cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כפר סאלד
היסטוריה
בעבר היה לקיבוץ רפת חלב שחוסלה בתחילת שנות ה-70.
אתרים
על מדרגת הגולן מעל כפר סאלד מתנשא גל סלעי בזלת גדול המכונה "צוק זָקֶף". במורדות ההר מדרום לקיבוץ נובעים מעיינות אחדים, בהם עין זרזיר (בערבית: עין זאע'ה), עין שמיר (בערבית: עין תַנוּרָה) ועוד. מי המעיינות מוזרמים בחלקם לקיבוץ ומשמשים את רשת המים שלו, וחלקם נאגר בבריכת אגירה בשולי הקיבוץ לצורכי השקיית השטחים החקלאיים. בריכת האגירה שימשה בעבר גם לשחייה, עד להקמת בריכת שחייה בקיבוץ ב-1961. בעמק, לרגלי תל קליל שממערב לקיבוץ, נובע עין קליל, שמימיו חמים יחסית (כ-22 מעלות צלזיוס), ולכן כונה בערבית "עין אל-סח'נה" (המעיין החם). מימיו זרמו בעבר לנחל קליל, וכיום נקווים לאגם קטן שנחפר באפיק הנחל, ומשם זורמים במערכת תעלות הניקוז של העמק. מעיין נוסף בטמפרטורה דומה בקע משכבת סלע בעת חציבת יסודות לשכונה חדשה בקיבוץ בראשית שנות ה-70, ומימיו מוזרמים לאגם מלאכותי נוסף במערבו של הקיבוץ.
על תל קליל ישבו מייסדי הקיבוץ באופן זמני עד להקמת נקודת הקבע. על התל נותר בית אבן אחד ששימש חדר אוכל, ולידו שילוט הסברה על תולדות המקום. בחפירות שנערכו בו בשנות ה-60, בראשות קלר אפשטין, נמצאו כלים רבים מהתקופה הכנענית.
אתר ייחודי בכפר סאלד הוא "הגן של צביקה", גן פסלים שנבנה על ידי חבר הקיבוץ צבי בס ליד שער הקיבוץ. הגן משלב כלים חקלאיים ישנים עם פסלים עשויים מאבן המקום, ומשקיף על עמק החולה והרי נפתלי.
גן הפסלים בכניסה לכפר סאלד
תרבות
כבר מימיו הראשונים של כפר סאלד התפתחה בו תרבות מקומית של יצירה עצמית. רבים ממייסדי הקיבוץ ניגנו בכלים שונים, והקימו תזמורת שהופיעה בחגים ובהזדמנויות נוספות, גם בפני אנשי הקיבוצים השכנים. חוג דרמטי נוסד והציג מחזות שונים, ובעיקר אופרטות שאת מילותיהן כתבו חברי הקיבוץ, אנשי החינוך עדי נחמני ושמעון שטרן, חלקם ללחנים קלאסיים וחלקם בלחניו של משה גרינפלד, המורה למוזיקה במקום. לאחת האופרטות האלה נכתב שיר העלייה לקרקע:
השיר הושר בהזדמנויות רבות והופץ בארץ על ידי חברי תנועות נוער ששהו בקיבוץ בהכשרה, לרוב במבטא יקי מלגלג - "כפר זוֹלְט יהיה קַפּוּץ קָדוֹל מחר".
מסורת מקומית התפתחה גם סביב חג הפסח. שמעון שטרן ערך הגדה שניתן בה דגש על סיפור יציאת מצרים המקראי והושמטו חלקים רבים מנוסח ההגדה המסורתית. לכך נוספו בהגדה אזכורים לשואה ולתקומת עם ישראל בארצו, ומוטיבים של אביב וקציר, כיאה לחברה חקלאית. בשנות ה-60 הודפסה הגדת כפר סאלד בעיצוב מחודש שעשה הצייר דניאל פראלטה, חבר הקיבוץ. ערבי שביעי של פסח צוינו מדי שנה בערבי תרבות מיוחדים, שבהם הועלו מחזות ומופעים שונים, בהם הפקה מקומית של המחזמר "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", עיבוד של "שירי המגילה" של איציק מאנגר ועוד. מופעים אלה משכו אליהם רבים מתושבי הסביבה וחלקם אף הוזמנו להצגות נוספות ביישובים אחרים.
מצחיקונת (סרט)
מצחיקונת (באנגלית: Funny Girl) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1968, המבוסס על מחזמר בעל אותו שם שהוצג על במות ברודוויי. הסרט מבוסס על חייה של פאני ברייס, כוכבת ברודוויי וקומיקאית מפורסמת מהמחצית הראשונה של המאה ה-20. בסרט מככבים ברברה סטרייסנד (ששיחקה גם במחזמר בברודוויי) ועומר שריף. על משחקה בסרט זכתה סטרייסנד בפרס אוסקר.
עלילה
הסרט מתרחש בניו-יורק שלאחר מלחמת העולם הראשונה. סיפור חייה של ברייס מסופר בפלשבק. ברייס, הכוכבת הגדולה שפלורנץ זיגפלד המגולם על ידי וולטר פידג'ן, מפיק ברודוויי אגדי מוכן לחכות לה, נזכרת בהתחלה כשחלומה הגדול היה להיות אחת מנערותיו של זינגפילד.
פאני ברייס באה מבית יהודי, מרחוב הנרי במנהטן. היא מקבלת את ההזדמנות הראשונה שלה בתיאטרון הוודויל, שם היא מצחיקה ומקסימה את הקהל וגם את ניק ארנסטין (עומר שריף), מהמר מקצועי מוכר ברחבי ניו-יורק, שבא לפגוש אותה מאחורי הקלעים אחרי המופע. ברייס מתאהבת בו מיד.
הצלחתה של ברייס מתרחבת וחלומה מתגשם, היא מקבלת לביתה הזמנה מפלורנס זינגפילד לקחת חלק במופע שלו. ברייס מככבת במחזה וכובשת את הקהל עם הכישרון וההומור שלה. בינתיים היא ממשיכה להיפגש לסירוגין עם ארנסטין, עד שארנסטין מודיע לה שהוא נאלץ לעזוב את הארץ לזמן מה כי הוא רוצה להמשיך במשחקי ההימורים שלו על ספינה מחוץ לגבולות ארצות הברית. ברייס מחליטה בלי לחשוב, ללכת אחרי הלב שלה והולכת אחרי ארנסטין ועוזבת את סיבוב ההופעות של נערותיו של זינגפילד.
ברייס רוצה להינשא לו, אך ארנסטין מציב כתנאי לנישואיהם 'מכה גדולה' שהוא רוצה לעשות במשחק פוקר גדול. ארנסטין זוכה ואכן הם מתחתנים. נושא הכסף וההימורים ילווה את נישואיהם עד סופם.
לברייס וארנסטין נולדה בת. היא חוזרת להופיע וארנסטין ממשיך להמר אך הפעם מפסיד ומכניס את המשפחה לחובות. כשברייס מגלה זאת, היא מנסה לעזור לו, אך פוגעת בכך בגאוותו. בסופו של דבר מסתבך ארנסטין במעילה ונעצר על ידי המשטרה. ברייס ההמומה יוצאת בהודעה לתקשורת שהיא מאמינה בחפותו, אך ארנסטין מודה באשמה ונכנס לבית הכלא.
בסיום הסרט מחליטים ברייס וארנסטין שהספיק להשתחרר מהכלא, להיפרד.
הצלחת הסרט
בנוסף לזכייתה של סטרייסנד בסרט בפרס השחקנית הטובה ביותר, היה הסרט מועמד לשבעה פרסי אוסקר נוספים, בהם: פרס הסרט הטוב ביותר ושחקנית המשנה הטובה ביותר (לקיי מדפורד). הסרט זכה לשלל ביקורות טובות והעלה את קרנה של ברברה סטרייסנד בהוליווד ואת זכרה של פאני ברייס בכלל.
דניס רודמן
דניס קית' רודמן (באנגלית: Dennis Keith Rodman; נולד ב-13 במאי 1961 בטרנטון) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. רודמן, שהחל לשחק כדורסל בגיל מאוחר יחסית, הפך לאחד משחקני ה-NBA הבכירים בדורו. בשל סגנון המשחק הזריז והייחודי שלו, שכלל תנועות גוף ביזאריות ומתפתלות, כונה רודמן "The Worm" ("התולעת"). כינוי נוסף היה "Dennis the Menace" ("דני שובבני"), כינוי הומוריסטי שקיבל כתוצאה מהפרובוקציות שעורר במגרש ובחייו האישיים.
הוא זכה חמש פעמים באליפות ה-NBA, ובאפריל 2011 הוכרז כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל.
ראשית חייו
רודמן נולד בטרנטון בניו ג'רזי שבארצות הברית למשפחה נוצרית אפרו-אמריקאית. הוא גדל בשכונת עוני בעיר אוק-קליף הסמוכה לדאלאס שבטקסס. כשהיה בן שלוש נטש אביו את משפחתו ועקר לפיליפינים.
במהלך לימודיו בתיכון, הצטרף רודמן לקבוצת הפוטבול של בית ספרו, אך הודח ממנה. למשך זמן קצר הצטרף לקבוצת הכדורסל, אך עזב אותה לאחר שלא מצא בה את מקומו. ב-1979 סיים את לימודיו, והחל לעבוד כשרת בנמל התעופה הבינלאומי דאלאס-פורט וורת'. רודמן, שגובהו בזמן לימודיו היה 1.68 מ' בלבד, התחיל לגבוה במהירות, והגיע ל-1.98 מ'. ידיד משפחה הסב את תשומת לבו של מאמן נבחרת הכדורסל של מכללת נורת' סנטרל שבטקסס לרודמן הצעיר, והמאמן זימן אותו לנבחרתו. לאחר עונה אחת לא מוצלחת במיוחד, עבר לשחק בשורות נבחרת הכדורסל של אוניברסיטת סאות'איסטרן אוקלהומה סטייט, ששיחקה בליגת המכללות NAIA. הוא הצטיין בשורותיה, קלע 25 נקודות בממוצע למשחק, והיה מלך הריבאונדים של הליגה כולה במשך שתי עונות. לקראת ה-NBA הגיע רודמן לגובה 2.03 מטר ולמשקל 110 ק"ג.
כדורסל מקצועני
בשנת 1986 בחרה בו קבוצת דטרויט פיסטונס במקום ה-27 בדראפט ה-NBA. מאמן הקבוצה צ'אק דיילי הפך למעין אב חורג שלו בתקופה זו. באותן שנים נודעה דטרויט כקבוצה המציגה משחק הגנה קשוח, ורודמן התאים לסגנון זה. הפיסטונס העפילו לגמר המזרח בשנת 1987 מול בוסטון סלטיקס. במהלך המשחקים, עורר רודמן שערורייה-זוטא, כאשר טען כי כוכבהּ הגדול של הסלטיקס, לארי בירד, עליו הוצב לשמור, נהנה מהערכת-יתר משום שהוא לבן.
משחקו של רודמן הלך והשתפר, ובשנים 1989 ו-1990 נבחר לשחקן ההגנה הטוב ביותר ב-NBA; כמו כן, השתפרה יכולת קליטת הריבאונדים שלו שהייתה מצוינת מלכתחילה. באותן שנים זכתה דטרויט בשתי האליפויות הראשונות בתולדותיה. רודמן היה אף הריבאונדר המוביל של הליגה, ובמשחק אחד ב-1992 קבע שיא של 34 כדורים חוזרים. הוא השיג בשנתיים האחרונות שלו בפיסטונס ממוצעים של 18.7 ו-18.3 ריבאונדים למשחק. בשנתיים האלו, ובחמש שבאו לאחר מכן, הוביל רודמן את הליגה בריבאונדים.
ב-1993 עזב רודמן את הפיסטונס והצטרף לסן אנטוניו ספרס. גם בקבוצה זו התבלט ביכולתו לקלוט כדורים חוזרים, והוא סייע לה להגיע למאזן מצוין של 62 ניצחונות ו-20 הפסדים, בדרך לגמר המערב. על אף היכולת המקצועית שהציג במדי הקבוצה, שוחרר ממנה כעבור שנתיים, בשל ההתנהגות הפרובוקטיבית שהחל לסגל לעצמו. הוא ניהל מערכת יחסים מתוקשרת מאוד עם מדונה, נהג לצבוע את שערו בצבעים שונים לעיתים קרובות וגופו התכסה כתובות קעקע ופירסינג.
לאחר שחרורו מהספרס ב-1995 הצטרף לשיקגו בולס, בה שיחק לצידם של סקוטי פיפן ומייקל ג'ורדן, שחזר לקבוצה שנה וחצי לאחר שפרש. באותה עונה השיגה הקבוצה מאזן של 72 ניצחונות ו-10 הפסדים (המאזן השני הטוב ביותר בתולדות ליגת ה-NBA) וזכתה באליפות, כמו גם בשתי העונות הבאות. גם בעת ששיחק בבולס המשיך רודמן בהתנהגות פרובוקטיבית, ונהג לפשוט את חולצתו מול הקהל, אף שהדבר עלה לו לעיתים בעבירה טכנית. בנוסף, הסתבך בכמה אירועים אלימים: ב-16 במרץ 1996 נגח בשופט במהלך משחק בניו ג'רזי, וב-15 בינואר 1997 בעט במפשעתו של צלם עיתונות. בעקבות התקרית עם צלם העיתונות (לו שילם פיצויים בסך 200 אלף דולר) הושעה רודמן מ-11 משחקים. לצד הפרובוקציות, היה רודמן בשיאו כשחקן והפך לפאוור פורוורד הדומיננטי של בתי המזרח ב-NBA, על אף שגובהו היה נמוך לתפקיד (בקבוצות הקודמות שיחק בעיקר בעמדת הסמול פורוורד).
לאחר שלוש עונות בבולס, שבכולן זכתה הקבוצה באליפות, עזב רודמן את הקבוצה, יחד עם ג'ורדן, פיפן והמאמן פיל ג'קסון. ב-1999 חתם על חוזה עם הלוס אנג'לס לייקרס, אך עזב את הקבוצה תוך זמן קצר. בעונה הבאה שיחק בדאלאס מאבריקס, ופרש בשנת 2000 מה-NBA.
עיסוקים נוספים
בעת ששיחק בשיקגו בולס, החל רודמן להתאמן גם בהיאבקות מקצועית, יחד עם חברו האלק הוגאן. הקרב הראשון בו השתתף, לצד הוגאן, היה ביולי 1997. במקרה אחד ויתר על אימון של הבולס לטובת השתתפות בקרב, והנהלת ה-NBA קנסה אותו בשל כך. רודמן המשיך להשתתף בקרבות עד 1999. ב-30 ביולי היה אמור להשתתף בקרב בודד בסידני, אך נפסל לאחר שתקף את השופט.
קריירה נוספת שרודמן החל לפתח היא קריירת המשחק. ב-1997 השתתף בסרט הפעולה "דאבל טים" לצידו של ז'אן-קלוד ואן דאם, ובשנת 1999 בסרט הפעולה "סיימון". מאז השתתף רודמן בעוד סרטים וסדרות טלוויזיה, ובהן כוח מיוחד. בחלקן גילם את עצמו.
ב-1996 הנחה רודמן תוכנית אירוח ב-MTV בשם "The Rodman World Tour".
רודמן היה הגבר הראשון והספורטאי הראשון שהצטלם בעירום לקמפיין של ארגון זכויות בעלי החיים PETA תחת הסיסמה "Rather Go Naked Than Wear Fur" ("עדיף ללכת עירום מללבוש פרווה").
בעונת, הצטרף לקבוצת לונג ביץ' ג'אם מליגת ה-ABA, ובעונות שלאחר מכן שיחק באורנג' קאונטי קראש ובטיחואנה דראגונס מאותה הליגה. כמו כן, שיחק שלושה משחקים במדי ברייטון ברס מהליגה האנגלית ומשחק אחד במדי טורפאן פויאט הפינית.
מאז 2011 הוא מופיע לסירוגין כפרשן כדורסל ברשת CBS האמריקנית.
חייו האישיים
רודמן התחתן עם מישל מויר בשנת 2003, ולשניים שני ילדים. הם התגרשו רשמית ב-2012. הוא היה נשוי בעבר לדוגמניות אנני בייקס (בין 1992 ל-1993) וכרמן אלקטרה (בין נובמבר 1998 ל-1999), והיה בעבר בן זוגה של מדונה.
הוא פרסם שתי אוטוביוגרפיות: "Bad as I Wanna Be" ("רע כמו שאני רוצה להיות", 1997) ו-"I Should Be Dead By Now" ("הייתי צריך כבר להיות מת", 2005). באותה שנה בה יצאה לאור האוטוביוגרפיה הראשונה, יצאה לאור ביוגרפיה נוספת, שכתב ביחד עם עיתונאי הספורטס אילוסטרייטד, מייקל סילבר.
ביקוריו בקוריאה הצפונית
בספטמבר 2013 ביקר רודמן לראשונה בקוריאה הצפונית. במהלך ביקור זה נפגש עם מנהיג צפון קוריאה קים ג'ונג און אשר הזמין את רודמן לשוב ולחזור לבקר במדינה. לאחר כחצי שנה חזר רודמן לביקור ובמסגרתו נפגש עם קים ג'ונג און בשנית, הם דיברו על חיבתו של המנהיג לכדורסל והוצע כי רודמן יארגן משחק ראווה של כוכבי ליגת ה-NBA כנגד קבוצה מקומית במהלך חודש ינואר 2014. מתרגמו של קים ג'ונג און רמז לרודמן כי יום הולדתו של קים חל ב-8 בינואר ועל כן אם יקבע המשחק בתאריך זה הוא יוכל להוות מתנת יום הולדת למנהיג, רודמן הסכים ונקבע כי המשחק יתקיים בתאריך זה. רודמן הצליח לארגן קבוצה של שחקני עבר, ביניהם וין בייקר, קליף רובינסון וקני אנדרסון. רודמן הגיע בפעם השלישית לביקור במדינה המבודדת ובמסגרת ביקורו בחר קבוצה של 12 שחקנים מהנבחרת הלאומית של צפון קוריאה אשר ישחקו מול הקבוצה האמריקאית שירכיב. בנוסף, העביר להם אימון בסיסי. ב-8 בינואר נערך המשחק, על אף ביקורת נרחבת מארצות הברית אשר הופנתה כלפי רודמן, שאר חברי הקבוצה והספונסרים של השחקנים.
ביוני 2017 שוב נסע לקוריאה הצפונית, הוא נפגש שם עם שר הספורט, ומסר לו עותק מספרו של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ "The Art of the Deal".
הישגים
הישגים אישיים:
הישגים קבוצתיים:
בש"פ 10532/03 אירית רשל נ. מדינת ישראל
ב-בש"פ 10532/04 רשל נ' מדינת ישראל, הכריע בית המשפט העליון בשאלת מעמדם של מעמידי הערבות הבנקאית בהליכי מעצר. החלטה זו הייתה לימים לאחת ההחלטות המרכזיות בדיני המעצרים בישראל. נקבע כי כאשר הופקדה ערבות בנקאית לצורך שחרורו של חשוד, אין לראות באדם שלבקשתו הוצאה הערבות הבנקאית כ"צד" מעוניין שיש מקום לזמנו לדיון, משאינו 'ערב' מהבחינה המשפטית. עוד נקבע כי משך הזמן להארכת תוקף הערבות יחל מתום 180 הימים ולא מתום ההארכה.
רקע
אם משוחרר בערובה מפר את תנאי שחרורו בערובה, הוא מובא בפני שופט וזה רשאי להורות על חילוט הערבות או חלק ממנה, ואם התגבשה עילת מעצר - רשאי הוא להורות על מעצרו של אותו אדם או על שחרורו בערובה בתנאים שיקבע. עם זאת, כאשר מדובר בערבות שנתן ערב שהוא צד שלישי (ולא המשוחרר בערובה), בית המשפט מחויב לתת זכות טיעון לנותן העירבון. הגיונו של סעיף זה הוא שנותן העירבון, בהיותו צד מעוניין, זכאי לכך שהבקשה לחילוט הערבון תידון רק לאחר שתינתן לו הזדמנות להשמיע טענותיו. הערב אינו נתפס אך כצד כלכלי אלא כצד ממש, ובמקרה ונפטר הערב - אחריותו על-פי כתב הערובה בטלה וסכום ערבונו יוחזר לערבונו לכשיתבקש הדבר.
העובדות
אדם בשם רונן רשל נעצר בשל עבירות על-פי חוק ניירות ערך, ובמסגרת שחרורו בתנאים מגבילים החליט בית המשפט לחייבו להעמיד ערבות לבית המשפט על-סך 75 ריבוא ש"ח, בכסף מזומן או בערבות בנקאית. לאחר בקשות להקלה בתנאי שחרורו, נקבע כי רונן יעמיד ערבות על-סך 40 ריבוא, ואילו הוריו, אירית ומישל רשל, ימציאו ערבות בנקאית על-סך 50 ריבוא נוספים. בסופו של יום, הופקדו בבית המשפט שתי ערבויות בנקאיות שהביאו לערעור בבש"פ, כתב הערבות הראשון ניתן - כאמור בראשו - "בהתאם להוראות של רשל אירית", וכתב הערבות השני ניתן - כאמור בראשו - "לבקשת ה"ה אביגדור צמח". אביגדור צמח הוא סבו של רשל, והוא ואימו של רשל, אירית, הם העוררים.
כשנתיים לאחר מכן, נפתחה נגד רונן רשל חקירה נוספת בגין עבירות על-פי חוק ניירות ערך, והוא נדרש על-ידי בית המשפט להמציא ערבויות נוספות. רשל הפקיד בתיק השני שתי ערבויות בנקאיות נוספות, כאשר בראש כל אחת משתי הערבויות נכתב כי ניתנה "בהתאם להוראות של רשל אירית".
מספר שנים אחר כך, ביקש רונן הקלה בתנאי שחרורו כך שיתאפשר לו לצאת את הארץ לתקופה קצובה לצורך קידום עסקיו. בית-המשפט נעתר לבקשה, ורשל יצא את הארץ. משעבר המועד ורשל בושש לחזור ארצה, ביקשה המדינה לחלט את הערבויות בשני התיקים.
טענות הצדדים וגלגולי הבקשה
ההורים כי אין לחלט את הערבויות - לא את ערבויות צד ג' ולא את הערבויות הבנקאיות - הואיל ולעת הדיון בבקשתו של רשל לשנות מתנאי הערבות ולהתיר לו לצאת לחו"ל, לא צירפה המדינה אותם ואת הסב כמשיבים לבקשה. שינוי תנאי השיחרור, כך טענו ההורים, לא נודע להם אלא לאחר שרשל יצא את הארץ. עוד טענו ההורים, כי פקע תוקפן של הערבויות שניתנו בתיק המעצרים הראשון. בית-משפט השלום קבע כי הערבויות כולן עומדות בתוקפן וכי יש לחלט את הערבויות הבנקאיות כבקשת המדינה. עם זאת קיבל בית-המשפט את טענת ההורים בסוגיית ערבויות צד ג', והחליט שלא לחלטן.
על החלטתו זו של בית-משפט השלום הגישו האם והסב, העוררים, ערר לבית-המשפט המחוזי בתל אביב-יפו. בית-המשפט המחוזי (כב' השופט ח'אלד כבוב) דחה את הערר ומכאן הבש"פ.
הטיעון העיקרי של העוררים נסב על השאלה: מיהם הערבים בארבע הערבויות הבנקאיות? לשיטת המערערים, משהערבות הומצאה לבקשתם ועל חשבונם - כאמור בראשו של כל אחד מכיתבי הערבות הבנקאית - נמצא כי הם-הם הערבים האמיתיים, וכי מעמדו של הבנק לא היה אלא מעמד של מתווך ושליח פיננסי מטעמם כלפי המדינה. מכאן, הם - האם והסב - הם הערבים; בינם לבין המדינה מתקיים קשר ישיר של ערב ונושה; ועל-כן שומה היה על בית-משפט השלום לשמוע את דעתם בטרם קיבל החלטה לשנות את תנאי השיחרור ולאפשר את יציאתו של רשל מן הארץ. ומשלא נשמעה דעתם, שוב אין מקום לחילוט הערבויות הבנקאיות.
כפועל יוצא של טענה זו, טענו המערערים כי לו נשמעה עמדתם בדיון בבקשת שינוי תנאי השחרור, או למצער לו היו מודיעים להם על הבקשה - הרי שהיו מתנגדים לה, ובכך שומרים על הפרוטה בכיסם (משהיו מבקשים לבטל את הערבות הבנקאית או מונעים יציאתו את הארץ).
המדינה נמנעה מלזמן את המערערים והן את באי כוח הבנקים, משלשיטתה, המערערים אינם הערבים ואין קשר משפטי ישיר בינם ובין המדינה. המדינה טענה כי העוררים אינם צד לערבויות הבנקאיות, ומשכך לא חלה על המדינה כל חובה לזמנם לדיון שהיה בבית-משפט השלום לשינוי תנאי הערבות, ואף לא עמדה להם זכות טיעון לפני בית-המשפט. עוד טוענת המדינה, כי גם אם יש להם לעוררים מעמד כלשהו בנושא הערבויות, יש לדחות את טענותיהם לגופו של עניין שכן מתייחסות הן אך לתנאי השיחרור בערובה ואין הן רלוונטיות לערבויות עצמן.
הכרעת בית המשפט
בית המשפט קבע כי דין הערעור להידחות, ומשאין המערערים צד לערבות הבנקאית הרי שהם נעדרי זכות טיעון ביחס להליך המדובר.
בית המשפט החל בדיון במאפיינים הייחודיים לערבות הבנקאית, המבדילים אותה מערבות רגילה. ראשית, עמד בית המשפט על עיקרון האוטונומיה של הערבות הבנקאית. על-פי עיקרון זה, בניגוד לערבות רגילה, אין הבנק (וממילא אף לא יוצר הערבות הבנקאית) נכנס בנעלי החייב ופורע את חובו. הערבות היא למעשה שטר בידה של המדינה, לפיו בהתקיימות תנאים מסוימים ישלם לה הבנק סכומי כסף מסוימים. כך, בעוד ערבות רגילה טפלה לעסקת יסוד, הרי שהערבות הבנקאית היא עסקת יסוד כשלעצמה.
מאפיין שלישי של הערבות הבנקאית הוא עקרון המיידיות: משמוכיח הנושה קיומו של התנאי הקבוע בכתב הערבות, אמור הבנק הערב לקיים את התחייבותו לאלתר, כקבוע בשטר הערבות, ללא כל שיהוי.
כך, בעניין הנדון, משעסקת היסוד - שיחרורו של רשל ממעצר - אינה מוזכרת כלל בכתב הערבות, יש לפרש את הערבות הבנקאית בהתאם למאפיינים הנ"ל. לגישת בית המשפט, משמעומדת המדינה בתנאים המפורטים בכתב הערבות - הצגת פסק-דין המורה על חילוט הערבויות בתיקי המעצרים בעניין רשל והרשות לניירות ערך - אין הבנקים שואלים שאלות ואין הם מקשים קושיות; משלמים הם באופן מיידי (שבעה ימים לאחר דרישה ראשונה) את הסכום הנקוב במסמך.
באשר להזכרת שמם של יוצרי הערבות בראש כתב הערבות, נקבע כי אין באלה על-מנת לכונן קשר משפטי כלשהו עם המדינה. בית המשפט הגדיל וקבע כי "ניתן לומר כי אין כל יחסים ואין כל זיקה (privity) בין השניים (יוצר הערבות והמדינה)" בית המשפט נדרש לטענה נוספת של העוררים לפיה המדינה, בהיותה הנושה, נכנסת לחריג שמאפשר להרים את המסך מעל הערבות הבנקאית - קיומה של "עילת התרמית". לגישת המערערים, עסקת היסוד ניגעה בתרמית, ואותה תרמית חלחלה אל הערבות הבנקאית ופגמה ממילא בעקרון האוטונומיה של הערבות. בית המשפט דחה אף טענה זו, וקבע כי "הנושה בענייננו היא המדינה, ולא הועלה ולו רמז-טענה כי המדינה נהגה שלא כהלכה. רשל נהג, אמנם, בדרכי רמייה ונמלט מן הארץ, ולמותר לומר כי רמייה זו אין בה כדי למנוע חילוט הערבויות. והרי רמייה זו היא-היא שהביאה לחילוט."
בשולי הדברים, דחה בית המשפט גם את טענת המערערים לפיה היה מקום להורות על חילוט מקצת הערבות ולא את כולה, נוכח נסיבות אישיות של המערערים. עם זאת, דחיית הערעור במקרה זה לא נומקה בנימוקים לפיהם אין ערכאת הערעור מתערבת, אלא זכאות המערערים לחילוט מקצת מן הערבות נידונה לגופה.
הכרעה משנית
במסגרת ההליך, נקבעה קביעה נוספת בעניין פירוש הוראת סעיף 58 לחוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה - מעצרים) תשנ"ו-1996. על-פי הסעיף המדובר, הרי שתוקפה של ערבות פוקעת בתום 180 יום מיום שניתנה, אולם בית המשפט רשאי, בתוך תקופת הערובה, להאריך אותה ואת תנאיה, לתקופה נוספת שלא תעלה על 180 ימים, אם הוגשה בקשה באישור תובע.
בית המשפט קבע, בניגוד לטענת העוררים, כי תקופה זו לא חלפה, משיש לספור את מניין הימים מתום התקופה הראשונה (180 הימים מיום המצאת הערבות), ולא מיום ההחלטה על הארכתה.
דייגו פוזר
דייגו פוזר (באיטלקית: Diego Fuser; נולד ב-11 בנובמבר 1968) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקיצוני הימני.
קריירת מועדונים
פוזר החל את הקריירה שלו בשנת 1986 בטורינו. בשורות הקבוצה הוא רשם 49 משחקים לפני שעבר למילאן (1989-90 ו-92–1991). במהלך שתי העונות שלו במילאן הוא זכה בגביע אירופה לאלופות (1989-90) ובאליפות הליגה (1991-92), בנוסף לסופר קאפ האירופי ולגביע הביניבשתי (1989).
בין שתי התקופות שלו במילאן, פוזר שיחק עונה אחת במדי פיורנטינה. בשנת 1992, פוזר עבר ללאציו. מעבר זה הפך אותו לאחד מחביבי הקהל באותה התקופה, כששיחק אצלה שש שנים ורשם 188 הופעות ו-35 שערים. במדי הקבוצה, הוא זכה בגביע האיטלקי בעונת 98–1997 והגיע לגמר גביע אופ"א של אותה העונה, כקפטן. לאחר ההפסד בגמר גביע אופ"א עם לאציו, הוא הצליח לזכות בסופו של דבר במפעל זה, אך הזכייה הייתה עונה לאחר מכן במדי פארמה, כשגם בגמר זה שימש כקפטן הקבוצה. כמו כן, הוא זכה עימה בגביע האיטלקי של אותה העונה ובסופר קאפ האיטלקי לשנת 1999.
פוזר ביצע צעד שנוי במחלוקת בקיץ 2001, כשחתם במדי רומא, היריבה העירונית של לאציו, ובה רשם 15 הופעות בשתי עונות. במדי הקבוצה הוא הצליח לזכות בסופר קאפ האיטלקי לשנת 2001. בעונת 04–2003, הוא שב לקבוצה בה התחיל את הקריירה שלו, טורינו, שהייתה נמצאת בסרייה ב'. לאחר עונה אחת בטורינו, הוא עבר בשלל קבוצות בליגות הנמוכות של איטליה עד שפרש מכדורגל בשנת 2012.
קריירה בינלאומית
מארוקי רשם 25 הופעות ו-3 שערים עבור המדים הלאומיים של נבחרת איטליה בין השנים 1993 ל-2000. הוא נכלל בסגל שלה ליורו 1996 תחת המאמן, אריגו סאקי; בטורניר זה הוא רשם שלוש הופעות, אך הנבחרת הודחה כבר בשלב הבתים. הוא היה בסגל 26 השחקנים של הנבחרת לקראת יורו 2000 של המאמן דינו זוף, אך בסופו של דבר לא נכלל בסגל הסופי לטורניר.
סגנון המשחק
פוזר היה שחקן מהיר, אנרגטי, עם יכולת טכנית והגבה טוב, שהצטיין בעיקר בריצה על האגף הימני ובבישולים לחלוצים מהגבהות מדויקות. בנוסף, פוזר היה ידוע בתור שחקן בעל בעיטה עוצמתית מרחוק ובעל בעיטות מדויקות ממצבים נייחים.
שדלנות
שַׁדְלָנוּת (לעיתים שתדלנות, באנגלית: Lobbying) היא פעילות שמטרתה להשפיע על פעולות, מדיניות או החלטות של נבחרי ציבור. שדלנות נעשית על ידי יחידים, עמותות, קבוצות מאורגנות, חברות ותאגידים, לשם קידום ענייניהם.
העוסק בשדלנות קרוי שַׁדְלָן (לוֹבִּיסְט). בשדלנים יש הפועלים תמורת תשלום, משום שפרנסתם על כך או משום שהם עובדים בארגון שאת ענייניו באו לקדם, ויש הפועלים בהתנדבות. לפעמים השדלנות נעשית למטרות אידיאולוגיות, למשל שדלנות שנעשית מטעם גופים ללא מטרות רווח, אך פעמים רבות היא אמצעי ביד קבוצות אינטרס לקדם את מטרותיהן. כך למשל, חברות מסחריות רבות פועלות על מנת לקדם חוקים ותקנות שיפעלו לטובתן, למשל הגבלת תחרות, הפחתת מיסים, צמצום רגולציה או הגברת רגולציה על מתחרים וכיוצא בזה.
יש הטוענים כי אף שלרוב מדובר בפעילות חוקית, לובינג של חברות מסחריות עלול להעמיק באופן לא מוצדק את אי-השוויון, מכיוון שככל שלחברה מסחרית או לקבוצה יש יותר אמצעים, כך פתוחות בפניה האפשרויות לשכור שדולה ובכך להיטיב עוד יותר את מצבה. כמו כן, נטען כי השדלנות היא בבחינת "פרצה קוראת לגנב" – בניסיונם לשדל את מקבלי ההחלטות הציבוריים עלולים לוביסטים גם לפתות אותם בדרכים בלתי לגיטימיות ואף בלתי חוקיות כגון הצעה למתן שוחד, טובות הנאה או תגמול עקיף אחר (כגון משרה בכירה לאחר סיום כהונת נבחר הציבור, או כתבה אוהדת בתקשורת) תמורת תמיכתם. מסיבות אלה נחקקו בחלק ממדינות המערב חוקים שמטרתם לצמצם את הקשר בין הון ושלטון בעזרת הגבלת חופש הגישה של שדלנים מקצועיים אל מקבלי ההחלטות בגופים הציבוריים.
חקיקה
במקומות שונים בעולם נוסחה חקיקה להגדרת פעולות השדלנות, ולקביעות הגבלות שונות על פועלם. בדרך כלל פועל יוצא של חקיקה זו הוא שאחריה נותר תחום אפור של גורמים שונים של ייעוץ והשפעה שאינם מכוסים בחוק (בישראל חלק מגורמים אלו מכונים מאכערים).
בארצות הברית, כל שדלן מחויב בדיווח רבעוני על לקוחותיו, תחומי הפעולה שלו, ועל כל מימון שמקבל או משקיע בהקשר פוליטי. השדלנים האמריקאים יכולים לגייס מימון לא מוגבל לקמפיינים פוליטיים של מועמדים, מה שמאפשר להם להגביר משמעותית את השפעתם על מועמדים אלו.
באיחוד האירופי, כל שדלן מחויב לדווח באופן פומבי על הוצאות, הכנסות ועל כל פגישה עם חבר באיחוד, ולציין גם את נושא הפגישה.
בישראל, החוק מחייב את השדלנים בנשיאת תג זיהוי, ובשקיפות בפגישות שהם מבצעים בכנסת. למרות זאת, השקיפות אינה חלה על פגישות המתקיימות במשרדי הממשלה ואינה חלה על פגישות עם חברי כנסת שמתקיימות מחוץ לשערי הכנסת.
דרכי פעולה
שדלנים משתמשים במגוון דרכים כדי להשפיע על מקבלי ההחלטות.
מהלך אפשרי של שדלנים הוא סיוע למקבלי ההחלטות בקבלת מידע רלוונטי. מהלך זה משמעותי במיוחד במדינות בהן מקבלי ההחלטות נמצאים בעומס רב, ולא זמינים לרשותם כלים מהירים ומהמנים לביצוע מחקר. במקרים אלו, על מקבלי ההחלטות לקבל את החלטותיהם, לא פעם, תחת עומס רב אשר מונע מהם להתעמק במשמעות ההחלטה. שדלנים עשויים לספק מידע מועיל ורב ערך למקבל ההחלטות, אך עם זאת מידע שמוגש מהזווית של קבוצת האינטרס.
דרך פעולה אפשרית נוספת קשורה ביחסי תן-וקח בין קבוצת האינטרס לבין מקבל ההחלטות. שדלנים יכולים ליצור שיתוף פעולה ארוך טווח עם אדם בעמדת כוח, ובעודו מקדם כטוב בעיניו אינטרסים של קבוצת האינטרס שמייצג השדלן, מסתייע אותו אדם בתמורות שונות מן השדלן. תמורות אלו יכולות להיות מימון לקמפיין הפוליטי, מימון של כנסים מקצועיים במקומות תיירות בעולם, סיוע לקידום אינטרסים פרלמנטיים, קבלת משרה בכירה מטעם קבוצת האינטרס עבור מקבל ההחלטות לאחר שיעזוב את תפקידו, או אף לבני משפחתו, ובמקרים קיצוניים יותר אף טובות הנאה או שוחד. לעיתים שדלנים אינם יוצרים את שיתוף הפעולה עם מקבל ההחלטות עצמו, אלא עם גורם הקרוב אליו, דוגמת יועץ פרלמנטרי.
דרך פעולה נוספת של חלק מהשדלנים היא כתיבת הצעת חוק עבור חברי הפרלמנט. שדלנים אשר פועלים בדרך זו בקיאים בדרך כלל במפה הפוליטית המקומית, ויודעים לאתר את חברי הפרלמנט שהאינטרס הפוליטי שלהם הולם את הצעת החוק שבידם, ולעיתים גם לסייע ליצור עניין סביב החוק בתקשורת המקומית, או אף לסייע בגיוס תמיכה בחוק בפרלמנט. השדלנים עשויים לגייס במקרים מסוימים גם מומחים בעלי שם לייצוג האינטרס שלהם, מה שיסייע להם לחזק את תדמיתה של הצעת החוק בעיני חברי הפרלמנט או התקשורת המקומית.
שיטה נוספת נפוצה יותר במדינות שאין בהן תקופת צינון ארוכה בין כהונה בתפקיד ממשלתי לבין המועד בו ניתן לעבוד כשדלנים. בשיטה זו, עובדים בלשכות ממשלתיות, או מקבלי ההחלטות עצמם, מגויסים בעצמם לחברת השדלנות, ולאחר מכן חוזרים אל מקום עבודתם לשעבר מטעם קבוצות האינטרס השונות, כאשר ברשותם קשרים והיכרות אישית עם הנפשות הפועלות סביב מוקדי קבלת ההחלטות, וכן היכרות רבה יותר של דרכים שונות שבהן חברת השדלנות יכולה לסייע למקבלי ההחלטות, או אף לנצל חולשות שונות של המערכת הפוליטית.
שדלנות בכנסת
בישראל תחום השדלנות צעיר יחסית בהשוואה למדינות מפותחות אחרות. פעילות הענף הוסדרה בחוק הכנסת רק ב-1994, ובאופן מפורט ב-2008, עם התרחבותה הניכרת של פעילות השדלנים בכנסת. תיקון זה, ביוזמת ח"כ שלי יחימוביץ' ממפלגת העבודה וח"כ גדעון סער מהליכוד, שזכה לשם "חוק הלוביסטים", הוסיף וקבע חובת רישוי בפני יו"ר הכנסת ונשיאת תג זיהוי ייחודי. בנוסף, מפורסמת רשימת לקוחותיו של כל משרד לובינג באתר הכנסת. תיקוני חקיקה אלה נועדו להגביר את השקיפות של הלוביסטים המורשים כלפי מוסדות הכנסת.
תיקונים שונים לחוק נקבעו במטרה להסדיר כללי התנהלות תקינים, למשל חובת אמירת אמת, איסור הטעיה ואיסור יצירתה של מחויבות אישית מכל סוג אל מול חבר הכנסת.
חברת פוליסי בבעלותו של בוריס קרסני הייתה בשנות התשעים חברה חלוצית בתחום בישראל.
גם עורכי דין המייצגים לקוחותיהם נחשבים שדלנים ולוביסטים, בהיותם מייצגים לקוחות תמורת שכר להשפעה על תהליך החקיקה. דוגמה לעריכת דין פרלמנטרית ניתן למצוא בפועלם של עורכי דין המייצגים לקוחותיהם בוועדות הכנסת. להבדיל מהלוביסטים המועסקים בחברות מסחריות, עורכי הדין מייצגים לקוחותיהם באופן גלוי והדברים שנאמרים ועובדת השתתפותם נרשמים בפרוטוקול הוועדה. בין הלקוחות המיוצגים על ידי עורכי דין בדיוני ועדות הכנסת ניתן למצוא ארגוני עובדים, ארגוני מגזר שלישי וכן ארגוני מעסיקים.
בשנת 2001 כאשר אריאל שרון נבחר לראשות הממשלה, חברי מרכז הליכוד היו אלה שבחרו את רשימת חברי הכנסת של מפלגת הליכוד. הם נהגו לייצג קבוצות אינטרסים כלכליות והפעילו את השפעתם לקראת מועד הבחירות. מי שרצו להיבחר לכנסת מטעם המפלגה נטו להיענות לדרישותיהם. חברים אלה במרכז הליכוד היו הלוביסטים באותה תקופה. כוחם נחלש רק כאשר שונתה חוקת המפלגה בשנת 2006 והסמכות לבחירת חברי כנסת עברה מחברי המרכז למתפקדי המפלגה.
בפברואר 2012, יו"ר הכנסת ראובן ריבלין אסר על השדלנים לבקר בחלק גדול ממתחמי המשכן, ללא הזמנה אישית. האיסור בא בעקבות פרסום כתבת תחקיר ב"עובדה" שחשפה את אופי פעולת השדלנים, ותיארה כיצד מכוני הכשרה לימדו שדלנים כיצד לנסח את הצעות החוק בעצמם עבור הח"כים, להשפיע על פעילות מרכז המחקר והמידע של הכנסת ועל מענה לשאילתות שמוגשות לשרי הממשלה. לאחר התחקיר שהוצג ב"עובדה" גיבשו מספר חברות לובינג, שחברו יחד ב"פורום קשרי ממשל", קוד אתי לענף השדלנות, המתבסס על הקוד הבינלאומי של איגוד הלוביסטים המוסמכים באיחוד האירופי, והקוד האמריקאי של איגוד הלוביסטים בארצות הברית.
נכון לשנת 2020, גופי הלובינג המסחרי המובילים בישראל הם חברת פוליסי בבעלות בוריס קרסני, גורן עמיר של תומר עמיר ועליזה גורן, חברת אימפקט של אורית לרנר ובועז רדי וגלעד יחסי ממשל ולובינג של אריאל סנדר ואמיר גלעד. ארבע החברות מייצגות למעלה ממחצית מהלקוחות.
הצגה סאטירית וביקורתית של פעילות השדלנים בכנסת נמצאת במרכזה של סדרת הטלוויזיה "מותק בול באמצע".
Shine On
Shine On הוא מארז תקליטורים מאת להקת הרוק המתקדם הבריטית פינק פלויד המכיל 8 אלבומים של הלהקה, מתוכם אחד שלא ראה אור קודם לכן.
פיירבולט אנאלטיקס
פיירבולט אנאלטיקס בע"מ, המוכרת במותג Firebolt, היא חברת תוכנה ישראלית המספקת שירותי מחסן נתונים במחשוב ענן.
היסטוריה
החברה הוקמה באוגוסט 2018 על ידי אלדד פרקש (מנכ"ל החברה) וסער ביטנר (סמנכ"ל תפעול), שבעבר עבדו בחברת סייסנס. מטה החברה שוכן בתל אביב, ולה משרדים בערים נוספות בעולם. החברה מפתחת מחסן נתונים במחשוב ענן, המאפשר ניתוח מהיר של כמויות נתונים גדולות, תוך צריכה מעטה משאבי ענן. המוצר של החברה הושק בתחילת 2021.
גיוס הון
בשלב הסיד גייסה החברה 5 מיליון דולר מקרן TLV פרטנרס. בדצמבר 2022 גייסה החברה 32 מיליון דולר.
ביוני 2021 גייסה החברה 127 מיליון דולר.
בינואר 2022 גייסה החברה 100 מיליון דולר לפי שווי של 1.4 מיליארד דולר, ובכך הפכה לחד-קרן.
מחוז טופליצה
מחוז טופליצה (בסרבית: Топлички округ) הוא אחד ממחוזות סרביה הממוקם בדרום המדינה. בירת המחוז היא פרוקופליה. במחוז ישנן 4 ערים ועיירות וכ-260 כפרים.
דבורה פוגל
דבורה פוגל (1902, בורשטין, גליציה, (כיום אוקראינה) – 1942, גטו לבוב; ידועה גם בשם: דבוירה פוגעל, או באנגלית: Debora Vogel) הייתה משוררת, מסאית ומחנכת ביידיש. פוגל שלטה בפולנית ובגרמנית וידעה עברית, ולמדה במיוחד יידיש ופרסמה בעיקר בשפה זו כביטוי לקשריה המיוחדים עם היהדות. פוגל השלימה את לימודי הדוקטורט שלה באוניברסיטאות בלבוב ובקרקוב והייתה ארוסתו הראשונה של הסופר ברונו שולץ. היא נספתה בשנת 1942 בגטו לבוב.
ביוגרפיה
דבורה פוגל נולדה בבורשטין למשפחה לא שומרת מצוות ודוברת פולנית. אביה, אנשל פוגל, היה מנהל בית הספר של הברון הירש בבורשטין. במלחמת העולם הראשונה, כשהייתה דבורה בת 14, ברחה המשפחה לווינה, אוסטריה, ולאחר מכן השתקעה בלבוב, שם כיהן אביה כמנהל בית היתומים בעיר. אמה הייתה אחותו של הרב הראשי של שוודיה, ד"ר מרדכי מרקוס אהרנפרייז, שעבד בשיתוף פעולה הדוק עם הרצל בקונגרס הציוני הלאומי הראשון. היא שימשה כמנהלת המשק בבית היתומים בלבוב.
במהלך לימודיה כתבה פוגל שירה בגרמנית, אך לאחר שהכירה את ספרות היידיש החלה בהדרגה לכתוב בשפה זו. היא החלה להיות פעילה במעגלים הספרותיים ביידיש, ואף כתבה מספר מאמרים לכתבי עת יידים ופולניים. שיריה ומאמריה הופיעו גם בכמה עיתונים יהודיים בניו יורק.
על מערכת היחסים הרומנטית בין דבורה פוגל ובין ברונו שולץ מעידים חמישה מכתבים שלה שהתגלו בעליית הגג של שולץ, לאחר שנספה גם הוא בשואה. חליפת המכתבים הזו השפיעה על יצירתם של שני הצדדים. שולץ נהג להעלות זיכרונות במכתביו לצד טקסטים גרוטסקיים ופנטסטיים. פוגל הכירה בערכם הספרותי של הטקסטים, ועודדה אותו לפרסם אותם כסיפורים, וכך נולד ספרו הידוע: "חנויות הקינמון". היא, מצדה, כתבה את חוויותיה מיחסיה עם שולץ בשיריה. בסופו של דבר בוטלו האירוסים ופוגל נישאה לאחר ונולד להם בן אחד, אנשל.
דבורה פוגל נספתה עם משפחתה בגטו לבוב בשנת 1942.
נ. ק. ג'מיסין
'''נורה ק. ג'מיסין (באנגלית: N. K. Jemisin'''; נולדה ב-19 בספטמבר 1972) היא סופרת מדע בדיוני ופנטזיה, פסיכולוגית, מחנכת ובלוגרית אמריקאית. בין השנים 2016–2018 זכתה ברציפות בשלושה פרסי הוגו לספר הטוב ביותר, והייתה האדם האפרו-אמריקאי הראשון לזכות בקטגוריית הפרס הזו, ליוצר הראשון שכלל היצירות בטרילוגיה שכתב זכו בפרס, והראשונה לזכות בפרס במשך שלוש שנים ברציפות.
בכתיבתה, בוחנת ג'מיסין מגוון רחב של נושאים, בהם סכסוכים תרבותיים ומערכות דיכוי.
קריירה
בעת לימודיה באוניברסיטה, כתבה ג'מיסין שני ספרים, אך אלו נדחו על ידי הוצאות הספרים אליהן נשלחו. בשנת 2002, השתתפה ג'מיסין בסדנת הכתיבה "Viable Paradise", ובעקבותיה החליטה להתנסות בכתיבת סיפורים קצרים. בשנת 2004 התפרסם לראשונה סיפור קצר שכתבה. בעת מגוריה בבוסטון הייתה חברה בחבורה ספרותית שכונתה "BRAWLers", וכשעברה להתגורר בניו יורק הצטרפה לחבורת "Altered Fluid", העוסקת בביקורת לספרות ספקולטיבית.
ב-2010 הגיע הסיפור הקצר "Non-Zero Probabilities" שכתבה לחמישיית הגמר של פרס הוגו ופרס נבולה. ב-2011, זכה הספר "The Hundred Thousand Kingdoms" שכתבה בפרס לוקוס בקטגוריית ספר הביכורים והגיע לחמישיית הגמר של הוגו ונבולה.
בינואר 2016 החלה ג'מיסין לכתוב את "Otherworldly", טור ביקורת מדע בדיוני דו-חודשי ב"ניו יורק טיימס". במאי 2016, פתחה ג'מיסין בקמפיין מימון המונים בפלטפורמת פטראון (Patreon), שתוך חודש הגיע לסכום גדול דיו, שאיפשר לה לעזוב את עבודתה ולהתמקד באופן מלא בכתיבה.
ביבליוגרפיה חלקית
טרילוגיית כדור הארץ השבור:
שיפ
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
שיפ (נהר)
נהר שיפ (באנגלית: The Sheep River) הוא נהר הממוקם בדרום-מערב פרובינציית אלברטה שבקנדה. הנהר מהווה חלק ממערכת נהר בואו.
גאוגרפיה
מוצאו של הנהר (50.67278°N, -114.95736°W), בגובה של 2,100 מטרים מעל פני הים, הוא בשטח הפארק הפרובינציאלי אזור הפרא אלבו-שיפ. הנהר מתאחד עם נהר הייווד, כ- 8 קלומטרים מזרחי לעיירה אוקוטוקס (50.73998°N, -113.85475°W). גובהו של שפך הנהר - 983 מטרים מעל פני הים. הספקו הממוצע של הנהר הוא 6 מטר מעוקב של מים בשנייה. נהר שיפ מספק מי שתייה לעיירות אוקוטוקס, טרנר ואלי, ובלק דיאמונד.
יובלים
אל נהר שיפ זורמים היובלים הבאים (לפי סדרם ממוצא הנהר עד שפך הנהר): נהר שיפ ויובליו, כמו גם נהר הייווד הם אתרי דיג פופולריים.
צור משה
צוּר מֹשֶׁה הוא מושב בישראל באזור השרון ליד העיר נתניה השייך למועצה אזורית לב השרון.
שם היישוב
היישוב נקרא על שם משה קופינס שהיה פעיל ציוני ביוון ומימן חלק מעלות רכישת אדמות היישוב. לשמו הפרטי של קופינס הוסיפו את המילה "צור", על שם העיר החשמונאית צורן ששכנה באזור. 60% מתושבי המושב היו יוצאי יוון, 35% יוצאי בולגריה, 4% יוצאי יוגוסלביה ו-1% מיוצאי תוניס.
הקמת היישוב
היישוב הוקם ב-13 בספטמבר 1937 בשם "כפר קופינס" כיישוב חומה ומגדל בעיצומו של המרד הערבי הגדול. את היישוב הקימו שתי אגודות. האחת אגודת "לשדה" של יוצאי יוון שבראשה עמד הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל ובין חבריה נמנו ליאון רקנאטי (הסב), משה קרסו, דוד פלורנטין וברוך עוזיאל והשנייה אגודת בנים לגבולם של יוצאי בולגריה. שטח היישוב בהיקף של כ-1,030 דונמים נרכש על ידי הנוטע והכשרת היישוב מהכפר שופא במחיר של כ-16 לירות ארץ ישראליות לדונם, מחיר שהיה נמוך בהרבה משהוצע לפני פרוץ המרד הערבי הגדול. השטח נמסר לארגון עולי יוון בגלל המחויבות של הקרן הקיימת להקים יישוב עבור עולי יוון, כנגד תרומות גדולות של יהודי יוון שנמסרו כעשור קודם לכן.
העלייה לקרקע בשלב הראשון התבצעה במטרה לשמור על הקרקע, אך בניגוד למקרים האחרים העלייה לקרקע מומנה בעיקר על ידי הארגון ולא על ידי הסוכנות והמוסדות המיישבים. העלייה בפועל נעשתה על ידי 12 גברים רווקים, שהרוויחו משכורת זעומה של 10 גרוש ליום, וכך, סבלו מעוני רב וצברו חובות. פלוגת הכיבוש, כפי שנקראו, התגוררה בצריף יחידי שלידו מגדל ביטחון וסביבם חפירות מגן וגדר. הם זרעו על חלק מהשטח אבטיחים, חציר, ירקות, שעורה, אפונה ותירס. במשך השנה הראשונה הובאו מים על חמורים מקדימה.
בסוף שנת 1938 הוחל בתוכניות לבניית בתים ראשונים ביישוב ולצורך כך הלוותה אגודת לשדה 2000 לא"י לסוכנות שקבלה על עצמה לבנות את הבתים. אבן פינה לבתים הונחה בדצמבר 1939 ולאחר מספר חודשים התגוררו במקום 27 משפחות.
לאחר הקמת המדינה
עם הקמת המדינה התרחב שטח היישוב לכדי 3,000 דונמים וענפי החקלאות המרכזיים היו פרדסנות, לולנות וגידול ירקות. בהמשך הוקם במקום בית ספר בו למדו גם ילדי המושב השכן גאולים. בראשית שנות ה-60 התגוררו במושב 90 משפחות שמנו 350 נפשות.
בשנות ה-90 נוספה למושב שכונת "הרחבה" בשם "גבעת משה" ("הגבעה"). בשנת 2000 נבנתה במושב שכונה חדשה נוספת - "בוסתן הכפר" ("הבוסתן"). בעקבות אכלוס שתי השכונות, כניסתם של זוגות צעירים רבים והריבוי הטבעי, צור משה נחשב למושב הגדול ביותר בישראל.
נכון לשנת 2012, במקום מתגוררות כ-750 משפחות.
פרפאפיו
פרפאפיו (שם מדעי: Parapapio; מיוונית עתיקה: "ליד בבון") הוא סוג נכחד של קוף דמוי-בבון שהתקיים במשך הפליוקן עד הפליסטוקן של אפריקה שלפני 3.6 עד 0.781 מיליון שנה מזמננו. הסוג הוגדר ב-1937 בידי החוקר תומאס רופרט ג'ונס, על סמך ממצאים מאתיופיה, קניה ודרום אפריקה.
הפרפאפיו היה קרוב לבבון במראהו אך היה בעל הבדלים במבנה הגולגולת שלו שהייתה קלה וקצרה יותר עם לסתות חסרות עיטורים וקצרה יחסית והיה גם בעל דו-צורתיות זוויגית קלה יחסית.
אתי אלון - האישה שגנבה 250 מיליון
אתי אלון - האישה שגנבה 250 מיליון היא מיני-סדרה מסוג דוקו-דרמה, שמבוססת על המעילה בבנק למסחר ומציגה את סיפורה של האחראית למעילה, אתי אלון. המיני-סדרה, שכוללת שני פרקים באורך 60 דקות, שודרה מ-21 בספטמבר 2020 עד 24 בספטמבר באותה שנה בערוץ קשת 12.
הפקה
ב-15 בינואר 2020 פורסם שקשת 12 עובדת על סדרת דוקו-דרמה על סיפורה של אתי אלון והמעילה בבנק למסחר. בנוסף פורסם שמחפשים שחקנים לארבעה תפקידים ראשיים: אתי אלון, עופר מקסימוב, אביגדור מקסימוב ושלומי אלון.
צילומי הסדרה התרחשו בין החודשים יוני עד יולי 2020.
ביקורות
נדב מנוחין מאתר "וואלה! תרבות" נתן למיני-סדרה ביקורת שלילית וכתב: למרות זאת שיבח את הליהוק של השחקנים:. גם בעיתון "הארץ" ניתנה למיני-סדרה ביקורת שלילית.
כף לנקסטר (האי אנוור)
כף לנקסטר (באנגלית: Cape Lancaster) היא לשון יבשה בקצה הדרומי של האי אונוור, בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
גילוי לשון היבשה
לשון היבשה התגלתה על ידי אדוארד דאלמן, אשר חקר את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1873–1874.
הלשון נחקרה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית בשנת 1898 בראשותו של אדריאן דה ז'רלאש.
מקור השם
שמו של האי ניתן לו בשנת 1898, על ידי ז'רלאש.
ז'ארלש קרא לאי על שם אלברט לנקסטר (Albert Lancaster), מנהל השירות המטאורולוגי של מצפה הכוכבים המלכותי של בלגיה, אשר תמך במשלחתו של ז'רלאש.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, P 129
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 346
מרביצי תורה
מרביצי תורה (בשמו המלא: "א.מ.ת. - ארגון מרביצי תורה" ובעגה חרדית: מרביצי, במלעיל) הוא ארגון שהוקם על ידי קבוצת ראשי ישיבות חרדים ספרדים בוגרי ישיבות ליטאיות השומרים על זיקה ליטאית מובהקת, במטרה לארגן ציבור זה. בהמשך הפך שם זה לכינוי לציבור החרדי-ספרדי הקשור למפלגת דגל התורה הליטאית.
הרקע להקמת הארגון
מפלגת ש"ס הוקמה כמפלגה מוניציפלית בשנת 1982 בהנהגת הרב עובדיה יוסף. המפלגה זכתה בתחילתה לתמיכת מנהיג הזרם הליטאי הרב אלעזר מנחם מן שך, ובבחירות לכנסת האחת עשרה, בעקבות הקרע עם אגודת ישראל, אף הורה לתומכיו להצביע עבורה. כעבור כמה שנים הקים הרב שך את מפלגת דגל התורה, אך עדיין נחשב למורה דרכה של תנועת ש"ס במקביל לרב עובדיה יוסף.
בראשית שנות התשעים נוצר קרע בין הרב שך לבין הרב עובדיה יוסף ומפלגת ש"ס, בעקבות הצטרפותה של ש"ס בתרגיל המסריח וכניסתה לממשלת רבין בניגוד לדעתו של הרב שך. בשלב זה החל הרב שך לנהל מלחמה גלויה נגד המפלגה. הרב עובדיה יוסף סירב להכפיף את המפלגה להנהגתו של הרב שך, ותנועת ש"ס הלכה בדרך עצמאית. שינוי כיוון זה נתפס בקרב חלק מן הציבור החרדי-ספרדי כמרידה ברב שך ועורר התנגדות לש"ס ולרב עובדיה. בראש פלג זה עמדו קבוצת רבנים וראשי ישיבות ספרדים, חלקם תלמידיו של הרב שך, שראו בו את המנהיג של הציבור החרדי כולו, מכל העדות.
עם ראשי הישיבות שהתנגדו לדרכה של ש"ס נמנו הרבנים: נסים טולדנו (ישיבת שארית יוסף), גבריאל טולדנו (ישיבת אור ברוך), יהודה עדס (ישיבת קול יעקב), יעקב משה הלל (ראש ישיבת חברת אהבת שלום), אברהם סלים (ישיבת מאור התורה), בצלאל פנחסי (ראש ישיבת ברכת אפרים) שלמה ידידיה זעפראני (כתר תורה), יהושע ברכץ (עץ חיים), אליהו רפול (ישיבת נוה ארץ) ועוד.
נקודות המחלוקת
ההתנגדות של בני קבוצה זו לדרכה של ש"ס התבססה על כמה טענות מרכזיות.
הקמת הארגון ומטרותיו
כנס היסוד של הארגון נערך בי"ח בכסלו ה'תשנ"ג, במלון רייך בירושלים ונכחו בו כמאה ראשי ישיבות ורבנים ספרדים. בכנס נשאו דברים הרב אברהם סלים, הרב סעדיה בן יוסף, הרב נסים טולידנו, הרב יהודה עדס והרב יעקב הלל. לאחר מכן הקריא הרב אליהו רפול את החלטות הכנס ומטרות הארגון;
תמיכה בארגון
חברי מועצת גדולי התורה של דגל התורה פרסמו מכתבי תמיכה בארגון..
פעילות הארגון
במהלך השנים שלאחר מכן לא תועדה פעילות ציבורית משמעותית של הארגון, אך נוצר למעשה תת-זרם בציבור החרדי הספרדי שכונה בקיצור "מרביצי" שנחשב לזרם בעל זיקה רבה יותר לציבור הליטאי.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-2003 הוקמה בבני ברק הרשימה המונציפלית 'קד', בראשות הרב בצלאל פנחסי והרב יהודה עדס - מראשי ציבור ה'מרביצי'. הרשימה הכניסה שני נציגים לעירייה ולאחר מכן הצטרפה למפלגת דגל התורה. בבחירות לכנסת ה-20 שנערכו שנתיים לאחר מכן תמכו רוב רבני מרביצי בהצבעה למפלגת יהדות התורה. בבחירות המקומיות הבאות, ב-2008, רצה רשימת קד גם בערים ביתר, אלעד ובית שמש, והכניסה נציג אחד או שניים בכל אחת מהן. בהמשך היא התאגדה ברוב הערים עם מפלגת 'יהדות התורה', שהקצתה מקום לנציגי קד בערים אלו ובערים נוספות.
מרביצי התורה כיום
לאורך השנים, הציבור הקשור לארגון נותר מחויב לדרך הליטאית ודבק בהתנגדותו למפלגת ש"ס ולראשיה. עם זאת, לא ניתנה לאנשי הזרם נציגות פוליטית ממשית בכנסת ובמועצות המקומיות. אנשי הזרם סבלו מאפליה מצד הנהגתה הפוליטית של דגל התורה, שבאה לידי ביטוי בקבלה למוסדות, בהקצאות מבנים ועוד. בשל כך, נעשו ניסיונות שונים לצרף את פלג 'מרביצי' למפלגת ש"ס.
בקרב אנשי הזרם שנותרו בתוכו נוצר פילוג נוסף עם התלקחות המחלוקת בציבור הליטאי. חלקם נותרו במחנה הרוב של דגל התורה, וחלקם הצטרפו לפלג בני תורה בהנהגת הרב שמואל אוירבך, בייחוד לאור טענות כי עסקני דגל התורה אינם דואגים למניעת גיוס בני ישיבות ספרדים או אף מעוניינים בכך לכתחילה.
נכון לשנת 2022, רוב הנמנים עם ציבור ה'מרביצי' בעבר עברו להצביע לתנועת ש"ס, בשל תמורות ושינויים שחלפו על הציבור הספרדי כולו וכן שינויים שנערכו בתנועת ש"ס עצמה. כחלק מכך, כמה מראשי ורבני 'מרביצי תורה' הורו בשנת ה'תשפ"ב להצביע ש"ס, ביניהם הרב שלמה ידידיה זעפראני, הרב אברהם סלים ועוד.
יש הרואים בפעילות איגוד עמלי התורה פעילות המשך למרביצי תורה.
950-959 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 959 - 950 לפני הספירה
קטלין קראדי
קטלין קראדי (בהונגרית: Karády Katalin ; 1910, בודפשט – 1990, ניו יורק) הייתה שחקנית וזמרת הונגרייה, אחד מכוכבי הקולנוע ההונגרי בשנים 1939–1945. אחרי מותה, בשנת 2004 הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם.
ראשית חייה
קטלין קראדי נולדה בבודפשט בשם קטלין מריה קנצלר לרוזליה לרינץ ופרנץ קנצלר. היא הייתה הבת הצעירה מבין שבעה במשפחת פועלים ענייה. אביה היה סנדלר ממוצא גרמני שנהג באלימות פיזית ובשתלטנות כלפי אשתו וילדיו ואסר עליהם, בין היתר, לבקר בקולנוע או בתיאטרון. בגיל 5 נשלחה קטלין על ידי עמותות חברתיות והצלב האדום למשפחות אומנה בשווייץ, ואחר כך בהולנד. בשובה לבודפשט התאפשר לה ללמוד בבית ספר מסחרי לבנות (Kereskedelmi Leányiskola). כנערה מתבגרת התבלטה קטלין קנצלר ביופייה, בשליטתה בשפות זרות ובאובססיה שלה לניקיון.
התחלת הקריירה האמנותית
אחרי מות אביה, בשנת 1931 התחתנה עם פקיד בכיר במכס בשם רז'ה וארגה, שהיה בשלושים שנה מבוגר ממנה. וארגה התגרש ממנה מיוזמתו כעבור חודשים אחדים. ב-1936 התחילה לקבל שיעורי משחק אצל ארנה טארנאי ואחר כך אצל ארתור בארדוש. באחד ממועדוני הלילה של בודה כשרונה משך את תשומת לבו של זולטאן אגייד (אדייד), עיתונאי ומוציא לאור, שעזר לה להתקדם בזירת הבידור. לפי הצעתו, אימצה קנצלר את שם הבמה קולין קרדי, שהפך ברבות הימים למפורסם. קראדי התוודעה לשחקנית אילונה אצל צ'אטו, אשת הבמאי קלמן צ'אטו, שהדריכה אותה למשך שלוש שנים בתחום המשחק ופיתוח הקול.
קראדי הצטרפה למספר תיאטראות בבודפשט, בהם תיאטרון הקומדיה של בודפשט. בשנות ה-40 הייתה קראדי שחקנית קולנוע מפורסמת בהונגריה. ברבים מתפקידיה שיחקה פאם פאטאל ארוטית. קול האלטו שלה הושווה לקולותיהן של זרה ליאנדר ומרלן דיטריך. ברבים מהסרטים בה שיחקה שיחק גם סמל המין הגברי ההונגרי באותה תקופה, פאל יאבור. עמדתה האנטי-נאצית הייתה ידועה ועקב כך הותקפה רבות על ידי חוגי הימין בהונגריה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
בתקופת מלחמת העולם השנייה הפריעו אנשי צלב החץ להופעותיה פעמים רבות, בטענה שהיא אוהדת יהודים. בשנת 1942 הצליחה על ידי שימוש בקשריה להביא לשחרורו של המשורר היהודי-הונגרי ג'רג' דנש (György G. Dénes) משירותו בפלוגות העבודה בחזית המזרחית. ברשותה של קרדי היו שלוש דירות באותה עת וכך יכלה להסתיר יהודים שנועדו להישלח לפלוגות העבודה. כשדנש נשלח למחנה קישטרצ'ה הביאה קרדי לשחרורו.
באפריל 1944, כחודש לאחר פלישת הגרמנים להונגריה, נעצרה קרדי על ידי הגסטפו, עונתה והוחזקה במעצר מספר חודשים. עם שחרורה הצליחה להציל כעשרים ילדים יהודים מרצח, בעת שפלוגות צלב החץ רצחו אלפי יהודים על גדת הדנובה, וזאת על ידי תשלום שוחד לאנשי צלב החץ. את הילדים לקחה לווילה שהייתה בבעלותה, הסתירה אותם במרתף וסיפקה להם מזון עד הגעת הצבא האדום לאזור.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה ניסתה קראדי לאתר קרובי משפחה של הילדים שהצילה. אחד מהם, יאנוש גמרי (János Gömöri), הפך לעיתונאי ברבות הימים.
לאחר המלחמה השתתפה קרדי בעוד סרט אחד בלבד בהונגריה, בשנת 1948, ובשנת 1951 היגרה לאוסטריה, ומשם לשווייץ, בלגיה וברזיל. בשנת 1977 היגרה לניו יורק והייתה מעורבת בעסקי אופנה. היא ענתה בשלילה על פניות רבות מהונגריה בהן התבקשה לשוב למולדתה.
הכרה
בשנת 2004 הוכרה קרדי בתור חסידת אומות העולם על ידי יד ושם.
מתי פלד
שנותיו המוקדמות
נולד בחיפה בשם מתתיהו איפלנד, הבכור מבין שני בנים לברוך, איש הצבא האדום בעברו ונגר במקצועו, ושרה, עקרת בית. הוריו עלו ב-1921 מאוקראינה, הצטרפו ל"גדוד העבודה", והתיישבו ביפו. לאחר מכן חיו שנה במסגרת קיבוצית, לפני שעברו לחיפה, בה נולד פלד. בילדותו עברה המשפחה לירושלים, בה פתח אביו מפעל לרהיטי עץ.
נעוריו ושירותו בפלמ"ח
הפלוגה ביצעה סדרת פעולות נגד גורמים בריטים וחוגים מתונים ביישוב, ללא אישור הדרגים הממונים בפלמ"ח ובהגנה, ובניגוד לעמדה של המוסדות הלאומיים, ששללו פעילות אנטי-בריטית בתקופת מלחמת העולם השנייה ומאבקה של בריטניה בגרמניה הנאצית. בין פעולות הפלוגה ניתן למנות למשל הנחת פצצה בחצר ביתו של ד"ר עקיבא ארנסט סימון, עקב התבטאויותיו בעד הגבלת העלייה, הטמנת חומר נפץ בחדר המכונות של קולנוע עדן, עקב החשד שבעליו הלשין לשלטון הבריטי על איש "ההגנה" ובכך הביא למותו, והטמנת מטען חומר נפץ בחצר ביתו של הנציב העליון הרולד מקמייקל. אף אחת מהפעולות לא גרמה לאבדות בנפש. בעקבות הפעולות הללו, הודח ליברטובסקי מהפיקוד, ובמקומו מונה לזמן קצר שמעון אבידן.
בתחילת שנות הארבעים הצטרף לחוגי הכנענים. באותה תקופה, כחלק ממאמצי "הוועד לגיבוש הנוער העברי" להרחיב את שירותיו, התגייסו חבריו בנימין תמוז ויצחק דנציגר לפלוגה ו' של הפלמ"ח, עשו בה תעמולה לטובת הרעיון ה"כנעני", והצליחו לרתום שלושה מחברי הפלוגה לארגון - עזרה זהר, דניאל הרמן ומתי פלד. פלד עזב את התנועה זמן מה לאחר מכן.
מטה הארגון החדש גיבש תוכנית פעולה ראשונה לחטיפתו של הנציב העליון הרולד מקמייקל והעמדתו למשפט ציבורי, אך ברגע האחרון נסוגו בהם גם חברי פלוגה ו' של הפלמ"ח, וגם מפקד האצ"ל בירושלים, והפעולה לא יצאה אל הפועל. מרגע היוודע הדבר לראשי ההגנה, ב-7 בדצמבר 1943, הוציא ראש המפקדה הארצית של ההגנה, משה סנה, פקודה ובה הודיע, כי יש לראות ב"עם לוחם" "שלוחה של האצ"ל הרוויזיוניסטי אשר פשט את הרגל אחרי שנים של פרישות והתבדלות... ועתה הריהו מנסה להציל את קיומו על ידי תופעה בשם מזויף, על ידי גנבת דעתו של הנוער העברי בסיסמאות שווא, בסיסמאות האיחוד מעל לראשי המוסדות והארגונים הקיימים, ובסיסמת הטרור נגד השלטון, ללא ייפוי-כוח מאת הגורמים המוסמכים, ללא תלות בהם וללא ביקורת מצדם". כמו כן, ניתנה הוראה לכל חברי ההגנה ב"עם לוחם" לנתק את קשריהם עמו בתוך שלושה ימים, ולהודיע על כך למפקדיהם. זמן קצר לאחר מכן סיים פלד את שירותו, והועבר לכוחות המילואים של הפלמ"ח.
שירותו בצה"ל
ב-1946 התחתן עם זאבה (זיקה) בתם של סימה ואברהם קצנלסון, ומיד אחר כך יצא לאוניברסיטת לונדון ללמוד משפטים. עם פרוץ מלחמת העצמאות חזר ארצה מבלי שסיים ללמוד, והצטרף למלחמה. תחילה שירת כסגן מפקד פלוגה ב' בגדוד מכמש של חטיבת עציוני שפעל באזור ירושלים, תחת מפקד הפלוגה אברהם טמיר. במהלך תפקיד זה ליווה שיירות לירושלים הנצורה, ושהה חודשיים בהר-טוב הנצורה עד לעזיבתה. אחר-כך מונה למפקד פלוגה ב' בגדוד 51 של חטיבת גבעתי, על ידי מפקדו לשעבר בפלמ"ח, שמעון אבידן, מפקד חטיבת גבעתי, ונטל חלק בקרבות בנגב. פלד נפצע קשה בראשו ובעיניו בקרב על המשלטים בצומת יואב במסגרת מבצע יואב באוקטובר 1948, קרב שהקנה לפלוגה את השם פלוגת הצומת על ידי קצין החינוך של החטיבה, אבא קובנר. הוא חזר לצבא כשבועיים אחר-כך, וזמן קצר לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד 51 של גבעתי. הוא סיים קורס מג"דים, וב-1952 נשלח לשנת השתלמות בבית הספר לקציני מטה של הצבא הבריטי בקמברלי שבמחוז סארי בממלכה הבריטית (יחד עם יצחק רבין). לאחר מכן היה חבר בצוות ההקמה של המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, בה שימש בין השאר כמדריך ראשי בדרגת סגן-אלוף, תחת פיקודו של אלוף-משנה אהרן יריב.
דני לצה
דני לצה (בגרמנית: Danny Latza, נולד ב-7 בדצמבר 1989) הוא כדורגלן גרמני, המשחק בעמדת הקשר בשאלקה 04.
מתי פלד
שירותו בצה"ל
בכינוס של הסוכנות היהודית שנערך באוקטובר 1953 במלון המלך דוד בירושלים, בנוכחותם של ראש הממשלה דוד בן-גוריון, ושר החוץ משה שרת, הוזמן פלד על ידי בן-גוריון לשאת דברים באנגלית בפני קהל יהודי-אמריקאי. הרצאתו זכתה לשבחים מראש הממשלה, שכתב כי. גם שר החוץ כתב על כך ביומנו:.
דני לצה
קריירת מועדונים
לצה החל את קריירת הכדורגל שלו ב-1995, בגיל 5, כשהצטרף לקבוצת ילדים מקומית DJK ארמיניה אוקנדורף. אחרי שלוש שנים, עבר למחלקת הנוער של המועדון שאלקה 04. את הופעת הבכורה הרשמית שלו במועדון ערך ב-14 בפברואר 2009, במשחק בונדסליגה מול בוכום, לאחר שנכנס כמחליף במקומו של הגיאורגי לבאן קוביאשווילי. בעונת 12–2011, לצה הצטרף לקבוצת דרמשטאדט 98, ששיחקה בליגה השלישית. ב-22 במאי 2013, הוכרז שדואיסבורג החתימה את השחקן. למרות כל זאת, עקב השעיה מהליגה שקיבלה דואיסבורג באותה עונה, המעבר בוטל. במקום זאת, לצה חתם בקבוצת בוכום מהבונדסליגה השנייה. בעונת 16–2015, חתם לצה במועדון הבונדסליגה מיינץ 05.