cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביצה (סביבה טבעית)
ביצת כבול (Bog)
ביצה זו היא סוג נדיר יותר, המקורב לביצת העשב. אזור מחיה כזה, המתחיל כביצת עשב רגילה, אוסף לתוכו שיירים רבים של חומר אורגני מפורק למחצה. שיירים אלה חוסמים לבסוף את הזרימה בקטע מהביצה והופכים אותה לביצת כבול. המים בביצת הכבול הופכים לחומציים, עקב תהליכי הפירוק האנאירוביים של החומר האורגני המת. באין אפשרות של ניקוז, חומציות המים ממשיכה לעלות, עד שהם הופכים לבלתי מתאימים לקיומם של רוב סוגי חיידקי הריקבון. במצב כזה, החומר הצמחי ממשיך להיערם בלא אפשרות להירקב במהירות, ובמקום זה הוא מתפרק באטיות גדולה, ותוך כדי התפחמות הוא הופך לכבול (באנגלית: Peat). הכבול (שהוא האדמה השחורה שבתוספת קלקר משמשת למילוי עציצים), הוא סוג קרקע אוורירי ורך, בעל יכולת בעירה מאוד גבוהה (אדמת כבול היא אחת הקרקעות היחידות שבוערות). במשך אלפי שנים, כרו אנשים כבול לשם הסקה. עומקו של הכבול יכול להגיע לעשרות מטרים, והוא סיפק חומר בעירה לאנשים במשך דורות רבים. בחלוף מיליוני שנים, מתאבן הכבול והופך לפחם אבן. בנוסף לכך, ביצת כבול גם פולטת גז טבעי, אשר נדלק לעיתים בסילונים כחולים קטנים המכונים "אורות ביצה". תכונה זו של ביצת הכבול, רקמה סביבה אגדות רבות. תכונה נוספת בביצות כבול היא יכולת השימור שלהן. בשל העובדה שהמים של רבות מביצות הכבול הם חומציים מדי להתפרקות טבעית של חומר אורגני, קורה שאנשים ובעלי חיים הטובעים בביצות אלו משתמרים ונותרים ללא שינוי חיצוני במשך אלפי שנים (דוגמה מהספרות: הביצות המתות ב"שר הטבעות" של ג'.ר.ר. טולקין), אם כי עצמותיהם מתרככות, או אף נמסות לגמרי במים החומציים. גופות אלה, המכונות גופות כבול – המוקדמות שבהן בנות תשעת אלפים שנה – ניתן למצוא בביצות כבול בבריטניה, שעקב אקלימה הקריר והגשום חולשת על כמות גדולה של הסביבות האלה. ואכן, ביצות כבול מתקיימות בעיקר באקלימים קרים וממוזגים ולעולם לא באזורים טרופיים. בעמק החולה, גם לאחר הייבוש, קיימים שטחים בעלי מצע עבות של אדמת כבול, ועל אף שביצת הכבול הקטנה שהתקיימה במקום (אחת הקרובות ביותר לקו המשווה בעולם) כבר איננה, פולט הכבול גז רב שניתן להצתה לכדי אותם אורות מטְעים מפורסמים (על כן, יש בעמק החולה מקומות שבהם העישון אסור).
פולבר יולו
תולדות חייו
יולו התערב במשבר קונגו בקונגו -לאופולדוויל השכנה, תחילה כתומך של הנשיא ז'וזף קסא-וובו ולאחר מכן כתומכו של מואיז צ'ומבה. הוא אירח שתי וועידות בברזוויל במטרה להגיע לפתרון המשבר והיה פעיל בזימון כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות להתערב במדינה השכנה.
ביצה (סביבה טבעית)
ביצת כבול (Bog)
ביצה שמימיה מלוחים או מליחים, נקראת ביצה מלוחה (באנגלית: Salt Marsh), וביצת מלחה מיוערת נקראת "ביצת מנגרובים" והפאונה והפלורה של ביצה כזאת שונים מאוד מזו של ביצה רגילה.
פולבר יולו
תולדות חייו
ב-1962 ביטל יולו את הדמוקרטיה בארצו והכריז על משטר חד-מפלגתי. במדינה שסועה מבחינה אתנית פירוש הדבר היה שלילת זכויות מקבוצה אתנית יריבה. ב-1963 הודיעה צרפת שהיא מקצצת את הסיוע הכספי למדינה ב-1.1 מיליון פרנק. יולו נאלץ להעלות מיסים, מחירי המזון עלו והאבטלה גאתה. בתגובה פרצו הפגנות שאורגנו על ידי איגודי העובדים. ביולי אותה שנה, בעת שערך יולו ביקור ממלכתי בווינה, פרצה הפיכה צבאית, עם שובו למדינה הודח יולו ונאסר. ראש ממשלת קונגו-לאופולדוויל, מואיז טשומבה, ארגן את המלטותו של יולו מהמדינה ומעבר לנהר הקונגו למקלט מדיני בלאופולדוויל ב-1 באפריל 1965. ב-1966 עבר יולו לספרד, שם נפטר ב-1972.
ביצה (סביבה טבעית)
צמחייה
החשובה בקבוצות הצמחים של אזורי הביצות היא הדגניים וקרוביהם, או הצמחייה העשבונית הגבוהה. מיני הקנה (Phragmites), הסוף (Typha), הסמר (Juncus), הכריך (Carex), החיזרן (Bambusae) והגומא (Cyperus) הם מהחשובים שבצמחים העשבוניים של הביצות ומצויים ברוב ביצות העולם. צמחים אלה, המתרבים על ידי קני שורש, באופן אל מיני (כמו גם מיני) מסוגלים ליצור חישות עבותות לאורך של קילומטרים ובכך, לעיתים, לחסום את זרימתם של נהרות ונחלים ולגרום להיווצרותן של ביצות חדשות. הגומא, אשר יוצר חישות גדולות ברחבי אפריקה ובדלתת הנילוס בפרט (כמו גם בעמק החולה) התפרסם זה לא מכבר בשל השימוש בליבתו הספוגית (התאמה לסביבה המימית) להכנת נייר, פפירוס, במצרים העתיקה.
בין הצמחים המעוצים של הביצות ניתן למצוא, בין השאר, מחטניים ודמויי מחטניים. עצי ברוש הביצות (שאינם קרובים במיוחד לברוש שלנו), מצפון אמריקה, הם בין עצי הביצות הגדולים ביותר. בביצות יער צפוניות רבות צומחים אורנים, הנותרים לעמוד לאחר שהביצה התפשטה לחלקת היער בה צמחו (בעוד עצים אחרים מתים. מראה של עצים מתים הוא אחד הסטריוטיפים הגדולים ביותר הקשר לביצות). עצי ערבה (Salix)יוצרים לעיתים כיסוי עצי לביצות באזורים הממוזגים של העולם.
פולבר יולו
יחסיו עם מדינת ישראל
יולו ("האב יולו" בעיתונות התקופה) ביקר בישראל בין ה-21 ל-29 באוגוסט 1960, שבועיים בלבד לאחר שארצו קיבלה את עצמאותה. בין היתר ביקר במכון ויצמן למדע והיה אורח צה"ל.
באוגוסט 1962, במסגרת מסעו באפריקה, ביקר נשיא מדינת ישראל, יצחק בן-צבי בברזוויל.
ביצה (סביבה טבעית)
צמחייה
בארץ ישראל, שאינה מאופיינת בביצות מיוערות, עצים קטנים: מיני אשל, עץ השמן המכסיף (דומה לעץ זית. ידוע גם כ-יצהרון) ופטל קדוש מלווים את מקומות המים העומדים. ביצות מיוערות ומלוחות (מנגרובים) ידועות בעצי האביסצניה והריזופורה שלהם.
בין הצמחים הצפים, המפורסמת ביותר היא שושנת המים (נימפאה) המצויה במגוון מינים ברחבי העולם. צמחים אלה מעוגנים בקרקעית הביצה ועליהם, הצפים על המים, מחוברים אליהם בגבעולים ארוכים ודקים. בישראל מצויים הנימפאה הלבנה (שושנת המים האירופאית), הנימפאה הכחולה (הלוטוס המצרי) והנופר הצהוב. צמח צף אחר, שהוסיף למוניטין המאוס של הביצות, הוא עדשת המים. פרטיו של צמח צף זה הם מילימטרים ספורים בקוטרם, אך אלפים ומאות אלפים מהם יוצרים מעטה של "ירוקת" על פני מקומות רבים. עדשת המים משמשת מזון לבעלי חיים רבים (ברווזים, למשל) וגם לאדם.
עקב המחסור בחומרי תזונה בביצות רבות, לא מעטות הן הביצות המקיימות צמחים טורפים (צמחים שפיתחו מנגנונים לתפיסה ועיכול של בעלי חיים, על מנת לפצות על החוסר התזונתי במצע הגידול). ארבע משפחות הצמחים הטורפים מיוצגות באזורי ביצות: הטללית ממשפחת הטלליתיים, הדיאנאה ממשפחת הדיאנאה, הנאדיד ממשפחת הנאדידיים והשופרית ממשפחת הכדנייתיים. המשפחות אינן קרובות ודרכי השגת המזון של הצמחים שונות זו מזו, אך הצלחתם באזורי ביצות מראה על אבולוציה מתכנסת.
ביצות מסביב לעולם מכילות רבבות מינים של צמחים (במיוחד אלה שבאזורים הטרופיים). כאן נמנים רק היותר מוכרים שבהם וגם אלה, באופן חלקי בלבד.
בעלי חיים בביצה
עולם החי של ביצות העולם הוא מורכב ושופע. צפיפות בעלי החיים ומגוונם גדולים, לרוב, מאלה של הסביבה המקיפה את הביצה. סביבת הביצות מכילה נציגים מכל מערכות בעלי החיים היבשתיים, כמו גם רבות מאלה השייכות לבעלי החיים המימיים. היצורים שוכני המים מתאפיינים לרוב בהתאמות לחיים במים עניים בחמצן (כמו היכולת לנשום אוויר, או קצב נמוך של חילוף חומרים), בעוד בעלי החיים השוכנים מעל המים מצטיינים לרוב בהתאמות המסייעות להם להירטב כמה שפחות (רגליים ארוכות או כיסוי שומני על הנוצות) ולנווט את דרכם ביעילות דרך הסביבה קשת- המעבר הזאת.
עופות
בביצות רבות, הבולטים שבבעלי החיים הם העופות. שתי הסדרות הבולטות ביותר בסביבת חיים זו הן סדרת החסידאים וסדרת האווזאים. בין המינים החיים בביצות מסדרת החסידאים, שרוב חבריה ניזונים מחיות מים (פרוקי-רגליים, צפרדעים ודגים), ניתן למנות חסידות, אנפות, שקנאים, מגלנים, כפנים, מנעלן ואחרים. אלה הם בין העופות הגדולים ביותר באזורי הביצות. רוב אלה מעדיפים ביצות עשב פתוחות. רוב החסידאים, כמו כן, נודדים מדי שנה מביצות האזורים הממוזגים לביצות האזורים הטרופיים. עופות הדומים בצורתם לחסידאים הם העגוריים, הארמוס ועופות פלמינגו. עופות אלה חיים בביצות רק בעונות מסוימות ובמחזור הנדידה מצויים בכמויות גדולות (כמו נדידת העגורים השנתית לעמק החולה, בחורף). מסדרת האווזאים מצויים טרודנה ירוקת הראש, ברכייה, נטה אדומת-הראש, ברווז צולל, ברווז שורק, אווז עורבני, ברווז הבליטה ואחרים.
גם מיני רליתיים וחופמאים שונים חיים באזורי הביצות. נציגי המשפחות האלה, לרוב, קטנים יותר מהחסידאים ונחבאים יותר. מהרליתיים, מיני רלית, סופית, אגמייה ופרופיריה מתאפיינים ברגליים ארוכות וחלקם מסוגלים "ללכת על המים" בפוסעם בזהירות על עליהן של נימפאות. מהחרטומניים, הביצות משכנות מספר מיני חופית, ביצנית וחרטומית, שניזונים על ידי שליפה של פרוקי-רגליים מתוך בוץ, בעזרת המקור הארוך המאפיין את משפחתן. כמו כן ישנם עוד כמה משפחות מסדרת החופמאים בביצות, ביניהם יקניים, שחפיים, סייפניים ומקוריתיים.
מספר עופות דורסים מאפיינים ביצות ותזונתם מבוססת בהרבה מקרים על דגים, צפרדעים וטרף דומה, כדוגמת קטופה מצויה, עיט צפרדעים, דיית החלזונות, השלך, כמה מיני עיטם וזרון הסוף.
יונקים
בעוד עולם העופות של הביצות הוא אחיד יחסית, עולם היונקים של הביצות הטרוגני. יונקים שונים מאוד מאכלסים ביצות שונות ברחבי העולם. רובם חיים בסביבות רבות, אך מעדיפים את הביצות. למשל, חתול ביצות (שמצוי גם בישראל), או תנים. ליונקים רבים יש תת-מינים המיוחדים לביצות. ביניהם, לדוגמה, סוס הקמארג הלבן מצרפת.
פרסתנים רבים מגלים העדפה לאזורי ביצות: אייל קורא בביצות יערות המחט של הצפון, בונה קנדי, פומת פלורידה ודביבון מצוי בביצות אמריקה, תאואים ממינים שונים כגון אנואה השפלה, אנואה ההרים, תאו אסייתי, חזיר בר, חזיר נהרות, קוף חוטמני, מנגבי הביצות, מיני ההיפופוטמיים, תאו אפריקני, מיני קובוס וקודו הביצות באפריקה. דרום אמריקה, הענייה במיני פרסתנים, משכנת בביצותיה את אייל הביצות ואת הקפיבארה, מכרסם בגודל של כבש, שהתפתח על מנת לתפוס את הגומחה הפנויה וכן הנוטריה, (שהפכה למין פולש בישראל ובעולם), היגואר, טפיר ברזילאי וזאב היער. יונקים אחרים, האופייניים לביצות המעטות בישראל הם נמייה מצויה, לוטרה מצויה ותאו המים (ג'מוס) המצוי במספרים קטנים בלבד.
זוחלים
מבין הזוחלים, אזורי הביצות מהווים את אזור מחייתם העיקרי של מינים רבים. הביצות מכילות מעט יחסית מינים של לטאות, אך מינים רבים של נחשים, צבים ותנינאים. הידועים בנחשי הביצות הם מיני החנקיים, כמו האנקונדה הענקי מביצות הפנטנל בדרום אמריקה. נחש מים אירופי, אופייני מאוד לאזורי מים עומדים באירופה והוא מסוגל לצלילות ארוכות וניזון מדגים ומדו-חיים. מין דומה לו, נחש מים משובץ, חי בישראל. באמריקה נפוצים נחשי בירית, מוקסין וכמה מיני עכסן. ביבשת אסיה מצויים נחשים כמו פיתון הודי, רב פתן מלכותי, נחשי נהרות, נחשי בויגה ואף כמה נחשי ים החיים בין מנגרובים.
ישנם גם כמה לטאות ביצות כמו מיני כוחיים כמו כוח המים והנילוס, טגו תניני, מיני איגואניים, דרקון מים וחרדון מים (Hydrosaurus) ולטאות הבסיליסק היכולות לנוע במהירות על המים.
צבי ביצות כוללים בעיקר צבי מים כמו צבי ביצות וצבי בריכה (נציגים משניהם חיים בישראל) וגם צבי ביצות מוזרים יותר כמו: צבים רכים, צבים מבאישים, צב אף החזיר, צבים נטויי-צוואר - צבים שאינם מסוגלים להכניס את ראשם לשריון אלא מטים אותו הצידה, צבים נשכניים, הצב הראשתני ואפילו כמה צבים יבשתיים כמו צב גלאפגוס המצוי בין ביצות איי גלאפגוס.
המרשימים שבזוחלי הביצות ביותר הם התנינאים: תנינים, גאביאליים, אליגטורים וקיימנים. 26 המינים שלהם מאכלסים ביצות רבות (כמו גם נהרות, נחלים, אגמים ואף ימים) באזורים החמים של אמריקה, אסיה, אפריקה ואוסטרליה. כולם ניזונים בדגים, כמקור מזון עיקרי או משני. המינים הגדולים יותר סומכים על פרסתנים כמקור מזון עיקרי (כדוגמת תנין היאור).
דו-חיים
הדו-חיים הם מהבולטים שביצורי הביצה ורובם הם שוכני ביצות. מיני צפרדעים והקרפדות מקרקרים בשעות בין הערביים והערב בביצות וגם מתרבים בהם (באמצעות ראשנים). רובם חיים בקרבת מקווי מים לצורך הישרדותם, עקב עורם היכול להתייבש בקלות. דו-חיים ממשפחות הצפרדעיים, קרפדיים, אילניתיים, סלמנדריים, תולעניים, סירניים ופלתודוניים שונים מבלים חלק מזמנם במים וחלק מחוץ להם ובכך, מנצלים את הסביבה בשלמותה.
דגים
ברוב אזורי המים העומדים חיים דגים. דגים אלה שונים מדגים החיים בנהרות או אגמים, בכך שהם אינם מותאמים לשחייה מהירה, אלא להתמצאות אטית במים העכורים. לרובם עיניים קטנות ולא מעטים מהם מצוידים בבינים ואיברי חישה חיצוניים דומים. עקב היותם של המים רדודים, לרוב, דגי ביצה נוטים להפגין מבנה העוזר להם להתחפר בבוץ. כמו כן, ביצות או חלקים מהן, נוטים להתייבש בעונות או בשנים שחונות, ולכן, ישנם דגי ביצה המסוגלים לזחול אל מחוץ למים ולחיות באוויר מספר דקות עד מספר שעות, בחיפושם אחר מקווה מים חלופי. מיני דגים כאלה הם השפמנונים המצוידים בבינים ארוכים, המאפשרים להם להתמצא בראות אפסית. הם מסוגלים לחיות בתוך בוץ סמיך במשך חודשים ובאוויר פתוח במשך יממה. עקב התפתחותם והתאמתם, מצויים מיני שפמנונים ברחבי העולם כולו- באזורים חמים וקרים כאחד, באגמים, נחלים, נהרות, צינורות ביוב וביצות. שפמנוני ביצות בולטים כוללים את השפמנון המצוי, שפמנון כחול, הדורסיים והסילוריים.
חלק מדגי הביצות החיים באזורים מועטי חמצן מסוגלים לנשום אוויר. הדוגמה הידועה ביותר לכך הוא דגי הריאות וכמותו גם דגי קשות-סנפיר, דגי תנין, רב-סנפירים, דגי הארפאימה, האנאבסיים, הראשנחשיים והצלופח החשמלי.
חסרי חוליות
כמו רוב הסביבות האקולוגיות, גם הביצות מלאות בחסרי חוליות כמו פרוקי-רגליים שונים, רכיכות ומיני תולעים שונות החיים בביצות שונות מסביב לעולם. היתושים הם מהנפוצים ביותר מבעלי החיים בביצות והם נחשבים לעיתים למטרד הגדול ביותר בביצות. זחליהם מתפתחים במים, ומזינים מגוון בעלי חיים שונים והיתושים הבוגרים נתפסים בידי טורפים שונים כמו עופות המגיעים לביצות רק בשביל תזונה מהיתושים. יתושים מסוימים הוכחו כמעבירי מחלות (היתושים לא בוקעים מביצתם כשהם נושאי מחלות) וכדי להיאבק בהם אנשים ייבשו את כל הביצות.
בנוסף שוכנים בביצות מרבית מיני העלוקות, הניזונות מדם שהן משיגות על ידי ניקוב עור הקורבן והיצמדות לפצע. מיני עלוקות שונות מתמחים בסוגי קורבנות שונים ואלה התוקפים יונקים, עושים זאת ללא הבחנה במין, לרבות באנשים.
חסרי חוליות נוספים כוללים זבובים כמו Ephydridae, שעירי כנף, פשפשים כמו חותרניים, שטגביים ורצי מים, חיפושיות מים כמו השחיניתיים ומשפחת ה-Gyrinidae, בריומאים, שפיראים רבים, עכבישים כמו ענבלניים (כמו עכביש דייג) או עכביש הבועה מביצות אירופה, מיני חלזונות וחשופיות שונות השוכנות במים וביבשה, צדפות ואף סרטנים כמו סרטני נהרות, סרטן הנחלים ובביצות מנגרובים גם סרטני חופים כמו סרטן כנר (Uca) וסרטן בועות חול.
גלריה:
יחס האדם
ההתייחסות המסורתית של תרבויות האדם אל הביצות היא כאל מקומות של מוות ורוע. ביצות מתוארות בספרות כמקומות מגוריהם או מקלטם של רשעים וכגורמות מחלות לשוהים בהן. יש בזה מן האמת. הבוץ הטובעני, בעלי החיים, הצמחים המקומיים והמחלות הבקטריאליות האופייניות לעיתים למקומות שכאלה, הופכים את הביצות לבלתי נוחות להתיישבות האדם, עד כי האנושות, לרוב, מקבלת נטייה להתרחק ממקומות אלה. תכונה זו אכן נוטה למשוך אל האדמות המוצפות את האנשים המנודים שבשולי החברה.
במשך זמן רב, היחס אל הביצות בעולם היה שלילי ברובו. רבות מאוד מהן יובשו לפני הגעת המאה העשרים ורבות נוספות, באותה המאה. עם הגעת התנועות לשימור הסביבה, השתנה יחס הציבור במעט. הביצות, לפתע, הופיעו כמקלטים לבעלי חיים (מה שגם, באזורים חקלאיים רבים, המקום הפראי האחרון שנותר, היה לרוב הביצה המקומית) וכמווסתים חשובים של המערכת האקולוגית (שכן, בין השאר, הצמחים בהן סופחים רעלים). מאז, ביצות רבות הוכרזו כשמורות טבע וכפארקים לאומיים.
התיישבות אנושית בביצות
על אף שרוב התרבויות לא בחרו לבנות בביצות דווקא, עדיין היו מספר תרבויות שעשו כן. בפפואה, אפריקה המשוונית ואמריקה הדרומית, קיימות תרבויות שבטיות המתקיימות משך מאות שנים באזורים מוצפים. אנשים אלה למדו להתקיים בביצות ולרוב, הם חסינים להשפעותיהן השליליות. גם ערים הוקמו על ביצות. התנאים האופטימליים להקמת עיר גדולה הם אזור מישורי נרחב עם גישה למים מתוקים. אלה, באופן מקרי, הם גם התנאים להיווצרות ביצות. בין הערים שתחילתן הייתה כזאת נמצאות לונדון, ברלין ופריז. מקסיקו סיטי הוקמה על בסיס העיר האצטקית טינוצ'יטלן, אשר בעבר, נחה במרכזו של אגם, אך עם התפשטות העיר, הפך האגם לשרידים בוציים ולבסוף, יובש סופית.
בישראל, הערים חדרה ופתח תקווה נבנו באזור ביצתי.
ביצות בישראל
בישראל היו מצויות מקדם מספר ביצות ברחבי חלקה הים-תיכוני. האזכור הראשון מצוי בתנ"ך, ב
"הֲיִגְאֶה-גֹּמֶא, בְּלֹא בִצָּה; יִשְׂגֶּה-אָחוּ בְלִי-מָיִם."
יחס התרבות הישראלית למונח "ביצה" בישראל מכליל לעיתים גם אגמים (מאגרי מים עונתיים), אשר היו נפוצות בארץ-ישראל במאה ה20 ונודעו עקב מאבק החלוצים העבריים בהן. המונח העברי חוזר לאחור לתחילת המאה ה-20 עת 180,000 דונם מאדמות עמק בית שאן, עמק יזרעאל, עמק זבולון, עמק חפר, וימת החולה סווגו כאדמות ביצה. משך אלפי שנים היו שטחי הביצה חלק מן הנוף המקומי וסיפקו שירותים אקולוגיים חיוניים כסינון נוטריאנטים, מניעת הצפות על ידי ויסות זרימת שיטפונות, ובית גידול למגוון מינים לצד היותן בלתי עבירות ובית גידול ליתושים שהפכו את האזורים הסמוכים לביצות לבלתי ניתנים למגורים. בעשורים הראשונים של המאה העשרים נרכשו אדמות הביצה מבעליהן הערבים, אשר שמחו להיפטר מהן, ויובשו על ידי החלוצים כחלק מתהליך השבחת הקרקע במקביל לצמיחה המהירה בחקלאות.
בשנת 1958 הסתיים המבצע ההנדסי לייבוש ביצת החולה, הגדולה שבביצות ארץ ישראל. הטעות בייבושה של ביצה כה גדולה (שחלקה היה גם אגם) התבררה רק כעבור עשור שנים. לפחות מין אחד של דו-חיים (עגולשון שחור-גחון) ושני מיני דגים נכחדו כתוצאה מן הייבוש. לקראת סוף שנת 2011 נמצאו פריטים אחדים של העגולשון שחור הגחון - שנעלם בעת ייבוש החולה - בשמורת החולה, מה שגרם להתרגשות גדולה ולתדהמה בקרב אנשי השמורה, החוקרים והציבור בישראל. מיני עופות רבים הפסיקו לקנן בישראל, והאדמה היבשה של העמק החלה לשקוע, עקב ניסיונות לעיבוד חקלאי. משנות ה-90 הוצף שוב חלק קטן ממשטחי הביצות המיובשים והוקם אגמון חולה המשמש אתר תיירות וצפייה בעופות. בנוסף לכך, שמורת החולה הוקמה תוך כדי הייבוש כדי לשמר מעט מהסביבה הטבעית של הביצות. נעשים ניסיונות להשיב מיני עופות לקנן בשמורה ובסביבותיה, בהם קורמורן גמדי ועיטם לבן-זנב. גם היום, עמק החולה שופע בבעלי חיים המתגוררים בו ועוברים דרכו בנדידתם. נדידת העגורים השנתית בסתיו ובאביב היא אירוע בולט המושך תיירים וצפרים רבים.
בכך הייתה הביצה למערכת האקולוגית המקומית אשר עברה את השינוי הגדול ביותר מכל שאר המערכות הנופיות בהן נתברכה הארץ עד כדי היעלמות. שרידים לתבנית נוף מולדת זו נותרו בדמות אגמון חולה, ומספר שלוליות חורף לאורך מישור החוף שבשונה מביצה שורדות רק חלק מחודשי השנה.
בין הביצות הנותרות בישראל: שמורת החולה, שמורת טבע עין אפק, בריכת תמסח. כולן מצומצמות מאוד יחסית למצבן המקורי.
בישראל מצויות מספר מלחות, בין השאר בשפך הקישון ובעתלית.
באזור אין ביצות מנגרובים אמיתיות, אך בסיני ישנן חורשות של אביסניה ימית בחופים מסוימים של ים סוף. מעוז בודפשט היה מוקף בביצות כמעט מכל הכיוונים, וזה היה החלק העיקרי בביצוריו, והם תרמו לעמידה של המעוז בכל ההתקפות המצריות במלחמת יום כיפור, וכך היה למוצב היחיד בקו בר-לב שלא נפל.
רוברט סוויין גיפורד
רוברט סוויין גיפורד (באנגלית: Robert Swain Gifford; 23 בדצמבר 1840 – 15 בינואר 1905) היה צייר נוף אמריקאי. הוא הושפע מאסכולת ברביזון.
ביוגרפיה
גיפורד נולד באי נונאמסט, בארכיפלג איי אליזבת במסצ'וסטס. כשהיה בן שנתיים עבר עם משפחתו לאזור ניו בדפורד, ושם למד בבתי ספר ציבוריים. כשגיפורד היה נער, הצייר ההולנדי אלברטוס ואן בסט הגיע לניו בדפורד, והשניים שיתפו פעולה בציורי ספינות.
צעיף
צעיף הוא פריט לבוש הנלבש סביב הצוואר או הראש למטרות חימום בחורף, ניקיון, אופנה או מסיבות דתיות.
רוברט סוויין גיפורד
ביוגרפיה
חלק ניכר מעבודותיו מתמקד בנופיה של ניו אינגלנד. הוא, יחד עם בני דורו הוויקטוריאניים מאסכולת ההרים הלבנים ואסכולת נהר הדסון, סייעו להנציח את הצוקים המרשימים של גרנד מנאן במפרץ פונדי. ציורו מהאי, פטס קוב, ממחיש את יצירתו הימית הטובה. בשנת 1867 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר עמית והיה חבר מלא בשנת 1878.
צעיף
במזג אוויר קר, בעיקר באזורי אקלים בהם החורף מושלג והטמפרטורות נמוכות, רבים כורכים סביב צווארם צעיף לשמירה על חום הגוף. צעיף יכול להיות סרוג או ארוג, מחומרים שונים: הוא יכול להיות מצמר, מכותנה, ממשי או מחוט מעשה ידי אדם. פרטי לבוש אופייניים נוספים לשהייה בחוץ במזג אוויר כזה הם מעיל כבד וכובע חם. מאז התפתחות מיזוג האוויר יש אנשים המתעטפים בצעיף גם בקיץ באולמות או בתחבורה ציבורית ממוזגת.
רוברט סוויין גיפורד
ביוגרפיה
בשנת 1876 הוא זכה במדליית התערוכה בתערוכת המאה בפילדלפיה ובתערוכה הבינלאומית בפריז בשנת 1889.
צעיף
אזורי אקלים מדברי, מאובק או אזורים בהם זיהום האוויר רב, יש הכורכים צעיף דק מעל ראשם לשמירה על ניקיון השיער. כאפיה היא דוגמה לכיסוי ראש כזה, המשמש גם להגנה על אזור הפה והעיניים מאבק ומחול. הכאפיה נכרכת לעיתים גם סביב הצוואר.
ז'אנה פינטוסביץ'-בלוק
ז'אנה פינטוסביץ'-בלוק (באוקראינית: Жанна Пінтусевич-Блок; נולדה ב-6 ביולי 1972), היא אתלטית עבר יהודייה-אוקראינית. היא אלופת עולם בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר, בעלת 3 מדליות מהן 2 זהב ו-1 כסף וסגנית אלופת אירופה.
צעיף
לעיתים משתמשים לשם כך במטפחת ראש, בנדנה וכיסויים דומים. במהלך הזמן פריטים כאלו, שבמקורם שימשו לצרכים מעשיים, הפכו לאביזרי אופנה.
רוברט סוויין גיפורד
ביוגרפיה
גיפורד נפטר בביתו בעיר ניו יורק בשנת 1905. בשנת 1899 הוא היה אמן במשלחת המפורסמת של הרימן באלסקה.
ז'אנה פינטוסביץ'-בלוק
ביוגרפיה
פינטוסביץ'-בלוק נולדה בניז'ין. שם נעוריה הוא ז'אנה טרנופולסקאיה.
צעיף
צעיף של קבוצות הזדהות משמש כפריט אשר מראה תמיכה באותה קבוצה, מצב כזה נפוץ בעיקר בתחום הספורט כאשר אוהדים של קבוצה רואים בצעיף של קבוצתם כפריט מרכזי אשר מראה את תמיכתם קבוצתם כאשר הם משתמשים בו.
צעיף הוא גם קישוט צבעוני לבגד בצבע אחיד.
ז'אנה פינטוסביץ'-בלוק
ביוגרפיה
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בטורונטו, קנדה במרץ 1993 זכתה פינטוסביץ'-בלוק במדליית ארד בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.21 שניות, אחרי גייל דיברס מארצות הברית (6.95 שניות) ואירינה פריבלובה מרוסיה (6.97 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 סיימה פינטוסביץ'-בלוק במקום 13 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.36 שנית. בשלב רבע הגמר היא קבעה תוצאה של 11.30 שניות.
צעיף
סוגי צעיפים
רדיד הוא מטפחת גדולה עשויה אריג או סריג שעוטפים בה את הכתפיים. המילה רדיד נזכרת בתנ"ך פעמיים –בספר ישעיהו בתוך רשימה ארוכה של תכשיטים ופריטי לבוש של נשים: "וְהַגִּלְיֹנִים וְהַסְּדִינִים וְהַצְּנִיפוֹת וְהָרְדִידִים" ; ובשיר השירים: "נָשְׂאוּ אֶת רְדִידִי מֵעָלַי שֹׁמְרֵי הַחֹמוֹת"
ז'אנה פינטוסביץ'-בלוק
סגנית אלופת אירופה
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1994 זכתה פינטוסביץ'-בלוק בשתי מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.10 שניות, אחרי אירינה פריבלובה (11.02 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 22.77 שניות שוב אחרי פריבלובה (22.32 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה פינטוסביץ'-בלוק במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.07 שנית ובמקום 25 בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.30 שניות.
צעיף
סוגי צעיפים
של היא מילה נרדפת לרדיד, סודר והינומה - צעיף ארוך וגדול המכסה את הכתפיים ומגיע עד לגב. מקור המילה מן השפה הפרסית shawl בהרבה שפות המבוססות על הלטינית זהו השם לצעיף.
ז'אנה פינטוסביץ'-בלוק
סגנית אלופת אירופה
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה פינטוסביץ'-בלוק במקום שמיני בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.14 שניות ובמקום 24 בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.68 שניות. בשלב המקודמות היא קבעה תוצאה של 23.15 שניות.
צעיף
צעיף טקסי
צעיפים משמשים גם לצרכים דתיים-טקסיים. צעיפים כאלו הם טלית גדול ביהדות וצעיף כמרים בנצרות.
ז'אנה פינטוסביץ'-בלוק
אלופת עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכתה פינטוסביץ'-בלוק בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.32 שניות, לפני סוזנתיקה ג'אייאסינג מסרי לנקה (22.39 שניות) ומרלין אוטי מג'מייקה (22.40 שניות) ומדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.85 שניות, אחרי מריון ג'ונס מארצות הברית (10.83 שניות) ולפני סוות'ידה פיינס מאיי בהאמה (11.03 שניות).
צעיף
כיסויי ראש
בדתות בהן נהוג קוד צניעות קיימים מנהגי כיסוי ראש או צוואר בהתאם למצוות הדת. נשים יהודיות הנוהגות על פי ההלכה ומקיימות את דיני הצניעות ומנהגי כיסוי ראש לנשים ביהדות עשויות להשתמש בצעיף או מטפחת ראש לקיום המנהג. נשים מוסלמיות הנוהגות על פי החג'אב עשויות ללבוש צעיף המכסה את הראש והצוואר. מנהגי חג'אב מחמירים יותר מכתיבים פרטי לבוש כגון רעלה ובורקה.
ז'אנה פינטוסביץ'-בלוק
אלופת עולם
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1998 זכתה פינטוסביץ'-בלוק במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.74 שניות, אחרי פריבלובה (22.62 שניות) וסיימה במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.92 שניות.
צעיף
צעיפי נחמה
נשים רבות סורגות צעיפים לעצמן,למשפחתן וחברותיהן, ויש גם נשים שסורגות 'צעיפי נחמה' לנשים חולות או לאנשים בודדים במוסדות. ההבנה שצעיף סרוג מועיל לא רק לשמירת חום הגוף אלא גם מביא תחושות של נחמה לחולים והרגשת בית במקום בלתי מוכר., הביא לכך שבמכללה להוראת מקצוע האחיות בארצות הברית הקימו קורס לסריגת צעיפי - נחמה. את התוכנית הקים פרופסור טוני גלובר [Toni Glover] לאחר שקרא על תוכנית כזו באוניברסיטת אוקלהומה.
ז'אנה פינטוסביץ'-בלוק
אלופת עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 סיימה פינטוסביץ'-בלוק במקום ריבעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.95 שניות. בשלב רבע הגמר היא קבעה תוצאה של 10.94 שניות.
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה פינטוסביץ'-בלוק במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.20 שניות, 2 מאיות השנייה ממדליית ארד שבה זכתה טניה לורנס מג'מייקה (11.18 שניות). לאחר שמדליית הזהב שבה זכתה מריון ג'ונס נלקחה ממנה בשל אימרוץ, לאחר שהודתה בשנת 2005 בשימוש בסמים היא שודרגה למקום רביעי. בשלב רבע הגמר היא קבעה תוצאה של 11.08 שניות. היא סיימה במקום שמיני בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.66 שניות ושוב היא שודרגה, למקום שביעי לאחר פסילתה של ג'ונס שניצחה בתחרות.
צעיף
צעיפי נחמה
האגודה למלחמה בסרטן הישראלית מארגנת מבצע שנתי שבו היא מבקשת שאנשים יסרגו צעיפים וכובעים עבור חולי ומחלימי סרטן.
שפסי
שפסי (ברוסית: Шепси) הוא נהר קצר הנובע בהר פסאושחו (Псеушхо) בקווקז המערבי ברוסיה. מקורו של הנהר בגובה 750 מטרים לערך, והוא זורם לאורך 22 ק"מ אל הים השחור. הנהר מסמן את גבולה הצפון-מערבי של העיר סוצ'י.
צעיף
תפקידו של הצעיף בחברה הקדומה
מן התיעוד האשורי מתברר כי אישה מן המעמדות העליונים, שהייתה נתונה לחסותו של גבר, הייתה חייבת בכיסוי ראש בפרהסיה. נשים מן המעמד הנמוך, כמו זונה ושפחה, אינן רשאיות לכסות את ראשן בפרהסיה.
ז'אנה פינטוסביץ'-בלוק
אלופת עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכתה פינטוסביץ'-בלוק במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.82 שניות, לפני מריון ג'ונס (10.85 שניות) שניפסלה לאחר שימוש בסמים, אקטריני תאנו מיוון (10.91 שניות) וצ'נדרה סטורופ מאיי בהאמה (11.02 שניות).
צעיף
תפקידו של הצעיף בחברה הקדומה
בחוקי אשור התיכונה, סעיף 40, נאמר: אם נשות אנשים, או אלמנות, או נשים אשוריות יוצאות לרחוב, יכולות הן לגלות את ראשן, בנות איש... אם צעיף הוא זה, או מלבוש או גלימה, את עצמן חייבות הן לכסות, אינן יכולות לגלות את ראשן, אך... או... או... אינן חייבות לכסות עצמן. אך כאשר הן יוצאות לבדן לרחוב חייבות הן לעטוף עצמן. פילגש אשר תהלך ברחוב עם גבירתה מכוסה תהיה. קדשה בעולת בעל בלכתה ברחוב תתעטף, ואשר אינה בעולת בעל, בלכתה ברחוב ראשה מגולה יהיה, לא תתעטף. זונה אל תתכסה, ראשה מגולה יהיה. הרואה זונה מתכסה בצעיף יתפוש אותה, עדים יעידו בה ואל פתח ההיכל אותה יוליך. את כל עדייה לא ייקחו. את לבושה תופשה ייקח ..." החוק האשורי מלמד כי אישה המהלכת בפומבי ואינה מכסה את פניה כראוי מזמינה עונש, אך אישה המכסה פניה בניגוד לחוק, מזמינה עונש ציבורי חמור עוד יותר. כיסוי הראש מציין את מעמדה של האישה השייכת לאיש מן המעמדות הגבוהים בחברה. היא אשתו, בתו או פילגשו. הצעיף מהווה בגד וקישוט בעולם הקדום ודבר זה חלחל גם בקרב נשות המעמדות הגבוהים בחברה היהודית כפי שעולה מדברי ישעיהו המגנה את הידורן של בנות ציון.
ז'אנה פינטוסביץ'-בלוק
אלופת עולם
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בברמינגהאם, בריטניה במרץ 2003 זכתה פינטוסביץ'-בלוק במדליית זהב בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.04 שניות, לפני אנג'לה ויליאמס (7.16 שניות) וטורי אדוארדס (7.17 שניות) שתיהן מארצות הברית.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכתה פינטוסביץ'-בלוק במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.99 שניות, אחרי טורי אדוארדס (10.93 שניות) ולפני צ'נדרה סטורופ (11.02 שניות), זאת לאחר שקלי וויט מארצות הברית שניצחה בריצה נפסלה בשל אימרוץ. בריצת 200 מטר היא סיימה במקום חמישי בתוצאה של 22.92 שניות ושודרגה שוב למקום רביעי, לאחר פסילה של המנצחת וויט.
צעיף
הצעיף כהינומה והקשר לחופה ונישואין בעולם הקדום
מחוקי אשור התיכונה, סעיף 41, מתברר כי כיסוי בצעיף מלמד על הליך מקובל בטקסי חתונה:
ז'אנה פינטוסביץ'-בלוק
2004
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה פינטוסביץ'-בלוק במקום 13 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.23 שניות ובמקום 13 בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.77 שניות.
צעיף
הצעיף כהינומה והקשר לחופה ונישואין בעולם הקדום
ממכתב ממארי אפשר ללמוד כי אישה נשואה כיסתה בדרך כלל את ראשה. מחוקי המזרח הקדום מתברר גם שאם אישה נאפה ובעלה החליט להמשיך לחיות עמה, הוא יכול לכסות אותה בצעיף ובזאת לסמן בפומבי כי הוא מתקף מחדש את נישואיו עמה.
ז'אנה פינטוסביץ'-בלוק
2004
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי בשנת 2005 סיימה פינטוסביץ' במקום תשיעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.18 שנית ופיספסה ב-3 מאיות השנייה את העלייה לשלב הגמר.
צעיף
הצעיף כהינומה והקשר לחופה ונישואין ביהדות
סיפור רבקה ויצחק הוא סיפור מכונן וההשראה לחופה היהודית הראשונה ומנהגיה השונים. הצעיף בו מתכסה רבקה הופך להיות ההינומה בה מתכסה הכלה ביום חופתה.
ז'אנה פינטוסביץ'-בלוק
2004
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במוסקבה, רוסיה במרץ 2006 סיימה במקום שישי בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.19 שניות.
צעיף
הצעיף כהינומה והקשר לחופה ונישואין ביהדות
בתלמוד ישנו דיון על המילה הינומא: "מאי הינומא? סורחב בר פפא משמיה דזעירי אמר: תנורא דאסא, רבי יוחנן אמר: קריתא דמנמנה בה כלתא"
ז'אנה פינטוסביץ'-בלוק
2004
בלוק הואשמה על ידי ויקטור קונטה (מייסד ונשיא BALCO) שהשתמשה לכאורה באימרוץ, בשערוריית הסמים של BALCO, אך היא מעולם לא נמצאה חיובית בשימוש בסמים ולכן גם לא הורשעה. בשנת 2011 היא קיבלה השעיה לשנתיים מהדתתפולת בתחרויות בשל אמרוץ והתוצאות שלה מ-30 בנובמבר 2002 ואילך נפסלו. הבעל המאמן שלה, מארק בלוק, קיבל הרחקה ל-10 שנים מספורט תחרותי מאחר שסיפק לאשתו סמים משפרי ביצועים.
חייה האישיים
בשנת 1999 נישאה ז'אנה למאמנה האמריקאי מארק בלוק.
צעיף
הצעיף כהינומה והקשר לחופה ונישואין ביהדות
רש"י מסביר: "תנורא דאסא – כמין חופה של הדס עגולה, קריתא – צעיף על ראשה, משורבב על עיניה כמו שעושין במקומינו, ופעמים שמנמנמת בתוכו, מתוך שאין עיניה מגולין, ולכך נקראת הינומא – על שם תנומה".
כך או כך המילה הינומה שכנראה השתרשה בעברית מהשפה היוונית משמעותה קשורה בהכרח לחופה ונישואין והיא או החופה עצמה או הצעיף בו מתכסה הכלה.
הצעיף במקרא בסיפור רבקה ויצחק ובסיפור תמר ויהודה
לאחר סיום הסכם האירוסין בין אליעזר עבדו של אברהם לבין משפחתה של רבקה, רוכבת רבקה אחרי העבד עם נערותיה בדרך לכנען. כשרואה רבקה את יצחק והיא נופלת מעל הגמל היא שואלת את העבד ומבררת את זהותו של ההלך. העבד משיב לה כי הוא בעליו ואז מתכסה רבקה בצעיף: "ותיקח הצעיף ותתכס" רבקה מתכסה בצעיף כשהיא מזהה את מי שעתיד להיות בעלה. היא נשארת מכוסה עד שתיכנס לאוהלו ותהיה לאשתו. הצעיף מסמל את המהפך שחל בחיי רבקה – מהיותה בתולה, כלה, עד להיותה אישה נשואה בחסות בעלה.
בסיפור יהודה ותמר נזכר הצעיף פעמיים, לראשונה כאשר תמר מכסה עצמה בצעיף ואחר כך כשהיא מסירה את צעיפה. יהודה לא מקבל על עצמו את הייבום לאחר מות אונן, וגם לאחר שניחם על מות אשתו אין הוא מציע עצמו ליבמה; ואם לא די בכך, אף ששלה בָּגר, גם אותו לא נתן לה יהודה להיות לה יבם. תמר מחליטה לעזוב את המתחם המוגן, את מרחב הבית. היא עוברת מבית הוריה, מקום פרטי, למקום ציבורי. לפני המעבר דואגת תמר להוריד את כסות האלמנה והיא מתכסה בצעיף. היא יושבת במקום פומבי וממתינה ליהודה. בגדי האלמנוּת היו ככל הנראה בגדים פשוטים וגסים שסימנו למרחוק את מצבה המשפחתי של האישה שנותרה בלי הגנה בחברה הפטריארכלית. תמר פושטת את בגדי האלמנוּת שלבשה ימים רבים, עבורה ועבור הסביבה שבה חיה. בגדים אלו סימלו יותר מכול את היותה אלמנה הממתינה ליבמהּ. בהסרת הבגדים היא מסירה מעליה את עברה ומציינת שלב חדש בחייה. המהפך המתרחש בחיי תמר ניכר באמצעות שינוי הבגד, כשהצעיף מסמל את הערמומיות שבמעשה. היא נוהגת בכפילות פנים – היא רואה ואינה נראית. לבושה החדש מאפשר לה לחשוף פן אחר באישיותה. תמר הופכת מאישה פסיבית לאישה אקטיבית, כשריבוי הפעלים: ותסר, ותכס, ותתעלף, ותשב, מצביעים יותר מכל על שינוי זה. תמר, שהייתה מובלת ומנוהלת על ידי יהודה, נחושה להגשים את רצונה, ויהודה נעשה מכשיר שבאמצעותו היא מגשימה את אימהותה. גם רבקה וגם תמר מצליחות להוציא את תוכניתן אל הפועל. לשתיהן תוכנית הקשורה בצאצאים והורשה. גם המדרש מתייחס למשותף בין רבקה לתמר: "שתיים הן שנתכסו בצעיף וילדו תאומים רבקה ותמר" (בראשית רבה פ"ה) הצעיף משמש בתיאורים אלה לחפץ נשי. הוא מופיע ככסות המעידה על מצבה החברתי של האישה החיה במשטר פטריארכלי כפי שמשתקף גם בחוקי הסביבה. הצעיף משמש כסות בטקס הנישואין כפי שאפשר להבין את מעשה רבקה, ובפרהסיה נועד הצעיף להצניע את האישה השייכת לפטרונה. שני סיפורים אלו מראים כי לצעיף שימושים מגוונים ולפעמים דו משמעיים – הוא חושף ומגלה. הוא מצניע מפני פיתוי אך גם מאוד מפתה.
בין צעיף לטלית בהלכה
"צעיף שנותנים על הצוואר בימות החורף, אף-על-פי שיש לו ד' כנפות ויש בו שיעור טלית, פטור מציצית. וירא שמים יעשה קרן אחת בעיגול"
היות שכל בגד העשוי מצמר או פשתים מחויב בציצית עולה השאלה לגבי הצעיף. באופן עקרוני פוטרת ההלכה את המתעטף בצעיף בגודל של טלית מציצית אך מציעים לעגל את אחת מארבע כנפות הבגד על מנת לפסול את הצעיף מלהיות בגד של ארבע כנפות.
תחנת קייבסקאיה (קו ארבטסקו-פוקרובסקאיה)
קייבסקאיה (ברוסית: Киевская) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו ארבטסקו פוקרובסקאיה.
תחנת קייבסקאיה נפתחה ב-5 באפריל 1953, והיא קרויה על שם תחנת הרכבת קייבסקי.
התחנה ממוקמת ברובע דורוגומילובו, והיא מקושרת במעבר עם שתי תחנות בשם זהה, אחת בקו פיליובסקאיה, והשנייה בקו קולצביה.
עיצוב התחנה מוקדש לאוקראינה הסובייטית ולאיחודה מחדש של אוקראינה עם רוסיה. התחנה מעוטרת במספר רב של ציורים.
הווידאו של בני
תוכן הסרט
בני הוא נער שחדרו עמוס בציוד וידאו, הכולל בין השאר מצלמה דו-כיוונית שמסוגלת לצלם הן את הרחוב שבחוץ והן את פנים החדר. הסרט סובב סביב רצח שמבצע בני בחדרו בנערה בלתי מוכרת, שאותה הזמין לביתו במהלך ביקורו בספריית וידאו. הרצח מתבצע בעקבות החלפת העלבות סתמית בין בני והנערה, בעזרתו של אקדח הימום (המשמש להימום בעלי חיים לפני שחיטתם) אותו לקח בני ללא רשות מחוותם של הוריו, גאורג ואנה. המצלמה של בני הייתה מכוונת אל פנים החדר בזמן הרצח. לאחר הרצח, בני חוזר לשגרה היומיומית שלו, ובשלב מסוים מקרין כבדרך אגב את סרטון הווידאו בו תועד הרצח בפני הוריו. בסרטון מעשה הרצח עצמו מתנהל מחוץ למסך, ורק השתתקות צרחותיה של הנערה מעידה על מותה.
ההורים, שחוששים לעתידו של בני וכן מהאשמות שיופנו כלפיהם, מחליטים לחתוך את גופת הנערה לפיסות קטנות מספיק על מנת להעלימן דרך צינור ניקוז. בני ואמו יוצאים לנופש במצרים בעוד שהאב נשאר באוסטריה לשם ביצוע המשימה. במהלך הנופש בני מצלם וידאו עבור אביו בו הוא מספר לו, ספק בציניות, על חוויותיו במצרים. לאחר חזרתם של בני ואמו מהנופש, בני מקרין בפני שוטרים את שיחתם של הוריו בה הם תכננו את דרך ההיפטרות מן הגופה, אותה צילם בעצמו, ובכך מפליל את הוריו. גם בסרטון הווידאו הזה, ההורים עצמם מוסתרים מאחורי דלת מוגפת כמעט לחלוטין, ורק קולותיהם נשמעים.
הסרט כולל מוטיב חוזר של מסך טלוויזיה שעליו מוקרן סרטון כלשהו, המופנה ישירות אל צופי הסרט, כך שחלק מהסצנות בסרט מתנהלות למעשה על גבי "מסך בתוך מסך".
נושאי הסרט
נושא מרכזי בסרט הוא הסכנה הגדולה הנעוצה, לתחושתו של הנקה, בהשפעתה של הטלוויזיה על תפיסת המציאות של האדם המודרני. לטענתו של הנקה, האדם אינו תופס את המציאות כפי שהיא אלא רק נגזרת של המציאות, שהיא דרך הייצוג של המציאות בטלוויזיה. סרט נוסף של הנקה שמתמקד בנושא זה ואף מרחיב את הטיפול בו הוא "משחקי שעשוע" משנת 1997.
לדעת מבקרי קולנוע רבים, סצנת הרצח היא סצנת המפתח בסרט: הצופה בסרט מצפה למפגש מיני בין בני והנערה, אך בני מעדיף להרוג את הנערה ולשוב אל חדרו העמוס במכשירי וידאו, שהשליטה שלו עליהם היא מוחלטת; זהו אחד מהסמלים שבסרט לניכור ולחוסר היכולת של בני אדם להיחשף אחד לשני.
באתר "Senses of Cinema" נרמז כי הסרט הוא פרודיה על "סרטי התבגרות" (באנגלית: "coming-of-age films", סרטים שעוסקים בתהליך ההתבגרות).
אוצר הארץ
"אוצר הארץ" היא חברה מסחרית מבית "מכון התורה והארץ" שהוקמה לקראת שנת השמיטה ה'תשס"א, במטרה לספק תוצרת חקלאית יהודית כשרה בשנת השמיטה. אוצר הארץ מהווה למעשה בית דין הלכתי המקבל לידיו מהחקלאים את התוצרת שהופקרה, על פי הסכם שנחתם עוד בטרם החלה שנת השמיטה, ומשווק אותה במהלך השמיטה לפריסה ארצית. במהלך שנת השמיטה נחשבים החקלאים כעובדיו של בית הדין בשדה, ומקבלים משכורת ממנו. שיווק זה נקרא "אוצר בית דין".
כמו כן, החברה משווקת גם ירקות יבול שישית – תוצרת מערב השמיטה הנשמרת בחדרי קירור, וכן פירות וירקות שגדלו בשמיטה על ידי פתרונות הלכתיים – כגון: גידול במצע מנותק, גידולי מים, יבולים שגדלו בחלקי הארץ שאינם חייבים בכל דיני השביעית (בערבה, וגבול עולי מצרים).
החברה תכננה לפעול גם בשנים שאינן שנות שמיטה. על פי אתר החברה, מטרות החברה כוללות גם חיזוק החקלאות העברית, הגדלת סיכויי התחרות שלה מול חקלאים ערבים, וכן מניעת העברת כספים לגורמים עוינים. בפועל החברה חדלה לפעול לאחר תום שיווק התוצרת משמיטת תשס"ח וחזרה לפעול רק לקראת שנת השמיטה תשע"ה. אחרי שנת השמיטה תשע"ה שוב חדלה לפעול, ולקראת שנת השמיטה תשפ"ב חזרה לפעילות.
רבני בית-הדין
בבית הדין של אוצר הארץ יושבים רבנים ממגזרים שונים:
על פעילות החברה בשנת שמיטה
חברת אוצר הארץ מציעה פירות וירקות ממגוון מקורות לפי סדר עדיפות יורד: תחילה גידולים אשר גדלו בשנה השישית, גידולים מאזור הערבה (אזור אשר לא היה בגבולות הארץ בזמן עולי בבל ועל פרותיו לא חלה קדושת שביעית, על פי רבנים שאינם מכירים בחלות ההלכתית של כיבושי צה"ל בנוגע לעניין קדושת ארץ ישראל), וגידולים שגדלו במצעים מנותקים וחממות. כאשר לא ניתן לספק ממקורות אלו, יסופקו פירות וירקות של אוצר בית דין, עליהם חלה קדושת שביעית. במידה ולא יוכלו לספק גם מאוצר בית דין, יספקו הן מהיתר מכירה והן מייבוא. פירות שגודלו על ידי נכרים באדמת ארץ ישראל לא יימכרו על ידי החברה.
לקראת סוף שנת השמיטה תשע"ה, עם התקרב זמנה של שמיטת הכספים, פנו רבני החברה בשיתוף עם ארגון פעמונים בקריאה לקיים את המצוה ככתיבתה בתורה, ולהלוות הלוואה אחת שלא תכלל בשטר הפרוזבול. הלוואה זו, שתופנה לנזקקים, תתבטל לפי ההלכה עם תום שנת השמיטה, והלווה לא יהיה חייב להחזירה. על קריאה זו חתמו גם הרבנים אהרן ליכטנשטיין ושמואל אליהו.
לקראת שנת השמיטה התשפ"ב פעלו באוצר הארץ להגיע לכמה שיותר אנשים שיתחייבו מראש לקנות דרכם ירקות בסכומי כסף מוסכמים מראש כדי שיוכלו לשכנע חקלאים להצטרף אליהם . בנוסף לפניה לאנשים פרטיים פנו באוצר הארץ גם למוסדות גדולים כגון ישיבות, אולפנות ומדרשות. בנוסף חתמו באוצר הארץ על הסכם עם צה"ל להספקת ירקות מאוצר בית דין במהלך שנת השמיטה. לחברה יש נקודות שיווק בכל רחבי הארץ.
תמיכה והתנגדות
החברה הוקמה בשנת ה'תשס"א בתמיכתם ובעידודם של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, הראשון לציון הרב מרדכי אליהו, הרב שאול ישראלי, הרב דב ליאור והרב יעקב אריאל . מבין תומכי אוצר הארץ: הרב אליהו בקשי דורון זצ"ל, הרב זלמן נחמיה גולדברג זצ"ל, הרב שאול ישראלי זצ"ל, הרב חיים דרוקמן, הרב שמואל אליהו, הרב יהושע שפירא, הרב אליקים לבנון והרב דוד חי הכהן.
מנגד, ישנם רבנים בציונות הדתית כגון הרב אליעזר מלמד והרב יהושע בן מאיר שכתבו שבאוצר בית דין ישנם בעיות רבות ועדיף לבחור בהיתר מכירה.
שלום שמחון - שר החקלאות בשנת ה'תשס"א, וגם ארגון מגדלי הירקות, גינו את פעילות החברה, בטענה שהימנעות מקניית ירקות מערבים היא גזענית ומנוגדת לעקרון השוויון בין כל אזרחי המדינה. אנשי החברה, לעומת זאת, טוענים שזכותם של הצרכנים לדעת מה מקור התוצרת החקלאית שהם קונים.
Dance with the One That Brought You
Dance with the One That Brought You (בעברית: ריקוד עם זה שהביא אותך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין, מתוך אלבומה הראשון, Shania Twain. השיר יצא לאור ב-13 ביולי 1993, כסינגל השני מתוך האלבום, וכסינגל השני של טוויין.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-55 במצעד שירי הקאנטרי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סם הוגין וגרטשן פטרס והופק על ידי הרולד שד ונוארו וילסון. השיר בדומה ל-"What Made You Say That", הוא שיר בסגנון הקאנטרי. בנוסף לכך, זכה השיר להצלחה נאה במצעדי הקאנטרי של ארצות הברית.
במצעד ה-RPM של קנדה הצליח השיר להגיע אל המקום ה-77.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי שון פן וצולם בלוס אנג'לס שבארצות הברית. הקליפ צולם ב-2 במאי 1993 ופורסם ב-24 במאי באותה השנה. הקליפ מצולם במועדון לילה בו מנגנים ושרים שירים בסגנון הקאנטרי. בקליפ ניתן לראות את טוויין ואת בן הזוג שלה.
נכון ל-31 באוגוסט 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-8.5 מיליון צפיות.
Flight (קומיקס)
Flight (בעברית: תעופה) הוא אנתולוגית קומיקס בעריכתו של קאזו קיבואישי האוספת מספר יצירות קומיקס מאת אמנים שונים, בהם קיבואישי עצמו, דון הרצפלד, ריינה טלגמאייר, בן האטקה ועוד. לאנתולוגיה שישה כרכים, שכל אחד מהם מכיל בין 20 ל־40 סיפורי קומיקס קצרים. האנתולוגיה הראשונה זכתה בפרס אייזנר, ורבים מהסיפורים המוצגים בספר נחשבים חדשניים ומהפכניים בתחום הקומיקס. הסדרה פורסמה על ידי חברת אימג' קומיקס ולאחר מכן על ידי ספרי בלנטיין.
היסטוריה
הכרך הראשון של הסדרה הופיע לראשונה בפסיטבל קומיק-קון, סן דייגו בהשקה חגיגית לצד הקומיקס בון מאת ג'ף סמית' (שגם הוא כתב סיפור הנכלל ב-Flight). עד מהרה הספר קיבל ביקורות חיוביות מאוד והפך לנמכר ביותר בכנס. האמנים הרבים שכתבו עבור הספר הכירו זה את זה באינטרנט, כשפרסמו את עבודותיהם ברשת. האחראי על איסוף הסיפורים עבור האנתולוגיה היה היוצר, העורך והכותב קאזו קיבואישי.
המהדורה הראשונה אף זכתה בפרס אייזנר, שמכונה לעיתים "האוסקר של הקומיקס", ובמקביל חלקים ממנה פורסמו אונליין.
כרך שני האוסף סיפורים נוספים רבים של אמני קומיקס נוספים פורסם לראשונה במרץ 2005 וכלל סיפורים רבים יותר (33) ואורכו 432 עמודים. כרך שלישי יצא ביוני 2006 וכלל 26 סיפורים שארכו 352 עמודים. כרך רביעי פורסם ביולי 2007, גם הוא בפסטיבל קומיק-קון, וסיפק 344 עמודי קומיקס. כרך חמישי הופץ ביולי 2008, עם 368 עמודים, וכרך שישי יצא ביולי 2009 עם 283 עמודים. הכרך השביעי לסדרה פורסם ביולי 2010 והכיל 288 עמודים. הכרך האחרון, שמונה במספר, ראה אור ביוני 2011, גם הוא אורך 288 עמודים.
קיבואישי הכחיש כי הספר עוסק בנושא אחד, וכי הכותרת Flight (תעופה או מעוף) נבחרה רק בגלל היותה קליטה. אף על פי כן, רבים, אם לא כולם, מהסיפורים המובאים במהלך שמונה הכרכים של האנתולוגיה כוללים היבט זה או אחר של תעופה. חוץ מכך, אין סגנון או מכנה משותף חד משמעי לסיפורים השונים, מלבד היותם כתובים בצורת קומיקס; הסיפורים כוללים סגנונות רבים מאוד של ציור וכתיבה, החל מהקרטון המופשט ביותר ועד לאיורים הריאליסטים ביותר; עלילות הסיפורים חולשות על כל הז'אנרים, בהם קומדיה, טרגדיה, הרפתקאות, מדע בדיוני, פנטזיה, אימה ורומנטיקה.
הסדרה הסתיימה בכרך 8, אך תמשיך עם אנתולוגיה חדשה בשם Explorer (לחקור).
אד אינפיניטום
אֶד אינפיניטום (מלטינית: Ad infinitum, מילולית: לאינסוף) הוא ביטוי שמשמעותו "לנצח", "לעד", ולכן משמש לתיאור תהליך ללא סיום מוגדר, תהליך רקורסיבי ללא תנאי עצירה, תהליך החוזר על עצמו ללא תנאי סיום וכיוצא בזה. הוא גם יכול להחליף במקרים מסוימים את הביטוי הלטיני "et cetera" (וכולי) כדי לציין המשך של סדרה כתובה עד אינסוף. דוגמאות:
המתמטיקאי אוגוסטוס דה מורגן כתב בהשראת ג'ונתן סוויפט שיר שעשוע על אד אינפינטום. בתרגום לעברית:
גבירת האגם
גבירת האגם (באנגלית: Lady of the Lake) היא דמות המוזכרת באגדות המלך ארתור. פיה או אלה זו העניקה למלך ארתור את החרב אקסקליבר ובסיום חייו הובילה את ארתור הגוסס לאבלון לאחר קרב קאמלאן. כמו כן גבירת האגם גידלה את לנסלוט לאחר מות אביו.
כותבים שונים נתנו לה את השמות נימוּאֶה (Nimue או Nimueh), ויויאן (Viviane), איליין (Elaine), ניניאן (Niniane) ונינֶוֶוה (Nyneve).
מקור הדמות
מקורה של דמות זו, ככל הנראה, באגדות פגאניות קלטיות קדומות. האזכור הראשון של האי אבלון - מקום מושבה של גבירת האגם, מוזכר בספרו של ג'פרי ממונמות': "היסטוריה רג'ום בריטניה" (ההיסטוריה של מלכי בריטניה). ג'פרי מציין כי החרב אקסקליבר (הוא מכנה אותה "קאליברן") חושלה באי זה, וכי ארתור נלקח אל האי לאחר הקרב עם מורדרד על מנת שירפא מפצעיו.
שרטיין דה טרוי מזכיר ברומן "Lancelot, the Knight of the Cart" כי את לנסלוט גידלה פיה אשר נתנה לו טבעת המגינה מפני קסמים. ביצירה בגרמנית: "Lanzelet" (לנסלוט) מאת אולריך פון צאטציקהובן וביצירה "Prose Lancelot" מתוארת גבירת האגם כמי שגידלה את לנסלוט לאחר מותו של אביו - המלך באן.
דמותה של גבירת האגם דומה לדמותן של הנראידה תטיס המוזכרת במיתולוגיה היוונית וייתכן שיש קשר בין מיתולוגיות אלה - השפעה שאירעה בזמן הכיבוש הרומי של בריטניה (גם תטיס מגדלת את בנה אכילס ונותנת לו הגנה מפני קסמים).
אגדות המלך ארתור
באגדות המלך ארתור מסופר על גבירת האגם הלומדת כישוף ממרלין שמתאהב בה, אך היא מסרבת להשיב לאהבתו עד לאחר שיגלה לה את קסמיו - וכאשר הוא מגלה לה היא כולאת אותו בתוך עץ או תחת אבן (בהתאם לגרסה).
בגרסה אחרת של הסיפור מדובר בשתי נשים, הראשונה - ויויאן נתנה לארתור את החרב אקסקליבר, אך דורשת ממנו בתמורה כי יעשה כרצונה במועד מאוחר יותר. לאחר עלייתו לשלטון מופיעה הגבירה בחצרו ודורשת את חייו של סר באלין. באלין כורת את ראשה ומגורש מהחצר. גבירת האגם השנייה - בשם ניניאן מטפלת בארתור לאחר שזה נפצע.
אזכורים מאוחרים
בשירו של וולטר סקוט "גבירת האגם" משנת 1810 הסתמך סקוט על הסיפור הרומנטי שבבסיס העלילה הארתוריאנית, אולם מיקם את העלילה בלוך קטרין שבסקוטלנד. שירו של סקוט עובד לאופרה בשם "הגבירה מהאגם" מאת ג'ואקינו רוסיני אשר הועלתה לראשונה בנאפולי בשנת 1819. גם בשיריו של אלפרד טניסון "אידליות המלכים" מוזכרת גבירת האגם - אולם בהתבסס על הגרסאות המאוחרות של האגדה, טניסון מחלק את הגבירה לשתי דמויות - ויויאן המפתה והמרמה את מרלין, והגבירה הטובה המגדלת את לנסלוט ומעניקה לארתור את החרב.
מיקום האגם
מספר אגמים ברחבי הממלכה המאוחדת מקושרים עם גבירת האגם, ובהם: בריכת דוזמרי, לין לידו, לין אוגוון, בריכת לו ולוך ארתור.
בנסו (סרט)
באנסו (ברוסית: Бансý) הוא מותחן צבאי רוסי שביים פאבל קוסטומרוב והיה מיועד להפצה לבתי הקולנוע בינואר 2022, אך נדחה.
הסרט מבוסס על סיפור באותו שם מאת איליה בויאשוב ומבוסס על אירועים אמיתיים.
עלילה
באלסקה של שנת 1943, צוות סובייטי במסגרת חוק השאל-החכר טסים במפציץ באורך 20 מטר ועוצרים לתדלוק בבסיס צבאי באלסקה. במהלך התדלוק, הצוות מגלה את היעלמותו של הנווט. מודיעין יקר ערך מוסתר במצנח שלו ולכן שתי קבוצות חיפוש נשלחות לחפש אותו בבת אחת: סובייטית ואמריקאית."'זהו סרט על חברות ואהבה, שהם החזקים ביותר בסביבה. כפי שהתבדח הבמאי שלנו במצגת עבור קרן הקולנוע - יש לנו סרט על מלחמה ללא גרמנים ועל אהבה ללא סקס'. המפיק ולרי פיודורוביץ'"
ליהוק
לסרט לוהקו שחקנים רוסים ואמריקאים כמו אלכסנדר פאל, טימופיי טריבונצב, איליה לייבין, יאנה גוריאנובה, סאם דאגלס, פיליפ כריסטופר, מארק נובל, מתיו סימפסון, מרטין בקסטר, ג'ורג'יה גרנט אנדרסון ודומיניק ריאן.
צילומים
הסרט צולם על ידי חברת 1-2-3 Production. תחילה תוכנן כי הצילומים יתקיימו באלסקה ובג'ורג'יה שבארצות הברית. אבל התוכניות הופרעו בשל פרוץ מגפת הקורונה. לבסוף הצילומים החלו ב-11 בספטמבר 2020, ברפובליקה של אלטאי, בכפרים אקטש וקוש-אגאץ'. באזור ערבות צ'ויסקאיה באזור, נבנה מגרש אימונים המחקה בסיס צבאי אמריקאי. שחקני מועדוני רוגבי מבארנאול ונובוקוזנצק היו מעורבים בצילומים כניצבים בסצנות המוניות.
באוגוסט 2020, זכה הסרט לתמיכה של קרן הקולנוע הממשלתית. הוכרז כי תקציב ההפקה הוא 300 מיליון רובל, כשהמפיקים מקווים להשיג הכנסות של 600 מיליון רובל, לכל הפחות.
אמן העם
אמן העם (ברוסית: Народный артист) הוא תואר הכבוד הגבוה ביותר אשר הוענק בברית המועצות, רפובליקות ברית המועצות, בכמה מדינות הגוש המזרחי אחרות (ומדינות קומוניסטיות בכלל), כמו גם במספר מדינות ברית המועצות לשעבר לאמני במה מצטיינים. תואר זהה "אמן העם", אבל המנוסח ברוסית במילים אחרות Hародный художник (אמן פלסטי של העם) הוענק בתחום האמנויות היפות: ציור, פיסול, צילום וכו'. בברית המועצות היו קיימים גם התארים "אדריכל העם", "מורה העם" ו"רופא העם".
התואר (אמן העם של הרפובליקה) הונהג זמנית החל משנת 1919 על ידי ממשלת רוסיה הסובייטית. "אמן העם" הראשון היה הזמר פיודור שאליאפין. בין הראשונים: הזמר לאוניד סובינוב, המלחין אלכסנדר גלזונוב.
התואר הונהג שוב תחילה בשנת 1931 ברמת הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, יחד עם תואר אמן הכבוד (Заслуженный артист) הנמוך יותר. לאחר מכן תארים מקבילים הונהגו בכמה רפובליקות סובייטיות אחרות. התואר "אמן העם" הוענק לחלק מבעלי התואר "אמן הכבוד" לפחות חמש שנים אחרי הענקת תואר זה. בשנת 1936 בנוסף לתארים ברמת הרפובליקה גם תואר "האמן העם של ברית המועצות", שהוענק לאמנים שכבר קיבלו תואר ברמת רפובליקה והמשיכו בפעילות אמנותית מצטיינת. בשנים 1936 - 1991, תואר הכבוד הגבוה ביותר היה האמן העממי של ברית המועצות והוא הוענק ל-1006 אמנים.
נעמי די סניי
קורות חיים
נעמי די סניי נולדה וגדלה בירושלים למשפחה יהודית שמקורה ברומא וטורינו. שירתה בצה"ל כחיילת בחיל המודיעין. בשנת 1989 הכירה את בן זוגה במחנה קיץ לצעירים באיטליה, והחליטה לעבור להתגורר איתו ברומא.
בעלת תואר שני בכלכלה ומשפטים, עם התמחות בכלכלת האיחוד האירופי והסמכה בראיית חשבון. הייתה גזברית של אורט איטליה ושל קרן המוזיאון היהודי של רומא. משנת 1998 היא משמשת כיועצת לנשיא המועצה הלאומית של רואי החשבון באיטליה.
משנת 2012 שימשה כמנהלת הכספים של איגוד הקהילות היהודיות של איטליה, וביולי 2016 נבחרה ברוב גדול לנשיאת האיגוד.
די סניי חברה במועצה המבצעת של הקונגרס היהודי העולמי. נוטלת חלק מרכזי במאבק באנטישמיות באיטליה, תוך שיתוף פעולה עם כוחות הביטחון והמודיעין האיטלקיים.
די סניי היא גם נשיאת הקרן על שם גרציאדו איסאיה אסקולי, ארגון לקידום התרבות והשפה העברית, ושל עמותת "יד ליד", עמותת רווחה של יהודי איטליה.
בתקופת מגפת הקורונה באיטליה יזמה הקמת מוקד חירום טלפוני של איגוד הקהילות היהודיות, כדי לספק חברה לאנשים מבודדים, להציע תמיכה נפשית וסיוע רפואי לנזקקים, ולספק צרכים בסיסיים לבתים ולבתי חולים.
בזמן ביקור בנימין נתניהו ברומא במרץ 2023 נשאה בפניו נאום הכולל ביקורת נוקבת על ממשלתו ועל הרפורמות המשפטיות שהיא מקדמת.
אם לשלושה ילדים, המתגוררים, נכון ל-2023, בישראל.
יוסי גורביץ
יוסי גורביץ (17 בינואר 1970 – 13 בפברואר 2023) היה בלוגר ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה
יוסף צבי גורביץ נולד ב-17 בינואר 1970 לאברהם שלום ולשולמית, זוג דתי לאומי מפתח תקווה, ולמד בישיבת בני עקיבא נחלים. בנעוריו היה בעל דעות פוליטיות ימניות ושימש כפעיל במפלגת הליכוד במערכת הבחירות לכנסת האחת עשרה. במהלך שנותיו בישיבה יצא בשאלה ושינה את השקפתו הפוליטית. בתום שנות הישיבה התגייס לצה"ל ושירת כאפסנאי ולאחר מכן במנהל האזרחי ברצועת עזה. היה בעל תואר ראשון בהיסטוריה עם התמחות בהיסטוריה של ימי הביניים.
בשנות התשעים היה אחד הכותבים והפעילים הבולטים ברשת אולטינט. בשנת 1998 היה ממייסדי העמותה למשחקי תפקידים בישראל, והיה פעיל בה עד מותו.
גורביץ החל את הקריירה העיתונאית שלו ככתב באתר נענע, שם שימש כסגן עורך מחלקת החדשות החל מ-2004, בין השאר במהלך מלחמת לבנון השנייה. כן שימש כעורך ערוץ הבחירות של נענע במהלך הבחירות לכנסת השבע עשרה יחד עם איתמר שאלתיאל.
בסוף 2006 עזב את נענע, ובדצמבר 2007 הצטרף לכלכליסט, שם שימש, מיולי 2008 עד מאי 2018, בעל טור יומי בנושא טכנולוגיה. בין פברואר 2013 למאי 2017 שימש ככותב הבלוג של ארגון יש דין.
בשנת 2010 השתתף בכנס בלוגרים בשיתוף הקרן החדשה לישראל, וקרא לחשוף את מקורות המימון של ארגון "אם תרצו". זמן קצר לאחר מכן אכן הגיעו לידיו של גורביץ מקורות המימון של ארגון "אם תרצו", אותם פרסם בבלוג שלו, והבליט בין השאר את תרומותיהם של ג'ון הייגי, הקרן המרכזית לישראל והסוכנות היהודית. כמו כן סקר את עמדותיהם הפוליטיות של פעילי הארגון, שהיו כולם אנשי ימין. בהמשך הרבה לתקוף את פעילות הארגון, ובין השאר ביקר את פרסומיו אודות הגדרת הנכבה והצביע על אי-דיוקים היסטוריים ועל כשלים לוגיים בטענות הארגון.
בשנת 2011 השתתף בהפגנה של ארגוני שמאל במתחם הקריה בתל אביב בעקבות בנבי סאלח.
בינואר 2012 נחקר במשטרה בחשד להסתה לאלימות בעקבות פוסט שפרסם בבלוג שלו. תיק החקירה נסגר בחוסר אשמה.