cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כנסיית האל הכל-יכול
רצח פולחן במקדונלד'ס בזאוויאן
ב -28 במאי 2014, שישה "מיסיונרים" שטענו כי הם מייצגים את "האל הכל-יכול" עוררו זעקה לאומית כאשר הם תקפו והרגו אישה במסעדת מקדונלד'ס בזאוויאן (Zhaoyuan), עיר במחוז שנדונג בסין. חמישה מהמיסיונרים (השישי היה קטין) נשפטו והורשעו ב -10 באוקטובר. שניים מהם נידונו למוות והוצאו להורג ב -2015, אחד למאסר עולם, והשנים אחרים ל-7 ול-10 שנות מאסר.
רצח מקדונלד'ס נחקר מאוחר יותר על ידי חוקרים של תנועות דתיות חדשות כגון אמילי דאן (Emily Dunn), דוד ברומלי ומאסימו אינטראווין. הם הגיעו למסקנות שונות ביחס לדו"חות קודמים של רוב התקשורת הסינית והמערבית, וטענו שהמתנקשים הם חלק מפולחן קטן ועצמאי שאינו קשור ל"ברק המזרחי", שהשתמשו במילים "האל הכל-יכול " בשל לציין את "אליל כפול"- שתי מנהיגות התנועה. ג'אנג פאן (בתו של המתנקש הראשי, ג'אנג לידונג, הוצאה להורג עם אביה ב-2015) ולואי יינגצ'ון (Lü Yingchun). במשפט, הנאשמים ציינו במפורש כי אף על פי ששניהם השתמשו בשם "אל הכל-יכול", הקבוצה שלהם ו"כנסיית האל הכל-יכול" בראשות ז'או וויישן הם שני ארגונים שונים. אחת המנהיגות, לואי יינגצ'ון, הצהירה, "המדינה מסווגת את "כנסיית האל הכל-יכול" המזויפת של ג'או וויישאן ככת רעה, ואנו מכנים אותם "רוחות רעות". רק ג'אנג פאן ואני... יכולנו לייצג את הכנסייה האמיתית של האל הכל-יכול. ג'אנג פאן ואני הן הדוברות הייחודיות של אל הכל-יכול. הממשלה מתנפצת על האל הכול-יכול שז'או ויישן מאמין בו, לא על 'אל הכל-יכול' שאנו מזכירים. הם "אל הכל-יכול" מזויף, אך אנחנו "אל הכל-יכול" אמיתי. התקשורת הסינית פרסמה לאחר מכן את הודאות המאסר של שתיים מחברי הקבוצה שנמצאות בכלא, לואי יינגצ'ון וג'אנג פאן, ואומרות כי הן "מחונכות מחדש". הם טוענים כי מנהיגי הקבוצה קראו ספרות של "כנסיית האל הכל יכול", אבל תומכים בזה שהם תנועה אחרת עם אמונות הליבה השונות.
מקרה של גואו שיאובין
ב -24 באוגוסט 2013, אישה הוציאה את עיניו של ילד בשם גואו שיאובין (Guo Xiaobin) בשאנסי. מאוחר יותר הילד התפרסם בעולם עבור ניתוח מוצלח של תותבת העין שבוצעה בשנזן. לאחר רצח פולחן במקדונלד'ס בזאוויאן, חלק מהתקשורת הסינית ייחסה את הפשע לחברי "כנסיית האל הכל-יכול". מחקר של חוקרת אמריקאית הולי פולק, שנכתב לאחר השתתפותה בשני כנסים של הארגון האנטי-פולחני בסין ב-2017, הבחין כי המשטרה הסינית סגרה את התיק בחודש ספטמבר 2013 במסקנה כי הפשע בוצע על ידי דודתו של גואו צ'יאובין, ולא היה שום קשר עם "כנסיית האל הכל-יכול". רק לאחר הרצח של מקדונלד'ס בשנת 2014 החלו כמה מתנגדי פולחנות סיניים להזכיר את "כנסיית האל הכל יכול" בקשר לאירוע. פולק גם ציינה כי ההאשמות בהוצאת עיניים של קורבנות סינים היה נושא נפוץ בתעמולה האנטי-נוצרית הסינית מאז המאה ה-19 לפחות.
האשמות בחטיפת מנהיגים נוצריים
כמה מנהיגים של כנסיות נוצריות אחרות האשימו את "כנסיית האל הכל יכול" ב- "כפירה" של "גנבת" קהל מתפללים באמצעות אסטרטגיות ערמומיות. האשמות כוללות את הטענה כי, בשנת 2002, כנסיית האל הכל-יכול חטפה שלושים וארבעה מנהיגים של "אגודת גוספל סין" (CGF) כדי להמיר אותם. מספר נוצרים במערב מצאו את ההאשמות אמונות. במחקר שפורסם בשנת 2018, אינטראווין מצא חוסר עקביות בסיפור כפי שנמסר על ידי "אחוות הבשורה של סין", היה מוזר כי אף אחד לא נעצר או נעמד למשפט על הפשע, והגיע למסקנה כי זה לא בלתי אפשרי כי, על ידי המצאת הסיפור של החטיפה, "אחוות הבשורה של סין" פשוט ניסו למצוא הצדקה לכך שרבים מחבריה, כולל מנהיגים לאומיים, המירו דת ל"כנסיית האל הכל יכול", אף על פי שגם פרשנויות אחרותעדיין אפשרויות.
תחזיות יום הדין ב-2012
תחזית יום הדין בשנת 2012 הייתה מפורסמת מאוד בסין, איפה שסרט "2012" היה פופולרי ומספר יזמים עשו הון מבנייה ומכרת "ארונות" כדי לשרוד את האפוקליפסה המשוערת. במסגרת הגלובלית של תופעת 2012, המבוססת על נבואות המיוחסות לציוויליזציה של המאיה, נאשמה "כנסיית האל הכל-יכול" בחיזוי סוף העולם בשנת 2012, מה שגרם לפורעות ואף לפשעים ברחבי סין. מיד לפני תאריך "מאיה" של יום הדין 21 בדצמבר 2012, הממשלה הסינית עצרה 400 חברי "כנסיית האל הכל-יכול" במרכז סין, וכ־1000 אחרים ממחוזות שונים של סין. החוקרת האוסטרלית אמילי דאן, בספרה הראשון שהוקדש ל-"כנסיית האל הכל יכול" בשנת 2015, ציינה כי כמו סינים רבים, "מספר חברי הברק המזרח אימצו את הנבואה המאיה" אבל הם "נראה כי עשו זאת ללא סנקציה מן הרשויות מוכרזות של הקבוצה ", אשר למעשה הכריזו כתיאורית "מאיה" ותאוריות אחרות על סוף העולם הן "שגויות" תאולוגית ועובדתית.
אינטראווין ציין כי עמדתם של חברי כנסיית האל הכל-יכול שקיבלו והפיצו את הנבואות על סוף העולם בשנת 2012, גורשו מהכנסייה חלקם, "לא היה עקבים עם התאולוגיה של הכנסייה. האל הכל-יכול אינו מכריז על קץ העולם, אלא על טרנספורמציה. וזה לא יקרה לפני שעבודת האל הכל-יכול על כדור הארץ תושלם", כלומר, לפני שהאישה שהוכרה כאל הכל-יכול תמות, אך היא הייתה חיה ובריאה בשנת 2012.
סוגיות של פליטים
במיוחד לאחר סנקציות בעקבות רצח מקדונלד'ס ב-2014, אלפי חברי "כנסיית האל הכל-יכול" נמלטו לדרום קוריאה, ארצות הברית, קנדה, יפן, איטליה, צרפת, אוסטרליה ומדינות אחרות, עם בקשה למעמד של פליטים. רשויות במדינות מסוימות טוענות כי אין מספיק ראיות לכך שמבקשי מקלט נרדפו, מומחים בינלאומיים אחדים טוענים כי עדות לכך ש"כנסיית האל הכל יכול" נרדפת כתנועה מספיקה כדי לתמוך במסקנה שחברי הכנסייה יהיו בסיכון רציני אם הם צריכים לחזור לסין, והחלטות שליליות למבקשים אינן מוצדקות.
טענות על חדשות מזויפות
כנסיית האל הכל-יכול טוענת כי היא קורבן של מסעות פרסום מזויפים שהונחו על ידי המפלגה הקומוניסטית של סין. היא מתעקשת שכמה עלוני פרסומת וכרזות המתוארים באתרי אינטרנט סיניים ומערביים כראיות לנביאות של 2012 היו למעשה מפוברקות עם פוטושופ וטכניקות אחרות או נגזרות מחומרים קיימים של "כנסיית האל הכל-יכול". כמה חוקרים אכן למדו מסעות סינים מסוימים נגד הכנסייה כדוגמה קלאסית של חדשות מזויפות. הכנסייה גם הוקיעה את קיומה בבריטניה של אתר אינטרנט מזויף "כנסיית האל הכל-יכול בבריטניה". ניסיונותיה של כנסיית האל הכל-יכול להסירו עד כה נכשלו, אף על פי שחוקרים קובעים כי עובדה שאתר האינטרנט אינו מייצג את עמדות ותאולוגיוה של כנסיית האל הכול-יכול, צריכה להיות ברורה לכל מי שמכיר אותם. "הצהרה על אתרי אינטרנט מחקים את כנסיית האל הכל-יכול " הוצא על ידי הכנסייה מגנה מפני האירוע.
שקלוב (מחוז משנה)
מחוז משנה שקלוב (בבלארוסית: Шклоўскі раён; ברוסית: Шкловский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז מוהילב שבמזרח בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר שקלוב.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה שקלוב 30,802 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2019 נמנו במחוז המשנה 26,848 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 93.97% בלארוסים, 4.44% רוסים ו-1.59% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (75.31%) ורוסית (23.22%).
נמל התעופה הבין-לאומי של בגדאד
נמל התעופה הבין-לאומי של בגדאד (באנגלית: Baghdad International Airport; בערבית: مطار بغداد الدولي) הוא נמל התעופה הגדול והיחידי בעיראק ומשמש כנמל הבית של חברת התעופה עיראקי איירווייז.
הנמל ממוקם בפרבר המרוחק כ-16 ק"מ ממערב למרכז העיר בגדאד ונחשב לשער הכניסה הראשי למדינה.
היסטוריה
נמל התעופה החל את פיתוחו בשנת 1979 אך מלחמת איראן–עיראק עיכבה את פתיחת השדה עד לשנת 1982, הנמל נקרא בראשית דרכו נמל התעופה הבינלאומי סדאם חוסיין ע"ש מנהיג המדינה סדאם חוסיין.
בשנת 1991 הטילו האומות המאוחדות הגבלות בנוגע לתעופה האזרחית בעיראק וזאת בשל פלישתה לכווית. חברת התעופה העיראקית הפעילה מהנמל טיסות פנימיות בלבד ובזמנים מוגבלים, וזאת עקב איסור טיסה שהוטל על ידי ארצות הברית ובריטניה, חברת התעופה הירדנית רויאל ג'ורדניאן הפעילה מדי יום טיסה מעמאן.
עץ אדום שחור
במדעי המחשב, עץ אדום-שחור (באנגלית: Red-Black Tree) הוא מבנה נתונים מסוג עץ חיפוש בינארי מאוזן בקירוב.
עץ אדום-שחור הוא מבנה נתונים מורכב יחסית, אך בשל היותו מאוזן הוא שומר על סיבוכיות זמן ריצה טובה, יעילה ומעשית עבור הפעולות השונות הנתמכות: "הכנסה", "הוצאה" ו"חיפוש" בזמן של \ O(\log n) במקרה הגרוע ביותר (כאשר n הוא מספר האיברים בעץ בעת ביצוע הפעולה).
נמל התעופה הבין-לאומי של בגדאד
היסטוריה
בשנת 2004 הועבר ניהול הנמל לידי ממשלת עיראק ומתופעל על ידה עד היום.
עץ אדום שחור
הסבר פשוט
במדעי המחשב לעיתים רבות בוחרים לשמור מידע בצורת עץ חיפוש בינארי. צורה זו מאפשרת, בתנאים מסוימים, חיפוש מהיר של מידע, עדכונו או הכנסת מידע חדש, בלי לפגוע במיונו של המידע הקודם. עם זאת, בעץ בינארי עשויה להתעורר בעיית איזון אשר, במקרה קיצוני, תוביל לכך שהפעולות המבוצעות עליו ייקחו זמן רב מאוד, ובכך יהפכו אותו ללא יעיל לשימוש. איזון משמעו שהמידע בעץ יחולק בצורה שווה, בין ענפי העץ הימניים והשמאלים, כך שלא יקרה לדוגמה, מצב בו קיים תת-עץ שמאלי דליל מאוד במידע, בעוד שתת-העץ הימני עתיר במידע רב. לשם הדגמה, בעץ בינארי לא מאוזן המכיל 10,000 רשומות מידע, ייתכן ונצטרך לבדוק כל אחת מ-10,000 הרשומות על מנת לאתר רשומת מידע ספציפית המעניינת אותנו. לעומת זאת, בעץ בינארי מאוזן, נידרש לבדוק לכל היותר 14 רשומות בלבד.
על מנת למנוע את בעיית חוסר האיזון בעצים פותח עץ אדום שחור. למעשה, עץ זה דומה לעץ חיפוש בינארי רגיל, אך פעולת הוספת או מחיקת המידע, דורשות טיפול מיוחד, העומד בכללי העץ האדום שחור. כללים אלו אוכפים מדיניות המובילה לכך שהעץ אינו יכול לצאת מאיזון, מעבר לגבול מסוים, ובכך למנוע מצב בו העץ יהפוך ללא יעיל.
טרמינולוגיה
העלים של עץ אדום שחור אינם מכילים מידע. עלים אלו בדרך כלל לא מופיעים בזיכרון אלא מופיעים כ-null, שמשמעותו במדעי המחשב היא "כלום" או "ללא ערך" והוא בדרך כלל מיוצג על ידי 0, אך ניתן לפשט אלגוריתמים מסוימים באמצעות עלה יחיד המופיע בזיכרון המשמש לייצוג כל העלים של העץ. כלומר, כל ההפניות מצמתים פנימיים לעלים מצביעות לאותו עלה.
לעיתים מגדירים עץ אדום שחור כעץ בו הקשתות צבועות ולא הצמתים אך למעשה אין לכך כל משמעות, צבעו של צומת בטרמינולוגיה של הערך יכול להיות צבעה של הקשת המחברת אותו לאביו, מלבד השורש, אשר צבעו תמיד שחור אך כפי שנראה בהמשך הגדרה זו אינה הכרחית ולא משמעותית במיוחד.
מאפיינים
עץ אדום שחור הוא עץ בינארי בו לכל צומת קיים שדה המגדיר צבע, שערכו אדום או שחור. בנוסף לדרישות הרגילות של עצי חיפוש בינאריים, עץ אדום שחור מקיים גם את הדרישות הבאות:
אילוצים אלו כופים הגבלה משמעותית על עצים אדומים שחורים: אורכו של המסלול הארוך ביותר מהשורש לכל אחד מן העלים הוא לכל היותר פעמיים אורכו של המסלול הקצר ביותר מהשורש לאחד העלים. התוצאה היא שהעץ מספיק מאוזן כדי לשמור על סיבוכיות טובה של הפעולות השונות, מכיוון שפעולות אלה דורשות במקרה הגרוע ביותר זמן יחסי לגובה העץ, הגבלת גובה העץ מגבילה גם את סיבוכיות הפעולות.
בנוסף, שלא כמו בעץ רגיל, כל צומת כולל מצביע גם להורה (ולא רק לילדיו) כדי לאפשר פעולות של שינוי מבנה העץ.
על מנת לראות מדוע מאפיינים אלה מבטיחים הגדרה זו, מספיק להבחין בכך שאף מסלול לא יכול להכיל שני צמתים אדומים ברצף, לפי מאפיין מספר 4. המסלול הקצר ביותר מכיל צמתים שחורים בלבד והמסלול הארוך ביותר מכיל לסירוגין צמתים אדומים ושחורים. בנוסף, כל המסלולים מהשורש לעלים מכילים מספר זהה של צמתים שחורים, לפי מאפיין מספר 5, ולכן אין מסלול הארוך פי שניים מאורכו של מסלול אחר.
בייצוגים רבים של עצים בתור מבני נתונים, לצומת יכול להיות בן אחד בלבד, ועלים תמיד מכילים מידע. קיימת אפשרות לייצג עצים אדומים שחורים בפרדיגמה זו, אך היא משנה ומוסיפה מאפיינים שונים ומסבכת את האלגוריתם. מסיבה זו אנו משתמשים בערך זה בעלים ריקים אשר מטרתם היא לסמן את "סוף" העץ, כפי שהראנו למעלה, ובצמתים בעלי שני בנים בלבד.
לעיתים, מנוסח מאפיין מספר 5 בצורה שקולה - שכל מסלול פשוט מהשורש לאחד העלים כולל מספר קבוע של צמתים שחורים - הוא הגובה השחור.
פעולות
"תיקון העץ" הוא \ O(\log n) במקרה הגרוע, אך בניתוח לשיעורין הוא לוקח \ O(1) בלבד.
מכיוון שפעולות אלו משנות את העץ התוצאה עלולה להפר את התכונות של העץ. כדי לשמור על תכונות העץ עלינו לשנות את צבעיהם של כמה מן הצמתים, ואף את מבנה ההצבעה.
שינוי מבנה ההצבעה נקרא רוטציה. קיימים שני סוגים של רוטציה: רוטציה ימנית (Right-Rotate), ורוטציה שמאלית (Left-Rotate).
רוטציה
נתון צומת אב X שלו שני בנים: שמאלי Z וימני Y. גם ל-Y שני בנים: שמאלי A וימני B, כנ"ל עם Z שבניו בהתאמה C ו-D.
לאחר רוטציה ימנית, X יהיה בנו השמאלי של Y, כאשר A יהפוך לבנו הימני של X.
לעומת זאת, לאחר רוטציה שמאלית, X יהיה בנו הימני של Z, כאשר D יהיה בנו השמאלי של X.
אלגוריתם להכנסת איבר חדש לעץ אדום-שחור
במחיקת צומת משתמשים באלגוריתם מסובך עוד יותר, אך גם הוא מתבצע ב-\ O(\log n) פעולות.
שימושים ויישומים
מבנה נתונים מסוג עץ אדום שחור משמש בדרך כלל למימוש מילון.
המחלה החמישית
אַדְמֶנֶת זִהוּמִית, המחלה החמישית או תסמונת הלחי הסטורה (באנגלית: Erythema Infectiosum, fifth disease or slapped cheek syndrome) היא אחד מכמה ביטויים אפשריים של זיהום על ידי פרוו-וירוס B19. המחלה שכיחה יותר אצל ילדים בגילאי 5 עד 15 שנים. בעוד פרוו-וירוס B19 יכול להשפיע על בני אדם בכל הגילאים, רק שניים מתוך עשרה אנשים יציגו תסמינים פיזיים.
השם "המחלה החמישית" מגיע ממקומה ברשימה הסטנדרטית של מחלות ילדות הגורמות לפריחה, הכוללת גם חצבת (ראשונה), קדחת הארגמן (שנית או סקרלטינה), אדמת (שלישית) ורוזולה (שישית). היא נקראת לעיתים תסמונת הלחי הסטורה כיוון שהיא מתבטאת כפריחה אדומה על לחיי הילד, כך שנראה כאילו סטרו לו. עם התפרצות הפריחה המחלה אינה מדבקת, והטיפול בה הוא בעיקר תומך.
סימנים וסימפטומים
המחלה החמישית מתחילה עם חום נמוך, כאבי ראש, פריחה ותסמינים דמויי הצטננות, כגון נזלת או אף סתום. תסמינים אלה חולפים, ולאחר מכן מספר ימים לאחר מכן, מופיעה הפריחה. הפריחה האדומה הבהירה מופיעה לרוב בפנים, במיוחד בלחיים. זהו סימפטום מכריע של הזיהום בילדים (מכאן השם "תסמונת הלחי הסטורה"). לעיתים, הפריחה תתפרש על גשר האף או סביב הפה. בנוסף ללחיים האדומות, ילדים מפתחים לעיתים קרובות פריחה אדומה דמוית תחרה בשאר הגוף, כאשר הזרועות העליונות, פלג הגוף העליון והרגליים הם המיקומים הנפוצים ביותר. הפריחה נמשכת בדרך כלל כמה ימים ועלולה לגרד, וידוע כי חלק מהמקרים נמשכים מספר שבועות. חולים בדרך כלל כבר אינם זיהומיים לאחר הופעת הפריחה.
אצל בני נוער ומבוגרים עשויה להופיע דלקת פרקים, אשר מתבטאת בנפיחות כואבת של המפרקים בדומה לדלקת פרקים. ילדים גדולים יותר ומבוגרים שחלו במחלה עשויים להתקשות בהליכה ובכיפוף מפרקים, כגון פרקי כף היד, ברכיים, קרסוליים, אצבעות וכתפיים.
המחלה היא בדרך כלל קלה, אך בקבוצות סיכון מסוימות ובנסיבות נדירות, יכולות להיות לה השלכות חמורות:
גורמים
המחלה החמישית, הידועה גם בשם אריתמה אינפקטיוסום, נגרמת על ידי פרוו-וירוס B19, אשר מדביק רק בני אדם. הזיהום עשוי להוביל למספר ביטויים קליניים, אך השכיח ביותר הוא המחלה החמישית.
ההחלמה מזיהום הנגיף מושגת על ידי ייצור נוגדני IgM ספציפיים לנגיף, אשר נוצרים 10–12 ימים לאחר ההדבקה. לאחר היום ה-16, כאשר מתגלים סימני המחלה החמישית (פריחות אדומות וכאבים במפרקים), נוגד B19 IgG ספציפי מיוצר על ידי תאי החיסון. ייצור של סרום אנטי B19 IgG מסייע לשלוט על הזיהום ומקל על התאוששות של ייצור תאי אריתרואידים בתאי שושלת אריתרואידים שהותקפו על ידי פרוו-וירוס B19.
אבחון
מראה "הלחיים הסטורות" שיוצרת הפריחה יכול לרמז על המחלה החמישית, עם זאת, ניתן לקשר בטעות את הפריחה עם מחלות או זיהומים אחרים הקשורים לעור. בדיקת דם היא הדרך הטובה ביותר לאשר סופית את האבחנה. בדיקת סרום נוגדנים נגד פרוו-וירוס B19 IgM היא השיטה המועדפת לזיהוי זיהום קודם. בדיקת נוגדנים משתמשת בנוגדנים שנועדו לזהות אנטיגן או חלבון פרוו-וירוס במחזור הדם. הבדיקה יכולה להיות חיובית שבוע לאחר ההדבקה הראשונית. תוצאה שלילית עשויה להטעות, ולעיתים נדרשת בדיקה חוזרת על מנת לשלול את המחלה סופית. תוצאה חיובית עשויה להעיד על זיהום במהלך החודשיים עד ששת החודשים האחרונים. חסינות לנגיף נוצרת לכל החיים כאשר נוגדני IgG מיוצרים כתגובה לחשיפה לווירוס. ניתן לאשר זיהום על ידי פרוו-וירוס B19 גם על ידי בידוד של DNA ויראלי שזוהה על ידי PCR או הכלאה ישירה. PCR נחשב לרגיש יותר באופן משמעותי לאיתור אנטיגן ויראלי בהשוואה להכלאה ישירה של DNA. בדיקת הכלאה יכולה לזהות טוב יותר גרסאות של הנגיף. קיימים 3 גנוטיפים ביולוגיים דומים של פרוו-וירוס B19, ממספר אחד עד שלוש. הגנוטיפ הנפוץ ביותר הוא הגנוטיפ הראשון. בדיקות מעבדה יכולות להצביע על סיבוכים של הזיהום, כולל אנמיה, נזק לכבד וספירת טסיות נמוכה.
הדבקה
המחלה החמישית מועברת בעיקר על ידי הפרשות דרכי הנשימה (רוק, ריר וכו'), אך יכולה להתפשט גם במגע עם דם נגוע. תקופת הדגירה (הזמן בין ההדבקה הראשונית להופעת התסמינים) היא בדרך כלל בין 4 ל-21 ימים. אנשים שחלו במחלה החמישית הכי מידבקים לפני הופעת התסמינים. בדרך כלל, סביר להניח שילדי בית ספר, מעונות יום, מורים והורים ייחשפו לנגיף. כאשר הסימפטומים ניכרים, הסיכון להעברה קטן; לכן, אין צורך לבודד אנשים סימפטומטיים. העברה אנכית מזיהום אצל האם עשויה להתרחש, מה שעלול להוביל להידרופס עוברי עקב ההשפעות המזיקות של הזיהום על ייצור תאי הדם האדומים.
טיפול
הטיפול בעיקר תומך, מכיוון שהזיהום לעיתים קרובות מגביל את עצמו. לא מומלץ טיפול ספציפי. לעיתים נעשה שימוש בתרופות להורדת חום. במקרים של ארתרופתיה, כגון אלו עם דלקת פרקים או ארתרלגיה, ניתן להשתמש בנוגדי דלקת לא סטרואידים (NSAIDs) או נוגדי דלקת אחרים. הפריחה בדרך כלל אינה מגרדת, אך יכולה להיות כואבת מעט. הפריחה עצמה אינה נחשבת מדבקת. הזיהום נמשך בדרך כלל כ-5 עד 10 ימים. מתח, טמפרטורה חמה, פעילות גופנית וחשיפה לאור השמש יכולים לתרום להתרחשות חוזרת בתוך חודשים מהזיהום הראשוני. כאשר המחלה שוככת והגוף מפתח נוגדנים לווירוס, החיסון מחזיק לאורך כל החיים. אוכלוסיות בסיכון גבוה יותר לסיבוכים עשויות להזדקק להפניה למומחה. אנמיה היא סיבוך חמור יותר שעלול לנבוע מזיהום בנגיף פרוו-וירוס B19 ודורש עירוי דם כחלק מהטיפול.
אפידמיולוגיה
המחלה החמישית שכיחה ביותר בילדים בגילאי 5 עד 15 שנים, ומתרחשת בשיעורים נמוכים יותר אצל מבוגרים. הנגיף מתפשט בקלות וברגע שנדבקים, הגוף יתחיל לפתח חסינות מתמשכת להדבקה מחדש. השכיחות של נוגדנים היא 50% בילדים ו-70% עד 85% במבוגרים. הנגיף משפיע על גברים ונשים כאחד. במהלך סוף החורף או תחילת האביב, יש סיכוי גבוה להתפרצות מגפה. בקיץ ובסתיו מתרחשים מקרים והתפרצויות ספורדיות. ההתפרצויות מתרחשות לרוב בצהרונים ובבתי ספר. מחזוריות ההתפרצות היא שלוש עד שבע שנים. הסיכון לחלות במחלה הנגיפית עולה כאשר נחשפים לאדם נגוע או לדם מזוהם. אנשים שלהם עיסוק הדורש מגע קרוב עם אנשים נגועים, כמו עובדי שירותי בריאות ומורים, נמצאים בסיכון מוגבר לחלות במחלה הוויראלית. גורם סיכון נוסף למחלה החמישית הם אנשים בעלי מערכת חיסונית מוחלשת, וכן אנשים הסובלים מאנמיה, אשר נמצאים בסיכון גבוה יותר לפתח סיבוכים. נשים בהריון נמצאות בסיכון לחלות במחלה ויראלית, במיוחד במהלך המחצית הראשונה של ההריון. עם זאת, סיבוכים נדירים מאוד ופחות מ-5% מהמקרים הללו יחוו סיבוכים רציניים. הסיבוך השכיח ביותר בקרב נשים בהריון הוא אנמיה. במקרים נדירים עלולה להתרחש אנמיה חמורה, והצטברות נוזלים יכולה להתפתח. הצטברות נוזלים עלולה לגרום לאי ספיקת לב או למוות. עירוי דם או אינדוקציה עשוי להיות נחוץ. נכון לשנת 2023, אין חיסון זמין לפרוו-וירוס B19 אנושי, אם כי נעשו ניסיונות לפתח כזה.
היסטוריה
פרוו-וירוס, הנגיף הגורם למחלה החמישית, התגלה לראשונה בשנת 1975 על ידי איבון קוסארט. המחלה (או מחלה המתבטאת באופן דומה) תוארה לראשונה על ידי רוברט וילן בספרו "על מחלות עוריות" (On Cutaneous Diseases) בשנת 1808. היא הוגדרה טוב יותר על ידי אנטון צ'מר ב-1889 כגרסה של אדמת (örtliche Rotheln), וזוהתה כמצב מובהק ב-1896 על ידי תאודור אשריך, וקיבלה את השם erythema infectiosum ב-1899. המונח "המחלה החמישית" נטבע בשנת 1905 על ידי הרופא הרוסי-צרפתי ליאון שניס (Léon Cheinisse) (1871–1924), אשר הציע סיווג ממוספר של שש מחלות הילדות הנפוצות ביותר. הנגיף תואר לראשונה בשנת 1957 באוניברסיטת פנסילבניה על ידי ורנר וחובריו.
סיבוכים
ישנם כמה סיבוכים ידועים הקשורים למחלה החמישית הקשורים להריון. בעוד שפרוו-וירוס מועבר בדרך כלל באמצעות הפרשות דרכי הנשימה או מגע יד לפה, ידוע שהוא מועבר גם מאמהות הרות לעוברים. בערך 50-75% מכלל הנשים ההרות חסינות מפני נגיף פרבו B19 בעוד ששאר הנשים רגישות למחלה באופן קל. רוב העוברים שנדבקים בווירוס אינם מציגים תסמינים משמעותיים ומראים החלמה מלאה מהנגיף. עם זאת, הסיבוכים החמורים הבאים נדירים, אך אפשריים: הפלה, לידת מת, אנמיה עוברית, אי ספיקת כבד ותוצאה חריגה של התפתחות נוירוטית. במקרים מסוימים, עוברים יפתחו הידרופס עוברי (hydrops fetalis) עקב פרוו-וירוס B19 מולד. מצב זה נחקר כגורם אחראי למצבים עובריים מאוחרים יותר, כגון הפלה או מוות סביב הלידה, בסקירת ספרות שיטתית בשנת 2016. הסקירה הראתה כי אצל אלו שנולדו עם וירוס שגרם להידרופס עוברי, אכן היה קשר לסיכון גבוה יותר לתמותה, וכן לסיכון גבוה יותר לסיבוכים. בעוד שההשלכות הפוטנציאליות של אריתמה אינפקטיוסום יכולות להיות חמורות למדי בהריון, ניתן לבדוק חסינות לאמהות באמצעות נוכחות של נוגדני IgG ו-IgM.
בנוסף לעוברים, זיהום פרוו-וירוס והשפעותיו נחקרו גם אצל מבוגרים. הנגיף קשור גם להתפתחות של סיבוכים נוירולוגיים, כפי שזוהו בסקירה שיטתית ב-2014. ניתוח זה כלל 89 מחקרים שעסקו בין היתר בסיבוכים של הווירוס, הן במערכת המרכזית והן במערכת העצבים ההיקפית, כגון דלקת המוח, דלקת קרום המוח ונוירופתיה היקפית. עם זאת, הפתופיזיולוגיה הספציפית של סיבוכים אלו טרם התגלתה, אך הסקירה אכן מעודדת שימוש בבדיקת נוגדנים על מנת לקבוע את רמת הסיכון של המטופל. זיהום של וירוס זה אינו מוגבל למערכת העצבים, ונקשר גם למקרים של דלקת לבבית שעלולה לגרום לנזק מבני ללב לאורך זמן. אם הנזק מתקדם והוא משמעותי, עלול להתרחש מוות של תאי לב.
אנשים שחיים עם HIV רגישים גם כן לסיבוכים אם הם נגועים במחלה עקב פגיעה חיסונית. אף על פי שמדובר במקרים נדירים יחסית, אלה שחיים עם זיהום של נגיף ה- HIV יתקשו להילחם בנגיף הפרוו-וירוס B19, מה שיכול לגרום לאובדן משמעותי של תאי דם אדומים ולאנמיה.
אברהם קרויזר
הרב אברהם קרויזר (א' באייר תרצ"א, 18 באפריל 1931 - כ"ז באייר תשס"ח, 1 ביוני 2008) היה רבה של יבנה במשך כ-50 שנה.
ביוגרפיה
בנם של הרב חיים יוסף וליבא בית ר' יעקב מרדכי זילברמן. אביו היה מתלמידי החכמים של שכונת שערי חסד, והיה מראשי החותמים על הכתרתו של הרב יוסף חיים זוננפלד לרבנות ירושלים.
למד בעץ חיים. חברו לספסל הלימודים היה הרב שמואל אוירבך, אשר עמד עמו בידידות ותיקה. בהשפעתו התקרב לאביו הרב שלמה זלמן אוירבך ולסבו הרב חיים לייב אוירבך. בהמשך למד בישיבת אוהל משה, בישיבת מיר ובישיבת סלבודקה. בבחרותו השקיע בלימוד הלכה, ואף ראש ישיבת סלובודקה, הרב מרדכי שולמן, נהג להפנות אליו בחורים בשאלות הלכתיות.
נישא למרים בת הרב יצחק יוסף וולפא. קיבל סמיכה מהרב יוסף שלום אלישיב. תקופה קצרה לאחר נישואיו החל לכהן ברבנות יבנה. הוא פעל בעיר בתחומי הכשרות, עירובין, שיעורי תורה ומקוואות. כמו כן היה ממייסדי בית הספר של החינוך העצמאי בעיר.
אחיו היה הרב שמואל קרויזר. בין גיסיו היו הרב משה אהרן שטרן והרב מאיר דב הלפרין, מחבר הספרים "אמרי כהן".
ארביל
אַרְבִּיל (מערבית: أربيل; בכורדית: ھەولێر/Hewlêr, הֵוְלֶר; בארמית חדשה: ܐܲܪܒܹܝܠ, אַרבֵיל) היא בירת החבל הכורדי, והמחוז הקרוי על שמה, בעיראק. העיר שוכנת בין הנהרות הזב הגדול והזב הקטן כ-80 קילומטרים מזרחית למוסול. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2018 אוכלוסיית העיר מונה 879,071 בני אדם, הגדולה ביותר בחבל האוטונומי והחמישית בעיראק כולה (אחרי בגדאד, מוסול, בצרה וכירכוכ).
היסטוריה
לעיר מיוחסת היסטוריה של מעל שמונת אלפים שנות קיום רצופות, והיא בין הערים העתיקות ביותר בעולם הקיימות ברציפות מאז שנוסדו. שמה המקורי וההיסטורי היה אָרְבַא אֵלו (ארבעה אלים).
העיר הייתה קיימת כבר בתקופת ממלכת אשור והייתה מרכז לפולחן האלה עשתר. האזכור הראשון לעיר מהמאה ה-23 לפנה"ס. ארידופיזיר מלך גותים כבש את העיר במהלך המאה ה-22 לפנה"ס. מנהיג האימפריה הפרסית כורש כבש את העיר בשנת 547 לפנה"ס. בסמוך לעיר נערך ב-331 לפנה"ס קרב גאוגמלה שבו ניגף הצבא הפרסי בפיקודו של דריווש השלישי בפני אלכסנדר מוקדון, מפלה ששמה קץ לאימפריה הפרסית. לאחר מותו של אלכסנדר הגדול הייתה העיר חלק מהממלכה הסלאוקית. במהלך השנים הייתה העיר לאזור ששנוי במחלוקת בין האימפריה הפרסית, האימפריה הרומית והאימפריה הסאסאנית.
בסוף ימי הבית השני הייתה בארביל קהילה יהודית חשובה. ומאוחר יותר היא שימשה מרכז לממלכת חדייב שמלכיה התגיירו. יהודים המשיכו לגור בעיר גם בימי הביניים וב-1877 נמנו בה כ-400 משפחות יהודיות. מהמאה ה-1 ועד למאה ה-4 העיר החלה להפוך אט אט לנוצרית ונטתה לכיוון הכנסייה האשורית.
שרידי העיר העתיקה נמצאים מחוץ למצודת ארביל שבלב העיר, ממערב לה. זהו מישור שבו פזורים אלפים רבים של שברי חרסים, ושרידי קירות בגובה פני השטח של מבנים אשר כמעט נמחו מעל פני הקרקע. בשטח עצמו מזדקר גם מגדל גבוה (מינרט), שגובהו למעלה משלושים מטר.
בעקבות כיבוש הסביבה בידי האימפריה המוסלמית, החלה להגיע לעיר הגירה של עמים מוסלמים- בעיקר ערבים, כורדים ועמים טורקיים. בהמשך ימי הביניים העיר נשלטה על ידי בית אומיה, בית עבאס והשושלת הבויהית. במהלך המאה ה-13 העיר הותקפה, נבזזה ואף נכבשה לפרקי זמן מסוימים על ידי האימפריה המונגולית ושליטה הולאגו חאן. במהלך ימי הביניים הפכה ארביל למרכז מסחרי, כנקודה שעל הדרך בין בגדאד למוסול.
כיום העיר מורכבת מקבוצות אתניות, דתיות ותרבותיות רבות. הכורדים הם הקבוצה הגדולה ביותר בעיר, עם מגוון מיעוטים כגון ערבים, אשורים, טורקמנים, יזידים, שבאקים, מנדעים וארמנים. הפרלמנט האוטונומי של כורדיסטן העיראקית הוקם ב-1970, לאחר תהליך משא ומתן בין ממשלת עיראק לבין המפלגה הדמוקרטית הכורדית בראשות מוסטפא ברזאני. למעשה הפרלמנט נשלט על ידי שליט עיראק סדאם חוסיין עד למלחמת המפרץ בשנת 1991. הפרלמנט החל לאבד מיעילותו במהלך שנות ה-90 לאחר מאבקים בין הפלגים הכורדיים השונים. במהלך מלחמת עיראק חלו מתקפות טרור רבות בעיר שגרמו למותם של רבים.
בשנת 2005 נחנך בעיר שדה תעופה. בעיר פועלות מספר תחנות טלוויזיה לרבות כורדיסטן24.
בפברואר 2021 הותקף בטילים בסיס של כוח משימה משותף משולב - מבצע נחישות טבועה (הקואליציה האמריקאית נגד המדינה האסלאמית) בעיר, במתקפה המיוחסת לכוחות הפרו-איראניים בעיראק.
במרץ 2022 שיגרו כוחות משמרות המהפכה מאיראן מתקפת טילים כבדה על מספר מטרות בעיר, כשנטען על ידי איראן ששימשו את המוסד הישראלי.
צורת העיר
העיר בנויה כעיגול בתוך עיגול, כאשר העיגול הראשון נמצא מסביב למצודת ארביל שבמרכז העיר והעיגול האחרון הוא כביש מהיר המקיף את העיר. כיום האזורים החדשים של העיר בנויים אחרי הכביש המהיר.
ג'רג' פולק
ג'רג' פולק (בהונגרית: Pollák György; בודפשט, 26 באפריל 1929 – 29 ביוני 2001) היה מתמטיקאי יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה.
קורות חייו
ג'רג' פולק נולד במשפחה יהודית כבנם של לאסלו פולק, מנצח בתיאטראות בערי השדה בהונגריה ושל מרגיט קנפלר (Knöpfler). הוריו התגרשו כשהיה בן שש, ומכאן ואילך גדל אצל אחותו של אביו ובעלה. בשנת 1944 גורשו הוריו וכל בני משפחתו. למעט הוריו האומנים, רק אחת מדודתו חזרה ממחנות ההשמדה.
ג'רג' השלים את בית הספר היסודי ואת לימודי התיכון שלו בבודפשט וניגש לבחינות הבגרות שלו בבית הספר התיכון על שם פרנץ קלצ'יי. כתלמיד תיכון הוא כבר עסק במתן שיעורים פרטיים, שכן חי בנסיבות כלכליות קשות. בשנת 1947, זכה במקום הראשון בתחרות המתמטית על שם יוז'ף קירשאק. הוא למד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת פאזמאן פטר (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) במשך שנה אחת ולאחר מכן נסע לברית המועצות, לקאזאן, במלגה, שם סיים את לימודיו במתמטיקה ב-1953.
לאחר חזרתו הביתה, הפך למרצה בסגד ולאחר מכן הפך לדוקטורנט אצל פרופסור לאסלו רדאי מייסד האלגברה מופשטת בהונגריה. בין השנים 1953–1958 היה חבר במחלקה לאלגברה ותורת המספרים ולאחר מכן הצטרף למכון המחקר המתמטי של האקדמיה ההונגרית למדעים, שם תרם לפעילויות המחקר וההוראה של המחלקה לאלגברה ותורת המספרים כעמית מדעי בכיר. ב-1961 הפך לקנדידט (דוקטורט זוטר) למדעי המתמטיקה, וב-1968 הפך לפרופסור חבר באוניברסיטה ואחר כך פרופור מן המניין. הוא לימד במשך 48 שנים במכון בויאי בסגד.
תחומי פעילותו
מאמריו שנכתבו יחד עם לאסלו רדאי יזמו את חקירות החבורות למחצה. הוא הקים את חוג אינטלקטואלים העתידיים במכללת אורטוטאי, שם יכלו תלמידי תיכון לנהל שיחות עם אינטלקטואלים מקומיים ומהבירה. במהלך חילופי המשטר הוא היה פעיל גם בחיים הציבוריים למען הדמוקרטיה והגנתה. פולק פרסם מאמרים בעיתונים, אסף חתימות, ארגן ערבי דיונים ונאם בהפגנות.
תחומי המחקר שלו היו תורת החבורות למחצה ואלגברה אוניברסלית. (באלגברה מופשטת, חבורה למחצה (נקראת גם: אגודה) היא מבנה אלגברי הכולל קבוצה ופעולה בינארית אסוציאטיבית). מספר הפרסומיו המדעיים: 37.
תחנת רדיו
תחנת רדיו היא אמצעי לשידור רדיו לציבור הרחב.
סוגי תחנות
תחנות רדיו נבדלות זו מזו במספר סממנים, בהם: תוכן השידורים, הגוף המפעיל את התחנה, קהל היעד של התחנה.
תוכן השידורים
תוכן השידורים נקבע בדרך כלל על פי סוג התחנה, כך שיותאם באופן מרבי לקהל היעד. תכנים נפוצים הם:
סוגי שידורים
שידור תוכניות בזמן אמת ידוע בתור שידור חי.
בתחילה שידרו תחנות הרדיו בשידור חי בלבד, אולם עם שיפור טכנולוגיות הקלטת הקול, נוצרה עלייה במספר התוכניות ששידרו חומרים שהוקלטו מראש.
בהמשך הופעלה אוטומציה של תחנות רדיו, כשחלקן פועלות ללא ניהול אנושי ישיר ומשתמשות בחומר מוקלט בלבד שמשודר בשליטת מחשב.
תחנות מרובות ערוצים
תחנות רדיו פועלות בערוץ שידורים יחיד או בערוצים אחדים המשדרים במקביל. בתחנות המפעילות מספר ערוצים פועל בדרך כלל כל ערוץ במשך כל שעות היממה וכל ימות השבוע, אך יש ערוצים, ששידוריהם מוגבלים רק לחלק משעות היממה. כל ערוץ מתאפיין במדיניות שידורים משלו, הבאה לידי ביטוי בלוח השידורים המפורט שלו.
היסטוריה
באופן מסורתי, תחנות רדיו שידרו באמצעות גלי רדיו על ידי משדר ואנטנות. בישראל ובמדינות נוספות, הפעלתה של תחנת רדיו המשדרת באמצעות גלי רדיו מחייבת קבלת רישיון, עקב מספרם המוגבל של התדרים המאפשרים פעילות זו.
מתחילת המאה ה-21 רבות מהתחנות משדרות דרך תשתית הטלוויזיה בכבלים, רשתות מקומיות, לוויינים או האינטרנט, וכך ניתן להאזין לרוב התחנות מכל מקום בעולם. כך הוסרו המגבלה הגאוגרפית ומגבלת התדרים אשר חלו בעבר על תחנות רדיו.
תחנות רדיו בישראל
עוד לפני קום המדינה פעלה בארץ ישראל תחנת הרדיו קול ירושלים, וכן פעלו תחנות רדיו מחתרתיות. לאחר קום המדינה שינתה תחנת "קול ירושלים" את שמה ל"קול ישראל", והיא תחנת הרדיו הממלכתית של ישראל, המשדרת בערוצים אחדים. למימון פעולתו של "קול ישראל" משמשים אגרת הרדיו והטלוויזיה שגובה רשות השידור מהתושבים וכן הכנסות מפרסומת.
בשנת 1950 הוקמה תחנת הרדיו הצבאית, גלי צה"ל, אך שידוריה מיועדים לכלל האוכלוסייה, ורק חלק קטן ביותר מהם עוסק בענייני צבא או פונה במיוחד לחיילים.
באמצע שנות ה-90 הוקמה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, והיא מעניקה זיכיונות לתחנות רדיו אזוריות, שטווח השידורים של כל אחת מהן מוגבל לאזור מסוים בארץ. תחנות אלה מממנות את פעולתן מהכנסות מפרסומת.
תיקון קורווין
תיקון קורווין הייתה הצעה לתיקון חוקת ארצות הברית, אשר באה לפתור את משבר הפרישה של שנת 1861 על ידי הגנה מפורשת על קיומה של העבדות בארצות הברית. ההצעה עברה בדוחק בקונגרס, אך לא אושרה על ידי המדינות. ארבע שנים לאחר שהוצע תיקון קורווין, אושר התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית המנוגד לו בתוכנו ובמהותו.
תולדות
בשנת 1861, עם היבחרו של אברהם לינקולן, שהתנגד לעבדות, לנשיאות ארצות הברית, החליטו מדינות העבדות שבדרום לפרוש מהאיחוד, שכן תושביהן חששו שלינקולן יבטל את העבדות שעליה נסמכה כלכלתם. במאמץ אחרון למנוע את הקרע בארצות הברית, הציע תומאס קורווין, ציר בית הנבחרים מאוהיו, את ההצעה הנ"ל, אשר באה להגן על העבדות ואשר הייתה העתק מדויק של הצעה דומה לסנאט, פרי-עטו של הרפובליקני מניו יורק ויליאם סיוארד.
תומכיו של התיקון טענו, כי התיקון אינו יותר מאשר חזרה מפורשת על העקרונות שהובעו כבר בעברה הפוליטי של ארצות הברית, ובפרט בחוקה בגרסתה המקורית משנת 1787. לעומתם, האבוליציוניסטים הקיצוניים, כדוגמת פרדריק דאגלס, התנגדו לתיקון וטענו כי החוקה מעולם לא הגנה על קיום מוסד העבדות בארצות הברית.
ב-28 בפברואר 1861 אישר בית הנבחרים ברוב צמוד את ההצעה, וכעבור יומיים היא אושרה על חודו של קול גם בסנאט. מדינות הדרום הפורשות (בתקופה ההיא, שבע במספר) התעלמו מההצעה. לאחר אישור הקונגרס ועם תמיכה הן מצד הנשיא היוצא ג'יימס ביוקנן והן מהנשיא הנכנס לינקולן, ההצעה עברה לידי המדינות השונות, לאשרור על ידי שלושה רבעים מתוכן. אולם, היחידות שאישרו אותה היו מדינות אוהיו, מרילנד ואילינוי, וברוב המדינות היא בכלל לא עלתה לדיון, ולכן לא אושרה. מבחינה טכנית, ההצעה עדיין עומדת לאשרור, שכן לא נקבע לה תאריך תפוגה, אך לאחר קבלת התיקון ה-13 לחוקה, הסיכוי שהיא תעבור הוא קלוש שבקלושים.
השפעות אפשריות
לו עבר, היה תיקון קורווין מעלה שאלה עקרונית בתחום מדע המדינה והמשפט החוקתי: האם מותר לחוקה במדינה דמוקרטית לאסור על שינויים מסוימים בתוך עצמה? בעניין זה ישנם הטוענים כי תיקון קורווין הוא אכן מקרה של סעיף מקובע (entrenched clause) ולכן, לו עבר, היה אוסר על אשרורו של התיקון ה-13 לחוקה, אשר ביטל את העבדות ואסר על המשך קיומה; לעומת זאת, אחרים אומרים שתיקון מאוחר יותר לחוקה יכול היה לבטל את תיקון קורווין, בדומה לכך שהתיקון ה-21 ביטל את התיקון ה-18.
ראו גם
13. Zusatzartikel zur Verfassung der Vereinigten Staaten
הוגו פון הברמן
הוגו פון הברמן (בגרמנית: Hugo Freiherr von Habermann; 14 ביוני 1849 – 27 בפברואר 1929) היה צייר ושרטט גרמני. לפעמים מכנים אותו "הזקן" כדי להבדיל אותו ואחיינו באותו השם, שהיה גם צייר.
קורות חיים
הברמן נולד בדילינגן, בנו של פיליפ, פרייהר פון הברמן, מנישואיו לפאולין, הרוזנת לוטרום פון ארטינגן. בשנת 1858 עברה המשפחה למינכן, שם למד בבתי ספר יוקרתיים ועבר שיעורים ראשונים באמנות. בשנת 1868 החל ללמוד משפטים, אך לא התלהב מקריירה משפטית.
בשנת 1870 הוא שירת כקצין צבא במלחמת צרפת-פרוסיה, אך למרות הסחת הדעת הזו הצליח לייצר את ציורו הראשון בנושא "רות ובועז". בשנה שלאחר מכן הוא מונה לפקח על האמנים שציירו דיוקנאות של שבויי המלחמה באינגולשטאט. אז הוא החליט לוותר על לימודי המשפטים ולהיות צייר.
כאשר הברמן חזר למינכן, הוא לקח כמה שיעורים מקדימים מהרמן שניידר (1847-1918) ואז נכנס לאקדמיה לאמנויות יפות. בשנת 1874 התקבל לכיתת אמן של קארל פון פילוטי. תערוכתו הראשונה התקיימה ארבע שנים אחר כך. הוא סיים את לימודיו בשנת 1879 ופתח סטודיו משלו.
יחד עם ברונו פיגליין ופריץ פון אוהדה, הוא פתח בית ספר פרטי לאמנות בשנת 1880. המקום משך מעט תלמידים ונסגר לאחר תקופה קצרה. באותה שנה הוא הצטרף לאלוטריה, ארגון לאמנים "מהפכניים" שיהווה ארגון מבשר של הזצסיון במינכן. בתערוכת האמנות הבינלאומית במינכן בשנת 1897 כינה אותו הנסיך יורש העצר מבוואריה, כפרופסור על ציורו "סלומה".
שנים מאוחרות
בשנותיו המאוחרות יותר המתמחה בפורטרטים של נשים.
הברמן היה ממייסדי הזצסיון במינכן ונעשה הנשיא השני שלו. בשנת 1905 מונה לפרופסור מן המניין באקדמיה ובשנת 1909 מונה לחבר המסדר המקסימיליאני הבווארי למדע ואמנות. בתקופה זו הוא גילה את הצייר הספרדי אל גרקו, שהשפיע באופן מיידי וברור על סגנונו.
בשנת 1922 הוא התחתן עם הדוגמנית הוותיקה שלו, אולגה הס. שנתיים לאחר מכן פרש לגמלאות, ובשנה שלאחר מכן קיבל עיטור אזרחי מפאול פון הינדנבורג, נשיא גרמניה.
בריאותו החלה להידרדר בשנת 1928 והוא עבר להתגורר בסטודיו שלו והפך למתבודד עד למותו במינכן ב־27 בפברואר 1929.
שבאנה רחמאן
שבאנה רחמאן (בנורווגית: Shabana Rehman Gaarder; 14 ביולי 1976 – 29 בדצמבר 2022) הייתה סטנדאפיסטית, שדרנית רדיו, סופרת, בעלת טור ולוחמת למען זכויות האדם. נורווגית מוסלמית ממוצא פקיסטני, שנודעה בעיקר בשל מלחמתה באסלאם הרדיקלי והפונדמנטליסטי.
בהצגותיה, הרצאותיה וכתיבתה לעגה לחלק מחוקי השריעה ותקפה את החלתם על המוסלמים ובעיקר על המוסלמיות, את תופעת "מילת הנשים" ואת סקילתן של נשים נואפות, באסלאם, כמו גם את הנישואין הנכפים על נשים מוסלמיות בעודן צעירות ולעיתים אף ילדות, קטיעת איברי עבריינים, תופעת המחבלים המתאבדים, ועוד. במקביל היא לא חסכה את שבט לשונה מהמוסלמים המתונים ומהאירופאים, הדוגלים ב"רב תרבותיות" ובסובלנות כלפי תופעות אלה.
קורות חיים
רחמאן נולדה ב-1976, בקרצ'י, פקיסטן. היו לה ארבעה אחים ושלוש אחיות. המשפחה היגרה לנורווגיה כשרחמאן הייתה בת שנה בלבד, והשתקעה בשכונת הולמליה (Holmlia), שכונה מעורבת, מוסלמית – נוצרית באוסלו. אבי המשפחה עבד כטבח במסעדה, באוסלו. רחמאן דיברה את שתי השפות, נורווגית ואורדו, כשפות אם. בילדותה התפללה עם כל משפחתה במסגד, באופן קבוע. למדה באוניברסיטה, תקשורת ואתיקה.
ב-2003 נישאה לראשונה לקומיקאי והסופר הנורווגי Dagfinn Nordbø, ממנו התגרשה כעבור ארבע שנים. ב-2008 נישאה בשנית לעיתונאי תאגיד השידור הממשלתי הנורווגי (רדיו וטלוויזיה) NRK, מרטין גארדר, לו הייתה נשואה עד פטירתה.
נפטרה ב-29 בדצמבר 2022 לאחר מאבק בסרטן הלבלב.
קריירה
עם סיום לימודיה באוניברסיטה ב-1996 החלה רחמאן את הקריירה שלה כעיתונאית בעיתון הנורווגי הגדול ביותר דאז, VG. ב-1999 החלה להופיע ברבים, כסטנדאפיסטית.
ההצגה של רחמאן, "לעשות סקי ברחבי גרינלנד" – "Skiing Across Greenland" זכתה להצלחה והיקנתה לה פופולריות רבה בנורווגיה. "גרינלנד" ("הארץ הירוקה") בהצגה זו הוא שמה של השכונה המוסלמית הגדולה ביותר באוסלו וההצגה כולה היא התקפה סטירית על האסלאם הפונדמנטליסטי ה"ירוק", ועל הפרת זכויות האדם, ובעיקר זכויות האשה בקרב המוסלמים ועל הסובלנות בה מקבלים המתונים, הן נורווגים והן מוסלמים, את השלטת התופעות האלה על המוסלמים ובעיקר על המוסלמיות בנורווגיה.
בעקבות ההצלחה והפופולריות לה זכתה ההצגה, החלה רחמאן להופיע ולהתראיין לעיתים קרובות בטלוויזיה הנורווגית והחל מ-2000 ובמשך שבע שנים כתבה טור שבועי קבוע בעיתון הנורווגי הליברלי "דאגבלאדט" – Dagbladet. בהופעותיה ובטורה היא השמיעה וכתבה את דעותיה נגד דיכוי זכויות האדם על ידי האסלאם הפונדמנטליסטי. במקביל ובגלל הצלחתה היא החלה לקבל שטף של מכתבי שנאה ואיומי רצח, בדרך כלל מקנאים מוסלמים.
ב-2000 עוררה רחמאן סערה בנורווגיה, כשפורסמה במגזין שלה "דאגבלאדט" תמונתה בעירום ועל גופה מצויר הדגל הנורווגי ולצידה של תמונה זו תמונתה בלבוש מוסלמי מסורתי. כוונתה של רחמאן בתמונות אלה הייתה להפגין כי זכותה של אשה לקבוע בעצמה את זהותה הדתית – לאומית, כמו גם להיראות כרצונה, בלי שיוכלו לכפות עליה לא מי היא ולא כיצד תיראה או מה תלבש.
כשנה אחר כך התעוררו בגינה שתי סערות נוספות. האחת אירעה, כשהיא ארגנה הפגנה כנגד אב מוסלמי שרצח את בתו בגלל שבחרה לגור עם בחור שוודי.
הסערה השנייה הייתה בקנה מידה גדול בהרבה. כהן דת מוסלמי, המכונה מולה קרקר, תושב (אך לא אזרח) נורווגיה, אשר היה בעבר מנהיג הקבוצה האסלאמית רדיקלית כורדית אנצאר אל אסלאם, הנחשבת למקורבת לאל-קאעידה, הופיע לצידה בטלוויזיה הנורווגית כחלק ממסע לקידום מכירות ספר זכרונותיו. היא שאלה אותו אם יסכים למבחן, האמנם התאים את עצמו לערכיה הליברליים של נורווגיה. הוא הסכים, ואז היא תפשה אותו במותניו, הידקה את גופו לפניה והרימה אותו פיזית, באוויר. כהן הדת המושפל ברח מהבמה ואף הגיש בהמשך תלונה כנגדה למשטרה (לא הוגש כתב אישום), ונורווגיה והעולם כולו סערו.
באותה שנה הגדיר העיתון שלה דאגבלאדט, אותה ואת בעלה דאז, בתור שניים ממעצבי דעת הקהל החשובים ביותר בנורווגיה, ורחמאן עצמה זכתה בפרס הליונס, ארגון קהילתי – התנדבותי כלל עולמי.
ב-2005, בתגובה לוויכוח שהתנהל בקהילה הפקיסטנית בנורווגיה, על סצנה בסרט, בה נראתה נערה פקיסטנית מנשקת נער נורווגי, נישקה רחמאן בפומבי את שרת התרבות הנורווגית. ארבעה ימים לאחר מכן ירו אלמונים מספר יריות על מסעדה באוסלו, השייכת לאחותה. איש לא נפגע, אך נגרם נזק, המשטרה הציבה שמירה על רחמאן ורחמאן עצמה קשרה אירוע זה להפצתן של דעותיה ברבים, כשאמרה ששום מעשה אלים מעין זה לא ירתיע אותה מהמשך מאבקה.
ב-2009 יצא לאור ספר זכרונותיה, "Blåveis", על דרכה להתגבר על תוצאות האלימות האישית שהופעלה כנגדה בצעירותה. משמעות שם הספר היא כפולה – זהו שמו של סוג של כלנית הנפוץ בנורווגיה וגם הכינוי הנורווגי המקובל ל"פנס בעין".
הטור השבועי שלה הופיע בשורת עיתונים, בעיקר בסקנדינביה, כמו "אפטנפוסטן" ("Aftenposten"), שהוא היום הנפוץ בעיתוני נורווגיה, "דגבלאדט אינפורמיישן" ("Dagbladet Information") הדני, ועוד. הייתה לה תוכנית רדיו קבועה ותוכנית נוספת בתאגיד השידור הנורווגי NRK והיא הרצתה ברחבי העולם בנושאים של שוויון זכויות לאשה בפרט וזכויות האדם בכלל.
סלאבהראד (מחוז משנה)
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה סלאבהראד 14,888 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 13,238 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 94.63% בלארוסים, 3.86% רוסים ו-1.51% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (60.24%) ורוסית (37.61%).
מוזיקה בברית המועצות
בברית המועצות היו ז'אנרים רבים של מוזיקה, והמוזיקה הוקלטה בתקופות שונות. רוב המוזיקה נחשבה לחלק מהתרבות הרוסית, אבל תרבויות מעמים אחרים של רפובליקות ברית המועצות תרמו רבות גם כן. המדינה הסובייטית תמכה במוסדות מוזיקה, אבל צינזרה את המוזיקה. לפי לנין, "לכל אמן, לכל מי שמחשיב את עצמו כאמן, יש הזכות ליצור לפי האידיאל שלו, עצמאי מכל דבר. למרות זאת, אנחנו קומוניסטים ואסור לנו לשבת בחיבוק ידיים ולתת לכאוס להתפתח לפי מבוקשו. אנחנו צריכים להנחות את התהליך הזה וליצור את תוצאתו."
מוזיקה קלאסית של ברית המועצות
המוזיקה הקלאסית של ברית המועצות התפתחה מהמוזיקה של האימפריה הרוסית. המוזיקה התפתחה לאורך זמן מניסויים של תקופת המהפכה, עד לקלאסיציזם שהיה המועדף אצל סטלין. רבים מהאמנים הקלאסיים בתקופה הסובייטית נהיו מהאמנים המובילים בעולם, כגון סטרוויסקי, פרוקופייב, שוסטקוביץ', חצ'טוריאן ועוד.
פסקולי סרטים
פסקולי סרטים היו חלק גדול מהמוזיקה הסובייטית הפופולרית, וגם מהמוזיקה הניסיונית.
תקופות מוקדמות
בתקופות המוקדמות של ברית המועצות, המוזיקה הפופולרית הייתה בעצם מוזיקה רוסית. אחד השירים הפופולרים ביותר, "קטיושה" (שבין היתר תורגם לעברית), קרוב מאוד למלודיה, הרמוניה והקיצביות של המוזיקה הרוסית במאה ה-19.
1920-1960: ג'אז סובייטי
מוזיקת ג'אז הונהגה בברית המועצות בשנות העשרים של המאה העשרים, אך בשנות הארבעים סווגה המוזיקה כ"מוזיקת בורגנות". בשנות השישים הז'אנר נהיה מעט פופולרי.
1960-1970: מוזיקת משוררים בודדים ולהקות וקאליות ואינסטרומנטליות
בשנות השישים התחילו להופיע בברית המועצות להקות ווקאליות ואינסטרומנטליות רשמיות. הלהקות נוצרו על ידי המדינה ולרוב ביצעו שירים שהלחינו אותם מנצחים של ברית המועצות.
תנועת הזמר-יוצר בברית המועצות, או המשורר הבודד, הייתה פופולרית מאוד ונחשבה לתחלופה למוזיקת הלהקות הוקאליות ואינסטרומנטליות.
מרתון פלסטין
מרתון פלסטין הוא תחרות מרתון שנתית המתקיימת בבית לחם מאז 2013.
התחרות
משתתפי המרתון רצים במעגל של עשרה וחצי קילומטרים, מכיוון שלא ניתן למצוא שום מסלול בשטחי נפת בית לחם שבו יש 42 קילומטר של שליטה פלסטינית רצופה ללא מחסומים ישראלים. מסלול המרתון משתרע בתוך בית לחם. תחילת המרתון וסיומו הם בקרבת כיכר מאנגר (רחבת כנסיית המולד) שבעיר העתיקה של בית לחם והרצים חולפים ברחובותיה המרכזיים של העיר ובסמוך לאתריה העיקריים: לצפון לכיוון מחנות הפליטים עאידה ובית ג'ברין ועד חומת ההפרדה בין בית לחם וירושלים, משם פונים לדרום מערב עד אצטדיון אל-ח'דר ובחזרה (משתתפי תחרות המרתון רצים מסלול זה פעמיים). מסלול המרתון הוא קשה יחסית בגלל הסביבה ההררית ומרובת השיפועים של בית לחם, בדומה למרתון ירושלים.
פעילויות נוספות במרתון
במתחם המרתון מתקיימות בדרך כלל פעילויות ושיחות על תזונה ובריאות, לפני ואחרי המרוץ, כגון: עמדת טרמפולינות לחימום ולגמישות הגוף וסדנאות עם כדורי גמישות.
זוכי עבר
מפתח:
מצעד הגאווה בסאו פאולו
מצעד הגאווה בסאו פאולו (בפורטוגזית: Parada do Orgulho LGBTQ de São Paulo) הוא מצעד גאווה שנתי המתקיים בסאו פאולו, ברזיל, מאז 1997 (למעט שנת 2020 בשל מגפת הקורונה בברזיל). זהו מצעד הגאווה הגדול ביותר בדרום אמריקה, והוא נחשב, על ידי גינס שיאי גינס כמצעד הגאווה הגדול ביותר בעולם החל משנת 2006 עם נוכחות של 2.5 מיליון איש. מצעד הגאווה שבר את שיא הגינס בשנית, ב-2009 עם ארבעה מיליון משתתפים. ככל הידוע, מצעד הגאווה החזיק בשיא גינס ב-2006–2016. ב-2017, השתתפו במצעד הגאווה חמישה מיליון איש. נכון ל-2019, במצעד הגאווה משתתפים 3–5 מיליון איש בכל שנה. ב-2019, מצעד הגאווה היווה האירוע השני, אחרי הקרנבל הברזילאי, המרוויח ביותר בסאו פאולו.
מצעד הגאווה והאירועים הנלווים אליו מאורגן, מאז 1999, על ידי הארגון הלהט"בי APOGLBT.
ב-2010, עיריית סאו פאולו השקיעה מיליון ריאל ברזילאי במצעד הגאווה.
מצעד הגאווה, שאורכו כ-4.2 ק"מ, מתחיל במוזיאון האמנות של סאו פאולו, ועובר דרך שדרות פאוליסטה, ומסתיים בכיכר רוזוולט.
אריה חן
ביוגרפיה
חן נולד בברזיל בשנת 1929. שם נמנה כסטודנט עם חברי המפלגה הקומוניסטית, ואחר-כך – עם פרוץ מלחמת העצמאות של מדינת ישראל – הצטרף לתנועת השומר הצעיר. בשנת 1952, בהיותו בן 22, נטש את הוריו ועלה לישראל עם גרעין ציוני של השומר הצעיר, התגייס לנח"ל והגיע לקיבוץ נגבה, שם מצא את בחירת לבו, בנה את ביתו והעלה רבים ממחזותיו בתיאטרון הקיבוץ. מחזהו "רק נשיקה אחת" הועלה בבימויו של אריה חן, בשנת 1966 בהשתתפות אוריאל זוהר בתפקיד הראשי, בבית הספר התיכון ע"ש רופין עמק חפר, הנקרא כיום קריית החינוך ע"ש בן-גוריון.
בשלב מסוים של חייו המיר את הלהט האידאולוגי בכתיבה המחזאית, בה הכיר כאפשרות סבירה יותר של טיפול הומניסטי והגשמה אנושית. במהלך שנת 1963 עיבד ברוניסלב ויירניק, במאי רדיו מפולין, את "הגדר", תסכית שלו בהשתתפות מרים זוהר שלמה בר-שביט ואברהם בן יוסף. התסכית הושמע בסתיו אותה שנה ברדיו.
בליווי משפחתו, יצא חן בשנת 1964 לשליחות בברזיל מטעם הסוכנות היהודית, ובהזדמנות זו ביקר את אביו. גם בתקופה זו המשיך לעסוק בכתיבה מחזאית. חלק מיצירותיו הועלו בארץ מולדתו ואף קטפו פרסים. את שליטתו בכתיבה המחזאית-המקצועית קנה אריה חן בעיקר מצפייה בעבודה על העלאת מחזות. הוא התפרסם רק בשלהי שנות השישים. בשנות ה-70 יצא שוב בשליחות, הפעם להולנד, שם שימש כמורה. בראשית 1979 החל לכהן כמנהל הברית העברית העולמית ועבר לירושלים.
אריה חן נפטר בירושלים ביולי 1979 ונקבר בהר המנוחות. במותו הותיר אישה ובן.
בין מחזותיו
חן כתב עשרות מחזות, מערכונים ותסריטים לתוכניות טלוויזיה. את החומרים למחזותיו לקח מהביוגרפיה שלו, ממועקותיו האישיות, מדמיונו הפורה, השכלתו ותרבותו. חן גרס כי סיפוק היצר המחזאי כרוך גם בויתורים, לאמור: בביזור האני שלך, בחלוקת מועקותיך ומכאוביך בין כל דמויות המחזה, בכך יצר דמויות סבירות לגילום.
במחזותיו שזורים אלמנטים משלל תחומי החיים, המרקם החברתי, וההוויה הישראלית-עברית ההיסטורית. יש אזכורים רבים לאמנות (פיסול, ציור, נגינה, ספרות וכו'), לשואה, לירושלים, למלחמה וגיוס לצבא. כל אלו לא נאמרים בפירוש, אך הם נרמזים, מוסווים בין דפי המחזה. חן ראה בכך סוג של השלמה. הוא אהב אמנות ולכן נטה להזכיר זאת ברוב מחזותיו. על אף ששירת בצבא הישראלי, הרגיש תחושה של ניתוק וריחוק. לא לו ולא למשפחתו היה קשר לשואה. אך התלישות שלו, גרמה לו לרצות להשתייך, רצון שהתבטא בצורך להכניס נגיעה יהודית למחזותיו, בשאיפה להיות חלק מקבוצה. זאת עשה בעזרת כתיבתו המחזאית, כסוג של השלמה.
חן הושפע מספרות העולם לגווניה, אך לא ניתן להצביע על יוצר מסוים שהושפע ממנו פחות או יותר.
שניים ממחזותיו: "מסע אל האור" ו"אהבה בחשיכה", תורגמו לאנגלית על ידי שרה קורן [קריצמן] יעקובוביץ.
תצורת יגור
תצורת דולומיט יגור היא תצורה גאולוגית מתקופת האלביאן ב קרטיקון התחתון. התצורה מורכבת בעיקר מדולומיט, כאשר באזורים מסוימים יש חשיפה של שכבות סלע גיר בעובי מטרים בודדים. התצורה היא חלק מחבורת יהודה שהורבדה בארץ ישראל במהלך הקרטיקון והיא, לצד תצורת תלמי יפה, המחזור הסדימנטרי הראשון מתוך ארבעה מחזורים שבנו את הר הכרמל. בכל מחזור הורבדו סלעים ימיים כאשר סיום המחזור בדרך כלל מצוין בהתפרצות געשית שמותירה שכבה של סלעים געשיים (טוף) בגג התצורה. משערים כי תחילת ההרבדה של תצורת יגור היא ב-109 מיליון שנה, וזאת לאחר התפרצות של וולקני טייסר מגיל 133-141 מ"ש. סיום ההרבדה של התצורה היא לפני כ-99 מ"ש. תצורת עספיא המשוכבת מעל תצורת יגור, מובחנת ממנה בסוג המסלע. עספיא מורכבת בעיקר מסלע קירטון ששוקע בים עמוק יותר, מה שמלמד על עליית מפלס הים. כמו כן, לפני 99 מ"ש התחוללה פאזה וולקנית שסימנים לה ניתן למצוא במסלע געשי דוגמת טוף מהר"ל הנמצאים בגג תצורת יגור. אי ההתאמה בין תצורת יגור לתצורת עספיא תואמת גם את הגבול שבין גיל האלביאן לקנומן.
תצורת יגור הורבדה כאשר הים הפתוח (הים התיכון) נסגר מערבית אליה באמצעות שוניות מחסום שכיוונן דרום-צפון. השוניות היו ביוהרמים של רודיסטים. המחסומים האלה הגבילו את חילוף המים ויצרו מעין לגונה שמי הקרקעית שלה מלוחים במיוחד (תנאים היפרסליניים). בלגונה שקעו משקעים גיריים, שהרכב המים הלגונרי הפך עם הזמן לסלעי דולומיט (דולומיטיזציה).
שוניות המחסום
התצורה הורבדה בלגונה שנחסמה במערב באמצעות שוניות מחסום של רודיסטים. דוגמה לכך היא קומפלקס שוניות הרודיסטים של נחל מערות. המערות בהן חי האדם הקדמון הן ביוהרם של רודיסטים.
לקריאה נוספת
על הקצה הצפון-מערבי של הפלטפורמה הערבית בתקופת האלביאן-טורון, המכון הגיאולוגי, דוח מס' GSI 7/2009.
לילי בראון
לילי בראון (בגרמנית: Lily Braun; 2 ביולי 1865, הלברשטאדט – 8 באוגוסט 1916 ברלין), נולדה בשם אמאלי פון קרטשמן, הייתה סופרת פמיניסטית גרמנייה.
קורות חיים
אביה היה הגנרל הפרוסי היונקרי האנס פון קרטשמן. סבתה, הברונית ג'ני פון סוסטדט (Jenny von Sustedt), הייתה בת לא חוקית של ג'רום בונפרטה (Jérôme Bonaparte), אחיו של נפוליאון, שהיה המלך וסטפאליה. ילדותה עברה בסביבה יונקרית ומליטנטית, והיא גדלה באחוזה המזרח פרוסית של סבה, ובמחנות הצבאיים בהם פיקד אביה. היא הייתה נערה קוראת, מופנמת ורומנטית, דבר שככל הנראה טרם לבחירתה לעזוב את החוג החברתי של משפחתה ולהצטרף לתנועה הסוציאליסטית מאוחר יותר.
לילי בראון היה נשואה לתקופה קצרה לפרופסור לפילוסופיה גיאורג פון גיזייסקי (Georg von Gizycki), שהיה קשור עם המפלגה הסוציאל הדמוקרטית הגרמנית (SPD), אף שלא היה חבר במפלגה. נישואים אלו היו בניגוד לרצון משפחתה. יחד איתו היא הייתה מעורבת ב"תנועה האתית", שביקשה לכונן מערכת מוסר במקומן של הדתות המסורתיות. לאחר מותו, היא התחתנה בשנת 1896 עם היינריך בראון (1854–1927), שהיה פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי ופובליציסט. היא ביקרה באנגליה ורקמה יחסי חברות עם מנהיגי האגודה הפביאנית.
לילי בראון הצטרפה בגיל צעיר ל-SPD והפכה לאחת ממנהיגות התנועה הפמיניסטית הגרמנית. היא השתייכה לזרם הרוויזיוניסטי בתוך SPD שהיה באופוזיציה המפלגתית. הרוויזיוניסטים לא האמינו בתאוריות של המטריאליזם ההיסטורי והאמינו בשינוי ההדרגתי של החברה, ולא במהפכה סוציאליסטית. בתמיכת אמה אירר היא ניסתה לשכנע את ראשי המפלגה לצורך בשיתוף פעולה עם תנועות נשים אחרות אך ללא הצלחה יתרה.
לילי הושפעה במידה רבה על ידי פרידריך ניטשה, ורצתה שהאידאולוגיה של ה-SPD תתמקד בפיתוח אישיות ואינדיבידואליות במקום יצירת שוויון מכני. כמו כן האמינה כי נשים צריכות לפתח אישיות אישית ולא צריכות להיחשב רק כאמהות (ואמהות לעתיד) וכרעיות. היא רצתה אוטונומיה כלכלית לנשים וביטול נישואי כפייה.
כתביה נוגעים לשאלות חברתיות רבות, ובייחוד שאלות הנוגעות לחייהן של נשים. האוטוביוגרפיה שלה בשני כרכים, שנכתבה כרומן "זכרונותיה של סוציאליסטית" נחשבת לעבודתה המרשימה ביותר, והיא מציגה את המורכבויות של החברה הפרוסית-גרמנית של תקופתה, את המתחים שבין המעמדות השולטים והמוני הפועלים, בין חיי העיר וחיי הכפר, את חיי הצבא ואת התפתחות התנועה הסוציאליסטית. בספר מתוארים גם מנהיגי התנועה הסוציאל-דמוקרטית בתקופתה, אוגוסט בבל, וילהלם ליבקנכט, רוזה לוקסמבורג וכן בן זוגה של בראון היינריך.
היא נפטרה לאחר מחלה ממושכת ב-8 באוגוסט 1916.
ביישינקוביץ (מחוז משנה)
מחוז משנה ביישינקוביץ (בבלארוסית: Бешанковіцкі раён; ברוסית: Бешенко́вичский райо́н) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז ויטבסק שבצפון בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר ביישינקוביץ.
סולפציה
סולפציה (באנגלית: Sulfation או Sulfurylation) בביוכימיה היא תהליך ביוטרנספורמציה על ידי אנזים מקבוצת סולפו (sulfo group) כזרז (לא להתבלבל עם סולפט או סולפוריל), למולקולה אחרת. ביוטרנספורמציה זו מערבת אנזים סולפוטרנפרז כזרז להעברה מקבוצת סולפו בתוך קופקטור תורם, בדרך כלל PAPS (ראו 3'-phosphoadenosine-5'-phosphosulfate), הידרוקסיל או אמין במולקולת הקופקטור, היוצר כתוצאה סולפט או סולפומט (בהתאמה).
סולפציה מעורבת במגוון תהליכים ביולוגיים, בין השאר כולל: ניקוי רעלים, ויסות הורמונלי, זיהוי מולקולרי, איתות תאי וכניסה נגיפית לתאים. סולפציה היא בין התגובות ב"חילוף החומרים בשלב II" של סמים. דוגמה נוספת לסולפציה ביולוגית היא בסינתזה של גליקוזאמינוגליקנים סולפטיים, כמו הפארין, הפאראן גופרתי, כונדרויטין סולפט, ודרמטאן סולפט. סולפציה היא גם פוטנציאלית מודיפיקציית PTM (ראו posttranslational modification) בחלבונים.