cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אניסאקיס
טיפול
עבור הזחלים, בני האדם הם מארח האחרון. זחלים של אניסאקיס אינם יכולים לשרוד בבני אדם, ובסופו של דבר הם מתים. במקרים מסוימים, הזיהום נפתר כבר על ידי טיפול בסימפטומים. במקרים אחרים, עם זאת, הזיהום עלול להוביל לחסימה קטנה במעיים, אשר עשויה לדרוש ניתוח, אף על פי שטיפול עם אלבנדזול (תרופה לטיפול במספר טפילים) דווח כמוצלח. עלולים להיות מקרים שיצריכו ניתוח.
בהלכה
סביב הימצאות תולעי האניסאקיס בדגים רבים כמו בקלה צעיר, הרינג, הליבוט, זהבנון, התעורר פולמוס הלכתי נרחב האם ישנו איסור הלכתי לאכול דגים אלו ללא פיקוח המוודא שלילת הופעתן של התולעים בקרבי הדגים, מחשש לאיסור אכילת שרצים. יש המצדדים לאסור מחשש לאיסור זה, ויש המצדדים להתיר מסיבות שונות, בהן: קושי רב בזיהוי התולעת, הפוטר מחובת החיפוש אחריה במקרה של מיעוט המצוי. התפתחות התולעת בתוך קרבי הדג, דבר שעל פי ההלכה אינו יוצר איסור על התולעת.
שלישיית מודוס
שלישיית מודוס הוא הרכב קאמרי ישראלי, שייסדו בשנת 1992 שלושה נגנים, שעשו להם שם הן כסולנים והן בנגינת מוזיקה קאמרית. השלושה הם הכנר יאיר קלס, הצ'לן צבי הראל והפסנתרן ויקטור דרביאנקו. השלושה חתרו לבצע יצירות מופת לשלישיות פסנתר.
חברי ההרכב
יאיר קלס נולד בארץ ישראל בשנת 1940. הוא למד באקדמיה למוזיקה תל אביב, אצל ישראל עמידן, ואצל אנדרה גרטלר בקונסרבטוריון המלכותי של בריסל, בלגיה. הוא הופיע בישראל, באירופה, בארצות הברית ובאוסטרליה, כן כסולן והן בנגינת מוזיקה קאמרית והיה חבר בהרכבים קאמריים שונים בישראל ומחוצה לה. בשנים 1989–1993 היה מנהל האקדמיה למוזיקה בתל אביב.
ויקטור דרביאנקו נולד בברית המועצות, שם למד אצל פרופ' נ. נויהאוז ואצל מריה יודינה. הוא לימד פסנתר ומוזיקה קאמרית בבית הספר למוזיקה ע"ש גנסין במוסקבה והופיע עם "שלישית וידום" ברחבי ברית המועצות ואירופה. הוא עלה לישראל בשנת 1974 ומלמד פסנתר באקדמיה למוסיקה ע"ש רובין בתל אביב. כמו כן, הוא מנחה כיתות אמן באוניברסיטת מרילנד ובאוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול, קנדה.
מוניקה גלר
'''מוניקה א. גלר-בינג (באנגלית: Monica E. Geller-Bing'''; נולדה ב-22 באפריל 1969) היא דמות בדיונית בקומדיית המצבים האמריקאית "חברים" אשר מגולמת על ידי קורטני קוקס. דירתה שירשה מסבתה הייתה לאחד ממקומות ההתאספות העיקריים של החבורה. היא ידועה גם בשל אופייה האובססיבי לסדר וארגון ובשל טבעה התחרותי.
רקע
מוניקה גלר (נולדה באפריל 1969) היא אחותו הקטנה של רוס. היא גדלה בלונג איילנד. היא חברתה של רייצ'ל מימי התיכון. היא חלקה דירה עם פיבי ובמהלך הסדרה נישאת לשותפו של רוס לקולג', צ'נדלר. בנערותה הייתה מוניקה שמנה מאוד ומשקלה עלה על 100 ק"ג. היא ממוצא גרמני.
מוניקה הכירה את צ'נדלר בזמן שרוס היה בקולג'. לאחר ששמעה שקרא לה מאחורי גבה "שמנה" החליטה מוניקה לרדת במשקל ולפתות אותו במטרה לנקום בו, אך בטעות כרתה את קצה הבוהן ברגלו. מוניקה וצ'נדלר נהיו ביחד בסיום העונה הרביעית במהלך חתונתו של רוס. הם שמרו בסתר על זוגיותם הסודית במהלך העונה החמישית ולבסוף נישאו בסוף העונה השביעית. לאחר שהתגלה כי לשניים יש בעיה להרות הם אימצו תאומים מאם פונדקאית (גולמה על ידי אנה פריס), להם נתנו את השמות אריקה וג'ק, בסיום הסדרה.
לפני אירועי הסדרה, מוניקה חלקה את דירתה בניו יורק עם פיבי, אך היא עזבה מחשש שהחברות שלהן תפגע עקב אובססיית הניקיון שלה. במהלך רוב הסדרה (עונות 1–6) מוניקה חלקה את הדירה עם רייצ'ל שעברה לגור עמה ביום חתונתה, ממנה היא ברחה. מוניקה הכירה את ג'ואי כאשר הוא עבר לגור עם צ'נדלר, והם גרו ממול לדירתה באותו הבניין. התגלה כי בפגישתם הראשונה, מוניקה הייתה דלוקה על ג'ואי.
משפחה
מוניקה ורוס מקורבים זה לזה לצד מריבות שגרתיות. בהיותם ילדים, רוס התגרה בה בשל משקלה והִרבה להציק לה. בפרקים רבים מוניקה ורוס משתמשים במחוות ילדות משונה כמו לדפוק באגרופיהם כשהאגודלים מכוונים כלפי חוץ (כתחליף ל"אצבע משולשת"). רוס ומוניקה תחרותיים ביותר בניסיון לקבל יחס מהוריהם בעקבות העדפתם הגלויה כלפי רוס. ג'ודי, אמם, מראה בעקביות את העדפתה לרוס. כשהיו ילדים, התחרו כל חג הודיה בפוטבול, ומי שזכה, קיבל את גביע גלר השנתי. המסורת הופסקה בשנה השישית לתחרות כשמוניקה שברה "בטעות" את האף של רוס.מוניקה ורוס הם יהודים מצד אביהם, ג'ק, ובמהלך הסדרה הוזכר שמוניקה חגגה בת מצווה.
מערכת היחסים עם צ'נדלר
מוניקה החלה מערכת יחסים חשאית עם צ'נדלר בשבוע חתונתו של רוס בלונדון בסוף העונה הרביעית. לאחר שמוניקה הובכה כאשר אחד האורחים היה סבור כי היא אמו של רוס, היא חיפשה ניחומים אצל ג'ואי אבל צ'נדלר הוא זה שהיה בחדר והם קיימו יחסי מין בלילה שלפני החתונה. תחילה, מערכת יחסיהם הייתה מבוססת על מין בלבד, אולם הם במהרה התאהבו זה בזה. הם שמרו על כך בסוד במשך חמישה חודשים עד ששאר החברים גילו על כך. צ'נדלר עבר לגור ביחד עם מוניקה. בסוף העונה החמישית מוניקה וצ'נדלר כמעט התחתנו בלאס וגאס. הם התחרטו כשראו את רייצ'ל ורוס יוצאים מהכנסייה שיכורים. השניים התארסו בסיום העונה השישית ונישאו בסיום העונה השביעית. בסוף העונה התשיעית השניים גילו שאינם יכולים להיכנס להריון, ובסיום הסדרה הם מאמצים תאומים מאם פונדקאית אותה הם ליוו במשך כל התהליך - ג'ק (על שם אביה של מוניקה) ואריקה (על שם האם הפונדקאית).
אסימו
אסימו הוא רובוט דמוי אדם שפותח על ידי חברת הונדה. הרובוט מתנשא לגובה של 130 ס"מ ושוקל 54 ק"ג. הוא דומה לאסטרונאוט קטן הנושא תרמיל על גבו והוא יכול לצעוד על שתי רגליו בדומה לאדם עד מהירות של 9 קמ"ש. אסימו נוצר במרכז המחקר של חברת הונדה הנקרא Wako Fundamental Technical Research Center ביפן. הרובוט הוא הדגם האחרון מבין אחד עשר דגמים שפיתוחם החל בשנת 1986 בדגם E0.
שמו באנגלית, ASIMO, מייצג את ראשי התיבות של " "Advanced Step in Innovative MObility" (בתרגום חופשי: צעד מתקדם בתנועה חדשנית). חברת הונדה הצהירה שמקור שמו של הרובוט הוא בהוקרת כבוד לסופר המדע הבדיוני, הוגה שלושת חוקי הרובוטיקה, אייזק אסימוב.
עד לשנת 2005, יוצרו 30 יחידות של הרובוט. מחיר הייצור של כל יחידה היה פחות ממיליון דולר, וניתן היה לשכור מספר יחידות במחיר של 166,000 דולר לשנה.
טכנולוגיות זיהוי והבחנה
בשנת 2000 חברת הונדה הוסיפה לדגם אסימו מאפיינים רבים שמאפשרים לו להגיב טוב יותר לבני אדם. המאפיינים האלה נכללים בחמש קטגוריות:
1. זיהוי של עצמים נעים
בעזרת המידע החזותי המתקבל מהמצלמה הנמצאת בראשו, אסימו יכול להבחין בתנועה של מספר עצמים, להעריך את המרחק אליהם ואת כיוון תנועתם. יישומים פשוטים של המאפיין הזה הם: מתן יכולת לעקוב אחר תנועתם של בני אדם בעזרת המצלמה, לעקוב אחרי מישהו, או לברך לשלום אדם כאשר הוא מתקרב.
2. זיהוי של תנוחות ומחוות
אסימו יכול גם לתרגם את מיקומה ותנועתה של יד, וכך לזהות תנוחות ומחוות. הודות לכך, אסימו יכול להגיב ולפנות לא רק על ידי קבלת פקודות קוליות, אלא גם על ידי תנועות טבעיות של בני אנוש. הדבר מאפשר לו, למשל, לזהות אם כף יד מושטת לו ללחיצת יד או שהאדם מנופף לו וכך להגיב בהתאם. הוא יכול גם לזהות תנועות של כיוון כמו הצבעה.
3. זיהוי הסביבה
אסימו יכול לזהות את העצמים ואת פני הקרקע של סביבתו, ולפעול באופן בטוח הן עבורו והן עבור אנשים בקרבתו. לדוגמה, זיהוי של מטרד פוטנציאלי כמו מדרגות, והפסקה או הימנעות מפגיעה באנשים או חפצים נעים.
4. הבחנה בין קולות
יכולתו של אסימו לזהות את מקור הקולות שהוא שומע שופרה, והוא יכול להבחין בין קולות לרעשים אחרים. הוא יכול להגיב לשמו, לפנות לאנשים כשמדברים אליו, ולזהות קולות פתאומיים ובלתי רגילים כמו קול של נפילת חפץ או התנגשות, ולפנות לכיוון הקול.
5. זיהוי פנים
לאסימו יש את היכולת לזהות פנים, אפילו כשהוא עצמו או האדם שאותו הוא רואה נמצאים בתנועה. הוא יכול לזהות ולהבדיל בין עשרה פרצופים בקירוב. ברגע שהפנים מוכרות לו הוא יכול לפנות אל בעלי הפנים בשמם.
אינטגרציה לרשת
באמצעות התחברות לרשתות כרשת האינטרנט, אסימו יכול לספק מידע ולתפקד טוב יותר לצורך מספר יישומים מסחריים, כמו קבלת פנים. יכולותיו נכללות בשתי קטגוריות:
1. השתלבות במערכת תקשורת של משתמש
על ידי התחברות לרשת של משתמש מסוים, אסימו יכול להציע הרבה פעילויות שימושיות כגון קבלת אורחים ולהודיע לצוות על הגעתו של אורח מסוים על ידי שידור הודעות ותמונות של פני האורח, ולהנחות את האורחים למקום מוחלט מראש.
2. להוות קישור לאינטרנט
על ידי קבלת מידע מרשת האינטרנט, אסימו יכול להפוך לספק של חדשות ועדכוני מזג אוויר.
היום השלישי (מיני-סדרה)
היום השלישי (באנגלית: The Third Day) היא מיני-סדרה בריטית-אמריקאית מסוגת דרמה ומתח שנוצרה על ידי התסריטאים דניס קלי ופליקס בארט, ובוימה על ידי הבמאים מארק מונדן ופיליפה לות'ורפ.
מיני-הסדרה מהווה הפקה משותפת בין אולפני "Sky Studios", "Plan B Entertainment" ו-"Punchdrunk", והיא עלתה לראשונה לשידור בארצות הברית ב-14 בספטמבר 2020 ברשת "HBO ובבריטניה ב-15 בספטמבר 2020 ברשת "Sky Atlantic".
תקציר העלילה
מיני-הסדרה מתארת את מסעותיהם האישיים של גבר ואישה המגיעים לאי מסתורי בזמנים שונים.
עלילת מיני-הסדרה מחולקת לשלושה חלקים עם שלושה סיפורים שונים המחוברים זה לזה. החלק הראשון, "קיץ", בבימויו של מארק מונדן, עוקב אחר סאם (בגילומו של ג'וד לאו), אדם הנמשך לאי מסתורי מול חופי בריטניה, שם הוא נתקל בתושבים המקומיים השומרים על מסורותיהם בכל מחיר.
החלק השני, "סתיו", יסופר במהלך אירוע לייב חד-פעמי בלונדון לאחר שידור החלק "קיץ". על פי מפיקי מיני-הסדרה, המופע הוא "אירוע תיאטרוני סוחף וגדול", אירוע הלייב ישודר בצילום רציף אחד שנועד לאפשר לצופי מיני-הסדרה "לעכל את הסיפור בעודו קורה". בחלק השני יופיעו ג'וד לאו וחברים נוספים מצוות השחקנים.
החלק השלישי, "חורף", בבימויה של פיליפה לות'ורפ, עוקב אחר הלן (בגילומה של נעמי האריס), אאוטסיידרית חזקה בעל כוח רצון המגיעה לאי בחיפוש אחר תשובות, אך הגעתה מביאה לקרב שברירי שיכריע את גורלו של האי.
הפקה
מיני-הסדרה הוזמנה ביוני 2019, יחד עם הכרזה רשמית כי השחקן ג'וד לאו לוהק לתפקיד הראשי. הבמאי מארק מונדן נשכר למלאכת בימוי שלושת הפרקים הראשונים, שייכתבו על ידי דניס קלי. ביולי, קתרין ווטרסטון, פאדי קונסידיין ואמילי ווטסון לוהקו לצוות השחקנים. נעמי האריס וג'ון דאגליש לוהקו לצוות השחקנים באוגוסט 2019, והבמאית פיליפה לות'ורפ נשכרה למלאכת בימוי שלושת הפרקים האחרונים של הסדרה. התסריטאים קיט דה וואל ודין אולופלין הצטרפו גם הם לכתיבת מיני-הסדרה.
הצילומים החלו ביולי 2019 בבריטניה.
הפצה
מיני-הסדרה התעתדה לעלות לשידור לראשונה בארצות הברית בהפצתה של רשת "HBO" ב-11 במאי 2020, וברשת "Sky Atlantic" ב-12 במאי 2020. באפריל 2020, רשתות "HBO" ו-"Sky" הוציאו את מיני-הסדרה מלוח הזמנים שלהן לאחר שהפקת מיני-הסדרה הושפעה בעקבות התפרצות מגפת הקורונה. לאחר מכן, תאריך עלייתה של מיני-הסדרה נקבע מחדש ל-14 בספטמבר בארצות הברית, ול-15 בספטמבר בבריטניה.
הפרקים הראשונים של החלקים "קיץ" ו"חורף" הוקרנו לראשונה כחלק מתוכנית הפריים טיים של פסטיבל טורונטו שהתקיים ב-11 בספטמבר 2020.
החלק האמצעי, "סתיו", ישודר בשידור לייב בבריטניה ב-"Sky Arts" ובאינטרנט ב-3 באוקטובר 2020.
ביקורות
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", מיני-הסדרה זכתה לציון של 77%, על בסיס 31 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.2/10. הקונצנזוס כתב כי "עם אווירה מכשפת דיה והופעות כובשות של הכוכבים ג'וד לאו ונעמי האריס, היום השלישי הוא תוספת מסקרנת - אם מוכרת מדי - לסוגת האימה העממית." אתר הביקורות "Metacritic" העניק למיני-הסדרה ציון ממוצע משוקלל של 70 מתוך 100, על בסיס על 11 ביקורות, דבר המציין "ביקורות חיוביות לרוב".
הינדיק הפקות
הינדיק הפקות - הבית של המוזיקה היהודית היא חברת תקליטים המתמחה במוזיקה יהודית מקורית. היא נוסדה בשנת ה'תשס"ד (2004) על ידי חיים חזין, שמנהל אותה עד היום ומעורב גם בהפקה המוזיקלית בה.
בין האמנים הבולטים בחברה אודי דוידי וסיני תור.
החברה ופעילותה
מייסד החברה, חיים חזין (נולד ב-21 בדצמבר 1976) ארגן בשנת 2004 הופעה של הזמר עדי רן במועדון בתל אביב. הכמות הגדולה של אנשים שהגיעו להופעה, 250 איש, גרמה לחזין לארגן הופעה נוספת של רן, יחד עם שולי רנד ויצחק פוקס, בה השתתפו כ-1000 איש. הכמות הגדולה של האנשים שהגיעו להופעה השנייה שכנעה את חזין שלמוזיקה היהודית המקורית יש ביקוש בציבור, והוא הקים את "הינדיק הפקות". האלבום הראשון שהופק באמצעות החברה, "מה יש לכם לדאוג" של עדי רן, יצא בשנת 2004.
חזון החברה תואר על ידי חזין במילים "הציפייה שלנו זה ביאת משיח. לבנות רמקולים שכל רמקול יהיה בגודל של בניין מגורים, כי רבינו אמר: כשיבוא משיח אני אשיר לכם את התיקון הכללי בכזה ניגון שאתם תראו את הקולות. יש פה איזשהו סוף מושלם שאנחנו ממש מחכים לו".
חזין מוכר לעיתים בחנויות החברה, על מנת לדעת את רצונם של הלקוחות.
ניגוני ברסלב
החברה מפעילה פרויקט להקלטה מחדש של ניגוני ברסלב שנקרא "דעם רעבינ'ס טיש" (בתרגום מיידיש לעברית: "הטיש של הרבה'").
האלבום הראשון
בשנת 2009 התגלו בקייב שבאוקראינה, על ידי חסיד ברסלב בשם נחום קרלינסקי, תשעה ניגונים אבודים של חסידות ברסלב. בין הניגונים התגלה גם הניגון שאיתו מובילים את הצדיקים לגן עדן, על פי מסורת מרבי נחמן. זמן קצר לאחר הגילוי, ולכבוד 200 שנים לפטירתו של רבי נחמן, החברה החלה להפיק אלבום של ניגוני ברסלב ובו תשעת הניגונים שהתגלו ושבעה ניגונים נוספים של חסידות ברסלב. באלבום הושקעה עבודה רבה: במהלך הפקת האלבום הקפידו שהשירה תדמה ככל האפשר לשירה המקורית שהושרה על שולחנו של רבי נחמן, חלק מהשירים הוקלטו עם ליווי של עשרות כלי נגינה ומקהלה מורחבת השתתפה בהקלטת האלבום. דודי קאליש היה המנצח המוזיקלי של האלבום וחזין עצמו הפיק אותו. ב-16 באוגוסט 2010 יצא האלבום, תחת השם "דעם רעבינ'ס טיש". לאלבום צורפה חוברת שהכילה את הסיפור של כל אחד מהניגונים באלבום, כיצד הוא נוצר ואת התגלגלות הנסיבות עד שהוא התגלה לציבור. האלבום זכה לשבחים.
האלבום השני
ב-26 באוקטובר 2011 יצא האלבום השני בסדרה, תחת השם "דעם רעבינ'ס טיש 2 - רבי נתן ותלמידיו". ובו 24 ניגונים של רבי נתן מנמירוב ותלמידיו. על המשתתפים באלבום נמנו חיליק פרנק והזמר אברימי מושקוביץ.
האלבום השלישי
ב-2 בספטמבר 2012 יצא האלבום השלישי בסדרה, תחת השם "דעם רעבינ'ס טיש 3 - חסידי ברסלב". בשונה מהאלבומים הקודמים בסדרה, האלבום הופץ באמצעות דברי שיר.
האלבום הרביעי
ב-18 אוקטובר 2013 יצא האלבום הרביעי בסדרה, תחת השם "דעם רעבינ'ס טיש 4 - חסידי ברסלב". ובו 21 ניגוני ברסלב מתקופת רבי אברהם בן רבי נחמן.
מעשה מבטחון
בשנת 2009 החלה החברה בפרויקט להפקת סיפורי המעשיות של רבי נחמן לסרטים.
עלילת הסיפור של רבי נחמן עוסקת במלך שמאמין שהוא האדם הכי פחות מודאג בעולם. כאשר המלך מחפש אדם שהוא פחות מודאג ממנו, הוא מגלה אדם שיושב בבית רעוע מאוד. המלך שוהה בביתו של האיש ורואה שהוא חסר כל דאגה ועובד אך ורק עד לסכום שיספיק לו כדי לקנות אוכל ושתייה לאותו היום. הוא שואל למקצועו של האיש, שעונה לו שהוא עובד בתיקון של דברים שנשברו. המלך מתרגז על כך שהוא שלוו כל כך ומחליט בליבו להרוס את שלוותו. הוא מחוקק חוק שאוסר לתקן דברים שנשברו אך האיש מוצא עבודה אחרת. בכל פעם מחדש, המלך שומע על כך ומחוקק חוק שאוסר לעבוד באותה עבודה. לאחר שכלו כל הקיצין, האיש נאלץ לעבוד כשכיר חרב בשירות המלך. כדי שיוכל להמשיך במנהגו הוא מסכם עם השר שגייס אותו שישלם לו כל יום את משכורתו. כאשר המלך שומע על כך הוא אומר לשר שלא ישלם לאיש את משכורתו לאותו יום. האיש, שנותר ללא כסף, מוכר את להב חרבו שניתנה לו וקונה בה, כמנהגו, אוכל ושתייה. את הלהב החסר הוא מחליף בלהב מעץ. המלך מגלה זאת ומצווה על השר שממונה על האיש שיפקוד עליו להגיע אל המלך כדי להוציא להורג נידון למוות. האיש מגיע למלך, שומע את הפקודה ומתחנן למלך שלא יחייב אותו לעשות זאת אך המלך מסרב להיענות לבקשתו. כאשר האיש רואה שלא נותרה לו ברירה, הוא מתפלל לקב"ה שאם הנידון למוות לא באמת חייב מיתה חרבו תהפוך לעץ. הוא שולף את חרבו והיא אכן מעץ. כאשר המלך רואה זאת הוא מוותר ושולח את האיש לדרכו.
אמציה האיתן, בביקורת על הסרט בערוץ 7, ציין ש"ההפקה של אריאל ברמן מושקעת יחסית, והשימוש בשחקנים מקצועיים מוכיח את עצמו לאורך כל הסרט. יוסף סיקוראל הוא מסוג השחקנים שיכולים להרים על גבם הפקה שלמה... את תפקיד המלך הגוי משחק משה אדלר... ולא קשה להבחין באיכויות המשחק שבאמתחתו". האיתן הוסיף כי "יוצרי הסרט הכניסו בו הרבה חוש הומור... דבר שהופך את החוויה לתהליך אינטלקטואלי מסקרן". לצד הביקורת האוהדת, הוא ציין כי "מרוב רצון להשקיע, הדיסק של הסרט מכיל קובץ התקנה לתוכנת נגן מדיה, ועוד כל מיני קובצי הפעלה, שמניסיוני, רק מפריעים לצופה הפשוט ומבלבלים את מערכת ההפעלה. המחשבים של היום אינם זקוקים לאותן תוספות". האיתן סיכם את הביקורת במילים "לטעמי, זהו בהחלט צ'ופר מרענן לימי החופשה המאיימים על שלומנו".
סניפים
לחברה שלוש חנויות, בצפת, בני ברק וירושלים. הסניף בבני ברק, ברחוב רבי עקיבא 10, נפתח ב-31 ביולי 2007 והסניף בירושלים, ברחוב אגריפס 89, נפתח ב-22 בינואר 2009. מלבד חנויות החברה, מוצריה נמכרים גם בכ-400 נקודות מכירה בישראל ובכ-150 נקודות בארצות הברית.
עד לשנת 2009 הפיקה החברה למעלה מ-300 אלבומים.
אמנים חתומים בעבר ובהווה
מלבד האמנים החתומים בחברה, החברה הפיצה גם אלבומים של המדרגות ויובל סלע.
חיל הים
חיל הים, או בשמו הרשמי "זרוע הים", הוא הזרוע הימית של צה"ל. החיל מבצע את מרבית הפעילות של צה"ל בזירה הימית. בראש החיל עומד קצין בדרגת אלוף. מפקד חיל הים הנוכחי הוא אלוף דוד סער סלמה.
על פי הערכה של המכון למחקרי ביטחון לאומי לשנת 2014, בזרוע הים משרתים 9,500 חיילי סדיר ועוד 10,000 חיילי מילואים. בשנת 2004 יחידות הקומנדו של חיל הים כללו כ-300 לוחמים.
יעוד
זרוע הים אמונה על בניית הכוח הימי של צה"ל ועל הפעלתו. היא פועלת להבטחת עליונותה בים, חופש הפעולה וחופש השיט במרחב הימי הישראלי. ואף מעבר לכך.
זרוע הים מבצעת מגוון רחב של פעילויות באמצעות כלי השיט והיכולות המתקדמות בהם היא מצוידת. היא מחזיקה בכוח משמעותי המתבטא בספינות טילים וצוללות מתקדמות, כלי ביטחון שוטף משוכללים ויכולות רבות ומסווגות של הקומנדו הימי.
מפקד חיל הים, עמי אילון, הגדיר את משימת החיל בסיסמה: "חוף בטוח וים פתוח". בשל מצבה הגאופוליטי, מייחסת ישראל חשיבות רבה לחופש השיט ממנה ואליה. כ-97% מהסחר הבינלאומי מישראל ואליה נעשה דרך הים. בנוסף, אזורי החוף בישראל מיושבים בצפיפות וחשופים לפגיעה מהים. לאור זאת מוגדרים תפקידיו העיקריים של חיל הים כהגנה על חופי המדינה והבטחת חופש השיט לחופי ישראל.
בין תפקידי זרוע הים ניתן למנות:
על פי מפקד חיל הים דוד סלמה ובכירים נוספים, מטרה נוספת של חיל הים היא להפוך את הים לעומק אסטרטגי של ישראל באמצעות ספינות הסער 6 שהן הלכה למעשה גם סוללות הגנה אווירית ניידות בעומק הים שיוצרות "שכבת הגנה קדמית".
בתר"ש תפן - תוכנית העבודה הרב-שנתית של צה"ל לשנים 2008–2012, עמד התקציב השנתי של חיל הים על כמיליארד שקל, לא כולל רכש סטי"לים חדשים.
מבנה זרוע הים
עץ מבנה חיל הים:
שייטות
כלי השיט של חיל הים הישראלי משתמשים בקידומת "אח"י" - אניית חיל הים. מספר כלי שיט ללחימה בצי הישראלי הוא כשליש מחיל הים המצרי. במונחים גלובליים הצי הישראלי קטן מאוד, הן מבחינת גודלו הכללי והן מבחינת הדחק ספינותיו — הספינות הכי גדולות בו הן בגודל קורבטה (ספינת טילים מדגם סער 6).
בסיס חיפה
בבסיס חיפה (ב"ח) מרוכזות: שייטת 7 – שייטת הצוללות, שייטת 3 –שייטת ספינות הטילים ופלגה 914 – אחת מפלגות הבט"ש. עיקר תפקידו של הבסיס לאבטח את נתיבי השיט של מדינת ישראל, לשמור ולשפר את כושר הפעולה המבצעי של החיל, ולבצע משימות בט"ש (ביטחון שוטף). מפקד זירת חיפה (תת-אלוף) מכונה 'מפקד ב"ח'.
מחנה עתלית
במחנה עתלית מתבססת שייטת 13 - יחידת הקומנדו הימי. בשטח המחנה נמצאים שרידי המבצר הצלבני הידוע בשם מבצר עתלית.
בסיס אילת
בסיס חיל הים באילת קיים משנת 1951. הבסיס משמש כמפקדת זירת ים סוף החל משנת 1980 עם גמר פינוי כוחות חיל הים משארם א-שייח' במסגרת הסכם השלום עם מצרים. מפקד הבסיס מכונה בחיל הים "המז"ר (מפקד זירה)". זירת ים-סוף (זי"ס) היא אחת משלוש זירות הפעולה של חיל הים.
בבסיס פועלת פלגת הדבורים – פלגה 915, המפעילה ספינות סיור מדגם "דבור", "דבורה" ו"נחשול".
בסיס ההדרכה
בסיס ההדרכה המרכזי של החיל, בה"ד 600, ממוקם בחיפה. בסיס ההדרכה מאכלס את בית הספר לחובלים, בית הספר לפיקוד ימי, בית הספר למקצועות הצוללות, בית הספר למקצועות הסט"ילים (ספינות טילים), בט"ש ימי (בט"ש, טירונות ושליטה), מסגרת טכני-חוף ומסגרת הסימולטורים. למעט קורס הקומנדו הימי (שייטת 13, בבסיס עתלית), הכשרתם של כל בעלי המקצוע בחיל מתבצעת בבסיס זה – הן הכשרות בתחום הימאות והן הכשרות בתחומים אחרים – כגון מחשוב, מודיעין ושליטה. בשנת 2008 הוקם בית הספר הטכני של חיל הים, צור ים, הממוקם גם הוא בבה"ד חיל הים ומחנך תלמידים בכיתות ט'–י"ב במקצועות טכניים, אשר משתלבים במערך הטכני ובמערך הלוחם של חיל הים.
מספנת חיל הים
המספנה ממוקמת בצמוד לבסיס חיפה ואחראית על ביצוע התקנות, תיקונים ושיפורים בכלי השיט, באמל"ח (אמצעי לחימה), במערך הגילוי החופי ובמתקני החוף. למספנת חיל הים שלוחות בבסיסים מבצעיים אחרים של חיל הים ברחבי ישראל.
בסיס ציוד ותובלה
בסיס ציוד ותובלה (בצ"ת) שוכן במחנה החותרים מדרום לטירת כרמל. בבסיס זה מאוחסן הציוד הנחוץ לפעילות חיל הים ושוכנים בו גופי ההצטיידות והאספקה ליחידות השונות. בבסיס זה שוכנת גם יחידת מרכז מפת"ח.
מפקדת חיל הים
מפקדת חיל הים (מפח"י) שוכנת במחנה רבין (הקריה) בתל אביב בסמוך למטה הכללי ומפקדות הזרועות השונות של צה"ל. מיום הקמת החיל ועד 1972 שכנה המפקדה בסטלה מאריס שבחיפה. במפח"י מצויים חדרי השליטה, מרכזי הקשר, יחידת תכנון מבצעים, מודיעין, כוח אדם, מרכזי מחקר ופיתוח ולוגיסטיקה, כמו גם יחידת שליטה ימית (יש"י) האחראית על שליטה ביחידות המבצעיות.
כלי טיס
חיל האוויר הישראלי מפעיל עבור חיל הים את כלי הטיס הבאים: בעבר הפעיל את כלי הטיס הבאים:
היסטוריה
הזרוע הוקמה ב-17 במרץ 1948, ופעלה בשם השירות הימי. הארגון איגד את פעולות ההעפלה ואת הקמת כוח הלחימה הימי של ההתיישבות היהודית. שנה לאחר מכן, במרץ 1949, השם שונה ל "חיל הים" והוחלט על המבנה המוכר לנו כיום. חיל הים היה שותף פעיל בכל מלחמות ישראל. עם מבצעי החיל נמנים: הטבעת "האמיר פארוק", שביית ה"איברהים אל אוול", פעולת פורט סעיד, קרב רומני, הפשיטה על האי גרין, מבצע אסקורט, מבצע אביב נעורים, קרב לטקיה והשמדת ספינות טילים מצריות באזור פורט סעיד במלחמת יום הכיפורים, תקיפת נמל ע'רדקה, הנחיתה בחוף אל-אוואלי במלחמת לבנון הראשונה (1982), לכידת ספינות שהובילו נשק לארגוני טרור ועוד רבים אחרים. כמו כן עוסק חיל הים במשימות של ביטחון שוטף לאורך חופי ישראל. החיל ספג אבדות במספר מקרים שהתפרסמו: טיבוע המשחתת אח"י אילת בשנת 1967, טביעת הצוללת אח"י דקר בשנת 1968, אסון השייטת ב-1997 והפגיעה בסטי"ל אח"י חנית מטיל של חזבאללה במהלך מלחמת לבנון השנייה. במלחמת ששת הימים פגעו בשוגג טרפדות ומטוסים של צה"ל באוניית ביון אמריקאית, "ליברטי", ששהתה בקרבת חוף סיני ונחשדה כאונייה מצרית. בתקרית נגרמו אבדות רבות לאנשי צי ארצות הברית.
תקופת היישוב
בשנות ה-20 וה-30 החלה הקמת תשתית ימית ביישוב. ראשית ההתאגדות הימית הייתה ספורטיבית בעיקרה ושמשה כר נוח ומסווה לפיתוח תשתית ימית למפעל ההעפלה – 'המוסד לעלייה ב'' ו'עליית אף על פי' – שהחל ב-1934. התשתית הימית התרחבה עם בניית נמל תל אביב, הקמת צי מסחרי עברי, אגודות ימיות ספורטיביות – אגודת יורדי ים זבולון, הפועל וצופי ים בתל אביב וחיפה וכן הקמת צי דיג. ב-1937 הוקם על ידי מוסדות היישוב "החבל הימי לישראל" (חי"ל) שעסק בעידוד הנושא הימי. כמו כן, הסוכנות היהודית הפעילה מחלקה ימית שבראשה עמד מ-1935 דוד בן-גוריון.
בשנת 1938 הוקם על פי חזונו של ד"ר שלמה ברדין בחצר בית הספר בסמ"ת ה"בסי"מ" – בית הספר הימי שהפך לאחר קום המדינה לבית הספר לקציני ים עכו.
עם עלות היטלר לשלטון הקימו ראשי ארגון "ההגנה" (בשיתוף תנועת "החלוץ" בפולין) והתנועה הרוויזיוניסטית תשתית להבאת עולים מאירופה בצורה בלתי לגאלית. שתי האוניות הראשונות הגיעו לחופי ארץ-ישראל, "ולוס" ביולי 1934 ו"אוניון" באוגוסט 1934 (קדמה לשתיהן, בינואר 1934 אוניית המעפילים "כוכב", אך היא הגיעה ממצרים ולא מאירופה). קרוב ל-50 הפלגות נערכו עד לתחילת מלחמת העולם השנייה. בתגובה לגזרות הספר הלבן הבריטי שפורסם ערב מלחמת העולם השנייה הקימו מוסדות היישוב את המוסד לעלייה ב', שנועד לרכז את העלייה הבלתי-לגלית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והתקדמות גייסותיו של ארווין רומל במדבר המערבי לכיוון ארץ ישראל בשנת 1941, החלה הסוכנות היהודית במגעים עם שלטונות המנדט הבריטי כדי לגייס את בני היישוב לצבא הבריטי. בשנת 1941 הצליחה המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית לשכנע את הצי הבריטי לגייס ארץ ישראלים לשרותיו. כ-1,100 מתנדבים, מתוכם 12 קצינים שמונו על ידי הסוכנות, גויסו לצי הבריטי. מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי ומתנדבי היישוב לצי המסחרי המגויס היוו שדרה טכנית חשובה בהקמת חיל הים הישראלי. במקביל לגיוס לצי, הוכשרו על ידי המודיעין הצבאי הבריטי כ-30 חברי "ההגנה", בהם כמה ימאים שעסקו קודם לכן כמלווי אוניות המעפילים, לפעילות חבלה מאחורי קווי גייסותיו של רומל בצפון אפריקה וכוחות וישי הצרפתיים בסוריה ולבנון. במסגרת זו אבדו במאי 1941 בפעולה בלבנון בספינה "ארי הים" כ"ג יורדי הסירה ורס"ן אנטוני פלמר הבריטי.
בסיוע "המוסד לעלייה ב" הקים דוידקה נמרי סגן מפקד הפלמ"ח בתחילת ינואר 1943 יחידה ימית, "המחלקה הימית", שנועדה לחדש את מפעל ההעפלה לכשיווצרו התנאים לכך. ב-1945 חודשה ההעפלה והמחלקה גדלה והפכה לפלוגה ימית (פלי"ם). הכשרת אנשי הפלי"ם כללה קורס מפקדי סירות שנועד להורדת המעפילים בחופי הארץ (באמצעות שלוש הסירות 'דב', 'תרצה' ו'רבקה', על שם בני משפחת הוז שנהרגו בתאונת דרכים) ו'קורס חובלים' שנועד להכשיר את מלווי אוניות מעפילים.
בתום מלחמת העולם חודשה עלייה ב' בזרם הולך וגדל, ובתגובה לכך הקימו הבריטים שייטת מיוחדת "הסיירת הפלשתינאית" שנועדה, בסיוע מטוסי סיור ותחנות מכ"ם, לסכל את עליית המעפילים ארצה. בתגובה לכך, הוקמה על ידי הפלי"ם בנובמבר 1945 חוליית חבלה ימית לצורך חבלה בכלי שיט בריטיים שהופעלו לסיכול מפעל ההעפלה. חוליה זו היוותה גרעין להקמת שייטת 13 בעת הקמת חיל הים.
ב-1946 הוקמה על ידי הסוכנות היהודית וההסתדרות חברת "צים" שהוכרזה לימים כחברת הספנות הלאומית. בצדה המשיכה לפעול 'חברה לשירות ימי עתיד', שהוקמה בשנת 1934, וחברת הספנות של הקיבוץ המאוחד וכן חברת מאיר דיזנגוף ושות'.
מלחמת העצמאות
בשלהי 1947 הוקם 'שירות ימי' שהתבסס על:
מעצם רבגוניותו של כוח האדם בשנת ההקמה והרקע השונה ממנו הגיע נוצרו לא מעט חיכוכים וחילוקי דעות בעת הקמת חיל הים שנבעו בעיקרם מהבדלי גישות, הגישה של הצי המלחמתי המסודר והמאורגן כנגד הגישה הלא סדורה שבאה מן הפלי"ם. מאבקים אלו נבעו מן הרצון להשפיע ולתפוס עמדות כוח. מר גרשון ז'ק מונה על ידי דוד בן-גוריון להיות ראש השירות הימי. ולאחר החלטת החלוקה באו"ם הוציא פקודת יום כ"ט בנובמבר המהווה את ההכרזה הראשונה על קיום הכוח הימי העברי.
מחשבות ראשונות על בניית כוח ימי סדיר עלו מסוף 1947 והצעות מסודרות (כולל מטרות, רכש ומבנה) החלו לעלות בראשית 1948. בתוכנית מ-7 בינואר 1948 של קומנדר מילר, לשעבר קצין בצי הבריטי שניהל את בית הספר הימי שליד הטכניון, הצי יתבסס על מספר סירות טורפדו ומעט משחתות ומטרתו העיקרית שמירת נתיבי ים פתוחים. ב-11 בינואר 1948 הוכנה על סמך תוכנית מילר תוכנית מרחיבה יותר בדרישות הרכש על ידי יושב ראש מחלקת הים של הסוכנות בר כוכבא מאירוביץ. בפברואר הכין זאב הים, איש ארגון מצי-הסוחר, תוכנית שנתקבלה על דעת בן-גוריון, וזה הורה על ביצוע התוכנית וזאב הים נשלח לאיטליה לבדוק אפשרויות רכש בהתאם. בנוסף הגיעו משלחות רכש ימי גם לארצות הברית. אולם בשל היעדר ניסיון מקצועי וטכני חלק מן הרכש היה של כלי שיט ואמצעים שלא ניתן היה להשתמש בהם ולהשמישם.
התוכנית שהוצעה בהמשך התבססה על הרחבת הפלי"ם. תוך כדי הכנת התוכניות נעזר בן-גוריון באש לינקולן (Ashe Lincoln), קצין יהודי-בריטי במלחמת העולם השנייה, שהציע לרכוש משחתת, קורבטות, ספינות תותחים, סירות משמר וסירות טורפדו. בהמשך ניתנו הנחיות ליצירת קשר עם יועצים ימיים בארצות הברית, בעיקר עם פול שולמן (Paul N. Shulman), בעניין הכלים הדרושים.
הקמתו של חיל הים לא הייתה מסודרת ומאורגנת והתאפיינה בחילוקי דעות שנבעו בעיקרם מהבדלי השקפות בין יוצאי הצי המלחמתי המקצועי, כצי הבריטי והצי האמריקאי לבין יוצאי הפלי"ם שהיו חסרי הכשרה ימית מקצועית מסודרת כבצי מלחמתי, על כך מתנדב המח"ל מהצי המלכותי קומנדר אלן ברק אף אמר: "לא ניתן לעשות ימאי מקאובוי". לכן בהקמת חיל הים בראשיתו הייתה דרישה של יוצאי הפלי"ם שלא תהיה הפרדה בין קצינים ומלחים וכן לא יהיו סימני דרגה. באוניות חיל הים היה מצב של פיקוד לא ברור שהיה המשך למסורת הפיקוד הימי באוניות עלייה ב'. בכל אונייה היה מפקד ימי שהיה בדרך כלל רב חובל מוסמך שעל פי רוב הגיע מן הצי המסחרי. ופיקוד מבצעי של איש פלי"ם אשר חסר את ההכשרה הימית. חוסר ההפרדה בין קצינים ודרוגים והמצב העמום של הפיקוד הכפול וטשטוש ההירכיה הפיקודית שאף הייתה נהוגה בצי המסחרי גרר חיכוכים והתפטרויות של רבי חובלים ומעברם לצי המסחרי. בנוסף הפיקוד הכפול יצר אווירה של קצין מקצועי כנגד קצין שהוא קומיסר מפלגתי. הבעיה המשותפת הן לפיקוד הימי והן לפיקוד המבצעי הייתה ששניהם לא היו בעלי הכישורים בהובלת ספינה לקרב. במהלך קיץ 1948 הזמין בן-גוריון את מרכוס יוסף זיו, קפטן (אל"ם) בצי המלכותי הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה, לבדוק את מבנה ותפקוד החיל. בן-גוריון לא היה שקט, וכדרכו ביקש ייעוץ מקצועי חיצוני. זיו ביקר בבסיסי החיל וראין 39 מקציני החיל ומתנדבי מח"ל. זיו מתייחס בדו"ח למבנה הפיקוד של החיל. הוא מציין כי החיל לא תפס אותו הזמן מקום מרכזי בקרבות הצבא, לא רק בגלל מיעוט הכלים והידע, אלא גם עקב חוסר הניסיון של מפקדיו. זיו מציין כי הפיקוד העליון של החיל מאויש בעיקר על ידי אנשים צעירים, שניסיונם מגיע בעיקר מפעילות עלייה ב' (ובעיקר אנשי הפלי"ם). אמנם הוא מציין את נחישותם, דבקותם במטרה והלהט להצליח, אולם ניסיונם מוגבל לצורכי העפלה או מבצעי פלי"ם, ואין זה מספק כלל לבנין צי מלחמתי. הוא מציין כי אין אף תפקיד פיקודי במטה המאויש על ידי אנשים בעלי ניסיון פיקודי על כלי שיט מסחרי או מלחמתי. חלוקת תפקידים זו נובעת מההנחה כי מי שנתן מזמנו למען משימות לאומיות (פלי"ם וההעפלה) הוא הראוי לפיקוד מבחינת תכונותיו ודבקותו הלאומית, יותר מאנשי צי הסוחר שרכשו ניסיונם למטרות רווח פרטי. כלומר לא היה כאן שיקול מקצועי ימי, ולכן נפגעה גם הסינתזה הראויה בין כל הכוחות האפשריים בישראל. ההערה החריפה ביותר של הדו"ח מתייחסת לכך, שעל אף שיעודו ומבנהו של החיל נקבעו זה מכבר עדיין לא נכתבה תוכנית גיוס וחימוש אופרטיבית המותאמת למבנה זה. לכן אין רכש אופרטיבי, ולכן גם הגיוס מחוץ לישראל אינו מתוכנן ואינו מתואם. הדו"ח מציג ממצאים קשים. תמציתו מתייחסת לכך שבבנין החיל מושקעים הרבה רצון טוב, מרץ ומאמץ – אולם עקב חוסר הניסיון אין עדיין תוצאות ראויות. ללא שילוב מידי של מומחים מחוץ לישראל לענייני תכנון, רכש, תיאום עם גופים שונים, קישור למתנדבי מח"ל וכו' – חיל הים לא יצליח להתרומם. בעקבות מסקנות הבדיקה, שונה מבנה החיל ובאוקטובר נערכה ההפרדה בין הפיקוד המקצועי לבין המנהל האדמיניסטרטיבי בכפיפות למשרד הביטחון. פול שולמן שהוביל את הפן המקצועי ענה על מבנה מוצע זה. בעין מקצועית – ימית, אין ספק כי הדו"ח עולה על הליקויים הנובעים עקב חוסר הניסיון והידע המתאימים. אולם יישום מסקנות אלו לא מנע את החיכוכים בין יוצאי הפלי"ם ו'המוסד' לבין אנשי הציים הזרים וצי הסוחר. מאחר שהדגש באיוש הפיקוד ניתן לתכונות אחרות: אותן תכונות שיוחסו לפלמ"חניק: דבקות במשימה, להט, יוזמה וכו' ואשר בלעדיהן לא ניתן לנצח בקרב, בעיקר בקרב בו עמדת הפתיחה שלך נחותה (וכזו הייתה עמדת הפתיחה של החיל הצעיר חסר הכלים, הניסיון וכ"א).
בזמן הקמת השירות הימי לא הוגדר תפקיד של מפקד חיל הים וב־17 במרץ 1948 הוקם השירות הימי, בראשותו של גרשון זק שהיה מינוי פוליטי ללא רקע ימי וכפוף לשר הביטחון. היה זה שלב ביניים בדרך להקמת חיל הים הישראלי הפועל במסגרת צה"ל. במאי 1948 עלה לארץ פול שולמן, ובהמשך, באוקטובר, הפך למעשה למפקד המבצעי הימי ללא תואר מפקד חיל הים אלא נשא תפקיד של ראש המטה, ובכפוף לרמטכ"ל. מינויו של שולמן עורר התנגדות רבה בקרב יוצאי הפלי"ם שנבעה בעיקרה מעצם היותו לא ארץ ישראלי, בשל כך לא היה שיתוף פעולה ואף התנגדות לעצם המנוי מטעמים בלתי מקצועיים ויותר פוליטיים.
עם התמסדותו של חיל הים כזרוע ימית החלה חלוקת דרגות ותפקידים.
בתקופת מלחמת העצמאות לרשות החיל לא עמדו כל כלי שיט צבאיים ייעודיים, ולכן נאלצו להשתמש באוניות מעפילים שהוסבו לספינות מלחמתיות. מספר אוניות, חלקן בעלות עבר כספינות צבאיות, נמצאו בנמל חיפה לאחר שהבריטים, שהחרימו אותן, הותירו אותן במקום לאחר עזיבתם עוגנות בשובר הגלים. צי אוניות זה היה ידוע בשמו כצי הצללים. תהליך ההסבה של אוניות אלו, שהחל באפריל 1948 נעשה בחשאי ובמסווה של חברת העוגן, שכן הנמל נותר בשליטה בריטית עד סוף חודש יוני. חימוש הספינות, שכלל כמה תותחים ומקלעים וכן תותחי דמה נעשה במעגן תל אביב.
לאחר הכרזת העצמאות "ירש" חיל הים בנמל חיפה 3 ספינות משמר מהבריטים והן הוכנסו לשירות פעיל במהלך יוני 1948. בנוסף לרכש מאירופה הצליחו אנשי הרכש להבריח ספינת סיור P.C מארצות הברית ("נגה") ו-2 נחתות חי"ר.
צי המלחמה הישראלי במלחמת העצמאות כלל את האוניות האלה:
בתקופת מלחמת העצמאות תרומתו של חיל הים לקרבות הייתה שולית וזאת עקב היעדר יכולת מבצעית, הכשרה מבצעית וכלים ייעודיים. פעילותו הקרבית המשמעותית הראשונה של השרות הימי הייתה הנחתת כוחות בגליל המערבי, באמצע מאי, במסגרת מבצע בן עמי. לחיל הים היו מספר עימותים עם ספינות מצריות שבהן לא נחלו אוניות חיל הים (כמו גם האוניות המצריות) הצלחה. לעומת זאת, חיל הים נחל הצלחה במבצע הטבעת "האמיר פארוק", יחד עם שולת מוקשים מצרית, באוקטובר 1948. היה זה מבצע הקומנדו הימי הראשון תחת היררכיית חיל הים אף על פי שיחידת קומנדו-ימי אורגנית טרם הוקמה והיא הייתה חלק ממבצעי החוליה. במקביל פעלו אנשי חיל הים לסיכול משלוחי נשק מאיטליה לכוחות הערביים. מבצעים אלו כללו את הטבעת האוניה "לינו" בנמל בארי שבאיטליה ומבצעי שלל-1 ושלל-2.
ביולי סייעו אוניות החיל בהפגזה מהים של טירה, ג'בע ועין ע'זאל (המשולש הקטן). בליל 17 ביולי הפגיזו ווג'ווד ואח"י אילת את צור. כחלק מן המאמץ לסיוע לכוחות היבשה הוקמה בחיל הים יחידת נחיתה שתפקידה היה לסייע בחזית הדרום ב"קרבות עשרת הימים" (אמצע יולי 1948). יחידה זו ספגה אבדות כבדות בקרב בית עפה כנגד המצרים. למעשה היו אלה רוב אבדותיו של חיל הים במלחמה.
בסיכום דף תרומתו של חיל הים במלחמת השחרור נסתבר כי הערכת המטכ"ל לחיל הייתה כאל חיל שתרומתו שולית ולכן סבל בהמשך מתקציב נמוך. ההשקפה הייתה כי יש לחזק את כוחות היבשה.
בין מלחמת העצמאות לבין מלחמת סיני
במרץ 1949, לקראת סיומה המעשי של המלחמה, ועדה בראשות שאול אביגור בחנה את מעמד החיל וזיקתו למטכ"ל וכן את הרכב מטה חיל הים. על פי ממצאי הוועדה הוחלט כי מעמד חיל הים יהיה שווה ערך לזרועות האוויר והיבשה, במסגרת פיקוד מאוחדת לשלוש הזרועות בדרג של הפיקוד העליון. בראש חיל הים יעמוד מפקד, דוגמת חיל האוויר. שולמן התפטר מתפקידו בשל מחלוקות קשות עם ידין, ובעקבותיו התפטר גם זק, על פי בקשתו של בן-גוריון. מוניה מרדור מילא באופן זמני את תפקידו של שולמן, ושמעון פרס את תפקידו של זק במשרד הביטחון (החל מאפריל 1949). במאי מונה שלמה שמיר למפקד החיל. היה זה המינוי הראשון לתואר "מפקד חיל הים", ולמעשה כאן מסתיים שלב הפיקוד הכפול ואי הבהירות הפיקודית במטה חיל הים.
בתקופתו של שמיר החל חיל הים לעבור תהליך בנייה וארגון. ראשית נקבע כי שמות דרגות הקצינים יהיה כנהוג בצה"ל. השמות השאולים למקבילה מציי ארצות הברית והצי המלכותי בוטלו. בעקבות הפקת לקחים מהיעדר מקצועיות מינה שמיר את שמואל טנקוס כמד"ר וקציני החיל החלו לעבור השתלמויות פנים חיליות בעיקר בנושא נוהג אונייה וניווט. חיל הים עדיין לקה בחסר בלימודי ים של קציני ים מחילות ים מסודרים.
עם כניסתו של מרדכי לימון לתפקיד מפקד חיל הים קציני חיל הים החלו להישלח להשתלמויות מקצועיות בצי הבריטי ובצי הצרפתי. תהליך זה הועצם עם כניסתו של שמואל טנקוס לתפקיד מפקד חיל הים. בתקופה זו נשלחו קציני חיל הים לאימונים במתקנים טקטיים במלטה, לאימוני תותחנות בצי הבריטי. בתקופתו הפליגו לראשונה ספינות חיל הים לארצות הברית וקנדה (1951) והוגש סיוע לנפגעי רעידת אדמה ביוון (1953). לצד זאת אירע אסון כאשר סירת אימונים ושבעה אנשי צִוותה נעלמה ולא נמצאה מעולם (1952).
תקופתו של טנקוס מתאפיינת כתקופת ההתעצמות. במהלך כהונתו, שנסתיימה בשנת 1960, חיל הים רכש שתי משחתות מטיפוס Z: ק-40 "יפו" וק-42 "אילת". בנוסף החלה הקמת שייטת הצוללות בראשותם של יוסף דרור והדר קמחי. רכש המשחתות היווה נדבך חשוב בתהליך בניית הפיקוד הימי והכשרת הקצין. השתלמות הצוותים בצי הבריטי ותהליך ה-Build-Up שהם עברו הווה גרעין חשוב להנחלת פיקוד ימי. תהליך זה נשא פרי ובשנת 1956 במהלך מבצע סיני לכדו משחתות חיל הים בסיועם של הצרפתים וגיבוי אווירי את המשחתת המצרית איברהים אל אוול שהפכה לאח"י חיפה היא ק-38.
למרות התעצמות החיל סבל חיל הים מתקציב קטן ובשנת 1956 הוחלט להקים יחידת ספינות מילואים המבוססת על סירות מכמורת הקרויה יחידת "סד"ג" (ספינות דיג). מפקד היחידה, שמנתה בראשיתה שמונה סירות דיג, היה רס"ן יהודה רותם, דייג וחבר קיבוץ שדות ים (מאוחר יותר מנכ"ל "צים"). היחידה הייתה מבוססת על צי ספינות הדיג ששגשג באותה עת. לכל ספינה היה צוות קבוע שנקרא לעיתים לאימונים. קברניטי הספינות עברו קורסים צבאיים כדוגמת פיקוד, בקרת אש, בקרת נזקים וכו'. על הספינות שגויסו הותקנו כנים לתותחי אורליקון והן צוידו במכשירי קשר. בסיום הפעילות פורקו כל אמצעי הקשר והלחימה מן הספינות. תפקידי היחידה היו מגוונים והיו בעיקר סיור. המתקנים הצבאיים הוסוו וקיומה של היחידה נשמר בסוד, בין השאר כדי שדיג מסחרי ישראלי יוכל להתקיים כרגיל בלי שכל ספינת דיג תחשד בפעילות צבאית.
מלחמת סיני
שיא פעילות יחידת הסד"גים היה במלחמת ששת הימים שעה שהספינות עסקו בתפקידי נ"מ, שמירה על נמל חיפה ונמל אשדוד מפני צוללות, הובלת יחידות ושמירת חופים. הצורך בצי ספינות הדיג פחת אחרי המלחמה.
בין מבצע סיני למלחמת ששת הימים
עם סיום כהונתו של שמואל טנקוס בשנת 1960 מונה אלוף יוחאי בן-נון כמפקד חיל הים עד לשנת 1966. עקב היותו חסר ניסיון בעבודת מטה החליט למנות את אל"ם שלמה אראל כסגנו לתפקיד רמחי"ם (ראש מחלקת ים). בשנות ה־60 היו ברשות חיל הים שלוש משחתות ופריגטות, ספינות טורפדו ונחתות טנקים. כן כלל חיל הים מספר צוללות מתוצרת בריטית מימי מלחמת העולם השנייה. ציוד זה היה מיושן וגילו היה כעשרים שנה ולכן לא ענה על אתגרי הזירה המתחדשת. בשל כך החלה חשיבה מחודשת על הצטיידות חיל הים ופיתוח תורת לחימה. החל סקר כלי שיט ובחינת מספנות שתוכלנה לספק כלי שיט מתקדם שיענה לאתגרי הזירה ואמצעי הלחימה של ציי ערב שכללו ספינות טילים וטילי ים-ים סובייטים. הוחלט על הקמת מנהלת "פרויקט שלכת" הוא פרויקט ספינות סער. בסוף תהליך זה אותרה המספנה של פליקס אמיו בשרבור כגוף המבצע ואילו התכנון היה של מספנות האחים לורסן בגרמניה. הוקמה משלחת שבראשה עמד אל"ם ביני תלם וצוותים טכניים ראשונים נשלחו לצרפת בשנת 1965. החוזה שנחתם קבע אספקה של 12 ספינות טילים. תקופה זו הייתה שלהי תור הזהב בין ישראל וצרפת.
כדי להתגבר על העדיפות הכמותית והטכנולוגית של הצי המצרי החל חיל הים לפתח תורת לחימה של ספינות טילים. במסגרת זו החל פיתוח טיל ים-ים מתביית מכ"ם, שהמנוע הרקטי שלו אינו מייצר רתע כך שניתן יהיה לשגרו מכלי שיט קטן יחסית. תוכנית זו הייתה חדשנית וסביבה נבנתה תוכנית ההצטיידות של חיל הים שכללה בניית צי של ספינות מהירות שיחומשו בטילי ים-ים "גבריאל" כאשר ראשית התכנון היה של רפא"ל בפיתוח טיל לוז שנכשל והמשכו בתעשייה האווירית. התוכנית אושרה במטה הכללי של צה"ל בשנת 1963.
בניית ספינות הסער הייתה המשימה העיקרית של חיל הים באמצע שנות ה-60 של המאה העשרים. אראל כראש המטה של החיל ריכז ושלט בניהול הפרויקט. כך הפך הלכה למעשה לראש פרויקט הבניה ופיתוח האמל"ח (אמצעי הלחימה) של ספינות הסער.
ספינות הסער
בשנת 1966 מונה שלמה אראל למפקד חיל הים. בתקופה זו חיל הים היה בתהליך רכש והתעצמות של ספינות טילים, צוללות וספינות פטרול מסוג "דבור" שנרכשו מארצות הברית. ספינות אלו נכנסו לשרות לאחר מלחמת ששת הימים והחליפו את המשחתות והטרפדות. הייתה זו נקודת מפנה בחיל הים מכמה טעמים. ראשית הייתה זו תקופת מעבר וקליטת כלים חדשים והוצאה משירות של כלי שיט ישנים. במקביל החלו בחיל לעבוד על אמצעי לוחמה אלקטרונית בשיתוף עם רפא"ל והתעשייה האווירית.
מלחמת ששת הימים
בתקופה זו פרצה מלחמת ששת הימים אשר שוב חשפה את חיל הים כחיל שתרומתו למלחמה שולית. במהלך מלחמת ששת הימים פשטו לוחמי שייטת 13 על נמלי פורט סעיד ואלכסנדריה וכן בשלושה נמלים בסוריה אך ללא הצלחה. בפשיטה באלכסנדריה נפלו בשבי שישה לוחמי שייטת 13.
חיל הים הפעיל מערך של התגוננות נגד צוללות שכלל סיורי אוויר וחיפושים על ידי משחתות ואח"י נוגה (ק-22) ובכך מנעה מצוללות מצריות לפגוע בשייט אל וממדינת ישראל בכל מהלך המלחמה. לאחר תפישת חצי האי סיני ומתקפת כוחות הקרקע והאוויר תפש חיל הים את שארם א-שייח' ללא התנגדות ונפתחו מצרי טיראן לשיט ישראלי.
במהלך מלחמת ששת הימים תקף חיל הים בשגגה את אוניית הביון "ליברטי" של הצי האמריקאי השישי באירוע הידוע כתקרית ליברטי. ב-8 ביוני 1967 הותקפה הליברטי מן האוויר ומן הים על ידי ספינות טורפדו והוסבו לה אבדות כבדות ונזק רב. העניין העיב על יחסי ארצות הברית ישראל, כששני הצדדים טענו לחפותם. חיל הים טען לטעות בזהוי וזיהוי הליברטי כספינה המצרית "אל קאזיר" ובנוסף נטען שהליברטי שייטה באזור שאסור היה לה להמצא בו על פי ההנחיות לצבאות השונים.
במלחמת ההתשה
לאחר מלחמת ששת הימים, באוקטובר 1967, טובעה המשחתת "אילת" עת הייתה בשייט פטרול להפגנת נוכחות על ידי ספינות טילים מצריות מול נמל פורט-סעיד. כעשרה שבועות אחרי טיבוע ה"אילת" אירע אסון נוסף והוא טביעת הצוללת "דקר", במסעה מבריטניה לישראל.
במהלך כהונתו של יוחאי בן-נון החלה בנייתו של הכוח הימי בתוכנית ספינות סער שבאה לידי מימוש רק לאחר מלחמת ששת הימים בפיקודו של אברהם בוצר. פיתוח תורת לוחמת ספינות סער חמושות בטילי ים-ים נעשה בהובלתו של מפקד שייטת ספינות הטילים אל"ם הדר קמחי. הוחלט על מבצע נועה לשם השגת 5 ספינות הטילים שנשארו עצורות בנמל שרבור עקב האמברגו הצרפתי שהושת על ישראל על ידי דה-גול בעקבות מלחמת ששת הימים.
בשנים 1967 עד 1969 הגיעו לישראל ספינות הטילים הראשונות. הספינות הגיעו ללא חימוש וכל מערכות הלחימה הורכבו בישראל. בניית הספינות הקדימה את פיתוח ייצור מערכות הנשק. שלוש הספינות הראשונות הופעלו כספינות תותחים ונקראו "סער 1". בשלוש הספינות הבאות הותקנו גם הטילים עם הגעתן לישראל והן נקראו "סער 2". שש הספינות הבאות תוכננו להתקנת תותח 76 מ"מ והן נקראו "סער 3". בהמשך הותקנו טילים גם בספינות הראשונות וכך הפכו גם הן לדגם "סער 2".
ספינות לים האדום - ספינות הסער שנבנו בשרבור תוכננו לזירת הים התיכון והוצבו שם. לאחר כיבוש סיני במלחמת ששת הימים ראה שר הביטחון משה דיין צורך להפעיל כוחות ימיים בזירה זאת שיהיו מסוגלים למנוע הסגר ימי. הריחוק של זירת העימות באב אל מאנדב מנמל הבית - בסיס מפרץ שלמה בשארם א-שייח' - תנאי הים ומזג האוויר הקשה של הים האדום דרש ספינות גדולות יותר. על פי הנחיית שר הביטחון משה דיין הוזמנו שש ספינות סער 4 במספנות ישראל שיתאימו לזירת ים סוף. "רשף" ו"קשת" היו הראשונות שהושקו במספנות ישראל ערב מלחמת יום הכיפורים.
שיפור מוכנותו המבצעית של חיל הים ניכרה היטב במלחמת ההתשה, עת החיל נטל חלק בפעולות רבות ומוצלחות כגון הפשיטה על האי גרין והפשיטה המשוריינת בחוף המצרי בצפון מפרץ סואץ, בצורות קרב שונות, כגון לוחמה ימית קלאסית, חבלה בספינות בנמליהן על ידי לוחמי קומנדו ימי, סיוע בפשיטות משולבות וכוח גיבוי כבמבצע אביב נעורים והנחתת כוחות רגליים ומשוריינים. חיל הים שוב ספג אסון – אסון משאית התחמושת שבו משאית ובה מוקשים רבים התפוצצה בנמל הצבאי באילת וגרמה ל-24 הרוגים.
המצרים הגיבו בפעילות נגד ופעמיים הצליחו חיילי קומנדו ימי מצריים לחדור לנמל אילת (מנמל עקבה הסמוך), ולגרום לנזקים. המצרים הוכיחו את יכולתם לפגוע גם בכלי שיט קטנים כאשר ב-13 במאי 1970 תקפו בטילי "סטיקס" והטביעו את ספינת הדיג "אורית" מול חוף סיני. שני דייגים נהרגו ושניים הגיעו לחוף בשחייה. באותו לילה גילתה אח"י סער בזמן סיור מצפון לאל עריש מכ"ם הסט"ל המצרי ואף את מכ"ם טיל "סטיקס" לזמן קצר בלבד. הספינה ביצעה פעולות מאולתרות בהתגוננות נגד טיל ("נט"ל) וירי הטעיה של שתי רקטות אבשלום. בדיעבד הסתבר שהמרחק המשוער בינה לבין האוסה המצרית באותו זמן היה כ-53 עד 58 מייל.
למרות השינוי שעבר חיל הים בתקופה זו, טרם חילחלה התודעה שחיל הים יכול ומסוגל לסייע במאמץ הלחימה היבשתי והגלובלי. מהפך החשיבה בנושאים אלו החל להתהוות לאחר הישגי החיל במלחמת יום הכיפורים ותרומתו במלחמת לבנון הראשונה בשנת 1982.
מלחמת יום הכיפורים ואחריה
בשנת 1972 מונה בנימין תלם למפקד חיל הים. במהלך כהונתו פרצה מלחמת יום הכיפורים, חיל הים היה מבין החילות הבודדים בצה"ל שהתכוננו היטב למלחמה. שנות ההכנה והטמעת תו"ל לחימת טילים ושימוש באמצעי לוחמה אלקטרונית ושיבוש מכ"ם וגנבת מטרות בעזרת מוץ ("Chaff") ולולאות זיכרון תדר ("FML") שהובלו על ידי חרות צמח נשאו פרי. חיל הים עבר מהפך תפיסתי ועבר מתפיסה מגננתית לגישה התקפית יוזמת. באותה תקופה הסד"כ של חיל הים מנה 12 ספינות מדגם "סער 3" משרבור ושתי ספינות מדגם "סער 4" שנבנו במספנות ישראל. סד"כ זה איפשר פיצול הכוח לשתי זירות בצורה יעילה מבחינת כוח אש. מהירות הספינות ואמצעי הלחימה שבהן איפשרו תגובה מהירה ויעילה כנגד איומים הן בקרבת החוף והן בעומק הים. גישה זו הייתה שונה באופן מהותי מגישת הסיור ההגנתי בעידן המשחתות. גודלם הקטן יחסית של כלי השיט צמצם את שטח חתך המכ"ם שלהם ("שח"ם") לעומת זה של המשחתות האיטיות. מעטה הל"א סיפק להם אמצעי הגנה כנגד טילי האויב. טילי הסטיקס הסובייטים היו ארוכי טווח ביחס לטילי הגבריאל ולכן כדי להגיע למגע נאלצו כלי השיט של חיל הים לצמצם מרחק מה שהעלה את פגיעותם, אך מעטה הל"א סיפק להם הגנה נגד בעיה זו. חידושים אלו ונקיטת היוזמה העמידו את חיל הים כחלוץ בלחימת טילי ים-ים בעידן לוחמת הטילים הימיים. קרבות הים במלחמת יום הכיפורים, בהם קרב לטקיה שהוא קרב הסטי"לים הראשון בהיסטוריה, היוו הוכחה ליעילות התפיסה המבצעית של ספינות הסער.
תחת פיקודו של אל"ם מיכאל (יומי) ברקאי, התקיפה שייטת 3 את ציי סוריה ומצרים במים הטריטוריאליים שלהן וטיבעה את מרבית ספינותיהם. לאחר שתי יממות, עם התקדמות המערכה, פתחו ספינות שייטת 3 בהפגזת מתקני דלק ונמלים בסוריה ובמצרים. לאחר השגת ההכרעה בקרבת חופי האויב הופעלו ספינות "סער 4" בזירת כרתים ומלטה והניאו את המצרים מלקיים שם מצור ימי על ישראל.
לאחר מלחמת יום הכיפורים המשיך חיל הים בתהליך ההתעצמות. עוד ספינות "סער 4" יוצרו במספנות ישראל בהובלתו של חיים שחל, למערכת הנשק "גבריאל" הוספו טילי "הרפון" אמריקאים. על מנת לחזק את הכוח הימי בזירת הים האדום, במפרץ סואץ ובמפרץ אילת, הועברו בהפלגה ספינות טילים מדגם "סער 4" (מתוצרת ישראל); אח"י רשף ואח"י קשת במבצע מוניטין מחיפה לשארם א-שייך. תקופת מה אחר כך הפליגו אח"י רומח ואח"י כידון וספינות טילים מדגם "סער 2" (מתוצרת צרפת) אח"י עכו ואח"י חיפה, מחיפה סביב יבשת אפריקה לשארם א-שייך. חיל הים עסק בעיקר בפעילות ביטחון שוטף והגנה על החופים. ספינות הסיור של חיל הים בשיתוף מערך הגילוי החופי, סיכלו פיגועים מן הים והטביעו עשרות סירות מחבלים לאורך השנים.
בשנת 1977 נקלטו צוללות מדגם "גל" שיוצרו באנגליה. בשנת 1981 ספינת הטילים אח"י געש עלתה על חוף סעודיה בים סוף בשל מחדל פיקודי. הספינה חולצה בסיוע חיל ההנדסה הישראלי הודות לשיתוף פעולה פאסיבי של הסעודים.
בין המלחמות עסק חיל הים במבצעי ביטחון שוטף רבים, בהגנה ובתקיפה כאחד, ולוחמי שייטת 13 פשטו מהים על בסיסי מחבלים רבים.
בסוף שנות ה-70 החל המהלך של פיתוח הכוח הימי, שהוביל לבנייתן של ספינות הטילים מדגם סער 5 והצוללות מסדרת דולפין.
מלחמת לבנון ולאחריה
לאחר מלחמת יום הכיפורים החלה לחדור התודעה בפיקוד העליון של הצבא כי חיל הים הוא זרוע שניתן לשלבה בצורה משמעותית במאמץ הלחימה היבשתי והימי. חיל הים הפך לגורם התקפי ויוזם יותר.
המבחן הראשון של חיל הים בפעולה מורכבת משולבת בקנה מידה גדול עם כוחות היבשה הממוכנים היה במבצע שלום הגליל בשנת 1982. על חיל הים הוטלה משימה של הנחתת כוח שריון שהיה מורכב מטנקי שלל "טירן" (שלא הונחתו לבסוף ולא נשלחו לנחיתה) וכן חי"ר ממוכן של חטיבת הצנחנים בפיקודו של אל"ם יורם יאיר. כוח הצנחנים המתין בחוף לכוחות הנעים מן היבשה ואיבטח את חוף הנחיתה, ולבסוף התקדם לביירות. פעולה זו הייתה פעולת איגוף ימי הגדולה ביותר, לראשונה בתולדות צה"ל. מטרתה הייתה ליצור חסימה מצפון לכוחות המחבלים הנסוגים עקב התקדמות כוחות צה"ל בצירי היבשה בחזית המערבית, אסטרטגית תמרון זו נקראת פעולת מלקחיים. במהלך מבצע זה הונחתו משלוש נחתות, "בת-שבע" ושתי נחתות נוספות של ששים מטרים, מאות כלי רכב משוריינים ואלפי חיילים בחוף נהר אל-אוואלי שמצפון לעיר צידון בלבנון.
בנוסף לפעולת הנחיתה הוטלו על ספינות הטילים משימות הטרדה וחיפוי לכוחות הנוחתים וכן סיוע לכוחות הקרקע. הירי המדויק מן הים סייע לכוחות היבשה, בכך שהאויב היה צריך להפנות משאבים הן למגננה ביבשה והן מן הים.
ב-16 יוני 1982, במבצע דרייפוס, טרפדה צוללת "גל" אניית סוחר לבנונית בשם "טרנזיט" ועליה פליטי מלחמה, עקב חשד שמדובר במחבלים. בתקיפה נספו 25 מנוסעי האונייה.
לאחר מלחמת לבנון הוטלו על חיל הים משימות רבות יותר בטווח רחוק. לשם כך נדרש חיל הים לספינות בעלות כושר שרידות גדול יותר ויכולת שהייה גדולה יותר. ביצוע פעולות כחיסולו של אבו ג'יהאד בתוניסיה הביאו את מפקדי חיל הים להבנה שיש צורך בדור חדש של ספינות הוא דור ה"סער 5" שפותחו בארצות הברית על פי מפרט דרישות ישראלי.
עם עליית הצורך בחידוש צי הצוללות החל שלב אפיון ופיתוח צוללות דיזל-אלקטריק. עבודת הבנייה החלה לאחר מלחמת המפרץ הראשונה במספנות קיל שבגרמניה המתמחות בסוג צוללות זה. צוללות אלו החליפו בהדרגה את הצוללות מדגם "גל".
עד הנסיגה מלבנון תחזק חיל הים את מוצב רותם (ראס ביאדה) ברצועת הביטחון בלבנון.
בין מלחמות לבנון
התקופה אופיינה במרדפים ותפיסת אוניות שהובילו מחבלים ונשק. בכך עסקו בעיקר שייטת ספינות הטילים, המודיעין הימי ומטוסי הסיור הימי. בשנות ה-90 החלה לחלחל לתודעת צה"ל ההכרה שיחידת הקומנדו הימי, שייטת 13, היא יחידת חי"ר מובחרת עם יכולות ימיות. בנוסף הובן כי הפיקוד ביחידה זו מאומן היטב בתורת הלוחמה הזעירה. נתונים אלו הביאו לתובנה שניתן להטיל על יחידת הקומנדו הימי משימות חי"ר איכותיות בשטחי יהודה ושומרון. קצינים שהחלו דרכם בשייטת 13 הושאלו ליחידות היבשה על מנת להטמיע בהן איכות. כך היה כאשר מפקד שייטת 13 יואב גלנט נתמנה למפקד אוגדה ולימים לאלוף פיקוד הדרום. בהמשך מונה קצין מהקומנדו הימי למפקד הנח"ל וגם ארז צוקרמן מפקד ראשון של יחידת אגוז הגיע מהשייטת. באופן זה הוטמעו תורות לחימה מהשייטת ואיכויות בצבא היבשה.
לכידת ה'קארין איי'
בשעה ארבע לפנות בוקר ירדו לוחמי הקומנדו הימי ממסוקים והשתלטו על הספינה, בעוד צוות האנייה אינו מתנגד. במשך 40 שעות הושטה 'קארין איי' ממקום ההשתלטות אל נמל אילת. בחיפושים בנמל על סיפונה של הספינה נמצאו בין היתר 345 קטיושות, 10 טילי סאגר ו-211 מוקשים נגד טנקים. מעבר לחימוש הרב לעצם תפיסת הקארין איי היו השלכות מדיניות שפגעו במעמדו הבינלאומי של יאסר ערפאת.
לחימה ביהודה ושומרון
יחידת שייטת 13 החלה לבצע פעולות מיוחדות ביהודה ושומרון. בעת מבצע ללכידת מבוקש בשכם ב-6 ביולי 2004, נהרג קצין מהיחידה, סרן.
השתתפות במלחמת לבנון השנייה
ביולי 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, הטילו ספינות הטילים סגר על חופי לבנון ופגעו במטרות חזבאללה בחוף. בפעילות זו נפגעה ספינת הטילים אח"י חנית, מדגם סער 5 מטיל חוף-ים C-802 שנורה על ידי החזבאללה בסיוע תחנת המכ"ם של הצי הלבנוני. טיל שני שנורה באותו אירוע הטביע אוניית סוחר מצרית נושאת דגל קמבודי. לפני המלחמה ראה צה"ל בחזבאללה ארגון טרור מקומי. במהלך המלחמה הוברר שיש לראות בו כוח קדמי של איראן בקרבת הגבול הצפוני של ישראל ועל חוף הים התיכון. הידיעה על הימצאות טילים מתוצרת איראן בידי ארגון החזבאללה קיבלה הערכת חסר במספן מודיעין. ספינות הטילים נערכו בקרבת החוף הלבנוני בצורה שאיננה מתאימה לאזור מוגן בטילים. פעולות הצוות לבקרת נזקים צמצמו את הנזק לספינה והיא הגיעה בכוחות עצמה לנמל. ארבעה חיילים שנמצאו באזור פגיעת הטיל בספינה נהרגו ומסוק יורוקופטר AS-565 פנתר ניזוק. עקב כך נפתחה ועדת חקירה אלך ממצאיה לא פורסמו.
חיל הים המשיך לקיים סגר נוקשה על נמלי לבנון שהביא את ממשלתה לדרוש הפסקת אש. כוחות שייטת 13 ביצעו פשיטות מהים על יעדים בחוף. מלחמת לבנון השנייה יצרה בציבור הרגשת מחדל כללית. אירוע הפגיעה באח"י חנית תיעל את הכעס כלפי חיל הים והישגי החיל במלחמה התגמדו.
השתתפות במבצע עופרת יצוקה
בין 27 בדצמבר 2008 עד 18 בינואר 2009 במהלך מבצע עופרת יצוקה השתתף חיל הים הישראלי בהטלת סגר ימי על רצועת עזה ובתקיפת מטרות באש תותחים. הספינות קיימו נוכחות רצופה למניעת הברחות נשק לעזה דרך הים ולמניעת יציאה לפיגועים בישראל בדרך הים. בוצעו הפגזות חוף למטרות נקודתיות עם תותח אוטו מלרה 76 מ"מ. מערכות הנשק המדויקות פגעו לעיתים קרובות. במסגרת פעילות חיל הים הותקפו משגרי רקטות, בונקרים ובתים שבהם התבצרו מחבלים. הפעילות נעשתה בתיאום ישיר עם כוחות הקרקע שפעלו בגזרה. הספינות פגעו גם בסירות המשטרה הימית הפלסטינית שהגיעו לידי החמאס, בהם עשה החמאס שימוש.