cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היריבות בין הבוסטון סלטיקס לבין הלוס אנג'לס לייקרס
הלייקרס והסלטיקס צמודים במספר הגבוה ביותר של אליפויות ב-NBA, כשכל מועדון זכה ב-17 (הלייקרס זכו 12 פעמים בלוס אנג'לס ו-5 במיניאפוליס). יחד הם זכו ב-34 מתוך 74 אליפויות (או 45%) בהיסטוריה של ה-NBA. נכון לשנת 2018, לסלטיקס ולייקרס יש מאזני ניצחונות של 59% ו-59.6% בכל הזמנים, בהתאמה. נכון לסוף עונת, בוסטון היא הקבוצה היחידה עם מאזן כללי חיובי מול הלייקרס.
היריבות הייתה פחות עזה מאז פרישתם של לארי בירד ומג'יק ג'ונסון בתחילת שנות ה-90. ב- נפגשו שתי הקבוצות בגמר ה-NBA לראשונה מאז 1987, כאשר הסלטיקס ניצחו בסדרה 4–2. הם נפגשו שוב בגמר ב-, בו ניצחו הלייקרס ב-7 משחקים.
שנות ה-50
במהלך העשור הראשון של ה-NBA בשנות ה-50, למיניאפוליס לייקרס הייתה שושלת ה-NBA הראשונה. מיניאפוליס תזכה בסדרת האליפות הראשונה אי פעם של ה-NBA החדש שהוקם בשנת (שלושה גמרי BAA נערכו בין השנים 1947–1949 ונספרו רטרואקטיבית כאליפויות NBA, באחת מהן זכו הלייקרס ב-). תחת המאמן חבר היכל התהילה ג'ון קנדלה, ועם כוכב העל הראשון של ה-NBA ג'ורג' מייקן, הם יזכו בשלושה תארים נוספים ב-, ב-, ו-. הסלטיקס הופיעו עם בוב קוזי בגמר פעמיים, שכללו זכייה ב- והפסד ב-. המשחק הראשון בגמר ה-NBA בין שתי הקבוצות היה ב-1959, כאשר ב-9 באפריל, בוסטון סלטיקס ניצחה את מיניאפוליס לייקרס 0–4 בסוויפ הראשון בהיסטוריה של גמר ה-NBA. זה יסמן את ההפסד הראשון של הלייקרס בגמר, והראשון מבין שמונה תארים רצופים עבור בוסטון.
שנות ה-60
הלייקרס עברו ממיניאפוליס ללוס אנג'לס ב-1960. אחרי המהלך הזה, היריבות הסלימה. שתי הקבוצות הופיעו כחזקות ביותר ב-NBA, בהשתתפות גדולים כמו ביל ראסל, טום היינסון, ג'ון האבליצ'ק, סם ג'ונס והמאמן הראשי רד אורבך מבוסטון ואלג'ין ביילור, ג'רי וסט, גייל גודריץ' והמאמן/מנכ"ל פרד שאוס עבור לוס אנג'לס. עם זאת, בסופו של דבר זה היה העשור של הסלטיקס, שניצחו בגמר כל שנה בשנות ה-60 למעט 1967. הלייקרס יהיו היריבים של הסלטיקס בשש מהסדרות הללו: 1962, 1963, 1965, 1966, 1968, ו-1969. הסלטיקס ניצחו בכל הסדרות האלו. שלוש מהסדרות הללו (1962, 1966 ו-1969) יצאו לשבעה משחקים. הניצחון של הסלטיקס על הלייקרס ב-1966 סגר שמונה אליפויות חסרות תקדים רצופות, הרצף הארוך ביותר של כל קבוצת ספורט מקצוענית בצפון אמריקה.
הלייקרס רכשו את וילט צ'מברלין ב-1968, מה שהביא את היריבות האישית בינו לבין ביל ראסל, שקודם לכן הייתה מאפיין של היריבות בין הסלטיקס לפילדלפיה 76', ליריבות בין הסלטיקס ללייקרס. הלייקרס רשמו את מאזן הטוב ביותר במערב בעונת. לעומת זאת, הסלטיקס המזדקנים התקשו להשיג את המקום הרביעי, כאשר ראסל וג'ונס שיחקו בעונות האחרונות שלהם. למרות זאת, הסלטיקס ניצחו את פילדלפיה 76' ואת הניו יורק ניקס ועלו לגמר. ללייקרס היה יתרון במגרש הביתי בפעם הראשונה וניצחו בשני המשחקים הראשונים, אבל הסלטיקס התאוששו וניצחו במשחק 7 דרמטי בפורום של לוס אנג'לס. וסט נבחר ל-MVP של הגמר למרות היותו בקבוצה המפסידה, אבל זו הייתה נחמה קטנה בעשור שבו הלייקרס לא זכו באליפות, וכל הפסד שלהם בגמר בעשור זה היה לסלטיקס.
שנות ה-70
הסלטיקס והלייקרס שניהם מצאו הצלחה בשנות ה-70, אבל לא יהיה מפגש בין שתי הקבוצות בגמר.
בתחילת העשור נמשכו הצרות של הלייקרס בגמר ה-NBA, עם הפסד לניו יורק ניקס ב-. עם זאת, הלייקרס התאוששו שנתיים לאחר מכן כדי לזכות בגמר ה-NBA ובאליפות הראשונה שלהם בלוס אנג'לס, גם מול הניקס. זה גם היה תואר ה-NBA היחיד של ג'רי וסט. בשנה שלאחר מכן, הלייקרס שוב התמודדו מול הניקס בגמר ה-NBA של 1973 והפסידו. הם לא יגיעו שוב לגמר בעשור הזה, אבל ב-1975 הם רכשו את כרים עבדול-ג'באר.
הסלטיקס זכו בגמר ה-NBA ב-, וב-, בהנהגתם של המאמן טום היינסון והשחקנים דייב קאונס, פול סיילאס וג'ו ג'ו וייט.
אף קבוצה לא זכתה באליפות נוספת עד שנות ה-80. עם זאת, הבסיס לחידוש היריבות בין הסלטיקס ללייקרס של שנות ה-80 הונחה למעשה בכדורסל המכללות של סוף שנות ה-70. במהלך עונת 1978/79 ב-NCAA, מישיגן סטייט הובלה על ידי מג'יק ג'ונסון למשחק הגמר של טורניר NCAA, שם התמודדה מול אוניברסיטת אינדיאנה סטייט, אותה הוביל לארי בירד. במה שהיה משחק הכדורסל הנצפה ביותר אי פעם, מישיגן סטייט ניצחה את אינדיאנה סטייט 75–64, וג'ונסון נבחר לשחקן המצטיין של הפיינל פור. ג'ונסון נבחר בדראפט על ידי הלייקרס, ובירד על ידי הסלטיקס. היריבות האישית שנוצרה על ידי שני גדולי הכדורסל הללו במהלך הקולג'ים תעבור לקריירות ה-NBA שלהם, ותצית מחדש את היריבות בין שני המועדונים שבהם שיחקו.
שנות ה-80
היריבות חודשה בשנות ה-80, בעיקר בגלל היריבות האישית בין בירד לג'ונסון. מג'יק אמר על המשחקים נגד הסלטיקס, "כאשר לוח הזמנים החדש יצא מדי שנה, הייתי תופס אותו ומקיף את המשחקים נגד בוסטון. בשבילי זה היה השניים, וה-80 האחרים" (כשהוא מתייחס ל-82 המשחקים בעונה הסדירה). באופן דומה, בירד אמר ש"הדבר הראשון שהייתי עושה בכל בוקר היה להסתכל על הנתונים כדי לראות מה מג'יק עשה. לא היה אכפת לי משום דבר אחר."
הלייקרס הכו ראשונים, וניצחו בגמר מול פילדלפיה 76'. בשנה שלאחר מכן, "שלושת הגדולים" שכללו את חברי היכל התהילה בירד, קווין מקהייל ורוברט פאריש, הובילו את הסלטיקס לניצחון בגמר מול יוסטון רוקטס.
הסלטיקס הפסידו בגמר המזרח ב-1982 לפילדלפיה, ופספסו הזדמנות למשחק חוזר עם הלייקרס. עם זאת, במשחק האחרון בסדרה אוהדי בוסטון קראו ל-76', שבדיוק עמדו להדיח את הסלטיקס, "נצחו את LA!" למרות העידוד, הסיקסרס הפסידו בגמר עונת ללייקרס, שהונהגו על ידי המאמן החדש פט ריילי. עם זאת, ה-76' ניצחו את הלייקרס בשנה שלאחר מכן בגמר ה-NBA של 1983. עונת תהיה גם שנת הרוקי של ג'יימס וורת'י, עוד חבר היכל התהילה ביריבות המפורסמת.
הסלטיקס החתימו מאמן חדש, קיי. סי. ג'ונס, שהיה גם שחקן סלטיקס לשעבר, ושתי הקבוצות שיחקו סוף סוף בגמר, סדרה מפרכת של שבעה משחקים. הסלטיקס ניצחו בסדרה, והגדילו את מאזן הניצחונות בסדרת הגמר מול הלייקרס ל-8–0.
בשנה שלאחר מכן, הלייקרס סוף סוף נקמו וניצחו בגמר ה-NBA במשחק 6 בבוסטון גארדן, והפכו לקבוצה האורחת היחידה שזכתה באליפות NBA באולם הזה. הבעלים של הלייקרס, ג'רי באס, ציין כי "הניצחון הזה הסיר את המשפט הנתעב ביותר בשפה האנגלית. לעולם לא ניתן לומר שוב ש'הלייקרס מעולם לא ניצחו את הסלטיקס'". הסלטיקס התאוששו בשנה שלאחר מכן וניצחו בגמר מול היוסטון רוקטס. בגמר, שתי הקבוצות נפגשו לשובר שוויון במשחקי גמר שנות ה-80 שלהם, והלייקרס שוב יצאו מנצחים בשישה משחקים, עם התמונה האיקונית של זריקת הוו של ג'ונסון. סדרה זו סימנה את סופו של עידן עבור הסלטיקס. הם לא הגיעו שוב לגמר עד 2008. הלייקרס, בינתיים, המשיכו לזכות בגמר ה-NBA של 1988 נגד דטרויט פיסטונס, לפני שהפסידו לפיסטונס בשנה שלאחר מכן ב-1989, וזכו שוב בתארים ב-2000, 2001 ו-2002, כל זאת בזמן שהסלטיקס היו בינוניים.
מספר עיתונאים העלו השערה שהיריבות בין ג'ונסון לבירד הייתה כל כך מושכת כי היא מייצגת ניגודים רבים אחרים, כמו ההתנגשות בין הלייקרס לסלטיקס, בין הצווארון הלבן של הוליווד לבין הצווארון הכחול של בוסטון, ובין שחורים ללבנים.
היריבות הייתה משמעותית גם מכיוון שהיא משכה את תשומת הלב הלאומית ל-NBA המקרטעת. לפני הגעתם של ג'ונסון ובירד, ה-NBA עבר עשור של ירידה בעניין ורייטינג נמוך בטלוויזיה. עם שני שחקני היכל התהילה העתידיים, הליגה זכתה לדור שלם של אוהדים חדשים. היריבות בין בירד, ג'ונסון וקבוצותיהם תרמה רבות להצלחת הליגה במהלך העשור; לפי בראיינט גאמבל, "מג'יק ולארי הצילו את ה-NBA". עיתונאי הספורט לארי שוורץ מ-ESPN טען שג'ונסון ובירד הצילו את הליגה מפשיטת רגל. בכל סדרת גמר NBA במהלך שנות ה-80, הלייקרס או הסלטיקס השתתפו.
אחים לנשק (תנועת מחאה)
אחים לנשק - מחאת המילואימניקים, הוא ארגון של אנשי ונשות מילואים מיחידות שונות בצה"ל, הפועל כחלק מהמחאה נגד הרפורמה המשפטית.
היריבות בין הבוסטון סלטיקס לבין הלוס אנג'לס לייקרס
שנות ה-80
אחרי היריבות שלהם ב-NCAA וב-NBA, ג'ונסון ובירד התאחדו כדי לקדם את משחק 5 של הוורלד סיריס 2018 בין לוס אנג'לס דודג'רס (שג'ונסון הוא חלק מהבעלים שלה) ובוסטון רד סוקס. בניגוד למשחקי הגמר של הלייקרס והסלטיקס התכופים, הדודג'רס והרד סוקס נפגשו בוורלד סיריס בפעם הראשונה (מאז שהדודג'רס עברו ללוס אנג'לס).
אחים לנשק (תנועת מחאה)
הקמת הארגון ואופן פעולתו
הארגון הוקם בינואר 2023 על ידי סא"ל במילואים רון שרף, רב-סמל במילואים אייל נווה ורב-סמל במילואים איתן הרצל, בוגרי סיירת מטכ"ל, בעקבות נאומו של שר המשפטים יריב לוין, בו פירט את צעדי החקיקה המתוכננים על ידי הממשלה, ומתוך תפיסתם כי צעדים אלו צפויים לגרור פגיעה קשה במשטר הדמוקרטי בישראל. ביוני 2023 נרשם הארגון כעמותה.
היריבות בין הבוסטון סלטיקס לבין הלוס אנג'לס לייקרס
שנות ה-90
במהלך שנות ה-90, היריבות דעכה. רק הלייקרס הופיעו בגמר ה-NBA באותו עשור, והפסידו את גמר ה-NBA של 1991 למייקל ג'ורדן ושיקגו בולס, האליפות הראשונה בשושלת הבולס. זה יתגלה כרגע מכונן של ה-NBA, החלפת המשמר הישן כשהלייקרס והסלטיקס הפכו לבינוניות, בעוד שהבולס זכו בשישה תארים בראשות ג'ורדן, סקוטי פיפן והמאמן פיל ג'קסון, שחיזקו את המוניטין שלהם בתור השחקן והמאמן הגדולים בתולדות ה-NBA. שתי הקבוצות התמודדו גם עם נסיגות בצורת חוסר מזל אישי. ב-7 בנובמבר 1991, ג'ונסון הודיע שהוא נבדק חיובי ל-HIV ויפרוש מיד. כוכב הסלטיקס, רג'י לואיס, מת מהתקף לב בשנת 1993, מה שגרם עוד יותר לטרגדיה של הקבוצה מאז הבחירה השנייה לן ביאס מת ממנת יתר של סמים יומיים לאחר בחירתו בדראפט 1986. ב-1994, לא הלייקרס ולא הסלטיקס עלו לפלייאוף, מה שסימן את הפעם הראשונה בתולדות ה-NBA ששתי הקבוצות החמיצו את הפלייאוף באותה עונה.
אחים לנשק (תנועת מחאה)
הקמת הארגון ואופן פעולתו
מטרות הארגון הן עצירת צעדי החקיקה המתוכננים על ידי הממשלה וביצור הדמוקרטיה הישראלית. הארגון פועל במגוון דרכים, וביניהן הפגנות מול בתיהם של שרים וחברי כנסת, "משמרות" הכוללות עמדות שיח, הסברה בארץ ובחו"ל, עתירות משפטיות ופעולות שיבוש ומחאה, כגון תליית שלטי ענק על מצוקים, חסימת כבישים וחסימת הכניסה לארגונים ואתרים הנתפסים כאחראים ליוזמת החקיקה (כגון פורום קהלת) או מסמלים תחומי חיים שצפויים להיפגע קשות בעקבותיה (כגון משרד הביטחון והבורסה לניירות ערך). פעילות מרכזית נוספת היא החתמת אנשי מילואים על הצהרה כי יפסיקו להתנדב לשירות מילואים עד לעצירת צעדי החקיקה המתוכננים. פעולות הארגון ממומנות באמצעות תרומות של הציבור וכן ממכירת ציוד ממותג של הארגון (חולצות וכובעים).
היריבות בין הבוסטון סלטיקס לבין הלוס אנג'לס לייקרס
שנות ה-90
עם זאת, הלייקרס החלו בתהליך הבנייה מחדש בשנת 1996 על ידי טרייד עבור קובי בראיינט, שנבחר בדראפט מהתיכון באותה שנה על ידי שארלוט הורנטס. באותה שנה, הלייקרס החתימו גם את שאקיל אוניל. בינתיים, ב-1998, הסלטיקס בחרו בדראפט בפול פירס, יליד אינגלווד, קליפורניה, שגדל כאוהד לייקרס. בשנה שלאחר מכן, ב-1999, פיל ג'קסון הצטרף ללייקרס כמאמן ראשי.
אחים לנשק (תנועת מחאה)
הקמת הארגון ואופן פעולתו
הארגון פועל באמצעות מספר מעגלים: צוות היגוי הכולל שבעה אנשים, שלכל אחד מהם תחום אחריות (אסטרטגיה, מבצעים, קשרי חוץ, תקשורת, מודיעין ועוד); תחתם פועלים חפ"ק, המוציא לפועל את המשימות ומטה, הכולל מספר מחלקות; ומנגנון פעילים הכולל כ-300 איש. בנוסף ישנם עשרות אלפי חברים בקבוצות הווטסאפ של הארגון, אשר מקבלים עדכונים שוטפים. חלק מהפעולות סודיות וחלקן פתוחות לקהל הרחב. כל הפעילות נעשית בהתנדבות. שיטות הפעולה של הארגון צבאיות, וכוללות למשל מידור ותחקור אירועים. מרבית אנשי הוועד המנהל הם מסיירת מטכ"ל אך בארגון פעילים יוצאי מגוון יחידות צבאיות וביניהן מורן, שריון, שלדג ועוד.
הארגון החל בקבוצת ווטסאפ של חברים מסיירת מטכ"ל שפתח איתן הרצל במהלך מילואים משותפים, ותפס תאוצה במסע של שלושה ימים, שהחל ב-8 בפברואר 2023, מלטרון לבית המשפט העליון בירושלים, אותו הגדירו היוזמים כמסע לשמירה על הדמוקרטיה בישראל. למסע הצטרפו יוצאי יחידות לוחמות ובכירים במערכת הביטחון. כמות המשתתפים במסע הלכה וגדלה כך שביומו הראשון השתתפו בו כ-1,000 איש, ביומו השני כ-2,500 וביומו השלישי כ-10,000. למסע, כמו לפעילויות נוספות של הארגון, הצטרפו גם אזרחים שאינם אנשי מילואים, אשר תומכים במטרות הארגון ובפעולותיו.
היריבות בין הבוסטון סלטיקס לבין הלוס אנג'לס לייקרס
2000–2007
הלייקרס חזרו לגמר ב-2004 אך הפסידו לדטרויט פיסטונס. לאחר מכן, אוניל הועבר בטרייד למיאמי היט. ללא אוניל, הלייקרס החמיצו את הפלייאוף בשנה שלאחר מכן ולא הצליחו לעלות לגמר בשלוש השנים הבאות.
אחים לנשק (תנועת מחאה)
הקמת הארגון ואופן פעולתו
ב-28 במרץ הודיעו מובילי הארגון כי הם משהים את המחאה בעקבות הצהרת ראש הממשלה בנימין נתניהו על השהיית החקיקה, על מנת לתת הזדמנות למהלך ההידברות וכי יהיו ב"דקת קריאה" לחידושה אם ההידברות לא תישא פרי. בתקופה זו המשיכו הפעילים להשתתף בפעילויות השיח ובהפגנות הקבועות. זמן קצר לאחר מכן שב הארגון לפעילות מחאה מלאה, לאחר שחברי הממשלה הצהירו באופן מפורש כי הם ממשיכים לקדם את צעדי החקיקה.
היריבות בין הבוסטון סלטיקס לבין הלוס אנג'לס לייקרס
2000–2007
הסלטיקס התקדמו גם כן בפלייאוף לאחר שהיו קרובים לגמר ב-2002. ב-2004 הם החתימו את המאמן הראשי דוק ריברס. ב-2007, הם ביצעו טריידים עבור האולסטארים קווין גארנט וריי אלן, שהשלימו את כוכב הסלטיקס פול פירס ואת הכוכב העולה ראז'ון רונדו.
אחים לנשק (תנועת מחאה)
פעולות בולטות
פעולות הארגון מחולקות למספר תחומים כמפורט להלן.
היריבות בין הבוסטון סלטיקס לבין הלוס אנג'לס לייקרס
2008–2010
עם צירופם של אלן וגארנט לצד פירס והפיכתם ל"שלושת הגדולים" החדשים, הסלטיקס חזרו לפסגת ה-NBA בעונת על ידי השגת המאזן הטוב ביותר בליגה והגעה לגמר. הלייקרס גם חזרו לגמר בעזרת הרכש באמצע העונה של פאו גאסול, ושתי הקבוצות נפגשו לבסוף שוב בגמר ה-NBA ב-2008. הסלטיקס ניצחו בשישה משחקים עם ניצחון מרשים במשחק 4 וניצחון ב-39 נקודות במשחק 6. בעונה הבאה, הלייקרס והסלטיקס שיחקו משחק עונה סדירה בחג המולד. הלייקרס ניצחו במשחק הזה, מה שהפך את פיל ג'קסון למאמן שניצח 1,000 משחקים בהכי מעט זמן. הם המשיכו לזכות בגמר ה-NBA של 2009 באותה עונה, בזמן שהסלטיקס הודחו על ידי אלופת המזרח בסופו של דבר, אורלנדו מג'יק. בשנת 2009, הלייקרס החתימו את רון ארטסט.
הלייקרס סיימו את עונת עם המאזן הטוב ביותר במערב, בעוד הסלטיקס נכנסו לפלייאוף בתור המדורגים במקום הרביעי. הבנייה לקראת משחק חוזר החלה כשהלייקרס עלו ליתרון 2–0 על פיניקס סאנס בגמר המערב, עם קריאות "אנחנו רוצים את בוסטון!" בסטייפלס סנטר. כמו כן, קריאות של "Beat LA!" (נצחו את LA) פרצו ב-TD גארדן כשהסלטיקס הובילו 3–0 על המג'יק בגמר המזרח. שתי הקבוצות הדפו את הקאמבקים המאוחרים של יריבותיהן וניצחו 4–2, וקבעו מפגש חוזר בגמר ה-NBA ב-2010.
אחים לנשק (תנועת מחאה)
פעולות הסברה, הידברות וקירוב
לאורך תקופת המחאה נואמים מייסדי הארגון ופעילים מרכזיים בו במסגרת ההפגנות ברחבי הארץ, כולל הבמה המרכזית של המחאה ברחוב קפלן בת"א.      הם מרבים להתראיין באמצעי התקשורת בישראל      ומעוררים עניין גם בתקשורת הזרה.      פעילי הארגון הקימו עמדות שיח מחוץ לבתי שרים וחברי כנסת וניהלו שיחות עם רבנים מהציונות הדתית במטרה לייצר הידברות ולהעביר את המסר שצבא העם מתפרק בעקבות צעדי החקיקה. כמו כן הוקם אוהל הידברות עם צעירים חרדים המגיעים ללשכת הגיוס בתל השומר לצורך קבלת פטור מגיוס, שפעל במשמרות, החל מ-20 במרץ. אנשי הארגון הפיקו סדרת סרטוני הסברה ("המגדלור") עם מובילים בחברה הישראלית.       בנוסף נעשו פעולות הסברה וקירוב נקודתיות, שחלקן מפורטות להלן:
הפסקת התנדבות למילואים
ב-21 במרץ קיימו מובילי הארגון מסיבת עיתונאים בה הכריזו על התחלת החתמות של אנשי מילואים על עצומה לפיה יפסיקו את התנדבותם לשירות מילואים אם צעדי החקיקה המתוכננים יעברו. בימים שלאחר מכן הלכו והתרבו הדיווחים על חתימות של אנשי מילואים מיחידות שונות על העצומה.
היריבות בין הבוסטון סלטיקס לבין הלוס אנג'לס לייקרס
2008–2010
לסדרה של 2010 היו הרבה רגעים בלתי נשכחים, כולל הופעות מרשימות של בראיינט שהוביל בנקודות בשישה מתוך שבעת המשחקים, שיא הגמר של ריי אלן - 8 שלשות במשחק 2, דרק פישר נושא את קבוצתו לניצחון ואז בוכה במשחק 3, הופעה דומיננטית של הלייקרס במשחק 6, ומשחק 7 צמוד שהפך למשחק ה-NBA בעל הרייטינג הגבוה ביותר מאז הפרישה השנייה של מייקל ג'ורדן במשחק 6 בגמר 1998. הלייקרס ניצחו במשחק 7 מול הסלטיקס בפעם הראשונה, והביאו את המספר הכולל של אליפויות NBA לשש עשרה (כולל אליפות NBL אחת ב-1948), רק אחת פחות מה-17 של הסלטיקס.
אחים לנשק (תנועת מחאה)
הפסקת התנדבות למילואים
פעילי הארגון חזרו והזהירו מפני נזק בלתי הפיך שיתרחש בצבא אם לא תיעצר החקיקה. ב-19 ביולי התכנסו חברי הארגון ברחבת מוזאון תל אביב לאירוע שבו הודיעו על השהיית ההתנדבות במילואים במטרה לשמור על ערכי רוח צה"ל. בימים שלאחר מכן פנו פעילי הארגון לרמטכ"ל רב-אלוף הרצי הלוי בדרישה: "דפוק על השולחן ואמור בקול רם וברור: 'אתם מפרקים את צבא העם! החקיקה שלכם מסוכנת לביטחון המדינה!"
היריבות בין הבוסטון סלטיקס לבין הלוס אנג'לס לייקרס
2008–2010
הסלטיקס החתימו את שאקיל אוניל לעונת כדי להחליף את קנדריק פרקינס הפצוע, והוסיפה ליריבות בכך שהביאה אליה את הריב בין שאק וקובי. במהלך משחק מול הלייקרס ב-11 בפברואר 2011, ריי אלן הפך למוביל ה-NBA בכל הזמנים במספר השלשות. עם זאת, גם הלייקרס וגם הסלטיקס יודחו בסיבוב השני של הפלייאוף באותה שנה על ידי משתתפי גמר 2011, דאלאס מאבריקס ומיאמי היט, בהתאמה. בשנה שלאחר מכן, שניהם שוב יודחו על ידי משתתפי גמר ה-NBA ב-2012, אוקלהומה סיטי ת'אנדר ומיאמי היט, בהתאמה. בגלל פירוק שלושת הגדולים של בוסטון, ושינויים צפויים בסגל של הלייקרס, יש הסבורים שעונת הייתה הפרק האחרון ביריבות הנוכחית בין הסלטיקס ללייקרס.
ב-20 בפברואר 2013, הלייקרס שיחקו את המשחק הראשון שלהם מאז מותו של הבעלים ג'רי באס שמת יומיים קודם לכן, ספדו לו בסטייפלס סנטר לפני שהתמודדו מול הסלטיקס. הלייקרס ניצחו 99–113 במשחק שבו סטיב נאש עבר את כוכב הלייקרס ג'ונסון למקום הרביעי ברשימת האסיסטים של כל הזמנים ב-NBA.
שנות ה-2010
גם הסלטיקס וגם הלייקרס החמיצו את הפלייאוף בעונת, בפעם השנייה בהיסטוריה. לאחר שהניו יורק ניקס גם לא הצליחה להגיע לפלייאוף באותה עונה, זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות ה-NBA שלא הסלטיקס, הלייקרס או הניקס העפילו לפלייאוף באותה עונה.
אבל בעוד הסלטיקס הצליחו לחזור לפלייאוף במהלך שלוש העונות הבאות ואף הגיעו לגמר המזרח ב-2017 וב-2018, הלייקרס מצאו את עצמם בתהליך בנייה ממושך. לפני 2014, הלייקרס החמיצו את הפלייאוף רק ארבע פעמים מאז המעבר ללוס אנג'לס, וחמש פעמים בהיסטוריה של המועדון. עם זאת, הלייקרס המשיכו להחמיץ את הפלייאוף בשש עונות רצופות, מה שהיווה שיא, שהודגשו על ידי ארבע עונות רצופות עם יותר מ-50 הפסדים ומאזן שפל של 17–65 במהלך עונת.
ב-30 בדצמבר 2015, בוסטון סלטיקס כיבדו את כוכב לוס אנג'לס לייקרס, קובי בראיינט, במשחקו האחרון ב-TD גארדן. הלייקרס ניצחו את הסלטיקס 104–112.
עם זאת, היריבות בין הסלטיקס ללייקרס נותרה די שווה בתקופה האחרונה, כששתי הקבוצות התחלקו בניצחונות בארבע מתוך שש הפעמים האחרונות בעונה הסדירה, ולא נפגשו בפלייאוף. הקרבות בין הסלטיקס והלייקרס נדחקו הצידה לטובת היריבות המתהווה בין קליבלנד קאבלירס לגולדן סטייט ווריורס, שנפגשו בארבעה גמרי NBA רצופים בין 2015 ל-2018.
אחים לנשק (תנועת מחאה)
עתירה משפטית
ב-16 באוגוסט 2023 היגיש הארגון לבג"ץ עתירה למתן צווים לממשלה בנוגע להחלטתה לא לאכוף גיוס חרדים בעקבות פקיעת חוק שירות ביטחון.
היריבות בין הבוסטון סלטיקס לבין הלוס אנג'לס לייקרס
שנות ה-2010
למרות הצלחת הסלטיקס והמאבקים של הלייקרס בתקופה זו, שתי הקבוצות נהיו פחות ופחות דומיננטיות. העונות הכושלות של הלייקרס זיכו אותם בכמה בחירות גבוהות בסיבוב הראשון ( דיאנג'לו ראסל, ברנדון אינגרם ולונזו בול נבחרו במקום השני), בעוד הסלטיקס נהנו מהטרייד הרע של ברוקלין נטס ב-2013 על פול פירס וקווין גארנט עם שלוש הבחירות המובילות שלהם - ג'יילן בראון וג'ייסון טייטום. בנוסף, הסלטיקס המשיכו להחתים את השחקנים החופשיים אל הורפורד וגורדון הייוורד בנוסף לרכישת קיירי אירווינג מהקאבס. הלייקרס בתגובה החתימו את לברון ג'יימס בעונת 2018. שתי הקבוצות המשיכו להתכונן מחדש בעונת 2019: הלייקרס רכשו את אנתוני דייוויס מניו אורלינס פליקנס בעוד הסלטיקס הביאו את קמבה ווקר אחרי שאירווינג עזב כדי להצטרף לנטס.
אחים לנשק (תנועת מחאה)
ביקורת על הארגון
ב-22 באפריל שלח השר בן גביר מכתב התראה לאחים לנשק בעקבות טענת אנשי הארגון שהוא השתמט משירות צבאי. בן גביר כינה את הקמפיין של הארגון "שקר מוחלט" ודרש מהם פרסום התנצלות ופיצוי כספי בסך עשרה מיליון שקלים, בטענה כי רצה להתגייס לצה"ל, אך צה"ל לא אישר לו להתגייס בשל דעותיו הפוליטיות.
היריבות בין הבוסטון סלטיקס לבין הלוס אנג'לס לייקרס
בפלייאוף 2020, הסלטיקס הגיעו לגמר המזרח נגד מיאמי, כשהם הפסידו ב-6 משחקים כשמיאמי מנעה מפגש בין הלייקרס לסלטיקס, והלייקרס ניצחו את ההיט בגמר ה-NBA של 2020. בכך השוו הלייקרס את השיא של הסלטיקס, 17 זכיות באליפות. הרכז של הלייקרס, ראז'ון רונדו, הפך לשחקן השני בתולדות ה-NBA, אחרי קלייד לאבלט, שזוכה בתארים עם הסלטיקס והלייקרס, שכן הוא גם היה חלק מהסלטיקס שזכו באליפות ב-.
אחים לנשק (תנועת מחאה)
ביקורת על הארגון
ב-26 ביוני כינה השר סמוטריץ' את פעילי הארגון "טרולים" בעקבות הודעתם כי יחזירו את איום הפסקת ההתנדבות וקרא לראשי מערכת הביטחון לטפל בהם בחומרה.
ב-27 ביוני לאחר שפעילים חסמו את הכניסה לרחוב מגוריו כינה השר יריב לוין את המפגינים "קבוצה אלימה" ואמר כי "למרבה המזל או הפלא, הם 'הסתפקו' הפעם בהבערת צמיגים בכביש, בחסימת הרחוב והכניסה לחניון הבניין המשותף, ולא החליטו לשרוף איזו דירה בבניין".
ראש הממשלה בנימין נתניהו תקף את אנשי המילואים שהודיעו על הפסקת התנדבות ואמר: "הסרבנות מסכנת את הביטחון של כל אזרחי ישראל. בדמוקרטיה הצבא כפוף לממשלה ולא מכופף את הממשלה. כשגורמים בצבא מנסים באיומים להכתיב את מדיניות הממשלה זהו דבר פסול, ואם הם מכתיבים אותה - זהו קץ הדמוקרטיה. מי שגורר את צה"ל לוויכוח הפוליטי, מי שמאיים בסרבנות, צריך לדעת שסרבנות מצד אחד מובילה בהכרח לסרבנות מהצד השני". "אחים לנשק" פרסמו את התגובה הבאה: "מי שציפה בערב תשעה באב למנהיגות אחראית ומאחדת קיבל את ביבי לחוץ מסית משקר ומרמה את הציבור. ביידן, הנגיד, מנדלבליט, ראשי מערכת הביטחון והעם כבר אמרו לך כולם – רק גניזה של חוקי הדיקטטורה תציל את ישראל כי עילת הסבירות היא דיקטטורה על מלא. כמו ששמרנו על מדינת ישראל במשך עשרות שנים ככה נמשיך לשמור ולהגן עליה כמדינה יהודית ודמוקרטית לדורות. צבא העם יש רק בדמוקרטיה".
ב-29 ביוני פורסם כי מספר פעילים של הארגון קיבלו מסרון על ביטול רישיון הנשק שלהם.
במהלך ההפגנה המרכזית נגד צעדי החקיקה בקפלן, ת"א ב-1 ביולי התפתח עימות אלים בין פעילי הארגון לבין פעילי "הגוש נגד הכיבוש". לפי מוחים שהיו במקום, פעילים נגד הכיבוש שהניפו דגלי פלסטין ניסו לפרוש שלט שעליו כתוב "חובה להתנגד לטרור מתנחלים". בתגובה, אחד מפעילי הארגון תקף בגז פלפל מפגין שהיה בידו דגל פלסטין, במקום התפתח עימות והתוקף עוכב לחקירה. האירוע גרר ביקורת מצד פעילי מחאה וגורמים נוספים.  בעקבות האירוע פרסם הארגון את ההודעה הבאה: “אנו מכבדים את כל שותפינו למאבק הבאים מכלל גוני הקשת הפוליטית מימין ומשמאל. מטרתנו אחת והיא ביטול ההפיכה המשטרית. אנו מגנים כל גילוי של אלימות, ונמשיך להיאבק יחד שכם אל שכם למען המטרה המשותפת”.
בג"ץ עדאלה נגד עיריית תל אביב-יפו
פסק הדין שניתן בשנת 2002 בבג"ץ 4112/99 עדאלה והאגודה לזכויות האזרח בישראל נגד העיריות והיועץ המשפטי לממשלה על ידי נשיא בית המשפט העליון השופט אהרן ברק, השופט מישאל חשין והשופטת דליה דורנר הכריע בסוגיית השילוט בשפה הערבית מבלי לקבוע מסמרות בעניין מעמדה כשפה רשמית. הסוגיה שנידונה בפני בית המשפט הייתה האם עיריות אשר בתחום שיפוטן חי מיעוט ערבי מחויבות ברישום בשפה הערבית על השילוט העירוני. בית המשפט קבע כי במקומות העונים לתנאים מסוימים נדרש שהשילוט העירוני יהיה כתוב בשלוש שפות, עברית, ערבית ואנגלית, ויאפשר נגישות לאוכלוסיות שונות.
רקע
החוק היחיד שמגדיר באופן מפורש את השפות הרשמיות במדינת ישראל הוא סעיף מספר 82 בדבר המלך במועצה על ארץ ישראל שנחקק על ידי ממשלת בריטניה בראשית ימי המנדט הבריטי. חוק זה עדיין תקף בכפוף לתיקונים שנעשו בו עם קום המדינה, אולם במשך השנים נוספו עליו תקנות, חוקים וכללים שלא תמיד עולים בקנה אחד עם הנוסח המקורי שלו. בסופו של דבר נדרשו עתירות לבג"ץ כדי להבהיר את המצב המשפטי בעניין זה. מכלל החוקים ומפסיקת בג"ץ עולה כי לישראל שתי שפות רשמיות עיקריות: עברית וערבית. השפות הרשמיות אינן שוות-מעמד - השפה העברית היא השפה העיקרית שבה נעשית רוב עבודת הרשויות, ויש לה עדיפות על-פני הערבית. תרגום לערבית מצורף לחלק מההודעות הרשמיות, בעיקר אלה המיועדות לציבור הערבי. ארגון עדאלה מייצג במקרים רבים ערבים ישראלים ופלסטינים. עדאלה יחד עם האגודה לזכויות האזרח בישראל הגישו עתירה לבית משפט העליון נגד עיריות אשר בתחומן מתגורר מיעוט ערבי ואינן משתמשות בשפה הערבית בכיתוב על השילוט העירוני לצד השפה העברית והאנגלית.
עובדות פסק הדין
עיריות אשר בתחומן מתגורר מיעוט ערבי אינן משתמשות בשפה הערבית בכיתוב על השילוט העירוני לצד השפה העברית והאנגלית, למרות הגדרת השפה הערבית כשפה רשמית במדינת ישראל.
טענות עדאלה והאגודה לזכויות האזרח בישראל
מרבית השילוט העירוני המצוי בתחום שיפוטן של עיריות אשר חלק מתושביהן ערבים כולל כיתוב בשפה העברית ובשפה האנגלית, אך אינו כולל כיתוב בשפה הערבית. היות שהשפה הערבית היא שפה רשמית במדינת ישראל, חלה חובת השימוש בשפה הערבית לצד השפה העברית בכל שלטי ההכוונה, ההדרכה, האזהרה והמודיעין באותן ערים, חובה זו נגזרת מהמשפט הבינלאומי ומהזכות לשוויון וכבוד האדם. גישה נאותה לשירותים הציבוריים היא חלק מהאינטרס הציבורי אשר מקדם ושומר על הסדר הציבורי. אמות המידה שקבע היועץ המשפטי לממשלה בהצבת השילוט בתוספת כיתוב בשפה הערבית יהא רק בתוך השכונות בהם מתגוררים אזרחים ערבים, פוגעת מעל הנדרש בזכויותיהם של האזרחים הערביים, משדרת עלבון ופוגעת בתחושת השייכות של אוכלוסייה זו, יתרה מזו קיים קושי מהותי ביישום אמות המידה של היועץ המשפטי בבחינה בין צירים ראשיים לבין כבישים צדדיים ומאידך אין נתון קבוע באילו אזורים יש אוכלוסייה גדולה דוברת ערבית או ריכוז ניכר של ערבים, וזאת על רקע מעבר בין השכונות בעיר. כדוגמה בנצרת עילית אין כלל שכונות ערביות ובכל זאת מתגוררים ערבים בכל רחבי העיר, אותם ערבים זכאים ליחס של כבוד לשפתם ולגישה נאותה לכלל השירותים הציבוריים.
טענות העיריות
סמכותן של העיריות בהצבת שלטי הכוונה ושמות רחובות בתחום שיפוטן נגזרות מסעיפים 249, 234(4) לפקודת העיריות ומתקנה 18 לתקנות התעבורה, לפיה העיריות משמשות כ"רשת תמרור מקומית". בהוראות אלה אין קביעה מפורשת באשר לשפתן. סימן 82 לדבר המלך במועצה לעניין השלטון המקומי, קובע כי כל המודעות הרשמיות של הרשויות המקומיות באזורים שייקבעו על פי צו הנציב העליון יתפרסמו בערבית ובעברית, אך צווים כאלו לא פורסמו ולכן במצב דברים אלה אין בהוראות סימן 82 כדי להטיל חובה על הרשויות המקומיות לפרסם שלטים עירוניים בשפה הערבית. למרות האמור ומתוך התחשבות בתושבים הערביים באותן ערים חלק מהערים הסכימו לתוספת כיתוב בשפה הערבית בשלטים העירוניים, בצירי תחבורה מרכזיים, בשמות רחובות ובמוסדות עירוניים המשרתים את כלל התושבים כגון בית העירייה, הספרייה העירונית ועוד, כל זאת תוך חמש שנים או במכרזים להחלפת שילוט בלאי והצבת שילוט חדש ובלבד שלא יהא כרוך בהוצאות כספיות.
פסק הדין
דעת הרוב
השופט אהרן ברק, נשיא בית המשפט העליון:
מקור סמכותה של העירייה בהצבתם של שלטי הכוונה בתחום העירייה היא מכוח פקודת העיריות ומתקנות התעבורה, אין בלשונן של ההוראות הללו קביעה מפורשת באשר לשפתן. קביעה באשר לשפתן של ההוראות יכולה לבוא משני מקורות, האחד, מקור חיצוני, קובע כי המודעות הרשמיות של הרשויות המקומיות שייקבעו על פי צו הנציב העליון לפי סימן 82 לדבר המלך במועצה על ארץ ישראל יפורסמו בשפה הערבית והעברית, אך צווים כאלה לא פורסמו, במצב דברים זה, אין להטיל חובה על הרשויות המקומיות והעיריות לפרסם שלטים עירוניים בשפות הרשמיות כל עוד לא נקבעו האזורים שבהם תחול חובת הפרסום. חשיבות הוראות סימן 82 היא בקביעת מעמדה של השפה הערבית כשפה רשמית, ממעמד זה נובעות במישרין זכויות וחובות כלפי השלטון המרכזי, המקור השני הוא המקור הפנימי שנגזר מתכלית הוראות סימן 82 לדבר המלך במועצה על ארץ ישראל במסגרת פרשנותה של הסמכות השלטונית על פי תכליתה, תכלית השילוט, בסמכותה של הרשות להפעיל שיקול דעת. בהיעדר מקור חיצוני שנובעת ממנו חובה לכיתוב בערבית בשלטים העירוניים, נבדוק את המקור הפנימי אשר בסמכותה של הרשות להפעיל שיקול דעת, שיקול הדעת של הרשות אינו מוחלט, שיקול הדעת של הרשות הוא מוגבל על ידי התכלית המיוחדת המונחת ביסוד החקיקה המסמיכה, הוא מוגבל על ידי ערכי היסוד ועקרונות היסוד של המשפט הישראלי.
ביסוד הסמכות להציב שילוט עירוני עומד הצורך להגשים את האינטרס הציבורי במתן שירות ראוי ובטוח, מכאן ניתן להסיק כי באותם חלקים בעיר בהם יש ריכוז של מיעוט ערבי יש להבטיח כי בצד הכיתוב בעברית יבוא כיתוב בערבית, באותה מסקנה ניתן לבסס גם כי באזורים שמחוץ לשכונות האלו המצויים בשימוש כלל תושבי העיר כגון צירים מרכזיים הכיתוב בשפה הערבית לצד השפה העברית חיוני ומתבקש וכך למעשה ניתן לאפשר שילוט ברור ונהיר לכולם תכלית כללית בפירושן של ההוראות שלעיל מגולמת באלה:
השופטת דליה דורנר:
מעמדה של השפה הערבית כלשון רשמית במדינת ישראל ניתן בדיני החינוך, התקשורת והבחירות, כלי התקשורת מחויבים בשידור בשפה הערבית לפי חוק רשות השידור כמו שבחוקי הבחירות נקבעו הסדרים המבטאים את בכורת השפה הערבית, מכאן נגזר החופש של הפרט להתבטא בלשון הרצויה לו, מעמדה של השפה הערבית כשפת דיבור, שפת תרבות ושפת דת למיעוט שמתגורר במדינת ישראל ולא רק ברשמיותה של השפה הערבית בשימושים המפורטים בסימן 82, עיקר ההוראות בסעיף זה באות לקבוע שמעמדה של השפה הערבית הוא כלשון רשמית של מדינת ישראל, עקרון השוויון בין יהודים לערבים חל על זכויות אישיות ובהם ההכרה בשפה הערבית כלשון רשמית שנייה לצד השפה העברית, תכלית זו מתחייבת מערך השוויון שהוא ממהותה ומאופיה של מדינת ישראל, מימוש חופש השפה מחייב את הרשויות לתת אפשרות למיעוט הערבי לחיות את חייו במדינת ישראל בשפתו, ההנחה היא כי אזרחים ערבים בישראל עשויים לדעת ערבית בלבד. מעמדה של השפה הערבית כשפה רשמית אינו מתיישב עם צמצום השילוט לאזורים מסוימים בתחומי הרשויות המקומיות, יתר על כן צמצום זה יש בו אף קונוטציה פוגעת.
דעת המיעוט השופט מישאל חשין:
חולק על דעתו של השופט אהרן ברק וסבור כי המשפט הישראלי אינו מכיר בזכויות קולקטיביות, זכות לטיפוח זהותה ותרבותה של קבוצת מיעוט אינה מטילה חובת עשה על הרשות, סימן 82 אף מסדיר את מעמדה של השפה הערבית. לדעתו של השופט חשין אין נורמה בדין הקיים המבטיחה חופש לשון ומאידך אינה מטילה חובת עשה על הרשות המקומית, במצב דברים אלו אין מקום להתערבותו של בית המשפט ומכאן שילוט בתחומה של עירייה כמוהו כשאר שירותים שעירייה מספקת לתושביה, צורכי היומיום הם אלה המצויים באחריותה ובסמכותה של הרשות המקומית וזו תעשה כחוכמתה ועל פי שיקול דעתה. ייעודו של השילוט הוא לשרת את צורכי היומיום של התושבים, שילוט לא נועד לשרת לא מטרה כלל מדינית ולא תכלית כלל לאומית, ההנחה היא שהתושב הערבי מנהל את חייו בעיר מגוריו, ומכאן חובת השילוט בערבית מוטלת על הערים שבקרבן שוכנת אוכלוסייה ערבית בשיעור שאינו זניח, הנחה זו מוטעית מאחר שההבחנה בין הערים בהן מתגורר מיעוט ערבי לבין מקומות היישוב שבסביבותיהן הבחנה מלאכותית, בית המשפט יתקשה לייחד את חובת הדו-לשונית רק לערים בהן יש ריכוז של תושבים ערבים.
שילוט העירייה בתחומיה חייב להיעשות בצורה הנהירה לתושבים, שלטי חוצות אינם ממלאים את ייעודם כהלכה אם עוברים ושבים אינם מבינים את הכתוב עליהם, אך מצד שני לא הובאו בפני בית המשפט ולו טענה על כך שאבדה דרכו של תושב ערבי בשל כך שחסר להם הכיתוב בערבית בשמותיהם של רחובות צדדיים בשכונות היהודיות.
התביעה אינה מתייחסת לסכסוך ספציפי של פלוני או אלמוני המצריכה פתרון, התביעה מציגה תאוריות כלליות וסתמיות על אודות תושבים ערבים המתגוררים בתחומי העיריות הנתבעות והמתקשים לקורא שילוטי רחוב, הזכויות המוכרות במשפט הישראלי הן זכויות שנושאן הוא היחיד, הזכויות ככלל, אינן ניתנות אלא ליחיד, בית המשפט הכיר בצורך לאזן בין זכויות היחיד לבין צורכי החברה וטובת הכלל, זכותו של כל יחיד, בכפוף לחריגים, לעסוק בפעילות תרבותית כחפצו ואולם אין חובה המוטלת על המדינה לסייע למיעוט לשמר את לשונו ותרבותו ולפתחן.
עדאלה והאגודה לזכויות האזרח בישראל מבקשות מבית המשפט לנקוט צעד פוליטי מובהק, לא פחות, ויקבע כי הערבים בישראל הם מיעוט לאומי ותרבותי שעל המדינה לסייע לו בשימורה וקידומה של זהותו העצמאית, הכרעה זו יש לתת לרשויות הפוליטיות ולא לבית המשפט, אין בסמכותו של בית המשפט ליצור זכות קולקטיבית כללית של האוכלוסייה הערבית כקבוצת מיעוט לטיפוחה ולשימורה של זהותה הלאומית והתרבותית בטרם יאמר המחוקק דברו ובטרם ייערך דיון ציבורי מעמיק.
הכרעת בית המשפט
הכרעת הרוב הייתה כי יש להורות על הוספתו של כיתוב בשפה הערבית בכל השלטים העירוניים של אותן ערים בהן מתגורר מיעוט ערבי. נקבע לוח זמנים מדורג לשינויים השונים: לגבי שילוט חדש או שילוט ישן שהתבלה והמוחלף ממילא נקבעה חובה להוסיף כיתוב בערבית החל מיום מתן פסק הדין. לשינוי הכיתוב בשילוט העירוני שלא במסגרת שילוט חדש או החלפת שילוט בלוי הוקצו שנתיים. לשינוי הכיתוב העירוני ביתר השלטים העירוניים הוקצו שנתיים נוספות, דהיינו ארבע שנים מיום מתן פסק הדין.
בעקבות פסק הדין
עד למתן פסק הדין רוב השילוט העירוני היה כתוב בעברית ובאנגלית וללא כיתוב בערבית. בעקבות פסק הדין חלה הרחבה בהכרת השפה הערבית כשפה רשמית במדינת ישראל וכיום כל השילוט העירוני נכתב בערבית לצד העברית. השימוש בכיתוב בערבית התרחב לכלי התקשורת והעיתונות כגון פרסום אירועי תרבות פתוחים הנוגעים לציבור הרחב חויב בפרסום גם בערבית. למעשה לאחר פסק הדין ובמשך השנים התחזק מעמדה של הערבית כשפה רשמית ובשנת 2012 הוכנס הכיתוב בערבית גם לתעודות אזרח ותיק, לצד הכיתוב בעברית ובאנגלית.
יצחק שוורזנץ
יצחק שוורזנץ (בגרמנית: Jizchak Schwersenz; 30 במאי 1915, ברלין – 1 ביוני 2005, ברלין) היה מורה, מתנגד גרמני לנאציזם בתקופת גרמניה הנאצית וממייסדי קבוצת המחתרת "חוג חלוצי".
קורות חיים
יצחק שוורזנץ נולד בשם הנס-יואכים שוורזנץ (Hans-Joachim Schwersenz). הוא נולד למשפחת סוחרים ומילדותו היה חבר בתנועות נוער ציוניות. ראשית היה חבר ב"עזרא" ומגיל 13 היה חבר בתנועת הנוער הצופית "קדימה". זמן קצר לאחר סיום לימודיו (Abitur ) בגימנסיה הריאלית בברלין, היה שוורזנץ עם חברי תנועת הנוער שלו בהולנד, שם שמע על עליית הנאצים לשלטון. מפחד הגסטפו נשאר בהולנד ושם החל בהכשרה חלוצית חקלאית כהכנה לעלייה אפשרית לארץ ישראל.
בשנת 1935 חזר שוורזנץ לגרמניה לבקשתו של יוסף בורג, שהיה ממנהיגי תנועת המזרחי בגרמניה. עם שובו מונה שוורזנץ לתפקידי ניהול בתנועות נוער יהודיות. הוא ניהל בית רווחה לנוער יהודי בקלן ובמקביל למד במכללה דתית יהודית, לשעבר סמינר למורים יהודים, עד סוף 1936. בינואר 1937 מונה כמורה בבית הספר היהודי בהרלינגן. הוא קיבל השראה מיוסף ישובי, מהאווירה הציונית של המוסד ומהרוח החינוכית המתקדמת ששררה בו. ישובי הציע לו לעבור לברלין ושם ללמוד במוסד להכשרת מורים ולקבל הסמכה אקדמית (Abitur ). שוורזנץ עבר לברלין ושם למד במוסד ההכשרה של קהילת עדת ישראל (Adass-Jisroel-Gymnasium). בפברואר 1939 עבר בחינת הסמכה להוראה.
בסוף שמחת תורה של סוף 1941 נאלץ שוורזנץ להודיע לתלמידיו על תחילת הגירושים של יהודי גרמניה למזרח. עם תחילת הגירושים נסגר בית הספר. עם זאת, הצליח שוורזנץ להמשיך ללמד בסתר במבנה שהוסווה כמוסד לחינוך חקלאי. ב-1942 נאסר כל חינוך יהודי, המבנה נסגר ומוריו גויסו לעבודת כפייה. שוורזנץ עבד בעבודת כפייה במטבח הקהילה היהודית וכן במפעלים. באוגוסט 1942, נוכח הגירושים המתמשכים, ירד למחתרת, לבקשת חברתו אדית וולף. בפברואר 1943 אספו השניים נוער יהודי מתלמידיו לשעבר של שוורזנץ ומתנועת הנוער שבה הדריך, והכינו אותם לחיים במחתרת. קבוצה זו, בה היו כ-40 חברים, נקראה "חוג חלוצי". חברי הקבוצה הסתתרו בגרמניה עצמה וכן ניסו לברוח ממנה, בעיקר לשווייץ. ההסתתרות הייתה בעיקר על ידי זהויות בדויות, תעודות מזויפות, כרטיסי מזון ומקומות מסתור, לעיתים בעזרת חסידי אומות העולם.
סיפר צבי אבירם, שהסתתר בברלין במהלך כל שנות המלחמה:
הנצחה ואותות כבוד
שוורזנץ הוא חבר כבוד של ארגון "יד ביד" העולמי. . סניף רויטלינגן של ארגון הצופים והצופות הפרוטסטנטים בגרמניה נקרא על שמו.
המוזיאון לאמנות המזרח הרחוק
המוזיאון לאמנות המזרח הרחוק ע"ש יחיאל נהרי, רמת גן הוא מוזיאון אמנות שנפתח ב-1988 ברמת גן. מטרת המוזיאון היא להציג יצירות שדרכן מתאפשרת למידה והיכרות של תרבות ואמנות המזרח הרחוק. המוזיאון מבוסס על אוסף של הנדבן יחיאל נהרי, שמוצג בו באופן קבוע, לצד תערוכות מתחלפות בנושאים שונים הקשורים לתרבות ולאמנות המזרח הרחוק.
מוצגים
אוסף המוזיאון כולל פריטים מהמאה ה-13 עד המאה ה-20 מארצות מזרח אסיה. מוצאם של מרבית הפריטים מסין ומיפן. האוסף כולל כלי חרסינה בסגנונות שונים, כלי מתכת דקורטיביים, כלי לכה, פסלוני שנהב, עבודות אמייל, עבודות טקסטיל, כלי חרב, רהיטים, גילופי עץ ואבן, והדפסי עץ יפניים.
אופיו האקלקטי של האוסף משקף את טעמו של בעל האוסף, שלא היה איש מקצוע בתחום אמנות המזרח הרחוק, אלא אספן שרכש את חפציו בעת שביקר במזרח הרחוק. החפצים שנרכשו היו בעלי ערך רב בעיני הסינים והיפנים אותם פגש נהרי, אך בעת שנרכשו, בשנות ה-40 ובתחילת שנות ה-50, היו אספנים בודדים במערב שגילו בהם עניין, וכיום הם נדירים יחסית.
ביוזמת קרל שוורץ הוצג אוסף נהרי בשנת 1953 במוזיאון תל אביב הישן. נהרי קיווה שהאוסף יוצג באופן קבוע במוזיאון בישראל, אך לא זכה לכך בחייו. לאחר מותו הפתאומי נודע כי ציווה לתרום את האוסף לעיר מגוריו, רמת גן. בשנת 1974 הוצג האוסף לראשונה ברמת גן, אך רק לתקופה קצרה, שלאחריה הוחזר לארגזים ונשמר במחסני עיריית רמת גן. בשנת 1988 מונה צוות מקצועי מיוחד כדי להעריך ולשקם את האוסף ולהכינו לקראת הצגתו במשכן של קבע. בנובמבר 1988 נפתח רשמית המוזיאון לאמנות המזרח הרחוק ע"ש יחיאל נהרי במשכנו הקבוע.
יחיאל נהרי
יחיאל נהרי היה איש עסקים שהיה פעיל בעסקי העץ ברחבי העולם. הוא נולד בעיירה ויינגרוב שבפולין, עלה לארץ ישראל בשנת 1938 ועיברת את שם משפחתו מינז'ירז'בסקי (שפירושו בפולנית נהר קטן) לנהרי. לימים, עם התרחבות עסקיו, קבע את מקום מושבו במונטריאול. לאחר מלחמת העולם השנייה נודע לו שכל משפחתו נספתה בשואה, והוא יצא לאירופה והחל לעזור לניצולי השואה; שם כונה הנדבן הגדול. גם בישראל תרם לנזקקים בתקופת הצנע. נהרי נסע בעולם והתאהב במזרח הרחוק, ובשלב מסוים החל לרכוש שם חפצי אמנות. במקביל לעסקי העץ, פתח גם חנות עתיקות במונטריאול. בגיל 49 נישא למזכירתו, יהודייה ילידת בולגריה, שניהלה את המשרדים שלו במונטריאול ובפריז. בשנת 1961 חזר לישראל, עם אשתו ושתי בנותיו, והתגורר ברמת גן. בשנת 1962 נפטר באופן פתאומי מהתקף לב, כשהיה באירופה. אלמנתו ושתי בנותיה נשארו בארץ עד שנת 1974, ואז חזרו למונטריאול.
קרוליין, נסיכת הנובר
קרוליין לואיז מרגריט גרימלדי (נולדה ב-23 בינואר 1957) היא "נסיכת הנובר" ו"הנסיכה ממונקו", בת משפחת האצולה לבית גרימלדי. היא השלישית בסדר הירושה אחרי שני ילדיו של אחיה, אלבר השני, נסיך מונקו.
משפחה
קרוליין נולדה ב-23 בינואר 1957 בארמון מונקו, כבתם הבכורה של רנייה השלישי, נסיך מונקו מבית גרימלדי, ושל השחקנית האמריקנית גרייס קלי. קרוליין היא אחותם הבכורה של אלבר השני, נסיך מונקו וסטפני, נסיכת מונקו. בילדותה בילתה קרוליין את רוב זמנה בבית סבה וסבתה (הוריה של אמה גרייס קלי), ג'ון ב. קלי האב ומרגרט סרן בפילדלפיה.
רפואה בחלל
רפואת חלל היא תחום ברפואה שעוסק בבריאותם של אסטרונאוטים בחלל, לרבות מניעת סכנות בריאותיות ויצירת סביבת עבודה בטוחה שתאפשר אורח חיים בריא.
קרוליין, נסיכת הנובר
השכלה
הנסיכה קרוליין סיימה את תואר הבגרות בצרפתית בשנת 1974 בהצטיינות, כמו כן התחנכה בבית הספר סנט מרי באסקוט. את לימודיה האקדמיים המשיכה קרוליין באוניברסיטת סורבון, שם קיבלה תעודת בפילוסופיה, פסיכולוגיה וביולוגיה.
הנסיכה קרוליין דוברת מספר שפות: צרפתית, אנגלית, ספרדית, גרמנית, ואיטלקית.
רפואה בחלל
רפואת חלל בחיי היום-יום
ישנן טכנולוגיות רפואיות שפותחו לטובת השהייה בחלל ונמצאו כמתאימות ויעילות לשימוש על פני כדור הארץ:
רפואת חירום
במצבים בהם הפציעה חמורה ולא ניתנת לטיפול המשימה מבוטלת והצוות חוזר לכדור הארץ לטיפול בעזרת אמצעים שישנם רק בכדור הארץ.
קרוליין, נסיכת הנובר
מחויבויות מלכותיות
בעקבות מות אמה בשנת 1982, שימשה קרוליין בפועל כגברת הראשונה של מונקו עד נישואי אחיה לשרלין וויטסטוק בשנת 2011.
היא משתתפת באופן קבוע באירועים חברתיים חשובים במונקו הקשורים למשפחתו של נסיך מונקו, כגון חגיגות יום העצמאות, נשף רוז השנתי, נשף הצלב האדום, ופורמולה 1 בתחרויות הגרנד פרי למכוניות והגרנד פרי לאופנועים במונקו.
רפואה בחלל
טיפול רפואי לפני טיסה בחלל
בהכנות לפני טיסה לחלל האסטרונאוטים עוברים בדיקות גופניות.
הבדיקות נשלחות לבדיקה במעבדה קלינית, שם מנתחים את תוצאות בדיקות הדם, השתן והצואה שעברו. ישנן גם בדיקות הבודקות את תפקודי הריאות, את השיניים ואת העיניים (בדיקת ראייה). בנוסף לכך האסטרונאוטים עוברים בדיקות מקיפות כמו טייסים, הבודקות לחץ דם, דופק, רמת חמצן בגוף, רמת הסידן בעצמות, פעילות במוח ועוד. כשבוע לפני השיגור האסטרונאוטים מבודדים על מנת למנוע התפשטות מחלות זיהומיות שיכולות להתפשט בפגישה עם אנשים.
קרוליין, נסיכת הנובר
מחויבויות מלכותיות
בשנת 2007 נסעה קרוליין לרפובליקת דרום אפריקה, שם נפגשה עם הנשיא לשעבר נלסון מנדלה.
פילנתרופיה ופטרונות
בשנת 1979 מונתה הנסיכה קרוליין על ידי אביה ואמה כנשיאת וועד מונקו לשנת הילד הבינלאומית, שנתיים לאחר מכן בשנת 1981 הקימה קרוליין קרן באחריותה "ז'ן ז'אקוט".
הנסיכה קרוליין שיתפה בעבר פעולה עם ארגונים פילנתרופיים אחרים כגון קרוליין הייתה מעורבת כוללים את "האגודה העולמית של ידידי הילדים" (AMADE), "קרן הנסיכה גרייס", "קרן הנסיך פייר", "קרן הנאמנות של פיטר לה מרצ'נט", ו"יוניצ"ף" (UNICEF).
רפואה בחלל
טכנולוגיה רפואית ושימושיה במהלך שהות בחלל
הטכנולוגיה של היום מאפשרת לצייד את כל האסטרונאוטים בציוד אישי - מערכת חיישנים ומערכות הדמיה, הבודקים נתונים שונים בגופם: לחץ דם, דופק, רמת חמצן בדם, קצב לב, מצב הריאות, רמת הסידן בעצמות, פעילות המוח ועוד. חיישנים אלה מעבירים את נתוניהם אל כדור-הארץ באמצעות מערכת התקשורת של החללית, וכאן עוברים על הנתונים ברציפות. אם מגלים בעיה, האסטרונאוטים מקבלים הנחיות ברורות מן הקרקע מה עליהם לעשות. החללית מצוידת בתרופות מגוונות, באמצעי חבישה וטיפול במקרי פציעה ובעזרים רפואיים אחרים.
קרוליין, נסיכת הנובר
פילנתרופיה ופטרונות
בשל מחויבותה לפילנתרופיה ולאמנויות, מונתה קרוליין לשגרירת רצון טוב מטעם "יוניצ"ף" ב -2 בדצמבר 2003, ובנוסף קיבלה פרס "אלוף הילדים" ב -20 במאי 2006. בחודש דצמבר 2011 "האגודה העולמית של ידידי הילדים" העניקה מחווה של כבוד לקרוליין, בעקבות "מאמצים בלתי נלאים להמשיך במורשת הארגון". לקרוליין הוענק בעבר אות "הצלב הגדול" של "מסדר סנט צ'ארלס", קיבלה את התואר "מפקדת מסדר ההצטיינות והתרבות.
תחביבים
תחביביה האישיים של הנסיכה קרוליין כוללים רכיבה על סוסים, שחייה וסקי. מאז נעוריה, היא נחשבה כסמל אופנה בינלאומי, כאחת הנשים הלבושות היטב בעולם האופנה.
בנובמבר 2011, נפתחה תערוכה לכבוד הנסיכה קרוליין במוזיאון הלאומי של מונקו.
משפחתה
לנסיכה קרוליין היה קשר רומנטי עם גברים מפורסמים רבים, ביניהם מארק שאנד (אחיה הצעיר של קמילה, המלכה-רעיה של הממלכה המאוחדת), סבסטיאן טיילור (בן זוגה לשעבר של אליזבת נסיכת יוגוסלביה), גינס יונתן (בנו של יונתן גינס הברון מוין), אנרי ז'יסקאר ד'סטאן (בנו של נשיא צרפת לשעבר ואלרי ז'יסקר ד'אסטן), ופיליפ לוויל (הזמר הצרפתי).
בשנת 1978 התחתנה קרוליין לראשונה, עם פיליפ ז'ונו, בנקאי צרפתי, ממנו התגרשה כעבור שנתיים.
בשנת 1983 התחתנה קרוליין בשנית, עם סטפנו קסיראגי. לזוג נולדו שלושה ילדים:
סטפנו נהרג בתאונת שיט בשנת 1990, ובשנת 1999 התחתנה קרוליין בשלישית, עם ארנסט אוגוסט החמישי, נסיך הנובר ונולדה להם בת אחת:
לאחר גירושיה מפיליפ ז'ונו, היא הייתה מאורסת לרוברטינו רוסליני (בנם של רוברטו רוסליני ואינגריד ברגמן), בין נישואיה השניים והשלישיים הייתה קרוליין במערכת יחסים עם השחקן הצרפתי וינסנט לינדון.
השמירה על פרטיות
לקרוליין היו יחסים גרועים עם התקשורת והפפראצי מאז נעוריה, מאז תלונותיה במדיה כשטענה כי היא "לא יכולה לחיות את חייה של סטודנטית רגילה". ב-24 ביוני 2004, הנסיכה זכתה בבית המשפט האירופי לזכויות האדם בתביעה שהגישה נגד גרמניה, על זכותה לפרטיות בחייה האישיים על פי סעיף 8 לאמנה האירופית לזכויות האדם. במקרה הנדון, במוקד המשפט היו מספר צילומים שפורסמו בעיתוני רכילות בגרמניה, וביניהם תמונותיה של הנסיכה שצולמו בסתר ממועדון חוף במונטה קרלו, וצילומים מחופשת סקי. בית המשפט האירופי קבע כי בתי המשפט בגרמניה, שם התנהלו הליכים קודמים, שגו באיזון של הזכות לפרטיות וחופש העיתונות. נפסק שצילומים מחייה האישיים של הנסיכה אינם תורמים די לשיח הציבורי, ומשום כך הזכות לפרטיות גוברת.
לאחר פסק הדין פנתה הנסיכה שוב לבתי משפט בגרמניה, שדחו את בקשתה לצו מניעה כנגד פרסומים חוזרים של הצילומים. הסכסוך הגיע פעם נוספת לבית המשפט האירופי לזכויות אדם, שפסק בפברואר 2012, כנגד הנסיכה. נקבע שביישום הקונקרטי של עקרונות הדין לנסיבות המקרה, בתי המשפט בגרמניה איזנו בין הזכויות המתנגשות באופן שאינו מצדיק התערבות של בית המשפט האירופי.
הסריס האתיופי
הסריס האתיופי או הסריס הכושי הוא אדם המוזכר בברית החדשה, אשר הגיע מאתיופיה העתיקה או מכוש ומכאן כינוייו.
בספר מעשי השליחים מוזכר כי מלאך דיבר אל פיליפוס המבשר ואמר לו ללכת דרומה לכיוון עזה. בדרכו הוא פגש בסריס של קנדק, מלכת כוש, שבא להשתחוות בבית המקדש והיה בדרכו חזרה במרכבה תוך שהוא קורא בספר ישעיהו. פיליפוס ניגש אל המרכבה ושאל את הסריס אם הוא מבין את אשר הוא קורא, הסריס השיב לו שלא ואמר לפיליפוס שיקריא לו. פיליפוס החל בשיחה עם הסריס על ישו עד שהסריס השתכנע וביקש להיטבל.
פרשנות
לפי מספר חוקרים הסריס מכוש היה יהודי מכוש שבא להתפלל בבית המקדש, דבר אשר מרמז על קיומה של קהילה יהודית בממלכת כוש. במסורת האתיופית הסריס נחשב לנוצרי האתיופי הראשון ולאדם שהביא את הנצרות לאתיופיה. פרשנות זו של הכנסייה האתיופית באה מתוך המקרא שתרגם את השם "כוש" לשם "אתיופיה" ואינה תואמת את המחקר מכיוון שממלכת כוש שכנה בצפון סודאן ולא בחבש שזו זוהתה עם השמות אתיופיה/כוש רק יותר מאוחר. לפי מסורות אתיופיות אחרות, לרבות הכבר נגשת אף המלכה קנדק המוזכרת בקטע זוהתה עם מלכת שבא.
גיא גת
גיא גת (נולד ב-24 בספטמבר 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירה
במהלך עונת 1994/1995 עזב למכבי הרצליה. ב-17 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–1 נגד הפועל באר שבע. גת שיחק בהרצליה עד עונת 1999/2000 בסיומה ירדה לליגה הלאומית.
Into the Nightlife
Into the Nightlife (בעברית: אל תוך חיי הלילה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סינדי לאופר, מתוך אלבום האולפן העשירי שלה, Bring Ya to the Brink. השיר יצא לאור ב-8 באוגוסט 2008, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע אל המקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סינדי לאופר, פייר אסטרום, יוהאן בובק ומקס מרטין והופק על ידי אסטרום, בובק ומרטין. בריאיון לאנטרטיינמנט ויקלי, לאופר סיפרה כי שם השיר נוצר בהשראת ספרו של הנרי מילר Into the Night Night, וטענה כי השיר מדבר על חיי הלילה שבניו יורק.
כמה שנים לאחר צאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-1.2 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של סינדי לאופר ב-25 באוקטובר 2009. הקליפ בוים על ידי לאופר וצולם ב-"ספלאש בר" בניו יורק, ב-20 במאי 2008. בקליפ מופיעים כמה ממעריציה של לאופר. שני הידוענים וקולטון פורד מופיעים בקליפ גם כן.
פלג תמיר
פלג תמיר (פלג בן-ציון תמיר) (18 בינואר 1928 – ד' באייר תשע"א, 8 במאי 2011) היה חבר הארגון הצבאי לאומי, אלוף-משנה בחיל האוויר הישראלי, מנהל וחבר דירקטריונים של חברות תעשייה ישראליות ומנכ"ל התאחדות התעשיינים בישראל, מנהל מפעלי תרבות ויושב ראש הנהלת מכון ז'בוטינסקי בישראל. אחיו הוא תא"ל (מיל') אוריאל תמיר.
Into the Nightlife
וידאו קליפ
נכון למאי 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-2.4 מיליון צפיות.
פלג תמיר
משפחתו ונעוריו
תמיר נולד בתל אביב, בן בכור לחנה לבית איזרסקי וליונה (ג'וני) תמיר (קופ) ונכד לתמר ז'בוטינסקי-קופ, אחותו של זאב ז'בוטינסקי, וליצחק אליעזר איזרסקי, חבר קהילת יהודי יפו ומראשוני תל אביב. על שמו פלג, כתב זאב ז'בוטינסקי להורים יונה וחנה קופ: "פלג הוא פלג נפלא, פלג פלגי הפלגים". המשפחה עברה להתגורר בחיפה ברחוב ירושלים, בשל עבודתו של אביו, יונה תמיר, כמהנדס בחברת החשמל לארץ ישראל. וּבֵיתָהּ שימש מקום כינוס קבוע לחברי מפקדת אצ"ל, בפיקודו של בנימין זרעוני, ואחר של חנוך קלעי. יונה תמיר, השתתף בהוצאתו לאור של עיתון מחתרתי יחד עם חברים אנשי אצ"ל. בעקבות זאת, נעצר פעמיים על ידי השלטונות הבריטים, לראשונה ב-1939, ובשנייה לאחר השבת השחורה ב-1946. לפלג יש אח אחד בשם אוריאל תמיר (חבר לפלג באצ"ל בנעוריו. בהמשך התגייס גם הוא לצה"ל והגיע לדרגת תת-אלוף כראש מנת"ק בחיל חימוש).
באצ"ל ובמעצר
תמיר הצטרף לאצ"ל בהיותו נער. שבועות אחדים לאחר סיום לימודיו בבית הספר הריאלי בחיפה, ב-16 באוגוסט 1945, נעצר על ידי שלטונות המנדט הבריטי, יחד עם 19 אנשי אצ"ל שערכו אימונים במסגרת "קורס סגנים" ב"בית הספר למפקדים", בשוני ליד בנימינה. עשרים החניכים נשפטו בבית משפט צבאי בריטי, ונידונו למאסר.
נידון לחמש שנות מאסר בכלא עכו, אך מפקד כוחות הצבא, שהיה צריך לאשר כל פסק-דין של בית משפט צבאי, אישר רק שלוש שנים. באוקטובר 1947 השתחרר בניכוי שליש על התנהגות טובה, אך לאחר מספר שעות נעצר שוב למעצר מנהלי, ונשלח למחנה המעצר בלטרון ומשם למחנה המעצר בעתלית. באותן שנים, נעצר על ידי הבריטים גם אחיו אוריאל, בשעה שהשתתף בהדבקת כרוזי אצ"ל על קירות בתים ברחובות העיר עם חבריו. אחר כך, בתקופת הסזון הקטן פרצו לבית משפחת תמיר תוקפים אלמונים, והכו ופצעו את אוריאל ואת אמו, שניסתה להגן עליו.
באביב 1948 ברח תמיר מעתלית, מוסתר בתוך מזוודה של חברו יצחק, אשר השתחרר מהמחנה. תמיר מיד חזר לפעילות באצ"ל, והשתתף בהתקפת האצ"ל על יפו במלחמת העצמאות באפריל 1948.
בצה"ל
תמיר התגייס לצה"ל, לאחר הקמתו ביוני 1948, ושירת בחיל האוויר. הוא נישא בשנת 1951. המשיך בשירות קבע בתפקידי הדרכה בחיל האוויר. בשנים 1964–1968 עמד בראש שלישות חיל האוויר, והשתחרר מהשירות בדרגת אלוף-משנה. הוא למד לתואר ראשון משפטים באוניברסיטת תל אביב, שהעניקה לו תואר LL.B בשנת 1958. ולמד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בארצות הברית, שהעניקה לו תואר M.B.A בשנת 1963.
בתעשייה הישראלית
עם שחרורו מצה"ל, מונה תמיר למנכ"ל התאחדות התעשיינים בישראל, תפקיד בו כיהן עד שנת 1980. בתפקידו זה עסוק בעידוד רכישת תוצרת ישראלית, אולם הצהיר שהצרכן הישראלי צריך להעדיף תוצרת ישראלית רק כשהאיכות והמחיר זהים. במהלך השנים אייש משרות מפתח בהתאחדות במקורביו, בעיקר מימי שירותו הצבאי. במקביל, בשנת 1978 השתלם באוניברסיטת הרווארד בקורס מנהלים בכירים. כן יצא בשליחות הבונדס לסבב הרצאות בארצות הברית.
בסוף 1980 התמנה תמיר למנכ"ל חברת ההשקעות דנות תעשיות. הוא השתתף בשלל דירקטוריונים של חברות ממשלתיות, ציבוריות ומסחריות, כגון: התעשייה האווירית, אל על, הבנק הבינלאומי הראשון והבנק הישראלי לתעשייה. הוא כיהן כשופט (נציג הציבור) בבית הדין הארצי לעבודה, היה חבר "העמותה להפקת סרטי המורשת הלאומית" ובהנהלת "קרן רמת גן".
בשנים 1984 ועד שלהי 1987, הופקד על מפעל מלווה העצמאות והפיתוח ("הבונדס") באירופה, ובמסגרת תפקידו שהה בלונדון. כיהן כמנכ"ל חברת שיכון ופיתוח לישראל, בשנים 1988–1992. בשנים 1992–2006, היה מנכ"ל אתר ההנצחה הממלכתי ומוזיאון מערכות ישראל "המרכז הלאומי למערכות ישראל" בהר איתן. במקביל, הוא למד מוזאולוגיה לתואר שני באוניברסיטת תל אביב בשנת 1995.
במכון ז'בוטינסקי בישראל
בשנת 1994, נבחר לכהונת יושב ראש הנהלת מכון ז'בוטינסקי בישראל, תפקיד אותו מילא בהתנדבות שני עשורים עד יומו האחרון. בתקופת כהונתו עבר המכון תהליכים של מיחשוב מקיף, פרסום והוצאה לאור של תעודות ומסמכים לרשות הציבור (באמצעות האינטרנט), והתקנת שתי תצוגות אור-קוליות: "זאב ז'בוטינסקי – מעגל חיים" ו"'הספורט הלאומי' – עליית 'אף-על-פי'", במוזיאון מכון ז'בוטינסקי, שבו מבקרים אלפים מדי שנה. תמיר יזם את הוצאתו לאור של הכותר אגרות זאב ז'בוטינסקי וחיבורים וכותרים נוספים על ז'בוטינסקי ומשנתו, על תולדות התנועה הרוויזיוניסטית ועל הארגונים: אצ"ל ולח"י. ביוזמתו והנהלתו, ובתיאום עם מוסדות להשכלה גבוהה בישראל, מעניקה הוועדה האקדמית שליד מכון ז'בוטינסקי פרסי מחקר לחוקרים ולתלמידים מדי שנה.