cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Afghan Whigs
למרות שבתחילת דרכו ההרכב היה חלק מסצנת הגראנג' הפופולרית, אלמנטים חזקים של מוזיקה שחורה בשיריו הפריד אותו מלהקות כגון נירוונה ופרל ג'ם.
ביוגרפיה
על פי השמועה הרווחת, שהפכה למעין אגדה אורבנית בתרבות הרוק האמריקנית, סולן הלהקה גרג דולי פגש את ריק מק'קולום, נגן גיטרה חשמלית, בתוך תא מעצר בסינסינטי. השניים הקימו את האפגן וויגס יחד עם הבסיסט ג'ון קורלי והמתופף סטיב ארל. הלהקה הופיעה עם אלתורים חופשיים על בסיס להיטים של הטמפטיישנס וג'ימי הנדריקס ברחבי אוהיו ודטרויט והוציאה באופן עצמאי את התקליט הראשון שלה, Big Top Halloween, בשנת 1988. בפועל הייתה זו הקלטת דמו שנמסרה בחינם בהופעות, ואחרי שהלהקה הוחתמה בלייבל הסיאטלי סאב פופ, היא הוציאה בשנת 1990 אלבום בכורה בשם Up In It. השיר "You My Flower" מתוכו הושמע בתחנות רדיו והיה הראשון לפרוץ את גבולות גרעין המעריצים האדוק של הלהקה.
בשנת 1992 יצא האלבום Congregation, שסימן את הכיוון הסגנוני של הלהקה באלבומיה הבאים - צליל הארד רוק מחוספס עם השפעות של נשמה. עטיפת האלבום היא מחווה הומוריסטית לאותן השפעות - תצלום של אישה אפרו-אמריקנית בעירום מחבקת תינוק לבן. יציאת האלבום התעכבה בגלל פשיטת רגל של סאב פופ, ורק לאחר הצלחת האלבום נוורמיינד של נירוונה הוא יצא לחנויות באירופה ובצפון אמריקה. בעקבות ההצלחה של הסינגלים "Turn On the Water" ו-"Conjure Me", הלהקה הוחתמה על ידי אלקטרה רקורדס והפכה לאחד מהרכבי האלטרנטיב הראשונים לחתום על חוזה עם חברת תקליטים גדולה. לפני שהקליטו עבור אלקטרה, יצא מיני-אלבום אחרון בסאב פופ - Uptown Avondale בסוף 1992, שכלל גרסאות כיסוי ללהיטי מוטאון ורמיקס בסגנון טכנו לשיר המקורי "Milez Iz Ded".
Gentlemen, אלבום קונספט המתאר מערכת יחסים מתפרקת, יצא בשנת 1993 וזכה להצלחה ביקורתית חסרת תקדים. מבחינה מסחרית הלהקה הגיעה לשיאה - האלבום אף הצליח בזירה הבינלאומית, בעיקר בזכות הקליפים היצירתיים של השירים "Gentlemen" ו-"Debonair" אשר שודרו רבות ברשת MTV ובוימו על ידי דולי (סטודנט קולנוע לשעבר). למרות ההצלחה הכלכלית, צריכה כבדה של סמים ודפוסי התנהגות כאוטיים מצד דולי גרמו לפירוק בלתי רשמי בן שנתיים של הלהקה - סיבוב הופעות באירופה בוטל בעקבות כמה התקפי חרדה שחווה. בתקופה זו דייב גרוהל שכר את שירותיו של דולי כגיטריסט באלבום הבכורה של פו פייטרז. למעשה גרוהל ודולי הם הנגנים היחידים באלבום.
בשנת 1996 חתמה הלהקה על חוזה עם קולומביה והקליטה את Black Love, אלבום ששילב פאנק עם מנגינות בהשראת פסקולי סרטים אפלים. הלהיטים מתוכו היו "Honky's Ladder" ו-"Going to Town". כעבור שנתיים הקליטה הלהקה בניו אורלינס אלבום באולפן של דניאל לנואה, מצמד ההפקה (יחד עם בריאן אינו) של להקת U2. האלבום זכה לשם 1965 (השנה שבה נולדו רוב חברי הלהקה) והוא אופיין במוזיקת וייט סול כמעט חסרת מאפייני גראנג'. "Somethin' Hot" מתוכו הפך ללהיט האחרון של הלהקה: למרות ההצלחה שאלבום זה קיבל, בשנת 2001 האפגן וויגס התפרקו. על פי ההודעה הרשמית לתקשורת הסיבה לפירוק היא המרחק הגאוגרפי בין חברי הלהקה. הלהקה הייתה למעשה מפוזרת במשך תקופה ארוכה על פני כמה ערים ומדינות בארצות הברית.
חברי הלהקה פרשו מעולם המוזיקה למעט דולי, אשר הקים שני פרויקטים מצליחים: The Gutter Twins והטוויילייט סינגרז. בשנת 2006 האפגן וויגס קיימו הופעת איחוד לשם קידום אלבום אוסף להיטים, ולאורך השנים הופיעו באופן בלתי עקבי עד שהתאחדו רשמית לסיבוב הופעות עולמי בשנת 2011. במהלך סיבוב זה אירחו את הזמר המצליח אשר. בשנת 2014 האפגן וויגס הוציאו אלבום ראשון אחרי 16 שנה בשם Do the Beast, אשר כלל השפעות של מוזיקה אלקטרונית וטריפ הופ. הרכב הלהקה השתנה - דולי והבסיסט ג'ון קרלי הם היחידים מההרכב המקורי.
הלהקה הופיעה במועדון הבארבי בחודש יוני של שנת 2012 והגיעה שוב לשתי הופעות בפברואר 2015. היא צפויה לחזור להופעה באותו מועדון באוקטובר 2022.
שוד
במאות הקודמות כנופיות של שודדים בארץ ישראל היו חולשות על הדרכים בעיקר בנקודות מפתח, ו"גובות" "מיסי מעבר" מהעוברים ושבים. בין הכפרים הידועים שעסקו בכך היו כפר סילוואד הסמוך לרמאללה וכפר אבו גוש בדרך לירושלים. בעולם הרחב התפתח במאה העשרים שוד ימי בעיקר במזרח הרחוק.
לעיתים משמשת המילה "שוד" לתיאור מעשים של גנבה רבת רושם, שלא לוו באלימות או באיום באלימות, כך שמבחינה משפטית אינם שוד אלא גנבה בלבד. כך, למשל, "שוד הכספות הגדול" שבוצע בישראל ב-1985 או "שוד הרכבות הגדול", שבוצע בבריטניה ב-1855. "שוד עתיקות" אף הוא בדרך כלל גנבה ולא שוד.
השוד כעבירה פלילית בישראל
קובע עונש של 7 שנות מאסר על מי שניסה לבצע שוד. מדובר במחצית מעונשו של מי שהצליח לבצע את השוד. לעומת זאת, כשמדובר בניסיון של שוד בנסיבות המחמירות המתוארות (שוד מזוין, שוד בחבורה, או שוד שבמהלכו נפצע אדם), נותר העונש קבוע על 20 שנות מאסר.
גזירות
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דניס בויקו
דניס אולכסנדרוביץ' בויקו (באוקראינית: Дени́с Олекса́ндрович Бо́йко; נולד ב-29 בינואר 1988 ) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדות השוער.
ביוגרפיה
נולד בקייב. אביו, אולכסנדר, היה כדורגלן מקצועי ששיחק בקבוצות דינמו קייב ומטאליסט חרקוב בעמדות מגן וקשר הגנתי.
קריירה
בויקו החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל דינמו קייב. הוא גדל במחלקת הנוער שלה ובשנת 2005 עלה לקבוצה הבוגרת. באופן רשמי היה בויקו שחקן הקבוצה במשך 11 שנים, אך בפועל שיחק מעט מאוד משחקים בשורות דינמו. הוא שיחק 3 שנים בקבוצת המילואים של דינמו ובהמשך הושאל לקבוצות אחרות בליגה האוקראינית: אובולון, צסק"א קייב, קריובאס ודניפרו. ב-2014 עזב את דינמו ועבר לדניפרו (הפעם כשחקן מן המניין). לאחר עונה אחת בקבוצה, בה העפיל עמה לגמר הליגה האירופית, עזב אותה וחתם בקבוצת בשיקטש הטורקית. בבשיקטש הוא לא שובץ כשוער הראשי ולאחר עונה אחת ביקש לעבור קבוצה. הוא הושאל למלאגה הספרדית למשך עונה אחת. בתחילת 2018 הושאל לקבוצת דינמו קייב. ביולי 2018 קנתה דינמו קייב מבשיקטש את כרטיס השחקן של בויקו.
נבחרת
בויקו שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה. ב-2003 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה. לאחר 15 משחקים במדי נבחרת הנערים עבר לנבחרת הנוער של אוקראינה.
בויקו שיחק בנבחרת הנוער במשך שנה וחצי. מנבחרת הנוער המשיך לנבחרת הצעירה. הוא שיחק 8 משחקים. בשנת 2011 היה בסגל הנבחרת באליפות אירופה לנבחרות צעירות, אך לא שותף באף אחד ממשחקי הנבחרת בטורניר.
המ-לט (ישראל-קנדה)
המ-לט (ישראל-קנדה) בע"מ היא חברה פרטית העוסקת בייצור ושיווק אביזרי צנרת, מחברים, ברזים ושסתומים לתעשיית השבבים, הכימיה והאנרגיה. ונמצאת בשליטת חברת UCT. נכון לשנת 2020 כ-98% ממכירות החברה היו לייצוא.
היסטוריה
המ-לט הוקמה בשנת 1961 בשם "חברת המבלט" על ידי צבי טופז. אולם לאחר שהזמין חותמות והדפיס דפים עם לוגו, התברר לו שיש חברה אחרת בשם זה, לכן שינה את האות "ב" למקף וכך נוצר השם "המ-לט". טופז רכש מבלט (מכבש הטבעה עבור תעשיות המתכת) והקים מפעל קטן לייצור אביזרי צנרת בקריית אתא, המוצרים נמכרו בעיקר לבתי הזיקוק, מפעלי פטרוכימיה, תעשיית המזון והתרופות. המפעל החל לפעול במקור בשנת 1950 כבית מלאכה קטן בחדר של כמה מטרים רבועים בואדי ניסנס בחיפה, ועסק בייצור פרסות לנעליים מקופסאות שימורים, פקקים לבקבוקי שתייה וצירים לדלתות. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הצטרפו לחברה בניו של צבי, שמואל ודן טופז. עד אז פעלה כחברה משפחתית שהמכירות היו רובם בישראל בסכום של כ-3 מיליון דולר בשנה, החברה החלה ביצוא מוצרים ונכנסה לתחום חדש, תעשיית המוליכים למחצה.
בשנת 1994 הונפקו לציבור ונרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב ניירות ערך של החברה. בינואר 1996 רכש תד אריסון בבורסה 6.7% ממניות החברה ובהמשך רכש מניות נוספות והחזיק ב-9.2% מהחברה באמצעות אריסון השקעות.
בתחילת 2004 מכרו האחים טופז מחצית מהחזקתם בחברה להשקעות דיסקונט. בעקבות העסקה הפכה "השקעות דיסקונט" לבעלת השליטה בהמ-לט עם כ-40% מהמניות. שמואל ודן טופז נותרו עם אחזקה של כ-20%. באפריל 2009, השלימה "השקעות דיסקונט" את רכישת השליטה בחברה לאחר שקנתה את יתרת מניות האחים טופז, תמורת כ-9.5 מיליון דולר.
בשנת 2012 נרכשה השליטה בהמ-לט על ידי קרן ההשקעות פימי לפי שווי חברה של 100 מיליון דולר.
תיקון בסל
בסטטיסטיקה, המונח תיקון בסל מתייחס לשימוש ב-n-1 במקום ב-n בנוסחה לשונות המדגם, כאשר n הוא מספר התצפיות במדגם. תיקון בסל מפצה על ההטיה באומדן של שונות האוכלוסייה. תיקון זה נקרא על שם פרידריך בסל.
כאשר אומדים את השונות של אוכלוסייה ממדגם סופי בעוד שממוצע האוכלוסייה אינו ידוע (וכך גם ההתפלגות שלה), שונות המדגם הבלתי מתוקנת היא הממוצע של ריבועי הסטיות של ערכי המדגם מממוצע המדגם. הבעייתיות בשיטה כזאת לחישוב שונות המדגם היא שהיא מניבה אומד מוטה של שונות האוכלוסייה. הכפלת שונות המדגם הלא מתוקנת בפקטור
נותנת אומד בלתי מוטה של שונות האוכלוסייה. ניתן להבין במידה מסוימת את הצורך בתיקון בסל כתוצאה של ההפחתה במספר דרגות החופש של וקטור השארים:
כאשר הוא ממוצע המדגם. בעוד שיש n תצפיות בלתי תלויות במדגם, ישנם רק n-1 שארים בלתי תלויים במדגם, שכן השארים נסכמים ל-0.
באופן כללי, תיקון בסל מאפשר להעלים את ההטיה באומדן השונות הנגרמת מגודל מדגם סופי. תיקונים של ההטיה של מדגמים סופיים נחוצים גם בעבור אומדנים סטטיסטיים אחרים כמו הצידוד והגבנוניות (שהם המומנטים המרכזיים מסדר שלוש וארבע, בהתאמה), אלא שבעבור אלו האי-דיוקים גדולים יותר. כדי להעלים לגמרי הטיות כאלו הכרחי לבצע אמידה מרובת-פרמטרים מורכבת.
תיקון בסל
ממוצע המדגם ניתן על ידי
השונות המדגמית המוטה היא
והשונות המדגמית הלא מוטה (לאחר תיקון בסל) היא:
הוכחה
התוחלת של אי-ההתאמה בין האומד המוטה של השונות המדגמית לבין השונות האמיתית היא:
כאשר המעבר האחרון נובע מכך שהשונות של סכום המשתנים המקריים היא סכום השונויות שלהם (שכן המשתנים הללו בלתי תלויים ולכן גם בלתי מתואמים), כך ש-.
לפיכך, התוחלת של האומד המוטה של שונות המדגם היא:
ולכן, האומד הבלתי מוטה ניתן בנוסחה:
אינטואיציה
עבור האומד המוטה, כאשר עושים שימוש בממוצע המדגם במקום בממוצע האמיתי (ממוצע האוכלוסייה), לוקים בהערכת חסר בשיעור x − µ עבור כל איבר xi − µ. מכיוון שהשונות של סכום היא סכום השונויות (בעבור משתנים בלתי מתואמים), אז, כדי למצוא את אי ההתאמה בין האומד המוטה לבין השונות האמיתית, יש למצוא את התוחלת של.
גודל זה הוא בדיוק השונות של ממוצע המדגם, שהיא σ2/n. לכן, אנו מצפים שהאומד המוטה לוקה בהערכת חסר של σ2 בשיעור של σ2/n. כדי לפצות על הערכת חסר זאת, יש להפעיל את תיקון בסל, כלומר לכפול את השונות המוטה ב-.
מאנו דיבאנגו
מאנו דיבאנגו (12 בדצמבר 1933 - 24 במרץ 2020) היה מוזיקאי קמרוני, ונגן סקסופון וויברפון. הוא פיתח סגנון מוזיקלי המשלב בין ג'אז, פאנק ומוזיקה קאמרונית מסורתית.
ביוגרפיה
דיבאנגו נולד בעיר דואלה, שבקמרון. הוריו היו מקבוצות אתניות שונות:אמו השתייכה לדואלה ואביו ליאבאסי. אביו היה עובד מדינה בכיר.
בשנת 1949 נשלח על ידיו הוריו ללמוד בצרפת והשתלב שם במועדוני הג'אז. דיבאנגו החל לנגן תחילה במנדולינה ובפסנתר, ולאחר מכן למד לנגן על סקסופון. ב-1956 עבר לבלגיה שם ניגן במועדון ג'אז. הוא הכיר שם את המוזיקאי הקונגלזי ג'וזף קבאסלה ששילב בין ג'אז ומקצבים אפריקאים. כאשר סקסופוניסט בלהקתו היה חולה, דיבאנגו קיבל את ההזדמנות להחליף אותו. בהמשך החל לחלק את זמנו בין בריסל לבין בירת קונגו לאופולדוויל (כיום קינשאסה), בה פתח מועדון. ב-1957 נישא לרקדנית הבלגית קוקו.
בשנות השישים שב לפריז. הוא התמחה במוזיקת ג'אז, פופ ומוזיקה מערב אפריקאית, ועבד עם מוזיקאים אפריקאים וצרפתים כמעבד. בשנת 1969 פתח בקריירת סולו והוציא את האלבום Saxy Party ששילב ג'אז, סול ופו עם סגנון אפריקאי.
בשנת 2009 הגיש תביעה משפטית נגד מייקל ג'קסון וריהאנה. נגד ג'קסון טען בעבר שהשתמש ללא רשות בשורה "mama-say mama-sa ma-ma-coo-sa" בשירו Wanna Be Startin' Something שהופיעה במקור בשירו של דיבאנגו Soul Makossa. לפי סוכנות הידיעות הצרפתית הסכסוך יושב מחוץ לבית המשפט. דיבאנגו טען בתביעה הנוכחית שכאשר ריהאנה פנתה לג'קסון לסמפל שורה זו בשירה Don't Stop the Music, ג'קסון הסכים לכך ולא הפנה אותה לבעל הזכויות על משפט זה. תביעתו השנייה נדחתה.
במהלך הקריירה הוציא דיבאנגו 71 אלבומים, כולל אלבומי אוסף.
במרץ 2020 נפטר בפריז מנגיף הקורונה.
יוסף ברבי ניסן
יוסף ברבי ניסן היה פייטן שחי בארץ ישראל, ככל הנראה בעיר נווה שברמת הגולן. השתייך לתקופה הקלאסית בפייטנות. סגנונו הושפע רבות מזה של רבי אלעזר בירבי קליר, ופיוטיו ידועים בקשי לשונם ובסגנונם החידתי.
תקופתו ומקומו
מיצירותיו הנשענות על החלוקה התלת שנתית לקריאת התורה ניכר שנוסח התפילה שלו היה ארץ-ישראלי, ועל כן מסיקים שהוא חי בארץ ישראל.
בלפחות אחת מיצירותיו ניכרת החתימה "יוסף ברבי ניסן משוה קריתים". שמואל קליין טען, על פי התרגום הירושלמי, "דִבְנוּהָ קַרְתָּא", לאזכור של שוה קריתים בתורה, שיוסף ברבי ניסן היה מהעיר נווה, שבגולן הסורי. היו שדחו זיהוי בכך שהניקוד בתרגום ירושלמי הוא אחר ואינו מתייחס לנווה ואחרים כמו יוסף יהלום שחזקו את הזיהוי. יהלום אף טען שמציאת שריד מפיוט של יוסף ברבי ניסן על פפירוס מצביע על כך שהפייטן היה מהאזור סביב הכנרת, מקום יש חומר גלם בשפע לפפירוסים.
חיים שירמן שיער שיוסף ברבי ניסן חי בתקופה הביזנטית, מכיוון שלא נמצא בפיוטיו התייחסות לערבים. יהלום ציין את התייחסותו לנצרות במילים "גדע קרן שעיר" כראייה נוספת לקדמותו לפני הכיבוש הערבי. בנימין לפלר כתב שהוא חי אל תוך התקופה הערבית, שכן יוסף ברבי ניסן מזכיר באחד מפיוטיו את האויבים בכינוי "לועטי דבשת", שמכוון כנראה לערבים.
אופי יצירתו
מנחם זולאי כתב עליו "לשונו קשה ונוקשה" וזאת אפילו ביחס לקושי בפיוטיהם של פייטנים אחרים. שולמית אליצור משערת שהדבר נובע משאיפה מודעת לכתוב פיוט חידתי שפענוחו יהיה אתגר לשומעים. בשל כך, פייטן מאוחר יותר נאלץ להגביר את רמת החידתיות משום שהרמה של קודמיו כבר נחשבה "קלה" ולא דרשה מאמץ מהשומעים.
יצירתו מושפעת מיניי ומאלעזר בירבי קליר. כהקליר הוא אינו נמנע משימוש בביטויים מגשימים ביחס לאל, הוא מייצר מילים מחודשת בדרך ההיקש, הוא משתמש במילים לועזיות מהמדרש והתלמוד ובשורשים ארמיים במקום במילים עבריות, ולצורך המבנה הפיוטי אינו נמנע מלשנות בין זכר לנקבה. יוסף ברבי ניסן גם נוהג לשנות משקלים של שמות מקומות והוא מרבה להזכיר מספרים ממדרשי חז"ל. הוא נוהג להשתמש במילים יחידאיות בתנ"ך תוך שימוש במשמעותם על פי תרגום יונתן בן עוזיאל.
ברם, הדברים נכונים בעיקר ביחס לקרובותיו המצויות בידינו: קדושתאות לשביעי של פסח ולסדר "הנני ממטיר", ושבעתא לתפילת טל. בניגוד אליהן, היוצרות שכתב לסדרי התורה מתאפיינות בלשון פשוטה וקלה יותר, והמדרשים מסופרים בהם בפירוש ולא ברמזים.
כרטיסי אשראי לישראל
כרטיסי אשראי לישראל בע"מ, הידועה גם במותג Cal  ובשמה ההיסטורי "כ.א.ל" או בכינוי "ויזה כאל", היא חברה הפועלת בשוק כרטיסי האשראי בישראל בשני תחומי פעילות: הנפקת כרטיסי חיוב, בייחוד כרטיסי אשראי, וסליקת עסקאות בכרטיסי אשראי. החברה נוסדה בשנת 1979 על ידי בנק לאומי ובנק דיסקונט, ובעשור השני של המאה ה-21 היא נמצאת בבעלות משותפת של בנק דיסקונט (71.84%) והבנק הבינלאומי (28.16%).
במטה החברה, השוכן בגבעתיים, ובמשרדים נוספים שלה במודיעין עילית, מועסקים כ-1,500 עובדים. מנכ"ל החברה, החל מיולי 2018, הוא לוי הלוי.
תחום ההנפקה
Cal מנפיקה כרטיסי אשראי של חברת "ויזה", "מסטרקארד" בהיקפים נמוכים ובעלת בלעדיות על הנפקת כרטיסי "דיינרס" בישראל. את כרטיסי האשראי המונפקים על ידי החברה ניתן לחלק לשתי קבוצות עיקריות: כרטיסים בנקאיים לבנקים בהסדר, וכרטיסים בהנפקה ישירה.
החל משנת 2001 מעמידה החברה ללקוחותיה מחזיקי כרטיסי אשראי חוץ-בנקאיים (באמצעות חברה מאוחדת) הלוואות לשימושים שונים, ומעמידה לרשותם תוכניות אשראי מגוונות ופריסות תשלומים בקשר עם עסקאות שהם מבצעים באמצעות כרטיסי האשראי שבידם, כגון עסקאות קרדיט; חיובים נדחים; פריסת התשלום החודשי לפני ואחרי מועד החיוב; משיכת מזומן בתשלומים; וכיוצא בזה.
יחסי ארגנטינה–סנט קיטס ונוויס
יחסי ארגנטינה–סנט קיטס ונוויס הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ארגנטינה לבין פדרציית סנט כריסטופר ונוויס. שתי המדינות חברות בארגון מדינות אמריקה והאו"ם.
כרטיסי אשראי לישראל
תחום ההנפקה
משנת 2005 מציעה החברה ללקוחותיה כרטיס אשראי מתגלגל תחת המותג "Active" (כיום "Choice"). בכרטיס מסוג זה מקבל הלקוח לביתו פירוט של העסקאות שביצע בחודש הקודם, ואת פרטי החיובים בגינם. על הלקוח להודיע לחברה את הסכום בו הוא מבקש להיות מחויב במועד החיוב הקרוב. אם הלקוח אינו מודיע לחברה מה גובה הסכום בו ירצה להיות מחויב, יחויב חשבונו בסכום מינימלי, כפי שנקבע בחוזה כרטיס האשראי, ואילו יתרת סכום החיוב החודשי תצטרף לסך התשלומים בהם יחויב הלקוח בחודש העוקב, והנושאים ריבית.
יחסי ארגנטינה–סנט קיטס ונוויס
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בדצמבר 1988. ביולי 2018 שיגר ראש ממשלת סנט קיטס ונוויס ברכה לארגנטינה לרגל יום העצמאות ה-202. בברכה לנשיא ארגנטינה, מאוריסיו מאקרי, אמר ראש הממשלה האריס כי, "למרות המאבקים שניצבו בפניהם במהלך החתירה לעצמאותה של ארגנטינה, חוסנה והצלחתה של ארגנטינה מומחשים בעושר המשאבים, התשתיות והפיתוח שלה ברחבה. קשת התחומים, כמו התרבות העשירה שלה, מערכת הבריאות יוצאת הדופן, הקדמה הטכנולוגית ומערכת התקשורת האלקטרונית". עוד הצהיר ד"ר האריס כי הפדרציה של סנט קיטס ונוויס מעריכה את קשרי הידידות המסורתיים שלה עם הרפובליקה של ארגנטינה ו"מחווה כבוד לתרומות הנפלאות שממשלת ארגנטינה תרמה לפיתוח העם והחברה שלנו".
כרטיסי אשראי לישראל
תחום ההנפקה
בשנת 2006 החלה החברה להציע ללקוחותיה כרטיס אשראי מסוג ויזה המהווה "כרטיס אשראי וירטואלי", המאפשר ללקוח לקבל פרטי כרטיס ולהשתמש בהם לתשלום כתחליף לכרטיס פיזי.
בשנת 2021 הוכרז כי החברה משיקה פלטפורמה פיננסית דיגיטלית לתשלומים ואשראי המבוססת על שיתופי פעולה כחלק ממעבר המשק לטכנולוגיית סליקת כרטיסי תשלום EMV. כרטיס האשראי מונפק באופן דיגיטלי, ולפלטפורמה שתי יכולות ליבה: תשלום כשירות ואשראי כשירות. השירותים של כאל מיועדים לכרטיס מעסיקים, ארנקים דיגיטליים, מועדוני צרכנות, תחומי הביטוח, שכר, כרטיסי שי (גיפט קארדס) ומכירת אשראי בנקודות מכירה. כצעד ראשון כאל ייעדה את השירות לסקטור ההייטק, והחל מ - 2022 לאחר פיילוט של שנה עם הייטקזון (היי ביז), שפיתחה את הכרטיס למועדון הצרכנות של עובדי ההיי־טק בישראל, הושק ארנק דיגיטלי לתשלום מתנות לחג, תקציבי רווחה, ניהול הוצאות, תשלומים בעולם המסעדות ועוד.
תחום הסליקה
כאל סולקת כרטיסי אשראי של "ויזה", "מסטרקארד" ואת כרטיסי "דיינרס" בבלעדיות. החל מ-2012 היא סולקת גם כרטיסים מקומיים במותג ישראכרט. החל משנת 2001 עוסקת החברה (והחל מסוף שנת 2003 גם באמצעות חברה מאוחדת) במתן שירות ניכיון לבתי עסק. הניכיון מתבצע כנגד שוברי עסקאות תשלומים ועסקאות רגילות, קרי זיכוי בית העסק בתשלום מיידי אחד בניכוי עמלת ניכיון מוסכמת. החברה מציעה לבתי עסק הקשורים עימה בהסכמי סליקה מגוון של תוכניות להקדמת מועד הזיכוי הרגיל, וזאת בתמורה לתשלום עמלות בגין הקדמת התשלום על ידי החברה. כמו כן מציעה החברה לחלק מבתי העסק עמם היא קשורה מקדמה על חשבון יתרות הזיכויים העתידיים שהם צפויים לקבל בגין שוברי עסקאות רגילות.
החברה עוסקת במתן שירותי סליקה של עסקאות המבוצעות באמצעות רשת האינטרנט עבור בתי עסק שונים בישראל ומחוצה לה.
פעילויות נוספות
החברה מעמידה אשראי למי שאינם לקוחותיה ופונים אליה לקבלת אשראי. פעילות זו אינה בהיקף מהותי, לאור זה שמדיניות החברה דוגלת בהעמדת אשראי בעיקר באמצעות כרטיסי אשראי.
תולדות החברה
החברה נוסדה בשנת 1978 והייתה בבעלות משותפת של בנק לאומי (65%) ובנק דיסקונט (35%), תוך שהיא מתפעלת באופן בלעדי את כרטיסי האשראי "אשראית" ו"לאומיקרד" (אין קשר למותג ״לאומי קארד״ שנוסד מאוחר יותר ושינה את שמו לימים למקס) שהונפקו החל מ-1979. לאחר מכן מותגו הכרטיסים תחת המותג הבינלאומי ויזה (ומכאן השם "ויזה כ.א.ל").
מאוחר יותר החלו גם חברות האשראי האחרות להפיץ כרטיסי ויזה: סביב 1990 היה זה בנק הפועלים באמצעות "אמינית", חברה בת של תשלובת ישראכרט, "ויזה אלפא" של אלפא קארד בשנים 1998-2000 (בזיכיון מ-1996) ולאומי קארד החל מ-2001. בשנת 1992 רכשה כאל את "דיינרס קלאב ישראל", הזכיינית המקומית של מותג כרטיסי האשראי דיינרס. מ-2001 היא מנפיקה כרטיסי מסטרקארד.
איבוד הבלעדיות על הנפקת כרטיסי ויזה בישראל הביא לחיסכון משמעותי ללקוחות החברה, עם ביטול דמי החבר ועמלות רבות על הכרטיסים שתפעלה כאל, לצד שיפור תנאי המימון ללקוחות הצורכים שירותי אשראי. אולם, עם התייצבות נתחי השוק בענף שבה והעלתה את העמלות ואת שיעורי הריבית על אשראי (לצד פיתוח פתרונות אשראי חדשים).
בתחילת שנת 2000 בעקבות דרישה של הרגולטור, פרקו הבנקים את השותפות בחברה ובהתמחרות זכתה דיסקונט, באופן מפתיע, בזכות לרכוש את החלק של לאומי. דיסקונט רכשה את מניות לאומי בחברה ומיד מכרה 20% לבנק הבינלאומי, 24% לאליעזר פישמן ו-5% להראל השקעות. בנק לאומי הקים בעקבות זאת את "לאומי ויזה" ורוב לקוחותיו עזבו את חברת כא"ל ועברו ללאומי קארד. הבנק הבינלאומי הביא לכאל את לקוחותיו ובכך צירף כ-200,000 לקוחות לחברה. פישמן מכר את החזקותיו בחברה בשנת 2006 לדיסקונט ולבנק הבינלאומי. בתחילת שנת 2007 מכרה הראל את החזקותיה בחברה לדיסקונט ולבינלאומי.
הנהלת החברה
בשנים 2000-2003 כיהן כמנכ"ל החברה דב קוטלר ומשנת 2003 כיהן כמנכ"ל החברה בועז צ'צ'יק. בתקופת צ'צ'יק גדלה החברה והייתה לחברת כרטיסי האשראי הרווחית בישראל. בשנת 2009 נקנסה החברה על ידי "ויזה אירופה" בכ-9 מיליון אירו בשל ריבוי חיובים חוזרים. בעקבות זאת, נסגרה חברת הבת "כאל אינטרנשיונל" שביצעה את הסליקה הבינלאומית עבור החברה. בתחילת 2010 עזב בועז צ'צ'יק את החברה והוא הוחלף על ידי ישראל דוד, שכיהן כמנכ"ל עד 2012.
אי סדרים
בדצמבר 2011 נפתחה חקירה נגד חברת כ.א.ל ונגד המנכ"ל לשעבר בועז צ'צ'יק על ידי יחידת להב 433 והיחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית בחשד כי בין השנים 2010-2007 רימתה החברה את ארגוני האשראי הבינלאומיים, מבעלי מותגי האשראי ויזה ומסטרקארד, וביצעה בין היתר עבירות של הלבנת הון, שוחד וקבלת דבר במרמה. על פי החשדות, החלה החברה לחדור לשוק סליקת העסקות באינטרנט באתרי הימורים ופורנו, וכתוצאה מהגדלת נפח הפעילות וזיהוי הפוטנציאל העסקי בתחום, הוקמה ב-2008 חברת הבת "כאל אינטרנשיונל". החברה נחשדה בכך שהיא ביצעה סליקה בקידוד כוזב המעיד על פעילות לגיטימית של מסחר בעסקים אלה, ואישרה בתי עסק לסליקה ללא הליך זיהוי לקוח תוך התעלמות מהוראות החוק והצו לאיסור הלבנת הון, נוהלי בנק ישראל והרגולציה של חברות האשראי הבינלאומיות. בדצמבר 2014 הוחלט להגיש כתב אישום נגד המעורבים בפרשה, בכפוף לשימוע, אך בנובמבר 2016 הגיעה החברה להסכם פשרה עם פרקליטות המדינה במסגרתו תשלם קנס של 85 מיליון שקל ובתמורה לכך לא יוגש כתבי אישום בפרשה – לא נגד החברה עצמה וגם לא נגד בכיריה, בהם המנכ"ל לשעבר בועז צ'צ'יק וסמנכ"ל הסחר בחברת הבת, סטיב גרינשפן.
ב-2022 הטיל הפיקוח על הבנקים קנס בסכום של 650 אלף ש"ח על החברה בעקבות מקרים שבהם החברה אישרה עסקאות בכרטיסי אשראי לאחר ביטולם.
קאיה קאלאס
קאיה קאלאס (באסטונית: Kaja Kallas; נולדה ב-18 ביוני 1977) היא פוליטיקאית אסטונית המכהנת כראש ממשלת אסטוניה ה-19 ומנהיגתה של מפלגת הרפורמה החל משנת 2018.
קריירה
קאלאס הפכה לחברה בלשכת עורכי הדין באסטוניה בשנת 1999 ולעורכת דין בשנת 2002. היא הפכה לשותפה במשרד עורכי הדין ולימדה ניהול בבית הספר לעסקים באסטוניה. בנובמבר 2018 פרסמה קאלאס את זיכרונותיה, "aastatEuroopaParlamendis" (חבר הפרלמנט האירופי: ארבע שנים בפרלמנט האירופי), בו היא מתארת את חייה ועבודתה בבריסל בפרלמנט האירופי בין השנים 2014–2018.
קריירה פוליטית
בשנת 2010 הצטרפה קאלאס למפלגת הרפורמה האסטונית ונבחרה לחברה בפרלמנט ה-12 של אסטוניה, בו שימשה כיושבת ראש בוועדה לענייני כלכלה בין השנים 2011–2014.
הפרלמנט האירופי
ב-2014 נבחרה לייצג את אסטוניה בפרלמנט האירופי, בו שימשה כחברה בוועדה לתעשייה, מחקר ואנרגיה. היא הייתה גם סגנית יו"ר המשלחת לוועדת שיתוף הפעולה הפרלמנטרית של האיחוד האירופי-אוקראינה וכן חברת המשלחת לאספה הפרלמנטרית של יורונסט ומשלחת היחסים עם ארצות הברית . בתקופתה בפרלמנט עבדה קאלאס על אסטרטגיית השוק היחיד הדיגיטלי, על מדיניות האנרגיה והצרכנות וכן על היחסים עם אוקראינה. בפרט, היא הגנה על זכויותיהם של עסקים קטנים ובינוניים.
חזרה לאסטוניה
ב-13 בדצמבר 2017 הודיע מנהיג מפלגת הרפורמה האנו פבקור כי לא יתמודד בבחירות להנהגת המפלגה הצפויות להתקיים בינואר 2018 והציע לקאלאס להתמודד במקומו. לאחר ששקלה את ההצעה, הודיעה קאלאס ב-15 בדצמבר 2017 כי תסכים להזמנתו להתמודד בבחירות להנהגה המקומית.
ב-3 במרץ 2019 זכתה המפלגה בראשות קאלאס בבחירות הכלליות עם 29 אחוזים מהקולות, כאשר מפלגת המרכז האסטונית קיבלה 23 אחוזים, אך לא הוקמה קואליציה בראשותה.
בזמן הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022 אמרה בריאיון לאתר וואלה כי ממשלת ישראל צריכה לצאת נגד נשיא רוסיה ולדימיר פוטין על כך שהוא פוגע בזכר הסבל שעברו היהודים בשואה כשהוא מדבר על "סילוק הנאציזם" מאוקראינה.
לאחר הבחירות הכלליות במרץ 2023, זכתה המפלגה בראשותה ב-31.4% מהקולות.
ביוני 2023 חברי וחברות הפרלמנט במדינה הצביעו בעד נישואי להט"ב, ברוב של 55 חברי פרלמנט אל מול 33 מתנגדים. הדבר התרחש חודשיים לאחר הקמת הממשלה הליברלית החדשה תחת קאלאס, והיא התחייבה כי החקיקה תיכנס לתוקפה ב-2024. אסטוניה היא הראשונה במדינות הבלטיות שמאשרת ניושאין חד מיניים.
חיים אישיים
קאלאס נולדה בטאלין ב-18 ביוני 1977, היא בתו של סים קאלאס שכיהן כראש הממשלה ה-14 של אסטוניה וכנציב אירופי. סבה של קאלאס היה אדוארד אלבר, ממייסדי הרפובליקה של אסטוניה ב-24 בפברואר 1918, והמנהל הראשי של משטרת אסטוניה מ-1918 עד 24 במאי 1919.
קאלאס סיימה את לימודיה באוניברסיטת טרטו בשנת 1999 עם תואר ראשון במשפטים. משנת 2007 למדה בבית הספר למנהל עסקים באסטוניה, בו קיבלה תואר EMBA (תואר שני במנהל עסקים) בכלכלה בשנת 2010.
קאלאס נשואה ויש לה שלושה ילדים. בנוסף לאסטונית, היא דוברת אנגלית, רוסית וצרפתית.
אייל וינקלר
אייל וינקלר (נולד ב-1960) הוא רופא מומחה לכירורגיה פלסטית, מנהל מחלקה לכירורגיה פלסטית, חוקר רפואה פלסטית ופרופסור בחוג לכירורגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
וינקלר סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הוא בעל רישיון מומחה בכירורגיה פלסטית וניתוחים קוסמטיים. השתלם במיקרוכירורגיה בבית החולים של אוניברסיטת ניו יורק ובניתוחים קוסמטיים בארצות הברית ובקנדה.
שימש כיו"ר איגוד הפלסטיקאים בישראל משנת 2005 ועד 2009. משנת 2011 משמש מנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא. שימש גם מנהל מרפאת קלאס קליניק הפועלת בבית החולים, והושעה מתפקיד זה במאי 2014, לאחר שהועלה חשד שערך ניתוחים רבים במסגרת זו בשעות הבוקר.
בשנת 2012 יצא לאור ספרו "כל האמת בפנים", הפונה אל הציבור הרחב.
בשנת 2013 הועלה לדרגת פרופסור בחוג לכירורגיה של אוניברסיטת תל אביב.
וינקלר עמד בראש 15 משלחות הומניטריות בעשרים השנים האחרונות, במהלכן טיפל בהתנדבות בעשרות נפגעי כוויות בלימה, פרו, ובאוובירה שבקונגו. כמו כן ניתח עשרות ילדים שסועי שפתיים בנפאל, וייטנאם, הרי האנדים והג'ונגלים של פרו.
החל מ-1 בדצמבר 2014 הושעה וינקלר מתפקידו בבית החולים שיבא, עד לסיום ההליך המשמעתי המתבצע בעניינו. ההליך עסק בניתוחים פרטיים שביצע במרפאתו ללא אישור מהנהלת בית החולים ובנוסף הואשם בקבלת שכר כפול: פרטי וציבורי על ניתוחים שביצע. במאי 2016 נקבע בהסדר טיעון שווינקלר יפוטר משירות המדינה, יורחק משירות המדינה ל-4 שנים ולא יוכל למלא תפקיד במשרד הבריאות במשך 5 שנים.
יצחק רבין (פיזיקאי)
יצחק רבין (נולד בשנת 1949) הוא פרופסור מן המניין ב ברמת גן. כיהן כראש המחלקה בין השנים 2005 ל-2008. תחומי העניין שלו הם מכניקה סטטיסטית, חומר מעובה רך וביופיזיקה.
ביוגרפיה
רבין נשוי ואב לשתיים.
תחומי מחקר
בשנים האחרונות מחקריו של רבין התמקדו בחקר מודלים המדמים תכונות שונות של מערכות חיות. למשל, אחד המאפיינים של התא החי הוא ריבוי סוגי המולקולות המרכיבות אותו (עשרות אלפי סוגים שונים של חלבונים, ליפידים וכו'). כדי לשפוך אור על התנהגויות של מערכות רבות-מרכיבים כאלה, קבוצת המחקר של רבין ביצעה סימולציות מחשב של מערכות שבהם כל החלקיקים שונים זה מזה, עם אינטראקציות אקראיות ביניהם. התברר שבמערכות כאלה נוצר סדר דינמי קצר-טווח המאופיין על ידי זהות דומה של חלקיקים שכנים, גם בפאזה הנוזלית (neighborhood identity ordering). קירור מבוקר של נוזלים כאלה מאפשר להקפיא את הסדר הזה וליצור מוצקים זהים מבחינת המבנה הגבישי אך שונים בארגון המרחבי של סוגי החלקיקים בתוכם ולכן גם בתכונותיהם המכניות והתרמיות. מאפיין נוסף של מערכות חיות הוא היותן מערכות פתוחות המתקיימות רק הודות לאספקה מתמדת של אנרגיה מהעולם החיצון. רבים ממחקריו של רבין בעת האחרונה עוסקים בחקר מערכות מסוג זה, הנקראות מערכות אקטיביות. כך נחקרו מעברי פאזה דינמיים במערכות אקטיביות שבהן מתרחשת ריאקציה כימית בין המרכיבים השונים, המשנה את האינטראקציה בינם לבין הסביבה ונתגלה שבמערכות כאלה יש תנודות בין מצבים שבהם יש הפרדה מרחבית ויצירת טיפות נפרדות של המגיבים (storage phase) לבין מצבים שבהם הטיפות מתלכדות ומתרחשת תגובה כימית בין סוגי המולקולות השונים (reactor phase). רבין עוסק בחקר הדינמיקה של קליפות אלסטיות אקטיביות במטרה להבין את המנגנונים האחראיים לשינויי צורה המתרחשים במהלך התפתחותם של אורגניזמים רב-תאיים כדוגמת ההידרה (Hydra).
הנה האיש (ניטשה)
"הנה האיש" (מלטינית: Ecce Homo) הוא ספרו האחרון של הפילולוג והפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה. הספר עצמו נכתב בגרמנית, למרות השם הלטיני. יעודו של הספר, כפי שהוא מתואר על ידי המחבר בהקדמה לו, הוא הצגת דמותו לפני שיציב בפני העולם תביעה קשה שכמותה לא הוצבה מעולם בפניו. שמו של הספר נגזר מ"הנה האיש", אמירתו של הנציב הרומאי פונטיוס פילאטוס בהציגו את ישו בפני היהודים לאחר ששפט אותו.
הספר מכיל פרקי אוטוביוגרפיה על תולדות חייו ואורחות חייו, ובנוסף יש בו סקירה תמציתית על כתביו.
במבוא לספרו זה ניטשה מציג את השקפתו הפילוסופית במונחים המצביעים על הינתקותו המוחלטת מן ההומניזם המודרני. ההומניזם לא חדל מלדגול בקדמה ובהפצת המדע והטכנולוגיה שיובילו אותנו לקראת ימים טובים יותר, ולצדד ברעיון כי על האידיאל להנחות את ההיסטוריה ואת הפוליטיקה - וזו, לפי ניטשה, היא סוג של אמונה, של דת ללא אלוהים שניטשה מגדיר כאלילים שאותם הוא מציע לנתץ בפטישו באמצעות הפילוסופיה:
סלודוס אמיגוס
סלודוס אמיגוס (במקור: Saludos Amigos, בהפצה הראשונה בישראל נקרא "שלום חברים" ו"סלודוס ומיגוס") הוא סרט משנת 1942 של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, השישי באורך מלא שיצרה החברה. זהו סרט החבילה הראשון של החברה (סרט הכולל בתוכו מספר קטעים קצרים) שהופץ בשלהי שנות ה-40. בסרט ארבעה פרקים שבשניים מתוכם מככב דונלד דאק ובאחד מהם מככב גופי המתרחשים באמריקה הלטינית. זו גם הופעתו הראשונה של חוזה קריוקה, התוכי הברזילאי מעשן הסיגרים.
עקב הצלחת הסרט וולט דיסני החליט ליצור סרט המשך על אמריקה הלטינית אשר נקרא "שלושת הקבלרוס" שהופץ לאחר כשנתיים.
הסרט זכה לשבחים רבים והוקרן פעם נוספת בשנת 1949, כאשר הוקרן לצד הסרט "דמבו הפיל המעופף".
הפקה
בתחילת שנת 1941, לפני שארצות הברית החלה לקחת חלק במלחמת העולם השנייה, מחלקת המדינה של ארצות הברית הזמינה את חברת וולט דיסני לעשות סיור בדרום אמריקה, ובכך ליצור סרט שיוצג בארצות הברית, מרכז אמריקה ובדרום אמריקה כחלק ממדיניות השכן הטוב. דיסני נבחר לייצג את ארצות הברית כיוון שמספר ממשלות מאמריקה הלטינית עשו יד עם גרמניה הנאצית, בעוד ארצות הברית רצתה לנטרל את ההסכם בין גרמניה הנאצית לבין הממשלות הללו. דמויותיהם של מיקי מאוס ושל חבריו זכו להערצה רבה באמריקה הלטינית, ובכך וולט דיסני נהיה כמעין "שגריר". הסיור, אותו מימן נלסון רוקפלר, כלל את וולט דיסני וקבוצה הכוללת 20 מלחינים, אמנים וטכנאים של אולפני וולט דיסני. הסיור הוביל אותם אל ברזיל וארגנטינה, אך גם לצ'ילה ופרו.
הסרט כולל קטעים דוקומנטריים המשלבים שחקנים חיים מערים מודרניות מאמריקה הלטינית בעלות גורדי שחקים ולבוש מודרני, דבר שהפתיע רבים מתושבי ארצות הברית, אשר לא ציפו לקדמה כזו מצד אמריקה הלטינית.
פרקים בסרט
בסרט ישנם ארבעה קטעים שונים, אשר כל אחד מהקטעים מתחיל בכך שאמני דיסני משוטטים במדינה עליה הקטע מספר.
אגם טיטיקקה
בקטע הזה, דונלד דאק, התייר האמריקאי, מבקר באגם טיטיקקה ופוגש את המקומיים, בהם למה גחמנית.
פדרו
בקטע מככב פדרו, מטוס קטן מנמל תעופה שקרוב לסנטיאגו, אשר מתחיל להוביל דואר לראשונה ממנדוסה.
גופי "אל גאוצ'ו"
בקטע הזה, גופי, הבוקר האמריקאי, נלקח אל הפמפס במטרה ללמוד על אורח חייו של הגאוצ'ו. הקטע הזה נערך מחדש לקראת הפצת הקלטות/DVD של הסרט ונמחקה ממנו סצנה בה גופי מעשן סיגריה.
"אקוורלה דו ברסיל"
אקוורלה דו ברסיל (בעברית; צבעי המים של ברזיל), קטעו האחרון של הסרט, כולל בתוכו דמות חדשה, חוזה קריוקה הבא מריו דה ז'ניירו, אשר מציג לדונלד דאק את דרום אמריקה, שותה עמו קשאסה ומלמד אותו את ריקוד הסמבה.
פרסים
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר בשנת 1943:
דוד מזעקי
מארי דוד מזעקי (ה'תקפ"ז – כ"ג בתשרי ה'תרפ"ח, 1827 – 19 באוקטובר 1927) היה רב ואב"ד בעיר בית עד'אקה בתימן.
ביוגרפיה
נולד בעיר שבאם שבתימן בשנת ה'תקפ"ז (1827) לאביו יצחק מזעקי. את תורתו למד אצל חכמי שבאם, וייתכן גם ממארי יחיא בדיחי, ששהה באותה העת בכוכבאן הסמוכה. ניסה לעלות לארץ ישראל, אך בהגיעו לעדן לא קיבל אישור עלייה. על כן חזר לתימן, והתיישב בעיר בית עד'אקה.
לפרנסתו לימד תורה ילדים, ומתלמידיו היו מארי ישראל עוזרי וחיים כסאר. למרות כהונתו כראב"ד, לא התפרנס מתפקידו והיה עני מרוד. חתנו העשיר שלום עוזרי עזר לו בפרנסתו.
עוד לפני שנת ה'תרנ"ט (1899) שימש כראב"ד, זאת מתוך מכתב שקיבל מבית דין צנעא, מאת מארי סלימאן צאלח, ובו נכתב:.
נפטר ביום שמחת תורה (כ"ג בתשרי) בשנת ה'תרפ"ח (1927).
ראש ההגנה (דנמרק)
ראש ההגנה (בדנית: Forsvarschefen או בקיצור FC) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של דנמרק. באופן רשמי הוא כפוף למלכת דנמרק, אולם בפועל הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת דנמרק. מקביל לתפקיד הרמטכ"ל בצה"ל.
ראש ההגנה הוא הקצין היחיד בצבא בדרגת גנרל (ארבעה כוכבים) או אדמירל. המפקד העליון הנוכחי הוא פלמינג לנטפר שנכנס לתפקידו ב-1 בדצמבר 2020.
לראש ההגנה כפופים מפקדי הצבא המלכותי הדני, חיל האוויר המלכותי הדני, והצי המלכותי הדני. בעיתות שלום משמר המולדת הדני ושירות הביון הדני כפופים ישירות למשרד ההגנה, אולם בזמני מלחמה מוכפפים גם גופים אלו לראש ההגנה.
מאז ייסוד התפקיד הועבר באופן מחזורי בין גנרלים מהצבא, מחיל האוויר ומהצבא. החל משנת 2012 בוטל הנוהג וראש ההגנה נבחר באופן ישיר בלי קשר להשתייכותו.
המילטון פיש
המילטון פיש (באנגלית: Hamilton Fish; 3 באוגוסט 1808 – 7 בספטמבר 1893) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל מדינת ניו יורק, סנאטור ומזכיר המדינה של ארצות הברית.
נעוריו ותחילת דרכו
פיש נולד בשכונה גריניץ' וילג' שבעיר ניו יורק לניקולס פיש, פוליטיקאי פדרליסטי שלחם במלחמת העצמאות האמריקנית, ואליזבת' סטויוסנט, שסב סבה היה פיטר סטויוסנט, ממנהיגי ניו אמסטרדם. הוריו קראו לו המילטון על שם חברם אלכסנדר המילטון. הוא נישא לג'וליה קין ב-1836 ולזוג נולדו שלושה בנים וחמש בנות.
קריירה פוליטית
בשנים 1843–1845 כיהן פיש כחבר קונגרס מטעם המפלגה הוויגית בבית הנבחרים של ארצות הברית, לאחר שניצח בבחירות את המועמד הדמוקרטי ג'ון מק'קון. הוא הפסיד בבחירות הבאות, וחזר לעבוד כעורך דין. ב-1846, התמודד על משרת סגן מושל ניו יורק אך הפסיד למועמד הדמוקרטי אדיסון גרדנר. שנה לאחר מכן, בעקבות מינויו של גרדנר לשופט, נבחר פיש לכהן בתפקיד בשאר הקדנציה, מנובמבר 1847 עד דצמבר 1848.
ב-1848 נבחר פיש לתפקיד מושל ניו יורק, כשגבר בבחירות על המועמדים האחרים ג'ון דיקס וראובן וולוורת'. הוא כיהן בתפקיד מ-1 בינואר 1849 עד 31 בדצמבר 1850.
ב-4 במרץ 1851 נבחר פיש לסנאט של ארצות הברית, בהחליפו את דניאל דיקינסון. כחלק מעבודתו בסנאט, ישב פיש בוועדה לקשרי חוץ. לקראת סיום הקדנציה שלו בסנאט, הפך פיש לחבר במפלגה הרפובליקנית, והיה חלק מפלג שהתנגד לעבדות ולביטול פשרת מיזורי. עם סיום כהונתו כסנאטור ב-3 במרץ 1857, נסע פיש עם משפחתו לאירופה, שם נשאר עד פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, אז חזר והיה פעיל בקמפיין לבחירת אברהם לינקולן לנשיא.
בשנים 1861–1862, חבר פיש לג'ון דיקס, ויליאם אברטס, ויליאם דודג', אלכסנדר טרני סטיוארט, ג'ון ג'ייקוב אסטור ואחרים מתושבי ניו יורק, להקמת "הוועדה להגנה מאוחדת" (Union Defence Committee), שפעלה בשיתוף עם ממשלת ניו יורק לגיוס וציוד חיילים, ותרמה יותר ממיליון דולר לרווחת מתנדבי ניו יורק ומשפחותיהם.
ב-1862, נסע יחד עם אדוארד איימס לבקר את חיילי צבא האיחוד שנשבו והוחזקו בריצ'מונד שבוירג'יניה, אז בירת קונפדרציית המדינות של אמריקה, אך ממשלת הקונפדרציה סרבה לאשר למשלחת להיכנס לעיר.
מזכיר המדינה
פיש כיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית, תחת הנשיא יוליסס גרנט, מ-17 במרץ 1869 עד 12 במרץ 1877, והיה השר שישב משך הזמן הרב ביותר בקבינט של האחרון.
הוא ניהל את המגעים עם הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, שהובילו לחתימת חוזה וושינגטון ב-1871. בנוסף, הוביל ב-1875 את המשא ומתן עם ממלכת הוואי, אשר בסופו נחתם הסכם סחר-חופשי בין שתי המדינות.
ב-1871 היה נשיא ועידת השלום שנערכה בוושינגטון בין ספרד לבין פרו, צ'ילה, אקוודור ובוליביה, שהובילה לחתימת הפסקת אש כוללת בין הצדדים.
מתינותו ואיפוקו של פיש היו בין הגורמים המרכזיים לסיום פרשת וירג'יניוס, תקרית דיפלומטית בין ארצות הברית, הממלכה המאוחדת וספרד, שהתרחשה בזמן מלחמת עשר השנים.
הפרישה ומותו
לאחר שעזב את הקבינט, חזר פיש לעבוד במשפטים ובניהול עסקי הנדל"ן שלו.
המילטון פיש נפטר בגלן קלייף (Glen Clyffe), אחוזתו, שנמצאת בסמוך לכפר גאריסון, בעמק נהר ההדסון בניו יורק. הוא קבור בגאריסון בבית העלמין של כנסיית סנט-פיליפ.
1954 בגרמניה
שנת 1954 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה גרמניה 83 שנות לאום.
משה שלוש
משה (מוסא) שלוש (7 באפריל 1892 – 26 בפברואר 1968) היה איש ציבור תל אביבי שמילא בין השאר את תפקיד ראש עיריית תל אביב במשך 10 ימים בשנת 1936.
ביוגרפיה
משה שלוש נולד ביפו, בן בכור ליוסף אליהו ושמחה פרחה, בתו של אברהם מויאל. אביו היה ממייסדי תל אביב, עסקן ציבורי במועצות הערים יפו ותל אביב, קבלן בניין, תעשיין ובעל בית חרושת למרצפות ולמוצרי מלט ויבואן חומרי בנייה וכן עסק רבות בגאולת אדמות. סבו, אהרן שלוש, מראשי העדה הספרדית ביפו וממייסדי נווה-צדק, עלה לארץ ישראל עם הוריו בראשית שנות ה-40 של המאה ה-19 מפאס שבמרוקו.
משה שלוש למד בבית-הספר של חברת כי"ח ובקולג' הצרפתי של "האחים" ביפו. הוא סיים לימודיו בבית הספר הגבוה למסחר במרסיי, וחזר לארץ ישראל בשנת 1911. לאחר שובו נטל לידיו את ניהול חברת "האחים שלוש" לחמרי בניין.
שלוש נבחר בשנת 1928 לכהן כחבר במועצת העיר תל אביב, וכיהן כראש המחלקה לכלכלה וסטטיסטיקה של העירייה. במאי 1932 התמנה משה שלוש לקונסול כבוד של ממלכת בולגריה בארץ ישראל. במסגרת תפקידו ביקר בבולגריה ופעל למיסוד קשרי מסחר בין בולגריה לארץ ישראל, תוך שהוא נפגש עם ראשי הקהילה היהודית בסופיה וראשי לשכות מסחר מערים שונות בבולגריה. שלוש היה מפעילי הביתן הבולגרי ביריד המזרח.
הבחירה לראשות העירייה
עם פטירת ראש עיריית תל אביב מאיר דיזנגוף ב-29 בספטמבר 1936, הציעו נציגי סיעות הפועלים בעירייה את שלוש, מס' 2 ברשימה הלא-מפלגתית של דיזנגוף, שהיה מועמד שלא הובעה כנגד מועמדותו התנגדות כלשהי והתחבב על ידי מרבית הגורמים הפוליטיים בעיר, לתפקיד ראש העירייה כנגד מועמד סיעות הימין – ישראל רוקח. בהצבעה שהתקיימה במועצת העירייה ב-20 באוקטובר נבחר שלוש ברוב של 8 (כולל קולו) כנגד 7 (כולל קולו של רוקח). החלטה זו הייתה זקוקה לאישורו של הנציב העליון הבריטי על מנת שתקבל תוקף חוקי. אולם רוקח, שמילא את מקומו של דיזנגוף באופן זמני עם מותו, בחר להודיע לנציב העליון כי לא התקבלה הכרעה משום ששלוש נבחר ברוב של קול אחד בלבד.
כנגד שלוש החל מיד לאחר ישיבת המועצה מסע הכפשה פומבי. בין השאר נטען נגדו כי אינו ראוי לשמש כראש עירייה משום שהחזיק בנתינות צרפתית ומשום שהוא נושא שם פרטי לועזי (מוסא). במקביל קיים רוקח פגישות עם השלטונות הבריטיים כדי לשכנעם להטיל עליו את התפקיד. מסע השתדלויותיו נשא בסופו של דבר פרי, וב-30 באוקטובר הודיע לו טלפונית מושל המחוז כי הוחלט למנות אותו לתפקיד ראש העירייה, תוך התניית מינוי דב הוז, ראש סיעת הפועלים, לסגנו. רוקח קיבל עליו את התפקיד.
כפיית זהות ראש העירייה בניגוד להחלטת המועצה עוררה תרעומת ציבורית משום שנתפסה לא רק כהתערבות בלתי לגיטימית של שלטון המנדט בענייניה הפנימיים של העיר העברית, אלא גם כפגיעה מסוכנת באוטונומיה של תל אביב. בישיבת המועצה ב-15 בנובמבר התקבלה (שוב ברוב של קול אחד) החלטה שלא לקבל את החלטתו של הנציב העליון ולחזור ולאשרר את בחירתו של שלוש. להחלטה זו היה תוקף הצהרתי בלבד ורוקח החל למלא בפועל את התפקיד. במשך כ-14 שנה (עד שנת 1950, עת נערכו בחירות חדשות למועצה) כיהן בו מבלי שנבחר למלאו באופן רשמי.
פועליו הנוספים
שלוש היה נשוי פעמיים. רעייתו הראשונה הייתה רחל לבית מדניצקי (אביה, מתתיהו, שימש כרב העיירה ביטן, שבפלך גרודנו). לשניים נולדו בת, לאה (אשת הצלם זאב אלכסנדרוביץ) ובן, אהרן, ששירת כניצב במשטרת ישראל. רעייתו השנייה הייתה נינה לבית ברלין, בתו של אליהו ברלין, רופאת עיניים במקצועה.
מת'יו רידג'וויי
מת'יו רידג'וויי (באנגלית: Matthew Bunker Ridgway; 3 במרץ 1895 – 26 ביולי 1993) היה גנרל אמריקאי שנודע בעיקר בפעולותיו שגרמו למהפך צבאי במלחמת קוריאה.
מלחמת העולם השנייה
באוגוסט 1942 הועלה רידג'וויי לדרגת מייג'ור גנרל וקיבל פיקוד על דיוויזיית החי"ר ה-82. הוא עבר קורס צניחה והיסב את הדיוויזיה לדיוויזיה מוטסת. עם הדיוויזיה המוטסת ה-82 השתתף ביולי 1943 בפלישה לסיציליה ובנחיתה בסלרנו. בנובמבר 1943 הועברה הדיוויזיה ה-82 לבריטניה והחלה בהתארגנות ואימונים לקראת הפלישה לנורמנדי. ב-6 ביוני 1944 צנח רידג'וויי עם הדיוויזיה שלו בעורף חוף יוטה ואחר כך התקדם אתה לכיוון שרבורג.
בספטמבר 1944 מונה רידג'וויי למפקד הקורפוס המוטס ה-18 שכלל את הדיוויזיות המוטסות ה-82 וה-101. בתפקיד זה השתתף במבצע מרקט גארדן, בקרב הארדנים ובמבצע נבחרת, שהיה המבצע המוטס בקנה מידה רחב האחרון של בעלות הברית במלחמה, מעבר לריין נפצע בכתפו מרימון יד גרמני. ביוני 1945 הועלה לדרגת לוטננט גנרל, הועבר לחזית האוקיינוס השקט ושימש כמפקד האי לוזון. לאחר מכן מונה לזמן קצר לסגן מפקד כוחות הברית בים התיכון. ב-1949 מונה לסגן הרמטכ"ל ובתפקיד זה היה כשפרצה מלחמת קוריאה.
מלחמת קוריאה
מלחמת קוריאה פרצה ב-25 ביוני 1950 כאשר צבא קוריאה הצפונית פלש לקוריאה הדרומית ותוך זמן קצר הצליח לכבוש אותה פרט למובלעת קטנה באזור עיר הנמל פוסן. גנרל דאגלס מקארתור ארגן נחיתה בחוף אינצ'ון הסמוך לסיאול ותוך זמן קצר כבש את סיאול וגרם לנסיגת כוחות קוריאה הצפונית. לאחר ניצחונו המשיך מקארתור ופלש לקוריאה הצפונית, כבש את פיונגיאנג והתקרב לנהר יאלו - הגבול עם סין. הוא התעלם מאזהרות המודיעין שסין עומדת להתערב במלחמה. ב-26 בנובמבר 1950 פתחו מאות אלפי חיילים סינים וצפון קוריאנים במתקפה. הארמייה השמינית נאלצה לסגת בתנאי מזג אוויר קשים ונגרמו לה אבדות כבדות. הסינים כבשו את כל קוריאה הצפונית, עברו את קו רוחב 38 צפון וכבשו שוב את סיאול. מקארתור הכין תוכניות לעזיבת חצי האי. מפקד הארמייה גנרל וולטון ווקר נהרג ב-23 בדצמבר 1950 בתאונת דרכים ורידג'וויי נקרא להחליף אותו ולהציל את המצב. מקארתור נפגש עם רידג'וויי ואיפשר לו חופש פעולה.
רידג'וויי מצא את הארמייה השמינית בשפל. הוא החל מיד בארגון חדש שלה. נפגש עם הקצינים והחיילים, הדיח קצינים תבוסתנים וחסרי רצון התקפי ותיגמל קצינים יצירתיים והתקפיים. הוא הצליח לשקם את הארמייה, שהייתה מדולדלת וירודת מורל. תחת פיקודו היא הצליחה לבלום את המתקפות הסיניות. בתחילת 1951 פתח במספר התקפות מוצלחות והצליח להתקדם צפונה, לכבוש שוב את סיאול ב-14 במרץ 1951 ולחדור שוב לקוריאה הצפונית. מקארתור חשב בשלב זה לפתוח במלחמה גרעינית נגד הסינים והתעמת על כך עם הנשיא הארי טרומן. על רקע זה פיטר טרומן את מקארתור ורידג'וויי מונה במקומו למפקד כוחות האו"ם בקוריאה והועלה לדרגת גנרל. קו החזית התייצב באזור קו רוחב 38 צפון (הגבול המקורי בין קוריאה הצפונית והדרומית). את רידג'וויי החליף גנרל מארק קלארק. רידג'וויי החליף את מקארתור גם בתפקיד המושל הצבאי של יפן וב-28 באפריל 1952 נוכח בטקס הכרזת הריבונות של יפן.
לאחר המלחמה
במאי 1952 החליף רידג'וויי את אייזנהאואר בתור המפקד העליון של כוחות הברית באירופה (נאט"ו) וכן מונה למפקד הראשון של פיקוד אירופה של ארצות הברית. ב-17 באוגוסט 1953 התמנה לראש המטה של ראש מטה צבא ארצות הברית.
חילוקי דעות בין רידג'וויי ואייזנהאואר בעיקר בגלל רצונו של אייזנהאואר להקטין את הצבא, גרמו לרידג'וויי להתפטר ב-1955.
הוא מת בביתו בפיטסבורג פנסילבניה ב-26 ביולי 1993 בגיל 98 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
פנחס רוזובסקי
פנחס רוזובסקי (19 ביולי 1843, ניאסוויז', האימפריה הרוסית – 5 בינואר 1904, שווינציאן, רוסיה) היה רב, למדן, חובב ציון, חוקר, בלשן, פילולוג, ובקיא בחכמת התכונה. היה אוטודידקט ורכש בעצמו שליטה בשפות: רוסית, גרמנית, צרפתית, לטינית, ארמית, סורית ואף מעט ערבית. היה מראשי תנועת המזרחי וממייסדיה.
פנחס נולד בכ"א בתמוז ה'תר"ג, בניאסוויז' שבפלך מינסק באימפריה הרוסית (כיום בלארוס) להוריו יענטע ויוס'ל רוזובסקי, אנשים פשוטים אך אוהבי תורה. לאם היה אח רבי שמעון אריה רשופסקי, אשר כיהן כרב בערים הלוסק ואיהומן שבמחוז מוהילב. הרב רשופסקי נפטר בגיל צעיר, בהיות פנחס ילד קטן בן שנתיים, ולמשפחה הצטרפו יתומיו הרכים של הדוד. למרות הדוחק הכלכלי אליו נקלעה המשפחה, לא חסכו ההורים מכספם כדי להעניק חינוך תורני, ואכן זכו והאח הגדול אברהם דוד רוזובסקי, הוסמך לרבנות על ידי רבי יושֶׁה בֶּר הלוי סולובייצ'יק, והתמנה לרבה של העיר ויאליקאיה בראסטאביצה. פנחס הלך בדרכי אחיו אשר התווה לו נתיב במסלול לימוד התורה וההנהגות, ובגיל 17 לערך נישא לבת דודו, ובהסכמתה נסע ללמוד בישיבת וולוז'ין. בישיבה למד עד שנת ה'תרכ"ז בפרישות והתמדה רבה, והראה בקיאות גדולה בשני הש"סים ובספרי הראשונים.
בשנת ה'תרכ"ז בהיותו בגיל 24 התמנה לרבה של העיירה פולונקה, ובתפקיד זה שימש במשך 19 שנים, עד לשנת ה'תרמ"ו. היה נוהג לסור אחת לכמה זמן לעיר וילנה, ושם היה מבלה שעות כימים בספריית שטראשון, בה למד בספרי תורה ומדע. במקביל רכש ספרים, שיהיו עזר בידו, לספרייתו הגולה והחשובה, ולשם כך חסך אף לחם מפיו. העובדה שרוזובסקי למד גם מדעים שונים, ייחדה אותו משאר הרבנים בדורו. מעבר לשליטתו בכל הספרות התלמודית, ההלכה והאגדה, שלט גם באלגברה ובהנדסה, שלט בכ-7 שפות,
טעמי (מסעדה)
טעמי הייתה מסעדה ששכנה ברחוב שמאי בירושלים. המסעדה - שהתמחתה בחומוס ובתבשילי בשר ירושלמיים, נפתחה ב-1954 על ידי אלברט מג'ר, ועד סגירתה נחשבה לאחת המסעדות הבולטות בעיר. למסעדה היה סניף באזור התעשייה תלפיות.
אודות
מסעדת 'טעמי' נוסדה ב-1954 על ידי אלברט מג'ר, יוצא בולגריה, מול קולנוע אוריון ברחוב שמאי. המסעדה הוקמה במרחק 150 מטר מקפה פינתי (לימים חומוס 'פינתי') - שעם השנים הפך ליריבה הקולינרי. באותם ימים היא נחשבה למסעדה היחידה שהגישה חומוס במערב ירושלים.
כהגדרה - 'טעמי' לא הייתה חומוסייה, אלא מסעדת תבשילים שאחת מהמנות הרבות שלה (חומוס) זכתה להצלחה גדולה והפכה למנת הדגל. מלבד החומוס, היו בתפריט גם מאכלי בשר, ממולאים, מרקים ופלאפל.
חוויית האכילה הצפופה הפכה לסמל המסחרי של 'טעמי', ומג'ר התפרסם בקריאת העידוד "לבלוע, לא ללעוס" שנועדה לזרז את לקוחות המסעדה. בשל מיקומה המרכזי, שימשה 'טעמי' כמוקד עליה לרגל של פוליטיקאים ואנשי רוח, דוגמת אהוד אולמרט, דודו גבע ואביגדור ליברמן.
ברבות השנים תפסו בניו של אלברט (ג'קי ורמי מג'ר) את הניהול על 'טעמי', וכמו אביהם - העדיפו לא להקים זכיינים נוספים למסעדה. זאת בשונה מהיריבה 'פינתי', שהתרחבה מירושלים ופתחה סניפים נוספים ברחבי הארץ.
ב-1988 תחקירני "כלבוטק" הגיעו למסעדה ומצאו שכמות הקוליפורמים גבוהה מן הנדרש. ההשפעה של התחקיר הייתה מיידית וכמות הלקוחות ירדה משמעותית בשבועות שחלפו. למרות זאת, המסעדה המשיכה בפעילות רגילה ומספר הלקוחות התאזן ככל שעבר זמן. מספר שנים לאחר מכן, בתיווך של "ידיעות ירושלים", הסכים ג'קי מג'ר להתפייס עם רפי גינת.
ביוני 2019, כחודשיים לאחר פטירתו של ג'קי מג'ר (מנהל המסעדה באותה העת), החליטה משפחתו לסגור את 'טעמי' לאחר 65 שנות פעילות. חצי שנה אחרי הסגירה - המלצר הוותיק של המסעדה, מוחמד (מוטי) ברון, שעבד במקום כארבעים שנה והפך לאחד מסמליו, פתח חומוסייה ברחוב יפו שהנציחה את החומוס המוכר של 'טעמי'.
ז'אק קונפינו
ד"ר ז'אק קונפינו (בסרבית: Жак Конфино; 22 ביוני 1892, לסקובאץ, ממלכת סרביה – 16 באוגוסט 1975, בלגרד הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה איש ציבור יהודי ויו"ר הקהילה היהודית בלסקובאץ. קונפינו היה רופא אשר ניהל את בית החולים הצבאי המרכזי של כוחות הפרטיזנים של טיטו בבלגרד. כמו כן היה גם סופר פורה אשר פרסם מספר רב של ספרים ונובלות.
ביוגרפיה
ז'אק קונפינו נולד ב-1892 בלסקובאץ למשפחת אומנים יהודית ספרדית. הוא סיים בית ספר יסודי בעירו ובית ספר תיכון בבלגרד. ב-1910 החל בלימודי רפואה באוניברסיטת וינה וב-1917 הוסמך לרפואה באוניברסיטת ברן בשווייץ. בהמשך, התמחה בכירורגיה בלוזאן. ב-1920 שב ליוגוסלביה והשתלב במערך הרפואה הציבורית. בין השאר כיהן כראש מערך הרפואה בביטולה. במאי 1921 שב לעיר הולדתו ונבחר למנהל מערך הרפואה בעיר. במקביל, פתח קליניקה פרטית. ב-1926 התפטר קונפינו ממערך הרפואה הציבורית, פתח וניהל בית חולים פרטי בלסקובץ. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 כיהן כיושב ראש הקהילה היהודית בלסקובאץ. בשלהי 1936 עזב את לסקובץ ועבר לבלגרד. בבלגרד עבד במספר בתי חולים ציבוריים וגם בקליניקות פרטיות.
ב-1943, לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית נלכד קונפינו בידי כוחות צבא איטלקיים. הוא נמלט משביו, הגיע ללוזאן בשווייץ ושם עסק בפעילות פוליטית למען השבת המלוכה ביוגוסלביה. הוא נעצר על ידי השלטונות השווייצריים ולבסוף עזב את המדינה. בשלהי 1944 שב ליוגוסלביה והצטרף למערך הרפואה בכוחות הפרטיזנים של טיטו. בין אוקטובר 1944 למרץ 1946 ניהל את בית החולים הצבאי המרכזי בבלגרד. בהמשך כיהן כרופא הקהילה היהודית בבלגרד. ז'אק קונפינו נפטר בבלגרד ב-1975 והוא בן 83 שנים.
לאורך הקריירה הספרותית שלו שהחלה ב-1934 פרסם קונפינו עשרות סיפורים קצרים, רומנים, דרמות ונובלות. ספריו תורמו למספר שפות ובכללן: אנגלית, גרמנית, פולנית וטורקית. כן כתב את התסריט לסרט הטלוויזיה היוגוסלבי "Екс Гертруде Шулц" מ-1960.
מריה פדרזה
ביוגרפיה וקריירה
מריה פדרזה נולדה ב-26 בינואר 1996, והתגלתה דרך חשבון האינסטגרם שלה על ידי במאי הקולנוע אסטבן קרספו שהזמין אותה להשתתף באודישן לתפקיד הראשי של סרט הביכורים שלו "אמאר", במסגרתו קיבלה את התפקיד של לורה, והצטרפה לצוות השחקנים שהורכב גם מפול מונן, נטליה טנה, גוסטבו סלמרון ונצ'ו פרנסנה.
הפרויקט השני שלה כשחקנית היה כאשר גילמה את אליסון פרקר, בתו של השגריר הבריטי בספרד, בסדרה הפופולרית "בית הנייר". כאשר נטפליקס רכשה את הסדרה, זכתה פדרזה להכרה והצלחה בינלאומית. בתחילת 2018 הוכרז על השתתפותה בסדרה הספרדית המקורית השנייה של נטפליקס "אליטה", עם מיגל הראן וחיימה לורנטה.
מאז פריצתה בעולם הקולנוע, השתפפה פדרזה במספר סרטים וסדרות טלוויזיות, כמו גם הדגשת יכולותיה כבלרינה.
המפלגה הקומוניסטית
Communistische Partij
פרנסיס בייקון
פרנסיס בייקון (באנגלית: Francis Bacon; 22 בינואר 1561 – 9 באפריל 1626) היה פילוסוף, משפטן, סופר ומדינאי אנגלי. קיבל תואר אבירות ב-1603, נעשה לברון ורולם ב-1618, ולוויקונט של סנט אולבנס ב-1621.
בייקון החל את חייו המקצועיים כעורך דין, אך ידוע יותר כפילוסוף וכמגן על המהפכה המדעית. יצירותיו מבססות מתודולוגיה אינדוקטיבית למחקר מדעי, שיש הקוראים לה המתודה הבייקונית. המשמעות של "אינדוקטיביזם" הוא רכישת מידע מעולם הטבע על ידי ניסויים, צפייה ובדיקה של היפותזות. בזמנו, מתודות כאלה היו קשורות לאלכימיה.
נעוריו
בייקון נולד בבית יורק ברחוב סטרנד שבלונדון. הוא היה הבכור מבין חמשת בניו של סר ניקולאס בייקון, שומר החותם של אליזבת הראשונה. אמו, אן קוק בייקון, הייתה אשתו השנייה של סר ניקולאס, וחברה בכנסייה הרפורמית, או הפוריטנית. היסטוריונים מאמינים כי בייקון קיבל חינוך בביתו בשנותיו הראשונות, וכי בריאותו בזמן זה, כמו לאחר מכן, הייתה רופפת. הוא התקבל לטריניטי קולג' בקיימברידג' ב-1573, בגיל 13, וחי שם במשך שלוש שנים עם אחיו אנתוני בייקון.
לימודי המדעים בקיימברידג' הביאו אותו למסקנה כי המתודות (ולפיכך גם התוצאות) של המחקר המדעי מוטעות. הערצתו לאריסטו סתרה את חוסר אהדתו לפילוסופיה האריסטוטלית, שנראתה לו ריקה, וכחנית ומוטעית במטרותיה.
ב־27 ביוני 1576, הוא ואנתוני התקבלו להשתלמות ליטיגטורים באכסניית המשפט "גרייז אין" ולאגודת עורכי הדין. חודשים ספורים מאוחר יותר הם יצאו לצרפת יחד עם סר אמיאס פולט, שגריר ממלכת אנגליה בפריז. בייקון קיבל שיעור בפוליטיקה מהמצב המעורער של החברה והממשל בצרפת של אנרי השלישי.
מותו הפתאומי של אביו בפברואר 1579 הצריך את חזרתו של בייקון לאנגליה, והשפיע משמעותית על גורלו. סר ניקולאס העמיד סכום משמעותי על מנת לרכוש אחוזה לבנו אך מת בטרם הספיק לעשות זאת, כך שפרנסיס נאלץ להסתפק בחמישית הסכום. הוא לווה כסף ונכנס לחובות. לפיכך, החל לעבוד בגרייז אין כעורך דין ב-1579.