cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנטילופה איילית
אקולוגיה
האנטילופות האייליות פעילות לאורך היום והלילה, ומבלות כ%60-55 מהזמן באכילה או בתנועה. הם נמצאים בדרך כלל בשטחים פתוחים ולא בכיסוי צמחייה. בעת הנדידה, הנקבה בדרך כלל מובילה את העדר, עם זכר אחד שנמצא מאחורה. הזכרים מאוד טריטוריאליים, והם מגינים על טריטוריה בגודל של 0.6 ק"מ שמסומנת בגללים, וכן על עדר נקבות המונה כ 15-12 נקבות וצאצאיהם. הטריטוריה בשימוש מלא בחורף, ומעט מאוד בקיץ. המפגשים בין הזכרים כרוכים במאבק עם קרניהם החדות, ובריצות זה אחר זה. הזכרים הרווקים הם בודדים. ריצתם והילוכם הוא בצורה מתנדנדת. ההריון נמשך כשבעה חודשים, לאחריהם נולד ולד אחד, המוסתר בשלושת השבועות הראשונים בצמחייה, ולאחר שישה שבועות נייד לחלוטין. העופר נגמל בגיל 8-6 חודשים, ומגיע לבגרות בגיל 16 שנים לנקבות, ו24-18 חודשים לזכרים.
תזונתם כוללת: עלים, שיחים, פרחים, שורשים, וזרעים שונים, כמויות קטנות של דשא נאכלות כל ימות השנה. בית גידולם הוא מרעה, סוואנות, סבך שיחים וכרי דשא הרריים בגובה 1400-3000 מטר בדרום אפריקה, ולסוטו בלבד.
איומים
אויביהם הטבעיים הם: אריה, נמר אפריקאי, צבוע נקוד, זאב טלוא, ופיתון. האיומים עליהם כיום הם: ציד לא חוקי, כלבי בית ואובדן בית גידול. למרות זאת, מאחר שהם מותאמים לרוב בתי הגידול באפריקה הדרומית, לא צפויה להם הכחדה, ומצב שימורם הוא ללא חשש. האוכלוסייה העולמית נאמדת בכ 10,000-18,000 פרטים. תוחלת חייה של האנטילופה האיילית: 8-10 שנים.
נבחרת סרביה בכדוריד נשים
נבחרת סרביה בכדוריד נשים היא הנבחרת לאומית של סרביה. לפני קבלת העצמאות, הסרבים היו חלק משמעותי בנבחרת יוגוסלביה בכדוריד. הנבחרת השתתפה בהצלחה במספר תחרויות בינלאומיות, זכתה באליפות העולם והייתה אלופה אולימפית. היא הפסיקה להתקיים לאחר פירוק המדינה. בשנים 1996–2006 הנבחרת פעלה תחת השמות "נבחרת יוגוסלביה" ו"נבחרת סרביה ומונטנגרו".
בית דירות (בריטניה)
בית דירות (באנגלית: Tenement house) מתייחס לרוב לבניינים רב-משפחתיים שנבנו בסטנדרטי בנייה מתחת למקובל ומאוכלסים בדרך כלל על ידי אוכלוסיות חלשות. בסקוטלנד, המונח שמר על פירושו המקורי ומתייחס לבניינים רבי תפוסה מכל סוג שהוא. באזורים מסוימים באנגליה, בעיקר בדבון ובקורנוול, מתייחס לרוב למבנה או אגף אחורי של בית מדורג.
סיקורסקי
סיקורסקי (באנגלית: Sikorsky Aircraft Corporation) היא יצרנית מטוסים ומסוקים מהמובילות בעולם.
היסטוריה
חברת סיקורסקי נוסדה ב-1925 על ידי המהנדס איגור סיקורסקי. ב-1929 מוזגו החברות בואינג, Chance Vought, המילטון סטנדרד, פראט & וויטני וסיקורסקי והוקם תאגיד יונייטד איירקראפט ותחבורה. ב-1934 התאגיד פורק לשלוש חברות עצמאיות: בואינג, יונייטד איירקראפט (במסגרתה פעלה סיקורסקי) ויונייטד איירליינס. החברה הייתה הראשונה לייצר בייצור המוני מסוק יציב בעל רוטור ראשי אחד, בשנת 1942. לחברה מספר מסוקים מפורסמים, כדוגמת CH-53 סי סטאליון (הקרוי בצה"ל יסעור) וUH-60 בלק הוק (הקרוי בצה"ל ינשוף) שנמצאים בשימוש נרחב ברחבי העולם, לרבות בישראל. ב-1975 שינתה יונייטד איירקראפט את שמה ליונייטד טכנולוג'יס, וזו מכרה את סיקורסקי לתאגיד לוקהיד מרטין בנובמבר 2015.
מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה
מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה (באנגלית: Madagascar 3: Europe's Most Wanted) הוא סרט קומי אמריקאי בהנפשה ממוחשבת של דרימוורקס הנפשה מ-2012. הסרט בוים על ידי אריק דארנל, טום מק'גארט וקונרד ורנון; תסריטו נכתב על ידי אריק דארנל ונח בומבאץ'; והופק על ידי מיירלי סוריה ומארק סוויפט.
עלילת הסרט עוקבת אחר מעלילות אלכס, מרטי, מלמן וגלוריה לאחר הצטרפותם לקרקס כדי לחזור לגן החיות שלהם שבניו יורק. את אלכס, מרטי, מלמן וגלוריה מדבבים בן סטילר, כריס רוק, דייוויד שווימר וג'יידה פינקט סמית' בהתאמה, ולצידם מדבבים סשה ברון כהן, סדריק אנטוניו קיילים, אנדי ריכטר, טום מקגראת', ג'סיקה צ'סטיין, בריאן קראנסטון, מרטין שורט ופרנסס מקדורמנד.
הסרט היה להצלחה קופתית גדולה עם הכנסות של $746,921,274 (הכנסות גבוהות יותר משני הסרטים הקודמים לו), בנוסף לכך הוא דורג כסרט השמיני ברווחיותו בשנת 2012 וכן הרווחי ביותר בישראל בשנת 2012; הסרט היה גם להצלחה ביקורתית גדולה.
תקציר העלילה
אלכס האריה, מרטי הזברה, גלוריה ההיפופוטמית ומלמן הג'ירף נחושים לחזור לניו יורק אחרי שברחו לאפריקה. הם מגיעים למונטה קרלו בעקבות הפינגווינים, שם הם מנסים לברוח מפני פקדת בעלי החיים, קפטן שנטל דובואה (שנרגשת לצוד את בעלי החיים ובעיקר את האריה מלך החיות), ולכן מצטרפים לקרקס נודד הנקרא "קרקס סרגוסה". הפינגווינים והקופים קונים את הקרקס. בטיול סביב רחבי ערים באירופה הם מסיימים בלונדון, שם אלכס, מרטי, גלוריה ומלמן עוזרים לוויטאלי הטיגריס, ג'יה היגוארית וסטפנו אריה הים, לגלות את כישרונותיהם ולהציג הופעה. ההופעה שלהם ברומא הייתה כישלון, אך ההופעה שלהם בלונדון הייתה הצלחה גדולה והם זכו למופע ברחבי ארצות הברית. אלכס, מרטי, גלוריה ומלמן נפרדים מחיות הקרקס כי מתברר שהם באו מגן החיות, וחוזרים לגן החיות בניו יורק. אלכס מבין שהקרקס הוא ביתם. דובואה וצוותה לוכדים וכולאים אותם בכלובי גן החיות. דובואה מנסה לירות סם מוות באלכס, וחיות הקרקס מצילות אותו. חיות הקרקס עוזרות לאלכס, גלוריה, מלמן ומרטי להיאבק בדובואה. לאחר הקרב עם דובואה, אלכס מבצע תרגיל טרפז אמריקנו וחיות הקרקס לא מאמינות שהתרגיל אכן אמיתי. אלכס, מרטי, גלוריה ומלמן מחליטים להצטרף לקרקס מחדש ושולחים את דובואה ואנשיה למדגסקר.
הפקה
ב-2008 אישר מנכ"ל ג'פרי קצנברג, מנכ"ל דרימוורקס אנימציות, שיהיה המשך נוסף ל"מדגסקר" ו"מדגסקר 2: הבריחה לאפריקה". קצנברג הצהיר כי "יש עוד פרק אחד לפחות. אנחנו בסופו של דבר רוצים לראות את הדמויות חוזרות לניו יורק". בינואר 2009 אישר קצנברג כי סרט שלישי בסדרה יצא בקיץ 2012.
סקאניה סדרה 2
סקאניה סדרה 2 (באנגלית: Scania 2-series) היא סדרת משאיות כבדות מתוצרת יצרנית המשאיות והאוטובוסים השוודית סקאניה אשר יוצרו בין השנים 1980–1989.
קרל לנדשטיינר
קרל לנדשטיינר  (בגרמנית: Karl Landsteiner; 14 ביוני 1868 – 26 ביוני 1943) היה ביולוג ורופא אוסטרי אמריקאי, יהודי מומר. פרסומו בא לו בזכות פיתוח השיטה המודרנית לסיווג הדם ב-1900, וזאת על יסוד זיהוי נוכחות נוגדנים לכדוריות האדומות. בשנת 1930 קיבל פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה. בשנת 1937 הוא גילה את גורם ה-Rh. בשנת 1946, לאחר מותו, הוענק לו פרס לסקר על גילוי גורם ה-Rh.
קורות חיים
לנדשטיינר נולד בשנת 1868 בווינה שבאוסטריה ללאופולד לנדשטיינר (1875-1818) ופאני לבית הס. אביו היה דוקטור למשפטים ונודע כעיתונאי ועורך ראשי של העיתון "די פרסה". האב נפטר כאשר קרל היה בן שש ואמו גידלה אותו לבדה. על כך העריץ אותה עד יום מותו. בשנת 1890, בגיל 22, המיר לנדשטיינר את דתו לנצרות הרומית-קתולית, הדת ששלטה באימפריה. עוד בהיותו סטודנט פרסם לנדשטיינר מאמר על השפעת סוגי התזונה על הרכב הדם. בשנת 1891 סיים לימודי רפואה באוניברסיטת וינה. במשך חמש שנים לאחר תום לימודיו התמחה בכימיה ובביוכימיה במעבדות שונות באירופה. בשנת 1909 יחד עם קונסטנטין לוואדיטי ועם ארווין פופר הראה שניתן להעביר את מחלת שיתוק ילדים לקופים ושהמחלה נגרמת על ידי נגיף.
בשנת 1911 התמנה לפרופסור לאנטומיה פתולוגית באוניברסיטת וינה. בשנת 1916 התחתן עם הלן וולסטו ונולד להם בן אחד. לאחר מלחמת העולם הראשונה עזב את מולדתו ועבר להולנד. בשנת 1922 הצטרף לסגל מכון רוקפלר למחקר רפואי בניו יורק ונשאר שם במשך שארית חייו. בשנת 1939 פרש לגמלאות, אך המשיך לעבוד במעבדתו.
לנדשטיינר נפטר מהתקף לב בעת שעבד במעבדה.
לנדשטיינר פרסם מאמרים רבים ופורצי דרך בתחום האנטומיה הפתולוגית, תורת החיסון והיסטולוגיה. אולם זכור בעיקר כמי שקבע את שיטת סיווג הדם. על עבודתו בתחום זה הוענק לו פרס נובל לרפואה.
רישום לטיסה
רישום לטיסה (באנגלית: Check-in) הוא אחד התהליכים בשלבי הבידוק אשר עובר כל נוסע בזמן שהותו בשדה התעופה.
הכניסה מכונה "צֵ'ק אִין" והיציאה "צֵ'ק אאוט"; המילים העברית המקבילות הן, בהתאמה, "רִשּׁוּם כְּנִיסָה" ו"רִשּׁוּם יְצִיאָה".
תהליך
בתהליך הרישום לטיסה הנוסע מגיע לנציג חברת התעופה בה הוא טס ליעדו, ומציג לו את הדרכון וכרטיס הטיסה שלו, הנוסע מניח את הכבודה שלו על מסוע הכולל מתחתיו מאזניים. הנציג שוקל את הכבודה ובודק אם היא אינה חורגת מכללי חברת התעופה, נמל התעופה והכללים הבינלאומיים. לאחר מכן הנציג קובע מקום בו ישב הנוסע בטיסה, ומוסר לו כרטיס עלייה למטוס. הנציג מדביק ברקוד לכבודה. לאחר כל השלבים הכבודה נוסעת במסוע ועוברת לאולם מיון הכבודה.
חסרונות
נוסעים רבים ברחבי העולם מלינים על זמני ההמתנה הארוכים בתור ליד עמדות הרישום לטיסה.
התמודדות
נמלי תעופה רבים בכל רחבי העולם התחילו להתקין את העמדה לבידוק עצמי אשר אמורה לזרז את התהליך. עמדה זאת מקיימת את כל תהליך הבידוק שכל נוסע צריך לעבור, כולל הראיון הביטחוני וקבלת כרטיס עלייה למטוס. עמדות אלו הפכו לפופולריות בנמלי תעופה גדולים.
רישום מקוון לטיסה
עם עליית השימוש באינטרנט נפתחה אפשרות של רישום עצמי, כאשר בתחילה נדרש הנוסע להדפיס את כרטיס העלייה במטוס ובהמשך ניתן היה להציגו גם באמצעות טלפון חכם.
ג'יי באלווין
באלווין פרץ בשנת 2014 הודות לשיר "6 AM", אותו ביצע עם הזמר הפורטוריקני Farruko. שיר זה, יחד עם הסינגל הנוסף "Ay Vamos" חיזק את מכירת אלבומו "La Familia". בשנת 2016 הוציא את אלבומו "Energia" שכלל את הלהיטים "Ginza", "Bobo", "Safari" ו-"Sigo Extranandote". בשנת 2017 הוציא את השיר "Mi Gente", אותו ביצע עם הזמר הצרפתי וילי ויליאם. השיר היה ללהיט מושמע ביותר בעולם בשירות המוזיקה ספוטיפיי, ואחר זמן השיג יותר משני מיליארד צפיות ביוטיוב. שיר זה הוא שסייע לבאלווין לבסס את הצלחתו הבינלאומית. בינואר 2018 הוציא את השיר "Machika", שיתוף פעולה של באלווין עם הזמר Jeon והזמרת אניטה. באלווין גם השתתף עם קארדי בי ובאד באני בלהיט "I like it" אשר דורג במקום הראשון בארצות הברית במצעד של בילבורד.
אף על פי שסגנונו המוזיקלי העיקרי הוא רגאטון, באלווין התנסה גם בסגנונות נוספים כגון מוזיקה אלקטרונית, טראפ ,R&B והאוס. בנעוריו הושפע רבות מלהקות כמו נירוונה ומטאליקה. בעבודתו שיתף פעולה עם פארל ויליאמס, מייג'ור לייזר ושון פול. למרות שיתופי פעולה רבים עם זמרים השרים באנגלית, באלווין מקפיד לשיר בעיקר בשפה הספרדית מתוך רצון להציגה לקהל בינלאומי. באלווין ידוע בסגנונו האופנתי האקלקטי המתאפיין בצבעוניות רבה.
1985–2013: ראשית חייו ותחילת הקריירה
ג'יי באלווין נולד ב-7 במאי 1985 למשפחה ממעמד הביניים בעיר מדיין בקולומביה. אביו היה כלכלן ואיש עסקים. את ילדותו העביר בבית גדול בפרברי העיר. בנעוריו האזין ללהקות נירוונה ומטאליקה, את התעניינותו ברגאטון פיתח הודות למוזיקה של דדי יאנקי. באלווין העיד על יחסו ליאנקי: "הייתי מעריץ כזה שמעתיק את הסגנון שלו, את הדרך שהוא עבר על הבמה, את הזרימה שלו". בנעוריו ירדה משפחתו מנכסיה ונאלצה לעבור להתגורר בשכונה ענייה יותר בעיר, על אירוע זה אמר: "כשהייתי הולך בשכונה אנשים ראו בי אדם עשיר, כשהייתי הולך עם אנשים עשירים הם ראו בי כמישהו מהגטו, זו כל התפיסה, אני אוהב לנוע בין העולמות, אני מרגיש בנוח באותה מידה".
כשהיה בן 17 השתתף בתוכנית חילופי תלמידים ועבר לארצות הברית. אחר השתתפותו בתוכנית נשאר באלווין בניו יורק וחי עם דודתו בסטטן איילנד. באותה תקופה התפרנס מעבודות שונות בארצות הברית, חלקן לא חוקיות. בסופו של דבר חזר לקולומביה והחל להופיע במועדונים של עירו מדיין. הוא נרשם לאוניברסיטה ולמד מנהל עסקים. כשהיה בן 19 החל להתמקד בקריירה המוזיקלית שלו ואימץ את שם הבמה ג'יי באלווין.
2014–2016: שנות הפריצה
בפברואר 2014 הוציא את השיר "6 AM" אותו ביצע עם הזמר Farruko. באלווין תיאר את מילות השיר "גרסה הלטינית של הנגאובר". השיר הופיע לראשונה במצעד הלטיני של בילבורד במקום ה-43 ועד חודש מאי טיפס אל המקום הראשון. אלבומו "La Familia" הגיע למקום העשירי במצעד האלבומים הלטיני של בילבורד ושהה במצעד 122 שבועות. זמן קצר אחר כך הוציא באלווין בארצות הברית את השיר "Ay Vamos" אשר חיזק את חותמו בשוק הלטיני. השיר זכה בפרס גראמי בקטגוריית השיר האורבני הטוב ביותר והקליפ של השיר הוא אחד הקליפים הלטיניים הנצפים בכול הזמנים ביוטיוב. השיר טיפס למקום הראשון במצעד הלטיני של בילבורד. גרסת הרמיקס של השיר, בה שיתף פעולה עם הזמרים ניקי ג'אם ופרנץ' מונטנה, הייתה לפסקול של הסרט "מהיר ועצבני 7". באלווין שיתף פעולה עם הזמרת אריאנה גרנדה בגרסאות הרמיקס לשיריה "The Way" ו-"Problem". בשנים אלה מיצב עצמו באלווין כזמר בעל קריירה בינלאומית. בפברואר 2015 נחשפו המועמדים לפרסי Billboard Latin Music, באלווין זכה לשלוש עשרה מועמדויות, הוא היה לאומן הקולומביאני בעל המועמדויות הרבות ביותר בטקס חשוב זה ואף זכה בשלוש קטגוריות. את הפרסים הקדיש למולדתו קולומביה.
ביוני 2015 ביטל את הופעתו בטקס תחרות מלכת היופי של ארצות הברית, במחאה על דבריו של המועמד לנשיאות ובעלייה של התחרות המיליארדר דונלד טראמפ אשר טען כי המהגרים הלא חוקיים מאמריקה הדרומית הם אנסים וסוחרי סמים. זו הייתה אמורה להיות הופעתו הטלוויזיונית הראשונה של באלווין במיינסטרים האמריקאי, אולם הוא היה מוכן לוותר עליה כדי למחות על דבריו של טארמפ.
2016–2017: האלבום Energia
בינואר 2016 הוציא את הסינגל "Ginza" מאלבומו "Energia". הקליפ של השיר שבר את שיא הצפיות ביממה ביוטיוב בעולם המוזיקה הלטינית, יותר משני מיליון צפיות ביממה אחת. באוקטובר של אותה שנה היה השיר במקום הראשון המצעד הלטיני של בילבורד. "Ginza" אף שבר שיא גינס כי היה לשיר שנשאר הכי הרבה זמן בראש המצעד.
ב-24 ביוני 2016 הוציא באלווין את אלבום האולפן הרביעי שלו "Energia". האלבום טיפס למקום הראשון במצעד האלבומים הלטיני של בילבורד והיה לאלבום הלטיני השלישי הכי נמכר בשנת 2016. בדירוג הכללי של 2016 מדורג הוא במקום ה-36. מהאלבום שחרר באלווין שלושה סינגלים: "Bobo", "Safari" ו-"Sigo Extranandote". בעבודה על האלבום שיתף באלווין פעולה עם דדי יאנקי, חואנס ופארל ויליאמס. המגזין רולינג סטון דירג את "Energia" במקום הרביעי ברשימת עשרת האלבומים הלטינים הטובים לשנת 2016.
באלווין יצא לסיבוב הופעות לקידום האלבום בשם "Energia Tour" עם כמה אורחים מיוחדים, בהם פרנץ' מונטנה, ציון&לנוקס, באד באני וסטיב איוקי, שהאחרון שבהם הופיע כהפתעה למעריצים בתחנה האחרונה של סיבוב ההופעות במיאמי.
2017–2018: Mi Gente ו-Vibras
ב-30 ביוני 2017, שחרר ג'יי באלווין את הסינגל "Mi Gente", אותו הוא מבצע עם הזמר וילי ויליאם. ב-1 באוגוסט 2017 "Mi Gente" הפך לשיר המושמע ביותר בעולם באפליקציית ספוטיפיי. עד מהרה הוא הגיע למיליארד צפיות ביוטיוב. בספטמבר 2017 יצא רמיקס לשיר עם ביונסה. גרסת הרמיקס הייתה לאחד מעשרת השירים המושמעים בארצות הברית. זו הפעם הראשונה ששיר של באלווין היה בין עשרת השירים המושמעים בארצות הברית. ויליאם ובאלווין הוציאו עוד שישה רמיקסים של "Mi Gente". למרות ההצלחה של השיר, "Mi Gente" לא זכה בפרסים כלשהם בטקס פרס גראמי הלטיני לשנת 2017. פרסים רבים הוענקו ללהיט "Despacito". בטקס ביצע באלווין את "Mi Gente" כמו גם את "Si Tu nio Te Deja Sola" לצד באד באני ואת הרמיקס שלו "Unforgettable" עם פרנץ' מונטנה.
ב-19 בינואר 2018 הוציא באלווין את הסינגל החדש שלו "Machika", שיתוף פעולה עם הזמר Jeon והזמרת אניטה. ב-1 במרץ 2018 הוציא יחד עם ניקי ג'אם את השיר "X". ג'אם אמר כי הוא מייחס את ההצלחה של השיר לתרומתו של באלווין. הוא שיתף פעולה בשיר "I Like It" עם קארדי בי ובאד באני. שיר זה היה לשיר הראשון של באלווין שדורג במקום הראשון בארצות הברית במצעד הבילבורד.
ב-25 במאי 2018 הוציא את אלבומו האחרון "Vibras". לצד "Mi Gente", הסינגלים המובילים מהאלבום הם "Machika" ו-"Ahora".
ב-20 באוגוסט 2018 זכה בפרס הקליפ הלטיני הטוב ביותר בטקס ה-VMA.
2019–הווה: Oasis ו-Colores
בשנת 2019 השתתף באלווין בגרסת הרמיקס של השיר "טודו בום" לצדם של סטטיק ובן אל.
ב-20 במרץ 2020 הוציא באלווין את אלבומו השישי, "Colores". האלבום הוא אלבום קונספט המורכב משמות של צבעים בשפה הספרדית ונתמך על ידי הסינגלים "Blanco", "Morado" ו-"Rojo". באותה השנה, הופיע ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.
זפק
זֶפֶק הוא איבר פנימי, חלק ממערכת העיכול בגופם של בעלי חיים רבים, לרבות עופות, חרקים וחסרי חוליות. הזפק, הוא איבר דמוי צינור, בעל דפנות דקיקות, המשמש לאחסון מזון לפני עיכולו.
הזפק בעופות
במערכת העיכול של עופות, הזפק הוא כיס שרירי מורחב המצוי בהמשך הוושט. הזפק משמש לאחסון מזון באופן זמני, בטרם עיכולו. לאחר שיהוי, המזון המאוחסן בזפק עובר אל קיבת הבלוטות (Proventriculus). לאחר תהליך העיכול בקיבת הבלוטות, המזון המעוכל עובר אל קיבת השרירים (Gizzard) ומשם אל המעיים. אצל חלק מהיונים, בעונת הרבייה הזפק מפריש מעין חֶלֶב המכונה "חלב יונים", שבו היונה מאכילה את גוזליה.
עופות דורסים ואוכלי נבלות, כגון נשרים, מאביסים את עצמם במזון כאשר הוא שופע, ואז ניתן לראות את הזפק שלהם בולט מבסיס הצוואר.
הזפק בהלכה
לפי ההלכה, הזפק הוא אחד מסימני הטהרה של העופות:
הזפק בדבורים
דבורים יונקות צוף ואוגרות אותו בזפק שלהן. צוף פרחים עתיר בסוכרוז, ובזפק הדבורה אנזימים המסייעים בפירוק הסוכרוז לגלוקוז ולפרוקטוז. עם חזרת הדבורה לכוורת, היא מרוקנת את תכולת הזפק שלה החוצה לתוך תא צוף המיועד לשם כך, או לחלופין, מעבירה את תכולת הזפק שלה אל "פועלת" אחרת, לשם ייצור דבש ביערת דבש בכוורת.
אלפרד ראסל וולאס
אלפרד ראסל וולאס (באנגלית: Alfred Russel Wallace; 8 בינואר 1823 – 7 בנובמבר 1913), ביולוג וחוקר טבע בריטי. הגה במקביל לדרווין את תורת האבולוציה.
ביוגרפיה
וולאס היה בנו השביעי של ספרן עני אך מכובד בקרב האינטלקטואלים של אסק. בראשית דרכו המקצועית היה מורה בבית ספר בלסטרשייר, והתעניין רבות בחקר החרקים (בעיקר מיני חיפושיות) ובספיריטואליזם. את מחקריו הזואולוגיים ערך ביחד עם הנרי וולטר בייטס, ולאחר שלוש שנות מחקר משותף באנגליה יצאו לחקור ביערות האמזונאס.
בחזרתו מברזיל, עלתה באש "הלן", ספינתו של וולאס, וטבעה באוקיינוס האטלנטי, ביחד עם אוסף הממצאים שאסף באמזונס. לאחר ששהה עשרה ימים בספינת הצלה חולץ וולאס על יד ברמודה. כשהגיע לאנגליה פרסם שני ספרים על התנסויותיו. את הספרים קרא צ'ארלס דרווין, שהתאכזב ממיעוט העובדות שהופיעו בפרסומים (זאת בשל טביעת הספינה).
ב-1854 יצא וולאס לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים, שם אסף כ-125,000 מוצגים (יותר מחצי מהם של חיפושיות). התבוננותו באוסף העצום של המוצגים והמינים השונים העלתה במוחו, בסוף פברואר 1858 ובשעת התקף מלריה גרוע במיוחד, את הרעיון של שרידת המתאימים ביותר – רעיון היסוד של האבולוציה הדרוויניסטית.
ב-1858 קיבל דרווין עותק מקדים של מאמר שוואלס עמד לפרסם ברבים המתאר את עיקרי התאוריה שלו. דרווין הבין שוואלס למעשה הקדים אותו בפרסום תיאורית האבולוציה על ידי ברירה טבעית. אולם, ידידיו צ'ארלס לייל וג'זף הוקר שכנעו אותו שאסור לו לוותר על הבכורה, והם ארגנו מושב באספת האגודה הליניאית ב-1 ביולי 1858, שבו הוקראו מאמריהם של דרווין ושל וולאס ביחד, כשהם חולקים את הבכורה. כל זאת אירע כאשר וואלס נדד בארכיפלג המלאי ולא היה מודע להתרחשות. וולאס טבע את המונח "דרוויניזם" באחד ממאמריו הבאים, ואת ספרו "הארכיפלג המלאי" הקדיש לדרווין.
קו וולאס
וולאס הבחין במעין קו דמיוני (הקרוי קו וולאס על שמו), שעובר בארכיפלג המלאי בין בורנאו ומזרח באלי ומפריד מבחינה זואולוגית בין יבשות אסיה ואוקיאניה. כל היצורים ממערב לקו זה, נמצאים באסיה, ואלה שממזרחו נמצאים באוקיאניה. האזור בו ההפרדה היא הצמודה ביותר הוא המצר שבין האי באלי והאי לומבוק, שרוחבו פחות מ-25 קילומטר – בבאלי נמצאים מגליימיים, בולבוליים ונקריים, בעוד בלומבוק הם נפקדים ואת מקומם תופסים קקדואיים צופיתיים ולוריים וכן מינים של יונקי כיס ויונקי הביב. מסקנתו של וולאס מן ההבדל הזואולוגי החד במרחב גאוגרפי זעיר כל כך הייתה כי בעבר הייתה קיימת יבשת פסיפית גדולה שהתבקעה ושבריה התקרבו לשוליה של אסיה. וולאס לא הכיר את טקטוניקת הלוחות, התהליך שבאמצעותו מתרחשות תנועות יבשה עצומות מעין אלה ושעדיין לא התגלה, ועל כן הצליח רק לכוון במעורפל לפתרון הנכון. הרעיון בדבר הקו הוצג לראשונה בפומבי בכנס האגודה הליניאית ב-3 בנובמבר 1859, בעת שוולאס עצמו שהה במזרח.
מורשתו
שמו של וולאס לא זכה להכרה גורפת כשמו של דרווין (אף על פי שעל שמו נקראים מכתשים במאדים ובירח, עדני וולאס, רלית וולאס, פרסים בביולוגיה בקנזס ובאוסטרליה ועוד), אך בשנות האלפיים החל שמו להיזכר יותר, ותרומותיו למדע נחקרו ונבדקו מחדש. באפריל 2000 שוקם קברו של וולאס בדורסט, ובנובמבר 2001 הוסר הלוט מעל לוח זיכרון בחדר ריינולדס בבית החברה המלכותית הבריטית, לעדות כי בחדר זה כונן מדע האבולוציה בקריאת מאמריהם של דרווין ווולאס ביולי 1858.
תאוריה נוספת שלו, שהתפתחה והובנה מאוחר יותר, הייתה אודות ההחלפה האמריקנית הגדולה.
גדנ"ע אוויר
גדנ"ע אוויר הוא ארגון של חיל האוויר הישראלי, שמטרתו לקרב בני נוער לנושאי תעופה וחיל האוויר. הגדנ"ע הוקם בשנת 1950 תחת השם "גדודי נוער תעופתיים", ופועל עד היום, אם כי במסגרת אחרת.
פעילות גדנ"ע אוויר בעבר
הפעילות התקיימה במועדונים, בהם ההדרכה התבצעה במשולב על ידי שני מדריכים מחיל האוויר בעזרתם של גדנ"עים (חניכי גדנ"ע) בוגרים שנקראו בשם "פלס". בחופשות הלימודים נערכו פעילויות גם בבסיסי חיל האוויר בקיץ היה מחנה בן שבועיים והמגורים היו באוהלים עם אווירה צבאית ושמירות. במהלך ארבע שנות הפעילות בגדנ"ע אוויר החניכים עברו שיעורים בנושאי התעופה השונים ומורשת הקרב של חיל האוויר, בנו טיסנים והטיסו אותם, דואים בדאונים כאשר טייס חיל האוויר במילואים יושב גם הוא בדאון, אחרי 12 טיסות יקבלו כנפי דאיה, והמצטיינים שבהם יצאו למשלחת בחו"ל או הופנו על ידי התנועה למיונים ראשוניים לתפקיד "מטיס חוץ". בהמשך התקבלו החניכים להמשך בחיל האוויר, בתקופה שבה חיל האוויר היה חיל מוביל ונחשק ורק מעטים זכו להיכנס לחיל.
פעילות הגדנ"ע הלכה והצטמצמה מאז שנות ה-90. בשנת 2008 הוחלט כי פעילות הגדנ"ע תתקיים רק לשוחרי חיל האוויר (תלמידים אשר לומדים בבתי ספר של חיל האוויר). בשנת 2011 הופסקה הפעילות על מנת לבחון מחדש ולקראת שנת 2012 החלה המתכונת החדשה.
פעילות הגדנ"ע במאה ה-21
הפעילות עם בני הנוער במסגרת הגדנ"ע עודכנה והותאמה ברוח התקופה, אך המטרה נותרה בעינה, כמו בימי התהילה בהם פעלה מעט לאחר קום המדינה:  לגעת בפרט, לגעת בקהילה ולגעת בחיל האוויר והחלל. המסלולים מיועדים לתלמידים בטווח הגילאים 18-15, ומחולקת למסלולים.
מסלול מלא
המסלול כולל בתוכו ארבעה מפגשים אשר מתקיימים בפריסה של שנה-שנתיים ובמהלכם מתקיימים ימי הדרכה בבית חיל האוויר בהרצליה. בתום ארבעת המפגשים מתרחשת סדרת גדנ"ע אוויר; סדרה בת ארבעה ימים בהם מבקרים התלמידים בבסיסי החיל, משתתפים בפעילות מורשת, סימולטור, יום דאייה וחווים אווירה צבאית (לינה באוהלי טירוני מערך ההגנ"א ואכילה בחדר האוכל בבסיס ביסל"א יחד עם חיילי הבסיס ולבישת מדי ב' לכל אורך סדרת הגדנ"ע).
מסלול מקוצר-שוחרים
המסלול מיועד לשוחרי חיל האוויר (תלמידים אשר לומדים בבתי ספר שמשויכים לחיל האוויר) וכולל יום הדרכה אחד בבית חיל האוויר בהרצליה.
חנה בר
חנה בר (נולדה ב-1945) היא סופרת ומשוררת ויועצת חינוכית לילדים ונוער.
קורות חיים
בר נולדה בחיפה בשנת 1945, וגדלה בקריית שמואל. שירתה בצבא בנח"ל. לאחר תום שירותה הצבאי למדה פסיכולוגיה וייעוץ חינוכי באוניברסיטת חיפה ועבדה שנים רבות כיועצת בבית ספר. חברה באגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, באקו"ם, בסומליו"ן ובאגודה הבינלאומית לספרות ילדים (IBBY). חנה בר מקיימת מפגשים עם ילדים על יצירותיה במסגרות שונות
מתגוררת בפתח תקווה, נשואה ואם לשלוש בנות.
יצירות
ספרה הראשון - ספר שירים לילדים בשם "מחר חגיגה" יצא לאור בשנת 1974. בר פרסמה 14 ספרי ילדים. בין יצירותיה נימנים:
זכרונות אדריאנוס
זכרונות אדריאנוס (בצרפתית: Mémoires d'Hadrien) הוא רומן היסטורי צרפתי מאת מרגריט יורסנאר.
הספר מספר את סיפור חייו של אדריאנוס שהיה קיסר רומא בין השנים 117–138 ונחשב לשלישי מבין חמשת הקיסרים הטובים. הספר כתוב כסדרת מכתבים אוטוביוגרפיים שאדריאנוס כותב לנכדו המאומץ ומי שלימים יהיה קיסר רומא מרקוס אורליוס.
מכתביו של אדריאנוס מתמקדים באירועים הפוליטיים והצבאיים המרכזיים בזמן שלטונו, הרהוריו הפילוסופיים, אהבתו לאומנות ושירה ותשוקתו העזה לאהובו אנטינואוס.
יורסנאר התחילה את כתיבת הספר בשנות העשרים ושנות השלושים של המאה העשרים אולם מכיוון שלא הייתה מרוצה מהתוצאה גנזה אותה וחזרה למלאכת הכתיבה רק בשנת 1948. בחיבור הספר יורסנאר עשתה שימוש נרחב בכתבי היסטוריונים של העת העתיקה על תקופתו של אדריאנוס כמו גם במחקרים מודרניים עליו.
הספר הושלם והתפרסם בשנת 1951 ומיד זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית, תוך שהוא מתורגם לעשרות שפות, התרגום הראשון לעברית נעשה על ידי דניאל שר בשנת 1956, בשנת 1987 התפרסם התרגום של אירית עקרבי, עליו זכתה בפרס.
עלילה
הרומן מסופר בגוף ראשון על ידי אדריאנוס וממוסגר כמכתב למרקוס אורליוס בפרק הראשון. שאר הפרקים יוצרים נרטיב כרונולוגי רופף שלעיתים קרובות הוא משולב עם תובנות וזיכרונות שונים. הסיפור מתחיל עם אדריאנוס, שגילו בסביבות השישים, מתאר את מחלתו חשוכת המרפא. לכן הוא מבקש לספר אירועים חשובים בחייו לפני מותו.
הזיכרונות המוקדמים ביותר שלו הם שנות הילדות שלו באיטליקה. הוא גם מדבר על התעניינותו המוקדמת באסטרולוגיה ועל התשוקה שלו לאמנויות, לתרבות ולפילוסופיה של יוון; נושאים שהוא חוזר עליהם לאורך הספר. הוא מבקר באתונה כדי ללמוד, נוסע לרומא בפעם הראשונה, והוא עד להתנקשות בדומיטיאנוס. בסופו של דבר הוא מצטרף לצבא ומשתתף במחלמת דאקיה. אדריאנוס, שהוא בסביבות בן שלושים בתום המלחמה, מתאר את הצלחותיו בצבא ואת מערכת היחסים שלו עם טראיאנוס שבתחילה היה קר כלפיו. הוא זוכה לאט לאט בחסדו של טראיאנוס ומבטיח את מעמדו לכס המלכות בעזרת פלוטינה, אשתו של הקיסר, וגם על ידי נישואים לסבינה, נכדת סבתו של טראיאנוס.
במהלך שירותו הצבאי, תוצאות המלחמות עם הסרמטים משפיעות עליו מאוד, בשל שפיכות הדמים המחרידה והזוועות שבוצעו. הוא גם מתחיל להטיל ספק בערכה של מדיניות ההתרחבות הצבאית של טראיאנוס. טראיאנוס, בגיל מבוגר, מתחיל במערכה צבאית לא מוצלחת. לאחר תבוסה גדולה, טראיאנוס מיהר למנות את אדריאנוס כיורשו בצוואה זמן קצר לפני מותו. לאחר מותו של טראיאנוס, הוא מוציא להורג בהיסוס את יריביו ועושה שלום עם פרתיה. הוא נוסע לעיתים קרובות ברחבי מחוזות האימפריה הרומית תוך ביצוע רפורמות כלכליות וצבאיות רבות, ומקדם במילותיו: "הומניטאס, ליברטס, פליסיטאס". במהלך ביקור בבריטניה הוא מתאר את בניית חומת אדריאנוס, המייצגת חלק מחזונו לבלום את ההתרחבות הצבאית של קודמו וקידום השלום.
אדריאנוס מתחיל להרהר על גילו המתקדם ועל שינוי המזג שלו, ונזכר באירוע אחד שבו הוא עיוור בטעות את מזכירתו מרוב זעם. עוד מטרידה אותו פרוץ המרד בפרובינקיה יודיאה (מרד בר כוכבא), שמאלץ אותו לנסוע ולתפוס פיקוד על הכוחות. במהלך מצור חשוב, הוא מתייאש מהתפרקות תוכניותיו לשלום, מצב הלב החולה שלו, ובהמשך מהחורבן המשתולל ביהודה.
במהלך שנותיו האחרונות ברומא ובווילה שלו בטיבור, הוא מהרהר ברצף שלו ומחשבותיו מופנות לזכרו של מרקוס אורליוס כילד בעל סגולה וטוב לב. אדריאנוס, כעת בגיל מתקדם ובריאות לקויה מאוד, מתחיל לפחד מהמוות ושוקל להתאבד באמצעים שונים. לבסוף הוא מקבל את גורלו בהתפטרות, תוך הרהור על מעמדו האלוהי החדש ברחבי האימפריה. סמוך למוות, הוא מהרהר במה שצפוי העתיד עבור העולם, רומא, ועבור נשמתו.
יצחק וולפסון
סר יצחק אייזיק (הלוי) וולפסון (17 בספטמבר 1897 – 20 ביוני 1991) היה איש עסקים ופילנתרופ יהודי-בריטי.
קורות חיים
נולד בשנת 1897 למשפחת מהגרים מרובת ילדים ממזרח אירופה שהתיישבה בשכונת גורבלס בעיר גלאזגו שבסקוטלנד. אביו שלמה, נגר רהיטים היגר לסקוטלנד מראיגרוד, פולין. יצחק למד בבית ספר קווינס פארק בגלאזגו. הוא התגלה כתלמיד מוכשר מאוד במתמטיקה, אולם, למרות רצונו, לא היה יכול לממן לימודי ראיית חשבון ולא סיים את לימודיו. תחת זאת הפך לאיש מכירות במפעלו של אביו, אשר ייצר שולחנות וכיסאות זולים. בשנת 1920 עבר להתגורר בלונדון שם פתח חנות לשעוני קיר, מראות ורפדות. בשנת 1926 התחתן עם אדית ספקטרמן. לבני הזוג נולד בן יחיד, לאונרד (1927-2010) חמיו שהיה בעל רשת בתי קולנוע סייע לו כלכלית בשנותיו הראשונות כאיש עסקים.
בשנת 1930 הציג את שעוניו ביריד מסחרי שנערך בבניין עיריית מנצ'סטר. ג'ורג' רוז, מנהלה החדש של חברת Great Universal Stores אהב את תצוגתו של וולפסון והזמין 500 שעוני קיר. זמן קצר אחר כך הצטרף וולפסון ל-Great Universal Stores כקניין ראשי, אולם המשיך להפעיל גם את עסקו הפרטי. מעבודתו כקניין קיבל אחוזים מן הרווח ואופציה לרכישת מניות החברה במקום שכרו. וולפסון רכש בהדרגה ממניות החברה, בכספו ובכספים שקיבל מחותנו. בשנת 1932 הפך למנכ"ל משותף בחברה יחד ג'ורג' רוז ובשנת 1934 הפך למנכ"ל יחיד. בשנת 1932, בעת שוולפסון החל לנהל את החברה, היא הייתה במצוקה כלכלית והפסידה 55,000 ליש"ט בשנה. שנה מאוחר יותר הרוויחה החברה 330,000 ליש"ט. בשנים הבאות פיתח את החברה לקונצרן שעסק במסחר, בנקאות, בניין, ימאות ותחבורה ואף רכש נכסים לעצמו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וולפסון היה מבוגר מכדי להיות מגויס לצבא. הוא המשיך בעסקיו וברכישות עסקים נוספים. בשנת 1932, בעת שוולפסון החל לנהל את חברת GUS שוויה היה 700,000 ליש"ט, בשנת 1948 שוויה היה 16 מיליון ליש"ט.
בשנות ה-60 החברה שניהל הייתה הגדולה באירופה בתחום משלוח קניות באמצעות הדואר ואף הפעילה כ-2,200 חנויות בגדים ברחבי בריטניה, חלק ניכר מן התוצרת שנמכרה יוצרה אף היא על ידי החברה.
בשנת 1955 השקיע לראשונה בישראל כשרכש מהאחים מאיר 25% ממניות "בנק לייצוא" תמורת 25,000 שטרלינג. בשנת 1958 רכש את נכסי חברת הדלק "רויאל דאטש של". פעילות זו עשה בשיתוף פעולה עם ממשלת ישראל, דרך חברת "פז" בה הוצע לו לרכוש שליש מהמניות במחיר של 50,000 לירות שטרלינג. הוא פעל בחברה באמצעות נאמנו, מרדכי מאיר, ששימש במועצת המנהלים שלה מיום הקמתה עד 1985. כמו כן, היא מבעלי השליטה בחברת וולפסון קלור מאיר אשר הקימה את קריית וולפסון בירושלים. התגורר עד שנת 1960 בווסטר, אז עבר ללונדון. בפברואר 1962 הוענק לו התואר ברון. באותה שנה גם נבחר כנשיא ק"ק כנסת ישראל ובכך היה לבן המהגרים הראשון מן המאה ה-19 שנבחר לתפקיד זה. בשנת 1963 נבחר כעמית ב.
בשנת 1970 וולפסון מכר את כל עסקיו הפרטיים והעביר את ניהול חברת GUS לבנו, לאונרד, אשר זכה גם לתואר אצולה והמשיך את עבודת אביו בראש קרן וולפסון עד מותו בשנת 2010. בשנת 1971 העניקה לו העיר גלאזגו את התואר יקיר העיר. אייזיק וולפסון התגורר בשנותיו האחרונות ברחובות, בשטח מכון ויצמן, שם נפטר בשנת 1991. נטמן בבית העלמין בעיר, לצד רעייתו (1906-1981). הותיר אחריו את בנו, נכדים ונינים.
וולפסון כנדבן
וולפסון היה יהודי אורתודוקסי שהאמין בערך הנדבנות, הוא צוטט כאומר: "אף אדם לא צריך שיהיו לו יותר ממאה אלף ליש"ט. השאר צריך להיות מוקדש למעשי צדקה." הוא תרם סכומי עתק למפעלי צדקה שונים. החל משנת 1948 החל לתרום אף למטרות ציוניות, זאת בעידוד הלורד זיו שהיה חברו.
ב-1955 הקים את קרן וולפסון ועמד בראשה. גישתו בהנהגת הקרן הייתה לתרום סכומי כסף גדולים למטרות ציבוריות ממוקדות, כך שניתן לגרום לשינוי מהותי בפעילות שהיא מטרת התרומה. הקרן תרמה מיליוני לירות שטרלינג לקידום חינוך, בריאות ופעילות נוער. בכספי קרן וולפסון הוקמו בין היתר בניין הקולג' המלכותי לרופאים בלונדון, וולפסון קולג' באוניברסיטת אוקספורד (שם היה עמית מייסד) ווולפסון קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. וולפסון הוזכר באחד הפרקים של סדרת הטלוויזיה הבריטית הקומית Yes Minister כ"האדם השני בהיסטוריה שמכללה נקראה על שמו באוקספורד וגם בקיימברידג'", כאשר הראשון היה ישו. באוניברסיטת אוקספורד אף תרם קתדרה למטלורגיה ובקיימברידג' קתדרה לקרימינולוגיה. בלונדון הקימה הקרן בית ספר לסיעוד ומכון לרפואה מונעת באוניברסיטת לונדון קווין מרי.
וולפסון אף תרם כסף רב למכוני השכלה גבוהה בישראל, לטכניון, מכון ויצמן, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת תל אביב. באוניברסיטאות בר-אילן, חיפה, העברית בירושלים, ותל אביב, קיימות קתדראות הנושאות את שמו. כמו כן, תרם לבתי חולים בישראל ובית חולים וולפסון שבחולון נקרא על שם אשתו אדית. מכספו הוקם בניין הרבנות היכל שלמה (ע"ש אביו), בית שזר בכפר חב"ד ע"ש ידידו הנשיא זלמן שזר וישיבת בני עקיבא אהל שלמה בבאר שבע הנושאת את שם אביו ונקראת גם "קריית וולפסון". מכספי קרן וולפסון הוקמו כ-50 בתי כנסת ברחבי ישראל.
ב-1976 נחנך פארק אדית וולפסון על שם אשתו, לאחר שתרמו כסף להקמתו. הפארק ממוקם קרוב למפגש הערים תל אביב וגבעתיים.
בשנת 1977, הוענק לוולפסון תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
השיר הבא לאירוויזיון (אלבום)
השיר הבא לאירוויזיון הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת הישראלית עדן אלנה. המיני-אלבום יצא לאור ב-27 בפברואר 2020, על ידי חברות התקליטים ארומה מיוזיק וטדי הפקות.
רקע
אלנה נבחרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2020 (שבוטל בעקבות מגפת הקורונה) לאחר שזכתה בעונה השביעית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון". ארבעת השירים נבחרו מתוך 248 שירים על ידי ועדה מטעם תאגיד השידור הישראלי וטדי הפקות. את השירים אלנה ביצעה במשדר "השיר הבא לאירוויזיון" ששודר ב-3 במרץ 2020 בכאן 11 ובו נבחר השיר לאירוויזיון 2020 ברוטרדם, הולנד. השיר "Feker Libi" זכה במקום הראשון במשדר והיה אמור לייצג את ישראל באירוויזיון, אך בסופו של דבר בעקבות התפשטות נגיף הקורונה, האירוויזיון בוטל. אחרי ההודעה על ביטול האירוויזיון, אלנה נבחרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2021.
דרך התערוכות
דרך התערוכות (באנגלית: Exhibition Road) היא דרך בדרום קנזינגטון ברובע קנזינגטון וצ'לסי שבלונדון שבאנגליה. הדרך קרויה על שם התערוכה הגדולה של 1851 שנערכה בהייד פארק, צפונית לה, שבעבורה נבנתה הדרך. הדרך מקשרת בין תחנת דרום קנזינגטון של הרכבת התחתית של לונדון לבין המקום בו עמדה התערוכה. לאורכה של הדרך ממוקמים כמה מהמוזיאון החשובים ביותר בלונדון ובהם: המוזיאון להיסטוריה של הטבע הכולל גם את המוזיאון הגאולוגי, מוזיאון ויקטוריה ואלברט ומוזיאון המדע. כמו כן על הדרך ממוקמים גם מבני אימפריאל קולג' בלונדון והאגודה הגאוגרפית המלכותית.
למראית עין
עלילה
במרכז הסרט נמצאת יערה (טלי שרון), סטודנטית ישראלית עיוורת מלידה, המתגוררת בארצות הברית במסגרת לימודיה באוניברסיטת פרינסטון, החוזרת לישראל לאחר שנודע לה כי בת דודתה וחברתה הטובה, טליה (הדס ירון), התאבדה במפתיע.
במהלך הסרט נגלית מערכת היחסים המורכבת שהייתה לטליה ויערה (אביגיל הררי בתפקיד יערה הצעירה) בילדותן, עת היו בלתי נפרדות. טליה, ששימשה כעיניים ליערה, דרבנה אותה להאמין שעל אף עיוורונה, היא יכולה לחיות את חייה ככל אדם אחר. כאשר יערה חוזרת לישראל, היא מתאספת עם משפחתה וסובביה לשבעה של טליה, ומגלה עם הזמן סודות והליכים שעברו על טליה במהלך הזמן שחיו בנפרד, שהיו צריכים להיות גלויים לסובביה.
יערה פותחת בחקירת מותה המסתורי של טליה, ונכנסת למסע זיכרונות אל עבר התשובה, כאשר העיוורון הפיזי והפנימי נאבקים בדמותה, תוך חקירת הוריה של טליה (אסי דיין וסנדרה שדה) ושאר בני משפחתה, וגילוי עצמי כאשמה בעצמה.
קישורים חיצוניים
ביקורות
אוניברסיטת טורונטו
אוניברסיטת טורונטו (באנגלית: University of Toronto) היא אוניברסיטה קנדית ציבורית בעיר טורונטו, האוניברסיטה הקנדית הוותיקה והעשירה ביותר, ומהידועות שבהן. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1827, ויש לה שלושה קמפוסים, המרכזי שבהם, סנט-ג'ורג', מצוי במרכזה של העיר ליד בניין המועצה המחוקקת של אונטריו ושניים נוספים קטנים ממוקמים בפרברי העיר. באוניברסיטה לומדים למעלה מ-60 אלף סטודנטים ב-16 פקולטות שונות. בנוסף, האוניברסיטה מפעילה בתי חולים אוניברסיטאיים ומספר מוסדות מחקר.
כללי
מבחינת איכות המחקר נחשבת האוניברסיטה של טורונטו כטובה בקנדה, ואחת מהאוניברסיטאות המובילות בעולם. עשרה מבין חוקרי ובוגרי האוניברסיטה זכו עד היום בפרסי נובל.
ספריית האוניברסיטה היא השלישית בגודלה בצפון-אמריקה אחרי אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת ייל והיא מכילה יותר מ-16 מיליון פריטים. מוסף ההשכלה הגבוהה של "הטיימס" דירג בשנת 2007 את מדעי הרוח באוניברסיטת טורונטו במקום ה-11 בעולם, את מדעי החברה במקום 17, ואת מדעי הטבע במקום ה-20. בשנת 2021 דירג "" את אוניברסיטת טורונטו במקום ה-18 בעולם, דירוג שאנגחאי דירג את האוניברסיטה במקום ה-22 ודירוג QS של אוניברסיטאות בעולם דירג אותה במקום ה-26. היא גם האוניברסיטה הגדולה ביותר בקנדה וה-20 בגודלה בעולם.
תולדות האוניברסיטה
אוניברסיטת טורונטו היא אוניברסיטת מחקר ציבורית. כשהוקמה ש-1827 על פי צ'רטר מלכותי הייתה למעשה המוסד האקדמי הראשון במושבה הבריטית לימים אונטריו. באותה תקופה, האוניברסיטה נוהלה על ידי הכנסייה האנגליקנית, שגם פיקחה על התכנים. ב-1850 היא קיבלה את שמה הנוכחי והפכה למוסד חילוני.
האוניברסיטה על פי המסורת הבריטית מורכבת מ-12 קולג'ים שונים הנהנים מאוטונמיה חלקית בניהול ענייניהם, המתייחדים האחד מהשני באופיים ובהיסטוריה שלהם. אוניברסיטי קולג' הוא הוותיק שבהם, ונוסד בשנת 1853. טריניטי קולג' הוא היוקרתי והקטן מכולם, והוא מקבל לשורותיו סטודנטים מצטיינים בלבד.
מיקום
בימי ראשיתה של האוניברסיטה בתחילת המאה ה-19 היא הייתה ממוקמת בשולי העיר טורונטו, אך עם התרחבותה המואצת של העיר היא נמצאת כיום במרכזה. הקמפוס הראשי של האוניברסיטה במרכז העיר טורונטו משתרע בין במערב ו במזרח, אם כי מחלקות ובניינים בודדים נמצאים מזרחה לפארק. מדרום גובל קמפוס סנט ג'ורג' ב (סמוך לבתי החולים האוניברסיטאיים) ומצפון -. שני קמפוסי הלוויין של האוניברסיטה ממוקמים ב ובמיסיסוגה. מוזיאון רום, שהוא המוזיאון הגדול ביותר בקנדה נמצא בסמוך לקמפוס, ונוסד בראשית המאה העשרים בשיתוף פעולה עם האוניברסיטה.
קשרים בין-לאומיים
האוניברסיטה מדגישה את חשיבות קשריה הבין-לאומיים עם אוניברסיטאות אחרות בעולם. האוניברסיטה חברה באיגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי וחברה בקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15. היא יצרה שותפויות עם שורה של אוניברסיטאות חשובות בסין בהן אוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי, אוניברסיטת פקינג ועוד. אוניברסיטת טורונטו מקיימת גם שיתוף פעולה אקדמי עם מוסדות אקדמיים שונים בישראל ביניהם האוניברסיטה העברית בירושלים. בית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה ע"ש רוטמן מנהל גם פרויקט לימודי משותף עם אוניברסיטת תל אביב.
באוניברסיטת טורונטו ישנם גם סטודנטים בין-לאומיים רבים המגיעים אליה ממקומות שונים ברחבי תבל.
ועדת השירותים הציבוריים
ועדת השירותים הציבוריים של הכנסת פעלה בין השנים 1949–1977, מהכנסת הראשונה ועד להתשיעית, והייתה אחת מוועדות הכנסת הקבועות.
בוועדה נושאים הנוגעים לבריאות, רפואה, סעד ועבודה סוציאלית. הוועדה פיקחה על פעולות משרד הסעד ומשרד הבריאות ובה התקיימה פעולת החקיקה של מרבית החוקים הסוציאליים והפיקוח על אכיפתם.
בוועדה הונחו היסודות לחקיקת החוקים למען הנוער העזוב, הטיפול במפגר, חוק אימוץ ילדים ונושאים אחרים הנוגעים לענייני רפואה וסעד. בתחום סמכותה הופקד הטיפול באוכלוסיית המוגבלים לכל סוגיהם (נכי מלחמה ונכים ועד למפגרים).
לאחר פירוק משרד הסעד והעברת סמכויותיו למשרד העבודה, פורקה הוועדה וסמכויותיה הועברו לוועדת העבודה, אשר שינתה את שמה לוועדת העבודה והרווחה ובמהלך הכנסת החמש עשרה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
ליפסקו
ליפסקו (בפולנית: Lipsko; ידועה גם כליפסק) היא עיירה בפרובינציית מזוביה שבפולין, על גדות נהר קרנפיאנקה (Krępianka), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
ליפסקו נזכרת לראשונה בשנת 1589 כיישוב בבעלות משפחת אצולה, ובשנת 1613 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1868, בעקבות מרד ינואר, נטלו הרוסים מהיישוב את מעמדו העירוני, אך זה הושב לו בהמשך.
מבחינה מנהלית העיר מהווה מרכז של נפה שכוללת 6 מועצות אזוריות: ליפסקו, שיינו, צ'פיילוב, סולץ שעל הוויסלה, ז'שנוב וקסצה.
יהודי ליפסקו
בעיר פעל האדמו"ר החסידי רבי יהודה פסח מליפסק.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,400 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית.
ולדימיר גולנישצ'ב
ולדימיר סמיונוביץ' גולנישצ'ב (ברוסית: Владимир Семёнович Голенищев; 29 בינואר 1856, סנקט פטרבורג, רוסיה – 5 באוגוסט 1947, ניס, צרפת) היה מראשוני האגיפטולוגים הרוסים, ובעל הישגים רבים.
ליפסקו
יהודי ליפסקו
ב-12 במאי 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-3,000 איש. גטו זה הפך לסגור בדצמבר 1941, ובראש היודנרט שמונה בו הועמד איציק ויצמן.
ב-17 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ואוקראינים, וכל יושביו הועברו לגטו טרלוב, ממנו שולחו בהמשך למחנה ההשמדה טרבלינקה.
ולדימיר גולנישצ'ב
במרוצת שני העשורים לאחר מכן נסע למצרים יותר משישים פעמים. במסעותיו אלה רכש והביא לרוסיה אוסף גדול של יותר מששת אלפים פריטי עתיקות מצריים. בין רכישותיו נכללו גם פפירוס המתמטיקה של מוסקבה, הפפירוס מגילת ון אמון אותו רכש בקהיר בשנת 1891, האונומסטיקון של אמנופה ומבחר מדיוקנאות המומיות מפיום. הוא פרסם את הפפירוס שנקרא "הפפירוס מארמיטאז" וכן את הטקסט "הנבואה של נפרטי". שני פריטים אלה הם חלק מאוסף המוזיאון ארמיטאז' בסנקט פטרבורג. בשנת 1891 פרסם את הקטלוג המקיף המלא הראשון של האוסף המצרי בארמיטאז'.
בשנת 1909 מכר גולנישצ'ב את אוספו למוזיאון פושקין במוסקבה ועבר להתגורר במצרים. בגלל המהפכה הרוסית שהתרחשה בשנת 1917, גולנישצ'ב לא חזר יותר לרוסיה. הוא התגורר בניס שבצרפת ובקהיר. הוא ייסד באוניברסיטת קהיר את המחלקה לאגיפטולוגיה והחזיק במשרת ראש המחלקה בין השנים 1924–1929. בנוסף החזיק במשרה במוזיאון המצרי בקהיר שם עסק בקטלוג פפירוסים בכתב היראטי.
גולנישצ'ב נפטר בגיל 91 בניס. חלק ממסמכיו נמצאים היום במכון גריפית' (Griffith Institute) באוקספורד.
הרי סנטה קטלינה
הרי סנטה קטלינה (באנגלית: Santa Catalina Mountains) הם רכס הרים צפונית לעיר טוסון שבמדינת אריזונה, ארצות הברית.
ההר הגבוה מביניהם הוא הר למון בגובה של 2,791 מטר מעל פני הים שנודע גם בזכות אטרקציית הסקי. השם לרכס ניתן בשנת 1697 על ידי כומר איטלקי בשם אאוסביו קינו על שם קטלינה הקדושה בדת הנוצרית. רכס ההרים מהווה אטרקציה תיירותית גדולה בזכות פעילויות פנאי רבות המתקיימות בהם ואתרים מיוחדים כמו קניון סבינו בו יש בריכות ונהרות רבים הזורמים מפסגותיו של הר למון אשר בו יורד שלג.
הרכס הוא חלק מאיי השמיים המדרייניים, איי שמיים בצפון-מערב מקסיקו ודרום-מערב ארצות הברית.
Try Me (שיר של ג'ייסון דירולו)
Try Me (בעברית: נסה אותי) הוא סינגל שהוקלט על ידי זמר ה-R&B ג'ייסון דירולו, בשיתוף עם הזמרת האמריקאית ג'ניפר לופז, והדי ג'יי הנורווגי, מטומה, מתוך אלבומו הרביעי של דירולו Everything Is 4, ואלבום הבכורה של מטומה, Hakuna Matoma. השיר יצא לאור ב-20 באוקטובר 2015, באירופה בלבד, כסינגל השלישי מתוך אלבומו של דירולו.
השיר הגיע אל המקום ה-39 במצעד שבנורווגיה, ה-4 במצעד שבגרמניה, וה-113 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דירולו, לינדי רובינס, שיי קרטר, מרווין גיי, אודל בראון ודוד ריץ, והופק על ידי מטומה. מבקרי מוזיקה רבים הפנו כלפי השיר שבחים רבים, ואף אמרו כי "דירולו ולופז שרים באופן הרמוני יחדיו, ומטומה אף מוסיף בכך שדאג להפיק כראוי את השיר".
סם סי מק'דונלד ממגזין סלנג, ראה תיאר את השיר כב-"בלדת פופ משגשגת שמזכירה את שירו הקודם של דירולו, "Trumpets"."
כוכב ברנרד b
כוכב ברנרד b (נקרא גם GJ 699 b) הוא כוכב לכת חוץ-שמשי, ככל הנראה סלעי ומכוסה קרח, המקיף את כוכב ברנרד ומרוחק 5.978 שנות אור ממערכת השמש. על גילויו הוכרז רשמית בנובמבר 2018. הוא כוכב לכת חוץ-שמשי השני הכי קרוב לכדור הארץ (אחרי פרוקסימה קנטאורי b). הוא כוכב לכת דמוי ארץ מכיוון שנמצא באזור ישיב. הוא משלים הקפה סביב הכוכב כל 232.8 יום במרחק ממוצע של 0.4 יחידות אסטרונומיות, מרחק הדומה לזה של כוכב חמה סביב השמש.
כוכב לכת זה קר מאוד, עם טמפרטורה ממוצעת של 168- מעלות צלזיוס ומקבל רק 2% מהקרינה שמגיעה מהשמש לכדור הארץ, אולם המחקר הצביע על כך שבצעירותו היה חם יותר ב-70 מעלות צלזיוס וכך שאם לברנרד b יש גלעין גדול של ברזל או ניקל כמו ליבת כדור הארץ – ייתכן שגלעין זה ממשיך לחמם את המים מתחת לפני השטח, בדומה לתהליך שאנו רואים באגמים התת-קרקעיים של יבשת אנטארקטיקה ובירח הקרח אירופה.
מבצע כיתור
במהלך המבצע לא נהרגו לוחמים ישראליים, אך נפצעו שניים.
א' באדר
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בא' באדר א' או שבר המצווה בשנה פשוטה, היא ברוב השנים, פרשת תרומה. אם בר המצווה חל בשנה חסרה המתחילה בשבת (שנה מקביעות זחא שהיא שנה פשוטה או זחג לילד שנולד באדר א') פרשת בר המצוה היא פרשת משפטים. עבור ילד שנולד בא' באדר ב' או בשנה פשוטה ובר המצווה חל בשנה מעוברת, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת פקודי. אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות השג) פרשת בר המצווה היא פרשת ויקרא.
הלנה כורזים
הלנה קוז'נייבסקה כורזים (Helena Kuzniewska - Korazim; 24 בדצמבר 1923 – 20 באוקטובר 1997) הייתה חסידת אומות עולם מפולין.
ביוגרפיה
הלנה קוז'נייבסקה כורזים נולדה כהלנה קרוק בדצמבר 1923 באחוזה כפרית בכפר Kalinow שבמחוז Lask בפולין.
בשנת 1939 עם פרוץ המלחמה, אחוזת המשפחה הולאמה והלנה הועברה למשפחת דודה, יוליוש צ'חנובסקי (Juliusz Cziechanowski) שחי ברחוב שדרות ירושלים בעיר ורשה. טרם ההגבלות על היהודים, החלה הלנה לעזור משפחות יהודיות אותן הכירה מבית הוריה - משפחות ליכטנשטיין (Lichtenstein), איזנשטט (Eisenstadt) ו-וול (Wahl) בקניית פחם ומזון.
פועלה בזמן השואה
בסתיו 1940, בעת הקמת הגטו, ביקשה מדודיה למתנת יום הולדתה, להציל את חבריה היהודים. לאחר מסע שכנועים, השתכנעו והמשפחה עברה לדירה גדולה יותר ברחוב ואצ'ניך, סאקה קפה (walecznych, saska kapa) כדי להכיל את המשפחה והיהודים שיצטרפו אליהם. הלנה הציעה שהאנשים שיתגוררו עימם ישתתפו במעבר הדירה כדי לא לעורר חשד. כך עברו לגור עם הלנה ודודיה - יוסף ליכטנשטיין, יוסטינה ליכטנשטיין לילנטאל ובעלה נתן לילנטאל, ואדאש (אדם) ליכטנשטיין (Adas Lichtenstein) - סטודנט למשפטים, אשר שהכירה באביב 1940 ולימד אותה מתמטיקה
בפברואר 1942 נתפס דודה במצוד שנערך ברחובות העיר והוא הוצע להורג. בעקבות כך הצטרפה לארגון המחתרתי ארמייה קריובה, ביחידה של אלמנת הגנרל, הגברת לשינווסקה (Lesniewski). הגברת לשינווסקה בעזרת מארדין וינשטיין ואשתו ניהלו "סלון האמנות" ברחוב מאזוביצקה 4, ורשה. מר וינשטיין היה איש עסק בעל היתר רשמי מהגסטפו להימצא בצד הארי וכך "סלון האומנות" נהיה מרכז עזרה לפליטים מהגטו. בעזרת הגברת לשינווסקה הלנה התקבלה לעבודה כמזכירתו של מנהל המשרד הגרמני לפיקוח על המחירים, כך יכלה בצורה חוקית להיכנס ולצאת מהגטו. הגברת לשינווסקה סיפקה להלנה תעודות זהות מזויפות וכך הייתה מוציאה אנשים מהגטו לצד הארי.
במרץ 1944 חזרו דאגות לקבוצה שכן יוסטינה לילנטאל הייתה בהריון. הלנה פנתה לכומר קולסקי (Kolski) אשר הביא לה שלוש תעודות לידה ע"ש וישניווסקה (Wisniewski) אותן הביאה לנתן ויוסטינה. יוסטינה ילדה ב-11 במרץ 1944 בן בשם יוז'יו, יוסף.
ב-1 באוגוסט 1944 פוצץ מיכל עם בנזין בקרבת הדירה והדיירים חששו לחייהם. המצב החמיר כאשר בריונים בזזו את הדירה והאשימו את הלנה שהיא פולניה "בלתי נאמנה" שעוזרת ליהודים. הלנה העבירה את הדיירים דרך מנהרה תת-קרקעית אל תחנת העזרה הרפואית שברחוב כמילנה ואף גרו לתקופה בבניין בית הקולנוע 'פאלאדיום' עד לסוף התקוממות מרד גטו ורשה.
לאחר סוף ההתקוממות הגיעו למחנה בפרושקוב (Pruszkow) והקבוצות התפצלו. יוסטינה ויוסף בנה הועברו לחסותו של הכומר בגרודז'ק (Grodzisk), ד"ר וול נקרא אז ולאריסלאב רומיצ'יק ומשפחתו שכרה בית באזור, אדלה ליכטנשטיין שפחדה לצאת לרחוב נשארה בורשה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה בשנת 1946 הלנה ואדם התחתנו והם נפרדו בשנת 1953. בשנת 1963 נפטר אדם ליכטנשטיין בפולין לאחר מחלה מתמשכת.
הלנה הכירה חבר משפחה הד"ר יעקב קוז'ניבסקי (Jacob Kuzniewski - Korazim), איתו התחתנה בשנת 1954 והם עלו בשנת 1957 לישראל, לאחר שאשתו הראשונה וביתם סופיה עלו לארץ. הזוג שינו את שמם בשנות ה-70 לכורזים והם גרו שנים בעיר תל אביב שם יעקב היה וטרינר העיר. הלנה נשארה קשורה לתרבות הפולנית ולכנסייה והמשיכה לבקר בכנסייה ביפו.
הלנה נפטרה בשנת 1997 לאחר מאבק במחלה קשה.
הנצחה
ב-22 בדצמבר 1964 'יד ושם' הכיר בהלנה כחסידת אומות העולם. ובשנת 1986 נטעה הלנה עץ בשדרת חסידי אומות העולם ב'יד ושם'.
בשנת 1987 הוענק להלנה תואר יקירת תל אביב.
נבחרת צ'כיה בכדורגל נשים
נבחרת צ'כיה בכדורגל נשים מייצגת את צ'כיה בתחרויות כדורגל נשים בינלאומיות. הקבוצה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הצ'כית.
מצר מסינה
מצר מסינה (איטלקית Stretto di Messina) הוא מצר ים שנמצא בין הקצה המזרחי של סיציליה לבין הקצה המערבי של קלבריה באיטליה. רוחבו של המצר הוא 3,100 מטר במקום הצר ביותר, וליד העיר מסינה רוחבו 5,100 מטר. מערבולת טבעית שנוצרת במצר היא המקור לאגדת המיתולוגיה היוונית אודות סקילה וכריבדיס.
ב-1957 הוקם קו מתח חשמלי שחיבר בין שתי גדותיו של המצר, אך מאוחר יותר הוחלף בקו תת-ימי. עמודי קו המתח עדיין ניצבים במקומם.
את המצר חוצות מעבורות ורחפות, והרעיון להקים גשר שיקשר את שתי גדותיו הועלה כבר על ידי הרומאים. בתחילת שנות האלפיים החל תכנונו של גשר מעל למצר אך הפרויקט הוקפא בשנת 2006 על ידי ממשלת איטליה.
ניקו פירוסמני
ניקו פּירוֹסמָנַשווילי (בגאורגית: ნიკო ფიროსმანაშვილი; 5 במאי 1862 – 9 באפריל 1918) הידוע יותר כניקו פירוסמני היה צייר גאורגי אוטודידקט שצייר בסגנון הנאיבי, ונחשב לגדול ציירי גאורגיה.
ביוגרפיה
פירוסמני נולד בכפר מיראזני שבקאחתי שהייתה באותה תקופה חלק מהאימפריה הרוסית (פלך טביליסי של מלכות המשנה של הקווקז). משפחתו הייתה משפחת איכרים שהחזיקה כרם קטן. הוא התייתם בגיל צעיר וחסה תחת השגחתן של שתי אחיותיו הבוגרות. בשנת 1870 עברו אחיותיו לעבוד כמשרתות בטביליסי והוא עבר יחד עמן. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1872 הוא החל לעבוד כמשרת בבתי משפחות עשירות, וכאוטודידקט בכל מעשיו, הוא למד קרוא וכתוב ברוסית וגאורגית. עם מותה של אחותו הבכירה, בשנת 1876, הוא חזר לכפר הולדתו, מיראזני, יחד עם אחותו השנייה, והחל לעבוד כרועה צאן.
צימאון הדעת גרם לו לעזוב את כפרו ולחזור לטביליסי. אולם חוסר ביטחון והצורך להתפרנס למחייתו במלאכת כפיים מלהתקדם בלימוד העצמי. עוד בהיותו ילד צעיר הוא הוקסם מציור. הוא אהב לצפות בציירי-שלטים המציירים שלטים וציורי קיר עבור מסבאות ופונדקים. הוא לימד את עצמו לצייר בהדרגה. בתחילה הוא למד לצייר על שלטים ושעוונית, והתחיל למצוא לקוחות לציוריו. בשנת 1882, הוא פתח בטביליסי, יחד עם הצייר ג. זאזיאשווילי, בית-מלאכה לציור. אולם הוא לא היה איש עסקים מוצלח וזמן קצר לאחר מכן נאלץ לסגור.
החל משנת 1890, במשך זמן מה, הוא עבד ככרטיסן ברכבת גאורגיה אולם נאלץ לעזוב את העבודה בגלל בריאותו הרופפת. בשנת 1893 הוא פתח חנות למוצרי חלב אולם, כמו עסקיו האחרים, הוא סגר אותו בשנת 1901.
כאמן נודד, הוא נדד ממסבאה למסבאה בטביליסי מפונדק לפונדק הוא צייר את ציוריו על שלטים, שעוונית (בדרך כלל שעוונית שחורה), קרטון, פח וכל חומר מצוי אחר. לעיתים צייר גם ציורי קיר.
עד שנת 1912 ניתן היה לראות הדמויות הלא מציאותיות של פירוסמני בכל רחבי טביליסי. פטרוני המסבאות נהנו משיפודי עץ של מצבאדי או שישליק-קבב עם ציורי סועדים מתהוללים על ציורי קיר. הטבע הדומם שלו נקרא כתפריטי מסבאות: מתנאדי, ברבל (barbel, סוג של דג מאכל מקומי), חזיר צעיר, עוף, נקניקיות, פרות, בצל ירוק, צנוניות ומלפפונים מכל הסוגים בשורה, מבקשים את בחירתם של הצופים. הרבה מזמנו בטביליסי בילה פירוסמני בגני אורתצ'לה כשהוא מקשיב לשירי הקברט של אהובתו מרגריטה.
במהלך כל חייו היה פירוסמני עני ועבד בכל עבודה מזדמנת כמו צביעה וסיוד בתים. אף על פי שלציוריו הייתה פופולריות מקומית (מהם שרדו כ-200 ציורים), נותרו יחסיו, עם אמנים מקצוענים, לא קלים. היה לו חשוב יותר להתפרנס מאסתטיקה מופשטת. באפריל 1918 הוא נפטר מתת-תזונה ואי-ספיקת כבד. הוא נקבר בבית הקברות נינו, אולם מיקומו המדויק לא נרשם ונותר לא ידוע.
עבודתו
בתחילת המאה ה-20 התגורר פירוסמני בדירה קטנה לא רחוק מתחנת הרכבת של טביליסי. ציוריו באותה תקופה כללו הרבה נופים מקומיים ודיוקנאות דמיוניות של דמויות מההיסטוריה של גאורגיה כמו שותא רוסתוולי ותמר המלכה, כמו גם של גאורגים רגילים וחיי היומיום שלהם. ממש באותה תקופה, זכה פירוסמני לתשומת לב מכרעת של המשורר הרוסי מיכאיל לה-דאנטיו, האמן קיריל זדאנביץ' ואחיו איליה זדאנביץ'. הם גילו עניין בציוריו והחלו לאסוף אותן. מיכאיל לריאונוב כלל את ציוריו של פירוסמני בתערוכה "טרגט" של קבוצת ג'ק דיאמונט (1913). איליה זדאנביץ' שלח מכתבים לעיתון הרוסי "זקווקזקייה רצ'" שפורסם ב-13 בפברואר 1913, ולעיתון פריזאי. הוא ארגן תערוכות לציוריו של פירוסמני במוסקבה, סנקט פטרבורג ופריז. העיתון המוסקובי, "מוסקובסקייה גאזטה", כתב על התערוכה "מישן", שבה מציגים ציירים אוטודידקטים את ציוריהם. מתוכם היו ארבע עבודות של פירוסמני: "פורטרט של זדאנביץ'", "טבע דומם", "אישה עם ספל בירה" ו"האיילה". המבקרים כתבו מאוחר יותר באותו עיתון את התרשמותם הרבה מהכישרון. באותה שנה פורסם מאמר על עבודתו של פירוסמני גם בעיתון הגאורגי, "תמי". פירוסמני עצמו לא עזב את גאורגיה מעולם.
איגוד הציירים הגאורגים, שנוסד בשנת 1916 על ידי דיטו שוורדנדזה, הזמין את פירוסמני לישיבותיו והחלו להוביל אותו. אולם יחסיו עם חברי האגודה היו לא קלים. אף על פי שהראה לאגודה את ציורו "חתונה גאורגית", פרסם אחד מחברי האגודה קריקטורה מעליבה במיוחד שלו. לעוניו המתמשך התווספו בעיות כלכליות שנגרמו בעטיה של מלחמת העולם הראשונה, והובילו לכך שחייו הסתיימו מבלי שעבודתו תוכר למעשה.