cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שבועיים של אהבה
תקציר העלילה
בנשף הסיום מופיעים חלק מאורחי המלון. מלבה ובילי שרים ורוקדים "חותר, חותר, חותר ("Row, Row, Row"). ואלרי שהייתה אמורה לרקוד טנגו עם דמי, מסרבת. במקומה מופיעה פאטי עם המחוך הרפואי שבסוף הריקוד הוא "ננעל" על גבה והאם קתרין משחררת אותו. כעת ההורים מבינים שפאטי כבר בוגרת ומרשים לה לצאת עם דמי, ובילי מתאהב במקום פאטי במלבה, סוף שמח.
וירגיל ווידריך
ווירגיל ווידריך (בגרמנית: Virgil Widrich; נולד ב-16 במאי 1967) הוא במאי, תסריטאי, יוצר סרטים ואמן מולטימדיה אוסטרי.
ווידריך עובד על מספר רב של סרטים ופרויקטים בתחום המולטימדיה, באופן חלקי בשותפויות יצירתיות. הוא ידוע בראש ובראשונה בזכות סרטיו הקצרים הרבים והפרויקטים בתחום המולטימדיה שבהפקתו.
קורות חיים
ווידריך נולד בעיר זלצבורג ובילה את שנות ילדותו בבית בן יותר מחמש מאות שנה על הר Mönchsberg בעיר זו. הוריו הם העיתונאי הנס ווידריך וגרהייד, שם נעורים קופלוויזר. בילדותו הכיר ווידריך אמנים כמו פטר הנדקה שהיה שכנו, ואת וים ונדרס, שהיה אורח תכוף בבית הוריו.
בגיל 13 שנה קיבל ווידריך את המצלמה הראשונה שלו, מצלמת סופר 8. עוד באותה שנה הוא צילם שלושה סרטים – "My Homelife", "בשר מטוגן" ו"שלוש פעמים אולף". לאחר מכן יצר את הסרט המצויר "גם צבע יודע לחלום". בגיל 15 הוא צילם את הסרט "מפלצת בזלצבורג" שבו הוא שיתף פעולה לראשונה עם שחקנים. את המפלצת הזועמת הוא יצר באמצעות טכניקת Stop-motion. בשנת 1983 הוא החל לעבוד על הסרט "Vom Geist der Zeit" ("על אודות מאפייני הזמן הזה"). אפילו ציוניו הנמוכים בבית הספר לא מנעו ממנו להשלים את סרטו הראשון שהפך ללהיט לאחר שהשקיע בו 14 חודשי צילומים. ווידריך עבד במקביל גם בפסטיבל זלצבורג כניצב וכאחראי על האביזרים בתיאטרון כדי לממן את הפקת סרטיו. בנוסף, החל לעסוק בתחום המחשבים בשנת 1984.
לאחר שנבחן בבחינת הבגרות בבית הספר התיכון האקדמי בזלצבורג הוא למד באקדמיה לקולנוע של העיר וינה, שאותה הוא עזב כעבור שבועות מעטים כדי לעבוד על תסריט לסרט מדע בדיוני, שאותו הוא לא השלים מעולם. יחד עם שני שותפים הוא ייסד בשנת 1987 את חברת השאלת הסרטים Classic Films שמטרתה העיקרית הייתה להשאיל סרטי אומנות. מאוחר יותר הוא הפך עוזרו של John Bailey, צלם ובמאי, ובשנת 1990 עשה את דרכו להוליווד כדי לעבוד עמו על קומדיית המדע הבדיוני "The Search for Intelligent Life in the Universe". לאחר שהוא מכר את Classic Films בשנת 1991 פנה ווידריך שוב לתחום המחשבים וחקר את האפשרויות שתחום זה הציע כדי ליצור באמצעותו אמנויות. הפרויקט הגדול ביותר שבו השתתף ווידריך כמפיק היה פסטיבל חדש לסרטים אוסטריים, שהושק בשנת 1993 תחת השם "Diagonale" (אז עדיין בזלצבורג). בשנה השנייה הוא הקים גם מסד נתוני סרטים. מסדי נתונים נוספים בתחום הקולנוע נוצרו בשלבים מאוחרים יותר, וכמו כן הוא שיתף פעולה באותה התקופה גם בפרויקט שעסק במספר CD-ROM אינטראקטיביים.
בשנת 1997 שב ווידריך לעסוק באופן אינטנסיבי בסרטים פרי יצירתו, וכך נוצר הסרט "tx-transform" שהוצג בהצלחה בפסטיבל Ars Electronica. במהלך תקופה זו שב ווידריך לכתוב מפעם בפעם את התסריט ל"בהיר יותר מן הירח" שאותו הוא הפך לסרט בשנת 1999. הסרט הוצג בהצגת בכורה בשנת 2000 בעיר רוטרדם. הפרויקט הבא שלו היה Copy Shop. לאחר הצגת הבכורה בשנת 2001 זכה הסרט בסך הכל בשלושים וחמישה פרסים, היה מועמד לזכייה בפרס אוסקר והוקרן בערוצי טלוויזיה רבים וביותר ממאתיים פסטיבלי סרטים. סרטו הקצר הבא של ווידריך, "Fast Film", היה גם הוא להצלחה, זכה ב-36 פרסים בינלאומיים והוקרן ביותר מ-300 פסטיבלי סרטים. לאחר מכן עבד ווידריך על פרויקטים בתחום המולטימדיה ובהפקת סרטים בהזמנתן של חברות שונות (בשנת 2001 נוסדה חברת checkpointmedia AG שמנהלה הכללי הוא ווידריך). יחד עם מפיקים נוספים בתחום הקולנוע הוא ייסד את חברת הפקות הסרטים Amour Fou אשר שמה לעצמה למטרה לקדם את הפקתם של סרטים עם דגש על אסתטיקה, בראש ובראשונה של יוצרים צעירים. ווידריך נמנה עם חבר השופטים של פסטיבל Ars Electronica בשנת 2004 וכיהן באיגוד במאי הקולנוע האוסטרי בין השנים 2004 - 2007. בנוסף, הוא חבר באקדמיה האוסטרית לסרטים. בין השנים 2007 - 2010 לימד וירגיל ווידריך "אמנות דיגיטלית" כפרופסור באוניברסיטה לאמנות שימושית בווינה. משנת 2010 הוא מנהל גם את מסלול הלימודים "אמנות ומדע" לתואר שני באותו המוסד.
רמת קומיוניקיישן
רמת קומיוניקיישן (באנגלית: Communication Heights) היא רמה של הרים שאינם מכוסים קרח, בהרי דרווין, בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
אליפות העולם בשחמט 2016
אליפות העולם בשחמט 2016 הייתה דו-קרב לקביעת אלוף העולם בשחמט שנערך בניו יורק, שבארצות הברית, בין התאריכים 11 בנובמבר ל-30 בנובמבר 2016, בין רבי-האמנים מגנוס קרלסן מנורווגיה האלוף המכהן לבין הטוען לכתר סרגיי קריאקין מרוסיה.
רמת קומיוניקיישן
ההרים מצויים דרומית לרמת מידנייט; בין עמק קוננט ועמק גרנט.
אליפות העולם בשחמט 2016
בתחרות 12 המשחקים בקצב רגיל הסתיימו בתיקו 6:6 (לאחר ניצחון בודד לכל צד ועשרה משחקים שהסתיימו בתיקו). לפיכך התקיימו לאחר מכן ארבעה משחקים בקצב מהיר, בהם ניצח קרלסן בתוצאה 3:1 וזכה באליפות. הטורניר נוהל על ידי פיד"ה. קרן הפרסים עמדה על מיליון אירו - קרלסן זכה ב-550,000 אירו וקריאקין ב-450,000 אירו.
הסיום הדרמטי של המשחק המהיר הרביעי שהכריע את הדו-קרב: קרלסן, בלבן, עם דקה וארבעים שניות על שעונו לסיום המשחק, מחשב הקרבת מלכה לצורך כפיית מט. קרלסן ראה שלאחר הקרבת המלכה מ:ח6 גורר מט על ידי צח8, ואילו ז:ח6 גורר מט על ידי צו7.
רמת קומיוניקיישן
שיא גובהם של ההרים 1,800 מטרים מעל פני הים.
אליפות העולם בשחמט 2016
בקצב רגיל
במשחקים אלו לכל שחקן היו 40 דקות + 30 שניות למהלך. לאחר המהלך ה-40 כל שחקן קיבל 30 דקות נוספות.
רמת קומיוניקיישן
הגובע הממוצע של ההרים הוא 1,590 מטרים מעל פני הים.
אליפות העולם בשחמט 2016
בקצב מהיר
במשחקים אלו לכל שחקן היו 25 דקות + 10 שניות לכל מהלך.
רמת קומיוניקיישן
מקור השם
השמות שניתנו אתרים באזור הרמה, קשורים לאישים שעסקו בתקשורת באנטארקטיקה (לדוגמה - עמק קוננט).
אליפות העולם בשחמט 2016
משחק ראשון, קרלסן – קריאקין, ½–½
קרלסן פתח את המשחק הראשון בהפתעה - פתיחת טרומפובסקי. המסע 2.רז5 איננו מבטיח יתרון, אבל קרלסן רצה במשחק נטול הכנה תאורטית, ככל שניתן ברמה גבוהה זו, והראיה לכך שהדבר עלה בידו היא זמן החשיבה שקריאקין השקיע החל מהמסע השישי. שני השחמטאים השקיעו חשיבה רבה, אך לאחר המסע ה-27 המשחק היה שקול, ולאור ההגנה החזקה של קריאקין הוסכם לתיקו במסע ה-42.
רמת קומיוניקיישן
מקור השם
בהתאם לכך ניתן שמה של הרמה - קומיוניקיישן - משמעה באנגלית "תקשורת".
גייל וילהלם
גייל וילהלם (אנגלית: Gale Wilhelm; 6 באפריל 1908 – 11 ביולי 1991) הייתה סופרת אמריקנית שנודעה בעיקר בשני ספריה שעסקו בנושאים לסביים שנכתבו בשנות ה-30: גם אנחנו נסחפים (באנגלית: We Too Are Drifting), ולפיד לוולהאלה (באנגלית: Torchlight to Valhalla).
ילדותה ונעוריה
וילהלם נולדה ביוג'ין, אורגון לאתל גייל ברואר ווילסון פריס וילהלם בשנת 1908. היא הייתה הצעירה מבין חמשת ילדיהם, והתחנכה באורגון, איידהו, ווושינגטון. המשפחה עברה לסן פרנסיסקו, קליפורניה כאשר וילהלם הייתה בשנות העשרה שלה.
קריירת כתיבה
וילהלם פרסמה כמה סיפורים קצרים בשנים 1934 ו-1935, והופיעה לראשונה בספרות האמריקאית. בעזרתו של סוכן ספרותי, פרסמה וילהלם את גם אנחנו נסחפים בשנת 1935, בהוצאת ראנדום האוס, וזכתה לביקורת חיוביות רבות.
בשנת 1938, פרסמה הוצאת הספרים ראנדום האוס את לפיד לוולהאלה, רומן נוסף העוסק בלסביות שבו הדמות המרכזית, צעירה לסבית, מחוזרת על ידי בחור צעיר, מקסים ויפה, אך היא מבינה כי אושרה האמיתי נמצא יחד עם נערה צעירה אחרת.
וילהלם כתבה שלושה רומנים נוספים, הביאו הביתה את הכלה בשנת 1940, זמן הביניים בשנת 1942, ולעולם אל תרפה ממני בשנת 1945, כשבכולם הנושא המרכזי הוא הטרוסקסואליות. הרומן לעולם אל תרפה ממני כלל בעטיפתו האחורית שבחים מידידה של וילהלם קרל סנדברג.
כמו כן פרסמה וילהלם סיפורים במגזין קלוריס ובמגזין הספרות של אוניברסיטת ייל בתחילת שנות ה-40, אך לא פרסמה דבר מאז שנת 1943. למרות זאת, שני ספריה של וילהלם העוסקים בנושא הלסבי פורסמו שוב פעמים רבות בשנות ה-40, ה-50, וה-60. לספר לפיד לוולהאלה ניתן שם חדש, המעבר המוזר, עם עטיפה שונה בשנת 1953.
בשנת 1975, הודפס מחדש הספר לפיד לוולהאלה בידי הוצאה לאור ארנו פרס כחלק מ'''הומוסקסואליות: ההיסטוריה הספרותית של החברה ההומו-לסבית.
חיים אישיים
וילהלם התגוררה עם אלן הופ בסן פרנסיסקו החל משנת 1938 ועד למותה של הופ בסוף שנותה-40. ברברה גרייר ניסתה במשך כמה שנים לאתר את וילהלם. בשנת 1984 יצאה מהדורה נוספת של הספר גם אנחנו נסחפים בהוצאת Naiad Press עם הקדמה מאת גרייר בה היא מתארת את חייה של וילהלם ובה היא מפצירה לקבלת עזרה מכל אדם היודע דבר על מקום המצאה של וילהלם.בזמן שהוצאת הספרים הוציאה את המהדורה המחודשת של הספר לפיד לוולהאלה בשנת 1985, היא הכילה הקדמה מאת וילהלם עצמה, אליה הגיעה גרייר לאחר שקיבלה מידע ממקור אנונימי. גרייר העריכה כי וילהלם הפסיקה לכתוב לפני הגיעה לגיל 40 כיוון "שהעולם לא נתן לה לכתוב את הספרים שרצתה".
וילהלם התגוררה עם קתלין הובנר החל משנת 1953 ועד למותה בשנת 1991 ממחלה הסרטן.
בית חולים איתנים
היסטוריה
על ההר היה ממוקם עד 1948 הכפר דיר עמר (دير عمرو). בשנת 1942 נוסד במקום בית ספר חקלאי וחווה חקלאית ליתומים ערבים מהמאורעות במרד הערבי הגדול. בית החולים הוקם בשנת 1950 לטיפול בחולי שחפת, עם מחלקות למבוגרים ולילדים, ונחנך ב-1952. בניין מחלקת הילדים נקרא על שם כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק. בסוף שנות ה-50 הפך לבית חולים פסיכיאטרי. הוא נמצא כיום בבעלות משרד הבריאות ומסונף למרכז רפואי הדסה באוניברסיטה העברית. בשנת 2005 אוגד איתנים עם בית החולים כפר שאול, למרכז אחד בשם מרכז לבריאות הנפש ירושלים.
בשנת 2006 הוגשו כתבי אישום נגד אחדים מעובדי בית החולים, בגין התעללות בחולים אוטיסטים שהיו מאושפזים בבית החולים בשנים 2001–2004. בשנת 2012 הורשעו ארבעה מהנאשמים, ובהם מנהל בית החולים. בערעור לבית המשפט העליון זוכה מנהל בית החולים.
ב-15 באוגוסט 2021 במהלך השרפה בהרי ירושלים פונה בית החולים, בעת הפינוי נעדרו שניים מן המאושפזים בו. ב-16 באוגוסט 2021 לאחר חיפושים, שני הנעדרים אותרו במצב טוב.
פעילות
בית החולים מחולק לשני אגפים: "איתנים תחתית" ו"איתנים עילית".
ב"איתנים תחתית" ישנן שתי מחלקות:
ב"איתנים עילית", הנמצא כק"מ אחד במעלה ההר, ישנן ארבע מחלקות: א (מחלקת גברים סגורה), מחלקת נשים, מחלקה ב', מחלקה ג' ומחלקת המשך (לטיפול בלוקים באוטיזם). איתנים עילית מורכבת מצוות רחב, רופאים, מטפלים וצוות סיעודי.
איסידור וורובקייביץ'
איסידור ווֹרוֹבּקייביץ' או סידיר איוואנוביץ' ווֹרוֹבּקייביץ' (באוקראינית: Сидір Іванович Воробкевич, ברומנית: Isidor Vorobchievici, 6 במאי 1836 צ'רנוביץ – 18 בספטמבר 1903 צ'רנוביץ) היה כומר, מורה, סופר, מלחין, מנצח מקהלה, וחוקר פולקלור אוקראיני מבוקובינה, כתב בשפות אוקראינית (רוטנית), רומנית וגרמנית. איוואן פרנקו כינה אותו "העפרוני הראשון של הספרות האוקראינית".
חייו
איסידור, סידור או סידיר וורובקייביץ' נולד בצ'רנוביץ, בחבל בוקובינה, אז אזור בחסות הקיסרית האוסטרית, במשפחה של מורה לתאולוגיה בשם איוואן ורבובקייביץ'. מפני שבגיל 4 התייתם מאמו ובגיל 10 גם מאביו עבר וורובקייביץ' לחסות סביו מצד האב בעיירה קיצמן. סבו, הפרוטופופ מיכאילו ורובקייביץ' לימד אותו לקרוא וסיפר לו מעשיות רבות מתולדות אוקראינה והקוזקים, על דמויות שנחשבו לגבורים לאומים כמו ראשי הקוזקים זליזניאק ואיוואן גונטה. סבתו, פרסקיבה טיפחה בו את האהבה לאוצרות הפולקלור המקומי.
בגיל 5 הילד ניגן היטב בכינור. הוא למד עד שנת 1848 בבית ספר עממי גרמני ואחר כך עד שנת 1857 בגימנסיה בעיר הולדתו. מילדותו נמשך למוזיקה, ספרות וציור, אך נשלח בסופו של דבר ללמוד בסמינר התאולוגי בצ'רנוביץ. לפני סיום הלימודים, התחתן עם בתו של בית הספר מסירט, לאונטינה בנדבסקיה. אחרי סיום הסמינר בשנת 1861 נשלח יחד עם אשתו לנהל קהילה אורתודוקסית בכמה יישובים בגבעות של דרום בוקובינה, כמו דוידני (1861–1865) ורושי-מולדוביצה (Ruşii-Moldoviţa) (באוקראינית - רוסקה - מולדוביציה).
בעת חייו בכפרים התוודע לפולקלור המקומי של הרוטנים והרומנים, קרא רבות מיצירות הסופרים האוקראינים באוקראינית ורוסית - במיוחד של טאראס שבצ'נקו, ג. קוויטקה-אוסנוביאננקו, מ. ששקביץ', מרקו וובצ'וק, ניקולאי גוגול.
החל משנת 1863 פרסם תכופות בכתבי עת רוטנים כמו "פרבדה", "זורה", וצ'ורניצי" ואחרים. בנובמבר 1867 חזר לגור בצ'רנוביץ והתמנה למורה לפיתוח קול בסמינר התאולוגי ובגימנסיה בעיר. מפני שהרגיש שחסר לו הרבה ידע תאורטי בתחום המוזיקה נסע ללמד בשנת 1867 בקונסרבטוריון בפראג ולאחר מכן בשנים 1868–1869 באקדמיה למוזיקה בווינה, אצל פרנץ קרן - הרמוניה), ואצל בנדיקט ראנדהרטינגר - ניצוח מקהלות ומוזיקה כנסייתית ביזנטית.
המשך פעילותו המוזיקלית והפדגוגית
בשובו לצ'רנוביץ' בשנת 1869 לימד מוזיקה מקהלתית בסמינר התאולוגי, בסמינר למורים ולזמרים כנסייתיים ובבית הספר הריאלי היווני-קתולי. אחרי הקמת אוניברסיטת צ'רנוביץ בשנת 1875 התמנה בה לפרופסור לתאולוגיה. בשנת 1897 נבחר לחבר המועצה המאזורית של בתי הספר בבוקובינה, במקום הרומני יואן פון אונצ'ול, שנפטר, והפך כך לאוקראיני הראשון שנבחר בפורום זה. איסידור וורובקייביץ' הצטיין בפעילותו הפדגוגית המוזיקלית. הוא ערך מספר ספרי לימוד בשפות גרמנית, אוקראינית ורומנית, ביניהם ספר לימוד להרמוניה (Lehrbuch für Musikharmonie), ספר לתאוריה הכללית של המוזיקה (Allgemeines Musiklehrbuch), והוציא לאור אנטולוגיות של שירים רוטניים, רומנים ויהודים מהמורשת העממית הבוקובינית (שירתנו העממית 1870, „פרחים מבוקובינה” 1865). הוא התכתב עם יוהנס ברהמס וכתב סדרת מאמרים "מלחינינו", בין השאר על מיכאיל גלינקה.
וורובקייביץ' היה המחבר הראשון של ספר לימוד להרמוניה בשפה הרומנית. הוא תרם תרומות מהותיות לקידום השירה המקהלתית בבוקובינה. עם תלמידיו נמנו צ'יפריאן פורומבסקו, אוסביה מנדיצ'בסקי, טודור פלונדור ואחרים. הוא הלחין מוזיקה כנסייתית ומוזיקה קולית חילונית לקול ופסנתר. בין שיריו בהשראת פולקלור רומני ניתן לציין את: Cobzarul”, „Bucovină, ţară dulce”, „Când Moldova purta jugul”, „Cântă cucul pe fântână” ("נגן הקובזה", "בוקובינה, ארץ מתוקה", "כשמולדובה נשאה בעול", "הקוקייה מזמרת").
ביבליוגרפיה
(זנו ואנצ'ה - היצירה המוזיקלית הרומנית במאה ה-19–20 כרך א)
קישורים חיצוניים
(לוח השנה הלאומי, מאי 2006, הספרייה הלאומית של רפובליקה מולדובה, קישינב)
בלארוס באירוויזיון 2021
השתתפותה של בלארוס באירוויזיון 2021 הייתה אמורה להתקיים עם הלהקה גלסי זמסטה שנבחרה לייצג את המדינה, אך בעקבות פסילת השיר הראשון שנשלח, בלארוס החליטה לבסוף שלא תשתתף בתחרות.
רקע
רשות השידור הלאומית בבלארוס, החברה הלאומית הממלכתית לטלוויזיה ורדיו (BTRC), אחראית על שידור האירוע במדינה ועל ארגון תהליך בחירת השיר. רשת השידור בחרה את השיר שייצג אותה בתחרות גם דרך בחירה פנימית וגם דרך גמר ארצי. בין השנים 2012 ל-2020 ארגן ה-BTRC גמר ארצי עבור בחירת השיר לבלארוס.
פסילת להקת ואל
להקת ואל, שנבחרה לייצג את בלארוס באירוויזיון 2020 שבוטל, לא נבחרה לאירוויזיון 2021 בבחירה הפנימית על ידי רשת השידור, כתוצאה מרצף אירועים שקרו בעקבות ההפגנות בבלארוס.
לקראת הבחירות לנשיאות בלארוס באוגוסט 2020 ולאחריהן, חברי להקת ואל הביעו תמיכה במועמדת האופוזיציה סבטלנה טיכאנובסקאיה ותמכו בגלוי בתנועה לדמוקרטיה בבלארוס. לאחר חמישה חודשים בהם לא הופיעה בתקשורת, ואל העניקה ריאיון לפרסום עצמאי, בו אמרה כי הם לא הורשו לדבר עם התקשורת על פי החוזה וכי הם חשים שרשות השידור מזניחה אותם. במרץ 2020, במהלך שידור של התוכנית "מקאיונקה, 9" (Макаёнка, 9), אמר פרשן האירוויזיון, יבגני פרלין, כי רשות השידור הארצית בבלארוס עדיין לא אישרה את השתתפותה של ואל, מכיוון ש"יש עוד זמן לכך".
ב-25 בספטמבר 2020, יום לאחר פרסום הריאיון העצמאי, רשות השידור הבלארוסית אישרה כי ואל לא תיבחר בבחירה הפנימית לאירוויזיון 2021, ואמרה כי לצמד "אין מצפון".
בחירת המבצע גלסי זמסטה
אמנים ומלחינים יכלו להגיש לרשות השידור את פניותיהם יחד עם הופעה חיה של שיריהם בין התאריכים 1 בינואר 2021 עד 31 בינואר 2021. ב-9 במרץ 2021 הוכרז כי להקת גלסי זמסטה נבחרה להתמודד באירוויזיון, עם שירם "Ya nauchu tebya (I'll Teach You)".
פסילת השיר "Ya nauchu tebya"
היו קריאות לפסילת בלארוס מהאירוויזיון, בשל "הסאבטקסט הפוליטי הברור" של השיר. המפלגה העממית הליברלית בשוודיה והקרן הבלארוסית לסולידריות תרבותית קראו לפסול את בלארוס מהתחרות. כמה מקורות חדשותיים המסקרים את תחרות האירוויזיון הודיעו כי יגבילו את סיקור השיר.
ב-11 במרץ 2021 איגוד השידור האירופי הודיע כי לאחר בדיקת השיר, הם הגיעו למסקנה כי הוא לא פועל לפי כללי התחרות, בשל אופיו הפוליטי. לאחר מכן, ניתנה לרשות השידור הבלארוסית, BTRC, אפשרות להגיש גרסה מחודשת של השיר, כך שלא תכלול את האופי הפוליטי, או לחלופין לבחור בשיר אחר. באם הרשות השידור הבלארוסית לא תעשה זאת, היא תיפסל מהתחרות.
ב-13 במרץ 2021, נשיא בלארוס, אלכסנדר לוקשנקו, הודיע כי רשות השידור הבלארוסית תבחר שיר חדש במקום לשנות את מילות השיר המקורי. עם זאת, ב-26 במרץ, רשות השידור הבלארוסית הודיעה על פרישה מהתחרות.
פתני הים
פתני הים (שם מדעי: Hydrophiinae) היא תת-משפחה של נחשים ארסיים ממשפחת הפתניים. המינים הכלולים בתת-משפחה זו חיים את רוב חייהם בסביבה ימית ומכאן שמם. תפוצתם באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט.
תכונות
אורכם הממוצע הוא כשני מטר. הם אינם תוקפניים, ולרוב נסתרים מהעין, אך נשקפת מהם סכנה, כי שלוש טיפות מהארס הרעיל שלהם יכולות להרוג כשמונה אנשים.
הוא כותב לי מאמי
הוא כותב לי מאמי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית דיקלה, מתוך אלבומה החמישי, סיפור אופטימי. השיר יצא לאור ב-29 במאי 2016, כסינגל הראשון מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים "Helicon Music - הליקון".
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הראשון במצעד של מדיה פורסט, השמיני במצעד ה-TV של מדיה פורסט, והראשון במצעד של רשת ג'.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דיקלה, הולחן על ידי דיקלה, יפתח שחף ורוני בראון והופק על ידי יפתח שחף, רוני בראון, דיקלה וגיל פלדמן. בדומה לשיר "בדידותי הנהדרת (מישהו אוהב אותי)", גם השיר הזה הוא מעין בלדת פופ, המתארת סיפור אהבה.
עם השיר הופיעה דיקלה במופע השקת האלבום סיפור אופטימי, אשר התקיים ב-2 בדצמבר 2016.
וידאו קליפ
הקליפ מתחיל בצילום של שער של בית, ובהמשך ניתן לראות את דיקלה מתחילה לשיר כאשר היא מביטה מהחלון ותוך כדי כך שוכבת על המיטה כשהיא לא מפסיקה לזוז ולהתגלגל מצד אל צד, בעוד שאפשר לראות את בן זוגה יושב על יד החלון. לאחר מכן דיקלה יושבת לבדה בפינת איפור כאשר אחרי כמה רגעים בן זוגה מגיע ומנסה להחזיר אותה בחזרה אליו, כי ככל הנראה קרה ביניהם משהו. לאורך כל הקליפ ניתן לראות את דיקלה יושבת, שוכבת על מיטה ומתאפרת. כל כמה רגעים נוצר מתח, כאשר דיקלה מאיימת לעזוב את הבית, עד שזה קורה באחד הקטעים, אולם היא חוזרת. לבסוף, ברגע השיא של הקליפ, ניתן לראות את דיקלה ובן זוגה יושבים סביב שולחן ועליו פמוט עם כמה נרות באמצע, כששוב היא פתאום קמה בכעס מן הכיסא אל עבר מראה בעוד היא יושבת לדבר עם בן זוגה וברגע אחד מעיפה כיסא ובורחת מהבית. לאורך כל הקליפ ניתן לראות את דיקלה כשהיא מחזיקה את נעלי העקב השחורות שלה, בעוד היא לובשת שמלה שחורה עם גלימה מבד שחור עשוי תחרה, כאשר היא רצה אל הלא נודע הרחק הרחק, ככל הנראה מביתו של בן זוגה. הקליפ צבר כבר קרוב ל-3 מיליון צפיות והוא אחד הנצפים של הזמרת.
פידורוטלגלה
פידורוטלגלה (בסינהלית: පිදුරුතලාගල, משמעות השם היא "סלע מישור קש"), או הר פדרו, הוא הפסגה הגבוה ביותר מבין פסגות הרי סרי לנקה, המתנשאת לגובה של 2,524 מטרים מעל פני הים. הפסגה ממוקמת צפון-מזרחית מהעיירה נווארה אליה, וניתן לראותה בקלות מרוב האזורים במחוז המרכז.
הפסגה משמשת למערך התקשורת המרכזי של ממשלת סרי לנקה, הכוחות המזוינים של המדינה, וכן משמשת נקודה חשובה במערכת המכ"ם של המדינה. הפסגה מוגדרת כיום כ"אזור ביטחון גבוה במיוחד", ומוגנת על ידי בסיס צבאי גדול; לפיכך אזור הפסגה אינו נגיש לציבור הרחב. ב-1 במרץ 2010 פרצה שרפת יער בהר. השריפה הספיקה לכלות שטח יער בגודל 0.012 קמ"ר, בטרם כובתה על ידי חיל האוויר המקומי , וכן קרוב ל-300 תושבים מקומיים שנרתמו לסייע.
מרכז הסחר הבין-לאומי דאליין
מרכז הסחר הבין-לאומי דאליין (בסינית: 大连国际贸易中心; בסינית מסורתית: 大連國際貿易中心) הוא גורד שחקים אשר נמצא תחת בנייה הממוקם בדאליין, ליאונינג, הרפובליקה העממית של סין.
כאשר תושלם בנייתו של הבניין הוא יגיע לגובה 370.2 מטר מהקרקע ויכלול 86 (+7 קומות תת-קרקעיות) קומות. בניית הבניין החלה בשנת 2003 והסתיימה ב-2019. לאחר שיגיע לגובהו הסופי יהיה הבניין אחד מהבניינים הגבוהים בסין ובעולם כולו (מקום 45 בעולם).
סוסליק יפה סטורטוס
סוסליק יפה סטורטוס (שם מדעי: Callospermophilus saturatus) הוא מין של מכרסם ממשפחת הסנאיים ומתת-משפחת סנאיי הקרקע. מין זה חי ברכס קסקייד בקולומביה הבריטית, קנדה ובמדינת וושינגטון בארצות הברית.
הסוסליק הוא יונק קטן באורך 286–312 בנקבות ו-287–315 בזכרים. המשקל הממוצע הוא 200–350 גרם. הסוסליק בעל מראה של טמיאס עם פרווה אפורה, צידיים בעלי פס לבן ותחתיו פס שחור והבטן והחלק התחתון של הגוף אדמדם. הזנב קצר ואפור-לבן, והרגליים קצרות. בדומה לטמיאס, סנאי זה יכול לאגור מזון רב בלחייו.
סנאים אלה ממליטים 3–5 גורים בכל המלטה, ומטפלים בהם עד הבגרות.
דייוויד הוכשטיין
דייוויד הוכשטיין (באנגלית: David Hochstein 16 בפברואר 1892 - אוקטובר 1918) היה כנר וירטואוז יהודי יליד רוצ'סטר, מדינת ניו יורק. הוא התגייס לצבא ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה ונהרג במתקפת מז-ארגון. בית ספר למוזיקה נוסד לזכרו ברוצ'סטר, ונקרא כיום בית ספר הוכשטיין למוזיקה ולמחול.
ביוגרפיה
הלנה צודוקוב ויעקב הוכשטיין היו שניהם יהודים רוסים, שנמלטו ממולדתם; הם נפגשו לראשונה ברוצ'סטר. יעקב שלט בשש שפות. הלנה,שנולדה בשנת 1860, הייתה אחותה למחצה הבכורה של האנרכיסטית לעתיד אמה גולדמן, שעמה הגיעה לרוצ'סטר ב-1 בינואר 1886, שם התאחדו עם אחותן לנה ובעלה.
יעקב והלנה נישאו בשנת 1888. בנם דייוויד נולד ב-1892 ולדברי אביו, גילה כישרון מוזיקלי מגיל רך. ליום הולדתו החמישי קיבל כינור, מתנה מאביו שהיה למורה הראשון שלו.
בסביבות 1902 ניגן דייוויד הוכשטיין בכינורו בבית חבר, שאביו היה האדריכל ג'. פוסטר וורנר. אמילי סיבלי ווטסון, פטרונית אמנויות, גרה בבית הסמוך ושמעה את נגינתו של הוכשטיין. ווטסון, בתו של נשיא וסטרן יוניון חירם סיבלי, עמדה על כישרונו של הוכשטיין ולקחה על עצמה לממן עת המשך הכשרתו הן בארצות הבברית והן מחוצה לה.
בעזרת ווטסון, למד הוכשטיין אצל אוטאקר סבצ'יק בווינה ואחר אצל לאופולד אאואר בסנקט פטרבורג. בשנת 1914, הפצירה ווטסון בג'ורג' איסטמן, איל הצילום שהיה הנדבן ופטרון האמנויות המשפיע ביותר ברוצ'סטר, להשאיל צמד כינורות להוכשטיין. אחד הכינורות היה סטרדיוואריוס משנת 1715; השני היה לנדולף משנת 1735. הוכשטיין החל להופיע ברחבי ארצות הברית ואירופה, וב-1915 ניגן לראשונה על בימת קרנגי הול. בשלב זה היה ברור, שהוכשטיין הוא כוכב עולה שנועד לגדולות. בראשית 1917 הקליט את ההקלטות היחידות שלו לחברת אמרסון, שכללו את "ליבסליד" של פריץ קרייזלר, "אוריינטאל" של סזאר קואי ועיבוד משלו לוואלס בלה מז'ור מאת יוהנס ברהמס.
דייוויד הוכשטיין נהרג באוקטובר 1918 ביער ארגון, מחללי מתקפת מז-ארגון בצרפת, המתקפה הגדולה האחרונה של בעלות הברית במלחמה. הלנה הוכשטיין מתה תוך פחות משנה.
מורשת
לפני צאתו למלחמה, הביע הוכשטיין רצון לממן ביוזמה לחינוך מחוסרי היכולת של רוצ'סטר באמנויות המוזיקה, כך שהעלות לתלמידים ולמשפחותיהם לא תעמוד להם למכשול. אחרי מותו, התכייסו אמילי סיבלי ווטסון וג'ורג' איסטמן להקים מפעל תמידי לזכרו.שני קונצרטי התרמה התקיימו ב-1919, ווטסון רכשה את בית הוכשטיין העזוב, שהיה למשכנו של בית ספר הוכשטיין למוזיקה ולמחול.
בית הספר, ששכר הלימוד בו משתנה בהתאם ליכולת המשפחה לשלם, החל לקבל תלמידים בפברואר 1920. המנהל הראשון של בית הספר היה הרולד גליסון, נגן העוגב האישי של איסטמן. עד מהרה התייצב בית הספר בקדמת החינוך המוזיקלי הקהילתי בארצות הברית, תנועה גדלה וצומחת, שהחלה את דרכה בשנים שלאחר המלחמה.
כיום ממשיך בית הספר ללמד מוזיקה לתושבי קהילת רוצ'סטר, ועדיין מציע סיוע בשכר הלימוד כדי שלא לדחות שום פונה. בית הספר התרחב פעמיים מעבר לקיבולת משכנו וכיום הוא שוכן בשדרות פלימות במרכז רוצ'סטר.
יהושע ורבין
יהושע ורבין (1911 – 1994) היה ראש הממשל הצבאי על ערביי ישראל בשנים 1962–1966.
ביוגרפיה
ורבין נולד באימפריה הרוסית ליוסף ורבין בשנת 1911. הוא עלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1913.
בשנת 1929 הוא סיים את לימודיו במקוה ישראל והצטרף להגנה. במאורעות תרפ"ט עלה לדרגת מפקד כיתה. בשנת 1936 הצטרף למנגנון הקבע של ההגנה, ועסק בהדרכת מתנדבי ההגנה באזור ראשון לציון, באר יעקב ורחובות.
בשנת 1940 נתמנה למפקד אזור בן שמן, ובשנת 1941 למפקד אזור רחובות. במרץ 1947 הוא השתתף בהורדת מעפילי שבתאי לוז'ינסקי אל חוף ניצנים. בניגוד לאחרים, ורבין זוהה על ידי הבריטים כארץ ישראלי, ולכן לא גורש עם המעפילים למחנות המעצר בקפריסין.
במהלך מלחמת העצמאות היה סגן מפקד חטיבת גבעתי. בדצמבר 1949 הוא מונה למושל הצבאי של מגדל גד (אשקלון), בתפקידו זה הוא ניהל מוניציפלית את העיר, עודד את ההתיישבות היהודית בה. במקביל הוא פעל לעזיבת התושבים הערבים לרצועת עזה, תוצאה שהוא ראה בה את אחד השיאים המרגשים של פעילותו. לקראת סוף יולי 1950 הוא העביר את העיר להנהלה האזרחית.
ורבין עבר לכהן כמושל הצבאי של המשולש, בו נטל חלק בהקמת מועצות מקומיות בטייבה ובאקה אל-גרבייה. בתחילת 1954 היה מושלו הצבאי של הנגב. במהלך 1956 עבר לכהן כמושל הצבאי של הגליל. החל מ-1 בינואר 1962 היה ראש הממשל הצבאי על ערביי ישראל. והועלה לדרגת אלוף-משנה במאי 1966 הוא סיים את תפקידו והוחלף על ידי אליעזר ליף. ורבין התנגד לביטול הממשל הצבאי וטען שרבים מהערבים לא השלימו עם קיומה של מדינת ישראל. בסוף 1966 פרש מצה"ל. במלחמת ששת הימים הוא גויס למילואים כסגנו של חיים הרצוג, ועסק בהקמת הממשל הצבאי הישראלי בשטחים במשך מספר חודשים. בתחילת 1968 ארגן פגישה בין מתנחלי חברון, בראשות הרב משה לוינגר, ואלוף הפיקוד עוזי נרקיס, ועודד את המתנחלים לקיים את ליל הסדר בחברון.
ב-23 בספטמבר 1969 נבחר על ידי סניף מפלגת העבודה ברחובות למועמדה לראשות העיר. בבחירות זכה המערך בשישה נציגים מתוך 15 במועצת העירייה. שמואל רכטמן, נציג גח"ל, שזכתה בחמישה נציגים, הצליח לארגן קואליציה עם המפד"ל, אגודת ישראל ונציג של התימנים, ונבחר לראשות העיר. ורבין חזר לעבודתו בבאר שבע כמנכ"ל החברה לפיתוח של העיר, עד סגירת החברה בשנת 1974. במקביל עמד בראש האופוזיציה בעירית רחובות. לקראת הבחירות בסוף 1973 לא התמודד שוב ואף איחל הצלחה לרכטמן.
הדיקטטור
הדיקטטור (באנגלית: The Dictator) הוא סרט קומדיה אמריקאי בבימויו של לארי צ'ארלס ובכיכובו של הקומיקאי הבריטי היהודי סשה ברון כהן.
הסרט יצא לראשונה לאקרנים ב-11 במאי 2012 בארצות הברית. בישראל הוא יצא ב-7 ביוני 2012.
מפיקי הסרט, אמרו שדמותו של ברון כהן נוצרה בהשראתם של הדיקטטורים קים ג'ונג-איל, אידי אמין, מובוטו ססה סקו וספרמורט ניאזוב ומועמר קדאפי (עם מספר פרפרזות למשמר האמזונות).
עלילת הסרט
הסרט מתחיל בברכה פרודית "לזכרו של קים ג'ונג-איל" (שנפטר כחצי שנה לפני יציאת הסרט לאקרנים). העלילה מתמקדת בדיקטטור העריץ גנרל אדמירל חאפז אלאדין (בגילומו של סשה ברון כהן) אשר הוא הדיקטטור של מדינה אסלאמית בדיוניות בשם וואדייה, השוכנת בצפון אפריקה ואשר עשירה בנפט. אלאדין, אשר שינה מעל ל-300 מילים בשפתו ל-"אלאדין", ונוהג לעיתים קרובות להוציא להורג תושבים רבים על בסיס עבירות מינוריות או בשל אי הבנות שונות, שנוא בפועל על ידי כמעט כל תושבי ארצו.
מועצת הביטחון של האו"ם מקבלת בהמשך החלטה ליזום התערבות צבאית בוואדייה. בעקבות כך אלאדין מחליט לנסוע לניו יורק ולנאום בעצרת הכללית של האו"ם כדי למנוע פעולה צבאית נגד וואדייה.
אף על פי כן, זמן קצר לאחר שהוא מגיע לניו יורק הוא נחטף על ידי הרוצח השכיר קלייטון (המגולם על ידי ג'ון סי. ריילי), אשר אותו שכר טאמיר, דודו ועוזרו המניפולטיבי של אלאדין (המגולם על ידי בן קינגסלי), אשר שואף לרשת את אלאדין עוד בחייו. טאמיר מחליף את אלאדין בכפיל עם פיגור שכלי על מנת שזה ינאם באו"ם במקום אלאדין ויודיע על הפיכתה של וואדייה לדמוקרטיה.
אלאדין מצליח לברוח מהשבי ומוצא את עצמו לבד ברחובות ניו יורק. בתחילה אלאדין מנסה לחזור למלון שבו שהה, אך משום שזקנו גולח על ידי קלייטון, אף אחד לא באמת מאמין כי הוא השליט של וואדייה.
בהמשך אלאדין פוגש ברחובות ניו יורק קודם את פעילת השמאל הרדיקלית זואי (בגילומה של אנה פריס) ובהמשך את נדאל (בגילומו של ג'ייסון מנטזוקאס), אשר היה המדען הראשי האחראי על תוכנית הגרעין של וואדייה ואשר הצליח לחמוק בסתר מוודאיה על אף שאלאדין הורה להוציא אותו להורג בשל אי הבנה בנוגע לצורתו של הטיל הגרעיני.
נדאל מרחם על אלאדין ומחליט לעזור לו. בעקבות כך אלאדין ונדאל רוקמים מזימה שתאפשר לאלאדין להשיב לעצמו את מעמדו כשליט הבלתי מעורער של וואדייה ולוודא כי וואדייה לא תהפוך למדינה דמוקרטית. אלאדין ונדאל מבינים מהר מאוד שבלתי אפשרי להיכנס למלון שבו שוהה הכפיל של אלאדין, בסצנה מסוימת אלאדין מדבר עברית. אף על פי כן, לאחר שהם מגלים שהחברה שבבעלותה של זואי אחראית על אספקת המזון למלון שבו שוהה הכפיל של אלאדין, אלאדין מתחיל לעבוד בחברה של זואי כדי שיצליח להתגנב למלון.
אלאדין מתאהב בהמשך בזואי. בסופו של דבר אלאדין מצליח להתגנב למלון, להתחלף עם הכפיל ולקרוע לגזרים לפני המצלמות את החוקה הדמוקרטית החדשה של וואדיה. עם זאת, כאשר זואי נכנסת לחדר הוא מחליט לחזור בו, מצהיר על אהבתו אליה ולבסוף מתחתן עימה, אך אז מגלה שהיא יהודייה.
קידום הסרט
בישראל, נבחר הסרט לפתוח את הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים תל אביב 2012.
צ'ארלס מור (מושל איידהו)
צ'ארלס קלווין מור (באנגלית: Charles Calvin Moore; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איידהו ה-13 בשנים 1923–1927. לפני כן, החל מ-1919 הוא כיהן כסגן מושל המדינה, ולאחר מכן, בשנים 1929–1933, כמנהל.
ראשית חייו
צ'ארלס מור נולד במחוז הולט שבמיזורי. הוא למד בבתי ספר מקומיים ובבית ספר להכשרת מורים. מור נשא לאישה את מיני מקוי, ולזוג נולדו ארבעה ילדים. היא נפטרה ב-1909, ומאוחר יותר הוא נשא לאישה את קלרה ו. וולן
קריירה
ב-1894 מונה מור כשמאי המחוז, ובשנים 1895–1898 הוא שימש כמבקר המחוז. ב-1899 הוא עבר לאיידהו, שם הוא לימד בבית ספר ועסק בעסקי נדל"ן. הוא היה שותף לייסודה של העיירה אשטון.
בשנים 1903–1906 כיהן מור כחבר בית הנבחרים של איידהו. בשנים 1908–1913 הוא שימש כמנהל הדואר של סנט אנתוני. ב-1918 הוא נבחר כסגן מושל המדינה, תפקיד בו הוא כיהן בתקופת כהונת המושל דייוויד ויליאם דייוויס.
לאחר תום כהונתו כמושל שב מור לעיסוקו בנדל"ן. ב-1929 הוא מונה כמנהל.
מותו
צ'ארלס מור נפטר כתוצאה משבץ מוחי ב-19 במרץ 1958 בסנט אנתוני. הוא נטמן בבית הקברות מאונט אוליבט שבסולט לייק סיטי.
לנצ'יה מדוזה
לנצ'יה מדוזה (באיטלקית: Lancia Medusa) היא מכונית קונספט בתצורה מכונית משפחתית גדולה אשר הוצגה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה האיטלקית בשנת 1980.
אווירודינמיקה
מכונית הקונספט "לנצ'יה מדוזה" תוכננה להיות אווירודינמית ככל האפשר, כשהמעצב ג'ורג'טו ג'וג'ארו מכוון למטרה של מקדם גרר 0.25, כאשר העיצוב הסופי השיג תוצאה של מקדם גרר 0.263. על פי הדיווחים, דגם החימר השיג תוצאה נמוכה יותר של מקדם גרר 0.255, אך תוספת של מראות צד, מהדקים מחוונים ורדיאטור גרמה לו לעלות.
ה"לנצ'יה מדוזה" הציגה אלמנטים עיצוביים רבים המותאמים כדי לעזור לה להשיג אווירודינמיקה טובה יותר. תכונות כמו פנסים קופצים, ידיות דלתות וזיגוג חלונות היושבים התוך גוף הרכב, דלתות שנעטפו בגג, משחזרי אותות ופניות, כל אלה סייעו למדוזה להיות אווירודינמית ככל האפשר.
יהודה זלדין
יהודה זלדין (16 בספטמבר 1885, מוהילב, רוסיה הלבנה – 20 בנובמבר 1968, תל חי, ישראל) היה מאנשי העלייה השנייה וחבר בארגון בר גיורא ובארגון השומר. שותף במחתרת ניל"י.
ביוגרפיה
זלדין נולד ב-1885 בעיירה הורקון שבפלך מוהילב ברוסיה הלבנה להלל ודבורה זלדין. למד בחדר ובישיבות בליבוביץ ובמינסק. בתקופת היותו במינסק הצטרף לתנועת פועלי ציון. ב-18 בינואר 1906 עלה זלדין ארצה במסגרת העלייה השנייה. עם הגיעו החל לעבוד בעבודות שונות ברחבי הארץ (פועל בפרדסי נס ציונה ורחובות, פועל במפעל טבק, סתתות בירושלים ועוד.). בתקופה שעבד ביפו נפגש עם ישראל שוחט וזה שכנעו לעבור לשומרון וזלדין החל לעבוד בזכרון יעקב ובחדרה. לאחר שחלה בקדחת עבר לעבוד בבית הספר בשפיה ובספטמבר 1906 עבר עם בית הספר לבן שמן. המשיך לסבול מהקדחת בה נדבק עד שהגיע למרפאתו של ד"ר הלל יפה שם נרפא.
ב-1907 הצטרף לקולקטיב בחוות סג'רה שם התקבל כחבר באגודת בר גיורא. ב-1908 נסע עם ישראל שוחט ליפו לגייס חברים חדשים אך הסתבך בקטטה ונכלא ל-3 חודשים על ידי השלטונות העות'מאנים. עם יסוד ארגון השומר הצטרף זלדין אליו אולם לאחר זמן מה הוצא ממנו מאחר שביקש להשתחרר לתקופת מה כדי לעזור להוריו דבר שנגד את רוח הארגון. לאחר שגורש מארגון השומר, מצא זלדין עבודה בחוות גולדברג ליד הרטוב ולאחר נישואיו לאסתר לבית רוביסה הקים משק בעתלית. בעתלית החל לעבוד בחוות ניסיונות שהקים אהרון אהרונסון. ב-1910 מינה אותו אהרונסון לנהל את החווה. ב-1915 עבר לחוות הניסיונות בעתלית כדי לעזור לאהרונסון במלחמה בארבה. באותה תקופה הצטרף למחתרת ניל"י וכשזו נחשפה ב-1917 נאסר ונכלא בנצרת שם עבר עינויים. בהמשך נשלח לכלא חאן עלי פאשה בדמשק ושוחרר ב-1918 כשהבריטים הגיעו לדמשק.
עם סיום מלחמת העולם הראשונה רכש משק חקלאי בעתלית אותו עיבד עד 1936 אז עבר לתל אביב.
משפחתו
אשתו הראשונה של זלדין הייתה אסתר רוביסה (ממייסדי הרטוב) ולהם נולדו 3 ילדים. ב-1922 נפטרה אסתר ולאחר שנה, נשא לאשה את דבורה טב'צניק ולהם נולדו 2 ילדים. בשנות ה-30 התגרש זלדין מדבורה ונשא את מריים הוכברג.
ספנים אמיצים (ספר)
קיפלינג לקח את שם הספר מבלדה שכתבה משוררת בשם מרי אמברי: "ספן אמיץ, אותו המוות לא ירתיע"
אניית הנוסעים
הספר נפתח במסעו של הרווי צ'יין בן ה-15 ואימו קונסטנצה, על גבי אוניית נוסעים, מניו יורק לאירופה, על מנת להכניסו לבית ספר יוקרתי להשלמת לימודיו. הרווי מוצג כאן כילד משועמם, שחצן ומפונק שמסתובב באונייה כשכיסיו תמיד מלאים שטרות כסף. הוא רגיל שכולם ממלאים תמיד את כל מאוויי לבו ומכעיס בכך את שאר הנוסעים. במהלך מעברם מעל הרמה התת-ימית הגדולה ליד ניופאונדלנד נתקלת הספינה בים גלי והרווי, אחוז הבחילה, יוצא לסיפון להקיא ונופל לים.
על סיפון ספינת הדייג
לאחר נפילתו נאסף הרווי על ידי מלחיה של ספינת דיג מדגם סקונר בשם "אנחנו פה" מגלוסטר שבמדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. קברניטה של הספינה הוא דיסקו טרופ והיא נמצאת בתחילתו של מסע דייג בקלה (מופיע בספר כ"שיבוטה") לחופי ניופאונדלנד. כשניפגש הרווי עם טרופ הוא מציע לו להחזירו מיידית לניו יורק וזאת בתמורה לפיצויים נכבדים שיקבל מאביו העשיר. לאחר דין ודברים טרופ אף מכה אותו באגרופו כשהרווי מאשים אותו בגנבת דמי הכיס שלו. טרופ אינו מאמין לסיפוריו של הרווי ומסרב לוותר על עונת דייג ומצרף אותו לצוות האונייה.
על הספינה פוגש הרווי את צוותה שכולל את דן טרופ (בנו של הקברניט), מנואל הפורטוגלי, פנסילבניה פרט המכונה פן (שמו הקודם היה יעקב בולר), ג'ק הארוך מבוסטון, טום פלט (שהיה מלח בצי האמריקאי), מר סולטרס טרופ (אחיו של הקברניט) ומקדונלד הטבח כהה העור. את הדגים שתופס הצוות במהלך מסע הדייג מעבירים לאנייה, שם מנקים, ממליחים ומאחסנים אותם בבטן האונייה.
במהלך שלושת חודשי עונת הדייג, אותם "מבלה" הרווי על הספינה, הוא עובר שלל חוויות, חלקן טובות וחלקן פחות, שמביאות אותו לשינוי גמור באופן הסתכלותו על העולם. הוא לומד על ערכה של עבודה קשה, את הקושי להרוויח את לחמך בזיעת אפך, את משמעות החברות בין אנשים והעזרה לזולת, על הסכנות האורבות בים ועל מנהיגות ומקצועיות.
באוגוסט מצליח הצוות למלא את כל מחסני הספינה בדגים מומלחים ולהיות הצוות הראשון שעוזב את הרמה הגדולה בדרך לנמל הבית בגלוסטר.
השיבה הביתה
עם שובם ליבשת מוזמן הרווי להתארח בביתו של דן טרופ ולמחרת הוא שולח מבית הדואר מברק לאביו על מקום הימצאו. המברק מגיע להוריו ששוהים בסן דייגו והאב משתמש בכל קשריו כדי לארגן מסע רכבת מסן דייגו לבוסטון. ביום ראשון לפנות בוקר יוצא המסע מזרחה לדרך לאורך 2350 מייל ולאחר 87 שעות ו-35 דקות הם מגיעים לתחנת הרכבת בבוסטון, שם מחכה להם הרווי.
הפגישה של הוריו של הרווי עם דיסקו טרופ וצוות הספינה מרגשת מאוד ואביו של הרווי אינו מוצא דרכים לפצות את מציליו של בנו. הוא מציע לדיסקו טרופ להכשיר את בנו דן להיות רב חובל באחת מאוניות המסע של הקו שהוא מחזיק בין ארצות הברית ליפן. מקדונלד הטבח הופך להיות משרתו האישי של הרווי.
חזרתו של הרווי מחזקת מאוד את הקשר בינו ובין אביו (שהיה עד אז עסוק בעיקר בעסקיו) ובעקבות זה משנה גם האב את תפיסותיו על החיים. הבן והאב מחליטים שהרווי יצא ל-4 שנות לימוד באוניברסיטה ואז יצטרף לעסקי אביו.
הספר במדיה
לאחר יציאת הספר לאור הופקו ממנו 3 סרטים:
Heaven (שיר של אינה)
Heaven (בעברית: גן עדן) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הרומנייה אינה. השיר יצא לאור ב-10 ביוני 2016, על ידי חברת התקליטים רוטון מיוזיק, כסינגל הרביעי מתוך מהדורת הדלוקס של אלבום האולפן החמישי שלה,  (2017). מבחינה מוזיקלית, "Heaven" הוא שיר דאנס-פופ המשלב את סוגת הטרופיקל האוס.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים של רומניה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אנדראס שולר, לירוי קלמפיט, סבסטיאן ברק, מרצ'ל בוטזן, לילה סמואלסן, טרי קמפבל ותיאה אליזה מיקולסקו. הוא הופץ כסינגל ב-10 ביוני 2016, שלושה ימים לאחר הקרנת הבכורה של הקליפ שלו. באותה הבכורה, הוכרז כי גרסה אלטרנטיבית של השיר בה יתארח אמן "ידוע" תצא לאור בקרוב.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
לקידום הסינגל הופיעה אינה בהופעה במאוריציוס. היא גם ביצעה גרסאות שונות של השיר בתחנות הרדיו הרומניות Kiss FM ורדיו 21 ב-21 ביוני 2016 וב-22 ביוני 2016, בהתאמה. בריאיון למגזין הרומני Unica הכריזה אינה על קליפ ל"גן עדן". הטיזר הרשמי של "Heaven" ב-3 ביוני 2016.
נכון לדצמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-180 מיליון צפיות.
יוסף וייס (סופר)
יוסף וייס (ביידיש: יוסף ווײַס; באנגלית: Joseph Weiss; 1891, ורשה – 1979, לוס אנג'לס) היה סופר יידי אמריקאי.
ביוגרפיה
יוסף וייס נולד בשנת 1891 בעיר ורשה שבפולין הרוסית. בשנת 1914 היגר לארצות הברית. עבד במתפרה. תחילה התגורר בניו יורק, ובהמשך עבר ללוס אנג'לס. היה אב לשלושה. בשנות ה-50 וה-60 פרסם שלושה קובצי סיפורים קצרים ביידיש.
הנס איזידור וייזר
הנס איזידור וייזר (בגרמנית: Hans Isidor Weiser; 1908–1990) היה מפורצי הדרך במדינת ישראל ברפואת השיקום, ייסד וניהל את המרכז לשיקום של צה"ל ליד יפו, ניהל את המכון לרפואה פיזיקלית וראומטולוגית בבית החולים הדסה (תל אביב) ובהמשך בבית החולים איכילוב.
קורות חיים
וייזר נולד ב-1908 בגרמניה. התקבל ללימודי רפואה בליפציג ובשנת 1933 סיימם. במקביל סיים את האקדמיה לספורט  ועבד במחלקה לפיזיולוגיה, באוניברסיטה.
ב-1933 עלה לארץ ישראל.
משנת 1935 ניהל את המכון לרפואת ספורט מבית שטראוס והיה רופא הגימנסיה העברית "הרצליה".
במלחמת העצמאות ייסד וניהל את המרכז לשיקום של צה"ל ליד יפו. המרכז היה ראשוני, חדשני ופורץ דרך באותם ימים.
בשנות ה-50 היה ממייסדיה של החברה הישראלית לשיקום וראומטולוגיה.
ב-1978 פרש לגמלאות.
וייזר היה חבר באיגוד השיקום האמריקני, באיגוד השיקום הבינלאומי, וחבר כבוד באיגוד השיקום והרמטולוגיה הישראלי.
פרסם עשרות עבודות מחקר, (בשנים 1969-1972 פרסם 18 עבודות מחקר).
מתלמידיו: פרופ' מיכאל ירון, ד"ר ש. וייס.
נפטר ב-1990. השאיר אישה, ליזל וייזר (1915–2014) וארבעה ילדים.
סשה ברון כהן הוא נכדו..
יי-וו
יִי-ווּ (בסינית מפושטת: 义乌; בסינית מסורתית: 義烏; בפין-יין: Yìwū) היא תת-נציבות עירונית, השייכת לנציבות העירונית ג'ינהואה במרכז מחוז ג'ג'יאנג שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. העיר קיבלה את פרסומה בעקבות המסחר הסיטונאי העצום המתנהל בה. בזכות מסחר זה, המתנהל בעיקר בפוטיין-מרקט, אך גם בכל רחבי העיר, הפכה העיר ליעד תיירותי לסוחרים מכל העולם.
ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית תת-הנציבות העירונית מנתה 1,859,390 תושבים בשטח של 1,104 קמ"ר.
אף על פי שמנהלית נמצאת יי-וו בתחום השיפוט של הנציבות העירונית ג'ינהואה, היא ידועה יותר מעיר המחוז שלה, לא רק בעולם, אלא אף בסין.
קו רכבות המטען מיי-וו אל מדריד נחשב קו הרכבת הארוך בעולם: כ-13,000 ק"מ ב-21 ימים.
זולגות דמעותי, אמר השוטר
זולגות דמעותי, אמר השוטר (במקור באנגלית: "Flow My Tears, the Policeman Said") הוא רומן מדע בדיוני משנת 1974 מאת הסופר האמריקאי פיליפ ק. דיק. הסיפור עוקב אחר גֵ'ייסון טַוֶורנֶר, זמר וכוכב טלוויזיה משופר גנטית, שמתעורר יום לעולם שבו הוא מעולם לא התקיים. הסיפור מתרחש ב-1988 עתידנית, בארצות הברית שהפכה למדינת משטרה אחרי מלחמת אזרחים שנייה. בעולם זה ביקורות פתע של כוחות שיטור מתרחשות תדיר ברחובות, ואדם אשר נתפס ללא תעודות זיהוי מתאימות, נשלח למחנות עבודה או למותו. טוורנר נאלץ למצוא דרכים שונות באמצעות טיפוסים מפוקפקים שונים, לגלות מה קרה לו וכיצד להתחמק ממצב אפשרי של כליאה וגירוש למחנה עבודה. הספר היה מועמד לפרסי ההוגו (1975) ונבולה (1974), וזכה בפרס ג'ון וו. קמפבל לספר המדע הבדיוני הטוב ביותר ב-1975. הוא נחשב לאחד מספריו החשובים והמוערכים ביותר של דיק.
הבחירות לנשיאות רוסיה 2024
הבחירות לנשיאות הפדרציה הרוסית יתקיימו בחודש מרץ 2024. בהתאם להוראות חוק הבחירות, הסיבוב הראשון יתקיים ביום ראשון, 17 במרץ 2024. אם בסיבוב הראשון אף מועמד לא ישיג את הרוב המוחלט (מעל לחצי), על פי החוק סיבוב שני יתקיים בדיוק שלושה שבועות לאחר מכן, ב-7 באפריל 2024.
עד 2020, מגבלת מספר הכהונות הרצופות האפשריות שנקבעה בפרק 81 לחוקת רוסיה מנעה מהנשיא המכהן, ולדימיר פוטין, להיבחר לכהונה נוספת ובחירות 2024 היו אמורות לקבוע איפוא את זהות הנשיא החמישי של רוסיה. ברם, לאחר משאל העם על התיקונים לחוקת רוסיה הותר לפוטין להתמודד בבחירות אלה, עם זאת הוא עצמו טרם הצהיר על כוונה שכזו באופן רשמי. טקס ההשבעה מתוכנן להיערך ב-7 במאי 2024.
פוטין
עד 2020, על פי סעיף 3 בפרק 81 בחוקת רוסיה, אדם אחד לא יכול היה להחזיק במשרת נשיא הפדרציה הרוסית יותר משתי קדנציות ברציפות. משמעות הדבר הייתה שולדימיר פוטין, שנבחר לנשיא ב-2012 ונבחר מחדש ב-2018, לא היה יכול להשתתף בבחירות לנשיאות שתיערכנה בשנת 2024, אף על פי שכמה מומחים טענו שפוטין עשוי להישאר בשלטון לאחר 2024. ההנחה מתבססת על העובדה כי פוטין עלול להתמנות למשרה אחרת ב-2024, אולי ראשות הממשלה, כפי שזה קרה מ-2008 עד 2012 ואז יוכל לשוב לרוץ לנשיאות ב-2030. עם זאת, פוטין הכחיש את האפשרות של השתתפותו בבחירות 2030 כאשר ענה על השאלה הזאת מעיתונאי ב-18 במרץ 2018. חלק מהפוליטולוגים טוענים שפוטין יישאר בשלטון לאחר 2024 באמצעות שינויים לחוקה, כמו הסרת המגבלה על מספר הקדנציות, אף שפוטין אמר שהוא לא מתכוון לשנות את החוקה בריאיון למייגן קלי במרץ 2018. ב-23 במרץ 2018, מזכיר העיתונות של פוטין, דמיטרי פסקוב חזר ואמר גם שפוטין לא ישנה את החוקה על דעת עצמו וכי אם תערך רפורמה חוקתית, זה יתבצע ללא מעורבות הנשיא. ב-25 במאי 2018, במהלך פורום סנקט פטרבורג לכלכלה, פוטין שב ואמר כי הוא לא מתכוון להחזיק בתפקיד הנשיא יותר משתי קדנציות ברציפות.
בינואר 2020 לאחר נאום לאספה הפדרלית ציין כי לא יהיה זה נכון לכהן בקדנציה נוספת כנשיא, ברם התיקונים לחוקה שהציע עודדו פרשנים לטעון כי השינוי בחוקה מאפשר לו להמשיך לכהן בראשות המדינה גם לאחר 2024.
מועמדים
להלן האישים שהביעו עניין בהתמודדות לנשיאות:
רוסיה הוגנת
אולג בריאצ'ק — חבר הדומה העירונית של פסקוב
מועדון ספורט צעירי טייבה
מועדון ספורט צעירי טייבה (נקראת גם: הפועל צעירי טייבה; בערבית: هبوعيل شباب الطيبة) היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר טייבה. הקבוצה משחקת בליגה א' צפון.
היסטוריה
החל משנות ה-60 המוקדמות הייתה קיימת קבוצה בשם הפועל טייבה, שהייתה גם קבוצת הכדורגל הראשונה מן המגזר הערבי בישראל שעלתה לשחק בליגה הבכירה במשך עונה אחת. לאחר שירדה בסיום עונת הבכורה שלה, חזרה לליגת המשנה, והמשיכה להתדרדר עד שהתפרקה בשנת 2003.
בשנת 2008 הוקמה קבוצת מועדון ספורט צעירי טייבה (או בכינוייה "הפועל צעירי טייבה"). כבר בעונת הקמתה (2008/2009) התחילה לשחק בליגה ג' מחוז השרון, ובתום העונה החמישית של הקבוצה בליגה (2012/2013) ואף על פי שסיימה במקום ה-2 בליגה אחרי היריבה העירונית שמשון בני טייבה - שתי הקבוצות העפילו לליגה ב'.
אחרי 7 עונות נוספות בליגות ב', בסיום עונת 2019/2020 הקבוצה העפילה לראשונה לליגה א', 12 שנים מהקמתו. את עונת העלייה לליגה א' סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה ב' דרום א', כשעשר נקודות מפרידות בינה לבין המקום השני, והיא השיגה בעונה זו 56 נקודות ליגה ב-25 משחקים שהיוו 74.66% הצלחה. למשך רוב עונת עלייה זו התחרתה איתה קבוצת עירוני בית דגן, אותה הביסה טייבה פעמיים במשך העונה. ב-25 משחקיה בעונה זו, ניצחה הקבוצה 17 פעמים, סיימה ב-5 תוצאות תיקו והפסידה 3 פעמים בלבד (הפסד בודד בבית). כמו כן כבשה הקבוצה 77 שערים – ממוצע של יותר מ3 שערים למשחק אחד (ולמעשה הקבוצה שכבשה את כמות השערים הגבוהה ביותר בעונה זו בליגה ב' דרום א') ובנוסף ספגה רק 24 שערים (פחות משער אחד, בממוצע, למשחק – הנתון הנמוך ביותר בליגה בעונה זו).
בעונת 2020/2021 שובצה צעירי טייבה בליגה א' צפון.
ג'י איי ג'ו: סוגרים חשבון
'''ג'י. איי.ג'ו: סוגרים חשבון (באנגלית: G.I. Joe: Retaliation; ידוע גם בשם כח המחץ 2''') הוא סרט המשך לסרט ג'י. איי. ג'ו כוח המחץ משנת 2009 אשר יצא לאקרנים ב-27 במרץ 2013.
הסרט, אשר מבוסס על הזיכיון של "הסברו" "ג'י. איי.ג'ו", מבוים על ידי ג'ון מ. צ'ו ומככבים בו דוויין ג'ונסון, ברוס ויליס, צ'אנינג טאטום, ארנולד ווסלו, ריי פארק, ג'ונתן פרייס (נשיא ארצות הברית) ולי ביונג-הון.
תקציר העלילה
מרד פורץ בפקיסטן, והנשיא נהרג. נשיא ארצות הברית (כביכול) שולח את כח המחץ להציל את פצצת האטום הפקיסטנית היחידה, שנפלה לידי המורדים. היחידה מצליחה להציל את הפצצה ללא פגע, אולם מסוקי אפאצ'י מפציץ את מחנה הכח והורג את כל החיילים, פרט לשלושה שקופצים לבאר וניצלים: לידי J, מחסום דרכים ופלינט. באותו רגע ממש "נשיא ארצות הברית" (שמתגלה בהמשך כזרטן בתחפושת, כתוצאה ממאורעות הסרט הראשון) מודיע על הוצאת כח המחץ מחוץ לחוק ומגייס את קוברה לצבא. הוא מקיים מפגש פסגה עם כל שבע מעצמות הגרעין שנותרו (פרט לפקיסטן): ישראל, בריטניה, הודו, צרפת, קוריאה הצפונית, סין ורוסיה. (ראש ממשלת ישראל נראה דומה לאהוד אולמרט, בגילומו של רוברט קרטיני.) גחלילית מציל את מפקד קוברה ואת צל ענן מהכלא השמור בו נכלאו והם מצטרפים לזרטן.
חיילי כח המחץ מגלים ששלושתם הפכו למבוקשים מספר אחת, הם חוברים לגנרל במיל' ג'וזף קולטון (ברוס ויליס) שמחזיק בארסנל מרשים של כלי נשק במקומות חבויים בביתו. הם מוכיחים לו שהנשיא אינו הנשיא, ואף מצליחים להשיג שערה ממנו שמגלה שזהו זרטן. עיני נחש וג'ינקס לוכדים את צל ענן אבל הוא מספר להם שהצטרף לקוברה רק כדי לנקום את מות המאסטר שלהם, לאחר שזרטן הפליל אותו ברצח. החבורה מתאחדת וקולטון גם מגייס כמה מחייליו לשעבר.
בפסגת הגרעין זרטן משגר 7 פצצות אטום לעבר המדינות ותובע את התפרקותן מהנשק הגרעיני. בבת אחת כולם מפרקים את הנשק, כולל זרטן, אבל אז הוא חושף נשק לווייני המבוסס על אנרגיה קינטית והורס איתו את מרבית לונדון. הוא דורש את העולם לשליטתו אבל אז כח המחץ פורץ לאולם וכולם נלחמים בכולם. צל ענן הורג את זרטן, מחסום דרכים את גחלילית (ומפרק את הנשק הגרעיני) ופלינט מציל את הנשיא עם ליידי ג'יי. מפקד קוברה נמלט.
וילאייט תימן
וילאייט תימן (בערבית: ولاية اليمن; בטורקית עות'מאנית: ولايت یمن) היה אזור אשר נוהל כמחוז ברמה הראשונה (וילאייט) של האימפריה העות'מאנית. בתחילת המאה ה-20, על פי הדיווחים, שטחו היה. אוכלוסיית הווילאייט לפי המפקד העות'מאני של 1885 כללה כ-2,500,000 תושבים.
הווילאייט היה תחום על ידי קו רוחב -20 צפון לצפון, אזור פרוטקטורט עדן מדרום, ים סוף ממערב וקו האורך 45 מזרח ממזרח. הגבול הדרומי נתחם על ידי ועדת הגבול האנגלו-טורקית בשנים 1902–1905, בעוד שהגבול המזרחי נותר מעורפל.
היסטוריה
מאז הכיבוש העות'מאני של תימן ב-1517, היא נודעה בשם איילט תימן. לאחר רפורמות הטנזימאט באימפריה העות'מאנית, נוסד וילאייט תימן מרוב שטחי האיילט לשעבר בשנת 1872. בשנות ה-30 של המאה ה-19, בסיוע קריסת האימאמות הזיידית עקב חלוקה פנימית ואימוץ נשק מודרני לאחר מלחמת קרים, עברו העות'מאנים לצפון תימן, ובסופו של דבר כבשו את צנעא והפכו אותה לבירת וילאייט תימן ב-1872. כבר אז, השליטה העות'מאנית הייתה מוגבלת ברובה לערים, ושלטונו של האימאם הזיידי בתימן עילית הוכר רשמית.
החל משנת 1872, לאחר שאזור צנעא היה תחת שליטה איתנה, אהמט מוחתאר פאשא החל לשנות את המבנה של הממשל של וילאייט תימן, וחילקו אותו לארבעה סנג'קים, כאשר העיר צנעא משמשת כבירת הווילאייט. מחוז עסיר הפך לסנג'ק של תימן בשנת 1872. בסוף המאה ה-19 מרדו הזיידים בטורקים, והאימאם מוחמד בן יחיא הניח את היסודות לשושלת תורשתית. כאשר מת ב-1904, יורשו האימאם יחיא בן מוחמד הוביל את המרד נגד הטורקים בשנים 1904–1905, ואילץ אותם להעניק ויתורים חשובים לזיידים. העות'מאנים הסכימו למשוך את הקוד האזרחי ולהחזיר את השריעה בתימן.
ב-1906 מרדו מנהיגי האידריסי של עסיר נגד העות'מאנים. עד 1910 הם שלטו ברוב עסיר, אך בסופו של דבר הם הובסו על ידי כוחות טורקים וחיג'אזיים.
אחמט עיזט פאשה חתם הסכם עם האימאם יחיא באוקטובר 1911, לפיו הוכר כראש זמני ורוחני של הזיידים, ניתנה לו הזכות למנות פקידים עליהם ולגבות מהם מיסים. העות'מאנים שמרו על שיטת הממשל שלהם בחלקים בעלי הרוב הסוני של תימן.
במרץ 1914 תיחמה האמנה האנגלו-טורקית את הגבול בין תימן לפרוטקטורט עדן. כשפרצה מלחמת העולם הראשונה, האימאם יחיא נשאר נאמן לסולטאן, אך ניסה לנהל משא ומתן עם בריטניה במקביל. בני עסיר, לעומת זאת, הצטרפו לבריטניה מיד עם תחילת המלחמה. המרד הערבי בחג'אז ניתק את תימן משאר האימפריה העות'מאנית, והאימאם ניצל את ההזדמנות לבסס את כוחו על תימן כולה.
הכוחות הטורקיים נסוגו ב-1918, והאימאם יחיא חיזק את שליטתו בצפון תימן והקים את ממלכת תימן המותוואכלית.
חלוקה מנהלית
סנג'קים של הווילאייט בשנת 1876 בקירוב:
אישטוואן פרקש
אישטוואן פרקש (במקור וולפנר, בהונגרית: Farkas István; בודפשט, 20 באוקטובר 1887 – אושוויץ, תחילת יולי 1944) היה צייר יהודי-הונגרי שניספה בשואת יהודי הונגריה.
פרקש הוא היוצר של התמונות כמו "בית הרוחות", "השוטה של סירקוז" ושל דימויים מוזרים אחרים. הוא היה דמות משמעותית בציור ההונגרי והאירופי של המאה העשרים.
ביוגרפיה
אישטוואן וולפנר נולד במשפחה בורגנית יהודית אמידה. אביו הוא יוז'ף וולפנר, מנכ"ל הוצאת זינגר וולפנר, ואמו הייתה אנה גולדברגר. כבר במהלך לימודיו בתיכון התגלה עניינו בציור. המאסטר המוקדם שלו היה הדמות הגדולה של הציור ההונגרי, לאסלו מדניאנסקי. הוא נסע לפריז ב-1912 ועבד שם עד פרוץ המלחמה. הוא שירת כלוחם בחזית במלחמת העולם הראשונה, כלוחם אש, הוא נפל בשבי האיטלקי.
ב-18 ביוני 1925, בבודפשט, נשא לאישה את הציירת הברונית היהודייה אידה קוהנר, בתם של הברון מסאסברן אדולף קוהנר ושל הלן קוהנר (אירן). באותה שנה הוא ואשתו התיישבו בפריז ועשו מספר סיורים באירופה. בין 1929 לבין 1932 נפתחו כמה תערוכות שלו: סופרים צרפתים בולטים (כולל המשורר אנדרה סלמון) שיבחו את אמנותו. הוא היה חבר מוכר בקבוצת האמנים של אסכולת פריז.
ב-1932, לאחר מות אביו, חזר לבסוף הביתה, קיבל לידיו את ניהול הוצאת זינגר וולפנר, אך המשיך גם בעבודתו כצייר. הוא עדיין הציג כמה תערוכות בתחילת שנות הארבעים, ואמנותו, אם כי בחוג מצומצם, זכתה להערכה רבה על ידי מיטב המבקרים.
לאחר הכיבוש הגרמני (מבצע מרגרטה), הוא נלקח תחילה למחנה ריכוז הונגרי בגלל מוצאו היהודי ולאחר מכן - על אף מספר פעולות חילוץ חסרות תוחלת (המשפחה פנתה גם לסופר הימני פרנץ הרצג ולאחר מכן לעוצר מיקלוש הורטי) - נשלח למחנה ההשמדה אושוויץ.
גן הנעדרים
גן הנעדרים או בשמו המלא: גן הנעדרים לזכר חללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע, שנמצא בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים, הוא אתר ההנצחה המרכזי וגן זיכרון לזכר חללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע. הוקם בשנת 1954 בתור "חלקת הנעדרים" לזכר נעדרי מערכות ישראל לאחר גילויה של מערת קברים עתיקה בבית הקברות הצבאי הנמצאת בסמוך אליה.
הקמת הגן
לפי החלטת שר הביטחון שאול מופז בשנת 2003, הקמת הגן תשמש בתור אתר ההנצחה המרכזי לזכר חללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע. לפני הקמת הגן, שכנה במקום חלקה מיוחדת לזכרם של חללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע, שבו שכנו "קברים ריקים" לזכרם של כל החללים ולידה רחבת הטקסים המרכזית של הר הרצל.