cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בוריס סניור
טייס במלחמת העולם השנייה
סניור נולד ביוהנסבורג שבדרום אפריקה לוולף סניור, יהודי יוצא ליטא ולאנני רובינסון. התחנך בדרום אפריקה בבית ציוני ולאחר סיום לימודיו התיכוניים, הוכשר כטייס בקורס טיס ברודזיה (כיום זימבבואה) והתגייס לחיל האוויר הדרום-אפריקני. במלחמת העולם השנייה, הצטרף בוריס לחיל האוויר המלכותי הבריטי, הוצב בבסיס פאיד שבמצרים ועבר שם הכשרה בהטסת מטוס הקרב ספיטפייר. לאחר מכן הוצב בפברואר 1945 בטייסת הקרב המדברית 250 "סודאן" בסרוויה. משם יצא בחודשיים הבאים במטוסי קיטיהוק למשימות תקיפה באיטליה.
מטוסו של סניור הופל ב-7 במרץ 1945, בעת שהפציץ אוניות גרמניות במפרץ ונציה. הוא נאלץ לצנוח למימיו הקפואים של הים האדריאטי ונמשה אחרי שעות מספר על ידי צוות מטוס קטלינה אמריקאי במבצע נועז. כשחזר סניור לבסיסו התברר לו כי המפציץ שהטיס אחיו, ליאון, הופל אף הוא ולא נמצא. ליאון הוכרז נעדר ומעולם לא נודעו עקבותיו. לאחר האסון שב סניור לבית המשפחה בדרום-אפריקה.
באצ"ל ובמח"ל
לאחר סיום המלחמה הגיע סניור לביקור בארץ ישראל ובמהלכו הצטרף לשורות האצ"ל. לאחר מכן יצא לאנגליה ללימודי כלכלה באוניברסיטת לונדון. בעת לימודיו באוניברסיטה באנגליה פגש בעזר ויצמן, שלמד באנגליה באותה עת בקולג' לתעופה בלונדון. סניור שכנע את ויצמן להצטרף לאצ"ל בצרפת. בעת שהותו בלונדון התוודע סניור למוראות השואה והחליט לחזור לארץ ישראל כדי להילחם לצד אנשי היישוב היהודי למען הקמת מדינה יהודית. סניור לא הגיע לכלל פעולה ממשית באצ"ל, אולם המשטרה הבריטית עקבה אחריו.
הוא עשה דרכו חזרה לארץ ישראל, בנובמבר 1947. לאחר שיחה עם מנחם בגין, שאמר לו שהאצ"ל לא יוכל לנצל כהלכה את כישוריו כטייס, הצטרף לשירות האוויר, בעודו מסתיר את העובדה שהשתייך לאצ"ל. כך, היה בוריס סניור מראשוני אנשי המח"ל (מתנדבים מחוץ לישראל).
בפברואר 1948 נשלח על ידי שירות האוויר לדרום אפריקה כפעיל רכש וגיוס מתנדבים. הוא יצר קשר עם הפדרציה הציונית בדרום אפריקה שהעמידה לרשותו משרד וסיפקה לו כספים לביצוע מטלותיו. הצטרפו אליו עוד שלושה פעילים, בהם יואל פלגי, וכולם עסקו בגיוס מתנדבים למח"ל וברכישת מטוסים וציוד. בין המתנדבים שגויסו נמנו לסלי שאגאם וסיד כהן, שניהם טייסים. סניור ועוזריו הצליחו לרכוש 13 מטוסים מסוגים שונים: חמישה מטוסי דקוטה, שני מטוסי "דראגון ראפיד" ,3 מטוסי פיירצ'יילד ארגוס (Fairchild Argus) קלים, שני מטוסי בוננזה ומטוס אוורו אנסון (Avro Anson). על מנת להוציא את המטוסים מדרום אפריקה נרשמו מטוסי הדקוטה בחברת תעופה פיקטיבית בשם Transport Westair, מטוסי הבוננזה נרשמו על שמם של סניור ולסלי שאגאם (שהטיסו אותם מאוחר יותר ארצה) ושאר המטוסים נרשמו על שמה של חברה לטיסות שכר בבעלות יהודים Pan African Air Charter. ב-5 במאי 1948 חזר סניור לארץ במטוס הבוננזה.
במלחמת העצמאות
בעקבות נפילתו של דניאל בוקשטיין בהתרסקות מטוסו, נתמנה סניור כמפקד בסיס שדה דב בצפון תל אביב. באותה תקופה היה זה שדה התעופה המבצעי היחיד של שירות האוויר. במסגרת תפקידו ארגן סניור את טייסת א' וחילקה לשני גפים, הקים מערך תחזוקה לטיפול ותיקון המטוסים ופרסם פקודות קבע ופקודות יום. בעקבות התקפת חיל האוויר המצרי את השדה ב-15 במאי החליט סניור לפזר את המטוסים שחנו בשדה באתרים שונים. סניור נטל גם חלק בטיסות מבצעיות עם מטוס הבוננזה, אחת מהן הייתה הפצצת ארמונו של המלך עבדאללה ב-1 ביוני. בשני מקרים של הפלת מטוסים מצריים (בחוף הרצליה וליד קיבוץ דליה) יצא סניור לאתר ההתרסקות ואסף את הטייסים.
ב-22 ביוני עבר למטה חיל האוויר ומונה לתפקיד סגן מפקד אגף המבצעים (מפקדו היה דן טולקובסקי). ב-24 ביולי התמנה כמנהל תכנון פעולות חיל האוויר. בתחילת חודש אוגוסט התמנה סניור למפקד מחנה סירקין (כנף 3), אולם מטה חיל האוויר החליט לאחר מכן שלא להשתמש בשדה שבו בגלל קרבתו לכוחות הלגיון הירדני, שאף הפגיזו אותו.
ב-25 באוגוסט נשלח לצ'כוסלובקיה יחד עם הימן שמיר לשם בדיקת מטוסי הספיטפייר שנרכשו בה. סניור, סאם פומרנץ ודוד פנר ריכזו את המטוסים וכן חלקי חילוף עבורם בקונוביצה. שם ביצעו גם תיקונים והתקנות שונות. במסגרת מבצע ולוטה תאם וארגן סניור את הטסת המטוסים לארץ וכן טס בעצמו במטס הראשון. בטיסה זו נאלצו סניור ומודי אלון לנחות שניהם נחיתת חרום ביוון, בה התחוללה אז מלחמת אזרחים, בגלל מחסור בדלק. עקב כך נחקרו ונעצרו בחשד שהם מורדים. השניים שוחררו ושבו ארצה ב-12 באוקטובר אותה שנה. לאחר חזרתו שובץ כטייס בטייסת הקרב 101. בתקופה שבין אוקטובר וינואר 1949 (תום המלחמה) הפיל סניור עוד שני מטוסים מצריים.
לאחר מלחמת העצמאות
לאחר תום המלחמה ייסד את מערך הנ"מ והשתחרר מצה"ל בשנת 1952 בדרגת אלוף-משנה. בין היתר, סניור הוא שהציע את סמל חיל האוויר הקיים כיום. לאחר שהשתחרר משירותו הצבאי פנה לעסקים כתעשיין צעיר. סניור שירת במילואים במלחמת סיני ובמלחמת ששת הימים.
בשנת 1998 פרסם את ספרו "שמיים חדשים" המגולל את סיפורו האישי וכרוך בהקמת חיל האוויר הישראלי. בוריס סניור נפטר בכפר שמריהו, שם התגורר מאז עלייתו ארצה. הוא הותיר אחריו ארבעה ילדים ושמונה נכדים. הגרסה האנגלית של הספר (New Heavens) ראתה אור בארצות הברית זמן קצר לאחר מותו. בתו, אילת, הייתה נשואה ליובל רבין בנם של יצחק ולאה רבין. גרושתו רות (פוריה) נישאה לאיש מח"ל חיל אוויר ג'ולס קוברניק.
ב-2015 הוקרן סירטן התיעודי של ננסי ספילברג (מפיקה) ורוברטה גרוסמן (במאית) Above & Beyond ("מעל ומעבר: טייסת הקרב הראשונה") המביא את סיפורם של מתנדבי חוץ לארץ (מח"ל) בטייסת 101 כמו ג'ורג' ליכטר, לו לנרט, קולמן גולדשטיין Coleman Goldstein, גדעון ליכטמן Gideon Lichtman ואחרים.
ג'ון לוגי ביירד
ג'ון לוגי ביירד (באנגלית: John Logie Baird; 11 באוגוסט 1888 – 14 ביוני 1946) היה מהנדס וממציא סקוטי, מחלוצי ממציאי הטלוויזיה ומי שהמציא את מערכת הטלוויזיה הצבעונית הראשונה. בשנת 2006 דורג ביירד כאחד מעשרת המדענים הסקוטים הגדולים בהיסטוריה.
שנותיו הראשונות
ביירד נולד בהלנסבורג (Helensburgh), ורכש השכלה טכנית והנדסית באקדמיית לרצ'פילד (Larchfield, מקביל לתיכון) ובמכללה הטכנית הסקוטית (כיום אוניברסיטת גלאזגו). לימודיו לתואר נקטעו בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה והוא מעולם לא סיים אותם. כבר בנעוריו היה ביירד חובב טכנולוגיה מושבע ואהב להתעסק בציוד אלקטרוני. כך למשל, התקין בחדר השינה בביתו מרכזת טלפונים שקישרה אותו עם חבריו במורד הרחוב.
במשך כל חייו סבל מבריאות לקויה. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נדחה כבלתי כשיר לשמש כלוחם בשל בריאותו, ומונה כמהנדס ראשי בתחנת הכוח של חברת קלייד ואלי (Clyde Valley).
פיתוח הטלוויזיה
בתום המלחמה התמסר ביירד לניסיון לפתח טלוויזיה - חלום של מדענים וממציאים רבים באותה תקופה. בניסיונותיו הראשונים הוא התבסס על פטנט דיסק ניפקו מ-1884 של פאול גוטליב ניפקו, ההמצאה שסללה את הדרך לניסיונות הראשונים בפיתוח הטלוויזיה על ידי בוריס רוזינג וולדימיר זבוריקין (הם פיתחו טלוויזיה אלקטרו-מכנית ברוסיה כבר ב-1907).
בעקבות התאונה עקר לדירה בסוהו בלונדון שם הגיע לפריצת דרך טכנולוגית וערך לראשונה סדרה של הדגמות פומביות של המצאתו, שארכה שלושה שבועות החל מ-25 במרץ 1925.
ב-2 באוקטובר 1925 ביירד הצליח לשדר במעבדתו תמונות נעות בשחור לבן, בהן נצפה סרטון קצר של פיתום שכונה "סטוקי ביל" בקצב של 5 תמונות לשנייה. ביירד ירד למטה במדרגות והביא את ויליאם אדוארד טיינטון (Taynton), עובד משרד צעיר כבן 20, על מנת להראות פנים של אדם אמיתי בטלוויזיה. כך, טיינטון הפך לאדם הראשון שפניו נצפו על גבי מסך הטלוויזיה.
ב-1927 הצליח ביירד בפעם הראשונה להעביר שידור טלוויזיה למרחק של מעל 700 קילומטר בין לונדון לגלאזגו. השידור נקלט במלון סנטרל בגלאזגו. הייתה זו תגובתו של ביירד לשידור הטלוויזיה של חברת AT&T בניו יורק, שביצעה שידור למרחק של 362 קילומטר באפריל של אותה שנה, חודש לפני הניסוי של ביירד.
מ-1929 עד 1932 שידר ה-BBC תוכניות טלוויזיה תוך כדי שימוש במערכת 30-הקווים של ביירד, ומ-1932 עד 1935 אף החלה להפיק תוכניות באולפן הטלוויזיה בפורטלנד לונדון. ב-3 בנובמבר 1936 עבר ה-BBC לשדר במערכת המשופרת של 240 קווים (של ביירד) תוך שימוש במערכת הסריקה האלקטרונית של חברת EMI. ביירד היה מעורב בהפקת סרט טלוויזיה שאמורה הייתה להמשך 6 חודשים אך ה-BBC נאלץ להפסיק את שידוריו עם מערכת ביירד בשל שרפה שפרצה באולפני ביירד. מנהלי ה-BBC החלו להבין שמערכת ביירד הייתה מועדת לכישלון במידה רבה בשל העדר הניידות של ציוד הצילום המסורבל שלה שהורכב ממיכלים, צינורות וכבלים מסועפים.
המערכות של ביירד הוחלפו על ידי מערכת הטלוויזיה האלקטרונית שפותחה על ידי חברת EMI-MARCONI שייסד אייזק שונברג, לה הייתה גישה לפטנטים של ולדימיר זבוריקין ו-RCA. ברשותה של חברת ביירד לעומת זאת נמצאה מצלמה אלקטרונית מסוג אימג'-דיסקטור שפיתח פילו ט. פרנסוורת' (היה שיתוף זכויות על הפטנט של פרנסוורת'). אך המצלמה של פרנסוורת' הייתה בעלת רגישות נמוכה לאור ודרשה עוצמת הארה גבוהה. עם זאת, השתמש ביירד בשפופרות פרנסוורת' על מנת לסרוק את סרט הצילום סיינפילם שהוכח יעיל על אף שסבל מבעיות מסוימות. פרנסוורת' הגיע בעצמו ללונדון למעבדות קריסטל פלאס של ביירד ב-1936, אך לא הצליח לפתור את הבעיות לחלוטין. השרפה שפרצה בקריסטל פלאס בהמשך השנה גרמה לנזק עצום ופגעה קשה ביכולתה של חברת ביירד להתמודד מול החברות המתחרות שהחלו תופסות תאוצה, זאת על אף תרומתו העצומה של ביירד לפיתוח הטלוויזיה האלקטרונית שהותירה מאחור את המערכות המכניות המיושנות.
ב-1939 הדגים ביירד לראשונה טלוויזיה צבעונית על ידי שימוש בשפופרת קרן קתודית שלפניה הוצבה דיסקה מסתובבת עם מסנני צבע, שיטה שהועתקה מאוחר יותר בארצות הברית על ידי CBS ו-RCA. ב-1941 הוציא פטנט והדגים מערכת של טלוויזיה תלת־ממדית בעלת 500 קווי מסך. ב-16 באוגוסט 1944, הדגים לראשונה טלוויזיה צבעונית אלקטרונית לחלוטין. הטלוויזיה עבדה על 600 קווי מסך תוך כדי שימוש בשזירה משולשת של 6 סריקות לשנייה על מנת לבנות תמונה בודדת.
ב-1943 מונתה ועדת הנקי על מנת לפקח על המשך שידורי הטלוויזיה לאחר המלחמה. ביירד שכנע אותם לאמץ את הצעתו למערכת אלקטרונית טלכרומטית צבעונית בעלת 1,000 קוי-מסך כסטנדרט שידור טלוויזיוני לאחר המלחמה. איכות התמונה במערכת כזו הייתה משתווה לאיכות של HD. אולם התוכנית איבדה את המומנטום במידה רבה עקב האתגרים הרבים שניצבו בפני בריטניה בתום מלחמת העולם השנייה. הסטנדרט של 405 קווים מונוכרומטיים המשיך להתקיים באזורים מסוימים בבריטניה עד 1985, על אף שכבר ב-1967 הופיע תקן שידור של טלוויזיה צבעונית PAL בעלת 625 קווים.
המצאות נוספות
לביירד היו מספר המצאות נוספות שלא נחלו הצלחה רבה. בשנות ה-20 לחייו הוא ניסה לפתח שיטה לייצור יהלומים על ידי חימום גרפיט בטמפרטורה גבוהה וגרם לשיבוש של אספקת החשמל בגלאזגו. לאחר מכן ניסה לפתח סכין גילוח מזכוכית שהיה עמיד בפני חלודה אך זה נטה להישבר. הוא ניסה לפתח נעליים פנאומטיות (מתנפחות) בדומה לצמיגים וכשל. בנוסף לכך פיתח גרב תרמי לחימום (גרב ביירד) וכאן נחל הצלחה מסוימת - ביירד סבל מקור בכפות הרגליים וגילה ששכבה נוספת של כותנה בתוך הגרב מספקת חימום.
בתחום האלקטרוניקה לעומת זאת הצליח יותר. ב-1928 פיתח דגם ראשוני של מכשיר וידאו ששילב הקלטת קול באמצעות פונוגרף ומערכת שהכילה דיסק ניפקו מסתובב בתדירות של 78 סיבובים בדקה עם מחט חריטה (בדומה לתקליט). התוצאה הייתה דיסק שיכול היה להקליט ולנגן אות וידאו של 30 קווים. קשיים טכניים מנעו את המשך פיתוחה של המערכת אבל חלק מהפונודיסקים המקוריים נשמרו, ואף עברו שחזור על ידי דונלד מקלין, מהנדס חשמל סקוטי. פיתוחים נוספים של ביירד היו בתחום סיבים אופטיים, ניווט באמצעות רדיו ורדאר. מידת תרומתו לפיתוח הרדאר אינה ברורה מאחר שפיתוחיו בתחומים צבאיים מעולם לא פורסמו על ידי ממשלת בריטניה.
מלקולם ביירד, בנו, טוען כי אביו הוציא פטנט על מתקן שייצר תמונות מהחזרה של גלי רדיו, מתקן שדומה מאוד לרדאר, ושביירד היה בהתכתבות עם ממשלת בריטניה באותו הזמן. עם זאת תרומתו לפיתוח הרדאר נותרה שנויה במחלוקת.
בשנותיו האחרונות מ-1944 עד 1946 התגורר ביירד בביתו בבקסהיל (Bexhill) במחוז סאסקס, בסמוך לתחנת הרכבת בה נפטר ב-14 ביוני 1946 עקב שבץ שאירע בפברואר של אותה שנה. הבית הישן נהרס ב-2007 ובמקומו נבנה בניין דירות שנקרא Baird Court על שם ביירד.
מלחמת רשות
מלחמת רשות ביהדות היא מלחמה שמטרתה הרחבת תחומה של המדינה מעבר לגבולות ארץ ישראל, מטעמים פוליטיים-תדמיתיים או כלכליים, כפי שמתואר במסכת ברכות. התורה מצווה לחוס על חייו של כל אדם במלחמת רשות המוכן להיכנע ולחיות תחת כיבוש ישראל.
הפטורים מיציאה למלחמת רשות
במלחמת הרשות, בניגוד למלחמת מצווה, ישנן ארבע קטגוריות של אנשים הפטורים מלצאת למלחמה: מטעמים משקיים, מטעמים משפחתיים, מטעמי מורל ומצפון ומטעמי בריאות ונכות. שלוש הראשונות נזכרות בפירוש במקרא והרביעית נלמדת בהקש בתורה שבעל פה.
הפטורים היו מסווגים לפטור חלקי ופטור מלא. בפטור חלקי היו צריכים להגיע לספר לנקודת ההערכות, שם הם היו משוחררים באופן חלקי מהמלחמה, ועוברים ללוגיסטיקה ויחידות עורפיות התומכות בלחימה. ובהם כאלו שאירסו אישה אך לא התחתנו עדיין, בנו בית אך עדיין לא נכנסו להתגורר בו או מי נטעו כרם אבל עדיין לא חיללו. לעומת זאת, המשוחררים בפטור מלא לא היו צריכים כלל להתייצב, ולא היו משתתפים בשום היבט של המלחמה, ובהם אלו שהיו בשנת הנישואין הראשונה, או בשנה הראשונה בבית חדש או בשנה הרביעית בכרם שננטע.
אירס אישה ולא נשאה
נאמר בתורה (דברים כ, ז): "וּמִי-הָאִישׁ אֲשֶׁר-אֵרַשׂ אִשָּׁה, וְלֹא לְקָחָהּ--יֵלֵךְ, וְיָשֹׁב לְבֵיתוֹ:  פֶּן-יָמוּת, בַּמִּלְחָמָה, וְאִישׁ אַחֵר, יִקָּחֶנָּה"
(דברים כד, ה): "כִּי יִקַּח אִישׁ אִשָּׁה חֲדָשָׁה לֹא יֵצֵא בַּצָּבָא וְלֹא יַעֲבֹר עָלָיו לְכָל דָּבָר נָקִי יִהְיֶה לְבֵיתוֹ שָׁנָה אֶחָת וְשִׂמַּח אֶת אִשְׁתּוֹ אֲשֶׁר לָקָח"
ישנו חילוק בין אדם שנשא אישה לאדם שארס אישה.
ואילו אדם שארס אישה לא ילחם במלחמה, אבל לא יחזור לביתו כמו אדם שנשא אישה, אלא יסייע למלחמה בעורף על ידי הבאת מים ומזון לחיילים.
בנה בית ולא חנכו
נאמר בתורה (דברים פרק כ, ה):. התורה פוטרת את החייל להילחם במלחמה אם בנה בית ועדיין לא זכה לגור בו, אבל התורה לא פוטרת אותו מעזרה, האדם יצטרך לעזור לחיילים הנלחמים על ידי הבאת מים ומזון.
בירושלמי (סוטה ח,ד) אמרו:.
חז"ל למדו מהפסוקים, שכמו שנתנה התורה לנושא אשה פטור שנה שלמה, מללכת לצבא ולכל דבר המלך, כגון לספק מים ומזון ליוצאי הצבא כדי שיהיה נקי לביתו. כנאמר (דברים כד, ה): "כִּי יִקַּח אִישׁ אִשָּׁה חֲדָשָׁה לֹא יֵצֵא בַּצָּבָא וְלֹא יַעֲבֹר עָלָיו לְכָל דָּבָר נָקִי יִהְיֶה לְבֵיתוֹ שָׁנָה אֶחָת וְשִׂמַּח אֶת אִשְׁתּוֹ אֲשֶׁר לָקָח". כך גם בונה בית וחנכו נקי לביתו במשך שנה שלמה.
כך נפסק ברמב"ם (מלכים ז,י): "ואלו שאין יוצאין לעורכי המלחמה כל עיקר, ואין מטריחין אותם לשום דבר בעולם, הבונה בית וחנכו, והנושא ארוסתו או שייבם, ומי שחלל כרמו, אין יוצאין עד תום שנה, שנאמר נקי יהיה לביתו שנה אחת ושמח את אשתו אשר לקח, מפי הקבלה למדו שיהיה נקי שנה בין לבית שקנה, בין לאשה שנשא, בין לכרם שהתחיל לאכול פריו".
במדרש ביארו שהטעם שחוזר מהמלחמה "כל מי שמתחיל במצווה ואינו גומרה ובא אחר וגומרה היא נקראת על שמו של השני", וא"כ אם לא מחנכו ואחר מחנכו הרי תקרא מצווה ישוב א"י על שמו ועגמת נפש הוא זה.
הירא ורך הלבב
נאמר בתורה (דברים פרק כ פסוק ח): "הַיָּרֵא֙ וְרַ֣ךְ הַלֵּבָ֔ב יֵלֵ֖ךְ וְיָשֹׁ֣ב לְבֵית֑וֹ", התורה פוטרת את "הירא ורך הלבב" (אדם שחושש מהמלחמה) להילחם, אבל יצטרך לעזור להילחם בצורה אחרת, לדוגמה על ידי הבאת מים ומזון לחיילים
דינים נוספים
יש הסוברים כי תלמידי חכמים, בדומה לשבט לוי, פטורים מיציאה למלחמת הרשות, על בסיס דבריו של הרמב"ם בסוף הלכות שמיטה ויובל, ויש הטוענים כי אין להם שום פטור בדבר.
לגבי סוגיית ההתנדבות של אנשים הפטורים, התוספתא ובעקבותיה רוב הפוסקים סוברים שאדם שקיבל פטור חלקי איננו יכול להתנדב להילחם, וקל וחומר שהפטור לגמרי איננו יכול להתנדב ללחימה.
על פי החזון איש, הפטורים ניתנו רק בזמן שישראל יכולים לנצח בלעדי המשוחררים, אבל במצב שניצחון המערכה תלוי באותם חיילים הפטורים מהמלחמה, או אז חובה על בעלי הפטורים להשתתף ולעזור, מדין של "לא תעמוד על דם רעך".
הצבא בימינו
הרב שלמה גורן סובר שמלחמה בימינו נחשבת במלחמת מצווה ולכן גם הפטורים חייבים להתגייס, אך הוא טוען שאימונים אינם נחשבים למלחמת מצווה מאחר שאין מדובר על הגנה ישירה. לכן, הוא אינו חל על כל הכוחות וניתן להדחות לתאריך אחר לאחר תום שנת הנישואין.
לעומתו טוענים אחרים שגם אימון או ביטחון שוטף יש לראות כחלק ממלחמת המצווה, מאחר שלא ניתן להילחם במלחמת מצווה ללא הכנה והכשרה מתאימה, ישנן יחידות קרביות בהם ההכשרה לוקחת תקופה ארוכה מאוד ונדרש לקיים אימונים בתדירות גבוהה על מנת לשמור על כשירות מבצעית.
משפחת ג'ומאייל
משפחת ג'ומאייל (בערבית: الجميٌل) היא משפחה מרונית בולטת שמוצאה מביכפאיה, לבנון. משפחת ג'ומאייל בעלת תפקיד מרכזי בעדה המרונית משנת 1540. בן המשפחה, פייר ג'ומאייל, הקים את מפלגת הפלנגות בשנת 1936 תחת הסיסמה: "אלוהים, משפחה, מדינה".
שלמה אהרן ורטהיימר
תולדותיו
נולד בעיר פזינוק (Pezinok) שליד ברטיסלאבה (פרשבורג) שבהונגריה (בחלק ששייך כיום לסלובקיה), ועלה לארץ ישראל עם אביו רבי יעקב ורטהיימר בשנת תר"ל (1870) בתקופת עליית תלמידי החת"ם סופר. פרסומו בא לו בעקבות זכות הראשונים שהיה לו בפרסום כתבי גניזת קהיר. על אף שרבים השיגו בימים ההם כתבי יד שמוצאם מהגניזה, כגון הפטריארך הפרובוסלבי שהיה בירושלים, הוא היה ככל הנראה הראשון שהדפיס בשנת תרנ"ג (1893) כתבי יד מהגניזה. פרופ' שניאור זלמן שכטר מאנגליה שנודע כמגלה הגניזה הגיע לקהיר רק בשנת 1896.
בהקדמת אחד מספריו בשנת ה'תר"ע הוא כותב: "זה לי שלשים שנה מאז החילותי להאיר אור מדרשי חז"ל אשר היו בכתובים. אני הייתי אז הראשון אשר גליתי אוצרות חושך מטמוני מסתרי כתבי יד עתיקים מתוך הגניזה הישנה שבמצרים, ואני הייתי אז הראשון שהדפסתי מתוך הגוילים כתבי יד ההם ממדרשי חז"ל שו"ת הגאונים ופיוטיהם, ועל ידי זה נתפרסם בעולם מהות הגניזה. ויבואו אחרי חכמים שונים וינצלו את מצרים ויוציאו לאור מהם דברי רבים וקנו להם שם עולם, ואדם לא זכר את המסכן ההוא אשר מלט את העיר".
בשנת 2011 נקרא רחוב על שמו בירושלים במגמה להנציח את פועלו ואת תרומתו של ורטהיימר לכתבי הגניזה בפרט ולספרות הקדמונים בכלל.
הרב אברהם יוסף ורטהיימר
נכדו הרב אברהם יוסף ורטהיימר המשיך את מפעלו של סבו והקים את מכון 'כתב יד וספר' והוציא לאור את ספריו במהדורות משוכללות ואף ההדיר ספרים נוספים כמו 'פירוש הרי"ד לנ"ך' לרבי ישעיה די טראני, וספר 'המכריע' אף הוא של הרי"ד, 'ילקוט מדרשי תימן', בנוסף לכך ההדיר במסגרת 'יד הרב הרצוג' את סדרת פסקי הרי"ד ופסקי הריא"ז בת עשרים הכרכים על הש"ס. על מפעליו זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת ה'תש"י - ה'תשי"א. נפטר בי"ד בטבת תשס"ב, צאצאיו ממשיכים את מפעלו הספרותי-מחקרי.
זאודיתו, קיסרית אתיופיה
הוכרזה כקיסרית אתיופיה לאחר הדחת אחיינה ייאסו החמישי ב-27 בספטמבר 1916 בארמון גאבי הגדול באדיס אבבה הוכתרה באופן רשמי לקיסרית ב-11 בפברואר 1917 בקתדרלת גאורגיוס הקדוש. תוארה המלא היה: האריה המנצח משבט יהודה בחירת האל מלכת המלכים של אתיופיה (מוע אנבסה זה-אם נגדה יהודה סיימתה אגזיבחר נגסתה נגסת זה-אתיופיה) זאודיתו נישאה מספר פעמים, בעלה הראשון היה בנו של הקיסר יוהנס הראס אראיה סלאסי (נפטר ב-1888), השני הדאג'זמץ וואגשום גוונגול (1904) השלישי הדאג'זמץ וובה אטנף סגד (1913), הרביעי והאחרון ראס גוגסה וולה (1930).
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הביעה זאודיתו את רצונה לעבור להתגורר בירושלים ואף בנתה בית שהיה אמור לשמש אותה בבואה. התוכנית לא יצאה אל הפועל והבית הפך לבניין הקונסוליה האתיופית ולבית דירות להשכרה.
זאודיתו נפטרה לאחר ששמעה שבעלה מת בארמון מנליק ב-2 באפריל 1930 ונקברה בכנסיית המנזר ביתא לא מריאם.
משפחה בהנפקה
ב-19 בדצמבר 2019, טרם תחילת שידורי הסדרה, פורסם כי היא נמכרה לחברת ההפקות הצרפתית Samka אשר תפיק גרסה צרפתית לסדרה.
עלילה
משפחת כהן היא משפחה ממוצעת, אך יום אחד חייה של המשפחה משתנים כשהרעיון לסטארטאפ של בתם האמצעית מאיה (בר מיניאלי) מקבל השקעה של 2 מיליון דולר מקרן הון סיכון. מאיה חושבת שתוכל לפעול באופן עצמאי אך מתאכזבת לגלות שבשל גילה הצעיר היא עדיין תלויה בהוריה בכל הנסיבות המשפטיות ואי לכך הוריה הופכים להיות חלק מהמיזם. המצב החדש משנה את יחסי הכוחות בבית המשפחה שמתגייסת כולה לטובת הסטארטאפ והופכת אותו לעסק משפחתי. החלום הגדול להשיג כסף רב גורמת לכל אחד מבני הבית להתנהג בצורה קיצונית מהיחס של כל אחד מהם לכסף. הסטארט אפ של מאיה ממוקם בבית המשפחה ברעננה כדי שמאיה תמשיך את לימודיה כרגיל, מכניס אל הבית את לב (שחר טבוך) איש מחשבים מוכשר שיעזור בדברים הטכניים של המיזם. מי שיפקח על כל המיזם הוא אדי זמיר (מיכאל הנגבי) הייטקיסט אוהב לסדר כל בעיה בגיליון אלקטרוני ולבדוק רווחים, מטרתו העיקרית של אדי היא להגיע עם המיזם של מאיה להנפקה ולאקזיט.
ארתור אברונין
ביוגרפיה
במהלך עונת המשחקים 2002/3, שהייתה השנייה שלו במכבי רמת גן, היה אברונין מעורב בתקרית אלימה במועדון שבה נקרע גיד ברגלו וגם שריר ארבעת הראשים נפגע. באמצע עונת 2008/09 חתם בקבוצת עיר מגוריו, מכבי אשדוד.
בתחילת עונת 2009/10 החליט לחזור להליגה הארצית וחתם בקבוצת הפועל גליל עליון/קצרין. עונה לאחר מכן חתם בנצרת עילית. במהלך עונת 2010–2011 עבר לשחק במכבי פתח תקווה בליגה הארצית. בתחילת עונת 2012/13 חתם בקבוצת מכבי גדרה.
בספטמבר 2012 פרש השחקן מכדורסל.
נבחרת ישראל
אברונין שיחק בצעירותו בנבחרות השונות של ישראל. בנבחרת הנוער (מקום 10 אליפות אירופה 2000). ובנבחרת העתודה (מקום 10 אליפות אירופה 2002).
משפחה
ארתור עלה לישראל עם הוריו מליטא בשנת 1991. ומאז הוא מתגורר באשדוד. אביו, איגור אברונין, הוא שיאן ישראל בזריקת דיסקוס והיה שיאן ישראל בהדיפת כדור ברזל. אחותו אנג'לינה אברונין הייתה אלופת ישראל לנוער בזריקת דיסקוס וחברת נבחרת ישראל.
אנטוניו סלנדרה
אנטוניו סלנדרה (באיטלקית: Antonio Salandra; 13 באוגוסט 1853 – 9 בדצמבר 1931) היה מדינאי איטלקי, ראש ממשלת איטליה מטעם המפלגה השמרנית בפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה
סלנדרה נולד בעיר טרויה שבאיטליה. הוא סיים את לימודיו האקדמאיים באוניברסיטת נאפולי בשנת 1875 ולאחר מכן כיהן כפרופסור למִנהל באוניברסיטת רומא.
לאחר השביתה הגדולה שפקדה את איטליה בחודש מרץ 1914 נאלץ ראש ממשלת איטליה, ג'ובאני ג'וליטי, להתפטר מתפקידו. ג'וליטי, שעדיין נהנה מרוב גדול בפרלמנט, החליט להציע לסלנדרה את התפקיד, תוך שהוא מציע לו את תמיכתו הפוליטית. סלנדרה נענה להצעה ומונה לראש ממשלת איטליה.
פרוץ מלחמת העולם הראשונה גרם לקרע בין סלנדרה לפטרונו הפוליטי ג'וליטי. בעוד ג'וליטי תמך בעמדה שעל איטליה להיות נייטרלית במלחמה, תמכו סלנדרה ושר החוץ שלו, סידני סונינו, בהצטרפות איטליה למלחמה לצד מדינות ההסכמה. סלנדרה החליט על הצטרפות איטליה למלחמה, וזאת על אף שהרוב בפרלמנט האיטלקי התנגד לכך נחרצות. סלנדרה טען שהתערבות איטליה במלחמה תביא לסיומה המהיר. מהר מאוד נוכח סלנדרה בטעותו והבין שלמעט השגים מוגבלים ביותר, לא הביאה הצטרפותה של איטליה למלחמה לשינויים גדולים. באביב 1916, לאחר המתקפה האוסטרית המוצלחת בטרנטינו בקרב אסיאגו, אולצה ממשלתו של סלנדרה להגיש את התפטרותה למלך איטליה, ויטוריו אמנואלה השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה התקרב סלנדרה לחוגי הימין הקיצוני באיטליה ואף הביע את תמיכתו בעליית בניטו מוסוליני לשלטון בשנת 1922. סלנדרה כתב מספר ספרים באיטלקית בנושאי כלכלה, מדינאות וחברה.
תת-אדום
קרינה תת-אדומה או אינפרא-אדומה היא קרינה אלקטרומגנטית שאורך הגל שלה ארוך משל האור הנראה, אך קצר משל קרינת מיקרוגל. מקור השם "אינפרה-אדום" במילה הלטינית infra, שמשמעותה "מתחת", שכן התדר של הקרינה נמצא מתחת לזו של אור אדום. אורכי הגל הכלולים בתחום מוגדרים בדרך כלל כאלה שבין 750 ננומטר (קצה גבול הראיה האנושית) ועד כ-30,000 ננומטר (30 מיקרון) (גבול תדרי קרינת טרה-הרץ).
כל עצם על פני כדור הארץ, ובפרט גוף האדם ובעלי חיים, פולטים קרינת חום בתחום זה, כיוון שלפי חוק פלאנק, זהו תחום התדרים אותו פולט גוף שחור הנמצא בטמפרטורה של כמה עשרות מעלות צלזיוס. זו הסיבה שמצלמות תת-אדום פועלות היטב גם בלילה, ללא קשר למקור תאורה חיצוני. גם לבעלי חיים מסוימים (כגון נחשים) יש חיישנים המסוגלים "לראות" את הקרינה.
לקרינה תת-אדומה ישנם שימושים רבים בטכנולוגיה, החל ממצלמות הרואות ביום ובלילה, דרך תקשורת בין מכשירים, ועד לחימום.
היסטוריה
את הקרינה התת-אדומה גילה האסטרונום הבריטי ויליאם הרשל בשנת 1800, עת ערך ניסוי בו הצמיד מדחום כספית למנסרה שמפצלת אור לבן לאלומות אור בצבעים שונים. כאשר בדק את הטמפרטורה שמדד המדחום, כתוצאה מהצבעים הפוגעים בו, גילה שגם מעבר לאלומת האור האדום הנשבר דרך המנסרה, עלתה הטמפרטורה במדחום, אף שלא נראה שם אור בצבע כלשהו.
תת-חלוקות של הספקטרום התת-אדום
קיימות מספר חלוקות נפוצות של הספקטרום התת-אדום, על פי התחומים השונים שמשתמשים בקרינה. התחומים השונים נגזרים מתוך החלונות האטמוספיריים (ראו איור) ומתוך הטכנולוגיות שמשמשות ליצירת גלאים.
חלוקת ה-CIE
על פי המונחון של, הספקטרום מתחלק לשלושה תת-תחומים:
חלונות אטמוספיריים
בגובה פני הים, ישנם תחומים של אורכי גל אשר עוברים מרחקים גדולים באטמוספירה, ואחרים הנבלעים לאחר מטרים בודדים או עשרות מטרים. החלונות העיקריים הם: הערכים שלעיל הם מקורבים בלבד, שכן העברה תלויה במרחק אשר הקרינה עוברת באטמוספירה. לדוגמה, ברוב השימושים הכוללים העברה במטרים ספורים בלבד (לדוגמה מצלמה בתוך חדר) תחום אורכי הגל המתאים גדל בהרבה. העברה באטמוספירה תלויה גם בהרכב המדויק של האטמוספירה. לדוגמה, ההעברה תלויה באופן משמעותי בלחות הנמצאת באוויר (לחות גבוהה מורידה את ההעברה), ובראות אטמוספירית באופן כללי (המצאות אובך, גשם וכו').
מאפייני תמונות תת-אדום
כאשר צופים בעצם מסוים, הקרינה שנצפית בגלאי היא סכום הקרינה שנפלטת מהעצם (הפליטה העצמית) והחזרה של קרינת הסביבה מהעצם. על פי חוק פלאנק עבור גוף שחור, עצם חם יותר פולט קרינה רבה יותר. חוק זה נכון עבור מרבית הגופים בטבע ומעשה ידי אדם (אם כי קיימות נורות כגון LED אשר פולטות קרינה עם אופי שונה לחלוטין). עוצמת הקרינה הנקלטת בגלאי גדלה לכן עם הטמפרטורה של הסביבה ושל העצם הנצפה. פליטה עצמית תלויה בטמפרטורת החומר אך גם בתכונות החומר ופני השטח שלו. את התכונות הללו מכמתים בגודל שנקרא אמיסיביות ומסומן באות \varepsilon, התלוי באורך הגל, טמפרטורת העצם ופני השטח שלו (גם ברמת הליטוש). בנוסחה, סך הקרינה מהעצם היא כאשר I היא קרינת העצם ו-I_{env} היא קרינת הסביבה.
תת אדום בינוני ורחוק: "צילום חום"
עבור מרבית העצמים הטבעיים, וגם עבור עצמים מלאכותיים (מלבד משטחים מלוטשים) האמיסיביות קרובה מאוד ל-1 (לרוב מעל 0.9). בתמונה בתת-אדום מעל 3 מיקרון, מרבית הקרינה מגיעה מפליטה עצמית של העצמים, ולא מהחזרת אור הסביבה (בתנאי סביבה רגילים), מכיוון שפליטת הסביבה דומה בעוצמתה לפליטת העצם, והאמיסיביות קרובה ל-1: כלומר הגוף בולע את מרבית הקרינה שמגיעה אליו, והקרינה ממנו נובעת מהפליטה העצמית. לכן תמונה באורכי גל כאלו נקראת גם תמונת חום, וגלאים הפועלים בתחום נקראים גם גלאי חום. במקרים רבים עוצמת הקרינה מתכונתית בקירוב לטמפרטורת העצם, ואת הקרינות בנוסחה למעלה מחליפים בטמפרטורות: יש לשים לב: תופעה זו נכונה בטמפרטורות הנפוצות בעולם, שהן החל מכמה מאות מעלות מתחת לאפס צלזיוס ועד כמה מאות מעלות צלזיוס. בכמה מאות מעלות גם תמונת אינפרה אדום קרוב תורכב ברובה מפליטה עצמית.
את המאפיינים הללו אפשר לראות בתמונה משמאל: הנשים חמות יותר מהסביבה, ואזורי הפנים ובייחוד העיניים חמים יותר משאר הגוף, למשל הבגדים והשער שהם מבודדי חום. אותם המאפיינים נראים גם בתמונת הכלב שלמעלה.
תת-אדום קרוב
תמונת תת-אדום קרוב מורכבת ברובה מהחזרת אור הסביבה מעצמים, כי הפליטה העצמית של עצמים בטמפרטורת החדר נמוכה מאוד ביחס למקורות תאורה: ביום השמש; בלילה הירח, אור כוכבים ואורות מלאכותיים. תמונת תת-אדום קרוב לכן תהיה שונה לחלוטין מתמונת תת-אדום רחוק שהיא תמונת חום. למרות זאת, תמונת תת-אדום קרוב היא דומה לתמונת אור נראה במאפייניה הכלליים, אך שונה, מכיוון שעצמים שונים מחזירים יותר או פחות באופן משמעותי. למשל פנים של בני אדם יהיו כהים תמיד (ללא קשר לצבע העור המקורי) והשער לבן תמיד.
בטבע
בעלי חיים שונים מסוגלים לקלוט תדר תת-אדום. טורפים שונים, כגון העכסנים, משתמשים בראייה בתחום התת-אדום למעקב אחר חום הגוף של טרפם גם בשעות הלילה, או כשהטרף מסתתר בסבך.
גלאי תת-אדום
הגלאים נחלקים לשתי קבוצות עיקריות:
איכות הגלאי נקבעת בעיקר לפי רגישותו, שנמדדת בהפרדת הטמפרטורה שלו, שנקראת NETD - ‎(Noise equivalent Temperature Difference)‎ - כלומר רעש הגלאי כפי שנמדד ביחידות טמפרטורה. זהו בקירוב הפרש הטמפרטורות המינימלי שניתן להבחנה, וככל שהוא נמוך יותר הגלאי רגיש יותר. גלאים בולומטריים רגילים מגיעים לכמה מאיות של מעלה קלווין, בעוד גלאים מוליכי-על מגיעים למיליוניות של מעלה.
גורם נוסף חשוב המשפיע על איכות הגלאי הוא זמן התגובה שלו - גלאי טוב הוא בעל זמן תגובה קצר יותר.
חומרים לאופטיקה של תת-אדום
זכוכית וגם גלגל העין אינם מעבירים אור תת-אדום רחוק. חומרים שקופים בתחום הזה הם גרמניום, יהלום, סולפיד האבץ (Zinc sulfide), סלניד האבץ (ZnSe), ואף מלח בישול.
חומרים השקופים לתת-אדום בינוני (כולל אור נראה) הם ספיר, ספינל (magnesium aluminate spinel) ואלומיניום אוקסי-ניטריד (AlON).
ויקטוריה (אי)
האי ויקטוריה (באנגלית: Victoria Island) הוא אי בארכיפלג הארקטי הקנדי. שטחו של האי מחולק בין שתי טריטוריות בקנדה: טריטוריית נונאווט והטריטוריות הצפון-מערביות. השליש המערבי של האי שייך למחוז אינוביק (Inuvik) שבטריטוריות הצפון-מערביות ואילו שני השלישים הנותרים שייכים למחוז קיטיקמאוט (Kitikmeot) שבטריטוריית נונאווט.
האי קרוי על שמה של המלכה ויקטוריה, שהייתה השליטה של קנדה בין השנים 1901-1867. כל המקומות באי הנושאים את השם "הנסיך אלברט" קרויים על שמו של בעלה הנסיך אלברט.
מיקום ותיאור
מצפון לאי נמצא מצר ויקונט מלוויל (Viscount Melville Sound) וממזרח לו נמצאים תעלת מקקלינטוק ומצר ויקטוריה. ממערב לאי נמצאים מפרץ אמונדסון והאי בנקס שמופרד מהאי ויקטוריה על ידי מצר ארוך שנקרא מצר הנסיך מוויילס. מדרום לאי נמצאים (ממערב למזרח) מצר דולפין ויוניון, מפרץ אוסטין, מפרץ קורוניישן ומצר דיס.
האי מאופיין בחצאי איים רבים ובקו חוף מחורץ במפרצונים. בצפון מזרח האי נמצא חצי האי סטורקרסון (Storkerson Peninsula) שבקצהו נמצאת תעלת גולדסמית' שמפרידה בין האי ויקטוריה לבין האי הסמוך, סטפנסון (Stefansson Island). חצי האי סטרוקרסון מופרד משאר החלק הצפוני של האי על ידי מפרץ האדליי (Hadley Bay) שהוא אחד המפרצונים הגדולים באי. חצי אי רחב נוסף שנמצא בצפון האי הוא חצי אי הנסיך אלברט, שבקצהו נמצא מצר הנסיך מוויילס. בדרום מערב האי נמצא חצי האי וולסטון (Wollaston Peninsula) שמופרד מהאזור המרכזי של האי על ידי מצר הנסיך אלברט.
צורתו של האי כולו באופן מקרי מזכירה עלה אדר מסוגנן, שהוא סמלה המרכזי של קנדה.
הנקודה הגבוהה ביותר באי מגיעה ל-655 מטרים. פסגה זו היא חלק מרכס שאלר (Shaler Mountains) הנמצא באזור המרכזי-צפוני של האי. בצפון מזרח האי נמצא אגם פרגוסון (Ferguson Lake). גודלו של האגם הוא 562 קמ"ר והוא הגדול מבין האגמים שבאי.
על פי מפקד אוכלוסין שנערך ב-2006, על האי מתגוררים 1875 בני אדם, מהם 1477 בנונאווט ו-398 בטריטוריות הצפון-מערביות. שני היישובים הגדולים שעל האי הם קיימברדיג' ביי (Cambridge Bay) הנמצא בחוף הדרום מזרחי בשטחה של נונאווט, ואלוקקטוק (Ulukhaktok) שנמצאת בחוף המערבי בשטח הטריטוריות הצפון-מערביות.
The Stone Quarry
The Stone Quarry (מאנגלית: מחצבת האבן; בעבר: Cruel and Unusual Films, Inc., מאנגלית: "סרטים אכזריים ובלתי רגילים") היא חברת הפקות סרטי קולנוע אמריקאית שייסדו הבמאי זאק סניידר, רעייתו המפיקה דבורה סניידר והמפיק-השותף וסלי קולר. משרדי החברה נמצאים בפסדינה, קליפורניה. החברה גם נוטלת חלק בשיווק סרטים של חברות הפקה אחרות.
היסטוריה
האולפנים הוקמו בשנת 2004 ומהווים חלק מחטיבת ההפקות של אולפני האחים וורנר, לאחר הסכם שנחתם עם החברה.
שיטות חלוקה
שיטות חלוקה במתמטיקה הוא שם כולל לשיטות מידול גאומטרי הנפוצות מאוד בתכנון גאומטרי מבוסס מחשב (CAGD). הרעיון הוא ליצור מידול לעקומים ומשטחים בעזרת חוקי עידון היוצרים נקודות חדשות מתוך נקודות בקרה ראשוניות.
כללי
התהליך הרקורסיבי יוצר נקודות המהוות בסיס לשלב העידון הבא. בכל שלב נוצר עקום/משטח על ידי חיבור בין הנקודות, בדרך כלל בעזרת פולינום ליניארי למקוטעין. כעבור מספר לא רב של עידונם אמור להתקבל עקום/משטח הנראה כחלק.
סוגים שונים
אנו יודעים להבחין, באופן גס, ב 2 סוגים עיקריים: מקרבים ואינטרפולטוריים. האחרונים ישמרו על נקודות הבקרה הראשוניים בכל שלבי העידון. סיווג מקובל נוסף הוא לשיטות ליניאריות ולא ליניאריות וכן לשיטות קבועות בכל רמות העידון וכאלה שאינם קבועות.
דוגמה פשוטה
תהליך "חיתוך הפינות" של צ'יקין (1969) הוא תהליך היוצר מידול של פולינום B-ספליין ממעלה 2.
(fk+1(2j)=3/4*fk(j)+1/4*fk(j+1
(fk+1(2j+1)=1/4*fk(j)+3/4*fk(j+1
k מייצג את רמת העידון הנדרשת ו- j את מיקום הנקודה בסדרת הנקודות. על הישר הנקודה ה-j-ית נמצאת במקום ה-j*2-k.
את חוקי העידון קל לממש במחשב וביצועם כולל זמן ריצה ליניארי לגודל הקלט-קרי מספר הנקודות בקרה.
רחוב אילת
רחוב אילת ביפו הוא המשכה של דרך יפו עד שדרות ירושלים. הרחוב מהווה גבול בין השכונות: נווה צדק, פלורנטין, המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו, ושכונת נוגה. בסוף רחוב זה נמצא "מגדל נווה צדק". בקצה רחוב אילת נמצא מבנה טרנספורמציה שהוקם בשנות ה-30 ומיועד לשימור. בתחילה נקרא הרחוב בשם: דרך הגמלים ולאחר מכן נקרא בשם: דרך שכם ואחר כך בשם: "רחוב מוסתקים" על שמו של "עלי אפנדי מוסתקים" שהיה איש עסקים ידוע ביפו.
לאחר קום המדינה נקרא בשם: רחוב 298 עד שהוחלף שמו לרחוב אילת. ברחוב כמה אתרים חשובים וגם היסטוריים כגון:
הרחוב הוא חלק מן הציר היסטורי דרך יפו-שכם המחבר את דרך יפו עם רחוב רזיאל ובו מצויים מבנים ערביים עתיקים.
אוליבר סאקס
אוליבר וולף סאקס (שם מלא באנגלית: Oliver Wolf Sacks; 9 ביולי 1933 – 30 באוגוסט 2015) היה נוירולוג וסופר מדע פופולרי יהודי-בריטי-אמריקאי. ספריו הידועים הם "האיש שחשב שאשתו היא כובע" ו"יקיצות".
קורות חיים
סאקס נולד בלונדון שבאנגליה, הצעיר מבין ארבעה אחים, בן לזוג הרופאים היהודים סמואל סאקס ומיוריאל אלסי לנדאו. אביו היה ממוצא ליטאי. משפחתו הייתה מסורתית, אם כי בהמשך הצהיר כי הוא אתאיסט. היה בן דודם של אבא אבן מצד אחד, וישראל אומן מצד שני. בצעירותו התנדב בקיבוץ עין השופט. באוטוביוגרפיה "Move: A Life" (2015) חשף כי הוא הומו.
מילדותו המוקדמת סבל סאקס מהתקפי מיגרנה שקדמו להם הזיות; היה לכך חלק בהחלטתו להתמחות בנוירולוגיה.
שלפוחית סינפטית
שלפוחיות סינפטיות מיוצרות באופן סדיר על ידי תא העצב, והן הכרחיות לתקשורת תקינה בין תאי עצב. מספר תרופות ורעלנים עצביים משפיעים על מערכת העצבים על ידי התערבות בשלבים שונים בהולכת שלפוחיות סינפטיות.
אוליבר סאקס
קורות חיים
הוא סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת אוקספורד והתקבל כנוירולוג באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). הוא התגורר בניו יורק מאז 1965, והיה פרופסור קליני לנוירולוגיה בבית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין, פרופסור נספח לנוירולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ניו יורק ונוירולוג מייעץ למסדר "האחיות הקטנות של העניים". כמו כן הייתה בבעלותו מרפאה בניו יורק.
שלפוחית סינפטית
ייצור ואחסון
שלפוחיות סינפטיות מיוצרות בשני אופנים, בהתאם לסוג המוליכים העצביים הנאגרים בהן. שלפוחיות המכילות מולקולות קטנות מיוצרות בטרמינל האקסון עצמו, ואילו שלפוחיות המכילות נוירופפטידים מיוצרות בגוף התא ומוסעות אל הטרמינל. השלפוחיות הבשלות מעוגנות אל סיבי שלד התא, במרחק-מה מקרום התא, בהמתנה לשעת הצורך.
אוליבר סאקס
קורות חיים
ספריו של סאקס תורגמו ל-21 שפות, בהן עברית.
שלפוחית סינפטית
ייצור ואחסון
מולקולות קטנות - המוליכים העצביים מיוצרים בציטופלזמה שבטרמינל על ידי אנזימים המיוצרים בגוף התא ונשלחים לאורך האקסון בהובלה איטית (slow axonal transport). מולקולות המוליכים העצביים שבציטופלזמה מועברות לתוך השלפוחיות על ידי חלבוני ממברנה המשולבים בקרום השלפוחיות. לכל מוליך עצבי חלבוני העברה ייחודיים לו, כך שסוג חלבוני ההעברה המצויים על פני השלפוחית קובע את תכולתה.
אוליבר סאקס
קורות חיים
סרט הדרמה התעוררות (1990) מבוסס על ספרו של סאקס "יקיצות", בו מתואר כיצד ניסה לטפל בחולים אשר בילדותם נפגעו ממגפת אנצפאליטיס לתארגיקה, וכתוצאה מכך שהו במצב קטטוני במרבית חייהם. בסרט הדמות של ד"ר מלקולם סאייר, אותה מגלם רובין ויליאמס, מבוססת על סאקס עצמו.
שלפוחית סינפטית
ייצור ואחסון
נוירופפטידים - כמו חלבונים מופרשים אחרים, נוירופפטידים נארזים בשלפוחיות במנגנון גולג'י בגוף התא, ומשם נשלחים לטרמינל בהובלה מהירה (fast axonal transport) על גבי מיקרו-צינוריות שבאקסון.
אוליבר סאקס
קורות חיים
אוניברסיטת אוקספורד העניקה לו תואר דוקטור לשם כבוד במשפט אזרחי ביוני 2005.
שלפוחית סינפטית
ייצור ואחסון
שלפוחיות סינפטיות מסווגות על פי גודלן ומראן בצילום מיקרוסקופ אלקטרוני:
אוליבר סאקס
קורות חיים
במרץ 2006 היה סאקס אחד מ-263 רופאים, שיצאו במכתב גלוי בירחון "לאנסט", שמתח ביקורת על רופאי צבא ארצות הברית, שניהלו או פיקחו על האכלה בכפייה של עצירים במחנה גואנטנמו, שהכריזו על שביתות רעב.
שלפוחית סינפטית
שחרור מוליכים עצביים
שחרור המוליכים העצביים למרווח הסינפטי מתרחש כאשר שלפוחיות מתמזגות עם קרום התא באתר ייעודי, המכונה "אזור פעיל", בקרום התא הקדם-סינפטי. כשתא העצב במנוחה רק מקצת השלפוחיות מעוגנות באזורים הפעילים, ומרביתן פזורות הרחק מקרום התא. הגעת דחף עצבי אל קצה הסיב העצבי מביאה להקטנת המתח החשמלי על פני קרום התא ולפתיחת תעלות סידן תלויות מתח, המאפשרות ליוני סידן לחדור אל התא. עליית ריכוז הסידן התוך-תאי מחוללת סדרה של תגובות חלבוניות, המביאות לאיחוי השלפוחית עם קרום התא הקדם סינפטי באזור הפעיל. במסגרת האיחוי נפתחת השלפוחית אל המרווח הסינפטי ותכולתה משתחררת.
אוליבר סאקס
קורות חיים
סאקס נפטר ב-30 באוגוסט 2015 בביתו שבגריניץ' וילג' במנהטן בגיל 82, ממחלת הסרטן. הותיר את בן-זוגו מזה שש שנים, הסופר ביל הייז.
שלפוחית סינפטית
שחרור מוליכים עצביים
שחרור תכולת השלפוחית יכול להתבצע גם באמצעות מנגנון "נשיקה חטופה" (kiss and run): השלפוחית מתאחה באופן רגעי עם קרום התא, והמוליכים העצביים נשפכים ממנה אל המרווח הסינפטי דרך התעלה הצרה הנוצרת. כך התא לא נדרש לבצע את כל שלבי הפליטה והבליעה התאית, ומתאפשר מיחזור מהיר יותר של השלפוחיות. כמות המוליכים עצביים המשתחררת מהשלפוחית בתהליך זה, קטנה יותר מאשר במיזוג מלא של השלפוחית עם קרום התא.
אוליבר סאקס
ספריו
כתיבתו של סאקס משלבת מדע פופולרי וחוויות אישיות מניסיונו כמטפל ולעיתים גם כחולה. החולים שהוא מתאר מצליחים במקרים רבים להסתגל למצבם באופנים שונים, אף כי המצבים הנוירולוגיים שהם נתונים בהם נחשבים בדרך כלל לחשוכי מרפא. בין הנושאים שעסק בהם תסמונת טורט, תסמונת הגפה הזרה והשפעות שונות של מחלת פרקינסון. אמנם חלק מהחוקרים מבקרים בחריפות את ספריו בטענה שהוא מנצל את החולים לטובת כתיבת ספרים (למשל טום שייקספיר).
סאקס עסק גם בהיסטוריה של המדע, והוא מרבה לצטט בספריו מתוך כתביהם של חוקרים שקדמו לזמנו, אשר הצטיינו לדבריו ביכולת כתיבה, בעומק מחשבה ובידע מדעי מקיף, לעומת המדענים בני זמנו שנוטים להתמחות ממוקדת. כתבי הנוירולוג אדוארד ליווינג בן המאה ה-19 היוו עבורו השראה לעסוק בכתיבה על נויורולוגיה לציבור הרחב.
שלפוחית סינפטית
אגירת מוליך עצבי
מעבר מוליך עצבי לתוך שלפוחית נעשה בהובלה פעילה הדורשת השקעת אנרגיה. אנזים ייעודי (hydrogen ATPase) מפרק ATP כמקור אנרגיה ויוצר מפל ריכוזים של פרוטונים (יוני +H). חלבוני ההעברה משתמשים במפל הריכוזים ככוח מניע להעברת מולקולות מוליך עצבי אל תוך השלפוחית. הטבלה הבאה מסכמת את הסטויכיומטריה של הובלת המוליכים העצביים העיקריים:
עגינה
שלפוחיות במצב מנוחה מעוגנות אל סיבי אקטין ומרכיבים אחרים של שלד התא על ידי חלבונים הנקראים סינפסינים. כניסת יוני סידן אל התא גורמת להפעלת אנזימי קינאז משופעלי-סידן, אשר מזרחנים את הסינפסינים ומרפים את אחיזתם בשלפוחיות.
חלבוני G ייעודיים ממשפחת Rab מנחים את השלפוחיות המשוחררות אל האזורים הפעילים. סבורים כי עגינת השלפוחיות באזורים הפעילים מתבצעת על-פי התאמה בין חלבונים ממשפחת SNARE: חלבוני v-SNARE (vesicle) הצמודים לשלפוחית נקשרים לחלבוני t-SNARE (target) באזור הפעיל. המפגש בין החלבונים מאפשר לשניהם להתקפל ולהצמיד את השלפוחית לקרום התא, בדומה לפעולתה של כננת. מיחזור השלפוחית כרוך בהפרדה בין חלבוני עוגן אלה על ידי החלבונים NSF (N-ethylmaleimide-sensitive fusion protein) ו-SNAP (soluble NSF attachment protein). סביר להניח כי חלבונים נוספים מעורבים בבקרת תהליכים אלה.
איחוי
עליית ריכוז הסידן התוך-תאי משפעלת את החלבונים סינפטוטגמין (Synaptotagmin) ומשפחת SNARE, ופעילותם מאחה את השלפוחית עם קרום התא הקדם סינפטי באזור הפעיל.
מחלות
מספר תסמונות נדירות של חולשת שרירים (myasthenic syndromes) נובעות מפגיעה בתפקוד הנורמלי של שלפוחיות סינפטיות בעצבים תנועתיים, ובהחלשת האותות שעצבים אלה שולחים לשרירים.
תסמונת למברט-איטון (Lambert-Eaton myasthenic syndrome) היא סיבוך המופיע בחולי סרטן ריאה שמפתחים, מסיבות לא ידועות, נוגדנים לתעלות סידן. הירידה במספר תעלות הסידן הקדם-סינפטיות גורמת לצימצום מספר השלפוחיות המשחררות מוליך עצבי בסינפסה, אף על פי שהשלפוחיות עצמן נורמליות. הטיפול במחלה מתמקד בסילוק הנוגדנים על ידי ניקוי פלזמת הדם או על ידי דיכוי תרופתי של מערכת החיסון.
תסמונות מיאסתניות מולדות מסוימות נובעות מפגמים גנטיים בתהליך הייצור של שלפוחיות אצטילכולין בעצבים מוטוריים, המקטינים את מספר השלפוחיות בתא ואת כמות המוליך העצבי שיכול להשתחרר בסינפסה. משערים שמקור התסמונת בפגם בתהליך מיחזור השלפוחיות או במעברן מגוף התא אל הטרמינל. בתסמונת תורשתית נוספת (familial infantile myasthenia) נראה שמספר השלפוחיות בתא נורמלי, אך הן קטנות מהרגיל כתוצאה מפגם גנטי אחר בתהליך המיחזור.
רעלנים ותרופות
מספר רעלנים עצביים מפריעים לפעילותן של שלפוחיות סינפטיות ומשפיעים על האותות המועברים מעצבים תנועתיים אל השרירים. רעלנים המיוצרים על ידי חיידקים מהסוג קלוסטרידיום פוגעים בחלבונים הנחוצים לעגינת השלפוחיות באזורים הפעילים ולאיחויין עם קרום התא הקדם-סינפטי, אך הנזק הקליני יכול להשתנות בהתאם לסוג תאי העצב המושפע מהרעלן: רעלן הטטנוס, טטנוספסמין, משתק עצבים מעכבים בעמוד השדרה שתפקידם למנוע את התכווצותם של שרירים, והתוצאה היא כיווץ שרירים בלתי רצוני. לעומת זאת, רעלני הבוטולינום, מהרעלנים החזקים ביותר בטבע, פוגעים בעצבים התנועתיים וגורמים לשיתוק השרירים. הרעלן α-Latrotoxin, המופק על ידי עכבישים ארסיים ובהם אלמנה שחורה, נקשר כנראה לאחד מהחלבונים המתווכים באיחוי השלפוחיות עם קרום התא וגורם לשיחרור רצוף של מוליכים עצביים ללא תלות בכניסת סידן לתא. האות העצבי הרצוף בעצבים תנועתיים גורם לכיווץ שרירים, ואילו בעצבים תחושתיים מתבטאת תחושת כאב. רעלן נוסף, batrachotoxin, המופק על ידי מספר מיני צפרדעים בדרום אמריקה ומשמש כאחד הרעלים בחיצי האינדיאנים, פוגע במעבר שלפוחיות נוירופפטידים מגוף התא אל הטרמינל.
התרופה רזרפין (Reserpine), נקשרת באופן בלתי הפיך לאחד מחלבוני ההעברה של שלפוחיות סינפטיות של מוליכים עצביים מונואמיניים - ביניהם נוראפינפרין, דופמין, וסרוטונין. חסימת החלבון, החיוני לאגירת מוליכים עצביים אלה בשלפוחיות הסינפטיות, מקטינה את יכולת התא לשחרר מוליך עצבי. במערכת העצבים הסימפתטית מצמצמת התרופה את היכולת להצר כלי דם, ולכן שימשה במקורה כתרופה נגד יתר לחץ דם. השימוש בה כתרופה מדכאת או אנטיפסיכוטית נובע מהשפעתה על נוראפינפרין, דופאמין וסרוטונין במוח, והחל לאחר שחולים שטופלו נגד יתר לחץ דם סבלו מדיכאון כתופעת לוואי. לתרופה השפעה מדכאת במינונים גבוהים, אך במינונים נמוכים היא דווקא עשויה לשמש כתרופה נוגדת דיכאון.
לפטודקטיליים
לפטודקטיליים (בלטינית: Leptodactylidae) היא משפחה גדולה בסדרת חסרי הזנב. במשפחה מינים הנפוצים בקרקעית יערות הגשם של מרכז ודרום אמריקה. המשפחה לרוב מוגדרת כפרפילטית, משום שכל חברי המשפחה חולקים אב קדמון משותף, אולם משפחה זו אינה מכילה את כל הצאצאים של אב קדמון זה. מאובנים רבים של לפטודקטיליים נמצאו.
חלק מהלפטודקטיליים (מספר סוגים) מטילים את ביציהם בסוג של קנים שהם בונים. אלו יכולים להיבנות בבקיעים צרים בקרבת מקור מים, או על הקרקע של יערות. תופעה מיוחדת היא, שכאשר הראשנים בוקעים מהביצים, הם אינם יוצאים מה"קן", ואינם אוכלים עד אשר יסתיים תהליך המטמורפוזה.
הם יצורים בינוניים עד גדולים יחסית לצפרדעים. כולם טורפים יצורים קטנים מהם, אך אוכלי צמחים כראשנים.
מיון
קבוצות רבות שהיו בעבר במשפחה הפכו למשפחות עצמאיות, ביניהם: קרפדות מקרינות, קיקלורמפידיים, אלסודיים, קליפוטוספליליים, אלאוטרודקטיים ותלמטוביים.
כלב לבן
כלב לבן (בצרפתית: Chien Blanc) הוא ספר אוטוביוגרפי פיקטיבי למחצה שנכתב בידי רומן גארי. הספר מתאר את קורותיהם של גארי ואשתו, ג'ין סיברג, כשעברו לארצות הברית בשלהי שנות ה-60, תקופה סוערת שבה היה המאבק לשוויון זכויות בבעיצומו, המחלוקת סביב מלחמת וייטנאם גברה, וגם מאורעות נוספים, כגון מרד הסטודנטים בצרפת, השפיעו על הפוליטיקה האמריקאית.
עלילה
כשגארי ואשתו עוברים ללוס אנג'לס בשנת 1968 מפריז, מאמץ אותם כלב רועים גרמני המתגלה כחביב ועדין, כל עוד מדובר באנשים לבנים. מרגע שאדם שחור מתקרב אליו, הכלב הופך לאלים ומנסה לתקוף את האדם השחור. גארי לוקח את הכלב אל גן החיות של ג'ק קרואתרס כדי שזה ינסה "לרפא" את הכלב מגזענותו. אחד ממטפלי גן החיות, אדם שחור בשם קיז, מוכן לקחת עליו את המשימה והופך למטפל העיקרי בכלב. המטפל מזהה כי הכלב הוא "כלב לבן" – כלב שאולף להיות כלב תקיפה נגד שחורים אך מחליט לנסות לאלף אותו למרות גילו המבוגר של הכלב.
ג'ין סיברג, אשתו של גארי, מתוארת בספר כמשתתפת פעילה בארגונים שונים לשוויון זכויות לשחורים בארצות הברית. היא תורמת לארגונים רבים כמעט את כל משכורתה מן הסרטים בהם היא משחקת, ומשתתפת בעצרות, הרצאות ופעילויות נוספות לטובת העניין.
גארי נוסע מלוס אנג'לס למזרח הרחוק כדי להרגע מהפעילות הפוליטית האינטנסיבית שמנהלת ג'ין מביתם. הוא חוזר לארצות הברית להלווייתו של אחיה של ג'ין. זמן קצר לאחר מכן ד"ר מרטין לותר קינג נרצח וגארי מתאר את המהומות שפרצו בעקבות הרצח בערים רבות בארצות הברית. גארי הול לפגוש את רד, ידידו האמריקאי שהכיר בפריז, פעיל בתנועת הפנתרים השחורים. רד מאמין כי גיוס של צעירים שחורים לצבא ארצות הברית כדי להילחם במלחמת וייטנאם הוא שישפר את מצבם של השחורים באמריקה משום שייתן להם מיומנויות צבאיות.
בפריז, גארי מבקר את באלארד, בנו של רד. באלארד ערק מצבא ארצות הברית כדי להתחתן עם אהובתו, צרפתייה. זוהי תקופת מרד הסטודנטים בפריז (מאי 1968) וגארי מתאר את המהומות ברחובות כמו גם את חיי הלילה והפנאי, הממשיכים להתקיים במקביל.
כאשר גארי חוזר לקליפורניה, הוא מגלה כי פלג התנועה שרד היה ממנהיגיה מתפרק משום שסוכנים ממשלתיים הצליחו לחדור אליו במסווה, וכי בנו של רד, פיליפ, נהרג במלחמת וייטנאם. גארי הולך לבקר את הכלב, שנמצא עם קיז, והכלב תוקף אותו ואת ידידו הליברל. קיז אומר לגארי שהוא הצליח – הוא אילף את הכלב, ועכשיו הכלב הוא "כלב שחור"- כלומר כלב התוקף לבנים במקום שחורים.
נושאים עיקריים
מן הספר עולה הטענה כי השחורים אינם רוצים את ביטול העבדות, אלא את היפוכה. במובן זה השחורים לא השתחררו מן העבדות, אלא רוצים להיות המשעבדים, והתנועות המהפכניות ובראשן הפנתרים השחורים פעלו למעשה למטרה זו. טענה זו מתבטאת בדמותו של קיז, המאלף את הכלב הלבן, שנועד לתקוף עבדים נמלטים, תוצר הגזענות הלבנה, להיות כלב שחור התוקף לבנים ומשמש להגנת השחורים. עם זאת, האיש הלבן אותו הכלב תוקף הוא לבן וליברל, התומך בשוויון זכויות. כך גארי מוביל אותנו למעשה למחצית השנייה של הטענה, והיא שהלבנים גם לא השתחררו עדיין מן העבדות. ג'ין סיברג ולבנים אחרים תורמים כספים רבים למען מטרות שונות הנוגעות לשוויון זכויות, אך למעשה אלו הם "כספי אשמה" – הלבנים תורמים כדי לנקות את מצפונם, אך הכסף אינו מגיע לידי מי שבאמת צריך אותו.
השחורים מנצלים את רגשי האשם של הלבנים, אך במקום להשתמש בכספים שמועברים אליהם כדי לחולל שינוי אמיתי, הם רק הופכים למושחתים בעצמם, כמו הממסד הלבן אותו הם מגנים. גארי רואה את רגשי האשם של הלבנים הליברלים כצבועים. הם משמשים מיעוטים אחרים, כמו היהודים, כקרש קפיצה להרגשת שייכות רבה יותר אל האמריקאיות.
גארי מתייחס באותו האופן גם למלחמת וייטנאם, שבעוד שרד מקווה שתספק לו חיילים שחורים ומיומנים למאבק הפנימי בארצות הברית, בנו, פיליפ, מצטרף לצבא כדי להיות חלק אינטגרלי מן החברה האמריקאית
תרגום לעברית
הספר תורגם לעברית מצרפתית על ידי הסופר והמתרגם אביטל ענבר, וראה אור בהוצאת ספריית מעריב, תל אביב, 1988, בשם כלב לבן.
עיבוד קולנועי
הזכויות על עיבוד הספר לסרט נמכרו לאולפני סרטי פרמאונט בשנת 1975, אך הפקת הסרט עצמו לא החלה עד שנת 1981, לאחרי מותו של גארי. הגרסה הקולנועית שונה מזו הספרותית במספר נקודות, כולל השמטת דמותו של גארי ואף שינוי סוף הסיפור לאופטימי יותר.
Sarah Brightman: In Concert
Sarah Brightman: In Concert (בעברית: שרה ברייטמן: בהופעה חיה) הוא אלבום ההופעה השלישי של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן. אלבום ההופעה יצא לאור ב-13 ביולי 2008, על ידי חברת התקליטים מנהטן רקורדס. Sarah Brightman: In Concert הוקלט במקור בשנת 1998 ובהמשך גם בשנת 2008.
אלבום ההופעה הגיע למקום ה-58 במצעד האלבומים של מקסיקו.
אלבום וידאו
Sarah Brightman: In Concert (בעברית: שרה ברייטמן: בהופעה חיה) הוא אלבום הווידאו הראשון של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן. אלבום הווידאו יצא לאור ב-14 ביולי 1998, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט. בדומה לאלבום ההופעה, הוא הוקלט בשנת 1998 גם כן.
בברזיל קיבל אלבום הווידאו את תואר אלבום הזהב, על מכירות של כ-25,000 עותקים במדינה.
אברהם יכין
אברהם יכין (31 ביולי 1924 – 10 במאי 2020) היה צייר ופסל ישראלי.
ביוגרפיה
יכין נולד בירושלים, בכור לאם ממוצא מצרי ולאב ממוצא סורי (חלבִּי). מילדותו גילה נטייה אמנותית והחל לצייר. בנערותו יצא לעבודה כדי לסייע בכלכלת המשפחה, והשלים את השכלתו בלימודי ערב.
במהלך מלחמת העולם השנייה התגייס לצי המלכותי הבריטי, במסגרתו הפליג בין חופי הים התיכון וזכה לבקר במרכזי אמנות בצרפת, איטליה, יוון ומצרים. לאחר המלחמה החל לימודי אמנות באקדמיה לאמנות בצלאל בירושלים, ולמד בהנחיית האמנים מרדכי ארדון, איזידור אשהיים, יעקב שטיינהרדט ואחרים. עם הכרזת מדינת ישראל התגייס לצה"ל והשתתף במלחמת העצמאות. בשנת 1953 הציג בירושלים את תערוכת הציורים הראשונה שלו, וב-1960 התקבל יכין כחבר באגודת הציירים והפסלים.
ב-1957 נישא לחנה יכין, ילידת הולנד, סופרת ואמנית בזכות עצמה, ואיתה גידל שמונה ילדים. בני הזוג הציגו במשותף בתערוכות אמנות בישראל, באירופה ובארצות הברית. עבודותיהם של בני הזוג יכין הוצגו במוזיאונים שונים בהולנד וכן במוזיאון ישראל בירושלים ובמוזיאון היהודי בפריז. אחד מפסליו, פסל הג'ירפה מוקם מעל גג קיוסק בשכונת רחביה בירושלים. בני הזוג גרו בשכונת מחנה יהודה בירושלים, בבית בו נולד אברהם.
ציוריו של אברהם יכין התאפיינו באקספרסיביות, בצבעוניות עזה ובחוסר דיוק בפרטים. העיר ירושלים, על הקשריה הרוחניים, היוותה מוטיב מרכזי ברבים מציוריו.
אברהם יכין נפטר ב-10 במאי 2020. הוא היה אחיהם של לוחמי הלח"י לשעבר עזרא יכין ויהושע יכין, ושל איש האצ"ל דוד יכין. בן אחיו הוא הבמאי ההוליוודי בועז יכין.
נמל התעופה הבין-לאומי וולגוגרד
נמל התעופה הבין-לאומי וולגוגרד-גומראק (ברוסית: Международный Аэропорт Волгоград-Гумрак) הוא נמל תעופה הממוקם כ-15 ק"מ צפונית-מערבית למרכז העיר וולגוגרד שבדרום מערב רוסיה.
היסטוריה
נמל התעופה נוצר בשנת 1952 על בסיס שדה תעופה צבאי גומראק לשעבר, שהיה קיים מסוף שנות ה-20 של המאה ה-20. בית הספר הצבאי לטיס בסטלינגרד התבסס בשדה התעופה לפני קרב סטלינגרד והעברת בית הספר לאזור קוסטנאי ברפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית האוטונומית של קזחסטן. שימש על ידי הצבא השישי הגרמני כמחסן דלק ואספקה (יחד עם שדה התעופה פיטומניק) במהלך קרב סטלינגרד בשנים 1942–1943.
לאחר נפילתו של פיטומניק ב-17 בינואר 1943, גומראק היה היחיד מבין שבעה שדות תעופה סביב סטלינגרד שעדיין בידי גרמניה. ב-22 בינואר המריא מטוס היינקל He 111 אחרון את שדה התעופה עם 19 חיילים פצועים, הטיסה האחרונה מתוך סטלינגרד של הארמייה השישית.
נמל התעופה גומראק נכבש בסופו של דבר על ידי האוגדת הרובאית 293 ב-23 בינואר, והשאיר את הצבא השישי ללא שום אמצעי לתמיכה ישירה. לאחר קרב מוסקבה הוחזר בית הספר לנמל התעופה. במאי 1946 הועבר בית הספר למחוז הצבאי המערבי סיבירי בעיר אוב שבמחוז נובוסיבירסק.
קירוב בוסינסק (ציפה)
במכניקת הזורמים, קירוב בוסינסק (על שם המתמטיקאי והפיזיקאי הצרפתי, ז'וזף ולנטן בוסינסק, 1842–1929) משמש בשדה של זורם המונע על ידי ציפה (מונח הידוע גם כקונבקציה טבעית). לפי קירוב זה, הפרשי הצפיפויות קטנים מספיק כדי שיהיה אפשר להזניחם, מלבד במקרים שהם חלק מביטוי המוכפל ב-g, תאוצת הכובד. ההפרש בהתמדה הוא זניח, אך תאוצת הכובד מספיק גדולה, כדי להפוך את ההפרש במשקל הסגולי לניכר. גלי הקול זניחים כאשר נעשה שימוש בקירוב בוסינסק, מאחר שאלה נעים ומשנים צפיפויות.
זורמי בוסינסק נפוצים בטבע (למשל חזיתות אטמוספיריות, זרמי ים, רוחות קטבטיות), בתעשייה (נפיצת גז צפוף, ונטילציית קולט אדים) ובסביבה הבנויה (ונטילציה טבעית, חימום מרכזי). הקירוב מדויק למדי בקרב זורמים רבים, ומקל על המתמטיקה והפיזיקה.