cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המרכז האקדמי רופין
היסטוריה
בשנת 1996 החלה את פעילותה הפקולטה להנדסה, במסגרת שלוחה של אוניברסיטת קובנטרי הבריטית, כתוכנית ארבע שנתית. התוכנית התנהלה באנגלית תוך שילוב של צוות מרצים שהגיע מאנגליה וצוות מרצים מקומי. המחלקה הראשונה שנפתחה הייתה הנדסת תעשייה וניהול. שנה אחר-כך נפתחה המחלקה להנדסת חשמל ואלקטרוניקה, הנדסת מחשבים ובהמשך המחלקה מדעי המחשב והמידע. בשנת 2001, בעקבות פניית המועצה להשכלה גבוהה, הוחלט לשנות את אופי פעילתו של בית הספר להנדסה תוך הפיכתו למוסד ישראלי המעניק תארים המוכרים על ידי המועצה להשכלה גבוהה לאותן תוכניות. בינואר 2004 הוסמך בית הספר להעניק תוארי B.Tech ב-3 תחומים: הנדסת תעשייה וניהול, הנדסת חשמל ואלקטרוניקה והנדסת מחשבים, והחל משנת 2005, הוסמך בית הספר להעניק תוארי B.Sc. בתחומים אלה. בהמשך הוסמך לתת תואר שני בלוגיסטיקה ושרשרת האספקה הגלובלית.
בסוף שנות ה-90 פקד את המרכז האקדמי רופין משבר כלכלי, לאחר שצבר חובות של כ-75 מיליון שקל. ב-2002 המרכז נכנס להליך של הסדר חוב, שכלל מכירת נדל"ן וקרקע בשטח 300 דונם, והפיכת המכללה לעמותה. בסיום התהליך הפך המרכז למוסד המתוקצב על ידי המועצה להשכלה גבוהה, שגובה שכר לימוד אוניברסיטאי (למעט תוכנית ה'BA מנהלים' שגבתה שכר לימוד בלתי מסובסד עד שנסגרה ב-2010 ).
באוקטובר 2007 הכריז התאגיד הצרפתי ויאוליה על הקמת מרכז מחקר לאיכות הסביבה ברופין.
נשיאת המרכז האקדמי בשנים 2004–2016 הייתה פרופ' שוש ארד. בשנים 2016–2021 שימשה פרופ' גליה צבר בתפקיד. החל מאוקטובר 2021, נשיא המרכז הוא פרופ' אביעד קליינברג.
בדצמבר 2014, נחנך בניין חדש עבור בית הספר למינהל עסקים, שנבנה בעלות של 35 מיליון שקל.
תחומי פעילות
במרכז האקדמי פועל בית הספר לכלכלה ומנהל עסקים, בית הספר למדעי החברה והקהילה, בית הספר להנדסה, ובסך הכל 15 מחלקות אקדמיות לתואר בוגר ומוסמך, בהן לומדים יחדיו מעל 4,300 סטודנטים. בנוסף מפעיל רופין את בית הספר למדעי הים במכמורת. הוא הוקם ב-1997 כ"מכללה הימית לישראל", שקיבלה את החסות האקדמית של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2003 הצטרפה המכללה הימית לישראל למרכז האקדמי רופין. משנה זאת נקרא שמה "בית הספר למדעי הים והסביבה הימית", והיא הפכה למכללה ציבורית המתוקצבת על ידי הות"ת של המועצה להשכלה גבוהה. בבית הספר למדעי הים ישנן תוכניות ללימודי תואר ראשון במדעי הים והסביבה הימית ולימודי תואר ראשון בביוטכנולוגיה ימית. בנוסף, נפתחו שתי תוכנית ללימודי תואר שני בניהול משאבי ים ותואר מדעי מחקרי עם תזה.
בצד הפעילות הלימודית במחלקות, מעודד המרכז האקדמי מחקר ופעילויות אקדמיות מגוונות, קיום כנסים אקדמיים וימי עיון במבחר נושאים במשך כל השנה והפעלת רשות מחקר לצורך העצמה וקידום הסגל האקדמי. המרכז האקדמי רופין שם לעצמו למטרה להעמיד דור חדש של מנהלים בעלי גישה ערכית ומודעות סביבתית. בתוך כך מניף המרכז שני דגלים מרכזיים - סביבה ומעורבות חברתית. "הקמפוס הירוק" של המרכז האקדמי רופין הוא חלק מתפיסת עולם הטומנת בחובה מעורבות חברתית למען הקהילה ולמען הסביבה.
בשנת 2005 הוקם המכון לחקר הגירה ושילוב חברתי, הפועל למען קידום ההוראה והמחקר בתחום ההגירה.
בשנת 2022 הוקמה קבוצת המחקר לקיימות סביבתית וחברתית העוסקת במחקר אינטרדיסציפלינרי בתחומי הקיימות.
ב עסק צוות מחקר של בית הספר למדעי הים, בניטור מזהמים אורגניים והשפעת הזרמת מי קולחים לנחל אלכסנדר.
בית הסוהר נפחא
מתקן הכליאה
כשהוקם בית הסוהר, מירב ההשקעה הייתה באגפים הייחודים, גם משום שהאיום החיצוני על בתי הסוהר באותם ימים לא נחשב גדול.
לונדון פראנטס
לונדון טיוס פראנטס ג'וניור (באנגלית: London Tyus Perrantes Jr.; נולד ב-3 באוקטובר 1994) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז בהפועל גלבוע גליל.
בית הסוהר נפחא
אוכלוסיית האסירים
בבית הסוהר נפחא מוחזקים האסירים הקשים ביותר, הוא מיועד לכ-700 אסירים ביטחוניים, השפוטים בגין עבירות חמורות במיוחד (עם דם על הידיים), ועוד מאה אסירים פליליים כבדים, רובם שפוטים על רצח ועבירות סמים.
לונדון פראנטס
קריירה
פראנטס החל לשחק כדורסל בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וירג'יניה. בעונתו הראשונה הוא העמיד ממוצעים של 5.5 נקודות ו-3.8 אסיסטים למשחק. בפתיחת עונתו השנייה הוא הושעה מפני שהפר את חוקי הקבוצה במהלך הקיץ, אך לא פורסם אלו חוקים הופרו על ידו. ב-1 בינואר 2015 קלע שיא קריירה של 26 נקודות במשחק נגד מיאמי. ב-22 בפברואר נתקל בחבר קבוצתו מלקולם ברוגדון, שבר את אפו וסבל מזעזוע מוח קל. בעונתו השנייה העמיד ממוצעים של 6.4 נקודות ו-4.6 אסיסטים למשחק. ב-4 בינואר 2016 קלע 22 נקודות, מתוכן שבע שלשות, בהפסד לווירג'יניה טק. בתום עונתו השלישית העמיד ממוצעים של 11 נקודות, 4.4 אסיסטים ו-3 ריבאונדים למשחק, כשהוא קולע 43.9% מהשדה, 48.8% מ-3 ו-80.3% מקו זריקות העונשין. בעונתו האחרונה בקבוצה העמיד ממוצעים של 12.7 נקודות ו-3.8 אסיסטים למשחק, ובסך הכל שיחק 138 משחקים וקלע 1,225 נקודות במדי אוניברסיטת וירג'יניה.
לאחר שלא נבחר בדראפט 2017 ב-NBA, הצטרף פראנטס לסגל מיאמי היט לקראת טורניר ליגת הקיץ של ה-NBA. ב-23 באוגוסט חתם על חוזה בסן אנטוניו ספרס, אך שוחרר טרם פתיחת העונה. ב-18 באוקטובר 2017 חתם על חוזה דו כיווני עם קליבלנד קאבלירס ועם קאנטון צ'ארג', שלוחתהּ של הקאבלירס בליגת הפיתוח של ה-NBA. ב-12 בדצמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA, כששיחק שלוש דקות בניצחון 123–114 על אטלנטה הוקס. בתום העונה העפילה הקבוצה לגמר ה-NBA ופגשה בפעם הרביעית ברציפות את גולדן סטייט ווריורס, אך הפסידה לה 0–4. ב-12 ביוני 2018 שוחרר מהקבוצה, ובסך הכל שיחק 14 משחקים במדי הקאבלירס.
בית הסוהר נפחא
אסירים פליליים
בעבר היו בבית הסוהר נפחא רק מספר מועט של אסירים פליליים שהיו "אסירי עבודה", אך כיום מתנהל אגף סגור של אסירים פליליים קשים, אשר רובם רוצחים וסוחרי סמים.
לונדון פראנטס
קריירה
ב-23 ביולי 2018 חתם לעונה אחת בלימוז' הצרפתית. הוא שוחרר מהקבוצה ב-16 בנובמבר 2018, ויומיים לאחר מכן חתם בשולה באסקט הצרפתית. ב-25 ביוני 2019 הצטרף לסגל ניו אורלינס פליקנס לטורניר לליגת הקיץ 2019 של ה-NBA. ב-12 בספטמבר 2019 הצטרף למחנה האימונים של פורטלנד טרייל בלייזרס, אך לא חתם בקבוצה. ב-11 בנובמבר 2019 הצטרף לבשאקשהיר קולג'י הטורקית. ב-21 בינואר 2020 נרכש על ידי קפיטל סיטי גו-גו מליגת הפיתוח. בדצמבר 2020 חתם באוסטין ספרס, גם היא מליגת הפיתוח. ב-22 באוגוסט 2022 חתם בהפועל גלבוע גליל.
בית הסוהר נפחא
אסירים פליליים
הטיפול באסירים הפליליים בבית הסוהר מתבסס על מודל "הטיפול המשולב", שהוגדר כיעד מרכזי על ידי נציבות שירות בתי הסוהר. האגף, שהתשתית שלו היא של אגף ביטחוני, היה במשך תקופה ארוכה כר לאירועי אלימות קשים בין האסירים לבין עצמם ובינם לבין סגל הכליאה. האסירים ראו בו מקום ענישה נוסף בשל המרחק הפיזי ממרכז הארץ, אבל גם בגלל התנאים והיעדר מסגרות של חינוך ושיקום. במסגרת תוכניות השיקום הוקמו בו בית כנסת ומדרשה תורנית. בנוסף, הופעלו תהליכים טיפוליים, בתחום הדת והחינוך. המדרשה היא בין המובילות בתחום השיקום בבתי הסוהר. רבנים מכל הארץ מגיעים אליה, כדי להופיע בפני האסירים. בנוסף נפתחה גם מאפיית פיתות, ואסירי האגף הסגור הם אלה שמפעילים אותה. כתוצאה מתהליכים אלה ירדה רמת האלימות והאירועים האגרסיביים בין האסירים באגף בצורה דרמטית.
תקריות
ביוני 2002 דקר אסיר איש חמאס את מפקד כלא נפחא סגן גונדר אלברט אבוחצירא ושניים מפקודיו. ב-26 באוקטובר 2015 הודח מפקד הכלא גונדר משנה שמעון ביבס בעקבות הברחת טלפונים סלולריים אל תוך כותלי הכלא.
נפתלי הלברשטאם (ירושלים)
רבי נפתלי הלברשטאם (ב' בתמוז ה'תרפ"ח, 20 ביוני 1928 – י"ז באדר א' ה'תשפ"ב, 18 בפברואר 2022) היה יושב ראש ועד הכשרות של העדה החרדית. כונה האדמו"ר מטשאקאווא.
ביוגרפיה
נולד לרבי יעקב, האדמו"ר מטשאקאווא, בן רבי סיני מזמיגראד ולאיידל דינה בת רבי שלום מוסקוביץ' משאץ. למד בתלמוד תורה תורה ויראה ובישיבת סלונים אצל הרב שלום נח ברזובסקי. נישא לחיה שרה בת רבי שמואל שמעלקא גינזברג אב בית דין אורניאש מדייש.
הוציא לאור ספר "דברי נפתלי" על התורה והמועדים.
נפטר בי"ז באדר א' ה'תשפ"ב (18 בפברואר 2022), ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
חתנו הרב שלמה גשטטנר הוכתר בעת ההלויה לאדמו"ר מטשאקאווא. נכדו הרב יוסף מאיר כהנא הוכתר לאדמו"ר מטשאקווא בית שמש, בית מדרשו בשכונת רמת אברהם.
פעולותיו
מונה לשמש יו"ר ועד הכשרות של העדה החרדית בירושלים בידי הרב זליג ראובן בנגיס, ושימש בתפקיד זה עשרות שנים. לאחר פטירת אביו בשנת ה'תשכ"ח החל למלא את מקומו כאדמו"ר.
משפחתו
אחיו היה הרב משה הלברשטאם.
לו שלוש בנות:
קול הקמפוס
קול הקמפוס הייתה תחנת רדיו ישראלית השייכת לפרויקט הרדיו החינוכי של קול ישראל בשיתוף עם המסלול האקדמי המכללה למינהל, שהוקמה בשנת 1995 ופעלה ברציפות עד שנת 2017.
התחנה התאפיינה בשידורי מוזיקה מגוונת ואקלקטית, בעיקר מוזיקה אלטרנטיבית ומוזיקת אינדי מכל הז'אנרים, ונחשבה לייחודית בסגנונה זה. התחנה לא הייתה מונעת משיקולי מדרוג, כמתאפשר מאופי התחנה, ועל כן לא היו בה שידורי חדשות, דיווחי תנועה וכדומה, וכן לא היו בה תשדירי פרסומת. התחנה צברה לעצמה קהל מאזינים נאמן ורחב וזכתה לכינויים "רדיו מחתרתי" ו"שידורי המהפכה".
שידורי התחנה נקלטו באזור המרכז בתדר FM106 ושודרו גם באתר האינטרנט של התחנה. כמו כן שודרה התחנה בפריסה ארצית בפורטל ערוצי הרדיו של yes באפיק 71 ובערוץ 87 של HOT.
בסוף חודש אוגוסט 2017, לאחר 22 שנות פעילות ובעקבות מצוקת תקציב החליטה המכללה למנהל על סגירת התחנה. התחנה נפרדה מהמאזינים ב-31 באוגוסט 2017 ביום שידורים חגיגי.
בנובמבר 2018 הרחיבה תחנת רדיו "הקצה" את שידוריה, ובמסגרת זו שב "קול הקמפוס" לחיים בדמות "קמפוס הקצה" - רצף שידורים לאורך סוף השבוע, מיום שישי בשעה 15:00 ועד מוצ"ש ב-23:00 שבו משדרים כל שדרני רדיו "קול הקמפוס" תוכניות ששודרו בו בעבר לצד תוכניות חדשות.
היסטוריה ותוכניות
בתחילה שידרה התחנה מאולפניה אשר היו ממוקמים בקמפוס תקשורת של המסלול האקדמי המכללה למינהל בתל אביב. שם התחנה נבחר ביום שידורים מיוחד שנערך סמוך למועד פתיחת השידורים. משנת 2010 עד 2017 התחנה שידרה מאולפנים הממוקמים בשלוחת המכללה בראשון לציון. התחנה שידרה בכל שעות היממה ומשדרים בה סטודנטים ובוגרי בית הספר לתקשורת של המכללה, במסגרת פעילות לימודית אקדמית המשלבת לימודים תאורטיים ומעשיים.
בתחנה שודרו תוכניות מגוונות הכוללות מוזיקה ומלל בנושאים הפונים לקהל יעד צעיר. כחלק מאג'נדת השידור הציבורי בישראל העלתה התחנה על סדר היום הציבורי תכנים המייצגים את המיעוטים בישראל ולא את תרבות המיינסטרים. בקול הקמפוס הוצגו תכנים חברתיים ותרבותיים ופועלים נגד דחיקת נושאים חברתיים לשוליים. בתחנה התארחו להקות ומוזיקאים רבים, אנשי תרבות ורוח. כמו כן, אולפני הרדיו החדשים ערוכים להופעות חיות של מוזיקאים.
באוגוסט 2017 הודיע החוג לתקשורת במכללה למנהל שתחנת הרדיו תיסגר.
בנובמבר 2018 קבוצה מאנשי קול הקמפוס הקימו לתחייה את שידורי התחנה במסגרת שידור רדיו הקצה, ברצועה שנקראת ״קמפוס הקצה״.
סגנון מוזיקלי
התחנה הציעה מגוון אקלקטי ורחב של סגנונות מוזיקה אלטרנטיבית. התחנה לא שידרה להיטי מיינסטרים ועסקה בשולי המוזיקה הישראלית והעולמית ושימשה כפלטפורמה חשובה ורלוונטית להצגת יצירות אלה והיא נחשבה לאלטרנטיבה לתוכן המוזיקלי המשודר בתחנות רדיו אחרות בישראל. התחנה לא התמקדה בז'אנר אחד, אלא בפיוז'ן מוזיקלי של סגנונות שונים. בין הסגנונות ניתן למצוא מוזיקה אלקטרונית על גווניה, אינדי, רוק מתקדם, רוק אלטרנטיבי, מוזיקה שחורה, מוזיקה לטינית, מוזיקת עולם ואירוח הרכבים בתחילת דרכם מישראל והעולם. בנוסף, התחנה שמה לעצמה למטרה לקדם ולחשוף אמנים מקומיים, לרוב בתחילת דרכם.
שדרנים ומנהלי התחנה
תחילה נוהלה התחנה על ידי שני הסטודנטים לתקשורת שהקימו אותה, יוני לביא ועופר וינשטיין. בהמשך גיא איטינגון, פיתח וניהל את לוח השידורים של התחנה, ובזאת היה בין המתווים את דרכה של התחנה. בשנת 1998 מונה איטינגון למנהל התחנה, ובשנת 2005 הוחלף על ידי ליאור רחמני. רבים מהשדרנים, העורכים והמפיקים בתחנה הם סטודנטים אשר עוברים הכשרה מתאימה ואינם מקבלים שכר עבור עבודתם. אין לשדרנים הגבלה על מספר המלים או על סוג השירים המושמעים, ולוקחים חלק יותר מ-140 סטודנטים ובוגרים. כמו כן, השדרנים מפיקים וכותבים תכנים ל"מגזין קול הקמפוס" באתר התחנה. המגזין מתחדש ומתעדכן בכתבות חדשות מדי יום, ובו כותבים אנשי התחנה על מוזיקה, וכן בנושאי תרבות, אמנות, קולנוע, דעות וביקורת. בעבר פעל המגזין בשיתוף פעולה עם אתר "nrg מעריב", ומאז התפרסמו כתבות המגזין באתר "הארץ". לאור ירידה משמעותית במספר הנרשמים ללימודי התקשורת במכללה קוצץ תקציב התחנה, ובספטמבר 2014 פוטרו מנהל התחנה ליאור רחמני והעורכת הראשית עדי מור, ללא כוונה להחליפם. מאז תופעלה התחנה על ידי צוות הפקה מצומצם. בשנת 2015 החל עדי נוי לשמש כעורך ראשי ונמרוד הלברטל כמפיק ראשי ומנהל אולפנים. בשנת 2016 מונתה הדר זילברשטיין למנהלת התחנה.
אלבום האוסף
אלבום אוסף ראשון מבית קול הקמפוס 106fm יצא ב -5 בינואר 2007. Where is the sunshine הציע מבט יוצא דופן אל לב העשייה המקומית. והעצמאית האוסף כולל 18 קטעים, רובם באנגלית, והוא מציג הרכבים הפועלים בשוליים התוססים של המוזיקה הישראלית, מודרים מהמיינסטרים, אך מהווים את מרכז הקיום התרבותי של אלפי צעירים ושל קול הקמפוס. כל ההרכבים אשר נכללו באוסף פועלים בלייבלים קטנים או באופן עצמאי. לחלק מהקטעים הייתה זו החשיפה הראשונה, לצידם מופיעים קטעים וותיקים-אך-חדשניים-ברוחם. נוסף על כך התחנה יצרה קשר עם לייבלים בחו"ל על מנת לאפשר לאמנים ישראלים חשיפה גם מעבר לים. הדיסק הופק בסיוע אגף תרבות ואמנות בעירית תל אביב, וחולק ללא תשלום וכוונות רווח דרך אתר האינטרנט של התחנה ובאמצעות אתר ynet.
מסע אספלט
מסע אספלט הוא פרויקט מחווה לשירי המלחין סשה ארגוב שנעשה בשיתוף עם טלי פולק, מפיקה עצמאית ושדרנית בתחנה. שם הפרויקט הוא שם השיר החדש בפרויקט, שהתגלה בעיזבונו של סשה ארגוב ומעולם לא יצא לאור באופן רשמי. נועה גולנדסקי כתבה ללחן טקסט חדש. האלבום ראה אור בסוף ינואר 2011 לאחר עשרה חודשי עבודה וכולל 27 שירים ביצועים חדשים של אמנים צעירים ועצמאיים לשיריו של ארגוב. האלבום הופק בפורמט אינטרנטי להורדה בתשלום סמלי יחד עם עטיפה וחוברת מעוצבת עם מילות השירים והקרדיטים. לאור הביקוש יצא באפריל 2011 אלבום בפורמט כפול למכירה בחנויות. הביצועים הם פרשנויות שונות וחדשות לשירי סשה ארגוב, עם סאונד עדכני, וניסיון לתבל את שיריו ברוח אחרת. עם המשתתפים נמנים איה כורם, אביגייל רוז, איתמר רוטשילד, אלון עדר, גליה חי ואבי בללי, הילה רוח, טל הפטר, יאיר יונה, יהוא ירון, כרמי זיסאפל וערן ויץ, מיכל לוטן, נועה גולנדסקי ואדם בן אמיתי, נילי פינק, נעם נבו, עינב ג'קסון כהן, צח דרורי, רונית רולנד ואבי עדאקי. הפרויקט הוקלט בהתנדבות ובאופן עצמאי, ללא מימון או תמיכה וללא מטרות רווח. לאמנים המשתתפים ניתן חופש אמנותי מוחלט בבחירה של עיבוד והפקה, כדי ליצור כר ביטוי רחב ומגוון.
פרויקט הלביא
פרויקט הלביא הוא פרויקט מחווה שני בהפקת קול הקמפוס. האלבום ראה אור במרץ 2013 ומהווה הומאז' לאריק לביא, אחד המבצעים הבולטים בתולדות המוזיקה בארץ, אדם שהשאיר חותם בימתי בולט. 16 השירים שבאלבום, כוללים מגוון פרשנויות מחודשות לשיריו של לביא, בביצוע אמנים הצעירים ועצמאיים הפועלים בארץ. בין היתר, נכללו בפרויקט 4 שירים, להם כתב לביא את המילים בעצמו. כל אחד מהאומנים הצעירים בחר, על פי דרכו, להציג את החיבור האישי שלו לאריק לביא. למבצעים ניתנה יד חופשית בבחירת השירים עצמם, ובהחלטה האמנותית כיצד להביא לידי ביטוי את הפרשנות האישית שלהם לשיריו של לביא. בין האומנים וההרכבים המבצעים אפשר למצוא את אבי עדאקי, חבורת אטומיק, ירונה כספי, קילר הלוהטת, סגול 59, תעני אסתר ועוד. האלבום מופץ בפורמט אינטרנטי בלבד. סוג זה של הפצה נבחר מתוך רצון לשמור על הרוח שליוותה את עשייתו. הפרויקט הוקלט בהתנדבות ובאופן עצמאי, ללא מימון או תמיכה וללא כוונות רווח. חלק מהשירים הוקלטו באולפני קול הקמפוס.
Audio Montage All-stars
בשנת 2011 הוקם באולפני קול הקמפוס הלייבל חרקה - חיות רדיו קול הקמפוס. מטרת הפרויקט הוא עידוד ותמיכה ביצירה מוזיקלית מקומית. באביב 2011 יצא האלבום הראשון בסדרה תחת השם Audio Montage All-stars. האלבום הופק והוקלט ביום אחד באולפני קול הקמפוס כסשן חי וחד פעמי המבוסס על מוזיקה מקורית וג'אמים. האלבום הושק לראשונה באירוע יום התקליט הבינלאומי 2011, במספר מוגבל של עותקים פיזיים וניתן להורדה בחינם ברשת. באלבום שמונה קטעים של דאון ביט אקספרימנטלי, גרוב, פאנק (Funk), ג'אז ואלקטרוניקה חיה. בכל הקטעים משתתפים אמנים ישראלים ובהם: דיגיטל_מי, קיפ, מאיה דוניץ, תבור בן-דור, ירון אוזנה, ספי רמירז, קותימן, מארקי פאנק, סקולמאסטר ומיקסמונסטר.
Foreign Telegrams
בדצמבר 2011, יצא האלבום השני בסדרה תחת השם Foreign Telegrams, ובביצוע ההרכב Tiny Fingers. האלבום הוקלט במסגרת התוכנית "אור לגויים" עם אורלי יעקובי. המוזיקה של טייני פינגרז מורכבת מחטיבת קצב גרובית, ביטים אלקטרוניים חיים, ריפים מאסיביים של גיטרה, ליינים חדשניים של סינתי ושירה. הלהקה כוללת את בועז בנטור (בס), טל כהן (תופים), אורן בן דוד (גיטרה חשמלית), דניאלה 'ססיליה' תורג'מן (שירה) ונמרוד בר (סינתיסייזר). Foreign Telegrams הציג צד שונה של הלהקה, שאוהבת לערוך ניסויים מוזיקליים ולהרחיב את גבולות הז'אנר של עצמה. חברי הלהקה החליפו כלים ותפקידים במהלך הסשן והרבו להשתעשע עם טכנאי ההקלטה.
Broadcasting
בינואר 2012, יצא האלבום השלישי בסדרה תחת השם Broadcasting, ובהשתתפות We Are Ghosts, פרויקט מוזיקה המשלב מוזיקאים ואמנים מתחומים שונים, שמאלתרים יחד על בסיס הקשבה ותגובה. ללהקה אין חומרים כתובים, ואינם מבצעים לעולם את אותו הקטע פעמיים. ההתרחשות המוזיקלית שלהם היא חד פעמית ומושפעת מהמקום ומהזמן שבהם היא מתקיימת. האלבום החדש, Broadcasting, הוקלט על ידי עומר סנש ומורפלקסיס באולפני קול הקמפוס במסגרת התוכנית "שעת השין" עם גיל מטוס ואסף קפלן במהלך 4 שעות בלבד, ובהרכב נגנים שכלל את דויד פרץ, שני קדר, גיא חג'ג', גיא ביבי, רוי רגב (מונוטוק), מירב שחם, נועה מגר, מורפלקסיס, דני רווה ואורי דרור.
מבוסס על סיפור אמיתי
בדצמבר 2012, יצא האלבום הרביעי בסדרה תחת השם "מבוסס על סיפור אמיתי", ובביצוע ההרכב "פיסוק רחב". האלבום הוקלט באולפני קול הקמפוס במהלך שלושה ימים, במסגרת התוכנית הוותיקה והמוערכת "נפולאון" של לאון פלדמן. זהו אלבומה השני של הלהקה פיסוק רחב בו הם מציגים מארג מוזיקלי שנע מפרי-ג'אז, ממשיך למחוזות אפריקאיים, פוזל קצת לכיוון הפופ, ומגיע עד קצה האוונגרד. בשיריהם הם בוחרים להעביר ביקורת, מסרים נוקבים ודוקרים, תוקפים את הנושאים הרגישים ביותר בישראליות - כיבוש, דת, פוליטיקה, גזענות, ואי-שוויון חברתי. כמו כן, עוסקים גם באהבה ומין. חברי ההרכב הם הסולן ג'רמי פוגל, לצידו מנגנים רביד זיגדון, ירון אלוש, אריאל ערמוני, סער יכין, ארז פרנק ונועה רימר.
Diamonds In The Sand
באוקטובר 2013, יצא לאור האלבום החמישי בסדרה תחת השם "Diamonds In The Sand" ובביצוע ההרכב Electric Zoo. האלבום הוקלט בארבעה ימים באולפני קול הקמפוס על טייפ סלילים ובשימוש של מיקרופונים ומכשירים אנלוגיים משנות ה-60 וה-70. על ההקלטות, המיקס והמאסטרינג אחראי אורי ורטהיים, שמלווה את סדרת "חרקה" עוד מראשיתה.
אורופ
אוּרוּפּ (ברוסית: Уру́п; ביפנית: 得撫島; באיינו: ウルㇷ゚) הוא אי גבוה בלתי מיושב בים אוחוצק מקבוצת האיים הקוריליים השייכים לרוסיה. שמו של האי בא משפת האיינו, ומשמעותו דג הטרוטה.
היסטוריה
האי אורופ יושב לראשונה על ידי בני האיינו, הקבוצה האתנית הילידית של האיים הקוריליים, האי סחלין והאי הוקאידו. הביקור הראשון המתועד של אירופאים באורופ היה בשנת 1643, כאשר ספינה של חברת הודו המזרחית ההולנדית בפיקודו של מגלה הארצות ההולנדי מארטן חריטס פריס עגנה באי, ככל הנראה בחפשם אחר פרוות. האי מופיע על גבי מפה רשמית משנת 1644 שהציגה את האדמות בבעלות האן מצומאה. בעלות זו קיבלה משנה תוקף על ידי שוגונות טוקוגאווה בשנת 1715. בשלהי המאה ה-18 הגיעו לאי סוחרי פרוות רוסים. הם צדו לוטרות ים והשתלטו על ספינות זרות ששטו באזור. בשנת 1772 פרצו עימותים בין בני האיינו לרוסים, והאחרונים עזבו את האי לתקופת מה. בשנת 1768 חזרו רוסים לאי, תוך שהם כפופים להנחיותיו מושל סיביר.
במהלך מלחמת העולם השנייה הועברו המתיישבים האזרחים היפנים מן האי אל ארבעת "איי הבית" של יפן, כאשר לקראת סוף המלחמה הוצבו באי 6,000 חיילים של הצבא היפני הקיסרי. במבצע סערת אוגוסט שבו פלשה ברית המועצות לאיים הקוריליים נכנעו הכוחות היפניים באורופ ללא התנגדות. ב-1952, בחתימתה על חוזה סן פרנסיסקו, ויתרה יפן על תביעותיה לריבונות על האי. חיילי משמר הגבול של ברית המועצות החזיקו במתקנים הצבאיים היפניים באי עד לנסיגתם בעת התפרקות ברית המועצות ב-1991. האי כיום אינו מיושב, אך משתייך מנהלית למחוז סחלין.
גאוגרפיה
לאי אורופ צורה דמוית-מלבן, שצלעו הארוכה 120 ק"מ וצלעו הקצרה 20 ק"מ. שטחו של האי 1,437 קמ"ר, נתון המציב אותו רביעי בשטחו בקבוצת איים הקוריליים. הנקודה הגבוהה באי שייכת לקבוצת חרוטי אפר בשם איוואו בגובה 1,426 מ'. מצר פריס, הקרוי על שם מארטן חריטס פריס, מפריד בין אורופ לאיטורופ. בין אורופ לסימושיר מפריד מצר בוסול, הקרוי על שם הספינה הצרפתית של ז'אן-פרנסואה לה פרוז.
באי ארבע קבוצות עיקריות של הרי געש שכבתיים:
למרות קו הרוחב הממוזג שבו שוכן האי, זרם אויאשיו הקר והשקע האלאוטי החזק חוברים ליצירת אקלים סובארקטי עם קיץ מתון וערפילי וחורף קר ומושלג.
ג'קי מקלין
ג'ון לנווד (ג'קי) מקלין (באנגלית: John Lenwood (Jackie) McLean; 1931 - 31 במרץ 2006) היה נגן ג'אז, סקסופון אלט, מלחין ומורה אמריקאי.
חייו
את עיקר חינוכו המוזיקלי קיבל מאביו, ג'ון האב, שהיה נגן גיטרה בלהקתו של טייני בראדשו, ועם מות אביו מסנדקו ומאביו החורג. בנוסף למד מוזיקה מכמה שכנים, ממורים ומנגנים חשובים אחרים כמו ת'לוניוס מונק, באד פאוול וצ'ארלי פארקר. במהלך קריירה ארוכה ופוריה ניגן והקליט מקלין עם כמה מאמני הג'אז הבולטים בתחום כמו צ'ארלס מינגוס, סאני רולינס, אורנט קולמן ופרדי האברד והיה חבר בהרכב "שליחי הג'אז" של ארט בלייקי.
בתחילת דרכו, סגנון נגינתו הושפע רבות מההארד-בופ, ובהמשך התפתח לסגנונות שונים רבים ואחרים, כמו הג'אז המודאלי, אך בנגינתו תמיד ניתן לשמוע את בסיס ההארד בופ נטוע היטב, בנוסף להשפעת הבלוז החזקה והסאונד הגבוה הייחודי לו.
מקלין לימד באוניברסיטאות ובתי ספר רבים והקים את המחלקה למוזיקה אפריקנית באוניברסיטת הרטפורד. בנוסף הקים, יחד עם אשתו דולי מקלין, ארגון לשימור ולתיעוד האמנות והתרבות של הפזורה האפריקאית. מקלין קיבל פרסים רבים על נגינתו ועל תרומתו לעולם המוזיקה.
הוא נפטר לאחר מחלה ארוכה ב-31 במרץ 2006, בהרטפורד, קונטיקט.
אברהם בנבנשתי
היה איש ציבור ורב החצר של חואן השני, מלך קסטיליה (1406–1454). אחראי על המימון הציבורי וביחד עם אלווארו די לונה היה אחראי גם על המינהל בממלכה. היה בן למשפחה עשירה ובעל ידע יהודי וכללי רב. הגן על יהודי עיר ליד אסיחה (Ecija), ביחד עם יוסף נשיא ואברהם אבן שושן, כנגד האשמות של רצח פולחני בפסח. לפי בקשת הקהילות היהודיות של קסטיליה התמנה על ידי המלך בשנת 1432 לשופט ראשי של היהודים ורב החצר.
מיד אחרי מינויו לשופט קרא בנבנשתי לכנס מיוחד (סינוד) של רבנים, משכילים ומנהיגים מכל קהילות קסטיליה בעיר ואיאדוליד (Valladolid) בבית הכנסת ברובע היהודי של העיר. הכנס נועד לבחון את החוקים שנחקקו נגד היהודים, להגביר את לימוד התלמוד ולעצור את ירידת הערכים בקהילות. בנבנשתי היה יושב ראש הכנס שהסתיים בהכנה ואישור מסמך שנקרא "תקנה" (קרוי בפי החוקרים תקנות ואיאדוליד). המסמך מורכב מחמישה חלקים: הראשון הוראות בקשר ללימוד התורה, השני בחירת דיינים ובעלי תפקיד אחרים בקהילה, השלישי דיני מלשינות ומסירות לשלטונות, הרביעי דיני מיסוי ותשלומים לשלטונות והחמישי דיני לבוש מפואר.
נכדיו גורשו בגירוש ספרד והתפזרו בפורטוגל, אירופה, המזרח הקרוב וצפון אפריקה. נכדיו ביססו את לימוד התורה בסלוניקי על יד הקמת ספריות גדולות. חלק מנכדיו נדדו בגירוש לפורטוגל והתנצרו. הם היו סוחרים גדולים ובנקאים בפורטוגל ואנטוורפן. לאחר מכן הם נדדו לאיטליה יחד עם דונה גרציה וחזרו איתה ליהדות ולשם בנבנשתי.
חיים בעוולה
תובענה בגין חיים בעוולה היא תובענה של רשלנות רפואית של אדם שנולד עם מומים מולדים כנגד אלה שאפשרו את צאתו לאוויר העולם עם מומים אלה. התובענה מופנית, למשל, כנגד רופא שבדק ברשלנות את האם ולא איתר מומים אלה.
התובענה של חיים בעוולה מוגשת לרוב בצמוד לתובענה של הולדה בעוולה בה ההורים של היילוד תובעים על הנזקים שנגרמו להם בהולדתו של יילוד בעל מום. עילת התביעה של חיים בעוולה מוכרת בפחות מערכות משפט מאשר עילת ההולדה בעוולה וסכומי הפיצוי הם לרוב גבוהים בהרבה.
בישראל
פסק הדין הראשון שעסק בעוולת חיים בעוולה בישראל הוא "זייצוב נגד כץ". הוא נחשב לפסק דין מכונן בתחום, שכן היה הראשון בו נקבעו פיצויים ליילוד על שנולד. בפסק הדין הוכרו שתי עילות תביעה נפרדות בעקבות לידה שקדמה לה התנהגות רשלנית: עילתם של ההורים, ועילתו של הילד עצמו. עילת התביעה של הילד מכונה "חיים בעוולה", ונבדלת מעילת התביעה של ההורים, שסווגה כ"הולדה בעוולה". בפסק הדין זייצוב נקבע כי אין מניעה להכיר בעילת תביעת ההורים - עילת ה"הולדה בעוולה" - במסגרת עוולת הרשלנות ובהתאם לעקרונות נזיקיים רגילים. המחלוקת בפסק הדין ניטשה סביב עילת התביעה של הילד, כאשר בדעת רוב הוכרה גם עילת "חיים בעוולה". השופטים אהרן ברק ושלמה לוין סברו שהולדה בעוולה מתקיימת בכל לידה של ילד בעל מום כתוצאה מרשלנות, וכי הפיצוי נועד לפצות על החיים עם המום, אף על פי שההתרשלות לא גרמה למום אלא ללידה עם המום. השופטים מרים בן-פורת ודב לוין סברו, לעומת זאת, שהולדה בעוולה קיימת רק על אותם מקרים בהם ניתן יהיה לקבוע שטוב היה לאדם פלוני לולא נולד. הסבירה השופטת בן פורת:. השופט אליעזר גולדברג סבר שכלל אין מקום לתביעה על הולדה בעוולה.
השופטת דבורה ברלינר כתבה על תינוק שנולד עם מום של ספינה ביפידה שגרם ל-100% נכות שהוא כלול באותם מקרים קשים שבהם ניתן לומר כי "עדיף לו שלא נברא מאשר שנברא" ועל כן אין צורך להכריע בין העמדות השונות בשאלת היקף עוולת הולדה בעוולה. עם זאת, באותו מקרה קבע בית המשפט העליון שלא הייתה התרשלות ועל כן התביעה נדחתה.
השופטת מרים נאור כתבה: "לא אוכל להימנע מלומר כי קשה, לדעתי, לומר על ילד חסר כף יד (הסובל גם מבעיות נוספות) כי "לידתו בעוולה" וכי "טוב מותו מחייו"."
במרץ 2012 המליצה דעת הרוב של ועדת מומחים, בראשות שופט בית המשפט העליון בדימוס אליהו מצא, לבטל את ההכרה בעילת "חיים בעוולה". ולהקים מנגנון פיצוי שיפעל במקרי נכות של למעלה מ-20% עיקרי המלצות הוועדה קיבלו תוקף בפסק דין של בית המשפט העליון בעניין ליאור המר, שניתן על ידי השופט אליעזר ריבלין ביום פרישתו מבית המשפט.
בפסק דין ליאור המר ביטל בית המשפט העליון את עילת ה"חיים בעוולה" ובמקביל הרחיב את עילת התביעה של ההורים מכוח "הולדה בעוולה". באמצעות עילת תביעה זו האחרונה, יכולים הורים לתבוע פיצוי שיכסה את הוצאות גידולו ומלוא צרכיו של הילוד גם לאחר בגירותו ולמשך כל תוחלת חייו המוערכת.
רוק פסיכדלי
רוק פסיכדלי הוא ז'אנר מוזיקת רוק בהשפעת התרבות הפסיכדלית, שבמרכזה סמי הזיה משני תפיסה. להקות רוק פסיכדלי רבות שונות בסגנונן, והתווית "רוק פסיכדלי" מיושמת לעיתים קרובות בצורה שגויה או שנויה במחלוקת.
הרוק הפסיכדלי נחלק בבירור לשתי נישות: הבריטית והאמריקאית.
הפסיכדליה האמריקאית הושפעה רבות מהמלחמה בווייטנאם ומסצנת הפולק של סן-פרנסיסקו, כתוצאה מכך עסקו הטקסטים שלה בעיקר בהטפת שלום ואהבה. האמנים התמקדו בעיקר בשני אזורים: בחוף המערבי בסן פרנסיסקו ההיפית, שם התרכזו ילדי הפרחים שחיו בקומונות ויצאו נגד מוסכמות החברה. נציגותיהן העיקריות הן גרייטפול דד וג'פרסון איירפליין. המוקד השני היה גם הוא בחוף המערבי, בלוס אנג'לס, שם הושפעה המוזיקה גם מסמים יותר קשים. פסיכדלית החוף-המערבי מאופיינת בשירים בעלי מבנה חופשי (דבר המצביע על השפעה מכיוון נגני ג'אז חופשי כגון ג'ון קולטריין וצ'ארלס מינגוס), קטעי סולו ארוכים, מיעוט ליריקה ושימוש באפקטים (אפקט וואה-וואה, דיסטורשן וכדומה). הפסיכדליה האמריקאית התבססה בעיקר בחוף המערבי, אך גם בטקסס, ניו יורק ובמדינות נוספות החלו להתהוות סצינות פסיכדליות, עם השפעות מקומיות (לדוגמה, באוסטין, טקסס, הרוק הפסיכדלי שולב עם מוזיקת קאנטרי ובלוגראס).
הביטלס, הביץ' בויז והבירדס היו הלהקות הגדולות הראשונות ששילבו רוק פסיכדלי. למשל הבירדס בשירם החלוצי, Eight Miles High. המייצגת הבולטת של מוקד זה היא להקת Love, שהשפיעה על להקת הדלתות, להקה שהתרחקה מהרוק הפסיכדלי. באופן עקרוני, האמריקאים מעולם לא נטשו את שורשי הרוק-שלושה-אקורדים הגולמי, אך הוסיפו עליו שכבות על גבי שכבות של עיוותים למיניהם, פידבקים ושאר אפקטים. מהפסיכדליה האמריקאית התפתח האסיד רוק, שהוא גרסה יותר רועשת מהרוק הפסיכדלי המקורי, שאחר-כך הוליד את ההאבי מטאל.
בארצות הברית אמנים רבים ביקרו את הרוק הפסיכדלי במיוחד על האספקטים החברתיים שלו - ילדי הפרחים וכיוצא באלה. בחוף המזרחי היו אלה הוולווט אנדרגראונד בהפקתו של האמן אנדי וורהול, ובחוף המערבי היה זה פרנק זאפה (שאף הוציא אלבום קונספט שלם המוקדש לסאטירה על תרבות זו).
הוכחה
הפרכה של טענה מהווה גם היא הוכחה - הוכחה שטענה זו אינה נכונה (כלומר ששלילתה של הטענה היא נכונה). טענה שטרם זכתה להוכחה קרויה השערה, וטענה שזכתה להוכחה קרויה משפט או תאורמה.
תפקידה המתמטי של ההוכחה הוא להפוך רעיונות והשערות לדרך סלולה, שממנה אפשר להתקדם לרעיונות חדשים. על ההצגה הנאותה של הוכחה מתמטית כתב הרמן וייל "איננו מרוצים כאשר אנו נדרשים לקבל אמת מתמטית מתוקף שרשרת מסובכת של הסקות פורמליות וחישובים, שדרכם אנו מגששים דרכנו במגע. אנו רוצים לקבל סקירה של הדרך ומטרותיה; אנו רוצים להבין את הרעיון, את ההקשר העמוק".
מאפיינים של הוכחות
הוכחה משתמשת בכללים להסקת מסקנות, אך יש בה גם שימוש נרחב בשפה טבעית, ולכן עלולה להיות בה עמימות הנובעת מעמימותה של השפה. כדי להימנע מעמימות זו ניתן להשתמש בהוכחה פורמלית.
להוכחה משמשות טכניקות אחדות:
ניתן להבדיל בין שני סוגים של הוכחות:
משפט ארבעת הצבעים, שהוכח בשנת 1976, היה המשפט הראשון שלהוכחתו נדרשה הסתייעות מהותית במחשב. עובדה זו עוררה פולמוס בין המתמטיקאים סביב השאלה האם הוכחה כזו, שאדם אינו יכול לבדוק אותה בכוחות עצמו, יכולה להיחשב כהוכחה מתמטית תקפה.
פעמים רבות ניתן להוכיח טענה מסוימת בדרכים שונות, ולעיתים אף דרכים רבות למדי. משפט פיתגורס נודע במאות הוכחות שניתנו לו. למשפט הקובע שהמספרים הרציונליים הם קבוצה בת מניה מופיעות בוויקיפדיה העברית שלוש הוכחות שונות, בערכים: קבוצה בת-מנייה, מספר רציונלי ועוצמה.
נהוג לחתום הוכחות על ידי סימון מוסכם: בעברית: מש"ל (=מה שהיה להוכיח), באנגלית: .Q.E.D (מלטינית: quod erat demonstrandum, במובן שזהה מילולית אל זה של הביטוי העברי הנ"ל). לחלופין, נוהגים לעיתים בימינו לסמן את סוף ההוכחה על ידי ציור של ריבוע ריק או מלא הנקרא הלמוש. חכמי התלמוד הבבלי, נהגו לחתום הוכחות בסימן ש"מ (מארמית: "שמע מינה"; מילולית: תשמע מזה [את מה שהיה להוכיח]).
השערה
אוסף אקסיומות שלא מכיל סתירה נקרא עקבי. לאוסף כזה של אקסיומות יש מודלים שמממשים אותן, ומשפט השלמות של גדל טוען שאוסף המשפטים שניתן להוכיח מתוך האקסיומות הוא בדיוק אוסף המשפטים שמתקיימים בכל המודלים שמממשים את האקסיומות. לכן, אם לא ניתן להוכיח או להפריך טענה מסוימת מתוך מערכת אקסיומות נתונה, ניתן להוסיף אותה או את שלילתה לאוסף האקסיומות ולקבל אוסף עקבי חדש של אקסיומות.
מצד שני, ניתן לשאול האם קיים אוסף אקסיומות שהוא מצד אחד עקבי ומצד שני מספיק רחב כדי שיהיה אפשר להוכיח מתוכו או להפריך מתוכו כל טענה? משפט אי השלמות הראשון של גדל נותן תשובה שלילית לשאלה הזו עבור מקרים מעניינים רבים. מערכות אקסיומות שניתן לנסח בהן חלק מספיק משמעותי מהאריתמטיקה, לא יכולות להיות מצד אחד גדולות מספיק כדי שיהיה ניתן להוכיח או להפריך מתוכן כל טענה ומצד שני פשוטות לתיאור. באופן פורמלי: בתורה עקבית - שהאקסיומות שלה ניתנות לזיהוי מכני [="אפקטיבי"] - ושניתן לפתח בה את האריתמטיקה (של החיבור ושל הכפל), תמיד תהיינה השערות אשר מחד גיסא ניתנות לניסוח (בשפתה של התורה), ואשר מאידך גיסא אינן ניתנות להוכחה ואף לא להפרכה (במסגרת אותה תורה).
לעומת זאת, תחשיב פסוקים - המהווה את הבסיס של הלוגיקה המתמטית - הוא שלם, ולכן לא יהיו בו מקרים כאלו. קיימים ענפים נוספים - כוללניים יותר - שהם שלמים (במובן זה), למשל תחשיב הכמתים (ללא סימני פונקציות/יחסים ואף ללא סימן השויון) מסדר ראשון, ואפילו האריתמטיקה של החיבור (ללא הכפל).
סטפן טרנו
סטפן טרנו (בצרפתית: Stéphane Traineau; נולד ב-16 בספטמבר 1966) הוא ג'ודוקא עבר צרפתי אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 95 ק"ג.
טרנו התחרה ארבע פעמים במשחקים האולימפיים בשנים 1988, 1992, 1996 ו-2000. באטלנטה 1996 ובסידני 2000 הוא זכה במדליית הארד.
טרנו מחזיק בשלוש מדליות מאליפויות העולם, מדליית זהב (1991) ושתי מדליות ארד (1993 ו-1995). באליפויות אירופה הוא זכה בשש מדליות. ארבע מדליות זהב (1990, 1992, 1993 ו-1999) ושתי מדליות ארד (1991 ו-1995).
טרנו זכה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי, וביניהן שתי מדליות זהב בטורניר פריז היוקרתי ומדליית כסף בטורניר המאסטרס במינכן.
תקנון הממשלה
שמאל|ממוזער|250px|תקנון הממשלה ה-31 בראשות [[אהוד אולמרט]] תקנון הממשלה הוא מסמך המגדיר את סדרי העבודה של ממשלת ישראל. כאשר מוקמת ממשלה חדשה, היא מתכנסת בפעמים הראשונות לפי כללי התקנון של הממשלה הקודמת, עד אשר מגיש ראש הממשלה תקנון ממשלה חדש הזוכה לאישורה. באוגוסט 2012 אישרה הממשלה תקנון ממשלה חדש, שמרחיב את סמכויות ראש הממשלה.
דרך הגשת נושא לסדר היום של הממשלה
שר המעוניין להעלות נושא לסדר היום השבועי של הממשלה, יגיש אותו בכתב למזכיר הממשלה, לא יאוחר מהשעה 12 ביום ד' שלפני ישיבת הממשלה. במידה שלא היה סיפק בידי השר להגיש נושא כלשהו בזמן, ומפאת דחיפותו יש להעלותו לסדר היום - יוגש למזכיר הממשלה ובהתאם לרצון ראש הממשלה יועלה לסדר היום.
ההצעה הכתובה תכלול את המרכיבים הבאים:
למזכיר הממשלה הסמכות לדחות הצעה לסדר היום אם אינה עמדה בתנאים הנ"ל, זולת אם החליט ראש הממשלה אחרת.
אמנות בינלאומיות
לשם חתימה על אמנה בינלאומית בישיבת הממשלה:
לשם אשרור אמנה בינלאומית בישיבת הממשלה:
דונאוויה
דונאוויה (ברוסית: Донавиа; באנגלית: Donavia) הייתה חברת תעופה רוסית שבסיסה נמצא בנמל התעופה של העיר רוסטוב על הדון. החברה נמצאת בבעלות חברת התעופה אארופלוט.
החברה הוקמה בשנת 1991 והייתה לחברת התעופה המחוזית של רוסטוב על הדון, אך נרכשה לאחר מכן על ידי אארופלוט. בשנת 2016 מוזגה אל תוך חברת התעופה "רוסיה".
תולדות החברה
כמו חברות תעופה רבות בגוש הסובייטי לשעבר, החברה נוסדה בשנת 1991, לאחר התפרקות ברית המועצות וחברת התעופה שלה "אארופלוט" והחלה בהפעלת הקווים שהפעילה אארופלוט מהעיר רוסטוב על הדון. החברה הפעילה 3 טיסות יומיות בין רוסטוב לבין 2 נמלי התעופה של מוסקבה - Sheremetyevo ו Vnukovo, באמצעות מטוס בואינג 737.
בשנת 2000 קנתה חברת התעופה הלאומית הרוסית אארופלוט את החברה ושינתה את שמה ל"אארופלוט-דון". בשנת 2009 שונה השם בחזרה ל"דונאוויה" וב-2016 פורקה ומוזגה אל תוך חברת התעופה הלאומית השנייה ברוסיה "רוסיה".
צי המטוסים
נכון לפברואר 2015 החברה החזיקה ברשותה 10 מטוסים בלבד. גילם הממוצע עמד על 10 שנים: b737-500
פעילות החברה בישראל
החברה הפעילה טיסה שבועית אחת בקו בין רוסטוב על הדון לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות הופעלו במטוסי איירבוס A319.
בשנת 2010 התפתח משבר אווירי בין ישראל לרוסיה, לאחר שישראל ביקשה אזור בנמל התעופה ברוסטוב שבו ישהו כל מטוסי חברות התעופה הישראליות ויאובטח על ידי אנשי אבטחה ישראליים. דונאוויה סירבה ופתחה נתיב טיסה לתל אביב דרך סוצ'י במקביל לפתיחת טיסות ישירות גם לקרסנודאר באמצעות חברת התעופה קובאן איירליינס, הנמצאת במרחק חמש שעות נסיעה מרוסטוב. המשבר נרגע בשנת 2011 לאחר שהטיסות דרך סוצ'י וקרסנודאר בוטלו והוסדרו טיסות ישירות בקו רוסטוב - תל אביב.
חסיפה
בגאומורפולוגיה, חֲסִיפָה היא כלל התהליכים האחראים להרס פני השטח, הכוללים בליה על סוגיה השונים, שחיקה, תנועת בלית וסחיפה.
תוצרי החסיפה הם בלית – תוצרי בליה, וסחף – תוצרי סחיפה.
תהליכים
בכדור הארץ קיימים שני סוגים של כוחות המאזנים זה את זה: כוחות אנדוגניים היוצרים באמצעות התרוממות את התבליט של פני השטח – דוגמת תנועה טקטונית, התפרצויות געשיות, רעידות אדמה ואורוגנזה, וכוחות החסיפה האקסוגניים האחראים להרס התבליט ולצמצום ההתרוממות.
דוגמה לאיזון בין שני סוגי הכוחות ניתן לראות באלפים – שהחלו להיווצר בקימוט האלפיני ועדיין מצויים בתהליך התרוממות, שגובהם מתאזן באמצעות תהליכי הרס החלים בהם.
חסיפה כוללת את כל התהליכים הגורמים להסרת התבליט בפני השטח, והיא פועלת באמצעים כימיים, פיזיקליים וביולוגיים. חסיפה כימית – הכוללת תהליכי בליה כימית – היא תהליך איטי הגורם להמסה מלאה או חלקית של מינרלים יוצרי סלעים. חסיפה פיזיקלית – הכוללת תהליכים פיזיקליים – היא הסרה של מוצקים מפני השטח. חסיפה כוללת גם השפעות אנתרופוגניות, ועיצוב הנוף על ידי בני אדם נקרא אנתרופוגאומורפולוגיה.
הגורמים המשפיעים על החסיפה כוללים טופוגרפיה של פני השטח, מבנה גאולוגי, ליתולוגיה, אקלים, פעילות טקטונית, סביבה ביוספירית ופעילות אנתרופוגנית.
שיעורי חסיפה
שיעורי החסיפה הכלליים מחושבים באמצעות חיבור שיעורי החסיפה הכימית והפיזיקלית. כימות התהליכים הכימיים והפיזיקליים מבוטא בשיעורי חסיפה המחושבים בטון (t) לקמ"ר (km) במשך שנה אחת (a) לפי הנוסחה:.
בממוצע עולמי, 10%–15% מן החסיפה היא כימית, והיתר – פיזיקלית. קיים יחס של 1 בנהרות טרופיים ובסיביר ל-10–20 בנהרות הרריים. העולם המודרני נשלט על כן על ידי חסיפה פיזיקלית, אם כי הוא עשוי להיות שונה בעידנים גאולוגיים בהם היה התבליט נמוך.
הערכות של שיעורי חסיפה מודרנית מבוססות בדרך כלל על מדידות עומס זרם הנערכות בתחנות מדידה. המדידות חלות על הרחופת, הגרופת והתמס הנישאים באמצעות הזרם. משקלו של המטען מומר ליחידות נפח, ונפח המטען מחולק לאזורים שמעל ומתחת לקו פרשת המים בתחנת המדידה. התוצאה המתקבלת היא הערכה של היקף החסיפה בפני כדור הארץ בסנטימטרים ל-1,000 שנים. ברוב המקרים לא נערכת התאמה להשפעה אנושית – הגורמת לעלייה חדה בנתונים.
שיעורי חסיפה נמוכים מאוד בדרך כלל משיעורי ההתרוממות. המיקום העיקרי בו עשויים להתקיים שיעורים שווים של חסיפה והתרוממות הם שולי יבשת פעילים, בהם חל מעוות רציף במשך תקופה ארוכה.
שיעורי חסיפה כימית
חשיפתם של מינרלים בסלע לתנאי על פני השטח של כדור הארץ משחררת את מרבית היסודות המסיסים, ומובילה באופן כללי להיווצרות מינרלים שיוריים – בדרך כלל חרסיות וברזל ממוים או אלומינה, המצטברים בנקודות המגע בין האטמוספירה והליתוספירה ויוצרים רגולית. תהליך ההמסה הקרסטי מהווה דוגמה לחסיפה כימית של קלציט, שאינה מותירה מינרלים שיוריים.
אף שליתולוגיה היא הגורם העיקרי לשיעורי הבליה הכימית, גורמים אחרים משפיעים על החסיפה הכימית. גם בקנה מדה גדול וגם בקנה מדה קטן חל גידול חד בשיעורי הבליה, המושפע מנגר עילי ומטמפרטורה. הדבר נכון במיוחד לשיעורי בליה של בזלת, המגיבים בקנה מדה עולמי למשוואת ארניוס. עם זאת, בקנה מדה יבשתי נראה כי שיעורי החסיפה הכימית הגבוהים ביותר של סלעים סיליקטיים לא נמצאו באזורים של נגר עילי רב וטמפרטורות גבוהות.
באזורים טרופיים לחים ושטוחים נמצאו שיעורי חסיפה נמוכים, בניגוד לכמות הלטריט המאפיינת אותם. בקנה מדה עולמי נוצר כביכול פרדוקס, המורכב מיחס הפוך בין השניים. ההסבר ליחס ההפוך בין שיעורי החסיפה הנמוכים לכמות הלטריט מצביע על פיתוח קרקעות, המוביל להגבלת או היעדר מגע בין מים לבין המינרלים הנותרים על פני השטח. לעומת זאת, במרבית האזורים על פני כדור הארץ קיימת זרימה מוגברת של מומסים במקומות בהם קיימת חסיפה כימית של מינרלים על פני השטח, אף שהבליה הכימית בהם אינה נמרצת.
שיעורי חסיפה פיזיקלית
ניתן להעריך שיעורי חסיפה פיזיקלית באמצעים שונים: נהרות, הצטברות משקעים באגני היקוות והשקעה ובאמצעות איזוטופים קוסמוגניים הנוצרים בכדור הארץ בסלעים ובקרקעות. השימוש בנהרות הוא נוח, אך עשוי להיות לא מדויק במקרים של שינויים בזרימה, שיטפונות והצפות. בנוסף, חישוב השפעתן של פעילויות אנתרופוגניות העלה את שיעורי החסיפה הניכרים בנהרות. הדוגמה הטובה לכך היא הובלה ניכרת בנהר הצהוב, הגדולה באופן משמעותי מהערכות ארוכות טווח לתקופות קדם הולוקניות, ואף ממרבית ההולוקן.
גם הובלת אבק באטמוספירה מן היבשות לאוקיינוסים אחראית לחסיפה יבשתית. חסיפה אאולית קשה מאוד לכִּימוּת, אף שבאזורים מדבריים היא מהווה תהליך חסיפה יחיד.
מחזוריות
בשנת 1890 הציע ויליאם מוריס דייוויס (William Morris Davis, 1859–1934) – גאוגרף, גאולוג ומטאורולוג אמריקאי – את קיומו של מחזור סחיפה, לפיו נערכה חלוקה של הנוף ל"צעיר", "בוגר" או "זקן". על פי המודל של דייוויס, לנוף צעיר יש תבליט גבוה ששיפועו מתחדד עם התבגרותו, ונוף בעל תבליט נמוך הוא זקן.
התאוריה שלו תיארה מחזור לפיו הרים ונופים נוצרים ומתבגרים, המחזור מתחיל בהתרוממותם של רכסי הרים ונמשך בזרימת נהרות ובחריצת עמקים. עם השנים מתרחבים העמקים ומתחילים להתפתל, ומותירים ביניהם גבעות נמוכות. לבסוף נותר רק מישור גידוע שטוח וסמוך לגובה פני הים.
תאוריה זו ודומות לה הוצעו בטרם הובנו כראוי תהליכים טקטוניים, אולם ברבים מהמודלים הללו נעשה שימוש בשל פשטותם.
אידה ברונלי-לנטי
אידה ברונלי-לנטי (באיטלקית: Ida Brunelli, 1920 מונסליצ'ה – 2008 טורינו) הייתה חסידת אומות עולם איטלקית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, עבדה כאומנת במשפחה יהודית מתבוללת בשם טוט בעיר קסטיליון פיורנטינו, בנפת ארצו בטוסקנה. היא הצילה שלושה מילדי המשפחה, בגילאים 9, 12 ו-13, שהיו כבר יתומים בזמן השואה. אחד הילדים היה צבי ינאי, לשעבר מנכ"ל משרד המדע והטכנולוגיה, אז סנדרו טוט.
להוריה של ברונלי, מדלנה ברונלו וברנרדי ג'ובני, היו שישה ילדים: ג'וזפה, מריה, גוידו, צ'זרינה, ג'ובני ואידה. כולם נולדו במונסליצ'ה.
רקע על משפחת טוט
אם המשפחה, יוצי גלמבוש, אשר הייתה יהודייה, התאהבה בגיל 17 בקלמן טוֹט שהיה בן 36, זמר הונגרי נוצרי, בשנת 1929 בהונגריה. הם חיו כאמנים נודדים ועברו מעיר לעיר ברחבי איטליה. גלמבוש הופיעה כרקדנית וטוט הופיע כזמר. בשנת 1930 החליטו להישאר באיטליה, ובין השנים 1931 ל-1935 נולדו להם ארבעה ילדים על אף שמעולם לא נישאו - שתי בנות, פיורנצה וליזטה, ושני בנים רומולו וסנדרו. בגלל אופי עבודתם כאמנים נודדים, ארבעת הילדים גדלו בשנים הראשונות לחייהם בבתי אומנה שהיו פזורים ברחבי איטליה. פיורנצה, ליזטה וסנדרו חזרו לחיות עם הוריהם, אך הבן רומולו לא שב, והמשפחה האומנת טענה שנפטר.
לאחר אכיפת חוקי הגזע באיטליה שנת 1938, הודיעו השלטונות האיטלקים לתושבים הזרים שעליהם לעזוב את איטליה. לכן, האב קלמן, שלא הייתה לו אזרחות איטלקית נאלץ לעזוב בינואר 1941. הוא נסע להונגריה. חי תחילה אצל אמו ואחר כך בבתי מלון וניסה להתפרנס ממתן הרצאות. בשנת 1942, בשל מצבו הבריאותי הרעוע, אושפז בבית חולים, ושם מת תוך מספר חודשים. האם יוצי נותרה באיטליה עם שלושה מילדיה סנדרו (לימים – צבי ינאי), אחותו, פיורנצה (לימים - יהודית אדלר) וליזֶטה (לימים - מרים טוט). המשפחה המשיכה להתגורר בקסטיליון פיורנטינו, אך ללא מקור פרנסה וללא רישיון עבודה. האם, שלמזלה ידעה את השפה הגרמנית, קיבלה עבודה כמתורגמנית במטה הוורמאכט של עיר המחוז, ארצו. לאחר הפלישה הגרמנית לאיטליה בסוף 1943, התחילו הפצצות כבדות על קסטיליון פיורנטינו מצד בעלות הברית. בית הספר שבו למדו הילדים ספג פגיעה קשה. תלמידים רבים נהרגו ובית ספר נסגר. בנוסף, חלתה האם באנגינה פקטוריס, מחלה שממנה לא החלימה ונפטרה בינואר 1944. הילדים נותרו יתומים, וללא משפחה בעיר.
עבודתה של ברונלי-לנטי כאומנת במשפחת טוט
ברונלי-לנטי הייתה נערה בת 15 שהחלה לעבוד ב-1935 אצל משפחת טוט כעוזרת בית ואומנת של שתי הבנות, שהיו בנות ארבע ושלוש, ולאחר שלוש שנים הצטרף גם סנדרו, שהיה כבר בן שלוש וחזר ממשפחת אומנה בעיר פראטו.
במהרה נוצר קשר יוצא דופן בין הילדים לבינה, שהייתה בעצמה נערה צעירה, אך זוג ההורים לא סיפר לה שהאם והילדים יהודים. ב-1942 הוטבלו הילדים לנצרות הקתולית. כשהייתה על ערש דווי ב-1944, גילתה האם יוצי את סוד מוצאה, וחשפה בפני ברונלי-לנטי את העובדה שהילדים הם יהודים. הכסף שהותירה אחריה אם המשפחה הסתכם בכמה אלפי לירטות, סכום שהספיק בקושי למחיה של כמה ימים.
הצלת ילדי המשפחה בזמן מלחמת העולם השנייה
ללא השכלה, מקצוע ועבודה, לקחה על עצמה ברונלי-לנטי את האחריות על שלושת הילדים. למרות האיומים, ההטרדות וקשיי הפרנסה סירבה אידה לנטוש את שלושת הילדים היתומים והפכה להיות להם כאם. היא לקחה על עצמה אחריות גדולה, בעוד הייתה צריכה להגן, לשמור ולהסתיר את הילדים מפני הגרמנים. היא החליטה לנסוע איתם לבית אמה שבמונסליצ'ה, שם היא הציגה אותם כפליטים הונגרים על מנת שאיש לא ידע שהם יהודים. אך לפני שהיא הספיקה לברוח, קצין גרמני (מעסיקה לשעבר של האם יוצי) אמר לה שהוא רוצה לאמץ את הילדים, והיא סירבה. לאחר כמה חודשים בבית אימה, החליטה האם, שהיא לא רוצה יותר שהילדים יתגוררו בביתה וגרשה את שלושת הילדים.
לאחר גירוש הילדים מבית אימה, פנתה ברונלי-לנטי אל ראש העירייה בבקשת עזרה, וגילתה לו שהילדים יהודים. למזלה, אשת ראש העיר גם היא הייתה יהודיה, מה שמנע את דליפת הסוד, וסייע לשלבם במוסדות כילדים יתומים. בכל התקופה שהילדים היו שם ועד לסוף המלחמה היא שמרה על קשר רציף באהבה באחריות ובמסירות. היא הציגה את עצמה כאפוטרופוס של הילדים, היא ביקרה אותם באופן סדיר בכל יום ראשון עד לסיום המלחמה. לאחר המלחמה, נעזרה שוב בראש העיר על מנת ליצור קשר עם חיילי הבריגדה היהודית שחיפשו ילדים יתומים באיטליה.
בחודש יוני 1945 החלה לעבור עם הילדים בין מחנות צבאיים שונים, כדי למצוא חיילים יהודיים שייקחו אותם איתם או על אוניית מעפילים לארץ ישראל. היא הגיעה למחנה צבאי בסנטה קולומבה כאשר היא אוחזת בידיה את שלושת הילדים וסיפרה כי הם ילדים יהודים. למרות זאת, היא היססה להשאיר את הילדים עם החיילים היהודים במחנה. היא רצתה לוודא שיגיעו בשלום אל הספינה שתיקח אותם לארץ ישראל. לכן, עברה אידה ממחנה למחנה במשך חודש ימים ורק כאשר הגיעו לרומא הייתה בטוחה שהילדים בידיים טובות מסרה אותם לידי חיליים יהודים. הילדים קיבלו אישורי עלייה לעליה, וביוני 1945 הפליגו הילדים מנאפולי באנייה "מטאורה" לישראל.
הילדים שהצילה לאחר עלייתם לארץ ישראל
לאחר העלייה של הילדים לארץ ישראל, ולאחר שנפרדו מברונלי-לנטי, הם פגשו את דודם, שאול אח של האם יוצי, שגר בנהרייה, ועברו לגור בקיבוץ רמת דוד. הילדים קיבלו שמות עבריים - אלסנדרו הפך לצבי, וליזטה הפכה ליהודית. היא כתבה לדוד מכתב בפברואר 1946 בו היא סיפרה על עבודתה וחייה לצד אחותו, על הדאגה והטיפול בילדים והיא ביקשה ממנו להעניק להם את מלא חיבתו. הילדים אומצו על ידי משפחות בקיבוץ, ובחגים הראשונים, הילדים לא הבינו את משמעותם ואת העובדה שהם יהודים, כיוון שגדלו בתור נוצרים קתולים. את חג חנוכה הראשון חגגו בתור נוצרים, הביאו עץ אשוח ומתחתיו הניחו נרות והחליפו מתנות. לאט לאט הילדים הבינו שהם יהודים, ואף הפכו לציונים. בגיל 11 עבר צבי ברית מילה.
צבי ינאי תיאר במכתביו האישיים את מסירותה של ברונלי-לנטי, וחשב שהיא צריכה לזכות להוקרה לא רק על רקע גילה הצעיר, דלותה, המצוקה הקשה של ימי המלחמה וחוסר ניסיונה, אלא גם על יסוד הקורבן האישי שהקריבה והסכנות שלקחה על עצמה באימוץ שלושה ילדים יהודים במדינה שהייתה נתונה לשלטון פשיסטי ונאצי.
חייה של ברונלי-לנטי לאחר המלחמה
אידה חיה בצניעות, התחתנה בגיל מאוחר עם ג'ינו לנטי, פועל במפעל "פיאט" בטורינו, ולזוג לא היו ילדים, בשל גילה המתקדם. היא ובעלה חיו במשך כל השנים ממשכורתו הצנועה, בדירת חדר קטנטונת, בה היא הוסיפה להתגורר גם אחרי מותו. עם השנים אידה הפכה להיות האם הרוחנית של כל אלו שהיו גרים קרוב אליה. בשנת 2008 נפטרה בטורינו בגיל 88.
הכרה והנצחה
ב-24 בפברואר 1993 הכיר "יד ושם" באידה ברונלי-לנטי כ"חסידת אומות עולם". בשנת 1998 הביאה המשלחת הדיפלומטית הישראלית במילאנו את אידה לישראל, כחלק ממשלחת שמנתה 50 חסידי אומות עולם, בני ארצות שונות, שהוזמנו לחגיגות יובל החמישים להקמתה של מדינת ישראל. בנוסף, הונצחה בקיר הכבוד שבגן "חסידי אומות העולם" ב"יד ושם". בעיר פדובה נטעו לכבודה עץ בגן "חסידי אומות עולם". בעיר מונסליצ'ה בה נולדה אידה כיבד ראש העיר את גבורתה והזמין פסל שמציין את סיפורה של אידה ושלושת הילדים. הפסל נמצא בגן שליד בית העירייה.
מנחם אלון
מנחם אלעזר אֵלון (כ"א בחשוון ה'תרפ"ד, 1 בנובמבר 1923 – כ"ו בשבט ה'תשע"ג, 6 בפברואר 2013) היה פרופסור למשפטים, מומחה למשפט העברי והיסטוריון של ההלכה. כיהן כשופט בית המשפט העליון (1977–1993) וכמשנה ה-11 לנשיא בית המשפט העליון (1988–1993). חתן פרס ישראל למשפט (1979) וראש משפחת אלון. היה מועמדה של הקואליציה לכהונת נשיא מדינת ישראל בשנת 1983.
מפעל חייו האקדמי עסק בחקר המשפט העברי והוא נחשב לאחד מגדולי המומחים בנושא זה. הקים ועמד בראש הקתדרה למשפט עברי באוניברסיטה העברית בירושלים, והיה נושא הדגל של שילוב המשפט העברי במשפט הכללי בפסיקותיו כשופט בבית המשפט העליון. נודע גם כמתנגד תקיף לאקטיביזם שיפוטי וכבעל עמדות ליברליות בנושאי חירות הפרט וזכויות האדם. חיבר וערך ספרים רבים בנושאי משפט, הלכה ופילוסופיה יהודית.
שנים ראשונות, ישיבת חברון וקריירה אקדמית
מנחם אלון (במקור: מנחם אלעזר פטר) נולד בשנת 1923 בדיסלדורף שבגרמניה למשפחה אורתודוקסית מרקע חסידי (חסידות דז'יקוב וצאנז). הוריו הרב שמעון טוביה ושרה (לבית ברנד) היגרו מגליציה לאחר מלחמת העולם הראשונה. הוא היה הבן הרביעי במשפחה בת חמישה ילדים, והתחנך בילדותו בתלמוד תורה. בעקבות עליית הנאצים לשלטון עזבה משפחתו את גרמניה, עברה בשנת 1934 לרוטרדם שהולנד, ובשנת 1935 עלתה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב.
בשנת 1938 החל אלון ללמוד בישיבת תפארת צבי ולאחר כחצי שנה ביקש להתקבל לישיבת חברון בירושלים. למרות גילו הצעיר הסכים הרב מאיר חדש, המשגיח של הישיבה, לקבל אותו ללימודים. אלון למד בישיבת חברון במשך 8 שנים, שבמהלכן הוסמך לרבנות על ידי הרבנים הראשיים יצחק אייזיק הלוי הרצוג ובן-ציון מאיר חי עוזיאל. למרות אופי הישיבה התחיל אלון לגבש לעצמו זהות ציונית דתית, במידה רבה בהשפעת מורו הרב ד"ר יצחק ברויאר, הרב אלימלך בר שאול והרב יעקב משה חרל"פ, ואף השתתף בהקמת הקיבוץ הדתי טירת צבי.
לקראת סיום לימודיו בישיבה עבר אלון את בחינות הבגרות של אוניברסיטת לונדון והחל בלימודי משפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב, וב-1948 סיים לימודיו בהצטיינות בתואר מוסמך למשפטים. בשנים 1946–1947 כיהן כר"מ במדרשית נעם, שנוסדה זמן קצר לפני כן ואלון נמנה עם מייסדיה. במלחמת העצמאות שירת בפרקליטות הצבאית בתפקיד התובע הצבאי של חטיבה 9 בצפת, כסגן התובע הצבאי של מחוז ירושלים ובהמשך כאב בית דין צבאי במילואים. בין השנים 1950–1951 היה מזכיר ועדת הכספים של הכנסת.
באוקטובר 1951 קיבל רישיון לעריכת דין, והחל לעסוק בכך בצורה פרטית. במקביל למד תלמוד, היסטוריה של עם ישראל ופילוסופיה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים את התואר ב-1954 בהצטיינות. אז החל לעבוד במשרד המשפטים, ראשית כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה, חיים כהן (1955–1962), ובהמשך כיועץ הראשון של משרד המשפטים למשפט עברי (1959–1966), במסגרת עבודתו היה עליו להכין חוות דעת המבוססת על המשפט העברי לכל הצעת חוק. במהלך שנים אלו היה חבר בוועדות ציבוריות להכנת חוקים בתחומים שונים של המשפט האזרחי, בין השאר היה מרכז של הוועדה הציבורית לעניין דמי מפתח (1956–1960), ויו"ר צוות בוועדה הממלכתית למעמד האישה.
בשנת 1955 החל להרצות באוניברסיטה העברית בקורסים בדיני משפחה ובמשפט עברי, ובשנת 1962 קיבל תואר דוקטור למשפטים בציון מעולה, על עבודתו בנושא "כפיית חייב לשלם חוב במשפט העברי". נחשב לתלמידם של השופט פרופ' משה זילברג ופרופ' חנוך אלבק. מונה לפרופסור חבר ב-1966 ולפרופסור מן המניין בשנת 1972 ושימש כחבר הוועד הפועל בוועדת הקבע של האוניברסיטה העברית.
בשנת 1963 הקים את המכון לחקר המשפט העברי ועמד בראשו עד כניסתו לבית המשפט העליון. אלון הפך לאחת הדמויות המזוהות ביותר עם המשפט העברי בישראל והפך אותו מתחום זנוח יחסית למקצוע ראשי במדעי היהדות ובעולם המשפט. נחשב לבכיר החוקרים בתחום בחצי השני של המאה ה-20.
בשנת 1973 פורסם ספרו המונומנטלי המשפט העברי - תולדותיו, מקורותיו, עקרונותיו, חיבור בן שלושה כרכים שנחשב לספר יסוד בנושא, תורגם לשפות אחדות ואף מופיע לעיתים בחוות דעת משפטיות בחוץ לארץ. בנוסף כתב וערך ספרים ומחקרים רבים נוספים, בין היתר בנושא ספרות השו"ת ובפרט עסק בחקר ספרות השו"ת של חכמי ספרד וצפון אפריקה. היה שותף בתחילת דרכו של פרויקט השו"ת. במהלך השנים שימש כעורך המחלקה למשפט עברי באנציקלופדיה העברית ובאנציקלופדיה יודאיקה ולא הפסיק את עבודתו המחקרית אף בעת שכיהן כשופט.
אלון הקים קתדראות למשפט עברי באוניברסיטאות בחוץ לארץ: אוניברסיטת ניו יורק (1985), אוניברסיטת הרווארד (1990) ואוניברסיטת מקגיל (2002). בנוסף היה פרופסור אורח בפקולטות למשפטים באוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת פנסילבניה והקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
בבית המשפט העליון
ב-7 בנובמבר 1977 מונה לשופט בבית המשפט העליון, לאחר ששמו עלה כמועמד לתפקיד מספר פעמים במהלך שנות השבעים. לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה שימש כממלא מקום יו"ר ועדת הבחירות המרכזית. ב-26 באפריל 1988 נבחר למשנה לנשיא בית המשפט העליון, תפקיד בו שימש עד פרישתו לגמלאות עם הגיעו לגיל 70 ב-1 בנובמבר 1993. מחליפו בתפקיד המשנה לנשיא היה השופט אהרן ברק.
לקראת יום ירושלים תשנ"ב (1992), במלאת 25 שנים למלחמת ששת הימים, חיבר את אמנת ירושלים.
על תפיסתו את מערכת המשפט כתב: