cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כנפי האש
נבואת הדרקונונים
בספר מופיעה נבואת הדרקונונים (The Dragontes Prophecy), אשר מנבאת שחמישה דרקונונים ישימו סוף למלחמה בת העשרים שנה ששוררת בין השבטים, להלן הנבואה המקורית באנגלית והתרגום הרשמי שלה לעברית: {| class="wikitable"
שערות צורבות
סוגי שערות הספציפיים למין
שערות מסוג 3 ניתן למצוא בדרך כלל בסוגים תראפוזה, Nhandu, Megaphoboema, Sericopelma, Eupalaestrus, Proshapalopus, ברכיפלמה, Cyrtopholis, Iracema ובסוגים נוספים של תת-המשפחה Theraphosinae.
כנפי האש
התרגום הרשמי לעברית
"the dragonets will come."
שערות צורבות
סוגי שערות הספציפיים למין
שערות מסוג 6 מופיעות בסוג Hemirrhagus.
כנפי האש
התרגום הרשמי לעברית
"When the land is soaked in blood and tears..."
שערות צורבות
סוגי שערות הספציפיים למין
לפי Vellard (1936) ו-Buecherl (1951), הסוגים שלהם מספר השערות הצורבות הגדול ביותר הם Lasiodora, Grammostola ו-Acanthoscurria.
אופן השימוש בשערות צורבות לצורך הגנה
בעת סכנה יפנו טרנטולות מהעולם החדש לכיוון התוקף ויברישו במהירות את בטנן באמצעות רגליהן האחוריות, כך שהשערות הצורבות יועפו לכיוונו של התוקף. עננת השערות תחדור לקרומים הריריים של יונקים קטנים, שם יגרמו השערות לבצקת העלולה להיות קטלנית. מחקרים מוכיחים שהשערות גורמות הן לנזק מבני והן לנזק כימי לעור ולקרומים הריריים.
כנפי האש
התרגום הרשמי לעברית
"Find the SeaWing egg of deepest blue."
שערות צורבות
אופן השימוש בשערות צורבות לצורך הגנה
התגובה לפגיעה מסוג זה יכולה להשתנות מהותית בתלות במין הטרנטולה. התגובה לגירוי משערות של Grammastola rosea או Avicularia avicularia היא מתונה יחסית ולא תגרום נזק מהותי לאדם. שערותיה של Acanthoscurria geniculata יגרמו לגירוי מטריד, אך במקרה של Theraphosa blondi למשל, הגירוי יהיה חריף בהרבה. זיפים אלו עלולים לגרום לפריחה כואבת והושוו לרסיסים של סיבי זכוכית.
כנפי האש
התרגום הרשמי לעברית
"Wings of night shell come to you."
שערות צורבות
אופן השימוש בשערות צורבות לצורך הגנה
טרנטולה שבעטה בזיפיה תהיה מאופיינת בכתם קירח על חלקה העליון של בטנה. הזיפים יופיעו מחדש בנשל הבא.
כנפי האש
התרגום הרשמי לעברית
"The largest egg in mountain high"
"will give to you the wings of sky."
"For wings of earth, search through the mud"
"for an egg the color of dragon blood."
שערות צורבות
שערות צורבות כאמצעי לסימון טריטוריה
במקרים מסוימים מגינות שערות צורבות על שק הביצים של הטרנטולה, למשל בסוג Avicularia ובמין תראפוזה בלונדי. משערים שבכך מונעות הנקבות מזחלי זבובים לטרוף את הביצים ואת האבקועים.
תגובות בני אדם לשערות צורבות
שערות צורבות עלולות לגרום לתגובה אלרגית בעור אנושי. תגובה זו עלולה להתבטא בדלקת, פריחה או גירוד. התגובה יכולה להימשך גם מספר ימים. ההשפעה הכימית על העור ועל הקרומים הריריים מסבירה את ההבדל בתגובות של בני אדם שונים לאותם סוגי שערות. וכן נראה שההשפעה של השערות על אנשים יוצרת תגובה מצטברת.
כנפי האש
התרגום הרשמי לעברית
"the SandWing egg awaits unseen."
שערות צורבות
תגובות בני אדם לשערות צורבות
על מנת להפחית את הגירוי והסימפטומים, ניתן להשתמש במשחה המכילה קורטיזול בריכוז של 2.5%-2%.
כנפי האש
התרגום הרשמי לעברית
"two shall die and one shall learn"
שערות צורבות
תגובות בני אדם לשערות צורבות
השערות עלולות לגרום לגירוי קשה בעיניים כתוצאה מהיתפסות של השערות המשוננות בקרנית. במקרה כזה יש לשטוף את העיניים בכמויות גדולות של מים קרים ולהיבדק על ידי רופא עיניים.
כנפי האש
התרגום הרשמי לעברית
"if she bows to a fate that is stronger and higher,"
"she'll have the power of wings of fire."
"Five eggs to hatch on brightest night,"
"five dragons born to end the fight."
"The dragonets are coming..."
"יבואו הדרקונונים."
"עת דם ודמעות תמלא אדמה..."
"בעומק הכחול ביצת כנף ים."
"כנפי-לילה ירדו מקן צוקים רם."
"ביצת ענק בגובה הר"
"כנף-שמיים תתן מחר."
"כנף-בוץ באדמה תשכון -"
"ביצה בצבע דם דרקון."
"סמויה לבדה מעיניים רעות"
''"ביצת כנף-חול בין הגבעות." ''
"מלכות שלוש - שלהבת, להב, להט,"
"האחת יודעת:"
"תזכה בכוח כנפי-אש מיוחל."
"חמישה יבקעו בלילה לבן."
"חמישה יסלקו את הרשע מכאן."
"אור יזרח במקום בו החושך שכן."
"הדרקונונים באים..."
מיני דרקונים
כפי שנכתב לעיל, ביבשת פירייה גרים חמישה מינים של דרקונים, להלן מידע ופירוט על כל אחד מהם לפי הספר:
כנפי־בוץ
תיאור: קשקים חומים עבים ומשוריינים, לפעמים עם שכבה תחתית של קשקשים בצבע ענבר וזהב; ראש גדול ושטוח עם נחיריים מעל החוטם.
יכולות: יכולים לנשוף אש (אם חם מספיק), לעצור את הנשימה עד שעה, להסתוות בשלוליות בוץ גדולות; בדרך כלל חזקים מאוד.
מלכה: המלכה סופית.
בריתות: בברית עם להב וכנפי השמיים במלחמה הגדולה.
כנפי־חול
יכולות: יכולים לשרוד זמן רב בלי מים, עוקצים אויבים בקצות הזנב כמו עקרבים, קוברים את עצמם להסוואה בחל המדבר, נושפים אש.
מלכה: מאז מות המלכה אואזים השבט מפוצל בין שלוש יריבות הנאבקות על כס המלוכה: האחיות להב, להט ושלהבת
כנפי־שמיים
תיאור: קשקשים אדומים-זהובים או כתומים; כנפיים ענקיות.
יכולות: עוצמה אדירה בקרב ובמעוף, יכולים לנשוף אש.
מלכה: המלכה אודם.
בריתות: בברית עם להב וכנפי הבוץ במלחמה הגדולה.
כנפי־ים
תיאור: קשקשים כחולים או ירוקים או בצבע טורקיז: קרומים בין הטפרים; זימים בצוואר; פסים זוהרים בחושך על הזנב / החרטום / תחתית הבטן
יכולות: יכולים לנשום מתחת למים, לראות בחושך, ליצור גלים אדירים בנתז אחד של זנבם החזק; מצטיינים בשחייה.
מלכה: המלכה אלמוג.
בריתות: בברית עם להט במלחמה הגדולה.
כנפי־קרח
תיאור: קשקשים כסופים כמו הירח או בגוון תכלת בהיר כמו קרחון: טפרים עם רכסים למאחז בקרח; לשון כחולה מפוצלת; זנב הולך וצר עד לקצה דק כשוט.
יכולות: יכולים לעמוד בטמפרטורות שמתחת לאפס ובאור עז, בעלי נשיפת הקפאה קטלנית.
מלכה: המלכה קרחונית.
בריתות: בברית עם שלהבת ועם רוב כנפי החול במלחמה הגדולה.
כנפי־לילה
תיאור: קשקשים שחורים-סגולים ופה ושם קשקשי כסף בצד התחתון של הכנפיים, כמו שמי לילה מלאים כוכבים; לשון שחורה מפוצלת.
יכולות: יכולים לנשוף אש, להיעלם בצללים כהים, לקרוא מחשבות, לחזות את העתיד.
מלכה: סוד שמור.
בריתות: מסתוריים וחזקים מדי, לא משתתפים במלחמה.
דמויות ראשיות
טיט (Clay) - הדרקונון כנף הבוץ מהנבואה, תכונות: חבר נאמן - יעשה הכל כדי להציל את חבריו. גיבור הספר הראשון: שליחי הנבואה
צונמי (Tsunami) - הדרקונונית כנף הים מהנבואה, תכונות: חזקה בקרב, פועלת לפני שהיא חושבת. גיבורת הספר השני: היורשת האבודה
מעוף־כוכב (Starflight) - דרקונון כנף הלילה מהנבואה, תכונות: חכם ומלומד אך לא טוב במיוחד בקרב. גיבור הספר הרביעי: הסוד האפל
שמש (Sunny) - דרקונונית כנף החול מהנבואה, תכונות: קטנה ומשונה, טובת לב ועושה כל מה שנראה לה אמיץ ונכון. גיבורת הספר החמישי: הלילה הלבן
דמויות משניות
בז (Kestrel) - כנף שמיים, אמה של סכנה. אחת המטפלים של דרקונוני הנבואה.
קרומים (Webs) - כנף ים, אביו של נחשול. אחד המטפלים של דרקונוני הנבואה.
גבע (Dune) - כנף חול, בעל כנף פצועה ורגל צולעת. בעבר שירת בצבא כנפי החול של להב. אחד המטפלים של דרקונוני הנבואה.
נחשול (Riptide) - חברה כנף הים של צונמי, בנו של קרומים, שירת בעבר בצבא כנפי הים.
מביא־מוות (Deathbringer) - חברה כנף הלילה של הדר. נשלח בהתחלה להתנקש בהדר ובחבריה, אך לבסוף חבר אליהם.
קתרין שלזינגר
קתרין שלזינגר (באנגלית: Katharine Schlesinger) היא שחקנית בריטית.
ביוגרפיה
שלזינגר היא אחייניתו של במאי הקולנוע ג'ון שלזינגר ובת אחייניתה של השחקנית דיים פגי אשקרופט. היא כיכבה בדמות קתרין מורלנד בעיבוד משנת 1986 לרומן "מנזר נורת'אנגר" מאת ג'יין אוסטן.
תיאטרון
ב-1988 שיחקה שלזינגר בהופעת בכורה בתיאטרון הלאומי בתפקיד גרייס ולבורן במחזה "Bartholomew Fair" מאת בן ג'ונסון. ב-1989 הופיעה בתפקיד חאסינטה (Jacinta) בהפקה מחודשת של המחזה "מעיין הכבשים" מאת לופה דה וגה בתיאטרון קוטסלו. בנובמבר 1989 שיחקה שוב בתיאטרון הלאומי בתפקיד ראשי בעיבוד של סטיבן ברקוף למחזה "סלומה" מאת אוסקר ויילד. בינואר 1990 הועברה ההפקה לתיאטרון פיניקס.
בפברואר 1991 הופיעה שלזינגר בתיאטרון רויאל קורט במחזות במסגרת פסטיבל כותבים צעירים.
אודיו
ב-1989 הופיעה שלזינגר בסיפור "Ghost Light" מתוך סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו", ושרה בו את השיר "That's the Way to the Zoo".
פרשת המימד החמישי
פרשת המימד החמישי היא התקשרות שנערכה בין משטרת ישראל לחברת התוכנה "המימד החמישי" לביצוע עסקת רכש שלא על פי הנהלים המקובלים. הפרשה עברה לבדיקת פרקליטות המדינה לאחר שמבקר המדינה מצא אי סדרים בעניין. בפברואר 2020 החליט ממלא מקום פרקליט המדינה, דן אלדד, שהמשטרה תקיים חקירה פלילית בפרשה. לאחר בחינת הדברים ולאור העובדה שקיים חשד למעורבות אנשיה בפרשה הוצאה החקירה מהמשטרה והעברה ליחידה החוקרת ברשות התחרות. באפריל 2023 נסגר תיק החקירה.
ידיעה ראשונה על הפרשה פורסמה על ידי גידי וייץ בעיתון "הארץ" בפברואר 2019, וזכתה להד רב משום שיו"ר הדירקטוריון לשעבר של החברה, בני גנץ, התמודד לראשות הממשלה, אף על פי שהוא לא נחשד בפרשה.
חברת המימד החמישי
המימד החמישי החזקות בע"מ הייתה חברת הזנק שהוקמה ב-2014 ופיתחה מערכות בינה מלאכותית ליישומי מודיעין צבאי, ממשלתי ואזרחי. היא הוקמה על ידי דורון כהן, בכיר לשעבר במוסד וגיא כספי. בשיאה העסיקה החברה כ-100 עובדים במשרדיה בתל אביב-יפו. ב-2015 מונה בני גנץ ליו"ר מועצת המנהלים של החברה. ב-2016 מונה רם בן ברק לנשיא החברה. עוד שימשו כיועצים בחברה המפכ"ל לשעבר דודי כהן ומ"מ המפכ"ל לשעבר, בנצי סאו.
החברה פיתחה מערכת שנועדה לנתח כמויות גדולות של נתונים ומידע גולמיים, הנאספים בין השאר על ידי גופי ביון ואכיפת חוק. סוגי מידע אלה כללו בין היתר הודעות טקסט, שיחות טלפון, צילומי וידאו, מיילים, מידע מעמדות ביקורת דרכונים, מאתרי קניות של כרטיסי טיסה, שימוש בכרטיסי אשראי, משלוחים ורשומות ברשתות חברתיות. המערכת עשתה שימוש בטכניקות של בינה מלאכותית כדי לנתח את המידע במטרה לאתר התארגנויות טרור ופשיעה.
בסוף 2018 נסגרה החברה. זאת לאחר שהממשל האמריקאי הטיל על המשקיע העיקרי שלה, ויקטור וקסלברג, מגבלות עסקיות.
דו"ח מבקר המדינה
במרץ 2019 פרסם מבקר המדינה יוסף שפירא דו"ח העוסק במערך הרכש של המשטרה. בין היתר, עסק הדו"ח בהתקשרות עם "המימד החמישי" (המכונה בדו"ח "חברה א'"). לפי הדו"ח, באוגוסט 2016, לאחר שהחברה הדגימה את יכולותיה בפני המשטרה, התקיים דיון של בכירי המשטרה בראשות המפכ"ל רוני אלשיך בהשתתפות בכירי החברה, בני גנץ ודורון כהן. בסוף הדיון הנחה המפכ"ל כי המשטרה תתקשר בהסכם עם החברה ללא מכרז. המבקר כתב כי "יש טעם לפגם בהשתתפות הנציגים הבכירים של חברה א' [המימד החמישי] בדיון האמור" (דו"ח המבקר, עמ' 119–120).
לפי הדו"ח, המשטרה והחברה החליפו טיוטות חוזה, בכפוף לאישור ועדת המכרזים של המשטרה וועדת הפטור באוצר, לגבי רכישת המערכת. במסגרת טיוטת החוזה הוסכם על ביצוע פיילוט למערכת, שתוקצב בסכום של ארבעה מיליון ש"ח, וכן שאם יצליח הפיילוט תרכוש המשטרה את המערכת ושירותים הקשורים בה בסכום של 50 מיליון ש"ח. ועדת המכרזים אישרה את ביצוע הפיילוט ונימקה את הפטור ממכרז בנימוק שעריכת מכרז עלולה לפגוע בפעילות המבצעית של המשטרה. לצורך הפיילוט, שנערך ב-2017, רכשה המשטרה חומרה בסך 1.5 מיליון ש"ח (דו"ח המבקר, עמ' 120). המבקר העיר ששלבים אלה בוצעו מבלי שנעשתה פנייה לחברות טכנולוגיות נוספות, דבר שפגע ביכולתן להתחרות מול המימד החמישי וצמצם את מרחב התמרון של המשטרה במהלך המשא ומתן (דו"ח המבקר, עמ' 121 - 123).
המבקר מצא שהנתונים שהציג מנהל הטכנולוגיות של המשטרה, על פי מה שמסרה לו החברה עצמה, שלפיהם המימד החמישי קיימת ארבע שנים (כלומר קמה בשנת 2012), יש לה חמישה לקוחות ביטחוניים ושהמוצר מוכן כבר מזה שנה וחצי, לא היו נכונים: החברה נוסדה בשנת 2014, המוצר שלה היה עדיין בפיתוח ולא היו לה לקוחות כלל (דו"ח המבקר, עמ' 123–124).
לאחר הפיילוט נערכה המשטרה להמשך ביצוע הפרויקט ולצורך כך פנתה למשרד החשב הכללי, שקבע שיש צורך בפרסום בקשת הפטור כדי לאפשר לספקים נוספים להביע השגות, וכן יש צורך לבצע בדיקת שוק מעמיקה. המבקר העיר שעד מאי 2018, מועד הפנייה לנציגי משרד האוצר, לא בוצע סקר שוק מקיף (דו"ח המבקר, עמ' 125). הוא העיר גם שהמשטרה לא שיתפה את המשרד לביטחון פנים בשלבים הראשונים של בחינת מימון הפרויקט בעזרת משטרה זרה (מימון בשיטת G2G) (דו"ח המבקר, עמ' 125–126). עוד העיר שהמשטרה מסרה חלק מהקניין הרוחני של המדינה (כגון תורת לחימה) למימד החמישי, מתוך מחשבה שתמורתו תינתן למשטרה הנחה חד-פעמית בהתקשרות לביצוע הפרויקט, וזאת מבלי שערכו של הקניין הרוחני שנמסר הוערך כראוי (דו"ח המבקר, עמ' 126–129).
בדיקת היבטים פליליים בפרשה
ב-20 בפברואר 2020 הודיע ממלא מקום פרקליט המדינה דן אלדד שהמשטרה תקיים חקירה פלילית בפרשה ושבמידת הצורך תעורב בחקירה גם המחלקה לחקירות שוטרים. היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, הודיע שגנץ אינו חשוד בפרשה, ולכן אין צורך במעורבות של היועץ בחקירה.
ביולי 2020 פורסם שהמשטרה החליטה שלא לחקור את הפרשה, משום שייתכן שהחקירה תיגע בעבירות פליליות של שוטרים, והתיק הועבר לטיפול רשות התחרות. לאחר מכן פורסם כי היועץ מנדלבליט העביר את ליווי החקירה מידי המחלקה הכלכלית בפרקליטות המדינה שבראשות דן אלדד, ומינה את שלמה למברגר ללוותה.
בנובמבר 2021 פורסם שרשות התחרות חקרה באזהרה אחדים מבכירי החברה, ונגבו עדויות מבכירים נוספים בחברה.
באפריל 2023 פרקליט המדינה, עמית איסמן, אימץ את המלצת המשנה לפרקליט המדינה לעניינים פליליים ופרקליטות מחוז ירושלים, והחליט לסגור את תיק החקירה בפרשת "המימד החמישי".
דברים מוזרים
דברים מוזרים (באנגלית: Stranger Things) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת-אימה מבית נטפליקס. הסדרה נכתבה, בוימה והופקה על ידי האחים מאט ורוס דאפר, והופקה בפועל על ידי שון לוי ודן כהן. עלילת הסדרה מתחילה בשנת 1983 וסבה אחר חקירת היעלמותו בנסיבות מסתוריות של נער בעיירה קטנה באינדיאנה. בין השאר, הסדרה משתמשת באלמנטים מיצירותיהם של סטיבן ספילברג, סטיבן קינג וג'ון קרפנטר.
העונה הראשונה עלתה לשירות הזרמת המדיה נטפליקס ב-15 ביולי 2016; העונה השנייה עלתה לשירות ב-27 באוקטובר 2017; והעונה השלישית עלתה לשירות ב-4 ביולי 2019. עונתה הרביעית של הסדרה התחלקה לשני חלקים – חלקה הראשון עלה ב-27 במאי 2022 וחלקה השני ב-1 ביולי 2022. לסדרה מתוכננת עונה חמישית ואחרונה.
עונה 1
ויל באיירס בן ה-12 נעלם לאחר שיצור מסתורי מתקיף אותו בביתו. חבריו מייק וילר, לוקאס סינקלייר ודסטין הנדרסון יוצאים לחפש אותו ונתקלים בילדה מגולחת ראש, מפוחדת ורטובה עד לשד עצמותיה. הם אוספים אותה לביתו של מייק, שם היא מסתתרת במרתף ומצטרפת למאמצי החבורה. הילדה מציגה עצמה כ-"11", בהתאם למספר המקועקע על זרועה, והיא זוכה לכינוי אל (קיצור של "אילבן", 11 באנגלית). אל מתגלה כבעלת כוחות על-טבעיים, בהם היכולת להשפיע על חפצים ועל בעלי חיים ובני אדם בעזרת המחשבה בלבד. היא נמלטה ממעבדת מחקר ממשלתית הסמוכה לעיירה, בה הייתה כלואה לצורכי ניסויים.
בהמשך מתברר כי ויל לכוד בממד אחר, "העולם ההפוך". אמו של ויל, ג'ויס, מצליחה לתקשר איתו דרך אותות שהוא מעביר על ידי שימוש בנורות חשמל. לאחר שלכאורה גופתו של ויל מתגלה במחצבה הסמוכה לעיירה, מסרבת האם לקבל את הבשורה המרה ומתעקשת כי בנה עדיין חי. מפקד המשטרה המקומי, ג'ים הופר, שהיה בתחילה ספקן לגבי הטענות האלו, חושף קנוניה בה מעורבים אנשי מעבדת המחקר הממשלתית. במקביל ממשיך היצור להטיל אימה ולהעלים תושבים נוספים בעיירה, ביניהם את ברברה "בארב" הולנד, חברתה הטובה ביותר של ננסי וילר, אחותו הגדולה של מייק.
בעקבות היעלמותה של בארב, ננסי מצטרפת לאחיו הגדול של ויל, ג'ונתן, על מנת לגלות דברים חדשים על היעלמותם של בארב וויל. במקביל, הופר וג'ויס, גם חוקרים את היעלמותו של ויל יחדיו, ובמקביל אליהם חבריו של ויל, מייק, דסטין, לוקאס ואל, חוקרים את היעלמותו גם כן.
החבורה מצליחה להעביר את התודעה של אל אל העולם ההפוך בעזרת אמבטיית מלח, שם היא מגלה שבארב נהרגה על ידי היצור שחי שם, אך היא רואה שוויל עדיין חי. הופר וג'ויס נתפסים בידי מדענים במעבדות הוקינס ולבסוף אחרי הסכם שעשו הם נכנסים לעולם ההפוך. הכינוי של המפלצת אצל בני החבורה הוא "הדמגורגון", בעקבות המפלצת מהמשחק מבוכים ודרקונים.
ג'ונתן וננסי מנסים לתפוס את הדמגורגון בכך שהם מארגנים לו מלכודת, ובזמן שהם מחכים ליצור, סטיב הרינגטון, בן זוגה של ננסי, מופיע ומתנצל לפנייה לאחר שפגע בה. הדמגורגון מגיע והמלכודות לא עובדות. הדמגורגון מנסה לפגוע בג'ונתן, אך סטיב מגיע ומכה את היצור, שנתפס לבסוף במלכודת. השלושה שורפים אותו ובינתיים הופר וג'ויס מחפשים את ויל בעולם הפוך.
מייק, דסטין, לוקאס, ננסי, סטיב, ג'ונתן, הופר וג'ויס מאחדים כוחות במטרה להציל את ויל, להילחם ביצור, ולהתחמק מסוכני הממשלה הרודפים אחר אל. לבסוף, בשביל להציל את ויל, אל מקריבה את עצמה כדי להרוג את המפלצת. הופר וג'ויס מוצאים את ויל כשהוא מחוסר הכרה וצמח מטפס נמצא בתוך פיו. הם מצליחים להחזיר את נשימתו ומאוחר יותר הוא מתעורר בבית החולים. לאחר כמה שבועות מתגלה שחלק קטן מהעולם ההפוך עדיין נמצא בתוך ויל ולכן הוא מקיא חלק קטן מהעולם ההפוך שדומה לחשופית לתוך הכיור בביתו.
עונה 2
ג'ויס מתחילה לצאת עם בוב, אדם נחמד ואכפתי שעובר בחנות מחשבים. היחסים בין ננסי וסטיב מתדרדרים לאחר שננסי סובלת מרגשות אשם על מותה של בארב, השניים נפרדים לאחר שננסי משתכרת במסיבה וזורקת את סטיב ללא ידיעתה.
אל מרגישה געגועים למייק ויוצאת לבקר אותו בבית הספר, אך לפני שמייק מבחין בה, אל רואה את מייק עם מקס. אל חושבת שמקס מתחילה עם מייק ומעיפה אותה מהסקייטבורד שלה וחוזרת לבית של הופר. הופר מגלה שאל יצאה מהבית וכועס עליה. כתוצאה מכך, אל בורחת מהוקינס למצוא את אמה.
ויל נתקל במפלצת הצל שוב, והפעם היא משתלטת על גופו. בינתיים, דסטין מוצא יצור בפח בביתיו וקורא לו דארט. דסטין מראה לשאר החבורה את דארט ווויל מבין שהיצור הזה הוא בעצם החשופית שהקיא בסוף העונה הקודמת, אך לא מגלה לאף אחד. החבורה מפצירה בו למסור אותה אליהם אבל דסטין מגלה חמלה כלפי החיה ומסתיר אותה, מה שגורם לחיה לגדול ולהפוך למפלצת שנקראת על ידי הילדים הדמודוג.
ננסי וג'ונתן מתקרבים ויוצאים למסע לחשוף את האמת מאחורי מה שקורה לוויל ומותה של בארב. הם מגיעים למעבדה ומקליטים את ד"ר אוונס מודה בהכול ומגלים שהמעבדה מסתירה שער לעולם ההפוך. לאחר מכן הם מגיעים למורי באומן, קונספירטור שחוקר את היעלמותה של בארב. במהלך המסע ננסי וג'ונתן הופכים לזוג.
בינתיים, אילבן מגיעה לבית אימה ומגלה שהיא אינה מתפקדת והיא גרה עם אחותה. אילבן נכנסת לזיכרונות אימה ומגלה שהמעבדה חטפה אותה בלידתה ושאימה ניסתה לחטוף אותה חזרה אבל אנשי המעבדה שרפו את תאי המוח שלה. אילבן מגלה על ילדת מעבדה נוספת ויוצאת לחפש אותה. בנוסף היא מגלה ששמה האמיתי הוא ג'יין.
אנשי המעבדה מגלים מערות שמפלצת הצל חופרת ומציתים אותם, אבל בעקבות הקשר הפונדקאי והחיבור בין המפלצת למערות, ויל נפגע גם כן וטוען כי הוא מרגיש כוויות בכל גופו.
אילבן מגיעה לבית של אחותה, קאלי, שגרה לבד עם עוד נערים בגילה. קאלי מלמדת אותה איך לנתב את הכעס שלה לכוח שלה, והן יוצאות ביחד לחפש את האיש שפגע באימם. כשהשתיים מוצאות אותו הן עומדות להרוג אותו, אך לאחר שאילבן רואה שיש לו משפחה בעצמו, היא מרחמת עליו. רחמיה של אילבן גורמים לחברים של קאלי להיתפס, אך אילבן מצליחה לברוח.
במקביל, מקס, סטיב, לוקאס ודסטין, שחיפשו את היצור, נתקלים בחבורת דמודוגים ונלחמים בהם. במעבדה, המפלצת השתלטה על ויל סופית. הופר, בוב, אוונס, מייק וג'ויס נקלעים גם כן למארב של הדמודוגים, הם מצליחים להוציא את ויל מהמעבדה, אך לפני שהם בורחים דמודוג מתנפל על בוב והורג אותו. הם מנסים לדבר עם ויל, והוא מסמן לחבורה באמצעות קוד מורס לסגור את השער לעולם ההפוך, בידיעה שהדבר למעשה יהרוג גם אותו. החבורה מתפצלת: ג'ויס, ננסי וג'ונתן יוצאים להוציא את המפלצת מוויל (הם נותנים למפלצת את השם "מצליף המוחות"), אילבן והופר יוצאים לסגור את השער, ושאר הילדים נשארים בבית של ויל ומושגחים על ידי סטיב, אולם לאחר שבילי, אחיה המתעלל של מקס, בא לקחת את מקס, הוא תוקף את סטיב ומקס מזריקה לו חומר מרדים ומאיימת עליו לא להתעסק בחיים שלה יותר.
ג'ויס, ננסי וג'ונתן מנסים לגרום לוויל להתחמם יתר על המידה, כך שלא יתאים יותר להיות הפונדקאי. כתוצאה מכך, ויל נהיה תוקפני כלפי ג'ויס ומנסה לחנוק אותה, אבל ננסי דוקרת אותו בעזרת שיפוד לוהט מהאח. מקס, דסטין, מייק, לוקאס וסטיב יוצאים להצית את המנהרות של המפלצת, ואילבן סוגרת את השער.
חודש לאחר מכן, הופר מאמץ את אילבן באופן רשמי. העונה מסתיימת בנשף החורף של הילדים. אל ומייק נהפכים לזוג ולוקאס ומקס נהפכים לזוג. דסטין עצוב שהוא נשאר לבד, אך ננסי רוקדת איתו בנשף על מנת לשמח אותו. בסוף הסצנה, מצליף המוחות נראה מרחף מעל לבית הספר בעולם ההפוך.
עונה 3
בתחילת העונה מציגים את הקיץ "הרגוע" של החבורה. אילבן ומייק ביחד וכך גם לוקאס ומקס. מקס ואילבן מתקרבות והופכות לחברות טובות. הופר אינו אוהב את הזוגיות של הבת שלו עם מייק, מואס בכך ומאיים על מייק שיתרחק מאל ומכריח אותו לשקר לה. אל, שאינה יודעת על האיום של אביה, נפגעת ממייק ונפרדת ממנו. מקס לוקחת את אילבן לקניון בפעם הראשונה על מנת לשפר את מצב רוחה.
דסטין הכיר חברה חדשה מהלך מחנה הקיץ שבו היה, בשם סוזי אך הוא אוהב לקרוא לה סוזי פו, אך חבריו לא מאמינים לו. על מנת להוכיח שסוזי אמיתית, דסטין לקח אותם לגבעה, בשביל לתקשר עם סוזי דרך מכשיר הקשר שלו. העניינים מתחילים להסתבך כשדסטין קולט במכשיר הקשר שלו שידור ברוסית, וכשוויל מתחיל להרגיש שמשהו לא בסדר.
באותו הזמן, בילי סובל מחזיונות מטרידים. כשהוא נעלם, מקס ואילבן הולכות לחפש אותו, ומתגלה שמצליף המוחות השתלט על גופו ועל עוד הרבה אנשים אחרים. בשלב כלשהו, מצליף המוח מגיע לחבורה ופוצע את אילבן ומשבש את כוחותיה. כולם מגיעים לקניון, שם מצליף המוחות נמצא וגם בילי.
בסופו של דבר, אילבן מזכירה לבילי מיהו בעזרת זיכרון שהיא ראתה ששייך לבילי שהיה בים בקליפורניה, כאשר היה קטן ולפני שהוריו התגרשו. בילי מצליח לתת לחבורה לחיות ולברוח אך מצליף המוחות הורג אותו.
ג'ים הופר וג'ויס מצטרפים לחבורה, אחרי שהצליחו לעצור את ה"מחסל" הרוסי שנשלח בידי הרוסים לחסל כל מי שמנסה לחבל במתקן שיפתח את השער או ימנע את הניסוי. ג'ויס מצליחה לסגור את השער ברגע האחרון, אך ג'ים הופר אינו מספיק לברוח. חודש לאחר הקרב, אילבן ומשפחת באיירס עוברים לקליפורניה ואילבן קוראת מכתב שהופר השאיר מאחור והתגלה על ידי ג'ויס. הם נפרדים מהחברים ויוצאים לדרך. בסצנה לאחר הכתוביות המתרחשת בסיביר, שני חיילים רוסים מציינים אדם וקוראים לו ה"אמריקאי", מה שמרמז שהופר עדין חי. לאחר מכן מראים דמוגורגן שהצליח לשרוד ומשומש כטורף קורבנות בגולאג.
עונה 4
החבורה מתפצלת לראשונה לארבעה אזורים מרוחקים: העיירה הוקינס, המעבדה הלאומית הסמוכה לה, קליפורניה ורוסיה. אילבן נופלת קורבן לבריונות בבית הספר התיכון בקליפורניה, בו התחילה ללמוד לאחרונה יחד עם ויל. החבורה חוקרת סדרת מקרי רצח מסתוריים ולבסוף מאחדת את מאמציה הרבים בניסיון לעצור ישות לא מוכרת וחזקה מאי פעם, וקנה. בשעה שווקנה מטיל את אימתו על תושבי הוקינס, ג'ויס באיירז יוצאת למסע בניסיון להציל את הופר ממתקן הכליאה הרוסי אליו נשלח. ויל, מייק, ג'ונתן וחברו ארגייל שידוע בחיבתו לעישון, מנסים לחמוק מכוחות הממשלה. אלה פושטים על ביתם בקליפורניה במהלך החיפושים אחר אילבן, מתוך אמונה שהיא אחראית לשורת האירועים המטרידים שאירעה לאחרונה בהוקינס. בתחילתה של חופשת האביב, היא נאלצת להתמודד גם עם זכרונות עגומים מילדותה במעבדה הלאומית של הוקינס, ויוצאת למסע מרוחק, זאת על מנת להשיב את הכוחות שנלקחו ממנה בתום העונה השלישית. לבסוף, כולם מתאחדים לעלילה משותפת. בסוף העונה מתברר כי העולם ההפוך החל להתמזג עם העולם האמיתי.
פיתוח
הסדרה נוצרה על ידי מאט ורוס דאפר, שידועים יותר בכינוי האחים דאפר. ב-2015, השניים השלימו את כתיבת והפקת הסרט "Hidden", בו הם ניסו לחקות את הסגנון של מ. נייט שאמלאן, עם זאת, בשל שינויים שחלו באולפני האחים וורנר, שהיו אחראים להפצת הסרט, הסרט לא זכה להפצה רחבה והותיר את האחים דאפר בחוסר ודאות לגבי המשך הקריירה שלהם. להפתעתם, מפיק הטלוויזיה דונלד דה ליין נפגש עמם לאחר שהתרשם מהתסריט של "Hidden", והציע להם את ההזדמנות לעבוד על פרקים מסוימים מהסדרה "האורנים הסוררים" לצדו של שאמאלאן. האחים קיבלו הדרכה וליווי משאמאלאן במהלך תהליך ההפקה של אותם הפרקים, כך שכאשר הם סיימו את תפקידם, הם הרגישו מוכנים ליצור סדרת טלוויזיה משלהם.
האחים דאפר הכינו תסריט שבפועל היה דומה לפיילוט של סדרה מן המניין, יחד עם 20 עמודים של ספר איורים במטרה לעזור להם "למכור" את הסדרה לרשתות השונות. האחים הציגו את ספר האיורים בפני חמישה עשר רשתות כבלים שונות, וכולן דחו את התסריט באמתלה שהרגישו שסדרה שעלילתה ממקמת את הילדים בתור הדמויות הראשיות לא תצליח, ובתמורה לרכישת הסדרה ביקשו מהאחים לעצב את הסדרה כסדרה המותאמת לילדים צעירים יותר או לחלופין, להתמקד יותר בהופר ובחקירתו את העל-טבעי, ובעקבות כך לזנוח את מיקוד העלילה בקבוצת הילדים. בתחילת 2015, דן כהן, מנכ"ל חברת ההפקות "21 Laps Entertainment", הציג את הקונספט והתסריט לסדרה בפני המפיק שון לוי. לאחר מכן, השניים הזמינו את האחים למשרדם, שם הם רכשו את זכויות ההפקה של הסדרה. בוקר אחרי הקראת הפיילוט של הסדרה, חברת נטפליקס החליטה להזמין עונה מלאה. לאחר מכן, בתחילת אפריל 2015, הסדרה הוכרזה רשמית ושובצה ללוח השידורים המתוכנן של נטפליקס לשנת 2016. האחים דאפר ציינו כי באותו הזמן הם פנו לנטפליקס, שירות הזרמת מדיה שזכה להכרה נרחבת בזכות התכנים המקוריים שלו, כמו "בית הקלפים" ו"כתום זה השחור החדש" עם מפיקים מוכרים היטב מאחוריהם, כדי לעורר השראה והכרה במפיקים ויוצרים מתחילים כמוהם. האחים התחילו לכתוב את שאר התסריט עבור הסדרה והביאו יחד איתם את לוי וכהן כמפיקים בפועל.
במקור, שמה של הסדרה היה "מונטוק", והעלילה התרחשה במונטוק, ניו יורק סיטי ובסמוך ללונג איילנד. האחים בחרו בעיירת מונטוק כמיקום העלילה במטרה לרמז על קשר עם הסרט של ספילברג "מלתעות", בה מונטוק שימשה כסט צילומים. לאחר שהאחים בחרו לשנות את הנרטיב העלילתי ולהציב אותה בעיירת הוקינס הבדיונית, הם חשו שהם באמת יוכלו לעשות בעיירה ככל העולה על רוחם. עם שינוי מיקום העלילה, האחים נאלצו להמציא כותרת חדשה לסדרה. האחים נעזרו בעיצוב הגופן של הספר "אש זרה" מאת סטיבן קינג על מנת לקחת השראה לשם הסדרה. לאחר שבחנו מספר שמות, האחים בחרו לסדרה את השם "Stranger Things", על משקל רומן אחר של קינג, "דברים שצריך" ("Needful Things" באנגלית). מאוחר יותר, רוס ציין שעל אף שנבחר השם הרשמי לסדרה, עדיין היו עליו "דיונים נלהבים".
בתסריט, בפסקול ובצילומים שולבו אלמנטים רבים מהתרבות הפופולרית של שנות ה-80, בהם התייחסויות לסרטי הרפתקאות כגון "אי.טי. - חבר מכוכב אחר" וסרטי אימה רבים. תמה זו הייתה אחת הסיבות להצלחת הסדרה בקרב הצופים.
עם ההצלחה הביקורתית של העונה הראשונה לאחר הפצתה ביולי 2016, הועלו ספקולציות שונות על עונה שנייה לסדרה. האחים דאפר התכוונו בתחילה ליצור את הסדרה כמיני-סדרה או כסדרה אנתולוגית. האחים גם חשבו על האפשרות למקם את העונה השנייה הפוטנציאלית (אותה הם כינו "המשך") בתחילת שנות התשעים, ולהציג גרסאות מבוגרות יותר של הדמויות, יחד עם דמויות חדשות, שיחזרו חזרה להוקינס לאחר שאירועים על טבעיים יתחילו לתת שוב את אותותיהם בעיירה. עם זאת, לאחר יציאת העונה הראשונה, האחים הבינו כי הדמיון המפותח של הדמויות – במיוחד של הילדים – הוא המפתח להצלחת הסדרה, והם החליטו למקם את העונה השנייה בשנת 1984 ולהתמקד באותן דמויות. עד סוף יולי, האחים דאפר הציגו תוכנית לעונה כזו אם היא תקבל אור ירוק. ב-31 באוגוסט 2016, נטפליקס הכריזה שהיא חידשה את הסדרה לעונה שנייה בעלת תשעה פרקים שיעלו לשידור ב-2017. האחים דאפר גילו כי הסדרה התחדשה לעונה השנייה עוד לפני בכורת העונה הראשונה.
האחים דאפר כתבו את העונה השנייה בצורה שתגרום לה ולעונה הראשונה יחד להרגיש כמו עבודה מלאה שנכתבה בשלמותה, אך במקביל מיקמו בה אלמנטים שיאפשרו להם לפתח את עלילת הסדרה אם עונות נוספות יוזמנו לה. בעוד שרוב העלילה של העונה השנייה כבר נכתבה לפני שידור העונה הראשונה, האחים דאפר לקחו את תגובות הקהל מן העונה הראשונה כדי להתאים מחדש אלמנטים שונים בעונה השנייה. בתחילת אוקטובר 2017, האחים דאפר חשפו את שמות הפרקים עבור ששת הפרקים הראשונים של העונה.
לוי ציין בנובמבר 2016 שהוא והאחים דאפר כבר החלו לתכנן עונה שלישית. באוגוסט 2017, האחים דאפר אישרו שתהיה עונה שלישית, עם סבירות לעונה אחת נוספת לאחר מכן. בדצמבר 2017, נטפליקס אישרה רשמית שהם נתנו אור ירוק לעונה שלישית בעלת שמונה פרקים. לוי גם אישר שעונה רביעית "בהחלט תתרחש" ושיש פוטנציאל לעונה חמישית.
כתיבה
הרעיון לכתוב את הסדרה התחיל כשהאחים דאפר חשו שהם יכולים לקחת את הרעיון של הסרט "אסירים", שמספר על המאבק המוסרי שאב עובר כאשר בתו נחטפת, ולהרחיב את יריעת התמה של הסרט למעל לשמונה שעות טלוויזיה בסדרה. בעודם מתמקדים בנקודת המבט של הילד הנעדר בסיפור, הם רצו להביא את רעיון ה"רגישות ילדותית" שיכלו להציע במסגרת העלילה, והשתעשעו ביצירת מפלצת שתוכל לצרוך בני אדם. האחים חשבו ששילוב הדברים האלו "הייתה הדבר הטוב ביותר אי פעם". כדי להציג את המפלצת הזאת בנרטיב העלילתי, האחים שקלו לכתוב על "ניסויים מוזרים שהתרחשו בתקופת המלחמה הקרה שקראנו עליהם", כדוגמת פרויקט MKUltra, החלטה שביססה ועיגנה את קיומן של המפלצות בסדרה בסוגת המדע בדיוני ולא כמשהו על-טבעי. החלטה זו גם עזרה לאחים לבחור למקם את זמן התרחשות העלילה בשנת 1983, שנה לפני שהסרט "שחר אדום" שהתמקד בפרנויה שהתחוללה בתקופת המלחמה הקרה, יצא לאקרנים. לאחר שביססו את העלילה בפרק זמן מסוים ואת האנטגוניסט של הסדרה, האחים יכלו להשתמש בכל ההשראות האישיות שלהם שנות ה-80, העשור בה השניים נולדו, כאלמנטים משפיעים בסדרה, בתחום המדע הבדיוני והאימה. היצירות אותן האחים דאפר ציטטו כבעלי השפעה גדולה על הסדרה כללו בין היתר רומנים שונים של סטיבן קינג; סרטים בבימוייהם והפקתם של סטיבן ספילברג, ג'ון קרפנטר, ווס קרייבן, רוברט זמקיס, ג'ורג' לוקאס וגיירמו דל טורו; סרטים כמו "הנוסע השמיני" ו"אני והחבר'ה"; אנימות יפניות כמו "אקירה" ו"שירת האלף"; ומשחקי וידאו כמו "סיילנט היל", "The Last of Us" ו"Dark Souls". בנוסף, האחים דאפר מאמינים שהם לקחו השפעות מיצירות אחרות שלא במתכוון, כולל מ"מבעד לקשת האפלה" ו-"D.A.R.Y.L.", לפי מה שהם קראו בפידבקים שמעריצי הסדרה שלחו להם.
עם הגמישות והזמינות של שירות הזרמת המדיה של נטפליקס, האחים דאפר לא הוגבלו לפורמט אופייני של סדרת טלוויזיה בת 22 פרקים, והם בחרו בפורמט של שמונה פרקים. האחים הודאגו מכך שעונה בת 22 פרקים בטלוויזיה תקשה על "העברת סיפור קולנועי" עם פרקים רבים. שמונה פרקים אפשרו לאחים להקדיש יותר זמן לאפיון הדמויות בנוסף לפיתוח הנרטיבי; אם היה להם פחות זמן פנוי, האחים היו צריכים להישאר מחויבים לספר סיפור של סרט אימה ברגע בו המפלצת הוצגה ולנטוש את אפיון הדמויות. במסגרת שמונת הפרקים, האחים התכוונו לגרום לעונה הראשונה "להרגיש כמו סרט גדול" עם כל קווי העלילה המרכזיים שייפתרו ויובאו לסיומם כך ש"הקהל ירגיש מרוצה", אך בד בבד להשאיר מספיק קווי עלילה לא פתורים כדי להצהיר ש"יש מיתולוגיה גדולה יותר, ויש הרבה קצוות שנותרו פרומים בסוף", כך שיתאפשר להם לחקור את העולם של הסדרה בעונות נוספות אם נטפליקס תבחר להזמין עונות נוספות.
על כתיבת דמויותיהם של הילדים בסדרה, האחים דאפר החשיבו את עצמם כמנודים ביחס לשאר התלמידים האחרים בתיכון בו הם למדו, ולכן התמודדו בקלות עם כתיבת דמויותיהם של מייק ושל חבריו, ובמיוחד עם כתיבת דמותה של בארב. דמותה של ג'ויס עוצבה בהשארת דמותו של ריצ'רד דרייפוס, רוי נירי, ב"מפגשים מהסוג השלישי", כך שדמותה מאופיינת כמי ש"יוצאת מדעתה" כלפי דמויותיהם של האחרים בזמן שהיא מנסה למצוא את ויל. דמויות אחרות, כמו דמותו של בילי בעונה השנייה, נכתבו בצורה כזו שהתכונות המרושעות שלהן לא נחשפו מן ההתחלה ובאופן כזה שהדמויות האלו לא הצטיירו כנבלים מוחלטים מן ההתחלה; מאט הסביר כי הם לקחו השראה נוספת מסטיבן קינג עבור הדמויות האלה, כיוון שלקינג "תמיד יש באמת נבלים אנושיים גדולים" שעשויים להיות זדוניים יותר מאשר הרוע העל טבעי.
על פי דייוויד הארבור, כתיבת התסריט עבור העונה השלישית עוד נמשכה בדצמבר 2017. לוי אמר כי העונה הבאה תתמקד פחות בדמותו של ויל, ואמר: "אנחנו לא הולכים להעביר את ויל דרך מדורי הגיהנום בעונה השלישית בפעם השנייה ברציפות, הוא יתמודד עם דברים, אבל הוא לא יהיה העיקר... אנחנו הולכים להתמודד עם כוחות רשע חדשים."
ליהוק
ביוני 2015, הוכרז כי וינונה ריידר ודייוויד הארבור לוהקו לסדרה כג'ויס וכמפקד משטרה ללא שם, בהתאמה. מנהלת הליהוק של האחים דאפר, כרמן קובה, הציעה לריידר את התפקיד של ג'ויס, לאחר שהאחים נמשכו מיד לרעיון ללהק אותה אליו בשל הדומיננטיות שלה בסרטים משנות ה-80. לוי האמין שריידר יכולה "לחשוף את הדחיפות הרגשית ולמצוא שכבות וניואנסים וצדדים שונים באישיותה של [ג'ויס]". ריידר עצמה שיבחה את העובדה שהעלילות המרובות של הסדרה דרשו ממנה להציג את ג'ויס כמישהו "שיצאה מדעתה, אבל בעצם סוג של עלתה על משהו מסוים", ושהמפיקים האמינו בה שהיא מסוגלת לגלם את התפקיד הקשה. האחים דאפר התעניינו בהרבור לפני כן, שעד לסדרה גילם תפקידים קטנים יותר כדמויות מרושעות, והם הרגישו שהוא "ממתין זמן רב מדי להזדמנות כזו" כדי לשחק דמות ראשית, בעוד שהרבור עצמו נפעם מהתסריט ומההזדמנות לשחק "דמות שבורה, פגומה, אנטי-גיבורה".
הליהוק הנוסף בא אחרי חודשיים עם ליהוקו של פין וולפהארד כמייק, מילי בובי בראון לתפקיד לא ידוע, גאטן מאטרצו כדסטין, קיילב מק'לאפלין כלוקאס, נטליה דייר כננסי, וצ'ארלי היטון כג'ונתן. בספטמבר 2015, קארה בונו הצטרפה לצוות השחקנים כקארן, אימם של מייק וננסי, ואחרי חודש מת'יו מודין לוהק לדמותו של מרטין ברנר. שחקנים נוספים שלוהקו לעונה הראשונה כללו את נואה שנאפ כויל, שאנון פורסר כברברה "בארב" הולנד, ג'ו קירי כסטיב הרינגטון, ורוס פרטרידג' כלוני, בין היתר.
השחקנים שנבחנו לדמויותיהם של הילדים נתבקשו במהלך האודישנים להקריא שורות מתוך הסרט "אני והחבר'ה". האחים דאפר העריכו שהם בחנו כאלף ילדים שונים לדמויותיהם של הילדים. הם ציינו שוולפהרד כבר היה "חובב סרטים" משנות ה-80, ולוהק לתפקיד בקלות, בעוד שהם מצאו את האודישן של מטארצו הרבה יותר אותנטי מהאודישנים האחרים, ובחרו בו לאחר צפייה אחת בקלטת האודישן שלו. כיוון שמלאכת הליהוק החלה מיד לאחר שנטפליקס נתנה לסדרה אור ירוק, אך לפני שהתסריטים הושלמו במלואם, התאפשר לכמה מהשחקנים להביע את הדרך בה הם תופסים את אישיויותיהם של דמויותיהם ולשקף זאת בתוך התסריט הסופי. מלאכת הליהוק של השחקנים הצעירים עבור ויל וחבריו נעשה רק לאחר שכתיבת התסריט הראשוני הושלמה, והתסריטים הבאים שילבו את האספקטים של השחקנים הצעירים כלפי הדמויות אותן הם גילמו. האחים סיפרו שמודין סיפק מידע משמעותי על אופיו של ד"ר ברנר - מידע בו לא ממש ביקשו להעמיק קודם לכן, משום שראו בו את הדמות הקשה ביותר לכתיבה, זאת לאור הופעותיו המוגבלות בתוך הנרטיב.
באוקטובר 2016, הוכרז ששנאפ וקירי קודמו לתפקידים ראשיים בעונתה השנייה של הסדרה, ושסיידי סינק ודקר מונטגומרי יצטרפו לצוות השחקנים הראשי כמקס ובילי, בהתאמה. ריידר, הרבור, וולפארד, בראון, מק'לוכלין, מטארצו, דייר והיטון חזרו לגלם את דמויותיהם בעונה השנייה, שון אסטין ופול רייזר לוהקו לתפקידים ראשיים כבוב ניובי וד"ר סם אוונס, בהתאמה. במקור, דמותו של אסטין, בוב, תוכננה להיות דמות אורחת, אך אסטין ביצע את תפקידו כל כך טוב שבסופו של דבר האחים דאפר הרחיבו את דמותו והפכו אותה לדמות ראשית, אך גם נתנו לו למות במוות גיבורים. עבור אוונס, האחים דאפר התייחסו לדמות כ"פול רייזר" של הסדרה, ובמיוחד רמזו לדמותו של רייזר, קרטר בורק ב"שובו של הנוסע השמיני". רוס דאפר אף התייחס לבחירת הליהוק של ג'יימס קמרון ברייזר לסרט, ואמר: "[קמרון] חשב שאנשים יבטחו באופן מיידי [ברייזר] וזה יהיה הטוויסט". בנו של רייזר היה מעריץ של הסדרה, ונתן לאביו סקירה מוקדמת על הסדרה, כך שכאשר שצוות ההפקה התקשרו לסוכן שלו עבור דיונים על התפקיד, רייזר היה נרגש מכך. לינה ברטלסן וברט גלמן לוהקו לתפקידים משניים כקאלי/אייט (שמונה, באנגלית) וכמאריי באומן, בהתאמה.
כל צוות השחקנים הראשי הכולל את ריידר, הרבור, וולפארד, בראון, מטארצו, מקלפלין, דייר, היטון, בונו, שנאפ, סינק, קירי ומונטגומרי, חזר לעונתה השלישית של הסדרה, ואליהם הצטרפה מאיה הוק כרובין ופרייה פרגוסון קודמה לתפקיד ראשי כאריקה סינקלייר.
פסקול
פסקול הסדרה הולחן על ידי מייקל סטיין וקייל דיקסון מלהקת "S U R V I V E" ונעשה בו שימוש רב בסינתיסייזר וסינת'ווייב. בפסקול שולבו סגנונות האיטלו דיסקו, רוק מתקדם, אמביינט ומוזיקת הגל החדש, והשראה נלקחה מהיוצרים ז'אן מישל ז'אר, טנג'רין דרים, ואנגליס, גובלין, פביו פריצי וג'ון קרפנטר.
בפסקול נעשה שימוש בסינת'ווייב.
הפצה
שמונה פרקי העונה הראשונה של הסדרה עלו בבת אחת באתר נטפליקס ב-15 ביולי 2016. הסדרה הפכה לאחת ההצלחות הגדולות ביותר של נטפליקס, ב-35 הימים הראשונים מאז עלתה צפו בכל פרק בממוצע 14.07 מיליון צופים בגילאים 18–49, נתון הנמוך רק מהסדרה "צער גידול בנות - הדור הבא" ומהעונה הרביעית של "כתום זה השחור החדש". על פי אתר Rotten Tomatoes הסדרה זכתה לדירוג של 95% מצד מבקרי הטלוויזיה ו-95% מצד הצופים.
נטפליקס הודיעה כי עונה שנייה של הסדרה בת תשעה פרקים, המתרחשים ב-1984 תשודר ב-27 באוקטובר 2017. לעונה זו לוהקו שון אסטין, פול רייזר, לינה ברת'אלסן ובראט ג'למן. קדימון לעונה שודר במהלך סופרבול LI וכולל התייחסויות לסרטים "הערפל" ו"מכסחי השדים".
העונה השלישית עלתה ב-4 ביולי 2019 לנטפליקס.
חלקה הראשון של העונה הרביעית עלה ב-24 במאי 2022 וחלקה השני עלה ב-1 ביולי 2022.
פרסים ומועמדויות
הסדרה הייתה מועמדת לזכייה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר, וינונה ריידר הייתה מועמדת בקטגוריות השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה. הסדרה זכתה בפרס גילדת המפיקים לסדרת הדרמה הטובה ביותר ובפרס גילדת שחקני המסך לאנסמבל הטוב ביותר. ריידר ומילי בובי בראון היו מועמדות לפרס גילדת שחקני המסך. הסדרה הייתה מועמדת ל-19 פרסי אמי, כולל בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר, שחקנית המשנה הטובה ביותר (מילי בובי בראון) ושחקן המשנה הטוב ביותר (דייוויד הארבור) וזכתה בחמישה פרסים בהם הליהוק הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר ועריכת הסאונד הטובה ביותר.
מחזה המבוסס על הסדרה
בשלהי שנת 2023 עתיד לעלות לבמת תיאטרון פיניקס שבתיאטראות וסט אנד בלונדון המחזה דברים מוזרים: הצל הראשון המבוסס על סדרת הטלוויזיה "דברים מוזרים".
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
ביקורות:
הניו יורק טיימס
הניו יורק טיימס (אנגלית: The New York Times. מכונה גם NYT, "The Gray Lady" ולעיתים בקיצור, "הטיימס", "The Times") הוא עיתון אמריקני שבסיסו במנהטן, ניו יורק ולו השפעה וקהל קוראים בארצות הברית וברחבי העולם.
העיתון, שנוסד בשנת 1851, זכה ב-130 פרסי פוליצר, יותר מכל עיתון אחר, ולו מוניטין בתור העיתון המתעד הלאומי. נכון לשנת 2019 הוא מדורג במקום ה-3 בארצות הברית עם תפוצה יומית של כ־480,000 עותקים, ואתר האינטרנט שלו הוא הראשון בעולם במדד אלכסה לעיתוני חדשות. על פי הערכות מ-2016, תפוצתו דורגה במקום ה-18 בעולם מבין עיתונים יומיים בתשלום.
העיתון נמצא בבעלות, הנסחרת בבורסה. מאז 1896 נמצא גרעין השליטה בה בבעלות משפחת אוקס-סלצברגר, שמוצאה יהודי. אף שככלל העיתון משקף נקודות מבט ודעות מגוונות, בארצות הברית הוא מזוהה לרוב עם המרכז-שמאל של המפה הפוליטית.
בישראל העיתון מופץ מדי יום חול ובסופי שבוע בשיתוף עם עיתון "הארץ".
היסטוריה
"הניו יורק טיימס" פורסם לראשונה בתור "ניו-יורק דיילי טיימס" (New-York Daily Times) ב-18 בספטמבר 1851. הוא נוסד על ידי, פוליטיקאי לשעבר ועיתונאי, ו, בנקאי.
ב-14 בספטמבר 1857 קיצר העיתון רשמית את שמו ל"הניו-יורק טיימס" (וב-1 בדצמבר 1896 השמיט את המקף).
השפעת העיתון הלכה וגברה בשנים 1870–1871, כאשר פרסם סדרת חשיפות על, מנהיג טמאני הול (קבלן הקולות הראשי של המפלגה הדמוקרטית בניו יורק). החשיפות הובילו לסוף השליטה של טוויד ושותפיו בעיר. טוויד הציע לטיימס חמישה מיליון דולר (שווה ערך ל-107 מיליון דולר בשנת 2019) כדי לא לפרסם את הסיפור.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 עבר העיתון בהדרגה מהמלצה על מועמדי המפלגה הרפובליקנית ליותר עצמאות פוליטית, וסגנונו נעשה יותר אנליטי. בשנת 1884 אף תמך בדמוקרט גרובר קליבלנד, מושל ניו יורק לשעבר, בקמפיין הנשיאותי הראשון שלו. מהלכים אלו עלו לטיימס בחלק מקהל קוראיו, והכנסותיו ירדו מ-188,000$ ל-56,000$ ב-1883–1884, אף שגם הורדת מחיר העיתון מ-4 סנט ל-2, בדומה לעיתונים מתחרים, תרמה. עם זאת, העיתון חזר למצבו הקודם תוך כמה שנים.
זמן קצר לאחר שנכנס לתפקיד, קבע אוקס את סיסמתו המפורסמת של העיתון "All the News That's Fit to Print" – שפירושה "כל החדשות שהתאימו לדפוס" או "שראויות לדפוס". בכך הבטיחה הסיסמה סיקור חדשותי מקיף, והיוותה גם עקיצה נגד הסיקור הלא תמיד ראוי, לכאורה, של עיתונים מתחרים, בהם הניו יורק וורלד של ג'וזף פוליצר והניו יורק ג'ורנל של ויליאם רנדולף הרסט, שהיו ידועים בדיווחים סנסציונים ולעיתים קרובות בלתי מדויקים, סגנון שהחל סביב אותה תקופה לקבל את הכינוי "עיתונות צהובה". תחת אוקס השיג העיתון תפוצה ומוניטין בינלאומיים. תפוצתו ביום ראשון עלתה מפחות מ-9,000 בשנת 1896 ל-780,000 בשנת 1934.
אוקס נפטר בשנת 1935, והוחלף כמוציא לאור על ידי חתנו (בעלה של בתו), ארתור הייז סלצברגר. הוא והדורות הבאים שירשו אותו, המשיכו להרחיב את תפוצת העיתון והיקפו. התשבץ שולב בקביעות החל מ-1942, ומדור האופנה החל מ-1946. מהדורה בינלאומית פורסמה גם היא החל מ-1946, עד שב-1967 החל הטיימס לפרסם את ההראלד טריביון הבינלאומי, בשיתוף פעולה עם הניו יורק הארלד טריביון והוושינגטון פוסט.
ב-1964 היה העיתון מעורב בפסק הדין התקדימי ניו יורק טיימס נגד סאליבן, בו צודד בית המשפט העליון בזכות העיתון לחופש הביטוי לאחר שנתבע באשמת לשון הרע. פסק הדין קבע לראשונה כי איש ציבור התובע לשון הרע נדרש להוכיח לא רק שנפגע מטענה שקרית, אלא גם שהנתבע ידע שהטענה שקרית או הביע "התעלמות פזיזה מהשאלה האם מדובר באמת או שקר".
ב-1971 הדליף דניאל אלסברג לעיתון את מסמכי הפנטגון, ובהם פירוט היסטורי מסווג של משרד ההגנה אודות מעורבותה הצבאית והפוליטית של ארצות הברית במלחמת וייטנאם. הטיימס החל לפרסם סדרת כתבות בנושא, שהובילו למחלוקת ציבורית ומספר תביעות נגד העיתון. בין השאר חשף כיצד הרחיב ממשל הנשיא הקודם לינדון ב. ג'ונסון את מעורבות ארצות הברית במלחמה, בזמן שהבטיח לא לעשות זאת. הנשיא המכהן ריצ'רד ניקסון סבר שהחשיפות יפגעו במאמצי המלחמה המתמשכת, וממשלו הוציא צו איסור פרסום. הפרשה התגלגלה לבית המשפט העליון והובילה לפסק הדין התקדימי, שקבע ברוב של 6 שופטים מול 3 שצווי האיסור היו בלתי חוקתיים ושהממשלה לא עמדה בנטל ההוכחה הדרוש.
ב-1980 החל הטיימס לשמר את תוכני העיתון באופן דיגיטלי. ב-22 בינואר 1996 השיק את אתרו הרשמי: NYTimes.com.
ארגון
בנוסף למטה החברה בניו יורק, לעיתון חדרי חדשות בלונדון ובהונג קונג. חדר החדשות בפריז, שהיה מטה המהדורה הבינלאומית של העיתון, נסגר בשנת 2016, אם כי בעיר נותר משרד לאיסוף ידיעות חדשותיות ולפרסום. לעיתון גם סוכנות ידיעות ומרכז עריכה בגיינסוויל, פלורידה.
עורך ציבורי
לאחר פרשת ג'ייסון בלייר, כונן ב-2003 העיתון את משרת "העורך הציבורי" על מנת "לחקור סוגיות של יושרה עיתונאית". בעל המשרה תפקד למעשה כנציב קבילות הציבור, ותפקידו "לקבל את תלונות הקוראים ולתשאל את עיתונאי הטיימס כיצד הם מקבלים החלטות". אך המשרה בוטלה ב-2017, לדברי המוציא לאור כיוון שנעשתה מיושנת, כש"עוקבינו ברשתות החברתיות [...] נעשו כלב שמירה מודרני, דרוך ויעיל יותר משאדם בודד אי פעם יוכל להיות".
עמדות המערכת
אף שככלל הניו יורק טיימס מנסה לשקף נקודות מבט רבות ומגוונות, רוב העמדות המשתקפות ממנו נחשבות לליברליות. באמצע 2004 כתב העורך הציבורי דניאל אוקרנט, כי לטיימס אכן השקפה ליברלית בנושאים חברתיים מסוימים, כמו הפלות, הגבלות על החזקת נשק ונישואים חד מיניים.
בשנת 2012 כתב העורך הציבורי ארתור בריסביין:
הטיימס לא המליץ על חבר המפלגה הרפובליקנית לתפקיד הנשיאות מאז דווייט ד' אייזנהאואר בשנת 1956; מאז 1960, המליץ על מועמד המפלגה הדמוקרטית בכל בחירות לנשיאות. עם זאת, הטיימס כן המליץ על בחירה מחדש ברפובליקנים מתונים לראשות העיר ניו יורק; הוא המליץ על רודי ג'וליאני בשנת 1997 ועל מייקל בלומברג בשנת 2005 ובשנת 2009. הטיימס המליץ גם על מושל ניו יורק הרפובליקני, ג'ורג' פטאקי, לבחירה מחודשת בשנת 2002.
סגנון
בניגוד לרוב העיתונים היומיים בארצות הברית, הטיימס מסתמך על מדריך כתיבה משלו ולא על מדריך הסגנון של AP, והוא ידוע בסגנון עריכה שמרני. בהתייחסו לאנשים, העיתון נוהג להוסיף מילות כבוד (כגון "מר", "גברת" ו"פרופ׳") לשמות משפחה. יוצאי דופן בולטים הם סיקור הספורט, התרבות הפופולרית, וביקורות הספרים.
באוגוסט 2014, על רקע ביקורת ציבורית בנושא, החליט הטיימס להשתמש במילה "עינויים" לתיאור אירועים בהם החוקרים "גרמו כאב לאסיר במאמץ לקבל מידע". היה זה מעבר מהנוהג הקודם לתאר חקירות כ"קשות" או "אכזריות".
לעיתון מדיניות גסויות קפדנית. ביקורת משנת 2007 על קונצרט של להקת הפאנק רוק "Fucked Up", למשל, נמנעה לחלוטין מאזכור שם הקבוצה הגס. עם זאת, הטיימס פרסם מדי פעם תוכני וידאו לא מסוננים הכוללים גסויות וקללות כאשר עורכיו החליטו שלסרטון יש ערך חדשותי. במהלך קמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 הדפיס העיתון מילים כגון "לזיין" ו"כוּס" כשדיווח על הצהרות וולגריות של דונלד טראמפ בהקלטה משנת 2005. לדברי עורכת הפוליטיקה דאז של העיתון, קרולין ראיין: "זה דבר נדיר עבורנו להשתמש בשפה כזו בסיפורינו, אפילו במירכאות, ודנו בכך בהרחבה." ראיין סיפרה שהעיתון החליט בסופו של דבר לפרסם את המילים בגלל ערכן החדשותי וכיוון ש"להשאיר זאת בחוץ או פשוט לתאר זאת נראה לנו מביך ופחות גלוי, במיוחד בהתחשב בכך שנציג סרטון שיראה לקוראים שלנו בדיוק מה נאמר."
עיתון מודפס
מהדורתו המודפסת של העיתון מאורגנת לשלושה מדורים:
על רקע מהפכת האינטרנט, ובדומה לרוב העיתונים האמריקאים, גם הניו יורק טיימס חווה ירידה קבועה בתפוצת המהדורה המודפסת. תפוצתו המודפסת נפלה בכ-60% מ-2005 ל-2019.
מהדורה בינלאומית
הניו יורק טיימס הבינלאומי הוא גרסה מודפסת של העיתון המותאמת לקוראים מחוץ לארצות הברית. בעבר הייתה זו יוזמה משותפת עם הוושינגטון פוסט בשם "ההראלד טריביון הבינלאומי", אך ב-2002 קיבל הטיימס בעלות מלאה על העיתון.
אתר אינטרנט
הניו יורק טיימס החל להתפרסם באופן מקוון מדי יום ב-22 בינואר 1996, ו"הציע לקוראים ברחבי העולם גישה מיידית לרוב תוכני העיתון היומי." כמעט כל האתר נגיש בחינם לכל הקוראים, כמו גם ארכיוני החדשות של הטיימס מ-1851–1922 ומשנת 1987 ואילך. עם זאת, האתר מגביל את מספר הכתבות הנגישות בחינם לקוראים שאינם מנויים.
השואה ומלחמת העולם השנייה
מקס פרנקל, יהודי גרמני-אמריקאי ועורך בכיר לשעבר בעיתון, במאמר שפרסם בנושא בניו יורק טיימס בגיליון המציין 150 שנה להקמתו, מגדיר את כישלון העיתון לתאר כראוי את השואה ככישלון "המזעזע והמכתים" ביותר בהיסטוריה של הטיימס. "בעוד שכמה כלי תקשורת אחרים [...] הציגו חששות בולטים יותר, הסיקור של הטיימס נקט באופן כללי בעמדה שהזוועות שהוסבו ליהודי אירופה, אף שהיו איומות, לא היו שונות משמעותית מאלו שחוו עשרות מיליוני קורבנות המלחמה האחרים, ולא היו ראויות לתשומת לב בולטת יותר". באותו מאמר מצטט פרנקל את לורל לף, פרופסור חברה לעיתונות באוניברסיטת נורת'איסטרן, המתעדת בספרה משנת 2005, "Buried by the Times", את נטיית העיתון לפני מלחמת העולם השנייה, במהלכה ואחריה להציב עמוק במהדורותיו היומיות את החדשות על הרדיפה וההשמדה המתמשכים של יהודים, תוך שהוא מטשטש את הייחודיות שבפשעי הנאצים כלפי היהודים.
לדברי פרנקל, כמה ממבקרי העיתון האשימו ברבות השנים את בעליו ואת צוותו כיהודים אוטואנטישמיים ו"אנטי-ציונים". אולם לדבריו:
ג'רולד אאורבך, פרופסור להיסטוריה במכללת ולסלי, כתב בספרו "Print to Fit, The New York Times, Zionism and Israel, 1896-2016" כי הייתה זו חשיבות עליונה עבור אדולף אוקס, הבעלים היהודי הראשון של העיתון, שהעיתון לא יסווג כ"עיתון יהודי". ארתור הייז סלצברגר, שירש אותו כמו"ל ב-1935, שמר על עמדה זו ושיתף את דאגותיו של אוקס מהאופן שבו יהודים נתפסו בחברה האמריקאית. החששות שלו משיפוט התבטאו באופן חיובי בנאמנותו החזקה לארצות הברית (בפרט על רקע השאלה הציבורית – בארצות הברית ובאירופה – בדבר יכולתם של היהודים להישאר נאמנים למולדתם, ולא רק לדתם או לחלום הציוני). במקביל, בין דפי הטיימס, סלצברגר סירב להביא תשומת לב בולטת ליהודים, כולל סירוב לסמן את קורבנות הנאצים כיהודים במובהק. דיווחים רבים על מעשי טבח שביצעו הנאצים התייחסו לקורבנות יהודים פשוט כ"אנשים".
פרשת ג'ייסון בלייר
ב-2003 נדרש כתב העיתון ג'ייסון בלייר להתפטר לאחר שנתפס בהעתקה והמצאה של חלקים מכתבותיו. הפרשה הביאה להקמת ועדת חקירה פנימית, שלאחר כמה חודשים הובילה להתפטרותם של שני עורכים בכירים, לכינון משרת העורך הציבורי ולמספר שינויים נוספים.
הסכסוך הישראלי–פלסטיני
סיקורו של העיתון את הסכסוך הישראלי-פלסטיני תואר על ידי מבקרים מסוימים כפרו-פלסטיני, בעוד אחרים התעקשו שהוא פרו-ישראלי.
מחקר משנת 2003 שפורסם ב"" הגיע למסקנה כי הדיווח של העיתון היה חיובי יותר כלפי ישראלים מאשר לפלסטינים. מחקר מ-2002 שפורסם בכתב העת בחן במשך חודש את סיקור האינתיפאדה השנייה בטיימס, בוושינגטון פוסט ובשיקגו טריביון, ומצא כי הטיימס היה "הכי מוטה בכיוון פרו-ישראלי", עם הטיה "המשתקפת [...] בשימוש בכותרות, בתצלומים, בגרפיקה, באסמכתאות ובפסקאות הפתיחה." בספרם "", טענו הפרופסורים למדע המדינה ג'ון מירשהיימר וסטיבן וולט, כי העיתון מבקר לעיתים את המדיניות הישראלית, אך אינו שוויוני והוא בדרך כלל פרו-ישראלי.
מנגד, העיתון הואשם גם כאנטי-ישראלי. ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו דחה הצעה לפרסם מאמר דעה בעיתון מטעמים של חוסר אובייקטיביות. כתבה בה העיר תומאס פרידמן כי השבחים שהוענקו לנתניהו במהלך נאום בקונגרס "שולמו על ידי הלובי הישראלי" עוררו התנצלות והבהרה מאת פרידמן. מרכז שמעון ויזנטל מתח ביקורת ב-2009 על העיתון על שהדפיס קריקטורות בנוגע לסכסוך הישראלי-פלסטיני שנטען כי היו אנטישמיות. ב-2019 העיתון פרסם קריקטורה אנטישמית בה מוצג בנימין נתניהו ככלב תחש עם מגן דוד כקולר, מוביל את דונלד טראמפ שמוצג כעיוור חובש כיפה. הפרשה הובילה לביקורות חריפות, ובתגובה התנצל העיתון, הודיע על הפסקת העבודה עם מפיצי הקריקטורה, ולבסוף ביטל כליל את הקריקטורה היומית.
בשנת 2022 ערכו פרופ' איתן גלבוע והעיתונאית לילך סיגן מחקר שפורם גם במעריב סופהשבוע ובדק פרסומים של הניו יורק טיימס בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני בשנת 2022. המחקר מצא הטיה ברורה ומשמעותית לרעת ישראל, כאשר רוב האזכורים בנוגע לישראל היו שליליים (51% שליליים, 11% חיוביים) בעוד שהאזכורים לארגוני הטרור הפלסטינים וחזבאללה היו מעטים מאוד, והעיתון כמעט שלא דיווח על פיגועים נגד ישראל והיהודים.
האשמות בהטיה ליברלית
ביוני 2020 אולץ להתפטר עורך מדור הדעות של העיתון, ג'יימס בנט, לאחר שפרסם טור דעה שכתב הסנאטור הרפובליקני טום קוטון. בעקבותיו התפטרה גם העורכת והפובליציסטית בארי וייס. במכתב ההתפטרות שלה, שזכה לתהודה גדולה בעולם התקשורת, האשימה וייס את העיתון ועובדיו בתרבות של השתקה כלפי דעות שאינן עולות בקנה אחד עם השקפת עולמם השייכת לצד השמאלי של המפה הפוליטית.
תדמית
לאורך השנים פיתח הניו יורק טיימס מוניטין לאומי ובינלאומי ליסודיות בדיווחיו. בקרב רוב העיתונאים זוכה העיתון להערכה רבה; סקר משנת 1999 שתשאל עורכי עיתונים ונערך על ידי "" מצא כי הטיימס דורג כעיתון האמריקני "הטוב ביותר" בסקר, לפני עיתונים כמו הוושינגטון פוסט, הוול סטריט ג'ורנל והלוס אנג'לס טיימס. ב-2011 דירג דניאל דה וייס מהוושינגטון פוסט את הטיימס במקום הראשון לפי שיטת ניקוד שהמציא, אף שהסתייג מרשימות דירוג בכלל ומשיטת הדירוג שלו עצמו. ב-2012 כינה דיווח של את הטיימס "העיתון המכובד בעולם". עם זאת, מקטע הולך וגדל של אזרחים ועיתונאים מבקר את העיתון על הטיות פוליטיות לכאורה.