cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי וייטנאם–ערב הסעודית
מאז שנות ה-90
מאז כינון היחסים ביניהן, שתי המדינות חוות צמיחה עקבית במסחר. בשנת 2018 הגיע מחזור הסחר הדו-כיווני בין המדינות ל-1.8 מיליארד דולר.
הקהילה הווייטנאמית בסעודיה
בסעודיה מתגוררים בין 10,000 ל-20,000 עובדים וייטנאמים, והקהילה במדינה נחשבת לקטנה לעומת הקהילות הפיליפיניות והקהילות מדרום–מזרח אסיה. בשנת 2014 חתמו סעודיה ווייטנאם על הסכם עבודה לחמש שנים שיאפשר הכנסת עובדים רבים יותר לסעודיה, אולם תנאי המחיה שלהם ספגו בווייטנאם ביקורת רבה בשל היחס מצד המעסיקים הסעודים לעובדים הווייטנאמים כעבדים. בתגובה, החליטה שגרירות וייטנאם בריאד להחזיר מספר קטן של עובדים לביתם.
לופופאנס
לופופאנס (שם מדעי: Lophophanes) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת הירגזיים בו 2 מינים: ירגזי מצויץ וירגזי אפור-ציצה. הירגזי המצויץ מצוי באירופה, והירגזי אפור־הכיפה אנדמי לטיבט והימלאיה. הסוג לופופאנס תואר ב-1829 בידי החוקר הגרמני יוהאן יקוב קאופ אך במשך שנים נחשב לתת-סוג של הירגזי.
מאפיינים
אורכם 10–13 ס"מ ומסתם 10–14 גרם. לשניהם ראש גדול, אפור וגדול, לחיים בהירות המתוחמות בקו דק בצורת 7, וצווארון לבן. המקור קצר ושחור, קשתית העין אדומה כהה וכף הרגל אפורה. לירגזי המצויץ 10 אברות יד (הארוכה ביותר היא האמצעית, באורך 54.5 מ"מ והקצרה ביותר היא הקיצונית), 9 אברות אמה (הארוכה ביותר היא הקיצונית, באורך 46.5 מ"מ, והקצרה ביותר היא הפנימית) ו-12 אברות זנב. שני המינים הם עופות זריזים הניזונים מחסרי חוליות קטנים, והירגזי המצויץ אוכל גם זרעים ופירות בחורף.
טקסונומיה
הסוג לופופאנס תואר ב-1829 בידי החוקר הגרמני יוהאן יקוב קאופ אך במשך שנים נחשב לתת-סוג של הירגזי. מחקר משנת 2005 (גיל, סליקאס ושלדסון, 2005) מבוסס נתונים גנטיים ומורפולוגיים תמך בהפרדת הסוג לופופאנס, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN, ITIS, ו-IOC. הסוג מכיל שני מינים: ירגזי מצויץ וירגזי אפור-ציצה. השם המדעי מורכב ממילים לופוס (ביוונית עתיקה – ציצה), ופאינו (ביוונית עתיקה – לחשוף, להראות).
העץ הפילוגנטי של משפחת הירגזיים על פי יוהנסון ואחרים (2013):
סם מיטשל
סמואל "סם" מיטשל הבן (באנגלית: .Samuel "Sam" Mitchell Jr; נולד ב-2 בספטמבר 1963) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1989–2002. ממוצעיו הכוללים לאורך קריירת המשחק ב-NBA הם 8.7 נקודות, 3.7 ריבאונדים, ו-1.1 אסיסטים למשחק.
מאז שנת 2002 משמש מיטשל לסירוגין כמאמן וכעוזר מאמן בליגת ה-NBA ובליגת המכללות האמריקאית. אימן בעבר את טורונטו ראפטורס ואת מינסוטה טימברוולבס.
קריירת מכללות
מיטשל נולד וגדל בעיר קולומבוס שבג'ורג'יה, ובשנת 1981 החל ללמוד באוניברסיטת מרסר הצנועה אשר במייקון, ג'ורג'יה. בעונתו הרביעית והאחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע מיטשל 25.0 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את מרסר להשתתפותה השנייה אי פעם בטורניר אליפות המכללות. בשלב הראשון של הטורניר הודחה מרסר מול ג'ורג'יה טק, בה שיחק מארק פרייס, בתוצאה 58–65.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1985 נלקח מיטשל בבחירה ה-54 על ידי יוסטון רוקטס, אשר שחררה אותו לפני תחילת העונה. בין השנים 1985–1987 שיחק מיטשל בקבוצות "ויסקונסין פליירס", "טמפה ביי פלאש" ו"ראפיד סיטי ת'רילרס" מליגות ה-CBA וה-USBL. במהלך עונת 1987/1988 עבר לקבוצת מונפלייה מליגת המשנה הצרפתית, במדיה נשאר לשחק עד לסיום העונה העוקבת.
ביולי 1989 חתם על חוזה במינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA, לקראת עונת הבכורה שלה. בעונתו הראשונה ב-NBA קלע 12.7 נקודות בממוצע למשחק, ובשתי העונות הבאות המשיך להציג יכולת טובה כשחקן חמישייה, עם 14.6 ו-10.1 נקודות למשחק, בהתאמה.
בספטמבר 1992 הועבר יחד עם פו ריצ'רדסון בטרייד לאינדיאנה פייסרס, בתמורה לצ'אק פרסון ומייקל ויליאמס. בשלוש עונותיו באינדיאנה שימש כשחקן ספסל בכיר, וסייע לקבוצה להעפיל לגמר האזור המזרחי בעונות ו-.
לקראת עונת חזר למינסוטה טימברוולבס, במדיה שיחק ב-7 העונות הבאות. החל מעונת העפיל מיטשל עם הטימברוולבס לשלב הפלייאוף במשך 6 עונות רצופות, אך בכולן הודחה מינסוטה בסיבוב הראשון. בסיום עונת פרש מיטשל ממשחק, בגיל 38. בעת פרישתו היה שחקן הטימברוולבס בעל מספר המשחקים הרב ביותר בקבוצה (757), ודורג במקום השני במועדון בסך נקודות (7,161), ריבאונדים (3,030) וחטיפות (449).
קריירת אימון
מיד עם פרישתו ממשחק בשנת 2002 החל את קריירת האימון שלו, כעוזר מאמן במילווקי באקס תחת ג'ורג' קארל. בעונה העוקבת נשאר בתפקיד תחת מחליפו של קארל, טרי פורטר. בשתי העונות הודחו הבאקס בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
לקראת עונת מונה למאמן הראשי של טורונטו ראפטורס, במקומו של קווין אוניל. בשתי העונות הראשונות בטורונטו ניצחה קבוצתו של מיטשל 60 משחקים בסך הכול (36.6%), אך בעונת השוותה את שיא המועדון עם 47 ניצחונות (57.3%) והעפילה לשלב הפלייאוף לראשונה מזה 5 עונות. בסיום העונה זכה מיטשל בפרס מאמן העונה, בעוד כוכב הקבוצה כריס בוש נבחר לחמישייה השנייה של העונה. בפלייאוף עצמו הודחו הראפטורס כבר בסיבוב הראשון, מול ניו ג'רזי נטס (2–4). את העונה העוקבת סיימה טורונטו עם מאזן 41–41, והודחה פעם נוספת בסיבוב הפלייאוף הראשון. לאחר שפתחה את עונת עם 8 ניצחונות מתוך 17 משחקים, פיטרה הקבוצה את מיטשל מתפקידו, ומינתה במקומו את עוזרו ג'יי טריאנו.
בעונות ו- שימש מיטשל כעוזרו של מאמן ניו ג'רזי נטס, אייברי ג'ונסון. בתקופתו עם הנטס רשמה הקבוצה מאזן כולל של 46 ניצחונות ו-102 הפסדים.
ביוני 2014 מונה לעוזרו של פליפ סונדרס, מאמן מינסוטה טימברוולבס. כשנה לאחר מכן מונה למאמן הראשי הזמני של הקבוצה, במקומו של סונדרס אשר אובחן כסובל ממחלת לימפומת הודג'קין. באוקטובר 2015 נפטר סונדרס, ועד לסיום עונת נשאר מיטשל בתפקיד מאמן הקבוצה. בעונתו היחידה כמאמנה, רשמה מינסוטה מאזן שלילי 29–53 על אף יכולת מעודדת של השחקנים הצעירים קארל-אנתוני טאונס ואנדרו ויגינס. באפריל 2016 פוטר מיטשל מתפקידו והוחלף על ידי טום ת'יבודו.
ביוני 2018 מונה לעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ממפיס, תחת המאמן פני הארדוויי, ולאחר עונה אחת עזב את הקבוצה.
אלמר באלינט
ביוגרפיה
אלמר באואר נולד במשפחה יהודית כבנם של מנהל המפעל מור באואר (1849–?) ושל ז'ופיה וייס (1864–?). בשנת 1911 קיבל תעודת הוראה באוניברסיטה הטכנולוגית של בודפשט. מונה למורה בבית הספר הריאלי הראשי של רובע 6 בבודפשט, וכן לימד במחלקה לגאומטריה תיאורית באוניברסיטה הטכנולוגית. הוא השלים את השכלתו באוניברסיטת גטינגן וקיבל תואר דוקטור בשנת 1915 על עבודת המחקר על השורשים הממשיים של משוואות בעלות מקדם ממשי. הוא גויס ושירת כחייל במלחמת העולם הראשונה. לאחר שחרורו פוטר ממשרתו מיד לאחר מאורעות הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919.
בשנת 1937 השיג הסמכה במתמטיקה אקטוארית ועד שנת 1938 היה האקטואר הראשי בסניף ההונגרי של "חברות הביטוח האוסטריות", ועד 1944 עבד במשרד ל"ביטוח פיקלר". לאחר מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 עבר למשרד האוצר, שם פיקח על חברות הביטוח הפרטיות. בשנת 1948 התמנה לסמנכ"ל של קואופרטיב ביטוח החקלאים והשתתף בארגון חברת הביטוח הממלכתית, אך לאחר זמן קצר חזר למשרד האוצר ונתמנה לראש מחלקת "קופת החיסכון הלאומית" ה-OTP שהיה הבנק היחיד (והממלכתי) בהונגריה, בנק שקיים עד היום. בדצמבר 1950 נבחר לסגן נשיא "המכון הלאומי לפנסיה".
בשנת 1951 התמנה לראש המחלקה למתמטיקה של "המכללה הטכנית הממלכתית". לאחר מכן עמד בראש מחלקת המתמטיקה של אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה. בהמשך היה פרופסור חבר בפקולטה להנדסת חשמל ואחר כך בפקולטה להנדסת מכונות וכיהן כדיקן עד פרישתו בשנת 1962. באלינט היה שותף לכתיבת ועריכת כמה לקסיקונים וכתבי עת בתחום המתמטיקה.
חייו הפרטיים
אשתו הייתה אילונה קייל (1889), בתם של פרנץ קייל והרמינה קלאמפר, אותה נשא לאישה ב־2 בפברואר 1914 בבודפשט. בדצמבר 1942 המיר את דתו לנצרות רומית-קתולית, על מנת להתחמק ממספר גזירות אנטי-יהודיות. הם התגרשו בשנת 1945. בשנת 1946 התחתן בשנית עם אנה קאפר. בנו הוא פאל באלינט.
ורדנפיל
ורדנפיל המוכרת גם בשם מסחרי לויטרה (Levitra) היא תרופה המיועדת לטיפול בהפרעות בתפקוד המיני אצל גברים - אין אונות והפרעות זקפה (Erectile Dysfunction).
לויטרה גורמת להרחבת כלי הדם בפין, וכתוצאה מכך מתאפשרת זרימת דם מוגברת למקום ומתרחשת זיקפה. התרופה משפיעה בתוך 15–25 דקות מרגע נטילתה ומשך השפעתה עד 12 שעות, ומאפשרת זיקפה רק כתוצאה מגירוי מיני.
שימוש והתוויות
התרופה לויטרה רשומה לטיפול באין אונות והפרעות בזקפה. לויטרה ניתנת בטבלייה מצופה ובטבלייה מסיסה.
לויטרה בגברים חולי סוכרת
הפרעות בתפקוד המיני נפוצות בקרב חולי סוכרת יותר מכפי שהן נפוצות בכלל האוכלוסייה. ההפרעה הנפוצה ביותר היא הפרעת זקפה. שכיחותה של הפרעה זו עולה עם הגיל, מ-6% בקרב גברים בתחילת שנות העשרים ועד כ-50% בגברים בסוף העשור החמישי לחייהם. תרופות השייכות למשפחת מעכבי האנזים פוספודיאסטראז PDE5 (לויטרה, ויאגרה, סיאליס) הן האמצעי הראשון של הטיפול התרופתי בגברים הסובלים מהפרעת זקפה אורגנית ללא התווית נגד לשימוש בתרופות אלו. אין התוויות נגד מסוג זה לשימוש בלויטרה בחולי סוכרת, ראו.
לויטרה בגברים עם מחלות לב וכלי דם, השמנת יתר
הפרעות זקפה הן סמן של סיבוכים בריאותיים אפשריים כגון הפרעות ברמת שומני הדם, לחץ דם גבוה, מחלה קרדיווסקולרית והשמנת יתר. חמישים אחוזים מהגברים מעל גיל 40 ייתקלו בבעיות בזקפה. במחקר MALES אף נמצא קושי בזקפה בשכיחות של 39% בקרב סוכרתיים לעומת 10% בקרב גברים בריאים, וכי גברים עם יתר לחץ דם סבלו פי 2 מהפרעות זיקפה מגברים ללא יתר לחץ דם. מחקר REALIZE שהתפרסם ב-J Sex Med בדק את הסבילות והיעילות של ורדנפיל בקרב מטופלים הסובלים מהפרעות זקפה בלבד, וכן בקרב מטופלים הסובלים מהפרעות זקפה וגם ממחלות רקע. המחקר המחיש שוורדנפיל מעניקה שיעור גבוה של הצלחה בקיום יחסי מין בעקבות המינון הראשון, עם דיוח על שיפור בתפקוד הזקפתי, וכן על פרופיל בטיחותי חיובי בקרב גברים עם או ללא מחלות רקע, כמו סוכרת, יתר לחץ דם ועוד. לויטרה בעלת השפעה טובה בטיפול בבעיות זקפה בחולי לב יציבים, אולם מאחר שהתרופה, כמו ויאגרה וסיאליס, מרחיבה את כלי דם ולכן גורמות לירידת לחץ הדם, יש לתת אותן בזהירות לחולים המקבלים תרופות להורדת לחץ הדם בעיקר מקבוצת חוסמי-האלפא. מעכבי PDE5 אסורים לשימוש לחולים הנוטלים תרופות מקבוצת הניטרטים, והשימוש בניטרטים אסור במשך 24 שעות מנטילת ויאגרה או לויטרה ו-48 שעות מנטילת סיאליס. כמו כן, אין מידע לגבי הבטיחות של תרופות אלה בחולים עם היצרות המסתם האורתלי. לא הוכח שאחת מהתרופות שהוזכרו יעילה יותר או מסוכנת יותר בחולי לב.
מינונים מאושרים
לויטרה בטבלייה מצופה זמינה במינונים של 5 מ"ג, 10 מ"ג ו –20 מ"ג בטבליות כתומות. המינון ההתחלתי הוא 10 מ"ג. את לויטרה צריך ליטול בין 25–60 דקות לפני פעילות מינית ובתדירות של פעם ביום לכל היותר. לויטרה מסיסה (Levitra ODT) זמינה במינון של 10 מ"ג בלבד. הזמינות הביולוגית שלה גבוהה מזו של לויטרה טבלייה מצופה.
קבוצת מעכבי PDE-5
ההתוויות של לויטרה, והוריות הנגד שלה, דומות ליתר התרופות מקבוצת מעכבי PDE-5. המולקולה של לויטרה מזכירה את הסילדנפיל ציטרט (ויאגרה) ואת הטדלפיל (סיאליס). ההבדל בין ורדנפיל לבין סילדלפיל ציטרט הוא במיקום של אטום חנקן ושינוי בסילדנפיל משייר של מתיל לאתיל בטבעת הפייפרזין.
תופעות לוואי
תופעות הלוואי השכיחות בשימוש בוורדנפיל דומות לאלו שבמעכבי PDE-5 אחרים. תופעת הלוואי השכיחה ביותר שהיא ספציפית לוורדנפיל היא כאב ראש. תופעות הלוואי הפחות שכיחות הן סחרחורת, הסמקה, נזלת או אף סתום, קשיי עיכול..
אורית פוקס
אורית פוּקס (נולדה ב-10 בינואר 1979) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
פוקס נולדה וגדלה בנתניה. כשהייתה בת חמש עברה משפחתה לקיסריה. למדה בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה במגמה חברתית. את שירותה בצה"ל עשתה כרכזת כוח אדם בשלישות חטיבה 514 במחנה בית ליד.
משחק
ב-2001 גילמה את ג'ניה המורה לזמרה בסרט "אסקימו לימון: החגיגה נמשכת" של צבי שיסל. עם צאת הסרט הצטלמה לשער של העיתון "פנאי פלוס", וזכתה בהתעניינות ציבורית. באותה שנה השתתפה בסרט "חוכמת הבייגלה" של אילן הייטנר. ב-2002 שיחקה בסדרה "חלומות מתוקים" של ארנון צדוק. ב-2003 גילמה את נערת הפקסים לצד מרינה שויף בתוכנית "נערה 57" בערוץ אגו. ב-2005 השתתפה בסרט הטלוויזיה הדוקומנטרי "שקט, מרכלים" שכתב וביים אריאל טלפלר ושודר בערוץ 10. ב-2006 השתתפה לצד עינת ארליך בתוכנית הראיונות "שניים" בערוץ HOT בידור ישראלי. ב-2008 כיכבה בתפקיד עצמה בסדרת האינטרנט "החיים הבלונדינים הדפוקים שלי" לצד אשר סיוון ותמר ורון ששודרה ב-FLiX ויצרה ליהי גיאת וביים אסף מהללאל. באותה שנה השתתפה בסדרת הטלוויזיה "כחולים" ששודרה בערוץ "ביפ". ב-2010 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "יום בחיי" ששודרה בערוץ הבידור של HOT. ב-2012 גילמה את דורותי בפרק הרביעי של העונה השנייה של תוכנית המערכונים "הפרויקט הירוק". ב-2013 השתתפה בסרט הדוקומנטרי "אילוף הגוררת" של ריקי שלח. באותה שנה גילמה את עצמה באחד המערכונים של "ניצה ולחם" של רועי כפרי וניב מג'ר. ב-2014 התארחה באחד מפרקי העונה של השנייה של התוכנית "גולסטאר" ובסרט "שושנה חלוץ מרכזי" שכתב עודד רוזן וביים שי כנות.
השתתפה גם בפרסומות: ב-2009 נבחרה לצד אבי ביטר וזבולון מושיאשווילי להוביל קמפיין פרסומי עבור מוצר השוקולד "קליק" מבית "יוניליוור ישראל", פרסומת זו זכתה בפרס קקטוס הזהב; וב-2013 השתתפה לצד אלי ומריאנו בפרסומת של דואר ישראל.
ב-2017 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "נפלת חזק".
במרץ 2019 השתתפה בקליפ לשיר "מים" של דודו פארוק.
דוגמנות
ב-2004 הובילה קמפיין פרסומי ראשון עבור רשת "דיונון" שצונזר עקב תלונות חרדים על תמונה לא צנועה באוטובוסים של גוש דן, אך המשיך לפרסם בתנאים מגבילים. ב-2005 חתמה עם חברת "יורופאן" שבנתה ערוץ טפטים (תמונות לסלולרי) שלה בכל רשתות הסלולר, שהורחב לאחר כשנה גם לתכני וידאו. הוציאה לוח שנה בשיתוף עם חברת משקה האנרגיה "אורגזמה" וכל הכנסותיו נתרמו למען זכויות בעלי חיים.
ב-2010 הוציאה ליין מוצרי טיפוח של ים המלח הנושא את שמה וכולל 20 תכשירי טיפוח ונמכר בחו"ל.
ב-2010 שימשה כאסיסטנטית בסבב הופעות של אמן האשליות אופק כהן.
חיים אישיים
במהלך השנים עברה ניתוחים פלסטיים וקוסמטיים שונים, ביניהם צביעת שיער והוספת תוספות שיער, הגדלת והקטנת חזה, הסרת שיער בלייזר במצח, הצרת גבות ועיבוי שפתיים.
פוקס העידה על עצמה שבחרה ש"ס בבחירות לכנסת ואף שומרת שבת וכשרות.
הכשה על ידי נחש
ב-2011 נשלחה להצטלם כשהיא עטופה בנחש במסגרת תוכנית הרדיו "חצי דקה" של שמוליק טיאר, והנחש נשך אותה בחזה. הסרטון שתיעד את האירוע התפרסם בארץ ובעולם וזכה לעשרות אלפי צפיות באתרים FLiX ויוטיוב, הופיע בכותרות ראשיות של אתרי חדשות בחו"ל (ב"סאן", ב"דיילי מירור", ב"ניו יורק פוסט" וב"סקיי ניוז") ואף פורסם בפינה הדו שבועית "Equals Three" בערוץ ה-YouTube של ריי ויליאם ג'ונסון, שזכתה ל-6.5 מיליון צפיות. כשבוע לאחר מכן פורסם ב"דיילי מייל" כי הנחש מת מהרעלת סיליקון, אך הדיווח היה שגוי.
יפה מגנס
הרבנית יפה מגנס (נולדה בקדימה בשנת תשט"ו) היא דיקנית הסטודנטיות במכללת ירושלים לבנות, מקימת וראש מדרשת בת-ציון. מקימת וראש אולפנית בני עקיבא תל אביב משנת 1978 ועד שנת 2015.
ביוגרפיה
נולדה לרב שלום צוקרמן, רבה של המושבה קדימה ולימים רב שיכוני הפועל המזרחי ורב המועצה הדתית בעיר בני ברק. דודה הוא הרב אברהם צוקרמן מכפר הרא"ה שעמד בראש 'מרכז ישיבות בני עקיבא'. כילדה דתית במושבה שאינה דתית, נאלצה לעבור ממקום למקום. תחילה בממ"ד בקדימה, משם המשיכה ב'בית יעקב' בנתניה, ולאחר מכן בתיכון שהיה סניף של 'לוסטיג' החרדי-פא"יניקי. בצעירותה הייתה חברה גם בתנועת הנוער העובד והלומד.
למדה באוניברסיטת בר-אילן לשון וחינוך מיוחד. בגיל 20 נישאה לרב יהושע מגנס, לימים ר"מ בישיבת מרכז הרב.
נסיבות משפחתיות הובילו אותם להשתקע בבני ברק, שם כיהן הרב מגנס כרב שיכוני הפועל המזרחי ורב המועצה הדתית בעיר, כשהוא ממלא בתפקיד זה את מקום אביה של הרבנית יפה מגנס.
שנתיים מאוחר יותר בשנת תשל"ח, בגיל 23 ייסדה את אולפנית בני עקיבא תל אביב. במשך קרוב לארבעים שנה הובילה את האולפנית יחד עם בעלה ששימש כרב האולפנית וכמחנך כיתה י"א, מוסד זה לווה בהדרכת הרבנים אברהם צוקרמן ומשה צבי נריה. בשנותיה באולפנה למדו אלפי תלמידות והרבנית הפכה אותו למוסד הדגל לבנות הציבור הדתי-לאומי בתל אביב. בשנת תשע"ג קיבלה האולפנית בראשותה את פרס החינוך הדתי.
בשנת תשע"ה, לאחר פרישתה, החליפה אותה הרבנית מיכל פלג, מחנכת מאולפנת כפר פינס. החמ"ד ערך ערב הצדעה לרב ולרבנית מגנס לרגל פרישתם. תקופה קצרה לאחר מכן התמנתה לדיקנית הסטודנטיות במכללת ירושלים לבנות.
לאחר קרוב לעשור בבני ברק, עברו להתגורר בבניין הר"מים שנבנה סמוך לישיבה ברחוב סירקיס בשכונת קריית משה בירושלים (שם הם מתגוררים עד היום).
בשנת תשס"ט ייסדה את מדרשת בת-ציון בקריית משה ועומדת בראשה מראשיתה ועד היום.
מועצת הממשל העיראקית
מועצת הממשל העיראקית (בערבית: مجلس الحكم العراقي, באנגלית: Iraqi Governing Council) הייתה הממשלה הזמנית של עיראק מיולי 2003 ועד יוני 2004, מיד לאחר כיבוש עיראק על-ידי כוחות הקואליציה המערבית במלחמת עיראק. המועצה מונתה על-ידי הרשות הזמנית של הקואליציה (Coalition Provisional Authority), גוף השלטון שהוקם מטעם כוחות הכיבוש.
הקמת המועצה
ב-20 במרץ 2003 פלשו כוחות הקואליציה המערבית בהנהגת ארצות הברית לעיראק. המדינה נכבשה בתוך זמן קצר, ומשטרו של הנשיא סדאם חוסיין הופל. בעקבות זאת הקימו כוחות הקואליציה את הרשות הזמנית של הקואליציה, אשר נטלה לידיה את כל סמכויותיהן של רשויות השלטון במדינה. לראש הרשות מונה הדיפלומט האמריקני פול ברמר, ששימש למעשה כנציב העליון של עיראק.
ב-13 ביולי 2003 הקימה הרשות הזמנית של הקואליציה לידה ובכפוף אליה את מועצת הממשל העיראקית. היה זה גוף של פוליטיקאים ומנהיגים דתיים ושבטיים עיראקים, שנועדו לשמש כיועצים וכמנהיגים עד להשבת הריבונות לעיראק. המועצה מנתה בסך הכל 26 חברים, כולל מחליפים. הרכבה כלל 13 מוסלמים שיעים, חמישה מוסלמים סונים, חמישה מוסלמים כורדים, טורקמנית אחת, ואשורי אחד. שלוש מחברות המועצה היו נשים. 11 מחברי המועצה כיהנו ברוטציה כנשיאיה, כל אחד למשך חודש אחד. שניים מחברי המועצה נרצחו במהלך כהונתם בפיגועי טרור.
בספטמבר 2003 הכירה הליגה הערבית במועצה, והיא הוזמנה לייצג את עיראק במפגשי הליגה.
פעולות המועצה
הגם שהמועצה הייתה כפופה לרשות הזמנית של הקואליציה, נמסרו בידיה כוחות וסמכויות. היא מינתה חברים לקבינט המעבר של עיראק, מינתה נציג לעיראק באו"ם ועסקה בניסוח חוקה זמנית חדשה לעיראק, שנחתמה ב-8 במרץ 2004. חוקה זו הסדירה את פעולת המועצה וממשלת הביניים העיראקית, קבעה את לוח הזמנים לקיום בחירות כלליות, לניסוח חוקה קבועה שתעמוד לאישור האזרחים ולהקמת ממשלה קבועה. הקבינט הראשון שמינתה המועצה, ב-1 בספטמבר 2003, כלל 25 שרים, שלא היו חברים במועצה בעצמם.
מחלוקות עקרוניות התגלעו בין סיעות שונות במועצה. תומכי הקו השמרני זכו בהישג חשוב במסגרת פרסום צו מספר 137 של המועצה ב-29 בדצמבר 2003, לאחר דיון של 15 דקות. צו זה ביטל את קוד חוקי המשפחה העיראקי החילוני, שנחשב למתקדם ביותר בעולם הערבי מבחינת זכויות נשים. תחתיו אומצו דיני המשפחה של השריעה האסלאמית. החלטה זו עוררה מחאה רבה מצד נשים בעיראק שחששו ליכולתן לקבל החלטות בנוגע לענייני משפחה.
המועצה גם החליטה לקבוע את יום נפילת בגדאד בידי כוחות הקואליציה כיום חג לאומי, הקימה בית דין לשפיטת מנהיגים לשעבר של עיראק ואסרה על פעולת תחנות טלוויזיה שנחשדו בתמיכה במתנגדי המשטר החדש. המועצה בחרה דגל חדש לעיראק, אך עיצובו עורר מחלוקת – בין השאר משום הדמיון בין צבעיו לצבעי דגל ישראל – והעיצוב המוצע נזנח.
במהלך פעולת המועצה ונוכח פעולות טרור קשות בעיראק איימו כמה מחברי המועצה לפרוש ממנה, ואחד מהם השעה את חברותו בה.
פיזור המועצה
החוקה הזמנית של עיראק קבעה כי ב-30 ביוני תתפזר המועצה ותוחלף על-ידי ממשלת הביניים העיראקית החדשה, שתקבל לידיה בחזרה את הריבונות המלאה על עיראק. ב-1 ביוני 2004 החליטה המועצה לפזר את עצמה לאלתר ולמנות את הנשיא האחרון שלה, ע'אזי אל-יאוור, לנשיא ממשלת הביניים. סמכויות הממשל הועברו לידי הממשלה החדשה ב-28 ביוני, ובמועד זה גם פורקה הרשות הזמנית של הקואליציה. ממשלת הביניים הוחלפה ב-3 במאי 2005 על-ידי ממשלת המעבר של עיראק. בעקבות הבחירות הכלליות בעיראק בדצמבר 2005 הוחלפה ממשלה זו ב-20 במאי 2006 על-ידי הממשלה הקבועה הראשונה של עיראק, בראשותו של נורי אל-מאלכי.
יחידת יפת"ח
יחידת יפת"ח היא יחידה העוסקת בפיתוח אמצעי לחימה לצה"ל. היחידה הוקמה בשנת 1958 במסגרת חיל ההנדסה, ובתחילת המאה ה-21 עברה למפקדת חילות השדה (מפח"ש) ומשם לחטיבה טכנולוגית ליבשה (חט"ל) של זרוע היבשה.
על פעילותה זכתה היחידה ארבע פעמים בפרס ביטחון ישראל וציון לשבח.
תולדות היחידה
בשנת 1958 אסף דוד לסקוב צוות שעסק, במסגרת חיל ההנדסה, בפיתוח אמצעי הלחימה. הצוות זכה לכינוי "חוליית לסקוב".
לאחר מלחמת ששת הימים גבר הצורך בפיתוח אמצעי לחימה וחוליית לסקוב הפכה בשנת 1970 ליחידה תקנית בחיל ההנדסה ונקבע שמה כ"יחידה לפיתוח אמצעי לחימה" ובראשי תיבות, יפת"ח. עם מייסדי היחידה נמנים גם יגאל (מולצ'דסקי) מילוא ומשה פרנקל.
לסקוב המשיך לפקד על היחידה עד לפטירתו בשנת 1989 (ובכך הפך לחייל המבוגר ביותר בעולם ובפרט בצה"ל – כאשר שירת בשירות סדיר עד גיל 85). בתחילת המאה ה-21 עברה היחידה מאגף הטכנולוגי-לוגיסטי לזרוע היבשה וצורפה לחטיבה טכנולוגית ליבשה (חט"ל) של אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה. למשך זמן קצר הועברה היחידה לחטיבת הקומנדו ואחר-כך, חזרה לחט"ל.
בשנת 2016 זכתה היחידה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות בבית היחידות הטכנולוגיות.
אמצעי לחימה שפיתחה יחידת יפת"ח
יחידת יפת"ח פיתחה אמצעי לחימה רבים במשך השנים, ומפתחת אמצעי לחימה רבים ומגוונים גם כיום, מרביתם מסווגים.
אמצעי לחימה שפותחו לשימוש כנגד הלגיון הירדני בגזרה הירושלמית
טרום מלחמת ששת הימים, במשך למעלה מחמש שנים, פיתחה יחידת יפת"ח קבוצה של אמצעי לחימה, בעיקר מטעני חבלה ורקטות, יצרה סדרות מבצעיות, וקצינים וחיילים מהיחידה הפעילו אותם במלחמה.
פותחו חמישה אמצעים עיקריים:
מטען 90
מטען 90 פותח למטרת פגיעה במטרות שטח בנוי בחלקה המזרחי של ירושלים.
המטען כולל: מטען עיקרי של חומר נפץ יצוק במשקל 50 ק"ג, מנוע רקטי 80 מ"מ, ומרעום הקשה, הגורם לפיצוץ המטען העיקרי בעת פגיעתו במטרה. למטען גוף פלדה, הכולל גם 4 סנפירי ייצוב - לשמירה על יציבות הרקטה בעת מעופה ולשמירה על מסלולה. הרקטה היא מסוג קרקע-קרקע במשקל כולל של 90 ק"ג. משגר הרקטה קל ונייד, בנוי מפלדה, ולנשיאתו ולהפעלתו נזקקים שני חיילים בלבד. המשגר בנוי בזווית קבועה של 45 מעלות, הגורם לרקטה לעוף לטווח קבוע של 350 מטרים. טווח מעוף הרקטה נקבע באופן שיפגע במטרות ידועות מראש אך לא באחד האתרים המקודשים לאחת הדתות.
מטען ל'
מטען ל' (לסקוב) הוא מטען חבלה מועף, דו-שלבי, שנועד להרוס עמדות מבוצרות של הלגיון הירדני לאורך קו התפר.
חלקי המטען כוללים את גוף המטען, מנוע רקטי 80 מ"מ, ארבעה סנפירי ייצוב, מטען עיקרי במשקל 5.5 ק"ג חנ"מ יצוק, מטען חלול, מנגנון הפעלה למטען העיקרי ומנגנון להשמדה עצמית. מטען ל' משוגר בעזרת משגר קבוע, הבנוי משתי מסילות פלדה, שכוון מראש למטרה.
בעת שיגור המטען ופגיעתו במטרה, מופעל בשלב הראשון המטען החלול, שיוצר פרצה בעמדת האויב ובמקביל מופעל מנגנון השהייה, בהשהייה של 1/20 מילי-שנייה, הגורם לפיצוץ המטען העיקרי. המנוע הרקטי ממשיך לדחוף את גוף המטען לתוך העמדה והמטען מתפוצץ במרכזה. הפיצוץ של המטען העיקרי במרכז העמדה הוא בעל יעילות של פי 8 ממטען זהה אילו התפוצץ בצמוד לה. קיים מנגנון השמדה עצמית, למקרה שהמטען העיקרי לא התפוצץ, חדר את הקיר הנגדי והמשיך לעוף לעבר אתר קדוש לאחת הדתות. תפקידו של מנגנון ההשמדה העצמית – ליזום את המטען בעודו באוויר.
ציפור 2
"ציפור 2" פותחה במטרה לפרוץ גדרות תיל ולהשמיד מוקשים בהיקף גבעת התחמושת/בית הספר לשוטרים. למטען גוף פלדה, המכיל כ-10 ק"ג חנ"מ יצוק, 3 סנפירי פלדה, מנוע רקטי 80 מ"מ, מנגנון השהייה, כבל פלדה באורך 250 מטרים ותוף המכיל את הכבל. הציפור משוגרת ממשגר הצמוד לדופן זחל"ם, על ידי קצין מתא נהג הזחל"ם. בעת מעוף הציפור, היא גוררת כבל פלדה, באורך 250 מטרים, המחובר בקצהו השני אל כננת הזחל"ם. על כל זחל"ם ניתן להרכיב שתי ציפורים, אחת על כל דופן.
מטען אבטיח
המטען בנוי מגוף פלדה יצוקה ומחורצת, המכיל 6 ק"ג חנ"מ יצוק. למטען ידית נשיאה, שהופכת בעת הצורך למשגר, בזווית קבועה של 50 מעלות. המטען מועף בעזרת מנוע רקטי 82 מ"מ. פעולת המנוע גורמת להפעלת מרעום השהיה. המטען מועף למרחק של 140 מטרים. מנגנון ההשהיה גורם לכך שהמטען יתפוצץ באוויר בגובה של כ-10 מטרים. פיצוץ המטען גורם לכך שמעטה הפלדה המחורץ יתפרק למאות רסיסים המתפזרים בשטח וגורמים לפגיעה באויב.
מטען מתהפך
מטען מתהפך פותח לצורך פריצת חומת העיר העתיקה.
המטען כולל גוף פלדה, המכיל 640 ק"ג חנ"מ. גוף המטען מורכב על טנק-דחפור. "סכין" הדחפור מפורקת, ובמקומה מורכב המטען. גוף המטען מוגן בחמש פאותיו בשריון פלדה, כדי למנוע פיצוץ המטען במקרה של פגיעה בו. חזית המטען העיקרי, שפונה כלפי הקרקע, אינה מוגנת על ידי לוח פלדה. לטנק הדחפור מערכת הידראולית, המאפשרת העלאה והורדה של המטען. בחלקו האחורי של המטען, יצוקה קוביית טן (חומר נפץ רגיש במיוחד), שפגיעה בה על ידי כדור חודר שריון/נפיץ גורמת לפיצוץ קוביית הטן, שגורם לפיצוץ המטען העיקרי. על המטען קבוע פנס, שאורו מופנה לעבר הטנק, ומהווה נקודת ציון ליורה. מפקד הטנק יורה בעזרת מקלע מקביל של הטנק את התחמושת הנדרשת.
שיטת הפעולה עם המטען:
אמצעי חבלה מוסקים
יחידת יפת"ח פתחה אמצעי חבלה שמשונעים, מוטמנים ומופעלים על ידי מסוק, ונועדו בעיקר כנגד גשרים במצרים וירדן. המטענים הופעלו בהצלחה בזמן מלחמת ההתשה.
מטען "מזלף"
מטען "מזלף" הוא מטען חבלה מוסק (מובל באמצעות מסוק). משקל "מזלף 500" הוא כ-550 ק"ג, והוא בנוי בצורת חבית בקוטר של כ-90 ס"מ ובגובה של כ-55 ס"מ. חלקה התחתון של החבית בנוי בצורת מטען חלול כיפתי. חלקו העליון של המטען, בנוי בצורה גאומטרית המתאימה לפרופיל החיצוני של המסוק אליו מוצמד המטען בעת הטיסה. המטען מובל למטרה במתלה מטען של מסוק, ומשוחרר על המטרה בעת שהמסוק מרחף מעליה. המטען כולל כ-480 ק"ג חנ"מ, ומנגנון השהייה של כ-5 דקות.
פותחו שני סוגים של מטעני "מזלף" – "מזלף 500", שמוטס באמצעות מסוק מסוג סופר-פרלון ומטרתו פיצוץ גשרים מסיביים (כמו גשרים מעל הנילוס), ו"מזלף 250", שמוטס על מסוק בל 205 ומטרתו פיצוץ גשרים קטנים יותר (כמו גשרי רכבת וגשרי כביש בירדן). ההבדל העיקרי בין שני המטענים הוא במשקל חומר הנפץ. מטען "מזלף 250" דומה למטען "מזלף 500" אך נבדל ממנו במשקל הכללי (שהוא כ-300 ק"ג) ובכמות חומר הנפץ (שהיא כ-250 ק"ג).
שיטת ההפעלה של ה"מזלף":
מרגע שהגיע המסוק מעל המטרה, משתחרר מהמסוק כבל, אליו קשור ה"מזלף", משלשל את המטען כלפי מטה ומניח אותו על המטרה. בעת שהמסוק ממריא, משתחררת נצרה המפעילה את מנגנון ההשהיה. בתום משך ההשהיה, מתפוצץ ה"מזלף", ובשל כמות חומר הנפץ והמבנה הגאומטרי של המטען, נפגעת המטרה באופן חמור.
מבצע "הלם"
בליל 31 באוקטובר 1968, התקיים מבצע "הלם", בו הופעלו שני מטעני "מזלף 500". במבצע זה נעשה שימוש בטקטיקת לחימה שנועדה להעתיק את המלחמה מגזרת התעלה אל מטרות רגישות וכואבות בעומק השטח המצרי, על מנת להשפיע על מקבלי ההחלטות במצרים ולמתן את פעולותיהם לאורך תעלת סואץ.
מטעני ה"מזלף" הופעלו על שני גשרים שעל הנילוס במצרים – גשר נג'ע-חמדי וגשר קינא. תוצאות הפיצוצים היו קטלניות:
לאחר מבצע "הלם", ב-3 בנובמבר 1968, שלח הרמטכ"ל רב-אלוף חיים בר-לב לקצין הנדסה ראשי את המכתב הבא:
מבצע "אירון"
מבצע אירון התרחש בליל 2 בדצמבר 1968 בירדן.
במבצע הופעלו שני מטעני "מזלף 250" ופוצצו שני גשרים – גשר כביש על כביש עמאן-עקבה וגשר מסילת ברזל. כתוצאה מהפיצוצים, הכביש ומסילת הברזל יצאו מכלל פעולה לזמן רב.
"ביציה"
ה"ביציה" היא מערכת שתוכננה לחבל ולנתק קווי מתח חשמלי גבוה בעומק שטח האויב, והכל באמצעות מסוקים ובלי צורך להסתייע בכוחות קרקע. לצורך זה פותח ביפת"ח מנגנון שחובר למסוק באמצעות כבל פלדה ושני כדורי מתכת. כדור אחד מולא בפלדה, הכדור השני בחומר נפץ יצוק, ואילו שניהם ביחד היו מחוברים זה לזה באמצעות כבל שנמתח ביניהם. המתקן שוחרר מהאוויר במקטעים של 100 מטר. במהלך כל אחד מהם שוחרר מהמסוק סט של כדורים שנפלו מהאוויר בנפילה חופשית עד שהכבל נתפס בכבלי המתח הגבוה. מאחר שמשקלם של הכדורים לא היה זהה זה לזה, נמשך הכדור הקל, כלומר זה שהיה עם חומר הנפץ כלפי מעלה, בעוד שכדור הכבד המשיך בתנועתו כלפי מטה. חומר הנפץ נצמד לכבלי המתח כאשר הכדורים נעצרו על גבי הכבל החשמלי. תוך כדי שחרור הכדורים מהמסוק השתחררה גם נצרת ביטחון, ומנגנון השהייה החל לפעול. לאחר שהכדורים נחתו על המטרה, הופעל מטען החבלה וניתק את כבלי החשמל.
מטעני "זאב"
הניצחון הצבאי המוחץ של צה"ל במלחמת ששת הימים יצר בישראל את הרושם כי הניצחון הכריע את שכנינו הערבים אחת ולתמיד. עד מהרה התברר כי מדינות ערב לא יבליגו על המפלה והעלבון הכרוך בה לאורך זמן. תקופה קצרה לאחר מלחמת ששת הימים, ולאחר שכוחות צה"ל התבצרו לאורך קו תעלת סואץ, נהר הירדן, וגבול ירדן, החלו המצרים (בייעוץ צמוד של מומחים סובייטים) להפגיז את המעוזים שנבנו לאורך קו תעלת סואץ (קו בר-לב). עוד לפני פרוץ מלחמת ההתשה, הגה לסקוב את פיתוח ה"זאבים".
"זאב 500"
מטען חבלה מועף "זאב 500" הוא רקטה שפותחה והופעלה על ידי יחידת יפת"ח של חיל ההנדסה במהלך מלחמת ההתשה. ה"זאב" כולל גוף מטען נפיץ, מנוע רקטי 240 מ"מ, סנפירי ייצוב ומרעום הפעלה בעל שני מצבים: מצב מיידי ומצב השהייה. משקלו הכולל של המטען הוא כ-580 ק"ג, מתוכם כ-250 ק"ג חומר נפץ (חנ"מ) יצוק. השיגור לטווח של 1,000 מטר בוצע באמצעות משגר מקובע בזווית קבועה של 50 מעלות.
מטעני ה"זאב 500" נתנו מענה הולם להפגזות הארטילריה המצרית לאורך תעלת סואץ. בכל פעם שהופעלו מטעני ה"זאב" שקטה הגזרה למשך מספר ימים.
מטען "זאב 500" פגע ביעילות במטרות קרקעיות בגודל של 200x200 מטרים. פגיעת המטען בקרקע בהשהיה יצרה מכתש בקוטר 12 של מטר ועומק של 5 מטרים. במצב השהיה, היה המטען יעיל במיוחד נגד עמדות ובונקרים מחופרים. אפקט הפגיעה של "הזאב" היה זהה לפצצת אוויר במשקל 500 ק"ג חנ"מ.
במהלך מלחמת ההתשה שוגרו לעבר מטרות מצריות מאות מטעני "זאב 500", שהסבו לאויב נזקים רבים. ב-9 במרץ 1969 פגע "זאב" במטה הצבא המצרי באסמאעיליה והרג את הרמטכ"ל המצרי, עבד אל-מונעים ריאד, וכמה קצינים בכירים נוספים.
"זאב 250"
כאשר רבו פעולות חבלה של מסתננים מגבול ירדן, בחסות הלגיון הירדני, פותח "זאב 250". טווח הפעלתו של מטען זה היה 4,500 מטרים. מחנות הלגיון היו במרחקים גדולים מ-1,000 מטרים ו"זאב 500" לא יכול היה להגיע אליהם. יעילותו של "זאב 250" הייתה דומה לזו של פצצת אוויר 250 ק"ג.
"קטיה"
בדרך כלל משוגרות ארבע רקטות בזו אחר זו לטווחים של עד כ-8 קילומטר, בהתאם לזווית השיגור. המשגר עצמו כולל בסיס בצורת טרפז ושתי מסגרות שמוכנסות אחת לתוך השנייה. מסגרות אלה מאפשרות את ייצוב המשגר ביחד עם אמצעים נוספים שעיגנו את המשגר אל הקרקע.
השיגור עצמו נעשה באמצעות מנגנון השהייה חשמלי, שמפעיל את הרקטות זמן רב לאחר שהלוחמים עוזבים את מקום הירי.
ה"קטיה" הופעלה בשורה של מבצעים מוטסים, הן על ידי סיירת מטכ"ל והן על ידי כוחות זרים. אחד ממבצעים אלה היה מבצע "סקיפיון" לפגיעה בשדה-תעופה מצרי, שנמצא ממערב לתעלת סואץ.
ירבוע
ה"ירבוע" הוא מטען חבלה דו-שלבי, המופעל בהשהיה לצורך חבלה במסלולי המראה/נחיתה בשדות תעופה. אחרי החדרת חומר-נפץ למסלול, ה"ירבוע" מתפוצץ ומסב למסלול נזק רב. הפעלה של מספר מטעני "ירבוע" אפשרה לנטרל שדה תעופה מבצעי למשך מספר שעות ואפילו ימים.
מטען ה"ירבוע" מורכב מגוף צינור אלומיניום שמכיל מטען עיקרי במשקל של 1.5 ק"ג חנ"מ יצוק. בראש המטען מורכב מטען חלול 82 מ"מ. בחלקו האחורי של המטען מורכב מנוע רקטי. לצורך הפעלתו, מוצב המטען על-גבי המסלול באופן אנכי בעזרת שלוש רגלי ייצוב. המטען העיקרי כולל גם עפרון השהייה כימי שיוזם את המטען לאחר חדירתו למסלול בפרקי השהייה משתנים. מטען ה"ירבוע" מופעל בעזרת שעון השהיה מכני שמאפשר למפעיל המטען להתרחק למרחק בטוח בטרם פעל.
כושר החדירה של "הירבוע" הוא קבוע. על מנת למנוע חדירה עמוקה מידי של המטען אל תוך הקרקע, פותחה "שושנה" שתפקידה לעצור את המטען העיקרי בעומק אחיד בתוך המסלול (יש להדגיש כי המטען יעיל נגד סוגי מסלולים שונים).
הפעלת המנוע הרקטי מעיפה בעוצמה את ה"ירבוע" אל המסלול. ברגע שהראש החלול של המטען פוגע במסלול, הוא מתפוצץ ויוצר בו פתח כניסה. בשלב זה, מנוע הרקטה ממשיך לדחוף את המטען כלפי מטה עד שזה נעצר בעזרת "השושנה". המטען העיקרי מופעל בעזרת עפרון השהיה כימי בזמני השהיה משתנים. פיצוץ המטען יוצר מכתש בקוטר של כ-2.5 מטרים ועומק של מטר אחד.
ערב מלחמת ששת-הימים קבלה יחידת יפת"ח הוראה לייצר מטעני "ירבוע" עבור סיירת מטכ"ל לצורך חבלה בשדות-תעופה במצרים. היחידה יצרה שבעים מטענים ומסרה אותם לסיירת. לאור הצלחתו הכבירה של מבצע 'מוקד' של חיל האוויר, במהלכו הושמדו מטוסי חיל-האוויר המצרי בעודם על הקרקע, לא היה צורך בהפעלת המטענים כמתוכנן. לפיכך, בתום המלחמה, הוחזרו ה"ירבועים" ליחידת יפת"ח לשם פירוקם.
גור
מטען גור הוא מטען חומר נפץ תקני המורכב מחמישה ק"ג TNT יצוק, מאיץ מוגבר, מנגנון הפעלה בעל השהיית ביטחון של 17.5 שניות, ותבריג לקליטת מנגנון ההפעלה. המטען נועד להקל על עבודתם של חבלנים, בעיקר במהלך מבצעים רכובים. עד פיתוח המטען בסוף שנות השבעים, נהגו בצה"ל להשתמש בשקי חול ממולאים ב-TNT פתיתים, מאיץ טן, נפץ או פתיל רועם. שיטת פעולה זו הייתה מסורבלת למדי, וכרוכה בסיכון רב של הכוחות הלוחמים. עם פתוח "מטען גור" על ידי לסקוב ואנשיו, מידת הסיכון לחבלנים שפעלו לחבל במבנים, גשרים, עמודי חשמל, תחנות דלק, ומטרות קרקעיות שונות, אפשרה לחבלנים לבצע את משימתם בביטחון מרבי.
סנדלי חבלה
סנדלי חבלה פותחו על מנת לאפשר חציית שטח ממוקש או כזה שחשוד במיקוש. הסנדלים מגדילים את השטח עליו דורך הפלס. בכך הם מקטינים את המשקל היחסי שהוא מפעיל על פני הקרקע, ומונעים הפעלה של מוקשים שאולי נמצאים מתחתיו. (להפעלת מוקש נגד אדם דרוש לחץ של 2 ק"ג. להפעלת מנגנון של מוקש נגד רכב דרושים 120 ק"ג). השימוש בסנדלי חבלה נהוג בצה"ל עד היום, והם מהווים אמל"ח תקני בכל יחידות חיל ההנדסה.
צפע חי"ר
צפע חי"ר היא מערכת לפריצת שדות מוקשים המאפשרת ללוחמים לחצות שדות מוקשים בצורה בטוחה. המערכת קלה יחסית ונישאת על ידי שני חיילים בלבד. החיסכון במשקל נבע מהעיקרון שאין צורך ליצור שביל פנוי ממוקשים לכל אורכו ורוחבו של השביל. במשקל חומר נפץ מופחת ניתן לפוצץ את המוקשים על ידי יצירת "צלחות" נקיות ממוקשים, במרחקים קבועים, ובכך לאפשר ללוחמים לצלוח את שדה המוקשים באופן בטוח. מיכל מתכתי המכיל שרשרת כדורים מלאים בחומר נפץ יצוק, ומחוברים אחד לשני בפתיל רועם. אורכה של השרשרת 50 מטרים. מנוע רקטי מותקן בראש השרשרת מושך אותה אל תוך השד"מ (שדה המוקשים) מתחילתו ועד קצהו הרחוק. פיצוך כדורי חומר הנפץ גורם להשמדת המוקשים לאורך השרשרת ויוצר מעבר בטוח למעבר לוחמים.
נדל
"נדל" היא מערכת לפריצת שדות מוקשים נ"ט (נגד טנקים) למעבר רק"מ (רכב קרבי משוריין). ייחודה של המערכת בכך שהיא נדחפת לתוך שדה המוקשים ואינה מסכנת את הרק"מ. ה"נדל" מורכב מפרקים באורך 1.5 מ' כל פרק, המתחברים אחד לשני, ויוצרים יחידה אחת באורך שבעים מטרים. שלושה צינורות פלדה ממולאים בחומר נפץ המורכבים בצורת משולש שווה-שוקיים. מבנה גאומטרי זה בתוספת שלוש מוטות פלדה שמתוחים לאורך כל המערכת, בכוח של שלושה טון, מקנים ל"נדל" חוזק וגמישות. בראש ה"נדל" זוג גלגלי מרכוב המקלים עליו להתגבר על מכשולי קרקע. בתחתית שני הצינורות שבאים במגע עם הקרקע, מגלשיים המחלקים את משקל המערכת על שטח גדול ובכך מפעילים לחץ קטן שאינו מספיק להפעיל מונ"ר (מוקש נגד רכב). משקל חומר הנפץ 7 ק"ג למטר אורך, ובסה"כ בכל המערכת טון ורבע. פיצוץ המטען יוצר בשד"מ מעבר בטוח לרק"מ ברוחב 8–12 מטרים.
"עגלה 34"
"עגלה 34" היא מערכת פריצת שד"מ (שדות מוקשים) נ"ט (נגד טנקים). הפעלת המערכת יצרה נתיב בטוח למעבר רק"מ (רכב קרבי משוריין) באורך של 100 מטר וברוחב של כ-12 מטר.
מבנה המערכת: המערכת עשויה משתי שורות של צינורות מלאים בחומר נפץ. כל אחת מהשורות הורכבה מ-21 צינורות ("חוליות"), שחוברו זה לזה באמצעות מחבר "משקפיים". כל שורה השתרעה על פני 100 מטר, כאשר השורות עצמן נפרשו במקביל זו לזה, במרחק של שני מטר האחת מהשנייה.
הפעלת המערכת: בשלב ראשון הורכבה המערכת על גבי עגלה רתומה לטנק גורר. לצורך הגרירה נעזר הטנק ב"נכרי" או "מגוב אישי" שהורכבו בחזיתו. עם הגעת הטנק לגדר השד"מ, הוא התנתק מהעגלה, והחל לפרוש את המערכת לאורך השד"מ באמצעות וו-גרירה. לאחר פרישתה של המערכת לאורך 100 מטר, ניתנה פקודת פיצוץ, שכאמור יצרה נתיב בטוח ברוחב כ-12 מטרים למעבר רק"מ.
צפע שריון
צפע שריון (צפ"ש) היא מערכת לפריצת שדות מוקשים לרק"מ (רכב קרבי משוריין). פיצוץ המערכת יצר בשד"מ מעבר בטוח לרק"מ באורך כ-80 מטרים וברוחב 6–8 מטרים.
מבנה המערכת: הצפ"ש היה בנויה ממיכל בצורת גליל, שהזכיר בצורתו טיל. הוא הכיל שרשרת מטעני חנ"מ (חומר נפץ), במשקל כולל של כ-600 ק"ג, מנוע רקטי בקוטר 240 מ"מ וארבע כנפי ייצוב. בנוסף, המערכת כללה גם מצנח שתפקידו היה לבלום את מעוף הטיל, ולשחרר את המכסה האחורי שלו. עם שחרור המכסה, שרשרת המטענים נפרשה באוויר ונחתה על השד"מ.
הצפ"ש נורה במרחק של 170 מטרים מתחילתו של השד"מ (שדה המוקשים). הפעלת המטענים הייתה חשמלית ונעשתה מתא הנהג.
"גשר כלובים"
אמצעי הגישור שקיבל צה"ל בירושה מאת הצבא הבריטי היה גשר ביילי, שבנייתו נעשתה בתהליך ארוך ומורכב. לצורך ייעול התהליך פיתח לסקוב את "גשר הכלובים" שנועד להחליף את גשר הביילי, ולאפשר צליחה מהירה של לוחמים ורק"מ על מכשולים יבשים (דוגמת תעלות נגד טנקים) ורטובים (דוגמת נהר הירדן ונחל הדן). לצורך הפרויקט החליט לסקוב לפתח מסגרות חלולות שחוברו זו לזו בדומה למבנה לגו. המסגרות הונחו על קרקעית המכשול, ויצרו במהירות גשר קל ויציב שאפשר מעבר של לוחמים, רק"מ ולוגיסטיקה.
בסוף שנות החמישים, לאחר סדרת בחינות, אושר "גשר כלובים" כאמצעי תקני בצה"ל. שימוש מבצעי ב"גשר כלובים" נעשה בשנת 1960, במבצע "חלוץ", במהלכו נפרש מעל הדן גשר באורך 40 מטרים. לאחר מלחמת ששת-הימים, כשהתרבו תקריות אש בין ארגוני המחבלים ששהו בירדן, יוצרו גשרי כלובים רבים כאמצעי ייעודי לצליחת נהר הירדן. שניים מגשרים אלו נפרשו מעל הנחל בשנת 1968 במהלך מבצע "כרמה".
"גשר גלילים"
"גשר הגלילים" הוא גשר נייד, שתוכנן ופותח על ידי יחידת יפת"ח בפיקודו של תא"ל דוד לסקוב, לשם צליחתה של תעלת סואץ. הרעיון המקורי של הגשר היה של לסקוב ושל האלוף ישראל טל. על פיתוח הגשר הוענק לטל וללסקוב פרס ביטחון ישראל לשנת 1972. הגשר היה אחד הגשרים ששימש את צה"ל במלחמת יום הכיפורים במבצע "אבירי לב". הגשר הורכב מגלילי מתכת ממולאים בקצף על מנת למנוע את טיבועם במקרה וייפגעו מפגז או נשק קל. הגלילים שימשו גם כגלגלי הגשר בעת שהוא נגרר על ידי טנקים. על הגלילים נמצא מיסעת הגשר. השקת הגשר נעשית על ידי טנקים וטנקי דחפור ללא צורך בהתערבות חיילים שייצאו מחוץ לכלים הממוגנים.
"גשר חי"ר"
גשר חי"ר (חיל רגלים) פותח כדי לאפשר לכוח רגלי לוחם לצלוח במהירות ובבטחה מכשולי מים. הגשר היה בנוי ממלבנים עשויים מחומר מוקצף קל (פוליאוריטן) בעל כושר ציפה. לצורך הגנת המלבנים הם צופו בחומר דוחה נוזלים. על כל אחד מהם הותקנו מחברים, שאפשרו לחברם למלבנים נוספים ובכך ליצור משטח מוארך (גשר) רציף. אורכו הפוטנציאלי של הגשר היה בלתי מוגבל, שכן כל לוחם צויד במלבן ציפה, אותו ניתן היה לחבר לגשר במהירות ובקלות. גשרי חי"ר נקלטו כאמל"ח תקני בצה"ל ומאות יחידות מסוגו יוצרו על ידי יפת"ח.
קוביות לסקוב
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הגה דוד לסקוב את הרעיון של בניית עמדות ירי, עמדות נשק, תצפית ובונקרים שונים מקוביות, בדומה למבנה לגו. אלו הביצורים המודולארים הראשונים שפותחו בצה"ל. לסקוב וצוות עוזריו פתחו קוביות מפח בעובי 2 מ"מ, בגובה של 40 ס"מ, ובגדלים שונים, במכפלות של 36 ס"מ. הקוביות נבנו מ-4 "קירות" ללא תחתית. קורות מאותם אלמנטים עם תחתית שימשו לבניית גג למבנה. הרעיון היה לנצל את העפר שנחפר והוצא מהמכתש במקום בו תוכנן לבנות את העמדה/בונקר, ולמלא את הקוביות בקרקע זו.
את הרעיון להקים ביצורים ועמדות מבוצרות אחרות בעזרת קוביות עשויות פח בעובי 2 מ"מ הגה דוד לסקוב בשנת 1965.
באמצעות "קוביות לסקוב" נבנו עמדות תצפית, ירי, ופיקוד בגבול הצפון, לפני מלחמת ששת הימים. אחרי מלחמת יום הכפורים, נבנה מוצב בהר "חרמונית", ובכפר קוק בלבנון. במלחמת ההתשה נבנו ממוצבים לאורך תעלת סואץ, בקו בר-לב, ומוצבים אחרים בבקעת הירדן.
מערכת כיתוש
"מערכת כיתוש" פותחה באמצע שנות השישים כדי לאפשר ללוחם בודד להתחפר במהירות בשדה הקרב. לפיתוח המערכת אימץ לסקוב את "שיטת הבצל", שאפשרה ליצור בקרקע חלל לתוכו דחסו כשני ק"ג TNT פתיתים. פיצוץ חומר הנפץ גרם להיווצרות מכתש בעומק כמטר, ובקוטר כשניים וחצי מטרים. את המכתש שנוצר התאימו לעמדת רובאי, עמדת מרגמה או עמדות אחרות. המערכת כללה מספר אלמנטים בניהם צינור חלול, מוט פלדה, ו"סנדל" מתכלה בצורת חרוט.
לצורך הפעלת המערכת היה צורך בשני חיילים. חייל אחד הלם בעזרת פטיש על מוט הפלדה, ושני אחז בצינור החלול. ה"סנדל" פילס את הדרך להחדרת הצינור והמוט. כאשר כל המוט חדר לקרקע הוא נשלף, ודרך הצינור החיצוני הוחדר מאיץ. פיצוץ המאיץ גרם לקרקע להידחס, ולהיווצרות "בצל" לתוכו שפכו את חומר הנפץ, שכאמור גרם ליצירת המכתש.
"מערכת כיתוש" נקלטה כמערכת תקנית להתחפרות, ואלפי מערכות מסוגה שימשו את כל יחידות החי"ר וחה"נ.
נחום תקום
בפריצת שדה מוקשים לרק"מ, אחת הבעיות הקשות הניצבות בפני נהג ומפקד הטנק היא לאתר, באור יום ובעיקר בחשכה, את ה"שביל הבטוח" (הפרצה) ממוקשים שניקתה מערכת הפריצה. התקדמות הטנקים נעשית בדרך כלל בלילה וזיהוי השביל כמעט ולא ניתן להבחנה. ביפת"ח פותחה מערכת "נחום תקום" שנותנת מענה לבעיה. המערכת מורכבת על זחל"מ/נגמ"ש הנדסי שנע בראש הכוח ומסמנן את מרכז ה"שביל הבטוח". המערכת מורכבת מחצאי כדור ממולאים בפלדה, ממנו מזדקרים עמודי סימון ובראשם יחידות תאורה. תוך כדי נסיעת הנגמ"ש בפרצה משתחררים עמודי הסימון בכל מספר מטרים, ולאורך כ-100 מטרים. הסימונים הזוהרים מכונים את הרק"מ למרכז הפירצה.
שכפ"צ ושכב"ל
מעוזים ובונקרים צה"ליים שהיו פרושים במהלך מלחמת ההתשה לאורך תעלת סואץ היו חשופים להפגזות חוזרות ונשנות של הצבא המצרי. לצורך הגנתם הציע לסקוב להגן עליהם בשתי שכבות מגן שכונו שכפ"צ (שכבת פיצוץ), ושכב"ל (שכבת בלימה). לשיטתו של לסקוב לא חשוב היה מאילו חומרים בנוי הבונקר, בין שמדובר במבנה מברזל או מבטון, כל זמן שהוא יכול לשאת את השכפ"צ והשכב"ל, שהקנו לחיילים הגנה מלאה. תפקידו של השכפ"צ היה לבלום את חדירת הפגזים ולהיעצר על השכב"ל שספג את ההדף והרסיסים. ביצורים שכללו שכפ"צ ושכב"ל נבנו בכל המוצבים, פעלו בהצלחה רבה, ומנעו נפגעים רבים בנפש. שכפ"ץ (שִׁכְבַת-פִּיצּוּץ) – שכבת הגנה שנועדה למניעת חדירת טילים למבנה מבוצר. היא עשויה מאבנים, בטון או לוחות מתכת. השכפ"ץ מונח על השכב"ל (שִׁכְבַת-בְּלִימָה) שהיא שכבה של עפר, חוץ או חצץ לבלימת הדף הטילים המתפוצצים בשכבת הפיצוץ.
"כבש פריק"
מערכת כבש פריק נועדה לאפשר פריקה מהירה ויעילה של טנקים מקרונות רכבת.
הרעיון היה לנצל את רשת מסילות הברזל לצורך שינוע של טנקים אל שדה הקרב חייב למצוא דרך להעמיס ולפרוק אותם בתחנות קבועות או מזדמנות לאורך מסילת הברזל. לצורך זה פתחו לסקוב ואנשיו כבש העמסה פריק, שהיה עשוי מאלמנטים קלים, אותם ניתן היה להרכיב במהירות ובכל נקודה לאורך המסילה. ארבע מערכות כבשים מסוג זה נמצאו בכוננות בתחנות הרכבת של לוד, אשקלון, קריית גת ודימונה. הן היו בשימוש בצה"ל עד שנות ה-70 של המאה ה-20.
רחפנים תוקפים
ב-2023 נחשפו בכתבה מספר אמצעי תקיפה עבור רחפנים אשר פותחו ביחידה, בהם "קרנף" (מטול רימונים מרחפן, כולל מערכת טעינה אוטומטית) ו"יד חזקה" (מערכת אשר מטילה רש"קים מרחפנים).
"אור יקרות"
מטרת מערכת "אור יקרות" הייתה לפגוע בניסיון כוחות הצבא המצרי לצלוח את תעלת סואץ, על ידי יצירת חומת אש ועשן סמיך מעל התעלה. הפרויקט פותח במהלך מלחמת ההתשה, במקביל להתבצרות בקו בר-לב, אולם לא הופעל במהלך הצליחה המצרית בתחילתה של מלחמת יום הכיפורים.
רובה צלפים בשלט רחוק
יפת"ח פיתחה עמדת נשק בשלט רחוק המתפעלת רובה צלפים.
מיגון דחפורים
יחידת יפת"ח, יחד עם מפעל יפה-נוף של התעשייה הצבאית, פיתחה חליפת מיגון לדחפורי קטרפילר די-7 וקטרפילר די-9. ב-1986 פיתחה היחידה, יחד עם מפעל יפה-נוף של התעשייה הצבאית, את המיגון הסדיר לדחפורי ה-D9L שבשירות צה"ל. המיגון כלל תא מפעיל משוריין עם חלונות מזכוכית משוריינת, זחלים משוריינים ולוחות שריון על המערכות המכניות של הכלי. על בסיס מיגון זה פותחו דורות מתקדמים יותר של המיגון שיושמו על דחפורי ה-D9N וה-D9R שבשירות צה"ל. חליפות המיגון של ה-D9 הצה"לי נחלו הצלחה גדולה והקנו ל-D9 עמידות גבוהה נגד כמעט כל האיומים המופנים נגדו.
מיגון אקטיבי לטנקים ורכב קרבי משוריין
באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 החלה יחידת יפת"ח בפיתוח מערכת הגנה אקטיבית לטנקים ורכב קרבי משוריין, בעקבות הטראומה של מלחמת יום הכיפורים.
המערכת הראשונה שתכננה יפת"ח נקראה "סרטן" ונועדה להגן על עמדות הירי והטנקים שבהם מפגזי טנקים (כולל חודרן קינטי ופגז "חלולן") וטילי נ"ט. המערכת הורכבה מחגורת קסטות עם מטענים חלולים על גבי עמדת הירי של הטנק ביחד עם מכ"ם דופלר ומחשב. כאשר המכ"ם היה מזהה איום שנורה לעבר הטנק, הוא היה מפעיל מטען חלול שמשמיד את האיום. המערכת עברה מספר ניסויי היתכנות בהצלחה, אך במפח"ש ומפא"ת הוחלט לא להצטיידה בה והיא מעולם לא הפכה למבצעית.
המערכת השנייה שתכננה יפת"ח נקראה "עקרבוט" ונועדה להגן על הטנקים והנגמ"שים מרקטות וטילי נ"ט בעלי מטען חלול. המערכת הורכבה מקסטות נפץ, מכ"ם ומחשב שהותקנו על הרק"ם והיו אמורים להשמיד איומים הנורים עליו. בוצעו מספר ניסויי התכנות אך מפח"ש החליטה לא להמשיך בפיתוח המערכת עקב פתרונות מיגון פסיבי שהתבטאו בשריון של טנק המרכבה ונגמ"ש ה"אכזרית".
בסופו של דבר פיתחה רפאל - מערכות לחימה מתקדמות את "מעיל רוח" - מערכת הגנה אקטיבית שדומה בעיקרון פעולתה למערכות שתכננו ביפת"ח. מערכת "מעיל רוח" הפכה למבצעית ב-2009 ורשמה יירוט בכורה ב-2011. המערכת הנ"ל הוכחה בקרב ונחשבת להצלחה גדולה. גם התעשייה הצבאית פיתחה מערכת הגנה אקטיבית – "חץ דורבן", וב-2019 החליט צה"ל להצטייד בה ולהתקינה על נגמ"שי האיתן ודחפורי ה-D9 המשוריינים.
פורשים בסטייל (סרט, 1979)
פורשים בסטייל (באנגלית: Going in Style) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיית פשע משנת 1979, בבימויו של מרטין ברסט, עם ג'ורג' ברנס, ארט קרני ולי סטרסברג בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על שלושה קשישים חברים ששודדים בנק כדי להכניס עניין בחייהם המשעממים.
ב-2017 הופק רימייק על בסיס הסרט הזה בכיכובם של מורגן פרימן, מייקל קיין ואלן ארקין.
תקציר העלילה
ג'ו (ג'ורג' ברנס), אל (ארט קרני) ווילי (לי סטרסברג) הם קשישים שגרים ביחד בדירה קטנה במנהטן ומתקיימים על הקצבה החודשית של הביטוח הסוציאלי אותה הם מקבלים בבנק, פעם בחודש. את זמנם הם מבלים בשיחות על ספסל בפארק ובוויכוחים אין סופיים על ההוצאות הכספיות שלהם וניהול משק הבית.
כשהם מגיעים לבנק לקבל את הקצבה, מתבונן ג'ו בשליח שמביא שטרות כסף לבנק ונרקמת במוחו מזימה איך להכניס עניין בחיים המשעממים. הוא מציע לחבריו לשדוד את הבנק הזה ולעשות חיים עם הכסף. חבריו נרתעים אבל לבסוף הם מסכימים.
ארט יודע שלאחיינו פיט (צ'ארלס הלאהאן) יש במרתף אוסף של אקדחים ותחמושת. הוא מגיע לשם "ביקור ידידותי" ובאפשרות הראשונה הוא חומק למרתף ולוקח שלושה אקדחים ותחמושת. בבית הם מכניסים את הקליעים לאקדחים המתאימים. הם מצטיידים במשקפיים המסתירות את זהותם ונכנסים לבנק. בתחילה מתייחסים אליהם בזלזול אבל לאחר שג'ו יורה ופוגע בשעון הגדול מבינים הפקידים שזה באמת שוד ותוך זמן קצר נאסף הכסף והם נמלטים במונית שמחכה להם.
בדירה הם סופרים את הכסף – 35,000 דולר. וילי נרגש מאוד ולמחרת בפארק הוא מתמוטט ומת מהתקף לב. הם מחליטים לתת לפיט 25,000 דולר "מכספי ביטוח החיים של וילי".
ג'ו מציע לאל לטוס ללאס ווגאס להמר שם ו"לעשות חיים". הם נכנסים לקזינו ומתחילים לשחק ב"קוביות". ג'ו מהמר ואל זורק את הקוביות. במשך הערב הם מצליחים להרוויח 70,000 דולר. מחשש שישדדו אותם הם ממהרים לחזור לניו יורק אבל אל מת בשנתו בגלל המתח שהיה בו.
ג'ו מגיע לפיט ונותן לו את כל הכסף שהרוויחו בתנאי שיחביא אותו ולא יגלה זאת לאף אחד. כעבור זמן קצר נעצר ג'ו אך לא מגלה לשוטרים היכן הכסף. פיט מבקר אותו במעצר וג'ו אומר לו כי דווקא עכשיו טוב לו. כולם דואגים לו ומשוחחים אותו והוא אינו בודד.
צ'נג ויי
צ'נג ויי (במנדרינית: 程维, פין יין: Chéng Wéi; נולד 19 במאי 1983) הוא מיליארדר סיני, מייסד ומנכ"ל DiDi, פלטפורמת התחבורה הגדולה בסין.
בשנת 2012, לאחר 8 שנים כעובד ב-AliPay, ייסד את "Beijing Orange Technology Co" ופרסם את פלטפורמת "דידי דאצ'" להזמנות מוניות.
בפברואר 2015, מוזגה החברה עם קואיידי דאצ' ושמה שונה ל דידי קואיידי.
באוגוסט 2016 רכשה דידי את החטיבה הסינית של Uber.
ביוגרפיה
צ'נג נולד ב-1983 בשאנגז'או, ג'יאנגשי.
הוא קיבל תואר ראשון בניהול באוניברסיטת בייג'ינג לטכנולוגיה כימית.
סבב הג'ודו העולמי של IJF
סבב הג'ודו העולמי של IJF הוא סבב הג'ודו הבכיר המאורגן על ידי איגוד הג'ודו העולמי מאז 2009.
הסבב של IJF מכיל ברובו את אליפות העולם השנתית, תחרות המאסטרס, וכן סדרה של טורנירי גראנד סלאם וגראנד פרי.
בנוסף, תוצאות האליפויות היבשתיות השנתיות המאורגנות על ידי איגודי הג'ודו היבשתיים ואליפות העולם לנוער מעניקים נקודות דירוג המחושבות כחלק מסבב IJF.
הניקוד שמצטבר בסבב משמש לקביעת הדירוג העולמי של הספורטאים.
2013–2016
שיטת הניקוד שהייתה נהוגה בעבר (שנים 2013–2016).
האולפן הפתוח
האולפן הפתוח היא תוכנית אקטואליה ישראלית המשודרת בימים ראשון עד חמישי בשעה 16:00 עד 17:00 בערוץ עכשיו 14, בהנחייתו של בועז גולן.
בעבר הייתה התוכנית במתכונת סיכום חדשות היום של ערוץ 14, ושודרה בשעה 22:30. באפריל 2023 ירדה התוכנית, והוחלפה בתוכנית "חדשות הלילה" לסיכום חדשות היום, בהנחייתם לסירוגין של שרה ב"ק ועידו טאובר.
מבנה התוכנית
התוכנית הושקה ב-29 ביולי 2018 כחלק מלוח שידורים חדש שהושק באותה עת בהגשתו של בועז גולן, וכלל גם תוכניות נוספות ובהן ריקלין&סגל. התוכנית החליפה את התוכניות "לפני כולם" והפטריוטים", ששודרו במשבצת שידור זו עד אותה עת.
בכל פאנל בתוכנית משתתפים כמה פובליציסטים ואנשים נוספים המציגים את דעותיהם באשר לאירועי היום השונים. כמו כן לצופים ניתנת אפשרות לשאול שאלות בדפי הפייסבוק של ערוץ 14 וחדשות 0404, שם גם שודרה התוכנית, וכן באמצעות שליחת הודעות דרך אפליקציית וואטסאפ.
ב-13 בנובמבר 2018 פתחה הרשות השנייה בהליך הפרה נגד ערוץ 20 בעקבות ריאיון שקיים בועז גולן עם מצית בית הספר הדו-לשוני בירושלים, יצחק גבאי. עוד לפני שהתעוררה ביקורת עזה על התוכנית, פורסמה באותה התוכנית הבהרה כי התנהלותו ומעשיו של גבאי אינם מקובלים. לאחר מכן פרסם הערוץ גם הודעת הבהרה.
בשנת 2022, לפני הבחירות לכנסת העשרים וחמש, מותגה התוכנית בהנחייתם המשותפת של בועז גולן ונוה דרומי.
החל מינואר 2023 חזרה התוכנית למתכונתה הקודמת בהגשת יחיד, בהגשתה של שרה ב"ק. התוכנית שודרה מדי יום ראשון עד חמישי בשעה 22:30.
באפריל 2023 ירדה התוכנית והוחלפה בתוכנית חדשה "חדשות הלילה", מגזין סיכום חדשות היום של עכשיו 14, בהנחייתם לסירוגין של שרה ב"ק ועידו טאובר.
החל מאוגוסט 2023 משודרת בהנחייתו של בועז גולן בשעה 16:00 עד שעה 17:00, כתוכנית אקטואליה ופאנל פרשנים על נושאי חדשות היום.
מונתסר א-טאלבי
מונתסר א-טאלבי (בערבית: منتصر الطالبي, בתעתיק: מנתצר אלטאלבי; נולד ב-26 במאי 1998 בפריז שבצרפת) הוא כדורגלן תוניסאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת רובין קאזאן מליגת העל הרוסית ובנבחרת תוניסיה.
קריירת מועדונים
א-טאלבי החל את הקריירה המקצוענית שלו באספרנסה ספורטיב דה תוניס מליגת העל התוניסאית, במדיה ערך 20 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-20 ביוני 2018 חתם בריזספור מליגת העל הטורקית.
ב-1 ביולי 2021 חתם בבנוונטו מהסרייה ב'. ב-9 באוגוסט 2021 חתם על חוזה לארבע עונות ברובין קאזאן מליגת העל הרוסית.
קריירה בינלאומית
ב-28 במרץ 2021 ערך א-טאלבי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תוניסיה, בניצחון 2-1 על נבחרת גינאה המשוונית במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021. הוא היה חלק מסגל נבחרת תוניסיה בטורניר גביע אפריקה לאומות 2021 בשנת 2022, וערך ארבע הופעות בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת תוניסיה לטורניר מונדיאל 2022.
ג'יהאן וו
ג'יהאן וו (בסינית: 吳忌寒) הוא מיליארדר סיני, מייסד Bitmain (יחד עם מיקרי ג'אן), וידוע כתומך נלהב של ביטקוין קאש.
בשנת 2013 ייסד וו את Bitmain Technologies, חברת הכרייה למטבעות דיגיטליים הגדולה בסין.
בשנת 2018 הוא היה מדורג 3 ברשימת 40 תחת 40 של Furtune. על שינויים עסקיים בחוד החנית של ענפי הכלכלה וטכנולוגיה. הונו האישי הוערך בשנת 2018 בכ-2.39 מיליארד דולר.
לוו תואר כפול בכלכלה ופסיכולוגיה מאוניברסיטת בייג'ינג.
All Nite (Don't Stop)
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ג'נט ג'קסון, ג'ימי ג'אם וטרי לואיס, אנדרס באג', ארנתור בירגיסון, הרבי הנקוק, ווה ווה ווטסון ופול ג'קסון והופק על ידי בג וארנתור וג'נט ג'קסון.
השיר עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-5.5 מיליון השמעות.