cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מים מזוקקים
תכונות
בניגוד למי ברז, מים מזוקקים הם מבודד חשמלי, כי אין בהם כמעט יונים (פרט להידרוקסיד והידרוניום שמקורם במים עצמם). התנגדותם יורדת כשהם חשופים לאוויר הפתוח וקולטים אבק, מינרלים, מלחים וגזים, בעיקר פחמן דו-חמצני, היוצר חומצה פחמתית שבתורה מתפרקת ליצירת יוני קרבונט המסוגלים להוליך זרם חשמלי. איכותם של מים מזוקקים נקבעת לפי ההתנגדות שלהם: ככל שהתנגדות המים גבוהה יותר, כך הם נקיים יותר.
לשתייה
ישנה מחלוקת לגבי הסיכון לעומת הכדאיות שבשתיית מים מזוקקים. המצדדים טוענים שמים מזוקקים הם המים הטהורים ביותר שבנמצא ויש להם יכולת מוגברת לנקות את הגוף מזיהומים. המתנגדים מזהירים שמכיוון שריכוז המלחים במים המזוקקים הוא נמוך מאוד, הם עלולים לגרום לספיחת מים מוגברת בתאי הגוף עקב תהליכים של השוואת ריכוזים דרך אוסמוזה, וכמו כן לספוח מהגוף מלחים ומינרלים שדרושים לו. לשתי הטענות אין גיבוי מדעי.
עידן שריקי
עידן שריקי (נולד ב–30 בנובמבר 1981) הוא כדורגלן עבר ישראלי.
קריירה
שריקי החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד והיה שותף להעפלה ההיסטורית שלה לליגה הראשונה בעונת 1997/98. לאחר שסיים את שירותו הצבאי בצה"ל ולא מצא את מקומו בסגל של קבוצת הבוגרים, שיחק בליגה ב' במכבי קריית עקרון. בשנת 2002 עבר בהשאלה למכבי יבנה, וב-2003 חזר לאשדוד.
בחודש יולי 2011 חתם שריקי לשנתיים בקבוצת גורניק זאבז'ה מליגת העל הפולנית, אולם הושאל לאשדוד בטרם שיחק משחק ליגה אחד במדיה, עקב קשיי התאקלמות. ב-3 ביולי 2012 חתם על חוזה לשלוש עונות במכבי נתניה תחת הדרכתו של טל בנין.
ב-17 בינואר 2013 הושאל שריקי למכבי פתח תקווה מהליגה הלאומית עד לסיום העונה. כבר במשחקו הראשון בקבוצה כבש את שער הבכורה שלו, בניצחון 0–2 בדרבי מול הפועל פתח תקווה. שריקי כבש 10 שערי ליגה בחצי עונה, וסייע למכבי פתח תקווה להעפיל בחזרה לליגת העל.
לקראת עונת חזר למכבי נתניה, לאחר שירדה לליגת הלאומית, והיה שותף לחזרתה בסיום העונה לליגת העל ולהעפלתה לגמר גביע המדינה.
ב-15 בינואר 2015 חתם בעירוני קריית גת מהליגה הלאומית.
ב-14 ביוני 2015 חתם בהפועל אשקלון מהליגה הלאומית ובתום העונה עלה איתה לליגת העל כאשר כבש 18 שערים וסיים כמלך השערים של הקבוצה באותה עונה.
ב-12 ביולי 2016 חתם בבני לוד מהליגה הלאומית. ב-9 בינואר 2017 חתם בהפועל מרמורק מליגה א'.
ב-29 במאי 2018 הוצג כשחקן הפועל אדומים אשדוד מליגה א'. בשנת 2021 עבר לעירוני גדרה מליגה ב'.
בעונת 2021/2022 מונה לעוזר מאמן בהפועל אדומים אשדוד. בדצמבר 2021 מונה למאמן הקבוצה במקומו של רוני אוואט שהתפטר, ביחד עם יאיר אזולאי . במרץ 2022 הוביל את הקבוצה לפלייאוף עליון. בסיום העונה סיים את תפקידו.
משה איש כסית
משה (מוישל'ה) איש כסית (ויינשטיין) (14 באוקטובר 1947 – 14 ביולי 1987) היה איש בוהמה, מסעדן ושחקן קולנוע ישראלי. בנו של חצקל איש כסית, מייסד בית הקפה המיתולוגי בתל אביב "כסית", שעם מותו ירש ממנו את המקום והפך לבעליו.
ביוגרפיה
משה איש כסית נולד ללאה ויחזקאל (חצקל) איש כסית (ויינשטיין), בעליו של בית הקפה המפורסם "כסית" בתל אביב. ב-1977 הורשע בהחזקת שרידי סם, ונקנס, וזאת לאחר פעמים קודמות שנמצא בחזקתו סגריות חשיש ומריחואנה.
לאחר פטירת אביו, בשנת 1979, הפך משה למנהל כסית יחד עם אמו. משה איש כסית היה איש בוהמה שאסף סביבו חבורת ידוענים ואמנים תל אביבית בולטת. הוא המשיך את דרכו של אביו בעזרה לזולת, נדבנות ודאגה לבני האדם. הוא היה ידוע כבעל חוש הומור מפותח, ו"כסית" היה מקום משיכה לשחקנים ולאנשי בוהמה מובילי דעת קהל של אותה התקופה.
בשל מבנה גופו שיחק בקולנוע דמויות של גברים גדולים, המאיימים בחוסנם הפיזי. איש כסית שיחק במספר סרטי קולנוע, מרביתם שייכים לסוגת סרטי הבורקס, ובהם: "צ'רלי וחצי" (גדליה), "גבעת חלפון אינה עונה" (הטבח יוסיפון), "הגונב מגנב פטור", "יופי של צרות!", "לול" (בעיקר במערכון "אני אישה"), "הטוב הרע והלא נורא" (בתפקיד הראשי), סרטי אסקימו לימון: "סבבה" ו"ספיחס" (רס"ר פלכטר, המפקד של שמש), "ספר נשים", ועוד רבים אחרים. כמו כן, הוא התארח גם כשחקן אורח בתוכניות ובסדרות טלוויזיה שונות, כגון "זהו זה!" ו"קרובים קרובים".
הנצחתו
לזכרו הוקדש תקליטו של אריק איינשטיין "על גבול האור" ובצעד חריג שמו אף מונצח על עטיפת האלבום "למוישלה" בכיתוב מתחת לשם האלבום. השיר "אחרי עשרים שנה" של שמוליק קראוס מוקדש לו, שכן נכתב לאחר מותו, ובו הבית: "אחרי עשרים שנה/ היה היה לי רע/ את שיר המעלות/ האם אתה שומע/ אשיר עד יום מותי/ נושאת את תפילתי המנגינה."
חמש שנים לפני מותו בשיר של שמוליק קראוס "איך עושים תקליט" מוזכר משה איש כסית, ובסוף השיר מחקה את אביו, חצקל איש כסית. השיר עוסק בחוויותהם של שמוליק קראוס, יעקב רוטבליט (כותב השיר), יבי ומשה איש כסית, בבית הקפה כסית.
זמן קצר לאחר מותו נערך ערב לזכרו עם מיטב האמנים ואנשי הבוהמה של אותה התקופה. כל הכנסות הערב שימשו לתרומות למוסדות לאמנים צעירים. את הערב הנחו רבקה מיכאלי ואריק לביא.
הפארק הלאומי גרייט סמוקי מאונטיינז
הפארק הלאומי גרייט סמוקי מאונטיינז (באנגלית: Great Smoky Mountains National Park) הוא פארק לאומי בארצות הברית השוכן על רכס סמוקי, חלק מרכס הרי בלו רידג', שהם חלק מרכס האפלצ'ים. הגבול בין טנסי וקרוליינה הצפונית עובר דרך מרכז הפארק מכיוון צפון-מזרח לדרום-מערב. הפארק הוא הפארק הלאומי הפופולרי ביותר בארצות הברית מבחינת מספר המבקרים. שביל האפלצ'ים, המחבר את מיין וג'ורג'יה, עובר גם כן דרך מרכז הפארק. הקונגרס האמריקני אישר את הקמת הפארק ב-1934, והנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט הכריז על הקמתו בפועל ב-1940. גרייט סמוקי מאונטיינז היה הפארק הלאומי הראשון שעלות רכישת אדמותיו ועלויות אחרות מומנו חלקית על ידי הממשל הפדרלי. פארקים קודמים מומנו במלואם על ידי כספי המדינה שבה שוכן הפארק או מקרנות פרטיות.
שטחו של הפארק הוא 2,114 קמ"ר, ולפיכך הוא אחד מהאזורים המוגנים הגדולים ביותר בחלק המזרחי של ארצות הברית. הכניסות הראשיות לפארק שוכנות לאורך הכביש המהיר 441 (Newfound Gap Road - דרך ניופאונד גאפ) בערים גטלינבורג (טנסי) וצ'רוקי (קרוליינה הצפונית).
גאוגרפיה
גובה הפארק הוא בין 250 מטרים מעל גובה פני הים, בשפך של נחל אברמס (Abrams Creek), ל-2,000 מטרים מעל גובה פני הים בכיפת קלינגמן. בתוך גבולות הפארק יש שישה-עשר הרים שגובהם מעל 5,000 רגל (1,524 מטרים).
הטווח הנרחב של הגבהים בפארק משקף את שינויי הגובה לאורך קווי הרוחב בכל מזרח ארצות הברית. למעשה, ניתן להשוות את הטיפוס במעלה ההרים לטיול מטנסי לקנדה. בעלי החיים והצמחים המאכלסים את החלק הצפון-מזרחי של ארצות הברית מצאו גומחות אקולוגיות מתאימות באזורים הגבוהים של הפארק, ואילו המינים הדרומיים מצאו גומחות מתאימות באזורים הנמוכים יותר החמימים יותר.
הכיוון של הרי האפלצ'ים מצפון-מזרח לדרום-מערב אפשר במהלך עידן הקרח האחרון למינים שונים לנדוד לכיוון דרום לאורך המורדות, ובכך להימנע מהמחסום הטבעי שהיוו ההרים. ככל שהאקלים התחמם המינים הצפוניים החלו לסגת במעלה ההרים ולכיוון צפון, והמינים הדרומיים החלו במגמת התפשטות.
אקלים
האקלים בפארק מאופיין בלחות גבוהה ומשקעים רבים. כמות המשקעים הממוצעת לשנה היא בין 1,400 מ"מ בעמקים ל-2,200 מ"מ בפסגות. אזור הפארק הוא האזור הגשום ביותר בארצות הברית מלבד החוף הצפון-מערבי של האוקיינוס השקט וחלקים מאלסקה והוואיי. הטמפרטורה באזור נמוכה בדרך כלל בהשוואה לאזורים נמוכים יותר, ורוב הפארק מאופיין באקלים יבשתי לח דומה יותר לאקלים של מקומות צפוניים הרבה יותר, וזאת בניגוד לאקלים סובטרופי גשום המאפיין את אזורי שפלה.
גאולוגיה
מרבית הסלעים בפארק הלאומי גרייט סמוקי מאונטיינז הם משלהי הפרקמבריון, חלק מ"חבורת-העל אוקוי" (Ocoee Supergroup). חבורת-על זו כוללת אבן חול מותמרת, פיליט, צפחה ולווחה. סלעים מתחילת הפרקמבריון הם לא רק הסלעים העתיקים ביותר בפארק אלא גם סוג הסלע הדומיננטי באתרים כדוגמת עמק רייוון פורק (Raven Fork Valley) והחלק העליון של הנהר טאקאסגי (Tuckasegee River) בין צ'רוקי וברייסון סיטי (Bryson City). הם כוללים בעיקר גנייס מותמר, גרניט וצפחה. ניתן למצוא סלעי משקע מהקמבריון למרגלות ההרים לצפון-מערב בעמקים כדומת קיידס קוב (Cades Cove). אחת מהאטרקציות הפופולריות ביותר בפארק היא עמק קיידס קוב, חלון גאולוגי שבו סלעים קדומים עשויים מאבן חול סובבים את קרקעית העמק של סלעים צעירים עשויים מאבן גיר.
הסלעים העתיקים ביותר בהרי סמוקי הם הגנייס והצפחות מהפרקמבריון, שנוצרו לפני יותר ממיליארד שנים מהצטברות משקעים ימיים וסלעי יסוד. בשלהי הפרקמבריון, התרחב האוקיינוס הקדמוני והסלעים החדשים יותר של חבורת-העל אוקוי נוצרו כתוצאה מהצטברות של גוש היבשה שעבר סחיפה על מדף היבשה. בעידן הפלאוזואיקון, שקעה שכבה עבה של משקעים ימיים באוקיינוס שהותירה מאחוריה סלע משקע. במהלך תקופת האורדוביק, התנגשות לוחות טקטוניים של אמריקה הצפונית ואפריקה גרמה לאורוגנזה האלגנית (Alleghenian orogeny) שיצרה את רכס האפלצ'ים. במהלך עידן המזוזואיקון סחיפה מהירה של סלעי משקע רכים חשפה מחדש את התצורות העתיקות יותר של חבורת-העל אוקוי.
אקולוגיה
כ-95% משטח הפארק מיוערים, ושרות הפארקים מעריך שכ-36% מהשטח מכוסה על ידי יער ראשוני שבו גדלים עצים עתיקים המתוארכים לתקופה שקדמה להתיישבות האירופית באזור. יערות אלו הם אחד מגושי היערות הראשוניים של עצים נשירים וממוזגים הגדולים ביותר באמריקה הצפונית.
טווח הגבהים, שפע הגשמים, וקיומם של היערות הראשוניים מעניקים לפארק עושר ביוטי יוצא דופן. בפארק תועדו כ-10,000 מינים של בעלי חיים וצמחים, וההערכה היא כי ישנם 90,000 מינים נוספים שטרם התגלו.
עובדי הפארק תיעדו למעלה מ-200 מינים של עופות, 66 מינים של יונקים, 50 מינים של דגים, 39 מינים של זוחלים, ו-43 מינים של דו-חיים, כולל פרטים רבים של פלתודוניים (סלמנדרות הידועות בכך שאין להן ריאות). בפארק יש אוכלוסיית דובים שחורים אמריקניים גדולה, המונה כ-1,500 פרטים. בשנת 2001 החל ניסוי שבמסגרתו הובאו לפארק כמה איילים קנדיים.
בפארק גדלים למעלה מ-100 מינים של עצים. היערות באזורים הנמוכים ביותר נשלטים על ידי עצים עשירי עלווה נשירה. באזורים גבוהים יותר העצים הדומיננטיים הם מחטניים, ובסך הכל בפארק יש מעל 1,400 מינים של בעלי פרחים ו-4,000 מינים של חסרי פרחים.
היסטוריה
לפני הגעתם של המתיישבים האירופיים האזור היה חלק מהנחלה של שבט הצ'רוקי. האדם הלבן החל להתיישב באזור בשלהי המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. הנשיא אנדרו ג'קסון חתם ב-1830 על חוק העברת האינדיאנים, שהחל את התהליך שהסתיים בגירושם הכפוי של כל שבטי האינדיאנים ממזרח לנהר המיסיסיפי, והעברתם לאזור שכיום שוכנת בו אוקלהומה. רוב אנשי הצ'רוקי עזבו, אך קבוצה קטנה בהנהגתו של המורד טסאלי התחבאה באזור שכיום שוכן בו הפארק. חלק מהצאצאים של האנשים הללו מתגורר בשמורת קואלה מדרום לפארק.
לאחר הגעת המתיישבים הלבנים הראשונים הפכה כריתת עצים לענף תעשייתי מרכזי בהרים, ובשלהי המאה ה-19 נבנתה מסילת רכבת קטנה שעליה הובל העץ מהחלקים המרוחקים של האזור. סגנון הכריתה המוחלטת של כל העצים ואז חזרה על התהליך בחלקות סמוכות הרסו את היופי הטבעי של האזור, ולכן נאלצו המבקרים ותושבי המקום לגייס כסף על מנת לשמר את הקרקע. שירות הפארקים הלאומיים שאף להקים פארק בחלק המזרחי של ארצות הברית, אך לא היו לו מספיק משאבים כספיים. אף על פי שהקונגרס אישר את הקמת הפארק כבר ב-1926, לא הייתה בנמצא חלקת אדמה בבעלות פדרלית שסביבה אפשר היה להקים את הפארק. ג'ון ד. רוקפלר, הבן תרם 5 מיליון דולרים, הממשלה הפדרלית הוסיפה 2 מיליון דולרים, ואזרחים פרטיים מטנסי וקרוליינה הצפונית תרמו סכום כסף לרכישת הקרקעות, חלקה אחרי חלקה.
אט-אט גורשו מאזור הפארק המיועד חוואים שחיו בהרים, כורים וחוטבי עצים. חוות ומנסרות עצים פורקו כדי לבסס את האזורים המוגנים של הפארק. סופר המסעות הוראס קפהרט (Horace Kephart), שעל שמו נקרא הר קפהרט, והצלמים ג'ים תומפסון (Jim Thompson) וג'ורג' מסה (George Masa) סייעו בפיתוחו של הפארק. בן הופר (Ben W. Hooper), המושל לשעבר של טנסי היה הסוכן הראשי ברכישת קרקעות עבור הפארק, שהוקם רשמית ב-15 ביוני 1934. במהלך השפל הגדול פעלו בפארק כמה ארגונים פדרליים כדוגמת חיל השימור האזרחי ומנהל קידום העבודה, סללו שבילים, בנו מגדלי תצפית לאיתור אש והקימו מבני תשתית אחרים בפארק ובהרי סמוקי.
ב-2 בספטמבר 2009 נערך טקס ההקדשה מחדש לכבוד שנת ה-75 להקמת הפארק. בין הנוכחים כל ארבעת הסנאטורים, שלושה מחברי הקונגרס שמחוזותיהם כוללים את הפארק, המושלים של שתי המדינות ומזכיר הפנים של ארצות הברית קן סלזאר. השחקנית והזמרת דולי פרטון ילידת טנסי שרה בטקס.
אטרקציות ופעילויות
הפארק הוא אטרקציה תיירותית אזורית חשובה; בשנת 2017 ביקרו בפארק מעל ל-11 מיליון תיירים ו-11 מיליון מבקרים נוספים עברו דרך הפארק שלא למטרות נופש. מספר המבקרים למטרות נופש הוא כמעט כפול ממספר המבקרים בפארק הלאומי גרנד קניון, הפארק הלאומי השני במספר המבקרים, שבו ביקרו קרוב ל-6 מיליון באותה שנה. עיקר ההכנסה של הערים שמסביב לפארק (בעיקר גטלינבורג, פיג'ן פורג', סביירוויל וטאונסנד שבטנסי, וצ'רוקי, סילבה, מגי ואלי וברייסון סיטי בצפון קרוליינה) מגיעה מעסקי התיירות הקשורים אליו.
שני מרכזי המבקרים העיקריים בפארק הם מרכז המבקרים שוגרלנדס (Sugarlands Visitor Center) ליד גטלינבורג ומרכז המבקרים אוקונאלופטי (Oconaluftee Visitor Center), השוכן ליד צ'רוקי בכניסה המזרחית לפארק. במרכזים אלו ניתן לצפות במוצגים הקשורים בחיי הטבע, גאולוגיה וההיסטוריה של הפארק. בתחנות נמכרים גם ספרים, מפות ומזכרות.
הכביש המהיר 441 (הקרוי בפארק כביש ניופאונד גאפ) חוצה את הפארק, ומספק לכלי הרכב גישה לנקודות המוצא של השבילים ולנקודות התצפית, ובייחוד אלה שבניופאונד גאפ (Newfound Gap). מעבר הרים זה, השוכן בגובה 1,539 מטרים, הוא המעבר הנמוך ביותר בהרים שבאזור והוא נמצא במרחק קצר ממרכז הפארק, על הציר המחבר את טנסי וקרוליינה הצפונית, באמצע הדרך בין גטלינבורג לצ'רוקי. במקום זה, על הגבול בין שתי המדינות, באתר ההנצחה לאשתו של ג'ון ד. רוקפלר (Laura Spellman Rockefeller Memorial), הכריז הנשיא פרנקלין רוזוולט על הקמת הפארק ב-1940. בימים שבהם מזג האוויר בהיר ניתן לצפות מהמעבר באחד הנופים היפים ביותר בפארק.
בפארק יש מספר אתרים היסטוריים חשובים. האתר המצוי במצב הטוב ביותר (והפופולרי ביותר) הוא קיידס קוב (עמק קיידס), עמק ובו מספר בניינים היסטוריים שמורים כולל בקתות עץ, אסמים וכנסיות. קיידס קוב הוא היעד הפופולרי ביותר בפארק. התיירים המבקרים במקום יכולים להיעזר בסיורים עצמיים או טיולי אופניים על מנת לראות כיצד חיו תושבי האפלצ'ים בעבר. אזורים היסטוריים אחרים בפארק כוללים את רורינג פורק (Roaring Fork), עמק קאטאלוצ'י (Cataloochee), אלקמונט (Elkmont), מוזיאון החווה ההררית וטחנת הרוח מינגוס באוקונאלופטי.
טיולים רגליים
בפארק יש 1,368 ק"מ של שבילים ודרכים לא סלולות המשמשים לטיולים רגליים, כולל 112 הקילומטרים משביל האפלצ'ים. הר לה קונטה (Mount Le Conte) הוא אחד היעדים הפופולריים ביותר בפארק. גובהו הוא 2,010 מטרים (הפסגה השלישית בגובהה בפארק), ואם הוא נמדד מבסיסו ועד הפסגה הגבוהה ביותר הוא ההר הגבוה ביותר ממזרח לנהר המיסיסיפי. שביל מערות האלום (Alum Cave Trail, סוג של מלח), הוא השביל העמוס ביותר המוביל לפסגה מתוך חמישה. מהשביל ניתן לצפות בסדרה של נופים ייחודיים ואטרקציות טבעיות כגון "צוקי מערת האלום" (Alum Cave Bluffs) וסלע הקשת (Arch Rock). המטיילים יכולים לשהות במשך הלילה באכסניית לה-קונטה (LeConte Lodge), השוכנת קרוב לפסגה ומציעה בקתות או חדרים להשכרה בכל עונות השנה מלבד החורף. ניתן להגיע אל האכסניה רק באמצעות הליכה, והיא האכסניה הפרטית היחידה בתוך הפארק.
שביל פופולרי נוסף הוא זה המוביל אל צ'ימני טופס (Chimney Tops, פסגות הארובה), הנקרא כך בזכות שתי הפסגות היוצרות שתי גבנוניות. שביל קצר זה שהטיפוס בו דורש מאמץ גופני מתגמל חובבי טבע בתמונת נוף רחבה של פסגות ההרים מסביב. ההר היה מרכז שריפות היער ב-2016 וספג לכן נזק נרחב, שעדיין ניכר בדמות צלקות מהשריפה. השביל והפסגה נסגרו לתיירים מאז.
המסלולים המובילים למפלי לאורל וכיפת קלינגמן הם קלים וקצרים באופן יחסי. שביל מפלי לאורל (Laurel Falls Trail) מוביל אל מפל מים בגובה 24 מטרים, ושביל כיפת קלינגמן (Clingman's Dome Trail) מוביל את המבקרים במעלה ההר אל סיפון תצפית בגובה 15 מטרים, שביום בהיר ניתן לצפות ממנו למרחק רב על הרי טנסי, ג'ורג'יה וקרוליינה הצפונית.
בנוסף לטיולים הקצרים מציע הפארק אפשרויות לטרקים ומחנאות. לינה מותרת אך ורק באתרי מחנאות ומחסות מוסדרים. מרבית מחסות השבילים בפארק פזורים לאורך שביל האפלצ'ים או במרחק קצר מהשבילים המתפצלים ממנו. בנוסף למחסות של שביל האפלצ'ים שנועדו למסעות הארוכים של מי שהולך בשביל לאורכו יש שלושה מחסות בפארק שאינם ממוקמים על שביל האפלצ'ים. ברחבי הפארק פזורים אתרי מחנאות ייעודיים נוספים. על מנת לשהות בפארק במשך הלילה יש צורך בהיתר מיוחד שאותו ניתן לקבל במרשתת או בתחנות של שומרי היערות, ותוקפו של ההיתר הוא לילה אחד לשהות במחסה ועד שלושה לילות לשהייה באתר מחנאות.
פעילויות אחרות
דיג (בעיקר דיג זבובים) הוא הפעילות הפופולרית ביותר בפארק אחרי טיולים רגליים ותצפיות בנוף. הנחלים בתחומי הפארק נודעים בדגי הטרוטה הבריאים שבמימיהם ובקושי להגיע אליהם. טרוטת ברוק היא דג מקומי, בעוד שטרוטה חומה וטרוטת עין-הקשת הובאו לאזור. יש בפארק תקנות מחמירות באשר לדרך הטיפול הנאותה בדגים, בין השאר משום שבצורות גרמו למות הדגים המקומיים. הרכיבה על הסוסים השייכים לפארק מוגבלת לשבילים מסוימים. בנוסף, ניתן לשכור אופניים ואבובי מים בקיידס קוב.
אליוט ספיצר
אליוט לורנס ספיצר (אנגלית: Eliot Laurence Spitzer; נולד ב-10 ביוני 1959) הוא עורך דין יהודי-אמריקאי ופוליטיקאי לשעבר במפלגה הדמוקרטית. שימש כ מושל מדינת ניו יורק מינואר 2007 ועד להתפטרותו עקב שערוריית מין ב-17 במרץ 2008. לפני היבחרו למושל שימש ספיצר כתובע הכללי של מדינת ניו יורק.
קורות חייו
ספיצר נולד וגדל במחוז הברונקס בניו יורק לאיל הנדל"ן ברנרד ספיצר ורעייתו אן (לבית גולדהאבר), מורה לספרות אנגלית, סביו מצד אמו נולדו בארץ ישראל. הוא הצעיר מבין שלושת ילדיהם.
התובע הכללי של ניו יורק
בשנת 1998 ניצח ספיצר את דניס ואקו, המועמד הרפובליקני, בהתמודדות על תפקיד התובע הכללי של מדינת ניו יורק. מסע הבחירות מומן במידה רבה על ידי הלוואה שנויה במחלוקת שנטל ספיצר מאביו. כתובע כללי ספיצר ניהל מלחמה עיקשת כנגד עברייני צווארון לבן, הונאה בניירות ערך, הונאה באינטרנט, ופגיעה בסביבה. ספיצר ידוע בעיקר בגין מאבקיו נגד תיאום מחירי שבבים, ניפוח מלאכותי של מחירי מניות, ועסקאות בלתי כשרות בניירות ערך של קרנות נאמנות בשנת 2003. הוא הגיש כתב אישום גם נגד ריצ'רד גראסו, מי שהיה יושב ראש הבורסה לניירות ערך בניו יורק, בגין אי דיווח על חבילת הטבות בשווי 140 מיליון דולר. בגין כל אלה נודע ספיצר, בין היתר, כ"שריף של וול סטריט".
מושל מדינת ניו יורק
בנובמבר 2006 נבחר ספיצר למושל ה-54 של מדינת ניו יורק, לאחר שניצח את המועמד הרפובליקני ג'ון פאסו. בזמן כהונתו יזם הצעת חוק להכרה בנישואים חד-מיניים, ופרסם צו המתיר למהגרים בלתי חוקיים להחזיק ברישיונות נהיגה. שתי היוזמות עוררו פולמוס ציבורי רחב. ביולי 2007 ננזף על ידי משרד התובע הכללי כאשר הורה למשטרה לתעד את תנועותיו של מנהיג הרוב הרפובליקני בסנאט - ג'וזף ל. ברונו במטרה להשתמש במידע כנגד ברונו.
ב-10 במרץ 2008 דיווח הניו יורק טיימס כי ספיצר היה לקוח של מועדון הזנות Emperors Club VIP שנמצא תחת חקירה פדרלית, ונפגש למשך יותר משעתיים עם נערת ליווי, זמרת בתחילת דרכה בשם אשלי אלכסנדרה דופרה, שגבתה כ-1000 דולר לשעה. בהמשך הסתבר כי ספיצר נפגש שבע או שמונה פעמים עם נערות של אותה הרשת בעלות כוללת של כ-15,000 דולר. דו"חות חקירה מעריכים כי הוציא כ-80,000 דולר במהלך השנים על שירותי מין. ב-12 במרץ, תחת איום בהדחה על ידי בית המחוקקים של ניו יורק, הודיע ספיצר על התפטרותו ממשרת המושל בגין "כישלונות אישיים", אשר נכנסה לתוקף ב-17 במרץ. באותו מועד נכנס לתפקיד המושל סגנו של ספיצר דייוויד פטרסון.
נינו רוטה
נינו רוטה (באיטלקית: Nino Rota; 3 בדצמבר 1911 – 10 באפריל 1979) היה מוזיקאי איטלקי. נודע בעיקר במוזיקה שכתב לרבים מסרטיו של פליני ובנעימת הנושא לסרט "הסנדק".
ביוגרפיה
רוטה נולד למשפחה מוזיקלית במילאנו ולמד שם בקונסרבטוריון אצל אילדבראנדו פיצטי. לאחר מכן, בעידודו של המנצח ארטורו טוסקניני, נסע לפילדלפיה, פנסילבניה והשתלם שם במוזיקה במכון קרטיס למוזיקה בהדרכתו של פריץ ריינר, בין השאר. אחר כך חזר למילנו וכתב תזה על מלחין הרנסאנס ג'וזפו צרלינו.
תחילת הקריירה של רוטה בשנת 1944, בכתיבת המוזיקה לסרט "זאזא" בבימוי רמאטו קסטלאני. מאוחר יותר פגש את הבמאי פדריקו פליני, כשזה עבד על סרטו הראשון, Lo Sceicco Bianco. השניים עבדו יחד בהזדמנויות רבות, והמוזיקה של רוטה לסרט ½8 היא לדעת רבים אחד ממרכיביו החשובים והמלכדים בסרט.
במוזיקה שכתב רוטה לסרטו של פליני "ג'ולייטה של הרוחות" (1965), שיתף יוג'ין וולטר פעולה בשיר Go Milk the Moon (שקוצץ בגרסה הסופית של הסרט). השניים חברו שוב יחדיו לחיבור השיר What Is Youth - חלק מנעימתו של רוטה לסרטו של פרנקו זפירלי, "רומיאו ויוליה".
אף כי רוטה נודע בעיקר במוזיקה שכתב לסרטי קולנוע, הוא חיבר גם עשר אופרות, מוזיקה לחמישה באלטים, ויצירות אינסטרומנטליות רבות. בשנת 2005 הועלתה האופרה שלו "אלאדין ומנורת הקסמים" באופרה של וינה בתרגום לגרמנית. את התפקיד הראשי שר הזמר קוסמין איפרים, והביצוע הוקלט על DVD.
רוטה נפטר ב-1979 ברומא מאי-ספיקת לב.
ארדנט
ארדנט היא עיר מרכזית בתעשייה המונגולית, שהוקמה ב-1973 על ידי סיוע סובייטי, על מנת לתפקד כמרכז כרייה של נחושת ומוליבדן.
וריפון
וריפון (באנגלית: Verifone) היא חברה אמריקאית שמרכזה בסן חוזה שבקליפורניה ויש לה משרדים רבים ברחבי העולם. החברה מייצרת ציוד לקופות ממוחשבות ולנקודות מכירה. החברה פועלת גם בתחומי הסליקה והעברות כספים אלקטרוניות מאובטחות ונחשבת לאחת הגדולות בתחומה.
היסטוריה
וריפון נוסדה בשנת 1981 בהוואי. שם החברה הוא קיצור שם המוצר הראשון שלה. מכשיר לסליקה של עסקאות בכרטיסי אשראי שפעל באמצעות קווי טלפון (Verification telephone). החברה הייתה בין החברות הראשונות בעולם שפיתחה ושיווק מסופים לסליקה אלקטרונית של כרטיסי אשראי (Electronic funds transfer at point of sale - EFTPOS) לאחר שחברות הגדולות בתחום, מסטרקארד וויזה הילו לפתח מערכות אלקטרוניות לסליקת כרטיסי אשראי. וריפון הציע מכשיר בעלות נמוכה יותר מהמתחרים והצליחה לכבוש נתח שוק של למעלה מ-50% תוך שנים ספרות.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נכנסה לשוק האירופי.
באוגוסט 2018 נרכשה החברה על ידי פרנסיסקו פרטנרס בסכום 2.6 מיליארד דולר והפכה לחברה פרטית.
וריפון ישראל
באפריל 2006 רכשה וריפון את מתחרתה הגדולה, חברת "ליפמן הנדסה אלקטרונית" הישראלית תמורת 793 מיליון דולר במזומן ומניות. ליפמן הייתה אחת ההצלחות הגדולות ביותר של תעשיית האלקטרוניקה הישראלית. מוצר הדגל שלה, קופות רושמות משולבות מחשב מסדרת "NURIT", כבשו את הארץ, ושווקו בהצלחה רבה במדינות רבות בעולם, כמתחרות של CASIO העולמית, שעד אז הובילה בשוק בתחום הקופות הרושמות, ומשווקת בישראל על ידי חברת ARALTEK. בשנת 1995 הקימה ליפמן את חברת ויזקום, שפיתחה את המילון האלקטרוני Quicktionary. וב-1998 הקימה חברת בת לפיתוח מוצרים לתחום הרפואה.
"ליפמן הנדסה אלקטרונית" הוקמה בשנת 1974, על ידי האחים אהרון ורמי ליפמן, ועסקה בתחילה בפיתוח מערכות לשוק הצבאי אלקטרונית. בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה לפתח מערכות בדיקה לרשתות תקשורת ומסופי תשלומים. החל משנת 1989 עסקה בעיקר בפיתוח הקופות הרושמות מסדרת "NURIT" ושליבה בהם גם מסוף לסליקת כרטיסי אשראי. בשנת 1993 הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. חברת ליפמן החלה לשווק את המסופים גם מחוץ לישראל, ופיתחה גרסאות מקומיות שלהם לכל שוק בו היא פעלה. בין השאר פעלה בהצלחה בטורקיה, בספרד, בסין, ברזיל וארצות הברית.
הצלחה זאת הובילה להנפקה מוצלחת בנאסד"ק בשנת 2000 ולרכישתה כאמור על ידי וריפון. כיום וריפון ישראל יושבת במשרדי ליפמן לשעבר בראש העין ומנהלת את הפעילות השיווקית בארץ. ביולי 2008 רכשה וריפון את פעילות חברת "גזית יישומים", יצרנית מקומית לתוכנות לקופות מחשב מבוססות PC. קניה זאת באה לאחר כישלון במשא ומתן על רכישתה של הצלחה ישראלית גדולה אחרת בתחום קופות ה-PC, חברת ריטליקס. פעילות נוספת של וריפון בארץ היא בתחום מכשירים למשיכת מזומנים, פעילות זאת מרוכזת על ידי חברת הבת "כספונט".
מסחר בבורסה בתל אביב
מניות החברה נסחרו בבורסה בתל אביב, שם היא נכללה במדד ת"א 25, וזאת כירושה מרכישת ליפמן, לאחר יותר מ-3 שנים של סחירות כפולה בארץ ובבורסה בניו יורק. החליטה הנהלת החברה כי הסחירות הכפולה איננה משרתת אותה עוד והיא חדלה להיסחר בארץ.
נת'ניאל קליפטון
נת'ניאל "נאט" קליפטון (באנגלית: Nathaniel "Nat" Clifton; 13 באוקטובר 1922 – 31 באוגוסט 1990) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין העונות –. נודע כשחקן האפרו-אמריקאי הראשון שחתם על חוזה בקבוצה מליגת ה-NBA. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן ניו יורק ניקס, ולאורך קריירת המשחק העמיד ממוצעים של 10.0 נקודות, 8.2 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק.
נעורים ותחילת הקריירה
קליפטון נולד בעיר ליטל רוק שבארקנסו, וגדל בשיקגו שבאילינוי. בשל חיבתו למשקאות מתוקים זכה לכינוי "סוויטווטר" (Sweetwater; "מים מתוקים"), אשר דבק בו לכל אורך קריירת המשחק. בשנת 1942 החל ללמוד באוניברסיטת זאוויר בלואיזיאנה, וכשנה לאחר מכן התגייס לצבא ארצות הברית, בו שירת במשך 3 שנים עד תום מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1945 החל לשחק עבור ניו יורק רנסאנס – קבוצת ראווה המורכבת כולה מכדורסלנים אפרו-אמריקאים, אשר הופיעה ברחבי ארצות הברית. בין השנים 1947–1950 שיחק בהארלם גלובטרוטרס, ובמקביל השתתף בליגת הבייסבול לשחורים כשחקן קבוצת "שיקגו אמריקן ג'איינטס".
ליגת ה-NBA
בעונת חתם קליפטון על חוזה בקבוצת ניו יורק ניקס, ובכך הצטרף לצ'אק קופר וארל לויד כשלושת השחקנים האפרו-אמריקאים הראשונים בתולדות ליגת ה-NBA. בעוד קופר היה הראשון מבין השלושה אשר נבחר בדראפט ה-NBA (בחירה 14), ולויד היה הראשון שהשתתף בפועל במשחק NBA, קליפטון זכור כאפרו-אמריקאי הראשון שחתם על חוזה רשמי בקבוצת NBA. ב-4 בנובמבר 1950 השתתף לראשונה במשחק NBA, ארבעה ימים לאחר משחק הבכורה של ארל לויד עם וושינגטון קפיטולס.
לקראת עונת הועבר בטרייד לפורט ויין פיסטונס, יחד עם הארי גלאטין, בתמורה למל האטצ'ינס וצ'ארלי טיירה. בעונתו היחידה בקבוצה קלע 7.7 נקודות בממוצע למשחק, והודח עם הפיסטונס בגמר האזור המערבי. בעת פרישתו ממשחק בשנת 1958 ניצב קליפטון במקום התשיעי בתולדות ה-NBA במספר ריבאונדים בקריירה, עם 4,469.
לאחר קריירת ה-NBA
לאחר קריירת המשחק עבד כנהג מונית בעיר שיקגו. ב-31 באוגוסט 1990 נפטר קליפטון, בגיל 67.
בשנת 2014 הונצח בהיכל התהילה של הכדורסל, כשחקן.
הומלוצפליים
הומלוצפליים (שם מדעי: Homalocephalidae) היא משפחה אפשרית של דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף מקבוצת הפכיצפלוזאורים אשר חיו בתור הקרטיקון והיו בעלי מבנה גרמי בבסיס הגולגולת שלהם. הם היו דומים מאוד לבני משפחת הפכיצפלוזאוריים והרבה מדענים מחשיבים אותם כיום לחלק מהמשפחה.
סוגים
כמה חוקרים מסווגים גם את הסטגוצרס (Stegoceras) למשפחה.
אסתר ויתקון
אסתר ויתקון (נולדה ב-26 בדצמבר 1952, ח' בטבת ה'תשי"ג) היא משוררת סופרת ומספרת לילדים, ציירת ומרצה ישראלית.
ביוגרפיה
אסתר ח"ג ויתקון (לבית זילבר), משוררת, ציירת ומרצה לספרות. נולדה בחיפה וגדלה בקריית טבעון. בשנת 1960 הגרה משפחתה לניו-יורק וחזרה ארצה כעבור שנה. היא עברה עם משפחתה לרמת גן, שם קיבלה חינוך דתי בבית-הספר הממלכתי דתי "יבנה" והתיכון הדתי "הרואה". ויתקון היא מוסמכת אוניברסיטת בר-אילן בספרות עברית משנת 1978 ומרצה לספרות במכללה האקדמית "אורות ישראל" באלקנה.
ספרה "ריפאות הצבעים" זיכה אותה בפרס ראש הממשלה (1998) וכן במלגה מקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
היא עורכת כתב העת האינטרנטי "מעמקים" השייך לאתר "דעת" וכותבת שירה וסיפורי ילדים. כמו כן הציגה מציוריה במספר תערוכות קבוצתיות ותערוכות יחיד.
ספרה "חוצה שומרון" זיכה אותה בפרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר לשנת תשס"ז. היא נבחרה על ידי משרד החינוך לפרויקט סופר-אורח לשנת תשע"א ותשע"ב.
חיים אישיים
אסתר ויתקון נשואה ואם לשלושה ומתגוררת באריאל.
מאמרים ורשימות על יצירותיה
על "בלעדייך איני שווה"
אני אוהב אותך, בת' קופר
עלילת הסרט
בת', קאמי וטריסי מגיעות לביתו של דניס למסיבה. קווין, החבר של בת' (שון רוברטס) מגיע עם החברים שלו מהצבא ונשבע לנקום בדניס. קווין וחבריו מנסים להכות את דניס, אבל לפני שהן מספיקים, דניס, בת', ריץ', קאמי וטריסי בורחים במכונית של בת'. הם נוסעים לתחנת דלק בתקווה לקנות בירה, אבל המוכר בחנות (סאם לוין) מסרב למכור להם כי הם צעירים מדי. בת' משחדת את הפקיד ומנשקת אותו כדי שישתכנע, ובעקבות כך דניס מבין שבת' היא לא מי שהוא חושב שהיא. לאחר מכן הם נוסעים ליער. ריץ', קאמי וטריסי נרדפים על ידי עדר של פרות לאחר שניסו להפוך אחת מהן. דניס ובת' שומעים את השיר "בת'" של להקת קיס ודניס אומר לבת' שהיא נקראת על שם השיר.
לאחר מכן החמישה בורחים לבקתה של אביה של טריסי. ריץ', טריסי וקאמי מקיימים יחסי מין בשלישייה; בת' ודניס מתנשקים בפעם הראשונה. בבוקר הם נוסעים לבית של דניס, והוריו של דניס מענישים אותו על כך שעזב את הבית למשך כל הלילה בלי שהודיע להם. בת' נפרדת לשלום מדניס, נותנת לו נשיקה, ומודה לו על כך שהוא אוהב אותה. דניס מבטיח לה שאם הוא יראה אותה בפגישת המחזור של בית הספר ושניהם יהיו עדיין רווקים, הוא יתחתן איתה. לאחר מכן בת' עוזבת עם טריסי וקאמי, וריץ' מספר לדניס שהוא הומוסקסואל, אבל שיש סיכוי שהוא ביסקסואל, ושהוא עדיין לא בטוח מה הוא. דניס מספר לריץ' שהוא רק מחכה לפגישה הבאה שלו עם בת', ושהוא מתכוון לשלוח לה הודעה בפייסבוק ולבקש ממנה לצאת איתו, אולם ריץ' לא מסכים איתו, ואומר לו שהוא צריך לעשות לה מחווה אצילית ולחכות לה מתחת לחלון ביתה עם טייפ גדול ומוזיקה שהיא אוהבת. הסרט הסתיים בכך שהשניים מתלבטים מה כדאי לדניס לעשות.
הפקה
בתחילת שנת 2008, המפיקים הודיעו כי הרומן "אני אוהב אותך, בת' קופר" יופק לסרט, עם השחקנית היידן פנטייר בתפקיד הראשי. הצילומים החלו בשנת 2008, עם שחרורו המצופה ל-10 ביולי 2009. הסרט הוא בבימויו של כריס קולומבוס, עם תסריט שנכתב במקור על ידי לארי דויל. הצילומים התקיימו בבית הספר "היובֶל המשני", בתיכון "מגי" ובתיכון האזורי "פטריק הקדוש", שכולם ממוקמים בוונקובר, קולומביה הבריטית. האתר הרשמי של הסרט הושק ב-14 בפברואר 2009 ביום האהבה. באתר היה יישומון שאפשר לשולח לשלוח לאהובים, חברים ובני משפחה את הפרומו של הסרט בהתאמה אישית. הסרט הופק במקור ושוחרר על ידי "פוקס התמחות", חברת בת של "פוקס אטומי", אבל ההפצה הרשמית חזרה אל פוקס המאה ה-20 לאחר שפוקס אטומי נסגרה באפריל 2009.
ביקורות
הסרט התקבל בביקורת שלילית. Rotten Tomatoes נתנו דירוג של 14% בהתבסס על 110 חוות דעת. נאמר: "הסרט מתבסס על סטריאוטיפים וקלישאות על קומדיות נעורים רדודות. אני אוהב אותך, בת' קופר הוא סרט חסר הומור שלא מצליח ללכוד את הקסם שקיים כאשר קוראים את הרומן עליו מבוסס הסרט". מבקר הסרטים בן ליונס, טען: "הסרט הגרוע ביותר של 2009 עד כה", הוא הסביר את דבריו ואמר שהוא חושב כך מכיוון שבסרט גילום הדמות הסטריאוטיפית של תלמיד תיכון והדוגמה הרעה של נהיגה בשכרות קיים הרבה. נאמר גם שרוב הדיאלוגים בסרט מבוססים על דיאלוגים מהספר, אבל במהלך הסרט, שורות ומידע רב לא היו קיימים. לדוגמה בסצנה שבה בת' ודניס מנסים לקנות בירה, בת' מציעה לנשק את הפקיד של החנות, כדי שהוא ישתכנע והיא תוכל לקנות בירה, אך בסרט, בשונה ממה שמתואר בספר, הצופה אינו רואה את הנשיקה. כמו כן נאמר שהביצועים המשכנעים של היידן פנטייר הם כמו של "ילדה ששוברת את החוק והולכת על הצד הפראי והמופרע שלה". מגזין הרולינג סטון היה ביקורתי מאוד כלפי הבמאי כריס קולומבוס. הפרסום טען שקולומבוס קלקל כל בדיחה ולקח ממנה את ההומור. בנוסף, הפרסום טען שכישרונו הלקוי של קולומבוס לבדיחות הגיע לשיאו כאשר דניס עושה שימוש בשני טמפונים כדי לעצור דימום באף.
הכנסות
בסוף השבוע הראשון של הסרט בבתי הקולנוע (10–12 ביולי), הסרט גרף 4,919,433 $ ב-1858 בתי קולנוע, מה שמיקם אותו במקום שביעי, והוא סיים את ההקרנות שלו בבתי הקולנוע בכל העולם עם הכנסות של 15,821,907 $.
התחנה המרכזית של אשקלון
התחנה המרכזית של אשקלון היא מסוף האוטובוסים המרכזי של העיר אשקלון השייכת לנצבא החזקות. התחנה שוכנת בשדרות דוד בן-גוריון בעיר.
היסטוריה
התחנה נחנכה בשנת 1965 בעת שאוכלוסיית אשקלון מנתה כ-40,000 נפש; בעת הקמתה היה שטח התחנה 17,000 מטר רבוע; התחנה תוכננה על ידי האדריכל נחום שני והמהנדס ב. רוזנסקי ונבנתה על ידי סולל בונה; עד לשנת 2005 הקווים העירוניים בעיר הופעלו על ידי חברת אגד, ובשנת 2005 הוקמה חברת "אגד פלוס תעבורה". בשנת 2006 התאחדה חברת "אגד פלוס תעבורה" עם חברת "אגד אישי" והוקמה חברת "אגד תעבורה" שהפעילה את הקווים העירוניים בעיר עד סוף יוני 2016. החל מיולי 2016 הקווים העירוניים מופעלים על ידי חברת "דן בדרום".
שירותי התחנה
התחנה המרכזית של אשקלון היא תחנת האוטובוסים המרכזית בעיר. בתחנה עוברים קווים של החברות אגד, אפיקים ודן בדרום.
באשקלון קיים מסוף תחבורה נוסף, מסוף רמז, אשר נמצא צמוד לשוק העירוני.
ב־2015 תוכננו עבודות לשיפוץ התחנה, ריצוף וקירוי מלא, והוספת של רציפים תת־קרקעיים וקומות מסחר ובילוי, אך נכון ל־2022 טרם החלו העבודות.
ב־12 בפברואר 2016 הועברו לדן בדרום הקווים האזוריים והבינעירוניים שהופעלו על ידי אגד תעבורה וב-1 ביולי 2016 הועברו לדן בדרום הקווים העירוניים שגם הופעלו על ידי אגד תעבורה במסגרת מכרז אשכול צפון הנגב.
שירות עירוני
קווי האוטובוס הפנימיים באשקלון מופעלים על ידי חברת דן בדרום.
קווים אזוריים ובינעירוניים
את רוב הקווים הבינעירוניים מפעילה חברת דן בדרום, כאשר אגד מפעילה שירות לצומת מלאכי, ראשון לציון, תל אביב, ירושלים ואילת, גלים לעיר רהט ואפיקים לעיר אשדוד ובני ברק.
WebAssembly
WebAssembly או בקיצור Wasm הוא תקן פתוח המגדיר פורמט לקוד בינארי יביל (portable binary-code) לקובצי הרצה, יחד עם ייצוג טקסטואלי בשפת סף, והגדרות ממשקים שנועדו להקל על הרצת הקוד בסביבת הריצה המארחת. המטרה העיקרית של WebAssembly היא לאפשר ביצועים גבוהים ביישומי רשת, אבל הפורמט נועד גם לשילוב בסביבות אחרות.
היסטוריה
שיטת השימוש ב-WebAssembly הומלצה על ידי World Wide Web Consortium ב-5 בדצמבר 2019, לרוץ לצד HTML,CSS ו-JavaScript באופן מובנה בתוך דפדפנים.
התקן מתוחזק על ידי W3C עם תמיכה של מוזילה, Microsoft, Google, ו-Apple.
פיתוח Wasm
על מנת ליצור Wasm לדפדפנים, מפתחים יכולים להשתמש ב-Emscripten SDK כדי להדר קוד C++ (או כל שפה אחרת נתמכת LLVM כגון D או Rust) לקובץ בינארי שירוץ בארגז חול בו JavaScript רץ. Emscripten מאגד כמה סביבות ממשקים נפוצים כמו WebGL. אין גישה ישירה ל-DOM; עם זאת, אפשר ליצור "פונקציות פרוקסי" לשם כך, למשל דרך stdweb, web_sys, ו-js_sys. בעת שימוש בשפת Rust.
אקזוטיקה (סרט)
אקזוטיקה (Exotica) הוא סרט קנדי שהתרחש סביב מועדון החשפנות "אקזוטיקה" בטורונטו, קנדה. הסרט נכתב ובוים על ידי אטום אגויאן.
עלילה
הסרט מציג קבוצה פזורה של אנשים שהקשר שלהם הוא במועדון הלילה "אקזוטיקה". כריסטינה (מיה קירשנר) היא חשפנית במועדון שאותו מנהלת זואי (ארסני חניג'אן). אריק (אליאס קוטיס) הוא תקליטן במועדון הזה וחבר לשעבר של כריסטינה. פרנסיס (ברוס גרינווד) הוא לקוח שתמיד בא למועדון כדאי לצפות בכריסטינה, הלבושה במדי ילדת בית-ספר קתולית ונותנת לו ריקוד פרטי.
אליוט ריצ'רדסון
אליוט לי ריצ'רדסון (באנגלית: Elliot Lee Richardson; 20 ביולי 1920 – 31 בדצמבר 1999) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, אשר היה חבר הקבינט של ארצות הברית בממשלם של הנשיאים ריצ'רד ניקסון וג'רלד פורד. במסגרת תפקידו כתובע הכללי של ארצות הברית, היה דמות מרכזית בפרשת ווטרגייט והתפטר במחאה עם פיטורי התובע המיוחד והעצמאי ארצ'יבלד קוקס.
ריצ'רדסון כיהן כמזכיר הבריאות, החינוך והרווחה בשנים 1970–1977, מזכיר ההגנה מינואר עד מאי 1973, התובע הכללי ממאי עד אוקטובר 1973, ומזכיר המסחר של ארצות הברית בשנים 1976–1977. מגוון התפקידים שמילא הופך אותו לאחד משני האנשים בלבד למלא ארבעה תפקידי קבינט בממשלה הפדרלית של ארצות הברית, לצד ג'ורג' שולץ. התנהלותו של ריצ'רדסון כשליח ציבור, שנחשבה למושלמת, זכתה להכרה טקסית ב-1998 עם עיטורו במדליית החירות הנשיאותית.
תחילת דרכו
ריצ'רדסון נולד בבוסטון, בירת מסצ'וסטס ב-20 ביולי 1920. הוא בנם של קלרה לי (לבית שאטק) ואדוארד פירסון ריצ'רדסון, דוקטור ופרופסור בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. הוא היה השתייך למעמד העליון של בוסטון, כאחד מצאצאיהם של המתיישבים הפוריטנים הראשונים בניו אינגלנד.
ריצ'רדסון למד בבית הספר פארק (The Park School) שבברוקליין ובאקדמיית מילטון שבמילטון. לאחר מכן היה בוגר בפילוסופיה ממכללת הרווארד. בימי לימודיו במכללת הרווארד, התגורר ריצ'רדסון בבית וינתרופ, אחד משנים עשר מעונות הסטודנטים באוניברסיטת הרווארד, סיים את לימודיו הגבוהים בדרגת "ראוי לשבח" ב-1941, והיה עורך כתב-העת הסאטירי-פוליטי "הרווארד למפון" (Harvard Lampoon).
שירות צבאי וקריירה מקומית
עם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה בעקבות המתקפה על פרל הארבור, התגייס ריצ'רדסון ב-1942 לכוחות המזוינים של ארצות הברית והיה לרופא צבאי בדיוויזיית הרגלים ה-4 של צבא ארצות הברית. הוא השתתף בפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944 כמפקד מחלקה. במהלך הפלישה חצה שדה מוקשים על מנת להציל קצין אחר שכף רגלו נפצעה. הוא היה בין הכוחות הצבאיים הראשונים שנחתו בחוף יוטה, שהיו תחת אש ארטילרית גרמנית. כמו רבים מחבריו ללחימה, הבחין כי הרובים הפסיקו לירות. צנחנים של הדיוויזיה המוטסת ה-101 תחת פיקודו של ריצ'רד וינטרס חילצו את הסוללה של ריצ'רדסון. לאחר פרסום הספר "אחים בקרב" מאת סטיבן אמברוז כתב ריצ'רדסון לווינטרס והודה לו על החילוץ.
ריצ'רדסון המשיך להילחם באירופה עם דיוויזיית הרגלים ה-4 ועוטר בכוכב הארד ובלב הארגמן, עליו נוספו אשכול עלי עץ אלון (Oak leaf cluster). הוא שוחרר מהצבא ב-1945 בדרגת לוטננט ראשון. ב-1947 סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת הרווארד. בהרווארד שימש כעורך ונשיא כתב העת המשפטי של בית הספר למשפטים בהרווארד.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למשפטים בהרווארד, ריצ'רדסון התמחה אצל לרנד הנד, שופט בבית המשפט לערעורים של ארצות הברית עבור הסבב השני, ולאחר מכן אצל שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, פליקס פרנקפורטר. ריצ'רדסון שימש אז כתובע פדרלי במסצ'וסטס מ-1959 עד 1961, ולאחר מכן נבחר לסגן מושל מסצ'וסטס ולתובע הכללי של מסצ'וסטס. הוא נבחר לעמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-1958.
בנו הבכור של ריצ'רדסון, הנרי ס. ריצ'רדסון, הוא פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון, שם הוא מתמקד במחשבה מדינית ופילוסופיה של המוסר. ריצ'רדסון היה גם פעיל בבונים החופשיים כחבר הלשכה הגדולה של מסצ'וסטס.
מזכיר הבריאות, החינוך והרווחה ותת-מזכיר המדינה
ריצ'רדסון נבדל בקריירת הקבינט שלו בכך שמילא שלושה תפקידים ביצועיים בשנה אחת - 1973 - השנה בה נתגלתה פרשת ווטרגייט והייתה נושא לשיח ברחבי ארצות הברית. הוא כיהן שלוש שנים כמזכיר הבריאות, החינוך והרווחה ומה-23 בינואר 1969 עד ה-23 ביוני 1970 כתת-מזכיר המדינה של ארצות הברית. בראשית מרץ 1970 נועד ריצ'רדסון עם שגריר ישראל בארצות הברית דאז, יצחק רבין, לשיחה על המצב במזרח התיכון. בספטמבר 1970, כתת-מזכיר המדינה של ארצות הברית, נכח ריצ'רדסון בהלוותו של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר כחבר המשלחת האמריקאית להלוויה. הוא נועד בחשאי עם אנואר סאדאת, יורשו של נאצר ודן עמו בתהליך שלום אפשרי עם ארצות הברית.
בעת ביקור שערך באנקרה באפריל 1970 הביע דאגה נוכח המצב המחמיר במזרח התיכון וקרא לפתיחת משא ומתן בין המעורבים בסכסוך הישראלי-ערבי. דומה היה שבעת ביקורו בן היומיים בטורקיה ביקש ריצ'רדסון ממגבשי מדיניות החוץ הטורקית להיות פעילים במאמצים להשכנת שלום באזור: במסיבת עיתונאים לפני צאתו מטורקיה אמר שטורקיה זוכה ליחס של כבוד מצד כל המעורבים בסכסוך במזרח התיכון, ולכן היא יכולה למלא "תפקיד חיובי". זמן קצר לאחר מכן, עם שובו לוושינגטון, הרתיע ריצ'רדסון את ברית המועצות פן תתערב במלחמת ההתשה, לאחר שחיל האוויר הישראלי צמצם את פעולותיו בעומק מצרים לנוכח הופעת מטוסים סובייטים בשמי מצרים. הוא היה ממנסחי תוכנית רוג'רס ולא פעם התגלעו מחלוקות בינו לבין עמיתיו הישראלים, עם זאת זכה להערכה מצד ישראל.
מזכיר ההגנה
ריצ'רדסון מונה למזכיר ההגנה של ארצות הברית ב-30 בינואר 1973. כאשר הנשיא ניקסון בחר את ריצ'רדסון למזכיר ההגנה, העיתונות תיארה אותו כ"מנהל ופקיד ממשל משכמו ומעלה, אולי הטוב ביותר בממשל". אף שהבטיח לבחון את התקציב בזהירות כדי לזהות היכן ניתן לקצץ, ולמעשה הורה על סגירת מתקנים צבאיים אחדים, הזהיר ריצ'רדסון מפני קיצוצים נרחבים. כפי שאמר לאחת מוועדות הסנאט: "קיצוצים משמעותיים בתקציב הביטחון כעת יחלישו ברצינות את עמדת ארצות הברית במשא ומתן הבינלאומי - שבו יכולות צבאיות אמריקאיות, הן במישור הראלי והן במישור הסמלי, מהוות גורם חשוב". במהלך כהונתו הקצרה, ריצ'רדסון בילה זמן רב במתן עדות בפני ועדות הקונגרס של ארצות הברית בענייני הצעת התקציב של שנת הכספים 1974 וענייני ביטחון אחרים. ריצ'רדסון היה סבור כי אחת המטרות העיקריות של ארצות הברית היא לחתור לסיום הסכסוך הישראלי-ערבי ומחלקת ההגנה בראשותו ראתה במזרח התיכון כאזור הנפיץ והמסוכן בעולם לאחר אזור וייטנאם.
התובע הכללי
ריצ'רדסון כיהן כמזכיר ההגנה במשך ארבעה חודשים עד שמונה לתובע הכללי של ארצות הברית, מינוי שיכניסו לאור הזרקורים של פרשת ווטרגייט. ב-12 ביוני 1973 ערך היועץ המשפטי לממשלה דאז, מאיר שמגר מסע הרצאות מטעם המגבית היהודית המאוחדת, ובמסגרו נפגש עם התובע הכללי ריצ'רדסון.
באוקטובר 1973, לאחר שריצ'רדסון כיהן חמישה חודשים בתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית, הורה הנשיא ניקסון לפטר את התובע הראשי שחקר את פרשת ווטרגייט, התובע המיוחד ארצ'יבלד קוקס. ריצ'רדסון הבטיח לקונגרס שלא יפריע לתובע המיוחד, ובמקום להמרות את פיו של הנשיא או לא לקיים את הבטחתו, התפטר (אך יש הגורסים כי פוטר). ניקסון תבע מהמשנה לתובע הכללי, ויליאם ראקלשאוס, לבצע את הפיטורים, וגם זה האחרון סירב והתפטר במחאה (על אף שאנשי הבית הלבן טענו שגם רקלשאוס פוטר). פרקליט המדינה של ארצות הברית, רוברט בורק, התכוון להתפטר לאחר שיפטר את קוקס, אך ריצ'רדסון שכנעו לא לעשות זאת כדי להבטיח מנהיגות ראויה במחלקת המשפטים של ארצות הברית במהלך המשבר. בורק ביצע את הוראת הנשיא, ובכך גדע את רצף ההתפטרויות המכונה "טבח מוצאי שבת". העיתונאי פט ביוקנן סיפר על פיטוריו של ריצ'רדסון וכתב כי ניקסון אמר בחדר הסגלגל ביום טבח מוצאי שבת:.
זמן קצר לפני התפטרותו של סגן הנשיא דאז ספירו אגניו, ריצ'רדסון הוצג בקריקטורה עם אגניו וניקסון על שער מגזין טיים מיום 8 באוקטובר 1973, כמי שדוחף את אגניו מחבל דק עליו מתהלך. אגניו צוטט באומרו: "אני חף מההאשמות משוללות הבסיס נגדי, לא אתפטר אם אועמד לדין". מאוחר יותר טען אגניו כי התביעה, אשר בסופו של דבר הובילה לסיום כהונתו, הונעה על ידי ריצ'רדסון, על רקע שאיפתו של ריצ'רדסון להיות מועמדה הבא של המפלגה הרפובליקנית לתפקיד סגן הנשיא, כחלק מדרכו לנשיאות ארצות הברית ב-1976. המשיך אגניו ואמר, לחלופין, שאם ניקסון יתפטר בעקבות פרשת ווטרגייט, תיסלל דרכו לנשיאות. ריצ'רדסון הכחיש בתקיפות את דבריו של אגניו.
ממשל ג'רלד פורד ולאחריו
ב-1974 קיבל ריצ'רדסון את פרס ג'ון היינץ עבור השירות הציבורי הטוב ביותר בידי שליח ציבור נבחר או ממונה, פרס שניתן מדי שנה על ידי פרסי ג'פרסון עבור שירות ציבורי.
בימי ממשלו של הנשיא ג'רלד פורד שימש ריצ'רדסון כשגריר ארצות הברית בממלכה המאוחדת בשנים 1975–1976 וכמזכיר המסחר של ארצות הברית בשנים 1976–1977. בראשית נובמבר 1975 נפוצו בארצות הברית ידיעות לפיהן מזכיר המדינה הנרי קיסינג'ר עתיד לפנות את תפקידו לטובת ריצ'רדסון, שהוכחשו על ידי קיסינג'ר. כמזכיר המסחר ציין ריצ'רדסון כי אין לבקשות החרם הערבי על השפעה כלכלית על ישראל. הסכמתו של ריצ'רדסון ב-1975 למינויו כשגריר ארצות הברית בחצר סנט ג'יימס, הוקיעה אותו מהזירה הפנימית במפלגה הרפובליקנית בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית 1976. מ-1977 עד 1980 כיהן כשגריר עליון ושליח מיוחד של הנשיא ג'ימי קרטר לכינוסי האומות המאוחדות בדבר חוק הים.
ערוב ימיו ומותו
ב-1974 נשא ריצ'רדסון את הנאום הראשי במכון הטכנולוגי רוז-הולמן (Rose-Hulman Institute of Technology) והוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים. ב-1980, קיבל ריצ'רדסון תואר דוקטור לשם כבוד במדעי החברה מטעם מכללת בייטס. ב-1983, ריצ'רדסון היה לחבר כבוד באגודת הסינסינטי. ב-1984 התמודד על מושבה של מסצ'וסטס בסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית שהתפנה עם פרישתו של הסנאטור פול צונגס. אף על פי שריצ'רדסון היה צפוי לזכות במושב (ואף זכה לתמיכת הנשיא לשעבר פורד), הוא הפסיד בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית למועמד השמרני יותר ריי שאמי, שהפסיד בבחירות הכלליות לג'ון קרי. חוגים שונים במפלגה הרפובליקנית ייחסו את הפסדו של ריצ'רדסון בבחירות המקדימות לעובדה שחי ארבע עשרה שנה מחוץ לגבולות מסצ'וסטס.
בשלהי שנות ה-80 ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, ריצ'רדסון היה שותף בסניף וושינגטון די. סי. של משרד עורכי הדין הניו יורקי "מילבנק, טוויד, הדליי ומק'קלי". באותן השנים שימש ריצ'רדסון תובע עבור חברת אינסלו (Inslaw), תאגיד טכנולוגיית מידע, שטענה כי מחלקת המשפטים של ארצות הברית עשתה שימוש לא חוקי בתוכנה שפיתחה. ב-1994, צידד ריצ'רדסון בנשיא ביל קלינטון כשהואשם בשורה של עבירות מין. ב-1998 עוטר במדליית החירות הנשיאותית, אחת משני העיטורים האזרחיים הגבוהים ביותר בארצות הברית.
הגר מזרחי
הגר מזרחי (נולדה בשנת 1969) היא רופאה כירורגית ישראלית, אשר כיהנה בתפקיד סגנית מנהל המרכז הרפואי בית החולים על שם ברוך פדה, פוריה (2018–2020), במרץ 2020 מונתה למנהלת בפועל של המרכז הרפואי "פדה–פוריה".
ביוגרפיה
מזרחי, בוגרת לימודי רפואה באוניברסיטת בן-גוריון, שימשה כרופאה בכירה מרכז רפואי העמק לאחר מכן, השתלמה במשך שנתיים במסגרת "השתלמות עמיתים" באנגליה, בתחום הכירורגיה הקולורקטאלית.
למרכז הרפואי "פדה–פוריה" הגיעה ד“ר מזרחי בשנת 2012, כרופאה בכירה במחלקה הכירורגית.
בשנת 2015, התקבלה למחזור הראשון של תוכנית "ענבר", של משרד הבריאות – תוכנית לימודים ייחודית בת שנתיים וחצי, לבניית עתודות ניהול למערכת הבריאות. במקביל, השלימה תואר שני נוסף, באוניברסיטת תל אביב והתמחות–על במנהל רפואי.
ד“ר מזרחי השתתפה בתוכנית לפיתוח מנהיגות במסגרת "ענבר".
בשנת 2018 מונתה לסגנית מנהל בית החולים פוריה, סגניתו של הד"ר ארז און.
ב-1 במרץ 2020 עם התמנותו של און כראש חטיבת המרכזים הרפואיים הממשלתיים במשרד הבריאות מונתה למנהלת בפועל של בית החולים פוריה.
סאאב
סאאב (Saab, תעתיק מדויק: סוב) היא חברת רכב ותעשייה כבדה שוודית שהוקמה בשנת 1937 ועסקה ביצור מטוסים. עם סיום מלחמת העולם השנייה חיפשה החברה שווקים חדשים. בשנת 1944 החל פרויקט במטרה ליצור את המכונית הראשונה, חמש שנים לאחר מכן החל היצור של המכונית "SAAB 92". העיצוב הדגיש את שורשיה של החברה בתעופה בעיקר.
היסטוריה
ב-2009, לאחר משבר בענף הרכב האמריקאי בעקבות משבר 2008 נחתם מזכר הבנות לפיו ימכרו עסקי מכוניות הנוסעים של סאאב מידי ג'נרל מוטורס לחברת מכוניות העל השוודית "קוניגסג" בשילוב קבוצת משקיעים נורווגים. הסכם זה לא יצא לפועל, וסאאב נמכרה לחברת רכב הולנדית שמכרה את מותג היוקרה "ספייקר", כיום החברה נקראת Swedish Automobile.
בשנת 2011 החברה נכנסה למשא ומתן עם יצרן סיני שהיה מעוניין לרכוש אותה אך ג'נרל מוטורס הטילה וטו, ולכן הסינים ויתרו על העסקה וסאאב נכנסה להליך פירוק, אך בשנת 2012 התקשורת בשוודיה דיווחה על השלמתה של עסקה לקניית יצרנית המכוניות השוודית וחובות העתק שלה, אולי בדרך לחזרה לפעילות. על-פי הדיווחים, חברת "הרכבים החשמליים הלאומית של שוודיה" (National Electric Vehicle Sweden, או בקצרה NEVS), בבעלותו של איש עסקים מהונג קונג, הסכימה לשלם סכום העומד על 208–250 מיליון יורו תמורת שליטה בסאאב, למעט חברת-בת להספקת חלפים לדגמי החברה. המהלך התאפשר מאחר שהחוק השוודי קובע שניתן לרכוש חברה אפילו אם הכריזה על פירוק ולמעשה סגרה שעריה, בתנאי לכיסוי החובות. במקרה של סאאב, עומדים החובות הללו על סכום עתק של כמיליארד יורו. בינואר 2013 הכריזה על חברה על כוונתה לחזור ולייצר כלי רכב והציבה יעד מכירות של 120,000 יחידות עד לשנת 2016. בסיום שנת 2015 הכריזה החברה על כוונתה לייצר 4 דגמים חדשים בתוך כשנתיים. למרות הצהרת הכוונות לא שבה החברה לייצר כלי רכב וביוני 2016 הודיעה החברה באופן סופי על כוונתה לוותר על המותג סאאב ולייצר מכוניות תחת שם מותג חדש -NEVS. הכרזה זאת מהווה, למעשה, את סיום דרכה של סאאב כיצרנית רכב.
ליאורה הרצל
ליאורה הרצל (נולדה ב-1954) היא דיפלומטית ישראלית בדימוס. כיהנה כשגרירה בנורווגיה וסמנכ"לית אמריקה הצפונית במשרד החוץ.
ביוגרפיה
הרצל נולדה בשנת 1954 בתל אביב, ישראל. היא בעלת קשר משפחתי לבנימין זאב הרצל.
הרצל היא בוגרת תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, ובוגרת תואר מוסמך אוניברסיטה במדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
הייתה שגרירת ישראל בנורווגיה ושגרירה לא תושבת לאיסלנד בשנים 2001 עד 2005. כיהנה כסמנכ"לית אמריקה הצפונית במשרד החוץ בשנים 2012 עד 2019
ארט קלוקי
ארתור "ארט" קלוקי (באנגלית: Arthur "Art" Clokey; 12 באוקטובר 1921 - 8 בינואר 2010) היה חלוץ אנימציית הפלסטלינה באמצעות טכניקת סטופ מושן.
ביוגרפיה
נולד בשם ארתור צ'ארלס פרינגטון בדטרויט, מישיגן. כשהיה בן 9 הוריו התגרשו, והוא נשאר עם אביו. לאחר מות אביו בתאונת דרכים, עבר לגור עם אמו, אך מכיוון שאביו החורג לא היה מעוניין בגידולו, עבר לבית יתומים. בגיל 12 אימץ אותו ג'וזף קלוקי, מלחין ומורה למוזיקה מקליפורניה, וארתור אימץ את שם משפחתו. קלוקי למד בפומונה קולג' בקליפורניה, שבו לימד אביו המאמץ, וב-1943 התגייס לצבא ארצות הברית ונלחם במלחמת העולם השנייה.
בתקופת הקולג' החל ליצור סרטי אנימציה בטכניקת סטופ מושן בעזרת יצורים מפלסטלינה, וב-1955 יצר את סרטו "גמבזיה". הסרטון היה הבסיס לסדרת הטלוויזיה שפרסמה את קלוקי, "המופע של גמבי". הסדרה הייתה בת 233 פרקים, ובה כיכבו גמבי, יצור ירוק, חברו פוקי, פוני כתום, שאותו דיבב קלוקי עצמו, ויצורים נוספים.
קלוקי נפטר בגיל 88 בביתו. בנו, ג'ו קלוקי, יוצר גם הוא סרטי אנימציה.
גרהרד קונרד
גרהרד קונרד (בגרמנית: Gerhard Conrad; נולד ב-1954), אשר נודע בישראל בכינוי "המתווך הגרמני", ובגרמניה מכנים אותו "הר חזבאללה". קונרד היה קצין ביון בכיר ומזרחן בולט בשירות הביון הפדרלי של גרמניה, וכיום בגמלאות.
בנוסף לגרמנית וערבית שולט קונרד בשפות רבות, לרבות צרפתית ואנגלית, ולאורך שנות שירותו התגורר חליפות בסוריה, בביירות ובירושלים.
בין השנים 2015 עד 2019 עמד בראש מרכז המצב והמודיעין של האיחוד האירופי (European Union Intelligence and Situation Centre), גוף הביון של האיחוד האירופי.
פעילותו כמתווך
במהלך שירותו נשלח פעמים רבות לשליחויות דיפלומטיות במזרח התיכון, והיה מעורב בכמה הסכמי שחרור חטופים ואסירים שבמהלכם עבד בתיאום עם בכירי המודיעין הישראלי. לאורך השנים נמנע קונרד מלהופיע בתקשורת, וניהל את מגעיו בחשאיות. זהותו נחשפה בשנת 2009 על ידי העיתון הגרמני "טאגסשפיגל".
קונרד ליווה את המגעים לעסקת התיווך בין ישראל לחזבאללה לשחרורו של אלחנן טננבוים, והחזרת גופותיהם של בני אברהם, עדי אביטן ועומר סואעד חללי הר דב, שנחתמה בינואר 2004. במסגרת העסקה הזאת שוחררו 450 מחבלים רובם פלסטינים ולבנונים, סמיר קונטאר הוצא ברגע האחרון מהרשימה. גם שחרורו של האזרח הישראלי-גרמני דניאל שרון מהכלא הלבנוני בספטמבר 2007 יצא לפועל, ככל הנראה, בזכות קשריו של קונרד.
בשנת 2008 קונרד תיווך בעסקת החילופים בין ישראל לארגון החזבאללה בה שוחרר הרוצח סמיר קונטאר, 4 אסירים נוספים ו-197 גופות של מחבלי חזבאללה בתמורה להשבת גופות החיילים אהוד גולדווסר ואלדד רגב שנחטפו בגבול לבנון בשנת 2006. הוא שימש כשליח מזכ"ל האו"ם בעסקת החזרת גופות חיילי צה"ל.
ב-29 ביוני 2008 הודיע ​​קונרד לממשלת ישראל כי על פי חזבאללה, רון ארד נהרג במהלך ניסיון בריחה בשנת 1988.
בחודש אוגוסט 2008 הביא לשחרורם של שלושה מטפסי הרים גרמנים שנעצרו במזרח טורקיה על ידי הכורדים, לוחמי הקבוצה הבדלנית ה-PKK.
לפי בקשה אישית שהפנה בנימין נתניהו לאנגלה מרקל, קונרד היה מעורב, החל מן המגעים הראשונים, במאמצים להשגת הסכם לשחרור גלעד שליט, בין ישראל לחמאס, אליו הגיעו הצדדים באוקטובר 2011.
תקרית האוויר הישראלית-בריטית
תקרית האוויר הישראלית-בריטית התרחשה ב-7 בינואר 1949 ובמהלכה הופלו על ידי כוחות צה"ל חמישה מטוסי קרב של חיל האוויר המלכותי שחדרו לשטח ישראל, ככל הנראה מבלי שהישראלים ידעו את זהותם.
רקע
ב-22 בדצמבר 1948 פתח צה"ל במתקפה רחבת היקף כנגד הצבא המצרי בנגב המערבי שנקראה מבצע חורב. מטרת המבצע הייתה למגר את הצבא המצרי ולגרשו מתחומי ישראל.
המבצע נחלק לשני שלבים, בשלב הראשון ניתוק הזרוע המזרחית של הצבא המצרי ממצרים ובשלב השני ניתוק הזרוע המערבית.