cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המרכז הלאומי לחינוך מדעי
פעולה
NCSE מספק מידע חינוכי ומדעי בעלונים ובאתר האינטרנט שלו, בנושא אבולוציה וביולוגיה, ומסייע בתיאום פעילויות למאבק בבריאתנים. הוא מנהל מעקב אחר יוזמות חקיקה של מחוקקים בריאתנים בבתי מחוקקים במדינות ארצות הברית השונות, ופועל לחינוך ולהסברה תקשורתית בהסתמך על התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית המחייב הפרדת דת מהמדינה, וכן על שורת פסקי דין שקבעו כי חינוך על פי הנחות בריאתניות המבוססות על כתבי קודש של דת זו או אחרת מפרות את התיקון הראשון (פסק דין טורסקו נגד ואטקינס, פסק דין אדוארדס נגד אגילארד, פסק דין סלמאן נגד מחוז קוב , פסק דין קיצמילר נגד ועדת החינוך של דובר ועוד).
עוד נגיע
כתיבת השיר
בשנת 1985 חברו מנור וטולדנו פעם נוספת לכתיבת שיר לירדנה ארזי אשר ישתתף בתחרות הקדם אירוויזיון. השיר סומן כמועמד מוביל לניצחון, בעיקר לאור העובדה שרשות השידור הציעה לארזי להשתתף באירוויזיון ללא תחרות שנה קודם לכן, והשתתפותה בוטלה כיוון שהתחרות עצמה נערכה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
המרכז הלאומי לחינוך מדעי
פעולה
היסטוריון המדע מייקל שרמר מתאר את אתר האינטרנט של הארגון בתור אחד מ"שני המקורות הטובים ביותר באינטרנט בנוגע לנושא האבולוציה מול הבריאתנות" (השני הוא TalkOrigins Archive). המרכז מתנגד לתאוריית "התכנון התבוני" ולתאוריות אחרות שמהוות גרסאות שונות של הבריאתנות.
עוד נגיע
כתיבת השיר
בסיום התחרות זכה השיר ב-61 נקודות, לעומת 69 נקודות בהן זכה השיר "עולה עולה" בביצוע יזהר כהן ו-62 נקודות בהן זכה השיר "כמו צועני" בביצוע יגאל בשן.
רמיקס 2007
מצעד הגאווה 2006 בירושלים עורר סערה ציבורית והצועדים נדרשו להישאר במתחם סגור. אמן הדראג טל קלאי (טלולה בונט) ביצע את השיר "עוד נגיע" בפני הקהל הרב והביצוע שודר במהדורות החדשות השונות. באותה תקופה החלה ארזי ועמה יועצה האמנותי גברי מזור ואיש יחסי הציבור אורן בראל לבחון אפשרות להוציא גרסת רמיקס לאחד משיריה. ארזי צפתה באותו הערב באירוע בטלוויזיה, ובעקבותיו החליטה לבחור ב"עוד נגיע" ועל גרסת הרמיקס הופקד המוזיקאי ואיש הרדיו דור דקל.
ב-25 ביולי 2007 יצא השיר לתחנות הרדיו וזכה להצלחה גדולה מן היום הראשון. למשך חודשיים עמד בראש מצעד השירים המושמעים ברדיו של מדיה פורסט ושהה בפלייליסט גלגלצ וארבעה שבועות במצעד הפזמונים של רשת ג'. בעקבות הצלחתו הפיק דקל גרסת רמיקס גם לשיר "שוב בתמונה" שיצאה לרדיו בשנת 2011.
המרכז הלאומי לחינוך מדעי
פעולה
בשנת 2005 סייע NCSE בתביעה במשפט "קיצמילר נגד ועדת החינוך של מחוז דובר", משפט בה נבחנה החוקתיות של לימוד הבריאתנות בבתי הספר הציבוריים, והעמיד לרשות התביעה את ספרייתו ובה חומרים עשירים בנושא הבריאתנות. ניק מאצקה (Nick Matzke), מנהל פרויקט המידע הציבורי של המרכז, היה יועץ לתביעה והיה אחראי לגילוי ההחלפה של הביטוי "בריאתנות" בביטוי "תכנון תבוני" בטיוטות של הספר הבריאתני "על פנדות ואנשים", גילוי שמשמעותו הייתה שהתכנון התבוני זהה לבריאתנות בהנחות היסוד שלו. גילוי זה היה חלק מכריע בעדותה של ברברה פורסט (ממנהלות NCSE). עדות זו צוטטה בהרחבה בפסיקתו של השופט ג'ון א. ג'ונס השלישי השופט הפדרלי (מינוי של הנשיא הרפובליקני ג'ורג' ו. בוש משנת 2002), שקבע כי מכיוון שהתכנון התבוני הוא השקפה דתית על ענף הביולוגיה, ואינו השקפה מדעית, אין ללמדו בבתי הספר הציבוריים, הממומנים מכספי המדינה, וזאת עקב ההפרדה בין דת ומדינה המתחייבת בחוקה האמריקאית.
עוד נגיע
גרסאות כיסוי
שלוש פעמים בוצע השיר במסגרת התוכנית "כוכב נולד". בעונה השלישית ביצע אותו רועי חיים זינר, בעונה השביעית ביצע אותו לירן דנינו בשלב חצי הגמר ובעונה העשירית ביצעה אותו אניטה גסין בתוכנית הגמר. גרסאות כיסוי נוספות לשיר הקליטו אבי טולדנו, מסקי שיברו, בנות פסיה ואחרים.
המרכז הלאומי לחינוך מדעי
פעולה
בינואר 2014 סייעו אנשי NCSE לביל ניי להתכונן לעימות עם קן האם במוזיאון הבריאה בקנטקי.
עוד נגיע
גרסאות כיסוי
בשנת 2023, הוציאה הזמרת ליהי טולדנו גרסת כיסוי שהוקדשה לאירועי מצעד הגאווה של אותה השנה.
ניורה שיין
ניורה שיין (1902 - 7 בנובמבר 1992) הייתה שחקנית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה
שיין נולדה באימפריה הרוסית, בפלך חרסון (כיום אוקראינה) למדה פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטה באודסה, משחק בבית ספר דרמטי וזמרה בקונסרבטוריון של אודסה. בשנת 1926 עלתה לארץ ישראל והייתה חברה בקבוצת "התיאטרון הארץ ישראלי", שפעל בין 1924 ל-1926, וחניכתו של מנחם גנסין. לאחר פירוק הקבוצה, בשנים 1928–1932 שיחקה בתיאטרון המטאטא. בשנת 1932, לאחר עליית "הבימה" לארץ, הצטרפה לתיאטרון ובשנת 1946 הייתה לחברת הקולקטיב. בשנת 1964, לאחר שנים רבות של משחק ב"הבימה", פרשה לגמלאות.
סנטה אנה (קליפורניה)
סנטה אנה (באנגלית: Santa Ana) היא מושב המחוז והעיר השנייה המאוכלסת ביותר במחוז אורנג' שבקליפורניה. העיר נוסדה בשנת 1869 וממוקמת בסמוך לנהר סנטה אנה, כ-16 קילומטרים מזרחית לאוקיינוס השקט. העיר היא חלק מאזור המטרופולין של לוס אנג'לס.
לפי מפקד התושבים שנערך בשנת 2010 חיו בעיר 324,528 תושבים. מעל לשלושה רבעים מתושבי היישוב ממוצא היספני.
היסטוריה
לפני הגעת האירופים, שבטים אינדיאנים התיישבו באזור. ב-1 בנובמבר 1776 החלה התיישבות מקסיקנית בסביבת העיר. האזור עבר לשלטון ארצות הברית בשנת 1848, לאחר מלחמת ארצות הברית–מקסיקו. לאחר מכן החלו מהגרים אזרחי ארצות הברית להגיע לאזור. ההתיישבות בעיר עצמה החלה בשנת 1869 וההתיישבות הוכרזה בעיר בשנת 1886. באותו העשור הוקם קו רכבת העובר בעיר.
בשנת 1912 נוסדה בעיר חברת גלן ל. מרטין, חברת תעופה שהפכה בעשורים שלאחר מכן לאחת מהחברות הגדולות בעולם - לוקהיד מרטין.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם ליד העיר בסיס של חיל האוויר של ארצות הברית, דבר שגרם לגידול באוכלוסייה.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2015 גרים בעיר כ-335,000 תושבים.
גזע
נכון לשנת 2010:
פוליטיקה
מועצת העיר מורכבת משישה נציגים הנבחרים על ידי תושבי העיר אחת לארבע שנים. חבר מועצה לא יכול לכהן יותר משלוש קדנציות. ראש העירייה נבחר על ידי מועצת העיר ומתוכה.
העיר מאופיינת בשמרנות בכל הקשור לנושאים חברתיים, כמו שאר צפון המחוז. למרות זאת, למפלגה הדמוקרטית יש רוב ניכר בכמות הרשומים אליה לעומת המפלגה הרפובליקנית.
תושבים נודעים מסנטה אנה
תושבים נודעים בולטים אשר נולדו ו/או חיו בסנטה אנה כוללים את:
הלגה דן
הלגה דֵן (בגרמנית: Helga Deen; 6 באפריל 1925 – 16 ביולי 1943) הייתה נערה יהודייה-הולנדית, ילידת פומרניה (אז בגרמניה), שסיפור ימיה האחרונים תחת השלטון הנאצי נכתב ביומנה בשנת 1943 ונתגלה רק ב-19 באוקטובר 2004.
ביוגרפיה
הלגה דֵן נולדה בעיר שצ'צ'ין (כיום בפולין, אז שטטין בגרמניה) ב-6 באפריל 1925. לאחר עליית הנאצים לשלטון משפחתה נמלטה להולנד השכנה שם התיישבה בעיר טילבורך. כשהייתה בשנת לימודיה האחרונה בבית הספר התיכון, היא ובני משפחתה נלקחו ונאסרו ב-1 באפריל 1943 במחנה הריכוז פיכט (Vught) שבהולנד. היא החלה לכתוב בחשאי את יומנה ב-1 ביוני, חודשיים אחרי כן, לאחר שחבר שלה, קֵס ואן דן ברג, ביקש ממנה לתעד את כל קורותיה במקום אליו הוגלתה. ביומן שניהלה היא גוללה את סיפורם של 21 ימים בחודשי חייה האחרונים, תחת שלטון הגרמנים הנאצים בתקופת השואה. הלגה דן מתארת ביומנה את האימה ואת החיים בצל הפחד שהיו מנת חלקם של בני משפחתה בצד תיאורים של חיי היומיום במחנה הריכוז ותנאי המחיה הקשים, את תחושות חוסר האונים והייאוש, ובמקביל את מלחמת ההישרדות היומיומית. היא מספרת על טיפולי החיטוי מכינים, על כמות האוכל הזעומה, על הוויכוחים שהתנהלו בין האסירים, ועל משלוחי הילדים למחנות ההשמדה. היא גם איירה בעפרונה את מראה המחנה בו הוחזקה. את רשימותיה התחילה בפנייה ל"יקירי".
ב-5 ביוני אותה שנה הורו הנאצים לשלוח את כל הילדים במחנה פיכט להשמדה. הרכבת הראשונה ובה ילדים עד גיל שלוש יצאה כבר למחרת, והילדים בגילאי 4–16 נשלחו יום מאוחר יותר. בסך הכול נשלחו 1,269 ילדים למחנה המעבר וסטרבורק, ומשם למחנה ההשמדה של האס.אס. בסוביבור, שם הם נרצחו מיד עם הגעתם. אחרי כן נשלחו גם המבוגרים. ב-16 ביולי 1943 נרצחה הלגה דֵן במחנה סוביבור, יחד עם אביה וילי בן ה-45, אמה קיתה בת ה-49 ואחיה קלאוס גוטפריד בן ה-15. גם ביומה האחרון בחיים כתבה ביומנה, וניסתה לבטא את תחושותיה לגבי גורלה המר.
היומן, כמה מכתבים, עט נובע, מגבת קטנה וקווצת שיער שלה נארזו יחדיו והושמו בתיק יד בצבע חום, שהוברח החוצה מסוביבור. 61 שנים אחרי כן, בשנת 2004, הגיע היומן לידי עובדי הארכיון האזורי בטילבורך על ידי בנו של חברה של הלגה דן במהלך מלחמת העולם השנייה. היומן מצוי כיום בארכיון הלאומי של הולנד בעיר אפלדורן.
בית וילהלם אברלה
וילהלם אברלה
וילהלם אברלה היה בן למשפחת אברלה, משפחת טמפלרים עשירה מירושלים שעסקה בסוף המאה ה־19 ובתחילת המאה העשרים בייבוא וייצוא בעיקר מגרמניה, בתקופה בה העוסקים בייבוא היו ברובם לא יהודים. הוא נולד ב־1885 בירושלים, נישא לתיאודורה לאנג ב־1911 והיו לו ארבעה ילדים (קורט, הדוויג־אגתה, פאול־תיאודור וארנסט־וילהלם). פאול אברלה (1842–1922), ראש המשפחה ואביו של וילהלם, הקים בסוף המאה ה־19 את בית אברלה בעמק רפאים. פעילות המסחר של המשפחה התרחבה מירושלים, גם ליפו ולחיפה, ווילהלם ניהל את עסקי המשפחה ביפו תחת הפירמה "פאול אברלה". הוא ייצג חברות רבות בארץ ישראל, עסק בייצוא תפוזי יפו, בעסקי בנקאות, היה הבעלים של סוכנות מסחרית 'קירשנר & אברלה ביירות', נשיא לשכת הספנות, נשיא שרונה וחבר ועד נמל יפו וועד נמל חיפה. הוא רכש ב־1931 שטח של 177 דונם שנקרא "פרדס אברלה", ולימים נבנתה שם שכונה של רמת גן שנשאה שם זה. אברלה נעשה לסוחר עשיר ומהכסף שהרוויח הקים בצפון־מערב שרונה את ביתו, שהיה מהגדולים ומהמפוארים במושבה.
בשנות השלושים עמד בראש ארגון הנאצים המקומי ואירח את השר וילהלם פריק ב־1934 ואת באלדור פון שיראך ב־1938. לימים הוא או בנו הכחישו את שייכותם למפלגה הנאצית.
בתקופת פרוץ מלחמת העולם השנייה ב־1939 נמצא וילהלם אברלה בגרמניה הנאצית בגלל עסקיו. אחיו פריץ נעצר בזמן המלחמה במושבה וילהלמה שבארץ ישראל וגורש לאוסטרליה. לאחר המלחמה הצטרף אליו וילהלם, והוא התגורר במלבורן. ב־1952 יצג את הטמפלרים יחד עם ד"ר הופמן, ראש הטמפלרים בגרמניה בתביעה בהאג מממשלת ישראל של 30 מיליון ליש"ט בעד רכושם שהוחרם ועבר לסמכות האפוטרופוס הכללי. לבסוף במסגרת הסכם השילומים מדינת ישראל פיצתה את הטמפלרים ושילמה לגרמניה 54 מיליון מארק (כ־13 מיליון דולר). הוא נפטר באוסטרליה ב־1973.
הקמת הבית
בשלהי שנות העשרים של המאה העשרים, בסוף תקופת התרחבות המושבה שרונה, החלה בניית המבנה על ידי האדריכל תיאודור וילנד כבית מגורים עבור וילהלם אברלה ומשפחתו, והוא נחנך ב־1930. הבית שכן בקצה הצפוני של רחוב כריסטוף הופמן, אחד משני הרחובות הראשיים בשרונה, בצידו המערבי. מדרום לבית היה נמצא בית סמואל גרול, ומולו מעברו השני של הרחוב, היו בית גאורג וינמן ובית פריץ קובלר.
עיצוב
המבנה היה אחד הבתים הגדולים, המפוארים והמפורסמים בשרונה והוא עוצב בסגנון הבנייה הטמפלרי עם השפעה של סגנון הבאוהאוס שהיה פופולרי בשנות השלושים בארץ ישראל ובפרט בתל אביב. צורת המבנה היא כ־Z הפוכה המתאימה לכיוון השמש, כמקובל בבנייה אירופית. בקומה הראשונה היה הסלון וחדר האוכל, בקומה השנייה נבנו חדרי שינה למשפחה, בקומה השלישית, שהייתה מעין עליית גג, היו חדרי שירות ומעליה נבנה גג מרעפים אדומים ממרסיי. בין הקומות קישרו מדרגות לולייניות ומתחת למבנה נבנה מרתף. הבית עוצב בפאר: מרצפותיו היו צבעוניות ומעוטרות, נבנו בו תקרות מקומרות, קמרונות צלב במבואה הראשית, חלונות עגולים, מרפסות פתוחות, הוא קושט בציורי קיר ותקרה ורוהט בהידור. במרפסת החזית המזרחית והראשית של הבית הוצג סמל המשפחה ובו שנת הבנייה – 1930, ומאחורי הבית, ממערב, ניטע גן.
בשירות הבריטים
בקיץ 1941, בעקבות תמיכת חלק מהטמפלרים במפלגה הנאצית, הבריטים גירשו את הטמפלרים שבפלשתינה לאוסטרליה והשתלטו על חלק מהבתים הריקים בשרונה. הוקם שם בסיס של המשטרה הבריטית ומקום מגורים לשוטרים ופקידים בריטים. בית אברלה נתפס על ידי המפקד הבריטי של משטרת לוד שהפך אותו למפקדת המרחב. במחצית השנייה של שנות ה־40 שימש הבית כמפקדה של קצין בריטי ששמו הפרטי היה מיקי והבית זכה לכינוי "בית מיקי".
בשירות ההגנה
ב־16–17 בדצמבר 1947, לאחר החלטת כ"ט בנובמבר, פינו הבריטים את שרונה והשטח נתפס על ידי ההגנה ונקרא "מחנה יהושע" על שם יהושע גלוברמן. בבית וילהלם אברלה שוכנו משרדי הדואר, השחרורים וחיל ההנדסה ומספרו היה 19. כעבור חודשיים, ב־22 בפברואר, הבית עבר לשמש את מטה חטיבת קרייתי שהופקדה על מחוז תל אביב. הקומה הראשונה שימשה את האלוף מיכאל בן גל, מפקד החטיבה במלחמת העצמאות וכן הוצבו בו משרדי האפסנאי הכללי, לשכת ההדרכה, הגזברות והנהלת החשבונות, ואילו הקומה השנייה שימשה קורס מ"כים של חטיבת גבעתי, שמשרדיה שכנו בבתים שממול. בתקופה זו הכניסה למטות ששכנו בצפון שרונה הייתה משער צפוני קטן.
לאחר הקמת מדינת ישראל
ב־2 במאי 1948 ביקר במקום בן-גוריון והחליט למקם בו את משרדיו. הוא כתב ביומנו:. רס"ן ידין פרומקין, מפקד 'מחנה יהושע' סיפר:
ב־12 במאי ציווה זאב שרף על מיכאל בן גל לפנות את הבית הטמפלרי לקראת הכוונה להכריז על הקמת המדינה בימים שלאחר מכן. תוך ארבעה ימים הבית הותאם לישיבות הממשלה, ללשכת ראש הממשלה ולמזכירות הממשלה וב־16 במאי 1948 התקיימה בבית ישיבת הממשלה הזמנית הראשונה, בה הוחלט על בחירת חיים ויצמן לנשיא מועצת המדינה הזמנית. הממשלה החליטה שמשרדי הממשלה יתמקמו בשרונה באופן זמני בהתאם לתכנון של יעקב ריזר. ב־18 במאי תואר הבית בעיתון הארץ:
בבית שוכנה לשכת ראש הממשלה, מזכירות הממשלה ואולם ישיבות הממשלה. חדר השינה של הבת הדוויג־אגתה בקומה השנייה הוכשר כמשרדו של בן-גוריון. שלושה חדרי שינה נוספים (או שניים) באותה קומה חוברו לחדר אחד רחב, ובו התקיימו ישיבות הממשלה הזמנית והראשונה ומועצת המדינה הזמנית, פגישות וטקסים. רצפת החדר כוסתה בשטיחים, מוקמו בו ארבעה שולחנות זהים צמודים שיצרו שולחן גדול וסביבו הונחו כיסאות. על הקירות נתלו תמונה של הרצל, מגילת העצמאות ומפת ישראל ואת החלונות כיסו וילונות. המרתף הותאם לשימוש כחדר ישיבות הממשלה בזמן ההפצצות על תל אביב.
בדצמבר 1949 החליט בן-גוריון עם הממשלה להעביר את משרדי הממשלה לקריית הממשלה בירושלים. בקריה נותרו נציגויות של חלק מהמשרדים, ובן-גוריון השאיר את המבנה כלשכתו התל אביבית. הכניסה הצפונית לאזור הקריה שהייתה סמוכה לבית נסגרה, ובמקומה נסללו הסתעפיות צפונה ודרומה (רחוב דוד אלעזר) מרחוב אליעזר קפלן שחצה את הקריה לרוחב. הדרך הראשית מימי הטמפלרים שתחמה את הקריה מצפון־מערב ועברה סמוך לבית הוזזה צפונה מסיבות ביטחוניות, כדי שלא תעבור בתוך המחנה הצבאי, ונקראה שדרות שאול המלך. בראשית שנות ה־50 הוחלף סמל משפחת אברלה במרפסת החזית בסמל המדינה.
באוגוסט 1952 התמנה פנחס לבון לשר בלי תיק במשרד ראש הממשלה ומשרדו הוצב בלשכת ראש הממשלה. הבית שימש כלשכתו של בן-גוריון עד לפרישתו מראשות ממשלת ישראל ומתפקיד שר הביטחון ב־1953. שר החוץ משה שרת החליף את בן-גוריון בתפקיד ראש הממשלה, אך העדיף להישאר בלשכתו הקודמת בדרום הקריה. לתפקיד שר הביטחון מונה פנחס לבון, והוא המשיך להשתמש בבית וילהלם אברלה כלשכתו גם כשר הביטחון. בפברואר 1955 נחנך בניין 22 שיועד לשמש את בכירי צה"ל ומשרד הביטחון, ולשכת שר הביטחון עברה אז אליו. בדצמבר שב בן-גוריון לשמש כראש ממשלה וכשר הביטחון, והוא חזר להשתמש בבית וילהלם אברלה כלשכתו בתל אביב.
בשנות הארבעים והחמישים, לעיתים הבית הוזכר בעיתונות העברית כשייך לפאול אברלה, ככל הנראה עקב בלבול.
ב־1987 נבנה מגדל מרגנית מדרום לבית ובצמוד לו, והוא היה אז המבנה הגבוה ביותר בישראל.
הבית שימש כלשכת ראש הממשלה במשך כשישים שנה, עד לימיו של אריאל שרון. ב־6 באוקטובר 2005 עברה לשכת ראש הממשלה אריאל שרון לבניין 22, לאחר שלשכות המטכ"ל ושר הביטחון עברו מהבניין למגדל המטכ"ל. ביוני 2006 הבית נמסר לרשות משרד הביטחון, וב-18 ביולי שוכן בו אגף הפיקוח על היצוא הביטחוני במשרד הביטחון.
במהלך השנים בוצעו בבית שינויים: הריצוף בשביל הכניסה הוחלף, נוספו לפתחי הבית סככות חיצוניות עם רעפים אדומים והצמחייה מסביב לבית השתנתה. על הקירות החיצוניים נתלו צינורות וכבלים, הותקנו בבית מזגנים ונבנה חדר חדש בקומה השנייה.
זמני היום בהלכה
כאשר מדובר בזמנים הנמדדים לפי שעות כגון זמן תפילת שחרית, 'עד שלוש שעות' ההתייחסות היא לשעות זמניות (ראו להלן), ולא לחלוקה ה'מעוגלת' של כל שעה לבדיוק 60 דקות.
בית וילהלם אברלה
שחזור ושימוש כמוזיאון
כחלק מפרויקט השימור הוחזרו למבנה פריטים היסטוריים שהיו בו, בהם כורסתו של בן-גוריון. השחזור התבצע על סמך תמונות היסטוריות מתקופת בן-גוריון והמבנה שוחזר לתקופת וילהלם אברלה ולתקופת דוד בן-גוריון.
זמני היום בהלכה
מצוות בזמן הזה הקשורות לזמני היום
חלק ממצות התורה יש לקיימם רק ביום, לעומת מצוות אחרות שיש לקיימם רק בלילה, מעט מהמצוות יש לקיימם פעם אחת ביום ופעם נוספת בלילה, וחלק נוסף מהמצוות אין הגבלה לזמן קיומם, כך שאפשר לקיימם הן ביום ובן בלילה:
בית וילהלם אברלה
שחזור ושימוש כמוזיאון
לקראת ראש השנה תשע"ט התכנס פורום מטכ"ל יחד עם ראש הממשלה ושר הביטחון להרמת כוסית במשרד המשוחזר.
זמני היום בהלכה
מצוות בזמן הזה הקשורות לזמני היום
לדוגמה, מהתורה מצווים לקרוא קריאת שמע וכן להזכיר את יציאת מצרים פעם אחת ביום ופעם נוספת בלילה, מצוות ציצית היא רק ביום, נטילת לולב ותקיעת שופר הן ביום ומצוות אכילת מצה וסיפור יציאת מצרים בליל פסח הן בלילה. מצוות תפילין נחלקו בגמרא האם מצוותה מהתורה גם בלילה או רק ביום, אך למעשה מדרבנן אין להניחם אלא ביום. קריאת הלל (לחלק מהשיטות היא מהתורה) מצוותה רק ביום.
בית וילהלם אברלה
שחזור ושימוש כמוזיאון
במאי 2019 הועבר רכב השרד לינקולן של ראש הממשלה דוד בן-גוריון תוצרת פורד 1959 שמספרו 101 ממוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל אל הכניסה לבית.
זמני היום בהלכה
מצוות בזמן הזה הקשורות לזמני היום
מצוות דרבנן: תפילה, קריאת מגילה (ושאר מצוות יום פורים) והדלקת נרות חנוכה.
בית וילהלם אברלה
שחזור ושימוש כמוזיאון
מאז השחזור נערכים בחצר נערכים טקסים ואירועים של המטה הכללי, והבית משמש כמוזיאון ומקבל אורחים חשובים. חדר אחד בבית הוקצה לאירוח פגישות של הרמטכ"ל ובכירי מערכת הביטחון, והריהוט בו לא שוחזר.
עקב מיקום הבית במחנה רבין, בסיס צבאי של צה"ל, אזרחים לא יכולים לבקר בו באופן חופשי וזקוקים לאישור ביקור מיוחד שניתן מדי פעם.
זמני היום בהלכה
מצוות בזמן הזה הקשורות לזמני היום
בזמן בית המקדש, היו עוד מצוות הקשורות לזמני היום, כגון הקורבנות, ענייני טהרה ודיני נפשות.
בית וילהלם אברלה
שחזור ושימוש כמוזיאון
בכניסה נמצא משרד אלוף בהמתנה.
זמני היום בהלכה
תחילת וסוף היום
הנושא החשוב ביותר בזמני היום הוא זמן תחילת היום וסופו. זמנים אלו נוגעים למצוות שזמנן רק ביום או בלילה.
היום מתחיל מעיקר הדין בעלות השחר. המקור בפסוקים לכך הוא: לשיטת רבא מהפסוק:"ויקרא אלוהים לאור יום", ומפרש רבא שאור הוא במשמעות פעולה, כלומר מהזמן שמתחיל להאיר. לשיטת רבי זירא:"ואנחנו עושים במלאכה וחצים מחזיקים ברמחים מעלות השחר עד צאת הכוכבים לנו הלילה משמר והיום מלאכה". הגמרא דוחה את מקורו של רבא, כיוון שאי אפשר לפרש את המשך הפסוק כדבריו, "ולחושך קרא לילה" לזמן שמתחיל להחשיך, שהרי הלילה הוא רק כשיש חושך מוחלט, בצאת הכוכבים. הגמרא מבארת את הפסוק ויקרא ל"אור" לזמן האור ממש.
עם זאת, המשנה כותבת לא לקיים את מצוות היום רק מהנץ החמה. רש"י מבאר שזה משום גזירה, כיוון שלא כל האנשים בקיאים מתי עלות השחר, וברא"ש מבאר שזו גזירה מפני שעד הנץ החמה נראה כלילה.
היום מסתיים בצאת הכוכבים והמקור בפסוקים הוא כפי דרשת רבי זירא מהפסוק בנחמיה. הכוכבים שיש לראותם כדי שיחשב ללילה הם כוכבים בינוניים, ולא גדולים שנראים ביום ולא קטנים שלא נראים עד מאוחר.
עם זאת, מחמירים לקיים את מצוות היום עד שקיעת החמה, כיוון שכבר משקיעת החמה אפשר לראות כוכבים, ולחכמים היה ספק האם אלו נחשבים לכוכבים בינוניים. הזמן שבין שקיעת החמה לצאת הכוכבים נקרא בין השמשות. עם זאת לשיטת רבינו תם, יש שתי שקיעות, והשקיעה הנהוגה כיום היא השקיעה הראשונה שאחריה עדיין יום, ובין השמשות מתחיל מהשקיעה השנייה, שזמנה 58.5 דקות אחרי השקיעה הראשונה.
חלוקת שעות היום
לשיטת הרמב"ם וכן פסקו רוב הפוסקים, שעות היום הן שעות זמניות, כלומר מחלקים את זמן היום ל-12 חלקים, וכל חלק הוא שעה. שיטת התרומת הדשן היא ששעות היום הן תמיד שוות, בנות 60 דקות.
בין זמני היום, מחושבים גם שעות באמצע היום, כמו שלוש שעות- הזמן הסופי לקריאת שמע, ארבע שעות- הזמן הסופי לתפילת שחרית לכתחילה ואכילת חמץ בערב פסח, פלג המנחה שהוא שעה ורבע לפני סוף היום- לפי שיטת רבי יהודה מתחיל זמן תפילת ערבית.
עלות השחר
עלות השחר הוא הזמן בו מתחיל היום. מעיקר הדין כל המצוות התלויות ביום, ניתן לקיימן מזמן זה, אמנם לכתחילה יש להמתין עד זמן הנץ החמה.
לפי מנהג רוב קהילות הספרדים, זמן עלות השחר מוקדם להנץ החמה ב-72 דקות (4 מיל * 18 דקות). יש שמחשבים 72 דקות מהנץ החמה אחורה, וזהו זמן עלות השחר בין בקיץ ובין בחורף. אך הרבה פוסקים סוברים שצריכים לחשב על פי מעלות, שכן הופעתו של אור אינו שוה בכל השנה ובכל מקום, ולפי זה משתנה הפער בין עלות השחר להנץ החמה לפי עונות השנה ולפי המקום (בקיץ הפער גדול יותר, ובחורף יותר גדול מאשר באביב ובסתיו, ובמקומות יותר רחוקים מקו המשווה, הפער מאריך יותר). המשתמשים בשיטה זו מחשבים את עלות השחר כשהחמה נמצאת 16.1° מתחת לאופק.
לפי מנהג האשכנזים בירושלים (וכך כתב בלוח ארץ ישראל לרב יחיאל מיכל טוקצינסקי) זמן עלות השחר הוא 90 דקות (4 מיל * 22.5 דקות) לפני הנץ החמה, והוא מחשב זמן זה לפי מעלות (כשהחמה נמצאת 20° מתחת לאופק).
הנץ החמה
באופן עקרוני כל המצוות שחייבים לעשות אותן ביום (לדוגמה תקיעת שופר וברית מילה) החובה מתחילה מעלות השחר, אך תקנו חכמים לעשותם מהנץ החמה ואילך, מפני שאין הכל בקיאין בזמן עלות השחר.
חצות היום
חצות היום זהו הזמן הממוצע שבין הנץ לשקיעה. שעה זו קרובה בערכה (עד כדי שניות ספורות) לשעה שבה חל באותה היממה חצות הלילה.
זמן חצות היום משמש בהלכה בכמה מקומות:
מנחה גדולה
זמן מנחה גדולה הוא שש שעות ומחצה מתחילת היום (חצי שעה אחרי חצות היום). בפוסקים נחלקו האיך נמדדים השעות לעניין זה. החפץ חיים נוטה לומר שעות אלו הם שעות זמניות, אך יש שכתבו שהכוונה לשעות הרגילות (לפי השעון הרגיל - של 60 דקות).
בלוח לארץ ישראל שחיבר הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי כתב לחשב בימות החורף זמן מנחה גדולה כ-30 דקות לאחר חצות היום.
זמן מנחה גדולה משמש לכמה דברים:
מנחה קטנה
זמן מנחה קטנה הוא מתשע שעות זמניות ומחצה מתחילת היום מזמן זה ניתן להתפלל לכתחילה את תפילת המנחה.
תפילת המנחה נתקנה כנגד הקרבת קרבן תמיד של בין הערבים, ומאחר וזמן הקרבתו היה כל יום בתשע שעות וחצי, לכך לדעת הרבה ראשונים זמן תפילת מנחה לכתחילה הוא מזמן זה. בערב פסח, שהקדימו את זמן הקרבת התמיד, מותר לכתחילה להתפלל מנחה גדולה לכולי עלמא.
מזמן זה (או חצי שעה קודם), אין להתחיל בסעודה לפני שיתפלל.
פלג המנחה
פלג המנחה הוא נקודת האמצע שבין מנחה קטנה לסוף היום. שעת פלג המנחה מוגדרת על פי שעות זמניות, מהשעה העשירית ועוד שלושת רבעי השעה, או שעה ורבע לפני הלילה.
ישנם מספר דינים התלויים בזמן זה:
שקיעה
שקיעה היא הזמן שהשמש שוקעת ואינה נראית עוד, והוא הזמן שמסתיים בו היום. בפוסקים נחלקו האם מתייחסים לגובהו של האדם – האם הוא במישור או על הר (כשהאדם גבוה יותר הוא רואה את השקיעה מאוחר יותר), והאם מתייחסים לגובהו של האופק (כשהאופק גבוה יותר רואים את השקיעה מוקדם יותר). מחלוקת נוספת היא לגבי זמן השקיעה והיא בין הגאונים לבין רבינו תם.
בין השמשות
בין השמשות הוא הזמן שיש בין השקיעה לצאת הכוכבים.
צאת הכוכבים
בעניין זמן צאת הכוכבים ישנן שלוש דעות מרכזיות:
זמן צאת הכוכבים משמש בהלכה בכמה מקומות:
חצות הלילה
חצות הלילה הוא הזמן הממוצע שבין השקיעה לנץ החמה.
זמן 'חצות הלילה' משמש בכמה הלכות:
ותיקין
תחילת זמנה לכתחילה של תפילת שחרית הוא מהנץ החמה (זמן התפילה נקבע לפי זמן אמירת תפילת שמונה עשרה). זמן הזריחה נחשב לזמן הטוב ביותר להתפלל תפילת שחרית, על פי הפסוק "יִירָאוּךָ עִם שָׁמֶשׁ..." . תפילת ותיקין הוא כינוי לתפילה שבה קוראים את קריאת שמע סמוך להנץ החמה, ומיד לאחריה מתפללים את תפילת שחרית.
זמן קריאת שמע
תחילת הזמן היא "משיכיר את חברו הרגיל עמו קצת", ובדיעבד אם קרא מעלות השחר יצא. סוף זמנה הוא בסוף שלוש שעות זמניות. ראה להלן מחלוקת האחרונים מאימתי מודדים שלוש שעות אלו.
נחלקו התנאים אם ניתן לקרוא קריאת שמע עד הנץ החמה עו עד שלוש שעות מתחילת היום; להלכה נפסק כדעה השנייה.
בפוסקים ישנם שתי שיטות עיקריות מאימתי מתחילים לחשב שעות אלו:
סוף זמן תפילה
להלכה נפסק כדעת רבי יהודה שסוף זמן התפילה הוא עד ארבע שעות, אך בדיעבד ניתן להתפלל שחרית עד חצות.
שעות אלו אינן כל פי השעות הרגילות, אלא שעות זמניות, כאמור לעיל ישנה מחלוקת בפוסקים האיך לחשב שעות זמניות אלו בין המגן אברהם והגר"א.
זמן הדלקת נרות
בזמני הדלקת הנרות ישנם מנהגים שונים, לדוגמה בירושלים המנהג להדליק 40 דקות קודם השקיעה, בתל אביב ובני ברק 22 דקות קודם השקיעה, בחיפה 30 דקות קודם השקיעה, וברוב המקומות בחו"ל 18 דקות קודם השקיעה. עם זאת, עיקר החיוב הוא להדליק קצת קודם כניסת השבת כדי שיוכל להוסיף מחול על הקודש. ביום טוב ניתן להדליק אף לאחר כניסת החג (על ידי הדלקת הנר מאש דולקת).
כניסת שבת
זמן כניסת שבת הוא מעיקר הדין בזמן שקיעת החמה. בגלל חומרת השבת נוהגים לחשוש לשיטת הספר יראים שהשקיעה קודמת לזמן שהחמה מתכסה מהעין. כיום מצויים לוחות שנה שבהם מצוין הזמן ממנו יש להחמיר שלא לעשות מלאכות האסורות בשבת, הן מטעם אי בקיאות של תחילת השבת, והן מטעם תוספת שבת (כדלהלן).
תוספת שבת
מלבד האמור לעיל, ישנו חיוב שלא לעשות מלאכה זמן מה קודם השבת, זמן זה מכונה בפוסקים 'תוספת שבת'. בפוסקים נחלקו האם חיוב זה הוא מדרבנו או מדאורייתא, כמו כן נחלקו מהו השיעור הזמן הנצרך להוסיף. אף שמעיקר הדין לרוב פוסקים בדיעבד די ב-2 דקות, המנהג כיום ברוב המקומות כפי המלצת המשנה ברורה להקדים כ-20 דקות קודם השקיעה משעת הדלקת נרות. בירושלים נוהגים להקדים ב-40 דקות.
מוצאי שבת
מוצאי שבת הוא הזמן שבו עבר זמן השבת והחילו ימי החול ומותר לעשות מלאכות האסורות בשבת. זמן זה הוא בשקיעה. שאז על פי ההלכה עוברים מהיום ללילה ומתחיל היום הבא, (יום ראשון).
מדינא דגמרא, צאת הכוכבים הוא כאשר נראים 3 כוכבים בינונים מפוזרים. אך מחמת חומרא דשבת ודין תוספת שבת, כתב השולחן ערוך שלא לעשות מלאכה עד שייראו שלושה כוכבים קטנים וסמוכים. לכן נוהגים במוצאי שבת לחכות כ-40 דקות אחרי השקיעה (תלוי במקום ביחס לקו המשווה ובעונת השנה). הנוהגים כחזון איש מחכים כ-45 דקות, הנוהגים כרבנו תם ורבי יוסף קארו (חלק מהחסידים ועדות המזרח) נוהגים לחכות 72 דקות לאחר השקיעה, ובחוג בריסק נוהגים לחכות 90 דקות או יותר.
סוף זמן אכילת חמץ
סוף זמן אכילת חמץ הוא משעה חמישית לפי שעות זמניות, ביום י"ד בניסן - ערב פסח.
במשנה נחלקו התנאים בזמן המדויק שבו יש להימנע מאכילת חמץ מהתורה. עם זאת כדי להימנע מטעויות חז"ל הקדימו את סוף זמן אכילת החמץ.
להלכה פסק בשולחן ערוך שהחל מתחילת השעה החמישית (בשעות זמניות) אסור לאכול חמץ מדרבנן, אך מותר ליהנות מהחמץ, מתחילת שעה שישית החמץ אף נאסר בהנאה.
סוף זמן ביעור חמץ
בערב פסח (י"ד בניסן) משעה שישית לפי שעות זמניות (בשעון קיץ, זמן זה הוא 11:00 בבוקר לערך), החמץ נאסר בהנאה, לכך יש לשרוף את כל החמץ שנשאר קודם לזמן זה.
סוף זמן אכילת אפיקומן
זמן אכילת קרבן פסח עד חצות הלילה. ישנה מחלוקת תנאים אם זמן זה מדאורייתא או מדרבנן, ואם הוא מדאורייתא חייבים גם לאכול את האפיקומן עד חצות, אבל אם הוא רק מדרבנן לא גזרו באפיקומן. נחלקו הראשונים איך לפסוק להלכה, ובשולחן ערוך נפסק שיש להיזהר לכתחילה. לדעת הרמ"א, יש להקפיד לכתחילה לסיים גם את כל מצוות הלילה (כלומר הלל והכוס הרביעי) לפני חצות.
זמן הדלקת נר חנוכה
להלכה זמן הדלקת נרות חנוכה הוא עד הזמן שתכלה רגל מהשוק, שבזמן חז"ל היה כחצי שעה אחר צאת הכוכבים. אולם, כתבו הפוסקים, שבזמן הזה, מאחר שאנשים עדיין נמצאים ברחוב הרבה מעבר לזמן זה, בדיעבד אפשר להדליק גם מאוחר יותר.
שעה זמנית
השעות המדוברות בזמני היום בהלכה אינן השעות הרגילות, אלא שעות זמניות, והכוונה היא שמחלקים את אורך היום ל-12 חלקים וכל חלק נקרא שעה לעניין זה, וכן שעות הלילה. בפוסקים נחלקו מה נחשב יום לעניין זה ומה נחשב לילה:
לדוגמה, ביום שבו הזריחה ב-4:45 והשקיעה ב-18:45, לדעת הגר"א נחשב את ההפרש ביניהן (18:45-4:45 = 14 שעות, שהן 840 דקות), ואת ההפרש נחלק ל-12 (840/12 = 70). לכן, ביום זה אורכה של שעה זמנית הוא 70 דקות. כמו כן כדי למצוא את אורכה של דקה זמנית נחלק שעה זמנית ל-60.
קביעת היום בהלכה בעידן המודרני
התייחסות ההלכה לבעיות חדשות שלא הוגדרו בתלמוד ולא היו מעשיות בעבר, נדרשת כיום עם התפתחות התקשורת ומהירות המעבר של בני אדם ממקום למקום בעלי זמן שונה, באזורים בהם השמש אינה זורחת או שוקעת בחלק מימי השנה, לשהות בחלל, לשהות בסמיכות לקו התאריך הבינלאומי ועוד.
הרפתקאות הלו קיטי וחברים
הרפתקאות הלו קיטי וחברים (באנגלית: The Adventures of Hello Kitty & Friends, בכתב סיני: Hello Kitty 愛漫遊) היא סדרת הנפשה ממוחשבת הונג קונגית-יפנית-אמריקאית לילדים, אשר מבוססת על דמותה של הלו קיטי ודמויות נוספות של החברה היפנית "Sanrio". הסדרה בוימה על ידי מת'יו סוונסון ובילי פרוליק, הידוע כאחד הכותבים של הסרט "מדגסקר".
הסדרה שודרה במקור בהונג קונג בערוץ TVB Jade, החל מ-16 בפברואר 2008 עד שנת 2009. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בערוץ הופ! בשנת 2013 בדיבוב לעברית. לסדרה הופקה עונה אחת הכוללת 52 פרקים באורך 12 דקות.
הסדרה זכתה במספר פרסים והכרות, ביניהם Hong Kong ICT Awards בשנת 2008.
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר הלו קיטי, חתולה אשר בכל פרק לומדת ערכים חדשים יחד עם חבריה הטובים. בין הערכים נמצאים ערכי המשפחה והחברות, חלק מערכי הליבה של החברה היפנית "Sanrio".
מדבבים בעברית
הדיבוב העברי בוים על ידי מייה קדוש, והופק על ידי אפרת אולמן ויורם שרתוק.
ארנו
גאוגרפיה
מקור הנהר בהר פלטרונה באזור קסנטינו שבהרי האפנינים, זורם ומסתובב לכיוון דרום. הנהר מסתובב מערבה ליד ארֶצוֹ כשהוא עובר דרך פירנצה, אמפולי ופיזה, ונשפך לים הטירני (או לים הליגורי על פי גרסה אחרת) במרינה של פיזה. באורך 241 ק"מ, הוא הנהר הארוך ביותר בטוסקנה. פלגיו הראשיים הם: נהר הסייבה, ביסנציו, אומברונה, ארה, אלסה, פזה ופשה. שפך הנהר משתרע על שטח של 8,200 קמ"ר.
קצב הזרימה של הנהר נתון לשינויים קיצוניים. לפעמים הוא מתואר כנהר שתוך מספר ימים הופך ממצב של נהר אכזב למצב של כמעט הצפה. בנקודה שבה עוזב הנהר את הרי האפנינים, לספיקת הנהר טווח רחב של ערכים, מ-6 מ"ק לשנייה ועד 2,000 מ"ק לשנייה. סכרים חדשים נבנו במעלה הנהר מפירנצה והקלו את הבעיה.
עליית נהר הארנו על גדותיו ב-1966
השיטפון של 1966, שהפיל את הסכרים בפירנצה, ושבעקבותיו נהרגו כ-40 איש, גרם לפגיעה או להריסה של מיליוני יצירות אומנות וספרים נדירים. שיטות שימור חדשות נוצרו אחרי השיטפון, אבל גם היום, יצירות רבות טרם שוקמו.
אנוסי קוואלה
אנוסי קלטוספריסיס קוואלה (ביוונית: Ένωση Καλαθοσφαίρισης Καβάλας) היא קבוצת כדורסל יוונית מהעיר קוואלה, המתמודדה בעבר בליגת העל היוונית וכיום (2021) משחקת בליגת משנה.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 2003 ובשנת 2008 התאחדה עם הקולגה העירונית "פנורמה קוואלה". בסיום עונת 2007/08 העפילה הקבוצה המאוחדת לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה.
בעונת 2011/12 סיימה הקבוצה במקום השישי בטבלה והפסידה לקבוצת קולוסוס רודוס ברבע גמר הפלייאוף. בנוסף הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הגביע. בעונת 2012/13 השתתפה הקבוצה בליגה הבלקנית.
הקבוצה מארחת באולם הספורט קלאמיטזס בעיר, המכיל 1,700 מקומות ישיבה.
שלושת הכתרים
שלושת הכתרים (שוודית: Tre Kronor; טְרֵה קְרוֹנוֹר) הוא סמל לאומי שוודי המוטען על שלט האצולה המלכותי השוודי ומורכב משלושה נזרים זהובים בסידור של שניים עליונים ואחד תחתון על רקע כחול.
מקורותיו של סמל שלושת הכתרים עלומים, ולאורך ההיסטוריה הושמעו טענות שונות לגבי מקורותיו. העובדה כי מדובר בשלושה כתרים הובילה לכמה תאוריות אפשריות לגבי פירושם ומקורותיהם: שלושת האלים המלכים של אופסלה טרם הגעת הנצרות לשוודיה, שלושת מחוזות אופסלה אשר להם הייתה הזכות להשתתף ולהצביע על בחירתו של המלך, ושלושת חכמי הקדם מן המסורת הנוצרית.
קיימת סברה נוספת כי הסמל היה סמלו של אריק הקדוש, מלך שוודיה המיתולוגי, בין השנים 1155-1160 אולם אין כל תיעוד היסטורי לכך. הפעם הראשונה בה נעשה שימוש במוטיב בחותם מלכותי הייתה בשנת 1364, עת עלה אלברכט הרצוג מקלנבורג לשלטון כמלך שוודיה, ובתוך זמן קצר הפך המוטיב מסמלה של השושלת המלכותית לסמלה של הממלכה. אולם, קיימות עדויות לשימוש מוקדם אף יותר בסמל לציונה של שוודיה. בעיר אביניון מופיע המוטיב בתוך פרסקו המציג את המדינות שהשתתפו במפגש קרדינלים אשר התקיים בשנת 1336 כייצוגה של שוודיה, שהייתה תחת שלטונו של מגנוס הרביעי. מגנוס הרביעי ירש את כתר נורווגיה מסבו, האקון החמישי, את הכתר השוודי מדודו, ואת סקונה רכש מדנמרק בשנת 1330, כך שהיה למלכם של שלוש הממלכות.
סמל שלושת הכתרים מופיע על מטבע 10 קרונות שוודיות ומטבע 50 ארה, כמו גם על מטוסי חיל האוויר השוודי. בנוסף, ה"טרה קרונור" משמש כשמה הלא רשמי של נבחרת שוודיה בהוקי קרח והסמל מופיע על חולצת המשחק הרשמית.
ליידי בירד
ליידי בירד (באנגלית: Lady Bird) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2017 שכתבה וביימה גרטה גרוויג. בסרט מככבת בתפקיד הראשי סירשה רונן.
עלילה
כריסטין מקפירסון היא נערה מ"הצד הלא הנכון של המסילה" בסקרמנטו של שנת 2002. היא מכנה עצמה "ליידי בירד" ולומדת בבית ספר תיכון קתולי. ליידי בירד חולמת ללמוד בקולג' בחוף המזרחי, אך אמה, אחות שעובדת בשתי משמרות, מתנגדת לכך, בשל מצבה הכלכלי הדחוק של המשפחה לאחר פיטורי האב. בעזרת אביה וללא ידיעת אמה, שולחת ליידי בירד בקשות לקולג'ים אלו.
ליידי בירד וחברתה הטובה ג'ולי מתקבלות לקבוצת התיאטרון של בית הספר, שם היא מתאהבת בדני שהופך לבן זוגה. לאחר הצגת הבכורה של המחזמר שהעלו, מגלה ליידי בירד את דני מתנשק עם נער אחר והיא נותרת שבורת לב. היא מתאהבת שוב, הפעם בקייל, נער עשיר החבר בלהקה. במקביל היא מתרחקת מג'ולי ומתקרבת לג'נה, נערה עשירה ומקובלת, כשהיא מתחזה לבת עשירים כמוה. ליידי בירד מאבדת את בתוליה לקייל, ומתאכזבת לגלות ששיקר לה והוא לא היה בתול כמוה. היא מתנחמת בזרועות אמה. קייל אוסף את ליידי בירד יחד עם ג'נה ובן זוגה לנשף סיום בית הספר אליו התכוננה רבות. בדרך לנשף, קייל מציע לנסוע למקום אחר, ליידי בירד מחליטה לעזוב את החבורה והולכת לג'ולי, השתיים משלימות וחוגגות יחד בנשף.
ליידי בירד מתקבלת לאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, אך במקביל גם לקולג' בניו יורק. היא מחליטה לבחור בניו יורק למורת רוחה של אמה, והשתיים רבות. האם מורידה את ליידי בירד בשדה התעופה ונוסעת משם ללא שהיא נפרדת ממנה, כשהיא מתחרטת ורצה לטרמינל, ליידי בירד כבר אינה שם. אביה של ליידי בירד מגניב למזוודתה טיוטות של מכתבי פיוס שכתבה אמה, אותן היא מגלה כשפורקת חפציה בחדרה. בניו יורק ליידי בירד חוזרת לקרוא לעצמה כריסטין, היא משתכרת ומאושפזת בבית חולים. לאחר שהיא משתחררת היא הולכת לכנסייה ובצאתה משם מתקשרת למשפחתה ומשאירה הודעת תודה לאמה על כל מה שעשתה עבורה.
הפקה
צילומי הסרט התבצעו במהלך אוגוסט וספטמבר 2016 בסקרמנטו וכן באתרים בלוס אנג'לס ובניו יורק. הסצנה הראשונה בסרט, הוויכוח במכונית בין ליידי בירד ואמה אותו היא קוטעת ביציאה מהמכונית הנוסעת, צולמה לאחר השלמת שאר צילומי הסרט. את הפסקול לסרט הלחין ג'ון בריאון, הוא בחר להימנע משימוש במוזיקת פופ ברוח התקופה אלא לעשות שימוש בכלי קצב וכלי נשיפה מעץ, בעיקר חלילים במטרה ליצור אווירה אינטימית. על רוב הכלים ניגן בריאון בעצמו.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-1 בספטמבר 2017 בפסטיבל הסרטים של טליורייד. הפצה מסחרית מוגבלת בארצות הברית החלה ב-3 בנובמבר 2017.
ביקורת ופרסים
הסרט זכה לביקורות משבחות, לדירוג 8.8 ו-100% ביקורות חיוביות מקרב מבקרי הקולנוע הבכירים על פי אתר Rotten Tomatoes.
קישורים חיצוניים
ביקורות
חשמלן פסיפי
חשמלן פסיפי (שם מדעי: Torpedo californica) הוא מין של בטאי גדול ממשפחת החשמלניים החי בחופי מערב האוקיינוס השקט מקולומביה הבריטית עד באחה קליפורניה.
מאפיינים
החשמלן הפסיפי חי לאורך חופים חוליים, שוניות סלעיות ויערות קלפ קרירים, אך יכול להימצא גם באוקיינוס הפתוח בעומק של מתחת ל-420 מטרים. הוא שוחה בצורה יותר מפותחת מרוב הבטאים.
יצור זה מגיע לאורך של 90 סנטימטרים בזכרים ו-140 סנטימטרים בנקבות. המשקל המקסימלי שלו מגיע ל-41 קילוגרם. הוא בעל גוף שטוח עם סנפירי חזה רחבים מאוד, זוג סנפירים קטן יותר מאחוריהם, 2 סנפירים בקצה הגב וזנב בעל 2 אונות העוזר בשחייה מהירה. צבעו אפור כהה, חום ולעיתים לבן מנומר בכתמים שחורים. העיניים קטנות והפה נמצא מתחת לגוף ובו שיניים קטנות וחזקות. לאורך הגוף ישנם תאים המייצרים שדה חשמלי במתח עד 45 וולט.
יצור זה ניזון מדגים קטנים יותר וסרטנים במארב והוא יוצא לצוד בלילות. הוא הורג את טרפו בעזרת תאי החשמל החזקים שלו, והוא יכול גם להתגונן באותה שיטה. בשל גודלו וצורת ההתגוננות שלו הוא כמעט חסר טורפים, למעט טורף אחד המצליח להרוג אותו - האורקה.
צלורוזאוראווס
צלורוזאוראווס (שם מדעי: Coelurosauravus; מילולית: "סבא לטאה חלולה") הוא סוג זוחל קדום מקבוצת הדיאפסידה שחי לפני כ-251–260 מיליון שנה בתור הפרם.
מאפיינים
יצור זה היה מראשוני היצורים המעופפים שחי ביערות של גרמניה, אנגליה וגם מדגסקר. היצור הגיע לאורך 40 סנטימטרים, והיה בעל גוף ארוך ושטוח והצלעות שלו נפרשו לצדדים בדומה לדרקון הדואה מיערות דרום-מזרח אסיה, אך המניפות שלו היו בנויות מעצמות ועליהם נקרם עור. הוא השתמש במניפות העור כדי לעוף מבעד ליערות ולהימלט מאויביו. ליצור היה חוטם מחודד ומעין עטרה כמו לבני משפחת הצרטופסיים, אך קטנה בהרבה.
בתרבות
בתרבות הצלורוזאוראווס ידוע בעיקר מהסדרה בראשית, שם הוא הופך לחיית המחמד של אבי וקונור. בניגוד לנראה בסדרה הקואלורוזאוראווס לא היה יכול לעוף אלא רק לדאות מבעד לעצים. הוא גם לא היה בעל ציצה גדולה, ובניגוד למה שנראה בסדרה לא ניזון מצמחים אלא מחרקים.
הוא מופיע גם במשחק Jurassic World: Alive.
Takin' It Back
Takin' It Back (בעברית: לוקחת את זה בחזרה) הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית מייגן טריינור. את האלבום הוציאה לאור ב-21 באוקטובר 2022 בהוצאת חברת התקליטים אפיק רקורדס. על מנת לפרסם אותו שיתפה טריינור פעולה עם מספר מפיקים, דוגמת פרדריקו ודביר, קיד הרפון, טיילר ג'ונסון וגיאן סטון. בנוסף, בחלק מהרצועות מופיעים אמני אורח, כמו נאטי נטשה וארטורו סנדובל. מבחינה מוזיקלית, הוא רושם את חזרתה של הזמרת לעולם הדו-וופ של אלבום הבכורה, Title (2015).
מתוך האלבום יצאו שני סינגלים, "Bad for Me" ו-"Made You Look", כשהאחרון הפך לכניסה הראשונה שלה בבילבורד הוט 100 בארצות הברית מאז "No Excuses", שיצא ב-2018. בנוסף, הוא רשם את הגעתה הראשונה ל-40 השירים המובילים במצעד הסינגלים הבריטי מזה ארבע שנים. Takin' It Back הגיע למקום ה-16 בבילבורד 200, ונכנס למצעדי האלבומים באוסטרליה, קנדה, הולנד ונורווגיה.
רקע
במרץ 2018 תיארה טריינור את החומרים החדשים שלה לקראת אלבום האולפן השלישי שלה כ"עבודה הטובה ביותר שלה אי פעם". ההצלחה המזערית לה זו הסינגלים מתוכו גרמו לאיבוד הביטחון ביצירה. יציאתו עוכבה מספר פעמים על ידי חברת התקליטים, בנימוק שטריינור כותבת אותו מחדש על מנת להתאימו למיינסטרים המקובל. לבסוף, בינואר 2020, יצא Treat Myself לאור, וספג ביקורות מעורבות. מאוחר יותר באותה השנה פרסמה את אלבום חג המולד A Very Trainor Christmas.
בפברואר 2021 ילדה טריינור את בנה הראשון. שירה משנת 2014, "Title", הפך לוויראלי במדיה החברתית "טיקטוק" מאוחר יותר באותה השנה. הדבר נלקח בתהליך קבלת ההחלטות על הכיוון האמנותי של אלבומה הבא. במאי אישרה באופן רשמי את חזרתה לז'אנר הדו-וופ, שהיה למוטיב מרכזי באלבום הבכורה שלה, Title (2015). היא ציינה כי מאז שבנה הגיח לאוויר העולם אישיותה הפכה לבוגרת, חזקה ורגשית הרבה יותר. – אמרה טריינור כשדיברה על תהליך כתיבת האלבום.
פראן דרשר
פרנסין ג'וי דרשר (באנגלית: Francine Joy Drescher; נולדה ב-30 בספטמבר 1957) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה, תסריטאית, מפיקה וסופרת יהודייה-אמריקאית.
מאז אוקטובר 2021 משמשת דרשר כנשיאת איגוד העובדים SAG-AFTRA, שנוצר בעקבות איחוד גילדת שחקני המסך עם הפדרציה האמריקאית של אמני רדיו וטלוויזיה ומייצג כ-160,000 עובדים בתעשיית הבידור האמריקאית.
ביוגרפיה
דרשר נולדה בקווינס, ניו יורק למשפחה ממוצא יהודי אשכנזי שהגיעה לארצות הברית ממזרח אירופה. בתיכון הכירה דרשר את בעלה לעתיד, השחקן האמריקאי-יהודי פיטר מארק ג'ייקובסון.
לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון, היא פנתה ללימודי המשחק. היא התפרסמה לראשונה עם צאת הסרט "שיגעון המוזיקה" בשנת 1977. ב-1981 השתתפה בסרט "רגטיים".
בשנת 1984 שיחקה בתפקיד בובי פלקמן בסרט "ספיינל טאפ" שביים רוב ריינר.
בינואר 1985 פרצו שודדים לדירתה של דרשר בלוס אנג'לס, קשרו את בעלה, ואנסו אותה ואת חברתה (שהייתה גם היא במקום) באיומי אקדח. לדרשר לקח מספר שנים להתגבר על המקרה, ושנים נוספות כדי לדבר עליו בכלי התקשורת.
לאחר הצלחת הסרט "שגעון המוזיקה", המשיכה להופיע במספר תפקידים קטנים בקולנוע עד שיצרה והפיקה את קומדיית המצבים הפופולרית "נני" (The Nanny). היא הזמינה את חברתה הדוגמנית טוויגי ויחדיו הן כתבו את העלילה. הסדרה שודרה לראשונה ב-1993, והפכה להצלחה מיידית בקנה מידה בינלאומי, עד לסיומה ב-1999. הסדרה מבוססת במידה רבה על חייה האמיתיים של דרשר. בסדרה מגלמת דרשר את פראן פיין, יהודייה אמריקנית שמתקבלת לעבודה כאומנת על ידי בריטי שמרן, והופכת לחלק ממשפחתו בזכות השנינות וההומור שלה. דרשר מדגישה בסדרה את עניין יהדותה, ולעיתים גם את הקשר לישראל. בעבר סיפרה כי תפקידי אורח רבים בסדרה התבססו על קרובי משפחתה במציאות, ודמויותיהם גם נקראו על שמם.
במקביל לסדרת הטלוויזיה, דרשר השתתפה גם במספר סרטי קולנוע, בהם סרטו של הבמאי הנודע פרנסיס פורד קופולה, "ג'ק", שיצא לאקרנים ב-1996. בשנת 1997 היא שיחקה לראשונה בתפקיד ראשי בסרט קולנוע, בקומדיה הרומנטית "The Beautician and the Beast", שהופקה על ידי חברת ההפקות High School Sweethearts שבבעלותה. בהמשך שיחקה בסרט "לאסוף את השברים" (Picking up the pieces) לצידו של וודי אלן בשנת 2000.
בשנת 2000 אובחנה כחולה בסרטן הרחם, ועברה כריתת רחם. בספרה השני, "Cancer Schmancer", כתבה דרשר על התמודדותה עם המחלה.
בשנת 2003 הופיעה דרשר במספר פרקים בסדרה הקומית "בוקר טוב מיאמי". ב-2005 היא הופיעה בסדרה קומית נוספת, "החיים עם פראן", בה גילמה אישה בגיל העמידה.
בשנת 2011 החלה לשחק בסדרה "גירושים מאושרים", המבוססת על חייה. פראן ובעלה לשעבר כותבים ומפיקים את הסדרה, שעלילתה היא גירושי זוג כיוון שהבעל יוצא מהארון, והזוג נשאר מיודד. בדיוק כפי שנישואיה נגמרו במציאות.
בשנת 2020 שיחקה בסרט טלוויזיה של ערוץ לייפטיים "סידור לחג" בדמותה של קייט ספנסר.
נשיאת SAG-AFTRA
בספטמבר 2021 הודיע איגוד גילדת שחקני המסך – הפדרציה האמריקאית של אמני הטלוויזיה והרדיו על ניצחונה של דרשר בבחירות לנשיאות הארגון, בהן היא התמודדה נגד השחקן מת'יו מודין. דרשר נכנסה לתפקיד ב-15 באוקטובר באותה שנה.
ב-13 ביולי 2023 הכריזה דרשר על שביתה של האמנים המאוגדים בארגון, כ-160,000 מעובדי תעשיית הבידור, לראשונה מאז 1980. ההכרזה על השביתה נעשתה במהלך השביתה של גילדת הכותבים האמריקאית, שהחלה במאי 2023. בהכרזתה טענה דרשר שסיבת השביתה היא שינוי במודל העסקי של חברות הבידור הגדולות (שמאוחדות במסגרת ארגון הסחר AMPTP) ואי-נכונתן להתפשר במשא ומתן על תנאי ההעסקה של העובדים בתעשייה. האיגוד דרש גם משא ומתן על האופן שבו יאומצו טכנולוגיות חדשות, כגון בינה מלאכותית, שעשויות להשפיע לרעה על יוצרים.
חיים אישיים
בתיכון הכירה דרשר את בעלה לעתיד, השחקן האמריקאי-יהודי פיטר מארק ג'ייקובסון, והם נישאו ב-1978, כשהייתה בת 21. הזוג התגרש ב-1999. ב-2014 היא נישאה ליזם ההייטק ההודי-אמריקאי שיבא איידוראי, אך ב-2016 הם נפרדו.
ב-2018 השתתפה בטקס התרמה חגיגי לארגון ידידי צה"ל בארצות הברית (FIDF), בו גייסו 60 מיליון דולר עבור צבא ההגנה לישראל.
ברנהרד רוסט
ברנהרד רוסט (בגרמנית: Bernhard Rust; 30 בספטמבר 1883 - 8 במאי 1945) היה שר החינוך של גרמניה הנאצית.
חייו
רוסט נולד בהאנובר ולמד לטינית, יוונית ולימודים גרמניים (מקצוע הכולל את השפה כמו גם את הספרות הגרמנית). במקצועו היה מורה בגימנסיה.
במלחמת העולם הראשונה שירת בחיל הרגלים, נפצע בראשו וזכה בעיטור צלב הברזל.
ב-1922 הצטרף למפלגה הנאצית. התקדמותו בסולם הדרגות המפלגתי הייתה מהירה. ב-1925 כבר היה גאולייטר (מפקד מחוז) של אזור האנובר. ב-1928 הורחב המחוז שתחת סמכותו. אז היה לגאולייטר של מחוז האנובר-בראונשוויג.
ב-1930 פוטר מעבודתו בבית הספר בגלל שכרות, או לפי גרסה אחרת בגלל הטרדה מינית של תלמידה. היות שהיה פגוע ראש ונחשב למעורער נפשית כתוצאה מפציעתו, לא נפתחו נגדו הליכים פליליים, אולם אותו ערעור נפשי כביכול לא מנע ממנו מלהיבחר באותה שנה לרייכסטאג מטעם הנאצים.
רוסט פעל לטיהורם של המוסדות האקדמיים מיהודים, אנשי שמאל ומתנגדי המשטר. אחד מהטיהורים המפורסמים היה זה שהתרחש באוניברסיטת גטינגן. מדענים יהודים מפורסמים רבים אולצו לעזוב את משרותיהם וברוב המקרים את גרמניה. אלו שנשארו בתפקידי הוראה בבתי הספר ובאוניברסיטאות נשלחו למחנות ולקורסים שבהם למדו את הדוקטרינה הנאצית על מנת שיוכלו לחנך את תלמידיהם לפיה. רוסט אמר ש"כל תכליתו של החינוך היא לייצר נאצים".
רוסט לא אצר כוח רב במסגרת הכאוס השלטוני של הרייך השלישי. השפעתו הוחלשה על ידי תחרות עם ארגונים שפעלו בתחומים חופפים פחות או יותר לחינוך: האס אס, הנוער ההיטלראי ועוד. מסיבה זו הוא עיכב פיתוח רשת בתי ספר אדולף היטלר. מטרתו הייתה לשנות את מערכת החינוך הגרמנית מן היסוד ולהפוך אותה לנאצית. הצלחתו בזה הייתה מוגבלת ביותר.
ב-8 במאי 1945, היום בו נכנעה גרמניה לבעלות הברית ללא תנאי, התאבד רוסט בברנה שבחבל אולדנבורג.
ג'ון בזילון
רב-סמל ג'ון בזילון (John Basilone) (4 בנובמבר 1916 – 19 בפברואר 1945) היה איש חיל הנחתים, היה מגיבוריה הידועים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. הוא עוטר במדליית הכבוד של הקונגרס - העיטור הצבאי הגבוה ביותר של ארצו - על לחימתו בקרב גוודלקנל. על פעולתו בקרב איוו ג'ימה, שבו נהרג, הוענק לו עיטור צלב הצי. הוא היה איש חיל הנחתים היחיד במלחמת העולם השנייה אשר עוטר בשני העיטורים.
פוטבול ליג צ'מפיונשיפ
פוטבול ליג צ'מפיונשיפ האנגלית (באנגלית: English Football League Championship, מכונה גם צ'מפיונשיפ של EFL או של סקיי בט, על שם הספונסרית של הליגה), הידועה גם בקיצור צ'מפיונשיפ, היא ליגת הכדורגל השנייה בחשיבותה באנגליה, אחרי הפרמייר ליג. זוהי הליגה הגבוהה ביותר בפוטבול ליג.
ג'ון בזילון
ראשית חייו ושירותו הצבאי
ג'ון בזילון נולד בעיר בפאלו שבמדינת ניו יורק. הוא היה הששי מבין עשרה ילדים במשפחתו. אביו החייט והורי אמו הגיעו לארצות הברית מנאפולי שבאיטליה. הוא גדל בעיר ראריטאן שבמדינת ניו ג'רזי, למד בבית הספר עד גיל חמש עשרה ואז - בעיצומו של השפל הכלכלי הגדול - נשר מן הלימודים כדי לסייע בפרנסת משפחתו. הוא עבד כנושא כלים במועדון גולף מקומי ובעבודות אחרות עד שהתגייס לצבא ארצות הברית ב-1937, בגיל 19.
פוטבול ליג צ'מפיונשיפ
היסטוריה
הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ היא הליגה הלא-עליונה העשירה ביותר בעולם והשישית בעושרה באירופה לאחר הליגות העליונות של אנגליה, ספרד, איטליה, צרפת וגרמניה עם הכנסות כוללות של הקבוצות על סך 306 מיליון ליש"ט.
ג'ון בזילון
ראשית חייו ושירותו הצבאי
בזילון שירת שירות צבאי מלא בן שלוש שנים שבמהלכו היה מוצב בפיליפינים. בשירותו זה התגלה כבעל כושר מנהיגות, והצטיין בהפעלת מקלעים ותחזוקתם.
פוטבול ליג צ'מפיונשיפ
היסטוריה
הליגה הוקמה בשנת 2004, והחליפה את הליגה הראשונה של הפוטבול ליג בתור הדרגה השנייה של מבנה ליגות הכדורגל באנגליה. בעיני רבים מאוהדי הכדורגל האנגלי הצ'מפיונשיפ מבטאת טוב מכולן את שורשי מסורת הכדורגל באנגליה, מבחינת תפיסת המשחק והאהדה לקבוצה ולשחקן האנגלי. משחקי הליגה מושכים עשרות אלפי צופים. הליגה הארוכה (46 מחזורים) יוצרת גם לרוב הכרעות דרמטיות בצמרת ובתחתית.
ג'ון בזילון
ראשית חייו ושירותו הצבאי
לאחר שחרורו מן הצבא עבד בזילון מספר חדשים כנהג משאית במרילנד, ואז החליט לשוב לשירות צבאי. הוא ביקש לשוב לעיר מנילה בה שירת, והתגייס לחיל הנחתים משום שחשב שכך יגיע לעיר מהר יותר. הוא עבר אימונים בבסיסי חיל הנחתים באי פריס (Parris Island), קוונטיקו (Quantico) וניו ריוור (New River). לאחר מכן הוצב בבסיס הצי במפרץ גואנטנמו שבקובה. בעת שירותו העניקו לו חבריו הנחתים את הכינוי "מנילה ג'ון", בשל שירותו בפיליפינים עליו הרבה לספר.
פוטבול ליג צ'מפיונשיפ
היסטוריה
החל מעונת 2013–2014, הצ'מפיונשיפ היא בחסותה של חברת Sky Bet (וכך גם שאר הליגות לבד מהפרמייר ליג).
ג'ון בזילון
קרב גוודלקנל
בספטמבר 1942 הגיע בזילון לאי גוודלקנל עם יחידתו, חטיבת הנחתים השביעית מדיוויזיית הנחתים ה-1. מה-24 באוקטובר השתתף בהגנה על רכס לונגה (Lunga), בצידו הדרומי של מתחם ההגנה על שדה התעופה הנדרסון, שדה תעופה יפני שעליו השתלטו הנחתים באי. רגימנט ובו למעלה מ-3,000 חיילים יפנים תקף את דרום המתחם, אשר הוחזק על ידי כוחות אמריקניים דלילים.
פוטבול ליג צ'מפיונשיפ
מבנה הליגה והשיטה
הליגה כוללת 24 קבוצות, כאשר בסיום העונה יורדות שלוש מהן לליגה האנגלית השלישית (הפוטבול ליג הראשונה), ושלוש עולות לפרמייר ליג. שתי הקבוצות המסיימות ראשונות עולות באופן אוטומטי, וזהותה של העולה השלישית נקבעת בתום משחקי הפלייאוף: מקום שלישי נגד מקום שישי, ומקום רביעי נגד מקום חמישי.
ג'ון בזילון
קרב גוודלקנל
בזילון פיקד בקו ההגנה על שתי כיתות של מקלעים כבדים, אשר היפנים ירו לעברן אש נשק קל, מקלעים ומרגמות. כל אימת שתחמושת המקלעים החלה לאזול, היה בזילון רץ אחורה תוך סיכון עצמי רב ומביא לעמדות אספקת תחמושת. במהלך הקרב נפגעה אחת מחוליות המקלע שבפיקודו והיפנים השתלטו על עמדתה, בניסיון להפעיל את מקלעיה נגד האמריקנים. בזילון וחייל נוסף תקפו את העמדה וטיהרו אותה מאויב. מקלעי העמדה המטוהרת היו תקועים, ועל כן החיש בזילון אליה מעמדה סמוכה מקלע נוסף והפעילו. לאחר מכן הוא תיקן במהירות מקלע נוסף וירה בו בעצמו. מחלקת המקלעים של בזילון חיסלה באותה התקפה לפחות 100 תוקפים יפנים. בסך הכל קיימו המקלעים שבפיקודו אש רצופה במשך 48 שעות ויותר. בסיום הקרב חוסל למעשה הרגימנט היפני.
אחד מפקודיו העיד לימים על הקרב כך:
על פעולתו בקרב זה הוחלט להעניק לבזילון את מדליית הכבוד של הקונגרס (נוסח כתב העיטור מובא בהמשך).
שיבה לארצות הברית
בזילון לא חש בנוח במעמדו החדש וביקש לשוב לתפקיד קרבי. חיל הנחתים דחה את בקשתו בנימוק שהוא נחוץ יותר בתפקידו הנוכחי. לבזילון הוצעה הסמכה לקצונה אך הוא סירב לה, באומרו כי הוא חייל פשוט ומבקש להישאר כזה. הוא דחה גם הצעה להתמנות למדריך בחיל הנחתים. הוא ביקש שנית לשוב לתפקיד קרבי והפעם אושרה בקשתו. בדצמבר 1943 יצא לאימונים במחנה פנדלטון (Camp Pendelton) שבקליפורניה. שם פגש את אשתו לעתיד, לנה מיי ריג'י (Lena Mae Riggi), שהייתה סמלת בחיל הנשים של חיל הנחתים. הם נישאו בחודש יולי 1944. בשלהי אותה שנה הוצב בזילון בחטיבת הנחתים ה-27 בדיוויזיית הנחתים ה-5, אשר עמדה לצאת לפעולתה הקרבית הראשונה באי איוו ג'ימה.
קרב איוו ג'ימה
בזילון נהרג בקרב ב-19 בפברואר 1945 - היום הראשון לקרב איוו ג'ימה. באותו בוקר נחתה הדיוויזיה החמישית בחוף הדרום-מזרחי של האי, והחטיבה ה-27 תקפה כשיעדה הוא שדה תעופה יפני שנמצא כארבע מאות מטרים מן החוף. הכוחות הנוחתים שקעו באפר הוולקני שבחוף האי ונקלעו מיד לאש ארטילריה ומקלעים כבדה, שנורתה מבונקרים יפנים, ונגרמו להם אבדות רבות.
בזילון נחת בחוף בראש מחלקת מקלעים כבדים. בעת שמחלקתו הייתה מרותקת למקומה בשל אש שנורתה מאחד הבונקרים, הסתער בזילון לכיוונו, איגף אותו והגיע מעליו, ותוך שימוש ברימוני-יד וחומר נפץ הרס את העמדה על צוותה. המחלקה המשיכה להתקדם לכיוון שדה התעופה, ואז סייע בזילון לצוות טנק אמריקני שנתקע בתוך שדה מוקשים לחלץ את הטנק ממנו, כל זאת תחת אש כבדה.
בזילון הוסיף להנהיג את מחלקתו אל שדה התעופה, וכאשר הוא נע בשוליו התפוצץ לידו פגז מרגמה יפני. ההתפוצצות הרגה את בזילון וארבעה חיילים נוספים.
בזילון היה בן 28 במותו. הוא נקבר באי איוו ג'ימה. לאחר זמן הוא הובא לקבורה בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
בזילון עוטר לאחר מותו בעיטור צלב הצי על פעולתו בקרב באיוו ג'ימה, כמו גם בעיטור לב הארגמן (Purple Heart). העיתונים ותחנות הרדיו בארצות הברית הודיעו לקהל הרחב על נפילתו.
מדליית הכבוד
זה היה נוסח כתב העיטור שנלווה למדליית הכבוד של הקונגרס, אשר הוענקה לג'ון בזילון:
מפעלי הנצחה
צי ארצות הברית קרא משחתת מסדרת גירינג על שמו של בזילון. היא הושקה בחודש דצמבר 1945, ואלמנתו של בזילון נתכבדה בחנוכתה. ב-2022 השיק הצי משחתת מסדרת ארלי ברק הקרויה על שמו.
חיל הנחתים קרא על שמו של בזילון כביש ואזור צניחה בתחום מחנה פנדלטון בקליפורניה. על שמו נקרא גם שיכון בן 1,500 דירות ממבנים צבאיים שהוקם בקליפורניה לצורך מגוריהם של חיילים, ששבו מן השירות במלחמת העולם השנייה.
אתרים רבים במדינתו של בזילון, ניו ג'רזי, נקראו על שמו, ובכללם שני גשרים מעל הנהר ראריטן, וכיכר בעיר ראריטן, בה ניצב פסל לכבודם של בני הקהילה האיטלקית בעיר שלחמו במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.
בשנת 2006 נקבע לוח זיכרון לבזילון באנדרטת צי ארצות הברית בוושינגטון הבירה.