cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משטרת ישראל
המאה ה-21
בשנת 2012 המשטרה שילמה פיצויים של למעלה מ-27 מיליון שקלים, בשל תביעות מצד אזרחים על רשלנות.
בשנים 2013–2015, תחת פיקודו של יוחנן דנינו, נקלעה המשטרה למשבר פיקודי ותדמיתי בעקבות פיטוריהם של הסמפכ"ל ניסים מור מפקד מחוז ירושלים ניסו שחם, ומפקד מחוז חוף חגי דותן, ופרישתם הבלתי צפויה של ארבעה ניצבים נוספים. כתוצאה ממשבר זה החליט השר לביטחון פנים גלעד ארדן למנות מפכ"ל מחוץ לשורות המשטרה. בתקופה זו מילא ניצב בנצי סאו את תפקיד ממלא מקום המפכ"ל, וכיהן במקביל כמפקד מחוז תל אביב. סאו החל בצעדים לשיפור אמון הציבור במשטרה. בין השאר החליט סאו לחייב את שוטרי הסיור והתנועה בישראל לענוד עליהם מצלמות ולתעד כל מפגש עם אזרחים, על מנת לשפר את היחסים בין השוטר לאזרח. כמו כן נאסר על השוטרים למחוק את התיעוד ללא אישור חריג מקצין.
בינואר 2016 מונה סגן ראש השב"כ, רוני אלשיך, למפכ"ל משטרת ישראל.
בתחילת ה'תשע"ו (אמצע ספטמבר 2015) התמודדה המשטרה עם גל טרור פלסטיני שהתבטא במאות פיגועים בירושלים, יהודה ושומרון ואף בתוך הקו הירוק. רוב הפיגועים היו יידוי אבנים ופיגועי דקירה אך אירעו גם פיגועי ירי ומטעני חבלה. המשטרה נפרשה בכוחות גדולים של שוטרים חמושים, לוחמי מג"ב ופלוגות מילואים של משמר הגבול. גל הטרור נמשך גם לתוך 2016 ועד ספטמבר נרצחו בו כ-40 ישראלים. מנגד, הימ"מ ומספר שוטרים קיבלו צל"שים ועיטורים על לחימתם בטרור, הריגתם של למעלה מ-200 מחבלים ומעצר מאות נוספים. בסוף שנה זו דעך גל הטרור.
במרץ 2018 פרסם מבקר המדינה יוסף שפירא דו"ח העוסק באי-סדרים בהתקשרויות של המשטרה עם ספקים חיצוניים. בין היתר, עסק הדו"ח בהתקשרות עם המימד החמישי. בפברואר 2020 הורה ממלא מקום פרקליט המדינה, דן אלדד, לפתוח בחקירה בעניין. באפריל 2023 פרקליט המדינה עמית איסמן אימץ את המלצת המשנה לפרקליט המדינה לעניינים פליליים ופרקליטות מחוז ירושלים, והחליט לסגור את תיק החקירה.
בינואר 2021 מונה יעקב "קובי" שבתאי למפכ"ל משטרת ישראל, אחרי ששירת כמפקד משמר הגבול. בתחילת כהונתו נדרש להתמודד עם האסון בהילולת רבי שמעון בר יוחאי, שתפקוד המשטרה בו הועבר לחקירת מח"ש, ועם המהומות בישראל במהלך חודש הרמדאן ומבצע שומר החומות. בנובמבר 2021 ערכה המשטרה את "מבצע אושן" בו עצרה 78 סוחרי נשק בלתי-חוקי גדולים במגזר הערבי ותפסה עשרות אמצעי לחימה בלתי-חוקיים, בהם רובי סער ואקדחים.
כחלק מהחלטת הממשלה להקמת תכנית לטיפול בתופעות הפשיעה והאלימות בחברה הערבית באוקטובר 2021, נפתח "מבצע מסלול בטוח" מבצע אכיפה משולב של משרדי הממשלה ורשויות האכיפה כנגד מחוללי פשיעה מרכזיים בחברה הערבית. במהלכו נתפסו מעל 530 אמצעי לחימה, הוגשו 456 כתבי אישום נגד מחוללי פשיעה, כתבי אישום הוגשו נגד יעדים המוגדרים כחברים בארגוני פשיעה, בשיתוף פעולה עם רשת המיסים חולטו 411 כלי רכב, נרשמו 15,016 דוחות תנועה נגד מחוללי פשיעה,. במהלך הפעילות המבצעית במסגרת "מסלול בטוח" נעצרו 3,224 חשודים ובוצעו מעל 2,300 חיפושים.
בתחילת 2022 נחשף כי במהלך כהונתו של רוני אלשיך כמפכ"ל החלה המשטרה להשתמש ברוגלה לצורך מעקב אחר חשודים.
בשנים 2022–2023, במסגרת מבצע שובר גלים, פעלו יחידות משמר הגבול, בהובלת הימ"מ וימ"ס איו"ש, לסיכול פיגועים ויירוט מחבלים. הימ"מ והימ"ס הרגו ועצרו עשרות מחבלים, וסיכלו מספר רב של פיגועים. על כך הוענק להן צל"ש המפכ"ל. לימ"מ הוענק גם צל"ש הרמטכ"ל (ראשון מסוגו ליחידה משטרתית) ולימ"ס איו"ש צל"ש אלוף ממפקד פיקוד המרכז. כ-70 שוטרים קיבלו צל"שים ועיטורי משטרת ישראל על פעילותם לסיכול טרור. במהלך המבצע נהרג לוחם הימ"מ רנ"ג נעם רז.
המטה הארצי
המטה הארצי הוא מטה מקצועי לזרועותיה של משטרת ישראל. המטה הארצי שוכן בבניין המטה הארצי בירושלים.
אגפי המטה הארצי הם:
מחוזות, מרחבים, תחנות אזוריות ותחנות
מחוזות משטרת ישראל הם:
נשק קל
השוטרים חמושים באופן תקני באקדח 9 מ"מ כנשק אישי וכל ניידת סיור מחויבת לכלול לפחות כלי נשק ארוך אחד (כלומר: רובה), שהוא בדרך כלל M1 קרבין, גליל, M-16 או M4 קרבין. עד ל-2010, כלי הנשק הארוך של מתנדבי המשטרה והמשא"ז היה ה-M1 קרבין אך הוא הוחלף ברובה M-16 מקוצר. מתנדבים בעלי רישיון נשק אישי יכולים להשתמש בו לצורך הגנה עצמית בזמן הפעילות, בתנאי שהאקדח והתחמושת מאושרים על ידי המשטרה.
הלוחמים הסדירים של משמר הגבול חמושים באופן תקני ברובי M-16, CAR-15 או M4 קרבין, בדומה ללוחמי צה"ל. קציני מג"ב חמושים גם באקדחים.
כלי טיס
היחידה האווירית של משטרת ישראל מפעילה כלי טיס, בעיקר מסוקים וכלי טיס בלתי מאוישים, אך גם מטוסי כיבוי אש.
בסוף שנת 2016 נקלטו ביחידה 4 מסוקים מתקדמים מדגם איירבוס H125 ו-2 מסוקים גדולים יותר מדגם איירבוס H145. המסוקים, שנקראים בשם העברי "כחל" ו"דוכיפת" בהתאמה, מצוידים בטכנולוגיה מתקדמת, מערכות מחשב ושליטה ובקרה, מצלמות, זרקור רב-עוצמה, אמצעי תקשורת ואמצעים נוספים. המסוקים החדשים החליפו בשנת 2017 את מסוקי הבל 206 שיצאו מהשירות.
תקשורת ושליטה
עד סוף העשור הראשון של שנות ה-2000 השתמשה משטרת ישראל ברשת קשר אנלוגית. במהלך 2010 עברה המשטרה במסגרת "ניצן – מכשירי קשר דיגיטליים" לרשת Astro-25 אותה סיפקה מוטורולה. מערכת הקשר, דיבור והנתונים המשודרגת למשימות קריטיות תוכננה ופותחה במיוחד עבור ארגוני חירום והצלה. המערכת מבוססת על תקשורת אלחוטית דיגיטלית P-25 (תקן לפרוטוקול תקשורת המשמש את הגופים העוסקים בתחום הביטחון האישי של האזרח בארצות הברית ומדינות נוספות) ומספקת כיסוי קשר ויכולת עבודה בשילוב עם כוחות נוספים (מחוץ למשטרה).
במקביל בינת תקשורת מחשבים הטמיעה במשטרת ישראל את מערכת התקשורת IPICS של סיסקו מערכות. המערכת מאפשרת תיאום בין היחידות במשטרה באמצעות העברת תקשורת הרדיו של מכשירי הקשר לפרוטוקול IP (פרוטוקול אינטרנט).
חבלה וסילוק פצצות
חבלני משטרת ישראל מצוידים באמצעים מתקדמים לחבלה וסילוק פצצות. אמצעים אלה כוללים רובוטי חבלה ממספר דגמים, כאשר הידועים שבהם הם האנדרוס וולברין הגדול (מסדרת רמוטק אנדרוס), והבמבי הקטן והוותיק שיוצא בהדרגה משירות. בנוסף מצוידים החבלנים ברכבים ומשאיות עם כולא-פיצוץ, מעין "כספת" עשויה פלדה עבה שבה ניתן לפוצץ בביטחה מטען חבלה או נפל תחמושת, או להעבירה לשטח פתוח ובטוח בה ניתן לפוצצה מרחוק ללא סכנה לעוברי אורח ורכוש.
היסטוריה
במשך שנים המשטרה התקשתה לגייס כח אדם מספק למילוי משימותיה. הגם שהמשטרה ציינה את השליטה המלאה בעברית בקריאה ובכתיבה, יחד עם גובה של מעל מטר ושבעים ובריאות סוג א', בין התנאים הרצויים של השוטרים, בשנת 1957 כ-80% מהנבחנים שבין המתגייסים למשטרה נכשלו בידיעת הלשון. בראשית ימי המדינה נדרשו השוטרים להיות בעלי השכלה עממית, ודפ"ר של לפחות שלוש, אך באמצע שנות ה-60 הועלה הרף לעשר שנות לימוד או השכלה מקבילה ולפחות דפ"ר חמש. כן החלה המשטרה במאמץ לגייס בוגרי תיכון, כך שממוצע שנות הלימוד עלה משנת 1965 לשנת 1967 מ-7.2 ל-8.6. בתקופת המיתון של אמצע שנות ה-60 הצליחה המשטרה למלא את התקן, אולם בראשית שנות ה-70 חסרו למשטרה כ-1000 שוטרים מהתקן, בגלל החלטה שלא לגייס מועמדים בלתי מתאימים. ממועמדים נדרש להיות ברמה המתאימה להיות קצינים בצה"ל. בשנת 1971, מתוך מעל 4500 בקשות להתגייס, רק 934 נמצאו ראויים לגיוס.
המשטרה התבססה בעיקר על עולים חדשים, ואף ניהלה אולפן לעולים חדשים המתעתדים להתגייס למשטרה. בראשית שנות ה-70 רק 30% מהשוטרים היו ילידי ישראל. מתוך 7648 שוטרים, מעל 1600 עלו ממרוקו, כ-850 היו עולים מרומניה, ומעל 700 היו יוצאי עיראק. מארצות הברית היו במשטרה 5 שוטרים בלבד.
בסוף שנות ה-70 הועלה הרף הנדרש ממתגייסים ל-11 שנות לימוד. מאז עלו הדרישות והשוטרים נדרשים ל-12 שנות לימוד והמשטרה פועלת להגברת הגיוס של אקדמאים.
נשים
מיד עם הקמת משטרת ישראל גויסו נשים למשטרה, במספר קטן, לתפקידי תנועה וסדרנות במשרדי ממשלה. במהרה נסגרו יחידות השוטרות והניסיון לגייס שוטרות קוטלג ככישלון של המשטרה שלא הכשיר את המועמדות כיאות. מעבר לכך המשטרה נמנעה מגיוס שוטרות ונשים שרתו במשטרה רק כפקידות וכסוהרות בבתי מעצר לנשים. ניצב מתתיהו סלע הסביר את עמדת המשטרה: "שוטרות ממהרות להתחתן, ואם נגייס למשטרה בחורות יפות, יתאהבו בהן גם עבריינים, ועוד נחיש את קצב פרישתן מן המשטרה; ואם נגייס רק מכוערות, נהיה לצחוק".
הסיבות להתנגדות לגייס שוטרות לתפקידי שיטור היו מגוונות כמו:
אולם בגלל המחסור בשוטרים, וביוזמת עמוס בן-גוריון, מפקד מחוז תל אביב, ששב מסיור בבריטניה, שם התרשם משילוב שוטרות במשטרה הבריטית ומיעילות פעולתן, הוחל בסוף שנות ה-50 בגיוס שוטרות, תחילה לתפקידי תנועה ובהמשך לתפקידי סיור, בעיקר במחוז תל אביב. בעקבות השתפרות אחוזי הגיוס, הוחלט בשנת 1966 להקפיא את מספר השוטרות במשטרה כדי לשמור על איזון בין מספר הגברים והנשים בשירות.
עם השנים נפתחו יותר תפקידים לנשים במשטרה ונקבעו כללים לפתיחת כל המקצועות במשטרה לנשים. ב-1974 הוחלט לאפשר לשוטרות להשתתף בקורס קצינים. בשנת 1980, כ-15% מהשוטרים היו נשים והן שרתו כמעט בכל התפקידים במשטרה, למעט יחידות החבלה, היחידות ללוחמה בטרור ויחידת הכלבנים. עם זאת, בשנות ה-90 אישרה המשטרה כי: "בחינת המצב בשטח העלתה, כי בפועל נמנע גיוסן של נשים למקצועות מסוימים, לעיתים בשל דרישות סף, ולעיתים – בשל היעדר שליטה על יישום בשטח של המדיניות המוצהרת, לגבי המגזר הייעודי". בשנת 1996 הגישה האגודה לזכויות האזרח בישראל עתירה לבג"ץ נגד המשטרה בדרישה לדאוג לגיוס שוויוני של נשים למשטרה. לאחר שהמשטרה עשתה צעדים שונים בכיוון, העתירה נדחתה.
כיום
כ-87% משוטרי הקבע הם יהודים. 27% הם נשים.
דרגות במשטרה
הדרגות במשטרה מקבילות במבנה שלהן לדרגות בצה"ל, ובאופן דומה הן נחלקות לשני מסלולים: בד"א (בעלי דרגות אחרות) וקצינים.
המפקח הכללי של משטרת ישראל
בראש משטרת ישראל עומד קצין בדרגת רב ניצב ותפקידו קרוי בשם "המפקח הכללי של משטרת ישראל" ובקיצור "מפכ"ל משטרת ישראל". בניגוד לצה"ל, בו המפקד העליון הוא שר הבטחון, מפכ"ל המשטרה אינו כפוף פיקודית לשר, ומשמש בתור המפקד העליון של המשטרה . דבר זה נובע מהיותה של המשטרה תאגיד סטטוטורי.
המכללה הלאומית לשוטרים
המכללה הלאומית לשוטרים מרכזת את פעילות ההדרכה וההכשרות במשטרת ישראל. המכללה נחנכה בסוף 2014 וממוקמת בשטח העיר בית שמש. ליד המכללה נמצא בית מורשת משטרת ישראל הפתוח לקהל.
אנדרטת "יד לשוטר"
ב-1 ביוני 1992 נחנכה במרכז ללימודי משטרה שבקריית אתא אנדרטה לחללי משטרת ישראל, בעיצובו של האדריכל יוסף אסא. האנדרטה מורכבת משני אלמנטים מבטון המתנשאים לגובה 17 מטר עליהם מוטבע סמל המשטרה. גרם מדרגות מוביל למרפסת תצפית על עמק זבולון.
ליד האנדרטה ממוקמים קירות הנצחה ועליהם שמות הנופלים. המקום שימש כאתר זיכרון מרכזי לחללי משטרת ישראל עד לינואר 2015 אז נפתחה המכללה הלאומית לשוטרים בבית שמש.
פעילות חינוכית – עדים במדים
משטרת ישראל מוציאה מזה שנים רבות משלחות של "עדים במדים". משלחת זו יוצאת לפולין כחלק ממסע למחנות ריכוז והשמדה של גרמניה הנאצית אשר בהם נרצחו יהודים במהלך השואה. במהלך המסע השוטרים לוקחים חלק בהכנת הטקסים במחנות וביערות. השוטרים מכלל המחוזות והאגפים נוסעים במדי משטרת ישראל ולוקחים חלק רגשי וערכי.
לאחר שבמסגרת המסע הוצגה לחיילים דילמה לפיה ייתכן והם ייהפכו בעצם לנאצים. והדברים נחשפו בידי ארגון תורת לחימה תוחקרו הדברים וטופלו באופן אישי על ידי קצין חינוך ראשי תא"ל צבי פייראיזן.
יחסי אוגנדה–בורקינה פאסו
יחסי אוגנדה–בורקינה פאסו הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה של אוגנדה לבין בורקינה פאסו.
הר האגינס (אנטארקטיקה)
הר האגינס (באנגלית: Mount Huggins) הוא הר גדול חרוטי בצורתו, ברכס החברה המלכותית שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה
מעבר אוסטר הוא מעבר הרים גבוה הנמצא בין הר האגינס והר קמפ.
הטיפוס על ההר
הראשון שטיפס על ההר היה החוקר ריצ'רד ברוק בשנת 1957.
ויליאם פיגני
ראשית חייו
פיגני נולד בהובארט, טסמניה, לפרדריק לה גיט פיגני ומרי אן לבית איגלסדן. פרידריך עבר לארץ ואן דימן בשנת 1830, ומרי אן עקבה אחריו. הם התחתנו בהובארט בשנת 1833. ההשפעות האמנותיות הראשונות שלו הגיעו מאימו, שהקימה בית ספר לנשים צעירות בו לימדה "צרפתית, מוזיקה וציור".
קריירה
בשנת 1850 הוא הפך לשרטט במחלקת המדידות של טסמניה, ועבד במיוחד על הסקר הגאולוגי של טסמניה. במהלך עבודה זו סיפק פיגני איורים ליתוגרפיים. הוא לקח שיעורי ציור מהאמן המהגר הסקוטי פרנק סי. דנט (1822–1891). עד שקיבל מחיר טוב עבור ציור של המושל סר ג'יימס אגניו וזכה להצלחה מסוימת כצייר. פיגני עזב את השירות הציבורי בשנת 1873 כדי להקדיש את זמנו לציור. ציוריו של נופי טסמניה הביא במהרה ביקורות חיוביות. הוא היה שותף לחקירה, לתיאור ולסקר של החלק המערבי של טסמניה. הציורים שהפיק ממערב טסמניה נרכשו על ידי ממשלת טסמניה במסגרת אישור מיוחד של הפרלמנט.
ניו סאות' ויילס
לאחר שעבר לניו סאות' ויילס בשנת 1880 עבודותיו של פיגני כללו את נהרות דרלינג, נפאן והוקסברי וכן את נהר ליין קוב קרוב לביתו באנטרס היל. בשלב זה הוא הפך למייסד חברת האמנות של ניו סאות' ויילס. מאוחר יותר, במהלך ביקורו בטסמניה, הבחינה ליידי המילטון, אשתו של המושל רוברט המילטון, ברישומים רבים שלו, והם נרכשו על ידי הממשלה לגלריית הובארט.
בשנת 1898 ובשנת 1900 ביקר באירופה והציג בלונדון ובפריז. בשובו לאוסטרליה הוא זכה בפרס וויין בשנת 1901 עם "סערת הרעם" שלו. בשנת 1903 הוזמן על ידי נאמני האמנות בניו סאות' ויילס לצייר את הר קושצ'יוסקו. בסוף המאה הוא נחשב לצייר הנוף המוביל יליד אוסטרליה.
אתר הנופש יוניברסל אורלנדו
אתר הנופש יוניברסל אורלנדו (באנגלית: Universal Orlando Resort) הוא אתר נופש באורלנדו במדינת פלורידה שבארצות הברית, בו מצויים שני פארקי שעשועים: אולפני יוניברסל פלורידה ואיי ההרפתקאות, אזור קניות והסעדה בשם יוניברסל סיטיווק ושלושה מלונות. האתר נמצא בבעלות משותפת של NBC וקבוצת בלקסטון.
אתר הנופש יוניברסל אורלנדו הוא המתחם הגדול ביותר בבעלות חברת פארקי השעשועים של אולפני יוניברסל, ואתר הנופש השני בגודלו באורלנדו (שני לאתר הנופש וולט דיסני וורלד).
היסטוריה
בתחילת דרכו נקרא אתר הנופש "Universal Studios Escape" ("הבריחה אל אולפני יוניברסל") אולם בתוך זמן קצר שונה לשם הנוכחי.
יוניברסל סיטיווק
יוניברסל סיטיווק הוא מתחם חנויות, מסעדות ומועדוני לילה, שנבנה בין הפארקים על שטח מגרשי החניה של פארק השעשועים אולפני יוניברסל פלורידה (בסמוך נבנו שני מבני מגרשי חנייה רב קומתיים). מתחם זה נבנה על מנת להתחרות במתחם דאונטאון דיסני הסמוך.
אולפני יוניברסל פלורידה
אולפני יוניברסל פלורידה נפתחו ב-7 ביוני 1990. פארק השעשועים מכיל אטרקציות, מתקנים אפלים ומופעים המבוססים על סרטי אולפני יוניברסל. בפארק שש "ארצות" בעלות תמות שונות: הוליווד, מרכז ההפקה, ניו יורק, סן פרנסיסקו/ אמיטי, אקספו ואזור הילדים (קידזון).
איי ההרפתקאות
פארק השעשועים איי ההרפתקאות נפתח במאי 1999 בסמוך לפארק אולפני יוניברסל פלורידה. הפארק כולל שש "ארצות" הנקראות "איים" בעלות תמות שונות: נמל הכניסה, ארץ גיבורי העל של מארוול, לגונת המצוירים, פארק היורה, היבשת האבודה, מנחת סוס, ואזור המבוסס על סרטי הארי פוטר.
קונרד היידן
קונרד היידן (7 באוגוסט 1901 - 18 ביוני 1966) היה עיתונאי וסופר גרמני. הוא חיבר את אחת הביוגרפיות המוקדמות על היטלר.
קונרד היידן נולד במינכן בשנת 1901. בימי רפובליקת ויימאר היה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית. בשנים 1923–1930 היה כתבו במינכן של אחד מעיתוני פרנקפורט. בשנת 1932 פרסם את ספרו הראשון "תולדות הנאציונל-סוציאליזם".
עם עליית היטלר לשלטון עבר היידן להתגורר בחבל הסאר תחת השם הבדוי "קלאוס ברדוב" ופרסם את ספריו בציריך.
בשנת 1934 הופיע ספרו "תולדות הרייך השלישי". בשנים 1936–1937 פרסם היידן שתי ביוגרפיות ביקורתיות על היטלר: "אדולף היטלר - חייו של דיקטטור" ו"איש מתגרה באירופה", שהופיע בתרגום עברי בארץ ישראל בשנת 1941, בעצם ימי מלחמת העולם השנייה.
עם פלישת הנאצים לצרפת בקיץ 1940, ברח היידן בסיוע וריאן פריי (הוועד לסיוע לשעת חירום) לארצות הברית, דרך ליסבון שבפורטוגל הנייטרלית. בארצות הברית פרסם היידן ספר אודות עליית היטלר לשלטון.
לאחר סיום המלחמה, ביקר היידן לראשונה בגרמניה בשנת 1952, ונתמנה ככתב של רשות השידור של בוואריה ודרום גרמניה בארצות הברית. כן המשיך לפרסם מאמרים בכתבי עת אמריקאיים. קונרד היידן נפטר בניו יורק בשנת 1966. למעלה ממאה ביוגרפיות על היטלר מתבססות על תאורים אותנטיים מספריו של היידן.
בהקדמה לספרו "איש מתגרה באירופה" כתב היידן:
ספרו בעברית
קונראד היידן, איש מתגרה באירופה (חיי אדולף היטלר), עברית: פ. עזאי [פינחס לנדר], תל אביב: צ. לינמן, תש"א 1941.
רביעיית כרמל
רביעיית כרמל היא רביעיית מיתרים ישראלית, שהוקמה בשנת 1999.
חברי הרביעייה הם:
היסטוריה
הרביעייה הופיעה בצרפת, אנגליה, אוסטריה, איטליה, שווייץ ובקרנגי הול בניו יורק. בישראל הופיעה הרביעייה בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים, בפסטיבל ישראל, בפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון, וכן בסדרות שונות למוזיקה קאמרית.
פרויקט הדגל של רביעיית כרמל היא הסדרה המונחית "מעבר לקשת". מנחה אותה ויולן הרביעייה, ד"ר יואל גרינברג, מוזיקולוג, מרצה וראש המחלקה למוזיקה באוניברסיטת בר-אילן.
הקליטה דיסק מיצירותיו של פאול בן-חיים.
רביעיית כרמל זכתה בפרס ראשון בתחרויות האביב לשנת 2004 בתחום המוזיקה הקאמרית ובתחום ביצוע מוזיקה ישראלית ובפרס ראשון בתחרות הבינלאומית לרביעיות מיתרים של האקדמיה "פראג וינה בודפשט" שנערכה ברייכנאו, אוסטריה.
נו, פוגודי!
נוּ, פּוֹגוֹדִי! (או "נו, פגודי!"; ברוסית:  (נהגה ברוסית: נו, פָּגָדִי!); ניתן לתרגום בתור "חכה, חכה!", "חכה עד שאתפוס אותך!" או "נו, תיזהר!") היא סדרת הנפשה שהופקה בברית המועצות על ידי אולפני "סויוזמולטפילם" בין השנים 1969 ל-1993.
שני פרקים נוספים הופקו כעשור מאוחר יותר על ידי אולפני "קריסמס פילמס" בשנים 2005 ו-2006. בסוף 2020 החלה הפקת ריבוט של הסדרה בדיבובם של גאריק חרלמוב ודמיטרי חרוסטליוב.
מאפייני עלילה ודמויות ראשיות
בדומה למספר סדרות מצוירות כמו טום וג'רי של MGM ווייל אי. קויוטי ורוד ראנר של האחים וורנר, הסדרה מתמקדת במרדף הבלתי-פוסק של דמות אחת אחרי האחרת. ב"נו פוגודי!" מדובר בזאב אשר מנסה לתפוס ארנב במגוון של מצבים וסצנות המתרחשות בנופים שמזכירים את ברית המועצות.
שתי הדמויות הראשיות בסדרה הן הזאב (ווֹלְק, Волк) והארנב (זָאיָאץ, Заяц), והן נטולות שמות פרטיים. בנוסף אליהם יש דמויות של חיות אחרות - חזירים, דובים, כלבים ואחרים - שמאכלסות עולם מעין-אנושי ותפקידן בעלילה הוא בדרך כלל להפריע במקרה למזימותיו של הזאב ללכוד את הארנב. מקור שמה של הסדרה, שניתן לתרגום כ"חכה, חכה!", הוא באיום שהזאב מפנה בסופו של כל פרק אל הארנב: "נו ארנב, חכה חכה!". אמרה זו הפכה לשם דבר בכל העולם הדובר רוסית.
הארנב דובב במקור על ידי השחקנית קלרה רומיאנובה. ברוב הפרקים הוא מוצג בשעה שהוא עוסק בעיסוקיו השונים (כגון ביקור במוזיאון או בקרקס), שבמהלכם הוא נאלץ בסופו של דבר להתמודד עם ניסיונותיו של הזאב ללכוד אותו. בזכות פיקחות ומזל מצליח הארנב להימלט מהזאב פעם אחר פעם. יחד עם היותו הדמות החיובית, הארנב הוא לרוב המגיב לסיטואציות שיוזם הזאב, ובאופן כללי הוא דמות מפותחת פחות. במהלך הסדרה עוברת דמותו של הארנב שינוי, והוא הופך לפעיל יותר.
רקע
בסדרה יש מעט מאוד מלל. המשפט הנפוץ ביותר הוא "נו, פוגודי" (חכה חכה!), הנאמרת על ידי הזאב כאשר תוכניותיו לתפיסת הארנב נכשלות. כל פרק מסתיים בקריאה של הזאב, "נו זייץ, פוגודי!" (טוב ארנב, תחכה ותראה!). הסדרה כוללת גם צחוק רב, הרבה נהמות ושירים.
לאחר מותו של אנטולי פפאנוב בשנת 1987 יצאו מספר נוסף של פרקים עד 1993 והם התבססו על קולו שהוקלט באולפני "סויוזפילם". שני הפרקים שהופקו בשנת 2005 ו-2006 ב"קריסמס פילמס" היו פרי עבודתם של שניים מהכותבים המקוריים של הסדרה ושל המפיק אלכסנדר קוטיונוצ'קין, בנו של הבמאי המקורי של הסדרה ויאצ'סלב קוטיונוצ'קין. בסך הכול הופקו 20 פרקים באורך של כ-10 דקות כל אחד. הפופולריות של הסדרה ברוסיה ובמדינות הגוש המזרחי לשעבר ניכרת עד היום.
ביקורת
הסדרה הייתה במשך שנים רבות פופולרית ביותר בכל ברית המועצות ושלוחותיה. פופולריות זו נמשכת עד היום במדינות חבר העמים לשעבר. אולם, למרות הפופולריות הרבה שלה בציבור, חשף ויאצ'סלב קוטיונוצ'קין, בנו של אלכסנדר קוטיונוצ'קין, יוצר הסדרה, כיצד למרות שאיש לא אמר את זה לאביו, במאים ואנימטורים החשיבו את הסדרה לרדודה וחסרת עומק.
קוטיונוצ'קין האמין בפשטות, הרבה להציג סצנות פשוטות, והתמקד ברעיון לפיו אין החזק יכול לפגוע בחלש. לאורך השנים עלו השערות שהסדרה מייצגת את המאבק בין האליטה האינטלקטואלית (הארנב) לבין מעמד הפועלים (הזאב). קוטיונוצ'קין טען שהפרשנויות הללו חסרות שחר.
מזכיר המדינה (מדינות ארצות הברית)
מזכיר המדינה (באנגלית: Secretary of State, כשבמסצ'וסטס, פנסילבניה ווירג'יניה נקרא: Secretary of the Commonwealth) הוא תפקיד בכיר בממשל של רוב מדינות ארצות הברית. על פי רוב, מזכיר המדינה הוא השני בסדר החלפת המושל אחרי סגנו. בשלוש מהמדינות בהן לא קיים סגן מושל (אריזונה, ויומינג ואורגון), מזכיר המדינה הוא הראשון להחליף את המושל במקרה שהוא מסיים את תפקידו באמצע הכהונה. משרת מזכיר המדינה אינה קיימת במדינות אלסקה, הוואי ויוטה.
ב-35 מדינות מזכיר המדינה נבחר על ידי האזרחים, בדרך כלל לכהונה בת ארבע שנים. במקרים אחרים מזכיר המדינה ממונה על ידי המושל, או נבחר על ידי בית המחוקקים המדינתי.
ברוב המדינות, הסמכות החשובה ביותר של מזכיר המדינה היא האחריות על ניהול הבחירות במדינה. סמכויות אחרות שלו משתנות ממדינה למדינה, והן כוללות, בין השאר, ניהול מרשמים מדינתיים שונים.
אסיה קייט דילון
אסיה קייט דילון (באנגלית: Asia Kate Dillon; תאריך לידה: 15 בנובמבר 1984) הוא/היא אישיות אמריקאית, שעוסקת במשחק וידועה בעיקר בזכות התפקידים "ברנדי אפס" בסדרה "כתום זה השחור החדש" ובתור טיילור מייסון בסדרה "מיליארדים". דילון מזדהה כג'נדרקוויר ובכינוי הגוף "they". הדמות של דילון בסדרה "מיליארדים" היא הדמות הא-בינארית הראשונה בטלוויזיה.
ביוגרפיה
מקום הלידה של דילון הוא אית'קה, ניו יורק. בלידה הוגדר/ה כבת. אמא של דילון הייתה אמנית ובחרה את השם בהשפעת להקת הסופרגרופ הבריטית אסיה. דילון למד/ה בתיכון אלטרנטיבי שם אפשרו לו/לה לשחק בכל תפקיד שהתאימה לו. קוויר היא הזהות המינית שנבחרה בגיל התיכון. הלימודים של דילון הושלמו באקדמיה האמריקאית למוזיקה ולדרמה. למד/ה בתוכנית ההכשרה של מייזנר במרכז לאמנויות הבמה באית'קה החל מגיל 16 - הגיל הצעיר ביותר בו מישהו התקבל לתוכנית.
דילון מזדהה כפאנסקסואל/ית.
קריירה
דמויות בולטות שגולמו על ידי דילון:
הבית האחרון משמאל
הבית האחרון משמאל (באנגלית: The Last House on the Left) הוא סרט אימה משנת 1972, אשר בוים, נכתב ונערך על ידי וס קרייבן והופק על ידי שון ס. קנינגהאם. בשנת 2009, יצא רימייק לסרט זה.
עלילה
מרי קולינגווד בת ה-17, יוצאת ביום הולדתה הזה לקונצרט, יחד עם חברתה הטובה, פיליס סטון. לפני שהיא יוצאת לדרכה, מרי מקבלת במתנה מהוריה שרשרת, ושתיהן נוסעות לדרכן. בעודן נוסעות לקונצרט, הן שומעות ברדיו על כנופיה של ארבעה אסירים נמלטים, ששמם: קרוג סטילו - המנהיג, ג'וניור - בנו של קרוג, סיידי ופרד פודווסקי.
לאחר הקונצרט, שהסתיים מאוחר, מרי ופיליס, המשתוקקות לעשן מריחואנה, מטיילות ברחובות, בחיפוש אחר מישהו שימכור להן את הסם. הן פוגשות את ג'וניור, אשר מוביל אותן לדירתו, ושם הן נלכדות על ידי חבורת פושעים. פיליס, אשר מתמרדת נגדם, מוכה בבטנה ונאנסת, בעוד חברתה צופה מהצד בזוועה. בינתיים, הוריה של מרי מתכננים לה מסיבת הפתעה.
בבוקר שלמחרת, הבנות ננעלות בתא המטען של המכונית, ונחטפות לאזורי הכפר, בעוד שהכנופיה מתכננת לעזוב את המקום. בעודה נוסעת, רכבה של הכנופיה מתקלקל ליד ביתה של מרי, בזמן ששוטרים מקומיים מדברים עם הוריה על היעלמותה המסתורית. בעודם מורידים את הבנות מהרכב, פיליס נושכת את ידו של קרוג, מנהיג הכנופיה, והוא מכה אותה. בינתיים, מרי מבינה שהיא נמצאת ליד ביתה. בזמן שהיא נגררת בחוסר ישע לתוך היער, הוריה מתיישבים בבית לצד השוטרים המקומיים, אשר מבטיחים להם שמרי בסדר גמור ואין צורך לדאוג לשלומה. לאחר דבריהם, השוטרים עוזבים את הבית, ומתעלמים מרכבם של הכנופיה, כאשר הם חוזרים חזרה לתחנת המשטרה.
ביער, לאחר שעברו מספר התעללויות, פיליס לוחשת למרי על כוונתה להסיח את תשומת הלב של הפושעים, כדי שהיא תוכל לברוח. לאחר דבריה, פיליס בורחת בעודה נרדפת על ידי סיידי, פרד וקרוג. ג'וניור, אשר נשאר לשמור על מרי, מנסה לשכנע אותו שהוא לא צריך להקשיב לאביו, ושאביה, דוקטור קולינגווד, יכול לעזור לו. לאחר דבריו, היא נותנת לו את השרשרת שקיבלה מהוריה כאות אמון. בינתיים, פיליס נתפסת על ידי סיידי, פרד וקרוג, ונדקרת למוות. בינתיים, מרי מצליחה לשכנע את ג'וניור לתת לה ללכת, אך בדיוק ברגע הזה, בו היה לה מזל לחזור אל חיק משפחתה, מגיעים קרוג וחבורתו. זה מציג לפניה את המראה המזוויע, המבחיל והכואב של ידה הקטועה של פיליס, ואונס אותה באכזריות. מרי, אשר חשה בחילה ממעשה זה, וכמובן מהיד של חברתה - המראה המזוויע מכל, מקיאה, והולכת המומה לתוך האגם, שם קרוג יורה בה למוות. לאחר מעשיהם, הכנופיה מתנקה מדמן של הבנות ומחליפה את בגדיה המוכתמים מדם בבגדים חדשים.
בבגדים חדשים ונקיים הכנופיה מופיעה בבית הוריה של מרי, ומבקשת מחסה ללילה. הוריה, שלא יודעים מי הם באמת, מסכימים. במשך שהותם שם, ג'וניור חש ברע ומקיא בשירותים. אמה של מרי, אסטל, מגיעה לעזרתו ומבחינה בתליונה של מרי על צווארו. לאחר מכן היא מוצאת במזוודות שלהם את בגדיהם המגואלים בדמן של פיליס ומרי. היא וד"ר קולינגווד בורחים לתוך היער, שם הם נחרדים לגלות את גופת מרי. על אף שברור להוריה שהיא איננה עוד, הם מחזירים אותה הביתה, ומשכיבים אותה על הספה.
פרד, לאחר שחווה סיוט, יורד לסלון ופוגש את אסטל, אשר טומנת לו מלכודת ומפתה אותו לצאת החוצה כדי לקיים מין אוראלי. שם, תוך כדי משחק מיני, היא נושכת את איבר מינו, וגורמת לו להתמוטט למוות מכאב. בתוך הבית, ד"ר קולינגווד נושא את אקדחו לתוך חדרה של בתו, היכן שהפושעים ישנים. קרוג נמלט לסלון, ומשתלט על הד"ר, אך לאחר מכן מתעמת עם ג'וניור, אשר נושא את אקדחו, ומאיים לירות בו. אך לפני שג'וניור יורה באביו, זה מפעיל עליו לחצים פסיכולוגיים וגורם לו להתאבד. לאחר דבר זה, קרוג מבחין שהד"ר נעלם, אך הוא פורץ לסלון עם מסור, ומאיים לפגוע בקרוג.
ד"ר קולינגווד ממשיך לאיים על קרוג עם המסור, בזמן שהשריף מגיע ומתחנן לפני הד"ר, שלא יפגע בו. אך זה לא מקשיב לו, ורוצח את קרוג במסור שבידו. בינתיים, סיידי נמלטת לחצר, שם היא מועדת ומפילה את נשקה. אסטל מגיעה ומונעת מסיידי להגיע לנשקה. סיידי מרביצה לה כנקמה, אך מועדת שוב, ונופלת לתוך בריכת המשפחה. ובעודה מנסה לצאת מהבריכה ולברוח, אסטל מגיעה ומשספת את גרונה.
הסרט מסתיים, כאשר אסטל וד"ר קולינגווד מתאחדים מחדש בסלון ביתם, עם בגדיהם המגואלים בדם, בעוד המשטרה מתבוננת בהם ובמראה הכה מחריד - באורחיהם המתים - דהינו במרי ובכנופיה.
קטעים שהוסרו ו/או אבדו
מתוך הסרט המקורי נחתכו קטעים שארכו ביחד 91 דקות ונחשבים כיום לנדירים מאוד, כשחלקם אף אבדו וגורלם אינו ידוע. גרסאות רבות ושונות שלהם קיימות על גבי מהדורות שונות של הסרט (שיצאו במדינות שונות), גם בפורמט של קלטות וידאו וגם של DVD. כיום, קשה למצוא גרסה מלאה של הסרט עם הקטעים שהוסרו. כמו כן, בכל פעם שהסרט הוקרן בבתי קולנוע או בתיאטראות, בחרו הטכנאים לחתוך קטעים ממנו לפני הצגתו, כאשר בכל הקרנה נחתך קטע אחר.
עותקים רבים של הסרט קוצצו ו"בותרו לחתיכות", ולכן, רוב הסצינות הפכו לנדירות. לדברי וס קרייבן, הכותב והבמאי של הסרט, אנשים שנפגעו מהסרט ומתכניו הקשים לצפייה ושאינם לבעלי לב חלש, גנבו עותקים של הסרט המקורי ושרפו אותם וכך התעלומה הפכה יותר ויותר מעורפלת.
הסצינות המפורסמות מתוך הסרט המקורי שקוצצו הן:
רימייק
באוגוסט 2006, חברת "Rogue Pictures" סיכמו לעשות חידוש לסרט יחד עם הבמאי והכותב של הסרט, וס קרייבן, אשר ישמש כמפיק. התסריטאי, אדם אלקה, נשכר לכתוב את התסריט. במאי 2007, "Rogue Pictures" עשו משא ומתן עם הבמאי דניס איליאדיס, שיביים סרט זה. הסרט יצא לאקרנים ב-13 במרץ 2009. עלילתו הייתה דומה במקצת לעלילה המקורית, אך ברובה הייתה שונה ממנה.
מפרץ סנדוויץ'
מפרץ סנדוויץ' (באינוקטיטוט: Natsitok ) הוא מפרץ טבעי בים לברדור, הממוקם בפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור הקנדית.
היסטוריה
המפרץ היה יושב בתחילה על ידי האינואיטים.
במאה ה-18, בשל נדידת כלבי הים, החלו יותר אירופאים לפקוד את האזור.
ב-1763, בעקבות מלחמת שבע השנים, השתלטו האנגלים על המפרץ, והוא התמלא בציידי לווייתנים.
הימאי האנגלי ג'ורג' קרטרייט היה הראשון שחקר את המפרץ ביסודיות. הוא נתן שמות למרבית האיים במפרץ, ובשנת 1775 ייסד את שתי הערים שלחופי המפרץ, קרטרייט ופרדייס ריבר.
גאוגרפיה
אורך המפרץ הוא כ-40 קילומטרים, רוחבו הממוצע הוא 10 קילומטרים ורוחבו המרבי הוא 20 קילומטרים.
למרות היקפו הקטן, מפרץ סנדוויץ' הוא עמוק יחסית, וקרקעיתו היא סלעית ובוצית. עומקו בדרך כלל הוא כחמישים מטרים, אך בחלקו הדרומי, שבו יש יותר איונים ושוניות, העומק יכול להגיע עד 86 מטרים.
המפרץ ממוקם באזור בו זרמי הגאות והשפל מתונים יחסית, אך באזור האי ארל צורת המפרץ משתנה בחדות, ולכן זרמי הגאות שם חזקים מאוד. באזור נמל קרטרייט התפתח מפרץ קטן ורדוד המוגן מפני זרמים אלו.
במפרץ איים רבים בגדלים שונים, ומספר יובלים של נהרות נשפכים אליו.
החי והצומח במפרץ
האקלים באזור הוא אקלים תת-ארקטי. הביומה דומה לטונדרה הארקטית.
המדרונות שסביב המפרץ מכוסים ביערות של אשוחית שחורה, אשוחית לבנה ואשוח ריחני.
בנהרות המפרץ מצויים בעיקר דגי אלתית, טרוטה וזאב נהרות צפוני.
במימי המפרץ יש מגוון לווייתנים ודולפינים רחב, בהם לווייתן מינקי, לווייתן גדול-סנפיר, דמויי ראשתן, נתב, לווייתן כחול וקטלן.
במדרונות המפרץ מקננות קהילות גדולות של אוריה מצויה ותוכי ים אטלנטי.
תושבים
סביב המפרץ ממוקמות שתי ערים גדולות, קרטרייט ופרדייס ריבר, המחוברות לקנדה באמצעות כביש 510 וכביש 516.
בקרטרייט קיים נמל גדול, ובו גם מפעל של חברת "Labrador Fishermen's Union Shrimp Company" המעבד סרטני שלג וחלזונות ים  במפעל מועסקים כ-100–150 עובדים.
מעבורות מחברות בין הערים הגדולות ובין כפרי האינואיטים הקטנים שסביב.
באזור קיימת תיירות קיאקים מפותחת, אך הניווט באזור יכול להיות קשה בשל זרמי הגאות ופגעי מזג האוויר.
פורד פומה
פורד פומה (באנגלית: Ford Puma) היא מכונית ספורט בתצורת קופה, 2 דלתות, 4 מושבים, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב "פורד אירופה", (באנגלית: Ford of Europe, שם מלא: "Ford of Europe AG"), חברת בת: "פורד גרמניה" (Ford-Werke GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב פורד, בקלן, גרמניה, בין השנים 1997–2002.
==נתונים==
ישראל דושמן
ישראל דוּשמַן  (1884, וילנה, ליטא - 14 ביולי 1947, כ"ו בתמוז תש"ז, תל אביב) היה משורר עברי, פזמונאי, סופר, מתרגם ומורה.
ביוגרפיה
נולד בטבת תרמ"ד לשאול אהרן ולבת-שבע בווילנה, אז חלק מן האימפריה הרוסית. למד ב'חדר' ובישיבה, וכמו כן למד לימודים כלליים. נטש את הדת, ובשנת 1905 עלה לארץ ישראל. היה בין ראשוני המורים שלימדו בבתי הספר הראשונים בעברית. הוא לימד בגליל בתחילה, במושבות ראש פינה ומטולה, וכשנוסדה הגימנסיה העברית הראשונה בארץ, "גימנסיה הרצליה", היה בין המורים הראשונים בה במקצועות העברית, הלשון והספרות. דושמן היה מורה בגימנסיה ממש עד ימיו האחרונים.
דושמן נתן מכוחו גם לתיאטרון העברי, היה בין מייסדי אגודת "חובבי הבמה העברית", תרגם כחמישים מחזות מספרות העולם, בעיקר מרוסית, וזכה לראותם מועלים על הבימה. הוא נמנה בין מייסדי ספרות הילדים העברית החדשה בארץ, והרבה ליצור שירים, סיפורים מחורזים, מעשיות ותרגומים. שיריו, שהפכו לימים לשירי זמר, התפרסמו מאוד, ומושרים בארץ עד היום. ביניהם נתפרסמו במיוחד: "פה בארץ חמדת אבות", "החלוצים" ו"השקדיה פורחת". הוא נחשב בין חלוצי מחדשי הזמר העברי בארץ.
סיפור השיר "פה בארץ חמדת אבות" מלמד כיצד היו נוצרים שירי העלייה השנייה באותן שנים: בשנת 1912 יצאו תלמידי הגימנסיה העברית הרצליה לטיול לצפון הארץ. מנהל הגימנסיה ד"ר בוגרשוב פנה אל דושמן ואל חנינא קרצ'בסקי המורה לזמרה, וביקש מהם לכתוב יחד שיר לכת שאותו יוכלו התלמידים לשיר ולהפיץ במהלך הטיול ברחבי הארץ. הם בחרו את הלחן היידי הידוע "מארש הגלות", שכתב המלחין הרמן צבי ארליך למילים מאת מוריס רוזנפלד, וללחן זה כתב דושמן מילים שיהוו ניגוד גמור למילות הייאוש והעצב של השיר היידי. השיר נפוץ בכל הארץ, ואף הגיע לארצות הגולה, אך בגולה הוא הושר: "שם בארץ חמדת אבות".
רבים מייחסים לדושמן את כתיבת מילות שיר הילדים המוכר יונתן הקטן, אך יש גם סברה שהשיר נכתב על ידי המחנכת שושנה צ'נסטנוחובסקה. כך נוצרו שירים בתקופת העלייה השנייה: מילים פונקציונליות המותאמות ללחן מוכר.
סיפוריו ושיריו נדפסו ברובם בעיתונות הילדים העברית, בעיתונים: "דבר לילדים", "אלומות", ו"עתוננו". הוא הוציא בעצמו כמה סדרות של ספרות לילדים, כגון "רימונים לילדים", "רימונים לנוער", ו"ספריה לילדים". גם תרגומו ל"פינוקיו", אחד מתוך תרגומים רבים מהסופר האיטלקי קרלו קולודי, התקבל באהבה רבה על ידי דורות של קוראים עבריים צעירים.
ישראל דושמן לקה בלבו ונפטר בשנת 1947 בתל אביב. נטמן ב בבית הקברות נחלת יצחק. הותיר אחריו את רעייתו, לאה לבית קרמן, בן (ראובן), ושתי בנות (עפרה ושולמית). על שמו נקרא רחוב בשכונת נווה זאב בבאר שבע.
מספריו
תרגומיו
לאוניד איליץ' בובר
לֵאוֹנִיד אִילִיץ' בּוּבֶּר (ברוסית: Леонид Ильич Бубер; 19 בדצמבר 1916 - 7 בספטמבר 2005) היה יהודי סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו בהתקפה במהלך מלחמת החורף (היה אז בדרגת לויטננט).
ביוגרפיה
נולד כ"אברהם" בעיר ניקולאייב של האימפריה הרוסית במשפחתו של עובד. סיים בית ספר של שבע שנים ובית הספר המקצועי מטעם מפעל לבניית הספינות בעיר. בהמשך עבד כרתח ב של העיר.
התגייס לצבא האדום ב-1935, סיים בית הספר לחיל רגלים של אודסה. בהיותו מפקד רגימנט סיור מס' 82 באוגדת סיור מס' 33 השתתף בפלישת ברית המועצות לפולין ומלחמת החורף שם כמפקד פלוגה בגדוד השלישי של רגימנט סיור מס' 212 באוגדת סיור מס' 49 של הארמייה ה-13 בחזית צפון-מערבית שם במהלך קרבות ליד הכפר טרנטילה (בפינית Terenttilä) ב-13 ו14 בפברואר 1940 היה בראש הרגימנט שלו ובהמשך ב-17 בפברואר צלח את הנהר טייפאלניוקי. במהלך הקרבות הללו נפצע שלוש פעמים ועוטר בעיטור "גיבור ברית המועצות". לאחר השיקום מן הפציעות הגיע כסגן מפקד הקורסים לפיקוד במכללה הצבאית-פוליטית של העיר לנינגרד והועבר איתה בתחילת המלחמה לעיר שויה במחוז איוונובו בעורף.
מדצמבר 1941 נשלח לעסוק בהרכבת רגימנט מס' 167 של דיוויזיית הרגלים ה-16 וב-1942 הגיע כסגן מפקד לחזית מלחמת העולם השנייה. בקרב קורסק נפצע במהלך הדיפת מתקפה וורמאכט ב-5 ביולי 1943 והועבר לבית החולים במוסקבה. היה חבר הוועד היהודי האנטי-פשיסטי עד לפיזורו ב-1948 אחרי המלחמה המשיך את השירות בצבא האדום באסיה התיכונה במחוז הצבאי של טורקמניסטן (יש עדיות שהודות לכך שרד את חיסול הוועד) ובמוסקבה. מינואר 1944 עד ל-1946 האזין לקורסי האקדמיה הצבאית על שמו של פרונזה. ב-1957 חזר למוסקבה וב-1958 שוחרר מן השירות הפעיל.
לאחר שחרורו עבד כמורה בשיעורי הכנה לצבא של בית הספר מס' 354. התגורר ועבד במוסקבה. נקבר בבית הקברות "פראובראז'נסקויה".
משפחתו
אשתו חנה רויאק. להם בת ליובוב.
קווילמזאורוס
קווילמזאורוס (שם מדעי: Quilmesaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האבליזאוריים אשר חי בתור הקרטיקון לפני 66–83 מיליון שנה ונכחד עם הכחדת הקרטיקון הגדולה. המאובנים שלו התגלו ב-2001 בערבות פטגוניה, שם נתגלו מספר עצמות רגליים, כנראה של השוקה וחלק מהירך שהתאימו למבנה הרגל של מרבית האבליזאורים. דינוזאור זה קרוי על שם השבט האינדיאני קווילמס. שם המין קרוי ע"ש החוקר פיליפ קורי, חוקר בכיר של מאובני תרופודים.
מאפיינים
המאובנים הראשונים של הדינוזאור נמצאו בחנרל רוקה שבריו נגרו בארגנטינה. עצמות הרגל שנמצאו היו ארוכות יחסית ומצוידות לנוע במהירות. הם השתייכו לתרופוד טורף קרוב לקרנוטאורוס. מעריכים שאורכו הכולל של הדינוזאור הגיע ל-5.3 מטר, כך שהוא היה מטורפי- העל של האזור. לא נמצאו מאובני ידיים אך סביר שהן היו זעירות ביותר בהשוואה לדינוזאור. מספר מדענים מעריכים שהם היו שייכים לסוגים אחרים של אבליזאורים כמו האוקזאורוס, הקרנוטאורוס והפיקנונמוזאורוס בפרטים קטנים, כך שמין זה למעשה מבוטל.
הקווילמזאורוס היה כנראה צייד או אוכל נבלות של טרף קטן ששרר בתקופתו כמו טיטנוזאורים ענקיים, מיני ייחודיים של הדרוזאוריים ונודוזאוריים ודרומאוזאוריים זריזים. עם זאת באזור שלטו זוחלים גדולים יותר כמו המפוזאורוס והגיגאנוטוזאורוס העצומים.
סאפפו למען שוויון
היסטוריה
סאפפו למען שוויון נוסדה מתוך סאפפו, ארגון שהוקם ביוני 1999 על ידי שלושה זוגות נשים בנגליות לסביות, בהשראת הסרט Fire משנת 1996. הארגון נקרא על שם המשוררת היוונייה מהמאה ה-6.
מטרת הארגון המקורי הייתה "לספק מרחב בטוח ותמיכה רגשית עבור נשים הנדחקות לשוליים בשל זהותן המינית ועבור טרנסג'נדרים", אך הפעילות התפתחה לכיוון "מאבק ממוקד זכויות/צדק בהומופוביה, אפליה ואלימות נגד נשים לט"ביות".
חלק מחברות סאפפו המקורית יסדו את סאפפו למען שוויון בשנת 2003, כדי להתמקד בעבודה קהילתית.
פעילות
העבודה הקהילתית של סאפפו למען שוויון כוללת ייעוץ עמיתים, קו חם, שירותי טיפול, ועריכת סדנאות. בנוסף, המרכז מציע ספריה, שירותי מחקר, והתמחויות.
הקבוצה עורכת "אקדמיית מיניות" שנתית, עובדת עם סטודנטים, משתתפת ביריד הספרים של קולקטה, מתעדת אובדנות לסבית, ומקדמת נושאים כמו מיגור סעיף 377 לחוק הפלילי (אשר אוסר "יחסי מין שנגד הסדר הטבעי), בנוסף לעבודה עם המשטרה, סטודנטים לרפואה ורופאים.
סאפפו למען שוויון גם עורכת את Dialogues, פסטיבל סרטי להט"ב שנתי, מאז 2007.
יחסי אנגולה–בורקינה פאסו
יחסי אנגולה–בורקינה פאסו הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אנגולה לבין בורקינה פאסו.
חאן (תואר)
חאן (נכתב גם ח'אן, במונגולית: ) משמעותו "שליט" במונגולית ובטורקית (השפות האלטאיות). החאן שולט בחאנוּת (נכתב גם ח'אנות, בלועזית Khanate). התואר מתורגם בדרך כלל כ"מלך". למעשה, נהגו העמים האלטאיים להבדיל בין חאן לבין חאג'אן: זה האחרון בדרגה גבוהה יותר, ומהווה מעין "חאן החאנים" או קיסר, ומסמל יומרה לשלטון אוניברסלי בכל ערבות אסיה התיכונה.
תחילה השתמשו בתואר "חאג'אן" רק באימפריית, אך במהלך השנים ובעקבות שימוש נרחב בתואר בידי שליטים שונים, בעיקר המונגולים (שבלשונם התרכך ההיגוי לח'ען), היטשטש ההבדל בין התארים.
עם החאנים המונגולים המפורסמים נמנים ג'ינגיס חאן מייסד האימפריה, ונכדו קובלאי חאן, מייסד שושלת יואן בסין. שליטי האימפריה המונגולית נקראו חאגאנים, מה שסימן, במקרה של המונגולים, את עליונותם על הח'אנים הרגילים ששלטו אז על עמים שונים באסיה כגון אויגורים, טורקים ומנצ'ורים.
גם מנהיגי שבטי הבולגרים עד להתנצרות, נשאו את התואר "חאן" או "קאן". כמה מהם, בהם בוריס הראשון, נשאו את התואר "קאנאסוביגי", כלומר "הקאן הגדול".
מלבד המונגולים, התהדרו בתואר גם סולטאנים באימפריה העות'מאנית ומנהיגי הטטרים - שליטים באורדת הזהב, מאוחר יותר החאנות של קרים, של קאזאן וכו'. בממלכות הסלג'וקים יועד התואר לשולט על מספר שבטים, אך לא היה התואר הגבוה ביותר. התואר היה נפוץ גם בקרב המנצ'ורים והג'ורצ'נים בסין, והיה ידוע שם בשם המקומי "האן".
אישה המשמשת כחאן, נקראת חאט'ון.
אשתו של החאן נקראת חאנום.
התואר "חאן סאהיב" הוענק למוסלמים נותני שירות ציבורי.
חלבא
חלבא (בערבית: حلبا) היא עיירה בצפון לבנון המשמשת כבירת מחוז עכאר. היישוב הוקם ב-1886 על ידי מוחמד פאשה שהיה הנציב העות'מאני בלבנט. אוכלוסיית העיירה היא 4,526 תושבים נכון למפקד התושבים שנערך ב-2008.
העיירה שוכנת בבקעת עכאר סמוך לנחל ארקא, בסמוך לגבול לבנון-סוריה. במקום שוכן מטה הלוגיסטיקה של הצלב האדום בצפון לבנון ודרום סוריה ומטה המחלקה לפיתוח בינלאומי של בריטניה. אוכלוסיית העיר מורכבת ממוסלמים סונים, נוצרים יוונים אורתודוקסים ונוצרים מרונים, כמו כן קיימים בחלבא שני מסגדים, כנסייה יוונית וכנסייה מרונית. בחלבא קיימים מבנים עתיקים ומבצרים מתקופת האימפריה הרומית, העיירה ממוקמת כ-9 ק"מ מדרום לגבול עם סוריה, כ-22 קילומטרים צפון מזרחית לטריפולי וכ-87 קילומטרים מבירת המדינה, ביירות.
קשת
{{פירושונים| מתמטיקה ומדעים
חברה, תרבות ואמנות
לחימה וספורט
גאוגרפיה
אישים
ראו גם
}}
דריק פייבורס
ראשית חייו
פייבורס נולד באטלנטה שבג'ורג'יה. הוא החל לשחק כדורסל כשהיה בן 10, לאחר שצפה במשחק של קובי בראיינט. בנערותו למד בתיכון "סאות' אטלנטה" שבעיר ושיחק במדי קבוצת הכדורסל של בית הספר. בשלוש שנים מתוך הארבע בהן שיחק בתיכון היה פייבורס לקפטן הקבוצה, ובעונת ה הוביל את בית הספר לאליפות המדינה לתיכונים כשרשם של 28.1 נקודות, 13.3, 3.0 חטיפות כדור ו-5.0 חסימות למשחק. הוא נבחר בשנתו האחרונה ל, לקח חלק במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ואף נבחר לשחקן המצטיין של המשחק.
קריירת מכללות
עם סיום לימודיו התיכוניים בחר פייבורס להצטרף לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ג'ורג'יה טק המתחרה במסגרת חטיבת החוף האטלנטי של ליגת המכללות (נקראת גם ה-ACC). הוא בחר בג'ורג'יה טק בשל צוות האימון של האוניברסיטה ומשום קרבתה לביתו.
כבר כ היה פייבורס לבורג חשוב בקבוצתו. הוא רשם 12.4 נקודות ו-8.4 ריבאונדים, שני בקבוצתו בשתי הקטגוריות רק לגאני לוואל, והיה לחוסם המצטיין של האוניברסיטה עם 2.1 למשחק. פייבורס סייע לקבוצתו להעפיל עד לגמר טורניר אליפות החטיבה, בו רשם שיאי קריירה של 22 נקודות ו-11 ריבאונדים אך לא הצליח למנוע את הפסדה של ג'ורג'יה טק לאוניברסיטת דיוק בתוצאה 65–61. עקב יכולתו הגבוהה, נבחר פייבורס בסיום העונה לחמישיית הפרשמנים המצטיינת בחטיבה.
ניו ג'רזי נטס
לאחר שנה אחת בלבד בליגת המכללות העמיד עצמו פייבורס לבחירה בדראפט ה-NBA לשנת 2010, ונבחר בבחירה השלישית על ידי ניו ג'רזי נטס. הוא שיחק בנטס 56 משחקים, בהם עלה בחמישייה 23 פעמים.
יוטה ג'אז
במהלך עונת הרוקי שלו הועבר ב ליוטה ג'אז, לצידו של דווין האריס, תמורת דרן ויליאמס ושתי בחירות דראפט עתידיות. ביוטה היה פייבורס למחליפו של פול מילסאפ, ותרם 8.2 נקודות בכ-20 דקות למשחק. הוא הוביל את הרוקיז של הליגה בחסימות למשחק עם 0.87 ודורג חמישי בין שחקני השנה הראשונה עם 5.3 ריבאונדים למשחק ובסיום העונה נבחר חמישיית הרוקיז השנייה. בשתי העונות הבאות לא קיבל פייבורס קרדיט רב יותר ממאמנו טיירון קורבין ונותר שחקן מחליף מאחורי מילסאפ ואל ג'פרסון. לקראת עונת תמו חוזיהם של ג'פרסון ומילסאפ, והם עזבו את הקבוצה. פייבורס חתם בקבוצה על חוזה חדש לארבע שנים בקבוצה, והחל לעלות בחמישייה הפותחת באופן סדיר.
ניו אורלינס פליקנס
ביולי 2019, לאחר כ-8 עונות וחצי ביוטה, הועבר פייבורס בטרייד לניו אורלינס פליקנס.
החזרה ליוטה
לקראת עונת חזר לשחק ביוטה ג'אז, כשתחם בקבוצה על חוזה ל-3 עונות.
אוקלהומה סיטי ת'אנדר
באוגוסט 2021 הועבר פייבורס בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר.
יוסטון רוקטס
בספטמבר 2022 הועבר פייבורס בטרייד ליוסטון רוקטס.
בני טבק
בנימין (בני) טבק (נולד ב-7 ביוני 1956) הוא כדורגלן עבר ומאמן ישראלי, ששיחק בעמדת החלוץ עם המספר 15 על חולצתו, ונודע בכינויו "F-15" על שם מטוס הקרב F-15 איגל עקב מהירותו הרבה. הוא נחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים של מכבי תל אביב בכל הזמנים.
קריירה כשחקן
בני טבק עבר לקבוצת הנוער של מכבי תל אביב בגיל 14 מקבוצת הפועל נס ציונה, ושנתיים מאוחר יותר עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון. אביו דוד היה אלוף ישראל בריצות קצרות, שייצג את ישראל באולימפיאדת הלסינקי (1952), וממנו כנראה ירש את סימן ההיכר הבולט שלו - מהירות הריצה. בני טבק, שנחשב לאחד החלוצים הישראלים הטובים בכל הזמנים, כבש 127 שערים ב-412 הופעות בליגה הבכירה של ישראל, מתוכם 121 במדי מכבי תל אביב (בה שיחק 17 עונות), אשר הקנו לו את המקום השלישי ברשימת הכובשים הגדולים של המועדון בכל הזמנים.
בשנת 1976 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ישראל, מול נבחרת יוון. כבר במשחק זה כבש את שער הניצחון של הנבחרת, 0:1, ובסך הכול כבש חמישה שערים ב-12 הופעות במדיה, כולל שלושער נגד נבחרת פורטוגל, בניצחון 1:4 במסגרת מוקדמות מונדיאל 1982.
בשנת 1983 ערכה נבחרת ישראל משחק ראווה נגד ליברפול, בו הבקיע את כל ארבעת השערים של הנבחרת (תוצאת הסיום הייתה 3:4 לטובת ישראל).
קריירה כמאמן
לאחר פרישתו מונה טבק למאמן נבחרת הנערים של ישראל, ובשנת 1996 הוביל אותה להישג שיא, מדליית ארד באליפות אירופה עד גיל 17, כשבמדי הנבחרת כיכב יוסי בניון. כשנה לאחר מכן חווה את רגע השפל בקריירה הקצרה שלו כמאמן, כאשר הובס עם קבוצתו, הפועל באר שבע, על ידי קבוצת רודה ההולנדית 10:0 בגביע אופ"א, ונאלץ להתפטר מהקבוצה.
בעונת 2000/2001 העלה את עירוני קריית שמונה לליגה הארצית. בשנת 2004 חזר לקבוצת נעוריו, מכבי תל אביב, ובה שימש כמנהל המקצועי של מחלקת הנוער. ב-2007 מונה טבק למאמן של עירוני רמת השרון, ששיחקה אז במסגרת הליגה הלאומית. באותה שנה עבר טבק שני אירועים מוחיים שמהם יצא בשלום. בשנת 2008 פוטר מתפקידו ברמת השרון. בין 2010 ל-2012 אימן את הפועל הרצליה.
בשנת 2012 מונה למאמן הפועל רמת השרון, והוביל אותה עד לפלייאוף העליון של ליגת העל.
בשנת 2013 מונה למנהל קבוצת הבוגרים של מכבי תל אביב במקום אבנר טוויטו שפוטר. בשנת 2017 הועבר למחלקת הסקאוטינג במועדון בעקבות מינויו של יואב זיו למנהל הקבוצה. ביוני 2019 מונה למאמן הפועל הרצליה מליגה א'. בספטמבר 2019, לאחר 3 מחזורים, פוטר מהקבוצה.
תארים כשחקן
תארים אישיים
סירן
סירן (בצרפתית: Suresnes) היא קומונה בפרבריה המערביים של פריז, צרפת. נכון לשנת 2008 מתגוררים בסירן 45,617 תושבים, והיא אחת הערים הצפופות באירופה ביחס לשטחה. העיר מרוחקת כ- 9 ק"מ ממרכז פריז. נהר הסן עובר בסירן.
בסירן ממוקמת אנדרטת פורט מון-ולריין, לזכר הגיבורים הצרפתים שנפלו במלחמת העולם השנייה. מספר יהודי העיר שרדו את מלחמת העולם השנייה הודות לפעילות של אמפרו אוטרו פפו.
החיבור בין סירן לפריז מתאפשר באמצעות שני קווים של רכבת פרברית, וכן גשר כביש מעל נהר הסן, שעליו עוברת הדרך גם ליער בולון.
עבד א-סלאם עארף
עבד א-סלאם מוחמד עארף אל-ג'מילי (בערבית - عبد السلام محمد عارف الجميلي; 21 במרץ 1921 - 13 באפריל 1966) היה נשיאה השני של עיראק, ואיש מפתח בהפיכה שהפילה את בית המלוכה העיראקי ב-14 ביולי 1958.
עד למינויו לנשיאות
עארף נולד בבגדאד בשנת 1921 למשפחה ענייה. אביו היה רוכל בגדים. עוד בנערותו גילה נטייה לפוליטיקה לאומנית. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון המרכזי בבגדאד במגמה ספרותית ב-1938 ולאחר מכן התגייס לאקדמיה הצבאית העיראקית. שם הצטיין, ולאחר שלוש שנים קיבל דרגת קצונה.
במלחמת העצמאות היה עארף מפקד פלוגה בג'נין, במסגרת חיל המשלוח העיראקי. בשנת 1958 היה עארף בדרגת קולונל, בעל תפקיד בכיר בצבא, וחבר במחתרת חשאית של קצינים. בקיץ זה נשלח הצבא העיראקי על ידי המלך פייסל השני לירדן על מנת לסייע צבאית למשטרו של חוסיין מלך ירדן במסגרת הסכם איחוד בין שתי המדינות. הצבא, בראשותו של עבד אל-כרים קאסם מרד, וב-14 ביולי 1958 ביצע הפיכה שבה הוצאו להורג המלך פייסל השני ונאמניו, העוצר לשעבר עבד אל-אילה וראש הממשלה הפרו מערבי נורי סעיד. עארף, ראש מפלגת הבעת', אחת מארבע המפלגות העיקריות של הקושרים, מונה לסגן ראש הממשלה ושר הפנים.
יחסיו של עארף עם קאסם עלו עד מהרה על שרטון. עארף תמך במדיניות פאן ערבית ובהנהגתה של מצרים בראשות גמאל עבד אל נאצר, שהייתה אז באיחוד עם סוריה שכונה רע"מ. קאסם ייצג קו עצמאי ולאומני יותר, והתנגד לאיחוד עם מצרים בו תמך עארף. באמצע ספטמבר 1958 שוחרר עארף מתפקידו הצבאי, בנימוק שהדבר יאפשר לו להתרכז בתפקידו כסגן ראש הממשלה. בהמשך החודש, אחרי שרשיד עלי אל-כילאני הואשם במרד, הואשם גם עארף כשותף (או לפחות תומך) במרד ונשלח לגלות כשגריר בגרמניה המערבית. בתחילת נובמבר 1958 שב לעיראק וכפי הנראה קשר כנגד קאסם בשיתוף פעולה עם סוכנים מצריים. הוא נעצר ב-4 בנובמבר 1958, ובשנת 1959 נידון למוות. בפברואר 1959 סירב עארף לקבל חנינה תמורת עזיבת עיראק. באוגוסט 1961 פתח בשביתת רעב, לאחר שגורמים מלוכניים זכו בחנינה, בעוד הוא המשיך להיות מוחזק בכלא. בנובמבר 1961 קיבל עארף חנינה, והושב לשורות הצבא.
נשיא עיראק
ב-8 בפברואר 1963 הודח קאסם בהפיכה צבאית. בראש מהפיכת הרמדאן עמדו אנשי מפלגת הבעת' העיראקית, ועמם גורמים נאצריסטים. במהלך ההפיכה נהרגו אלפי בני אדם, בהם קאסם עצמו, שהועמד למשפט צבאי קצר, ומייד עם סיומו הוצא להורג. עארף העלה עצמו לדרגת פילדמרשל, ומינה עצמו לנשיא. בראש ממשלתו העמיד את אחמד חסן בכר.
המשטר החדש, שלהלכה תמך באיחוד עם מדינות רע"מ, והיה בקשרים עם סוריה, שגם בה עלו אנשי הבעת' לשלטון לאחר הפיכה במרץ 1963, נכנס למגעים בדבר איחוד, אך אלו כשלו. המשטר החדש היה נגוע בניגודים פנימיים בין אנשי הבעת' וגורמים מחוץ למפלגת הבעת' ובהם עארף עצמו. ב-18 בנובמבר 1963 התבצע טיהור אלים כנגד אנשי הבעת' שנועד לחזק את מעמדו של עארף, וזאת בשעה שראשי הבעת' הסורי, בהם האידאולוג מישל עפלק והגנרל אמין אל-חאפז שהו בבגדאד. לאחר הטיהור שלט עארף בראש קואליציה של אנשי ימין לאומני מתון ונאצריסטים חסרי צביון מפלגתי מובהק. בראש הצבא הציב את אחיו, הגנרל עבד א-רחמן עארף. בראש הממשלה הציב את נאמנו, הגנרל טאהר יחיא. נסיונותיו של עארף להציג חזית אחידה לא עלו יפה, ובספטמבר 1964 סיכל עארף ניסיון הפיכה של תומכי הבעת' בקרב הצבא, בראשם עמד קולונל בשם עבד אל-כרים מוסטפא נסראת. בין הקושרים היה אף סדאם חוסיין.
לאחר סילוק הבעת'יסטים מן הממשלה, התרחק עארף מסוריה והתקרב למצרים הנאצריסטית. ב-26 במאי 1964 חתמו עארף ונאצר על "הסכם איחוד" להקמת איחוד ערבי סוציאליסטי. ההסכם הקים מוסדות שלטון משותפים, אך עארף הבהיר כי אין בכוונתו לנקוט במדיניות ההלאמה הנאצריסטית, וכי המשטר שומר על אופיו השמרני מבחינה כלכלית על אף צעדים נוספים לקידום האיחוד שננקטו בשנת 1964, וצעדי הלאמה שננקטו כדי להתאים את המבנה המשקי של שתי המדינות בסופו של דבר לא בוצע תהליך ההאחדה הנדרש, ועל אף שביטולו הוכרז רק בשנת 1968 הוא נחשב לאות מתה זמן רב לפני כן.
ב-13 באפריל 1966 נהרג עארף בתאונת מטוס. בתאונה נהרגו גם שר הפנים, שר התעשייה, ופקידים בכירים בממשלתו. נמסר כי בעת טיסה בדרום עיראק באזור בצרה נקלע המטוס לסופת חול והתרסק. רבים סבורים כי התאונה הייתה למעשה התנקשות של אנשי הבעת'. את מקומו החליף לתקופה של שלושה ימים המדינאי האזרחי עבד אל-רחמן אל-בזאז. לאחר מכן מונה אחיו של עארף, עבד א-רחמן עארף, לנשיא.
הילד על הסלעים
הילד על הסלעים (בצרפתית: Garçon sur les rochers) הוא ציור של אנרי רוסו.
אודות הציור
הילד על הסלעים צויר על ידי רוסו בין השנים 1895 ל-1897.
בהמשך, נרכש הציור על ידי אספן האמנות בשנת 1927. לאחר מכן, בשנת 1963, הורש הציור לגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון.
הציור קיבל ביקורות טובות ותואר כ"שירה מסתורית" ו"כוח חלומי". על פי הערותיו של על הציור:
במאי 1999, הציור שימש ככריכה של גיליון ה-19 של (JAMA).
אבירות כפרית
אבירות כפרית (באיטלקית: Cavalleria rusticana) היא אופרה במערכה אחת מאת פייטרו מסקאני. האופרה נכתבה על פי לברית מאת ג'ובאני טרג'וני טוצטי וגווידו מנאשי, על פי הנובלה בעלת אותו השם מאת ג'ובאני ורגה, והוצגה לראשונה ב-17 במאי 1890 בתיאטרון קוסטנצי ברומא. אופרה זו נחשבת לאבן הפינה של זרם הווריזמו, ומפאת קוצרה, מועלית לרוב לצד אופרות קצרות אחרות כגון "ליצנים" מאת רוג'רו ליאונקוואלו, אחת מאופרות הטריטיקו מאת פוצ'יני, או אף האופרה "זנֶטו" מאת מסקאני עצמו. בעברית הייתה מוכרת האופרה אף בשם "קנאת בן הכפר".
תקציר העלילה
העלילה מתרחשת בכפר סיציליאני ביום הפסחא. עוד בטרם עליית המסך, נשמע קולו של טורידו שר סרנדה ללולה (הנשואה לאלפיו). לאחר קטע עליז של מקהלת איכרים נותרת על הבמה סנטוצה, ההולכת לבקר את מאמא לוצ'יה. סנטוצה מחפשת את טורידו, בנה של לוצ'יה. האם משיבה כי זה הלך לפרנקופונטה על מנת להביא יין לביתם, ואילו סנטוצה משיבה כי אין זה נכון וכי הוא נצפה בכפר לפנות בוקר. לאחר מכן רומזת היא כי לבה נשבר בגללו. באותו הרגע נכנס לבמה העגלון אלפיו ושר אריה עליזה בליווי מקהלת איכרים על אודות חייו של העגלון. בסיום האריה משוחח קלות אלפיו עם לוצ'יה. בשיחה הקצרה עם לוצ'יה אלפיו מספר כי טורידו נראה בבוקר בקרבת ביתם (של אלפיו ולולה). כאשר לוצ'יה מנסה לחקור עוד בעניין, סנטוצה מהסה אותה. למשמע התפילה המתחילה בכנסייה, אלפיו הולך לו.
הכל נכנסים לכנסייה למעט לוצ'יה וסנטוצה המחכות בחוץ לסיום התפילה. לאחר התפילה מגוללת סנטוצה בפני לוצ'יה את דבר המעשה באריה מרגשת: היא מספרת לה כי טורידו, בטרם הלך לשירותו הצבאי, הבטיח ללולה שיישא אותה. כאשר חזר, זו כבר הייתה נשואה, והוא רצה באהבה חדשה על מנת להשכיח מלבו את זו הקודמת, וכך לקח לו את סנטוצה ואלה אהבו זה את זה. עם זאת, לולה מקנאת בשניים ומפתה את טורידו. כך, מספרת סנטוצה, לקחה ממנה לולה את טורידו והיא נשארה קירחת מכאן ומכאן. השיחה מסתיימת ולוצ'יה הולכת לכנסייה על מנת להתפלל בעבור השניים.
נכנס אל הבימה טורידו. סנטוצה פוצחת איתו בשיחה בה נשמעים חילופי דברים קשים; טורידו מנסה להתנער מאשמה ולטעון כי הוא חף מפשע ואף מנסה להפיל רגשות האשם על סנטוצה. במהלך חילופי הדברים נכנסת לולה בעצמה אל הבמה, שרה לעצמה שיר שמח על אותו ה"אחד שאין יפה ממנו". בין השלושה משולחים "חיצי רעל" של עקיצות סרקסטיות. לאחר עזיבתה של לולה השניים שרים דואט בו כועס טורידו על סנטוצה, ואילו זו האחרונה מפצירה בו שיישאר עמה. לבסוף רבים השניים וסנטוצה, בפרץ זעם, מקללת את טורידו שיוצא מן הבמה. אז נכנס אלפיו, וסנטוצה, מספרת לו את האמת על אשתו הבוגדנית. השניים שרים דואט ובכך חותמים את החלק הראשון של האופרה.