cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים (סדרת טלוויזיה, 2003)
אירועים עיקריים של הדמויות העיקריות
גנרל גרייווס שאק טי
איילה סאקורה
המשובטים
הפקה
הסדרה הופקה בידי גנאדי טרטקובסקי, ומשתמשת באותה צורת אנימציה כמו "סמוראי ג'ק" ו"המעבדה של דקסטר", גם כן מבית היוצר של טרטקובסקי.
פרסים ושבחים
הסדרה זכתה בפרס אמי בקטגוריית "תוכנית מצוירת משובחת" בשנת 2004. בשנת 2005, הסדרה זכתה בשנית בפרס אמי, באותה הקטגוריה. הסדרה זכתה לביקורות חיוביות ולשבחים רבים, וחלק מהמבקרים מאמינים כי הסדרה טובה יותר משני סרטי ההמשך של סדרת הסרטים.
פרס גראמי הלטיני
פרס גראמי הלטיני (בספרדית: Premios Grammy Latinos, באנגלית: Latin Grammy Awards) הוא פרס הניתן על ידי האקדמיה הלטינית הלאומית לאמנויות ולמדעי ההקלטה של ארצות הברית עבור הישגים יוצאי דופן בתעשיית המוזיקה. גראמי הלטיני מכבד יצירות שהופקו בכל מקום ברחבי העולם שהוקלטו בספרדית או בפורטוגזית. הגשת מוצרים שתועדו בשפות, ניבים או ביטויים אידיומטיים המוכרים באיברו-אמריקה ובחצי האי האיברי, כמו קטאלנית, בסקית, גליסית, ולנסית, נוואוטל, גוארני, קצ'ואה או מאיה עשויים להתקבל ברוב קולות. גם לפרס גראמי וגם לפרס גראמי הלטיני ישנם תהליכי הצבעה דומים, כאשר הבוחרים הם שופטים הקשורים לתעשיית המוזיקה. הפרסים מוענקים ב-4 תחומים: תקליט השנה למבצע וצוות הפקה של השיר, אלבום השנה למבצע וצוות הפקה של האלבום, שיר השנה ליוצר השיר ואמן חדש של השנה. בכל תחום יש תת-תחומים שונים כך שסך הפרסים המוענקים כל שנה הוא כ-40.
טרס פרס גראמי הלטיני הראשון נערך בסטייפלס סנטר שבלוס אנג'לס ב-13 בספטמבר 2000. טקס פרס גראמי הלטיני האחרון, ה-21 במספר, נערך ב-19 בנובמבר 2020 במיאמי, פלורידה, ארצות הברית.
בוקרשט (שיר של עומר אדם)
בוקרשט הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם. השיר יצא לאור על ידי חברת התקליטים NMC ב-29 במאי 2015 כסינגל הרביעי מתוך אלבומו הרביעי של אדם, "מודה אני".
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי אדם ואבי אוחיון והופק על ידי Henree. השיר הוא בסגנון הפופ הים-תיכוני.
וידאו קליפ
טרם פורסם הווידאו קליפ המלא של השיר. ב-29 במאי 2015, בסמוך לצאת השיר, העלה אדם לערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של השיר, בסמוך לצאת הסינגל.
נכון לספטמבר 2022 מונה הצפיות של הקליפ עומד על קרוב ל-12 מיליון.
פרס גראמי הלטיני
הטקס משודר בארצות הברית על ידי רשת "Univision". בשנת 2013, 9.8 מיליון איש צפו בטקס פרס גראמי הלטיני ברשת "Univision".
מכונה "הלילה הגדול ביותר במוזיקה הלטינית".
אנדוני זוביזרטה
אנדוני זוביזרטה אורטה (בבסקית: Andoni Zubizarreta Urreta; נהגה סוביסרטה; נולד ב-23 באוקטובר 1961 בויטוריה), שוער כדורגל עבר ספרדי-בסקי, ששיחק בקבוצת ברצלונה ונבחרת ספרד בכדורגל, המחזיק בשיא ההופעות לשחקן בליגת העל הספרדית (622) יחד עם חואקין.
אף ששיחק שש עונות בבילבאו קודם לכן, וארבע בוולנסיה אחר כך, עיקר הישגיו הושגו במדי קבוצת ברצלונה, בה שיחקו לצידו, בעידן המאמן יוהאן קרויף, שחקנים כחריסטו סטויצ'קוב, רומאריו, רונאלד קומאן ואחרים. עם ברצלונה הוא הכפיל את תאריו מבילבאו: ארבע אליפויות כנגד השתיים, ושני גביעי המלך כנגד האחד. עם בארסה גם זכה בגביע אירופה למחזיקות גביע ב-1989 ובליגת האלופות ב-1992. בעונתו הראשונה בברצלונה, 1987-1986 זכה בפרס ריקרדו זאמורה – הפרס המוענק לשוער היעיל ביותר בליגה.
במדי הנבחרת לא זכה בתארים, אולם עמד בשערה בלא פחות מארבעה טורנירי גביע העולם: מונדיאל 1986, 1990, 1994 ו-1998. כמו כן היה שוערה של ספרד ביורו 1988 ו-יורו 1996. פרט לטעות איומה שהובילה לשער במשחק מול נבחרת ניגריה בצרפת 1998, היו הופעותיו במסגרת גביע העולם מוצלחות בדרך כלל. אולם ספרד בימיו מעולם לא הגיעה רחוק יותר מרבע הגמר. בתום טורניר גמר גביע העולם של 1998 פרש מכדורגל.
כיום הוא משמש כפרשן בשידורי הטלוויזיה והרדיו, לאחר ששימש כמנהל באתלטיק בילבאו כשלוש שנים.
ביולי 2010 החל להיות מנהלה הספורטיבי של ברצלונה במקום צ'יקי בגיריסטיין. ב-5 בינואר 2015 הודיעה הנהלת המועדון על פיטוריו מתפקיד זה.
דוד פריש
דוד פריש (נולד ב-21 בנובמבר 1935) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 1.87 מטר ששיחק בעמדת הקלע במכבי תל אביב בשנות ה-50 וה-60 והיה קפטן הקבוצה. כן שיחק בנבחרת ישראל. פריש נחשב לשחקן ההגנה מצטיין. לאחר פרישתו מילא פריש מגוון תפקידים בכירים באיגוד הכדורסל בישראל.
ביוגרפיה
דוד פריש נולד בחיפה. בהמשך עבר עם משפחתו לתל אביב עקב מאורעות המרד הערבי הגדול. פריש למד בתיכון "גאולה" בתל אביב, ונחשב לשחקן מחניים מצטיין. מורו להתעמלות ומאמן מכבי תל אביב, יהושע רוזין, היה הראשון שזיהה את כישוריו הספורטיביים, והציע לו לנסות לשחק כדורסל. היות שפריש היה חניך התנועה המאוחדת, והיות שבתחילת שנות ה-50 הספורט בישראל התמיין כמעט אוטומטית על פי השיוך הפוליטי - החליט פריש להצטרף להפועל תל אביב. פריש הגיע למבחנים לקבוצה, אך כשל במבחני הקבלה, כאשר לא ידע לבצע צעד וחצי. כך בשנת 1950, צירף רוזין את פריש למכבי תל אביב. כשהגיע פריש לקבוצה, אמר עליו מנהל הקבוצה, נח קליגר: "עוד אידיוט מגאולה הביא רוזין", לימים סיפר פריש שבעקבות משפט זה החליט להיות שחקן.
בתחילת שנות ה-50, טרם נוסדה הליגה הראשונה בכדורסל, הכדורסל בישראל התפזר על פני שתי ליגות: אחת של "מכבי" והשנייה של "הפועל". פריש שיחק במכבי תל אביב ובקבוצת מכבי דרום תל אביב, שהייתה קבוצה הבת של מכבי. בשנת 1953 הוקמה" ועדת הכדורסל", שהודיעה על פתיחת שתי ליגות מבחן. שני המרכזים (הפועל ומכבי) התבקשו לשלוח ארבע קבוצות לליגה הראשונה ושש לשנייה. מרכז מכבי שלח את מכבי תל אביב, מכבי חיפה, מכבי צפון תל אביב ומכבי דרום תל אביב. בעונה הראשונה 1953/1954 פריש הצעיר לא שותף במשחקי הליגה.
בעונה הבאה, עונת 1954/1955, שיחק פריש במדי מכבי צפון תל אביב, תחת המאמן יצחק אלדובי. הקבוצה הרשימה כשסיימה במקום השלישי, תוך כדי ניצחון על מכבי תל אביב, ופריש היה מלך הסלים שלה עם ממוצע של 15.8 נקודות למשחק. בעונת 1955/1956 לא התקיימו משחקי ליגה עקב מלחמת סיני.
לקראת עונת 1956/1957 העלה רוזין מספר שחקנים מקבוצת מכבי דרום תל אביב אל מכבי תל אביב וביניהם את פריש. במהלך העונה הביסה מכבי תל אביב את הפועל תל אביב, השנייה בטבלה, בדרבי בתוצאה 88:44 - הניצחון הכתיר את מכבי כאלופה בפעם השלישית בתולדותיה, שני משחקים לסוף העונה, זהו היה התואר הראשון של פריש. מאזן הקבוצה בסוף העונה עמד על 15 ניצחונות ו-3 הפסדים. פריש שיחק 9 משחקים וקלע 11 נקודות. באותה עונה לא נערכו משחקי גביע המדינה.
השיטה הסוקרטית
השיטה הסוקרטית, או ויכוח סוקרטי, היא שיטת מחקר דיאלקטית, המיושמת בעיקר לבחינת מושגי יסוד במוסר ואשר תוארה לראשונה על ידי אפלטון בדיאלוגים הסוקרטיים. מסיבה זו סוקרטס, שאפלטון שם בפיו תפקיד מרכזי בדיאלוגים, נחשב לרוב כאביה של השיטה וכמייסדה בתחום הפילוסופיה של המוסר בעולם המערבי.
דוד פריש
ביוגרפיה
בשנת 1957 לקח חלק במשחקי נבחרת צה"ל. כן השתתף פריש במדי נבחרת ישראל במכביה החמישית.
השיטה הסוקרטית
השיטה הדיאלקטית היא שיטה למחקר פילוסופי שבה משתתפים בדרך כלל שני דוברים, האחד מנחה את השיחה והשני שוקל הנחות מסוימות המונחות לפניו לצורך קבלתן או דחייתן. השיטה מיוחסת לסוקרטס, אשר החל לנהל שיחות מעין אלה עם בני עירו האתונאים, לאחר שביקר אצל האורקל מדלפי.
דוד פריש
ביוגרפיה
בעונת 1957/1958, זכתה מכבי באליפות המדינה הרביעית לאחר שסיימה את הליגה במאזן 3–19, כמו הפועל תל אביב. מאחר שמכבי ניצחה את הדרבי הביתי ב-5 הפרש והפסידה את דרבי החוץ בנקודה אחת בלבד, זכתה מכבי באליפות. פריש קלע בממוצע של 11.3 נקודות למשחק. בנוסף, הייתה זו הזכייה הראשונה של מכבי ב-"דאבל", כאשר ניצחה בגמר גביע המדינה בכדורסל, את הפועל תל אביב 53:44, ופריש היה המצטיין של מכבי עם 18 נקודות. באותה עונה הקימה פיב"א את גביע אירופה לאלופות. מכבי תל אביב ייצגה את ישראל והודחה על ידי קבוצת הצבא הרומני צ.צ.א בוקרשט (הפ' 65–84 בבוקרשט והפסד 61–63 באצטדיון ר"ג).
השיטה הסוקרטית
"דיאלוג סוקרטי יכול להתרחש בין שני אנשים כל אימת שהם חפצים לענות על שאלה [באשר לנושא כלשהו] אשר ניתנת למענה אך ורק על יסוד כוח המחשבה והתבוננות, שבו מתחילים מאמיתות מוצקות ושואלים מגוון שאלות עד אשר הפרטים שבדוגמה מתבררים ומהווים בסיס ליצירת הכללה."
דוד פריש
ביוגרפיה
בעונת 1958/1959 זכתה מכבי באליפות המדינה לאחר ניצחון בדרבי על ה-2 בטבלה הפועל תל אביב 66:50 במשחק שנערך במגרש מכבי שלושה מחזורים לסיום, עם מאזן 2–20. באותה עונה קלע פריש בממוצע של 20.2 נקודות למשחק. בנוסף, מכבי ניצחה בגמר גביע המדינה בכדורסל את הפועל חולון 53:47, כאשר פריש קלע בגמר 12 נקודות. בשנת 1959 השתתף פריש במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה בכדורסל 1959 שנערכה באיסטנבול, תחת המאמן אליהו עמיאל. חמישיית הנבחרת הייתה: פריש, חיים חזן, אברהם חמו, רלף קליין וחיים קסטן. ישראל סיימה את הטורניר במקום ה-11, פריש השתתף ב-8 משחקים וקלע בממוצע של 6.2 נקודות. בשתי העונות הבאות, איבדה מכבי תל אביב את האליפויות ליריבה העירונית הפועל תל אביב. פריש קלע בעונות אלו בממוצעים של 9.9 ו-8.2. כן זכתה מכבי בגביע המדינה ה-4 בתולדותיה לאחר ניצחון על הפועל חולון 74:46 במגרש הפועל ביפו. בשנת 1960 השתתף פריש במדי נבחרת ישראל בטורניר הקדם אולימפי לקראת אולימפיאדת רומא. ישראל סיימה בהצלחה את משחקי השלב הראשון והעפילה לשלב השני מהמקום השני בבית. בשלב השני הפסידה ישראל להונגריה 86:78 וליוגוסלביה 62:61. במשחק "לפרוטוקול" (משחק על המקום השביעי בטורניר שממנו עלו רק 5 למשחקים האולימפיים, הפסידה ישראל לקנדה 60:59. פריש קלע במהלך הטורניר 9 נקודות.
בעונת 1961/1962, לאחר שנתיים הפסקה, זכתה מכבי באליפות המדינה (ה-6 בתולדותיה) לאחר ניצחון על ה-2 בטבלה הפועל חיפה 63:55 במגרש מכבי שלושה מחזורים לסיום הליגה, עם מאזן 2–20. פריש שיחק 18 משחקים וקלע בממוצע של 7.2 נקודות למשחק. בשנת 1961 השתתף פריש במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה שנערכה בבלגרד. במשחקי הדירוג 9–12 הפסידה ישראל לפולין 74:59 וניצחה במשחק על המקום ה-11 את מזרח גרמניה 80:83 אחרי הארכה. מאזנה הכללי של נבחרת ישראל בטורניר היה שלושה ניצחונות וחמישה הפסדים. פריש שיחק 5 משחקים וקלע בממוצע של 3 נקודות למשחק. באוגוסט 1962 ביקש פריש שחרור ממכבי, על מנת שיוכל לעבור לאחת מהקבוצות המסונפות בליגה א' או ב' כמאמן/שחקן, אולם לבסוף המשיך בקבוצה.
בשתי העונות הבאות, 1962/1963, 1963/1964 זכתה הקבוצה בשני דאבלים (אליפות וגביע). פריש קלע בממוצעים של 6.3 ו-5.9 בהתאמה. בשנת 1964 השתתף פריש במדי נבחרת ישראל בטורניר הקדם אולימפי לקראת טוקיו 1964. הנבחרת סיימה את הטורניר במקום השמיני. מאזנה הכללי של הנבחרת בטורניר היה ארבעה ניצחונות וארבעה הפסדים ופריש קלע במהלך הטורניר 20 נקודות. בשנת 1965 קיבל פריש מכתב הוקרה על סיום תקופתו בנבחרת ישראל, אולם פריש סירב לקבלו בטענה שטרם סיים את הקריירה שלו בנבחרת.
השיטה הסוקרטית
השיטה
אִלֵּנְכוֹס (מיוונית: ἔλεγχος, חקירת שתי וערב לצורך דחיית עמדה) היא הכלי המרכזי של השיטה הסוקרטית. בדיאלוגים המוקדמים של אפלטון, אלנכוס היא השיטה שבה משתמש סוקרטס כדי לחקור את הגדרתם של מונחי יסוד כגון צדק, או מידה טובה. על פי הפילוסוף בן זמננו ולאסטוס השיטה עוקבת אחר הצעדים הבאים:
דוד פריש
ביוגרפיה
בעונה לאחר מכן, 1964/1965 הפסידה מכבי את האליפות להפועל תל אביב. פריש שיחק 12 משחקים וקלע בממוצע של 5.8 נקודות. עם זאת זכתה שוב מכבי תל אביב בגביע המדינה. באותה עונה, ולאחר פרישת רלף קליין, היה פריש קפטן הקבוצה. העונה הבאה, 1965/1966, עונתו האחרונה של פריש במכבי, הוא רשם 3 משחקים בלבד, והקבוצה זכתה בגביע המדינה לאחר ניצחון 66:62 על הפועל תל אביב. בעונת 1966/1967 עבר פריש למכבי גדרה ששיחקה בליגה ב' (הליגה השלישית) כמאמן/שחקן. בסיום העונה עלתה גדרה הקבוצה ליגה מהמקום הראשון.
השיטה הסוקרטית
השיטה
בחינה אלנכטית אחת עשויה להוביל לבחינה חדשה, מדוקדקת יותר, של המונח הנמצא במוקד השיחה. כך למשל השיח בדוגמה מעלה עשוי להמשיך לבחינת התיזה כי "אומץ הוא סבילות נבונה של הנשמה". רוב הדיאלוגים הסוקרטיים מורכבים מסדרה של חקירות אלנכטיות ובדרך כלל הדיאלוג מסתיים באפוריה (יוונית: ἀπορία, מצב של בלבול, תהיה) כלומר שני הצדדים מגיעים לכלל הודאה בכך שאינם יודעים את התשובה. בכך מודגמת הסיסמה של סוקרטס "אני יודע שאינני יודע".
השיטה הסוקרטית נמצאת במוקד ויכוח פילוסופי באשר לשאלה האם היא שיטה חיובית, המובילה לרכישת ידע, או שיטה שלילית שכל מטרתה סתירת הנחתו של בן השיח באשר לידע כלשהו.
דוד פריש
ביוגרפיה
סך הכל שיחק פריש 11 עונות בליגה הראשונה (מתוכן 10 במכבי תל אביב), בהן רשם 180 משחקים וקלע 1,626 נקודות. במדי נבחרת ישראל רשם פריש 36 הופעות והשתתף באליפות אירופה בכדורסל 1959, הטורניר הקדם אולימפי 1960, אליפות אירופה בכדורסל 1961, הטורניר הקדם אולימפי 1964.
השיטה הסוקרטית
השיטה
בבסיסה השיטה הסוקרטית היא שיטה שלילית של פסילת הנחות, תוך ניסיון להגיע להנחות חדשות שאינן סובלות מן הסתירות שזיהינו בהנחות המוצא. שיטתו של סוקרטס היא בחיפוש אחר הנחות היסוד, או אקסיומות, המעצבות באופן בלתי מודע את דעותיו של האדם, ולהפוך אותן למוקד השיח והבחינה. השיטה הבסיסית היא בסדרת שאלות, חלקן שאלות היגיון (לוגיקה) וחלקן שאלות עובדתיות, המסייעות לבן השיח לחשוף את אמונותיו באשר לנושא מסוים.
יישום השיטה
סוקרטס יישם את שיטתו לבחינת מושגים החסרים הגדרה מוצקה, לדוגמה, מושגי יסוד מתחום המוסר, המידה הטובה, צדקה, חוכמה, צניעות, אומץ וצדק. בחינה שכזו קוראת תיגר על אמונותיו המוסריות של בן השיח ומבליטה סתירות באמונות אלה, עד אשר בן השיח מגיע למצב של אפוריה, דהיינו בלבול. לנוכח חוסר המוצא אליו מגיעה השיחה, מביע אף סוקרטס את אי ידיעתו. לדעת סוקרטס עצם המודעות לאי הידיעה תורמת לחוכמה וליתרון על פני אלה אשר טוענים בבורתם לידע כלשהו. אף שבמבט ראשון עמדה זו נראית כפרדוקס. המניע לשימוש בשיטה הסוקרטית בימינו איננה זהה בהכרח לזו של סוקרטס. רק לעיתים נדירות השתמש סוקרטס בשיטתו כדי לפתח תאוריות עקביות כלשהן, תחת זאת הוא השתמש במיתוסים לצורך הסבר. בדיאלוג פרמנידס ניתן לראות כיצד פרמנידס עושה שימוש בשיטה הסוקרטית כדי להצביע על פגמים בתורת הצורות של האפלטונית, כפי שהוצגה על ידי סוקרטס. זוהי איננה הדוגמה היחידה לדיאלוג שבו תאוריות המפורטות על ידי אפלטון/סוקרטס מנותחות בשיטה הדיאלקטית. תחת להגיש לתשובות, השימוש בשיטה נעשה כדי להרוס את התאוריות שבהן אנו אוחזים, זאת כדי להגיע "מעבר" לאקסיומות ולהנחות היסוד הנראות לנו מובנות מאליהן. אשר על כן, אין סתירה הכרחית בין מיתוס והשיטה הסוקרטית, יש להן מטרות שונות והן מתוארות לעיתים כדרכים של "יד שמאל" ו"יד ימין" לטוב ולתבונה.
דוד פריש
ביוגרפיה
לאחר הפרישה שימש פריש במספר תפקידים בכירים באיגוד הכדורסל, ובין היתר יו"ר הוועדה המקצועית וחבר הנהלת איגוד הכדורסל. כיום פריש הוא יו"ר ועדת הכספים באיגוד הכדורסל ובמכבי ישראל, וכן חבר בוועד עמותות מועדון מכבי תל אביב ונציג הקבוצה במנהלת הליגה.
השיטה הסוקרטית
לימודי משפטים
השיטה הסוקרטית אומצה באופן נרחב בלימודי משפטים בעת המודרנית, במיוחד בארצות הברית. באופן טיפוסי, המרצה שואל שאלה ומבקש מתלמיד בכיתה לענות עליה. לאחר מתן התשובה ממשיך המרצה ושואל את התלמיד שאלות נוספות, על יסוד תשובתו, או מפנה שאלות אלה לתלמידים אחרים.
השימוש בשיטה הסוקרטית הוא בעל מאפיינים משותפים מסוימים, אולם הוא משתנה בהתאם לאופיו ומזגו של המרצה. תחילה פונה המרצה באופן אקראי לתלמיד מסוים בשאלה הנוגעת לטיעון מרכזי של אחד השופטים בפסק דין שנלמד. בשלב ראשון מתבקש התלמיד לנסח בבהירות את הטיעון, זאת כדי לוודא שאכן התלמיד קרא את פסק הדין והבין את תכנו. בהנחה שהתלמיד קרא את פסק הדין ומסוגל לנסח בבהירות את הטיעון המרכזי בו, המרצה ממשיך ושואל האם התלמיד מסכים עם פסק הדין. בשלב זה, לאחר שהסטודנט השיב, נוטל המרצה את תפקיד פרקליט השטן ומציע טיעון נגדי הסותר את הטיעון בו מחזיק התלמיד, כך הוא מאלץ את התלמיד להגן על עמדתו.
השאלות הנשאלות בשלב שני של הדיאלוג בין המורה לתלמיד יכולות להיות מסוגים מספר. לעיתים השאלות באות לבחון את ההנחות שעליהן מבסס התלמיד את תשובתו הקודמות, עד אשר היא מתערערת. לעיתים מטרת השאלות להביא את התלמיד לניסוח מדויק יותר של הטיעון, זאת לצורך הבנת כלל חוקי מסוים או מקרה מסוים. המורה אף עשוי להציע סיטואציה היפותטית שבתוכה יצטרך התלמיד לנסח יוצא מן הכלל לטיעון שניסח. לבסוף יש מרצים העושים שימוש בשיטה הסוקרטית כדי להביא תלמידים לניסוח עקרונות חוקיים בעצמם, באמצעות ניסוח שאלות המנחות אותם לכיוון זה.
אחד מן המאפיינים הבולטים ביותר של השיטה הסוקרטית היא שבדרך כלל יש יותר מתשובה "נכונה" אחת, ולעיתים, אין כל תשובה ברורה וחד-משמעית. המטרה העיקרית של השיטה הסוקרטית בלימודי משפטים איננה כדי לענות על שאלות חסרות תשובה, אלא כדי לבחון את גבולותיהם של נושאים בתחום המשפט ולהנחיל לתלמיד מיומנויות במחשבה ביקורתית להן יזדקק כעורך דין. לצורך כך המרצה בוחר לעיתים להכניס שינויים בעובדות המקרה, כדי לבחון האם הדבר משפיע על התוצאה המשפטית. שיטה זו מעודדת את התלמיד שלא להסתפק בשינון המקרה, אלא ביישום העקרונות המשפטיים הגלומים בו. כיוון שחומר הלימוד לשיעורי המשפטים מורכב ברובו מפסקי דין, השיטה הסוקרטית מאפשרת לחשוף את העובדה כי החלטות השופטים מבוססות בדרך על הנחות, אמונות ומסקנות הניתנות לערעור.
לעיתים מסתיים השיעור בדיון קצר ביסודות החוקיים וזאת כדי לעגן את הנלמד במצב החוקי העכשווי. במקרים אחרים לא נעשה סיכום מסודר של העקרונות שנלמדו בשיעור ועל התלמידים להסיק בעצמם עקרונות אלה. כדי שהשיטה הסוקרטית תהיה יעילה כשיטת לימוד, על התלמידים להתכונן היטב לשיעורים ולהופיע אליהם כאשר קראו ולמדו כבר את חומר הקריאה והבינו באופן כללי את הנושא שילמד בשיעור.
פסיכותרפיה
השיטה הסוקרטית אף אומצה כשיטה פסיכותרפית באופן מיוחד בפסיכותרפיה קלאסית בשיטת אדלר ובטיפול התנהגותי וקוגניטיבי. ניתן להשתמש בשיטה כדי להבהיר משמעויות, תחושות ומסקנות ואף תובנה המתבהרת באופן הדרגתי, או לבחון דרכי פעולה אלטרנטיביות.
השיטה הסוקרטית בכיתת הלימוד
מורה מיומן יכול לעודד את תלמידיו לפיתוח מיומנויות חשיבה באמצעות השיטה הסוקרטית. זוהי השיטה הקלאסית היחידה שנועדה לעודד מחשבה עצמאית. קיימים מספר מרכיבים מהותיים לתכנון שיעור כדי שיתאים לשיטה זו:
העבריים מדימונה
תת-קבוצה זו היא חלק מקבוצת אם דתית גדולה יותר הקרויה "בני ישראל העבריים השחורים", שנוסדה עוד בסוף המאה ה-19 ומשלבת אמונות מהיהדות ומהנצרות ומקיימת את מצוות התורה והברית החדשה על פי פרשנות ייחודית של המייסדים, בלי לראות את עצמם כיהודים או כנוצרים. קבוצת האם מונה כמה עשרות אלפי אפרו-אמריקאים (עד 40,000 איש בערך), החיים ברחבי ארצות הברית, ומגדירים עצמם כ"בני ישראל האמיתיים והיחידים".
מנהיגם של העבריים מדימונה, עד למותו בדצמבר 2014, היה בן-עמי בן ישראל (שמו המקורי: בן קרטר). חלקם מחשיבים עצמם כיהודים – אולם על-פי היהדות וההלכה – הם אינם מוכרים ככאלה.
יסוד הקבוצה בארצות הברית
הקבוצה נוסדה בשיקגו על ידי פועל פלדה נוצרי-בפטיסטי אפרו-אמריקאי בשם בן קרטר (1939–2014), אשר שינה את שמו לבן-עמי בן-ישראל עם הגעתו לישראל ב-1969. הרקע להקמת הקבוצה היה תחושת הזדהות שחשו נוצרים אדוקים מהציבור האפריקאי-אמריקאי עם סיפור יציאת מצרים של בני ישראל, על רקע זה שהם היו עבדים בצפון אמריקה כמותם. קרטר טען כי שינוי שמו נבע מכך שהמלאך גבריאל נגלה אליו ואמר לו שהאפרו-אמריקאים צאצאי העבדים הם מצאצאי עשרת השבטים. עם השנים פיתחו חברי הקבוצה תפיסה לפיה בני ישראל האמיתיים הם בני הגזע השחור, שגלו למערב אפריקה לאחר חורבן בית שני והובלו לאמריקה במסגרת סחר העבדים האטלנטי.
הגירה מאפריקה לישראל
קבוצה שנייה של שחורים עבריים, שמנתה 34 נפשות בשש משפחות, הגיעה לישראל בדצמבר 1969 בלא תיאום בכרטיסי טיסה שרכשו באופן עצמאי. השלטונות בישראל החליטו לתת להם אשרות זמניות ומשרד הקליטה מסר להם עשר דירות לעולים בדימונה, על סמך ההנחה שבכוונת חברי הקבוצה להתגייר. במרץ 1970 הגיעה קבוצה שלישית, של 49 נפשות, בתוכה הגיע המנהיג בן-עמי בן ישראל. בשלב זה הודיע מנהיג הקבוצה שאין בכוונתם להתגייר ולקבל את חוקי ההלכה המקובלים במקום המנהגים שלהם. בעקבות זאת, פנה הרב של דימונה ורבנים אחרים שניסו לקרב את בני הקבוצה, למשרד הפנים וביקשו שלא ייקלטו יותר חברים של הקבוצה בישראל, והמוסדות הפסיקו לסייע להם.
משרד הפנים הפסיק להאריך את אשרות השהייה של חברי הקבוצה, אולם לא נקט בתחילה צעדים נגד אלו שאשרת השהייה שלהם פגה. בנמל התעופה בחנו הרשויות באופן מדוקדק קבוצות של שחורים שהגיעו מארצות הברית כדי למנוע כניסת חברים נוספים בקבוצה. חברי הקבוצה שזוהו בנמל התעופה נשלחו חזרה לארצות הברית, אולם חלקם הצליחו בכל זאת להיכנס ולהגדיל את מספר חברי הקבוצה בישראל. עם הזמן, חברי הקבוצה החלו להתנגד לגירושם, בין השאר על ידי השמדת מסמכיהם מארצות הברית או ויתור על אזרחותם האמריקנית. במשך השנים גם גורשו מספר משפחות מהקבוצה שאשרות השהייה שלהן פגו.
ב-2004 פורסם כי חלק מחברי הקבוצה, שנאמדה ב-2,000 איש בישראל לבדה, עוסקים בפעילות פלילית ענפה: עבירות אלימות, סחיטה באיומים, סחר בסמים וזיוף מסמכי אשרות מהרשויות בארצות הברית ומישראל עצמה כדי לאפשר שהייה לא-חוקית לחברי הקבוצה שרצו להגר ארצה.
. חברי הקבוצה ניהלו בתי ספר משל עצמם, לא נרשמו אצל השלטונות ולא היה מעקב מסודר בישראל אחר מספרם.
הסדרה חלקית בישראל
מאז 1969, השנה בה הגיעה הקהילה ארצה, התנהלו מחלוקות בין הקהילה לממשלה. המדינה סירבה להכיר בקהילה כפי שהיא מגדירה את עצמה, "בני ישראל", והטילה ספק ביהדותם. ב-1991 ניתן לחברי הקבוצה מעמד של תושב ארעי לפרק זמן של חמש שנים, שחודש לשלוש שנים נוספות ב-1995. בסוף 2002 הוציא מינהל מקרקעי ישראל מכרז לבניית שכונה לחברי הקבוצה במזרח דימונה.
בסוף 2003 העניק משרד הפנים בהובלת השר אברהם פורז, לכל חברי הקבוצה מעמד של תושב קבע ובשנת 2006 הוכרה הקהילה בדימונה כקיבוץ עירוני.
בשנת 2004, למרות נטייתם הפציפיסטית לסרבנות משירות בצבא, החלו חלק מבני הקבוצה להתגייס לצה"ל, ומאז עשו כן רבים מבני הקהילה (בעיקר הגברים), כולל כמה ששירתו בתפקידים קרביים. ב-2012, כשמונה שנים לאחר תחילת גיוס בני הקהילה לצבא, קבע גדעון סער, שר הפנים דאז, כי בני הקהילה המתגייסים יוכלו לקבל אזרחות ישראלית לעצמם ולבני משפחתם בתום השירות, מה שהביא לאחוזי גיוס גבוהים בקהילה. אולם בעודם על מדי צה"ל, גם אם ביחידה קרבית – חיילים בני הקהילה אינם מוכרים כאזרחים עד תום השירות. בני הקהילה מנהלים מאבק אודות עניין זה עד היום. בין מקבלי האזרחות באותה שנה היה גם נשיא הקהילה באותה עת, בן-עמי בן ישראל, זאת בעקבות עתירה שהגיש לבית המשפט העליון.
ההבטחה לאזרחות לבני הקהילה המשרתים בצבא ולמשפחותיהם, לא מומשה במלואה, וחלק מחברי הקהילה מהססים לשלוח את בניהם ובנותיהם להתגייס לצבא ההגנה לישראל. קבוצה של מספר אנשים מהקהילה מנהלת מאבק לקבלת אזרחות וזכות הצבעה בבחירות הארציות.
מוסדות
מוסד נוסף שהקימו העבריים מדימונה הוא הסוכנות לפיתוח האפריקאים העבריים (ADHD). ארגון הפיתוח הוא עמותה לא-ממשלתית אשר פועלת בעיקר ביבשת אפריקה. הארגון מספק עזרה טכנולוגית, אימון וייעוץ (לדוגמה: בריאות, חקלאות ופיתוח כפרי). בנוסף לכך, הארגון שיתף פעולה עם ארגונים נוספים העוסקים בילידים אפריקאים על מנת לעזור לנייד את "יוזמת הקידוחים האפריקאית", ה-ABI (African Boreholes Initiative). ה-ABI הוא עסק חברתי המשמש ליבוא מי שתייה נקיים לכפרים באפריקה אשר אין דרך אחרת לספק להם מים.
אורח חיים ואמונות
רוב חברי הקבוצה חיים בקהילה שיתופית בשכונה צמודת-קרקע בדימונה. קהילה זו מארחת מאות מבקרים בשנה. הקהילה מנהלת אורח חיים טבעוני. לקהילה רשת מסעדות המגישות אוכל טבעוני (כגון מוצרי סויה וסייטן), אותן מתפעלים חבריה. לקהילה גם מפעל בגדים הפופולרי במיוחד בקרב אישים מהאליטה השחורה בארצות הברית.
נישואים פוליגמים (גבר אחד נושא כמה נשים) הם אחד מהדברים בו דוגלים בני קהילת העבריים, ואורח חייהם מאופיין בקהילתיות ובעזרה הדדית רבה בין המשפחות.
למרות זאת פורסמו כמה סיפורים מפי יוצאי הקהילה, שבחרו לעזוב אותה על יחס של ראשי הקהילה כלפיהם. הם סיפרו על השפלות, ניצול לרעה ומצב מחפיר שבעקבותיהם בחרו לעזוב את הקהילה ולצאת לחיים חדשים. כמו כן הועלו טענות בדבר יחס אלים לפעוטות ותזונה לקויה אשר הביאה למותם של מספר תינוקות בקהילה.
בנוסף למועדים הנזכרים במקרא, הם חוגגים גם שני חגים נוספים. האחד באמצע מאי, המציין את יציאת הקבוצה מארצות הברית שבאמריקה אל ליבריה שבאפריקה. השני בסוף פברואר ומטרתו חיזוק הנתינה והאחדות בתוך הקהילה. בני הקהילה צמים בכל שבת, והם מסבירים כי למדו זאת ממצוות השמיטה, שעל פיה נחה אדמת הארץ אחת לשבע שנים.
מועדון החברים של מיקי מאוס: הקוסם מארץ דיז
מועדון החברים של מיקי מאוס: הקוסם מארץ דיז (באנגלית: Minnie's the Wizard of Dizz) הוא סרט הנפשה ממוחשבת אמריקאי לילדים משנת 2013, מסוגת פנטזיה מוזיקלית, המבוסס על סדרת הטלוויזיה "מועדון החברים של מיקי מאוס" ועל הספר "הקוסם מארץ עוץ" מאת ליימן פרנק באום. הסרט בוים על ידי דונובן קוק, נכתב על ידי אשלי מנדוזה והופק על ידי Disney Television Animation שבבעלות חברת וולט דיסני, אשר הוציאה באותה שנה סרט נוסף שמבוסס על הספר בשם "ארץ אוז".
הסרט הופץ לראשונה בארצות הברית ב-DVD ב-11 ביוני 2013, ושלושה חודשים לאחר מכן, ב-20 בספטמבר, שודר כפרק החמישי בעונה הרביעית של הסדרה עליה מבוסס, כאשר הפרק נקרא The Wizard of Dizz. בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב לעברית בשנת 2013 בערוץ דיסני ג'וניור. אורך הסרט הוא כ-54 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.
בהשראת הסרט פותח משחק מחשב בשם "Minnie Explores The Land of Dizz", בו צריך לעזור למיני מאוס ולפלוטו למצוא את החפצים של חבריהם בארץ דיז בשביל שיוכלו לחזור הביתה.
תקציר העלילה
הסרט מבוסס על הספר "הקוסם מארץ עוץ" מאת ליימן פרנק באום. במהלך מסיבה, סופת ציקלון שולחת את מיני מאוס ופלוטו לארץ דיז (פרודיה לארץ עוץ), ארץ מטופשת ומרהיבה, בה יש עצי קשת, קשתות פרפר וצ'יפמונצ'ינס ידידותיים. כשמיני מגיעה לשם, הדבר שהיא הכי רוצה הוא לחזור הביתה, וכדי שזה יקרה היא צריכה לבקש מהקוסם (לודוויג פון דרייק) שיחזיר אותה הביתה. בדרכם לקוסם, מיני ופלוטו פוגשים חברים חדשים אשר מצטרפים אליהם לקוסם, כדי שיגשים גם את משאלות ליבם - הדחליל (גופי), איש הפח (מיקי מאוס) והאריה הפחדן (דונלד דאק). לחבורה עורבת סכנה כשמכשף רשע (פיט), בעל מספר טריקים בשרוול, רוצה את הנעליים הקסומות והירוקות של מיני.
מדבבים
הדיבוב העברי של הסרט בוים על ידי אפרת קרצמן, והופק על ידי אסנת סדן וגלי נשר.
אור חדש
אור חדש הוא ספר שכתב המהר"ל מפראג, שהודפס לראשונה בחייו בשנת ה'ש"ס ובכך הפך לחיבורו האחרון שפרסם בימי חייו, ועוסק במגילת אסתר ובנס פורים.
שם הספר
שם הספר לקוח מסוף ברכת יוצר אור. המהר"ל מבאר בהקדמתו שלושה טעמים לקריאת הספר בשם זה. האחד - משום שלאחר נס פורים קיבלו את התורה מחדש (כדברי רבא במסכת שבת: ), והתורה נקראת "אורה" (כמו שכתוב ); השני - על שום שהמן תכנן להחשיך את אורם של ישראל והקב"ה הפר את עצתו והאיר את אורם של ישראל; השלישי - משום שהגאולה שהייתה בנס פורים היא כעין הגאולה העתידה שתהיה בימות המשיח, ואורו של משיח נתחדש בגאולת פורים.
מבנה הספר
הספר בנוי בצורה של ביאורים ורעיונות על דרך הדרש, משובצים לפי סדר המגילה. עם זאת, המהר"ל מקפיד להיצמד לפשט במידת האפשר, ולהכניס את הדרש בתוך סדר המגילה. במהלך הסבר סיפור המגילה המהר"ל בוחן את קיומה של זהות יהודית בסדר עולם משתנה. הוא הגדיר את גבולות זהותה של הקהילה היהודית ועיגן את מקומה בתוך תוכנית כוללת לסדר עולם, דווקא במסגרת פרשנותו לסיפור העלילה המפותל של מגילת אסתר. אל מול פריצתן של מסגרות החיים הישנות וטשטוש גבולות הזהות, הציע מהר"ל דרך חדשה לקיומה של זהות יהודית מובחנת בעולם הולך ומשתנה.
בחיבור מציג מהר"ל אפשרות לחיים יהודיים בגלות, ובאמצעות פירוש לסיפור המגילה שרטט תוכנית המגדירה מקום ברור ובטוח לקהילה היהודית בשלושה תחומים: תוכנית מדינית, שיישומה יבטיח סדר ויציבות בעולם, וגם את המשך קיומה המובחן של הקהילה; מודל לקשר הראוי עם החברה הסובבת ועם התרבות הנוצרית, שיבטיח את שמירת ייחודה של הקהילה היהודית בתוך רוב נוצרי; ומודל לסדר מגדרי, שיאפשר שמירה על הארגון הפנימי של הקהילה, ובעיקר על גבולותיה התרבותיים והחברתיים. תוכנית זו, על פי מהר"ל, תבטיח לא רק את המשך הקיום היהודי הקיבוצי הייחודי והמובחן בגלות, אלא גם את השתלבותה של הקהילה כגוף קיבוצי בסביבה הלא יהודית. כל אלו נועדו לשרת את המטרה שנראתה למהר"ל חשובה מכול: שמירה על זהות הקהילה היהודית בגולה עד בוא הגאולה.
האור והצל
הפקה
האלבום יצא שנתיים אחרי אלבום הבכורה של סאבלימינל "האור מציון" (בו התארח גם הצל), קיבל חשיפה גדולה יותר ונכנס יותר למיינסטרים. בתוך כשנתיים מכר האלבום כ-80 אלף עותקים והגיע למעמד פלטינה כפולה.
בין הזמרים המשתתפים באלבום ניתן למצוא את הזמר מומי לוי, הזמרת סיוון, הזמר גבריאל בטלר,הראפר שי 360, הזמרת, השחקנית וכוכבת הסדרה "הפיג'מות", אלונה טל ובפעם הראשונה זמר מוזיקה ים תיכונית רון שובל בשיר המשלב היפ הופ עם מוזיקה מזרחית, דבר שלא היה נהוג עד אז בישראל.
השיר הפוליטי "בילאדי" קומם אנשי שמאל ואת האוכלוסייה הפלסטינית כיוון שמו של השיר (בילאדי - "אדמה שלי" בערבית), ובין היתר את הראפר הערבי תאמר נפאר אשר השתתף איתו בסרט התיעודי "ערוצים של זעם", שיצא מעט לאחר האלבום. הסרט מספר על הסכסוך הישראלי-פלסטיני דרך שני מחנות הראפרים (סאבלימינל והצל מהצד הישראלי ו-DAM ומהצד הפלסטיני).
ג'ון בארומן
ג'ון סקוט בארומן (באנגלית: John Scot Barrowman; נולד ב-11 במרץ 1967) הוא שחקן, זמר ורקדן סקוטי, המוכר בעיקר בשל גילום דמותו של קפטן ג'ק הרקנס בסדרות טורצ'ווד ודוקטור הו, וכן דמותו של מלקולם מרלין בסדרת הטלוויזיה החץ.
ביוגרפיה
בארומן נולד בגלאזגו, הצעיר מבין שלושה אחים. בשנת 1976 נאלצה לעבור המשפחה בעקבות העבודה של האב לאילינוי שבארצות הברית. הרצון לעבוד בתחום המשחק והמוזיקה התפתח אצל בארומן כבר מהתיכון. בשנת 1985 סיים את התיכון ועבר לסן דייגו, קליפורניה.
התחלת הקריירה
בשנת 1989 השתתף בארומן כשחקן בהצגות תיאטרון "פנטום האופרה", "שיער" וב"היפה והחיה" שם ביצע מספר שירים. בשנת 1998 היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר. בתחילת 2005 השתתף במחזה "A Few Good Men". בתחילת 2007 שיחק את תפקידו של אלאדין במחזה "אלאדין". ואת התפקיד הראשי במחזה על רובין הוד. ב-14 בספטמבר 2008 הופיע בארומן בחגיגות יום ההולדת של אנדרו לויד ובר.
פרויקטים שונים
בשנים 1994–1993 הנחה תוכנית בשם "Electric Circus". בשנים שלאחר מכן הופיע בארומן במספר תוכניות אירוח ברשת BBC. בשנת 1995 השתתף בסדרה "Central Park West" ובמספר אופרות סבון. בשנת 2000 הופיע ב"Titans". ב-25 במרץ 2008 הופיע בארומן הופעת אורח בסדרה "מלון בבילון. מגזין "Entertainment Weekly" הודיע שבארומן יגלם ב-2010 ב"עקרות בית נואשות" למשך כמה פרקים את דמותו של פטריק לוגן.
בשנת 2005 הופיע בסרט המפיקים. בפברואר 2006 השתתף בתוכנית הריאליטי "רוקדים על הקרח".
דוקטור הו וטורצ'ווד
בממלכה המאוחדת בארומן ידוע בעיקר בעקבות תפקידו בסדרת המדע בדיוני של רשת BBC, דוקטור הו. בארומן משחק את תפקידו של קפטן ג'ק הרקנס. הדמות זכתה להצלחה שהופקה סדרת ספין אוף שבמרכזה קפטן ג'ק הרקנס מפקד של יחידה לחקירת אירועים מיוחדים, טורצ'ווד. הסדרה עלתה לאוויר ב-22 באוקטובר 2006. ב-2007 הופיע בארומן בעוד שלושה פרקים של דוקטור הו. העונה הרביעית של טורצ'ווד שודרה בקיץ 2011.
קריירה מוזיקלית
במהלך הופעותיו של בארומן בתיאטרון הוא אף ביצע מספר קטעים מוזיקליים. בשנים שלאחר מכן הוא הקליט מספר אלבומים שחלקם כללו את ביצועיו מהתיאטרון ואחרים היו גרסאות כיסוי לשירים מפורסמים אחרים.
חיים פרטיים
בארומן הוא הומוסקסואל מוצהר. את בן זוגו, סקוט גיל, פגש בשנת 1993 כאשר גיל בא לראות את בארומן משחק באחד מהמחזות. לשניים יש בית בלונדון ובקארדיף. ב-27 בדצמבר 2006 השניים נרשמו כזוג במשרד רישום האזרחים ולאחר מכן נערך טקס קטן. השניים לא מגדירים את הקשר כנישואים. בשנת 2008 הוציא לאור בארומן בעזרת אחותו ספר אוטוביוגרפי המכיל את חייו וזיכרונותיו שנקרא "Anything Goes". הספר השני שהוציא היה "I Am What I Am" שמספר בעיקר על הצלחתו ויצא בשנת 2009. בארומן פעיל באגודה למען זכויות להט"ב.
המפלגה הנאצית
המפלגה הנאצית, או בשמה המלא: מפלגת הפועלים הגרמנית הלאומית-סוציאליסטית (בגרמנית: Die Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei, NSDAP), הייתה תנועה פוליטית ימנית-קיצונית, שפעלה בגרמניה במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20, והונהגה במשך רוב שנות קיומה בידי אדולף היטלר עד להתאבדותו. למפלגה הייתה משנה סדורה, שעיקריה נאציזם, לאומנות פאן-גרמנית, גזענות בדגש על אנטישמיות, אנטי-ליברליזם, אנטי-דמוקרטיה ואנטי-קומוניזם. בתחילה, התמקדה האסטרטגיה הפוליטית של המפלגה ברטוריקה אנטי-בורגנית ואנטי-קפיטליסטית, אם כי היבטים אלו הופחתו בשנות ה-30 על מנת לזכות בתמיכתם של הגופים התעשייתיים, ולאחר מכן התמקדה האסטרטגיה של המפלגה באנטישמיות ובאנטי-מרקסיזם.
תאוריות גזעניות פסאודו-מדעיות היו אינהרנטיות לנאציזם, שבחר להפיץ את הרעיון של "קהיליית העם". מטרתו הייתה לאחד את הגרמנים ה"ראויים מבחינה גזעית" ללאום אחד מטוהר, ולהוציא מקרבו קבוצות שנתפסו כעוינות פוליטית או כנחותות פיזית ואינטלקטואלית, וגם את אלו הנראו כבני עם זר.
עלייתה לשלטון של המפלגה הנאצית בשנת 1933 הפכה את גרמניה לדיקטטורה טוטליטרית. המשטר חולל את מלחמת העולם השנייה, וביצע פשעים נרחבים נגד האנושות ובראשם שואת יהודי אירופה. אחרי כניעת גרמניה במלחמת העולם השנייה, המפלגה הנאצית פורקה והחל תהליך של דה-נאציפיקציה. תמיכה בה או שימוש בסמליה נחשבים לעבירה על החוק במדינות רבות בעולם.
אטימולוגיה
המונח "נאצי" נובע מן השם שניתן בגרמנית לחבר המפלגה הנאציונל-סוציאליסטית ונטבע בתגובה למונח הגרמני "סוצי" (Sozi), קיצור דומה לאנשי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. חברי המפלגה כינו את עצמם כ"נאציונל-סוציאליסטים" ולעיתים נדירות כ"נאצים" בלבד. בנוסף, המונח Parteigenosse (חבר המפלגה) היה נפוץ בקרב הנאצים.
המונח עוד היה בשימוש טרם עלייתה של המפלגה כשם גנאי רווח לאיכרים קרתניים ונבערים. במקור, הוא נגזר מהשם "איגנץ" שהוא קיצור של המונח הגרמני Ignatius (שם שניתן לגבר שמוצאו המשוער הוא לטיני, ופירושו כנראה "נלהב" או "לוהט" - עיינו במילה האנגלית ignite) אשר היה נפוץ בבוואריה, האזור בו צמחה התנועה. מתנגדי המפלגה קיצרו את שמה של המפלגה בכוונה ל"נאצי", כדי להביע זלזול.
בשנת 1933, לאחר שהיטלר השתלט על גרמניה, השימוש ב"נאצי" צומצם במדינה, אם כי האנטי-נאצים האוסטריים המשיכו להשתמש במושג ככינוי גנאי. השימוש ב"גרמניה הנאצית" וב"המשטר הנאצי" זכה לפופולריות מצד אנטי-נאצים וגולים גרמנים. לאחר מכן, המונח התפשט לשפות אחרות ולאחר מלחמת העולם השנייה השתרש אף בגרמניה עצמה.
שורשי המפלגה
בניגוד למדינות מערב-אירופאיות אחרות כמו הממלכה המאוחדת וצרפת, התקשתה גרמניה לפתח מנגנון שלטוני ריכוזי, ובמשך רוב שנות קיומה הייתה קיסרות רופפת שאיחדה תחתיה נסיכויות עצמאיות למדי. בהדרגה החלה אחת מהנסיכויות הללו - פרוסיה - לצבור יותר ויותר כוח, תוך שימוש בטכניקות של ציות עיוור למנהיג, ביורוקרטיה נוקשה, מיליטריזם, שאיפה בלתי פוסקת להתרחבות טריטוריאלית ומדיניות חוץ צינית ותוקפנית. ככל שהתחזקה השפעתה של פרוסיה על גרמניה רבתי, כך חדרו ערכים אלה לחברה הגרמנית והפכו לחלק מרכזי בתרבות הלאומית. השאפתנות הטריטוריאלית של פרוסיה הובילו אותה לבסוף להשתלט על כל גרמניה, להפוך למעצמה עולמית ולהתחרות עם האינטרסים של אנגליה ושל צרפת. תחרות זו הובילה לבסוף למלחמת העולם הראשונה. לאחר התבוסה במלחמה נותרה בקרב גרמנים רבים שאיפה להתרחבות טריטוריאלית, באמצעים צבאיים כחלק אינטגרלי מגאולת האומה.
הקמת המפלגה
בתנאים הדמוקרטיים של רפובליקת ויימאר, הייתה התעמולה האנטישמית לאחת התופעות הבולטות בחיי המדינה. קבוצות שונות, שהיו לעיתים חלוקות מאוד בדעותיהן הפוליטיות, דגלו ברעיומות אנטישמיים והציגו תוכניות מדיניות שהכילו סעיפים בעלי אופי אנטישמי.
מלחמת העולם הראשונה גרמה למשבר כלכלי ומוראלי כבד בגרמניה, שהפסידה במלחמה. המשבר גרר פריחת תנועות פוליטיות קיצוניות - הן בקרב השמאל והן בקרב הימין. אחת מתנועות אלה, או לפחות מפלגה ששאפה להיות לתנועה, הייתה מפלגת הפועלים הגרמנית (Deutsche Arbeiterpartei, DAP).
המפלגה הנאצית עצמה צמחה מתוך התרבות הגרמנית, הלאומנית, הגזענית והפופוליסטית של ה"פרייקורפס" (Freikorps), שהיו יחידות מתנדבים גרמניים שפעלו מתחילת המאה ה-18. יחידות אלו הורכבו מעריקים ופושעים. לאחר מלחמת העולם הראשונה נודעו בציבור כמיליצייה פרלמנטרית "ימנית", שנלחמה נגד ההתקוממויות הקומוניסטיות בגרמניה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, מתוך פחד כי תנועות אלו עלולות להפיל את רפובליקת ויימאר. המפלגה נוצרה כאמצעי למשוך עובדים מן הקומוניזם אל הלאומיות הפולקית.
היטלר הגיע למפלגה זו במקרה, במסגרת תפקידו הצבאי שהיה סילוק אלמנטים חתרניים (קרי קומוניסטים) משורות הצבא. ב-1919 הוא השתתף באספה קטנה ועלה לנאום כתגובה על נאום שהכעיסו. נאומו עורר התלהבות, ומספר ימים לאחר מכן הוזמן להצטרף למפלגה. לאחר התלבטות של עוד מספר ימים הוא הסכים, הן מפני שהסכים עם רעיונותיהם והן משום שראה פוטנציאל רב במפלגה הקטנה, חרף חוסר הארגון שבה.
המפלגה הייתה מורכבת בעיקר מחברי המזכירות, שמנתה שבעה. כדי לצרף חברים חדשים הכין היטלר הזמנות לפגישה החודשית, אשר כל חבר מזכירות חילק לחבריו ובני משפחתו, אולם מעט מאוד הגיעו. את ההזמנות הבאות הדפיסו בבית דפוס קטן, אולם שוב לא הגיעו אנשים רבים. אז הוחלט לפרסם מודעה באחד העתונים האנטישמים במינכן ובהתעקשותו של היטלר בחרו במקום גדול יותר כדי לנהל את הפגישה, מקום שיכול היה לאכלס כמאה אנשים. חברי המזכירות האחרים חשבו שלא יגיעו כל כך הרבה, אולם מעט יותר ממאה אנשים הגיעו לפגישה זו.
היטלר היה אמור להיות הנואם השני. זו הייתה הפעם הראשונה שבה היה אמור לשאת דברים, למרות התנגדות חלק מחברי המזכירות, שפקפקו בכשרונותיו. כאשר החל לדבר, הפתיע את כולם בנאום רגשני, נוטה לעיתים להיסטרי. הוא תיאר זאת בספרו מיין קמפף: "דיברתי במשך שלושים דקות. ומה שקודם רק הרגשתי בתוכי, הוכח במציאות: יכולתי לדבר! לאחר שלושים דקות, האווירה בחדר הקטן הייתה מחושמלת. ההרגשה שהצלחתי חוזקה על ידי כך שהקורבן הראשון שאנשים אלו היו מוכנים לשאת היה שהם תרמו למפלגה כסף. שלוש מאות מרקים".
הכסף שימש לקניית פרסום נוסף. האטרקציה של המפלגה כעת היה היטלר שבנאומים חוצבי להבות, גינה את חוזה ורסאי והאשים את היהודים בבעיות גרמניה. אנשים הוסיפו להצטרף למפלגה שמנתה כעת כמה מאות.
היטלר לקח את השליטה על מערך הפרסום בראשית 1920. בנוסף, גייס חברים חדשים מבין האנשים שהכיר בצבא. במינכן באותה תקופה חיו חיילים רבים אשר השתחררו מהצבא ולא הצליחו להתאקלם, תוך שהם מאשימים את חוזה ורסאי ואת הפוליטיקאים בצרותיהם. חיילים אלו הצטרפו במספרים שהלכו וגדלו למפלגת הפועלים הגרמנית. אמנם היו קבוצות פוליטיות אשר ניסו גם הן לגייסם לשורותיהן, אך אף אחת לא הצליחה כפי שהצליחה מפלגת הפועלים הגרמנית.
Evolver
Evolver הוא אלבום הסטודיו השלישי של אמן ה-R&B האמריקני, ג'ון לג'נד. האלבום יצא לאור באוקטובר 2008, תחת חברת התקליטים GOOD Music שייסד אמן ההיפ הופ, קניה וסט, שהיה גם אחראי בחלק מהפקת האלבום. באלבום ישנן הופעות אורח גם של אסטל, ברנדי נורווד ואנדרה 3000.
המפלגה הנאצית
הקמת המפלגה
כבר ב-1920 זכתה מפלגת העם הלאומית הגרמנית בעלת מגמה אנטישמית ל-66 צירים ברייכסטאג, ואילו ב-1924 השיגה 96 מקומות. הפלג האנשטימי הרדיקלי ביותר במפלגה התפלג ממנה והתאחד עם המפלגה הנאצית ויחד קיבלו באותן בחירות 32 צירים.
Evolver
האלבום הגיע בהופעת הבכורה שלו למקום ה-4 במצעד הבילבורד 200, כשמכר מעל 130,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. עד כה, האלבום מכר מעל 610,000 עותקים בארצות הברית והגיע למעמד אלבום זהב במדינה. מהאלבום יצאו 3 סינגלים, ביניהם השיר המצליח Green Light.
המפלגה הנאצית
הקמת המפלגה
המפלגות האנטישמיות שאבו השראה מן הפרסומים האנטישמיים המרובים, שהציפו את גרמניה בשנות ה-20 ובייחוד מאוריות אנטישמיות שהיו מדעיות כביכול שהופיעו בחיבורים של אנשי מדע, אנשי מחקר והוגי דעות שונים. רובם היו ביטוי להלכי הרוח האנטי-רציונלים והאנטי-דמוקרטים, שהתפשטו בגרמניה אחרי שנות הסבל של מלחמת העולם הראשונה ושנות הזעזועים והמשברים שבאו אחרים.
בפברואר 1920 דחק היטלר בחברי המזכירות לערוך עצרת המונים. חברים רבים התנגדו מחשש שזה עדיין מוקדם מדי ושהעצרת תופרע על ידי המרקסיסטים. היטלר כלל לא חשש מהפרעות, להפך, הוא קיבל אותן בברכה, ביודעו שזה יביא למפלגה שם של אנטי-מרקסיסטית. הוא אפילו ביקש שיקשטו את האולם בצבעים אדומים כדי להרגיז את המרקסיסטים.
היטלר הבין שעדיין חסר משהו למפלגה, סמל. בקיץ 1920 בחר בסמל, צלב הקרס. סמל זה לא הומצא על ידי היטלר. צלב הקרס מופיע בחורבות רבות מזמנים עתיקים בגרמניה. היטלר ראה את צלב הקרס בכנסייה הבנדיקטית אשר אליה הלך בצעירותו. אולם כאשר צויר צלב הקרס בתוך עיגול לבן על רקע אדום, הפך סמל זה לסמל של כוח. הסמל הפך את המפלגה פופולרית יותר.
בסוף 1920 מנתה המפלגה כ-3,000 חברים. היא שינתה את שמה בהשפעת היטלר. המילים "נציונאל סוציאליסטית" התווספו, והיא נקראה עתה מפלגת הפועלים הנאציונל-סוציאליסטית הגרמנית – Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei (NSDAP).
ביסוס המפלגה
בראשית 1921 כבר התבסס היטלר כנואם מוכשר בפני קהל הולך וגדל. בפברואר נאם במינכן בפני קרוב לששת אלפים איש. כדי להביא אנשים לכינוס הוא שלח שתי משאיות עמוסות בחברי מפלגה, שנשאו את סמל צלב הקרס, כדי שיעשו הרבה רעש ויפזרו עלונים ברחובות, טקטיקה שנוסתה על ידי המפלגה בפעם הראשונה. מערכת התעמולה של המפלגה הלכה והשתכללה. גיוס התמיכה נעשה על ידי ביטאון ואסיפות המונים בהם אלמנטים מושכים - דגלים, מצעדים, סמלים, תזמורות, מדים – מלכודת לסחיפת העם ובמיוחד גברים צעירים, המהווים את רוב חבריה. בנוסף הנהיג היטלר טיולים לטבע, שירת עם ושאר אמצעים לליכוד החברים.
במקביל לפעילות התעמולתית הוקם באותה שנה הכוח ה"צבאי" של המפלגה - פלוגות הסער (אס אה - S.A) בפיקוד ארנסט רהם. הארגון גייס מובטלים וחיילים משוחררים, ושילם להם תמורת שירותי האלימות שלהם. האס-אה יטיל אימה בכוח הזרוע ברחבי גרמניה במשך יותר מעשור, עד פירוקו.
החברים הרבים שגייס היטלר הגדילו את השפעתו במפלגה. כתגובה ניסתה הנהגת המפלגה לאזן את כוחו על ידי צירוף קבוצה פוליטית אחרת, פעולה שגרמה להתפטרותו של היטלר. במפלגה הבינו מיד שעם התפטרותו של היטלר יגיע גם קץ המפלגה הנאצית. הם קראו לו לחזור וקיבלו את התנאי שהציב לשם כך: מינויו ליו"ר המפלגה והכפפת כל המפלגה למרותו. באמצע השנה הוא גם הוכרז כפיהרר של המפלגה, תפקיד שישמש בו עד מותו. היטלר התחבר עם האליטה העשירה והאצילה כדי לקבל מימון ולגיטימציה חברתית.
תוכנית 25 הנקודות
התוכנית הוכרזה פומבית על ידי היטלר במינכן ב-24 בפברואר 1920, בפרק הזמן בו המפלגה הייתה ידועה רק כ"מפלגת הפועלים הגרמנית" (DAP), טרם נוסף לה התואר "הנאציונל-סוציאליסטית" (NSDAP).
היטלר הציג את התוכנית בנאום סוחף שארך כ-4 שעות. במהלכו התווה היטלר את דרכה העתידית של המפלגה (מה שנודע כ-"National Socialist Program") ועסק על מגוון סוגיות כגון איחוד גרמניה כולה, דחיית חוזה ורסאי, דרישה לטריטוריות נוספות עבור תושבי גרמניה, אזרחות אשר תיקבע על ידי הגזע (שום יהודי לא ייחשב כגרמני), כל הכנסה אשר לא תגיע מעבודה תוחרם, הקמה מחדש של מערכת הלימוד והחינוך בגרמניה, חופש דת (אלא אם הדת מסכנת את הגזע הארי) וממשלה חזקה שתוכל לחוקק חוקים אפקטיביים. לדעתו של היטלר, הכנס היה הצלחה אדירה, וכך הוא כתב במיין קמפף: "כשהאולם החל להתרוקן, ידעתי שעתה עקרונות התנועה שוב לא יישכחו, הם בתנועה לכל אזרחי גרמניה".
התוכנית בת 25 הנקודות הייתה עיבוד גרמני לתוכניתו האוסטרו-בוהמית של רודולף יונג (אקטיביסט בוהמייני בולט שהצטרף ב-1909 למפלגת הפועלים הגרמנית) ונוסחה על ידי אנטון דרקסלר, היטלר, גוטפריד פדר ודיטריך אקרט. שלא כמו האוסטרים, הגרמנים לא טענו שהם ליברליים או דמוקרטיים ולא התנגדו לאריסטוקרטיה, אך הם הצרו את מעמדם של מוסדות דמוקרטיים (כלומר, הפרלמנט המרכזי הגרמני) והם קידמו זכויות הצבעה אך ורק לגרמנים - כלומר, הגבילו את זכות הבחירה.
לדברי ההיסטוריון הגרמני קרל דיטריך בראכר, המתמחה בהיסטוריה של הרייך השלישי, התוכנית נועדה להיות אמצעי תעמולה יעיל ומשכנע לגיוס ההמונים. לטענתו, מרגע שהצליחה להביא את היטלר לשלטון, היא הפכה ל'קישוט' בלבד: "בלתי ניתנת לשינוי", שעדיין לא ממשה את תביעותיה להלאמת הרכוש והפקעתו, לרפורמת אדמות ול"שבירת כבלי ההון הפיננסי".
בראכר מוסיף כי מרכיביה הרעיוניים של התוכנית לא היו חדשים וכבר ניטעו עמוק קודם לכן בתנועות האנטי-קפיטליסטיות, האימפריאליסטיות-לאומיות והאנטישמיות של גרמניה, אוסטריה ובוהמיה. הרעיונות שכן חודשו על ידי היטלר וגוטפריד פדר היו שבירת חוזה ורסאי והקריאה לשבירת כבלי ההון הפיננסי במדינה, בהתאמה.
על פי מוזיאון השואה של ארצות הברית, התוכנית נותרה הצהרת המטרות הרשמית של המפלגה הנאצית, אם כי בשנים מאוחרות יותר המפלגה בחרה להתעלם מנקודות רבות.
להלן מקבץ מסעיפי התוכנית:
הפוטש במרתף הבירה
המשבר שפרץ בגרמניה בעקבות פלישת צרפת לחבל הרוהר ב-1923 הוביל את הנאצים וגם קבוצות קיצוניות אחרות להרגיש כי זה הזמן להכות. גרמניה הייתה למרקחה פוליטית, והמפלגה הנאצית שמנתה כעת 55,000 חברים דרשה פעולה. אדולף היטלר ידע שהוא חייב לפעול או להסתכן באובדן המנהיגות על מפלגתו. היטלר ושאר מנהיגי הנאצים תכננו פעולה שבה יחטפו את מנהיגי הממשלה הבווארית, ובאיום בנשק יאלצו אותם לקבל את היטלר כמנהיגם. בהמשך הם ישיגו את עזרת גיבור מלחמת העולם הראשונה, הגנרל אריך לודנדורף וישתלטו על הצבא, בטענה של מרי אזרחי, ויפילו את המשטר הדמוקרטי. הנאצים החליטו לפעול כאשר נודע להם שעומד להיות כינוס גדול של אנשי עסקים באולם בירה במינכן. אורחי הכבוד של הכינוס היו אמורים להיות אנשי הממשלה הבווארית אותם רצו לחטוף.
ב-8 בנובמבר 1923 פסע היטלר ביחד עם פלוגת חיילי סער אל אולם הכינוס תוך שהוא גורם לפאניקה כללית באולם. הוא ירה ירייה לתקרה ואז צעק "שקט". היטלר עלה על הבמה וצעק: "המהפכה הלאומית החלה... איש לא יעזוב את האולם, ואם לא יהיה מיד שקט, תיפתח עליכם אש ממכונת ירייה. הממשלה הגרמנית הוסרה וממשלה זמנית חדשה הוקמה. השתלטנו על הצבא והמשטרה והעיר נמצאת תחת שלטון צלב הקרס". שום דבר מזה אמנם לא היה נכון, אך באולם איש לא יכול היה לדעת מה קורה בחוץ. היטלר הצליח לשכנע את שלושת המנהיגים הבכירים שהיו במקום לתמוך בו והקהל החל להריע לו. אולם אז הגיעה הודעה אל היטלר, כי פלוגות הנאצים אשר נשלחו להשתלט על מחנות הצבא כשלו במשימה, והוא החליט להגיע לשם בעצמו. היטלר ניסה לשכנע את החיילים להיכנע, אך ללא הצלחה יתרה. בינתיים באולם הבירה הצליחו שלושת המנהיגים לשכנע את לודנדורף בדברי חלקלקות שהם ישמרו אמונים להיטלר וחמקו מהמקום. לאחר כישלון השכנוע חזר היטלר לאולם ולהפתעתו גילה שניסיון ההפיכה שלו כשל לחלוטין. למחרת בבוקר הפרו שלושת המנהיגים את הבטחתם ללודנדורף באומרם שזו הוצאה מהם באיומי אקדח. הם הורו על פירוק המפלגה הנאצית, כולל פלוגות הסער והעיתון. היטלר נאסר ועם התמוטטות ההפיכה שלהם, נראה היה שהקיץ הקץ על המפלגה הנאצית. אך משפטו ומאסרו של היטלר הביאו לשינוי הגישה ודרך הפעולה של המפלגה - לזאת שתעלה אותם לשלטון.
דרך חדשה
כאשר השתחרר היטלר בדצמבר 1924 הוא מצא את המפלגה בשפל חמור. אך הייתה לו כבר תוכנית חדשה לתפיסת השלטון: מצד אחד לקבל לגיטימציה ציבורית ולפעול, למראית עין, על פי החוק. מצד שני תימשך הפעילות החתרנית והאלימה, אך תחת פני השטח. באמצעות השילוב הזה קיווה היטלר להשיג את יעדו החדש: עלייה לשלטון דרך הדמוקרטיה - השתתפות בבחירות לפרלמנט.
צעדו הראשון היה להחזיר את המפלגה למעמדה הקודם. הוא נפגש עם ראש הממשלה וילהלם מרקס, והבטיח לו שמעתה המפלגה הנאצית תפעל רק בדרך החוק. לאחר מכן, בפברואר 1925 ערכה המפלגה הנאצית את הכינוס הראשון הגדול שלה מאז הפוטש. לאחר שעתיים של נאום בפני הקהל המשולהב החל היטלר שוב לאיים על הממשלה, המפלגה הדמוקרטית, היהודים והמרקסיסטים. משום כך אסרה עליו הממשלה לשאת נאומים בציבור למשך שנתיים, דבר שגרם לו בעיה קשה, שהרי עיקר הצלחת המפלגה נבעה מיכולתו לנאום ולשלהב את הקהל. אולם היטלר כבר החל לארגן את המפלגה הנאצית מחדש.
מימוש תוכניתו של היטלר התחיל ברמה הארגונית. המפלגה חולקה לשני חלקים: על חלק אחד הוטלה המשימה להפיל את הממשלה הדמוקרטית וחלק שני תוכנן להקים ממשלת צללים - ממשלה נאצית מאורגנת, שעם סילוק השלטון הדמוקרטי תתפוס את המקום הריק. ממשלה זו הייתה מסודרת ומחולקת למשרדים בכל התחומים (חקלאות, פנים, אוצר, חוץ, משפטים, תרבות וכן גזע).
המפלגה החלה בפנייה לגילאים צעירים יותר. הוקמה תנועת "הנוער ההיטלראי", שהייתה חיקוי של תנועת הצופים ואליה יכלו להצטרף נערים בגילאי 15 - 18. בנוסף הוקמה אגודת הנערות הגרמניות ותנועת נשים.
כוחותיה הפרה-מיליטריים של המפלגה החלו להתפתח ולהתארגן. פלוגות הסער של האס אה חוזקו ואורגנו מחדש. הם הכו מתנגדים פוליטיים, פיזרו אספות יריבות, איימו, השחיתו רכוש, וסתם התקוטטו. לגופם לבשו מדים חומים (על כן כונו "החולצות החומות"), על זרועם סרט עם ציור צלב הקרס, לרגליהם מגפיים ולראשם כובע. מדים אלו היו כלי חשוב בזיהוי והכרה של האנשים ברחוב את תנועת הנאצים - במיוחד להשלטת פחד והרתעה.
בזמן הזה, 1926 הוקמה בתוך פלוגות הסער, יחידת עילית קטנה שחבריה היו מיועדים להיות שומרי ראשו של היטלר, אשר מקבלים פקודות ישירות ממנו. קראו לה יחידת המשמר, Schutzstaffel ובקיצור אס אס. האס-אס אימצו לעצמם מדים שחורים, מהם נגזר כינויים "החולצות השחורות", שהיו חיקוי למדי הפשיסטים האיטלקים. למפקד האס-אס מונה היינריך הימלר, שיהיה לאחד מהאנשים החזקים בגרמניה עם עליית הנאציזם לשלטון.
מעמדו של היטלר חוזק פעם נוספת כאשר הוכרז שנית כ"פיהרר". באותו זמן הוא פגש את יוזף גבלס, שהתגלה כבעל כישורים רטוריים. גבלס נשלח על ידי היטלר לברלין באוקטובר 1926, כדי לארגן את המפלגה שם מחדש ולהעלות את המפלגה הנאצית לתודעת הציבור. בברלין צבר גבלס, שר התעמולה לימים, ניסיון רב. הוא ארגן כינוסים, נאם נאומים, הוציא עיתון לאור ויצר פרובוקציות ועימותים עם הקומוניסטים. כמות החברים במפלגה החלה לעלות.
העלייה לשלטון
לפני השפל הגדול ב־1929 היו למפלגה הנאצית כ־100,000 חברים במדינה של 60,000,000 תושבים. על אף שהייתה מפלגה קטנה יחסית, המפלגה הנאצית הייתה מאורגנת ביותר ומוכנה לפעול בין רגע, כשיגיע רגע הפקודה. גם בתקופה יחסית טובה זו כבר החלה האבטלה לגדול ובמקומות מסוימים בצפון גרמניה החלו לגלות עניין במפלגה הנאצית, לאור פשיטות רגל של איכרים קטנים שם ולאור מצבם של רבים שהאינפלציה הקשה של 1923 הרסה את חסכונותיהם ותוכנית היצוב לא פתרה את מצבם.
בזמנים קשים שבאו, האזרחים היו מוכנים לשמוע כל דבר ומכל אחד, בוודאי מדמגוג מוכשר כמו אדולף היטלר. המפלגה הנאצית פתחה במתקפת תעמולה שטרם נראתה כמוה בגרמניה. גבלס ניהל בצורה מבריקה את אלפי הפגישות, תהלוכות לפידים, כנסים, הדבקת מודעות והוצאת העיתון הנאצי וחלוקתו בכל רחבי גרמניה.
עבור היטלר, אמן הנאומים, ההזדמנות לשחרר את כישרונו הגיעה. הוא נסע לכל רחבי גרמניה, נשא נאומים בכל מקום, הגיע לכינוסים, לחץ ידיים, חתם על תמונות ואפילו נשק לתינוקות. בנאומיו הוא הציע לגרמנים את מה שהם היו צריכים - עידוד. הוא חילק להם הבטחות מעורפלות ועם זאת נמנע מלהיכנס לפרטים. הוא השתמש במשפטים קצרים וקליטים שוב ושוב. הופעותיו תוכננו בקפידה. הקהל תמיד נדרש להמתין כדי לתת למתח לגבור, רק כדי שיישבר עם כניסת לובשי החולצות החומות הנושאים דגלים מוזהבים, לצלילי מרש צבאי המנוגן ברקע ולבסוף כניסתו של היטלר לאולם כשברקע שאגת החיילים הייל היטלר. ההשפעה בתוך האולם הסגור עם כל הדגלים, המוזיקה והדקורציה הייתה מאוד חזקה ומהפנטת.
ראש הממשלה החדש, היינריך ברונינג, לא הצליח להשיג הסכמה לתוכניתו הכלכלית ולכן ביקש מהינדנבורג לערוך בחירות חדשות לרייכסטאג. ב־14 בספטמבר 1930 קיבלו הנאצים 6,371,000 קולות, למעלה מ-18 אחוזים מהבוחרים, ובכך זכו ב־107 מושבים בפרלמנט הגרמני. זה היה ניצחון גדול לנאצים שהפכו בן לילה מהמפלגה הקטנה ביותר, למפלגה השנייה בגודלה בגרמניה. פלוגות סער בבגדים אזרחים חגגו את ניצחונם באמצעות שבירת החלונות בבתי עסק, מסעדות וחנויות של יהודים.
חודש לאחר הבחירות, ב־13 באוקטובר 1930, לבושים במדיהם החומים, נכנסו הנבחרים הנאצים לבית הפרלמנט כבמסדר. כאשר נקראו בשמותיהם ענה כל אחד מהם: "נוכח! הייל היטלר". לנאצים לא הייתה כל כוונה לשתף פעולה עם הדמוקרטים, ביודעם שהמצב המתדרדר במדינה יהיה אך ורק לטובתם.
למפלגה הייתה כעת מפקדה חדשה במינכן, "הבית החום". כסף זרם למפלגה מכל הכיוונים. בעלי המפעלים הגדולים בגרמניה ראו בנאצים את גל העתיד, ותרמו כסף רב להיטלר בתקווה שיגיע לשלטון. בכסף זה השתמשה המפלגה לממן את תשלומי המשכורות למספר הגדל והולך של בעלי המשרות במפלגה ולממן את מכונת התעמולה הנאצית שבנה גבלס. גם ראשי שלטונות הצבא תמכו בהיטלר בתקווה שאכן יקרע את חוזה ורסאי כפי שהבטיח, ויבטל את הגבלת 100,000 החיילים שהוטלה על צבא גרמניה. היטלר גם הבטיח לגנרלים שברגע שיעלה לשלטון, הוא יעלה את הצבא הגרמני לגבהים חדשים, דברים אותם הגנרלים רצו לשמוע.
פלוגות הסער של המפלגה המשיכו להוות מוקד לצרות. הן השתוללו ברחובות, עשו מהומות, ודרשו להיות הצבא המהפכני החדש של גרמניה, למרות פקודתו של היטלר לשמור על פרופיל נמוך. היטלר נאלץ להשתמש בחיילי האס אס בפיקודו של היינריך הימלר עצמו כדי לדכא התקוממות קטנה של פלוגות הסער בברלין. היטלר הטיל על ארנסט רהם לארגן מחדש את פלוגות הסער, שמנו כעת למעלה מ-60,000 איש. אולם, חיילי פלוגות הסער וההנהגה שלהם עתידים להמשיך להוות בעיה להיטלר בשנים הבאות.
ויכוחים פוליטיים בפרלמנט בין כל המפלגות גרמו לשלטון מתנדנד. גם ההפרעות בדיונים בפרלמנט תחת הנהגתו של הרמן גרינג המשיכו את החתירה תחת השלטון הדמוקרטי בגרמניה. היטלר נפגש עם הנשיא הישיש, הינדנבורג, אבל לא הצליח להרשימו כלל.