cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביל וורד
ויליאם תומאס "ביל" וורד (באנגלית: William Thomas "Bill" Ward; נולד ב-5 במאי 1948) הוא מוזיקאי ומתופף בריטי, הידוע בעיקר כמתופף המקורי של להקת ההבי מטאל הבריטית בלאק סבאת'.
מדף קרח
שיבושים במדפי קרח
מדף הקרח של האי אלסמיר הצטמצם בכ-90% במהלך המאה ה-20, וכך נותרו מדפי הקרח הנפרדים אלפרד ארנסט, איילס, מילנה, וורד האנט ומרקהאם. מדידה של מדפי קרח קנדיים בשנת 1986 גילתה כי 48 קמ"ר (3.3 קילומטרים מעוקבים) של קרח התנתקו ממדפי הקרח מילנה ואיילס בין השנים 1959 ו-1974. מדף הקרח איילס התנתק לחלוטין ב-13 באוגוסט 2005. מדף הקרח וורד האנט, הקטע הגדול ביותר של בנקיז עבה (יותר מ-10 מטרים) שנותרה לאורך קו החוף הצפוני של אלסמיר, איבד 600 קמ"ר של קרח בהיבקעות מסיבית בשנים 1961-1962. לאחר מכן איבד 27% מעוביו (13 מטרים) בין השנים 1967 ו-1999. בקיץ 2002, מדף הקרח וורד האנט חווה הינתקות משמעותית נוספת. בפברואר 2021 התנתק קרחון ששטחו כ-1,270 קמ"ר ממדף הקרח בראנט שבאנטארקטיקה.
שני חלקים ממדף הקרח לארסן נשברו למאות רסיסים קטנים ביותר (רוחב של מאות מטרים לכל היותר) ב-1995 וב-2002.
ביל וורד
תחילת הדרך
ביל וורד החל לנגן על תופים בילדותו, כשהיה מאזין לביג בנדים שונים שפעלו בשנות הארבעים. וורד הושפע עמוקות ממתופפי ג'אז כדוגמת באדי ריץ', ג'ין קרופה ולואיס בלסון. באמצע שנות השישים, פעל וורד במסגרת להקה שנקראה "The Rest". מאוחר יותר, ניגן עם חברו הגיטריסט טוני איומי בלהקת "Mythology". כשהלהקה התפרקה, חברו וורד ואיומי יחד עם הבסיסט גיזר באטלר והסולן אוזי אוסבורן ללהקה, תחת השם "Earth". מכיוון שלהקה נוספת כינתה את עצמה "Earth", דבר שיצר בלבול, שינו חברי הלהקה את השם ל"Black Sabbath".
מדף קרח
שיבושים במדפי קרח
המים הקרים שנוצרים מההמסה מתחת למדפי הקרח רוס ורון-פילכנר מהווים חלק מהמים המקיפים את אנטארקטיקה.
ביל וורד
תחילת הדרך
וורד השתתף וניגן בלהקת "Black Sabbath" ברוב אלבומיה, והיה שותף ביצירות אלבומי מופת חשובים ומשפיעים בהבי מטאל כדוגמת: Black Sabbath, Paranoid, Master of Reality, ועוד. סגנון התיפוף של וורד היה ייחודי ובלתי מוכר, ובכך תרם, יחד עם נגינתו פורצת הדרך של איומי, ליצירת ז'אנר חדש ברוק הכבד - ז'אנר שהשפיע באופן מכריע על סצנת ההבי מטאל העולמית.
מדף קרח
שיבושים במדפי קרח
למרות הדעה הרווחת, שהמסתם של מדפי קרח צפים לא תגרום לעליית מפלס המים, קיימת השפעה מועטה מכיוון שמי ים צפופים בכ-2.6% ממים מתוקים ובנוסף העובדה שמדפי קרח הם למעשה חסרי מתיקות לחלוטין; התוצאה היא שנפח מי הים הדרוש כדי לתפוס את מקומו של מדף קרח צף, קטן במקצת מנפח המים המתוקים שהקרח הצף מכיל. לפיכך, כאשר מסה של קרח צף מומס, מפלס המים יעלה; עם זאת, השפעה זו מזערית במידה כזו שאם כל קרח הים ומדפי הקרח הצפים יימסו, מפלס המים יעלה בהתאם לכך בכ-4 ס"מ.
אולם, אם וכאשר מדפי קרח אלו יימסו במידה מספקת, הם לא יוכלו עוד להפריע לזרימת הקרחונים מן היבשה, וכך זרימת הקרחונים תואץ. מקור חדש זה של קרח יזרום אל הים ועתיד יהיה לתרום לעליית מפלס המים.
ביל וורד
תחילת הדרך
בעיות הסמים והשתייה של וורד החמירו בתקופת השיא של הלהקה בתחילת שנות השבעים. בסוף שנות השבעים, החל וורד לצרוך אלכוהול גם במהלך הופעות חיות, דבר שעד אז מעולם לא עשה. הוא אף החל לחוות התקפי פאניקה במהלך ההקלטות.
קריירה מאוחרת
על אף שבלאק סבאת' עדיין לא התאחדו באופן רשמי, הצטרף וורד באופן חד פעמי לאיחוד הזמני, על מנת ליטול חלק במופע המפורסם לייב אייד שנערך עבור המלחמה ברעב באתיופיה בשנת 1985.
מאז 2002, מופיע וורד בתוכנית רדיו חודשית בשם "Rock 50", שם הוא מציג את נגינתו במגוון סגנונות רוק.
באוקטובר 2006, צצו שמועות כי וורד יחבור יחד עם הזמר רוני ג'יימס דיו ועמיתיו לשעבר בלהקה טוני איומי וגיזר באטלר ללהקה בשם Heaven & Hell. לבסוף דווח כי וורד החליט לוותר ולא להשתתף כחבר בלהקה.
חיים אישיים
לוורד שני בנים, ניגל ואהרן ובת אחת בשם אמילי. וורד הוא טבעוני.
דיסקוגרפיה
אלבומי סולו
עם אמנים שונים
מיקרופון
מיקרופון הוא מתמר או חיישן הממיר קול לאות חשמלי.
השימוש הנפוץ במיקרופון הוא המרה של גלי קול או צלילים (שהם תנודות של לחץ אוויר) לתנודות של מתח חשמלי - זרם חילופין, שהוא אנלוגי לגלי הקול בסביבת המיקרופון. המיקרופון הוא החוליה הראשונה ואמצעי קלט בכל מכשיר או מתקן המיועד להעביר או לאחסן גלי קול לדוגמה: לשם הקלטה, בטלפון, בקשר רדיו או לשם הזנה (קלט) למחשב של קולות וצלילים.
היסטוריה
ההיסטוריה של פיתוח המיקרופון קשורה לזו של פיתוח הטלפון. לאחר שהיגר בשנת 1850 לסטטן איילנד שבניו יורק בהשראת הפרסום הרב שצבר סמואל מורס על המצאת הטלגרף, פיתח המהנדס האיטלקי אנטוניו מאוצ'י את הגרסאות הראשונות לטלפון האלקטרומגנטי (זאת בשונה מהמצאתו המוקדמת של מערכת העברת קול דרך צינורות אוויר). ברשמיו משנת 1857 תיאר את עקרונות הבסיס להעברת קול באמצעות מכשיר אלקטרומגנטי:
בשנת 1854, באותה תקופה שבה מאוצ'י פיתח את המצאתו, פרסם הממציא הצרפתי, יליד בלגיה, שארל בורסל מאמר במגזין L'Illustration שראה אור בפריז, תחת הכותרת "Transmission électrique de la parole" (צרפתית: שידור חשמלי של הדיבור). בהשראת מאמר זה פיתח, בשנת 1859, המדען והממציא הגרמני היהודי פיליפ רייס מכשיר שמעביר קולות באמצעות חוטי חשמל למרחק של 100 מטר, למכשיר הוא קרא das Telefon (בגרמנית: הטלפון). המכשיר היה מגושם ואיכות השמע לא הייתה טובה בו מאחר שהמיקרופון היה מוציא ניצוצות ואף דרש כוונונים עיתיים. בשנת 1862 הדגים רייס את פעולת המכשיר בפני מפקח מטעם חיל הטלגרף הפרוסי המלכותי, וזה פרסם דו"ח על ההדגמה. בשנת 1875, עותק מתורגם של דו"ח זה הגיע לידיו של תומאס אדיסון, אשר השתמש בו לפיתוח המיקרופון הפחמי. בחודש מרץ שנת 1877, הגיש אדיסון בקשה לרישום פטנט על המיקרופון הפחמי. בחודש יוני באותה שנה, הגיש הממציא היהודי-אמריקאי, יליד גרמניה, אמיל ברלינר, בקשה לרישום פטנט על אותם עקרונות, אך בית משפט פדרלי פסק בנושא לטובתו של אדיסון בשנת 1892.
כמו כן, הפיזיקאי והממציא האמריקאי עמוס דולבר (Dolbear), טען בפני ביהמ"ש העליון בארצות הברית, במשפט מול חברת הטלפון "בל" בשנת 1888, שעוד בשנת 1865 המציא טלפון מבוסס מגנט קבוע וסרעפת מתכתית, אותו פיתח בשנות לימודיו באוניברסיטת Wesleyan שבאוהיו, אך בהיעדר הוכחות ביהמ"ש פסק כנגדו.
המדען הוולשי דייוויד אדוארד יוז (Hughes) פיתח גרסה משופרת של מיקרופון הפחם של אדיסון, וקבע את המונח "מיקרופון" על פני המונח שהיה נפוץ עד אז, "transmitter" (משדר), כדי להדגיש את יכולתו של המכשיר להעביר גלי קול קטנים במיוחד ("מיקרו" היא תחילית המשמשת לציון גדלים קטנים בלעז).
בשנת 1916, המציא אדוארד כריסטופר וונטה (Wente) ממעבדות בל את המיקרופון הקיבולי (קבלים נקראו במקור "קונדנסרים"). המיקרופון הקיבולי הצריך אספקת מתח קבועה לסרעפת אשר שימשה כאחד הלוחות בקבל כך שתנודות הסרעפת עם גלי הקול יצרו שינויים בקיבול המערכת.
עם פיתוח האלקטרט, חומר דיאלקטרי מקוטב יציב בעל מטען חשמלי סטטי אשר לא מתפוגג עקב יציבותו הכימית של החומר, בשנות ה-20 של המאה ה-20, הוצע החומר לייצור מיקרופונים קיבוליים שאינם מצריכים אספקת מתח, אך השימוש בהם נחשב בלתי ישים עד לפיתוח המיקרופון מבוסס רדיד האלקטרט על ידי ג'רארד ססלר (Sessler) וג'יימס וסט (West) במעבדות בל בשנת 1962, אשר עשה שימוש ברדיד מתכתי של טפלון (PTFE).
התמרת גלי קול לאותות חשמליים נעשתה גם באמצעות רכיבים אופטיים. הממציא הרוסי לב טרמין (Theremin), שהמציא גם את כלי הנגינה הקרוי על שמו, פיתח עד שנת 1947, מערכת לציטוט וריגול שהתפרסמה לימים השם "בוראן" (Buran, ברוסית "סופה"), שהתבססה על פענוח גלי קול על פי תנודות הזכוכית בחלונות באמצעות קרן אור תת-אדומה (לא קרן לייזר). על עקרונות מערכת זו התבססו בפיתוח מערכות מבוססות לייזר למדידת גלי קול בסוכנויות ביון, וביניהן ה-CIA האמריקאי. בשנת 2009, נרשם בארצות הברית פטנט (מס' 7,580,533), לפענוח גלי קול בתווך אוויר פתוח באמצעות ניתוח מעבר קרן לייזר דרך עשן או אדים.
סוגי מיקרופונים
ישנם מספר סוגים עיקריים של מיקרופונים: פחמי, גבישי (קריסטלי), דינמי וקיבולי (קונדנסר). מיקרופונים פחמיים וגבישיים אינם בשימוש כיום. המיקרופונים נבדלים בדרך שבה הם ממירים צליל/קול (תנודות באוויר) לאות חשמלי.
מיקרופון דינמי
המכלול במיקרופון דינמי הוא זהה מכנית לרמקול: סליל שמחובר לדיאפרגמה - (ממברנה דקה, צפידה למחצה המשמשת מעין מפרש לגלי קול). הסליל נמצא בתוך שדה מגנטי של מגנט קבוע. כשגל קול פוגע בממברנה הוא מרעיד אותה, ואיתה את הסליל. כתוצאה מתנועת הסליל בתוך השדה המגנטי מושרה בסליל זרם חשמלי שהוא ייחודי לאותו גל קול.
מכיוון שהממברנה והסליל המחובר אליה הנתון בשדה מגנטי הם כבדים יחסית במיקרופון דינמי, האינרציה שלהם משמעותית, ונדרש שינוי ניכר בלחץ האוויר כדי להזיז את הממברנה (כלומר, הרגישות היא נמוכה יחסית). מסיבה זו נהוג להשתמש במיקרופון דינמי לשימושים בהם יש צורך לקלוט צלילים בעוצמה גבוהה וממרחק קרוב כמו כלי הקשה או קליטה ישירה מול רמקולים של מגברי גיטרות חשמליות. זהו למעשה יתרון של המיקרופון הדינמי המותאם לעבודה עם עוצמה גבוהה של לחץ הקול (Sound pressure level - SPL), מיקרופון קונדנסר לא מתאים לעוצמות חזקות. יתרונות נוספים על פני מיקרופון קונדנסר הם מבנה חזק ופשוט, לא רגיש ללחות באוויר, אמינות גבוהה ומחירו זול יחסית לאיכותו. מיקרופון דינמי רגיש פחות למשבי רוח או לאפקט של רוח מן הפה של הקריין או הזמר לכן זהו מיקרופון המשמש בדרך כלל זמרים בהופעות. דוגמה למיקרופון דינמי מקצועי הוא מיקרופון SM58 של חברת SHURE שהוצג לראשונה בשנת 1966. זהו מיקרופון קלאסי בקבוצה זו ופופולרי מאוד גם כיום ומשמש בעיקר להגברה והקלטה של זמרים בהופעות או לעבודה כללית בהגברה. אחיו התאום SM57 משמש להגברה והקלטה של כלי הקשה ומגברי גיטרה חשמלית. שני מיקרופוני SM57 משמשים כיום כמיקרופונים של הפודיום הרשמי של נשיא ארצות הברית.
מיקרופון קיבולי (קונדנסר)
מיקרופון קונדנסר מכיל ממברנה דקה עשויה מפילם פלסטי דק מאוד, שצידו האחד מצופה בזהב או בניקל, והיא מורכבת קרוב מאוד ללוחית אחורית קבועה. מתח מקטב מסופק לממברנה על ידי מקור מתח חיצוני (סוללה או ספק כוח), או על ידי המטען של החומר האלקטרוליטי שבממברנה או בלוחית הקבועה.
הממברנה והלוחית האחורית, המופרדות על ידי נפח אוויר קטן, יוצרות קבל (קונדנסר בלעז). גלי הקול מרעידים את הממברנה, ותנועתה משנה את הקיבול. שינוי זה מתורגם על ידי מעגל חשמלי לשינויי מתח. בזמן חיבור, ברוב המקרים, מיקרופון זה ידרוש מתח פנטום (Phantom Power). למיקרופון קונדנסר אמיתי ומקצועי, הענות תדר טובה יותר מאשר למיקרופון דינמי.
ריבון (מיקרופון סרט)
הריבון מכיל ממברנה דקיקה ועדינה בצורת סרט. מיקרופון הריבון עדין מאוד ביחס לעמיתיו, הקונדנסר והמיקרופון הדינמי, והשימוש בו מצריך זהירות יתרה. בעל גוון צליל שקוף לעומת הקונדנסר, ומאופיין בצליל מתקתק.
מיקרופון מדונה
מדונה הוא מיקרופון בצורת קשת המתלבש על הראש נאחז באוזן ויורד בצורת קשת לפה האדם. הייעוד של המדונה הוא הגברת קול מנחה, קול מורה או מדריך טיולים ומקל עליו להחזיק במיקרופון.
מיקרופונים אלחוטיים
מיקרופון אלחוטי (ידוע גם כמיקרופון רדיו) הוא מיקרופון ללא כבל פיזי המחברו ישירות למכשיר ההקלטה או לציוד ההגברה. המיקרופון מכיל בתוכו בטריה קטנה, המעניקה כוח למשדר שבגוף המיקרופון, ותפקידו להעביר אותות אודיו מהמיקרופון באמצעות גלי רדיו ליחידת מקלט סמוך, שבתורה משחזרת את השמע. לרוב, ציוד אודיו נוסף (כמו מערכת ההגברה) מחובר ליחידת המקלט באמצעות כבל פיזי. מיקרופונים אלחוטיים נמצאים בשימוש נרחב בתעשיית הבידור, בשידורי טלוויזיה ובהופעות בפני קהל, ויתרונם העיקרי הוא האפשרות שהם מספקים לשדרנים, בדרנים ומרצים לנוע בחופשיות, תוך שימוש במיקרופון לשם הגברת הקול.
ישנם תקנים שונים, תדרים וטכנולוגיות שידור, המשמשים כדי להחליף את חיבור הכבל הפיזי של המיקרופון ולהפוך אותו למיקרופון אלחוטי. ניתן להעביר את המידע, למשל, באמצעות גלי רדיו בשיטות אפנון דיגיטליות שונות כמו FM, AM. חלק מן המיקרופונים הזולים יותר עושים שימוש באור אינפרא אדום לצורך העברת הקול. מיקרופונים מבוססי קרינה אינפרא אדומה דורשים קו ראייה ישיר בין המיקרופון והמקלט, דבר שלא נדרש במיקרופונים היקרים יותר, העושים שימוש בגלי רדיו.
רגישות המיקרופון
רגישותו של מיקרופון מוגדרת כיחס בין המתח החשמלי שהמיקרופון מפיק לשינוי מסוים בלחץ האוויר שגרם להפקתו של המתח. הרגישות משתנה ממיקרופון למיקרופון ומטכנולוגיה לטכנולוגיה. זהו אחד המאפיינים החשובים של מיקרופון והוא נמדד ומדווח בכל מיקרופון מקצועי. את המדידה נהוג לבצע על ידי השמעת אות בתדירות של 1 קילו הרץ ובעוצמה של 94dBSPL ממרחק 1 מטר ובזווית 0 מעלות למיקרופון. המתח החשמלי במוצא המיקרופון במצב זה נקבע כרגישותו. מיקרופונים דינמיים הם בעלי טווח רגישויות בין 0.5mV עד 5mV.
היענות תדר
היענות התדר (תגובה שונה לתדרים שונים) היא מאפיין חשוב של המיקרופון. להיענות חשיבות רבה כי היא מגדירה את "אופי" המיקרופון ואת "צבע" הצליל. במדידות מדויקות מתייחסים להיענות שאיננה קבועה כעיוות של הקול.
היכל הכדורסל מוסקבה
היסטוריה
ההיכל נפתח ב-30 באוגוסט 2006 ומשמש כיום את קבוצת כדורסל הנשים של דינמו מוסקבה. בעבר שימש את מועדון הכדורסל לגברים. היכל הספורט משמש כזירה ביתית למועדון כדורסל הנשים דינמו מוסקבה, אשר מתמודד בליגת העל ומשמש גם כמגרש הבית לקבוצת הקטרגל "דינמו" שאף היא משחקת בליגת על. בעבר שימש את קבוצת מועדון כדורסל הגברים של דינמו וגם אירח את משחק הגמר של גביע אופ"א בקטרגל בעונת 2007/08. בשנת 2020 שונה שמו להיכל הכדורסל מוסקבה.
השטח הכולל של המתחם, הוא 35 אלף מטרים רבועים ובנייתו בוצעה בשנים 2005-2006. אגודת "דינמו" מימנה את הבנייה וזו שהשקיעה בבנייתו. עיצובו דומה לצלחת מעופפת: מבנה עגול ומסיבי בעל כיפת זכוכית, בטון וריצוף, שכולם הובאו משווייץ.
מנצ'סטר רבתי
היסטוריה
אמנם המחוז במתכונתו הנוכחית הוקם רק בשנת 1974, יש לאזור היסטוריה בת מאות שנים. בסביבה זו נמצאו עדויות ארכאולוגיות עוד מתקופת הברזל. אף נמצאו שרידי מבצרים מן התקופה הרומית. למרות עדויות אלו, לאזור מנצ'סטר יש אזכור מועט ביותר בספר יום הדין משנת 1086- זאת ככל הנראה בגלל סיקור חלקי ולא בגלל דלילות האוכלוסייה.
המחוז המטרופוליטני של מנצ'סטר רבתי הוקם בשנת 1974 לאחר תיקון לחוק הרשויות המקומיות באנגליה אשר נחקק בשנת 1972. המחוז נוצר על ידי איחוד של 10 ערים: בולטון, בורי, מנצ'סטר, אולדהם, רוצ'דייל, סלפורד, סטוקפורט, טיימסייד, טראפורד, ויגאן תחת מועצת המחוז מטרופוליטני.
בעשור הראשון לקיומו, התקיימו עימותים רבים בין השלטון המקומי במנצ'סטר רבתי לבין ראש הממשלה השמרנית מרגרט תאצ'ר. בתגובה למתיחות, המפלגה השמרנית הבטיחה להקטין את סמכויות המחוזות, הבטחה שלבסוף יצאה לפועל. מועצת המחוז המטרופוליטני פורקה בשנת 1986. למרות כל אלה, בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 התחזקו הסמכויות של המחוז.
דמוגרפיה
בשנת 2011 התגוררו במחוז כ-2,682,500 תושבים, מה שהופך אותו למחוז השלישי בגודלו באנגליה לאחר לונדון רבתי ווסט מידלנדס. לפי מפקד האוכלוסין בשנת 2001, 74.2% מתושבי מנצ'סטר רבתי היו נוצרים, 5.0% מוסלמים, 0.9% יהודים, 0.7% הינדים, 0.2% בודהיסטים ו -0.1% סיקים. 11.4% היו חסרי דת, 0.2% היו בעלי דתות אחרות ו-7.4% לא ציינו את דתם. נתונים אלו דומים לשאר אנגליה, אם כי שיעורי המוסלמים והיהודים הם כמעט פי שניים מהממוצע הארצי.
מיסוך כימי
מיסוך כימי היא פעולה שמבוצעת במהלך אנליזה כימית שכוללת הוספה של גורם ממסך (חומר B) שנועד להגיב עם החומר הממוסך (חומר A) ולבודדו כדי למנוע ממנו (חומר A) להגיב עם חומר אחר (חומר C) שמוספים במהלך האנליזה.
צורות בידוד שונות של החומר הממוסך (אופי התרכובת עם הגורם הממסך):
מונה מזור
מונֵה "הפי" מזור (באנגלית: Monet "Happy" Mazur; נולדה ב-17 באפריל 1976) היא שחקנית אמריקאית ממוצא יהודי.
ביוגרפיה
מזור נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה. בתם של ולארי צ'אסין, דוגמנית עבר ושל רובי מזור, מאייר בתעשיית המוזיקה והמנהל לשעבר של בילי ג'ואל; אשר היה ידוע בשל יצירת הלוגו של ה"לשון" לסינגל "Tumbling Dice" של הרולינג סטונס.
מזור היא הבכורה מבין ארבעה אחים ולה שלושה אחים קטנים. שמותיהם הפרטיים נלקחו משמות המשפחה של אמנים מפורסמים (מונה על שם קלוד מונה, אח על שם מאטיס, ואחים תאומים על שם סזאן ומירו). מזור היא ממוצא יהודי מצד אביה. בן דודה של מזור הוא הזמר אפיק מזור מלהקת Crazy Town, בה הופיעה בקליפ לשיר שלהם "Revolving Door" משנת 2001.
קריירה
מזור החלה את קריית הדוגמנות בגיל העשרה. ב-1993 השתתפה בסרטה הראשון "החיים על פי משפחת אדמס" והשתתפה בפרויקטים שונים בעיקר כדמות האישה הסקסית והמפתה ביניהם פרסומות טלוויזיה לרשת גאפ ב-2002. ב-2004 קיבלה את התפקיד המשמעותי הראשון בו שיחקה כאמנית מפתה בסרט "מהיר ללא גבולות". בשנים שלאחר מכן הופיעה במספר סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה, כמו: "שולחן לחמישה", "ימי חיינו", "זירת הפשע: מיאמי", "ג'ק וג'יל".
חיים אישיים
באפריל 2005 נישאה מזור לבמאי הקולנוע הבריטי אלכס דה רקוף, ויש להם שני בנים, דניאל, יליד 2005 ובשנת 2011 נולד בנם השני. ביולי 2018, הם החלו בהליכי גירושין.
הנינג פון טרסקו
גנרל מיור הנינג פון טְרֶסְקוֹ (גרמנית: Henning von Tresckow; לעיתים נכתב בצורה השגויה טרשקוב; נולד ב-10 בינואר 1901 במגדבורג – מת ב-21 ביולי 1944 באוסטרוב שליד ביאליסטוק, פולין) היה איש צבא גרמני, מראשי קשר העשרים ביולי להתנקשות באדולף היטלר. היה פעיל במשך שנים רבות במסגרת ההתנגדות הגרמנית לנאציזם.
פעולות התנגדות לנאציזם
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שירת טרסקו בפולין ובצרפת וב-1941 נשלח לתפקיד מטה ב"קבוצת ארמיות מרכז", עליה פיקד דודו, הפלדמרשל פדור פון בוק. טרסקו צפה בפשעי המלחמה שביצעו הגרמנים ברוסיה, ובמיוחד ביחס ליהודים. הוא זועזע עמוקות, והדבר המריץ אותו להמשיך בפעולות כנגד היטלר. כקצין בכיר, היה טרסקו מודע לפקודות הפליליות שניתנו לוורמאכט כגון "פקודת הקומיסרים" שהורתה לירות בכל רוסי שבוי החשוד כחבר המפלגה הבולשביקית, ולמעשה שימשה עילה לאין ספור הוצאות להורג ללא משפט. טרסקו ניסה להפעיל את השפעתו על מנת להסיר את הפקודה, או להפחית את השפעתה, אך נתקל ביחס אדיש לעניין זה מצד מפקדיו. טרסקו דיווח על הפשעים שעליהם ידע לגורמים בקרב הקושרים בברלין כהאנס אוסטר, לודוויג בק וקרל פרידריך גרדלר.
ב-1943 עשה טרסקו מספר ניסיונות להתנקש בחיי היטלר, וזאת בתיאום עם רבים מקבוצת קושרי העשרים ביולי, ובהם סגן ראש האבווהר (המודיעין הצבאי הגרמני) האנס אוסטר. טרסקו עשה ניסיונות רבים לקרב לקבוצת הקושרים את מפקדו, גנרלפלדמרשל גינתר פון קלוגה, אשר החליף את פון בוק בסוף שנת 1941, והצליח בכך באופן מוגבל. קלוגה יזם ביקור של אדולף היטלר במטה קבוצת הארמיות, מתוך ידיעה כי במהלכו ינסה טרסקו להתנקש בחיי היטלר, אך לא יזם פעולה כלשהי לקידום ההתנקשות.
במהלך ביקור זה במטה "קבוצת ארמיות מרכז", ב-13 במרץ 1943, נשתלה פצצה במטוסו של היטלר. הפצצה, שהייתה מוסווית כבקבוק ברנדי, לא התפוצצה. בביקור נוסף של היטלר במטה קבוצת הארמיות ניסה טרסקו להחדיר פצצה למכוניתו, אך נכשל בכך. נעשו ניסיונות נוספים, ותוכניות נוספות, כגון השתלטות על היטלר בעת ביקור במטה קבוצת הארמיות והוצאתו להורג, אך זהירותו של היטלר, חששו המתמיד מהתנקשות, והעובדה כי היה מלווה במשמר תמידי של אנשי אס אס מנעו הצלחת התוכניות. גם ניסיונו של אחד מעוזריו של טרסקו, קצין המודיעין רודולף פון גרסדורף, לשאת על עצמו מטען נפץ ולהתנקש בהיטלר כ"מחבל מתאבד", נכשל כישלון חרוץ- מפני שהיטלר עזב את המקום לפני שגרסדורף הספיק להפעיל את הפצצה.
קשר העשרים ביולי
ב-20 ביולי 1944 נעשה ניסיון, המכונה "קשר העשרים ביולי", להתנקש בהיטלר ולתפוס את השלטון. ניסיון זה נכשל, וטרסקו הבין שמעצר ראשי הקושרים, ובהם ידידיו האנס אוסטר וקלאוס שנק פון שטאופנברג, יביא לתפיסתו. טרסקו נסע לחזית ביום המחרת ופוצץ עצמו באמצעות רימון יד. לפני מותו אמר לידידו ויד ימינו בקשר, פביאן פון שלברנדורף, את הדברים הבאים, שביטאו את שנאתו להיטלר ולנאציזם והפכו לנכס צאן ברזל במורשת ההתנגדות הגרמנית:
בתחילה הופיע בדו"ח הוורמאכט שטרסקו נהרג בקרב, ועל כן נקברה גופתו ב-27 ביולי באחוזת המשפחה. בעקבות שמועות על כך שהתאבד נפתחה חקירה בנושא, ובעקבות ממצאי התחקורים שנערכו לקושרים אחרים התגלתה חלקית מעורבותו בקשר. עקב כך נעצרה אשתו, ושתי בנותיו נשלחו לפנימייה. מעבר לכך, הנאצים, שהבינו שטרסקו היה מאויביהם הגרועים ביותר ("הרוח הרעה של מחנה הבוגדים", כהגדרתו של מפקד הס"ד ארנסט קלטנברונר), התנקמו בו גם לאחר המוות: בהוראת הגסטפו הוצאה גופתו מהקבר באוגוסט ונשרפה בקרמטוריום של מחנה הריכוז זקסנהאוזן. אחיו גרד, שהיה מעורב אף הוא בקשר, הוצא להורג בתלייה.
מורשתו
כיום נחשב טרסקו בגרמניה לאישיות מוערכת. עירו, מגדבורג, קראה על שמו כביש ראשי, הבונדסוור קרא על שמו מרכז גיוס בפוטסדאם, וכן נקרא על שמו רחוב בהמבורג. עם זאת, נכדתו של טרסקו, פליסיטאס פון אָרֶטִין, קוננה על היחס המזלזל שסבה זכה לו מצד גרמנים רבים, שלא מעריכים מספיק את מורשת לוחמי ההתנגדות ואת אומץ לבם. לדעתה של ארטין, גרמנים רבים ניסו להפחית בחשיבות פועלו של טרסקו, מתוך ניסיון לטשטש את אשמתם של סביהם שלהם לפשעי הנציונל-סוציאליזם.
פטה (ממרח)
פָּטֶה (מצרפתית: Pâté, תערובת בשר קצוץ ושומן) הוא ממרח בשר (אם כי קיימות גם גרסאות צמחוניות), המוגש לרוב עם קלי או קרקר כמתאבן. פטה עשוי לרוב תערובת טחונה או קצוצה של סוגי בשר (למשל כבד) עם שומן. מתכונים שונים כוללים בנוסף ירקות, עשבי תיבול, תבלינים, יין ועוד.
הפטה המפורסם ביותר הוא פואה גרא, העשוי כבד אווז (או ברווז) מפוטם, קצוץ או שלם.
במטבח היהודי האשכנזי כבד קצוץ עשוי לרוב מכבד עוף.
במטבח ההולנדי, הגרמני והאוסטרי מכינים פטה בצורת נקניק הנקרא בהולנדית leverworst ובגרמנית Leberwurst. בארצות הברית מכונה מוצר זה liverwurst או Braunschweiger. לחלק ממאכלים אלו מרקם בשרי כך שלא ניתן למורחם והם נאכלים חתוכים או פרוסים. בארצות הברית משתמשים בהם כמילוי לכריך. מוצרים כאלו נעשו פופולריים במזרח אירופה והם מיוצאים אליה וכיום אף מיוצרים בה. באנגליה ישנה העדפה לסוגים אחרים, בעלי מרקם הניתן למריחה.
בסקנדינביה leverpostej הוא גרסה של הטרין הצרפתי, שמכינים מכבד חזיר ואוכלים לרוב קר, על לחם.
במטבח הרוסי והאוקראיני המאכל מכונה печеночный паштет משום שלרוב הוא עשוי מכבד, אם כי יש המשתמשים בסוגי בשר אחרים. בניגוד לאופן ההכנה במערב אירופה, הכבד מבושל בהרתחה, נמעך למשחה עם חמאה או שומן בעלי חיים ומתובל למשל בעשבי תיבול, בצל טרי או מטוגן ועוד. יש האופים אותו לאחר מכן אך לרוב נמנעים מכך. הפטה מוגש על לחם, עם עלה שמיר או עשב תיבול אחר מעל.
פטה בתוספת ג'לטין או שבמהלך הכנתו מוקצפים חלק ממרכיביו מכונה לעיתים "מוס". מאכלים כאלה הם למשל מוס סלמון ומוס טונה.
פטה צמחוני עשוי להיות מבוסס למשל על פטריות, אגוזים או שעועית. פטה כזה לרוב אינו מצריך בישול אלא רק קיצוץ במעבד מזון.
המרכז הבריטי הלאומי לחלל
המרכז הבריטי הלאומי לחלל (באנגלית: The British National Space Centre, המוכר בראשי התיבות BNSC, הוא התאחדות התנדבותית של משרדי ממשלה בריטיים שונים ומרכזי מחקר אקדמיים. לבריטניה לא הייתה סוכנות חלל, במובן המקובל של ההגדרה, וגוף זה מהווה מעין סוכנות חלל. ב-23 במרץ 2010 נוסדה רשמית סוכנות החלל הבריטית.
BNSC נוסד בשנת 1985, על מנת לתאם את הפעילויות השונות בבריטניה בתחומי חקר החלל ויישומיו האזרחיים. פעילות החלל האזרחית בבריטניה עוסקת במדעי החלל, ניווט לווייני, תקשורת וחישה מרחוק.
הגופים החברים ב BNSC
מכוני מחקר:
קישורים חיצוניים
UK Space Agency
וויל גרייסון, וויל גרייסון
וויל גרייסון, וויל גרייסון הוא רומן מאת ג'ון גרין ודייוויד לויתן, שפורסם באפריל 2010 על ידי הוצאת דטון לילדים. הנרטיב של הספר מחולק באופן שווה בין שני נערים בשם וויל גרייסון, כאשר גרין כתב את כל הפרקים עבור אחד מהם ולויתן כתב את הפרקים עבור השני. הפרקים נעים לסירוגין בין שתי הדמויות. על מנת להבדיל בין השניים, שמו של אחד הנערים נכתב עם אות גדולה בתחילת שמו, ואילו שמו של השני נכתב כשכולו באותיות קטנות. הרומן עלה לראשונה לרשימת רבי המכר לילדים של הניו יורק טיימס לאחר יציאתו לאור ונשאר בה שלושה שבועות. זה היה הרומן הראשון למבוגרים צעירים המתעסק בלהט"ב שהגיע לרשימה זו.
שיתוף הפעולה בין הכותבים
במהלך עיצוב עלילת הספר, החליטו שני המחברים לפצל אותו באופן שווה לשניים. ג'ון גרין כתב את כל הפרקים האי-זוגיים (העוסקים בוויל גרייסון ששמו נכתב עם אותיות גדולות) בעוד דייוויד לויתן כתב את כל הפרקים הזוגיים (העוסקים בוויל גרייסון ששמו נכתב רק באותיות קטנות). חלוקת כתיבה זו קרתה גם בבחירת שמות הדמויות הראשיות, כאשר לויתן בחר בשם הפרטי וגרין בחר את שם המשפחה. העלילה היחידה שעליה החליטו יחד הייתה העובדה ששתי הדמויות ייפגשו בשלב מסוים ברומן ושהמפגש ביניהן ישפיע בצורה אדירה על חייהם. לאחר החלטה הזו, הם כתבו בנפרד את הפרק הראשון עבור הוויל שלהם ואז שיתפו אחד את השני במה שכתבו. לאחר השיתוף, הם "ידעו מיד שזה הולך לעבוד", כפי שאמר לויתן.
מבנה הספר
הסיפור מסופר משתי נקודות מבט שונות, גם דרך נקודת מבטו של וויל גרייסון 1 וגם דרך נקודת מבטו של וויל גרייסון 2. הפרקים האי-זוגיים עוסקים בוויל גרייסון 1: נער הטרוסקסואלי, שמאמין בעיקר בלשתוק ולא להתבלט. הפרקים הזוגיים עוסקים בוויל גרייסון 2: נער הומוסקסואלי המאובחן כמתמודד עם דיכאון. ככל שהסיפור מתקדם, נקודות המבט השונות של הדמויות הראשיות משתלבות יחד לקו עלילה אחד ברור ומגובש, במקום שני קווי עלילה נפרדים, המסופרים על ידי שתי דמויות שונות.
הכותבים משתמשים רבות באמצעים מילוליים על מנת להבחין בין הדמויות. למשל באנגלית, החלקים של וויל גרייסון 1 כתובים בהקפדה על דקדוק ובשפה יחסית נקייה, בעוד שהחלקים של וויל גרייסון 2 כתובים בהקפדה פחותה על דקדוק ובשפה טעונה יותר. בגרסה העברית של הספר נעשה גם שימוש בגופנים שונים על מנת להבחין בין הפרקים.
תקציר העלילה
הרומן עוקב אחר שני נערים שלשניהם יש את השם וויל גרייסון. הוויל הראשון מתואר כמי שמנסה לחיות את חייו מבלי שישימו לב אליו. רצון זה מעט מוסבך משום שחברו הטוב ביותר, טייני קופר, (המתואר כ"האדם הכי גדול בעולם שהוא ממש ממש הומו" וכ"האדם הכי הומו בעולם שהוא ממש ממש גדול") נוטה למשוך אל עצמו המון תשומת לב. לאורך הרומן מנסה טיני ליצור מחזמר אוטוביוגרפי, שמושך עוד יותר תשומת לב לעצמו ולכל הסובבים אותו.
וויל גרייסון השני עובר את חייו בלי שום דבר טוב להיאחז בו מלבד מערכת יחסים מקוונת עם נער בן גילו העונה לשם אייזק. בכוונה להעמיק את הקשר, קובעים השניים מפגש בעולם האמיתי, אך כאשר וויל השני מגיע למפגש הוא מגלה כי אייזק הומצא על ידי מכרה שלו בשם מאורה. בעודו מבין שאייזק אינו קיים, פוגש וויל גרייסון השני את וויל גרייסון הראשון, והמפגש בין השניים מחבר בין חייהם לעולם.
ראו גם
רומנים נוספים מאת ג'ון גרין
הלמוט פלמי
גנרל הלמוט פלמי (בגרמנית: Hellmuth Felmy; 28 במאי 1885 – 14 בדצמבר 1965) היה פושע מלחמה נאצי גרמני, ששימש כטייס במלחמת העולם הראשונה ושירת כקצין בכיר במהלך מלחמת העולם השנייה. על פשעי המלחמה שלו נדון במשפט בני הערובה ל-15 שנות מאסר, אך בפועל ריצה תקופת מאסר בת כחמש שנים.
קריירה עד מלחמת העולם השנייה
פלמי נולד בברלין ב-1885. ב-1904 התגייס לצבא, וב-1912 הוסמך כטייס. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת פלמי בארץ ישראל כטייס בדרגת קפיטן. הוא פיקד על טייסת 300, היחידה האווירית הגרמנית טורקית, שהגיעה לארץ ישראל ב-1916. יחד איתו שירת גם אחיו הצעיר גרהרד, שהצטיין אף הוא כטייס. בין היתר היה הלמוט פלמי אחראי על הפצצת פורט סעיד, והפצצת צינור המים שהניחו הבריטים בסיני. בתחילה לחם בחזית הדרום, בבאר שבע ובאל עריש, אך כאשר נכבש חלקה הדרומי של ארץ ישראל, עבר ב-1918 ופיקד על כל מטוסי הקרב בארץ ישראל בשדה התעופה בג'נין.
לאחר המלחמה המשיך פלמי בשירות קבע ברייכסווהר, אך שירת בתפקידים שונים בכוחות הממוכנים של הרייכסווהר שכן נאסר על גרמניה להחזיק חיל אוויר. לאחר עליית הנאצים לשלטון, הוצב בתפקידי קצונה בכירים בלופטוואפה, חיל האוויר הגרמני המחודש. ב-4 בפברואר 1938, מונה על ידי הרמן גרינג לדרגת גנרל בלופטוואפה (General der Flieger).
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שימש פלמי כמפקד צי האוויר השני (Luftflotte 2), אחד מארבעה ציי אוויר שהיו בלופטוואפה עם פרוץ המלחמה. צי האוויר היה אחראי על גזרת צפון מערב גרמניה, שקיבלה עדיפות כאשר תם מסע המלחמה בפולין והחלו התכנונים לקראת המערכה על צרפת. בינואר 1940 נחת מטוס מסרשמיט 108 נחיתת אונס ליד העיירה הבלגית מכלן, צפונית למאסטריכט. בין נוסעי המטוס היה מיור בלופטוואפה (מקביל לרב-סרן) בשם הלמוט ריינברגר, שנשא עמו עותק של פקודת המבצע העדכנית ביותר לקראת הפלישה לצרפת. ריינברגר ניסה לשרוף את הניירות שנשא עמו, אך נכשל בכך, והם נפלו לידי הבלגים. היטלר זעם כששמע על נפילת תוכניותיו הסודיות לידי האויב, והאשים בכך את פלמי. הוא פיטר את פלמי, והחליפו באלברט קסלרינג.
משפט בני הערובה
במשפט בני הערובה שנערך בין ה-8 ביולי 1947 ל-19 בפברואר 1948 הואשם פלמי, ביחד עם בכירים אחרים בוורמאכט בשורת פשעי מלחמה, ובין היתר באישומים הבאים:
פלמי הורשע בשני סעיפי האישום הראשונים, וזוכה משני סעיפים האישום האחרונים. הוא נדון ל-15 שנות מאסר, אך שוחרר ב-1951.
בנו הנסיירג פלמי (Hansjörg Felmy) שנולד ב-1931, זכה להצלחה כשחקן בטלוויזיה ובקולנוע.
ב-1965 מת בדרמשטאדט שבמערב גרמניה.
נחום פצ'ניק
ביוגרפיה
משנת 1994 ועד שנת 2000 היה בחבורת המשוררים המייסדים של כתב-העת "משיב הרוח". שיריו פורסמו גם בכתבי העת "חדרים", "הליקון" ו"דימוי" וכן בספר "הנבא בן אדם" (הוצאת ראובן מס, 2006). בשנת 2008 יצא לאור ספר שיריו "סוס האמונה", בהוצאת כתר ספרים ובעריכת המשורר אליעז כהן. הספר זכה במענק ממפעל הפיס.
משנת 2009 משמש פצ'ניק כיו"ר תנועת "ארץ שלום", העוסקת בדיאלוג, חיזוק שכנות טובה ושיתוף פעולה חברתי כלכלי ודתי בין מתנחלים לפלסטינים, ומשנת 2011 הוא חבר בקבוצת מחקר סגורה של Google Ideas, שבה כ-150 קרבנות טרור לשעבר ופעילי טרור, שנאה ונאו-נאצים לשעבר עוסקים בקידום שלום עולמי.
באוגוסט 2013, ביום שבו הורשע הרב מרדכי אלון בביצוע מעשים מגונים בתלמידו, התפרץ פצ'ניק לשיעורו של הרב אלון אשר סוקר בכלי התקשורת וקרא לו להודות שחטא. פצ'ניק העיד בכתבה ב"ידיעות אחרונות" כי הוא עצמו נפגע מינית בצעירותו, וכי "חשבתי בעבר שזהו, החיים שלי נגמרו. שיש לי עכשיו 60 שנה לחיות במיץ של הזבל. אבל יש ריפוי לטראומה. היום אני מלווה אנשים שנפגעו וזו זכות גדולה.". בריאיון לכאן 11 סיפר כי נפגע מינית על ידי אביו כשהיה בסוף תיכון ובתחילת שירותו בסיירת מטכ"ל, ובעקבות הפגיעה פרש מהיחידה; ודיבר על האפשרות לסלוח ומה שהיא מחוללת בתוכו.
באביב שנת 2022 יצא לאור ספרו השני "נמר של קדושה". (הוצאת "שימו לב") הספר המשלב שירים ותורות שכתב ועוסקים בכתיבה מדיטטיבית ופסיכדלית, עיסוק נרחב במיניות אוהבת, שירה פוליטית וטקסטים פוסט-קבליים וניאו חסידיים העוסקים בטנטרה וריפוי מיני.
בדצמבר 2022 פרסם בדף הפייסבוק האישי שלו כי זומן להעיד בלהב 433, במסגרת פעולות החקירה בפרשת התקיפות המיניות המיוחסות לרב טאו. פצ'ניק סיפר כי עדותו לא עסקה בתקיפות המיניות לכאורה, אלא בתמיכתו של הרב טאו בתלמידו אשר התעלל באשתו.
חיים אישיים
פצ'ניק גרוש ואב לשלוש בנות ובן. הוא מתגורר במאחז האקולוגי שדה בועז שבצפון גוש עציון.
בשנים האחרונות עזב פצ'ניק את העולם האורתודוקסי והצטרף לזרם הליברלי-אמוני. וכיום הוא מנהל אורח חיים מסורתי.
ארקטיק וורפר
ארקטיק וורפר (באנגלית: Arctic Warfare או בשמו המלא Accuracy International Arctic Warfare) היא משפחה של רובי צלפים שתוכננה ומיוצרת על ידי החברה הבריטית Accuracy International. רובי הצלפים ממשפחה זו פופולריים בשימוש אזרחים, שוטרים וחיילים מאז שהוצגה בשנות ה-80 של המאה ה-20.
היסטוריה
הרובה Accuracy International Precision Marksman השתתף בתחרות של הצבא הבריטי ונבחר כתחליף לרובי הצלפים שהיו מבוססים על הלי אנפילד. הרובה נכנס לשירות תחת השם L96A1 בשנת 1982.
כמה שנים לאחר מכן, הצבא השוודי חיפש רובה חדש, ו-Accuracy International הציעה גרסה חדשה של ה-PM בשם Arctic Warfare או AW. זאת הייתה ההתחלה של השם Arctic Warfare שיהפוך להיות השם העיקרי של משפחת הרובים. כמה מהתכונות החדשות של הרובה כוללות מערכות שמאפשרות לו לפעול בטמפרטורות נמוכות וכמו כן חלקי הרובה הוגדלו כך שיהיה אפשר להשתמש בהם עם כפפות עבות. הגרסה הזאת התקבלה על ידי השוודים ב-1988 בשם PSG-90.
(Precision Marksman) PM
הגרסה המקורית שממנה פותחה משפחת הרובים.
(Arctic Warfare) AW
הגרסה המשופרת הבסיסית של ה-PM. שמה של הגרסה נובע מיכולתו של הרובה לתפקד במזג אוויר קר.
צבאות בריטניה, שוודיה ואוסטרליה משתמשים ברובה.
(Arctic Warfare Police) AWP
גרסה לשימוש משטרתי.
(Arctic Warfare Suppressed) AWS
גרסה המצוידת במשתיק קול, קת מתקפלת וקנה הניתן לפירוק.
יחידות כמו כוח דלתא בארצות הברית ו-SAS בבריטניה משתמשות בגרסה זו.
(Arctic Warfare Folding) AWF
רובה AW רגיל עם קת מתקפלת.
(Arctic Warfare Magnum) AWM
גרסה המשתמשת בתחמושת יותר חזקה מה-AW. העיקרי שבהם הוא כדור 0.338 לפואה מגנום בקוטר 8.59 מ"מ.
הצבא הגרמני והצבא הבריטי משתמשים בגרסה זו. בצבא הבריטי נקרא ה-AWM בקליבר 0.338 בציון L115A3 והדיוק שלו הוא 0.5 דקת קשת, דבר המציב אותו בשורה הראשונה של רובי 0.338 בעולם (המשמשים כרובי צלפים לטווחים ארוכים).
ב-2010 צלף בריטי בשם קרייג הריסון שבר את שיא הצליפה מטווח רחוק כאשר הרג שני מקלענים של הטאליבאן מטווח 2,475 מטר (8,120 רגל) ברובה זה.
1 (מספר)
1 (במילים בלשון זכר: אחד; בלשון נקבה: אחת) הוא המספר הטבעי הראשון, הקודם לפני 2 והבא אחרי המספר השלם 0.
ארקטיק וורפר
(Arctic Warfare .50 calibre) AW50
גרסה המותאמת לשימוש בקליבר 0.5 BMG (12.7x99 מ"מ נאט"ו) ומשמשת הן כרובה צלפים כבד לטווח ארוך (1,500-1,800 מטר) וכן כרובה נגד חומרים.
1 (מספר)
1 הוא גם ספרה המשמשת בכתיבת מספרים לפי בסיס עשרוני (ולפי כל בסיס גדול מ-1, כגון בסיס בינארי, בסיס אוקטלי ובסיס הקסדצימלי).
ארקטיק וורפר
(Arctic Warfare .50 calibre Folding Stock) AW50F
רובה AW50 עם קת מתקפלת.
1 (מספר)
בעברית
בשפה העברית קיימת הפרדה במספרים בין זכר לנקבה. כשמדובר בפרט זכר הוא נספר כ"אחד" וכשמדובר בנקבה היא נספרת כ"אחת". כאשר סופרים באופן כללי, הספירה נעשית בלשון נקבה. כמו כן, גם לאחד ואחת יש רבים, והם משמשים כדי לציין מספר נמוך, לפעמים קטן מעשר. למשל: "ספרת האחדות", "כימים אחדים" (כפי שמופיע ב). בנוסף, להרבה דברים שהם בודדים בעולם ניתן בעברית לקרוא גם בלשון זכר וגם בלשון נקבה. למשל: השמש, רוח, ואף במצבים מסוימים אלוהים.
ביהדות
1 רומז לקיומו של אל אחד.
ארקטיק וורפר
AS50
גרסה חצי-אוטומטית של הרובה עם קליעים בקליבר 0.5 BMG. בעל דיוק של 1.5 דקת קשת. פותחה בעיקר עבור יחידת אריות הים.
(Accuracy Enforcement) AE/AE MkIII
גרסה זולה של ה-AW המשמשת בעיקר כוחות אכיפת חוק.
הלנה בונהם קרטר
CBE הלנה בונהם קרטר (באנגלית: Helena Bonham Carter; נולדה ב־26 במאי 1966) היא שחקנית אנגלייה ממוצא יהודי, מועמדת שני פרסי אוסקר על תפקידה בסרט "כנפי היונה" בשנת 1997 ועל תפקידה בתור אליזבת, המלכה האם בסרטו של טום הופר "נאום המלך" בשנת 2010. בנוסף, הייתה מועמדת לתשעה פרסי גלובוס הזהב ולארבעה פרסי אמי.
היא נודעת בעיקר בזכות תפקידה בתור בלטריקס לסטריינג' בסרטי "הארי פוטר" המבוססת על סדרת סיפורי הארי פוטר הפופולרית, ובתור מרלה סינגר בסרט "מועדון קרב".
ביוגרפיה
בונהם קרטר נולדה בלונדון למשפחה השייכת לאצולה האנגלית, מצד אביה הנוצרי. סבו של אביה היה הלורד הרברט הנרי אסקווית', ראש ממשלת בריטניה בתקופת מלחמת העולם הראשונה ואביה ריימונד בונהם קרטר (1929–2004) היה בנקאי ידוע. סבה של אמה, היה יהודי, צאצא למשפחת אפרוסי ומשפחת הלפרסון. סבתה של אמה, הייתה יהודיה בת למשפחת אצולה אוסטרית, בשם מיצי פולד-שפרינגר, שברחה ממולדתה בעקבות משפט דרייפוס, והבת השנייה שלה, הלנה פולד - שפרינגר, הייתה סבתה של בונהם קרטר אשר נישאה לדיפלומט ספרדי-קתולי, בן לאב יהודי ממוצא בוהמי, אשר היה לימים לחסיד אומות העולם, אדוארדו פרופר דה קאייחון. הסבא והסבתא דה קליאחון סייעו להציל אלפי יהודים בתקופת מלחמת העולם השנייה, כשהסב שירת כמזכיר ראשון בשגרירות ספרד בפריז והעביר אלפי יהודים מצרפת של וישי, הכבושה בידי בני בריתם הצרפתים של הנאצים, לספרד. בתם, אמה של בונהם קרטר, התנצרה לאחר מלחמת העולם השנייה.
קריירה
סרטה הראשון של בונהם קרטר היה "ליידי ג'יין" ב־1985, שם היא צדה את עינם של המפיק איסמעיל מרצ'נט והבמאי ג'יימס אייבורי, שליהקו אותה לסרטם "זיכרונות אהבה מפירנצה" (לפי רומן של א.מ. פורסטר). הסרט היה מועמד ל-8 פרסי אוסקר, וקיבל ביקורות נלהבות. בונהם קרטר המשיכה להופיע במספר הפקות של השניים, וכן בעיבודים למחזות השייקספיריים "המלט" (גרסה מ-1990) ו"הלילה ה-12" (גרסה מ-1996).
ב־1997 הייתה מועמדת לפרס האוסקר בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "כנפי היונה", על פי ספרו של הנרי ג'יימס. ב-1999 הופיעה בתפקיד בולט נוסף בסרטו של דייוויד פינצ'ר "מועדון קרב", אשר הפך לסרט פולחן.
ב-2001, לאחר שנפרדה זה מכבר מבראנה, הופיעה בסרטו של טים ברטון "כוכב הקופים". השניים הפכו לזוג ובונהם קרטר החלה להופיע באופן תדיר בסרטיו, בהם "סיפורי דגים", "צ'ארלי בממלכת השוקולד", "סוויני טוד" ו"אליס בארץ הפלאות" וסרט הסיקוול אליס מבעד למראה במגוון תפקידים. במקביל השתתפה בסדרת סרטי "הארי פוטר", החל מהחמישי שבהם, בתפקיד בלטריקס לסטריינג'.
בשנת 2020 שיחקה בסרט "אנולה הולמס" וב-2022 גם בסרט ההמשך, "אנולה הולמס 2" את יודוריה הולמס.
חיים אישיים
לבונהם קרטר ולברטון שני ילדים. בילי נולד בשנת 2003 ונל בשנת 2007. בעודה מצלמת את הסרט "סוויני טוד" הייתה בתחילת הריונה של נל. ב-2014 נפרדו.
Pseudomonas
Pseudomonas הוא סוג של חיידקים גראם-שליליים בצורת מתג, המשתייך למערכת פרוטאובקטריה (חיידקים ארגמניים). חיידק זה זקוק לחמצן על מנת לייצר אנרגיה. ל-Pseudomonas יש שוטון המאפשר תנועה. חלק מהמינים מפרישים פיגמנטים.
בסוג זה מספר מינים: קיימים מינים ששיוכם לקבוצה מסוימת אינו ברור (Incertae sedis).
מחלות הנגרמות לאדם
עיקר החולים בסיכון הנגועים בחיידק ה-Pseudomonas, הם כאלו הסובלים מחולשה של מערכת החיסון ומאושפזים בבית החולים. הזן הפתוגני העיקרי הוא P. aeruginosa, אשר מצוי במקורות מים ומשטחים בטבע, אך מזהם גם משטחים מלאכותיים. חיידקי הפסאודומונס ידועים כמאלחים פסי ייצור ומים מינרליים.
השורד האחרון
השורד האחרון (באנגלית: Lone Survivor) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2013. במאי הסרט והתסריטאי הוא פיטר ברג, שכתב אותו על בסיס ספרם של מרקוס לוטרל ופטריק רובינסון: "Lone Survivor: The Eyewitness Account of Operation Redwing and the Lost Heroes of SEAL Team 10". בסרט מככב מארק וולברג שהוא גם בין מפיקי הסרט.
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של מרקוס לוטרל, לוחם ביחידת אריות הים של צי ארצות הברית, שהיה הניצול היחיד מצוות של היחידה במבצע כושל מ-2005 לחיסולו של מנהיג טליבאן באפגניסטן (Operation Red Wings).
עלילת הסרט
הסרט נפתח באוסף של קטעים תיעודיים מהמיונים ליחידת אריות הים ומאימונים המפרכים של הלוחמים. סצנה לאחר מכן עוקבת אחר פינויו המוסק של חייל פצוע אנוש (מרקוס לוטרל בגילומו של מארק וולברג) על רקע מונולוג של הלוחם.
עלילת הסרט עוקבת אחר צוות של לוחמי אריות הים באפגניסטן, שנשלח למבצע סיור לאיתורו וחיסולו של אחמד שאה, מנהיג טליבאן מקומי. הצוות המונה 4 לוחמים, מונחת על רכס הרים ומפלס דרכו לעבר מחנהו של שאה. במהלך השהות במארב, נתקל הכוח ברועי צאן מקומיים, בין חברי הצוות ניטשת מחלוקת כיצד לנהוג, האם להרוג את הרועים, להשאירם כפותים או לשחררם. מרפי מחליט לשחרר את הרועים ולנסות ליצור קשר עם בסיס האם על מנת לקבל הנחיות נוספות או להתפנות לאור החשיפה. במהלך הטיפוס נתקל הצוות בשאה ואנשיו שככל הנראה הוזעקו למקום על ידי רועי הצאן המשוחררים. מתפתח קרב ממושך במהלכו נפגעים כל הלוחמים. מרפי מחליט להקריב עצמו ולטפס לפסגת המצוק כשהוא חשוף לירי הטליבאן, במטרה להזעיק עזרה בקשר. בכוחות אחרונים הוא מצליח להעביר הודעה לבסיס היחידה לפני שנהרג.
צוות חילוץ של אריות הים בפיקודו של לוטננט קומנדר אריק כריסטנסן מתארגן ומוסק לאזור ההתקלות על ידי שני מסוקים מהרגימנט האווירי למבצעים מיוחדים ה-160. בניגוד לנוהל, הכוח לא זוכה לחיפוי של מסוקי AH-64 אפאצ'י. בהגיעם למקום, מתארגנים הלוחמים להשתלשלות מהמסוק הראשון, כשרקטה ממטול RPG-7 פוגעת במסוק ומשמידה אותו על כל צוותו והלוחמים שבו. המסוק השני מסתלק מהאזור לאחר שנתקל באש אויב חזקה.
מרקוס הפצוע, שנותר השורד האחרון מהצוות נתקל בחבורת כפריים פשטונים בהנהגתו של גולאב. גולאב שהיה עד למעשי זוועה של שאה ואנשיו, מושיט למרקוס המפוחד והמופתע עזרה ומעניק לו מחסה בכפר. הוא מבקש מהם להעביר הודעה לכוחות האמריקאים על מקום הימצאו. על הכפר פושטים אנשיו של שאה, שמתכוונים להוציא את מרקוס להורג, אך גולאב ואנשיו מתערבים ומונעים זאת, כשהטליבאן מבטיחים לחזור ולנקום. בפשיטה הבאה מגיעים כוחות גדולים של טליבאן, אך נסוגים רגע לפני חיסול מרקוס וכל אנשי הכפר, לאחר שכוחות חילוץ אמריקאים גדולים מגיעים למקום. מרקוס מפונה במצב אנוש לבסיס האם.
הסרט מסתיים באוסף תמונות וסרטים אמיתיים מהחיים האישים והצבאיים של לוחמי אריות הים שנהרגו, וכן תמונה מהמפגש ב-2010, 5 שנים לאחר האירועים, בין מרקוס לבין מצילו גולאב. הכתוביות מסבירות כי הקוד השבטי של הפשטונים מחייב אותם להעניק מחסה לאדם בודד הנמצא תחת איום בכל מחיר.
האירועים במציאות
מבצע כנפיים אדומות (Operation Red Wings), במלחמת אפגניסטן, יצא לפועל בליל 27 ביוני 2005. במהלך הסתבכות המבצע והקרבות שהתפתחו נהרגו 19 חיילים אמריקאים, במה שהפך את הקרב לקטלני ביותר בתולדות הכוחות המיוחדים של צי ארצות הברית. מייקל מרפי זכה על גבורתו בקרב למדליית הכבוד של הקונגרס, שלושת חברי הצוות הנוספים זכו לעיטור צלב הצי. לוטרל, השורד היחיד מהצוות השתחרר ב-2007 ופרסם את ספרו שהיה לרב מכר. מוחמד גולאב, האיש שמצא את מרקוס והתעקש לפרוס את חסותו עליו, הוא הבן של ראש הכפר (עמו הוא התווכח במהלך הסרט, ומרקוס שחשב שזה מפני שהוא מהטליבאן איים לפוצץ עליו את רימונו האחרון). גולאב המשיך להתגורר באפגניסטן והיה יעד למספר רב של ניסיונות התנקשות. הוא החל לפנות לארצות הברית בבקשה למקלט בסיועו של מרקוס, ובשנת 2014 הוא הועבר למדינה שלישית חסויה.
הפקת הסרט
צילומי הסרט בוצעו באזוריה ההרריים של ניו מקסיקו, ובבסיס קירטלנד של חיל האוויר של ארצות הברית שדימה את בסיס באגרם באפגניסטן. ההפקה זכתה לשיתוף פעולה נרחב מהכוחות המזוינים של ארצות הברית שסיפקו לה כלי רכב, כלי טיס וניצבים. את המוזיקה לסרט חיבר סטיב יבלונסקי בשיתוף עם להקת Explosions in the Sky.
תגובות לסרט
הסרט התקבל בהצלחה בקרב הקהל, כשהוביל את רשימת הסרטים המכניסים, עם הכנסות של 37.85 מיליון דולר בסוף בשבוע הראשון להקרנתו. הייתה זו הפתיחה המכניסה ביותר לסרט בחודש ינואר, לאחר הסרט "קלוברפילד". באתר Rotten Tomatoes המרכז את דיווחי המבקרים מארצות הברית דווח כי הממוצע לו זכה הסרט הוא 90% בקרב הצופים ו-74% בקרב המבקרים.
דייוויד מורס
דייוויד מורס (באנגלית: David Morse; נולד ב-11 באוקטובר 1953) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי, מועמד פרס אמי וזוכה פרס אובי.
ביוגרפיה
מורס נולד בהמילטון, מסצ'וסטס לג'קלין וצ'ארלס מורס, ולו שלוש אחיות.
קריירה
את תפקידיו כשחקן החל מורס בתחילת שנות ה-70 בתיאטרון הרפרטואר בבוסטון, והיה ידוע בקרב קהילת תיאטרון ניו יורק בתחילת שנות ה-80, לפני שעבר לתפקידים בטלוויזיה ובקולנוע. בשנת 1982 הוא לוהק לצוות השחקנים של הסדרה "מקום אחר" (St. Elsewhere), שנמשכה עד שנת 1988. מאז החל לשחק בתפקידי משנה בסרטים "אחוות הוורד" (1989), "הבן הטוב" (1993), "12 קופים" (1995), "הפריצה לאלקטרז" (1996), "מהלך מסוכן" (1996, לצד ג'ין הקמן ויו גרנט), "נשיקה ארוכה ללילה" (1996, לצד ג'ינה דייוויס וסמואל ל. ג'קסון), "קונטקט" (1997), ו"המתווך" (1998, לצד קווין ספייסי וסמואל ל. ג'קסון). מורס השתתף בשני סרטים עצמאיים שכתב וביים שון פן - "The Indian Runner" משנת 1991 ו"שומר הדרך" משנת 1995.
בשנות ה-2000 השתתף מורס בסרטים "פתיון" (2000), לצד ג'יימי פוקס, "רוקדת בחשיכה" (2000, סרטו של לארס פון טרייר), "סימן חיים" (2000, לצד ראסל קרואו), בסרט העצמאי "חוק השחיטה" (2002), וכן בסרטים "בלב העמק" (2005, לצד אדוארד נורטון), "התקרבותה של גרייס" (2005, לצד ג'ורדנה ברוסטר), ו"דיסטרביה" (2007, לצד שיה לה-באף). בשנת 2002 החל לשחק בסדרת הפשע "פריצה" בתפקיד הראשי כמייק אולשנסקי, שוטר לשעבר שהודח עקב פרשת שחיתות. ב-2004 שב לשחק בעונתה השנייה של הסדרה.
מורס הופיע בתפקידי אורח בסדרות רצח מאדום לשחור, הפרקליטים, האוס (תפקיד שזיכה אותו במועמדות לפרס אמי בשנת 2007), וממשיך להשתתף בהצגות תיאטרון. בשנת 2006 השתתף בסרט טלוויזיה-איחוד לסדרה "מקום אחר".
ב-16 במרץ 2008 יצאה מיני סדרה ביוגרפית המבוססת על חייו של ג'ון אדמס, נשיאה השני של ארצות הברית. מורס מגלם את ג'ורג' וושינגטון לצד שחקנים כפול ג'יאמטי, לורה ליני וטום וילקינסון.
בשנת 2011 זכה מורס בפרס השחקן מטעם פסטיבל הקולנוע הבינלאומי קרלובי וארי על משחקו בסרט "משתף פעולה". באותה שנה שיחק בסרט הפשע "מרדף עצבני" לצד ניקולס קייג' ואמבר הרד. בשנת 2012 שיחק בסרט "החיים המוזרים של טימותי גרין", סרט לכל המשפחה בכיכובם של ג'ניפר גארנר וג'ואל אדגרטון. בשנת 2013 כיכב בדרמת הפשע "מק'ניק", בו גילם את יוג'ין מק'ניק. בשנת 2015 שיחק בסרט האימה הילד לצד מייק ווגל.
בשנת 2018 שיחק כסוהר במיני-סדרת הטלוויזיה "הבריחה מדנמורה". בשנת 2019 התארח בעונה השלישית של סדרת הדרמה "הצמד" ב-HBO, בדמותו של מת'יו רוס.
בשנת 2020 השתתף במיני-סדרה של רשת שואוטיים "ציפור אלוהים שבשמים" שיצר והפיק אית'ן הוק, עיבוד לספרו של ג'יימס מקברייד.
בשנת 2023 ביצע הופעת אורח במיני-סדרה "הדבר האחרון שהוא אמר לי" של רשת אפל TV פלוס.
חיים אישיים
משנת 1982, מורס נשוי לסוזן ווילר דאף ולהם שלושה ילדים.
הימנעות מגיוס
הימנעות מגיוס היא מכלול הדרכים שבהן אפשר להימנע מגיוס חובה לצבא, במדינות או בזמנים בהם הגיוס הוא חובה, כגון ארצות הברית בזמן מלחמת וייטנאם או ישראל. הימנעות מגיוס היא אופציה המשמשת סרבני גיוס, שאינם מעוניינים להצהיר בגלוי על סרבנותם ולשבת בכלא.
למען הדיוק יש להבדיל בין שלושה מושגים: בשלושת המקרים התוצאה היא פטור מגיוס.
השתמטות מגיוס יהודים תחת שלטון זר
בתקופת גזרת הקנטוניסטים ברוסיה הצארית במאה ה־19, גויסו ילדים יהודים בכפייה לצבא הצארי במטרה להטבילם לנצרות כדרך לחינוך מחדש של דור האוכלוסייה הצעיר שנתפסה כבעייתית על ידי השלטונות. מלבד המרת הדת, משמעות הגיוס הייתה קריעת הילד ממשפחתו ושירות צבאי של 25 שנה לפחות. דרכים שבהן השתמשו בקהילות היהודיות כדי לנסות להשתמט ממכסת המגויסים כללו פדיון הילד בכסף, שוחד, רישום הילדים כמתים ועוד.
האימפריה העות'מאנית הטילה גזרות קשות על היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם הראשונה, שיאן היה הדרישה מחסרי הנתינות להתעת'מן (לקבל אזרחות של האימפריה העות'מאנית) או שיגורשו מהארץ. פועל יוצא מההתעת'מנות היה גיוס אלה שבגיל הגיוס לצבא הטורקי. הדרך להשתמט מגיוס הייתה בריחה מהארץ, לרוב למצרים הקרובה, בתקווה לחזור בקלות לאחר תום המלחמה.
במדינת ישראל
גיוס לצה"ל נעשה בהתאם לחוק שירות ביטחון (נוסח משולב), התשמ"ו-1986. בחוק זה קבועים הכללים המאפשרים הימנעות מגיוס ואי־גיוס.
לדוגמה: צעירה המקפידה על שמירת מצוות ומצהירה שהכרתה הדתית מונעת ממנה לשרת בצה"ל, היא נמנעת מגיוס. צעירה שאינה שומרת מצוות, אך מביאה ראיות כוזבות לכך שהיא שומרת מצוות ועקב כך אינה משרתת בצה"ל, היא משתמטת מגיוס. צעירה שהשכלתה מצומצמת מאוד עלולה שלא להיות מגויסת אף אם תחפוץ להתגייס, משום שהצבא יעדיף שלא לגייסה.
כל זאת בנוסף לכל אלה שאינם חייבי גיוס בפועל בישראל, כמו גברים ונשים ערבים, נשים דרוזיות, פטור מסיבות בריאות פיזית או נפשית, שחרור מנהלתי לאלה שאינם מגיעים לסף השכלה או נתונים מינימלי ועוד.
ארצות ערב
ארצות עֲרָב הן מדינות במזרח התיכון ובצפון אפריקה אשר רוב תושביהן ערבים שמוצאם האתני הוא מחצי האי ערב והשפה הערבית היא שפתן הרשמית. רוב מדינות אלה משתייכות לארגון הבינלאומי הנקרא הליגה הערבית.
מאפיינים משותפים
המאפיין המשותף הנרחב ביותר הוא השימוש בשפה הערבית כשפת הדיבור והקריאה העיקרית.
רוב מדינות ערב היו כ-400 שנה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית ואחרי מלחמת העולם הראשונה תחת שלטון קולוניאלי.
דת הרוב בכל מדינות ערב היא האסלאם (כ-95% מכלל העולם הערבי) וקיים מיעוט, של נוצרים ומיעוט דרוזי. יש מדינות בהן מיעוטים שאינם ערבים שיכולים להיות מוסלמים או לא מוסלמים (קופטים, ברברים, כורדים).
שלטון
רוב מדינות ערב קיבלו את עצמאותן במחצית השנייה של המאה ה-20, בדרך כלל משלטון קולוניאלי אירופי. המשטרים שכוננו במדינות אלה ריכוזיים מאוד ומבוססים על קבוצות אליטיסטיות. בחלק מהן הונהגו שושלות מלוכה, ובחלק שלטון נשיאותי דיקטטורי. בחלק ממדינות ערב יש חופש פעולה, במידה מסוימת, לאופוזיציה ולעיתונות, למשל: מצרים, קטר, לבנון ותוניסיה. באחרות השלטון מונע פעילות אופוזיציונית ומטיל צנזורה חמורה על העיתונות, למשל: סוריה, ערב הסעודית וסודאן. יתר מדינות ערב נעות בין שני הקטבים האלה. במרביתן לא שורר משטר דמוקרטי מלא במובן המערבי, והניסיונות להנהיג משטר כזה (למשל באלג'יריה בשנות ה-90) לא צלחו. בלבנון, סוריה, עיראק וסודאן שוררים מתחים קשים בין קבוצות שונות באוכלוסייה. בלבנון הונהג הסדר שעל-פיו תפקידי המפתח בשלטון מחולקים בין העדות השונות, כשהחלוקה היא קבועה ומוגדרת היטב. בעיראק מתנהל מאבק כפול - בין הרוב הדובר ערבית למיעוט הכורדי, ובין המיעוט הסוני (שעליו נמנים גם הכורדים) לרוב השיעי.
בשנים 2010–2012 התעורר גל מחאות בעולם הערבי, שכלל כמעט את כל ארצות ערב, בעוצמה משתנה. בחלק מהמדינות הביא גל המחאות למהפכות של ממש ולחילופי שלטון.
דת
ברובן המכריע של מדינות ערב שלטת דת האסלאם, אם כי רוב המדינות המוסלמיות בעולם אינן ערביות. מתוך 1.4 מיליארד מוסלמים בעולם חיים במדינות ערב כ-300 מיליון מוסלמים (ועוד כ-28 מיליון לא מוסלמים) כלומר רק כ-20% מכלל המוסלמים בעולם חיים במדינות ערב, כמעט כולם סונים, אם כי כשני שלישים מהעיראקים וכשליש מהלבנונים הם שיעים. בחלק ממדינות ערב יש קהילות לא-מוסלמיות גדולות, למשל במצרים (נוצרים קופטים), בלבנון (נוצרים מרונים, דרוזים) ובסודאן (נוצרים, בני דתות מקומיות). בסוריה יש מיעוט גדול השייך לעדה העלווית, עדה שהתפצלה מהאסלאם השיעי והפכה לדת עצמאית. שליטי סוריה ממשפחת אסד הם עלווים, אם כי עובדה זו מוצנעת בדרך-כלל (הם שינו את החוק כדי שייחשבו למוסלמים שיעים), כדי שלא לעורר סכסוך בין-דתי. בנוסף, עד העלייה ההמונית בסוף שנות ה-40 ובתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הייתה קהילה יהודית גדולה בארצות ערביות רבות. מאז יש בחלק מהמדינות הערביות קהילות יהודיות קטנות מאוד המונות בודדים עד מאות אנשים. הקהילות הגדולות ביותר הן במרוקו ובתוניסיה.
שפה
מדינות ערב מתאפיינות בכך שבכולן השפה הערבית הספרותית (כלומר השפה המשמשת בכתיבה, בנאומים ובתקשורת האלקטרונית) היא שפה רשמית, המדוברת (או לפחות מובנת) על ידי מרבית האוכלוסייה. ההבדלים בין הגרסאות השונות של הערבית הספרותית הם קלים בלבד, ואינם מפריעים לתקשורת הבין-ערבית. הניבים הערביים המשמשים בדיבור היומיומי, לעומת זאת, שונים מאוד ממדינה ערבית אחת לאחרת. בנוסף ישנם מיעוטים לשוניים גדולים במדינות ערב כגון, הכורדים בעיראק ובסוריה, והבֶּרְבֶּרים במרוקו, באלג'יריה ובתוניסיה. בתוניסיה, אלג'יריה, מרוקו ולבנון מקובל להשתמש גם בשפה הצרפתית, ובירדן נעשה שימוש נרחב בשפה האנגלית.
הניבים השונים מחולקים לשתי קבוצות עיקריות: "אל משרק" (המזרח) ו"אל- מע'רב" (המערב). חלוקת הניבים לא חופפת לחלוקה המדינית. הניבים המערביים מדוברים מלוב ומערבה והניבים המזרחיים מדוברים בשאר ארצות ערב.
הניב המצרי מובן ברוב מדינות ערב. הסיבה לכך היא היותה של מצרים יצרנית סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה שיוצאו במשך שנים רבות לכל העולם הערבי.
חלוקה
מיקומן הגאוגרפי של מדינות ערב הוא דרום מערב אסיה ("הסהר הפורה", חצי-האי ערב) וצפון אפריקה (אפריקה שמצפון לסהרה).
על פי המינוח המקובל מחולקות ארצות ערב לחטיבות הבאות:
יבשת אפריקה
11 מדינות ערב נמצאות ביבשת אפריקה:
יבשת אסיה
11 מדינות ערב נמצאות ביבשת אסיה:
פרוליסקה
אזור הסכסוך
בחודש מרץ שנת 2014 פרץ משבר חברתי בעקבות אירוע יברומאידאן בעיר קייב בירת אוקראינה. המשבר גרם לסכסוך צבאי בין מורדים פרו-רוסים לבין כוחות צבא אוקראינה. בעקבות הסכסוך חולק רובו של חבל דונבאס לשתי מדינות פרו-רוסיות ללא הכרה בינלאומית: הרפובליקה העממית של לוהנסק והרפובליקה העממית של דונצק. לפי נתונים של משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, נהרגו בקרבות קרוב ל־10,000 איש, מהם כ־2,000 אזרחים. מאז תחילת הסכסוך היו יותר מעשרים הפסקות אש, שכל אחת מהן נועדה להישאר בתוקף ללא הגבלת זמן, אך אף אחת מהן לא הרגיעה את האלימות. הפסקת האש האחרונה נכנסה לתוקפה ב-8 במרץ 2019, מה שהביא לירידה משמעותית של הלחימה בימים שלאחר מכן (לטענת שני הצדדים).
באפריל 2021 לאחר כשנתיים של שקט יחסי חלה הסלמה בקרבות.
כ-2.7 מיליון בני אדם מתגוררים בקהילות באזור כאשר החל מתחילת הסכסוך הם חסרי גישה למוסדות רפואיים ובתי מרקחת, ללא גישה למקורות מי שתייה, ללא שירותי דואר, ללא שירותי תעבורה, ללא חנויות, בתי ספר וכשהתחבורה הציבורית אינה פועלת על בסיס קבוע. מצב זה החמיר עקב פרוץ משבר מגפת הקורונה.
הסיוע ההומניטרי של פרוליסקה
בשנת 2014–2015 פינו מתנדבי הארגון יותר מ -3,500 עקורים (לרוב נשים וילדים) מקהילות באזורי הלחימה הפעילה לאזורים תחת פיקוד ממשלת אוקראינה.