cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מכבי ראשון לציון (כדוריד)
היסטוריה
בעונת 2006/2007 זכתה הקבוצה בדאבל שני ברציפות לאחר שאת העונה הסדירה היא סיימה במקום ה-2 בליגה וניצחה בגמר הפלייאוף 1–3 את הפועל ראשון לציון. בגמר גביע המדינה ניצחה הקבוצה 23–24 את אס"א תל אביב.
בעונת 2007/2008 סיימה הקבוצה במקום ה-1 בליגה הסדירה אך הודחה בגמר הפלייאוף. בכך סיימה הקבוצה את העונה ללא תואר.
בעונת 2008/2009 זכתה מכבי ראשון לציון באליפות לאחר שסיימה את הליגה הסדירה במקום ה-1 וניצחה את הפועל ראשון לציון בסדרת הגמר של הפלייאוף.
בעונת 2009/2010 זכתה הקבוצה באליפות לאחר שבליגה הסדירה סיימה במקום ה-1 וניצחה 0–3 את הפועל ראשון לציון בגמר הפלייאוף.
בעונת 2010/2011 זכתה הקבוצה בדאבל החמישי בתולדותיה, לאחר שבליגה הסדירה סיימה במקום ה-1 וניצחה בגמר הפלייאוף את אס"א תל אביב בזכות הפרש שערים טוב יותר בסדרת הגמר. הקבוצה זכתה בגביע המדינה לאחר ניצחון על הפועל ראשון לציון בגמר.
בעונת 2011/2012 סיימה הקבוצה את הליגה הסדירה במקום ה-2 וזכתה באליפות לאחר סדרת גמר עם משחק חמישי ומכריע נגד הפועל ראשון לציון.
בתום 7 עונות השלימה הקבוצה שנים של הצלחה מסחררת מבחינת זכייה בתארים כאשר הגיע המועדון ל-6 אליפויות ו-3 דאבלים בהדרכתו של מאור. ב-2013 ו-2014 זכה המועדון בגביע המדינה אך כשלה הקבוצה לזכות באליפויות. המאמן מאור עזב את המועדון בשנת 2016 לעיסוקיו האישיים.
בעונת 2016/2017 זכה המועדון באליפות ה-14 שלו, ובעונת 2018/2019 זכה המועדון בגביע ה-11 בהיסטוריה.
בעונת 2019/2020 זכה המועדון באליפות ה-15, עת היה במקום הראשון בזמן הפסקת הליגה עקב מגפת הקורונה.
בעונת 2020/2021 זכתה הקבוצה באליפות לאחר ניצחון מוחץ 3-0 בסדרת הגמר על היריבה העירונית. כמו כן המועדון הגיע למעמד גמר הגביע אך הפסיד להפועל אשדוד.
אולם ביתי
בין השנים 1954–1964, המשחקים התקיימו במגרש החול של רחוב ז`בוטינסקי בפני שהכיל כ-3000 מקומות ומכבי ראשון לציון הייתה הקבוצה היחידה בעיירה (כיום ממוקם שם היכל תרבות). בשנת 1965, עם המעבר בארץ לכדוריד 7 – המועדון עבר למשכנו המסודר הראשון: בית מכבי הישן שברחוב זד"ל. שהיה מגרשה הביתי במשך 30 שנה (עד 1975 הוא היה מגרש מרצפות פתוח). אולם זד"ל נחשב לביתה המיתולוגי של מכבי ראשון לציון, ובו צבר המועדון את ההישגים הראשונים שלו בארץ ובאירופה. האולם שימש את הקבוצה עד קיץ 1995, אז עקב הריסת האולם הקבוצה עברה לשחק בהיכל הספורט העירוני בגן-נחום למשך כ-13 שנים.
בשנת 2008 חזון אנשי המועדון התגשם לאחר שנים רבות ולמועדון נבנה אולם משלו, 'בית מכבי'. המתחם מציג את האולם המודרני המכיל 1500 מקומות ישיבה וכולל תאי צפייה וחדר אירוח, יציע עיתונאים עם אפשרויות שידור לרשתות מקומיות ובינלאומיות, מגרש אימונים, מועדון שחקנים, חדר כושר מפואר, חדרי טיפולים ועוד, ואף משמש גם את קבוצת הכדורסל של העיר.
צוות מקצועי וניהולי
יו"ר האגודה הוא איש ההייטק אריק אלקלעי ושוער עבר בקבוצות מכבי ראשון לציון וסביון. אלקלעי לקח על עצמו את תפקיד היו"ר עקב עזיבת ראול סרוגו לאחר ששימש במשך 17 שנה כמנהל האגודה ויו"ר. מנהל הקבוצה הנוכחי הוא רותם קלדרון. מאמן הקבוצה הוא ג'ו מתתיה. המנכ"ל החדש הוא עמיר אהרון אשר מונה בחודש יולי 2019.
סגל הקבוצה לעונת 2020/21
מעודכן ל־10 ביוני 2021:
מכבי ראשון לציון 2
מכבי ראשון לציון 2 היא קבוצה בת של מכבי ראשון, אשר משחקת בליגה הלאומית החל מעונת 2015/2016, לאחר שזכתה באליפות הליגה הארצית.
יהודה ישעיהו גליק
ביוגרפיה
נולד וגדל בנתניה. למד בישיבה התיכונית בני עקיבא שבעיר. למד שנתיים בישיבת מרכז הרב. לאחר למד במסגרת מסלול ההסדר בישיבת כרם ביבנה ובמהלכו שירת בצבא כלוחם. אחר כך למד כשנה בישיבת הכותל ולאחר מכן כשמונה שנים בכולל פסגות במהלכן סיים את מבחני הדיינות. במשך למעלה מעשור כיהן כר"מ בישיבת ברכת משה במעלה אדומים.
התמנה תחילה לכהן כדיין בבית הדין הרבני טבריה צפת והיה לדיין הציוני הדתי הראשון בוגר ישיבת הסדר. ב-3 בינואר 1988 התמנה לכהן כדיין בבית הדין הרבני בפתח תקווה. ב-3 בספטמבר 2012 התמנה לכהן כאב"ד הרבני בפתח תקווה. החל מדצמבר 2018 עבר לכהן כאב"ד בית הדין הרבני באריאל.
חתניו הם הרב אורי שטטנר (בנו של הרב שמחה שטטנר), ראש הישיבה התיכונית ביישוב חרשה, הרב ינון ויסמן, חוקר במכון הלכה ברורה וראש כולל בישיבת מרכז הרב והרב עזרא פאטשינו (בנו של הרב מאיר פאטשינו), רב היישוב לשם.
מחותן של הרב שמואל אליהו.
שאוהאו
שָׁאוהָאו (少昊), הידוע גם בכינויים שָׁאו הָאו (מילולית: "האו הצעיר"), אדון גִ'ין טְייֵן (מילולית: "אדון שמי הזהב"), אדון צְ'יוֹנְג סָאנְג (מילולית: "אדון עץ התות שבגבול"), אדון יוּ'ן יָאנְג, ושׂוֵ'אנְשְׂיָאו היה קיסר סיני בסביבות 2600 לפנה"ס. על פי חלק מהמסורות, ביניהן זו המועברת בהקדמה לקלאסיקה של המסמכים), הוא נחשב לאחד מחמשת הקיסרים. במסגרת תאוריות חמשת האלמנטים שנפוצו בתקופת האן שייחסו צבע וכיוון לכל אחד מחמשת הקיסרים, יוחסו לו הצבע הלבן וכיוון מערב.
שמו הפרטי היה גְ'ה, שם משפחתו היה יִינְג או גִ'י, ומקום הולדתו, על פי "רשומות איסוף האבדות", היה בצְ'יוֹנְג סָאנְג, שנמצא באזור צ'וּ'פֿוּ במחוז שָׁאנְדונְג של היום. כאשר עבר לדרום-מערב שאנדונג הצטיין בהסדרת שיטפונות ובתחומי החקלאות.
על פי המסורת הוא ירש את הסגולה של טָאי הָאו, אשר פירוש שמו "האו הגדול", ומכאן הכינוי "האו הצעיר" לשָׁאוהָאו.
אגדות
על פי האגדה המופיעה ב"רשומות איסוף האבדות", אמו הייתה חְוָאנְג אֶה אשר עסקה באריגה (ובמהלך השנים נודעה בפולקלור כאלת הירח היפהפייה). היא התאהבה ברוחו של כוכב נוגה שהיה בנו של הקיסר הלבן, בעודה משייטת על רפסודה.. חְוָאנְג אֶה ונוגה בילו לילות אינטימיים רבים על הרפסודה וילדו בן. אותו בן היה שָׁאוהָאו, אשר גדל והיה לעלם יפה ומבטיח. דודו, הקיסר הצהוב, התרשם ממנו כל כך שמינה אותו לאל של שמי המערב.
בגרסה אחרת לאגדה, ששרידיה נמצאים בספר"עידן הקיסרים", נולד שָׁאוהָאו לנוּ'גְ'יֵה, אשתו השנייה של הקיסר הצהוב, לאחר שהיא חלמה כי נפגשה עם כוכב שנפל וחוותה ריגוש.
המיתוס המקובל מספר כי שָׁאוהָאו יצר ממלכה בחמשת ההרים של גן העדן המזרחי, אשר תושביה היו ציפורים מסוגים שונים. בהיותו שליט הממלכה, וראש המערכת הבירוקרטית בה, לקח לעצמו שָׁאוהָאו את דמות הנשר. ציפורים אחרות פעלו תחת פיקוחו: ביניהן הפניקס כראש השרים, הנץ כאחראי על אכיפת החוק, והיונה בתור האחראית על החינוך. שלטונם של שָׁאוהָאו והציפורים במדינתם נחשב מופתי, ושָׁאוהָאו עצמו נחשב כבעל הישגים בתחומי המוזיקה, הרפואה, השליטה בהצפות והממשל.
על אף שממלכתו התנהלה בהצלחה שנים רבות, הוא לבסוף חזר למערב, והשאיר את ממלכת הציפורים לבנו, צ'ונְג. את ביתו החדש קבע בהר צָ'אנְגְלְיוֹ, ביחד עם בנו ז'וּ שׁוֹאוּ, ומשם יכול היה למשול על השמיים המערביים. האב ובנו היו אחראים על הצבת השמש מדי יום. בנוסף נחשב שָׁאוהָאו למי שהציג לסינים את כלי המיתר בעל 25 המיתרים.
הדמות ההיסטורית
שָׁאוהָאו ההיסטורי נחשב בדרך כלל לבנו של הקיסר הצהוב מאשתו השנייה נוּ'גְ'יֵה, אולם החוקר גוּ גְ'יֵה-גָאנְג מאמין כי שיוכו של שָׁאוהָאו לשושלתו של הקיסר הצהוב מקורו בלְיוֹ שִׂין, בתקופת שושלת שין.
הוא היה מנהיגם של בני יִי, ובאותה תקופה העביר את הבירה של אותם שבטים לצ'וּ'פֿוּ בשָׁאנְדונְג, שם שלט במשך שמונים וארבע שנים. לבסוף ירש את מקומו אחיינו גְ'ווָאנְשׂוּ'.
על פי רשומות ההיסטוריון, תקופת שלטונו של גְ'ווָאנְשׂוּ' הגיעה מיד אחרי זו של הקיסר הצהוב. אולם שָׁאוהָאו אכן מוזכר שם כאדם אשר חי בין תקופות החיים של שני קיסרים אלו, ואשר התלונן על בן רמאי. פעמים רבות נהוג לזהות אותו עם שׂוֵ'אנְשְׂיָאו, בנו הבכור של הקיסר הצהוב, אשר מוזכר מוקדם יותר באותו טקסט. זיהוי כזה מצביע על כך שהבן הרמאי הוא גְ'יָאוגִ'י, בנו היחיד של שׂוֵ'אנְשְׂיָאו, אשר גם עליו פסחה ירושת כס השלטון. ואולם בנו של גְ'יָאוגִ'י, קוּ, ונכדיו (גְ'ה ויָאו) כן נעשו לקיסרים.
הקשר של שָׁאוהָאו לציפורים מפורט מפי צאצא שלו בדְזְווֹ גְ'ווָאן, בקטע שהוא כנראה המקור לאגדות על ארץ הציפורים של שָׁאוהָאו. בקטע מוסבר כי בדומה לשליטים קודמים שהשתמשו באלמנט מרכזי לרישומי תקופתם, כגון עננים בשלטונו של הקיסר הצהוב ואש בשלטונו של קיסר הלהט, השתמש שָׁאוהָאו בציפורים לציון חכמיו ולציון שמות שונים, וזאת בעקבות התקהלות ציפורי פניקס אל משכנו. מן השמות המופיעים בקטע נראה שמדובר היה בשבטים שהיו תחת שלטונו, אשר השתמשו בציפורים כסמלי שבטם.
היסטוריונים כיום מעריכים שדמותו של שָׁאוהָאו, שלעיתים נראית כשליט מרוחק ששורבב לשושלתו של הקיסר הצהוב ולרשימת חמשת הקיסרים, טומנת בחובה זיכרון עתיק של ברית קדומה בין העם הסיני של אגן הנהר הצהוב לבין הדונְגְיִי, שבטי ה"ברברים" של המזרח.
קברו
בפרברים המזרחיים של העיר צ'וּ'פֿוּ, צפון מזרחית לכפר גְ'יוֹשְׂייֵן, נמצא אתר הנחשב לקברו של שָׁאוהָאו. זהו תל עפר פשוט הממוקם צמוד לקומפלקס מבנים ששופץ במאות ה12 וה18, ומציין את מקום היוולדו של הקיסר הצהוב. הקומפלקס מכיל בעצמו גם אולם המוקדש לשָׁאוהָאו, בנוסף למבנה פירמידה משנת 1111 לספירה, שאינו אופייני לבניה הסינית. לא ידוע על חפירות ארכאולוגיות בתל הקבורה עצמו, אולם בחפירות במתחם הקומפלקס ב-1978 מצאו גרזנים, אתי חפירה וכלי חרס מהתקופה הנאוליתית.
נסיכות סאמורזקנו
נסיכות סאמורזקאנו (בגאורגית: სამურზაყანო) הייתה נסיכות קטנה באזור מחוז גאלי של היום (אבחזיה גאורגיה), שנוצרה עם התפרקותה של נסיכות אבחזיה עד שנת 1840.
אזור מחוז גאלי של היום היה במאה השבע עשרה אזור הספר של נסיכות אבחזיה ונסיכות סמגרלו, שתי ישויות שהתנתקו מהממלכה הגאורגית המאוחדת, והשליטה באזור זה השתנתה תכופות במהלך המלחמות בין השושלות הפיאודליות שרוואשידזה מאבחזיה ודאדיאני מסמגרלו. במחצית השנייה של המאה השבע עשרה, הצליחו נסיכי שרוואשידזה מאבחזיה לכבוש ולהשתלט על השטחים עד נהר האנגורי כולל אזור גאלי.
עם התפרקות נסיכות אבחזיה נשלט האזור שבין נהרות גאלידזגה ואנגורי על ידי ענף של משפחת שרוואשידזה שאחד מבניה, מורזקאן, קרא לאחוזתו הפיאודלית על שמו "סאמורזקאנו" (מילולית: "אדמת מורזקאן"). המעמד העליון של הנסיכות החדשה היה מורכב בעיקר מאצילים אבחזים דוברי גאורגית, בעוד שאיכרים היו מוצא אבחזי וגאורגים (מגרלים). בניגוד ליתר אבחזיה, שעברה תהליך של התאסלמה ברובה על ידי האימפריה העות'מאנית, נותרו תושבי סאמורזקאנו נאמנים לנצרות והשתייכו לכנסייה הגאורגית האורתודוקסית. בסופו של דבר עברה הנסיכות הקטנה לשליטת מגרליה, אולם שימרה מידה של עצמאות אף לאחר התפשטותה של האימפריה הרוסית לקווקז והפיכתה, של נסיכות סמגרלו, בשנת 1804, למדינת חסות של האימפריה הרוסית. בשנת 1840, סיפחה האימפריה הרוסית את סאמורזקאנו בגלוי.
אישטוואן הראשון, מלך הונגריה
אישטוואן הראשון (הקדוש) (בהונגרית: I. István; סביבות 975 – 15 באוגוסט 1038) היה מלכה הראשון של הונגריה.
ביוגרפיה
בשנת 995 נישא אישטוואן לגיזלה, בתו של היינריך השני, דוכס בוואריה. לאישטוואן ולגיזלה נולדו שלושה ילדים - הבנים אימרה ואוטו, ובת בשם הדוויג. כל ילדיו מתו לפניו.
עם הולדתו של אישטוואן היה המנהג השבטי כי את המנהיג השבטי של המדיארים יורש הזכר המבוגר ביותר במשפחת המלוכה. אביו של אישטוואן, גזה, אשר ניסה להפוך את הונגריה למדינה בנוסח ארצות המערב, הכריז עליו כיורשו עוד בחייו, וכך סטה מן המנהג השבטי העתיק. לאחר שאישטוואן קיבל את המלוכה נאלץ להאבק באצילים עובדי אלילים, בהם דודו, אשר התנגדו לו. אישטוואן הצליח לאחד את כל שבטי המדיארים בשנת 997, הודות לסיוע שקיבל מאצילים נוצריים מסלובקיה.
על פי המסורת ההונגרית ביקש אישטוואן מן האפיפיור סילבסטר השני כי יכיר בו כמלך נוצרי (ובמשתמע כי יאפשר לו למנות בישופים). סילבסטר סירב בתחילה, אך לאחר שהופיע בחלומו המלאך גבריאל וציווה עליו להסכים לבקשה, נעתר. אירוע זה מונצח בפסל של המלאך גבריאל המוצב על עמוד ב"כיכר הגיבורים" בבודפשט. האפיפיור שלח לאישטוואן כתר מזהב אשר הפך לסימלה של הונגריה, וזאת ביחד עם צלב אפוסטולי, ומכתב ברכה המכיר בו כמלך נוצרי.
אישטוואן נהג לבקר בכנסיות ובערים, לעיתים מוסווה כאיכר נודד, ותרם כספים רבים לאנשים שפגש. על פי האגדה, באחד ממסעות אלו נשדד על ידי חבורת קבצנים, אך משנחשף כי הוא המלך, חס על חייהם.
בערוב ימיו התכוון לפרוש לחיים של קדושה ולהעביר את מוסרות השלטון לבנו אימרה, אך בשנת 1031 מת אימרה בתאונת ציד. ללא יורש טבעי, מכיוון שכל ילדיו מתו לפניו, מת בעיר סקשפהרוואר, ונקבר שם. נאמר כי נתיניו התאבלו על מותו במשך שלוש שנים. תחתיו מלך בן-אחותו, פטר אורסאולו.
לאחר מותו החלו סיפורים על ניסים המתרחשים ליד קברו. אישטוואן הוכרז כקדוש של הכנסייה הקתולית בשנת 1083. הוא הקדוש הפטרון של: הונגריה, מלכים, מותם של ילדים, בנאים, סתתים, ומניחי לבנים. יומו הוא 2 בספטמבר, אך חגו נחגג בהונגריה ב-16 באוגוסט, היום בו הועברו שרידיו הקדושים לעיר בודה (אחת משלוש הערים המרכיבות את העיר בודפשט). בימינו מוצג כתרו בבניין הפרלמנט ההונגרי (במוזיאון הלאומי בבודפשט מוצגת רפליקה).
ממפורד אנד סאנז
ממפורד אנד סאנז (באנגלית: Mumford & Sons) היא להקה בריטית מלונדון. בלהקה 4 חברים: (מרכוס מאמפורד, וינסטון מרשל, בן לאבט וטד דוויין) מנגנת מגוון של סגנונות, בין היתר סגנונות כמו: רוק, פולק, פופ ועוד. הלהקה זכתה להצלחה אדירה, בעיקר בזכות אלבומה השני "Babel" שאף זכה בפרס היוקרתי "אלבום השנה" בטקס הגראמי במרץ 2013.
ב-20 בספטמבר 2013, הודיעו חברי הלהקה שהם מפסיקים פעילות ל"זמן ניכר".
ב-9.3.15 שיחררו את הסינגל "Believe", הראשון מהאלבום השלישי והחדש "Wilder Mind", שיצא ב-4.5.15.
תחילת הדרך
מאמפורד אנד סאנז הוקמה בדצמבר 2007 על ידי מרכוס מאמפורד, בן לאבט, וינסטון מרשל וטד דווין. חברי הלהקה מנגנים על גיטרה אקוסטית, תופים, קלידים, גיטרה בס, וכלי נגינה פולק עממיים כמו בנג'ו, מנדולין וגיטרת רזונטור. שם הלהקה נובע מהעובדה שמרכוס מאמפורד היה החבר המזוהה ביותר עם הלהקה, מארגן הלהקה והופעותיהם. לאבט ציין כי השם אמור להעביר את התחושה של "שם עסק משפחתי עתיק".
מספר ספור של להקות דומות החלו להגביר את נוכחותם באזור מערב לונדון בתקופה ההיא, מה שהעניק להם את התיוג של "סצנת הפולק המערב לונדונית". מאמפורד מגדיר את הקריקטריזציה כהגזמה - מאמפורד אנד סאנס ולהקות פולק אחרות פשוט היו קיימות באותה תקופה ובאותו הזמן. בריאיון עם ה"הראלד סאן", מרכוס מאמפורד אמר, "זה לא באמת פולק. זאת אומרת חלק מזה כן, וזה בהחלט לא סצנה. מישהו התלהב מכמה להקות שגרו ברדיוס של כמה מאות קילומטרים ושם אותם בקופסה כדי למכור כחבילה. זו קהילה, לא סצנה. זה לא בלעדי". בגלל העובדה שהם התפתחו באותה סביבה מוזיקלית ותרבותית, הסגנון של מאמפורד אנד סאנס הושווה עם אמנים כמו "נואה אנד דה וויל", ג'וני פלין, לורה מרלינג, שלהקת הגיבוי שלהם כללה את מרשל, מאמפרד ודווין.
בתחילת שנת 2008 הלהקה החלה לעבוד עם המנהל אדם טאדהופ, שגם ניהל את קין ולורה מרלינג. זה היה בזכות קשריו של טאדהופ שמאמפרד אנד סונס החלו שהם נחשפו לחברות תקליטים וללואיס בלום שהחל לעקוב לאחר הלהקה. בלום אמר ל"היטקוורטרס" שהם עוד היו בשלב מוקדם ועוד לא היו מוכנים לחתום בחברה: "לא היה אף אחד בשבילם, רק כמה חברים, והם היו צריכים זמן להתפתח. במשך חצי השנה הבאה הלכתי לראות אותם והם אספו מעריצים בכל פעם".
בפברואר 2008, הלהקה סיימה סיבוב הופעות מקיף בבריטניה עם תמיכתם של "אלסי'ס ארק", "סאנס אוף נואל אנד אדריאן", פגי סו ואחרים. ביוני 2008 הייתה הופעתם הראשונה שלהם בפסטיבל גלאטסונברי. הם גם עשו סיבוב הופעות באוסטרליה עם לורה מרלינג. הפרויקט הראשון שלהם היה אלבום EP שנקרא "Love Your Ground" שלקח שנה לסיים ושוחרר בנובמבר 2008 ב-Chess Club Records.
באותה תקופה הוא (מאמפרד) תופף עבור לורה מרלינג, שאז החלה להתפרסם בתור זמרת פולק, שאיתה היה בקשר רומנטי עד סוף 2010.
בתחילת הדרך מאמפורד אנד סאנז תרו את בריטניה בפולקסווגן פולו, מקשיבים בדרך ללהקה בשם "האחים אבט". כבר בשלב מוקדם החליטה הלהקה להתמקד בארצות הברית ובפינות שלה, אלא שההתחלה האמריקאית הייתה אטית. כשיצא האלבום הראשון שלהם, "Sigh No More”, לקח לו שישה חודשים למכור 200 אלף עותקים. בבריטניה העניינים נראו טוב יותר: כשהאלבום הוכרז כמועמד לפרס מרקורי הוא כבר מכר יותר מכל האלבומים המועמדים האחרים.
2009-2012: Sigh No More
Sigh no more (בתרגום חופשי: "תפסיק להאנח") היה האלבום הרציני הראשון שהוציאה הלהקה באוקטובר 2009. האלבום, שכלל את 2 השירים הראשונים שחיברו חברי הלהקה: "White Blank Page" (דף חלק לבן) ו-"Awake My Soul" (תעיר את נשמתי), זכה להצלחה אדירה לא בין לילה, אלא לאחר עבודת שיווק קשה. לדוגמה, בחצי שנה לקח לאלבום למכור כ-200,000 עותקים בלבד.
האלבום, שהגיע למקום הראשון במצעד האוסטרלי, כלל 12 שירים, ששלושה מהם יצאו כסינגלים: The Cave, Roll Away Your Stone, Little Lion Man. בשנת 2011, הועמדה הלהקה לפרס גראמי לתגלית השנה.
2012-2013: Babel
בספטמבר 2012 הוציאה הלהקה את אלבומה השני, "Babel", שזכה להצלחה אדירה ואף זכה בפרס היוקרתי "אלבום השנה" בטקס פרסי הגראמי של שנת 2013.
ב-20 בספטמבר 2013 החליטה הלהקה על כך שחבריה לוקחים פסק זמן לשם חייהם האישיים של חברי הלהקה. בפברואר 2014 אישר בן לובט כי הלהקה עובדת על אלבום חדש.
2015-2018: Wilder Mind
הלהקה הוציאה את אלבומה השלישי, Wilder Mind ב-4 במאי 2015. ב-9 במרץ הוציאו לאור את Believe, הסינגל הראשון מתוך האלבום. באלבום זה זנחו חברי הלהקה את מוזיקת הפולק ובפרט את כלי הבנג'ו לטובת מוזיקה אלקטרונית-מודרנית.
2018-הווה: Delta
באוקטובר 2018 הלהקה הוציאה לאור סינגל ראשון בשם "If I Say" כחלק מהאלבום "Delta". באותה השנה ביצעה הלהקה גרסת כיסוי לשירו של אלטון ג'ון "Someone Saved My Life Tonight", גרסת כיסוי שנכללה באלבום ההוקרה "Revamp: Reimagining the Songs of Elton John & Bernie Taupin".
Gentleman of the Road
ב-2009 הקימה הלהקה את חברת התקליטים, Gentleman of the Road שכחלק מפעילותה עורכת פסטיבלי מוזיקה במקומות שונים בעולם, בדרך כלל באתרים לא תירותיים מתוך מטרה לקדם כלכלית, עסקים מקומיים-קטנים.
הערות שוליים
זוכי פרס המוזיקה של בילבורד
אוניפארם
אוניפארם בע"מ היא חברת פרמצבטיקה העוסקת בייצור תרופות בתחום הגנריקה. החברה הוקמה בשנת 1975 על ידי מגיסטר זבולון תומר.
היסטוריה
חברת אוניפארם החלה את דרכה בשנת 1975 בביתו של מגיסטר זבולון תומר אשר ייסד אותה ביחד עם רעייתו, שושנה תומר. בשנות ה-90 הצטרפו בניו של מייסד החברה רון תומר וגיל תומר. החברה עוסקת בייצור תרופות גנריות, שאותן ייצרה במפעל "תרימה" שבקיבוץ מעברות. בשנת 2017 השיקה החברה מפעל ייצור משלה המעסיק מעל 200 עובדים ושוכן באזור התעשייה מבוא כרמל.
פעילות החברה
התרופות שאוניפארם מייצרת מטפלות במחלות פיזיולוגיות ונפשיות מהתחומים הבאים:
פאל שבש
פאל שבש מקודם שפאט - Spät (בהונגרית: Sebes Pál; גיומנדרד, 4 במאי 1899 – ברית המועצות, 1938) היה קומוניסט יהודי-הונגרי, שהוצא להורג בברית המועצות בטיהורים הגדולים של סטלין.
ביוגרפיה
פאל שבש נולד במשפחה יהודית אינטלקטואלית ענייה עם שמונה ילדים. אביו ברנאט בלה שבש (שפאט) היה מורה יליד סרווש, ואמו הייתה ברתה דיאמנט. הוא למד בבית ספר תיכון למסחר בבודפשט וסיים את לימודיו בשנת 1916. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית השתתף במערכה הצפונית כחייל בגדוד חי"ר האדום מס' 1 של בודפשט (המערכה הצפונית הייתה ניסיון של הצבא האדום ההונגרי, שהוקם ב-1919 לכבוש את הרמות בצפון הונגריה-דרום סלובקיה שהיו בעבר בשליטת הונגריה). לאחר נפילת הרפובליקה נכלא במחנה עונשין ממנו שוחרר בשנת 1920.
שבש הצטרף לתנועת הפועלים הוצב ופעל בתפקידים שונים באיגוד המקצועי של פקידים. בשנת 1926 הפך לחבר במפלגת הקומוניסטים בהונגריה ה-KMP שהיה אז בלתי חוקי. כחבר בולט הוא צורף לוועד המרכזי של המפלגה בגיל צעיר, בשנת 1929, אך נעצר במהרה. שנה לאחר מכן שוחרר בהיעדר ראיות ממשיות נגדו ובשנת 1930 השתתף בקונגרס השני של המפלגה. מתחילת השנה שלאחר מכן ועד קיץ 1932 היה נציג מפלגת הקומוניסטים בהונגריה בקומינטרן השלישי (האינטרנציונל הקומוניסטי, או בקיצור קומינטרן (ברוסית: Коммунистический интернационал), הידוע גם בשם האינטרנציונל השלישי, היה ארגון קומוניסטי בינלאומי שנוסד במרץ 1919). לאחר מכן חזר לפעילות הבלתי חוקית במפלגה.
כדי להימנע ממעצרים נוספים הוא נסע לברית המועצות באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20. שם נעצר במהירה באשמה מפוברקת ונידון למוות במסגרת משפטי הראווה של סטלין בטיהורים הגדולים והוצא להורג.
משפחתו
אֶחַיו: אימרה שבש, ג'רג' שבש, לאסלו שבש, שאנדור שבש ואישטוואן שבש.
ג'ודי מיי
ג'ודי טניה מיי (באנגלית: Jodhi Tania May; נולדה ב-8 במאי 1975) היא שחקנית אנגלייה. היא השחקנית הצעירה ביותר שזכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן.
ביוגרפיה
נולדה בשם ג'ודי אדוארדס בקמדן טאון, לונדון שבאנגליה, לאם ממוצא צרפתי ולאב גרמני. ב-1988 כשהייתה בת 12 הופיעה לראשונה בסרט "עולם נפרד", דרמה העוסקת באפרטהייד בדרום אפריקה. התפקיד זיכה אותה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן אותו חלקה עם ברברה הרשי ולינדה מבוסי. מלבד הפוגה קצרה בעת לימודיה בוודהאם קולג', מאז הופעת הבכורה שלה היא עובדת ומופיעה ברציפות בקולנוע, בטלוויזיה ועל במת התיאטרון הבריטי.
בין תפקידיה הבולטים אפשר למנות את אליס מונרו בסרטו של מייקל מאן "המוהיקני האחרון", לאה פאפין בסרט "Sister My Sister", פלורנס באנר במיני-סדרה "מגעים אסורים" המבוססת הרומן "לגעת בקטיפה", אן בולין בעיבוד הראשון לספר "נערת בולין האחרת" ואת דמותה של סבינה שפילריין במחזה "ריפוי בדיבור" (The Talking Cure).
ב-2002 ביימה סרט קצר בשם "Spyhole". בסדרת הטלוויזיה "דניאל דרונדה" עיבוד לרומן של ג'ורג' אליוט גילמה את דמותה של מירה לפידות.
באוגוסט 2005 הופיעה מיי בהצגה "בלקברד" מאת המחזאי דייוויד הרואר (Harrower) לצידו של רוג'ר אלאם בפסטיבל אדינבורו. בפברואר 2006 הוצג המחזה בתיאטרון אלברי שבלונדון, לאחר מכן זכה בפרס המחזה החדש הטוב ביותר.
ב-2010 שיחקה בתפקיד הראשי במחזה "דובי הקוטב" מאת הסופר מארק האדון בתיאטרון "דונמר ויירהאוס". מיי מככבת בסרט המתח "I, Anna" לצידם של גבריאל ביירן, שרלוט רמפלינג, אדי מארסן והונור בלקמן.
דורותי הופ סמית'
דורותי הופ סמית' (באנגלית: Dorothy Hope Smith; 1 באוקטובר 1895 – 16 בדצמבר 1955) הייתה אמנית וציירת אמריקאית, הידועה בעיקר כאמנית שאיירה את דמות התינוק שמופיע על אריזות מוצרי המזון לתינוקות של חברת גרבר.
ביוגרפיה
דורותי הופ סמית' נולדה בהייטסוויל, מרילנד ללינקולן ב' ומרי ל' סמית'. היו לה שתי אחיות, אדית וקלייר. בתחילת המאה ה-19, משפחתה של דורותי עברה לשיקגו. סמית' למדה איור בבית הספר לאמנות של שיקגו, שם פגשה את פרי בארלו. הם נישאו ב-22 בפברואר 1922 במנהטן, ניו יורק, וירח דבש נפשו בצרפת.
הם עברו לניו יורק לאחר שנישאו כדי להמשיך בקריירות איור נפרדות. בסופו של דבר, בני הזוג עבדו ביתם בווסטפורט, קונטיקט.
קריירה
סמית' הייתה מאיירת, שהתמחתה באיור תינוקות וילדים. היא הייתה אחת ממאיירי "Ivory Soap" סבון לתינוקות של חברת פרוקטר אנד גמבל. סמית' איירה ספרי ילדים עבור ההוצאה לאור "Putnam" וכמה שערי מגזינים.
התינוק על אריזות המזון של חברת גרבר
הציור המפורסם של סמית' התינוק של גרבר נוצר לאחר ששלחה את האיור לתחרות. בשנת 1928 הזמינה גרבר אמנים להגיש ציורים של תינוקות לתחרות. דורותי הגישה סקיצה ראשונית שצוירו באמצעות פחם. הסקיצה נוצרה מתמונה של אן טרנר קוק, בת של חבר משפחה. . דורותי התכוונה לסיים את הסקיצה אם תתקבל. שופטי חברת גרבר, לעומת זאת, העדיפו את הפשטות של האיור בהשוואה לציורים אחרים מושקעים יותר. סמית' זכתה ב-300 דולר בתחרות, ומכרה את זכויות היוצרים על הציור שלה לגרבר. בשל הפופולריות שלו, גרבר הפך את הציור לסימן רשום באופן רשמי בשנת 1931.
חיים אישיים
בעלה של סמית', פרי בארלו, לו נישאה ב-22 בפברואר 1922, היה קריקטוריסט במגזין הניו יורקר, וצייר 135 שערים במהלך השנים בנוסף לקריקטורות רבות. הוא גם צייר קריקטורות ל- Colier's", "The "Saturday Evening Post" ואחרים. מכיוון שפרי היה עיוור צבעים חלקית, סמית' עזרה לו בתהליך הצביעה של יצירותיו. לסמית' ולפרי היו שני בנים, קולינס ופיטר. בתו של פיטר היא נכדתה היחידה של סמית'. נכדתה דורי נושאת את שם שמה, דורותי "דורי" בארלו תומאס.
פטריק אוומויילה
פטריק אוומויילה (גרמנית: Patrick Owomoyela; נולד ב-5 בנובמבר 1979 בהמבורג, גרמניה) הוא כדורגלן גרמני-ניגרי חופשי. ידוע במסירות הארוכות שלו וביכולת ההגנה. לעיתים הוא משחק בעמדת הקשר הימני.
בעונת הצטרף אוומויילה לקבוצת לונבורגר מהבונדסליגה ג', ולאחר שלוש עונות שם עבר לקבוצת אוסנבריק. במקביל לקריירת הכדורגל שיחק גם כדורסל בליגות הנמוכות של גרמניה, אך החליט להתמקד בכדורגל ופרש מכדורסל. לאחר עונת אחת באוסנבריק הוא עבר לפדרבורן, וכעבור עונה נוספת הצטרף לארמיניה בילפלד מבונדסליגה ב', וסייע לה להעפיל לבונדסליגה ב-2004. בתחילת עונת עבר אוומויילה לורדר ברמן. הוא היה המגן השמאלי הקבוע של הקבוצה עד עונת, בה הגיע קלמנס פריץ מבאייר לברקוזן. אוומויילה אף זומן לסגל נבחרת גרמניה, אך בעקבות פציעה הפסיד את מקומו בהרכב הנבחרת ואת מקומו בהרכב הקבוצה לפריץ. הוא החלים מהפציעה במרץ 2007, וחזר לשחק בתור מחליף. בתחילת עונת עבר לבורוסיה דורטמונד ושיחק  במועדון עד שנת 2013.
אוומויילה היה מועמד לזימון לנבחרת ניגריה, אך סירב לזימון של התאחדות הכדורגל הניגרית, כיוון ששאף לשחק בנבחרת גרמניה. הוא זומן לסגל הנבחרת על ידי יורגן קלינסמן לאחר יורו 2004 ולקראת מסע משחקים באסיה.
לעיתים משמש אוומויילה בתור פרשן כדורסל בטלוויזיה הגרמנית למשחקי ליגת ה-NBA. ב-2007 השתתף אוומויילה בקמפיין נגד גזענות בכדורגל תחת הסיסמה "הגינות במגרשי הכדורגל". הפרסומת הופיעה על גבי רכבות חשמליות ברחבי העיר ברמן.
הנוקמים: סוף המשחק
הנוקמים: סוף המשחק (באנגלית: Avengers: Endgame) הוא סרט גיבורי-על אמריקאי בלייב אקשן מסדרת "הנוקמים" המבוסס על קומיקס של מארוול, אשר יצא לאקרנים בישראל ב-24 באפריל 2019. הסרט הופק על ידי אולפני מארוול והופץ על ידי אולפני וולט דיסני.
זהו הסרט העשרים ושניים ביקום הקולנועי של מארוול, והרביעי בסדרת "הנוקמים". הוא מהווה המשך ישיר לסרט "הנוקמים: מלחמת האינסוף" משנת 2018. הוא בוים על ידי אנתוני וג'ו רוסו והתסריט נכתב על ידי צמד הכותבים כריסטופר מרקוס וסטיבן מק'פילי. בסרט מככב אנסמבל עם שחקנים רבים שהשתתפו גם בסרטים הקודמים של מארוול. האחים רוסו התמנו לבמאים באפריל 2015 ובמאי 2015 חתמו מרקוס ומק'פליי על התסריט. ביולי 2016 מארוול הסירו את שם הסרט והתייחסו אליו כ'סרט ללא שם' מסדרת הנוקמים. הצילומים החלו באוגוסט 2017 באולפני פיינווד אטלנטה שבג'ורג'יה בצמוד לצילומי הסרט הנוקמים: מלחמת האינסוף. הצילומים הסתיימו בינואר 2018.
באוקטובר 2014 הכריזו במארוול שהסרט יכונה "מלחמת האינסוף חלק 2" כהמשך לסרט הקודם. בהמשך הוחלט לוותר על החלוקה לשני חלקים, לכנות את הסרט השלישי "מלחמת האינסוף" – ואת הרביעי כ"סוף המשחק". עד לחשיפת הטריילר, שם הסרט הרביעי נשמר בסוד על ידי היוצרים, במידה כזו שאפילו השחקנים לא ידעו מה שם הסרט אליו הצטלמו זה מכבר. התסריט עצמו נשמר בסוד עד כדי כך שלשחקנים עצמם ניתנו חלקים מזויפים. ב-7 בדצמבר 2018 פורסם שם הסרט הסופי.
הסרט יצא בפורמט IMAX ותלת־ממד הפך לסרט שובר קופות כאשר עם יציאתו לקולנוע שבר שיאי הכנסות והכניס 1.233 מיליארד דולר ברחבי העולם כבר בסוף שבוע הראשון להקרנתו, עם הפתיחה הטובה ביותר בהיסטוריה של הקולנוע. הסרט שבר שיא נוסף והפך לראשון בהיסטוריה שמגיע להכנסות של למעלה מ-2 מיליארד דולר בסוף השבוע השני שלו באקרנים בלבד, כשהוא עובר את "טיטניק" עם הכנסות על סך 2.188 מיליארד דולר רק ב-11 יום. ב-20 ביולי 2019, עקף הסרט את אווטאר, והפך לסרט המכניס ביותר בכל הזמנים. זאת פעם ראשונה בהיסטוריה של הקולנוע, שסרט המהווה חלק מזיכיון סרטים ואינו הסרט הראשון בזיכיון, הופך לסרט המכניס ביותר בהיסטוריה, כמו גם סרט גיבורי העל הראשון שעושה זאת.
עלילת הסרט
סצנת הפתיחה של הסרט מתרחשת במהלך אירועי הסיום של הסרט הקודם. קלינט ברטון מבלה עם אשתו ושלושת ילדיו כאשר לפתע הם מתפוררים (עקב הנקישה של תאנוס) והוא נשאר לבדו.
לאחר מאורעות מלחמת האינסוף, טוני סטארק ונביולה שנשארו על כוכב טיטאן, יוצאים למסע חזרה לכדור הארץ, אך האוכל והדלק נגמרים לאחר שלושה שבועות. סטארק מקליט הודעה לפפר בה הוא מספר לה על אירועי מלחמת האינסוף וכמה הוא מתגעגע אליה. לפתע מגיעה קפטן מארוול ומצילה את השניים. היא משיבה אותם לכדור הארץ, ושם רוקט לומד על גורלה של משפחתו. סטארק מתאחד עם פפר וסטיב רוג'רס, ומספר להם על מה שקרה בטיטאן ושאיבד את פיטר. רוג'רס מבטיח לו שיחזיר את כולם, אך סטארק המתוסכל מהכישלון מחליט לפרוש. הקבוצה מאתרת את תאנוס על כוכב לכת רחוק ומגיעה אליו. תאנוס מספר לקבוצה שהשמיד את האבנים ומתוך תסכול וכעס, תור עורף את ראשו.
חמש שנים לאחר מכן, השורדים מפוזרים ברחבי היקום ומנסים להמשיך הלאה. הוקאיי צד פושעים ששרדו את ההתפוררות כפיצוי על אי-שרידותה של משפחתו. בחניון משטרתי שבו מאוכסנת המסחרית ובה מכונת הקוונטים של האנק פים, חולדה עולה על לוח הבקרה ומפעילה אותה, וכך נחלץ ממנה סקוט לאנג (שנלכד בתוכה בסיום הסרט אנטמן והצרעה). לאנג מנסה להתעדכן על גודל הקטסטרופה העולמית ולומד שכל מכריו אבדו ואפילו הוא מוגדר כנעדר, למעט בתו קאסי לאנג. לאחר איחוד קצר, לאנג ממשיך למתקן "הנוקמים" ופוגש את סטיב רוג'רס ונטאשה רומנוף.
סקוט מספר להם שהיה תקוע במימד הקוונטים בחמש השנים האחרונות, אך בשבילו עברו רק חמש שעות. רוג'רס מעלה יחד עם לאנג תוכנית לאיחוד מחדש של שש האבנים בעזרת מסע בזמן דרך עולם הקוונטים ושימוש מחדש בכפפת האינסוף במטרה להחזיר את כל מי שנהרג. חברי הקבוצה מבינים כי לא ניתן לשנות את מה שכבר ארע, ולפיכך הם מתכננים להביא את האבנים אל ההווה מנקודות שונות בזמן, להשתמש בכוחן כדי לבטל את מעשהו של תאנוס ולאחר מכן להחזירן לנקודות הזמן מהן נלקחו כדי לא לגרום להסתבכויות של קווי זמן שונים. רוג'רס מנסה לגייס את סטארק, אך סטארק מסרב בשל פפר אשתו ובתו הקטנה, עליהן הוא מסרב לוותר. הקבוצה מצליחה לגייס את ברוס באנר, אשר הצליח לשלב את צורת הענק יחד עם שמירה על המודעות והאינטליגנציה שלו, אך משום שהוא אינו מתמצא בפיזיקת הקוונטים הנוקמים לא מגיעים לפריצת דרך. סטארק מחליט לבסוף להצטרף אחרי שפיצח את המפתח לניווט בעולם הקוונטים, ולאחר שמצא תמונה שלו יחד עם פיטר הוא חש אחריות לסייע להשיב את המצב לקדמותו. באנר ורוקט מאתרים את תור בכפר בנורווגיה שם שיכן את בני אסגארד הנותרים מאירועי ראגנארוק, בעוד הוא שקוע ברגשות אשמה ונכנע לייאוש. אחרי ויכוחים ארוכים השניים מגייסים גם אותו. רומנוף מצליחה לאתר את הוקאיי ומגייסת גם אותו.
הנוקמים מחליטים להתפצל ל-3 צוותים למציאת שש האבנים, כאשר לכל נוקם יש אפשרות לנסוע הלוך וחזור פעם אחת בלבד. הם יוצאים לשלוש תקופות זמן שונות:
לבסוף כולם חוזרים להווה אך לא מודעים לכך שתאנוס שלח את נביולה מתקופתו כשתולה בצוותם. קלינט מספר לקבוצה על מותה של נטאשה וכולם מתאבלים עליה, בייחוד באנר ורוג'רס. הצוות משבץ את שש האבנים בכפפת אינסוף רובוטית שיצר סטארק. באנר בוחר לעטות את הכפפה על ידו משום שהוא היחיד שמסוגל לשאת כמות אנרגיה עצומה שכזו הכוללת בין היתר קרינת גמא, ומקיש את הנקישה שמבטלת את ההתפוררות מלפני חמש שנים. כתוצאה מכך באנר נפצע קשות בידו אך שורד. במקביל נביולה מביאה להווה את תאנוס, ספינתו וכל צבאו. תאנוס מפציץ את מפקדת הנוקמים ומשמיד אותה כליל, ושולח את צבאו להשחית את כדור הארץ. סטארק, רוג'רס ותור ניגשים להילחם בתאנוס כאשר תור חמוש בגרזן הקרב סטורמברייקר ומיולניר שלו גם יחד. במהלך הקרב הקשה, מתברר כי קפטן אמריקה ראוי ומסוגל לשלוט במיולניר ובגרזן, אך תאנוס מצליח לגבור גם עליו.
נביולה משנת 2014 עוצרת את הוקאיי כשבידו הכפפה, אך בעזרת התערבותן של גאמורה ושל נביולה מהעתיד היא נהרגת. כשנראה שתאנוס עומד להביס את הנוקמים, נפתחים פורטלים זהובים שיוצרים המכשפים, ואל הנוקמים מצטרפים כל מי שהתפוררו לפני 5 שנים ובראשם הפנתר השחור, ונדה מקסימוף, באקי בארנס, דוקטור סטריינג', שומרי הגלקסיה, ספיידרמן, סאם וילסון, הצרעה וחיילים רבים מוואקאנדה, מכשפים, בוזזים ואסגארדים. שני הצבאות מתנגשים במלחמה אכזרית שאליה מצטרפת קפטן מארוול. הנוקמים מנסים במקביל להחזיר את הכפפה עם אבני האינסוף למכונת הזמן לשם השבת האבנים למקומם, ותאנוס מנסה לתפוס את הכפפה תוך מאבק בנוקמים רבים ולבסוף מצליח, אך בבואו להקיש באצבעותיו ולהשמיד את כל החיים ביקום, מתברר כי ברגע האחרון סטארק הצליח להעביר את האבנים אל חליפתו שלו, כיוון שגם הכפפה החדשה הייתה עשויה מננו-חלקיקים, שהוא עצמו יצר. סטארק מחליט להקריב את עצמו ומשתמש בכפפה. הנקישה מפוררת את כל צבאו של תאנוס, ולבסוף, לאחר שצפה בתוכניתו נכשלת, גם את תאנוס בעצמו. סטארק נפצע אנושות מהפעלת הכפפה ומת בזרועותיה של פפר.
בסרט זה, בניגוד לכל שאר סרטי היקום הקולנועי, לא הוקרנה סצנה שאחרי הכתוביות. עם זאת, בגרסה מחודשת של הסרט שהופצה החל מחודשיים לאחר יציאתו לאקרנים, הוקרנו שתי סצינות לאחר כותרות הסיום: האחת מתרחשת במהלך עלילת הסרט, כשלאחר שברוס באנר מציל אנשים מבניין בוער הוא מקבל שיחת טלפון מקפטן אמריקה; ובסצנה נוספת נראים ניק פיורי ומריה היל פוגשים במקסיקו את מיסטריו. סצנה זו היא סצנת הפתיחה של הסרט "ספיידרמן: רחוק מהבית".
הפקה
באוקטובר 2014 הכריזו מארוול על המשך של שני חלקים לעידן אולטרון, ששמו הנוקמים: מלחמת האינסוף חלק 1, שהיה אמור לצאת ב-4 במאי 2018, בעוד שחלק 2 תוכנן לתאריך 3 במאי 2019. בחודש אפריל 2015 מארוול הודיעו כי אנתוני וג'ו רוסו יביימו את שני החלקים, ושהצילומים צפויים להתחיל בשנת 2016. באותו החודש, קווין פייגי אמר שהסרטים יהיו שניים, סרטים נפרדים "משום שיש להם יסודות משותפים כאלה, זה הרגיש מתאים לקרוא לסרטים ככה, אבל לא הייתי קורא לזה סיפור אחד בשני חלקים, הייתי אומר שאלו שני סרטים נפרדים". במאי 2015 כריסטופר מרקוס וסטיבן מק'פילי חתמו על כתיבת תסריט לשני הסרטים. בהמשך החודש, האחים רוסו חשפו כי הם ישנו את השם של הסרטים, כדי להוריד יותר את התפיסה השגויה כי הסרטים יהיו סרט אחד גדול שיפוצל ל-2, כשג'ו אמר "הכוונה היא שאנחנו נשנה את השמות, אבל עוד לא חשבנו עליהם עדיין". ביולי 2016, מארוול הסירו את שם הסרט, ופשוט התייחסו אליו כאל סרט ללא שם של הנוקמים. פייגי והאחים רוסו הצביעו על כך ששם הסרט לא נחשף מפני שהוא יסגיר את העלילה עבור הסרט הזה ושל מלחמת האינסוף.
הצילום הראשי החל ב-10 באוגוסט 2017, תחת שם העבודה Mary Lou 2, באולפני פיינווד אטלנטה במחוז פאייט, ג'ורג'יה, יחד עם טרנט אופאלוך כמנהל הצילומים. הסרט, יחד עם מלחמת האינסוף, צולמו בעזרת מצלמות IMAX/Arri 2D, ובכך הפכו לסרטים הראשונים של הוליווד עם מצלמות IMAX דיגיטליות. באותו החודש, התרחשו באזור אפיקי במרכז העיר אטלנטה, ליד תחנת חמש הנקודות מרתה, ופארק פיידמונט. פייגי הצהיר כי הסרטים תוכננו במקור להיות מצולמים בו זמנית, אך במקום זאת החליטו לצלם אותם ברצף, עם ההסבר "אנחנו עושים אותם זה אחר זה, זה הפך למסובך מדי לחצות אותם ככה, ואנחנו מצאנו את עצמנו - שוב, משהו תמיד היה משלם את המחיר, רצינות להיות מסוגלים להתמקד ולצלם סרט אחד ואז להתמקד ולצלם סרט אחר". אנתוני רוסו הרגיש בתחילה שזה הגיוני יותר לצלם את הסרטים בו זמנית מבחינה פיננסית ולוגיסטית בהתחשב במספר הרב של השחקנים, על אף שלכל אחד מהם סרט משלו, והציע כי "בימים מסוימים נצלם סרט אחד ובימים אחרים נצלם את הסרט השני, פשוט נקפוץ קדימה ואחורה". ההפקה הראשונה הסתיימה ב-11 בינואר 2018. צילומים נוספים החל ב-7 בספטמבר 2018, והסתיימו ב-12 באוקטובר 2018. אוונס והמסוורת' הרוויחו 15 מיליון דולר עבור הסרט כל אחד.
מוזיקה
ביוני 2016 הכריזו אולפני מארוול כי אלן סילבסטרי, שהלחין את הפסקול לסרט "הנוקמים", חוזר להלחין גם את הפסקול לסרטים "מלחמת האינסוף" ו"סוף המשחק".
הפצה
הנוקמים: סוף המשחק יצא בארצות הברית ובבריטניה ב-26 באפריל 2019, ב-IMAX ובתלת מימד. במקור הסרט היה אמור לצאת בארצות הברית ב-3 במאי 2019, אך התאריך הוקדם על מנת להפחית את כמות הספוילרים שיגיעו לשוק האמריקאי מטריטוריות שבהן הושק הסרט קודם לכן.
ביוני 2019 פורסם כי הסרט יצא לאקרנים בגרסה חדשה ב-28 ביוני. בגרסה החדשה מוחלף הקטע המסיים של הסרט, המכיל כתוביות. הגרסה מכילה חוץ מכתוביות סיום גם סצנה אחרי הכותרות, הוקרה לסטן לי, סצנה מיוחדת של הענק הירוק והצצה לסרט ספיידרמן: רחוק מהבית. ￼￼אורך הסרט בגרסתו החדשה הוא 188 דקות, 7 דקות יותר מהגרסה הקודמת.
ביקורות
הסרט זכה לקבל ביקורות מעולות, ובאתר IMDb בשבוע הראשון ליציאתו לאקרנים קיבל ציון של כ-9 על ידי כ-200,000 מדרגים ואף היה ב-Top 10. הסרט קיבל דירוג מבקרים של 94% באתר Rotten Tomatoes.
בישראל
גם בישראל הסרט זכה לשיא רב של הקרנות וצפיות בקולנוע מאז "וונדר וומן" ב-2017 וזכה לאהדה רבה בקרב המבקרים.
קישורים חיצוניים
ביקורות
גיל אל-עמי
ביוגרפיה
אל-עמי נולד בתל אביב, ולמד גאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב.
בתחילת שנות ה-2000 היה "מסע אחר" הירחון הנפוץ בישראל. במקביל הרחיב את תחומי פעילותו והשיק את ירחון הילדים "מסע צעיר", הירחונים "מטיילים" ו"מסע ישראלי", בית ספר לצילום וכן את אתר הנסיעות "מסע אחר ברשת". בשנת 1999, ניסה המגזין אף להשיק ערוץ טלוויזיה בשם "מסע אחר" שיעסוק בתיירות, נופש ופנאי, בשיתוף חברת פריים פלוס תקשורת של היזם רועי רביב, והמפיק שוקי פרידמן. הערוץ חתם על הסכמים לרכישת תוכן מערוצי טלוויזה באירופה וארצות הברית, ועל הסכם השקעה עם אולפני הבירה ירושלים, אך לבסוף לא הושק.
בפברואר 2007 השיק את אתר האינטרנט "מסע אחר אונליין" בהשקעה של 2.5 מיליון שקל. שנה אחר כך מכר את המגזין המודפס למו"ל SBC. מאז ממשיך אל-עמי לנהל את האתר "מסע אחר אונליין".
קישורים חיצוניים
מסע אחר אונליין
יציאה
"יציאה" הוא אלבום כפול של הזמר והיוצר שלום חנוך שיצא בשנת 2004. האלבום מתעד את סיבוב ההופעות האקוסטי "יציאה" שהחל בשנת 2002.
את שלום חנוך (גיטרה אקוסטית ושירה) מלווה הנגן משה לוי (פסנתר, אקורדיון וקולות).
האלבום הגיע למעמד של "אלבום זהב" לאחר כ-8 חודשים.
התזמורת הסימפונית הגרמנית
התזמורת הסימפונית הגרמנית (בגרמנית: Deutsches Symphonie-Orchester Berlin) היא תזמורת שמקום מושבה הקבוע בברלין, גרמניה. התזמורת נוסדה בשנת 1946 על ידי כוחות הכיבוש האמריקאים בשם RIAS-Symphonie-Orchester (ראשי תיבות ל"רדיו המגזר האמריקאי"), או בשמה האחר, "התזמורת הסימפונית של המגזר האמריקאי".
המנצח הראשי הראשון היה פרנץ פריצ'אי. בשנת 1956 שונה שמה של התזמורת לתזמורת הסימפונית של רדיו ברלין. בשנת 1993 אימצה לה התזמורת את שמה הנוכחי.
אוואג'י (אי)
אַוואג'י (ביפנית: 淡路島) הוא האי הגדול ביותר בים הפנימי סטו שביפן. האי שוכן בין הונשו לשיקוקו, בחלקו המזרחי של הים הפנימי, ומבחינה מנהלית הוא משתייך למחוז היוגו. בתחומו שלוש ערים: אוואג'י, סומוטו ומינאמיאוואג'י. משמעות שמו של האי היא הדרך לאווה, שהיה מחוז באי שיקוקו בתקופות קדומות.
בין האי אוואג'י לאיים הונשו ושיקוקו מפרידים שני מצרים: מצר אקשי בין אוואג'י להונשו ומצר נרוטו בין אוואג'י לשיקוקו. מעל מצר אקשי נמתח גשר אקשי-קייקיו, הגשר התלוי הארוך בעולם שמחבר את האי עם העיר קובה. את האי חוצה העתק נוג'ימה, אשר עמד במוקד רעידת האדמה בקובה בשנת 1995.
לפי סיפור בריאת העולם בדת השינטו, אוואג'י היה הראשון מאיי אויאשימה שנוצר מהקאמי איזאנגי ואיזאנמי. מן המאה ה-7 ועד למאה ה-19 השתייך האי לאזור הפרובינציה ננקאידו, אשר כלל גם את חצי האי קיאי ואת האי שיקוקו כולו. כיום הוא משתייך למחוז היוגו. באי פועל תיאטרון בובות מסורתי אשר קיים מזה 500 שנה, המציג דרמות מסורתיות פופולריות שמקורן בטקסי פולחן דתיים.
סכין הטלה
סכין הטלה (או פגיון הטלה) היא כלי נשק לקרב פנים אל פנים. צורתה דומה מאוד לזו של סכין רגיל, והשימוש בה הוא באמצעות זריקה. בימינו משמשת סכין ההטלה בעיקר לספורט ותחביב ולא ככלי נשק. בעיני רבים נחשבת הטלת הסכין לאומנות ומטיל הסכינים נקרא לרוב אמן סכינים.
מבנה
קיימים סוגים רבים של סכיני הטלה, בעלי מאפיינים שונים ומבנים שונים. כל כלי מצריך טכניקת זריקה שונה. עם זאת, ישנו מבנה כללי המאפיין את רוב סכיני ההטלה. על פי רוב מבנה הסכין הוא מפיסת מתכת אחידה. בניגוד לשאר הסכינים אין לסכין ההטלה ידית מצופה אלא רק אזור לא מושחז הנקרא "אזור אחיזה". סכין הטלה צריכה להיות בעלת משקל נמוך יחסית לגודלה ועל נקודת שיווי המשקל שלה להיות קרובה יחסית למרכז.
ישנם סוגים של סכיני הטלה בהם יש משקולת במרכז הסכין הניתנת להזזה. הזזה זו גורמת לשינוי בנקודת שיווי המשקל, דבר המשנה את אופי הזריקה ואופי התזוזה של הסכין באוויר.
אחיזה
רוב הסכינים אינן סימטריות, כלומר נקודת שיווי המשקל איננה בגבול בין הלהב לקת ובמקרים רבים נקודת שיווי המשקל נמצאת על הקת, משמע הלהב קל יותר. את הסכין יש לאחוז בצידה הקל, כלומר לרוב בצד הלהב. האחיזה נעשית בעזרת האצבע המורה והאגודל.
ההטלה
את הסכין מטילים בתנועה אחידה, יציבה, ומהירה. כשרוב התנועה נעשית על ידי הזרוע והגוף ואילו מפרק היד נשאר מקובע. תנועת הזרוע היא קשתית מעל הראש עד אשר היד מאונכת לגוף. העת בה נעזבת הסכין שונה בין מטיל למטיל ובין סכין לסכין, אך במקרה הפשוט ביותר הסכין משוחררת כשהיא מול המטרה.
התנועה באוויר
הסכין מבצעת בעת המעוף הן תנועה בליסטית והן תנועה מעגלית במעגל זקוף. כדי שהסכין תנעץ במטרה על הלהב להיות בכיוון המטרה בעת הפגיעה, כלומר על המטיל לקבוע בכל הטלה את מספר הרוטציות של הסכין באוויר לפי המרחק מן המטרה או לפי נוחיותו. כדי שמעוף הסכין יהיה יציב על הסכין להסתובב באוויר, הטלה ללא סיבוב קשה מאוד ממרחקים גדולים.
הטבת מס
הטבת מס היא הקלה בגובה המס הניתנת לאוכלוסייה מסוימת או בגין פעילות מסוימת. ההגדרה הרשמית הנהוגה בספרות המקצועית גורסת כי הטבות מס הן "סטייה ממערכת המס הסטנדרטית המאפשרת לקבוצת אוכלוסייה או לפעילות כלכלית מסוימת תשלומי מס בשיעור נמוך מהמס הנורמטיבי המקובל במדינה".
טיב ההטבה
מדינות מעניקות הטבות מס לעידוד פעילות כלכלית (כגון השקעה במחקר ופיתוח) או להשגת יעדים חברתיים (כגון פיזור אוכלוסין), והן מתבטאות בסיוע לקבוצות אוכלוסייה, בתמיכה במגזר כלכלי כלשהו או ביצירת תמריצים לשינוי התנהגות. הטבות מס מוענקות באמצעות שורת מנגנונים: פטורים ממס, מענקים, ניכוי ממס וזיכוי ממס, שיעורי מס מופחתים או דחייה. ההטבות מעוגנות, על פי רוב, בחקיקה מדינתית וכל העומד בתנאים ובקריטריונים השונים יהיה זכאי להן.
ההטבות יכולות להיות מופנות גם למשקיעים מקומיים ו/או לזרים במטרה לעודד השקעות ישירות בתחומן. דרך נוספת למשוך משקיעים היא באמצעות מתן הטבות מס (tax incentives) לעסקים, ובדרך כלל למשקיעים זרים (investment attraction incentives). השיטה הפופולרית ביותר היא באמצעות הפחתה או פטור (tax holiday) ממס חברות לתקופה מסוימת. כך לדוגמה, אחת הסיבות לפריחתה וצמיחתה הכלכלית של אירלנד החל משנות ה-90, הוא שיעור המס המוטל על תאגידים, שהוא הנמוך ביותר באיחוד האירופי. נראה כי שיעור המס הנמוך משך לאירלנד משקיעים זרים בדמות תאגידים רב-לאומיים מכל העולם, ובפרט חברות היי-טק כגון דל, אינטל ופייזר.
בישראל
הטבות המס שהעניקה ממשלת ישראל בשנת 2015 הסתכמו ב-50.6 מיליארד ש״ח. הטבת המס השנייה בגובהה מוענקת במסגרת החוק לעידוד השקעות הון ונועדה למשוך השקעות לישראל. במקרים רבים, חוקי העידוד מכוונים למשקיעים זרים בלבד, או שניתנת בהם העדפה ניכרת למשקיעים הזרים על פני המשקיעים המקומיים.
זיכוי ממס בגין ביטוח פנסיוני נחשב להטבת מס שנועדה להמריץ את העובדים, ובפרט את העצמאים לרכוש ביטוח כזה. מיום שביטוח פנסיוני הפך לחובה אין צורך בתמריץ המס, אך הזיכוי ממשיך להתקיים כהטבת מס.
פעמים אחדות עלו הצעות לביטולה של הטבת המס לחיסכון בקרן השתלמות, אך הצעות אלה לא אושרו עקב התנגדותה של ההסתדרות, הרואה בהטבת מס זו הישג חשוב שלה.
זבד הבת
זבד הבת או בריתה (נפוץ פחות כשמחת הבת או כמסיבת הבת) הוא טקס יהודי הנהוג בעדות שונות, בו נערכת סעודת הודיה על הולדת בת במשפחה. לעיתים נערך הטקס סמוך לזמן הלידה, ואז גם מוכרז בו שמה הפרטי של הבת החדשה, בדומה לטקס ברית המילה, אך בשונה ממנו לא-מבצעים ניתוח או מילה כלל.
שם הטקס
המילה "זֶבֶד" שפירושה מתנה היא מילה יחידאית במקרא, המופיעה ב:. משפט זה נאמר על ידי לאה לאחר שילדה את זבולון, בנה השישי. בקרב כמה ממפרשי המקרא (למשל, בפירוש רד"ק על, וכן בפירוש ראב"ע שם) הובאה סברה שיחד עם זבולון נולדה תאומתו דינה, ככתוב בהמשך:. לפיכך ניתן למצוא רמז במילה זבד לשני הילדים שנולדו: זבולון ודינה.
פרשני המקרא מתחבטים בפענוח המילה יוצאת הדופן, ומציעים פירושים שונים: אונקלוס מפרש את המילה כ'חלק טוב' (כלומר, "האל חָלָק לי חלק טוב"); בתרגום השבעים מתורגמת המילה למילה היוונית δῶρον 'מתנה' (מקור המילה העברית דורון). פירוש זה מובא, למשל, גם אצל הרשב"ם או בפירוש האבן עזרא. הרמב"ן מפרש את המילה 'זבד' כהלחם של המילים "זה בד" ("זהו ענף"), במשמעות של ענפי צמרת מסוככים. על פי פירוש זה, הודתה לאה לאל ואמרה: "נתן לי האל את הבן הזה כמו בד טוב, תחתיו יהיה בעלי מסתופף אתי בצלו". כמו כן, בארמית משמעות המילה "זוודא" היא "צידה", ואם כן המשמעות היא שאלוהים נתן לה צידה טובה.
השם "זבד הבת" לא התקבל בכל הקהילות, ויש המעדיפים לקרוא לאירוע "שמחת הבת" או "מסיבת הבת". גם המילה "בריתה", נמצאת בשימוש כהטיית יתר של "ברית המילה" (בקיצור "ברית") שנחגגת לבנים. האקדמיה ללשון העברית ממליצה על השימוש במושג 'זבד הבת' ופוסלת את המונחים 'בריתה' ו'מסיבת'.
חשיבות הטקס
ביום השמיני להולדתו של כל בן יהודי, נערך טקס הברית בו מלים אותו ומכריזים על שמו. כאשר נולדת בת, לעומת זאת, אין כל חובה הלכתית או מצווה מיוחדת שעשויות להצריך את קיומה של סעודת מצווה.
לא ידוע על כל טקס רשמי לקריאת שם לתינוקת בעת העתיקה, או איזה אירוע שציין את בואה לעולם. נראה כי השוני נובע מכך שבמשך ההיסטוריה הייתה העדפה ברורה להולדת בן, עד כי למעשה לא טרחו כלל לציין שנולדה בת.
היווצרות הטקס בעדות ישראל
בהמשך (אולי כהשלמה לטקס הנשי), התגבש המנהג בקרב האשכנזים לציין את לידת הבת בקריאת התורה הסמוכה לאחר הלידה: האב הטרי עלה לתורה, כשהקהל מלווה אותו בשירים ובפיוטים. הגבאי ברך אותו בברכת "מִי שֶׁבֵּרַךְ" לאיחולי בריאות ליולדת ולבת, והאב הודיע את שם התינוקת. בטקס הזה, שנערך לרוב בימים שני, חמישי או שבת שלאחר הלידה (שאז מוציאים בבית הכנסת ספר תורה), האֵם והבת בדרך כלל לא נכחו. טקס זה נהוג בקהילות אשכנז עד ימינו.
במאה ה-19 החלו נוהגות מעט מקהילות יהדות המזרח לקיים טקס, שנקרא לראשונה בשם 'זֶבֶד הבת'. הטקס נערך בבית הכנסת או בבית, במרחק זמן לא קבוע מיום הלידה, בנוכחות חברי הקהילה, גברים כנשים. במהלך הטקס ניתן שֵם לתינוקת, ונאמרו בו פסוקים ופיוטים מיוחדים העוסקים בבנות ישראל ובהודיה לאל. טקס זה, בגרסאות שונות, הוא זה הנהוג עד היום.
נוסח הטקס
מאחר שטקס זבד הבת התגבש רק בעת החדשה בקהילות שונות, הוא אמורפי מאוד, וכולל רק כמה פסוקים ופיוטים מרכזיים, להם ניתן להוסיף כל דבר. כן אומרת האם את ברכת הגומל, כפי שמקובל בטקס ברית המילה. בטקס נהוג לומר לתינוקת החדשה: "יוֹנָתִי בְּחַגְוֵי הַסֶּלַע, בְּסֵתֶר הַמַּדְרֵגָה, הַרְאִינִי אֶת מַרְאַיִךְ הַשְׁמִיעִינִי אֶת קוֹלֵךְ, כִּי קוֹלֵךְ עָרֵב וּמַרְאֵיךְ נָאוֶה" (אם התינוקת היא הבת הראשונה של הוריה, מוסיפים את הפסוק "אחת היא יונתי תמתי אחת היא לאמה ברה היא ליולדתה ראוה בנות ויאשרוה מלכות ופילגשים ויהללוה"), וכן: כן מקובל לומר את הפיוט:
מורים
מוֹרִים (בספרדית: Moro) היה כינוי נפוץ באירופה הנוצרית למוסלמים, ובפרט למוסלמים תושבי צפון אפריקה וספרד המוסלמית. מקורו של הכינוי הוא בשם מאורים, עם נוודים מהעת העתיקה שמוצאו ממאוריטניה. במאה השמינית לספירה המאורים התאסלמו ובשפות האירופאיות שמם הפך לכינוי לכלל המוסלמים תושבי האזור. הכינוי "מורים" גם לא הבדיל בין מוסלמים ממוצא ערבי או ברברי. בהרלדיקה, המורי מוצג בדרך כלל כאפריקאי מהאזור שמדרום לסהרה. בני המיעוט המוסלמי בסרי לנקה מכונים אף הם "מורים".
היסטוריה
ערי הדרום, קורדובה, סביליה, וטולדו, הפכו במהירות למרכזי התרבות העיקריים. אף על פי כן, להוציא תקופות קצרות, לא היה שלטון מרכזי אחד בספרד המוסלמית והכוח חולק בין מנהיגים מקומיים. ח'ליפות קורדובה נפלה ב-1031 והמורביטון השתלטו ב-1086 על ספרד המורית, שהייתה לאורך כל התקופה קשורה בשלטון עם מרוקו. שלטון שושלת המורביטון נחלש בהדרגה וב-1147 היא נפלה הודות למרד נגדה. שושלת חדשה בשם אל-מוואחידון החליפה אותה ככוח השולט במגרב ובספרד המוסלמית לאחר שפלשה לחצי האי האיברי ב-1147.
גלים אלו של הגירה הביאו לספרד אומנים מוסלמים מיומנים, וחוואים שתרמו לשגשוג הארץ. רובם נרצחו או הוגלו עם הכיבוש מחדש של הממלכות הנוצריות הצפוניות, שהחל בסיפוח טולדו על ידי אלפונסו השישי, מלך ממלכת לאון וקסטיליה. הניצחון הנוצרי הגדול של נבאס דה טולוסה בשנת 1212 סלל את הדרך לנפילת המורים בספרד. קורדובה נפלה בידי פרננדו השלישי מקסטיליה בשנת 1236 ועם התקדמות המאבקים נפלו מאחזי המורים בזה אחר זה, עד שנותרה רק ממלכת גרנדה.
בשנת 1492 נפלה גרנדה בידי פרננדו השני מאראגון ואיזבלה מקסטיליה. מוסלמים רבים נשארו בספרד. אלו שנשארו נאמנים לאסלאם נקראו "מודחארים", ואלו שבחרו להתנצר נקראו "מוריסקוס". הם הורשו להישאר בספרד אך היו תחת השגחה מתמדת. האסלאם הוצא מחוץ לחוק בממלכת פורטוגל בשנת 1497, בכתר קסטיליה בשנת 1502 ובכתר אראגון בשנת 1526 והמודחארים נאלצו להתנצר או גורשו במקרים מסוימים. הם נרדפו על ידי פיליפה השני, התמרדו בשנת 1568 ולבסוף הושמדו ברובם בידי האינקויזיציה. בשנת 1609 גורשו המוריסקוס הנותרים, ואגב כך חוסלה בהדרגה תרבות המורים בספרד.
ממחקר גנטי שהתפרסם ב-2008 עולה, כי ל-11% מתושבי חצי האי האיברי יש שורשים מוריים, ממוסלמים שהתנצרו או התערבבו עם האוכלוסייה המקומית.
דלקת דרכי המרה
דלקת דרכי המרה (באנגלית: Ascending Cholangitis; בשפת המקצוע מקובל השם "כולנגיטיס") היא דלקת של דרכי המרה, לרוב על ידי חיידק אשר עולה מאזור השקת דרכי המרה לתריסריון. דלקת זו מתרחשת לרוב כאשר דרכי המרה חסומות על ידי אבני מרה.
כולנגיטיס יכולה להיות מסכנת חיים, והיא נחשבת כמצב חירום רפואי. הסימפטומים הקליניים כוללים צהבת, חום, כאב בטן, ובמקרים חמורים תת-לחץ דם ובלבול (הפנטדה ע"ש Reynold). הטיפול ההתחלתי הוא מתן נוזלים תוך-ורידי ואנטיביוטיקה, ופתיחת החסימה בדרכי המרה, לרוב בצורה אנדוסקופית.
קליניקה
בבדיקה פיזית ניתן למצוא צהבת ורגישות בבטן ימנית עליונה, וכן חום (קרוי גם הטריאדה ע"ש Charcot). אצל אנשים מבוגרים הסימפטומים יכולים להיות אחרים – למשל, התהוות של ספסיס מהיר ומיידי.
דיאגנוזה
מאחר שכולנגיטיס קורה במרבית המקרים לאור חסימה של דרכי המרה, ניתן להדגים את דרכי המרה לצורך אפיון החסימה עצמה. ההדמיה הנבחרת הראשונה לרוב תהיה אולטראסאונד לאור הזמינות והמהירות של הבדיקה עצמה. אולטרסאונד ידגים התרחבות של דרכי המרה, כאשר בכ-40% מן המקרים יאובחנו אבני מרה כסיבה לגורם ההרחבה עצמו. בדיקה מדויקת יותר היא בדיקת MRCP (MRI של דרכי המרה).
הבדיקה שנחשבה עד היום למדד הזהב באבחון דלקת של דרכי המרה היא בדיקת ERCP: בבדיקה זו משתמשים באנדוסקופ הנכנס לתריסריון (דרך הפה) ומשם לדרכי המרה. בשלב זה מוזרק חומר ניגוד ודרכי המרה מודגמות על ידי צילום רנטגן (כולנגיוגרמות). כיום בדיקת MRCP מחליפה ת בדיקת ה- ERCP בכל הקשור למטרות דיאגנוסטיות. ERCP מבוצע אצל חולים במצב קריטי, שבהם לא ניתן לדחות את ביצוע הדיאגנוזה, או במצבים שבהם החשד לכולנגיטיס גבוה באופן המצדיק ביצוע ERCP וניקוז דרכי המרה באמצעותו.
אם יש חשד לסיבה אחרת מלבד אבני מרה המביאה לחסימת דרכי המרה (כגון גידול) מבוצע CT או בדיקת EUS כדי לזהות את טיב החסימה עצמה. בבדיקת EUS ניתן לקחת ביופסיה מהמסה עצמה ולשלוח לבדיקה.
סיבות
חסימת דרכי המרה היא לרוב כתוצאה מאבני מרה. בין 10% ל-30% מהמקרים, עם זאת, מיוחסים לסיבות אחרות כגון היצרות של דרכי המרה (עם או ללא גידול), נזק כתוצאה מניתוח באזור עצמו, וסוגים שונים של סרטן המביאים לחסימת דרכי המרה. גם הכנסת סטנט לדרכי המרה (למשל בניתוחי סרטן הלבלב) מעלה מעט את הסיכון לכולנגיטיס.
מרה מיוצרת על ידי הכבד, ומטרתה בסילוק כולסטרול ובילירובין מהגוף, כמו גם המסת שומנים והפיכתם למסיסים יותר במים ופירוקם לצורך עיכולם בגוף. המרה מיוצרת על ידי תאי כבד מסוג הפטוציטים ומופרשת לצינור הנקרא common hepatic duct. חלק מהמרה מאוחסן בתוך כיס המרה ומופרש מתוך כיס המרה בעת עיכול האוכל. כיס המרה מרכז את המרה על ידי ספיגת מים ומלחים מתוך המרה עצמה. המרה מגיעה לתריסריון דרך דרכי המרה (common bile duct) והאמפולה ע"ש ווטר. הספינקטר ע"ש oddie, הממוקם בצומת של האמפולה ע"ש ווטר והתריסריון, הוא שריר מעגלי אשר שולט על שחרור המרה והפרשות הלבלב לתוך התריסריון עצמו. לרוב דרכי המרה עצמן נקיות מחיידקים. למערכת דרכי המרה יש לרוב לחץ נמוך, בין 8–12 לחץ H20, והיא מאפשרת למרה לזרום בחופשיות- בצורה כזו נשטפים חיידקים לאורך דרכי המרה ומועברים לתריסריון ואינם מצטברים בדרכי המרה עצמן. גם תוכן מיץ המרה- הכולל מלחי מרה ואימונוגלובולין המופרש על ידי אפיתל דרכי המרה, הוא בעל תפקיד הגנתי.
זיהום חיידקי כשלעצמו ללא חסימה בדרכי המרה אינו מביא לרוב לכולנגיטיס. עם זאת, כאשר יש חסימה (המאופיינת בעליית הלחץ בדרכי המרה מעל 20 לחץ H20), מביא למפגש בין החיידקים בזרם הדם לבין דרכי המרה. בנוסף, תאי קופפר (מקרופאגים) נפגעים. לבסוף, עליה בלחץ של דרכי המרה מביאה לירידה בייצור אימונוגלובולינים. זה גורם לבקטרמיה ומביא לתגובה סיסטמית דלקתית (SIRS) הכוללת חום, טכיקרדיה, ועליה בקצה בנשימות ובספירת הדם הלבנה. בכולנגיטיס, ההנחה היא שאורגניזמים נודדים במעלה דרכי המרה כתוצאה מחסימה חלקית וירידה בתפקוד הספינקטר ע"ש oddie.