cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מנזר סן-סאבן-סיר-גרטאמפ
היסטוריה
מלחמת מאה השנים ומלחמות ההוגנוטים שמו קץ לשגשוג המנזר, שהחליף ידיים מספר פעמים בתקופה זו. לכך התווסף מינוים של אבות מנזרים עמאיים (abbé laic), שהתעניינו יותר בהכנסות המנזר מאשר בתחזוקת הבניין: בסביבות 1600 החל אב המנזר למכור אבנים מהמבנה, מעט אחר כך גירש אב מנזר אחר את הנזירים וסגר את כנסיית המנזר את האכסניה שלו. החלפתם של האבות העמאיים ב בשנת 1640 סיימה תקופה הרסנית הזו.
בשנים 1682–1692 החל שיקום הכנסייה ובנייתם מחדש של בנייני המנזר שנותרו. לאחר פירוק המנזרים במהלך המהפכה הצרפתית הפכה הכנסייה לכנסיית קהילה בשנת 1792. בנייני המנזר הפכו לדירות למורים ולז'נדרמריה המקומית, שיצאה מהמבנה רק בשנת 1971.
ב-1833 הכיר, "המפקח הכללי על מונונמטים היסטוריים" (inspector general des monuments historiques) את הערך המונומנטלי של המנזר. יורשו, פרוספר מרימה, הורה על התיקונים הדחופים ביותר לאחר שהתריע בפני השר פרנסואה גיזו בשנת 1835. בשנת 1840 סווגה הכנסייה כ, ובשנת 1849 היא נחשבה כמבנה שניצל.
עבודות שיקום מקיפות התרחשו בין השנים 1967 ל-1974, ובשנת 1983 התווספה כנסיית המנזר סן-סאבן-סיר-גרטאמפ לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשל ציורי התקרה והקירות מסביבות שנת 1100שהשתמרו.
אדריכלות
אין תיעוד מוקדם על הבנייה. התיארוך צריך להתבסס אך ורק על שיקולים סגנוניים. על בסיס אלו נקבע שבניית כנסיית המנזר החלה בסביבות 1060 בחדרים התחתונים של המגדל והתחלת הספינה. בשנים 1075–1095 נבנו בית המקהלה והאמבולטוריום וחמש הקפלות באפסיס המצולע, כמו גם מגדל מקום המצלב ושבעת הקמרונות האחרונים, בסגנון קמרון חבית של הספינה. רצף בנייה זה בא לידי ביטוי בפיתוח עשיר יותר ויותר של הכותרות. הבנייה החלה בערך באותה תקופה כמו זו של קתדרלת נוטרדאם בפריז, אך שלא כמו כרגיל, עם הצד המערבי ולא עם בית המקהלה.
התכנון הוא של כנסיית אולם שבו הספינות הצדדיות עם הקמרונות הצולבים שלהן נמוכות רק במעט מהספינה הראשית, מבנה המכונה "פסאודו- בזיליקה". תקרת הספינה הראשית היא בגובה 17 מטרים ואורכה 42 מטרים. בעשורים הראשונים של המאה ה-12 הכנסייה הייתה למעשה שלמה. רק מגדל הפעמונים חדש יותר. מגדל הפעמונים בעל המבנה העשיר נבנה באמצע המאה ה-12 והצריח עם הצריח המעוצב היטב שלו המתנשא ליותר מ-80 מטרים נבנה כעבור 200 שנה.
הנושאים של הציורים בספינה לקוחים מהספרים בראשית ושמות. בפרוזדור מתוארים יום הדין וירושלים השמיימית, מעל, בקומה העליונה של הנרתקס, סצנות מהברית החדשה ודמויות של קדושים, בקריפטה עם קברי הקדושים סן-סאבן וסן-סיפריאן, סצנות מחייהם. שני החדרים האחרונים נגישים רק במהלך סיורים מודרכים.
שולחנות המזבח, שנשמרו לעיתים נדירות במצב מקורי כזה, גם הם מהמאה ה-12.
Love Yourself: Her
Love Yourself: Her (מעוצב: 'LOVE YOURSELF 承 'Her) הוא המיני-אלבום החמישי של להקת הבנים הדרום-קוריאנית BTS. האלבום פורסם ב-18 בספטמבר 2017 על ידי חברת התקליטים ביג היט אנטרטיינמנט. הוא זמין בארבע גרסאות ומכיל תשע רצועות, מתוכן "DNA" משמש כסינגל מוביל.
הצלחה מסחרית
Love Yourself: Her נמכר בלמעלה מ-760,000 עותקים במהלך השבוע הראשון לפרסומו, ובכ-1.2 מיליון עותקים במהלך החודש הראשון לפרסומו. האלבום דורג במקום הראשון במצעד המוזיקה של Gaon ובמקום השביעי במצעד הבילבורד 200 - הדירוג הגבוה ביותר לאלבום של להקה קוריאנית עד אז. האלבום דורג במקום הראשון במצעד האלבומים של Oricon ביפן, ונכנס, לראשונה בתולדות הלהקה, למצעד האלבומים הבריטי, כשדורג במקום ה-14 באוקטובר 2017.
ביקורת
במגזין "בילבורד" דורג האלבום במקום השלישי ברשימת "20 אלבומי הקיי-פופ הטובים ביותר של 2017", ונכתב שהוא "ללא ספק האלבום הקוריאני הגדול ביותר של השנה", ושהוא "שופע משמעות" ו"פועל כעד לרבגוניות של הלהקה".
כמו כן דורג האלבום במקום השלישי ברשימת "האלבומים הטובים ביותר לשנת 2017" של SBS ושל Interpark, ובמקום השמיני ברשימת "עשרת אלבומי הקיי-פופ הטובים ביותר של 2017" של מגזין "Affinity".
הערות שוליים
undefined
פרנסיס לואיס
פרנסיס לואיס (באנגלית: Francis Lewis; 21 במרץ 1713 – 30 בדצמבר 1803) היה פוליטיקאי אמריקאי ממוצא ולשי, אחד מנציגיה של ניו יורק ומחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
לואיס נולד בוויילס ובגיל צעיר התייתם מהוריו והועבר לחסות דודו ודודתו. הוא התחנך בסקוטלנד ובבית הספר "וסטמינסטר" באנגליה, ובשנת 1735, לאחר שהתגורר תקופה בלונדון, היגר לארצות הברית והקים בתי מסחר בפילדלפיה ובניו יורק.
בשובו גברה פעילותו הציבורית והוא נבחר לקונגרס חוק הבולים (1765). באותה עת פרש לואיס מפעילותו העסקית והתיישב בלונג איילנד בניו יורק. בשנים 1775–1779 כיהן כציר מטעם ניו יורק לקונגרס הקונטיננטלי, אשר חבריו חתמו על הכרזת העצמאות של ארצות הברית. בנוסף לכך הוא נבחר לועידת השישים (1775), ולאחר מכן למועצת המדינה הזמנית של ניו יורק (1776–1777). בשנת 1778 נמנה לואיס בין חותמי תקנון הקונפדרציה.
בנו, מורגן לואיס, וחתנו, אדוארד ליווינגסטון, כיהנו בתפקידים בכירים בממשל האמריקני.
דמוגרפיה של בוסניה והרצגובינה
במלחמת יוגוסלביה שהתחוללה בשנות ה-90 של המאה ה-20, במלחמה בה ביצעו הסרבים 'טיהור אתני' לאוכלוסייה המוסלמית (כיום נקראים בוסנים), המדינה נגררה למלחמת אזרחים בין הקבוצות האתניות השונות. הסרבים שחיו בשטח בוסניה והרצגובינה קראו לממשלה היוגוסלבית למנוע את עצמאותה של בוסניה והרצגובינה וכבשו כמעט את כל המדינה. הקרואטים מצידם קראו לקרואטיה (שהוקמה זה מכבר) להתערב ולמנוע את הכיבוש הסרבי. צבא קרואטיה פלש והחזיק באזור התיישבות הקרואטים בדרום בוסניה וסרביה המשיכה לשלוט בשאר המדינה. המלחמה הופסקה על ידי התערבות בינלאומית של ארצות הברית, נאט"ו, האיחוד האירופאי והאו"ם. תוך כדי המלחמה נטשו את בתיהם אזרחים רבים והיגרו למדינות השכנות כך שהמאזן הדמוגרפי השתנה במקצת.
אוכלוסיית בוסניה והרצגובינה מונה לפי אומדן משנת 2006 4,498,976 ורובה מורכבת מקבוצת העמים הדרום סלאבים אשר התיישבו באזור חבל הבלקן.
קבוצות אתניות
מוצאה של אוכלוסיית בוסניה והרצוגבינה היא בעיקרה משבטים סלאביים שהתיישבו באזור זה.
בוסנים: 48%, סרבים: 37.1%, קרואטים: 14.3%, אחרים: 0.6% (נכון לשנת 2000)
דת
מחצית מאזרחי המדינה הם נוצרים המשתייכים לפלג הנצרות האורתודוקסית או לנצרות הקתולית. האסלאם שהגיע במאה ה-15 בעקבות הכיבוש העות'מאני של חבל הבלקן התפשט בעיקר בבוסניה והרצגובינה. קרואטים קתולים וסרבים אורתודוקסים המירו את דתם לאסלאם כך שנוצרה קבוצה חדשה בבוסניה והרצגובינה שפיתחה לעצמה זהות דתית ואתנית שונה. המוסלמים הסלאבים נקראים כיום בשם בוסניאקים ובעבר כונו בשם "מוסלמים כלאום". כינוי זה אינו תקין פוליטית משום שהמונח "מוסלמים" מתייחס לדת ולא ללאום. בעשור השני של המאה ה-21, כ-40% מאזרחי המדינה הם מוסלמים.
שפות
תושבי בוסניה-הרצגובינה דוברים את השפה הסרבו-קרואטית שהיא שפה דרום סלאבית, אף על פי שהיא נקראת "בוסנית" בחלקים בהם חיים הבוסנים, "קרואטית" בחלקים בהם מתגוררים הקרואטים ו"סרבית" ברפובליקה סרפסקה. ההבדל העיקרי בין השפות הוא מערכת הכתב - בפדרציה של בוסניה והרצגובינה משתמשים באלפבית לטיני, ואילו ברפובליקה סרפסקה משתמשים באלפבית קירילי הכולל יותר מ-30 אותיות, שרבות מהן נהגות בצורה זהה להגייתן באנגלית. האלפבית הערבי היה בעבר בשימוש לכתיבת השפה הבוסנית.
ראו גם: שפות בבוסניה והרצגובינה
דבי בסרגליק
דבי (דבורה) בסרגליק (19 בנובמבר 1955 – 10 במרץ 2005) הייתה שחקנית, מחזאית ומדבבת ישראלית.
נולדה ביפו. בוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב והוראת תיאטרון במכללת לוינסקי לחינוך. שיחקה בתיאטרון הרפרטוארי, המסחרי, תיאטרוני ילדים ובפסטיבל עכו. כתבה, ביימה, עיצבה והדריכה שחקנים במחזות זמר. עסקה בהוראת תיאטרון במכללת לוינסקי לחינוך, בבתי ספר ובמסגרות חינוך למבוגרים.
קריירת משחק ודיבוב
דבי בסרגליק הופיעה בעיקר בתפקידי משנה בתיאטרון ובטלוויזיה והתמחתה בדיבוב סדרות וסרטי הנפשה ופרסומות.
כתבה וביימה את ההצגות: "כניסה אחורית" ו"ירושלים של סבא".
במסגרת הסדרה "בסוד העניינים" (סדרת-ההמשך ל"בלי סודות"), השתתפה במערכוני "המשרד המוזר" לצידה של רובי פורת שובל.
דיבבה בלמעלה משמונים סדרות וסרטי הנפשה, ביניהם: "פרופסור קשת", "קספר וחברים", "היי! בינבה", "אבירי האור הקסום" (אכזרינה), "נילס הולגרסון" (אולה), "דורימון", "דביבוני היער הירוק", "אלף ואחת אמריקות", "ממלכת עכברי השן", "הרפתקאות עיר הדובשנים" (אפי), "אגדות המלך שלמה", "עכברונים קטנים בערבה", "החרב באבן", "עכבר העיר ועכבר הכפר", "102 כלבים וגנבים", "בלינקי ביל", "פו הדב: סיפורו של פיל נפיל", "חוות סוסי הפוני", ובדמויות רבות בסדרת הטלוויזיה "אגדות האחים גרים".
הייתה המדבבת הראשונה של ארתור ריד, הדמות הראשית בסדרה "ארתור", עד פטירתה.
ב-10 במרץ 2005 נפטרה בסרגליק ממחלת הסרטן והיא בת 49. נטמנה בבית העלמין ירקון.
שריון לוחות גותי
שריון לוחות גותי הוא שריון לוחות מלא מפלדה שיוצר בנסיכויות גרמניה ובקיסרות הרומית הקדושה בימי הביניים הגותיים במאה ה-15. השריון סיפק הגנה הקפית טובה מאוד לאביר וכיסה את כל חלקי גופו, והיה אחד השריונות הטובים ביותר בתקופתו. השריונות הגותים היו נפוצים בעיקר באזור גרמניה, אך מאוחר יותר מאפיינים גותיים התפשטו גם לצפון איטליה ולדרום אנגליה.
השריונות הגותיים יוצרו במאה ה-15 והגיעו לשיאם ב-1480 בערך, אז נחשבו לטובים באירופה. השריונות הגותיים, ובפרט אלה שיוצרו תחת הנהגתו של הקיסר מקסימיליאן הראשון דוגמו בקימורים ורכסים (fluting) בצורת מניפה שהגבירו את חוזק המבנה של השריון והסיטו חצים מפגיעה בנקודות חשובות. לוחות השריון חפפו זה על זה ואפשרו לאביר הלובש את השריון תנועה וניידות מלאה, כולל טיפוס על סוס וריצה עם השריון. בנוסף ללוחות הפלדה שחפפו בחלקם כלל השריון מעילי שרשראות שסיפקו הגנה נוספת באזור הכתפיים, המפרקים והמפשעה.
הקסדה הגותית, שנקראת Gothic Sallet או פשוט Sallet, אופיינה במגן פנים מחודד ותיתורה מוארכת ומחודדת שהגנה על העורף (תמונה של קסדה גותית פשוטה). עיצוב זה הקנה לקסדה מראה "גותי" (בדומה לקתדרלות הגותיות). כדי להגן על הסנטר והצוואר נועד לוח שריון מעוצב בשם Bevor שנלבש מעל ללוח החזה ומעליו נלבשה הקסדה.
המבנה של השריון הגותי היה חד ו"קוצני". מבנה זה שירת הן מטרות מעשיות (הגנה) והן מטרות עיצוביות וסגנוניות בהשראת האמנות הגותית ואופנת הלבוש של שלהי ימי הביניים. לדוגמה: מגפי השריון, ה-sabaton, כללו קצוות מוארכים ומחודדים, בחיקוי אופנת המגפיים של אותה תקופה. שריונות ששימשו למצעדים וטקסים קושטו גם בדוגמאות חריטה ופיתוחי מתכת העשויים ממתכות יקרות כגון זהב.
במאה ה-16, בעקבות השפעה של האסכולה האיטלקית, התפתח השריון הגותי לשריון מסגנון Maximilian שבו הקימורים והרכסים היו צרים ובקווים מקבילים זה לזה (תמונה 1, תמונה 2). השריון הושפע מאסכולת מילאן ומבנה השריון עצמו היה יותר מעוגל מאשר השריון הגותי.
מבחינה צבאית, שריון הלוחות הגותי סיפק הגנה טובה מאוד ללוחם העוטה אותו. מכות וחיתוכי חרב רגילים לא חדרו אותו והוא היה חדיר לחצים רק בטווח קצר ורק מול קשתות חזקות במיוחד (כגון קשת ארוכה או רובה קשת כבד). הגנתו של אביר בשריון לוחות גותי הייתה כה טובה עד שיכול היה להילחם בו-זמנית במספר יריבים משוריינים ולא משוריינים כאחד. כנגד שריון הלוחות פותחו כלי נשק דו-ידניים ייעודיים בהם נשקי מוט כגון גרזן-חנית, האלברד, בק דה קורבין ואלשפיס, וכן פטיש קרב, גרזן קרב דו-ידני כבד וחרב דו-ידנית. בנוסף נשאו הלוחמים פגיונות דקירה על מנת לדקור אביר משוריין שהופל על הקרקע בנקודות התורפה של השריון (כגון חריצי העיניים בקסדה, בית השחי והמפשעה).
Stronger (שיר של קניה וסט)
Stronger הוא סינגל של אמן ההיפ הופ האמריקאי, קניה וסט, והוא הסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, Graduation. הוא הופק על ידי וסט, בשיתוף עם מייק דין. קולות הרקע בשיר הם סימפול של השיר "Harder, Better, Faster, Stronger" של צמד המוזיקאים דאפט פאנק, שקיבלו קרדיט בכתיבת השיר והחליפות שלהם הופיעו בקליפ הנלווה אליו. הסינגל זכה להצלחה ענקית במהרה והפך להיות הסינגל השלישי של וסט שהגיע למקום ראשון במצעד הבילבורד הוט 100. Stronger זכה בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הראפ הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-50.
שם השיר והמשפט הראשון מהווים פרפרזה על האימרה "מה שלא הורג אותי מחשל אותי" של ניטשה.
רקע
Stronger שוחרר לראשונה בחודש מאי 2007 במיקסטייפ שלו "Can't Tell Me Nothing". ביוני 2007 השיר הופיע ברדיו של BBC, ומאוחר יותר שוחרר והופיע בתחנות הרדיו אחרות. את הקליפ והשיר עיצב האמן היפני טאקאשי מוראקאמי, ששיתף פעולה עם וסט ברוב האלבום. בעטיפה מופיע הקמע של וסט, הדוב שנשר מהקולג', בדמות מצוירת עם המשקפיים של קניה, וראש רובוטי של צמד דאפט פאנק. ב-1 ביולי וסט שר גרסה חלקית של Stronger בהופעה ב-"Concert for Diana" שבאצטדיון ומבלי, לקהל של 63,000 אנשים.
הסינגל שוחרר ל-iTunes ב-31 ביולי 2007. הוא פתח המצעד הבילבורד הוט 100 כבר במקום ה-47, והגיע ללשיאו בסופו של דבר במקום הראשון. זהו הסינגל השלישי של וסט שמגיע למקום הראשון במצעדים בארצות הברית, אחרי Slow Jamz ו-Gold Digger. לאחר שהפך להיות הסינגל הראשון של וסט שמגיע למקום הראשון בבריטניה, כבש השיר את המצעדים בקנדה, טורקיה וניו זילנד. השיר זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הראפ הטוב ביותר". הקליפ לשיר צולם ביפן תשעה ימים, והופיע בפעם הראשונה בפרמיירה ב-MTV גרמניה ב-26 ביולי. הוא נחשב לאחד מהווידאו קליפים היקרים ביותר בכל הזמנים.
האוניברסיטה הבין-לאומית לעסקים ומשפטים
האוניברסיטה הבין-לאומית לעסקים ומשפטים (ידועה יותר בשמה האנגלי IUBL - International University of Business and Law) היא אוניברסיטה פרטית הממוקמת בעיר חרסון אשר באוקראינה. תארים מהאוניברסיטה האוקראינית הזו אינם מוכרים בישראל מפני שהיא מאפשרת רכישת תארים בהתכתבות ולמעשה פועלת כבית חרושת לתארים.
לימודים
האוניברסיטה מאפשרת לתלמידיה לרכוש תארים במגוון רחב של תחומים כגון משפטים, מנהל עסקים, חשבונאות, מדעי הטבע, יחסים בינלאומיים, כלכלה ומחשבים. האוניברסיטה מפעילה מסלולים לתואר ראשון, לתואר שני ולדוקטורט. האוניברסיטה מאפשרת לתלמידיה לרכוש תארים אלו בהתכתבות.
דרישת הקבלה לתואר הראשון היא תעודת סיום תיכון. האוניברסיטה מכירה בתעודות סיום תיכון ממגוון מדינות בעולם, כולל ממדינות מפותחות כגון ארצות הברית ובריטניה, אך גם ממדינות מתפתחות, כגון סומליה, איי סיישל וניגריה. דרישת הקבלה לסטודנטים ישראלים היא תעודת בגרות. לא קיימות דרישות קבלה אחרות לאוניברסיטה, כגון רף ממוצע בגרויות, בחינה פסיכומטרית או מבחן קבלה.
דירוג אקדמי והכרה
האוניברסיטה אינה מופיעה ברשימות הדירוגים של גופי דירוג האוניברסיטאות המובילים כגון דירוג שאנגחאי, דירוג Times או דירוג QS.
ההכרה האקדמית בתארים שמעניקה האוניברסיטה משתנה ממדינה למדינה בהתאם לחוק המקומי. ככלל בישראל אין הכרה אוטומטית בתארים מחוץ לארץ וההכרה בהם תלויה, בין השאר, באיכות תוכנית הלימודים. אולם דרישה בסיסית להכרה בתואר כזה הוא שהמוסד שהנפיק אותו יהיה מוכר על ידי הרשויות המוסמכות בארץ המוצא, וזה לא המצב ל־IUBL. הכרה בתארים מאוניברסיטת IUBL, וככלל בתארים מאוניברסיטאות באוקראינה, במדינות מחוץ לאוקראינה היא מורכבת כיוון שמערכת ההשכלה הגבוהה באוקראינה לא מקיימת סטנדרט אחיד אשר מאפשר להשוות בין תארים מאוניברסיטאות שונות בתוך אוקראינה וכן בין אוניברסיטאות באוקראינה ומחוצה לה.
בשנת 2015 נטען באתר האוניברסיטה שחברות ב-IAU, ארגון האוניברסיטאות העולמי מטעם ארגון אונסק"ו מקנה לאוניברסיטה הכרה בינלאומית בתאריה. עם זאת, נכון לשנת 2015, אוניברסיטת IUBL אינה חברה בארגון זה של אונסק"ו. התאחדות האוניברסיטאות הבינלאומית היא ארגון לשיתוף פעולה בין מוסדות אקדמיים שאינו עוסק בהכרה של מוסדות אקדמיים, והחברות בו היא וולונטרית. בארגון חברות כ-620 אוניברסיטאות, רובן ממדינות מתפתחות באפריקה, אסיה ומזרח אירופה.
פעילות בישראל
בישראל קיימים ארגונים שונים המציעים תארים בהתכתבות של אוניברסיטת IUBL. בשנת 2015 פורסמו חשדות לגבי איכות הלימודים האקדמיים באוניברסיטת IUBL, והיותה בית חרושת לתארים.
משרד החינוך פרסם אזהרה לציבור בדבר תארים מאוניברסיטת IUBL. ממידע שהתקבל במשרד, וממידע שהתקבל ממשרד החינוך האוקראיני, עולה כי הדיפלומה המונפקת לבוגרי תוכנית לתארים ראשון, שני ושלישי ממוסד זה, אשר נלמדה באמצעות שלוחה בישראל, אינם מאושרים על ידי הרשויות המוסמכות באוקראינה. על כן, לא ניתן להגיש בקשה להכרה בתארים אלו למשרד החינוך הישראלי. הכרה בתארים אשר נלמדו בהתכתבות ישירות מול האוניברסיטה באוקראינה, ולא דרך שלוחותיה בישראל, תיתכן במידה ותעבור את הבדיקה הפרטנית אשר מתבצעת במשרד החינוך לכל בקשה להכרה בתואר מחוץ לארץ.
נשיא אוזבקיסטן
נשיא הרפובליקה של אוזבקיסטן (באוזבקית: O‘zbekiston Respublikasining Prezidenti, או Ўзбекистон Республикасининг Президенти) הוא ראש מדינת אוזבקיסטן והמפקד העליון של צבא אוזבקיסטן. עד לפטירתו ב-2 בספטמבר 2016 היה אסלאם קרימוב נשיא אוזבקיסטן, לאחר שנבחר לתפקיד בפעם השלישית.
הבחירות הנשיאותיות
ב-29 בדצמבר 1991 נערכו הבחירות הנשיאותיות הראשונות בתולדות המדינה. לנשיא האוזבקי הראשון נבחר אסלאם קרימוב ברוב מוחץ של 86%. המועמד שנגדו קרימוב התמודד היה מנהיג הארק - המפלגה הליברל-דמוקרטית של אוזבקיסטן, מוחמד סאליח, שמיד לאחר הבחירות אולץ לצאת לגלות.
ב-9 בינואר 2000 נערכו שוב בחירות לתפקיד נשיא המדינה, קרימוב זכה שוב הפעם ברוב של 91.9%. המתמודד היחיד שהיווה אתגר היה עבדולחפיז ג'לולוב, מנהיג מפלגת העם הדמוקרטית.
ב-23 בדצמבר 2007 אסלאם קרימוב התמודד שוב, לקראת קדנציה שלישית רצופה. הוא זכה שוב הפעם ברוב של 90.77%. מולו התמודדו שלושה נוספים:
השבועה הנשיאותית
חוקת אוזבקיסטן מצהירה כי מועמד לתפקיד הנשיא חייב להיות לפחות בן 35, שולט ומדבר בשפת המדינה (אוזבקית), חי והתגורר באוזבקיסטן עשור לפחות. בעת היכנסו לתפקיד, על הנשיא לשאת את השבועה הנשיאותית, שמצוטטת בסעיף 92 בחוקה האוזבקית ושהתקבל על ידי הפרלמנט האוזבקי.
ולהלן מילות השבועה:
קישורים חיצוניים
es:Anexo:Presidente de Uzbekistán Liste des présidents d'Ouzbékistan
קבורת הלב בנפרד מהגוף
קבורת הלב בנפרד מן הגוף היא מנהג שנהגו בו באשר לאנשים מפורסמים (לרוב מלכים) שהלכו לעולמם, הקשור, כפי הנראה, לפולחן שרידי הקדושים בכנסייה הקתולית בימי הביניים. בתקופה זו (ובימי הקדם) ייחסו ללב תכונות כמרכז הרגש והאומץ. קבורת הלב בנפרד מהגוף באה לפזר מבחינה סמלית את התכונות החיוביות המיוחסות לקבורתו של אדם חיובי, ולהעביר חלק מהן למקום נוסף, במקום שתהיינה מרוכזות במקום אחד. באופן זה התכונות החיוביות – אומץ, יושר, רחמים, ונדיבות, מצויות הן בקברו של הגוף והן במקום בו טמון הלב.
סוג נוסף של קבורת הלב בנפרד מן הגוף הוא עקב נסיבות מורבידיות שונות, כגון מקרהו של לואי ה-17 שיידון להלן, בו הושלך הילד אל קבר עניים משותף וללא שם, אך לבו נלקח על ידי רופא מלוכני, ונשמר במשך מאתיים שנה.
מלכי אנגליה
חלק ממלכי אנגליה נקברו בנפרד מלבם:
מלכי צרפת
רבים ממלכי צרפת נטמנו כשלבם מחוץ לגופם. ובמשך תקופה מסוימת היה זה מנהג מקובל. מיוחד הוא מקרהו של הדופין, המכונה לואי ה-17, אשר נשאר בחיים לאחר עריפת ראשו של אביו בזמן המהפכה הצרפתית. הדופין מת בן 10, כשהוא עני ואין אדם אשר יתמוך בו. גופו הושלך לקבר ללא שם, אך רופא מלוכני שצפה בקבורה הצליח לעקור את לבו של הדופין, ולשמרו בפורמלין. הלב עבר גלגולים שונים במשך מאתיים שנים, ולבסוף הוחזר לצרפת בשנת 1975. לאחר שבדיקת DNA אישרה כי האיבר קשור גנטית לקווצת שער של אמו, מארי אנטואנט, נקבר הלב בכנסייה בסן דני בפריז, בטקס רב רושם, על ידי מלוכנים ואנשי כנסייה צרפתים, ב־8 ביוני 2004.
מלכי בית הבסבורג
היה זה מנהגם של מלכי בית הבסבורג להיטמן בשלושה חלקים: הגוף עצמו נטמן בקפלת הקיסרים, בכנסייה הקפוצ'ינית בווינה, בעוד שחלקי הגוף הפנימיים נקברו במקום אחר, ואילו הלב נטמן ב"אוגוסטינר קירכה" בסמוך, אך בנפרד. הנוהג נשמר בין 1600 בערך ל-1872, אך אף לבו של קיסר אוסטריה האחרון, קרל הראשון נקבר בווינה, בנפרד מגופו, שנקבר באיי מדירה, מקום גלותו ומותו.
מלכי בוואריה
לודוויג השני ("המטורף") מלך ממלכת בוואריה קבור בקתדרלה של מינכן ולבו בכד בכנסייה באלטוטינג (Altotting), שהיא מקום עלייה לרגל לקתולים של גרמניה (גם שם, כמו בצ'נסטוחובה שבפולין, יש פסל קדוש של "מדונה שחורה").
אלכס (תוכי)
אלכס (מאי 1976 - 6 בספטמבר 2007) היה תוכי אפריקאי אפור בעל יכולת דיבור, נושא מחקרה של הפסיכולוגית איירין פפרברג במשך 30 שנה, תחילה באוניברסיטת אריזונה ומאוחר יותר באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת ברנדייס. פפרברג קנתה את אלכס בחנות לחיות מחמד כשהיה בן שנה. היא נתנה לו את השם "אלכס" כראשי תיבות של Avian Language EXperiment (עברית: ניסוי בלשני בעופות), אך הסבה מאוחר יותר את המשמעות הרשמית של ראשי התיבות ל"Avian Learning EXperiment" (עברית: ניסוי למידה בעופות), כדי למנוע התנגדות למחקרה בקרב בלשנים שאינם מקבלים את כישוריו של אלכס כעדות לשימוש אמיתי בשפה.
לפני מחקרה של פפרברג סברו בקהילה המדעית כי יש צורך במוח גדול כדי להתמודד עם בעיות מורכבות הקשורות לשפה והבנה. תופעת ה"דיבור" אצל עופות מסוימים, בעיקר אצל תוכים ועורבים שונים, לא נחשבה לשימוש והבנת שפה כמו אצל בני אדם, אלא רק לחיקוי חסר הבנה של צלילים. לדעת פפרברג, הישגיו של אלכס הצביעו על כך שציפורים מסוגלות להשתמש במילים באופן תבוני. פפרברג כתבה כי האינטליגנציה של אלכס עמדה בשורה אחת עם זו של דולפינים וקופים. נוסף לכך היא טענה כי האינטליגנציה של אלכס השתוותה לכזו של ילד בן חמש, וכי הרמה הרגשית שלו עמדה על זו של ילד בן שנתיים. כמו כן אמרה כי הוא לא מימש את כל הפוטנציאל שלו לפני מותו.
חייו
בשנת 1976 החליטה פפרברג, אז סטודנטית לכימיה באוניברסיטת פרדו באינדיאנה, לעבור למחקר התנהגותי בתוכים, ולצורך זה קנתה את אלכס בחנות לחיות מחמד בשיקגו. הוא היה אז בגיל שנה לערך, ותאריך לידתו המדויק אינו ידוע. פפרברג התלבטה במי לבחור מתוך מספר תוכים אפורים בכלוב, ולבסוף ביקשה מן המוכר בחנות לבחור בשבילה.
פפרברג ידעה על כישלונותיהם של חוקרי התנהגות קודמים לאמן תוכים להשתמש בדיבור לצורך מעשי כלשהו, וחיפשה שיטת לימוד יעילה יותר. היא קראה על חובבי ציפורים בגרמניה שהיו מאלפים ציפורי שיר לשרוק שירים פופולריים (של בני-אדם) בשיטת המדגים/מתחרה (model/rival technique). בשיטה זו ישנם שני מאלפים שאחד מהם משחק מורה המדגים את ההתנהגות המבוקשת, בעוד שהאחר משחק תלמיד המתחרה עם הציפור על חיקוי התנהגות המדגים וזכייה בפרסים. שיטה זו התבררה כמוצלחת מאוד. מי ששיחקה את תפקיד המתחרה באותן שנים הייתה שותפתה של פפרברג לדירת הסטודנטים שלהן. שנים לאחר מכן, כאשר פפרברג הייתה חוקרת בעלת מעבדה באוניברסיטה ואימנה תוכים נוספים, אלכס היה משחק לעיתים את תפקיד המתחרה.
אלכס נמצא מת במפתיע בכלובו בבוקר ה-6 בספטמבר 2007, בגיל 31 שנים, פחות מתוחלת החיים הארוכה של אפרורים אפריקנים. ככל הידוע הייתה בריאותו תקינה, וסיבת מותו אינה ברורה. מילותיו האחרונות לפפרברג היו "תתנהגי יפה, להתראות מחר, אני אוהב אותך" ("You be good, see you tomorrow. I love you") שהיו ברכת הפרידה הקבועה שלו בלילה לפני לכתו לישון.
יכולות נוספות ואנקדוטות
בספרים, בהרצאות ובראיונות על אלכס, פפרברג סיפרה על מקרים רבים בהם הוא התנהג באופן מעלה על הדעת הבנה, אך זו לא אושרה בניסוי מבוקר. בדומה לתוכים מדברים אחרים, אלכס למד לחקות מילים, ביטויים ואף משפטים שלמים, לעיתים קרובות בלי שאימנו אותו לכך באופן מכוון, ולעיתים השתמש בהם בהזדמנויות מתאימות להפליא, אך קשה להוכיח שאכן הבין את כוונת המילים.
אלכס חיקה בלא שאומן לכך את הביטוי "אני מצטער", והשתמש בו בהקשרים נכונים. בפעם הראשונה היה זה כאשר פפרברג כעסה עליו משום שלעס את טופס הבקשה שלה למימון מן הקרן הלאומית למדע. פפרברג גם דיווחה שבמשך השנים אלכס למד לבטא "אני מצטער" בנימת קול יותר ויותר מעוררת חמלה.
אלכס לעיתים קרובות השתעמם מחזרה בלתי-פוסקת על סוג שאלות שהוא כבר הכיר היטב (חזרה שנדרשה על-מנת להשיג מדגם מייצג גדול מספיק להוכחת מובהקות סטטיסטית). לעיתים הוא היה מסרב לענות, או אף עונה כל תשובה פרט לנכונה. במקרה אחד ערכה פפרברג הדגמה למדענית אורחת, ושאלה את אלכס "כמה צמר ירוק?". התשובה הנכונה הייתה "שתיים", אך אלכס התעקש לתת את התשובות "אחת" ו"ארבע" לסירוגין. כאשר הבינה פפרברג שאלכס משטה בה היא אמרה לו בחומרה "בסדר אלכס, אתה צריך לקחת פסק זמן", וסגרה אותו בחדרו. מיד נשמע קולו של אלכס מעבר לדלת: "שתיים... שתיים... שתיים... אני מצטער... בואי הנה".
בתקופה שבה שהה במרפאה וטרינרית לאחר שעבר ניתוח, אחת העובדות דיווחה שאלכס חזר ואמר: "את רוצה אגוז?", "את רוצה תירס?". העובדת שהייתה עסוקה סירבה בנימוס והמשיכה להתעלם ממנו. לבסוף אמר אלכס "טוב, אז מה את כן רוצה?".
אלכס קיבל פעם במתנה בובת תוכי, צעצוע המיועד להפיג את בדידותם של תוכיי מחמד הסגורים בכלובם. הוא לא הקדיש לצעצוע תשומת לב, אך לאחר מספר ימים פפרברג ראתה אותו אומר לצעצוע "לדגדג". כאשר הצעצוע לא סיפק את הדגדוג הנדרש, אלכס אמר "אתה אידיוט" ועזב אותו. אלכס ככל הנראה קלט ביטוי זה מתלמידים של פפרברג, בעת שהרגיז אותם בחוסר שיתוף פעולה.
יורדנקה דונקובה
יורדנקה ליובצ'ובה דונקובה (בבולגרית: Йорданка Любчова Донкова; נולדה ב-28 בספטמבר 1961) היא אתלטית עבר בולגריה. היא אלופה אולימפית (סיאול 1988), אלופת אירופה (שטוטגרט 1986) והחזיקה בשיא העולם בריצת 100 מטר משוכות (12.21 שניות) במשך 28 שנים.
ביוגרפיה
דונקובה נולדה בסופיה. בילדותה עברה תאונה בה איבדה שתי אצבעות מכף ידה הימנית.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיימה דונקובה במקום 11 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.39 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 13.24 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה במילאנו, איטליה במרץ 1982 זכתה דונקובה במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.09 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בספטמבר אותה שנה זכתה דונקובה במדליית כסף, בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.54 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג שוודיה בשנת 1984 זכתה דונקובה במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.09 שניות.
בגלל החרם שהטילו מדינות הגוש המזרחי (ברית ורשה) על אולימפיאדת לוס אנג'לס, נמנע מדונקובה להשתתף.
שיאנית עולם ואלופת אירופה
בתחרות שנערכה בקלן, מערב גרמניה ב-17 באוגוסט 1986 קבעה דונקובה בריצת 100 מטר משוכות שיא עולם חדש של 12.29 שניות. בשלב המוקדמות, היא שיפרה את שיא העולם בן 6 שנים של גרז'ינה רבשטין מפולין (12.36 שניות) והעמידה אותו על תוצאה של 12.34 שניות. שבועיים לאחר מכן, באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, מערב גרמניה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בשיא תחרות חדש של 12.38 שניות (השיא הנוכחי) ובמדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.68 שניות. שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בליובליאנה, סלובניה ב-7 בספטמבר היא שיפרה שוב את שיאה העולמי והעמידה אותו על 12.26 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בלייוון, צרפת בפברואר 1987 זכתה דונקובה במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.79 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס ארצות הברית במרץ אותה שנה זכתה דונקובה במדליית כסף בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.85 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה אותה שנה סיימה דונקובה במקום הרביעי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.49 שניות, המנצחת הייתה בת ארצה ג'ינקה זגורצ'בה (12.34 שניות).
אלופה אולימפית
בתחרות שנערכה בסטארה זאגורה, בולגריה ב-20 באוגוסט 1988 קבעה דונקובה בריצת 100 מטר משוכות שיא עולם חדש של 12.21 שניות (הנוכחי, 2012) והוכיחה שהיא מוכנה לאולימפיאדת סיאול (1988). במשחקים האולימפיים עצמם, שנערכו בספטמבר היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש של 12.38 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.02 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בהאג, הולנד בפברואר 1989 זכתה דונקובה במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.87 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בג'נובה, איטליה בפברואר 1992 זכתה דונקובה במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.03 שניות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה דונקובה במדליית ארד בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.70 שניות ולא הצליחה להגן על תוארה.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בפריז, צרפת במרץ 1994 זכתה דונקובה במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.85 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט אותה שנה זכתה דונקובה במדליית ארד בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.93 שניות.
חייה האישיים
לדונקובה שלושה ילדים, היא עברה הפלה בשנת 1989 בהריונה הראשון. בנה הראשון נולד בשנת 1991 והתאומות נולדו בשנת 1996.
יהודה דובדבני
יהודה דובדבני (נולד ב-1942) שירת כתת-אלוף בצה"ל, מפקדה הראשון של חטיבת גבעתי המחודשת, בעל עיטור המופת.
שירותו בצה"ל
יהודה דובדבני נולד בפתח תקווה. במלחמת השחרור התייתם מאביו,, שהיה מפקד פלוגה בחטיבה 7 בקרב לטרון, ונהרג בעת שחילץ פקוד משדה הקרב. היה חבר בגרעין הנוער העובד והלומד ועבד במשק בקיבוץ עמיעד. עם גיוסו לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל, התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר דובדבני מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בצנחנים בגדוד 890. במלחמת ששת הימים נלחם בגזרת רפיח. לאחר שסרן גד מנלה נהרג, החליף אותו דובדבני בתפקיד קצין המבצעים של חטיבת הבקעה והשתתף במרדפים רבים אחר מחבלים מסתננים משטח ממלכת ירדן.
לפני מלחמת יום הכיפורים היה דובדבני חניך בקורס פיקוד ומטה. כשהחלה המלחמה הוא עזב את הקורס והצטרף כנספח למחלקת הקצינים בגדוד 890. בהכנות לקרב החווה הסינית צירף אותו המג"ד איציק מרדכי לחפ"ק. במשך הקרב נהרג סרן מפקד פלוגה ג' ודובדבני החליפו. על תפקודו כמפקד פלוגה זו, ארגון פינוי הפצועים וחילוץ לוחמיה לאחור תחת אש מצרית, כשהוא נשאר הלוחם האחרון בשטח ההשמדה, זכה לעיטור המופת. לאחר המלחמה פיקד על בסיס הטירונים של הצנחנים. בשנת 1975 השתתף בפינוי המתנחלים מתחנת הרכבת מסעודה (סבסטיה). ב-1977 התמנה למפקד גדוד 50, גדוד הנח"ל המוצנח. במבצע ליטני פיקד על היחידות החטיבתיות של הצנחנים. לאחר מכן השתלם בלימודים במכללה לפיקוד של החיל הנחתים האמריקני. בשנים 1980 עד 1982 שימש מפקד חטיבת הבקעה.
במלחמת לבנון הראשונה שימש סגן מפקד אוגדה. בנובמבר 1982, הטיל הרמטכ"ל רפאל איתן על דובדבני את משימת הקמת חטיבת גבעתי החדשה כחטיבת חיל רגלים סדירה האחראית למשימות נחיתה מהים. הוא פיקד על החטיבה עד 1984. לאחר מכן היה למפקד עוצבת אדום, ראש מטה פיקוד הדרום, ונספח צה"ל בדרום אמריקה. השתחרר מצה"ל בדרגת תת-אלוף.
לאחר שחרורו מצה"ל
בשנת 2000 נודע כי הוגשה נגד יהודה דובדבני תלונה על הטרדה מינית. תלונה זו הייתה חלק מהתעוררות ציבורית להבנה כי בצה"ל נהוגות נורמות פסולות של הטרדה מצד מפקדים בכירים כלפי חיילות המשרתות בדרגים נמוכים. הנושא אף עלה בדיון של ועדת הכנסת לקידום מעמד האישה (15.8.2000) על ידי יו"ר הוועדה, יעל דיין. דיין טענה כי לא ייתכן שדובדבני יצא פטור מעונש רק בשל העובדה שהחליט לפרוש מהצבא בעקבות התלונה ומחתה על כך שלמרות המקרה זכה דובדבני במשרה בכירה באתר בעל משמעות סמלית וחינוכית.
משפחתו
אביו של דובדבני, משה, נהרג בקרבות מבצע בן נון א' לכיבוש משטרת לטרון, ב-25 במאי 1948. גופתו לא זוהתה, והוא נקבר כאלמוני בבית הקברות נחלת יצחק. במשך שנים הוגדר כחלל מערכות ישראל שמקום קבורתו לא נודע עד שבשנות ה-90 של המאה ה-20 הצליחו אנשי יחידת אית"ן לגלות את זהותו. תא"ל במיל' משה (צ'יקו) תמיר הוא אחיינו של דובדבני. בתו היא סא"ל בצה"ל.
פקודת מניעת טרור
פקודת מניעת טרור היא פקודה בדיני מדינת ישראל המשמשת, לצד סעיפים בחוק העונשין, תקנות ההגנה (שעת חירום) וחיקוקים נוספים, כלי משפטי בידי המדינה להאבק בארגוני טרור (כולל ארגונים שהוכרזו על ידה כארגוני טרור). הפקודה מטילה עונשים כבדים על מי שמשתתף בפועל בפעולות טרור ועל חבר בארגון טרור.
חוק המאבק בטרור, שנחקק באביב 2016, ביטל את הפקודה, כאשר תוקף הביטול הוא מיום 1 בנובמבר 2016.
חקיקת החוק (1948)
הפקודה נחקקה על ידי מועצת המדינה הזמנית ב-23 בספטמבר 1948, בעקבות רציחתו בירושלים של המתווך מטעם האו"ם, הרוזן ברנדוט ב-17 בספטמבר, שיוחסה ללח"י. שלושה ימים לאחר הרצח הותקנו תקנות שעת חירום למניעת טרור, תש"ח-1948, ולאחר שלושה ימים נוספים הן הוחלפו בפקודת מניעת טרור. בעקבות חקיקת הפקודה הוכרזו לח"י וחזית המולדת כארגוני טרור ונעצרו כ-200 איש, בהם אחד משלושת ראשי הלח"י, נתן ילין-מור.
במכתב אל בכור-שלום שטרית, שהיה אז שר המשטרה, מחו מנחם בגין ויעקב מרידור על התקנות. הם טענו שהן פוגעות בזכויות אדם וזכויות אזרח וכי יש לפעול לביטולן.
תיקון מס' 1 (1980)
עד שנת 1980 היו כל הסמכויות על פי הפקודה נתונות לשלטונות צה"ל ולשר הביטחון, ואלו שמשו כמוציאיו לפועל של החוק. בשנת 1980 התקבל חוק לתיקון פקודת מניעת טרור, תש"ם-1980, שהעביר את הסמכויות על פי הפקודה ממערכת בתי הדין הצבאיים ושר הביטחון, למערכת בתי המשפט האזרחיים ולשר המשפטים.
בתיקון גם נוסף לפקודה סעיף 4(ז), שאסר עשיית מעשה שיש בו הזדהות עם ארגון טרוריסטי, כגון בהנפת דגל או השמעת המנון במקום ציבורי.
תיקונים מס' 2 ו-3 - חוק המפגשים וביטולו (1986-1993)
סעיף זה בוטל שש וחצי שנים לאחר מכן, בינואר 1993. הביטול הוצג, בדברי ההסבר להצעת החוק, כנובע "משיקולים של מדיניות משפטית", משום שהאיסור על מגע כזה, כאשר הוא פוגע בביטחון המדינה, או נעשה בכוונה לפגוע בו, קיים בסעיף 114 לחוק העונשין. בדברי ההסבר הקפידה הממשלה (בראשותו של יצחק רבין) להדגיש כי "בקיום העבירה הנדונה או בביטולה אין כדי להשליך על עמדת ממשלת ישראל הרואה באש"ף ארגון טרור והשוללת משא ומתן אתו ואת שיתופו בשיחות השלום".
ביטול הפקודה
בשנת 2016 בוטלה הפקודה כולה, בעקבות חקיקת חוק המאבק בטרור שהחליף אותה.
תוכן הפקודה
"ארגון טרוריסטי" מוגדר ב: "חבר אנשים המשתמש בפעולותיו במעשי אלימות העלולים לגרום למותו של אדם או לחבלתו, או באיומים במעשי אלימות כאלה".
קובע: "אדם הממלא תפקיד בהנהלה או בהדרכה של ארגון טרוריסטי, או משתתף בדיוניו או בקבלת החלטותיו של ארגון טרוריסטי, או משמש חבר בבית דין של ארגון טרוריסטי, או נואם נאום תעמולה באספה פומבית או ברדיו מטעם ארגון טרוריסטי, ייאשם בעבירה, ובצאתו חייב בדין, יהא צפוי לעונש מאסר עד עשרים שנה". קובע: "אדם שהוא חבר בארגון טרוריסטי, ייאשם בעבירה, ובצאתו חייב בדין, יהא צפוי לעונש מאסר עד חמש שנים".
מפרט סדרה של מעשים הנחשבים לתמיכה בארגון טרור, ואסורים אף הם. מעשים אלה כוללים, בין השאר: פרסום דברי שבח, אהדה או תמיכה בארגון טרור, החזקת חומר תעמולה לטובת ארגון טרור, מתן כסף או שווה כסף לטובת ארגון טרור, עשיית מעשה שיש בו גילוי של הזדהות עם ארגון טרוריסטי או אהדה אליו, בהנפת דגל, בהצגת סמל או סיסמה או בהשמעת המנון או סיסמה. מכוח סעיף זה אסורה הנפה של דגלי חמאס, חזבאללה וארגוני טרור נוספים, ואכיפת האיסור על הנפת דגל פלסטין נתונה לשיקול דעת של המשטרה.
מסמיך את המפקח הכללי של משטרת ישראל להורות על סגירת מקום המשמש לארגון טרוריסטי או לחבריו.
מסמיך את ממשלת ישראל להכריז, בהודעה ברשומות, שחבר אנשים מסוים הוא ארגון טרוריסטי.
הפקודה חלה רק כל עוד עומדת בתוקפה ההכרזה על מצב חירום, הכרזה שניתנה ב-1948 ולא בוטלה מאז.
הפעלת הפקודה
עד 1980 נעשה שימוש בפקודה אך ורק כנגד ארגונים יהודיים, שנטו לאלימות פוליטית, וזאת, לפי דברי החוקר מנחם הופנונג, בשל כך שבהתאגדויות הערביות הופעלו כלים מינהליים ושיפוטיים שונים, בימי הממשל הצבאי ולאחריו. התיקון מ-1980, שהעביר את הפעלת הפקודה לשלטונות האזרחיים, ובמקביל יצר גם עבירה חדשה של "הזדהות עם ארגון טרור", נוצר בעקבות עליית כוחו של אש"ף בשטחים, והתגברות הקולות בישראל הקוראים למשא ומתן עמו. חודשיים לאחר תיקון הפקודה הוכרזו כארגוני טרור 14 ארגונים פלסטינים. החוקר מנחם הופנונג טוען כי בתחילת הפעלת החוק, לא הופעל החוק באופן שוויוני. החוק נאכף כנגד המזדהים עם ארגוני הטרור הפלסטינים, אך לא כנגד מזדהים עם ארגונים יהודים כדוגמת "המחתרת היהודית", שלאחר מעצר אנשיה, והכרזתה כארגון טרור על פי הפקודה, נערכו לה עצרות תמיכה ברחבי הארץ. כאשר הופעל החוק למניעת תמיכה והזדהות עם אש"ף הופעל כנגד יהודים וכנגד ערבים. אייבי נתן הורשע בעבירה על החוק, ונדון ל-15 חודשי מאסר, בשל מפגשיו עם אנשי אש"ף. עם הכרזת תנועת כ"ך והארגונים הקשורים בה כארגוני טרור, הופעל החוק גם כנגד תומכי התנועה.
בפסק דין תקדימי שניתן בשנת 2006, ניתח הנשיא אהרן ברק צו לפי הפקודה למניעת טרור לסגירת "קפה אינטרנט", שבו התרכזה, לטענת המשטרה, פעילות של תנועת כ"ך. ברק בחן את הפעלת הפקודה בתנאים שנוצרו שישים שנה לאחר חקיקתה, ובין היתר לאור חקיקת חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, וקבע כי אכן ניתן להפעילה, אך יש לפרשה לאור חוקי היסוד, ואת שיקול הדעת שנותנת הפקודה יש להפעיל בהתאם לעקרונות היסוד של המשפט המינהלי הישראלי, הכפוף לעקרונות שנקבעו בחוקי היסוד. משמעות הדבר היא כי בבחינת השאלה האם ניתן להפעיל את הפקודה יש לבחון האם הפעלתה הולמת את ערכיה של מדינת ישראל; האם הפעלתה נועדה לתכלית ראויה, והאם הפגיעה שהיא פוגעת בזכויות אדם אינה במידה העולה על הנדרש.
ויליאם ליסטר
ויליאם ליסטר ליסטר (באנגלית: William Lister Lister; 27 בדצמבר 1859 – 6 בנובמבר 1943) היה צייר אוסטרלי, שהתמחה בציור נופים. פרס ווין הוענק לו שבע פעמים. הוא גם זכה בפרס "חבר העמים" על ציורו "באתר הבירה הפדרלית בקנברה".
ביוגרפיה
בגיל שמונה עבר עם הוריו ליורקשייר באנגליה, היכן שנולד אביו. שם הוא למד בבית הספר בדפורד, ולאחר מכן בילה שנה בפריז בלימודי אמנות. בזמן שהיה שם, אביו שינה את שם המשפחה מבוטרי לליסטר. בין השנים 1876–1880 הוא למד הנדסת מכונות במכללה למדעים ואמנויות ועבודות הנדסה פיירפילד, בגלאזגו, ולאחר מכן הפך למהנדס ספינות. תוך כדי הלימודים הצטרף למועדון האמנות סנט מונגו, שהוקם על ידי קריקטוריסט סקוטי והציג במהרה באקדמיה המלכותית הסקוטית, שהיה רק בן שבע עשרה.
לאחר ששירת ארבע שנים בים כמהנדס ספינות, התיישב בלונדון בשנת 1884, שם החל לצייר במקצועיות וכן עסק בהוראה. במהלך שהותו בלונדון הציג בחברה המלכותית לאמנים בריטיים, במכון המלכותי לציירי שמן ועוד בכמה ארגונים אחרים.
הוא חזר לסידני בשנת 1888 שם החל להפיק את נופי הים ואת סצינות החוף הידועות ביותר. הוא הצטרף לאגודת האמנות המלכותית של ניו סאות' ויילס ונשאר בארגון זה כאשר כמה אמנים נפרדו והקימו את "אגודת האמנים, סידני" בשנת 1907. במהלך תקופה זו הוא גם הפך לנאמן של הגלריה הלאומית לאמנות של ניו סאות' ויילס ושימש כסגן נשיא משנת 1919 ועד מותו.
בשנת 1899 הוא התחתן עם בסי ג'נקינס. הוא היה מציג קבוע בגלריה לאמנות של אנתוני הורדרן בשנים 1919–1940.
הוא היה ידוע בהעדפתו בדים גדולים מאוד.
הוא הותיר אחריו בת. אשתו נפטרה לפניו בשנת 1935.
תלמה דרייק
ביוגרפיה
דרייק נולדה בשם תלמה מרי דיי בעיר אלירייה (Elyria) שבאוהיו, שם למדה גם בבית הספר התיכון הקתולי של העיר. בגיל 17 עזבה את אוהיו ועברה לנורפוק שבווירג'יניה, שם הוצב בעלה במסגרת שירותו בצי ארצות הברית. בהמשך למדה באוניברסיטת אולד דומיניון השוכנת בנורפוק. בשנת 1995 נהפכה דרייק לאדם השני מהמפלגה הרפובליקנית שייצג ת העיר נורפוק בבית הנבחרים המדינתי של וירג'יניה, מאז תקופת השיקום. במשך תשע שנים ייצגה את מחוז הבחירה ה-87 בבית תחתון זה של בית המחוקקים. בין היתר הייתה דרייק יושבת ראש ועדת השיכון של וירג'יניה וחברה בנציבות מפרץ צ'ספיק.
בבחירות 2004 נבחרה דרייק אל בית הנבחרים של ארצות הברית, כנציגת מחוז הקונגרס השני של וירג'יניה, אשר שוכן במזרח וירג'יניה ובתוכו נמצאות הערים וירג'יניה ביץ', ויליאמסבורג וחלקים מנורפוק. דרייק נכנסה למירוץ על בית הנבחרים לאחר שנציג המחוז המכהן, אד שרוק, פרש מהחיים הפוליטיים וקטע את מסע הבחירות שלו לתקופת כהונה נוספת. ביום הבחירות הכלליות גברה על דייוויד אש, מועמד המפלגה הדמוקרטית, והייתה לאישה השלישית שייצגה את וירג'יניה בקונגרס אחרי לזלי בירן וג'ו אן דייוויס. בבית הנבחרים הייתה תומכת נלהבת של מדיניות הפנים ומדיניות החוץ של ממשל ג'ורג' ווקר בוש, והתנגדה לסיום מלחמת עיראק.
בבחירות אמצע הכהונה של 2006 נבחרה דרייק מחדש לתקופת כהונה שנייה ברוב דחוק, עם 51% מקולות הבוחרים לעומת 49 האחוזים שגרף יריבה הדמוקרטי פיליפ קלם. עם זאת, בשנת 2008 הובסה דרייק על ידי גלן ניי, וכהונתה תמה בראשית ינואר 2009.
לאחר שעזבה את הקונגרס מונתה דרייק למנהלת מחלקת הרכבות והתחבורה הציבורית בווירג'יניה על ידי מושל וירג'יניה בוב מקדונל, ובהמשך הפך לעוזרת מנהל אגף התחבורה הציבורית בעיריית נורפוק. לזמן מה אף התמקצעה בעולם הנדל"ן. ב-15 בפברואר 2018 הועמדה דרייק בידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לניהול מנהל התעבורה הפדרלי (FTA). ב-3 בינואר 2019, בעקבות התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, פג המינוי. ב-16 בינואר 2019 הועמדה דרייק מחדש למשרה. עם זאת, שוב המינוי לא קרם עור וגידים וב-3 בינואר 2020 תהליך המינוי נקטע.
דדי בורוביץ'
לאחר 4 שנים בהן עבד בחברת "הנמר המעופף" בארצות הברית ונחשף לתחום התעופה, הקים בישראל ב-1968 את חברת כנף לתעופה כללית שהפכה לאחר מכן לשותפות כנף-ארקיע. ב-1976 הקים עם מוטי הוד את חברת ק.א.ל. להובלת מטענים חקלאיים. בשנים 1979 - 1980 הקים מטעם חברת הנמר המעופף את חברת מטרו אינטרנשיונל. את חברת ארקיע רכש ב-1980, וב-1993 הונפקה כנפיים - אחזקות ארקיע בע"מ בבורסה לניירות ערך של תל אביב. ב-2004 השלימה כנפיים את רכישת חברת אל על, מי שהייתה חברת התעופה הלאומית של ישראל.
בורוביץ נשוי לתמי מוזס-בורוביץ', נצר למשפחת מוזס, ואח תאום לפרופסור ישראל (איזי) בורוביץ שהיה שותפו העסקי משך שנים. כיום האחים מסוכסכים ומחפשים את דרכם להפריד גם את הפעילות העסקית המשותפת שלהם בחברת כנפיים, בעלת השליטה בחברת התעופה אל על. ב-2005 נזכר שמו כאחד השותפים ברשת קלאבמרקט שנקלעה לחובות כספיים גבוהים, והוצא צו להגנתה מפני נושים עד למכירתה לרשת המתחרה, "שופרסל". בדיון בבקשת הקפאת ההליכים של קלאבמרקט, העירה, לעברו ולעבר אשתו, השופטת ורדה אלשיך כי היא מצפה מבעלי הרשת לתרום את חלקם (הכספי) בהצלתה. הדברים עוררו מהומה והזוג בורוביץ' מצא עצמו תחת מתקפה על חלקו בקריסת הרשת.
בשנת 2014 לערך פסקה פעילותו העסקית עקב הידרדרות במצבו הבריאותי.
אוריאל פון גמינגן
חייו
פון גמינגן היה מתלמידיו של יוהנס רויכלין. עם היבחרו למשרת הקורפירסט נתמנה גם לקנצלר על ידי הקיסר מקסימיליאן הראשון. היה משפטן, ונודע בגרמניה ביושרו.
כבר בראשית שלטונו הסכים פון גמינגן לחזרת היהודים לתחומי הנסיכות, לאחר גירושם משם בשלהי המאה ה-14 על ידי הנסיך אדולף מנסאו, אך לא הרשה להם לשוב לעיר מיינץ עצמה. ב-1509 התערב פון גמינגן לטובת היהודים כנגד המומר יוהנס פפרקורן שרצה לשרוף את התלמוד. פון גמינגן היה מהיר חימה, ועובדה זו נוצלה על ידי הדומיניקנים, ששנאו אותו לאחר שהתערב לטובת היהודים והגן על רויכלין, כדי לסלקו. הם הלשינו על נושא הגביע שלו, כי הוא גונב מן היין. אוריאל תפס את משרתו בשעת מעשה, ומרוב כעס הרגו. לאחר מכן, מרב רגשות צער וחרטה, חלה ומת.
לאחר מותו (9 במרץ 1514) נתמנה לתפקיד אלברט מברנדנבורג, ממשפחת הוהנצולרן.
היסטוריה של אירופה
ההיסטוריה של אירופה מתחילה בהתיישבות האנושית הראשונה ביבשת אירופה ועד לימינו אלה. נהוג לחלק את ההיסטוריה של אירופה לתקופות זמן הניתנות לניהול מבחינה מחקרית. החלוקה לתקופות נעשית על פי מאפיינים בולטים.
התקופה הפרהיסטורית
העדות הקדומה ביותר להגירת אדם מאפריקה לאירופה היא מאתר דמניסי שבגאורגיה, והיא כוללת מאובנים המתוארכים לגיל של 1.8 מיליון שנה לפני זמננו ומסווגים למין הומו גאורגיקוס או הומו ארקטוס, וכלי אבן מן התרבות האולדובאית. אתרים מאוחרים יותר מן התקופה הפלאוליתית התחתונה משויכים לתרבות האשלית, ומקושרים עם מיני ארקטוס והיידלברגנסיס. בכמה מאתרים אלו נמצאו עדויות לשימוש באש.
האדם הניאנדרטלי הופיע באירופה, בצורתו המובהקת, בתקופה הפלאוליתית התיכונה, לפני כ-200 אלף שנה, והוא מקושר עם הופעת התרבות המוסטרית באירופה. הוא התנהל בחברה של ציידים-לקטים והותיר שרידים ארכאולוגים וקברים במערות. האדם הניאנדרטלי נכחד לפני 45 אלף שנה עד 28 אלף שנה (אחרוני השרידים של התרבות המוסטרית נמצאו במערות בצוק גיברלטר) במקביל להגירתם של בני-אדם מן המין האנושי המודרני ליבשת. בני-אדם אלו השתמשו במגוון כלי אבן וכלי עצם משוכללים מתרבויות כמו התרבות האוריניאקית, התרבות הגרביטית והתרבות המגדלנית. מתקופה זו שרדו לראשונה יצירות אמנות פרהיסטורית כמו צלמיות ונוס וציורי קיר במערות.
נסיגת קרחוני היבשה הגדולים באזור צפון היבשת (סקנדינביה ודנמרק של ימינו), הביאה את ההתיישבות האנושית לראשונה לאזור בעקבות איילי הצפון שרעו בערבות הירוקות של דנמרק ובאזורים הדרומיים ביותר של שוודיה. באלף השביעי לפנה"ס, עם המשך נסיגת הקרחונים ועליית פני הים, המשיכו איילי הצפון לחדור צפונה ואחריהם חבורות הציידים-לקטים.
סימנים ראשונים להתיישבות קבע, לתחילתה של חקלאות וביות בעלי חיים הופיעו באירופה לראשונה באלף השביעי לפנה"ס. זוהי תחילתה של תקופת האבן החדשה, שהתפשטה אל מרכז היבשת באלף השישי לפנה"ס ולדרומה בין האלף החמישי לאלף הרביעי לפנה"ס.
התרבות הקוקוטן-טריפיליאנית בין השנים 5508–2750 לפנה"ס, הייתה התרבות הגדולה הראשונה שהופיעה באירופה ומהראשונות בעולם. התרבות פרחה באזור שבין הנהרות דניסטר ודנייפר. הקוקטני-טריפיליאן הקימו התיישבויות שבשיאן הגיעו לעד 15,000 תושבים והיו לגדולות באירופה בתקופתן. התקופה הכלקוליתית, הידועה גם בשם תקופת הנחושת, החלה בסביבות שנת 4000 לפני הספירה. בתקופה זו החלה פלישתם של שבטים ממרכז אסיה אל תוככי היבשת והיטמעותם בשבטים המקומיים. תופעה נוספת הייתה הופעתם של מבני האבן הפרהיסטוריים שהחלו להופיע בכל רחבי היבשת.
העת העתיקה
בסביבות שנת 3000 לפנה"ס הופיעה המונרכיה הראשונה באזור הבלקן. שלב זה בהתפתחותה של אירופה נחשב לתחילתה של תקופת הברונזה ביבשת. התרבות המינואית באי כרתים שפרחה בין האלף השלישי לאלף השני לפני הספירה והייתה אחת הראשונות להשתמש בכתב, נחשבת למאפיינת לתקופה זו. בשיאם שלטו המינואים על חלקים נרחבים באגן המזרחי של הים התיכון. המינואים, שהיו ככל הנראה היחידים ששלטו בספנות, פיתחו את המסחר בכל האגן המזרחי של הים התיכון.
הסיבות להרס הפתאומי של התרבות המינואית שנויות במחלוקת, רבים חושבים כי רעידת אדמה חזקה היא שהחריבה את האי כרתים ואת התרבות המינואית במהלך המאה ה-17 לפנה"ס, אך ישנם כמה חוקרים הסבורים כי המינואים הוחרבו בידי גויי הים.
לאחר נפילת התרבות המינואית עלתה באזור התרבות המיקנית שפרחה בין המאה ה-17 לפנה"ס ועד סיום תקופת הברונזה בבלקן, בסביבות המאה ה-12 לפנה"ס. ערים מיקניות מרכזיות היו: מיקנה, אתונה, תבאי, פילוס וטירינס. שיא פריחתה של התרבות המיקנית הגיע במלחמת טרויה, אך קיימים ספקות רבים בקרב החוקרים באשר לעצם קיומה של המלחמה. הטקסטים היחידים המתעדים את קורות המלחמה הם האיליאדה והאודיסאה של הומרוס וטקסטים יוונים אחרים המהולים בסיפורי מיתולוגיה רבים, ועל כן קיים ספק האם אמת בסיפור או אגדה. אין הסבר יחיד להתמוטטותה של התרבות המיקנית, מבין ההסברים ניתן למנות את פלישתם של השבטים הדורים שהיו לאחרון השבטים ההלנים שפלשו ליוון העתיקה ונסיגתה של התרבות היוונית כולה.
על אף שאזור סקנדינביה הצטרף לתקופת הברונזה באיחור משמעותי (תחילת תקופת הברונזה בצפונה של אירופה מתוארכת לסביבות שנת 1700 לפנה"ס), אתרי חפירות בסקנדינביה מציגים שרידים של חפצים העשויים מצמר, עץ ואף יבוא ממרכז אירופה של נחושת וזהב. הסקנדינבים אימצו סמלים מתרבויות אחרות (מיקניים, פיניקים ואף ממצרים העתיקה) והשתמשו בהם כדי ליצור סגנון אמנותי משלהם. תקופת הברונזה הסתיימה בסקנדינביה רק בשנת 550 לפנה"ס.
תקופת הברזל, כתקופות אחרות באירופה, הופיעה במדורג, תחילתה באזור חופי הים האגאי בסביבות שנת 1100 לפנה"ס, משם היא התפתחה למרכז אירופה ולאיים הבריטיים במהלך המאה ה-8 לפנה"ס, סוללת את הדרך תוך כדי כך להתפתחותה של התרבות האלסטטית שהחלה מתפשטת לתוך איטליה ואף הגיעה אל חצי האי האיברי. בשנת 753 לפנה"ס נוסדה העיר רומא. לאחר כמעט 400 שנה (1100 לפנה"ס - 700 לפנה"ס לערך), הופיע מחדש הכתב באזור יוון העתיקה והסתיימה תקופת המעבר ביוון.
כאמור, בסביבות שנת 550 לפנה"ס יצאה צפון אירופה מתקופת הברונזה ונכנסה לתקופה הטרום-רומית (יחד עם חלקים מצפון גרמניה, הצפוניים לנהר הריין), תקופה זו נקראת גם "תקופת הברזל הקדומה". בניגוד לאזורים רבים באירופה אליהם חדר הכתב במדורג, צפונה ומזרחה של היבשת סובלים ממיעוט מידע עקב הופעתו המאוחרת של הכתב, האותיות הרוניות (הכתב הנורדי) הופיעו לראשונה רק במאה ה-1 לספירה ואילו הכתב הקירילי הופיע במזרחה של היבשת רק בשנת 863.
יוון העתיקה הייתה אוסף של פוליס וחברות כפריות, שבהן התפתחה הדמוקרטיה הישירה ועקרונות כחופש הביטוי, שוויוניות וחופש הקניין. מסעות המלחמה של אלכסנדר הפיצו את התרבות היוונית עד לגדות נהר האינדוס. הרפובליקה הרומית שהתחזקה בעקבות ניצחונה על קרתגו במלחמות הפוניות, ניצלה את חולשתם של המקדונים לאחר מותו של אלכסנדר והפכה למעצמה היחידה בדרום אירופה ומרכזה ובאגן הים התיכון.
במאה הראשונה לפנה"ס, שלטו הרומאים על שטחים מצפון אפריקה ועד בריטניה, אולם הפוליטיקה הפנימית של הרפובליקה לא התאימה עוד לקיום אימפריה בסדר גודל כזה. שלטון הסנאט שעמד בבסיס הרפובליקה התערער ובשורה של מלחמות אזרחים בהן אחד השיאים היה רצח יוליוס קיסר עלה והתייצב משטר חדש – הפרינקפס, משטר של שלטון יחיד.
בתקופה המקבילה ליוון הקלאסית, במהלך המאה ה-8 לפנה"ס, החלו להתיישב שבטים סקיתים בערבות אוקראינה הדרומית של ימינו לחופי הים השחור. הסקיתים נשלטו על ידי שכבה אריסטוקרטית והיו ברובם שבטי נוודים שחיו ב. אזורי השפעתם השתנו במשך השנים, ובשיאם הגיעו עד לקצה הצפון-מזרחי של סין. בתקופה זו היו הסקיתים הכוח השליט באזור הים השחור. שמם הלך לפניהם כקשתים רכובים מעולים והם שימשו כשכירי חרב בחלק מצבאות העולם העתיק. אף על פי שנעלמו במאה ה-1 לפנה"ס, המשיכו הביזנטים להשתמש בשם זה לתיאור שבטים ברברים ששכנו מצפונם.
במהלך המאה ה-8 לפנה"ס פלשו שבטים קלטים לאיים הבריטיים ולאירופה, והביאו אליהם את תרבותם ואת אומנות חישול הברזל. בתקופת הברזל היו תושבי בריטניה מחולקים לשבטים קטנים שבראשם עמד ראש שבט. בריטניה נכבשה לבסוף בחלקה בידי הקיסר קלאודיוס בשנת 44 והפכה לפרובינקיה רומית.
החל באמצע המאה ה-5 לפנה"ס הצליחו מספר שבטים תראקיים להתאחד לממלכה שנשלטה בידי המלך תרס, מייסד השושלת האורדיסית, הממלכה התקיימה עד לאמצע המאה השלישית לפנה"ס. הממלכה לא איחדה את כל שטחי תראקיה וגם בשטח הנתון לשליטתה היה כוחו של השלטון המרכזי מוגבל. במאה ה-4 לפנה"ס התפצלה הממלכה לשלוש ממלכות קטנות, הממלכה המשיכה להתקיים עד המאה ה-1 לספירה, אך כוחה של השושלת האורדיסית הלך ונחלש. בתקופה זו, תקופת הזוהר ביוון העתיקה, גברה ההשפעה היוונית בקרב התראקים ושפתם נסוגה בפני היוונית. התרבות התראקית ספגה מכה עם כיבושה של תראקיה בידי פיליפוס השני מלך מוקדון אביו של אלכסנדר הגדול והתראקים אימצו את התרבות ההלניסטית במשך 150 שנות שלטון מוקדון עליהם. בשנת 279 לפנה"ס פלשו הגאלים לתראקיה ונותרו בה עד סוף המאה. תראקיה הפכה לחלק מהרפובליקה הרומית בשנת 168 לפנה"ס, אך באופן רשמי הפכה לפרובינקיה רק בשנת 46 לספירה.
במהלך המאה ה-3 לפנה"ס, החלו להגר ממרכז אסיה לאזור הרי אורל שבטים סרמטים, קרובי משפחה של הסקיתים. הללו החלו דוחקים את הסיקיתים מערבה ובסופו של דבר התיישבו בחלקים הדרומיים של רוסיה ואוקראינה של ימינו ובשיאם אף הגיעו למזרח הרי הבלקן. כמו הסקיתים, כך גם הסרמטים נדדו בשטחים נרחבים ובשיאם חלשו על שטחים מנהר הוויסלה שבפולין ונהר הדנובה ועד לים השחור והים הכספי והשטח ביניהם להרי הקווקז. בין המאות ה-3 ל-5 שימשו לוחמי הסמרטים כשכירי חרב בחיל העזר של הצבא הרומי.
בתחילת המאה ה-2 לפנה"ס תחת הנהגתו של המלך רובובוסטס ששלט על אזור טרנסילבניה, עימותים עם שבטי הבאסטארנאה והרומאים בשנים 112-109 לפנה"ס ובשנת 74 לפנה"ס דלדלו את משאבי הדאקים.
תחת שלטונו של בורביסטה, מלך דאקיה (בן תקופתו של יוליוס קיסר) שארגן מחדש את הצבא, הורחבו גבולותיה של הממלכה עד לשיאה. שבטי הבאסטראנאה והדולי הוכנעו ואף כמה ערים יווניות כדוגמת אולביה ואפולוניה שעל הים השחור הכירו בסמכותו של בורביסטה. למשך זמן מה הצטיירה ממלכת דאקיה כממלכה מטילת אימה עד כדי כך שיוליוס קיסר שקל מסע צבאי נגדם, מסע שנמנע עקב הרצחו.