cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חיסון ספוטניק V נגד COVID-19
הפצה
חיסון האוכלוסייה החל במוסקבה ב־5 בדצמבר 2020. בדצמבר 2020 נחתם הסכם שיתוף פעולה עם אסטרהזניקה לשילוב החיסון הרוסי עם החיסון הבריטי AZD1222, על מנת לקבל תוצאות יעילות משופרות יותר. ניסויים משותפים תוכננו ברוסיה לינואר 2021.
ב־23 בדצמבר פורסם שהחיסון אושר לשימוש על ידי המינהל הלאומי לתרופות, מזון וטכנולוגיה רפואית בארגנטינה, שהפכה למדינה הראשונה באמריקה הלטינית שרשמה רשמית את החיסון. במקרה זה, הרישום בוצע כחלק מהליך רישום חירום מואץ. החיסון קיבל את אישור הרגולטור מבלי לבצע ניסויים קליניים נוספים בארגנטינה על בסיס תוצאות הניסויים הקליניים בשלב III ברוסיה. בבלארוס החלו לחסן בדצמבר 2020. החיסון אושר באותו חודש גם בסרביה ובאלג'יר והוגש גם לאישור משרד הבריאות האוקראיני, אך מטעמים שונים הרשויות בקייב סירבו לאשרו.
חיסון אף
גרסת חיסון בצורת תרסיס לאף.
יעילות
הערכת היעילות של חיסון Gam-COVID-Vac בוצעה באמצעות מערכות בדיקה שונות: IgG, ELISA לחלבון S באורך מלא ולפרגמנט של חלבון S (RBD-domain), כיול של נוגדנים מנטרלים, תגובה חיסונית של תאי T בשתי גרסאות - CD4 לימפופרופרייפרציה - ותאי CD8 וייצורם של אינטרפרון גמא. השימוש בשני מרכיבים (Ad26 ו-Ad5), כפי שהגו המפתחים, יכול להגביר את יעילות החיסון, אך מכיוון ש-Ad5 הוא נגיף נפוץ למדי שאחראי על מקרים מסוימים של ARVI ואנשים רבים כבר נתקלו בו ויש להם נוגדנים ל-Ad5 (50-70 אחוזים, על פי הערכות שונות), מה שעלול להפוך את החיסון ללא יעיל, בעוד שהשנייה, Ad26, שכיחה פחות באוכלוסייה. במאמר שפורסם, הוכח כי נוכחות נוגדנים לווקטורי Ad5 ו-Ad26 אינה מתואמת עם נוכחות הנוגדנים שבאה לאחר מכן לחלבון S של נגיף הקורונה, מה שמעניק תקווה שהחסינות הקיימת לאדנווירוסים לא תשפיע על יעילות החיסון.
בדו"ח של מכון גמליה, עולה כי נערך ניסוי על 38 מתנדבים בריאים משני המינים בגילאי 18 עד 60 שנה. אחרי 42 יום מרגע מתן החיסון, כל הנבדקים הראו "היווצרות נוגדנים מנטרלי וירוסים לנגיף SARS-CoV-2". עם זאת, צוין כי נצפו 144 תופעות לוואי אצל מתנדבים, כאשר תופעות הלוואי הן לרוב קלות או בינוניות: חום, כאבים במקום ההזרקה, פריחה. לדברי שר הבריאות של רוסיה, מיכאיל מוראשקו, עד 15 בספטמבר נבדק חיסון נוסף על 300 מתנדבים, 14% התלוננו על תופעות לוואי קלות.
רמת הנוגדנים המנטרלים אצל מתנדבים שחוסנו ב-Gam-COVID-Vac הייתה גבוהה פי 1.4-1.5 מרמת הנוגדנים אצל אנשים שהיו נשאי COVID-19, בעוד שלחברת התרופות הבריטית AstraZeneca הייתה רמת הנוגדנים אצל מתנדבים מחוסנים בערך שווה לרמת הנוגדנים. מחקר שלם על חיסון אצל אוגרים סורים ועכברים מהונדסים פורסם בספטמבר ובו החיסון הראה יעילות של 100%.
במרץ 2021, בארגנטינה טענו כי החיסון הראה יעילות של 100% נגד נגיף הקורונה. במשרד הבריאות הארגנטינאי טענו כי בניסוי שבו השתתפו 40,387 מחוסנים ספוטניק ו־146,194 לא מחוסנים בגילאי 60-79 - מנה אחת של Sputnik Light מורידה סיכויים להופעת תסמינים ב־78,6%, מונעת אשפוז ב־87,6%, מונעת מוות ב־84,7%. בארגנטינה ניתנו 4 מיליון מנות של החיסון.
ב-16 ביוני 2021 אלכסנדר גינצבורג הודיע כי החיסון יעיל מאוד נגד "הווריאנט ההודי" של הנגיף, שהיה אחראי ל-90% ממקרי ההדבקה החדשים ברוסיה מאז מאי 2021, כך על פי מחקרי מעבדה. ב-19 באפריל 2021, בדיווח של הקרן הרוסית להשקעות ישירות נטען שיעילות החיסון, על פי נתוני 3,8 מיליון מתחסנים, עמדה על 97.6%. על פי נתוני ממשלת רוסיה, מה-5 בדצמבר 2020 ועד 31 במרץ 2021, במסגרת תוכנית החיסון ההמוני, אחוז החולי החל מהיום ה-35 למתן המנה הראשונה עמד על 0.027%, בעוד שאחוז החולי בקרב לא מחוסנים מהאוכלוסייה הבוגרת עמד על 1.1%, החל מהיום ה-35 לתחילת תוכנית החיסון ההמוני. לפי נתוני שלב III בניסויים החיסון, יעילות מנה אחת עומדת על 73.6%. זה הביא את רשויות הבריאות הרוסיות לאשר בחודש מאי 2021 את גרסת ספוטניק לייט בעלת מנה אחת, המשתמשת בווקטור rAd26. יעילותו במניעת תסמינים: 79.4%.
לפי נתוני משרד הבריאות של איחוד האמירויות הערביות בקרב 81,000 מחוסנים במדינה, שקיבלו את שתי המנות, החיסון הראה יעילות של 97,8% במניעת תחלואה קשה.
תגובות
ב-10 באוגוסט 2020 דיווחו כלי תקשורת כי איגוד ארגוני הניסויים הקליניים ברוסיה הכולל מספר חברות ביו-פרמצבטיות מרכזיות ביניהן באייר, אסטרזנקה, נוברטיס, הציעו לדחות את רישום המדינה של החיסון עד לסיום מוצלח של השלב השלישי של הניסויים הקלינים שלו.
בהתייחס להכרזה, הביע ביל גייטס את דאגתו מהמהירות שבה החיסון פותח וטען ש"רוסיה חסרת אחריות ולא בודקת את החיסון בתקנים המתאימים". ב, שמממנים את החיסון, טענו כי הסקפטיות העולמית בקשר לחיסון היא חלק ממגמה אנטי-רוסית וכי הקרן תפרסם את כל פרטי החיסון, כולל תוצאות הניסויים הקליניים.
בישראל הביעו תקווה שהחיסון יתברר כיעיל וניהלו תיאום לצורך קיום משא ומתן עם הרוסים לרכישת מנות אם תתברר יעילותו. בנוסף מנכ"ל מרכז רפואי הדסה זאב רוטשטיין טען כי הדסה הייתה שותפה לפיתוח החיסון באמצעות מרפאת הדסה במוסקבה (Hadassah.Moscow), הממוקמת במרכז החדשנות סקולקובו.
בארצות הברית לא התרגשו מההכרזה והדגישו כי בטיחות ויעילות חשובים מזכות ראשונים בדצמבר 2020, R-Pharm ומרכז גאמליה חתמו על מזכר הבנות עם AstraZeneca הבריטית לשיתוף פעולה בנושא פיתוח החיסון לקורונה ועריכת ניסויים משותפים בחיסון הבריטי ובחיסון הרוסי.
באפריל 2021, דחתה סוכנות הרגולציה של ברזיל, Anvisa, את הבקשה של מספר מדינות בברזיל לעשות שימוש בחיסון, בשל מחסור במידע אמין על בטיחות החיסון ותהליכי הייצור שלו.
סולט אנ' פפה
סולט אנ' פפה (באנגלית: Salt-N-Pepa) היא שלישיית היפ הופ אמריקאית, במקור מקווינס, ניו יורק. הקבוצה, שכוללת את שריל ג'יימס ("סולט"), סנדרה דנטון ("פפה"), ובמקור גם את לטויה הנסון, אשר הוחלפה על ידי דירדרה רופר ("די ג'יי Spinderella"), הוקמה ב-1985, והייתה אחד מהרכבי הראפ הנשיים הראשונים. הן זכו ב-1995 בפרס גראמי לביצוע הראפ הטוב ביותר של צמד או קבוצה.
התחלות
הקבוצה נכנסה לתעשיית המוזיקה בזמן שמוזיקת היפ הופ נחשבה לטרנד חולף, וחברות התקליטים הגדולות סירבו להחתים אמני היפ הופ. כתוצאה, רבים מאמני ההיפ הופ המוקדמים הפיקו את תקליטיהם בלייבלים עצמאיים. הלהקה, שקראה לעצמה במקור Super Nature, יצאה בסינגל הראשון שלהן, Showstopper, ב-1985. השיר סימפל מנגינה מתוך פסקול הסרט "נקמת המרובעים", וזכה לזמן אוויר בתוכנית רדיו מקומית, ואז הפך ללהיט במצעד ה-R&B. סולט אנ' פפה עשו רושם חזק בעולם ההיפ הופ בתור הלהקה הראשונה שמורכבת מנשים בלבד. בתקופה בה פמיניסטיות יצאו בעוצמה נגד ההיפ הופ, שנטה לכלול קליפים שמחפיצים את גופן של נשים ומילים סקסיסטיות ואלימות, Salt-N-Pepa הציעו אלטרנטיבה חדשה, שעדיין נכללת בז'אנר ההיפ הופ. גם בשיריהן סקס היה נושא גלוי, ו"בואו נדבר על סקס" היה להיט ענק.
Hot, Cool & Vicious (1986)
עם ההצלחה הראשונית של הסינגל, שם הקבוצה שונה ל-Salt-N-Pepa (כך כינו את עצמן, בבית הראשון של השיר) והן חתמו עם הלייבל העצמאי Next Plateau כדי להקליט אלבום באורך מלא. רופר הצטרפה לקבוצה בתור הדי. ג'יי, כ-Spinderella, במקום לטויה הנסון. והאלבום הראשון של הלהקה לא איחר לבוא, Hot, Cool & Vicious, ב-1986. האלבום הופק על ידי הרבי אזור, בן זוגה בזמנו של סולט, ומנהלה של הלהקה. שנים מאוחר יותר, עלו בעיות משפטיות בין הנשים ואזור, כשהן שהאשימו אותו על תשלום לא הוגן של תמלוגים. האלבום הניב להיטים מינוריים מהסינגלים שבו - כולל "My Mic Sound Nice", "Tramp", ו-"Chick On The Side". אבל כאשר הדי. ג'יי והמפיק מסן פרנסיסקו, קמרון פול, יצר רמיקס לשיר "Push It", שהיה בבי-סייד של "Tramp", הלהקה חוותה את הלהיט הענק הראשון שלה. "Push It" - שהגיע למקום 19 במצעד האמריקאי, ולמספר 2 במצעד הבריטי - זכה לסטטוס פלטינה בארצות הברית ובעוד מספר ארצות. הוא היה למועמד לפרס גראמי, דבר שהזניק את מכירות האלבום לפלטינה, כשדנטון, ג' יימס, ורופר זכו להיות הנשים הראשונות בז'אנר הראפ שזכו לכך.
A Salt with a Deadly Pepa (1988)
האלבום הבא של סולט אנ' פפה יצא ב-1988, A Salt with a Deadly Pepa. הוא כלל את הלהיט "Shake Your Thang", בהשתתפות להקת הגו-גו E. U., וגם את הלהיטים "Get Up Everybody (Get Up)" ו-"Twist and Shout" האלבום נמכר ב-800,000 עותקים ברחבי העולם עם בערך 600,000 בארצות הברית, וזכה לסטטוס אלבום זהב.
Blacks' Magic (1990)
האלבום השלישי של ההרכב, Black's Magic, יצא ב-1990. זו הייתה הפעם הראשונה שרופר הופיעה בשירה, ולא רק בתקלוט. האלבום כלל שישה סינגלים, שחלקם הפכו ללהיטים, כולל "Expression", שהגיע למקום 26 בארצות הברית ומקום 23 בבריטניה, והגיע לסטטוס פלטינה; "Independent"; "I Don't Know" ; "Do You Want Me" שהגיע למספר 21 בארצות הברית, ומספר 5 בבריטניה, והוסמך כזהב; "Let's Talk About Sex" (מספר 13 בארצות הברית, מספר 2 בבריטניה) הוסמך כזהב, והוקלט מחדש מאוחר יותר בתור "Let's Talk About Aids"; ו-"You Showed Me" שהגיע למקום 15 במצעד הבריטי. האלבום נמכר ב-1.6 מיליון עותקים והוסמך כפלטינה.
אלבום מיטב הלהיטים A Blitz of Salt-N-Pepa Hits יצא ב-1992, וכלל להיטים משלושת האלבומים הראשונים.
Very Necessary (1993)
האלבום הרביעי נקרא Very Necessary, ויצא באוקטובר 1993 בלייבל London Records/Polygram. האלבום היה לאלבום הנמכר ביותר שלהן עד כה, עם להיטים שכללו את "Shoop" (ארצות הברית #4, בריטניה #13); "Whatta Man" (ארצות הברית #3, בריטניה #7) (בהשתתפות En Vogue); ו-"None of Your Business". נמכרו שבעה מיליון עותקים של האלבום ברחבי העולם, כאשר חמישה מיליון מהם בארצות הברית (5x פלטינה), מה שהפך אותם לאקט הנשי הראשון (בין אם אקט סולו או הרכב) בתחום הראפ להשיג אלבום מולטי-פלטינה. חברות ההרכב נהנו מפרסום גדול יותר, ואף השתתפו בסרטים ותוכניות טלוויזיה. השלישייה זכתה בפרס גראמי לביצוע הראפ הטוב ביותר ב-1995 עבור הסינגל "None of Your Business", מה שהפך אותן גם לנשים הראשונות שזכו בגראמי עבור שיר ראפ.
Brand New (1997)
עד שיצא האלבום הבא שלהם, Salt-N-Pepa סיימו את תהליך ההתנתקות החוקי מאזור, שאותם הם האשימו באי תשלום תמלוגים. סולט כבר לא הייתה איתו בקשר רומנטי בשל העליות והמורדות התכופים. השלישייה גם עזבה את London Records וחתמו עם Red Ant Records, עדיין בהפצת Polygram. Red Ant Records הציעו להרכב מענק חתימה בסכום 15 מיליון דולר. וכך ב-1997 יצאה האלבום החמישי שלהם. ואולם, חברת ההפקה פשטה רגל זמן קצר לאחר מכן, והפסיקה את קידום כל האלבומים שלהם, כולל זה של סולט אנ' פפה. הקבוצה יצאה למסע הופעות בתמיכה באלבום, אבל ללא קידום או שיווק, הצליחו לייצר רק להיטים מינוריים - "R U Ready" ו-"Gitty Up". האלבום הוסמך כזהב בארצות הברית, עם מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים שם, ו-200,000 נוספים ברחבי העולם. אמנם לא רב-מכר כמו קודמו, הרצף של אלבומי פלטינה וזהב של השלישייה לא נקטע.
פירוק
במרץ 1999, ההרכב יצא לסיבוב הופעות. פפה נישאה לבן זוגה מזה שנים, טריץ', מהרכב הראפ Naughty by Nature. בינואר 2000, יצא אלבום להיטים, The Best of Salt-N-Pepa, באירופה. ב-2001 טריץ' ופפה התגרשו.
מכיוון שהקבוצה לא הייתה מחויבת בשלב זה להקלטות נוספות, סולט החליטה שזה זמן טוב לפרוש, מכיוון שמאסה בתעשיית המוזיקה. הקבוצה התפרקה רשמית ב-2002. היא הודיעה על אלבום סולו שתוציא, אך זה לא התממש. היא השתתפה בהקלטת אלבום ראפ נוצרי, Holy South Worldwide, ב-2004.
פפה הופיעה בעונה החמישית של התוכנית של VH1 The Surreal Life. היא גם פרסמה אוטוביוגרפיה בשם Let's Talk About Pep באוגוסט 2008. הספר נכתב יחד עם הסופרת קארן הנטר. את ההקדמה כתבה קווין לטיפה, ואת אחרית הדבר מיסי אליוט. יחד עם הספר, פתחה אתר באותו השם, ואף הפיקה תוכנית בשם זה ב-VH1.
ספינדרלה (רופר) היא אישיות רדיו בלוס אנג'לס, ומארחת תוכנית ארצית של היפ הופ קלאסי. היא גם מתקלטת לעיתים במועדונים.
הקמה מחדש
ב-2005, סולט ופפה הופיעו יחד בתוכנית "Hip Hop Honors" ב-VH1, כאשר ההרכב הוכר בה על מקומו בהיסטוריית ההיפ הופ. כל שלוש הנשים חברו להופעה משותפת בתוכנית שנה מאוחר יותר, ושרו את "Whatta Man" יחד עם En Vogue, הפעם הראשונה מזה שש שנים שהופיעו יחדיו. ב-2007, הוקמה הלהקה מחדש.
באוקטובר 2007, התוכנית The Salt-n-Pepa Show שודר לראשונה ב-VH1. זו הייתה תוכנית ריאליטי, שתיעדה אירועים בחייהן של סולט ופפה בזמן שאלה חזרו אל אולפן ההקלטות, ואת הבעיות שחוו על הדרך. גם ספינדרלה השתתפה במספר פרקים. מאוחר יותר, בשנת 2008, השלישייה הופיעה בטקס פרסי ההיפ הופ של BET. באותה שנה, הן גם השתתפו בהופעת במה מיוחדת עם נשים בולטות אחרות משנות השמונים, ובשנים הבאות המשיכו להופיע בפסטיבלים ואירועים מיוחדים. באוקטובר 2010, זכתה השלישייה בפרס I Am Hip Hop מטעם פרסי ההיפ הופ של BET.
מופעים בולטים אחרים של חברות ההרכב כוללים את X פקטור אוסטרליה, פרסומת לחברת ביטוח Geico, ו-Lip Sync Battle, אותה מארח הראפר הקלאסי אל אל קול ג'יי.
יעקב בן שמשון
רבי יעקב בן שמשון היה רב צרפתי בדור הראשון לבעלי התוספות, מצעירי בית מדרשו של רש"י. ככל הנראה, חי ופעל בטרואה בין השנים 1070–1140 בקירוב.
ביוגרפיה
על נעוריו של רבי יעקב לא נודע הרבה. אברהם גרוסמן ציין חכם בשם רבי שמשון, שהיה קשור לרבי שמעיה, תלמיד רש"י, וחי ככל הנראה בצרפת של סוף המאה האחת עשרה. אולם, ככל הנראה אין קשר בין שני האישים. על פי תיארוך הזמן המשוער של פעילותו בדברי גרוסמן, היה רבי יעקב צעיר מרבי שמעיה ומרבי יוסף קרא ומבוגר מהרשב"ם. גרוסמן ציין קטע מתוך כת"י פריס 326, בו נזכר רבי יעקב עונה לרבי שמעיה על פסק מסוים מפי רש"י. אי לכך, ניתן לשער שרבי יעקב היה אדם כריזמטי, ורכש מעמד בכיר בקרב תלמידי בית מדרשו של רש"י. מלבד רבי שמשון שבדברי גרוסמן, שייתכן והיה אביו של רבי יעקב, נמצא בכת"י בודליאנה אוקספורד 1101 ידיעה של דבר תורה מפי צאצא של רבי יעקב, בו ישנה מחלוקת בינו ובין רבנו תם. מלבד זו, נשארו לבטים רבים בין החוקרים לגבי פרטי ביוגרפיה נוספים על רבי יעקב.
יצירתו הרוחנית
רוב יצירתו הרוחנית של רבי יעקב אבדה. מן המעט ששרד, מתגלה רבי יעקב כדמות יוצאת דופן, שכותבת בכמה מישורים. גרוסמן ציין כי הוא כנראה החכם האשכנזי צרפתי הראשון שעסק באסטרונומיה ואסטרולוגיה, וכנראה חיבר לפחות ספר אחד בנושא, וכן הראשון שכתב חיבור היסטורי אודות חכמי התלמוד. הוא נזכר בספרו של רבי משה בן חסדאי מתאקו כמי שמחזיק בדעה כי לבורא יש צלם ממשי. מדבריו שרדו מחזור (שעליו הרחיב גרוסמן את דבריו), פיוטים, פירושים לפיוטים ופסקים שונים, על התלמוד, המקרא וספר היצירה. גרוסמן ציין שאולי מדובר בדברים שנכתבו באופן אקראי, ולא נכללו בחיבור מסוים. בכתבי היד לפעמים התחלפו האותיות ש' וע', ועל כן, לפעמים נקרא רבי יעקב 'בן שמעון'.
מתוך יצירתו הנרחבת של רבי יעקב, התפרסם במיוחד |FL27897236 פירושו למסכת אבות, שנכנס למחזור ויטרי. הוא נחשב לאחד מהפירושים הפופולריים ביותר למסכת אבות ביצירתם של הראשונים באשכנז. רבי יעקב השתמש במקורות מגוונים לפירושו: אספקלריית חז"ל, אבות דרבי נתן, הגמרא והירושלמי. מלבדם, השתמש גם בתשובות הגאונים ובדברי רב סעדיה גאון, בתשובות רבי משולם בן קלונימוס, בספר הערוך ובדברי רבי אפרים מקלעת חמאד, תלמיד הרי"ף. גרוסמן מציין שרבי יעקב השתמש בפירושו בנוסח המשניות שהעתיקו רבנו גרשום ורבי אפרים, ובמיוחד בנוסח של רבי אפרים. יחס כזה אל הנוסח נמצא בגישה שנמצאת בכל בית מדרשו של רש"י. בטיפול בנוסח המדויק של המקורות, מפעיל רבי יעקב גם ביקורת מסוימת כלפי המקורות, ביקורת שתתחזק ותהיה ממאפייני תחילתו של 'הרנסאנס של המאה הי"ב'.
חיבור זה נכתב בידי רבי יעקב בין שנת ד'תתפ"ד לשנת ד'תתק"ב, כפי שהעיד בתחילת פרק כ"ז . שרידיו מעידים שספר זה עסק באסטרונומיה, אסטרולוגיה וסדר בריאת העולם ובעיקר חשבונות הלוח העברי. ספר זה מראה את סגנונו של רבי יעקב לדבר בגוף שני. העותק היחיד הידוע של ספר זה הוא כתב יד הספרייה הבודליינית אוסף דוד אופנהיים 317. אחרי פרק ל"ט שהוא פרק חתימה נכתב. לדעת גרוסמן 'סוד העיבור' הוא חלק מתוך ספר האלקושי. בין מקורותיו, ניתן לציין את התלמוד, דברים שלא הגיעו לידינו מרס"ג בנושא העיבור, וכן החכם הספרדי רבי אברהם בר חייא הנשיא. בשל ציטוטיו הארוכים, ניתן לאסוף קטעים רבים מחיבורו זה של רס"ג. זה גם מוכיח על שימוש מהיר ביותר בספר מיד לאחר כתיבתו: ספר העיבור של רבי אברהם נכתב בשנת ד'תתפ"ג. לדעת אילנה ורטנברג, ההבדלים בין חיבורי ריב"ש וראב"ח מעידים שלא היה שום קשר ביניהם. גרוסמן סיכם את ענייני 'ספר האלקושי' כחיבור חדיש, שבדורות שקדמו לו ובדורות שיבואו אחריו לא השתווה לו אף ספר. באחד מכתבי היד של מחזור ויטרי, שנכתב לפני שנת ד'תתקט"ו, ישנם קטעים שכנראה הועתקו מספר האלקושי.
ידוע על פיוט אחד בלבד פרי עטו. מדובר על פיוט ארמי לתרגום קריאת התורה בחג השבועות, עבור הדיבר העשירי, לא תחמוד. רבי יעקב חיבר גם פירוש לפיוטו שלו.
ניני (טלנובלה)
ניני (ספרדית: Niní) היא טלנובלה ארגנטינאית שהופקה בשנת 2009. את ניני משחקת פלורנסיה ברטוטי.
עלילה
עלילת הסדרה עוסקת בניני (נינה) גומס, נערה שנולדה בשגרירות לאחר שהוריה נטשו אותה עם סבה, הגנן של השגרירות. בהמשך הסדרה מוחלף השגריר, והשגריר החדש הוא תומאס פארקר, שמגיע עם ארבעת ילדיו המאומצים: סיסי (סיסיליה), מרטין, צ'ואו וצ'אמה, ואליהם הצטרפה העוזרת שלו, סלינה. בתחילת הסדרה מסתכסכת ניני עם השגריר, אך מצליחה להתחבר עם ילדיו. בהמשך, כאשר סיסי נפצעת, ניני מצילה אותה ומארחת לה לחברה בבית החולים. ניני הייתה צריכה להתחפש לאדם אחר כדי שהשגריר לא יכעס עליה, ולפיכך המציאה דמות בדיונית בשם ניקולס סמפנו והציגה אותו כבן דודה מצדה האחר של המשפחה. תומאס ממנה את ניקולס לתפקיד נהג השגרירות, ובנוסף ניקולס הופך לחברו הטוב ואיש סודו של תומאס. כאשר ניני ותומאס מתאהבים, ניני מנשקת את תומאס והם מנהלים מערכת יחסים סודית, וכאשר לניני נודע הקשר של סלינה וסיסי נאלצת ניני להיפרד מתומאס, שלא הבין למה היא נפרדת ממנו. בהמשך הסדרה נוצרו זוגות רבים, כגון משולש האהבה של מרטין, לולה, וסופיה, אך האהבה של מרטין ולולה מנצחת ומרטין מציע ללולה נישואין. לניני היו הרבה מחזרים שגרמו לתומאס לקנא, מה שגרם לו להתאהב בניני יותר ויותר.
בהמשך הסדרה, הקשר בין ניני ותומאס ניהיה חזק כל כך שתומאס מציע נישואין לניני, אך באמצע החתונה מופיע ויקטור, אחיה של סלינה המגלה לכולם שניני היא ניקו ובכך חושף את סודה, אך תומאס מצליח לסלוח לניני ובכל זאת הם מתחתנים.
פורמולה 2 עונת 2021
עונת 2020 בפורמולה 2 היא העונה החמישית בה התקיימה אליפות הפורמולה 2 המאורגנת על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). קטגוריית מרוצי הפורמולה 2 מדורגת כרמה השנייה של מרוצי מכוניות גלגל-פתוח אחרי הפורמולה 1 בהתאם לתוכנית השלבים הגלובלית. אירועי האליפות התנהלו במקביל לאירועים נבחרים של הקטגוריה הבכירה.
בעונה זאת שונה פורמט המרוצים: מספר הסבבים צומצם לשמונה, אך בכל סבב מתקיימים שלושה מרוצים, במקום שניים, כפי שהיה בעונות הקודמות.
שינויים בתקנות
מבנה סוף השבוע של מרוצים שונה לקראת העונה. בכל סוף שבוע יתקיימו שלושה מרוצים במקום שניים. בשבת יתקיימו שני מרוצי ספרינט וביום ראשון יתקיים המרוץ המלא, בו קיימת חובה מנדטורית לעצירה אחת לפחות בפיט סטופ. מקצי דירוג שיערכו ביום שישי יקבעו את סדר הזינוק למרוץ הספרינט הראשון ולמרוץ המלא. סדר הזינוק למרות הספרינט השני יקבע בהתאם לתוצאות המרוץ הראשון, כאשר עשרת הנהגים הראשונים יוזנקו בסדר הפוך (המנצח יזנק מהמקום העשירי, מי שסיים שני יזנק תשיעי וכו').
שיטת הניקוד
הנקודות ניתנות לעשרת הנהגים המהירים במרוץ הפתיחה ולשמונת הנהגים המהירים במרוץ הספרינט. 4 נקודות נוספות ניתנות לנהג המזנק מהפול פוזישן במרוץ הפתיחה. 2 נקודות נוספות מוענקות לנהג שקובע את זמן ההקפה המהירה בכל אחד משני המרוצים, בתנאי שסיים באחד מעשרת המקומות הראשונים.
הליכות עולם (כללים)
ספר הליכות עולם הוא ספר העוסק בכללי התלמוד ודרכי הפסיקה של חז"ל, והתקבל כאחד הספרים היסודיים בתחום זה.
את הספר חיבר רבי ישועה בן יוסף הלוי מתלמסאן, נולד בשנת 1440, ה'ר', חי ופעל בטולדו, ספרד, עד גירוש ספרד בשנת 1492.
הספר נדפס לראשונה בשנת ה'ר"נ, 1490 וזכה מאז לשתים עשרה מהדורות דפוס. בחלק ממהדורותיו, הודפס לצדם של ספרי כללים חשובים אחרים, כמו: מבוא התלמוד של רבי שמואל הנגיד, כללי הגמרא לרבי יוסף קארו ו"יבין שמועה" של רבי שלמה אלגאזי.
הספר תורגם ללטינית (בידי ) והודפס בשפה זו בליידן בשנת ה'שצ"ב, 1632.
תוכן הספר
הספר עוסק בתחום המכונה "כללי התלמוד" הכולל את המחלקות הבאות:
לפי דברי מחבר הספר, הוא מבוסס על דברי רבו, רבי יעקב הכהן אשכנזי ועל דברי ספר הכריתות לר"ש מקינון. עובדה זו גררה ביקורת מצד חכמים שסברו שאין בספר חידושים גדולים ורובו ככולו מועתק מספר הכריתות, טענה זו שנויה במחלוקת.
דוגמה להתקבלות הספר, ניתן למצוא בצוואה של רבי גדליה אבן יחיא לבנו, המודפסת בספרו שלשלת הקבלה:.
רעידת האדמה בסן חואן קפיסטראנו (1812)
רעידת האדמה בסן חואן קפיסטראנו שבקליפורניה, התרחשה ב-8 דצמבר 1812 בשעה 07:00 בערך (שעון מקומי). מחקר מאקרוסייסמי אחד העריך את גודלה במגניטודה 6.9, והשני במגניטודה 7.5.
ברעידת האדמה נהרגו 40 בני אדם, כולם מהמיסיון הנוצרי סן חואן קפיסטראנו שכנסיית האבן הגדולה שבו, קרסה על יושביה במהלך תפילת הבוקר. נזק בעוצמה סייסמית דומה התרחש במיסיון סן בואנאוונטורה (ונטורה דהיום), במיסיון סן גבריאל ארקאנג'ל  וכן במיסיון סן פרננדו ריי דה-אספניה  הממוקם בשוליים הצפוניים של לוס אנג'לס דהיום. בשני המיסיונים שנמצאים דרומה יותר, באזור סן דייגו דהיום, הרעידה הורגשה בלבד. מדובר ברצועת הרס ברמה הדומה לזו שבמיסיון סן חואן קפיסטראנו, באורך של כ- 180 קילומטר. להמחשת רצועת ההרס באמצעות התפרושת המרחבית של המיסיונים המוזכרים כאן - ראו מפת מיקומם.
החוקרים טופוזאדה ריל ופארק מצאו שהתפרושת המרחבית היחסית של העוצמות הסייסמיות ברעידה הזו, דומה לתפרושת המרחבית היחסית ברעידת האדמה בלונג ביץ (1933). כלומר, תמונה דומה של מיקום עוצמות גבוהות ונמוכות יותר על פני המרחב, אלא שהרעידה בלונג ביץ יצרה ערכים נמוכים יותר של עוצמות סייסמיות. הרעידה בלונג ביץ הייתה במגניטודה 6.4, כך שהערכה של מגניטודה שבין 7.1 ל-7.5 לרעידה האדמה הזו היא הגיונית.
הרעידה התרחשה ככל הנראה לאורך המקטע הדרומי של העתק סן אנדריאס ליד העיירה רייטווד.
האזור היה בעת ההיא תחת שלטון האימפריה הספרדית והיה דליל אוכלוסין. פעלו בו בעיקר מספר מיסיונים נוצריים, והתיעוד אודות האפקטים הסייסמיים הינו דל, ועל כן כל המידע הרשום מעלה נשען בעיקר על הערכות בלתי מדויקות. נוסף על כך, כעבור שבועיים התרחשה רעידת אדמה גדולה בונטורה, המרוחקת כ-230 קילומטרים צפונית מערבית למיסיון החַרֵב, כך שייתכן שחלק מהדיווחים נשענים על אירועים שהתרחשו למעשה ברעידת האדמה המאוחרת יותר, או להיפך.
הנס ליאו פשיברם
הנס ליאו פשיברם (בגרמנית: Hans Leo Przibram; 7 ביולי 1874 – 20 במאי 1944, טרזיינשטט) היה זואולוג יהודי-אוסטרי, חלוץ המחקר הביולוגי הניסויי באוסטריה. נספה בשואה במחנה הריכוז טרזיינשטט.
ראשית דרכו
לאחר סיום לימודיו בתיכון האקדמי בווינה, החל פשיברם, בשנת 1894, בלימודי זואולוגיה באוניברסיטת וינה. הוא השתלם בין היתר גם באנטומיה בפקולטה לרפואה, ובשנת 1896 החל התמחות על טפילים באוניברסיטת לייפציג. פשיברם הגיש את עבודת הדוקטורט שלו לאוניברסיטת וינה בשנת 1899. בין השנים 1900–1902 המשיך בלימודי פוסט דוקטורט בשטרסבורג. פשיברם התברך בכשרון יוצא דופן לרישום ולשרטוט שסייע לו רבות בהצגת ממצאי מחקריו בביולוגיה. הודות להתערבותו של האדריכל המפורסם, אדולף לוס (Adolf Loos), הוצגו כמה מיצירותיו בתערוכת החורף של תנועת הזצסיון הווינאי בשנים 1899–1901 ואף פורסמו בביטאון התנועה "פר סקרום" (Ver Sacrum - אביב קדוש) מיסודו של גוסטב קלימט. פשיברם נודע בקרב חבריו בכישרונו כמעטר ספרים מבוקש.
הוויוואריום - המכון למחקר ביולוגי
באותה עת חלו שינויים במחקר הביולוגי אשר עד אז הצטמצם למחקר השוואתי ולתיאור מבנים ביולוגים. מגמות חדשות במחקר החלו לעסוק בשאלות הקשורות למוצא המינים ובאבולוציה. פשיברם ועמיתיו החלו ליישם בביולוגיה שיטות מחקר חדשניות העושות שימוש בכלים מדעיים מתחומי המתמטיקה, הכימיה, והפיזיקה. המטרה העיקרית של המכון הייתה להרחיב את תחום המחקר הניסויי ביצורים חיים ולהשיג תוצאות שיתבססו על נתונים כמותיים. פשיברם ניהל את המחלקה הזואולוגית במכון, שכלל גם מחלקות לבוטניקה, וכימיה פיזיקלית, שבראשם עמדו שותפיו להקמת המכון וחוקרים אוסטרים נוספים כגון פאול קמרר,ווילהלם פיגדור ואויגן שטיינאך. כפי שקבעו המייסדים בחוזה הקמת המכון, המוסד נועד למטרות מחקר בלבד ללא פעילות הוראה. הודות לחוסנו הכלכלי של המכון בראשית דרכו הוא צויד באמצעי מחקר מתקדמים. המכון כלל מעבדות, בתי חיות, תאים לגידול וניטור חיות שונות, חממות, חלקות גן, בריכות וחדרים עם בקרת טמפרטורה חדשנית בתחום שבין 5 - 40 מעלות צלזיוס, וכן בקרת לחות. מתקנים אלה אפשרו מחקר על מגוון בעלי חיים ואופן הסתגלותם לשינויים בסביבה.
בהמשך לפעילות המחקר הפרטי שהתנהלה במוסד ביקשו מקימיו לתרום גם לקידום המחקר האקדמי בכלל והועידו במכון מעבדות ומשרות לחוקרים מבחוץ. הכללתם של חוקרים חיצוניים מאוסטריה ומחוץ לארץ, והקשרים שנוצרו עקב כך עם אוניברסיטאות נוספות הובילו לשיתופי פעולה בין מדענים מתחומי חקר (דיסציפלינות) שונים ולהסתעפות הפעילות המחקרית למגוון נושאים. בכך הפך המוסד לחלוץ בדרך ניהולו המדעית, ופורץ דרך עולמי בתחום המחקר הבינתחומי.
צוות החוקרים במכון מנה יהודים רבים, (מרביתם נחשבו ליברלים וסוציאליסטים), שלא הצליחו לקבל משרות באוניברסיטת וינה בעיקר על רקע אפליה אנטישמית. עבודות דוקטורט רבות ומאות מחקרים נערכו במסגרת פעולות המכון. בשנת 1910 סיים את עבודת הדוקטראט שלו, שנערכה במכון, תחת הנחייתו של הנס פשיברם, קרל פון פריש (ממוצא יהודי) זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, בשנת 1973, על פענוח שפת הדבורים.
בשנת 1911 הציעו השותפים במכון הביולוגי להעבירו כתרומה לחסותה של האקדמיה האימפריאלית למדעים. האקדמיה הייתה חסרת מכוני מחקר מעשי והתמקדה בהוראה בלבד. צירופו של המכון לאקדמיה האימפריאלית נועד להבטיח את המשך קיומו של המחקר הביולוגי. פשיברם ושותפיו העמידו לרשות המכון, במסגרתו החדשה, מענק כספי המוערך כיום בכשני מיליון אירו, שאמור היה להבטיח את פעולתו העתידית. ההסכם הסופי על הפיכתו של המכון למחקר ביולוגי לגוף רשמי באקדמיה האימפריאלית נחתם רק בינואר 1914. אך בתום מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1918, והתמוטטות בית הבסבורג היה מצבו הפיננסי של המכון למחקר ביולוגי חמור והוא נאבק על קיומו בשל קשיי מימון לנוכח ההוצאות הגבוהות על תחזוקת הבניין, החממות והמעבדות. במהלך שנת 1919 המכון עמד להפסיק את פעילותו והנהלת האקדמיה שקלה למכור את הבניין ומתקני המחקר שבו. במקביל נבדקה האפשרות להעביר את פעילות המחקר של המכון לאתר חדש שהתפנה במתחם ארמון שנברון. אך תוכנית זו לא יצאה אל הפועל ונזנחה בשנת 1920 לאחר שלא נמצא קונה לבניין הוויוואריום. מענקים כספיים שהגיעו ממקורות חוץ שונים, וביניהם מאגודת החרום האמריקאית למען המדע והאמנות בגרמניה ובאוסטריה (Emergency Society for German and Austrian Science and Art) מיסודו של האנתרופולוג היהודי - גרמני פרנק בועז, סייעו לאפשר את המשך פעולות המחקר בשנים שלאחר המלחמה. תמיכות אלה הביאו בשנת 1928 לחידוש פעולתם של המתקנים שכללו תאים עם בקרת טמפרטורה, אשר פעולתם הופסקה בשנת 1914 עם פרוץ המלחמה.
בשנת 1926 חולל חוקר המכון, פאול קמרר, שערורייה בינלאומית כאשר נחשד בזיוף תוצאות ניסוי שנחשב פורץ דרך. קמרר התאבד זמן קצר לאחר פרוץ השערורייה והפרשה כולה הטילה צל כבד על פעילות המכון והשפיעה ככל הנראה על הקריירה המקצועית של פשיברם באוניברסיטת וינה. בעקבות קשיי התקציב המתמשכים של מכון המחקר הוחלט בשנת 1932 לפתוח את האקווריומים לקהל הרחב וכמו כן החלה מעורבות בפעולות חינוכיות ביניהן עריכת השתלמות למורים בבתי ספר תיכוניים במקצועות הטבע.
באוניברסיטת וינה
במקביל לעבודתו במכון התקדם הנס פשיברם במסלול האקדמי באוניברסיטת וינה. בשנת 1903 מונה למרצה במחלקה לזואולוגיה. הוא קודם למשרת פרופסורה זוטרה בשנת 1913, ובשנת 1921 התמנה לפרופסור חבר לזואולוגיה ניסויית בפקולטה לפילוסופיה. משנת 1904 החל הנס פשיברם לצאת לביקורים בתחנות מחקר ימיות ברחבי אירופה (כמו בטרייסט, נאפולי, רוסקוף בברטאן צרפת) וביצע מחקרים על הפיזיולוגיה של בעלי חיים ימיים. ביקר בסודאן לאיסוף חיות טרופיות לצורכי מחקר ואף נסע לארצות הברית שם נפגש עם הביולוג והפיזיולוג האמריקאי ממוצא יהודי (יליד גרמניה) ז'אק לב, פגישה שהותירה על פשיברם רושם עז. בין השנים 1907 - 1930 פרסם פשיברם בשבעה כרכים את ספרו המונומנטלי "זואולוגיה ניסויית" (Experimental Zoologie) שהתקבלו בהערכה רבה בעת הוצאתם לאור. בביקורת בעיתון המדעי היוקרתי Nature נכתב בין היתר: "...לפני שלוש שנים פרסם ד"ר פשיברם, הידוע כנציג מבריק של אסכולת הזואולוגיה הניסויית את ספרו "מבוא למורפולוגיה ניסיונית", שהתקבל באהדה רחבה. הכרך הנוכחי הוא הרחבה של חלק מה"מבוא", ומהווה מסכת עצמאית בנושא אמבריולוגיה ניסיונית. אחריו אמורים להיות ארבעה חלקים נוספים, העוסקים בהתחדשות, באבולוציה, בחיוניות ובתפקוד, שיהוו בכללם ספר לימוד בתחום הזואולוגיה הניסויית. אם החלקים הבאים יהיו כמו זה שלפנינו ברהיטותו וביסודיותו, ד"ר פשייברם יזכה להכרת תודה לכל המתעניינים בהיבט דינמי זה של המדע...הכרך הנוכחי דן, לאור תוצאות הניסוי, בתהליכי הפריה, בידול והתחלקות ומנתח סיכום של השפעות כגון לחות, צפיפות, לחץ, כבידה, חשמל ומגנטיות, אור וחום. יש בספר ביבליוגרפיה שופעת ומבוצעת בקפידה, והתרשימים בלוחות, חלקם מקוריים ברורים מאוד ומעניינים." גם כיום נחשבת עבודה זו לבעלת ערך מדעי רב, הופיעה במהדורות רבות בתרגומים ובפקסימיליה. הנס פשיברם זכה לתוארי דוקטור כבוד מאוניברסיטאות האלה (Halle) ב-1919 וריגה בשנת 1929.
גורלו בשואה
בשנת 1938, עם אבדן העצמאות הפוליטית של אוסטריה בעקבות סיפוחה לגרמניה הנאצית, התדרדרה, ולמעשה חדלה, העבודה המדעית המסודרת במכון למחקר ביולוגי. פרופסור פריץ קנול (Fritz Knoll), ראש המחלקה לבוטניקה באוניברסיטת וינה וחבר בכיר בהנהגת המפלגה הנאצית האוסטרית מונה לרקטור האוניברסיטה והפך את המוסד למעוז נאצי שעסק באופן אובססיבי ברדיפת חברי סגל וסטודנטים יהודים באקדמיה ובמכוני המחקר האוסטרים. ככל הנראה, בהוראתו של קנול, הוחלפו בלילה אחד כל המנעולים במכון הביולוגי ונאסרה כניסתם של העובדים והחוקרים היהודים למקום. 15 היהודים, מתוך 28 עובדי המכון באותה עת, גורשו ממקום עבודתם. ב-1 במאי 1938 פוטר הנס פשיברם ממשרתו באוניברסיטה וגורש, יחד עם שותפיו היהודים ואשתו אליזבת (שעבדה גם היא במכון), מהמוסד אותו ייסד וניהל במשך כ-35 שנים. פשיברם אולץ להשאיר את ספרייתו העצומה במכון ללא יכולת לגשת אליה עוד לעולם. מחליפו הנאצי בראשות המכון, פרנץ קוק (Franz Kock), פעל אצל השלטונות להחרמת כל רכושו האישי של פשיברם. בשנת 1940 חדלה למעשה כל הפעילות המחקרית במכון הביולוגי בווינה. לאחר גירוש פשיברם והמדענים היהודים פסקה העבודה המדעית במכון למעט תצוגת האקווריומים.
בשנת 1939 כתב הסופר ארתור קסטלר אודות הנס פשיברם: "הוא לא היה מודע כלל לסכנה שהיטלר העמיד בה את אוסטריה. שותפו בעבר, פרופסור פאול ווייס מאוניברסיטת שיקגו, הציע לו משרה בטוחה בארצות הברית. אך פשיברם סירב להצעה. הוא לא האמין שאוסטריה תשקע לשפל של ברבריות". אך בטרם פרצה המלחמה, הצליח פשיברם לקבל אשרה כניסה לאנגליה אך השלטונות בווינה לא התירו לו לצאת. לבסוף נמלטו פשיברם ואשתו אליזבת לאמסטרדם. עם פרוץ המלחמה בוטלה אשרת הכניסה שלו לאנגליה. הוא החל לעבוד במכון מחקר הולנדי שם עסק בין היתר בחקר בלוטת האצטרובל במוח. מאמרו האחרון עסק בקליטת אור אולטרה סגול לאחר ניתוח קטרקט (לאחר שנאלץ לעבור בעצמו ניתוח כזה באמסטרדם). עם כיבוש הולנד על ידי הצבא הגרמני באביב 1940 החמיר שוב מצבם של בני הזוג פשיברם מול הסכנה הקרבה. פשיברם ניסה עתה לעזוב לארצות הברית ופנה להנהלת האוניברסיטה בווינה לקבלת מכתב תמיכה שיסייע לו בבקשת ההגירה שלו אצל השלטונות הנאצים בהאג (הולנד). אך הפנייה הופנתה מוינה לברלין ולמעשה נדחתה. בתו של פשיברם, דוריס, שהמשיכה לחיות בווינה (הודות למוצאה הלא-יהודי של אימה) ניסתה להעביר סיוע כספי לאביה באמסטרדם, אך בקשתה לקבל אישור לכך נדחתה על ידי השלטונות. בגלויה אחרונה לאחיו קרל, מ-21 באפריל 1943, מודיע הנס פשיברם כי גורש עם אשתו למחנה טרזיינשטט. בתו דוריס הצליחה לקבל ממנו אות אחרון בכרטיס מודפס שנשלח מהמחנה ומאשר כי פשיברם קיבל ממנה את החבילה ששלחה אליו. ב-20 במאי 1944 הנס פשיברם מת מתשישות ורעב בגטו טרזיינשטט. אשתו אליזבט התאבדה למחרת בבליעת רעל.
במהלך הקרב לשחרור וינה על ידי הצבא האדום הוצת בנין הוויוואריום ונהרס, ככל הנראה על ידי האס.אס. שהתבצרו בו. כל ציוד המחקר והחיות שעדיין נותרו במקום הושמדו.
במשך עשרות השנים שלאחר המלחמה נשכח הנס פשיברם למרות תרומתו העצומה למדע באוסטריה וברחבי העולם. חלק מרודפיו הנאצים שבו לאקדמיה מיד לאחר המלחמה והמשיכו בקריירה מדעית. הפרופסור הנאצי פריץ קנול חזר לאוניברסיטה כבר בשנת 1947 ופרסם שני כרכים אודות החוקרים הגדולים באוסטריה תוך התעלמות מוחלטת מפשיברם ומפעלו. רק בשנת 2015 נאותה אוניברסיטת וינה להציב פרוטומה של הנס פשיברם באולם הכניסה המרכזי של המוסד.
ויליאם האו
גנרל ויליאם האו רוזן האו החמישי (באנגלית: William Howe, 5th Viscount Howe; 10 באוגוסט 1729 – 12 ביולי 1814), חבר מסדר האמבט והמועצה המלכותית הבריטית, היה קצין בצבא הבריטי אשר עלה לדרגת המפקד העליון של הכוחות הבריטיים במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית. האו היה אחד משלושה אחים שהיו בעלי קריירות צבאיות מרשימות.
חייו
לאחר שהתגייס לצבא הבריטי בשנת 1746, האו שירת באופן נרחב במלחמת הירושה האוסטרית ובמלחמת שבע השנים. הוא התפרסם בזכות תפקידו בלכידתה של קוויבק ב-1759, כאשר הוא הוביל כוח כדי ללכוד את הצוקים באנסה-אן-פולון, ואפשר בכך לגנרל ג'יימס וולף להנחית את הכוח שלו נגד הצרפתים בקרב מישורי אברהם. האו גם השתתף במערכות כיבוש לואיסבורג, בל לי והוואנה. הוא התמנה לתפקיד סגן המושל של האי וייט, תפקיד שהחזיק עד 1795.
ממשלת אוקראינה
בהיות המשטר באוקראינה, משטר נשיאותי, משמשת הממשלה מעין זרוע של הנשיא. את הממשלה כולה, ראש הממשלה והשרים, ממנה הנשיא, אך מינוי זה חייב לזכות באישור הפרלמנט. כוחו של ראש הממשלה מוגבל והחלטות חשובות עוברות דרך הנשיא.
ויליאם האו
חייו
האו נשלח לצפון אמריקה בחודש מרץ 1775, והגיע במאי, לאחר שמלחמת העצמאות האמריקאית פרצה. לאחר קרב באנקר היל, בו אבדו חיילים בריטים רבים, אך הושג ניצחון פירוס, נטל האו את הפיקוד על כל הכוחות הבריטיים בצפון אמריקה מידי הגנרל תומאס גייג' שפיקד עליהם לפניו. עד מהרה יכול היה להתהדר בלכידתם המוצלחת של שני ערים: ניו-יורק ופילדלפיה. עם זאת, התכנון המבצעי הבריטי הכושל לשנת 1777 תרם לכישלון של ג'ון בורגוני בקרב סרטוגה, כישלון אשר שיחק תפקיד מרכזי בכניסת צרפת למלחמה. תפקידו של האו בפיתוח תוכניות אלה והמידה שבה היה אחראי לכשלים הבריטיים באותה שנה (למרות ההצלחה האישית הברורה שלו בפילדלפיה) הם שני נושאים הנתונים בוויכוח היסטורי ועכשווי.
הוא התפטר מתפקידו כמפקד העליון של הכוחות הבריטיים בצפון אמריקה בשנת 1778, וחזר לאנגליה, שם היה פעיל לעיתים בהגנה על האיים הבריטיים. הוא שימש במשך שנים רבות כחבר בפרלמנט וקיבל תואר אבירות על ניצחונותיו במלחמת העצמאות האמריקנית. הוא ירש את הרוזנות של האו עם מותו של אחיו ריצ'רד בשנת 1799. היה נשוי, אך ללא ילדים, וכך נגוזה הרוזנות של האו עם מותו בשנת 1814.
ממשלת אוקראינה
מושב הממשלה הוא בבניין הממשלה ברחוב גרושבסקי 12/12 בקייב, בקומפלקס מבנים המאכלס גם את לשכות שרי הממשל השונים.
הרכב הממשלה
הרכב הממשלה הנוכחית החל מ-1 באוגוסט 2021:
תסמונת מקלאוד
תסמונת מקלאוד (באנגלית: McLeod phenomenon) היא תסמונת גנטית (פגם גנטי) נסגנית הקשורה בכרומוזום X המשפיעה על מערכת הדם, המוח, מערכת העצבים ההיקפית, מערכת השריר-שלד, והלב. היא נגרמת על ידי מוטציות העוברות בתורשה על הגן XK הקיים על כרומוזום X. גן זה אחראי על הפקת החלבון Kx, חלבון תמיכה משני לאנטיגן קל (Kell antigen) הנמצא על כדוריות דם אדומות.
מאפיינים קליניים
לרוב חולים יתחילו לחוש בתסמינים בשנות ה-50 לחייהם והתקדמות המחלה היא איטית. תסמינים נפוצים הם נוירופתיה פריפרית, הגדלת שריר הלב (קרדיומיופתיה) ואנמיה המוליטית. מאפיינים נוספים כוללים מחולית (כוריאה), עוויתות ("טיקים") בפנים, תנועות אחרות בפנים (נשיכת לשון ושפתיים), התקפי פרכוסים, שיטיון (דמנציה) מאוחר, ושינויים התנהגותיים.
ממצאים מעבדתיים
תסמונת מקלאוד היא אחת הבודדות בהן מופיעים תאי דם אדומים דיסמורפיים/קוצניים (Acanthocyte) בבדיקת משטח דם. בדיקת דם תעלה תמונה של אנמיה המוליטית. עליה בערכי קריאטנין קינאז לרוב תלווה ממצאים של מיופתיה בחולים בתסמונת.
ממצאים פתולוגיים
בדיקת תהודה מגנטית (MRI) תראה תהודה מוגברת באזור T2 ב-Putamen עם אטרופיה והרחבת חדרים משנית. נתיחה לאחר המוות תראה אובדן נוירונים ואובדן חומר אפור. שינויים דומים יכולים להתרחש בבלוטת התלמוס, החומר השחור, וב-Putamen. המוחון וקליפת המוח (קורטקס) לרוב אינם נפגעים.
היסטוריה
התסמונת נתגלתה בשנת 1961, יחד עם מערכת אנטיגן Kell, וקרויה על שם החולה הראשון שאובחן כלוקה בה - סטודנט לרפואת שיניים מאוניברסיטת הרווארד בשם יו מקלאוד, אשר תרם דם באופן שגרתי, ובבדיקה של הדם הנתרם נתגלה כי תאי הדם האדומים שלו הציגו ערכים נמוכים של מערכת Kell - ותחת מיקרוסקופ נראו "קוצניים" (Acanthocyte).
מקובל לחשוב כי הנרי השמיני לקה בתסמונת זו.
אפידמיולוגיה
0.5–1 מכל 100,000 אנשים לוקים בתסמונת. תמונת הדם של גברים הלוקים בתסמונת יכולה להראות דרגות שונות של פגמים בשכבה הפנימית של דופן תא הדם האדום, וכן המוליזה. תמונת הדם של נשים אשר לוקות בתסמונת תציג רק לעיתים נדירות פגמים בתאי הדם האדומים, והמוליזה קלה ביותר. הסיבה לחומרה הקלה יותר אצל נשים קשורה ככל הנראה לעובדה שהמחלה נישאת על כרומוזום X, בעקבות השתקה של כרומוזום X (אפקט ליון). התסמונת יכולה לגרום לעליה באנזים קריאטנין קינאז, לקטאט הידרוגנאז.
טיפול
אין טיפול ידוע לתסמונת. הטיפול הוא תסמיני בלבד. תרופות שונות יכולות לסייע בניהול התקפי הפירכוסים, והמאפיינים הפסיכיאטריים והלבביים - למרות שהטיפול בכוריאה (מחולית) לא הוכח כיעיל בחולים אלו.
פרוגנוזה
חולה טיפוסי המתחיל להראות תסמיני מחלה סביב גיל 50 הוא בעל תוחלת חיים של 5 - 10 שנים. חולים אשר לוקים בקרדיומיופתיה במקביל לתסמינים האחרים הם בעלי סיכון מוגבר ללקות באוטם שריר הלב ולמות כתוצאה מכך. בחולים עם תסמינים מועטים, תוחלת החיים טובה יותר.
מפלגת הפועלים הסוציאליסטית היהודית המאוחדת
מפלגת הפועלים הסוציאליסטית היהודית המאוחדת (ביידיש: פֿאַראײניקטע ייִדישע סאָציאַליסטישע אַרבייטער־פּאַרטיי; ברוסית: Объединённая еврейская социалистическая рабочая партия), שנודעה בקיצור כפֿאַראײניקטע (פַראֶייניקטֶה; ה"מאוחדת"), הייתה מפלגה יהודית סוציאליסטית-אוטונומיסטית קצרת ימים, שפעלה ברוסיה של ימי מלחמת האזרחים, בין 1917 ל-1920.
הפֿאַראײניקטע קמה בקייב ביוני 1917 מאיחודן של מפלגת הפועלים הציונית-סוציאליסטית (מפצ"ס), שדגלה בטריטוריאליזם יהודי ומרקסיזם בנוסח פְּלֵחַנוֹב ושהתפלגה ב-1904 מהארגון הציוני המרכזי במחאה על דחיית תוכנית אוגנדה ועל רקע פוגרום קישינב, ומפלגת הפועלים היהודית-הסוציאליסטית (מפי"ס) , שנוסדה ב-1906 בטענה שאוטונומיה יהודית ברוסיה היא הכרחית לפני כל פתרון של השאלה היהודית. כמו יתר גופי האופוזיציה, שתיהן התקיימו במחתרת ונרדפו על ידי האוֹכרָנָה (המשטרה החשאית) עד נפילת שלטון הצאר במהפכת פברואר 1917. המפצ"ס נוסדה בשעתו על ידי נחמן סירקין ויעקב לשצ'ינסקי, והמפי"ס על ידי אברהם רוזין ומשה זילברפרב. ששאבו השראה מתורת חיים ז'יטלובסקי.
המפלגה המאוחדת דגלה באוטונומיה לאומית פרסונלית ליהודים ולכל עמי רוסיה האחרים במסגרת פדרטיבית כלל-רוסית. מנסחי המצע הסבירו כי אוטונומיה על בסיס טריטוריאלי היא בלתי-אפשרית ממילא עקב הפיזור הרב של הקבוצות האתניות השונות, וכי כל ניסיון בכיוון זה יוביל בהכרח לעריצות קבוצת הרוב בכל יחידה טריטוריאלית. מאותה סיבה הם שללו ייצוג פרופורציונלי למיעוטים בפרלמנט כללי. תחת זאת הם קראו להקים מדינה פדרטיבית גדולה עם ממשל מרכזי שיעסוק בעניינים המשותפים לכלל, כמו צבא וכלכלה, בעוד שענייני תרבות וחינוך יופקדו בלעדית בידי פרלמנטים נפרדים ("סֶיימים") של כל מיעוט. מסגרת כזו, לדעת הפֿאַראײניקטע, תהיה הערובה היחידה להרמוניה ולאי-אפליה של מאות העממים השונים בכל רוסיה. לצד תוכניתה המדינית, בפן החברתי היא דגלה ביידישיזם חילוני מובהק ותמכה בניסיונות ליצור תרבות לאומית יהודית חדשה על בסיס השפה היידית.
עוד בטרם מהפכת אוקטובר נהנתה הפֿאַראײניקטע מפריחה. התמוטטות ממשלת המעבר הרוסית פינתה את הדרך להכרזת ריבונותה של הרפובליקה העממית האוקראינית, שהייתה נכונה להציע ליהודים אוטונומיה נרחבת כחלק ממאמציה להקים מדינה עצמאית. בניגוד לבונד, המפלגה המאוחדת חששה פחות מעצמאות אוקראינית ופעלה בשיתוף עם הראדה (המועצה) העליונה של וולודימיר קירילוביץ' ויניצ'נקו, סימון פטליורה והאחרים. מנהיגהּ זילברפרב מונה כבר ב-27 ביולי לתת-המזכיר לעניינים יהודיים במועצה האוקראינית וב-22 בינואר 1918 קיבל תואר שר בממשלה החדשה, אם כי פרש במהרה כדי לעבור לתפקיד רקטור האוניברסיטה הלאומית היהודית בקייב. בקיץ נערכו בחירות לנציגות היהודית ברפובליקה, בהם הטילו קול רק כ-180,000 איש (בערך 10% מהאוכלוסייה היהודית, שרובה היה נחשל מאוד ובהתאמה אדיש פוליטית). במבחן היחיד אי-פעם לכוחה האלקטורלי קיבלה המפלגה 8.2% מהקולות, בערך 15,000. היא הוציאה ביטאון בשם "ניַיע ציַיט" ('זמן חדש') ואמנים ופעילים מתומכיה השתתפו ב"קולטור ליגע" בקייב, שהפיקה יצירה תרבותית ענפה ביידיש.
השותפות בין הפֿאַראײניקטע לרפובליקה האוקראינית נגוזה במהירות. בסוף 1918 התלקחה מחדש מלחמת האזרחים ברוסיה בשטח אוקראינה, והצבא האדום פלש לארץ יחד עם כוחות אחרים. על רקע התוהו ובוהו פרצו פוגרומים קשים שבהם נהרגו רבבות יהודים. יחידות צבאה הסדירות-למחצה של הרפובליקה המותקפת נטלו חלק פעיל בפרעות, למרות פקודות וקריאות של מנהיגיהם שאסרו וגינו פגיעה ביהודים. פעולותיהם של פטליורה ויתר השרים התקבלו בציבור היהודי כחסרות אונים לכל היותר, אם לא כמחוות ריקות שכיסו על חוסר-נכונות לאכוף משמעת על הצבא או אף על אנטישמיות ושמחה לאיד. על רקע אלפי ההרוגים והצורך בפעולה מיידית, רוב הציבור והגופים הפוליטיים היהודים – לא רק באוקראינה אלא גם בבלארוס ובאזורים אחרים באימפריה-לשעבר שבהם השתוללו מלחמה ופרעות – פנו לצדד בצבא האדום, שהיה הכוח הסדיר היחיד שסיפק הגנה וטיפל ביד קשה בפורעים, בין אם בשורותיו או מחוצה להם.
ב-25 בפברואר 1919, בעת כינוסה הארצי, התפרקה הפֿאַראײניקטע באוקראינה. רוב ציריה פרשו והקימו את "המפלגה היהודית הסוציאליסטית המאוחדת", שבחודש מאי התאחדה עם האגף השמאלי של הבונד. ביחד הם ייסדו את הקאָמפֿאַרבאַנד (קוֹמפַרבָּנד; "הברית הקומוניסטית היהודית"), שהצטרפה ב-20 באוגוסט למפלגה הקומוניסטית של אוקראינה. הפֿאַראײניקטע הוסיפה להתקיים מחוץ לאוקראינה, בשטח בלארוס, אך התהליך חזר על עצמו שם במהרה. ביוני 1920 שאריותיה בבלארוס הצטרפו לקאָמפֿאַרבאַנד המקומי.
איי.די.דיזיין
איי.די.דיזיין (באנגלית: IDdesign) היא רשת רהיטים בינלאומית שמרכזה שבדנמרק. הקבוצה מונה מעל 30 חנויות, בסקנדינביה ועוד כ-15 חנויות בזיכיון ברחבי המזרח התיכון. הרשת פועלת בישראל מאז 1996.
היסטוריה
החנות הראשונה של הרשת נפתחה בשנת 1969 בדנמרק, בשם IDEmøbler, והפכה במהירות לרשת הרהיטים המובילה בדנמרק, ובהמשך ברחבי סקנדינביה תחת המותג IDdesign.
בשנת 1995, החנות הראשונה של IDdesign בזכיינות נפתחה בדובאי. ואחר כך נפתחו חנויות נוספות ברחבי אירופה.
בשנת 2009 רכשה IDdesign את הרשת המתחרה ILVA, במטרה להקים את רשת הרהיטים המובילה בסקנדינביה. ILVA היא הקמעונאית הגדולה ביותר בדנמרק בתחום הרהיטים וכלי הבית, ואחת מחברות הריהוט הגדולות בסקנדינביה ונוסדה בשנת 1961. בהמשך מוזגה הפעילות בסקנדינביה תחת המותג ILVA שהמותג IDdesign משמש לפעילות הבינלאומית.
בשנת 2013, קבוצת JYSK, רשת השיווק הגדולה בדנמרק רכשה את הרשת. JYSK נוסדה בשנת 1979 על ידי לארס לארסן, אשר עדיין מחזיקה בבעלותה על החברה. JYSK התפתחה מעסק של חנות אחת בשנת 1979 ליותר מ-2,800 חנויות ברחבי העולם בשנת 2019, ומחזור מכירות של 4.1 מיליארד אירו.
פעילות בישראל
הרשת החלה את פעילותה בישראל בשנת 1996. הזכיינית בישראל, הייתה בבעלות חברת "פישמן רשתות (42.5%) של איש העסקים אליעזר פישמן, קואופ הריבוע הכחול (42.5%), וחברת "פרימוורה השקעות" (15%), שהייתה בבעלות משותפת של כור תעשיות, ואי די בי חברה לאחזקות. הסניף הראשון נפתח בראשון לציון, בהשקעה של 10 מיליון שקל. בדצמבר 1996. שטח החנות היה 4,000 מ"ר, על פני שתי קומות והיא כללה עשרות חדרים המעוצבים באופן מלא, כך שכל חדר כלול רהיטים ואביזרים נלווים, דוגמת אהילים, שטיחים, כלי בית, מוצרי טקסטיל, ואביזרי נוי ותמונות.
ביוני 1997, זכתה "פישמן רשתות" ורשת "הריבוע הכחול" גם בזיכיון של רשת הרהיטים השוודית "איקאה". על פי תנאי הזיכיון של "איקאה" היה על הקבוצה לוותר על זיכיון הרשת המתחרה "איי.די.דיזיין". עקב כך, בנובמבר 1997, עברה פעילות "איי.די.דיזיין" לבעלותו הבלעדית של פישמן. עם פתיחת רשת "איקאה" בישראל ב-2001, "הריבוע הכחול" החזיקה 75% ממנה והתחרתה עם שותפתה לשעבר. עד שנת 2001 פתחה הרשת 7 סניפים, ופתחה לראשונה סניף בתוך קניון, בקניון מלחה בירושלים. בסוף אותה שנה פתחה שני סניפים נוספים בגעש ובראשון לציון (סניף שהחליף את הסניף הראשון שפתחה).
ביולי 2002 החל פישמן במשא ומתן על מיזוג עם רשת ביתילי. המיזוג הושלם שנה אחר כך, ביולי 2003, לאחר ששתי החברות העבירו את פעילותן בתחום הרכוש והמלאי, לשותפות מוגבלת המוחזקת על ידי כל אחת מהן בשיעור של 49.5%. האחוז הנותר הוחזק על ידי חברה בבעלות משותפת ושווה ששימשה כשותף הכללי בשותפות. שני המותגים נשמרו, מאחר שהם פונים לקהלים שונים ומשלימים זה את זה, כש"איי.די.דיזיין" פונה לפלח העליון של השוק.
באפריל 2005 בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב הרשיע את מנהלי הרשת על בהעסקת עובדים יהודים בשבת בניגוד לחוק, בסניף הרשת במתחם ירקונים בפתח תקווה. כתב האישום הוגש בספטמבר 2000, והוא התבסס על שני ביקורים שערכו מפקחי משרד העבודה והרווחה. הנאשמים טענו בין היתר, כי הגבלת העסקת עובדים יהודים בשבת מנוגדת לחוק יסוד חופש העיסוק. אך השופט דחה את הטענה בעקבות פסיקת בג"ץ בנושא שבוע קודם.
נכון לשנת 2021 מפעילה הרשת 4 אולמות תצוגה בישראל: סניף הדגל ב"דן דיזיין סנטר" בבני ברק, בחיפה, במישור אדומים ובנתניה, והיא נמצאת בבעלות חברת מולטי ריטייל גרופ, שרכשה אותה מכרמל אחזקות.
ויקיסוגיה
ויקיסוגיה הוא אתר אינטרנט על בסיס מדיה-ויקי, המכיל סיכומי סוגיות על סדר התלמוד הבבלי, הרמב"ם והשולחן ערוך יחד עם הראשונים, והאחרונים הנלווים אליהם. האתר משמש גם לדיונים הלכתיים בין תלמידי חכמים המשתמשים באתר. באתר, שהוקם בחשוון ה'תשע"ו (נובמבר 2015), נכתבו עד אייר ה'תשפ"ב 308 סוגיות.
מטרות
האתר הוקם בשנת 2015 על ידי בחורי ישיבה ואברכים בהווה ובעבר, ממקומות שונים, שראו צורך בריכוז כל הידע התורני באתר אינטרנט אחד, ובשיח ובלימוד משותף של לומדי התורה בישראל ומחוצה לה.
מטרותיו העיקריות של האתר הן להוות מפתח מקורות נרחב על כל סוגיות הש"ס, ו"בית מדרש" בו יוכלו לומדים מכל העולם לדון בסוגיות אותם הם לומדים, יחד עם תלמידי חכמים נוספים. מקימי האתר האמינו שכך יוכלו לשאת ולתת בדברים על פי דרכה של התורה והמסורת היהודית, מתוך בירור מקיף ועמוק בסוגיות על ידי כמה שיותר לומדים.
מאפיינים
ויקיסוגיה הוא אתר חופשי שבו כל אחד יכול לערוך ולשנות (בתנאי שהוא משתמש רשום), אך בכל זאת הוא שומר על נקודת מבט תורנית דתית. האתר אוסר שימוש מסחרי בטקסט.
לאתר ניתנו הסכמות מהרב מרדכי אוירבך, הרב מאיר מאזוז, הרב שלמה עמאר, והרב זלמן נחמיה גולדברג. ההסכמות אינן מתייחסות לתוכן האתר, אלא הן נועדו לקבוע ולהראות שהאתר נאמן לתורה ולמסורת היהודית מדור דור.
הצי הסלובני
הצי הסלובני (בסלובנית: , בתרגום חופשי: החטיבה הימית 430 של צבא סלובניה) הוא חלק מהכוחות המזוינים של סלובניה. מספר החיילים המשרתים בצי הסלובני הוא 60 וברשותם שניי כלי שיט מה שהופך אותו לקטן ביחידות הצבא הסלובני ובכלל בחילות הים בעולם.
היסטוריה
ראשיתו של הצי הוא עם השגת העצמאות של סלובניה בשנת 1991. בתחילה הוקמה בעיר אנקרן מחלקת צלילה קטנה המצוידת בציוד צלילה ספורטיבית בגלל אמברגו הנשק של האו"ם נגד הרפובליקות היוגוסלביות לשעבר.
העימות העיקרי שהצי הסלובני לקח בו חלק היה מלחמת עשרת הימים (מלחמת העצמאות הסלובנית).
ספינת הסיור הסלובנית "טריגלב" נשלחה למזרח סיציליה בסוף 2013 לסייע לאיטליה עם מהגרים מצפון אפריקה, כחלק ממבצע מארה נוסטרום.
ציוד
לאחר ביטול האמברגו בשנת 1996, רכשה סלובניה ספינת סיור אחת מסוג דבורה סימן 2 מהתעשייה האווירית לישראל, אשר נקראה "אנקראן" על שם עיירת החוף, וסימונה הוא: HPL-21.
בשנת 2008 הודיע משרד ההגנה שסלובניה תרכוש ספינת סיור אחת בשם פרויקט 10412 מרוסיה, שהוצעה בתשלום חוב. הספינה קיבלה את שם ההר הגבוה במדינה: "טריגלב", וסימונה הוא: VNL-11.
בסביבות אוגוסט 2015 שתי הספינות עברו שיפוץ במספנת טריאסטה.
מלבד זה יש שימוש גם בסירות גומי לא חמושות, מה שהופך אותו לחיל הים הקטן בעולם.
יעוד
יעודות של הצי הוא: לישמור על המרחב הימי של סלובניה ועל האינטרסים הסלובנים, לשמש כמשמר חופים, תמיכה אזרחית במצבי חרום ושיתוף פעולה עם גורמים בנאט"א.
צל של אמת
צל של אמת היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית ישראלית בת חמישה פרקים, העוסקת ברצח תאיר ראדה. הסדרה, שהופקה על ידי חברת ההפקות ביצתעין ושודרה לראשונה ב-26 במרץ 2016 בערוץ 8, נחשבת לאחת מסדרות הדוקו הפופולריות ששודרו בישראל ולסדרה הראשונה שהובילה לזיכויו של אדם חף מפשע שהורשע ברצח. הסדרה נוצרה על ידי הבמאים יותם גנדלמן וארי פינס והמפיקה מיקה תימור. את המוזיקה לסדרה כתבו תום דרום ואסא רביב. הזכיינית רשת רכשה זכויות שידור והיא שודרה לראשונה בערוץ 2 בשני חלקים בחודש ינואר 2017. באותה שנה חברת נטפליקס רכשה את הזכויות להפצה בינלאומית במעל ל-190 מדינות, בגרסתה העברית עם כתוביות באנגלית ובשפות נוספות. הסדרה הפכה לאחת מסדרות הפשע האמיתי הנצפות ביותר בנטפליקס ב-2018.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות ובשנת 2017 הייתה מועמדת בארבע קטגוריות שונות בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, ומתוכם זכתה בשלוש קטגוריות, כולל על הסדרה הדוקומנטרית הטובה ביותר. הסדרה ספגה גם ביקורת שלילית, שנים לאחר שידורה, על החשדות שהעלתה נגד א"ק, מי שנעצרה בשנת 2012 כחשודה ברצח תאיר ראדה ושהתיק נגדה נסגר 9 שנים לאחר מכן, בשנת 2021.
ב-2019 עלתה לשידור עונתה השנייה של הסדרה העוסקת בסדרת מקרי רצח בלתי מפוענחים שאירעו בין השנים 1972–1983 בסביבת כביש החוף.
הפקה
הפקת הסדרה החלה ב-2013 ונמשכה שלוש שנים. המימון הגיע מערוץ 8, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה ומפעל הפיס. ארי פינס ויותם גנדלמן הסבירו את הסיבה ליצירתה וטענו כי "עד עכשיו הציבור נחשף לפרשה רק דרך כתבות חדשותיות, שרובן הונעו על ידי אג'נדה מסוימת והיו נגועות בדיסאינפורמציה ובמניפולציות. בסדרה שלנו אנו מביאים את כל הצדדים בפרשה, כולל גילויים חדשים ומפתיעים שטרם נשמעו, ונותנים לצופים להחליט בעצמם".
מבנה הסדרה
בתחילת כל פרק מופיעה כתובית המציינת שהסדרה נוצרה כמקשה אחת וכך יש להתייחס אליה, וכן ציטוט אחר המתייחס למושגים משפטיים-פילוסופיים כמו "אמת" ו"ספק". הסדרה בנויה כך שבכל פעם הצופה משתכנע בסיפור אחר אשר מסביר את נסיבות הרצח, ולאחר מכן מקבל את תמונת הראי ההופכית לו אשר מפרקת אותו לגורמים. הפרק הראשון מציג את טענות התביעה והסימוכין להרשעתו של רומן זדורוב, בעוד שהפרק השני מביא את גרסת ההגנה וכן מתאר בקצרה את השתלשלות המשפט. הפרק השלישי עוסק במחאה הציבורית שהתעוררה בעקבות ההרשעה, בתאוריית הקונספירציה שהתפתחה ברשתות החברתיות לפיה חברותיה של תאיר רצחו אותה ובהפרכתה של אותה תאוריה. הפרק הרביעי חושף לראשונה דמות חדשה, המזוהה בראשי התיבות א"ק (שלימים תחשף כאולה קרבצ'נקו), שנחקרה בעבר במשטרה בחשד לרצח של תאיר ראדה, ואשר חקירתה לכאורה לא מוצתה ואף הושתקה על פי הנטען בפרק.
לאורך הסדרה מרואיינים אנשים רבים הקשורים בפרשה - קרובי משפחה, אנשי משטרה, פרקליטות, סנגוריה ומומחים שונים, תוך כדי שימוש בחומרים מקוריים של משטרת ישראל מתיק החקירה, לצד שחזורים קולנועיים, חומרי ארכיון וצילומים אוויריים של קצרין. בתחילת כל פרק מופיע הפתיח של הסדרה על רקע השיר של אהובה עוזרי, "אמי אמי". הקצב של הסדרה מזכיר סדרות מתח ומוסיף לאווירה הקולנועית הבולטת שלה. הסיבה לכך, לפי יוצרי הסדרה, נובעת מהרצון "להביא לצופה הישראלי חווית צפייה שלמה ומהודקת".
ביקורת על מערכת המשפט
דרך תיאור חקירותיו ומשפטו של זדורוב, הסדרה מתחה ביקורת על מערכת המשפט בישראל. בין השאר, היא הצביעה על הבעייתיות הטמונה בכך שניתן להרשיע אדם רק על סמך הודאתו, על אחוז ההרשעות הגבוה באופן חריג בישראל, על ההטיה המובנית של שופטים לטובת התביעה ועל דחיקתו לשוליים של עיקרון הספק הסביר. הסדרה ביקרה גם את הפרקליטות על כך שהיא חותרת להרשעה בכל מחיר במקום לשאוף לחקר האמת, ואת המשטרה על העדפת שיטת החקירה הקלאסית, שעניינה הוצאת הודאה מחשוד, על פני החקירה הפורנזית, שמתמקדת במציאת ראיות בשטח. הסדרה הציגה בהרחבה את הודאתו של זדורוב ברצח, אך גם את החקירות שקדמו לה, בהן לכאורה נראים החוקרים כשהם מוסרים לזדורוב, במודע או שלא, פרטים מוכמנים על הרצח שנכללו מאוחר יותר בהודאתו. בנוסף, הסדרה הצביעה על כך שבעוד שלא התגלה כל ממצא פורנזי הקושר את זדורוב לרצח, נמצאו ממצאים אשר מצביעים לכאורה על מבצע אחר, ובראשם שלוש טביעות נעל בדם אשר התגלו בתוך זירת הרצח, ואשר מוסכם על כל הצדדים כי אינן שייכות לזדורוב. טביעות נעל אלה היו אחת הסיבות המרכזיות לכך שחמש שנים לאחר שידור הסדרה, בקשתו של זדורוב למשפט חוזר התקבלה והוא שוחרר למעצר בית עד תום ההליכים.