, ועל מנת להתפרנס עסק רבות בתרגום מן הספרות האירופאית הקלאסית כמו גם מן הספרות בת-תקופתו. בשנות השלושים יצא עליו קצפו של המשטר משום שסירב לתמוך ב"טיהורים" של סטלין. שמו של בוריס פסטרנק היה ברשימת המועמדים להישלח לסיביר, אך ברגע האחרון שמו נמחק מהרשימה. מצבו של בן דודו המשורר היהודי-פולני, לאון פסטרנק, היה פחות טוב. כעונש על פעילותו האקטיביסטית בפולין - כתיבת שירה סטירית בגנות השלטון - הוא נאסר בשנת 1934 ונשלח לכלא ברזה קרטוסקה.
כבר בשנות ה-30 עסק פסטרנק, יחד עם כתיבת שירה, גם בכתיבת פרוזה. בשנים 1945–1955 כתב את יצירתו הגדולה - הרומן "דוקטור ז'יוואגו" העוסק בגורל האינטליגנציה הרוסית במחצית הראשונה של המאה ה-20, ובמיוחד בשנות מלחמת האזרחים ברוסיה. גיבורו של הרומן הוא רופא שלאחר מותו מותיר ספר שירים. שירים אלו, שהם החלק האחרון ברומן, הם מפסגת יצירתו של פסטרנק. הספר מבוסס על דמותה של אולגה איבינסקיה, משוררת שהייתה אהובתו של פסטרנק ב-13 השנים האחרונות של חייו. היא תיעדה את סיפור האהבה הזה בספר שכתבה. רומן זה תועד בספר "לארה" שכתבה אנה פסטרנק.
"דוקטור ז'יוואגו" נאסר להוצאה לאור בברית המועצות ב-1956. באותה שנה התפרסם במערב, ותורגם לכמה שפות. בעולם, הרומן זכה לתגובות נלהבות ומחברו הוכרז כזוכה פרס נובל לספרות לשנת 1958. אולם במולדתו של פסטרנק, התגובה הייתה שונה לחלוטין - הרומן הוכרז "אנטי-סובייטי" ומחברו הוצא מאיגוד הסופרים של ברית המועצות. עקב כל זאת, נאלץ פסטרנק לוותר על הפרס. בשנת 1987 בוטלה החלטה על הוצאתו מאיגוד הסופרים, הרומן פורסם בברית המועצות ב-1988, כמעט 30 שנה לאחר מותו של המחבר. בשנת 1989 בנו קיבל את פרס נובל של אביו.
נפטר ב-1960 מסרטן הריאה. אף על פי שהתפרסמה על מותו רק הודעה קטנה בעיתון ספרותי, נהרו להלווייתו אלפים רבים.
פיט היין
פִּיט הַיין (בדנית: Piet Hein; 16 בדצמבר 1905 – 17 באפריל 1996) היה מדען דני, מתמטיקאי, ממציא, מעצב, סופר משורר ולוחם חופש. נולד בקופנהגן שבדנמרק. לעיתים קרובות כתב תחת שם העט הנורדי העתיק Kumbel – 'מצבה'. לאחר תחילת הכיבוש הנאצי של דנמרק באפריל 1940 התחיל לפרסם את השירים הקצרים שלו, שנודעו בשם גרוקס [Gruks בדנית, Grooks באנגלית] בעיתון 'Politiken' תחת השם 'Kumbel Kumbell'. היין ידוע גם בזכות המצאת שעשועים מתמטיים כגון משחק הלוח הקס, וקוביית סומה [Soma cube].
ביוגרפיה
אביו של פיט היה מהנדס ואמו הייתה רופאת עיניים. 'פיט היין הדני' הוא צאצא ישיר של 'פיט היין ההולנדי' שהיה גיבור הצי ההולנדי במאה ה-17.
פיט נרשם כסטודנט באוניברסיטה, אבל בגיל 19 עזב את הלימודים כדי ללמוד בבית ספר פרטי לאמנות. בנוסף, היה זמן מה סטודנט באקדמיה המלכותית לאמנות בסטוקהולם.
כששב לדנמרק שינה שוב כיוון והתחיל ללמוד פילוסופיה ופיזיקה תאורטית באוניברסיטת קופנהגן, באוניברסיטה הטכנית ובמכון נילס בוהר.
בשנת 1972 קיבל תואר דוקטור של כבוד מטעם אוניברסיטת ייל. היה נשוי 4 פעמים. נפטר בשנת 1996 בדנמרק.
מעצב
בשל מגוון עיסוקיו הוא אינו זכור דווקא כמעצב מוכשר, אך במשך הקריירה שלו הוא עיצב רהיטים יפהפיים, גופי תאורה וחפצים למשק הבית. כל העיצובים שלו הושפעו מאהבתו למתמטיקה. לכל מה שעיצב הייתה סימטריה מתמטית וצורה גאומטרית מיוחדת.
גרוקס
פיט היין, כתב מעל 10,000 שירים זעירים סאטיריים, בשם 'גרוקס' [Grooks] רובם בדנית וחלקם באנגלית, השירים יצאו בכמה כרכים ותורגמו להרבה שפות. היות שהספרים אזלו מהשוק. התפרסמו על המרשתת בהרשאה מהעיזבון שלו, דפים עם כמה מהשירים
USP
USP הוא אקדח גרמני תוצרת חברת הקלר וקוך. האקדח עוצב בשנים 1989–1992 והוצג לראשונה בשנת 1993. כיום האקדח נמצא בשימוש ביחידות משטרתיות רבות וגם ביחידות צבאיות רבות.
בתרבות הפופולרית
האקדח נפוץ מאוד בסרטים ומשחקי מחשב ביניהם: Call of Duty 4, Counter-Strike: Source, Call of Duty: Modern Warfare 2 ורבים אחרים.
הפיגועים בהייד פארק ובריג'נטס פארק
הפיגועים בהייד פארק ובריג'נטס פארק שבלונדון בירת בריטניה התרחשו ב-20 ביולי 1982. מטעני חבלה שהניחו אנשי הצבא האירי הרפובליקני התפוצצו במהלך פעילויות צבאיות שנערכו בשני הפארקים. כתוצאה משתי ההתפוצצויות נהרגו 11 חיילים וכ-50 איש נוספים נפצעו, ונהרגו גם שבעה סוסי פרשים צבאיים.
הפיגוע בהייד פארק
בשעה 10:40 בבוקר צעדה יחידה ובה 15 פרשים מרגימנט הכחולים והמלכותיים על פני דרך הכרכרות הדרומית בשוליו הדרומיים של הייד פארק. החיילים וסוסיהם נמצאו בדרכם מבסיסם בנייטסברידג' לטקס חילופי המשמר ברחבת משמר הסוסים. באותו רגע התפוצץ בקרבתה מטען חבלה, שהוטמן בתא המטען של מכונית פרטית, שחנתה בשולי הדרך. המטען כלל 11 קילוגרמים של חומר נפץ ו-14 קילוגרמים של מסמרים, שנועדו ליצור אפקט של רסס. לדעת חוקרי המשטרה הופעל המטען בשליטה מרחוק מתוך הפארק.
כתוצאה מההתפוצצות נהרגו מיד שלושה חיילים ואחרים נפצעו. אחד הפצועים מת מפצעיו לאחר שלושה ימים. מספר אזרחים נפצעו גם הם. שבעה סוסים נהרגו או שנפצעו כה קשה עד שהיה הכרח להמית אותם.
הפיגוע בריג'נטס פארק
הפיגוע השני התרחש בשעה 12:55, כאשר התפוצץ מטען חבלה שהוטמן מתחת לבמת תזמורות בריג'נטס פארק. על הבמה נמצאו באותה עת שלושים חברי תזמורת צבאית מרגימנט המעילים הירוקים המלכותי (Royal Green Jackets), שניגנו מוזיקה באוזני קהל של כ-120 איש. שישה מהחיילים נהרגו מיד והאחרים נפצעו. אחד מהפצועים נפטר לאחר 12 יום. נפצעו גם לפחות שמונה אזרחים. המטען הופעל באמצעות קוצב זמן. בשונה מהמטען שהונח בשולי ההייד פארק לא הכיל מטען זה מסמרים ונראה כי כוון לפגוע בחיילים בלבד ולא בקהל.
בסך הכל אושפזו בבתי חולים 22 מפצועי שני הפיגועים, מרביתם חיילים.
לאחר הפיגועים
הצבא האירי הרפובליקני נטל אחריות לשני הפיגועים. ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר גינתה את הפיגועים והבטיחה כי האחראים להם יובאו לדין.
רושם שני הפיגועים גרם נזק לתמיכה בתנועה הרפובליקאית האירית בארצות הברית.
אנדרטאות לקורבנות הפיגועים הוקמו בשני הפארקים. חיילי הכחולים והמלכותיים מצדיעים לאנדרטה בהייד פארק מדי עוברם במקום כשחרבותיהם שלופות.
אחד הפרשים שנפצעו בפיגוע בהייד פארק טען שסבל עקב כך מתסמונת פוסט טראומה. הוא נפרד מאשתו ובשנת 2012 התאבד לאחר שרצח את שני ילדיו.
הליכים פליליים נגד חשודים בביצוע הפיגועים
שני אנשים הועמדו לדין בקשר לפיגוע בהייד פארק:
עד כה לא הועמד איש לדין בקשר לפיגוע בריג'נטס פארק.
עידו אופק
עידו (זיגו) אופק (נולד ב-9 ביולי 1976) הוא פזמונאי, מלחין, מפיק מוזיקלי, גיטריסט וזמר ישראלי.
ביוגרפיה
זיגו, ובשמו המלא עידו אופק, נולד וגדל במושב ניר צבי.
בשנת 1998 ייסד ביחד עם איתי גלוסקא את להקת "הדורבנים", אליהם הצטרפו גיא מזיג, אייל מזיג ורון אלמוג ויחד הוציאו שלושה אלבומים (אלבומם האחרון ללא גלוסקא).
בשנת 2005 הצטרף ללהקת "דבק" שכללה חברי ילדות מהמושב: בועז ריינשרייבר - גיטרה ושירה, גדי רונן - קלידים ושירה ונדב ברקן - תופים. הלהקה הוציאה שני אלבומים יחד.
במקביל היה חבר, כותב ומנהל מוזיקלי גם בקבוצת הבידור "הגדוד העברי", יחד עם מוריה זרחיה, יניב ביטון, רוית יעקב, דקלה הדר, עומר עציון, שלומי טפיארו ויעל טל שהיא גם אשתו. הקבוצה הוציאה שתי תוכניות בידור והופיעה ברחבי הארץ.
לאחר התפרקות "הדורבנים" בשנת 2009 המשיך זיגו לכתיבת שירים והפקה מוזיקלית לאמנים שונים, ובנוסף כתב מוזיקה לתיאטרון, לפרסומות ולתוכניות טלוויזיה.
בשנת 2012 הוציא אלבום סולו בשם "מדבר אל עצמי".
בשנת 2021 יצר בשיתוף עם אבישי פרידלר אלבום ומופע שירי ילדים בשם "ראשטוב", בהשתתפות ג'וי ריגר, דוד שאול וכנרת לימוני. הסינגל הראשון, "יום חדש", ראה אור ב-2 בינואר 2022.
בנובמבר 2022 הכריזו "הדורבנים" על איחוד לטובת סיבוב הופעות, שהחל בפברואר 2023.
ביוני 2023 הוציא את השיר "אתם החיים".
זיגו מתגורר בתל אביב עם אשתו ובנו.
דיסקוגרפיה
אלבומי סולו
להקת דבק
הדורבנים
וודוויל
ווֹדְווִיל (Vaudeville) היה סוג של מופע בידור שהיה פופולרי בעיקר בצפון אמריקה בין 1880 ל-1930 ובמידה רבה גם באירופה. מופעי הוודוויל הועלו על ידי להקות נודדות באולמות ועל במות מתחת לכיפת השמים בערים ובעיירות ברחבי אמריקה. מופע וודוויל כלל סדרה של מופעים קצרים שהתפרסו על פני מספר שעות וכללו ריקודים, תיאטרון (בעיקר קומדיות אך גם דרמות), מעין סטנד-אפ (שנקרא אז "קומדיה"), קסמים, לוליינות ולהטוטנות, נאומים בנושאים שונים, הקרנת קטעי פנס קסם או ראינוע, הצגת חידושים והמצאות, מכירת תרופות פלא תוך הצגת מקרי ריפוי מופלאים ועוד. חלק מאמני הוודוויל היו כוכבים שריכזו סביבם התעניינות בדומה לידוענים כיום, והם ניחנו בריבוי כישרונות כגון שירה, ריקוד, נגינה, פעלולנות, נשיאת נאומים ספונטניים מבדחים וכדומה.
היסטוריה
מקור השם הוא ככל הנראה מצרפתית – voix de ville הוא "קול העיר", כלומר המופע הנודד הביא את קולה של העיר אל העיירה הנידחת. מופעי וודוויל צמחו בצרפת במאה ה-17 ממופעים שכללו הצגת בעלי מום ("פריק שואו"), ילדי פלא המוכשרים בריקוד, שירה ואף בחשבון והופעות עם בעלי חיים. חלק מהוודווילים שמו דגש על מוזיקה (סגנון הרגטיים תואם את התקופה) ובחלקם הוצגו אפרו-אמריקאים או לבנים המחופשים לשחורים השרים את שיריהם ורוקדים את ריקודיהם (מופעים אלה כונו "מינסטרלים").