cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הכימרה מארצו
במיתולוגיה היוונית הייתה הכימרה מפלצת שעשתה שמות במולדתה ליקיה עד שקטל אותה הגיבור היווני בלרופון. בתחילה חשבו מגלי הפסל בארצו כי הוא מתאר אריה, משום שזנבו בצורת הנחש היה חסר. במהרה התברר כי הפסל מתאר את הכימרה מהמיתוס. ג'ורג'ו ואזארי מספר כי התגלה חלק מהזנב החסר בין קטעי ורסיסי הארד שהובאו לפירנצה. זנב פסל הכימרה הנוכחי הוא שחזור מהמאה ה-18.
הכימרה היא רק אחד מפסלי ארד שהיו במטמון שנקבר מטעמי ביטחון בזמן כלשהו בימי קדם. המטמון התגלה במקרה בעת שנחפרו תעלות בסמוך לשער "פורטה סן לורנטינו" שבחומות העיר. העתק של הפסל עומד כיום בסמוך לנקודה המדויקת שבה היה המקור.
על רגלו הקדמית של הפסל נחקקה כתובת שבמשך השנים היה ויכוח על הגייתה. כיום מקובל להניח כי הכתובת היא TINSCVIL, ומשמעותה היא שהפסל היה נדר שהוקדש לאל האטרוסקי הראשי של התקופה בה נוצר, טיניה או טין.
היפוטרוכואיד
היפוטרוכואיד היא רולטה המתחקה אחרי נקודה המחוברת למעגל ברדיוס r המתגלגל סביב החלק הפנימי של מעגל קבוע ברדיוס R, כאשר הנקודה נמצאת במרחק d ממרכז המעגל הפנימי.
התיאור הפרמטרי עבור היפוטרוכואיד הוא:
כאשר \theta היא הזווית שנוצרת מהאופקי והמרכז של המעגל המתגלגל (אלה אינן קואורדינטות קוטביות כי \theta אינה הזווית הקוטבית). כאשר \theta נמדד ברדיאנים, הוא לוקח ערכים מ 0 עד כאשר LCM הוא הכפולה המשותפת המינימלית.
מקרים מיוחדים כוללים את ההיפוציקלואיד כאשר d = r, והאליפסה כאשר R = 2r. כלי הספירוגרף הקלאסי מתחקה אחר עקומות היפוטרוכואידיות ואפיטרוכואידיות.
תפילת מנשה
תפילת מנשה הוא אחד מן הספרים החיצוניים, המתאר את תפילתו של מנשה מלך יהודה בן חזקיהו ונקרא בוולגטה "תפילת מנשה מלך יהודה שהיה אסור בבבל". הסיפור על הגלייתו של מנשה לבבל מופיע בספר דברי הימים ואינו מופיע בספר מלכים.
ישנם חילוקי דעות באשר למקורו ולזמן כתיבתו של הספר. אליה שמואל הרטום, בהקדמה לפירושו של תפילת מנשה (בקובץ הערוך על ידי החוקר אברהם כהנא) סבר כי מחבר הספר היה יהודי מלומד שחי במצרים במאה הראשונה או השנייה לספירה. לפיו, הספר היה חלק מתוך סידור תפילה של יהודי מצרים, והוא נכתב במקורו ביוונית. לדעת הרטום ייחוסו השגוי של הספר למנשה מלך יהודה נעשה על ידי נוצרים בתקופה מאוחרת יותר. המחקר העדכני, עם זאת, מראה כי לא ניתן לייחס את התפילה בוודאות למחבר יהודי או נוצרי, ואף זמן החיבור (לפני או אחרי חורבן המקדש) אינו ידוע. טקסט בעל שם דומה נמצא במגילות קומראן, אך מקובל על החוקרים שאין קשר בינו לטקסט הכלול בספרים החיצוניים.
כאמור, מנוסח התפילה לא ניתן להסיק בבירור מי הדובר, אולם מפסוקים ט'-י"ב ניתן להבין שהדובר היה אסור, מפני שהוא חטא לה'. מה שמסתדר עם הכתוב בדברי הימים, שכאשר מנשה חטא, ה' הגלה אותו לבבל ושם המלך הבבלי אסר אותו בנחושתיים, ובעקבות כך מנשה התפלל לה' והתוודה על חטאיו.
בתפילת מנשה 15 פסוקים בלבד. המחבר משבח את אלוהי האבות ומבקש מחילה על חטאיו.
וזהו תוכן הספר בעברית:
הצורה הנורמלית של חומסקי
בתורת השפות הפורמליות, אומרים כי דקדוק חסר הקשר ניתן להצגה בצורה הנורמלית של חומסקי (אותה הגה נועם חומסקי) אם כל כללי הגזירה שלו הם מהצורה הבאה:
כאשר A,B ו-C הם משתנים שאינם טרמינלים, \alpha היא טרמינל, S היא משתנה הגזירה ההתחלתי ו-\varepsilon היא המחרוזת הריקה. כמו כן B ו-C לא יכולים להיות המשתנה ההתחלתי, וכלל הגזירה השלישי מופיע בדקדוק אם"ם, כאשר L(G) היא השפה הנגזרת מ-G.
כל דקדוק המוגדר באמצעות הצורה הנורמלית של חומסקי הוא חסר הקשר, וכל דקדוק חסר הקשר יכול להיכתב באופן שקול כדקדוק בצורה הנורמלית של חומסקי (כלומר, ששפותיהם זהות). כיום קיימים מספר אלגוריתמים שעושים את ההעברות הנ"ל בין דקדוקים. החיסרון של שינויים אלו הוא שהם יכולים לגרום להתנפחות לא רצויה בגודל הדקדוק (המוגדר על ידי סכום הגדלים של כללי הגזירה שלו). אלגוריתמים שונים יכולים לקחת דקדוק בגודל |G| ולהופכו לדקדוק בגדלים הנעים, במקרה הגרוע ביותר, בין |G|^2 לבין 2^{2|G|}.
הצורה המצומצמת של חומסקי
דרך נוספת להגדיר את הצורה הנורמלית של חומסקי, היא כלדהלן:
כאשר A, B ו-C הם משתנים שאינם טרמינלים. כאשר משתמשים בהגדרה זו, B או C רשאים להיות המשתנה ההתחלתי. רק דקדוקים חסרי הקשר שלא מכילים את המחרוזת הריקה יכולים להיכתב בצורה המצומצמת של חומסקי.
הצורה הנורמלית של פלויד
במאמר שפרסם דונלד קנות' בנושא BNF, הוא רמז לתחביר BNF שבו כל ההגדרות יכולות להיכתב בצורה הנורמלית של פלויד, שהיא:
כאשר, ו- הם משתנים שאינם טרמינלים, ו-a הוא טרמינל, וזאת כיוון שרוברט פלויד  הוכיח כי כל תחביר BNF יכול להפוך לצורה הזו ב-1961. פלויד הוא זה שטבע את המושג, היות ש"מאז ללא ספק הרבה אנשים השתמשו באופן עצמאי בעובדה פשוטה זו בעבודתם, והנקודה היא רק נלווית לשיקולים העיקריים בעבודתו של פלויד".
שימושים
מעבר לחשיבות התאורטית שלו, נעשה שימוש בהמרה לצורה הנורמלית של חומסקי בכמה אלגוריתמים כעיבוד מקדים, לדוגמה אלגוריתם CYK.
כמו כן, לצורה הנורמלית של חומסקי יתרון בניתוח הכרעה של שפות. כאשר דקדוק מורכב בצורה הנורמלית של חומסקי, מילה בגודל |w| יכולה להיווצר על ידי לכל היותר 2 |w|-1 כללי גזירה (פרט למילה הריקה, שנגזרת מיד), ובצורה זו ניתן לבדוק האם שפה חסרת הקשר אינה שווה ל\Sigma ^* באמצעות מכונת טיורינג, על ידי הרצה של כל המילים בסדר Minlex למשך 2 |w|-1 כללי גזירה, וכך אם יש מילה שלא שייכת לשפה נמצא אותה תוך זמן סופי ונדחה.
רוח עצוב
רוח עצוב הוא שיר עברי של המשורר העברי והיידי יצחק קצנלסון (1886–1944). השיר פורסם לראשונה בשנת 1904 בעיתון הצפירה.
תוכן השיר
בגרסה המקורית לשיר היו שמונה בתים. הוא מתחיל במילים "רוּחַ עָצֵב" ולא "רוּחַ עָצוּב" כמו בגרסה המולחנת. השיר מספר על דברים שנושא המשורר לרוח. הוא מבקש מהרוח לשאת את אנחתו לעיירה קטנה ורחוקה, שם גרה ילדתו-אהובתו. הוא מבקש למסור לילדה את געגועיו שנוצקו באותה אנחה, וכן הוא מבקש את תשובתה של הילדה. המשורר יודע שלשווא הוא מחכה לאותה תשובה.
משמעות
כמו שם השיר ומילותיו הראשונות – זהו שיר עצוב ומלנכולי. המשורר מלא חרדות והוא מביע אותם בשיר –"לִפְנוֹת עֶרֶב עֵת מִתְקַדְּרִים אֶרֶץ וּשְׁמֵי רָמָה". ב"רוח העצוב" מתבלט היסוד המאזין לעצב, בדידות וחרדה. ובאותה מידה גם את בדידותו של הצעיר היהודי שעבר מהעיירה האינטימית אל העיר הגדולה. השיר מלא עצב והוא מגלה כאב נסתר של המשורר. כל זאת לצד כתביו ומחזותיו השופעים הומור. ביצירה זו כמו ביצירות אחרות של קצנלסון הוא נותן ביטוי לחרדה מפני הבאות, חרדה שתתממש בטלטלה ההיסטורית של מלחמת העולם השנייה, בה נרצחו המשורר ומשפחתו.
לחן
גיל אלדמע עיבד מנגינה עממית לשיר והוא בוצע לראשונה בידי אוסנת פז בשנת 1966. השיר ידוע בגרסתו המקוצרת. גרסה זו מכילה את בתי השיר – הראשון השני והשישי בשינויים קלים.
השיר בוצע על ידי זמרים נוספים כמו שלישיית המעפיל, אילנית ועוד.
קורונה (בירה)
קורונה היא בירה מסוג לאגר בהירה המיוצרת במקסיקו על ידי מבשלות Grupo Modelo, ומשווקת למרבית מדינות העולם. "קורונה" היא מותג הבירה השלישי בעולם מבחינת מכירות אחרי Bud ו-Bud Light.
כיום, קורונה הוא מותג הבירה המיובא הנמכר ביותר בשוק האמריקאי ומוכר בו ככפליים מהמתחרה, היינקן. המכירות של קורונה בארצות הברית עקפו את אלה של היינקן רק בסוף שנות התשעים.
המבשלה של הבירה, Grupo Modelo, אשר נוסדה על ידי Pablo Diez בשנת 1925, היא תופעה ייחודית בהיותה קרובה לעצמאות כלכלית. בבעלותה מעבר לשבע מבשלות, המפעלים המייצרים את הבקבוקים, הפקקים, הקרטונים ומתקני הייצור למבשלות. בבעלותה גם שדות השעורה המשמשת בבישול הבירה ומרבצי החול המשמשים ליצירת הזכוכית לבקבוקים.
בישראל
קורונה הושקה בישראל בשנת 1992 על ידי היבואן, תימקו בירה בע"מ. נתח השוק של קורונה בישראל, בהשוואה למדינות אחרות בהן משווק המותג, הוא השלישי בעולם – אחרי מקסיקו וארצות הברית.
קורונה משווקת בבקבוקי זכוכית שקוף בגודל 355 מ"ל, כשר ללא חשש חדש על ידי היבואן הרשמי, תימקו בירה בע"מ ו-330 מ"ל בייבוא מקביל, מכילה 4.5% אלכוהול.
פרוזן יוגורט
פרוֹזֵן יוֹגוּרט (מאנגלית: Frozen yogurt, "יוגורט קפוא") הוא שמו של מאכל המוגש לרוב כקינוח. מאכל זה מכיל לרוב יוגורט מוקצף ומוגש בטמפרטורה הנמוכה מנקודת הקיפאון, בדומה לגלידה. לרוב ניתנת למזמין אפשרות לבחור בין מרכיבים רבים את אלו שהוא רוצה שיוכנסו למנה. יוגרט קפוא יכול להכיל, בדומה ליוגורט, תרביות חיידקים שהיו פעילות לפני ההקפאה. בניגוד לגלידות השמנת הוא מכיל גם חומרים שעוזרים להקצפה.
בשנות ה-80 של המאה העשרים, הגיע הפרוזן יוגורט למדינות רבות ובכלל זה ישראל כיוגורט קפוא העשוי בעיקר מעירוב של פירות שונים. מיד צצו בכל פינה דוכנים אשר מכרו פרוזן יוגורט. ההיצע המוגזם עלה על הביקוש ותוך זמן קצר נעלמו רבים מדוכנים אלו. מאז, משמש סיפור הפרוזן יוגורט כמשל לאופנה חולפת. למרות זאת, עדיין בגלידריות רבות נמכר פרוזן יוגורט, אך לא כמוצר הבלעדי.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 החל גל חדש של צריכת פרוזן יוגורט בארצות הברית ומדינות נוספות, בהשפעת הצלחתו של המוצר בקוריאה הדרומית. רשת פינקברי שנוסדה בקליפורניה ב-2005 הייתה מחלוצות התחייה של הענף בארצות הברית.
גם גלידה על בסיס יוגורט קפוא (פרוזן יוגורט) היא עתירת סוכר, יותר ממה שניתן להעריך על-פי הטעם שמיטשטש עם הקירור וההקפאה.
חלק מהיוגורט הקפוא מבוסס כמו גלידות רגילות על אבקה שמובאת לארץ מאיטליה המכילה מי גבינה ומיצבים צמחיים שהם סוגי עמילנים המהווים מרכיב חובה בתעשיית הגלידות והן שנותנות את המרקם החלקלק של המוצר במיוחד במכונות גלידה אמריקאית הנפוצות.
גלידות היוגורט למיניהן ובשמותיהם השונים יוצרות לעיתים רושם של מוצר בריאותי ולא משמין, אך כמות הסוכר בהן היא משמעותית ומגיעה לפי בדיקות מעבדה ל-22% סוכר. בעיה נוספת היא שלא כולן מכילות תוספת של יוגורט טבעי כפי שנדרש מהוראות יצרן האבקה מאיטליה, כך שמתקבלת גלידה פשוטה עם לכל היותר טעם דומה ליוגורט וללא יתרונותיו הבריאותיים.
נאדיה (סרט)
נאדיה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1986 בבימויו של אמנון רובינשטיין, עם חנה אזולאי הספרי, יובל בנאי ומאיר בנאי בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי איתן גרין בהשתתפות גלילה רון-פדר ואמנון רובינשטיין והוא מבוסס על רב המכר "נאדיה" של גלילה רון פדר משנת 1985, אך עם שינויים מהסיפור המקורי.
העלילה היא על נערה ערביה בת 16 מהכפר הערבי במשולש, שחלומה הוא להיות רופאה. כדי להגדיל את סיכוייה להתקבל לאוניברסיטה היא נרשמת בעידוד אביה לפנימייה תיכונית יהודית. המפגש בינה לבין התלמידים היהודים טעון במצבים רגישים, מביכים וכואבים על רקע מוצאה.
הסרט צולם בכפר מייסר, כפר קרע והכפר הירוק.
תקציר העלילה
חברותיה לחדר הן נורית (אוסי הלל) ותמי (רי רוזנפלד), ומדריך הכיתה שלהם הוא אודי (מאיר סוויסה).
שני התלמידים הבולטים בכיתה הם רונן (יובל בנאי) ודני (מאיר בנאי). רונן מנסה להתחיל עם נאדיה למורת רוחה של חברתו תמי, אך נאדיה דוחה אותו.
דני גונב רכב ומזמין את רונן, נורית, ותמי לנסיעה. הם נתפסים לפני שהמשטרה מגלה זאת, והמנהל (יהודה אפרוני) מזהיר אותם כי הם נשארים בפנימייה על תנאי שלא יבצעו עבירה נוספת.
קבוצה של "שמיניסטים" תופסים את עודד (צביקה כרמון), מתעללים בו וגוזרים את שערותיו באופן משפיל, ורונן ודני מתכננים נקמה. תלמידי הכיתה חודרים למגורי השמיניסטים, מבריחים אותם החוצה למלכודת של דני ורונן ששוטפים אותם בזרמי מים מצינורות. מתחוללת מהומה בפנימייה והמנהל מזמן את רונן ודני ומורה להם לארוז את מזוודותיהם ולעזוב את הפנימייה, ואז מתחולל מרד וכל התלמידים מתייצבים עם המזוודות לשם הזדהות חוץ מנאדיה שמהססת אך לבסוף מצטרפת אליהם, והמנהל נכנע ומחזיר את רונן ודני.
נאדיה חוזרת לכפר ונפגשת עם מועצת התלמידים שמקבלים אותה בקרירות ובביקורת. היא מצליחה לשכנע את אחיה ג'אמל (כאמל שפיק מלאק) ואת חברה מבית הספר בכפר עבד (ריפעת חארב) לארגן תחרות כדורגל עם תלמידי הפנימייה.
עודד מארגן קבוצת כדורגל בפנימייה ומאמן אותה. נקבע תאריך לתחרות, אך לפתע מתרחש פיגוע תופת בחדרה בו נהרגים חמישה אנשים ונפצעים עשרות, והתלמידים בשל כך משמיעים קריאות נגד הערבים ונאדיה יודעת כי זה מכוון כלפיה, והיא מחליטה לעזוב את הפנימייה ולחזור לכפרה.
אדמונד דה לה פול, הדוכס השלישי מסאפוק
אדמונד דה לה פול, הדוכס השלישי מסאפוק (אנגלית: Edmund de la Pole, 3rd Duke of Suffolk; 1471/1472 - 30 באפריל 1513), דוכס סאפוק, בנו של ג'ון דה לה פול, הדוכס השני מסאפוק ואשתו אליזבת מיורק.
חייו
אמו של דה לה פול הייתה בתו של ריצ'רד פלנטג'נט, הדוכס השלישי מיורק ושל ססילי נוויל. מתוקף כך, הייתה אחותם של שניים ממלכי אנגליה: אדוארד הרביעי וריצ'רד השלישי. סביו מצד אביו היה ויליאם דה לה פול, הדוכס הראשון מסאפוק. ויליאם היה חייל ומפקד אנגלי חשוב במלחמת מאה השנים, ומאוחר יותר מונה ללורד צ'מברלין. בנוסף הוא מופיע כמה פעמים במחזותיו של שייקספיר: הנרי השישי, חלק ראשון והנרי השישי, חלק שני. אביו של סבתו היה ג'פרי צ'וסר, סופר ומשורר אנגלי נודע.
אחיו הבכור של דה לה פול, ג'ון דה לה פול, רוזן לינקולן, צוין כיורש הכתר בידי דודו מצד אמו, המלך ריצ'רד השלישי. עם זאת, לאחר ניצחונו של הנרי השביעי בקרב בוסוורת', ג'ון לא טען לכתר ובמקום זאת נשבע אמונים להנרי, שחס על חייו. ב-1487 ג'ון הצטרף למרד של למברט סימנל, ונהרג בקרב סטוק ב-1487. לאחר מות אחיו, דה לה פול הפך ל"יורקי" המרכזי הטוען לכתר. עם זאת, הנרי חס על חייו ואפשר לו להמשיך כדוכס סאפוק ב-1491, אף שלאחר מכן תוארו הורד לדרגת רוזן.
ב-1496 נישא דה לה פול למרגרט סקרופ, בתו של סר ריצ'רד סקרופ. שאיפותיו להשבת המלוכה לביתו לא תמו, והוא ניסה למרוד בהנרי השביעי בעזרת גורמי חוץ כמקסימיליאן הראשון. ניסיונו עלה בתוהו, ובסופו של דבר הוא נתפס על ידי כוחותיו של הנרי. האחרון הסכים לא להוציאו להורג, ובמקום זאת הסתפק בכליאתו. ב-1509 נפטר הנרי השביעי. בנו הנרי השמיני הוכתר כמלך. כשרצה לצאת למלחמה בצרפת ב-1513, הוציא את דה לה פול להורג במצודת לונדון, על-מנת למנוע מרידות במהלך היעדרותו.
אחיו הצעיר יותר, ריצ'רד דה לה פול, הכריז על עצמו כרוזן סאפוק, והיה הטוען המוביל לכתר מטעם בית יורק, עד למותו בקרב פאביה ב-25 בפברואר 1525.
שמחה ישכר בער הלברשטאם
הרב שמחה ישכר בער הלברשטאם (ה'תרכ"ט - כ' בטבת ה'תרע"ד) היה רב בעיירה ציעשינוב ולאחר מכן היה לאדמו"ר חסידות ציעשינוב שבגליציה. ממתנגדיה החריפים של התנועה הציונית.
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תרכ"ט לאביו הרב יחזקאל שרגא הלברשטאם הרב משינובא ונכדו של הרב חיים הלברשטאם הרב מצאנז. אמו הייתה חנה רחל בתו של הרב צבי הירש רמר"ז הרב מלעשנוב.
נישא לפרידא, בת הרב יהושע רוקח האדמו"ר מבעלז. היה סמוך על שולחן חותנו בבעלזא עד לשנת תרנ"ד.
תורותיו, ומכתביו, נדפסו בספר דברי שמחה, קראקא תרצ"ב.
התמנות לרבנות
בשנת ה'תרנ"ד התמנה הרב שמחה ישכר בער להיות רב בעיירה ציעשינוב. בחג החנוכה בשנת ה'תרנ"ט נפטר אביו. טרם פטירתו קרא אביו הרב יחזקאל שרגא 'להצית את הלפיד'. חסידים רבים שהלכו לאורו ולאחר מכאן לאורו של בנו חיכו זה זמן רב לפתוח במערכה נגד התנועה הציונית שהחלה לקום. הרב שמחה ישכר התנגד חריפות לתנועה הציונית, לאחר שהחלה התנועה לפרסם את האידאולוגיה שלה בעיתונות היהודית החל הרב שמחה לסחוף אחריו חסידים רבים נגד אותם אנשים ציונים. באחת ממכתביו נגד הציונות הוא כותב:
"כי רעת הציונים איננה מפני שאנשים חטאים הם המחזיקים בה, כי האמת הוא בהיפך, הציונות מחלה ממארת היא בעצמותה, כפירה והכחשה לדתנו, ואשר על כן החטאים האלו מחזיקים בה".
בשנת ה'תר"ע חלה הרב שמחה ישכר בער הלברשטאם במחלה סופנית, לאחר ארבע שנים בשנת ה'תרע"ד לחודש טבת הוא נפטר ונקבר בעיירה ציעשינוב בה כיהן כאדמו"ר.
מבין תלמידיו העיקריים ששרדו את השואה והיו לממשיכי דרכו ניתן למנות את קרוב משפחתו, רבי משה יצחק גווירצמן, מייסד חסידות חסידות פשעווארסק.
ילדיו:
קהילת המודיעין הרוסית
מערך קהילת המודיעין הרוסית (Система спецслужб России) כולל עשרות ארגוני ביון וביטחון האחראים לביטחונה של המדינה. הגוף העיקרי שמפקח על השירותים החשאיים ברוסיה הוא מועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית.
שירותי הביון הרוסיים האחראים לאיסוף מודיעין הם:
היסטוריה
המודיעין הרוסי התגבש כאיגוד של ארגוני מודיעין עם פירוק ברית המועצות, ב-1990. אף שסוכנויות ביון אזרחיות ברוסיה הוקמו עוד בתחילת המאה העשרים, ב-1913. סוכנות המודיעין הצבאית ברוסיה היא אחת הוותיקות בעולם והיא יורשת סוכנויות ביון קודמות שמקורן עוד מ-1717 ושנת 1815.
בתקופת ברית המועצות קהילת המודיעין הסובייטית הורכבה ממבנה ברור של שני סוגי מודיעין: מודיעין אזרחי - הקג"ב ומודיעין צבאי - הגר"ו. שאר תפקידי הביון הוטלו על הקג"ב והייתה חלוקת תפקידים ברורה ומשום כך היריבות בין שני הגופים הללו הייתה אפילו גדולה יותר מהיריבות בין ה-CIA וה-FBI האמריקני.
ב-1991 מבנה קהילת המודיעין ברוסיה החל להתפצל לעשרות, אם לא מאות ארגונים שונים, שכל אחד מהם נטל לעצמו תפקיד באיסוף מודיעין. לצד המודיעין האזרחי, הסו"ר הרוסי והמודיעין הצבאי, גר"ו, התקיים גם ארגון מודיעין פנימי, שלמרות שמותיו הרבים התפרסם החל מ-1995 בשם פס"ב. בשנות ה-90, המודיעין האלקטרוני הוטל על פאפס"י, תפקיד שהוטל בעבר על קג"ב. ואולם החל מאמצע שנות התשעים מסתעפת מאוד עבודת המודיעין ברוסיה וכיום קשה מאוד, אף למומחי ביון רוסיים, להגדיר את עבודתם הברורה של כל אחת מסוכנויות הביון הרוסיות.
שנות ה-90 התאפיינו בתחרות סמויה וגלויה בין שירותי הביון הרוסיים בעיקר, בין זרועות ביטחון הפנים (פס"ק ואחר כך פס"ב) והמודיעין הצבאי (גר"ו) והמשטרה (אם.וה.דה). התחרותיות הביאה אף לעיתים למעצרים מוגזמים של זרים שנחשדו בריגול. כך למשל, נעצר נציג המוסד במוסקבה, בשנות ה-90 ונחשד באיסוף מידע חשאי, זאת מאחר שניסה לרכוש צילומי לוויין של חברת סובאינפורמספוטניק, חברה מסחרית של הגר"ו העוסקת בסחר בצילומי לוויין בעלי עניין. למרות מעורבות פעילה של המודיעין הצבאי הרוסי בעניין, החליט הפס"ק לגרשו מהמדינה ולהאשימו בריגול.
ב-2003, הנשיא ולדימיר פוטין, ערך ארגון מחודש במבנה קהילת המודיעין הרוסית והוקמו סוכנויות אכיפה ומודיעין ללוחמה בסמים, ארגונים אחרים הוכפפו לשירות הביטחון הפדרלי ונערך שינוי מבני במערך המודיעין המשטרתי. לפיצול המבלבל הזה בקהילת המודיעין הרוסית, הוסיף גם דמיטרי מדבדב, יורשו של פוטין. בסוף שנת 2008 הוא הקים שירות מיוחד ללוחמה באלכוהול (השירות הפדרלי לשליטה באלכוהול) והפרידו מהשירות הפדרלי למלחמה בסמים. בספטמבר 2008 מדבדב פירק את המחלקה למלחמה בטרור ובפשע המאורגן והקים במקומה את המחלקה למלחמה בקיצוניות, בצעד שזכה לביקורת נוקבת מצד מומחים למודיעין פלילי שטענו כי זה פוגע ביכולות האכיפה. ב-2010 הנשיא קידם מהלך לרפורמה משטרתית כוללת גם במערך המודיעיני. בינואר 2011 הוקם ארגון אכיפת חוק ומודיעין חדש בשם ועדת החקירות של הפדרציה הרוסית, שהוא ארגון חקירות פדרלי רב-עוצמה.
בשנת 2016 נערך שינוי ארגוני נוסף כאשר השירות הפדרלי למלחמה בסמים ושירות ההגירה הפדרלי מוזגו אל תוך משרד הפנים, בנוסף כל הכוחות המיוחדים המשטרתיים הוצאו מאחריות משרד הפנים והועברו לאחריות המשמר הלאומי שאך זה הוקם והופקד על שמירת הסדר, ביצוע מבצעים מיוחדים, אכיפת חוקי סחר בנשק לא חוקי ותגבור כוחות עבור כוחות המשטרה.
ולטר פון זיידליץ-קורצבאך
גנרל ולטר פון זיידליץ-קורצבאך (בגרמנית: Walther von Seydlitz-Kurzbach; 22 באוגוסט 1888 – 28 באפריל 1976) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על קורפוס במלחמת העולם השנייה, והשתתף בקרב סטלינגרד.
קריירה מוקדמת
פון זידדליץ-קורצבאך נולד ב-22 באוגוסט 1888 בהמבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית לאביו שהיה גנרל לוטננט בצבא הפרוסי, ובן למשפחת אצולה ידועה, והיה צאצא של הגנרל הפרוסי פרידריך וילהלם פון זיידליץ. בשנת 1908 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-36 (המערב פרוסי ה-2), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-27 בינואר 1915 הועלה לדרגת אובר-לוטננט. וב-18 באפריל 1917 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן, אות הפציעה בכסף, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון זיידליץ-קורצבאך לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1936 הועלה פון זיידליץ-קורצבאך לדרגת אוברסט, וב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-22.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה פון זיידליץ-קורצבאך מפקד רגימנט הארטילריה ה-22, ופיקד עליו בחזית המערבית כחלק מהדיוויזיה ה-22 במסגרת הארמייה החמישית. בסוף ספטמבר 1939 מונה פון זיידליץ-קורצבאך למפקד אגד הארטילריה ה-102, וב-1 בדצמבר 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-10 במרץ 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-12. במהלך המערכה על צרפת לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר סיום המלחמה נשאר בצרפת ככוח כיבוש. ב-15 באוגוסט 1940 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה ה-16, וב-1 בדצמבר 1941 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-31 בדצמבר 1941 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובתחילת ינואר 1942 פרש מתפקידו והועבר לעתודת המילואים. בתחילת מרץ 1942 מונה למפקד "קבוצת זיידליץ", ושיחרר עימה את הכוחות הגרמנים הלכודים בכיס דמיאנסק.
ב-8 במאי 1942 מונה פון זיידליץ-קורצבאך למפקד הקורפוס ה-51, שהיה חלק מהארמייה השישית, וב-1 ביוני 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. פון זיידליץ-קורצבאך השתתף עם הקורפוס שבפיקודו במתקפת הקיץ הגרמנית, ולאחר מכן לחם עמו בקרב סטלינגרד. ב-31 בינואר 1943 נכנע פון זיידליץ-קורצבאך יחד עם כל שרידי הכוחות שהיו בכיס הדרומי בסטלינגרד ונלקח לשבי.
ב-12 ביולי 1943 הוקם במוסקבה הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית, ופון זיידליץ-קורצבאך היה אחד ממקימיו. חודשיים אחרי הקמת הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית, הקים פון זיידליץ-קורצבאך את ליגת הקצינים הגרמנים (גרמנית: Bund Deutscher Offiziere) ארגון שמטרתו הייתה לאגד את הקצינים שבויי המלחמה בהתנגדות לנאציזם ולהפיץ תעמולה שמכוונת לצבא הגרמני.
לליגת הקצינים הגרמנים הצטרפו מספר חברים בולטים בוורמאכט שהחזיקו בדרגת גנרל, החבר הבכיר ביותר בליגה היה פלדמרשל פרידריך פאולוס.
בשל פעולותיו, נידון פון זיידליץ-קורצבאך באוגוסט 1944 בגרמניה למוות שלא בפניו, ואשתו נאלצה להתגרש ממנו על מנת למנוע פעולות נגד המשפחה.
לאחר המלחמה
ב-8 ביולי 1950 נשפט פון זיידליץ-קורצבאך על פשעי מלחמה, ונידון ל-25 שנות מאסר עם עבודה בכפייה והיה כלוא זמן מסוים בכלא נובוצ'רקסק. פון זיידליץ-קורצבאך שוחרר מהשבי ב-7 באוקטובר 1955. לאחר שחרורו התגורר בברמן, וב-28 באפריל 1976 מת, והוא בן 88 שנים.
יוהאן כריסטופרסון
יוהאן דייוויד כריסטופרסון (באנגלית: Johan David Kristoffersson, נולד ב-6 בדצמבר 1988) הוא נהג מרוצים שוודי. בשנת 2012 זכה באליפות הסופרסטארס (Superstars Series). באותה שנה זכה גם באליפות סקנדינביה למכוניות תיור ובסבב גביע פורשה קאררה הסקנדיבי. בשנים 2017 ו-2018 זכה באליפות העולם בראלי-קרוס. מתחרה במקביל גם באליפות סקנדינביה למכוניות תיור ובשנת 2018 זכה בתואר האליפות בפעם השנייה.
אביו, טומי, היה נהג מרוצים ובעליה של קבוצת כריסטופרסון מוטורספורט (KMS).
קריירת מרוצים
כריסטופרסון החל להתחרות בקבוצת כריסטופרסון מוטורספורט, שניהל אביו. בשנת 2008 התחרה בקטגוריית הצעירים באליפות שוודיה למכוניות תיור וסיים את העונה במקום הרביעי. שנה לאחר מכן עבר לקטגוריה הבכירה באליפות וסיים את העונה ללא נקודות. בעונתו השנייה באליפות לקח חלק רק בשלושת המרוצים האחרונים של העונה עם קבוצת Biogas.se. בשנת 2011 התאחדה האליפות השוודית עם האליפות הדנית ונוצרה אליפות סקנדינביה. גם בעונה זאת התחרה באופן חלקי ולקח חלק רק במחצית השנייה של העונה. הוא צבר נקודות במרבית המרוצים בהם השתתף ואף סיים פעמיים בפודיום. במקביל, התחרה גם בסבב גביע פורשה קאררה הסקנדיבי. במהלך העונה היה במאבק צמוד עם רובין רודהולם, זכה בתואר בעונה הקודמת. בסיבוב האחרון של העונה היה לו סיכוי תאורטי לזכייה בתואר, אך הוא נפסל לאחר שזינק מוקדם מידי למרוץ הראשון. הוא הצליח לנצח את המרוץ השני, אך לא הצליח לזכות בתואר.
הפריצה הגדולה הגיעה בשנת 2012 בה זכה בחמישה תארים שונים. הוא זכה באליפות סקנדינביה למכוניות תיור ובגביע פורשה קאררה. בנוסף התחרה באליפות הסופרסטארס (Superstars Series) האיטלקית, בה זכה בתואר בשלוש קטגוריות שונות (האלוף הכללי, האלוף הבינלאומי ורוקי העונה).
בסיום עונת 2018 עזבו את אליפות העולם בראלי-קרוס כל קבוצות היצרנים הרשמיות. בעקבות כך עזב גם הוא את התחרות ועבר להתחרות בגביע העולם למכוניות תיור (WTCRׂׂׂ).
יעילות (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יבגני ציגאנוב
ביוגרפיה
יבגני נולד במוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות במשפחתו של אדוארד ציגאנוב, מדען במכון מחקר במוסקבה.
יבגני בוגר בית הספר למוזיקה עם התמחות בפסנתר. החל מגיל תשע, הוא גילם תפקידים שונים בתיאטרון טגנקה, שבו השתתף בהפקות שנוצרו במיוחד עבור צופים צעירים.
מ-1993 עד 1997 היה חבר בלהקת הרוק "א. ס". אחר כך הוא יצר להקה חדשה עם חבריו בשם "Grenki", עמם הופיע במספר מועדונים במוסקבה. הלהקה הוציאה אלבום אחד ובשנת 2004 התפרקה, אבל שוב התאחדה ב-2009.
ב-1996 הוא התקבל לבית הספר על שם בוריס שצ'וקין לתיאטרון, אבל למד שם רק שנה אחת, ובסופו של דבר החליט לשנות את כיוון ולפנות לבימוי. ב-1997 הוא נכנס ללימודים במחלקה לבימוי של האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון, שאותו סיים בשנת 2001, שם הוא פגש את פיוטר פומנקו, אשר לאחר זמן הזמין את יבגני לעבוד איתו ביחד על כמה פרויקטים משותפים.
בשנת 2000, ציגאנוב שיחק תפקיד בהצגה "כפר אחד שמח בהחלט" ושנה מאוחר יותר הצטרף לאולפן התיאטרון של פיוטר פומנקו.
קריירה
בשנת 2001, יבגני גילם את התפקיד הראשי בסרט אספן (2001) בבימויו של יורי גרימוב, אשר היה התפקיד הקולנועי הראשון שלו. הופעת הבכורה שלו הייתה מאוד מוצלחת ועד מהרה השחקן החל להופיע במגוון הפקות קולנוע רוסיות.
הוא נוטה להופיע בהפקות טלוויזיה וגילם את התפקיד הראשי בסדרה "אגם מת", דרמת פשע בהפקת חברת Mediaslovo ובבימויו של רומן פריגונוב, בסדרה בה הוא מככב לצידו של אנדריי סמוליאקוב. הסדרה שודרה בערוץ TV3 ועלילתה מתרחשת בחוג הארקטי ומגוללת את סיפורו של מקסים פוקרובסקי, בלש ממשטרת מוסקבה הנשלח לעיירה בצפון טייגה לחקור את רציחתה של בתו של אוליגרך מקומי ובעוד תושבי העיירה משוכנעים שבמותה אשמים השאמאנים השבטיים של סיביר, מקסים משוכנע שאנשי העיירה מסתירים את הרוצח האמיתי.
ב-2019 הצטלם לסרטו של ניקולאי חומריקי, מותחן בשם "התשיעייה" (Девятая) בהפקת נטליה גורינה, אלכסנדר רודניאנסקי וסרגיי מלקומוב. יבגני משתתף בסרט לצידם של וילן באביצ'ב ויבגני טקאצ'וב. סרט שהופק בתקציב של 450 מיליון רובל וצולם בסנקט פטרבורג ומתרחש בתקופת האימפריה הרוסית במאה ה-19 כאשר החוקר רוסטוב משתף פעולה עם האנגלייה אוליביה ריד בחקירת הירצחן של נערות בפטבורג. שמועות שונות טענו כי קאיה סקודלריו הסכימה להשתתף בצילומי הסרט.
חייו האישיים
בשנת 2005 התחתן עם אירינה לאונובה, וממנה נולדו לו שבעה ילדים. הזוג נפרד ב-2015. הוא מנהל יחסים רומנטיים עם השחקנית יוליה סניגיר ממנה יש לו ילד אחד שנולד במרץ 2016.
דינמו סנקט פטרבורג (כדורסל)
מועדון הכדורסל דינמו סנקט פטרבורג (ברוסית: Динамо Санкт-Петербург) היה מועדון כדורסל רוסי לגברים מהעיר סנקט פטרבורג, רוסיה, שהתקיים בשנים 2004–2006 ושיחק בליגת העל הרוסית בכדורסל.
היסטוריה
בתקופה הסובייטית אומנם התקיימה קבוצת כדורסל בשם דינמו סנקט פטרבורג שבשנת 1937 אף הייתה אחת מארבע הקבוצות הטובות בברית המועצות, אך לאחר מלחמת העולם השנייה הקבוצה הודחה לליגות המשנה ולא שבה לעמדת הבכורה בליגה.
הקבוצה הוקמה מחדש ב-2004 על ידי איש העסקים ולדימיר רודיאונוב, והיא החלה להשתתף בליגה הרוסית בעונת, והתבססה על סגל של קבוצת הכדורסל אוטודור סראטוב שהועבר לסנקט פטרבורג. כבר בעונת הבכורה העפילה לפלייאוף הליגה, אך הפסידה לחימקי מוסקבה וסיימה במקום החמישי. אולם הקבוצה התנחמה בתואר אירופי כאשר זכתה ביורופליג עם הישג שיא של 20 ניצחונות רצופים. בגמר הקבוצה גברה על בי.סי. קייב. בעונה שאחר כך, הקבוצה העפילה שוב לפלייאוף הליגה והפעם סיימה שלישית.
בעונת הנהלת הקבוצה הכריזה על פשיטת רגל ובעקבות זאת הקבוצה חדלה מלהתקיים. מרבית שחקני הקבוצה עברו לאוניקס קאזאן או חזרו לסראטוב.
אוחילה (אלבום)
אוחילה : שירים וניגונים לימי תשובה הוא אלבום הבכורה של הזמרת אודהליה ברלין. האלבום הוא אלבום הופעה כפול שהוקלט בהופעה חיה לנשים, שהתקיימה בערב יום הכיפורים ה'תש"ע (26 בספטמבר 2009) בבית אבי חי בירושלים ויצא כעבור כשנה. ‬
מילות כל השירים מן המקורות, למעט השיר סליחות שנכתב והולחן על ידי ברלין.
בעקבות האלבום
המופע "אוחילה" התקיים בפעם השנייה בערב יום הכיפורים ה'תשע"א, סמוך ליציאת האלבום לאור, וזכה אף הוא להצלחה שהובילה להפיכת המופע לקבוע, כשמידי שנה הוא עובר לאולם גדול יותר, והחל משנת ה'תשע"ה (2014) הוא מתקיים בבנייני האומה. המופע הרביעי, שהתקיים בערב יום הכיפורים התשע"ג, יצא לאור אף הוא כאלבום הופעה תחת השם "אחלה פניו" (2013).
שמואל רוזנברג
קורות חיים
שמואל רוזנברג נולד בשנת ה'תר"ב בן לאביו הרב ישראל יונה צבי רוזנברג אב-בית-דין טיסא-פירעד. למד והתחנך בבחרותו בביתו של הרב אפרים מטשאבא, אצל הרב טשאבא התחנך על משנתו של הכתב סופר. בשנת ה'תרכ"ט התמנה לכהן כאב-בית-דין של העיר טשאבא ובשנת ה'תרמ"ד נתמנה לכהן כרבה הראשי של העיירה אונסדורף. שם כיהן במשך 35 שנה עד לפטירתו בשנת ה'תרע"ט. במהלך חייו העמיד מאות תלמידים.
לרב שמואל רוזנברג היו שני ילדים, בן ובת. בשל פטירת בנו בעודו בחיים התמנה לאחר פטירתו של הרב שמואל רוזנברג נכדו, הרב יוסף צבי יונה הורביץ להיות לממשיך דרכו ומשנתו.
תמך ביישוב ארץ ישראל באופן מעשי, וכתב שיש לקנות אתרוגים שגדלו בארץ ישראל כדי לחזק את ידי מיישביה, על פני אתרוגים שגדלו ביוון.
משפחתו ותלמידיו
ילדיו: מתלמידיו:
גאורגי דוברובולסקי
גאורגי טימופייביץ' דוברובולסקי (ברוסית: Георгий Тимофеевич Добровольский; ) היה קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל במשימה במסגרת תוכנית סויוז.
קורות חיים
גאורגי דוברובולסקי נולד באודסה. בשנת 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה וכיבוש אודסה על ידי רומנים, הוא נעצר על ידי המשטרה, הואשם באחזקת אקדח ונשפט ל-25 שנות בבית הסוהר. במרץ 1944 בעקבות תשלום שוחד הוא שוחרר מהכלא.
לאחר שחרור העיר דוברובולסקי התלחיל לימודים בבית הספר של חיל האוויר הסובייטי ומשם המשיך לבית הספר לטייס. בשנת 1950 הוצב כטייס קרב באחד מיחידות של חיל האוויר הסובייטי.
בשנת 1963 הוא נכלל ביחידת הסוקמונאטטים הסובייטית. בשנת 1971 גאורגי דוברולסקי ושני אנשי צוות נוספים שוגרו לחלל בחללית סויוז 11. במהלך הטיסה הושג שיא השהייה בחלל. לאחר סיום הטיסה שנמשכה 23 ימים במהלך הנחיתה התרחשה בריחת אוויר מהתא, בעקבות זאת, כשנפתחה דלת הקפסולה בהם חזרו לכדור הארץ, התגלו השלושה כמתים. גאורגי דוברובולסקי נטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.
אנטישמיות בגרמניה
אנטישמיות במאה ה-19
המאפיין את האנטישמיות בגרמניה בסוף המאה ה-19 הוא הניסיון למצוא אשמים בכישלונות כלכליים וחברתיים. לכן הוקמו גופים פוליטיים אנטישמיים שביססו את הצלחתם הפוליטית על מצע של הסתה חריפה כנגד היהודים. בהסתה השתמשו "הנאורים" בתורת הגזע כאמת שאין לחלוק עליה ובשקרים אחרים שהיו פופולריים באותה תקופה ובעבר (לדוגמה: עלילות דם).
מה שהשתנה מימי הביניים היא מטרת כל ההתארגנויות האנטישמיות הללו כלומר לסלק את היהודים מעמדות המפתח בחינוך, משפט או ניהול ממשלתי, ואם אפשר לסלק אותם כלל מהמדינה ומאירופה. גורם נוסף שאפשר עלייה של גורמים אנטישמיים וחיזק אותם זו רוח הלאומיות ששררה בגרמניה בפרט ובאירופה בכלל. בהתחלה נראתה כרצון כן לאחד את כלל העם ללא הבדלי דת או גזע, אך הלאומיות הפכה במהרה לאומנות שכוונתה היא להבדיל את הגזעים האחרים פרט לגזע הגדול באותה מדינה (במקרה זה: גזע ארי).
ההפתעה שבגילויי האנטישמיות בארצות דוגמת גרמניה וצרפת היא בכך שמדינות אלו נחשבו למדינות הנאורות והמפותחות בעולם מכל הבחינות, ובמיוחד מבחינת זכויות האדם והשכלה כללית - דברים שאמורים היו למנוע תנועות ברבריות ובלתי מתקדמות כמו התנועות והרעיונות האנטישמיים.
ב-1879 הופיעה לראשונה הסיסמה "אל תצביעו בעד היהודים!", בבחירות לפרלמנט הלאומי הפרוסי. במהלך 6 השנים הבאות מספר הנבחרים ממוצא יהודי לפרלמנטים מקומיים בגרמניה צנח מ-66 ל-38, מתוכם 13 מומרים.
חברתי-כלכלי
בעלי האחוזות הביטו בבוז מעורב בקנאה על אילי-הכסף היהודים, שניסו להדחק למעמד האריסטוקרטי; מעמד הפקידים התייחס באיבה לכניסת היהודים לשירות הציבורי והממשלתי; בעלי מקצועות חופשיים נבהלו מהצלחתם בתור עורכי דין, רופאים, פרופסורים, עיתונאים וכו'; בני המעמד הבינוני (הבורגנות) - בעלי מלאכה, סוחרים קטנים וכו' - הרגישו בתחרות מצד היהודים.
עם פרוץ המשבר הפיננסי של 1873, שבא כתוצאה מספסרות מופרזת בניירות-ערך ובבולמוס "להתעשר במהירות ובקלות" על ידי משחק בבורסה, באה לפתע התמוטטות שקברה תחת חרבות אנשים מבני המעמד הבינוני, ורבים מבין ה"מייסדים" בכלל זה, כאשר מבין אלה היו רבים יהודים - תלו את האשמה בהם - "הם אשמים באסון שגרם בהתרוששות אלפים ורבבות משפחות גרמניות!"
המפולת עוררה את התסיסה האנטישמית החמורה ביותר בגרמניה (וצרפת) מאז מסעות הצלב או מגפת המוות השחור. המסיתים טענו כי היהודים "נחותים" ו"חסרי מוסר" ושהצלחותיהם בעשרות השנים האחרונות נבעו מתחבולות ערמומיות. לדברי ההיסטוריון של האימפריה של ביסמרק, פולקר אולריך, התפרצות האנטישמיות הייתה התוצאה החמורה והמתמשכת ביותר, כמו גם "תולדתו החולנית ביותר" של המשבר הכלכלי הזה, והיא הייתה "מרכיב עיקרי בתרבותה הפוליטית" של הקיסרות הגרמנית עד סופה ב-1918. את ההתקפה האנטישמית הובילו כתבי העת "גרטנלאובה" ו"קרויצ-צייטונג", שופרו של ביסמרק, בסדרת מאמרים והשמצות, שלאחר מכן יצאו כספרים שהפכו לרבי-מכר. עיתונים אחרים ברחבי גרמניה הלכו גם הם באותו הקו ואילו ביסמרק עצמו שמר על שתיקה גמורה.
לאומי
ראשון עשה זאת כומר פרוטסטנטי, אדולף שטקר, מטיף-החצר של הקיסר, אשר השמיע התראות על ה"סכנה" הנשקפת מצד היהודים לגרמניה. "מתרחקים הם מעבודה מועילה, חיים על ניצול העם ומנהלים עסקיהם בדרכי מרמה; כעת כשקבלו את השוויון, הם שואפים לשלוט במדינה; עיתונותם לוחמת בדת הנוצרית ומשחיתה את מידותיו של העם הגרמני." הוא ייסד את המפלגה האנטישמית ששמה היה "המפלגה הנוצרית-סוציאלית" שבה איחד אנשים ממורמרים ממצבם הכלכלי ומסיבות אחרות ולכן חשו מקופחים ותלו את האשם בצרותיהם ביהודים. ברעיונות מסוג זה הצליח למשוך אחריו אנשים רבים. אנטישמי פופולרי אחר היה אוטו בקל.
פרופ' היינריך טרייצ'קה היה ההיסטוריון הלאומי של גרמניה הקיסרית ומרצה באוניברסיטת ברלין. הוא פנה במיוחד למשכילים בשורה של מאמרים והרצאות בהם שם את הדגש על השאלה היהודית, והבליט את הצד הלאומי והגזעני שבה. רעיונו העיקרי היה שכיוון שהיהודים לא התבוללו כאשר ניתנו להם זכויות שוות, הם נותרו גורם הפוגע בטוהר הגזע הארי ללא אפשרות להיות טובים יותר, ולכן יש לקחת מהם את האמנציפציה. "היהודים נשארו יסוד נבדל בקרב העם הגרמני, מוסיפים לראות את עצמם כעם הנבחר ושואפים להפוך את הגרמנים ליהודים, במקום שהם יהפכו לגרמנים בעצמם. על היהודים להתמזג באופן מוחלט עם הציבור הגרמני או לעזוב את גרמניה. אין מקום על אדמת גרמניה ללאומיות כפולה, אכן 'היהודים הם אסונינו'". "היהודים הם דם זר בגוף הגרמני". פרופסור זה לא היה יחיד בין אנשי הגות ומדע אשר החזיקו בדעות גזעניות ואנטישמיות.
"הפטיציה האנטישמית" - עצומה אנטי־יהודית שהוגשה לביסמרק (קנצלר גרמניה באותה תקופה) בשנת 1880 על ידי אנטישמים גרמנים. בעצומה הם דרשו חקיקה מיוחדת שתגביל את פעילותם של היהודים ולמנוע ככל האפשר גידול של האוכלוסייה היהודית והתערבותה באוכלוסייה הגרמנית.
גזעני
בספר "ניצחון היהדות על הגרמניות" מקונן וילהלם מאר על מר גורלה של גרמניה אשר אומה מגזע שמי "פלשה" לתוכה, השתלטה עליה כלכלית ושואפת לכבוש אותה פוליטית: "היהודים רוצים לכבוש את גרמניה כיבוש מוחלט, אם גרמניה לא תעשה משהו יהיה סופה - אבדון!". הוא הקים את ליגת האנטישמים – ארגון אנטי יהודי שעודד לפתוח במאבק כנגד היהודים, מפני שהללו, לטענתם, שמו להם למטרה להשתלט על העולם ועל גרמניה.
גישה אחרת מציג אויגן דיהרינג, אשר מצא ביסוס מדעי כביכול לשאלת היהודים - היהודים הם הענף הגרוע ביותר שבגזע השמי, שהנו נחות כשלעצמו. הם חסרי כל חוש מדיני ומעולם לא הצליחו להקים מדינה. הם חיים כטפילים בגוף האומות האחרות ומשחיתים אותן. הם חסרי כל חוש סוציאלי, רודפי בצע הם מטבעם, מחרחרי ריב ושנאה, ומטרתם: ניצול העמים ושליטה על העולם. תרבותם חסרת כל ערך וכו.. פתרונו דומה לפתרון הנאצים לימים יבואו: "על הממשלה לבטל את זכויותיהם ולהרחיקם מכל תחומי החיים הכלכליים, המדיניים והתרבותיים; יש לאסור עליהם נישואי תערובת, פן יתייהד הדם הגרמני ואין לשאוף להתנצרותם, כי על ידי הטבילה יעמיקו לחדור ביתר קלות לחיי הציבור הגרמני וישחיתו בו כל חלקה טובה...
הקומפוזיטור המהולל ריכרד וגנר, בקונטרס על "היהדות במוזיקה", האשים את היהודים בקלקול התרבות, האמנות והמוסר של עמי אירופה.
דתי
בסוף המאה נרקמו מספר עלילות דם אנטישמיות על רקע דתי. הראשונה בכיסאנטן ב-1891 בה השוחט היהודי הואשם ברצח של ילד נוצרי בן 5. השנייה בקוניץ ב-1900 בה הואשמו יהודים במוות של ילד נוצרי בן 16 מה שגרם לסערת רוחות אנטישמית בקרב הציבור הגרמני. שתי העלילות אמנם הופרכו מאחר שלא היה להם שום בסיס, אך הנזק בדעת הקהל כבר נגרם.
ארגונים אנטישמיים
לרייכסטאג נכנסו כמה מנציגי מפלגת הרייך הסוציאליסטית האנטישמית, בראשות, שהיו עוד יותר קיצוניים משטקר. הם המשיכו מעל בימת הפרלמנט את פעולות ההסתה הארסיות שלהם. הם השמיעו מדי פעם בפעם דרישות לשלילת זכויות היהודים, האזרחיות והמדיניות, ערכו התקפה מרוכזת על השחיטה היהודית, ולא החמיצו שום הזדמנות כדי לבזות ולהשמיץ את העם היהודי.
תנועת "הפ-הפ" – תנועה אנטישמית אשר הטיפה לשנאת יהודים כשסיסמתה "הפ-הפ" מורכבת מראשי תיבות של מילים לטיניות שפירושן "ירושלים אבודה (ליהודים)".
האנטישמים אף שאפו ליצור ארגון מקיף יותר לשם מלחמה ב"יהדות הבינלאומית" ואמנם התכנס בדרזדן (1882) קונגרס בינלאומי של האנטישמים, בו השתתפו מחוץ לגבולות גרמניה בעיקר צוררים מאוסטרו-הונגריה. בכינוס זה היה שטקר ראש המדברים והרצאותיו נתקבלו על דעת הרוב. לבסוף הוחלט על כינון "איגוד נוצרי בינלאומי" אשר יילחם ב"שאיפות ההשתלטות" של היהודים וישמור על הצביון הנוצרי של המדינות הנוצריות.
תגובת היהודים
העם היהודי שהיווה פחות מאחוז אחד מאוכלוסיית גרמניה (500 אלף מתוך 66 מיליון), עמד נפחד ונבוך בפני האנטישמיות שתקפה אותו. לאחר כמה ניסיונות פנייה לשלטונות, לריסון ההסתה המסוכנת, החליטו היהודים שיש לקבל זאת. דוברי היהודים ניסו להוכיח שהיהודים נאמנים לארצם. "איגוד הקהילות" לא מצאו דרך טובה יותר אלא על ידי מסירת מודעה רבתי המדגישה את טוהרת היהדות.
"האגודה למלחמה באנטישמיות", אשר הרכבה היה כמה אלפים מטובי הציבור הגרמני, ניסתה לגולל מעל גרמניה את חרפת האנטישמיות, שחבריה ראו בה סכנה רצינית לתרבות עמם. הם פעלו בעיקר על ידי תעמולה בעל־פה ובכתב. כמו כן נעשתה פעולה דומה על ידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית אשר מנהיגה הוציא קונטרס ובו כינה את האנטישמיות "הסוציאליזם של השוטים". היהודים אף הם לא ישבו בחיבוק ידיים והקימו את "האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית", אשר יצאה להגן על זכויותיהם וכבודם של היהודים ולתבוע את עלבון היהדות. הוקמה "ועדה משפטית" אשר לחמה בשיטתיות ובמרץ בכל קיפוח זכויותיו של היחיד, בכל גילוי של עיוות דין מצד השלטונות ובכל ניסיון להשמיץ את עם ישראל ודתו.
ב-1896 יצא לאור בברלין פמפלט מאת רופא בשם ברנהרד כהן, שטען כי באנטישמיות הגרמנית יש "שיטה" ולכן היא "מסוכנת יותר" מן האנטישמיות הרוסית. הוא טען כי "קיים מצב מלחמה בין יהודים לנוצרים בגרמניה" וש"הדרישה" היא "להשמידנו". הוא האיץ ביהודי גרמניה "לצפות לגרוע מכל" ולהתפנות מיד לאמריקה. אלא שהפמפלט זכה להתעלמות ולא נמצא אפילו אזכור אחד שלו בעיתונות של התקופה.
אנטישמיות במאה העשרים עד עליית הנאציזם
באופן כללי בתקופה זו כמעט ולא הייתה אנטישמיות בגרמניה כי הנאצים עדיין לא עלו לשלטון ועלילות הדם הנוצריות כבר כמעט חלפו מהעולם, אך בכל זאת היו כמה מקרים כמו: באוקטובר 1916, בזמן מלחמת העולם הראשונה, הורה שר המלחמה הגרמני, וילד פון הוהנבורן, לערוך בצבא הגרמני "מפקד יהודים" (בגרמנית: Judenzählung), כדי לברר את מספר היהודים המשרתים בקווי החזית לעומת מספר המשרתים בעורף. למרות המחאות ברייכסטאג ובעיתונות, המפקד בוצע, אלא שתוצאותיו לא פורסמו, כביכול כדי "לחוס על רגשות היהודים". המפקד דווקא הפריך את ההאשמות כנגד היהודים, לאחר שהתברר בו כי 80% מהחיילים היהודים שרתו בחזית.
האנטישמיות בגרמניה לפני מלחמת העולם השנייה ערבבה בתוכה דחייה של ליברליזם, מודרניזם ואמנציפציה והיה לה קשר הדוק עם עלייה של לאומיות וגזענות בגרמניה. אי ביטחון כלכלי שאפיין את ההתפתחות התעשייתית המהירה בגרמניה עודד היווצרותן של מפלגות וארגונים אנטישמיים ששירתו כדי להקצין את הרדיקליות של הזרם המרכזי–קונסרבטיבי וקידמה את ההתייחסות החיובית והמכובדת לאנטישמיות בחוגים הרשמיים.
ב-1919 הצטרף היטלר ל"מפלגת הפועלים" והתחיל להטביע בה את העקרונות הנאציים. משנה זו ועד עליית הנאצים לשלטון התחזקו הרעיונות הנאצים ומפלגות נאציות זכו ביותר ויותר קולות.
ב-5 וב-6 בנובמבר 1923, 30,000 איש תקפו יהודים בברלין ובזזו כמעט 1,000 חנויות בבעלות יהודית.
ב-12 בספטמבר 1931 התרחש "פוגרום קורפירסטנדאם", בו בריונים נאצים תקפו יהודים שיצאו מבית הכנסת בערב ראש השנה, וניפצו חלונות ראווה של יהודים.
בניסיון לזכות בקול האנטישמי בבחירות, הכריז הביטאון הקומוניסטי "דגל אדום", שאת הנאצים מממן הון יהודי. הקומוניסטית המיליטנטית רות פישר, שאביה היה יהודי, אמרה בנאום שנשאה ביולי 1932 בפני סטודנטים קומוניסטים: "מחצו את הקפיטליסטים היהודים, תלו אותם, רסקו אותם!".
האנטישמיות תחת השלטון הנאצי
כאשר הגיעו הנאצים לשלטון בינואר 1933 הורע מצב היהודים בגרמניה. היה זה תהליך הדרגתי כאשר בהתחלה היה כל יהודי שרצה לצאת את גרמניה הנאצית יכול ללכת עם רכושו ובסופו היה רצח היהודים האיום והגדול בהיסטוריה.
הרדיפות
הרדיפות החלו בהתארגנויות בחסות המפלגה הנאצית לחרם על יהודים פרעות ושריפת ספרים. יהודים שהחלו לחוש מאוימים היגרו בחלקם מגרמניה, כך שעם תחילת השואה נותרו בגרמניה כמחצית מתושביה היהודים.
עם הזמן אסרו הנאצים על יהודים שרצו להגר לקחת עימם את רכושם. עם תחילת השואה כבר לא יכלו היהודים לעזוב את גרמניה.
הרדיפות קבלו תוקף חוקי בחוקי נירנברג ב-15 בספטמבר 1935. בחוקים הללו בודדו היהודים משכניהם הלא יהודים, זכויות הפרט שלהם נפגעו מאוד. יהודים רבים פוטרו אז מעבודתם ומרופאים ועורכי דין נלקח רישיון העבודה.
השואה
השואה הייתה שורת מעשי רצח עם, שבוצעו במהלך מלחמת העולם השנייה על פי תוכנית "הפתרון הסופי" של אדולף היטלר, גרמניה הנאצית, עוזריהם ובני בריתם, שתכליתה השמדתם השיטתית של כל בני העם היהודי ממניעים גזעניים ואנטישמיים. מספר הנרצחים היהודים בשואה וכתוצאה ישירה ממנה נאמד ב-6 מיליון. השואה התרחשה בכל מקום שאליו הגיע הכיבוש הגרמני ורדיפת היהודים התבצעה גם מחוץ לגבולות אירופה. מטרת הנאצים הייתה השמדתו של כל יהודי - גברים, נשים, זקנים וילדים - גם כאלו שהיו יהודים-למחצה או רק בעלי גנים יהודיים במשפחתם, וגם כאלו שהמירו דתם.
בגרמניה עצמה נותרו, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, כ-225,000 יהודים. פרוץ המלחמה סגר סופית את שערי גרמניה להגירה יהודית החוצה, למעט במסגרת גירושים יזומים ומכוונים בידי השלטונות. תשומת לבם של הגרמנים הייתה נתונה, בראש ובראשונה, לטיפול במיליוני היהודים בשטחים החדשים שנכבשו במזרח אירופה. בשלב הראשון רוכזו יהודי פולין בגטאות, ובהמשך התחילו לפעול יחידות איינזצגרופן לחיסול קהילות יהודיות שלמות בשטחים שנכבשו מברית המועצות. בערי גרמניה עצמה לא הוקמו גטאות לריכוז היהודים, ולא פעלו בעיירותיה ובכפריה יחידות איינזצגרופן, אלא הלכה והתגבשה התפיסה שאת שארית יהודי גרמניה יש לגרש לשטחים במזרח, שם יזכו לטיפול דומה לזה של היהודים המקומיים. באוקטובר 1941 התחיל גירושם של יהודי גרמניה ואוסטריה לגטאות לודז', מינסק, קובנה וריגה.
לאחר ועידת ואנזה החלה השמדתם השיטתית של יהודי גרמניה, וב-19 במאי 1943 הוכרזה גרמניה "יודנריין" (Judenrein – גרמנית: נקייה מיהודים).
אנטישמיות לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר הקמת מדינת ישראל, נטען כי הדמוניזציה שעושים האירופאים לישראל נובעת מרגש האשמה שלהם על שואת יהודי אירופה, והפיכת היהודים לעם רצחני מקלה על תחושת האשם. בין התומכים בדעה זו נמנה הפילוסוף היהודי-צרפתי ברנאר-אנרי לוי. בספרו "אני ישן בחדרו של היטלר" העלה באחרונה טוביה טננבום טענה דומה, ועמד על מקרים שונים בהם הדמוניזציה של ישראל שימשה, במסווה קל ולעיתים אף בלעדיו, מחסה לתפישות אנטישמיות מושרשות.
בשנת 1995 חלה עליה באנטישמיות בגרמניה בעקבות החלטת הקנצלרית אנגלה מרקל לפתוח את משק האומה למיליון מוסלמים, דבר זה יצר איום נוסף על 120 אלף היהודים בגרמניה, עלייה באנטישמיות מצד המגיעים החדשים הולידה את בואם של אלה עולים רבים. בשנת 2016 נרשמו 1468 תקריות אנטישמיות, עלייה משנים קודמות. על פי סקר שנערך, 62% מהיהודים חווים אנטישמיות בחיי היום היום, ו-28% חוו אנטישמיות בשנה האחרונה. כיום קיימים חברי מפלגות בגרמניה הרוצים שחיילים נאצים יזכרו כפטריוטים.
שרקרק סגול-חזה
שרקרק סגול-חזה (שם מדעי: Meropogon forsteni) הוא מין של שרקרק קטן החי רק באי סולאווסי שבאינדונזיה. זהו המין היחיד בסוג Meropogon.
מאפיינים
אורכו של שרקרק זה 25-26 ס"מ ואורך זנבו 6 ס"מ. הוא בעל חזה סגול גדול שנתן לו את שמו וכן גבות סגולות וראש ובטן בצבע כתמתם. הכנפיים ופלג הגוף העליון ירוק והמקור אפור בהיר. הנקבות דומות לזכרים אך חסרי החזה הסגול.
שרקרקים אלה נפוצים ביערות הגשם של האי סולוואסי. הם ציידי חרקים מוכשרים הניזונים מחרקים גדולים כמו חגבים, שפיריות, פרפרים וחיפושיות. לעיתים הם מעופפים בלהקות במצוד אחריהם. הם אוכלים אפילו צרעות ודבורים ומשפשפים את הארס על הענף לפני הבליעה.
צאצאי השרקרקים עשויים להילחם זה בזה ואף להרוג אחד את השני כך שמכל תטולה שורדים מעטים בלבד.
SVP
SVP (בצרפתית ראשי התיבות מציינות "בבקשה": s'il vous plaît) היא חברה בינלאומית שמרכזה בצרפת המספקת שירותי מידע.
הרחבה
החברה מספקת שירותי מידע בתשלום לכל דורש, ומקבלת רבבות שאלות מדי יממה בנושאים מגוונים, עליהן היא עונה בעזרת מאות עובדים המומחים בתחומים שונים. מטרתה של החברה אינה לאגור את כל הידיעות, אלא לדעת היכן למצוא מיד את המומחה המתאים שיוכל לענות על כל שאלה. לדוגמה, אם מישהו מתעניין לדעת מה מידת היקף מותניה של חברת פרלמנט בריטית מסוימת, על המידען לשאול עצמו מי מסוגל לדעת את התשובה, ומשהבין כי זהו לבטח החייט שלה, לא נותר לו אלא לאתרו במהירות האפשרית, ולאחר שהות מסוימת יוכל לספק את התשובה המדויקת לשואל.
החברה החלה לפעול בפריז בשנת 1935 כמשרד מודיעין המספק מידע טלפוני, 24 שעות ביממה, אודות המקומות בהם אפשר לקנות יין ושאר מנעמי החיים. זאת לאחר שד"ר רנה סונייה גילה שאין ברשותו שמפניה לארוחת הערב וגם לא ידע היכן יוכל להשיג את מבוקשו בשעת הלילה המאוחרת. לכן החליט להקים את המשרד שלא היה כדוגמתו בשום מקום בעולם. העיתון Indépendant ו"החברה הרדיופונית הצרפתית" (Société Française de Radiophonie) תמכו בו כלכלית, וכפיתוח צרפתי יחיד במינו אישר השר ז'ורז' מנדל להשתמש בחיוג טלפוני מקוצר כדי להתקשר ל-SVP. דמי התשלום עבור השירות היו מצורפים לחשבון שיחות הטלפון, וחברת הטלפון קיבלה בעד שירות זה אחוז קטן מהכנסותיה של SVP. בשנת 1938 הרחיבה החברה את שרותיה והכריזה על רישום מנויים. בשנת 1939 החל התעשיין Maurice de Turckheim לנהל את SVP בכוונו את החברה למתן שירותים בעיקר עבור קהילת אנשי העסקים. בשנת 1958 הועסקו בצרפת 200 מלקטי מידע ועוזרי מחקר שענו ל-5000 שאלות מדי יום ב-40 קווי טלפון. כיום מועסקים עוד 600 מידענים בשאר מדינות העולם, וגם 250 מתרגמים ומתורגמנים מקצועיים בתחומי שונים כמו משפט, טכנולוגיה, רפואה, סחר וכלכלה, שמקבלים פניות גם באמצעות פקס ודואר אלקטרוני.
סטיבן גראהם
סטיבן גראהם (באנגלית: Stephen Graham; נולד ב-3 באוגוסט 1973) הוא שחקן אנגלי מוכר מתפקידיו בסרטים "זו היא אנגליה", "כנופיות ניו יורק" "עונת המכשפה" ובסדרה "אימפריית הפשע" בה גילם את אל קפונה.
ביוגרפיה
גראהם נולד בעיירה קירקבי שבמרזיסייד, צפון מערב אנגליה ולמד ב"מכללת רוז ברופורד" לתיאטרון. גראהם החליף את המבטא הסוונזי שלו למבטא לונדוני לשם הופעתו הראשונה, בסרט הפשע של גאי ריצ'י "סנאצ'" בתור טומי.
גראהם שכלל לא היה מלוהק לסרט, הגיע ללוות חבר לאודישן ומצא חן בעיניו של ריצ'י שליהק אותו על המקום. לאחר הופעת הבכורה המוצלחת נסע להוליווד והתפרסם בשני פרקים בסדרת המופת "אחים לנשק" ובתור שאנג חברו ומתומכיו של מנהיג הכנופיה האירית אמסטרדם וולון (לאונרדו די קפריו) בדרמת הפשע התקופתית של מרטין סקורסזה "כנופיות ניו יורק".
ב-2010 גילם את המאפיונר האיטלקי אל קפונה בראשית דרכו בסדרת הפשע המוצלחת "אימפריית הפשע".ב-2011 הופיע במותחן הפעולה התקופתי "עונת המכשפה" בתור הנוכל האגאמר המתלווה אל שני האבירים ביימן (ניקולס קייג') ופלסון (רון פרלמן) ובשובר הקופות "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" בתור הפיראט סקראם המשרת על סיפון ספינת "נקמת המלכה אן" תחת פיקודו של שחור הזקן (איאן מקשיין). בשנת 2018 שיחק בסרט הפשע "יארדי", סרטו הראשון של אידריס אלבה כבמאי.
בשנת 2021 לוהק לעונה השישית של סדרת הפשע התקופתית "כנופיית ברמינגהאם"; אשר תעלה לשידור במהלך 2022.
גראהם נשוי לשחקנית חנה וולטרס ואב לשני ילדים.
HTML
HTML (ראשי תיבות באנגלית: Hyper Text Markup Language; בעברית: שְׂפַת סִימָנֵי עֲרִיכָה לְתַמְלִיל-עָל) שפת תגיות לתצוגה ועיצוב דפי אינטרנט ותוכן לתצוגה בדפדפן. זו שפת התגיות המרכזית בעולם האינטרנט, המהווה שלד למרבית עמודי התוכן באינטרנט. השפה מאפשרת עיצוב תוכן בצורה מהירה, קלה ללימוד באופן יחסי וקלה לכתיבה.
HTML תוכננה לעבוד על כל מחשב, מכל סוג והיא סלחנית מאוד לגבי פרטים קטנים. היא מותרת לשימוש על ידי כל מפתח אתרים, ללא צורך ברכישת זכויות יוצרים מחברה כלשהי, והיא ניתנת לקריאה בכל סוגי המערכות. HTML מאפשרת ליצור קישורים למסמכי HTML נוספים או לסוגים שונים של נתונים. כמו כן, היא תומכת במולטימדיה, היא מאפשרת להציג נתונים בעזרת: טקסט, צליל, תמונה, וידאו ועוד. HTML משמשת תקן ברשת האינטרנט וכלליה מוגדרים על ידי ארגון תקינה בינלאומי, W3C. הגרסה הנוכחית של השפה היא HTML5.
HTML גם מאפשר הטמעה של תסריטים בדף, למשל JavaScript, ובכך להשפיע על התנהגות הדף במצבים שונים, שילוב שפת תכנות זו מאפשרת יצירת אינטראקטיביות בין האתר למשתמש בו.
קובצי HTML נשמרים בסיומות "" ו-"".
XHTML
לאחר יציאת תקן HTML 4.0 התמקדה עבודת הסטנדרטיזציה של ה־W3C בגרסת XML של HTML. זו נקראה XHTML. היא נועדה להיות מוגדרת בצורה יותר ברורה כדי לפשט פענוח אוטומטי של מסמך HTML על ידי תוכנות.
HTML5
בשנת 2004 החליטו מספר יצרני דפדפנים (מוזילה, אופרה ואפל, מפתחת הדפדפן Safari) להקים קבוצת עבודה, בשם WHATWG, שתתאם את פיתוח התקן לכיוונים אשר נדרשים באתרי אינטרנט מודרניים. קבוצת העבודה החלה לעבוד על הרחבות לתקן HTML שנודעו בשם הכללי HTML5. בהמשך הצטרפו לקבוצה נציגים של יצרני דפדפנים מובילים אחרים (כגון גוגל ומיקרוסופט). התקן הגיע לשלב סופי ("המלצת W3C") בשנת 2014.
שינוי מהותי בין HTML5 לגרסתו הקודמת, הוא תוספת תגים המתייחסים לתוכן המידע שבדף הרשת. לדוגמה - שימוש בתג DIV על מנת לתחום אלמנטים של קוד הורחב לתגים ייעודיים שנועדו לעיצוב כותרת עליונה, תחתונה, מאמר, תפריט ועוד. זאת, לצורך הקלה על יכולתן של מערכות ממוכנות, כגון מנועי חיפוש או קוראי מסך לעיוורים, להבין את התוכן המוצג. HTML 4, בהשוואה, הכיל אך ורק מידע הנוגע לאופי תצוגת דף האינטרנט ולא לתוכנו. בנוסף, נוספו תגיות המייצגות וידאו ואודיו, כדי לאפשר הפחתה של שימוש בתוספים חיצוניים על מנת להציג קובצי מולטימדיה.
תגיות
התגיות הן הוראות בקרה שאינן מוצגות, ותפקידן לתת הוראות לדפדפן, כיצד לעצב ולסדר את התוכן במסמך.
חלוקת התגיות
ניתן לחלק את התגיות למספר קבוצות:
מבנה התגיות
מבנה תגית ה-HTML דומה למבנה התגית ב-XML, ואפשר לתארו בצורה כללית:
במידה ותגית אינה מצריכה תוכן, כגון תגיות input,img,br - אז אין צורך להוסיף, במקומו מוסיפים את הסימן  בסוף התגית. לדוגמה:.
ניתן לחלק את התכונות הנוספות, שחלקן בגדר רשות ואת חלקן חובה לציין בתגיות מסוימות, לשתי קבוצות:
אפשר לציין יותר מתכונה אחת בתגית, בהתאם לתכונות הרלוונטיות לכל תגית.
עץ המסמך
התגיות במסמך HTML מסודרות במבנה היררכי (של עץ) - המסמך מכיל ראש (head) וגוף (body). מבנה מסמך HTML בסיסי נראה כך:
כיוון שהמבנה היררכי, חשוב הקינון של התגיות (הסידור שלהן אחת בשנייה) לדוגמה: תהווה טעות, והצורה התקנית תהיה:.