cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יאשיהו פינטו
הרב יאשיהו יוסף פינטו (נולד ב-א' בתשרי ה'תשל"ד, 27 בספטמבר 1973) הוא ראש מוסדות "שובה ישראל" באשדוד ובארצות הברית. התפרסם כמי שאנשי עסקים רבים מבקשים את עצתו. באפריל 2015 הורשע במתן שוחד ובשיבוש הליכי משפט ונידון לשנת מאסר בפועל. באפריל 2019 מונה לאב בית הדין של הקהילה היהודית במרוקו.
ביוגרפיה
נולד לרב חיים פינטו, לימים רבה הראשי של אשדוד, ולזהרי, בתו של הרב מאיר אבוחצירא, בנו של הבאבא סאלי. הוא נקרא על שם זקנו הרב יאשיהו פינטו, בן המאה ה-17, בעל ביאור הרי"ף על "עין יעקב". למד בישיבת מעלות התורה וישיבת ירוחם, שתיהן ישיבות ליטאיות. נישא לדבורה רבקה, בתו של הרב שלמה בן חמו, רבה הראשי של ארגנטינה לשעבר. לזוג 3 ילדים. יחסיהם עם הרב בן חמו ידעו עליות ומורדות.
לאחר חתונתו למד בכולל שבישיבת גרודנא באשדוד. בהמשך הקים את מוסדות "שובה ישראל", הכוללים כ-15 מוסדות ובהם ישיבות, כוללים ובתי תמחוי, בישראל, במנהטן, בלוס אנג'לס ובמיאמי. את חצרו באשדוד פקדו פוליטיקאים ואישי ציבור, בהם בנימין בן אליעזר, ציפי לבני, יצחק הרצוג, ישראל כץ, דליה רבין, ושרית חדד, ואנשי עסקים, בהם נוחי דנקנר, ג'קי בן זקן, לב לבייב, אילן בן דב ואדוארדו אלשטיין.
בשנת 2008 דורג על ידי המגזין פורבס כצעיר המשפיע ביותר בישראל.
בשנים שקדמו למאסרו חלק הרב פינטו את זמנו בין אשדוד למנהטן. הוא זכה להצלחה גם בקרב אנשי עסקים וידוענים אמריקאיים, בהם ג'יי אל שוטנשטיין שקנה למשפחתו בית מגורים באשדוד, וגם כאלה שאינם יהודים, כלברון ג'יימס.
בשנת 2012 העריך המגזין "פורבס ישראל" את שווי מוסדותיו בכ-75 מיליון ש"ח ודירגו במקום השביעי ברשימת הרבנים העשירים בישראל.
באוקטובר 2014 פורסם כי הרב פינטו לקה בגידול ממאיר.
פלילים
באוקטובר 2012 הציע הרב פינטו שוחד בסך 200,000 דולר לראש אגף החקירות במשטרה, תת-ניצב אפרים ברכה, לשם קבלת מידע אודות חקירה המתנהלת בעניינו, שעסקה במעילה בכספי עמותת "חזון ישעיה". לאחר שברכה דיווח על ההצעה למפקדיו, צוידו ברכה ורעייתו במכשירי הקלטה ותיעדו העברת כ-100,000 דולר מרעייתו של פינטו לרעייתו של ברכה. ב-14 באפריל 2015 הרשיעו בית המשפט במתן שוחד לברכה. במקביל נפתחה חקירה בארצות הברית בעקבות תלונה של הרב פינטו שנפל קורבן לסחיטה. חקירה נוספת, של ה-FBI, עסקה בקשריו של הרב פינטו עם חבר בית הנבחרים, מייקל גרים, שנחשד כמעורב בפרשת הסחיטה, לשם מימון פעילותו הפוליטית. לדברי הרב פינטו, בעקבות חקירה זו הופעלו עליו לחצים מצד קציני משטרה ושר לשעבר בישראל שלא להעיד נגד גרים. בסוף שנת 2013 פנו פרקליטיו ליועץ המשפטי לממשלה, יהודה ויינשטיין, והציגו בפניו חומרים שלפיהם ניצב מנשה ארביב - מפקד יחידת להב 433 (שבה נחקרו הרב פינטו ואשתו) קיבל טובות הנאה מישראלים בניו יורק המקורבים לרב פינטו, בעת שארביב היה נספח משטרת ישראל בארצות הברית. בעקבות כך נאלץ ארביב להודיע על יציאתו לחופשה. סניגוריו של פינטו דרשו מהיועץ המשפטי לממשלה לסגור את התיק הפלילי נגדו בתמורה לעדותו המפלילה נגד ניצב ארביב. בספטמבר 2014 נחתם הסדר טיעון עם הרב פינטו, לפיו ישמש עד מדינה נגד ארביב, ויודה בעבירות שוחד ושיבוש מהלכי משפט, בתמורה להקלה בעונשו.
בדצמבר 2014 הודיעה פרקליטות המדינה על סגירת החקירה נגד פינטו בעניין עמותת "חזון ישעיה" (כתב אישום הוגש נגד שני חשודים אחרים בפרשה).
ב-14 באפריל 2015 הורשע בעסקת טיעון במתן שוחד לתנ"צ ברכה ובשיבוש הליכי משפט. נגזרו עליו שנת מאסר בפועל, שתי שנות מאסר על תנאי וקנס של מיליון ש"ח.
לאחר ההרשעה הותר לרב פינטו לצאת מן הארץ לצורך טיפול רפואי בארצות הברית, לאחר שהפקיד ערבות בסך 3 מיליון ש"ח. באוקטובר 2015 חזר לישראל לאחר שבית המשפט העליון איים לחלט את הערבות אם לא יעשה זאת. ב-5 בינואר 2016 דחה בית המשפט העליון את בקשתו להמיר את המאסר בעבודות שירות. ב-16 בפברואר 2016 החל הרב פינטו לרצות את עונשו בבית המעצר ניצן. ב-19 בספטמבר 2016 החליטה ועדת השחרורים לשחררו עקב מצבו הבריאותי, אך ההחלטה בוטלה על ידי בית המשפט המחוזי בלוד. בדברים שנשא בפני ועדת השחרורים האשים פינטו את עצמו כי השתמש במעמדו התורני לצרכים פסולים וכי גרם להתרחקות מהיהדות מצד אנשים שנחשפו למעשיו. הוא הצהיר כי ברצונו לחזור בתשובה, לפרוש מהחיים הציבוריים ולהפסיק לשמש רב. ב-25 בינואר 2017 שוחרר מהכלא.
לאחר שחרורו מהכלא
לאחר שחרורו מהכלא היגר הרב פינטו לארצות הברית. הוא הורה לחסידיו לחבוש קסקט, בנימוק שעליהם להיראות פשוטים.
בהמשך היגר למרוקו, ובאפריל 2019 מונה לאב בית דין בקהילה היהודית במקום. במרוקו פעל הרב פינטו להרחבת מערך הכשרות היהודית במדינה.
בפברואר 2021 שלח מכתב לחסידיו בו הוא קורא להקשיב לרופאים ולצאת להתחסן נגד קורונה.
מכון התקנים האמריקני
מכון התקנים האמריקני (באנגלית: American National Standards Institute; בראשי תיבות: ANSI, קרי "אַנְסִי") הוא מכון תקנים פרטי ללא כוונת רווח הקובע תקנים תעשייתיים בארצות הברית. המכון חבר בארגון התקינה הבינלאומי (ISO) ובנציבות הבינלאומית לאלקטרוטכניקה (IEC).
המכון הוקם ב־19 באוקטובר 1918, בשם "ועדת התקנים ההנדסיים האמריקאית" (American Engineering Standards Committee). ב-1928 עבר ארגון מחדש ושמו שונה ל־"איגוד התקנים האמריקאי" (American Standards Association). ב־1966 הארגון עבר ארגון מחדש נוסף ושמו שונה ל־"מכון התקנים האמריקאי" (American Standards Institute). ב־1969 שונה שמו של המכון לשמו הנוכחי.
מכון התקנים האמריקני עוסק במספר תחומים. במדעי המחשב, המכון תקנן את מערך התווים ASCII ב־X3.4, קודי בקרה ב־X3.41 ורצף בקרות (לדוגמה, עבור הזזת סמן סביב המסך במחשב חסר בינה) ב־X3.64.
מערכת חשיפת צילום של ASA היווה בסיס למהירות ההסרטה של ISO, המונהג כיום בכל העולם.
במערכת ההפעלה חלונות של חברת מיקרוסופט, ה־"ANSI" מתייחס לדפי קוד. כמה מהם דומים במיוחד לסדרת התקנים ISO-8859, ולכן רבים חושבים בטעות כי מדובר בתקנים זהים.
אמנות ה־ASCII אשר מאוירת על ידי ציור קודי מסוף בקרה של המכון (רצף X3.64), נקראת לעיתים אמנות ANSI.
כנימת הפילוקסרה
פִילוֹקְסֶרַת הגפן (שם מדעי: Daktulosphaira vitifoliae), המכונה בקיצור פילוקסרה, היא כנימת עלה שמקורה באמריקה, המהווה מזיק קשה של ענף גידול הגפן, ובפרט, בגפנים שמוצאם מאירופה (אך לא בגפנים שמוצאן מאמריקה). כנימה זאת התפשטה בכל העולם, ובסוף המאה ה-19 הרסה מגפת הפילוקסרה את רוב הכרמים לענבי יין באירופה, בעיקר בצרפת.
המין נחלק לשני תת-מינים הנבדלים ביניהם באורך החדק והדקרנים. מוצאה של הפילוקסרה עם החדק הקצר יותר הוא מאגן נהר המיסיסיפי, ושל בעלת החדק הארוך - באזור היערות של אלגניה שבארצות הברית; הכנימות הגיעו לאירופה עם דגימותיהם של גפנים אמריקאיים עמידים למחלת הקימחון, שהובאו לדרום צרפת בין השנים 1858 ל-1862. הכנסת הזנים החדשים החדירה את הפילוקסרה לרחבי אירופה ופגעה קשה בגפנים המקומיים עד כדי השמדת הענף כולו באזורים מסוימים. ב-1880 הכנימה התפשטה לסוריה, אלג'יריה, אוסטרליה וקליפורניה. ב-1870 חדר לאירופה תת-המין קצר החדק והתפשט באותה צורה. בסופו של דבר, חוסלה המגפה על ידי הרכבת ענפים מגפנים אירופיות על גבי שורשים של גפנים אמריקאיות.
מחזור החיים
בשל המשמעות הכלכלית הגדולה, המחקר אודות פילוקסרת הגפן נערך במשך עשרות שנים וידע רב נצבר בנושא. מחזור חיי כנימה הוא מסובך, מורכב מאוד וכולל מספר רב של שלבים התפתחותיים. מחזור חיים שלם של הכנימה כולל 4 שלבים עיקריים והוא מתקיים רק על זני גפן אמריקאים (אשר דר בטבע לצד הכנימה):
שלב 1
במשך כל השנה חיה על שורשי הגפן צורת הכנימה השורשית. זו כנימה בעלת צורה אגסית בצבע צהבהב –ירוק. על הגב קיימות גבשושיות. אורכן נע בין 0.8 ל-1.2 מ"מ. הכנימה נועצת את חדקה בשרשי הגפנים וניזונה מהמוהל שלהם. זוהי הצורה המסוכנת של הכנימה וללא עמידות או סבילות של הגפן הנגוע, היא עלולה להביא למותו (בגפנים תרבותיות- ז.א אירופאיות (Vitis vinifera) מתפתחת רק הצורה השורשית). בשלב זה הכנימות מתרבות מתחת לאדמה על ידי הטלה ברביית בתולין. הן גם מסוגלות לנדוד לגפנים סמוכות על פני הקרקע (עד למרחק של 20 מ') או בתוך סדקים, אם קיימים, בתוך האדמה.
שלב 2
בסתיו מתחילים לבקוע מהביצים של הכנימות השורשיות גם זחלים בעלי ניצני כנפיים. אלה עולים מעל פני הקרקע וכעבור מספר התנשלויות הופכים לבוגרות מכונפות. גופן צהוב או כתום וחזן התיכון שחרחר. אורכן נע בין 1.2-2 מ"מ. הכנימה המכונפת יכולה לעבור באמצעות הכנפיים או בעזרת הרוח לגפנים מקומיות אחרות עד למרחק של 20 ק"מ. כאשר נתפסת המכונפת בגפן, היא תטיל באופן בלתי מיני 1–8 ביצים בצידו התחתון של העלה, על הפקעים או מתחחת לקליפה. חלק מהמכונפות מטילות ביצים קטנות, וחלקן האחר מטילות ביצים קצת יותר גדולות.
שלב 3
מן הביצים הקטנות שהוטלו בסוף השלב האחרון, בוקעים זחלים המתפתחים לזכרים ואילו מהביצים היותר גדולות יבקעו זחלים שיתפתחו לנקבות מיניות. זחלים אלה מתנשלים 4 פעמים לפני שהם נהפכים לכנימה בוגרת. גופן של הכנימות המיניות הוא צהוב. אורך הנקבה המינית הוא 0.4-0.5 מ"מ והיא גדולה במעט מהזכר שאורכו נע בין 0.3-0.4 מ"מ. לאחר ההזדווגות שתיערך בסוף הקיץ, מטילה הנקבה מתחת לקליפה של זרועות הגפן ביצה יחידה ("ביצת החורף") שתתבקע רק בזמן האביב. גודל הביצה הוא 0.3X0.15 מ"מ, 0.4X0.2 מ"מ. בתחילה צבעה צהבהב, אחר כך הוא הופך לירקרק עד שבמהלך האביב הביצה הופכת חומה.
שלב 4
מהביצים של סוף שלב 3 יתבקעו "נקבות מייסדות", המסוגלות להתפתח רק על עלים של מיני גפנים אמריקאיות או בני כלאיים עם מינים אלו. המייסדות הן כנימות בלתי מיניות בצבע צהבהב. גודלן בסביבות 1 מ"מ. מזרועות הגפן הן זוחלות לכיוון העלים, וכשהן מגיעות אליהם הן נועצות את חדקן בצידם העליון וניזונות ממוהלם המתוק. המציצה גורמת להתהוות חבורה בגודל 2–3 מ"מ (כעין עפץ) הבולטת מצדו התחתון של העלה. בתוך העפץ מטילה הכנימה העלית בצורה של רביית בתולין בין 600–1200 ביצים. מביצים אלו מתפתח הדור השני של הכנימות העילאיות (הבלתי מיניות). אלה עולות לקצות הזמורות, היכן שמתפתחים העלים הרכים, שם הן יוצרות עפצים חלולים, בהם מוטלות ביצים ברביית בתולין. תהליך זה נמשך כל הקיץ ומוקמים בין 3–7 דורות. גם כנימות אלה יכולות לעבור עם הרוח לגפנים סמוכות. ככל שהדור יותר מתקדם, כך פוחת כוח הרבייה שלו. במהלך הקיץ ובעקר לקראת סופו, חלק מהכנימות העליות יורד אל תוך האדמה והופך לכנימה שורשית. בשלכת, עם נשירת העלים, מתות הכנימות שבעפצים ונשארות רק הכנימות השורשיות.
הנזק לצמח
בכרם נגוע מתחילים להופיע כעבור 2–3 שנים מוקדי מחלה המכונים כתמי פילוקסרה; במרכז הכתם נמצאות הגפנים במצב החלש ביותר או הגפנים המתות, וככל שמתרחקים מהמרכז כך רמת הנגיעות יורדת כתלות במועד בו נתקפה הגפן במחלה. התבססות הכנימה בעלים מובילה לעפצים, הנראים כבליטות שהצד הקמור שלהם מופנה כלפי מטה בחלקו התחתון של העלה (גפן). הנזק בעלה אינו רב בדרך כלל, ורק לעיתים רחוקות, כשהעפצים מתרבים ומכסים את כל העלים של הצמח, נגרם נזק לגפן (גפן). בשורשים לעומת זאת, הסיפור שונה לגמרי. הכנימה במצבה השורשי מייצרת במקום המציצה פצעים חמורים משני סוגים, כתלות באזור המציצה: בשורשים הדקים פצעי המציצה מכונים 'פיקות' (Nodosites) בהם נוצרים תאי רקמה רבים, א-נורמליים והן משוות לשורשון צורת ראש צפור, או מקור צפור. הנזק החמור יותר נגרם מסוג פצעים שונה המתהווה בשורשים מפותחים יותר, הנקראים 'חבורות' (Tuberosites). ה'חבורות' רחבות ועמוקות יותר מה'פיקות' ומכילות תאי רקמה רכים וגדולים בעלי דפנות דקות וחלשות. התאים בחבורה הרכה מתפקעים ונוצרת באזור החבורה כעין שקיעה, שיורדת ומעמיקה. האזור השקוע והלח משמש בית גידול לחיידקים ופטריות שכעבור זמן גורמים לריקבון מקומי. הריקבונות של החבורות הולכים ומתפשטים אל רקמות בריאות לא פעם בעזרתם של חרקים קטנטנים, וכך מכלים את בית השורשים עד למות הצמח. תהליך זה לוקח מספר שנים.
עמידות הגפן לפילוקסרה
הגפן האירופית רגישה מאוד לפילוקסרה, בעוד שרוב המינים והזנים האמריקאים סבילים אליה. לפי הסברה הרווחת היכולת החיסונית של הגפן האמריקאית להתמודד עם המחלה, מגיעה מיכולתה לייצר במהירות רקמה שעמית באזור הפגוע, המבודדת אותו מהרקמה הבריאה. מצב זה מונע את התפשטות הריקבון בגפן ומפחית משמעותית את הפגיעה בה. הגפן האירופאית אמנם מייצרת ריקמה שעמית, אך היא מגיבה לאט יותר לפגיעת הכנימה ועובייה דק בהרבה.
כדי לפתור את בעיית הפילוקסרה החלו החקלאים להרכיב את הגפן האירופית הרגישה על כנות של גפן אמריקאית עמידה. דרך נוספת להתמודדות עם המחלה הייתה הכלאת הזנים הרגישים בזנים עמידים. אך שיטה זו היא פחות פופולרית מכיוון שהיא משנה את אופי הפרי. לעיתים נעשית ההרכבה על כנות של זני מכלוא עמידים (אירופי X אמריקאי). הרכבת זני הגפן האירופיות על הזנים האמריקאים העמידים הצילה את ענף היין באירופה, ואמצעי זה מקובל עד היום.
בישראל
נגע הפילוקסרה חדר לארץ ישראל בתקופת פעילות הנטיעה הנמרצת של גפנים מהזנים האירופאים במושבות היהודיות ברחבי הארץ, פעילות שנעשתה בעזרתו ובפיקוחו של הברון רוטשילד (החל משנות ה-80 של המאה ה-19). בין 1890 ל-1891 התפשט נגע הפילוקסרה בכרמי הגליל העליון והשומרון וגרם נזק קשה מאוד לחקלאים, אך כמעט ולא פגע בכרמי אזור יהודה.
הסיבה לשונות בתגובה לפילוקסרה הייתה ההבדלים בסוגי הקרקעות: בגליל ובשומרון קיימות קרקעות כבדות הנסדקות בקיץ, סדיקה המאפשרת מעבר של הכנימה מגפן לגפן דרך הסדקים התת-קרקעיים. בניגוד לכך, באזור יהודה (בין חדרה לגדרה), המזיק פסח על הגפנים מכיוון שהן נשתלו בקרקעות חוליות, קרקעות קלות וקרקעות בינוניות. קרקעות אלו אינן נסדקות, והמזיק לא יכול להתפשט בהן. בנוסף לכך, באדמות חוליות, החול מקשה על הכנימה לנוע בחופשיות על פני השורש עצמו, ובכך מגביל את התפתחות הנגע על הצמח.
המגפה נבלמה לאחר שהגפנים הנגועים נעקרו בהוראת האגרונומים של הברון, והוחלפו בזנים המורכבים על כנות אמריקאיות עמידות מהזנים ריפריה, אראמון X, רופסטריס גאנזן מס' 1, ז'אקאה ועוד.
בשנת 1953 נמצא מוקד עם נגע חמור של הפילוקסרה בכרם באזור לוד.
שטפן יורש
שטפן יורש (ברומנית: Ştefan Iureş. שמו המקורי Ștefan Iuster, שטפן יוסטר) (7 במאי 1931 יאשי – 8 ביולי 2013 יאשי) היה סופר, משורר, מחזאי ועורך יהודי-רומני. בשנותיו האחרונות פעל כמנהל הוצאת הספרים היהודית "Hasefer". (הספר) בבוקרשט. בנוסף לשירה ומסות יורש כתב גם ספרות ילדים ומחזות.
ראשית חייו
שטפאן יורש נולד בשנת 1931 בשם שטפאן יוסטר בעיר יאשי בחבל מולדובה שברומניה. הוריו היו יחיאל יוסטר, רואה חשבון, ונטה יוסטר לבית לופו. כשהיה בן שלושה חודשים המשפחה עברה לגור בבוקרשט, בירת רומניה. בימי המשטר הצבאי-פרו-נאצי של יון אנטונסקו למד יורש בתיכון היהודי Cultura (קולטורה, כלומר "תרבות") אחר כך בתיכון "מיכאי האמיץ" (Mihai Vitezul) וסיים מבחני הבגרות בימי המשטר הקומוניסטי בשנת 1949. בשנים 1950–1951 למד בבית הספר לספרות ע"ש מיכאי אמינסקו ואחר כך בשנים 1951–1955 בחוג לספרות רומנית בפקולטה לפילולוגיה של אוניברסיטת בוקרשט. סיים את התואר הראשון בשנת 1958.
המשך פעילותו
בשנים 1969–1972 חזר לספסל הלימודים במחלקה לאנגלית של המכון לשפות גרמאניות באוניברסיטת בוקרשט וסיים תואר בשפה ובספרות האנגלית בשנת 1974. בשנים 1966–1974 עבד כעורך בכתב העת של הסטודנטים "אמפיתארטו" ואחר כך במגזין "Viaţa studenţească" (ויאצה סטודנציאסקה - "החיים הסטודנטיאליים"). אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי ב-1989 היא יורש עורך במגזין לתרבות „Contemporanul - Ideea europeană” ("קונטמפוראנול- הרעיון האירופי") ובבית ההוצאה לאור "סאפיאנס" (1992-1991). בשנים 2002–2011 היה עורך ומנהל ההוצאה לאור "הספר" של פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה.
הפעילות הספרותית
בשנת 1949 פרסם לראשונה שיר - "Examene (בחינות) בעיתון "Scânteia tineretului" הבטאון של איגוד הנוער הקומוניסטי ברומניה. את קובץ השירים הראשון Cuvînt despre tinereţe ("מילה על הנעורים") פרסם בשנת 1953. גם קובצי השירים הבאים - Urmaşii lui Roaită (הממשיכים של רואיטה (1953), Fructe în mai (פירות מאי) (1956), În preajma lui Lenin (במחיצתו של לנין) (1957) יצירות אלה של יורש בשנים 1950–1960 עמדו בסימן הסגנון הריאליסטי-סוציאליסטי והתאפיינו, בין היתר, באפיקה סכימטית, פשטנית ומתלהבת בשלב מאוחר יותר עבריורש לשלב "החזרה לליריזם" ולשירה יותר אינטימית ואישית. כך בקובץ הסונטות Numai un flaut (רק חלילית אחת) (1966) ובקובץ במשנת 1981 - Mâhnitul meu centaur (הקנטאור העגום שלי) המבטאים געגועים לעונה קלאסית.
יורש נפטר ביאשי בשנת 2013.
חייו הפרטיים
בנו שהיה רופא עלה לישראל. נכדי הסופר חיים בירושלים.
קובצי שירים
---
פרוזה
סיפורים: "1983 .Amator de sîmburi "חובב הגרעינים".
קו. אר. רייקיאוויק
קנטדספירטנופיאלא רייקיאוויק (באיסלנדית: KnattspyRnufélag Reykjavíkur, משמעו- "מועדון הכדורגל של רייקיאוויק") או בקיצור '''קו. אר. או קו. אר. רייקיאוויק''' הוא מועדון כדורגל איסלנדי מהעיר רייקיאוויק, בירת איסלנד. קבוצת הכדורגל נחשבת לקבוצה הטובה באיסלנד והיא בעלת 27 אליפויות הליגה האיסלנדית למרות מספר האליפויות הנמוך בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21.
היסטוריה
קו. אר. הוקמה ב-16 בפברואר 1899 ברייקיאוויק וזהו מועדון הספורט הוותיק ביותר באיסלנד כולה. קו. אר. הייתה קבוצת הכדורגל היחידה ברייקיאוויק במשך כעשור אך עם הזמן החלו להופיע לה יריבות עירוניות. קיי. אר. זכתה באליפות האיסלנדית הראשונה בעונת 1912 לאחר משחק גומלין נגד פראם רייקיאוויק.
לאחר הזכייה בתואר החליטה הקבוצה לאמץ בצבעי מדי הקבוצה את מדי הקבוצה שתזכה באותה עונה בפרמייר ליג האנגלי באותה עונה ללא חשיבות לאיזו קבוצה זו תהיה. בסופו של דבר אימצה הקבוצה את צבעי המדים של ניוקאסל יונייטד.
הקבוצה זכתה באליפותה ה-20 במספר בעונת 1968, אז באותה העונה נראה היה כי הקבוצה נמצאת מעל רמת הליגה המקומית בגלל הקלות בה זכתה באליפות, איש לא שיער שייקחו לקבוצה 31 שנים לזכות באליפותה הבאה. הקבוצה הורדה באופן מפתיע לליגה השנייה בעונת 1977 וכן הייתה קרובה מאוד לאליפות בשנים 1990, 1996 ו-1998 אך בכל אחת מהעונות הקבוצה לא הגיעה לתואר הנכסף. בשנת 1999, זכתה הקבוצה בתואר אחרי שנים רבות של בצורת תארים.
כיום לקבוצה 27 אליפויות ו-14 גביעים, יותר מלכל קבוצה אחרת באיסלנד.
סלים אל-נור
סלים אל-נוּר (בשמו העברי: שלמה זיו-לי; 4 בנובמבר 1920 – 9 בספטמבר 2014) היה מלחין, מעבד ונגן עוד במוזיקה הערבית בישראל.
קורות חיים
אל-נור נולד ב-1920 בבגדאד בירת עיראק המנדטורית. הוא גילה כישרון מוזיקלי בגיל מוקדם, וחיבר שירים שהושרו על ידי זמרים וזמרות בולטים בעיראק, בהם הזמרת היהודייה סלימה מוראד והזמרת המצרייה רג'א עבדו. הוריו לא רצו שיעסוק במוזיקה והוא נשלח ללמוד הנדסה באיסטנבול. כשחזר לבגדאד היה שותף במועדון לילה עם אחיו ועם האחים סאלח ודאוד אל-כוויתי. בשנת 1950 עלה לישראל, התיישב עם משפחתו בתל אביב והתחיל לעבוד כמהנדס בחברת מקורות. אל-נור הלחין מספר יצירות ושירים לתזמורת קול ישראל בערבית והעמיד תלמידים רבים בנגינת עוד. לדברי המוזיקולוג שלמה ישראלי,
בסוף שנות ה-90 יצא דיסק ראשון ובו יצירות שהלחין בעיראק ואחרות שכתב בישראל בשביל תזמורת קול ישראל בערבית בניצוח זוזו מוסא (הוצאת Zuta). ב-2011 יצא אלבום נוסף, "אל-נור", ובו יצירות חדשות שלו.
סלים אל-נור נפטר ב-2014, בגיל 94, ונקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה בכפר סבא. בתו ליאורה זיו-לי היא פסנתרנית ומורה לפסנתר.
מוזיאון הטבע והאדם (טנריפה)
המוזיאון מכיל בתוכו את מוזיאון הארכאולוגיה של טנריף, את המכון הקנרי הביו-אנטרפולוגי והמוזיאון למדע הטבע של טנריף. המוזיאון ממוקם באזור מרכז העיר של סנטה קרוז, בבניין בסגנון נאו-קלאסי ששימש כבית חולים אזרחי לשעבר. המוזיאון נוסד בשנת 1958 ונחשב למוזיאון החשוב ביותר בקבוצת האיים של מקרונזיה.
למוזיאון יש את אוסף המומיות גואנצ'יות הגדול ביותר. אוסף המוזיאון כולל אבן זנאטה שהתגלה בשנת 1992 מהווה ממצא לתרבות ילידי האי.
ליטל רוזנצוייג
ליטל רוזנצוייג (נולדה ב-3 בנובמבר 1984) היא שחקנית, מנחה ודוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה
רוזנצוייג נולדה במושב ניר צבי שבמרכז הארץ וסיימה את מגמת התיאטרון בתיכון חדש בתל אביב בהצטיינות.
בגיל 19 שירותה הצבאי בחיל התקשוב הוקפא למשך חודשיים לטובת תחרות מלכת היופי 2004, בה רוזנצוייג הייתה מועמדת כאחת מנציגות צה"ל, וזכתה להגיע לשלב 10 המועמדות הסופיות (בתחרות בשנה זו התקיים ספיישל בו שתי המועמדות שקיבלו את מספר הקולות הגבוהים ביותר מן הקהל עולות אוטומטית לשלב חצי הגמר, ללא קשר להחלטת השופטים, ורוזנצוייג הייתה אחת מהשתיים). בעקבות התחרות הופיעה יחד עם שאר המתמודדות בווידאו קליפ לשיר "מילים לאהבה" של ליאור נרקיס, שייצג את ישראל באירוויזיון 2003. למדה בבית הספר למשחק "בית צבי" אותו נטשה כעבור שנתיים. מאוחר יותר השלימה תואר ראשון במכללה למינהל.
פריצתה הגדולה של רוזנצוייג אל עולם הבידור התרחשה ב-2007 כאשר לוהקה לתפקיד ראשי בסדרת המדע בדיוני לילדים ולנוער "הנפילים" של חברת הלוויין yes שם במשך שתי עונות גילמה את דמותה של עדי כץ. באותה השנה החלה להנחות בערוץ לוגי לצד בן פרי את תוכניות הדגל של הערוץ, "שחק אותה סשו" ו"מתחת לאף".
בשנת 2008 הצטרפה אל עונתה הרביעית של תוכנית הסאטירה וההומור "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ כאחת מחברי הפאנל.מאוחר יותר באותה השנה לוהקה רוזנצוייג לטלנובלה של HOT "חשופים" שם גילמה את אלה יוספי, כתבת הספורט הפרובוקטיבית של מהדורת חדשות. כדי להתאים עצמה לדמות צבעה בתחילה את שיערה לחום ובאמצע העונה נאלצה לגזור אותו קצר כחלק מהעלילה.
במרץ 2009 החלה רוזנצוייג בקריירת דוגמנות והובילה כפרזנטורית את קמפיין האופנה של "סטודיו פשה".
באוגוסט 2009, לוהקה לטלנובלה החדשה של ערוץ 10 - "נשות הטייסים" שם היא מגלמת את 'סגן רוני ברג', קצינה בכלביה של הבסיס, לצד שחקנים כגון: שרי גבעתי, גלית גוטמן, מייקל לואיס, יעל גולדמן ועוד.
בנוסף בשנת 2009 ליטל השתתפה בתפקיד אורח בתוכנית הילדים "הפיג'מות במופע של דובל'ה".
רוזנצוייג מיוצגת בסוכנות לוק.
בקיץ 2010 נבחרה להנחות את התוכנית NickNet בערוץ ניקלודיאון יחד עם לי בירן, טדרוס ואלין לוי.
בשנת 2011 הנחתה את "מצעד הביפ" ששודרה בערוץ 2. התוכנית הופקה על ידי ערוץ ביפ והציגה סרטוני רשת מצחיקים. בנוסף, נבחרה כפרזנטורית של אתר הקניות "BUY2". ובאותה השנה שחקה ביוני והמחוננים בתור עיתונאית ספורט שבאה לעשות כתבה על יוני הדמות הראשית בסדרה.
בשנת 2012 השתתפה רוזנצוייג בסרט הקולנוע "רווקה פלוס" ובחודש ספטמבר התחתנה עם בן זוגה אסף מנור, לזוג ארבעה ילדים.
בשנת 2016 גילמה רוזנצוייג בתפקיד אורח את דפנה בסדרה הקומית "אלישע" של ערוץ הילדים וגם השתתפה בסרט הקומי מה כבר יכול לקרות?.
בשנת 2018 רוזנצוויג החלה להיות הפרזנטורית של האפליקציה "Easy".
ביואיק אפולו
ביואיק אפולו (באנגלית: Buick Apollo) היא מכונית קומפקטית בעלת 4 דלתות, בתצורת סדאן עם 2 דלתות בתצורות הצ'בק וקופה אשר יוצרה על ידי חטיבת המכוניות ביואיק בחברת ג'נרל מוטורס האמריקאית בין השנים 1973–1975.
Obscured by Clouds
Obscured by Clouds (בעברית: מוסתר על ידי עננים) הוא אלבום האולפן השביעי של להקת פינק פלויד המבוסס על הפסקול שלהם לסרט הצרפתי "העמק". התקליט יצא לאור בבריטניה ב־2 ביוני 1972, ולאחר מכן גם בארצות הברית, ב־15 ביוני. האלבום הגיע עד למקום ה-6 במצעד האלבומים הבריטי, וכן למקום ה־46 במצעד האלבומים האמריקאי. האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב במרץ 1994.
בשנת 1986, האלבום יצא לאור על תקליטור. גרסת רימסטר (עיבוד מחדש) של האלבום יצא לאור בבריטניה במרץ 1996, ובאוגוסט של אותה שנה בארצות הברית.
מבצעים
משתתפים נוספים:
ז'וניור (1954)
ליאובז'ילדו לינס דה גאמה ז'וניור (בפורטוגזית: Leovegildo Lins da Gama Júnior; נולד ב-29 ביוני 1954) המוכר גם כג'וניור הוא כדורגלן עבר ברזילאי אשר שיחק בנבחרת ברזיל 74 משחקים וכבש 6 שערים. ג'וניור היה שותף בשני מונדיאלים (1982, 1986). ברוב הקריירה שיחק בקבוצת פלמנגו מברזיל בשתי תקופות שונות (1974–1984 ו-1989–1993). בנוסף שיחק גם באיטליה בקבוצות טורינו ופסקארה.
ג'וניור נבחר על ידי פיפ"א לאחד מ-125 השחקנים הגדולים בכל הזמנים.
לאחר פרישתו ממשחק החל לאמן את קבוצתו הקודמת פלאמנגו. בשנת 2003 אימן לתקופה קצרה את קורינתיאס. כמו כן, שיחק ז'וניור לאחר פרישתו בנבחרת ברזיל בכדורגל חופים.
נתן (אוניית מעפילים)
נתן הייתה אוניית מעפילים שאורגנה על ידי אנשי המוסד לעלייה ב' של "ההגנה". האונייה הפליגה פעמיים אל חופי ארץ ישראל.
ח'ליל רבאח
ח'ליל רבאח (בערבית: خليل رباح; נולד ב-1961 בירושלים) הוא אמן רב-תחומי פלסטיני.
נתן (אוניית מעפילים)
"נטונו" – ספינת חופים
נבנתה בשנים 1944 עד 1945, כאוניית משא עשויה עץ; מנוע דיזל מדגם מאן (Mann); שמה הקודם היה "נטונו" ("Nettuno").
רכש
נרכשה בברלטה באיטליה, על ידי אנריקו לוי עבור המוסד לעלייה ב' במטבעות זהב, שהביא דני שטרן מיחידה 544 של הצבא הבריטי. האונייה נרשמה על שם נסים ג'ורג'ו, יהודי איטלקי מליוורנו, שנתן ייפוי כוח לקרלו מנארה, סוכן אוניות מקומי.
ההכנה
צוות ההכנה להפלגה כלל את אנשי המוסד לעלייה ב' וחיילים יהודים מיחידה 544 ומיחידת תובלה 468 של הצבא הבריטי. החיילים הביאו מזון, דלק מזוט ושמן, מצפן ומפות ימיות להפלגה. רב החובל של האונייה היה מינרוויני, ולצדו צוות ימאים איטלקים, בהם מכונאי, וכולם איטלקים. מפקד האונייה היה יוסף לנדאור ולצדו מיקי האפט. בשל החיפזון בהכנות, לא נלקחו מכשירי קשר. נעשה ניסיון להפגיש את "נתן" עם "דלין", כדי לקבל ממנה מכשיר קשר וגדעוני, אך לא צלחו.
המעפילים
73 המעפילים, רובם ככולם ניצולי השואה, נאספו באיטליה על פי מפתח מפלגתי; בהם חברי הארגונים "הפועל המזרחי" - 9, "חבר הקבוצות" - 17, "השומר הצעיר" - 14, "הקיבוץ המאוחד" - 23, "החטיבה" - 5, "הנוער הציוני" – 7, ועוד 5 בני אדם. הם הגיעו ברגל וברכב אל נמל בארי בדרום איטליה, שבו עגנה האונייה, והועלו בחשאי.
ההפלגה
"נתן" הפליגה ב-27 באוגוסט 1945 בשעה 03:00. האונייה לא נתגלתה, ולא היה כל ליווי או עימות עם הבריטים. לאחר הגיעה לחופי הארץ פונו המעפילים ליישובים שונים. האונייה והמלווים חזרו לאיטליה ועימם הפליגו שליחים נוספים, וכן הועמס ציוד.
המעפילים
השתתפו בה 73 מעפילים, שנבחרו על פי מפתח מפלגתי: "הקיבוץ המאוחד" - 17, "השומר הצעיר" - 13, "הנוער הציוני" - 11, "חבר הקבוצות" - 17, "הפועל המזרחי" - חמישה, בודדים - עשרה, מהם 46 גברים ו-24 נשים. נאספו באזור בארי בשתי משאיות צבאיות. עלייתם לסיפון האונייה התבצעה בחשאי. חיילים יהודים מיחידת תובלה 468 של הצבא הבריטי סייעו בציוד ומזון.
ההפלגה
הפליגה ב-24 בספטמבר 1945 בשעה 03:00 בקירוב מנמל מונופולי באיטליה. פעמיים בדרך היו סערות, והאונייה תפסה מחסה. הנתיב מבארי כלל שיט לאורך חופי כרתים מצפון, סקרפנטו ומערב קפריסין. ב-30 בספטמבר נמסר כי האונייה נמצאת דרומית לכף פאפוס בקפריסין. לפי התוכנית היעד היה חוף שפיים, בחוף יידלק פנס, והסימן בלב ים עד שיתחלף ללבן. פנס אדום וחמישה נצנוצים פירושם שיש סירות. ב-1 באוקטובר הגיע דו"ח אחרון על הימצאותה במרחק 18 מייל מול חוף נתניה. המעפילים ירדו בשלום אל חוף שפיים, בשלוש סירות, כל אחת עם 15 בני אדם. המעפילים נשלחו אל היישובים שהוכנו להם.
ח'ליל רבאח
בוגר תואר ראשון באדריכלות ואמנות יפה באוניברסיטת טקסס, ארצות הברית (1991). הציג תערוכות יחד ובתערוכות קבוצתיות במגוון של במות, בהן בביאנלה לאמנות בסאו פאולו, בביאנלה של ונציה, בביאנלה של קוואנגג'ו ובביאנלה של איסטנבול.
בנובמבר 1996 הציג במוזיאון ישראל בירושלים את יצירה בצורת קיר בלבן ואפור בכותנה וצמר פלדה, ובכך היה לאמן הפלסטיני הראשון שמציג עבודה במוזיאון ישראל.
שימש כמנהל של ביאנלת ריוואק (رواق) השנייה לאמנות, ארכיטקטורה ועיצוב בשנת 2007. הוא מהמייסדים של עמותת אל מא'מאל לקידום האמנות המודרנית בחברה הפלסטינית ושל עמותת ArtSchool Palestine הפועלת לקידום אמנות פלסטינית בלונדון.
I'm So Excited
I'm So Excited (בעברית: אני כל כך מתרגשת) הוא סינגל שהוקלט על ידי האחיות פוינטר, מתוך אלבומן התשיעי,. השיר יצא לאור בספטמבר 1982, על ידי חברות התקליטים פלנט רקורדס ותקליטי RCA כסינגל מתוך האלבום.
גרסת הרמיקס של השיר, אשר יצאה בשנת 1984, הצליחה להגיע אל המקום ה-9 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אניטה פוינטר, ג'ון פוינטר, רות פוינטר וטרבור לורנס והופק על ידי ריצ'רד פרי. ב-27 באפריל 2018, קיבל השיר על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי את תואר הכסף, על מכירות של 200,000 עותקים במדינה.
כמה שנים לאחר צאתו, הועלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
סטיבן אוסטין
סטיבן פולר אוסטין (באנגלית: Stephen Fuller Austin; 3 בנובמבר 1793 – 27 בדצמבר 1836), המוכר בכינוי "אבי טקסס", היה מייסד התיישבות אזרחי ארצות הברית בחבל טקסס כשהיה בשליטת מקסיקו.
חייו
אוסטין נולד בווירג'יניה וגדל במיזורי. הוא הוביל את תהליך הקולוניזציה השני והמצליח בסופו של דבר של טקסס, כשהביא 300 משפחות אמריקאיות לאזור בשנת 1825. בנוסף הוא עבד יחד עם הממשלה המקסיקנית כדי לתמוך ולחזק את ההגירה האמריקאית למקסיקו.
אוסטין ראה עצמו כאזרח נאמן של מקסיקו עד שהגנרל המקסיקני, סנטה-אנה, חטף אותו והחזיק אותו בשבי מפחד שאוסטין ינהיג מרד של אזרחי ארצות הברית היושבים בטקסס נגד מקסיקו. אולם, דווקא חטיפתו של אוסטין האיצה את בואו של מרד זה משום שעם שיחרורו מהשבי תמך אוסטין במרד. הוא היה גנרל בצבא רפובליקת טקסס בעת המהפכה הטקסנית ושר החוץ הראשון של רפובליקת טקסס.
לאחר הרכישה גילה אוסטין כי המדינה בוחנת את האזור כדי להפוך אותו לעיר הבירה הטריטוריאלית. תביעתו לבעלות על הקרקע נדחתה על ידי בית המשפט.
בארקנסו התמודד אוסטין לקונגרס ללא הצלחה ומונה כשופט. האספה הטריטוריאלית ארגנה מחדש את הממשלה וביטלה את מינויו של אוסטין בשנת 1820.
לאחר שבוטל המינוי של אוסטין בארקנסו, הוא עבר ללואיזיאנה ושם הסדיר את לימודי המשפטים במדינה.
אוסטין הפך לחבר במסדר "הבונים החופשים", והתקבל ללשכת לואיזינה מס' 111 בסנט ג'נבייב, מיזורי. בעת שהותו בטקסס פעל אוסטין להרחבת פעילות הבנייה החופשית בטריטוריה החדשה של טקסס.
אוסטין חלה בשבי במחלה כרונית שגרמה למותו בגיל העמידה כשהיה שר החוץ של רפובליקת טקסס. אוסטין נפטר רווק וחולה בדירה שכורה. אוסטין בירת טקסס, מחוז אוסטין ומוסדות בולטים שונים בארצות הברית קרויים על שמו.
ג'וליוס אפשטיין
'''ג'וליוס ג'יי. אפשטיין''' (22 באוגוסט 1909 – 30 בדצמבר 2000) היה תסריטאי יהודי אמריקאי.
ג'וליוס פעל בזוג עם אחיו התסריטאי פיליפ אפשטיין שעמו יצר כמה סרטים הוליוודיים מצליחים, הידוע שבהם "קזבלנקה" (1942) שנכתב גם עם הווארד קוץ' זיכה אותם בפרס האוסקר.
גם לאחר מות אחיו פיליפ בשנת 1952 המשיך ג'וליוס בעשייה קולנועית, היה מועמד לפרס האוסקר פעמיים נוספות, והיה פעיל עד לתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1998 קיבל את פרס איגוד המבקרים של לוס אנג'לס על מפעל חיים.
קורות חיים
אפשטיין ואחיו פיליפ, ילידי ניו יורק, הגיעו לחוף המערבי של ארצות הברית בשנת 1933 לאחר שסיימו לימודי עיתונאות. בתחילה החלו כותבים ללא קרדיט בסרטים של אולפני האחים וורנר, ובשנת 1935 חתמו על הסכם עם האולפנים, שהביא ליצירת שורת להיטים.
הזוג אפשטיין היה ידוע ביחסי האהבה-שנאה שהיו להם עם ג'ק וורנר, ראשם רב העוצמה של אולפני האחים וורנר. הוא לא יכול היה להתווכח עם הצלחתם המסחרית, אך ראה בעין רעה את הרגליהם האישיים, שעות עבודתם, ואורח חייהם הבוהמייני. בשנת 1952 בעת ציד המכשפות של הסנאטור ג'וזף מקארתי, מסר וורנר באקט של נקמנות את שמם של השניים לוועדה לחקירת פעולות אנטי אמריקניות. הם מעולם לא התבקשו להעיד בפני הוועדה, אך בשאלון שקיבלו, השיבו לשאלה אם אי פעם היו חברים בארגון חתרני בתשובה: "כן. האחים וורנר".
תפקידם של הזוג אפשטיין באולפני וורנר היה ליצור להיטים עבור הכוכבים שוורנר חפץ בקידומם. כך, למשל, כתבו את הלהיט "בלונדינית התות" על מנת לקדם את ריטה הייוורת'. לאחר שעזבו האחים את האולפנים בתחילת שנות החמישים של המאה ה-20 ולאחר מותו של אחיו, המשיך אפשטיין בקריירה משגשגת. סרטו האחרון "ראובן ראובן" משנת 1983 היה אחד המוצלחים בקריירת הכתיבה שלו, והעניק לו את המועמדות הרביעית לפרס האוסקר.
הביאנלה של איסטנבול
הביאנלה של איסטנבול היא תערוכת אמנות עכשווית בינלאומית המתקיימת מדי שנתיים באיסטנבול, החל משנת 1987. הביאנלה מאורגנת על ידי הקרן של איסנטבול לתרבות ואמנות.
הביאנלה נחשבת לאחת מהתערוכות החשובות בעולם, יחד עם הביאנלה לאמנות בסאו פאולו, הביאנלה של ונציה והביאנלה של סידני.
אנדראה פירלו
ככדורגלן פירלו שיחק בעמדת הקשר המרכזי. פירלו שיחק רוב הקריירה שלו במילאן, עמה זכה בשתי אליפויות איטליה ופעמיים בליגת האלופות. הוא עבר ממילאן ליובנטוס, עמה זכה בארבע אליפויות רצופות. את נבחרת איטליה ייצג מעל ל-100 פעמים, וזכה עמה במונדיאל 2006.
תחילתו של הרענייני
פירלו נולד בפלרו שבמחוז לומברדיה באיטליה, ליד ברשה, למשפחת עסקים עשירה מתעשיות הפלדה. הייתה לו האפשרות להשתלב בעסקי המשפחה, אך הוא פנה לכדורגל מקצועי, והחל את הקריירה שלו בברשה כקשר התקפי. לאחר שלוש שנים במדי הקבוצה הבוגרת, הוא עבר לשחק באינטר מילאנו. בעונתו הראשונה מיעט פירלו לשחק, וקבוצתו סיימה את הליגה במקום השמיני. בעונה שלאחר מכן הושאל לרג'ינה למשך עונה, בה שיחק בקביעות יחסית. בעונה הבאה, עונת 2000/01 חזר לאינטר, אך לאחר שערך 4 הופעות בחצי שנה, הושאל לברשה בחזרה עד לסוף העונה. בתקופה זו הוסט מהקישור הקדמי לעמדה אחורית יותר, בין אם כקשר אמצע או כקשר אחורי. פירלו עזר לברשה להגיע למקום השביעי בסרייה א' ולגמר גביע האינטרטוטו.
מילאן
מאמן מילאן בזמנו, קרלו אנצ'לוטי, המשיך לתת לפירלו לשחק כקשר אחורי, בעיקר כדי למלא את החלל שדמטריו אלברטיני השאיר במרכז הקישור. הוא שיתף פעולה עם קלרנס סיידורף וג'נארו גאטוסו. בעונת 2002/03 זכתה מילאן עם שחקנים אלו ואנצ'לוטי בליגת האלופות, אחרי ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין על יובנטוס, ובגביע האיטלקי.
בעונה שלאחר מכן, עונת 2003/04, זכתה מילאן באליפות איטליה, כשפירלו שותף קבוע למשחקי הקבוצה ומבקיע 6 שערי ליגה.
בעונת 2004/05 הגיעה מילאן למקום השני בליגה האיטלקית. בליגת האלופות, היא הגיעה עד לגמר נגד ליברפול. מילאן הובילה 0–3 במחצית, כשאת אחד מהשערים בישל פירלו לפאולו מאלדיני. במחצית השנייה ליברפול השוותה, המשחק הגיע להארכה ולדו-קרב בעיטות עונשין, בו בעיטתו של פירלו נהדפה על ידי השוער יז'י דודק, וליברפול לבסוף זכתה בגביע.
גם בעונה הבאה סיימה מילאן במקום השני בליגה, לפני שהורדו לה 30 נקודות בשל חלקה בפרשת הטיית המשחקים. בעונת 2006/07 היה פירלו השחקן המוביל בקבוצה בדקות משחק והוא עזר לקבוצתו לזכות בפעם השנייה תוך ארבע שנים בליגת האלופות, אחרי ניצחון 1–2 על ליברפול במשחק הגמר. בזכות היכולת באותה שנה הגיע למקום השביעי בכדורגלן השנה בעולם לפי פיפ"א ולמקום החמישי בכדור הזהב, הישגיו הגבוהים ביותר בשני תארים אלו בקריירה שלו.
בעונת 2010/11 הצטמצם חלקו של פירלו במשחקי הקבוצה, והוא שותף רק ב-17 משחקי ליגה, בהם הבקיע שער אחד, שער ניצחון על פארמה במשחק חוץ, ובישל שלושה. פירלו היה חלק מהזכייה של מילאן באליפות הליגה האיטלקית, לצד שחקנים כמו זלאטן איברהימוביץ', טיאגו סילבה ורוביניו. בסוף עונה זו תם חוזהו של פירלו במילאן והוא חתם על חוזה ביובנטוס עד 2014.
יובנטוס
כבר במשחק הליגה הראשון שלו במדי יובנטוס, בישל פירלו שני שערים, בניצחונה 1–4 על פארמה. פירלו הבקיע את שערו הראשון במדי הקבוצה בבעיטה חופשית נגד קטאניה, ב-18 בפברואר 2012. בעונה זו פירלו היה מלך הבישולים של הליגה, עם 13, והוא עזר ליובנטוס לזכות באליפות. יובנטוס, יחד עם פירלו, גם הגיעו לגמר הגביע האיטלקי, בו הפסידו לנאפולי. בזכות הצלחתו באותה עונה, נבחר לשחקן השנה בסרייה א' והיה בקבוצת השנה של אופ"א.
בפתיחת עונת 2013/14 זכתה יובנטוס פעם נוספת בסופר קאפ האיטלקי, בזכות ניצחון 0–4 על לאציו. לקראת החורף היה פירלו מועמד לכדור הזהב של פיפ"א, אך הפעם סיים במקום העשירי. ב-12 בינואר 2014 האריך פירלו את חוזהו ביובנטוס עד לשנת 2016. בעונה זו עזר פירלו ליובנטוס לזכות באליפות שלישית ברציפות, עם כמות שיא של 102 נקודות ו-33 ניצחונות, כשפירלו מבקיע 4 שערים במהלך העונה. בליגת האלופות, הודחה יובנטוס כבר בשלב הבתים, ממנו עברה לליגה האירופית. בליגה האירופית עזר פירלו ליובנטוס לעבור את פיורנטינה בשמינית הגמר, אך הקבוצה הודחה על ידי בנפיקה ליסבון בחצי הגמר.
בעונת 2014/2015 ערך פירלו את הופעתו הבכורה ב-15 בדצמבר בניצחון 2–3 על אולימפיאקוס בה כבש שער בבעיטה חופשית האופיינית לו, ב-24 בפברואר נבחרת לשחקן המצטיין של הליגה האיטלקית בפעם השלישית ברציפות. בסיום העונה זכה עם יובנטוס באליפות רביעית ברציפות ובגביע האיטלקי. בנוסף העפיל עם הקבוצה לגמר ליגת האלופות אך יובנטוס הפסידה 1–3 לברצלונה.
ניו יורק סיטי
ב-6 ביולי 2015 פירלו עזב את איטליה לראשונה בקריירה וחתם בניו יורק סיטי מליגת הMLS. השער הראשון שלו בקבוצה היה בניצחון 2–3 על פילדלפיה בעונת 2016.
ב-8 באוקטובר 2017 פירלו הודיע שהוא יפרוש מכדורגל כשעונת ה-MLS תסתיים.
ב-6 בנובמבר 2017 הודיע פירלו רשמית על פרישתו מכדורגל מקצועני.
נבחרת לאומית
באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2000 שימש פירלו כקפטן הנבחרת הצעירה של איטליה, שזכתה בתואר. פירלו היה מלך השערים ונבחר לשחקן המצטיין של הטורניר. פירלו המשיך לשמש כקפטן גם באליפות אירופה 2002, בה הגיעה איטליה לחצי הגמר. פירלו ייצג את איטליה באולימפיאדת אתונה (2004), ויחד עם חבריו לנבחרת זכה במדליית ארד.
כעבור שנתיים היה פירלו אחד השחקנים המשמעותיים בזכייתה של איטליה במונדיאל 2006, שנערך בגרמניה. בשלב המוקדמות, עזר פירלו לנבחרת להעפיל לטורניר כשהבקיע שתי בעיטות חופשיות נגד. בשלב הבתים של המונדיאל הבקיע ובישל פירלו לוינצ'נצו יאקווינטה בניצחון 0–2 על, מה שהביא לו את תואר איש המשחק. במשחק נגד בישל לאלברטו ג'ילארדינו את שערה היחידי של איטליה, בתיקו 1-1. בחצי הגמר נגד, בישל את השער הראשון שהבקיעה איטליה בהארכה, כשלבסוף הנבחרת ניצחה 0–2 ופירלו הוכתר כאיש המשחק. בגמר נגד, בישל פירלו למרקו מטראצי בקרן את שער השוויון. המשחק נגמר בתוצאה 1-1 והגיע לדו-קרב בעיטות עונשין שהוכרעו לטובת איטליה בתוצאה 3–5 ופירלו היה אחד ממבקיעי הפנדלים לזכות ארצו. פירלו נבחר גם לאיש המשחק בגמר. על תרומתו בטורניר קיבל פירלו את פרס "כדור הארד", הפרס השלישי בחשיבותו המוענק לשחקן יחיד. ביורו 2008 הבקיע פירלו בעיטת עונשין בניצחון נבחרת איטליה על, בזכותו העפילה איטליה לרבע הגמר. ברבע הגמר הודחה איטליה על ידי בדו-קרב בעיטות עונשין. בגביע הקונפדרציות 2009 בישל פירלו שער לג'וזפה רוסי במשחק הפתיחה נגד, אך איטליה הודחה כבר בשלב הבתים בעקבות שני הפסדים נוספים.
את שני משחקיה הראשונים של איטליה במונדיאל 2010, שנערך בדרום אפריקה, החמיץ פירלו בשל פציעה, ולמשחק השלישי, נגד, הוא נכנס כמחליף. נבחרת איטליה הודחה כבר בשלב הבתים של טורניר זה.
לאחר שהסתיים מונדיאל 2010 החל לאמן את נבחרת איטליה צ'זרה פראנדלי שמינה את פירלו להיות סגן הקפטן של הנבחרת, אחרי ג'אנלואיג'י בופון. פירלו עזר לנבחרת להעפיל ליורו 2012 שנערך בפולין ואוקראינה, כשהשתתף בתשעה ממשחקי המוקדמות והבקיע שער אחד. בטורניר עצמו, בישל פירלו לאנטוניו די נטאלה במשחק הפתיחה של שלב הבתים נגד, שנגמר בתוצאה 1-1. במשחק הבא הבקיע בבעיטה חופשית לרשתה של ובזה שאחריו בישל פירלו את השער הראשון בניצחון נבחרתו 0–2 על. ברבע הגמר ניצחה איטליה את אחרי ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין. פירלו הבקיע בדו-קרב בבעיטה חלשה ומוקפצת למרכז השער, בעיטה הידועה בשם "פננקה". בחצי הגמר עזר לנבחרת לגבור על ולהעפיל לגמר, בו הובסה על ידי ספרד 0–4.
פירלו היה שותף בגביע הקונפדרציות 2013, בו הגיע ל-100 הופעות במדי נבחרת איטליה. הוא עזר לנבחרת איטליה לנצח את 2-1 עם שער בבעיטה חופשית. במשחק השני בישל שער בניצחון 3–4 על. חצי הגמר נגד הסתיים בתיקו 0 בתום 120 דקות. בדו-קרב בעיטות עונשין הבקיע פירלו את בעיטתו, אך איטליה הפסידה 6–7.
הוא שיחק עם נבחרתו במונדיאל 2014. המחזור השלישי והאחרון של שלב הבתים, שיחקה נבחרת איטליה נגד נבחרת אורוגוואי והפסידה 0–1. לאחר הדחתה של איטליה מהטורניר פרש פירלו מהנבחרת לאחר 12 שנים רצופות ששיחק בה, אך לאחר מכן חזר בעצמו, והמשיך לשחק בנבחרת.
קריירת אימון
ב-12 ביוני 2022 מונה למאמן פתיח קארגומרוק מליגת העל הטורקית.
ב-27 ביוני 2023 מונה למאמן סמפדוריה.
כשחקן
}}
כמאמן
יובנטוס
סויוז TM-6
סויוז TM-6 (ברוסית: Союз TM-6) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-29 באוגוסט 1988 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן, כשעל סיפונה צוות קוסמונאוטים: ולדימיר ליאחוב (טיסה שלישית), ולרי פוליאקוב ועבדול אחד מומנד. המטרה העיקרית של הטיסה הייתה עגינה בתחנת החלל מיר וביצוע מחקרים שונים.
עגינה לתחנת החלל מיר עברה ללא בעיות וצוות התחיל בביצוע מחקרים לפי התוכנית.
ב-21 בדצמבר 1988 סויוז TM-6 התנתקה מתחנת החלל מיר וחזרה לכדור הארץ כאשר על סיפונה ולדימיר טיטוב, מוסה מנארוב (הגיע עם חללית סויוז TM-4) וז'ן-לו קרטיין (הגיע עם חללית סויוז TM-7). הקוסמונאוטים ולדימיר טיטוב ומוסה מנארוב חזרו לאחר שהות של שנה בתחנת החלל מיר, שיא לאותה תקופה.
אי פו טואן
אי פו טואן (באנגלית: Yi Fu Tuan; 5 בדצמבר 1930 – 10 באוגוסט 2022) היה גאוגרף סיני-אמריקאי. אחד מדמויות המפתח בגאוגרפיה האנושית, וניתן לטעון כי הוא היוצר החשוב ביותר של הגאוגרפיה התרבותית.
ראשית חייו וחינוך
נולד בטיינג'ין, סין, למשפחה מהמעמד הגבוה. לאחר הפלישה היפנית לסין במלחמת סין–יפן השנייה ב-1938, גורשה המשפחה, והוא למד בבית ספר מאולתר בתוכנית לימודים מעורבת סינית ומערבית. בשנת 1941 היגרה משפחתו לאוסטרליה. בסיום מלחמת העולם השנייה הם שוב היגרו, הפעם לפיליפינים. בגיל 18 נסע טואן ללמוד גאוגרפיה בלונדון. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת אוקספורד עם תואר בוגר ומוסמך ב-1951 וב-1955 בהתאמה. משם נסע לקליפורניה בארצות הברית כדי להמשיך את לימודי הגאוגרפיה, בשני תחומים שונים: גאומורפולוגיה של נהרות, והכיוון השני גאוגרפיה תרבותית אצל קארל סאוהר. טואן קיבל את הדוקטורט בתחום הגאומורפולוגיה בשנת 1957 מאוניברסיטת קליפורניה, ברקלי.
קריירה וחיים אישיים
את עבודתו באקדמיה התחיל באוניברסיטת ניו מקסיקו בשנים 1959 עד 1965. שם היה אחד משני האנשים שהקימו את המחלקה לגאוגרפיה. בניו מקסיקו קשר טואן קשרים עם J.B Jackson שהיה עורך כתב עת Landscape, שהיה כתב עת מדעי בין-תחומי ועסק בהשלכות של הנוף על החברה האנושית. בהשראת ג׳קסון טואן נמשך לתחום חדש - יחסי האדם והטבע, שבו קנה את שמו העולמי.
כאשר מלאו לו 38 שנים, בשנת 1968, קיבל דרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטת מינסוטה. במינסוטה התחיל לפרסם ספרים ומאמרים ביחסים שבין האדם והטבע. למעשה זה היה המסע שלו לתוך הגאוגרפיה ההומניסטית, שהחל מוקדם יותר כאשר מאמרו על הנושא (1961) הופיע בכתב העת Landscape.
לאחר 14 שנים באוניברסיטת מינסוטה, הוא עבר לוויסקונסין, והמשיך את הקריירה המקצועית שלו באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. הוא נבחר כחבר של ״האגודה האמריקאית לקידום המדע״ בשנת 1986, כחבר של האקדמיה הבריטית בשנת 2001, ושל האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 2002. לטואן הוענקה Cullum Geographical Medal על ידי ״האגודה הגאוגרפית האמריקאית״ בשנת 1987, לאחר מכן הוענק לו פרס Vautrin Lud Prize בשנת 2012.
לצד קריירה מפוארת, אי פו טואן נשאר בודד לאורך כל חייו. באוטוביוגרפיה שלו, טואן גילה לראשונה את מיניותו ההומואית: כתלמיד באוסטרליה נמשכתי אל ילד אחר. ... אבל התחושה שלי כלפי ילד אחר, אתלט עם יופי מלוטש של מכונה משומנת היטב, הייתה עניין אחר. לא הצלחתי לשכנע את עצמי עד אז שזה רק עורר געגועים אל היופי הנשי. ... הייתי אז בן חמש עשרה.
טואן לא התמקד במוצאו האתני (סיני) או העדפתו המינית כחלק מהמחקר האקדמי. במקום להדגיש את הבדלים או יחסי כוח חברתיים, הוא ניסה ללכוד חוויות אנושיות אוניברסליות. הוא פעל להצגת גוונים של תופעות שכיחות כגון חוויית ה"בית", המפרידה בין התרבויות השונות, תוך חשיפת ביטוייהם במקומות ובזמנים שונים.
טואן היה פרופסור באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. הוא כתב עשרות ספרים, ומספר רב מאוד של מאמרים, הפך לפורץ דרך בתחומי יחסי אדם-סביבה. הוא התגורר במדיסון, ויסקונסין.
רעיונות מחקריים
גדולתו של טואן, לא הייתה בהוספת עובדות מדעיות שליקט, אלא ביצירת מסגרות רעיוניות ופילוסופיה שלמה של פרשנות עובדות רבות שנאספו כבר קודם. הוא הסתכל על המידע הקודם בעיניים חדשות. היו לו יכולות אינטגרטיביות גדולות מאוד לצד כושר אנליטי. ההצלחה הגדולה שלו, שבה זכה לתהילה, הייתה ספרו משנת 1974 שנקרא ״טופופיליה״ (Topophilia). הספר עוסק בדרך שבני אדם יוצרים קשר חיובי עם סביבתם. הספר יצא לאור בתקופה שבה תנועות לאיכות הסביבה התחילו דרכן בארצות הברית, וחיפשו את המבט הכולל, על התחום - יחסי האדם סובב, וטופופילייה נתנה להם את ״התנ״ך״ שהיו זקוקים לו. כך הספר הפך לספר עיון ולימוד בתחומי דעת רבים, כולל תכנון סביבתי, אדריכלות, גאוגרפיה, אקולוגיה ועוד.
בספר הזה, ובספריו האחרים עסק טואן ביחסים שבין הנוף והאדם. הוא שאל שאלות כמו מהן השקפותינו כבני אדם על הסביבה הפיזית המקיפה אותנו? איך אנחנו תופסים בחושים סביבה זו? כתוצאה מתפיסה זו, איך אנחנו מעריכים אותה? כיצד העבר או סגנון החיים משפיעים על עמדותינו ביחס לסביבה? מה יוצר אצלנו כבני אדם את התחושה של סביבה שאנחנו מתחברים אליה רגשית ואוהבים אותה (=טופופיליה)?
טואן יצא נגד המוסכמות של המחקר הגאוגרפי, שרואה בנוף מקטעים שונים: הרים, נהרות, ערים, כפרים, שדות. הוא טען שהאדם חווה את הנוף כשלמות ולא כחלקים. בגיל צעיר - בני האדם רואים ומתמקדים בנוף בפרטים בודדים: רחוב, בית, כנסייה. כאשר בני האדם מתבגרים הם יכולים לראות תמונה מורכבת יותר, ולחוש את הסביבה בממדים רבים נוספים.
גם ההיסטוריה הכללית של התרבות, תורמת לתחושת הנוף שלנו: במשך מאות שנים האמנות, טען טואן, הדגישה נופים פסטוראליים- כפריים, שאולי הולכים אחורה לאידיאל הדתי של ״גן עדן״. לכן אנשים שמתבוננים בנופים פסטוראליים מרגישים משיכה ליופי הזה. במציאות הנוף הכפרי, כמו כל נוף אחר מכיל בתוכו גם תופעות של אי-ודאות, ופחד.
מדעני הנוף למיניהם, מתבוננים בחלקי הנוף, מודדים וחוקרים אותם, ומשיגים מהנוף משמעויות שהאדם הרגיל אינו יכול להשיגם. אבל התבוננות זו של המדענים נעשית תוך ניתוק אישיותו של החוקר ורגשותיו מהנוף שבו הוא צופה או חוקר.
כאמור במרבית ספריו, טואן פיתח רעיונות מסוג אלה שהובאו למעלה. הוא חדר בראייתו לעומקים ולתחומים שהיו בלתי נחקרים לפניו. כך לדוגמה בשנת 1979 פרסם את הספר ״נופי הפחד״ (Landscape of Fear). ספר שבניגוד לטופופילייה, מוליך את הקורא למחוזות מפחידים של נופי שממה ובדידות. הוא חודר בחקירתו לנופים של יערות העד באזורים הטרופיים, או ליערות האין סופיים של מרחבי הטייגה.
כמה שנים מאוחר יותר (1977) כתב את ספרו ״מרחב ומקום״ (Space and Place) בו הוא ניסה לחבר בין ספריו הקודמים ולהבין איך מרחבים של פחד וחששות, מרחבים זרים ומנוכרים, הופכים בסופו של דבר למרחבים מיושבים ובטוחים - הופכים סביבה שאדם מרגיש בה כמקום מגורים ובית. טואן ניסה לפענח את תחושת הזמן שלנו במרחב (שנתפס כסביבה פתוחה ולא מוכרת) וכיצד נהפכת לתחושת מקום (סביבה מוכרת ומוגבלת בגבולות). מקום, נתפס כסביבה מוגנת ובטוחה, ומרחב נתפס כחופש - אנחנו חיים ״במקום״ אבל כמהים ״למרחב״.
הומניזם
טואן תיאר את גישתו כהומניסטית, אך ההומניזם שלו לא היה כרוך בהחלפת רציונליזם ברוחניות. במקום זאת, הוא ראה את הגאוגרפיה ההומניסטית כדרך לגלות כיצד "פעולות ופעילויות בנוף חושפות את איכות המודעות האנושית" ולהראות "חוויה אנושית בעמימות, באמביוולנטיות ובמורכבות".
לכך נדרשת אמפתיה, וטואן פנה לסיוע מהספרות היפה, מהאמנות, מההיסטוריה, מביוגרפיה, מהפילוסופיה ומהתאולוגיה. גישתו של טואן הייתה איכותנית, אך יותר נרטיבית ותיאורית מאשר פילוסופית. הוא חשש שמא גישה פילוסופית תהיה מובנית עד כי נדמה שהיא קיימת בזכות עצמה, ותטיל צל על תופעות שהיא נועדה להאיר. הוא העדיף תאוריות רק כדי שיתנו תמיכה ברקע ההסברים שאותם חיפש.
סתירות ופרדוקסים
טואן התעניין בחוויות אנושיות רב משמעותיות המתחברות עם מקומות פיזיים בנוף. בתפיסתו, החיבור למקום היה חיבור אינטימי. גישתו של טואן כלפי המקום הוצגה על ידי כותרות כגון ״עולמות מקוטעים ועצמיים״, ״המשכיות וחוסר רציפות״, ״מוסריות ודמיון״, ומעל לכל העסיק אותו הקשר שבין המרחב והמקום. הדיאלקטיקה הקיומית הזאת מניעה אנשים בין מצב של התנסות המאופיינת בשורשיות, בביטחון ובאדמה, מצד אחד, לבין מצב המאופיין בהתפשטות, ניידות והשתנות מהצד השני. טואן הראה כיצד ניגודים כאלה פועלים ביחסים שבין האדם לסביבתו, הוא הצביע על הדו משמעויות של מקום והיחסים אליו, כנורמה של החוויה האנושית באשר היא.
אופטימיות
טואן היה ביסודו של דבר אופטימיסט. אפילו הספר העגום ביותר שלו, ״נופים של פחד״, מסתיים באמירה שבעבר הדברים היו גרועים יותר.
עבור טואן, שינויים היסטוריים היו לטובה: "בראייה רחבה אפשר לומר כי ... התרבות, דרך נתיבים מסובכים לאורך אלפי שנים, שיפרה מאוד את החושים שלנו". ההתקדמות עצמה תלויה בדרכים מסוימות שאדם מפתח להתמודדות עם המתחים בין מרחב למקום, לדומיננטיות ולחיבה, למוסר ולדמיון. ההבטחה לעתיד טמונה בהכרה בקטבים הקיומיים של קרבה וריחוק, וכיצד הם משתקפים זה בזה.
הקונסטרוקציה
טואן הדגיש את חשיבותה של השפה בהפיכת המקום. לאורך כל יצירותיו, טקסטים כמו שירים, רומנים, מכתבים ומיתוסים נתפסו כרכיבים בלתי תלויים ביצירת תחושה של מקום. התקשורת האנושית היוותה את הבסיס לתהליכים החברתיים של הדמיון, ההבנה, התכנון וההגות. ייצוגים הנחו את האינטראקציה האנושית והחומרית ביצירת, שמירה והרס מקומות. ההתבוננות העמוקה של טואן על תפקיד הייצוגים התקשורתיים ביצירת תחושת המקום, היוותה בסיס חשוב לגאוגרפיה של התקשורת.
טואן נפטר ב-10 באוגוסט 2022.
ץ סופית
"ץ סופית" הוא הרכב של יוצרים קומיים שהפיקו יחד תוכנית רדיו היתולית בעלת אותו שם ב-"רדיו תל אביב" בשנים 2008–2010, העלו מספר מופעים עם קטעים חדשים וכן הוציאו סרט קצר בשם "פיצריה מן העבר", וסרט פנטזיה בשם "החבורה האחרונה".
תוכנית הרדיו
תוכנית המערכונים בעלת אותו השם כמו ההרכב - "ץ סופית" - שודרה ברדיו תל אביב, בין השנים 2008–2010, על פני 3 עונות, כשבכל עונה הפרקים יצאו באופן שבועי בימי שבת ובסך הכל שודרו 70 פרקים, אורכו של כל פרק כ-45 דקות.
התוכנית אופיינה במערכוני נונסנס, דמויות בדיוניות ופינות חוזרות, כשבכל פרק שיחקו חברי ההרכב הן את עצמם והן מגוון של דמויות בדיוניות במגוון סיטואציות שהיו לעיתים קרובות אבסורדיות, חלקן תוך שבירת הקיר הרביעי והתייחסות של הדמויות לכך שהן שדרניות בתוכנית מערכונים ברדיו.
הרכב התוכנית ויצירתה
את ההרכב הקימו אביתר חלימי ומתן בלומנבלט ויצרו את התוכנית, אותה הגישו בעזרתו של לירון תאני, שהיה בזמנו מנהל התוכניות של "רדיו תל אביב", ואף השתתף בתפקיד עצמו. ביחד עם אריאל ויסמן כתבו השניים את תוכנית המערכונים, שבה השתתפו בנוסף אליהם גם טל שפר, ירון פרידמן ובעונה השנייה הצטרף יואב רבינוביץ'. על ההפקה ועל העריכה היה אחראי אביתר חלימי, שגם כתב את המוזיקה, אותה הפיק עומרי להב.
לעומת שתי העונות הקודמות, העונה השלישית של התוכנית שונה משתי קודמותיה במכלול של פרמטרים - פחות פרקים הועלו בה, היא שודרה בימים לא קבועים (על פי רוב בחמישי) ומרווחי הזמן בין פרק לפרק היו כשבועיים ולעיתים אף עבר חודש. כמו כן, בלומנבלט לא כתב או השתתף בעונה זו מלבד פרקי הפתיחה והסיום של העונה, "המחזמץ" ו-"ץ סופית הולכת לעזאזל" בהתאמה, אותם עזר לכתוב וליצור.
מופעים
יוצרי "ץ סופית" הופיעו בפסטיבל אייקון באוקטובר 2011 עם "מופע התקרית המביכה של ץ סופית" ובשנה שלאחר מכן, בשנת 2012, הופיעו באותו הפסטיבל עם מופע חדש בשם "מופע הכסףתרום של ץ סופית", שאחת ממטרותיו הייתה גיוס כספים לצורכי הפקת הסרט "החבורה האחרונה".
פיצריה מן העבר
"פיצריה מן העבר" הוא סרט קצר מבית "ץ סופית", והופק על ידי גל נעים, שהוקרן במהלך "מופע התקרית המביכה של ץ סופית" באוקטובר 2011, שהתקיים במסגרת פסטיבל אייקון בסינמטק תל אביב. בשנת 2012 התקבל הסרט לתחרות הסרטים הקצרים של פסטיבל ירושלים, ובשנת 2012 הוקרן פעם נוספת בפסטיבל אייקון, במהלך "מופע הכסףתרום של ץ סופית".
החבורה האחרונה
יוצרי "ץ סופית", אביתר חלימי ומתן בלומנבלט יצרו ב-2014 סרט פנטזיה קומי בשם "החבורה האחרונה". הסרט מתאר את מסעם של שלושה חברי ילדות שצריכים לעבור דרך מבוך שבנו בילדותם, כדי להגיע להלוויה של הילד שהם פחדו ממנו בבית הספר היסודי, כשכל אחד מהם מעוניין לבוא אליה מסיבות שונות. את הסרט ביים אביתר חלימי, שגם יצר את המוזיקה וביחד עם מתן בלומנבלט כתבו השניים את התסריט לסרט. הפיקו את הסרט יהונתן שובלי, עדי הורוביץ' וגל גינוסר, ומשחקים בו עידן ברקאי, יהונתן פורת, תומר יעקבצ'ק, צליל-חן זקס ועומר משל.
לדברי היוצרים מקור הרעיון לסרט הוא בפרויקט הגמר של חלימי בלימודי הקולנוע במכללת ספיר בה למד מספר שנים קודם לכן, והדמויות בסרט מבוססות במידה רבה על דמויותיהם של חברי ההרכב בתוכנית "ץ סופית", תוך הקצנת תכונותיהן ופיתוח הדמויות ככל שהתפתח התסריט לסרט.
The WB
The WB הייתה רשת שידור אמריקנית שנוסדה בתאריך 11 בינואר 1995 על ידי חברת האחים וורנר וחברת טריביון. ב-2006 הודיעו ראשי הערוץ על סגירת הערוץ ומיזוגו עם "UPN" לרשת החדשה "The CW".
הרשת סייעה לקריירה של כמה שחקנים, כגון שרה מישל גלר, קייטי הולמס, ג'יימי פוקס ומישל ויליאמס.
היסטוריה של הערוץ
בעקבות ההצלחה של רשת FOX שהוקמה ב-1986 והייתה לרשת השידור הרביעית הארצית בארצות הברית, החליטו אולפני האחים וורנר להקים ערוץ טלוויזיה חדש בדומה לרשתות הטלוויזיה האחרות. בינואר 1995 החל בשידוריו הערוץ בשם "The WB". מלבד הלוגו, לרשת היה גם קמע: דמות הצפרדע המצוירת מישיגן ג. פרוג שליוותה את הרשת עד לסגירתה ב-2005.
עד 1997, לא הצליח הערוץ לקבל נתח חשיפה משמעותי ורוב הסדרות ששודרו היו סדרות שבוטלו וחודשו על ידי הערוץ.