cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התנקשות
מניע
התנקשות היא גם כלי נפוץ ביותר ביחסים בינלאומיים. במהלך ההיסטוריה שלחו לעיתים מדינות מתנקשים לחיסול מנהיגים פוליטיים, צבאיים ודתיים, הן של מדינות אחרות והן של קבוצות אופוזיציה. לעיתים גם גרמו התנקשויות לפתיחת מלחמות. ההתנקשות ביורש העצר האוסטרי פרנץ פרדיננד הייתה הגורם הרשמי לתחילתה של מלחמת העולם הראשונה, וההתנקשות בשגריר שלמה ארגוב הייתה העילה ליציאת ישראל למבצע שלום הגליל.
דורי בן זאב
אלדורי (דורי) בן זאב (נולד ב-15 במרץ 1949) הוא שדרן, פזמונאי, זמר, שחקן, קומיקאי, מדבב ומחבר פרסומות ישראלי. זוכה פרס לנדאו לאומנויות לשנת 2016.
ביוגרפיה
בן זאב נולד בתל אביב לבתיה, מורה במקצועה, ומרדכי בן זאב. בגיל צעיר עברה משפחתו לחיפה בעקבות הקמתו של התיאטרון העירוני חיפה, שאביו היה בין מייסדיו.
לפני שהתגייס לצה"ל התארח בן זאב במופעים של להקת פיקוד צפון והציג בפני חיילים קטעי הומור שונים. עם גיוסו שירת בתיאטרון צה"ל ובלהקת גייסות השריון. לאחר מכן הועבר לגלי צה"ל, שם היה בתחילה כתב צבאי, אך עד מהרה החל להגיש פינות משעשעות ותוכנית ד"שים שבועית בשם "ממנו אלייך" (בסוף 1970).
סגנון ההגשה המשוחרר של בן זאב היה חריג וחדשני ביחס למה שהיה נהוג אז ברדיו הישראלי - שבו עדיין הייתה נהוגה מסורת של הגשה פורמלית מוקפדת - וכך גם המוזיקה שהשמיע. בן זאב הכריז ששם התוכנית הוא "כלבים רצים חופשי", ונהג לסיים כל תוכנית בשיר "If Dogs Run Free" של בוב דילן. בין היתר, נוסדה בתוכנית זו "פינת פוגי", בה התארחה להקת כוורת, לפני שהיא גובשה באופן רשמי וכשחבריה עדיין שירתו בלהקת הנח"ל. ידידותו עם אהרלה קמינסקי ותמיכתו של בן זאב בלהקת הפלטינה זכו למחווה בקטע "די ג'יי דורי".
בתקופה זו כתב בן זאב שירים ומערכונים, והשתתף בתוכניות כמו "לול", שם השתתף בין השאר באחד מהמערכונים המפורסמים בתוכנית, "חידון התנ"ך". הוא גם ערך מופעי סטנד-אפ, בטרם היה הדבר מקובל בישראל. ב-1970 שיחק במחזמר עיר הגברים. בשנת 1973 גילם תפקידים קטנים בסרטים חגיגה לעיניים והמשכנע בע"מ.
האלבומים הראשונים
אלבומו הראשון של בן זאב היה "הכיוון מערב", שיצא בשנת 1975 בחברת התקליטים "פולידור" וכלל עיבודי ג'אז של אלונה טוראל לשירים אשר הוקלטו במסגרת תוכנית הרדיו של בן זאב, בהפקתו של לואי להב. באלבום נכללו שירים ומחזות קטנים שבן זאב כתב והלחין, ביניהם "הסתובבתי ברחובות", "לא ידעתי", "מידל איסט", "היי ג'רי", "איש חתונה", "אני חולם על הקיץ" ושיר הנושא (של חנוך מרמרי). בהקלטות האלבום השתתפו אמנים רבים, ובהם דני ליטני במפוחית, יצחק קלפטר בגיטרה, מאיר ישראל בכלי הקשה וגידי גוב, שלום חנוך, יהודה עדר, אריאל זילבר ושלישית שוקולד מנטה מסטיק בקולות. האלבום זכה להצלחה גדולה.
אלבומו השני של בן זאב יצא ב-1977 בחברת "התקליט" ונקרא "לימונדה". סגנון האלבום היה מגוון יותר, ונכללו בו שיר הרגאיי "למון טרי" (תעתיק של השם באנגלית "Lemon Tree", ובעברית: "עץ לימון") שכתב והלחין שלום חנוך, וכן עיבודי רוק של מתי כספי לשירים "ואתם רוקדים", "20 ריחות לאורך השדירה" ו"לילה בלי לישון". בן זאב כתב והלחין כמעט את כל השירים באלבום שזכה להצלחה רבה בזכות הלהיטים "ואתם רוקדים" ו"למון טרי". בן זאב הפך בעקבות הוצאת התקליט לאחד מזמרי הרוק הישראלי המפורסמים ביותר, אך קיים רק שלוש הופעות ובחר דווקא להנחות את תוכנית הטלוויזיה "עוד להיט".
בן זאב החל לשתף פעולה עם הזמר יגאל בשן, וכתב לו שירים לאלבומיו "מכת שמש" ו"איתך הלילה" שיצאו ב-1978 ו-1979, ואף השתתף בהפקתם.
באוגוסט 1978 הנחה בן-זאב את פסטיבל הפופ והרוק שהתקיים בנואיבה שבסיני, כתב את מילות שיר הנושא, וביצע את "ננסי ננסי" (עיבוד: רוני וייס) ו"מידל איסט" (עיבוד: אלונה טוראל). בסוף השנה השתתף בן זאב בפסטיבל שירי הילדים מספר 9 עם השיר "התחביב שלי לישון" (מילים: רענן דהרי, לחן: אילן ששון, עיבוד: רוני וייס). בנוסף ביצע והשתתף בשיר "אהבה בשניים" בסרט מיליונר בצרות.
ב-1979 הוציא בן זאב את אלבומו השלישי "אפרוחים" בחברת התקליטים "ישראדיסק". "אפרוחים" היה מורכב משירי ילדים בלבד, וקטעי מעבר משעשעים בעיבודי דיסקו של אורי קריב. בין השירים הבולטים באלבום:"א.ה.ב.ה", "דורי בן זה לא בוני אם", מחרוזת אפרוחים, ו"מה אתה רוצה להיות כשתהיה גדול". עוד באותה שנה ביצע את השיר "עוברים דירה", שכתב והלחין (עיבוד: אלונה טוראל) בפסקול הסרט "דיזנגוף 99", ושר קולות בהקלטת השיר "רק דרך אחת" מתוך אלבום הבכורה של דויד ברוזה.
שנות השמונים
בתחילת שנות השמונים כתב בן זאב מילים לשירים רבים, לו ולאמנים אחרים. בין היתר כתב את "המנקה במלון", "רדיו חזק" ו"עוד ילדה יפה" לתיסלם, "הלילה" ו"שורפת את הלב" לחמסין וכן "אחרי כל הדיבורים" ו"אבא הלך לעבודה" לאפרים שמיר.
ב-1982 לאלבומה של שרי "פסיעה אחת קדימה" כתב את מילות השיר "אני והוא על ענן". באותה שנה השתתף כזמר בתוכנית הטלוויזיה "עמק הנהר האדום", שבה בוצעו בעברית שירי קאנטרי מפורסמים בתרגומים של אהוד מנור ועיבודים של מתי כספי. בן זאב שר בתוכנית שלושה שירים כסולן, ביניהם "ג'ון בריון" (במקור "Big Bad John" של ג'ימי דין) שהפך ללהיט הגדול והמוכר שיצא מהתוכנית, ושר בשניים נוספים עם יתר משתתפי התוכנית.
ב-1985 יצא אלבומו "גנבים", שהכיל את שיר הנושא שכתב והלחין שלום חנוך ואשר הפך ללהיט. בנוסף הכיל האלבום שירים שכתב בן זאב בהלחנתו ועיבודו של נתן כהן, כ"מלון אורחים", "קצב הדוס", "ילד תל אביבי", "אהבה ממבט ראשון", "תחתונים" ו"קבלן".
בדצמבר 1985 השתתף בפסטיבל שירי הילדים מספר 16 עם השיר "לב סוכרייה" שכתב בעצמו ללחן ועיבוד של הנרי ברטר.
ב-1986 השתתף בסרט "הקרב על הוועד" בתפקיד השכן העיוור.
שנות התשעים
בן זאב המשיך לשדר ברדיו, לכתוב ולשיר גם בשנות ה-90. הוא שר בשירם של נוער שוליים "ים לבן", וכתב ליגאל בשן, לדני בסן ועוד.
בשנת 1991 יצא אלבומו החמישי של בן זאב, "חניה פרטית". את האלבום הפיק עופר מאירי, שגם הלחין בו, בין היתר, את "חניה", "פגישה מקרית" ו"היי שלום". בהלחנת האלבום השתתפו גם שלומי ברכה שהלחין את "העיר הזאת" למילים של יעקב רוטבליט, משה לוי ומאיר ישראל. להיטי האלבום היו "סוף שבוע בכפר" שכתב והלחין מאיר אריאל, "לאה גנוב" שכתב והלחין שלום חנוך ו"שיר הבלבול" שכתב בן זאב והלחין משה לוי, וגרסתו המקורית הייתה קצרה יותר והופיעה בפרסומת למוצרי חלב.
ב-1994 יצאה גרסת התקליטור לאלבומו הראשון של בן זאב "הכיוון מערב". בהמשך השנה הוציאה חברת "הד ארצי" לבן זאב אוסף ראשון עם מיטב להיטיו. אלבום האוסף הוא התקליטור השני בו הופיעו שירי אלבומו הראשון והיחיד שכלל שירים מאלבומיו "לימונדה" ו"גנבים".
באותה תקופה דיבב בן זאב את דמותו של "הוגו" בערוץ הילדים.
בסוף שנות התשעים שידר בן זאב בתחנת הרדיו 88FM את התוכנית "טרמפ". בקיץ 1991 הגיש בטלוויזיה החינוכית את התוכנית "דגי דיגיטלי".
בתחילת שידורי ערוץ 2, הגיש את תוכנית הטלוויזיה "דורי באוויר".
שנות האלפיים
בשנת 2004 החל בן זאב להופיע יחד עם הלשונאי רוביק רוזנטל במופע "אין עלייך אחותי", העוסק בעברית העכשווית, ומשלב מונולוגים ודיאלוגים, קטעי סטנד-אפ ושירים, בליווי הפסנתרן תומר מזמר. בשנת 2006 גילם את גושגיצה בסדרה "האלופה".
בשנת 2007 החל לשדר בתחנת הרדיו 99 תוכנית בוקר יומית בשם "טרמפ". בשנת 2009, דיבב בן זאב את קולו של ביאליק בסדרת האנימציה הישראלית "סלב'ס". באותה שנה שיחק בסרט "ג'וליה מיה".
בשנת 2010 הוציא בן זאב אלבום מקורי ראשון מאז "חניה פרטית", בשם "מתחת לכובע".
בשנת 2011 הוציא בן זאב את השיר "נערה ברוטשילד" שנכתב בעקבות המחאה החברתית, בשנת 2012 הוציא את השיר "קח כדור", שמבוסס על פרשת הכדורים הפסיכיאטריים שבתוכנית "האח הגדול".
בשנת 2016 הוציא את השיר "רעש במנוע" שנכתב על ידי מאיר אריאל.
החל מפברואר 2012 מגיש בן זאב את תוכנית הרדיו "בן זאב לסוף שבוע" בתחנת הרדיו 88FM בימי שישי בצהרים, בתוכנית זו מנוגנת לרוב מוזיקה קלה מהארץ ומהעולם והיא מלווה בסגנונו הייחודי של בן זאב, המשלב קטעי קישור משעשעים ושימוש חוזר בביטוי "היי ידידיי", המזוהה איתו.
בשנת 2014 הגיש בן זאב, לצד שני נחשוני, את תוכנית הבוקר של "רשת", "רגע לפני העולם הבוקר", ששודרה לפני "העולם הבוקר".
בעבר הרצה בבית הספר לתקשורת של אוניברסיטת אריאל. משנת 2000 מלמד בן זאב באקדמית של ת"א-יפו סדנת רדיו בשם "יצירתיות ברדיו" ובבית הספר למקצועות הרדיו "בלה-בלה". משנת 2014 הוא מלמד ומביים באקדמיה לאמנויות המופע, תל אביב.
בשנת 2016 זכה בן זאב בפרס לנדאו לאומנויות. בשנה זו התארח וביים בן זאב את אלבומו של ישראל כסיף "ילד תוף - אופרת רוק".
סיגמא-אדיטיביות
במתמטיקה, פונקציה ממשית \mu המוגדרת על משפחה (סגורה לאיחוד בן-מניה) של תת-קבוצות של קבוצה A היא אדיטיבית אם לכל שתי קבוצות זרות A,B\, במשפחה מתקיים ; וסיגמא-אדיטיבית אם לכל סדרה של קבוצות זרות מתקיים.
דורי בן זאב
משפחתו
אחותו - היא הפזמונאית חמוטל בן זאב, ואחיו - הוא השחקן ערן בן זאב.
סיגמא-אדיטיביות
כל פונקציה סיגמא-אדיטיבית היא בפרט אדיטיבית, אבל ההפך אינו נכון. למשל, אם F על-מסנן לא עיקרי על המספרים הטבעיים, הפונקציה המתאימה ל-A את הערך 1 אם A שייכת ל-F ו-0 אחרת היא אדיטיבית, אבל לא סיגמא-אדיטיבית.
שירים על מות ילדים
שירים על מות ילדים (בגרמנית: Kindertotenlieder) הוא מחזור שירים לקול ותזמורת מאת גוסטב מאהלר. מילות השירים הן פואמות מאת פרידריך ריקרט.
רקע
ה"שירים על מות ילדים" היו במקורם קבוצה של 428 פואמות, שריקרט כתב בשנים 1833–1834 בתגובה למחלת השנית ומותם של ילדיו. פרופסור קארן פיינטר תיארה את הפואמות במילים אלה: "428 הפואמות של ריקרט על מות ילדים היו לתעוד יחיד במינו, כמעט טרוף-דעת, של המאמץ הפסיכולוגי להתמודד עם אובדן כזה. שוב ושוב, בווריאציות חדשות ומשתנות, שואפות הפואמות של ריקרט להחייאה פיוטית של הילדים, מוטעמת בהתפרצויות מיוסרות. אבל מעל לכל מציגות הפואמות כניעה שקטה לגורל ולעולם שליו של נחמה." הפואמות האלה לא נועדו לפרסום.
מאהלר בחר חמש מן הפואמות של ריקרט ללידר, שהלחין בין 1901 ל-1904. השירים כתובים בניב הרומנטי המאוחר של מאהלר ומשקפים, כמו הטקסטים, מזיגה של רגשות מעורבים: ייסורים, ניסיון הכחשה המדמה את שיבת הילדים לחיים, השלמה. השיר האחרון מסתיים בסולם מז'ור ובהלך נפש של התעלות.
מחזור השירים נוקב פי כמה עקב הידיעה כי ארבע שנים לאחר כתיבתו, איבד מאהלר את בתו, מריה, בת ארבע, במחלת השנית. הוא כתב אל גידו אדלר: "הצבתי את עצמי במצב של אובדן ילדתי שלי. לאחר שאיבדתי את בתי באמת ובתמים, לא הייתי יכול עוד לכתוב את השירים הללו."
תזמור
היצירה כתובה לזמר סולן (גובה התווים מתאים לשירת בריטון או מצו סופרן) ולתזמורת בהרכב הבא:
ביצוע הבכורה של ה"שירים על מות ילדים" התקיים בווינה ב-29 בינואר 1905. עם פרידריך ויידמאן כסולן ומאהלר כמנצח.
ביצוע היצירה נמשך כ-25 דקות.
מוזיקה
אחת מההקלטות הנודעות ליצירה היא של זמר הבריטון דיטריך פישר-דיסקאו עם התזמורת הפילהרמונית של ברלין בניצוחו של רודולף קמפה. ההקלטה היא מ-20–21 ביוני 1955.
סיודאד דה לה פאס
סיודאד דה לה פאס (בספרדית: Ciudad de La Paz), לשעבר אויילה (בספרדית: Oyala), היא עיר שמשמשת כבירת הפרובינציה ג'יבלו  שבגינאה המשוונית. העיר צפויה להחליף את מלאבו כבירת גינאה המשוונית.
גאוגרפיה
סיודאד דה לה פאס נמצאת ליד נהר בניטו. בנוסף, היא נמצאת כ-323 ק"מ ממלאבו, שאינה נמצאת על החלק היבשתי של אפריקה אלא על האי ביוקו.
ולפרונס
ולפרונס (שם מדעי: Velafrons) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת ההדרוזאוריים אשר חי באזור מקסיקו של ימינו שחי לקראת סוף תקופת הקרטיקון בקמפן לפני 72 מיליון שנה. פירוש שמו הוא: "מצח מכוסה" בשל הבליטה שהייתה שעל מצחו.
המאובנים של דינוזאור זה התגלו בתצורות סרו דל פואבלו שבקואווילה, מקסיקו. הממצאים כללו בעיקר גולגולת רחבה בעלת בליטה מוגבהת בדומה ללאמבאוזאורוס ושלד חלקי. סוג זה קיבל את שמו ב-2007. הוא כלל מין אחד - Velafrons coahuilensis.
דינוזאור זה היה צמחוני בעל שיניים דומות לאלה של פרה שנועדו ללעוס את הצמחייה ביעילות. צורת הגולגולת שלו דמתה לזו של היפקרוזאורוס או של קוריתוזאורוס צעיר, אשר גם להם בליטה חלולה הבולטת מעצם המצח וכנראה ששימשה להפקת קולות. אורך גופו של הצעיר הגיע ל-7.6 מטר. פרטים בוגרים הגיעו כנראה לאורך 8 עד 10 מטרים. ייתכן מאוד שחי בעדרים.
מגדל מנהטן
מגדל מנהטן הוא מגדל מגורים הנמצא בפארק צמרת בצפון תל אביב. הוא אוכלס בתחילת שנת 2010.
מאפיינים
שטח המגרש עליו ניצב המבנה הוא 5.5 דונם והוא נרכש תמורת סכום של 29 מיליון דולר. המבנה מתנשא לגובה של 142.17 מטרים ובו 40 קומות. מתחת למבנה נחפרו שלוש קומות המיועדות לחניה. במגדל ישנן 177 יחידות דיור, וכן בריכת שחייה, חדר כושר ומתחם ספא. כ-150 מהדירות נמכרו עוד בטרם החלה הקמת הבניין. המגדל תוכנן על ידי משרד יסקי מור סיון אדריכלים. בשנת 2010 צולמה ושודרה הסדרה "אחד העם 101", שבחלקה צולמו פרקים בדירה בקומה ה-32 של הבניין.
מגפת הקורונה בסודאן
ערך זה מתעד את ההשפעות של מגפת הקורונה בסודאן, וייתכן שלא יכלול את כל התגובות והמדדים העיקריים העכשוויים.
ציר זמן
ב-13 במרץ 2020 דיווחה סודאן על מקרה המוות הראשון בשטחה. המוות אירע יום קודם לכן, והאדם שמת נדבק במחלה לאחר שביקר באיחוד האמירויות הערביות בשבוע הראשון של מרץ. סודאן הפסיקה לאשר כניסה לתיירים משמונה מדינות, בהן שכנתה מצרים ואיטליה, מחשש להדבקה המונית.
בארתולומיאו רוברטס
בארתולומיאו רוברטס (באנגלית: Bartholomew Roberts; 17 במאי 1682 - 10 בפברואר 1722) שנודע בשמו "רוברטס השחור" או "בארט השחור" היה מהידועים והנועזים בשודדי הים הקאריביים במאה ה-18.
ביוגרפיה
ברתולומיאו רוברטס נולד בשם ג'ון רוברטס בבריטניה, בעיירה הוולשית Casnewydd-Bach, סמוך לעיר פישגארד.
רוברטס שימש כנווט של ספינת עבדים בשם "נסיכת לונדון" שפעלה על הקו בין אפריקה המערבית למרכז אמריקה.
למרות איומים להורגו הוא סירב להצטרף לשודדים, והם צרפו אותו לצוותם בעל כורחו משום הידע החיוני שלו בניווט. הוא התנכר לחבריו לספינה, התנזר לחלוטין מאלכוהול, ושמר את מנהגי הדת הנוצרית.
רוברטס הופך לשודד ים
כעבור כחודש נהרג האוול דייוויס במארב על האי פרינסיפה הסמוך לחופי מערב אפריקה. אנשי הצוות הציעו לו את הפיקוד על הספינה. הוא סירב בתחילה, אך בהמשך התרצה והסכים. בעת הזו היה רוברטס בן 37. כדי לרכוש את אמונם של השודדים הורה על מסע נקמה אכזרי באנשי פרינסיפה שהרגו את דייוויס. לאחר מכן שכנע את צוות השודדים להפליג לאיים הקאריביים, שם נמצאים האוצרות הגדולים באמת. הוא הפליג לדרום אמריקה, וממנה צפונה לאורך חופי ברזיל, כשהוא שודד וממיט חורבן והרס בדרכו.
מושלי ברבדוס ומרטיניק הקימו צי שכירים, כדי לחסל את האיום החדש. רוברטס, ששמע על כך, הכריז על נקמה בשני המושלים. הוא החל רודף אותם. באפריל 1721 נודע לו שמושל מרטיניק נמצא על משחתת צרפתית, ספינת מלחמה מצוידת ב-23 תותחי 8 ק"ג ועוד 9 מסתובבים, וצוות גדול מאוד.
כנגד כל הסיכויים התקרב רוברטס אל הספינה במסווה של ספינת סוחר תמימה. אנשיו השתלטו על הספינה ותלו את מושל מרטיניק על תורן ספינתו שלו.
רוברטס השחור הפך לשודד שנוא כל כך עד שמושלי כל המושבות הכריזו עליו מלחמת חרמה.
הוא ברח לכף לופז במערב אפריקה, ועגן שם ב-10 בפברואר 1722. ערב קודם לכן שדד את אוניית הסוחר "נפטון" שהובילה אלכוהול, ואנשיו השתכרו כולם.
אוניית הקרב הבריטית "סנונית" פתחה באש תותחים על ספינתו. רוברטס נפגע מפגז, וגופתו הושלכה לים כדי שלא תיפול בידי האויב, כפי שביקש טרם מותו. יתר צוותו נכנע, ונשבה על ידי הבריטים.
היקף פעילותו
רוברטס הוא מגדולי שודדי הים. בארבע שנות פעילותו שדד 456 ספינות. שחור הזקן, לשם השוואה, שדד 23 ספינות ב-15 חודשים, ואן בוני שדדה פחות מ-20 ספינות.
אזכור לברתולומיאו מופיע באנימה "וואן פיס", בדמות בשם ברתולומיאו קומה שהיה חלק מצבא המהפכנים בעבר.
אגם טה אנאו
אגם טה אנאו (אנגלית: Te Anau) הוא האגם הגדול ביותר באי הדרומי של ניו זילנד והאגם השני בגודלו במדינה. האגם נמצא בחלקו הדרום מערבי של האי הדרומי, בתחומי הפארק הלאומי פיורדלנד ומכסה שטח של 344 ק"מ רבוע. האגם קרוי על שמן של מערות טה אנא-או (Te Ana-au) הנמצאות לחופו המערבי של האגם ומשמעות שמן בשפה המאורית היא - "מערת המים המתערבלים".
העיירה טה אנאו הקרויה על שם האגם שוכנת לחופו של האגם, בפינה הדרום מזרחית, ופרט אליה אין בסביבתו של האגם נקודות יישוב גדולות.
פיטר קויוטי
פיטר קויוטי (באנגלית: Peter Coyote; נולד ב-10 באוקטובר 1941) הוא שחקן קולנוע יהודי-אמריקאי. נודע בעיקר בזכות משחקו בסרט "אי.טי. - חבר מכוכב אחר".
קריירה
בין השנים 1975–1983, עבד קויטי במועצה לאומנויות בקליפורניה. ב-1978, חזר לשחק והופיע במחזות בסן פרנסיסקו. ב-1983 כיכב בסרט "שנותי היפות בקרוס קריק" בבימויו של מרטין ריט לצידה של השחקנית מרי סטינבורגן. ב- 1985 שיחק בסרט "להב משונן" לצידה של גלן קלוז. בשנת 1988 כיכב לצד ג'ניפר ג'ייסון לי במותחן "לב של חצות".
בשנת 1992, שיחק בסרט "ירח מר" לצידו של יו גרנט את דמותו של אוסקר. בשנת 1995 שיחק בסרט "ולנטינו לאור ירח" לצד וופי גולדברג, ובנוסף, שיחק במיני-סדרת הדרמה התקופתית "בנות הבאפלו" ברשת CBS, בתפקיד של באפלו ביל, לצידן של אנג'ליקה יוסטון ומלאני גריפית'. בשנת 1998 שיחק במותחן הפסיכולוגי של בארי לוינסון "ספרה" לצד דסטין הופמן. בשנת 1999 שיחק בסרטו של סידני פולאק "אהבה מקרית" לצד האריסון פורד.
בשנת 2000, שיחק בסרט "ארין ברוקוביץ'" בכיכובה של ג'וליה רוברטס. בשנת 2003 השתתף בקומדיה "נקמת הפטיש העברי" בכיכובו של אדם גולדברג. בשנת 2004 השתתף במותחן "לכודים בצל הפחד" בכיכובו של מת'יו דייוויס. ב-2005 גילם את המפקח וירג'יל וובסטר בסדרת הדרמה "עבודה מבפנים" ברשת FOX, ושיחק את דמותו של מייק בסדרה "חוק וסדר: משפט וצדק". ב-2006, שיחק בסדרה "אחים ואחיות" את דמותו של מארק אוגוסט. בשנת 2008 שיחק בקומדיה "5 דולר ליום" בכיכובה של שרון סטון.
בשנת 2010 שיחק בסרט הניסיוני המקסיקני "זה לא סרט" לצד אדי גטהאגי.
ב-2014 שיחק בסרט הצרפתי "מחיר התהילה", לצדה של נאדין לבקי. במהלך 2015-2014 שיחק בתפקיד אורח בארבעה פרקים בסדרה "תפיסה" של רשת TNT.
בשנת 2017 השתתף קויוטי כקריין בסדרה ההיסטורית דוקומנטרית ׳מלחמת וייטנאם׳. שיחק גם את הדמות הראשית במיני-סדרה הקנדית "היעלמות" בתור הנרי סאליבן. ב-2018 שיחק בסרט "החיוך האטרוסקי".
בשנת 2020 שיחק במיני-סדרת הטלוויזיה "חוק קומי" של רשת שואוטיים, שמבוססת על הספר של ג'יימס קומי מ-2018.
Xbox
Xbox היא קונסולת המשחקים הראשונה של מיקרוסופט אשר יצאה לשוק ב-15 בנובמבר 2001 בארצות הברית. בתערוכת E3 2005 הכריזה מיקרוסופט על ממשיכת דרכה של ה-Xbox המקורית, ה-Xbox 360, אשר הושקה ב-22 בנובמבר 2005.
בין משחקיה המובילים של הקונסולה: סדרת Halo, משחק המכות Dead Or Alive, סדרת משחקי המרוצים Project Gotham ומשחק היריות ההומוריסטי Conker: Live and Reload.
היסטוריה
קונסולת המשחקים מבוססת למעשה על מחשב אישי רגיל עם חומרה של מחשב אישי מודרני, מערכת הפעלה Windows בגרסה מיוחדת לקונסולה, ודיסק קשיח מובנה, וכן אפשרות לחיבור מקלדת ועכבר (מודל שבהמשך אומץ על ידי קונסולת פלייסטיישן 3 של סוני וכן קונסולות ההמשך שלה), פועל יוצא של רצון החברה המפתחת להגיע לשוק מוקדם ככל האפשר. על החלטה זו שילמה מיקרוסופט במחיר ייצור גבוה במיוחד והפסדים כבדים בשנים הראשונות. עם זאת, מטרת החברה הושגה במלואה: החברה הפכה לשם-דבר בתחום קונסולות המשחק, והצליחה אף להוריד את חברת נינטנדו הוותיקה (עם מכשיר ה"גיימקיוב"), ולהגיע את המקום השני בשוק הקונסולות העולמי, אחרי מכשיר הפלייסטיישן 2 של חברת סוני.
למרות החומרה החזקה של מכשירי ה-Xbox, הגרסה המקורית שהושקה ב-2001 מכרה כ-24 מיליון מכשירים בכל העולם בלבד ביחס למתחרה פלייסטיישן 2 של חברת סוני, שמכרה מעל 150 מיליון קונסולות. בשל כך החליטה מיקרוסופט ב-2005 להקדים את מתחרותיה ביצירת מכשיר הדור הבא, ולהשיק את קונסולת ההמשך שלה, ה-Xbox 360.
ב-15 באפריל 2010 נסגרו שרתי ה-Xbox Live בקונסולה.
חומרה
ה-Xbox המקורי מכיל בתוכו:
קנו (אורגון)
קנו (באנגלית: Keno) הוא יישוב לצורכי מפקד אוכלוסין בדרום מחוז קלאמת שבדרום אורגון בארצות הברית. קנו שוכנת בגובה 1,252 מטרים מעל גובה פני הים, דרומית-מערבית לקלאמת פולס על הנהר קלאמת סמוך ל של אורגון. האוכלוסייה הייתה 1,980 תושבים במפקד האוכלוסין של 2020.
העיירה קנו קרויה כביכול על שם כלב הראשון של מנהל הדואר. היא נקראה בעבר ויטלס פרי (Whittles Ferry) ופלוונה (Plevna). סניף הדואר בקנו הוקם בשנת 1887.
שמות חיצוניים לדמויות אנונימיות במקרא
דמויות מקראיות רבות מופיעות במקרא עצמו, ללא ציון שמן. המדרש או מסורות שונות באים לעיתים להשלמת החסר, ומספקים שמות (ואף מידע נוסף) לדמויות חסרות השם. ערך זה מציג שמות מקובלים ומסורתיים לדמויות מקראיות, רובן נשים, שבמקור שמן לא מוזכר.
המקורות לשמות מגוונים, וביניהם:
מפרשי המקרא במסורת נתנו טעמים שונים לאי-הזכרת השמות. כך למשל, הגמרא מתייחסת לכך שאמותיהן של אברהם, דוד המלך, שמשון ונשים אחרות אינן מוזכרות במקרא. הגמרא גם מבארת כי היא נדרשת לפרט את שמותיהן משתי סיבות: "לפי שאמותן של יצחק ויעקב הוזכרו, צריכין אנו לידע שם אם אברהם...", וכן על מנת להוכיח לאפיקורוסים (מי שאינם מאמינים בתורה שבעל פה) שהתורה שבעל פה נכונה ואמיתית, שכן האפיקורוסים מאמינים בנכונותם של שמות אלו, על אף שהם אינם כתובים בשום מקום אלא עברו מדור לדור בעל פה.
לעיתים נתנו חכמי המדרש שמות המבטאים תכונה מסוימת אצל הדמות, ולא בהכרח התכוונו שכך שמו.
אחוז
אחוז הוא דרך להביע גודל יחסי של דבר מה, כמספר ממשי בצירוף הסימן "%" מימין לו. אחוז אחד הוא מאית השלם - 1/100, והשלם (1) הוא "מאה אחוז".
באמצעות האחוז ניתן לבטא חלק מהשלם כמספר ממשי כלשהו, בין 0 לבין 100 אחוזים (למשל: חצי מהשלם הם 50%). עם זאת, מספר באחוזים יכול להיות גדול מ-100. למשל, 200% ממספר הם כפליים המספר האמור. זוהי למעשה הוספה של 100%, בעוד שהוספה של 200% תניב מספר הגדול פי שלושה מהערך המקורי. כך ניתן לראות את הקשר בין עלייה באחוזים לעלייה בהכפלה.
התו המסמל אחוז, "%", הוא סימון מעוצב של שני אפסים. הוא התפתח מסמל דומה שכלל קו מאוזן במקום זה האלכסוני (1650 לערך).
בשפה העברית
למשל, הביטוי
הוא למעשה דרך לומר:
או:
בשפה הלועזית
המילה הלועזית ל"אחוז", "Percent", היא הלחם בסיסים של המילים Per (=לכל) ו-Cent (=מאה). הסיבה לכך היא שכך מחשבים את האחוזים. לדוגמה: נאמר ואנחנו רוצים לקבל עשרים וחמישה תפוזים לכל מאה (Per Cent) תפוזים, נקבל עשרים וחמישה תפוזים לכל מאה תפוזים, חמישים תפוזים לכל מאתיים תפוזים, מאה תפוזים לכל ארבע-מאות תפוזים וכן הלאה - כולם מהווים 25% מהכלל.
בלבול כתוצאה משימוש באחוזים
שימוש באחוזים יכול להוביל לבלבול, בעיקר עקב שימוש לא עקבי או חוסר הבנה באריתמטיקה בסיסית.
שינויים
בשל שימוש לא עקבי, לא תמיד ברור מההקשר למה מתייחסים האחוזים. כשמדברים על "עליה של 10%" או "ירידה של 10%" של מדד כלשהו, הפירוש הרגיל הוא ביחס לערך ההתחלתי של אותו מדד. למשל, עליה של 10% במחירו של פריט שעלה בתחילה 100 ש"ח, היא עליה של 10 ש"ח, המניבה מחיר חדש של 110 ש"ח.
במקרה של שערי ריבית מקובל להשתמש באחוזים באופן שונה: נניח שערך הריבית ההתחלתי נקוב באחוזים, למשל 20%. נניח שהריבית עולה ל-30%. ניתן לתאר זאת כעליה של 50%, על ידי מדידת העלייה ביחס לערך המקורי של הריבית. אולם בפועל, אנשים רבים יאמרו כי "הריבית עלתה ב-10%", כשכוונתם ל-10% מתוך ה-100% המקוריים, בנוסף ל-20% הראשונים של הריבית (מה שנותן סך של 30%). כדי להימנע מבלבול זה, משתמשים לעיתים במונח נקודות אחוז (בראשי תיבות: נ"א). כך, בדוגמה הקודמת ניתן לומר כי "הריבית עלתה ב-10 נקודות אחוז", ולא יהיה כל כפל משמעות – ברור שהריבית החדשה היא 30%. משתמשים גם במונח נקודות בסיס (בראשי תיבות: נ"ב), כשכל נקודת בסיס היא מאית של נקודת אחוז. לפיכך, הריבית לעיל עלתה ב-1,000 נקודות בסיס.
ביטול הדדי
טעות נפוצה, כשמשתמשים באחוזים, היא ההנחה שעליה באחוזים, ולאחריה ירידה באותו מספר אחוזים, מובילים לביטול הדדי (כלומר הירידה מבטלת את העלייה). למעשה, זה אינו המצב. למשל, עליה של 50% מ-100 נותנת 50+100, דהיינו 150. ירידה של 50% מ-150 נותנת 150-75, דהיינו 75. באופן כללי, התוצאה המתקבלת היא:
[\ x - מסמל אחוזים] כלומר הירידה הכוללת היא פרופורציונית לריבוע השינוי באחוזים.
עם זאת, כדאי לשים לב שאין חשיבות לסדר שבו מתבצעים השינויים. למשל, בדוגמה שלעיל העלאה ואחריה הורדה הובילה לסכום סופי של 75. לעומת זאת, הורדה של 50% מ-100 נותנת 50, והעלאה של 50% ל-50 נותנת 75. הדבר אינו מקרי ומתקיים תמיד (וניתן לראות זאת מהנוסחה לעיל).
כך למשל, מחזיקי מניות "דוט קום" גילו שגם אם מניה ירדה ב-99% מערכה, היא עדיין יכולה לרדת 99% נוספים. באופן דומה, אם מניה עלתה במאות אחוזים, עדיין, ערכה יהיה אפס אם היא תרד ב-100%.
25% תוספת חינם
כאשר כתוב על מוצר כי מקבלים, כאשר קונים אותו, 25% נוספים חינם, אין הדבר שקול להנחה של 25%. הלקוח מקבל 25% נוספים של מוצר על כמות המוצר שהתכוון לקנות מלכתחילה. כלומר, הלקוח רוכש חמישה רבעים מן המוצר שהתכוון לרכוש, אך משלם רק עבור מוצר אחד. בפועל ההנחה היא של 20%, כאשר כמובן נותרת פתוחה השאלה האם הלקוח זקוק לכל המוצר הנוסף.
התווים יכובדו ב-90% מערכם
רשתות מזון גדולות מצהירות לעיתים קרובות כי הן מכבדות תווי קנייה לפי 90% מערכם בלבד. אם נניח כי הלקוח רכש את התווים ב 85.5% משווים הנקוב, הרי שהלקוח שילם 85.5 שקלים על כל 90 שקלים מוצר שהוא מקבל. אחוז ההנחה בפועל הוא 4.5/90 *100, כלומר 5%.
ההגייה בעברית
ההגייה בעברית של האחוזים נהגית באופן הבא: 1% יאמר: אחוז אחד, ואילו 2% יאמרו: שני אחוזים. 3%: שלושה (ולא שלוש) אחוזים, היות שהמילה "אחוז" היא בזכר. כמו כן, שברים של האחוזים יאמרו לאחר המילה עצמה. לדוגמה: 14.5%: ארבעה-עשר אחוז וחצי, כך גם עם שאר השברים.
המילה "אחוז" מתייחסת רק לכמות אחוזים, ולא כהתייחסות כללית ליחס בין מספרים, עבורה משתמשים במילה "שיעור". כך, אין לומר: "אחוז הנושרים מבתי הספר עלה בשנה האחרונה"; יש לומר: "שיעור הנושרים מבתי הספר עלה בשנה האחרונה".
לובנה אזאבל
לובנה אַזַאבַּל (בצרפתית: Lubna Azabal; נולדה ב-15 באוגוסט 1973) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה בלגית, זוכת פרס ג'יני ושלושה פרסי מגריט (האוסקר הבלגי).
ביוגרפיה
אזאבל נולדה בבריסל שבבלגיה לאב מרוקאי ולאם ספרדייה. בתום לימודיה ב-Conservatoire royal of Brussels החלה את דרכה כשחקנית תיאטרון. ב-1998 החלה לשחק בסרטים קצרים, ביניהם הסרט "J'adore le cinéma". בשנת 1999 שיחקה בתפקיד הקולנועי הראשון שלה, בקופרודוקציה תוניסאית-צרפתית בשם "Les Siestes Grenadine", מאת הבמאי מחמוד בן מחמוד.
ב-2001 שיחקה אזאבל בסרטו של הבמאי הצרפתי המוערך אנדרי טשינה, בסרט "Loin" (שפירושו: רחוק), שהיה מועמד לפרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה. כן שיחקה בסרטו של מיכאל דביל "Almost Peaceful", שהיה גם הוא מועמד לפרס "אריה הזהב". בשנת 2002 שיחקה בסרט "אראם" של הבמאי רוברט קשישיאן, סרט זה זכה בפסטיבל מינכן והכניס את אזאבל לרשימת השחקניות הצעירות המבטיחות באירופה. בשנת 2003 שיחקה בסרטו של נביל אייאש, "A Minute of Sun Less", ובשנת 2004 בסרט "ויוה אלג'ריה", שהיה מועמד לפרס בפסטיבל סלוניקי. ב-2004 שיחקה בסרטו של הבמאי טוני גטליף, "הגולים", שזכה בפסטיבל קאן בפרס הבמאי הטוב ביותר.
אזאבל נודעה בעיקר עבור משחקה בסרט "גן עדן עכשיו" של הבמאי הפלסטיני האני אבו אסעד ב-2005, סרט שהיה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הזר, וזכה בפרס גלובוס הזהב. ב-2007 שיחקה בסרט הישראלי "זרים" של ארז תדמור וגיא נתיב, שהשתתף בפסטיבל סאנדנס ובפסטיבל טרייבקה. על תפקידה בסרט "זרים" זכתה אזאבל בפרס השחקנית המבטיחה בפסטיבל ירושלים לשנת 2007. באותה שנה גם שיחקה בסרט "24 בארים", של הבמאי ג'ליל לספרט, ובתפקיד אורח בסרט האקשן של הבמאי רידלי סקוט, "גוף השקרים". בשנת 2011 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט הדרמה הקנדי "האישה ששרה", עליו זכתה אזאבל בפרס ג'יני לשחקנית הראשית טובה ביותר. בהמשך השנה כיכבה לצד בן פוסטר הסרט הדרמה האמריקאי "Here".
אזאבל הופיעה בתפקיד מרכזי בסדרת הטלוויזיה "The Honourable Woman", המתרחשת בלונדון, ירושלים ועזה.
בשנת 2016 גילמה את דמותה של ליזבת' בסדרת הטלוויזיה הצרפתית "טרפליום" של ערוץ Arte.
בשנת 2018 שיחקה בסרט הקולנוע הישראלי "תל אביב על האש" בבימוי סאמח זועבי. שיחקה גם בסרט המקראי בהפקה אמריקאית-בריטית "מריה מגדלנה" בכיכובה של רוני מארה. שיחקה גם בתפקיד הראשי בסרט "סופיה", של הבמאית מריאם באנמ'ברק-אלויסי והתארחה בסדרת הטלוויזיה הצרפתית-בלגית-גרמנית "נהרות הארגמן".
בשנת 2022 כיכבה לצדו של סאלח בכרי בסרט הדרמה המרוקאי "הכפתן הכחול" (אנ'), בבימויה של מרים טוזאני (אנ'), על פי תסריט מאת נביל עיוש.
ג'ורג' אלן ראסל
ג'ורג' אלן ראסל (באנגלית: George Allen Russell; 23 ביוני 1923 - 27 ביולי 2009) היה תאורטיקן של ג'אז, מלחין ופסנתרן אמריקאי.
ביוגרפיה
ראסל נולד בסינסינטי שבאוהיו. את דרכו המוזיקלית החל ראסל כמתופף בהרכב של הסקסופוניסט בני קרטר. בהמשך עזב ראסל את ההרכב והתרכז בהלחנה. בשנים 1945–1946 סבל ראסל משחפת והיה מאושפז במשך 16 חודשים. באותה תקופה החל לפתח את הבסיס לתאוריית ההרמוניות הטונאליות שלו. ב־1947 חיבר ראסל לדיזי גילספי את 'Cubano Be, Cubano Bop', קטע ג'אז ששילב מוזיקה לטינית. ראסל גם שילב ג'אז עם מוזיקה קלאסית. בראשית שנות החמישים פרסם ראסל את ספרו 'התפיסה הלידית־כרומטית של הארגון הטונאלי' ('The Lydian Chromatic Concept of Tonal Organization'), שהניח את היסודות לג'אז המודלי.
ראסל שימש כראש החוג למוזיקה באוניברסיטת אינדיאנה. בשנת 1960 הקליט ראסל את התקליט 'At The Five Spots', יחד עם שישיית סטודנטים. שני קטעים בדיסק כתבה הסטודנטית הצעירה קרלה בליי. במהלך שנות השישים עבר ראסל לסקנדינביה, בה זכה לקבל הכרה ותמיכה מהממסד. בסוף אותו עשור שב לארצות הברית ולימד בקונסרבטוריון בניו אינגלנד.
ראסל הוביל הרכבים, בהם שילב ג'אז עם סוגי מוזיקה שונים, ובהם מוזיקה אלקטרונית, אפריקנית ואסייתית. לראסל הייתה השפעה ניכרת על עיצובו של הג'אז במאה העשרים. לצד ניסוח עקרונות הג'אז המודלי, שילב ראסל מוזיקת עולם בג'אז, והשפיע, בין היתר, על היוצרים מיילס דייוויס, ג'ון קולטריין, אריק דולפי, דון אליס, גיל אוונס וביל אוונס. ראסל מת בגיל 86 מסיבוכים של מחלת אלצהיימר בבוסטון שבמסצ'וסטס.
OneWeb
OneWeb (שם רשמי: Network Access Associates Ltd) היא חברת תקשורת גלובלית הבונה יכולת לספק שירותי אינטרנט לוויני פס רחב ברחבי העולם. מטה החברה נמצא בלונדון, ויש לה משרדים בקליפורניה ומתקן לייצור לוויינים בפלורידה. זהו מיזם משותף עם חברת Airbus Defence and Space. החברה נודעה בעבר בשם WorldVu Satellites Ltd.
החברה הוקמה על ידי גרג וילר בשנת 2012. בשנת 2015 היא הבטיחה השקעה של 500 מיליון דולר. בשנת 2016 התקבלה הלוואה מסופטבנק.
OneWeb החלה את שיגור רשת של יותר מ-650 לווייני מסלול, בפברואר 2019, ועד למאי 2021 שיגרה 218 מתוך 648 לוויינים מתוכננים. מטרת OneWeb הייתה לספק שירותי אינטרנט ל"כולם, בכל מקום", לספק חיבורי אינטרנט למקומות כפריים ומרוחקים וכן למגוון שווקים. לאחר פשיטת הרגל החברה שיגרה עוד 36 לווייני OneWeb ב-18 בדצמבר 2020 ובמאי 2021.
בשנת 2020 החברה הכריזה על פשיטת רגל אך הצליחה להשתקם. בשנת 2022 הוכרז על מיזוג עם Eutelsat.
תפיסה
רעיון המערכת שייך לחברת WorldVu Satellites Ltd. (כיום OneWeb LLC), המשתמשת בשם החלופי "L5" במסמכי בקשה לאישור ברגולציות שונות.
השלב הראשון של פיתוח כלל הקמת מערכת לוויין ראשונית והפעלת גרסאות ההדגמה הראשונות של מכשירי קצה עד סוף 2020, ותחילת פעילות מסחרית באזורי הים, למגזר התעופה, הממשלה והעסקים תוכננה לשנת 2021. מתוכנן שהשלב הראשון של המערכת יורכב מלוויינים הממוקמים ב-18 מסלולים, 36 לוויינים כל אחד. במקביל, 588 לוויינים מגובה 1,200 ק"מ יספקו את שירותי התקשורת העולמיים, ו-60 לוויינים ייהיו במסלולים כגיבוי. שיגורי הלוויין מתבצעים מקוסמודרום בייקונור, קוסמודרום ווסטוצ'ני וממרכז החלל בגויאנה.
כדי ליישם את הרעיון, תוכנן להשיג עד 3 מיליארד דולר מהון פרטי כדי להפעיל את המערכת בשנים 2019–2020. התוכנית העסקית של OneWeb היא לספק גישה בפס רחב למאות מיליוני משתמשים פוטנציאליים החיים באזורים שלא מחוברים לרשת האינטרנט. לאחר השקת הרשת כולה, המערכת תוכל לספק קצב העברת נתונים של 10 טרה-ביט לשנייה לאזורים מרוחקים ברחבי העולם, באמצעות טכנולוגיות Wi-Fi, LTE (4G), 3G ו-2G לחיבור טלפונים ניידים, טאבלטים וניידים באמצעות מכשירי קצה זולים קטנים באמצעות רשת הלוויין OneWeb. קישור אינטרנט לאזורים מרוחקים הוא הסיבה שרוסיה מסייעת בשיגור הלוויינים, משום שזה יאפשר לה לפרוס רשת אינטרנט במיקומים נידחים כמו באזור חוג הקוטב הארקטי.
ניתן יהיה לחבר טלפון סלולרי, טאבלט ונייד ללוויינים דרך מכשיר הקצה של OneWeb, המורכב מצלחת לווין, מקלט ויחידת תקשורת Wi-Fi / LTE / 3G. לכל לוויין OneWeb יש אחיזה שמאפשר לחלליות אחרות להתחבר במסלול ולהחזירן לאטמוספירה של כדור הארץ כדי להישרף עם חזרתם. OneWeb מתכננת לפרק את לווייניה לאחר סיום חייהם, באמצעות מערכת הנעת פלזמה של החללית כדי להוריד את הגובה ולהיכנס שוב לאטמוספירה.
יישום
ב-25 ביוני 2015 בלונדון, חברת Arianespace (צרפת) ו-OneWeb (ג'רזי) חתמו על חוזה לשיגור 672 לוויינים של מערכות תקשורת לוויינית ניידת מבית Oneweb באמצעות 21 משגרים סויוז בשנים 2017 עד 2019, עם אפשרות לחמישה משגרים מדגם "סויוז-ST-B" מבסיס החלל קורו לאחר 2020 ו15 שיגורים באמצעות סויוז-2.1b ששוגרו ומתוכננים להיות משוגרים מקוסמודרום בייקונור וווסטוצ'ני. כדי לשגר לוויינים למסלול נתון, משתמשים בטיל שלב עליון (RB) מסוג "פרגאט". החוזה קובע שיגור לוויינים במשקל של כ-150 ק"ג למסלול מעגלי בגובה 1,200 ק"מ. כל שיגור היה צפוי לכלול כ-36 לוויינים. 10 הלוויינים הראשונים לשיגור נבנו על ידי איירבוס. השאר נבנו על ידי מיזם משותף בין OneWeb ו-Airbus Defense במפעל פלורידה.
ככדי לספק שירותים ברוסיה בשנת 2017, הוקם מיזם משותף בהשתתפות OneWeb (עם נתח ראשוני של 60%) וחברת "גונץ למערכות לוויין" הרוסית (40%). בינואר-פברואר 2019 הוגדל חלקו של הצד הרוסי לנתח שליטה של 51%; OneWeb - 49%. כמו כן, על פי מנכ"ל רוסקוסמוס דמיטרי רוגוזין, תוכנן לקבל חלק בפרויקט הראשי OneWeb.
על פי הצהרות העיתונות, באוקטובר 2018 אמרו גורמים בשירות הביטחון הפדרלי הרוסי כי OneWeb מהווה איום על ביטחון המדינה ברוסיה, מכיוון שחלק מהאזורים ברוסיה עשויים להיות תלויים לחלוטין בשירות לוויינים זר וכי המערכת יכולה לשמש לצורכי מודיעין. לדעתם, ניתן לארגן מערכת תקשורת לוויינית מקומית יחד עם הודו, סין ומדינות אחרות ש"אינן נוקטות מדיניות אגרסיבית כלפי רוסיה". . באוקטובר 2018 עלו דיווחים כי OneWeb מוכרת את גרעין השליטה שלה במיזם המשותף. בינואר-פברואר 2019, חברת הבת של רוסקוסמוס, גונץ, קיבלה את השליטה במיזם המשותף וחלקה הוגדל ל-51%, כך גונץ הפכה לבעלים העיקרי של המיזם המשותף.
באביב 2022 החברה החליטה להפסיק שיגורי לוויינים מאתרים בתוך רוסיה. עד אז בוצעו 11 שיגורים מוצלחים, רובם במהלך 2020. בדצמבר 2022 בוצע שיגור ממרכז החלל סאטיש דאוון ובשנת 2023 מנמל החלל קייפ קנוורל ובסיס חיל האוויר ונדנברג. מספר לוויינים פעילים במאי 2023 היה 634. מהנדסי החברה החלו בבדיקות לקראת הפעלה מסחרית של המיזם במהלך שנת 2023.
ב-20 במאי 2023 בוצע שיגור ראשון של לווין ניסוי מהדור השני.
קשיים כלכליים
בשנת 2017 היו מגעים לאיחוד עם חברת אינטלסט שלא הגיעו להסכמה.
ב-28 במרץ 2020 הגישה OneWeb בקשה לפשיטת רגל לבית המשפט במדינת ניו יורק, על פי הודעה לעיתונות באתר האינטרנט שלה נאמר כי "החברה וכמה מחברות הבת הנשלטות שלה הגישו מרצונן הגנה במסגרת פשיטת רגל פרק 11 בבית המשפט לפשיטת רגל במחוז דרום ניו יורק", נכתב בהודעתה. תהליך השגת המימון הדרוש היה קשה בשל המצב עם התפשטות נגיף COVID-19. בנובמבר 2020 OneWeb יצאה מהליך פשיטת רגל הודות להשקעות של ממשלת בריטניה ושל חברת בהארטי העולמית שמבוססת בהודו בשווי של יותר ממיליארד דולר.
בשנת 2022 דווח על מיזוג החברה עם חברה צרפתית Eutelsat. תהליכי המיזוג צפויים להסתיים במחצית השנייה של שנת 2023.
יאיר גוראון
יאיר גוראון (1943–1990) היה ממייסדי מו"פ (מחקר ופיתוח) ערבה ומנהלו הראשון.
ביוגרפיה
גוראון נולד בקיבוץ נאות מרדכי, בן לרחל ומשה גוראון. הוריו עלו לארץ מצ'כוסלובקיה והיו בין מייסדי הקיבוץ. בהיותו נער, עזבו הוריו את הקיבוץ. תחילה עברה המשפחה לשכונת צהלה בתל אביב, ואחר כך, בעקבות שליחות של אביו בשירות משרד החוץ עברו להתגורר בברזיל. בגיל 16, בהתאם להבטחת הוריו, חזר לבדו ארצה על מנת לסיים את לימודי התיכון בפנימיית הכפר הירוק.
ב-1961 התגייס לסיירת הצנחנים, כלוחם. במהלך שירותו הצבאי פגש את נעמי בן-מיכאל מקיבוץ גת. כשהשתחרר פנה ללמוד בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית בירושלים. בוגר תואר ראשון (1968) ותואר שני (1971) בלימודי קרקע ומים.
ב-1979 קיבל על עצמו את תפקיד של מנהל קרן BARD - קרן דו-לאומית (ארצות הברית-ישראל) למחקר ולפיתוח חקלאיים.
גוראון נפטר ממחלת הסרטן ב-1990 ברחובות. בן 47 היה במותו. השאיר אחריו אשה - נעמי, וארבעה ילדים: רן גוראון, מנכ"ל חברת פלאפון, yes ובזק בינלאומי; יעל גוראון, אשת חינוך ומרצה; אורי גוראון; וטל גוראון-עמר.
פעילות מקצועית
קרן BARD (US-ISRAEL BINATIONAL AGRICULTURAL RESEARCH AND DEVELOPMENT FUND), שנוסדה ב-1977, היא קרן דו-לאומית למחקר ולפיתוחים חקלאיים של ארצות הברית וישראל. מטרת הקרן היא לקיים שיתוף פעולה המדעי וטכנולוגי בין שתי המדינות, ולקדם מיזמים למחקר מדעי ולפיתוח תעשייתי. עניין מיוחד למקימי הקרן היה ביסוס מחקר חקלאי מעשי, ופיתוח חקלאי באזורים גאוגרפיים שבהם אספקת המים וכמות הגשמים מגבילים את תפוקת היבולים. קרן BARD ביקשה לקדם מחקר בנושאים של שימור וניצול משאבים של קרקע, מים ואנרגיה, לצד בחינה סביבתית של טכנולוגיה חקלאית, ייצור יבולים אינטנסיבי, הנדסה ועיבוד חקלאיים. כל זאת, לצורך מציאת פתרונות לאתגרי ייצור מזון וסיבים בארצות הברית, בישראל ובמקומות אחרים בעולם.
במהלך חמש השנים בהן ניהל את מו"פ דרום הקים ופיתח את תחנת הניסויים המרכזית בחצבה (שנקראת על שמו), מו"פ חקלאי ערבה תיכונה וצפונית תמר ואת תחנת הניסויים בכיכר סדום, הנקראת היום תחנת זוהר.
קרן יאיר גוראון
הקרן השנתית על שם יאיר גוראון (משנת 2011) מעניקה מלגות מחקר לסטודנטים לתואר שני ושלישי, ולחוקרים במסגרת עבודת פוסט-דוקטורט, באחד ממוסדות המחקר וההשכלה הגבוהה המוכרים בישראל, מתוך כוונה לעודד חוקרים לבצע מחקר רלוונטי לאזור הערבה, בתחומים מגוונים, כגון: חקלאות, ביוטכנולוגיה, מדעי הסביבה, יחסי סביבה וחקלאות, התמודדות עם סיכונים ושיטות לניהול סיכונים בחקלאות, מים, אנרגיה ומגוון המינים בחי ובצומח בערבה.
קרן המלגות מעניקה גם מלגות לתלמידים מצטיינים מבתי הספר בערבה וסביבתה.
אארואקספרס
אארואקספרס (ברוסית: ОАО "Аэроэкспресс"; באנגלית: Aeroexpress LLC) היא חברת תחבורה רוסית המספקת שירותי הובלת נוסעים בהתאם לרישיון משרד התחבורה של הפדרציה הרוסית. החברה מספקת תחבורת רכבות בין מרכז מוסקבה לשלושה שדות תעופה במוסקבה. בעבר הפעילה שירותים שונים בערים אחרות ברוסיה, אך כיום אזורי פעילותה העיקריים הם במוסקבה.
על פי שמה של החברה, הרכבות החשמליות שלה מכונות בשם "אארו אקספרס", כרכבות מהירות מנמלי התעופה למרכזי הערים. כמו כן, בשם זה נקראות גם רכבות חשמליות שמחברות את שדות התעופה הבינלאומיים קולצובו עם יקטרינבורג וחיבור קורומוץ' עם סמרה מאז 2008 (בוטל בשנת 2009).
חברת Aeroexpress LLC חברה בארגון הרכבות האווירי הבינלאומי (IARO) מאז 2009. מטה החברה ממוקם בשרמטיבו.
המספר המרבי של הנוסעים, 20.1 מיליון, נרשם בשנת 2013. לאחר הגעת השיא, מספר הנוסעים פוחת משנה לשנה, ככל שמספר הנוסעים האוויריים הופך קטן יותר, בעוד עלות כרטיס נותר גבוה ולכן החברה מתקשה לעמוד בתחרות עם שירותי המטרו והאוטובוסים (הפרש מחיר הנסיעה הוא בערך פי 10). בשנים 2016 ו-2017 הסיעה החברה 11.6 מיליון נוסעים, שהם 10.6% פחות מאשר בשנת 2015.
בשנת 2017 חלקה של אארו-אקספרס בתחום העיקרי בפעילותה - הסעת נוסעים לשדות תעופה במוסקבה - התגלה כנמוך ביותר במשך 10 שנים מאז החלה פעילות החברה והמשיך לרדת בשנים שלאחר מכן.
היסטוריה
ב-15 בפברואר 2012, חברת Aeroexpress החלה לראשונה בהסעות מחוץ לאזור מוסקבה, ובכך פתחה קישור בין שדה תעופה אדלר לתחנה המרכזית בסוצ'י. מאז 1 במאי 2013 המוביל הרשמי בסוצ'י הוא חברת הרכבות הלאומית. עד נובמבר 2014 Aeroexpress פעלה כסוכן למכירת כרטיסים ושירותי נוסעים.
בפברואר 2012 החברה שכרה מחסן על שם איליץ' לתחזוקה ותיקון רכבות. Aeroexpress היא המובילה הפרטית הראשונה בשירות הנוסעים הפרברי, והיא נותנת שירות באופן עצמאי בתחום זה. בשנת 2014 הושלמה בניית השלב השני ובמהלכו הותאם המחסן לשרת רכבות באופן דו-שכבתי. המחסן תוקן על חשבונה של החברה. סך ההשקעה בשנים 2012–2014 הסתכם בכ-1,147 מיליון רובל. בפברואר 2014 נחתם חוזה עם קבוצת הרכבות סטדלר לאספקת 172 קרונות בסכום של 380 מיליון יורו.
ב-19 בינואר 2015 הודיעה הנהלת החברה על הפסקת הפעילות בקאזאן ובוולדיווסטוק והעברת תקשורת ותשתיות לספקיות מקומיות. הסיבות לכך הן הפסדי תחבורה, סוגיית הפיצויים הבלתי פתורה על הפסדים שנגרמו לאזורים ועלייה בעלות השימוש בתשתיות של חברת הרכבת הרוסית.
בסוף 2016, תנועת הנוסעים של אארו-אקספרס פחתה ב־10.6% בהשוואה לשנת 2015, ל -11.6 מיליון איש, ותנועת הנוסעים נותרה באותה רמה בשנת 2017. בשנת 2016 שונה החוזה עם קבוצת הרכבות סטדלר עקב ירידה בתנועת הנוסעים שנגרמה כתוצאה מירידה במספר הנוסעים דרכה לנמלי התעופה. מספר הקרונות ירד ל-62 (11 רכבות) ועלותן נאמדה ב-183.9 מיליון יורו.
בשנת 2017 החלה אארואקספרס להפעיל רכבות דו-קומתיות מסדרת ESH2 מתוצרת Stadler, שקיבלו רישיון הפעלה ברוסיה באוגוסט. כל הרכבות לדומודדובו וונוקובו הוחלפו; בשרמטייבו, בגלל גודלו הנמוך של מעבר טבר בסמוך לתחנת בלורוסקי, לא מתוכננת הפעלת רכבות דו-קומתיות. הרכבות הראשונות יצאו: מתחנת קייב לשדה התעופה של ונוקובו ב-27 באוקטובר, ומתחנת פבלצקי לשדה התעופה דומודדובו ב-22 בנובמבר. לדברי המוביל, רכבות האארו-אקספרס הדו-קומתיות מאפשרות להוביל 20-25% יותר נוסעים. רכבות חדשות מסוגלות להגיע למהירויות של עד 160 קמ"ש. כל קרון מצויד במספר מסכים, שקעים, מושבים משנים ורשת Wi-Fi בחינם.
מדדי ביצועים
בשנת 2014, תנועת הנוסעים ביעדי מוסקבה הייתה כדלקמן: לדומודדובו - 7.6 מיליון נוסעים. תנועת הנוסעים מתחנת הרכבת בלורוסקי - שדה תעופה שרמטיבו הסתכמה בכ־6.4 מיליון נוסעים. כיוון הנוקובו היווה 2.6 מיליון נוסעים. סך זרימת הנוסעים לשלושה שדות תעופה במוסקבה הסתכם ב -16.6 מיליון נוסעים. חלקה של החברה בשוק התחבורה הבין-מודרני של מרכז התעופה במוסקבה בשנת 2014 הסתכם ב -21.65%.
ביקורת
החברה ספגה ביקורת חוזרת ונשנות על התעריפים הגבוהים והייתה מונופול בתחום הובלת הרכבות משדות התעופה. הכרטיס הזול ביותר מתחנת קייב במוסקבה לשדה התעופה של ונוקובו בשנת 2017 עלה 500 רובל, בעוד אותו אורך נסיעה רגיל, דומה לרכבות איכותיות של חברת הרכבות רוסית בה העלות היא כמאה רובל.
אריאן דה רוטשילד
הברונית אריאן דה רוטשילד (בצרפתית: Ariane de Rothschild, נולדה בשם אריאן לאנגנר (Ariane Langner) ב-1965 בסן סלוודור, אל סלוודור) היא בנקאית ופילנתרופית צרפתייה, יושבת הראש של חברת ההחזקות קבוצת אדמונד דה רוטשילד מאז 2019. היא אם לארבע בנות ואלמנתו של הברון בנז'אמן דה רוטשילד.
קריירה
אריאן דה רוטשילד היא בעלת תואר MBA מאוניברסיטת פייס (Pace) בניו יורק.
בתחילה עבדה כברוקרית בסוסייטה ז'נרל בניו יורק ואחר-כך הצטרפה לקבוצת הביטוח האמריקאית AIG, שניסתה להיכנס לשווקים של צרפת ואירופה. היא יושבת ראש מועצת המנהלים של הבנק הפרטי Compagnie Financière Edmond de Rothschild בצרפת ושל Banque privée Edmond de Rothschild בשווייץ. זמן קצר לאחר כניסתה לתפקיד, תבעה אריאן דה רוטשילד את דויד דה רוטשילד, בן דודו של בעלה ומנהל בנק ההשקעות הצרפתי Rothschild & Co על שימושו בשם המשפחה. ביוני 2018, לאחר שלוש שנים של מאבק משפטי, הגיעו הצדדים להסכמה שאף צד לא יעשה שימוש בשם המשפחה לבדו לצורכי מיתוג והפרידו אחזקות צולבות.
דה רוטשילד גם מכהנת כנשיאת מועצת המנהלים של סוכנות הייעוץ הפיננסית והסביבתית BeCitizen.
פעילות חברתית
אריאן דה רוטשילד אחראית על קרנות אדמונד דה רוטשילד, המוקדשות לתמיכה באמנות ובתרבות, בריאות ומחקר, סביבה, יזמות חברתית, ודיאלוג בין-תרבותי. היא תומכת בפרויקטים באוניברסיטאות בישראל. היא יושבת ראש קרן אריאן דה רוטשילד (Ariane de Rothschild Foundation), שמרכזה במדריד, שנותנת את חסותה לפרס האמנות על-שם אריאן דה רוטשילד (Ariane de Rothschild Art Prize), פרס לאמנות עכשווית המוענק מדי שנה.
תוכנית העמיתים על-שם אריאן דה רוטשילד (Ariane de Rothschild Fellows Program), בשיתוף עם בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת קיימברידג' ו-ESSEC, נועדה לפתח רשת של יזמים חברתיים בעלי עניין בטיפוח תרבות של כבוד הדדי ודיאלוג בין קהילות יהודיות למוסלמיות.
היא אחראית על הפעילויות הלא-כספיות של קבוצת אדמונד דה רוטשילד, ביניהן אחוזות יין בבורדו (שאטו קלארק, שאטו מאלמזון, Château des Laurets), ספרד (וגה סיסיליה רוטשילד), דרום אפריקה (רופרט רוטשילד) וארגנטינה (דאסו רוטשילד). היא מנהלת את מון ד'ארבואה, אתר נופש במג'ב.
קארוי מאנדי
קארוי מאנדי, (במקור מאנדל, בהונגרית: Mándy Károly; באנגלית: Charles Mundee-Mándy; זרניאנין, 1817 – ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית, 4 ביוני 1871) היה איש צבא יהודי-הונגרי, בריגדיר ג'נרל (גנרל כוכב אחד) (Brevet) של מלחמת האזרחים האמריקנית.
ביוגרפיה
קארוי מאנדי נולד במשפחה יהודית, הוא היה סוחר, ואחר כך סגן ארטילריה במהפיכת 1848 בהונגריה שמכונה "מלחמת העצמאות ההונגרית", אחר כך הפך לשופט צבאי. לאחר כישלון מלחמת העצמאות הוא נאלץ להגר, והגר לארצות הברית, שם בחר לו את השם מנדי (Mundee). בשנת 1850 התיישב בקנזס בעיירה בשם Leavenworth. הוא השתלב בחיים הציבוריים של העיר, והפך להיות מזכיר העיר.
הקריירה הצבאית האמריקאית שלו הורכבה בעצם על ידי הונגרי בשם ינה פיבאן, על פי ההיסטוריון גזה קנדה. מאנדי התגייס לצבא בקנזס תחת דגל האיחוד. ב-24 באוגוסט 1861 קיבל דרגן קפטן (סרן). ב-16 באוגוסט 1862 קיבל דרגת מייג'ור (רב-סרן). הוא התבלט בגבורתו בקרבות ליד וינצ'סטר בוירג'יניה, פישר היל וסידר קריק (Fischer's Hill and Cedar Creek), ולכן הועלה לדרגת קולונל ב-19 באוקטובר 1864. הוא נלחם באומץ ליד פטרסבורג (וירג'יניה), ולכן באביב 1865 הוענק לו דרגת בריגדיר ג'נרל ((תא"ל-(Brevet)). הוא שוחרר משירות ב-15 בספטמבר 1866.
בנוגע לסגנון הלחימה של צ'ארלס מאנדי בקשר עם קרב פטרסבורג, כתב מ' ברבר, עוזר בריגדת ורמונט, את הדברים הבאים:
"על הפיקוד השתלט קולונל צ'ארלס מאנדי, שמילא אותו בגבורה הגדולה ביותר במהלך התנועות הצבא הבאות. כאילו היה בטוח לחלוטין שחייליו ילכו אחריו לאן שהוא ילך, הוא צעד עד תחילת קו החזית, תוך התעלמות מוחלטת מכל הסכנות. הדוגמה ההירואית שלו, כמו גם המיומנות בה הוביל את המאבק, העשירו מאוד את מעשי המלחמה המפוארים שביצעה חטיבת ורמונט באותו יום."
מנדי חזר לחיים אזרחיים לאחר מלחמת האזרחים ויחד עם משפחתו עבר למדינת פלורידה לטלהסי. הוא השתתף בקביעות בפגישות ותיקי מלחמת האזרחים. מאנדי נפטר בנסיבות מוזרות. הוא נסע מביתו לבוסטון, מסצ'וסטס, לפגישת ותיקי ארמיית הפוטומאק. הוא קטע את דרכו והגיע לניו יורק וקנה חלק בפאב, שידע זמנים טובים יותר, תמורת 250 דולר. הוא נעצר באשמת הונאת לקוח והועבר לכלא המרכזי בניו יורק, לטומס, שם נפטר בלילה של 4 ביוני 1871, מסיבה לא ידועה.
אימן
היסטוריה
התנועה החלה את דרכה בלונדון בשנת 1971 כשקבוצה של תריסר בני אדם פגשו בריימונד ארמין (1924–2002), המכונה "ליאו" בפני חברי התנועה. במקור, נקראה העמותה "הדרך" על ידי אותם חברים מייסדים, ורק בשלב מאוחר יותר שונה השם ל-Emin, שמשמעותו העתיקה היא "הנאמן".
יחד עם ארמין התנועה פותחה ונכון לשנת 2008 היא פועלת ב־17 מדינות בעולם. אחד ממקורות השם אימן הוא היפוך האותיות הלועזיות - "Emin - In Me", המרמז על התפישה שהתשובות לחידות האנושיות נמצאות בתוך האדם ובתוך האדם מתחיל החיפוש האמיתי.
בישראל
בישראל ישנם כמה מאות חברים בעמותת "נתיבים לעתיד", אשר מרכזת את פעילות האימן בארץ. במסגרת העמותה, מקיימים חבריה פעילויות שמטרתן המרכזית היא חיפוש ומחקר בנושאי משמעות הקיום האנושי בבריאה, ויחסי הגומלין בין האדם וכל אותם דברים שאתם הוא חולק את קיומו. בנוסף, חברי העמותה חוקרים, בקבוצות לימוד ובאופן פרטני, את המציאות העכשווית, ומה הן המסקנות שניתן להקיש ממחקר זה על מגמות חדשות אשר יתפתחו בעתיד. מעבר לפעילות בתוך העמותה, נערכות פגישות פתוחות לקהל הרחב במספר מרכזים ברחבי ארץ. חברי האימן בישראל הקימו מחדש את היישוב מעלה צביה באזור משגב שבגליל.
בקשה של מכינה קדם צבאית במעלה צביה להכרה נענתה בתחילה בחיוב על ידי ראש אגף הנוער והנח"ל בילו מישורי, אולם לאחר התייעצות עם משרד החינוך הבקשה סורבה מחשש השפעה של האימן על התלמידים. עתירה לבג"ץ נגד ההחלטה נדחתה, לאחר שהוסכם לאשר את סיום שנת הלימודים הראשונה.
בעקבות הפסקת פעילות המכינה הקדם צבאית, הוקמה תוכנית פריזמה 21, שנת לימודים אשר משלבת רבדים רוחניים, מעשיים והתנסותיים, המיועדת לעשות את השנים שאחריה לאפקטיביות ומשמעותיות יותר. התוכנית מיועדת לבוגרים אחרי צבא ואינה ממומנת על ידי גופים ממשלתיים. אף על פי שאין ארגון מרכזי המרכז את כל הקבוצות באופן ארגוני, חבריהן מקיימים קשרים אישיים ופעילות בינלאומית משותפת על רקע רעיוני דומה.
רעיונות מרכזיים בתפישה של האימן
בבסיס הפילוסופיה של האימן נמצאים הערך והחשיבות לכך שכל פרט הוא יחיד ומיוחד, ושישנה מטרה ומשמעות לחיים של כל אדם כחלק מהתמונה הגדולה יותר. על פי תפישה זו, כאשר אדם מתפתח, ומממש את הפוטנציאל הטמון בו באופן מלא יותר, יכולה להבשיל בו היכולת לתרום מעצמו לסביבתו ואף לעזור לאחרים.
אחד העקרונות המובהקים של התפישה הפילוסופית באימן הוא החופש המוחלט שישנו לכל אדם לנהל את חייו על פי ראות עיניו.
מצטרף לאימן יכול לבחור לעצמו כינוי ומקובל ששאר חברי הקהילה יפנו אליו בכינויו זה. אדם רשאי להחליף לעצמו את הכינוי בהתאם לשיקוליו ורצונו. פעמים רבות אדם מחליף את שמו לתכונה שהוא רוצה להביא לחייו כגון: אור, אהבה, אומץ, תעוזה או סמל כלשהו שמייצג תכונה כגון: ים (עומק), לביא (אומץ), נשר (מיקוד), על מנת לחזק תכונה זו.
סימפוניית האלפים
סימפוניית האָלפִּים או סימפוניה אלפינית (בגרמנית: Eine Alpensinfonie) היא פואמה סימפונית מאת ריכרד שטראוס (אופוס 64). על אף כותרתה, "סימפוניה", זוהי יצירה חד-פרקית הכוללת 22 נושאים המנוגנים בזה אחר זה ברצף ואינה עונה לכללי הצורה המוזיקלית של סימפוניה. היצירה בוצעה לראשונה בשנת 1915, אף שראשיתה כבר ב-1899. זוהי הפואמה הסימפונית האחרונה שנכתבה על ידי שטראוס, שהתפרסם ביצירה בסוגה זו, והגדולה שבהן הן מבחינת אורכה (ביצוע טיפוסי אורך כ-50 דקות) והן מבחינת מספר הנגנים (125 נגנים ב-33 סוגי כלי נגינה שונים, בהם כלים הנדירים בשימוש תזמורתי).
ההשראה וחיבור היצירה
שטראוס היה חובב טבע בכלל והרי האלפים בפרט. בנעוריו עסק בטיפוס הרים ובשנת 1908 אף רכש בית בעיירה גרמיש-פרטנקירכן שבבוואריה, הצופה אל נוף אלפיני. נוסף על כך היה שטראוס חובב של הפילוסוף פרידריך ניטשה ושל גישתו לטבע, שלה הטיף כתחליף לסגידה לאלוהים ולדת, רעיונות שהגיעו לשיאם בספרו האחרון של הפילוסוף, "אנטיכריסט" (1888). ב-1891 נפטר ידידו של שטראוס, הצייר קארל שטאפר-ברן, ושטראוס ביקש לחבר לכבודו יצירה.
עם גורמי השראה אלה החל שטראוס ליצור ב-1899 את הפואמה הסימפונית תחת הכותרת Künstlertragödie ("טרגדיית האמן"), אך עד מהרה שינה את גישתו והחל ליצור סימפוניה בארבעה פרקים בשם Die Alpen ("האלפים"). היצירה נותרה בלתי גמורה, אך הפרק הראשון שלה הוא שהתפתח לסימפוניית האלפים. בשנת 1911, לאחר מותו של גוסטב מאהלר, שב שטראוס אל היצירה. שטראוס ביכה את מות חברו היהודי וכתב ביומנו, ברוח ניטשה, כי האומה הגרמנית תוכל להגיע להישגים כבירים רק אם תתנתק מכבלי הנצרות. לפיכך, קבע כי יקרא לסימפוניית האלפים שלו "אנטיכריסט", כיוון שהיא מייצגת "טיהור מוסרי באמצעות כוחו של האדם, שחרור דרך עבודה, פולחן של הטבע הנצחי, המפואר [ולא של אלוהים או פולחן דתי]" היצירה נועדה להיות בת שני פרקים ולהיקרא Der Antichrist: Eine Alpensinfonie ("האנטיכריסט: סימפוניית אלפים"), אך הפרק השני לא הושלם ולבסוף קרא שטראוס ליצירה בת הפרק היחיד Eine Alpensinfonie. ב-1 בנובמבר 1914 סיים המלחין את הטיוטה הסופית והחל במלאכת התזמור, שאותה השלים כעבור שלושה חודשים, ב-8 בפברואר 1915. היצירה הוקדשה לגראף ניקולאוס פון זיבאך (Nikolaus Graf von Seebach), מנהל האופרה הממלכתית הסקסונית של דרזדן.
ביצועים והקלטות
ההקלטה הראשונה של היצירה היא משנת 1925 בביצוע התזמורת הפילהרמונית של ברלין בניצוחו של אוסקר פריד, אולם ההקלטה החשובה יותר לקביעת האופן בו דימה לעצמו המלחין כיצד היצירה צריכה להישמע היא הקלטת היצירה בניצוחו של שטראוס עצמו על התזמורת הממלכתית של בוואריה משנת 1941, המאופיינת בקצב מהיר יחסית ואורכת 45 דקות. הקלטת היצירה על ידי התזמורת הפילהרמונית של ברלין בניצוחו של הרברט פון קאראיין משנת 1980 (בחברת דויטשה גרמופון) היא ההקלטה המסחרית הראשונה שהוקלטה על גבי קומפקט דיסק.
תוכנית הנושאים
היצירה מחולקת ל-22 קטעים מובחנים, המנוגנים ברצף ומתארים טיול של יום אחד בטבע האלפיני, שעיקרו עליה בהר וירידה ממנו, תוך השתנות מזג האוויר. הקטעים אינם ממוספרים בפרטיטורה, ומצוינים רק שמותיהם בגרמנית:
מחוזות פרגוואי
מבחינה מינהלית פרגוואי מחולקת ל-17 מחוזות (departamento, דפרטמנט) ומחוז הבירה (distrito capital). המחוזות מחולקות לנפות.