cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארדואינה
קישורים חיצוניים
Arduina
PADI
PADI - Professional Association of Diving Istructors (אגודה מקצועית של מדריכי צלילה) האגודה המקצועית הגדולה בעולם לצלילה ספורטיבית, וארגון המכשיר צוללים אשר הוקם בשנת 1966 על ידי ג'ון קרונין וראלף אריקסון. קרונין במקור היה מדריך מטעם NAUI, אשר החליט להקים ארגון משלו יחד עם אריקסון, ולחלק את ההכשרה למספר קורסים בניגוד לקורס אחד כללי אשר היה נהוג באותה תקופה.
PADI מציעים קורסים ברמות שונות, החל מקורסי הבסיס (צולל מים פתוחים) ועד לרמות הגבוהות (Master Scuba Diver) וכמו כן מגוון של הסמכות הדרכה שונות. כמו כן דרך ארגון האח DSAT ניתן לעשות קורסי צלילה טכנית, כגון צלילות דקומפרסיה צלילת טרימיקס וערבוב גזים.
שיטת הלימוד של PADI מחלקת את הקורס למספר יעדים נדרשים הנחלקים לתאוריה ולפיתוח מיומנויות. התאוריה מועברת בעיקר באמצעות לימוד עצמי, אם זה באמצעות קריאה בחוברות הלימוד או באמצעות תוכנות מחשב וצפייה בסרטוני הדרכה. וידוא רמת בקיאות התלמיד בחומר התאורטי נעשית על ידי המדריך באמצעות רענוני ידע, והמיומנויות המעשית נבדקות בצלילות במים מוגנים (בריכה או מים רדודים). בסיומו של כל קורס מונפקת לכל תלמיד תעודת הסמכה.
PADI חבר ב-World Recreational Scuba Training Council
האנשה
האנשה (בלעז: אנתרופומורפיזם) היא ייחוס תכונות אנושיות למי שאינו אדם (בעלי-חיים, חפצים דוממים, איתני הטבע, אלים וכן הלאה). האנשה משמשת לעיתים קרובות כאמצעי פיגורטיבי בשירה ובפרוזה או בסלנג יומיומי.
שימוש בהאנשה
בדיבור ובכתיבה, האנשה יכולה לבוא לידי ביטוי באמצעים שונים:
במיתולוגיה ובדת
בדתות ובמיתולוגיות עתיקות רבות, שהידועה בהן היא המיתולוגיה היוונית, ניתנו לאלים השונים תכונות אנושיות רבות, ביניהן רגשות כגון אהבה, שנאה וקנאה. האלים מיוצגים לעיתים קרובות כבעלי גוף אנושי.
בדתות ובמיתולוגיות רבות מוצגים בעלי חיים כיצורים חיים, שבהן חלקן הופכות למפלצות וליצורים התופסים מקום נרחב בדתות השונות, כמו גוף העולם (המוצג כשחיות מחזיקות אותו בדתות רבות).
בספרות
בפרוזה נעשה בהאנשה שימוש מורכב יותר מאשר בשפת היומיום או בשירה. במסגרת זו הופך החפץ, החיה, או המושג המואנש לדמות של ממש בסיפור, לעיתים אף הדמות המרכזית. האנשה מסוג זה נפוצה במספר ז'אנרים ספרותיים. בספרות ילדים נעשה שימוש כה נרחב בהאנשת בעלי חיים ('פו הדב', 'גבעת ווטרשיפ' ורבים אחרים) עד כי חיות מואנשות הפכו כמעט למרכיב סטנדרטי בז'אנר זה.
גם בז'אנר הפנטזיה נעשה שימוש רב בהאנשה, בדרך כלל כתוצאה של קסם. במסגרת ז'אנר זה נעשו מספר ניסיונות בהאנשה של מושגים מופשטים: הסופר טרי פראצ'ט כלל בסדרת ספרי 'עולם הדיסק' מספר דמויות מואנשות, שהידועה בהם היא דמות המוות; הסופר פירס אנתוני פרסם סדרת ספרים העוסקת בהתגלמויות האנושיות של מוות, טבע, זמן, מלחמה, גורל, טוב ורע; וגם ניל גיימן האניש מושגים מופשטים כגון 'חלום' ו'תשוקה' בסדרת ספרי הקומיקס 'סנדמן'. בנוסף, רוב הסרטים המצוירים של חברת וולט דיסני מציגים חיות מואנשות (רובין הוד למשל). בסדרת האנימציה הנה היא! דמויות ראשיות הם חיות דמויי אדם וזה מנוצל להעברת מסר נגד דעות קדומות.
השימוש בהאנשה היא דרך נפוצה בכתיבה הפוליטית או הסאטירית. במקרה זה משמשות הדמויות המואנשות כדרך לייצוג דמויות סטראוטיפיות, המתייחסות לסוג מסוים או לשכבה מסוימת של בני אדם. דוגמה בולטת לכתיבה מסוג זה היא ספרו של ג'ורג' אורוול 'חוות החיות', המהווה משל פוליטי. בתחום ספרי בילוש, לאוני סוואן פרסמה מספר ספרים בהם כבש הוא הדמות הראשית ומפענח את הרצח.
בנוסף לשימושים אלו בהאנשה בז'אנרים שונים, משמשת ההאנשה לעיתים להעתקת נקודת התצפית בסיפור, על ידי הצגתו מפיה של חיה או חפץ דומם. טכניקה זו מנוצלת, למשל, בספרו של פול אוסטר, 'טימבוקטו'.
דוגמה בולטת להאנשה בסיפורת העברית היא הכלב בלק, גיבור המשנה של הרומן "תמול שלשום" מאת ש"י עגנון.
מופעים מואנשים בעולם החי
מופעים רבים בעולם הטבע, ובפרט בעולם החי, מפורשים באופן אינטואיטיבי כמעידים על תכונות אנושיות של נושאיהם.
Neighbours
Neighbours היא סדרת טלוויזיה ללימוד השפה האנגלית, שהופקה בטלוויזיה החינוכית באמצע שנות ה-70 וצולמה בשחור-לבן. מפיקת הסדרה הייתה אסטל פרידמן והבמאים היו אירווינג קפלן, מייקל גרינשפן ומקסין אליעז.
הברינג
רובע הֶבְרִינְג של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Havering, ) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא במזרח לונדון החיצונית.
Neighbours
הסדרה הייתה מיועדת לשנה הראשונה של לימוד השפה האנגלית (כיתות ה'). לסדרה הופקו תשעה פרקים והתלוו אליה ספר עבודה ומדריך למורה.
הברינג
גאוגרפיה
רובע הברינג גובל בדרומו ברובע בקסלי הנמצא מעברו השני של נהר התמזה, במערבו ברובע רדברידג' ורובע בארקינג ודאגנהאם, בצפונו במחוז אסקס ובמזרחו במחוז ת'ורוק.
Neighbours
הסדרה הוקרנה לראשונה ב-1976. כמו סדרות אחרות מאותה תקופה, הסדרה שודרה פעמים רבות בשידורים חוזרים והפכה לנכס צאן ברזל בתרבות הישראלית, בעיקר בזכות השירים שכתבה והלחינה עבורה ברברה גרוס.
הברינג
גאוגרפיה
הערים העיקריות שברובע הם הערים רומפורד, הורנצ'רץ', אפמינסטר וריינהאם.
Neighbours
עלילת המסגרת של הסדרה עקבה אחר משפחות המתגוררות בשני אזורים שונים: מחד, מרכז עיר קטנה, ומאידך, פרבר או כפר. במהלך התוכנית שולבו שירים שמטרתם הקניית השפה האנגלית.
הברינג
היסטוריה
ההתיישבות באזור מקורה בראשית התקופה האנגלו - סקסית. במקום עמד ארמון הברינג והאדמות סביבו היו שייכים למלכים האנגליים ולאחריהם למלכים הסקסונים. ככל הנראה היה זה אדוארד המודה שהפך את הארמון לארמון המרכזי של בית המלוכה, ולכן היה הרובע באותה עת בירת אנגליה. מאז שנת 1465 ועד שנת 1891 היה הרובע מוגדר כ"אזור חופשי".
השם "הברינג" מוזכר לראשונה במסמכים מהמאה ה-12. ישנן מסורות (השנויות במחלוקת) לפי מקור השם בטבעת (באנגלית: רינג) שהוענקה לאדוארד המודה על ידי יוחנן המטביל (אגדה המופיעה על ויטראז' משנת 1407 בקפלת רומפורד).
Neighbours
שירים
שיר הפתיחה של הסדרה הציג את הדמויות: <poem style="text-align: left; direction: ltr; margin-left: 1em;"> Neighbours, we are neighbours Come and meet the neighbours...
הברינג
היסטוריה
עם הקמת מסילות הרכבת וכן קווי הרכבת התחתית של לונדון וקישור אזור הרובע למרכז לונדון הפכו אזורי רומפורד ואפמינסטר וכן מרבית הברינג לאזורי מגורים מבוקשים לתושבי לונדון שרצו להמשיך ולעבוד במרכז העיר, אך להתגורר בפרוור מרוחק מההמולה והזיהום של העיר. אזור הרובע עבר שני גלי בנייה - הראשון - בשלהי התקופה הוויקטוריאנית וראשית התקופה האדוארדיאנית. בתקופה זו נבנו אזורי אפמיסנטר, פארק אמרסון ופארד גידיאה לאורך קווי הרכבת שהובילו אל מרכז לונדון. גל הבנייה השני החל בשנות ה-30 של המאה ה-20 עם קישור הרובע למערכת הרכבת התחתית של לונדון. במסגרת גל בנייה זה נבנו מגורים בעיקר לבני מעמד הפועלים אשר עבדו במפעל פורד הקרוב באזור דאגנהאם ברובע בארקינג ודאגנהאם.
רובע הברינג הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המוניציפלי של רומפורד והרובע העירוני של הורנצ'רצ' שהיה חלק ממחוז אסקס. שמו של הרובע מקורו בשמו של האזור החופשי של הברינג שנמצא במקום הרובע עד שנת 1892
Neighbours
שירים
I’m Sharon, I’m David, we live here, I’m a nurse, I’m an engineer
הברינג
שכונות
הרובע שמר על אופיו המקורי (כפי שהיה בשתי תנופות הבנייה שלו) וגם כיום מרבית שכונות הרובע הן שכונות גנים פרווריות. בחלקו הדרומי של הרובע, המצוי באזור התמז גייטווי נעשה פיתוח רב, אולם בצפונו של הרובע, הנמצא בסמוך לחגורה הירוקה לא ניתן לבנות בנייה צפופה. שכונות הגנים של הרובע כוללות את הורנצ'רץ', פארק אמרסון, פארק גידיאה, רומפורד ואפמינסטר.
Neighbours
שירים
שירים אחרים הזכורים מן הסדרה:
הברינג
שכונות
שכונות נוספות ברובע הן:
אוכלוסין
ברובע מתגוררים כ- 226,200 תושבים ב-93,000 משקי בית. אף ששטחו של הרובע 111 קמ"ר, מחצית משטחי הרובע מהווים שטחים ירוקים מוגנים (חלק מהחגורה הירוקה, ולכן תושבי הרובע מתגוררים בכ-60 קמ"ר בלבד. ברובע שיעור אבטלה של 2.6% (הנמוך ביותר בלונדון רבתי), ושיעור פשיעה נמוך ביותר.
Neighbours
שירים
לשירים היה תפקיד חשוב בהקניית השפה, ובמקביל הוצגה תוכנית נלווית שבה שודרו רק השירים (בביצוע סוזי מילר וג'רי היימן) בשם "Sing a Song".
הברינג
אוכלוסין
אחוז התושבים הלבנים ברובע גבוה ביותר ביחס לרובעי לונדון האחרים - 95.1% לבנים ברובע.
מסחר ותעשייה
ברובע הברניג כ-7,000 בתי עסק. אזור המסחר העיקרי ברובע הוא אזור רומפורד, הסמוך לתחנת הרכבת המקומית. אזור התעשייה העיקרי של הרובע הוא אזור ריינהאם הסמוך לנהר התמזה.
Neighbours
משתתפים
רבים טועים לחשוב שסוזי מילר גילמה בתוכנית את סוזי סורפרייז, אבל למעשה הייתה זו שרה אמן. סוזי מילר חידשה את השיר, ללא הדמות, בתוכנית "Sing a song".
הברינג
מסחר ותעשייה
שוק רומפורד הממוקם בצפון רומפורד הוא השוק הגדול ברובע (וברבעים הסמוכים). אזורים מסחריים נוספים מצויים בהורנצ'רץ' ובאפמינסטר.
במרכז רומפורד מצוי אתר חיי לילה פופולרי - באזור ריכוז מועדוני הלילה ואתרי בידור גדול (שני בגודלו ובהיקפו לאזור הוסט אנד של לונדון), אולם מלבד אזור זה, אין אתרי בידור אחרים ברובע.
מועצת הרובע מנסה לקדם תוכניות לבניית קזינו ברובע
שלטון מקומי ופוליטיקה
רובע הברינג מחולק ל-18 אזורי בחירה בהם נבחרים 54 חברי מועצת הרובע: ברוקלנדס (Brooklands), קרנהאם (Cranham), אלם פארק (Elm Park), אמרסון פארק (Emerson Park), גידיאה פארק (Gidea Park), גושייז (Gooshays), האקטון (Hacton), הארולד ווד (Harold Wood), פארק הברינג (Havering Park), היטון (Heaton), היילנדס (Hylands), פטיטס (Pettits), ריינהאם (Rainham) וונינגטון (Wennington), רומפורד טאון (Romford Town), סנט אנדרוז (St Andrews), דרום הורנצ'רץ' (South Hornchurch), גבעת הסנאים (Squirrels Heath - סקוורלז הית') ואפמינסטר (Upminster).
בבחירות שנערכו בשנת 2006 זכתה המפלגה השמרנית ברוב הקולות במועצה (34 מחברי המועצה). המפלגה השנייה בגודלה היא איגוד הדיירים של לונדון לה 13 חברים במועצה. למפלגת הדיירים של ריינהאם (מפלגה מקומית) שלושה חברים במועצה, ללייבור שני חברים, ולמפלגה הליברל-דמוקרטית חבר אחד ולמפלגה הלאומית הבריטית חבר אחד במועצה.
כיום הרובע מחולק לשלושה אזורי בחירה לפרלמנט הבריטי: הורנצ'רץ', רמפורד ואפמינסטר, אולם מתוכנן איחודם של רבעי הבחירה של הונצ'רץ' ואפמינסטר לרובע אחד, ואיחודו של אזור רינהאם עם רובע הבחירה דאגנהאם לרובע אחד בשם דאגנהאם וריינהאם.
ערים תאומות
לרובע הברינג שתי ערים תאומות:
גביע הפדרציה 1972
גביע הפדרציה 1972 הייתה התחרות העשירית לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
התחרות נערכה במגרשי אצטדיון אליס פארק ביוהנסבורג. התחרות הייתה פתוחה לכל נבחרת שתרשם.
התחרות החלה ב-20 במרץ בהשתתפות 31 נבחרות והסתיימה ב-25 במרץ 1972.
המנצחת של התחרות הייתה דרום אפריקה שניצחה במשחק הגמר את נבחרת בריטניה וזכתה בגביע בפעם הראשונה.
זאב חומסקי
זאב חומסקי (באנגלית: William Chomsky; 15 בינואר 1896 - 21 ביולי 1977) היה סופר עברי ובלשן.
קורות חיים
חומסקי נולד ב-1896 בעיירה קופל שבאימפריה הרוסית (כיום נמצאת העיר בתחומי אוקראינה). בשנת 1913, בהיותו כבן 18, היגר לארצות הברית. הוא התיישב תחילה בעיר בולטימור, וכמהגר צעיר היה פועל תעשייה. בשנת 1914 החל בעבודתו כמורה בבתי ספר יהודיים, ובה בעת השלים לימודיו באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור, ואחר כך באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, ובדרופסי קולג' שבעיר.
בשנת 1922 עקר חומסקי לפילדלפיה, השתקע בה והיה מורה בגרץ קולג'. הוא החל את כתיבתו העברית כבר בשנת 1918, ופרסם ב"לוח אחיעבר" מהגיליון הראשון. כל שנות ישיבתו בארצות הברית היה פעיל בתנועה העברית ובין סופרי העברית. כן כתב מאמרים חינוכיים ולשוניים רבים, שפרסם בעיתונות העברית שם, ב"הדאר", ב"בצרון", ב"שבילי החינוך" ובבמות עבריות אחרות.
מסוף שנות העשרים כתב חומסקי ספרים וספרונים לבתי הספר העבריים. וכן פרסם ספרי מחקר בלשון העברית ובלשון האנגלית.
הוא אביו של נועם חומסקי, אחד הבלשנים המפורסמים בעולם, ומתנגד חריף למדיניות החוץ של ארצות הברית וישראל.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
לילה בטירוף
לילה בטירוף (באנגלית: Game Night) הוא סרט קומדיית פעולה אמריקאי משנת 2018 בבימוים של ג'ון פרנסיס דיילי וג'ונתן גולדשטיין עם תסריט מאת מארק פרז. בסרט מככבים ג'ייסון בייטמן ורייצ'ל מקאדמס ועוקב אחר קבוצת חברים שערב המשחק שלהם הופך לתעלומה אמיתית לאחר שאחד מהם נחטף. צוות שחקני המשנה של הסרט כולל את בילי מגנוסן, שרון הורגן, למורן מוריס, קיילי בונבורי, ג'סי פלמונס, מייקל סי הול וקייל צ'נדלר.
האחים וורנר הפיצו את הסרט ב-23 בפברואר 2018, והוא זכה להצלחה מסחרית וביקורתית, עם הכנסות של 117 מיליון דולר ברחבי העולם וקבלת שבחים על המקוריות, ההומור, התסריט והביצועים שלו.
תקציר
השחקנים התחרותיים אנני ומקס נפגשים במהלך משחק טריוויה לילי בבר ובמהרה מתאהבים ומתחתנים. הם מנסים להוליד ילד, אך ניסיונותיהם אינם צולחים עקב הלחץ של מקס על אי השיויון בהשוואה לאחיו ברוקס המוצלח ביותר. במהלך משחק סוף - שבוע שגרתי עם חבריהם ראיין, קווין ואשתו מישל, ברוקס מופיע ללא הודעה מוקדמת ומיד מתגרה במקס על ידי הגעתו במכונית סטינגריי קורבט (מכונית חלומותיו של מקס) ומשתף סיפור ילדות מביך במהלך השאלות. גם אנני מוצאת את ברוקס כטיפוס מגעיל ולא נעים ומחליטה לעבוד עם מקס כדי להביס אותו במשחק הלילה הבא.
כאשר האורחים מגיעים, כולל הדייט החדש של ראיין, שרה, ברוקס מבשר שהוא יזם משחק אינטראקטיבי מסתורי, המזכה את המנצח בו בקורבט. לאחר זמן מה, שחקן המשחק סוכן FBI מודיע להם על הנרטיב של המסתורין רק עבור שני רעולי פנים הפורצים ותוקפים אותו ואת ברוקס.
שחקנים
בנוסף, הבמאים של הסרט, ג'ון פרנסיס דיילי וג'ונתן גולדשטיין, ערכו הופעת קמע בתור קרטר ודן, בהתאמה. דמותו של קני מגולמת על ידי מלקולם אקס יוז, מתחזה של דנזל וושינגטון במשרה חלקית. ג'פרי רייט עורך הופעת קמע לא קרדיט כשחקן המגלם את הסוכן רון הנדרסון, סוכן FBI.
פיתוח
המפיק ג'ון פוקס חשב על שם הסרט וביקש מהתסריטאי מארק פרז רעיון לסיפור. פרז קיבל השראה מסרטים כמו "שלושה אמיגוס" ו"רעם טרופי". הוא העלה את הרעיון לאולפני המאה ה-20, שאהבו את זה. השניים הציגו את הפרויקט לג'ייסון בייטמן, שגם הוא אהב אותו. לאחר מכן הם מכרו את הרעיון לניו ליין סינמה בסביבות 2013–2014. בתחילה נועד בייטמן לביים, להפיק ולככב בסרט. כאשר התסריטאים ג'ונתן גולדשטיין וג'ון פרנסיס דיילי נשכרו לשכתב את התסריט של פרז, התברר לבייטמן שהשניים ירצו גם לביים את הסרט, ולכן בייטמן פרש מהתפקיד.
קדם-הפקה
ב-24 במאי 2016, ניו ליין סינמה שכרו את גולדשטיין ופרנסיס דיילי לשכתב ולביים את הסרט, אותו הפיק ג'ייסון בייטמן באמצעות חברת ההפקות שלו, Aggregate Films. בעוד שדיילי וגולדשטיין לא קיבלו קרדיט בתור תסריטאים, הם אמרו מאוחר יותר שהם שיכתבו "כמעט את כל הדיאלוגים של התסריט המקורי, שיפרו לחלוטין את הדמויות - ובעיקר את השוטר המוזר בגילומו של ג'סי פלמונס - ועיבדו מחדש באופן מקיף את המערכה השלישית של התסריט המקורי".
ליהוק
בינואר 2017, רייצ'ל מקאדמס, בייטמן ופלמונס לוהקו לתפקידים הראשיים של הסרט. בפברואר הצטרפה לצוות השחקנים קיילי בונבורי, בעוד שבמרץ נוספו גם למורן מוריס, בילי מגנוסן, קייל צ'נדלר ושרון הורגן. באפריל 2017, ג'פרי רייט לוהק לסרט כסוכן FBI, תפקיד שבסופו של דבר הוא שיחק ללא קרדיט.
צילומים
שלב הצילומים של הסרט החל בתחילת אפריל 2017 באטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית.
הפצה
במקור, תאריך ההפצה לסרט נקבע על פי האחים וורנר ב-14 בפברואר 2018. אך לבסוף הוא נדחה ל-2 במרץ 2018, לפני שהועבר ל-23 בפברואר 2018.
הכנסות
הסרט הכניס 69.2 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה ו-48.5 מיליון דולר במדינות אחרות, בסך כולל של 117.7 מיליון דולר ברחבי העולם, מול תקציב הפקה של 37 מיליון דולר.
ביקורות
באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג חיובי של 85% על סמך 257 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.9/10. באתר Metacritic, לסרט יש ממוצע משוקלל של 66 מתוך 100, בהתבסס על 41 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל". קהלים שנסקרו על ידי CinemaScore העניקו לסרט ציון ממוצע של "B+" בסולם A+ עד F, בעוד ש-PostTrak דיווח כי 78% מצופי הסרט נתנו לו ציון חיובי. מבקרים רבים ציינו את הדמיון של העלילה לזו של "האיש שידע מעט מדי" משנת 1997.
אוון גלייברמן מווראייטי וריצ'רד לוסון מוואניטי פייר העניקו לסרט ביקורות חיובית, בעוד ג'ון פרוש מהוליווד ריפורטר נתן ביקורת פושרת.
המשך אפשרי
במהלך סוף שבוע הפתיחה של הסרט, התסריטאי מארק פרז דן באפשרות של סרט המשך, ואמר "זה יהיה נהדר שיהיו המשכונים. כותרים גדולים כמו 'לילה בטירוף' או כותרים ספציפיים כאלו מרגישים בנויים גנטית כדי שיהיו להם סרטי המשך... זה אומר שהסרט עשה טוב, וזה כל מה שבאמת אכפת לי ממנו בשלב זה".
מחפוד
מחפוד (محفوظ، מחפוט') הוא שם משפחה בערבית שפירושו: "שמור" או "מוגן".
מרגרטה, נסיכת פרוסיה
מרגרטה, נסיכת פרוסיה (Margarethe von Preußen, 22 באפריל 1872 - 22 בינואר 1954) הייתה בת הזקונים של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה ורעייתו של פרידריך קרל, נסיך הסן.
ילדותה
הנסיכה מרגרטה ביאטריס פאודורה נולדה ב-22 באפריל 1872 בפוטסדאם, ילדתם השמינית והאחרונה של פרידריך, נסיך פרוסיה ורעייתו ויקטוריה, שהייתה בתה הבכורה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. סנדקיה היו פדרו השני, קיסר ברזיל ומרגריטה, נסיכת סבויה, רעייתו של אומברטו הראשון, מלך איטליה.
אחיה הגדולים של מרגרטה - וילהלם, שרלוטה והיינריך היו קרובים מאוד לסבם הקיסר וילהלם הראשון ורעייתו אוגוסטה, נסיכת סקסה-ויימאר, בעוד שמרגרטה יחד עם אחיותיה הקרובות לה בגילן סופיה וויקטוריה היו קשורות מאוד לאימן ולסבתן, המלכה ויקטוריה. לאחר מותו של אביה כשהייתה בת 16 נותרה מרגרטה קרובה מאוד לאמה, הקיסרית האלמנה.
נישואים
הנסיכה מרגרטה התאהבה במקסימיליאן, נסיך באדן, אולם הוא אינו היה מעוניין בה והיא העבירה את רגשותיה לחברו הטוב פרידריך קרל, נסיך הסן, נינו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולעתיד ראשו של בית הסן העתיק. הזוג נישא בברלין ב-25 בינואר 1893, יובל הכסף לחתונתם של הוריה של מרגרטה.
נישואיהם של בני הזוג היו מאושרים והם הולידו שישה בנים (מתוכם שני זוגות תאומים):
בשנת 1918, זמן קצר לפני סיום מלחמת העולם הראשונה, הוצע לנסיך פרידריך קרל את כס המלוכה החדש של פינלנד, שהכריזה על עצמאותה מרוסיה. אולם עם תבוסתה של גרמניה במלחמה הרעיון נזנח, ופינלנד הפכה לרפובליקה.
בניה במלחמות
שני בניה הבכורים של מרגרטה, פרידריך וילהלם ומקסימיליאן, נהרגו בקרבות מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה אימצו בניה פיליפ וכריסטוף את הנאציזם, בתקווה שהיטלר יביא יום אחד להשבתה של המונרכיה הגרמנית. הנסיך פיליפ נישא לבתו של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ובשל קשריו לבית המלוכה האיטלקי מונה לסגל האישי של היטלר והיה הנסיך הגרמני הבכיר ביותר במשטר הנאצי. כשהבין לבסוף את מלוא המציאות של המפלגה הנאצית הוא ניסה להתפטר אך לא הותר לו לעשות כן, ובשנת 1943 נשלחו הוא ורעייתו למחנות ריכוז. הנסיכה מפאלדה מתה בבוכנוואלד בעוד שפיליפ הועבר בין פלוסנבירג לדכאו עד ששוחרר בשנת 1945 על ידי כוחות הצבא האמריקאי.
הנסיך כריסטוף היה תומך נלהב בנאציזם אולם לאחר קרב סטלינגרד נעשה מתוסכל ממגבלות תפקידו במלחמה וביקר את ההנהגה הגרמנית. הוא תכנן, כאחיו, לעזוב את המפלגה אולם לפני שניסה לעשות כן, נהרג בהתרסקות מטוס בשנת 1943. הנסיכה מרגרטה איבדה גם כלה נוספת במהלך המלחמה כשרעייתו של הנסיך וולפגנג, מריה אלכסנדרה, נסיכת באדן, נהרגה בהפצצה על פרנקפורט בינואר 1943.
שנותיה האחרונות
לאחר המלחמה אחוזתה של מרגרטה בקרונברג אים טאונוס נלקחה על ידי כוחות הכיבוש האמריקאים ושימשה כמועדון קצינים. בנובמבר 1945 מנהלת המועדון, סרן קת'לין נאש, גילתה בארמון את תכשיטי המשפחה שהוסתרו במרתף. התכשיטים, ששווים הוערך בלמעלה מ-2 מיליון ליש"ט, נגנבו על ידי נאש ובעלה והועברו לארצות הברית. רק בשנת 1951 נעצרו האשמים אולם 10 אחוזים בלבד מהתכשיטים שנגנבו הוחזרו למרגרטה ומשפחתה.
הנסיכה מרגרטה מתה באחוזתה ב-22 בינואר 1954, בגיל 81, בדיוק 53 שנים לאחר מותה של סבתה, המלכה ויקטוריה (גם המלכה ויקטוריה מתה בגיל 81).
גביע ברית המועצות בהוקי קרח
גביע ברית המועצות בהוקי קרח (ברוסית: Кубок СССР по хоккею с шайбой) הוא תחרות גביע שנערכה על ידי פדרציית ההוקי של ברית המועצות. יחד עם אליפות ברית המועצות, הטורניר היווה את אחד המרכיבים העיקריים של טורנירי ההוקי בברית המועצות.
הגביע נערך 21 פעמים. הקבוצה שזכתה במירב הגביעים היא  צסק"א — שזכתה בגביע 12 פעמים. הזוכה הראשונה והאחרונה היא קריליה סובייטוב ממוסקבה.
בעונת 1991 הטורניר נקרא גביע הליגה (Кубок Лиги).
פונטה ארנס
פונטה ארנס (בספרדית: Punta Arenas, תרגום של שם האתר האנגלי המקורי Sandy Point) היא עיר בדרום צ'ילה, השוכנת בחצי האי ברונסוויק, לחופו הצפוני של מצר מגלן, ובירתו של המחוז הדרומי ביותר בצ'ילה, מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה. שם העיר שונה באופן רשמי בשנת 1927 ל"מגאיאנס", אך בשנת 1938 שונה בחזרה לשם "פונטה ארנס". זו העיר הגדולה ביותר דרומית לקו רוחב 46 דרום, וגם העיר הדרומית ביותר בצ'ילה, ובשל מיקומה עיר החוף הקרה ביותר עם יותר מ-100,000 תושבים באמריקה הלטינית. זהו גם היישוב הדרומי המאוכלס ביותר בעולם.
פונטה ארנס ואיקיקה, הרחק בצפון צ'ילה, הם שני הנמלים החופשיים היחידים בצ'ילה (פונטה ארנס בעצמה איננה "נמל חופשי": מחוץ לעיר ישנו "אזור חופשי" (zona franca), בו ניתן לייבא מוצרים מסוימים למדינה תחת הקלות של מס מופחת).
פונטה ארנס הוקמה במקור על ידי הממשלה הצ'יליאנית בשנת 1848 כמושבת עונשין זעירה כדי לקבוע ריבונות על מצר מגלן. במהלך יתרת המאה ה-19 גדלה פונטה ארנס בשטח ובחשיבות עקב התנועה הימית הגוברת שעברה בה בדרך לחוף המערבי של אמריקה הדרומית והצפונית. תקופת צמיחה זו נבעה גם מגלים של מהגרים אירופים, בעיקר מקרואטיה ורוסיה שהגיעו בעקבות הבהלה לזהב בארץ האש ותקופת השגשוג של גידול הכבשים בפטגוניה בשנות השמונים של המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים. חברת הכבשים הגדולה ביותר, שהייתה בעלים של 10,000 קילומטרים רבועים בצ'ילה ובארגנטינה, הייתה ממוקמת בפונטה ארנס, ובעליה התגוררו בעיר.
מאז 2017 יש לעיר ולמחוז שלה אזור זמן ייחודי בצ'ילה שעון הקיץ (UTC − 3) נהוג בהם במשך כל השנה.
אטימולוגיה
השם האנגלי המקורי של היישוב, סנדי פוינט (Sandy Point, מילולית "נקודה חולית") הוענק למקום ממסעו של ג'ון נרבורו (John Narborough) בשנים 1669–1671. הוא כתב ביומנו:.
לפעמים זוכה ג'ון ביירון (John Byron), חוקר אנגלי מהמאה ה-18, בטעות לקרדיט כמי שנתן את הכינוי למקום.
רק בשנת 1843 ניסתה הממשלה להקים מבצר והתנחלות בפוארטה בולנס (Fuerte Bulnes). השם "פונטה ארנס" נגזר מהמונח הספרדי "פונטה ארנוסה" (Punta Arenosa), תרגום מילולי של השם האנגלי "סנדי פוינט". העיר ידועה גם בשם "מגאיאנס" (Magallanes). כיום מונח זה משמש בדרך כלל לתיאור האזור המנהלי הכולל את העיר.
פונטה ארנס זכתה לכינוי "עיר הגגות האדומים" («la ciudad de los techos rojos») בשל גגות המתכת הצבועים באדום שאפיינו את העיר במשך שנים רבות. מאז בערך 1970, זמינותם של צבעים אחרים בגימורי מגן הביאה לגיוון רב יותר של גגות המתכת האופייניים.
גאוגרפיה
העיר עצמה שוכנת לחופו הצפוני-מזרחי של חצי האי ברונסוויק. פרט לחוף המזרחי, המכיל את היישובים גוואיראבו (Guairabo), ריו אמארייו (Rio Amarillo) ופונטה סן חואן (Punta San Juan), חצי האי איננו מיושב ברובו. שטח השיפוט של פונטה ארנס כוללת את כל חצי האי ברונסוויק, כמו גם את כל האיים שממערב לאי הגדול של ארץ האש וצפונית לתעלת קוקברן (Canal Cockburn) ותעלת מגדלנה (Canal Magdalena).
אקלים
בשל מיקומה בקצה יבשת אמריקה הדרומית האקלים בפונטה ארנס הוא אקלים אוקיאני תת-קוטבי (סיווג Cfc בשיטת קפן) הגובל באקלים של טונדרה. הטמפרטורה העונתית בפונטה ארנס מתמתנת מאוד בזכות קרבתה לאוקיינוס, עם הממוצע הנמוך ביולי סביב ה-1°C- והגבוה בינואר של 14°C. הטמפרטורות קבועות ויציבות ומשתנות מעט עם עונות השנה. הגשמים הכבדים ביותר באפריל ובמאי, והעונה המושלגת מיוני עד ספטמבר. כמו ברוב פטגוניה, המשקעים השנתיים הממוצעים נמוכים למדי, 380 מילימטרים, בגלל צל הגשם שנוצר על ידי הרי האנדים. הטמפרטורה הממוצעת לא יורדת מתחת ל-1°C. העיר ידועה גם ברוחות החזקות הנושבות בה, בייחוד בקיץ, עד 130 קילומטרים בשעה. עובדי העירייה מתחו חבלים בין בניינים באזור העיר התחתית כדי לסייע להולכי הרגל בהתמודדות עם משבים חזקים במיוחד.
מאז 1986 הייתה פונטה ארנס העיר המאוכלסת הראשונה באופן משמעותי בעולם שהושפעה ישירות מהידלדלות שכבת האוזון. תושביה חשופים לרמות מזיקות של קרינה אולטרה סגולה.
היסטוריה
היו שני ניסיונות להקים יישובים ספרדיים מוקדמים לאורך חוף זה (על מיצרי מגלן). המושבה הראשונה הוקמה בשנת 1584 ונקראה "נומברה דה חסוס" (Nombre de Jesús, מילולית "שם ישו"). היא נכשלה בגלל מזג האוויר הקשה, הקושי של המתנחלים להשיג אוכל ומים, והמרחק העצום מנמלי ספרד אחרים. המושבה שנייה, "סיודאד דל ריי דון פליפה" (Cuidad del Rey don Felipe, מילולית "עיר המלך דון פליפה"), הוקמה כ-80 קילומטרים דרומית לפונטה ארנס. היא התפרסמה מאוחר יותר בשם "פוארטו דל אמברה" (Puerto del Hambre, מילולית "נמל הרעב"). ספרד הקימה יישובים אלה בניסיון להגן על הספינות שלה ולמנוע מעשי שוד ימי על ידי פירטים אנגלים באמצעות שליטה במצר מגלן. תומאס קוונדיש, רב חובל של ספינת פירטים אנגלים חילץ את החבר האחרון ששרד בפוארטו דל אמברה בשנת 1587.
מושבת עונשין
ב-1843 שלחה ממשלת צ'ילה משלחת לבנות מצודה ולהקים יישוב קבע על חופי מצר מגלן. בהוראתה נבנתה ספינת סקונר שכונתה "אנקוד" (Goleta Ancud) בפיקודו של ג'ון ויליאמס וילסון (John Williams Wilson) מחיל הים של צ'ילה. על סיפונה היו 21 אנשים (18 אנשי צוות, שתי נשים וילד), ומטען במטרה לקיים את המטרה שקיבלו. ב-21 בספטמבר 1843 הקימה המשלחת את המבצר פוארטה בולנס (Fuerte Bulnes), קרוב לנמל הרעב, וכ-62 קילומטרים דרומית לפונטה ארנס של ימינו.
המבצר היה ממוקם היטב על חצי אי סלעי קטן, אבל המקום לא היה מסוגל לתמוך באוכלוסייה אזרחית. משום כך החליט המושל הצבאי חוסה דה לוס סנטוס מרדונס (José de los Santos Mardones) לעקור את ההתיישבות ב-1848 למקום הנוכחי לאורך הנהר "לאס מינאס" (Las Minas) וקרא לו פונטה ארנס.
באמצע המאה השתמשה ה-19 צ'ילה בפונטה ארנס כמושבת עונשין ומוצב ענישה לאנשי צבא בעלי התנהגות "בעייתית". גם מהגרים התיישבו במקום. בדצמבר 1851, מרד של אסירים בראשותו של סגן קמביאסו (Cambiaso) הביאה לרצח המושל מוניוס גמרו (Muñoz Gamero) והכומר, והרס הכנסייה ובית החולים. המרד דוכא על ידי הצבא הצ'יליאני בעזרת ספינה בריטית.
בשנת 1867 הוציא הנשיא חוסה חואקין פרס (José Joaquín Pérez) צו המציע חלקות קרקע במאמץ לגרום לצ'יליאנים או למהגרים זרים להתיישב סביב פונטה ארנס. המהגרים הבריטים הראשונים הגיעו בשנת 1867, ומספרם גדל ככל שגידול כבשים התפתח באזור מגאיאנס הצ'יליאנית. הבריטים המשיכו להיות קבוצת המהגרים הגדולה ביותר עד 1906, אז עלו הקרואטים עליהם במספרם.
מרידה משנת 1877, המכונה "El motín de los artilleros" (מרד תותחנים), הביאה להשמדת חלק גדול מהעיירה ולרצח אזרחים רבים שאינם קשורים ישירות לכלא. עם הזמן העיר שוקמה. הצמיחה של ענף גידול הכבשים והבהלה לזהב בארץ האש, כמו גם הגידול בסחר באמצעות אוניות מפרש, משכו אליה מתיישבים חדשים רבים והעיירה החלה לשגשג.
שגשוג כלכלי
בין 1890 ל-1940 הפך אזור מגאיאנס לאזור חשוב לגידול כבשים, כאשר חברה אחת, "Sociedad Explotadora de Tierra del Fuego", שלטה על 11,000 קילומטרים רבועים של מרעה. בשנת 1910 התמזגה החברה חברת גנדר (Sociedad Ganader), והתוצאה הייתה חברה שהייתה בעלים של 30 מיליון דונם בדרום צ'ילה וארגנטינה, עם למעלה משני מיליון ראשי צאן. המטה של חברה זו ובתי המגורים של הבעלים היו בפונטה ארנס. מוזיאון שרה בראון מוקם כיום באחוזת בראון-מננדס לשעבר, במרכז פונטה ארנס.
העיר המודרנית
העיר היא לעיתים קרובות נמל יציאה למשלחות ולאוניות תענוגים אל אנטארקטיקה; אושואיה בארגנטינה וכרייסטצ'רץ' בניו זילנד הן גם נקודות יציאה פופולריות.
דמוגרפיה
ב-2017 התגוררו בעיר 123,403 תושבים, ירידה מ-127,454 תושבים שהתגוררו בעיר ב-2012. ירידה זו חלה אחרי ששנים הייתה עליה במספר התושבים. כך למשל גדלה האוכלוסייה ב-5.1% בין 1992 ל-2002 ועלתה עוד יותר עד 2012.
ההגירה של הקרואטים לפונטה ארנס תרמה תרומה מכרעת לפיתוח האזור בכלל ופונטה ארנס בפרט. השפעתם ניכרת עדיין בשמות החנויות, הרחובות ובניינים רבים. חלק מהמקורות מעריכים שכ-50% מאוכלוסיית פונטה ארנס הם צאצאים של קרואטים.
כלכלה
פונטה ארנס שוכנת אסטרטגית בנתיב השיט המחבר בין האוקיינוס האטלנטי והשקט דרך מצר מגלן, נתיב שיט המפריד בין פטגוניה לארץ האש, והוא אזור בעל חשיבות רבה בסחר בינלאומי. הקמת העיר בשנת 1848 הייתה הפעילות הראשונה של צ'ילה לביסוס ריבונותה בשטח המרוחק והעוין, אך בעל הערך הגאופוליטי והכלכלי הרב.
המתיישבים הראשונים היו חיילים צ'יליאנים ופקידי ממשל יחד עם משפחותיהם. הם החלו לספק שירותים לספינות שנעו בין האוקיינוסים, במיוחד בין קליפורניה לאירופה. בשל המעבר ההולך וגובר של ספינות וצוותים זרים החליטה הממשלה להעניק לפונטה ארנס מעמד של נמל חופשי, מה שגרם לפיתוח של מרכז מסחרי.
בתחילת העשור השני של המאה העשרים, חלה ירידה חדה במסחר בפונטה ארנס כתוצאה מפתיחת תעלת פנמה, והקמת משרד מכס של צ'ילה בעיר. בנוסף, היה משבר בענף חיות המשק כתוצאה מהתחרות עם ניו זילנד שנכנסה לתחום, כמו גם מתחים חברתיים שנגרמו בגלל ריכוז הבעלות על קרקעות בידי משפחות ספורות.
ממשלת צ'ילה התייחסה ברצינות רבה לבעיות הכלכליות באזור מגאיאנס בשל החשיבות האסטרטגית של האזור, כך שמאז סוף שנות השלושים של המאה ה-20 הונהגו שורה של צעדים לחלוקת קרקעות באופן שוויוני יותר ולעודד פיתוח של פעילויות כלכליות אחרות. החשובה ביותר בהן הייתה חקר מאגרי הנפט בקרקעית הים של המצר. הצלחת הסקרים אפשרה החל משנת 1950 להפעיל את בארות הנפט הראשונות המנוהלות על ידי חברת הנפט הלאומית (ENAP), מה שהעניק למדינה מקור אנרגיה משלה, שאפשר לאזור להחיות את כלכלתו.
הפעילויות הכלכלית החשובות ביותר כיום הן פעילות הנמל, ענף הנפט, השירותים והמסחר, ואחריהן גידול חיות משק, בעיקר כבשים, דיג ויערנות. מפונטה ארנס יוצאות כמה הפלגות לאנטארקטיקה, ורוב אוניות התענוגות האירופיות ואוניות התענוגות החוצות בין האוקיינוסים מגיעות לנמל שלה, כמו גם טיסות משדה התעופה לאיי פוקלנד, אנטארקטיקה ושאר חלקי הארץ, עם טיסות יומיות לסנטיאגו דה צ'ילה ופוארטו מונט.
בנוסף יש בעיר מגוון רחב של שירותים, חנויות ומסעדות במרכז ההיסטורי, סופרמרקטים, קניונים ומרכזי קניות, ובהם אזור הסחר החופשי (Zona Franca), מלונות, מוזיאונים וקזינו.
תיירות
תיירות היא ענף כלכלי חשוב בפונטה ארנס. חלק מהתיירים מגיעים לעיר על מנת להמשיך דרומה לאנטארקטיקה, או צפונה לפארק טורס דל פיינה, וחלקם מבקרים באתרי התיירות בעיר הכוללים את:
חינוך
לאוניברסיטת מגאיאנס יש קמפוסים בפונטה ארנס ופוארטו נטאלס כמו גם מרכז אוניברסיטאי בפוארטו ויליאמס. אוניברסיטת מגאיאנס מפרסמת פעמיים בשנה כתב עת במדעי החברה בשם "מאגאייניה" (Magallania).
קיים בעיר גם בית ספר גרמני "דויטשה שולה פונטה ארנס".
מנהל
כקומונה (בספרדית: comuna), פונטה ארנס היא הדרגה השלישית, הנמוכה ביותר מבין דרגות החלוקה המנהלית של צ'ילה, המקבילה למועצה אזורית או מועצה מקומית בישראל. הקומונה נשלטת על ידי גוף הנבחר בבחירות ישירות לתקופה של ארבע שנים הקרוי מועצה מוניציפלית (concejo municipal), הכולל ראש עירייה (alcalde) וחברי מועצת העיר (concejales). ראש העיר בשנים 2020–2016 הוא קלאודיו רדוניץ' חימנס (Claudio Radonich Jiménez).
תחבורה
לעיר אפשר להגיע בדרך האוויר, היבשה והים.
נמל התעופה הבינלאומי הנשיא קרלוס איבנייס דל קמפו (Presidente Carlos Ibáñez del Campo), שוכן כ-20 קילומטרים צפונית למרכז העיר. לנמל התעופה מגיעות טיסות סדירות מסנטיאגו דה צ'ילה ומפוארטו מונט. חברות התעופה הטסות לשדה הן LATAM צ'ילה וסקיי איירליין, כמו גם טיסות שכר. בטרמינל יש שירותי השכרת רכב, חנויות ומכס. בצמוד לשדה התעופה האזרחי יש שדה תעופה צבאי.
על מנת להגיע בדרך היבשה לפונטה ארנס יש לעבור דרך ארגנטינה.
בשיט אפשר להגיע לעיר בעזרת אוניות תענוגות ומעברות, אם כי המחירים יקרים משום שהם כוללים עגינה באתרי תיירות לאורך הנתיב.
אהרן ליכטנשטיין
הרב ד"ר אהרן ליכטנשטיין (כ"ח באייר ה'תרצ"ג, 23 במאי 1933, צרפת – א' באייר ה'תשע"ה, 20 באפריל 2015, ישראל) היה ראש ישיבת הר עציון באלון שבות ודוקטור לספרות אנגלית. מרבניה הבולטים של האורתודוקסיה המודרנית בישראל ובארצות הברית, וממנהיגי האגף המתון של הציונות הדתית. חתן פרס ישראל לספרות תורנית.
החזיק בהשקפת עולם המשלבת את ערכי לימוד התורה וההלכה בצורתם המסורתית עם הומניזם מודרני וליברליות. נחשב לאחד מתלמידיו המובהקים של הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, ודרכו הלימודית קרובה לשיטת בריסק.
ביוגרפיה
נולד בצרפת לר' יחיאל ליכטנשטיין ולבלומה לבית שוורץ. בשנת 1940, חודשים ספורים לאחר כיבוש צרפת בידי הנאצים, הצליחה משפחתו לברוח לארצות הברית. בגיל התיכון למד אצל הרב יצחק הוטנר בישיבת רבנו חיים ברלין והרב אהרן סולובייצ'יק, אך עיקר חינוכו התורני היה בישיבה יוניברסיטי אצל הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק. הוא קיבל ממנו הסמכה לרבנות בשנת 1959 ובהמשך גם נישא לבתו, ד"ר טובה ליכטנשטיין. הרב ליכטנשטיין החשיב את הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק כרבו המובהק. במקביל ללימודיו בישיבה יוניברסיטי, למד ספרות אנגלית, וסיים ב-1957 עבודת דוקטורט בתחום זה באוניברסיטת הרווארד, שעסקה בהגותו של הנרי מור . תקופה קצרה שימש כמרצה לספרות אנגלית במכללת שטרן לנשים שעל יד ישיבה יוניברסיטי. היה גם ראש כולל בישיבת רבנו יצחק אלחנן שבישיבה יוניברסיטי.
בשנת 1970 הזמין אותו הרב יהודה עמיטל לעמוד בראש ישיבת הר עציון. הרב ליכטנשטיין קיבל את התפקיד בתנאי שהרב עמיטל ימשיך לכהן כראש הישיבה לצידו, ועלה לארץ עם משפחתו בשנת 1971. הרב ליכטנשטיין היה גם רקטור מכללת יעקב הרצוג וכיהן גם כראש ישיבה בסניף ישיבה יוניברסיטי בירושלים. מאז עלייתו התגורר בירושלים, וב-2006 עבר לאלון שבות, בסמיכות לישיבת הר עציון. בסוף זמן חורף תשע"א הודיע על פרישתו מהעברת השיעור היומי בעיון, והתמסרותו בעיקר לכתיבה תורנית.
זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת תשע"ג על ספריו על התלמוד, שסוכמו בידי תלמידיו. בנימוקי ועדת הפרס נאמר: "הרב ליכטנשטיין מביא בספרים האלה את שיטת הלימוד הבריסקאית לזיקוק ומיצוי מעמיקים ומרשימים, ופותח את הלמדנות התלמודית המסורתית לפני בני הדור".
בשנת תשע"ד (2014) זכה הרב ליכטנשטיין בפרס ישראל לספרות תורנית.
בבוקר א' באייר ה'תשע"ה, 20 באפריל 2015, בגיל 81, נפטר הרב ליכטנשטיין באלון שבות.
השקפת עולמו
תלמידו, הרב חיים נבון, כתב עליו:
השקפת עולמו קרובה לתפיסת האורתודוקסיה המודרנית. תקופה מסוימת היה קשור לתנועת נתיבות שלום המשויכת לחוגי השמאל הדתי. לאחר רצח רבין התבטא בחריפות נגד האווירה בציבור הדתי-לאומי בתקופה שקדמה לרצח. התנגד בתוקף לסרבנות. עם זאת, בשעת הפולמוס על תוכנית ההתנתקות הבהיר שאין הוא מביע עליה דעה - לחיוב או לשלילה - בניגוד לניסיונות תנועת מימד להציב אותו כתומך בתוכנית.
הרב ליכטנשטיין יסד דרך פסיקת הלכה מיוחדת המכונה "גישת המורכבות" על פיה הפסיקה מתבצעת תוך כדי בדיקת הסוגיה מצדדים שונים בנוסף לסוגיה עצמה. כך לדוגמה, התנגד בתוקף לפטור ממצוות סוכה לעוברי דרכים, אף לאחר שהוכיח מהסוגיה שאפשר להקל בכך, בטענה שלא ראוי לתת פטור ממצווה עשה במלוא היקפה. לצד זאת, הקל בלבישת מכנסיים לנשים, אם אינם צמודים לגוף.
תמך במסלול ההסדר לכתחילה וטען שלתלמידי חכמים יש חיוב הלכתי לשרת בצבא. עם זאת, התנגד להארכתו לשירות צבאי מלא.
ספרים ומאמרים
הרב ליכטנשטיין פרסם מספר רב של מאמרים בענייני תלמוד, הלכה והשקפת עולם. מפורסם במיוחד מאמרו "זאת תורת ההסדר", שבו הציב תשתית הלכתית ורעיונית לשילוב תורה ושירות צבאי במסגרת ישיבות ההסדר.
ישיבת הר עציון הוציאה לאור קבצים בשם "שיעורי הרב אהרן ליכטנשטיין" על מסכתות מהתלמוד הבבלי: זבחים, טהרות, פסחים, בבא מציעא, בבא בתרא, הוריות, וגיטין, ובנוסף על קונטרס דינא דגרמי של הרמב"ן, בעריכת תלמידיו.
בשנת ה'תשס"ו יצא לאור הספר "באור פניך יהלכון", המקבץ שיחות המייצגות את תפיסת עולמו של הרב ליכטנשטיין. את הספר ערך הרב ראובן ציגלר, בהוצאת "תבונות". יצא לאור שוב בהוצאת ידיעות ספרים בשנת תשע"ב.
באלול תשע"א (2011) יצא לאור הספר "מבקשי פניך" בהוצאת "ידיעות ספרים". הספר מבוסס על שיחות שניהל הרב חיים סבתו עם הרב ליכטנשטיין בנושאי השקפה ויהדות.
בשנת ה'תשע"ז (2017) לאחר פטירתו, יצא לאור ספר בשם "קדושת אביב: עיונים בקדושת הזמן והמקום" בעריכת ש"י ליכטנשטיין והרב חיים נבון, בהוצאת "מגיד".
בשנת ה'תשפ"א (2021) יצא לאור ספר בשם "תקווה לדורשיך: על תשובה ועבודת ה'" בעריכת מרדכי ברגר וראובן ציגלר, בהוצאת "מגיד".
בשנת ה׳תשפ״ב (2022) יצא לאור ספר בשם ״בשובך לציון״, ספר המאגד את שיחות הרב ליכטנשטיין והרב עמיטל ליום העצמאות ויום ירושלים, בהוצאת "ידיעות ספרים".
באותה שנה יצא לאור גם ספר בשם ״רוח אביב: על עבודת ה׳, משפחה וקהילה״ בעריכת הרב אליקים קרומביין וראובן ציגלר, בהוצאת "מגיד".
חומץ אורז
חומץ אורז הוא חומץ העשוי מאורז מותסס או יין אורז, שימושו נפוץ במזרח הרחוק, בייחוד ביפן בה הוא מהווה מרכיב חשוב בהכנת הסושי.
סין
חומץ אורז סיני, חזק יותר בטעמו מחומץ יפני ומגיע בטווח גוונים של החל משקוף ועד לאדום וחום.
החומצים היפנים והסינים עדינים ומתוקים יותר מהחומצים המערביים המזוקקים והחומציים.
"חומץ אורז לבן" מגיע בגוון צהוב בהיר עד שקוף. מכיל כמות חומץ גבוהה, ודומה יותר לחומץ מערבי, אך הוא פחות חומצי ממנו וטעמו עדין יותר.
"חומץ אורז שחור" עשוי מאורז שחור דביק (נקרא גם "אורז מתוק"), אולם לעיתים דוחן ודורה משמשים כתחליף, הוא כהה ובעל טעם עמוק ומעושן מעט. החומץ פופולרי במיוחד בדרום סין, מקורו בעיר "ז'אן ג'יאנג" שבמזרח חופה המערבי של ג'יאנגסו, אך הוא מיוצר גם בהונג קונג.
"חומץ אורז אדום" כהה יותר מחומץ אורז לבן, ובהיר מחומץ אורז שחור. צבעו אדום בוהק המגיע מאורז מותסס אדום שצבעו וטעמו הייחודים מגיעים מהעובש האדום בעזרתו הוא מותסס.
בספרי בישול סיניים, כף וחצי של חומץ יין לבן מזוקק מערבי שווה בחוזקה לכף אחת של חומץ אורז שחור. ובמתכונים הדורשים 4 כפיות של חומץ אורז אדום, ניתן להחליפם ב-3 כפות של חומץ אורז לבן.
יפן
חומץ אורז יפני (米酢 קומזו, "חומץ אורז" או 酢 סו, "חומץ") הוא חומץ מעודן (בעל בערך 5% חומצה אצטית, הרבה פחות מחומצים מערביים) הנע בין גוני שקוף ועד צהוב בהיר. הוא מיוצר מאורז או מ שמרים שעברו תהליך התססה.
החומץ היפני משמש בהכנת מנות שהוא מרכיב בולט בהן. בהחמצת מלפפונים ובמרינדות המשמשות להקטנת ריחם העז של דגים ובשרים.
חומץ אורז מתובל (ביפנית:合わせ酢 "אווסזו"), מיוצר על ידי הוספת סאקה, מלח וסוכר לחומץ. בנוסף, לעיתים נדירות משתמשים במירין לתיבולו. ניתן לייצר את חומץ האורז המתובל באמצעים ביתיים או לרכוש אותו מוכן. משתמשים בו לתיבול אורז מבושל, בהכנת סושי, וברוטב לסלט.
ביפן מייצרים צורה עדינה יותר של חומץ אורז שחור (ביפנית:黒酢 "קארוזו"). הוא נחשב למשקה בריאות, וחברות המייצרות אותו טוענות שהוא מכיל אחוז גבוה של חומצת אמינו ואף מחקרים מדעיים אחרונים גילו בו תכונות נוגדות סרטן. במחקר אין ויוו על חולדות, ובמבחנה במחקר אין ויטרו על תאים סרטניים אנושיים.
קוריאה
חומץ אורז קוריאני או מיצ'ו (הנגולית:미초), עשוי מתערובת של אורז, אורז עשיר בגלוטן או אורז חום. הוא מעורבב עם "נוקוד" (הנגולית:누룩) המשמש כחומר המתחיל את התסיסה.
הילה ויסברג
הילה ויסברג (נולדה ב-27 ביולי 1984) היא עיתונאית, עורכת ומגישת הסכתים ישראלית. היא משמשת כעורכת ההסכתים וכתבת מגזין ותחקירים בעיתון ובאתר "גלובס".
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב ולמדה בתיכון "אליאנס". הייתה כתבת צעירה ב"מעריב לנוער" ובמהלך שירותה הצבאי הייתה כתבת צבאית בעיתון "במחנה". החל מ-2008 ובמשך שבע שנים הייתה עורכת וכתבת בעיתון דה-מרקר. לאורך תקופה זו כתבה כתבות מגזין ותחקיר בנושאי כלכלה וחברה, אי-שוויון, זכויות עובדים, גילנות, בריאות ומדע ופערים מגדריים.
ב-2017 הצטרפה לדסק הכלכלי-חברתי של תאגיד השידור הישראלי "כאן" בראשות שאול אמסטרדמסקי ככתבת כלכלית, והייתה ממייסדי ההסכת הכלכלי של כאן, "חיות כיס". ב"חיות כיס" הגישה סדרת ראיונות בשם "איך הגעתי לכאן", שבה ראיינה נשים בכירות על מסלולי הקריירה שלהן. בין המרואיינות: מנכ"לית משרד המשפטים לשעבר, אמי פלמור ; נשיאת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב לשעבר, פרופ' רבקה כרמי; ושותפה כללית בקרן ההון סיכון JVP, פיונה דרמון. עוד ב"כאן", כתבה על נושאים כלכליים שונים מחיי היום-יום    . כמו כן, הובילה תחקירים בנושאים כלכליים-חברתיים, ובראשם חשיפת הנוהג של בתי חולים לקלוט רופאים צעירים ללא שכר.
ב-2018, הצטרפה לעיתון "גלובס" ככתבת כלכלת בריאות ועבודה. בשנת 2019 ויסברג חשפה כי קופת חולים מאוחדת הסתירה לכאורה גירעון של כחצי מיליארד שקל. כמו כן, ערכה תחקירים על הוועדות להפסקת הריון בישראל, על משבר האופיואידים בעולם ובישראל ועל אפליקציית התשלומים Bit של בנק הפועלים.
בשנת 2021 מונתה לעורכת ההסכתים של גלובס, וכן היא מגישה את הסכת האקטואליה "הצוללת של גלובס", לצד אורי פסובסקי. ההסכת מסביר ומנתח את האירועים הכלכליים. בהסכת התארחו לאורך השנים נגיד בנק ישראל, פרופ' אמיר ירון ; חתן פרס נובל לכלכלה, הפסיכולוג פרופ' דניאל כהנמן ; הממונה על התחרות לשעבר מיכל הלפרין ; יזם ההייטק ומשקיע ההון-סיכון דב מורן ; מנכ"ל משרד האוצר לשעבר, רם בלינקוב ; המשפטנית והפעילה החברתית, ד"ר יופי תירוש ונשיא המכון למדיניות העם היהודי והמומחה למשפט ציבורי, פרופ' ידידיה שטרן.
לויסברג תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ותקשורת מהאוניברסיטה העברית ותואר שני בתקשורת מאוניברסיטת תל אביב. היא נשואה, אם לשניים ומתגוררת ברמת השרון.
Zooropa
Zooropa (זורופה) הוא אלבום האולפן השמיני של להקת הרוק האירית U2. הוא הופק על ידי פלוד, בריאן אינו ודה אדג' ויצא ב-5 ביולי 1993 בחברת איילנד רקורדס. האלבום קיבל השראה מסיבוב ההופעות של הלהקה Zoo TV והוא הרחיב הרבה מהנושאים של טכנולוגיה ורוויית יתר של תקשורת. האלבום היה המשך של ההתנסות של הלהקה עם רוק אלטרנטיבי, מוזיקת דאנס אלקטרונית ואפקטים קוליים אלקטרונים שהופיעו באלבומם הקודם, Achtung Baby, מ-1991.
U2 החלה לכתוב ולהקליט את Zooropa בדבלין בפברואר 1993, במהלך הפסקה של חצי שני בסיבוב ההופעות Zoo TV. האלבום היה אמור להיות בהתחלה מיני-אלבום לקידום החלק Zooropa של סיבוב ההופעות שהתחיל במאי 1993, אבל במהלך ההקלטות הלהקה החליטה להרחיב את המיני אלבום לאלבום שלם. מכיוון שהם היו לחוצים בזמן, U2 כתבו והקליטו את האלבום במהירות, עם שירים שהגיעו ממקורות רבים, כולל שאריות מההקלטות של Achtung Baby. האלבום לא הושלם בזמן עד לחזרה לסיבוב ההופעות, מה שגרם ללהקה לנסוע בין דבלין למקומות ההופעות שלהם במאי כדי להשלים את המיקסינג וההקלטות.
Zooropa קיבל ביקורות טובות מהמבקרים. למרות שאף אחד מהסינגלים שלו - "Numb", "Lemon" ו-"Stay (Faraway, So Close)" - לא הפך ללהיט, האלבום מכר טוב ביציאתו והגיע לעשירייה הראשונה ב-26 מדינות. ב-1994, Zooropa זכה בפרס גראמי לאלבום האלטרנטיבי הטוב ביותר. למרות שהאלבום הצליח ונחשב על ידי עיתונאי מוזיקה כאחד האלבומים היצירתיים ביותר של הלהקה, ללהקה יש רגשות מעורבים בקשר אליו.
רקע
U2 זכתה לביקורות טובות על האלבום Achtung Baby מ-1991 ועל סיבוב ההופעות של האלבום Zoo TV מ-1992. האלבום כלל השפעות של רוק אלטרנטיבי, מוזיקה תעשייתית ומוזיקת דאנס אלקטרונית. סיבוב ההופעות היה אירוע מולטימדיה שהביע סאטירה על טלוויזיה ורוויית היתר של הקהל על ידי ניסיון ליצור עומס חושי על הקהל.
הקלטה והפקה
לאחר ששימש טכנאי קול בהקלטות של Achtung Baby, רובי אדמס הוזמן על ידי U2 לנהל את ערבול הקול בסיבוב ההופעות Zoo TV בינואר 1993. אדמס גם הקליט את פסקול סיבוב ההופעות של הלהקה. בינואר 1993, הלהקה ביקשה ממנו ללקט את ההקלטות האלה וליצור לופים של חלקים מעניינים שהם יוכלו לנגן איתם באולפן. לאחר שאדמס בילה כמה שבועות בליקוט לופים, הלהקה התכנסה באולפני פקטורי בדבלין בפברואר כדי להתחיל ליצור דמואים.
הלהקה שכרה את בריאן אינו ואת העוזר שלו מארק "פלוד" אליס, אשר שניהם עבדו על Achtung Baby, כדי להפיק את האלבום. דניאל לנואה, שותף קבוע של אינו, היה עסוק בקידום אלבום הסולו שלו ולא היה פנוי. אינו עבד במשמרות של שבועיים. הלהקה נתנה לו הרבה פעמים שירים בתהליכים כדי שיטפל בהם ויוסיף להם את האישיות שלו. בהתחלה, ללהקה לא הייתה תוכנית ברורה לאיך שהם רצו להוציא את החומר שהם כתבו. באותו הזמן, קלייטון אמר, "אני לא יודע אם מה שאנחנו עושים פה הוא האלבום הבא של U2 או כמה סקיצות שבעוד שנתיים יהפכו לדמואים לאלבום הבא של U2". דה אדג' רצה ליצור מיני-אלבום מהחומר החדש כדי לקדם את השלב הבא של סיבוב ההופעות, והוא תיאר את מהלך החשיבה שלו כך: "יש לנו קצת זמן חופשי. יש לנו כמה רעיונות מהאלבום האחרון, בואו ניצור מיני-אלבום. אולי ארבעה שירים חדשים כדי לתבל קצת את השלב הבא של סיבוב ההופעות. זה יהיה משהו למעריצים. זה יהיה מגניב."
זמן קצר לאחר שההקלטות התחילו, בונו דחף את הלהקה לעבוד על אלבום מלא. דה אדג' היסס בהתחלה, אבל ראה את ההזדמנות כאתגר להקליט אלבום מהר לפני החזרה לסיבוב ההופעות, ולהוכיח שהלהקה לא התקלקלה מהמותרות של זמן הקלטה ארוך. בנוסף, בונו ומנהל הלהקה פול מקגינס דיברו על האפשרות של הוצאת שני אלבומים קרובים זה לזה מאז התחלת ההקלטות של Achtung Baby. בתחילת מרץ, U2 הגיעו לקונצנזוס על עבודה על אלבום מלא. הלהקה פיצלה את העבודה בין שני אולפנים בו זמנית, אולפני פקטורי ואולפני וינדמיל ליין.
בשל מגבלת הזמן, U2 נאצלו לכתוב ולהקליט את השירים בקצב מהיר יותר. אינו השתמש בלוח מחיק כדי לתת הוראות וסימנים ללהקה בזמן שהם עשו ג'אמינג. פלוד הקליט את החומר, בזמן שאינו עבד עם U2 והצטרף לפלוד בחדר הבקרה. בסוף כל שבוע, אינו ופלוד השוו בין ההערות שלהם וקיבצו את החומרים הטובים ביותר של אותו השבוע בקסטה כדי שהלהקה תקשיב להם. המפיקים ערכו ביחד את החלקים האהובים עליהם של הג'אמינג ואז דיברו על עיבודים מוזיקליים עם הלהקה. חברי U2 הציעו שינויים והוסיפו מילים ומלודיות לפני שהם ביצעו את העיבודים הערוכים. צוות ההפקה התמודד עם בעיות סאונד באולפני פקטורי מכיוון שכל חברי הלהקה הקליטו באותו החדר שבו היה שולחן המיקסינג ובונו הרבה פעמים שר מילים בתהליכים שהיה צורך להחליף אותן. תאי גובו ועץ נבנו כדי להפריד בין הסאונד של חברי הלהקה כמה שהיה אפשר.
השירים הושפעו ממקורות שונים. המלודיה של הבתים של "Stay (Faraway, So Close)" וקטע רקע אינסטרומנטלי שהפך ל-"Numb" היו במקור בהקלטות של Achtung Baby. השירים "Babyface", "Dirty Day", "Lemon" ו-"The Wanderer" נכתבו בזמן ההקלטות של Zooropa. זמר הקאנטרי ג'וני קאש הקליט את המילים של "The Wanderer" במהלך ביקור בדבלין, ולמרות שבונו הקליט את הקול שלו לשיר, הוא העדיף את הגרסה של קאש. בזמן ההקלטות, U2 לא החליטו על סגנון מוזיקלי אחיד, וכתוצאה מכך, הם עבדו על שלוש רשימות שירים פוטנציאליות - אחת של השירים הכי טובים, אחת של "וייבים" ואחת של פסקול. בונו הציע לערוך ביחד את הקטעים הטובים ביותר של השירים ליצירת מונטאז'".
בזמן שהמשך סיבוב ההופעות התקרב, U2 המשיכה לעבוד על האלבום בזמן שהיא ערכה חזרות לסיבוב ההופעות. הזמן שלהם מנע מהם מלעבוד על עיבודים חיים לשירים החדשים. למרות המהירות שבה הם הקליטו, האלבום לא היה מוכן עד שהם חזרו להופיע. בנוסף, פלוד ואינו היו צריכים להתחיל לעבוד על פרויקטים אחרים. דה אדג' זוכר שכולם אמרו ללהקה, "טוב, זה מיני-אלבום. עשיתם עבודה טובה, אבל צריך לעשות הרבה עבודה כדי לסיים כמה מהשירים האלה". עם זאת, הלהקה לא רצתה להקפיא את הפרויקט מכיוון שהם האמינו שהם היו ב"שוונג יצירתי" ושהם יהיו בהלך רוח אחר לגמרי אם הם יחזרו לחומרים בעוד חצי שנה.
הפתרון של הלהקה היה לטוס הלוך ושוב בין דבלין ויעדי ההופעות שלהם במשך עשרה ימים כדי לסיים את ההקלטות והמיקסינג בלילה ובזמן ימים חופשיים. קלייטון אמר שהתהליך היה "הדבר הכי משוגע בערך שאתה יכול לעשות לעצמך", ומולן אמר, "זה היה מטורף, אבל זה היה מטורף טוב, בניגוד למטורף רע". מקגינס אמר אחר כך שהלהקה כמעט החריבה את עצמה בתהליך. פלוד קרא לתקופה "טירוף מוחלט". המהנדסים אימצו גישה של "הופעה חיה" במיקסינג, בהתבסס על חוויות עבר עם לנואה. פלוד היה צריך לעזוב בערך שבוע לפני סוף המיקסינג בגלל התחייבות להפיק את ניין אינץ' ניילז בלוס אנג'לס. הקלטת Zooropa הסתיימה ב-14 במאי 1993.
מוזיקה
עם אסתטיקה מוזיקלית אפילו יותר "אירופאית" מב-Achtung Baby, האלבום Zooropa הוא התרחקות נוספת מהצליל ה"שורשי" של הלהקה בסוף שנות ה-80. כמו שהלהקה אימצה את הטכנולוגיה בסיבוב ההופעות Zoo TV, היא השתמשה בטכנולוגיה כמקור מוזיקלי במידה גדולה יותר ב-Zooropa. האלבום מציג השפעות נוספות מרוק אלטרנטיבי, מוזיקת דאנס אלקטרונית ומוזיקה תעשייתית. הוא יותר מסונתז מהעבודות הקודמות של U2 וכולל אפקטים, לופים וסינתיסייזרים. בנוסף לנגינה של דה אדג' על סינתיסייזרים, בריאן אינו קיבל קרדיט על נגינה בכלי בשישה שירים.
נגינת הגיטרה של דה אדג' ב-Zooropa מציגה שינוי נוסף מהסגנון המסחרי שלו, עם יותר דגש על אפקטים של גיטרה ופחות דגש על קטעי גיטרה. "Daddy's Gonna Pay For Your Crashed Car" המעוות תואר על ידי בונו כ"בלוז תעשייתי". התזמור של השיר האחרון באלבום, "The Wanderer" מורכב בעיקר מבס מסונתז ותואר על ידי הלהקה כ"להקת ההולידיי אין האולטימטיבית מהגיהנום". השיר נבחר כשיר האחרון באלבום כי U2 רצתה לסיים את האלבום עם "בדיחה מוזיקלית".
כמה שירים ב-Zooropa מסמפלים קטעי אודיו. השיר הפותח, "Zooropa" כולל קולאז' רועש של קולות אנושיים לא מובנים מאותות רדיו מ"עולם הפרסום" שמושמעים על גבי אקורדים מסונתזים. בשיר "Numb" יש קולות רקע רועשים שכוללים "קולות מארקייד", ווקמן שמועבר לאחור וילד מהנוער ההיטלראי שמכה בתוף בס בסרט התעמולה ניצחון הרצון מ-1935. השיר "Daddy's Gonna Pay For Your Crashed Car" מתחיל עם קטע של תרועת חצוצרות מ"השירים האהובים על לנין" וסימפולים מהשיר "The City Sleeps" של MC 900 Ft. Jesus.
שני שירים כוללים זמרים ראשיים אחרים - ב-"Numb" דה אדג' הוא הזמר הראשי וב-"The Wanderer" ג'וני קאש הוא הזמר הראשי.
מילים
בונו הוא היחידי שקיבל קרדיט על המילים של שמונה מהשירים. דה אדג' קיבל קרדיט על המילים של השיר "Numb". שניהם חולקים קרדיט על המילים של "Dirty Day". טכנולוגיה היא תמה שכיחה ב-Zooropa, בהשראת החוויות של הלהקה מסיבוב ההופעות Zoo TV.
בשיר "Zooropa" מופיעים סלוגנים מפרסומות כמו "Better by design", "Be all that you can be" ו-"Vorsprung durch technik" ("קדמה דרך טכנולוגיה", סיסמה של אאודי). השיר "Babyface" הוא על אדם שמביע את האהבה האובססיבית שלו לאישה מפורסמת בכך שהוא מעוות את המראה שלה בצילום טלוויזיה. השיר "Lemon" קיבל השראה מסרטון של אימו של בונו בשמלה בצבע לימון והוא מתאר את ניסיונותיו של האדם לשמר זמן בעזרת טכנולוגיה.
בניגוד למילים שמושפעות מטכנולוגיה ברבים מהשירים, בשירים אחרים יש תמות יותר ביתיות. השיר "The First Time" הושפע מהסיפור של הבן האובד, אבל בגרסה הזו, הבן מחליט לא לחזור הביתה. "Dirty Day" נכתב על אדם שעוזב את משפחתו וחוזר אחרי שנים כדי לפגוש את בנו. הרבה מהמילים בשיר נלקחו מדברים שאבא של בונו נהג להגיד, כמו "No blood is thicker than ink" ו-"It won't last kissing time". השיר "Stay (Faraway, So Close)" הוא שיר אהבה לאישה שהתעללו בה.
בונו ביסס את המילים של "The Wanderer" על מגילת קהלת מהברית הישנה. ועיצב את הדמות בשיר על פי המספר של הספר, "המטיף". בשיר, המספר מסתובב בעולם פוסט-אפוקליפטי בחיפוש אחר ניסיון, מנסה את כל ההיבטים של התרבות האנושית ומקווה למצוא משמעות בחיים. בונו תיאר את השיר כ"תרופת נגד למנפיסטו של חוסר הוודאות של Zooropa" והוא מאמין שהוא מציג פתרון אפשרי לחוסר הוודאות המופיע מוקדם יותר באלבום.
אריזה ושם האלבום
עטיפת האלבום עוצבה על ידי Works Associate of Dublin תחת הנהגתו של סטיב אווריל, אשר יצר את רוב עטיפות האלבומים של U2. בריאן ויליאמס היה המעצב הגרפי ויצר את התמונות הדיגיטליות ואת המתווה. בהשראת "תמונות הטלוויזיה האלקטרוניות מאוד בצבעים הרווים שלהן והתסיסה שלהן" מסיבוב ההופעות Zoo TV, חברת Works Associate יצרה "סוג של דגל אלקטרוני" עבור Zooropa. עטיפת האלבום מציגה את מעגל הכוכבים מדגל אירופה עם ציור של "ילד-אסטרו". האיור נוצר על ידי שון מקגרת' והוא עריכה של "גרפיטי של פני תינוק" מאת צ'ארלי ויסקר שהופיע במקור על עטיפת האלבום Achtung Baby. האיור על העטיפה היה אמור לייצג אגדה אורבנית של טייס חלל סובייטי שלכאורה נותר לרחף בחלל במשך שבועות אחרי התפרקות ברית המועצות. ברקע יש מונטאז' של תמונות מטושטשות הדומות לתמונות על העטיפה של Achtung Baby. התמונות כוללות תמונות של פנים ופה של אישה, וגם תמונות של מנהיגים אירופאים, כולל ולדימיר לנין, בניטו מוסוליני וניקולאה צ'אושסקו. התמונות האלה מטושטשות על ידי טקסט סגול מעוות שמורכב משמות שירים שהיו אמורים להיות באלבום והוגשו ל-Works Associate במהלך תהליך העיצוב של העטיפה. עם זאת, רשימת השירים שונתה וכמה מהשירים שלא נכללו באלבום נשארו בטעות על העטיפה. השירים כוללים את "Wake Up Dead Man", "Hold Me, Thrill Me, Kiss Me, Kill Me" ו-"If You Wear That Velvet Dress".
Zooropa נקרא כך על שם חלק מסיבוב ההופעות של Zoo TV שנקרא Zooropa והחל במאי 1993. השם הוא הלחם בסיסים של המילה "זו" (גן חיות, מ-Zoo TV ומהשיר "Zoo Station" מהאלבום Achtung Baby) והמילה "אירופה". בזמן הפקת האלבום, אחד השמות שהוצעו היה Squeaky.
הפצה
האלבום יצא בחברת איילנד רקורדס. U2 השתעשעה עם הרעיון של הוצאת Zooropa כפרויקט אודיו-וידאו אינטראקטיבי במקום בפורמטים פיזיים, אבל תאריך היעד לסיום האלבום מנע זאת מהלהקה. השיווק של האלבום היה אמור להתרכז פחות בסינגלים ויותר באלבום כמקשה אחת.