cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
העלייה הראשונה
הסיוע של הברון רוטשילד
בשנת 1882 פנו מנהל בית הספר מקוה ישראל קרל נטר, הרב שמואל מוהליבר ויוסף פיינברג אל הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד (המכונה גם "הנדיב הידוע" ו"אבי היישוב") בבקשה להעניק סיוע כלכלי למושבות החדשות. בהמלצת אברהם מויאל, נציגה של משפחת רוטשילד בארץ ישראל, שהמליץ לברון ולחברת אליאנס לבוא לעזרתם, הברון נעתר, אף שהציב מספר תנאים: העברת הרכוש לאפוטרופסותו: ציות לכל הוראותיו והסתרת זהותו מידיעת הציבור. לשם מילוי התנאים הקים מנהלת פקידים אשר ניהלו המושבות.
תחילה סייע הברון רוטשילד לראשון לציון, ואחר-כך גם לראש-פינה ולזכרון-יעקב. המושבה היחידה שנוהלה על ידי הוועד הנבחר הייתה ראש פינה, עד אשר פרצו בה מחלוקות, כשנה מאוחר יותר פנתה להצבת פקיד לניהול המושבה. ובדומה אירע במושבות אחרות.
תרומתו של הברון רוטשילד הייתה עצומה; וכללה בין השאר, הקמת יקבים ומפעלים שונים ותרומה ישירה של 40 מיליון פרנק צרפתי. אך רבים טענו כי ההקצבה החודשית לאיכרים ושיטת האפוטרופסות שהנהיג, איפשרה לפקידים להטיל את מרותם על המתיישבים והובילה ליחסים עכורים ביניהם.
הן האיכרים והן הברון רוטשילד הגיעו למסקנה, שעזרתו הרבה גרמה, בין השאר לכך, שהאיכרים במושבות הפכו לתלותיים בפקידות ובהחלטותיה. אבד הקשר שבין עבודה לבין תגמולים כי היו איכרים (ופועלים) שלא עבדו וזכו לתמיכה. וכן, נטען כי נוצרה שכבה של מיוחסים ובעלי זכויות שהעסיקו פועלים על חשבון הברון. ב-1899, בשל מצב בריאתו ומסקנות אודות כישלון שיטת ניהול המושבות, הודיע הברון רוטשילד על העברת ניהול התמיכה במושבות לחברת יק"א, שבה תמך. זאת בססה את השיטה הכלכלית שעל האיכר להיות רווחי או לעזוב המקום. אך עוד קודם לכך, נראו ניצנים של התפתחות משק יהודי בתעשייה (היקבים, מפעלים על ידי הברון), ובחקלאות. ב-1 בינואר 1900 העביר הברון רוטשילד רשמית את ניהול ההתיישבות בארץ ישראל ליק"א, שהקימה אגף מיוחד לפעולה בארץ-ישראל - אגף אשר הברון ניהל ומימן. במסגרת חדשה-ישנה זאת צומצמה הפקידות ומענקים הוחלפו בהלוואות במושבות הוותיקות. במקביל, הוקמו יישובים חדשים ברחבי הארץ ובמיוחד בצפון מישור החוף: עתלית, גבעת עדה ובנימינה, ובגליל התחתון המזרחי: כפר תבור, יבנאל, מנחמיה ואילניה.
חינוך ותרבות
בתקופת העלייה הראשונה הונחה "התשתית של מערכת-החינוך הלאומית העברית בתוכן ובצורה". בתי הספר החדשים שקמו בשנות התקופה ביישוב היהודי החדש היו מפעל חדשני, ש"אינו המשך למוסדות-החינוך המסורתיים של היישוב הישן ושל עם ישראל בתפוצותיו". היישוב העירוני גדל בשנות התקופה, גם מחוץ לארבע ערי הקודש, ירושלים, חברון, צפת וטבריה. כמה ראשי משפחות והורים פעלו לפתוח בתי ספר קטנים שנכללו בתוכניתם לימודי חול והנחלת "רוח התחייה הלאומית העברית"; וכל כך בשונה מתלמודי התורה וה"חדרים", ומבתי הספר של כי"ח ביפו ובחיפה.
בראש פינה הוקם "חדר" עם הקמתה ב-1882; ב-1886 החל בו לימוד עברית בעברית, והוא הפך לבית הספר המוביל בהתיישבות החדשה בשיטות ההוראה החדשנית שפותחו בשנות ה-90 של המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 על ידי מוריו ומנהליו, ד"ר יצחק אפשטיין, שחינך קודם לכן בצפת ובסלוניקי, ושמחה וילקומיץ, שחינך לפני כן ברחובות ובמטולה. בית ספר עברי נוסף, שנקרא לימים: בית הספר חביב, הוקם בראשון לציון ב-1886, ובוגרת בית הספר, אסתר שפירא גינצבורג, ניהלה את גן הילדים העברי הראשון בשנת 1898.
בשנת 1892 חברו המורים העבריים במסגרת "אספת המורים", במטרה לפעול במשותף להפיכת העברית לשפת הלימוד השלטת בבתי הספר ולפיתוח תוכנית הלימודים. בשנת 1903 הוקמה בזכרון יעקב הסתדרות המורים, האיגוד המקצועי הוותיק ביותר בישראל.
ניצני תחיית הלשון העברית נראו בשנות התקופה. בין השאר תרם לכך השבועון העברי המגיד שראה אור בראשית שנות השישים, ומאוחר יותר המליץ, שהופצו במזרח אירופה והחבצלת בארץ ישראל.
בין השירים הראשונים שנכתבו על ידי אנשי המושבות היה אליך אבינו. בשנות התקופה נכתב בארץ ישראל שירו של נפתלי הרץ אימבר "תקוותנו" או "התקווה", אשר התקבל כהמנון הלאומי של היישוב, ואחר של מדינת ישראל.
בולט באנשי החינוך ומחקר הלשון העברית מאנשי העלייה היה אליעזר בן-יהודה שפעל בירושלים באמצעות עיתוניו הצבי, האור, ההשקפה, ומילון עברי. בן-יהודה הקים את "המשפחה העברית" הראשונה, עסק בפניות לנוער בגולה, עודד את החברות לדיבור עברי "תחיית ישראל", "שפה ברורה", ועד הלשון, איתו שיתפו פעולה להוראה בעברית: יחיאל מיכל פינס ונסים בכר, שהקים כיתות לימוד בעברית, ותרם לניסיון לשכנע מורים ללמד בעברית.
המתנגדים, בעיקר רבני ירושלים החרימו את בן-יהודה, כי ראו בשימוש החולין היומיומי בעברית, שהיא שפת הקודש - "חילול קודש". הורים שמרנים רצו לחנך ביידיש במסורת החדר. גם פקידי הברון רוטשילד צידדו בשפה ותרבות צרפתיים. המסייעים לבן-יהודה היו כמה ממשכילי היישוב בירושלים, וכן הורים ומורים מהעולים החדשים, שהפצת השפה התאימה להשקפת עולמם הלאומית.
יחסים עם השלטון העות'מאני
רוב אנשי היישוב היהודי לפני ובשנות העלייה הראשונה היו נתינים זרים; הם נעזרו למעשה בשיטת הקפיטולציות (שלטון הקונסולים הזרים על אזרחי המדינות שלהם).
איסורים רבים הטיל הממשל של האימפריה העות'מאנית על עליית יהודים, שנאלצו להצטייד ב"הפתקה האדומה" עם כניסתם בשערי הארץ. איסורים הוטלו על קניית קרקעות לזרים ובימי טיומקין (1861–1927) גם ליהודים בעלי אזרחות עות'מאנית, על בנייה מחוץ לעיר (שם הקרקעות שייכות למדינה). הוא חייב רישום קרקעות ע"ש אזרחים עות'מאניים.
מעבר לאיסורים היו חובות כלפי השלטון כגון "גזרת הבתים", מיסים, מעשר ועוד. שררה, תלות בפקידים וחוסר סדר בגלל השחיתות (שיטת הבקשיש) הכללית של השלטון העות'מאני. התנהל מצוד אחר עולים והריסת בתים לא-חוקיים. התנאים האחרים במדינה היו ירודים - חוסר שירותים ותשתית מודרניים.
היחסים עם המוסלמים
מערכת יחסיהם של בני העלייה הראשונה עם תושבי הארץ הערבים הייתה מורכבת. רבים מהם למדו את השפה הערבית ורכשו מכרים וידידים ערבים, ולעיתים גרו בשכנות קרובה לערבים, אך לא פעם התגלעו מחלוקות על רקע לאומי: נערכו פשיטות מזדמנות של רועים בדווים על שדות המושבות והיהודים הופקרו בגלל תפיסתם כזרים על ידי השלטון וכ"בני מוות" בעיני חלק מהערבים. בנוסף, פרצו סכסוכים בגלל אי-הבנה וקשיי תקשורת, בגלל "גאולת דם" וכן לגבי קרקעות.
בתקופה הראשונה הוקמה שמירה יהודית עצמאית. בלטו בשמירה יחידים (יהודה ראב, יהושע חנקין, אברהם שפירא, "לוליק", יוסף פיקוביץ), שנעזרו בבני המושבה. נתקיימה עזרה הדדית בין המושבות. עם התבססות האפוטרופסות, לקחה פקידות הברון על עצמה את ההגנה על המושבות. רוב השומרים שנשכרו על ידי הפקידות היו ערבים חוץ מאברהם שפירא- השומר של פתח תקווה.
בתקופת יק"א מ-1900 עברה למעשה השמירה לידי הערבים והגנת המושבות הייתה תלויה בהם. לאחר מכן חלה התדרדרות במצב הביטחוני והוקם ארגון שמירה - "ארגון העשרות" ברחובות.
אישים בעלייה הראשונה
אליעזר בן-יהודה, משה סמילנסקי, ראובן לרר, מיכאל הלפרן, דוד יודילוביץ, דוד שוב, זאב טיומקין, זאב יעבץ, זלמן דוד ליבונטין, חיים מרגליות קלווריסקי, יהושע אייזנשטאדט, יהושע חנקין, ישראל בלקינד (מראשי ביל"ו), משפחת אהרנסון, ד"ר חיים חיסין, ד"ר אהרן מאיר מזי"א, ד"ר הלל יפה
"העלייה הראשונה" ועליות קודמות
לאורך הדורות התקיימה עלייה של קבוצות ויחידים לארץ ישראל. במהלך המאה ה-19 הגיעו לארץ ישראל עולים רבים שהרחיבו את היישוב היהודי בארץ והחלו לבסס את מוסדותיו. בין אנשי העלייה הראשונה, ולאחר מכן, חוקרים בהיסטוריוגרפיה הישראלית, ראו את עלייתם משנת תרמ"ב 1881, כעלייה שפתחה תקופה חדשה בתולדות היישוב היהודי בארץ ישראל. בעניינים רבים דמו אנשי העלייה הראשונה, לאנשי העליות שקדמו להם. השוני בין העליות נבע, הן מתמורות התקופה בהיבטי החיים השונים, והן מהתפתחות רעיון הלאומיות היהודית ברבים, לכלל שאיפה להקמת ריבונות עברית בארץ ישראל, ובהיותה עלייה יצרנית השואפת להתקיים בכוחות עצמה.
אנדרטת גבורת מכונאי הטיטניק
אנדרטת גבורת מכונאי הטיטניק (באנגלית: Memorial to the Engine Room Heroes of the Titanic) היא מונומנט גרניט הממוקם בסנט ניקולס פלייס (St. Nicholas Place) בפיר האד (Pier Head) שבעיר ליברפול שבאנגליה.
העלייה הראשונה
"העלייה הראשונה" ועליות קודמות
החשבתו של גל עלייה זה כראשון בשרשרת עליות מכוננות במפעל הציוני בארץ ישראל, והשימוש בתואר "העלייה הראשונה", החלו כבר בשלהי שנות התשעים של המאה ה-19.
אנדרטת גבורת מכונאי הטיטניק
לעיר ליברפול קשרים הדוקים עם אניית הנוסעים שטבעה ב-15 באפריל 1912 לאחר שהתנגשה בקרחון בצפון האוקיינוס האטלנטי, אסון בו קיפחו את חייהם 1,517 איש. אד"מ טיטניק הייתה ספינה בבעלותה של חברת וייט סטאר ליין שנוסדה בליברפול ב-1840. ליברפול הייתה גם נמל הבית של הטיטניק והכיתוב "טיטניק, ליברפול" ('Titanic, Liverpool') נראה על ירכתי הספינה. האנדרטה, שניצבת על חוף ליברפול, הוקדשה לזכרם של 244 המכונאים שקיפחו את חייהם באסון כאשר הם המשיכו בעבודתם לספק חשמל וצרכים נוספים לספינה הטובעת, כל עוד התאפשר בידם. האנדרטה בולטת בהיותה הראשונה בבריטניה שמתארת את מעמד הפועלים.
העלייה הראשונה
"העלייה הראשונה" ועליות קודמות
ההיסטוריון בן-ציון דינור כתב על משמעותה הייחודית של העלייה הראשונה והסביר:
אנדרטת גבורת מכונאי הטיטניק
האנדרטה עוצבה על ידי הפסל סר ויליאם גוסקומב ג'ון ונבנתה בשנת 1916 לערך. גובהה הוא 16.4 מטרים ולמרות שהיא קשורה באופן הדוק לאסון הטיטניק, הקדשתה הורחבה כך שתכלול את קורבנות חדרי המכונות שאיבדו את חייהם בעת תפקידם במלחמת העולם הראשונה. האנדרטה מדורגת כבניין רשום בדרגה II*. ניתן להבחין בקלות בנזקים שנגרמו לאנדרטה על ידי נזקי הפצצות שנפלו בליברפול במהלך מלחמת העולם השנייה.
העלייה הראשונה
"העלייה הראשונה" ועליות קודמות
בקרב החוקרים קיימות גישות שונות לגבי מידת זיקתן של העליות הקדומות לעליות הציוניות והגדרתן כרצף היסטורי אחד. קיימת גם טענה כי התואר "עלייה ראשונה" יכול לגרום להשכחת העליות שקדמו לה ולגרוע מחשיבותן. הד לטענה זו ניתן לשמוע בנאום שנשא דוד בן-גוריון, איש העלייה השנייה, בשנת 1929 בפתח תקווה:
אנדרטת גבורת מכונאי הטיטניק
בנוסף לאנדרטה זו, קיימת אנדרטה נוספת בעיר סאות'המפטון, שמנמלה יצאה הטיטניק להפלגתה. חפצים מהטיטניק מוצגים במוזיאון הימים מרסיסייד שבמעלה הנהר, ליד רציף אלברט שבליברפול.
העלייה הראשונה
ספרות מחקר
עמ'
בנזן
בנזן (Benzene) הוא תרכובת אורגנית דליקה, חסרת צבע ורעילה, שנוסחתה הכימית היא C6H6.
בנזן הוא החומר הארומטי הפשוט והחשוב ביותר, ולמאות נגזרות שלו חשיבות רבה בביולוגיה ובכימיה.
מבנה כימי
הבנזן בנוי מטבעת פחמנית בת שישה אטומים, אשר לכל אחד קשור אטום אחד של מימן. מגלה המבנה הכימי של הבנזן היה פרידריך אוגוסט קקולה.
מולקולה אורגנית זו היא הדוגמה הבסיסית לתרכובות הנקראות תרכובות ארומטיות, אשר מתאפיינות בטבעם הייחודי של הקשרים הקוולנטיים בין האטומים. בתרכובות ארומטיות, ובכללן בנזן, קיימים קשרים אשר מהווים מעין 'מצב ביניים' בין קשר בודד לקשר כפול.
דבר זה נובע מהתארגנות מיוחדת של אורביטלי האלקטרונים במולקולה. בקשרים ארומטיים, האלקטרונים הקושרים אינם מרחפים סביב קשר קוולנטי ספציפי בין שני אטומים, אלא יוצרים ענן אלקטרונים שמשותף למספר קשרים.
במולקולת הבנזן, ששת אטומי הפחמן נמצאים במישור אחד, כאשר אורביטלי ה-p שלהם מאונכים למישור. החפיפה בין ששת אורביטלי ה-p יוצרת מעין מעגל, מעל ומתחת למישור המולקולה.
בשל אופיים של הקשרים הארומטיים, לעיתים מתייחסים למולקולת הבנזן כבעלת שלושה קשרים כפולים ושלושה קשרים בודדים. במקרה כזה, מציירים עבורה שתי צורות רזונטיביות, כאשר מיקומם של הקשרים מתחלף ביניהן:
תגובות ונגזרות של בנזן
תרכובות אורגניות רבות הן נגזרות של בנזן, שבהן אחד או יותר מאטומי המימן בטבעת מוחלף בקבוצה פונקציונלית אחרת. דוגמאות לנגזרות כאלו הן טולואן, אנילין, בנזאלדהיד ופנול.
מקורות הבנזן
המקור העיקרי של בנזן לפטרוכימיה הוא זיקוק נפט. התעשייה הפטרוכימית משתמשת בבנזן כחומר גלם מרכזי למוצרים רבים ושונים, הנוצרים על ידי החלפת אטום מימן אחד או יותר באטום של יסוד כימי אחר.
מקורות פליטה מזהמים
מקורות טבעיים: צמחים, שרפות יער ופליטות ממאגרי דלק טבעיים.
מקורות מעשה ידי אדם: מילוי מכלי דלק ללא אמצעי מיישוב אדים, עשן סיגריות, התעשייה הכימית, כבשנים לפחמי אבן, בתי זיקוק לנפט וחימום ביתי תלוי דלקים.
מחקר שנערך בשנת 2014 צופה שייצור הבנזן יגדל בשנים הקרובות במדינות המזרח התיכון ואפריקה, ויעמוד במקומו במדינות מערב אירופה וצפון אמריקה.
גילוי
הבנזן נתגלה לראשונה בשנת 1825 על ידי מייקל פאראדיי שבודד אותו ממשקע של גז ששימש לתאורה.
הפעילויות דרכן ניתן להיחשף לבנזן
עישון - על פי דיווחים מסוימים, עשן הנשאף ישירות מסיגריה אחת מכיל 6 עד 100 מיקרוגרם למטר מעוקב. מעשנים נחשפים לרמות בנזן גבוהות פי 10 מהרמות אליהן נחשפים לא מעשנים.
עישון פסיבי - מחקרים מראים על עליה של 50% בריכוזי הבנזן בבתים שבהם יש מעשן אחד או יותר בהשוואה לבתים שבהם אין מעשנים.
פעילויות הקשורות ברכב - חשיפות לבנזן נפוצות בהקשר של גזי פליטה מרכב, פליטות אדים ממערכת הדלק ותדלוק מכוניות המונעות בבנזין. מידת החשיפה לריכוזי בנזן במקרה של נהגים תלויה בכמות הזמן אותה מבלה הנהג בתוך האוטו או בעת תדלוק, ובתנאי עומס התנועה. אנשים המתגוררים או הולכים בסמוך לצירי תחבורה ראשיים ועמוסים נחשפים לרמות גבוהות יותר של בנזן מאנשים החיים באזורים החשופים פחות.
חשיפה בבית - מקורות ביתיים כגון תנורי חימום ביתיים וציפויי משטחים בחומרים המכילים בנזן יכולים לגרום לעלייה משמעותית ברמות הבנזן בתחומי הבית.
אוכל - מאכלים רבים מכילים בנזן: פירות, דגים, אגוזים, מוצרי חלב, משקאות קלים, עוף מבושל ועוד. מחקרים אחרים טוענים שהאוכל אינו מקור משמעותי לקליטה של בנזן וכי מקור זה הוא זניח ביחס למקורות אחרים אליהם נחשף האדם בחיי היומיום.
פעילויות תעשייתיות - קיימים דיווחים על ריכוזי בנזן גבוהים יחסית בקרבת אזורי תעשייה, בעיקר כבשנים לפחמי אבן ובתי זיקוק לנפט. למרות זאת טוענים החוקרים כי גם מקור זה אינו משמעותי וממלא תפקיד משני בחשיפת כלל האוכלוסייה לבנזן.
השפעות בריאותיות
השפעות משמעותיות של בנזן על בריאות האדם מתעוררות לאחר חשיפה לריכוזים גבוהים מאוד של בנזן (כ־160,000 מיקרוגרם בנזן למטר מעוקב אוויר).
הסכנות הכרוכות בחשיפה לריכוזים נמוכים של בנזן עדיין אינן ברורות לחלוטין. חשיפה לריכוזים גבוהים של בנזן בנסיבות תעסוקתיות הוכחה כקשורה באופן ברור ללוקמיה, לכן הוכר הבנזן כחומר מסרטן והתעוררה מודעות לעובדה שגם רמות נמוכות של בנזן באוויר הפתוח עלולות להיות קשורות למקרים של סרטן הדם בקרב כלל האוכלוסייה.
המוסד לבטיחות ולגיהות הישראלי קובע את הערכים המרביים לחשיפה:
המוסד המקביל בארצות הברית קובע תקן פחות מחמיר:
תנועת הצופים בפולין
רקע
בתחילת המאה ה-20, פולין חולקה בין גרמניה, רוסיה, ואימפריות אוסטרו-הונגריה. הפולנים, גם מבוגרים וגם צעירים, יצרו הרבה שורשים לתנועות וארגונים, שמטרתם שימור האומה ובסופו של דבר, מאבק על עצמאות. אחד מהארגונים הללו היה ארגון הנוער "Zarzewie".
תחילתה של תנועת הצופים
הצופיות הוצגה לחלק של פולין באוסטריה-הונגריה על ידי הסופר הפולני, אדמונד נגנווסקי, שכתב מאמר על ארגון הצופים העולמי ב Słowo Polskie (לבוב, 16 בספטמבר 1909), בין שאר המאמרים על מערכת החינוך באנגליה. מאוחר יותר הוא החל להתכתב עם ראש הצופים העולמי, באדן-פאוול, אשר עודד את נגנווסקי לשווק את תנועת הצופים בפולין ושלח לו עותק של צופיות לבני הנעורים. הספר תורגם לפולנית על ידי פעיל של Zarzewie, אנדריי מלקווסקי. העבודה הוטלה עליו כעונש על איחורים רבים בתנועת הנוער. אנדריי מלקווסקי התלהב מאוד מהספר ופעל ליישם את התנועה החדשה ביחד עם אשתו אולגה דרהונווסקה מלקווסקה. כתוצאה מכך, תנועת הצופים הפולנית החלה לפעול רשמית בשנת 1910 בלבוב.
מספר ארגוני צופים עצמאיים התפתחו תחת פיקוחם של הארגונים הקיימים, בעיקר חברת ההתעמלות "Sokół", תנועת "Zarzewie", או ארגון "Eleusis". תודות להשפעה של הארגון האחרון, עד היום קוד הצופים בפולין מחייב "להיות טהור בחשיבה, בדיבור, במעשים, לא לעשן, ולא לשתות אלכוהול".
מלחמת העולם השנייה
לאחר פלישת גרמניה לפולין ב-1939 ארגון ZHP הפך לארגון פשע על ידי הנאצים (שהלכו רחוק והתחילו בהוצאה להורג של צופים וצופות רבים, יחד עם עוד מנהיגי התנגדות אפשריים), אבל הצופים המשיכו לפעול בסתר. כינויים של חברי הצופים הפך להיות הדרגות האפורות (Szare Szeregi), והם שיתפו פעולה עם מדינת פולין הסודית ועם התנגדות ארמייה קריובה.
מספר צופים בוגרים יותר ביצעו משימות חבלה של התנגדות מזוינת. הצופות הבנות יצרו יחידות עזר כאשר עבדו בתור אחיות, נשות קשר ונשאיות תחמושת. באותו הזמן הצופים הצעירים היו מעורבים כביכול ב"אירועי חבלה קטנים", אשר כללו חלוקת כרוזים או ציור גרפיטי על קירות. במהלך מבצע סופה, הצופים השתתפו באופן פעיל בקרבות, במיוחד במהלך מרד ורשה.
פולין הקומוניסטית
בשנת 1945 תנועת ה-ZHP שחזרה את שמה הקודם וחזרה לפעילות ציבורית. עם זאת, השלטונות הקומוניסטיים של פולין לחצו על הארגון להיות חבר של תנועת הפיונירים, ובסופו של דבר, בשנת 1949, אסרו על תנועת הצופים לפעול בפולין, בעוד חבריה הצטרפו למפלגת הפועלים הפולנים המאוחדים כתוצאה מכך. ארגון חדש תחת אותו שם נוצר על ידי הממשלה הקומוניסטית לאחר מותו של ראש הממשלה הסובייטי יוזף סטלין.
קשר עם צופי ישראל
צופי פולין מקיימים קשרים רבים עם צופי ישראל שבאים לידי ביטוי בעיקר בחילופי משלחות. בשנת 2013 יצאה משלחת של בוגרים מתנועת הצופים העבריים בישראל למפגש עם צופי פולין בתוכנית שנקראה "פולין היפה". בקיץ 2016 יצאו שתי משלחות נוער לג'מבורי בינלאומי של מדינות מרכז אירופה בפולין, משלחת אחת הייתה מטעם הצופים העבריים ומשלחת שנייה מטעם הצופים הדרוזים.
בקיץ 2018 השתתפו במחנה הארצי של צופי פולין 2 משלחות מתנועת הצופים העבריים בישראל ובשנת 2020 תוכננה משלחת גדולה של מעל 200 משתתפים לג'מבורי צופי אירופה בפולין שבסופו של דבר לא יצא לפועל בגלל מגפת הקורונה.
בקיץ 2021 לראשונה במסגרת מסע הבוגרים לפולין של תנועת הצופים התקיים מפגש עם בכירים בתנועת הצופים של פולין במטרה לחזק את היחסים בין שתי תנועות הנוער.
דייב ארנסון
דייוויד לאנס (דייב) ארנסון (באנגלית: David Lance "Dave" Arneson; 1 באוקטובר 1947 – 7 באפריל 2009) היה סופר ויוצר משחקי תפקידים אמריקאי, שהיה ידוע בעיקר כאחד משני היוצרים של משחק התפקידים מבוכים ודרקונים, ביחד עם גארי גייגקס, בשנות השבעים המוקדמות.
דייב התחיל כשחקן של משחקי הלוח בשנות השישים, ושילב את התחביב שלו ביחד עם הוספה של אלמנטים של משחק תפקידים, בהיותו סטודנט באוניברסיטת מינוסוטה, שם הוא פגש את גארי בכנס ג'נקון. ב-1970, דייב יצר את עולם המערכה Blackmoor, ובו הוא גם שיחק ושיפר את סט החוקים שביחד עם העבודה של גארי גייגאקס הפך בשנת 1974 למשחק מבוכים ודרקונים.
קרחון וולטר
קרחון וולטר (באנגלית: Walter Glacier) הוא קרחון בצפון-מזרח האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח - צפון-מזרח, מתמזג עם הצד הדרומי של קרחון מורן, ונשפך אל מפרץ שוקאלסקי.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של לוטטנט קומנדר האוורד ג'י וולטר (Howard J. Walter) מצי ארצות הברית, טייס מטוס לוקהיד LC-130 בטייסת VXE-6 במהלך מבצע הקפאה עמוקה בשנים 1970 ו-1971.
דניאל ויליאמס
דניאל גרסיה ויליאמס (באנגלית: Danielle Gracia Williams; נולדה ב-14 בספטמבר 1992) היא אתלטית ג'מייקנית, אלופת העולם (בייג'ינג 2015) בריצת 100 מטר משוכות.
ביוגרפיה
ויליאמס נולדה במחוז סנט אנדרו, ג'מייקה. אחותה הגדולה ממנה בשנתיים שרמיין אף היא אצנית מצטיינת בריצת 100 מטר משוכות. היא לומדת מנהל עסקים וספורט באוניברסיטת ג'ונסון סמית' בשארלוט קרוליינה הצפונית.
2013
באוניברסיאדה שנערכה בקאזאן, רוסיה ביולי 2013 זכתה ויליאמס במדליית ארד בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.84 שניות. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה היא סיימה במקום 20 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.13 שניות.
2015
באוניברסיאדה שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בתחילת יולי 2015 זכה ויליאמס במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 12.78 שניות.
אלופת עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בבייג'ינג, סין בסוף אוגוסט אותה שנה זכתה ויליאמס במדליית זהב, בריצת 100 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 12.57 שניות, לפני סינדי רולדר מגרמניה שיא אישי חדש של 12.59 שניות ואלינה טאלאי מבלארוס שקבעה שיא לאומי חדש של 12.66 שניות. בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 12.58 שניות, התוצאה המהירה בשלב זה. אחותה שרמיין סיימה במקום שביעי בריצה זו בתוצאה של 12.95 שניות.
מונוסודיום גלוטמט
מונוסודיום גלוטמט (Monosodium glutamate, בקיצור: MSG) הוא מלח נתרן של חומצה גלוטמית. נוכחותו במזון מגבירה את תחושת הטעם, והוא משמש כתוסף מזון נפוץ. לעיתים מסומן כ MSG או כ־E 621 ברשימת רכיבים.
בשנת 2017, הרשות האירופית לבטיחות המזון (EFSA) המליצה לבחון מחדש את כמות החומר המותרת במזון, מחשש לתופעות לוואי שליליות בקרב קבוצות אוכלסייה שונות.
תכונות
בצורתה הטהורה המולקולה היא מוצק גבישי לבן; כאשר הוא מומס במים הוא מתפרק במהירות לקטיון נתרן ואניון גלוטמט. בתנאים רגילים החומר יציב, מגיב עם מחמצנים חזקים ובשרפה משתחררים פחמן חד-חמצני, פחמן דו-חמצני ותחמוצות חנקן.
מונוסודיום גלוטמט היא מולקולה כיראלית, רק האננטיומר הטבעי L-glutamate משמש כתוסף מזון וגורם לתחושת הטעם האופייני. מונוסודיום גלוטמט טהור מכיל כ-99.6% של האננטיומר L הפעיל. ברטבים דוגמת רוטב סויה הגלוטמט מכיל כ-5% אננטיומר D.
אומאמי
אומאמי (Umami) הוא אחד מחמשת הטעמים היסודיים, מזוהה כטעם "בשרי". מונוסודיום גלוטמט מתפרק, כאמור, ברוק והגלוטמט מפעיל קולטנים ספציפיים בפקעיות הטעם: קולטנים לחומצות אמינו T1R1/T1R3 וקולטנים ספציפיים לגלוטמט mGluR4 ו-mGluR1.
היסטוריה
החומצה הגלוטמית התגלתה בסוף המאה ה-19 בגרמניה, אך תרומתה לחוש הטעם התגלתה רק בתחילת המאה ה-20 על ידי הכימאי היפני קיקונאי איקדה, שחקר את מרכיבי הטעם של קומבו - אצת ים הנפוצה ביפן כמרכיב מזון, בעיקר במרקים וכתבלין. איקדה גילה כי הטעם הנוצר מהוספת קומבו למאכלים אינו נובע מארבעת קולטני הטעם הבסיסיים שהיו מוכרים (מתוק, מלוח, חמוץ, מר; הטעם "חריף" נובע מגירוי מכני של העור ואינו טעם נפרד). הוא תיאר טעם זה כאופייני למאכלי בשר ודגים וכינה אותו אומאמי (בתרגום מקורב מיפנית - טעם נעים). כיום ידוע כי קיימים קולטני טעם ייחודיים הרגישים לגלוטמט (מלח של חומצה גלוטמית) וכי גם מזונות אחרים (כגון גבינות קשות, שלא היו נפוצות ביפן) מעוררים קולטנים אלה. איקדה מצא כי מכל הגלוטמטים, מלח הנתרן (סודיום גלוטמט) יצר את הטעם הנקי ביותר, התמוסס במים בקלות והיה הקל ביותר לייצור; תהליך הייצור היה מורכב יחסית ומבוסס על פירוק גלוטן על ידי חומצה מלחית ולאחריו שלבים נוספים לזיקוק החומר.
בשנת 1909 נוסדה חברת אג'ינומוטו (היראגאנה: 味の素, רומאג'י: Aji-no-moto) שהתחילה ייצור מסחרי של החומר כתוסף מזון. שיווק מונוסודיום גלוטמט בארצות הברית החל ב-1947.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 פותחה ביפן שיטה לסינתזה כימית ישירה של חומצה גלוטמית. שיטה זו הייתה בשימוש ייצור תעשייתי של מונוסודיום גלוטמט החל בשנת 1961 ועד שנת 1973. התפוקה החודשית ביפן הגיעה בשיאה ל-1200 טון.
כיום מתבסס הייצור התעשייתי על התססה ביולוגית של פחמימות (ראו להלן) אשר מפיקה חומצה גלוטמית ביעילות וברמת ניקיון גבוהה.
Yours
Yours (בעברית: שלך) הוא סינגל שיר של הזמרת-יוצרת הבריטית, אלה הנדרסון. השיר יצא, על ידי חברת התקליטים סייקו מיוזיק, ב-30 בנובמבר 2014, כסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן הראשון של הנדרסון, Chapter One. השיר נכתב על ידי אלה הנדרסון וג'וש רקורד והופק על ידי ג'וש רקורד.
מונוסודיום גלוטמט
היסטוריה
תפוקת מונוסודיום גלוטמט בשנת 2014 הייתה מעל 3 מיליון טון, והיא צפויה לעבור 4 מיליון טון לשנה עד 2023.
Yours
נכון ליולי 2022, השיר הושמע למעלה מ-109 מיליון פעמים בספוטיפיי, ולמעלה מ-90 מיליון פעמים ביוטיוב.
מונוסודיום גלוטמט
תסמונת המסעדה הסינית
בשנת 1968 התפרסם מכתב למערכת כתב העת New England Journal of Medicine מרופא בשם ד"ר הו מאן קוואק, בו תיאר תופעות כגון הזעה, כאב ראש, בחילה ואדמומיות עור, אותן חווה לאחר אכילה במסעדה סינית בארצות הברית. במכתב זה טבע את המונח "תסמונת המסעדה הסינית" (Chinese Restaurant Syndrome - CRS). לטענתו, ניתח את הגורמים האפשריים לתסמונת והגיע למסקנה שמונוסודיום גלוטמט הוא הגורם החשוד. השערה זו דווחה בכלי התקשורת וגרמה לחשש המוני מפני החומר ולדרישות לאסור על השימוש בו במוצרי מזון. איסור כזה לא נקבע מעולם בארצות הברית ובאף מקום אחר בעולם, למעט מחוז פנג'אב שבפקיסטן. נכון ל-2020 החומר נחשב לבטוח בשימוש (ראו להלן). במדינות רבות יש דרישה לסימון מפורש של מונוסודיום גלוטמט ברשימת המרכיבים של מזונות בהם הוא משמש כתוסף.
אין מחקרים כמותיים שהראו שיש קשר בין צריכת מונוסודיום גלוטומט לבין סימפטומים "תסמונת המסעדה הסינית", ורוב הלוקים בתסמונת אינם מדווחים על תסמינים דומים בזמן צריכת מוצרים עשירים בגלוטומטים שאינם מוגשים במסעדות סיניות, למשל גבינת פרמזן או אפונה. ראיות אלו הובילו למסקנה שהתיאוריה לא מבוססת.
לפי מספר חוקרים ומחקרים, רעיון "תסמונת המסעדה הסינית", כלומר יחוס של תופעות לואי שליליות בלתי-מוכחות לאכילה של מונוסודיום גלוטומט והצמדת תוסף זה למסעדות סיניות, נובע מדיווחים עיתונאים מוטים גזעית נגד מהגרים סינים וסנטימנט ציבורי גזעני הרואה באוכל הסיני מזון מסוכן ומלוכך כחלק מחשד כללי וארוך שנים כלפי מהגרים מסין ותרבותם בקרב לבנים בארצות הברית. העובדה שמסעדות פופולריות בארצות הברית שאינן סיניות (לדוגמה רשת KFC) ויצרני חטיפים יצרו מזון עתיר מונוסודיום גלוטומט לפחות משנות הארבעים אך תלונות על תופעות הלואי של צריכתו לא הופיעו עד סוף שנות השישים ורק בהקשר של אכילה במסעדות סיניות, מובאת לרוב כראיה לטענה זו.
מקורות טבעיים
חומצה גלוטמית היא חומצה אמינית נפוצה ומצויה באופן טבעי בגוף. במזון היא קשורה בדרך כלל בחלבונים. רק חלק קטן מהגלוטמט במזון נמצא כחומצה אמינית חופשית ורק גלוטמט חופשי משפיע על הטעם. חלק מהטעם הטבעי של מזונות כעגבנייה, מוצרי סויה וגבינות מסוימות נובע מהמצאות גלוטמט חופשי.
הפקה ביולוגית
תהליך הייצור התעשייתי המודרני משתמש בזנים נבחרים של חיידקים (Corynebacterium glutamicum ואחרים) כממצים גלוטמט ממצע מזון נוזלי על ידי תסיסה. החומצה הגלוטמית מופרדת ממצע המזון, ועוברת תהליכי טיהור וגיבוש כמלח הנתרן מונוסודיום גלוטמט. שיטה זו יוצרת חומר ברמת ניקיון גבוהה.
פירוק חלבונים
מקור אחר לחומר הוא חלבונים שעברו הידרוליזה חומצית או הידרוליזה אנזימטית לקבלת חומצות אמינו חופשיות דוגמת גלוטמט. הידרוליזטים של חלבון (בלי הפרדה של גלוטמט משאר חומצות האמינו) משמשים לאותה מטרה כמונוסודיום גלוטמט במזונות דוגמת אבקות מרק, שימורי ירקות ובשר מעובד.
השפעות בריאותיות משוערות
השפעתו הבריאותית של מונוסודיום גלוטמט זכתה למחקר מקיף בעשורים האחרונים, בעקבות הדיווח של ד"ר קוואק ב-New England Journal of Medicine על תופעות אובדן תחושה בגב, בצוואר ובזרועות וחולשה לאחר אכילה במסעדה סינית, שדווח בתקשורת כ"סינדרום המסעדה הסינית". בעקבות הבהלה הציבורית החל לחץ על רשויות המזון האמריקאיות לאסור על השימוש בחומר, וחברות החלו להוסיף כתוביות "אינו מכיל מונוסודיום גלוטמט" על אריזות מזון, אך במחקרים לא נמצא קשר בין התסמינים הללו למונוסודיום גלוטמט, ו"סינדרום המסעדה הסינית" אינו מוכר ברפואה.
כבר בשנת 1959 הגדיר מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) את החומר כ"מוכר כללית כבטוח", הגדרה המשותפת למרכיבי מזון בסיסיים כגון מלח, סוכר, חומץ ושמן. מאז 1970 מימן ה-FDA מחקרים מקיפים לבטיחות השימוש במונוסודיום גלוטמט, מלחי גלוטמט אחרים והידרוליזטים של חלבון. סקר כזה, על ידי ועדה מטעם הפדרציה האמריקנית לחברות לביולוגיה ניסויית (FASEB) קבע ב-1980 כי מונוסודיום גלוטמט בטוח לשימוש ברמות מקובלות (כ-0.5 גרם לארוחה) אך המליץ על המשך מחקר על בטיחותו בצריכה גבוהה יותר. הוועדה המייעצת ל-FDA על רגישות למזון קבעה ב-1986 כי מונוסודיום גלוטמט אינו מהווה סכנה בריאותית לציבור הרחב אך תגובה קצרת טווח אפשרית אצל רגישים.
ועדת מומחים לתוספי מזון של ארגון הבריאות העולמי וארגון החקלאות והמזון של האו"ם מיקמה ב-1987 את החומר בקטגוריה הבטוחה ביותר של תוספי מזון.
ב-1991 קבעה ועדה מדעית למזון של האיחוד האירופי את "הצריכה היומית המקובלת" של מונוסודיום גלוטמט כ"לא מוגדרת" - הסיווג הבטוח ביותר של מרכיב מזון (מותר ללא הגבלה). הוועדה קבעה כי תינוקות ואפילו פגים מעכלים גלוטמט כמבוגרים ואין להם רגישות מוגברת לחומר. למסקנה דומה הגיע גם ועדה של ההסתדרות הרפואית האמריקנית ב-1992.
דו"ח של הפדרציה האמריקנית לחברות לביולוגיה ניסויית שבוצע ב-1995 עבור הFDA קבע כי מונוסודיום גלוטמט בטוח כאשר "נצרך בכמויות מקובלות". הדו"ח קבע באופן חד משמעי שאין קשר בין צריכה ממושכת של מונוסודיום גלוטאמאט לבין מחלות כרוניות (אלצהיימר, פרקינסון או סרטן), פגיעה מוחית או פגיעה בתאי עצב. עם זאת, בדו"ח מועלית השערה שקיימת קבוצה של אנשים בריאים בדרך כלל אשר רגישים ל-MSG, שעשויים לפתח מספר תופעות שליליות קצרות טווח (MSG Symptom Complex) לאחר צריכה של לפחות 3 גרם של מונוסודיום גלוטמט ללא מזון נוסף.
למרות שאין תימוכין מחקרי לתיאוריה שמונוסודיום גלוטומט גורם לנזק ארוך טווח או לתחושת חוסר נוחות זמנית אצל לא רגישים, יש עדיין גורמים המחזיקים בתפיסה לפיה יש להגביל את צריכתו.
פניראמין
פניראמין (INN, שם מסחרי אויל, בין היתר) הוא נוגד היסטמנים עם מאפיינים אנטיכולינרגיים שמשמש לטיפול באלרגיות כגון קדחת השחת או סרפדת. יש לו אפקטים חזקים יחסית של הרגעה, ולפעמים יכול להיות בשימוש בגלולות שינה ללא מרשם באופן דומה לאנטי-היסטמינים אחרים כגון דיפנהידראמין. פניראמין בדרך כלל גם נמצא בטיפות עיניים המשמשות לטיפול בדלקת הלחמית אלרגית.
פניראמין עלול לגרום לנמנום, ובמינון גבוהה עלול להוביל להפרעות שינה וגם עלול להוביל להתקפים, במיוחד בשילוב עם אלכוהול אתנול. אנשים הנוטלים קורטיזול בטווח ארוך צריכים להימנע מפניראמין כי זה עלול לגרום להורדת רמות של אדרנלין (אפינפרין), אשר עלול להוביל לאובדן הכרה.
הר אלקטרה
הר אלקטרה (באנגלית: Mount Electra) הוא הר נישא ברכס אולימפוס, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בסמוך ממערב להר דידו (אף הוא ברכס אולימפוס).
גילוי ההר
ההר התגלה על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון (Victoria University of Wellington Antarctic Expedition) מוולינגטון שבניו זילנד שחקרה את אנטארקטיקה, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1958 – 1959.
מקור השם
ההר נקרא על שמה של אלקטרה, דמות מהמיתולוגיה היוונית (וזאת בדומה לאתרים רבים נוספים ברכס אולימפוס).
קרב ראסייניאי
קרב ראסייניאי היה קרב שריון גדול שהתרחש באזור ראסייניאי, ליטא בשלבים הראשונים של מבצע ברברוסה בין כוחות ברית המועצות לבין גרמניה הנאצית. הקרב התחיל במתקפה גדולה של הסובייטים עם הקורפוסים הממוכנים ה-3 וה-12, נגד ארמיית הפאנצר הרביעית. הקרב סביב רסייניאי היה אחד הקרבות המרכזיים בשלבים הראשונים של מבצע ברברוסה.
הצבא הגרמני
בתחילת מבצע ברברוסה קבוצת ארמיות צפון כללה שלוש ארמיות: שתי ארמיות חיל רגלים -הארמייה ה-16 והארמייה ה-18, וארמיית טנקים אחת - ארמיית הפאנצר הרביעית בפיקודו של אריך הפנר. לכוחם נוסף גם הצי האווירי הראשון. מטרת ארמיית הפאנצר הרביעית הייתה לחצות את הנהר ניימן ונהר דווינה המערבית ולהמשיך לעבר לנינגרד.
ברית המועצות
ברית המועצות ריכזה בתחילת הפלישה בחזית הצפונית את החזית הצפון-מערבית בפיקודו של פיודור קוזנצוב. החזית הכילה את הארמייה-8, הארמייה-11, והארמייה-27.
מהלך הקרב
עם תחילת הפלישה ב-22 ביוני הורה קוזנצוב לקורפוסים הממוכנים ה-3 וה-12 לתפוס עמדות, מתוך כוונה לאגף את ארמיית הפאנצר הרביעית. למרות כל ניסיונותיו הכוחות הסובייטים כשלו, וארמיית הפאנצר הרביעית חצתה את נהר דוביסה. עד הצהריים הכוחות הסובייטים נסוגו והכוחות הגרמנים החלו לנוע לעבר ראסייני, שם ריכז קוזנצוב את כוחות השריון שלו. בצפון מערב קובנה הקורפוס הממונע ה-56 של אריך פון מאנשטיין הגיע אל דוביסה ותפס את הגשר החיוני שבו עוברות מסילות רכבת והכביש אל אריוגלה, אך לא חצה אותו. מטרת הקורפוס היה לאבטח את חציית נהר הדווינה בדאוגבפילס. ארמיית הפאנצר השלישית הביסה את הארמייה ה-11 וחצתה את הנהר ניימן (חלק מקרב ביאליסטוק-מינסק). באותו זמן הקורפוס הממונע ה-41 בפיקודו של גאורג-הנס ריינהרדט תקף דרך סובטסק לעבר ראסייני, מה שנחשב באופן מוטעה על ידי קוזנצוב כאיום חמור, ובעקבות כך הוא פקד על הקורפוסים הממוכנים ה-3 וה-12 לצאת למתקפת נגד דרך שאולאי.
באותה העת הארמייה ה-18 התקדמה בתוך ליטא והארמייה ה-16 תמכה בהתקדמות הגרמנית לעבר דאוגבפילס, ועד סוף ה-22 ביוני חוד השריון הגרמני התקדמו כ-80 ק"מ. ביום המחרת פקד קוזצוב על כוחות השריון שלו לצאת לקרב, והם תקפו ליד ראסייני את כוחות השריון הגרמנים. ב-23 ביוני התנהל הקרב ברסייניאי בין דיוויזיית הפאנצר ה-6 מהקורפוס הממונע ה-41 שכללה 245 טנקים, לבין הקורפוסים הממוכנים ה-3 וה-12, שכללו בתוכם את דיוויזיית הטנקים השנייה שכללה 749 טנקים, כולל 52 טנקי T34 ו-52 טנקי KV. ככל הידוע זה היה המפגש הגדול הראשון עם טנקי ה-KV, וביצועיהם הרשימו מאוד את הגרמנים, אולם הם היו קיימים במספרים קטנים בצבא האדום, והוא נסמך בעיקר על טנקים קלים שלא התמודדו כלל עם הטנקים הגרמניים. במהלך הקרב, טנק KV-1 או KV-2 (לפי מקורות שונים), החזיק את כל דיוויזיית הפאנצר ה6 למשך יום שלם, עד שהצוות ברח או מת (לפי מקורות שונים, באחד הם ברחו, ובאחר הם מתו ונקברו בהלוויה צבאית על ידי הכוחות הגרמנים).
עד מהרה ריכוז השריון הסובייטי התגלה על ידי הלופטוואפה, והם תקפו טורי טנקים של הקורפוס הממוכן ה-12 דרומית מערבית לשאולאי. מטוסי הלופטוואפה לא נתקלו בהתנגדות מהצד הסובייטי והצליחו לתקוף את הטנקים בהצלחה גדולה. לדיוויזיית הטנקים ה-23 הסובייטית נגרמו אבדות קשות ממטוסי היונקרס Ju 88 של צי האוויר הראשון שתקפו את הטנקים הסובייטים ללא רחם. השריון הסובייטי הושמד כמעט לגמרי; דיוויזיית הטנקים ה-2 הושמדה לחלוטין, בעוד הקורפוס הממונע ה-12 נסוג עם 50 טנקים בלבד.
תוצאות הקרב
רוב כוחות השריון הסובייטיות שהשתתפו בקרב הושמדו, והצבא הגרמני המשיך במתקפה. ההגנה הסובייטית עברה לנהר דווינה המערבי, אך הקורפוס ה-56 בפיקודו של אריך פון מאנשטיין התקדם במהירות לעבר דאוגבפילס, הגיע אל הדווינה וביסס שם ראש גשר. הקורפוס הממונע ה-41 התקדם דרך ראסייני, הגיע אל נהר הדווינה וביסס ראש גשר ביקבפילס. לאחר קרב ראסייני ההתקדמות הגרמנית הייתה מהירה. הקורפוס הממונע ה-41 כבש את פסקוב, בעוד הקורפוס הממונע ה-56 התקדם לעבר אוסטרוב. ארמיית הפאנצר הרביעית התקדמה 450 קילומטרים מתחילת הפלישה, וכעת הייתה מרוחקת רק 250 קילומטרים מהמטרה העיקרית שלה - לנינגרד.
Torch
torch
להלן דוגמה לשימוש ב-Torch דרך מפרש אינטראקטיבי: ספריית torch מאפשרת גם תכנות מונחה-עצמים וסריאליזציה באמצעות פונקציות שימושיות. פונקציית torch.class(classname, parentclass)יכולה לשמש כדי ליצור יצרני אובייקטים. כאשר הבנאי נקרא, torch מתאחל ומגדיר טבלת לואה עם metatable המוגדרת על ידי המשתמש ובכך הופך את הטבלה לאובייקט.
nn
חבילת nn משמשת לבניית רשתות עצביות מלאכותית. היא מחולקת לאובייקטים מודולריים המשתפים ממשק משותף Module, הכולל פונקציות forward ו־backward המבצעים היזון קדמי (feedforward) ופעפוע אחורנית (backpropagate) בהתאמה. את המרכיבים הבסיסים ברשת כמו שכבות אקטיבציה ניתן ליצור מ-Linear, Tanh ו־Max. ניתן להרכיב מודלים מורכבים Sequential, Parallel ו־Concat. המבנה המודולרי מאפשר גזירה אוטומטית מסדר ראשון.
דוגמה להגדרת פרספטרון רב שכבתי: פונקציות הפסד (Loss) ממומשות באמצעות תת-מחלקות של Criterion, שלו ממשק דומה לשל Module. פונקציות הפסד נפוצות הן שורש ממוצע הריבועים של השגיאה הממומש באמצעות MSECriterion ואנטרופיה משותפת הממומשת באמצעות ClassNLLCriterion.
בספרייה קיימת גם מחלקה StochasticGradient המשמשת לאימון הרשת באמצעות גרדינט סטוכסטי (SGD).
קרחון מורן
קרחון מורן או קרחון מוראן (באנגלית: Moran Glacier) הוא קרחון בצפון-מזרח האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 18 קילומטרים.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון צולם מן האוויר על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון (בין השנים 1947–1948).
הקרחון נסקר על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בין השנים 1948 - 1950.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של קומנדר קליפורד ד. מורן (Clifford D. Moran) מצי ארצות הברית, טייס בטייסת VXE-6 במהלך מבצע הקפאה עמוקה בשנים 1966 ו-1977.
לקריאה נוספת
• Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Amy M. Mathie, Richard S. Williams, Jr., Charles Swithinbank, Kevin M. Foley, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, Coastal-Change and Glaciological Map of the Larsen Ice Shelf Area, Antarctica: 1940–2005, USGS
פנטזיה על נושאים סרביים
פנטזיה על נושאים סרביים, אופ. 6, היא פנטזיה מוזיקלית המשלבת מוטיבים סרבים מאת המלחין ניקולאי רימסקי-קורסקוב משנת 1867. מורו ודמות האב של רימסקי-קורסקוב באותה עת, מילי באלאקירב, ניצח על הביצוע הראשון של יצירה זו במאי 1867. היצירה ידועה בשם פנטזיה סרבית.
רקע
הפנטזיה הייתה למעשה רעיון של באלאקירב בעבור רימסקי-קורסקוב הצעיר להלחין יצירה בעבור קונצרט שניתן לתומכי הפאן-סלאביזם שתוכנן ל-24 במאי 1867. באלאקירב השתמש במוטיבים של היצירה הזו בעבודותיו. רימסקי-קורסקוב כתב באוטוביוגרפיה שלו, My Musical Life, כי לא האמונה בפאן-סלאביזם גרמה לו לכתוב את היצירה, אלא היופי של הנושאים עצמם הקסימו אותו. רימסקי-קורסקוב הלחין יצירה זו במהירות ובלי יותר מידי תיקונים, ובכל זאת באלאקירב אהב אותה.
סקירה ממרץ 1868 על היצירה שכתב פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, שבה הזכיר גם את הסימפוניה הראשונה של רימסקי-קורסקוב, מצאה חן בעיני חוג באלאקירב והתחבב עליהם. צ'ייקובסקי כבר הכיר את בלאקירב ועבד איתו על פתיח לפנטזיה שלו רומיאו ויוליה. הביקורת התומכת על רימסקי-קורסקוב פתחה לו את הדלת לפגוש את שאר חברי החמישה פנים אל פנים בחודש שלאחר מכן.
בשנת 1887 תיקן רימסקי-קורסקוב את היצירה כדי להכין אותה למהדורה חדשה שבוצעה על ידי חברת ההוצאה לאור של מיטרופן בלאייב, שרימסקי-קורסקוב היה חבר בה. הוא נפגש עם בלאייב במסגרת חוג בלאייב.
היצירה אורכת בין 7 ל-8 דקות.
תזמור
פיקולו, 2 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרינטים, 2 בסונים, 4 קרנות יער, 2 חצוצרות, 3 טרומבונים, טימפני, משולש, טמבורין, מצלתיים, מערכת תופים, כלי מיתר.
אלכסנדר דיומא האב
אלכסנדר דיומא (בצרפתית: Alexandre Dumas; 24 ביולי 1802 – 5 בדצמבר 1870) היה סופר, מחזאי ומשורר צרפתי. בין יצירותיו המפורסמות ניתן למנות את "שלושת המוסקטרים" ואת "הרוזן ממונטה כריסטו".
חייו
אלכסנדר דיומא האב נולד בצרפת ב-24 ביולי 1802 בשם דיומא דַוִי דה לה פַּלֶטֶרי. אביו, הגנרל תומאס-אלכסנדר דיומא היה גנרל בצבא נפולאון ובנו של המרקיז אנטואן אלכסנדר דַוִי דה לה פּלֶטֶרי ושל מארי סזט דיומא (Marie Cessette Dumas), שפחה אפריקאית שהמרקיז החזיק בבעלותו. תומאס-אלכסנדר נולד כעבד במושבה הצרפתית סן-דוֹמֶנְג (כיום האיטי), אך הובא על ידי אביו לצרפת בעודו ילד ושם קיבל מעמד של אדם חופשי. תומאס-אלכסנדר נשא לאישה את מארי-לואיז אליזבת לבורט, בת לבעלי אכסניה, ויחדיו הביאו לעולם שלושה צאצאים, מארי-אלקסנדרין (1794), לואיז-אלכסנדרין (1796) ואלכסנדר. תומאס-אלכסנדר נהרג בקרב כשבנו הצעיר היה בן ארבע. אלכסנדר התגאה במוצאו האפריקאי ואף כתב על כך במכתביו.
בגיל שמונה עשרה עבד אלכסנדר דיומא לפרנסתו כנער שליח במשרד עורכי דין וכפקיד במשרדו של הדוכס מאורליאן. בשעות הפנאי עסק בכתיבה ספרותית. הוא כתב סיפורים, שירים ומחזות, ואחרי הצלחת המחזה "המלכה קריסטינה" בשנת 1830 יכול היה להתמסר כולו לכתיבה ולחיי הרפתקאות.
בשנות הארבעים של חייו החל דיומא לכתוב רומאנים. המניע לעיסוק בסוג ספרותי זה היה כלכלי - כותב מוכשר כמוהו יכול היה לכתוב בעיתונים רומאנים בהמשכים ולהרוויח משכורת יפה. הצלחתו של דיומא הגיעה בעיקר עם כתיבת שלושת המוסקטרים ב-1844, המלכה מרגו באותה שנה והרוזן ממונטה כריסטו שנה לאחר מכן. דיומא פרסם מספר רומאנים במקביל, וכך היה לאחד הסופרים המפורסמים בזמנו ונמנה עם האנשים העשירים ביותר בצרפת.
אלכסנדר דיומא ערך מסעות באירופה ובאפריקה, הצטרף לגריבלדי במלחמתו לשחרור איטליה (1860) ותיעד את רשמיו במחזות, סיפורים ושירים. הוא היה מהיר כתיבה ובעל תפוקה מרשימה. הוא כתב למעלה ממאתיים מחזות, רומנים וספרי-מסע, בהם תיאר את ההיסטוריה של אירופה דרך סיפורים שחלקם מבוססים על עובדות. הוא ניסה לתאר בספריו את ההיסטוריה הצרפתית כפי שנראתה דרך עיניו. בספרו המפורסם הרוזן ממונטה כריסטו (Le Comte De Monte Cristo) מתאר דיומא את סיפורו של אדם שנכלא על לא עוול בכפו, בורח, מוצא מטמון ומעניש את האנשים שהובילו אותו לגורלו. הסיפור מבוסס על מסמך שמצא דיומא בארכיון המשטרתי: בשנת 1807 הורשע אדם בריגול, עקב האשמת-שווא של ידידיו, שקינאו במזלו ובארוסה שעמדה להינשא לו. הוא היה כלוא במשך 7 שנים, ופגש בכלא כומר איטלקי עשיר שהוריש לו את הונו הרב. הוא חזר לפריז ונעזר בכספו כדי להכין תוכנית נקמה מורכבת בידידיו. דיומא הוסיף לסיפור המקורי פרטים ודמויות שהפכוהו מיד לרב-מכר. ספר זה נכתב בשיתוף פעולה עם אוגוסט מקה.
דיומא חי עם נשים רבות, אך התחתן רק עם אישה אחת. מאישה אחרת נולד לו בנו אלכסנדר דיומא הבן. באחרית ימיו הוא התרושש בשל נטייתו לפזרנות, ונמלט מצרפת. בשנת 1860 הוא הצטרף אל גריבלדי באיטליה ומונה לאחראי על המוזיאונים והעתיקות. בשנת 1864 חזר דיומא לצרפת והמשיך לכתוב.
אלכסנדר דיומא מת ב-5 בדצמבר 1870 ונקבר במקום הולדתו, אך בשנת 2002 הוציאו אותו הצרפתים מקברו והעבירוהו לקבורה בפנתאון של פריז.
אלסטייר מקנזי
אלסטייר מקנזי (באנגלית: Alastair Mackenzie; נולד ב-8 בפברואר 1970) הוא שחקן סקוטי.
ביוגרפיה
בגיל 18 עזב את הבית ועבר לחיות בלונדון. תפקידו הידוע ביותר הוא בדמות הליירד הצעיר ארצ'י מקדונלד בדרמה של ה-BBC "בחזרה לאחוזת העמק". בנוסף למשחקו בטלוויזיה הופיע מקנזי בסרטי קולנוע ובהצגות תיאטרון.
מקנזי היה שותף לכתיבת התסריט לסרט "The Last Great Wilderness" משנת 2002.
חיים אישיים
מקנזי חי באיזלינגטון עם בת זוגו השחקנית הסקוטית סוזן וידלר. לבני הזוג יש שני ילדים, הבת מרתה נולדה בדצמבר 1999, והבן פרדי נולד בספטמבר 2004. אחיו הוא במאי הקולנוע דייוויד מקנזי, איתו הקים את חברת ההפקה "סיגמא פילמס".
יחסי ערב הסעודית–קנדה
יחסים מדיניים
בדומה ליחסים עם ישראל, מניע מרכזי ביחסים הטובים בין שתי המדינות נובע מההתנגדות לאיראן והצטלבות אינטרסים בכל הקשור למזרח התיכון.
בשנת 2000 ראש הממשלה הקנדי ז'אן קרטיין ערך ביקור בסעודיה. כך גם בשנת 2012 ראש הממשלה הקנדי, סטיבן הרפר, ביקר בסעודיה כחלק ממסעו למזרח התיכון. בחודש פברואר חתם סטיבן הארפר על חוזה הנשק הארוך ביותר בהיסטוריה של קנדה, עם ערב הסעודית. החוזה בשווי מיליארדי דולרים תקף למשך 14 שנה עבור מכירת כלי רכב קנדיים, צבאיים ומסחריים, לסעודיה. ממשלת סעודיה לא הייתה מוכנה לחשוף את כמות הציוד הכלול בעסקה. שר המסחר הקנדי אד פאסט הצהיר כי העסקה החדשה "תיצור 3,000 מקומות עבודה חדשים בקנדה מדי שנה". הוא הוסיף כי 500 חברות קנדיות ייהנו מהעסקה. שמות 500 החברות לא פורסם לציבור בקנדה. לעסקה התקבלו תגובות זועמות: "קנדה מייצרת רווח במכירת נשק לעריצות על חשבון זכויות אדם". רבים טענו כי העסקה מהווה הפרה של נורמות אשר קנדה מחויבת להן.
עם זאת, דוברו של שר המסחר הקנדי הגן על העסקה וטען כי בשל ההשפעה הגלובלית האסטרטגית של סעודיה, ערב הסעודית היא שותפת סחר חשובה. מאוחר יותר אף אמר כי "אנחנו נמשיך לעסוק עם סעודיה במגוון בעיות, כולל ביטחון אזורי וזכויות אדם".
ב-5 באוגוסט 2018 גירשה ערב הסעודית את שגריר קנדה במדינה לאחר שקנדה הפצירה בסעודיה לשחרר פעילי זכויות אדם הכלואים במדינה. משרד החוץ הסעודי הודיע לאחר מכן כי "הצהרנו שלא נתערב בענייני הפנים של מדינות אחרות, כולל קנדה, ועל כן אנו דוחים כל התערבות זרה בעניינינו. קנדה ואומות אחרות לא יכולות לטעון שהן דואגות לאזרחי הממלכה יותר מהממלכה עצמה". כמו כן הודיעה סעודיה על השבת השגריר שלה בקנדה.
יחסים כלכליים
ערב הסעודית היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של קנדה מתוך תשע מדינות חצי האי ערב והשנייה בגודלה במזרח התיכון. בשנת 2005 עמד היקף הסחר ביניהם על יותר מ-2 מיליארד דולר בשנת 2005 עמד היקף המסחר בין ערב הסעודית לקנדה על יותר מ-2 מיליארד דולרים, לאחר שכמעט הוכפל בשנת 2002.
בסוף 2012, ערב הסעודית הפכה ליבואנית השנייה בגודלה של תוצרת קנדית בכל המזרח התיכון (אחרי ישראל). היחסים הכלכליים בין שתי המדינות עומדים בראש סדר העדיפויות של השתיים ומוזכרים כמעט בכל מפגש בין מנהיגי השתיים.
אירועים נוספים
מוחמד קוהיל ואחיו סולטאן קוהיל, שני נערים סעודים-קנדים, ביצעו מעשה פשע במרץ 2008. סולטאן קיבל עונש של 200 מלקות ומוחמד קיבל עונש מוות והיה אמור להיות הקנדי הראשון שמוצא להורג בערב הסעודית. ממשלת קנדה התלבטה האם לדרוש חנינה כיוון שהאחים בכל זאת ביצעו פשע, לבסוף הממשלה נכנעה ללחצים שהופעלו עליה על ידי העם ומשפחת קוהיל ומוחמד ואחיו השתחררו.
בקנדה יש יותר מ-15,000 סטודנטים סעודים. בנוסף, 800 רופאים אזרחי ערב הסעודית משרתים בקנדה את האוכלוסייה המקומית.
בשנת 2000, נעצר ויליאם סמפסון, סופר קנדי על ידי הממשלה הסעודית בשל עבירה שבוצעה בריאד, בירת ערב הסעודית, תוך שמירה על חפותו. הוא נכלא ועונה ולאחר מכן מתח ביקורת על ממשלת קנדה אשר לא באה לעזרתו. הוא שוחרר רק לאחר התערבות בריטית, אחרי שלוש שנים בכלא ובעינויים.
דראגן בנדר
אירופה
בעונת 2013/2014 שיחק במדי ריבולה קאשטלה מהליגה הקרואטית השנייה וסייע לה להעפיל לליגת העל.
ביוני 2014 הוחתם על ידי מכבי תל אביב לארבע שנים עם אופציה להארכת ההתקשרות בשלוש שנים נוספות. בעונתו הראשונה בישראל שיחק בעירוני רמת גן מהליגה הלאומית, וקלע 10.1 נקודות וקלט 7.4 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונת 2015/2016 עבר לשחק במכבי תל אביב, וב-26 משחקי ליגה רשם ממוצעים של 5.4 נקודות ו-2.7 ריבאונדים למשחק. באותה עונה זכה עם הקבוצה בגביע הליגה ובגביע המדינה.
פיניקס סאנס
בנדר נבחר במקום הרביעי בדראפט ה-NBA 2016 על ידי פיניקס סאנס, וביולי 2016 חתם בקבוצה. בעונתו הראשונה ב-NBA אכזב עם ממוצע של 3.4 נקודות למשחק בלבד, ב-35.4% קליעה מהשדה.
מילווקי באקס
ב-25 ביולי 2019 חתם במילווקי באקס. לאורך ארבעת חודשיו במילווקי שותף בשבעה משחקים בלבד, עד ששוחרר מהקבוצה בפברואר 2020.
גולדן סטייט ווריורס
ב-23 בפברואר 2020 חתם על חוזה ל-10 ימים בקבוצת גולדן סטייט ווריורס, וב-5 במרץ חתם על חוזה נוסף ל-10 ימים.
מכבי תל אביב
ב-27 בספטמבר 2020, ארבעה ימים לפני משחקה הראשון של מכבי תל אביב (כדורסל) ביורוליג חזר בנדר לקבוצה.
אוברדוירו
בקיץ 2022 חתם באוברדוירו מליגת העל הספרדית.
נבחרת קרואטיה
ב-2012 היה השחקן הצעיר ביותר ששיחק בנבחרת קרואטיה באליפות אירופה עד גיל 16 שהתקיימה בליטא ובלטביה. ב-2013 שיחק במדי הנבחרת עד גיל 16 באליפות אירופה שהתקיימה באוקראינה בה סיימה במקום השישי. הוא רשם באליפות ממוצע של 9.8 נקודות, 10.8 ריבאונדים ו-4.1 אסיסטים למשחק. ב-2014 היה השחקן הצעיר ביותר בסגל נבחרת קרואטיה באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בטורקיה. הנבחרת סיימה במקום השלישי ובנדר נכלל בחמישיית הטורניר. הוא רשם ממוצעים של 14.4 נקודות, 10.4 ריבאונדים (שלישי בטורניר), 4.9 אסיסטים (שלישי בטורניר) ו-2.2 חסימות למשחק (ראשון בטורניר). בנדר נכלל תחילה בסגל קרואטיה לאליפות העולם עד גיל 19 שהתקיימה ביוון ב-2015, אך נופה מהנבחרת לפני תחילת המשחקים בשל סכסוך מסחרי: עקב כך שההתאחדות הקרואטית הייתה חתומה על חוזה עם חברת "נייקי", ולבנדר היה חוזה עם חברת "אדידס".
ב-2017 זומן לנבחרת קרואטיה הבוגרת ושיחק באליפות אירופה אותה סיימה הנבחרת במקום העשירי. בנדר רשם באליפות ממוצע של 4.3 נקודות ו-2 ריבאונדים למשחק.
5.56x45 מ"מ נאט"ו
5.56 מ"מ נאט"ו (באנגלית: ) הוא כדור בקליבר 5.56 מילימטר (מ"מ), משמש ככדור הסטנדרטי והנפוץ ביותר במדינות ברית נאט"ו וכן במדינות רבות שאינן חברות הברית. תחמושת זו משמשת בעיקר רובי סער ממשפחת ה-M16, כולל ה-CAR-15 וה-M4 קרבין. גם משפחת רובי הגליל והתבור (כולל המיקרו-תבור) תומכים בקליבר זה. הטווח היעיל של תחמושת ה-5.56 מ"מ הוא כ-500 מטר.
בזמן מלחמת וייטנאם היה בשימוש ברובה M-14 בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו. רובה זה השתמש בכדור 7.62 מ"מ שהיה כבד יותר והכיל כמות גדולה יותר של אבק שרפה מה שגרם להיווצרות רתע רב שהקשה על היורה לשמור על המטרה בכוונת ובמיוחד בירי אוטומטי שבו קנה הנשק היה עולה למעלה והיה קשה לשמור על המטרה, דבר שגרם לבזבוז מיותר של כדורים. לכן היה צורך בנשק שיהיה מדויק במצב ירי אוטומטי וגם בעל רתע חלש יותר.
תחמושת זו מבוססת על ה-0.223 רמינגטון, תחמושת אזרחית בקוטר 0.223 אינץ'. הקליע מוגדר אומנם כ-5.56, אולם הוא בקוטר 5.70 מ"מ לפני הירי; במהלך הירי הוא נדחס בקנה ויוצא ממנו בקוטר של 5.56 מ"מ.
חברת תעש מערכות הישראלית מייצרת גרסה של תחמושת ה-5.56 מ"מ המיועדת לקליעה מדויקת (כגון במתארי לוחמה בטרור) וצליפה בשם RazorCore. תחמושת זו נמצאת בשימוש הימ"מ - היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של ישראל.
מרדכי זעירא
מרדכי זעירא (גְרֶבֶּן) (6 ביולי 1905 – 1 באוגוסט 1968) היה מחשובי המלחינים והפזמונאים הישראליים. כתב מנגינות לטובי המשוררים והפזמונאים, בהם יעקב אורלנד, נתן אלתרמן, אהרן אשמן ואלכסנדר פן. יצירותיו מושמעות גם כיום, חלקן בלבוש מודרני על ידי אמנים צעירים. בזמנו כונה "הטרובדור של הזמר העברי".
תולדות חייו
מרדכי זעירא נולד כדמיטרי מארק (מיטְיָה) גְרֶבֶּן בעיר קייב שבאימפריה הרוסית (כיום בירת אוקראינה). למד במגמת מכונאות בפוליטכניקום של קייב, אך עקב קשיי הפרנסה הפסיק לימודיו לאחר שני סמסטרים ועבר לעסוק בתפירת נעליים. בשנת 1924 נעצר עקב השתייכותו לתנועת הנוער הציונית "השומר הצעיר", אך קיבל היתר לעזוב את ברית המועצות ועלה לארץ ישראל בגיל 19. בארץ הצטרף לקיבוץ אפיקים (שאז נקרא "קיבוץ השומר הצעיר ס.ס.ס.ר."), ששכן אז ליד יבנאל. חברי הקיבוץ העלו הצגת אופרה עברית בשם "כרמלה". על התזמורת, שכללה קונצרטינה ונגני מסרק, ניצח זעירא, שהיה מוכשר בנגינה על מסרקים. בפי חבריו נקרא אז בשם "מסרקי".
לאחר חודשים אחדים עברה הקבוצה לעפולה והעלתה הצגה חדשה, "חולצה כחולה", ובה שירו הראשון של זעירא (מילים ולחן) הקרוי אף הוא "חולצה כחולה", שזכה לפופולריות רבה בקרב תנועות הנוער הסוציאליסטיות בארץ ישראל. משה הלוי, מייסד "האהל", שכנע את זעירא לעבור לתל אביב וללמוד משחק. בשנת 1927 החליט זעירא להפסיק את לימודי המשחק וללמוד הלחנה, בעיקר עם המוסיקולוגים שלמה רוזובסקי ודוד שור. החלטתו לעבור מלימודי משחק ללימודי מוסיקה נעשתה בעקבות מפגשו עם המלחין יואל אנגל בתיאטרון ה'אהל'. לאחר פטירתו של אנגל ב-1927 המשיך זעירא את קשריו עם המלחין שלמה רוזובסקי, שכתב גם הוא מוסיקה עבור אותו תיאטרון (ל'יעקב ורחל'). זעירא עבד אז במפעלי ים המלח ובמשך כשנה עלה בסופי שבוע לירושלים אל ביתו של רוזובסקי, כדי ללמוד אצלו. בתמורה העתיק עבורו זעירא תווים, לצורך מחקר אודות טעמי המקרא שכתב אז המלחין. בעידודו של רוזובסקי התוודע זעירא למוסיקה של מגוון העדות היהודיות בירושלים, כדי להכיר את "מקורות" המוסיקה היהודית מהם ישאב בעתיד. כמו כן, הוא למד גם אצל הפרופ' דוד שור - בהרצאות פומביות ובשיעורים פרטיים, שהפרופסור, שהבחין בכשרונותיו, והיה ער למצבו הכלכלי, לימד אותו בחינם, בביתו.
ב-1927 הכיר את שרה גוטמן, תלמידת סמינר לוינסקי לגננות, כששרו שניהם במקהלת "בית הלויים" של מנשה רבינא בתל אביב. השניים היו לבני-זוג, כעבור כמה שנים, בינואר 1933, נישאו בכפר ויתקין, וב-1935 נולד בנם היחיד, יובל.
בשנת 1928 פרסם עם יצחק שנהר אוסף שירי עלייה לירושלים, שבו כתב שנהר את המילים וזעירא את הלחנים. זעירא ראה בכך את ראשית יצירתו כמלחין. בשנה זו שינה את שם משפחתו ל"זעירא", בשל קומתו הנמוכה, בעצתו של הסופר אהרן אשמן.
מסוף שנת 1933 התפרנס למחייתו מעבודה בחברת החשמל, בתחילה כקורא מונים ואחר כך, בעקבות התקף לב, עבר לעסוק בהנהלת חשבונות. בהקשר זה כתב והלחין את השיר "שיר הרשת" ("הזקן מנהריים") על אודות פנחס רוטנברג. בשנת 1966 פרש לגמלאות.
במלחמת העולם השנייה התגייס זעירא לצבא הבריטי, נמנה עם מקימי להקת "מעין זה" של הבריגדה היהודית והלחין חלק משיריה, בהם "שלכת" ("עמוק העצב בעיניים"). כמו כן כתב אז בדרכו ברכבת למצרים את המילים של "שיר ההודיה" ולאחר מכן גם את הלחן.
בשיריו של זעירא קיים מיזוג של מזרח ומערב, אך בולטת בשיריו נימת הזמר החסידי שקלט עוד כילד מהבית וכן השפעת הלחן הרוסי. הצלחת שיריו מוסברת בהיותם קליטים אך בו בזמן יש בהם התפתחות פיוטית מעניינת ובעלת חן מלודי. יצירתו זכתה להערכה רבה והקנתה לו את התואר "הטרובדור של הזמר העברי".
זעירא נפטר מהתקף לב ב-1968 ונטמן בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. הותיר אחריו את רעייתו, שרה ובנם היחיד, יובל. שרה עסקה בהפצת שיריו לאחר פטירתו. היא יזמה את הוצאתם לאור של שני ספרים של שיריו - "עוד שיר אחד" ו"לילה לילה". כמו כן, הופק גם אלבום השירים "לילה לילה" שכולל 43 שירים ב-2 תקליטורים.
מיצירתו
לחן:
מילים ולחן: