cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ונקובר רויאלס
ונקובר רויאלס קנדיאנס (באנגלית: Vancouver Royal Canadians) הייתה קבוצת כדורגל מוונקובר שבקולומביה הבריטית שבקנדה, ששיחקה בליגת הכדורגל האמריקאית. הליגה הוקמה מקבוצות שיובאו מליגות זרות אחרות. מועדון ונקובר הפך למעשה למועדון הכדורגל סנדרלנד שמסנדרלנד, אנגליה.
לאחר סיומה של עונת, ארצות הברית עם "ליגת הכדורגל המקצועני הלאומית" על מנת להקים את ליגת הכדורגל הצפון אמריקאית (NASL) עם הקבוצות מהליגה האמריקאית לשעבר, ליצירת לוח משחקים חדש מהאיחוד. קבוצת סן פרנסיסקו גולדן גייט גיילס התפרקה, ובעקבות כך זכויותיה הועברו לקבוצת "רויאל קנדיאנס"; לאחר מכן נקראה הקבוצה בשם החדש "ונקובר רויאלס". הקבוצה, שקיימה את משחקיה הביתיים באצטדיון האימפריה, סיימה במקום הרביעי בבית הפאסיפי של ליגת NASL בעונת, ולאחר מכן סיימה את פעילותה.
אליפות אפריקה בכדורגל נשים 2016
אליפות אפריקה בכדורגל נשים 2016, היא אליפות אפריקה בכדורגל נשים ה-12 שארגנה קונפדרציית הכדורגל של אפריקה. הטורניר נערך בקמרון מ-19 בנובמבר עד 3 בדצמבר 2016. נבחרת קמרון העפילה אוטומטית לטורניר כמארחת, בעוד שאר שבע הנבחרות עלו מטורנירי המוקדמות שהחלו באפריל 2016.
במשחק הגמר נפגשו ניגריה (בפעם העשירית בתולדותיה) וקמרון - בהופעה רביעית בגמר. בסיום המשחק, שנערך באצטדיון ביאונדה, ניצחה ניגריה 0-1, וזכתה בתואר בפעם העשירית בתולדותיה.
כובשות השערים
6 שערים 3 שערים
מחלף ראשונים
מחלף ראשונים (הנקרא גם "צומת גן-הוורדים") הוא מפגשם של כביש 412 הנקרא באותו קטע שדרות הרצל, וכביש 431 (כביש ראשון לציון - מודיעין-מכבים-רעות). המחלף הוקם משנת 2006 עד 2008 והוא משמש כאחת היציאות הדרומיות מראשון לציון, וכאחת היציאות הצפוניות של נס-ציונה.
לפני הקמת המחלף היה במקום צומת שנקרא על שם תחנת רכבת הראשונים הנמצאת בו, ואף נקרא צומת "גן הוורדים" על שם גן אירועים הנמצא במקום. דרומית לצומת נמצאת גבעת האירוסים, שמורת טבע של גבעת כורכר.
ב-20 במאי 1990 רצח עמי פופר שבעה פועלים פלסטינים שהמתינו בצומת. 11 נוספים נפצעו.
עד פתיחת תחנת הרכבת בשנת 2003 היה הצומת צומת רגיל בעל ארבעה מבואות, ואולם במהלך בניית התחנה שונו הסדרי התנועה במקום והצומת פוצל לשני צומתי T. בשנת 2006, כחלק מבניית מחלפי כביש 431, בוטל הצומת הדרומי ונבנה סביבו מעקף. בשנת 2008 הוקמו גשרי 431 מעל כביש 412 והם נפתחו חלקית לתנועה ב-12 בנובמבר 2008.
עד שנת 2008 שימש המחלף בעיקר את התנועה בין הערים הסמוכות, אולם החל משנת 2009 משמש גם כחלק מדרך חלופית לכביש 1 לכיוון מודיעין-מכבים-רעות ולירושלים.
בשנת 2017 נפתח בסמוך למחלף קניון ראשונים.
אום בטין
אום בטין (בערבית: أمّ بطين – אֻם בֻּטַיְן, בפי תושבי המקום: אַם בַּטִין) הוא יישוב בדואי, שהוכר בשנת 2005 לפי החלטת ממשלה משנת 2003 על הקמת מספר יישובי קבע לבדואים בנגב. ביישוב שוכנים השבטים אבו עסא, אבו כף, אבו הדובה, אבו סבית ואבו נאדי והוא משתייך למועצה אזורית אל קסום. עד נובמבר 2012 נכלל היישוב בתחומי המועצה האזורית אבו בסמה שפורקה לשתי מועצות אזוריות.
מקור השם: "בטין" פירושו הר בערבית בניב בדואי; אום בטין הוא אדמה ובה הר. היישוב הוא יישוב קדום, במקום נמצאים שרידי בניין עתיק ומספר בארות מלפני מאות שנים.
ביישוב פועלים שני בתי ספר יסודיים ותיכון אחד, כמו כן קיימת שם קופת חולים אחת (כללית) וסניף טיפת חלב.
בדצמבר 2014 אושרה הקמתה של שכונת מגורים בצפון היישוב, על פי התוכנית יוקמו בה כ-2,035 יחידות דיור.
ב-2016 אושרה תוכנית נוספת להקמת שכונה חדשה ביישוב, בשכונה יוקמו כ-780 דירות חדשות.
27 באוגוסט
27 באוגוסט הוא היום ה-239 בשנה בלוח הגרגוריאני (240 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 126 ימים.
קישורים חיצוניים
https://www.onthisday.com/today/events.php
עגבנייה
עגבנייה (שם מדעי: Solanum lycopersicum) היא צמח ממשפחת הסולניים. צבע הפרי שלו הוא לרוב אדום, אם כי ישנם זנים צהובים, לבנים, ירוקים, כתומים ואף סגולים.
העגבנייה היא אחד הגידולים החשובים בחקלאות. בתחום הקולינריה, פירות העגבנייה מסווגים כירקות, הנצרכים בכמויות גדולות ונאכלים טריים וכמרכיב בתבשילים רבים וכן בתעשיית שימורי רסק העגבניות. עגבניות ירוקות לפני הבשלתן ניתן להחמיץ.
העגבנייה תורמת לבריאות. אמנם קיים בחלקי הצמח - בגבעולים ובעלים, רעל הסולנין, אך אין הסולנין נמצא בפירות עצמם.
פרי או ירק
מבחינה בוטנית, חלקה האכיל של העגבנייה הוא פריה של העגבנייה, מכיוון שהוא מכיל זרעים ומתפתח מהשחלה. מבחינה קולינרית, לצורכי בישול והכנה, העגבנייה מוגדרת כירק.
בארצות הברית, הגיעה השאלה האם עגבנייה היא פרי או ירק לבית המשפט, עקב סוגיה של מיסוי. בשנת 1893 הגיע הנושא לדיון בבית המשפט העליון של ארצות הברית, בתביעה שהוגשה נגד גובה המיסים של נמל ניו יורק בקשר למכסי מגן שהוטלו על יבוא עגבניות. בפסק דינו (ניקס נגד הידן) קבע בית המשפט שהעגבנייה היא ירק, בהתבסס על הדרך שבה משתמשים בה והתפיסה הכללית בקרב הציבור.
היסטוריה
האירופאים התייחסו לעגבנייה בחשדנות וחלקם סברו שהיא רעילה ונהגו להשתמש בה כקישוט בלבד. רק במחצית השנייה של המאה ה-19 הפך גידול העגבנייה לנפוץ בעולם.
העגבניות המשמשות היום בחקלאות הן ככל הנראה זן תרבותי (אשר עבר הכלאות למען השבחתו בידי בני אדם). קיימים כעשרה מינים של עגבניות בר, חלקן בעלי פרי ירוק וקטן שאינו ראוי למאכל וחלקן בעלי פרי אדום או צהוב הניתן לאכילה. מקורה של העגבנייה התרבותית הוא ככל הנראה מין הבר Solanum pimpinellifolium בעל הפרי האדום.
מקור השם
השם "עגבנייה", שמקורו בשורש ע-ג-ב המתקשר בחיזור, בהתעלסות ובתשוקה, ניתן לה על ידי הרב יחיאל מיכל פינס בהקבלה לכינויהּ העממי באירופה "תפוח אהבה". במשך כעשרים שנה, עד ימי העלייה השנייה, הוחרמה המילה "עגבנייה" על ידי כמה ממחדשי השפה העברית, ביניהם אליעזר בן-יהודה, עקב אופייה המיני. עם בוא העליות המאוחרות יותר נקלט השם עגבנייה בפי כל, ככל הנראה בשל הקרבה הלשונית לשפות האירופיות - "תפוח אהבה" כאמור. הצעות נוספות לשם הירק ניתנו על ידי הרב קוק שהתנגד לשם בעל האופי המיני והציע "אדמונייה", ואליעזר בן-יהודה שהציע את השם "בַּדּוּרָה", צורה עברית למילה הערבית "בנדורה" (بَندُورَة), אשר גם היא למעשה שערוב המילה פומודורו (Pomi D'oro - תפוח־זהב) מהשפה האיטלקית.
ערך תזונתי
העגבנייה בעלת ערך תזונתי רב, והצבע האדום מקורו בריבוי צבען מקבוצת הקרוטנואידים. בעגבנייה בשלה כמות גבוהה יחסית של נוגד החמצון (אנטיאוקסידנט) ליקופן שנחשב כמסייע במניעת סוגי מחלות סרטן. קליפת העגבנייה מכילה תאית, אשר מתעכלת באופן חלקי בגוף האדם.
זני העגבנייה
חברות שונות מפתחות זנים רבים של עגבנייה לגידול ושיווק. כך ישנם זנים בהם הפירות קטנים במיוחד, הנקראים לרוב "עגבניות שרי" (עגבניית דובדבן), זן שצורת העגבניות בו פחוסה, כמו פרי התמר, ועל שום כך נקרא "עגבניית תמר", וזנים רבים אחרים. זני העגבנייה נבדלים גם באופי הצימוח - צימוח מסיים, חצי מסיים או בלתי מסיים.
צמיחה בלתי מסיימת (Indeterminate)
צמח בעל גדילה מתמשכת, תפרחת ראשונה מופיעה בפרק 7–8 ולאחר מכן מופיעה תפרחת כל פרק רביעי - שלושה עלים, תפרחת, שלושה עלים. צורת גידול זו ממשיכה תאורטית עד אין סוף כשהגידול נקטע עקב מגבלות אקלים או הגנת הצומח. זנים בלתי מסיימים מיועדים לגידול מתמשך בהדליה בבתי צמיחה או בהדליה בשטח פתוח.
צמיחה חצי מסיימת (Semi determinante)
הענפים מסיימים צמיחתם בתפרחת קודקודית אבל בשלב צמיחה מתקדם יחסית. בזנים אלו יש על פי רוב שני עלים בין תפרחות. זנים חצי מסימים מיועדים לגידול בהדליה בשטח הפתוח מכיוון שהם יוצרים צמח מרוסן יחסית לצמחים הבלתי מסיימים ולכן נוח יותר לגידול ושליטה.
צמיחה מסיימת (Determinente)
הגבעול הראשי והגבעולים המשניים מסיימים גדילתם לאחר מספר תפרחות בתפרחת קודקודית. זנים אלו יוצרים תפרחת ראשונה לאחר כ־5 פרקים, ממשיכים בתפרחת ועלה לסירוגין - עלה-תפרחת-עלה-תפרחת ולאחר כ-4–5 תפרחות מסיימים את גידולם. זנים אלו מתאימים לגידולים שרועים בשטח פתוח ומאפיינים בעיקר את זני התעשייה.
מאפייני פריחה
העגבנייה אינה בעלת מאפיינים של צמח יום קצר או לחלופין של צמח יום ארוך. ככל הנראה היא פורחת ללא כל תלות באורך היום (כלומר, אין לה אורך לילה קריטי לפריחה).
מחלות ומזיקי העגבנייה
צמח העגבנייה ופירותיו עשויים להיפגע ממגוון מחלות ומזיקים. חלקם אופייני לעגבנייה בלבד וחלקם פוגע במיני ירקות אחרים גם כן. התמודדות עם פגעים היא מורכבת ומושפעת מגורמים רבים. השאיפה היא יצירת סביבת גידול בריאה שתמנע או תקטין את הצורך מהתערבות כימית. כדי להתמודד עם הפגעים בהצלחה דרושים ניסיון חקלאי, הכרת תגובות צמח העגבנייה והבנת תכונות הפגעים.
פגעים אגרוטכניים הם פגעים שאינם נובעים מגורם ביולוגי חיצוני אלא ממחסור במרכיב הזנה חיוני או מהשפעה שלילית של תנאי סביבה. ההתמודדות בפגעים אלו היא בביטול העקה שגורמת לפגע או בזנים עמידים לו עמידות מוחלטת או חלקית.
רסק עגבניות
רסק עגבניות הוא תוצר בתעשיית המזון המיוצר מעגבניות מבושלות, ומשמש כמרכיב במתכונים שונים. הרסק הוא מעין משחה סמיכה בצבע אדום כהה.
קטשופ
הקטשופ הוא רוטב העשוי בעיקר מעגבניות. המרכיבים הבסיסיים של הקטשופ המודרני הם עגבניות, חומץ, סירופ גלוקוזה, סוכר, מלח, פלפל אנגלי, ציפורן וקינמון. בצל, סלרי וירקות אחרים הם תוספת תדירה.
מיץ עגבניות
מיץ עגבניות הוא מיץ העשוי מעגבניות. המשמש בדרך כלל למשקה, או רכיב עיקרי בקוקטיילים כגון בלאדי מרי. בקנדה, מיץ העגבניות אינו מפוסטר ואינו מרוכז.
עגבניות מיובשות
עגבנייה מיובשת היא מוצר בעל שימוש נרחב במטבח האמריקאי, האיטלקי ואף הישראלי. מקורן של העגבניות המיובשות הוא באיטליה. בתקופות שבהן טכניקות של שימור ירקות לא היו מפותחות, ייבשו האיטלקים עגבניות, בקיץ, על גגות הרעפים, כדי לנצל אותן בחורף, כאשר עגבניות טריות לא היו בנמצא. לאחר הייבוש במטרה להאריך חיי מדף, הוסיפו לעגבנייה שמן זית, אשר העניק לעגבנייה המיובשת גם מטעמו, כן הוסיפו לעגבנייה תבלינים שונים.
העגבנייה המיובשת משמשת כתוספת לגבינות, סלטים וממרחים, לכריכים, ולרוטב פסטה. יש מוסיפים עגבניות מיובשות למרקים ותבשילים שונים.
זיהומים וחיידקים
בין השנים 1998–2007 היו עשרות מקרים של עגבניות מזוהמות בארצות הברית. ברוב המקרים התגלו ריכוזים גבוהים של חיידק הסלמונלה שגרמו לאשפוזים ומחלות. חקירה של מקרים אלה גילתה שלושה מקורות עיקריים לזיהומים:
בעקבות המקרים הללו נחקרים כעת תהליכי ההשקיה, ואופני הערבוב של המים עם דשנים כימיים. כמו כן נבדקת קרבתם של השדות לבעלי חיים העלולים לבוא במגע עם הצמחים.
דן סמית' (שחקן פוקר)
דן סמית' (באנגלית: Dan Smith; נולד ב-23 בפברואר 1989) הוא שחקן פוקר אמריקאי אשר זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר ובאירוע המרכזי בסבב הפוקר העולמי.
ביוגרפיה
סמית' גדל כשחמטאי מחונן, ואף זכה במלגת לימודים באוניברסיטת מרילנד, אך לאחר שנת לימודים אחת החליט לפרוש ולנסות לשחק פוקר בצורה מקצוענית. מספר חודשים לאחר מכך הגיע לכסף בפעם הראשונה בטורניר פוקר, כאשר ניצח ביוני 2008 בטורניר HPT Verona וזכה ב-102 אלף דולר. ב-2012 זכה בפעם הראשונה ביותר ממיליון דולר, כאשר ניצח טורניר עם עלות כניסה של 100 אלף דולר כחלק מסבב ה-Aussie Millions במלבורן, אוסטרליה.
ב-2013 ניצח באירוע המרכזי בסבב הפוקר העולמי אשר התקיים בבלאג'יו שבלאס וגאס. את הישג השיא שלו באירוע המרכזי של אליפות העולם בפוקר עשה ב-2014, כאשר סיים במקום ה-20.
במשך שנים נחשב סמית' כאחד השחקנים הטובים בעולם שעדיין לא זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר, עד שבמסגרת הסבב ב-2022 ניצח את אליפות ה-Heads-Up וזכה בצמיד הראשון שלו.
נכון למרץ 2023, סמית' זכה בסך של כ-39.6 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-11 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.
חיים אישיים
סמית' תומך ברעיון האלטרואיזם אפקטיבי, והוא ייסד את ארגון "Double Up Drive" המקדם את רעיון הנתינה הפילנתרופי.
הילדים מארץ עוץ
הילדים מארץ עוץ (באנגלית: The Oz Kids) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית, מסוגת קומדיה ודרמה, שמבוססת על "הקוסם מארץ עוץ", ספר מאת ליימן פרנק באום, וספרי ההמשך שלו. הסדרה נוצרה על ידי וילארד קרול, והופקה על ידי Hyperion Animation, Meldac, .Canal + D.A ו-Wang Film Productions.
הסדרה שודרה במקור בערוץ ABC, החל מ-14 בספטמבר 1996 עד 9 בנובמבר באותה שנה, בהפצת StudioCanal ו-Disney–ABC Domestic Television. כמו כן, היא הופצה על גבי VHS על ידי Paramount Home Video. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ הילדים בשנת 1997. לסדרה הופקה עונה אחת הכוללת 26 פרקים באורך 23 דקות, כאשר רק 9 מהם שודרו.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי גיתית שובל ורון דרויאן באולפני תומיתות. בנוסף דיבבו בדיבוב העברי גדי רושין, תום דרויאן, איילת פינקס, אריאל קליימן, יעל יוסוב, אמיר איבגי, יחיאל אסולין, שאולי הלוי, רוניה לוי, שגית שמיר, רון דרויאן, שרון הכהן-בר, ענת יוסוב, שירלי פוטרמן ושירי ארצי.
אנאפלואידיה
אנאפלואידיה (באנגלית: Aneuploidy) היא מספר לא נורמלי של כרומוזומים. מספר כזה, כלומר כרומוזום נוסף או חסר, הוא גורם שכיח בהפרעות גנטיות. חלק מהתאים הסרטניים מכילים גם הם מספר לא נורמלי של כרומוזומים. אנאפלואידיה מתרחשת במהלך חלוקת התא, כאשר כרומוזום אחד לא נפרד כראוי בין שני תאי הבת. אנומליות כרומוזומליות מסוג זה מתרחשות אחת ל-160 לידות של תינוקות חיים, הנפוצות ביותר מביניהן הן טריזומיה של כרומוזומים 21 (תסמונת דאון), 18 (תסמונת אדוארדס) ו-13 (תסמונת פאטו).
בשנת 2019 אנגליקה אמון קיבלה פרס פריצת דרך במדעי החיים על מחקר בתחום אנאפלואידיה.
הרגלים מגונים
הרגלים מגונים (ספרדית:  Entre tinieblas) הוא סרט קומדיה שחורה משנת 1983, שנכתב ובוים בידי פדרו אלמודובר. עלילת הסרט עוסקת בזמרת הנמלטת מהמשטרה ומוצאת מקלט במנזר שבו נזירות לא שגרתיות, הצורכות סמים ומגדלות נמר.
עלילת הסרט
במקביל מתברר שאת המנזר פוקד משבר כספי. מקור הכנסה עיקרי של המנזר היה תורם נדיב, אך משזה מת מודיעה אלמנתו, המרקיזה, על הפסקת התרומות למנזר, בניגוד לצוואתו. בתם של התורם והמרקיזה, וירחיניה, הייתה נזירה במנזר, אך ברחה לאפריקה ושם נאכלה בידי קניבלים.
הנזירה הראשית מוטלת על ערש דווי, ובמנזר יש שישה חברים בלבד: אם המנזר, ארבע נזירות וכומר. שמותיהן של הנזירות, להדגשת שפלותן: עכברוש ביבים (צ'וס למפראבה), גללים (מריסה פארדס), ארורה (כרמן מאורה) ונחש (לינה קנלחס). הנזירה ארורה עוסקת באובססיביות בניקוי המנזר ובפינוק בעלי החיים שבו, מתרנגול ועד נמר. הנזירה גללים, שרצחה אדם, עוסקת בבישול תוך כדי הזיות LSD וייסורי מצפון. הנזירה עכברוש ביבים עוסקת בגינון, ובסתר, תחת שם העט קונצ'ה טורס, מפרסמת, בעזרת אחותה המבקרת אצלה במנזר, ספרות זולה שגיבוריה הם אורחות המנזר. הנזירה נחש, בעזרתו של הכומר, תופרת בגדים מהודרים לפסליה של מרים, אם ישו. פעילות זו היא מסווה לאהבתה לכומר. אם המנזר היא צרכנית סמים, לסבית שפעילות הצדקה שלה נותנת לה הזדמנות לפגוש נשים צעירות במצוקה.
מכתב מאפריקה ובו מידע חשוב על וירחיניה, בתהּ של המרקיזה, נותן לאם המנזר רעיון להתמודדות עם המשבר הכספי שפקד את המנזר, והיא מנסה למכור למרקיזה את המכתב במחיר גבוה. לאחר שהמרקיזה דוחה אותה, אם המנזר נענית להצעה לעסוק בהברחת סמים לשם מימון פעילות המנזר.
הנזירות מארגנות מסיבת יום הולדת לאם המנזר, ואליה מגיעות גם המרקיזה ונזירות ממנזרים אחרים. יולנדה, בליווי שלוש מהנזירות, שרה לכבודה של אם המנזר. יולנדה והנזירה עכברוש ביבים מסייעות למרקיזה להניח ידה על המכתב מאפריקה, המבשר למרקיזה על קיומו של נכדהּ, בנהּ של וירחיניה, שגודל בידי קופים.
בסוף המסיבה מודיעה הנזירה הראשית החדשה על סגירת המנזר. הנזירה ארורה מחליטה לחזור לכפר הולדתה, ומשאירה את הנמר לנזירה נחש ולכומר, המאוהבים זה בזה ורוצים להקים משפחה. הנזירה עכברוש ביבים ויולנדה עוברות להתגורר עם המרקיזה. רק הנזירה גללים נותרת כדי לנחם את אם המנזר על שברון הלב שנגרם לה מעזיבתה של יולנדה.
פגיעה בדת
הסרט מציג את המנזר, הנוצרי-קתולי, כמוסד מושחת ונלעג, שבו הנזירות מדקלמות את השיח הדתי השבלוני, תוך שהן מתמכרות לסמים. הסרט נדחה מפסטיבל קאן עקב פגיעתו בדת. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים של ונציה, אך חברים בוועדה המארגנת ראו אותו כאנטי-קתולי, והוא לא נכלל בהקרנות הרשמיות של הפסטיבל.
באיטליה היו דעות המבקרים חלוקות. מבקר הקולנוע של העיתון הוונציאני תיאר את הסרט כשערורייתי, אך המבקר של העיתון "קוריירה דלה סרה" שיבח את מתקפתו של אלמודובר על הדת, והכתירו כיורש של הבמאי האיטלקי פייר פאולו פאזוליני.
אלמודובר דחה את הטענה שהסרט הוא אנטי-דתי, וציין שהנזירות עזבו את האל והן מפנות את מרצן אל האומללים, פעילות שהיא, לשיטתו, הדת האמיתית: לאהוב את החוטאים ולהידמות להם, משום שרק במצב זה ניתן להבין את טבע החטא.
לא הכל מן אללה
לא הכל מן אללה הוא שיר של הראפר הישראלי איזי. השיר יצא בתור סינגל ב-6 ביולי 2015 כחלק מאלבום האולפן השני של איזי, לא לילדים.
רקע
השיר נכתב והולחן על ידי איזי אשר שלח לעמיתו, המפיק הישראלי ג'ורדי, שהיה בתחילת דרכו, סקיצה של השיר, כך שהשיר עובד והופק על ידי "ג'ורדי". על תהליך יציאת השיר סיפר איזי:
בנוסף, "איזי" הביע תקווה שהשיר ישפיע על הדור הצעיר:
השיר יצא ב-6 ביולי 2015 ועם יציאתו הועלה השיר לערוץ היוטיוב של איזי ונכון לינואר 2023 צבר סרטון השיר מעל לכ-4 מיליון צפיות.
קבלה ביקורתית
באתר פרוגי תואר השיר כבעל מסר ענק ורלוונטי במיוחד, בעוד נדב מנוחין מאתר וואלה כתבה: "בשנה של ניהיליזם מוחלט, לא הכל מן אללה הוא בדיוק ההפך", וכללה את השיר ברשימת 50 השירים שצריך לקחת משנת תשעו.
וידאו קליפ
הוידאו-קליפ של השיר יצא ב-27 באוקטובר 2015, הוא הופק על ידי חברת "ROMS" ובוים ונערך על ידי רומן בוצ'אצקי. על תהליך הצילומים התבטא איזי:
נכון לינואר 2023 מונה סרטון הקליפ מעל לכמיליון צפיות ביוטיוב.
ביצועים
באוקטובר 2015, בהפקת MTV ישראל ביצע איזי את השיר בבית הנשיא בנוכחות נשיא מדינת ישראל רובי ריבלין. ביולי 2019 ביצע איזי את השיר בגלגלצ.
אשר בן נתן
אשר (ארתור) בן נתן (15 בפברואר 1921 – 17 ביוני 2014) היה איש קהילת המודיעין והביטחון ודיפלומט בשירות מדינת ישראל, אשר כיהן כשגריר הישראלי הראשון בגרמניה המערבית.
ביוגרפיה
אשר בן נתן נולד בווינה בירת אוסטריה בשנת 1921 בשם ארתור פּירניקרץ (Arthur Piernikarz). שמו העברי ניתן לו בעלייתו עם בני משפחתו לארץ ישראל כנער בן 17 בשנת 1938.
בשנת 1944 גייסה הסוכנות היהודית את בן נתן למחלקת החקירות של המוסד לעלייה ב' והוטל עליו לאסוף מידע על המצב בארצות ששוחררו מן הכיבוש הנאצי.
בסוף שנת 1947 נשלח בן נתן על ידי הסוכנות היהודית לעבוד בלשכתו של דוד בן-גוריון.
לאחר קום מדינת ישראל היה בן נתן, שכונה בפי כל "ארתור היפה", לבכיר במחלקה המדינית של משרד החוץ, שבראשה עמד בוריס גוריאל (גורביץ'). עד שנת 1950 לערך העביר את רוב זמנו באירופה, בעיקר בפריז, והפעיל משם את מה שהייתה למעשה זרוע מודיעין החוץ של המדינה הצעירה. אנשיו ופעיליו ניהלו אורח חיים פזרני, נהנתני וחובבני, ויותר משאספו מודיעין איכותי העלו את חמתם של אנשי גופי המודיעין האחרים בישראל, שבה התנהלו החיים במחסור ובצנעה. כשנשלחו אנשי אגף המודיעין ושירות הביטחון הכללי לאירופה, בעידודם של ראשי הגופים האלה בנימין גיבלי ואיסר הראל, ראו בכך בן נתן ואנשיו פיחות במעמדם ונטו לזלזל בערכים הסוציאליסטיים של עמיתיהם. הדברים הגיעו לידי כך שבן נתן ואנשיו הכריזו במרץ 1951 על שביתה ואיימו להתפטר כולם ("מרד המרגלים"), וחלקם אף השמידו מסמכים. המחלקה פוזרה לבסוף בהוראתו הישירה של "מר מודיעין", ראובן שילוח, ומתוך חורבותיה נולד המוסד.
בשנת 1953 השתלם בן נתן במכון ללימודים בינלאומיים בז'נבה ולאחר מכן נשלח למשימת איסוף מודיעין באתיופיה ובקרן אפריקה, בכיסוי של נציג הממשלה בחברה לייצור שימורי בשר "אינקודה" שהייתה בבעלות ישראלית (כיסוי זה שימש גם לפעילותו של איש המודיעין דוד קרון), עד שבשנת 1956 נקרא על ידי אנשי משרד הביטחון לשוב לפריז כנציג משרד הביטחון ולנצל את קשריו בה במסע השכנוע שנועד להשיג לישראל כור גרעיני. בשובו לארץ נתמנה אשר בן נתן לממלא מקום מנכ"ל משרד הביטחון ובפברואר 1960 מונה למנכ"ל המשרד. ב-1964 עוטר באות לגיון הכבוד על תרומתו ליחסים בין ישראל לצרפת.
עם כינון היחסים הדיפלומטיים בין מדינת ישראל למערב גרמניה ב-1965 נבחר בן נתן כשגריר הישראלי הראשון בגרמניה. בין השיקולים לבחירתו לתפקיד היסטורי זה לאור אירועי השואה, בו כלול ייצוג מדינת ישראל כלפי העם הגרמני, היו בקיאותו בשפה הגרמנית והיותו איש ביטחון שיסמל את כוחה ומעמדה של המדינה. בעיתונות התקופה נאמר גם כי אחד השיקולים היה גם הופעתו הנאה והמרשימה של בן נתן, השונה מן הסטריאוטיפ של היהודי עליו חונך דור שלם של גרמנים בתקופה הנאצית. בן נתן שימש כשגריר בגרמניה עד לשנת 1969.
בשנת 1970 נתמנה אשר בן נתן כשגריר ישראל בצרפת. כאשר תקף בן נתן את צביעותה של צרפת במזרח התיכון העיר על כך העיתון "לה מונד" כי כך אין מתנהגים, אך דווקא נשיא צרפת, ז'ורז' פומפידו, שיבח אותו על התנהגותו התקיפה למען האינטרסים של ארצו והוסיף כי היה שמח "לו השגרירים שלי יהיו דומים לשגריר הישראלי". בן נתן סיים את תפקידו כשגריר ישראל בצרפת בשנת 1975 ולאחר מכן שימש כיועץ מדיני לשר הביטחון, שמעון פרס.
בשנת 1978 התמודד על ראשות עיריית תל אביב מטעם המערך, מול ראש העיר המכהן, שלמה להט. לאחר שלא נבחר, עמד בראש האופוזיציה במועצת העיר במשך זמן מה עד שפרש בשנת 1980.
בשנים 1984–1988 שימש יועצו של פרס בעת שזה כיהן כראש ממשלת ישראל ושר החוץ. בן נתן שימש כיו"ר יד דוד בן-גוריון וכנשיא אגודת ישראל-גרמניה. לספר זיכרונותיו שראה אור בשנת 2002 קרא בן נתן בשם "החוצפה לחיות". בשנת תשנ"ט-1999 הוענק לו התואר יקיר תל אביב.
בן נתן היה נשוי לרות עד למותה ב-2012 ואב לבן ובת. בנו נהרג במלחמת יום הכיפורים כקצין שריון במילואים. בתו מירי נשואה לגינקולוג פרופ' ציון בן רפאל.
אשר בן נתן נפטר ב-2014, בגיל 93. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
מקורות
על עלילות המחלקה הפוליטית של משרד החוץ בספרם של דן רביב ויוסי מלמן, Every Spy a Prince (בוסטון 1990).
מצפה הכוכבים פולקובו
מצפה הכוכבים פולקובו (ברוסית:  Пу́лковская Астрономи́ческая обсервато́рия) הוא מצפה כוכבים ראשי של האקדמיה למדעים הרוסית. הוא ממוקם באזור העיר סנקט פטרבורג (במרחק של כ-19 ק"מ מהמרכז ההיסטורי של העיר), על גבעות פולקובו, הנמצאות בגובה של כ-75 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
מצפה הכוכבים נפתח בשנת 1839 ומנהלו הראשון היה פרידריך פון שטרובה. בשנת 1861 הבן שלו אוטו וילהלם פון שטרובה נעשה מנהל המתקן. המצפה היה מצויד בטלסקופים מתקדמים, כולל טלסקופ שובר-אור בקוטר של 38 ס"מ שהיה אז הגדול בעולם. בשנת 1885 נרכש טלסקופ שובר-אור נוסף, בקוטר 30 אינץ',
עבודת המצפה התמקדה בקביעת קואורדינטות של הכוכבים וקבועות אסטרונומיות (נקיפת ציר כדור הארץ, אברציה אופטית). כמו כן עובדי המצפה התמקדו בגילוי וחקר כוכבים כפולים. לסיכום הפעילות פורסמו קטלוגים של כוכבים בשנים 1845, 1865, 1885, 1905 ו-1930.
לקראת יובל ה-50 של המצפה, בשנת 1889, נוסדה מעבדה אסטרופיזית עם טלסקופ בקוטר 76 ס"מ שהיה אז הגדול באירופה. בשנת 1923 הותקן ספקטרוגרף חדש ובשנת 1940 טלסקופ מיוחד לחקר השמש.
בזמן מלחמת העולם השנייה האתר היה בין המטרות של התקפות הגרמנים ונהרס כולו. השיקום החל בשנת 1946 ובשנת 1954 הפעילות מדעית באתר חודשה. באותה תקופה התווספו מספר מכשירים נוספים, כולל טלסקופ בקוטר 65 ס"מ.
אתר מצפה הכוכבים הוכרז על ידי אונסק"ו חלק מאתר מורשת עולמית של סנקט פטרבורג.
פירוק שולסקי
באלגברה ליניארית פירוק שולסקי (לפעמים חולסקי או צ'ולסקי) על שם המתמטיקאי אנדרה-לואי שולסקי, אומר שלכל מטריצה A הרמיטית מוגדרת חיובית קיים פירוק למכפלה של מטריצה L משולשית תחתונה במטריצה הצמודה לה:
A=LL^*.
קיים אלגוריתם יציב ויעיל למציאת הפירוק.
הפירוק דומה לפירוק LU, אך כאשר ניתן להפעיל אותו (במידה ומדובר במטריצה הרמיטית מוגדרת חיובית) הוא יעיל יותר.
הוועדה לענייני המדינה של קוריאה הצפונית
הוועדה לענייני המדינה של קוריאה הצפונית (קוריאנית: 조선민주주의인민공화국 국무위원회) היא "גוף ההנהגה השלטוני העליון האחראי על מדיניות" על פי העדכון שנעשה בשנת 2016 לחוקת קוריאה הצפונית. יושב הראש של הוועדה, כפי שמגדירה החוקה, הוא המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג-און המכהן בתפקיד מאז נוצרה הוועדה ב-2016.
בחירות
על פי החוקה הסוציאליסטית של הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה, יו"ר הוועדה לענייני מדינה נבחר על ידי האספה העממית העליונה. [4] זה מחייב שהבחירות צריכות להיות על פי "הסכמה של העם הקוריאני כולו".
בחירתו של יו"ר הוועדה לענייני מדינה מתקיימת במהלך מושב האספה העממית העליונה. הוועד המרכזי של מפלגת הפועלים של קוריאה שולח לאספת העם העליונה הצעה למועמד שייבחר כיו"ר הוועדה. הצעת הוועד המרכזי הוצגה בפני אספת העם העליונה על ידי נשיא הנשיאות של אספת העם העליונה. ואז, מליאת אספת העם העליונה מצביעה פה אחד למועמד. בפועל, תפקיד זה שמור ליו"ר מפלגת הפועלים של קוריאה.
כהונתו של יו"ר הוועדה לענייני מדינה זהה לתקופת כהונתה של האספה העממית העליונה, שהיא בדרך כלל חמש שנים. החוקה לא קובעת מגבלת כהונה ליו"ר הוועדה לא ניתן לבחור את יו"ר הוועדה כסגן לאספת העם העליונה.
החוקה לא קובעת כישורים אחרים להיות יו"ר הוועדה לענייני מדינה. עם זאת, אדם יכול להיבחר רק אם הוא אזרח צפון קוריאני בן 17 לפחות ובעל זכות הצבעה.
סמכויות ואחריות
ב־29 ביוני 2016 אושר תיקון חוקתי שיצר את הוועדה לענייני המדינה להחליף את ועדת ההגנה הלאומית של קוריאה הצפונית כמוסד ההנהגה הגבוה ביותר בצפון קוריאה. התיקון יצר גם את תפקיד יו"ר הוועדה לענייני מדינה.
קים ג'ונג-און נבחר כיו"ר הוועדה לענייני מדינה ב-29 ביוני 2016 ונבחר מחדש ב-11 באפריל 2019. ב-11 באפריל 2019 תוקנה החוקה והפכה את יו"ר הוועדה לענייני מדינה לראש המדינה של צפון קוריאה. תיקון חוקתי נוסף ב־29 באוגוסט אותה שנה העניק ליו"ר את הכוח לפרסם את פקודות האספה העממית העליונה ואת הגזירות וההחלטות של ועדת ענייני המדינה ולמנות את נציגיה הדיפלומטיים של צפון קוריאה למדינות זרות.
מדיניות פנים
ליו"ר הוועדה לענייני מדינה יש סמכות לכוון את עבודתה הכוללת של המערכת הממשלתית כמנהיגה העליון של צפון קוריאה.
היו"ר עומד בראש הוועדה לענייני המדינה, שהיא מוסד ההנהגה הגבוה ביותר בצפון קוריאה. הוועדה לענייני מדינה אחראית לדון ולהחליט על מדיניות מדינה חשובה. הוועדה מפקחת גם על ביצוע פקודותיו של יו"ר הוועדה ועל הגזירות, ההחלטות וההוראות של הוועדה. החלטות והנחיות של מוסדות מדינה המנוגדות לפקודותיו או צווים של יו"ר הוועדה, ניתן לבטל החלטות והוראות על ידי הוועדה.
מועמדות ומינויים
ליו"ר הוועדה לענייני מדינה יש סמכות למנות את סגן היו"ר הראשון, סגן יו"ר וחברי הוועדה לענייני מדינה, שנבחרים אז על ידי אספת העם העליונה. היו"ר יכול גם להציע לזכרם על ידי אספת העם העליונה. ליושב ראש הוועדה יש גם סמכות למנות או לפטר פקידי מדינה חשובים. עם זאת, החוקה לא קובעת מיהם פקידי המדינה החשובים האלה.
הוועדה לענייני מדינה, שבראשה עומד היו"ר, אחראית גם למינוי או לפיטוריהם של סגני הבכורה, היו"ר, השרים וחברי הקבינט האחרים על פי הצעתו של ראש הממשלה, כאשר אספת העם העליונה אינה יושבת.
חקיקה
יו"ר הוועדה לענייני מדינה יכול להגיש סדר יום שיידון באספת העם העליונה. הוועדה יכולה גם להגיש סדר יום לאספת העם העליונה.
ליו"ר הוועדה לענייני מדינה יש סמכות להפיץ את פקודות האספה העממית העליונה ואת הגזירות, ההחלטות וההוראות של SAC. [2]
יו"ר הוועדה לענייני מדינה יכול להוציא צווים. הוועדה לענייני המדינה מפקחת על ביצוע צוים אלה.
יחסים בינלאומיים
יו"ר הוועדה לענייני מדינה מייצג את צפון קוריאה ביחסי החוץ שלה כראש המדינה שלה.
יו"ר הוועדה לענייני מדינה יכול לסכם חוזים גדולים עם מדינות זרות. יו"ר הוועדה יכול גם למנות ולהזכיר את נציגיה הדיפלומטיים של צפון קוריאה למדינות זרות.
מדינות זרות מתייחסות לתעודות ולהזכרת שגריריהן בצפון קוריאה ליו"ר הוועדה לענייני מדינה. עם זאת, יו"ר הוועדה מאציל את משימת קבלת האישורים והחזרתו של שגריר זר לנשיא נשיאות האספה העממית העליונה.
צבא וביטחון
יו"ר הוועדה לענייני מדינה הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של קוריאה הצפונית. כמפקד ראשי, יו"ר הוועדה לענייני המדינה מפקד על כל הכוחות המזוינים.
בכוחו של יו"ר ה-SAC להכריז על מצב חירום, מצב מלחמה או גיוס מילואים. בימי מלחמה יכול יו"ר הוועדה לארגן את ועדת ההגנה הלאומית.
סמכויות אחרות
יו"ר הוועדה לענייני מדינה יכול לממש את הזכות להעניק חנינה מיוחדת.
חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה
חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה, התש"ט-1949, שהתקבל ביום 24 במאי 1949, מסדיר את מעמדם המשפטי והמדיני של דגל מדינת ישראל, סמל מדינת ישראל והמנון מדינת ישראל, "התקווה". עם אישורו נקרא החוק בשם חוק הדגל והסמל, ועסק רק בדגל המדינה ובסמלהּ. בשנת 2004 נוספה לחוק הסדרה של המנון המדינה, ושמו שונה בהתאם.
דגל המדינה
החוק מגדיר את דגל המדינה: "הדגל שמועצת-המדינה הזמנית הכריזה עליו ביום כ"ה בתשרי תש"ט (28 באוקטובר 1948) כעל דגל מדינת ישראל, או דגל, בכל גודל שהוא, שדמותו כדמות הדגל האמור, וכולל כל דבר שיש בו דמות דגל המדינה". הכרזה זו התבססה על המלצתה של ועדת הסמל והדגל, לפיה דגל התנועה הציונית יהיה לדגל המדינה.
, שפורסמו ב-16 באפריל 1953, קובעות פרטים לגבי פרוטוקול הדגל: הצורה בה יונף הדגל, ודרכי השימוש הראויות בו.
החוק אוסר על שימוש בדגל למטרות מסחריות, פרט לייצור דגלים ומכירתם, ולמקרים בהם התקבלה רשותו של שר הפנים.
בתיקון לחוק משנת 1986 נקבעה החובה להניף את דגל המדינה במקומות אלה:
החובה להניף את הדגל על הבניין הראשי או בחזית הבניין הראשי בכל בתי הספר ומוסדות החינוך המוכרים על ידי משרד החינוך, לרבות מוסדות מוכרים אך בלתי רשמיים, נוספה בשנת 1997, ביוזמת חברת הכנסת לימור לבנת. החוק אינו מחייב את הנפת הדגל במוסדות המוכרים על ידי משרד הדתות, כך שמוסדות החינוך החרדיים רשאים להימנע מהנפת הדגל.
בנוסף קובע החוק כי "דגל המדינה יוצב בלשכות שרים ומנהלים כלליים של משרדי הממשלה, באולמות בתי המשפט ובלשכות נושאי משרה אחרים בשירות הציבורי, כפי שיקבע שר הפנים בתקנות, באישור ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת".
החוק קובע איסור פלילי על פגיעה בכבודו של דגל המדינה. כללי השימוש הנאות בדגל הלאומי דומים בדרך כלל לכללים הנהוגים במדינות אחרות, אך שונים מהם בכמה היבטים מהותיים. בארצות הברית שריפתו או ביזויו של הדגל הלאומי בידי אזרחים נחשבים כביטוי קיצוני, אך מוגן במסגרת עקרון חופש הביטוי. החוק הישראלי אינו מאפשר מעשים דומים. עם זאת, התקנות לגבי השימוש בדגל בידי גורמים רשמיים מחמירות יותר מאשר בישראל. בארצות הברית קובע החוק, למשל, כי אסור לדגלנים רשמיים להניח את הדגל על הרצפה, וכי גורמים רשמיים צריכים לדאוג לקבורת דגל שנתבלה באדמה. בישראל החמרות כאלה אינן נהוגות (למעט פקודת מטכ"ל לגנוז דגל שהתבלה, החלה על חיילים). בבריטניה נוהגים אזרחים להשתמש בדגל הלאומי (ה"יוניון ג'ק") לעיטור חפצים שונים, ואפילו שקיות במרכולים או בגדים תחתונים. בישראל שימוש כזה בדגל אינו מקובל.
החוק בישראל קובע את בכירותו של הדגל בהנפתו עם דגלי מוסדות וארגונים, כך שיש להניף את דגל המדינה ראשון ולהורידו מן התורן אחרון. בעת הנפת דגל המדינה עם דגלי מדינות אחרות יש להתייחס אל כל הדגלים באופן שווה.
בנוסף להנפת הדגל, נהוגה גם תלייתו במאונך לכל גובהו של בניין. במצב כזה נוהגים לעיתים קרובות למתוח את הדגל הרבה מעבר לפרופורציות הקבועות בחוק, ויש הנוהגים במצב זה לסובב את המגן דוד כך שקודקודיו ימשיכו להצביע מעלה ומטה (במקום לעבר הפסים הכחולים). נוהג זה שנוי במחלוקת: לקראת יום העצמאות 2008 חילק בנק הפועלים דגלי ישראל (תוצרת סין) בהם מגן דוד עם קודקודים מופנים מעלה ומטה. ערוץ 7 ומבקרים אחרים טענו כי מדובר בהפרה של חוק הדגל.
בדצמבר 2010 אישרה הכנסת תיקון לחוק המחייב מוסדות המתוקצבים באופן מלא או חלקי על ידי המדינה לרכוש דגלי לאום רק מתוצרת ישראל, כלומר יוצר בישראל (כולל באזור יהודה והשומרון, למעט שטחי הרשות הפלסטינית), ומחיר המרכיב הישראלי בו מהווה 35% לפחות ממחירו.
סמל המדינה
החוק מגדיר את סמל המדינה: "הסמל שמועצת-המדינה הזמנית הכריזה עליו ביום י"א בשבט תש"ט (10 בפברואר 1949) כעל סמל מדינת ישראל". הסמל עוצב בידי האחים גבריאל ומקסים שמיר, שהצעתם עברה שינויים לפי דרישת ועדת הסמל והדגל.
החוק קובע איסור פלילי על פגיעה בכבודו של סמל המדינה, ומגביל את השימוש בסמל:
המנון המדינה
בניגוד לדגל ולסמל, שמעמדם הוסדר בחוק הדגל והסמל כבר בשנת 1949, נוסח "התקווה" והיותו ההמנון הלאומי נזכרו בחקיקה רק החל משנת 1996 ורק כבדרך אגב – בין ההוראות הקובעות את סדרי ישיבת הפתיחה של הכנסת, בסעיף 1(ד) ובתוספת השנייה לחוק הכנסת. מעמדו של המנון המדינה הוסדר בחוק רק ב-10 בנובמבר 2004 בתיקון לחוק הדגל והסמל, ששמו שונה לחוק הדגל, הסמל והמנון המדינה.
החוק קובע שהמנון המדינה הוא השיר "התקווה" בנוסח הבא:
פג'ר (תפילה)
פג'ר (בערבית: فجر - מילולית "שחר") היא התפילה הראשונה ביום מבין חמש התפילות של המוסלמים אשר יחדיו מרכיבות את הצלאה, אחד מחמשת עמודי האסלאם.
תפילת הפג'ר מוזכרת בשמה בקוראן ב-24:58. לפי חלק מהדעות חשיבותה עולה על חשיבות חייהם. חשיבות זאת מוסברת על ידי דרשה המופיעה בחדית' בכך שתפילה זאת חשובה לאללה כל-כך מכיוון ששאר בני האדם ישנים כאשר היא ניתנת. תפיסה זאת הפכה את תפילת הפג'ר לתפילה החשובה וההכרחית ביותר לתפילות קבוצתיות של מוסלמים במסגדים.
נהוג שבזמן המועט שבין תפילת הפג'ר לבין זריחה מלאה יושבים במקום התפילה ומשתמשים בזמן בצורה איכותית: הכנסת אורחים, זמן עם המשפחה או לימודי קודש. במקרה ולא ניתן לבצע את אחד משלושת אלה נהוג לא לדבר כלל. יש לציין כי אין איסור על שינה לאחר תפילת פג'ר ולפני תחילת היום ואף מצוין במספר מקומות שהשינה אפילו יכולה להועיל להמשך תפקוד תקין במהלך יום העבודה. מצוינים מספר מקרים של סוחרים מוסלמים שנהגו להתחיל את יומם מוקדם יותר בגלל קומם לתפילת הפג'ר ועקב כך הם התעשרו הרבה מעבר לעמיתיהם שלא קמו לתפילה זאת.
הקריאה לתפילת פג'ר מסמלת בחודש הרמדאן את תחילת הצום. אחרי תפילה זאת באה תפילת הט'הר - תפילת הצהריים.
אמנדה אבינגטון
אמנדה אבינגטון (באנגלית: Amanda Abbington; נולדה ב-28 בפברואר 1974) היא שחקנית אנגלייה. היא ידועה מתפקידה כמיס מארדל בסדרה "מר סלפרידג'" ומתפקידה כמרי מורסטן בעיבוד המודרני של ה-BBC ל"שרלוק".
ביוגרפיה
אבינגטון נולדה בשם אמנדה ג'יין סמית' בצפון לונדון. עד ל-2007 היא הופיעה בדמויות שונות בסדרת הטלוויזיה "The Bill". באותה תקופה השתתפה גם בסדרות הטלוויזיה "וייקליף", "חדר מיון", "Dream Team", "The Sins", "דוק מרטין", "Shades", "זיווגים" וב"חדר מורים". ב-2005 הופיעה בתוכנית המערכונית "Man Stroke Woman", ובשנים 2007–2008 שיחקה לצדו של ניקולס לינדהרסט בסדרה הקומית "אחרי שהלכת". בנוסף השתתפה בסדרות הטלוויזיה "Bernard's Watch" ו-"Case Histories".
ב-2013 החלה אבינגטון להופיע בסדרת הטלוויזיה "מר סלפרידג'" בתפקיד מיס מארדל לצדם של ג'רמי פיבן ופרנסס או'קונור. ב-2014 שיחקה אבינגטון בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "שרלוק" בתפקיד מרי מורסטן, אשתו של ג'ון ווטסון שאותו מגלם מרטין פרימן, בן זוגה בחיים.
חיים אישיים
בן זוגה של אבינגטון היה השחקן הבריטי מרטין פרימן, אותו פגשה בשנת 2000 בצילומי הסרט "Men Only". מאז הופיעו השניים יחד בהפקות כמו "The Debt", "משפחת רובינסון", "The Good Night" וכן "שרלוק". בני הזוג חיים בהרטפורדשייר ולהם שני ילדים, ג'ו (יליד 2006) וגרייס (ילידת 2008). מרטין ואבינגטון נפרדו ב-2016.
במרץ 2013 הוכרזה אבינגטון כפושטת רגל בגלל חובות של 120,000£ לרשויות המס.
STS-41
STS-41 הייתה המשימה ה-36 בתוכנית המעבורות של נאס"א, והמשימה ה-11 של מעבורת החלל דיסקברי. שיגור המעבורת התבצע ב-6 באוקטובר 1990.
צוות
שמות אנשי הצוות רשומים בהיקפו של טלאי המשימה.
המשימה
משימת המעבורת הייתה להביא לחלל את הגשושית יוליסס של סוכנות החלל האירופית שנועדה לחקר השמש. החללית הוצבה כשש שעות לאחר השיגור. טלאי המשימה ממחיש מטרה זו ומראה את מסלול הגשושית מהמעבורת להקפת השמש. הגשושית הייתה פעילה עד לשנת 2008.
לאחר סיום פעילות זו, האסטרונאוטים המשיכו בביצוע ניסויים מדעים שונים לפי התוכנית. בין היתר בוצעו ניסויים שקשורים עם דלדול עצם בתנאי טיסת חלל. במהלך שימוש ב-Macintosh Portable שתוכנן על ידי אפל התברר שהוא לא מתפקד טוב בחלל. במשימה STS-43 נוצל דגם משופר של המחשב.
מעבורת נחתה בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב-10 באוקטובר.
דרק רדמונד
דרק אנתוני רדמונד (באנגלית: Derek Redmond; נולד ב-3 בספטמבר 1965) הוא אצן עבר בריטי. במהלך הקריירה שלו, החזיק בשיא הבריטי בריצת 400 מטר, וזכה במדליות זהב במירוץ שליחים 400×4 באליפות העולם ובאליפות אירופה.
באולימפיאדת ברצלונה רדמונד קרע את שרירי מיתר הברך בחצי הגמר של מרוץ ה-400 מטרים, אך המשיך את המסלול בצליעה ובהמשך בסיוע של אביו הצליח להשלים את המסלול תוך שהקהל קם ומריע לכבודו. על אף שרדמונד הודח מהמשך התחרות והוגדר כ"לא סיים" בשל הסיוע מאביו, התקרית זכורה בהיסטוריה האולימפית, ואף הייתה נושא לסרטון של הוועד האולימפי הבינלאומי תחת הכותרת "Celebrate Humanity" (בעברית: חגוג את האנושיות). היא אף שימשה בפרסומת לחברה ויזה כאילוסטרציה של הרוח האולימפית, והוצגה בפרסומת של נייק כ"אומץ" בשנת 2008.
ורבורג פינקוס
מטה החברה הראשי נמצא בעיר ניו יורק, ארצות הברית, מלבדו לחברה נציגות במדינות אירופה, ברזיל, סין והודו.
דרק רדמונד
חיים אישיים
דרק רדמונד נולד בבלצ'לי שבאנגליה למשפחת מהגרים ממערב הודו והתחנך בבית הספר רוד שבנורת'האמפטונשייר. כיום קיר בבית הספר נקרא על שמו. רדמונד הוא גם מעריץ של ניוקאסל יונייטד.
ורבורג פינקוס
החברה הוקמה בשנת 1966 וגייסה 15 קרנות הון פרטיות שהשקיעו 58 מיליארד דולר ב-760 חברות מ-40 מדינות.
דרק רדמונד
חיים אישיים
רדמונד התחתן עם השחיינית הבריטית האולימפית שרון דייוויס ב-1994 בנורת'המפטון. לזוג נולדו שני ילדים, אליוט אנתוני וגרייס אליזבת'. בשנת 2000, רדמונד ודייוויס התגרשו.
ורבורג פינקוס
קרן ההשקעות היא בינלאומית וכ-35% מההשקעות של שלה הן מחוץ לארצות הברית.
דרק רדמונד
חיים אישיים
ב-26 באוגוסט 2011 התחתן רדמונד עם מריה ייטס. באוגוסט 2014, רדמונד היה לאחד מ-200 דמויות ציבוריות שחתמו על מכתב שפורסם בגרדיאן ובו הביעו התנגדות לעצמאות סקוטלנד. המכתב פורסם לקראת משאל העם על עצמאות סקוטלנד.
ורבורג פינקוס
היסטוריה
קרן ורבורג פינקוס הוקמה בשנת 1966 על ידי אריק מוריץ ורבורג וליונל פינקוס תחת השם מ"מ ורבורג ושות' (M. M. Warburg & Co) לאחר שמוזגה עם חברתו של פינקוס.
דרק רדמונד
קריירה
רדמונד שבר לראשונה את השיא הבריטי בריצת 400 מטרים כשקבע שיא של 44.85 שניות ב-1985, הישג שנשבר על ידי רוג'ר בלאק, אך ב-1987 הצליח רדמונד לקבוע שיא חדש.
ורבורג פינקוס
היסטוריה
בשנת 1970, הוחלף שמה של החברה ל-E.M. Warburg Pincus & Co.
דרק רדמונד
קריירה
ב-1986, רדמונד היה לחבר בקבוצה הבריטית שזכתה במדליית זהב במרוץ 400×4 שליחים באליפות אירופה באתלטיקה. שנה מאוחר יותר היה רדמונד לחבר בצוות שזכה במדליית זהב במרוץ 400×4 שליחים באליפות העולם באתלטיקה.
ורבורג פינקוס
היסטוריה
בשנת 1983, ביצעה את השקעתה הראשונה באירופה ובשנת 1994 פתחה את משרדה הראשון באסיה.
דרק רדמונד
קריירה
ב-1991, במסגרת האליפות העולמית באתלטיקה, היה רדמונד חבר בקבוצה הבריטית שהצליחה להדהים את עולם האתלטיקה ולנצח את המשלחת האמריקאית במרוץ 400×4 שליחים. רדמונד היה השני שרץ בגמר, ויחד עם חבריו רוג'ר בלאק, ג'ון רג'יס וכריס אקבוסי הם קבעו את התוצאה השנייה הטובה בהיסטוריה של מרוץ השליחים 400×4.
ורבורג פינקוס
היסטוריה
בשנת 1985, הודיעה החברה על מינוייהם של ג'וזף לנדי (Joseph P. Landy) וצ'ארלס קיי (Charles R. Kaye) למנכ"לי החברה.
דרק רדמונד
קריירה
פציעות פגעו באופן קבוע בקריירה של רדמונד. באולימפיאדת סיאול 1988, עזב את הסיבוב הפותח של 400 מטרים 90 שניות לפני המקצה שלו, בגלל פציעה בגיד אכילס. לפני אולימפיאדת ברצלונה עבר שמונה ניתוחים עקב פציעות.
ורבורג פינקוס
היסטוריה
בשנת 1999, ניסתה החברה לרכוש את מועדון הכדורגל האנגלי, אברטון.
דרק רדמונד
אולימפיאדת ברצלונה
רדמונד היה בכושר טוב לפני האולימפיאדה. הוא רשם את הזמן המהיר ביותר בסיבוב הראשון והמשיך לרבע הגמר. בחצי הגמר פתח טוב אבל כ-250 מטרים מהסיום קרע את שריר מיתר הברך, מה שגרם לו לעצור וליפול בכאב. נושאי אלונקה מיהרו אליו, אך רדמונד החליט שהוא רוצה לסיים את המרוץ. הוא החל לדשדש לקו הסיום, ועד מהרה הצטרף אליו אביו, ג'ים, שעבר את האבטחה ותמך בו. האב והבן השלימו את המסלול יחד, וכשחצו את קו הסיום קהל של 65 אלף צופים קם על רגליו והריע בעוצמה לדרק. עם זאת, כיוון שאביו עזר לו, דרק מוגדר רשמית כמי ש"לא סיים" את המסלול.
ורבורג פינקוס
היסטוריה
בשנת 2001, החליפה החברה את שמה לוורבורג פינקוס (Warburg Pincus) וכמו כן גם את הלוגו והמיתוג שלה, והשלימה גיוס של קרן השקעות פרטית של 2.8 מיליארד דולר
דרק רדמונד
אולימפיאדת ברצלונה
המאמץ האדיר של רדמונד לסיים את המסלול הפך בהמשך לנושא של אחד מסרטוני "Celebrate Humanity" (בעברית: חגוג את האנושיות) של הוועד האולימפי, שהכריז "כוח נמדד בקילוגרמים. מהירות נמדדת בשניות. אומץ? אי אפשר למדוד אומץ". בשנת 2008 הוצג רדמונד בסדרת הפרסומות "Go World" של ויזה לקידום האולימפיאדה. הפרסומת ציינה כי "הוא ואביו סיימו אחרונים בהחלט, אבל הוא ואביו סיימו".
ורבורג פינקוס
היסטוריה
בשנת 2005, גייסה קרן השקעות פרטית חדשה עם הון של 8 מיליארד דולר.
דרק רדמונד
אולימפיאדת ברצלונה
ב-10 בינואר 2012 הוכרז שג'ים רדמונד יהיה אחד מנושאי הלפיד באולימפיאדת לונדון.
ורבורג פינקוס
היסטוריה
בחודש מרץ 2014, הודיעה החברה על מינויו של טימותי גייטנר לנשיא החברה.
בחודש אוקטובר 2014, הודיעה החברה כי גייסה 4 מיליארד דולר עבור קרן ההשקעות הפרטית הראשונה שלה הממוקדת באנרגיה.
דרק רדמונד
פרישתו מפעילות ספורטיבית
רדמונד שימש בעבר כמנהל הפיתוח של ספרינטים ומשוכות לאתלטיקה בבריטניה. כמו כן הוא שימש כפרשן ביורוספורט והנחה תוכנית כדורסל ב-ITV. רדמונד גם השתתף במועדון מרוצי האופנועים Hottrax Motorsport. הקבוצה סיימה במקום השני באליפות Senior 1000 Tag Endurance לשנת 2009, בה שלושה חברי צוות השתתפו במרוץ שליחים במשך שבע שעות בשבעה מסלולים לאומיים ברחבי בריטניה.
רדמונד עורך בשנים האחרונות הרצאות בנושא מוטיבציה, בהשראת סיפור הזכייה במדליית הזהב והניסיון באולימפיאדת ברצלונה.
ורבורג פינקוס
פעילות בישראל
בשנת 2007 רכשה את השליטה באליאנס חברה לצמיגים מידי אליעזר פישמן לפי שווי של כ-50 מיליון דולר ומכרה אותה ב-2013 לפי שווי של כ-500 מיליון דולר.
ביר הדאג'
בִּיר הַדַּאג' (בִּאְר הַדַּאג') (בערבית: بير هداج או بئر هداج), הנקרא גם בְּאֵר חַיִל, הוא כפר בדואי באזור הנגב הצפוני, בקרבת הקיבוץ רביבים והיישוב הקהילתי רתמים. היישוב הוא בעל אופי חקלאי ושטח שיפוטו הוא כ-6,500 דונם. עד שנת 2012 כל בתיו היו בנויים שלא כחוק.
מקור השם
באר חיל ממוקמת במרכז אפיק נחל הבשור, שכאן הוא צר ביותר. מבנה הבאר מורם מעל אפיק הנחל. בנוי מאבני גוויל מלוכדות בבטון, לגובה כשני מטר. את הבאר מכסה כיפת בטון בעלת פתח מלבני מקורות ברזל. כיפה טיפוסית לבארות המשוקמות, הרבות בנגב, פרי יוזמת שלטון המנדט הבריטי לסיוע לבדווים.
התיישבות לא חוקית
ראשיתו של היישוב בשנת 1993, כשהוא הוקם כפזורה לא חוקית על ידי 200 בדואים משבט אל-עזאזמה. האחרונים נדדו מאזור הפזורה ברמת חובב, עקב התפשטות של מחלת הסרטן בקרב התושבים כתוצאה מרעילות החומרים הדולפים מרמת חובב. הבדואים שברחו מרמת חובב התיישבו באזור אשלים, שבתחום המועצה האזורית רמת נגב. לאחר משא ומתן עם שר התשתיות הלאומיות דאז, בנימין בן אליעזר, עברו התושבים מרחק של כשני קילומטרים אל מיקומם הנוכחי. למרות שהתושבים על פי ההסכם היו אמורים להישאר שם כשבועיים, הם נשארו, והפתרון הזמני הפך לקבוע.
ההכרה ביישוב
הממשלה החליטה לפעול להקמת היישוב באר חיל (ביר הדאג') בחודש ינואר 1999, אלא שהפרויקט ועבודות התכנון שלו התעכבו זמן רב, לאחר שהתברר כי המיקום המוצע נכלל בתחום בטיחות של האתר המיועד לתחנת הכוח הגרעינית העתידית להפקת חשמל, המאושרת בתוכנית המתאר המחוזית.
היישוב הוכר בשנת 2003 לפי החלטת הממשלה על הקמת יישובי קבע לבדואים בנגב, כחלק מהמועצה האזורית אבו בסמה. החל מנובמבר 2012 נכלל היישוב בתחומי מועצה אזורית נווה מדבר, שהיא אחת משתי המועצות שהחליפו את מועצה אזורית אבו בסמה שפורקה. בעת ההכרה היו בפזורה הבדואית שבאזור כ-3,500 נפש.
פיתוח היישוב
על קרקעות המקום אין לאף שבט תביעת-בעלות מהסוג שמשבש ניסיונות הסדרה במקומות רבים אחרים. בהקמת היישוב ניתנה לכל משפחה בדואית מהפזורה אפשרות לקבל מהמדינה 5 דונמים בתוך היישוב וכן שטח חקלאי נוסף מחוץ ליישוב.
המדינה השקיעה (נכון ל-2012) למעלה מ-15 מיליון שקלים בתשתיות ובפיתוח, ובסה"כ על פי מינהל מקרקעי ישראל, יושקעו כ-150 מיליון שקלים. היישוב תוכנן בשיתוף ובהבנה עם התושבים, ומבוסס על החזון לאפשר לבני שבט אל-עזאזמה להמשיך ולקיים את אורח חייהם המסורתי, במסגרת ישוב מסודר בעל תשתיות מתקדמות, מערכות בריאות וחינוך.
עד שנת 2013 בביר הדאג' הוקמו שבעה בתי ספר, בתי ספר יסודיים ותיכוניים, בהם של רשת אורט, וכן מרפאה ותחנה לבריאות המשפחה, ועוד.
על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה היישוב מדורג במקום האחרון במדד החברתי-כלכלי לשנת 2015.
בעיות בהסדרת ההתיישבות
כל התוכניות המוצעות עוקבות אחר עקרון אחד בסיסי – פינוי תמורת פיצוי. כל בדואי שייכנס להסכם הסדרה עם המדינה יזכה לפיצוי מסוים המורכב ממינונים שונים של קרקע וכסף, בטווחים שבין 1–5 דונם וסכומים בסדרי גודל של 100,000–200,000 ש"ח.
למרות שהיישוב ביר הדאג' מוכר ויש לו תוכנית בניין עיר מאושרת, הכוללת קרוב ל-1,000 מגרשים שבין חצי דונם לחמישה דונם שחלקם פותחו והוכשרו, מגרשים אלו נותרים ריקים, בגלל שהמשא ומתן של הבדואים עם המנהל נתקע. עיקר המחלוקת הייתה סביב גודל הפיצוי. תושבי הפזורה באזור דרשו 30 דונם למשפחה, אך לבסוף הושגה הסכמה על מגרשים קטנים יותר עם אפשרות לשטחי חקלאות ותעשייה נוספים מחוץ למגורים.
למרות ההסכמה הנהגת הוועד המקומי של התושבים עדיין התנגדה להסדרה. הוועד המקומי אסר על תושבים פרטיים להיכנס להסדרים עם המדינה בשאיפה לשמר את אורח החיים המסורתי חקלאי של תושבי ביישוב שרובם חסרי השכלה או מקצוע ומתפרנסים מגדול עדרי צאן. למרות שגודל השטח המינימלי הדרוש לגידול עדר צאן מתוך מגמה להתפרנס ממנו הוא 15 דונם, הסכים הוועד לחלקות בגודל 5 דונם למשפחה. בחלוף הזמן, גם מדיניות הממשלה השתנתה, כשבשנת 2007 הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב נאלצה לנהל מדיניות עקבית של הסדרה. הסטנדרט העקבי קבע כללי יסוד, לפיהם בכל הסכם הסדרה לא יינתן מגרש הגדול מ-1.2 דונם, וכי עלויות הפיתוח בהן תישא המדינה לא יעלו על 150,000 ₪. כמובן שבמבנה כזה אין אפשרות להתפרנס מעדרי צאן ובשל מחסור במקורות פרנסה באזור ועד היישוב מתנגד בתוקף להסדר. כתוצאה מכך אין תוכניות מתאר מאושרות ליישוב, והישוב אינו מחובר לחשמל ולמים ואין דרכי גישה סלולות או תחבורה ציבורית לתוך היישוב שבינתיים גדל לכ-7,500 תושבים.
כך, אם לפי התוכנית המקורית יכלו תושבי המקום לקבל מגרשים של 5 דונם למשפחה (את ההצעה יכלו התושבים לממש בכל השנים שחלפו בין אישור התוכנית לבין הקמתה של הרשות), הרי שלפי הכללים החדשים מדובר על 1.5 דונם למשפחה. אם כי הרשות להסדרת ההתיישבות עדיין מנסה להציע אפשרות לזכות במגרשים הגדולים, על ידי השלמת העלות באופן עצמאי או על ידי שותפות של כמה משפחות.
בעקבות פעולות הנהגת הוועד המקומי של ביר הדאג', עתר ראש מועצת רמת הנגב בשנת 2005 לבג"ץ בטענה כי חברי הוועד הם "קובץ זעיר המונע מרוב אוכלוסיית הבדואים את זכויותיהם הבסיסיות לתשתיות מינימליות המאפשרות קיום בכבוד, בדרך של התנגדות לסמכותה הריבונית של ממשלת ישראל בתחומי היישוב המתוכנן. המשיבים מטילים פחד ומהלכים אימים על חלק הארי של האוכלוסייה הבדואית החפצה בקידום היישוב, תוך ביצוע עבירות מסוג המרדה, התאגדות אסורה, איומים וסחיטה באיומים, שעה שהם אוסרים על עצמם כנציגי הבדואים ועל האוכלוסייה הבדואית לבוא במגע עם נציגיה הרשמיים של מדינת ישראל ובכך תורמים את תרומתם לאי-יישום החלטת הממשלה ותוכניות המתאר".
בנייה בלתי חוקית
בביר הדאג' מתבצעת על ידי תושביה בנייה בלתי חוקית נרחבת בהיעדר תוכניות מתאר מאושרות ואין אף בית אחד עם היתר בנייה. הבנייה הלא חוקית מתבצעת אף מחוץ לשטח השיפוט של היישוב, גם על אדמות מדינה, וגם על חלקת אדמה פרטית שנרכשה על ידי יהודים ציוניים בשנות השלושים של המאה ה-20. המדינה הגיעה להסדר עם הבעלים של הקרקע הפרטית באזור ובהסכמתו ימסרו לו אדמות מדינה בהקף זהה ובמקום אחר, אלא שתנועת רגבים מתנגדת בתוקף להסדר.
על פי רשות הטבע והגנים ההתפשטות המהירה של היישוב הממוקם לאורך גבולה הצפוני של שמורת חולות משאבים, מאיימת על קיומה של השמורה.
על פי הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב: "כחלק מההסדר מההבנות שגובשו בין הצדדים הוחלט על הקפאת מצב (בכל הנוגע לבניה הבלתי חוקית בישוב) על מנת שניתן יהיה לקדם את פיתוח היישוב ומניעת בניית מבני מגורים בלתי חוקיים בשטחי ציבור או תשתיות (כביש וכדומה) אשר יפגעו בפיתוח של היישוב. אולם גם בהתחייבות אלו, לצערנו, לא עמדו נציגי הוועד והתושבים. תושבי פזורת ביר הדאג' אשר נמנעים מלקבל החלטה בעניין הצטרפותם והסכמתם לתוכנית המוצעת ממשיכים בבניה בלתי חוקית ביישוב ועל כן פועלות רשויות האכיפה, (משרד הפנים, מינהל מקרקעי ישראל והמועצה) לאכיפת חוקי התכנון והבניה במקום."
כמו בשאר הפזורות הבדואיות בנגב, הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית מעודד בניית מבנים לא חוקיים בביר הדאג'. הבנייה מתרכזת בעיקר בזמן שפקחי מינהל מקרקעי ישראל נמצאים בחופשה. בפסח 2013 פעילים מקבוצת "התנועה האסלאמית של בני גת" הקימו מסגדים ומבנים לא חוקיים אחרים בבית הספר בביר הדאג'.
סראי
סראי היה השם של שתי ערים, אשר היו ערי בירה של אורדת הזהב, הממלכה המונגולית ששלטה על רוב מרכז אסיה ומזרח אירופה, במאות ה-13 וה-14.
סראי העתיקה
אתר זה נמצא ככל הנראה על נהר אחטובה, ערוץ של נהר הוולגה התחתון, ליד הכפר סליטרנויה במחוז המשנה חרבאלי, שבמחוז אסטרחן, בדרום רוסיה, כ-120 ק"מ צפונה מהעיר אסטרחן.
סראי היה מקום מושבם של באטו ויורשו ברקה. תחתם הייתה סראי בירת האימפריה הגדולה. הנסיכים השונים של רוס הגיעו לסראי כדי להתחייב בפני החאן ולקבל את צו סמכותו (יארליק).
סראי החדשה
ההערכה היא כי "סראי החדשה" או "סראי ברקה" (הנקראת על שם מטבעות סראי-אל-ג'דיד), נמצאה בעבר במה שהוא עכשיו קולובובקה (צארייב לשעבר), אתר ארכאולוגי בערוץ אחטובה 55 ק"מ מדרום-מזרח לוולז'סקי ובמרחק של כ-180 ק"מ צפונית מערבית לסראי העתיקה; או אולי באתר של סקסין (שייתכן והייתה באתר של ממלכת הכוזרים באיטיל). הבישופים של קרוטיצי התגוררו בצארייב בשנים 1261 עד 1454. מה שכנראה ביסס את מעמדה של סראי באטו כבירת אורדת הזהב באמצע המאה ה-14.
סראי תוארה על ידי המטייל המפורסם אבן בטוטה כ"אחת הערים היפות... מלאות אנשים, עם הבזארים היפים והרחובות הרחבים" ובעלת 13 מסגדים קהילתיים יחד עם "שפע מסגדים קטנים יותר". מקור עכשווי אחר מתאר אותה כ"עיר מפוארת המאכלסת שווקים, מרחצאות ומוסדות דת". במהלך החפירות במקום התגלה אצטרולב ובעיר התגוררו משוררים רבים, שרובם ידועים רק בשמם.
שתי הערים נכבשו מספר פעמים. טימור לנג הגיע לסראי החדשה בסביבות 139 ומנילי ג'יראי מחאנות קרים הגיע אליה בסביבות 1502. כוחותיו של איוואן הרביעי הרסו לבסוף את סראי לאחר שכבשו את חאנות אסטרחן בשנת 1556.
בשנים 1623–1624 נסע סוחר רוסי, פדוט קוטוב, לפרס דרך הוולגה התחתונה. הוא תיאר את האתר של סראי באופן הבא:"כאן ליד נהר אחטובה עומדת אורדת הזהב. חצר החאן, הארמונות והחצרות והמסגדים עשויים אבן. אבל כעת כל הבניינים האלה מפורקים והאבן נלקחה לאסטרחן."מכיוון שסראי העתיקה שוכנת במרחק 120 ק"מ מאסטרחן וסראי החדשה במרחק של 300 ק"מ, קשה להחליט על איזו אחת משתי הערים תיאור זה חל.
לאחר חורבן סראי החדשה הקימה רוסיה את עיר המצודה צאריצין (לימים סטלינגרד, כיום וולגוגרד) כדי לשלוט באזור.
סראי הקטנה
סריי ג'וק (היא סראי הקטנה) הייתה עיר על נהר אורל. לעיתים קרובות עיר זו מתוארת לצד אתרים אחרים בכתבים היסטוריים ומודרניים. עיירה זו הייתה העיר המרכזית של אורדת נוגאי, אחת מממשיכותיה של אורדת הזהב. אף על פי שהקוזאקים של אורל כבשוה בשנת 1580, זו שימשה מאוחר יותר כמפקדה של מספר כמה חאנים קזחים.
גת גבעת חיים
גת גבעת חיים היא חברה לעיבוד ירקות ופירות שהוקמה בקיבוץ גבעת חיים. בשנות התשעים עברה בהדרגה השליטה בחברה לידי החברה המרכזית לייצור משקאות קלים. החברה ידועה בעיקר במותג פריגת שהיא מייצרת, וכולל מיצים ונקטרים, המיוצרים בקיבוץ גבעת חיים, ומשקאות קלים, המיוצרים באשקלון.
היסטוריה
בשנת 1940 התקבלה בקיבוץ גבעת חיים החלטה על הקמת מפעל תעשייה לשימורי ירקות ופרי הדר. הנסיבות שהובילו להחלטה זו היו, בין השאר, ההכנסות הדלות של הקיבוץ והמחסור במקורות אספקה של מוצרי מזון בצבא הבריטי בשל המלחמה בגרמניה הנאצית. בשנת 1941 הוחלט באחת האסיפות כי בית החרושת לשימורים ייקרא "גת". בקיץ הועמד המבנה הראשון, ולעת סוכות באותה שנה, ה'תש"ב, שיווק המפעל ריבות, רסק עגבניות ורסק תפוחי עץ.