cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוזיקת לילה זעירה
פרק חמישי?
בקטלוג היצירות של מוצרט עצמו, הוא מציין את היצירה הזו כבעלת חמישה פרקים: הפרק השני ברשימה זו, מינואט וטריו, היה ארוך אך אבד. המוזיקולוג אלפרד איינשטיין הציע, לעומת זאת, שהמינואט בסונאטה לפסנתר בסי במול, K.498a, הוא אכן הפרק האבוד. הקלטה של מינואט הסונאטה בעיבוד לרביעיית כלי מיתר כבר הוקלטה, למרות שמוזיקולוגים שונים כיום לא בטוחים לחלוטין שאיינשטיין צדק.
המנצח האנגלי רוי גודמן השתמש במינואט האמור תחת המינואט החסר, ואילו מוזיקאים אחרים בחרו נטלו מינואטים שונים של מוצרט עבור הקלטותיהם של היצירה. בין מוזיקאים אלו ניתן למנות את כריסטופר הוגווד, סיגיסוולד קאוקן מיכאל אלכסנדר וילנס ואחרים.
דיברגנץ
באנליזה וקטורית, הדיברגנץ (באנגלית: Divergence) הוא אופרטור המופעל על שדה וקטורי. הדיברגנץ משייך לכל נקודה במרחב ערך מספרי המתאר את צפיפות המקורות של השדה הווקטורי שעליו הוא מופעל.
סימון
אם \vec F פונקציה וקטורית שהדיברגנץ שלה הוא הפונקציה הסקלרית \ f, מסמנים.
כאן הוא הנבלה.
ניתן לראות מהסימון כי הדיברגנץ הוא סקלר, מכיוון שמכפלה סקלרית של ווקטור בווקטור ( \vec F) מחזירה סקלר.
אינטואיציה
הדיברגנץ מאפשר לכמת את צפיפות המקורות של שדה. באנלוגיה מתחום הנוזלים והזרימה, אם מחזיקים בתוך זורם שלד של קובייה (רק המקצועות, ללא הפאות), ומבקשים לדעת כמה מים נטו יוצאים או נכנסים לתוך הקובייה, מודדים כמה מים זורמים דרך כל פאה ובאיזה כיוון (מים שיוצאים החוצה נספרים בסימן חיובי ואילו מים שנכנסים לקובייה נספרים בסימן שלילי), אם בסך הכל יוצאים מים מהקובייה, ניתן לספור את השטף שנפלט ממנה, ואילו אם בסך הכל נכנסים מים לקובייה, ניתן לכמת את השטף שנבלע מתוכה (מנוקז דרכה).
כלומר, באמצעות מדידת השטף דרך שטח מסוים, יודעים כמה "ברזים" או "חורי ניקוז" יש בתוך הנפח הכלוא בתוכו. כדי לחשב את צפיפות ה"ברזים"/"חורי ניקוז", מחלקים בנפח הקובייה. הדיברגנץ מודד בדיוק את אותו דבר - את צפיפות ה"ברזים" או "חורי ניקוז" - בנקודה במרחב. כדי לחשב את הגודל הזה, "בונים" סביב הנקודה קובייה אינפיניטסימלית, ואז לוקחים את הגבול כאשר הנפח שלה שואף ל-0, ומקבלים את הדיברגנץ.
תופעה זו, שכמות המקורות בנפח נתון שווה לשטף הכולל היוצא (או הנכנס) מדפנות אותו הנפח, היא עובדה בעלת חשיבות רבה באנליזה וקטורית, ונקראת משפט הדיברגנץ (או משפט גאוס).
הגדרה פורמלית
יהי \vec F שדה וקטורי גזיר ברציפות, ויהי \ V תחום במרחב הכולל נקודה \ p אשר שפתו. הדיברגנץ של השדה \vec F בנקודה \ p הוא:
במרחב אוקלידי תלת־ממדי, המתואר על ידי קואורדינטות קרטזיות, הדיברגנץ הוא:
כאשר כלומר  הם רכיביו הקרטזיים של \vec F.
הכללה למערכת קואורדינטות אורתוגונלית כלשהי:
כאשר:
נקבל אם כן עבור קואורדינטות גליליות:
ועבור קואורדינטות כדוריות:
תכונות
1.הדיברגנץ הוא אופרטור ליניארי, קרי:
2.בכלל מכפלה אחד נעשה שימוש גם באופרטור גרדיאנט:
אנסבך (עיר)
אנסבך (בגרמנית: ) היא עיר במדינת בוואריה שבגרמניה המהווה עיר הבירה של אזור מרכז פרנקוניה. אנסבך ממוקמת 40 קילומטרים מדרום־מערב לנירנברג ו-140 קילומטרים מצפון למינכן. בשנת 2016 העיר מנתה אוכלוסייה של 41,532.
היסטוריה
במלחמת העולם השנייה היו בעיר בסיסים של לופטוואפה והוורמאכט. ב-18 אפריל 1945 הגיע הקורפוס ה-21 לאנסבך. רוברט לימפרט, סטודנט בן 19 ניסה לפעול לכניעת העיר ללא קרב לאמריקאים, וחתך את חוטי הטלפון שחיברו את מפקדת העיר למטה הוורמאכט - הוא נתפס ונידון למוות.
פאביו בוריני
קריירת מועדונים
בוריני התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של בולוניה 1909, ובקיץ הצטרף לאקדמיה של צ'לסי. בעונת הצטרף לקבוצת המילואים בה רשם מאזן מרשים של 10 שערים ב-11 משחקים ואף שימש כקפטן הקבוצה. ב-15 בספטמבר 2009 נכלל לראשונה בסגל הקבוצה הראשונה במשחק ליגת האלופות נגד פורטו, אך לא שותף באותו משחק. 5 ימים לאחר מכן הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד טוטנהאם הוטספר. בוריני ערך את הופעת הבכורה המלאה שלו נגד קווינס פארק ריינג'רס במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הליגה האנגלי. ב-17 במרץ 2011, בוריני הושאל לסוונסי סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ עד לתום העונה. כבר במשחקו הראשון בקבוצה הוא הבקיע צמד במשחק הליגה נגד נוטינגהאם פורסט. בתום העונה עלתה סוונסי לפרמייר ליג, אך בוריני עזב את המועדון.
בתום העונה התברר שעוד לפני שעבר לסוונסי, בוריני סיכם בפארמה ל-5 שנים. ב-2 ביולי 2011 חתם במועדון תמורת 337,500 אירו דמי השבחה. צ'לסי תבעה מפארמה עוד 100,000 אירו, ולאחר שזכתה בתביעה שילמה פארמה ב-19 תשלומים את היתרה. ב-31 באוגוסט 2011, הושאל בוריני תמורת 1.25 מיליון אירו עם אופציה לרכישת כרטיס השחקן בסיום העונה תמורת 7 מיליון אירו. הוא ערך את ההופעת הבכורה שלו ברומא בהפסד 1–2 בבית לקליארי. ב-23 בינואר 2012 רכשה רומא מחצית מכרטיס השחקן שלו תמורת 2.3 מיליון אירו. ב-23 ביוני 2012 רכשה רומא את החצי השני של הכרטיס בו החזיקה פארמה תמורת 5.3 מיליון אירו.
ב-13 ביולי 2012 חזר לפרמייר ליג כאשר חתם בליברפול תמורת 13.3 מיליון אירו. ב-9 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בליברפול בניצחון 0–3 נגד הומל במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. באוקטובר שבר את רגלו ונעדר כ-3 חודשים. ב-9 בינואר 2013 חזר לשחק במשחק נגד מנצ'סטר יונייטד, נגדה גם נפצע. ב-17 בפברואר 2013 פרק את הכתף לאחר התנגשות עם קייל בארטלי במשחק הליגה נגד סוונסי סיטי. ב-27 באפריל הוא חזר למגרשים אחרי כחודשיים וחצי ואף כבש את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג במשחק זה שנגמר בניצחון 0–6 נגד ניוקאסל יונייטד.
לאחר עונה לא יציבה בליברפול, ב-2 בספטמבר 2013 הושאל לסנדרלנד עד לסיום העונה. בוריני ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1–3 לארסנל במסגרת הליגה. ב-27 באוקטובר 2013 בוריני הבקיע את השער הראשון שלו עבור סנדרלנד בדרבי נגד ניוקאסל יונייטד שהיה גם שער הניצחון של קבוצתו שניצחה 1–2. ב-19 באפריל, בוריני הבקיע את שער הניצחון בסטמפורד ברידג' נגד צ'לסי והנחיל לז'וז'ה מוריניו הפסד בית ראשון כמאמן צ'לסי. התוצאה נשמרה מועדון הורהו ליברפול שתי נקודות ברורות של צ'לסי בחלק העליון של טבלת ליגת העל. בוריני זכה בתואר "הכדורגלן הצעיר של השנה בסנדרלנד".
בתום העונה הציעה סנדרלנד לליברפול 14 מיליון לירות שטרלינג תמורתו, אך בוריני העדיף לחזור לליברפול ולהילחם על מקומו בהרכב.
ב-31 באוגוסט 2015 חזר לסנדרלנד תמורת 8 מיליון לירות שטרלינג. ב-30 ביוני 2017 הושאל בוריני למילאן עד לסוף העונה. ב-7 ביוני 2018 חתם באופן קבוע במילאן.
ב-14 בינואר 2020 עבר להלאס ורונה בהעברה חופשית. ב-19 בינואר עלה מהספסל להופעת בכורה וכבר שער בתיקו 1-1 מול בולוניה. בסיום העונה שוחרר מהקבוצה, ולאחר חצי שנה ללא משחק חתם בפתיח קראגומרוק הטורקית.
קריירה בינלאומית
ב-13 בנובמבר 2009 בוריני ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של איטליה בהפסד 0–2 נגד הונגריה. בוריני שימש כקפטן נבחרת הנוער לקראת אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 בשנת. ב-26 בפברואר 2012 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, כעבור 3 ימים ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד. בוריני אף נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2012. במאי נכלל בסגל הנבחרת הצעירה לקראת אליפות אירופה עד גיל 21 - 2015 ונכלל בנבחרת מצטייני הטורניר.
דרום לבנון
הערים העיקריות בדרום לבנון הן צור, צידון ואל-נבטיה. יישובים בולטים נוספים הם מרג' עיון, חצביה ובינת ג'בייל. מרבית אוכלוסיית דרום לבנון היא שיעית ולכן המפלגות הפוליטיות הדומיננטיות באזור הן חזבאללה ובמידה פחותה אמל.
יותר מאשר משמעות גאוגרפית, יש לאזור משמעות פוליטית, בשמשו שדה קרב בעימותים בין ישראל ללבנון ולכוחות הפועלים בה, כחלק מהסכסוך הישראלי-ערבי.
גאוגרפיה
החלק הדרומי של דרום לבנון; הרצועה התחומה בין נהר הליטני בצפון וגבול ישראל-לבנון בדרום, נחלקת לשלושה אזורים גאוגרפיים: במערב - מישור החוף ובו העיר צור, במרכז - ג'בל עאמל המתנשא לגובה של 800 מטר וכולל שורת רכסים המשתפלים ככל שמצפינים לכיוון הליטני, ובמזרח - אזור מרג' עיון הכולל שורת רכסים ועמקים בכיוון כללי של צפון-דרום.
עדות ודתות בדרום לבנון
רוב האוכלוסייה בדרום לבנון היא שיעית מתואלית.
מרכז האוכלוסייה הסונית בדרום לבנון הוא בעיר צור ובמחנות הפליטים הפלסטיניים שסביבה. קיימת רצועה של כפרים סוניים בגזרה המרכזית לאורך הגבול עם ישראל, הכוללת בין היתר את הכפרים: מרווחין, יארין, דהיירה (Dhayrah) ובוסתן (Boustane) קיים ריכוז נוסף של כפרים סוניים בגזרה המזרחית, באזור הנקרא ערקוב, הכולל בין היתר את שובא, שבעא וחברייה.
אוכלוסייה דרוזית מרוכזת באזור המזרחי, סביב העיירות חצביה ושבעא.
בעקבות מלחמת האזרחים, המעורבות הסורית ומלחמת לבנון הראשונה, חלו שינויים דמוגרפיים באוכלוסיית דרום לבנון. חלק מהאוכלוסייה הנוצרית עזבה את המדינה. במקביל, אוכלוסייה שיעית מדרום לבנון התיישבה בפרברים הדרומיים של ביירות.
דרום לבנון במהלך הסכסוך הישראלי-ערבי
בין הפליטים הפלסטינים שנמלטו מישראל במהלך מלחמת העצמאות, רבים מצאו מקלט במחנות פליטים בלבנון, ובהם כאלה הנמצאים בדרום לבנון, בצור ובצידון.
בשנות השבעים כונה בישראל חלקו המזרחי של אזור זה בשם "פתחלנד", משום שנשלט על ידי ארגון הפת"ח ואחר כך הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף). נערכו פשיטות אחדות של צה"ל לאזור זה, שנועדו להרחיק את מחבלי אש"ף מגבול ישראל.
בחודש מרץ 1978 נערך מבצע ליטני, שבו חדר צה"ל לדרום לבנון עד לנהר הליטני, והחזיק בשטח זה במשך כשלושה חודשים, עד לנסיגתו חזרה לגבול הבינלאומי. מטרת המבצע הייתה לפגוע בתשתיות ארגוני הטרור הפלסטיניים בדרום לבנון, וכך להפחית את פעילותם כנגד ישראל.
החיילים שהחזיקו ברצועת הביטחון היו מטרות לארגוני הטרור, בראשות אמל וחזבאללה. בתקופה זו נאלץ צה"ל להתמודד עם מארבים, מטעני חבלה בצירים, התקפות צלפים, התקפות מאזורים עם צמחייה עבותה, פשיטות על מוצבים והפגזות ברקטות, בטילי נ"ט או בפצצות מרגמה. צה"ל נקט אסטרטגיה של לחימה בעצימות נמוכה, וכדי להתמודד עם האיומים על חייליו הקים מספר יחידות מיוחדות, שהתמחו בתוואי הלבנוני, בהן: כמו כן, ניצל צה"ל את העליונות האווירית שלו כדי להשמיד מטרות טרור באמצעות מסוקי קרב.
בין 2 ל-4 במאי 1988, במסגרת "מבצע חוק וסדר", פשטו כוחות צה"ל ובהם צנחנים ושריון, תחת פיקוד אל"ם שאול מופז, על בסיס מחבלי חזבאללה בעיירה מיידון שבדרום לבנון. שלושה חיילי צה"ל נהרגו בפשיטה ושבעה עשר חיילים נוספים נפצעו. הפעולה הייתה הגדולה בהיקפה במבצעי צה"ל בלבנון מאז "מבצע שלום הגליל". כ-50 מחבלי חזבאללה נהרגו בקרב, וכלל המבנים והבונקרים ששימשו אותם נהרסו. כן נתפס שבוי אחד והושמדו כלי רכב ורכבי נ"מ. גם מצבא לבנון דיווחו על נפגעים באדם וברכוש כולל טנק, שריונית ומשאית תחמושת.
מ-25 ביולי ועד 31 ביולי 1993 נערך בדרום לבנון מבצע דין וחשבון, שבמהלכו הותקפו כפרי חזבאללה רבים בדרום לבנון, בידי תותחים, טנקים ומטוסי חיל האוויר ונגרם בהם הרס רב. המבצע הופסק אחר שבעה ימים, לאחר שהושגו הבנות בין ישראל לחזבאללה.
מ-11 באפריל ועד 27 באפריל 1996 נערך בדרום לבנון מבצע ענבי זעם, בעקבות ירי רקטות קטיושה של חזבאללה לכיוון יישובים בגבול הצפון. המבצע נפסק לאחר שפגז שירה צה"ל פגע בריכוז של פליטים ובכוח האו"ם ששהה בסמוך, וגרם למות 102 אזרחים ול-100 פצועים.
בשנים 1976–2000 התקיימה לאורך הגבול בין ישראל ללבנון "הגדר הטובה" שאפשרה לנוצרים מרונים שהתגוררו בדרום לבנון לעבוד בישראל, לסחור איתה ולקבל בה טיפול רפואי.
צבא דרום לבנון (צד"ל) היה מיליציה לבנונית נוצרית שפעלה בדרום לבנון בתמיכת ישראל, עד לנסיגתה של ישראל מאזור זה בשנת 2000.
האזור היווה זירת קרבות מרכזית במלחמת לבנון השנייה: ממנו שוגרו אלפי רקטות לעבר יישובי צפון ישראל, וצה"ל ערך בו תקיפות אוויריות וקרקעיות רבות.
בדרום לבנון פועל יוניפי"ל - כוח צבאי לשמירת שלום מטעם האו"ם. הכוח הוקם בעקבות החלטה 425 של מועצת הביטחון של האו"ם, שהתקבלה לאחר מבצע ליטני.
בעקבות מלחמת לבנון השנייה קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 1701, שבה נקבע תגבור כוח יוניפי"ל ב-15,000 חיילי או"ם חמושים עם סמכות להפעלת נשק וסיוע של האו"ם לפריסת צבא לבנון בדרום לבנון. כמו כן קבעה ההחלטה שיש למנוע הכנסת נשק לאזור ללא הסכמה של ממשלת לבנון והטילה אמברגו מלא על העברת נשק לחזבאללה, אך זה שיקם בהדרגה את כוחו בדרום לבנון, חרף ההחלטה.
קליפורד בראון
חייו
בראון נולד בווילמינגטון שבארצות הברית. בראון החל לנגן בחצוצרה בגיל 13, בעידודו של מדריך תזמורת בית הספר התיכון בו למד. מהר מאוד התברר שבראון מפתח מיומנויות מתקדמות מאוד יחסית לגילו ולניסיונו. בזמן שלמד מתמטיקה בקולג', הזדמן לו לנגן בהרכבי הג'אז של הקולג' והוא משך את תשומת לבם של חובבי הג'אז ככישרון יוצא דופן. כמו כן ניגן פה ושם עם מוזיקאי הג'אז המובילים של התקופה, בהם החצוצרנים פאטס נבארו, ודיזי גילספי שהיו לו לאבות רוחניים, וכן צ'ארלי פארקר. מכולם הוא זכה למחמאות ולעידוד.
ביוני 1950 נפצע בתאונת דרכים קשה והיה מאושפז כשנה עד החלמתו. רק אז חזר להופיע בפילדלפיה והחל לבנות מחדש את הקריירה שלו. את הקלטותיו הראשונות עשה ב- 1952 עם כריס פאוול וה-Blue Flames. בשנת 1953 הצטרף לתזמורת של טאד דאמרון להופעות באטלנטיק סיטי ולהקלטות (שהופיעו אחרי מותו בשם The Clifford Brown Memorial Album), ובספטמבר של אותה שנה הוא הופיע באירופה עם התזמורת של ליונל המפטון והקליט שם עם מוזיקאים אירופאים ואמריקאים כאחד. כשחזר לארצות הברית הופיע עם כמה הרכבים בחוף המזרחי, בין היתר עם להקתם החדשה של ארט בלייקי והוראס סילבר, שעתידה להיקרא מבשרי הג'אז.
בשנת 1954 הקים יחד עם המתופף מקס רואץ' את החמישייה של מקס רואץ' וקליפורד בראון. הרכב החמישייה השתנה מעט מזמן לזמן, אך ריצ'י פאוול היה חבר של קבע, וכך גם הארולד לנד שהוחלף בשלב מאוחר יותר על ידי סאני רולינס.
החמישייה של רואץ' ובראון הייתה מההרכבים החשובים בג'אז של שנות ה-50 של המאה ה-20, למרות תקופת פעילותו הקצרה (עד למותו של בראון ב 1956) הקליט ההרכב מספר רב של אלבומים והיה מרכזי בהתפתחות סגנון ההארד בופ, ויש המחשיבים אותו לאחד ההרכבים החשובים בכל הזמנים.
מותו
ביוני 1956, נסע בראון יחד עם הפסנתרן ריצ'י פאוול להופעה הבאה שלהם בשיקגו. אשתו של פאוול נהגה, וגשם כבד ירד. בתאונת דרכים קטלנית שלושתם נהרגו. טוענים שמותו של ריצ'י הוא שגרם לאחיו הגדול, באד פאוול לאבד את שפיות דעתו. מקס רואץ' העיד על עצמו שמותו של קליפורד בראון הוא שדחף אותו לאלכוהוליזם. תאונת הדרכים נקראת בפי רבים אחת הטרגדיות הגדולות של הג'אז. בראון נקבר בבית הקברות הר ציון שבדלאוור.
סגנונו
סגנונו של קליפורד בראון היה ייחודי מאוד, והושפע מפאטס נבארו, מיילס דייוויס ודיזי גילספי. אלתוריו המהירים והזורמים נותנים תחושה של זרם תודעה, אך כל זאת עם אוזן מאוד לירית, וצליל אישי. קליפורד הצטיין גם בבופ החם, וגם בנגינת שירי בלדות. בראון השפיע על נגנים כפרדי האברד ולי מורגן, השפעה הניכרת בעבודותיהם מסוף שנות ה-50 ואילך.
זכרו
הסקסופוניסט בני גולסון כתב לזכרו של בראון את הקטע I Remember Clifford, בתרגום חופשי, אני זוכר את קליפורד. הקטע נהפך במהרה לסטנדרט כיוון שמוזיקאים רבים הקליטו אותו.
הזמרת הלן מריל הקליטה אלבום שלם לזכרו של בראון, איתו היא הקליטה ב-1954. האלבום נקרא Brownie: Homage to Clifford Brown, ובו מנגנים חצוצרנים רבים ששואבים את ההשראה שלהם מקליפורד בראון.
כל שנה עורכים בדלאוור פסטיבל לזכרו של בראון הנקרא פסטיבל הג'אז קליפורד בראון.
אריה
אריה (שם מדעי: Panthera leo) הוא מין של טורף גדול מהסוג פנתר שבמשפחת החתוליים, והוא השני בגודלו בין בני הקבוצה דמויי חתול, אחרי תת-המין הסיבירי של הטיגריס.
האריה נפוץ בעיקר ביבשת אפריקה, אך גם במדינת גוג'ראט שבהודו. הוא ניזון מאוכלי עשב שונים אותם הוא צד, וכן מפגרים. בתרבות האנושית נחשב האריה סמל לגבורה וכוח, ולכן הוצמד לו הכינוי "מלך החיות". תוחלת חייו בטבע היא בין 12 ל-18 שנים, אך בשבי הוא יכול לחיות עד 30 שנה. שמות נוספים של האריה בשפה העברית הם ליש, שחל, שחץ ולביא. שם נקבת האריה הוא לביאה אריה צעיר נקרא כפיר.
טקסונומיה
במין אריה קיימים כ-20–35 תת-מינים, אף שמספרם המדויק שנוי במחלוקת. מספר תת-מינים מוכרים מוצגים כאן:
מאפיינים פיזיים ומראה
האריה הוא המין השני בגודלו בסוג פנתר במשפחת החתוליים. הטיגריס גדול ממנו, ואילו היגואר והנמר קטנים ממנו.
אורכו של אריה בוגר כ-3.30 מטרים, גובה כתפיו כ-1.2 מטרים, ומשקלו יכול להגיע עד 260 קילוגרם. הוא נפוץ בעיקר באזורי ערבות, חורשים וסוואנות.
הזכר גדול מן הנקבה ושונה במראהו, בהיותו בעל רעמה המכסה את עורפו וכן חלק מגופו הקדמי. ישנה אוכלוסייה מסוימת בקניה בעלת רעמה דלילה מאוד הקרויה אריה צאבו.
צבע פרוותם של האריות חום-צהוב, ראשם גדול וזנבם ארוך ובקצהו ציצית שיער. באצבעות הרגליים כריות שאליהן מוכנסים הטפרים כשהאריה או הלביאה במנוחה, ונשלפים בשעה שהם אורבים לטרף.
תפוצה
בעבר זכו האריות לתפוצה רחבה. הם התקיימו בכל אפריקה למעט במדבר סהרה וביערות גשם טרופיים, באסיה הם התקיימו ברחבי המזרח התיכון, תת היבשת ההודית והקווקז. ואף התקיים מין אריה אירופי ביוון. כיום האריה הוא מין אנדמי ליבשת אפריקה באזורים שמדרום למדבר הסהרה, למעט אוכלוסייה של כ-500 פרטים מתת-המין האסייתי, המוגנים בפארק הלאומי גיר בהודו. האריות החלו להיעלם מאירופה לפני כ-2,000 שנה, ומהחלקים המערביים של אסיה לפני כ-1,000 שנה. כיום מרבית אוכלוסייתם מצויה באפריקה, בעיקר במזרח היבשת ובדרומה; אוכלוסיית האריות באפריקה נאמדת בכ־75,000 פרטים.
באפריקה מצויים האריות באזורים שונים וכמעט שאין שוני התנהגותי או הבדלים במראה בין התת-מינים הידועים, מלבד גוון או אורך הרעמה. בכל זאת, אריות אסייתים נוהגים לשחות במים בעת שהם חוצים מכשולי מים, ואילו אריות אפריקה נרתעים מן המפגש עם המים, אם כי באופן מולד, כולם מסוגלים לשחות. ייתכן שישנם הבדלים נוספים אולם ההשוואה קשה משום האוכלוסייה הדלילה בהודו לעומת הזמינות הרבה של הפרטים באפריקה.
ישנם מספר גורמים המשפיעים על התפוצה והשפע של האריה ביבשת אפריקה. האריה מעדיף לשהות בבתה, ערבות דשא וסוואנות, כלומר במישורים פתוחים. זאת מפני שאזורים אלה תואמים לשיטת הציד בלהקה של האריה, בנוסף, אזורים אלה מאופיינים לרוב בטרף רב וקל לאיתור, כלומר זאת הסביבה לה האריה מותאם. ישנם מספר גורמים המגבילים את גדילת אוכלוסיית האריות באפריקה. העיקרי מגורמים אלו הוא הגורם האנושי, כאשר ציידים מהווים את הסיכון הגדול ביותר עבור האריות ואחד מגורמי התמותה העיקריים עבור אריות באפריקה.
האריות בארץ ישראל
בארץ ישראל היו בעבר אריות ובתנ"ך הם מוזכרים בין חיות הארץ, בין היתר בסיפורו של שמשון המנצח את האריה ואחר כך מוצא כוורת דבש בנבלתו. האריות בארץ ישראל היו ככל הנראה מתת-המין האסייתי או הברבארי. אמנחותפ השלישי מלך מצרים מספר באחת מכתובותיו כי הוא צד מאה ושניים אריות בעשר שנות מלכותו הראשונות. כמה כתובות אשוריות ובבליות מספרות בשבח מעשי המלכים בציד אריות, וכן מסופר בהן שהיו המלכים מאלפים גורי אריות, כדי שילוו אותם במסעותיהם. הירונימוס מעיד על הימצאות אריות בארץ ישראל אף בזמנו. על פי ממצאים ארכאוזואולוגיים והיסטוריים, האריות נכחדו מארץ ישראל בתחילת המאה ה-17.
התנהגות ואקולוגיה
האריות מבלים את רוב זמנם במנוחה; הם חסרי-פעילות בערך 20 שעות ביממה. אף שהם יכולים להיות פעילים בכל שעה, פעילותם בדרך כלל מגיעה לשיאה לאחר השקיעה – זמן שמוקדש לחברותא, טיפוח ועשיית צרכים. הפעילות נמשכת לסירוגין עד עלות השחר, שאז לעיתים קרובות מתבצע הציד. הם מבלים בממוצע שעתיים ביום בהליכה וחמישים דקות באכילה.
ארגון קבוצתי
האריות חיים בלהקה ובכך הם שונים משאר החתוליים הגדולים, אך יש זכרים החיים מחוץ ללהקות כי גורשו מהן.
בלהקת האריות מתקיים מדרג חברתי יעיל למדי. תפקידם של הזכרים הוא להזדווג עם הנקבות, וכן להגן על הלהקה מפני איום חיצוני, אם מטורפים אחרים ואם מניסיון השתלטות של זכרים זרים על הלהקה. תפקידן של הלביאות הוא לצוד את הטרף, וכן לגדל את הצאצאים ולדאוג לקיומם. האריה הזכר רוב הזמן אינו מסייע לציד, אך הוא דרוש בציד טרף גדול, כגון תאו.
גודל הלהקה נע בין 4–37 פרטים, כשהממוצע הוא 15. הלהקה מורכבת ברובה מלביאות, ומספר קטן של אריות זכרים בוגרים. החיים בלהקה עוזרים ללביאה לשמור על גוריה מטורפים ומאריות עוינים שלא שייכים ללהקה, וכך משתפרים סיכויי הגורים לשרוד, לגדול ולהגיע לבגרות. ההרכב של להקת אריות המכיל נקבות רבות ומיעוט קטן של זכרי אלפא היכולים להפרות את הנקבות, עוזר למין בסיכוייו להתרבות.
כאשר הגורים מגיעים לבגרות מינית, הזכרים שבהם מגורשים מהלהקה, ואילו הנקבות יכולות להישאר בה. זכרים צעירים שגורשו מהלהקה מוצאים עצמם מתאגדים יחדיו בדרכם החדשה, בדרך כלל מדובר באחים או בקרובי משפחה. מעתה ואילך הם חייבים לצוד כדי להתקיים, או להשתמש בכוחם הרב כדי לגזול טרף שאחרים צדו. אם חברי הלהקה הצעירה לא ייפגעו באופן ממשי במהלך השנים, הם יוכלו – בין גיל ארבע לעשר, כאשר הם בשיא כוחם וכושרם – לנסות ולהבריח זכרים מבוגרים למדי מלהקה אחרת שבה ייתקלו. אם יצליחו, ישתלטו על הנקבות ויהרגו את גוריהן, וכך יזרזו את לידתם של גורים חדשים – שלהם.
במהלך השנים נתקלת הלהקה בניסיונות חוזרים ונשנים של זכרים אחרים להשתלט עליה, עד אשר צולחת ידם של הזרים והאריות הוותיקים מוצאים עצמם מגורשים. גם נקבות לא-פוריות או שאינן מסוגלות עוד לצוד מגורשות מן הלהקה, בדרך כלל אל מותן.
תקשורת
האריות הם חיות חברתיות. יש ביניהם דרכי תקשורת מגוונות, ובכלל זה תקשורת ווקאלית (קולית), כגון נהמות, גרגורים ושאגות, המשמשות לתביעת בעלות על טריטוריה. שאגת האריה בשיאה נשמעת למרחק שמונה ק"מ ויותר.
גם תקשורת כימית באמצעות ריח השתן נפוצה, וגם היא משמשת לסימון הטריטוריה.
גם תנועות, מחוות ומגע משמשים לתקשורת, במיוחד בין פרטים של להקה, למשל בין לביאות לגורים.
אויבים
יחסי איבה מיוחדים קיימים בין האריות לבין הצבועים המנומרים. בעוד צבועים טורפים גורי אריות שנשארו ללא השגחה וחוטפים מזון ללביאות, אריות הורגים כל צבוע מבוגר או צעיר שהם מצליחים לתפוס. לביאות הודפות צבועים שמתקרבים לשטחן, כפי שהן הודפות אריה מלהקה אחרת. הצבועים חוטפים מזון ללביאות רק כשאין לידן אריה זכר, וגם אז הם מרשים לעצמם לתקוף רק כאשר היחס ביניהם ובין הלביאות הוא לכל הפחות ארבעה לאחת. בדרך כלל עקב היתרון המספרי של הצבועים הם מצליחים להבריח את הלביאות ואף לפצוע אותן (באמצעות עוצמת הנשיכה המסוכנת שלהם), וכך לגנוב את מזונן. אריה זכר בוגר לא מאוים מצבועים, משום שכוחו חזק בהרבה מזה של הלביאה, הוא מסיבי ואגרסיבי ממנה ושוקל בממוצע פי שלושה מכל צבוע. רק אריות חלשים וזקנים עלולים להיפגע מלהקת צבועים, בעיקר מפני שהם לבדם. גם תנינים יכולים לגזול מאריות מזון שניצוד בקרבת המים, אך תנינים (למעט גדולים ביותר) היוצאים מהמים, עלולים להיות מותקפים בחזרה בידי כל הלהקה.
ציד ותזונה
האריות הם היפרקרניבורים מובהקים, שתזונתם מורכבת מבשר בלבד. הם נחשבים לטורפי על בתחום מחייתם ומהווים איום על רוב בעלי החיים הבינוניים והגדולים ברחבי אפריקה וגם ביערות מסוימים בהודו. הם מהירים וגמישים ויכולים לרוץ בממוצע 65–70 קילומטר בשעה. הם אינם בררנים במזונם ואוכלים בעת הצורך גם יצורים קטנים. הטרף העיקרי שלהם כולל מיני פרסתנים גדולים כמו הזברה והגנו, אך גם בעלי חיים קטנים יותר כגון צבאים, אנטילופות, בבונים, חזירי יבלות ועופות מים. האריות האסייתיים צדים גם איילים, חזירי בר ותאואים אסייתים. בניגוד לשאר מיני החתולים, האריות צדים בלהקה וכך יכולים להפיל טרף גדול מדי לאריה יחיד כמו ג'ירף, תאו אפריקני או אף היפופוטם. במקרה אחד תועדה להקת אריות שצדה בכוחות משותפים פיל צעיר בגודל בינוני, אך התנהגות זו נדירה בטבע. ישנן חיות מעטות בעלות הגנה מאריות כמו דרבנים, פנגולינים, תנינים גדולים וקרנפים ופילים בוגרים. גם מינים ארסיים (למשל קוברה יורקת) יכולים להינצל מטריפה.
בנוסף לטרף שהם צדים בעצמם, האריות גם גוזלים טרף מטורפים אחרים, שאותם הם מגרשים, ולעיתים גם הורגים. כמחצית ממזונם הם משיגים באמצעות גזל. הם גוזלים טרף בעיקר מברדלסים, נמרים (שלא מצאו מקלט על העץ), צבועים, תנים, זאבים טלואים ואף מתנינים שיצאו מהמים כדי לתפוס טרף (אם כי המצב השני, בו התנינים חוטפים להם את הטרף, נפוץ יותר). נמרים מסוגלים לטפס עם טרפם על עצים וכך הטרף נשמר הרחק מהישג יד האריות. האריות עצמם יודעים לטפס אך לא לצמרות הגבוהות ונצפו לביאות שעלו על עצים, בטיפוס אחרי נמרים, אך בירידתן נפלו ומתו או נפצעו קשה מענפים.
הלביאות הן האחראיות העיקריות לציד והשגת מזון. הזכרים משתתפים בציד (בתור ציידים משניים) בעיקר בלילה ולכן מחקרים מוקדמים יותר שנערכו ביום לא איתרו את השתתפותם. כאשר הלביאות צדות, הן בדרך כלל מתחלקות לקבוצה המבריחה את הקורבן המיועד אל עבר קבוצה האורבת לו במרחק לא רב. הן מתמקדות בדרך כלל בחיה קשישה או רכה בימים, או כזו שנראית חולה או חלשה. משזיהו את הטרף, הן מתקרבות אליו בחשאי ומצמצמות את המרחק אליו. המרדף מתחיל בעת שהקורבן המיועד מזהה את טורפיו. גם אם מדובר בחיה תשושה, הקבוצה הראשונה בדרך כלל לא מצליחה לתפוס אותה, ותפקידה הוא להבריח את החיה אל עבר הקבוצה האחרת, שם ממתינות במארב מספר לביאות והן אלה שיכריעו את החיה הניצודה, לאחר שעייפה מן המרדף. ההסתברות להצלחה בציד נמוכה, והלביאות לרוב שבות ריקם אל הלהקה, שם ממתינים להן הגורים ויתר הלביאות שמשגיחות על הצאצאים בהיעדר האמהות האחרות, וכן הזכרים הרעבים. לאחר שיסדירו את נשימתן מחדש וינוחו מעט, ישובו לחפש את הקורבן הבא וינסו שוב את יכולתן.
הלביאות בדרך כלל הורגות את הטרף באמצעות נשיכה מתמשכת בגרונו שחונקת אותו, או באמצעות סגירת לסתותיהן סביב פיו ונחיריו. לאחר המתת הטרף מגיעים שאר חברי הלהקה, ובראשם הזכרים. הם אלה שזוכים בנתחים המשמעותיים של בשר הציד ורק לאחר שהם והלביאות מסיימים את סעודתם, זוכים גם הגורים להתקרב אל שרידי בשר הציד כדי לאכול מהשאריות. לאחר שמילאו את בטנם, הם משתרעים תחת הצל ואף אם תתקרב חיה אחרת, לא יקומו מרִבְצם. האריות נחים כעשרים שעות במשך היממה ויוצאים לצוד פעם ביומיים-שלושה. הם מסוגלים לצום אף שבוע, אך כשאר החתוליים הם תלויים במקור שתייה זמין.
ישנה סברה שבגיל מבוגר נעשים האריות ציידי אדם בשל הקלות היחסית שבהשגת מין טרף שכזה, אך ככל הידוע, מדובר במקרים נדירים ביותר.
התרבות ומחזור חיים
האריות נוטים לכיוון של אסטרטגיית רבייה k – מספר צאצאים נמוך, השקעה גבוהה בכל צאצא, התפתחות הגורים לוקחת מספר שנים, ויש להם מחזור חיים פשוט. לביאה יכולה להמליט ולגדל צאצאים מספר פעמים בחייה (כלומר, iteroparous), אך לרוב לא יותר מפעם בשנתיים.
אריות שמשתלטים על להקה חדשה נוהגים להרוג את הגורים של הזכר המובס. בניגוד לאמהות בבעלי חיים אחרים שנכנסות למצב עקה בעקבות טרף צאצאיהן, הרי שלביאות, בתהליך הורמונלי מסובך, מתחילות להראות דווקא סממני התייחמות בחלוף יממה. ההזדווגות מתנהלת בשכיבה פעמים רבות, בעת שהזכר והנקבה מתרחקים מעט ממקום מרבצם של חברי הלהקה. בתקופה זו, הזכר מזדווג עם הלביאות בכל רבע שעה, לעיתים גם בשעות הלילה. אצל הנקבות במשפחת החתולים ישנו ביוץ מותנה, כלומר הביצית יוצאת מהשחלה בעקבות ההזדווגות.
כעבור פרק זמן של שלושה חודשי הריון ממליטה הלביאה בין שניים לשישה גורים. פרוות עורם של הגורים מכוסה כתמים כהים הנעלמים עם התבגרותם. בדרך כלל תמליט הנקבה שוב רק כעבור שנתיים. גורי האריות נולדים עיוורים ונשארים כך בשבוע הראשון לחייהם. הם נולדים במשקל ממוצע של 1.65 קילוגרם ובשבועיים הראשונים לחייהם הם עולים כ-106 גרם ביום. הגורים מתחילים ללכת כשבועיים לאחר הלידה. תוך כשלושה שבועות הם מתחילים לפתח שיני חלב ובגיל 8 שבועות הם יכולים להתחיל לאכול אוכל מוצק. בגיל 4 מגיעות הלביאות לגודלן המלא. עד גיל חצי שנה מגוננת האם על גוריה מפני זכרים בלהקה ובעיקר מפני זכרים זרים וכן מפני טורפים אחרים בסביבה. לביאות החיות בגפן נאלצות להסתיר את גוריהן בסבך העשב כשהן יוצאות לשחר לטרף. בתצפיות שנערכו, נראו זברות רומסות במתכוון גורי אריות שנתגלו באקראי במקום מסתורם. כשהגורים מגיעים לגיל שנה הם מתחילים להתלוות לאם במארבים, ובהמשך גם במרדפים עצמם. גיל הבגרות הוא כשנתיים.
אריות בגיל מתקדם איטיים יותר וגופם פחות גמיש, ובהתאם לכך, פוחתים עד מאוד סיכוייהם לצוד בהצלחה. עם הזמן, נשברים גם ניביהם ובהתמודדות עם הטרף הם אפילו נפצעים. משנעשו חלשים, הם אינם יכולים עוד להתמודד מול להקות של זאבים טלואים וצבועים נקודים והללו גוזלים מהם את טרפם – כך שהאריות, שהיו גזלנים בימי בחרותם, הופכים בסוף ימיהם לקורבנות גזל. בסופו של דבר מוצאים האריות את מותם מפאת מחלות שבאות עליהם בשל חולשה ורעב, וכמו טורפים רבים, הם מתקשים להגיע לגיל מתקדם בגלל התחרות העזה שבטבע. זכרים מתים בגיל 15 בממוצע והנקבות כמה שנים מאוחר יותר.
אריה לבן
האריה הלבן הוא מוטציה גנטית נדירה של אריה טרנסוואל שניתן למצוא בשמורות טבע בדרום אפריקה, ובגני חיות בעולם כתוצאה מרבייה סלקטיבית. האריות הלבנים אינם תת-מין ומעולם לא היו נפוצים בטבע. אוכלוסיות האריות הלבנים הגדולות ביותר הם בגני חיות, שם נעשות המלטות מכוונות לגורים לבנים. מוערך כי ישנם 300 פרטים ברחבי העולם, רובם בתנאי שבי. בדרום אפריקה האריות הלבנים נחשבו לקדושים- השבטים באפריקה רואים בלידת אריה לבן מתנה מהאלים המבטיחה שלום ושגשוג לתושבים המקומיים. נשמות האריות נחשבו לנשמות מלכים ולשומרי היבשת. השמאנים מאמינים כי הריגת אריה לבן היא בגדר חילול קודש מוחלט ויכולה להביא קללה קשה אחריה. האגדה המקומית מספרת שכשאריות לבנים ישובו להתהלך על פני האדמה, הם יביאו עימם עידן חדש וטוב יותר. המראה המיוחד של האריות הלבנים הפך אותם למטרה לציידים בעולם. בשנים הראשונות לאחר שהתגלו היו צדים ומפחלצים אותם. המחיר שלהם גבוה, כ-60 אלף דולרים, יותר מפי עשרה מאריה רגיל. האריה הלבן התפרסם בעולם בשנת 1970 בעקבות ספרו של כריס מקברייד (Chris McBride) "האריות הלבנים מטימבאוַאטי".
האריה הלבן מוגדר כלאוקיסט, Leucism, מצב שבו קיים מחסור בסוגים שונים של פיגמנטים (בניגוד ללבקנות שבה חסר רק מלנין). יש לו פיגמנט נראה בעיניים, בכפות ובשפתיים. צבעו נגרם על ידי גן רצסיבי הנקרא צ'ינצ'ילה – שגורם לאותו צבע מיוחד גם אצל חתולים, או על ידי מניעת הגן הצובע. על-אף שמם, צבעם של האריות הלבנים נע בין בלונדיני עד גוון לבן כמעט מוחלט ואפילו לפעמים מגיע לגוונים אדומים.
האריה והאדם
אריות היו מהחיות הראשונות שהחזיק האדם לצידו. הם ניתנים לאילוף (בעיקר מגיל צעיר) ובעבר היו מצויים בארמונות מלכים וגודלו גם במקדשים. בימינו הם משמשים עדיין בקרקסים נודדים ובמקומות מסוימים גם כחיית מחמד. ככל הנראה, כוחו האימתני, שאגתו הנשמעת למרחקים, מראהו האצילי בעל הרעמה ומפגשים אכזריים בין הבריות לאריות הם אלה שעוררו את ההשראה לגבי מקומם של בעלי חיים אלה בתפיסת עולמו של האדם כבר בימים קדומים.
מין האריה נמצא תחת איום משמעותי, כתוצאה מפעילות אנושית. ניתן להבחין כי, השפע העולמי של מין האריה פוחת בעשורים האחרונים, כאשר פעילות אנושית מהווה את הסיבה העיקרית לכך. רמת האיום הגלובלית של האריה, על פי הרשימה האדומה של הIUCN היא מין פגיע, כאשר כמות הפרטים העולמית מוערכת בכמה עשרות אלפים פרטים. וכמות הפרטים הבוגרים העולמית, במגמת ירידה בעשורים האחרונים, אוכלוסיות אריות במקומות רבים באפריקה נכחדו ורבות אחרות נמצאות בסכנת הכחדה קריטית. פעילות אנושית מהווה את הגורם העיקרי המאיים על שפע האריה, כאיום ישיר וכעקיף. איום ישיר זה, משפיע על רמת הפרט והאוכלוסייה של האריה ומתבטא בציד של האריה, במטרה לקצור את איבריו לשימוש בתרופות או טקסים. בנוסף, עימותים בין מגדלי בקר, לאריות אשר אוכלים את הבקר שלהם, מתרחשים לעיתים קרובות ולרוב מסתיימים במותם של האריות. הפעילות האנושית מהווה איום עקיף על האריה, בהשפעתה על רמת החברה והמערכת האקולוגית בה האריה חי. זאת מתבטאת ב איבוד בתי גידול לטובת בנייה אורבנית וחקלאית, בנוסף לאיבוד שפע הטרף של האריה עקב ציד מאסיבי של בושמיט, שהוא בשר חיות בר זאת גם מפני שצדים חיות מנישת המזון של האריה וגם מפני שהאריות נלכדים במלכודות הציידים ומתים.
תת-המין האסייתי מוצא את מותו בנסיבות לא טבעיות. בניגוד לבעלי חיים אחרים שניצודים בשל בשרם או פרוותם, התקיים ציד האריות במשך כל הדורות אך ורק כדי להראות את עוז רוחו של האדם מול החיה הפראית שבטבע. ברבות הימים נדחקו האריות אל חצי אי במערבה של תת-היבשת ההודית ושם נתקיימו באין מפריע עד שהוכנס הנשק החם על ידי השלטון הבריטי להודו. חיילי הצבא הבריטי הצליחו כמעט להכחיד את האוכלוסייה כולה, אך בטרם השיגה ידם את אחרון האריות, הוכרז מקום מפלטם כשמורה. כיום מנסים לשמר את האוכלוסייה השרידית אך הקושי הוא רב, משום שבאזור השמורה רועים ההודים את צאנם. האריות, בניגוד לטיגריס הבנגלי, שגם הוא מצוי על סף הכחדה, אינם טורפי אדם ולא מהווים בדרך כלל כל סכנה, אולם בנוכחות הבהמות מתרחשים לא פעם מקרי טריפה והתושבים המקומיים מנסים ואף מצליחים להרעיל את האריות באין מפריע מצד הרשויות, וכך הולך ופוחת מספרם. בעבר, סברו מספר חוקרים כי למעשה נדחק האריה האסייתי מסביבתו על ידי הטיגריס הגדול יותר (הטיגריסים הגיעו לדרום אסיה מסיביר – כלל ברגמן) אך לטענתם אין כל אישוש, ובלי כל ספק, ידו של האדם נושאת באשמה. כיום מנסים לשמר גרעין רבייה של אריות אסייתיים במספר גני חיות נבחרים בעולם, ונראה כי אם יוחלט על שחרורם מחדש בטבע, יהיה צורך למצוא להם סביבה חלופית.
בניגוד מוחלט למצבם בהודו, נהנים האריות האפריקנים מעדנה מסוימת. הממון הרב שזורם מכיסי המבקרים בפארקים הלאומיים, הביא לפיקוח הדוק מצד השלטונות בכל הקשור לציד בלתי חוקי, וכל עוד תהווה התיירות משאב שמייצר הון עבור הקופות המדוללות של מדינות היבשת, לא צפויה סכנה לאריות, שליטי הסוואנה. האריות פופולריים מאוד בציד החוקי באפריקה, ומשתייכים לחמשת הגדולים – מונח המתאר את בעלי החיים הקשים ביותר לציד והיוקרתיים ביותר (גביע ציידים).
האריה כמין דגל, אשר אהוד במיוחד בתרבות העולמית, מקבל מאמצי שימור נרחבים. אלו מתבטאים באמצעות שמורות טבע, אשר הוכרזו ברחבי אפריקה על מנת להגן על שפע האריה, כאשר בשמורות אלו האריה משמש כמין מטרייה, שההגנה עליו מגנה על מינים אחרים החיים בבית גידולו. (בנוסף, נעשו ניסיונות רבים לשמר את האריה בצורת In-Situ, דרך רבייה של אריות בעלי מטען גנטי שונה בשמורות ובצורת Ex-Situ, כאשר ניתן למצוא מקרים בהם אריות הוצאו מבתי גידולם לזמן מוגבל, למטרת שימור המין).
האריות בתרבות האנושית
בתרבות האנושית האריה הוא סמל לאומץ לב והדר מלכות. לאריה יש בעברית מספר שמות נרדפים, אשר להם משמעות, והם: ארי (קיצור), כפיר (גור אריות, אריה צעיר), שחל (אריה בעל הופעה מבעיתה), ליש (אריה זקן) ולביא (אריה בעל הופעה מלאה הוד). על שם האריה קיים גם הביטוי "אריה שאג, מי לא ירא"? (עמוס). האריה הוא החיה שמעוררת אצל האדם תחושת ההערצה ועם זאת גם יראה עמוקה. בתלמוד הוא מכונה "מלך החיות", וכן בפי בני התרבות המערבית, ובאגדות רבות הוא מתואר כשליטם הבלעדי של בעלי החיים על פני אדמות. מדינות, ערים, יחידות צבאיות ובתי מלוכה רבים אימצו אותו כסמלם בשל ייצוגי המלכות והגבורה המיוחסים לו. בנוסף, המילה "אריה" היא שם פרטי בעברית.
האריה בדת ובמיתולוגיה
האריה תופס חלק משמעותי בדת ובמיתולוגיה של עמים רבים, ואצל עמים עתיקים אף שימש כאל. דמות האריה מופיעה בבתי כנסת רבים על ארון הקודש (בעיקר בסמיכות ללוחות הברית), והוא אף מופיע בסמלה של ירושלים. כאמור, האריה מוזכר מספר פעמים בתנ"ך, בין השאר בסיפורו של שמשון הגיבור. הזכרתו של שמשון כגיבור על כי ניצח את האריה מראה שהאריה נחשב לגיבור. ישנם מספר יצורים מיתולוגיים בעלי מאפיינים של אריה, כמו הספינקס (ראש של פרעה וגוף אריה), הכימרה (ראש אריה, גוף עז וזנב נחש או דרקון) והמנטיקור שהוא אריה עם ראש אדם. אחד המזלות בגלגל המזלות הוא מזל אריה, הקרוי על שם קבוצת הכוכבים אריה.
סמלים בהם מופיע האריה
האריה מופיע בסמלים רבים, בהם:
האריה כסמל בצה"ל
האריה, על שלל כינויו, משמש כשם וסמל ליחידות ואמצעי לחימה בצה"ל.
לקריאה נוספת
אלישבע דיין, החי במקרא: יונקים, ירושלים תשע"ז, עמ' 63.
דרגה (מוזיקה)
בתאוריית המוזיקה, דרגה הוא השם הניתן לתו בסולם מסוים, או לאקורד המבוסס עליו, ביחס לצליל הטוניקה - דהיינו לצליל הבסיס של הסולם. הדרגה היא לעולם יחסית לסולם, ולכן האקורד G (סול מז'ור), לדוגמה, יכול לתפקד כדרגה הרביעית בסולם רה מז'ור וכן כדרגה החמישית בסולם דו מז'ור.
דרגות הסולמות המז'וריים והמינוריים המסורתיים יסומנו בדרך כלל באחת מהדרכים הבאות:
כמו כן, ניתן לכנות את הדרגות באמצעות שיטת הסולפג' של "הדו הנייד", אשר מאפשרת לכנות כל דרגה באמצעות הברה בודדת. בשיטה זו, יכונו הדרגות המרכזיות בפשטות דו (Do), רה (Re), מי (Mi), פה (Fa), סול (Sol), לה (La) וסי (Si), ללא קשר לצליל האמיתי בסולם אותו הן מבטאות.
בנימין גדרון
בנימין גדרון (נולד ב-7 במאי 1941) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה לניהול ע"ש גילפורד גלייזר והמחלקה לעבודה סוציאלית ע"ש שפיצר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2010-1985). הוא פרופסור לעסקים חברתיים במכללה למנהל, המסלול האקדמי בראשון לציון (מאז 2013) וראש רשות המחקר של המכללה (מאז 2017). גדרון הוא הנשיא המייסד (1996-1992) של הארגון הבינלאומי של חוקרי המגזר השלישי ((International Society for Third sector Research (ISTR).
ביוגרפיה
בנימין גדרון נולד וגדל בחיפה, שם סיים את בית הספר התיכון כל ישראל חברים (כי"ח). בן להורים ילידי גרמניה, שעלו לישראל לפני מלחמת העולם השנייה. בצה"ל שירת בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי העברי בחיפה. בוגר תואר ראשון במדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני מבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת פיטסבורג (1968) ותואר שלישי מבית הספר לעבודה סוציאלית ותכנון קהילתי באוניברסיטת מרילנד (1976).
עבד כעובד קהילתי בחברת "עמידר" ושימש כיועץ לאסתר הרליץ, בהקמת "המרכז לשירותי התנדבות" (כיום "המועצה הלאומית להתנדבות").
בנימין גדרון נשוי לד"ר אריאלה גדרון, שעסקה בהכשרת מורים במכללת קיי, באר שבע. להם ארבעה ילדים.
קריירה אקדמית
שימש כמנהל "תוכנית שוורץ להכשרת מנהלים למרכזים קהילתיים" בבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש ברוואלד באוניברסיטה העברית (1978-84). באוניברסיטת בן-גוריון שימש ראש המחלקה לעבודה סוציאלית ע"ש שפיצר (1985–1989), שם פיתח את תוכנית התואר השני והשלישי (1992-96) וכן את המרכז הישראלי לחקר המגזר השלישי שאותו יזם והנהיג במשך 12 שנים (1997–2009). בתקופה זו פורסמו במרכז עשרות מחקרים שחשפו פנים רבות ומגוונות של המגזר השלישי בישראל ובהשוואה בינלאומית. המרכז גם יזם ב-2001 את הקמת הוועדה לבדיקת תפקידי המגזר השלישי ("ועדת גלנור") שהמליצה שורה של המלצות בתחום מדיניות הממשלה כלפי המגזר השלישי, שבחלקם הגדול אומצו על ידי הממשלה במסמך מדיניות – "ממשלת ישראל, החברה האזרחית והקהילה העסקית: שותפות, העצמה ושקיפות" בפברואר 2008.
עם המעבר מהמחלקה לעבודה סוציאלית למחלקה למנהל עסקים בפקולטה לניהול ע"ש גילפורד גלייזר באוניברסיטת בן-גוריון (2004) יזם ופיתח את תוכנית הלימודים הראשונה לניהול ארגונים ללא-כוונות-רווח אותה ניהל עד פרישתו (2010).
שימש כמרצה אורח באוניברסיטאות בארצות הברית (ברנדייס, שיקגו, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס) ובאירופה (היידלברג, אינסברוק, פרוג'ה ).
ב-2013 מונה לפרופסור לעסקים חברתיים במכללה למנהל המסלול האקדמי, ומופקד הקתדרה למחקר בעסקים חברתיים.
תפקידים ציבוריים
שימש כיו"ר וכחבר הנהלה בארגונים רבים בארץ כגון: שתיל – שירות תמיכה וייעוץ לארגונים חברתיים, הקרן החדשה לישראל, מנהיגות אזרחית, שיתופים, אקים, סביבה תומכת, המרכז לפיתוח קהילות שח"ף.
פעילותו הציבורית בעולם כוללת הנהגת הארגון הבינלאומי של חוקרי המגזר השלישי – International Society for Third sector Research (ISTR) בו שימש כנשיא-מייסד (1992-96), וכן חברות בפרויקטים של האיחוד האירופי: COST ו- Marie Curie וגם חברות במערכות של כתבי-עת מקצועיים כגון Voluntary Sector Review, Nonprofit Policy Forum, Voluntas.
תחומי המחקר
תחום המחקר הנוכחי של גדרון הוא עסקים חברתיים (Social enterprises). תחום זה משיק לתחום המחקר המרכזי בקריירה שלו שהוא המגזר השלישי – מגזר הארגונים ללא-כוונות-רווח, בישראל ובהשוואה בינלאומית וכן נושאים נגזרים כמו פילנתרופיה, התנדבות, מנהל ארגונים ללא-כוונות-רווח. נחשב לחלוץ בתחומים אלה שבהם פרסם רבות. תחומי מחקר נוספים הם התנדבות ומתנדבים וכן קבוצות לעזרה עצמית. בכל התחומים האלה שיתף פעולה עם חוקרים מחו"ל ופיתח מערכי מחקר בינלאומיים השוואתיים.
ספרים
עסקים חברתיים
מגזר שלישי
רנטגניום
רֶנְטְגֶּנְיוּם (באנגלית: Roentgenium) הוא יסוד מלאכותי ממתכות המעבר, שסמלו הכימי Rg ומספרו האטומי 111. זהו היסוד השמיני בסדרת היסודות העל כבדים וה-19 בסדרת היסודות הטרנס-אורניים.
היסטוריה
רנטגניום נוצר לראשונה ב-8 בדצמבר 1994 על ידי המדענים זיגורד הופמן, פטר ארמברוסטר, גוטפריד מינצנברג וצוות המדענים שעבדו במרכז הלמהולץ למחקר יונים כבדים (GSI), מכון מחקר בעיר דרמשטט שבגרמניה. שלושה אטומי 272Rg המשיכו להתקיים, בעקבות היתוך קר בין יוני 64Ni ו-209Bi במאיץ קווי:
בשנת 2001, ארגון ה JWP של IUPAC החליט שאין מספיק ראיות לגילוי היסוד בשנת 1994. צוות ה-GSI חזר על הניסוי בשנת 2000 וגילה שלושה אטומים נוספים. בעקבות דיווח הצוות בשנת 2003 אודות הניסוי השני שביצע, ה JWP החליט שצוות ה GSI יוכר כמגלה היסוד.
מקור השם
השם רנטגניום הוצע על ידי צוות ה GSI והתקבל כשם קבוע ב-1 בנובמבר 2004 כהוקרה לפיזיקאי הגרמני וילהלם רנטגן, על שמו היסוד נקרא. לפני כן, היסוד נקרא אונונוניום, על פי Systematic element name, Uuu.
אומסק (מחוז)
מחוז אומסק (ברוסית: Омская область; תעתיק: אומסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בדרום סיביר המערבית בשטח של המחוז הפדרלי הסיבירי. המחוז גובל עם קזחסטן. בשטח המחוז עובר הנהר אירטיש.
המחוז הוקם ב-7 בדצמבר 1934.
מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז מחולק ל-32 אזורים מוניציפליים.
התקופה העתיקה
על פי נתונים ארכאולוגיים, התיישבות באזור החלה כבר לפני 14,000 שנה. בתקופה הניאולתית חיו באזור ציידים ודגים. לפני 3,000 שנה החל להתפתח באזור גידול חיות.
דמוגרפיה
כמחצית מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בעיר הבירה אומסק (מעל מיליון תושבים). בערים מתגוררים כ-74% מאוכלוסיית המחוז. רוב האוכלוסייה מרוכזת סביב התוואי של הרכבת הטרנס-סיבירית ולאורך הנהר אירטיש.
הרוסים מהווים כ-86% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך יש לציין את הקזחים (כ-4%), האוקראינים (כ-2.7%) והגרמנים (כ-2.7%). אוכלוסייה גרמנים הגיע למחוז בעקבות גירושם במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1959 התגוררו במחוז מעל ל-100 אלף גרמנים.
התיישבות רוסית באזור החלה בשנת 1717.
כלכלה
בשטח המחוז קיימים שדות נפט וגז טבעי. הכלכלה מתבססת על ענפי תעשייה כבדה ובמיוחד פטרוכימיה ובניית מכונות.
אנדרטת הנשים האריות
אנדרטת הנשים האריות הוא שמו של פסל בגינה קטנה ברוזנשטראסה (Rosenstrasse - רחוב הוורדים) במרכז ברלין. הפסל נקרא גם בלוק הנשים (Block der Frauen), ונחנך ב-1995 כגלעד להפגנת הנשים שנודעה בכינוי מחאת רוזנשטראסה. הפסל הוא פרי יצירתה של הפסלת המזרח גרמנייה ממוצא יהודי אינגבורג הונצינגר (Hunzinger), שהייתה בשנות ה-70 לחייה כשיצרה אותו. הפסל, העשוי מאבן אדמדמה, מורכב מדמויות נשיות מפגינות ואבלות, ועליו נכתב בגרמנית:.
ליד האנדרטה נמצא פסל אבן של אדם יושב על ספסל ומתבונן עליה באדישות.
מינהל הביטחון הכללי הסורי
מינהל הביטחון הכללי הסורי (בערבית: إدارة الأمن العام, אידאראת אל-אמן אל-אם) הוא סוכנות הביון האזרחית החשובה ביותר בסוריה. מאז יולי 2012, עומד בראש מינהל הביטחון הכללי מוחמד דיב זיתון.
מבנה
מינהל הביטחון הכללי כפוף למשרד הפנים, ומחולק ל-3 חטיבות:
היסטוריה
ב-2001, נשיא סוריה בשאר אל-אסד מינה את הישאם אל-איח'תיאר לראש הארגון, תוך שהוא מחליף את עלי חמוד, שמונה לשר הפנים. אל-איח'תיאר היה מקורב לגיסו של הנשיא אסף שווכאת. טרם מינוייו לתפקיד בראש המינהל עמד עלי חורי. באותה העת בראש הביטחון הבינלאומי של הביטחון הכללי עמד גאזי קאנען.
ב-18 ביולי 2012 התפוצץ מטען במשרדי המועצה לביטחון לאומי, בפיגוע נהרגו בכירי מערכת הביטחון ובהם ראש הארגון הישאם אל-איח'תיאר. חאפז מחלוף, בן דודו של בשאר אל-אסד, שהיה האחראי על גזרת דמשק במינהל הביטחון, נהרג בפיצוץ גם כן.
קרחון אייקן
קרחון אייקן (באנגלית: Aiken Glacier) הוא קרחון הממוקם בין קרחון וון גרארד וקרחון ויילס, במורדות הצפוניים של גבעות קוקרי, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, בשנת 1997. הקרחון (כמו גם נחל אייקן הסמוך) נקראים על שם ההידרולוג האמריקאי (מסוקרי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית), ד"ר ג'ורג' ר. אייקן (George R. Aiken). נחל אייקן זורם צפונה מן הקרחון אל תוך עמק טיילור.
קרב הגמל
קרב הגמל (ערבית: وقعة الجمل או معركة الجمل) או קרב בצרה הוא קרב שנערך בין צבאו של הח'ליף הרביעי עלי בן אבי טאלב לבין צבאה של מחנה עאישה (אחת מנשותיו של מוחמד ובתו של אבו בכר, הח'ליף הראשון) ושניים מחסידיו הקרובים ביותר של מוחמד, בשנת 656.
אחד מהמאבקים הקשים ביותר שהיו לקודמו של עלי בן אבי טאלב, עות'מאן בן עפאן, התרחש בעיר כופה שבעיראק. תושבי העיר לא היו מרוצים ממושל העיר אשר מינה הח'ליף עֻת'מאן בן עפאן, ופתחו במרד. עת'מאן נכנע ללחצים ומינה מושל אחר. תושבי קהיר, ששמעו על המקרה, החליטו כי גם הם אינם מרוצים מהמושל ששמו עליהם, ושלחו לאלמדינה משלחת שדרשה מעות'מאן להחליף את המושל. בתום התפרעויות קשות נענה עת'מאן לדרישתם ושלח באמצעות שליח מכתב המנשל את מושל קהיר מתפקידו. בדרכם של אנשי המשלחת חזרה לקהיר, הם תפסו שליח נוסף של עת'מאן וגילו לתדהמתם שהשליח מביא עמו בשורה למושל קהיר שאומרת כי בשורת השליח הראשון, הקוראת לו לסיים את תפקידו לאלתר, בטלה, וכי היא נמסרה רק כדי לדכא את מרד תושבי קהיר. כמו כן, הודיע עת'מאן למושל מצרים כי הוא מגבה אותו, והזהיר אותו מפני המרד הצפוי לו בקהיר לכשתחזור המשלחת. בהיוודע הדבר לאנשי המשלחת, הם חזרו לאלמדינה וניהלו מלחמה מול עות'מאן, שבסופה רצחו אותו.
מינהל הביטחון הפוליטי הסורי
מינהל הביטחון הפוליטי הסורי (בערבית: إدارة الأمن السياسي, תעתיק: אידראת אל אמן אל סיאסי) הוא גוף מודיעיני בכיר בסוריה, הפועל באופן פעיל כנגד האופוזיציה במדינה ונטל חלק פעיל למדי - לצד הבטכ"ל הסורי (הביטחון הכללי) - בדיכוי ההפגנות ההמוניות בשנת 2011.
ראשי הביטחון הפוליטי הסורי
בשנים 1990-1987 עמד עדנאן בדר חסן בראש הארגון. בשנים 2004-2002 עמד גאזי קאנען בראש הארגון, מאז 2004 מחליף אותו מוחמד מנסארה.
מבנה
הארגון אחראי לפיקוח פוליטי על כל מתנגדי המשטר, אחראי לניטור כל התקשורת במדינה. דווח שבשנים 2006-2005 חסם הארגון את פעילותה של ויקיפדיה הערבית בסוריה, מה שמחזק את העובדה כי הארגון עוסק גם באיסוף מודיעין אותות למטרות פוליטיות. המפלגה מבצעת מעקב אחר כלל המפלגות הפוליטיות במדינה, שנרשמו ואינן מזדהות עם האידאולוגיה של מפלגת השלטון, מפלגת הבעת'.
וטיבר
וטיבר (שם מדעי: Vetiveria zizanioides) הוא עשב רב שנתי ממשפחת הדגניים שנפוץ באזורים טרופיים וסובטרופיים, בעיקר בהודו, בבורמה, בסרי לנקה, ומשם התפשט דרך דרום מערב אסיה לאזורים טרופיים באפריקה. שורשי הצמח משמשים להפקת שמן אתרי משובח בעל פעילויות רבות כמו: משקם תאי עור, מזרז ריפוי פצעים, משקם צלקות, מבהיר כתמי עור, משקם כוויות, משקם עור סדוק, שומר על לחות, רכות, גמישות של העור, מקל על כאבי ארתריטיס וגאוט, מקל על אולקוס, קוליטיס, קרוהן. כמו כן בנוסף לשמן האתרי ריח דומיננטי המשמש בתעשיית הבשמים.
וטיבר ידוע בעולם גם כצמח מייצב קרקע. הוא מייצב קרקע על ידי כך שהוא מונע נגר וסחף ממדרונות בצדי דרכים, משדות חקלאיים ומגדות נחלים ומייצב דיונות חול. הצמח נמצא גם יעיל במניעת גלישה של קרקע במדרונות תלולים ובגדות של תעלות ונחלים.
בשנת 1984 הובא לארץ חומר ריבוי של צמח הווטיבר. בשנת 2008, מתבצעים בארץ ניסיונות להשתמש בו לייצוב קרקעות כתחליף ידידותי לסביבה לאמצעים מלאכותיים יקרים יותר.
כמורה
כמורה היא מכלול כהני הדת הנוצרית. בעברית לא קיימת הבחנה בין הקלרוס (ביוונית עתיקה: κλήρος, אשר נפל בידיהם החלק), הגוף הארגוני, לבין הכמורה כמעמד נבדל מזה של שאר המאמינים.
הכמורה עוסקת בטקסי הדת הנוצרית, בהטפה ובהפצה (מיסיונריות) של דוקטרינת הכנסייה. ישנו הבדל בין הכמרים לבין חכמי הדת או התאולוגים. כומר איננו נמנה תמיד עם חכמי הדת, וכן להפך, התאולוג העוסק בפילוסופיה של הדת יכול שלא להיות כומר באופן רשמי. הכינוי כמורה מתייחס בראש ובראשונה לכהני הדת בנצרות.
הכמורה בכנסייה הנוצרית כוללת הן כמרים נמוכי דרג, והן דיאקונים, בישופים, ושאר בעלי תפקידים כנסייתיים שהוסמכו על ידי ההיררכיה הכנסייתית. בכנסייה הקתולית ובנצרות האורתודוקסית מבחינים בין כהני דת הפורשים מן העולם הגשמי (נזירים או אבות המנזרים) וכהני דת החיים בעולם הגשמי, ה"חילוני". בכנסיות אלו הכמרים הם גברים בלבד. בחלק מהזרמים של הנצרות הפרוטסטנטית, החל מהעשורים האחרונים של המאה ה-20, החלו למנות גם נשים לתפקידי כמורה.
רוסאריו ג'וליאני
רוסאריו ג'וליאני (נולד ב-13 בינואר 1967, טרצ'ינה, איטליה) הוא סקסופוניסט ג'אז איטלקי.
ביוגרפיה
בשנים שלאחר מכן הוא שיתף פעולה בהקלטת פסקולים לסרטים עם מאסטרים בעלי שם בינלאומי כמו אניו מוריקונה, לואיס בקלוב, ארמנדו טרוואג'ולי, ניקולא פיובאני, וריץ אורטולני. בשנת 1996 זכה בפרס על-שם "מסימו אורבני", ובשנה שלאחר מכן זכה בפרס "תחרות הג'אז האירופי", שהוענק לו בבלגיה כסולן הטוב והלהקה הטובה ביותר.
בשנת 2000 זכה בטופ ג'אז בקטגוריית הכישרונות החדשים, במשאל השנתי של המגזין המוזיקלי "מוזיקה ג'אז".
בשנת 2005 השתתף בפרויקט "ארץ השמש" עם צ'ארלי היידן וגונזלו רובלקבה.
בשנת 2006 יצא לסיבוב הופעות בערים המרכזיות של הרפובליקה העממית של סין.
היו לו שיתופי פעולה מוזיקליים רבים, בהם עם קני ווילר, רנדי ברקר, בוב מינצר, סידר ולטון, פיל וודס, קמרון בראון, ג'ו לוק, דונלד האריסון ובאיטליה עם אנריקו רבא, מאוריציו ג'אמארקו, טוליו דה פיסקופו, פרנקו ד'אנדרה, ג'ובאני תומאזו, אנריקו פיראנונצי, דדו מורוני, חאבייר ג'ירוטו ופלביו בולטרו. לאחרונה מופיע בקונצרט מחווה לדיוק אלינגטון יחד עם פסנתרן הג'אז האיטלקי אדגרדו "דאדו" מורוני.
הוא ניגן במספר פסטיבלים בינלאומיים, בהם: ג'טרי אלטרי (איטליה), ג'אז בלייז', פסטיבל הג'אז ג'קסטו (ספרד), פסטיבל הג'אז של זאגרב, ג'אז אומבריה, פסטיבל הג'אז של ברגמו, ג'אז JVC. פסטיבל (פריז), בניין העירייה 2001 (ניו יורק), פסטיבל הג'אז בים הצפוני (הולנד), פסטיבל הג'אז בלונדון (הממלכה המאוחדת), קליפורניה, מקסיקו, הונג קונג, פסטיבל הג'אז של מרציאק (צרפת), פסטיבל הג'אז של אנקרה, מועדון הג'אז עשן (ניו יורק), ג'אז בווינה (צרפת).
בספטמבר 2000 חתם ג'וליאני על עסקה להוצאת תקליטים עם הלייבל הצרפתי "דרייפוס ג'אז", איתו הקליט את ארבעת התקליטים האחרונים שלו: ""Luggage"", שיצא באפריל 2001, "מר דודו", שיצא באוקטובר. 2002, "יותר מאשר אי פעם", פורסם באוקטובר 2004, ו"כל דבר אחר", מינואר 2007.
ב־22 במרץ 2010 "Lennie's pennies" יוצא לאור שוב עבור הלייבל "דרייפוס ג'אז", עם ג'ו לה בארברה על תופים, פייר דה בתמן בפסנתר ודריל הול בקונטרבס.
העבודה האחרונה שלו היא "תמונות" שיצאה בשנת 2013 עבור הוצאת דרייפוס / BMG.
הצליל והטכניקה שלו מושפעים מאמנים כמו ג'ון קולטריין, צ'ארלי פארקר, קנונבול אדרלי וארט פפר, אף על פי שג'וליאני שאב השראה מהמאסטרים הגדולים הללו, הוא הצליח לפתח סגנון אישי וייחודי.
כלי נגינה
ג'וליאני מנגן על סקסופון אלט אבל הוא גם אוהב להופיע עם סקסופון הסופרן.
אגף המודיעין של חיל האוויר הסורי
מודיעין חיל האוויר הסורי (בערבית: إدارة المخابرات الجوية, אידארת אל-מוח'אבראת אל-ג'אוויה) הוא אגף של המודיעין הצבאי הסורי שעוסק באיסוף מודיעין עבור הכוחות המיוחדים של חיל האוויר והטייסות שלו, אך הלכה למעשה, מעורב גם באיסוף מודיעין לצרכים אחרים.
חשיבות הארגון עלתה מאז ימיו של חאפז אסד, שהיה מפקד בחיל האוויר הסורי.
צ'הל סותון
צֶ'הֶל סוֹתוּן (בפרסית: چهل ستون, "ארבעים עמודים") הוא ארמון באמצע פארק בקצה של בריכה ארוכה בעיר אספהאן שבאיראן. הוא נבנה בשנת 1647 על ידי עבאס שאה השני משושלת הספווים כדי לשמש לו כמקום למסיבות ולבידור. בארמון זה קיבלו עבאס השני ויורשיו את פני הפקידים הבכירים של הממלכה ואת פני השגרירים. קבלת הפנים נערכה על המרפסת או באחד מאולמות המסיבות. שם הבניין, שמשמעותו בפרסית "ארבעים עמודים", בא מעשרים עמודי עץ שעליהם נשענת תקרתו של ביתן ("טאלאר") הכניסה. הם משתקפים במים ויוצרים מראה של כאילו ארבעים עמודים.
בדומה לארמון עאלי קאפו, הבניין הזה כולל ציורי קיר רבים וציורים על קרמיקה. רבים מהפאנלים מקרמיקה הוצאו ממנו ונמצאים כיום ברשות מוזיאונים חשובים בעולם המערבי. הם מתארים סצנות היסטוריות כמו קרב צ'לדיראן הזכור לשמצה נגד כוחות הסולטאן העות'מאני סלים השני, קבלת הפנים של מלך אזבקי בשנת 1646, בדיוק אחרי השלמת בנייתו של הארמון, קבלת הפנים של הקיסר המוגולי הומאיון שמצא מקלט באיראן בשנת 1544, קרב טאהראבאד משנת 1510 שהסתיים עם ניצחונו של שאה אסמאעיל הראשון על האוזבקים ומותו של מלך האוזבקים. ציורים חדשים יותר מתארים את ניצחונו של נאדר שאה על הצבא ההודי בקרב קרנאל בשנת 1739. ישנן גם תמונות בסגנון המיניאטורה המסורתית המהללים את שמחת החיים והאהבה.
ארמון צ'הל סותון נמנה עם תשעת הגנים הפרסיים שנרשמו על ידי אונסק"ו ביחד כאחד מ-23 אתרי מורשת העולמית של איראן, בשם "הגן הפרסי".
קומדי סטאר
קומדי סטאר הייתה תוכנית מציאות ישראלית בתחום הסטנד-אפ ששודרה ברשת 13 בתחילת 2020, בהנחיית צביקה הדר.
התוכנית עלתה לשידור ב-17 בפברואר 2020 ברשת 13, השתתפו בה אורי ברויר, אושרית סרוסי, אלמוג שור ורועי צברי, אסף מור יוסף, גיורא זינגר, יוסי גבני, מור חן, נגה ד'אנג'לי, עידן ניידיץ, שי וידר. הרכב השופטים היה נטע אלחמיסטר, חנן סביון, וגיא עמיר.
גם לאחר עלייתה לשידור התוכנית סבלה מביקורות שליליות וממדרוג נמוך, וירדה משידור לאחר שלושה פרקים בלבד.