cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נווה יעקב
השכונה במאה ה-21
החל משנת 2017 אושרו מספר תוכניות של התחדשות עירונית בשכונה. ביולי 2017 אישרה עיריית ירושלים תוכנית פינוי בינוי של המרכז המסחרי. התוכנית כוללת הריסה של המרכז הקיים, בן שתי הקומות, שנבנה בשלהי שנות ה-70, ובניית שלושה מבנים בני 12 קומות כל אחד, במקומו. בסך הכול יתווספו לשכונה עם השלמת הפרויקט כ-4,375 מ"ר של שטחי מסחר ותעסוקה, 2,850 מ"ר של מבני ציבור ושטחים גדולים לחניה. בשנת 2018 הכריזה חברת "רוטשטיין התחדשות בירושלים" על קידום שלושה פרויקטים של פינוי בינוי בשכונה. ביוני 2020 הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה אישרה להפקדה את תוכנית החברה בשדרות נווה יעקב לפינוי והריסה של שלושה שיכונים, שבמקומם ייבנו שמונה מבנים חדשים בגובה של כ-12 קומות, שיכללו 563 דירות חדשות, מעונות יום, גני ילדים, בית ספר, בית כנסת ושטחי מסחר.
בשנת 2018 נחנך בשכונה רחוב אברהם רביץ. דייריו הם בעיקר משפרי דיור ממרכז השכונה ושכונות אחרות בירושלים. הרחוב נתפס כשכונה בפני עצמה המכונה "נוה יעקב החדשה" ומתגוררים בה כמה מנציגי הציבור החרדי בירושלים.
ב-27 בינואר 2023 התרחש בשכונה פיגוע ירי בו נרצחו שבעה בני אדם ומספר אנשים נפצעו.
קו הרכבת הקלה בשכונה
בשנת 1998 אישרה עיריית ירושלים את התוכנית להקמת מערך קווי רכבת קלה בעיר כולל שלוחה לנוה יעקב. בנובמבר 2002. זכתה קבוצת סיטיפס במכרז להקמת הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים, שעל פי התכנון הראשוני היה אמור להגיע לנוה יעקב. הסכם הזיכיון שנחתם עם סיטיפס כלל את הקמת הקו האדום רק עד פסגת זאב. במאי 2003, ביקש שר התחבורה, אביגדור ליברמן, מהנהלת הפרויקט לקדם סטטוטורית את הקו אל שכונת נווה יעקב. במרץ 2009, אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה את התוכנית להארכת הקו האדום משדרות משה דיין בפסגת זאב עד לנווה יעקב. עבודות הכוללות: הארכת מסלול הקו ב-2.7 ק"מ והקמת ארבע תחנות חדשות. ההחלטה על הקמת הקו בפועל התקבלה בשנת 2010, עוד לפני סיום העבודות על הקו האדום, על ידי משרד האוצר, משרד התחבורה ועיריית ירושלים כחלק מתוכנית שכללה גם הארכה של הקו האדום בקצהו השני דרומה להדסה עין כרם. חברת התשתיות העירונית מוריה החלה בהכנת התוואי, אבל המשך העבודות הוקפא עקב מחלוקת עם חברת סיטיפס.
באוקטובר 2017, הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה אישרה את התוכנית להארכת קו הרכבת הקלה בנוה יעקב בחצי ק"מ נוסף, הקמת חניון דו-קומתי לקרונות הרכבת הקלה וחניון יום תפעולי לקווי האוטובוסים, שיחליף את החניון הישן שפעל בשכונה.
באוגוסט 2021 החלו העבודות להנחת המסילות בתוך נווה יעקב.
קהילות ומוסדות
בשכונה ישנן קהילה חרדית-ליטאית מפותחת, אשר בשל המבנה והתפתחות השכונה מחולקת לשתי קהילות, קהילת נווה יעקב מזרח (קמינץ) הוותיקה שבראשה עומד הרב צבי ובר, שנחשב גם לרב של כלל השכונה, וקהילת נווה יעקב מרכז, בראשות הרב ישראל יצחק זילברמן.
בנוסף, בשני חלקי השכונה ישנן מספר קהילות חרדיות-ספרדיות גדולות המשתייכות לקהילות איגוד עמלי התורה בנשיאות הרב שלמה זעפראני, וכן קהילה חסידית בראשות הרב נוישטט.
בנוסף לקהילות חרדיות יש בשכונה קהילה אתיופית וקהילה דתית לאומית.
בשכונה ישנן מספר מוסדות וארגוני חסד קהילתיים, בהם קופת הצדקה "פותח את ידך", "איגוד בני הישיבות", "איגוד הלומדים", "עמלים" ועוד.
מוסדות חינוך בשכונה
תלמודי תורה – ת"ת קהילת קמניץ, תורת העמק, חניכי הישיבות, תורה ודעת, מנחת חינוך, נפש החיים, תורה וחסד, פאר יוסף, תורת יוסף, לחם ביכורים, דרך חיים, בני אברכים מצוינים.
ישיבות – רוב התלמידים בשכבת גיל זו לומדים במוסדות בתוך העיר, או בפנימיות. ישנן שלוש ישיבות קטנות מקומיות: ישיבת נחלת שמואל בראשות הרב אברהם יונה שיינברג, ונתיבות מרדכי בראשות הרב רפאל שינלדר, תפארת התורה בנשיאות הרב משה צדקה, כאשר שתי האחרונות הוקמו בשנים האחרונות.
בתי ספר לבנות – קיימים שניים מרכזיים בקהילה החרדית: בית הספר בית יעקב (סניף של רשת בית יעקב), שהוקם לקראת סוף שנות ה-70 ויועד לתושבי השכונה דאז. עם התחרדות נוה יעקב מרכז נפתחו בו כתות נוספות לאוכלוסייה החרדית, והועמד בנשיאות הרב זילברמן. ישנו בית ספר נוסף, "הצנע לכת" העומד בנשיאות הרב ובר ומשמש בעיקר את תושבי נוה יעקב מזרח. קיימים בתי ספר נוספים, קטנים יותר וכן בית ספר ממלכתי וממ"ח.
כוללי אברכים – אהבת שלום של הרב יעקב הלל, מגן אברהם של הרב צבי ובר, עטרת שלמה של הרב שלום בער סרוצקין, היכלי התורה של הרב שלום מאיר סיאני, בית המדרש והיכל הכוללים רצופות גברות ארי, כולל רצופות בבית המדרש יוסף חיים, חושן ישראל של הרב יעקב כץ, זכור לאברהם של הרב אליהו אביסרור בנוסף לכוללי ערב רבים הפזורים בכל בתי הכנסת בשכונה, המרכזיים 'זרעים' של הרב יוסף אפרתי ורשת 'אליבא דהלכתא' של הרב יעקב הלל.
ארגוני חסד – בשכונה ארגוני חסד רבים. הגדול שבהם הוא קופת השכונה "פותח את ידך", העומדת תחת פיקוחם של רבני השכונה, ושלוחות של ארגוני החסד הגדולים כיד אליעזר, יד שרה, ידידים, איחוד הצלה ועוד עשרות ארגונים וגמחים.
עיתונים – מגזין 'ממזרח' היוצא לאור במוצאי שבת, מגזין 'קול השכונה' היוצאים מדי שבוע בשבוע, ומגזין בגרסה דיגיטלית של הנעשה ונשמע בשכונה שנשלח מדי יום ה' לתושבים.
בתי כנסת – חפץ חיים, זכור לאברהם, שערי עזרא, בני הישיבות, מנין אברכים - בר יקר, שערי תורה, מנין אברכים - ישכיל, החדש, אהבת שלום, קהילות יעקב, מגן אברהם, אהל יוסף, סוכת שלום, קהילת בני תורה, אליהו הנביא, חפץ חיים, שערי נסים, גבורת ארי, פדויים, מנין צעירים, חניכי הישיבות הרב אביסרור, בית שלמה, תורה ותפילה, רב פעלים, ועוד.
רבנים – השכונה מתאפיינת ברבנים ומורי צדק רבים ממגוון העדות השונות והמרכזיים שבהם הרב אליהו אביסרור שמכהן כרב השכונה מטעם מועצה דתית, והרב צבי וובר המכהן כרב השכונה מהגופים הלא פורמליים של כלל הקהילות יוצאי 'אשכנז', הרב טוביה בלוי, הרב נפתלי אברג'ל רב בית הכנסת וקהילת 'מנין אברכים', הרב מאיר אמסלם המכהן כרב ומו"ץ עשרות שנים לכלל הקהילות בשכונה, הרב ישראל יצחק זילברמן רב קהילות נוה יעקב מרכז.
חינוך וספורט
בשכונה פעלו מאז הקמתה שני בתי ספר: ממלכתי וממלכתי דתי (ע"ש ברנדט). בהמשך הוקם בית ספר ממלכתי נוסף – ממלכתי ב', שעם הזמן התאחד עם ממלכתי א' והפך לבית הספר הממלכתי המאוחד. במשך מספר שנים הייתה קיימת בשכונה גם חטיבת ביניים.
בתחילת שנות ה-90 הוקמה גם אולפנא חרדית-לאומית לבנות בשם בית שולמית ולאחר שנים מעטות העתיקה את מושבה לשכונת רמות. בשנת 2014 עברה לשכונה הישיבה התיכונית שפע-מקור חיים מיסודו של הרב עדין שטיינזלץ, ובה חטיבת ביניים ותיכון. הישיבה מושכת אליה תלמידים מהציבור הדתי לאומי בשכונה.
בשכונה קיימת ספריית נווה יעקב על שם ברנהרד במתחם המנהל הקהילתי, וספריית תרבות תורנית בבית הספר בית יעקב. מתחם המנהל הקהילתי, כולל גם מרכז ספורט, בו מצויים בריכת שחייה באורך 25 מטר, אולם ספורט המיועד בעיקר למשחקי כדורסל, מכון כושר, מגרשי טניס, מגרש סקווש, ושני מגרשי כדורגל.
בשכונה קיים סניף ותיק של תנועת בני עקיבא, וסניפים של תנועות נוער חרדיות. בשנים האחרונות פועל בשכונה סניף "המחדשים" של תנועת הנוער העובד והלומד.
ולמגזר החרדי קיים סניף של "איגוד התלמידים" לבחורי הישיבות הקטנות והגדולות ועוד עשרות סניפים של לימודי ערב ואבות ובנים בכלל הקהילות בשכונה.
הטיית מימי הנהרות הצפוניים
פרויקט הטיית הנהרות הצפוניים היה פרויקט שאפתני של ברית המועצות שמטרתו המרכזית הייתה להטות את זרימתם של הנהרות הגדולים בסיביר, שמימיהם נשפכים ו"מתבזבזים" באוקיינוס הארקטי, לעבר הרפובליקות האסייתיות הדרומיות למטרות השקיה חקלאית ואספקת מי שתייה. מטרה נוספת הייתה הזרמת מימי הנהרות לימת ארל על מנת למנוע את התייבשותה.
התהוות הפרויקט והניסיונות לממשו
הרעיון להטות את הנהרות הסיביריים הוצע לראשונה בשנות ה-30 של המאה ה-19 על ידי החוקר הרוסי אלכסנדר שרנק שקיבל השראה מהתוכניות להקמתן של תעלת סואץ ותעלת פנמה.
הפרויקט עלה מחדש ונידון בהיקף מצומצם בשנות ה-30 של המאה ה-20. בנובמבר 1933 נערך כנס רב משתתפים של האקדמיה למדעים של ברית המועצות שאישרה תוכנית ראשונית לעבודות תשתית בנהר הוולגה. תוכנית זו כללה את הטייתם של חלק ממימי הנהרות פצ'ורה והדווינה הצפונית – שני נהרות בצפון רוסיה האירופית הנשפכים לאוקיינוס הארקטי.
מחקר נוסף בכיוון זה נערך לאחר מכן על ידי המכון לבניית סכרים ותעלות בראשותו של סרגיי יאקובלביץ' ז'וק. המכון פיתח מס' תוכניות לביצוע עבודות התשתית הנדרשות לצורך מימושו של הפרויקט אך הוא לא זכה לתהודה של ממש ולא הגיע לשלבי ביצוע.
בינואר 1961, הציג ניקיטה חרושצ'וב בפני הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, תזכיר מאת ז'וק ומהנדס נוסף ג. רוסו, שעסק בתוכנית ההטיה אולם זו לא הגיעה לקראת מימוש מעשי. הנושא עלה מחדש בסוף שנות ה-60 והחלו דיונים על הטיית נהרות מרכזיים במדינה שכללו את נהרות הפצ'ורה, טובול, אישים, אירטיש ונהר האוב.
בנוסף להטיית הנהרות לצורכי השקיה התכוונו מתכנני הפרויקט להטות חלק מהנהרות לעבר ימת אראל והים הכספי על מנת למנוע את התייבשותם.
תוכנית הפרויקט
המטרות המוצהרות של הפרויקט היו:
במשך 20 שנה עבדו על הפרויקט בברית המועצות מעל ל-160 ארגונים כולל 48 מכוני סקר תכנון ו-112 מכוני מחקר, 32 סוכנויות של ברית המועצות ו-9 משרדים של הרפובליקות השונות. התוצר של העבודה שנעשתה היה 50 כרכים של חומר מודפס שכלל חישובים הנדסיים ואת תוצאות המחקרים השונים ו-10 אלבומים של מפות ושרטוטים.
תעלת סיביר-מרכז אסיה
תעלת סיביר-מרכז אסיה היוותה את השלב הראשון של הפרויקט וייצגה את בנייתה של תעלת מים מנהר אוב דרך קזחסטן דרומה לאוזבקיסטן. התעלה הייתה אמורה לאפשר מעבר של כלי שיט בתוכה. תכונותיה: העלות הראשונית של הפרויקט (אספקת מים, הפצה, בנייה ופיתוח חקלאי, מתקני שאיבה) הוערכה על ידי הסובייטים בכ-32.8 מיליארד רובל. הרווחיות הכוללת של התעלה הוערכה בסכום של כ-7.6 מיליארד רובל לשנה. הרווחיות השנתית הממוצעת של התעלה הוערכה בכ-16%.
אנטי אירטיש
אנטי אירטיש היה השלב השני של הפרויקט. התכנון היה להטות אחורנית את מימי הנהר אירטיש לאורך עמק טורגאי לקזחסטן ולנהרות אמו דריה וסיר דריה הנשפכים אל ימת אראל (ובכך למנוע את התייבשותה). הפרויקט היה אמור להפיק חשמל מתחנת כוח הידרואלקטרית בנוסף ל-10 תחנות שאיבה תעלה ומאגר מים.
יישום חלקי של הפרויקט
בשנות ה-70' החלו עבודות תשתית להטיית נהר הפצ'ורה דרך נהר הקאמה לעבר הוולגה והים הכספי בדרום מערב רוסיה. ב-1971 במפגש שהתקיים בוועדה לאנרגיה אטומית בווינה הסתירו הסובייטים מידע לגבי רעידות אדמה שהתרחשו בנתיב של תעלת פצ'ורה-קמה כתוצאה מפיצוצים של 3 התקנים גרעיניים בעוצמה של 15 קילו-טון שהוצבו במרחק של כ-150 מטר אחד מהשני כשהם טוענים לנשורת רדיואקטיבית זניחה.
עם זאת שום עבודות תשתית נוספות בשימוש בפיצוצים גרעיניים או בשיטות אחרות לא התבצעו בתעלה זו. ההערכה הייתה שעל מנת לשטח את קרקעית התעלה לחלוטין נדרשו כ-250 פיצוצים גרעיניים נוספים אם היו מחליטים להמשיך בתהליך. הזיהום הרדיואקטיבי שנוצר על פני השטח כתוצאה מהפיצוצים ניתן היה לטיפול. באותה שנה אושרה הקמתה של תעלת ההשקיה אירטיש-קרגנדה המחברת את נהר האירטיש עם העיר התעשייתית קרגנדה במרכז קזחסטן. תעלה זו מהווה החלק היחידי מהפרויקט שהושלם בפועל.
המחלוקות בנוגע לפרויקט
בשנות ה-80' הפרויקט עלה מחדש והועלתה ההצעה להטות דרומה לפחות 12 מהנהרות הנשפכים לאוקיינוס הארקטי. באותו הזמן שררה הערכה כי הטיית הנהרות תוביל לקיפאון בסוף החורף שיעכב את בוא האביב בכשבועיים, אם מים בנפח של 37.8 מיליארד מ"ק יופנו מדי שנה לעבר רוסיה האירופית ו-60 מיליארד קוב נוספים בסיביר (כלפי דרום).
החשש מפני התקררות אקלימית מצד אחד, עקב הפסקת ההזרמה של מים חמים לעבר האוקיינוס הארקטי, שתוביל לקפיאת האוקיינוס הארקטי באביב ובקיץ - ומצד שני החששות ההפוכים להתחממות גלובלית עקב עליה במליחות האוקיינוסים והמסת הקרחונים היו בין הגורמים המרכזיים להתנגדות לפרויקט. בנוסף לכך קלימטולוג בריטי, מייקל קלי הזהיר שהשינויים בזרימת רוחות הקוטב והזרמים הימיים עשויה להפחית בצורה ניכרת את כמות הגשמים בדרום מרכז אסיה.
בארצות הברית דעת המומחים הייתה חלוקה בין אלה שתמכו בפרויקט כדוגמת הפיזיקאי גלן רת' שהצהיר שהפרויקט היה "גם בטוח וגם כלכלי". לעומתו היו אחרים חששו מהתקררות אקלימית בשל הפחתת הזרימה בנהרות, ולעומתם היו שסברו כי העלייה במליחות האוקיינוס הארקטי עקב העדר ההזרמה של מים מתוקים מהנהרות הגדולים תוביל להמסת הקרח ולהתחממות האקלים. כל עבודה נוספת על תעלה זו הופסקה לאחר זמן קצר.
אחד המומחים הגאולוג אלכסנדר יאשין אף הגדיל לעשות ושלח מכתב לוועד המרכזי בדבר "ההשלכות הקטסטרופליות של הטיה מחדש של חלק מזרימת הנהרות הצפוניים. המתמטיקאי לב פונטריאגין כתב מכתב אישי למיכאיל גורבצ'וב המבקר את הפרויקט. ב-14 באוגוסט 1986 בישיבה מיוחדת של הפוליטביורו של ברית המועצות הוחלט להפסיק את העבודה על הפרויקט. התנגדות העזה לפרויקט שהובעה בין היתר בפרסומים שונים בעיתונות הייתה הגורם המרכזי שהוביל להחלטה על ביטולו. בשנות ה-2000 עלו מס' הצעות מצד גורמים שונים ברוסיה ובקזחסטן להחיות את הפרויקט על מנת לספק פתרונות לבעיית המים החמורה ממנה סובלת קזחסטן. על אף היענות לכאורה מצד נשיא רוסיה מדבדב לפנייתו של הנשיא הקזחי לא הגיעו הצעות אלה לשלב מימוש מעשי.
יאקוב רוחבן
יָקוֹבּ רוֹחֶבֵן (בהולנדית: Jakob Roggeveen, תעתיק מקובל נוסף יָקוֹבּ רוֹחֶפֵן; 1 בפברואר 1659 – 31 בינואר 1729) היה מגלה ארצות הולנדי שנשלח לגלות את "טרה אוסטרליס" (האדמה הדרומית), ובמקום זאת גילה במקרה את אי הפסחא.
אביו, ארנט רוחבן, היה מתמטיקאי בעל ידע נרחב באסטרונומיה וגאוגרפיה. כמו כן הוא הכיר את תורת הניווט. הוא עסק רבות בלימוד "טרה אוסטרליס", יבשת חצי-מיתית שהופיעה במפות שצוירו באירופה החל במאה ה-15, ואף קיבל אישור רשמי מהמלך על מסע מחקר לשם. האירופאים חשבו שקיימת יבשה גדולה בדרומו של האוקיינוס השקט, כי לפי התאוריה המקובלת בזמנו, האדמה בחצי כדור הארץ הדרומי אמורה להיות דומה לשטח האדמה בחצי כדור הארץ הצפוני. אך בסופו של דבר היה זה בנו שבגיל 62 צייד שלוש ספינות ויצא למסע המחקר.
במידלבורך הסתבך בשל תמיכתו במטיף הליברלי פונטיאן ואן האטם (Pontiaan van Hattem). הוא פרסם עלון שכותרתו "נפילת האליל הארצי" (De val van 's werelds afgod), שחלקו הראשון פורסם במידלבורך ב-1718 ועורר מהומה. עותקי העלון הוחרמו על ידי מועצת העיר והועלו באש. רוחבן נמלט ממידלבורך, ואחר כך מפליסינגן. הוא התיישב בארנמוידן (Arnemuiden), שם פרסם את החלקים השני והשלישי בסדרה, שעוררו אף הם מחלוקת.
מאי הפסחא הפליג רוחבן לאיי טואמוטו, לאיי החברה ולסמואה. בסמואה נכלא משום הפגיעה שפגע במונופול "חברת הודו המזרחית ההולנדית", אך החברה נאלצה מאוחר יותר לשחררו, לשלם לו פיצויים בגין המעצר, ולשלם את משכורות אנשי צוותו. בשנת 1723 חזר רוחבן להולנד.
בשובו פרסם רוחבן את חלקו הרביעי של העלון "נפילת האליל הארצי".
מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים
המדינה הוקמה באופן רשמי ב-29 באוקטובר 1918, והגוף הממשלתי שניהל אותה היה "מועצת העם" (Narodno vijeće), בראשה עמד הנשיא - דר' אנטון קורוסק.
מטרת מדינה זו הייתה לכלול את כל שטחי האימפריה האוסטרו הונגרית בה ישבו סלובנים, קרואטים וסרבים עד לפירוקה. ואולם הסרבים תושבי וויוודינה התנגדו לרעיון והתאגדו תחת שלטון עצמי משלהם, וב-25 בנובמבר 1918 הצטרפו לממלכת סרביה. יום קודם, ב-24 בנובמבר 1918, מחוז סרם (שהיה כלול במדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים) פרש מהמדינה והצטרף גם הוא לממלכת סרביה.
הקיסר האוסטרי הוריש את כל הצי האוסטרו-הונגרי וצי הסוחר של האימפריה, על כל נמליו, שדות התעופה, מצבורי נשק, והביצורים הצבאיים שלו לידי המדינה החדשה של הסלובנים, הקרואטים והסרבים. בעקבות זה, המדינה החדשה שלחה תזכירים דיפלומטיים לצרפת, בריטניה, איטליה, ארצות הברית ורוסיה בדבר השתלטות מועצת העם על כל צי האימפריה, ועל כך שהיא אינה במצב מלחמה עם אף לא אחת ממדינות אלה. ואולם, הצי שלה הותקף במהרה ופורק מנשקו על ידי האיטלקים.
מבחינה בינלאומית, המדינה לא זכתה להכרה, עד כי מועצת העם שלה החליטה להצטרף לממלכת סרביה, שהתאחדה קודם לכן עם ממלכת מונטנגרו, עם וויוודינה וועם מחוז סרם; על ידי כך נוצרה ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים ב-1 בדצמבר 1918.
מקור השם
הסרבים שזוהו בשם זה היו רק תושבי בוסניה והרצגובינה, קרואטיה-סלאבוניה, Syrmia ודלמטיה, (כולל Boka Kotorska ומונטנגרו Littoral עד Spic, ליד בר, מונטנגרו), ולא הסרבים תושבי ממלכת סרביה הכוללת את שטח מקדוניה הצפונית דהיום, ואף לא נתיני ממלכת מונטנגרו, ולא תושבי וויוודינה (כולל הבאנאט, Backa ו-Baranja).
Like a Prayer
Like a Prayer (בעברית: כמו תפילה) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת האמריקאית מדונה. האלבום יצא ב-21 במרץ 1989 על ידי חברת התקליטים סייר רקורדס. ההתאחדות האמריקאית של יצרני התקליטים העניקה לו את התארים; אלבום זהב, אלבום פלטינה ופלטינה כפולה, ב-23 במאי 1989. ב-16 ביולי 1997 העניקה לו גם פלטינה ×4, לאחר שמכר ארבעה מיליון עותקים בארצות הברית – מה שהפך אותה למוכרת התקליטים הטובה ביותר במדינה במקום השביעי. בסך-הכול, נמכרו ברחבי העולם יותר מחמישה עשר מיליון עותקים של האלבום.
היסטוריית האלבום
Like a Prayer נחשב לאחד האלבומים הטובים ביותר שיצאו באותה התקופה. האלבום כולל בתוכו שירי פופ, דאנס, נשמה, רוק ואלמנטים של פאנק. ברולינג סטון כינו אותו כ"אלבום הטוב ביותר שאמן פופ יכול לעשות". האלבום הוקלט ב-1988 בשיתוף פעולה עם פטריק לאונרד, סטיבן בריי, ואף עם הזמר פרינס. באלבום ישנם שירים הנוגעים לחייה האישיים של מדונה: השיר שהוקלט עם פרינס באלבום, "Promise to Try", נחשב למרגשים ביותר שהיו למדונה, בו היא מדברת על מות אימה המוקדם. כאשר יצא האלבום, מדונה הקדישה אותו ל"אימי, שלימדה אותי להתפלל". בשיר "Till Death Do Us Part", היא מדברת על פרידה משון פן, ממנו התגרשה באותו הזמן. לפני היציאה הרשמית של האלבום לשוק; פפסי (חברה לייצור משקאות), החליטה להשתמש בשיר כחלק מפרסומת למשקה הקל אותו פרסמו. בנוסף לכך, החברה לקחה גם חסות על מסע ההופעות שעשתה באותו זמן, "Blond Ambition World Tour". הפרסומת (שכללה בתוכה את השיר), שודרה פעמיים לפני שהשיר עצמו נוגן לראשונה ב-MTV. פפסי לא הייתה מודעת לכך שהקליפ מציג תוכן שנוי במחלוקת; בו מדונה עדה לרצח, ומציגה מקרים מעוררי מחלוקת לנוצריים: רוקדת בשדה צלבים בוערים באש, מנשקת קדושים נוצריים וחותכת סטיגמטה בסכין. קהילת הנוצרים הקתוליים זעמה ואיימה להחרים את פפסי על כך שלקחה חסות על השיר. לבסוף, החברה החליטה כי הסיכון שלקחה היה גדול מדי, והחליטה לבטל את החסות על מסע ההופעות, ולהוריד את הפרסומת שכללה את השיר "Till Death Do Us Part" (אף על פי שמדונה בכל זאת קיבלה את חמשת מיליון הדולרים שהובטחו לה בחוזה). חרף הביקורות הנוקבות שעשה השיר בקרב הציבור, הוא זינק למקום הראשון ברשימת 100 החמים של בילבורד. האלבום עצמו, כשיצא עמד במקום האחד עשר במצעד המכירות בארצות הברית, ואחרי שלושה שבועות זינק אף הוא למקום הראשון, שם עמד במשך חודש. לעומתם, השיר "Oh Father" היה להכי פחות מצליח במכירות לשנת 1984 (אך עדיין הצליח להגיע למקום ה-20 ברשימת "20 החמים" של בילבורד).
ביקורות
על-פי טיים מגזין, Like a Prayer הוא אחד מ"100 האלבומים הטובים בכל הזמנים". מגזין הרולינג סטון דירגו את האלבום במקום ה-331 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" אשר הרכיבו בשנת 2020, לאחר שני גרסאות שנוצרו בעבר. מגזין Spin כלל את האלבום במקום ה-89 ברשימת "300 האלבומים הטובים ביותר ב-30 שנים האחרונות (1985–2014), שנערך בשנת 2019.
נצ"ח
נצ"ח (ראשי תיבות: נוער צופי חלוצי) הייתה תנועת נוער יהודית ציונית שפעלה במזרח אירופה ובמרכזהּ מ-1930 עד מלחמת העולם השנייה. בתחילה נקראה התנועה "הסתדרות עולמית של נוער צופי-חלוצי השומר הצעיר", אך לימים קוּצר שמה לנצ"ח. מכונה לעיתים "השומר הצעיר - נצ"ח".
ראשיתה של תנועת נצ"ח בתנועת הנוער "השומר הצעיר ס.ס.ס.ר", שצמחה בברית המועצות בסוף מלחמת העולם הראשונה, בנפרד מתנועת השומר הצעיר באירופה. ראשוני בוגריה עלו לארץ ישראל ב-1924 וייסדו את "קיבוץ השומר הצעיר ס.ס.ס.ר". על מנת להרחיב את מאגר העולים של התנועה לקראת הקמת קיבוצים נוספים בארץ, פעלו כמה מחברי הקיבוץ כשליחי התנועה בליטא ולטביה, והקימו שם סניפים גדולים ופעילים שהצטרפו לתנועה העולמית של השומר הצעיר.
ב-1930 נערכה בוורוטקי שבצ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה) ועידה עולמית של השומר הצעיר, שבה נדון בין השאר הקשר בין תנועת הנוער למפלגות ולארגונים בארץ ישראל. לאחר שהוועידה קבעה שעל כל בוגר להצטרף, עם עלייתו לארץ, לקיבוץ הארצי של השומר הצעיר, פרשו ממנה אנשי "השומר הצעיר ס.ס.ס.ר", שתמכו בהצטרפות לאחדות העבודה והתנגדו לכפיית אחידות פוליטית. אליהם הצטרפו סניפי השומר הצעיר מליטא, לטביה וטרנסילבניה, וכן חברים מתנועת "תכלת לבן" באוסטריה וצ'כוסלובקיה וחברי הבונים מארצות דוברות אנגלית. מרכז התנועה היה בלטביה.
קיבוצי נצ"ח
בארץ ישראל היה "קיבוץ השומר הצעיר ס.ס.ס.ר" בין מקימי הקיבוץ המאוחד באוגוסט 1927. מנהיגיו, אלעזר גלילי, יוסף יזרעאלי ואחרים, ביקשו לשמור על אוטונומיה של תנועתם בהגשמה בקיבוץ, כלומר שקבוצות העולים שלה תשארנה בשלמותן ולא תפוזרנה בין משקי התנועה. מעמד זה נשמר לבוגרי נצ"ח עם הקמתה, על אף התנגדויות מצד גורמים וקבוצות אחרות בקיבוץ המאוחד ובתנועת החלוץ.
מכבי עירוני קריית אתא
מכבי עירוני קריית אתא היא מועדון כדורגל מהעיר קריית אתא. הקבוצה היא המשכה של קבוצת מכבי עכו שעברה לקריית אתא בשנת 2000. הקבוצה שיחקה במשך שנים בסוף שנות ה-90 בליגת המשנה (אז הליגה הארצית) אך מעולם לא העפילה אל ליגת העל.
בשנת 2020 התאחדה הקבוצה הבוגרת של המועדון עם הקבוצה הבוגרת של מכבי צור שלום למכבי עירוני קריית אתא ביאליק.
מכבי עכו
הקבוצה החלה את דרכה באמצע שנות ה-70, כאשר איש העסקים העכואי ברוך אופיר, שהיה בזמנו הפנוי שוער כדורגל חובב, הקים את קבוצת הכדורגל "מכבי עכו" על חורבות קבוצת "הנוער העובד והלומד עכו", ששיחקה בליגה ד'. מכבי עכו חסתה במשך שנים בצלה של הפועל עכו, הקבוצה המובילה בעיר שנהנתה מקהל אוהדים רב יותר ומתמיכת מוסדות ההסתדרות. מכבי עכו שיחקה במשך שנים בליגות נמוכות, והתבססה על שחקנים שהגיעו לקבוצה בעיקר מערי הצפון והגליל המערבי. בסוף שנות ה-80 החלה מכבי עכו להתקדם במעלה הליגות, והעפילה עד לליגה הארצית, וזאת במקביל לירידת קרנה של הפועל עכו. מכבי עכו עקפה את הפועל עכו והפכה לקבוצה הבכירה של העיר. כוכב הקבוצה באותן שנים היה סמי עייש, אשר גם אחיו שיחק בקבוצה. לצדם שיחקו שחקנים נוספים, שהגיעו לקבוצה מיישובים כמו שלומי, מעלות, נהריה, כרמיאל והקריות. עונת 1999/2000 הייתה העונה האחרונה שבה הקבוצה נקראה מכבי עכו.
מכבי עירוני קריית אתא
למרות היותה הקבוצה המייצגת של העיר - טענו אנשי מכבי, כי העירייה המקומית מפלה אותם לרעה למול הפועל. בשנת 2000 החליט יו"ר מכבי עכו ברוך אופיר להעביר את הקבוצה מעכו לקריית אתא, ושם הקבוצה שונה ממכבי עכו למכבי עירוני קריית אתא. לתושבי קריית אתא זאת הייתה הזדמנות לקבל קבוצת כדורגל חדשה בעירם, לאחר שקבוצת הפועל קריית אתא, ששיחקה בשנות ה-80 בליגה א', התפרקה מספר שנים קודם לכן. בשנה הראשונה לקיומה שיחקה קריית אתא בליגה הלאומית, ואף הובילה את הטבלה למשך מספר מחזורים בתחילת העונה. את הקבוצה אימן שחקן הפועל עכו לשעבר מומי זפרן. הקבוצה לא הצליחה להמשיך את המומנטום החיובי שלה מפתיחת העונה. היא הלכה והתדרדרה ואף הפסידה 6:1 למכבי אחי נצרת. הקבוצה לא הצליחה למשוך קהל אוהדים מקריית אתא, ובסיום העונה נשרה לליגה הארצית.
בשנת 2005 הייתה אמורה הקבוצה לרדת לליגה א', לאחר שסיימה במקום הלפני האחרון. אולם, הקבוצה נשארה בכל זאת בליגה בגלל האיחוד בין הכח מכבי רמת גן למכבי רמת עמידר, דבר אשר יצר מקום ריק בליגה הארצית, אותו מלאה הקבוצה.
הקבוצה נשארה בליגה הארצית עד לעונת 2007/2008, בסיומה חזרה לליגה הלאומית ובנוסף לכך זכתה בגביע הטוטו לארצית. בחלוף עונה סיימה הקבוצה אחרונה בליגה הלאומית, ועקב ביטול הליגה הארצית נשרה הקבוצה היישר לליגה א', שחזרה להיות הליגה השלישית. את עונת 2010/11 סיימה בחלק העליון של הטבלה, אך לא העפילה לליגה הלאומית.
ב-27 ביולי 2020, הקבוצה התאחדה עם מכבי צור שלום. הקבוצה הבוגרת חדלה להתקיים בפני עצמה, בעוד קבוצות הילדים והנוער נשארו כשני מועדונים נפרדים. הקבוצה הבוגרת החדשה מאז נקראת מכבי עירוני קריית אתא ביאליק.
תארים
גביע הטוטו לליגה הארצית (1): 2007/2008
נורי שאהין
נורי שאהין (נולד ב-5 בספטמבר 1988, בלידנשייד) הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא טורקי ששיחק בעמדת הקשר מרכזי וכיום מאמן את קבוצת אנטליהספור.
קריירת מועדונים
ב-6 באוגוסט 2005, כשהיה רק בגיל 16 ו-335 ימים, קבע שאהין שיא בכך שהפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק אי פעם בבונדסליגה, והפך למבקיע הצעיר ביותר של הבונדסליגה כשכבש נגד נירנברג ב-25 בנובמבר 2005.
ב-5 ביולי 2007, שאהין עבר לשחק בהשאלה בת שנה בפיינורד, שם הצליח הרשים את המאמן בארט ואן מרוויק שאימן אותו גם בדורטמונד.
שאהין הפך לחלק משמעותי בקבוצה עם חזרתו לדורטמונד בעונת 2009/2010 כשהוא פותח ב-33 מתוך 34 משחקים. הוא סיים את העונה עם ארבעה שערים ושמונה בישולים. ב-9 במאי 2011 הודיע שאהין כי חתם על חוזה לשחק במדי ריאל מדריד ב-6 העונות הבאות.
ב-25 באוגוסט 2012 העבר שאהין בהשאלה לליברפול.
ב-11 בינואר 2013 עבר שאהין בהשאלה מריאל מדריד לבורוסיה דורטמונד הגרמנית.
ב-11 באפריל 2014 הודיעה בורוסיה דורטמונד על מימוש אופציית הרכישה שלה על שאהין והוא נרכש בחזרה מריאל מדריד, אולם מיעט לשחק בשתי העונות הראשונות עקב פציעה.
ב-30 באוגוסט 2018 חתם שאהין לשנתיים בורדר ברמן.
ב-19 באוגוסט 2020 חתם שאהין באנטליהספור לשנתיים.
הרי היורה
הרי היורה (בצרפתית: Massif du Jura) הם רכס הרים המצוי צפונית-מערבית להרי האלפים, בשטחן של צרפת ושווייץ.
השם "יורה" נובע מהמילה "jor" שמוצאה בקלטית והומרה ל"juria" הלטינית, ומשמעותה: יער. טענה אחרת גורסת כי השם נובע מהמילה הסלאבית Gora, שפירושה הר.
תצורות אבן הגיר העשירות במאובנים, להן קרא חוקר הטבע אלכסנדר פון הומבולדט "גיר היורה", הן הבסיס לשמו של תור היורה בעידן המזוזואיקון, שהחל לפני כ-199.6 מיליון שנים והסתיים לפני כ-145.5 מיליון שנים לפני זמננו. סלעים מתור זה נחקרו לראשונה בהרי היורה.
מיקום וטופוגרפיה
הרי היורה הם רכס הרים קטן המצוי צפונית-מערבית לאלפים, המפריד בין נהרות הריין והרון ומהווה חלק מקו פרשת המים המזין את שניהם. הרכס מצוי בשטחן של צרפת ושווייץ, והגבול ביניהן עובר לאורכו. ההבחנה בין היורה השווייצרית לבין היורה הצרפתית נובעת מחלוקה מדינית ולא מאופיו הטבעי של הרכס.
חלקו הצרפתי של הרכס שוכן באזור פראנש-קונטה ונמתח לאזור רון-אלפ מזרחית לאן, שם הוא מגיע לשיא גובהו בפסגת Le Crêt de la Neige. קצהו הדרומי שוכן במחוז סבואה וקצהו הצפוני בדרום אלזס. אזור ששטחו 1,600 קמ"ר מוגן במסגרת "פארק הטבע האזורי של הרי היורה" (Parc naturel régional du Haut-Jura), המכונה גם "פארק היורה".
בצדו השווייצרי מצוי הרכס בקנטונים של בזל-לנדשאפט, זולותורן, ז'ורה, ברן, נשאטל, וו וקנטון שפהאוזן בצפון, סמוך לגבול עם גרמניה. בשווייץ מהווה הרכס אחד משלושה אזורים גאוגרפיים, הכוללים גם את האלפים השווייצריים ואת השפלה השווייצרית המצויה בין שני הרכסים.
הרי היורה יוצרים קשת הררית שאורכה 360 ק"מ. הרכס גבוה יותר בחלקו הדרומי, ושתי הפסגות הגבוהות ביותר בתחומו מצויות בשטח צרפת: Crêt de la Neige (1,718 מ') ו-Crêt de la Neige (1,717). שתי פסגות גבוהות נוספות: Mount Tendre (1,679 מ') ו-La Dôle (1,677 מ') מצויות בשטחה של שווייץ.
רמת אבן הגיר של הרי שוואביה ו"היורה הפרנקונית" בבוואריה הגרמנית אינן קשורות לרכס הרי היורה מבחינה גאוגרפית אך קשורות אליו בעקיפין מבחינה גאולוגית באמצעות הימצאות שכבות של סלעי משקע דומים בני אותו גיל.
אקלים
כמות המשקעים השנתית הממוצעת גבוהה יותר בדרום ובמערב הרכס, ומגיעה במקומות אלה ליותר מ-2,030 מ"מ. לעומתם, בצפון-מזרח כמעט ואינה עולה על 1,000 מ"מ.
פלורה
הצמחייה הטבעית לכל אורך הרי היורה היא יערית, ויערות היורה נחשבים לגדולים ביותר בצרפת. ביערות אלה צומחים בעיקר עצי אלון, אשור ובגובה רב יותר גם עצי אשוח. ביורה הדרומית מתחלפים עצי האשוח בסוג אדר הנקרא "אדר שקמה" (Acer pseudoplatanus). הפסגות הגבוהות מקו העצים מכוסות עשב אלפיני. רק מעל סלעי חוואר וחרסית מצויות פיסות מבודדות של אדמת בור.
פאונה
חיות בר רבות נכחדו בעבר, רבות מהן בגלל ציד, נפילה מצוקים, מחלות או מחסור במזון בחורף הקשה. דוגמה להידלדלות אוכלוסין כזו היא יעלים מהמין יעל האלפים (Capra ibex), שמספר פרטיהם בהרי היורה – וגם באלפים הסמוכים – עולה בהתמדה לאחר שבשנת 1875 הוגבל הציד באמצעות חוק. למעשה, היעלים נכחדו מן האלפים עוד במאה ה-17, אולם אוכלוסייה חדשה הובאה לאזור בעשורים הראשונים של המאה ה-20. צאצאים שלהם חיים היום באלפים ובהרי היורה.
באזור מצויות גם מרמיטות שמקורן באלפים, וכמה מהן נאספו ושוחררו במקומות שונים בהרי היורה. ביורה נערכים סקרים קבועים העוקבים אחרי שונרים, ו-29 מהם נספרו בסקרים האחרונים. בעלי חיים נוספים המצויים ביורה הם: חזירי בר, אייל אציל, סנאים, חסידות, נקר שחור, עיט זהוב ורבים נוספים.
גאולוגיה
הגאולוגיה של הרי היורה מורכבת מאוד בגלל ריבוי השכבות המרכיבות אותם. עובי החתך הסטרטיגרפי של הרכס מגיע ל-2 ק"מ.
מרבית סלעי הרכס נוצרו במהלך עידן המזוזואיקון, לפני 65–250 מיליון שנים. 95% מסלעי היורה הם אבן גיר וחוואר. בנוסף קיימים ברכס דטריטיים דוגמת אבן חול ופצלים מהצטברות משקעי סחיפה, וכן סלעי התאדות שנוצרו ממינרלים דוגמת דולומיט, גבס, הליט ואנהידריט. התשתית המורכבת מסלעי יסוד דוגמת גרניט וסלעים מותמרים דוגמת גנייס אינה גלויה, ומחשופים שלה נמצאים בגבולות הצפוניים והמערביים של הרכס.
הרכס היה מוקד למחקר ענף שנערך במאות ה-18 וה-19 והפך למודל מחקרי למבנים גאולוגיים דומים, ואף הונצח בשמו של תור היורה. הוא מורכב מארבע יחידות מבנה עיקריות: שרשרת היורה הגבוהה המהווה את עמוד השדרה של הרכס, הרמות הנחרצות על ידי עמקים תלולים, רצועות קימוט צרות ושני מבני העתקה המצויים בקצה הצפוני של היורה הגבוהה, על גבול אגן הריין. חלוקה שונה של הרכס מתבססת על מידת המעוות שחל על סלעיו: "היורה המקומטת" בחלקו הפנימי הגבוה של הרכס ו"היורה השטוחה" בחלקו המערבי הנמוך של הרכס.
היסטוריה גאולוגית
היורה הוא רכס מקומט השוכן בין שני מבנים גדולים: הרי האלפים בדרום-מזרח והגראבנים של אגני הריין והברסה בצפונו ובמערבו. במהלך התהוותו אירעו ארבעה אירועים אורוגניים, בהם הקימוט ההרציני – רצועת קמטים ארוכה שנמתחה לאורך המפגש בין לאוראסיה וגונדוונה בעת התכנסות יבשת-העל רודיניה, והקימוט האלפיני – אורוגנזה שיצרה רצועת קמטים דומה בעת התכנסות פנגיאה. תהליך זה פעיל גם בהווה ונובע מהפחתה של הלוח האפריקאי אל מתחת ללוח האירואסייתי.
התנתקות וקימוט
השפעתו של הקימוט האלפיני על היורה יצרה את אחד המאפיינים הטקטוניים הייחודיים של הרכס: התנתקות סלעי הכיסוי מן התשתית וגלישתם לצפון-מערב על-גבי מישור התנתקות, תוך העתקה נרחבת. התנתקות זו נבעה בחלקה מעוצמת תהליכי הקימוט, ובחלקה מהימצאותם של סלעי התאדות ושל חרסית במישור המגע עם סלעי התשתית. תופעה זו הייתה אחד מנושאי המחקר של הגאולוג הצרפתי מרסל אלכסנדר ברטראן במחקריו על גלישונים.
שניים מהקמטים הידועים של הרי היורה נוצרו בתהליכי התנתקות וקימוט: "כובעו של הז'נדרם" (Le Chapeau de gendarme) הנחשף ביורה הגבוהה ו"פטריית השמפיניון" (Pli en Champignon de la Cernaise) כקילומטר אחד דרומית-מערבית לו.
עיצוב קרחוני
במהלך הרביעון כוסו הרי היורה בקרחונים בכמה מחזורים התקרחות, שהשפיעו על העיצוב הגאומורפולוגי של הרכס ברביעון. אחד הביטויים של העיצוב הקרחוני בהרי היורה הוא קרקסים קרחוניים, דוגמת Creux du Van ביורה השווייצרית שרוחבו כ-1,400 מ' ועומקו כ-150 מ'. צורת נוף זו נוצרת משילוב של בליה בתנאי קפיאה והפשרה, שחיקה קרחונית וסחיפה של תוצריהן.
היורה כיום
הקימוט האלפיני נמשך גם כיום והוא מתבטא בהתהוותם של מבנים חדשים ובפעילות סייסמית. הרכס ממשיך להתרומם, בעיקר בגלל התרוממות איזוסטטית הנובעת מהסרת משקלה של כיפת הקרח מעליו הרכס עם הפשרתה. סיבות נוספות הן תנועה טקטונית עכשווית והסרת מסה הנובעת ממפולות ומניצול של מי תהום.
"פארק היורה"
"פארק הטבע האזורי של הרי היורה" נחנך בדרום היורה הצרפתית בשנת 1986, ושטחו מתרחב בהדרגה. הוא הוקם במטרה להגן על מינים נעלמים המצויים בסכנת הכחדה וכדי לשמר את האקולוגיה העדינה של האזור. בפארק מתקיימת הדרכה סביבתית לתלמידים, למדריכים ולמבקרים, תוך שימת דגש על משק המים המקומי. כמו כן נערכים במקום מחקרים בעלי חשיבות ביולוגית שמטרתם הכרת המגוון הביולוגי, נושאים הנחוצים לשמירת שיווי המשקל האקולוגי בנכסים הטבעיים שהפרק מגן עליהם והקשרים בינם לבין האוכלוסייה האנושית המתגוררת בכפרים המצויים בתחומי הפארק.
בכינוי "פארק יורה" נקרא גם אזור ביורה השווייצרית, בו התגלו בשנת 2004 אלפי עקבות מאובנות של דינוזאורים.
פעילויות ואתרים נוספים
בנוסף לפארק מציע רכס היורה מגוון של פעילויות תיירותיות דוגמת הליכת שטח, רכיבה על אופניים, סקי וסקי למרחקים.
באזור יש צורות נוף טבעיות דוגמת Creux du Van – קרקס קרחוני ביורה השווייצרית שרוחבו כ-1,400 מ' ועומקו כ-150 מ'. קרקס זה נוצר באמצעות סחיפה ומפולות שיצר קרחון מקומי הקשור לקרחון הרון. מוקד משיכה טבעי נוסף הוא קמט המכונה "כובעו של הז'נדרם" (Chapeau de gendarme).
שתי ערים ביורה השווייצרית – לה לוקל (Le Locle) ולה-שו-דה-פון (La Chaux-de-Fonds) – הוכרזו אתרי מורשת עולמית בעקבות התכנון העירוני שלהן, המותאם לתעשיית השעונים המפותחת שהתקיימה בהן.
אתר תיירות נוסף הוא טירת ז'ו (Château de Joux) ביורה הצרפתית, שנבנתה במאה ה-11 על צוק גבוה.
הר סלב מהווה חלק של הרי יורה וממנה נשקפים ז'נבה וסביבתה.
יחסי אוסטרליה–רוסיה
יחסי אוסטרליה–רוסיה הם יחסי החוץ והיחסים הדו-צדדיים בין הקהילייה של אוסטרליה לפדרציה הרוסית.
יחסי אוסטרליה–האימפריה הרוסית
פיוטר הגדול הכיר את ניו הולנד דרך קשריו עם ההולנדים, והאימפריה הרוסית במהלך המאה ה-18 ניסתה כמה פעמים, ללא הצלחה, להגיע ליבשת אוסטרליה.
בשנת 1807 ביקר הסלופ הרוסי נבה, בפיקודו של סרן לודוויג פון הגמייסטר, במפרץ ג'קסון. תאריך זה נחשב לתחילת היחסים בין המושבות האוסטרליות לרוסיה. הסלופ נבה בפיקודו הייתה הספינה הרוסית הראשונה שביקרה באוסטרליה. לזכרה של האירוע הזה, בשנת 1957 הנפיקה ממשלת אוסטרליה מדליית הנצחה, המוקדשת לשנת ה-150 של הביקור הרוסי הראשון באוסטרליה.
המגעים נמשכו עד 1820, כאשר שתי ספינות רוסיות "ווסטוק" ו"מירני", בקרו במפרץ ג'קסון תחת פיקודו של מיכאיל לאזארב ופביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן לתיקון ספינות ולהמשך דרכה של המשלחת לחקור את אנטארקטיקה, אשר הייתה מאורגנת מטעם אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. באמצע המאה ה-19 חיו באוסטרליה, שנותרה חלק מהאימפריה הבריטית, כמה עשרות רוסים, אוקראינים, ליטאים, לטבים, פינים ומהגרים אחרים מהאימפריה הרוסית.
אוניות רוסיות ביקרו באוסטרליה לאורך כל המאה ה-19, וחלק מהמלחים התיישבו באוסטרליה לנצח. כתות דתיות, כולל מנוניטים ודוחובורים, תכננו לחזור וליישב 40,000 אנשים באוסטרליה ובגינאה החדשה, אבל בפועל התיישבו רק כ-2,000 אנשים.
היחסים הקונסולריים בין האימפריה הרוסית לאוסטרליה כוננו בשנת 1857. בשנת 1863 ביקרה הקורבטה הרוסית "בוגאטיר" ביקור ידידותי במלבורן ובסידני. מידע שהתקבל מעריקים פולנים הצביע על תוכניות רוסיות לתקוף את אוסטרליה בתמיכת ארצות הברית, במקרה ותפרוץ מלחמה בין רוסיה לבריטניה. בשנת 1882 ביקרו בנמל מלבורן - אפריקה, וסטניק ופלסטון שלוש ספינות רוסיות, מה שגרם שוב לפרסומים אנטי-רוסיים בעיתונות האוסטרלית, בה נחשדה האימפריה הרוסית בניסיונות השתלטות על היבשת. בשנת 1885, מתיישבים בריטים, מודאגים מהמחשבות על פלישה רוסית, בנו מבצר להגנת סידני במפרץ הבוטני. אחד התושבים הרוסים המפורסמים ביותר באוסטרליה היה הביולוג והאנתרופולוג ניקולאי מיקלו-מקלאי.
הפרנויה מפלישה רוסית שככה בשנת 1888, כאשר הדוכס הגדול אלכסנדר מיכאילוביץ' הגיע למושבה על סיפון הקורבטה "רינדה", כחלק מחגיגות המאה להתיישבות הקולוניאלית ביבשת. בשנת 1893 ממשלת רוסיה מינתה את אלכסיי פוטיאטה לקונסול הרוסי הקיסרי הראשון באוסטרליה. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמו רוסיה ואוסטרליה כחלק ממדינות ההסכמה, אולם לאחר מהפכת 1917 לחמו כוחות אוסטרלים, כחלק מהצבא הבריטי, לצד כוחות הצבא הלבן, נגד כוחות הצבא האדום, אולם לבסוף נסוגו ללא הישגים.
יחסי אוסטרליה–ברית המועצות
בשנת 1924 הכירה בריטניה בברית המועצות, אולם היו קולות באוסטרליה שטענו כי הכרה זו לא מחייבת אותם. לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות ביוני 1941, שלחה אוסטרליה סיוע צבאי לברית המועצות, כחלק מהסיוע הבריטי. יחסים דיפלומטיים בין ברית המועצות לאוסטרליה כוננו בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, והשגרירות האוסטרלית הראשונה במוסקבה נפתחה בשנת 1943. שתי המדינות לחמו זו לצד זו במהלך המלחמה כנגד מדינות הציר. ביולי 1945 שודרגה המשלחת הרוסית בקנברה למעמד שגרירות, ובפברואר 1948 שודרגה המשלחת האוסטרלית במוסקבה למעמד שגרירות.
בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 הדרדרו היחסים בין המדינות, כחלק מהמלחמה הקרה. בשלהי 1948 ותחילת 1949 ממשלת אוסטרליה - כמו רוב בעלות הברית המערביות - התנגדה באופן פעיל למצור הסובייטי על מערב ברלין, והשתתפה ברכבת האווירית לברלין. לאחר מכן לחמה אוסטרליה לצד כוחות האו"ם במהלך מלחמת קוריאה, בעוד שרוסיה לחמה לצד קוריאה הצפונית. בשנת 1954, כתוצאה מפרשת פטרוב, נותקו היחסים בין המדינות. בהיעדר יחסים דיפלומטיים, ייצגה שוודיה את האינטרסים של ברית המועצות באוסטרליה, ואילו האינטרסים של אוסטרליה בברית המועצות יוצגו על ידי בריטניה. בשנת 1959 חודשו היחסים בין המדינות, והם התחזקו עוד יותר במהלך הדטאנט בשנות ה-70 של המאה ה-20.
יחסי אוסטרליה–הפדרציה הרוסית
ב-26 בדצמבר 1991, אוסטרליה הכירה בפדרציה הרוסית כמדינה היורשת של ברית המועצות לאחר פירוק ברית המועצות.
הממשלה הרוסית קיבלה הצעה של רוסקוסמוס ב-10 במרץ 2001 בעד שיתוף פעולה עם מרכז חלל אסיה-פסיפיק, בפיתוח נמל חלל על אי חג המולד, טריטוריה אוסטרלית בתחום האוקיינוס ההודי. ההסכם בין ממשלת אוסטרליה וממשלת הפדרציה הרוסית לשיתוף פעולה בתחום החקירה והשימוש בחלל החיצון למטרות שלום נחתם בקנברה ב-23 במאי 2001, והחליף את ההסכם בין ממשלת ברית המועצות לממשלת אוסטרליה בנושא שיתוף פעולה בתחום החקירה והשימוש בחלל החיצון למטרות שלום מה-1 בדצמבר 1987. ביוני 2002 פורסם כי סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה ביטלה כרגע את העסקה, כדי לפתח מערכת יחסים עם Arianespace, באמצעות מרכז החלל הגיאני בגיאנה הצרפתית.
יחסים כלכליים
אוסטרליה ורוסיה הן חברות בAPEC. סיימון קרין, שר המסחר האוסטרלי הצהיר באוקטובר 2008 כי אוסטרליה תומכת בבקשת רוסיה להצטרף לארגון הסחר העולמי. רוסיה הגישה בקשה לכניסה לארגון בשנת 1993, וטוענת כי ארצות הברית והאיחוד האירופי הציבו לה דרישות בלתי סבירות על מנת להצטרף לארגון, אף שארצות הברית והאיחוד האירופי מאשימים את רוסיה בעיכובים בכניסתה לארגון.
נציגויות דיפלומטיות
רוסיה מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה, ו-3 קונסוליות באדלייד, בריסביין וסידני. מאידך, אוסטרליה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה, ו-2 קונסוליות בסנקט פטרבורג וולדיווסטוק.
חשבונאות
חשבונאות פיננסית היא תחום העוסק ברישום וניתוח האירועים הפיננסיים בהנהלת החשבונות של הישות. תכליתה היא השגת סיכומים ותוצאות, ודיווח המשמעות שלהם לבעלי עניין, כגון מנהלים, בעלי מניות, נותני אשראי, שלטונות המס והציבור הרחב. החשבונאות נלמדת כמקצוע אקדמי בתחום מדעי החברה וקשור לתחום הדיווח הכספי (לדוגמה בורסה ורשויות המס) ולמנהל עסקים. לצד החשבונאות הפיננסית המיועדת לצורכי חוץ, מערכת החשבונאות משמשות את הארגון גם למטרות פנים ארגוניות, כגון חשבונאות ניהולית לצורכי תמחיר. רואה חשבון לעיתים קרובות עובר על עו״ש של חברות.
פעילות החשבונאות
פעילות החשבונאות מתקיימת בכל מערכת שבה תנועה כספית – בעסק מסחרי, במוסד ללא כוונת רווח ובמוסד ציבורי או ממשלתי. היא משקפת את כל התנועות הכספיות שבוצעו בה על ידי פקידים, מנהלי חשבונות, מחסנאים, קופאים, וכיוצא בזה. רישום התנועות באופן מדויק מאפשר לקבל בכל זמן נתון מידע מהימן לגבי האירועים שהתרחשו ותוצאתם. באופן זה מתקבלת תמונת מצב מעודכנת של העסק או הארגון.
החשבונאות עוסקת במכלול נושאים. המבנה הבסיסי שלה עוסק בפעולות שוטפות: הכנסות והוצאות, קנייה ומכירה, תמחור ותקצוב. מרבית הפעולות נמדדות בערכים כספיים, וכך הן באות לידי ביטוי בדו"חות כספיים הנערכים על פי כללים מקובלים מקומיים ובינלאומיים. הדו"חות הללו מכילים: מאזן, דו"ח רווח והפסד, דו"ח על השינויים בהון העצמי ודו"ח על תזרימי המזומנים.
החשבונאות עוסקת גם בתחזיות והערכות, המתבססות על נתונים קיימים, בתכנון פיננסי, בניתוח מידע כלכלי, ובמדידות כמותיות (מלאי). מלבד היותה כלי עזר עיקרי בניהול עסקים, החשבונאות מוכרת באופן רשמי על ידי ממשלות ובורסות בעולם כשיטה הקבילה לצורך חישוב והצגה של תוצאות עסקיות ומצב העסק, לצורכי מס ולצורכי מסחר בניירות ערך.
בבסיס החשבונאות נמצא הנהלת חשבונות המתעד את אירועי החשבונאות בעסק. קיים הבדל בין מנהל חשבונות העוסק בהנהלת חשבונות ובין רואה חשבון העוסק בראיית חשבון. מנהל חשבונות הוא בדרך כלל עובד של העסק או התאגיד (אם כי ייתכנו גם שירותי הנהלת חשבונות חיצוניים), בעוד רואה חשבון מבקר את הנהלת החשבונות. בתאגידים גדולים מועסקים רואי חשבון גם בתפקידי חשבים ומנהלי כספים והם אחראיים לנוהלי מחלקת הנהלת החשבונות, ומכינים את הדיווחים הכספיים לביקורת רואה החשבון.
הנהלת החשבונות אחראית על עבודת הנהלת החשבונות השוטפת הכוללת, בין השאר, הנפקת חשבוניות ורישומם, הכנת משכורות, תשלום צ'קים לספקים, גביית חובות, רישומי מלאי, התאמות הבנקים, ומטלות נוספות התלויות באופיו המסוים של העסק. הרישומים נעשים על פי כללים מקובלים, בשיטת החשבונאות הכפולה או החד-צדדית, ובנוסף, מכין מנהל החשבונות את הדיווחים התקופתיים (חודשי או דו-חודשי) לשלטונות המס. בתום תקופה נתונה (בדרך כלל שנת מס, אך רבים עושים זאת בכל רבעון) האחראי על תחום החשבונאות בישות (במקרים רבים מנהל הכספים) מתקן רישומים המצריכים תיקון, ואז הוא מכין את הדוחות הכספיים, ואלו מועברים לביקורת של רואה החשבון, המחווה את דעתו על הדוחות הכספיים, ורק לאחר חוות דעת חיובית, יהיה ניתן להגיש את הדוחות לרשויות המיסים.
שיטת החשבונאות הכפולה היא בפשטות רישום כל הוצאה (חובה) כנגד הנכס שמימן הוצאה זו (זכות), או רישום כל הכנסה (זכות) כנגד נכס שנוצר עקב הכנסה זו (חובה). בדיקת האיזון בעת רישום הפעולות בספרי העסק מבטיחה דיוק בדו"חות, אם כי אין היא מבטיחה את נאותותם.
ביקורת חשבונות
ביקורת חשבונות היא בדיקה של מערכת הניהול החשבונאי אשר מטרתה לוודא, כי הדו"חות הכספיים תקינים וכי התנהלות העסק הגונה וכשרה. ביקורת חשבונות נערכת על ידי מי שהוסמך כרואה חשבון על ידי מועצת רואי חשבון ואשר צבר ניסיון בביקורת חשבונות במשך שנתיים בטרם קיבל רישיון רואה חשבון. ביקורת נערכת על הדו"חות הכספיים של העסק בטרם פרסומם, הדו"חות הכספיים מתפרסמים בגין כל שנה קלנדרית. תאגידים ציבוריים אשר מניותיהם נסחרות בבורסה לניירות ערך נדרשים לפרסם דו"חות ארבע פעמים בשנה, דו"ח שנתי אחד ושלושה דו"חות רבעוניים. הדו"חות הרבעוניים נסקרים על ידי רואה החשבון המבקר, פעולה שמקיפה פחות מפעולת הביקורת.
היסטוריה של החשבונאות
עדויות לרישום מסודר של נתונים הקשורים לפעילות כלכלית מסוימת קיימות כבר בעולם העתיק ובמקרא. פפירוסים וכתובות חרס עתיקים ממצרים העתיקה כוללים תיעוד רישומי מס וניהול מחסני מזון שנוהלו על ידי פקידי השלטון. בתקופת הרפובליקה הרומית (400 לפנה"ס ואילך) כבר הייתה מערכת בנקאית מפותחת והאזרחים נדרשו להציג דו"חות אישיים על נכסיהם והתחייבויותיהם לצורך חישוב המס.
ימיה של החשבונאות המודרנית החלו בהמצאת החשבונאות הכפולה: רישום כפול של כל אירוע פיננסי בצד החובה והזכות, בתקופת הרנסאנס באיטליה. המבשר הגדול של השיטה היה לוקה פאצ'ולי שחי ופעל במאה ה-15, ופרסם ספר שעסק בנושא החשבונאות הכפולה. מטרת השיטה היא "לתת לסוחר מידע מיידי על נכסיו והתחייבויותיו", כך לפי הגדרתו.
בסביבות תקופה זו החלו לעבור מרישומים בספרות רומיות למספרים המוכרים לנו היום - ספרות הודיות-מערביות. המעבר הקל על הרישומים ותרם להתפתחות החשבונאות הכפולה.
השימוש בשיטה זו התרחב בבריטניה עם הקמת מיזמים שעסקו במסחר בינלאומי, דוגמת חברת הודו המזרחית ההולנדית, שהיו צריכות לדווח באופן מעורר אמון על תוצאות הפלגות מסחריות למשקיעיהם.
מקורות החשבונאות
בעשור הראשון של המאה ה-21 התרחשה בישראל תופעה של "יישור קו" עם התקינה הבינלאומית שמקבלת גושפנקה חוקית בכנסת. סטודנטים לחשבונאות לומדים משנת 2007 לפי התקינה הבינלאומית. חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב חייבות לפרסם את דו"חותיהן לפי התקינה הבינלאומית עבור תקופות שהחלו ב-1 בינואר 2008 או מאוחר יותר.
קווי יסוד
החשבונאות מבוססת על עקרונות חשבונאות, מוסכמות והנחות בסיסיות.
הנחות היסוד:
עקרונות החשבונאות:
דו"חות כספיים עיקריים
בסוף כל תקופה חשבונאית (לרוב שנה, חצי שנה או רבעון) מופקים שני דו"חות כספיים בסיסיים: בנוסף לדוחות אלו, עשויה החברה להפיק דוחות משלימים נוספים: יש לעמוד על ההבדל המהותי בין דו"ח מאזן לדו"ח רווח והפסד: המאזן הוא מעין "צילום סטילס" של מצב החברה ליום ספציפי, ואילו דו"ח רווח והפסד משקף את תוצאות פעילות החברה לכל אורך התקופה החולפת.
התפתחויות בחשבונאות
שערוריות אלו נבעו בין היתר מאופן השערוך של נכסים והתחייבויות ואופן הצגתם בספרי החשבונות של החברות. שערוך נכסים אלו נעשה על ידי רואי חשבון העוסקים בעבודות כלכליות במחלקות הכלכליות בפירמות ראיית החשבון הגדולות בעולם. מחלקות כלכליות אלו התפתחו עם כניסת החשבונאות הבינלאומית לתוקף ברבות ממדינות העולם, והן עוסקות בשערוכי נכסים והתחייבויות בדוחות הכספיים. יש הטוענים כי אלו הפכו לכלי המאפשר להנהלות החברות לקבל גושפנקה לעיצוב הדוחות הכספיים בהתאם לצורכיהן וזאת תוך הטעיית המשקיעים.
שיטות חשבונאיות אחרות
לצורכי מס מוכרת בישראל לעסקים מסוימים גם חשבונאות חד-צידית, שאיננה ערוכה לפי כללי חשבונאות מקובלים.
קרוליין ווזניאקי
קרוליין ווזניאקי (בדנית: Caroline Wozniacki; נולדה ב-11 ביולי 1990) היא טניסאית עבר מקצוענית מדנמרק. היא דורגה במקום ראשון במשך 67 שבועות (11 באוקטובר 2010 - 31 בינואר 2012).
הישג השיא של ווזניאקי הוא זכייה בטורניר גראנד סלאם באליפות אוסטרליה (2018) וזכייה באליפות סבב ה-WTA (2017).
ווזניאקי זכתה ב-30 טורנירים ביחידות בסבב ה-WTA.
תחילת הקריירה
בשנת 2005 ווזניאקי קיבלה לראשונה כרטיס חופשי לשני טורנירים מסבב ה-WTA, בסינסינטי ובסטוקהולם. בשני הטורנירים הפסידה ווזניאקי בסיבוב הראשון, בסינסינטי לפטי שנידר ובסטוקהולם למרטינה סוחה. בשנת 2006 ווזניאקי הגיעה פעמיים לשלב רבע הגמר בטורנירים מסבב ה-WTA, בממפיס (בו הפסידה לאלופה בדיעבד סופיה ארווידסון) ובסטוקהולם (בו הפסידה לאלופה בדיעבד ג'י ג'נג). כמו כן ווזניאקי זכתה בשנה זאת בטורניר אחד מסבב ה-ITF באיסטנבול.
2008
2008 מהווה את שנת הפריצה של ווזניאקי. בשנה זו ווזניאקי זכתה בשלושה תארים מסבב ה-WTA, בסטוקהולם (שם ניצחה את אגנשייקה רדוונסקה בחצי הגמר ואת ורה דושבינה בגמר), בניו הייבן (שם ניצחה את מריון ברטולי ברבע הגמר, את אליזה קורנה בחצי הגמר ואת אנה צ'קבטדזה בגמר) ובטוקיו (שם ניצחה את קאיה קאנפי בגמר). ווזניאקי הייתה לאישה הדנית הראשונה אי פעם שזוכה בתואר יחידות בסבב ה-WTA. ווזניאקי הגיעה לשלב הגמר בטורניר לוקסמבורג (בו הפסידה לילנה דמנטייבה) ולשלב חצי הגמר בטורניר פורטורוז' (בו הפסידה לאלופה בדיעבד שרה אראני). ווזניאקי הגיעה לסיבוב הרביעי באליפות אוסטרליה הפתוחה (שם הפסידה לאנה איבנוביץ') ובאליפות ארצות הברית הפתוחה (שם הפסידה לילנה יאנקוביץ') ולסיבוב השלישי באליפות וימבלדון (שם הפסידה לילנה יאנקוביץ') ובאליפות צרפת הפתוחה (שם הפסידה לאנה איבנוביץ'). בשנה זו ווזניאקי ניצחה לראשונה שחקניות שדורגו בין 20 הראשונות, כאשר ארבעה מתוך עשרת הניצחונות האלה היו על שחקניות שדורגו בין עשר הראשונות (שני ניצחונות על מריון ברטולי, אחד על סבטלנה קוזנצובה ואחד על אגניישקה רדוונסקה). כמו כן ווזניאקי זכתה בטורניר מסבב ה-ITF באודנסה ובתואר זוגות ראשון בטורניר מסבב ה-WTA בבייג'ינג ביחד עם אנבל מדינה גאריגס.
2009
גולת הכותרת של ווזניאקי בשנה זו הייתה ההגעה לגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס, בו הפסידה לקים קלייסטרס. ווזניאקי גם זכתה בשנת 2009 בשלושה תוארי WTA נוספים, בחוף פונטה ודרה (הקטגוריה הבינלאומית; ניצחה את אלכסנדרה וזניאק בגמר) שבפלורידה, באיסטבורן (הקטגוריה העליונה; ניצחה את וירז'יני רזאנו בגמר) שבאנגליה ובניו הייבן (הקטגוריה העליונה; ניצחה את ילנה וסנינה בגמר). מלבד הגמר באליפות ארצות הברית הפתוחה הגיעה ווזניאקי בשנת 2009 לשלב הגמר גם בטורנירים בממפיס (הקטגוריה הבינלאומית; הפסידה לוויקטוריה אזרנקה; זכתה גם בתחרות הזוגות ביחד עם אזרנקה), בצ'ארלסטון (הקטגוריה העליונה; הפסידה לזאבינה ליזיקי), במדריד (הקטגוריה העליונה; הפסידה לדינארה סאפינה) ובבסטאד שבשוודיה (הקטגוריה הבינלאומית; הפסידה למריה חוסה מרטינס סאנצ'ס). ווזניאקי העפילה בסוף שנה זו לאליפות סבב ה-WTA, והגיעה עד לשלב חצי הגמר, בו הפסידה לסרינה ויליאמס.
2010
ווזניאקי זכתה ב-2010 בשישה טורנירים מסבב ה-WTA. הזכייה הראשונה התרחשה בחודש אפריל, אז זכתה ווזניאקי בפעם השנייה בקריירה שלה בטורניר שנערך בחוף פונטה ודרה. הזכיות השנייה, השלישית והרביעית התרחשו בחודש אוגוסט. תחילה זכתה ווזניאקי במהדורה הראשונה של הטורניר הביתי שלה בקופנהגן. הטורניר הוא מהקטגוריה הבינלאומית, ווזניאקי ניצחה במשחק הגמר את קלרה זאקופלובה. לאחר מכן זכתה ווזניאקי בטורניר מונטריאול (הקטגוריה העליונה-5), בו ניצחה בשלב הגמר את ורה זבונרבה. בסוף חודש אוגוסט היא זכתה בפעם השלישית ברציפות בטורניר ניו הייבן, לאחר שניצחה בגמר את נדיה פטרובה. הזכייה החמישית והשישית התרחשו בחודש אוקטובר. תחילה ניצחה ווזניאקי בגמר טורניר טוקיו את ילנה דמנטייבה, ולאחר מכן זכתה באליפות סין הפתוחה שנערכה בבייג'ינג לאחר ניצחון בגמר על ורה זבונרבה. בנוסף, הגיעה ווזניאקי בשנת 2010 פעמיים לשלב הגמר בטורניר WTA, בטורניר אינדיאן וולס מאסטרס (הקטגוריה העליונה), בו הפסידה לילנה יאנקוביץ' ובאליפות סבב ה-WTA, בה הפסידה לקים קלייסטרס. פעמיים נוספות הגיעה ווזניאקי לשלב חצי הגמר, בטורניר צ'ארלסטון, בו פרשה במהלך המשחק מול ורה זבונרבה, ובאליפות ארצות הברית הפתוחה, בו הפסידה לזבונרבה. לאחר הטורניר באינדיאן וולס היא עלתה למקום השני בדירוג העולמי. לאחר ניצחונה ברבע גמר באליפות סין הפתוחה עלתה ווזניאקי למקום הראשון בעולם. ווזניאקי היא האישה העשרים במספר שהגיעה לפסגת הדירוג העולמי מאז החלה שיטת הדירוג הנוכחית בשנת 1975, והדנית הראשונה לעשות כן.
2011
בשנה זו זכתה ווזניאקי בשישה טורנירים בסבב ה-WTA. הזכייה הראשונה התרחשה בפברואר בטורניר דובאי לאחר ניצחון בגמר על סבטלנה קוזנצובה. הזכייה העלתה את ווזניאקי בחזרה למקום ראשון בדירוג העולמי. במרץ זכתה ווזניאקי בטורניר היוקרתי שנערך באינדיאן וולס לאחר שגברה בגמר על מריון ברטולי, באפריל היא זכתה בטורניר צ'ארלסטון כאשר גברה על ילנה וסנינה בגמר ובמאי היא זכתה בטורניר בריסל, לאחר שניצחה במשחק הגמר את פנג שוואי מסין בשלוש מערכות. בחודש יוני זכתה ווזניאקי בפעם השנייה ברציפות בטורניר קופנהגן, לאחר ניצחון בגמר על לוציה שפרובה. בחודש אוגוסט זכתה ווזניאקי בפעם הרביעית ברציפות בטורניר ניו הייבן, לאחר ניצחון בגמר על פטרה צ'טקובסקה. בנוסף לכך, הגיעה ווזניאקי בשנת 2011 לשלב הגמר בשני טורנירים. בטורניר דוחה היא הפסידה בגמר לוורה זבונרבה ובטורניר שטוטגרט היא הפסידה בגמר ליוליה גורגס. בשלושה טורנירים נוספים הגיעה ווזניאקי לשלב חצי הגמר - באליפות אוסטרליה הפתוחה, בה הגיעה ווזניאקי לראשונה בקריירה שלה לשלב חצי הגמר (שבו הפסידה ווזניאקי לנה לי), בטורניר רומא בו הפסידה למריה שראפובה שבסופו של דבר זכתה בטורניר ובאליפות ארצות הברית הפתוחה (הפסידה לסרינה ויליאמס).
2012
בשנה זו קרוליין ווזניאקי לקחה חלק בטורנירים רבים של ה-WTA. כמו כן ווזניאקי השתתפה ב-2 גראנד סלאמים - אליפות אוסטרליה הפתוחה והפסידה לקים קלייסטרס ברבע גמר. ברולאן גרוס ווזניאקי הודחה על ידי קאיה קנאפי המדורגת 23 בעולם.
2017
באליפות סבב ה-WTA שנערכה באוקטובר 2017 זכתה ווזניאקי בטורניר לאחר שניצחה בגמר את ונוס ויליאמס בשתי מערכות (4–6, 4-6).
2018
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בינואר 2018 זכתה ווזניאקי בתואר לאחר ניצחון במשחק הגמר על סימונה האלפ מרומניה, שדורגה אז במקום הראשון בעולם, בשלוש מערכות (7–6(7–2), 3–6, 6–4). זו הזכייה הראשונה שלה בטורניר גראנד סלאם, שבעקבותיה העפילה מהמקום השני למקום הראשון בעולם בדירוג העולמי.
2020
בינואר בתום השתתפותה באליפות אוסטרליה הפתוחה, הודיעה ווזניאקי על פרישתה מטניס.
גביע הפדרציה
הופעת הבכורה של ווזניאקי בגביע הפדרציה הייתה באפריל 2005, אז היא הפסידה לאנה איבנוביץ' בהפסד של הנבחרת הדנית לזו של סרביה ומונטנגרו.
במשחקי בית אירופה/אפריקה 1 של גביע הפדרציה באילת (2011) ניצחה ווזניאקי את כל שלושת משחקיה ביחידות, אך הפסידה בכל שלושת משחקי הזוגות.