cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנסטסיה פטרישאק
קריירה
פטרישאק רגישה במיוחד לנושאים חברתיים, והיא נוהגת לנגן באירועי צדקה. כך למשל באירוע התרמה בקתדרלת מילאנו עבור נפגעי רעידת האדמה בהאיטי וכן באירוע גיוס כספים גדול בתאטרו גרנדה בברשיה עבור יתומים, קשישים וסטודנטים ממשפחות מצוקה בבוסניה והרצגובינה וכן לבניית בית חולים לניתוחים אורתופדיים לילדים בבורונדי. או בסיוע בבניית יחידה לטיפול נמרץ וניתוחי לב בבית חולים לילדים ברומא. בשנת 2015 היא נבחרה להיות חלק מהפרויקט שתוכנן והוקם על ידי האפיפיור פרנציסקוס והמועצה האפיפיורית למשפחה, בשם "התעלומה הגדולה". בכל שנה היא משתתפת ביוזמות לציון יום הזיכרון הבינלאומי לשואה, הידועים שבהם הוא המופע "שאלת מוצרט" המבוסס על ספר של מייקל מורפורגו באותו שם ומופע לקירוב עמים בשם "כינור התקווה" ובהשתתפות האפיפיור הפרנציסקוס, הרב אברהם סקורקה והשייח' עומאר עבוד.
בשנת 2016 זכתה לנגן בכינור "איל קאנונה", שהיה הכינור של ניקולו פאגאניני שנבנה על ידי ג'וזפה גוארנרי בשנת 1743. פטרישאק ניגנה את הקונצ'רטו לכינור מספר 1 של פגניני בתאטרו קרלו פליצ'ה בג'נובה יחד עם תזמורת באירוע לכבוד 234 שנה להולדתו.
בשנת 2017 פטרישאק הוחתמה בלייבל המוזיקה הקלאסית של סוני, סוני קלאסיקל. בשנת 2018 הוציאה את הדיסק הראשון שלה, "Amato Bene" ("אהוב טוב"). האלבום הוקלט עם כינור משנת 1690 של אנטוניו סטרדיווארי איל טוסקנו.
כלים
פטרישאק מנגנת בכינור מודרני שנבנה במיוחד עבורה על ידי יצרן הכינורות הבולוני רוברטו רגאצי.
סלבה מוסקבה
סלבה מוסקבה הוא מועדון רוגבי רוסי ממוסקבה, המשתתף בליגת הרוגבי המקצוענית, ליגת הרוגבי הבכירה ברוסיה. המועדון נחשב לאחד החזקים במדינה אם כי נאבק להתמודד מול יריבתה העירונית: VVA Monino.
בעונת 2021 העפילה לחצי גמר הגביע הרוסי ברוגבי.
מריו בולאטי
מריו אריאל בולאטי (בספרדית: Mario Ariel Bolatti; נולד ב-17 בפברואר 1985 בלה פארה שבקורדובה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר המרכזי. ניחן במיוחד ביכולותיו במשחק ההגנה, במסירות ובבעיטות מטווחים ארוכים.
קריירה
בולאטי החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בלגראנו, וקודם לקבוצה הבוגרת של המועדון ב-2003. ב-2006 הוא סייע לקבוצה לעלות לליגת העל הארגנטינאית, אך כעבור שנה אחת בלבד ירד עמה לליגת המשנה. בעקבות כך החליט בולאטי לעזוב את המועדון, לאחר שערך במדיו 86 הופעות.
ביולי 2007 חתם בולאטי בקבוצת פורטו הפורטוגלית על חוזה לארבע שנים, לאחר שכישרונו משך את עיני הקבוצה. בעונת היה בולאטי שותף לזכיית הקבוצה באליפות ליגת העל הפורטוגלית לאחר שהשתתף ב-15 משחקים, ובנוסף שיחק פעמיים במסגרת ליגת האלופות. מאחר ששאף לקבל דקות משחק רבות יותר, הושאל בראשית 2009 בחזרה לארגנטינה, אל קבוצת הורקאן.
באליפות הקלאוסורה ב-2009 היה בולאטי לאחד משחקני המפתח של הורקאן, שהציגה סגנון משחק התקפי ונאבקה על הזכייה באליפות הליגה הארגנטינאית, עד שהפסידה לולס סארספילד במחזור האחרון של העונה. בעקבות יכולתו המרשימה זכה בתואר השחקן המצטיין של העונה בארגנטינה מטעם המגזין "Olé". בינואר 2010 עבר בולאטי לפיורנטינה האיטלקית.
בולאטי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה במשחק מול רוסיה באוגוסט 2009, תחת המאמן דייגו מראדונה. במחזור האחרון של מוקדמות מונדיאל 2010, באוקטובר אותה שנה מול אורוגוואי, הבקיע את שער הניצחון ל-0-1 של נבחרתו, שבעקבותיו העפילה הנבחרת לטורניר המונדיאל. הוא נכלל בסגל הנבחרת גם למונדיאל עצמו.
גומצן (טרימרסורוס)
גומצן (שם מדעי: Trimeresurus) הוא סוג של נחשים ארסי מתת-משפחת צפעוני גומה המכונים גומצנים עקב הגומות שליד נחיריהם, איתם הם יכולים לאתר את טרפם, הכולל מינים בעלי דם חם ולאתר אותם בעזרת החום. החום מייצר אצלם תמונה מטושטשת של הטרף ומקל עליהם לכוון אליו.
בניגוד לשאר סוגי הגומצנים סוג זה מצוי ביערות דרום-מזרח אסיה ומטפס על עצים. הנחשים מוסווים וצבעם ירוק כמו עלי היער, אך חלקם בעלי צבעים כהים או בהירים יותר. הם בעלי שיני ארס גדולות ועלולים לסכן גם אנשים שהוכשו.
לנחשים אלה עיניים גדולות ובולטות, ראש רחב, גוף בצבע ירוק בוהק ומעט פסים כהים. הם יכולים להגיע לאורך 240 ס"מ. הם מחכים לטרפם על ענפי העצים ומחכים ליונקים קטנים, עופות, זוחלים ודו-חיים מטפסים.
בעבר השתייכו לסוג זה גם בני הסוג פרוטובות'רופס.
פתיח טרים
פתיח טרים (בטורקית: Fatih Terim; נולד ב-4 בספטמבר 1953 באדנה) הוא כדורגלן עבר טורקי ששיחק בעמדת המגן, מזוהה במיוחד בתור מאמנה לשעבר של גלאטסראיי.
טרים, המכונה הקיסר (באיטלקית: Imperatore, בטורקית: İmparator), היה מהמאמנים הטובים ביותר בעולם בעשור הראשון של המאה ה-21. הוא אימן במספר מועדונים בטורקיה ובאיטליה, וכן את הנבחרת הטורקית בשלוש קדנציות שונות. הישג השיא שלו כמאמן הנבחרת היה ההעפלה לחצי גמר יורו 2008.
קריירת משחק
טרים החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של אדנה דמירספור מעיר הולדתו. הוא התקדם לקבוצה הבוגרת בשנת 1969. בעקבות הקשיים הכלכליים במועדון, טרים היה לשחקן היחיד בקבוצה שקיבל שכר בסתר עבור שירותיו. שלוש שנים לאחר מכן התמנה לקפטן הקבוצה, והוסיף לשחק בשורותיה עד ל-1974.
באותה שנה חתם טרים בגלאטסראיי, שם שיחק בתפקיד הבלם. הוא שיחק בקבוצה 11 שנים, במהלכן לא זכתה הקבוצה באליפות טורקיה, אך הניפה שלוש פעמים את הגביע הטורקי. בין השנים 1980 ל-1985 שימש טרים כקפטן הקבוצה.
בשנת 1975 ערך טרים את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה, במדיה שיחק עד לפרישתו מכדורגל. הוא שימש כקפטן הנבחרת ב-35 משחקים בינלאומיים, ובסך הכל ערך 51 הופעות בהן כבש שני שערים. בעת פרישתו היה לשיאן ההופעות בנבחרת, ולשיאן ההופעות כקפטן הנבחרת.
קריירת אימון
לאחר פרישתו שולב טרים בצוות המקצועי של גלאטסראיי, תחת המאמן יופ דרוואל. הוא החל את דרכו כמאמן ראשי בשנת 1987 בקבוצת אנקרגוצ'ו, שם אימן כ-18 חודשים עד שעבר לתפקיד המאמן בקבוצת גזטפה, אותה אימן במשך שנה. הוא לא זכה להצלחה משמעותית בשתי הקבוצות.
בשנת 1990 התמנה לעוזר מאמן נבחרת, תחת המאמן הגרמני ספ פיונטק. במקביל אימן את נבחרת טורקיה הצעירה. בשנת 1993 החליף טרים את פיונטק בתפקיד מאמן הנבחרת הטורקית, והעפיל עימה לטורניר יורו 1996. הייתה זו ההעפלה הראשונה אי פעם של נבחרת טורקיה לטורניר יורו, ואף על פי שהפסידה בכל משחקיה בטורניר ולא כבשה כלל במהלכו, עצם ההפעלה נחשבה להישג משמעותי עבור הנבחרת.
לאחר טורניר היורו התמנה טרים למאמן קבוצת גלאטסראיי. הוא אימן אותה במשך ארבע עונות וזכה עימה בארבע אליפויות רצופות. בשתי העונות האחרונות הוסיפה הקבוצה גם זכיות בגביע. בעונת, בנוסף לשני התארים המקומיים, זכתה הקבוצה גם בגביע אופ"א, בהופעתה הראשונה אי פעם במשחק גמר אירופי, לאחר שגברה במשחק הגמר על ארסנל האנגלית בדו-קרב פנדלים לאחר 0-0 בתום הארכה. ארבע העונות המוצלחות של טרים בגלאטסראיי הפכו אותו למאמן המצליח בתולדות המועדון.
בעונת התמנה טרים לתפקיד מאמן פיורנטינה האיטלקית, בחוזה לעונה אחת. הוא החל את דרכו בצורה מוצלחת והוביל את הקבוצה לגמר הגביע האיטלקי, אך התנגשויות חוזרות ונשנות בינו לבין הבעלים ויטוריו צ'צ'י גורי הובילו להודעה של המאמן כי לא יחדש את חוזהו בתום העונה, כבר בחודש ינואר. מאותו הזמן חלה ירידה משמעותית ביכולתה של הקבוצה, שהובילה את טרים להתפטר מתפקידו עוד בטרם סיום העונה.
בקיץ שלקראת עונת התמנה טרים למאמנה של מילאן. הוא הטמיע בקבוצה את שיטת הטוטאל פוטבול שפיתח המאמן רינוס מיכלס, תוך שהוא מתבסס על יכולתו של שחקן הרכש אותו החתים בקבוצה, רוי קושטה. למרות היכולת ההתקפית הגבוהה של הקבוצה, היא נותרה פגיעה מאוד בחלק האחורי, מה שהוביל לסדרת תוצאות לא מוצלחת, בסיומה פוטר מתפקידו לאחר חמישה חודשים בלבד.
לקראת עונת חזר טרים לגלאטסראיי. בעיות פנימיות בהנהלת הקבוצה, קשיים כלכליים במועדון וחוסר היכולת להחתים שחקנים לפי דרישותיו של טרים, הובילו אותו לסיים את תפקידו במרץ 2004. לאחר מכן לקח תקופת הפסקה מאימון, תוך שהוא דוחה הצעות מאינטר מילאנו ורומא.
בקיץ 2005 שב טרים לקדנציה שנייה בנבחרת טורקיה, לקראת שלושת משחקיה האחרונים במוקדמות מונדיאל 2006. טורקיה השיגה 7 מ-9 נקודות בשלושת המשחקים, מה שהקנה לה את המקום השני בבית ומקום בפלייאוף ההעפלה לטורניר. בפלייאוף הודחה טורקיה על ידי, כשלאחר 4-4 בסיכום שני המשחקים, שווייץ עלתה בזכות שערי חוץ.
לאחר הטורניר המוצלח הוארך חוזהו של טרים בנבחרת עד לשנת 2012. הוא הוביל את נבחרתו במוקדמות מונדיאל 2010, אך כשל בניסיונו להעפיל לטורניר, ועקב כך התפטר מתפקידו ב-11 באוקטובר 2009, כאשר אפסו סיכויי נבחרתו לסיים בין שתי הראשונות בבית.
טרים חזר לקדנציה שלישית בגלאטסראיי, תחת הנהלה חדשה, לקראת עונת. טרים הוביל את הקבוצה לשתי אליפויות רצופות, ובעונתו השנייה אף העפיל עם הקבוצה עד לרבע גמר ליגת האלופות, שם הודחה על ידי ריאל מדריד. לקראת סיום העונה היה מעורב טרים בתקרית במהלך משחק ליגה, בה זעם על מספר החלטות שיפוט ואיבד את עשתונותיו, תוך שהוא משתולל ומתפרץ בזעם על כל מי שניגש לעברו. בעקבות התקרית ספג עונש חמור של הרחקה מתשעה משחקי ליגה.
ב-22 באוגוסט 2013, בעודו משמש כמאמן גלאטסראיי, מונה טרים בפעם השלישית לתפקיד מאמן נבחרת טורקיה, לקראת ארבעת משחקיה האחרונים במוקדמות מונדיאל 2014. טרים הוביל את הנבחרת לשלושה ניצחונות והפסד אחד, במשחק האחרון, וטורקיה סיימה במקום הרביעי ולא העפילה למונדיאל.
מבחן המרשמלו
מבחן המרשמלו היה מחקר בנושא דחיית סיפוקים שנערך באוניברסיטת סטנפורד. בניסוי נבדקה קבוצה של ילדים. לכל אחד מהם ניתן ממתק והובטח לו שיקבל ממתק נוסף, אם ימתין רבע שעה לפני שיאכל את הממתק הראשון. לאחר מכן עקבו החוקרים אחר התפתחות הילדים ומצאו מתאם גבוה בין יכולת דחיית הסיפוקים שלהם לבין האינטליגנציה הרגשית שלהם והישגיהם. ניסויים חוזרים שנערכו מאוחר יותר ערערו על תוצאות הניסוי וקבעו שגורמים אחרים, ולא יכולת דחיית סיפוקים, השפיעו על יכולת ההמתנה של הילדים ועל הצלחתם בעתיד.
פתיח טרים
קריירת אימון
בתחילת הקדנציה השלישית שלו בנבחרת עוד אימן טרים בגלאטסראיי, אך ב-24 בספטמבר 2013, לאחר שהוביל את הקבוצה לניצחון אחד ושלוש תוצאות תיקו בליגה הטורקית ולתבוסה 1–6 מול ריאל מדריד בשלב הבתים של ליגת האלופות, פוטר טרים מתפקידו על ידי הנהלת הקבוצה. ההחלטה התקבלה לאחר פגישה בת שעתיים בין טרים להנהלה, שבסיומה התקיימה הצבעה על המשך דרכו. בהודעת המועדון נמסר כי טרים דחה את הצעת ההנהלה לחידוש חוזהו, שהיה אמור להסתיים בסיום העונה. טרים המשיך לשמש כמאמן הנבחרת הטורקית לקראת מוקדמות יורו 2016.
מבחן המרשמלו
הניסוי המקדים של 1970
מבחן המרשמלו הראשון נערך בשנת 1970 על ידי ולטר מישל ואבי אבסן, באוניברסיטת סטנפורד. מטרת הניסוי הייתה לבדוק אילו גורמים עשויים לסייע לדחיית סיפוקים אצל ילדים. החוקרים שיערו שחשיפה לממתק בזמן ההמתנה תזכיר לילדים את התגמול המצפה להם וכך תעזור להם לחכות.
פתיח טרים
קריירת אימון
ב-26 ביולי 2014 נחנך אצטדיונה של קבוצת איסטנבול בשאקשהיר, ונקרא על שמו של טרים, אצטדיון פתיח טרים בשאקשהיר.
מבחן המרשמלו
הניסוי המקדים של 1970
בניסוי השתתפו 32 ילדים, 16 בנים ו-16 בנות, שגילם הממוצע היה 4.5. שלושה ילדים לא השתתפו בניסוי מכיוון שלא הצליחו להבין את הוראות החוקרים. הילדים הוכנסו לחדר ריק מהסחות דעת, שבו הונח על שולחן ממתק לבחירתם (שתי עוגיות או חמישה מקלות בייגלה). החוקרים הודיעו לילדים שהם יכולים לאכול את הממתק מייד, אבל אם יחכו רבע שעה לפני שיאכלו אותו הם יזכו בממתק נוסף. מישל ואבסן ציינו שחלק מהילדים תוצאות הניסוי סתרו את השערתם המוקדמת של החוקרים, והתברר שהסחת דעת מהפיתוי מסייעת לדחיית הסיפוקים יותר מחשיפה אליו כתגמול.
יהודית דורי
יהודית (ג'ודי) דורי (נולדה ב-1954) היא פרופסור אמריטה בפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה בטכניון, וחוקרת בתחום מדעי החברה בכלל והוראת המדעים בפרט.
מבחן המרשמלו
ניסוי המרשמלו ב-1972
הניסוי הבא, שנערך בשנת 1972, הציג מרשמלו כתגמול. בהתבסס על תוצאות הניסוי הקודם, ניסו החוקרים לבדוק אילו הסחות דעת יסייעו יותר בדחיית הסיפוקים והאם יכולת דחיית הסיפוקים שיפגינו הילדים תשפיע על הישגיהם בעתיד. בניסוי זה השתתפו 50 ילדים והוא נערך באופן זהה לניסוי של 1970, אך הפעם הוצגו לילדים גירויים שונים שנועדו להסיח את דעתם מהמרשמלו. גם בניסוי זה הוכח שהסחת דעת מהממתק מסייעת בהמתנה לתגמול.
פתיח טרים
קריירת אימון
ב-10 בינואר 2022 פוטר מאימון גלאטסריי אחרי קדנציה שלישית במועדון. פוטר כשהקבוצה במקום ה-12 בליגה הטורקית.
יהודית דורי
עמית מחקר בכירה במוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית וראש מרכז המורים הארצי למקצועות הטכנולוגיים. במשך 15 שנה (2000–2015) הייתה חוקרת ופרופסור אורחת במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) שבארצות הברית. החל משנת 1991, דורי היא חלק מסגל המחקר של הפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה בטכניון. במהלך שנים אלו הקימה את קבוצת הוראת הכימיה וחקרה במספר תחומים בהוראת המדעים וההנדסה בכלל ובהוראת הכימיה בפרט, הן ברמת בית הספר והן ברמת האוניברסיטה: ויזואליזציות מדעיות, מיומנויות חשיבה ברמה גבוהה ומטא-קוגניציה, למידה והערכה חינוכית, למידה מרחוק, עידוד בנות ללימודי מדעים ולמצוינות וקידום נשים לקריירה במדעים.
ביוגרפיה
דורי נולדה בשנת 1954 ברמת החיל שבצפון תל אביב. אימה, רִסְיָה לבית דודמן, ניצולת שואה ששרדה כנערה את מחנה הריכוז אושוויץ, עלתה לישראל דרך שווייץ, לשם נשלחה להבראה לאחר שחרורה מהמחנה. אביה, משה לבית פולק, עלה על הרכבת האחרונה מגרמניה וכך חמק מהמשטר הנאצי ועלה לישראל. בהגיעו לישראל עִברת אביה של יהודית דורי את שם משפחתו ל"הישראלי". יהודית דורי ואחותה הצעירה מרים ישראלי-שליש גדלו בגבעתיים. משה היה רואה חשבון ורסיה מחנכת בבית ספר יסודי בשכונת סאלמה ג'. לדבריה של דורי, חשיבות ההשכלה כמו גם עזרה לזולת הם ערכי יסוד שהונחלו במשפחה מגיל צעיר ובאו לידי ביטוי בבחירת אמה ללמד בשכונת מצוקה ובמוטיבציה החזקה ללמוד ולהתקדם שבאה לידי ביטוי במהלך חייה.
מבחן המרשמלו
ניסוי המרשמלו ב-1972
בשנת 1988 ערך מישל סקר בין הורי הילדים, והגיע למסקנה ש בשנת 1990 השווה מישל את תוצאות מבחן המרשמלו עם ציוני ה-SAT של הנבדקים, ומצא שהילדים שהמתינו עד לקבלת המרשמלו השני צברו בממוצע 210 נקודות במבחן יותר מאלו שלא המתינו.
יהודית דורי
ביוגרפיה
דורי למדה לתואר ראשון בכימיה וביוכימיה באוניברסיטה העברית, ולתעודת הוראה באוניברסיטת תל אביב. במכון ויצמן למדה לתואר שני במדעי החיים בהנחייתה של פרופסור רות ארנון, ולתואר שלישי בהוראת המדעים בהנחייתם של פרופסור דוד סמואל ופרופסור אבי הופשטיין. את עבודת הפוסט-דוקטורט שלה השלימה דורי באוניברסיטת קנזס. המחקר, בשיתוף עם פרופסור ג'רי יוכים (Jerry Yochim), היה בתחום של הוראת ביולוגיה מולקולרית וכלל פיתוח, יישום והערכה של טכנולוגיות למידה בקורס פיזיולוגיה של גוף האדם ברמה אוניברסיטאית.
דורי היא ממובילי המחקר בתחום הוראת המדעים, הטכנולוגיה, ההנדסה והמתמטיקה (science, technology, engineering, and mathematics – STEM – education). בתוקף תפקידיה היא משתתפת בקביעת מדיניות ומעורבת בהחלטות של משרד החינוך. ממצאי מחקרים שערכה דורי השפיעו על תוכנית הלימודים בכימיה של משרד החינוך ועל דרכי ההערכה בבגרות. בין השנים 2003–2008 היא שימשה כיושבת ראש ועדת המקצוע בכימיה של משרד החינוך וכעת היא מכהנת כיושבת ראש ועדת המקצוע מדע וטכנולוגיה לכל של המשרד, הפועלת למען קידום אוריינות מדעית בקרב בני נוער. בין השנים 2009–2013 הייתה דיקנית לימודי המשך ולימודי חוץ בטכניון ופעלה להקמת קמפוס הטכניון במתחם שרונה בתל אביב-יפו.
מבחן המרשמלו
ניסויים חוזרים
בשנת 2018 נערך ניסוי חוזר, שכלל קבוצה גדולה יותר של ילדים ובדיקה יסודית יותר של הישגיהם בעתיד. תוצאות ניסוי זה הראו גם הן מתאם בין יכולת דחיית הסיפוקים לבין הישגים בגיל ההתבגרות, אך המתאם היה נמוך ב-50% מזה שדווח במחקרים קודמים ולא מובהק מבחינה סטטיסטית.
יהודית דורי
ביוגרפיה
בתפקידה הנוכחי כדיקנית הפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה בטכניון, דורי הרחיבה את תוכנית מבטים כך שהיא כוללת כיום את תוכנית מבטים 2, בה סטודנטים בוגרי טכניון מצטיינים לומדים לתואר שני ותעודת הוראה בתמיכת מלגה (פטור משכר לימוד) שניתנת על ידי נשיא הטכניון. הקימה ביחד עם ד"ר ברנע ובתמיכת משרד החינוך וד"ר שרה זילברשטרום ראש האגף, את היחידה לכניסה להוראה למתמחים ומורים חדשים, שמעניקה סיוע למורים בראשית דרכם. כמן כן, היא יזמה את שילוב הטכניון בפרויקט משרד החינוך אקדמיה-כיתה, בו הסטודנטים משתלבים בהוראת המדעים מתחילת לימודיהם בפרויקט מבטים. תחום נוסף בו עוסקת דורי הוא קידום בנות ונשים בתחומי המדעים, הטכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה.
דורי הנחתה מעל ל-50 סטודנטים לתואר שני ושלישי (לרבות טלי טל ומירי ברק) ופרסמה כ-70 מאמרים בכתבי עת מובילים בינלאומיים וערכה שני ספרים בהוצאת Springer Publishing. כן פיתחה דורי כעשרים ספרי לימוד שונים בתחום הוראת הכימיה והביוכימיה. בשנת 2020 זכתה דורי בפרס NARST - הפרס היוקרתי ביותר במחקר בהוראת המדעים.
מבחן המרשמלו
ניסויים חוזרים
מחקר שנערך בשנת 2020 באוניברסיטת קליפורניה קבע שגורמים אחרים, כגון מעמד חברתי ויכולת כלכלית, הם אלו שהשפיעו על הצלחת הילדים בניסוי ועל הישגיהם הלימודיים, ולא יכולת דחיית הסיפוקים שלהם.
יהודית דורי
ביוגרפיה
דורי נשואה לדב דורי, פרופסור בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון, אם לארבע בנות וסבתא לנכדים.
מחקרה
דורי ביססה מעמד בינלאומי בהוראת הכימיה בדגש של שילוב טכנולוגיות מתקדמות, בהערכה חינוכית (Assessment Knowledge) ובהתפתחות מקצועית של מורים. בין השנים 2000–2015 שימשה דורי כחוקרת ופרופסור אורחת במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס – MIT. בעקבות מחקריה שם, יצאו במהדורות מיוחדות שני גיליונות של כתב העת Journal of Science Education and Technology (JOST) בעריכתה שהוקדשו לרפורמות בחינוך הגבוה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
ויזואליזציות מדעיות
דורי יישמה את הטמעת ההדמיה המולקולרית והמעבדה הממוחשבת בהוראת הכימיה בתיכון. בעקבות פעילותה הוזמנה בשנת 2009 להעביר הרצאת מליאה ובשנת 2015 לנהל סימפוזיון בנושאים אלו בכנס גורדון למחקר Chemical Education Research & Practice, שהוא כנס שמיועד למדענים, ואנשים מובילים בעולם בהוראת המדעים.
במסגרת מחקריה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס חקרה דורי שיטות הוראה פעילות המשלבות ויזאליזציות ביחד עם פרופסור ג'ון בלצ'ר (John Belcher). יחד הם חקרו את הפרויקט Technology-Enabled Active Learning בעקבותיו שיעורי הפיזיקה במכון הטכנולוגי במסצ'וסטס עברו מהוראה מסורתית ללמידה פעילה בכיתה הנקראת Studio Physics.
מיומנויות חשיבה ברמה גבוהה ומטא-קוגניציה
דורי חקרה את לימודי הכימיה והכניסה לשימוש בנוסף לשלוש רמות ההבנה שהיה מקובל ללמד: מקרוסקופית, מיקרוסקופית וסמל, גם את הרמה הרביעית: רמת התהליך. שילוב ארבע רמות ההבנה עם ההדמיות בכיתות משמשות להעמקת ההבנה בכימיה בקרב תלמידי תיכון בישראל.
המושג 'מטא-קוגניציה' מתייחס ל'חשיבה על חשיבה' כחלק ממיומנות חשיבה גבוהה. נושא זה נחקר על ידי דורי, שגם ערכה שני ספרים על מטא-קוגניציה בהוראת מדעים, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה, בהוצאת Springer Publishing: ספר שיצא לאור בשנת 2012 על מחקרים במטא-קוגניציה בחינוך למדע וספר נוסף שיצא לאור בשנת 2017 על קוגניציה, מטא-קוגניציה ותרבות בחינוך למדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה.
למידה והערכה חינוכית ברמת בית הספר והאוניברסיטה
דורי הייתה חברה בוועדה בינלאומית אשר מתווה מדיניות של הערכה לצורך למידה (assessment for learning) ולהערכה של הלמידה (assessment of learning) של הארגון האירופאי למחקר בלמידה והוראה ב-2005–2006, והייתה שותפה לכתיבת מאמר עמדה של ארגון זה. בנוסף, ערכה דורי שני מחקרי הערכה במימון המדען הראשי של משרד החינוך, האחד בנושא הערכה חלופית לתלמידים הניגשים לבגרות בכלל המקצועות והשני בנושא הערכת תלמידים מחוננים בבתי-ספר יסודיים.
פרסומים
דורי פרסמה כ-70 מאמרים בכתבי עת מובילים בינלאומיים, כעשרים פרקים בספרים, ערכה שני ספרים בהוצאת Springer Publishing ופיתחה כעשרים ספרי לימוד שונים בתחום הוראת הכימיה והביוכימיה.
ויקטור לוי (כדורגלן)
ביוגרפיה
בשנת 1965 עשה את צעדיו הראשונים בבוגרים בקבוצה הפועל חצור ולאחר מכן עבר להפועל קריית שמונה, שם היה שחקן מפתח בקבוצת הבוגרים ושיחק בעמדה התקפית יותר.
בשנת 1971 זומן על ידי מאמן בית"ר ירושלים דאז אריה רדלר למבחנים בעקבותם צורף לקבוצה. לוי השתלב כשחקן הרכב חשוב במערך של בית"ר בשנים 1971–1978 והיה חלק משלישיית "שוקולד-מנטה-מסטיק" שכללה גם את דני נוימן ואורי מלמיליאן. לוי שיחק בעמדת הקשר האחורי והיה בצילם של נוימן ומלימיליאן ששיחקו בעמדות קדמיות והרבו לכבוש שערים בניגוד אליו, שהתמקד יותר בפעולות הגנתיות בקישור האחורי והרבה לחלץ כדורים. בעונת 1975/1976 היה שותף כשחקן הרכב בתואר ההיסטורי הראשון של הקבוצה, גביע המדינה.
לאחר חילוקי דעות עם ראובן ריבלין שהיה יו"ר בית"ר באותן שנים לגבי חוזהו, סיים את דרכו בקבוצה בעונת 1977/1978 ועבר להפועל ראשון לציון. לאחר עונה בלבד חזר לבירה ליריבה העירונית הפועל ירושלים שם היה שותף בעליית הליגה של הקבוצה בעונת 1979/1980, לאחריה המשיך עוד שנתיים בקבוצה, ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל. לאורך רוב שנותיו כשחקן כדורגל היה פקיד בעיריית ירושלים.
אחיינו של לוי, שלומי מלכה הגיע אף הוא מקבוצת הפועל חצור ושיחק בקבוצת בית"ר ירושלים, כאשר בשנת 1978 הביאו דודו ויקטור לוי לאימון הקבוצה, לאחר שמאמן הקבוצה דוד שויצר התפעל מכישרונו צירף אותו למדי בית"ר ירושלים, שם שיחק עד שנת 1983, לאחר מכן עבר לשחק בקבוצות מכבי רמת עמידר והפועל ירושלים, עד שפרש בתחילת שנות התשעים.
חורבת מוצב
חוּרְבָּת מֻצָּב, הידועה גם כח' אֶל־חַ'זְנָה וח' אֶל־חֻ'זְנָה היא שמו של ישוב הרוס הנמצא על במת סלע בעמק יזרעאל, בין מושב היוגב לקיבוץ מגידו. חורבת מוצב יושבת על כביש רומי עתיק שהוביל מלגיו שעל יד מגידו של היום לעיר ציפורי בקרבת נצרת.
היישוב מתוארך לפי החרסים המצויים בו לתקופה הרומית, הביזנטית והערבית הקדומה. הממצאים יכולים להעיד על כך שביישוב היה מרכז פולחני של הלגיון הרומי ה-VI במאה ה-2 לספירה, אשר מחנה הקבע שלו שכן בלגיו, מדרום לחורבת מוצב. ייתכן גם שחורבת מוצב הייתה פרוור של העיר מכסימיאנופוליס (שהוקמה גם היא באתר לגיו) במאה ה-3 לספירה.
ב-20 באוקטובר 1872 סקרה את האתר משלחת מטעם הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל. המשלחת זיהתה באתר, שנקרא אז "ח'רבת אל-ח'וזנה", יסודות של מבנים גדולים, פירי עמודים, ושברים של סרקופגים (ארון קבורה מאבן). נמצאה כותרת השייכת להסדר הקורינתי. המשלחת מצאה אבן מסותת גדולה שחלקה הקטן קבור באדמה. תחילה חשבו אנשי המשלחת שמדובר במזבח, אך לאחר בחינה הסיקו כי מדובר בעמוד תמך גבוה.
בראשית המאה ה-20, חפר במקום גוטליב שומאכר שהיה מבני המושבה הגרמנית בחיפה וחפר באותה עת בתל מגידו הסמוך. החורבה הייתה ידועה על ידי הערבים כ"ח'רבת אל-ח'זנה". יחד עם המשלחת הוא מצא את עמוד התמך שמצאה המשלחת הבריטית 30 שנה לפניו. הוא חפר מסביב לעמוד ומדד את גבהו שהשתמר לגובה של 2.2 מטר ועוביו נע בין 60 ל-70 ס"מ בקירוב. שומאכר מצא שתי מערות שכנראה שמשו לקבורה. מקומיים סיפורו לשומאכר שאחת המערות נפתחה על ידי תושבי המקום והשלל שהיה בתוכה נבזז וכלל בתוכו כלי חרס, בקבוקוני זכוכית ותכשיטים מברונזה וזהב. שומאכר גם מצא באתר דלת אבן עליה תבליט לא גמור המציג "שני ראשי אדם מוקפים בנחשים מתפתלים" בנוסף למזבח רומי עשוי שיש, המעוטר בראשי שוורים.
ויליאם וילקינס
ויליאם וילקינס (באנגלית: William Wilkins; 20 בדצמבר 1779 – 23 ביוני 1865) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת פנסילבניה, חבר שני בית המחוקקים של פנסילבניה, שופט בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית במערב פנסילבניה, שגריר ארצות הברית ברוסיה ומזכיר המלחמה של ארצות הברית.
חורבת מוצב
מבין שרידי הבניה נמצאים ראשי קירות עשויים אבני גזית (אבנים מנוסרות ומסותתות), משקופי דלתות, חוליות של עמודי תמך, כותרות ופרטי אומנות. רוב הפריטים שהיו באתר נבזזו. מזבח נוסף נמצא בשנת 1941 וחקוקה בו כתובת בלטינית המזכירה כהן מן הלגיון הרומי ה-VI. במזרחו של היישוב נמצאו שרידיו של מבנה ציבורי, בעל תוכנית של בזיליקה. מדרום ליישוב נמצאו שרידים של כבשן זכוכית ומסביבו פסולת רבה. הממצאים באתר כוללים גם שברים של כלי חרס וכלי זכוכית ומטבעות מן התקופות הרומית המאוחרת והביזנטית (המאות ה-2'-6' לספירה) כמו גם חרסים מן התקופה הערבית הקדומה.
ויליאם וילקינס
ראשית חייו
ויליאם וילקינס נולד בקרלייל, פנסילבניה. הוא למד באקדמיה של פיטסבורג, קודמתה של אוניברסיטת פיטסבורג. הוא למד משפטים וסיים את לימודיו בדיקינסון קולג' שבעיר הולדתו ב-1802. לאחר מכן הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעבוד כעורך דין בלקסינגטון, קנטקי בין השנים 1806 – 1807. לאחר מכן ועד 1815 הוא המשיך בעבודתו בפיטסבורג. ב-1810 הוא סייע בהקמתה של חברה תעשייתית בפיטסבורג. הוא היה הנשיא הראשון של הבנק של פיטסבורג ונשיא מועצת העיר בין השנים 1816 – 1819. בין השנים 1819 – 1820 הוא היה חבר בית המחוקקים של פנסילבניה. בין השנים 1820 – 1824 הוא היה נשיא בית המשפט של המחוז החמישי של פנסילבניה.
שופט פדרלי
ב-10 במאי 1824 מונה וילקינס על ידי נשיא ארצות הברית ג'יימס מונרו כשופט בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית במערב פנסילבניה, לאחר שהתפקיד התפנה בעקבות מותו של ג'ונתן הוג' ווקר. ב-12 במאי אותה שנה אושר מינוי זה על ידי הסנאט. ב-14 באפריל 1831 הוא התפטר מתפקידו. במהלך כהונתו זו הוא התמודד על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1826. שנתיים לאחר מכן הוא התמודד שוב ונבחר, אך וויתר על תפקידו עוד לפני שהושבע.
סנאטור ושגריר
וילקינס נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית כחבר בסנאט מטעם פנסילבניה וכיהן מ-4 במרץ 1831 ועד 30 ביוני 1834, כאשר הוא התפטר. בשנתיים הראשונות לכהונתו הוא שימש כיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט ובשנתיים האחרונות כיושב ראש ועדת החוץ של הסנאט. לאחר שסיים את כהונתו שירת וילקינס כשגריר ארצות הברית ברוסיה בין השנים 1834 – 1836. לאחר סיום כהונתו ברוסיה ועד 1843 הוא שב לפיטסבורג והמשיך בעסקי עריכת הדין. ב-1840 הוא ניסה להיבחר ללא הצלחה לקונגרס.
חבר בית הנבחרים ומזכיר המלחמה
ב-1843 נחבר וילקינס כנציג המפלגה הדמוקרטית מטעם פנסילבניה לבית הנבחרים וכיהן מ-4 בדצמבר 1843 ועד 14 בפברואר 1844, כאשר הוא התפטר. בתקופה זו הוא היה יושב ראש ועדת המשפט של בית הנבחרים.
ב-1844 מונה וילקינס כמזכיר המלחמה של ארצות הברית על ידי נשיא ארצות הברית ג'ון טיילר ובתפקיד זה הוא כיהן כשנה. לאחר סיום תפקידו הוא שב לעסקי עריכת הדין בפיטסבורג. בין השנים 1855 – 1857 הוא כיהן בסנאט של פנסילבניה ולאחר מכן שב שוב לעסקי עריכת הדין.
מותו, משפחתו והנצחתו
ויליאם וילקינס נפטר ב-23 ביוני 1865 בהומווד, כיום פרבר של פיטסבורג ונטמן בבית הקברות המקומי. אחיו, ג'ון וילקינס הבן, שירת כקצין בדרגת מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית. אחיינו, רוס וילקינס, היה שופט במישיגן. על שמו נקראה העיירה וילקינס במחוז אלגייני שבפנסילבניה שבו שוכנת פיטסבורג. העיירה וילקינסבורג השוכנת באותו מחוז נקראה על שם אחיו.
דיות (תת-משפחה)
דיות (שם מדעי: Milvinae), היא תת־משפחה של עופות דורסים במשפחת הנציים, להם במקרים רבים זנבות מחודדים כמו סנונית. הם בינוניים בגודלם ולעיתים דואים שעות בחיפוש טרף. דיות אחרות נעות רק לאחר שהם ראו את טרפם מהעץ ונעים לעברו בטיסה חרישית.
הדיות יותר קטנות מהעיטים אך גדולות מהנץ ומהבז ויכולות לצוד טרף גדול יותר, בעיקר יונקים קטנים, עופות אחרים וזוחלים שונים ודיית החלזונות ניזונה גם מחלזונות מים. כמו הרבה דורסים נקבות הדיה גדולות מהזכר.
דובטון סטורדי
אדמירל הצי סר פרדריק צ'ארלס דובטון סטורדי, הברונט הראשון GCB, KCMG, CVO (באנגלית: Sir Frederick Charles Doveton Sturdee, 1st Baronet; 9 ביוני 1859 – 7 במאי 1925) היה קצין בצי המלכותי. לאחר הכשרה כקצין טורפדו, הוא פיקד על שתי סיירות שונות ולאחר מכן על שלוש אוניות מערכה שונות לפני שהפך למפקד שייטת אוניות המערכה הראשונה של צי הבית. הוא המשיך לפקד על שייטת הסיירות השלישית ולאחר מכן על שייטת הסיירות השנייה.
ממש לפני תחילת מלחמת העולם הראשונה הפך סטורדי לרמטכ"ל המלחמה באדמירליות. בנובמבר 1914 נחל הצי המלכותי תבוסה רצינית בקרב קורונל. בתגובה, סטורדי, שפוטר לאחרונה מעבודתו באדמירליות, נשלח לדרום האוקיינוס האטלנטי לחפש את השייטת הגרמנית, בפיקודו של גרף מקסימיליאן פון שפה, שגרמה לנזק בקורונל. ב-8 בדצמבר 1914, בזמן שהטעין פחם בסטנלי, נתקל סטורדי בפון שפה והפעולה שלאחר מכן נודעה כקרב איי פוקלנד. פון שפה, שמצא שהוא נלחם בכוח עדיף, נאלץ לברוח. במהלך המרדף הטביעו כוחותיו של סטורדי כמעט את כל השייטת הגרמנית. רק סיירת קלה אחת נמלטה אך היא ניצודה במרץ 1915.
בשנים האחרונות של המלחמה שירת סטורדי כמפקד שייטת אוניות המערכה הרביעית בצי הגדול ולאחר מכן כמפקד העליון, פיקוד נור.
קריירה מוקדמת
סטורדי נולד ב-9 ביוני 1859 בצ'רלטון, לונדון, והיה בנו של קפטן פרדריק סטורדי ואנה פרנסס סטורדי (לבית הודסון), הוא התחנך בבית הספר הימי המלכותי בניו קרוס ולאחר מכן הצטרף לצי המלכותי כצוער בספינת ההדרכה אה"מ בריטניה ב-15 ביולי 1871. הוא הועלה לדרגת פרח קצונה ב-19 ביולי 1873, והוא הוצב על הפריגטה אה"מ אנדאונטד, ספינת הדגל של תחנת סין בשנת 1876. הוא הועלה לדרגת תת-לוטננט ב-9 ביוני 1878 וללוטננט ב-7 בפברואר 1880, הוא הצטרף לבריג אה"מ מרטין בפורטסמות' במאי 1880 ולאחר מכן הועבר לאוניית דיפו הטורפדו אה"מ הקלה בצי הים התיכון בפברואר 1881. הוא השתתף בהפגזת אלכסנדריה ביולי 1882 במהלך המלחמה האנגלו-מצרית.
לאחר סיום קורס טורפדות באה"מ ורנון סטורדי הפך לקצין טורפדו באה"מ בלרופון, ספינת הדגל של תחנת צפון אמריקה ואיי הודו המערבית ב-1886, לפני שחזר לאה"מ ורנון כמדריך ב-1889 הוא הועלה לדרגת קומנדר ב-30 ביוני 1893, והועבר לאדמירליות כמומחה לטורפדו במנהלת הצי. הוא הפך למפקד הסיירת אה"מ פורפוס בתחנה האוסטרלית בנובמבר 1897 והיה מעורב בניהול המתיחות עם הקיסרות הגרמנית וארצות הברית על סמואה ב-1899 טיפולו במצב זה, שהיה כרוך בעימות מתוח עם הנציגים הגרמניים, זיכה אותו בקידום לדרגת קפטן ב-30 ביוני 1899, ומינויו לעמית במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ב-1 בינואר 1900 (הוא מונה באופן אישי על ידי המלכה ויקטוריה בטירת וינדזור ב-1 במרץ 1900).
קצין בכיר
סטורדי כתב (9 במרץ 1909) לג'ק סנדרס, יועץ של מנהיג האופוזיציה ארתור בלפור, והביע ספק שטווח ה-10,000 יארד של תותחי ה-12 אינץ' של HMS Dreadnought יביא תועלת רבה, שכן הראות לא השתרעה על יותר מ-6,000 יארדים בים הצפוני ב-25 ימים מתוך 30. נראה שבאותו זמן הוא העדיף זהירות לפני שהקדיש יותר מדי משאבים לאוניות מערכה בעלות תותחים גדולים. ההיסטוריון ניקולס למברט כותב כי "סטורדי היה אינטלקטואל ימי בעיניו, תלמידו של רג'ינלד קוסטנס [שהיה הבוס שלו כמנהל המודיעין הימי] וקפטן הדגל לשעבר של הלורד צ'ארלס ברספורד. הפומפוזיות והיהירות של סטורדי בשילוב עם הקשר הקרוב שלו עם ברספורד זיכו אותו באיבה של אדמירל פישר, שניסה קשות לחבל בקריירה שלו". אף על פי שכבר לא היה לורד הים הראשון, כתב פישר (1 בפברואר 1910) ללורד הראשון של אדמירליות, רג'ינלד מק'קנה, ודחק בו שלא למנות את סטורדי ללורד הים השלישי הוא מונה מפקד שייטת אוניות המערכה הראשונה של צי הבית, עם דגלו בספינת המערכה אה"מ סנט וינסנט, בשנת 1910.
סטורדי הפך לנשיא ועדת הצוללות של האדמירליות בתחילת 1911. הוא נהנה מההחלטה של הלורד הראשון של האדמירליות הנכנס, וינסטון צ'רצ'יל, בסוף 1911 להעביר למעלה מעשרים אדמירלים מתפקידם כדי לקדם את ג'ון ג'ליקו לפיקוד על שייטת אוניות המערכה השנייה, ולשחרר את הפקק בקידום. סטורדי הפך למפקד שייטת הסיירות השלישית של צי הבית, עם דגלו בסיירת אה"מ שאנון, בדצמבר 1911. הוא המשיך להיות מפקד שייטת הסיירות השנייה של צי הבית, עם דגלו בשאנון שוב, בשנת 1913. הוא מונה לאביר מפקד מסדר האמבט ב-3 ביוני 1913.
ראש מטה המלחמה
סטורדי הועלה לדרגת תת אדמירל ב-13 בדצמבר 1913. עד סוף 1913 מונה סטארדי לראש מטה המלחמה של הצי. טיוטות הערות בזכרונותיו של צ'רצ'יל מצביעות על כך שייתכן שהוא היה הבחירה השנייה לאחר שהנסיך לואי מבאטנברג פעל במה שניקולס למברט מתאר כ"התנגדות עזה באופן לא אופייני" למינוי הממונה עליו לשעבר רג'ינלד קוסטנס. הית'קוט מצהיר כי הוא נכנס לתפקידו כראש מטה המלחמה באדמירליות ביולי 1914.
ב-24 ביולי 1914 הגיש סטורדי שני תזכירים המביעים צער על סדרת "פוליפמוס" המתוכננת החדשה, סיירת טורפדו שקועה למחצה חמושה בשמונה טורפדות. היה ויכוח על ההערכות הימיות בתחילת 1914, כאשר הדעה הליברלית, כולל שר האוצר דייוויד לויד ג'ורג', התנגדה להסלמה הולכת וגוברת של הוצאות ימיות, במיוחד עם בחירות כלליות שיתקיימו בתוך שנה בערך. המניעים של צ'רצ'יל היו פיננסיים בלבד, שמטרתם לחסוך עד 900,000 פאונד מתקציב הצי, ותוכניותיו פורטו בתזכירים ב-1 וב-14 ביוני 1914. הוא שאף להחליף 14–16 צוללות ב-"אה"מ רזיסטאנס" המתוכננת ו-6–8 סיירות טורפדו באה"מ אז'נקור המתוכננת (בשם נעשה שימוש חוזר לספינת קרב אחרת), ולהפסיק את כל בניית המשחתות למעט שתיים או שלוש גדולות. כאלה שישמשו כמובילות שייטת, ולבנות במקום זאת צוללות. סטורדי מתח ביקורת על העלות הגבוהה של סיירות הטורפדו, כמו גם הדפנות הנמוכות שלהם (מה שהופך אותם לבלתי שמישים בים סוער) והפגיעות למשחתות האויב. כריסטופר בל כותב שבניגוד לטענותיו של ניקולס למברט, לא הושגה החלטה סופית לגבי "החלפה" (של צוללות עבור אוניות מערכה) לפני פרוץ המלחמה.
ב-9 באוגוסט 1914, כאשר בריטניה נמצאת כעת במלחמה עם גרמניה, צ'רצ'יל הנחה את באטנברג וסטורדי לתכנן תוכניות לכבוש את אמלנד באיי פריזיה ההולנדים. זו הייתה תחילתה של התוכנית בסופו של דבר לנחות בבורקום (כהקדמה אפשרית לתפיסת תעלת קיל ושליחת צי בריטי אל הים הבלטי.
סטורדי התנגד (16 באוגוסט 1914) לצו במועצה בדבר חסימת הסחר עם גרמניה דרך מדינות נייטרליות. הוא פקפק ב"כדאיות הפוליטית של אימוץ גישה שיעילותה המעשית מוטלת בספק רב, ולדעתי בטוח תעורר בעיות עם הנייטרליים". אדמירל אדמונד סלייד רשם מחשבות דומות ב-18 באוגוסט.
סטורדי כתב שתי "דקות מזלזלות" (25 בספטמבר 1914) על רצון הקבינט למקש את מזרח הים הצפוני דרומה עד רוטרדם ופלאשינג. ניקולס למברט מעיר כי סטורדי "תאורטיקן ימי שהוכרז בעצמו מהאסכולה המהאנית, נודע לשמצה בזכות השקפתו המונוכרומטית על כוח הים והתעקשותו הדוגמטית שהמטרה העיקרית חייבת להישאר ניצחון מכריע בהתערבות צי". קפטן הרברט ריצ'מונד התלונן ביומנו כי "הוא הוציא את המבט הישן והמעופש שמה שאנחנו רוצים לעשות זה לא להשאיר את האויב בפנים אלא להוציא אותו ולהילחם". בזמן שצ'רצ'יל שהה באנטוורפן, שכנע סטורדי את לורד הים הראשון הנסיך לואי מבטנברג להצטרף אליו בהצהרה משותפת לפיה זו אינה מדיניות בריטית להנחת מוקשים (המסמך אינו נמצא בארכיון, לפי ניקולס למברט – הוא רק מוזכר ביומנו ב-1 באוקטובר של קפטן פיליפ דיומא, "מנהל המיקוש"). צ'רצ'יל (1 באוקטובר) הורה לאדמירליות לערוך לוח זמנים למיקוש הים הצפוני, ואישר מחדש את ההנחיות שנתן ראש הממשלה הרברט הנרי אסקווית' בזמן שהיה באנטוורפן.
לדעתו של ניקולס למברט לסטורדי היה חלק מהאשמה בטעויות האדמירליות שבהן הואשם צ'רצ'יל על ידי העיתונות – בריחת הגבן וברסלאו, ואובדן האבוקיר, קרסי והוג. כריסטופר בל כותב שצ'רצ'יל, שדחק לשווא ששלושת הסיירות יוצבו בצורה בטוחה יותר רחוק יותר מהצי הגרמני, הואשם בעיתונות באופן לא הוגן. הוא מינה את באטנברג ואת סטורדי ולכן נושא באחריות מסוימת לשגיאותיהם, אך למרות זאת האשמה באובדן שלושת הסיירות היא בהם. ב-1 בנובמבר 1914 נחל הצי המלכותי תבוסה מדכאת כאשר איבד שתי סיירות משוריינות בפיקודו של כריסטופר קראדוק בקרב קורונל. ב"משבר העולם" (זיכרונותיו ממלחמת העולם הראשונה, שפורסמו בשנות ה-20) הטיל צ'רצ'יל מאוחר יותר את האשמה בקורונל על קראדוק (למורת רוחם של קרוביו שנותרו בחיים); לדעתו של בל הוא היה צריך להיות ביקורתי יותר כלפי באטנברג וסטורדי על אי העברת פקודות ברורות.
אדמירל פישר, שחזר בתור לורד הים הראשון במקומו של באטנברג, פיטר את סטורדי (4 בנובמבר) – הוא היה "הראשון ללכת" במילותיו של ניקולס למברט. סטיבן רוסקיל (באיש הסודות, הביוגרפיה שלו על מוריס האנקי) תיאר זאת כ"ציד ראשים" אישי של פישר. עם זאת, ניקולס למברט מעיר כי קפטן פיליפ דיומא כתב ביומנו ביום חזרתו של פישר (30 באוקטובר) כי "התקווה הגדולה כאן היא ש-Sturdee & Leveson ילכו". גם "בלינקר" הול חשב באופן דומה.
דרום האוקיינוס האטלנטי
אדמירל לורד פישר שלח שייטת בפיקודו של סטורדי, עם דגלו בסיירת המערכה אה"מ אינווינסיבל, לדרום האוקיינוס האטלנטי לחפש את השייטת הגרמנית, בפיקודו של גרף מקסימיליאן פון שפה, שניצחה בקרב קורונל. סטורדי קיבל את הפיקוד בהתעקשותו של וינסטון צ'רצ'יל, מכיוון שהוא לא רצה באותו זמן להפוך אותו שעיר לעזאזל על כישלונות האדמירליות. הלפרן מעיר כי ההחלטה נוספה על ידי העובדה שפישר "תיעב" את סטורדי ורצה לסלק אותו מהאדמירליות.
הצי הגדול
ג'ורג' רידל העיר ביומנו (29 באפריל 1915) שצ'רצ'יל, שהיה כעת תחת מתקפת עיתונאים מחודשת בגלל המתקפה הימית הכושלת על הדרדנלים, הראה לו ניירות המוכיחים שהוא לא אשם באובדן של שלוש הסיירות (אבוקיר, קרסי והוג) ותוצאות קרב קורונל בסתיו הקודם. הם הופרעו על ידי אדמירל פישר שנכנס לחדר והתעקש בפני צ'רצ'יל ש"אדם בעל חשיבות רוצה לראות אותך" – רידל חשד שפישר זומן על ידי המזכיר הפרטי של צ'רצ'יל ג'יימס מאסטרטון-סמית' כדי למנוע מצ'רצ'יל להראות לו מסמכים מסווגים. צ'רצ'יל לא הלך מיד אבל העיר כי באטנברג היה "מאוד רדום" וסטורדי "לא רמטכ"ל טוב. הוא אדמירל לוחם טוב אבל לא איש חכם". פישר התפטר בחודש הבא, והפיל את הממשלה הליברלית וגרם להדחתו של צ'רצ'יל מהאדמירליות.
סטורדי קיבל תואר ברונט ב-15 במרץ 1916 עם התואר "איי פוקלנד". סטורדי הנחה את השייט שלו בקרב יוטלנד במאי 1916. הוא הועלה לאביר מפקד מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ב-31 במאי 1916 וזכה בצלב המפקד של לגיון הכבוד הצרפתי ב-15 בספטמבר 1916. הלורד סידנהאם מקומב (4 באוקטובר 1916) ורג'ינלד קסטנס (9 באוקטובר 1916) התלוננו במכתבים ל"טיימס" על כך שהצהרותיו האחרונות של צ'רצ'יל (צ'רצ'יל לא היה בתפקיד באותה תקופה) על כך שצי הים הפתוח הגרמני נחסם למעשה וכי יש להשתמש בכוחות עודפים במבצעים התקפים (בדומה לדעותיו של התאורטיקן הימי ג'וליאן קורבט) התעלם מהחשיבות של חיפוש ניצחון מכריע על הצי הגרמני. סטורדי גם התלונן במזכר פרטי (24 בנובמבר 1916) שמדיניותו של צ'רצ'יל היא "ההפך המדויק ממה שהוא דגל בכהונתו והתבטא בנאומים פומביים". ההיסטוריון כריסטופר בל חושב שזה לא ממש הוגן – צ'רצ'יל תמך בסיכון ספינות ישנות וכמעט מיושנות בהתקפה על הדרדנלים, אבל מעולם לא הציע להחליש את עליונותה של בריטניה על גרמניה בים הצפוני. במאמרים (The London Magazine דצמבר 1916 וינואר 1917) ובנאום בבית הנבחרים (21 בפברואר 1917) צ'רצ'יל המשיך לטעון שחיפוש אחר ניצחון ימי גדול על גרמניה אינו מציאותי, אך גרמניה נחסמה למעשה גם אם מצור כזה התרחש כעת מבסיסים רחוקים יותר מהאויב מאשר בתקופת נפוליאון.
סטורדי הועלה לדרגת אדמירל מלא ב-17 במאי 1917, ומונה לקצין הגדול של מסדר מאוריציו ולצארו הקדושים האיטלקי ב-11 באוגוסט 1917, והפך למפקד העליון של פיקוד נור במרץ 1918. הוא הועלה לדרגת אדמירל הצי עם פרישתו ב-5 ביולי 1921 והפך לאביר הגדול של מסדר האמבט ב-1 בינואר 1921. הוא היה נשיא החברה למחקר ימי (1922–1925).
חיים אישיים
ב-1882 התחתן סטורדי עם מריון אנדרוז (נפטרה ב-1940): נולדו להם בן ובת.
סטרדי פרש לקמברלי, בסארי, ומת שם ב-7 במאי 1925. הוא נקבר בחצר הכנסייה של כנסיית פטרוס הקדוש בפרימלי הסמוכה. המצבה שלו משלבת צלב עשוי מעץ הספינה של נלסון, אה"מ ויקטורי. נכדיו ויליאם סטיילי ונכדו אדוארד אשמור היו גם אדמירלים של הצי.
אליסטר בראונלי
אליסטר אדוארד בראונלי (באנגלית: Alistair Edward Brownlee; נולד ב-23 באפריל 1988) הוא טריאתלט בריטי, פעמיים ברציפות האלוף האולימפי (לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016), פעמיים אלוף העולם (2009 ו-2011) ושלוש פעמים אלוף אירופה (2010, 2011 ו-2014).
קריירה
בראונלי נולד ביורקשייר מערב באנגליה ולמד בברדפורד. אמו קייטי הייתה שחיינית ואביו קית' רץ, הם נהגו לקחת אותו ואת אחיו הצעיר ג'ונתן (שנהיה לטריאתלט מצטיין בפני עצמו), לריצות ביערות ובהרים (fell), רכיבות ממושכות על אופניים ושחיות, כנער הצטיין בריצות קרוס קאנטרי. לטריאתלון הגיע בעקבות דודו טריאתלט בעצמו. בגיל שמונה השתתף לראשונה בתחרות דואתלון, זמן קצר לאחר שהחל את שלב הריצה איבד את נעלו, אך בחר להמשיך ולא לעצור עד סוף התחרות. ב-2002 השתתף לראשונה באליפות אירופה לצעירים. הוא זכה באליפות העולם לנוער ב-2006, ובמדליית ארד באליפות אירופה לנוער באותה שנה. ב-2007 זכה באליפות אירופה לנוער וב-2008 זכה באליפות העולם עד גיל 23. הוא ייצג את בריטניה באולימפיאדת בייג'ינג וסיים במקום ה-12, לאחר שהוביל את המירוץ 3 קילומטרים מתחילת קטע הריצה.
את הפריצה שלו עשה ב-2009 כשזכה באליפות העולם לבוגרים, הוא זכה בכל חמש התחרויות בהן השתתף מתוך שמונה תחרויות הסבב, כולל באירוע הגראנד פינאלה. באליפות אירופה באותה שנה זכה במקום השני. בתחילת 2010 סבל מפציעה ונעדר מתחרויות במשך שלושה חודשים, הוא חזר להשתתף בסבב אליפות העולם שנערך ביוני במדריד וזכה במקום הראשון, בהמשך העונה ניצח גם בתחרות הגראנד פינאלה שנערכה בבודפשט, בדירוג הסופי של אליפות העולם הגיע למקום השישי. באליפות אירופה ב-2010 זכה במקום הראשון. ב-2011 זכה בפעם השנייה באליפות העולם לאחר שניצח בארבע תחרויות מתוך שבע התחרויות בסבב כולל אירוע הסיום, כמו זכה פעם שנייה באליפות אירופה. בפברואר 2012 קרע את גיד אכילס במהלך אימון ונעדר מהתחרויות במשך 4 חודשים. ביוני חזר להתחרות וניצח בפעם ה-12 בתחרות אליפות העולם שנערכה בקיצביהל.
באולימפיאדת לונדון זכה במדליית זהב לאחר שסיים בזמן של 1:46:25 שעות, וגבר על חאבייר גומס הספרדי שסיים שני ואחיו ג'ונתן שזכה במדליית הארד. בעקבות הישגיו הוענק לו ב-2013 תואר חבר במסדר האימפריה הבריטית.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הגן על תוארו וזכה במדליית זהב בזמן של 1:45:01 שעות, לפני אחיו ג'ונתן והנרי שומאן הדרום אפריקאי.
בראונלי בעל תואר ראשון במדעי הספורט ופיזיולוגיה מאוניברסיטת לידס.
אחיו, ג'ונתן בראונלי זכה במדליית כסף אחרי אליסטר, הן באליפות העולם ב-2011 והן באליפות אירופה באותה שנה.
הזוג ריקרדו
הזוג ריקרדו (באנגלית: Being the Ricardos) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי, שנכתב ומבוים על ידי היוצר אהרן סורקין. בסרט מככבים ניקול קידמן וחאווייר ברדם בתפקידים הראשיים.
הסרט עלה לאקרנים בבתי קולנוע נבחרים ב-10 בדצמבר 2021, לפני שהופץ בשירות אמזון פריים ב-21 בדצמבר 2021.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות לרוב מהמבקרים ששיבחו את התסריט ואת משחקה של קידמן, שאף זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-79.
תקציר העלילה
עלילת הסרט מתפרשת על פני שבוע במהלך הפקת הסיטקום "לוסי אהובתי", במהלכו לוסיל בול ובעלה, דסי ארנז, נתקלים במשבר שעלול לסכן את הקריירה ואת חיי הנישואין שלהם.
פיתוח וליהוק
הפקת הסרט הוכרזה בספטמבר 2015, ופורסם שהשחקנית קייט בלאנשט תככב בדמותה של לוסיל בול ושהיוצר והתסריטאי אהרן סורקין יהיה אמון על כתיבת התסריט. באוגוסט 2017 נרכשו זכויות הפקת הסרט על ידי אולפני אמזון.
בנובמבר 2019 הפקת הסרט קיבלה זיכוי מס עבור הצילומים בקליפורניה, ובינואר 2020 חשפו המפיקים שהם נפגשים עם במאים למשא ומתן. עם זאת, בינואר 2021 עזבה בלאנשט את ההפקה, וניקול קידמן הייתה במשא ומתן על החלפתה וחאווייר ברדם היה במשא ומתן על גילום דמותו של דסי ארנז. סורקין, שנהנה מחוויית הבימוי של הסרט "משפט השבעה משיקגו", בחר לביים בעצמו את הסרט. דבר ליהוקה של קידמן לדמותה של בול, זכה לביקורות מעורבות ברשתות החברתיות, ומנגד, לוסי ארנז, בתם של לוסיל ודסי, תמכה בליהוקה של קידמן. בפברואר 2021, לוהקו ג'יי קיי סימונס ונינה אריאנדה לגילום דמויותיהם של ויליאם פראולי וויויאן ואנס. ב-29 במרץ 2021, דווח על ליהוקם של טוני הייל, אליה שווקאט, ג'ייק לייסי וקלארק גרג.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-29 במרץ 2021 בלוס אנג'לס, קליפורניה. ההפקה ביטלה את הצילומים במלון שאטו מרמונט בעקבות חרם נגד מנהלי המלון לאור טענות על העסקת עובדיו בתנאים לא-מוסריים במהלך התפרצות מגפת הקורונה ואף טענות לאפליה על בסיס גזענות והטרדות מיניות מצד הנהלת המלון.
הפצה
ב-19 באוקטובר 2021, נמסר כי הסרט עתיד לעלות לאקרנים בבתי קולנוע נבחרים ב-10 בדצמבר 2021, לפני שיופץ בשירות אמזון פריים ב-21 בדצמבר 2021.
חצר סוסה
חֲצַר סוּסָה או חֲצַר סוּסִים היה יישוב מקראי. יש הסוברים, כי הוא היישוב המקראי סנסנה, המוזכר בספר יהושע.
בספר יהושע הוא נזכר כשייך לנחלת שבט שמעון:
בספר דברי הימים מוזכר היישוב בשם "חצר סוסים", לצד יישובים אחרים בנחלת שבט שמעון, עד תקופת המלוכה:
במאה ה-20 הציעו חוקרי המקרא וארץ ישראל, לזהותו במספר אתרים: בח'רבת אבו סוסין מדרום מזרח לתל אל פארעה, או בח'רבת סוסיֶה הסמוכה לאשתמוע, אולם שאינה בנחלת שבט שמעון.
לגונת רודריגו דה פרייטס
הלגונה נחשבת לאזור מרכזי בריו דה ז'ניירו, ולאטרקציה תיירותית חשובה. השכונה היוקרתית הסמוכה ללגונה – "לאגואה" – נקראה על שמה.
בלגונה שני איים: האי פירקה (Piraquê) במערב הלגונה, בו שוכן מועדון ספורט ימי, והאי קאיסרס (Caiçaras) בצד הדרומי, בו שוכן מועדון ספורט המשמש לסקי מים, ובו נבחנו המתחרים בסקי מים במשחקים הפאן-אמריקאים של 2007. אזור הלגונה משמש בין השאר למגוון סוגי ספורט ימי, וכן קיימים סביבו כ-7 ק"מ של שבילים לרכיבה על אופניים. בלגונה נערכו תחרויות חתירה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016, ובמשחקים הפאראלימפיים 2016. לצורך התחרויות הוקמו טריבונות זמניות על החוף אשר הכילו עד 14,000 צופים בתחרויות החתירה והקיאקים באולימפיאדה ועד 7,000 בתחרויות החתירה הפאראלימפיות.
סמואל טינג
סמואל צ'או צ'ונג טינג (באנגלית: Samuel Chao Chung Ting; נולד ב-9 בדצמבר 1936) הוא פיזיקאי אמריקאי, שחלק את פרס נובל לפיזיקה בשנת 1976 עם ברטון ריכטר על "על עבודתם החלוצית בגילוי חלקיק יסודי כבד מסוג חדש (מזון J/psi)". טינג הוא גם ממציא גלאי AMS02 שהותקן בתחנת החלל הבינלאומית בשנת 2011.
ביוגרפיה
טינג נולד ב-27 בינואר 1936 באן ארבור שבמישיגן להורים שהיגרו ממחוז שאנדונג שמסין. הוריו הכירו והתחתנו כשהיו סטודנטים לתואר שני באוניברסיטת מישיגן. הוריו של טינג חזרו לסין חודשיים לאחר לידתו. השכלתו הבסיסית בילדותו השתבשה בעקבות מלחמת סין–יפן השנייה. בזמן מלחמת האזרחים הסינית הוריו ברחו לטאיוואן ולימדו הנדסה באוניברסיטת טייוואן הלאומית. טינג עצמו החל ללמוד באוניברסיטת צ'נג קונג הלאומית, אך בסופו של דבר סיים את לימודיו באוניברסיטת מישיגן. בשנת 1959 סיים תואר ראשון בפיזיקה ובמתמטיקה, ובשנת 1962 הוא סיים דוקטורט בפיזיקה. בשנת 1963 החל טינג לעבוד ב-CERN וכשנתיים לאחר מכן החל ללמד באוניברסיטת קולומביה. משנת 1969 טינג מכהן כפרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
בשנת 1976 קיבל טינג את פרס נובל בפיזיקה. את נאום זכייתו עשה טינג בשפה המנדרינית, דבר שגם קודמיו הסינים במעמד לא עשו. בשנת 1977 הצטרף טינג לאקדמיה הלאומית למדעים.
טינג התחתן בפעמיים ונולדו לו שתי בנות ובן.
החל משנות ה-90 היה טינג ממובילי הפרויקט לפיתוח גלאי AMS02. בפרויקט זה השתתפו כ-500 מדענים מ-56 מוסדות ו-16 מדינות. אמנם הפרויקט התעכב בעקבות אסון מעבורת החלל קולומביה בפברואר 2003, אך הוא לבסוף יצא לפועל במאי 2011.
טינג תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות רבות, ובהן האוניברסיטה הסינית בהונג קונג, אוניברסיטת בולוניה, אוניברסיטת צינג הואה הלאומית, אוניברסיטת הונג קונג למדע וטכנולוגיה, אוניברסיטת מוסקבה, אוניברסיטת קולומביה, RWTH אוניברסיטת אאכן, אוניברסיטת בוקרשט ואוניברסיטת המדע והטכנולוגיה של סין. בשנת 1988 קיבל טינג מדליה של כבוד מהעיר ברשה שבאיטליה. החל משנות ה-90 הוא עמית באקדמיה ההונגרית למדעים, האקדמיה הרוסית למדעים ואקדמיה לאופולדינה.
קוד היסטונים
קוד היסטונים (באנגלית: Histone Code) היא היפותזה שהשעתוק של אינפורמציה גנטית המקודדת בדנ"א, מווסת בחלקו על ידי מודיפיקציות כימיות של חלבוני ההיסטון, בעיקר על הקצה החופשי שלהם. יחד עם מודיפיקציות נוספות כגון מתילציה של הדנ"א עצמו, המערכת היא חלק מהקוד האפיגנטי. היסטונים מקושרים לדנ"א ליצירת נוקלאוזומים. אלו מתחברים יחד ליצירה של סיבי כרומטין, שבתורם מרכיבים את מבנה הכרומוזום המוכר. היסטונים הם חלבונים גלובליים עם קצה N-טרמינלי גמיש הבולט מהנוקלאוזום. חלק ניכר מהמודיפיקציות לזנב ההיסטוני הזה מתאימות למבנה הכרומטין. גם מודיפיקציות אלו וגם מבנה הכרומטין עצמו מותאמים במידה רבה לרמות הביטוי של גנים. הקונספט העיקרי בתאוריה זו היא כי המודיפיקציות על ההיסטונים לא קיימות רק לטובת ייצוב או ערעור הקשר בין הדנ"א להיסטונים עצמם, אלא שהן נועדו על מנת לגייס חלבונים אחרים באמצעות זיהוי ספציפי של היסטונים ששונו על ידי דומיינים חלבונים אשר נועדו למטרות אלו. החלבונים המגויסים הם אלו שפועלים לשינוי מבנה הכרומטין באופן פעיל ומעודדים באופן זה שעתוק.
ההיפותזה
ההיפותזה היא שהאינטראקציות בין הכרומטין לדנ"א מונחות על ידי צירופי מודיפיקציות של ההיסטונים. בעוד שמקובל שמודיפיקציות (כגון מתילציה, אצטילציה, פוספורילציה וכו') של זנבות ההיסטונים משנות את מבנה הכרומטין, הבנה מלאה של המנגנונים המדויקים שבאמצעותם השינויים האלה בזנבות ההיסטונים משפיעים על האינטראקציות בין הדנ"א להיסטונים עדיין לא הושגה. אומנם, ישנן דוגמאות ספציפיות בהן ידועים הפרטים המדויקים. לדוגמה, פוספורילציה של שיירי חומצת האמינו סרין במיקומים 10 ו-28 על היסטון H3 היא סימן להתעבות הכרומוזום. בצורה דומה, שילוב של פוספורילציה של שיירי סרין בעמדה 10 עם אצטילציה של שיירי ליזין בעמדה 14 על היסטון H3 היא סימן מובהק לשעתוק פעיל.
מודיפיקציות
חלק מהמודיפיקציות הידועות כוללות:
נומנקלטורה
צורת הכתיבה של המודיפיקציות מורכבת מכמה חלקים:
H3K4me3 מייצג תלת מתילציה בליזין מספר 4 הנמצא על גבי היסטון H3.
המורכבות של קוד ההיסטונים
בניגוד למודל המופשט הזה, לקוד היסטונים אמיתי יש פוטנציאל להיות מורכב ביותר. כל אחד מארבעת ההיסטונים הבסיסיים יכול לעבור מודיפיקציות שונות במספר אזורים שונים בו-זמנית. לדוגמה, בהיסטון H3 ישנם 19 שיירי ליזין שידוע שעוברים מתילציה – כל אחד מהם יכול להיות במצב של ללא-, חד-, דו- או תלת-מתילציה. בהנחה שהמודיפיקציות אינן תלויות זו בזו, ישנם 419 (כ-280 מיליארד) דפוסי מתילציה אפשריים, הרבה יותר ממספר ההיסטונים המרבי בגנום האנושי (6.4Gb / ~150bp = ~44 מיליון, בהנחה שהם דחוסים). חישוב זה אינו כולל אצטילציה של ליזין (ידוע שמתבצעת ב-9 שיירים ב-H3), מתילציה של ארגינין (ידוע שמתבצעת ב-3 שיירים ב-H3) או פוספורילציה של תריאונין, סרין וטירוזין (ידוע שמתבצעת ב-8 שיירים ב-H3). החישוב גם אינו כולל מודיפיקציות של היסטונים אחרים.
לכל נוקלאוזום בתא יכול להיות סט שונה של מודיפיקציות, ועולה השאלה האם קיימים דפוסים נפוצים של מודיפיקציות היסטונים. מחקרים שנערכו לאחרונה על כ-40 מודיפיקציות על פני פרומוטרים של הגנום האנושי, מצאו יותר מ-4,000 צירופים שונים שנמצאים בשימוש, כאשר יותר מ-3,000 מהם מופיעים בפרומוטר אחד בלבד. לעומת זאת, התגלו דפוסים המכילים סט של 17 מודיפיקציות שמופיעות יחד ביותר מ-3,000 גנים. לפיכך, דפוסים של מודיפיקציות של היסטונים אכן קיימים אך הם מאוד מורכבים, וכיום יש לנו הבנה ביוכימית מדויקת של חשיבותן של מספר יחסית קטן של מודיפיקציות.
להלן טבלה המסכמת את הקשר שבין קוד ההיסטונים ומצב השעתוק:
ישועה בסיס
קורות חייו
נולד בעיר תוניס בשנת ה'תקל"ג (1773). למד אצל רבי משה סלום (מחבר הספר "ישמח משה" על מסכת זבחים) ואצל רבי יצחק טייב (בעל "ערך השולחן").
בתחילה כיהן כדיין מן המניין בבית דינו של הרב יצחק טייב. בשנת ה'תר"ז (1847) נפטר הרב יצחק כהן טנוג'י מאנדורה, שהיה הרב הראשי וראב"ד תוניסיה, ורבי ישועה בסיס מונה לכהן תחתיו. בתפקיד זה החזיק שתים עשרה שנה, עד לפטירתו.
הרביץ תורה במשך שנים רבות, והעמיד תלמידים חשובים שהיו מגדולי הרבנים בתוניסיה בדורו ובדור שלאחריו. נודע בשל דאגתו לצורכיהם החומריים של התלמידים ותלמידי החכמים שלמדו בישיבתו.
נודע גם כבקי גדול בתורת הקבלה וכמחולל נפלאות. מעשים רבים מיוחסים אליו בקרב יהודי תוניסיה כפועל ישועות וכמבטל גזירות קשות על ידי מופתים שעשה. עשרות סיפורי-פלא סופרו אודותיו, שמהם ניתן לראות, כי ידע לעמוד בפרץ, ולהגן על היהודים מפני מתנכלים ופורעים ערבים. כן נודעה ידידות רבה שהייתה לו עם מלך תוניסיה "הביי". ברחבי תוניסיה נקרא בשם "מורנו הרב" סתם, או "גאון עוזנו".
הערצת חכמי דורו אליו הייתה רבה, ושמו יצא בתוניסיה ומחוצה לה. הרב אברהם אנקווה, מרבני מרוקו, כותב עליו:
מדי שנה נהג לערוך סעודת הודאה לתלמידי חכמים לאחר שחלף חודש טבת אשר על פי הקבלה נפטרים בו צדיקים.
נפטר בגיל 87 בט' בטבת ה'תר"כ (1860). רבני דורו המליצו עליו "נפטר בכתר פז", שכן נפטר בשנת "כתר" (תר"כ) בגיל "פז" (87). בשל הערצת בני דורו אליו צמו העם יומיים ברציפות, ביום פטירתו ט' בטבת, ולמחרת בצום עשרה בטבת.
חיבוריו
מלבד חיבורו זה כתב תשובות ופסקים רבים בהלכה, מהם נדפסו בספרים שונים, ביניהם: בספר "גנזי שלום״ לרב שלום שמעוני (נדפס לראשונה בתוניס, תרע"ו) ובספר "מעשה בית דין" (תוניס, תרנ"ו).
ג'ון סלדן רואן
ג'ון סלדן רואן (באנגלית: John Selden Roane ; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו הרביעי בשנים 1849 - 1852. לפני כן הוא פיקד על רגימנט הרגלים הרכוב של ארקנסו בעקבות מותו של המושל לשעבר, הקולונל ארצ'יבלד יל ב במלחמת ארצות הברית-מקסיקו. רואן גם היה קצין בכיר בצבא הקונפדרציה, שפיקד על כוחות בזירה הטרנס-מיסיסיפית.
ראשית חייו
ג'ון סלדן רואן נולד במחוז וילסון שבטנסי. הוא התחנך בקולג' קמבלרנד, שבאותה תקופה שכן בפרינסטון, קנטקי. ב-1837 הוא עבר למדינת ארקנסו שאך נוסדה, למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין.
קריירה פוליטית
ב-15 בנובמבר 1840, בסיועו של אחיו, נבחר רואן כתובע הראשון של המחוז השיפוטי השני של ארקנסו שהוקם אז, ושמטהו שכן בוון ביורן שבמחוז קרופורד. ב-1842 הוא שב למחוז ג'פרסון, וב-19 בספטמבר אותה שנה נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של ארקנסו. ב-1844 הוא נבחר שוב לבית הנבחרים. ברוב של 36 מול 32 הוא נבחר כיושב ראש הבית.