cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לאיוש טיכי
נבחרת הונגריה
לאחר ההפסד לגרמניה המערבית בגמר מונדיאל 1954 ומאורעות המרד ההונגרי בו עזבו אחדים מגדולי המדינה לשחק מחוץ להונגריה, החלו חילופי משמרות ונעשה ניסיון להחזיר את "נבחרת הזהב" על ידי שילוב השחקנים הוותיקים בה; יוז'ף בוז'יק, גיולה גרושיץ' ונאנדור הידגקוטי, עם כמה כישרונות צעירים חדשים ובהם לאיוס טיכי, פלוריאן אלברט ופרנץ בנה. הטורניר הגדול הראשון של טיכי היה מונדיאל 1958 בו כבש ארבעה שערים במשחקים נגד שוודיה המארחת, מקסיקו וויילס. הוא תרם להעפלתה למונדיאל 1962 עם שלושה שערים במוקדמות, ובטורניר עצמו כבש את אותה הכמות נגד הנבחרות אנגליה ובולגריה (צמד). ביורו 1964 טיכי הגיעה עימה למקום השלישי ובמונדיאל 1966 שהיה לטורניר האחרון הגדול בו שיחק לא השכיל לכבוש. בסך הכל ערך במדיה 72 הופעות בהן כבש 51 שערים המציבים אותו במקום ה-4 בטבלת הכובשים של הנבחרת בכל הזמנים.
לאחר הפרישה
עם סיום הקריירה עזב טיכי את עולם הכדורגל למשך חמש שנים עד שמונה למאמן הונבד ב-1976. ב-1980 הוביל אותה לזכייה באליפות ובתואר ראשון מזה 16 שנים. תחתיו הצליחה הונבד לחזור לתקופה מוצלחת נוספת שהגיעה לשיאה עם שש אליפויות בשנות השמונים. ב-1982 עזב אותה טיכי ופרש לגמלאות. הוא נפטר ב-6 בינואר 1999 בבודפשט בגיל 63.
המרכז לזכויות חוקתיות
פעילויות הארגון
להלן מספר פעילויות בולטות של הארגון לאורך השנים.
בשנת 1972 ייצג הארגון אישה שטענה שחוקי מדינת ניו יורק מגבילים את זכותה להפלה מלאכותית. לאחר זמן קצר שונו חוקי מדינת ניו יורק בנושא זה, והמשפט הופסק.
בשנת 1982 תבע הארגון את הקו קלוקס קלאן, בשם קורבנות של אירוע ירי נגד שחורים בצ'טנוגה. התובעים זכו בפיצויים בסך 535,000 דולר, ונאסר על אנשי הקו קלוקס קלאן להתקרב לאזורי הקהילה השחורה בעיר.
בשנת 2000 ייצג הארגון משפחות של קורבנות סרבים במלחמת בוסניה שתבעו את רדובאן קאראג'יץ'. בית המשפט פסק 4.5 מיליארד דולר לזכות המשפחות.
בשנת 2002 תבע הארגון את עיריית ניו יורק בטענה שרשות מכבי האש העירונית נוקטת באפליה גזעית שמפלה שחורים ולטינים בקבלה לעבודה. התביעה התקבלה, ועיריית ניו יורק שילמה 98 מיליון דולר פיצויים לקורבנות האפליה, ושינתה את מבחני הקבלה לרשות בהתאם לצו בית המשפט.
באותה שנה תבע הארגון את משטרת העיר ניו יורק על כך שהשוטרים נהגו לבצע אפליה סטטיסטית, לעצור אנשים ולבצע עליהם חיפוש, על בסיס גזעי. משטרת העיר ניו יורק שינתה את נוהלי המעצר בעקבות התביעה, והחלה לשתף פעולה עם אנשי הארגון במערכי שיעור לשוטרים בנושא זכויות העצירים.
הארגון ייצג את מאהר עראר, קנדי ממוצא סורי שהיה עצור במשך כשנה במחנה מעצר אמריקאי בסוריה.
בשנת 2005 הגיש הארגון תביעה נגד חברה שסיפקה שירותי חקירה בכלא אבו גרייב, בטענה ליחס אכזרי ומשפיל כלפי אסירים במהלך החקירות. התביעה נדחתה על הסף.
בשנת 2006 הארגון תבע את ממשל בוש על תוכנית ההאזנות של הסוכנות לביטחון לאומי בתחומי ארצות הברית ללא צו של בית המשפט. התביעה התקבלה.
באותה שנה תבע הארגון את משטרת העיר ניו יורק בגין מעצר בלתי חוקי של מפגינים נגד מלחמת עיראק והחזקתם לפרקי זמן ארוכים מדי.
בשנת 2007 הגיש הארגון תובענה ייצוגית נגד ראש שירות הביטחון הכללי אבי דיכטר, בשם פלסטינים שנהרגו או נפצעו בתקיפה אווירית המכונה "סיכול ממוקד" בעזה. הארגון האשים את דיכטר באחריות לפשעי מלחמה והפרת זכויות אדם. התביעה נדחתה.
בשנת 2009 ייצג הארגון את הקורבנות של מקרה ירי שהתרחש ב-16 בספטמבר 2007 בבגדאד על ידי שומרים חמושים של חברת Blackwater. הצדדים הגיעו לפשרה מחוץ לכותלי בית המשפט.
באותה שנה תבע הארגון את נשיא בוליביה לשעבר, גונסלו סאנצ’ס דה לוסדה, ואת שר ההגנה חוסה קרלוס סאנצ'ז ברזיין, בטענה שהם היו אחראים להרג אזרחים במהלך הפגנות נגד ממשלת בוליביה בספטמבר ואוקטובר 2003.
בשנת 2011 ייצג הארגון אדם בשם סיימון גליק שצילם שוטרים בבוסטון בזמן ביצוע מעצר. המשטרה טענה שגליק הפריע לעבודת השוטרים. בית המשפט קבע שגליק לא הפריע, ושעל פי התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית הוא היה רשאי לצלם את השוטרים בזמן עבודתם.
על פי המכון לחקר ארגונים לא-ממשלתיים, משנת 2005 הארגון אימץ גישה פרו-פלסטינית, ובין השאר הביע תמיכה בפעולות BDS וגינה את פעולות צה"ל במבצע צוק איתן.
באטמן נגד רובין
באטמן נגד רובין (באנגלית: Batman vs. Robin) הוא סרט גיבורי על מונפש אמריקאי משנת 2016, המבוסס על הקומיקס באטמן מבית DC קומיקס. הסרט מהווה בחלקו עיבוד מונפש לעלילת הסיפור באטמן: מסדר הינשופים ועוקב אחר היחסים בין באטמן לבנו.
עלילה
במהלך חקירת היעדרות של ילדים בגות'אם סיטי דמיאן ויין בנו מחוץ לנישואים של באטמן שמשמש כרובין הנוכחי, יוצא ללא אישור אביו אל מפעל צעצועים נטוש, הוא מוצא שם את הנבל יוצר הבובות שיצר בובות מן הילדים, באטמן מגיע ובעודו נלחם בבובות דמיאן רודף אחרי הנבל ומביס אותו וחס עליו, אך באותו זמן מתנקש בעל מסיכת ינשוף בשם טאלון הורג את יוצר הבובות ומסתלק, באטמן מאשים את רובין ברצח אך מוצא נוצת ינשוף ומשתכנע בחפותו.
אגב חקירת המוזיאון באטמן מותקף בידי שלושה לוחמים מתים בעלי מסיכת הינשוף שפוצעים אותו קשות אך כשבאים להרוג אותו הם נמסים לפתע, הוא קורא לנייטווינג לעזרה, באותו זמן רובין נמלט מן האחוזה ופוגש את טאלון המשכנע אותו שיש להרוג את הפושעים, כשחוזר הוא מוזהר על ידי ברוס שאם לא ישלוט בעצמו ישלח לבית ספר בשווייץ.
כאשר ברוס נוסע לפגוש את סמנתה הוא נחטף בדרך על ידי אנשים בעלי מסיכות לבנות ומובא לבית המשפט של הינשופים, הם מציעים לו להצטרף אליהם בתור אחד מעשירי גות'אם, הוא אומר שיחשוב ע"כ, לאחר שנשלח החוצה מגיע טלון לבית המשפט ומתברר שהוא אחראי על יצירת צבא סתר של חיילים אל מתים על מנת לאפשר לבית המשפט לבנות את גות'אם סיטי מחדש לאחר שתחרב, אך החיילים אינם מושלמים כיוון שהם נוטים להתמוסס לאחר זמן קצר בפעולה, מתברר גם שטלון נמצא במערכת יחסים עם סמנתה שהיא מנהלת בית המשפט, כאשר טאלון מתבקש להפוך אף הוא לחייל ולתת לרובין להחליפו, סמנתה מציעה להפכו לחבר בית המשפט וכך ישלטו יחד בגות'אם.
לאחר שהצטרף לטאלון דמיאן עדיין מרגיש מניעה מלהרוג פושעים, וטאלון לא מרוצה מכך שרובין עדיין רואה בבאטמן אבא (טאלון אינו מודע לקשר המשפחתי ביניהם). טאלון מגלה לדמיאן את מוצאו, הוא היה בן של גנב ועזר לו אך היה עושה טעויות ומוכה בידי אביו, עד שבסופו של דבר הלשין למשטרה על אביו שירו בו, ואומץ על ידי בית המשפט. באטמן מופיע אך מרדפו נעצר על ידי רובין שמונע ממנו לרדוף אחר טאלון ונאבק בו עד שמאיים לדקור אותו אך מוותר והולך. באטמן מנסה לחדור לבית המשפט על ידי הביוב אך נחשף לגז הזיות וניצל בידי נייטווינג ואלפרד פניוורת'.
בינתיים טלון מציג את רובין לבית המשפט וכאשר הוא חושף את עצמו כדמיאן ויין מסיקה מכך סמנתה שברוס ויין אביו, הוא באטמן ומורה לטלון להרוג אותו על מנת להחליש את אביו, טלון מסרב והורג את כל חברי בית משפט ובסוף גם את סמנתה, טלון פונה לתקוף את אחוזת ויין כדי להרוג את באטמן ומותיר את דמיאן כלוא.
טלון וחייליו תוקפים את האחוזה ולאחר קרב קשה בינם לבאטמן ונייטווינג הם מביסים אותם, אך כשטלון מנסה להרוג את באטמן רובין מופיע ומביס את טלון ואומר לו שהוא לא יכול להחליף את באטמן בתור אבא, טלון מתאבד, ובאטמן מציע לרובין לנסות להישאר בבית אך הוא בוחר ע"פ הצעת אביו לעבור למנזר בהרי ההימלאיה.
ביקורות
באטמן נגד רובין קיבל באתר Rotten Tomatoes ציון של 100% בהתבסס על 5 ביקורות. הוא הכניס 3,787,536$ במכירות ביתיות.
ניידת החלומות
ניידת החלומות היא תוכנית טלוויזיה דוקומנטרית ישראלית בהנחיית יהונתן רוזנהק העוסקת בהגשמת חלומותיהם של ילדים. התוכנית נוצרה על ידי ערוץ מאיר לילדים והועמדה פעמיים לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
רקע
בשנת 2012 הנחה יהונתן רוזנהק את שעשועון הילדים "המחנה" של ערוץ מאיר לילדים. לאחר סיום הפרויקט הציע רוזנהק לערוץ את הרעיון ליצירת "ניידת החלומות", סדרה העוסקת בהגשמת חלומות לילדים. בריאיון לידיעות אחרונות תיאר יונתן את התהליך שעבר עד ליצירת התוכנית:
על הסדרה
כל פרק בסדרה נפתח עם עלילה קומית קצרה של יהונתן והדובי שלו, כשבמהלכה הוא מקבל צליל התראה מ"תיבת החלומות" שלו, בה הוא מקבל בקשות מצולמות של ילדים ובני נוער המבקשים ממנו להגשים את חלומם. בעזרת רכב "ניידת החלומות", נוסע יהונתן אל הילד, שומעים ממנו בהרחבה על החלום שלו, ולאחר מכן מנסה יונתן להגשים לילד את חלומו, בעזרת אנשי מקצוע העוסקים בתחום.
בין 2012 ל-2023 שודרו חמישה עונות של הסדרה, במהלכם התארחו מספר אישי ציבור וידוענים, ביניהם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו  , יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין  , איש העסקים רמי לוי  , הזמר רן דנקר , הזמר-יוצר חנן בן ארי , הסופרת גלילה רון־פדר-עמית , העיתונאית סיוון רהב מאיר , הקומיקאי נדב נוה , הכדורגלן דלה ימפולסקי , השחקן דב רייזר , הקוסם קליוסטרו הפנטומימאי עופר גורן והשף אבי לוי.
נעימת הנושא
נעימת הנושא של התוכנית היא השיר "חלום" אשר נכתב על ידי נדב הולנדר ובוצע בידי יובל מנדלסון באוקטובר 2012.
זיזף תאנה אדום
זיזף תאנה אדום או זיזף פירות אדום (שם מדעי: Stenoderma rufum) הוא מין עטלף בינוני במשפחת הזיזפיים, שאנדמי לאיים האנטילים באזור הים הקריבי ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1839 על ידי הזואולוג הצרפתי אנסלם גאייטאן דמארה ומשמעות שמו המדעי ״עור-צר אדום״ בהתייחס לכנף הזנב הצרה ולמראה האדמוני של הפרווה. יש לו שני תת-מינים. זיזף התאנה קרוב מבחינה פילוגנטית לזיזף פירות, זיזף תאנה קובני וזיזף תאנה ג'מייקני; השניים האחרונים סווגו בעבר לצידו כמינים תחת סוג אחד.
תיאור ואנטומיה
זיזף התאנה האדום מתאפיין בגוף שמנמן ועגלגל, בראש קצר, רחב ומעוגל ובגולגולת חזקה ומסיבית. החרטום קצר ורחב. האוזניים משולשות ומחודדות עם צפירים קטנים. העיניים קטנות בצורת אליפסה, עם קשתית חומה ואישונים עגולים. עיטור העלה האפי גדול ועבה ומורכב מחנית זקופה ופרסה עבה; בנוסף, העיטור מוקף בטבעת נפוחה ומסולסלת דמוית תחרה. הפה רחב, והשפתיים מכוסות בגבשושיות ויבלות.
אורך ראשו וגופו של זיזף התאנה האדום 60–73 מ״מ, אורך הזרוע 46–51 מ״מ ומשקלו 25–30 גרם. אין לו זנב, וכנף הזנב שלו צרה וקצרה. הדו-צורתיות הזוויגית משתנה בין תת-המינים: אצל האחד היא בלתי מורגשת ואצל האחר הנקבות גדולות יותר. לזכרים יש בלוטות על הכתפיים שמפיקות חומר עם ניחוח מושק חזק.
הפרווה של זיזף התאנה האדום עבה, צפופה וארוכה למדי. צבעה הכללי מציג ניגודיות חדה בין הצד העליון לתחתון: הצד העליון, שכולל את הראש, הכתפיים ומרבית הגב, צבוע בחום אדמדם, קפה עמוק או חום ערמוני שהעניק למין את שמו, בעוד שהצד התחתון אפרפר חיוור, בז׳ או כסוף. עם זאת, באוכלוסיות של זיזפי תאנה בפוארטו ריקו הניגודיות אינה כה בולטת. על הכתפיים ומתחת לאוזניים יש כתמים לבנים בולטים שאופיינים לזיזפי התאנים. לעיתים יש סינר לבנבן או צהבהב על הסנטר והחזה. האוזניים שחרחרות בשוליים וכתומות או צהובות בצפירים ובפנים האפרכסת. האף והפה ורודים והעיטור האפי כתום, אדום או בורדו. הזרועות והאצבעות ורודות או אדומות והכנפיים שחורות או חומות.
תפוצה וביולוגיה
זיזף התאנה האדום אנדמי לקריביים; הוא נפוץ בפוארטו ריקו, בוייקס, בשלושת האיים הגדולים באיי הבתולה של ארצות הברית: סנט קרואה, סנט ג'ון וסנט תומאס וכנראה גם באי הבתולה הספרדי. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי עם 2,000 מילימטר משקעים בשנה, יער סובטרופי יבש ובתה חופית.
זיזף התאנה האדום פעיל לאורך שעות הלילה ומבלה את שעות היום בעלווה הצפופה ללא אתר לינה קבוע. הוא חי בבדידות בתוך שטח מחיה קטן בגודל 2.5 דונם ואינו מפגין טריטוריאליות כלפי בני מינו. בשל מיעוט טורפים ליליים באיים, זיזף התאנה אינו מקטין את פעילותו בליל ירח מלא כמו עטלפים אחרים. הזיזף תר אחר מזונו מעל שבילים ונחלים בגובה 3 מטר ומעל חופת היער, ומשתמש באיכון-הד לניווט ואיתור מזון. התזונה שלו מורכבת כנראה ממיני תאנים מקומיות, ססרופיה, איפאה, פרסטויאה, מנילקרה, דקל הכסף, מימוסופס, מנגו, בננה, צוף ופירות נוספים. במהלך האכילה, הזיזף חותך ויורק את מרבית הפרי ואוכל רק את העיסה הרכה והמיץ. בשל כך, הוא משמש כמפיץ זרעים חשוב בקריביים ואף כמפיץ בלעדי עבור עצים מסוימים.
הנקבות יכולות להתרבות לאורך השנה, אולם הזכרים מתרבים בעיקר בעונה היבשה. העונה משפיעה על גודל העוברים, כאשר בהמלטות בעונה הגשומה העוברים נוטים להיות גדולים יותר בשל שפע במזון במהלך ההיריון. הזיזפית ממליטה גור יחיד מפותח למדי עם עיניים פקוחות וכסות מלאה (להוציא את אזור הפנים). היא עשויה להביא לעולם שני צאצאים בשנה, ולעיתים הרה ומניקה בו זמנית.
מצב שימור
זיזף התאנה האדום מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), היות שהוא מוגבל לחמישה איים קטנים יחסית, טווח התפוצה הכולל שלו קטן מ-20,000 קמ״ר, והוא חווה ירידה במספריו עקב אובדן בית גידול שנגרם מסופות הוריקן טרופיות והפרעה אנושית (ספורט ופעילות פנאי). היערות המצומצמים באיים רגישים במיוחד לשינויי אקלים, ותלויים במשקעים עונתים. מחקרים שנעשו בפוארטו ריקו ובאיי הבתולה מצביעים על כך שהמין נדיר יחסית בכל רחבי האיים. זיזף התאנה מצוי באזור מוגן גדול אחד: היער הלאומי אל-יונקה בצפון-מזרח פוארטו ריקו שהוא יער הגשם היחיד שנמצא תחת ניהול של שירות היערות של ארצות הברית.
דויטשה מרינה
הדויטשה מרינה (גרמנית: Deutsche Marine) הוא הצי של גרמניה והוא חלק מהצבא הגרמני, הבונדסוור.
היסטוריה
שורשיו של הצי הם בצי האימפריאלי, הרייכספלוטה. הרייכספלוטה היה הצי הגרמני הראשון שהשתמש בדגל גרמניה כדגלו. הרייכספלוטה התקיים משנת 1843 עד שנת 1853. בשנת 1867 הוקם צי הקונפדרציה הצפון-גרמנית, שהתקיים עד איחוד גרמניה בשנת 1871 בידי אוטו פון ביסמרק. משנת 1871 ועד סוף מלחמת העולם הראשונה נקרא הצי הצי הקיסרי. לאחר סוף מלחמת העולם הראשונה והקמת רפובליקת ויימאר נקרא הצי הגרמני הרייכסמרינה עד שבשנת 1935 שונה שמו של הצי לקריגסמרינה בידי אדולף היטלר. לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה נוצר המנהל הגרמני לשליית מוקשים. ב-1956 הוקם רשמית הבונדסמרינה, הצי הפדרלי, בעוד שבגרמניה המזרחית הוקם הפולקסמרינה. ב-1990 התאחד האחרון לתוך הבונדסמרינה ומאז פועל הצי תחת השם דויטשה מרינה.
בשנת 2014 הוקם מחדש הגדוד הימי, שהוא יחידת נחתים.
פעילות
הצי הגרמני לוקח חלק בנאט"ו.
דויטשה מרינה מוביל את פעילותו הימית של יוניפי"ל, ומפעיל במסגרתו שתי פריגטות, ארבעה כלי שיט קטנים לתקיפה, ושתי ספינות עזר, במטרה למנוע הברחת נשק. ב-26 באוקטובר 2006, אירעה תקרית בין ספינת הביון הגרמנית אלסטר בעת ששייטה מול חופי לבנון כחלק מכוח יוניפי"ל, לבין חיל האוויר הישראלי, במהלכה הוזנקו מטוסים לעבר הספינה ומסוק שהמריא ממנה.
אמצעי לחימה
בסך הכל יש בצי הגרמני כ-81 ספינות זמינות, בתפוסה של 220,000 טון:
אמנון טווסי מנומר
אמנון טווסי מנומר (שם מדעי: Cichla temensis) הוא מין דג גדול ממשפחת האמנוניים החי בנהרות ואגמים באמריקה הדרומית והוא המין הגדול ביותר של אמנון, קרוב מאוד למין אמנון קיסרי מאפריקה ואולי אף גדול יותר.
אמנון זה יכול להגיע לאורך של 1 מטר ולמשקל 13 ק"ג והוא בעל גוף המזכיר מבנה של דגי בס הבנוי לתאוצה במהירות. הוא בעל לסת גדולה בעלת שיניים גדולות והוא בעל סנפיר גב מפרשי מורכב מזיזים פרוקים. הוא בעל זנב גדול העוזר לו להאיץ במהירות לעבר טרף במים ובעל סנפירי חזה רחבים. בעוד הצעירים והנקבות אפורים ומנומרים בנקודות לבנות, הזכרים בעלי צבע ירוק בהיר-צהוב עם בטן אדומה בולטת ולגופם פסים אופקיים כהים ובעונת הרבייה מגדלים מצח בולט מאוד. על הזנב ישנו כתם עין המשמש לפיתוי טורפים כדי להרחיק אותם מהראש.
סיישרו איטגאקי
סַיְישֶׁרוֹ אִיטְגָאקִי (ביפנית: 板垣 征四郎; 21 בינואר 1885 – 23 בדצמבר 1947) היה גנרל בצבא היפני הקיסרי ושר המלחמה של האימפריה היפנית בין 1938–1939. איטגאקי היה מיליטריסט ומראשי התוכנית לפלישה היפנית למנצ'וריה אשר אחריה שירת בתור ראש מטה צבא קוואנטונג, הזרוע הצבאית של יפן במנצ'וריה.
לאחר ההפסד לברית המועצות במהלך קרב חלקין גול בשנת 1939, איטגאקי פוטר מתפקיד שר המלחמה ובהמשך פיקד על מספר ארמיות עד לכניעת האימפריה היפנית בסיום מלחמת העולם השנייה. עם סיום המלחמה, בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק דן את איטגאקי בפשעי מלחמה והוא הוצא להורג בתלייה.
ביוגרפיה
איטגאקי נולד בשנת 1885, (תקופת מייג'י), במוריאוקה, מחוז איווטה, האימפריה היפנית, למשפחת סמוראים לשעבר. לאביו היה תפקיד ציבורי ואיטגאקי חונך בזרם בניצ'ירן הבודהיסטי. לאחר שסיים לימודיו בתיכון נרשם לאקדמיה צבאית בעיר סנדאי. איטגאקי סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית בשנת 1904 וזמן קצר לאחר מכן השתתף במלחמת רוסיה-יפן. בין השנים 1924–1926 הוא שירת בתור נספח צבאי בשגרירות יפן ברפובליקה הסינית (ממשלת בייאנג).
בין השנים 1926–1927 הוצמד למטה הכללי של הצבא. בשנת 1927 הוא מונה לקצין הפיקוד של בריגדת החי"ר ה-33 של הדיוויזיה העשירית שבסיסה בחצי האי קוואנטונג, בדרום מנצ'וריה, סין. כשם חצי האי כך היה שם הצבא היפני המוצב באזור; צבא קוואנטונג. בין השנים 1928–1929 איטגאקי שירת בגדוד החי"ר ה-33 של צבא קוואנטונג בסין. בשנת 1931 הוא מונה לראש אגף המודיעין של צבא קוואנטונג.
במנצ'וריה
איטגאקי הוצב בקוואנטונג ביחד עם אישיווארה קנג'י בהוראת גנרל נגאטה טטסואן. איטגאקי כרבים אחרים בצבא היפני הושפע מספרו של הגנרל הגרמני לשעבר, אריך לודנדורף; המלחמה הכוללת אשר התאים לדעותיו האנטי-מערביות והאנטי-דמוקרטיות. איטגאקי היה מיליטריסט שתמך בסיפוח מנצ'וריה למען שימוש באוצרות הטבע הרבים שלה שיביאו לחיזוק מכונת המלחמה היפנית.
קנג'י ונגאטה שניהם גם כן התנגדו למערב כמו גם לממשלה הדמוקרטית בטוקיו. רבים מהקצינים טענו כי יש להכתיר את הירוהיטו, קיסר יפן כשליט עולמי. העובדה לכך שאיטגאקי היה שותף לתקרית מוקדן, שהיוותה תמריץ לפלישה יפנית אל מנצ'וריה מופיעה ביומנו האישי של אישיווארה קנג'י:
לאחר שמטען חבלה התפוצץ ליד מסילות הברזל היפניות במנצ'וריה, ראשי צבא קוואנטונג האשימו את הממשלה הסינית הלאומית תחת מפלגת הקוומינטנג בהשמת הפצצה והחלו, נגד הוראות הממשלה בטוקיו, בפלישה למנצ'וריה. הקיסר הירוהיטו בעצמו התנגד לאירוע הפלישה והטיל וטו על העברת עוד כוחות מיפן אל מנצ'וריה למרות דרישת המוצב בקוואנטונג. אף על פי זאת, לא היה בכוחה של הממשלה היפנית לעצור את הכוחות שכבר היו במנצ'וריה. קנג'י, נגאטה ואיטגאקי לא היו המעורבים היחידים בתחילת הפלישה, היו גם קצינים בקוואנטונג כגון קנג'י דויהארה, היאשי סנג'ורו, הידקי טוג'ו ועוד.
בהמשך המלחמה
בהמשך שנות השלושים תעלה השפעת הצבא על הממשלה והכוח בפועל יעבור לפלג הרדיקלי בצבא היפני הקיסרי. בין השנים 1932–1934 שירת איטגאקי בתור יועץ צבאי במנצ'וקוו, מדינת חסות יפנית שהוקמה במנצ'וריה הכבושה ופעלה כדי להראות לגיטימית בכך שהכתירה את פויי, קיסר סין לשעבר, כשליטה. בפועל פויי היה רק חלק מממשלת בובות ששלטה במנצ'וקוו בחסות צבא קוואנטונג. איטגאקי הפך לסגן ראש מטה צבא קוואנטונג בשנת 1934, וראש המטה בשנת 1936. בין השנים 1937–1938 פיקד איטגאקי על הדיוויזיה החמישית בסין. עם תחילת מלחמת סין–יפן השנייה פיקד על הקרב על בייג'ינג-טיינג'ין נגד הממשלה הסינית הלאומית.
בין 3 ביוני 1938 ל-30 באוגוסט 1939 כיהן איטגאקי בתור שר המלחמה בממשלתם של ראשי ממשלת יפן פומימרו קונואה והירנומה קיאיצ'ירו. בתור שר המלחמה, בדצמבר 1938, כאחד מחברי מועצת חמשת השרים בהנהגתו של ראש הממשלה פומימארו קונואה, הכריז איטגאקי כי גירוש היהודים ביפן, כולל בשטחים הכבושים בסין ובקוריאה, אסור בשום אופן; החלטה זו התקבלה בהתאם למדיניות האקו איצ'ו של קונואה ("כל העולם תחת גג אחד"). איטגאקי פוטר מתפקידו בתור שר המלחמה לאחר שתוכנית ההתפשטות הצבאית צפונה, לסיביר, נכשלה עוד לפני שהחלה בקרב חלקין גול נגד ברית המועצות.
קורונה טיים
הפקה
ביוני 2020 הוכרז כי בט מידלר, שרה פולסון, קייטלין דיוור, דן לוי ואיסה ריי הצטרפו לצוות הסרט, כשג'יי רואץ' מביים אותו על פי תסריט מאת פול רודניק. הסרט צולם תוך שמירה על כללי ריחוק חברתי.
אלכס גונזלס
אוגוסטו אלחנדרו חוסה גונזלס (בספרדית: Augusto Alejandro José González; נולד ב-13 באוגוסט 1980), הידוע באופן מקצועי בשם אלכס גונזלס, הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ספרדי.
קריירה
לאחר שגונזלס כיכב בסרטים קצרים ושיחק תפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה קריירת הטלוויזיה שלו המריאה כשלוהק לתפקיד בסדרת הטלוויזיה "Un paso adelante". בשנת 2005 לוהק לתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "The Good Boy" עליו היה מועמד לפרס גויה בקטגוריית השחקן החדש הטוב ביותר. באותה שנה שיחק בסדרת הטלוויזיה הספרדית, "Motivos personales".
בשנת 2006 שיחק לצד אנה דה ארמס בסרט הקולנוע "Una rosa de Francia".
בשנת 2011 שיחק בסרט הקולנוע האמריקאי "אקס-מן: ההתחלה". שנה לאחר מכן שיחק בסרט הקולנוע "עקרב מאוהב".
בין השנים 2007–2014 שיחק בסדרות טלוויזיה רבות.
בשנת 2018 לשחק בסדרת הטלוויזיה "רשות לחיות", המשודרת בנטפליקס.
בשנת 2021 החל לשחק בתפקיד ראשי בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה הספרדית "טוי בוי" מבית נטפליקס. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע הספרדי "על שירים ואהבה", שביימה חואנה מסיאס.
שלמה זלמן לעווי (זלוטשוב)
הרב שלמה זלמן לעווי (בערך ה'תקנ"ה – ח' באב ה'תקצ"א, 18 ביולי 1831) היה אב"ד זלוטשוב.
קורות חייו
נולד לרב אברהם לעווי מפוזנא ואסתר ינקלביץ (איציק) לעוי. למד אצל הרב שלמה זלמן ליפשיץ ואצל הרב יעקב מליסא. הוא היה רב בעיירה קלעטשואווע ובה'תרפ"ט עבר לעיר זלוטשוב לא ידוע עם מי הוא התחתן בנישואים הראשונים. בנישואים השניים שלו הוא התחתן עם פריידל כ"ץ טרויבע.
הוא נפטר ממגפה בעירו בשנת ה'תקצ"א. מסופר שהוא התפלל ואמר שהוא מוכן למסור את נפשו כדי שהמגפה תיעצר.
משפחתו
הרב שלמה זלמן התחתן פעמיים. לא ידוע אם מי הוא התחתן בנישואים ראשונים. בנישואיו השניים הוא התחתן עם פריידל. היה לו 12 ילדים, אחד מאשתו הראשונה ו-11 מאשתו השנייה.
לרב שלמה זלמן היו 4 אחים ואחות אחת, והוא היה הבכור.
קיילב פולוויל
אנתוני קיילב פולוויל (באנגלית: Anthony Caleb Followill; נולד ב-14 בינואר 1982), הידוע בשמו האמצעי קיילב, הוא הסולן והגיטריסט של הלהקה זוכת פרסי גראמי קינגס אוף ליאון. הוא האח של חבריו ללהקה נייתן (תופים) וג'ארד (בס), ובן דודו של גיטריסט הלהקה מת'יו. קיילב ידוע בזכות קולו המיוחד שנע בין בס לטנור, שיכול להגיע לטונים גבוהים במיוחד אשר מעטים מסוגלים להגיע אליהם.
ביוגרפיה
קיילב נולד לבטי אן ואיון פולוויל (הוריו התגרשו כשהיה צעיר), כומר וראש האוונגליסטים הפנטקוסטלית. אביו נהג לקחת את קיילב ואת אחיו לטיולים בכל דרום אמריקה בצעירותם.
בצעירותו, נלחם קיילב באנורקסיה. בריאיון לאחר הצלחת אלבומה הרביעי של קינגס אוף ליאון, Only by the Night, סיפר קיילב שהוא פשוט חשב שהוא לא טוב מספיק, ושהיה עושה הכול כדי למנוע מעצמו לאכול. הוא היה מרבה לשתות קפה במקום לאכול, והיה כופה על עצמו אימונים פיזיים אובססיביים. מה שהפסיק את הבעיה, לדבריו, היה עישון מריחואנה.
בתקופת האלבומים הראשונים של קינגס אוף ליאון, חברי הלהקה היו משתמשים באופן אינטנסיבי בסמים, במיוחד במריחואנה ובקוקאין. קיילב סיפר שהוא הפסיק להשתמש בסמים לאחר שראה תמונה של עצמו שבה הוא נראה כחוש וחיוור בצורה כואבת. מאז חברי הלהקה הבינו שהסמים לא טובים להם והפסיקו להשתמש בהם.
קישורים חיצוניים
Caleb Followill
יחסי בליז–ספרד
יחסי בליז–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין בליז וספרד.
יחסים היסטוריים
בשנת 1494 נחתם חוזה טורדסיאס בטענה שכל מערב העולם החדש נועד לספרד, כולל בליז הנוכחית. מאוחר יותר, באמצע המאה ה-16, הכובשים הספרדים חקרו את השטח ההוא, והכריזו עליו כמושבה ספרדית תחת הקפטן הכללי של גואטמלה ב-27 בדצמבר 1527. במחצית השנייה של אותה המאה, המושבה שולבה במדינת יוקטן, במלכות המשנה של ספרד החדשה. לפיכך, אף שבשנת 1530 הכובש פרנסיסקו דה מונטחו, לאחר שתקף את מאיה נחנקן ובליז, נכשל בניסיונו להכפיף את המאיה לשלטון ספרדי, השטח נותר תחת השלטון הספרדי. בשנת 1544 נרשמו המסמכים הכתובים הראשונים אודות הנוכחות הספרדית בבליז. המתיישבים הראשונים התיישבו בעיר המאנה למנאאי, עיר בה נבנתה כנסייה קולוניאלית ספרדית בשנת 1570, בהיותה העיר שקלטה את ההשפעות האירופיות הגדולות בבליז. המיסיונרים הספרדיים הראשונים בבליז מצידם הגיעו לשטח בשנת 1550 וניצרו את אוכלוסיית אזור השולס (קבוצה לשונית המשתייכת לקבוצה האתנית ק'צ'י) והגיעו למפרץ אמטיק.
עם זאת, מעטים היו הספרדים שהתיישבו שם, בגלל היעדר משאבים חשובים עבורם, כמו זהב, וההגנה החזקה של בני המאיה ביחס לחצי האי יוקטן. לפיכך, מתיישבים ספרדים המתגוררים בבליז נלחמו לעיתים קרובות נגד המאיה, אשר בנוסף, הושפעו מעבדות ומחלות שנשאו הספרדים.
עם זאת, לאחר אמצע המאה השש עשרה, ישנן עדויות מועטות לחקר הספרדים בבליז, אם כי לא בניצור הילידים: בשנת 1618 פעלו מיסיונרים באזור פוקטה בצפון בליז של ימינו, ובשנת 1621, פעלו האזור של Mopanes ו Tipúes, בחלק המרכזי של השטח.
היוצא מן הכלל היחיד בחיפושים בספרד בבליז לאחר אמצע המאה ה-16 נמצא בסיור שערך ראש מנזר דומיניקני, פריי חוסה דלגאדו, בשנת 1677. דלגאדו נסע ברחבי בליז לכיוון בקאלאר, במדינת מקסיקו קינטנה רו. עם זאת, הוא לא יכול היה להמשיך בדרכו מכיוון שלפני שהגיע למקסיקו הוא נתפס והופשט על ידי כמה אנגלים באזור כלשהו ליד נהר טקסוק - כנראה נהר מולינס הנוכחי.
מאידך, בין השנים 1638–1695, בני המאיה שהתגוררו בטיפו נהנו מאוטונומיה מהשלטון הספרדי. אך בשנת 1696, חיילים ספרדיים השתמשו בטיפו כבסיס שממנו ינוצר האזור ותמכו בפעילות מיסיונרית. בשנת 1697 הספרדים כבשו את איצה, ובשנת 1707 ניצרו הספרדים בכוח מחדש את תושבי טיפו באזור קרוב לאגם פטן איצה.
בשנת 1717, לאחר ההתיישבות הבריטית בבליז בין המאות ה-16 וה-17 וכדי להרחיק זרים מהאזור, צבא בראשות המרשל אנטוניו פיגרואה וסילבה לאזו, מושל חצי האי יוקטן, גירש את האנגלים מריו בליז. למרות זאת, עם הזמן הבריטים חזרו בסופו של דבר, ולכן משלחת זו פיתחה סדרה של פשיטות ספרדיות לסילוקם בזמנים שונים.
מאוחר יותר, ב-20 בינואר 1783, חתמו ממלכת בריטניה הגדולה וממלכת ספרד על הסכם שלום וזמן קצר לאחר מכן חתמו על חוזה ורסאי, בו מסרה ספרד לבריטניה חלק קטן מבליז הנוכחית, בערך 1,482 ק"מ - הממוקם בין הנהרות הונדו ובליז. בנוסף, בשל בקשתם של מתיישבים בריטים להשיג שטח רב יותר כדי לקבל שטח פעולה גדול יותר, מכיוון שהשטח שהוקצה להם היה מוגבל מאוד, אמנת לונדון משנת 1786 לפיה ספרד העניקה לו 1,883 נוספים. ק"מ מבליז (מגיעים לנהר סיבון או לגונה מאנטה, דרומית לנהר בליז).
עם זאת, מתישהו בין השנים 1786–1796, פקיד ספרדי שביקר ביוקטן כדי לדווח על פעילויות באימן הצביע על כך שבאיימן מרחיבים את גבולותיהם בצורה מסוכנת כדי לחתוך את מקל הצבע גם קמפצ'ה, ליד עיר של אוכלוסייה ספרדית. לכן, ספרד הוציאה הוראות לסילוק מיידי ויעיל של מתיישבים שכבשו את בליז. זה גרם למלחמה בין בריטניה לספרד על חופי בליז בספטמבר 1798, מלחמה שנקראה קרב סנט ג'ורג' קיי והסתיימה בתבוסה ספרדית. מכיוון שכך, הבריטים הצליחו להישאר בשטח בליז - ובאזור היבשת של מרכז אמריקה - והצליחו לממש באופן חופשי את שליטתם באזור, אף שהשטח נשאר רשמי ספרדי.
יחסים אתנוגרפיים
על פי מפקדי האוכלוסין של בליז בשנת 2000, מתוך 322,000 התושבים המתגוררים במדינה זו, צאצאי הספרדים מהווים 15% מהאוכלוסייה. רובם עדיין גרים בקורוזל ובאורנג' ווק טאון, חלק מהמקומות בהם התיישבו אבותיהם כאשר היגרו לבליז מיוקטן בשנות ה-40 של המאה ה-19. בנוסף, עקב הגירה היספנית-אמריקאית (בעצם מרכז אמריקה), כ־46% מאוכלוסיית בליז כוללת ספרדית כשפת האם.
יחסים דיפלומטיים
ניתן לתאר את היחסים הדו צדדיים כמצוינים ללא מחלוקות משמעותיות. קיימת נוכחות עסקית ספרדית סמלית בבליז ולא קיימת מחלוקת כלכלית או פוליטית כלשהי בין שתי המדינות.
יחסים כלכליים
יחסים כלכליים ומסחריים הם בעלי חשיבות מוגבלת. ספרד מדורגת כשותפת הסחר האירופית הרביעית בבליז. כמה חברות ספרדיות ביצעו פעולות בארץ בתחום החינוך, הבריאות והמים ותברואה. ההשקעות של בליז בספרד בתחום הנדל"ן והתיירות בולטות.
שיתוף פעולה
יחסי שיתוף פעולה עם בליז החל בנובמבר 2001, המועד שבו הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכני בין ממשלת בליז לבין ממשלת ספרד נחתם בבלמופן.
ב-8 באוקטובר 2002 בוצעה חתימת ועדת שיתוף הפעולה המשותפת של בליז וספרד בעיר בליז, במסגרת ההסכם הנ"ל.
קורונה (סרט)
הסרט צולם בשוט אחד באמצעות מצלמת כף יד.
תקציר עלילת הסרט
שישה שכנים שלא מחבבים זה את זה נקלעים במעלית הבניין שלהם בשלבים הראשונים של משבר COVID-19. מהר מאוד הם חושדים בשכנה השביעית שעולה למעלית, שכנה חדשה שהיא בחורה סינית, כמי שיש לה את נגיף הקורונה וכי סביר שתדביק אותם.
ללכת שבי אחרייך
ללכת שבי אחרייך הוא שיר שכתב אהוד מנור, הלחינה ועיבדה נורית הירש ושרה אילנית בתקליט הסולו השני שלה לאחר פירוק הצמד אילן ואילנית. השיר התפרסם בשנת 1974 והגיע למקום ה-24 במצעד העברי של קול ישראל, והיא אף זכתה בתואר זמרת השנה.
השיר הוא שיר אהבה למדינה שנועד לנחם בתקופת המשבר לאחר מלחמת יום כיפור. בביצועו המקורי השתתפו חברי שלישיית צבע טרי. בתחילת הפזמון החוזר כללה נורית הירש ציטוט מוזיקלי קצר מתוך התקווה.
ניתוח ספרותי
מקורו של שם השיר הוא תנ"כי:. כפשוטו - ליפול בשבי, בהשאלה - להיות כרוך אחרי מישהי כשבוי.
אהוד מנור רומז בבית השלישי של השיר לפיוט "יעלה תחנוננו" הפותח את הסליחות לליל יום הכיפורים במנהג אשכנז:
מחזיק מפתחות
מחזיק מפתחות הוא חפץ שנועד להתחבר למפתח יחיד או לאגד מספר מפתחות לקבלת "צרור מפתחות". חלק ממחזיקי המפתחות כוללים חלק המאפשר לחברם ללולאה, כדי לאפשר הצמדתם לחגורה, מכנסיים, תיק וכדומה, במטרה להקל על מציאת המפתח בשעה שזקוקים לו.
קיימים סוגים רבים של מחזיקי מפתחות, ממגוון חומרים, ביניהם פלסטיק, מתכת ועוד. גם העיצובים של מחזיקי המפתחות מגוונים מאוד. בין השאר נמכרים מחזיקי מפתחות המעוצבים כמזכרות מאתרי תיירות. בשל המגוון הגדול יש האוספים מחזיקי מפתחות, כתחביב.
האוסף הכי גדול של מחזיקי מפתחות הוא 41,418 מחזיקי מפתחות שונים שאסף ברנט דיקסון מוולדוסטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית, השיא נרשם בספר השיאים של גינס.
מחזיק המפתחות משמש גם כמוצר לקידום מכירות, המחולק חינם, בזכות שמישותו הרבה ומחירו הנמוך.
למחזיקי מפתחות רבים נלווית פונקציונליות נוספת, כגון פותחן בקבוקים, פנס, מצית, או קצה מעוצב כמטבע, המותאם לשליפת עגלות קניה הנפוצות ברשתות המזון. ניתן לחבר למחזיקי מפתחות גאדג'טים קטנים, כגון דיסק און קי.
מבצע מגן האביב
מבצע מגן האביב (בטורקית: Bahar Kalkanı Harekâtı) היה מבצע צבאי של הכוחות המזוינים של טורקיה (TSK) נגד הכוחות המזוינים של סוריה ומליציות שנאמנות להם במחוז אידליב שבצפון מערב סוריה. המבצע החל ב-27 בפברואר 2020 בתגובה לתקיפה של חיל האוויר הסורי במחוז שבה נהרגו 34 חיילים טורקים. שר ההגנה הטורקי, הולוסי אקאר, אמר כי מטרת המבצע הייתה במסגרת שיחות אסטנה, להבטיח הסכם הפסקת אש באזור החץ השני של צפון סוריה ולמנוע הגירה של סורים מאידליב לעבר גבול טורקיה–סוריה. ב-5 במרץ, טורקיה ורוסיה חתמו על הסכם הפסקת אש במוסקבה.
רקע
ב-27 בפברואר 2020, חיל האוויר הסורי ביצע תקיפות אוויריות נגד עמדות הצבא הטורקי בכפר באליון, שבמחוז אידליב. התקיפות הביאו למותם של 34 חיילים טורקים, ומספר הפצועים שדווח נע בין 36 ל-60 למחרת, רוסיה הכחישה שהשתתפה בתקיפות באזור והצהירה כי היא עשתה ניסיונות להבטיח שהצבא הסורי יפסיק לירות כדי לאפשר את פינוי הכוחות הטורקים, וטענה שהכוחות הטורקים לא היו צריכים להיות באזור "שבו התקיימו פעולות נגד טרור", וכי טורקיה לא הודיעה לה על נוכחות החיילים במקום. טורקיה טענה כי רוסיה הייתה מודעת למיקומי הכוחות הטורקים, ושלשתי המדינות הייתה תקשורת קבועה בנושא זה.
27–28 בפברואר
לאחר התקיפה האווירית בבאליון, טורקיה הכריזה על תחילתו של מבצע "מגן האביב". מטרתו של המבצע הייתה לעצור את התקדמות כוחות הממשל הסורי בלחימה שלו נגד המורדים הסורים באידליב. ב-28 בפברואר, טען משרד ההגנה הטורקי כי הכוחות המזוינים של טורקיה הגיבו לתקיפות האוויריות ו"נטרלו 329 לוחמים של הממשה הסורית, השמידו חמישה מסוקים, 23 טנקים, 10 כלי רכב משוריינים 23 תותחים ארטילרים, חמש משאיות תחמושת, מערכות הגנה אווירית אחת מסוג SA-17 ואחת מסוג SA-22, שלושה מחסני תחמושת, שני מחסני מלאי ומבנה מפקדה אחד" שהיו שייכים לממשלת סוריה. פקיד צבאי סורי הודה כי כלי הרכב המשוריינים והטכניים שלהם ספגו מתקפות רבות ושהכוחות של הממשל בצפון מערב סוריה ספגו נזק משמעותי. בהתקפות תגמול של צבא סוריה נהרג חייל טורקי ונפצעו שישה נוספים.
לפי המרכז הסורי לזכויות אדם, במהלך העימותים באותו היום נהרג חייל טורקי אחד, 11 חיילים סורים וארבעה מחבלים מארגון חזבאללה.
29 בפברואר
לפי המרכז הסורי לזכויות אדם, 26 לוחמים של הכוחות המזוינים הסורים והמיליציות הסוריות הנאמנות להם נהרגו בהפגזות של כוחות טורקיים ומזל"טים באזורים הכפריים של אידליב וחלב. כמו כן דווח על 13 כלי רכב צבאיים סורים שנהרסו.
תקיפות אוויריות של טורקיה כוונו גם למתקן של מרכז סרס באס-ספירה. פקיד טורקי טען שהמתקן שימש לפיתוח נשק כימי.
לפי המרכז הסורי לזכויות אדם, בין 28 ל-29 בפברואר, הרגו הכוחות הטורקים 48 לוחמים של הכוחות המזוינים הסורים והמיליציות הסוריות הנאמנות להם (כולל 14 לוחמים של חזבאללה) והשמידו לפחות 13 כלי רכב צבאיים.
1 במרץ
מזל"ט טורקי מסוג TAI Anka הופל על ידי הכוחות הסוריים. שני מטוסי Su-24 סוריים הופלו על ידי מטוסי F-16 של חיל האוויר הטורקי. כל ארבעת הטייסים הסורים הצליחו לנחות בשלום. גם הכוחות הסוריים וגם הכוחות הטורקים אישרו את ההפלות. בהתקפות מל"טים טורקיות בג'בל אל-זאוויה ואל-חמידיה, באזור הכפרי של אידליב, נהרגו 19 חיילים סורים.
2 במרץ
מזל"ט טורקי הופל על ידי חיל ההגנה האווירית הסורי ליד סרקיב.  כוחות הצבא הסורי הרגו חייל טורקי ופצעו עוד שלושה בעמדה צבאית בבסיס אווירי צבאי בטפטנאז, בעוד מל"טים טורקיים תקפו כלי רכב צבאיים השייכים לכוחות המזוינים של סוריה. המרכז הסורי לזכויות אדם דיווח כי 26 חיילים של צבא סוריה נהרגו מהפצצות טורקיות ומתקיפות מל"טים בג'בל אלזאוויה שבדרום אידליב, ובסרקיב ובאזורים הכפריים שלה.
3 במרץ
ב-3 במרץ, כוחות סורים פתחו במתקפות ארטילריות על כוחות טורקים בנמל התעופה טפטנאז, והרגו חייל טורקי אחד ופצעו שלושה נוספים. מטוס F-16 טורקי הפיל מטוס סורי מסוג L-39 אלבטרוס מעל אידליב; טייס המטוס הצליח לנטוש את מטוסו וכוחות של צבא סוריה החלו מיד בחיפושים קרקעיים כדי לחלצו. כוחות המורדים הצהירו כי מצאו את גופתו של הטייס, ואילו צבא סוריה הצהיר מאוחר יותר כי חילצו את הטייס במצב בריאותי תקין לאחר שביצעו מבצע חיפוש והצלה קרבי 2 קילומטרים מאחורי קווי המורדים. מזל"ט מסוג באירקטאר TB1 הופל על ידי הצבא הסורי בכיפר דאל באזור המערבי של מחוז חלב.
הצבא הסורי כבש מחדש את סקריב וכמה כפרים מסביב לאחר שהדף את כוחות המורדים שנתמכו על ידי חיל האוייר הטורקי וירי ארטילרי טורקי. לפי המרכז הסורי לזכויות אדם העימותים של היום הקודם הובילו למותם של 75 מורדים ו-40 לוחמים פרו-ממשלתיים. ארבעה חיילים טורקים ושבעה נפצעו מירי של צבא סוריה במחנה אל-טרנבה ואל-מסטומה.
לפי המרכז הסורי לזכויות אדם בין 27 בפברואר ל-3 במרץ נהרגו 119 אנשי הכוחות המזוינים של סוריה ומליציות שנאמנות להם, וכן 20 אזרחים זרים, כולל עשרה לוחמי חזבאללה וארבעה איראנים.
4 במרץ 2020
מקורות טורקיים טענו כי סוהיל אל-חסן, מייג'ור גנרל בצבא סוריה נפצע מתקיפה שבוצעה על ידי רחפנים ליד סרקיב.
מל"ט טורקי מסוג באירקטאר TB-2 הופל בערב על ידי חיל ההגנה האווירית הסורי במחוז אידליב.
5 במרץ 2020
המכון למזרח התיכון דיווח כי תקיפות רחפנים וארטילריה טורקיות, בשיתוף מורדים סורים הרגו לפחות 405 לוחמים תומכי המשטר בין ה-27 בפברואר ל-5 במרץ. צבא סוריה איבד לפחות 73 כלי רכב משוריינים כתוצאה מתקיפות רחפנים ושיגורי טילי נ"ט של המורדים במהלך המבצע הטורקי.
ב-5 במרץ 2020, נשיאי טורקיה ארדואן ונשיא רוסיה פוטין, נפגשו במוסקבה. על פי ההסכמים שהשניים חתמו עליהם, הפסקת אש באזור אידליב הייתה אמורה להיכנס לתוקף מהשעה 00:00 ב-6 במרץ. הנשיאים הסכימו על הקמת מסדרון בטוח בסמוך לכביש המהיר M4, החוצה את אידליב ממזרח למערב. כוחות משתי המדינות אמורים לפתוח בסיורים משותפים לאורך הכביש מ-15 במרץ.
רוג'ר גריפין
רוג'ר פרנסיס גריפין (באנגלית: Roger Francis Griffin; 23 באוגוסט 1935 – 12 בפברואר 2021) היה אסטרונום בריטי, פרופסור באוניברסיטת קיימברידג'.
ביוגרפיה
רוג'ר גריפין נולד בסארי והחל לימודים באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1954. לאחר סיום לימודי התואר הוא המשיך ללימודי דוקטורט באסטרונומיה.
רוג'ר גריפין התמחה בספקטרוסקופיה של הכוכבים. הוא עבד באוניברסיטה מעל ל-60 שנים עם הפסקות קטנות בהם שהה בארצות הברית ועבר במוסדות מדע של המדינה.
במשך שנים גריפין היה סגן מנהל מחקר אסטרונומי באוניברסיטה ובהמשך מונה לפרופסור.
כבר בצעירותו, במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 הוא פיתח שיטות חדישות בתחום ספקטרוסקופיה.
בשנת 1991 לציון המאמר המדעי ה-100 שהוא פרסם נערך לכבודו כנס מדעי בשווייץ. כנס דומה אורגן בשנת 2008 לכבוד פרסום מאמר ה-200. בשנת 1980 הוא זכה במדליה של החברה האסטרונומית המלכותית.
בין הישגיו הבולטים של גריפין הוא בניית כלים לטלסקופ גדול של מצפה הכוכבים פלומר והמצאת מכשיר למדידת מהירות הכוכבים. בשנת 2003 הוא פרסם השערה לפיה 44 באנדרומדה הוא כוכב כפול.
רוג'ר גריפין היה חובב ריצת מרתון. הוא השתתף 11 פעמים במרתון לונדון, בגיל 69 הוא על הר קילימנג'רו עם בנו.
בשנת 2015 הוא השתתף בצילומי סרט תיעודי Star Men.
ציקלה
ציקלה (שם מדעי: Cichla) הוא סוג של דגי גרם ממשפחת האמנוניים שהם דגים גדולים יחסית למשפחתם וכוללים את המינים הגדולים ביותר (לצד המין אמנון קיסרי מימת טנגניקה). דגים אלה חיים באמריקה הדרומית בנהרות, ביצות ואגמים בברזיל, ונצואלה וגיאנה.
דגי סוג זה יכולים להגיע לאורך של 1 מטר ולמשקל 13 ק"ג אצל המין אמנון טווסי מנומר. הם בעלי צבעים ראוותנים של ירוק בהיר-צהוב עם צידיים בעלי פסים אופקיים כהים. ראשם גדול ועבה ומזכיר ראש של דגי בס בעלי שפתיים משורבבות ומצח רחב. דגים אלה יטרפו דגים קטנים מהם ומגוונים גם ברכיכות וחרקים. חלקם מהווים דגי מאכל או דגי ספורט לתושבי האמזונאס, האורינוקו ויובלים קטנים לאורך תפוצתם, לעיתים גם במים כהים עמוסי טאנין. כמה מהמינים הופצו הרחק מחיותם הטבעית שם הם פוגעים במינים הטבעיים.
Live at TEDER
Live at TEDER הוא אלבום הופעה של הזמר-יוצר הישראלי אביתר בנאי. האלבום כולל רצועה המורכבת מ-9 שירים, ואורכו 41 דקות ו-57 שניות. זהו אלבום ההופעה הראשון של בנאי (והשמיני בסך כל הדיסקוגרפיה), והוא הוקלט על ידי חברת התקליטים נענע דיסק בהפקתו של תמיר מוסקט. האלבום הוקלט ב-26 בדצמבר 2021 בהופעה חיה במועדון "TEDER" בעיר תל אביב-יפו, ויצא לאור באופן רשמי ב-5 ביולי 2022.
ב-26 בדצמבר 2021, אביתר בנאי הכריז במפתיע על קיום הופעה ספונטנית בערב אותו יום במועדון "TEDER" התל אביבי, כחלק מסיבוב ההופעות של האלבום "החיים מתחילים לנגן". ב-5 ביולי 2022, בנאי הודיע על שחרור חלק מן ההופעה כאלבום. ב-11 ביולי, ההופעה המוקלטת עלתה לאתר שיתוף הווידאו "YouTube". מלבד שיריו של בנאי עצמו, באלבום זה נכללים גם ביצועי הקאבר של "שלח לי מלאך" (שיצא במקור כחלק מפרויקט "צו השעה") וביצוע מחודש של "אל תלכי מכאן" של אחיו המנוח מאיר. האלבום זכה לשבחי המבקרים. מאוחר יותר, באוגוסט, בנאי שחרר בנפרד עוד ביצוע שנערך בהופעה, לשירו "תיאטרון רוסי".
מוסדות יקירי ירושלים
מוסדות יקירי ירושלים הם אגד של מוסדות לימוד חרדים ספרדים. הכוללים: גני ילדים, 2 תלמודי תורה, 4 ישיבות ו-2 מסגרות כולל אברכים. מרכז המוסדות נמצא בירושלים וסניפים קיימים בבית שמש ובנתיבות ובקריית גת. במוסדות לומדים אלפי תלמידים. מייסדם הוא הרב יהודה כהן.
ירושלים
בשנת ה'תשמ"ג (1983) יסד הרב כהן את הישיבה הקטנה יקירי ירושלים, ואת תלמוד התורה. בסביבות שנת ה'תשנ"ו, נוסדה הישיבה הגדולה ישיבת באר התלמוד.
הרב כהן עומד בראשות הישיבה הקטנה ומכהן כנשיא המוסדות. בעבר עמד גם בראשות הישיבה הגדולה. כיום עומד בראשה בנו הרב חנוך, המשמש גם כראש ישיבה בישיבת "אהל יוסף". עם השנים פרשו הר"מים הוותיקים, ובמקומם מונו צעירים, בהם הרבנים מנחם אביטן, ומשה הראל. המשגיח הוא הרב אליהו אהרן.
יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט
"יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט" (בצרפתית: Un dimanche après-midi à l'Île de la Grande Jatte) הוא ציור משנת 1884 של הצייר הצרפתי ז'ורז' סרה. בציור נראים פריזאים בפארק על גדת נהר הסיין. הציור מוצג במכון האמנות של שיקגו.
הציור צויר בין מאי 1884 למרץ 1885 ובין אוקטובר 1885 למאי 1886. בשלב הראשון של יצירת הציור, צייר סרה את הציור באמצעות טכניקות אימפרסיוניסטיות ובשלב השני הוא הוסיף את הנקודות, אשר היו טכניקה חדשנית באותה עת ונקראה אז. היום מכונה הטכניקה פוינטיליזם. בתמונה, שבה נראה האי לה גראנד ז'אט שבנהר הסיין, מוצגים 48 אנשים, 8 סירות, 3 כלבים, קוף, וסוס שמושך עגלה ברקע.
היצירה הוצגה לראשונה ב־1886 באולם "" וזיכה את סרה בתואר נאו־אימפרסיוניסט. הציור התפרסם ונתן השראה לציירים פוסט-אימפרסיוניסטים רבים ובהם וינסנט ואן גוך וקלוד מונה.
נאגנו
נאגנו (ביפנית: 長野市) היא עיר ביפן, בירת מחוז נאגנו שבחבל צ'ובו באי הונשו. היא שוכנת בצפון המחוז, על מפגש הנהרות צ'יקומה (חלקו העליון של נהר שינאנו) וסאי. אוכלוסיית העיר מונה 387,146 נפש (נכון ל-2011).
אחד האתרים החשובים בעיר הוא המקדש הבודהיסטי זנקו-ג'י, שנבנה במאה השביעית לספירה על גבעה הצופה אל העיר. בעקבותיו מבקרים כמיליון תיירים בעיר מדי שנה.
העיר הוקמה לראשונה כעיירה קטנה סביב מקדש זנקו-ג'י, ב-1897. לאורך השנים הוקמו עיירות נוספות על הגבעות שבסביבתה, וב-1966 אוחדו כולן, כולל העיירה המקורית, לעיר המוכרת כיום.
ב-1998 זכתה העיר לארח את אולימפיאדת החורף נאגנו, וכן את אולימפיאדת החורף הפאראלימפית של אותה שנה. הייתה זו אולימפיאדת החורף השנייה שנערכה ביפן, אחרי אולימפיאדת סאפורו (1972). מאז אירוח המשחקים, נערכת לכבודם בעיר מדי שנה תחרות מרתון ידועה של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית. ב-2005 אירחה העיר גם את אולימפיאדת החורף של הספיישל אולימפיקס, ובכך הפכה לעיר הראשונה בעולם שאירחה את שלושת סוגי משחקי החורף: האולימפיים, הפאראלימפיים והספיישל אולימפיקס.
זיזף תאנה קובני
זיזף תאנה קובני או זיזף כנף-מגל (שם מדעי: Phyllops falcatus) הוא מין עטלף בינוני במשפחת הזיזפיים, שאנדמי לאזור הקריביים ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1839 על ידי הזואולוג ג'ון אדוארד גריי ויש לו שני תת-מינים שמאכלסים איים נפרדים. בעבר נכלל תחת סוג אחד עם זיזף תאנה אדום וזיזף תאנה ג'מייקני אולם השלושה פוצלו לטקסונים מונוטיפיים בעקבות מחקר מורפולוגי ומולקולרי.
תיאור ואנטומיה
זיזף התאנה בעל גוף גוצי שמנמן, ראש כיפתי מעוגל, גולגולת רחבה ומסיבית ופנים קצרות. הכנפיים רחבות וקצרות יחסית והן מעוגלות בצורת מגל; הכנפיים מתחברות לחלק האחורי של כף הרגל ויש להן אגודלים ארוכים במיוחד. האוזניים בינוניות ומשולשות עם צפירים זעירים והעיניים קטנות. עיטור העלה האפי רחב ועבה, הוא מוקף בטבעת נפוחה וצורתו כשל חנית גדולה. החרטום קצר ורחב, הלסת התחתונה קעורה והשיניים גדולות וחזקות. אורך ראשו וגופו של זיזף התאנה 6.5-5.5 ס״מ, מוטת כנפיו 32–37 ס״מ ומשקלו 16–23 גרם. הוא חסר זנב וכנף הזנב שלו צרה ושעירה. הנקבות גדולות במקצת מן הזכרים.
הפרווה של זיזף התאנה צפופה וארוכה במקצת עם מרקם משי. צבעה הכללי נע בין אוכרה לחום אדמדם, כתמתם, זית או חום אפרורי, כשהיא נוטה להיות כהה ואדמדמה יותר באזור הראש והכתפיים. הגחון והחזה נוטים להיות חיוורים בהרבה, וצבעם נע בין צהבהב לבז׳ או לבנבן. יש ארבעה טלאים לבנים על הפרווה: שניים על הכתפיים ושניים בבסיס האוזניים. הכנפיים מפויחות עם כתמי שיער חיוורים סמוך לגוף, והקרום שבין האצבע הראשונה לשנייה שקוף ובלתי ניתן לקיפול. הזרועות אדמדמות או ורודות. האוזניים זהות לצבע הראש והקצה שלהן שחרחר לעיתים קרובות.
תפוצה וביולוגיה
זיזף התאנה פעיל בלילה וחי בבדידות, בזוגות או בקבוצות קטנות של 3–5 פרטים; בדרך כלל הוא חי בקבוצות נפרדות לפי זוויג. הזיזף מבלה את שעות היום בשינה בחללי עצים, מערות ועל ענפים ויוצא לתור אחר מזון בערב או לאחר רדת החשיכה. עקב מבנה כנפיו, הטיסה שלו איטית והוא אינו יכול לטוס למרחקים ארוכים; מאידך, יש לו יכולת תמרון טובה שמאפשרת לו לנוע בצמחייה צפופה בחיפוש אחר מזונו.
מצב שימור
זיזף התאנה הקובני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), כיוון שלמרות שתפוצתו מוגבלת למספר איים, אוכלוסייתו גדולה ויציבה והוא סובלני להפרעה בבית גידולו. עם זאת, המין חווה ירידה ממושכת לאורך המאה ה-20 ונדיר יותר מבעבר. האיומים העיקריים עליו הם בירוא יערות ושינויי אקלים. זיזף התאנה נוכח במספר אזורים מוגנים באיי הקריבים.
זיזף אוזנן זוטר
זיזף אוזנן זוטר (שם מדעי: Neonycteris pusilla) הוא סוג של עטלף קטנטן ונדיר במשפחת הזיזפיים, שאנדמי לאזור מצומצם בגבול ברזיל-קולומביה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1949 על ידי הביולוג האמריקני קולין קמפבל סנבורן על בסיס שתי דגימות יחידות של זכרים שנאספו בשנת 1929 באזור האמזונס. באופן רשמי המין לא תועד בטבע מאז הלכידה המקורית, אולם ב-7 ביולי 2019 פורסמו באתר naturalist קומץ תמונות ששייכות לכאורה למין זה. זהות העטלף המצולם טרם הואמתה.
מידע כללי
לזיזף האוזנן גוף קטן, חוטם מוארך ורחב וגולגולת כדורית. אוזניו ארוכות, עגולות ורחבות עם צפירים קטנים, עיניו קטנות ושיניו מותאמות למזון מן החי. ביחס לראש, עיטור העלה האפי שלו גדול במיוחד וצורתו כשל חנית מעוצבת; חלקו התחתון מורכב מדיסקית רחבה המקיפה את הנחיריים. זנבו ארוך ומכוסה כולו בכנף הזנב הרחבה. אורך הזרוע של הזיזף האוזנן כ-33 מ"מ ואורך השוקיים 13 מ"מ; מידות הגוף האחרות אינן ידועות, אך ככל הנראה ממדיו כשל הזיזף הננסי. הפרווה שלו צפופה וארוכה. צבעה הכללי חום כהה כאשר בסיס השיער בהיר יותר. כנפיו שחורות, ורגליו וזרועותיו ורודים.
שני הזיזפים הזכרים שנאספו ב-1929, נמצאו בקצה המערבי של מדינת אמזונאס הברזילאית, בקרבת הגבול עם קולומביה (מחוז ואופס). בשל כך, ארגוני השימור מעריכים שטווח התפוצה שלו עשוי להתפשט מערבה לתוך קולומביה השכנה שידועה במיני עטלפים הרבים שבה. בית הגידול של המין מורכב מיער גשם טרופי לח בקרבת נהרות וביצות. אין שום מידע על האקולוגיה של המין, לבד מהעובדה שהוא ניזון מחרקים.
מצב
מכיוון שהמין לא תועד בטבע מאז 1929, לא ידוע מה מצבו הנוכחי והרשימה האדומה של IUCN מסווגת אותו כמין חסר נתונים (DD). אין מידע אודות איומים אפשריים המרחפים עליו ולכן ארגון השימור IUCN לא יכול להציע פעולות שימור ספציפיות עבורו. ההנחה הרווחת היא, שהמין סובל מאובדן בית גידול, ודרושה הגנה על האזורים המיוערים בטווח התפוצה הידוע של המין כדי למנוע ירידה דרסטית במספריו.
המצעד למען חיי נשים
המצעד למען חיי נשים (March for Women's Lives) הייתה הפגנה למען הזכות לבצע הפלות, נגישות לאמצעי מניעה וחינוך מיני לכל, שנערכה ב-25 באפריל 2004 בשדרה המרכזית של וושינגטון, המול, ארצות הברית. מארגנות המצעד העריכו שהשתתפו כ-1.15 מיליון מפגינים והכתירו אותו כ"המחאה הגדולה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית. מקורות אחרים, העריכו שמספר המשתתפים בהפגנה היה נמוך יותר ונע בין 500,000 ל-800,000. במצעד נאמו כ-120 דוברות החל מהשעה 10:00 בבוקר ועד 14:00. בין הדוברות היו סוזן סרנדון, וופי גולדברג, קת'לין טרנר, הילרי קלינטון ומובילות דעה וידועניות נוספות.
ההפגנה אורגנה על ידי שבעה ארגוני זכויות אדם וארגונים פמיניסטיים בהם: האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, ארגון נשים לאומי (NOW) ואחרים. קואליציית הארגונים שארגנה את ההפגנה כללה גם ארגוני נשים אפרו-אמריקאיות, ולטיניות דבר שהוביל להרחבת התפיסה של זכות נשים על גופן - הזכות ללדת, הזכות למעקב רפואי לפני ואחרי לידה וחינוך מיני לכל (חינוך מיני לא היה נגיש למיעוטים בארצות הברית). המצעד למען חיי נשים סימל תפיסה חדשה בשיח על זכות האישה על גופה שכלל גם את הזכות לפריון, שלכאורה הייתה שמורה רק לארגונים שמרנים שהתנגדו להפלות.
תכנון המצעד החל ב-2003 כחלק מקמפיין למינוי שופטים לבית המשפט העליון, התומכים בזכות האישה על גופה (pro-choice). המצעד לא רק ביקש לשים על סדר היום הציבורי את נושא הגישה להפלות ותכנון משפחה אלא גם לאותת לקונגרס שיש לנושא תמיכה ציבורית רחבה. המצעד למען חיי נשים היה ההפגנה הגדולה שנערכה בנושאים אלו מאז 1992 בוושינגטון.
ההכנות למצעד כללו הקמת אתר אינטרנט למצעד, בניית רשת של קשרים עם ארגונים מקומיים, ארגוני סטודנטים ואחרים. מפגשים אורגנו ברחבי ארצות הברית בהם דנו המשתתפים במטרות המצעד וכן גויסו משאבים לתחבורה להפגנה.
במקביל התקיימה הפגנה קטנה של קבוצות שמרניות המתנגדות להפלות.
סומיה בנת חבאט
סומיה בנת ח'באט (בערבית: سمية بنت خباط; 550 – 615), ידועה גם כסומיה בנת ח'יאט, הייתה אחת מהצחאבה.
לא ידוע הזמן המדויק שבו קיבלה סומיה את האסלאם, אך לפי המסורת האסלאמית היא נחשבת לאחת מבין שבעת האנשים הראשונים שהציגו בפומבי את היותם מוסלמים.
תאודור אקסנטוביץ'
תאודור אקסנטוביץ' (בפולנית: Teodor Axentowicz; 13 במאי 1859 – 26 באוגוסט 1938) היה צייר פולני ממוצא ארמני והונגרי, הרקטור של האקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב. אקסנטוביץ' התפרסם בזכות הדיוקנאות שיצר וכן בשל תיאורים מחיי ההוצולים בקרפטים.
ביוגרפיה
בשנים 1879–1882 למד באקדמיה לאמנויות יפות במינכן. משם עבר לפריז, שם היה תלמידו של קרולוס-דוראן והמשיך בהרחבת השכלתו עד 1895. באותה תקופה החל בשיתוף פעולה ממושך עם כתבי עת שונים ועשה את דרכו כמעתיק וכמשכפל יצירותיהם של טיציאן ובוטיצ'לי עבור העיתון "לה מונד אילוסטר". כמו כן ערך מסעות רבים ללונדון ורומא, שם הכין סט דיוקנאות.
בשנת 1893 בצ'לסי, לונדון, נשא לאישה את אִיזָה הנרייטה גילגוד, דודתם של אנשי התיאטרון ואל גילגוד וג'ון גילגוד. לזוג נולדו שמונה ילדים, אחד מהם היה קצין בצבא האוסטרי ונהרג במלחמת העולם הראשונה.
קריירה
בשנת 1894 החל בשיתוף פעולה עם וויצ'ך קוסאק ויאן סטיקה במהלך הכנת הפנורמה של קרב רסלוויצה, אחד הציורים הפנורמיים הגדולים בתולדות האמנות הפולנית. בשנה שלאחר מכן עבר לקרקוב, שם התמנה לפרופסור באקדמיה המקומית לאמנויות יפות. הוא היה פעיל גם בחברה המקומית ושיתף פעולה עם חברות שונות המוקדשות להפצת אומנויות ומלאכות.
בשנת 1897 ייסד קונסרבטוריון אמנותי לנשים וזמן קצר לאחר מכן הפך למייסדי אגודת שטוקה, שחבריה היו אמנים כמו יוזף צ'למונסקי, יוליאן פלאט, יאצק מלצ'בסקי, יוזף מהופר, יאן סטניסלבסקי, ואחרים. בשנת 1910 הוא הפך לרקטור האקדמיה ומאז 1928 היה גם חבר כבוד באגודת זצ'נטה.
במהלך חייו היו לו תערוכות רבות בפולין ומחוצה לה. הוא עוטר במדליות זהב רבות בתערוכות לאומיות ובינלאומיות כאחד. הבולטות ביותר היו בברלין (1896, 1913), סנט לואי (1904), מינכן (1905, 1935), לונדון (1906), וינה (1908), רומא (1911), ונציה (1914, 1926), פריז (1921), שיקגו (1927) ופראג (1927). ציוריו ניתן למצוא כמעט בכל האוספים הציבוריים בפולין ברבים מחוצה לה.
בנוסף לחברת האומנים הפולנים אגודת שטוקה, הוא היה גם חבר בהאגנבונד וחבר מייסד בתנועת "הזצסיון הווינאי".
מוות
הוא נפטר ב-26 באוגוסט 1938 בקרקוב.
תצלום האיינזצגרופן מאיוואנגורוד
התצלום
בתצלום מופיעים שישה קורבנות. הגופה השרועה לרגלי החייל הגרמני הוא של אישה שכבר נורתה. במרכז התמונה מופיעה אישה שמגוננת בגופה על ילד. אחת מרגליה מורמת, אולי בניסיון לברוח, ואולי מפני שהתצלום בוצע רגע לאחר שנורתה. מימינה מופיעים שלושה גברים. רק חייל אחד נראה במלואו בתמונה, ונראה כי הוא מאיים בנשקו על הגברים. רובים המוחזקים על ידי חיילים גרמניים מציצים מהקצה השמאלי של התמונה, ומכוונים לעבר האישה והילד. הצללים שבקצה השמאלי של התמונה מעידים על נוכחות אפשרית של חיילים גרמנים נוספים. יתד עץ ואת נראים בצידה הימני של תמונה, דבר המעיד כי ייתכן שהקורבנות אולצו לחפור את קבריהם.
זהותו של הצלם אינה ידועה, אך הוא ככל הנראה חייל גרמני. חיילים גרמנים רבים צילמו פשעים אותם ביצעו.
גילוי התמונה ופרסומה
המחתרת הפולנית הסתננה למשרד הדואר בוורשה על מנת ליירט התכתבויות רגישות ולשלוח אותן לממשלה הפולנית הגולה בלונדון. על פולנים ויהודים נאסר להחזיק במצלמות, אך המחתרת הפולנית הקימה סדנאות מחתרתיות לפיתוח תמונות המתעדות את פשעי הנאצים. יז'י טומאשבסקי עבד בנערותו במעבדה מחתרתית בשם "פוטו-ריס" (Foto-Rys), והוא גילה את התצלום, שבצידו השני נרשם "אוקראינה 1942, יודנאקציון, איוואנוגרוד". הוא שלח עותק של התצלום לממשלה הפולנית הגולה, ושמר את העותק המקורי בארכיון האישי שלו.
התמונה פורסמה לראשונה בפולין ב-1959 בידי אגודת הלוחמים למען חופש ודמוקרטיה על שער ספר תמונות בשם "1939–1945. לא שכחנו" (במקור: ). טומאשבסקי היה אחד מעורכי הספר, ותמך בפרסומו אף על פי שידע כי הספר עושה שימוש בתצלומי תעמולה קומוניסטית, מכיוון שלא הייתה דרך אחרת להדפיס את התמונות. פרסומים רבים חותכים את התמונה כך שהיא מכילה רק את החייל, האישה והילד. ההיסטוריונית של הצילום ינינה סטרוק טוענת שחיתוך התמונה משמיט את "החלקים הפחות רגשיים והמבלבלים יותר של התמונה". ד"ר אדם מולר גורס כי בעוד הגרסה החתוכה של התמונה מבליטה את "האינטנסיביות הקטסטרופלית של קשר האם עם בנה", היא גם משמיטה את הסביבה וההקשר. לדבריו, הגרסה המלאה של התמונה מגלה כי אין זו סצנה של סבל אישי וברוטליות אינדיבידואליות, אלא חלק מהוצאה להורג המונית.