cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דון האטסון
קריירה
בנוסף ליכולתו המצוינת כתופס, שימש האסטון כבועט (Placekicker) של הקבוצה, והשיג 172 נקודות אקסטרה מתוך 183 ניסיונות ושבעה שערי שדה מתוך 15 ניסיונות. כמו רבים מהשחקנים באותה תקופה, האסטון שיחק גם בעמדות הגנה, ובעונת 1940 אף הוביל את הליגה עם שש חטיפות מסירה. בשתי עונותיו האחרונות בגרין ביי, הוא שימש כמאמן-שחקן, ואחרי פרישתו המשיך בתפקיד עוזר המאמן עד 1948.
האטסון נחשב לתופס המודרני הראשון, ועד היום הוא מדורג כאחד התופסים הטובים בתולדות הליגה. ב-1951 נכנס האטסון להיכל של פוטבול המכללות, וב-1963 הוא היה אחד מ-17 האישים הראשונים שהוצגו בהיכל התהילה של הפוטבול המקצועני. ב-1969 הוא נבחר לקבוצת השנה ה-50 של ה-NFL, ב-1994 לקבוצת השנה ה-75 וב-2019 לקבוצת השנה ה-100. האטסון הוא אחד משישה שחקנים בלבד שנכללו בכל שלוש קבוצות השנה של הליגה.
חיים אישיים
מגיל צעיר התעניין האטסון בעולם העסקים. בזמן שהיה סטודנט באוניברסיטת אלבמה, הוא פתח מכבסה עם חברו לקבוצה בר בראיינט, אך הם מכרו את העסק לאחר שנתיים. בהיותו שחקן בגרין ביי הוא פתח אולם באולינג, שזכה להצלחה כה גדולה, עד שהוא שקל פעמיים פרישה ממשחק כדי להקדיש את רוב זמנו להפעלתו. לאחר מכן, הוא הקים סוכנות כלי רכב וב-1951 אף רכש סוכנויות של שברולט וקאדילק בראסין, ויסקונסין. בנוסף, שימש האטסון כחבר בדירקטוריון של גרין ביי מ-1952 עד 1980, אז נבחר לדירקטור אמריטוס.
לאחר שפרש מהחיים הציבוריים, התיישב האסטון ברנצ'ו מיראז', קליפורניה, שם התגורר עד מותו ב-26 ביוני 1997, בגיל 84.
הפועל כפר סבא בית ברל
הפועל כפר סבא בית ברל היא אגודת שחייה ישראלית מאזור השרון. האגודה זכתה 3 פעמים (1986, 1987 ו-1989) בתואר אלופת ישראל. ייחודה של האגודה הוא בדו קיום המתקיים בה בין ערבים ליהודים. מעל לשליש מהשחיינים של האגודה, מגיעים מהמגזר הערבי, כולל צוות האימון. נוסף לכך, האגודה מקדמת שיתופי פעולה עם אגודות שחייה אחרות מהמגזר הערבי.
המועדון הוקם בשנת 1967 על ידי רוחק'ה בוגין.
היסטוריה
בסוף שנות ה-60 החלו לשחות שחיינים בבריכת רמות השבים, הבריכה היחידה באזור השרון באותה העת. את השחיינים אימן המציל המצטיין חיים נעסה שבהמשך ניהל ואימן את קבוצת מכבי תל אביב. נחום בוך שאימן בברית מכבים עתיד יזם את הרעיון להקים אגודת שחייה בבריכה. רוחק'ה בוגין, שמעה את רעיון והחליטה לקחת את המשימה על עצמה. היא הקימה בשנת 1967 אגודה שנקראה "הפועל רמות השבים". בשנה הראשונה אימן את השחיינים נלו בילדרמןועד ל-1970.באותן שנים התאמנה הקבוצה בקיץ בברכה ברמות השבים ובחורף בבריכה בגבעת רמבם בגבעתיים ומאוחר יותר בבריכה בגבעת חיים איחוד.בין מאמני הקבוצה בשנים אלו היו דוד פרלמוטר ואהרונצ'יק דיין. בשנות ה-80 החלו השחיינים להתאמן בבריכת המקורה והמחוממת בבית ברל ובמהרה הפכה בריכה זו לבריכת הבית של שחייני האגודה. באותם התקופה נקראה האגודה, הפועל הוד השרון בית ברל (הפועל ה.ה.ב.ב) ובין המאמנים שאימנו באגודה היו אורי שפר, בוקי צ'יש ואמנון קראוס. לאחר מכן, שונה שמה של האגודה להפועל כפר סבא בית ברל ובין המאמנים היה אהוד סגל.
המאמנים של הקבוצה
כיום מאמנים באגודה רז בן שושן (מאמן ראשי), פבל פסין, לירן קונובלוב, שחר סילברמן ואורי ברק.
האגודה מתאמנת בבריכות
בבריכת בית-ברל (בריכת 25 מטר) בעונת החורף ובריכה אולימפית בקיץ ובבריכת הקאונטרי כפר סבא.
המדבר מתעורר
המדבר מתעורר (באנגלית: The Living Desert) הוא סרט טבע קולנועי אמריקאי משנת 1953, אשר מציג את חיי היומיום של חיות המדבר של דרום-מערב ארצות הברית. הסרט בוים ונכתב על ידי ג'יימס אלגר, יחד עם כתיבתו של וינסטון היבלר שגם מקריין אותו. מפיקי הסרט הם וולט דיסני ובן שרפסטין, כאשר הוא הולחן על ידי פול סמית' ונערך על ידי נורמן ר. פאלמר. הסרט צולם על ידי רוברט ה. קרנדל ונ. פול קנוורטי בעיר טוסון שבמדינת אריזונה.
הסרט זכה לביקורות חיוביות ולהצלחה מסחרית, כאשר הרוויח כ-2.6 מיליון דולר מתקציב של 300,000 דולר. הסרט גם זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר, ונבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס.
רקע
הסרט מציג את יצורי האזור המדברי בתחילת העונה הגשומה, עם בימת אירועים יעילה. ראשית, הקריין וינסטון היבלר מסביר את המקורות והמאפיינים של פני המדבר. ואז, עם התעוררות החי והצומח, חיים חדשים מנצלים את מראה הגשם.
הפקה
בשנת 1948 החלה להיות מופצת סדרת הסרטים האמריקאית "True-Life Adventures", אשר הופקה על ידי Walt Disney Productions והתמקדה בסרטי טבע. לאחר ששבעת הסרטים הראשונים בסדרה היו סרטים קצרים שזכו להצלחה רבה, הוחלט שהסדרה תתחיל להפיץ סרטים באורך מלא, כאשר הסרט הראשון הוא סרט זה.
הסרט נוצר בהשראת קטעים באורך 10 דקות שצולמו על ידי נ. פול קנוורטי, אשר עקבו אחר קרב בין טרנטולה לנץ הטרנטולה. הצילומים סיקרנו את וולט דיסני שהחליט להפיק סרט על חיות מדבריות יחד עם בן שרפסטין. חברת ההפקה של הסרט היא Walt Disney Pictures שמימנה את הפקתו בתקציב של 300,000 דולר. וינסטון היבלר קריין את הסרט, לאחר שקריין את כל סרטי הסדרה, כאשר הוא נכתב גם על ידיו יחד עם ג'יימס אלגר שביים אותו. המוזיקה שמופיעה בסרט הולחנה על ידי פול סמית'.
הסרט צולם על ידי קנוורטי יחד עם רוברט ה. קרנדל בעיר טוסון שבמדינת אריזונה שבדרום-מערב ארצות הברית, כאשר הוא נערך על ידי נורמן ר. פאלמר. בתחילת הסרט מופיעים קטעי הנפשה, אשר הונפשו על ידי האנימטורים ג'ושוע מידור, ג'ון הנצ' וארט ריילי. בעלי חיים רבים שהופיעו בסרט נתרמו לאחר הפקתו למוזיאון מדבר אריזונה-סונורה.
הפצה
חברת וולט דיסני הפיצה את כל סרטיה בארצות הברית דרך RKO מאז יולי 1937. חברת ההפצה לא התלהבה מסרטי הטבע של חברת ההפקה, ולכן הוחלט לבטל את החוזה איתה. עקב אירועים אילו, הוחלט להקים את חברת ההפצה Buena Vista Distribution, אשר משמשת כחברת בת לחברת ההפקה ואחראית על הפצת תכניה.
הפצה בישראל
ב-9 ביולי 1956 המועצה לביקורת סרטים ומחזות קיבלה בקשה מחברת ההפצה איגל פילם דיסטריבוטרס להקרין את הסרט במדינת ישראל. בנוסף היא ביקשה להקרין את הסרט הקצר "בן ואני" לפניו, כמו בהקרנה בארץ המקור. ב-15 ביולי הבקשה להקרין את הסרטים אושרה, כאשר הקרנת הבכורה הייתה ב-22 בספטמבר 1956 בקולנוע אדיסון שבירושלים, לאחר שהקרנת טרום-בכורה הייתה ב-17 בספטמבר לעיתונאים ואנשי ציבור. יום לאחר הקרנת הטרום-בכורה דווח בעיתון "חרות" שמשרד האוצר מסרב לשחרר ממיסים את הסרט "שמוצג לשם הפצת הידיעות על הטבע". נציגי החברה להגנת הטבע פנו למועצה והוחלט להוריד את המיסים למי שטרם הגיע לגיל 18.
קבלה
הסרט זכה לביקורות חיוביות ולהצלחה מסחרית, כאשר הרוויח כ-2.6 מיליון דולר מתקציב של 300,000 דולר. באתר "Rotten Tomatoes" הסרט מחזיק בדירוג של 75% מביקורות הקהל. בעיתון "הניו יורק טיימס" נכתב על הסרט ביקורת מאת בוסלי קראות'ר, אשר כתב "אנשיו הרציניים של מר דיסני עשו עבודה יוצאת דופן באיסוף קטעים יוצאי דופן והעורכים שלו אספו אותם היטב למען התרגשות וריתק, יותר מאשר לחינוך".
בביקורת שכתב עמוס בן-ורד בעיתון "הארץ" נכתב שהסרט מציג את מעגל הטבע ושהוא לא כולל טכניקות חדשות של צילום. זאב רב-נוף כתב על הסרט בעיתון "דבר", שם שיבח את הצילום ושיתף שהוא "חוויה מיוחדת במינה". בביקורת על הסרט "במבי" שהופק על ידי אותה חברת הפקה, עשה רב-נוף השוואה בין שני הסרטים, בה כתב שמגמת סרט זה הייתה "סימפוניה של צבעים ומוזיקה מחיי הטבע", לעומת הסרט השני שהוא שיעור על המעגל המסתורי של החיים.
בסרט הישראלי "גבעת חלפון אינה עונה" משנת 1976 בכיכובם של הגשש החיוור מושר השיר "תן לשים ת'ראש על דיונה", שנכתב על ידי אסי דיין והולחן על ידי נפתלי אלטר. במהלך השיר מוזכר הסרט בחלק הבא: "קח ת'זמן וטייק איט איזישום דבר פה לא בועררק בסרט של וולט דיסניהמדבר שם מתעורר"
פרסים ותארים
בטקס פרסי האוסקר ה-26 שהתקיים בשנת 1954, זכה הסרט בפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר. באותו טקס, חברת ההפקה זכתה בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר עבור הסרט "Toot, Whistle, Plunk and Boom", בפרס אוסקר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר עבור הסרט "The Alaskan Eskimo" ובפרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר עבור הסרט "Bear Country".
בנוסף לפרס האוסקר שהסרט קיבל, הוא זכה בפרס גלובוס הזהב ובפרסים בפסטיבל הקולנוע בקאן ובפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין. בשנת 2000 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס, בטענה שהוא "משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית".
טיסה 203 של אוויאנקה
טיסה 203 של אוויאנקה הייתה טיסת נוסעים מקומית בקולומביה מנמל התעופה הבינלאומי אל דוראדו בבוגוטה לנמל התעופה הבינלאומי אלפונסו בונייה אראגון בקאלי. ב-27 בנובמבר 1989 המטוס התפוצץ עקב פצצה שהוטמנה בו.
המטוס המריא מעיר הבירה הקולומביאנית בוגוטה במסלול לסנטיאגו דה קאלי. הוא היה באוויר במשך חמש דקות וטס במהירות של 794 קמ"ש, כאשר מטען חבלה התפוצץ על סיפונו מעל העיר סואצ'ה.
הטיסה
המטוס שנרכש מחברת "פאן אם", היה מדגם בואינג 727-21 עם מספר רישום HK-1803. הוא המריא כמתוכנן ב-7:13 בבוקר, חמש דקות לאחר מכן, מטען שהונח ליד מכל הדלק התפוצץ בגובה 13,000 רגל. הפיצוץ קרע את המטוס לגזרים: אזור האף הופרד מהחלק האחורי, אשר ירד בלהבות. כל 107 האנשים על המטוס נהרגו, כמו גם שלושה אנשים על הקרקע שנהרגו משברי המטוס הנופלים. על פי התחקירים, אדם לבוש חליפה הביא את הפצצה במזוודה.
לאחר האירוע
דנדי מוניוס מוסקרה, המתנקש הראשי של קרטל מדיין, הורשע בפיגוע בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית, ונידון לעשרה מאסרי עולם.
התפתחויות
ב-28 בנובמבר 2016, העיתון הקולומביאני העיתון El Espectador החל לפרסם תחקירים בהיקף של 8 פרקים, בנוגע לטיסה 203. נטען כי הפיצוץ נגרם על ידי תקלה במשאבת הדלק בתוך המיכל, תקלה אשר דווחה מספר פעמים בעבר.
תוכנית מורגנטאו
תוכנית מורגנטאו הייתה תוכנית לכיבוש גרמניה אחרי מלחמת העולם השנייה, שקראה לנקיטת צעדים קשים שנועדו לחסל את יכולתה של גרמניה לפתוח אי-פעם במלחמה.
ההצעה המקורית כללה שלושה צעדים עיקריים:
את התוכנית הציע הנרי מורגנטאו הבן, שר האוצר של ארצות הברית ויועץ מדיני בכיר של הנשיא פרנקלין רוזוולט, והיא נקראה על שמו.
בוועידת קוויבק השנייה (16 בספטמבר 1944), שנערכה בזמן המלחמה בין נציגי ארצות הברית ובריטניה, שכנעו מורגנטאו והנשיא רוזוולט את ראש הממשלה צ'רצ'יל להסכים לתוכנית, אם כי היו לו ספקות כבדים לגביה; ייתכן שאחת הסיבות לכך שהוא הסכים לבסוף הייתה הסכם השאל-החכר בסך 6 מיליארד דולר. על כל פנים, צ'רצ'יל בחר לצמצם את היקף הצעתו של מורגנטאו וניסח גרסה חדשה של המזכר, שהייתה בסופו של דבר הגרסה שעליה חתמו שני המנהיגים.
תמצית המזכר החתום מתבטאת במשפט:
חוברת הדרכה לממשל הצבאי העתידי בגרמניה הייתה מוכנה עוד באוגוסט 1944 ודגלה בתהליך מהיר של החזרת חיים תקינים לעם הגרמני ושיקומה של גרמניה. הנרי מורגנטאו, פוליטיקאי יהודי אמריקאי, שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית, חלק על תוכנית זו והביא את תוכן החוברת לתשומת לבו של הנשיא טרומן. טרומן, אחרי שקרא את החוברת, דחה אותה מיד במילים:
אי לכך, נוסח מסמך חדש - הוראות לצוות המטות המשולבים JSC 1067. במסמך הממשל הצבאי האמריקאי בגרמניה הכבושה נדרש "לא לקחת שום צעד לכיוון שיקום כלכלי של גרמניה [או] לשימור או לחיזוק של הכלכלה הגרמנית" ובו גם נקבע כי רעב, מחלות וחוסר שקט של האזרחים היו צריכים להישמר מתחת לרמה שהייתה מהווה סכנה לכוחות הכיבוש.
ב-10 במאי 1945 הנשיא טרומן חתם על המסמך והנרי מורגנטאו הביא שביעות רצון כאשר אמר לעובדיו "זהו היום הגדול עבור משרד האוצר" וגם "אני מקווה שאף אחד לא ייזכר את זה כתוכנית מורגנטאו".
בגרמניה הכבושה שמר מורגנטאו על השפעתו הישירה בעזרת אנשיו, רובם יהודים, שבדרך כלל נקראו על ידי הרשויות כ"נערי מורגנטאו". הם היו אנשי משרד האוצר, אותם דווייט אייזנהאואר "העסיק" בתוך צבא הכיבוש. "נערי מורגנטאו" דאגו ליישום התוכנית בנוקשות האפשרית. הם היו פעילים במיוחד בחודשים הראשונים והמכריעים של הכיבוש, אך המשיכו בפעילותם מספר שנים. בעקבות התפטרותו של מורגנטאו באמצע 1945 הם עברו לפיקודו של מנהיגם קולונל ברנרד ברנשטיין, שהיה "ידו ורוחו של מורגנטאו בצבא הכיבוש".
בעזרת השפעתו הניכרת על מטות המשולבים מורגנטאו נתן הנחיות ישירות הקשורות לביצוע תוכניתו. JCS 1067 היה בסיס למדיניות הכיבוש של ארצות הברית עד יולי 1947, וכמו תוכנית מורגנטאו, נועד להנמיך את רמת איכות החיים בגרמניה. הפקות של נפט וגומי, יצור ספינות סוחרות ומטוסים נאסרו. כוחות הכיבוש לא הורשו לסייע לפיתוח הכלכלי מלבד למגזר החקלאי. איסור על יבוא סחורת ומזון, החרמת כל משלחת סיוע לגרמניה הביאו לרעב בחלק הכיבוש המערבי.
בשנת 1950 בספרו "ההחלטות בגרמניה", כתב מק קליי: "הכל היה ברור לנו אז, גרמניה תהיה ברעב כל עוד היא מסוגלת לייצר יצוא וכי צעדים מיידיים יצטרכו להינקט כדי להחיות ייצור תעשייתי". לואיס דאגלס, היועצת הכללית הראשית, ולוציוס קליי, הנציב העליון של ארצות הברית, גינה את JCS 1067 ואמרה: "הדבר הזה חובר על ידי אידיוטים כלכליים. זה לא הגיוני לאסור על העובדים המיומנים ביותר באירופה לייצר ככל שביכולתם ביבשת הנואשת לכל". דאגלס נסעה לוושינגטון בתקווה לתקן את ההוראה אך לא הצליחה לעשות זאת.
בחודש יולי 1947 JCS 1067 הוחלף עם JCS 1779 אשר הביא הוראות חדשות המבוססת על ההנחה הבאה: "אירופה המסודרת והמשגשגת דורשת תרומתה הכלכלית של גרמניה יציבה ופורה.". אך לקח יותר מחודשיים להתגבר חלקית על התנגדותם הממושכת של אנשי מורגנטאו להוראה החדשה. רק ב-10 ביולי 1947, התוכנית אושרה סופית באספה של SWNCC (ועדת התיאום של מדינה, מלחמה והצי). בגרסה הסופית של המסמך "טוהרו המרכיבים החשובים ביותר של תוכנית מורגנטאו."
לאחר אישורה של JCS 1779 "נערי מורגנטאו" התפטרו בהמוניהם, אבל לפני שהם הלכו באביב 1947 חסידיו של מורגנטאו ארגנו משימה אחת אחרונה: ההרס של מערכת הבנקאות של גרמניה הישנה על ידי שבירת הקשרים בין הבנקים הגרמנים. נותק כל זרם אשראי ביניהם והמימון הוגבל לטווח קצר בלבד. בכך נמנע השיקום התעשייתי של גרמנית והעם הגרמני ונגרמו תופעות לוואי מיידיות חמורות באזור הכיבוש האמריקאי.
עם השינוי במדיניות הכיבוש, ובראש ובראשונה הודות לרפורמה במטבע 1948, גרמניה הגיעה בסופו של דבר להתאוששות כלכלית. ההתאוששות המרשימה הזו ידועה היום כ-"נס כלכלי".
ביולי 1947, כשהוחל בתכנונה של תוכנית מרשל שנועדה לסייע לכלכלה האירופית המידרדרת, הוסרו כמה מהמגבלות על תפוקת הפלדה השנתית של גרמניה. מכסת הפלדה המותרת עלתה משיעור של 25% מהתפוקה לפני המלחמה ל-50% מאותה תפוקה. צו כיבוש JCS 1067, שבחלק הכלכלי שלו נאסר על "נקיטת צעדים לקראת שיקומה הכלכלי של גרמניה וכאלה שנועדו לשמור על הכלכלה הגרמנית או לחזק אותה", הוחלף באותה עת בצו כיבוש JCS 1779, שהודיע כי "[כדי להגיע] לאירופה מסודרת ומשגשגת דרושה תרומתה הכלכלית של גרמניה יציבה ופרודוקטיבית".
בתחילת 1947 עדיין שימשו ארבעה מיליון חיילים גרמנים לעבודות כפייה בבריטניה, צרפת וברית המועצות.
ב-1951 הסכימה גרמניה להצטרף לקהילת הפחם והפלדה האירופית (ECSC) בתוך שנה. כיוון שכך הוסרו כמה מהמגבלות הכלכליות על יכולת התפוקה ועל התפוקה עצמה, שהוטלו על ידי "הרשות הבינלאומית לחבל הרוהר", ותפקידה של הרשות עבר לקהילת הפחם והפלדה.
בגרמניה של ימינו מוצגת תוכנית מורגנטאו על ידי חוגי הימין הקיצוני כ"תוכנית רצח יהודית" שנועדה לשעבד את גרמניה.
מדין
מִדְיָן היא חבל ארץ ועם המוזכר במקרא ובקוראן. לפי המקרא, המדיינים הם צאצאיו של מדין שהיה צאצא השישי שיצא מאברהם לאחר פטירת שרה, מפילגשו קטורה.
משפחתו
בתנ"ך, מדין היה בנו של אברהם מאשתו האחרת או פילגשו, קטורה. למדין היו חמישה אחים – זמרן, יקשן, מדן, ישבק ושוח, בנוסף לשני אחים למחצה: ישמעאל ויצחק. הוא היה הבן הרביעי של קטורה, אחרי זמרן, יקשן ומדן, ובנו השישי של אברהם, אחרי ישמעאל, יצחק, זמרן, יקשן ומדן.
יוסף בן מתתיהו מספר כי "ואברהם כונן להם מוצאות בארץ הטראגלאדיטיס ובחבל ארץ ערב המאשרה עד ים האדום".
ארץ מדין
המדיינים התיישבו בצפון מערב חצי האי ערב, בחלק ניכר מהחלק המזרחי של ים המלח (אשר מאוחר יותר נושב על ידי העמונים, המואבים והאדומים) וכן בערבה. בזמן בו מתרחש המתואר בספר שמות, שטחם כלל ככל הנראה חלקים מחצי האי סיני.
היום, הטריטוריה העתיקה של מדין נמצאת בחלקים מערב הסעודית, דרום ישראל ודרום ירדן. שם הארץ השתמר בשם רכס הרי מדין שלמזרח מפרץ אילת.
הופעות מקראיות
על פי המסופר בספר בראשית, מדיינים סוחרים קנו את יוסף והורידהו למצרים, שם מכרו אותו לעבד.
מאוחר יותר, מדין היה האזור אליו ברח משה ממצרים לאחר הריגת המצרי אשר הכה איש עברי, עד חזרתו לשם הנהגת בני ישראל. בשנים אלה, הוא נישא לצפורה, בתו של יתרו (רעואל), כהן מדין.
בשנת הארבעים לצאת ישראל ממצרים, זמן קצר לפני הכניסה לארץ, בעצתו של בלעם בן בעור, הכשילו בנות מדין את בני ישראל בחטאי עבודה זרה וגילוי עריות, וכתוצאה מכך פרצה מגפה בבני ישראל. לאחר שתמה המגפה יצאו ישראל למלחמה במדין, הרגו את הגברים, הנשים, הילדים ואת רוב הילדות ולקחו שלל רב.
בתקופת השופטים הפכו המדיָנים לעוינים לעם ישראל. המדינים ומלכיהם זבח וצלמונע אשר הובלו על ידי שני שרי הצבא, עורב וזאב, פשטו על ישראל בעזרת גמלים מהירים, כדי לשדוד יבול ובעלי חיים, וגרמו להתרוששות של ישראל, עד שהם הובסו בידי גדעון. שם גם מזהים את המדיָנים כישמעאלים, אשר נוהגים לעדות נזמים באפיהם.
אזכורים חוץ מקראיים
חוץ מאזכורם בתנ"ך, המדיינים הקדמונים מוזכרים באריכות גם בקוראן.
אזכורים חוץ מקראיים נוספים הם של תלמי. שמזכיר מקום בשם מודיינה ששכן על חוף בחצי האי ערב וכתביו של תגלת פלאסר השלישי שמתייחסים לשבט בשם עיפה שאולי זוהה עם בני עיפה בן מדין. ארכאולוגים מסוימים סוברים שהנוודים הנזכרים בכתבי המצרים בשם "שסו" היו למעשה המדינים, ההשערה הזו נובעת מהעובדה שהמקור של המילה "שסו" הוא "מטיילים ברגל". הארכאולוגים מזהים סוג ייחודי של קדרות שנעשתה ביד אשר נמצאה באזור של אדום ושעיר כחפצים מדיניים. קדרות כזאת זוהתה רק בחורבות המקדש המצרי לחתחור בתמנע.
עמותת ליל"ך
עמותת ליל"ך (לחיות ולמות בכבוד) היא עמותה ישראלית הפועלת לשמירת כבוד האדם ולכיבוד רצונו שלא להאריך את חייו בהגיעו למצב סופני.
העמותה הוקמה ב-1987 ומופעלת על ידי מתנדבים וממומנת מדמי חבר שנתיים המשולמים על ידי חבריה. העמותה חברה בארגון העולמי של האגודות למען הזכות למות בכבוד ובחטיבה האירופית. מספר החברים שנרשמו מאז 1987 הוא 21,601.
עוגת ירח
עוגת ירח (במנדרינית: 月饼 "יוּאֶה (ירח)-בִּינְג (עוגה)", באנגלית: mooncake) הוא מאפה סיני מסורתי הנאכל בעיקר בחג אמצע הסתיו (中秋节 - ג'וֹנְג-צְ'יוּ-גְ'יֶה). הפסטיבל מתרכז בהערכה לירח וצפייה בירח, כאשר במהלכו נחשבות עוגות ירח במגוון עצום של טעמים למעדן חובה מסורתי. באופן טיפוסי, נהוג להציע עוגות ירח לחברים ומשפחה בכינוסים משפחתיים או מסיבות.
עמותת ליל"ך
העמותה נאבקה לקבל הכרה חוקית, משפטית וציבורית בזכותו של אדם לחיות ולמות בכבוד; מאז אישור חוק החולה הנוטה למות בכנסת בדצמבר 2005 שמה לה למטרה להגביר את המודעות אליו בקרב רופאים וחולים, ופועלת כיום למען הרחבתו. המוטו של העמותה הוא שמוות בכבוד הוא מוות בו מניחים לטבע לעשות את שלו וכאשר אדם מגיע למצב סופני, או למצב בו חייו אינם חיים איכותיים והוא לא יכול לחיות ללא מכשירים מאריכי חיים כגון מכונת הנשמה, זונדה, דיאליזה וכדומה, וברור שאין זה מצב ביניים שיש לו סיכוי לגבור עליו - אין להאריך את חייו באופן מלאכותי בניגוד לרצונו, ויש לאפשר לו לסיימם בסבל מועט ככל האפשר בעזרת טיפול פליאטיבי (מקל) בלבד. בעמותה מאמינים כי הזכויות שיש לאדם בחייו אמורות להינתן לו גם בסיומם. לטענת אנשי העמותה, לאדם זכות בלעדית על גופו; הוא רשאי וזכאי לקיים את חייו לפי אמונתו, השקפתו וערכיו, ובתנאי שאינו גורם נזק לזולתו, וזכות זו אמורה לעמוד לו גם בסיום חייו.
פעילויות העמותה מתמקדות במספר נושאים:
יו"ר עמותת ליל"ך היא סטלה ניבי. נשיא העמותה היה המשנה לנשיא בית המשפט העליון לשעבר, השופט בדימוס אליהו מצא.
ג'וזף קוק
סר ג'וזף קוק (באנגלית: Joseph Cook, נולד כ-Joseph Cooke ; 7 בדצמבר 1860 – 30 ביולי 1947) היה מדינאי אוסטרלי שכיהן כראש ממשלת אוסטרליה השישי. בראשית חייו הוא עבד במכרות הפחם שבסילברדייל, סטפורדשייר, אנגליה ובסוף שנות השמונים של המאה ה-19 הוא היגר ללית'גאו שבניו סאות' ויילס ונהיה למזכיר הראשי של התאחדות הכורים המערבית ב-1887.
כאחד מהחברים המייסדים של מפלגת הלייבור האוסטרלית, נבחר קוק לאספת הנבחרים של ניו סאות' ויילס ב-3 ביולי 1891. מאוחר יותר עבר קוק למפלגת הסחר החופשי והתמנה להיות שר בממשלתו של ראש ממשלת ניו סאות' ויילס, ג'ורג' רייד בין השנים 1894 – 1899. הוא מילא את תפקיד המנהל הכללי של הדאר. בבחירות הראשונות לפרלמנט האוסטרלי ב-1901 נבחר קוק ללא מתחרים מטעם מחוז הבחירה של פאראמטה ושירת כסגנו של רייד ולאחר מכן של אלפרד דיקין, בעקבות הקמתה של המפלגה הליברלית.
כמנהיגה של המפלגה הליברלית, נבחר קוק להיות ראש ממשלת אוסטרליה לאחר הבחירות של 1913, אך הרוב שעליו הוא נשען בבית התחתון של הפרלמנט היה רק של מושב אחד ובסנאט לא היה לו רוב כלל. כתוצאה ממצב זה הוא שאף כמה פעמים להשיג פיזור של שני בתי הפרלמנט. פרוץ מלחמת העולם הראשונה במהלך מערכת הבחירות של ספטמבר 1914, הובילה לניצחון של הלייבור בבחירות. בעקבות פילוג במפלגה הליברלית ב-1916, הצטרף קוק למפלגה הלאומית בהנהגתו של בילי יוז. ב-1921 התפטר קוק מהפרלמנט ומונה להיות הנציב העליון של אוסטרליה בלונדון.
ראשית חייו
המשפחה התיישבה בלית'גאו וקוק הועסק במכרות הפחם שם. ב-1887 הוא נבחר להיות המזכיר הכללי של התאחדות הכורים המערבית (Western Miners Association). ב-1888 הוא השתתף בהפגנות כנגד הגירת סינים הוא היה גם פעיל במפלגה שדגלה באיחוד כל סוגי המיסים והיה בין החברים המייסדים של מפלגת הלייבור האוסטרלית ב-1891.
ראשית הקריירה הפוליטית
קוק נבחר לאספה המחוקקת של ניו סאות' ויילס ב-1891 במערכת בחירות שהייתה הפריצה הראשונה של מפלגת הלייבור לפוליטיקה האוסטרלית. עם זאת, ב-1894 היה קוק מנהיגם של קבוצת חברי פרלמנט שסירבו לקבל את החלטת המפלגה לחתום על התחייבות להיות כבולים על ידי התכתיבים של המפלגה. מחאתו של קוק הייתה על בסיס התנגדותה של מפלגת הלייבור לפרוטקשוניזם, וההבנה שסוגיית המחירים היא מרכזית ביחסים עם בריטניה. במשך שנים סומן קוק כבוגד בערכים של מפלגת הלייבור בסוף אותה שנה הוא נהייה לתומך של מפלגת הסחר החופשי בהנהגתו של ג'ורג' רייד. בין השנים 1894 – 1899 הוא היה שר בממשלתו של רייד. קוק תוגמל על המעבר שלו לאמונה בכלכלה ליברלית כשהוא מונה להיות המנהל הכללי של הדואר של ניו סאות' ויילס. הוא נהייה לבעל ברית נאמן של רייד למרות שלשניים הייתה אישיות שונה.
חבר הפרלמנט הפדרלי
כאשר פרש רייד ממנהיגות המפלגה, הסכים קוק למזג את המפלגה האנטי-סוציאליסטית (שמה החדש של מפלגת הסחר החופשי החל מהבחירות של 1906) עם המפלגה הפרוטקשוניסטית בהנהגתו של אלפרד דיקין, כדי להוות משקל נגד של ממש כנגד הפופולריות של הלייבור. רייד נבחר להיות סגן מנהיג המפלגה הליברלית החדשה. קוק כיהן כשר ההגנה בממשלתו השלישית של דיקין בשנים 1909 – 1910, ואז ירש את דיקין כמנהיג המפלגה הליברלית כאשר היא הובסה על ידי הלייבור בבחירות של 1910. בשלב זה התנגדותו המוחלטת לסוציאליזם הייתה כבר מגובשת.
ראש ממשלה
בבחירות של 1913 זכתה המפלגה הליברלית ברוב של מושב אחד בפרלמנט וקוק נבחר להיות ראש ממשלת אוסטרליה השישי. עם זאת עדיין היה ללייבור רוב בסנאט. עקב הקשיים שלו למשול ביעילות מול סנאט עוין, החליט קוק לגרום לפיזור של שני בתי הפרלמנט על פי סעיף 57 לחוקה. הוא הגיש הצעת חוק לביטול ההעדפה של העסקתם של חברי איגודים מקצועיים בשירות הציבורי. כמצופה, הסנאט דחה את הצעת החוק ובכך הייתה לקוק סיבה לדרוש פיזורם של שני בית הפרלמנט.
לרוע מזלו של קוק, פרצה מלחמת העולם הראשונה בעיצומה של מערכת הבחירות. מנהיג הלייבור, אנדרו פישר הזכיר לציבור הבוחרים שמפלגתו הייתה זו שדחפה להקמתם של כוחות ההגנה האוסטרלים העצמאיים, ושהשמרנים היו אלה שהתנגדו לכך. קוק הובס בהפרש של חמישה מושבים בפרלמנט ופישר שב להיות ראש הממשלה.
המפלגה הלאומית
ב-1916 חל פילוג בשורות מפלגת הלייבור, כאשר בילי יוז, שירש את פישר כראש הממשלה שנה קודם לכן, הגיש את חוק גיוס החובה. יוז זכה לתמיכה מצדו של קוק והמשיך לכהן כראש ממשלה למרות שמשאל העם על גיוס החובה נכשל. מאוחר יותר באותה שנה התמזגה מפלגת הלייבור הלאומית (National Labor Party) בהנהגתו של יוז עם המפלגה הליברלית והוקמה המפלגה הלאומית (Nationalist Party). למרות שעיקר השליטה במפלגה הייתה בידיהם של מנהיגי המפלגה הליברלית לשעבר, יוז נבחר להיות מנהיג המפלגה החדשה, כשקוק מכהן כסגנו. קוק מונה להיות שר הצי בממשלה החדשה שהרכיב יוז. בבחירות של 1917 ו-1919 נחלה המפלגה ניצחון והביסה את הלייבור.
קוק היה אחד מחברי המשלחת האוסטרלית לועידת השלום בפריז ב-1919. הוא הגן על "המדיניות האוסטרלית הלבנה" (White Australia policy) ותמך בסיפוחה של גינאה החדשה הגרמנית. הוא ויתר על תיק הצי כדי להיות שר האוצר בשנים 1920 – 1921.
שנותיו האחרונות
קוק התפטר מהפרלמנט ב-1921 כדי להתמנות כנציב העליון אוסטרליה בלונדון ושירת בתפקיד זה עד ל-1927. בשנים 1928 ו-1929 הוא היה יושב הראש של ועדה מלכותית שבחנה את היחסים הכלכליים בין אוסטרליה הדרומית לבין הממשלה הפדרלית. ג'וזף קוק מת בסידני ב-1947 בגיל 86.
תוארי כבוד והנצחה
קוק מונה להיות חבר המועצה המלכותית ב-16 ביולי 1914. ב-1918 הוענק לו התואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
ב-1972 הנפיק הדואר האוסטרלי בול הנושא את דיוקנו. קוק היה ראש הממשלה היחיד באוסטרליה שלא נקרא על שמו מחוז בחירה, למרות שקיים מחוז בחירה בשם קוק הקרוי לא על שמו, אלא על שמו של קפטן ג'יימס קוק. כדי לפתור את הבעיה, הכריזה ב-2009 ועדת הבחירות המרכזית של אוסטרליה, במסגרת חלוקה מחדש של מחוזות הבחירה, שהמחוז ייקרא על שם שני האישים.
מנדל נון
ביוגרפיה
נון עלה לארץ ישראל מדבינסק שבלטביה בשנת 1940. לאחר עלייתו למד שנה אחת באוניברסיטה העברית בהנחייתו של פרופסור בנימין מזר. לאחר שעזב את לימודיו החל לעבוד כדייג באגם החולה, ומשם עבר כעבור זמן קצר לקיבוץ עין גב, שנוסד שנים מעטות קודם לכן בחופה המזרחי של הכנרת. כחבר הקיבוץ עבד במשך שנים רבות כדייג ואחר כך כגזבר חברת השיט של הקיבוץ. בהשפעת עיסוקו כדייג עברת את שמו מניישטט לנון.
במקביל לעבודתו עסק נון בחקר הארכאולוגיה לחופי הכנרת ובחקר הכנרת עצמה. בין היתר נזקפת לזכותו חשיפת המנזר בכורסי, שבו על פי המסורת הנוצרית חולל ישו את "נס החזירים". כן חשף נון 14 נמלים עתיקים לחופי הכנרת. חלק מן הממצאים שחשף לאורך השנים מוצגים ב"מוזיאון העוגנים", שנוסד ב-1993 בקיבוץ עין גב. נון קבע ממצאים גם באשר לתנודות מפלס המים בכנרת לאורך ההיסטוריה.
נפטר בעין גב ב-10 במרץ 2010, והובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוץ.
ספריו
נון, שהיה בעיקרו של דבר אוטודידקט, פרסם לאורך השנים מונוגרפיות ומאמרים רבים וכן שני ספרים:
ארסניים
ארסניים (שם מדעי: Sicariidae) היא משפחה גדולה של עכבישאים ארסיים, אשר כוללת 3 סוגים. סוג אחד הוא ארסן (באנגלית Loxosceles) הכולל 139 מינים ונפוץ בכל העולם, שני הסוגים האחרים מתייחסים למעשה לאותו עכביש עם מאפיינים פיזיים והרגלי מחייה דומים מאוד והם הקסופת'אלמה (באנגלית Hexophthalma) הכולל 8 מינים ואנדמי לחלקה הדרומי של יבשת אפריקה, וסיקאריוס (באנגלית Sicarius) הכולל 21 מינים ואנדמי ליבשת דרום אמריקה.
צבעם של רוב המינים במשפחה הם בגווני אדמה ונע בין צהבהב, אפרפר, חום בהיר, חום אדמדם וחום כהה ומשתנה בהתאם לסביבת המחיה. חלקם חיים במדבר ומסוגלים לשרוד זמן רב ללא מזון ומים.
שמם העברי - ארסניים - ניתן להם עקב סוג הארס הייחודי שנושאים כלל המינים במשפחה. הארס כולל פרוטאינים אשר גורמים לתופעת נקרוזה ובחלק מהמינים הארסיים יותר, עלול הארס לגרום אף להמוליזה.
הארסניים ידועים כעכבישים בעלי מזג רגוע, ביישנים מאוד ובעת סכנה יעדיפו לברוח, להתחבא, או לקפוא במקומם. עם זאת נשיכתם עלולה להיות מסוכנת ולרוב מצריכה טיפול רפואי.
בישראל מצוי המין ארסן חום שהוא העכביש הארסי הקטלני היחיד בישראל ביחד עם האלמנה השחורה.
מאמץ לחיצה
מאמץ לחיצה
בדומה למאמץ המתיחה, מאמץ הלחיצה מוגדר ככוח הלחיצה כשהוא מחולק בשטח החתך של החלק המועמס בכוח הלחיצה. חלקים הנדסיים העומדים ללחיצה הם מוטות, עמודים וכדומה. החוזק ללחיצה נקבע לפי המאמץ המרבי שהחלק הנתון למתיחה יכול לשאת לפני שהוא נכשל. מוט או עמוד גבוה נכשל בתופעה שונה מתופעת הלחיצה והיא נקראת קריסה. הקריסה מאופיינת על ידי הגבהות של המוט או של העמוד והיא מסומנת לרוב באות היוונית למדא: \ \lambda.
דיאגרמת מאמץ-מעוות
בחומר אלסטי-פלסטי: תחום האלסטיות הוא התחום בו התיאור של עקומת מאמץ - מעוות בצורת קו ישר והוא בקרוב מהראשית עד אזור מאמץ הכניעה. בחומרים שאזור הכניעה איננו ברור כמו בפלדה ואיננו מוצג בצורת נזילה, מגדירים בדרך כלל את נקודת הכניעה כנקודה בה המעוות היחסי שווה למעוות בשיעור 0.2%.
בחומר פריך:
תיאור מתמטי
מאמץ הלחיצה: לפעמים מציגים את כח הלחיצה ואת מאמץ הלחיצה בסימן שלילי המבדיל בין מאמץ המתיחה החיובי לבין מאמץ הלחיצה השלילי.
חוק הוק מציג הקשר בין מאמץ למעוות יחסי:
במוט המועמס למתיחה, המעוות הוא ההתארכות היחסית:
מאמץ מעוות
בחומרים משיכים כמו רוב המתכות ההתנהגות במתיחה דומה להתנהגות בלחיצה ומבצעים בהם לרוב מבחני מתיחה. בחומרים פריכים כמו יצקת ברזל, אבן או בטון, ההתנהגות במתיחה שונה מההתנהגות בלחיצה ויש עניין להפריד ולבצע מבחן לחיצה. בחומר פלסטי - אלסטי משיך הדגם איננו נהרס בלחיצה אלא הופך לדיסקה.
כאשר משלבים חישובים של מתיחה עם חישובים של לחיצה צריך להקפיד על סימן חיובי למתיחה וסימן שלילי ללחיצה. בחומרים אלסטיים מתקיים הקשר בין מאמץ לבין מעוות בדומה לקשר במתיחה כאשר מקדם פואסון הוא היחס בין מעוות אורכי לבין מעוות רוחבי.
הארווי בארנס
הארווי לואיס בארנס (באנגלית: Harvey Lewis Barnes; נולד ב-9 בדצמבר 1997) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר השמאלי והקשר ההתקפי בניוקאסל יונייטד ובנבחרת אנגליה.
קריירת מועדונים
בארנס נולד בברנלי, לנקשייר, אך גדל בפרברי העיר לסטר. אביו הוא כדורגלן העבר פול ברנס.
בגיל 9 הצטרף למחלקת הנוער של לסטר סיטי. ב-25 ביוני 2016 חתם על חוזה מקצועי בקבוצה וב-7 בדצמבר אותה שנה, יומיים לפני יום הולדתו ה-19, ערך את הופעת הבכורה בקבוצה כאשר נכנס כמחליף בתבוסה 0–5 לפורטו במסגרת ליגת האלופות. במהלך עונת, במסגרת פרמייר ליג 2 (ליגת המילואים של הפרמייר ליג) כבש במדי לסטר סיטי ב' 5 שערים ובישל 5 נוספים במשחק אחד.
ב-20 בינואר 2017 הושאל למילטון קינס דונס מהפוטבול ליג הראשונה. יום לאחר מכן כבש בהופעת הבכורה שלו בניצחון 3–5 על נורת'האמפטון טאון. שבוע לאחר מכן כבש שער נוסף, בניצחון החוץ 0–4 על פיטרבורו יונייטד. בסיום העונה, לאחר שכבש 6 שערים ב-21 הופעות, קיבל את תואר השחקן הצעיר של העונה במילטון קינס דונס.
באוגוסט 2017 הצטרף בארנס לברנסלי מהצ'מפיונשיפ לעונת השאלה. את שער הבכורה שלו כבש באותו החודש בניצחון 0–3 על סנדרלנד. ב-1 בינואר 2018 נקרא בארנס בחזרה ללסטר והסתיימה השאלתו. את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ערך ב-19 באפריל 2018, כאשר נכנס כמחליף בדקות הסיום בתיקו המאופס מול סאות'המפטון.
ביולי 2018 סוכמה השאלתו ללידס יונייטד, אך לאחר ששינה בארנס את דעתו ברגע האחרון הושאל לבסוף לווסט ברומיץ' אלביון. בהופעת הבכורה שלו עבור המועדון כבש שער מרהיב, במשחק שהסתיים בהפסד 1–2 לבולטון וונדררס.
ב-11 בינואר 2019 חזר בארנס ללסטר סיטי. ב-20 באפריל כבש את שער הבכורה שלו במדי לסטר בתיקו 2-2 מול ווסטהאם יונייטד. ב-24 באוגוסט 2019 כבש שער בחצי מספרת אשר היווה שער הניצחון במשחק מול שפילד יונייטד, שער שזכה בתואר שער חודש אוגוסט בפרמייר ליג.
ב-23 ביולי 2023 חתם בניוקאסל יונייטד.
קריירה בינלאומית
בארנס ייצג את נבחרות אנגליה הצעירות, ונכלל בסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 לאליפות אירופה עד גיל 21.
ב-1 באוקטובר 2020 זומן בארנס לראשונה לסגל נבחרת אנגליה הבוגרת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו שמונה ימים לאחר מכן כשעלה כמחליף בדקה ה-76 בניצחון 0–3 על ויילס.
תאוריית היסודות המוסריים
תאוריית היסודות המוסריים היא תיאוריה פסיכולוגית חברתית שטוענת שמקור השוני בתפיסות המוסר של בני האדם, הם יסודות מוסר שונים מולדים ונרכשים. יש אנשים המחזיקים ביסודות מוסר מסוימים ויש המחזיקים באחרים, וכך נקבעת תפיסת המוסר שלהם. היא הוצעה לראשונה על ידי הפסיכולוגים ג'ונתן היידט, קרייג ג'וזף וג'סי גרהם, שהתבססו על עבודתו של האנתרופולוג התרבותי ריצ'רד שוודר. פיתוחה המשיך לאחר מכן על ידי קבוצת חוקרים שעבדו עליה יחד, והתפרסמה בציבור בספרו של היידט "המוח הישר". התיאוריה מציעה שש יסודות למוסר: אכפתיות / פגיעה, הוגנות / רמאות, נאמנות / בגידה, סמכות / חתרנות, קדושה / השפלה, חירות / דיכוי. מחברי התיאוריה פתוחים להוספה, הפחתה או שינוי של היסודות.
אף על פי שבתחילה "תאוריית היסודות המוסריים" התמקדה בהסבר מקור ההבדלים התרבותיים, חוקרים מאוחרים יותר התמקדו במידה רבה יותר בהסבר מקור השוני בתפיסות הפוליטיות השונות שבני אדם מחזיקים. חלק מהחוקרים הציעו את תאוריית היסודות המוסריים כהסבר להבדלים בחשיבה של תומכי המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית (פרוגרסיבים, ליברלים במובן האמריקני), לבין תומכי המפלגה הרופבליקנית בארצות הברית (שמרנים וליברטריאנים ימנים), וטענו שהיא יכולה להסביר דעות שונות בקרב תומכי שתי המפלגות, ודעות משותפות רבות בקרב תומכי מפלגה מסוימת, בנושאים טעונים פוליטית כמו נישואים חד מיניים והפלות.
שני המאמרים המכוננים של התיאוריה הם "התוקף הפרגמטי של הפלורליזם המוסרי" (2013) ו"מיפוי התחום המוסרי" (2011). במאמר הראשון מתארים היידט וגראהם את עבודתם המחקרית כצופים וכאנתרופולוגים, החוקרים את התפתחות התפיסות המוסריות ומציאת הבסיס המשותף בין תפיסות המוסר השונות. במאמר השני הם מתארים ומגנים על השאלון " שאלון יסודות המוסר" אותו הגישו לנחקרים. באמצעות מחקרים אלו שכללו יחד למעלה מ-11,000 אנשים, ממגוון גילאים ותפיסות פוליטיות, הם מצאו תוצאות שתמכו בהערכת המחקר שלהם.
ילדת פרחים (אופרה)
ילדת הפרחים (בקוריאנית: 꽃파는 처녀) הוא סרט-אופרה מהפכני צפון קוריאני משנת 1972. לפי מקורות צפון-קוריאניים האופרה נכתבה על ידי מנהיגה הראשון של המדינה - קים איל-סונג בזמן שהיה בשבי בתקופת הקולוניאליזם היפני בקוריאה. מטרת של האופרה הייתה לקדם את האידאולוגיה הקומוניסטית, על ידי שילוב תמות מרכזיות כמו מאבק מעמדי נגד הבורגנות בעלילת המהפכה. מקורות סיניים טוענים כי הסרט נכתב בעזרתם של כותבים צפון-קוריאניים אחרים.
תאוריית היסודות המוסריים
רקע
תאוריית היסודות המוסריים הוצעה לראשונה בשנת 2004 על ידי היידט וג'וזף. התיאוריה הופיעה כתגובת נגד התיאוריה הרציונליסטית ההתפתחותית של המוסר של ללורנס קולברג וז'אן פיאז'ה. בהתבסס על עבודתו של פיאז'ה, קולברג טען במחקרו שתפיסת המוסר של ילדים השתנתה עם הגיל, והציע הסבר דרך ששת שלבי ההתפתחות המוסרית שלו. עבודתו של קולברג הדגישה את הצדק כמושג מפתח בחשיבה המוסרית, הנתפסת כפעילות קוגניטיבית בעיקרה, והפכה לגישה המקובלת בחקר הפסיכולוגי של המוסר, והשפיעה רבות על העבודות שנעשו לאחר מכן בתחום. היידט כתב שהוא מצא את התיאוריות של קולברג לא מספקות שכנתקל בהן לראשונה, במוסד אקדמי לתארים מתקדמים, כי הן "היו לוגיות מדי" והתעלמו מהשפעת הרגש על התפיסות המוסריות של בני האדם.
ילדת פרחים (אופרה)
עלילת הסרט
עלילת הסרט מתרחשת בקוריאה הצפונית בזמן הקולוניאליזם היפני, גיבורת הסרט היא ילדה ושמה קופון (Koppun) אשר מוכרת פרחים שקטפה בהרים על מנת לקנות תרופות לאמה החולה. חייה של קופון מלאים בטרגיות – מלבד אמה החולה ואביה שנפטר בילדותה, אחותה הצעירה התעוורה ואחיה הגדול נפל בשבי. קופון ומשפחתה חיים כאיכרים חסרי כול תחת חסותם של בעלי הבית הרשעים. מאז שלאם יש חוב כספי, עוזריהם של בעלי הבית מטרידים את קופון ודורשים שתעבוד בשבילם, אך אימה מסרבת. כאשר קופון מצליחה לגייס מספיק כסף בשביל התרופות של אימה, זו כבר נפטרה. אשתו של בעל הבית נעשית חולה, ומאשימה את אחותה העיוורת של קופון במחלתה, בטענה שזו אחוזה ברוחה של אימה המתה, והיא זוממת להקפיא אותה למוות בשלג. כאשר קופון חוזרת הביתה היא שואלת על אחותה, ועוזרי בעל הבית תופסים אותה וקושרים אותה. ברגע האחרון אחיה של קופון חוזר הביתה, וכאשר הוא מבין שאחותו נחטפה הוא מארגן קבוצה של כפריים על מנת להפיל את בעלי הבית.
תאוריית היסודות המוסריים
רקע
בניגוד לתיאוריות המוסר המקובלות בפסיכולוגיה, האנתרופולוג ריצ'רד שוודר פיתח סדרה של תיאוריות המדגישות את ההשפעה של השונות התרבותית על שיפוטים מוסריים, אך טען כי צורות תרבותיות שונות של מוסר נשענות על "שלושה אשכולות ברורים אך קוהרנטיים של תפיסות מוסריות". הוא תייג אותם כאתיקה של אוטונומיה, קהילה ואלוהות. גישתו של שוודר נתנה השראה להיידט להתחיל לחקור הבדלים מוסריים בין תרבויות, כולל במחקרים אמפיריים בברזיל ובפילדלפיה. עבודה זו הובילה את היידט להתחיל לפתח את גישתו האינטואיציה החברתית למוסר. גישה זו, שעמדה בניגוד חריף לעבודתו הרציונליסטית של קולברג, הציעה ש"שיפוט מוסרי נגרם על ידי אינטואיציות מוסריות מהירות" בעוד שההנמקה המוסרית פשוט משמשת כרציונליזציה פוסט-הוקית של שיפוטים שכבר נוצרו. עבודתו של היידט וההתמקדות שלו בשיפוטים מהירים, אינטואיטיביים ורגשיים הפכו מהר מאוד למשפיעים בחקר התחום, ומשכו את תשומת לבם של חוקרים רבים.
ילדת פרחים (אופרה)
רקע
ברקע הסרט עומדים מספר אירועים שהתרחשו בסמוך לפיתוח הסרט. שנת 1972 התאפיינה בגידול בהכנסות הלאומיות של קוריאה הצפונית, בעקבות תוכנית כלכלית שבוצעה מספר שנים מוקדם לכן. בנוסף לכך, ארצות הברית, יחד עם קוריאה הדרומית, היו עדיין במלחמה ממושכת מול הצפון, דבר שהצדיק את האינדוקטרינציה הרעיונית של הממשלה. יתרה מכך, יחסי ארצות הברית וסין הקומוניסטית השתפרו, והלחץ על ההנהגה הצפון-קוריאנית לשתף פעולה עם שאר מדינות העולם התעצם. על כן, שנת 1972 הייתה שנה טובה להפיץ סרט פרופגנדה המגביר את אידאולוגיית ג'וצ'ה והתמות הקומוניסטיות המהפכניות.
תאוריית היסודות המוסריים
רקע
כשהיידט וחוקרים שתמכו בתיאוריה שלו, עבדו במסגרת הגישה האינטואיציה החברתית, הם החלו להקדיש תשומת לב למקורות האינטואיציות שלדעתם עומדות בבסיס השיפוטים המוסריים. במאמר שפורסם ב-2004 בכתב העת Daedalus, סקרו היידט וג'וזף עבודות על שורשי המוסר, כולל עבודתם של פרנס דה ואל, דונלד בראון ושוודר, וכן את תאוריית המודלים ההתייחסותיים של אלן פיסק והתיאוריה של שלום שוורץ על ערכי היסוד האנושיים. מהסקירה שלהם על הקווים המנחים של מחקרים קודמים אלה, הם הסיקו שלכל הפרטים יש ארבע אינטואיציות אתיות, שנוצרו בתהליך האבולוציה האנושית כתגובות לאתגרים הסתגלותיים. הם תייגו את ארבע האינטואיציות האתיות הללו כסבל, היררכיה, הדדיות וטוהר.
בהסתמך על רעיון המוכנות, טענו היידט וג'וזף שכל אחת מהאינטואיציה האתית יצרה מודל קוגניטיבי, שהתפתחותה עוצבה על ידי התרבות. הם כתבו שכל מודל יכול "לספק מעט יותר מהבזקי השפעה כאשר נתקלים בדפוסים מסוימים בעולם החברתי", בעוד שתהליך למידה תרבותי עיצב את תגובתו של כל אדם להבזקים הללו. המוסר מתפצל מכיוון שתרבויות שונות מנצלות את ארבעת "אבני הבניין" שמספקים המודלים בצורה שונה. המאמר שלהם בכתב העת "דדלוס" היה ההצגה הראשונה של תאוריית היסודות המוסריים שאותה פיתחו ועידנו מאז היידט, גרהם, ג'וזף ואחרים. למשל על ידי פיצול אתיקה של היררכיה שהוצעה במקור כאחד מהיסודות המוסריים לשניים – קהילה וסמכות, ועל ידי הוספת יסוד שישי – יסוד החירות.
ילדת פרחים (אופרה)
הצלחת הסרט
הסרט היה המצליח ביותר בהיסטוריה של קוריאה הצפונית, והוא קיבל הכרה גם בפנים הארץ וגם מחוצה לה. עד לשנת 2008 האופרה בוצעה 1,400 פעמים בקוריאה הצפונית ובשאר המדינות, הוא היה לסרט הצפון-קוריאני הראשון שזכה בפרס בין-לאומי בפרס בפסטיבל קרלובי וארי בשנת 1972 שנערך בצ'כיה. עם זאת, הוא נאסר לפרסום בשכנתה, קוריאה הדרומית, בטענה שהוא פרופגנדה קומוניסטית המסמלת את האויב. הסרט מקבל הכרה גם היום, והוא נחשב לאחת מאבני הדרך של תרבות קוריאה הצפונית. הוא מונצח בתמונות, שטרות ועוד. הסרט הצליח במיוחד בסין השכנה, ורבים מאלה שחיו בתקופת מהפכת התרבות זוכרים את הסרט לחיוב, הן בגלל ההפקה והתמה המרכזית, והן בגלל הזדהותם עם מראות החיים הקשים תחת הקולוניאליזם היפני, שכן הייתה זו גם תמה פופולרית בסין המהפכנית של אותה תקופה. הסרט היה כה פופולרי בסין עד שתיאטראות החלו להקרין את הסרט במחזור של 24 שעות עקב עומס קניית הכרטיסים.
ישראל הבוקר
ישראל הבוקר היא תוכנית הבוקר של עכשיו 14, בהגשתו של שי גולדן בימים ראשון עד חמישי. התוכנית מתחילה עם מונולוג של גולדן, 'כותרות הבוקר' מ-6:30 עד 7:00 והתוכנית עצמה בין השעות 7:00-9:00, התוכנית משלבת כתבים פרשנים ואורחים על ענייני היום.
היסטוריה
מנובמבר 2021 הגיש גולדן את התוכנית יחד עם הדר מילר, השניים הנחו את התוכנית במשך כמה חודשים. ב-23 בפברואר 2022 הודיעה מילר על סיום תפקידה כמגישת התוכנית.
במרץ 2023 עקפה התוכנית את תוכנית העולם הבוקר עם גאולה אבן-סער בערוץ 13 עם רייטינג של 2.3%.
דניאל שמידט
דניאל שמידט (ביפנית: シュミット・ダニエル, באנגלית: Daniel Schmidt; נולד ב-3 בפברואר 1992 באילינוי שבארצות הברית) הוא כדורגלן יפני-אמריקאי יליד ארצות הברית המשחק בעמדת השוער בקבוצת סנט טרוידן מליגת העל הבלגית ובנבחרת יפן.
צילום שיניים
צילום שיניים הוא אמצעי המשמש רופאי שיניים לאבחון בעיות שיניים, פה ולסת, החל מהיווצרות חורים ועששת, עבור באופן צמיחת השיניים הגלויות והנסתרות (כדוגמת שיני בינה), וכלה באיבוד מסת עצם.
דניאל שמידט
חיים אישיים
שמידט נולד בארצות הברית לאב אמריקאי ולאם יפנית. בגיל שנתיים עבר עם משפחתו לסנדאי שביפן.
צילום שיניים
צילומי השיניים מאפשרים למטפל מבט מפורט אל תוך חלל הפה (אליו הגישה מוגבלת למדי), ובכך גם לתכנן באופן מפורט את מהלך הטיפול הנדרש, כדוגמת תכנון שתלים דנטליים וכן תכנון טיפול אורתודונטי ליישור שיניים. בנוסף, צילומי השיניים מסייעים לזיהוי חד ערכי של בני אדם ונעשה בשימוש על ידי מעבדות זיהוי פלילי וגופים ביטחוניים שונים.
דניאל שמידט
קריירת מועדונים
שמידט החל את הקריירה המקצוענית שלו בווגאלטה סנדאי מליגת העל היפנית, במדיה ערך 57 הופעות ליגה. במהלך תקופתו במועדון הושאל לרואסו קוממוטו ולמצומוטו ימאגה מליגת המשנה היפנית.
צילום שיניים
סוגי צילומי שיניים
ישנן מגוון שיטות לביצוע צילום השיניים, חלל הפה והלסת. שיטות אלו תלויות במידע הנחוץ (הסיבה לביצוע הצילום), באזור המצולם (למשל מרחבי או נקודתי), עלות הצילום והטכנולוגיה הנדרשת.
ניתן לסווג את שיטות הצילום לשיטות הנפוצות הבאות:
דניאל שמידט
קריירה בינלאומית
ב-16 בנובמבר 2018 ערך שמידט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בתיקו 1-1 נגד נבחרת ונצואלה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת יפן בטורניר גביע אסיה 2019, וערך הופעה אחת בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022.
טבח וונדד ני
טבח וונדד ני (באנגלית: The Wounded Knee Massacre) היה טבח שהתרחש ב-29 בדצמבר 1890, ליד נחל וונדד ני שבשמורת האינדיאנים לקוטה פיין רידג' אשר במדינת דקוטה הדרומית שבארצות הברית. זה היה הקרב האחרון במלחמות האינדיאנים ומעשה הטבח עם מספר ההרוגים והפצועים הגדול ביותר בתולדות ארצות הברית.
יום קודם לטבח הצליחה יחידה של רגימנט הפרשים השביעי בפיקודו של מייג'ור סמואל וייטסייד לאתר קבוצה של שבט הלקוטה. החיילים ליוו את הילידים שמונה קילומטרים אל נחל וונדד ני, שם הם הקימו מאהל. בהמשך הגיעו למקום חיילי גדוד פרשים בראשות קולונל ג'יימס פורסיית והם הקיפו את המאהל. לגדוד הפרשים היו גם ארבעה תותחי הרים מסוג M1875.
בשעות הבוקר של ה-29 בדצמבר נכנסו כוחות הפרשים האמריקנים למאהל על מנת לקחת מחברי השבט את נשקם. לפי גרסה אחת של האירועים, אחד מחברי השבט, אדם חירש בשם קויוטה, לא היה מוכן לוותר על הרובה שלו בטענה שהוא שילם עליו הרבה, ובמהלך המאבק עימו על הרובה נפלט מהרובה שלו כדור. הירי הפתאומי גרם לחיילי גדוד הפרשים כולו לירות ללא הבחנה בילידים. גדוד הפרשים השתמש בתותחי ההרים על מנת לירות עימם על האוהלים של האינדיאנים. לוחמי הלקוטה המעטים שעדיין היה ברשותם נשק ירו חזרה על חיילי גדוד הפרשים, אך הם נורו למוות זמן קצר לאחר מכן. חלקם מאנשי שבט הלקוטה ניסו להימלט מהמקום, אך חיילי גדוד הפרשים רדפו אחריהם ורצחו אותם, על אף שלא היו חמושים.
בטבח נרצחו בין 250 ל-300 גברים, נשים וילדים משבט הלקוטה ו-51 נפצעו (4 גברים ו-47 נשים וילדים, שחלקם מתו מאוחר יותר). כמו כן נהרגו 25 חיילים ו-39 נפצעו (שישה מהפצועים מתו מאוחר יותר). ארצות הברית העניקה ל-20 חיילים מגדוד הפרשים את מדליית הכבוד בעקבות האירוע. לאורך השנים נעשו על ידי חברי קונגרס מאמצים לשלול מדליות אלו, אולם ללא הצלחה.
האתר בו נערך טבח וונדד ני הוכר ב-21 בדצמבר 1965 כאתר היסטורי לאומי (National Historic Landmark) על ידי משרד הפנים האמריקני. ב-1990 העבירו שני בתי הקונגרס האמריקני החלטה רשמית המבטאת "צער עמוק" על הטבח.
רובר ברסון
רובר בְּרֵסוֹן (בצרפתית: Robert Bresson; 25 בספטמבר 1901 – 18 בדצמבר 1999) היה במאי קולנוע צרפתי שביים בעיקר סרטים מינימליסטיים, ונחשב לאחד מהבולטים בבמאי צרפת. הוא נודע בגישתו הדקדקנית והבלתי-מסחרית ליצירת קולנוע, עד כדי כך שהוא מתואר לעיתים קרובות כ"קדוש מגן" של אמנות הקולנוע. סרטו המפורסם ביותר הוא "הנידון למוות ברח". הסרט מושפע, ככל הנראה, מתקופת שהותו של ברסון בשבי הנאצים כחבר בתנועת ההתנגדות הצרפתית (אם כי הסרט מבוסס על סיפורו של אדם אחר). ברסון נודע גם בשימושו בשחקנים בלתי-מקצועיים, בשימוש מועט במוזיקה בסרטיו, ובמוטיבים חוזרים מתוך הנצרות הקתולית כמו גאולה והתגלותה של הנפש.
סגנונו
ברסון הוציא ב-1975 ספר בשם "הערות על הסינמטוגראף", הנחשב לאחד הספרים המשפיעים ביותר בתחום התאוריה וביקורת הקולנוע, ובו שטח את דעותיו על אמנות הקולנוע ושיטות עבודתו. ברסון האמין כי המפתח ליצירת אמנות הקולנוע, בדומה לאמנויות המוזיקה והציור, הוא הקצב בו מתנהל הסרט: "הריתמוס הוא אשר עושה את הסרט. העלילה והאירועים על הבד משמשים רק כדי להראות את התנועות בתוך נפש האדם".
ברסון גם האמין שקיים הבדל תהומי בין אמנויות התיאטרון והדרמה לבין אמנות הקולנוע. הוא הבחין בין ה"סינמטוגרפיה", ניסיון ליצור שפה חדשה מתמונות נעות וצלילים, לבין סרט שהוא לא יותר מ"תיאטרון מצולם" המשתמש בנוסחאות מקובלות ונשען על הופעותיהם של השחקנים. לעיתים קרובות הוא צילם סצנה כלשהי פעמים רבות, עד ששחקניו (אותם נהג לכנות "מודלים") הופשטו מכל "הדגשות-המשחק" שלהם, שיטת עבודה שעמדה בניגוד מוחלט לגישות מקובלות למשחק כמו שיטת סטניסלבסקי. המבקר זאב רב-נוף אמר על ברסון: "הוא סנסציוני פחות מכל אמני הקולנוע האחרים. אבל הפעולות הפשוטות על הבד יוצרות מתח מסוג מיוחד, מתח פנימי, שקט ושקול, התופס את הקהל... בראסון מתעניין בבעיות המוסר החברתי, אך הוא אינו מטיף, הוא רק רומז. אין בו מוסריות קולנית וצדקנית ואף לא המוסריות הציבורית, אלא הקול הדק, ההססני והקובע יותר מכל, קולו של המצפון".
השפעתו ופרסים בהם זכה
במאים ותסריטאים שהושפעו מברסון כוללים את במאי תנועת "הגל החדש" הצרפתית, וכן אנדריי טרקובסקי, מיכאל הנקה, ברונו דומון, האחים דארדן, פול שרדר, אקי קאוריסמקי וג'ים ג'ארמוש.
ברסון זכה במספר פרסים חשובים, ביניהם פרס אריה הזהב על מפעל חיים בפסטיבל ונציה, פרס על מפעל חיים מטעם האקדמיה האירופאית לקולנוע, פרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל קאן על "הנידון למוות ברח" ו"הכסף", פרס מיוחד מטעם חבר השופטים בפסטיבל קאן על "משפטה של ז'אן ד'ארק", פרס הבמאי הטוב ביותר מטעם איגוד המבקרים האמריקני על "הכסף", ופרס חבר המבקרים הבינלאומי בפסטיבל קאן על "לנסלוט דו לאק", אותו סירב לקבל.
סרטיו
כל אחד מסרטיו של ברסון מלבד "מלאכי החטא" מבוסס באופן חופשי על מקור כתוב כלשהו, כאשר ברסון מעביר בדרך כלל את מקום ותקופת התרחשות העלילה אל צרפת של ימיו.
סיון מלכין-מס
הרב סיון מלכין-מס (נולדה בשנת 1958) היא דיקנית 'תמורה-יהדות ישראלית' ומנהיגה בכירה בתנועה העולמית ליהדות חילונית-הומניסטית. הייתה לראשונה בישראל שהוסמכה כרב חילונית.
ביוגרפיה
מלכין-מס היא בתם של פרופסור יעקב מלכין והציירת פליס פזנר מלכין. אחיה הוא פרופסור עירד מלכין, חתן פרס ישראל להיסטוריה. היא נולדה בחיפה ולמדה בבית הספר חוגים, ובהמשך גדלה בירושלים, שם סיימה את לימודי התיכון בבית הספר הניסויי.
מלכין בעלת תואר ראשון בחינוך ואומנות, תעודת הוראה ממכון כרם ללימודים הומניסטים ויהודים, ותואר שני בתנ"ך ואמנות ממכון שכטר. בנוסף, למדה באוניברסיטה העברית במכון ליהדות זמננו, וכן בהאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בבצלאל ובבית המדרש של מכון הרטמן.
בשנת 2003 הוסמכה מלכין-מס לרב החילונית הראשונה בישראל.
פעילותה והשקפתה
מלכין-מס יזמה והקימה את "יהדות חילונית"-מערך ארגוני המשלב הכשרת מנהיגות עם יזמות חברתית ופעילות חינוכית. בנוסף, כיהנה כשליחה קהילתית מטעם הסוכנות היהודית בארצות הברית, וניהלה מערך חינוכי בקיבוץ רמת רחל, ומנהל קהילתי בירושלים.
הרב מלכין-מס דוגלת בחילוניות חיובית, בין השאר כהתמודדות עם איום ההדתה שחלקים בציבור החילוני שותפים לו. כך לדוגמה, אמרה כי "זמן רב מדי חילונים עסוקים במלחמות ונוטשים את שדה הזהות היהודית הישראלית, החילונית וההומניסטית".
בכנס מ.ח.ר של ארגון האתאיסטים הישראלי בשנת 2018, הנחתה מלכין-מס פאנל תחת הכותרת "להיות חילוני בעירנו". היא פתחה את הפאנל באמירה כי "העיסוק שלנו ביהדות חילונית הוא עיסוק הרבה פעמים במה לא, במאבקים מאוד מאוד חשובים של מה שאנחנו רוצים להבטיח בערים ובמדינה-שלא יקרו. אבל לא פחות חשובה מזה היא יהדות חילונית. זאת אומרת, בשאלה מה כן".
מלכין-מס עורכת טקסי חיים וחגים ברחבי ישראל ומחוצה לה.
יום הכיפורים החילוני
בשנת 2015 ולקראת יום הכיפורים התשע"ו, פרסמה מלכין-מס מאמר במדור ynet-יהדות, ובו הציגה חווית לימוד וטקס אפשרית ליום כיפור חילוני. בין דבריה: "אם תהיו אמיצים, תוכלו לכוון מאמץ לתמורה, על כן ראו זאת כ"יום טוב" של בחירה, חשבון נפש, יכולת לעצור, להביט על הדרך שכבר עשינו - ולבחור את הדרך שבה נמשיך לשנה הבאה". את הדברים אמרה על רקע הציטוט המיוחס לרבן שמעון בן גמליאל: "לא היו ימים טובים לישראל כחמישה-עשר באב וכיום הכיפורים".
בשנת 2018 פורסם בערוץ היוטיוב של 'תמורה' סרטון תחת הכותרת "פתוח בכיפור - יום כיפור חילוני" ובו הזמינה מלכין-מס את המשפחות המעוניינות בכך, לציין את המועד באופן חילוני.
בתקשורת
בינואר 2014 עם צאת ספרו של אביה, "הגן של אפיקורוס", התארחו השניים בכאן חינוכית. בתוכנית באירוח גל גבאי נדונה השאלה האם היהדות ותורת אפיקורוס יכולות לדור בכפיפה אחת.
בשנת 2017 הופיעה מלכין-מס, לצד רבנים חילונים אחרים, באחד מפרקי הכתבה "אין להם אלוהים" ששודרה בערוץ 10. על הכתבה אמונה הייתה חן ליברמן והיא עסקה בין השאר בשאלה מדוע החילונים אינם מתאגדים כגוף שיקדם את זכויותיהם.
חיים אישיים
מלכין-מס מתגוררת בירושלים, נשואה ואם לשלושה.
המלחמה המצרית-עות'מאנית הראשונה
המלחמה המצרית-עות'מאנית הראשונה (ידועה גם בתור מלחמת סוריה הראשונה) הייתה סכסוך צבאי שהתרחש בשנים 1831–1833 בין האימפריה העות'מאנית ואיילט מצרים האוטונומית בראשות מוחמד עלי אשר דרש מהשער הנשגב שליטה עצמאית על סוריה הגדולה בתמורה לפועלו במלחמת העצמאות היוונית. הצבא המצרי הוכיח עליונות בשדה הקרב בעיקר בזכות יכולתו הימית וההנהגה שלו והגיע עד לקוטהיא (מחוז הים האגאי).
רקע
לפי ממצאים אחרונים, מוחמד עלי תכנן להעשיר את השפעתו לעבר ירושלים ודמשק עוד משנת 1812, כאשר היחידים אשר ידעו על כן היו קונסולים דיפלומטים בריטים אתם התייעץ. תוכניות אלו נדרשו לחכות שכן קודם לכן פעל עלי בנושאים דחופים יתר על כן כבנייתה מחדש של מצרים, מודרניזציה ותיעוש של המדינה כמו גם הפלת מרידות של ממלוכים ומהדים בסודאן וכיבוש זמני של אמירות דעריה בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-19.
בשנת 1825, עם מלחמת העצמאות היוונית קרא הסולטאן העות'מאני (פאדישאה) מהמוט השני לעזרת מצרים נגד היוונים המורדים ובתמורה לכך יזוכה עלי בקפריסין, כרתים ומוראה. עלי שלח במהירות את בנו, אבראהים פאשא המיומן, אל שדה הקרב, שם הוכיח עליונות הצבא המצרי על המורדים היוונים. מאוחר יותר, עם התערבויות אירופאיות כמלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) וכקרב נאווארינו, בו הצי הצרפתי השמיד את כוחותיו הימיים של עלי, ממלכת יוון הפכה מדינה עצמאית.
עם עצמאות יוון, קפריסין וכרתים נותרו בידי העות'מאנים, אך אלו לא היו מעוניינים עוד להעבירם לידי השפעת עלי עקב הפסדו. דבר זה, שימש כתירוצו של עלי ליציאה למלחמה.
עכו
באותו הזמן גייס הסולטאן כ-12,000 חיילים מתוך צבא האימפריה העות'מאנית אשר החלו נעים דרומה לתוך ארץ ישראל. במרץ חיל הרגלים בראשות מוחמד עלי נע צפונה ולאחר שכבש את ירושלים, ערי החוף ובקעת הירדן הגיע אל עכו וביקע את חומות העיר. כ-9,000 חילי רגלים ו-2,000 פרשים בחסות אבראהים התאחדו עם כוחותיו של עלי והחלו נעים צפונה לשטחי סוריה ולבנון המודרניות.
חומס
כוחותיו של עלי נעו על עבר החוף וכבשו את צור, צידון וביירות. מאוחר יותר בעבר הצפוני פנו הכוחות בפעולת כיתור מזרחה ומשם דרומה, בדרכם נתקלו בחיל עות'מאני מרכזי בתוך העיר חומס. גם לאחר הניצחון המצרי על העיר תהיה חומס המורדת הגדולה ביותר לשלטון המצרי עליה. בינתיים הכוחות המצרים השלימו את ההקפה וכבשו את דמשק ורבת עמון. מאוחר יותר המשיכו בפעולה צפונה ובמסגרתה כבשו את טריפולי וחלב.
מעבר בלן
הרפורמות המתמשכות של מהמוט השני (טנזימאט) נפגשו בקשיים רבים ומתמשכים בזמן המלחמה, כאשר חיילות הצבא העות'מאני לא הצליחו לסגל לעצמם את טכניקת גיוס החובה המהיר ולא את התנועה הזריזה של צבא רב בגודלו כפי שנעשה בצבאות אירופה, וכפי שנעשה בצבאו של מוחמד עלי. רבים מחשיבים את גדולתו הצבאית של עלי בחשיבה האסטרטגית של בנו אבראהים אשר תמיד פעל בין חבר צוערים מיומנים.
לאחר שעבר צבאו של עלי את מעבר בלן הצר בקיליקיה, הייתה הדרך פתוחה לצבא המצרי לתקוף לעבר פנים אסיה הקטנה, ליבה של האימפריה העות'מאנית.
קוניה
הקרב על העיר קוניה, דרומה ממרכז אנטוליה, היה הקרב הגדול האחרון במלחמה. הצבא העות'מאני הונהג בידי ראשיד מהמט פאשא, הוזיר הגדול של האימפריה העות'מאנית דאז. צבא הטורקים מנה כ-53,000 איש ומאה רובים, בעוד צבא המצרים מנה כ-15,000 איש ו-48 רובים בידיהם.