cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צבי ינאי
ביוגרפיה
ב-2006 יצא ספרו "שלך, סנדרו". בשנת 2008 הוענק לו פרס ספיר על ספר זה.
לצבי ינאי ארבעה ילדים: שניים מנישואיו הראשונים לנעמי ינאי בשנת 1960, ותאומים מבת זוגו דליה הוכברג. בתו אביב נשואה לזמר גבריאל בטלר.
צבי ינאי נפטר ב-16 בדצמבר 2013 בגיל 78 ונטמן בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא. בת זוגו תרמה את אוסף ספריו, שבו כ-1,500 ספרים, לספרייה שהוקמה בדאלית אל כרמל.
במלאת חמש שנים למותו נקראה סמטה ליד בית מגוריו ברמת גן בשם "משעול ינאי".
מצ'רטה
מַצֶ'רַטָה (איטלקית: Macerata) היא עיירה ובירת נפת מצ'רטה במחוז מארקה באיטליה.
אתרים
המרכז ההיסטורי (centro storico) של העיירה ממוקם על גבעה בין הנהרות קיאנטי ופוטנצה. במרכז ובעיירה המודרנית, המשתרעת על המישור למרגלות הגבעה, מתגוררים כ-42,000 איש. מעלית מחברת בין שתי העיירות. רוב המבנים במרכז ההיסטורי נבנו החל מהמאה ה-17 ועד למאה ה-20, אך בחזית "בית הסוחרים" (Loggia dei Mercanti) שבכיכר המרכזית פיאצה דלה ליברטה (Piazza della Libertà) יש מעבר קשתות מקומר בן שתי קומות המתוארך לרנסאנס.
במצ'רטה כמה ארמונות מרשימים, בעיקר לאורך רחוב קורסו מאטאוטי. רחוב קורסו דלה רפובליקה המתחיל סמוך ל"בית הסוחרים" מוביל לכיכר ויטוריו ונטו שבו בארמון ריצ'י (Palazzo Ricci) יש מוזיאון וגלריה לאומנות – מומלצת במיוחד תמונת "המדונה עם הילד" של קרלו קריוולי. מוזיאון נוסף הוא מוזיאון המרכבות (Museo delle Carrozze).
האוניברסיטה בעיירה היא אחת העתיקות באיטליה ונוסדה בשנת 1290 (גרסה אחרת 1540) כמו כן יש בעיירה בית ספר לאמנות.
אצטדיון ספריסטריו ופסטיבל מצ'רטה
באיטליה של המאה ה-19 היה הספורט הלאומי סוג של כדוריד. תושבי מצ'רטה החליטו כי הם זקוקים לאתר שבו ניתן יהיה לשחק ולצפות במשחק, ושבו ניתן יהיה להשתמש למופעים ציבוריים כדוגמת קרקסים ואף מלחמת שוורים. כמאה תושבים הצליחו לאסוף את הכסף הדרוש ושכרו את אירנאו אלנדרי לתכנן ולבנות אותו. אצטדיון ספריסטריו (Sferisterio) נבנה ב-1820, והתכנון כלל הריסה ובנייה מחדש של חלק מהחומה ההיסטורית בסמוך לשער "פורטה מרקטו".
החזית הישרה של האצטדיון היא קיר בגובה 18 מטרים ובאורך של 88 מטרים, שלאורכו יש שורת קשתות מופרדות על ידי 56 עמודים הנושאים שורה כפולה של תאים ויציע אבן, כולם בסגנון הנאו קלאסי.
במשך השנים הלכה ופחתה הפופולריות של הכדוריד והכדורגל החליף אותו. ב-1909 יושר המשטח על מנת לאפשר משחקי כדורגל ומגרשי טניס. החל מ-1871 הועלו מדי פעם הצגות תיאטרון באצטדיון, ומ-1914 החלו להציג באצטדיון מופעי אופרה. לאחר מלחמת העולם הראשונה ביים פייראלברטו קונטי את אאידה – כל חלקי האצטדיון שופצו והוא חובר לרשת החשמל.
כיום יש באצטדיון מקום ל-3,000 צופים. עומק הבמה 14.5 מטר ורוחבה כ-40 מטר כשמשני צדדיה אגפים ברוחב של 10 מטר. כמקום למופעים מוזיקליים יש לבמה מבנה מוזר (הנגנים משני צדי עמדת התזמורת אינם יכולים לשמוע האחד את משנהו) אך באופן מפליא האקוסטיקה טובה (לפחות במרכז).
בכל שנה בחודש יולי נערך במצ'רטה פסטיבל אופרה. רוב המופעים מבוצעים באצטדיון, כשחלק מהאופרות מבוצעות בתיאטרון שנבנה על ידי אנטוניו ביבנה ב-1767 והמוקדש למוזיקאי לאורו רוסי שנולד בעיירה.
בקרבת מקום
מצפון לעיירה, בווילה פוטנצה מצויים שרידיה של "הלוויה ריקינה" (Helvia Ricina) יישוב רומי עתיק שנחרב על ידי הויזיגותים.
מדרום לעיירה מצויה הכנסייה הרומנסקית "סן קלאודיו אל קיאנטי" – צורתה הבלתי רגילה נובעת מהעובדה שכנסייה אחת נבנתה על שרידים של כנסייה אחרת.
כללי
במצ'רטה נולד המיסיונר הישועי מטאו ריצ'י (1552 – 1610) שהיה המערבי הראשון שנכנס לסין אחרי שהייתה סגורה במשך מאות שנים לזרים, ותרגם את כתבי קונפוציוס לראשונה לשפה אירופאית.
הקדוש המקומי הוא סן ג'וליאנו. יום חגו הוא ה-31 באוגוסט.
ליסה אדלשטיין
ליסה אדלשטיין (נהגה: אדלסטִין; באנגלית: Lisa Edelstein; נולדה ב-21 במאי 1966) היא מחזאית ושחקנית טלוויזיה וקולנוע יהודיה-אמריקאית. ידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של ד"ר ליסה קאדי בסדרה "האוס".
ביוגרפיה
אדלשטיין נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס להורים יהודים. היא גדלה בניו ג'רזי, ובגיל 18 עברה לגור בניו יורק, בה למדה תיאטרון באוניברסיטת ניו יורק.
בשנות ה-90 השתתפה אדלשטיין בתפקידי אורח בסדרות "משתגעים מאהבה", "המופע של לארי סנדרס" ו"סיינפלד", בה גילמה את החברה של ג'ורג' קוסטנזה. היא גם הופיעה בתוכנית האירוח "Awake on the Wild Side" של ערוץ MTV.
אדלשטיין שיחקה ב"הבית הלבן", ב"אלי מקביל" גילמה טרנסקסואלית וב"פליסיטי" גילמה את החברה של בן. היא התארחה גם בסדרות "ER", "פרייז'ר", "תהרוג אותי וזהו", "ללא עקבות" ו"המשפט של איימי".
אדלשטיין השתתפה בדיבוב מספר סדרות אנימציה ומשחקי מחשב, כמו "המלך היל", "אבא אמריקאי", "סופרמן", "בלייד ראנר" ו"האגדה של קורה". היא השתתפה בסרטים "מה נשים רוצות" (עם מל גיבסון), "לשמור על האמונה" (עם בן סטילר), "הכי טוב שיש" (עם ג'ק ניקולסון) ו"אבא בא לגן" (עם אדי מרפי).
החל משנת 2004 גילמה אדלשטיין את ד"ר ליסה קאדי בסדרה "האוס". לאחר 7 עונות, אחרי משא ומתן ארוך, הודיעה אדלשטיין שלא תשוב לשחק בעונה השמינית של הסדרה.
אריון (מיתולוגיה)
במיתולוגיה היוונית, אריון (ביוונית עתיקה: 'Ἀρίων) הוא סוס אלמותי מהיר במיוחד, שניחן ביכולת לדבר (כך על פי הפואטה הלטינית Sextus Propertius). זהות הוריו של אריון משתנה בהתאם למחבר: פוסידון, דמטר וגאיה מוזכרים שלושתם, ביצירות שונות, (הגרסה המקובלת היא שפוסידון ודמטר הם הוריו) כמולידיו. כמו כן, אדרסטוס מלך ארגוס נזכר כמי שנהג לרכוב על גבו לעיתים קרובות.
האזכור הספרותי המוקדם ביותר של אריון הוא באיליאדה של הומרוס. בנוסף, ידוע שיכול לאכול-כול, אך מעדיף מכל זהב.
בתרבות הפופולרית
לפעמים מתבלבלים בינו לבין הצייד אוריון, בנו של פוסידון ואחד מגדולי הציידים ביוון העתיקה.
חיים רינג
חיים רינג (18 ביולי 1944 - 15 בספטמבר 2008) היה רופא שיקומי ישראלי. במשך יותר משלושים שנה עבד בבית החולים לוינשטיין, ובתפקידיו האחרונים שימש כמנהל המחלקה לשיקום נוירולוגי וסגן מנהל בית החולים. רינג היה פרופסור באוניברסיטת תל אביב ושימש כנשיא הארגון הבינלאומי לרפואה שיקומית.
אודות
רינג נולד במונטווידאו באורוגוואי שם למד שנה ראשונה רפואה. בשנת 1963 עלה לישראל, למד שנה באולפן בקיבוץ רוחמה ואחר כך שירת בצה"ל. לאחר מכן שב לאורוגוואי וסיים את לימודי הרפואה בשנת 1973 ובאותה שנה חזר לישראל.
פיתח בעבור המוסד לביטוח לאומי מודל המאפשר הערכה בזמן קצר לזכאות בעבור חוק הנכות הכללית למוגבלים שלא מתאונת עבודה.
החל ללמד בחוג לרפואה שיקומית בבי"ס לרפואה של אוניברסיטת תל אביב בשנת 1980. בשנת 1990 הועלה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 1993 מונה לפרופסור חבר קליני ובשנת 2000 לפרופסור קליני מן המניין וכן שימש כראש החוג לשיקום וראש התוכנית ללימודי המשך בשיקום. כתב במהלך הקריירה עשרות מאמרים וארגון מספר כנסים בינלאומיים.
בשנת 2005 קיבל תואר פרופ' לשם כבוד מהפקולטה לרפואה במונטווידאו באורוגוואי.
כיהן גם כיו"ר המועצה הלאומית לשיקום במשרד הבריאות וכיו"ר ועדת השיקום הלאומי לשעת חירום.
הקים את ארגון השיקום הים-תיכוני ובשנת 2002 נבחר לנשיא השני של ארגון העולמי של איגוד השיקום העולמי (ISPRM).
הוא נישא לאירן והיה אב לשלושה. נפטר לאחר מחלה בשנת 2008 כשהוא בן 64, ונקבר בבית העלמין כפר נחמן ברעננה.
הכנס השנתי ה-59 של האיגוד הישראלי לרפואה פיזיקלית ושיקום וכן גיליון 28 של "שיקומדע" הוקדשו לזכרו. בשנת 2010 נחנך חדר ישיבות ולימודים לזכרו במחלקה לשיקום נוירולוגי ג' בבית החולים לוינשטיין על שמו. בחדר הישיבות מתנוססת תמונתו והוא מכיל ספרים מספרייתו האישית וחומר לימודי רב שכתב ואסף בשנות פעילותו.
בשנת 2016, במלאת שמונה שנים לפטירתו, הקימה משפחתו של רינג אתר הנצחה לזכרו, בו מפורטים דרכו המקצועית וסיפור חייו האישי: http://www.haimring.co.il/
אין לי ארץ אחרת
אֵין לִי אֶרֶץ אַחֶרֶת הוא שיר שנכתב על ידי אהוד מנור, הולחן על ידי קורין אלאל והוקלט לראשונה על ידי גלי עטרי בשנת 1986. השיר נכתב כתגובה מאוחרת למותו של אחיו הצעיר של מנור במלחמת ההתשה, אך בשל מועד פרסומו נתפס בציבור כשיר נגד מלחמת לבנון הראשונה, ולאורך השנים שימש למחאות שונות.
פרשנות
הטענה המרכזית של הכותב מופיעה בשורה הראשונה - "אין לי ארץ אחרת". לאחר שורה זו מופיעות המילים "גם אם אדמתי בוערת" שמביעות את ההתנגדות של אנשים שטוענים כי האדמה בוערת וכי היצמדותו לארץ מסכנת אותו ואין לה הצדקה. שורה זו גם מראה את הנאמנות של הכותב לארץ למרות כל החסרונות שבה. הוא "מביא בחשבון" את עמדתם, וחוזר אל ביסוס עמדתו: "רק מילה בעברית חודרת אל עורקי אל נשמתי", כלומר מראה את אהבתו וחיבורו לשפה העברית. המילה "רק" מדגישה את הזיקה העמוקה לשפה העברית ופוסל את כל הלשונות האחרות. בהמשך חוזר ומצדיק הדובר בשיר את "דברי המתנגדים", ומסייג את דבריו: אמנם "בגוף כואב, בלב רעב", ועובר אל המסקנה הסוגרת את מעגל הטיעון: "כאן הוא ביתי". בבית השני חוזר הדובר בשיר לדיאלוג עם מי שעשוי לטעון אחרת ולשמוט את הקרקע מתחת לרגליו. הוא מצהיר כי הוא ער לכך שארצו "שינתה את פניה", אולם מצהיר כי בכוונתו להיאבק ולא לוותר "עד שתפקח את עיניה".
הלחנה, ביצועים והתקבלות השיר בתרבות
אהוד מנור העביר בשנת 1982 את השיר לקורין אלאל, שהלחינה ומאוחר יותר גם ביצעה אותו. עם זאת, הביצוע המקורי הוקלט על ידי גלי עטרי ב-1986 ונכלל באלבומה הרביעי שיצא באותה השנה ושנקרא "אמצע ספטמבר". בנוסף הקליטו את השיר גם יזהר כהן, הבנימינים ואהוד מנור עצמו.
אהוד מנור אמר בראיון כי השיר נכתב כביקורת על אזלת-היד והיעדר ההתייחסות למותם המיותר לדעתו של חיילים רבים בזמן מלחמת ההתשה. כאשר יצא השיר הוא נתפס כשיר מחאה נגד מלחמת לבנון שהתרחשה באותה תקופה ואומץ על ידי המוחים נגדה.
במהלך השנים אומץ השיר על ידי רבים מכל קצות הקשת הפוליטית, כאשר כל קבוצה פוליטית נתנה למילים פרשנות משלה, באופן שמבטא את עמדותיה. בעת תקופת תוכנית ההתנתקות מחבל עזה נעשה שימוש רב בשיר על ידי הימין הישראלי והוא הושמע בעצרות מחאה, במדיה האינטרנטית וברשתות הטלוויזיה. מנגד, תנועת "השמאל הלאומי" אימצה מהשיר את השורה "לא אשתוק כי ארצי שינתה את פניה" והפכה אותה לסיסמת מחאה כלפי מדיניותה של ממשלת ישראל בראשות בנימין נתניהו.
השיר הוא מהידועים שבשיריו של מנור ואף שימש כשם לספר שכלל מגוון משיריו וכתביו. ביום העצמאות תשס"ג (2003) נערך ברשת ג' מצעד חגיגי של מאה השירים הגדולים של מנור, והשיר הגיע למקום הראשון. לאחר מותו של מנור, באפריל 2005, ערך העיתון ידיעות אחרונות סקר דומה, ובו נבחר השיר כשיר אהוב ביותר של מנור.
בשנת 2010 סירבו מספר תלמידים בתיכון עירוני ד' בתל אביב לשיר את השיר, בטענה שהשיר "לאומני מדי" ו"לא מייצג אותם", והעדיפו על פניו את השיר "שיעור מולדת" של עלי מוהר.
שימוש במילות השיר נעשו גם על ידי יושבת ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ננסי פלוסי. פלוסי ציטטה פעמיים מספר שורות מהשיר מתורגמות לאנגלית. בפעם הראשונה ב-13 בינואר 2021 בנאומה במליאת בית הנבחרים האמריקאי, שבוע לאחר הסתערות מפגינים על הקפיטול. ב-24 ביוני 2022 ציטטה פלוסי את השיר פעם נוספת בנאום בעקבות פסיקת בית המשפט העליון האמריקאי כנגד זכות ההפלה של נשים.
בפברואר 2023 השיר נבחר ל"שיר של המדינה" ע"י קוראי ידיעות אחרונות ו-ynet. ביום העצמאות באותה השנה, השיר נבחר ע"י קוראי ישראל היום ומאזיני כאן גימל ל"שיר ה-75 של ישראל", לכבוד 75 שנות קיומה של מדינת ישראל.
אליפות וימבלדון 1990
אליפות וימבלדון 1990 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-25 ביוני והסתיימה ב-8 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
הפרסים
מנצחי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
סך הפרסים באליפות היה £3,819,730.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות 16 המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר כמו בשנה הקודמת סטפן אדברג משוודיה נפגש עם בוריס בקר ממערב גרמניה וניצח ב-5 מערכות. זו הייתה השנה השלישית ברציפות שבקר ואדברג נפגשו במשחק הגמר.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. 16 טניסאיות זכו לדירוג:
במשחק הגמר מרטינה נברטילובה מארצות הברית נפגשה עם אמריקאית נוספת, זינה גריסון, וניצחה אותה בשתי מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות דורגו:
במשחק הגמר ריק ליץ' וג'ים פיו מארצות הברית נפגשו עם פיטר אולדריץ' ודני ויסר מדרום אפריקה וניצחו אותם ב-3 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר יאנה נובוטנה והלנה סוקובה מצ'כוסלובקיה נפגשו עם קטי ג'ורדן מארצות הברית ואליזבת סמיילי מאוסטרליה וניצחו אותן בשתי מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ואליפות צרפת הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר ריק ליץ' וזינה גריסון מארצות הברית שיחקו נגד ג'ון פיצג'רלד ואליזבת סמיילי מאוסטרליה וניצחו אותם בשתי מערכות. זינה גריסון ניצחה בתחרות זו גם בשנת 1988, אך עם פרטנר אחר.
ישראל בווימבלדון
עמוס מנסדורף לא זכה לדירוג בתחרות הגברים. בסיבוב הראשון הוא ניצח את הנריק הולם משוודיה ב-5 מערכות. בסיבוב השני הוא נפגש עם ריצ'רד פרומברג מאוסטרליה וניצח ב-3 מערכות. בסיבוב השלישי הוא נפגש עם סטפן אדברג והפסיד ב-5 מערכות.
סקובי דו
סקובי דו (באנגלית: Scooby-Doo) היא סדרת אנימציה בת 392 פרקים, שהופקה לטלוויזיה במקור על ידי חברת האנה-ברברה משנת 1969 ועד היום. בישראל הסדרה שודרה בערוץ המזרח התיכון במשך שנים רבות כמו גם בערוץ 2 ובערוץ Cartoon Network, ב-HOT בין השנים 2000–2005, וביס בין השנים 2000–2009 וגם שודרה התוכנית מ-2002 בערוץ הילדים עם דיבוב. עם דמויות הסדרה נעשו עוד סרטים מצוירים באורך מלא ונוצרו מאות ספרי ילדים ו-9 סדרות קומיקס שונות.
בעקבות הצלחת הסדרה היא עובדה לארבעה סרטי קולנוע בז'אנר הלייב אקשן בשנים 2002, 2004, 2009 ו-2010, ואוזכרה בסדרות טלוויזיה שונות.
עלילה
הסדרה מתמקדת בכלב דני ענק מדבר בשם סקובי דו, אשר בעליו הוא נורוויל "שאגי" רוג'רס בן ה-17 מהעיירה הבדיונית קולסוויל (Coolsville) שבאוהיו - כפי הנראה על חוף ימת אירי או בסמוך לו; בה קיימת אווירת מסתורין ומתחוללות לרוב פרשיות על-טבעיות לכאורה. הנ"ל הם חלק מחבורת נערים מתבגרים: פרד "פרדי" ג'ונס (בן 17), דפני בלייק, ווולמה דינקלי (בנות ה-16). בכל פרק, סקובי דו והחבורה נוסעים למקום חדש ברחבי ארצות הברית (לעיתים גם למקומות אחרים בעולם) בעזרת הוואן שלהם ופותרים תעלומות אשר בדרך כלל כוללות רוחות רפאים וכוחות על-טבעיים. בסוף כל פרק, החבורה מצליחה לפתור את התעלומה ולמצוא הסברים הגיוניים לכוחות העל טבעיים, אשר לרוב עומד מאחוריהם פושע אשר מנסה להידמות לדמות אימתנית בעזרת תחפושת אשר מיועדת להפחיד. למעשה, בסוף כל פרק החבורה תופסת את המרושע ומורידה לו את המסכה (לעיתים אף הפושעים מתחזים לאו דווקא לרוחות רפאים ומפלצות, אלא גם לאנשים אחרים כדי להקשות עוד יותר על פיצוח התעלומה), ואחרי כן אותו פושע אומר לאחר שנתפס: "והייתי מצליח לעשות זאת אלמלא הילדים החטטנים האלה והכלב המדבר/מעצבן שלהם".
בסדרה המקורית נדמה כי העיירה חסרת השם בה מתגוררת החבורה ממוקמת באזור החוף המערבי של ארצות הברית. החל מ-1988 העיירה שלהם הוצגה כ"קולסוויל", שלמרות היותה עיירה בעלת חוף ב"גור בשם סקובי-דו!", לפי הסרט משנת 2002 היא למעשה ממוקמת באוהיו בתוך היבשת והחוף שלה הוא של "נהר קולסוויל" הבדיוני בדרום ובמערב העיר. לפי סרט הטלוויזיה מ-2010 קולסוויל, בעלת 81,000 התושבים, רחוקה מימת אירי שהיא הים באוהיו (בצפון המדינה) ונמצאת במיקום של סביליה (מדרום-מערב לעיר מדינה, ממזרח ללונדון , ממערב לוואדסוורת'  ומצפון-מערב לריטמן ) והים של קולסוויל הוא שוב "נהר קולסוויל" הבדיוני אך הפעם הוא זורם במזרח, בצפון ובמערב העיר.
הלנה, ארכידוכסית אוסטריה
הלנה, ארכידוכסית אוסטריה (בגרמנית: Helena von Österreich; 30 באוקטובר 1903 - 8 בספטמבר 1924), הייתה אשתו של פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג, שהיה ראש בית וירטמברג בין השנים 1939–1975.
ביוגרפיה
הלנה נולדה בלינץ ב-30 באוקטובר 1903 לפטר פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה ולמריה כריסטינה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, בתם של הנסיך אלפונסו, רוזן קזרטה ומריה אנטונייטה, נסיכת שתי הסיציליות. הלנה גדלה בילדותה בזלצבורג ובווינה עם אחיה, אולם לאחר מלחמת העולם הראשונה היגרה משפחתה לשווייץ, והם התגוררו בלוצרן.
ב-24 באוקטובר 1923 התחתנה הלנה עם פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג, ממנו נולדה לה בת אחת: מריה כריסטינה, דוכסית וירטמברג (נולדה ב-1924), שלימים התחתנה עם גאורג הרטמן, נסיך ליכטנשטיין.
שבוע לאחר לידת בתה, מתה הלנה ב-8 בספטמבר. בשנת 1928 התחתן בעלה פיליפ אלברכט עם אחותה רוזה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה היו לו עוד 6 ילדים.
ולדימיר גורילי
ולדימיר איוואנוביץ' גורילי (באוקראינית: Володимир Іванович Горілий) (נולד ב 11 באוקטובר 1965 בעיירה צ'רניהיבקה שבמחוז זפוריז'יה) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדת המגן בדינמו קייב, דניפרו דנפרופטרובסק ובנבחרת אוקראינה. לאחר פרישתו ממשחק פעיל עבר לאימון קבוצות כדורגל.
קריירה
גורילי למד בפנימיה לספורטאים. באחד המשחקים ראה אותו צייד הכישרונות של קבוצת טבריה סימפרופול והזמין אותו למבחנים בקבוצה. בשנת 1982, בהיותו בן 17, עלה גורילי לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון טבריה סימפרופול (ששיחקה אז בליגה הסובייטית הראשונה). לאחר עונה אחת - עבר לקבוצת הצמרת הסובייטית דינמו קייב. גורילי שיחק בשורות דינמו במשך 6 שנים, במהלכן זכה עם הקבוצה ב-2 אליפויות ובשני גביעי ברית המועצות. בשנת 1990, בעקבות הסכסוך שפרץ בינו לבין המאמן החדש של דינמו, עבר גורילי לקבוצת זניט לנינגרד. הוא לא הצליח לבסס את מקומו בהרכב הפותח של זניט ולאחר חצי עונה שב לאוקראינה. הוא הצטרף אל שורות קבוצת דניפרו דניפרופטרובסק ושיחק בה עד לסיום קריירת השחקן שלו ב-1996 - למעט עונת 1992/1993. באותה העונה הוא חתם על חוזה בקבוצת הפועל חיפה. גורילי בא לחיפה בעקבות חברו למשחק בדניפרו ואדים טישנקו. לאחר עונה אחת במדי הפועל החליט גורילי לחזור לאוקראינה ואילו טישנקו נשאר לשחק עונה נוספת.
נבחרות
בתקופת ברית המועצות שיחק גורילי בנבחרת הנוער של ברית המועצות ובנבחרת הצעירה שלה. בנבחרת אוקראינה העצמאית שיחק גורילי 3 משחקים. כולם בשנת 1995 במסגרת מוקדמות יורו 1996
קריירת אימון
בשנת 2002 הצטרף גורילי לצוות המאמנים של קבוצת דניפרו דנפרופטרובסק והיה לעוזר המאמן של הקבוצה, בהמשך אימן את קבוצת המילואים של המועדון. בשנים 2013-2014 אימן את נבחרת אוקראינה עד גיל 20. בשנת 2017 מונה למאמנה של קבוצת ניבה ויניצה מהליגה האוקראינית השנייה. הוא תפקד תקופה קצרה כמאמן הקבוצה ופוטר על ידי ההנהלה.
מוזיאון המוזיקה הלאומי
מוזיאון המוזיקה הלאומי (באנגלית: National Music Museum) הוא מוזיאון לכלי נגינה בבורמיליון, עיר בדקוטה הדרומית שבארצות הברית. המוזיאון מוקדש לחקר ותצוגת ההיסטוריה של כלי נגינה ומוזיקה.
המוזיאון נוסד בשנת 1973 בקמפוס של אוניברסיטת דקוטה הדרומית. בימים אלה המוזיאון סגור עקב שיפוצים נרחבים במבנה במהלכם יורחב שטח המוזיאון.
תצוגות המוזיאון
המוזיאון מכיל כ-15,000 כלי נגינה מתרבויות שונות ומתקופות שונות בהיסטוריה וכולל תצוגות כלי מיתר, כלי מקלדת, כלי נשיפה ממתכת ומעץ, כלי הקשה, כלי מפוח, כלי נגינה אלקטרוניים, צעצועים מוזיקליים וכלי נגינה יוצאי דופן אחרים.
פריטים ייחודיים
במוזיאון פריטים נדירים ויחודיים, כגון:
אנטוניו טאיאני
אנטוניו טאיאני (באיטלקית: Antonio Tajani; נולד ב-4 באוגוסט 1953) הוא פוליטיקאי איטלקי המכהן כסגן ראש ממשלת איטליה ושר החוץ של איטליה.
לפני כן כיהן כנשיא הפרלמנט האירופי מינואר 2017 עד יולי 2019. קודם לכן כיהן כאחד מ-14 סגני נשיא הפרלמנט האירופי, מ-2014 עד 2016, כנציב האירופי לתעשייה ויזמות, כסגן נשיא הנציבות האירופית, מ-2010 עד 2014, וכנציב האירופי לתחבורה בשנים 2008–2010. טאיאני מייצג את איטליה כחבר הפרלמנט האירופי מ-2014, וקודם לכן בשנים 1994–2008.
שנותיו הראשונות
לאחר לימודים בבית ספר תיכון על שם טורקוואטו טאסו ברומא, פנה טאיאני ללימודי משפטים בספיאנצה – אוניברסיטת רומא.
טאיאני כיהן כקצין בחיל האוויר האיטלקי. לאחר שסיים קורס מיוחד בהגנה אווירית, בלאטינה שבלאציו, החל לשרת כבקר המפעיל מכ"ם לצורכי הגנה אווירית, בבסיס מכ"ם של חיל האוויר האיטלקי, בסן ג'ובאני טיטינו שבנפת קייטי.
טאיאני הפך לעיתונאי מקצועי, עורך לעניינים פרלמנטריים, עבור השבועון Il Settimanale, מגיש תוכנית החדשות של ערוץ הרדיו Rai Radio 1, וראש המערכת ברומא של העיתון איל ג'ורנלה. הוא היה שליח מיוחד של העיתון ללבנון, ברית המועצות וסומליה.
מלבד איטלקית, טאיאני שולט באנגלית, צרפתית וספרדית.
ב-1988 נישא טאיאני לברונלה, איתה הביא לעולם שני ילדים.
קריירה פוליטית מוקדמת
ב-1994 נמנה טאיאני עם מייסדי מפלגת פורצה איטליה, ואז שימש כמתאם אזורי של המפלגה בלאציו, מ-1994 עד 2005.
ב-1996 התמודד טאיאני על לקיחת חלק בקולג' האלקטוראלי של העיירה אלטרי, אך זכה ב-45.3% בלבד מהקולות, והפסיד למועמדהּ של הברית L'Ulivo (עץ הזית - ברית פוליטית של מפלגות מרכז-שמאל).
ב-2001 התמודד טאיאני על תפקיד ראש עיריית רומא, מטעם קואליציית Casa delle Libertà (בית החירות), אך הפסיד לוולטר ולטרוני, לאחר שזכה רק ב-47.8% מהקולות.
מאז 2002, היה טאיאני לאחד מ-10 סגני הנשיא של מפלגת העם האירופית. הוא נבחר מחדש בקונגרס רומא, ב-2006, ובוועידת בון ב-2009, ושוב לאחר מכן בקונגרס בוקרשט ב-2012.
חבר הפרלמנט האירופי
ב-1994 נבחר טאיאני כחבר הפרלמנט האירופי, וב-1999 וב-2004, נבחר שוב לתפקיד. טאיאני היה יושב ראש הנציגות של פורצה איטליה לפרלמנט האירופי, מיוני 1999 ועד מאי 2008.
בבחירות לפרלמנט האירופי, שהתקיימו באיטליה ב-2004, נבחר טאיאני מטעם הרשימה של פורצה איטליה, לאחר שזכה ב-122,000 קולות. הוא חסה תחת כנפיה של מפלגת העם האירופית. טאיאני היה לחבר הפרלמנט האירופי המייצג את מחוז הבחירה של מרכז איטליה – לאטיום, מארקה, טוסקנה ואומבריה – מ-2004 ועד 2008, וכיהן בוועדה לענייני חוץ של הפרלמנט האירופי. כמו כן, היה טאיאני לחבר מחליף בוועדה לענייני חירויות אזרחיות, צדק ונושאי פנים, וחבר במשלחת ליחסים עם ישראל.
טאיאני היה חבר בוועדה לעתידה של אירופה, אשר ניסחה את המסמך שנועד לכונן אמנה לכינון חוקה לאירופה, חוקה אשר מעולם לא נכנסה לתוקף.
הנציב האירופי לתחבורה
ב-8 במאי 2008 מונה טאיאני כאחד מ-28 חברי הנציבות האירופית, המייצג את איטליה, על ידי ראש הממשלה האיטלקי שזה עתה נבחר, סילביו ברלוסקוני, והחליף את פרנקו פראטיני, שמונה לשר החוץ של איטליה. טאיאני מונה לנציב האירופי לענייני תחבורה. הוא מונה רשמית לתפקידו על ידי הפרלמנט האירופי ב-18 ביוני 2008, כש-507 מחברי הפרלמנט הצביעו בעד המינוי, 53 התנגדו, ו-64 נמנעו. בתפקידו זה קידם טאיאני את תוכנית החילוץ של חברת אליטליה, באמצעות מעורבות של מימון פרטי. תוכניתו של טאיאני נכשלה ואליטליה נשארה במצב קשה, תוך שהיא זוכה לתמיכה כספית משמעותית מממשלת איטליה, בניגוד לחוקי המדינה.
טאיאני פיקח על יצירת רגולציה חדשה להסדרת פעילות האיחוד האירופי ביחס לנושאי תחבורה, בכלל זה הבהרת זכויותיהם של הנוסעים בתחבורה אווירית. הכוונה הייתה להביא לכך שהנוסעים יזכו לקבל סיוע והחזרים כספיים, במקרה שבהם נמנעה מהם עלייה לטיסה, ובמקרים בהם הטיסה בוטלה או נדחתה. הרפורמה הייתה כושלת ותוצאותיה היו התחמקות נרחבת של חברות התעופה ברחבי אירופה מעמידה בתנאים הרצויים, וניסיונות לניצול לרעה של הלקוחות. הן חברות התעופה, הן הלקוחות, קראו לביצוע רפורמה חדשה בחקיקה הרלוונטית, על מנת להפוך אותה להוגנת ויעילה.
הנציב האירופי לתעשייה ויזמות
ב-2009 מונה טאיאני, כנציג הלאום האיטלקי, כחבר הנציבות האירופית – שכנשיאהּ שימש אז, בפעם השנייה, ז'וזה מנואל ברוזו – כנציב האירופי לתעשייה ויזמות. טאיאני המשיך לשמש כאחד מארבעת סגני הנשיא של הנציבות. אשרור מינויו של טאיאני לתפקיד בא לאחר הסרת מועמדותו של מאסימו ד'אלמה לתפקיד הנציג העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון. לטאיאני הוצעה, כאלטרנטיבה, מועמדות לתפקיד נשיא מחוז לאציו. מישל ברנייה מילא פעמיים כמחליף את מקומו של טאיאני, כשטאיאני היה בחופשה לרגל קמפיין בחירות לפרלמנט האירופי, בין ה-19 באפריל 2014, ועד ה-25 במאי 2014, וכמו כן כאשר טאיאני פרש מתפקידו, בתקופה שבין 1 ביולי 2014 ועד ה-16 ביולי 2014.
ב-2012 הזניק טאיאני את הקמפיין שלו למהפכה תעשייתית חדשה באירופה, על מנת להביא למהפך בכיוון המשברי של הכלכלה, ולשפר ולהעניק פנים חדשות לתעשייה האירופית. היעדים הקונקרטיים של יוזמה זו היו להעלות את ערך התעשייה לכדי 20% מהתוצר המקומי הגולמי עד שנת 2020, תוך יצירת משרות חדשות, וקידום צמיחה ברת-קיימא.
החקיקה של האיחוד האירופי ביחס לתשלומים מאוחרים, 2011/7/EU, אשר הציבה לה כמטרה את ההתמודדות עם עיכובי תשלומים בעסקאות מסחריות, אומצה כחוק ב-2011. בעקבות קבלת החקיקה דחף טאיאני ליישום מיידי של החוק בכל המדינות החברות באיחוד, אף לפני מועד הדדליין הרשמי, ה-16 במרץ 2016. בשאיפה להביא להאצה נוספת של התהליך, הוציא טאיאני לפועל, בקרב 27 המדינות החברות באיחוד, קמפיין אינפורמטיבי שהתנהל בין אוקטובר 2012 לדצמבר 2014. במרץ 2013, טאיאני, יחד עם אולי רן, קבע שהנציבות האירופית מוכנה להכיר ב"גורמים מקלים", ביחס להערכת הקריטריונים של גירעון ושל חוב, במסגרת תוכנית לסילוק חובות ישנים של המינהל הציבורי למפעלים.
טורט (עוגה)
עוגת טורט (מאיטלקית: torta) היא עוגה עשירה בטעם, לרוב מהווה עוגת שכבות, ומצופה בקצפת, מוס, ריבה או פירות.
אנטוניו טאיאני
הנציב האירופי לתעשייה ויזמות
בשאיפה לתמוך במאבק האירופי נגד זיוף של מוצרים תעשייתיים, שיגר סגן הנשיא טאיאני, בדצמבר 2012, קמפיין מוּדעוּת שיועד לפנות לאזרחי האיחוד. יתרה מכך, בפברואר 2013 חיזקה הנציבות האירופית את הפיקוח שלה אחר השווקים, באמצעות תוכנית לחיזוק השליטה במוצרים בשוקי הפנים. בפרט, הפכה התווית "Made in" לחלק מהדיון בזיופים, ובמיוחד בכל הנוגע לתעשיית הטקסטיל באיטליה. חבילת הצעדים בנושא הוצגה על ידי טאיאני וטוניו בורג, הנציב האירופי לבריאות ובטיחות מזון, כשנכללה התייחסות מפורשת לכיתוב "Made in", הן ביחס למוצרים המיוצרים במדינות האיחוד האירופי, הן ביחס למוצרים המיוצרים מחוצה לו, על מנת להטיב לפקח על מה שנכנס לאזור הכלכלי האירופי.
טורט (עוגה)
לרוב, עוגת טורט מוגשת קרה, היא מקבלת שכבה עבה של ציפוי מתוק וכן קישוטים.
אנטוניו טאיאני
הנציב האירופי לתעשייה ויזמות
בשאיפתו לקדם את התחרותיות, ואת הפיתוח בר הקיימא של תעשיית המכוניות האירופית, הציג טאיאני בנובמבר 2012 את תוכנית הפעולה CARS2020. התוכנית מתמקדת במעבר לשימוש במקורות אנרגיה יעילים יותר ובמקורות אנרגיה אלטרנטיביים, כמו גם בטכנולוגיות ובחומרים מתקדמים לתהליך הייצור.
טורט (עוגה)
את מרבית עוגות הטורט אופים בתוך תבנית עגולה לעוגה. בסיס העוגה יכול להיות עוגת ספוג, או בסיס ללא קמח כגון תערובת אגוזים או פירורי לחם עם ביצים וסוכר. חלק ניכר מעוגות הטורט מצופות במרנג ומעוטרות בשקדים.
אנטוניו טאיאני
הנציב האירופי לתעשייה ויזמות
בין הפעולות בהן נקט טאיאני על מנת להאיץ את הצמיחה ולהגיע, שוב, לשיעורים גבוהים של תעסוקה, היא תוכנית הפעולה המיועדת לתמוך ביזמים, באמצעות צעדים ספציפיים להקל על העברות עסקיות, להגדיל את הגישה למימון, ולתת הזדמנות שנייה לאחר פשיטת רגל.
טורט (עוגה)
מידע נוסף
עוגות הטורט הידועות ביותר הן הזאכרטורטה והלינצר טורטה שמקורן באוסטריה, עוגת היער השחור מגרמניה ועוגות שכבות שמקורן בהונגריה דוגמת עוגת דובוש.
אנטוניו טאיאני
הנציב האירופי לתעשייה ויזמות
יוזמה נוספת של טאיאני הייתה פרויקט שנקרא "Tourists 50,000", עליו הוכרז ב-1 ביוני 2011, ואשר התמקד בקידום תיירות בתקופות שאינן שיא עונת התיירות, בין אירופה לאמריקה הדרומית, בעידוד שיתוף פעולה בין ממשלות אירופה, תעשיית התיירות, וחברות התעופה.
טורט (עוגה)
מידע נוסף
ברוסיה, אוקראינה ופולין עוגות נקראות טורט וכן גם מאפי טארט.
אנטוניו טאיאני
הנציב האירופי לתעשייה ויזמות
יוזמות הקשורות לתיירות כללו את "עשרת הדיברות" באוגוסט 2012, סדרה של כללים לטיולים תוך שמירה מלאה על הבטיחות. בנוסף, בנובמבר 2012 הציג טאיאני, בשיתוף פעולה עם הנציבה האירופית לענייני פנים, ססיליה מאלמסטרום, פרסום אשר נועד לבחון כיצד עשוי הפיתוח והיישום של מדיניות בנושא ויזות, לתמוך בצמיחה האירופית, באמצעות שיפור סיכוייהם של מטיילים ממדינות שאינן אירופיות, לבקר באיחוד האירופי.
במרץ 2013 מינה נשיא הנציבות האירופית, ז'וזה מנואל ברוזו את טאיאני, להוביל את קבוצת העבודה בנושא יחסי האיחוד האירופי–ברזיל, אשר כללה, בנוסף, את הנציב האירופי לסחר באותה העת, קארל דה-גוכט, ואת ראש הנציבות האירופית למחקר, חדשנות ומדע, מֶר קווין. על הקבוצה הוטלה האחריות להערכת ההזדמנויות לשיתוף פעולה תעשייתי בין האיחוד האירופי וברזיל, ובפרט במגזרים הטכנולוגיים ביותר.
טורט (עוגה)
מידע נוסף
עוגות טורט נוספות שמקורן באירופה הן טורט אסטרהאזי, רולדה, קרמשניט, עוגת הנסיכה וסמרגוסטורטה.
אנטוניו טאיאני
הנציב האירופי לתעשייה ויזמות
ב-11 ביוני 2013 הציג טאיאני את תוכנית הפעולה הראשונה, מאז 1977, לתעשיית הפלדה, על מנת לסייע למגזר להתמודד עם האתגרים הנוכחיים, ולהניח את היסודות לתחרותיות עתידית באמצעות טיפוח חדשנות, ויצירת צמיחה ומשרות. הוועדה הציעה לתמוך בביקוש לפלדה אירופית, הן בתוך אירופה, הן מחוצה לה, על ידי כך שתפעל להבטיח שליצרני פלדה אירופים תהיה גישה למדינות שלישיות, בשוק סחר הוגן.
נשיא הפרלמנט האירופי
עם סיום כהונתו של מרטין שולץ כנשיא הפרלמנט האירופי, בראשית ינואר 2017, עברה נשיאות הפרלמנט, לשארית הקדנציה של הפרלמנט האירופי התשיעי (2014 - 2019), לידיה של קבוצת ה-European People's Party group (מפלגה בפרלמנט האירופי המורכבת מנציגים של מפלגת העם האירופית). עם זאת, ההסכם בין ה-European People's Party group לברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים נראה פגום, ובכך הפכה מועמדותו של טאיאני, כנציג הנבחר של ה-European People's Party group, לתפקיד הנשיא, לפחות ודאית. המתמודדים האחרים על התפקיד היו מועמד הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים, ג'אני פיטלה, מועמד הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה, גאי ורהופשטדט, מועמדת השמרנים והרפורמיסטים האירופים, הלגה סטיבנס, מועמדת מפלגת השמאל, Communist Refoundation Party, אלאונורה פורנזה, ומועמדת הברית החופשית של הירוקים האירופאים, ג'ין למברט. ב-17 בינואר 2017 נבחר טאיאני לתפקיד נשיא הפרלמנט, לאחר ארבעה סיבובי הצבעה, בעקבות פרישתו של ורהופשטדט, והצהרת תמיכה מצד מועמד הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה. טאיאני היה לאיטלקי הראשון שמחזיק בתפקיד נשיא הפרלמנט האירופי מאז אמיליו קולומבו מהמפלגה הדמוקרטית-נוצרית האיטלקית, שכיהן בתפקיד בשנים 1977–1979.
מחלוקות
במכתב מה-12 בפברואר 2013, הנציב האירופי דאז לענייני איכות סביבה, יאנז פוטוצ'ניק, הזהיר את טאיאני ביחס ל"דאגות מתפשטות ביחס לכך שביצועי מכוניות הותאמו היטב על מנת לעמוד במבחנים, תוך התעלמות מהגידול הדרמטי בפליטות, מחוץ לתחום צר זה". טאיאני סירב לנקוט בפעולה או לדווח על חששותיו של פוטוצ'ניק, עד שב-2015 איששה פרשת דיזלגייט את חששותיו של הנציב. בדיון שהתקיים לאחר מכן בנושא, טען טאיאני כי הוא לא יוּדע אודות הנושא בזמנו.
ערב בחירתו לתפקיד נשיא הפרלמנט האירופי, קבוצת הלהט"ב והאינטרסקס ILGA-Europe, הביעה את אכזבתה ממינויו של טאיאני לתפקיד זה, ומהתמיכה לה זכה מצד מפלגת העם האירופית ומהברית של הדמוקרטים והליברלים באירופה. ILGA-Europe הצהירה כי דאגותיו של טאיאני, כפי שבוטאו ב-1996, ביחס לרווחתם הנפשית של זוגות בני אותו מין, ועמדתו, כפי שבוטאה ב-2014, כנגד משפחות שאינן הטרונורמטיביות, לא עולות בקנה אחד עם עמדת מפלגת העם האירופית והברית של הדמוקרטים והליברלים באירופה, ביחס לאי-אפליה על בסיס נטייה מינית.
המגפה היוסטיניאנית
המגפה היוסטיניאנית (541–544) הייתה ההתפרצות הראשונה בשורה של התפרצויות מגפת הדבר שהתרחשו בשנים 541–750. המגפה היא התפשטות מחלת דבר הבלוטות, הנגרם מהחיידק Yersinia pestis. המגפה הכתה במזרח התיכון, באגן הים התיכון ובאירופה. התפרצות זו נקראת כך על שם הקיסר יוסטיניאנוס, שעל פי ההיסטוריון הרומי פרוקופיוס נדבק בעצמו.
הגורם למגפה
בשנת 2013 הצליח צוות חוקרים לאשר את ההשערות כי הגורם למגפה היוסטיניאנית הוא החיידק Yersinia pestis, שגרם גם למוות השחור כ־600 שנה לאחר מכן. במחקר הוכיחו החוקרים כי אף שזהו אותו חיידק מדובר בענף פילוגנטי אחר, שנכחד.
אפידמיולוגיה
ההערכה הרווחת היא כי התפרצות המגפה החלה באגן הנילוס, ככל הנראה בחבש או במצרים. אף על פי כן, במחקר שפורסם ב־2017 מצאו חוקרים כי קיים זן דומה, אם כי לא זהה, לזן שגרם למגפה היוסטיניאנית ברכס טיין שאן שבמרכז אסיה, מה שהוביל להשערה כי מקור המגפה במרכז אסיה. עיר הנמל פלוסיום, בקצה המזרחי של דלתת הנילוס, הייתה ככל הנראה מוקד ההפצה העיקרי בתחילת המגפה. מפלוסיום התפשטה המגפה מזרחה, אל ארץ ישראל, סוריה והאימפריה הביזנטית ובעיקר בירתה, קונסטנטינופול, ובו בזמן מערבה, אל חצי האי האפניני, חצי האי האיברי וגאליה דרך נמלי ג'נובה, מרסיי ונרבון. המגפה לא חצתה את המדבר הערבי, ואין תיעוד שמצביע על התפשטותה אל תת־היבשת ההודית או אל עבר הקווקז.
התפרצויות נוספות של המגפה המשיכו להתרחש באגן הים התיכון, באירופה ובמזרח התיכון עד שנת 750.
השפעות המגפה
השפעות המגפה שנויות במחלוקת. מצד אחד 'הגישה המקסימליסטית' אשר טוענת בין היתר שהמגפה התישה את כוחן של האימפריה הרומית המזרחית והאימפריה הפרסית הסאסנית. ואף שהצלחתו של מוחמד בכיבושיו שהובילה להתפשטות האסלאם במרחב נבעה מחולשתן של האימפריות כתוצאה מהמגפה. ומצד שני ישנה 'הגישה הביקורתית' אשר טוענת שהשפעות המגפה היו מוגבלות וייחודיות לזמן והמרחב.
הגישה המקסימליסטית
על פי גישה זו, למגפת הדבר של יוסטיניאנוס הייתה השפעות הרסניות, במיוחד במובן של אובדן חיי אדם: כ־50% מתוך 30,000,000 תושבי האימפריה. לפיכך הגישה המקסימליסטית מניחה שהמגפה, וכן שינויי אקלים כמו 'עידן הקרח הקטן של העת העתיקה המאוחרת', היו הסיבות העיקריות לכישלונו של יוסטיניאנוס באיחוד האימפריה הרומית המזרחית עם השטחים במערב שהחזיקה בשיא כוחה, ולבסוף לנפילתה הסופית של האימפריה.
ההנחה בנוגע לאפקט המקסימלי, שהביא להשפעות דרמטיות שכאלה, משלבת בין האפקטיביות של החיידק והמערכת האימפריאלית. מצד אחד, לאחר תהליך אבולוציוני ארוך שנים, החיידק רכש מאפיינים שהעלו את פוטנציאל הקטלניות שלו, למשל יכולת המעבר בין גופים מארחים. מצד שני, המערכת האימפריאלית הציעה מעבר נוח של מפיצי המחלה. בדוגמת רשתות מסחר, למשל הסחר במשי. מפגש זה אפשר את ההתפשטות הנרחבת לצד קטלניות המחלה, ובכך את ממדי ההרס המשוערים על פי הגישה.
הגישה הביקורתית
הגישה הביקורתית מבקשת לבחון מחדש את הטענות הנוגעות להשפעות הקיצוניות של המגפה אשר עולות מ'הגישה המקסימליסטית'. הגישה הביקורתית טוענת שהשפעות המגפה לא היו אחידות או חמורות כפי שנטען עד כה, לא מבחינת שיעור המוות ולא מבחינת ההשפעות הגאופוליטיות. כך שלמגפה אמנם הייתה השפעה על אירועים נקודתיים, אך בטווח הארוך השפעה זו הייתה מוגבלת, ואינה הובילה בהכרח לשינויים המרכזיים במאה השישית כגון המוות ההמוני, ונפילת האימפריה הרומית המזרחית.
הביקורת עולה בין היתר בעקבות טענות שהגישה המקסימליסטית אינה מבוססת היטב במקורות, ונשענות על שימוש פופולרי בנרטיב 'הקריסה החברתית' (collapsology) הקיצוני לניתוח אירועים היסטוריים. הביקורת מופנית למשל כלפי הקבלה הישירה של העולה מתוך המקורות הכתובים, בזמן שאינם מתייחסים לשכבות רבות של השפעה ספרותית, רטורית, אידאולוגית ואישית של הכותבים, או התעלמות מהיעדרותן של הוכחות נומיסמטיות למשבר בסדר גודל שאותה הגישה מבקרת.
לשם כך הגישה מתבססת על חקר היסטוריה סביבתית, דיסציפלינה אשר משלבת בתהליך הניתוח ההיסטורי נתונים מדעיים. שילוב זה מאפשר ניתוח מחדש של מקורות כתובים ולא כתובים, שימוש במקורות חדשים כמו שימוש במודלים המציגים את ההקשרים בין אירועי אקלים, מקומיים וגלובליים, לפעילות האנושית. יוצא שמחקר ההיסטוריה הסביבתית מוביל לפיתוח מתודולוגיות מחקר חדשות. נוסף על כך הגישה מציעה צעדים כגון שילוב דיסציפלינות, השוואה בין מגפות הדבר השונות, ניתוח מחדש של מקורות וגישות באמצעות כלים טכנולוגיים מודרניים.
גישה זו הייתה מושא לביקורת מרוכזת אשר כללה ערעור הן על מתודולוגית הליבה והן על אופן הטיפול במקורות. צוין שאיש מעולם לא טען שהאימפריה הרומית נפלה בגלל המגפה; האימפריה הרומית המערבית התפוגגה לפני המגפה, בעוד שהאימפריה הרומית המזרחית שרדה, בצורה כזו או אחרת, עד המאה החמש עשרה.
נוסף על כך, הוצגה הצעה שייתכן שהמגפה חדרה למערב אירואסיה דרך יותר מנתיב אחד, כאשר אולי היא פקדה את אנגליה לפני קונסטנטינופול (בהתבסס על גילוי של קורבנות המגפה באתר קבורה האנגלו-סכסוני המוקדם באדיקס היל ליד קיימברידג').
טורניר המאסטרס (גולף)
טורניר המאסטרס (מחוץ לארצות הברית מכונה לעיתים מאסטרס ארצות הברית) הוא אחד מארבע אליפויות הגולף הבכירות לגברים. הטורניר נערך בשבוע המלא הראשון של אפריל, והוא טורניר הגולף המקצועי הראשון שמתקיים בכל שנה. בניגוד לאליפויות הגדולות האחרות, המאסטרס מתקיים מדי שנה באותו מקום, מועדון גולף פרטי בעיר אוגוסטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית. המסלול קטן יותר מאלו של אליפויות גדולות אחרות, כי הטורניר הוא למוזמנים בלבד, וההשתתפות נקבעת על ידי מועדון הגולף.
לטורניר יש מספר מסורות. מ-1949, מוענק לזוכה ז'קט ירוק שאותו יש להחזיר למועדון אחרי שנה. הארוחה בערב התחרות, שהונהגה על ידי בן הוגאן ב-1952, מתקיימת ביום שלישי שלפני הטורניר, בהשתתפות אלופי עבר וחברי הנהלה מסוימים של מועדון הגולף. החל מ-1963, גולפאים מפורסמים, בדרך כלל אלופי עבר, מתכבדים במכת הפתיחה של הסיבוב הראשון.
ג'ק ניקלאוס הוא שיאן הזכיות בטורנירי המאסטרס לאחר שזכה שש פעמים בין 1963 ו-1986. זוכים ידועים אחרים כוללים את טייגר וודס, עם חמש זכיות וארנולד פאלמר עם ארבע זכיות. גארי פלייר, שחקן גולף מדרום אפריקה, ששיחק ב-1961, היה השחקן הלא-אמריקאי הראשון שזכה בטורניר. פלייר מחזיק בשיא ההופעות בטורניר, לאחר ששיחק בו 52 פעמים.
מאז שנפתח ב-1933 המסלול הראשון, הוא שונה פעמים רבות על ידי אדריכלים שונים. בין השינויים: הגומות עוצבו מחדש, מכשולי חול נוספו, מכשולי מים הורחבו, עמדות פתיחה חדשות נבנו, מאות עצים ניטעו, וכמה תלוליות הותקנו.
ב-2019 עמד סך כל הפרסים בטורניר על $11,500,000, מתוכם $2,070,000 עבור הזוכה.
דמיטרי אנדרייקין
דמיטרי אנדרייקין (ברוסית: Андрейкин, Дмитрий Владимирович; נולד ב-5 בפברואר 1990) הוא שחמטאי רוסי בדרגת רב-אמן, אלוף העולם לנוער בשנת 2010 ואלוף אירופה בשחמט בזק לשנת 2016.
נכון ליולי 2021, מדורג במקום ה-24 בעולם והרביעי ברוסיה לפי מד כושר.
היי-און-וואי
היי-און-וואי (באנגלית: Hay-on-Wye, בוולשית: Y Gelli Gandryll או Y Gelli) אשר מכונה בחיבה "עיר הספרים", היא עיירת שוק קטנה במחוז פוויס אשר בוויילס.
גאוגרפיה
העיירה שוכנת לצד נהר וואי אשר מהווה את הגבול הטבעי והמנהלי בין אנגליה לוויילס ונמצאת בתוך הפארק הלאומי ברקון ביקונס, מרחק קילומטרים בודדים צפונית להרים השחורים בוויילס.
בהיי מתגוררים כ-1,900 תושבים והעיר הקרובה ביותר היא הרפורד במרחק של 35 קילומטרים מזרחה.
חלק מהיי-און-וואי גולש לתוך מחוז הרפורדשייר. חלק זה של העיירה מהווה כפר נפרד הקרוי קיוזופ (Cusop).
עיר הספרים
היי-און-וואי נחשבת לגן-עדן עבור חובב הספרים שכן בעיירה הקטנה ישנם יותר מ-30 חנויות ספרים, דבר אשר עבורו מפורסמת היי ברחבי העולם וידועה כ"עיר ספרים". רוב החנויות מוכרות ספרים מיד שנייה ואין זה נדיר למצוא בחנויות ספרים מימי המאה ה-19.
בנוסף, מפוזרים בעיר דוכני ספרים המבוססים על יושר (Honesty Bookshops), כלומר ללא קופאים. לדוגמה, בחצר של טירה או מבנה ישנו ארון ספרים והמבקרים רשאים לעלעל בהם, לבחור ולשלשל את הסכום המבוקש לתיבה הממוקמת קרוב לדוכן.
חורבות טירה
האתר הבולט בעיר הספרים הוא הטירה אשר שוכנת בכניסה למרכז העיירה, אשר למרות מצבה הנוכחי ההרוס עדיין נראית מרשימה. הטירה נבנתה במאה ה-13 וספגה נזק משמעותי במרד הוולשי אשר הונהג על ידי אווין גלינדור (Owain Glyndwr) בשנת 1400, אך עדיין חיו בה עד לתחילת המאה ה-20.
פסטיבל הגארדיאן היי
מאז שנת 1988 נערך בהיי פסטיבל ספרות בשיתוף עם העיתון היומי "הגארדיאן". את הפסטיבל פוקדים כ-80,000 מבקרים לאורך עשרת ימיו בתחילת חודש יוני בכל שנה, כדי לראות ולשמוע סופרים ומשוררים חשובים מרחבי העולם.
ערים תאומות
להיי שתי ערים תאומות:
פולקסווגן פאסאט
פולקסווגן פאסאט (גרמנית: Volkswagen Passat) היא מכונית משפחתית גדולה המיוצרת על ידי פולקסווגן מאז 1973, כעת בדורה השמיני. הפאסאט ממוקמת בהיצע דגמי פולקסווגן בין הגולף והארטאון, ולה שתי מקבילות משני יצרנים שחולקות איתה שלדה ומנועים - סקודה סופרב ואאודי A4. בישראל, הפולקסווגן פאסאט החלה להימכר מאז 1974 דור הראשון שהוצג בשנת 1973.
חולצת פולו
חולצת פולו, חולצת טניס, חולצת גולף או חולצת צ'אקר היא סוג של חולצה הכוללת צווארון עם שניים-שלושה כפתורים. השרוולים של חולצות פולו הם בדרך כלל קצרים, אך קיימות גם חולצות עם שרוולים ארוכים. במקור שימשו החולצות שחקני פולו בהודו החל משנת 1859, ובבריטניה היו בשימוש במהלך שנות ה-20.
חולצות פולו עשויות בדרך כלל מכותנה סרוגה (ולא מבד ארוג), בדרך כלל מסריג פיקה. ישנן חולצות פולו המיוצרות מסיבים אחרים כגון משי, צמר, סיבים סינתטיים, או מתערובות של סיבים טבעיים וסינתטים. גרסה דומה של החולצה באורך של שמלה נקראת שמלת פולו.
היסטוריה של חולצת הטניס
במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, שחקני טניס לבשו בדרך כלל בגדי טניס לבנים שכללו חולצות לבנות מכופתרות עם שרוולים ארוכים (שנלבשו עם שרוולים מופשלים), מכנסי פלנל ועניבות. הלבוש המקובל לא היה נוח במיוחד והקשה על המשחק. רנה לקוסט, טניסאי צרפתי שזכה בטורניר הגראנד סלאם שבע פעמים, סבר שלבוש הטניס המקובל היה מסורבל מדי ולא נוח. לפיכך הוא עיצב חולצה לבנה מבד פיקה, בעלת שרוולים קצרים, עם צווארון שטוח ובולט ולא מעומלן, וזנב חולצה ארוך מאחור שנודע כ"זנב טניס". את החולצה הוא לבש לראשונה באליפות ארצות הברית הפתוחה ב-1926.
החל משנת 1927 הציב לקוסט סמל בצורת קרוקודיל על צידן השמאלי של חולצותיו, מכיוון שהעיתונות האמריקאית החלה לכנותו "התנין", כינוי שהחליט לאמץ.
העיצוב של לקוסט הפחית את הבעיות שיצר לבוש הטניס המסורתי. השרוולים הקצרים פתרו את הנטייה של קיפול השרוולים להיפתח, ומנעו מהשרוולים הארוכים להתגלגל מטה. בד הפיקה נושם ועמיד יותר מהבד ששימש ליצירת חולצות הטניס המסורתיות. כמו כן, ניתן היה ללבוש את הצווארון הפוך, כדי להגן על עור הצוואר מפני השמש. "זנב הטניס" מנע מהחולצה לצאת מהמכנסיים של הלובש בזמן תנועות וקפיצות במהלך המשחק.
בשנת 1933, לאחר פרישתו של לקוסט ממשחק טניס מקצועי, הוא חבר עם אנדרה גילייה, סוחר בגדים, כדי לשווק את החולצה שיצר באירופה ובצפון אמריקה. יחד הם הקימו את חברת לקוסט, והחלו למכור את החולצות שלהם, שכללו את לוגו התנין הקטן הרקום על צדו השמאלי של החזה.
במשחק פולו
עד תחילת המאה ה-20 שחקני פולו לבשו חולצות עבות עם שרוולים ארוכים מבד אוקספורד. בסוף המאה ה-19, הנשיא הראשון של Brooks Brothers, ג'ון ברוקס, שם לב לכך שהצווארונים של שחקני פולו מפריעים בשל התנופפותם ברוח בזמן המשחק, והחל לייצר חולצה עם צווארון מכופתר ב-1896, כדי לפתור את הבעיה. ב-1920, לואיס לייסי, שחקן פולו קנדי, החל לייצר חולצה שנרקם עליה סמל של שחקן פולו שנכנסה לשימוש במועדון הפולו הורלינגהאם שליד בואנוס איירס.
המדים המוכרים של שחקני פולו - חולצת הפולו וזוג מכנסיים לבנים - הם למעשה נוהג עדכני יחסית. עד לשנות ה-40, חולצות היו בדרך כלל מאוד פשוטות, לא כללו את מספרי השחקנים, וכן היו חסרות כיתוב או לוגו. בעת הצורך, מספרים בין 1 ל-4 הוצמדו לחלק האחורי של חולצות השחקן מספר דקות לפני תחילת המשחק. כדי להבדיל בין שתי קבוצות השחקנים היריבות, חלק מהחולצות עוטרו בפסים אופקיים, ואחרות עוטרו בפסים צבעוניים אלכסוניים.
בשנת 1972, מעצב האופנה ראלף לורן החל לשווק חולצת טניס כ"חולצת פולו" כחלק מרכזי בקו ייצור הבגדים שלו - פולו ראלף לורן, ובכך קידם בצורה נרחבת את הפופולריות של החולצה בקרב שחקני פולו. החולצות שייצר בעבור המשחק כללו מספר על הזרוע ולוגו שכלל סוס ושחקן פולו.
במשחק גולף
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20, אימצו את חולצת הטניס כלבוש גולף סטנדרטי באופן אוניברסלי. מגרשי גולף וקאנטרי קלאבים רבים דורשים מהשחקנים ללבוש חולצות גולף כחלק מקוד הלבוש שלהם. יתרה מזאת, ייצור חולצת הטניס של לקוסט בגזרות שונות הוביל לעיצובים ספציפיים של חולצת הטניס המיועדים לגולף.
חולצות גולף עשויות בדרך כלל מפוליאסטר או מתערובות של כותנה עם פוליאסטר. החלק המכופתר של הצווארון כולל בדרך כלל שלושה או ארבעה כפתורים, יותר מאשר הצווארון האופייני לפולו. הצווארון מיוצר בדרך כלל באמצעות שכבה כפולה התפורה מבד זהה לזה המשמש לייצור החולצה, בניגוד לצווארון חולצת פולו, שהיא בדרך כלל כותנה חד-שכבתית. לחולצות גולף יש לרוב כיס בצד שמאל שנועד לאחסון משטח ניקוד ועיפרון, וייתכן שלא יודפס עליה לוגו.
לוגותרפיה
לוגותרפיה היא גישת האסכולה הווינאית השלישית לפסיכותרפיה, שפותחה על ידי הנוירולוג והפסיכיאטר דוקטור ויקטור פראנקל. זהו סוג של ניתוח אקסיסטנציאליסטי שמתמקד ב"שאיפה למשמעות", בניגוד לדוקטרינה של אדלר של "שאיפה לכח" או לזו של זיגמונד פרויד על "שאיפה להנאה".
מקור השם וסיווג השיטה
שמה של תורת הלוגו-תרפיה, נגזר מהמילים היווניות "לוגוס" ו"תרפיה", שמשמעותן משמעות וטיפול, כלומר טיפול באמצעות פשר/משמעות. זהו סוג של ניתוח אקזיסטנציאליסטי שמתמקד ב"שאיפה למשמעות", בניגוד לדוקטרינה של זיגמונד פרויד על "שאיפה להנאה ועקרון העונג" או ב"שאיפה לכוח ומעמד חברתי" של ניטשה שאלפרד אדלר אימץ בפסיכולוגיה האינדיבדואלית שלו - באחד השלבים המוקדמים שלה.
נהוג לסווג את פראנקל כאחד מאבות האסכולה של הגישה ההומנית-אקזיסטנציאלית, לעומת הגישות האחרות בפסיכולוגיה: הגישה הקוגניטיבית-התנהגותית והגישה הקונסטרוקטיביסטית-נרטיבית. פראנקל מבקש להאניש הן את הפסיכואנליזה והן את הביהביוריזם, ולא לערטל את האדם במקום שהוא אותנטי בו. בכמה מקומות הוא קובע שכדי שפסיכולוגיה תהיה ראויה לשמה, עליה להתייחס לא רק לפסיכה אלא גם ללוגוס.
פראנקל קבע כי הלוגותרפיה איננה מיועדת להחליף את הפסיכותרפיה אלא להשלימה. בעוד שמטרתה של הפסיכואנליזה להעניק לאדם אובייקטיביות על חייו, והפסיכולוגיה האדלריינית מטרתה להעניק לאדם אומץ לב, מטרתה של האנליזה האקזיסטנציאלית של הלוגותרפיה להעניק לאדם חוש אחריות. אקזיסטנציה לפי פראנקל משמעותה לציין אופן ייחודי של הווייתו של האדם המאופיין בהיותו אחראי, על פיו, האחריות היא למעשה תמצית ההויה האנושית.
מהות הלוגותרפיה
על פי תפיסתו של פראנקל - שפותחה לאחר שנכלא במחנה השמדה בתקופת השואה - הדחף העמוק ביותר של האדם, או יותר נכון הרצון העמוק ביותר, הוא שאיפה למשמעות והבנה של חייו והעולם שבו הוא נמצא, והבנה זו היא הכוח שיכול לעזור לו להתמודד עם סבל ומצוקה קשים ככל שיהיו. פראנקל טוען שהאדם המודרני שיש בידו את האמצעים, אך איבד את התכלית, סובל מתחושת עקרות וחוסר משמעות שהוא מכנה בשם "ריק קיומי", שהסימפטום הראשי שלה הוא שעמום. תחושה שבאה לידי ביטוי לפי פראנקל במשולש של דיכאון, תוקפנות, והתמכרות. אותו ריק קיומי גורם לרוב הצרות הרוחניות והבעיות הנפשיות. אליבא דפראנקל ברגע שהאדם ימלא לעצמו את הריק הפנימי שלו, וימצא משמעות לחייו בדבר שמחוצה לו, אליו יוכל להתכוון, ושלקראתו יוכל לחתור, ובו יוכל לשכוח את עצמו, הדבר יגלה את הווייתו האנושית האמיתית, ורוב הנוירוזות והבעיות שליוו אותו יפתרו.
פראנקל ראה את התסכול של חוסר המשמעות כנוירוזה של העידן החדש שיצרו שקיעת המסורות והדת. לדידו הנהיה של האנושות אחר הטוטליטריזם - שבו אחרים אומרים לאדם מה לעשות, או אחר הקונפורמיזם - שבו האדם עושה כפי שאחרים עושים, נובעת מאי יכולת היחיד למצוא משמעות ייחודית ואישית. ברדיפת האדם אחרי עקרון העונג והמין, הכוח ונגזרותיו ככסף והפיכתם למטרה, הוא ראה ניסיון של האדם למצוא מפלט לתסכולו הקיומי האישי. הוא האשים את החינוך הרדוקציוניסטי שרואה באדם חפץ גשמי, מכניסטי, אמפירי ומנתח אותו באופן קר, כדבר שתורם לבעיית חוסר המשמעות, עד כדי כך שהוא מצטט את דבריו של וילאם אירוין תומפסון "שבני אדם שנדמה להם שקיומם הצטמצם לקיום של שולחנות וכיסאות - מתאבדים". הוא סבר שהחינוך צריך להשתכלל באופן כזה, שיכוון את הלומד למצוא משמעויות ייחודיות במצבים ייחודיים באמצעות פיתוח המצפון. מבחינתו צריך לשלב בטיפול של הלוגותרפיה, אנשי מקצוע נוספים רבים ככל האפשר (פסיכיאטרים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, מטפלים באמנות, אנשי דת ועוד), שביכולתם לתת כיוונים של משמעות קיומית לאדם הנזקק לכך.
יסודות השיטה
בשיטה זו, היחס לאדם הוא כאל ישות אחדותית וייחודית שמודעת אל עצמה, ויש לה סגולות מיוחדות שאין לזולת. לאדם אישיות רוחנית אינדיבידואלית ואינטגרטיבית שסביבה 'עטיפות' פסיכופיזיות. על פי פראנקל ההוויה האנושית שהיא תופעה קמאית, איננה ניתנת להתבוננות, לאנליזה ולרדוקציה, כשם שהעין אינה רואה את עצמה, כך האדם איננו יכול להיות מודע לעצמיותו. יתר על כן, רוח האדם במקורה היא רוח לא מודעת.
פראנקל קובע את שלושת היסודות העיקריים של שיטתו:
הלא מודע הרוחני
על פי הלוגותרפיה הלא מודע איננו כולל רק יצרים מודחקים (איד) כפי שסבר פרויד, אלא גם הוויות רוחניות. בעוד שבפסיכואנליזה האדם נעשה מודע ליצרים ולדחפים שלו, בלוגותרפיה לא הייצרי, אלא הרוחני הוא המועלה לתודעה. האני מודע לעצמו ופוגש את עצמו. תפיסה זו מהווה ריהביליטציה של הלא מודע. בניגוד לתפיסה הקלאסית אודות ה'קוף העירום' והתפיסה המיכניסטית המבטלת את אנושיות האדם, האדם מוגדר כ'הוויה' (היידגר) או 'ישות מחליטה' (יאספרס), ולכן בעקבות בינסונגר, 'הוויית האדם - היותו אחראי'. פראנקל הגדיר קיום אותנטי של האדם שבו "האני הוא המחליט, ולא שועה להאצותיו של האיד". כנגד הפאטאליזם של המטופל הרואה את גורלו בעובדתיות הפסיכופיזית שלו, הלוגותרפיה מעמידה קיום רוחני של חירות ואחריות.
המצפון
בניגוד לאלו שחושבים כי המצפון סובייקטיבי ורלטיבי, פראנקל סובר כי המצפון הוא תופעה טרנסצנדנטלית שבאה אל האדם מחוצה לו. לתפיסתו המצפון הוא דגם ללא מודע הרוחני של האדם, ולא רק מתייחס לטרסצנדנטליות אלא גם נובע ממנה. דבר המסביר את איכותו הלא רדוקטיבית. בניגוד לפסיכואנליזה שניסתה לצמצם את המצפון לאני העליון על פי דימוי האב המופנם, פרנקל טוען כי: "איש אינו מסוגל לשכנע אותנו שנאמין שהאדם הוא בעל חיים מעודן, ברגע שניווכח שיש בו מלאך מודחק".
עם זאת גם פראנקל מודה, כי המצפון הוא תופעה אנושית, ולכן טבוע בחותם סופיותו של האדם ועלול להטעות אותו. ואף על פי כן האדם צריך להשלים עם היותו של המצפון בר הטעיה, ולציית למצפונו ללא תנאים. בנוסף עצם היותו של המצפון בר הטעיה מחייב מהאדם צניעות, ענווה וסובלנות כלפי עמדותיו ואמונותיו של הזולת.
הדת
מבחינת הלוגותרפיה כשיטה מדעית טיפולית וכשלוחה של הפסיכותרפיה, הדת יכולה לשמש כמושא שלה ולא כעמדה (האל הלא מודע, עמ' 82). נקודת מבטה של הלוגותרפיה איננה תאולוגית אלא אנתרופולוגית. לעומת פרויד שסבר כי "הדת היא הנאורוזה האוניברסלית הכפייתית של האנושות" ('עתידה של אשליה') ללוגותרפיה יש יחס של כבוד לדת ולאמונותיו הדתיות של האדם. פראנקל סובר כי הדחקה של הדתיות שבאדם סופה נאורוזה (שם, עמ' 71) "כשמדכאים את המלאך שבנו הוא הופך להיות שטן, כשם שדתיות מודחקת הופכת לאמונה טפילה" (שם, עמ' 73).
לגבי תפיסת האלוהות או בלשונו ה"טרנסצנדנטליות", כשם שבעל החיים אינו מסוגל מתוך סביבתו להבין את האדם, כך האדם אינו מסוגל להציץ אל על-העולם, להבין את אלוהים או לעקוב אחר מניעיו (שם, עמ' 85). מכיוון שיש חיץ ממדי בין העולם האנושי לעולם האלוהי, האדם איננו יכול לדבר 'על אלוהים' אלא 'אל אלוהים' (שם, עמ' 69). לא רק שיש באדם "לא מודע רוחני" - ממד נואולוגי שבחירות אקזיסטנציאליות נעשות בו, ולכן בנוסף לאחריות מודעת חייבת להיות אחריות לא מודעת, כי "הלוגוס עמוק מהלוגיקה". יש באדם גם "דתיות לא מודעת" - יחס חבוי אל הטרנסצנדטליות הטמונה באדם. האל שאינו אינו מודע לאדם.
מבחינת השאלה של תיחום השיטה לעומת הדת הוא סובר כי הסעד הרפואי לא בא להחליף את הסעד הדתי. צריך להפריד בין דת ופסיכותרפיה שכן מדובר בשני תחומים שונים שיש להם מטרות שונות (שם, עמ' 79). ההבדל שבין הדת ללוגותרפיה הוא, שבעוד לדת עניין לגאולה רוחנית של האדם, גם לעיתים על חשבון מצבו נפשי, ללוגותרפיה עניין בבריאות הנפש ואיזון פנימי של האדם. הלוגותרפיה צריכה לשמור על אוטונומיה מלאה, ולא להיהפך למשרתת של הדת. (שם, עמ' 79–80).
טכניקות
הטכניקות התרפויוטות המרכזיות של שיטה זו הם דה-רפלקסיה והתכוונות פרדוקסלית.
דה-רפלקסיה
בטכניקת הדה-רפלקסיה מסיטים את מבטו של האדם מהחיטוט העצמי הכפייתי, למשמעות ויצירה חיצונית. כיוון שהקדשת תשומת לב רבה מדי לתהליכים ספונטניים בולמת אותם. ומכיוון שהפיכת אמצעי למטרה, מרחיקה את האדם מהגשמת האמצעי. טכניקה זו יעילה לטיפול בבעיות שנובעות מהתכוונות והשתקעות יתר כמו למשל בסכיזופרניה ובבעיות מיניות כמו קרירות מינית ואין-אונות. טכניקה זו מתבססת על יכולתו של האדם להתעלות מעל עצמו.