cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוויין וייד
נדבנות
וייד נודע בנדבנותו ובמעורבותו בארגונים שונים. בשנת 2003 הוא הקים את "הקרן העולמית על שם דוויין וייד" המעניקה תמיכה לארגונים חברתיים המקדמים חינוך, בריאות וכישורים חברתיים בקרב ילדים הנמצאים בסיכון. בשנת 2008 רכש וייד לאימו, אשר הייתה מכורה לסמים בעברה, כנסייה. ב-24 בדצמבר 2008 רכש וייד בית חדש לאישה שאחיינה שרף בתאונה את ביתה הקודם, ואף קנה למשפחתה בגדים, ריהוט ומתנות לחג. בספטמבר 2009 תרם וייד 25,000 דולר על מנת למנוע את סגירת הספרייה העירונית ברובינס, הפרבר בו גדל, ובינואר 2010 הקים עם חברו לקבוצה לשעבר, אלונזו מורנינג, קרן לגיוס כספים לעזרה לתושבי האי האיטי לאחר שנפגעו מרעידת אדמה קשה שגרמה לנזקים רבים באי. בשלושת הימים הראשונים להקמת הקרן, גייסו וייד ומורנינג מעל ל-800,000 דולר.
תארים והישגים
אליפות ה-NBA:, , מדליית זהב אולימפית עם נבחרת ארצות הברית: 2008 מדליית ארד אולימפית עם נבחרת ארצות הברית: 2004 מדליית ארד באליפות העולם עם נבחרת ארצות הברית: 2006
מוזיקת בלוגראס
בלוגראס (באנגלית: Bluegrass) הוא סוג של מוזיקת עם אמריקנית.
שורשי הבלוגראס עוד במוזיקה העממית האירית, אנגלית וסקוטית שהגיעה באמצעות מהגרים לארצות הברית לאזור האפלצ'ים. בתוספת עם שירי עם אפרו-אמריקאים, ג'אז, בלוז ומוזיקת פולק עממית אמריקנית החל מתפתח ז'אנר מוזיקלי זה בשנות ה-30 של המאה ה-20. כיום קנטקי היא "מדינת הבלוגראס", לפחות לפי כינויה.
כלי הנגינה בבלוגראס הם כלי מיתר ובעיקר כינור, בנג'ו, מנדולינה, גיטרה אקוסטית, גיטרת רזונטור וקונטרבס. צורת הנגינה מתאפיינת בכך שבכל קטע מתבלט כלי אחר בעוד הכלים האחרים עוברים לשמש לו כרקע.
בשנת 2000 זכה הבלוגראס לתחייה מפתיעה בזכות סרטם של האחים כהן "אחי, איפה אתה?", שפסקול הבלוגראס והקאנטרי שלו (בהתאמה מעניינת לעלילת הסרט עצמו) הגיע למכירות של תקליט פלטינה.
סגולה
{{פירושונים|דת ופילוסופיה:
גאוגרפיה:
אחר:
הבכור לבית אב"י
הבכור לבית אב"י (הבכור לבית אליעזר בן-יהודה) הוא ספר מאת הסופרת דבורה עומר שיצא לאור בשנת 1967, עיבוד ספרותי להתרחשות אמיתית שנכתב בעקבות מחקר מעמיק בשיתוף משפחת בן יהודה. הספר מתאר את סיפור חייו של איתמר בן-אב"י (1882–1943), בנו של מחיה השפה העברית, אליעזר בן-יהודה. ספר ההמשך נקרא "אהבת איתמר".
בשנת 1968 זיכה הספר את דבורה עומר בפרס למדן. הספר תורגם לאנגלית, יפנית, ורוסית.
עלילת הספר
עיבוד ספרותי של קורות איתמר בן-אב"י, אז בן-ציון (הוא שינה את שמו בבגרותו), אשר למד את השפה העברית כשפת אם. אביו אליעזר בן-יהודה שקד באותם הימים על הוצאת עיתון בעברית עם דעות משכילות, שנחשבו קיצוניות ביישוב הישן בירושלים. על הפעוט נאסר לתקשר עם כל הדובר שפת נכר. עם כל הקשיים למד בן ציון את השפה העברית. יום אחד יצא בן ציון לראשונה לרחוב למרות האיסור של אביו אליעזר, ומצא כלב; כאשר הסתובב עמו ברחובות העיר נסקל הכלב למוות. בן ציון שרד את הסקילה.
החיים לא הטיבו עם משפחת בן יהודה ומצבה הידרדר לעוני. הציבור החרדי בירושלים חש כלפיהם עוינות אחרי כתיבת מאמרים חריפים של אליעזר בן-יהודה על פולמוס השמיטה. בסופו של דבר החליט אביו של בן ציון לנסוע לרוסיה לגייס כספים, וכמו כן לשלוח את בן ציון לבית ספר בירושלים, שם יפגוש חברה בת גילו לראשונה. בבית הספר, בן ציון לא מצליח להסתגל לכיתה הראשונה, וגם לא לשנייה, ובסופו של דבר מנהל בית הספר, ניסים בכר מחליט להעבירו לכיתה השלישית שם הוא לומד בהנאה, מסתגל לשפה המדוברת שם, צרפתית. יום יום למד בן ציון מילים חדשות בצרפתית והעברית נזנחה.
BIND
BIND או named הוא שרת ה-DNS הנפוץ ביותר ברשת האינטרנט, ובמערכות הפעלה דמויות יוניקס, הוא משמש הלכה למעשה כסטנדרט.
BIND נכתב במקור על ידי ארבעה סטודנטים לתארים מתקדמים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. השם שניתן לו מהווה ראשי תיבות ל-Berkeley Internet Name Domain, ומעיד על השימוש שניתן לו בתוך האוניברסיטה.
התוכנה הופצה לראשונה יחד עם מערכת ההפעלה BSD בגרסה 4.3 ביוני 1986. פול ויקסי החל לתרום לפיתוח של BIND בשנת 1988 כאשר עבד בחברת DEC, ועד מהרה הפך למפתח העיקרי. ויקסי ייסד את ארגון ISC, שהוא המפתח העיקרי של BIND כיום.
אבטחת מידע
בגרסאות המיושנות BIND 4, ו-BIND 8, התגלו מספר גדול של פרצות אבטחה חמורות לאורך השנים, והשימוש בהם איננו מומלץ. BIND 9 היווה למעשה שכתוב כולל של הקוד, בין היתר על מנת למגר בעיות אבטחה אלו.
סגולה (אזור תעשייה)
היסטוריה
עד שנות ה-2000 היה המקום אזור התעשייה המרכזי של העיר פתח תקווה, אך עם הקמת פארקי היי-טק באזורי התעשייה האחרים של פתח תקווה, קריית אריה וקריית מטלון, ירד מעמדו.
בעבר נהגתה תוכנית בעיריית פתח תקווה להפוך את אזור התעשייה למרכז הבילוי העיקרי של פתח תקווה, ולהקים בו תיאטרון, בתי קפה ומסעדות, אך זו נגנזה.
מקומות ואתרים
שטח אזור התעשייה הוא כ-3,000 דונם (כשטחה של העיר גבעתיים, לדוגמה), והוא מאכלס כ-900 עסקים. בניגוד לאזורי התעשייה האחרים בעיר, הוא מאופיין בעיקר בתעשייה כבדה. עם זאת, בשנים האחרונות התפתחו בו שניים ממרכזי הקניות הגדולים והמרכזיים בפתח תקווה ובאזור דרום השרון: פאוור סנטר סגולה, מדרום לרחוב גליס, ומתחם ירקונים, שנמצא בצפון אזור התעשייה. שניהם מתאפיינים בחנויות ענק בתחומים שונים: חשמל, תאורה, עשה זאת בעצמך, ביגוד, הנעלה, מזון ועוד.
בשטחו של אזור התעשייה ממוקם בית הקברות סגולה - בית העלמין הראשון של פתח תקווה, שבשטחו נמצא אף בית העלמין הצבאי העירוני.
תחבורה
אזור התעשייה נהנה ממיקום טוב ונגישות ברמה גבוהה, הודות לשני צירי תחבורה עיקריים שעוברים בסמוך לו: כביש 5 וכביש 40. בנוסף, בחלקו הצפוני של אזור התעשייה נמצאת תחנת הרכבת פתח תקווה סגולה, אך זו סובלת מנגישות ברמה נמוכה מאוד עקב ריחוקה מלב אזור התעשייה ועקב כך שקווי האוטובוס הבין עירוניים עוצרים על הגשר של כביש 40 מעל פסי הרכבת. בעתיד, אמורה לעבור באזור התעשייה שלוחה של הקו הסגול של הרכבת הקלה של תל אביב.
שלמה עדני
תולדות חייו
אביו, הרב ישועה שהיה הרב של העיר צנעא, החליט בשנת 1571 לעלות עם משפחתו לארץ ישראל. בדרך מתה אמו של שלמה, וזמן קצר לאחר עלותו לארץ מתו שאר אחיו. תחילה התיישבו בצפת, מצבם הכלכלי היה קשה ורק לאחר שתלמידי חכמים התוודעו לתורתו של הרב ישועה הוטב במעט מצבם.
לאחר מכן עברו לירושלים, שם נפטר הרב ישועה בשנת 1582 בהיות בנו שלמה בן 15 שנה. במשך שנתיים וחצי חי ללא בית. הרב משה חאמי שהבחין בעדני, הסכים לאמצו ולדאוג לכלכלתו. הוא כלכל אותו בביתו במשך 5 שנים עד שהשיאו. גם לאחר נישואיו המשיך לתמוך בו בהיות הרב עדני שקוד על התורה.
הרב עדני הנציח את החסד שעשה איתו הרב חאמי בהקדמה לספרו מלאכת שלמה.
בהיותו בירושלים זכה ללמוד לפני גדולי הרבנים, ובפרט לפני הרב חיים ויטל והרב בצלאל אשכנזי. אחר כך עבר להתגורר בחברון, פרנסתו הייתה תמיד דחוקה, ואסונות קשים עברו עליו, ומתו לו 11 ילדיו במגפות. הוא נפטר בחברון ונקבר בבית העלמין העתיק בחברון.
מלאכת שלמה
את הספר מלאכת שלמה על ששה סדרי משנה כתב במשך שלושים שנה בחברון, החל משנת 1589, כאשר היה בן 22. תשומת לב רבה הקדיש גם לבירור נוסח המשנה וניקודה, וכך יש חשיבות רבה לנוסחאותיו. פעמים רבות הוא חוסך דפים רבים של פלפולים הבנויים על טעויות.[מקור?] בחיבורו ניכרת בקיאות בשני התלמודים, במפרשים ובפוסקים, והוא רגיל לדון בדבריהם עד לפסיקת ההלכה. בפרט ניכרת חיבתו לרמב"ם, שאותו הוא מכנה בתואר "גדול הפוסקים".
הספר נדפס לראשונה בווילנה בשנים תרפ"ד-תרפ"ט מתוך כתב יד וארשא כתב יד המחבר. בהדפסה זו הושמטו קטעים רבים כיוון שהמחבר מעתיק את דברי התוספות יום טוב ולדעתם אין צורך שיודפסו שניהם על גיליון אחד. בנוסף הושמטו ציונים שציין המחבר לתלמוד ולרמב"ם בטענה שגם זה מיותר. בהמשך נדפסו מהדורות שהחזירו קטעים אלו או חלקם.
אבו נוואס
אַבּוּ נֻוַאס אלְ-חַסַן בְּן הַאנִי אלְ-חַכַּמִיּ (בערבית: أبو نواس الحسن بن هانئ الحكمي; 750–810 או 815) היה משורר ערבי. שלט בכל סגנונות השירה בשפה הערבית הקלאסית. חיבוריו נכללו, בין היתר, בסיפורי אלף לילה ולילה.
ביוגרפיה
בעודו ילד מכרה אותו אמו לעבדות אצל חנווני מתימן, שלקח אותו לעבוד בחנותו בבצרה. שם משך את תשומת לבו של המשורר ואלִבה בן אל-חובאב (والبة بن الحباب) שקנה אותו ואימצו לבן. ואלבה לימד את אבו נוואס דת, מדעים ושירה.
בהמשך חייו עבר להתגורר בבגדאד, שם קנה לעצמו שם של משורר מקורי וחדשני שעסק בחיי העיר, להבדיל מרוב המשוררים של תקופתו שעסקו בחיי המדבר. בפרט, עסק בחיי הוללות, שתיית יין, ואהבה חד-מינית לנערים.
הוא נמלט למצרים, לאחר שפרסם שיר שהילל את הברמכים, שהח'ליף הארון א-רשיד נלחם בהם. הוא שב לבגדאד לאחר מותו של א-רשיד בשנת 809. לאל-אמין, בנו של א-רשיד שירש את שלטונו, היה טעם דומה לזה של אבו נוואס בחיי הוללות. תחת שלטונו היה אבו נוואס בשיא פוריותו. למרות זאת, הוללותו של אבו נוואס הייתה מוגזמת, והוא נשלח לכלא.
בשנת 813 הרג צבאו של אחיו של אל-אמין, אל-מאמון, את אל-אמין, ואל-מאמון ירש את השלטון. אל-מאמון היה אדוק בדתו והתנגד להוללות של אל-אמין ואבו נוואס. שיריו של אבו נוואס מתקופה זו היללו את הדת והתנגדו להוללות. למרות ניסיונו לחזור בתשובה, הוא מת בכלא בשנת 814 או 815.
נודעה לו השפעה על שירתם של עומר ח'יאם וחאפז.
קישורים חיצוניים
משיריו בתרגום לעברית:
באזיל בולי
באזיל בולי (בצרפתית: Basile Boli; נולד ב-2 בינואר 1967 באביג'אן) הוא כדורגלן עבר צרפתי, יליד חוף השנהב, ששיחק בעמדת הבלם.
עיקר הקריירה של בולי הייתה באוסר ובאולימפיק מרסיי. אחד מרגעי השיא של בולי בקריירה היה במדי מרסיי, כשכבש את שער הניצחון בגמר ליגת האלופות 1993 לרשתה של מילאן. בולי שיחק בנוסף גם במונקו, גלאזגו ריינג'רס ואוראווה רד דיימונדס. לזכותו 45 הופעות במדי נבחרת צרפת, אותה ייצג בין היתר בטורניר יורו 1992.
יתרונו הפיזי של בולי התבטא במשחק קשוח, ובשנת 2007 הוא אף דורג שלישי על ידי עיתון הטיימס הבריטי במצעד "חמישים השחקנים הקשוחים בהיסטוריה".
קריירת משחק
בעונת זכתה מרסיי לראשונה בתולדותיה בליגת האלופות. היא גברה במשחק הגמר 1-0 על מילאן. בולי היה זה שכבש את שער הניצחון בנגיחה בדקה ה-43, והעניק לקבוצתו את גביע אירופה הראשון אי פעם של קבוצה צרפתית. באותה עונה סיימה הקבוצה במקום הראשון, אך בסיום עונת נשללה ממנה האליפות והיא הורדה לליגת המשנה בעקבות פרשת שחיתות. רוב שחקניה המובילים של הקבוצה עזבו בעקבות הבשורה, וביניהם בולי.
בולי הצטרף לקראת עונת לגלאזגו ריינג'רס הסקוטית, ועזב לראשונה בקריירה את צרפת. הוא היה, בשיתוף עם בריאן לאודרופ, לאחד מכוכביה של הקבוצה באותה עונה, וסייע לה לזכות באליפות סקוטלנד, אף על פי שהתקשה להתרגל לסגנון המשחק בקבוצה ובליגה. לאחר עונה אחת במדי ריינג'רס חזר בולי לצרפת, וחתם במונקו של המאמן ז'אן טיגנה. לאחר חצי עונה שכללה 11 הופעות ליגה בלבד, וכללה בין היתר פציעת ראש כתוצאה מהתנגשות עם שוער הקבוצה במהלך משחק גביע אופ"א מול לידס יונייטד, הסכימו הצדדים על פרידה הדדית. בולי עבר לליגה היפנית שם חתם במדי אוראווה רד דיימונדס. הוא שיחק בקבוצה כשנתיים עד שפרש ממשחק פעיל ב-1997, בגיל 30.
נבחרת צרפת
בעקבות הפציעה שחווה במדי אולימפיק מרסיי לקראת סיום עונת, החמיץ בולי את משחקיה האחרונים של צרפת במוקדמות מונדיאל 1994, שהסתיימו בהדחתה של הנבחרת. הופעתו האחרונה הייתה במשחק ידידות ב-28 ביולי 1993, בו ניצחה צרפת 3-1 את. בסך הכול רשם בולי 45 הופעות בינלאומיות, בהן כבש שער אחד.
חיים אישיים
בולי הוא אחיו הצעיר של רוז'ה, שגם כן החל את הקריירה באוסר, ושיחק בין היתר בליל, לאנס וקבוצות נוספות בסקוטלנד ובאנגליה. בולי הוא גם דודו של יאניק, שהחל את הקריירה בפריז סן-ז'רמן, שיחק בקבוצות נוספות בצרפת וברחבי אירופה, ואף רשם הופעת בכורה בנבחרת חוף השנהב בשנת 2010.
בשנת 2007, זמן קצר לפני הבחירות לנשיאות צרפת, נוצר קשר בין בולי לבין מפלגת האיחוד למען תנועה עממית ומועמדה לנשיאות ניקולא סרקוזי. בולי גויס על ידי המפלגה לעניין שילוב המהגרים בחברה הצרפתית, ומספר חודשים לאחר הבחירות מונה באופן רשמי על ידי מזכ"ל המפלגה פטריק דבדז'יאן לאחראי על הנושא מטעם המפלגה.
קסנוקלס
קסנוקלס (ביוונית עתיקה: Ξενοκλής) היה טרגיקן (מחזאי טרגי) ביוון העתיקה שהתפרסם לאחר שמחזהו זכה בפרס ראשון בתחרות הטרגדיות שנערכה במסגרת הדיוניסיה של 415 לפנה"ס באתונה, כשהוא גובר על מחזהו של אוריפידס - "נשות טרויה". אאוליאן בן התקופה טען כי זכייתו לא נבעה מאיכות המחזה שכתב אלא מאחר ש"או שהמושבעים לא היו מסוגלים להחליט החלטה מושכלת, או שהיו משוחדים".
אריסטופאנס נהג ללעוג לקסנוקלס במחזותיו ובקומדיות שלו, וכינה אותו, את אביו קרקינוס מאגריגנטום ואת שלושת אחיו - "קערה של סרטנים טרגיים".
אנדי קואן
אנדרו "אנדי" קואן (באנגלית: Andrew "Andy" B. Coan; 4 במרץ 1958 - 20 במרץ 2017) היה שחיין אמריקאי. אלוף עולם (קאלי 1975) בעל 3 מדליות זהב ושיאן עולם במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי.
ביוגרפיה
קואן נולד בפורט לודרדייל, פלורידה. התאמן בהדרכתו של ג'ק נלסון ולמד באוניברסיטת טנסי.
אלוף עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בשנת 1975 זכה קואן ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 51.25 שניות, לפני ולדימיר בורה מברית המועצות (51.32 שניות) ובן ארצו שיאן העולם הטרי ג'ים מונטגומרי (51.44 שניות), במשחה שליחים 4x100 חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:24.85 דקות, לפני מערב גרמניה (3:29.55 דקות) ואיטליה (3:31.85 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא אליפות חדש נוסף של 3:49.00 דקות, לפני מערב גרמניה (3:51.85 דקות) ובריטניה (3:52.80 דקות).
שיאן עולם
בתחרות שחייה שנערכה בפורט לודרדייל ב-3 באוגוסט אותה שנה קבע קואן במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 51.11 שניות, שיפור במאית השנייה לשיא העולם הטרי בן החודש וחצי של מונטוגומרי (51.12 שניות). שיא זה החזיק מעמד 20 ימים ונשבר על ידי מונטגומרי בתוצאה של 50.59 שניות.
קואן החמיץ את אולימפיאדת מונטריאול (1976) באלפית השנייה. ב-1979 הוא שבר את פרקי ידיו בתאונת דרכים ונותח ולמרות זאת הצליח לנצח את ראודי גיינס באליפות המכללות ונראה בכושר מעולה לאולימפיאדת מוסקבה (1980), אך החמיץ אותה הפעם בשל החרם האמריקאי. הוא ניסה שוב להשתתף במשחקים האולימפיים אך החמיץ את אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ב-44 מאיות השנייה.
בספטמבר 2014 התגלה שהוא סובל מתסמונת גייאן-בארה. קואן נפטר ב-20 במרץ 2017 בבוקה רטון, פלורידה מסרטן כבד.
בית הקברות ההודי בתלפיות
בית הקברות הצבאי ההודי בשכונת תלפיות הוא בית קברות צבאי בריטי הנמצא בצומת הרחובות קורא הדורות וקלוזנר בשכונת תלפיות בירושלים. במקום קבורים 79 חיילים הודים.
ראשיתו של השימוש במקום זה היה בשנת 1918, כאשר הצבא הבריטי הפקיע את הקרקע מידי בנק אפ"ק וקבר במקום, בקבר אחים, 290 חיילים טורקיים, שהיו שבויי מלחמה שמתו בשבי הבריטי. זמן קצר לאחר מכן החליטו הבריטים להשתמש במקום לקבורת חיילים לא-נוצרים שלחמו בשורותיהם: 31 מוסלמים סיקים ו-47 הינדים, שלהם הוקדשו הכיתובים שעל האנדרטה (חייל נוסף שנקבר במקום לא זוהה).
בתחילת תקופת המנדט בא ועד השכונה בדין ודברים עם הבריטים בדבר שימוש הקרקע, שהיה שייך בפועל לשכונת תלפיות. בסופו של דבר הוסכם על הצדדים כי בית הקברות יישאר בייעודו זה, בתנאי שכל הכיתובים בו יופיעו גם בעברית. על הצד האחורי של אחת המצבות נכתב בעברית: "מגרש בית קברות זה הוא מתנה חינם מתושבי תלפיות".
זכויות שמש
זכויות שמש היא הזכות לגישה ישירה לשמש והזכות לשימוש באנרגיית השמש הן בעלות חשיבות מרובה. זכויות אלו קובעות כיצד ניתן לנצל את אנרגיית השמש למאור, חימום, ולהפקת אנרגיה, והן בעלות חשיבות כלכלית מרובה.
זכויות שמש ומערכות סולאריות
כדי לנצל את אנרגיית השמש בתוך מרחב עירוני דרושה חשיפה מספקת לשמש עבור המערכות הסולארית של המבנים ועבור השטחים הפתוחים שביניהם לשיפור תנאי הנוחות בהם. יש למנוע מצב שהשגת גישה לשמש (solar access) תהיה תוצאה מקרית התלויה במציאות משתנה.
גישה לשמש צריכה להיות מובנת כזכות לשמש (solar rights). תכנון סביבתי נכון חייב להבטיח מספר מינימלי של שעות חשיפה לקרני השמש של השטחים הפתוחים, של חלונות הבניין, ושל המשטחים עליהם ממוקמות מערכות סולאריות, על מנת שהן תהיינה יעילות. כדי לשפר את יעילותן שעות אלו חייבות להיות בזמן שבו קרני השמש ניצבות למישור הקולט ככל האפשר. עבור מערכות סולאריות רצוי לקחת חלון סולארי של 6 שעות שמש ישירה ליממה כתקופת חשיפה שימושית, בין השעות 9 בבוקר ועד שעה 3 אחה"צ. שעות מחוץ לטווח זה, בחודשי החורף, אינן נחשבות כיעילות לניצול על ידי המערכות הסולריות, מכיוון שקרני השמש בשעות הסמוכות לזריחה ולשקיעה הן בזווית נמוכה ועוצמתן קטנה מאוד כתוצאה מכך.
היסטוריה
דוגמאות של תכנון מגורי האדם המשקפות הבנה של תנועת ועוצמת השמש לשיפור תנאי הנוחות בנוסף לשימושה המובן מאליו כתאורה טבעית קיים במסורת של הארכיטקטורה בתרבויות רבות. הדוגמאות הקדומות ביותר מגיעות עד המאה ה-7 לפנה"ס בסין וביוון, שם נבנו הבתים כאשר החזית או החצר המשותפת פונה לדרום כדי להגדיל את החשיפה לאור וחום השמש.
במאות 1-4 לספירה נבנו בתי מרחץ רומיים רבים כאשר פתחיהם פונים לדרום, ועד המאה ה-6 לספירה הפכה הבניה של חדר שמש (sun room) לנפוצה עד כדי כך שהקיסר יוסטיניאנוס הראשון חוקק חוק להבטחת זכויות שמש (solar rights) לתושבי הערים.
גם הספרדים שכבשו את אמריקה אימצו את "החוקים האינדיאנים" (Leyes de Indias) שהכתיבו את כיווני הבניה של מבנים ואוריינטציית הרחובות בעיירות כדי לאפשר גישה ישירה לקרינת שמש.
בבריטניה של המאה ה-19 הגנו חוקים קדומים (Doctrine of Ancient light) על זכויות הגישה לשמש של בעלי הבתים.
ראו גם
הפרעה לאור שמש ומניעת תמיכה
ג'ורג' הינקאפי
ג'ורג' הינקאפי גרסיאס (באנגלית: George Hincapié Garcés; ) הוא רוכב אופניים אמריקאי לשעבר.
קריירה
הינקאפי, יליד קווינס, ניו יורק, מזוהה הן כרוכב בעל הישגים במרוצי קטעים קצרים ובמרוצים חד-יומיים והן כחברו לקבוצה וכפועל של לאנס ארמסטרונג, לו סייע רבות בשבעת ניצחונותיו בטור דה פראנס. בנוסף סייע הינקאפי לאלברטו קונטדור (2010) ולקאדל אוונס (2011) לנצח בטור דה פראנס ובכך העלה ל-9 את מספר הפעמים בהם רכב כפועל לצדו של מנצח המרוץ. באוקטובר 2012 הוציא הינקאפי הודעה לעיתונות בה הודה בשימוש בחומרי אמרוץ אסורים במהלך חלק מהקריירה המקצוענית שלו.
הישגו הבולט במרוצים הקלאסיים הוא ניצחון במרוץ גנט–וייפלחם ב-2001. כמו כן, ניצח במרוצים של קורנה–בריסל–קורנה וגראן פרי דה פלואה ב-2005. ניצחונותיו הבולטים במרוצי קטעים קצרים הם במרוצים: הטור של לוקסמבורג, שלושת הימים של ברוז'-דה פאנה והטור של מיזורי. כמו כן זכה בקטעים בודדים במרוצים, כולל שלב אישי בטור דה פראנס ושלושה שלבים במסגרת מרוץ נגד השעון קבוצתי ושני שלבים בדופינה ליברה. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 נחשב באופן קבוע מועמד לניצחון בפריז–רובה וברונדה ון פלנדרן.
הינקאפי הוא הרוכב היחיד שרכב עם ארמסטרונג בכל אחד משבעת ניצחונותיו בטור דה פראנס. ארמסטרונג העריך מאוד את הינקאפי והקפיד שהינקאפי תמיד יהיה חלק מסגל הקבוצה לטור. במרוצים שלפני הטור, לעיתים נדירות, שימש ארמסטרונג כפועל עבור הינקאפי. הינקאפי ניצח לראשונה שלב בטור ב-17 ביולי 2005. זהו ניצחונו היחיד של הינקאפי בטור (השתתפותו העשירית) והראשון של פועל של לאנס מאז 1999. ב-2011 זינק הינקאפי בפעם ה-16 לטור דה פראנס. בכך הישווה את שיאו של ההולנדי יופ זוטומלק שאף הוא זינק וסיים 16 מרוצים של הטור דה פראנס. ב-1 באפריל 2012 שבר הינקאפי את שיאו של הבלגי בריק סכוטה כשסיים את מרוץ הרונדה ון פלאנדרן בפעם ה-17.
בשנים האחרונות עיקר כוחו של הינקאפי במרוצים אישיים נגד השעון. הוא ניצח בפרולוג של הדופינה ליברה ב-2005, סיים שלוש פעמים במקום השני בפרולוגים במרוצים שנערכו ב-2006 וניצח את שלב המרוץ נגד השעון בטור של בנלוקס.
בשנת 2004 השיק קו בגדי ספורט ביחד עם אחיו. הינקאפי הגיע אל ספורט האופניים בעזרת אביו. אביו שכנע אותו להרשם למרוץ בסנטרל פארק. הוא נשוי לדוגמנית ונערת פודיום של הטור, מלאני סימיאונה. בשנת 2004 נולדה לזוג בת.
ב-10 באוקטובר 2012 פרסם הינקאפי הודעה באתרו הרשמי בה הודה בשימוש בסמים אסורים, וכי סוכנים פדרליים וסוכני הסוכנות האמריקאית למניעת סמים בספורט פנו אליו בנוגע לפעילותו זו. מאוחר יותר באותו היום התפרסמה הצהרה לפיה הסכים הינקאפי להשעייה בת חצי שנה מפעילות, החל מה-1 בספטמבר 2012 עד 1 במרץ 2013, ולביטול כל תוצאות המרוצים בהם השתתף בין 31 במאי 2004 ועד 31 ביולי 2006.
יאיר וינשטוק
יאיר וינשטוק (נולד בכ"ב באייר ה'תשי"ט, 30 ביולי 1959) הוא עיתונאי עורך וסופר חרדי, הכותב ספרי מתח וספרי סיפורת יהודית למגזר החרדי, בעברית וביידיש. את ספרי המתח הוא מפרסם בשם העט '''מ. ארבל'''.
ביוגרפיה
נולד בירושלים למשפחה ותיקה מחסידות לעלוב, נצר לאדמו"רי לעלוב (אביו, הרב שלמה מנחם וינשטוק, היה נכדו של רבי דוד צבי בידרמן מלעלוב). אמו היא המשוררת שפרה וינשטוק אשכול. כמה מדודיו, אחי אביו, היו מחברי ספרים תורניים, חלקם על דרך הקבלה. דודו, הרב משה יאיר וינשטוק, חיבר למעלה משמונים ספרים. בן דודו הוא הסופר והעיתונאי ישראל שפיגל.
בשנות ה-90 החל לפרסם ספרי מתח תחת שם עט מ. ארבל, ונמנע מלהיחשף בשמו האמיתי. ב-1995 יצא לאור ספרו הראשון, "קשר גורדי". עלילת הספר עוסקת בסיפורו של צעיר ניצול שואה בתקופת קום המדינה, המתמודד עם הפחד האישי שלו מאדם ששנא אותו מאז ילדותו, המאיים לחשוף כי סייע בשעתו לנאצים. העלילה נפרשת על פני עשרות שנים, החל מלובלין שלפני השואה, דרך מחנות ההשמדה ועד שלהי המאה העשרים.
ב-2010 הוציא וינשטוק את הספר "הצתה מאוחרת", שאף הוא פורסם ב"משפחה". עלילת הספר עוסקת בנושא שליטת הוואקף בהר הבית, וחיפוש אחר ארון הברית, ובימי סוף בית שני. ב-2015 יצא לאור ספרו "יום ושש שעות", שפורסם בהמשכים במגזין "זמן" – סיפור מתח בסגנון זמן אמת, הדומה במובנים רבים לסדרת הטלוויזיה הפופולרית "24".
מיולי 2013 עד אוגוסט 2017 שימש כעורך המגזין "זמן", בו גם כתב את הטור הסאטירי "סוללה חלשה" המתאר את העולם החרדי מזווית הומוריסטית. החל מחודש אלול תשע"ח (ספטמבר 2018) החל להוציא לאור ירחון חודשי בשם "כדור".
מחודש שבט תשע"ח (ינואר 2018) מפרסם וינשטוק טור שבועי בשבועון החרדי בקהילה לצד כתבות מגזין מעמיקות וראיונות אישיים, אותם הוא מפרסם מעת לעת.
בנוסף לספרי מתח הוא מרבה לכתוב סיפורי צדיקים, שקובצו יחד בסדרת הספרים "סיפור לשבת" (תשעה כרכים), וכן סיפורים קצרים מעולמו של הציבור החרדי בסדרת "סיפור לחג" (ארבעה כרכים). כן חיבר מספר ביוגרפיות על רבנים ואדמו"רים ובהם החתם סופר, האדמו"ר מלעלוב רבי משה מרדכי בידרמן, רבי אשר פריינד ורבי יצחק מתתיהו סנדברג.
ספריו תורגמו למספר שפות ובהן אנגלית, צרפתית ויידיש.
וינשטוק נשוי לזהבה לבית קלירס, הם מתגוררים בשכונת מעלות דפנה בירושלים, ולהם שישה ילדים. בנו הבכור, אברהם מרדכי וינשטוק, הוא מעורכי השבועון החרדי "בקהילה".
שיטת הקיזוז
שיטת הקיזוז הוא השם המקובל לשיטת ניקוד בכדורגל, על פיה בסיום העונה הסדירה מקוצצות לחצי מספר הנקודות של כל קבוצות הליגה ונערך סיבוב משחקים נוסף. מטרת השיטה היא ליצור עניין ומתח בליגה על ידי צמצום הפרש הנקודות בין הקבוצות.
השיטה הונהגה לראשונה בליגות הכדורגל בשווייץ אך בוטלה ב-2003. החל מ-2009 הונהגה השיטה בליגות הכדורגל של בלגיה ושל ישראל, שם בוטלה השיטה בליגה הבכירה לאחר שתי עונות.
רקע
בשנת 2005 רכש ארקדי גאידמק את בית"ר ירושלים והביא לגידול משמעותי בתקציב הקבוצה, שעלה בהרבה על תקציב שאר קבוצות הליגה. הדבר התבטא בהחתמת מאמנים ושחקנים זרים ברמה גבוהה ובסכומים גבוהים, ובקניית שחקני מפתח בקבוצות מתחרות בליגה. בשנתיים שלאחר הרכישה זכתה בית"ר ירושלים ברציפות באליפות המדינה, כשבשנה השנייה היא משלימה זכייה בדאבל. בעקבות כך נוצר חשש בהתאחדות לכדורגל שעקב ההבדל הגדול בתקציבי הקבוצות, תהפוך קבוצתו של גאידמק לאלופה בלעדית, בדומה לשליטה של מכבי תל אביב בליגת העל בכדורסל.
השיטה
לקראת עונת 2009/2010, הציגה ההתאחדות לכדורגל בישראל שינוי במבנה הליגות. ליגת העל בכדורגל הורחבה ל-16 קבוצות, כאשר לאחר שני סיבובים קוזז מספר הנקודות בחצי, והליגה חולקה לשלושה חלקים: פלייאוף עליון למקומות 1–6, פלייאוף אמצעי למקומות 7–10 ופלייאוף תחתון למקומות 11–16, ושוחק סיבוב משחקים נוסף בין הקבוצות בכל פלייאוף.
בנוסף לליגת העל, הוחלה שיטת הקיזוז גם על הליגה הלאומית.
בתקנון ההתאחדות הופיעה ההגדרה הרשמית לשיטת הקיזוז:
היסטוריה
כבר בעונתה הראשונה הייתה לשיטה השפעה על זהות האלופה. עם סיום העונה הסדירה בעונת 2009/2010, הייתה מכבי חיפה במקום הראשון עם 77 נקודות והפועל תל אביב במקום השני עם 71 נקודות. לאחר קיזוז הנקודות ירד ההפרש בין הקבוצות ל-3 נקודות. בסיום משחקי הפלייאוף זכתה הפועל תל אביב באליפות כשבמאזנה מספר נקודות זהה לזה של מכבי חיפה, 49 נקודות, אך הפרש שערים טוב יותר. ללא שיטת הקיזוז מכבי חיפה הייתה מסיימת במקום הראשון עם 87 נקודות, ואילו הפועל תל אביב הייתה מסיימת במקום השני עם 84 נקודות. ההשפעה על זהות האלופה גררה ביקורת קשה ואף הביאה להצבעה מחודשת בהתאחדות על המשך הנהגת השיטה, אך מתוך 31 חברי ההנהלה 7 בלבד התנגדו, ושיטת הקיזוז זכתה להכשר לעונה הבאה.
לאחר עונה נוספת בה הונהגה השיטה, בה הייתה זו שוב מכבי חיפה אשר נפגעה מהקיזוז, אך זכתה לבסוף באליפות, הוחלט בהתאחדות לכדורגל, ב-27 ביוני 2011, לבטל את השיטה לקראת עונת 2011/2012, בנוסף להקטנת ליגת העל ל-14 קבוצות. אף על פי כן, בליגה הלאומית המשיכה השיטה גם בעונת 2011/2012.
שווייץ
בליגת העל השווייצרית הונהגה שיטת הקיזוז מספר שנים עד לביטולה בעונת 2003/2004.
בשיטה השווייצרית הורכבה הליגה מ-12 קבוצות ששיחקו שני סיבובים במתכונת בית-חוץ. לאחר מכן קוזזו הנקודות בחצי והליגה חולקה לפלייאוף האליפות בו מתחרות 8 הראשונות בשני סיבובי משחקים נוספים ולפלייאוף תחתון בו התחרו 4 האחרונות בליגה הראשונה ו-4 הראשונות בליגה השנייה על הזכות לשחק בעונה הבאה בליגת העל, כש-4 הקבוצות שסיימו ראשונות בפלייאוף זכו לכך.
השיטה בוטלה ב-2004 בשל טענות לחוסר ספורטיביות מצד הקבוצות.
בלגיה
לקראת עונת 2009/2010 נערכו שינויים בשיטת ליגת העל הבלגית. מספר הקבוצות בליגה הוקטן מ-18 ל-16 ושיטת הקיזוז והפלייאוף הונהגה. לפי השיטה החדשה לאחר שני סיבובים במתכונת בית-חוץ מספר הנקודות של הקבוצות יקוזז בחצי, והליגה תחולק ל-3 חלקים:
נכון ל-2020, שיטה זו עדיין פועלת בבלגיה.
דנדרובטיים
דנדרובטיים הידועים בשמם העממי: צפרדעי חץ הרעל (שם מדעי: Dendrobatidae) היא משפחה בסדרת חסרי הזנב. צפרדעי חץ הרעל נמצאות בשני אזורים גאוגרפיים סמוכים: מרכז אמריקה ואמריקה הדרומית. המין צפרדע חץ שחורה-ירוקה נמצא גם בחלק מאיי הוואי.
רקע כללי
דנדרובטיים היא משפחה של חסרי זנב קטנים, פעילי-יום, שצבעם לרוב בהיר והם עוטים צבעי אזהרה. הם נפוצים במרכז ובדרום אמריקה. פעמים רבות הפרטים במשפחה זו נקראים צפרדעי חץ-הרעל, על אף שהם לא שייכים לקבוצת הצפרדעים אלא קרובים יותר לאילניות. שמם זה דבק אליהם בשל מספר אלקלואידים רעילים הנמצאים בעורם של מינים רבים. צפרדע החץ הרעילה ביותר היא צפרדע חץ זהובה. עם זאת, בשבי רעילותה, שמקורה בפרוקי-רגליים רעילים שמרכיבים את מזונה, נפסקת.
הדנדרובטיים מאופיינים לרוב על ידי צבעם הבהיר וגודלם הקטן. צבע עורם משתנה בין כתום בהיר ושחור ובין כחול או צהוב. גודלם משתנה גם כן, והוא נע בין סנטימטר אחד ובין 6 סנטימטרים, תלוי בגיל הפרט ובמין.
רבייה ודאגה הורית
מרבית החברים במשפחת הדנדרובטיים אופיינו באסטרטגיות רבייה שונות ביחס לדו-חיים אחרים. בסוג Colostethus הביצים מוטלות על רצפת יער על ידי הנקבה, שאחריהם הזכר מחזר אחרי הנקבה. אחד ההורים, בדרך-כלל הזכר, שומר על הביצים עד שהן בוקעות. הראשנים שמגיחים יוצאים מהביצה ועולים על גב הזכר או הנקבה, אשר מעבירים אותם למים. במספר מינים בסוג Dendrobates, הראשנים נישאים למאגרי מים קטנים בחורי עצים. במינים מסוימים, הנקבה הולכת וחוזרת לחורי העצים על מנת להאכיל את הראשנים במזון מזין ולא-מדושן, עליו מסתמכים הראשנים כמקור עיקרי לתזונתם. ככלל, הדנדרובטיים לא נצפו דואגים לראשנים, אלא במקרים נדירים.
רעילות
לפי הערכות, קיימים בערך 220 מינים במשפחת הדנדרובטיים. מרבית המינים אינם רעילים לבעלי חיים ולבני אדם. על עורם של הדנדרובטיים נמצאו יותר ממאה סוגים של רעלים. צפרדע חץ רעילה היא אינה מין אחד. אלה למעשה קבוצה של מיני צפרדעים ממשפחת הDendrobatidae, צפרדעים אלו הם מהיצורים הרעילים בעולם ובמיוחד המין צפרדע חץ צהובה (Phyllobates terribilis). רעילותם כה עוצמתית כך שדי ב-2 מיקרוגרם (2 מיליונית הגרם) מהחומר הפעיל בגופה להרוג אדם בוגר. מקור רעל עוצמתי זה אינו מגופה של הצפרדע אלא מזוקק מחרקים רעילים מהם היא ניזונה, וחרקים אלו סופגים את הרעלים מצמחים רעילים מהם הם ניזונים. הביצים של צפרדעים אלו, ואף הראשנים הבוקעים מהם גם רעילים.
בשימוש השבטים האינדיאנים
השימוש בחצים אלו נעשה לצורך ציד או במהלך קרבות בין-שבטיים. תוצאות פגיעת חץ שכזה הן קטלניות ביותר, פגיעת חץ הנורה מרובה נשיפה לעבר קוף הנמצא בצמרות העצים תביא למותו בזמן קצר ביותר.
פנל
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
אישטוואן בורז'אק
אישטוואן בורז'אק ׁ(בהונגרית: Borzsák István; 24 בדצמבר 1914 מונור – 9 בדצמבר 2007 בודפשט) היה פילולוג ומתרגם הונגרי, מומחה בלימודים הקלאסיים, חבר באקדמיה ההונגרית למדעים משנת 1987, פרופסור באוניברסיטה.
שנותיו המוקדמות והלימודים
אישטוואן בורז'אק למד בבית הספר העממי בעיר הולדתו, מונור. באותה תקופה בניין בית הספר ניזוק קשות על ידי יחידה של הצבא הרומני שפלש להונגריה כדי לדכא את המהפכה הקומוניסטית שם. בשנת 1924 עבר לבודפשט ולמד בגימנסיה הרפורמית ברחוב לוניאי. לאיוש אפרילי היה מורו לפילוסופיה. בתום לימודי התיכון בשנת 1932 נרשם ללימודי שפות וספרות באוניברסיטת פטר פאזמאן בבודשפט, בתחום הלימודים הקלאסיים (לטינית, יוונית) והשפה הגרמנית. בשנת 1936 סיים את התואר ובשנת 1937 קיבל תעודת הוראה כמורה ליוונית, לטינית וגרמנית. באותה תקופה, עד שנת 1939 השתלם בקולגיום על שם אטווש בבודפשט. במסגרת חילופי סטודנטים נסע להשתלמות באוניברסיטת טיבינגן ובאוניברסיטת ברלין. מוריו העיקריים היו אנדראש אלפלדי וקארוי קרניי.
הקריירה האקדמית
בשנת 1956, עקב תמיכתו במרד ההונגרי נגד השלטון הקומוניסטי והשתתפותו בוועדה המהפכנית לאנשי הסגל האקדמי בפקולטה למדעי הרוח, סולק לאחר דיכוי המרד מתפקידו האקדמי. אחרי תקופה של אבטלה הצליח להתקבל כספרן בספריית האוניברסיטה. בשנת 1963 קיבל חנינה והתאפשר לו ללמד כראש הקתדרה לפילולוגיה קלאסית באוניברסיטת דברצן. החל מ-1978 חזר לפקולטה למדעי הרוח בבודפשט והתמנה לפרופסור, ראש המכון לפילולוגיה לטינית. בפרישתו בשנת 1985 היה לפרופסור אמריטוס. בשנים 2001-1971 בורז'אק זכה בחמישה פרסים חשובים על פועלו המדעי.
מחקריו
בורז'אק בלט בחקר יצירותיהם של הורטיוס וטקיטוס על ידי תרגומים ועריכת מהדורות ביקורתיות שלהן. כן עסק, בין היתר, גם בחקר מורשתו של אלכסנדר מוקדון ובפילולוגיה של השפה הלטינית בימי הביניים. הוא ניתח את השפעות המזרח והעולם ההלניסטי באמצעות ההיסטוריוגרפיה ההלניסטית על ההיסטוריונים הרומיים. בורז'אק הצטיין גם בעבודתו עם הסטודנטים ובהרצאותיו, שהפכו לשם דבר בזמנו.
מפוקסלים
מפוקסלים (באנגלית: Dead Pixels) הוא סיטקום בריטי ששודר לראשונה בערוץ E4 החל מ-28 במרץ 2019. הסדרה עוסקת בשלושה חברים (מג, ניקי ואוסמן) והאובססיה שלהם למשחק מחשב מז'אנר משחקי תפקידים המוניים ברשת (MMORPG) בשם Kingdom Scrolls.
פיתוח
הסדרה "מפוקסלים" החלה בשם "Avatards" כחלק מסדרת "Comedy Blaps" באתר האינטרנט של ערוץ 4 משנת 2016. יוצרי הסדרה אמרו שהם רוצים לתאר דמויות עגולות יותר של כמה מהגיימרים, וציינו שהמוניטין של גיימרים בזרם המרכזי של הטלוויזיה אינו טוב במיוחד. הסדרה מנסה לשפר את המוניטין שלהם בכך שהיא מראה הן את הצד המצחיק והן את הצד מעורר המחשבה של משחקי הווידאו ושל ותרבות הגיימינג. תסריטאי הסדרה, ג'ון בראון, והבמאי, אל קמפבל, תוארו כ"גיימרים כבדים".
ביקורת
בעיתון הגרדיאן תוארה הסדרה "משעשעת באופן מרושע" ו"הסיטקום החדש החריף ביותר של 2019".
באתר וואלה! NEWS נכתב "מה שיפה ב"מפוקסלים" זה שהיא מוצלחת בשני הממדים שלה. היא משעשעת הן במשחק הביזארי שהיא מתארת ... והן באחווה שהיא מתארת בקרב האוהדים המכורים."
סמל מזרח טימור
סמל מזרח טימור הנוכחי משמש כסמל המדינה מאז 18 בינואר 2007.
בתחתית הסמל מופיע מוטו המדינה, בשפתה הרשמית (פורטוגזית): Unidade, Acção, Progresso (אחדות, פעולה, קידמה).
גביע המלך הספרדי בכדורסל
גביע המלך בכדורסל (בספרדית: Copa del Rey de Baloncesto) היא התחרות המשנית בכדורסל הספרדי והשנייה בחשיבותה, אחרי ליגת העל הספרדית. התחרות הראשונה שוחקה ב-1933, תחרות הכדורסל הראשונה בספרד, דאז. במשך השנים התחרות הפכה תהפוכות רבות שביניהן שינויי שיטת הגביע ושמו הרשמי של הגביע לשמו הנוכחי. בטורניר משתתפות 8 קבוצות.
שיטת המשחק
בגביע הספרדי מתחרות רק שמונה הקבוצות הראשונות בליגה הראשונה בסיום הסיבוב הראשון. המשחקים מנוהלים בשיטת גביע במשך כל שלבי הטורניר, כשכל המשחקים משוחקים באולם שנקבע מראש כל שנה.
פרשת הקורבנות
פרשת הקרבנות (לפעמים בקיצור רק "קרבנות") במקורה נועדה כדי ללמוד מספר קטעים מן המקרא המשנה והתלמוד לאחר ברכות התורה, היא הורחבה בידי מקובלי צפת והפכה להיות זכר לסדר העבודה היומי בבית המקדש. יש קהילות אשכנז שלא קיבלו הוספות אלו, ואומרות רק עיקר הקרבנות, דהיינו פרשת התמיד (בתוספת פסוקי מוסף של שבת ושל ראש חודש בימים אלו), פרק איזהו מקומן, וברייתא דרבי ישמעאל.
ליגת העל היוונית בכדורסל
איי 1 אתניקי (ביוונית: Πρωτάθλημα Ελλάδας καλαθοσφαίρισης) היא ליגת הכדורסל הבכירה ביוון. הליגה נוסדה בשנת 1927 כליגה חובבנית, ורק ב-1992 הפכה להיות ליגה מקצוענית.
הליגה משחקת תחת חוקי הכדורסל של פיב"א. במהלך העונה הסדירה כל קבוצה משחקת פעמיים נגד כל קבוצה אחרת בשיטה של בית חוץ, הווה אומר שבעונה הסדירה יש 26 משחקים. 8 הקבוצות המסיימות ראשונות עולות לסדרות פלייאוף של סדרת הטוב מ-5 כאשר בסופן מוכתרת האלופה.
קבוצות הליגה
נכון לעונת 2018/2019:
יולנד דה דרה
יולנד דה דרה (בצרפתית: Yolande de Dreux; 1265 לערך - 2 באוגוסט 1330) הייתה המלכה הרעיה של מלך סקוטלנד אלכסנדר השלישי.
קורות חיים
יולנד הייתה בתם של רוברט הרביעי, רוזן דרו ושל ביאטריס דה מונפור. משפחתה של יולנד הייתה מצאצאיו של בית קאפה, אשר מלך בצרפת, ואביה היה אחד מצאצאיו של לואי השישי, מלך צרפת. סבתה מצד אימה של יולנד הייתה מארי דה בורבון, בת דודו של גי דה דמפייר, רוזן פלנדר.
נישואיה הראשונים
יולנד ואלכסנדר היו קשורים בקשרי משפחה - שניהם היו צאצאי בית קושי - משפחת אצולה בעלת השפעה רבה בצרפת. אלכסנדר ויולנד נישאו ב-15 באוקטובר 1285 במנזר ג'דבורג.
אלכסנדר השלישי נפטר זמן קצר לאחר הנישואים, ב-18 במרץ 1286 בעת שרכב מאדינבורו לבקר את רעייתו ששהתה בקינגהורן. באותה זמן הייתה יולנד בהריון, ובכינוס הפרלמנט הסקוטי שנערך במנזר סקון ב-2 באפריל 1286 או ב-28 באפריל נבחרו עוצרים לשלוט עד להולדת הילד ולהגיעו לבגרות. יולנד הפילה את הילד, או, לפי מקורות אנגלים מאותה תקופה - כלל לא הייתה בהריון, או הייתה בהריון מדומה, ונכדתו של אלכסנדר השלישי, מרגרט, העלמה מסקוטלנד נבחרה כיורשת העצר.
נישואיה השניים
בשנת 1292 נישאה יולנד לארתור, דוכס בריטני ונולדו להם שישה ילדים:
ארתור נפטר בשנת 1312, וירש אותו בנו ג'ון השלישי, דוכס בריטני (בנו מנישואיו הראשונים). יולנד נפטרה ב-2 באוגוסט 1330, ובנה הבכור ג'ון, ירש ממנה את התואר רוזן מונפור.
קבוצת האוליבין
קבוצת האוליבין היא קבוצה של מינרלים נזוסיליקטיים במבנה x2SiO4 כאשר x יכול להיות ברזל, מגנזיום, מנגן, סידן או צרוף שלהם, ולעיתים ניקל ואבץ.
הקבוצה קרויה על שם המינרל הנפוץ ביותר מסוג זה, אוליבין. האוליבין הוא בעצם שני מינרלים שונים (פאיאליט ופורסטריט) היוצרים ביניהם תמיסה מוצקה והשם הכללי אוליבין (שכיום אינו מוכר כשם של מינרל חוקי על ידי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה) מתייחס לכל צירוף שלהם.
המבנה של כל המינרלים בקבוצת האוליבין הוא אורתורומבי, כאשר הארבעונים של הסיליקט שבמבנה (SiO4) אינם מחוברים ישירות ביניהם (כמו בכל קבוצת המינרלים הנזוסיליקטים ומכאן השם מיוונית נזו – אי) אלא דרך הקטיונים התופסים את המקומות המכונים M1 ו-M2 במבנה אוקטהדרלי. יש סיווגים שאינם כוללים את המינרלים בהם יש סידן בקבוצת האוליבין משום שקטיון הסידן נמצא אך ורק במקום M2 במבנה האוקטהדרלי.
לומינסנציה
לוּמִינֵסֶנְצְיָה (או לוּמִינֵסְצֶנְצְיָה. בעברית: נְהוֹרָנוּת) היא אור הנפלט מגוף כלשהו, שלא רק בגלל הטמפרטורה הגבוהה שלו. לומינסנציה יכולה להיגרם כתוצאה מתהליכים כימיים וביוכימיים, מאנרגיה חשמלית, מתנועות תת-אטומיות, מתגובות בגבישים או מעירור של מערכת אטומית.
מקובל לצפות מחוגים ומחוונים, במיוחד במערכות אוויוניות ובמכשירי ניווט, בחומרים לומינסנטיים.
לומינסנציה נבדלת מלהט (Incandescence) שהוא מקרה פרטי של קרינת גוף שחור (פליטה של קרינה אלקטרומגנטית, ובמקרה זה – אור, כתוצאה מטמפרטורה גבוהה) בכך שהיא מתרחשת על־פי־רוב בטמפרטורות נמוכות.
יוסי עבאדי
יוסי עבאדי (15 בנובמבר 1957) הוא עיתונאי ועורך דין מומחה בתחומי התקשורת והמדיה. הוא אחראי על תיקי התקשורת במשרד מיתר ליקוורניק גבע לשם טל. בעבר השתתף בהקמת המנהלה הממשלתית שיזמה תחרות בשוק השידורים הציבורי, וכיהן כמנהלה הראשון בין השנים 1997–1999.
ביוגרפיה
עבאדי נולד בחיפה ב-1957. בצעירותו למד בבית הספר הריאלי בעיר ולקח חלק פעיל בתנועת הנוער "הצופים". כחלק מפעילותו בצופים היה בין השנים 1972–1973 מדריך וראש גדוד של נוער במצוקה. ב-1984 למד משפטים באוניברסיטת תל אביב והוסמך כעורך דין בשנת 1986. את שירותו הצבאי ושירותו במילואים עשה עבאדי בגלי צה"ל בתפקידים שונים. מתגורר בהרצליה והוא אב ל-3 בנות.
קריירה עיתונאית
עבאדי שימש בתפקידים עיתונאיים בכירים: שימש כעורך משנה (סגן העורך) בעיתון "חדשות" (1990-1992); כיהן כמנהל מחלקת החדשות בגלי צה"ל (1980-1983), לרבות בתקופת מלחמת לבנון הראשונה; היה הכתב המדיני של גלי צה"ל (1980-1978) בתקופת הסכם השלום עם מצרים; הכתב הצבאי של גלי צה"ל (1978-1976, במסגרת השירות הצבאי, לרבות בתקופת מבצע ליטני ובניית היחסים עם הנוצרים בלבנון וה"גדר הטובה"; ערך והגיש תוכניות אישיות בגלי צה"ל בתחומי אקטואליה, צבא ומשפט (1984–1992). ב-1985 היה מועמד לתפקיד מפקד גלי צה"ל, אך לא נבחר לבסוף. כמו כן שימש עבאדי כיו"ר וחבר בוועדת הקבלה לגלי צה"ל (מ-1980 עד 2012) המדריך הראשי בקורס הקדם צבאי לגלי צה"ל (במסגרת שירות המילואים, 1993–2009).
בשנת 2007 פורסם כי עבאדי מועמד להחליף את שלום קיטל כמנכ"ל חדשות ערוץ 2, אם כי לבסוף לא מונה לתפקיד זה.
פעילותו בשירות הציבורי והממשלתי
בהתאם להחלטת הממשלה בשנת 1997 לפתוח את שוק התקשורת לתחרות, השתתף יוסי עבאדי בהקמת המינהלת הבין-משרדית להסדרת השידורים לציבור, וכיהן כמנהלה הראשון בין השנים 1997–1999. כמנהל המנהלת ביצע עבאדי את הפתיחה לתחרות של שוק הטלוויזיה הרב ערוצית, ואת ההסדרים הרגולטוריים (חקיקה תקנות ורישיון) שאפשרו את שידורי חברת הלוויין YES והתחרות בינה לבין חברות הכבלים. הוא הכין את התשתית לרפורמה בתחום הסדרת השידורים לציבור, בהתאם להמלצות הוועדה בראשות האלוף (במיל.) יוסי פלד, בה היה עבאדי חבר (1996).
פעילות ברשות החברות הממשלתיות
קריירה משפטית ותקדימים
מאז יוני 2011 עו"ד עבאדי הוא שותף במשרד מיתר; קודם לכן ניהל עבאדי את מחלקת התקשורת במשרד עו"ד רם כספי ושות' (2000–2011), ובין השאר שימש כיועץ חיצוני לרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו (2004–2009) לרבות במכרזי הרדיו האזורי (הן ב-2009 והן ב-1996). בנוסף ייצג את רדיו קול חי במאבקו להרחיב את אזור הזיכיון שלו, ואת ערוץ 20 במאבקו לשנות את תנאי הזיכיון ולהפוך לערוץ אקטואליה ולא ערוץ מורשת.
עבאדי גם כיהן כחבר דירקטוריון וועדת השקעות בקופות הגמל של בנק המזרחי (2002 עד 2008), ושימש כמרצה לתקשורת ולהפרטה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב (1997–2001).
במשפטים שניהל עבאדי נוצרו מספר תקדימים משפטיים:
מרק עגבניות
מרק עגבניות הוא מרק המורכב מעגבניות. הוא משמש לרוב כמרכיב במאכלים מורכבים יותר, ושלא כמו רוב המרקים, נהוג להגישו חם או קר. המרק יכול להכיל חתיכות עגבנייה או להתבסס על מחית בלבד.
מרק עגבניות קר וקיצי, המקובל במטבח הספרדי, נקרא "גספצ'ו".
בשנת 1989 אישה התלוננה כי עורה הפך להיות כתום. בבדיקה רפואית התברר כי הגורם לשינוי הצבע היה הרגלי האכילה של האישה, אשר צרכה אך ורק מרק עגבניות ולכן ספגה כמות של קארוטין, חומר הקיים בעגבניות, בשיעור של פי עשרה מהממוצע.
בשנת 1870 הגיעו בשעת ערב, למסעדת Delmonico's בניו יורק וויקטוריה וודהול ואחותה טנסי קלאפין Tennessee Claflin והזמינו מרק עגבניות. מנהל המסעדה הסביר להן שהוא לא יכול להגיש להן את מבוקשן, כי יווצר כאן תקדים.
באותה תקופה נאסר על נשים להיכנס למסעדה לבד, או ללא גבר לאחר השעה 6 בערב. היה זה חוק לא כתוב. האחיות יצאו מהמסעדה אל הרחוב, קראו לעגלון שהביא אותן אל מסעדה והזמינו מרק עגבניות לשלושה. האירוע סוקר על ידי העיתונות של אותה התקופה.
להקת הנח"ל
שנות החמישים
להקת הנח"ל הוקמה בצה"ל ב-3 בנובמבר 1950 כממשיכת להקת הצ'יזבטרון של הפלמ"ח, מתוך חברי תנועות הנוער וגרעיני הנח"ל ביוזמתו של זאב חבצלת, קצין החינוך הראשון. בין מקימיה נמנו גיורא מנור (כמפקד הלהקה), יוסי בנאי, יונה עטרי, דרורה חבקין, אבא פורמן, גאולה גיל (לבבי), עזריאל פולני, אסתר גרינברג (שבק), זאב הילמן ושמואל שי, שהעלו את תוכניתה הראשונה של הלהקה, "מיריק מסתדרת". מנהלה המוזיקלי היה דובי זלצר, שהלחין ללהקה את שיריה הראשונים. הלהקה הופיעה בפני חיילים, את הקלטותיה הוציאה על תקליטי שדרים לרדיו. בין שירי ההרכב הראשון היו "נאחז בכל משלט" (זאב חבצלת/דובי זלצר), "העיקר הוא להעיז", "פזמון המ"מ" ועוד שהיו חלק מהתוכנית הראשונה. החזרה הגנרלית של הלהקה, שהתקיימה באולם "קולנוע כוכב" של היום ברמת השרון, כמעט הייתה גם שירת הברבור שלה. על הבמה ניסתה הלהקה להציג קומדיה, שבלשון המעטה לא הצחיקה את קציני המטה שהיו נוכחים באולם. "מה אתם רוצים מהם? התוכנית הראשונה של הצ'יזבטרון הייתה הרבה יותר גרועה!", אמר חיים חפר שנכח גם הוא בהופעה וכך הציל את הלהקה מפירוק. וכך לאחר סיום ההצגות של התוכנית, העלתה הלהקה את התוכנית השנייה "האגדה על המ"כ הרע" ב-1951, ואת התוכנית השלישית, "חוליית בידור" ב-1952, כשבתוכנית זו שרו לראשונה את "יונתי בחגווי הסלע" ו"מעיין גנים" ששרה סולו יונה עטרי במחרוזת של שירים מ"שיר השירים".
באפריל 1953 הועלתה התוכנית הרביעית, "טעות לעולם חוזרת" אותה כתבו גיורא מנור ושבתאי רביב בבימויו של דוד ברגמן. התוכנית הציגה את רעיון הנח"ל דרך עיניו של הדוד מאמריקה, הבא לחפש את אחיינו באחת מהיאחזויות הנח"ל. לצד הצגה זו הייתה גם הצגת משנה על סיפור אהבה בין חייל לחיילת שגילמו יוסי בנאי ויונה עטרי. בתוכנית זו הופיע לראשונה השיר המצליח "הורה היאחזות" לצד שלושה שירים נוספים. באותה שנה לקראת חודש דצמבר עלתה התוכנית החמישית "נח"ל ונחלה" .בתוכנית זו הוצגו לראשונה השירים "יא ירח", "המנון הנח"ל" ו"הורה ממטרה", כשהמנון הנח"ל הוקלט לתקליט שדרים לרדיו.
ביוני 1954 עלתה התוכנית השישית של הלהקה, "העיקר שנפגשים" בבימויו של מרדכי ידין. בתוכנית בלט השיר "הורה נתגבר". לתוכנית זו הצטרפו בין היתר חיים טופול, גליה טופול (פינקלשטיין), יאשה כץ, גבי עמרני, עדנה שביט (קדישביץ') וראובן לוי. לתוכנית השביעית שעלתה בנובמבר אותה שנה, "שמור על הגבול" הצטרפו נחמה הנדל, אברהם הפנר, אורי זוהר, יוסף אורג, שושיק שני (שפרונג) ומיכאל (מיקי) בבלי. בתוכנית בלטו השירים למילים של חיים חפר : "תותחים במקום גרביים" ו"הוא לא ידע את שמה" ששר סולו גבי עמרני. המדריך הקולי של הלהקה ב"שמור על הגבול" היה יוסי ואלד, שהלחין ללהקה את ההורה, "זיע זיע לא נזיע" למילים של חיים חפר. עוד הספיקה הלהקה להעלות ב-1955 את התוכנית "בין מגל וחרב" אליה הצטרפו עליזה קאשי ועדי עציון. בתוכנית בלטו השירים "כיתה אלמונית", "שיר ערש נגבי", "המפקד תמיד צודק" ו"בין מגל וחרב".
ב-1956 עלתה התוכנית "מה בוער". משירי התוכנית בלטו "השחרור", "רק לא סייר" של בנות הלהקה, "יא משלטי" שביצעה סולו עליזה קאשי ו"רחל רחל" שהיה סולו של איתמר כהן החבר החדש בלהקה, שגם שר בתוכנית את "סיפורו של כביש". הלהקה המשיכה להופיע עם התוכנית החל מפברואר לאורך כל השנה. עם כיבוש חצי האי סיני בעת מבצע קדש, הגיעו חבריה לסיני. המלחמה עצמה פרצה זמן קצר לאחר שחלק מחברי המחזור השתחררו וזימנו אותם למילואים להופיע לפני היחידות הלוחמות בסיני. באחד הימים בישרו להם שהמלחין משה וילנסקי חיבר שיר חדש. את מילות השיר, כך סיפר וילנסקי, קיבל בבוקרו של היום מיחיאל מוהר, ואחרי הצהריים השיר כבר היה מוכן. הפזמון של השיר ההרואי נחתם במילים: "עוד יסופר על זה היום, אחיי / בשוב העם אל מעמד סיני!". השיר החדש שנקרא "מול הר סיני", הושר בלהקת הנח"ל ב-1956, כחודשיים לאחר שהתוכנית "מה בוער" ירדה. בסוף אותה שנה הקליטה הלהקה 16 שירים שיצאו על שני התקליטים הראשונים של הלהקה, שכללו כמה מהשירים מ"מה בוער" לצד הקלטות מחודשות לשירים מתוך כלל התוכניות הקודמות של להקת הנח"ל, בהם "תותחים במקום גרביים", "הוא לא ידע את שמה", "הורה נתגבר", "המפקד תמיד צודק", "בין מגל וחרב", "הורה היאחזות" ועוד, וגם השיר שיצא זמן קצר לפני הקלטות אלו, "מול הר סיני".
"מול הר סיני" נכלל בתוכנית שעלתה בשנת 1957, "עד מאה ועשרים" שציינה עשר תוכניות של להקת הנח"ל, בה היו השירים החדשים "כרמלית", "עד מאה ועשרים", "כשנגמר מבצע קדש" ("שיר הצ'יזבאטים") ועוד, כשאל הלהקה הצטרפו אריק איינשטיין, רות אטיאס, יוסי פרוסט. איינשטיין קיבל לראשונה סולו בשיר "יא ירח". בתוכנית הבאה שנה לאחר מכן, "צריך לחיות", בלטו השירים "שתים עשרה טון", "פגישה בניכר" ו"בלדה על מעיין וים" ששר סולו איתמר כהן שהיה כבר מבין הוותיקים.
בשנת 1959 הועלו התוכניות "לא לצאת מן הכלים" ו"בדרך כלל", בהן כיכב אריק איינשטיין והשתתפו יהורם גאון, גבי אלדור, עליזה רוזנטל (רוזן), יצחק שאולי, גברי בנאי, ישראל פוליאקוב, חנן גולדבלט, יוסי פרוסט, יורם ארביטר (ארבל) והאקורדיוניסט עמי גלעד. הלהיט הגדול של הלהקה בתוכנית "לא לצאת מהכלים" היה "רוח סתיו" (יחיאל מוהר/יוחנן זראי) בסולו נוסף שקיבל אריק איינשטיין, עם יהורם גאון שקיבל כמה שורות. ובנוסף הופיעו גם השירים "אחד גבוה ושניים קטנים" (יחיאל מוהר/יוחנן זראי), "חופשה באדום" (עמוס אטינגר/סשה ארגוב), ו"דינה ברזילי" (חיים חפר/סשה ארגוב). במאי הלהקה היה יוסי בנאי והכוריאוגרפית, נעמי פולני. בתוכנית השנייה "בדרך כלל" (התוכנית ה-13) בלטו השירים "ויו יו גם", "שיר החמור", "חולשה של בת" ו"סיירים" הוקלטו לתקליט אריך נגן שנקרא כשם התוכנית. נוסף על זה הקליטה הלהקה את "שיר לבוקר" שהיה במסגרת התוכנית על תקליט שדרים עם סולו של עליזה רוזן.
בין היוצרים שכתבו ללהקה בשנות החמישים אפשר למצוא את משה וילנסקי, חיים חפר, יחיאל מוהר, סשה ארגוב, זאב חבצלת, דידי מנוסי ואפרים קישון. קישון היה זה שהביא ללהקה את "סאלח שבתי", דמות שהייתה מזוהה עם חיים טופול במשך שנים רבות.
שנות השישים המוקדמות
ב-1960 העלתה הלהקה את התוכנית "זה נח"ל זה?" שציינה עשר שנים להקמת להקת הנח"ל (להבדיל מהתוכנית "עד מאה עשרים" שציינה עשר תוכניות). חברי ההרכב של התוכנית היו אותם הוותיקים שנשארו מהתוכנית "לא לצאת מהכלים" ומהתוכנית "בדרך כלל". בתוכנית החדשה לא היו שירים חדשים, אלא רק ביצועים מחודשים של חברי ההרכב לחמישה שירים של הלהקה מהתוכניות השונות שלה בשנות ה-50. את התוכנית ביימה נעמי פולני, ובסיומה פולני הקימה שם כמה מחברי הלהקה את הלהקה האזרחית "התרנגולים", שהורכבה גם מיוצאי להקת גייסות השריון ולהקת פיקוד מרכז.
התוכנית "היאחזות בחלל" מ-1961 הועלתה במקביל להופעות "התרנגולים" בתוכניתם הראשונה. התוכנית לא הניבה להיטים, אבל זכור ממנה "שיר השומרות" של בנות הלהקה, וגם "בדרך לניצנה". התוכנית לא הוקלטה על תקליט, אך כמה משיריה הוקלטו לרדיו. שבעה שירים מתוך התוכנית "טיפת הדבש" מ-1962 הוקלטו בעותקים בודדים, והיום הוא נחשב לאחד התקליטים הנדירים ביותר של הלהקות הצבאיות. ממנו הפכו ללהיטים השירים "ענת" (סולן: דודו כהן) ו"פרחים ונערות", לצד "ספינת הקפיטנים", "אחד אדם", "בתחילה בלי מילים", "ציונות! הלא תשאל" ו"על הגל הקל". בין חברי ההרכב בתוכנית זו ניתן למנות את פופיק ארנון, רות דר, אמנון ברנזון ושאולי רוזנטל.
ב-1963 הועלתה התוכנית המצליחה "שמש במדבר", שבה הוצג הדור החדש של חברי הלהקה: שאול צור (צוקרמן), אתי עמית, עליזה יצחקי, רונית כץ, דני קוליש, רותי ביקל, אתי מזרחי, יורם הרשקוביץ (בן עמי), טוביה קוזלובסקי (צפיר), ואקורדיוניסט הלהקה יאיר רוזנבלום. מתוכנית זו זכורים שירים רבים, ביניהם "מחר", "עוד לא אכלנו", "מטרייה בשניים" (בביצוע שאול צור ואתי עמית) ו"מחבואים". את כל שירי התוכנית כתבה והלחינה נעמי שמר, המדריכה המוזיקלית של הלהקה הייתה אלונה טוראל ומעבד השירים היה אריה לבנון.
טוביה צפיר, עליזה יצחקי, ודני קוליש נשארו גם לתוכניתה ה-18 של הלהקה, "בפעם ה-18" (בשנת 1964), ואליהם הצטרפו חברי להקה חדשים כאבי קורן (קליינמן) וחנן בוליבסקי (יובל). התוכנית לא זכתה להצלחה רבה בקרב הקהל האזרחי, והשיר היחיד הזכור ממנה הוא "חופשה רבע שנתית", אשר היה השיר הראשון שהלחין יאיר רוזנבלום ללהקה. שנה מאוחר יותר הועלתה התוכנית "מהנח"ל באהבה", שהייתה אחת המצליחות ביותר של הלהקה בשנות השישים. בין החיילים החדשים של הלהקה התבלטה שולה חבינסקי (חן), שביצעה את הלהיטים "הוא לא כל כך חכם" (יורם טהרלב/אלונה טוראל) ו"אחד חולמני" יחד עם טוביה צפיר (תרצה אתר/אלונה טוראל). להיטים נוספים שהופיעו בתוכנית היו "סרנדה לעדה" (לאה נאור/משה וילנסקי), "משה משה" (יורם טהרלב/משה וילנסקי) ששר מנחם זילברמן, "ארבע אחרי הצהריים" (יורם טהרלב/יאיר רוזנבלום) ו"גוונים" (חיים קינן/יגאל גורדון). השירים "ארבע אחרי הצהריים", "הוא לא כל כך חכם" ו"משה משה" מתוכנית זו היו שלושת השירים הראשונים שכתב יורם טהרלב ללהקות הצבאיות.
1967–1973: שנות השיא
אחרי סיום התוכנית "מהנח"ל באהבה" הגיעו ללהקה שירים חדשים שעובדו על ידי יאיר רוזנבלום, שהתמנה למנהלה המוזיקלי של הלהקה. עם שירים אלו לצד מערכונים וקטעי מעבר, הופיעה הלהקה במוצבים השונים. כך התגבשה תוכניתה ה - 20, "הנח"לאים באים הנח"לאים באים", עימה הופיעה הלהקה בימים שלפני מלחמת ששת הימים, בתקופת ההמתנה, ובמהלך המלחמה עצמה.
אחרי המלחמה, הגיעו שירים נוספים, ובאופן רשמי עלתה התוכנית "הנח"לאים באים הנח"לאים באים". יאיר רוזנבלום היה אחראי על העיבודים וההדרכה המוזיקלית, דני ליטאי היה אחראי על בימוי הפזמונים, ויוסי בנאי, בוגר הלהקה, היה אחראי על בימוי המערכונים. שלומית חבינסקי (שולה חן), ששון קוסובסקי (ששי קשת), מוטי פליישר, מנחם זילברמן, ושלום חנוך שרו את "אילו ציפורים" (ז'אן ברוסול/ז'אן קלבה/נעמי שמר). בין הלהיטים הנוספים שהושרו בתוכנית היו גם "גשם בוא" (תרצה אתר/אלונה טוראל), "ישנן בנות" (יורם טהרלב/יאיר רוזנבלום), "הייתי נער" (דוד עתיד/יאיר רוזנבלום) ו"הללויה" (יאיר רוזנבלום/יאיר רוזנבלום). סמוך לשחרור רוב חברי המחזור הנוכחי, הקליטה הלהקה את "כל הכבוד לנח"ל", אלבום לכבוד 20 שנה למדינה, שכלל ביצועים חדשים לשיריה לאורך השנים. אחדים מהם שימשו כפסקול לקליפים הראשונים של להקת הנח"ל שצולמו לטלוויזיה.
יאיר רוזנבלום ודני ליטאי היו אחראים גם לתוכניתה ה-21 של להקת הנח"ל, "קרנבל בנח"ל" עם שירים שהפכו ללהיטים, עם חברים שחלקם ותיקים וחלקם חדשים בלהקה, ועם במאי מערכונים מיוצאי הלהקה - יהורם גאון. התוכנית הוכנה בזמן שיא של כמה שבועות ספורים, במקום התוכנית הפרוטה והירח שביימה נעמי פולני שנגנזה לאחר הצגת הבכורה בכנס הנח"ל בגני התערוכה. קהל הנחלאים של אחרי מלחמת ששת הימים לא התחבר לכוריאוגרפיה הפיוטית ופיצץ את ההופעה בצעקות. התוכנית ירדה, ודני ליטאי הוקפץ מחופשה כדי להציל את הלהקה. רבים זוכרים את התוכנית בשם קרנבל בנח"ל, על שם הלהיט הגדול ממנה, אך היו בה להיטים נוספים כמו "שלווה" (אבי קורן/יאיר רוזנבלום), "בשמלה אדומה" (רות ספרוני/יאיר רוזנבלום) ו"החיים היפים" (ירון לונדון/יאיר רוזנבלום). לתוכנית זו הכניס רוזנבלום צלילי אורגן (של יובל חבצלת האקורדיוניסט הווירטואוז שהתמודד עם הכלי האלקטרוני החדש בהצלחה) וגיטרה חשמלית (של דני סנדרסון), שהחליפו את האקורדיון הישן וסימנו עידן חדש בלהקה, של מוזיקת פופ המתחברת יותר למגמה המוזיקלית בעולם. על חברי הלהקה נמנו גם עמוס טלשיר (מפקד הלהקה), מנחם זילברמן, אופירה גלוסקא ומירי אלוני, שקיבלה לראשונה שורות סולו בשיר "קרנבל בנח"ל"(לאה נאור/יאיר רוזנבלום). בזמן החזרות לתוכנית, המשיכה אופירה גלוסקא, ששירתה קודם לכן בצוות הווי הנח"ל, להופיע במסגרת הצוות עם הלהיטים "חורשת האקליפטוס" (נעמי שמר), "זמר שכזה" (יעקב רוטבליט/נורית הירש) ו"באביב את תשובי חזרה" (שארל אזנבור/אבי קורן).
מירי אלוני הייתה כוכבת התוכנית ה-22 של הלהקה, "שא לשלום" ("היאחזות הנח"ל בסיני") (1969), עם קטעי הסולו שלה ב"הבן יקיר לי", של משפחת החזנים לבית מלבסקי, "אנחנו ואתם", "שיר הטלפון" ו"שיר לשלום" (יעקב רוטבליט/יאיר רוזנבלום) אשר גרם לוויכוחים לא מעטים. ההתנגדות לשיר באה בעיקר מצד אלוף פיקוד המרכז, רחבעם זאבי, שטען כי הוא שיר תבוסתני המחלל את זכר המתים ועלול להוריד את המוטיבציה של החיילים. הוא אסר על הלהקה להופיע בשיר זה במרחבי פיקוד המרכז ובהופעות בהן נכח, אך לאור הפופולריות המואצת שהשיר תפס, שרו אותו חברי הלהקה כהדרן. שירים נוספים בתוכנית היו "בהיאחזות הנחל בסיני", גם כן סולו של אלוני, שלווה בקליפ אשר צולם בהיאחזות נח"ל סיני ובו מופיעים חברי הלהקה, "שיר רחוב" (אבי קורן/יאיר רוזנבלום), "טרנטלה" (יורם טהרלב/יאיר רוזנבלום), "סלח המפקד", "ננס וננסת" ו"שיר הש.ג". חברי הלהקה בתוכנית זו היו עמוס טלשיר, גידי גוב, ירדנה ארזי, אפרים שמיר, יובל חבצלת, רותי הולצמן, לאה לופטין, דני סנדרסון, אלון אולארצ'יק, תמי עזריה, מאיר פניגשטיין, אמוץ ברונטמן, טלי גולדברג, שמעון ויצמן, יצחק בן-מלך, ויובל דורי. שלושת האחרונים : יובל, איציק וויצמן היוו שלישייה במילואים בתום שירות המילואים הארוך עם חבריהם ללהקה במלחמת יום הכיפורים. הרכב זה של הלהקה היווה את הבסיס ממנו נוצרה ממנו נוצרה מאוחר יותר להקת "כוורת", כאשר חמישה מתוך שבעת חברי "כוורת" נפגשו למעשה בשורותיה והיווה את הבסיס ממנו נוצרה מאוחר יותר שלישית "שוקולד מנטה מסטיק" - ירדנה ארזי, רותי הולצמן ותמי עזריה, ולאחר מכן לאה לופטין.