cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארווין ואן דה לוי
ארווין ואן דה לוי (בהולנדית: Erwin van de Looi; נולד ב-25 בפברואר 1972) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל הולנדי.
קריירה כשחקן
ארווין ואן דה לוי נולד בהויסן שבהולנד ושיחק במחלקות הנוער של ויטסה ארנהם. בשנת 1992 בהיותו בהשאלה הוא שיחק לראשונה במשחק בוגרים עבוד קבוצה דן בוס. בהמשך הוא שולב בהרכב של ויטסה ארנהם ושיחק בה 133 משחקים לרבות 10 משחקים במסגרת בין-לאומית. הוא הוזמן לנבחרת הולנד בכדורגל אך לא היה שותף באף משחק.
קריירה כמאמן
בשנת 2008 ארווין ואן דה לוי נקלט בהרונינגן כמאמן נוער, קודם לעוזר מאמן בקבוצה בוגרת ובשנת 2013 מונה למאמן ראשי של הקבוצה הבוגרת. בעונת 2014/15 המועדן זכה לראשונה בגביע ההולנדי ובעקבות כך היה שותף במשחקים של עונת 2015/2016 בליגה האירופית. בינואר 2016 הוא עזב את הקבוצה ובמאי 2016 מונה למאמן של וילם II. בשנת 2018 בלחץ אוהדי הקבוצה ארווין ואן דה לוי החליט לעזוב את הקבוצה ועוזרו רייניר רובמונד החליף אותו.
במאי 2018 הוא מונה למאמן של נבחרת הולנד בכדורגל עד גיל 21 והגיע איתה למקום הרביעי באליפות אירופה במרץ 2021.
קניון עזריאלי מודיעין
קניון עזריאלי מודיעין הנקרא גם קניון מודיעין הוא מרכז קניות מקורה אשר משלב עירוב שימושים, נמצא בסמוך לכיכר התחבורה במודיעין מכבים רעות והוא המרכז המסחרי הגדול בעיר ובסביבתה.
היסטוריה
קניון עזריאלי מודיעין הוא הקניון הראשון אשר נבנה במודיעין מכבים רעות. עלות בניית המתחם עלתה כ-500 מיליון שקלים. הקניון נפתח בשנת 2008 על ידי קבוצת עזריאלי.
מתחם הקניון נמצא בצמידות לתחנה המרכזית של מודיעין ותחנת הרכבת מודיעין-מרכז.
המתחם כולל שתי קומות מסחר, שתי קומות חניון תת-קרקעיות, אולם כנסים, שלושה בנייני משרדים ושלושה מבני מגורים אשר הדירות בהן להשכרה בלבד עקב סירובה של קבוצת עזריאלי לבנות בנייה המיועדת למגורים בניגוד לדרישות תוכנית בניין העיר אך קבוצת עזריאלי חדלה ממדיניות זאת בשנת 2017 עם ההכרזה על בניית מתחם עזריאלי טאון אשר נמצא בתל אביב-יפו.
במהלך שנות פעילות הקניון הקניון הוצף במי גשמים פעמים רבות אשר רובן הגיעו לתקשורת הארצית.
בשנת 2019 הודיעה קבוצת עזריאלי שהמתחם עומד לעבור הרחבה אשר תכלול אגף נוסף לקניון, שני מגדלים בני 14 קומות, במסגרת תוספת שטחי מסחר, משרדים, מגורים להשכרה ולראשונה במודיעין גם בית מלון וכ-400 מקומות חניה בארבעה מפלסים אשר יחוברו לחניון הקיים של הקניון.
הקניון
הקניון כולל שתי קומות מסחר. בין היתר בקניון פועלים בית קולנוע בן 6 אולמות של רשת רב חן, סופרמרקט של רשת יינות ביתן, סופרפארם, מועדון הכושר אגו, מאות בתי עסק וחנויות של מותגים מובילים כגון זארה, פול & בר, מנגו, אדידס, אמריקן איגל, קסטרו, פוקס, רנואר לצד רשתות בינלאומיות וארציות נוספות, מספר בתי קפה ומסעדות ביניהן רולדין, ארומה, גרג, ReBar, מאפה נאמן, ג'ק בורגר, ג'פניקה, ריבר וסניף של מקדונלד'ס. מתחם המזון המהיר בקומה העליונה מקושר ישירות אל בית יהונתן שהוא אחד משלושת בנייני המשרדים במתחם. הקניון דורג בשנת 2018 בין 15 הקניונים המובילים בישראל.
חניון
מתחם למתחם ישנו חניון בן שתי קומות הכולל כ 1665 מקומות חנייה. חלק ממקומות החנייה במפלס התחתון מביניהם מוקצה עבור שוכרי דירות המגורים אשר נמצאות במתחם.
החניון תחום לארבעה אזורים אשר לכל אחד מהם צבע אחר וכל אחד מהם מיועד לקשר לאזור שונה במתחם.
מבני המשרדים
ישנם שלושה מבני משרדים אשר כוללים בין היתר סניפים של קופות החולים מכבי, כללית ומאוחדת, בית רופאים, מכון כושר ומשרדים.
הבניינים נקראים על שמם של שלושה מבניו של מתתיהו החשמונאי: יהונתן, אלעזר ושמעון.
בתים אלעזר ושמעון כוללים שלוש קומות כל אחד ובית יהונתן אשר מקושר ישירות לקניון כולל קומה נוספת בה נמצא מכון הכושר.
בין מפלס הקרקע לקומה השלישית בבית שמעון ממוקם אולם עינן אשר הוא אולם כנסים אשר נבנה עם המתחם.
מבני המגורים
במקום שלושה מבני מגורים אשר הדירות בהם משמשות להשכרה בלבד, עקב מדיניות של קבוצת עזריאלי שלא לבנות בנייה למגורים.
מבני המגורים נקראים על שמות של שלושה צמחים: רותם, אלון ואלה.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (איסלנד)
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (באיסלנדית: Alþýðuflokkurinn) הייתה מפלגה סוציאל-דמוקרטית באיסלנד שהוקמה בשנת 1916 לשמש כנציגות פוליטית לאיגודים המקצועיים באיסלנד.
היסטוריה
מאז הקמתה בשנת 1916, המפלגה זכתה להשיגים דלים ביותר במערכות הבחירות באיסלנד, ולא זכתה ביותר מחמישה מושבים. המפלגה הפכה לראשונה לרלוונטית כשזכתה בשנת 1934 ב-10 מושבים בפרלמנט.
בין השנים 1926 ל-1940, המפלגה הייתה חברה בארגון העבודה הסוציאליסטית הבין לאומית.
המפלגה הקימה את הממשלה באיסלנד 3 פעמים בתולדותיה. הפעם הראשונה הייתה בין השנים 1947–1949, בראשות סטפן יוהאן סטפנסון, הפעם השנייה הייתה בין השנים 1958–1959, בראשות אמיל יונסון, והפעם השלישית הייתה בין השנים 1979–1980, בראשות בנדיקט גרונדל.
O3b
O3b היא מערכת תקשורת תשתית תמסורת לוויינית בפס רחב (backbone) עבור אזרחי העולם שאין להם כיום גישה לאינטרנט רחב-סרט. המערכת מופעלת על ידי חברת תקשות לוויינית SES. משמעות השם היא "שלושת הביליונים האחרים". החברה, שבסיסה באי ג'רזי, היא מיזם של גרג וויילר ונתמכת על ידי גוגל, HSBC, קרדיט סוויס ועוד חברות שגייסו 1.2 מיליארד דולר לצורך הפרויקט.
התשתית התבססה בשלב ראשון על שמונה לווייני תקשורת שיקיפו את כדור הארץ במסלול בגובה 8,063 ק"מ (הנקרא Medium Earth Orbit). גובה זה נבחר כיוון שהוא מספק פריסה טובה ועלויות שיגור נמוכות בהשוואה למסלול גאוסטציונרי (36,000 ק"מ). בהמשך הוגדל ל-12 לוויינים, וקיימו תוכניות להגדיל את המספר ל-16 לוויינים. התשתית צפויה לספק תמסורת אינטרנט ל-150 ספקיות אינטרנט במדינות אפריקה, אסיה, אמריקה הלטינית והמזרח התיכון. זמן ההשהיה צפוי להיות 120 מילי-שניות (בהשוואה ל-500 מילי-שניות בלווייני תקשורת סטנדרטיים כיום), התמסורת תתבסס על 12 אלומות בתחום תדרי Ka (26.5-40 GHz) כאשר כל אלומה תכסה שטח בקוטר של כ-600 ק"מ. המערכת הלוויינית תיתמך בתשתית קרקעית שתכלול עשרות נקודות תקשורת קרקעיות ייעודיות (Points of Presence) מקושרות ביניהן בקצבים שבין 10 Mbps ל-1 Gbps.
התקשורת הקרקעית נפרסת על ידי חברת VaiSat, השירות והתפעול ייעשה על ידי חברת SES WorldSkies שמושבה בלוקסמבורג. הלוויינים מתוכננים ומיוצרים על ידי חברת Thales Alenia Space.
ארבעת הלוויינים הראשונים שוגרו ביוני 2013 על ידי משגרי סויוז. ארבעה נוספים שוגרי ב-2014, וארבעה נוספים ב-2015 - כך שבסה"כ לחברה 12 לוויני תקשורת.
אולכסנדר מורשקו
אולכסנדר מוראשקו (באוקראינית: Олександр Мурашко; ידוע גם בשם אלכסנדר מוראשקו; 26 באוגוסט או 7 בספטמבר 1875 – 14 ביוני 1919) היה צייר אוקראיני.
ביוגרפיה
מוראשקו נולד בקייב. לאביו הייתה סדנה לציור אייקונים והוא עבד בקתדרלת סנט וולודימיר.
מורשקו הפך לאמן מצליח; הוא כונה "האמן האוקראיני החשוב ביותר של תחילת המאה". ציורו "קרוסלה" זכה במדליית הזהב בתערוכת מינכן ב-1909, והוא הציג בוונציה, רומא, אמסטרדם, ברלין, קלן ודיסלדורף.
מ-1909 עד 1912 לימד מורשקו בבית הספר לאמנות קייב. בשנת 1913 הוא פתח סטודיו משלו, שבו הוכשרו אמנים יהודים צעירים רבים, כולל מארק אפשטיין. הייתה לו השפעה רבה על קזימיר מלביץ'.
הוא ייסד את אגודת אמני קייב בשנת 1916 ובשנה שלאחר מכן היה שותף להקמת האקדמיה הלאומית האוקראינית לאמנויות.
בשנת 1909 נשא מורשקו לאישה את מרגריט קרוגר, בתו של נוטריון. בשנת 1910, לאחר מות אביו, הוא קנה בית קטן בפרבר של קייב.
הוא נחטף מביתו, ככל הנראה על ידי כנופיית רחוב, ונורה ב-14 ביוני 1919.
הלווייתו הייתה רבת משתתפים והוא נקבר בבית העלמין לוקיאניבסקי.
רוברט אינס
רוברט אינס (באנגלית: Robert Thorburn Ayton Innes; 10 בנובמבר 1861 - 13 במרץ 1933) היה אסטרונום סקוטי-דרום אפריקאי, שנודע בכך שגילה בשנת 1913 את פרוקסימה קנטאורי, ומספר כוכבים בינארים.
נולד באדינבורו, סקוטלנד. בתחילת דרכו היה סוחר יינות. אינס החל את דרכו באסטרונומיה במעקב אחרי מסלוליהם של כוכבי הלכת מאדים ונוגה. אחר כך הצטרף למצפה הכוכבים בקייפטאון ובו חקר כוכבים כפולים. גילה בשנת 1923 את הכוכב הקרוב ביותר למערכת השמש וכינה אותו בשם פרוקסימה קנטאורי.
על שמו נקראים מכתש אינס על הירח ואסטרואיד 1658.
הבחירות לנשיאות גרמניה 1932
הבחירות לנשיאות נערכו בגרמניה ב-13 במרץ 1932, עם סיבוב שני ב-10 באפריל. נשיא גרמניה המכהן העצמאי פאול פון הינדנבורג זכה בקדנציה שנייה של שבע שנים לאחר שניצח את יריבו העיקרי, אדולף היטלר, ממפלגת הפועלים הגרמנית הלאומית-סוציאליסטית (NSDAP). מנהיג המפלגה הקומוניסטית (KPD) ארנסט תלמאן התמודד אף הוא וקיבל יותר מעשרה אחוזים מהקולות בשלב השני. תיאודור דיסטרברג, סגן מנהיג ארגון הווטרנים במלחמת העולם הראשונה "קסדת הפלדה", רץ בסיבוב הראשון אך לא עלה לשלב השני. זו הייתה הבחירה הישירה השנייה והאחרונה לתפקיד נשיא הרייך, ראש המדינה של גרמניה תחת רפובליקת ויימאר.
תחת רפובליקת ויימאר, שנוצרה מתבוסתה של הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, הנשיאות הייתה משרה רבת עוצמה. אף על פי שחוקת ויימאר הכריזה על רפובליקה חצי-נשיאותית, חולשות מבניות וקיטוב פוליטי הובילו לרייכסטאג משותק, וזה, בשילוב עם השפל הגדול, הביא לממשלה ששלטה באופן בלעדי באמצעות צווים נשיאותיים מאז מרץ 1930, והעניקה לנשיא כוח רב. הינדנבורג נבחר לתפקיד בשנת 1925 בתמיכת קואליציה של כמה מפלגות ימין שקיוותה כי יפיל את רפובליקת ויימאר, שמעולם לא הייתה פופולרית במיוחד.
ה-NSDAP, שחבריה היו ידועים כ"נאצים", הפכה מקבוצה שולית למפלגה השנייה בגודלה ברייכסטאג. בהנהגת היטלר, שהפעיל את השליטה הבלעדית על מדיניות המפלגה, קיבלה על עצמה המפלגה את האידאולוגיה שלו, שכללה עוינות קיצונית כלפי רפובליקת ויימאר, יחד עם אנטישמיות נלהבת ולאומיות גרמנית. האיום של היטלר גרם לרבים בשמאל לתמוך בהינדנבורג. עם זאת, כישלונו של הינדנבורג להפיל את רפובליקת ויימאר אכזב רבים מאלה שתמכו בו ב-1925. ההשפעה המשולבת של שתי הנסיבות הללו הביאה להיפוך בזהות אלה שתמכו בהינדנבורג. חלק מהשמאל עדיין היה ספקן כלפי הינדנבורג, והקומוניסטים ניצלו זאת בכך שהריצו את תלמאן כ"מועמד השמאל היחיד". הינדנבורג לא הצליח לקבל את הרוב הנדרש של הקולות בסיבוב הראשון, אך הצליח לזכות בסיבוב השני.
בחירתו מחדש של הינדנבורג לא הצליחה למנוע מהמפלגה הנאצית לעלות לשלטון. שתי בחירות פדרליות רצופות מאוחר יותר באותה שנה הותירו אותה כמפלגה הגדולה ביותר ברייכסטאג ומפלגות אנטי-רפובליקניות ברובן. תחת אקלים פוליטי זה, מינה הינדנבורג את היטלר לקנצלר גרמניה בינואר 1933. עם מותו של הינדנבורג בשנת 1934 קיבל היטלר דה פקטו את הנשיאות, אותה שילב עם תפקיד משרת הקנצלר כדי ליצור את משרת ה"פיהרר ורייכסקנצלר" (Führer und Reichskanzler). אלו היו הבחירות האחרונות לנשיאות במה שיהפוך לגרמניה המערבית וגרמניה המזרחית עד 1949. היא נותרה, עד היום, הבחירה הישירה האחרונה של נשיא גרמניה. הינדנבורג נשאר הפוליטיקאי העצמאי היחיד שנבחר לנשיא גרמניה עד לבחירתו של יואכים גאוק כמעט 80 שנה מאוחר יותר.
רקע
מלחמת העולם הראשונה הביאה לקריסת המונרכיה בגרמניה. במקום הקיסרות הגרמנית קמה רפובליקת ויימאר, על שם העיר בה נוסחה החוקה שלה. הרפובליקה מעולם לא הייתה פופולרית במיוחד בקרב הקבוצות השונות שהיוו את הנוף הפוליטי שלה, וזכתה לתמיכה פושרת גם מאלה שתמכו בדמוקרטיה. על פי חוקת ויימאר, הנשיא היה אמור להיבחר לכהונה של שבע שנים על ידי העם, אם כי הנשיא הראשון, פרידריך אברט, נבחר על ידי האספה הלאומית של ויימאר ב-1919, מכיוון שהמצב בגרמניה היה כאוטי מכדי לערוך בו בחירות עממיות. אברט נפטר בפתאומיות ב-1925, מה שחייב לערוך בחירות באותה שנה, שנה מוקדם מהמתוכנן.
פאול פון הינדנבורג, מפקד הצבא הגרמני במהלך המלחמה, זכה בבחירות 1925 אף על פי שלא התמודד בסיבוב הראשון. הוא הביס את וילהלם מרקס, שנתמך על ידי מפלגות "קואליציית ויימאר" הפרו-רפובליקניות. לאחר 1929, השפל הגדול הרס את הרפובליקה כאשר הצדדים התווכחו על התגובה הראויה לו; ממשלת "הקואליציה הגדולה" של הרמן מילר, שהייתה בשלטון מאז בחירות 1928, התפרקה לנוכח המשבר, ומילר התפטר ב-27 במרץ 1930. היינריך ברינינג, שמונה לקנצלר במקומו, לא הצליח להשיג רוב למדיניות הצנע שלו והחל להשתמש בסמכויות הנשיאותיות כדי לשלוט בצו. מהלך זה התקבל בחיוב על ידי שמרנים רבים שלא אהבו ממשל דמוקרטי ותמכו בבחירתו מחדש של הינדנבורג כדי לקדם את הרנסאנס השמרני הזה.
מפלגת הפועלים הגרמנית הלאומית-סוציאליסטית (NSDAP), שנקראה במקור מפלגת הפועלים הגרמנית (DAP), נוסדה בשנת 1919. אדולף היטלר הצטרף אליה מאוחר יותר באותה שנה והפך לדובר הראשי שלה, וב-1921 הפך למנהיג המפלגה בעל סמכויות דיקטטוריות. מעמדו הבולט של היטלר וצדקתה של המפלגה אושרו ב-1926 בוועידת המפלגה. האידאולוגיה של המפלגה הייתה תערובת של פאן-גרמניות, אנטישמיות, סלידה ממפלגות פרלמנטריות וטינה כלפי עסקים גדולים. לאחר שהייתה קבוצה שולית במשך רוב שנות ה-20, הובאה ה-NSDAP לידיעת הציבור בימין הגרמני במשאל עם נגד תוכנית יאנג ב-1929, כאשר פעלה עם מפלגת העם הלאומית הגרמנית (DNVP) של אלפרד הוגנברג, ולאחר מכן הגדילה באופן דרמטי את מספר המושבים שלה ברייכסטאג בבחירות הפדרליות של 1930. ה-DNVP וה-NSDAP כרתו ברית רשמית, שונדעה בשם חזית הרצבורג, ב-1930.
מערכת בחירות
במהלך רפובליקת ויימאר החוק קבע שיטת הצבעה בשני סיבובים, כך שאם אף מועמד לא יקבל רוב מוחלט של הקולות (כלומר יותר ממחצית) בסיבוב הראשון של הבחירות, תתקיים הצבעה שנייה שבה המועמד עם הכי הרבה קולות ייבחר. למפלגה הותר להציע מועמד חלופי בסיבוב השני.
מועמדים
הינדנבורג היה בן 84 ולא היה לו רצון להתמודד על כהונה שנייה, אך הוא הביע עניין להמשיך בתפקידו אם כהונתו תוארך. ברינינג פיתח תוכניות להתחמק מבחירות ישירות על ידי החלטת רייכסטאג להארכת תקופת כהונתו של הינדנבורג בתיקון ההוראות החוקתיות המחייבות בחירות אחת לשבע שנים. הוגנברג סירב להצעות הללו במהלך השבוע הראשון של ינואר והתעקש שיתקיימו בחירות לפי החוקה, עמדה שגם היטלר תמך בה.
אור בן עזרא
אור בן עזרא (נולד ב-8 במאי 1986) הוא במאי ומחזאי ישראלי-בריטי.
הבחירות לנשיאות גרמניה 1932
מועמדים
לאחר שהובטחו הבחירות החל סגלו של הינדנבורג, בראשות המייג'ור גנרל קורט פון שלייכר, לחזר אחר תמיכת הימין המיליטנטי. עם זאת, הוגנברג שכנע את קסדת הפלדה לדחות את תמיכתה בהינדנבורג, בעוד ה-NSDAP תמכה במועמדות אפשרית של היטלר. חוסר תמיכה זה גרם לכך שהינדנבורג לא שש לרוץ לבחירה מחדש, מה שהדאיג הן את האנשים שרצו לשמר את הרפובליקה והן את אלו שתמכו בסגנון השלטון של ברינינג באמצעות צווים. ראש עיריית ברלין, היינריך סאם, פנה לשלייכר והציע להקים ועדת בחירה מחדש עבור הינדנבורג. שלייכר ניסה לדחות את הצעתו של סאם עד לשיחות עם קסדת הפלדה, אך לאחר שהוקמו יותר ועדות תמיכה הינדנבורג ברחבי המדינה ועלה הסיכוי למועמדות של היטלר, אישר שלייכר את הפרויקט ב-27 בינואר, והוועדה אורגנה ב-1 בפברואר. הינדנבורג התעקש על תמיכת ארגונים ותיקים; עם תמיכת קסדת הפלדה וליגת קיפהאוזר, והעובדה שהוועדה של סאם השיגה יותר מ-3 מיליון חתימות עבור הינדנבורג תוך שבועיים, נתנה להיננבורג מספיק מוטיבציה להתמודד לבחירה מחדש, והוא הכריז על מועמדותו ב-16 בפברואר. בין החתומים על העצומה שתמכה בהינדנבורג היו הסופר גרהרט האופטמן, הצייר מקס ליברמן, ארתור מאהראון, מנהיג המסדר הגרמני הצעיר, התעשיין קרל דויסברג, וכן השרים לשעבר אוטו גסלר וגוסטב נוסקה.
אור בן עזרא
ביוגרפיה
אור בן עזרא נולד בכפר סבא וגדל בהרצליה. אמו היא מורה ואביו הוא עובד עירייה שעלה לישראל מאיראן בשנות השישים. אחיו, זהר הוא מוזיקאי ואיש עסקים ואחותו הילה היא יזמת ואשת פיתוח עסקי. אור למד ב"בית האזרח", התיאטרון העירוני של הרצליה והשתתף כילד בהצגות רבות: פיטר פן, בן המלך והעני, מועדון ארוחת הבוקר ועוד. כנער הוא בילה זמן רב במתא"ן בתמיכת משרד החינוך והחברה למתנ"סים, שם למד תיאטרון עם מספר מורים ידועים, ביניהם רפי ניב, גיא בירן, משה מלכה ודודי מעין.
הבחירות לנשיאות גרמניה 1932
מועמדים
היטלר היסס לרוץ לאור הפופולריות של הינדנבורג והעובדה שה-NSDAP עדיין לא הייתה המפלגה הגדולה ביותר ברייכסטאג. יתרה מזאת, מבחינה טכנית הוא לא הורשה להתמודד מכיוון שחסרה לו אזרחות גרמנית, מה שתוקן עם מינויו לתפקיד בשירות המדינה של בראונשווייג ב-26 בפברואר. עם זאת, הנאצים גדלו במהירות בסוף 1931, והיטלר הצליח לשכנע תעשיינים שהנאציזם תואם לקפיטליזם. חזית הרצבורג החלה לגלות חוסר אחדות בנוגע לבחירות, כאשר ה-DNVP הסכים לתמוך בבחירת המועמד של קסדת הפלדה, בתמורה לתמיכה של הארגון במפלגה בבחירות הפדרליות. הוגנברג ניסה להשאיר את היטלר בשורה אחת עם חזית הרצבורג בפגישה ב-20 בפברואר, אך ללא הועיל. בעצרת מפלגתית ב-22 בפברואר חשף חבר ה-NSDAP יוזף גבלס חשף כי היטלר יתמודד במירוץ. מועמד קסדת הפלדה, תיאודור דיסטרברג, הוכרז מאוחר יותר באותו יום, בצל מועמדותו של היטלר.
אור בן עזרא
ביוגרפיה
בוגר תיכון אלון ברמת השרון במגמת תיאטרון.
הבחירות לנשיאות גרמניה 1932
הסיבוב הראשון
אף על פי שהינדנבורג העדיף להיות מועמד ימני או א-פוליטי, הוא משך דווקא את תמיכת המפלגות הרפובליקניות שרצו להביס את היטלר. המפלגות הליברליות, מפלגת העם הגרמנית ומפלגת המדינה הגרמנית, הכריזו על תמיכתן בהינדנבורג. המנהיגים הסוציאל-דמוקרטים ארנסט היילמן ואוטו בראון (שהתמודד נגד הינדנבורג בבחירות 1925), הצליחו, למרות ההתנגדות הראשונית של האגף השמאלי של המפלגה, לפתוח במסע בחירות רחב, וזכו לתמיכת ברית חזית הברזל, כולל רייכסבאנר שחור-אדום-זהב הדמוקרטית, ארגוני העובדים החופשיים (ADGB, ו-AfA-Bund) וארגון Arbeiter-Turn- und Sportbund. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת המרכז של ברינינג תמכו בהינדנבורג - בניגוד לבחירות לנשיאות ב-1925, אז היה הינדנבורג מועמד הימין וזכה להתנגדות נמרצת של רוב השמאל המתון והמרכז הפוליטי. ב-1932 חלק זה של הקשת הפוליטית החליט להתאחד עם הימין המתון בתמיכה בהינדנבורג כדי למנוע את בחירתו של היטלר. תמיכתה של קואליציית ויימאר המתונה עודדה גם מהעובדה שבניגוד לחששות שהובעו בעת בחירתו ב-1925, הינדנבורג לא השתמש בתפקידו כדי לערער את החוקה, כפי שהיטלר התכוון לעשות כעת. זה העמיד את תומכיו השמרנים של הינדנבורג במצב קשה, שכן רצונם לחזור לשמרנות עמד בסתירה לתומכיו הפרו-דמוקרטיים של הינדנבורג. אכן, כישלונו של הינדנבורג להיפרד לחלוטין משיטת ויימאר יוכיח את אלה שתמכו בו ב-1925. בין אלה שהצביעו עבור הינדנבורג ב-1925 וסירבו לחתום על העצומה שלו היו הבנקאי וולטר ברנהרד, ראש עיריית לייפציג קרל פרידריך גרדלר והגנרל אוגוסט פון מקנזן.
אור בן עזרא
ביוגרפיה
בתיכון עבד עם יובל לירון ואורנה בן חורין שהיו פעילים גם כמורים בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
קריירה
כאשר למד בכיתה י"ב, גילם את האמא במחזהו השנוי במחלוקת של ז'אן ז'נה, "פרגודים", אפוס רחב יריעה, בעל מאפיינים סוריאליסטים, המתרחש על רקע אלג'יר הקולוניאליסטית ומאבקה לעצמאות בבימויו של אבי גיבסון בר-אל (המנהל האומנותי של פסטיבל עכו).
הבחירות לנשיאות גרמניה 1932
הסיבוב הראשון
מועמדותו של דיסטרברג משכה את קולותיהם של תעשיינים שאם לא היו מצביעים לו היו מצביעים להינדנבורג מחשש לעלייתו של היטלר. ב-1 במרץ הליגה הכפרית הלאומית (RLB), למרות מאמצים של תומכי הינדנבורג, עודדה את חסידיה להצביע לדיסטרברג או להיטלר כדי להדיח את ממשלת ברינינג.
אור בן עזרא
קריירה
לפני שירותו הצבאי בחטיבת הנח"ל התנדב במשך שנה במסגרת גרעין תיאטרון שהקים ביחד עם חבריו ממת"אן (בין היתר השחקן שהם שיינר, הצלם גיא און והשחקנית נעמי לבוב) בליווייה ותמיכתה של הבמאית והיוצרת נולה צ'לטון. הוא התגורר ועבד עם קהילה תיאטרלית באור עקיבא ביחד עם חמישה עשר יוצרים בני גילו. עם שחרורו מצה"ל עבד כשלוש שנים בחברת ההפקות "שושי ואודי" כמפיק פרסומות אולם עזב כדי להמשיך לעשות תיאטרון.
הוא התחיל את לימודי הבימוי בסמינר הקיבוצים אולם עזב כעבור שנה וסיים את התואר הראשון שלו באוניברסיטת תל אביב בתיאטרון בשילוב עם חקר וביקורת התנ"ך בחוג למקרא. בזמן התואר הראשון, הוא זכה בתחרות ביצוע קטעי משחק מכתביו של שמואל יוסף עגנון על ידי אוניברסיטת תל אביב, על עבודתו "השוחט". הוא זכה בפרס העומד על סך 5000 שקלים ב-2013.
הבחירות לנשיאות גרמניה 1932
תוצאות
בסיבוב הראשון ב-13 במרץ אף מועמד לא השיג רוב מוחלט של הקולות, אם כי הינדנבורג היה קרוב מאוד לכך, עם 49.6%. הוא זכה בתוצאות בחירות גבוהות יותר במעוזים סוציאל-דמוקרטים ומרכזיים מסורתיים כמו פרובינציית הריין הפרוסית או סקסוניה. תוצאותיו של היטלר היוו אכזבה גדולה עבורו, אף על פי שה-NSDAP רשמה הישגים נוספים בהשוואה לבחירות לרייכסטאג ב-1930. כישלונו של הינדנבורג להיבחר מחדש בסיבוב הראשון הימם ואכזב את תומכיו.
היטלר ניצח את הינדנבורג בכמה מהמחוזות בהם זכה הנשיא ב-1925, והגיע לאחוז הצבעה של כ-50% מאלו שהצביעו להינדנבורג ב-1925. בהתחשב בקולותיו של דיסטרברג, ההערכה היא שהינדנבורג שמר על פחות משליש מאלה שהצביעו עבורו ב-1925, פחות מ-30%, למעט בבוואריה, שם מפלגת העם הבווארית (BVP) תמכה בו בשתי הבחירות. ציפיותיהם של הקומוניסטים שהציגו את "מועמד השמאל היחיד" לא התגשמו, אך למרות זאת הם המשיכו במאבקם נגד מדיניות הסוציאל-דמוקרטים ושלחו את תלמאן לסיבוב השני ב-10 באפריל.
אור בן עזרא
קריירה
בזמן לימודיו כתב את "לחם שחור ובננות" שהציג בפסטיבל האזרח כאן ב"תיאטרון קרוב" ועבר להציג ב"תיאטרון תמונע" למספר חודשים.
הבחירות לנשיאות גרמניה 1932
תוצאות
בדיווח על התוצאה הזהיר ה-Des Moines Register כי "אם היטלר ינצח באפריל, עתידה של האומה ואפילו של אירופה אינו בטוח במידה רבה... המדיניות הקיצונית [של הנאצים] עלולה להוביל בקלות לסיבוכים בין-לאומיים חמורים ביותר". הניו יורק דיילי ניוז תיאר את הינדנבורג כ"דמות הגדולה ביותר של גרמניה המודרנית" ואמר כי הוא הביס לחלוטין את הקומוניסטים ואת קסדת הברזל, תוך שהוא מנבא בחירה קלה לתפקיד מחדש. הדיילי ניוז היסס בעניין הירושה של הינדנבורג, וטען שהיטלר יירש את תומכיו של הינדנבורג אלא אם תוסדר שאלת הפיצויים למדינות ההסכמה. השיקגו טריביון דיווח על אכזבה גדולה בפריז מהתוצאותמעורבת בביטחון שהינדנבורג ינצח בסיבוב השני, ותיאר את המצע הנאצי כ"שלילי ברובו ... אנטי-רפובליקני, אנטי-פרלמנטרי, אנטי-תוכנית יאנג, אנטי-לוקרנו, אנטי-חבר הלאומים, אנטישמי ואנטי-קפיטליסטי". כישלונו של הינדנבורג להיבחר מחדש כבר בסיבוב הראשון הפך את הצלחתו לכמעט מובטחת בסיבוב השני. איש, במיוחד תומכיו של הינדנבורג, לא חפץ בסיבוב חוזר בהתחשב בכך שבחירות בכמה מדינות יתקיימו רק שבועיים לאחר מכן. בכל זאת, סיבוב שני סיפק הזדמנות נוספת לתומכיו השמרנים של הינדנבורג לקדם אותו, במיוחד מכיוון שדיסטרברג היה עשוי לפרוש מהמירוץ. פגישה של בכירי קסדת הברזל ב-19 וב-20 במרץ הגיעה למסקנה שדיסטרברג לא יתמודד בשלב השני ושהברית עם מפלגת העם הלאומית הגרמנית תבוטל; רבים מתומכיו השמרנים של הינדנבורג קיוו כי מצביעי דיסטרברג יפנו בעיקר לעבר הינדנבורג בסיבוב זה. תקוות אלו התגברו על ידי העובדה שהוגנברג סירב לתמוך בהיטלר בסיבוב השני, עדיין כועס על החלטתו של האחרון להתמודד בעצמו. הינדנבורג, היטלר ותלמאן התחרו בסיבוב השני, לאחר שדיסטרברג פרש. כמו ב-1925, המפלגה הקומוניסטית מינתה את תלמאן כנציגה במירוץ לנשיאות. בגיבוי של האינטרנציונל הקומוניסטי, הם קיוו שהוא יזכה לתמיכה מצד סוציאל-דמוקרטים שמאלנים שסלדו מאופיו של הינדנבורג. ואכן, מפלגות שמאליות כמו מפלגת הפועלים הסוציאליסטית של גרמניה וארגון Internationaler Sozialistischer Kampfbund הכריזו על תמיכתן בתלמאן, וכך גם אינטלקטואלים כמו קרל פון אוסייצקי. תומכיו השמרנים של הינדנבורג לא ביצעו התקפות אישיות נגד היטלר בסיבוב הראשון, אף על פי שהם מתחו ביקורת על ה-NSDAP והאידאולוגיה שלה. בסיבוב השני הם הציגו את היטלר כאיש מפלגה שהרטוריקה האנטי-רפובליקנית שלו הסתירה את דבקותה של ה-NSDAP בשיטה. הם גם הציגו את היטלר והנאצים כסוציאליסטים שהרטוריקה שלהם נגד המרקסיזם הסוותה את סלידתם מרכוש פרטי ומיזמות חופשית. הם העמידו את אופיו הנוצרי של הינדנבורג אל מול אדישותו של היטלר כלפי דת מאורגנת. ה-NSDAP הגיבה להאשמות אלו בכך שציינה את ההיפוך של תומכי הינדנבורג בין הבחירות, האשימה את הינדנבורג בבגידה בתומכיו מ-1925 ובברית עם הקתולים, המרקסיסטים והיהודים שהתנגדו לו אז, וטענה שהיטלר היה קורבן של מסע הפחדה של אותם גורמים.
אור בן עזרא
קריירה
במהלך עבודתו כיוצר תיאטרון לימד בן עזרא בבית הספר לבגרות ופסיכומטרי של יואל גבע והגיש תלמידים לבגרות בתנ"ך.
בשנת 2013 החל לעבוד כדרמטורג וחבר בוועדה האמנותית של צוותא והוא חבר בה עד היום. בתחרות צו קריאה בצוותא (דרמטורגיה וקריאה מבוימת למחזות חדשים) המחזה "אשתו", אותו ליווה כדרמטורג זכה במקום הראשון. ב-2014 הוא הוזמן להתמנות לעוזרו האישי של אילן רונן, המנהל האמנותי של הבימה, אולם סירב והחליט להתמקד בלימודי התואר השני שלו. באותה שנה הוא התקבל לבית הספר LAMDA בלונדון, ביחד עם עוד חמישה סטודנטים מתוך אלפי נבחנים בשנה.
במסגרת לימודיו בלונדון היה עוזר במאי למחזות "כנר על הגג", "נשים על סף התמוטטות עצבים", הטבח החוזר של ג'ורג' מסטרמוס והציירים מהמכרה.
הוא כתב ויצר ביחד עם שחקנים ממוצא סקוטי, פרסי ומצרי את "פשפשים", יצירה בימתית בהשראת עניינים פוליטיים כמו פליטי סוריה. כמו כן כתב וביים את "זונות מלחמה", שעלתה כהפקת הגמר שלו במסגרת התואר השני.
"לחם שחור ובננות" הוצג בתיכון "מבואות עירון". ובנוסף בבית הספר 'מקיף עירוני שז"ר' בבת ים, שבו תלמידי י"א במגמת התיאטרון בחרו להעלות עיבוד של 'לחם שחור ובננות' באורך של 25 דקות, במסגרת הבגרות בתיאטרון. המשתפים היו לינור כהן, מורן גולדנברג ואור מלמד.
חיים אישיים
בן-עזרא מתגורר בצפון לונדון ביחד עם בן זוגו, האמן ניר סגל.
הבחירות לנשיאות גרמניה 1932
תוצאות
תעשיינים שתמכו בדיסטרברג לא התלהבו מהינדנבורג ולא עברו אליו במידה רבה בסיבוב השני, בניגוד לתקוות תומכיו. דיסטרברג תמך בהינדנבורג בסיבוב השני; עם זאת, ה-RLB, הליגה הפאן-גרמנית והליגות הפטריוטיות המאוחדות של גרמניה תמכו כולן בהיטלר על מנת להביא לסיומה של הרפובליקה. מערכות היחסים של גופים אלו עם הוגנברג היו מתוחים כתוצאה מכך, והוא ביקש מה-DNVP לא למלא תפקיד בתחרות כיוון שהוא היה מבודד יותר ויותר בתוך המפלגה ומחוצה לה. התעשיין פריץ תיסן הכריז על עצמו כתומך היטלר.
בסיבוב השני, הינדנבורג נבחר לנשיא ברוב של 53%, בעוד שהיטלר הגדיל משמעותית את התוצאה שלו ביותר משני מיליון קולות בהשוואה לסיבוב הראשון והשיג עד כ-60% ממצביעי הינדנבורג ב-1925, נתון שגדל בזכות פרישתו של דיסטרברג. כמחצית מאלה שהצביעו לדיסטרברג בסיבוב הראשון הצביעו להיטלר, בעוד שפחות משליש בחרו בהינדנבורג. פחות מ-15% מהמצטרפים להיטלר היו בוחרי תלמאן.
אחרי הבחירות
הינדנבורג, שהיה חייב את בחירתו לתמיכת הסוציאל-דמוקרטים ומפלגת המרכז, קיבל את התוצאות בהתלהבות מועטה. כישלונו לשמר את הקולות של רובו המכריע של תומכיו ב-1925 הלחיץ את יחסיו עם ברינינג באופן בלתי הפיך, והוא פיטר את הקנצלר ב-30 במאי. זו הייתה מכה קשה לאלו שתמכו בסגנון השלטון הנשיאותי של ברינינג על ידי צווים. יורשו של ברינינג היה פרנץ פון פאפן, בן בריתו של שלייכר שהיה חסר ניסיון פוליטי ותמיכה ברייכסטאג. שלייכר ופאפן חיזרו אחר תמיכת הנאצים על ידי קריאה לבחירות חדשות לרייכסטאג והסרת האיסור שהטיל ברינינג על האס אה, המיליציה הנאצית. ה-NSDAP יצאה מהבחירות לרייכסטאג ביולי כמפלגה הגדולה ביותר שהייתה אי פעם ברייכסטאג עם למעלה משליש מהקולות, בעוד שמעמדו של פאפן התערער. פאפן פיזר את הרייכסטאג וקרא לבחירות בנובמבר, בהן הפסידו הנאצים מושבים אך נותרו המפלגה הגדולה ביותר. אף על פי שפאפן שמר על אמונם של הינדנבורג ושל הצבא, הוא לא היה פופולרי במידה רבה ושביתה של הקומוניסטים והנאצים אפשרה לשלייכר לאלץ את פאפן להתפטר מתפקידו ולהיות קנצלר בעצמו ב-2 בדצמבר.
לאחר חודשיים של כהונה לא יעילה של שלייכר, מינה הינדנבורג את היטלר לקנצלר ב-30 בינואר 1933 ,בהמלצת פאפן. שרפת הרייכסטאג ב-27 בפברואר שימשה להיטלר תירוץ להוצאת צו שרפת הרייכסטאג, אשר ביטל את ההגנות החוקתיות על חופש הביטוי וזכויות אזרח אחרות. הבחירות לרייכסטאג במרץ העניקו להיטלר רוב פועל, והוא קיבל על עצמו סמכויות דיקטטוריות עם העברת חוק ההסמכה ב-23 במרץ. היטלר ירש את הינדנבורג כראש המדינה עם מותו ב-1934, ולאחר מכן ביטל את המשרה לחלוטין והחליף אותה בתפקיד החדש פיהרר ורייכסקנצלר. היטלר חיזק את שלטונו עד ושלט בגרמניה הנאצית עד להתאבדותו במהלך מלחמת העולם השנייה ב-1945.
צוואתו של אדולף היטלר הפרידה שוב בין שני המשרדים, והעניקה את הנשיאות לקרל נילסן ואת הקנצלרות ליוזף גבלס. הממשלה שנוצרה, הידועה בשם ממשלת פלנסבורג, שלטה רק בחלק זעיר ומתרחק במהירות של גרמניה ולא הוכרה על ידי בעלות הברית. עם כניעת הצבא הגרמני חולקה גרמניה לארבעה אזורים, שנשלטו כל אחד על ידי הבריטים, הצרפתים, האמריקאים והסובייטים, ושלטו יחד עם מועצת השליטה של בעלות הברית על כל גרמניה. עד 1949 התלכדו שלושה מהאזורים למה שהפך לגרמניה המערבית, בעוד שהאזור הסובייטי הנותר הפך לגרמניה המזרחית. שני החלקים קיימו בחירות לנשיאות משלהם החל באותה שנה. חוקת גרמניה המערבית קבעה כי הנשיא ייבחר בעקיפין באמצעות ועידה פדרלית המורכבת מחברי פרלמנט ונציגי המדינות. חוקת גרמניה המזרחית קבעה שהנשיא ייבחר בעקיפין על ידי ישיבה משותפת של שני בתי הפרלמנט, אם כי בסופו של דבר רק אדם אחד (אריך הונקר) כיהן כנשיא לפני ביטול התפקיד. ב-1990 הפכה גרמניה המזרחית רשמית לחלק מגרמניה המערבית עם איחוד גרמניה מחדש ובכך הייתה מחויבת לחוקתה. הבחירות הראשונות לנשיאות כל גרמניה מאז האיחוד, ובעצם מאז 1932, נערכו ב-1994. נכון ל-2023, בחירות 1932 הן הבחירות האחרונות שנערכו לפי זכות בחירה אוניברסלית בגרמניה.
שועל הסרטנים
שועל הסרטנים (שם מדעי: Cerdocyon thous) הוא דמוי-שועל בינוני בגודלו הנפוץ במרכזה של אמריקה הדרומית. מין יחיד בסוג (Cerdocyon). בעבר התקיים מין נוסף שנכחד אשר השתייך לסוג זה, ה-Cerdocyon avius, אשר חי בעידן הפליסטוקן. צבעו הבולט של שועל הסרטנים הוא חום - אפרפר, אולם הוא בעל אזורים אדומים בפנים וברגליים. אוזניו וזנבו שחורים בקצותיהם. רגליו קצרות וחזקות, וזנבו ארוך ובעל פרווה סבוכה. משקלו בבגרות נע בין 4.5 ל-7.8 קילוגרמים.
שועל הסרטנים חי בסוואנות ובשטחים מיוערים, וכן באדמות הליאנוס שבדרום אמריקה. שועל הסרטנים הוא בעל חיים אוכל כל, ומעדיף חרקים או את בשרם של מכרסמים או עופות, כאשר אלו זמינים. כמו כן, הוא יאכל ביצי צבים, פגרים וצמחים. כפי ששמו רומז, לעיתים קרובות יאכל סרטנים שונים. על פי רוב הוא פעיל לילה, בצוצו ממקום שהותו לעת דמדומים. נקבה בוגרת ממליטה גור אחד או שניים בכל שנה. שועל הסרטנים הוא בעל חיים מונוגמי.
תת-מינים
קיימים חמישה תת-מינים במין זה:
שו'ן קואנג
שׂוּ'ן קוָאנְג (בסינית מסורתית: 荀子, בסינית מפושטת: 荀子, בפין-יין: Xún Kuàng. 313-238(?) לפנה"ס), ידוע גם בכינוי הכבוד שלו שׂוּ'ן דְזְה (סינית: 荀子; פין-יין: Xún Zǐ, "החכם שׂוּ'ן"), היה פילוסוף סיני קונפוציאני שחי במהלך תקופת המדינות הלוחמות ולקח חלק במאה האסכולות. ספר בשם שׂוּ'ן דְזְה מיוחס לו. התאוריות של שׂוּ'ן דְזְה היו בעלות השפעה רבה בעיצוב ההגות המדינית של שושלת הָאן, אך השפעתו נחלשה במהלך שושלת טָאנְג ביחס לזו של מנציוס. שׂוּ'ן דְזְה דן בספרו בדמויות כקונפוציוס, ג'ואנג דזה ומו דזה, אנשי אסכולת השמות חְווֵי שְׁה וגונְגְסוּן לונְג, ולגאליסטים כשֶׁן בּוּהָאי ושֶׁן דָאו. שׂוּ'ן דְזְה הוא גם הראשון בהיסטוריה הסינית שתיעד בכתב את לאו דזה כדמות, והשתמש במושגים דאואיסטיים, למרות שהוא דחה את גישתם.
חייו
שׂוּ'ן דְזְה נולד בשם שׂוּ'ן קוָאנְג (荀況). חלק מהטקסטים טוענים כי שמו היה סוּן (孫) במקום שׂוּ'ן, בין אם בגלל שבימי קדם הם נשמעו דומה, ובין אם בגלל שהיה טאבו על השם שׂוּ'ן במהלך שלטונו של הקיסר שׂוֵ'אן מהָאן (73-48 לפנה"ס), ששמו היה שׂוּ'ן, כאשר תאוריית הטאבו נחשבת סבירה יותר בעיני החוקרים הרברט ג'יילס וג'ון נובלוק.
שנותיו הראשונות של שׂוּ'ן דְזְה אפופות מסתורין. דבר לא ידוע על ייחוסו. סה-מה צ'יין טוען כי הוא נולד במדינת גָ'או, ומחוז אָנְדְזֶה הקים אולם הנצחה גדול במקום לידתו המשוער. הוא זכה לפרסום לראשונה בגיל 50, בסביבות שנת 264 לפנה"ס, כאשר הלך למדינת צִ'י ללמוד וללמד באקדמיית גִ'ישְׂיָה. שׂוּ'ן דְזְה זכה לכבוד רב בצִ'י כאשר המלך שְׂיָאנְג מצִ'י כיבד אותו כמורהו וכאחראי על הנסך.
בערך באותו זמן ביקר שׂוּ'נְדְזְה במדינת צִ'ין, שיבח את ממשלה והתנצח בנושאי צבא עם האדון לִינְווּ (臨武君)  בחצר המלך שְׂיָאוצֶ'נְג מגָ'או. מאוחר יותר הושמץ שׂוּ'נְדְזְה בחצר מלך צִ'י, והוא ברח דרומה למדינת צ'וּ'. בשנת 240 לפנה"ס הזמין אותו האדון צ'וּ'נְשֶׁן, ראש ממשלת צ'וּ לשרת במשרת מושל נפת לָאנְלִינְג (蘭陵令), הוא בתחילה סירב אך לבסוף נענה. בשנת 238 לפנה"ס נרצח האדון צ'וּנְשֶׁן בידי יריב בחצר המלוכה ושׂוּ'ן דְזְה איבד את תפקידו. הוא פרש לגמלאות, נשאר בלָאנְלִינְג (אזור במחוז שָׁאנְדונְג של היום) לשארית חייו, ושם גם נקבר. שנת מותו אינה ידועה בוודאות.
השקפות
שׂוּ'ן דְזְה היה עד לתוהו ששרר עם נפילת שושלת ג'וֹאוּ ועליית שושלת צִ'ין, ששימש כר פורה לתאוריות העוסקות בשליטה במדינה באמצעות חוק ועונשים ("לגאליזם"). בדומה לשָׁאנְג יָאנְג, האמין שׂוּ'ן דְזְה כי היצר האנושי המולד הוא רע ושנורמות מוסריות הומצאו כדי להעלות אנשים על דרך הישר. ומכאן שלגרסתו של שׂוּ'ן דְזְה לקונפוציאניזם היה גוון אפל ופרגמטי יותר מהקונפוציאניזם האופטימי של מנציוס, אשר נטה לראות את יצר הטוב שבאדם, למרות שבדומה לרוב הקונפוציאנים שׂוּ'ן דְזְה עדיין האמין שניתן לעדן אנשים באמצעות חינוך וטקסים.
ואולם שׂוּ'ן דְזְה סבר כי רק העילית של החברה האנושית יכולה להשתפר כך, ולכן התאים את הקונפוציאניזם למואיזם וללגאליזם ואיפשר לחוקי העונשין לשמש בתפקיד לגיטימי, גם אם משני, בניהול המדינה. במסגרת פעילותו החינוכית במדינת צִ'י, לימד שׂוּ'ן דְזְה לגאליסטים בולטים וביניהם את ראש הממשלה בצ'ין לִי סְה ואת יריבו לעתיד, הפילוסוף הָאן פֵיי. לפיכך נחשב שׂוּ'ן דְזְה לעיתים למבשרו של הָאן פֵיי או ללגאליסט בעצמו.
שׂוּ'ן דְזְה דחה את הטענות בספר האדון שָׁאנְג ובג'ואנג דזה על כך שהדרך משתנה עם הזמן, וטען שהדרך הומצאה על ידי החכמים הקדמונים ואין צורך לשנות אותה. בשלב זה נראה שהוא נקט בטכניקות הוויכוח ותפיסת המודל של המואיסטים (בדומה ללגאליסטים), באמרו כי "הקונפוציאנים שמים להם כמודל את מלכי העבר". שלא כמו הלגאליסטים, שׂוּ'ן דְזְה ממעט להדגיש קווים כלליים, ומעודד שימוש בדוגמאות פרטניות כמודל.
בסופו של דבר, סירב שׂוּ'ן דְזְה להפריד תאוריות הנוגעות לניהול המדינה מאלו של טקסים וטיפוח עצמי, וטען כי איש המעלה הוא אמת המידה המוחלטת, ולא אמות המידה אותם הציגו הלגאליסטים. תפיסתו את המלך איש המעלה וממשלתו, הנעזרים במעמד המלומדים הקונפוציאניים, קרובה למדי לזו של מנציוס, אולם ללא אותה סובלנות לפיאודליזם.
PDD-NOS
PDD-NOS או הפרעה התפתחותית נרחבת לא משויכת היא אחת מתסמונות הקשת האוטיסטית. מאפייניה, על פי מדריך האבחנות הפסיכיאטרי DSM-IV-TR, כוללים לקויות בתחום החברתי, וכן בתחום ההתנהגותי או השפתי, אך ברמה נמוכה משאר הסיווגים האחרים של תסמונות הקשת האוטיסטית, בין השאר מכיוון שהתסמינים קרובים לסף שנקבע בתסמונות האחרות אך לא עוברים אותו.
סימנים
סימני PDD-NOS הם
אבחנה
האבחנה ניתנת לאחר אבחון מקצועי, בו עולים קשיים בתחום החברתי או התקשורתי, או מתבטאים דפוסי התנהגות או תחומי עניין סטריאוטיפיים חזרתיים; קשיים אלו קרובים לסף שנקבע בתסמונות אחרות של הקשת האוטיסטית, אך לא עוברים אותו, או שאינם מתאימים להפרעות אחרות כגון סכיזופרניה, הפרעת אישיות סכיזוטיפלית או הפרעת אישיות נמנעת. לפיכך, ההפרעה היא לאו דווקא מתונה יותר מהפרעות אחרות בקשת האוטיסטית; היא כוללת השפעות נרחבות על תחומי ההתנהגות, השפה והחברה של האדם.
בדומה לשאר ההפרעות על הקשת האוטיסטית, האבחון נערך על ידי צוות מקצועי שכולל רופא התפתחותי, נוירולוג, פסיכולוג, פסיכיאטר, קלינאי תקשורת או מרפא בעיסוק, הבוחנים את ההיסטוריה ההתפתחותית של הילד או הבוגר ואת תפקודו הנוכחי, בתחום הרפואי, חברתי, התנהגותי, שפתי, תקשורתי ומוטורי. באבחון נעזרים המאבחנים בכלים כגון תצפיות, ראיונות עם ההורים, הערכה פסיכולוגית, הערכה חינוכית, הערכה עיסוקית-מוטורית, שאלוני הערכת התנהגות להורים ולמורים של הילד ועוד.
טיפול
קיימים מגוון טיפולים העשויים להקל על תסמיני ההפרעה, במיוחד בשילוב מספר טיפולים, בהתאם להמלצות הצוות המקצועי:
שועל פוקלנדי
שועל פוקלנדי, שועל מאלוויני או וארה (שם מדעי: Dusicyon australis) הוא מין נכחד של טורף ממשפחת הכלביים מהסוג שועל זאבי. השועל הפוקלנדי היה נפוץ באיי פוקלנד ונכחד בשנת 1876.
השועל הפוקלנדי נתגלה על ידי צ'ארלס דרווין בשנת 1833. פרוותו הייתה בצבע חום-צהוב וקצה זנבו לבן. נראה שניזון מעופות ופרוקי רגליים. המתיישבים הלבנים באי חששו שהשועלים יפגעו בעדרי הכבשים שגידלו ועל כן היו מרעילים אותם או יורים בהם. בהיעדר יערות באיים, נכחד השועל הפוקלנדי שהיה היונק היחיד שגדל באותה עת באיים.
יצחק בונה (בלקס)
יצחק בונה (בֶּלקֵס) (4 בספטמבר 1907 - 15 בינואר 1980) היה אדריכל ישראלי, בוגר הטכניון, אשר פעל בארץ ישראל החל מהמחצית השנייה של שנות ה-30 ועד לשנות ה-70. גוף עבודותיו כולל כ-50 מבנים שתכנן עבור המגזר הפרטי והציבורי, בתל אביב ומחוצה לה. אחדים מבנייניו בתל אביב הוכרזו כמבנים לשימור ומהווים חלק מהעיר הלבנה של תל אביב.
קורות חיים
יצחק בונה, בן יעקב ולאה בֶּלקֵס, נולד בוורשה, פולין, החמישי מבין שישה ילדים, בן למשפחה ציונית אמידה שעסקה במסחר של חומרי בניין בכל אירופה. אמו ואחת מאחיותיו נספו בשואה.
Glitch
רקע
ב-28 באוגוסט 2022, בעת נאום זכייתה בפרס קליפ השנה עבור All Too Well: The Short Film בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2022, הכריזה סוויפט על אלבום האולפן העשירי שלה וסיפרה כי עתיד לצאת ב-21 באוקטובר. כשעה מאוחר יותר חשפה סוויפט ברשתות החברתיות את שמו של האלבום, Midnights, ואת עטיפתו.
יצחק בונה (בלקס)
קורות חיים
בלקס עלה לארץ ישראל בשנת 1925, בהיותו בן 18, על מנת ללמוד ב"מחלקה לבנייה ולסלילה" בטכניון בחיפה. הוא היה חניכו של פרופ' אלכסנדר ברוולד, איתו יצא לסיורים לימודיים במזרח התיכון: בלבנון, בסוריה, בעבר הירדן ובמצרים.
Glitch
רקע
ב-21 בספטמבר, כחודש לפני יציאת האלבום, הכריזה סוויפט על סדרה בת 13 פרקים בשם Midnights Mayhem with Me שתעלה בפלטפורמת המדיה החברתית טיקטוק, ובכל פרק ייחשף שם של רצועה אחת מתוך האלבום. אף רצועה ממהדורת 3am של Midnights לא נחשפה בסרטונים. ב-16 באוקטובר פרסמה סרטון קצר בשם "Midnights Manifest", המציג את לוח הזמנים שלה לשבוע הפרסום הראשון של האלבום. נכתב בו כי סוויפט עתידה להכריז על הפתעה גדולה בשעה שלוש לפנות בוקר על פי שעון הקיץ המזרחי (EDT). בשעה הזו הוציאה מהדורה נוספת לאלבום הכוללת שבע רצועות בונוס חדשות, ביניהן נכלל "Glitch".
יצחק בונה (בלקס)
קורות חיים
עם סיום לימודיו עבד תקופה בשבמצרים בשל המחסור בעבודת תכנון בארץ ישראל, והיה שותף לתכנון בית חולים ליולדות באלכסנדריה.
Glitch
ניתוח השיר
"Glitch" מתגלה בחלקו השני כשיר המספר על סטוץ, שהפך למערכת יחסים רומנטית מלאה ("We were supposed to be just friends" – "היינו אמורים להיות חברים בלבד", "Youdon't live in that part of town but maybe I'll see you out some weekend. Depending on what kind of mood and situationship I'm in" – "אינך גר בחלק הזה של העיר, אך ייתכן ואראה אותך בסוף שבוע, תלוי במצב הרוח ובסיטואציה בה אני נמצאת"). בפזמון סוויפט מאשרת כי התרחש "באג" (שאוב משם השיר), ורגשות התחילו להציף את מערכת היחסים בינה לבין הגבר איתו היא מבלה. רוב מאזיני השיר סוברים כי סוויפט כתבה את "Glitch" על בן־זוגה, ג'ו אלווין. בעברה רמזה מספר פעמים, כמו ב-"Cornelia Street", על כך שהקשר ביניהם התחיל כדבר סתמי, והפך לרציני.
סוויפט רמזה על הוצאתו של "Glitch" כשפרסמה סרטון "טיקטוק" קצר, שקידם את "Wildest Dreams (Taylor's Version)". בסרטון היא צופה על דמות נוספת שלה מחדרה, שלבסוף מוצגת על המסך כולו. במעבר בין הדמויות ישנו באג.
יצחק בונה (בלקס)
קורות חיים
מדי שנה היה נוסע בחופשת הקיץ לוורשה לבקר את משפחתו. באחת מהחופשות הללו פגש את רעייתו לעתיד, פלה לבית צוקרמן, אחותו של מרדכי צאנין. השניים נישאו בשנת 1932, ופלה העתיקה את מקום מגוריה לארץ ישראל. השניים קבעו את ביתם בתל אביב, ונולדו להם שלושה ילדים: אילנה, נאוה ודן.
בין השנים 1942-1945 עבד בונה במחלקת ההנדסה של עיריית תל אביב בתכנון ובפיקוח, תחת מהנדס העיר משה עמיעז.
בשנת 1945 פתח שוב משרד אדריכלים, הפעם לבדו. הוא תכנן בנייני מגורים רבים עבור קבלנים פרטיים בתל אביב וסביבותיה. כמו כן נשכר על ידי גופי ההסתדרות השונים לביצוע עבודות, ביניהן: סניפים של בנק הפועלים, סניפים של לשכת המס של ההסתדרות, בית פעילי ההסתדרות והמכון האפרו-אסייתי (רחוב בארי, תל אביב; נהרס). מבני ציבור נוספים העסיקו את בונה כמו בניינה הראשון של עיריית נתניה.
בשנות ה-60, לאחר שסגר את משרדו, הוזמן על ידי מזכ"ל הוועד הפועל לעמוד בראש מחלקת הנכסים של ההסתדרות. במסגרת תפקידו דאג לתחזוקתם של הבניינים הרבים וניהל את הליכי התכנון של הבנייה החדשה. בונה ניסח את פרוגרמות התכנון, הזמין משרדי אדריכלים לבצוע עבודות התכנון, השגיח באופן צמוד על תכנון וניהול הפרויקטים. כך הוקמו מפעלי תרבות ונופש רבים ברחבי הארץ כדוגמת "כפר הנופש הצרפתי" באשקלון, מלון "מלכת שבא" באילת, בית ההבראה של "מבטחים" בזכרון יעקב ועוד. כמו כן, שימש בונה כבורר בסכסוכים הקשורים לבניה שעלו בבניין היכל התרבות בתל אביב, ובבניין עיריית תל אביב-יפו.
בונה היה מוכר בקהילת האדריכלים וחברם הקרוב של האדריכלים דב כרמי, בנימין אידלסון, זכי שלוש ואחרים. ביתו שימש כמקום מפגש בו התכנסו לעיתים קרובות חבריו השונים, ובמרפסתם התקיימו משחקי ברידג' בימי שבת אחר הצהריים. דב כרמי, שהעריך מאוד את יכולותיו המקצועיות של בונה, שיתף עמו פעולה בפרויקטים שונים שתכנן. בונה היה צלם חובב, ושמר מאות תצלומים ותשלילים. אלו נשמרו באלבומים וכאוספים המוחזקים אצל ילדיו.
הוא נפטר ב-15 בינואר 1980 ונקבר בבית העלמין בחולון.
פרויקטים נבחרים
(רשימה חלקית)
מבנים שתוכננו במסגרת זברודסקי את בלקס:
מבנים ציבור ומסחר:
בניין החברה לפיתוח חוף נתניה, נתניה
בניין העירייה הראשון של נתניה
'''מבנים שתוכננו במסגרת משרד י. בונה:'''
מבני מגורים:
ז'אן ד'אורמסון
ז'אן ברונו ולדימיר דה פול לה פוור ד'אורמסון (בצרפתית: Jean d'Ormesson, בשמו המלא Jean Bruno Wladimir François de Paule Le Fèvre d'Ormesson; 16 ביוני 1925 - 5 בדצמבר 2017) היה סופר, עיתונאי ומסאי צרפתי, חבר באקדמיה הצרפתית. לד'אורמסון הייתה גם אזרחות לבנונית. שימש בשנים 1979-1974 מנכ"ל העיתון "לה פיגרו".
ילדות וצעירות
ז'אן ד'אורמסון נולד בשנת 1925 בפריז כבן הקטן בין שני ילדים של משפחה עם שורשים אריסטוקרטיים. אביו היה אנדרה לה פוור, מרקיז ד'אורמסון, דיפלומט שכיהן כשגריר צרפת בברזיל ונמנה עם מקרוביו של לאון בלום. אמו, מרי אנרייט איזהל אניסון דו פרון, הייתה בת למשפחה מונרכיסטית קתולית מיליטנטית קרוב לחוגי אקסיון פרנסז. היא הייתה נצר למרקיזים בואז'לן ולבני לה פלטייה. אחד מאבות האם, לואי מישל לה פלטייה דה סן פרז'ו כיהן בימי המהפכה הצרפתית כחבר בוועידה הלאומית והשופט אוליבייה.
עם אבות משפחת האב נמנה השופט אוליבייה ד'אורמסון מתקופת לואי הארבעה עשר שאיבד את משרתו לאחר שלא נכנע ללחצי המלך במשפטו של ניקולא פוקה. הדוד מצד האב היה הדיפלומט ולדימיר ד'אורמסון (1973-1888) שכיהן, בין השאר, כשגריר צרפת בוותיקן והיה אביו של הפוליטיקאי הימני אוליבייה ד'אורמסון.
האבות הרחוקים של המשפחה מצד האב נקראו לה פוור (Le Fèvre) והיו איכרים. בתחילת המאה ה-16 אחד מבני המשפחה עלה ההיררכיה החברתית והתמנה כרשם בכיר (commis au greffe) בפרלמנט של פריז. בנו, אוליבייה לה פוור (1600-1525) היה ליושב ראש בית הדין לעניינים כספיים בפריז, רכש את האחוזות אובון Eaubonne ואורמסון וקיבל תואר אצולה בשנת 1553. המשפחה התיישב בשנת 1758 באמבואל בעמק המארן. באותה תקופה בני המשפחה הועלו לתואר מרקיזים. הכפר אמבואל שינה אז את שמו לאורמסון-סיר-מארן.
ד'אורמסון בילה את ילדותו בטירת אמו בסן פרז'ו, תקופה שהוא תיאר בספרו Au plaisir de Dieu. שליחויותיו הדיפלומטיות של האב הובילו את המשפחה לגור בבוואריה (בשנים 1925–1933), ברומניה ובברזיל, בריו דה ז'ניירו. ד'אורמסון גודל על ידי אמו ועל ידי מטפלות עד גיל 14. את כל לימודיו עשה באופן פרטי ובהתכתבות במסגרת בית הספר אטמר (Hattemer). בימי הכיבוש הנאצי במולדתו, בשנים 1941–1942 המשפחה עברה לגור בקוט ד'אזור וז'אן ד'אורמסון למד באותם הימים בתיכון "מאסנה" בניס. ב-1943, אחרי כישלון ראשוני, סיים את בחינות הבגרות. אחרי לימודי מכינה בתיכון אנרי הרביעי בפריז התקבל בגיל 19 לאקול נורמל סופרייר היוקרתי. אחרי סיום תואר מסטר בספרות ובהיסטוריה, בניגוד לעצת מורו, לואי אלתוסר, ניגש לבחינות ה-agrégation להוראת פילוסופיה. אחרי שני כישלונות, הצליח בשנת 1949 במקום ה-12 בין 21 המועמדים שהצליחו.
חייו הבוגרים
אחרי שירות צבאי, לימד זמן קצר יוונית ופילוסופיה בתיכון הציבורי "ז'אק דקור" ובסופו של דבר הקדיש את עצמו לקריירה עיתונאית. כתב מספר מאמרים במגזין פארי מאץ' וכן כתב ביומונים "ווסט פראנס", "ניס-מאטן" ו"פרוגרה דו ליון". התגורר שנים רבות עם הוריו ברו דו באק בפריז, עד לנישואיו המאוחרים בגיל 37.
ב-2 באפריל 1962 התחתן עם פרנסואז בגן (Béghin), בתו הקטנה של פרדינאן בגן, איש עסקים ממוצא שווייצרי, טייקון של תעשיית הסוכר (חברת בגן-סה) ושל העיתונות, מנהל "לה פיגרו" החל משנת 1950. אשתו הייתה גם בת דודה של במאי הקולנוע לואי מאל. ב-10 באוקטובר 1962 נולדה לזוג בת בשם אלואיז, לימים מוציאה לאור, בעלת בית ההוצאה לאור הנושא את שמה, ממנה יש לד'אורמסון נכדה, מרי-שרה קרקסון.
הפעילות הספרותית, העיתונאית והפוליטית
בשנים 1952–1971 עבד כסגן עורך, החל משנת 1971 כחבר המערכת, אחר כך כעורך ראשי של כתב העת "דיוז'ן" שהתמחה במדעי הרוח והוקם ב-1952 על ידי רוז'ה קאיואה. מספר פעמים שימש יועץ לשרים (ביניהם השר מוריס הרצוג, במשרד לנוער ולספורט) והיה חבר במשלחת צרפת בכמה ועידות בינלאומיות, ב-1948 בעצרת הכללית של האו"ם.
בשנת 1976 תמך ד'אורמסון בעיתונאי ומנהיג האיגוד המקצועי CFE-CFC, יאן קלר, שעזר לרובר ארסאן, הבעלים החדש של "לה פיגרו" (מ-1975) לסלק מן העיתון את העיתונאים האופוזיציונרים. אולם עקב התערבותו של רובר ארסאן בעבודה הערכיתית בעיתון, נאלץ גם ד'אורמסון להתפטר ממשרת המנהל בשנת 1977. עד שנת 1983 המשיך לפרסם כרוניקה קבועה במוסף החדש "פיגרו מגזין". נוכחותו בתקשורת הפכה אותו לאישיות מוכרת, בקרב האינטליגנציה של המרכז-ימין הצרפתי. מתוקף מעמדו השתתף בשנת 1992 בדיונים במדיה בנוגע למשאל העם סביב אמנת מאסטריכט, כשראיין את נשיא צרפת, פרנסואה מיטראן.
ד'אורמסון הקדיש את עצמו לכתיבת רומנים שחמקו תכופות ממוסכמות הסוגה: העלילות בנויות אצלו סביב דמויות מרובות, יש לא מעט דיגרסיות, הסיפורים מקושטים בקוריוזים אישיים מפי המחבר, המאופיינים בהומור ובבקיאות. סיפוריו מהווים לא פעם הרהורים על הזמן החולף ולובשים צורת ספר לימוד על החיים: כך ב-La Gloire de l'Empire, ב-Histoire du Juif errant, Dieu, sa vie, son œuvre, La Douane de mer, Presque rien sur presque tout. תכופות נוכח מימד אוטוביוגרפי, במיוחד ב Du côté de chez Jean, Au revoir et merci, Le Rapport Gabriel, C'était bien כתב גם ספרים הנמצאים במחצית הדרך בין סיפור אוטוביוגרפי חצי בדוי ולמסה. באחד מספריו הביא סיפור חיים מן הפרספקטיבה של העולם הבא (Voyez comme on danse), פעם אחרת מתוך נימה מלנכולית (Une fête en larmes). הסופר המשיך לאורך השנים לכתוב במדור "הדעות והדיונים" של העיתון "לה פיגרו". בשנת 2009 הופיעה ביוגרפיה ראשונה שלו, פרי עטו של ארנו רמזי Jean d’Ormesson ou l'élégance du bonheur, ("ז'אן ד'אורמסון או האלגנטיות של האושר")
חייו הפרטיים
ד'וארמסון היה נשוי משנת 1962 לפרנסואז לבית בגן. לבני הזוג נולדה בת, אלואיז, מוציאה לאור. בשנת 2013 סיפר שהיה באשפוזים במשך 8 חדשים בגלל טיפולים בסרטן שלפוחית השתן. אחרי הטיפולים הודיע שסיכוייו להתרפא היו 1 מתוך 5 וכן ש"הסרטן מחק לי שנה מחיי".
פרסים ואותות הוקרה
נבחר לכיסא 12 שבו החליף את הסופר ז'ול רומן שנפטר ב-1972. בשנת 1980 הוביל מערכה תקשורתית למען בחירתה של מרגריט יורסנאר לאקדמיה הצרפתית והשיב לנאום התודה שלה בשנת 1981. בשנים 1986, ובהתאמה 2010 נאם לכבוד קבלתם לאקדמיה של מישל מור וסימון וייל. מאז מותו של קלוד לוי-שטראוס באוקטובר 2009 ד'אורמסון ועד מותו, היה זקן חברי האקדמיה.
יום השוקולד העולמי
יום השוקולד העולמי, המכונה לעיתים יום השוקולד הבין-לאומי, הוא מועד המתרחש ברחבי העולם מדי שנה ב-7 ביולי. חגיגת יום זה כוללת צריכת שוקולד.
ב-7 ביולי 2016 צוינו 466 שנים להבאת השוקולד לאירופה.
כיוון שארצות הברית חוגגת את יום השוקולד הלאומי ב-13 בספטמבר, "יום גלידת-שוקולד" נחגג ב-7 ביולי.
ימים שונים נוספים המציינים מאכלים ספציפיים במוטיב שוקולד נחגגים ברחבי העולם במגוון תאריכים, כדוגמת "יום שוקולד החלב" ב-28 ביולי ו-"יום השוקולד הלבן" ב-22 בספטמבר.
הייחוס ל-7 ביולי כ-"יום השוקולד העולמי" צוין לראשונה בשנת 2009.
חצי האי פרניק
חצי האי פרניק (באנגלית: Pernik Peninsula; בבולגרית: полуостров Перник) הוא חצי האי המכוסה בקרח באזור חוף לובה של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 40 קילומטרים. חצי האי בולט (יוצא) לכיוון צפון מערב מחוף לובה.
חצי האי גובל במפרץ דארבל שמצפון מזרח לו, בפיורד לאלמאנד שממערב לחצי האי, ובמפרצון קריסטל שמצפון מערב לחצי האי.
מיפוי חצי האי
חצי האי מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1976.
מנקה מקטרות
מנקה מקטרות הוא סוג של מברשת, שנועדה במקור להסרת לחות ושאריות ממקטרות. מנקה מקטרות יכול לשמש גם לצורך ניקיון של מקומות בעלי חללים ופתחים צפופים או צרים יחסית. מנקי מקטרות מיוחדים מיוצרים עבור ניקוים של מכשירים רפואיים ויישומים הנדסיים שונים.
שימושים נפוצים נוספים שלהם כוללים את פיתולם סביב צווארי בקבוקים על מנת לספוג טפטופים ודליפת נוזלים, החזקה של חפצים יחדיו, קידוד על בסיס צבעים והחלת צבעים, שמנים, ממסים, שומנים וחומרים דומים.
תיאור
מנקי מקטרות בדרך כלל עשויים מחומר סופג כלשהו, בדרך כלל כותנה או לפעמים ויסקוזה. זיפים מחומר נוקשה יותר, בדרך כלל ניילון מונופילמנט או פוליפרופילן מתווספים לעיתים כדי לקרצף טוב יותר את החפץ המיועד לניקוי. מיקרופילמנט פוליאסטר משמש בכמה מנקי מקטרות טכניים, מכיוון שפוליאסטר מרחיק נוזלים ולא סופג אותו כמו כותנה. כמה מנקי מקטרות הם בצורה חרוטית או מחודדת, כך שקצה אחד עבה וקצה אחד דק. הקצה הדק נועד לניקוי החלק הקטן של המקטרת ואז הקצה העבה לקערה או לחלק הרחב יותר של המקטרת. כאשר משתמשים בהם למטרות ניקוי, מנקי מקטרות מושלכים בדרך כלל לפח לאחר שימוש אחד או שניים.
שימוש כחומר יצירה
מנקי מקטרות משמשים פעמים רבות בפרויקטים של יצירה. מנקי מקטרות שמיועדים במיוחד להיות חומר יצירה מיוצרים בדרך כלל מפוליאסטר או ניילון ולעיתים קרובות הם ארוכים ועבים יותר מהסוג שמתאים לניקוי. מנקי מקטרות מהסוג הזה זמינים בצבעים רבים ושונים. מנקי מקטרות לצורכי יצירה אינם שימושיים במיוחד לצורכי ניקוי, מכיוון שהפוליאסטר אינו סופג נוזלים, והגרסאות העבות יותר עשויות לא להצליח להיכנס לחלקים הצרים ביותר במקטרת רגילה או למקומות צרים וקשים לגישה אחרים שדורשים ניקוי.
ביפן, יצירה עם מנקי מקטרות ידועה בשם Mogol art. שם זה נגזר מהמילה הפורטוגזית Mughal, שמתייחסת לסגנון מסוים של אריגה. אטושי קיטאנקה הנחה סדנאות בקניונים ובבתי ספר ביפן במטרה לתמוך בתעשיית מנקי המקטרות. שימוש אומנותי נפוץ למנקי מקטרות הוא יצירת צורות של חיות באמצעות פיתול של מנקי המקטרות. שימוש נפוץ נוסף הוא שימוש בהם בתור שפם במסכות של בעלי חיים.
תהליך הייצור
מנקי מקטרות עשויים משני חוטים, הנקראים הליבה, כאשר הם מפותלים יחד ולוכדים סיבים קצרים ביניהם, הנקראים הערימה. בדרך כלל, מייצרים שני מנקי מקטרות בבת אחת, מכיוון שהחוטים הפנימיים של כל מנקה מקטרות עטופים על ידי צמר, שיוצר סליל, והחוטים החיצוניים לוכדים את עטיפות הצמר, שנחתכות ואז הופכות לציציות של מנקה המקטרות. צמר שניל מיוצר בצורה דומה, ולכן מנקי מקטרות ליצירה נקראים לעיתים קרובות "גבעולי שניל". המילה שניל מגיעה מצרפתית, ומשמעותה זחל. ישנן מכונות לייצור מנקי מקטרות שהן למעשה מכונות שניל שהוסבו. יש מכונות המייצרות מנקי מקטרות ארוכים מאוד אשר נפרשים על סלילים. הסלילים עשויים להימכר כפי שהם או להיחתך לאורכים קצרים יותר בהתאם לשימוש המיועד. מכונות אחרות חותכות את מנקי הצינורות כאשר הם יוצאים ממכונות הייצור. מנקי מקטרות לעישון ההם בדרך כלל באורך של 15 עד 17 סנטימטרים. מנקי מקטרות למטרות יצירה הם בדרך כלל באורך של 30 סנטימטרים, ולעיתים מגיעים לאורך של 50 סנטימטרים. הקוטר של מנקי המקטרות הוא בדרך כלל 4, 6, או 15 מילימטרים. למנקי מקטרות גדולים במיוחד (גודל ג'מבו) יש קוטר של 30 מילימטרים ואורך של בין 45 סנטימטרים לשני מטרים.
אוראל גרינפלד
אוראל גרינפלד (נולד ב- 21 באוגוסט 1981) הוא שופט כדורגל ישראלי, גרינפלד הוא הישראלי הראשון שנכנס לדרג שופטי העילית של אופ"א.
קריירה
גרינפלד גדל בקריית ים, והצטרף לאיגוד השופטים הישראלי בשנת 1997, כשהיה בן 16. לאחר שירותו הצבאי בפלס"ר שריון התחיל שירות נוסף ביס"מ, אך פרש כשראה שקריירת השיפוט מתנגשת עם ההתקדמות ביחידה.
בעונת 2008/2009 החל לשפוט בליגת העל. בשנת 2010 עבר בהצטיינות קורס שופטים צעירים באירופה. בעונת 2018/2019 שפט לראשונה במסגרת ליגת האלופות, במשחק בשלב הבתים בין ריאל מדריד לויקטוריה פלזן. מאז שפט מספר פעמים נוספות במסגרת ליגת האלופות.
החל מדצמבר 2019 משובץ גרינפלד בדרג העילית של התאחדות הכדורגל האירופית, שבו חברים 25 שופטים המנהלים את משחקי הליגה האירופית, ליגת האלופות, היורו והמונדיאל. הוא השופט הישראלי הראשון שנכנס לדרג זה. ב-23 בפברואר היה לשופט הישראלי הראשון שמנהל משחק בשמינית גמר ליגת האלופות, משחק בין לאציו לבאיירן מינכן.