cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פנחס זוסמן
ביוגרפיה
בשנת 1961 הצטרף לסגל הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות. בשנת 1966 היה למרצה בכיר, ב-1973 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1981 מונה לפרופסור מן המניין. שנים אחדות עמד בראש המחלקה לכלכלה חקלאית. בסוף 1986 מונה למנכ"ל האוניברסיטה העברית. בשנת 1993 פרש לגמלאות, והמשיך כפרופסור אמריטוס.
בשנים 1962–1966 היה יועץ כלכלי במשרד החקלאות. בשנים 1968–1972 היה יועץ כלכלי למשרד הביטחון. בהמשך היה ראש היחידה לתכנון אסטרטגי במשרד הביטחון. ב-1975 מונה למנכ"ל משרד הביטחון תחת שמעון פרס והמשיך בתפקיד תחת השר עזר ויצמן עד שהתפטר ב-1978.
במלחמת ששת הימים היה מפקד גדוד החרמ"ש בחטיבה 8.
במלחמת יום הכיפורים היה מפקד החפ"ק של אריאל שרון.
כיהן כדירקטור מקרב הציבור בבנק דיסקונט.
בשנת 1950 נישא להדסה, ולזוג נולדו שתי בנות. התגורר ברחובות עד למותו ב-2002, בגיל 74. נקבר בעירו רחובות.
מפרסומיו
{{ניווט
מאמרים בעברית
1. Zusman, P. "A Development Program for Agriculture," The Economic Quarterly, Vol. 11, No. 43, pp. 259-276, 1962.
2. Kastner, I. and Zusman, P. The Demand and Supply of Fresh Tomatoes in the United Kingdom and the Profitability of their Exportation from Israel, The National and University Institute of Agriculture, Special Bulletin, No. 78, October, 1964.
3. Pasternak, H. and Zusman, P. "The Shipment Program for Milk and Dairy Products in Israel," The National and University Institute of Agriculture, Special Bulletin No. 94, 1965.
4. Melamed, A. and Zusman, P. "The Influence of Capacity, Number of Shifts and Duration of Operation on the Cost Structure of Citrus Packing in Israel", The National and University Institute of Agriculture, Special Bulletin No. 98, 1965.
5. Zusman, P. and Amiad, A. Simulation - A Tool in Farm Planning and Management under Conditions of Low and Unstable Rainfall. The National and University Institute of Agriculture, Bulletin No. 102, 1966.
6. Makov, Y. and Zusman, P. "A Statistical Analysis of Consumers' Preferences for Systems of Grading and Sorting Tomatoes in Accordance with Quality Factors." The National and University Institute of Agriculture Pamphlet No. 121, 1967.
7. Zusman, P., Melamed, A. and Katzir, J. "The European Economic Community and the Market for Mediterranean Oranges," The Economic Quarterly, Vol. 14, No. 56' pp. 333-343. 1968.
8. Drori, S. and Zusman, P. The Effects of Farm Size on the Economic Efficiency of Existing Family Farms, Ministry of Agriculture, Center for Agricultural Development Planning, and the Department of Agricultural Economics, Hebrew University of Jerusalem, 1969.
בום פם
בום פם היא להקה ישראלית, המנגנת מוזיקת עמים מקורית בסגנון בלקני ויווני, יהודי וערבי עם השפעות רוק'נ'רול-סרף (Surf).
פנחס זוסמן
מאמרים בעברית
9. Zusman, P. and A. Amiad, "The Control of Production and Marketing of Poultry Meat" in Y. Mundlak (ed.) Selected Papers in Memory of Professor Haim Halperin, The Center for Research in Agricultural Economics, Rehovot (Dec. 1975), pp. 139-168.
בום פם
ההיסטוריה
הבסיס ללהקת בום פם הונח עוד בזמן לימודיהם של שלושה מחברי הלהקה בבית הספר תלמה ילין. עוזי פיינרמן, אורי כנרות, ויובל זולוטוב ("טובי") למדו שם מוזיקה אך לא ניגנו יחדיו בלהקה כלשהי. פיינרמן וכנרות התנסו בג'אז, רוק, בלוז ופולק. "טובי" שהחל לנגן בבריטון כבר בגיל 9 ועבר לטובה בגיל 11, היה יותר בעולם המוזיקה הקלאסית. השלושה לא הפסיקו לנגן במהלך ואחרי הלימודים, בהרכבים שונים. פיינרמן ניגן בין היתר בגלגול הראשון של להקת אטליז, בהרכבי פולק וג'אז רבים (באחד מהם הכיר את דודו כוכב, שהפך למתופף של בום פם). טובי ניגן (ומנגן עד היום) בשורה של תזמורות קלאסיות. כנרות ניגן בין היתר בלהקת הזוהרים, עם שי נובלמן ועם מיכל קהן.
פנחס זוסמן
מאמרים בעברית
10. Zusman, P. "The Defence Burden" Safra ve Saifa. The Journal of the Israeli Society of Military History, Tel-Aviv University, No. 2 (June 1978), pp. 65-70.
בום פם
ההיסטוריה
בשנת 2000, אחרי הלימודים הוקמה להקת פז (Pez) שהורכבה מפיינרמן בגיטרה ושירה, כנרות בסקסופון, אדם שפלן בבס ושירה, אייל תלמודי בסקסופון ורמי גבאי בתופים. החמישה ניגנו קטעי מוזיקה מגוונים וחופשיים, לרוב אינסטרומנטליים, עם השפעות רבות מסגנונות רבים, כולל אפילו מחרוזת של להיטי מייקל ג'קסון.
פנחס זוסמן
מאמרים בעברית
11. Zusman, P., Hochman, E. and Luski, I. "The Structure of Demand for Energy," in Halevi, N. and J. Kopp (ed.) Studies in the Economy of Israel, 1977. The Israeli Economic Society. Jerusalem (August 1978), pp. 172-182.
12. Zusman, P. "Why is the burden of Defence in Israel High?" in Hareven, A. (ed.), Is It Difficult To Be an Israeli? Van Leer Jerusalem Foundation, 1983, pp. 145-159.
בום פם
ההיסטוריה
באותה תקופה חלקו פיינרמן וכנרות דירה בדרום תל אביב והחלו להשתעשע בכל מיני קטעי נגינה של מוזיקה ערבית שפיינרמן למד מאחיו עופר. טובי השתתף בג'אמים האלה, ובנובמבר 2002 הוקמה בום פם רשמית כשלישייה, עם פיינרמן וכנרות בגיטרות חשמליות וטובי בטובה ובבייס דראם. שם הלהקה הוצע על ידי כנרות, לפני אחת ההופעות הראשונות של השלישייה, על שם להיטו הגדול של אריס סאן. בום פם ניגנה מוזיקה מקורית בסגנון בלקני ויווני, מוזיקה יהודית וקטעים ערביים: מוזיקת עמים עם המון שמחה והשפעות של רוק גולשים. במהלך השנה החלה בום פם לצבור תאוצה והופיעה הרבה, בין השאר בבר "כלל" בבנין כלל הישן במרכז תל אביב.
פנחס זוסמן
מאמרים בעברית
14. Zusman, P. A Conceptual Framework for the Ecoomics of the Moshav and Its Organizaitonal Structure. In Kislev, Y. (ed.) Technology, Cooperation, Growth and Policy: Studies in Agricultural Economics. Jerusalem: The Magnes Press, The Hebrew University, 1990, pp. 97-138.
בום פם
ההיסטוריה
ב-2003, אחרי שברי סחרוף שמע את הלהקה באחת מהופעותיה והתלהב מהצליל הייחודי שלה, הוזמנה הלהקה לחמם את מינימל קומפקט באיחודם בהיכל התרבות. מאוחר יותר באותה שנה הצטרף ללהקה דודו כוכב.
פנחס זוסמן
מאמרים בעברית
15. Zusman, P., Kislev, Y., and Lerman, Z. "Moshav Credit-Experience and Lessons," The Economic Quarterly, Vol. 40, (July 1989), pp. 114-131.
16. Zusman, P., "A Conceptual Framework for a Water Resource Regulatory Policy in Israel," The Economic Quarterly, Vol. 42, (December 1991), pp. 440-468. }}
Frontline
משנת 1988 והלאה התוכנית מפיקה, כל ארבע שנים, סרט פרופיל על מועמדי המפלגות האמריקאיות הגדולות לנשיאות.
בום פם
תחילת להקת בום פם
הופעת החימום למינימל קומפקט הובילה למפגש נוסף בין סחרוף לבום פם וב-2004 הם הקליטו יחד גרסה חדשה ללהיט של אריס סאן: "בום פם". השיר (בו תופף רם גבאי) הצליח מאוד. הקול של סחרוף יחד עם הנגינה של בום פם הביאו להשמעות רבות ולחשיפת הלהקה לקהל הרחב.
במהלך שנת 2004 יצרה הלהקה קשר עם מביא הבשורה של המוזיקה הצוענית החדשה, הדי ג'יי שאנטל הגרמני. שאנטל הזמין אותם לסיבוב הופעות במסגרת ה"בוקובינה קלאב" שלו, שם ניגנו בבתי האופרה היוקרתיים בפרנקפורט ובברלין. ההופעות שם זכו להצלחה והקנו ללהקה ביטחון ומחמאות בסצנת המוזיקה הבלקנית באירופה. בהמשך שיתפו פעולה עם אנסמבל בת שבע במספר הופעות במרכז סוזן דלל.
ב-2005 חיממה בום פם את להקתו של במאי הקולנוע אמיר קוסטוריצה, ואת Gipsy Kings, כששתי הלהקות הופיעו בארץ.
העבודה על אלבום הבכורה לא פסקה וב-2005 נסעה הלהקה שוב לגרמניה כדי להקליט את האלבום באולפנים של שאנטל. את האלבום הפיקו חברי הלהקה עצמם עם מעט עזרה מהדי-ג'יי. בום פם המשיכה להופיע בארץ, במועדונים וחתונות. היא המשיכה לשתף פעולה עם אומנים ישראלים ותיקים כמו אהובה עוזרי, איתה הופיעו, ועליזה עזיקרי, איתה הקליטו מחדש את הלהיט הגדול "נערה ממש אוצר" יחד עם ההרכב "היונים". בשנת 2015, הוציאה הלהקה את השיר "תמיד לבד", ביחד עם הזמרת נטלי פרץ.
האלבום הראשון
האלבום הראשון "בום פם" יצא ב-2006 בישראל בחברת התקליטים ה"תו השמיני" ובחו"ל בחברת "Essay Recordings" הגרמנית. ב-2006 הקליטו בום פם שני שירים בעברית ב"אולפני הצוללת": "חתול וחתולה" שיצא בקיץ של אותה שנה כסינגל ראשון ו"עדי אדיוס", הסינגל השני. "חתול וחתולה" זכה לרמיקס של הרכב הדי-ג'ייז "רדיוטריפ" כשיר מבדח שנקרא "חשיש". האלבום המלא של בום פם, שכולל את שני השירים בעברית ואת הגרסה עם ברי סחרוף ל"בום פם" זכה להיענות באירופה, שם הצליח במצעדי מוזיקת עולם, והלהקה הוזמנה להשתתף בפסטיבל Womax בספרד.
באותה שנה השתתף ההרכב בפסקול הסרט "בקרוב יקרה לך משהו טוב" עם חידוש לשיר ספרדי ישן, "אי, כרמלה", יחד עם הזמר איטלו גונזלס.
האלבום השני
האלבום השני "Puerto Rican Nights" (לילות פוארטו ריקו) יצא בתחילת ב-2009, גם הוא בתו השמיני / Essay Recordings. האלבום מורכב כולו מקאברים (גרסאות כיסוי) ושיתוף פעולה עם זמרים רבים, בהם: מאור כהן, תומר יוסף ודרור אהבה רומם מהגרובטרון.
יהושע בן יהוצדק
יְהוֹשֻׁעַ (יֵשׁוּעַ) בֶּן יְהוֹצָדָק היה כהן גדול, ממייסדי בית המקדש השני. לאחר הכרזת כורש (בשנת ג'ש"צ; על פי המקובל במחקר ההיסטורי, בערך 538 לפנה"ס), עלו כארבעים אלף יהודים מבבל ארצה, ובראשם זרובבל בן שאלתיאל, צאצא לבית המלוכה ממשפחת דוד. לצידו עמד יהושע בן יהוצדק, צאצא לכהנים הגדולים ממשפחת פינחס בן אלעזר הכהן. יש אומרים, שאף אביו יהוצדק, היה כהן גדול בבית ראשון.
בחזון הנביא זכריה מכונה יהושע "אוּד מוצל מאש", מאחר ששרד מחורבן הבית הראשון.
יהושע התמנה לכהן גדול על ידי העולים מבבל. יחד עם זרובבל, הקים יהושע את בית המקדש השני: בתחילה הוקם מזבח העולה בלבד והוקרבו עליו קורבנות, וכעבור מספר שנים הושלם ההיכל, בעידודם של חגי הנביא וזכריה הנביא. מערכת היחסים בין יהושע הכהן הגדול, כמנהיג דתי, לבין זרובבל, כמנהיג מדיני, מתוארת במקרא כפורה וחיובית: "ועצת שלום תהיה בין שניהם". גם חזון המנורה וענפי הזית (ששימש מקור השראה לסמל מדינת ישראל) מבטא ציפייה לשיתוף פעולה בין "שני בני היצהר" (ה"מלך" - זרובבל, והכהן הגדול - יהושע, המשוחים בשמן המשחה).
ככל הנראה, היה יהושע בן למשמרת ידעיה. בכך מוסבר מדוע משמרת זו הייתה המשמרת הראשונה בימי בית המקדש השני, מפני שהייתה משמרתו של הכהן הגדול.
כעבור שנים עלה ארצה דודו של יהושע בן יהוצדק, עזרא הסופר (עזרא היה אחיו של יהוצדק, שניהם בני שריה הכהן הגדול). יהושע המשיך בתפקידו ככהן גדול, שזכה בו עקב עלייתו המוקדמת יותר ועקב היותו בן לכהן הגדול מבית ראשון, אבל עזרא הסופר נחשב מעתה לסמכות הרוחנית הבכירה שהובילה את עולי בבל:.
על פי המסורת קבור יהושע בקבר יהושע כהן גדול בבגדאד, בירת עיראק, לגדות החידקל. בחלקת קברו נקברו דיינים ופוסקים דוגמת יעקב בר יוסף הרופא ועבדאללה סומך. כשזה האחרון הועבר לבית עלמין אחר הסמוך לבגדאד ואיננו קבור עוד בחלקה.
צאצאיו
בחזון הנביא זכריה מתואר יהושע הכהן הגדול כמי שמחליפים את בגדיו המלוכלכים בבגדים נקיים, כמשל לחוטא שעוונו נמחה ונסלח: לא נתפרש במקרא מה היה חטאו של יהושע, ובמדרשי חז"ל נקשר הדבר לחטאם של בניו, שנשאו נשים נכריות. מהשוואת פרק זה בזכריה לנבואת חגי ניתן לשער, שחטאו של יהושע הכהן הגדול, כנציג הכהנים, היה חוסר זהירות בדיני טהרת המקדש, ולכן תיקון החטא מתואר במילים:.
הרפובליקה הצרפתית החמישית
הרפובליקה החמישית (בצרפתית: Cinquième République) היא התקופה החוקתית הרפובליקנית החמישית והנוכחית בהיסטוריה של המשטר הצרפתי. תחילת הרפובליקה בשנת 1958, בעקבות התמוטטות המשטר של הרפובליקה הצרפתית הרביעית, שהייתה דמוקרטיה פרלמנטרית חלשה ופגיעה, ולא יכלה להתמודד עם המשבר באלג'יריה. הרפובליקה החמישית מבוססת על משטר נשיאותי ריכוזי וחזק, ונראה שהצליחה להוביל את צרפת משנים של אי יציבות וממשלות מתחלפות, שאפיינו את הרפובליקה הצרפתית השלישית והרביעית אל משטר יציב ודמוקרטי, התואם, כפי שנראה, את התנאים בצרפת המודרנית.
רקע היסטורי – התמוטטות הרפובליקה הרביעית
ב-13 במאי 1958 תקפו מתיישבים צרפתים באלג'יריה את בניין הממשל בעיר אלג'יר במחאה כנגד מה שראו כחולשת הממשלה הצרפתית אל מול דרישות הרוב הערבי באלג'יריה לעצמאות. "ועדה לביטחון הציבור" הוקמה בראשותו של הגנרל ז'אק מאסו, מתומכי הגנרל שארל דה גול. גנרל ראול סלן, מפקד הצבא באלג'יריה הכריז ברדיו כי: "הצבא לקח אחריות באופן זמני לגורלה של אלג'יריה הצרפתית". דה גול עצמו היה אז בפרישה מרצון מן החיים הפוליטיים, בכפרו "קולומביי של שתי הכנסיות". על אף פרישתו היה נוכח מאוד בפוליטיקה הצרפתית, והעם כולו חיכה למוצא פיו.
תחת לחצו של מאסו, הכריז סלן "יחי דה גול" מהמרפסת בבניין הממשל הכללי באלג'יר ב-15 במאי. דה גול השיב יומיים מאוחר יותר כי הוא מוכן "לקבל את שלטון הרפובליקה" (assumer les pouvoirs de la République). רבים ראו זאת כתמיכה בצבא המתמרד באלג'יריה.
המשבר העמיק כאשר כבשו צנחנים צרפתים מאלג'יריה את האי קורסיקה, ומנהיגיהם שקלו נחיתה בפריז. מנהיגים פוליטיים מכל הצדדים הסכימו לתמוך בהחזרתו של דה גול לעמדת כוח, מלבד פרנסואה מיטראן (לימים נשיא צרפת), והמפלגה הקומוניסטית הצרפתית שגינתה את דה גול כסוכן של הפיכה פשיסטית. ב-29 במאי פנה הנשיא הצרפתי רנה קוטי אל "המהולל שבצרפתים" כי יקבל על עצמו להיות הנשיא האחרון של המועצה (ראש הממשלה) של הרפובליקה הרביעית.
דה גול נותר נחוש בכוונתו לשנות את החוקה, אותה האשים בחולשתה הפוליטית של צרפת. הוא התנה את שובו בכך, שיינתנו לו כוחות חוקיים לצוות צווים לשעת חירום למשך שישה חודשים, ובמהלך תקופה זו תנוסח חוקה חדשה ותובא בפני העם הצרפתי. ב-1 ביוני 1958 קיבל דה גול את מבוקשו. הוא מונה לראש הממשלה וניתנו לו סמכויות נרחבות למשך שישה חודשים על ידי מועצת העם.
ב-28 בספטמבר 1958, משאל עם העניק רוב של 79.2% לחוקה החדשה, וכך נוצרה הרפובליקה הצרפתית החמישית. למושבות (אלג'יריה נחשבה מבחינה חוקית לחלק מצרפת ולא למושבה) ניתנה בחירה: לקבל עצמאות מיידית או להיות כפופים להוראות החוקה החדשה. פרט לגינאה הצרפתית בחרו כל המושבות בחוקה, וכך הייתה גינאה למושבה הראשונה, שקיבלה את עצמאותה מצרפת. המחיר, ששילמו על כך תושבי גינאה היה הפסקתו לאלתר של כל הסיוע הצרפתי.
שנות הביסוס של הרפובליקה החמישית
בבחירות, שהתקיימו בנובמבר 1958 זכו דה גול ותומכיו ברוב נוח, ובדצמבר נבחר דה גול לנשיא ברוב של 78%. הוא הושבע לנשיא בינואר 1959.
בספטמבר 1962 הוביל דה גול לשינוי חוקתי, שהביא לבחירה ישירה של הנשיא על ידי העם. עד לתיקון זה נבחר הנשיא על ידי חבר אלקטורים, בדומה לנשיא ארצות הברית. לאחר התיקון, נבחר הנשיא באופן ישיר על ידי העם, בשיטת בחירה בת שני סיבובים.
הרפובליקה החמישית לאחר דה גול
בשנת 1968 לאחר כעשר שנים בשלטון התעייפה החברה הצרפתית מן הגישה הפטריארכלית של דה גול. באירועי מאי 1968 התמרדו סטודנטים בדרישה לחירויות רבות יותר, ולסיום מלחמת וייטנאם (שצרפת לא הייתה מעורבת בה, אך ההתנגדות לה הייתה חלק מ"תרבות הנגד" הכלל עולמית בצרפת, אירופה וארצות הברית). המרידה לוותה בשביתות כלליות. דה גול הצליח לשלוט במצב, והבחירות ביוני 1968, השאירו רוב גוליסטי בפרלמנט, אך היה ברור אף לדה גול, כי משטרו הוא נחלת העבר. באפריל 1969 התפטר דה גול במפתיע, בעקבות כישלון במשאל, שנגע לסמכויות המחוזות בצרפת אל מול הממשלה המרכזית.
בעוד שצרפת ממשיכה להוקיר את ההיסטוריה העשירה שלה ואת עצמאותה, קושרים המנהיגים הצרפתים את עתידה של צרפת לקידומו והתפתחותו של האיחוד האירופי. במהלך נשיאותו של מיטראן הוא הדגיש את הצורך בשילוב אירופי ובאישרורה של אמנת מאסטריכט בדבר האיחוד הכלכלי והפוליטי של יבשת אירופה. העם הצרפתי אישר את האמנה ברוב דחוק בספטמבר 1992.
הנשיא ז'אק שיראק נכנס לתפקידו ב-17 במאי 1995 לאחר מערכת בחירות, שהתמקדה בצורך להילחם באבטלה. במהרה הוסבה תשומת הלב לצעדי הקיצוץ וההתייעלות, שהיה על צרפת לנקוט על מנת לעמוד בתנאים הנוקשים לאיחוד הכלכלי האירופי, אשר הותנו באמנת מאסטריכט.
במישור מדיניות החוץ נקט שיראק בקו תקיף ועצמאי, ועל אף שצרפת נטלה חלק פעיל בפעולות נאט"ו בבלקן בשנות התשעים, התנגד שיראק למלחמת עיראק ולמדיניותו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' וו. בוש.
הנשיא ניקולא סרקוזי שנכנס לתפקידו ב-16 במאי 2007, נטה יותר לימין הפוליטי ורואה עצמו כנאו גוליסט. בתקופתו של סרקוזי הופשרו היחסים, שהיו קרירים קודם לכן, בין צרפת לארצות הברית וכן השתפרו היחסים בין צרפת למדינת ישראל. במישור הפנימי נטה סרקוזי לכלכלת שוק בנוסח אמריקאי, דבר שספג ביקורת בקרב תומכי מדיניות הרווחה הצרפתית. במאי 2012 לאחר קדנציה אחת בלבד, הפסיד סרקוזי בבחירות למועמד המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית פרנסואה הולנד.
אוניברסיטת פייס
אוניברסיטת פייס (באנגלית: Pace University) היא אוניברסיטה פרטית-מחקרית במטרופולין ניו יורק. האוניברסיטה מדורגת במקום 213 על-פי דירוג ה-U.S. News & World Report לשנת 2022, עם למעלה מ-80% קבלה.
היסטוריה
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1906 על ידי האחים פייס וכיתות הלימוד הראשונות שלה שכנו בבניין ניו יורק טריביון. כיום, היא מציעה לסטודנטים הלומדים בה תארים ראשונים, שניים, תוארי דוקטורט ולימודי תעודה מתקדמים.
לאוניברסיטה קמפוסים בעיר ניו-יורק ובמחוז וסצ'סטר במדינה. הקמפוס המרכזי נמצא במנהטן תחתית בקרבת מרכז הסחר העולמי החדש.
בשנת 2012 למדו באוניברסיטה כ-13,500 סטודנטים.
בתי ספר
בין בתי הספר של אוניברסיטת פייס:
בוגרים ידועים
בין בוגרי האוניברסיטה נמנים :
פטריק רייקרט
פטריק רייקרט (באנגלית: Patrick Ryecart; נולד ב-9 במאי 1952) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
בטלוויזיה שיחק רייקרט בתוכניות רבות החל משנות השבעים של המאה העשרים בהן "לילי", "רומיאו ויוליה", "המקצוענים", הסדרה "Minder", "רמפול", "לאבג'וי", "Coming Home", ו"הולבי סיטי". ב-1986 הופיע ריינקרט במיני-סדרה "The Trial of a Time Lord" של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". הוא שיחק בתפקיד ראשי בדמות קפטן הילרי דאף בסדרה הקומית "The High Life" של ה-BBC. ב-1997 שיחק בפרק "Dumb Witness" בסדרה "פוארו" המבוססים על ספרי אגאתה כריסטי. ב-1979 השתתף במיני-סדרה "My Son, My Son" של ה-BBC. עוד שיחק בפרק בסדרה "דיאל ופסקו", ובמיני-סדרות אמריקאיות רבות. ב-2015 החל לגלם את סר יו בודרוגן בעיבוד החדש של ה-BBC לסדרה "פולדארק". ב-2016 גילם את דוכס נורפוק בסדרה "הכתר" של נטפליקס.
תפקידיו בתיאטרון כוללים את המחזה "Beastly Beatitudes of Balthazar B" מאת ג' פ דונלוי בווסט אנד הלונדוני, שאותו גם הפיק. תחילה גילם את בלתצר לצדו של סיימון קאלו שגילם את ביפי, ובהמשך החליף אותו בילי קונולי. רייקרט הרבה לצאת לסיורי הופעות בהם במחזות "Donkeys Years", "רבקה", "Tunes of Glory", ו"המליונרים" לצדה של ראקל ולש. הוא הפיק בתיאטרון גריק בלונדון, ובפסטיבל אדינבורו ב-2011, את המחזה שכתב ג'ון פישר מחווה לטומי קופר.
בקולנוע שיחק רייקרט בין השאר בסרטים "גשר אחד רחוק מדי" (1977), "Silver Dream Racer" (מ-1980), "ארתור המלך" (1985), "Prisoner of Honor" (מ-1991), "Parting Shots" (מ-1999) וב"נאום המלך" (2010).
חיים אישיים
רייקרט היה נשוי לשחקנית האנגלייה מרשה פיצאלן מ-4 ביולי 1977 עד לגירושיהם ב-1995. היא הייתה בתו השלישית של דוכס נורפוק ה-17. בני הזוג נפגשו בבית הספר למשחק ובר דאגלס אקדמי. נולדו להם שלושה ילדים: מריאלה סיליה (ילידת 1982), ג'מימה קארי (ילידת 1984) ופרדריק ויליאם המלט (ילידת 1987).
ריצת 100 מטר
גברים
ב-16 באוגוסט 2009, במסגרת אליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה, קבע יוסיין בולט מג'מייקה את שיא העולם הנוכחי - 9.58 שניות. במהלך קביעת השיא הגיע בולט למהירות שיא של 44.72 קמ"ש, ולמהירות ממוצעת של 37.58 קמ"ש.
אצנים שמוצאם, לפחות חלקית, ממערב אפריקה מתבלטים בריצה זו והם כמעט היחידים שירדו מעשר שניות בריצת מאה מטר אי פעם. ב-1960 היה הגרמני ארמין הארי הלא שחור האחרון, ששבר את שיא העולם (10.0 שניות). בשנת 2010 היה כריסטוף למטר מצרפת האדם הלבן הראשון שפרץ את מחסום עשר השניות כשרץ בזמן של 9.98 שניות. לעומת זאת, בריצות למרחקים ארוכים יותר גם רצים שמוצאם מאזורים אחרים נמנים עם רצי השורה הראשונה.
נשים
שיא העולם לנשים הוא 10.49 שניות (1988) ומוחזק על ידי פלורנס גריפית ג'וינר מארצות הברית. השיא עורר מחלוקת מכיוון שמד הרוח הורה כי לא הייתה כל רוח בעת הריצה (0.0 קמ"ש), אף שבכל הריצות האחרות שנערכו באותו יום באצטדיון באינדיאנפוליס נמדדו רוחות חזקות, בנוסף לעובדה שבעת הריצה מד הרוח של הקפיצה המשולשת המרוחק 10 מטרים ממסלול הריצה מדד רוח של 4.3 מטר לשנייה, יותר מכפליים מהמותר, על כן הועלה חשד כי אירעה תקלה במד הרוח בזמן ריצה זו. למרות זאת שיאה הוכר, והוא מהווה את השיא העולמי גם כיום. בנוסף הועלה חשד כי ג'וינר נטלה סמים אסורים להגברת יכולתה בעוד שבדיקות הסמים שנערכו לאתלטים באותה התקופה היו מקיפות פחות מאשר היום. על אף החשדות - הדבר הוכחש נמרצות על ידי משפחתה ולא הוכח מעולם ועל כן כל שיאיה נותרו על כנם.
שימוש בחומרי אימרוץ
האצן הקנדי בן ג'ונסון קבע שני שיאי עולם בריצה זו. באולימפיאדת סיאול בשנת 1988 קבע תוצאה שנחשבה למדהימה באותה עת: 9.79 שניות, אך שיאיו נפסלו לאחר שבבדיקת שתן שנערכה לו נתגלו ממצאים שהצביעו על שימוש בסטרואידים אנאבוליים אנדרוגנים.
אצנים נוספים ששיאם נפסל עקב שימוש בחומרי אימרוץ הם טים מונטגומרי שקבע שיא עולם של 9.78 שניות ב-2002 וג'סטין גטלין שקבע תוצאה של 9.77 שניות, השווה לשיא העולם בזמנו, ב-2006.
האצנים המהירים בכל הזמנים
נכון ל-24 ביוני 2022
האצניות המהירות בכל הזמנים
נכון ל-8 ביולי 2023
גברים
השיא הישראלי שייך לאלכס פורחומובסקי בתוצאה של 10.20 שניות. שיא זה נקבע באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד ב-21 באוגוסט 1999.
נשים
השיא הישראלי שייך לדיאנה ויסמן שקבעה תוצאה של 11.06 שניות בתחרות שנערכה בשווייץ, ב-3 ביולי 2022.
ייצור חשמל
בשנת 2015 עמד ייצור החשמל הכלל עולמי על כ-23,093 מיליארד קוט"ש, מתוכם 15,152 יוצרו באמצעות דלקים מאובנים, 5,530 באמצעות אנרגיות מתחדשות ו-2,440 באמצעות אנרגיה גרעינית.
שיטות ייצור
ייצור חשמל לצריכה מתבצע בשלוש שיטות:
ייצור בגנרציה
על-פי חוק ההשראה של פאראדי, בתוך לולאה העשויה מחומר מוליך שנמצאת בשטף משתנה של שדה מגנטי נוצר זרם חשמלי. המשמעות היא כי גם אם הלולאה היא שתנוע ותסתובב בתוך השטף המגנטי, יווצר זרם רצוף וממושך.
שריפת דלק מאובן
בתחנות כוח מסוג מחזור משולב (מחז"ם), שרפת הדלק יוצרת גז המשמש להנעת טורבינה ולאחר מכן הגז משמש ליצירת קיטור שמפעיל טורבינה נוספת. כמות מועטה של חשמל מיוצרת בעזרת מנועי בוכנה שמפעילים גנרטור.
שריפת דלק מאובנים כמו פחם, תוצרי נפט וגז, הוא הגורם העיקרי לעליה בריכוז הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה, להגברת זיהום האוויר ולהתחממות העולמית. הפחם הוא סוג הדלק אשר יוצר הכי הרבה CO2, וכן תורם לעליית ריכוז הכספית באוקיינוסים.
אנרגייה גרעינית
תחנות כוח גרעיניות עושות שימוש באנרגיית החום הנפלטת מביקוע גרעיני לייצור קיטור המניע טורבינות שבתורן מניעות גנרטור. בצרפת רוב החשמל מיוצר מאנרגיה זו. אנרגיה גרעינית היא השיטה הבטיחותיות ביותר, עם סטטיסטיקה של כ-0.07 מתים לכל טרה-וואט-שעה- מספר דומה לזה של אנרגיה סולארית ואנרגיית רוח, וקטן פי כ-350 מכמות ההרוגים מתעשיית הנפט. במקרה של תקלה או אסון פוטנציאל ההשלכות וההרוגים עלול להיות גבוה מאוד בהשוואה לאמצעי יצור אחרים, אך ממוצע המתים הנמוך לוקח בחשבון גם אותם. אנרגיה גרעינית אחראית למעט מאוד פליטות של גזי חממה- כמות דומה או אף נמוכה מאשר אנרגיות מתחדשות, אך יוצרת פסולת גרעינית מסוכנת, שיש לאחסן בצורה בטוחה. אנרגיה שמקורה באורניום יוצרת פלוטונים בעל פוטנציאל לשימוש כנשק גרעיני, עם זאת ישנן חלופות כמו תוריום, שפולטת פסולת גרעינית פחות מסוכנת וללא פוטנציאל כנשק.
חשמל פוטו-וולטאי
ייצור חשמל ישירות מאנרגיית השמש מתבצע באמצעות תאים פוטו-וולטאיים. ייצור זה מתבצע מאז ראשית המאה ה-21 בשלושה קני מידה:
אנרגיה כימית
תא אלקטרוכימי הוא מְכל המאפשר יצירת זרם חשמלי הנובע מתהליכים כימיים המתרחשים בתוכו. התא הוא מערכת סגורה המכילה את כל הנדרש להפעלתה, ולאחר ייצורו לא נדרשת שום פעולה או חומר להפעלתו. כמות האנרגיה החשמלית שתא כזה יכול לייצר היא סופית - עד לגמר התגובות הכימיות שבתוכו. עם זאת, קיימים תאים בהם ניתן להפוך את כיוון התגובה ועל ידי כך להאריך את משך השימוש בו ("סוללה נטענת"). ניתן לחבר מספר רב של תאים בתצורות שונות וכך לספק חשמל למגוון רחב של מכשירים.
אגירת חשמל
רוב שיטות ייצור החשמל באמצעות אנרגיה מתחדשת סובלות מבעיית אמינות באספקת החשמל, כלומר אינן מבטיחות ייצור חשמל רצוף. על מנת להתמודד עם תופעה זו, יש לאגור את האנרגיה העודפת במידה וזו מיוצרת. נכון לראשית המאה ה-21, קיימות שלוש שיטות עיקריות לאגור אנרגיה חשמלית:
כל השיטות לאגירת אנרגיה חשמלית כרוכות בהכרח בהוצאת חלק מהאנרגיה הנדרשת להפעלתן. עם זאת, במקרה של אגירת אנרגיה ממקורות מתחדשים, ההפסד אינו משמעותי בשל התחדשות המקור.
חשמל כמוצר צריכה
לחשמל כמוצר צריכה קיימות תכונות ייחודיות המבדילות אותו ממוצרי צריכה אחרים, ומכתיבות את הדרישות מייצור החשמל:
בבג"ץ רוזנצוויג מויסה נגד הרשות לשירותים ציבוריים חשמל נפסק שהזכות לאספקת חשמל היא חלק מהזכות לקיום מינימלי בכבוד, ולכן יש לתקן את אמות המידה באופן שיסדיר הליך לשמיעת טענותיו של הצרכן בטרם קבלת ההחלטה על ניתוק מאספקת החשמל. בעקבות פסק הדין גיבשה רשות החשמל נוהל בנושא, המונע ניתוק של מאות אלפי חייבים נזקקים.
ייצור חשמל בישראל
עד קום המדינה פעלה תחנת כוח הידרואלקטרית בנהריים שעל גדת נהר הירדן, וייצרה כ-11 מגה-ואט חשמל בעזרת ניצול זרם המים. תחנות כוח נוספות שפעלו לפני קום המדינה הן תחנת הכוח רדינג ותחנת הכוח חיפה. במלחמת העצמאות נהרסה התחנה שבנהריים, ומאז רובו המוחלט של החשמל בישראל נוצר בתחנות כוח הפועלות על תוצרי נפט (מזוט וסולר), פחם וגז טבעי.
כיום
נהוג לחלק את תחנות הכוח העיקריות בישראל לשני סוגים:
ביוני 2010 כושר ייצור החשמל בישראל עמד על כ-11.3 אלף מגה וואט, ורובו ככולו נוצל (בימי שרב הניצול שלו עמד על 98% מכושר הייצור). עדיין אין ייצור חשמל משמעותי מאנרגיה חלופית בישראל נכון ל-2018 עומד על כ-6.4% מכושר הייצור, ועיקר ייצור החשמל עדיין מתבסס על תחנות כוח המבוססות על דלק מאובנים. ברמת הגולן קיים שדה קטן של טורבינות רוח על רכס חזקה, וטורבינות רוח בודדות נוספות פזורות בגולן ובגליל. בכורי המחקר הגרעיני (קמ"ג) מיוצר חשמל.
ברחבי ישראל יש שדות רבים של אנרגיה פוטו-וולטאית.
ב-2018 נחנך מתקן באשלים של ייצור חשמל באמצעות טכנולוגיה שנקרא תרמו-סולארית. בינואר של אותה שנה פרסם גם המשרד להגנת הסביבה בישראל תוכנית לייצור חשמל מפסולת.
מחקר ופיתוח בישראל
בישראל מתקימים מחקר ופיתוח ענפים בתחום, ואף ייצור ותפעול תחנות כוח ניסיוניות המתבססות על אנרגיה חלופית.
בתחום הגיאותרמי: חברת אורמת מיבנה, נחשבת בין החברות המובילות בעולם בתחום הפקת חשמל מאנרגיה גאותרמית. לחברה עשרות מתקנים בכל רחבי העולם.
גם האקדמיה הישראלית עוסקת בנושא. לאחרונה מפתח הטכניון טכנולוגיה בשם ארובות שרב, המייצרת חשמל מאנרגיית רוח מלאכותית, ללא פגיעה בסביבה.
חברת "אקו וייב פאוור" עוסקת בייצור חשמל מגלי הים.
Guilty (אלבום של ברברה סטרייסנד)
Guilty הוא אלבום אולפן של הזמרת והשחקנית ברברה סטרייסנד, אשר יצא בשנת 1980.
הפקה
בארי גיב, חבר ההרכב הבי ג'יז, אחד ההרכבים המצליחים של שנות השבעים, כתב והלחין את כל השירים באלבום ואף הפיק אותו, ביחד עם צוות ההפקה שאיתו עבד ההרכב באופן קבוע, אלבי גלוטן וקארל ריצ'רדסון.
Guilty הוא האלבום הנמכר ביותר של סטרייסנד עם מכירות של למעלה מ-20 מיליון עותקים.
האלבום זכה בפרס גראמי מתוך ארבעה אליהם היה מועמד. בין היתר, היה מועמד לאלבום השנה.
סטרייסנד הוציאה, בשנת 2005, אלבום המשך בשם Guilty Pleasures, שגם בו היה גיב, שותף להפקה, כתיבה והלחנת רוב השירים.
רפאל סברון
רפאל (רפי) סברון (נולד ב-1935) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, היה ממתכנני מבצע מוקד, בעל עיטור המופת וצל"ש הרמטכ"ל.
ביוגרפיה
סברון נולד בשם רפאל הופנונג בחיפה בשנת 1935 לרודולף-ראובן ד"ר למשפטים ולוטה, עולים חדשים מברלין, גרמניה שעלו לישראל שנה קודם לכן בשנת 1934. סיים לימודיו בתיכון חדש בחיפה וגויס לצה"ל ביולי 1953. בשל פרופיל רפואי נמוך, הוצב בחיל הקשר, לאחר כשנה התנדב לקורס טיס מס' 19, אותו סיים במרץ 1956 במגמת נווטים. לאחר הקורס הוצב כנווט בטייסת 109, טייסות מטוסי מוסקיטו מדגם קרב/הפצצה. ביוני אותה השנה הוצב כנווט בטייסת 115, טייסת צילום שהפעילה מטוסי מוסקיטו וגלוסטר מטאור. השתתף בשנים 1956–1957 כשגרת הטייסת, בגיחות צילום במדינות ערב ובהם בחצי האי סיני כהכנה למבצע קדש, וכן היה בן זוגו של דני שפירא בגיחת צילום בעיראק באוקטובר 1956. בדצמבר 1956 שימש כנווט בגיחת צילום בערב הסעודית ובמאי 1957 בגיחת צילום בצפון מזרח סוריה.
באוקטובר 1957 הוצב בבית הספר לטיסה במקביל לביצוע טיסות צילום ולאחר מכן בטייסת 103 (תובלה). בינואר 1959 לבקשתו הוצב בטייסת 124, טייסת המסוקים הראשונה בחיל האוויר והוכשר כטייס משנה, עסק בתכנונים מבצעיים והדרכת טייסים בניווט. בסוף שנת 1962 נשלח לקורס לוחמה נגד צוללות של נאט"ו במלטה ולאחר מכן בשנת 1963 על פי דרישת מטה חיל האוויר הוצב במדור תכנון מבצעי במטה חיל האוויר (ענף אוויר 3), במסגרת זו היה שותף בתכנון מבצעי סיירת מטכ"ל לאיסוף מודיעין במצרים. במסגרת תפקידו היה אחראי לתוכניות חיל האוויר לעליונות אווירית, להגנה על חופי הארץ, סיוע אווירי למלחמה על המים ועוד. באותה השנה מונה "ראש מדור תכנון מבצעי". במקביל לתכנון מבצעים סברון השתתף כנווט וטייס משנה של אורי ירום ב"מבצע חלוץ" באוגוסט 1963 עליה עוטר בעיטור המופת וב"מבצע שרקרק" עם חיים נווה במרץ 1964 עליה עוטר בצל"ש הרמטכ"ל.
בתפקיד ראש מדור תכנון מבצעי הטיל עליו רע"ן מבצעים יעקב נבו, לתכנן מחדש מבצע להשגת עליונות אווירית של חיל האוויר הישראלי מול חילות האוויר הערבים, המבצע שתכנן היה גלים של הפצצת מסלולי ההמראה של שדות התעופה הערביים ולאחר מכן יעפי צליפה במטוסי הקרב על הקרקע בעודם לכודים בשדה המופצץ. המבצע נקרא מבצע מוקד. תכנון המבצע ארך כשנה וחצי והסתיים בקיץ 1965 המבצע יושם בהצלחה ב-5 ביוני 1967 והוא זה שפתח את מלחמת ששת הימים. באוקטובר 1965 החל בלימודי כלכלה והיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים. בתום הלימודים הוצב בבית ספר לטיסה בבסיס חצרים.
ביומה הראשון והשני של מלחמת ששת הימים, השתתף כטייס מסוק במטס להנחתת כוחות חי"ר לכיבוש שארם א-שייח'. ב-9 ביוני, יומה השלישי של המלחמה עלה לגליל כנציג מחלקת מבצעים של חיל ההאוויר כדי לרכז את פעילות המסוקים לכיבוש רמת הגולן. ב־10 ביוני הוביל כנווט וכטייס המשנה של אליעזר כהן (צ'יטה) את כוח המסוקים, שכלל שתי טייסת מסוקי S-58, וסופר פרלון, להנחתת כוחות חי"ר לכיבוש דרום רמת הגולן ובהמשך לכיבוש צומת בוטמייה (רפיד). צומת זו מהווה עד היום את הגבול הדרום-מזרחי של רמת הגולן. ב־11 ביוני, יומה האחרון של המלחמה, הוזנק לחלץ מרמת הגולן את מפקד חטיבת השריון משה בר כוכבא (בריל) שנפצע. בר כוכבא סירב להתפנות בטרם תושלם המשימה של כיבוש צפון רמת הגולן. לכן, הצטרפו סברון וטייס המסוק הנוסף בג'יפ לפעולה הקרקעית לכיבוש צפון רמת הגולן ולאחר סיום הכיבוש ללא קרב והגעת הכוחות לקוניטרה פונה בר כוכבא.
בשנת 1968 מונה למפקד טייסת אמנ"ט (אימון נווטים), ובשנת 1969 מונה למפקד בי"ס לאימוני קרקע ונווטים, במסגרת בית הספר לטיסה, וזאת במגמה להכשיר מספר גדול של נווטים למטוסי הפנטום. במלחמת ההתשה, במקביל לשירותו בבית הספר לטיסה, שימש כנווט במטוס סקייהוק דו-מושבי שהוכשר להכוונת ארטילריה בטייסת 102. וכן המשיך כטייס משנה ונווט בטייסת מסוקים 123 בעיקר לצורכי חילוץ נפגעי המלחמה. בשנת 1971 מונה לראש ענף מבצעים משולבים. במלחמת יום הכיפורים מונה למפקד החפ"ק האווירי בפיקוד הצפון ופיקד בין השאר על תקיפות חיל האוויר לבלימת הכוחות הסורים ברמת הגולן. לאחר המלחמה מונה ליועץ כספי למפקד חיל האוויר, ובמסגרת זו הקים את מת"ב (מינהל תקציבים וביקורת משק).
בתפקידו האחרון בצה"ל שירת במשך כארבע שנים, משנת 1976 ועד 1980 כנספח צה"ל ומשרד הביטחון בבריטניה ובמדינות סקנדינביה.
לאחר שחרורו ניהל חברת מחשוב ולאחר מכן בשנים 1988 ועד 1999 כיהן כראש אגף שליטה מבצעית בחברת אל על.
סברון נשוי ואב לחמישה ילדים. מתגורר בתל אביב.
בנימין זאב קדר
בנימין זאב קדר (נולד ב-2 בספטמבר 1938) הוא פרופסור אמריטוס להיסטוריה באוניברסיטה העברית, זוכה פרס ישראל לחקר ההיסטוריה הכללית לשנת 2020,
זוכה פרס א.מ.ת בהיסטוריה לשנת 2019, כיהן כסגן נשיאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (2010–2015) וכיו"ר מועצת רשות העתיקות (2000–2012).
ביוגרפיה
קדר נולד בעיר ניטרה שבצ'כוסלובקיה (לימים סלובקיה), בן להורים רופאים, עלה ארצה עם עליית הנוער ב-1949 ואחר כך התגורר עם הוריו בכפר נטר. ב-1956 סיים לימודים בתיכון עירוני ה' בתל אביב. קיבל תואר שני בהיסטוריה ב-1965 מן האוניברסיטה העברית. בעת היותו סטודנט היה אחד המנהיגים של תנועת הסטודנטים למען הדמוקרטיה שבזמן פרשת לבון יצאה למען הדמוקרטיה ונגד מה שהיא ראתה כאוטוריטריות של דוד בן-גוריון. את לימודי התואר השלישי עשה באוניברסיטת ייל בתחום ההיסטוריה של ימי הביניים. הוא קיבל את תואר הדוקטור ב-1969.
קדר שימש כפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית החל מ-1986, היה בשבתונים במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון, וב-MGH במינכן. ארגן מספר כנסים של החברה לחקר מסעי הצלב.
היה נשוי לחנה, פסיכולוגית, ונולדו להם שני בנים. נישא בשנית לפרופ' נורית כנען-קדר, והיה נשוי לה עד לפטירתה בשנת 2015. על הקשר בינו ובין כנען-קדר פרסם לאחר מותה את הספר "עם נורית".
קריירה
בשנים 1990 - 1996 כיהן כיו"ר הרשות לתלמידי מחקר באוניברסיטה העברית, המפקחת על לימודי הדוקטורט. במסגרת זאת היה בין יוזמי "הוועדות המלוות", המבטיחות שהדוקטורנט ייחשף לנקודות הראות ולביקורת של מומחים אחדים בנוסף לאלה של המנחה שלו. בשנים 1999 - 2001 היה מייסד וראש בית הספר להיסטוריה באוניברסיטה העברית, ובו ניסה להפיל את החומות בין החוגים ההיסטוריים השונים שמאפיינים את הלימוד האקדמי ההיסטורי בישראל. כדי להשיג זאת בנה תוכנית ליבה משותפת לתלמידי כל החוגים ההיסטוריים באוניברסיטה העברית, אשר כוללת קורס בהיסטוריה עולמית וקורס מתודולוגי על מקצוע ההיסטוריון. ייסד את העיתון "היה היה", שנערך על ידי הסטודנטים של בית הספר להיסטוריה של האוניברסיטה ומפרסם עבודות סמינריוניות מצטיינות של סטודנטים להיסטוריה מכל הארץ, התפרסמו בו עבודות סמינריונית של יהושע פראוור, שמואל נח אייזנשטדט, בן-עמי שילוני ועוד. בשנים 2001 - 2005 היה מנהל המכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית, מכון העוסק בקידום חדשנות ומקיים קבוצות מחקר, בתי ספר עונתיים וכנסים. בין חידושיו של קדר היה בינאום המכון: עד לבואו יכלו רק ישראלים להציע קבוצות מחקר ואילו בעקבות יוזמתו יכלו לעשות כן גם מדענים מחוץ לישראל.
בשנים 1987–1992 כיהן כיו"ר ועדת הקבע למכללות לחינוך במועצה להשכלה גבוהה.
בשנים 2001–2007 שימש קדר כיו"ר החטיבה למדעי הרוח באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. במסגרת זו חיבר שני דו"חות: האחד על מעמדם של מדעי הרוח בישראל, והשני על המחקר ההיסטורי באוניברסיטאות ישראל; שניהם התפרסמו ב-2007. קדר כיהן משנת 2000 עד 2012 כיו"ר מועצת רשות העתיקות. מועצה זאת קובעת את מדיניותה של רשות העתיקות.
וחבר חוץ של המכון המוביל בגרמניה לחקר ימי הביניים, (Monumenta Germaniae Historica (MGH. בשנת 2000 ייסד ושימש עד ל-2021 כעורך של כתב העת הבינלאומי Crusades לחקר מסעי הצלב, המתפרסם בשפה האנגלית, בתחילה לצד ג'ונתן ריילי-סמית ואחר-כך לצד ג'ונתן פיליפס (כרך 20 יצא ב-2021); מאז ואילך פיליפס ואיריס שגריר הם העורכים, וקדר הוא עורך-יועץ, אבל אינו עוסק בעריכה השוטפת. הוא כיהן כנשיא האגודה הבינלאומית לחקר מסעי הצלב בשנים 1995–2001. בשנת 2007 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה.
ספרו הראשון "אוקטובר 1973: סיפורו של גדוד 'מחץ'" ראה אור ב-1975. בספר פורש קדר את קרבות הגדוד בו שירת במלחמת יום הכיפורים כמש"ק קשר של פלוגת חרמ"ש, את ההקדמה לספר כתב אריאל שרון. קדר הרבה גם לכתוב מאמרים פובליציסטיים בעיתונות העברית.
ב-21 ביוני 2010 נבחר קדר לתפקיד סגן נשיאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. הוא כיהן בתפקיד בין ספטמבר 2010 לשנת 2015.
תיאור מחקריו
מחקריו משתרעים על פני תקופות ותרבויות שונות, אם כי משקל נכבד ניתן לימי הביניים האירופיים. המחקרים עומדים בסימן ההשוואה בין ציוויליזציות שונות, תוך שימוש בשיטות מחקר איכותניות וכמותניות מגוונות. כך למשל עסק בהשוואה בין עמדות כלפי עולם האסלאם שהתגבשו בנצרות ביזנטיון, בנצרות המזרחית, ובנצרות האירופית. בספרו "מסע הצלב ומיסיון: גישות אירופאיות כלפי המוסלמים" שראה אור ב-1984 בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון,
השווה בין שלוש החזיתות של אירופה הנוצרית מול עולם האסלאם: ספרד, סיציליה והמזרח הצלבני. מחקרים השוואתיים אחרים עוסקים בקרטוגרפיה בעולם האסלאם ובעולם הנצרות של ימי הביניים, בבתי חולים בעולם האסלאם ובירושלים הצלבנית, בחקיקה במזרח הצלבני ובביזנטיון ועוד.
סוחרים במשבר: אנשי העסקים בג'נובה וונציה והמשבר הכלכלי של המאה ה-14
זהו שם ספרו המחקרי הראשון של קדר, המבוסס על עבודת הדוקטורט שלו והוא ראה אור ב-1976 בהוצאת אוניברסיטת ייל
והתפרסם גם באיטלקית.
חקר שמות
קדר הוא מאבות חקר השמות בימי הביניים. על כך הוא כתב במאמרו הראשון
וכן בספרו הנזכר על סוחרי ג'נובה וונציה, ובמאמרו "חקר השמות כעדות למוצא: השקפות ימי ביניימיות"
רוב אנשי ימי הביניים לא משאירים עדות על המנטליות שלהם, אך ניתן ללמוד משהו אודותיה באמצעות השמות שבחרו לתת לילדיהם. כלומר, השם הפרטי משמש כאינדיקטור עקיף של מנטליות ההורה מעניק השם. למשל, בתקופת הפרץ והסער של המסחר האיטלקי אנו מוצאים שמות כמו "בון ויצינוס" - שכן טוב, ושמות נייטרליים מבחינת הנצרות, ואילו בתקופת המשבר הופכים שמות קדושים נוצריים לנחלת הכלל. קדר הגיע למסקנה זאת באמצעות ניתוח סטטיסטי של שמות פרטיים בנקודות זמן שונות.
במאמר שכתב עם תלמידו מוחמד אלחג'וג', "כפריים מוסלמים בארץ ישראל הפרנקית: גודל משפחה ושמות פרטיים",
נבדקה רשימת פליטים מוסלמים מאזור שכם, שברחו מממלכת הצלבנים לדמשק באמצע במאה ה-12. ניתוח רשימת הפליטים אפשר לעמוד על התפלגות השמות הפרטיים ולשחזר את גודל המשפחה. השוואה עם שמות ילדים שנולדו באותו אזור והמופיעים במפקד עות'מאני מאוחר וברישומים מראשית ימי המנדט הבריטי חשפה מידה רבה של דמיון בין השמות הנפוצים ביותר במאה ה-12 ובראשית המאה ה-20. עם זאת, במאה ה-12 היה מגוון השמות רחב יותר מאשר בראשית המאה ה-20.
סדרות תצלומי אוויר כמקור היסטורי
"מבט ועוד מבט על ארץ-ישראל. תצלומי אוויר מימי מלחמת העולם הראשונה מול תצלומים בני זמננו". ספרו זה של קדר ראה אור ב-1991 בהוצאת יד יצחק בן-צבי ומשרד הביטחון. כאן מוצעת דרך חדשה להסתכלות בתולדות הארץ במאה ה-20. סדרת תצלומי-אוויר של תא שטח מוגדר, אשר צולמו בתאריכים שונים, מאפשרת לעקוב אחרי השינויים הפיזיים שחלו באותו תא שטח לאורך זמן: תהליכי בנייה והרס, שינוי בשימושי קרקע, המשכיות וחידושים במערך הדרכים, ועוד. במילים אחרות, סדרות תצלומי-האוויר מהוות מקור היסטורי חשוב ביותר, שהאובייקטיביות שלו יוצאת דופן. מכיוון שהצילום האווירי של ארץ ישראל החל כבר בימי מלחמת העולם הראשונה, מאפשרות סדרות תצלומי-האוויר לעקוב אחר התפתחותם הפיזית של כפרים יהודים וערבים רבים, ושל כל ערי הארץ - מבאר שבע עד צפת - שהיו קיימות בימי מלחמת העולם הראשונה. תצלום אווירי מוקדם יכול גם לגלות שרידים קדומים שנעלמו במרוצת הזמן: למשל, תצלום אווירי של מרחביה משנת 1918 מראה בבירור את מיתארו של המבצר הצלבני La Fève שהיום מכוסה על ידי בתיו ודשאיו של הקיבוץ.
בעוד שבספר משנת 1991 הוצגו תצלומי אוויר משתי נקודות זמן, הרי שבגרסה האנגלית המורחבת והמעודכנת, The Changing Land between the Jordan and the Sea, שהופיע בשנת 1999, מופיעים תצלומי אוויר של אותו תא שטח בארבע נקודות זמן: 1917 - 1918; סביב 1948; סביב 1967; ובשנות ה-90.
פירוש נבואה מהמאה ה-7
דוגמה נוספת לשימוש במגוון שיטות מחקר הוא המאמר "הכיבוש הערבי והארץ הנושבת—עדותה של אפוקליפסה מן המאה השביעית"
כאן נעשה ניסיון לתאר את השפעת הכיבוש ערבי על החקלאות תוך הצלבת נבואה אפוקליפטית מן המאה השביעית עם דימותי לוויין (satellite images) וחקר אבקנים.
מחקר השוואתי בתחום ההיסטוריה העולמית של הגירוש
במאמרו "הגירוש כבעיה בהיסטוריה העולמית" שהתפרסם (באנגלית ובעברית) בשנת 1996,
בחן קדר את נושא הגירוש לאורך ההיסטוריה והגיע למסקנה שהגירוש השיטתי על פי צו שלטוני הוא תופעה שהתפתחה לראשונה בציוויליזציה האירופית. קיים דפוס חוזר ונשנה מן המאה ה-12 ואילך: השליט מחליט שקבוצה מסוימת מזיקה ומצווה להרחיק אותה אל מעבר לגבול, כשהטיעון הוא תמיד שאותה קבוצה היא מסוכנת לשלום הציבור, ונקבע הליך הגירוש, כשבדרך כלל מקציבים למועמדים לגירוש שלושה חודשים כדי לחסל את עניינם במקום. גירוש זה הוחל לעיתים קרובות על יהודים, אבל גם על קבוצות נוספות כמו פרוטסטנטים ועוד. בהמשך אומצה מדיניות הגירוש גם על ידי מדינות לא אירופיות, למשל, גירוש ההודים מאוגנדה על ידי אידי אמין.
המוטיב הצלבני בשיח הפוליטי הישראלי
ניסה קדר לעשות שימוש בהכשרתו כהיסטוריון של מסעי הצלב כדי להבין את השימוש במוטיב הצלבני בוויכוחים פוליטיים ישראלים. הוא הבחין בין שלוש גישות: התכחשות גמורה לאפשרות שניתן להשוות בין ממלכת הצלבנים למפעל הציוני; ניסיונות להפיק לקח אקטואלי מן הכישלון הצלבני; ושימוש במוטיב הצלבני כדי לנגח יריבים פוליטיים.
תגליות
קדר גילה מספר טקסטים לא ידועים מימי מסעי הצלב. בין אלה ניתן למנות סדרת ביוגרפיות של נזירים מתבודדים בממלכת ירושלים במאה ה-12, אותן פרסם במאמרו בשפה האנגלית "ג'רארד מנצרת: סופר נשכח בן המאה השתים עשרה במזרח הלטיני"
וכן סדרת סיפורים על קדושים מוסלמיים באזור שכם במאה ה-12, שהפקידם לפרסום על ידי תלמידתו דניאלה טלמון-הלר. הוא גם פענח תיאור מפורט של בית החולים ההוספיטלארי בירושלים, שנכתב כנראה סביב 1180 – התיאור פורסם במאמרו "A Twelfth-Century Description of the Jerusalem Hospital", שראה אור בשנת 1998.
כן פרסם מכתב לא ידוע של הפטריארך הלטיני האחרון של ירושלים, ובו קריאה לעזרה מן המערב האירופי עם התקרבות צבאות צלאח אדין לירושלים בספטמבר 1187, ותיאור לטיני לא ידוע של צבאות צלאח אדין בעת המצור על עכו סביב 1190.
היסטוריון בוורי ממציא עצמו מחדש
הספר חושף שלקארל בוזל, מחשובי ההיסטוריונים הגרמנים בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, היו קשרים נרחבים עם המשטר הנאצי, עד כדי כך שאפילו בדצמבר 1944, כשאאכן כבר הייתה בידי הצבא האמריקני והצבא האדום התקדם לעבר בודפשט, הוא נשא נאום נלהב על החובה להילחם למען הרייך של היטלר. ואולם, מיד אחרי המלחמה הוא הציג עצמו כמי שהיה איש מחתרת שסיכן את חייו בפעילותו נגד המשטר הנאצי, והצליח להביא לכך שבית-הדין לדי-נאציפיקציה יאמץ את סיפורו זה. הספר מבוסס על מסמכים רשמיים ועל ארכיונו הפרטי של איש הממשל הצבאי האמריקני שהשתכנע מסיפורו של בוזל והנפיק לו תעודת יושר. איאן קרשו, ההיסטוריון הידוע של הנאציזם, הגדיר את הספר כ"עבודה בלשית מצוינת."
בעקבות פרסום הספר החליטה עיריית קאם (CHAM), העיר בה בוזל נולד, לשנות את שם הכיכר שנקרא על שמו של בוזל, ולהכניס למחסן העירייה את הפסל שלו.
מחקריו העכשוויים
כעת (2023) כותב קדר ספר על ההיסטוריה התרבותית של ממלכת ירושלים הפרנקית. בין מחקריו העכשוויים: אור חדש על Bertrada מלכת צרפת (1092 – 1116); הפעלת שיטה לא-פולשנית לקביעת תחומה של המצודה הפראנקית ביבנה; תרומתם של נתונים על הסחר של אלכסנדריה לחקר המגמות הכלכליות בימי הביניים; ייבוש ביצות ואדי פאלִק (נחל פולג) כמפעל קולוניאלי בריטי; ניסיונות לוחמה ביולוגית ישראלית במלחמת העצמאות. כמו כן ערך את הכרך 5 של ה-CAMBRIDGE HISTORY OF THE WORLD, שראה אור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 2015. קדר הוא ממובילי מיזם העדכון וההרחבה של אוסף התעודות והמכתבים של המדינות הצלבניות במזרח (Revised Regesta Regni Hierosolymitani Database), שראשיתו במפעלו של הביבליוגרף וחוקר מסעי הצלב ריינהולד ריריכט.
ספר יובל לכבודו ולקריאה נוספת
ריאיון בכתב עת צרפתי:
ספריו
ראה אור בשנית במהדורה בכריכה רכה ב-2017.
מאמרים נבחרים
(תרגום עברי: "הגירוש כבעיה בהיסטוריה עולמית," אלפיים 13 (1996), 9 - 22.). "The Cartographic Background of Rashi's Map of Canaan," in Cartography in Antiquity and in the Middle Ages: Fresh Perspectives, New Methods, ed. Richard Unger and Richard Talbert (Leiden, 2008), pp. 155-68.
קישורים חיצוניים
מכּתביו והרצאותיו:
הוקאיי (קומיקס)
הוקאיי (באנגלית: Hawkeye, "עין הנץ") הוא דמות בדיונית של גיבור על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Tales of Suspense #57 מספטמבר 1964, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר דון הק.
הוקאיי הוא האלטר אגו של קלינטון "קלינט" פרנסיס ברטון, והוא משתמש בכישוריו הטבעיים ובמיומנותו הרבה כקשת כדי להילחם בפשע. הוא ידוע גם בכינויים "הצלף הטוב בעולם", "הקשת הזהוב", "דרדנייט", "גוליית" ו"רונין".
דמותו של הוקאיי מדורגת במקום ה-44 ברשימת גיבורי-העל הגדולים, לפי האתר IGN. את דמותו של הוקאיי בסרטי היקום הקולנועי של מארוול, ובפרט בסרטי הלייב אקשן "תור", "הנוקמים", "הנוקמים: עידן אולטרון", "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים" ו"הנוקמים: סוף המשחק", גילם השחקן ג'רמי רנר, ששב לגלם את הדמות בעיבוד הטלוויזיוני "הוקאיי" שעלה בשירות הסטרימינג דיסני+.
היסטוריה פרסומית
הוקאיי הוצג לראשונה כנבל בעל כורחו בחוברת Tales of Suspense #57 מספטמבר 1964, ולאחר שתי הופעות נוספות כנבל (#60, #64, דצמבר 1964 ואפריל 1965), הצטרף לשורות האוונג'רס בחוברת The Avengers Vol.1 #16 ממאי 1965. הוא הפך לחבר מן המניין והופיע למשך כל גלגוליה של הקבוצה בחמשת כרכיה (כרך ראשון, 1963-1996; כרך שני, 1997; כרך שלישי, 1999-2004; כרך שלישי, 2010-2012; וכרך חמישי, 2013 ואילך), כולל מהדורות מוגבלות וחוברות שנתיות וכן בליין אולטימייט אוונג'רס. בנוסף, דמותו של הוקאיי הייתה חברה בקבוצה במהלך קשת הסיפור "מלחמות סודיות" משנים 1984-1985.
הוקאיי הופיע בעקביות גם בקבוצת האוונג'רס מהחוף המערבי, שהחלה כמיני סדרה מספטמבר 1984 ונמשכה לסדרת חוברות בת 102 חוברות ושמונה חוברות שנתיות מאוקטובר 1985 ועד לינואר 1994. הוא גם כיכב כמעט בכל גיליון של Solo Avengers, שרצה למשך 40 חוברות מדצמבר 1987 ועד לינואר 1991.
בשנים 1998-2002, הוקאיי הופיע בחוברות #20-75 ובחוברת השנתית של קבוצת ת'נדרבולטס בכתיבתו של קורט בוזיאק ובאיורו של פביאן ניצ'זה. הוא השתתף באירוע הקרוסאובר "בית אם" מ-2005 והופיע בהמשך כרונין בחוברות New Avengers #26-64 (2007-2010) ובאירוע הקרוסאובר "פלישה סודית" משנת 2008. אירוע קרוסאובר נרחב בשם "שלטון אפל" הביא להשתתפותו של הוקאיי בסדרות החוברות New Avengers: The Reunion #1-4, Dark Reign: The List - New Avengers #1 משנת 2009 וכן באירוע הקרוסאובר העוקב "מצור" משנת 2010.
הרפתקאות הסולו של הוקאיי כוללות אינספור הופעות בחוברות כ-Hawkeye Vol.1 #1-4 (1983 פגישתו הראשונה עם מוקינגבירד והנבל קרוספייר), Hawkeye Vol.2 #1-4 (1994), וכן Hawkeye: Earth's Mightiest Marksman #1 משנת 1998, כמו גם Hawkeye Vol.3 #1-8 בשנת 2003 ו-Hawkeye & Mockingbird #1-6 משנת 2010 (בה הופיע גלגולו הנוכחי של פנטום ריידר בדמותה של ג'יימי סלייד).
ביוגרפיה בדיונית
קלינט ברטון נולד בווייברלי, איווה, ובגיל צעיר איבד את הוריו בתאונת דרכים. לאחר שש שנים בהן שהו בבית יתומים, הוא ואחיו ברני ברחו כדי להצטרף לקרנבל קרסון של הפלאים הנודדים. עד מהרה, קלינט צד את עינו של אמן החרבות אשר לקח את הנער הצעיר תחת חסותו. בעזרתו של טריקשוט, אמן החרבות אימן את קלינט להפוך לקשת מיומן. מאוחר יותר, קלינט מגלה כי אמן החרבות מועל בכספי הקרנבל. לפני שהוא יכול למסור אותו לרשויות, קלינט מוכה קשות ונשאר למות, מה שמאפשר לאמן החרבות להימלט. כמו כן, קשריו של קלינט עם אחיו ועם טריקשוט מתפוררים.
קלינט מאמץ את כישוריו כקשת והופך לאטרקציה המובילה של הקרנבל, תחת השם "הוקאיי: הצלף הטוב ביותר בעולם". לפני שהצטרף לקרקס של קוני איילנד, קלינט הופיע יחד עם הקרקס של טיבולדטס. הוא צפה באיירון מן וממנו שואב את ההשראה להפוך ללוחם בפשע, אולם עקב אי-הבנה הוא מואשם בגנבה וכולם מאמינים שהוא פושע. קלינט נמלט על חייו ופוגש לראשונה את האלמנה השחורה, מרגלת עבור ברית המועצות, בה הוא מתאהב. עבורה הוא גונב טכנולוגיה פרי פיתוחו של טוני סטארק. באחד הקרבות שלהם עם איירון מן, האלמנה השחורה נפצעת קשה וקלינט נמלט עימה כדי להציל את חייה. אולם לפני שהוא מצליח להביאה לבית חולים, היא נעלמת. קלינט מחליט להתחיל מחדש מאותו רגע.
האוונג'רס
הוקאיי משתתף באינספור הרפתקאות עם הקבוצה ומוכיח את ערכו ללא הרף. אולם, כאשר קשתו נשברת ברגע מכריע, הוא בוחר להשתמש ברובה החלקיקים של האנק פים, ומחליפו כגוליית הבא. לאחר מכן, הוא נתקל באחיו ברני, שהפך לסחטן ידוע ואשר נודע לו על מזימה לסחוט כספים מהממשלה על ידי בניית קרן לייזר קטלנית החגה מסביב לכדור הארץ. כשהאוונג'רס מתעמתים עם חורשי המזימה, הנבלים ראש ביצה, הדעתן המטורף ושליט הבובות, ברני נהרג בקרב ביניהם. מאוחר יותר מתגלה שברני הוא סוכן FBI במסווה. ראש ביצה שוכר את אמן החרבות כדי ללכוד את גוליית (בהאמינו כי מדובר בהאנק פים ולא בקלינט ברטון), אך קלינט מביס את שני הפושעים ומשיג צדק עבור אחיו. בסוף אירועי מלחמת קרי-סקרול, קלינט שב לזהותו כהוקאיי עם תחפושת חדשה. הוא עוזב את הקבוצה בעקבות קרע בינו לבין ויז'ן על חיבתם למכשפת השני. הוא חוזר לתלבושתו הרגילה ולהרפתקאותיו כגיבור בודד.
למשך זמן מה, הוקאיי חי מהרפתקה להרפתקה. הוא מנסה לחזור לזרועותיה של האלמנה השחורה ונאבק עם מושא אהבתה הנוכחי, דרדוויל. הוא גם עוזר לענק הירוק במלחמתו במפלצת זאקס. הוא עוקב אחריו לאחוזתו של דוקטור סטריינג', שם מצטרף לתקופת מה לקבוצת הדפנדרס. הוא נוכח בחתונתם של ויז'ן ומכשפת השני, ויחד עם "נער שני האקדחים" וגוסט ריידר מביס את המפלצת מנטיקור.
הוקאיי חוזר לאוונג'רס לאחר שחבריה נעלמים באופן מפתיע. שאר החברים כי מדובר במזימתו של "האספן", חבר זקני היקום. בעקבות תבוסתם של כל חבריו לקבוצה, הוקאיי מביס במו ידיו את האספן ומצטרף אליהם במלחמתם האחרונה נגד קורבאק. ניצחונו הופך לקצר מועד, כאשר נספח המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית לקבוצה, הנרי פיטר גייריץ', מגביל את רשימת חבריה ומחליף את הוקאיי בפלקון מתוך העדפה מתקנת וניסיון להפוך את הקבוצה למתאימה יותר מבחינה פוליטיקלי קורקטית. כשהוא מתקשה למצוא עבודה, ברטון מתקבל לאחר מכן ל"קרוס תעשיות טכנולוגיות" כראש יחידת האבטחה. הוא מגן על החברה מפני נבלת אימפריית השי'אר דת'בירד, מפני מיסטר פיר ומפני ניסיון חבלה מידי עובד החברה. לתקופת מה הוא חוזר לקבוצת האוונג'רס הודות למאמציה של גיבורת-העל מונדרגון. הוא גם חוזר לקרנבל קרסון של הפלאים הנודדים כדי לעזור לבתו של בעלי הקרנבל נגד טאסקמאסטר, אותו הוא מביס בעזרתו של איש הנמלה. מאוחר יותר, הוקאיי נוקם את מות אחיו, כאשר יורה חץ החוסם את בית הפליטה של אקדחו של ראש ביצה, המנסה לירות בפים, וגורם לפיצוצו.
נישואיו למוקינגבירד
ברטון חוזר לעבודתו ב"קרוס תעשיות טכנולוגיה" כראש האבטחה, ופוגש בסוכנת S.H.I.E.L.D לשעבר ברברה "בובי" מורס, הידועה בכינוי מוקינגבירד. יחד הם מגלים כי קרוספייר - בן דודו של מייסד החברה - הגה תוכנית להשמדת קהילת גיבורי-העל. השניים מביסים אותו, אם כי שמיעתו של הוקאיי נפגמת כתוצאה משימוש בחץ על-קולי. מעט לאחר מכן הם מתחתנים. בהדרכתו של ויז'ן, ששימש באותה תקופה יו"ר האוונג'רס, הוקאיי (שכעת נעזר במכשיר שמיעה) ומוקינגבירד שמים פעמיהם ללוס אנג'לס לצורך הקמת "האוונג'רס מהחוף המערבי". כשהם מחפשים אחר בסיס מבצעים, הם נלחמים נגד קרוספייר מלא תאוות הנקם, שנמלט מהכלא. הם מביסים אותו בעזרתה של השחקנית מוירה ברנדון, שמאשרת להם להשתמש באחוזתה כבסיסם החדש. באחת מהרפתקאות האוונג'רס מהחוף המערבי, מוקינבירד נחטפת בידי גיבור המערב הישן לינקולן סלייד, הידוע בכינויו פנטום ריידר. הוא מסמם אותה ומאלץ אותה לקיים עמו יחסים, אך כשהיא חוזרת להכרתה היא נלחמת בו וסלייד נופל אל מותו. כאשר היא מתוודה בפני ברטון על שארע, הוא נדהם מעצם העובדה שהיא הרגה אדם מאשר לאפשר לו לקבל את הדין. מערכת היחסים ביניהם מתפרקת והיא עוזבת את האוונג'רס מהחוף המערבי ואת הוקאיי.
האוונג'רס מהחוף המערבי נקלעים באמצעו של קרב על-טבעי בין השדים מפיסטו ושטניש. הקבוצה מצליחה להביס את שני השדים ומחזירה אותם לממדים שלהם. אולם, מפיסטו משיב אש ומוקינגבירד מקריבה את עצמה כדי להציל את בעלה ומתה בזרועותיו. מריר על מותה, הוקאיי עוזב את הקבוצה, שמתפרקת מעט לאחר מכן. הוא מבודד את עצמו מכל השאר בהרי הרוקי הקנדיים, אך מוצא עצמו נלחם בקבוצת נבלי-העל האימפריה הסודית תוך הבסת מנהיגתה וייפר וחייליה ג'אבלין וטריקשוט.