cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לואיס ממפורד
ביוגרפיה
ספריו המוקדמים ביותר של ממפורד בתחום ביקורת הספרות השפיעו על ביקורת הספרות האמריקאית העכשווית. הוא תרם להתעוררות מחודשת במחקר המדעי על עבודתם של סופרים אמריקאים מאמצע המאה ה-19, ביניהם הרמן מלוויל שאותו חקר. באותו הזמן החל לבסס את עצמו כסמכות באדריכלות האמריקנית ובחיים עירוניים, שאותם פירש בהקשר חברתי.
בכתביו המוקדמים על החיים העירוניים, ממפורד היה אופטימי באשר ליכולות האנושיות וכתב כי המין האנושי ישתמש באנרגיה חשמלית ותקשורת המונים כדי לבנות עולם טוב יותר לכל בני האדם. בשלב מאוחר הוא נקט עמדה פסימית. הביקורת האדריכלית המוקדמת שלו סייעה גם בהכרה ציבורית רחבה בעבודתם של הנרי הובסון ריצ'רדסון, לואי סאליבן ופרנק לויד רייט.
בשנת 1963, קיבל ממפורד את ״פרס ג'ורט״ מאת'ר פרנק עבור ביקורת אמנות של האגודה לאמנות קולג'. ממפורד קיבל את ״מדליית החירות הנשיאותית״ בשנת 1964. ב -1975 הוענק לממפורד תואר ״אביר כבוד של מסדר האימפריה הבריטית״. בשנת 1976, הוא זכה בפרס ״סינו דל דוקה״. ב -1986 הוא זכה ב״מדליית האמנויות הלאומית״.
הוא שימש כמבקר האדריכלות של המגזין "ניו יורקר" למעלה מ -30 שנה. ספרו משנת 1961, "העיר בהיסטוריה", קיבל את פרס הספר הלאומי. לואיס ממפורד נפטר בגיל 94 בביתו באמניה, ניו יורק, ב-26 בינואר 1990. תשע שנים מאוחר יותר הבניין נרשם במרשם הלאומי של מבנים היסטוריים. אשתו סופיה נפטרה בשנת 1997, בגיל 97.
הטבע האנושי
בספרו "מצבו של האדם", שפורסם בשנת 1944, תיאר ממפורד את הכיוון שלו בחקר האנושות כ"הומניזם אורגני " ( "organic humanism ). במונח הנ״ל הוא ניסח גבולות לגבי אפשרויות האדם - גבולות שנקבעים על ידי טבע הגוף האנושי. ממפורד מעולם לא שכח בעבודותיו את החשיבות של איכות האוויר, את זמינות המזון, את איכות המים, או את חשיבות המרחבים הפתוחים, כי על אלה חייבים לשמור אם רוצים לפעול לשגשוג האדם. בהגיון של ממפורד, טכנולוגיה והתקדמות לעולם לא יחרגו ממגבלותיהן כל עוד ה״הומניזם האורגני״ יהיה נוכח כדי לבלום את השפעתן. לצד הישגים בכיבוש הטבע, חשש ממפורד שהאדם יבצע מעשים שליליים ובלתי הומניים.
ממפורד האמין שמה שהבדיל את האנושות מבעלי חיים אחרים, לא היה השימוש בכלים (טכנולוגיה), אלא השימוש שלנו בשפה (סמלים). הוא היה משוכנע כי שיתוף מידע ורעיונות בקרב אנשי חברות פרימיטיביות היה טבעי לחלוטין לאנושות המוקדמת. שיתוף כזה היה ללא ספק הבסיס של יצירת חברה מתוחכמת ומורכבת יותר.
התרבות העירונית
הספר - ״העיר בהיסטוריה״ זכה בשנת 1962 בארצות הברית בתואר - הספר הלאומי. בספר רב השפעה זה חקר ממפורד את התפתחותן של תרבויות עירוניות ומתח ביקורת חריפה על ההתיישבות העירונית בדורו. ממפורד טען כי המבנה של ערים מודרניות אחראי לבעיות חברתיות רבות בחברה המערבית. הוא טען כי המתכננים העירוניים צריכים להדגיש יותר את הקשר הטבעי בין בני האדם לבין מרחב המחיה שלהם. ממפורד השתמש בדוגמה של העיר בימי הביניים כבסיס ל"עיר האידיאלית " וטען כי העיר המודרנית קרובה מדי לעיר הרומית שהגיעה לקריסה; אם העיר המודרנית תמשיך באותו כיוון, טען ממפורד, אז צפוי לה גורל דומה לעיר הרומית.
ממפורד בביקורתו זיהה את המשברים העומדים בפני התרבות העירונית שהם תוצר של המבנים הפוליטיים הקיימים, שפוגעים בתרבות הקהילה המקומית ואינם מתחשבים בה. הוא כתב: "התכנון הפיזי של ערים ותפקודן הכלכלי צריך להיות משני בהשוואה ליחסיהן עם הסביבה הטבעית ולערכי הרוח של הקהילה האנושית".
לדעתו, תופעת הפרברים שאפיינה את אמריקה, באה לשם נתינת פתרון אידיאלי למקום שאפשר לגדל בו ילדים. זאת הייתה סביבה שנתמכה בהשקפת עולם שנבעה מעקרון העונג והאושר המדומה שהחברה האמריקאית דחפה. הפרבר הפך, לפי דעתו למקלט לשימור אשליית האושר, המנותק מהמציאות שהתהוותה בערים. בין השאר הוא טען כי החילון השפיע על התכנון העירוני, ועל ניתוק מבני הדת למילוי התפקוד הרוחני של הקהילות השונות בעיר. טיעון זה כבר כתב בספרו ״אמונה לחיים״ (1940) וציין במפורש כי אחת הבעיות של הערים המודרניות היא ההפרדה בין החיים המעשיים ובין החיים הרוחניים של תושביהן.
ביקורתו של ממפורד על העיר וחזונו על חיי העיר ועל התכנון העירוני, מושתתות על תפיסה ראשונית של המושג - "יכולת חיים", שאותו קיבל מהמורה הבריטי שלו, סיר פטריק גדס.
גבולות ומגבלות
בספרו ״מיתוס המכונה״ (1970), ממפורד מבקר את המגמה המודרנית של הטכנולוגיה, אשר מדגישה את הייצור והחלפה המתמידים. הוא טען כי מטרות אלה פועלות נגד שלמות טכנית, עמידות, יעילות חברתית, ונגד שביעות הרצון הכללית של האדם. הטכנולוגיה המודרנית, שאותה כינה "מגה-טכניקות",Megatechnics נכשלה בייצור מוצרים עמידים ואיכותיים זאת על ידי שימוש בשיטות שיווק ככרטיסי אשראי או קנייה בתשלומים. באותה העת, הפכו לשכיחים מוצרים תעשייתיים פגומים שהתבטאו בהתיישנות מתוכננת שלהם ושינויים מינוריים תכופים בדגמים החדשים המשווקים. "ללא הפיתוי המתמיד על ידי פרסום", הוא כתב, "כמות הביקוש הייתה קטנה, לכן היה צורך ל״רמות״ את הביקוש הרגיל בעזרת הפרסום. לדעתו בגישה כלכלית-חברתית אחרת, מוצרים רבים היו יכולים להגיע לרמה של תכנון יעיל יותר, אשר היה דורש רק שינויים מזעריים משנה לשנה.""
ממפורד השתמש במקרר שלו כדוגמה - המקרר "נמצא בשירות במשך תשע עשרה שנה, עם תיקון קטן אחד בלבד: עבודה ראויה להערצה. מקררים אוטומטיים לשימוש יומיומי והקפאה עמוקה הם המצאה בעלת ביקוש קבוע ... אין ספק, כי אם הקריטריונים ההומניסטים היו היחידים שקובעים את הטכנולוגיה, ולא הקרטריונים של האנליסטים בשוק והמומחים לאופנה, היו נוצרים מוצרים טובים יותר עם סיכוי לשימוש ממושך של אותו מוצר".
מעצמות וטכנולוגיה
ממפורד מתייחס גם לארגונים היררכיים גדולים (מעצמות על, ברית של מדינות) ככוחות מגה-טכנולוגיים. הוא רואה בהן מכונה שמשתמשת בבני אדם כמרכיביה והם אופייניים לציווליזציה האנושית. בדורות אחרונים, הם מתבטאים במעצמות-העל, עם מכלולי הכוח הסובייטיים והאמריקניים המיוצגים על ידי הקרמלין והפנטגון, בהתאמה. בוני הפירמידות, האימפריה הרומית וצבאות מלחמות העולם הן דוגמאות היסטוריות מוקדמות לארגוני-על כאלה.
הוא הסביר כי שלטון קפדני שכופה סטנדרטיזציה, ודואג להעלאת המנהיגים צבאיים למעמד אלוהי, הם תכונות משותפות של ארגוני-העל לאורך ההיסטוריה. הוא הביא דוגמאות של ציורים הקיר במצריים, המתארים את הפרעונים המונצחים בהם, בגודל לא אנושי בהשוואה לאנשים אחרים המופיעים בציורי הקיר. כך גם נהגו בתצוגה פומבית של דיוקנאות מוגדלות של מנהיגים קומוניסטיים כגון מאו צה-דונג וסטלין.
הכרחי לבניית ארגוני-העל הללו היא ביורוקרטיה אדירה של בני אדם העובדת ללא מעורבות וללא שיפוט אתיים. דוגמה שבה הוא משתמש היא של אדולף אייכמן, הפקיד הנאצי שארגן לוגיסטיקה לתמיכה בהשמדת היהודים במהלך השואה. ממפורד מתייחס באופן קולקטיבי לאנשים המוכנים לבצע בשלווה את המטרות הקיצוניות של ארגוני-העל האלה כ"אייכמנים".
שמירת הסביבה
ממפורד היה מודאג מהיחסים שבין הטכנולוגיה לבין ״כושר הנשיאה״ של מקומות שונים. המונח ״כושר נשיאה״, מאפיין את יכולתו של מקום בכדור הארץ, לתמוך בחיים באמצעות המשאבים שלו. לפני הופעתה של הטכנולוגיה, רוב האזורים של כדור הארץ היו בעלי כושר נשיאה ברמה זו או אחרת; עם זאת, כאשר צורות מסוימות של הטכנולוגיה התקדמו במהירות, כושר הנשיאה פחת באופן דרמטית. ערימות של סייגי פסולת של תעשיית המתכת, מים מורעלים, עזובה והזנחה מגבילים את איכות החיים בערים.
ייצוגם בקולנוע של אזורים מוזנחים כאלה ללא ״כושר נשיאה״, הם ייצוג של דיסטופיות, כמו בסרט Bladerunner. ממפורד לא האמין כי יש צורך להגיע להתמוטטות אקולוגית כזאת, כאשר הטכנולוגיה מתקדמת. שכן הוא סבר שאפשר ליצור טכנולוגיות שפועלות בצורה אקולוגית ואחראית, והוא כינה סוג כזה - ״ביו-טכניקות״ Biotechnics. ממפורד האמין כי החברה המאורגנת סביב רעיונות אקולוגיים תגביל את הטכנולוגיה שלה למען מערכת היחסים ברי קיימא בין האדם לסביבה. כן טען ממפורד שהחברה האקולוגית לא תדבוק באידאולוגיה הקפיטליסטית שהטכנולוגיה צריכה להתרחב ללא הרף. נהפוך הוא - החברה צריכה להגביר את כוחה ולנפץ את האשליה של ההתרחבות המתמדת, כדי ליצור ולשמר את "יכולת חיים". במקום המרדף אחרי העושר של חברות ויחידים, החברה הביו-טכנולוגית תמשיך, את מה שממפורד מכנה "שפע". כלומר, יחסים מאוזנים בין משאבים וצרכים. מושג זה של השפע מתבהר אם אנו מציעים שהחברה האקולוגית תתייחס לטכנולוגיה שלה באופן דומה ליחס שבו בעל חיים מתייחס לאוכל שהוא צד רק כאשר הוא רעב. ממפורד הטיף להפסקת המרדף אחר התקדמות הטכנולוגית "למען עצמו".
לדעתו של ממפורד, המרדף אחר ההתקדמות הטכנולוגית יהיה מוגבל גם על ידי השפעותיו השליליות על האורגניזם. איכות האוויר, איכות המזון, איכות המים, כל אלה מאיימים על קיום האורגניזם בכלל והאנושי בפרט. לדעתו, הערך השלילי הצפוי של רעש, קרינה, ערפיח, כימיקלים מזיקים, ותוצרי לוואי טכניים אחרים יכריע באופן משמעותי את החדרת החדשנות הטכנית החדשה. למימוש הרעיון האקולוגי, החברה צריכה להפעיל תוכניות כלכליות וחברתיות אחרות, לשנות את מערכת הערכים ולהפעיל רגולציה בתחומים שונים כדי שתגיע לאיזון בין הצרכים והמשאבים.
במשפט האחרון בספרו על ״מיתוס המכונה״, הוא כתב, "עבור אלה מאיתנו שזרקו את מיתוס המכונה, המהלך הבא הוא שלנו: כי שערי בית הכלא הטכנוקרטי ייפתחו אוטומטית, למרות הצירים העתיקים והחלודים שלהם, ברגע שנבחר לצאת ". ממפורד האמין שהחברה הביו-טכנולוגית, שאותה חזה, היא זו שאמורה להנחות את בני דורה בזמן שיצאו מדלתות הכלא הטכנולוגי. המהפכה הזאת אפשרית. היא תהיה מהפכה שקטה, כזו שתנבע מהתודעה הקולקטיבית ופעולות של יחידים.
השפעה
ההתעניינות של ממפורד בהיסטוריה של הטכנולוגיה והסבריו, השפיעו רבות על מספר הוגים חדשים יותר. בניגוד אליו, הם דגלו ברעיון שהטכנולוגיה משרתת את בני האדם באופן רחב ככל הניתן. כמה מחברים אלה - כמו ז'אק אלול, הרברט מרקוזה, אריך פרום, תומאס מרטון, מרשל מקלוהן וקולין וורד - היו אינטלקטואלים ואנשים המעורבים ישירות בפיתוח טכנולוגי ובהחלטות על שימוש בטכנולוגיה.
לממפורד הייתה השפעה גם על התנועה הסביבתית האמריקאית, כאשר הוגים שונים מושפעים מרעיונותיו על ערים, אקולוגיה וטכנולוגיה. נאמר על ממפורד כי עבודתו מכילה "חלק מהחשיבה המוקדמת והטובה ביותר על הביו-ריאליזם, המגוון הביולוגי, אנרגיה חלופית, תכנון סביבתי אקולוגי וטכנולוגיה מתאימה".
מריון דונובן
מריון או'בריאן דונובן (באנגלית: Marion Donovan; 15 באוקטובר 1917 - 4 בנובמבר 1998) הייתה ממציאה ויזמית אמריקאית. היא רשמה 20 פטנטים על המצאותיה ובשנת 2015 זכתה להיכלל בהיכל התהילה הלאומי לממציאים. המצאתה הבולטת ביותר היא יצירת חיתול עמיד במים שהיה דגם מוקדם לחיתולים החד-פעמיים.
קורות חיים
מריון דונובן נולדה ב-15 באוקטובר 1917 בסאות' בנד אינדיאנה. אביה שהמציא מחרטה תעשייתית וניהל יחד עם אחיו התאום את בית החרושת לייצור למחרטות, סאות' בנד ליית' וורקס (South Bend Lathe Works), גידל אותה מאז שאימה נפטרה כשהייתה בת שבע. דונובן בילתה שעות רבות בבית החרושת אחרי שעות הלימודים ואביה, כמהנדס וחדשן בעצמו, עודד אותה לחדשנות מגיל צעיר. עוד כשלמדה בבית ספר יסודי, יצרה בסיוע אביה, אבקת ניקוי שיניים מסוג חדש.
בשנת 1939 קיבלה דונובן תואר ראשון באנגלית מרוזמונט קולג' בפנסילבניה. בשנת 1958 קיבלה את התואר השני באדריכלות מאוניברסיטת ייל, שם הייתה אחת משלוש נשים במחזורה.
המצאות
מטרתה הבאה של דונובן הייתה ייצור חיתולים חד-פעמיים. ליצירת אב טיפוס, היא השתמשה בהרכב נייר מיוחד, בעל יכולת ספיגה גבוהה ועם זאת בעל יכולת הרחקת לחות מעור התינוק, למניעת תפרחות עור. על אף שמעולם לא הצליחה למצוא את היצרן המתאים, בעיקר בגלל סקסיזם, ההמצאה שהובילה לבסוף ליצירת החיתולים החד פעמיים שחברת "פרוקטר אנד גמבל" הציגה לראשונה בארצות בשנת 1961, נזקפת לזכותה.
כבר בגיל צעיר הוחדרה במריון דונובן רוח החדשנות. היא הייתה ממציאה שהציעה פתרונות פרקטיים רבים ואף תכננה את ביתה בעצמה. בין המצאותיה - קולב קומפקטי שמשמש לתליית שלושים פרטי לבוש, ה"ביג האנגאפ" (“Big Hangup”), סבוניה שהנוזלים בה מתנקזים לכיור וה"זיפיטי-דו" ("Zippity-Do"), מיתר אלסטי שמתחבר לרוכסן בגב השמלה מעבר לכתף ומאפשר ללובשת השמלה לרכוס את הרוכסן בגב השמלה בעצמה. מוצר נוסף שהמציאה הוא ה"דנטאלופ" ("DentaLoop"), אביזר לניקוי שיניים באמצעות חוט דנטאלי שייצרה ושיווקה בעצמה.
דונובן מתה ב-4 בנובמבר 1998 בגיל 81 בבית החולים לנוקס היל במנהטן, ניו יורק.
ב-15 במרץ 2018 הוצגה דונובן בפרק של התוכנית האירוח הקומית-סאטירית "הדיילי שואו".
מחוות והכרות
בשנת 2015 נבחרה דונובן להיכל התהילה הלאומי לממציאים ותמונתה תלויה על קיר היכל התהילה.
טאוור גרין
טאוור גרין (אנגלית: Tower Green) הוא אזור בתוך מצודת לונדון שבו הוצאו להורג בעריפת ראש שתי מלכות רעיות של אנגליה וחמישה אצילים בריטים.
טאוור גרין שוכן בשטח פתוח בחלק הדרומי של קפלת פטרוס הקדוש בשלשלאות. עריפת ראש בטאוור גרין, שמעטים בלבד הורשו לגשת אליו, הייתה זכות יתר של אישים בכירים; הנידונים למוות לא נאלצו לספוג עלבונות מההמון, והמונרך לא זכה לפרסום שלילי. אסירים אחרים הוצאו להורג בפומבי בגבעת מצודת לונדון או בסמוך לגבולות המצודה, או בטייברן שבקצה השני של העיר. במרכז המתחם הייתה כיכר קטנה מרוצפת בגרניט, ובה ניצב בעבר הגרדום שבאמצעותו בוצעו ההוצאות להורג הבלתי פומביות. ריצוף הגרניט נוצר לפי הוראה מיוחדת של המלכה ויקטוריה.
במהלך ימי הביניים שימש האזור כאתר קבורה. כתוצאה מהנחת אבני הגרניט במאה ה-19 נערכו חפירות רדודות לצורך הקמת יסודות, ובמהלך החפירות נתגלו שרידיו של בניין ששכן באתר. התוכניות ההיסטוריות של מצודת לונדון אכן כללו מבנה ששכן בטאוור גרין. המבנה נהרס ב-1684, ונבנה מחדש כעבור שנה. זמן קצר לאחר מכן הוא הועבר שוב. ככל הנראה שימש המבנה כבית המשמר עבור השומרים שקדו לשומרי מצודת לונדון (Yeomen Warders). ההוצאות להורג בטאוור גרין נערכו בתוך המבנה על מנת לשמור על פרטיותם של האצילים.
ידוע כי האישים הבאים הוצאו להורג בטאוור גרין:
שטרנברג
שטרנברג הוא שם משפחה ממקור גרמני (Starnberg או Sternberg). {{פירושונים|
ראו גם
}}
האזרח הקטן
האזרח הקטן הוא שיר מתוך הסרט הקצר "עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי", אשר בוצע על ידי הקומיקאי תמיר בר בדמותו של "שם טוב האבי", כוכב הסרט, והראפר ג'ימבו ג'יי, בתפקיד עורך הדין. השיר יצא לאור ב-19 ביולי 2020, ביחד עם שאר שירי פסקול הסרט, על ידי חברת התקליטים נענע דיסק. השיר נכתב על ידי בר והראפר רביד פלוטניק, הולחן על ידי בר וישי סוויסה והופק על ידי סוויסה.
רקע
ב-30 ביוני 2020 יצא הסרט הקצר "עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי" בחטיבת הדיגיטל של תאגיד השידור הישראלי, בו מככב הקומיקאי תמיר בר בתור ראפר בשם "שם טוב האבי". בסרט, הופך שם טוב לאמן מצליח, ובסופו של דבר נכנס לבית הסוהר. בסרט משתתפים אמני היפ הופ שונים, בהם מיכאל סוויסה, איתי לוקץ', שקל, רביד פלוטניק וג'ימבו ג'יי, אשר משתתף בשיר זה.
תוכן השיר
השיר מהווה כשיר מחאה המעביר ביקורת על מדיניות המיסים של מדינת ישראל. בסרט עצמו, השיר זה מתרחש בבית המשפט בו נשפט שם טוב האבי בגין העלמת מס. עורך דינו (ג'ימבו ג'יי) ממליץ לו לדבר על פנסיה כדי לתרץ את מעשיו. האבי נסחף לתוך שיר מחאה, בו הוא פונה ישירות לשופט, ומעביר ביקורת על מדיניות המיסים של המדינה. הוא מבקר את הטייקונים ובעלי ההון ששוחטים את האזרח הקטן ולא משאירים לו כסף.
הצלחה
השיר זכה להצלחה רבה בקרב הציבור הישראלי. בשל תוכנו ומשפטים מתוכו הוא כיכב בשלל מחאות נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש. כמו כן, נכלל ברשימת "מצעד שירי מחאת בלפור" של מגזין Time Out ישראל. במצעד הפזמונים העברי השנתי של מאקו ורדיו תל אביב זכה השיר להצלחה והגיע למקום ה-13, כשלצידו שיר נוסף מתוך הסרט, "סם הרדמה", במקום השישי. השיר נכלל גם ברשימת "עשרת השירים שעשו לנו את השנה" של ישראל היום, לצד "סם הרדמה".
ג'אמע סיידנא מחמוד
ג'אמע סיידנא מחמוד (ערבית: جامع سيدنا محمود, תרגום לעברית: מסגד אדוננו מחמוד) הוא מסגד הממוקם בשכונת כבאביר בחיפה, המוכר כאתר מורשת.
למסגד שני מינרטים שגובהם כ-35 מטרים, והוא נבנה כמבנה מתומן לפי מתכונת כיפת הסלע בירושלים. על הקיר בפתח מתנוסס המשפט: "כל מי שישהה כאן בטוח יהיה".
רקע
ראשיתה של שכונת כבאביר במאה ה-19, בהגירתה של משפחת עודה מהכפר נעלין שבשומרון. אבי המשפחה וחמשת ילדיו נמלטו ב-1850 מהשומרון, ככל הנראה בשל חובת הגיוס לצבא העות'מאני. המשפחה הייתה מוסלמית סונית והשתייכה לזרם הסופי השאזלית אשר מרכזה היה בעכו. בהמשך, בני המשפחה התיישבו באזור כבאביר של היום, ומסביבם החל לצמוח היישוב החדש.
אף שבמקור, תושבי הכפר היו חברים כאמור בזרם הסופי, ב-1924 הגיע לחיפה הח'ליף מירזא בשיר א-דין מחמוד אחמד, בנו של מייסד העדה האסלאמית האחמדית מירזא ע'ולאם אחמד אל-קאדיאני. בני משפחת עודה התפללו במסגד איסתיקלאל בעיר התחתית של חיפה ושם פגשו את ג'לאל אדין שמס, המבשר האחמדי מהודו. בני המשפחה החליטו להצטרף לקהילה האחמדית.
היסטוריה
בשנת 1979, המסגד עבר שיפוץ מקיף.
קרוליין נורטון
קרוליין אליזבת שרה נורטון (באנגלית: Caroline Elizabeth Sarah Norton ; 22 במרץ 1808 - 15 ביוני 1877) הייתה אשת חברה, סופרת, משוררת, מחזאית ופעילה חברתית למען זכויות נשים. כשקרוליין נפרדה מבעלה המתעלל היא גילתה שאין לה שום זכות משפטית בלי בעלה, בעוד שהוא היה יכול מתוקף זכויותיו החוקיות למנוע ממנה גישה לבניהם ולרכושה. בעלה גם האשים אותה בניאוף עם ידידה הקרוב ויליאם לם, לורד מלבורן, שהיה אז ראש ממשלת בריטניה, ואחרי ניסיון סחיטה כושל גרר את לם לבית המשפט. הוא אמנם הפסיד במשפט, אך השערורייה שנוצרה כמעט הפילה את הממשלה, ופגעה בקרוליין. פעילותה של קרוליין הובילה לחקיקת חוק Custody of Infants Act 1839 – המקור לחזקת הגיל הרך, Matrimonial Causes Act 1857 וחוק Married Women's Property Act 1870.
נעורים ונישואים
קרוליין נולדה בלונדון לתומס שרידן ולקרוליין הנרייטה קאלאנדר. אביה היה שחקן, חייל ופקיד קולניאליסטי ואמה הייתה סופרת שפרסמה שלושה ספרים קצרים. הוריה השתייכו למשפחות בעלות קשרים ענפים אבל בעלות הכנסה מועטה, וכשתומס מת בשנת 1817 המשפחה נקלעה לקשיים כלכליים ונאלצה להיעזר בתמיכתם של חברים. עם יציאתן לחברה, קרוליין ואחיותיה זכו להצלחה חברתית וכונו בשל יופיין וכישוריהן שלושת הגראציות. שתי אחיותיה זכו לנישואים מוצלחים מבחינה חברתית ואישית, למרות מצבה הכלכלי של המשפחה. קרוליין קיבלה רק הצעת נישואים אחת, לה נעתרה בגיל תשע-עשרה, למרות חששות וספקות, בשל החשש להיות לנטל על משפחתה. ב-30 ביולי 1827, היא נישאה לג'ורג' צ'אפל נורטון עורך דין, נציג פרלמנט ובן אצולה, שהתגלה כבעל קנאי ורכושני הנתון להתקפים של אלימות בהיותו שיכור. אי הצלחתו של נורטון במקצוע בו בחר תרמה גם היא לחיכוכים בין בני הזוג והביאה למריבות על כסף.
החל משנות נישואיה הראשונות קרוליין השתמשה ביופייה, בשנינותה ובקשריה הפוליטיים כדי לבסס את עצמה כמארחת וכאושיה חברתית, וזכתה לאויבים ומעריצים כאחד. ביו ידידיה היו אדוארד בולוור-ליטון, בנג'מין דיזראלי, מרי שלי ולאופולד הראשון מלך הבלגים. למרות גאוותו וקנאתו, נורטון עודד את אשתו להשתמש בקשריה כדי לקדם את הקריירה שלו, ובשנת 1831, בזכות השפעתה, הוא מונה לשופט שלום במשטרת לונדון. באותה תקופה קרוליין החלה לעסוק בכתיבה, הן כמקור נוסף לפרנסה והן כמוצא לרגשותיה. בשנת 1836 אחרי ויכוח נוסף בין קרוליין לבעלה, קרוליין הלכה לבקר את אחותה. במהלך הביקור אחד המשרתים הגיע ואמר לקרוליין שילדיה וחפציהם נלקחו באופן בלתי מתוכנן מהבית. קרוליין עברה להתגורר עם אחיה, ובעלה הכריז על הפירוד ביניהם באופן פומבי ומשפיל.
פירוד ופעילות חברתית
נורטון האשים את קרוליין בניהול רומן עם לורד מלבורן, שכיהן אז כראש הממשלה, הוא ניסה לסחוט את לורד מלבורן ומשזה לא הצליח הוא גרר אותו למשפט. נורטון אמנם הפסיד במשפט, אך השערורייה שנוצרה כמעט הפילה את הממשלה. הפסדו של נורטון לא הועיל לקרוליין. היא איבדה את חברותו של לורד מלבורן, המוניטין שלה נפגע, ומפני שבעלה לא הצליח להוכיח שהיא בגדה בו, לא הייתה להם את העילה החוקית שנדרשה אז עבור השגת גירושין.
אחרי הפירוד קרוליין גילתה שכאשה נשואה אין לה זכויות חוקיות ומעמד משפטי משל עצמה. היא לא יכלה להגיש תביעת דיבה כנגד האנשים שהכפישו את שמה – רק בעל היה יכול לעשות זאת עבור אשתו, בעלה היה הבעלים החוקי של כל רכוש וממון שהיו לה והייתה לו זכות למנוע ממנה גישה אליהם ומכאיב מכל עבורה, בהתאם לחוק שהיה קיים בשנת 1836 ילדים נחשבו לרכוש של האב ומבחינה חוקית הייתה זו זכותו של בעלה למנוע ממנה מלפגוש את בניה. נורטון מנע מקרוליין גישה לילדיהם עד שבנם הצעיר מת אחרי שפצע שספג במהלך תאונת רכיבה לא טופל כיאות והוביל למותו מזיהום בשנת 1842. נורטון אמנם זימן את קרוליין לראות את בנה כשהבין את חומרת המצב, אך היא לא הספיקה להגיע בזמן. קרוליין שלא הספיקה להיפרד מבנה ראתה בנורטון אחראי למותו של בנם. לאחר התאונה נורטון אפשר לקרוליין להיפגש עם בניה תחת מגבלות מסוימות, אך הוא המשיך להקשות על חייה.
בשל מצבה האישי, קרוליין הפכה לפעילה נלהבת לקידום חוקים המקדמים צדק חברתי, בעיקר כאלה המעניקים זכויות לנשים נשואות וגרושות. כאשר הפרלמנט דן בנושא הרפורמה בגירושין בשנת 1855, קרוליין הגישה לחברי הפרלמנט תיאור מפורט על נישואיה, ותיארה את הקשיים שעמדו בפני נשים כתוצאה מהחוקים הקיימים. בעיקר בזכות פעילותה האינטנסיבית (שכללה מכתב למלכה ויקטוריה) הועברו בפרלמנט החוקים הבאים:
חוק המשמורת על פעוטות 1839 (באנגלית: Custody of Infants Act 1839) - אפשר לנשים פרודות או גרושות לקבל חזקה על ילדיהן עד לגיל שבע, ולקבל גישה אליהם גם לאחר מכן.
חוק דיני משפחה 1857 (באנגלית: Matrimonial Causes Act 1857) - שינה את הליך הגירושים והפך אותו לפחות יקר ומסובך מאשר בעבר.
חוק נכסי נשים נשואות 1870 (באנגלית: Married Women's Property Act 1870) - העניק לאשה נשואה בבריטניה, לראשונה, זהות משפטית נפרדת מבעלה, דבר שאפשר לה להחזיק בכסף ולרשת נכסים. חוק המשמורת על פעוטות לא עזר לקרוליין עצמה, כי בעלה העביר את ילדיה לסקוטלנד שם החוק לא חל עם קבלתו. המאבק של קרוליין התמקד בהרחבת זכויותיהן המשפטיות של נשים, והיא לא הייתה מעורבת במאבק הסופרג'יסטי, ואף הצהירה במאמר בו הגנה על עצמה מפני ההאשמה שהיא רדיקלית כי היא איננה מאמינה בשוויון בין גברים לנשים.
קרוליין זכתה בחופש שלה רק עם מותו של בעלה בשנת 1875. היא נישאה לידיד ותיק, הסופר והפוליטיקאי סר ויליאם סטירלינג מקסוול במרץ 1877. כעבור שלושה חודשים, ב-15 ביוני 1877, היא מתה בלונדון.
וולוו PV 36
וולוו PV 36 (קריוקה) היא מכונית סלון מפוארת אשר הוצגה במרץ 1935 על ידי יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה עד יוני 1938.
יוצרו כ-500 יחידות. חלק ניכר מהייצור יוצא לברזיל ויוון.
דגם "וולוו PV 36" התבסס על דגם מכונית הקונספט וולוו ונוס בילו שהוצגה בשנת 1933.
וולוו PV 36 - היסטוריה
משטרת שוודיה רכשה 18 יחידות, בצבע כחול-כהה, בקיץ 1936.
מחירה של הוולוו PV 36, בשוודיה בשנת 1935 היה כ- 8,500 קרונות שוודים.
הוולוו PV 36 הייתה קרויה גם "קריוקה" (ריקוד דרום אמריקאי שהיה פופולרי באמצע שנות השלושים).
שתיקת הכבשים
שתיקת הכבשים (באנגלית: The Silence of the Lambs) הוא מותחן פסיכולוגי אמריקאי שיצא לאור בשנת 1991. הסרט מבוסס על ספר בשם זה מאת תומאס האריס. הסרט זכה להצלחה רבה ובין השאר זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ובפרסי אוסקר נוספים לבמאי ג'ונתן דמי, לתסריטאי טד טלי ולשחקנים הראשיים, ג'ודי פוסטר ואנתוני הופקינס.
הצלחת הסרט הובילה להפקת סרטים נוספים שהתבססו על ספריו של תומאס האריס: "חניבעל", שהוא סרט המשך, פריקוול בשם "מקור הרוע", וכן "דרקון אדום", בו ללקטר מקום משני שהובלט בסרט.
"שתיקת הכבשים" הפך לביטוי שגור, הבא לבקר שתיקה של אדם או ציבור לנוכח מצב או תופעה שליליים, במקום להשמיע קול מחאה. למשל: "נאום שתיקת הכבשים".
עלילה
בין קלריס ללקטר מתפתח דו-קרב מילולי, ולבסוף מספק לקטר לקלריס רמז ראשון לכיוון חקירה שרמזיו מניבים פרי. ה-FBI מנסה לדלות מלקטר פרטים נוספים באמצעות קלריס. הלחץ גובר עוד יותר, כאשר קתרין מרטין בתה של הסנטורית רות מרטין (דיאן בייקר) נחטפת על ידי "באפלו ביל" ועל ה-FBI מוטלת המשימה להצילה בטרם תמות מידי הרוצח.
לקטר מסכים לסייע בחקירה תמורת העברה למוסד אחר, עם תנאים משופרים והרחק מצ'ילטון, מנהל המוסד הנוכחי המתאכזר אליו, ודו-שיח אישי עם קלריס. בעודו מספק את הפרופיל הפסיכולוגי של "באפלו ביל" מנתח לקטר גם את קלריס, ודורש ממנה בתמורה למידע שתספר לו על חוויות אישיות טראומטיות מילדותה.
מעט לפני מסירת הזהות האמיתית של "באפלו ביל", צ'ילטון, מנהל המוסד המבקש לעצמו את התהילה בזיהוי הרוצח, מפסיק את הראיון, אך לקטר מצליח להגניב לקלריס פיסת מידע קריטית אחרונה המרכיבה את פרופיל פעילותו של הרוצח. בעזרת המידע היא מבינה כי הנרצחת השלישית שנמצאה היא למעשה הראשונה שנרצחה, ועל פי אבחנותיו של לקטר - הנרצחת הייתה אדם ש"באפלו ביל" הכיר. אבחנות קודמות של לקטר כבר מיקדו את ה-FBI באדם המבקש לשנות את זהותו המגדרית אך נדחה מספר פעמים בבקשתו לבצע ניתוח לשינוי מין. הרוצח תוקף נשים כבדות משקל, מרעיב אותן מספר ימים כדי להקל על ההפרדה בין עורן לבשרן, הורגן ותופר את חתיכות עורן למעין "חליפה" בעזרתה יוכל להשיג את השינוי בו חפץ - שינוי מינו לנקבה. לקטר אף משקר לגבי זהותו של "באפלו ביל" ואומר ששמו האמיתי הוא לואיס.
ה-FBI מאתר חשוד אפשרי - ג'יימי גאם - שלמעשה מתגלה לבסוף בשמו הבדוי "באפלו ביל", וכוח פריצה ממהר לביתו, בעוד שקלריס ממשיכה לתחקר את חברותיה של הנרצחת הראשונה. היא מגיעה לביתו של אדם המזדהה כ"ג'ק גורדון", אך עד מהרה מבינה כי זהו למעשה גאם, הרוצח. גאם מנסה להרגה בביתו אך קלריס יורה בו, הורגת אותו ומוצאת את בתה של הסנאטורית חיה.
במקביל למאמצי ה-FBI לקטר מנצל את השמירה המופחתת עליו במעבר לבית־כלא חדש, כתמורה על שיתוף הפעולה שלו, פורץ את מנעול האזיקים שלו, תוקף את שני השומרים שהוצבו עליו, הורגם ופושט מעל אחד מהם את עור פניו. כאשר שומרים נוספים מגיעים למקום הם מוצאים את גופת אחד השומרים ולצדה מה שנראה כשומר השני הסובל מפצעים קשים - למעשה זהו לקטר, אשר לבש את עורו כדי להתחזות לו. בעודו מובהל באמבולנס מצליח לקטר להימלט.
מעט מאוחר יותר, במהלך טקס לכבוד השלמת הכשרתה כסוכנת, מקבלת קלריס טלפון מלקטר, המספר לה כי הוא נופש באיי בהאמה ורומז כי בכוונתו לתקוף ולאכול את צ'ילטון, מנהל המוסד בו שהה בבידוד, ועבר עינויים.
פרסים
סרט זה היה לסרט השלישי והאחרון, נכון ל-2021, שזכה בטקס פרסי אוסקר בכל חמשת הפרסים הגדולים - הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר, התסריט הטוב ביותר. קדמו לו: "זה קרה לילה אחד" (1934) ו"קן הקוקייה" (1975).
ג'יימס קווין
ג'יימס "ג'ימי" קווין (באנגלית: James Quinn; 9 בספטמבר 1906 – 12 ביולי 2004) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי.
ב-1928, כשהיה סטודנט, זכה קווין באליפות המכללות בריצת 100 יארד. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה עם נבחרת ארצות הברית במדליית הזהב בריצת שליחים 4x100 מטר, לצידם של פרנק ויקוף, צ'ארלס בורה והנרי ראסל, בשיא עולם חדש של 41.0 שניות, לפני גרמניה (41.2 שניות) ובריטניה (41.8 שניות).
ב-2004 בגיל 97 נפטר קווין ברוד איילנד.
גרינווש
גרינווש (מאנגלית: Greenwash, ובעברית גם טיוח ירוק או הִתְיַרְקְקוּת) הוא יצירת תדמית סְבִיבָתָנִית חיובית שנועדה להסתיר היבטים שליליים ומזהמים. משתמשים במונח גרינווש על מנת לתאר בביקורתיות ארגונים ותאגידים המציגים בפני צרכנים והציבור מצג שווא, לפיו שיטות הפעולה הננקטות, המוצרים או השירות שהם מספקים, אינם פוגעים בסביבה.
עיקר הטענות על גרינווש מופנות למגזר העסקי, אך יש גם מדינות וארגונים ללא מטרת רווח שמציגים את פעילותם ככזו שמובילה לשמירה על הסביבה, לכאורה.
תאגידים טוענים כי צמיחה כלכלית היא הכרחית להשגת פיתוח בר קיימא, וכן כי הם מודעים לנושא הסביבתי. מבקריהם טוענים, כי למרות הרטוריקה שלהם, יש עדויות מעטות לכך שתאגידים משנים באופן משמעותי ועמוק את התנהגותם לכיוון של קיימות, ולכן גרינווש הוא רק טכניקה של יחסי ציבור או שיווק.
מקור הביטוי
מקורו של הביטוי הוא הלחם בסיסים של המונח "ירוק" (כשהכוונה לאידאולוגיה סביבתנית) עם המונח "וואיטווש" (Whitewash; הלבנה או טיוח). הפעיל הסביבתי האמריקאי טבע את הביטוי במאמר שכתב על תעשיית האירוח.
מאפיינים בתעשיית המוצרים
ב-2007 במאמר מאת TerraChoice תוארו שבעה מאפיינים של מוצרים המעלים טענות סביבתיות מטעות. המחקר הוזמן על ידי ארגון הבטיחות UL Solutions.
הארגון ציין כי עד שנת 2010 כ-95% ממוצרי הצריכה בארצות הברית שטענו כי הם "ירוקים", התגלו כלוקים בלפחות אחד מרכיבים אלו.
כלי טיס של צה"ל
ערך זה מציג את רשימת כלי הטיס בשירות צה"ל, בעבר וההווה.
רובם המוחלט של כלי הטיס המפורטים להלן הופעלו ומופעלים על ידי חיל האוויר הישראלי. כלי טיס בודדים היו קשורים לחילות אחרים. לגביהם ראו בהערות.
תאים המודגשים בתכלת הם של כלי טיס הנמצאים בשירות פעיל. תאים המודגשים באפור הם של כלי טיס שהוזמנו וטרם נכנסו לשירות פעיל.
מטוסי קרב, הפצצה ותקיפה
מקרא:
מטוסי הדרכה ואימון
מקרא:
מטוסי תובלה וקישור
מקרא:
מטוסים אמפיביים
מקרא:
מסוקי קרב
מקרא:
מסוקי תובלה וסער
מקרא:
כלי טיס בלתי מאוישים
מקרא:
רחפנים של זרוע היבשה
מקרא:
כוח המשימה של הבית הלבן לנגיף הקורונה
כוח המשימה של הבית הלבן לנגיף הקורונה (באנגלית: White House Coronavirus Task Force) הוא קבוצת אישים שמונתה על ידי נשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ, בעת כהונתו, לצורך סיוע בניהול ההתמודדות של הממשל הפדרלי עם התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית. הנשיא הקים את הכוח ב-29 בינואר 2020.
משימה
משימתו של הכוח הוגדרה כתיאום של מאמצי הממשל לעקוב אחרי מחלת נגיף קורונה 2019 ופיקוח עליה, מניעת והכלת התפשטות המחלה והקלתה.
ב-26 בפברואר העמיד טראמפ בראש הכוח את סגן הנשיא מייק פנס, ומינה את ד"ר דברה בירקס, מתאמת האיידס הגלובלית של ארצות הברית, למתאמת התגובה למחלת הקורונה.
ב-20 בינואר 2021 העמיד הנשיא ג'ו ביידן בראש הכוח את ג'פרי זיינץ, איש עסקים, למתאם התגובה למחלת הקורונה.
צ'ארלי פלאמר
ראשית חייו
פלאמר נולד בפוקיפסי, ניו יורק, לשחקנית התיאטרון מאיה גסט והמפיק והסופר ג'ון כריסטיאן פלאמר. הוא גדל בקולד ספרינגס. יש לו אח צעיר יותר, ג'יימס. משפחתו עברה לעיתים קרובות עקב עבודת הוריו, מה שהביא לכך שהוא למד בשבעה בתי ספר שונים: שלושה בלוס אנג'לס, שניים בצפון מדינת ניו יורק ושניים בעיר ניו יורק. למרות היותו ביישן מאוד בילדותו, נחשף פלאמר למשחק כבר בגיל צעיר על ידי הוריו, ששניהם עבדו בתיאטרון. הוא צבר ניסיון במשחק בהפקות בימתיות מקומיות של הצגות ומחזות זמר. הוא פגש את המנהל הנוכחי שלו בגיל עשר כשחיפש לראשונה תפקידי משחק מקצועיים. בסופו של דבר עבר ללמוד בבית הספר למשחק במנהטן בגלל לוח הצילומים התובעני שלו בסדרות טלוויזיה.
קריירה
בילדותו שיחק פלאמר בסרטים קצרים כמו "פרנק" משנת 2010, "שלושה דברים" משנת 2011, ובסרט "אלן סמיתי" משנת 2012.
בשנת 2011 שיחק פלאמר בשמונה פרקים בדרמה של HBO, אימפריית הפשע. הוא גילם את בנו של אלי תומפסון מייקל בעונה 2, 3 ו-4. בשנת 2012 ערך פלאמר את הופעת הבכורה שלו בסרט הקולנוע של דייוויד צ'ייס, "Not Fade Away", יחד עם ג'ון מגארו ובלה היתקוט. הסרט הוקרן בבכורה ב-21 בדצמבר 2012 וזכה לביקורות חיוביות. בשנת 2013 הצטרף פלאמר לצוות השחקנים של סדרת הדרמה "Granite Flats", בה שיחק בתפקיד הראשי  הוא כיכב בכל 24 הפרקים של שלוש העונות, שהוקרנו בבכורה בנטפליקס והסתיימו רשמית ב-25 ביוני 2015.
בשנת 2015 שיחק את התפקיד הראשי בסרט הבכורה של הבמאי פליקס תומפסון, "המלך ג'ק", יחד עם קורי ניקולס וכריסטיאן מדסן. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל בפסטיבל הסרטים טרייבקה ב-17 באפריל 2015. הוא התמודד מול אסא באטרפילד, צ'ארלי רואו וטום הולנד על התפקיד הראשי של ספיידרמן בסרט "ספיידרמן: השיבה הביתה"  את התפקיד קיבל בסופו של דבר הולנד.
בשנת 2018, פלאמר כיכב בדרמה "Dark Was the Night" של ג'ושוע לאונרד, לצד מריסה טומיי וטימותי אוליפנט. הוא הופיע גם במותחן המתח "רוצח קלוהבהיץ" של דאנקן סקיילס עם דילן מקדרמוט וסמנתה מתיס.
בשנת 2021 לוהק לתפקיד בסדרת הטלוויזיה הגברת הראשונה.
חיים אישיים
פלאמר חי בניו יורק והוא צמחוני. לפני שעבר לקריירת משחק במשרה מלאה, פלאמר שקל להיות מנהל כללי של קבוצת כדורגל בשל התשוקה שלו לספורט. הוא מעריץ גדול של אטלנטה פלקונס.
Tú Quieres Volver
Tú Quieres Volver (בעברית: אַתָּה רוֹצֶה לַחֲזוֹר) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Timeless. השיר יצא לאור בשנת 1997, כסינגל הרביעי מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים איסט וסט רקורדס. הוא נכתב על ידי חברי להקה ג'יפסי קינגס.
כאשר הופץ ברחבי העולם, צורפו אליו השירים "O mio babbino caro" ו-"Heaven Is Here".
רקע וכתיבה
השיר "Tú Quieres Volver" בוצע והוקלט גם על ידי ג'יפסי קינגס ונכלל באלבום, Gipsy Kings. גרסתה של הלהקה זכתה להצלחה באזורים שונים ברחבי העולם. בשנת 2001, הוציאה ברייטמן את אלבום האוסף, The Very Best of 1990–2000, בו נכלל השיר. בשנת 2006 הוציאה את, Diva: The Singles Collection, בו נכלל גם כן.
פרק זמן לצאתה, עלתה הגרסה של השיר משנת 1987, לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליחה לצבור שם למעלה מ-13 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
עבור "Tú Quieres Volver" לא יצא וידאו קליפ רשמי, אך ב-15 במאי 2011 פורסם לראשונה ביוטיוב סרטון הכולל הופעה של ברייטמן עם השיר, כשברקע ישנה תזמורת. אותה ההופעה הצליחה לצבור למעלה מ-100,000 צפיות בסך הכול. סרטון מילים לא רשמי של "Tú Quieres Volver" פורסם ביוטיוב ב-2 בספטמבר 2013.
ב-16 בפברואר 2012, פורסם ביוטיוב סרטון מילים של השיר, שהצליח לצבור קרוב למיליון צפיות.
מיגל בורחה
מיגל אנחל בורחה הרננדס (בספרדית: Miguel Ángel Borja Hernández) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ריבר פלייט מהליגה הארגנטינאית. הוא נבחר בשנת 2016 לכדורגלן השנה בדרום אמריקה לאחר שהצטיין בזכייתה של קבוצתו, אתלטיקו נסיונל, בקופה ליברטדורס.
קריירת מועדונים
בורחה החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דפורטיבו קאלי והיה חלק מהסגל של הקבוצה ב-2011 אם כי לא שיחק כלל בשום משחק רשמי. לסמסטר השני של 2011 עבר לקוקוטה דפורטיבו אבל גם שם הופיע במשחקים בודדים וכלל לא כבש. כדי לקדם את הקריירה שלו קדימה, בורחה ידע שהוא צריך לקבל יותר דקות וניסה את מזלו בקורטולואה ששיחקה אז בליגה השנייה. שם הפך לאחד החלוצים הבולטים בליגהף כשהוא משחק 42 משחקים לאורך כל העונה, כובש 10 שערים ומקבל זימון לנבחרת הצעירה. בשנת 2013 חתם בשורות לה אקידד וכבש 4 שערים בשני משחקים. בתום העונה נרכש על ידי ליבורנו וחתם לחמש עונות, אבל כעבור עונה אחת שבה שיחק שבעה משחקים, לא כבש והקבוצה ירדה ליגה, חזר לדרום אמריקה. ביוני 2014 עבר בהשאלה לאולימפו עם אופציית רכישה של 1.5 מיליון יורו. הוא הגיע ביחד עם חברו לנבחרת הצעירה, מאוריסיו קווארו, לבקשתו של המאמן הקולומביאני, וולטר פרסו. אולימפו מוקמה בחלק התחתון של הטבלה ובורחה כבש את שער השוויון מול המוליכה, ריבר פלייט. זה היה שערו השני בקבוצה וכעבור שני משחקים כבש את שערו השלישי בניצחון הקבוצה 0–3 על גודוי קרוס, משחק שבו הוא גם נבחר למציין. בסך הכל שיחק 16 משחקים במדי אולימפו וכבש שלושה שערים.
פלמיירס
לאחר הבחירה בתואר שחקן השנה ביבשת, עבר בורחה לקבוצת הפאר הברזילאית, פלמיירס. ההתחלה לא הייתה הכי משכנעת, לקח לו קצת זמן להתאקלם וגם לא תמיד הצליח לשמור על יציבות, אבל בסופו של דבר הצליח לזכות במקום קבוע בהרכב והפך לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה. את טורניר הפאוליסטה של 2017 סיים כמלך השערים הזר הראשון מאז שהטורניר הפך לרשמי ב-1933.
נבחרות צעירות
זומן לנבחרת הצעירה ששיחקה בסודאמריקנו 2013 והיה מחליף במרבית המשחקים. פתח במשחק מול בוליביה שבו ניצחה קולומביה 0–6 כשבורחה כבש שלושה שערים באותו משחק. סיימם עם שלושה שערים בשמונה משחקים והיה שותף לזכייה של קולומביה בטורניר. ב-2016 זומן לנבחרת עד גיל 23 ששיחקה בפלייאוף מול ארצות הברית על הזכות להעפיל לאולימפיאדה באותה שנה, אליה הגיעה לבסוף קולומביה. באולימפיאדה שותף בשלושה משחקים מתוך ארבעה, לא כבש וקולומביה הודחה ברבע הגמר.
נבחרת בוגרת
זומן לראשונה לנבחרת של פקרמן ב-4 בנובמבר 2016 למשחקים מול ו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. במשחק מול צ'ילה הוא נכנס במחצית במקומו של רדאמל פלקאו אך המשחק הסתיים ללא שערים. בסך הכל שיחק שני משחקים ולא כבש במסגרת המוקדמות. את שערי הבכורה במדים הלאומיים כבש ב-14 בנובמבר 2017 בניצחון 0–4 על במשחק ידידות. נכלל בסגל של פקרמן למונדיאל 2018 הוא נכנס כמחליף במקום פלקאו ב-28 ביוני במשחק מול, משחק שקולומביה ניצחה 0–1. בשמינית הגמר מול לא היה אפילו על הספסל בעקבות פציעה, משחק שבו קולומביה הודחה לבסוף בדו-קרב פנדלים.
ליאור ורונה
ליאור ורונה, (נולד בשנת 1972), הוא מייסד ומנכ״ל של החברות ״סילקרואד גרופ״ (Silkroad Group) ו״ספרן רואד״ (Safran Road) המקדמות חברות ומיזמים בסין ובמרוקו.
ליאור הוא בעליה של חברת "גשרים לעסקים" המקדמת מיזמים בתחום העסקי ומספקת פתרונות ושירותי ניהול. ליאור מכהן כיו״ר פורום החברות הסלולריות בישראל וחבר דירקטוריון בעמותת ״אות הנוער הישראלי ״.
ורונה בעל תואר ראשון בחינוך וביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית. הוא כיהן בשנים 1988–1999 כיו"ר אגודת הסטודנטים באוניברסיטה, וב-1999–2000 כיו"ר התאחדות הסטודנטים הארצית. במסגרת תפקידו היה מעורב במאבק להורדת שכר הלימוד שהוביל למינויה של ועדת וינוגרד להורדת שכר הלימוד, בה הוא אף כיהן כחבר ועדה. הוא מילא מספר תפקידי ניהול, בהם מנהל רשת חנויות בקבוצת סקאל, מנכ"ל "צמצם", מנהל סניף הדגל של "מקדונלד'ס" - קניון איילון ויו"ר מועצת המנהלים של חברת איסתא.
בשנת 2006 מונה למנכ"ל פורום החברות הסלולריות במסגרת חברת הייעוץ האסטרטגי GCS.
ורונה הוא ממייסדי וחבר מועצת המנהלים של עמותת "שגרירים של רצון טוב" העוסקת בהגברת המודעות לחשיבות התנהגות התייר הישראלי ושיפור תדמית המטייל הישראלי בעולם.
כיום הוא משמש גם כחבר דירקטוריון בחברת "מסע" של ממשלת ישראל והסוכנות היהודית וכחבר דירקטוריון של תוכנית "אות הנוער הישראלי", ארגון ללא מטרות רווח המהווה חלק מתוכנית "אות הנוער הבינלאומי" להעצמה אישית, באמצעות פיתוח ערכי התמדה ועמידה במשימות אישיות וקהילתיות, בקרב 7 מיליון בני נוער בכ- 136 מדינות ברחבי העולם.
ורונה מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לארבעה ילדים.
נטלי סנדטורב
נטלי סנדטורב (באנגלית: Natalie Sandtorv; נולדה ב-17 באוגוסט 1988) היא מוזיקאית ג'אז נורווגית (שירה, waterphone, הרמוניום, ומוזיקה אלקטרונית).
ביוגרפיה
סנדטורב נולדה באולסון בנורווגיה. היא למדה ג'אז, מוזיקת אלתור ומוזיקה אלקטרונית באקדמיה למוזיקה הנורווגית באוסלו וב-Griegakademiet בברגן. היא ידועה בחיפוש שלה אחר ביטויים שונים בתוך מוזיקת האלתור וביצועי סולו עם הרכבים שונים. סנדטורב הקימה את להקת "Polygon Junx" בברגן בשנת 2011, יחד עם אמן הנויז ג'ון הגרה והמתופף תור וורלנד מלהקת "Staer". הם משלבים בנגינה שלהם ג'אז מוזיקה עכשווית, רנויז, רוק ואימפרוביזציה חופשית, ויוצרים צליל בלתי צפוי וייחודי. בשנת 2012 הם ניגנו בז'נבה (שווייץ), ב-"Landmark and Playdate" (ברגן, נורווגיה), האק (טרונדהיים, נורווגיה) ו- Blowout (אוסלו, נורווגיה). באותה שנה הם גם הופיעו ב-"Det Norske Studentersamfunn" (אגודת הסטודנטים הנורווגית) באוסלו בהשתתפות נגנית הקלידים מרטה אברסון ונגן הסקסופון קג'טיל מוסטר.
בשנת 2013 יצאה סנדטורב לסיבוב הופעות עם הרכב הג'אז "Morning Has Occured" יחד עם נגן הסקסופון קארל סגלם, ואף הופיעה בסיבוב הופעות עם בן זוגה אולה מופג'ל (המתופף של Morning Has Occured), והופיעה שלושה קונצרטים בקרקוב ובברלין, בנוסף לקונצרטים בנורווגיה.
סנדטורב ידועה בעיקר כזמרת המובילה של הרכב "Morning Has Occured", יחד עם נגנית הקלידים מרטה אברסון, הם ערכו סיבוב הופעות באירופה בשנת 2014. הם השתתפו בתחרות בפסטיבל הג'אז הבינלאומי "Vossajazz" בעיר ווס בנורווגיה ובתחרות נגני הג'אז הצעירים "JazzIntro". הם קיבלו ביקורות טובות על הופעות בפסטיבלי ג'אז נורווגיים כמו פסטיבל "Midtsommejazz", ספטיבל הג'אז הגדול של נורווגיה- Nattjazz, פסטיבל Vossajazz, בפסטיבל "MaiJazz" שמתקיים בעיר סטווגנר בדרום מערב נורווגיה, פסטיבל "AnJazz" הנערך בעיר האמר בנורווגיה, ובפסטיבל "Balejazz" "."
בשנת 2015 ביצעה פרויקט דואו יחד עם הרב-נגן הבריטי סטיב ברספורד בפסטיבל- "Blow Out!" באוסלו. סנדטורב היא גם היזמית של סדרת הקונצרטים "Playdate" בברגן ו-"Jugendjazz" באולסון.
בתאריך 29 ביולי 2016 למתופף Ole Mofjell ומתגוררת כיום בקופנהגן שבדנמרק.
וילה זיו
וילה זיו או בית הדר נבנתה במושבה תל מונד בשנת 1935 עבור ליידי רבקה זיו ובעלה הלורד ישראל משה זיו מבריטניה. הם התגוררו בבית כאשר שהו בישראל, עד מותה בשנת 1966. הווילה תוכננה על ידי האדריכל ריכרד קאופמן בסגנון הבינלאומי (המכונה לעיתים באוהאוס).
תיאור המבנה
הנחלה בה בנוי הבית משתרעת על פני כ־36 דונם. בשטח המרכזי שגודלו 11.5 דונם ממוקם המבנה המרכזי המשקיף על נוף השרון, משתרע על פני שתי קומות בשטח של כ־700 מ"ר ומסביבו עצי פיקוס גבוהים. בשטח גם ברכת שחייה, מבנה המיועד לשימושים ספורטיביים ומגרש טניס. בצד הצפוני של האחוזה חורשת אורנים בשטח של כ־9.5 דונם. באחוזה היה גם פרדס ומטע של מנגו ששטחם כ-15.5 דונם.עד שבשנת 2015 נבנתה שכונה חדשה בשטחה.
היסטוריה
בתקופת המנדט נהגה להתארח בווילה צמרת השלטון הבריטי, כאשר בסמוך פעל בסודיות מתחת לקרקע מפעל "סלע" של "ההגנה" לייצור נשק. לאחר קום המדינה המשיכו לפקוד את המקום נכבדים. במוצאי שבת 15.12.56 הותקפה הווילה על ידי פידאיון והעובד שמעון ויג נהרג.
ליידי רבקה זיו נפטרה בשנת 1966. בני המשפחה מכרו את האחוזה למשפחת סבה מאנגליה, ששיפצה אותה בשנות השבעים. לאחר מכן החליפה האחוזה ידיים מספר פעמים. בשנת 2008 הוצאה למכירה תמורת 52 מיליון שקל. בשנת 2010 צולמה במקום העונה הרביעית של תוכנית המציאות לרדת בגדול.
בשנת 2012 הוצא צו הפסקת עבודה לשיפוץ ללא היתר שביצע הבעלים יוסי קרתא, בניגוד להנחיה מפורשת בתוכנית החלה על המקום הצ/ 68/ 5-1: "כל תוספת או שינוי לבניין יהיו חייבים בתוכנית בינוי באישור הוועדה המקומית והוועדה המחוזית, וזאת כדי למנוע פגיעה בערכים ההיסטוריים והארכיטקטוניים של הבניין". היום מבנה הווילה והשטח הסובב אותה נותרו מוזנחים, מלבד מספר בתי מגורים שנבנו בשנים האחרונות על אחת מצלעות השטח.
המשמר הלאומי של יוון
היסטוריה
המשמר הוקם לראשונה ב-1843 בידי אותון, מלך יוון, כיחידה שנועדה להגן על העורף היווני במקרה של מלחמה. ב-1948 בשל פרוץ מלחמת האזרחים היוונית, בוטלה היחידה והוחלפה בידי יחידות עצמאיות למחצה שנקראו גדודי ההגנה של המשמר הלאומי (הידועים בראשי התיבות TEA). יחידות אלו נלחמו לצד כוחות הממשלה במהלך המלחמה, וסייעו באכיפת החוק בארץ.
גדודי ההגנה היו עצמאיים מדי, ונודעו בעמדה הפוליטית המובהקת שלהם, המזוהה עם הימין הקיצוני. אי לכך, ב-1982 הורה אנדראס פפנדראו על פירוקם של גדודים אלו, ועל הקמה מחודשת של המשמר הלאומי. כיום, המשמר מגויס על בסיס התנדבותי מקרב כוחות המילואים של צבא יוון, ואנשיו עוברים אימונים סדירים. חיילי המשמר זוכים להערכה רבה ביוון, וב-2017 החליטה ממשלת יוון להכריז על שנת 2017 כ"שנת המשמר הלאומי". במהלך שנה זו נערכו אירועי הוקרה רבים למשמר. החל מ-2019 גם נשים יכולות לשרת במשמר.
קווינטוס פאביוס פיקטור
קְווִינְטוּס פָאבּיוּס פּיקְטוֹר (בלטינית: Quintus Fabius Pictor; לערך 254 לפנה"ס–?) היה מראשוני ההיסטוריונים הרומיים. בן לגֶנס הפאביים ונכד לגאיוס פאביוס פיקטור הצייר ("פיקטור" בלטינית).
חייו
קווינטוס, סנאטור רומי, לחם בגאלים בשנת 225 לפנה"ס ולקח חלק במלחמה הפונית השנייה. הוטל עליו המסע לאורקל מדלפי, בחיפוש אחר עצה נוכח התבוסה הקשה בקרב קאנאי.
פיקטור כתב ביוונית והיה הרומאי הראשון שכתב היסטוריה ולא אנלים. הוא השתמש ברשומות משפחתו ואלו של משפחות מכובדות אחרות כמקור לעבודותיו. ספרי השנים שלו החלו בבואו של איניאס ללאטיום. עבודתו תמה בזכרונותיו מהמלחמה הפונית השנייה, אשר את האחריות עליה הטיל על קרתגו בלבד ובמיוחד על משפחת ברקה ובניה חמלקרת וחניבעל.
פוליביוס, טיטוס ליוויוס ודיוניסיוס מהליקרנסוס השתמשו בו כמקור, ועבודתו תורגמה ללטינית עד ימי קיקרו. חלק ניכר מעבודתו אבדה.
שגרה מפוארת
שגרה מפוארת הוא שיר של הזמר הישראלי עומר אדם, מתוך אלבומו, Omer, אשר יצא לאור ב-1 בינואר 2020.
רקע וכתיבה
את השיר כתב אבי אוחיון, הלחינו אוחיון ומתן דרור והפיק דרור. השיר הוא בלדה ים-תיכונית שקטה בה פונה הדובר אל בת זוגו.
הצלחה
עם צאת האלבום, זכה השיר להצלחה, כשהגיע בשיאו למקום השמיני במצעד שירי הספוטיפיי הישראלי השבועי וצבר באותו השבוע כ-67,514 השמעות. נכון לספטמבר 2020, הוא עומד שם על כ-2 מיליון השמעות, ובאתר יוטיוב הוא עומד על כ-5.8 מיליון צפיות. במצעד הפזמונים העברי השנתי של מאקו ורדיו תל אביב הגיע השיר למקום ה-30.
גרסת כיסוי
ב-26 באפריל 2020 הוציא הזמר אייל גולן גרסת כיסוי לשיר, בעוד אדם הוציא גרסת כיסוי לשירו, "צליל מיתר", כחלק משיתוף פעולה שלהם במשדר מיוחד של קשת 12 לרגל יום העצמאות ה-72 למדינת ישראל.
יונה בן אמיתי
יוֹנָה בֶן-אֲמִתַּי הוא דמות מקראית, נביא, גיבור ספר יונה. אלוהים ציווה את יונה ללכת ולקרוא על העיר נינוה "כִּי-עָלְתָה רָעָתָם לְפָנָי".
משפחתו ומקום מוצאו
בפרקי דרבי אליעזר נכתב כי יונה בן אמיתי היה בנה של האישה הצרפתית. בירושלמי מופיע גם דיון על מוצאו, האם היה משבט זבולון או משבט אשר:
זיהויו
נביא בשם זהה מופיע בספר מלכים כנביא בימי המלך ירבעם בן יואש (המכונה ירבעם השני), ואשר מוצאו בגת חפר. לפי הכתוב בסדר עולם רבה, נביא זה המוזכר בספר מלכים, משח את יהוא למלך. מחלוקת קיימת לגבי זמנו של ספר יונה, האם הוא שייך לאותו הנביא שהופיע במלכים או שהספר נכתב בתקופת בית שני והשתמש לעיצובו בדמותו של יונה. גם על לשון הספר קיים ויכוח האם הוא שייך ללשון של בית ראשון (קויפמן) או לעברית של בית שני (זקוביץ).
בספר מלכים
בספר מלכים נכתב, שירבעם בן יואש מלך ישראל וראו להלן על אודות נבואה זו בספרות חז"ל.
ספר יונה
ספר יונה מוקדש לתיאור דמותו ומשימתו של יונה בן אמיתי הנביא.
בריחת יונה
האל מצווה על יונה ללכת לעיר נִינְוֵה, בירת אַשּׁוּר, ולבשר לתושביה כי עשו הרע בעיני האלוהים. יונה, בצעד חריג לאנשי הנבואה, מסרב לשליחות האל ובורח דרך נמל יפו לתרשיש (ככל הנראה טרסוס שבאסיה הקטנה, וישנן דעות שמדובר על עיר בשם דומה בחצי האי האיברי).
הסיפור המקראי מתאר את בריחת יונה ללא תוספת הסברים באשר למניעיו של הנביא; אך בהמשך הספר קורא יונה, מדברים אלו משתמע כי יונה חשש מכך שבעקבות נבואתו על פורענות אנשי נינוה יתעוררו תושבי נינוה לשוב בתשובה; אך לא מוסבר במקרא מדוע חשש מכך יונה.
חז"ל מסבירים, שיונה חשש כי אם ישובו בני אשור בתשובה יתעורר בכך קטרוג על ישראל, אשר על אף כל נביאיהם שהוכיחום השכם והערב לא שבו בתשובה, ומרוב אהבתו לישראל לא הסכים ללכת להתנבא על נינוה. עוד כתוב במדרש שם,.
עוד סיבה לבריחת יונה הייתה חששו שכאשר ימחל ה' לאנשי נינוה, ולא תהפך עירם, יתחלל בזה שם ה' ולא יאמינו עוד בכוחו, כמו שמסביר המדרש: "אמר לו הקב"ה [ליונה]: אתה חסת על כבודי וברחת מלפני לים, אף אני חסתי על כבודך והצלתיך מבטן שאול".
סיבה נוספת מצויה בפירוש האברבנאל לספר יונה, ולפיה ידע יונה שבעתיד יבוא סנחריב מלך אשור ויגלה את ישראל מארצם, ולכן לא רצה שיחוס עליהם ה'. חיזוק אפשרי להבנה זו מצוי בספר מלכים, שם נזכר יונה כנביא שליווה ותמך בהתעצמותה של ממלכת ישראל בימי ירבעם השני. התעצמות זו אכן הגיעה לקיצה לאחר שהאימפריה האשורית שבה למעורבותה באזור בימי תגלת פלאסר השלישי.
על פי חז"ל, יונה ידע כי "אין השכינה שורה ונגלית בחוצה לארץ", ולכן ברח לתרשיש. ומוסיפה הגמרא כי יונה לא מצא אף אניה שתקחנו למחוז חפצו, ושילם ארבע מאות אלף דינרי זהב כדי לכסות הוצאות הפלגה שלֵמה לתרשיש.
בלב ים נקלע כלי השיט עליו היה יונה לסערה. רב החובל מוצא את יונה ישן בירכתי הספינה בעוד המלחים מטילים את משא הספינה כדי להצילה, ושואלו: "מַה לְּךָ נִרְדָּם, קוּם קְרָא אֶל אֱלֹהֶיךָ, אוּלַי יִתְעַשֵּׁת הָאֱלֹהִים לָנוּ וְלֹא נֹאבֵד!" המלחים מחליטים להפיל גורלות כדי לברר מי האשם בהתפרצות הסערה, והאשמה נופלת בחלקו של יונה. לשאלותיהם סיפר יונה שהוא בן לעם העברי וירא את ה' - וממנו הוא בורח. המלחים שואלים אותו מה עליהם לעשות כעת, והוא משיב שעליהם להטילו הימה; יונה מעדיף למות ולא לבצע את שליחותו. המלחים מנסים בכל זאת לחתור אל החוף, ומשנכשלו טוענים חז"ל כי ניסו להשליך את יונה אל הים רק למחצה, אך לשווא: "הטילוהו עד טבורו, עמד הים מזעפו. העלו אותו אצלם, והים הולך וסוער. הטילוהו עד צווארו, ועמד הים מזעפו. ומיד העלו אותו אצלם, והים הולך וסוער עליהם; הטילוהו כולו".
במים נבלע יונה על ידי דג, ושהה בקרבו שלושה ימים ולילות; תיאור זה הביא למחלוקת בין הפרשנים המסורתיים, אשר רובם טענו שהאירוע קרה בפועל, לבין פרשנים אחרים כמו רבי יוסף כספי שכתב בשם "יש אומרים" שהאירוע לא התרחש אלא במראה הנבואה. גם בין המצדדים בכך שהאירוע אירע בפועל יש הטוענים (כדוגמת האברבנאל) שהוא בלתי אפשרי בלא נס. גם בעת החדשה היו בין המצדדים באמיתות האירועים כלשונם, אשר הביאו תיאורים של מקרים דומים אשר אירעו בזמנם - כגון אחד הכותבים בעיתון "הלבנון", שהביא תיאור של אירוע בו ילד נפל מאניה, נבלע על ידי דג, והמלחים הצליחו להרוג את הדג ולהוציא ממנו את הילד בחיים. חז"ל הוסיפו כי יונה נבלע בתחילה על ידי דג, ולאחר מכן על ידי נקבת דג - "דגה".
הנבואה על נינוה
לאחר ששהה בבטן הדג שלושה ימים ושלושה לילות, פונה יונה אל האל בתפילת הודיה ובתחינה לסליחה, והאל אכן מוחל ליונה עם צאתו ממעי הדג ופונה אליו בשנית כדי שילך לנינוה וינבא עליה. יונה מגיע אל נינוה ומוסר לתושבי העיר שמקץ ארבעים ימים תהפך עירם; תושבי העיר, ובראשם המלך, שבו בתשובה, חדלו מחטאיהם, צמו והתפללו לאל, ואכן ה' מחל להם. בשומעו על המחילה מבקש יונה מהאל להמיתו - על פי מדרשי חז"ל, כעס יונה על כך שנבואתו הוצגה ככלי ריק, כשלא התגשמה, ושעתה יאמרו עליו שהוא נביא שקר, או כי בני אשור עתידים להתאנות לישראל בעתיד.
יונה בונה סוכה ב-"מִקֶּדֶם לָעִיר"(נינוה). ה' הצמיח שיח מדברי, קיקיון, המזוהה כיום עם הקיקיון המצוי, ששימש כצל ליונה, ולאחר מכן העלה תולעת שאכלה את הקיקיון. שוב ביקש יונה את מותו, מתעלף מחום השמש; אז פנה אליו ה' והסביר לו:.
המדרש מוסיף, כי אכן לאחר ארבעים היום שבו אנשי נינוה לחטוא, אף יותר מאשר לפני כן, כפי ששיער יונה.
בגמרא דורש רבי עקיבא כי מאז לא נתגלתה עוד שכינה ליונה הנביא, אך האמורא רבינא מסביר כי כוונתו לומר שעל עסקי נינוה לא נתגלתה לו עוד שכינה, אך לנבואות אחרות - כן, כדוגמת נבואתו על ירבעם השני; לעומתו מפרש רב נחמן בר יצחק כי אין זו בהכרח נבואה של יונה עצמו, וכוונת הפסוק שם לומר כי כשם שגורל נינוה נהפך מרעה לטובה בזמן יונה, כך נהפך דין ישראל.
יונה בנצרות
בברית החדשה יונה מוזכר במתי 12: 38-41 ו-16: 4 ובלוקס 11: 29-32.
בבשורה על פי מתי, ישו מזכיר את יונה הנביא כאשר הסופרים והפרושים מבקשים ממנו לראות אות. הוא עונה להם שהאות היחיד שיראו הוא ״אות יונה הנביא״:
(הבשורה על פי מתי 12: 39-41)
ישו מזכיר את סיפור יונה בשני הקשרים:
האחד הוא נבואה על הדרך בה ימות ויקום לתחייה. השני הוא על עניין החזרה בתשובה.
שלושה ימים בבטן הדג
על פי המתואר בברית החדשה בהמשך, ישו מת ונקבר, וביום השלישי קם לתחיה (לוקס 24: 6-7)
יונה שהה בבטן הדג למשך שלושה ימים ושלושה לילות עד אשר אלוהים הורה לדג להקיא אותו. ישו מזכיר את יונה בתור אות לאשר עתיד לקרות.
המושג ״שלושה ימים״ שהוא מספר טיפולוגי בתנ״ך חוזר שוב בהמשך ספר יונה: ״וְנִינְוֵה, הָיְתָה עִיר-גְּדוֹלָה לֵאלֹהִים--מַהֲלַךְ, שְׁלֹשֶׁת יָמִים״ (פרק ג׳, פסוק ג׳)
יונה אשר שהה בבטן הדג במשך שלושה ימים ושלושה לילות הוא פרה-פיגורציה לישו שמת ושהה שלושה ימים בקבר. הקאתו של הדג את יונה ליבשה מושווית לתחייתו של ישו ביום השלישי.
גם בתפילתו של יונה בעודו בבטן הדג שמזכיר את השאול: ״מִבֶּטֶן שְׁאוֹל שִׁוַּעְתִּי״ (יונה פרק ב׳, פסוק ג׳) שואבת התאולוגיה הנוצרית את הנבואה לתחייתו של ישו אחרי מותו.
קריאה לחזרה בתשובה
ההקשר השני הוא הקריאה לחזרה בתשובה.
באופן יוצא דופן בתנ״ך, על פי המסופר בספר יונה, אנשי נינוה שמעו את תוכחתו של יונה וחזרו בתשובה על מעשיהם הרעים. זאת בניגוד לבני ישראל ויהודה ששמעו את תוכחות הנביאים ולא הקשיבו.
ישו מוכיח את בני דורו ומשווה אותם לתושבי נינווה. היהודים בני זמנו של ישו אינם רואים כי לפניהם עומד מי שהוא גדול מיונה. הם אינם מזהים אותו ולכן יורשעו במשפט.
סיפור יונה, שבו גויים (אשורים) הם אלה שחזרו בתשובה מדגיש את הביקורת הנוצרית כלפי היהודים שלא הכירו את ישו ולא חזרו בתשובה.
בוקרה פיל מישמיש
שמאל|ממוזער|250px|עץ [[משמש ועליו פירות]] בֻּכְּרָה פִי (א)לְמִשְׁמִשׁ (בערבית بُكرة في المشمش) הוא ביטוי עממי הנפוץ בכמה ניבים של ערבית (ערבית מצרית, ערבית פלסטינית ועוד). הביטוי נקלט בסלנג העברי במשמעותו ובהגייתו המקוריות. בעברית התקבל הכתיב: בוקרה פיל מישמיש שמשמר פחות-או-יותר את ההגייה המקורית, אך לא את התחביר והמורפולוגיה המקוריים.
יונה בן אמיתי
הקריאה לגויים
ההקבלה החשובה ביותר של ישו ליונה היא הקריאה לגויים. יונה מתייחד בכך שבין כל הנביאים, נקרא על ידי אלוהים לא לבני ישראל אלא דווקא לגויים, ויותר מכך לאויבי ישראל, האשורים. בקרב תאולוגים נוצרים החלה להתפתח ההקבלה הזאת והשימוש ביונה כפרה-פיגורציה לישו.