cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ניפר הייל
ביוגרפיה
הייל היא גם המדדבת הנוכחית של סינדרלה, הנסיכה השנייה בזיכיון של נסיכות דיסני והגיבורה הראשית של הסרט בשם זה. היא דיבבה אותה בשני סרטי ההמשך של הסרט "סינדרלה" מ-1950, "סינדרלה 2: חלומות מתגשמים" ו"סינדרלה 3: אהבת אמת", ובסרטים "הנסיכה סופיה הראשונה: היה הייתה נסיכה" ו"ראלף שובר את האינטרנט".
משנת 2002 עד 2008 דיבבה בסדרת האנימציה "שם קוד: ילדי השכונה" ששודר בCartoon Network. בשנת 2009 השתתפה בסרט האנימציה "סופרמן/באטמן: אויבי הציבור", כמדבבת של סטארפייר ושל קילר פרוסט, ובאותה שנה דיבבה בסדרה "מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים" את דמותה של איילה סאקורה. בשנת 2012 היא דיבבה את דמותה של קרול פריס ב"גרין לנטרן: סדרת האנימציה".
היא לקחה חלק בעיבור משחקי מחשב כמו באלדורז גייט, Mass Effect, מטאל גיר, ביושוק לנצח, Knack ועוד.
מבצע ארז (ק.ג.ב.)
מבצע ארז הייתה תוכנית חשאית של הק.ג.ב שתוכננה נגד ארצות הברית במהלך המלחמה הקרה. התוכנית מוזכרת בארכיון מיטרוחין (ראו וסילי מיטרוחין) שאינו מוסבר מדוע מבצע ארז לא הופעלה.
התכנית ארכה 13 שנות הכנה (1959–1972) ונועדה לשבש את אספקת החשמל של ארצות הברית באופן חמור.
תוכנן כי אנשי הק.ג.ב יהרסו:
רקע
המבצע החל עם תחנת אוטווה בשנת 1959. המבצע כלל סיור מפורט ביותר של בתי זיקוק נפט וצינורות גז ברחבי קנדה מקולומביה הבריטית למונטריאול. כל אחת מהיעדים הפוטנציאליים צולמה מכמה זוויות וזוהו הנקודות הפגיעות בה.
בנוסף, דרכי הגישה המתאימות ביותר לפעולות חבלה יחד עם דרכי המילוט הטובות ביותר, הותוו בקפידה על מפות קטנות.
לא ידוע מה הייתה הסיבה לאי יישומו בפועל של המבצע.
עוקץ-עקרב אירופי
עֹקֶץ-עַקְרָב אֵירוֹפִּי (שם מדעי: .Heliotropium europaeum L) הוא צמח עשבוני חד-שנתי קטן וירוק חי ממשפחת הזיפניים, שגדל בבתות, צידי דרכים, קרקעות כבדים (לא רק) ובתי גידול מופרעים מהגולן בצפון ישראל עד צפון הנגב. מין זה מתנשא כדי 30 ס"מ, עליו וגבעוליו מכוסים בשערות קצרות, הדוקות ורכות, זקופות ושוות באורכן. פרחיו הקטנטנים נישאים בצפיפות בשני טורים ברורים ולא צמודים האחד לשני על גבעול תפרחת קצרה. צבעם של הפרחים לבן עם כתם צהוב קטן (בשונה מעוקץ-עקרב שעיר שפרחיו עם כתם צהוב גדול ובולט שמשתנה לחום לאחר ההפריה).
מאפיינים
הגבעולים ירוקים (לא מלבינים) גליליים ומכוסים בשערות קצרות, היוצאות מתוך יבלות קטנות.
העלים ירוקים, מסורגים על פי רוב, חסרי לוואים, פשוטים, תמימים, דמויי ביצה ואורכם גדול לכל היותר פי 2 מרוחבם. העלים, כמו הגבעולים, מכוסים בשערות הדוקות, היוצאות מתוך יבלות קטנות. הטרפים בעלי עורקים בולטים בצדם העליון, וצידם התחתון של העלים מכוסה יבלות זעירות ירקרקות (יש צורך במגדלת).
הפרחים דו-מיניים, בעלי שחלה עילית, מאוחי עלי כותרת, נכונים, וקוטרם כ-2 מ"מ . הפרחים דמויי מסמר, לרוב יושבים (ללא פטוטרות) בצפיפות על גבעול התפרחת ואינם מלווים חפים או עלים, צבעם לבן עם כתם צהוב קטנטן.
הגביע ארוך כאורך צינור הכותרת או קצר ממנו במקצת. עלי הגביע 5, מפורדים ואורכם כאורך צינור הכותרת. הגביע משתייר, כרגיל מתפרה, כלומר גדל ומתרחב עם הבשלת הפרי. הגביע נשאר על הגבעול גם לאחר שנשרו מעליו הפרודות.
עלי הכותרת 5, מאוחים ועשויים בדמות מסמר. האונות מעוגלות. הכותרת קירחת מצדה הפנימי. אבל היא אינה בעלת קשקשים ובין אונות הכותרת אין שיניים זקופות וערוכות לסירוגין עם האונות.
האבקנים 5, מעורים בצינור הכותרת וקבועים מתחת לאמצע צינור הכותרת. הזירים קצרים מאוד.
המאבקים חבויים בתוך צינור הכותרת או בולטים מתוכו במקצת ואינם מסתיימים בחוד כפוף (כמו עוקץ עקרב אפור).
השחלה עילית, בנויה משני עלי שחלה ומחולקת על ידי מחיצות מדומות ל-4 מגורות. מספר הביציות במגורה 1 או 2.
עמוד השחלה יושב בראש השחלה, קצר בהרבה מהצלקת (בשונה מעוקץ עקרב שרוע שעמוד השחלה ארוך מהצלקת). הצלקת דמוית חרוט (קונוס), מורחבת בבסיסה ואורכה גדול מרוחבה.
העלווה קיימת מסוף מרץ ועד תחילת נובמבר. הפריחה מסוף אפריל ועד תחילת נובמבר. פרי בשל מתחילת יוני והפצת הפרי מסתיימת באמצע דצמבר.
בית גדול ותפוצה
בבתות, צידי דרכים, אדמות כבדות ובתי גידול מופרעים מהצפון עד צפון הנגב.
התפוצה העולמית משתרעת במקרונזיה ומאירופה עד המזרח התיכון, הודו וחצי האי ערב.
הוא גדל בעיקר באזורים הסוב-טרופיים ועל קרקעות כבדים, אך לא רק, ובתי גידול מופרים בעיקר בקרבת האדם, אך גם בבתי-גידול טבעיים בישראל מין זה גדל כמעט בכל חבליה: בחלב הים-תיכוני, בערבות, בבתות ספר ובמדבריות.
בישראל מין זה גדל כמעט בכל חבליה: בחלב הים-תיכוני, בערבות, בבתות ספר ובמדבריות, ותפוצתו חופפת את תפוצת עוקץ-עקרב שעיר.
עוקץ-עקרב אירופי נפוץ בבקעת חולה, בגלבוע ובשפלה; מצוי בגולן, בגליל התחתון, בבקעת כנרות, בכרמל, בעמק יזרעאל, בבקעת בית שאן, בעמק עכו, בשרון, בדרום מישור החוף, בשומרון, בערבות הירדן, בהרי יהודה ובצפון הנגב; נדיר בגליל העליון, במדבר יהודה ובהר הנגב; ונדיר מאוד בבקעת ים המלח, בעמון ובאדום.
יחסי דרום אפריקה–מאוריציוס
יחסי דרום אפריקה–מאוריציוס הם היחסים בין רפובליקת דרום אפריקה לרפובליקת מאוריציוס.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין שתי המדינות החלו ב-1994.
יחסים כלכליים
דרום אפריקה היא משותפות הסחר הגדולות ביותר של מאוריציוס.
נציגות דיפלומטית
כיוון ששתי המדינות חברות בחבר העמים הבריטי, המדינות מיוצגות זו בזו על ידי נציב עליון.
לדרום אפריקה יש נציב עליון הממוקם בפור לואי.
למאוריציוס יש נציב עליון הממוקם בפרטוריה. בזמן שלטון האפרטהייד הייתה בדרום אפריקה רק משלחת עסקית ממאוריציוס, שמוקמה ביוהנסבורג.
הפארק הלאומי שער הגיהנום
הפארק הלאומי שער הגיהנום (באנגלית: Hell's Gate National Park) הוא פארק לאומי שנמצא מדרום לאגם נאיוואשה בקניה ו-90 ק"מ מצפון-מערב לניירובי, בירת קניה. הפארק הוקם בשנת 1984.
הפארק ידוע בשל חיות הבר והנופים הפראיים שבו וגם על שם העמודים הנישאים ויש בו מרכז תרבות חשוב לבני שבט המסאי. את שמו הוא קיבל עקב מעבר צר בין הצוקים הנישאים, שבעבר היה יובל של אגם פרהיסטורי, ממנו חיו אנשים קדומים ועקב הר הגעש לונגונוט (Mount Longonot) הפעיל (הניצב לאורך הבקע הסורי-אפריקני) שסביבתו מכוסה באפר ובמים מבעבעים חמים ביותר. הר הגעש והגייזרים והמעיינות החמים מייצרים כוח ל-3 תחנות חשמל גיאותרמית גדולות.
בעלי חיים
בפארק ישנם יותר מ-103 מיני עופות ביניהם נשרים, עקבים (כמו עקב אוגור ועקב תני) ועיטים שחורים וכן עופות קטנים יותר. הפארק היה בעבר בית חשוב לאוכלוסיית הפרסים.
תיירות
הפארק ידוע כאתר ההשראה לסרטו המצליח של וולט דיסני מ-1994, "מלך האריות". כמה מיוצרי הסרט הגיעו לפארק במטרה לאייר מקרוב את נופיו המרשימים ואת החיות שבו. מרבית הנופים בסרט שאבו השראה מנופי הפארק, למעט "צוק התקווה".
בפארק גם צולם הסרט "טומב ריידר 2: סוד החיים" משנת 2003.
יבגני סדוב
יבגני ודימוביץ' סדוב (ברוסית: Евгений Вадимович Седов; נולד ב-29 בינואר 1996) הוא שחיין רוסי, הוא אלוף העולם לבריכת 25 מטר ושיאן עולם לבריכת 25 מטר במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי (דוחא 2014), אלוף אירופה לבריכת 25 מטר (נתניה 2015) במשחה ל-50 מטר חופשי ושיאן העולם לנוער במשחה ל-50 מטר פרפר.
ביוגרפיה
סדוב נולד בוולגוגרד.
שיאן עולם לנוער
באליפות רוסיה שנערכה במאי 2014 קבע סדוב במשחה ל-50 מטר פרפר שיא עולם חדש לנוער של 23.28 שניות (השיא הנוכחי, 2015).
אלוף עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחא קטר בדצמבר אותה שנה זכה סדוב בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 1:22.60 דקות, לפני ארצות הברית (1:23.47 דקות) ואיטליה (1:24.56 דקות), כשחיין שני הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 20.37 שניות. מדליית כסף, במשחה שליחים משולב 4x50 מטר חופשי בשיא אירופה חדש של 1:29.13 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 1:28.57 דקות ולפני ברזיל שקבעה שיא דרום אמריקה חדש של1:29.17 דקות. כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 20.59 שניות, תוצאה שהייתה מאפשרת לו לזכות במדליית הכסף במשחה זה (הוא לא שחה משחה זה). נוסף לכך, הוא שחה בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב וקבע עם חבריו שיא עולם חדש של 1:32.78 דקות, שיא שהחזיק מעמד 8 וחצי שעות ונשבר על ידי ברזיל (1:30.51 דקות).
2015
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט, נתניה בדצמבר 2015 זכה סדוב ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף והיה לאחד השחיינים המצטיינים באליפות. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 20.87 שניות, לפני מרקו אורסי מאיטליה (20.92 שניות) וסבסטיאן שצ'פנסקי מפולין (21.21 שניות) ובמשחה שליחים 4x50 מטר חופשי בתוצאה של 1:23.49 דקות, לפני איטליה (1:24.44 דקות) ובלארוס (1:25.01 דקות). כשחיין ראשון הוא קבע שיא אישי חדש של 20.70 שניות. מדליות כסף, במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:32.17 דקות, אחרי איטליה שקבעה שיא אליפות חדש של (1:31.71 דקות) ולפני בלארוס (1:33.21 דקות), כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 20.40 שניות ובמשחה שליחים משולב 4x50 מטר חופשי בתוצאה של 1:29.59 דקות, אחרי איטליה שקבעה שיא אליפות חדש של 1:29.26 דקות ולפני הולנד (1:30.03 דקות).
קטורת
קטורת היא חומר אורגני (או תערובת חומרים) המפיץ ריח במהלך בעירתו ולעיתים אף ללא בעירה. שימוש בקטורת היה נפוץ ברוב תרבויות העולם העתיק, בעיקר בטקסים דתיים ולשימושים רפואיים. לפעמים השתמשו בקטורת גם כמקור תאורה במקום נרות או להרחקת חרקים מזיקים. שימוש בקטורת עבור כל המטרות האלו נמשך עד היום.
קטורת מופיעה בתור: אבנים, שמנים, מקלות קטורת או גושי קטורת (חתיכות עץ למשל), אולם יש גם צורות נוספות של הקטורת. מקור הקטורת יכול להיות בפרחים, זרעים, פירות, עלים, קליפות עצים או העץ עצמו, שרף עץ, שורשים, שעווה, צדפים, חלזונות, אבני חן כגון: ענבר ועוד.
קטורת ביהדות
בבית המקדש, קטורת הסמים הייתה תערובת בשמים שהיו מקטירים על מזבח הזהב, שנקרא גם "מזבח הקטורת". הקטרה הייתה נעשית פעמיים ביום, בבוקר ובערב.
קטורת בנצרות
הנוצרים הקתולים נוהגים להבעיר קטורת בתוך כלים אותם מטלטלים באוויר במהלך טקס התפילה במטרה להפיץ את הריח.
קטורת באסלאם
משמש בתור בושם לבית, הרחקת מזיקים, או בתור תאורה במקום נרות, אש או לפידים. לעיתים נעשה שימוש בקטורת בתור טקס לגירוש שדים והוצאת עין-הרע.
קטורת במזרח אסיה
ברוב תרבויות המזרח נהוג להקטיר קטורת הן במקדשים, הן בבתים ובעיקר בחנויות.
כלים עבור קטורת
ישנם כלים המשמשים עבור קטורת כגון: "עששיות" או מגשי עץ, חימר, או ברזל במקרה של קטורת בצורת מקלות.
היבטים בריאותיים
עשן הקטורת מכיל מלבד גזים כמו פחמן חד-חמצני וחומרים אורגניים נדיפים גם מגוון מזהמים, בהם תחמוצות חנקן, תחמוצות גופרית וכמו כן מתכות רעילות.
במחקר ישראלי בעכברים שפורסם בשנת 2008 נמצא, כי לקטורת של לבונה הייתה השפעה נוגדת דיכאון ומקלה על חרדה.
באותה שנה פורסמו גם תוצאותיו של מחקר רחב היקף וממושך שנערך בסינגפור. בו נמצא קשר מובהק בין שריפת קטורת לתחלואה בכמה סוגי סרטן של דרכי הנשימה העליונות וסרטן של תאי קשקש. לא נמצא קשר לתחלואה בסרטן ריאות.
משפט רמזי
בקומבינטוריקה, משפט רמזי (באנגלית: Ramsey's theorem) עוסק במבנים המוכרחים להופיע בגרף שלם שהקשתות שלו צבועות בשני צבעים, נאמר אדום וכחול. המשפט קובע שלכל n, אם הגרף שצובעים גדול מספיק, לא ניתן להימנע מיצירת תת-גרף שלם בגודל n שכל הקשתות שלו צבועות בצבע אחיד. את המשפט הוכיח פרנק רמזי, ובעקבותיו פותח תחום שלם בשם תורת רמזי.
משפט רמזי האינסופי
משפט. לכל צביעה של הגרף האינסופי השלם \ G בשני צבעים, קיים תת-גרף אינסופי אשר כל קשתותיו צבועות באותו הצבע.
הוכחה
ההוכחה תתבצע על ידי בניית סדרה של קודקודים. נסמן את שני הצבעים באדום וכחול.
נתחיל בקודקוד שרירותי \ v_0. בהכרח קיימים לו אינסוף שכנים המחוברים בקשת אדומה, או אינסוף שכנים המחוברים בקשת כחולה. נוכל להניח שקבוצת השכנים האדומים, שאותה נסמן ב-\ V_0, היא אינסופית. כך אפשר להניח, באינדוקציה, שבחרנו קודקוד \ v_i וקבוצה אינסופית \ V_i, שכל קודקודיה מחוברים בקשת אדומה לכל אחד מן הקודקודים. כעת יש שתי אפשרויות: אם קיים לו אינסוף שכנים אדומים ב-\ V_i, נבחר אותו ונסמן ב- את קבוצת הקודקודים המחוברים ל-\ v_{i+1} בקשת אדומה. אם התהליך ממשיך, נקבל באינסופו של דבר סדרה של קודקודים, אשר כל אחד מהם קשור לכל האחרים באמצעות קשת אדומה, היינו תת-גרף אשר כל הקשתות שלו אדומות. אחרת, התהליך נעצר בקבוצה אינסופית \ V_k, אשר לכל אחד מן הקודקודים שלה יש מספר אינסופי של שכנים כחולים ורק מספר סופי של שכנים אדומים. לכן, אם נחזור על התהליך עבור הקשתות הכחולות בקבוצה \ V_k, התהליך לא יעצר ונקבל קבוצה אין סופית של קודקודים שכל שניים ממנה מחוברים בקשת כחולה.
ניתן להכליל את הטענה גם עבור \ k>2 צבעים, באמצעות טיעון אינדוקטיבי, על ידי התבוננות בקשתות בעלות צבע מסוים, וקשתות ב- \ k-1 הצבעים הנותרים.
משפט רמזי הסופי
מספר רמזי \ R_{n,m} הוא הגודל הקטן ביותר של גרף שלם שקשתותיו צבועות בשני צבעים, נאמר אדום וכחול, המבטיח שהגרף יכיל תת-גרף שלם בן n קודקודים שכולו אדום, או תת-גרף שלם בן m קודקודים שכולו כחול. העובדה שמספרים אלה קיימים היא משפט רמזי. ההוכחה, באינדוקציה, מראה שלמעשה, ומכיוון ש- , מתקיים. הערכים המדויקים של מספרי רמזי \ R_{n,n} אינם ידועים עבור \ n\geq 5. ידועים החסמים. ב-2020 הצליח Ashwin Sah, בעזרת שיטות של קוואזי-אקראיות, להכפיל את החסם העליון בגורם של כאשר c קבוע. ב-2023 הושג, לראשונה מאז 1935, שיפור אקספוננציאלי של החסם העליון:.
את ההגדרה לעיל אפשר להרחיב למספר סופי כלשהו של צבעים, ולגרפים כלשהם במקום תת-הגרפים השלמים.
ניסוח מהופך של המשפט קובע שבכל צביעה בשני צבעים של הגרף השלם על n קודקודים, יש תת-גרף חד-צבעי בן d קודקודים, כאשר ; תוצאה זו היא הטובה ביותר האפשרית.
הוכחת המשפט
ההוכחה תעשה באינדוקציה על \ m,n
ברור ש- לכל n,m, משום שקודקוד בודד הוא גרף שלם בגודל 1 (וכל אפס הקשתות שלו אדומות וגם כחולות).
עבור \ n,m>1 נראה כי.
נניח נתון גרף מלא \ G בגודל שקשתותיו צבועות בכחול ואדום. נבחר ממנו צומת v ונסמן ב B את כל הצמתים שיש מהם קשת כחולה ל v ונסמן ב A את כל הצמתים שיש מהם קשת אדומה ל v. על ידי סימון זה מקבלים ש. לא ייתכן שגם וגם  - נניח תחילה ש.
אם בגרף הנפרש על ידי צומתי \ A יש קליקה בגודל \ n-1 שכל הקשתות בה צבועות בצבע אדום, אז יחד עם הצומת \ v מקבלים קליקה בגרף \ G בגודל \ n שכל קשתותיה אדומות. אחרת, מהנחת האינדוקציה מקבלים שבגרף הנפרש על ידי צומתי \ A ישנה קליקה בגודל \ m שכל קשתותיה כחולות.
בצורה דומה, אם אז או שבגרף הנפרש על ידי \ B יש קליקה בגודל \ n שכל קשתותיה צבועות באדום, או שיש קליקה בגודל \ m-1 שכל קשתותיה צבועות בצבע כחול, ואז יחד עם \ v מקבלים קליקה ב \ G בגודל \ m שכל קשתותיה צבועות בצבע כחול.
סה"כ מקבלים שב \ G ישנה קליקה אדומה בגודל \ n או קליקה כחולה בגודל \ m.
יחסי גרנדה–הממלכה המאוחדת
יחסי גרנדה–הממלכה המאוחדת הם יחסי החוץ בין גרנדה לבריטניה. שתי המדינות חברות מלאות בחבר העמים הבריטי.
היחסים כיום
כממלכות חבר העמים, שתי המדינות תחת אותו מונרך, המלכה אליזבת השנייה, ושתיהן חברות באו"ם, חבר העמים הבריטי, האיגוד הפרלמנטרי של חבר העמים ואפריקה, הקריביים והפסיפיק–האיחוד האירופי.
יחסים כלכליים
חברת הטלקומוניקציה הבריטית Cable and Wireless, (שמותגה מחדש כ-Landline, Internet, Mobile and Entertainment LIME), היא ספקית שירותי הטלפון בכל מדינת גרנדה.
יחסים דיפלומטיים
ב-20 בינואר 2012 קיימה גרנדה את הפורום השביעי בריטניה–הקריביים באתר הנופש גרנדיאן ביי רקס. סדר היום העיקרי של פגישה זו היה הקמת אזורי עדיפות לשיתוף פעולה, דיון בתחומי דאגה מרכזיים והצעת מנגנונים שיאפשרו שיתוף פעולה רב יותר. שר החוץ של בריטניה, ויליאם הייג השתתף בפגישה.
הר ביסטר (אנטארקטיקה)
הר ביסטר (באנגלית: Mount Bistre; מילולית: ההר החום) הוא הר בצד המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
ניופאונדלנד (כלב)
ההיסטוריה של הגזע
הגרסאות לגבי דרך הגעתו לאי ניופאונדלנד, שבחופה המזרחי של אמריקה הצפונית, שנויות במחלוקת: לפי גרסה אחת הניופאונדלנד הוא נצר לכלבי ההרים הפירנאים, שהובאו לאי על ידי דייגים צרפתים, שהיגרו לשם במאה ה-17. לפי גרסה אחרת, גזע זה נוצר על ידי אינדיאנים קדומים מצפון אמריקה, שהיגרו לאיים, והכליאו זאבים שחורים מצפון אמריקה עם כלבי מסטיף. ספני האי ודייגיו החלו להשתמש בו כעוזר. הוא צלל עבורם למעמקים כדי לחפש דגים, משך רשתות מהחוף אל הים וחזרה, וסייע בסחיבת משאות כבדים. כך הפך הגזע לחלק בלתי נפרד מצוותה של כל סירת דייגים, והתגלו סגולותיו כמציל חיים בעקבות התנגשויות ספינות עם קרחונים. האיש המפורסם ביותר שניצל על ידי ניופאונדלנד היה נפוליאון.
הר ביסטר (אנטארקטיקה)
ההר ממוקם בצידו הצפוני של קרחון אוונס.
גובהו של ההר 1,295 מטרים מעל פני הים.
ניופאונדלנד (כלב)
מבנה כללי
לניופאונדלנד יש פרווה כפולה ועבה. ישנן שלוש קבוצות צבעים:
הר ביסטר (אנטארקטיקה)
מיפוי ההר
ההר נסקר על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947, ובשנית בשנת 1955.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
לקריאה נוספת
• Damien Gildea, Antarctic Peninsula - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
STS-42
STS-42 הייתה המשימה ה-14 של הדיסקברי וה-45 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-22 בינואר 1992 ונמשכה שמונה ימים. המטרה העיקרית של המשימה הייתה חקירת השפעת חוסר משקל על אורגניזמים שונים.
תיאור המשימה
הנחיתה בוצע ב-30 בינואר בבסיס חיל האוויר אדוארדס. ב-16 בפברואר המעבוות חזרה למרכז החלל קנדי.
דלקת מעי נמקית
דַּלֶּקֶת מְעִי נִמְקִית (באנגלית: Necrotizing enterocolitis, NEC) היא מצב רפואי הנראה בעיקר אצל פגים, בו חלקים מהמעי עוברים נמק (נקרוזיס) ומתים.
סימנים ואבחון
הסימנים המוקדמים לדלקת מעי נמקית כוללים אי סבילות למזון והאכלה, עליה בשאריות האכלה, הרחבה של הבטן וצואה דמית. עם התקדמות המחלה יש דיסקולורציה של הבטן ועלולה להתהוות התנקבות של המעי אשר תוביל לדלקת הצפק ותת לחץ דם, הדורשים התערבות טיפולית מהירה.
האבחון לדלקת מעי נמקית נעשה לרוב כאשר יש חשד קליני. לשם כך נעזרים בצילום בטן, סקירה אשר מראה לולאות מעי מורחבות, פנאומטוזיס אינטסיטינליס (קיום בועות קטנות בחלל הבטן- פתוגנומוני), גז בווריד הפורטלי ופנאומופריטונאום (קיום אוויר חופשי מחוץ למעי). כ-5% עד 10% מהפגים בעלי משקל נמוך מאוד (מתחת ל-1500 גרם) מאובחנים עם דלקת מעי נמקית.
היווצרות דלקת מעי
הסיבה להיווצרות דלקת מעי נמקית אינה ידועה עדיין, אך קיימות מספר תאוריות בנושא. חלק מן התאוריות מצביעות על זיהום הגורם להתפתחות דלקת מעי נמקית, אך לא נמצאו פתוגנים ספציפיים האחראיים לכך. במרבית המקרים האזור שנפגע בדלקת מעי נמקית הוא האזור האילאו-צקאלי (המחבר בין המעי הדק למעי הגס). בנוסף, דלקת מעי נמקית כמעט ואינה נצפית אצל פגים לפני האכלה דרך הפה, כמו כן מתן אוכל על ידי פורמולה מגדיל את הסיכון לפיתוח דלקת מעי נמקית פי 10 מאשר האכלה מחלב אם.
טיפול ומניעה
הטיפול בדלקת מעי נמקית כולל טיפול תמיכתי, מנוחת מעיים וצום. בנוסף, הטיפול יכלול דקומפרסיה של הקיבה (על ידי ביצוע שאיבות חוזרות), טיפול אנטיביוטי ומתן נוזלים ואלקטרוליטים. כאשר לא ניתן לשלוט במחלה באמצעים שמרניים אלו בלבד, או כאשר יש פרפורציה של המעי, יש לפנות לניתוח חירום על מנת לכרות את קטע המעי אשר עבר נמק. בניתוח מבוצע קולוסטומי (פיום המעי הגס) אשר לאחר מכן מתוקן לצורך השקה מחודשת של חלקי המעי התקינים. הבראה מדלקת מעי נמקית אשר טופלה באמצעים שמרניים ללא ניתוח, כוללת כ-10 עד 14 יום שבהם התינוק אינו מוזן דרך הפה. הסיבוכים בטווח הארוך יכולים לכלול אנמיה וחסימת מעיים. סיכויי הישרדותם של תינוקות העוברים ניתוח עומדים על 70%-80%, כאשר הסיבוכים לטווח הארוך הם short bowel syndrome ו-neurodevelopmental disability.
במחקר שפורסם בשנת 2008 נמצא כי שימוש בשיעור גבוה יותר של ליפידים בעירוי הוריד משמעותית את הסיכון לפיתוח דלקת מעי נמקית לעומת קבוצת הביקורת. נאונאטולוגים נוספים ציינו את החשיבות של אספקת כמויות מועטות של חלב אם דרך הפה, בעוד עיקר התזונה נעשית תוך ורידית, על מנת להקל על המעי בתהליך ההתפתחות ולא לגרום לעומסים כבדים עליו.
חרות צמח
חרות צמח (20 במרץ 1928 - 2 באוקטובר 2010) היה אלוף-משנה בחיל הים הישראלי, מייסד תחום הלוחמה האלקטרונית בחיל, פעילות שזיכתה אותו פעמיים בפרס ביטחון ישראל.
לוחמה אלקטרונית
ב-1964 הטיל עליו ראש מחלקת ים בחיל הים, אל"ם שלמה אראל, להקים את תחום הלוחמה האלקטרונית בחיל והוא מונה לראש ענף ציוד 7, אמצעים מיוחדים, בדרגת סא"ל. צמח פיתח מגלה שידורי מכ"ם (מגל"ם) בשם "בת קול", ופיתוח מתקדם יותר בשם "שלדג" שהותקן בספינות חיל הים לשם זיהוי טילי "סטיקס" שהיו בשימוש ציי מצרים וסוריה, וקיבל על כך את פרס ביטחון ישראל לשנת 1968.
השתתף ביחד עם צוות מרפא"ל בפיתוח שתי מערכות לוחמה אלקטרונית ימית, לשיבוש פעולתם של טילי ים-ים, בהן מערכות רקטות מוץ מסוג "אבשלום" ומסוג "אמנון". פעילות זו הוכיחה עצמה בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים, שבה נורו כ-50 טילים לעבר ספינות חיל הים, וכולם החטיאו. על פיתוח זה זכה בפרס ביטחון ישראל לשנת 1974.
באזרחות
לאחר יציאתו לגמלאות עבד צמח בחברת "תדיראן" שם ניהל את תחום המוצר הצבאי.
משפחה
צמח היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה חוה לבית הכט נולד לו בן. רעייתו השנייה היא האמנית חביבה צמח.
חרות צמח נפטר ב-2010 ונטמן בבית הקברות מורשה ברמת השרון.
קרלו השני, דוכס פארמה
קרלו השני, דוכס פארמה (22 בדצמבר 1799 – 16 באפריל 1883), היה מלך אטרוריה בין השנים 1803–1807, דוכס לוקה בין השנים 1824–1847, ודוכס פארמה בין השנים 1847–1849.
ילדותו
קרלו נולד ב-22 בדצמבר 1799 בארמון המלכותי של מדריד, מדריד, ללודוביקו, נסיך הכתר של פארמה ולמריה לואיסה, נסיכת ספרד בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה.
ממלכת אטרוריה
במסגרת חוזה ארנחואס (1801) בין בית בורבון לנפוליאון, הועברה השליטה על דוכסות פארמה לשלטון צרפתי ישיר, בתמורה להעברת הדוכסות הגדולה של טוסקנה לידי בית בורבון תחת שליטת אביו לודוביקו, שהוכתר למלך אטרוריה, בעוד פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה קיבל את שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג. לצורך ההכתרה נסעו הוריו לפריז, ולאחר מכן נסעו בני הזוג לפירנצה. אולם על אף כוונותיהם הטובות הם נתקלו בעוינות מצד האוכלוסייה והאצולה המקומית, שראתה אותם ככלי שרת בידי הצרפתים.
בשנת 1802 נסעה המשפחה לספרד, להשתתף בחתונה הכפולה של פרננדו, נסיך אסטוריאס עם מריה אנטוניה, נסיכת נאפולי וסיציליה, ומריה איזבלה מספרד עם פרנצ'סקו, דוכס קלבריה. בחזרתם מספרד החמירה מחלת האפילפסיה של אביו, וב-27 במאי 1803 הוא מת בפירנצה בגיל 30. לאחר מותו עלה לשלטון במקומו קרלו כלודוביקו השני, מלך אטרוריה, תוך שאמו שולטת כעוצרת בשמו.
בגלות
ב-23 בנובמבר 1807 פורקה ממלכת אטרוריה על ידי הצרפתים בהסכמת ספרד, ונפוליאון העניק לאחותו אליזה בונפרטה את התואר "הדוכסית הגדולה של טוסקנה". ב-10 בדצמבר אותה שנה עזבו קרלו ואחותו יחד עם אמם את פירנצה, ושבו למשפחתה בספרד. בדרכם עברו מריה לואיסה וילדיה במילאנו, שם ניסה נפוליאון להבטיח לה שקרלו ישלוט על "ממלכת צפון לוסיטניה" בצפון פורטוגל לכשיכבוש אותה, אולם מריה לואיסה סירבה להצעה, משום שלא רצתה להסתכסך עם אחותה קרלוטה ז'ואקינה, מלכת פורטוגל.
ב-19 בפברואר 1808 הגיעו בני המשפחה לארנחואס, וב-19 במרץ 1808 התקוממות עממית אילצה את סבו קרלוס הרביעי, מלך ספרד להתפטר לטובת דודו פרננדו השביעי, מלך ספרד, אולם, נפוליאון הזמין את שניהם לבאיון, ושם הודיעה סבתו מריה לואיסה מפארמה שפרננדו הוא בנו של מנואל דה גודוי שהיה מאהבה. פרננדו נאלץ להתפטר לטובת קרלוס, וקרלוס התפטר שוב לטובת ז'וזף בונפרטה וגלה לרומא.
לאחר הדחתם התגוררו בני המשפחה בפונטנבלו, ולאחר מכן עברו לקומפיין, תוך שם סובלים ממחסור וממחלות. בהמשך הם הועברו לניס, וכשניסתה אמו לברוח משם לאנגליה נעצרה ונשלחה למנזר ברומא, שם הייתה כלואה 4 שנים עד לאחר מפלתו של נפוליאון, ואילו קרלו ואחותו נמסרו תחת חסותם של הורי אמו, מלכי ספרד המודחים, שהתגוררו ברומא.
לאחר שחרורה של אמו התגוררו בני המשפחה עם הורי אמו בארמון ברבריני ברומא, ואמו קיוותה שקונגרס וינה יחזיר את קרלו לשלטונו באטרוריה. כשברח נפוליאון מהאי אלבה, ברחו בני המשפחה מרומא, והסתובבו בכל רחבי איטליה, עד לאחר מפלת נפוליאון בקרב ווטרלו.
במהלך הקונגרס יוצגו האינטרסים של אמו על ידי השליח הספרדי המרקיז לברדור, אולם המרקיז היה אדם לא מוכשר ולא הצליח לקדם את האינטרסים של ספרד ושל מריה לואיסה. במהלך הקונגרס החליט קלמנס פון מטרניך שלא להחזיר את דוכסות פארמה לבית בורבון, אלא למסור אותה למריה לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה ואשתו של נפוליאון. אמו התחננה בפני אחיה פרננדו השביעי, מלך ספרד, האפיפיור פיוס השביעי ואלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, ובסופו של דבר החליט הקונגרס לפצותה, והיא קיבלה את דוכסות לוקה הקטנה.
לבסוף מתוך כוונתה להשיג עצמאות ממשפחתה, הסכימה אמו לפתרון שהוצע בחוזה פריז, ולפיו מריה לואיסה תהיה דוכסית לוקה עד לאחר מותה של מארי לואיז, דוכסית פארמה, ולאחר מכן תחזור דוכסות פארמה לבית בורבון, ואילו דוכסות לוקה תצורף לדוכסות הגדולה של טוסקנה.
דוכסות לוקה
ב-2 בדצמבר 1817 הגיעו בני המשפחה ללוקה, וקרלו קיבל את התואר "נסיך הכתר של לוקה". בשל תהפוכות השנים הראשונות לחייו, לא קיבל קרלו חינוך פוליטי פורמלי, אך באמצעות לימוד עצמי רכש ידע רב. קרלו למד מוזיקה, רפואה ומדעי הרוח, והאידאולוגיה שלו הושפעה מהרומנטיקה הנאורה של תקופת השלום לאחר המלחמות הנפוליאוניות.
כנסיך הכתר, התנגש קרלו הרבה עם אמו השמרנית, ולא אהב את השליטה האבסולוטית שלה. היחסים בין קרלו לאמו הפכו למתוחים עם השנים, ומאוחר יותר התלונן קרלו שאמו "הרסה אותו פיזית, מוסרית וכספית".
ב-5 בספטמבר 1820 התחתן קרלו עם מריה תרזה, נסיכת סבויה בתם של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה, ממנה נולדו לו שני ילדים. על אף היותם טיפוסים שונים לחלוטין, היחסים ביניהם היו מצוינים, ו"אם כי לא הייתה אהבה ביניהם, היה הרבה כבוד".
בשנת 1824 מתה אמו מריה לואיסה, דוכסית לוקה, וקרלו עלה לשלטון במקומה. בשנות שלטונו הראשונות השאיר קרלו את השליטה בדוכסות, והוא יצא לטיול ארוך באיטליה, ולאחר מכן בגרמניה ובחצר הקיסרית בווינה.
בשנות ה-30 החל קרלו להתעניין בשלטון, ושלטונו ניצל מהמהפכות השונות שאירעו באיטליה בשנת 1830. ביחסי החוץ סירב קרלו להכיר בלואי פיליפ, מלך הצרפתים, ותמך בדודו האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה נגד איזבלה השנייה, מלכת ספרד, ובמיגל הראשון, מלך פורטוגל נגד מריה השנייה, מלכת פורטוגל. בשנת 1833 אף העניק קרלו חנינה כללית, לכל האסירים הפוליטיים בדוכסות, בשונה משאר המדינות באיטליה.
בשנת 1833 נקלע קרלו לחובות, ומשום כך מיעט בנסיעות לחו"ל, בשנת 1836 ביקר בווינה, ובשנת 1837 התיר קרלו פתיחת קזינו בדוכסות, וקידם רפורמה במועצת המדינה ומועצת השרים. בשנת 1838 היה קרלו בהכתרת פרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה במילאנו, ולאחר מכן ביקר בצרפת ואנגליה. בשנת 1840 מת מנסי בזמן שקרלו שהה ברומא, ולאחר מכן נטל קרלו לידיו את מושכות השלטון.
לאחר 1840 כמעט ולא נפגש קרלו עם אשתו אשר עברה התעוררות דתית, ואף יצאו שמועות עליו כי הוא הומוסקסואל. בשנת 1845 התחתן בנו פרדיננדו קרלו עם לואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה, נכדתו של שארל העשירי, מלך צרפת לשעבר.
דוכסות פארמה
ב-17 בדצמבר 1847 מתה מארי לואיז, דוכסית פארמה, וקרלו ירש את דוכסות פארמה כקרלו השני, דוכס פארמה. בתחילה חשב קרלו לוותר על השלטון, אולם לבסוף קיבל אותו, כדי לא לפגוע בזכויותיו של בנו. דוכסות לוקה צורפה לדוכסות הגדולה של טוסקנה, ונעשו שינויי גבול קטנים בדוכסות פארמה.
קרלו השני שלט רק כמה חודשים בפארמה, ובמרץ 1848 פרצה מהפכה בדוכסות שנתמכה על ידי קרלו אלברטו, מלך סרדיניה. קרלו העביר רפורמות בדוכסות, אולם ב-9 באפריל נאלץ קרלו לברוח מהדוכסות לממלכת סקסוניה, ואילו הדוכסות צורפה לממלכת סרדיניה.
ב-5 באפריל 1849 נכנס הצבא האוסטרי לפארמה, לאחר שהביס את צבא סרדיניה במלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה, והחזיר את קרלו לשלטון. ב-17 במאי אותה שנה התפטר קרלו מתפקידו ופרש לאחוזתו בסקסוניה, ובנו קרלו השלישי, דוכס פארמה עלה לשלטון במקומו.
אחרית ימיו
לאחר התפטרותו קיבל קרלו את התואר "הרוזן מווילפרנקה", ובהיותו אדם פרטי, הקדיש את זמנו לתחביבים, ושהה לסירוגין בפריז, ניס וטירתו בסקסוניה.
עקב מחסורו במזומנים, מכר את קרלו אחוזתו האוסטרית באורשנדורף לחברו תומאס וורד. בשנת 1852 הוא נסע לספרד כדי להכיר את דודניתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד, ולאחר מכן חזר ללוקה, שם היה לאזרחים אהדה כלפיו, כשליט הקודם שלהם.
בשנת 1854 נרצח בנו קרלו השלישי, דוכס פארמה, ונכדו רוברטו הראשון, דוכס פארמה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1860 הודח נכדו מתפקידו במהלך איחוד איטליה, אולם קרלו בשונה משליטים אחרים דווקא היה מרוצה מהאיחוד.
בשנת 1879 מתה אשתו מריה תרזה, נסיכת סבויה שחיה בשנותיה האחרונות כנזירה, וקרלו השתתף בהלווייתה, וב-16 באפריל 1883 מת קרלו בניס, והוא בן 83.
פייר קירי
פייר קירי (בצרפתית: Pierre Curie; 15 במאי 1859 – 19 באפריל 1906) היה פיזיקאי צרפתי, חלוץ במחקר קריסטלוגרפיה, מגנטיות ורדיואקטיביות, וחתן פרס נובל לפיזיקה (יחד עם אשתו מארי קירי ועם אנרי בקרל).
טמאש ראי
קורות חיים
טמאש ראי למד בבית המדרש לרבנים בבודפשט (1964) ובאוניברסיטת יוזף אטילה בסגד (1968). בין השנים 1964–1970 היה רב מוביל בסגד ובדרום מזרח הונגריה. הוא הושעה מתפקידו בשנת 1970 לאחר הטרדות ממושכות מצד המשטרה. משנת 1971 עד 1985 היה העורך הראשי של ה"הוצאה לאור אקדמיה" (Akadémiai Kiadó), ואחר כך בין 1985 לבין 1996 שוב כיהן כרב, ומ-1996 היה הרב הראשי בבודפשט.
כיכר מיכאל'ס
הכיכר נמצאת בקצה המערבי של שדרות בן ציון, במפגש הרחובות המלך ג'ורג' ובוגרשוב. הכיכר מהווה מפרק עירוני חשוב במרכז העיר, שכן היא נקודת האמצע של מספר כיכרות נוספות: כיכר מסריק וכיכר מגן-דוד שלאורך רחוב המלך ג'ורג', כיכר הבימה ממזרח וכיכר לונדון ממערב, הנמצאת בקצה רחוב בוגרשוב. רחוב בוגרשוב מקשר בין כיכר מיכאל'ס לחוף הים.
טמאש ראי
קורות חיים
משנת 1986 לימד באוניברסיטת יאנוש פאניוניוס בפץ' ובמחלקה לפילוסופיה של הדת בבית המדרש לרבנים בבודפשט, בתפקיד הראשון עד 1991, ובתפקיד השני ארבע שנים לאחר מכן. משנת 1991 היה פרופסור ליהדות בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת מישקולץ (עד 1999) וחבר הנהלת החברה היהודית-נוצרית. בין 1990 לבין 1994 היה חבר האספה הלאומית ההונגרית מטעם מפלגת ברית הדמוקרטים החופשיים (SZDSZ). בין השנים 1995–2005 היה ראש חוג היהדות ב"בית הספר הקהילתי היהודי יבנה" על שם לאודר. עד מותו היה מנהל ההוצאה לאור מכבי בבודפשט. הוא היה גם חבר בחברת צ'מה קרש (חברת מזרחנות במסגרת האקדמיה ההונגרית למדעים) וב"חברה למדע של העת העתיקה".
פייר קירי
ביוגרפיה
נולד בפריז והתחנך בביתו על ידי אביו. כבר בשנות העשרה לחייו הראה יכולת גדולה בתחומי המתמטיקה והגאומטריה. ב-1878, בגיל 19, הוא השלים לימודי פיזיקה בסורבון המקבילים לתואר שני בימינו, והחל לעבוד כמדריך במעבדה. בשנת 1895 קיבל תואר דוקטור למדעים והתחיל ללמד. בשנת 1900 קודם לדרגת פרופסור.
כיכר מיכאל'ס
היסטוריה
הכיכר מפוצלת לשתי רחבות המופרדות על ידי השדרה, וחללה מוגדר היטב על ידי חזיתות הבניינים. ברחבה הצפונית מצוי בניין, בית המפלגה הפרוגרסיבית, שבתוכה שכן קולנוע מקסים הישן, אותו תכננו האדריכלים-מהנדסים "י. רפופורט ד"ר א. גליברמן צ. פרנקל, ובו שוכנת כיום חנות האוזן השלישית. כמו כן מוצבת בה אנדרטה צנועה לזכר מעל מאה החללים שנפלו בהפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב בזמן מלחמת העולם השנייה. רוב הפגיעות מהפצצות אלו היו באזור זה.
פייר קירי
ביוגרפיה
ב-1880 הוכיחו פייר ואחיו המבוגר ממנו ז'אק, שמתח חשמלי נוצר כשמופעל לחץ על גבישים. אחר כך הם פיתחו את התאוריה המתמטית של הסימטריה ובעזרתה הוכיחו את המקרה ההפוך, שגבישים שמופעל עליהם שדה חשמלי מתעוותים. בשנת 1894 הוא ניסח את עקרון קירי.
טמאש ראי
קורות חיים
טמאש ראי השתתף בסרט סאנשיין - (Sunshine (1999 - בבימויו של אישטוואן סאבו בתפקיד רב.
פייר קירי
ביוגרפיה
קודם לדוקטורט הידוע של פייר קירי בתחום המגנטיות, הוא תכנן ושיפר מכשיר למדידת מקדם המגנטיות. פייר קירי גילה את השפעת הטמפרטורה על מגנטיות במה שידוע היום כ"חוק קירי". קבוע החומר בחוק קירי ידוע כ"קבוע קירי". הוא גם גילה שחומרים מגנטיים טבעיים מאבדים את יכולת המגנוט שלהם מעל טמפרטורה מסוימת הידועה כיום כ"נקודת קירי".
פייר קירי עבד עם אשתו מארי קירי על זיקוק וזיהוי היסודות פולוניום ורדיום. הם היו הראשונים שהשתמשו במונח "רדיואקטיביות", והיו חלוצים במחקר בתחום זה. עבודתם, כולל עבודת הדוקטורט המהוללת של מארי קירי, עשתה שימוש במכשור מדויק שתוכנן ונבנה על ידי פייר קירי ואחיו ז'אק.
כיכר מיכאל'ס
היסטוריה
את הבניין הצפון-מזרחי של הכיכר תכננו דב ורם כרמי והוא נועד להיות בעל חזית מסחרית, אך התוכנית לא יצאה אל הפועל וקומת הקרקע שימשה כחניון עד שלהי שנות ה-2010.
פייר קירי
ביוגרפיה
פייר ואחד מתלמידיו אחראים לתגלית הראשונה של אנרגיה אטומית, בעזרת זיהוי פליטת החום המתמשכת מחלקיקי רדיום. הוא חקר את הקרינה הרדיואקטיבית ובעזרת שימוש בשדות מגנטיים, הראה שחלק מהקרינה טעון במטען חיובי, חלק טעון במטען שלילי, וחלק היה נייטרלי (קרינת אלפא, בטא וגמא בהתאמה).
בשנת 1903 זכה בפרס נובל לפיזיקה יחד עם אשתו מארי קירי ועם אנרי בקרל בזכות תגליותיהם בתחום הרדיואקטיביות.
כיכר מיכאל'ס
היסטוריה
החל מיולי 1934 נקראה הכיכר "כיכר המייסדים", אך בשנת 1942 הוסב שמה, כשהוחלט להרוס את בית הוועד בשדרות רוטשילד ולקרוא לאותו מקטע בשדרה בשם זהה לשם הכיכר (בשנת 1949 הוצבה שם האנדרטה למייסדי העיר תל אביב).
פייר קירי
ביוגרפיה
פייר קירי נדרס למוות על ידי כרכרה ב-19 באפריל 1906, כשחצה את רחוב דופן בזמן סופת גשם החליק על הקרקע ונדרס. בכך כנראה נמנע ממנו מוות מקרינה כפי שאירע לאשתו. פייר ומארי קירי קבורים יחדיו בקריפטה שבפנתאון של פריז.
על שמם היחידה הקודמת למדידת רדיואקטיביות הקירי, וכן קרוי על שמם היסוד קיריום (Curium).
בתם של הזוג, אירן ז'וליו-קירי, הייתה גם היא כימאית ידועה בתחום הרדיואקטיביות, וזכתה בפרס נובל לכימיה (יחד עם בעלה, פרדריק) בשנת 1935.
רגימנט רובאי גורקה המלכותי
רגימנט רובאי גורקה (באנגלית: Royal Gurkha Rifles או בר"ת: RGR) הוא רגימנט חיל רגלים קל בצבא הבריטי. הרגימנט הוא כיום רגימנט חיל הרגלים היחיד של חיילי גורקה המשרת בצבא הבריטי והוא נמצא תחת פיקוד חטיבת הגורקה. חיילי גורקה הם חיילים אשר מגויסים באזור הנושא שם זה בנפאל, שירות של חיילים נפאלים בצבא הבריטי נשמר כמסורת מאז המאה ה-19, תקופה בה האימפריה הבריטית שלטה באזורים נרחבים בדרום אסיה. חיילי גורקה נחשבים ללוחמים אמיצים וממושמעים. מלבד הצבא הבריטי, חיילי גורקה משרתים גם בצבא הודו וצבא נפאל.
מבנה וייעוד
שני הגדודים משרתים בתור גדודי חיל רגלים קל, בפיקוד חטיבת חי"ר 52, או בחיל המצב הבריטי בברוניי. הגדודים מבצעים רוטציה בתפקידים בערך כל 3 שנים. הגדוד השלישי הוקם מחדש (לאחר שנסגר ב-1996) בתחילת 2020 כחלק מפיקוד ההכשרה קבוצת חיל הרגלים המיוחד, הגדוד עוסק בהכשרת כוחות מקומיים כחלק ממערכות עתידיות ברחבי העולם.
משום המיקום של אחד הגדודים בברוניי שבדרום מזרח אסיה, הגדוד לעיתים נקרא לשרת כחלק מכוח משימה באפגניסטן. גם הגדוד השני, כחלק מחטיבת החי"ר 52, נקרא גם הוא לפרקי משימה באפגניסטן. כחלק מפרק משימה שכזה, סופח הנסיך הארי מוויילס לתקופה מסוימת לגדוד הראשון, בתור קצין טיווח ארטילרי.
הגדוד הראשון
הגדוד הראשון נוצר מפירוק שני גדודים משני רגימנטים נפרדים והפיכתם בשנת 1994 לגדוד ברגימנט החדש. הגדודים היו: הגדוד הראשון של הרגימנט ה-2 רובאי גורקה של המלך אדוארד ה-7, והגדוד הראשון של הרגימנט ה-6 רובאי גורקה של המלכה אליזבת.
הגדוד השני
הגדוד השני נוצר בשני שלבים, תחילה בשנת 1994 נוצר הגדוד על ידי פירוק הגדוד הראשון של הרגימנט ה-7 רובאי גורקה של הדוקס מאדינבורו. בשנת 1996, צומצם רגימנט רובאי גורקה משלושה גדודים לשני גדודים, והגדוד השלישי שנוצר מפירוק הגדוד הראשון של הרגימנט ה-10 רובאי גורקה של הנסיכה מארי, אוחד לכדי הגדוד השני. צמצום זה נעשה כחלק מצמצום הכוחות הבריטים בהונג קונג.
אנטכינוס מדומה
אנטכינוס מדומה (שם מדעי: Pseudantechinus - אטימולוגית: אנטכינוס מזויף), הוא סוג של טורף כיס קטן דמוי עכבר ממשפחת נמיות הכיס, הכולל 6 מינים החיים במדבריות יבשת אוסטרליה. המינים בסוג זה סווגו בעבר בסוג פסקוגל ובהמשך בסוג אנטכינוס; בשנת 1947 הוקצה להם סוג נפרד.
אנטומיה
לאנטכינוס המדומה מבנה גוף צר וגמיש, ראש עגלגל עם חרטום מחודד, רגליים קטנטנות, ואוזניים בינוניות או גדולות. סימן ההיכר שלו הוא זנבו העבה אשר מתפקד כמאגר שומן בעת מחסור במזון ומזכיר את זנב המולגרה. הפרווה של האנטכינוס המדומה עבה וצפופה ומורכבת משערות זיפיות קצרות; היא בהירה וחדגונית יותר משל מיני האנטכינוס, וצבעה נע בין צהבהב חולי לאפרפר או חום בהיר; הרגליים, הגחון והסנטר בצבע לבנבן. האוזניים אדמדמות מעט, ויש לעיתים פס אדמדם על החרטום. הזנב אדמדם וכהה במעט משאר הגוף. אורך הגוף של האנטכינוס המדומה נע בין 95 ל-105 מילימטר, ומשקלו 20–45 גרם בהתאם למין.
ביולוגיה
שלא כמו מיני האנטכינוס החיים במגוון בתי גידול טרופיים, מיני האנטכינוס המדומה מצויים בעיקר במדבריות יבשים, על פי רוב באזורים שבהם יש סלעים ואבני חול. במהלך היום הם מנמנים בסדקים ונקיקים בסלעים ובאדמה או בתילי טרמיטים, ובמהלך הלילה יוצאים לצוד את מזונם; התזונה של האנטכינוס המדומה מורכבת מחרקים.
לאחר תקופת הריון של 45 ימים, נקבת האנטכינוס המדומה ממליטה שגר של 5–6 וולדות. הם מבלים את השבועות הראשונים בכיס של האם, ונגמלים לאחר 14–16 שבועות; לאחר כשנה הם מגיעים לבגרות. בניגוד לזכרים של מיני האנטכינוס אשר מתים בהמוניהם לאחר עונת רבייה קצרה ותובענית, הזכרים של מיני האנטכינוס המדומה חיים 3–4 שנים בדומה לנקבות.
בוזון כיול
בוזוני כיול הם חלקיקים מקבוצת הבוזונים המתנהגים כנושאי כוחות היסוד. לפי תורת השדות הקוונטית, חלקיקים אלמנטריים מפעילים כוחות האחד על השני על ידי החלפת בוזוני כיול.
על־פי המודל הסטנדרטי, קיימים שלושה סוגים של בוזוני כיול, המשויכים לכוח האלקטרומגנטי, הכוח הגרעיני החזק והכוח הגרעיני החלש. פוטונים הם בוזוני הכיול של הכוח האלקטרומגנטי, הכוח הגרעיני החלש מועבר באמצעות בוזוני W ו-Z, ונושאי הכוח הגרעיני החזק הם הגלואונים. בגלל הכליאה, גלואונים אינם יכולים להמצא לבדם, ועל־כן מתקבלים כדורי גלואונים מסיביים במקום, או מזונים, המורכבים כל אחד מקווארק ואנטי קווארק.
קיימת השערה כי קיים סוג רביעי של בוזון כיול, גרביטון, הנושא את כח הכבידה. ואולם התצפית בו קשה מאוד, ועצם קיומו לא הוכח ניסיונית.
לואי החמישי, מלך צרפת
לואי החמישי, מלך צרפת (בצרפתית: Louis V le Fainéant; 967 – 21 במאי 987) אשר נודע גם בשם "העצלן", אחרון לשושלת הקארולינגים, מלך על צרפת מ-986 עד 987.
הוא נולד בקומפיין שמצפון לפריז ללותר, מלך צרפת מאשתו אמה, בתו של לותאר השני, מלך איטליה. ב- 8 ביוני 979 הכריז עליו אביו כשותף לכתרו, והוא הוכתר על ידי אדלברון, ארכיבישוף ריימס במנזר סן-קורניי בקומפיין, אך ירש את כתר צרפת רק אחרי מות אביו ב-986. ב- 980 השיא אותו אביו לאדלד, אלמנתו של רמון רוזן טולוז ודוכס הגותים, שהייתה מבוגרת ממנו בעשרים שנה, אך לא היו להם ילדים וכעבור שנתיים הם התגרשו.
ב-18 במאי 987 כינס את מועצת הפרנקים בקומפיין כדי לשפוט את אדלברון באשמת בגידה, מאחר שצידד באוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה במאבקו נגד אביו לותר, מלך צרפת. אולם כעבור שלושה ימים, לפני שהספיק לערוך את המשפט, נפל מסוס ונהרג (יש סבורים כי הורעל בידי אמו) ונקבר במנזר סן-קורניי.
היות שלא היו לו ילדים, נחשב דודו שארל, דוכס לורן ליורשו. אך הכמורה ובראשה אדלברון, וגרברג (מאוחר יותר האפיפיור סילבסטר השני) טענו בהצלחה לזכותו של איג קאפה, נכדו של המלך-לשעבר רובר הראשון, לכתר צרפת. במועצת הפרנקים שהתכנסה ביוני 987 בעיר סנליס שמצפון לפריז נבחר איג קאפה למלך צרפת. הוא הוכתר על ידי אדלברון בעיר נויון (כיום בחבל פיקרדי) ב- 3 ביולי 987.
בכך הקיץ הקץ על השושלת הקארולינגית, והחל שלטונה השושלת הקאפטינגית ששלטה בצרפת, על ענפיה, עד למהפכה הצרפתית.
קבוצה סגורה
במתמטיקה, קבוצה סגורה היא קבוצה שמכילה את השפה שלה, כלומר שכל הנקודות ש"צמודות לה" שייכות לה. זוהי המשמעות האינטואיטיבית ביותר של המושג, אך משמעותו המדויקת תלויה בהקשר המסוים שבו משתמשים בו. דוגמה לקבוצה סגורה היא הקטע [0,1] שעל הישר הממשי, אשר כולל את כל הנקודות בין 0 ל-1, ואת השפה שהיא 0 ו-1, ולכן הוא סגור.
באנליזה, כאשר עוסקים במרחב האוקלידי ה-n ממדי, קבוצה U היא סגורה אם היא מכילה את כל נקודות ההצטברות שלה. הגדרה זו תקפה גם עבור מרחב מטרי כלשהו.
ניתן גם להגדיר קבוצה סגורה בעזרת שימוש במושג הסגור: קבוצה סגורה היא קבוצה ששווה לסגור שלה.
במרחב טופולוגי כללי לא מוגדר בהכרח מושג המרחק, ולכן לא ניתן להגדיר קבוצות סגורות באמצעותו. לכן מגדירים קבוצה סגורה בתור קבוצה שהמשלים שלה הוא קבוצה פתוחה. נשים לב כי במרחבים מטריים כלליים העובדה שקבוצה שמשלימתה סגורה היא קבוצה פתוחה נכונה תמיד, ניתן להוכיח זאת מתכונות המרחב, ולכן הגדרה זו היא הכללה של מושג הקבוצה הסגורה.
קבוצה יכולה להיות גם פתוחה וגם סגורה. לדוגמה, בכל מרחב טופולוגי, הקבוצה הריקה וכן המרחב כולו הן קבוצות שגם פתוחות וגם סגורות. מרחב טופולוגי הוא קשיר אם ורק אם אלו הקבוצות היחידות שגם פתוחות וגם סגורות. כמו כן, קבוצה יכולה להיות לא סגורה ולא פתוחה.
ואדי אל-סרע
ואד אל-סרע (בערבית: وادي السير; באנגלית: Wadi Al-Seer) כלומר "עמק המטעה" הוא אזור השייך לעיריית עמאן רבתי, ירדן.
תרבות
העיר מחולקת לעשר שכונות. ואד אל-סרע היא עיר קטנה עם הכנסה נמוכה בפאתי עיריית עמאן הגדולה. בעיר כמה מבנים מימי האימפריה העות'מאנית מראשית המאה ה-20. 10 ק"מ מחוץ לוואדי אל סרע נמצאים חורבות טירת קסר אל-עבד והמערות הקשורות לעיראק אל-אמיר. בואדי אל-סרע בית משפט היסטורי ידוע, מבצר עתיק, שכונה בסגנון עות'מאני שלם הניצבת על גבעות תלולות העטופות ברחובות אירופיים צרים. האזור נמצא בפאתי העיר ומשקיף על כמה מההרים עליהם בנויה העיר.
בעיר יש מספר רב של תושבים מצפון קווקז וצפון אמריקה.
התרבות של שכונות סוויפיה ועבדון מבוססת על מדיה, אופנה, פיננסים וקניות, שהוא היבט חשוב מאוד בחיי היומיום של תושבי האזור. אולמות הקולנוע והמוזיקה בעיר ממוקמים באזורים אלה, ורוב האמנים והסלבריטאים בעיר מעדיפים להתגורר באזור זה. חלק מהחסרונות של מגורים באזור הן האוכלוסייה הצפופה והתנועה הבלתי פוסקת.
ארנסט יוהאן פון בירון
ראשית חייו
הוא נולד במשפחה גרמנית שהתגוררה בדוכסות קורלנד וסמיגליה. נשלח ללימודים באוניברסיטת קניגסברג, אך לא סיים אותה. בשנת 1718 ניסה לקבל משרה בחצרה של אשתו של הנסיך אלכסיי ומשנכשל הוא הגיע לחצרה של אנה, הדוכסית האלמנה של קורלנד, והתקרב מאוד אליה. בשנת 1730 בהגעת אנה לכס קיסרית רוסיה, היא לקחה את בירון למוסקבה ובמהלך טקס ההכתרה מינתה אותו לתפקיד מפתח בחצר. באותה שנה הוא קיבל תואר רוזן ובשנת 1737 נבחר על ידי אספת אצילי קורלנד (תחת לחץ רוסי כבד) לדוכס קורלנד. אוגוסט השלישי, מלך פולין שהיה תלוי באימפריה רוסית נאלץ להסכים עם המינוי. בתקופת שלטונה של אנה, קיסרית רוסיה, שלט בירון בדוכסות מסנקט פטרבורג אך תוך שמירת האינטרסים הרוסיים.
תפקידו במדיניות הרוסית בתקופת אנה
בהיסטוריוגרפיה הרוסית והסובייטית המסורתית מתואר בירון כאיש שגרם נזק אדיר לרוסיה. לפי תיאור זה הוא היה אדם אלים, ללא השכלה ומושחת. הוא הוצג כיוזם של השתלטות הגרמנים על השלטון באימפריה ויוזם הוצאות להורג רבות. בתקופת אנה היה השלטון המעשי במדינה בידי שרים ממוצא גרמני ככריסטופור מיניך, אנדריי אוסטרמן וארנסט בירון. מיניך ואוסטרמן התקדמו עוד בתקופת פיוטר הגדול והיה מאבק בלתי פוסק בינם לבין בירון, אבל ההשפעה המכרעת על הקיסרית הייתה בידי בירון. בירון אכן לא העריך את הרוסים, אך בהתאם לעדויות אובייקטיביות לא רצה להרגיז אותם והתייחס בכבוד למנהגים הרוסים, ואף השקיע מאמצים בלימוד השפה הרוסית. לא מעט פקידים ממוצא רוסי קודמו על ידו. בתקופת שלטונה של אנה אכן היו רדיפות על רקע פוליטי, אך בירון לא היה מעוניין בהם וככל הנראה לא היה היוזם.
תקופת העוצר
עם פטירת אנה ובהתאם לצוואה שלה הוא התמנה לעוצר. בתקופה זו הוא ניסה להיות פופולרי בקרב החברה הרוסית והשקיע רבות בענייני המדינה. אומנם החל מהימים הראשונים התגלו חילוקי דעות בינו לבין ההורים של הקיסר הצעיר. תוך זמן קצר התברר שקיים קשר שמטרתו להחליף את בירון בהורי הקיסר בתור עוצר. בירון פנה לסנאט, מועצת השרים ונציגי הצבא. כולם תמכו בבירון. בינתיים, האויב הוותיק של בירון, כריסטופור מיניך החל לפעול בתמיכת אימו של הקיסר. ב-9 בנובמבר 1740 בירון ואשתו נעצרו. בירון הואשם בקבלת מתנות מהקיסרית, אי-שמירה על בריאותה, השתלטות על תפקיד עוצר, רצון לקבל את כס האימפריה וכו'. ב-18 באפריל 1741 בית המשפט החליט על הוצאתו להורג. בהתאם לצו של העוצרת החדשה, אנה לאופולדובנה, עונש זה הומר למעצר ממושך.
נפילתו מהשלטון וערוב ימיו
עם תחילת שלטונה של יליזבטה, קיסרית רוסיה הוא שוחרר ממעצר והועבר לירוסלבל. הוא כתב לקיסרית מספר מכתבים בהם ציין שהואשם ללא סיבה ממשית. פיוטר השלישי החזיר אותו לסנקט פטרבורג תוך החזרת תארים ועיטורים אך לא החזיר לו את השליטה בדוכסות. יקטרינה הגדולה החזירה אותו לכס הדוכס. בירון התחייב לתת לצבא רוסי מעבר חופשי בשטחי הדוכסית, לא לחתום על בריתות עם אויבי רוסיה ולאפשר בניית כנסיות אורתודוקסיות בדוכסות. תנאים אלו גרמו להתמרמרות גדולה בקרב אצילי הדוכסות. כתוצאה מכך, הוא ויתר על כס הדוכס לטובת בנו.
תוך זמן קצר הוא נפטר והוטמן בילגבה.
דה הבילנד קומט
דה הבילנד קומט (באנגלית: de Havilland Comet) הוא מטוס הנוסעים הסילוני הראשון בעולם שהגיע לייצור סדרתי. הוא פותח ויוצר על ידי דה הבילנד הבריטית, טס לראשונה ב-1949 ונחשב לאבן דרך בריטית בתכנון ועיצוב אווירונאוטי. לאחר שהוצג בהצלחה לחברות התעופה, דגמים מוקדמים שלו סבלו מבעיות חמורות של עייפות המתכת שגרמו לשרשרת תאונות מתוקשרות.
תכנון
עבודות התכנון החלו בשנת 1946. נבחנו מספר תצורות שונות ולבסוף נבחרה תצורה קונבנציונלית אשר ב-1947 הוכרזה בשם קומט. המטוס הסדרתי הראשון היה צפוי להימסר ב-1952. הטיסה הראשונה של האבטיפוס (DH-106) נערכה ב-27 ביולי 1949 ונמשכה 31 דקות. המטוס הוצג לקהל לראשונה בסלון האווירי בפארנבורו ב-1949, לפני שנערכו טיסות הניסוי הראשונות. כשנה לאחר מכן, ב-2 באפריל 1951, בוצעה הטיסה הראשונה של האבטיפוס השני. מטוס זה נמכר לחברת התעופה הבריטית BOAC (British Overseas Airways Corporation, כיום בריטיש איירווייז) ובוצעו בו 500 שעות של טיסות תרגול.
הקומט הוא מטוס חד-כנפי, בעל מבנה של כנף תחתית. גוף המטוס עשוי כולו מתכת, והוא מונע על ידי ארבעה מנועי טורבו-סילון. אורכו זהה בקירוב לאורכו של בואינג 737 אך הוא מכיל פחות נוסעים ברמת נוחות גבוהה יותר. בגרסה הראשונה של הקומט, שהופעלה על ידי חברת אייר פראנס היו 11 שורות בעלות 4 מושבים בשורה, בגרסה שהפעילה BOAC היו פחות נוסעים (36 מושבים) ברמת נוחות אף יותר גבוהה. המטוס כלל מטבחון להגשת ארוחות חמות וקרות וכן תאי שירותים נפרדים לנשים ולגברים. תא הנוסעים היה שקט יותר מאשר במטוסים בעלי מנועי מדחף מופעלי בוכנה. תא הטייס כלל ארבעה אנשי צוות: שני טייסים, מהנדס טיסה ונווט.
העיצוב בעל הקו הנקי והאווירודינמי כלל אלמנטים בעלי עיצוב ייחודי או חדשני, כגון מכלי דלק הבנויים אינטגרלית בתוך הכנף וכָּן נחיתה בעל ארבעה גלגלים. שני זוגות של מנועי גוסט טורבו-סילון הושתלו בתוך הכנפיים קרוב לגוף המטוס.
למטוס הנוסעים הסילוני הראשון היו יתרונות תפעוליים חשובים. מהירותו הגבוהה לא הושגה על חשבון כושר טיסתו במהירות נמוכה. עומס הכנף היה בינוני, פחות מזה של כמה מטוסי נוסעים מונעי מדחף, ועל כן מהירות ההזדקרות שלו הייתה מתונה. לפיכך, הגם שהקומט שייט גבוה "מעל מזג האוויר", הוא היה מסוגל להנמיך דרך העננים בזווית תלולה ובמהירות נמוכה. שיטת הגישה ונחיתה שלו הייתה כשל מטוסי נוסעים אחרים בתקופתו, וניתן היה לתפעל אותו משדות התעופה הקיימים, לאורך נתיבי הטיסה הראשיים. פשטותם של ארבעת מנועי הסילון "דה הבילנד גוסט" איפשרה פישוט ניכר של כלי הבקרה בתא הטייס.
היסטורית שירות
המטוס המסחרי הראשון שיוצר המריא לראשונה ב-22 בינואר 1952. ב-2 במאי נערכה הטיסה הסילונית המסחרית הראשונה בעולם שהטיסה נוסעים בתשלום. זמן קצר לאחר מכן החל לפעול קו שירות מלונדון ליוהנסבורג.
הקומט הפך ללהיט וההצלחה המסחרית הייתה גדולה מעבר למצופה. אליזבת המלכה האם נסעה בטיסה מיוחדת והפכה לחברה הראשונה במשפחת המלוכה הבריטית שטסה במטוס סילון. הקומט טס כ- 50% מהר יותר מאשר מטוסים מתקדמים בעלי מנועי בוכנה כמו הדאגלס DC-6 (הקומט טס במהירות של 740 קמ"ש לעומת ה-DC-6 שטס במהירות של 507 קמ"ש).
עד מהרה הגיע המטוס להישגים מעוררי התפעלות. ב-25 באוקטובר 1949 טס המטוס מבריטניה לקסטל בניטו שבלוב, מרחק של 2,400 ק"מ, במהירות ממוצעת של 708 קמ"ש. הטיסה חזרה בוצעה עוד באותו היום, במהירות ממוצעת גבוהה אף יותר: 735 קמ"ש. טיסה מלונדון לרומא וחזרה שנערכה ב-16 במרץ 1950 ארכה 4 שעות ו-7 דקות, כאשר בטיסה חזור, במהירות ממוצעת של 721 קמ"ש, משתתפים 17 נוסעים וחמישה אנשי צוות, והיא הוכרה כשיא מהירות הלוך-חזור בין שתי נקודות. בעת טיסה לאפריקה, לשם ביצוע ניסויים טרופיים, טס הקומט ללא חניה משדה הטפילד שבצפון לונדון לנמל התעופה של קהיר, 3,490 ק"מ, ב-5 שעות ו-9 דקות. גם טיסה זו, שנשאה 3,630 ק"ג (שווה ערך ל-34 נוסעים ומטענם), שברה שיא מהירות בין שתי ערים. למחרת המשיך הקומט לניירובי.
שירות הנוסעים הסילוני הראשון בעולם נחנך על ידי BOAC ב-2 במאי 1952. נקבע, שהקומט יכול להגיע לטוקיו ב-36 שעות, לעומת 86 שעות במטוסי נוסעים מונעי בוכנה. במשך הזמן אבד יתרונו הטכנולוגי של המטוס, עם הופעת הבואינג 707 האמריקאי. חברה יחידה, דאן-איר, המשיכה להפעיל את מטוסי הקומט עד סוף שנות השבעים. עד 1977 היא צברה צי של תשעה מטוסי קומט B4 ו-11 מטוסי קומט C4, כשרכשה את שלושת מטוסי ה-C4 האחרונים מחברת התעופה המצרית איג'יפטאייר. הטיסה המסחרית האחרונה של הקומט נערכה ב-9 בנובמבר 1980, 31 שנים לאחר טיסת הבכורה של האבטיפוס קומט 1. המטוס היה קומט C4 והוא המריא מנמל התעופה לונדון גטוויק.
אסון הקומט ב-1954
במשך כשנתיים הופעלו מטוסי הקומט בתוצאות מעודדות, במיוחד עם הכנסתם לשימוש של מנועי רולס-רויס אייבון בעלי זרימה צירית במטוסי סדרה 2. במאי 1953 התפרק מטוס קומט בשמי הודו. בינואר 1954 המריא מרומא קומט A1 של BOAC, שמספר המקומות בו הוגדל ל-44 ונעלם ליד האי אלבה. כל המטוסים מטיפוס זה הושבתו, אולם בחודש מרץ חודשו הטיסות. באפריל שוב נעלם מטוס קומט A1 שהמריא מרומא, הפעם ליד נאפולי. זו הייתה התאונה החמישית של מטוסי קומט מאז אוקטובר 1952 והרביעית שאבדו בה חיי אדם. שוב הופסקו טיסותיהם של הקומטים. הצי המלכותי הבריטי הוכנס לפעולה והצליח למשות מהמים את שברי המטוס. נערכה חקירה מבנית יסודית, שבמהלכה זוהתה עייפות המתכת כגורם התאונות.
קומט 1
הקומט 1 הראשון שנבנה היה בעל חלונות מרובעים, בעקבות האסון ב-1954 הוא עודכן ונקרא קומט A1, בחלק מהמטוסים חוזק והוקשח גוף המטוס והחלונות המרובעים הוחלפו לחלונות אובליים. במאי 1949 הוגשה הצעה לחיל האוויר ליצירת גרסה של מטוס הפצצה DH.111 אך התוכנית לא יצאה אל הפועל.
קומט 2
לקומט 2 הייתה כנף מעט גדולה יותר, קיבולת הדלק הייתה גבוהה יותר ומנועי רולס-רויס אייבון חזקים יותר, מה ששיפר את הטווח והביצועים של המטוס. בעקבות אסון הקומט 1, גוף המטוס נבנה מחדש ממעטפת כבדה יותר עם פתחים מעוגלים. המטוס הראשון שנבנה טס לראשונה ב-27 באוגוסט 1953. למרות שביצועיו של המטוס היו טובים לקווים הדרום-אטלנטיים הוא עדיין לא התאים לקווים הצפון-אטלנטיים. פרט לארבעה מטוסים, כל מטוסי הקומט s2 הוקצו לחיל האוויר המלכותי. שמונה מטוסי תובלה קומט C2 ושני מטוסי תרגול קומט T2 נשלחו לחיל האוויר המלכותי בתחילת 1955. בסך הכל נבנו חמישה מטוסים כאלה כאשר שניים עדיין נמצאים בשירות כיום.
קומט 3
הקומט 3 היה דומה לקומט 2 אך הוא היה ארוך יותר ובעל קיבולת וטווח גדולים יותר. לאחר האסון שהתרחש בדגמים הקודמים, ההזמנות למטוס התמעטו ורק שני מטוסי קומט s3 נבנו. מטוס אחד טס ואילו השני שימש למחקרים מבניים וטכנולוגיים לקראת הפיתוח של הקומט 4. בנייתן של תשע שילדות נוספות לא הושלמה והמשך בנייתן הופסק.
קומט 4
הקומט 4 היה שיפור נוסף של הקומט 3 עם קיבולת דלק גדולה אף יותר. תכנונו עבר דרך ארוכה מאז תוכנן הקומט 1 הראשון. מטוס זה היה ארוך יותר ב-5.64 מטרים והוא יכול להכיל 74 - 81 מושבים בהשוואה ל-36 - 44 מושבים בקומט 1. הטווח שלו גדל. מהירות השיוט הייתה גבוהה יותר והמשקל המרבי בהמראה היה רב יותר. שיפורים אלו התאפשרו הודות לכוח הדחף הכפול שהיה למנועי האייבון לעומת מנועי הגוסט של הקומט 1.
BOAC הזמינה 19 מטוסי קומט s4. הקומט 4 המריא לראשונה ב-27 באפריל 1958 ואתו חנכה BOAC את קו טיסות הנוסעים הטרנס-אטלנטי הסילוני הראשון בהיסטוריה עם טיסה מלונדון לניו יורק דרך בגאנדר קנדה ב-4 באוקטובר 1958. שירות דומה של פאן אם עם מטוס בואינג 707 החל שלושה שבועות מאוחר יותר.
הקומט A4 תוכנן לטיסות לטווח קצר. היה לו גוף ארוך יותר וכנף קצרה יותר. לקומט B4 היה גוף ארוך עוד יותר ב-96.5 ס"מ והוא יכול להכיל 99 מושבים. חברת BEA הבריטית החלה להפעיל קו מלונדון לתל אביב ב-1 באפריל 1960.