cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוחנן לוקר
יוחנן לוֹקֶר (נולד ב-17 בספטמבר 1956) הוא יו"ר שירותי בריאות כללית. קודם לכן כיהן כיו"ר כימיקלים לישראל ולפני כן, שימש כמזכיר הצבאי של ראש הממשלה, בדרגת אלוף.
ביוגרפיה
לוקר נולד בישראל לרבקה, ילידת ירושלים, ולמרטין, ניצול השואה. אביו היה חבר תנועת בית"ר שעלה לישראל על סיפון "אלטלנה".
לוקר גדל בתל אביב ובגרמניה שם היו לאביו עסקים. עם שובו לישראל למד בבי"ס יסודי ממ"ד "תחכמוני" בבת-ים ואחר כך בתיכון עירוני א'.
לוקר התגייס לחיל האוויר בשנת 1976 וסיים קורס טיס במגמת ניווט קרב. עם סיום קורס הטיס, הוצב בטייסת 107 ובה ביצע מספר תפקידים.
ביוני 1982, בשבוע הראשון למלחמת לבנון, היה לוקר, אז סרן, נווט במטוס הפנטום המוביל שהפציץ שיירה של כוח שריון ורגלים מגדוד 931 באירוע אש כוחותינו בו נהרגו 24 חיילים וכמאה נפצעו. ועדת חקירה, בראשות תא"ל (מיל') רפי הר-לב, מצאה שלוקר חלק על הטייס, סגן-אלוף דני שאקי, באשר לזיהוי השיירה, אולם ציית לפקודה. ב-1984 השתתף בתקיפה של כוחות איראניים באזור העיירה יחפופה בלבנון במהלך מבצע "גוף חי 6". ב-1985 מונה לסגן מפקד הטייסת. בתקופת מלחמת המפרץ שימש ראש לשכתו של מפקד חיל האוויר, אביהו בן-נון.
ב-1991 הועלה לדרגת סא"ל, מונה למפקד טייסת 107 ("אבירי הזנב הכתום") בבסיס חצרים והיה לנווט הראשון בחיל האוויר שפיקד על טייסת קרב מבצעית, שהפעילה מטוסי פנטום ("קורנס"). במהלך שירותו הצבאי כנווט קרב, צבר מעל ל-5,000 שעות טיסה על מגוון מטוסי קרב של החיל.
ב-1994 מונה לראש ענף קרב במחלקת מבצעים בלהק האוויר. ב-1997 הועלה לדרגת אל"ם ומונה לראש מחלקת תכנון וארגון בלהק ראש מטה חיל האוויר. ממאי 2001 עד 2004 היה מפקד בסיס חיל האוויר חצרים והיה לנווט הראשון בחיל האוויר שפיקד על בסיס טיסה. בספטמבר 2005 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש להק האוויר. במרץ 2008 מונה לראש מטה חיל האוויר.
בינואר 2010 הועלה לדרגת אלוף, מונה למזכיר הצבאי של ראש הממשלה והיה לאיש חיל האוויר הראשון שמונה לתפקיד זה. כיהן בתפקיד עד נובמבר 2012.
לאחר פרישתו מצה"ל
לאחר שחרורו מצה"ל מונה ליועץ אסטרטגי לחברת כלל תעשיות, דירקטור בקבוצת גולף א.ק. ודירקטור בכיתן תעשיות טקסטיל. במאי 2013 מונה ליו"ר נייר חדרה ולחבר דירקטוריון בקבוצת תעבורה. כמו כן כיהן כיו"ר מנועי בית שמש. בשנת 2014 מונה למנכ"ל חברה בת של כלל תעשיות, שתאגד את תחום התעשיות הכבדות בכלל תעשיות. באוגוסט 2016 מונה ליו"ר כימיקלים לישראל במקומו של ניר גלעד.
מקוק סרטנים
מָקוֹק הַסַּרְטָנִים (שם מדעי: Macaca fascicularis, ידוע גם כמקוק ארוך זנב) הוא מין הקוף הנפוץ ביותר בדרום-מזרח אסיה. הוא נפוץ מבנגלדש דרומה עד לאיי אינדונזיה, ומזרחה, עד לפיליפינים.
יוחנן לוקר
לאחר פרישתו מצה"ל
בשנת 2014 מונה לראש הוועדה לבחינת תקציב הביטחון, שנודעה בשם "ועדת לוקר". הוועדה הגישה המלצותיה ביולי 2015. בשנת 2016 היה חבר בוועדה שהוקמה בעקבות מבצע צוק איתן ונגעה לסמכויות הקבינט המדיני-ביטחוני ואופן העברת המידע אליו.
מקוק סרטנים
אזור מחיה, תזונה ומראה
מקוק הסרטנים חי ביערות מכל הסוגים: ראשוני, משני, יערות חזרן, דקלים, מנגרובים ועוד, אך הוא נפוץ ביותר ביערות ביצה. בשנים האחרונות נצפו פלישות של מקוקי סרטנים למטעים. המין הוא שוכן העצים המובהק ביותר מבין כל מיני המקוק – מחקרים העלו שהוא אינו יורד מהעצים לתקופות העולות על 5 דקות, לצורך גישה למים.
יוחנן לוקר
לאחר פרישתו מצה"ל
ב-1 במרץ 2020 החל לכהן כיו"ר שירותי בריאות כללית.
מקוק סרטנים
אזור מחיה, תזונה ומראה
מקוק הסרטנים, כעולה משמו, ניזון מסרטנים, אותם הוא שולה ממימי נהרות ואגמים. עיקר מזונו הוא פירות, אך הוא ניזון גם מעלים, חרקים, עשב, גרעינים, פרחים ועוד.
יוחנן לוקר
לאחר פרישתו מצה"ל
לוקר הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ובמנהל עסקים מטעם אוניברסיטת בר-אילן (1990), ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד (1997), במסגרת תוכנית קרן וקסנר.
מקוק סרטנים
אזור מחיה, תזונה ומראה
לקופי מקוק הסרטנים פרוות גוף בצבע אפור-חום עד חום אדמדם. בטנם בהירה מגבם. פניהם בצבע אפור-חום, והם בעלי כיסי לחיים וזיפי לחיים. הם מתאפיינים בזנב ארוך שעשוי להגיע עד לאורך של 65 ס"מ, יותר מאורך גופם (40–47 ס"מ, ללא הזנב).
יוחנן לוקר
לאחר פרישתו מצה"ל
לוקר גרוש מגלית ולהם ארבעה ילדים. אחיו הצעיר ממנו הוא עו"ד הראל לוקר, יו"ר דירקטוריון פז חברת הנפט, לשעבר מנכ"ל משרד ראש הממשלה ויו"ר דירקטוריון תעשייה האווירית. אח נוסף הוא קרדיולוג.
מקוק סרטנים
אזור מחיה, תזונה ומראה
במין דו צורתיות זוויגית בולטת – הזכרים גדולים מהנקבות (5–8 ק"ג לעומת 3–4 ק"ג, בהתאמה), לזכרים שפמים, ולנקבות זקנים.
חברה
מקוק הסרטנים חי בקבוצות חברתיות מעורבות, המורכבות מזכרים רבים ומנקבות רבות. בקבוצה הממוצעת כשישה זכרים וכתשע נקבות, אך גודל הקבוצה נע משישה פריטים ועד חמישים ושמונה.
הזכרים עוזבים את הקבוצה עם הגיעם לבגרות מינית, בין גיל 4 ל-6 שנים, ומצטרפים לקבוצות של רווקים או לקבוצות דו-מיניות חדשות. המסע בבדידות מקבוצה לקבוצה מסוכן לזכרים, ובגינו תוחלת חייהם נמוכה מזו של הנקבות. לאחר שהצטרף לקבוצה מעורבת יישאר הזכר מחוץ להיררכיה עד גיל 7 לערך, שאז עליו למצוא את מקומו בהיררכיה הליניארית הברורה הקיימת בין הזכרים. ההיררכיה נקבעת על פי גודל, גיל ויכולות לחימה. הזכרים הבכירים נהנים מגישה רבה יותר לנקבות, ולכן רוב הצעירים בקבוצה הם צאצאיהם – בין חצי ל-80% מהצעירים הם צאצאיו של זכר האלפא, וכ-20% הם צאצאיו של זכר הביתא, השני לו בהייררכיה הקבוצתית. זכרים מנסים לתפוס את עמדת ההובלה באזור גיל 9. אם אחד הזכרים מצליח, אלו שהיו שווים לו בעבר נודדים לקבוצה אחרת וינסו לתפוס בה את הבכורה. זכר שוהה בקבוצה אחת כ-45 חודשים בממוצע. לאחר השתלטות כזו, קורים לעיתים רבות מקרים של – הזכר הורג את כל הצעירים שבוודאות אינם צאצאיו, כדי להחיש את הביוץ של הנקבות.
הנקבות, שנשארות באותה הקבוצה במשך כל חייהן, מהוות את הליבה של הקבוצה. הן חיות בתת-קבוצות מטריליניאליות בתוך קבוצת האם, ומקיימות ביניהן היררכיה נפרדת מזו של הזכרים, הנקבעת באופנים אחרים. ניתן לדעת את מיקומה של נקבה במדרג ההיררכי באמצעות מספר אינדיקטורים – סירוק (נמוכות דרגה נוהגות להשקיע זמן רב בסירוק גבוהות דרגה), חשיפת שיניים (נמוכות דרגה נוהגות לחשוף שיניים אל עבר גבוהות דרגה) ותפיסת מקום אכילה – גבוהות דרגה נוהגות להחליף את נמוכות הדרגה, אם אלו מצאו אתר אכילה מוצלח.
בעת פגישה בין שתי קבוצות של מקוקי סרטנים, אלימות היא נדירה. אם לא הצליחו להימנע זו מחברתה של זו, מתגרות הקבוצות זו בזו באמצעות צעקות וקפיצה על ענפים, כאשר זכר האלפא הוא זה שמוביל את ההתגרות בכל קבוצה.
מקוקי הסרטנים הם ייחודיים בין הפרימטים הלא-אנושיים בכך שנצפתה אצלם התנהגות נלמדת שניתן לכנותה "תרבות". במקרה מסוים נצפתה נקבת מקוק סרטנים כאשר היא שוטפת חול מעל בטטה שאספה – התנהגות ייחודית לזמנה. ארבע וחצי שנים לאחר מכן, 18% מהקופים בקבוצה ו79% מהקופים הצעירים למדו לשטוף את החול מעל הבטטות שלהם. שמונה שנים לאחר מכן ידעו כל הקופים שנולדו לאחר האירוע לשטוף את החול מהבטטות שלהם. דפוס למידה דומה נצפה גם בקשר להפרדת גרעיני חיטה מחול באמצעות הטבלתם במים ואיסוף גרעיני החיטה, שצפו.
רבייה
פוריות נקבות מקוק הסרטנים קשורה לדירוגה ההיררכי בקבוצתה – נקבות בכירות מתעברות פעמים רבות יותר במהלך חייהן מנקבות זוטרות. ההתעברות עונתית, ומשתנה לפי האזור – בסומטרה עיקר ההמלטות התרחשו בקיץ ובסתיו (יולי–נובמבר), בעוד בג'אווה המערבית התרחשו עיקר ההמלטות בינואר–פברואר.
הביוץ מתאפיין בנפיחות העור באברי המין, בסימנים פרומוניים וב"קריאות הזדווגות" אופייניות. הנקבות מזדווגות מספר פעמים ביום בתקופת הפוריות שלהן, רובן המכריע עם זכר האלפא, שמקפיד להישאר בטווח של עד חמישה מטרים מהנקבות הפוריות ולהרחיק מהן זכרים אחרים.
81% מגורי מקוק הסרטנים מגיעים לגיל שנה, ו-68% מגיעים לגיל ארבע שנים. כשהם מגיעים לגיל זה, שבו הם כבר כמעט בוגרים, הזכרים מתחילים להראות עניין בהם ולשחק עימם.
ניסויים בקופי מקוק סרטנים
קופי מקוק הסרטנים הם חברותיים ומסתגלים לסביבה אנושית, ונעשה בהם שימוש רב בניסויים, במיוחד ניסויים הקשורים למחלות מערכת העצבים. בגלל הדמיון הפיזיולוגי של קופים לבני אדם, חלק מהפתוגנים המסוכנים לאדם מסוכנים גם לקופים אלה. קופים אלה ידועים כנשאים של וירוס הרפס B, שהדביק כמה עובדי מעבדות. קופי מאוריציוס אינם נגועים בווירוס זה, לכן נחשקים על ידי הנסיינים. קופי מקוק הסרטנים מנוצלים גם בניסויים של טיסות חלל. הניסויים בקופי מקוק הסרטנים והקופים האחרים נתונים לביקורת קשה בטענה שהם אכזריים במיוחד והתועלת המדעית שלהם מוטלת בספק. אחד המקרים החמורים שהתפרסמו על ניסויים במקוק הסרטנים הוא המקרה של 17 קופים ששוחררו ממעבדת סילבר ספרינג בארצות הברית. מעריכים שעשרות אלפי פרימטים, רובם מקוקים, משמשים מדי שנה לניסויים. ב-2014 יובאו לארצות הברית 21,768 קופי מקוק סרטנים לעריכת ניסויים. החוק הישראלי מתיר ניסויים בקופים לרבות קופי אדם, בכפוף להגבלות.
מצב שימור
מרחב התפוצה של מקוק סרטנים משתרע על שטחים נרחבים בדרום-מזרח אסיה והוא השלישי בגודלו מבין הפרימטים, אחרי אלה של האדם ומקוק רזוס. ציד מקוקי סרטנים בווייטנאם, קמבודיה ודרום סין לצורכי יצוא היווה בעבר איום על יציבות אוכלוסייתם, אולם כיום הם מוגנים תחת הנספח השני לאמנת וושינגטון, המבטיח יצוא מבוקר של מקוקי סרטנים שנולדו בחוות רבייה ייעודיות.
מקוקי סרטנים הובאו על ידי האדם למאוריציוס, פלאו, הונג קונג וחלקים מאינדונזיה, שם הם התרבו במהרה בהיעדר הטורפים הגדולים המגבילים את תפוצתם בסביבת מחייתם הטבעית. הנזק הכבד שהם מחוללים למגוון הביולוגי המקומי הביא להימנותם ברשימת "מאה המינים הפולשים האיומים ביותר". בין האמצעים הננקטים לצמצום אוכלוסייתם - ציד, הסגר ואמצעי מניעה חיסוניים.
אוכלוסיית מקוקי הסרטנים שהתנחלה במאוריציוס ידועה כנקייה מנגיף הרפס B (herpesvirus simiae) המסוגל להדביק בני אדם ולחולל בהם פגיעה קשה במערכת העצבים המרכזית. ללא אבחון מהיר וטיפול מתאים מגיע שיעור התמותה מהדבקה כעין זו לכדי 80%. לאור זאת, קיימת העדפה לשימוש במקוקי סרטנים שמקורם במאוריציוס.
אומברטו קסטלו ברנקו
אוּמבּרְטוֹ דֶה אלנְקר קָסְטֶלוֹ בְּרָנְקוֹ (בפורטוגזית: Humberto de Alencar Castelo Branco; 20 בספטמבר 1897 – 18 ביולי 1967) מנהיג צבאי ופוליטיקאי ברזילאי; שימש כדיקטטור הצבאי הראשון במהלך תקופת הדיקטטורה הצבאית בברזיל. קודם להפיכה הצבאית בשנת 1964 היה ברנקו ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של ברזיל והיה בדרגת מרשל ברזיל (מקביל לדרגת פילדמרשל). ברנקו היה מראשי ההפיכה שהפילה את ז'ואאו גולאר מנשיאות ברזיל. אף על פי שתחילה פעל להשיב את הדמוקרטיה לברזיל בהדרכת משטר צבאי זמני, ראשים נוספים בתוך הכת הצבאית התנגדו לכך והיה על ברנקו להעביר את הממשל לידיו של המרשל ארטור דה קוסטה אה סילבה, שהמשיך את הדיקטטורה.
קריירה צבאית
קסטלו ברנקו נולד למשפחה בעלת מורשת צבאית במדינת סיארה, הרפובליקה הברזילאית הראשונה, בשנת 1897. ברנקו התחקה אחר אביו, שהיה קצין בשירות הכוחות המזוינים של ברזיל, בגיל 21 החל ללמוד באקדמיה הצבאית הברזילאית בפורטו אלגרה, בירת מדינת ריו גראנדה דו סול בדרום ברזיל. ברנקו החל לשרת בצבא ברזיל (חיל הרגלים של הכוחות המזוינים) ב-1918. במהלך שנות השלושים המאוחרות, תקופת המשטר הדיקטטורי של ז'טוליו ורגאס, היה נספח צבאי ב ולמד בבית הספר למלחמה של סופרורי (École Superiore de Guerre) בפריז. בהמשך היה מוצב בפורט לוונוורת' במסגרת תפקידו בתור נספח צבאי בארצות הברית.
בזמן מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1944–1945, שימש כקולונל בכוח המשלוח הברזילאי והיה מעורב בחזית האיטלקית. בשובו לברזיל עלה המוניטין שלו בתור מפקד מוכשר ואינטלקטואל צבאי. לנוכח מוניטין זה והידע הרחב שרחש אודות צבאות מערביים בימיו כנספח צבאי, ברנקו הפך למעורב בארגון המכללה הצבאית העליונה של ברזיל אשר הוקמה בשנת 1949. ברנקו נהג להבדיל עצמו ממפקדים צבאיים אחרים בהתנגדותו להפלת הממשלה הדמוקרטית. לאחר שמונה ב-1963 לראש המטה הכללי על ידי הנשיא ז'ואאו גולאר, החל ברנקו להתערב בתוך הפוליטיקה הלאומית והחל להשתתף בתוכנית להפיל את הממשלה לנוכח החשש כי הנשיא גולאר עתיד להביא למהפכה קומוניסטית.
במשך מספר שנים נעשה המצב הפוליטי-כלכלי בברזיל נואש יותר ויותר לנוכח תסיסה אזרחית ומשבר כלכלי. גולאר הזדהה יותר ויותר עם השמאל הלאומני והקיף את עצמו ביועצי שמאל, ואילו קצינים צבאיים החלו להזדהות באופן גלוי יותר עם האופוזיציה המתונה והשמרנית. גולאר ביקש לנטרל את הכוחות המזוינים על ידי ערבוב תדיר של מבנה הפיקוד ופיתוח מעקב אישי בקרב קצינים ומגויסים חדשים. קצינים צבאיים רבים ומנהיגים פוליטיים באופוזיציה, משוכנעים כי גולאר מתכנן להביא לדיקטטורה שמאלנית, החלו במזימת הפיכה נגדו בשנת 1963 באזורים שונים במדינה. המושל ז'וזה פינטו ממדינת מינאס ז'ראיס ומרשל ברנקו, התגלו מאוחר יותר כמארגנים הראשיים של הקנוניה. תחילה ההנהגה הצבאית של המטה הכללי חולקה בין אלו שהאמינו כי גולאר יקריב את ברזיל לקומוניזם אוטוקרטי ובין אלו שטענו כי ישמור על המשטר הקיים ועל הדמוקרטיה. גולאר ביקש אישור של הקונגרס להכרזת מצב חירום לאומי, פעולה שנועדה לחזק את סמכויותיו, וכאשר הקונגרס סירב הוא פנה ישירות לעם בבקשה לתמיכה. בעצרת המונית בריו דה ז'ניירו במרץ 1964, הוא הודיע על תוכנית רפורמה חקלאית שנויה במחלוקת ותכנן להלאים בתי זיקוק נפט שונים בבעלות פרטית. מאוחר יותר באותו החודש סירב ממשלו לאשר דיכוי של שביתה של מגויסים חדשים בחיל הים; האופוזיציה זעמה על חוסר המעש הזה, משום שהיא ראתה בסמכות ובמשמעת הצבאית את החסם האחרון לשאיפותיו לכאורה של גולאר.
ב-31 במרץ 1964 הכריז ז'וזה פינטו על מרד נגד הממשלה על ידי מנהיגי האזרחים וכוחות הצבא במינאס ז'ראיס; אליו הצטרפו פוליטיקאים מרכזיים מספסלי האופוזיציה ורוב ההנהגה של הכוחות המזוינים כולל המטה הכללי תחת ברנקו. ההפיכה כנגד גולאר (ראו הפיכת 1964 בברזיל) וביאה את האחרון לברוח מברזיל לגלות ולהותיר את משרד הנשיא הברזילאי ריקה ללא ראש מדינה, תפקיד אשר תוך זמן קצר נלקח בידי הצבא. בעקבות הפיכה זו התמנה פסקואל רניירי מזילי לנשיא זמני (כיהן 15 ימים בלבד). מחשש להפיכה קומוניסטית, ברנקו מונה על ידי הקונגרס (שהיה אז בשליטת הצבא) ב-15 באפריל לנשיא ברזיל, תפקיד בו כיהן עד ל-15 במרץ 1967. הצבא ראה את כהונתו של קסטלו ברנקו כתקופת מעבר שבמהלכה הממשל המעין-צבאי יחוקק רפורמות פוליטיות וכלכליות גורפות.
נשיא ברזיל
קסטלו ברנקו ביטל את המפלגות בפרלמנט ובמקומן הציב את מפלגת הצבא - "מפלגת חידוש הברית הלאומית" ומפלגת האופוזיציה "התנועה הדמוקרטית הברזילאית". פועל יוצא של מדיניות זו היה ביטל זכויות וחירויות רבות וכן הגליה והעלמה של אנשי מקצועות חופשיים שסיכנו כביכול את יציבות השלטון. ב-27 באוקטובר 1964 חתם קסטלו ברנקו על החוק המוסדי השני, אשר השעה את כל המפלגות הפוליטיות הקיימות, החזיר את סמכויות החירום של הנשיא למשך שארית כהונתו, וקבע את 3 באוקטובר 1966, כמועד הבחירות לנשיאות חדשות.
לאחר שקיבל על עצמו את הנשיאות, הטיל קסטלו ברנקו אמצעי צנע נגד האינפלציה שגאתה בקצב מסחרר מאז נשיאותו של ז'וסלינו קוביצ'ק. האינפלציה הגיעה למאה אחוז בתוך שלושה חודשים בלבד בשנת 1964, והייתה תוצאה ישירה של ניסיון לשלם חובות שנוצרו מהלוואות של ברזיל למעצמות. בנוסף, ברנקו קיווה שהתחייבות הממשל שלו לשמרנות שדמתה אידאולוגית למדיניותו של פסקואל אניירי מזילי, תעורר תמיכה כספית של מלווים זרים חזקים, כמו ארצות הברית והבנק העולמי. תהליך זה אכן התרחש. הנשיאים לשעבר קוביצ'ק, ז'אניו קואדרוס וגולאר התחייבו כולם לבלום את האינפלציה, אך לבסוף זנחו תוכניות מרחיקות לכת עקב חוסר הפופולריות של התוכניות בקרב הברזילאים. עם זאת, מבלי שיצטרך לחשוש מבחירות ישירות או לעמוד בפני התנגדות משמעותית של קונגרס אשר כלל אופוזיציה אפקטיבית, ברנקו וממשלו יכלו להעביר רפורמות אלו ללא התדיינות עם דעת הקהל. המערכת הפוליטית בתקופתו של ברנקו פעלה במטרה להביא ללגיטימציה של המדיניות הנוקשה.
רוב הרפורמות הכלכליות של ברנקו וקיצוץ התקציב נפלו על כתפי העובדים העירוניים והכפריים. אמצעי הצנע הסתיימו בסובסידיות לסחורות בסיסיות כמו חיטה ושמן, הקפאת השכר ובקרת המחירים בענפים מסוימים. יתרה מכך, הממשלה החדשה תקפה מיד את פוטנציאל העובדים להתנגד ביעילות לרפורמות על ידי העמדת איגודי עובדים לפיקוח פדרלי קרוב יותר, טיהור מנהיגי עבודה אסרטיביים ודיכוי מחאות האיגודים. הברזילאים העשירים והמעמד הבינוני תוסכלו גם הם מהאסטרטגיה הכלכלית של ממשל ברנקו לאחר שהתחייבות חדשה לגביית מיסים פגעה בחסכונותיהם, הקטינה באופן דרסטי את הגישה לאשראי, והקשתה על ניהול העסקים. כל מגזרי החברה הברזילאית סבלו או עברו מצב של סטטיות, בעוד ההון הזר נהנה מאקלים ההשקעה הנוח של ברזיל, שכלל שכר נמוך ותחרות מוגבלת מצד משקיעים מקומיים. האינפלציה נפלה תחת הסדר הממשל וירדה מ-87.8 אחוזים עלייה שנתית בשנת 1964 ל-28.8 אחוזים בשנת 1967. הפחתה זו של האינפלציה באה על חשבון הצמיחה והפופולריות של הממשלה הצבאית.
בנוסף לתיקון האסטרטגיה הכלכלית של ברזיל, ברנקו יישם שינוי דרסטי במדיניות החוץ הברזילאית. מעל לכל הוא השתדל לתקן את יחסיה של ברזיל עם ארצות הברית, שהידרדרו בהדרגה מאז תום מלחמת העולם השנייה. הזנחתה של ארצות הברית את ברזיל לאחר המלחמה, למרות העובדה שהייתה המדינה היחידה באמריקה הלטינית שתרמה אנשי צבא למאמץ המלחמתי של בעלות הברית, נחשבה לפגיעה קשה ביחסים. האליטה הכלכלית של ברזיל הייתה מתוסכלת מחוסר הרצון של ארצות הברית לתרום באופן משמעותי לדחיפה ההתפתחותית של ברזיל לאחר המלחמה. במקביל, ארצות הברית סירבה לאשר תפקידי מפתח לברזיל בכל הנוגע לנושאים בינלאומיים - בעיקר מושב במועצת הביטחון של האו"ם, רעיון אשר פגש בהתנגדות מצד ברית המועצות. בתגובה, ז'אניו קואדרוס וז'ואאו גולאר, שני הנשיאים שקדמו לברנקו, נקטו במדיניות חוץ עצמאית שסירבה להכפיף את האינטרסים הברזילאים ליעדי המדיניות של ארצות הברית באזור. עם זאת, כאשר הושבע לנשיא, הבהיר ברנקו כי הוא מתנגד לאי-יישור קו עם ארצות הברית והיה מסור להחזרת האינטימיות המסורתית בין שתי המדינות, וושינגטון שמה באופן מיידי את תמיכתה מאחורי הממשלה הצבאית החדשה, בין לבין מכיוון שהיו גם בתוך הממשל האמריקאי חששות להפיכה קומוניסטית בחסות ממשל גולאר.
השתתפות ארצות הברית בתכנון ההפיכה ככל הנראה הקלה על החזרה המהירה ל"יחסים המיוחדים", זאת לנוכח העובדה כי רמת המעורבות האמריקאית בהפיכה נתונה לוויכוח. ברנקו עשה את שלו כדי להחזיר את היחסים הידידותיים על ידי שבירת קשרים דיפלומטיים עם קובה ביולי 1964, תמיכה בארצות הברית בפלישה לרפובליקה הדומיניקנית בשנת 1965 והצהרות פומביות שחגגו את הישגיה הכלכליים והפוליטיים של ארצות הברית. התמיכה הכספית והפוליטית המיידית של ארצות הברית עודדה מוסדות הלוואות בינלאומיים אחרים, כמו קרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי, לחדש הלוואות לברזיל ולסייע לשכנע מדינות מערביות חזקות אחרות, כגון צרפת (הרפובליקה החמישית) וגרמניה המערבית, להכיר בלגיטימיות של הממשלה הצבאית בראשות ברנקו ולהגדיל את סך ההשקעה הבינלאומית בכלכלתה של ברזיל. ייתכן שקשריו של ברנקו עם בכירים צבאיים ודיפלומטיים בארצות הברית, אימונים בפורט ליוונוורת' בימיו כנספח צבאי, והשתתפות בכוח המשלחת הברזילאי, הגבירו את התמיכה והסימפתיה שנרכשה לו בוושינגטון. לאורך השנים הראשונות של הדיקטטורה, השגריר האמריקני בברזיל לינקולן גורדון השמיע תמיכה ציבורית תכופה במשטר ברנקו.
יחס לישראל
במסמך שנרשם בידי שגרירות ישראל בברזיליה נכתב אודות ההפיכה כי: "ההפיכה בוצעה במהירות ובתכנון להפליא והביאה, למעשה, במשך 24 שעות, לא רק לנפילתו של גולאר [הנשיא הנבחר], אלא גם לדיכוי כל האלמנטים השמאליים (…) ברזיל נמצאת היום במצב מעבר שאפשר להגדירו כדיקטטורה צבאית עם מעטה פרלמנטרי ." ברנקו וכלל שדרת השלטון של הכת הצבאית ראו במדינת ישראל שותפה פוטנציאלית לפיתוח צבאי, בין לבין גם של נשק גרעיני. ביולי 1966 אירח ברנקו את נשיא מדינת ישראל, זלמן שזר, בעת ביקורו בברזיל.
לאחר הנשיאות
לבסוף, בתום המנדט הנשיאותי המורחב שלו ולאחר שבחירות עקיפות הבטיחו כי גנרל ותיק אחר ייקח את הנשיאות, אישר ברנקו חוקה חדשה שהציבה את תוכן התיקונים שהעביר לחוקה במסגרת חוקתית רשמית. סמכויותיו השרירותיות של הצבא, שהיו אמורות לפוג בתום נשיאותו של ברנקו, היו קיימות כעת ללא הגבלת זמן. הממשל השיג רבים מיעדיו, כמו קביעת דירוג האשראי הבינלאומי של ברזיל, הפחתת האינפלציה ועזרה בהעלאת התוצר הלאומי הגולמי. עם סיום כהונתו (בחודש מרץ 1967) החליף את קסטלו ברנקו שר הביטחון בממשלתו, ארטור דה קוסטה אה סילבה. ב-18 ביולי 1967, זמן קצר לאחר סיום כהונתו, מת קסטלו ברנקו בהתרסקות מטוס עם מטוסו הפרטי.
מורשת
למרות כישלונו להשיב את הדמוקרטיה בברזיל, ברנקו שמר לעיתים קרובות על מוניטין של תומך החוקיות השלטונית בספרות על הדיקטטורה בעיקר בהשוואתו ליורשיו ארטור דה קוסטה א סילבה ואמיליו גרסטזו מדיסי. אסכולה אחת לפרשנות של הדיקטטורה, המגדירה אותה במונחים של ניגוד בין כוחות מתונים וסמכותנים, מקשרת לכאורה קצינים "מתונים", "חוקיים" ו"ליברלים" לסיעת "קסטליסטה" (השם נגזר מקסטלו) של הצבא. "קסטליסטות", המכונות מדי פעם כ"קבוצת סורבון" בזכות היות העובדה שכללו את ההנהגה האינטלקטואלית של הצבא, מוצבות באופוזיציה ל"סמכותנים" צבאיים, שזהותם הפוליטית קשורה לרוב להפרות זכויות האדם בידי המשטר ולהליכים האנטי-דמוקרטיים שהתפשטו במהלך שנות השלטון הצבאי. תומכי ה"קסטליסטה" הבולטים כוללים את הנשיא הרביעי של הדיקטטורה ארנסטו גייזל ואדריכל תורת הביטחון הלאומי של המשטר הצבאי, ארנסטו גולברי דו קוטו א סילבה. בין אם ברנקו החזיק מחויבות אישית איתנה בתהליכים דמוקרטיים ובין אם לאו, המניפולציה ההדרגתית שלו בחוקה הברזילאית ובמוסדות הפוליטיים של האומה סותרת את סיווגו כתומך חוקה מתון. בגלל מותו בטרם עת ובצורה בלתי צפויה - בתאונת מטוס שישה חודשים לאחר שהעביר את הנשיאות ליורשו - מעולם לא היה לברנקו אפשרות לשקף את החלטותיו ולהבהיר כיצד מעשיו הלא-דמוקרטיים חיזקו כביכול את הדמוקרטיה הברזילאית.
תפילת הרוסים
תפילת הרוסים (Молитва русских) היה ההמנון הרשמי הראשון בתולדות רוסיה, שנוגן בשנים 1816–1833. מילות השיר הושפעו מוואסילי ז'וקובסקי, שפרסם לראשונה את המילים על דפי העיתון "בן המולדת".
בסוף שנת 1816 הצאר אלכסנדר הראשון חתם על צו קיסרי שהורה להוסיף את מנגינת המנון בריטניה (שעד היום לא ידוע מי הלחין) ולנגן כך את ההמנון בפגישות של הצאר ולראשונה הוענק לשיר מעמד לאומי. נעשה שימוש בשיר כהמנון לאומי עד לשנת 1833.
מרתון אוסקה
מרתון אוסקה (ביפנית: 大阪国際女子マラソン, Ōsaka Kokusai Joshi Marason) היא ריצת מרתון המתקיימת מדי שנה בסוף חודש ינואר באוסקה שביפן. התחרות מיועדת לנשים. במקביל נערכת ריצת חצי מרתון לגברים.
במהלך הריצה, הרצות עוברות מספר אתרים מרכזיים בעיר לרבות מבצר אוסקה ומסיימות באצטדיון נאגאי. התחרות הראשונה נערכה בשנת 1982 וניצחה בה נציגת איטליה ריטה מרקיזיו. קטרין דורה מגרמניה ניצחה בתחרות 4 פעמים (1984, 1991, 1996 ו-1997). טטיאנה שמרקו מאוקראינה ניצחה שלוש פעמים, אך לאור השעיתה על שימוש בחומרים אסורים תוצאותיה בשנים 2013–2015 בוטלו וזכיותיה הועברו לקיוקו פורושי, יוקיקו אקאבה וילנה פרוקופצ'וק.
בשנת 2020 השתתפו בריצה 420 רצות.
מאט גריינינג
מאת'יו אברם "מאט" גריינינג (באנגלית: Matthew Abram "Matt" Groening; נולד ב־15 בפברואר 1954 בפורטלנד, אורגון) הוא אנימטור, קומיקסאי, תסריטאי ומפיק אמריקאי. היוצר של סדרות האנימציה הפופולריות "משפחת סימפסון","פיוצ'רמה" ו-"Disenchantment".
קריירה
גריינינג החל את פועלו באיור רצועת קומיקס שבועית בשם "לייף אין הל" (Life in Hell) לעיתון מקומי בלוס אנג'לס. ב־1987, כשראה המפיק ג'יימס ל. ברוקס, הבעלים של חברת ההפקה "גרייסי פילמס", את הקומיקס הוא ביקש מגריינינג ליצור סדרה של מערכוני אנימציה קצרים לתוכנית הטלוויזיה The Tracey Ullman Show ("המופע של טרייסי אולמן"). בתחילה התמקדו מרבית המערכונים בחייו של פרחח צעיר בשם בארט סימפסון.
ב־17 בדצמבר 1989 נתבקש גריינינג לכתוב לבארט ולמשפחתו סדרה משל עצמם. הוא נתן לסדרה את השם "הסימפסונים" (The Simpsons).
חיים אישיים
גריינינג נישא לדבורה קפלן בשנת 1986. בהמשך נולדו לזוג שני בנים - הומר (מכנה עצמו ויל) ואייב. הזוג התגרש בשנת 1999 לאחר 13 שנות נישואים.
גריינינג מחשיב עצמו לאגנוסטי וליברלי ותרם בעבר כספים במהלך קמפיינים פוליטיים למועמדים מטעם המפלגה הדמוקרטית.
קוריאה הצפונית במשחקים הפאראלימפיים
קוריאה הצפונית השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים לונדון (2012), כששלחה למשחקים ספורטאי יחיד. במשחקי החורף לא נטלה קוריאה הצפונית חלק מעולם.
הספורטאי היחיד אותו שלחה קוריאה הצפונית למשחקים בלונדון, ג'ו סונג רים, התחרה במשחה ל-50 מטרים בסגנון חופשי (קטגוריה S6) וסיים במקום האחרון במקצה המוקדם כשעצר את השעון על 47.87 שניות.
תמיר גרינברג (משורר)
תמיר גרינברג (נולד ב-15 בספטמבר 1959) הוא משורר, מחזאי ואדריכל ישראלי. משמש כראש המכללה הטכנולוגית שנקר הנדסאים, וכן ראש המחלקה לאדריכלות ועיצוב פנים בשנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב. שיריו תורגמו לשפות רבות והופיעו בכתבי עת ואנתולוגיות ברחבי העולם כולו. מתגורר בתל אביב.
ביוגרפיה
גרינברג נולד בנתניה. למד בתיכון כצנלסון בכפר סבא במסגרת פנימיית שטיינברג. בשנים 1984–1990 למד לתואר אדריכל ומתכנן ערים בפקולטה לאדריכלות בטכניון. במקביל למד שנתיים בפקולטה להנדסה אזרחית בשנת 1990 סיים את לימודיו בתואר B.arch. בשנים 1990–1996 עבד כאדריכל שכיר במגוון משרדי אדריכלים כמנהל פרויקטים ובתכנון מבני מגורים שכונות מגורים, מבני ציבור, מבנים מסחריים, מבני חינוך ועיצובי פנים למבני משרדים. ב-1996 במקביל לעבודתו כאדריכל שכיר החל ללמד בבית הספר לאדריכלות של אוניברסיטת תל אביב ובבית הספר להנדסאים של אוניברסיטת תל אביב. על עבודתו בהוראה זכה במגוון תעודות הוקרה וציונים לשבח.
ב-1997, פתח משרד עצמאי ותכנן מגוון פרויקטים בתחומי המגורים, עיצוב פנים מסחרי ועוד. במקביל לעבודתו כאדריכל עצמאי המשיך ללמד את מקצועות האדריכלות.
בשנת 2000 התמנה לתפקיד ראש המחלקה לאדריכלות ועיצוב פנים בבית הספר להנדסאים שבאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2005 רכש בית הספר הגבוה להנדסה ולעיצוב "שנקר" את המכללה הטכנולוגית של אוניברסיטת תל אביב וגם תחת הניהול החדש ממשיך גרינברג לעמוד בראש המחלקה לאדריכלות ועיצוב פנים. במקביל הוא החליט להפסיק ללמד בבית הספר לאדריכלות של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 2012 התמנה גרינברג לעמוד בראש המכללה הטכנולוגית 'שנקר הנדסאים', ותחת ניהולו מתרחב המוסד וזוכה למוניטין מקצועיים מעולים.
במשך השנים השתתף בפסטיבלי שירה רבים ברחבי העולם, במקביל פרסם מדי פעם דברי שירה וביקורות בנושאי תרבות וספרות במוסף לספרות של עיתון "הארץ", ומשמש כמבקר ספרות במוסף הספרים של קול ישראל.
כדוריד באולימפיאדת מינכן (1972)
אולימפיאדת 1972 נערכה במינכן, גרמניה המערבית. תחרויות הכדוריד נערכו בין ה-30 באוגוסט ל-10 בספטמבר. זו הייתה תחרות כדוריד השנייה במשחקים האולימפיים (לאחר הפסקה של 36 שנים) והראשונה בה משחקים נערכו בשיטת 7 ספורטאים. בתחרות השתתפו 242 ספורטאים מ-16 נבחרות גברים. משחקי הבתים נערכו בערים שונות בגרמניה. משחקי הגמר נערכו בהיכל האולימפי.
נבחרת יוגוסלביה זכתה במדליית זהב.
מתכונת התחרות
לתחרות העפילו נבחרת המערכת, 8 נבחרות בהתאם לתוצאות באליפות העולם בכדוריד 1970 ו-4 נבחרות בהתאם לתוצאות שלב העפלה. 8 קבוצות העפילו לשבלי הגמר. מנצחי הבתים נפגשו במשחק על האליפות וסגני מנצחי הבית נפגשו במשחק לקביעת הנבחרת שתסיים במקום השלישי.
בקבוצות חולקו ל-4 בתים בהם נערכו משחקים בשיטת ליגה.
בתרן חום
בתרן חום או בתרן שחום (שם מדעי: Acanthurus nigrofuscus) הוא מין דג שונית ממשפחת הבתרניים המצוי באזור האינדו-פסיפי ומערבה עד להוואי.
מאפיינים
הבתרן מגיע לאורך 21 ס"מ והוא בעל גוף דמוי-טיפה עם סנפירים נמוכים ורחבים. הפה בעל שפתיים בולטות וזנב דמוי-קשת. בתוך מעיו יש לדג חיידקים ידידותיים העוזרים לו לעכל צמחים.
הוא מצוי בשוניות הפתוחות ורועה אצות וכן ניזון מפלנקטון ויצורים קטנים נוספים כמו סרטנים ורכיכות. דג זה מנקה לעיתים צבי ים שנחים בין האלמוגים, בשביל ניקיון השריון שלהם.
דגים אלה חיים בלהקות גדולות הנודדות מחלקת אצות אחת לאחרת. הוא נפוץ גם באקווריומים שונים ברחבי העולם.
ניו ריפבליק
ה"ניו ריפבליק" (באנגלית: The New Republic - TNR) הוא שבועון אמריקני דעתני, המופץ מדי שבוע בתפוצה של בין 40,000 - 65,000 עותקים.
היסטוריה
במהלך מלחמת העולם הראשונה דחק ה"ניו ריפבליק" לכניסת ארצות הברית למלחמה לצד מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה ראה השבועון בעין יפה את צמיחת המשטר קומוניסטי בברית המועצות. קו זה נמשך גם לאחר מלחמת העולם השנייה כאשר השבועון ביקר את האופוזיציה לשלטונות הקומוניסטיים שהשתלטו על מדינות מזרח אירופה. עם תחילת המלחמה הקרה, ועזיבתו של העורך הנרי וואלאס, השתנתה גישתו של השבועון והוא החל מבקר את מדיניותה של ברית המועצות. במהלך שנות ה-50 ביקר השבועון את המקארתיזם ורדיפת הקומוניסטים בארצות הברית. במהלך שנות ה-60 התנגד המגזין למלחמת וייטנאם אולם בו בזמן תקף את השמאל החדש.
ב-1975 נקנה השבועון בידי מרטין פרץ, מרצה מאוניברסיטת הרווארד למדעי החברה. פרץ, יוצא השמאל החדש, עזב את התנועה על רקע תמיכתה בתנועות שחרור לאומניות שונות, ביניהן הארגון לשחרור פלסטין. תחת פרץ החל העיתון לנקוט קו יותר פרו-אמריקני, פרו-ישראלי, בעד מדיניות חוץ אמריקנית נוקשה יותר וכלכלית לנטות לכיוון נאו ליברליזם. במהלך שנות ה-80 תמך העיתון בנשיא ארצות הברית רונלד רייגן ובמאבקו בקומוניזם. במהלך שנות ה-90 תמך העיתון במלחמת המפרץ, מלחמת קוסובו והמלחמה בבוסניה. תמיכה זאת הייתה בשם האמונה בהתערבות במשברים הומניטריים ובצורך להשתמש בכוח האמריקני על מנת לקדם את קו המחשבה האמריקני בעולם.
ב-2007 מכר פרץ את חלקו בעיתון לקונצרן המדיה הקנדי קנווסט (Canwest). רק כדי לקנותו מחדש, שנתיים מאוחר יותר ב-2009, ביחד עם שותפים.
החל ממרץ 2007 עבר ה"ניו ריפבליק" מספר שינויים וביניהם הפך לדו-שבועון. ג'יי-ג'יי גולד הוא העורך של השבועון.
בלטונסלש
חלקו המזרחי של הכפר עתיר בכרמים, והם הסיבה לאשכולות הגפנים המופיעות בסמל העיר.
יהודי בלטונסלש
בבלטונסלש חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
Pop (אלבום של U2)
Pop (בעברית: פופ) הוא אלבום האולפן התשיעי של להקת הרוק האירית U2. הוא הופק על יד פלוד, האווי בי וסטיב אוסבורן ויצא ב-2 במרץ 1997 בחברת איילנד רקורדס. האלבום היה המשך של השינוי המוזיקלי של הלהקה בשנות ה-90, כשהם משלבים בין השפעות של מוזיקה אלטרנטיבית, טכנו, מוזיקת דאנס אלקטרונית ואלקטרוניקה בסאונד שלהם. ב-"Pop" נעשה שימוש במגוון של טכניקות הפקה שהיו יחסית חדשות ל-U2 כולל דגימה, לופים, מכונת תופים וסקוונסר.
ההקלטות החלו ב-1995 עם כמה מפיקים מוזיקליים כולל נלי הופר, פלוד, האווי בי וסטיב אוסבורן שהכירו ללהקה השפעות אלקטרוניקה שונות. באותו הזמן, המתופף לארי מולן ג'וניור לא היה פעיל בגלל פציעה בגב, מה שגרם לשאר חברי הלהקה להשתמש בגישות שונות לכתיבת שירים. כאשר מולן חזר, הלהקה החלה לעבוד מחדש על חלק גדול מהחומרים שלה, אבל התקשתה להשלים שירים. אחרי שהלהקה אפשרה למנהל שלה, פול מקגינס, לקבוע את סיבוב ההופעות הבא שלהם ב-1997 "PopMart" לפני שהאלבום הושלם, הם הרגישו שמאיצים בהם לספק את האלבום. אפילו אחרי שהם דחו את תאריך ההוצאה מ-1996 למרץ 1997, ל-U2 נגמר הזמן באולפן.
בפברואר 1997, U2 שחררה את הסינגל "Discothèque". האלבום קיבל ביקורות טובות בעיקר והגיע למקום הראשון ב-35 מדינות, כולל בבריטניה ובארצות הברית. עם זאת, המכירות של האלבום הן מהנמוכות של U2. במבט לאחור, האלבום נראה על ידי עיתונאי מוזיקה והציבור כאכזבה. הלהקה לא הייתה מרוצה מהאלבום והם הקליטו מחדש ועשו רמיקסים לרבים מהשירים כסינגלים ולאלבומי אוסף.
כתיבה
במחצית הראשונה של שנות ה-90, U2 עברה שינוי דרמטי בסגנון מוזיקלי. הלהקה התנסתה עם רוק אלטרנטיבי ומוזיקה אלקטרונית ובשימוש בדגימות באלבום מ-1991 "Achtung Baby" ובמידה גדולה יותר באלבום מ-1993 "Zooropa". הסולן בונו והגיטריסט דה אדג' כתבו כמה שירים לפני שההקלטות של "Pop" החלו. השירים "If You Wear That Velvet Dress", "Wake Up Dead Man", "Last Night on Earth" ו-"If God Will Send His Angels" נכתבו בזמנים הסנשים של "Zooropa". השירים "Mofo" ו-"Staring at the Sun" גם היו כתובים חלקית.
הקלטה והפקה
עבור האלבום החדש, U2 רצו להמשיך את הניסוי הקולי שלהם מ-"Achtung Baby" ו-"Zooropa". הם שכרו מפיקים שונים כדי שיהיו להם עוד אנשים לחלוק איתם את הרעיונות שלהם. פלוד היה המפיק הראשי. מארק "ספייק" סטנס והאווי בי היו מהנדסי קול ראשיים. התפקיד של האווי בי היה בהתחלה "די-ג'יי ווייבים" לפני שהוא נהיה מפיק, מהנדס קול ומיקסר. הלהקה והאווי בי הלכו למועדוני דאנס כדי לחוות את מוזיקת ותרבות המועדונים.
U2 התחילה לעבוד על "Pop" ב-1995 והם שיתפו פעולה עם נלי הופר בלונדון, בצרפת ובאירלנד. בספטמבר, הלהקה העבירה את ההקלטות להאנובר קווי בדבלין למחסן שהם בדיוק הפכו לאולפן. פלוד, האווי בי, סטיב אוסבורן ומריוס דה פריס הצטרפו להופר וללהקה שם. הסשנים נמשכו עד לדצמבר 1995 וכ-30 עד 40 שירים יצאו מהתקופה הזו.
מולן, שנעדר רוב התקופה הזו כדי להתחיל משפחה ולטפל בפציעת הגב שלו, עבר ניתוח רציני בגב בנובמבר 1995. למולן היו בעיות לתופף בתקופה הזו, מה שהכריח את U2 לזנוח את שיטות כתיבת השירים הרגילות שלהן כלהקה אבל גם אפשר להם ללכת אחרי השפעות מוזיקליות שונות. מולן הודה שהוא התעצבן שהלהקה נכנסה לאולפן בלעדיו, מכיוון שהוא היה מודע לכך שהחלטות מרכזיות יתקבלו בחודשים הראשונים של ההקלטות. בריאן אינו ניסה לשכנע את שאר חברי הלהקה לחכות למולן, אבל הם לא הסכימו. דה אדג' הסביר שהמחשבה הייתה שהם הולכים להתנסות יותר עם הרעיון של מה זו להקה ולמצוא דרכים חדשות לכתוב שירים ולקבל את ההשפעות והאסתטיקה של מוזיקת הדאנס. הם חשבו שהם יתחילו עם זה שהאווי בי ימקסס ביטים של תופים ויראו לאן זה יביא אותם. מולן חזר לאולפן שלושה שבועות אחרי הניתוח שלו, אבל הגב שלו מנע ממנו להקדיש את עצמו לחלוטין להקלטות. הסנשים הפסיקו בינואר 1996 כדי לאפשר למולן להחלים.
הלהקה חזרה לעשות סשנים בפברואר 1996. נלי הופר עזב את הסנשים במאי 1996 עקב ההתחייבות שלו לפסקול הסרט רומיאו וג'ולייט.
במהלך ההקלטות, U2 הרשתה למנהל פול מקגינס לקבוע את סיבוב ההופעות "PopMart" לפני שהם סיימו לעבוד על האלבום, ותחילת סיבוב ההופעות היה באפריל 1997. האלבום היה אמור לצאת ב-1996, אבל חברי הלהקה התקשו לסיים שירים.
בסופו של דבר, U2 לא הייתה מרוצה מ-"Pop". הלהקה עבדה מחדש והקליטה מחדש הרבה מהשירים לסינגלים ולאוסף "The Best of 1990-2000".
קומפוזיציה
"Pop" כולל לופים של קלטות, תכנות, סקוונסר, דגימה ומקצבי דאנס פאנקים קצביים. גיטרת הבס של הבסיסט אדם קלייטון קיבלה עיבוד אותות קול עד למצב שהיא נשמעה כמו מקלדת בס. ב-"Mofo" בונו מתאבל על מות אימו. "If God Will Send His Angels" הוא שיר בו בונו מתחנן לעזרתו של אלוהים. "The Playboy Mansion" צוחק על אייקונים של תרבות הפופ.
הוצאה
ב-12 בפברואר 1997, שבועיים לפני יציאת האלבום, הלהקה ערכה מסיבת עיתונאים בחלק ההלבשה התחתונה בסניף של חנות הכולבו K-Mart בניו יורק כדי להכריז על פרטים על סיבוב ההופעות "PopMart". ב-26 באפריל 1997, ABC שידרה ספיישל על האלבום "Pop" ועל סיבוב ההופעות "PopMart".
שישה סינגלים יצאו מ-"Pop", הכי הרבה שהלהקה הוציאה מאלבום. "Discothèque" היה הסינגל הראשון והוא יצא ב-2 בפברואר 1997 והוא היה הצלחה גדולה במסיבות ובשידורים. הוא הגיע למקום הראשון במדינות אירופאיות רבות כולל בבריטניה. בארצות הברית הוא הגיע למקום העשירי בבילבורד הוט 100.
"Staring at the Sun" יצא ב-15 באפריל והגיע למקום 26 בבילבורד הוט 100. "Last Night on Earth" יצא ב-14 ביולי והגיע למקום ה-57 במצעד. "Please", "If God Will Send His Angels" ו-"Mofo" יצאו כסינגלים אבל לא הגיעו לבילבורד הוט 100.
קבלה
"Pop" קיבל ביקורות טובות בעיקר. במבט לאחור, "Pop" נחשב על ידי עיתונאי מוזיקה והציבור כאכזבה. עם זאת, האלבום גם קיבל תשבחות, למשל מ-"Hot Press" שדרג אותו במקום ה-104 ברשימת "250 האלבומים האירים הטובים בכל הזמנים" ב-2009. ב-2003, מגזין סלנט כלל את האלבום ברשימת "Vital Pop: 50 Essential Pop Albums".
"Pop" היה הצלחה מסחרית והגיע למקום הראשון ב-27 מדינות כולל בבריטניה ובארצות הברית, אבל המכירות שלו ירדו. האלבום ירד במהרה מרשימת עשרת האלבומים הטובים ביותר של בילבורד 200. המכירות הכלליות של "Pop" הן מהגרועות ביותר של U2.
מורשת
לאחר סיבוב ההופעות "PopMart", הלהקה הביעה את חוסר הסיפוק שלה מהאלבום. לאורך השנים אחרי סיבוב ההופעות של האלבום, U2 לא ביצעה הרבה מהשירים מהאלבום בסיבובי הופעות אחרים. במרץ 2018, U2 הכריזה ש-"Pop" יצא מחדש ויעבור רימסטרינג על תקליט.
נבחרת בחריין בכדורסל
נבחרת בחריין היא מנבחרות הכדורסל החלשות באסיה. היא העפילה תשע פעמים לאליפות אסיה בכדורסל והישג השיא שלה הוא המקום העשירי בשנת 1997.
נבחרת בחריין מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
מודל דלטון
מודל דלטון, אשר ידוע גם בתור "חוק דלטון" או "חוק הלחצים החלקיים של דלטון", על שמו של מגלו - ג'ון דלטון, קובע כי לחץ של תערובת גזים אידיאליים שווה לסכום הלחצים החלקיים של כל רכיבי התערובת בנפרד.
אם נתונים לנו N נפחים שווים המאוכלסים ב־N גזים שונים בטמפרטורה T, כאשר הלחץ בכל נפח הוא \ P_i, אם נרכז את כל הגזים יחד באותו נפח V ובאותה טמפרטורה T, הלחץ הכולל יהיה:
מודל דלטון מתאים לעיתים גם עבור תערובות של גזים לא אידיאלים, בתנאי שאין ביניהם ריאקציה כימית. חיסרון בולט שלו הוא אי התאמתו המוחלטת לנוזלים, ומסיבה זו הוא נקרא מודל ולא חוק, מכיוון שכלל זה אינו מהווה חוק תרמודינמי אוניברסלי.
כלל דלטון גיבס
כלל דלטון גיבס הוא הרחבה למודל דלטון על מנת לספק מענה לגבי האנרגיה, האנתלפיה והאנטרופיה החלקיות של התערובת. למעשה, כלל דלטון גיבס מתאים לכל תכונה אקסטנסיבית בתערובת המקיימת את מודל דלטון, וניסוח להלן: כל תכונה אקסטנסיבית של תערובת גזים המקיימת את מודל דלטון, שווה לסכום התכונות המתאימות של הרכיבים. לדוגמה:
קישורים חיצוניים
Partialdruck
.uk
uk. היא סיומת האינטרנט הלאומית של שמות התחום של הממלכה המאוחדת, ביחד עם הסיומת .gb, שכמעט ואינה נמצאת בשימוש.
הסיומת .uk נרשמה ב-1985, והייתה הסיומת השנייה שנרשמה, לאחר שבאותה שנה נרשמה הסיומת us.
בסוף שנת 2006, הסיומת הייתה בין הפופולריות ביותר, (אחרי .de, .com ו-.net), עם כ-5 מיליון הרשמות. (5,215,373)
אריה דוידסקו
אריה דוידסקו (24 בינואר 1931 - 12 בינואר 2018) היה מאמן כדורסל ישראלי. אימן מספר רב של קבוצות בליגת העל בכדורסל, שימש עוזר מאמן מכבי תל אביב רלף קליין בתקופה שבה הקבוצה זכתה בגביע אירופה לאלופות בכדורסל ובארבע אליפויות הליגה.
ביוגרפיה
דוידסקו נולד בבקאו שברומניה. שימש כשחקן כדורסל ומאמן ברומניה ואימן את נבחרות הנוער והעתודה הרומנית.
עלה לישראל בשנת 1962. מעונת 1962/1963 שימש כמאמן של קבוצות הפועל חיפה, הפועל חולון, הפועל גבעת ברנר, הפועל גבעת חיים, מכבי חיפה, הפועל ירושלים, בית"ר תל אביב, הפועל תל אביב והפועל עפולה.
בין השנים 1976–1980 שימש כעוזר מאמן של רלף קליין במכבי תל אביב, כשהישג השיא אליו הגיעו הוא זכייתה של הקבוצה בגביע אירופה לאלופות בכדורסל, לצד זכייה אליפות ישראל בכל ארבע העונות, וארבע זכיות בגביע המדינה.
עם קליין שיתף פעולה כעוזרו בנבחרת הנוער ונבחרת העתודה הראשונות שהוקמו בישראל בשנים 1965 - 1974. בנוסף שימש דוידסקו כמאמן ראשי בנבחרת הנוער בשנים 1975 - 1977 ו-1987 - 1988.
משרת האימון האחרונה בקריירה שלו הייתה במכבי גבעת שמואל מהליגה הארצית (השנייה דאז) בעונת 1989/1990. הוא התפטר מתפקידו ב-16 בנובמבר 1989, אחרי המחזור השישי.
דוידסקו שימש גם כמורה לחינוך גופני בבית ספר תיכון רמלה-לוד, ושימש כרכז קורסי המדריכים והמאמנים בבית הספר למאמנים במכון וינגייט.
רונה (דנמרק)
רונה (בדנית: Rønne) היא העיירה הגדולה ביותר באי הדני בורנהולם אשר בים הבלטי. אוכלוסייתה של רונה מונה 13,780 תושבים (נכון ל-1 בינואר 2019), ושטחה 29.11 קמ"ר. בשנים 1970 עד 2002, הייתה רונה עיר בפני עצמה, כשבורנהולם נחשבה למחוז בדנמרק, וכיום היא מהווה את המרכז המנהלי של בורנהולם. נכון לשנת 2018, התגוררו 11,539 תושבים במחוז הכנסייתי (Sogn; ) רונה בבורנהולם, שנמצא בקצה הדרום-מערבי של האי, ומכסה כשליש מהשטח שהיה בעבר העיר רונה.
היסטוריה
מקורו של היישוב ברונה ככל הנראה בסביבות שנת 1000 לספירה, כשהחלה להתפתח קהילת דיג קטנה סביב הנמל הטבעי. בערך בשנת 1275, הוקמה כנסייה שהוקדשה לניקולאוס הקדוש, במיקום שבו ניצבת היום הכנסייה של רונה. זמן קצר לאחר מכן, קיבלה הקהילה מעמד של "עיר מסחרית", ובכך החל לכהן בה ראש עיר והוקמה בה מערכת חוק עצמאית. עם זאת, בראשית המאה ה-14 החלו מספר גורמים להתחרות על השליטה בעיר: מלך דנמרק, הארכיבישוף של לונד וכן מספר נסיכים מצפון גרמניה. הגרמנים גילו עניין מיוחד בבורנהולם בשל המיקום האסטרטגי של האי בים הבלטי בין החופים של צפון גרמניה לבין ויסבי בגוטלנד, דרום-מזרחית לחופי שוודיה הדרומיים, שבה ראו נכס אסטרטגי בפני עצמו. לאחר הרחבת הכנסייה ברונה ב-1360, נוסד המחוז הכנסייתי רונה.
בראשית המאה ה-15, עם שגשוג הסחר בעיר, החלה סדרת פלישות לרונה של פורעים מהעיר הקיסרית החופשית ליבק, תוך ביזה ושריפת מבנים.
ב-1834 נבנה בית העירייה בכיכר המרכזית Store Torv. בניין זה היווה את המרכז המנהלי של רונה ובורנהולם במשך שנים רבות, והמתחם כלל גם את בית המשפט ובית הכלא של האי.
בסוף מלחמת העולם הראשונה, ב-7 וב-8 במאי 1945, הותקפה העיר בהפצצות אוויריות בידי חיל האוויר הסובייטי כשמפקד הכוח הגרמני הכובש במקום סירב להיכנע. ההתקפה האווירית הרסה 212 בתים, אך עלתה רק בעשר אבדות בנפש, בזכות התרעה מוקדמת לאזרחים. על אף שרוב דנמרק שוחררה משליטת הנאצים ב-4 במאי, הסובייטים כבשו את בורנהולם ב-9 במאי, ולא עזבו עד 5 באפריל 1946, אז נחתם הסכם עם רשויות דנמרק והאי חזר לשליטה דנית. במשך מספר שנים לאחר המלחמה נמשך תהליך השיקום של בתי העיר, תוך שימור האדריכלות המסורתית של האי, הרחובות הציוריים והבתים הבנויים עץ למחצה. שוודיה תרמה 300 בתי עץ לעיירה, וברחבי דנמרק - לרבות גרינלנד ואיי פארו - נאסף סכום כסף משמעותי של 8 מיליון קרונות דניות כדי לסייע בבנייה המחודשת.
אקלים
האקלים ברונה הוא אקלים ימי עם טמפרטורות מאוזנות לאורך השנה. האקלים באי מאפשר גידול זן מקומי של עצי תאנה, המכונה "היהלום של בורנהולם", באזור גידול המרוחק מסביבת הגידול הטבעית של עצי תאנה.
כלכלה ותשתית
הבסיס הכלכלי של רונה התחזק משמעותית במהלך ימי הביניים עם התפתחות ענף דיג ההרינג. עם זאת, בסוף המאה ה-16, החל ענף הדיג לדעוך ובמהלך 300 השנים הבאות כלכלתה של רונה לא רשמה צמיחה. תעשיית הקדרות בעיר עקפה את תעשיית הדיג והמשיכה להיות איתנה עד לעידן של ימינו, וכיום ישנן ברונה כ-50 חנויות חרס. עם זאת, כיום התיירות היא המנוע העיקרי של הכלכלה המקומית, כאשר אחד ממוקדי המשיכה לתיירים הם החופים החוליים באזור.
חברת האנרגיה Bornholms Energi og Forsyning ממוקמת בנמל של רונה, ומשמשת חברת החשמל, המים והחימום של האי.
רונה התפרסמה גם כיצרנית שעוני סבא הידועים גם כ-Bronholmerure, שיוצרו בה מאמצע המאה ה-18 ועד בערך 1900. הרקע לכניסה לתעשייה זו הוא בהתרסקות ספינה הולנדית שעלתה על שרטון בדרכה לאנגליה והגיעה לחופי רונה בשנת 1744. על סיפונה היו חמישה שעוני סבא יקרי ערך שנפגעו בהתרסקות. בשל ערכם של השעונים, קראו המלחים לפואול אוטסן ארבו, חרט מקומי, שהצליח לתקנם. בעקבות התנסותו עם השעונים, החליט להתחיל לייצר שעונים בעצמו, ובכך החל תעשייה מקומית חדשה. בעקבות זאת החלו להיפתח כמה סדנאות לייצור שעונים ברונה, ותוצרתה של בורנהולם זכתה לתפוצה רחבה מאחר שהייתה חלופה זולה יותר מדגמים מקוריים שיוצרו במקומות אחרים. בראשית המאה ה-19 פעלו ברונה ככל הנראה כ-30 יצרני שעונים מקומיים. עד שנות ה-40 של המאה ה-19 היקף הייצור באי עמד על כ-2,000 שעונים מדי שנה. לאורך השנים יוצרו השעונים בסגנונות שונים ובגוף מעץ או ממתכת. גם דגמי שעון המטוטלת הקטנים שיוצרו ברונה היו פופולריים. לקראת סוף המאה ה-19, ייצור השעונים באי נעצר מכיוון ששיטות ייצור שעונים תעשייתיות הפכו לפתרון זול משמעותית משעונים בעבודת יד.
אתרי עניין
בעיירה רחובות מרוצפים ציוריים המאופניים בבתים נמוכים בנויי-עץ. שני רחובות המהווים מוקדי עניין הם רח' Laksegade ורח' Storegade, שכוללים בתים היסטוריים רבים ששימשו בעבר כבתי המגורים או בתי המסחר של אנשי סחר ואצילים. אתרים בולטים נוספים בעיירה הם מוזיאון בורנהולם, מוזיאון ההגנה (Forsvarsmuseet), כנסיית סנט ניקולס, בית הספר לרכיבה על סוסים Smedegårds בחלק הדרומי של העיר, והמגדלור של רונה.
מוזיאון בורנהולם מתעד את ההיסטוריה של רונה ושל האי בורנהולם, מהתקופה הפלאוליתית ועד לעת המודרנית, כולל תקופת הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה. המוזיאון כולל מספר ממצאים הקשורים לאי, מתקופת הברונזה הנורדית ועד לתקופת הברזל, וכן הציג בעבר דגם מיולניר שנמצא בבורנהולם, ושמשמש עד היום בלוגו המוזיאון, אף על פי שכיום הוא מוצג במוזיאון הלאומי של דנמרק  שבקופנהגן. כמו כן הוא מחזיק אוסף משמעותי של מטבעות, כלי חרס וציורים רומיים.
Forsvarsmuseet, מוזיאון ההגנה של רונה, פועל בבניין מעוגל עם קירות בעובי 3.5 מטר שמכונה Kastellet או "המבצר". בשנת 1744 נבנה להגנה על העיר, אך מעולם לא היה בו שימוש. המוזיאון כולל פריטים שונים הקשורים להיסטוריה הצבאית של האי, לרבות רובים, להבים, פצצות ומדים.
הכיכר המרכזית, Store Torv, שימשה בעבר למצעדים צבאיים. כמה מבנים חשובים נמצאים במרכז העיר, לרבות הספרייה הציבורית של רונה, סניף הבנק הנורדי (Nordeabank) וכן בתי מסחר ישנים ובתי מגורים של אצילים. דוגמאות בולטות הם Erichsens Gård, שנבנה ב-1806 ומשמש היום מוזיאון השייך למוזיאון בורנהולם, הבניין הנאו-קלאסי Kommandantgården, שנבנה בשנת 1846 ומשמש היום מוזיאון קרמיקה, ו-Amtmandsgården, הממוקם ברחוב Storegade מס' 36. ה-Toldboden הוא בית סחר עתיק, שנבנה בשנת 1624, והוא כיום אחד מהבתים העתיקים ביותר ברונה הבנויים למחצה מעץ. הבניין Torhus, שנמצא בפינת הכיכר, נבנה ב-1834 ושימש בעבר כבית העירייה, כבית משפט וכבית כלא. התיאטרון של רונה נבנה בשנת 1823 והוא אחד מהתיאטראות המקומיים הוותיקים ביותר הפועלים עדיין בדנמרק. בניין Hovedvagten ברחוב Søndergade מס' 12, נבנה כבית שמירה ב-1744 עם לבנים ממבצר האמרסהוס (Hammershus; ), מבצרה המפורסם של בורנהולם, שהיה בשלבי הריסה באותה תקופה. זהו בית הלבנים העתיק ביותר ברונה. הכנסייה המתודיסטית היא מבנה בולט אחר ברונה, שנבנה בין 1917 ל-1918 ונפתח ב-6 בינואר 1918. בניין חשוב נוסף במרכז רונה הוא מבנה הכנסייה הבפטיסטית שנבנה ב-1888.
תחבורה
ישנו קו מהיר של סירות קטמרן מאוסטד שניתן להגיע לנמלו בקו רכבת ישיר המחבר את אוסטד וקופנהגן, בירת דנמרק.
חמישה קילומטרים דרום-מזרחית לרונה, פועל נמל התעופה של בורנהולם (קוד יאט"א: RNN), שממנו יוצאות טיסות ישירות הלוך-חזור מרונה לקופנהגן, ובעונת הקיץ ליעדים נוספים.
ערים תאומות
להלן רשימת ערים תאומות לרונה:
חוחן פטרס
חוחן פטרס (שם מדעי: Scolopsis affinis) הוא דג ממשפחת הנימיים שבסדרת הדקראים הגדולה. הוא חי בשוניות אלמוגים באוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט.
הדג בעל גוף אפור-כחול עם סנפירים נמוכים וזנב צהוב בצורת קשת. אורכו 15–24 ס"מ. הצידיים צהובים והראש אפור מלמעלה. דג זה מחפש מזון בחולות הים על ידי נשיפה חזקה המעיפה את החול ומגלה את טרפו. כך הוא גם יכול לחשוף אויבים המתחפרים בחול.
הדג חי בקהילות קטנות בשטחי החול שסביב האלמוגים והוא פעיל יום.
אדוארדו אלשטיין
אדוארדו אלשטיין (בספרדית: Eduardo Elsztain; נולד ב-26 בינואר 1960) הוא איש עסקים יהודי, שנולד ומתגורר בבואנוס איירס, ארגנטינה. בעל שליטה במספר פעילויות עסקיות באמריקה הלטינית, ישראל וארצות הברית.
פרד המפטון
פרדריק אלן המפטון (באנגלית: Fredrick Allen Hampton; 4 בדצמבר 1969 – 30 באוגוסט 1948) אשר ידוע יותר כפרד המפטון, היה אקטיביסט אמריקאי ומהפכן סוציאליסטי. את הכרתו הציבורית קיבל בתור ראש סניף של הפנתרים השחורים במדינת אילינוי, ובהקמתה של "קואליציית הקשת". קואליציית הקשת הייתה איגוד של מספר קבוצות רב-גזעיות באזור שיקגו לכדי ארגון פוליטי הפועל במשותף, אשר כלל מלבד הפנתרים השחורים בשיקגו גם את "הפטריוטים הצעירים" (Young Patriots, היה ארגון שמאל סוציאליסטי משיקגו, המורכב מלבנים בני מעמד הפועלים) ו"הלורדים הצעירים" (Young Lords , ארגון פעולה פוליטי וחברתי פורטוריקני שהחל ברחובות שיקגו וניו יורק בסוף שנות השישים). ארגון קואליציית הקשת שם לעצמו להילחם למטרות של צדק ושינוי חברתי.
אדוארדו אלשטיין
חיים אישיים
אלשטיין נולד למשפחה יהודית חילונית בבואנוס איירס, ארגנטינה במהלך השנים הוא חזר בתשובה. סבו ברח מהבולשביקים בשנת ה'תרע"ז 1917 מברית המועצות אחרי המהפכה הקומוניסטית לארגנטינה. סבו ואביו היו יזמי נדל"ן אשר במרוצת השנים צברו נכסי מקרקעין רבים בארגנטינה. אלשטיין נשוי ואב ל-4 ילדים.
פרד המפטון
בשנת 1967, זוהה המפטון על ידי ארגון ה-FBI כאיום רדיקלי. ה-FBI ניסה לחתור תחת פעילותו של המפטון בשיקגו על ידי זריעת דיסאינפורמציה בקרב תומכיו, ועל ידי איסוף מודיעין מסוכנים בקרב הפנתרים השחורים. בשנת 1969, המפטון נהרג במהלך פשיטה של יחידה טקטית של משטרת שיקגו, שפעלה במשותף עם התובע המחוזי של מחוז קוק וה-FBI. במהלך הפשיטה נהרג גם מארק קלארק, שהיה חבר בארגון הפנתרים השחורים, וכן נפצעו מספר אנשים נוספים. בשנת 1970, חבר מושבעים שדן במקרה, מצא כי מותם של המפטון וקלאלק היה מוצדק בנסיבות העניין.
אדוארדו אלשטיין
בארגנטינה
אלשטיין הוא הבעלים של IRSA, שנחשבת לחברת הנדל"ן הגדולה בארגנטינה לפי היקף נכסים. החברה נסחרת בבורסת ניו יורק ובבורסת בואנוס איירס. בבעלות החברה עשרות מרכזי קניות, בנייני משרדים, בתי מלון, ונכסי מקרקעין למגורים. בשנים האחרונות החברה התרחבה גם להשקעות בשוק הנדל"ן בארצות הברית, ומחזיקה כיום בין היתר את בניין הליפסטיק במנהטן, ניו יורק, ובנכסים נוספים של מלונות ומשרדים. בבואנוס איירס החברה יזמה, בין השאר, את בנייתו של קניון "אבאסטו" ובו ממוקם סניף מקדונלד'ס הכשר היחיד בעולם מחוץ לישראל.
פרד המפטון
תביעה אזרחית הוגשה לאחר מכן מטעם ניצולי התקרית, ובשמם של קרובי משפחה של המפטון וקלארק, כנגד עיריית שיקגו, מחוז קוק והממשלה הפדרלית. בשנת 1982, הושגה פשרה בתיק על סך 1.85 מיליון דולרים. לאור הגילויים והמסמכים אשר התפרסמו אודות תוכנית COINTELPRO בהקשר של התקרית, חוקרים רבים סבורים כי מותו של המפטון היה למעשה התנקשות שנעשתה ביוזמת ה-FBI.
אדוארדו אלשטיין
בארגנטינה
אלשטיין משמש כיו"ר ובעלים של חברת Cresud, אחת מהחברות החקלאיות הגדולות ביותר בדרום אמריקה. נסחרת בבורסת ניו יורק ובבורסת בואנוס איירס. על פי גרינפייס, חברת Cresud אחראית לכריתת 1.2 מיליון דונם עצים ביערות גראן צ'אקו. אלשטיין משמש גם יו"ר ובעל המניות הפרטי הגדול של הבנק Hipotecario, אחד מהבנקים המסחריים הגדולים ביותר בארגנטינה המתמחה במשכנתאות ופעיל בתחומי הבנקאות הפרטית והעסקית.
פרד המפטון
ראשית חייו וצעירותו
המפטון נולד ב-30 באוגוסט 1948 במדינת אילינוי בעיר סאמיט, פרבר של שיקגו. גדל בעיר מייווד (Maywood), גם היא פרבר של שיקגו. המפטון סיים תיכון בהצטיינות, ונרשם לקולג׳ טריטון באילינוי, שם החל לימודי טרום-משפטים. המפטון קיווה ללמוד על מערכת המשפט, ולהשתמש בידע שלו במגעיו עם המשטרה, מה שקרה בפועל.
אדוארדו אלשטיין
בארגנטינה
אלשטיין משמש כנשיא ובעל מניות במפעל הכרייה האוסטרלית Austral Gold Limited שבארגנטינה. החברה כורה כסף וזהב במדינת צ'ילה. ב-2013, המפעל העמיק את השקעותיו בכרייה לשתי חברות משאבי חיפוש נוספות: חברת Argentex Mining Corporation וחברת Goldrock Mines Corp.
פרד המפטון
ראשית חייו וצעירותו
המפטון הפך לפעיל באיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים (ה-NAACP, או ה-National Association for the Advancement of Colored People), והפך פעיל במועצת הצעירים באזורו. המפטון החל להפגין תכונות מנהיגותיות, ופעל להקצאת משאבים ושיפור תנאי המגורים עבור קהילת השחורים הענייה של העיר מייווד.
אדוארדו אלשטיין
בישראל
אלשטיין הוא יו"ר איי די בי, השקעות דיסקונט, נכסים ובנין וחברות נוספות. כמו כן הוא משמש כדירקטור בחלק מחברות הבת של הקבוצה כדוגמת אלרון.
פרד המפטון
פעילותו של המפטון בשיקגו
בשנת 1969, המפטון הכריז על קואליציית הקשת במסיבת עיתונאים. הארגונים היו מפגינים בתמיכה עבור מטרות של ארגונים אחרים בקואליציה. המפטון ארגן שביתות, אסיפות שבועיות, העביר שיעורים פוליטיים והניע פרויקט של פיקוח קהילתי אחר המשטרה. תכונותיו של המפטון, הכריזמה שלו, הרטוריקה שלו וכדומה, הביאו לעלייתו המהירה בארגון הפנתרים השחורים, והוא הפך לראש סניף הפנתרים בשיקגו, ולאחר מכן גם ראש הפנתרים השחורים של כל מדינת אילינוי, מה שהפך אותו לבכיר בארגון הארצי של הפנתרים השחורים. כאשר ההנהגה הארצית של הפנתרים הלכה ונחלשה הודות לתוכנית COINTELPRO של ה-FBI, המפטון בלט אף יותר, והיה מועמד להיות המנהיג העליון של הפנתרים השחורים בארצות הברית, מה שהיה קורה אלמלא נהרג ב-4 בדצמבר 1969.
אדוארדו אלשטיין
בישראל
פעילותו העסקית של אלשטיין בישראל החלה בשנת 2013 כאשר ניסה לסייע בהצלת קונצרן איי די בי אשר נשלט באותו הזמן על ידי נוחי דנקנר, לצורך כך הזרים אלשטיין מיידית 100 מיליון שקלים לסיוע בכיסוי התחייבויות של החברה אשר הייתה במצוקת נזילות חמורה עקב שלילת גישה למקורות כספיים של הגופים הפיננסים בישראל. מצב חמור זה נבע מתקופה ארוכה של השקעות כושלות והפסדים כבדים.
פרד המפטון
חקירת ה-FBI
עלייתו של המפטון לגדולה, תפסה את תשומת ליבו של ה-FBI. הארגון החל לעקוב אחר המפטון מקרוב. ישנם ממצאים לפיהם ראש ה-FBI בזמנו, ג׳יי אדגר הובר, היה נחוש למנוע את היווצרותה של תנועה שחורה מלוכדת בארה״ב. הובר היה סבור כי הפנתרים השחורים ושאר הארגונים בקואליציית הקשת של המפטון, היו יכולים לגרום למהפכה שתאיים על היציבות השלטונית בארה״ב.
ה-FBI החל לעקוב אחר המפטון ב-1967. מעט לאחר מכן, המפטון כבר הוגדר כדמות מפתח מנהיגותית על ידי ה-FBI. ב-1968, סוכן לענייני קבוצות אתניות ב-FBI בשיקגו גייס את ויליאם אוני׳ל (William O'Neal, אנ׳) כמודיע אחר פעילותו של המפטון. אונ׳יל נעצר בעוון גניבת רכב והתחזות לקצין פדרלי. בתמורה לביטול ההאשמות נגדו וכן קבלת קצבה חודשית, הסכים אוני׳ל לשתף פעולה עם החקירה, להסתנן לפנתרים השחורים ולהעביר מידע מתוך הארגון. אוני׳ל הצטרף לפנתרים השחורים והתקדם במהרה בארגון, כאשר הפך לראש האבטחה של המפטון ושומר הראש שלו.