cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משה צבי סגל (לוחם מחתרת)
בארץ ישראל
לאחר בריחתו של יצחק שמיר מכלא מזרע נפגש שמיר עם סגל ומאיר מדן, מפקדי "ברית החשמונאים". מטרת הפגישה שהתקיימה בבית הכנסת של שכונת זיכרון משה בירושלים הייתה לגייס חברים חדשים ללח"י שכמעט ולא היה פעיל באותה תקופה. בעקבות אותה פגישה הוחלט על הפניית חניכי "ברית חשמונאים" ללח"י. להחלטה זו הייתה משמעות רבה בחזרת הלח"י להוות גורם משמעותי במערכה נגד הבריטים. סגל עצמו היה אחראי על סניף ירושלים של הלח"י.
בזמן המצור על ירושלים במלחמת העצמאות היה הרב סגל חבר ב"ועדת ירושלים".
לאחר הקמת המדינה
בשנים הראשונות לאחר הקמת המדינה היה סגל פעיל במוסדות הפועל המזרחי בירושלים ועבד במשרד הסעד. היה ממקימי ארגון צעירי חב"ד בירושלים. ב-1953 לאחר שהתייעץ עם הרבי מליובאוויטש יצא להתיישבות בכפר חב"ד, שם הקים משק חקלאי ובמקביל שימש כמזכיר הכפר והמועצה האזורית עמק לוד. בהמשך מונה ליו"ר ועד כפר חב"ד. היה פעיל בארגון צעירי אגודת חב"ד ועמד בקשר עם הרבי מלובביץ'.
בשנת 1957 הקים את בית הספר והמכללה לבנות בית רבקה בכפר חב"ד, כשאשתו משמשת כאם הבית. בשנת 1960 העביר את הניהול לידי הרב שמואל חפר.
לאחר מלחמת ששת הימים היה היהודי הראשון שעבר להתגורר בעיר העתיקה בירושלים, הוא התגורר בתוך חצר חב"ד והיה מיוזמי חידוש בית הכנסת צמח צדק בירושלים, ועמד בראש ועד התושבים בעיר העתיקה. עמד בראש תנועת "אל הר ה'" שכללה אישים נכבדים וקראה לשינוי המצב בהר הבית.
בשנת 1968 קיבל מידי נשיא המדינה זלמן שזר את עיטור "עלה" (עיטור לוחמי המדינה), יחד עם ראשי ברית החשמונאים. בתשל"ד (1974) זכה לתואר יקיר ירושלים. נפטר ביום הכיפורים תשמ"ו (1985) והובא למנוחות בבית העלמין בהר הזיתים. עיריית ירושלים קראה על שמו את הכיכר הסמוכה להר ציון.
כתביו
בתקופת שירותו כשומר בגליל בין השנים 1930–1931 פרסם מאמרים בעיתון דואר היום בשם "יומני השומר". מאמריו האידאולוגיים התפרסמו בכתב העת של ברית החשמונאים, "החשמונאי". ב-1985 יצא ספרו האוטוביוגרפי "דור ודור" בהוצאת מערכות.
שמוליק לוי
ביוגרפיה
ב-1989 השתתף לצד דבי ונולי במופע "שפריץ" שביים נסים אלוני והפיקו טדי הפקות בשיתוף עם תיקי הפקות. לאחר עשר הופעות, הצגת המופע הופסקה.
במהלך צילומי הסרט "רשימת שינדלר", נסע להולנד והתאהב בבת המקום. לאחר סיום צילומי הסרט עבר להולנד בעקבות האהבה, וחי שם במשך כשנה. באותה עת, עיבד לתסריט את ספרו של שלמה גיורא שוהם "אוהל המצורעים".
משחק בתיאטרון
ב-1987 גילם את ערב האורג (בעל מלאכה שהופך לחמור) בהצגה "חלום ליל קיץ" מאת שייקספיר שביים מיכאל גורביץ'.
ב-1990 כתב ויצר לצד דודו בן זאב את ההצגה "שד" אותה ביים, שעלתה בפסטיבל עכו וזכתה לציון לשבח.
בתיאטרון הקאמרי
ב-1988 גילם את שפליצקה בהצגה "נכנע ומנוצח" שכתב וביים חנוך לוין. ב-1989 גילם את השומר השיכור ב"מקבת'" מאת שייקספיר שביים מיכאל גורביץ'. ב-1990 גילם את וירשיניק בהצגה "שלוש אחיות" מאת צ'כוב שביים אהרון אלמוג.
בתיאטרון הבימה
ב-1991 גילם את ד"ר איינשטיין בהצגה "רעל ותחרה" מאת ג'וזף קסרלינג שביים רוני פינקוביץ' בתיאטרון הבימה. ב-1992 גילם את לודוביקו בהצגה "אותלו" מאת שייקספיר שביים גדליה בסר. באותה שנה גילם את בובנוב בהצגה "בשפל" מאת מקסים גורקי שביימה אופירה הניג, ואת ברנארד, בן השכן (אברהם מור) בהצגה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר שביים לאסלו מרטון. ב-2004 גילם (לצד שירה גפן) את צייד הפרפרים בהצגה "הכלה וצייד הפרפרים" מאת נסים אלוני שביימה סיגל אבין.
בתיאטרון העברי
משנת 2018 משחק בהצגה "ברית מילה".
משחק בטלוויזיה ובקולנוע
ב-1980 שיחק בסרט "פצעי בגרות 80" שכתב וביים זאב רווח. ב-1993 גילם את וילק חילוביץ' בסרט רשימת שינדלר שביים סטיבן ספילברג. ב-1995 שיחק בסרט הטלוויזיה "שבעה" שכתבה (לצד מירב בן-גוריון) וביימה דינה צבי ריקליס. בין השנים 1996–1997 שיחק בתוכנית הבידור "הערב עם אלי יצפאן" ששודרה בערב שבת בערוץ 2 (טלעד) וכללה אירוחים ומערכונים של יצפאן יחד עם חנן גולדבלט, רמי ורד ועוד. בתוכנית זו גילם בין היתר את מר כץ לצד אלי יצפאן במערכוני "אבנר הנודניק". ב-1998 שיחק קטעי קישור ב"פסטיגל חלומות" שביים חנוך רוזן.
בין השנים 2003–2004 גילם את צדוק בסדרת הטלוויזיה "אסתי המכוערת" שיצר וביים אבי כהן. בחמש השנים שלאחר מכן, שיחק בסדרת המערכונים "קצרים". ב-2007 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "של מי השורה הזאת?" שהנחה עידן אלתרמן ושודרה בערוץ 10.
בשנים 2009–2011 גילם מנהל בית ספר בסדרת הטלוויזיה "אחרי הצלצול" שביים שבתאי קמינר. בין השנים 2011–2016 גילם את נחום בסדרת הטלוויזיה "בנות הזהב" שכתבו אריק שגב ולי גילת וביימה שירילי דשא. בשנת 2012 החל לשחק בתפקיד אבא של נועה בסדרה "משפחה לא בוחרים".
בין השנים 2012–2013 גילם את איקרה, בעלה של זרדה המלך הטיפש של גאליסיה, שמעריץ את אשתו זרדה בסדרת הטלוויזיה "גאליס" שביים עודד רז. ב-2013 גילם את אפרים הקסטר בסדרת הטלוויזיה "אניגמה" שביים מרקו כרמל.
ב-2014 הופיע כדמות הראשית בסדרה "70 מיליון סיבות לעושר" שאותה כתב ויצר, ובסדרה שיחק לצד נתי קלוגר, דב נבון ואחרים.
לוי השתתף גם בסרט הילדים הישראלי "האוצר מעבר לנהר", בתפקיד ברונו. מחודש יולי 2007 ועד אפריל 2014 הופיע בפרסומות של חברת "מימון ישיר" בתור "ג'ק רובינזון". ב-2017 שיחק בסרט הקולנוע "מסע הטבעת" ובסדרת הדרמה "פולמון" בהוט בידור ישראלי בתפקיד משני. ב-2018 התארח בסדרה פמת"א בתפקיד השופט אלעזר. ב-2019–2020 שיחק בעונה הראשונה והשנייה "שב"ס" בכאן 11 ובסדרה "שנות השמונים" ברשת 13.
כתיבה
כתב עשרות תשדירי שירות עבור לשכת הפרסום הממשלתית, ובעיקר עבור בזק וחברת החשמל. עיבד לקולנוע את ספרו של גיורא שוהם: "אוהל המצורעים". יחד עם אולפני מימד, יצר וכתב את תוכנית הבובות "החצר של פוקס" ששודרה בטלוויזיה החינוכית. כתב לתוכניות "זהו זה!" (בין היתר כתב את פינת "הפולניות") ולתוכנית "הערב עם אלי יצפאן". כתב מערכונים רבים לסדרת המערכונים "קצרים" שבה גם כיכב.
יוצר הסדרה "70 מיליון סיבות לעושר", אותה כתב יחד עם דורון צור ושודרה בערוץ 2 בשידורי קשת.
תרגום
ב-1999 תרגם לעברית את המחזה "הזוג המוזר" מאת ניל סיימון שהועלה על במות תיאטרון בית ליסין ב-1999, וב-2008 בתיאטרון הבימה. על תרגום זה, זכה בפרס התיאטרון הישראלי למתרגם השנה.
ב-2000 תרגם את המחזה "ארוחה עם חברים" מאת דונלד מרגוליס, שביים אהד אשכנזי.
ב-2001 תרגם את המחזה "ההוכחה" מאת דייוויד אוברון שביים איל גולדברג בתיאטרון באר שבע.
ב-2002 תרגם את המחזה "אני לא רפופורט" מאת הרב גרדנר ועל עבודה זאת, זכה פעם נוספת בפרס התיאטרון הישראלי למתרגם. באותה שנה, תרגם גם את המחזה "מה עושים עם ג'ני" מאת ד.ר. ווילד שביים רוני פינקוביץ'.
ב-2003 תרגם את המחזה "ריקוד בשישה שיעורים" מאת ריצ'רד אלפיירי שביים אלון אופיר. שנה אחר כך, תרגם את המחזה "אהבה ממבט שלישי" מאת סוזן סנדלר שביים אלון אופיר בתיאטרון בית ליסין, ואת המחזה "אבודים ביונקרס" מאת ניל סיימון שביים רוני פינקוביץ'. ב-2005 תרגם את המחזה "החדר הכחול" מאת דייוויד הייר (המבוסס על המחזה "המעגל" מאת ארתור שניצלר). באותה שנה, החלו בתיאטרון הבימה הופעות "מועדון האלמנות העליזות" מאת איון מנצ'ל, שגם כן, תורגם בידי לוי.
ב-2006 תרגם את המחזה "יחפים בפארק" מאת ניל סיימון שביים לסלי לאוטון.
בימוי
עבור תיאטרון חיפה כתב וביים את ההצגה "גבולות". ההצגה הצליחה, והשתתפה בפסטיבל תיאטרון ברומא. ב-2001 ביים את המחזה "כובע מלא גשם" מאת מייקל גאוצ'ו בתיאטרון חיפה. כמו כן, ביים את ההצגה "האישה שיכולתי להיות" שכתבה ושיחקה ענבל לורי בפסטיבל תיאטרונטו 2007.
חיים אישיים
לוי אב לבן.
מתווה קלינטון
מתווה קלינטון (באנגלית: The Clinton Parameters) הוא השם לקווים מנחים להסדר קבע בין ישראל לפלסטינים, שהציע נשיא ארצות הברית ביל קלינטון בדצמבר 2000.
הרקע למתווה קלינטון היה תחילתה של האינתיפאדה השנייה, כישלון השיחות שנערכו בקמפ דייוויד זמן מה קודם לכן, הבחירות המתקרבות בישראל, הסקרים שהצביעו על תבוסה אפשרית לאהוד ברק, וסיום תקופת כהונתו של קלינטון עצמו, שחפץ לסיים בהצלחה שמונה שנים של מאמצים בזירה המזרח תיכונית. ההצעה הוגשה ב-23 בדצמבר 2000, תוך הדגשה של הנשיא כי היא אינה בת שינוי וכל צד זכאי לקבלה או לדחותה בלבד.
תוכן המתווה
מתווה קלינטון כלל ויתור פלסטיני על זכות השיבה, ומנגד ויתור ישראלי על ריבונות בהר הבית, אם כי הייתה אמורה להישאר בעלות סמלית ישראלית כלשהי באתר, חלוקת ירושלים והעיר העתיקה, והקמת מדינה פלסטינית עצמאית בשטחי יו"ש ועזה, למעט גושי ההתיישבות הגדולים (גוש אדומים, אריאל וגוש עציון), שיסופחו לישראל בתמורה לשטחים בתחומי הקו הירוק.  הנשיא הכתיב לישראלים ולפלסטינים את דבריו בחדר הישיבות הצמוד לחדר הסגלגל בבית הלבן, וביקש לקבל את ההכרעה תוך ארבעה ימים.
תגובת ישראל
זו לשון ההחלטה שנשלחה ליועץ לביטחון לאומי של הנשיא קלינטון, סמואל ברגר:
"החלטתה של ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי בממשלת ישראל מיום 28 בדצמבר 2000 היא כדלקמן:
אף על פי זאת, למרות היותו קו מנחה בהצעות פשרה שונות בשנים האחרונות, מתווה זה איננו מחייב את ממשלות ישראל ועמד בסתירה למדיניותו של אריאל שרון, מחליפו של ברק בראשות הממשלה.
תגובת הפלסטינים
ערפאת, מאידך, נסע אל מובארק ולכל מיני ועדות בין-ערביות להתייעצויות, תוך שמופעל עליו לחץ בינלאומי להסכים למתווה. לבסוף, לאחר עשרה ימים, העבירו אנשיו לבית הלבן תשובה שהיו בה הסתייגויות מרוב הנושאים העקרוניים של המתווה ובכך בעצם שלילת המתווה כולו.
מתוך התגובה הפלסטינית אפשר להבין כי 'מתווה קלינטון' אינו עולה בקנה אחד עם הראייה הפלסטינית לגבי הדרך שבה צריך להיראות הסכם קבע. לטענתם, הסכם קבע אינו רק מסמך המכיל עקרונות כלליים ומעורפלים, אלא כלי מקיף הכולל פרטים, מפות, שיטות ולוחות זמנים לסיום הסכסוך. חוסר הבהירות שמצביעים עליו הפלסטינים בא לידי ביטוי, למשל, בחוסר הגדרת הצרכים הביטחוניים האופרטיביים (הלכה למעשה) של ישראל ובפרק הזמן שישראל תיסוג בו מהגדה.
ואצלב ניז'ינסקי
ואצלב ניז'ינסקי (ברוסית: Ва́цлав Фоми́ч Нижи́нский; בפולנית: Wacław Niżyński; 12 במרץ 1890 – 8 באפריל 1950) היה רקדן בלט וכוריאוגרף רוסי ממוצא פולני. ניז'ינסקי נחשב לגדול הרקדנים הגברים בראשית המאה ה-20, שעשה לו שם בווירטואוזיות של ריקודו, בעוצמה ובעומק של אופי הדמויות שיצר וביכולתו לבצע קפיצות, שהיו משוחררות לכאורה מכוח הכבידה.
ביוגרפיה
ראשית היכרותו של ניז'ינסקי עם הבלט הייתה באמצעות הוריו, שהיו רקדנים בכירים בלהקת האופרה הנודדת סטוב. שנות ילדותו הראשונות עברו עליו במסעות עם הלהקה. בגיל 9 נכנס לבית הספר הקיסרי לבלט בסנקט פטרבורג, בית הספר הראשון במעלה לבלט בעולם. בשנת 1907 סיים את בית הספר והיה לחבר בבלט הקיסרי, כרקדן סולו ולא כחבר בלהקה, כמקובל. הכוריאוגרפית והרקדנית ברוניסלבה ניז'ינסקה הייתה אחותו ועבדה לצדו במשך חלק גדול מן הקריירה שלו. הוא החל לרקוד בלהקת הבלט הקיסרי, בשנת 1909 הופיע בלהקת הבלטים הרוסיים של סרגיי דיאגילב, שתכננה להביא את הבלט הרוסי לפריז, אשר לא ידעה הפקות באיכות שהעלה הבלט הקיסרי. ניז'ינסקי היה לכוכב הלהקה מבין הרקדנים הגברים. הוא זכה בהצלחה רבה בבלטים "פטרושקה" של איגור סטרווינסקי, רוח הורד של קרל מריה פון ובר ושחרזאדה של רימסקי קורסקוב. בשנת 1912 החל ליצור כוריאוגרפיה לבלטים משלו, בהם "אחר הצהריים של פאון" (1912) ו"משחקים" (1913) למוזיקה של דביסי, "טיל אוילנשפיגל" למוזיקה של ריכרד שטראוס (1916). בהצגת "פולחן האביב", למוזיקה של סטרווינסקי (1913), פרצו תגרות באולם בין המתלהבים לבין השוללים בלהט את הסגנון החדש והפראי שהביאו סטרווינסקי וניז'ינסקי לבלט. גם "אחר הצהריים של הפאון" חולל לא מעט סערות ומחלוקות בגלל אופייה המיני במרומז של התמונה האחרונה. "משחקים" היה אמור, במקור, להציג יחסי-גומלין עוגבניים בין שלושה גברים, אך דיאגילב עמד על כך, שהבלט יבוצע על ידי רקדן ושתי רקדניות.
ב-1913 נשא ניז'ינסקי לאישה את רומולה דה פולסקי ההונגריה (בת של אמיליה מרקוש) בעת מסע הופעות עם הלהקה בדרום אמריקה. היא ראתה הצגה של "הבלטים הרוסיים" ב-1912 ולאחר זאת עקבה בדבקות אחר הלהקה ואחר ניז'ינסקי. על אף זאת, לא היה מופתע ממנה כשניז'ינסקי הציע לה להינשא לו, בצרפתית עילגת, כיוון שלשניהם לא הייתה שפה רהוטה משותפת. הנישואים חוללו קרע מיידי עם דיאגילב, שפיטר את ניז'ינסקי מן הלהקה. כיוון ששום מעסיק אחר לא היה בנמצא, ניסה ניז'ינסקי להקים לו להקה משלו, אבל היוזמה לא נחלה הצלחה. הוא נעצר בהונגריה בזמן מלחמת העולם הראשונה והוחזק במעצר בית עד 1916, אז הותר לו לעזוב את המדינה לאחר התערבות של דיאגילב, שרצה שניז'ינסקי ישתתף בסיור בארצות הברית. גם אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד ונשיא ארצות הברית וודרו וילסון תמכו בבקשה לשחררו, בהמרצתו של אוטו קאהן.
לאחר מספר שנות קריירה מזהירה עזב בשנת 1917 את הבמה והתיישב עם משפחתו בשווייץ. מצבו הנפשי התערער בהדרגה, ותוך זמן קצר אושפז בגלל מחלת נפש לשארית חייו, עד למותו בלונדון בשל מחלת כליות.
בתו, קירה, הייתה נשואה למנצח איגור מרקביץ'.
אשתו רומולה ניז'ינסקי כתבה אודותיו את הספר "ניז'ינסקי, אשף המחול" (הוצאת זיו) שלפיו הופק הסרט "ניז'ינסקי" (1980).
סם לייסי
סמואל "סם" לייסי (באנגלית: Samuel "Sam" Lacey; 8 במרץ 1948 – 14 במרץ 2014) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1970–1983. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 10.3 נקודות, 9.7 ריבאונדים, 3.7 אסיסטים, 1.5 חסימות ו-1.3 חטיפות למשחק.
לאחר פרישתו ממשחק הופרשה גופייתו, עם המספר "44", על ידי קבוצת סקרמנטו קינגס.
קריירת מכללות
לייסי נולד בעיר אינדיאנולה שבמיסיסיפי, ובין השנים 1967–1970 למד באוניברסיטת המדינה של ניו מקסיקו. בעונות 1968 ו-1969 העפיל עם קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות ("NCAA Sweet Sixteen"), ובעונת 1970 הוביל אותה לשלב הפיינל פור, לראשונה בתולדותיה. במשחק חצי הגמר הפסידה ניו מקסיקו מול האלופה שבדרך, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), בתוצאה 77–93. בשלוש עונותיו בליגת המכללות העמיד לייסי ממוצעים של 16.3 נקודות ו-14.2 ריבאונדים למשחק.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1970 נלקח לייסי בבחירה החמישית, על ידי קבוצת סינסינטי רויאלס (אשר הפכה בשנת 1972 ל"קנזס סיטי קינגס"). בכל 11 עונותיו בקבוצה שימש כסנטר הפותח שלה, ורשם ממוצעים של 11.1 נקודות, 10.5 ריבאונדים ו-4.0 אסיסטים למשחק. בעונת השתתף בפעם היחידה בקריירה במשחק האולסטאר של ה-NBA, לצד חברו לקבוצה נייט ארצ'יבלד. בעונת העפיל עם קנזס סיטי לשלב גמר האזור המערבי של הפלייאוף, בו הפסידה מול יוסטון רוקטס (1–4).
בעת עזיבתו את הקבוצה בשנת 1981 הוביל לייסי את שחקני מועדון הרויאלס/קינגס בסך משחקים (888), ריבאונדים (9,353), חסימות (1,098) וחטיפות (950) בקבוצה, וניצב במקום השני באסיסטים (3,563) ובמקום הרביעי בנקודות (9,895).
בנובמבר 1981, לאחר שני משחקים בעונת, הועבר לייסי בטרייד לניו ג'רזי נטס בתמורה למייק וודסון. בעונה העוקבת שיחק עבור קליבלנד קאבלירס, ובסיומה פרש ממשחק.
מותו
ב-14 במרץ 2014, שישה ימים לאחר יום הולדתו ה-66, נפטר לייסי בביתו שבקנזס סיטי, מיזורי.
גנדן השקעות
גנדן השקעות (או בשמה הרשמי "גנדן הולדינגס בע"מ"; באנגלית: .Ganden Holdings Ltd) הייתה חברת החזקות בניהולו של נוחי דנקנר. נכון לשלהי 2016, החברה נמצאת בפירוק.
היסטוריה
החברה נוסדה בדצמבר 1999, כחברת החזקות והשקעות על ידי נוחי דנקנר יחד עם אביו, יצחק דנקנר, ואחותו שלי דנקנר-ברגמן, זמן קצר לאחר שמכרו את מניותיהם בחברת דנקנר השקעות, תמורת כ-55 מיליון דולר. החברה גייסה משקיעים נוספים, ביניהם מקס ושאול גילינסקי (אנשי עסקים מדרום אמריקה שהיו שותפים גם בדנקנר השקעות) משפחת שימל, דוידי גילה, עורך הדין אבי פישר, דן טהורי ורפי ביסקר (ששימש כמנכ"ל החברה הבת גנדן נדל"ן).
בתחילת דרכה עיקר השקעותיה של החברה נעשו בתחום הנדל"ן, בישראל ובאירופה. לאחר שנה וחצי של פעילות, השקיעה ב-13 פרויקטים לבניית כ-2,200 יח"ד וקרוב ל-100 אלף מ"ר של שטחי מסחר ומשרדים. כמו כן, ביצעה השקעות בחברות הבורסאיות קרדן נדל"ן, וילאר ונכסי אזורים.
ביוני 2001, ביצעה גנדן גיוס הון לפי שווי של כ-180 מיליון דולר, במסגרתו הצטרפו אליה כמשקיעים דארקו הורבט, משקיע סלובני, אשר השקיע בגנדן כ-15.5 מיליון דולר באמצעות חברת אקטיבה, ואיש העסקים הישראלי צורי דבוש, ממייסדיה של חברת אמבלייז, שהשקיע אז בגנדן כ-6.3 מיליון דולר.
ביוני 2001, חברת גנדן נדל"ן רכשה מחברת אזורים 36% ממניותיה של "נכסי אזורים" תמורת 147 מיליון שקל, ובפברואר 2002, הגדילה את החזקת מ-47% ל-83%. באוקטובר 2003 מכרה הקבוצה את שליטתה ב"נכסי אזורים".
במאי 2003 רכשה גנדן, יחד עם משפחות מנור ולבנת, מהמשפחות רקנאטי וקרסו, את השליטה בקבוצת אי די בי, שהיא אחת מהקבוצות הפעילות והמעורבות ביותר במשק הישראלי וכללה את שופרסל, נייר חדרה, מכתשים אגן תעשיות, נכסים ובניין, גב ים, אלרון, כלל עסקי ביטוח ועוד. מקור המימון העיקרי של גנדן לרכישת השליטה באי.די.בי. הייתה הלוואה מבנק לאומי, מול ההלוואה קיבל לאומי שעבוד על 31% ממניות קבוצת אי די בי. בנק מזרחי טפחות היה מלווה נוסף של גנדן עם שעבוד של 7% ממניות אי די בי. היקף האשראי שקיבלה גנדן מבנק לאומי במהלך השנים הגיעה ל-450 מיליון שקל.
בספטמבר 2012 רכש איש העסקים היהודי-ארגנטינאי אדוארדו אלשטיין 9.5% ממניות החברה תמורת 25 מיליון דולר. העסקה נחתמה בברכת הרב יאשיהו פינטו.
ב-17 בדצמבר 2013 איבדה גנדן את השליטה בקבוצת אי די בי. ב-5 בינואר 2014 קבע בית המשפט המחוזי בתל אביב כי השליטה באי.די.בי תועבר מידיו של דנקנר לשליטת קבוצת אקסטרה-אלשטיין של אדוארדו אלשטיין ומוטי בן משה.
מרכוס האטן
מרכוס אייזיאה האטן (באנגלית: Marcus Isaiah Hatten; נולד ב-13 בדצמבר 1980) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדות הרכז והקלע.
קריירה
האטן נולד וגדל בבולטימור שבמרילנד והחל את הקריירה בשנת 1999 כשייצג את בית ספרו בליגת התיכונים.
עם סיום לימודי התיכון, התקבל לקבוצת הכדורסל של המכללה הקהילתית של טלהאסי בה שיחק כ-70 משחקים והעמיד ממוצעים של כ-20 נקודות למשחק.
לאחר כשלוש שנים עבר לשחק באוניברסיטת סנט ג'ונס בניו יורק ששיחקה בליגת הביג איסט, זכה עמה באליפות ה-NIT, נבחר לחמישיית העונה ולשחקן המצטיין של הליגה.
עם סיום לימודיו נרשם לדראפט ה-NBA, שיחק בליגת ה-CBA עם קבוצת לוס אנג'לס קליפרס אך לא נבחר.
בשנת 2003, חתם בקבוצת סטאל אוסטרוב ויאלקופולסקי, אך שוחרר ממנה וחתם בקבוצת יובי לה פאלמה, בסוף העונה חתם בקבוצת דנוור נאגטס.
בעונת 2004/2005, חתם בקבוצת א.ס. רמת השרון, שיחק איתה במסגרת היורופליג וסייע לה להישאר בליגת העל בכדורסל.
בעונת 2005/2006 חתם בקבוצת גוארוס מליגה המשנה הספרדית, אך שוחרר לאחר כחצי שנה בעקבות סכסוך עם הצוות המקצועי.
לאחר השחרור מגוארוס, חזר לישראל וחתם לשתי עונות בקבוצת הפועל תל אביב, אך שוחרר כעבור עונה אחת לאחר שהמועדון נקלע לקשיים כלכליים לאחר עזיבת ולדימיר גוסינסקי.
בעונת 2006/2007, חתם בקבוצת עירוני אשקלון וזכה עמה בגביע ווינר סל.
בעונת 2007/2008, חתם בקבוצת סקאפטי מליגת העל האיטלקית, ירד איתה לליגת המשנה ושוחרר לאחר שזו נאלצה להיפרד מכל שחקני הסגל הזרים.
בעונת 2008/2009, חתם בניו באסקט ברינדיזי וסייע לה להישאר בליגת המשנה סיים עם ממוצעים של כ-15 נקודות ו-6 ריבאונדים למשחק.
בעונת 2009/2010, חתם בקבוצת קאסאלפוסטרלנגו מליגת המשנה האיטלקית.
בעונת 2010/2011, חתם בקבוצת בלפיוס מונס-אנו מהליגת העל הבלגית, אך שוחרר וחתם לשנתיים בקבוצת קולוסוס רודוס מליגת העל היוונית.
בעונת 2013/2014, חתם בקבוצת מיטלדויטשר מהבונדסליגה.
בעונת 2014/2015, חתם בקבוצת מוניצ'יפל אוראדיה ליגת העל הרומנית.
בעונת 2015/2016, חזר לבונדסליגה וחתם לשנתיים בקבוצת מיטלדויטשר.
מודל (אמנות)
מודל הוא אדם המציג את גופו מול אמן צייר, צלם, פסל או אמן מיצגים, או מול כיתה הלומדת מקצועות אמנותיים אלה, על מנת שיפיקו יצירת אמנות המבוססת על דמות המודל, בלא שיתבססו על הדמיון בלבד.
המודל כמקצוע או פעילות
כשהמודל עובד הוא מתבקש להישאר בתנוחה קבועה ולא לדבר במשך מספר דקות או שעות. לעיתים משמש המודל רק בחלק מתהליך היצירה, שעשוי להיות ממושך למדי, וביתר הזמן מסתפק האמן בתצלומי דיוקן של המודל.
בדרך כלל לא מדובר במקצוע במשרה מלאה, אלא בעיסוק צדדי, אף על פי שישנם אנשים שזהו המקצוע שלהם. מודלים יכולים להיות משני המינים. מודלים בתשלום אינם זוכים בדרך כלל בהכרה, ולרוב נותרים אנונימיים. במקרים אחרים, המודל מהווה השראה לאמן שהיצירה תלויה בנוכחותו, ואז לרוב יש גם התייחסות לזהותו. במקרים אחרים המודלים הם חלק מעולמו הפרטי של האמן, ואינם מקצוענים כלל. המאייר האמריקאי, נורמן רוקוול, השתמש בחברים ושכנים כמודלים לצורך עבודותיו, אם בפרסום מסחרי ואם בעבודתו האמנותית.
כאשר המודל הוא בעצם אדם המבקש לקבל יצירת אמנות המציגה את דמותו, הוא משלם לאמן תמורת עבודתו. במקרים כאלה לא מדובר במודל אלא במזמין "שיושב" לפני האמן. דבר זה היה מקובל בעבר רק בחברה הגבוהה כיוון שעבודת אמנות כזו לא הייתה זולה.
היסטוריה
השימוש במודל החל כנראה ביוון העתיקה. באותה תקופה השתמשו במודלים עם לבוש ובלעדיו כפי שניתן לראות מן הפסלים מאותה תקופה. מאוחר יותר בימי הביניים הופסק כנראה השימוש הזה בגוף העירום, ייתכן בגלל השפעת הנצרות. עם תחילת הרנסאנס חזרו האמנים ונעזרו במודלים לעבודותיהם. נראה כי לאורך התקופות השתנתה ההתייחסות לגוף האדם, ועמה היחס לשימוש בו באמנות.
מודל עירום
מודל עירום הוא מודל המציג את גופו כשהוא עירום, לשם יצירתם של תמונה או פסל.
מודל בצילום
מאז התחלת השימוש בצילום היה גם צורך במודלים לאמנות זו. כיוון שלקח זמן עד שהצילום נחשב אף הוא לסוג של אמנות, היה לאמנים צלמים קושי, בהשגת מודלים, ובייחוד מודלים לעירום. במשך הזמן נקבעו לכך תקנות ששומרות על זכויות המודל לפרטיות. היו מקרים כשמודלים הפכו בגיל מאוחר יותר לכוכבים בזכות עצמם, בהם התעוררו שאלות הנוגעות לזכויות השימוש באותם צילומים, כיוון שערכם עלה, וזאת בזכות ההתפתחות של המודל ולא עליית חשיבותו של הצלם.
אכלזיה
אכלזיה (באנגלית: Achalasia, מיוונית: a + khalasis - חוסר יכולת של השריר להשתחרר) היא מחלה נדירה של הוושט.
המחלה מאופיינת בקיומם של שני פגמים:
הסיבה לפגמים אלו היא ירידה במספר תאי הגנגליון ונוכחות גופיפים ע"ש Lewy בתוך תאי הגנגליון הקיימים. כתוצאה מההתכווצות של החלק התחתון של הוושט, החלק האמצעי והעליון מורחבים מאוד והשכבה השרירית של מקטעים אלו היא מוגדלת (היפרטרופית).
חולים באכלזיה סובלים מקושי בבליעה (דיספגיה). עקב המזון שהצטבר והחיידקים המפרקים אותו יש ריח רע מהפה, ולעיתים הם סובלים מכאב. אצל חלק מחולים אלו מתפתחת דלקת סימפונות כתוצאה משאיפה של חלקיקי מזון. בנוסף, שיעור השכיחות של סרטן הוושט, בעיקר קרצינומה קשקשית (SCC), גבוה יותר בחולים אלו, כתוצאה מלחצים בגלל חוסר מעבר המזון, פגיעה חוזרת ודיספלזיה של התאים אשר עלולים לעבור התמרה סרטנית. עם הזמן יכולה להיווצר פיברוזיס של דופן הוושט, יחד עם דלקת והתכייבויות (יצירת כיבים).
מבחינה מיקרוסקופית, לא ניתן למצוא גנגליונים בין סיבי השריר של הוושט. הטיפול הרפואי הוא ניתוח או באמצעות בוטוליניום טוקסין אשר גורם להרפיה של הספינקטר (הסוגר) התחתון בוושט - הזרקות אלו מספקות הקלה בתסמינים למספר חודשים.
המחלה יכולה להיות ראשונית או נרכשת:
שלמה קפלן
שלמה קפלן (16 במרץ 1908 – 6 ביוני 1974) היה מנצח מקהלות ומורה למוזיקה ישראלי, מנהל המדור למוזיקה במרכז לתרבות ולחינוך של ההסתדרות (1951–1974).
קורות חייו
שלמה קפלן נולד בשנת 1908 בעיר ביאליסטוק שבפולין הרוסית, בנם של ציפה לבית גליק וגרשון, חזן ומנצח מקהלה ברוז'ינוי. למד ב"חדר", בבית ספר עממי ובבית ספר תיכון, וכן מוזיקה אצל המנצח ברמן. הצטרף לתנועת הנוער "החלוץ הצעיר" וארגן בה מקהלה.
בשנת 1926 עלה לארץ ישראל והצטרף לקבוצת חלוצים שהקימה את בית עובד. בערבים ארגן והדריך מקהלה. המלחין יואל אנגל, שהתרשם מעבודתו עם המקהלה, המליץ עליו בפני פרופ' דוד שור. קפלן למד בקונסרבטוריון של פרופ' שור ואצל מנשה רבינא ושר במקהלת האופרה הארצישראלית של מרדכי גולינקין. משנת 1929 היה פעיל בתחום המוזיקה המקהלתית בפתח תקווה. במקביל לעבודתו כמנצח על מקהלת בית הכנסת הגדול שם, הקים מספר מקהלות, שמהן צמחה בהמשך מקהלת השרון, גוף גדול בן כ-300 זמרים בניצוחו. בשנת 1942 החל לנצח על מקהלות בתל אביב ומשנת 1945 עד מותו חי ועבד בעיר זו. הוא ניצח על מקהלות שונות, היה מנצחה הקבוע של מקהלת האופרה הישראלית ויחד עם יצחק גרציאני חידש את מקהלת צדיקוב.
קפלן היה מורה ומחנך, שהקנה ידע ואהבת מוזיקה ושירה לתלמידים רבים, בכפר מל"ל, בפתח תקווה ובתל אביב.
קפלן שימש עוזרו של נסים נסימוב, המנהל-המייסד של מדור המוזיקה במרכז לתרבות ולחינוך של ההסתדרות, ולאחר פטירתו של נסימוב ב-1951 כיהן כמנהל המדור במשך יותר משני עשורים, עד מותו (אחריו כיהן בתפקיד זה הנרי קלאוזנר). בתוקף תפקידו פעל לקידום שירת המקהלה בארץ בכלל ובהתיישבות העובדת בפרט. שלמה קפלן טיפח את תחום ניצוח המקהלות ודאג להמשך קיומו. אחד ממפעליו החשובים היה הרחבתה של הוצאת הספרייה למוזיקה ע"ש נסים ניסימוב של המרכז לתרבות ולחינוך, לאיסוף יצירותיהם של מלחיני הארץ. מאות יצירות ועיבודים למקהלה ראו אור בהוצאה זו.
כמו כן היה המנהל המוזיקלי המייסד של הזמריה, ושימש בתפקיד זה בכל כינוסיה עד מותו.
היה מוותיקי פעילי אקו"ם וחבר הוועד הארצי של האיגוד הארצי של המוזיקאים.
בנו הבכור מנישואיו הראשונים, אברהם קפלן, ממשיך בדרכם של סבו ואביו כמנצח מקהלות בארצות הברית. קפלן נישא בשנית לרחל לבית קנטרוביץ (ממייסדי פתח תקווה) ולשניים נולדו שלוש בנות: רותי, צפירה ויעל (גילר).
שלמה קפלן נפטר באופן פתאומי מהתקף לב בט"ו בסיוון ה'תשל"ד, בגיל 66. נטמן בבית העלמין קריית שאול. אלמנתו רחל נפטרה ב-2004.
על שמו רחוב בתל אביב.
פג
פג הוא תינוק שנולד בלידה מוקדמת, טרם השבוע ה-37 של ההיריון. לידה רגילה מתרחשת לרוב סביב השבוע ה-40 של ההיריון.
אף על פי שידועים מספר גורמים היכולים להביא להולדת פג (ראו להלן), לא ידועים הגורמים לכמעט חצי מלידות הפגים.
בעקבות ההתקדמות הגדולה בהבנת הבעיות בפג כמו פיתוח טכנולוגי, אחוז תמותת הפגים ירד משמעותית. עם זאת, אחוז הפגים הנולדים גדל.
בישראל, כשבעה אחוז מההריונות מסתיימים בלידת פג.
טיפול
לאחר הלידה מובא הפג למחלקה מיוחדת בבית החולים, מחלקת פגים, שבה מקבלים הפגים טיפול הייחודי למצבם. במחלקה נשמרים חלק מהתינוקות באינקובטורים, מעין עריסה סגורה שתפקידה הוא לדמות ככל שניתן את סביבת ההתפתחות הטבעית של התינוק בבטן אמו, ובכך לתרום לגדילתו ולחיזוקו. באינקובטור ניתן לקבוע את הטמפרטורה, וכן הוא מהווה סביבה היגיינית ונקייה מחיידקים, למניעת זיהומים. במקרים מסוימים מסופק לתינוק באינקובטור גם חמצן, אם התינוק אינו מסוגל לנשום בעצמו.
ישנן שתי דרכי טיפול עיקריות בלידה מוקדמת: השהייה של הלידה עד כמה שניתן, או היערכות ללידת התינוק לפני הזמן, כפג. משתמשים בשתי הטקטיקות גם יחד. בדרך כלל מנסים הרופאים לעכב את הלידה ככל שניתן, להיערך ללידת הפג ולדאוג שסיכויי הישרדותו יהיו גבוהים.
עיכוב הלידה המוקדמת הוא האפשרות המועדפת. כך נותנים לעובר את מירב הזמן 'להתכונן', ולמערכות גופו להתפתח בטרם יציאתו לעולם. ישנן מספר שיטות שבהן משתמשים כדי לעכב את הלידה: האחת היא מנוחה מוחלטת של האם, בלי לצאת מהמיטה ובלי לזוז (שמירת היריון). שכיבה על הצד, במצב אופקי מפחיתה את הלחץ על צוואר הרחם. כשיורד הלחץ על הרחם יש פחות התכווצויות רחם. תזונה מתאימה ובעיקר הוספת מים חשובה מאוד; התייבשות גורמת להתכווצויות ברחם. בנוסף, ישנן מספר תרופות נגד התכווצויות הרחם (לדוגמה: מגנזיום).
לא תמיד ניתן לעכב לידה מוקדמת. במקרים שבהם הלידה מתבצעת מוקדם מאוד, עלול לקרות מצב שבו מערכת הנשימה או מערכת העיכול של התינוק עדיין לא התפתחו; במקרים כאלה מקבל התינוק באינקובטור אספקת חמצן ומזון לתוך הווריד, בהתאם לצרכיו.
יכולת הישרדות
ב-2016 נולד פג בשבוע ה-22 גם בבית החולים איכילוב בישראל, ושרד.
היבטים מוסריים
ליציאת התינוק לעולם בגיל מוקדם כל כך יש השלכות לעתידו גם אם הוא שורד. מערכות גופו של התינוק אינן מפותחות כראוי, והסיכון לסיבוכים לטווח קצר וארוך גדל ככל שהתינוק נולד בשבוע מוקדם יותר ובמשקל קטן יותר.
מסיבות אלה ישנם ויכוחים מוסריים רבים לגבי טיפול בפגים שנולדו בשבועות מוקדמים. ישנם הטוענים שאין טעם לטפל בפג שנולד מוקדם מדי והסיכון לסיבוכים קשים גדול, משום שהוא סובל סבל מיותר, וגם אם ישרוד, סביר שימשיך להרגיש את השלכות הלידה המוקדמת כל חייו, ולכן הם תומכים באי-הנשמת התינוק במקרים שבהם סיכויי ההישרדות קטנים.
מאידך, אנשים התומכים בטיפול בפגים בכל מצב טוענים שצריך לעשות הכול כדי להציל את חייו של התינוק, ושסבל עתידי או סבל בזמן מסוים הם כאין וכאפס לעומת הישרדותו.
סוף עונת התפוזים - סיפורו של הרוק הישראלי
סוף עונת התפוזים – סיפורו של הרוק הישראלי היא סדרת טלוויזיה תיעודית בת 12 פרקים אשר עלתה לשידור לראשונה בשנת 1998 בערוץ הראשון.
הפקה
הסדרה, אשר הייתה אחד הפרויקטים של הערוץ הראשון לציון שנת היובל למדינה, עקבה אחר התפתחות סצנת הרוק הישראלי על שלל הזרמים והיוצרים הבולטים בו לאורך 50 השנים הראשונות של המדינה. את הסדרה יצר יואב קוטנר יחד עם גידי אביבי, עמי אמיר, אריק ברנשטיין וגבריאל ביבליוביץ'. קוטנר גם ערך את הסדרה ושימש כקריין, וקיים את רוב הראיונות אשר שולבו בפרקים.
בסדרה נעשה שימוש בקטעי ארכיון רבים, חלקם נדירים, הן בחומר מצולם והן בהקלטות קול. רוב פרקי הסדרה ליוו את פועלם של מספר אמנים והרכבים, כאשר רק שלושה פרקים התמקדו בהרכב או אמן מסוים ומשפיע במיוחד – אריק איינשטיין (פרק 2), להקת כוורת (פרק 3) ושלום חנוך (פרק 10). הסדרה נקראת על שם האלבום "סוף עונת התפוזים" של להקת תמוז, כאשר שיר הנושא מושמע גם בפתיח של כל פרק. הסדרה זכתה לאהדת הביקורות והצופים ובשנת 1999 זכה יואב קוטנר בפרס תמוז על עריכת הסדרה.
שידורים
מאז שידורה הראשון, הסדרה שודרה בשידורים חוזרים מספר פעמים בערוץ הראשון ובערוץ 33, וכן בערוץ HOT בידור ישראלי. בשנת 2012 הועלתה הסדרה לצפייה ישירה באתר וואלה!. בשנת 2013 שודרה הסדרה בערוץ 24, כאשר הפעם לוותה בתוכנית "בחזרה לסוף עונת התפוזים", בה אירח קוטנר מוזיקאים שהופיעו בסדרה המקורית וכן יוצרים צעירים לדיון בשינויים שהתרחשו מאז יצירתה. בשנת 2015 שודרה הסדרה גם בערוץ 20. בשנת 2017 החלה משודרת גם בערוץ 8 והועלתה גם לשירות ה-VOD של הוט.
נכון ל-2023, הסדרה זמינה לצפייה במלואה באתר "כאן ארכיון" של תאגיד השידור הישראלי.
ויטו וולטרה
ויטו וולטרה (באיטלקית: Vito Volterra; 3 במאי 1860 – 11 באוקטובר 1940) היה פיזיקאי ומתמטיקאי יהודי-איטלקי. ידוע בעיקר בתרומתו לביולוגיה מתמטית ותורת המשוואות האינטגרליות.
קורות חיים
נולד באנקונה, אז חלק ממדינת האפיפיור, למשפחה יהודית ענייה. כבר בילדותו הפגין יכולת מתמטית מפותחת. למד באוניברסיטת פיזה, שם הושפע על ידי אנריקו בטי. בפיזה, מונה לפרופסור למכניקה בשנת 1883. שם התחיל לפתח את תורת הפונקציונלים שהובילה אותו לתורת המשוואות האינטגרליות והמשוואות הדיפרנציאליות-אינטגרליות. תרומתו לתחום מסוכמת בספרו תורת הפונקציונלים, משוואות אינטגרליות ומשוואות דיפרנציאליות-אינטגרליות שהתפרסם בשנת 1930.
בשנת 1892 מונה לפרופסור למכניקה באוניברסיטת טורינו ובשנת 1900 כפרופסור לפיזיקה מתמטית באוניברסיטת רומא לה ספיאנזה. הייתה זו סוף תקופת איחוד איטליה ('ריסאורגימנטו' באיטלקית) וכשמדינת האפיפיור סופחה על ידי איטליה, וולטרה שמח על כך. הוא נבחר כסנטור לסנט האיטלקי בשנת 1905. באותה שנה הוא התחיל בפיתוח התאוריה שלו אודות נקעים בגבישים, שלימים היותה הבסיס להבנת התנהגותם של חומרים שבירים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הצטרף לצבא האיטלקי ועבד בפיתוח ספינות אוויר תחת ג'וליו דואה, כל זאת אף שהיה כבר בשנות ה-50 לחייו. הוא הגה את רעיון השימוש בהליום במקום מימן הדליק וכישרונו כמנהיג אף עזר לו לארגן ייצור ספינות אלו בפועל.
דאנקן מקנוטון
דאנקן אנדרסון מקנוטון (באנגלית: Duncan Anderson McNaughton; 7 בדצמבר 1910 - 15 בינואר 1998) היה אתלט קנדי, אלוף אולימפי בקפיצה לגובה.
ויטו וולטרה
קורות חיים
לאחר מלחמת העולם הראשונה התעניין ביישום רעיונות מתמטיים בתחום הביולוגיה. הוא המשיך והעמיק את עבודתו של פייר פרנסואה ורהולסט בתחום. התוצאה המפורסמת ביותר מתקופה זו היא משוואות לוטקה-וולטרה, זוג משוואות דיפרנציאליות המתארות מודל התנהגות של אוכלוסיות טורף-נטרף.
דאנקן מקנוטון
ביוגרפיה
מקנוטון נולד בקורנוול שבאונטריו וגדל בוונקובר. בבית ספר תיכון הצטיין בכדורסל ובאתלטיקה. הוא בוגר תואר ראשון בגאולוגיה מאוניברסיטת דרום קליפורניה ותואר שני מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה. הוא עבד במכון הגאולוגי של קנדה.
ויטו וולטרה
קורות חיים
בשנת 1922 הצטרף לקבוצת המתנגדים לתנועה הפאשיסטית ולעומד בראשה, בניטו מוסוליני. ב-1932 היה אחד מ-12 פרופסורים בלבד (מתוך 1,250) שסירבו להצהיר אמונים למשטר הפשיסטי. בשנות ה-30 הוא שלח גלויה לחברו עליה נכתב 'אימפריות מתות, אבל המשפטים של אוקלידס נשארים צעירים לנצח'. בעקבות סירובו להצהיר על נאמנותו לפשיסטים הוא נאלץ להתפטר מהאוניברסיטה ומהחברות בארגונים מדעיים ובילה את שארית ימיו מחוץ לאיטליה. לרומא הוא חזר רק קצת לפני מותו ב-1940.
ויטו וולטרה היה אביו של אדוארדו וולטרה, היסטוריון חוקר של החוק בתקופה הרומאית, שהנהיג ארגון פרטיזנים איטלקי בתקופת מלחמת העולם השנייה ופיקד על פעולות להצלת יהודים.
דאנקן מקנוטון
אלוף אולימפי
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה מקנוטון במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.97 מטר, לפני חברו הקרוב מהאוניברסיטה בוב ואן אוסדל מארצות הברית וסימאון טוריביו מהפיליפינים בתוצאה של 1.97 מטר.
שנה לאחר המשחקים, מדליית הזהב של מקנוטון נגנבה ממכוניתו וחברו ואן אוסדל שעבד בתור רופא שיניים יצק עבורו מדליית זהב חדשה לפי מדליית הכסף שבה זכה. חברותם נשמרה עד למותו של ואן אוסדל בשנת 1987.
במלחמת העולם השנייה שרת מקנוטון בחיל האוויר המלכותי של קנדה. לאחר המלחמה קיבל תואר דוקטור בגאולוגיה מאוניברסיטת דרום קליפורניה. הוא סייע בחיפושי נפט וגז באמדאוס באסין שבדרום הטריטוריה הצפונית ובאוסטרליה המערבית ובפאלם ואלי שבטריטוריה הצפונית.
בשנת 1998 נפטר מקנוטון בביתו שבאוסטין, טקסס.
טרנסנפט
טרנסנפט היא חברת מונופול המחזיקה בצינורות הנפט של רוסיה, והיא החברה הגדולה מסוגה בעולם. החברה מתפעלת צינורות נפט באורך של יותר מ-70 אלף קילומטר, ואחראית להספקת 90% מהנפט ו-30% ממוצרי הנפט המיוצרים ברוסיה. מטה החברה נמצא במוסקבה. מאז 2007, נשיא טרנסנפט הוא האוליגרך הרוסי ניקולאי טוקרב.
היסטוריה
החברה הוקמה ב-14 באוגוסט 1993. ב-2007 החליט הפרלמנט הרוסי בחוק להתיר לחברה ולגזפרום להקים יחידות אבטחה חמושות.
בעקבות סיפוח חצי האי קרים ב-2014 השיטו האיחוד האירופי וארצות הברית סנקציות על חברות רוסיות בתעשיית הנפט בהן טרנסנפט.
בנובמבר 2010 חשף הבלוגר הרוסי אלכסיי נבלני פרשת מעילה בחברה, הקשורה לפרויקט הקמת צינור הנפט מזרח סיביר–האוקיינוס השקט, שבעקבותיה הפסידה החברה 4 מיליארד דולר.
ב-2016 רכשה החברה את מגדל האבולוציה תמורת מיליארד דולר.
מועצה אזורית גזר
מועצה אזורית גזר היא מועצה אזורית באזור השפלה ליד הערים מודיעין, רחובות, ורמלה. המועצה קיבלה מעמד מוניציפלי בשנת 1949. שמה של המועצה האזורית הוא כשם העיר הקדומה "גזר" אשר מיקומה הוא בתל גזר הממוקם בשטח המועצה. בתחומי המועצה 25 יישובים אשר רובם מושבים. בתחומי המועצה עשרה בתי־ספר. כמו כן בתחום המועצה שוכן מחנה שורה.
משרדי המועצה שכנו בעבר בקיבוץ נען. משנת 1982 עבר משכן המועצה האזורית לבית חשמונאי (יישוב במועצה). במועצה חברים 29 חברי מועצה, ובראשם עומדת רותם ידלין.
גבולות
גבולות שטח השיפוט של המועצה הם:
בתי ספר יסודיים
בתחומי המועצה ישנם שישה בתי ספר יסודיים, בהם לומדים כ-2,000 תלמידי המועצה ועוד כ-300 תלמידי חוץ.
בתי ספר תיכוניים
בתחומי המועצה ישנם ארבעה בתי ספר תיכוניים:
שכחה (מתנות עניים)
מצוות שכחה היא אחת מחמש מתנות העניים שצוותה התורה להשאיר לעניים בשדה ובמטע. על פי המצווה, כאשר בעל השדה או פועליו שוכחים לאסוף את אחד העומרים שבשדה, או לקטוף את פרותיו של אחד העצים במטע, אסור להם לשוב לאסוף את היבול שנשכח לאחר שעברו ממנו הלאה, אלא חובה להשאירו לעניים.
מקור המצווה
מצוות שכחה מופיעה בפרשת כי תצא שבספר דברים:
הפסוק השני אמנם עוסק במצוות פאה באילנות, אך חז"ל למדו מהמילה "לא תפאר אחריך" שנרמזה כאן גם מצוות שכחה באילנות. וכך נפסק להלכה ברמב"ם ובשאר הפוסקים.
דיני המצווה
חז"ל למדו מהפסוקים העוסקים ב"עומר בשדה" וב"כי תחבוט זיתך", שמצוות השכחה קיימת הן בשלב קציר השדה וקטיף הפירות, והן בשלב איסוף העומרים והפירות מהשדה והפרדס. עוד למדו חכמים מהפסוקים, שמצוות השכחה קיימת רק כאשר נשכח עומר בשדה, שנפחו הוא עד סאתיים, אך אם היה זה עומר גדול, שנפחו עולה על סאתיים, הרי ששכח גדיש ולא עומר, ואין עליו חובה להשאירו לעניים אלא רשאי לשוב ולקחתו לעצמו. כמו כן, אם שכח שלושה עומרים רצופים, אף שנפחם המצטבר לא מגיע לסאתיים, אינם נחשבים לשכחה, והם של בעל השדה. וכן אם שכח שלושה עצים רצופים - אין זו שכחה. וכן אם שכח עץ בעל שם מיוחד, מצד טיב פירותיו או מיקומו - אין זו שכחה, שבעליו זוכרו תמיד, גם מבלי לראותו.
ייחודיותה של המצווה
מצווה זו ייחודית כיוון שהיא מתקיימת כתוצאה מטעות של מקיימה, ואי אפשר להתכוון לקיים אותה. על רקע זה מסופר בתוספתא על אדם ששמח שמחה יתירה על שנפלה בידו מצווה זו:
ארנה נאס
בכך הוא הבחין בין מה שהוא כינה חשיבה אקולוגיה "עמוקה" ואקולוגיה "רדודה". בניגוד לפרגמטיות התועלתנית הרווחת של עסקים וממשלות מערביות, הוא דגל בכך שהבנה אמיתית של הטבע תצמיח נקודת מבט שמעריכה את הערך של המגוון הביולוגי, תוך הבנה שכל יצור חי תלוי בקיומם של יצורים אחרים. ברשת המורכבת של יחסי הגומלין שהיא עולם הטבע.
ביוגרפיה
נאס נולד בסלמדאל, אוסלו, נורווגיה, בנם של כריסטין (דקה) ורגנאר אייד נאס. אביו היה בנקאי מצליח, ואחיו הצעיר של בעל האונייה Erling Dekke Næss. לנאס היו שני ילדים מאשתו הראשונה אלסה והיה דודו של מטפס ההרים ואיש העסקים ארן נאס הבן (1937–2004).
בשנת 1939, נאס היה האדם הצעיר ביותר שמונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת אוסלו והפרופסור היחיד לפילוסופיה במדינה באותה תקופה.
נאס היה מטפס הרים ידוע, שב-1950 הוביל את המשלחת שעשתה את העלייה הראשונה של טיריך מיר בפקיסטן. בקתת טברגשטיין במסיף Hallingskarvet מילאה תפקיד חשוב בשם הפילוסופיה של נאס, "אקוסופיה T", שכן ה-"T" מייצגת את בקתת ההרים שלו טברגשטיין.
בשנת 1958, הוא ייסד את כתב העת הבינתחומי לפילוסופיה Inquiry. ב-1970, יחד עם מספר רב של מפגינים, הוא כבל את עצמו לסלעים מול Mardalsfossen, מפל בפיורד נורווגי, וסירב לרדת עד שהתוכניות לבניית סכר בוטלו. אף על פי שהמפגינים נסחפו על ידי המשטרה והסכר נבנה בסופו של דבר, ההפגנה השיקה שלב אקטיביסטי יותר של איכות הסביבה הנורווגית.
בשנת 1996, הוא זכה בפרס הנורדי של האקדמיה השוודית, הידוע כ"נובל הקטן". בשנת 2005 הוא עוטר כמפקד עם כוכב המסדר אולף הקדוש על עבודה מועילה חברתית. נאס היה מועמד פוליטי שולי במפלגת הירוקים הנורווגית ב-2005.
פילוסופיה
ספרו של נאס משנת 1936 Erkenntnis und wissenschaftliches Verhalten (קוגניציה והתנהגות מדעית) עסק נושאים רבים המוכרים בפילוסופיה האנליטית שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
במאה ה-21, נאס הוכר על ידי דורות חדשים יותר של פילוסופים כחלוץ של "פילוסופיה ניסיונית" (מונח שנאס עצמו השתמש בו) למחקר הסמנטיקה האמפירי שלו. אחד הפרסומים המוקדמים של נאס על פילוסופיה ניסיונית היה Truth" as Conceived by Those Who Are Not Professional Philosophers ("'האמת' כפי שהוגה על ידי אלה שאינם פילוסופים מקצועיים") משנת 1938.
יצירתו הפילוסופית העיקרית של נאס משנות החמישים הייתה Interpretation and Preciseness (פרשנות ודייקנות) משנת 1953. בחיבור זה נעשה יישום של תורת הקבוצות לבעיות של פרשנות השפה, תוך הרחבת עבודתם של סמנטיקים כמו צ'ארלס קיי אוגדן ב"משמעות המשמעות". דרך פשוטה להסביר זאת היא שכל אמירה נתונה (מילה, ביטוי או משפט) יכולה להיחשב כבעלת פרשנויות פוטנציאליות שונות, בהתאם לנורמות השפה הרווחות, המאפיינים של אנשים או קבוצות משתמשים מסוימות, ומצב השפה שבו האמירה התרחשה. יש לנסח את הפרשנויות השונות הללו בשפה מדויקת יותר המיוצגת כתת-קבוצות של האמירה המקורית. לכל תת-קבוצה יכולה, בתורה, להיות תת-קבוצות נוספות (תאורטית עד אינסוף). היתרונות של המשגה זו של פרשנות הם שונים. היא מאפשרת הדגמה שיטתית של פרשנות אפשרית, המאפשרת הערכה שלהן הן "הפרשנויות הסבירות" יותר ופחות. זהו מכשיר לוגי להדגמת עמימות שפה, הכללה מיותרת, קונפלציה, פסאודו-הסכמה ותקשורת יעילה.
המלצות לדיון ציבורי
בשנת 1966 נאס פיתח ספר לימוד פשוט ומעשי המגלם את היתרונות הללו, בשם Communication and Argument: Elements of Applied Semantics (תקשורת וויכוח: אלמנטים של סמנטיקה יישומית), שהפך למבוא מוערך לדיבייט או ל"לוגיקה מדוברת", ושימש במשך עשורים רבים כתנאי בל יעבור לבחינת ההכנה באוניברסיטת אוסלו, שנודעה מאוחר יותר בשם "exphil" (קיצור של examen philosophicum).
הספר כלל את המלצותיו אובייקטיבי. נאס טען כי יש לדבוק במספר עקרונות או סייגים כדי להפוך דיונים פוריים ונעימים ככל האפשר:
אקוסופיה T ופילוסופיה עמוקה
אקוסופיה T (Ecosophy T), להבדיל מאקולוגיה עמוקה, הייתה במקור שמה של הפילוסופיה האישית של נאס. אחרים כמו וורוויק פוקס פירשו את האקולוגיה העמוקה כמחויבות לאקוסופיה T, האמונות האישיות של נאס. האות "T" מורה על השם "טברגשטיין" (Tvergastein), שהיא בקתת הרים שבה נאס כתב רבים מספריו. נאס גרס שכמותו, כל אחד צריך לפתח את הפילוסופיה שלו.
ניתן לסכם את האקוסופיה של נאס כמימוש עצמי. לפי נאס, לכל יצור, בין אם מדובר באדם, בעל חיים או צומח, יש זכות שווה לחיות ולפרוח. נאס קובע כי באמצעות מימוש עצמי בני אדם יכולים להפוך לחלק מהמערכות האקולוגיות של כדור הארץ. לפי פרשנותו של טימותי לוק, המקסימה של נאס היא שכל ההשלכות האתיות של מימוש עצמי נמדדת כך שאם אדם אינו יודע כיצד התוצאות של מעשיו ישפיעו על יצורים אחרים, אסור לו לפעול.
אי די בי חברה לאחזקות
בשליטת משפחת רקנאטי ומשפחת קרסו
החברה נוסדה בשנת 1969 כחברת החזקות, כשותפות של בנק דיסקונט והחברה הכלכלית לארץ ישראל, לצורך החזקת מניות בנק דיסקונט והחברה הכלכלית. קבוצת אי די בי הייתה אז בבעלות ומשפחת קרסו. השקעות החברה, דרך החברות הבנות שלה, כללו בנקים, מפעלי תעשייה, חברות ספנות, בנייה, חקלאות ועוד. ב-1981 נוסדה חברת הבת אי די בי פיתוח כדי לשמש לקבוצה זרוע השקעות בנכסים שאינם בנקאיים.
מסוף שנות ה-70 ועד 1983 הייתה מניית החברה אחת מהמניות שווסתו במסגרת ויסות מניות הבנקים, וסופה שהוכנסה להסדר מניות הבנקים, אף שהחברה החזיקה גם בהשקעות שאינן בנקאיות. לאחר שגובש הסדר מניות הבנקים ויצא לדרך, הוצאו ממנה מניות בנק דיסקונט והועברו לבעלות המדינה, ובסופו של דבר הונפקו לציבור. השליטה בחברה עצמה נשארה בבעלות משפחות רקנאטי וקרסו. ב-2001 רכש איש העסקים אליעזר פישמן כ-5% ממניות החברה.
בשליטת נוחי דנקנר
במאי 2003 נרכש גרעין השליטה של החברה על ידי גנדן השקעות שבשליטת נוחי דנקנר, משפחת מנור יבואנית פיג'ו וסיטרואן ובעלת השליטה בבנק אגוד, ומשפחת לבנת, בעלת השליטה בקבוצת תעבורה.
החברה נחשבה לקונצרן הגדול במשק הישראלי. היא השקיעה בתחומים נרחבים ומגוונים,  בעיקר בענפי התקשורת, הנדל"ן, הפיננסים והמסחר. עם החברות המוכרות שהיו בשליטתה נמנו חברת התקשורת "סלקום", הרשת הקמעונאית "שופרסל", חברת הביטוח "כלל ביטוח", חברת האגרוכימיה "מכתשים אגן", חברת המלט "נשר", חברת הנדל"ן "נכסים ובניין" ומפעלי נייר חדרה.
את אחזקותיה החזיקה באמצעות חברת הבת אי די בי חברה לפיתוח, שהייתה חברה ציבורית עד ל-26 בפברואר 2009. ביום זה הגישה החברה הצעת רכש למחזיקי המניות מקרב הציבור בסך של 41 ש"ח למנייה. מרבית המחזיקים במניות החברה, שהיו בעיקר משקיעים מוסדיים, נענו להצעת הרכש, ואי די בי פיתוח נמחקה מהמסחר בבורסה.
דרך אי די בי פיתוח שלטה החברה ב"השקעות דיסקונט", ב"כלל עסקי ביטוח" ובכלל תעשיות. ירידת ערך של חלק ניכר מהחזקותיה, בתחילת העשור השני של המאה ה-21, והפסדים גדולים, בעיקר על השקעותיה בבנק השווייצרי קרדיט סוויס ובפרויקט הדגל של הקמת מלון בלאס וגאס, הביאה לכך שהיקף חובות החברה עלה על שווי החזקותיה. בעקבות זאת מכרה החברה ביולי 2012 את כלל תעשיות (49% ממניות החברה) תמורת 1.275 מיליארד ש"ח.
מאז מכירת כלל תעשיות ועד מאי 2014 החזיקה החברה רק ב"השקעות דיסקונט" וב"כלל עסקי ביטוח", ודרכן בשאר חברות הקבוצה שנותרו בידה.
למרות המכירה של כלל תעשיות, נכון לאוגוסט 2012 נסחרו איגרות החוב של החברה בתשואה לפדיון של בין 50% ל-100% ועלה  חשש שהתברר כמוצדק, כי החברה תגיע לחדלות פרעון. הדו"חות שפרסמה החברה לרבעון השני של 2012 הציגו הפסד של 1.27 מיליארד ש"ח, וכללו הערת עסק חי. בספטמבר 2012 החברה לא העבירה במועד תשלום למחזיקי אג"ח סדרה ב' של החברה. כתוצאה מכך חברת "מעלות" הורידה את דירוג המנפיק של החברה ל-"SD" (חדלות פרעון סלקטיבית), את דירוג אג"ח סדרה ב' ל-"D" (חדלות פרעון), ואת דירוג שאר סדרות האג"ח ל-"CC".
הסדר החוב
לאחר השקעה כושלת של חברות בקבוצה בקרדיט סוויס (השקעה אשר תחילה הניבה רווחים נאים ולאחר מכן ספגה הפסדים כבדים) ולאחר צניחה בערכן של חלק מהחזקות הקבוצה, התברר לקראת סוף 2012 שחברת אי. די. בי אחזקות לא תוכל לעמוד בהתחייבויותיה לבעלי איגרות החוב שלה. החובות של הקבוצה כולה לא היו רק לבעלי איגרות חוב מהציבור הישראלי אלא גם חובות של מאות מיליוני ש"ח לבנקים הישראלים בנק לאומי, בנק הפועלים, בנק דיסקונט ובנק מזרחי-טפחות, גורמים מוסדיים ישראלים (למשל קרנות פנסיה) וכן למספר בנקים וגורמים בחו"ל. לאי. די. בי אחזקות היו גם חובות  לבנק לאומי (כ-100 מיליון) ולבנק קרדיט סוויס (כ-160 מיליון) אך החובות לבעלי האג"ח היו משמעותיים הרבה יותר ועמדו על כ-1.8 מיליארד. כתוצאה מהאפשרות הממשית של חדלות פרעון, ניתנה לחברה הערת עסק חי על ידי רואי החשבון המבקרים.
בפני בעלי האג"ח הועלתה האפשרות של תשלום חלקי של חובות תמורת מחיקת חלק משמעותי מהם. הניסיון להסדיר את החובות כלפי בעלי האג"ח באי. די. בי החל כבר בספטמבר 2012 והסתיים בינואר 2014. כבר במאי 2013 דובר על כוונה לנשל את נוחי דנקנר מהשליטה בחברת אי. די. בי.
ב-5 בינואר 2014 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב כי השליטה בחברת הבת אי.די.בי פיתוח תימכר לקבוצת אקסטרה-אלשטיין של אדוארדו אלשטיין ומוטי בן משה. בעלי החוב של החברה קיבלו חלק מחובם במזומן ומניות מיעוט באי די בי פיתוח. כתוצאה מכך נותרה אי די בי אחזקות ללא כל תוכן עסקי. באפריל 2015 הנאמנים לביצוע הסדר הנושים העמידו את החברה למכירה כשלד בורסאי ובאוגוסט 2015 נמכרה ונמחקה מהבורסה.
נגד דירקטורים ובעלי שליטה בחברה הוגשה בשנת 2013 תביעה להשבת 650 מיליון ש"ח שנמשכו ממנה שלא כדין כדיווידנדים. בפשרה שהושגה שילמו משפחות מנור ולבנת 55 מיליון ש"ח לקופת החברה. בינואר 2018 הוצעה פשרה נוספת, בה הוסכם על השבת עוד 175 מיליון ש"ח. פשרה זו תוגש לאישור נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב. היקף החוב כלפי נושי אי די בי אחזקות עומד על 2.1 מיליארד שקלים.
סאטושי נאקאמוטו
סאטושי נאקאמוטו הוא שם העט שנבחר על ידי האיש (או קבוצת האנשים) האנונימי שיצר את מטבע הביטקוין.
כחלק מיצירת המטבע, הוא תכנן ויישם את הבלוקצ'יין הראשון. המצאה זאת פתרה לראשונה את בעיית ה"בזבוז הכפול" עבור מטבעות מבוזרים.
פיתוח הביטקוין
באוקטובר 2008, פרסם נאקמוטו את המסמך שמתאר את מטבע הביטקוין המבוזר, ברשימת תפוצה בנושא קריפטוגרפיה.
בסביבות הזמן הזה, הוא העניק את השליטה על קוד המקור של קליינט ה־bitcoin core לגווין אנדרסן, שהעביר מספר נוסף של דומיינים לחברים בולטים בקהילת הביטקוין, ולאחר מכן הפסיק את מעורבותו בפרויקט.
עד זמן קצר לפני הפסקת מעורבותו והיעלמותו מהרשת, נאקאמוטו הוסיף שינויים בקוד המקור של ה־bitcoin core בעצמו בלבד.
נאקאמוטו השאיר טקסט בבלוק הראשון שנכרה כעדות לכך שבלוק זה לא נכרה מוקדם יותר מתאריך הטקסט. הטקסט הוא: "The Times 3 January 2009 Chancellor on brink of second bailout for banks". הטקסט מתייחס לכותרת עיתון "הטיימס" מ־3 בינואר 2009. לבלוק הראשון יש חתימת זמן של 3 בינואר 2009, 18:15:05 לפי שעון גריניץ'.
עיון בהיסטוריית הבלוקצ'יין מאפשרת להעריך שלנאקאמוטו יש כמיליון מטבעות ביטקוין בכתובות שונות. ביחס ל־21 בפברואר 2021, סכום זה שווה ל־65 מיליארד דולר, מה שהופך את נאקאמוטו לאדם במקום ה־8 מבחינת עושר בכדור הארץ.
זהות
נאקאמוטו לא הסגיר מידע כלשהו על זהותו כשדיבר בפורומים על עניינים טכניים שקשורים לביטקוין.
הוא העניק פרשנות מסוימת לבנקאות ולבנקאות ברזרבה חלקית. בחשבון ה־P2P foundation שלו, הוא תיאר את עצמו כזכר בן 37 שגר ביפן, אבל יש הטוענים שלא סביר שהוא מתגורר ביפן עקב האנגלית הרהוטה שלו, וכיוון שבקליינט הביטקוין שיצר לא נכללה השפה היפנית.
שימוש מקרי באנגלית בריטית על ידי נאקאמוטו (כמו הביטוי: "bloody hard") הוביל למסקנה כי ייתכן שמוצאו הוא מחבר העמים הבריטי.
סטפן תומאס, מתכנת שווייצרי ופעיל בקהילת הביטקוין, בנה גרף של חתימות הזמן של הפוסטים של נאקאמוטו (מעל 500). הגרף הראה בצורה מובהקת שכמעט ולא פורסמו פוסטים בין 5 בבוקר לבין 11 בצהריים לפי שעון גריניץ'.
תבנית זו חזרה על עצמה גם בימי שבת וראשון, כך שסביר להניח שנאקאמוטו ישן באותו הזמן. בהנחה שנאקאמוטו הוא אכן אדם יחיד בעל הרגלי שינה נורמליים, זה מצביע על כך שהוא התגורר באזור שמשתמש בזמן של UTC-05:00 או UTC-06:00. אזורים אלה כוללים את החלקים של צפון אמריקה שנמצאים בין אזור הזמן המזרחי ואזור הזמן התיכון, ובנוסף את הקאריביים, את מרכז אמריקה ואת דרום אמריקה.
ינאי פרי
ביוגרפיה
ינאי פרי נולד וגדל בחולון. למד בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים במחלקה לתקשורת חזותית וסיים את לימודי התואר הראשון ב-2004. משנת 2016 ועד 2021 התגורר פרי באנגליה וצרפת.
יצירתו
פרויקט הגמר של פרי בבצלאל, היה סרטון המונפש "ורד אל תמותי וסיפורים אחרים" העוסק בטרור בישראל, וספציפית בירושלים בשנת 2001. הסרטון הוצג בפסטיבלים שונים, ביניהם פסטיבל אידפא באמסטרדם.
פרי כתב ואייר שני ספרי ילדים העוסקים בקונפליקט ובטראומה. הספר "האסטרואיד האדום" יצא לאור בשנת 2010, בהוצאת כתר. הספר מציג חרדה אנושית מאסונות שמובילה לתגובת יתר ולחוסר אמפתיה. בלב הסיפור מפלצת החיה על אסטרואיד שנמצא במסלול התנגשות עם כדור הארץ. במאמץ להציל את עצמה מתכננת האנושות לפוצץ את האסטרואיד, יחד עם המפלצת שעליו. זו מצליחה להציל את עצמה בכוח תושייתה ולמרות הכתף הקרה שלה היא זוכה. "האסטרואיד האדום" נכנס לרשימת הספרים המומלצים על ידי משרד החינוך לכיתות א-ב לשנת 2010.
פרי השתתף בפרויקטים משותפים של קומיקס ופרסם רצועות קומיקס באינטרנט.
בשנת 2016 החל ינאי בלימודי בובנאות והוא מופיע סולו.
צ'יטי צ'יטי בנג בנג
צ'יטי צ'יטי בנג בנג: המכונית המופלאה (באנגלית: Chitty Chitty Bang Bang; יצא לאור לראשונה בישראל בשם צ'יטי צ'יטי בנג: מכונית הפלא) הוא ספר ילדים שנכתב על ידי הסופר איאן פלמינג ויועד לבנו. הספר ראה אור בשנת 1964, ובשנת 1968 יצא כסרט קולנוע. הסרט נכתב בידי רואלד דאל והופק על ידי אלברט ברוקולי, שהפיק את סרטי ג'יימס בונד, אשר גם הם נכתבו על ידי איאן פלמינג. הסרט חרג מתקציבו המתוכנן אך זכה להצלחה ניכרת בקופות. כיום נחשב הסרט לקלסיקה לילדים. הספר גם הומחז והועלה על במות התיאטרון בלונדון ובוצע כתסכית בעברית בקול ישראל בשנות השבעים.
עלילת הסרט
קראקטקוס פוטס הוא מדען, הממציא המצאות שונות ומשונות במוסך ביתו. הוא אב לשני ילדים, ג'מימה וג'רמי. לאחר שהילדים כמעט נדרסים על ידי טרולי סקרמפשס, היא נכנסת לחייהם. פוטס קונה גרוטאה ומסתגר עמה במוסך ביתו. לאחר מספר ימים, יוצא פוטס עם המכונית המשופצת המסוגלת לשוט ולעוף. שמה של המכונית נובע מן הקול שמשמיע המנוע שלה. פוטס, ילדיו וטרולי מבלים בחוף הים כאשר סיפור שמספר פוטס הופך למציאות: שליט וולגריה מנסה להשיג את המכונית. לאחר שאביו של פוטס נחטף, מגיעה כל המשפחה לוולגריה. הילדים נחטפים כיוון שהמלך אוסר על נוכחות ילדים בממלכה. פוטס וטרולי מנסים להציל את הילדים ואת המכונית ולהשיב את הילדים המתחבאים מפני המלך לממלכה. (הסרט שונה בעלילתו מהספר המקורי שכתב איאן פלמינג).
פרסים
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר של 1969 עבור שיר הנושא.
אליה (זמרת)
אליה דנה הוטון (אנגלית: Aaliyah Dana Haughton; 16 בינואר 1979 – 25 באוגוסט 2001), הידועה כאליה, הייתה זמרת, רקדנית, שחקנית ודוגמנית אמריקאית, אשר אלבומיה נמכרו ב-32 מיליון עותקים ברחבי העולם. אליה הייתה אחת מהזמרים הצעירים המוכרים בשנות ה-90. סגנונה המוזיקלי מתמצת במידה רבה את סוגת הרית'ם אנד בלוז בשנות ה-90.
ביוגרפיה
אליה הוטון נולדה ב-16 בינואר 1979 בברוקלין, ניו יורק. מגיל 10 השתתפה במבחני בד שונים, בין השאר הופיעה בתוכנית הכישרונות "Star Search". שמה תואר כגרסה נשית של השם הערבי "עלי״ ומשמעותו "הגבוהה ביותר, הנעלה ביותר, הטובה ביותר". ללא קשר למוצאה, הזמרת מאוד חיבבה את שמה השמי, הביעה בו תמיכה בכך שקראה לו "יפה" וטענה כי היא מאוד גאה בו.