cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נילחם בחופים
התקבלות
לפי עדויות חברי פרלמנט, התגובות לנאום בבית הנבחרים היו נרגשות וההכרה בו כנאום היסטורי הייתה מיידית, הן בשל תוכנו והן בשל השפה האנגלית העשירה והשורשית שבה השתמש צ'רצ'יל בדבריו.
הנאום לא הוקלט, ולפיכך היה על צ'רצ'יל לחזור עליו שנית לפני המיקרופון עבור שידורו ב-BBC בשנת 1949. לפי אגדה אורבנית נפוצה צ'רצ'יל סירב לחזור על הנאום שנית, ולפיכך הקריא את הנאום שחקן בשם נורמן שלי שחיקה את צ'רצ'יל מבלי שהמאזינים ידעו שאינם מאזינים לראש הממשלה עצמו. שלי אכן הקליט את הנאום עבור תקליט שהופץ בעיקר בארצות הברית.
ינשוף פלאותי
ינשוף פלאותי (שם מדעי: Pyrroglaux) הוא דורס לילה, מין יחיד בסוגו במשפחת הינשופים. הוא אנדמי לאיי פלאו (ומכאן מגיע שמו) שבמערב האוקיינוס ​​השקט, שם הם נמצאים ביערות ובביצות ינשופין פלאותים מקננים בין שקעים ונקיקים של עצים. גודלם כ-22 ס"מ וצבעם חום-אדמדם כהה עם נקודות לבנות קטנות מפוזרות על פני נוצותיהם. הם חיים בקבוצות ונוטים להיות טריטוריאליים מאוד.
עד שנת 2019 היה נחשב למין בסוג שעיר.
אדוארד רוברט יוז
אדוארד רוברט יוז (באנגלית: Edward Robert Hughes; 5 בנובמבר 1851 – 23 באפריל 1914) היה צייר אנגלי, שעבד בצבעי מים, אך גם הפיק מספר ציורי שמן. הוא הושפע מדודו והאמן הבולט, ארתור יוז, שהיה מזוהה עם האחווה הפרה-רפאליטית ועבד בשיתוף פעולה הדוק עם אחד ממייסדיה ויליאם הולמן האנט.
עבודה
לאחר שהחליט על בחירת הקריירה שלו, אדוארד רוברט יוז השתתף בשעורים בבית הספר לאמנות ת'רלי בלונדון כדי להכין את עצמו לעבור את מבחני הכניסה לבית הספר של האקדמיה. יוז הפך לסטודנט בשנת 1868, בזמן שהפרה-רפאליטים הייתה תנועה בולטת בהשפעתה. תנועה זו לקחה חלק חשוב בעיצוב עבודותיו של יוז, כפי שאפשר לראות באסתטיקה של בציוריו. דוגמה אופיינית היא ציורו "ליל קיץ".
בנוסף להיותו אמן מוכשר בעצמו, יוז היה גם עוזר אולפן לאמן הבכיר ולמייסד האחווה הפרה רפאליטית, ויליאם הולמן האנט. במהלך החיים המאוחרים האנט סבל מגלאוקומה, ויוז תרם משמעותית להשלמת מספר ציוריו של האנט שניים מהציורים עליהם עבד יוז יחד עם האנט הם "אור העולם", המוצג בקתדרלת סנט פול, ו"גברת שלוט", המוצגת באתנאום בוודסוורת'.
בכוחות עצמו הוא התנסה בטכניקות רבות והיה פרפקציוניסט גם בשלב הטיוטות. הוא עשה מחקרים רבים עבור ציוריו, שחלקם התבררו כטובים מספיק להציגם בתערוכה.
יוז החזיק בכמה תפקידים חשובים בקהילה האמנותית במהלך חייו, למשל כחבר בגילדת עובדי האמנות בשנת 1888, והיה חבר בוועדה בשנים 1895–1897. הוא נבחר לחבר באגודת ציירי צבעי המים ב־18 בפברואר 1891 והוא קיבל את הדיפלומה שלו לחברות מלאה בציור המיסטי ("הו, מה זה בהולו?") בהשראת פסוק של כריסטינה רוסטי.
ציורו "מכשפה" הוענק על ידי האגודה המלכותית לצבעי מים למלך אדוארד השביעי ולמלכה אלכסנדרה לציון ההכתרה בשנת 1902. בשנים מאוחרות יותר שימש יוז כסגן נשיא אגודת ציירי צבעי המים, לפני שעזב בשנת 1903. לאורך הקריירה שלו הציג יוז את עבודותיו בכמה גלריות ברחבי לונדון: גלריה דאדלי, גלריית גרוסוונור, הגלריה החדשה, האקדמיה המלכותית, ולקראת סוף הקריירה שלו הציג עם החברה המלכותית לציירים בצבעי מים.
ניתן לראות את עבודותיו באוספים ציבוריים הכוללים את קרטרייט הול, ברדפורד, המוזיאון העממי של קיימברידג', מוזיאון מיידסטון וגלריה לאמנות, מוזיאון טירת ברוס, הספרייה המרכזית של קנזינגטון, מוזיאון ברמינגהאם וגלריה לאמנות, מוזיאון אשמוליאן, אוקספורד, מוזיאון האריס וגלריה לאמנות, פרסטון והקרן הלאומית לסקוטלנד.
המוזיאון של ברמינגהאם העלה תערוכה רטרוספקטיבית "חלומות מכושפים: האמנות הקדם-רפליטית של אדוארד יוז", בין התאריכים 17 באוקטובר 2015 ל-21 בפברואר 2016 במוזיאון ובגלריה לאמנות של בירמינגהם.
חיי משפחה
א. ר. יוז נולד בקלרקנוול, לונדון, בשנת 1851 לאדוארד יוז סנר. והרייט פורד. היה לו אח אחד, ויליאם ארתור יוז, שהיה צעיר ממנו בשנתיים, שהפך ליצרן מסגרות ובשנת 1891 הפך לצלם. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-19 הוא התגורר תקופה מסוימת עם דודו ארתור יוז ומשפחתו שכלל את בנו ארתור פורד יוז, גם הוא אמן.
בשנת 1874 התארס יוז עם מרי מקדונלד, בתו של הסופר ג'ורג' מקדונלד. לרוע המזל מרי נפטרה כעבור ארבע שנים.
בשנת 1883 התחתן יוז עם אמילי אליזה דייוויס. בשנת 1913 הם עברו לסנט אולבנס, הרטפורדשייר, שם חלה מאוחר יותר בדלקת התוספתן. הוא נפטר בביתו לאחר הניתוח ב־23 באפריל 1914.
טיסאויווארוש
טיסאויווארוש (בהונגרית: Tiszaújváros) היא עיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. עד שנת 1970 נקראה העיר טיססדרקן (Tiszaszederkény)
יהודי טיסאויווארוש (טיססדרקן)
במהלך השנים חיו בעיר יהודים.
רכס אוסטה
רכס אוסטה (באנגלית: Austa Ridge; בבולגרית: хребет Ауста) הוא רכס הרים שאינו מכוסה קרח בחוף אוסקר השני, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 24 קילומטרים; ורוחבו 11 קילומטרים.
הרכס יורד לכיוון מזרח, מהקצה הדרומי ביותר של רמת פורבידן ועד נקודת קושן.
שיא גובהו של הרכס (בקצהו המערבי) הוא 1,500 מטרים מעל פני הים.
הרכס מתנשא מעל קרחון ג'ורום; מעל מפרץ בורימה שמצפון לו; מעל מפרצון אקזאספריישן שממזרח לו; ומעל פיורד ספיליין וקרחון קריין שמדרום לו.
מיפוי הרכס
הרכס מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1976.
מקור השם
הרכס נקרא על שם הכפר אוסטה שבדרום בולגריה.
מרכז ניסויי טיסה
טייסת מנ"ט (בשמה הרשמי המלא: "טייסת מרכז ניסויי טיסה 5601") היא הטייסת שמבצעת את כל ניסויי הטיסה בחיל האוויר הישראלי. הטייסת מחזיקה את רוב סוגי מטוסי הקרב הקיימים בחיל האוויר, וקולטת מסוקים ומטוסי תובלה כשמתעורר צורך לניסוי. הטייסת שוכנת בבסיס תל-נוף של חיל האוויר.
בינטורונג
מאפיינים
הבינטורונג בעל פרווה חומה-שחורה ומשקל של עד 20 ק"ג. אורכו כולל זנבו נע בין 120 ועד 180 ס"מ, כאשר זנבו באורך של 65 עד 90 ס"מ. זנבו משמש כזרוע נוספת המסייעת במעבר בין הענפים וכן משמש כמעצור כאשר הבינטורונג יורד מהעץ וראשו כלפי מטה. בזמן מנוחה על ענפי העצים הוא נח על בטנו כאשר רגליו שמוטות מצידי הענף אך אוחז אחיזה חזקה מאוד עם הזנב. טפריו משמשים אותו בטיפוס על עצים ובהליכה יציבה על אזורים גסים ומחוספסים. כריות רגליו עוזרות לו בריצתו על העצים, אך על הקרקע הוא נע חשוף רגל בדומה לדב.
מרכז ניסויי טיסה
ניסויי טיסה בחיל האוויר
ניסויי הטיסה בחיל האוויר החלו הרבה לפני הקמת הטייסת. עוד בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל, כשהורכבו מטוסים משאריות של מטוסים בריטים שנשארו בארץ, היה צורך בבדיקת כשירות המטוס וביצועיו.
בינטורונג
מאפיינים
הבינטורונג אוכל מזון מהחי, כמו ביצים וחרקים, ופירות, כגון אננס, קיווי וענבים.
מרכז ניסויי טיסה
ניסויי טיסה בחיל האוויר
את טיסת הניסויי הראשונה בתולדות החיל ביצע טייס המח"ל בוריס סניור, שהיה אז הטייס היחיד בחיל עם מספיק ניסיון להטסת מטוס קרב כזה, בטיסה קצרה משדה מעברות לשדה הרצליה, שם הועברה לטייסת הקרב הראשונה של חיל האוויר הישראלי, טייסת 101.
בינטורונג
מאפיינים
הבינטורונג מצוי בצמרות העצים ביערות הגשם של בנגלדש, הפיליפינים, בהוטן, מיאנמר, מלזיה, תאילנד, סין, הודו, נפאל ווייטנאם וגם בסומטרה ובורנאו.
מרכז ניסויי טיסה
מכשור
מטוסי הטייסת נושאים מכשירי מדידה וניסוי רבים ומכונים "מטוסים ממוכשרים". בין המכשירים נמצאים מדי זווית התקפה (המכונה זווית "אלפא") וזווית החלקה (המכונה זווית "בתא") רגישים במיוחד, מכשירי טלמטריה העוקבים, מתעדים ומשדרים לתחנת קרקע הממוקמת במבנה הטייסת את כל נתוני הטיסה בזמן אמת, ומצלמות ייחודיות המכוונות אל גוף המטוס לצורך תיעוד ניסויי הטלת חימוש.
מכשור נוסף מותקן במטוסים על פי הצורך. כך, לדוגמה, בעת ניסויי סחרור, מותקן בזנב מטוס הניסוי מצנח המיועד לייצב את המטוס במקרה של אובדן שליטה. על המטוסים יש סימוני ייחוס, ריבועים שחורים-לבנים בגודל אחיד,, לצורך מדידת מרחקים והשוואה בעת פענוח הצילומים. סימונים אלה מוצמדים בעת הצורך גם על חימוש או מכשור חיצוני אחר.
תפקיד
הטייסת מבצעת ניסויי טיסה לכל מטוס חדש עוד לפני שנקלט בחיל האוויר, ביניהם ניסויים לבדיקת התנהגות המטוס במצבים קיצוניים כגון סחרור ואובדן שליטה; ניסויים למערכות חימוש חדשות, כגון ניסויי רהיטות הטלת חימוש – בחינה שהחימוש מוטל באופן חלק, שאינו מזיק לחימוש או למטוס בזוויות הטלה שונות; ניסויים למערכות אוויוניקה.
מטוסי מנ"ט הם המתקדמים ביותר בחיל, מכיוון שכל שינוי מתבצע בהם ועליהם, טרם יישומו על כלל הסד"כ.
אנתוני פרקינס
אנתוני פרקינס (באנגלית: Anthony Perkins; 4 באפריל 1932 - 12 בספטמבר 1992) היה שחקן קולנוע אמריקני, הידוע בעיקר בזכות תפקיד הרוצח הסדרתי נורמן בייטס במותחן האימה הקלאסי של אלפרד היצ'קוק "פסיכו" (1960).
קורות חיים
הוא נולד בניו יורק שבמדינת ניו יורק. היה בנו של שחקן התיאטרון והקולנוע אוסגוד פרקינס, שנפטר כשאנתוני היה בן 5. תפקידו הראשון בקולנוע היה בסרטו של ג'ורג' קיוקור "השחקנית" (1953). בשלוש השנים שלאחר מכן הופיע בטלוויזיה. הוא שב לקולנוע בסרטו של ויליאם ויילר "שכנוע ידידותי" (1956), עליו קיבל מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. ב-1957 זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית תגלית השנה. בהמשך כיכב בסרטים מצליחים כגון "The Tin Star", "השדכנית", "היכלי ירק", "תשוקה בצל האילנות", ו"על החוף".
מרכז ניסויי טיסה
תפקיד
טייסת מנ"ט הוקמה ב-1 באפריל 1974 כ"מרכז ניסוי טיסה 5601". מפקדה הראשון היה אורי יערי. מטוסי ה-F-4 פנטום ששימשו לניסויים, הוחזקו עבור הטייסת על ידי טייסת העטלף ששכנה בבסיס, ואחד מהם אף אבד במלחמה. באמצע שנות ה-70 קלטה הטייסת לראשונה, מטוסי F-4 פנטום ייעודיים חדשים מקו הייצור שמוכשרו במיוחד בשבילה. אחד מהם מצוי כיום במוזיאון חיל האוויר.
אנתוני פרקינס
קורות חיים
ב-1960 כיכב בתפקיד חייו כנורמן בייטס ב"פסיכו", תפקיד שילווה את פרקינס כל חייו. הופעתו המדויקת והמצמררת בתפקיד הרוצח הסכיזופרן הייתה בעיני רבים ראויה לזכייה בפרס האוסקר, אולם הוא כלל לא היה מועמד. באותה שנה שיחק בסרט "סיפור בדים" לצידה של ג'יין פונדה. שנה אחר כך הופיע בדרמה הרומנטית "Goodbye Again" ("האם את אוהבת את ברהמס?"), בה גילם בחור מלנכולי המתאהב באינגריד ברגמן. על תפקידו בסרט הוא קיבל את פרס פסטיבל קאן 1961 כשחקן הטוב ביותר. פרקינס הבין אז כי מקומו בתעשיית הקולנוע האירופאית ולא בהוליווד, מאחר שבהוליווד הוא מזוהה לחלוטין עם דמותו ב"פסיכו", ויגלם בשל כך רק תפקידים של רוצחים פסיכופתים. הוא כיכב שם, בין השאר, בתפקיד הראשי בסרטו של אורסון ולס "המשפט" (1962), על פי הרומן של פרנץ קפקא.
מרכז ניסויי טיסה
תפקיד
בשנת 2020 הגיע לטייסת מטוס האדיר, למטוס יכולות ייחודיות בעולם כמטוס ניסוי אווירומכני בעל יכולות מבצעיות. ביוני 2023 בוצע על ידי מנ"ט ניסוי ראשון בישראל לנשיאת חימוש "ברד כבד" חיצוני באדיר (כלומר מחוץ לתא הפנימי לנשיאת חימוש). בניסוי זה נבחנה יכולת המטוס לנשיאת פצצה במשקל טון מסוג JDAM. ישראל היא המדינה הראשונה לאחר ארצות הברית שמבצעת ניסוי טיסה לשילוב חימוש במטוס. הניסוי הוכתר כהצלחה ומהווה הוכחת יכולת לביצוע ניסויי טיסה שיאפשרו בעתיד שילוב מגוון פצצות וחימושים במטוס האדיר.
אנתוני פרקינס
קורות חיים
הוא חזר להוליווד ב-1968 בסרט "Pretty Poison", הישר לתפקיד של בחור מעורער בנפשו היוצא למסע פשע יחד עם מעודדת תיכון, בסרט המשלב בין "בוני וקלייד" ל"פסיכו". שנתיים לאחר מכן שיחק בתפקיד משני בסרט המלחמה "מלכוד 22", על פי הרומן של ג'וזף הלר. בהמשך העשור הופיע בשורה של סרטים זניחים, דבר הגרם לו לפנות אל התיאטרון, שם כיכב בהצגה "קומדיה רומנטית" (החל מנובמבר 1979), בה הופיע לצד מיה פארו. מאוחר יותר שב לגלם את דמותו של נורמן בייטס בשלושה סרטי ההמשך ל"פסיכו", במהלך שנות השמונים, לאחר מותו של היצ'קוק. את "פסיכו 3" אף ביים בעצמו. בנוסף, הוא התנסה בתסריטאות, כשכתב את התסריט לסרט המתח של הרברט רוס "The Last of Sheila" משנת 1973. ב-1974 שיחק בסרט רצח באוריינט אקספרס בבימויו של סידני לומט. ב-1990 פרקינס שב בפעם האחרונה לפני מותו בסרט ההמשך של היצ'קוק בשם "פסיכו 4: ההתחלה" שמדבר על ילדותו של נורמן בייטס. באופן מפתיע סרט זה שודר בטלוויזיה ולא הוקרן בקולנוע, בגלל בעיות תקציב, אך זכה לרייטינג גבוה.
חייו הפרטיים
ב-9 באוגוסט 1973 נישא פרקינס לצלמת ברי ברנסון. נולדו להם בהמשך שני בנים: השחקן אוז פרקינס (נולד ב-2 בפברואר 1974), והמוזיקאי אלביס פרקינס (נולד ב-9 פברואר 1976).
פרקינס היה ביסקסואל וניהל מערכות יחסים עם גברים במהלך שנות החמישים והשישים, בהן ניהל מערכת יחסים בת שש שנים עם הרקדן-כוריאוגרף, גרובר דייל, טרם נישואיו לשחקנית ברי ברנסון. הוא טען שהיה הומוסקסואל באופן מוחלט עד לסוף שנות השלושים לחייו, אז פגש את השחקנית ויקטוריה פרינסיפל.
פרקינס נפטר ב-12 בספטמבר 1992 בגיל 60 מסיבוכים של מחלת האיידס.
יום לפני ציון 9 שנים למותו, אלמנתו, ברי ברנסון, נהרגה בפיגועי 11 בספטמבר, כשהייתה בטיסה 11 של אמריקן איירליינס, כשהמטוס התרסק במגדל הצפוני.
גמר הליגה האירופית 2016
סביליה השלימה זכייה שלישית ברציפות בתואר וחמישית בסך הכול. היא שמרה על הרצף וניצחה בכל אחד ממשחקי גמר המפעל אליו העפילה (2006, 2007, 2014, 2015). היא הגדילה את הפער בראש טבלת שיאי הזכיות במפעל. ליברפול, יובנטוס ואינטר מילאנו צעדו אחריה עם שלוש זכיות כל אחת. הזכייה אף העלתה את ספרד אל פסגת המדינות הזוכות עם עשר זכיות בתואר, אחת יותר מאיטליה. אונאי אמרי, מאמן סביליה שהוביל אותה לשלוש הזכיות הרצופות, השתווה בכך לג'ובאני טרפטוני כמאמן בעל מספר הזכיות הגבוה ביותר בתואר. מנגד, ליברפול הגיעה למשחק גמר המפעל הרביעי בתולדותיה, והראשון מאז גמר גביע אופ"א 2001, שם גברה על נציגה ספרדית אחרת, דפורטיבו אלאבס. עד למשחק הגמר מול סביליה, ניצחה ליברפול בכל שלושת גמרי המפעל אליהם העפילה. כמו כן, היה זה מפגש ראשון אי פעם בין המועדונים במסגרת אירופית רשמית.
סביליה, שהייתה הראשונה לזכות בשריון מקום בליגת האלופות בעקבות החוק החדש שהוחל עונה קודם לכן, החלה את העונה בשלב הבתים של ליגת האלופות, וזכתה פעם נוספת בשריון לעונה הבאה בשלב הבתים - זאת בעקבות זכייתה של ריאל מדריד בת ארצה בליגת האלופות באותה העונה. עם זאת, היא הגיעה לליגה האירופית לאחר שהודחה בשלב הבתים מהמקום השלישי בבית. ליברפול פתחה את העונה האירופית שלה בשלב הבתים של הליגה האירופית, לאחר שסיימה שישית בעונת 2014/2015 בפרמייר ליג.
במשחק עצמו העלה דניאל סטארידג' את ליברפול ליתרון בדקה ה-35 וקבע את תוצאת המחצית. 17 שניות בתוך המחצית השנייה השיגה סביליה את השוויון משער של קווין גאמיירו. בדקה ה-64 הושלם המהפך משער של קוקה, שהשלים צמד שש דקות מאוחר יותר כדי לקבוע את תוצאת המשחק, 3-1 לסביליה בסיום.
סביליה
סביליה החלה את דרכה האירופית באותה העונה בשלב הבתים של ליגת האלופות. במשחק הראשון הביסה סביליה 3-0 את בורוסיה מנשנגלדבך, לאחר שקווין גאמיירו ואבר באנגה כבשו בפנדלים במחצית השנייה, ויבהן קונופליאנקה קבע את תוצאת הסיום. לאחר הניצחון במשחק הפתיחה, ספגה סביליה ארבעה הפסדים רצופים שמנעו ממנה להמשיך במפעל והציבו בסכנה גם את המקום השלישי המוביל לליגה האירופית. הרצף נפתח בהפסד חוץ 2-0 ליובנטוס משערים של אלברו מוראטה וסימונה זאזה. בהמשך נוצחה סביליה 2-1 בחוץ מול מנצ'סטר סיטי, לאחר שדווקא הובילה 1-0 במשחק משער של קונופליאנקה, אך ספגה משער עצמי של עדיל ראמי בחלוף שש דקות, ובתוך תוספת הזמן של ההתמודדות ספגה מרגליו של קווין דה בראונה. במשחק הבא אירחה את הסיטי שכבשה צמד מהיר עם שערים של ראהים סטרלינג ופרננדיניו ב-11 הדקות הראשונות. בנואה טרמולינאס צימק, אך וילפריד בוני, עוד במחצית הראשונה, קבע את תוצאת המשחק, 3-1 לסיטי. במשחק החוץ מול מנשנגלדבך נקלעה סביליה לפיגור 1-0 במחצית משער של לארס שטינדל. במחצית השנייה העלו פביאן ג'ונסון ורפאל את המארחים ליתרון 3-0, ויטולו רק צימק לפני ששטינדל השלים צמד, ופנדל של באנגה בתוספת הזמן קבע את תוצאת המשחק, 4-2 לבורוסיה. במחזור הנעילה אירחה סביליה את יובנטוס, בידיעה כי היא חייבת ניצחון ביתי ואובדן נקודות של מנשנגלדבך במשחק המקביל כדי לסיים שלישית ולהמשיך את העונה האירופית. בדקה ה-65 העניק פרננדו יורנטה לקבוצתו את שער הניצחון במשחק, כאשר במשחק המקביל, מהפך של מנצ'סטר סיטי בעשר הדקות האחרונות של ההתמודדות שלח את סביליה למקום השלישי ולשלב הנוקאאוט של הליגה האירופית.
בסיבוב הראשון של שלב הנוקאאוט, החלה סביליה את דרכה לשמירה על הכתר מול מולדה הנורווגית. במשחק הראשון בבית, צמד של יורנטה ושער נוסף של גאמיירו קבעו 3-0 לסביליה. בגומלין בחוץ, אייריק הסטאד העניק למולדה ניצחון 1-0, שלא הספיק לה על מנת להעפיל, וסביליה המשיכה לשמינית הגמר עם 3-1 בסיכום.
בשלב שמינית הגמר פגשה סביליה את פ.צ. בזל, שבמגרשה הביתי נקבע להיערך משחק הגמר. בביקורה הראשון בזנקט יאקוב פארק באותה העונה, נפרדה סביליה בשוויון 0-0 עם בזל, אך בגומלין הביתי קבע ראמי 1-0 לאחר 35 דקות, ובדקה האחרונה של המחצית כבש גאמיירו צמד שקבע 3-0 בתוך עשר דקות בלבד. התוצאה נשמרה עד לסיום, ובזל הודחה מהמפעל ולא הצליחה לשחזר את הישגה של פיינורד מגמר גביע אופ"א 2002, אז הייתה לאחרונה שהצליחה לזכות בתואר במגרשה הביתי.
ברבע הגמר פגשה סביליה את בת ארצה, אתלטיק בילבאו. במשחק הראשון באצטדיון סן ממס, עלתה המארחת ליתרון משער של אריץ אדוריס עם פתיחת המחצית השנייה, אך טימותי קולודז'ייצ'אק איזן כעבור שמונה דקות בלבד, ובדקה ה-83 השלים ויסנטה איבורה את המהפך והעניק ניצחון חוץ 2-1 לסביליה. בגומלין באצטדיון רמון סאנצ'ס פיחואן שוב כבש אדוריס, בעונה מרשימה בה היה למלך שערי הטורניר, את שערו האירופי העשירי באותה העונה, וקבע 1-0 לבילבאו בדקה ה-57. שתי דקות בלבד אחר כך איזן גאמיירו את התוצאה, אך עשר דקות לסיום כבש ראול גרסיה את שער הניצחון של בילבאו ששלח את המשחק להארכה ובהמשך לדו-קרב בעיטות עונשין. בניאט היה המחמיץ היחיד בדו-קרב, בעוד כל חמשת שחקניה של סביליה כבשו בדרך לניצחון 5-4 והעפלה לחצי הגמר.
המשוכה האחרונה של סביליה בדרך לגמר שלישי ברציפות הייתה שחטאר דונצק האוקראינית. במשחק הראשון בחוץ כבש ויטולו לאחר שש דקות בלבד, אך למחצית ירדה סביליה בפיגור 2-1 לאחר שמרלוס וטרס סטפננקו השלימו מהפך לזכות המארחת. בדקה ה-82 איזן גאמיירו בפנדל לשוויון 2-2, תוצאת הסיום שהעבירה את ההכרעה לסביליה. בגומלין שוב נהנתה סביליה משער מהיר, הפעם גאמיירו העלה אותה ליתרון בדקה התשיעית. אדוארדו דה סילבה איזן לפני ההפסקה, אך גאמיירו השלים צמד עם פתיחת המחצית השנייה, ומריאנו קבע את תוצאת המשחק, 3-1 לסביליה, 5-3 בסיכום שני המשחקים, וכרטיס לגמר השלישי ברצף לחניכיו של אונאי אמרי.
ליברפול
לאחר שהצליחה להשיג את הכרטיס לאירופה, פתחה ליברפול את משחקיה בשלב הבתים של הליגה האירופית עם בורדו, רובין קאזאן ופ.צ. סיון. הפתיחה של ליברפול הייתה מהוססת, עם שלוש תוצאות תיקו 1-1 רצופות. במשחק הראשון התארחה ליברפול אצל בורדו, וראתה את ז'וסי מוחק יתרון של אדם לאלאנה. במשחק השני בבית מול סיון שוב כבש לאלאנה, הפעם לאחר ארבע דקות בלבד, אך פחות מרבע שעה לאחר מכן קבע אבנזר אסיפואה את תוצאת המשחק עם שער שוויון. גם את רובין קאזאן כשלה ליברפול לנצח בבית, כאשר מרקו דביץ' אף העלה את הרוסים ליתרון לפני שאמרה ג'אן קבע שוויון 1-1 בסיום. במשחק החוץ מול קאזאן השיגה ליברפול ניצחון ראשון, 1-0 משער של ג'ורדון אייב במחצית השנייה. במשחק הבית מול בורדו השלימה ליברפול ניצחון שני ברצף, כאשר הנרי סאייבט העלה את הצרפתים ליתרון, אך ג'יימס מילנר איזן בפנדל וכריסטיאן בנטקה קבע את תוצאת המשחק בתוספת הזמן של המחצית הראשונה, 2-1 בסיום. שוויון 0-0 בחוץ מול סיון הספיק לליברפול לסיים במקום הראשון בבית, נקודה מעל לשווייצרים.
לאחר שצלחה את שלב הבתים, פתחה ליברפול את שלב הנוקאאוט מול אאוגסבורג הגרמנית. בדו-קרב ללא שערי שדה, נפרדו הקבוצות בשוויון 0-0 באאוגסבורג, כאשר בגומלין ניצחה ליברפול מפנדל של מילנר בדקה החמישית. 1-0 בסיכום המפגשים לאנגלים.
בשמינית הגמר פגשה ליברפול את יריבתה הגדולה ובת ארצה מנצ'סטר יונייטד. במשחק הראשון באצטדיון אנפילד גברה ליברפול על יריבתה 2-0, משערים של דניאל סטארידג' בפנדל במחצית הראשונה, ושל רוברטו פירמינו כרבע שעה לסיום. בגומלין באולד טראפורד העלה אנתוני מרסיאל את היונייטד ליתרון בפנדל, אך בדקת הסיום של המחצית איזן קוטיניו לשוויון 1-1, תוצאה שנותרה עד לסיום. עם 3-1 בסיכום המפגשים, עלתה ליברפול לרבע הגמר.
לאחר הדרמה בשלב רבע הגמר, התמודדה ליברפול עם ויאריאל על כרטיס לגמר המפעל. במשחק הראשון בחוץ העניק אדריאן לופס ניצחון דרמטי לספרדים עם שער בדקה השנייה של תוספת הזמן. בגומלין הביתי מחקה ליברפול את היתרון של ויאריאל עם שער עצמי של ברונו סוריאנו כבר בדקה השביעית. לאחר כשעה של התמודדות, השלים סטארידג' את המהפך וקבע 2-0 למארחת, לאלאנה הוסיף כעשר דקות לסיום וקבע 3-0 בסיום, ועם 3-1 בסיכום חזרה ליברפול לגמר המפעל לראשונה מאז 2001.
מחצית ראשונה
מאמן סביליה אונאי אמרי העלה הרכב שונה מאוד מזה שפתח במשחק הגמר הקודם, כאשר רק ארבעה שחקנים פתחו בשני משחקי הגמר. לעומת זאת, ויטולו ודניאל קאריסו פתחו בפעם השלישית ברציפות בהרכב סביליה לגמר המפעל. קווין גאמיירו, שכבש שבעה שערים בטורניר עד למשחק הגמר, פתח בחוד ההתקפה, כאשר מאחוריו קוקה הקפטן, ויטולו ואבר באנגה. מנגד התייצבו ליברפול וקלופ, שהחליף במהלך העונה את ברנדן רוג'רס והצליח להעלות את הקבוצה לגמר. מיקום הליגה הנמוך של ליברפול באותה עונה באנגליה, קבע כי רק ניצחון במשחק יעניק לה כרטיס לאירופה בעונה הבאה, והפסד משמעותו חוסר השתתפות במסגרות האירופיות בעונה הבאה. קלופ העלה מערך דומה כאשר דניאל סטארידג' פותח בחוד, ומאחוריו אדם לאלאנה והצמד הברזילאי, רוברטו פירמינו ופיליפה קוטיניו. דיבוק אוריגי וג'ורדן הנדרסון, שהחלימו מפציעות, תפסו מקום על הספסל.
הדקות הראשונות אופיינו בהתלהבות רבה מצד שחקני סביליה, בעוד ליברפול חיפשה דרך להיכנס למשחק. בדקה השמינית תקפה ליברפול מאגף ימין של נתניאל קליין. המגן מסר למרכז כדור שהגיע לאמרה ג'אן, שבעט בעוצמה מרחוק ומצא את דויד סוריה מוכן. שלוש דקות עברו ושוב קליין פרץ באגף, והגביה לפינה הרחוקה של תיבת החמש. סטארידג' הוריד היטב עם הראש, וקאריסו הצליח להרחיק מקו השער לפני פירמינו. דקה לאחר מכן, רגע של מחלוקת במשחק כאשר ליברפול דרשה פנדל לאחר נגיעת יד של קאריסו, אך השופט סימן להמשיך.
בדקה ה-25, לאחר דקות של רגיעה במשחק ללא מצבים מסוכנים, פרץ לאלאנה מאגף ימין המסוכן של ליברפול, חתך למרכז והכניס כדור עומק לעברו של סטארידג'. הזווית הקשה והסגירה הנכונה של סוריה מנעו מסטארידג' מצב נוח לכיבוש, והבעיטה שלו נבלמה אצל השוער. סביליה מצדה הפגינה שליטה פיזית וטכנית ובדקה ה-32 קיבלה הזדמנות לשער מרהיב, לאחר כדור קרן מצד שמאל. הכדור הגיע הרחק לצד ימין, שם המשיך אותו קוקה למרכז הרחבה. לאחר ניסיון הרחקה לא מוצלח, שלח גאמיירו בעיטת מספרת שהכניעה את סימון מיניולה אך פספסה במעט את המסגרת.
בדקה ה-35 עלתה ליברפול ראשונה על לוח התוצאות בשער מרהיב. שיתוף פעולה של צמד הברזילאים הסתיים במסירה של קוטיניו לסטארידג' על קו הרחבה מצד שמאל. החלוץ התקדם שני צעדים לתוך הרחבה, ושלח כדור מסובב ועוצמתי בחלק החיצוני של רגל שמאל לפינה הרחוקה של סוריה. 1-0 לליברפול, ביצוע מרשים של סטארידג'. שלוש דקות עברו וליברפול המתלהבת כמעט והכפילה את התוצאה, לאחר שקליין פרץ בימין ומסר ללאלאנה ברחבה, אך האחרון התמהמה בבעיטה ונבלם לקרן. את הקרן של ג'יימס מילנר נגח דיאן לוברן אל הרשת, אך השער נפסל בטענת נבדל נגד סטארידג', שבניסיון להמשיך את הכדור של לוברן הרים רגל, הפריע לשוער ובכך התערב במהלך. ליברפול המשיכה ללחוץ בעוד סביליה התקשתה לחזור למשחק, ובדקת הסיום של המחצית, מהלך יפה של ליברפול הסתיים במסירת רוחב חזקה של קליין מאגף ימין, אך סטארידג' ופירמינו לא הצליחו להסיט את הכדור אל הרשת והוא יצא החוצה.
המחצית הראשונה בשליטתה של ליברפול הגיעה לסיומה עם יתרון 1-0 לשחקניו של קלופ בהפסקה.
מחצית שנייה
שחקניו של אמרי עלו חדורי מוטיבציה למחצית השנייה, וכבר לאחר 17 שניות בלבד הצליחו להשיג את השוויון, בעקבות טעות כפולה של אלברטו מורנו, שחקנה של ליברפול שעבר אליה מסביליה, עמה זכה בליגה האירופית שנתיים קודם לכן. בתחילה הרחיק מורנו בנגיחה לא טובה שהגיעה אל מריאנו. הברזילאי השתלט, פרץ מימין וניצל תיקול רע של מורנו כדי להעביר את הכדור בין רגליו. בצעד מהיר נוסף נכנס מורנו לרחבה ושלח כדור רוחב שהותיר את גאמיירו לבד, והחלוץ הקדים את מיניולה ואיזן מקרוב לשוויון 1-1.
עדות נוספת לשינוי במאזן הכוחות התקבל שתי דקות מאוחר יותר. כדור עומק מוצלח הותיר את גאמיירו לפרוץ באחד על אחד עד מיניולה. החלוץ נכנס לתוך הרחבה, אך עשה צעד מיותר אחד לפני הבעיטה ואפשר לקולו טורה לחסום אותו בגלישה מתוזמנת ולהרחיק לקרן. בדקה ה-60 התקרב גאמיירו פעם נוספת לשער שני, לאחר שכדור חוץ לתוך הרחבה מאגף שמאל ננגח לאחור על ידי סטיבן אנזונזי והותיר את גאמיירו לבד לחלוטין מול מיניולה. גאמיירו המשיך בנגיעה למרכז השער ומיניולה הציל את ליברפול ממצב מסוכן.
בדקה ה-64 השלימה סביליה מהפך מוצדק בשער מרהיב. ויטולו פרץ היטב מהמרכז, השלים מסירה כפולה עם הקפטן קוקה, המשיך למסירה כפולה עם באנגה, וכ-16 מטרים מהשער העביר את הכדור לקוקה שבנגיעה שלח כדור מדויק לפינה של מיניולה, שקבע 2-1 לסביליה ושער ראשון לקפטן במסגרת אירופית מזה 24 משחקים. שש דקות בלבד עברו, וקוקה השלים צמד וקירב את סביליה לניצחון. המהלך החל בתוך הרחבה אצל באנגה, שניסה להעביר כדור רוחב. הכדור פגע בשחקן הגנה וניתז לכיוונו של קוקה מרגליו של שחקן הגנה אחר, כך שקוקה, על אף שהיה בעמדת נבדל, קיבל את הכדור מהגנת ליברפול, ומקרוב בעט כדור שמיניולה הצליח להדוף רק לתוך הרשת. בהחלטה נכונה, השער אושר, וזאת לאחר שהקוון הניף דגל בתחילה, אך הוריד אותו בהמשך המהלך. אנשי ליברפול סירבו להשלים עם ההחלטה, המאמן קלופ התעמת עם אנשי השיפוט, ומרטין שקרטל, שהתחמם על הקו וכלל לא שותף במשחק, ספג כרטיס צהוב לאחר ויכוחים עם צוות השיפוט.
בדקות אלו ליברפול נראיתה מבולבלת וחסרת מוטיבציה, וסביליה התקרבה לשער רביעי יותר מאשר ליברפול לשער מצמק. לקראת הסיום ניסתה ליברפול לאיים יותר על שערה של סביליה, אך ללא הצלחה. ניצחון 3-1 לחניכיו של אמרי לאחר מחצית שנייה מוצלחת מאוד, וזכייה שלישית ברציפות בתואר לסביליה.
אינוקנטיוס השנים עשר
אינוקנטיוס השנים עשר (בלטינית:  Innocentius XII; 13 במרץ 1615 – 27 בספטמבר 1700; נולד בשם אנטוניו פיניאטלי), היה אפיפיור מ-12 ביולי 1691 ועד מותו. נאבק בנפוטיזם (נוהג רווח במדינת האפיפיור של חלוקת משרות, כיבודים ונחלות לבני משפחתו של האפיפיור) והוציא בולה אפיפיורית שאסרה על כך לחלוטין.
לפני היותו לאפיפיור
נולד בספינצולה (Spinazzola) שבפוליה (דאז בממלכת נאפולי) כבן רביעי (בין חמישה) לאחד מבתי האצולה החשובים של הממלכה. התחנך ברומא וקיבל תואר דוקטור במשפט קאנוני ומשפט אזרחי. כבר בגיל 20 התקבל לתפקיד בקוריה של האפיפיור אורבנוס השמיני. כיהן כמושל נפות פאנו וויטרבו. בין 1646 ל-1649 שירת כאיקוויזיטור במלטה. ב-1652 מונה לבישוף טיטולרי (בתואר בלבד) של לאריסה. בין 1660 ל-1668 כיהן כנונציו לפולין ובין השנים 1668 ל-1671 כיהן כנונציו לממלכת הבסבורג (אוסטריה). ב-1671 מונה לבישוף של לצ'ה וב-1681 מונה לקרדינל על ידי אינוקנטיוס האחד עשר. ב-1686 מונה לארכיבישוף נאפולי.
בחירתו לאפיפיור
עם מותו של האפיפיור אלכסנדר השמיני ב-12 בפברואר 1691 התכנסה קונקלווה לבחירת מחליפו בתפקיד. הקונקלווה נקלעה למבוי סתום כאשר כוחות מספר התנגדו לבחירת גרגוריו בארבאריגו, שהוצע על ידי סיעות השמרנים ונחשב לפפאביל (מועמד מוביל לאפיפיורות), אך לא הצליחו למצוא מועמד נגדי מקובל. לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה טען שברבריגו לא בא בחשבון משום שהוא ונציאני כקודמו בתפקיד, דבר שיעניק כוח פוליטי רב וממושך מדי לרפובליקה של ונציה. מאידך, גם לואי הארבעה עשר, מלך צרפת דחה את מועמדותו, אך השניים לא יכלו להסכים על מועמד אלטרנטיבי. עד אפריל התברר מצב בו כל מועמד מקרב הקרדינלים נפסל מסיבה זו או אחרת ונשקלה אף בחירתם של מועמדים מחוץ לשורות הקרדינלים. לאחר שהובטח שפיניאטלי, על אף מוצאו מנאפולי, יהיה נייטרלי ולא יתמוך בספרד כנגד צרפת, הובטחה תמיכה ניכרת במועמדותו, שנדחתה בשל חשש צרפתי זה בחודש מרץ. גם החום הגובר, מחלותיהם של מספר קרדינלים ומותם של שלושה, האיץ את ההחלטה ולבסוף זכה פיניאטלי ונבחר ב-12 ביולי. הוא נטל לעצמו את השם אינוקנטיוס השנים עשר, כהצהרת המשכיות לדרכו של קודמו בשם זה, אינוקנטיוס האחד עשר. הייתה זו הקונקלווה הארוכה ביותר מאז 1305.
אפיפיורות
פחות משנה לאחר כניסתו לתפקיד, ב-22 ביוני 1692 פרסם האפיפיור את הבולה Romanum decet pontificem שאסרה מכל וכל על מנהג הנפוטיזם ובפרט על המינוי הרשמי-כמעט של "קרדינל-אחיין", במסגרתו מינו אפיפיורים את אחייניהם לקרדינלים מבלי להתחשב בסגולותיהם, ביכולותיהם או ברמת המוסר האישי שלהם כמנהיגים דתיים והתיר רק מינוי בן משפחה יחיד של האפיפיור לקרדינל וגם זאת בכפוף לסגולותיו. בהקשר זה הצהיר שהעניים הם "אחייניו".
ב-1696 הכריז על זיטה מלוקה כעל קדושה.
אודין (קומיקס)
אודין (באנגלית: Odin) הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Journey into Mystery #85 מאוקטובר 1962, פרי עטו של הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. דמותו מבוססת על פי האל אודין מהמיתולוגיה הנורדית.
אודין הוא בנם של בור, אחד מאלי אסגארד הראשונים, ובֵּסְטְלַה, ענקית כפור. הועלה הטיעון כי בור יצר את בני האדם כיוון שהרגיש שהעולם בודד וגלמוד בהיעדרם. אולם, בזעמו הוא גם יצר את האיומים השונים שרדפו אחר האנושות. בעזרת אחיו, אודין הצעיר הביס את שד השאול סירטיר, אך אחיו נהרגו בידי השד וכוחותיהם עברו לאודין. אודין כרת ברית עם הטרולים וכלא את השד במעמקי כדור הארץ למשך עידנים. בהמשך, הוא הופך לשליט אסגארד ומתאהב בגאיה. השניים מביאים לעולם את אל הרעם תור, משום שאודין חפץ בבן אשר יהיה חזק גם באסגארד וגם בכדור הארץ. אודין הוא גם אביו המאמץ של לוקי, ילד בעל דם ענקי הכפור שאביו לאופי נהרג בקרב בידי אודין. חרף כוונותיו הטובות של אודין, בניו הופכים לאויבים מרים. אודין הוא גם אביו של בלדר מאישתו פריגה, מה שהופך את בלדר לאחיו החורג של תור.
העניין הרב שתור רוחש למידגארד (השם האסגארדי לכדור הארץ) מפריע לאודין, שנוטל את כוחותיו של תור כעונש בשלושה מקרים לפחות. אולם, תור מקבל עליו את מרותו של אביו, ואומץ ליבו ואצילותו הרבה משכנעים את אודין לשחזר את כוחותיו של בנו. כשליטו ומגינו של העם האסגארדי, אודין היה מעורב במספר משברים שאיימו על שלומה של אסגארד, ולעיתים גם כדור הארץ.
דמותו של אודין זכתה לעיבודים שונים בנוסף לקומיקס. הדמות הופיעה ב"האוונג'רס: סדרת האנימציה" בדיבובו של קלנסי בראון, וב"שומרי הגלקסיה" ו"האלק וצוות הריסוק" בדיבובו של פרנק ולקר. את הדמות בסרט ההנפשה "תור: ממלכת האלים" מתוך סדרת הסרטים "Marvel Animated Features" דיבב כריסטופר בריטון. בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "תור", "תור: העולם האפל" ו"תור: ראגנארוק" דמותו גולמה בידי השחקן אנתוני הופקינס.
אנטולי בישובץ
אנטולי פיודורוביץ' ביישובץ (ברוסית: Анатолий Фёдорович Бышовец; (נולד ב-23 באפריל 1946) שחקן עבר ומאמן כדורגל רוסי וסובייטי.
הוא החל לשחק כדורגל בבית הספר לכדורגל ליד דינמו קייב ושיחק בקבוצת הבוגרים של מועדון זה במשך 10 שנים (1963-1973). במהלך התקופה הקבוצה זכתה 4 פעמים באליפות ברית המועצות.
כמאמן ידוע בעיקר כמי שהוביל את הנבחרת האולימפית של ברית המועצות לזכייה במקום ראשון באולימפיאדת סיאול בשנת 1988. בישובץ היה גם מאמנה האחרון של נבחרת ברית המועצות ומאמנה היחידי של נבחרת חבר העמים, עמה השתתף ביורו 1992. בתחילת שנות ה-2000 היה מאמן של מספר קבוצות ברוסיה ואוקראינה. מאז 2007 לא מאמן אף קבוצת כדורגל, פעיל כשדרן ספורט.
אוטון פאביה
אוטון פאביה (בצרפתית: Automne Pavia; נולדה ב-3 בינואר 1989) היא ג'ודוקא צרפתייה אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג.
פאביה התחרתה פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 2012 ו-2016. בלונדון 2012 היא זכתה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג לאחר שניצחה את הדוויג קראקס ההונגרייה בקרב על המדליה.
פאביה מחזיקה בשתי מדליות ארד מאליפויות העולם מהשנים 2014 ו-2015. באליפויות אירופה היא זכתה בשלוש מדליות. שתי מדליות זהב (2013 ו-2016) ומדליית ארד (2012).
במהלך הקריירה פאביה זכתה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן שתי מדליות זהב בטורניר פריז ומדליית ארד בטורניר טוקיו.
סנטיאנה דל מאר
סנטיאנה דל מאר (בספרדית: Santillana del Mar) היא עיירה, שנשמר בה האופי ימי-ביניימי, בקהילה האוטונומית קנטבריה שבספרד. היא נמצאת 26 ק"מ דרומית מערבית לסנטנדר. העיירה ידועה בזכות מערת אלטאמירה הנמצאת בקרבתה.
מקור השם
ישנה בדיחה מפורסמת שלפיה השם סנטיאנה דל מאר המכיל שלושה שקרים: היא לא קדושה (santo=קדוש בספרדית), היא לא מישורית (llana=שטוח) ולא ליד הים (del mar). השם הוא שיבוש שמה של הקדושה הנוצרית יוליאנה מניקומדיה (בספרדית: חוליאנה) שלפי המסורת המקומית שרידיה הובאו למקום על ידי נזירים במהלך המאה ה-9.
פרהיסטוריה
בני אדם התגוררו באזור סנטיאנה דל מאר כבר בתקופות פרהיסטוריות כפי שמעידה מערת אלטאמירה המתוארכת לתקופה הפלאוליתית העליונה (לפני 19 אלף עד 14 אלף שנים).
ימי הביניים
על פי האגדה נזירים הביאו (מאיטליה), במאה ה-8 או ה-9, את שרידי גופתה של הקדושה הנוצרית יוליאנה מניקומדיה, והקימו את המנזר לכבודה. מועד הקמתו של המנזר אינו ידוע בוודאות אם כי מקור אחד טוען שהוא מוזכר במסמך משנת 870. מסוף המאה ה-10 המנזר התפתח הודות להיותו על אחד המסלולים של עולי הרגל בדרך לסנטיאגו דה קומפוסטלה. ב-1045 צו של פרננדו הראשון, מלך לאון, אישר את הפיכת המנזר לכנסייה קולגיאלית.
העת החדשה
"תור הזהב של ספרד" הגיע לסנטיאנה בסוף המאה ה-16 ונמשך במהלך המאה ה-17. בתקופת פריחה זו עוצבה העיירה בצורתה הנוכחית ואז גם נבנו רוב הבתים ה"משומרים" (מלשון שימור) אותם רואים בעיירה כיום. באותה תקופה נבנו, מחוץ למרכז, הקומפלקסים הכנסייתיים השונים. מנזר מלכת השמים (בספרדית רחינה קואלי) (Convento de Regina Coeli) הדומיניקני, אכסניית עולי הרגל (Hospedería de Peregrinos y Transeúntes) ובתי החולים הכנסייתיים: בית החולים של החסד (Hospital de la Misericordia), ובית חולים לזרוס הקדוש (Hospital de San Lázaro de Mortera).
דייוויד קופרפילד (סרט, 1922)
דייוויד קופרפילד (באנגלית: David Copperfield) הוא סרט דרמה דני משנת 1922. את הסרט ביים א. ו. סנדברג, וכיכבו בו גורם שמידט, מרטין הרצברג ומרגרט שלגל.
התפאורה של הסרט עוצבה בידי המנהל האמנותי קרלו יאקובסן.
יהושע צוקרמן
הרב אברהם יהושע צוקרמן (9 ביולי 1938, י' בתמוז ה'תרצ"ח – 11 באוגוסט 2021, ג' באלול התשפ"א) היה רב ציוני דתי, מרבני ישיבת הר המור ומייסדיה, ורב במדרשת הרובע. ממייסדי תנועת אל עמי. התמחה בכתביו של הרב קוק.
קורות חיים
נולד וגדל בבלגיה, למשפחה שהיגרה מגרמניה. למד בבית ספר ציבורי ובנערותו היה פעיל בבני עקיבא. בשנות ה-60 עלה לישראל ולמד בישיבת מרכז הרב. שם למד אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק, ומונה על ידו לר"מ לבוגרי צבא בישיבת מרכז הרב. בשנות לימודיו סירב להיתמך כלכלית באמצעות לימוד תורה, והתפרנס מהוראה ועבודות שונות, בין השאר כפועל בניין. כן היה בעל פרדס רימונים סמוך לקיבוץ מירב.
בשנת 1968 נסע לצרפת והעביר בפריז סמינר ציוני-דתי, בניהולו של הרב יהודה ליאון אשכנזי. ומאז פעל בשליחויות, הפעיל שליחים לפעילות תורנית-ציונית בקרב קהילות דוברות צרפתית בגולה וליווה יוזמות עלייה שלהם, לאורך שנים רבות. העלה ארצה בעצמו אישים ומשפחות רבים. החל משנות ה-80 של המאה ה-20, נהג עם תלמידיו ובני משפחתו לערוך את יום הכיפורים בקיבוץ גונן, ולקיים את התפילות עם חברי הקיבוץ.
הקים את תנועת אל עמי ועמד בראשה. במסגרת תנועת אל עמי, פעל ביישובים רבים של ההתיישבות העובדת לאורך השנים. יזם הקמת כולל אברכים ומדרשה ללימודי יהדות באילת, מהם התפתחה ישיבת איילת השחר. כן הוביל קליטה תורנית של עולים. היה מורה הדרך הרוחני של היישוב עצמונה, כמו גם של יישובים אחרים בחבל ימית. בזמן המאבק נגד פינוי חבל ימית היה בין הרבנים שהגיעו למקום לחזק את התושבים ופעילי המחאה.
יזם את הקמת מדרשת הרובע לבנות. שימש כר"מ לתלמוד ואמונה בישיבת מרכז הרב. בשנת 1997 היה בין הרבנים, שפרשו מישיבת מרכז הרב והקימו את ישיבת הר המור. בשנותיו האחרונות לימד הרב צוקרמן שיעורי אמונה, בעיקר בישיבת הר המור, בישיבת עטרת כהנים, במכון מאיר, ובישיבת שבי חברון. הוא גם לימד תקופה קצרה בישיבת מעלה אדומים.
בשנת 2018, היה בין הרבנים ומורי ההלכה שקראו לציבור לחתום על כרטיס אדי המחודש.
נפטר ממחלת הסרטן בליל ג' באלול ה'תשפ"א. ונקבר בהר הזיתים.
משפחתו
היה נשוי למלכה, ילידת בלגיה, ונולדו להם 12 ילדים. התגורר עם משפחתו בשכונת שערי חסד בירושלים.
בין ילדיהם:
ממאמריו וחיבוריו
שיח קודש - שיחות על המועדים בהוצאת חוסן ישועות, התשפ"ב.
אופלנד (נורווגיה)
אופלנד (בנורווגית: Oppland) היה אחד ממחוזות נורווגיה עד ה-1 בינואר 2020, שנמצא מצפון לאוסלו. למחוז גבול משותף עם המחוזות הדמרק, בוסקרוד, אוסלו (המהווה מחוז בפני עצמה), סוגן והפיורדים, מרה ורומסדל וטרנדלג. ממשל המחוז נמצא בלילהאמר.
ינלנה היה אחד מכמה שמות שהוצעו לאזור החדש שנוצר ממיזוג המחוזות מהדמרק ואופלנד. שני המחוזות אוחדו מחדש לאחר פיצולן בשנת 1781. מבחינה היסטורית, האזור היה ידוע בכינויו "אופלנדן".
גאוגרפיה
המחוז חולק לחמישה מחוזות: גודבראנדס, ואלדרס, טוטן, האדלנד ולנד.
אופלנד כוללת את העיירות לילהאמר, גיוויק, אוטה ופגארנס, ושני ההרים הגבוהים ביותר של נורווגיה, גליטרטינד וגאלדפיגגן.
עמק גודברנד מקיף את נהר גודברנדסדלגאגן, וכולל את האזור המשתרע מג'וטונהיימן עד באגן בנהר בגנה. זהו מקום ידוע לסקי ולספורט חורף. מרכזי האוכלוסייה העיקריים באזור זה היו ביתוסטולן ופגארנס. שמונה מעשרת ההרים הגבוהים ביותר בנורווגיה ממוקמים בחלק המערבי של אופלנד.
אטימולוגיה
בתקופות הנורדיות נקראו החלקים הפנימיים של נורווגיה אופפלונד 'המדינות העליונות'.
בשנת 1757 הופרדו החלקים הפנימיים של מחוז אקרסהוס הגדול, וקיבלו את השם מחוז אופלנדן. זה חולק בשנת 1781 למחוז כריסטיאן (על שם המלך כריסטיאן השביעי) ולמחוז הדמרקנס.
סמל
הסמל נוצר ב-1989.
נפות
במחוז באופלנד היו 26 נפות:
ביי
היסטוריה
מקורו של המושג במילה ל"מנהיג" או "ראש שבט" בשפות טורקיות, אך השימוש רווח למנהיגים בכלל גם בפרסית ובשפות אחרות במרכז אסיה. כך למשל כונה המשנה למלך הכוזרים בכינוי כגן בק. אטא-ביי (באזורים אחרים בק או בג) הוא כינוי שהיה נפוץ החל מהתקופה הסלג'וקית באזורי שליטתם של הסלג'וקים והמדינות שצמחו על חורבות ממלכתם. כמו כן נפוץ השם בקרב הטורקמנים באזור איראן ואזרבייג'ן. באיראן כונה הוזיר הגדול בכינוי, האתא-בג הגדול. כינוי הישות עליה היה הביי מופקד נקראה "בייליק" (Beylik), שמשמעותה המקורבת היא "נסיכות" או "נפה". לשמותיהם של שלושת השליטים הראשונים של האימפריה העות'מאנית, אשר החלה גם היא כבייליק, הוצמד התואר "ביי". תואר זה הוחלף ב"סולטאן" רק ב-1383, וניתן למורט הראשון על ידי חליפות קהיר. החל משלב זה ניתן התואר "ביי" לאנשי צבא וממשל משניים, כמו ראש סנג'ק (בקירוב "רובע", אם כי מאוחר יותר קרוב יותר למחוז), אשר כונה "סנג'קביי" (Sancakbey). ראש הרובע היה כפוף לראש המחוז, שכונה בדרך כלל בתואר "פאשה". התואר הוענק גם לראשי ערי הבירה הקודמות של האימפריה - בורסה ואדירנה. בנוסף על כך ניתן התואר למיופי כוח מטעם האימפריה כמו מושל תוניסיה, תואר שנשאר בתוקף גם בתקופת השלטון הצרפתי. מאוחר יותר ניתן התואר "ביילרביי" (Beylerbey או Beylerbeyi - "אדון האדונים") למושל הכללי של שטח ארץ רחב ידיים באימפריה העות'מאנית והספאווית, אולם גם תואר זה עבר פיחות במעמדו עם השנים.
עם השנים חל פיחות במעמדו של המושג, שהוצמד לאנשים פחותים במעמדם, ומגמה זו נמשכה במאה ה-19, עת המושג החל להיות מקביל ל"אדוני" וללא קונוטציה של תואר אצולה. לעיתים צורפה המילה "אפנדי" (Efendi - "אדון") או אפנדים (Efendim - "אדוני [שלי]") אל ביי, כדי להפליג במידת הנימוס - Beyefendi או Beyefendim. נוהג זה רווח גם כיום, ולמרות שמשמעות הצירוף היא "אדוני-אדוני", עדיין אין בה קונוטציה של תואר אצולה בשימוש מודרני או פחיתות כבוד מצדו של הדובר. לנשים שמורה המקבילה "האנֵמאפנדי" (Hanımefendi), ובהיעדר מין דקדוקי בטורקית, התרגום המילולי של מושג זה הוא "גבירתי הנכבדה" ולא "גבירתי-אדוני".
ביי בטורקית מודרנית
עם הרפורמה בשפה הטורקית במהלך המאה ה-20, טבע המוסד לשפה טורקית את הביטויים בָּיי (Bay) "מר" ובָּייאן (Bayan) "גברת", על משקל "בֵּיי" ובמטרה להחליפו, ואלה הוצמדו לפני שמות משפחה. מכוח "חוק השמות" חויב כל אזרח טורקי ב-1934 לקחת לו שם משפחה והשימוש בביי כתוספת רשמית לשם נאסר. עם זאת, המושגים החדשים לא נקלטו היטב, ולצרכים חברתיים עדיין נעשה שימוש במושגים הישנים "בֵיי" ו"האנם", אשר אינם מעידים עוד על שייכות למעמד האצולה, למעט בהקשרים היסטוריים. לצרכים רשמיים עדיין נעשה מדי פעם שימוש במושגים החדשים, אך השימוש במילה "Sayın" (הנכבד/ת) לפני שמו או תוארו של אדם מקובל יותר ולעיתים אף מתחייב ("Sayın Başkan" - "אדוני הנשיא").
"ביי" עשוי להצטרף למספר דרגות צבאיות כמו "אלביי" (Albay - קולונל, מ-"Alay" - "גדוד") או "ירביי" (Yarbay - סגן, מ-"Yardım" - "עזרה"). בשני המקרים מקורו של Bay אינו במושג החדש שטבע המוסד לשפה הטורקית, אלא בהרמוניה קולית ששינתה את התנועה "E" ב-Bey ל-"A" ב-Bay כתוצאה מהשפעת צליל "A" ב-Yar וב-Al. גם הפנייה המקובלת לשגריר בטורקית היא "אלצ'י ביי" - "Elçi Bey" (מילולית, "אדון המשלחת"). עם זאת, במספר שפות טורקיות אחרות עדיין נודעת לביי משמעות של תואר אצולה.
מטרוסקסואל
מטרוסקסואל הוא כינוי לגבר עירוני המעודכן על-פי צו האופנה, מודע למראהו ומטפח את גופו. המונח נכנס לשימוש בשנות התשעים של המאה העשרים.
המונח "מטרוסקסואל" היה במקורו שילוב היתולי בין המילים "מטרופולין" ו"הטרוסקסואל", ונועד לתאר טיפוס מסוים של גבר סטרייט שאימץ לעצמו התנהגויות שאמורות להיות מזוהות לכאורה לפי הסטיגמות החברתיות עם גברים הומוסקסואלים - בעיקר הקפדה על אופנה ומודעות למראה חיצוני. המונח בנוי בתבנית המקובלת לתיאור נטייה מינית של אדם כפי שנטבעה במאה ה-19 בחלקה על ידי העיתונאי האוסטרו-הונגרי קרל מריה קרטבני, וזאת על אף שבמקרה הנוכחי המושג אינו מתייחס לנטייה מינית. הרעיון העומד בבסיס המושג הוא שנורמות התנהגות כדוגמת רגישות, השקעה בלבוש וטיפוח הגוף והעור, אשר היוו חלק מהסטריאוטיפ ההומוסקסואלי (שנבע מהסטיגמה הנשית) הפכו לנורמות התנהגות מקובלות של גברים ללא קשר לנטייתם המינית.
יעל צ'ילטאני
יעל צ'ילטאני (שם מדעי: Capra aegagrus chialtanensis; מוכר יותר כעז בר צ'ילטאנית או כעז צ'ילטאן), הוא אחד מ-6 תת-המינים של עז הבר האנדמי למערב פקיסטן. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1913 על ידי הזואולוג האנגלי ריצ'רד לידאקר, ושמו הרשמי והמדעי ניתן לו על שם מקום חיותו העיקרי - מורדות הר צ'ילטאן הסמוך לעיר קוויטה.
תת-מין זה של עז הבר היה ידוע היטב לציידים המקומיים בפקיסטן עוד לפני התיאור המדעי של לידאקר, וכמה טקסונומים הציעו שמקורו של תת-המין הוא בהכלאה טבעית היסטורית שהתרחשה בין תת-המין הדרומי יעל סינדי לבין יעל בורג החי באותו אזור; בשל כך יש המכנים אותו עד היום "מארקור צ'ילטאני" ("מארקור" הוא כינוי ליעל בורג). סיווג מוצע זה התבסס על הצורה המעוותת והייחודית של קרני היעל הצ'ילטאני - שנראות כשילוב בין קרני עז הבר לקרני יעל הבורג. טקסונומים אחרים הציעו שהוא מהווה תת-מין של יעל בורג או לחלופין כלאיים בין עז הבית ליעל הבורג. עם זאת, בסביבות 1980 הטקסונומים הגיעו הגיעו למסקנה שהיעל הצ'ילטאני מהווה תת-מין נפרד של עז הבר ולא כתוצאה מכלאיים, בהתבסס על שינויים מורפולוגיים משמעותיים בין קרניו לקרני יעל הבורג. יעל צ'ילטאן הוא תת-המין הנדיר והמאוים ביותר בקרב עיזי הבר.
קרניים
הקרניים הגדולות והספיראליות של זכרי היעל הצ'ילטאני הם המאפיין הבולט ביותר של תת-המין, ובשל כך ניתן לזהותו בקלות מתת-המינים האחרים בפקיסטן כיעל סינד או יעל בזואר. הקרן צומחת בזווית אלכסונית לכיוון הצדדים, והיא מתחילה בשלב מסוים להתעקל לכיוון פנימה מעלה תוך כדי השלמת ספיראלה אחת לכל היותר; בסופו של דבר קצוות הקרן מתעקלים שוב החוצה או פנימה, וכתוצאה מכך הקרניים נראות במבט חזיתי בצורה של לירה. לעיתים קרובות הקרניים "מתמוטטות" כביכול לאחור, וקצוות הקרן עשויות לצמוח אחד לכיוון השני. לדברי חוקר טבע האורך המרבי של קרני הזכרים הוא 73 ס"מ - קטן יותר משל תת-מינים אחרים, אך עם זאת השיא שתועד עד היום הוא אורך של 101.6 ס"מ. מיקום קרניו של יעל צ'ילטאן הוא על פני מרבית הקרקפת - מעל העיניים ובצידי האוזניים. בבסיס הקרניים סמוכות אחת לשנייה עם רווח של סנטימטרים בודדים, אולם ככל שהן גדלות המרחק ביניהן יעלה - תלוי בגודל הקרן; לעיתים דווקא בסוף הקצוות יהיו סמוכות שוב בשל העקמומיות של הקרן. הקרניים של תת-מין זה עבות יותר מאשר אצל תת-מינים אחרים, והדבר בולט במיוחד בבסיס. הקרניים של יעל צ'ילטאן מתאפיינות במשטח חזיתי שטוח ומשטח אחורי עגלגל, וכן יש להם לאורך המשטח החזיתי שידרה בולטת בדומה לעיזי הבר. מלבד חריצים עמוקים או עדינים לאורך הקרן, שידרת הקרניים של יעל צ'ילטאן חלקה יותר משל תת-מינים אחרים, ורק בצד האחורי של הקרן הסמוך לקצוות יש לעיתים מספר בליטות - בניגוד לעיזי בר אחרות שמתאפיינות בבליטות דווקא בצד החזיתי.
לנקבות יעל צ'ילטאן יש קרני דקות וקצרות דמויות פגיון, והן מעוקלות מעט לצדדים ונראות מלפנים בצורת "V". אין להן כלל שידרה בולטת אלא חריצים דקים בלבד והקרניים שלהן דומות יותר לקרניים של נקבות עיזי בר מאשר לנקבות של יעל הבורג. צבע הקרניים של שני הזוויגים הוא חאקי, אפור כהה, אפור בהיר, חלודה בהירה או ברונז'ה. קצוות הקרן של הזכר עשויות להיות כהות במעט.
אנטומיה ומראה
הפרווה של יעל צ'ילטאן בקיץ קצרה ודקה ומורכבת משערות דלילות יחסית, בעוד שבחורף היא הופכת לעבה וגסה יותר. הצבע הכללי של הפרווה הוא אדמדם/צהבהב-אפרפר עם פס חום כהה לאורך השידרה - מהכתף עד לזנב. הרגליים של היעל בצבע קרם-לבן והן בעלות דפוס חום כהה בולט בחלק החזיתי של הרגל להוציא את הברך לבנה. גם המותניים, הגחון והמפשעה נוטים להיות בצבע לבנבן. לזכרים בוגרים החל מהחורף השלישי או הרביעי לחייהם, יש כמות הולכת וגדלה של שערות לבנות ואפורות בצדדי הגב, בצלעות ובעורף. באותו זמן החזה והגרון מתכהים לצבע חום כהה או דהוי ומעל המותניים הבהירות מופיע פס כהה. בנוסף, לפרטים מבוגרים ישנה רצועה חומה כהה שמקיפה את אזור הכתף עד לחזה ויוצרת מעין "צווארון" כהה בדומה לעיזי בר; עם זאת הסימונים של היעל הצ'ילטאני פחות ברורים משל תת-מינים אחרים והם די מתמזגים אחד לתוך השני. בניגוד ליעל בורג, לזכרי יעל צ'ילטאן אין רעמת שיער באזור הגרון ובחזה, ומאפיין זה יחד עם צבעי הפרווה שלו תומכים בטענה שהוא מהווה תת-מין של עז הבר ולא של יעל הבורג. זנבו של יעל צ'ילטאן בצבע חום כהה ובולט היטב על רקע הפרווה הבהירה שסביבו. צבע ראשו של היעל הצ'ילטאני צהבהב או אדמדם באזור הלחיים וחום כהה באזור החרטום והמצח. זכרים מבוגרים נוטים להיות כהים בכל הפנים. מהעיניים ועד ללוע ישנם שני פסים בהירים בדומה לצבי, ולעיתים גם יש ליעל גבות לבנות מעל כל עין. הזכרים מתאפיינים בזקן גדול ועבה, וצבעו זהה לצבע הלוע - חום שוקולד כהה. האוזניים מתחלקות בין חום כהה בצד החיצוני ללבנבן בצד הפנימי.
יעל בורג
יעל הבורג (Capra falconeri) המכונה גם מארקור, דומה כאמור ליעל צ'ילטאן עד שהלה היה נחשב כתת-מין שלו. עם זאת בסופו של דבר היעל הצ'ילטאני סווג כתת-מין של עז הבר על בסיס 3 מאפיינים מורפולוגיים: 1) הקרניים של יעל צ'ילטאן מתאפיינות כאמור בשידרה בולטת בחלק החזיתי בדומה לעז הבר, שלא כמו השידרה האחורית אצל קרני יעל הבורג. 2) הפרווה של תיישי צ'ילטאן הבוגרים חסרה רעמה פרועה בחזה, בגרון ובגחון, ויש לה נטייה להתבהר בצלעות ובעורף ולהתכהות בכתף, בחזה ובקו האמצע הגבי - כל התכונות שמזכירות עז בר ונעדרות אצל יעל הבורג. 3) החתך של ליבת הקרן הגרמית של יעל צ'ילטאן דומה לזו עז הבר ולא ליעל הבורג. מעבר לשינויים המורפולוגים ניתן להבדיל ביניהם בקלות גם במבט שטחי: ליעל הבורג קרניים ארוכות דמויות בורג או חולץ פקקים והן משלימות לפחות 3 ספירלות; פרוותו גם נוטה להיות ארוכה ושעירה יותר. הנקבות של שניהם די דומות לבד ממבנה הקרניים. יעל הבורג מצוי בהודו, פקיסטן, אפגניסטן, טג'יקיסטן, טורקמניסטן ואוזבקיסטן, והוא חופף עם היעל הצ'ילטאני.
תפוצה ואקולוגיה
יעל צ'ילטאן אנדמי למערב פרובינציית בלוצ'יסטן שבפקיסטן בקרבת הגבול עם אפגניסטן. עד 1970 הוא היה מצוי במספר רכסי הרים בדרום מחוז קוויטה כמו הר צ'ילטאן, הר מורדאן, הר קאו-אי-מרן והר קאו-אי-ג'יסנק, אך כיום הוא מוגבל לחלוטין להר צ'ילטאן שנמצא בתחומי הפארק הלאומי הזרגנג'י - צ'ילטן וסמוך לעיר קוויטה (בירת הפרובינציה). ישנם דיווחים של ציידים מקומיים על שרידים קטנים מאוד של אוכלוסייה מאוד השורדת בהר מורדאר הנתמכים על ידי הקרניים שהוצגו. וזה יכול להיות גם ארבעה עד חמישה אנשים. התפוצה הגאוגרפית שלו מוגבלת למרכז הרי סולימאן ברמת בלוצ'יסטן המהווים חלק מהרי הינדו-כוש.
בית הגידול של יעל צ'ילטאן הוא באזור האקלים המדברי והצחיח למחצה, ומורכב ממדרונות הרריים עם פסיפס של צוקים, גבעות, חורשים דלילים, שיחים, אדמה טרשית, מחשופי סלע, בגבהים של 1,500 מטר מעל פני הים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 40-20 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת היא 250 מילימטר לשנה.
התזונה של היעל הצ'ילטאני כוללת עשבי תיבול, שיחים, עשבים, עלים, ענפים וצמחייה טרשית נוספת. היא משתנה בין העונות בהתאם לזמינות המזון. היעל כנראה מסוגל לשרוד זמן ניכר ללא שתיית מים בדומה ליעל סינד. היעל פעיל בשעות הבוקר ואחר הצהריים, והשעות החמות של היום מנוצלות למנוחה. הוא חי בעדרים של כתריסר פרטים. מרבית האקולוגיה שלו דומה ליעל בורג ולשאר עיזי הבר. עונת הרבייה מתחילה באמצע אוקטובר ונגמרת בשבוע השלישי של נובמבר. הגדיים נולדים בסוף מרץ עד תחילת אפריל לאחר תקופת הריון של 160 ימים, ותאומים מתרחשים בתדירות די גבוהה. הגדיים נגמלים לאחר 6-5 חודשים ומגיעים לבגרות לאחר כשנתיים.
סעודת אמנים
סעודת אמנים היא מנהג מודרני של עריכת סעודה מרובת משתתפים שבה אומרים המשתתפים מאה פעמים אָמֵן, כסגולה לפתרון מצוקות שונות, כדוגמת זוגיות, עקרות, בריאות ופרנסה.
יעל צ'ילטאני
תפוצה ואקולוגיה
תוחלת החיים של היעל הצ'ילטאני היא כ-13 שנים.
סעודת אמנים
כיום המנהג נעשה בדרך כלל עבור נשים.
יעל צ'ילטאני
תפוצה ואקולוגיה
הטורפים הפוטנציאלים של יעל צ'ילטאן בוגר הם נמר הודי, זאב הודי וקרקל, בעוד שטורפים קטנים יותר כ-שועל בנגלי ותן זהוב מהווים איום לגדיים. בעבר הטורפים הפוטנציאלים שלו כללו גם דוב שחור אסייתי וברדלס אסייתי.
סעודת אמנים
מטרה
לפי המסורת, דוד המלך תיקן שעל כל יהודי לברך בכל יום מאה ברכות. חישוב הברכות הנאמרות כל יום בשלוש התפילות בצירוף ברכות הנהנין וברכות נוספות עולה למאה ברכות לפחות. בשבת, שבתפילת העמידה שלה יש 7 ברכות בלבד, נוהגים להוסיף ברכות על ידי אכילת פירות ומיני מגדים, וברכות על ריח טוב.
יעל צ'ילטאני
איומים ושימור
היעל הצ'ילטאני מסווג על ידי IUCN במצב השימור "סכנת הכחדה חמורה" (CR), בשל מספר נמוך ביותר יעלים המוגבל כיום לאזור אחד בלבד המאוים על ידי ציד לא חוקי ואובדן בית גידול, וכן בגלל הכחדתו מכל תחומי המחייה ההיסטוריים שלו. האוכלוסייה האחרונה בעולם של יעלי צ'ילטאן מוגבלת כיום לפארק הלאומי צ'ילטאן-חזרג'אני שבמחוז קוויטה. המאמצים שנעשו בעבר כדי להציל את היעל מכליה כללו סגר מנהלי על הפארק, ושליטה על רעיית עדרי צאן, כריתת עצים וציד לא חוקי, יחד עם בניית קילומטרים של גדרות באזורי הגבול הבעייתיים. הפעולות הללו הביאו להתאוששות משמעותית של הצמחייה יחד עם גידול באוכלוסיית היעל הצ'ילטאני. עם זאת, ישנם דיווחים כי השימור של הפארק התדרדר לאחרונה.
סעודת אמנים
מטרה
סעודת אמנים מגדילה לעשות, ונאמרים מאה אמנים בה לבדה, בנוסף לאלה המצטברים במשך היום. יש המייחסים לאמירת מאה אמנים מרוכזת זו סגולה לפתרון בעיות.
יעל צ'ילטאני
איומים ושימור
פעולות השימור שמוצעות על ידי IUCN לפקיסטן:
סעודת אמנים
מטרה
יש מי שהסתייג מהמשקל הרב שמיוחס לסעודת אמנים, לטענתו: "מי שמתחבר ליראת שמים ולהודיה לה' באמצעות סעודה המתקיימת בציבור, סעודה בה מברכים ומודים לה', ואומרים "אמן", תבוא עליו ברכה. אך כל זה לא על חשבון תפילה מעומק הלב, ובעיקר תיקון המעשים בכל התחומים".
יעל צ'ילטאני
איומים ושימור
בשנת 1975, האוכלוסייה הכללית של יעל צ'ילטאן הסתכמה בקירוב ב-168 פרטים בלבד. בשל הגנה נוקשה על הפארק הלאומי שהוקם בשנת 1980 כדי להציל את תת-המין, האוכלוסייה של היעלים גדלה לכ-480 פרטים עד שנת 1990. אומדני אוכלוסייה אחרונים שנעשו על ידי ה-הקרן העולמית לשימור חיות הבר בפקיסטן בשנת 1997 העריכו שישנים כ-800 פרטים. בשל הקרבה של הפארק לעיר קוויטה המהווה את בירת פרובינציית בלוצ'יסטן, הציד הלא חוקי באזור תמיד היה בעיה עיקרית. במהלך שנת 1992, שבטי המארי שהיגרו לאפגניסטן חזרו לפקיסטן בשל השפעותיה של מלחמת האזרחים במדינה. הממשל האזורי הבלוצ'יסטני הושיב אותם באופן זמני על המדרונות הנמוכים בסמוך לפארק הלאומי. כתוצאה מכך נגרמה השפעה הרסנית לצמחייה הטבעית ולחיות הבר בפארק הלאומי. מכיוון שלא ידוע האם ההגנה הנוקשה על הפארק עדיין ממשיכה, היעל הצ'ילטאני נחשב עדיין כתת-המין הנדיר והמאוים ביותר ורשום בנספח א' של אמנת וושינגטון האוסרת מסחר בינלאומי בו ובמוצריו.
סעודת אמנים
טכניקה
כדי להגיע למאה אמנים, מוצאים בסעודה מזונות מסוגים שונים, המאפשרים לברך עליהם את חמש הברכות שלפני האכילה (מלבד "המוציא"), שסדרן, כדי להרבות בברכות, מסומן בראשי תיבות "מגע אש": מזונות, גפן, עץ, אדמה, שהכל. כל אחד מהמשתתפים בסעודה מברך בקול רם את הברכה המתאימה למזון שלפניו, וכל יתר המשתתפים עונים אמן.
לפני הברכה ניתן להביע משאלה, אף היא בקול רם. לכל ברכה מתאימה קטגוריית משאלות משלה, התואמת את שמה:
וייוורן
וייוורן או וייברן (באנגלית עתיקה: wyvern, בצרפתית עתיקה: wivre) הוא יצור מיתולוגי דמוי דרקון. הווייוורן מתואר כדרקון בעל שתי רגלים ושתי כנפיים. כמו כן נהוג לתאר את זנבו כזנב משונן, או כזנב דמוי זנב נחש.
קולנוע יידיש
קולנוע היידיש ייצר כ-130 סרטים באורך מלא ועוד כ-30 קצרים בין 1910 ל-1940, עיקר שנות פעילותו. הוא נהנה מתור זהב קצר בשנות ה-30, אך מאז פרוץ מלחמת העולם השנייה כמעט וחדלה יצירת סרטים בשפה.