cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מנחם רון וכסלר
ביוגרפיה
מנחם רון ישראל וכסלר ("מנדוש") נולד בפרנקפורט למוני (משה) ורוני (רוזי) וכסלר. בשנת 1935, בהיותו בן שנה, עלתה משפחתו לארץ ישראל. הוא גדל בשכונת בית וגן, במשפחה שהעניקה לבניה חינוך דתי מסורתי. סיים לימודים בבית הספר חורב ובבית הספר הדתי 'מעלה' בירושלים, ולאחר מכן בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה. לאחר שירותו הצבאי בנח"ל ובצנחנים למד בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. התמחה בכירורגיה פלסטית בבית החולים הדסה, במחלקתו של הפרופ' צבי נוימן, וכן באוניברסיטאות מישיגן ואיובה בארצות הברית. הוא פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים.
במשך שנים רבות ניהל וכסלר את המחלקה לכירורגיה פלסטית ואסתטית ב"הדסה" ירושלים. היה יושב ראש החברה הישראלית לכירורגיה פלסטית, וארגן כנסים בינלאומיים שנערכו בישראל בתחום זה. ייסד את בנק העור בישראל, וכמו כן היה חלוץ הניתוחים האסתטיים לבעלי תסמונת דאון (יחד עם פרופ' ראובן פוירשטיין) וניתוחי השסע בשפה. פרסם ארבעה ספרים בתחום הכירורגיה הפלסטית, וכן מאות מאמרים בנושא בבמות מדעיות ורפואיות שונות בישראל ובעולם.
בשנת תשע"ז החליטה עיריית ירושלים להעניק לו את התואר יקיר ירושלים.
אמנות ושירה
מלבד עיסוקו הרפואי עוסק פרופ' וכסלר בתחום האמנות והשירה. בצעירותו למד גרפיקה וציור באקדמיה לאמנות בצלאל בירושלים. הוא עוסק בציור, רישום ופיסול. עד היום הציג עשר תערוכות יחיד מיצירותיו בגלריות שונות בישראל ובעולם. בין השאר, הוצגו ביד ושם תחריטי עץ שיצר בנושא השואה.
בשנת 2009 יצא ספר השירה שלו "ערפל", המכיל אוסף משיריו, ובו משולבים רישומים, תחריטים והדפסים שיצר במהלך השנים. וכסלר זכה בפרס לייטרסדורף לאומנויות לשנת 2017.
משפחתו
וכסלר נשוי לדינה לבית ברבדו, ולהם ארבעה ילדים. מתגורר בירושלים. בתו היא החזאית שרון וכסלר. אחיו הם עוזיאל וכסלר, שעמד בראשות הרשות לפיתוח ירושלים ומינהל מקרקעי ישראל, עו"ד אורה זק ובנימין זאב וכסלר, שהיה סגן מנהל כללי במוסד יד בן צבי.
ביות
ביות (מהמילה בית) הוא תהליך התערבות מכוונת, ידי אדם, הנעשה עבור שינוי תכונותיהם הפיזיולוגיות והתנהגויותיהם הטבעיות של חיית בר או פרח בר. בהליך זה, ההתאמה לצורכי האדם. ככלל, ייעשה הביות על ידי העצמת תכונות המועילות לאדם ומזעור המפריעות, או המפחיתות את יעילות ניצול המין לתועלת האדם. תוצר הביות ייתכן כזן חדש מאותו מין מבוית, שכפול גנטי שונה במראהו של המין, או אף, מין זהה בשינוי יחיד במאפייניו ההתנהגותיים.
לאורך הליך הביות, במקרים רבים יפתחו הזנים המבויתים תלות באדם עד אי-מסוגלות לשרוד בסביבם הטבעית, שהיא מוצאם ממנו הגיעו. מקרים דומים מעין אלו, בהם נצפו דורות רבים של התפתחות עצמאית בסביבה אנושית (למשל, בתוך עיר או שדות מעובדים וללא התערבות מכוונת), הובילו ליצירת זן חדש ששינויים אינם מאפשרים לו לשרוד בסביבה שאינה אנושית; גם אלו, ייחשבו לביות.
בעלי חיים, צמחים או אורגניזמים מבויתים, הם שההתנהגות, הפיזיולוגיה או אורח חייהם שונו. הדבר תולדה לשליטת האדם בתנאי מחייתם, ובתנאי הרבייה. לרוב, נדרשים דורות רבים עבור הפיכת שינויים מעין אלו לקבועים- אך יש מתרחשים כעבור דורות ספורים. בני אדם שלטו וטיפלו באוכלוסיות ממגוון סיבות: עבור ייצור מזון או מוצרים חשובים אחרים (כמו צמר, כותנה או משי), כעזר בעבודת ופעילות האדם (כלבי עבודה למיניהם), ואף להנאה ושעשוע כחיות מחמד או כצמחי נוי.
תהליך הביות
הקהילה המדעית נחלקת באשר לאופן הפעולה של תהליך הביות בין ברירה טבעית לברירה מלאכותית, ומקומו של האדם בתהליך: אלו הטוענים כי מוטציות שאינן בשליטת בני אדם אחראיות ליצירת זנים של בעלי חיים או צמחים המועילים לאדם, ואחרים שהוכיחו כיצד רבייה סלקטיבית זהירה יכולה להביא לרבים מהשינויים הקשורים לביות. שתי התאוריות אינן סותרות אחת את רעותה. מוטציות השייכות לברירה טבעית אכן שיחקו תפקיד מרכזי ביצירת זנים מבויתים של מינים מסוימים, כפי שרבייה סלקטיבית, מבית ברירה מלאכותית, תרמה רבות לתהליך הביות לאורך ההיסטוריה.
ביות החיטה הוא דוגמה מצוינת לתפקידן של מוטציות כגורם מכריע. גרגרי חיטת הבר נופלים לאדמה כדי להזריע את החיטה מחדש כשהיא בשלה, בעוד גרגרי החיטה המבויתת נותרים על הגבעול ומחייבים התערבות חיצונית. ראיות מעידות ששינוי קריטי זה הוא תוצאה של מוטציה מקרית בתחילת הביות של החיטה. חיטה בעלת מוטציה זו הייתה מועילה יותר לאיכרים, והפכה לבסיס לזנים שונים של חיטה מבויתת שהתפתחו מאז.
הצלחת המוטציה של חיטת הבר הביאה רבים לחשוב שייתכן שמוטציות היו הבסיס למקרים אחרים של ביות. האם מוטציה היא שגרמה לזאבים לפחד פחות ולהתקרב יותר אל האדם, עד כדי אכילת השיירים שהשליך? האם היא הבסיס להתפתחותם של יחסים סימביוטיים בין הזאב שנמצאו לו מקורות מזון קלים להשגה והאדם, שגילה את חשיבות הלהקה לזאבים שלכד ואת יכולותיהם להזהיר מפני אויב מתקרב, לעזור בציד, לשאת משאות, לספק חום ולהגדיל את מלאי המזון שלו? התפתחותה הטבעית של מערכת היחסים הזו היא להניח למוכשרים ולמתונים ביותר מבין הזאבים להישאר בגבולות ההתיישבות, והם שהחלו להתפתח לזני הכלבים הקיימים היום. אותו תהליך יכול היה לקרות בברירה טבעית ללא מוטציה: זאבים שלא חששו להתקרב לבני אדם ולאכול את השאריות זכו ליתרון על זאבים אחרים וסיכוי טוב יותר לשרוד ולהעביר את התכונה הזו לדורות הבאים. גם כאן החל תהליך הביות באופן טבעי, לפני התערבות האדם.
עם זאת, חוקרים אחרים טוענים שרבייה סלקטיבית ולא מוטציה או בחירה טבעית מסבירה בצורה הטובה ביותר את תהליך הביות. הראיות הידועות ביותר לרבייה סלקטיבית מגיעות מניסוי שערך המדען הרוסי דמיטרי בלאייב (Dmitry Konstantinovich Belyaev) בשנות ה-50 של המאה ה-20. הצוות שלו עסק במשך שנים רבות בהרביית השועל הכסוף, ובחר רק את הפרטים המתונים שהראו שאינם מפחדים מפני בני אדם. לאחר כעשרים דורות, בלאייב הראה שאלו שנבחרו היו בעלי התגובות החיוביות ביותר לבני אדם. האוכלוסייה הסופית הייתה של שועלים שהתנהגותם ומראם היה שונה באופן משמעותי מהאוכלוסייה שאיתה התחיל. אף שלא התקרבו לרמת הקשר של זאבים, כבר לא פחדו שועלים אלה מבני אדם, נענעו את זנבם וליקקו את ידי מטפליהם האנושיים.
הצלחת ניסוי זה אינה מחייבת הצלחה בכל תהליך של רבייה סלקטיבית. ניסיונות לביית סוגים שונים של חיות בר, הזברה למשל, נכשלו לחלוטין. נראה כי לא ניתן להסביר את התהליך ההיסטורי של הביות על ידי עיקרון אחד בלבד. סביר להניח שמכלול גורמים מתאוריות שונות אחראים לתוצאה הסופית של הביות.
ביות של בעלי חיים
במשך שנים רבות חיו ההומינידים ובעלי החיים בטבע זה לצד זה ואף ניזונו זה מזה. משערים כי הביותים הראשונים היו פרי תועלת הדדית שהפיקו האדם והחיה ממערכת היחסים המשותפת ולא מתוך כוונה, או רצון מודע. לדוגמה: הזאב התריע מפני הגעת טורפים וזכה בתמורה לשאריות מהציד. חיית הטרף הראשונה והיחידה שבויתה היא הזאב - מעריכים שביותו החל בסביבות שנת 10,000 לפנה"ס, בתרבות הנאטופית, אף שראיות מראות קשר בין האדם לזאב במרוצת 150,000 שנה.
ביות צמחים
בשל חשיבות החקלאות לבני אדם, בויתו צמחים לראשונה כבר ב 10,500-10,000 לפני זמננו, בתקופה הנאוליתית הקדם-קראמית, באזור הסהר הפורה שבמזרח התיכון. הצמחים הראשונים שבויתו היו החיטה הדו-גרגרית (Emmer, Triticum turgidum) והחיטה החד-גרגירית (Einkorn, T. monococcum). מאוחר יותר תורבתה השעורה (Hordeum vulgare) לאחר מכן תורבתו קטניות כמו אפונה, גם צמחים בעלי השפעה על התודעה בויתו בשלב מוקדם, כמו האופיום, הקנאביס והגפן ליין.
הביות היה הדרגתי, תהליך של ניסוי וטעייה שהתרחש באיטיות. במשך הזמן החלו לביית גם עצים קטנים כמו זית, גפן, תאנה ותמר. שבויתו כבר בתקופה הכלקוליתית, 6,800-6,300 שנה לפני זמננו. עצי פרי אלו בויתו באזור הלבנט, ומיד אחר כך התפשטו מערבה לכיוון יוון, והתבססו סביב אגן הים התיכון. תפוח, אגס, שזיף ודובדבן נכנסו יחסית מאוחר לחקלאות, רק באלף הראשון לפנה"ס. כניסתם לתרבות של עצים אלו חלה רק לאחר גילוי טכניקת ההרכבה המתוחכמת, המשמשת עד היום לריבוי וגטטיבי מוצלח. גם לאחר ביות עצי הפרי, עצים אלו ניתנים לגידול רק באזורים רחבים מעט מן האזורים האקלימיים אליהם הם מותאמים לצמיחה בבר. ישנם צמחים שלא בויתו עד לתקופה האחרונה, כמו אגוז המקדמיה והפקאן.
בחלקים שונים של העולם בויתו סוגי צמחים שונים זה מזה. באמריקה הצפונית והדרומית היו המאכלים הבסיסיים של בני האדם הקישוא, התירס והעדשים. במזרח אסיה היו האורז והסויה הגידולים החשובים ביותר. ישנם אזורים של העולם, כמו אוסטרליה, שבהם לא בויתו זנים מקומיים כלל.
במשך אלפי השנים, הזנים המבויתים נעשו שונים מאוד מאבות הבר שלהם. קלח התירס הוא כעת גדול עשרות מונים מגודלו של אב הבר שלו. הבדל דומה יש בין תותי הבר לבין התות המבוית.
דרגות של ביות
הגבולות בין חיות בר ובין עדרים מבויתים של פילים, לדוגמה, יכולים להיות מטושטשים, כתוצאה מהתבגרותם האיטית. בעיות דומות של הגדרה קיימות, לדוגמה, כאשר חתולים מבויתים עוזבים את בית מגדליהם ומגדלים את ולדותיהם בעצמם. קיימות מספר דרגות ברצף שבין בר לביות:
גורמים מתערבים נוספים ברצף שבין ביות לבר, הם החלת שינויים גנטים על אורגניזמים; חיות שפעם היו תחת יד האדם אך כיום מתרבים מחוץ לתחום שליטתו; וזנים שהם הרכבה של זן בר וזן מבוית.
גבולות הביות
זנים מבויתים שהרבייה שלהם היא למטרת נוי או שעשוע, לעיתים קרובות רגישים מאוד למחלות: ישנם מספר זנים של בקר ותפוחים שעשויים להיכחד בשל כך, ומספר זנים של כלבים הידועים בבעיות גנטיות.
השפעה נוספת של הביות היא מחלות שמתיישבות אצל בעלי החיים המבויתים ועוברות אל בני האדם. השפעה זו גרמה לכך שאוכלוסיות שבהן היו בעלי חיים מבויתים התרגלו למחלות אלה, ולאורך השנים נעשו מחוסנים מפניהם; ואילו אוכלוסיות שלא הכירו את אותם בעלי חיים (בעולם החדש, לדוגמה), לא היו מחוסנות מפני המחלות, ולכן כאשר הגיעו אליהם הכובשים מארצות אירופה - הם מתו בהמוניהם במגפות.
התפצלות אבולוציונית
התפצלות אבולוציונית היא עלייה במגוון הטקסונומי הנגרמת כתוצאה מעלייה בקצב של ההיפרדות למינים שונים. התפצלויות אבולוציוניות עשויות להשפיע על ענף טקסונומי אחד או רבים, ולהיות מהירות או הדרגתיות. כאשר ההתפצלות היא מהירה, ומונעת על ידי הסתגלות של שושלת יחידה לתנאים אקולוגיים שונים, היא מכונה התפצלות סתגלתנית. התפצלות סתגלתנית מפורסמת נצפתה אצל פרושי דרווין, והיא מאופיינת בקצב אבולוציוני מהיר שאחריו קצב השינויים מתמתן.
דוגמאות
הדוגמה מוכרת ביותר להתפצלות אבולוציונית היא זו של יונקי השליה מיד לאחר הכחדת הדינוזאורים (פרט לעופות) בסוף תקופת הקרטיקון, לפני כ-66 מיליון שנים. באותה תקופה, רוב יונקי השליה היו אוכלי חרקים קטנים הדומים בגודלם ובצורתם לחדפיים המודרניים. בתקופת האאוקן (לפני 37–58 מיליון שנים), התפתחו יונקי השלייה למגוון הצורות הקיימות בימינו, כגון עטלפים, לווייתנים וסוסים.
התפצלויות מוכרות אחרות כוללות את הפיצוץ הקמבריוני, פיצוץ אבלון, אירוע הגיוון הביולוגי הגדול של האורדוביץ' , התפצלות המזוזואיקנית-קנוזואית , התפצלות צמחי היבשה לאחר התיישבותם של האדמה, התפצלות הקרטיקון של אנגיוספרים ותהליך גיוונם של החרקים, תהליך שנמשך כמעט ללא הפסקה מאז הדבון, לפני 400 מיליון שנים.
סוגים
התפצלות סתגלתנית כרוכה בעלייה בשיעור הפיצול של ענף טקסונומי מסוים, עם התבדלות של תכונות. התפצלויות אלו אינן מונעת על ידי גורמים גאוגרפיים, אלא על ידי מאפיינים אקולוגיים שונים היוצרים לחצים אבולוציוניים שונים. התפצלות זו עשויה להיות קשורה גם לרכישת יכולות חדשות. התפתחות בלתי סתגלתנית כוללת כל סוג של התפצלות אבולוציונית שאינה התפצלות סתגלתנית,  כגון התפצלות גאוגרפית, הנובעת מבידוד גאוגרפי של חלק מהאוכלוסייה ללא הבדל ניכר במאפיינים האקולוגים.
תצפיות במאובנים
חלק ניכר מהעבודה הפליאונטולוגית במחקר התפצלויות אבולוציוניות עשתה שימוש במאובני חסרי חוליות ימיים, עקב המגוון הרחב בהשוואה למאובני חולייתנים יבשתיים גדולים (כמו יונקים או דינוזאורים). ברכיופודים, למשל, עברו התפרצויות עיקריות של התפצלויות אבולוציונית בקמבריון הקדום, האורדוביק הקדום, במידה פחותה לאורך כל הסילור והדבון, ולאחר מכן שוב במהלך תקופת הקרבון. בתקופות אלו, מינים שונים של ברכיופודים פיתחו באופן בלתי תלוי מורפולוגיה דומה לזו שנצפתה אצל מינים שחיו מיליוני שנים קודם לכן. תופעה זו, המכונה הומיאומורפיה מוסברת על ידי אבולוציה מתכנסת: כאשר אורגניזמים שונים נתונים ללחצים סלקטיביים דומים, הם יפתחו לרוב התאמות דומות. ניתן לראות דוגמאות נוספות להתפצלות אבולוציונית מהירה בקרב אמוניטים, שעברו סדרה של לחצים אבולוציוניים בהם הם התגוונו מספר פעמים; וטרילוביטים, אשר בתקופת הקמבריום, התפתחו במהירות למגוון צורות שתפסו רבות מהגומחות המנוצלות על ידי סרטנים כיום.
דוגמאות מתקופות מאוחרות
מספר קבוצות עברו התפצלויות אבולוציונית בתקופות מאוחרות יותר. האמנוניים, שנחקרו רבות על ידי ביולוגים, התפתחו למגוון רחב מאוד של צורות (למשל באגם מלאווי), כולל מינים הניזונים מחומרים מזינים אותם הם מסננים מהמים, אוכלי חלזונות, טפילי תטולה ואוכלי דגים.
דוגמה נוספת היא לטאת החומה האיטלקית. במקרה זה התפתחו, במקרה שנמסתמן כהתפצלות לא סתגלתנית (התנאים באיים דומים למדי), תכונות שונות באוכלוסיות הלטאה בשני איים בקרואטיה, לאחר ש- 10 לטאות הועברו בשנת 1971 מאחד האיים למשנהו וייסדו שם אוכלוסיית לטאות חדשה.
שמשהו יקרה
שמשהו יקרה הוא ספר מאת יאיר אגמון הכולל חמישה סיפורים קצרים. הספר יצא לאור בשנת 2017 בהוצאת כתר.
הספר
חמשת הסיפורים שמרכיבים את הספר הם:
אריק גלסנר כתב בביקורת על הספר:.
קישורים חיצוניים
על הספר:
הנס כריסטיאן אנדרסן (סרט)
הנס כריסטיאן אנדרסן (באנגלית: Hans Christian Andersen) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1952 בבימויו של צ'ארלס וידור, עם דני קיי בתפקיד הראשי.
סיפוריו של אנדרסון מסופרים בסרט על ידי שירים כמו "טמבולינה", "בגדי המלך החדשים", "הברווזון המכוער" והבלט "בת הים הקטנה".
הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר - צילום, עיצוב אמנותי, תלבושות, פסקול מוזיקלי, סאונד ושיר מקורי (טמבולינה).
דני קיי היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי. בשנת 1983, העניקה מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק לקיי תואר אבירות על גילומו של הנס כריסטיאן אנדרסן בסרט זה.
תקציר העלילה
בעיירה אודנסה יושבים הילדים סביב הסנדלר הנס (דני קיי) ומקשיבים לסיפוריו. הפעם הוא מספר להם בשיר על בגדי המלך החדשים. מנהל בית הספר מנסה לשווא בצלצול פעמון בידו להודיע לתלמידים להיכנס לבית הספר.
ליד הנס יושב הנער פיטר (ג'וזף וולש) שהנס הוציא אותו מבית יתומים כדי ללמד אותו להיות סנדלר.
המנהל נותן אולטימטום לראש העיירה שיחליט את מי להשאיר בעיירה, אותו או את הנס. ראש העיירה מתייעץ, יש אזרחים שדווקא אוהבים את סיפוריו של הנס אבל ההחלטה נופלת לגרש אותו. פיטר שומע זאת וכדי לא לבייש את הנס הוא משכנע אותו לצאת לקופנהגן ולעבוד שם כסנדלר. הנס משתכנע צועד ושר בדרכו לנמל ובדרך מצטרף אליו פיטר. הם שרים בספינה את "קופנהגן הנפלאה".
בשוק של קופנהגן עולה הנס על אנדרטת המלך ומציג בשיר את כישוריו כסנדלר. הוא מושלך לכלא על ביזיון המלך. דרך אשנב בתא הוא רואה ילדה, מצייר על אגודלו פרצוף ושר לה את "טמבולינה" (אצבעונית).
פיטר מסתובב בינתיים בעיר ליד תיאטרון הבלט המלכותי ושומע שיחה של מנהל להקת הרקדנים, נילס (פארלי גריינג'ר) הדורש כי יש לתקן את נעלי הבלט של הבלרינה דורו (זיזי ז'נמר) אחרת היא לא תופיע. פיטר מציע את הנס והם משחררים אותו מהכלא. הנס מגיע לתיאטרון, רואה ריקוד של דורו (לצלילי הפתיחה רוזמונדה של שוברט) ונשבה בקסמה. הוא נוכח בוויכוח בו סוטר נילס לדורו ומסתבר לו שהיא אשתו.
הנס מסתגר בחדר וכותב כל הלילה את אגדת "בת הים הקטנה". פיטר נוטל את הדף, מתחיל לקרוא אותו והדף מתעופף ברוח לתוך התיאטרון, שם רואים אותו נילס ודורו וזה מוצא חן בעיניהם והם מחליטים לחבר בלט לסיפור. הנס שבוי בקסמה של דורו ועל רקע זה רב איתו פיטר והם נפרדים.
בינתיים מסתובב הנס בעיר, רואה ילד עם קרחת שחבריו מנדים אותו מחברתם ושר לו על "הברווזון המכוער". הילד שמח ומספר לאביו שהוא עורך העיתון של קופנהגן. הוא מזמין את הנס למערכת ומראה לו את הסיפור בעיתון תחת השם "הנס כריסטיאן אנדרסן".
התיאטרון המלכותי הדני שב לקופנהגן מסיור הופעות. הם מעלים את "בת הים הקטנה" לפי סיפורו של הנס. הנס רוצה להיכנס ולפגוש את דורו לפני ההופעה אך נילס מונע ממנו ונועל אותו בחדר. למחרת נפרד הנס משניהם וחוזר לאודנסה. בדרך מצטרף אליו פיטר והם משלימים.
לבסוף - הנס כבר מפורסם, הוא יושב עם הילדים וכל תושבי העיירה כולל המנהל וראש העיירה וכולם שרים איתו את שיריו המפורסמים.
קרן (יישוב)
קרן (בפיניקית: 𐤒𐤓𐤍, ביוונית: Κάρνη או Κάρνος, בלטינית: Carne או Carnos ) הייתה עיר פיניקית עתיקה מול עיר־האי ארוד, מצפון לטרטוס. קרן (ולא מרת, בניגוד לטעות הנפוצה) שימשה כנמל היבשתי לארוד והייתה עיר הנמל היחידה מבין הערים הכפופות לארוד.
דבר לא ידוע על ההיסטוריה של העיר, שלא כחלק מקו החוף הכפוף לארוד, שכלל אותה, את טרטוס ("אנטי־ארדוס", מול־ארוד ביוונית), מרת, אנידרה, בלנאיה ופלטוס. ליקופרון משתמש במונח "Καρνῖται κύνες", "כלבים קרנִיים" ככינוי לסוחרים פיניקיים. אצל סטראבון היא מוזכרת כאחת מערי החוף הארודיות, בה נמצא הנמל היבשתי של ארוד. פליניוס הזקן הזכיר אותה בצפון פיניקיה. סטפנוס מביזנטיון הזכיר אותה כעיר פיניקית.
בעיר התקיימה מטבעה שעל מטבעותיה הוטבע השם הפיניקי של העיר ומניין שנים בספרות פיניקיות, אשר ככל הנראה מייצג את מניין הערים מאז קבלת האוטונומיה של העיר ארוד. על חלק מהמטבעות הוטבעו גם האותיות היווניות ΚΑΡ, כאשר האלפא והרו מחוברות. על חלקם גם הופיע דקל, סמל לאומי פיניקי שהופיע על מטבעות פיניקיים רבים. בין האלים הבולטים על מטבעות העיר היו זאוס, טיכה ואשמון־אסקלפיוס (לעיתים הוכתר על־ידי ניקה). מטבעות העיר הם בעיקר מסוגים אופייניים לארוד, אך הסוג של אשמון־אסקלפיוס מצביע על פולחן מיוחד של האל בקרן. המטבעה עבדה, לפי הממצא, במיוחד בשנים (כולן לפנה"ס) 226/225–221/220, 188/187–185/184 ו־137/136, שנה בה הייתה פריחה בהטבעת מטבעות גם בארוד עצמה.
העיר נמצאת במקום הנקרא כיום Karnûn או Karnoun, בסיומת ־וּן האופיינית גם לשמות שלא הסתיימו בסיומת היוונית (כמו למשל בתרון, היא Βοτρύς).
Hoodie
Hoodie (בעברית: הודי) הוא סינגל של הזמרת הישראלית אנה זק בהשתתפות הזמר-יוצר הישראלי מרגי, אשר יצא לאור ב-21 במרץ 2023. את השיר כתבו מרגי, יובל מעיין, מתן אגוזי ודורין הירבי והפיקו אגוזי ומעיין.
מקדוניה הצפונית במשחקים האולימפיים לנוער
מקדוניה הצפונית משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). מקדוניה הצפונית משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער המקדונים מדליית ארד יחידה בקראטה. ההשתפות של ספורטאי הנוער המקדוניים היא סמלית.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של מקדוניה הצפונית למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה שישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים בדמינטון, טניס, קליעה ושחייה. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה חמישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישג בענף האופניים בה סיימה נבחרת הנערים במקום החמש עשרה. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים היאבקות, קליעה ושחייה.
משחקי החורף
מקדוניה הצפונית השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה שני ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים סקי אלפיני וסקי למרחקים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר כללה שני ספורטאים שהתחרו בשני ענפים. ספורטאי המשלחה לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים סקי אלפיני וסקי למרחקים.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
Hoodie
קבלה ביקורתית
בוואלה! נכתבה על השיר ביקורת חיובית, בה נאמר כי "אנה זק ומרגי מציגים שיתוף פעולה שבא הכי טבעי שיש, ויוצרים שיר פופ קליל עם השפעות אייטיזיות ומילים חמודות, שהוא פשוט כיף טהור עם פזמון שנדבק לראש, ובעיקר מעלה את השאלה - איך זה לא קרה עד עכשיו?". בנוסף, נטען כי השיר הוא "בדיוק מה שהיינו צריכים - להיט טיקטוק קלאסי שירים אותנו".
לופה ולז
מריה גואדלופה ויאלובוס ולס (בספרדית: María Guadalupe Villalobos Vélez; 18 ביולי 1908 – 14 בדצמבר 1944), הידועה בכינויה לפי ההגייה האנגלית לופה ולז (Lupe Velez), הייתה שחקנית, רקדנית וידוענית מקסיקנית-אמריקאית. מהכוכבות הלטיניות הראשונות בעידן הקולנוע. הייתה שחקנית, רקדנית וזמרת מקסיקנית בתור הזהב של הקולנוע ההוליוודי.
ולז החלה את הקריירה שלה כשחקנית בוודוויל המקסיקני בתחילת שנות ה-20. לאחר שעברה לארצות הברית, היא הופיעה לראשונה בסרט קצר בשנת 1927. עד סוף העשור היא שיחקה בסרטים אילמים באורך מלא והתקדמה לתפקידים ראשיים בסרט "הגאוצ'ו" (1927), "גבירת המדרכות" (1928) ו"שירת הזאב" (1929), בין היתר. ואז עשתה ולז את המעבר לסרטי קול ללא קושי. היא הייתה אחת השחקניות הלטינו-אמריקאיות המצליחות הראשונות בהוליווד. במהלך שנות ה-30, הופיעה במספר סרטים קומיים מצליחים כמו פלפל חם (1933), Strictly Dynamite (1934) ומסיבת הוליווד (1934). בשנות ה-40, הפופולריות של ולז הגיעה לשיא לאחר שהופיעה ככרמליטה פואנטס בשמונה סרטי ספיטפייר מקסיקני, סדרה שנוצרה כדי לנצל את אישיותה הלוהטת.
חייה האישיים של ולז, שכונתה בתקשורת The Mexican Spitfire, היו צבעוניים כמו דמותה על המסך. היו לה כמה רומנים מתוקשרים עם שחקנים הוליוודים ונישואים סוערים עם ג'וני וייסמילר. בדצמבר 1944, ולז מתה ממנת יתר מכוונת של תרופת הברביטורט Seconal. מותה והנסיבות סביבה היו נושאים להשערות ולמחלוקת.
קריירה
בצעירותה הייתה רקדנית במקסיקו. לאחר מעברה לארצות הברית פגשה בקליפורניה את השחקנית פאני ברייס שעזרה לקידומה בעולם הקולנוע. בשנת 1927 לוהקה לתפקידה הראשון בסרט הקצר "מלחים היזהרו!" בכיכובם של לורל והארדי. בהמשך לוהקה לסרט קצר נוסף בשם "מה נשים עשו עבורי". תפקידה המשמעותי הראשון היה בסרטו של דאגלס פיירבנקס "הגאוצ'ו"(1927), שם זכתה לככב לצידו בתפקיד ראשי. עד למותה הטראגי בשנת 1944 שיחקה בסרטים למכביר, בין היתר בסרט "ספיטפייר מקסיקני" שהעניק לה גם את כינויה (במובן מילולי של "הפצצה המקסיקנית"). סרטה האחרון היה הסרט המקסיקני "ננה".
חייה האישיים
ולז נקשרה ביחסים וברומנים מתוקשרים עם כמה משחקני הקולנוע המפורסמים באותה תקופה ובהם ג'ון גילברט, צ'ארלי צ'אפלין, קלארק גייבל, אריך מריה רמרק, ארול פלין ועוד. בשנת 1933 נישאה לשחיין האולימפי ושחקן הקולנוע ג'וני וייסמילר. השניים התגרשו בשנת 1939. בשנות ה-40' ניהלה רומן עם שחקן בשם הרלד מארש ובמהלכו נכנסה להיריון. בליל 13 דצמבר 1944 שמה קץ לחייה על ידי בליעת גלולות שינה. היא הסבירה את התאבדותה משום הבושה בהבאת ילד מחוץ לנישואין. בפתק שנמצא רשמה לאהובה:
תסמונת וולאנס
תסמונת וולאנס (באנגלית: Wellens' syndrome) היא כינוי לתבנית מסוימת בא.ק.ג. המעידה על היצרות משמעותית בעורק הקורונארי המכונה "left anterior descending" (הידוע גם כ-LAD), בחולה עם הסתמנות קלינית של אנגינה לא יציבה. במקור בנויה התסמונת משתי תבניות נפרדות בא.ק.ג. (A ו-B), אך כיום נחשבות שתי התבניות כהתפתחות אחת של השנייה. במהלך התסמונת יופיעו בתחילה גלי T ביפאזיים בלידי החזה הקדמיים, כאשר בהמשך ישתנו גלי ה-T ויעשו הפוכים, סימטריים ובדרך כלל עמוקים (מעל שני מילימטרים).
התסמונת תוארה לראשונה במחקרו של היי וולאנס בשנת 1982 שבוצע על תת-קבוצה של חולים עם הסתמנות של אנגינה בלתי יציבה. במחקרו המקורי הופיעה התסמונת בכ-18 אחוזים מן החולים.
נוכחות של תבנית המתאימה לתסמונת וולאנס בא.ק.ג. טומנת בחובה ערך אבחנתי ופרוגנוסטי משמעותיים. בקבוצת המחקר המקורית של וולאנס כ-75 אחוזים מהחולים לקו באוטם בקיר הקדמי של שריר הלב כתוצאה מהחסימה. 69 אחוזים מהחולים שסבלו מחסימה משמעותית (70 אחוז חסימה או יותר) הציגו את השינויים בא.ק.ג. ואילו ב-89 אחוזים מהחולים שהציגו את התסמונת בא.ק.ג. נמצאה חסימה משמעותית.
במקרים נדירים מקושרת תסמונת וולאנס בא.ק.ג. גם להסתמנות קלינית של תסמונת הלב השבור.
A Change of Seasons
A Change of Seasons הוא מיני-אלבום של להקת הפרוג מטאל דרים ת'יאטר, שיצא לאור ב-1995. הרצועה הראשונה כוללת שבעה חלקים שמרכיבים את היצירה "A Change of Seasons". בשיר משולבים קטעי סאונד מתוך הסרט "ללכת שבי אחריו" בכיכובו של רובין ויליאמס. חלקו השני של האלבום מכיל גרסאות כיסוי לשירים מוכרים שהוקלטו בהופעה חיה במועדון הג'אז של רוני סקוט בלונדון.
יחסי מקדוניה הצפונית–פורטוגל
יחסי מקדוניה הצפונית–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים בין מקדוניה הצפונית ופורטוגל.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-15 בנובמבר 1994. מכון התרבות הפורטוגזי Instituto Camões פעיל מאוד במקדוניה הצפונית, ואף מחזיק מרצה באוניברסיטת סקופיה.
יחסי סחר
ב-2015 פעלו במקדוניה הצפונית 54 חברות פורטוגזיות. באותה שנה, מקדוניה הצפונית ייבאה סחורות בשווי 3.088 מיליון אירו מפורטוגל, שכללו בעיקר תאית, טקסטיל, מכונות וציוד, פלסטיק וגומי, עץ ושעם. באותה תקופה, פורטוגל ייבאה סחורה ממקדוניה הצפונית בשווי 3.534 מיליון אירו, שכללו בעיקר מזון, מכונות וציוד, מינרלים ועפרות, פלסטיק וגומי. זה הציב את פורטוגל במקום ה-37 בסחר החוץ של מקדוניה הצפונית, הן כקונה והן כספק. בסחר החוץ של פורטוגל דורגה מקדוניה הצפונית במקום ה-132 כלקוח ובמקום ה-121 כספק.
תסביך רדיפת נוצרים
תסביך רדיפת נוצרים (באנגלית: Christian persecution complex) הוא אמונה, גישה או תפיסת עולם לפיה ערכי דת הנצרות ומאמיניה הנוצרים מדוכאים על ידי ממשלות וקבוצות חברתיות.
אמונה זו מקודמת על ידי כנסיות פרוטסטנטיות אמריקאיות מסוימות, ועל ידי כמה כתות אירופאיות המבוססות על הנצרות או על התנ"ך. התסביך מכונה לעיתים גם תסביך הרדיפה האוונגליסטי, תסביך הרדיפה הנוצרי-אמריקאי או תסביך הרדיפה של הימין הנוצרי.
היסטוריה
לפי חוקרת הברית החדשה קנדידה מוס, "תסביך הרדיפה" הנוצרי הופיע בעידן הנצרות הקדומה בשל פוליטיקת זהויות נוצרית פנימית. הרעיון עיצב את תפיסת העולם של הנצרות ויצר רושם שהנוצרים הם מיעוט העומד בפני מלחמה - למרות שהם עדיפים מבחינה מספרית.
תפיסה זו מבוססת על הגישה המניכאיסטית, שהעולם מחולק לשני פלגים, האחד בראשות אלוהים והשני בידי השטן. על פי תפיסה זו לא יכולה להיות פשרה בין השניים, ואפילו הניסיון לקיים דיאלוג או להתעסק בענייני השטן נתפס כצורה של שיתוף פעולה עמו.
היסטוריון ימי הביניים, פול קאוויל, טוען שהברית החדשה היא זו שגרמה לכך שתחושות הרדיפה יהיו טבועות בנצרות.
לפי הפרופסורית אליזבת קסטלי התסביך החמיר באמצע המאה ה-20, בעקבות סדרה של פסקי דין של בתי המשפט בארצות הברית שאסרו על קיום פעילויות דתיות בבתי ספר ובמקומות ציבוריים, ופיגועי 11 בספטמבר החמירו אותו אף יותר. לדבריה, "תסביך זה "מגייס" את טרימינולוגיית הרדיפה דתית כדי לגרום לכך שכל עמדה שאינה תואמת את האמונה הפוליטית של הנצרות תהפוך לדוגמה של קנאות ורדיפה אנטי-דתית".
התפיסה שהנצרות מדוכאת פופולרית בקרב פוליטיקאים שמרנים בארצות הברית, והם משתמשים ברעיון זה כדי להאשים תומכים בזכויות הלהט"ב או תומכי הפלות ברדיפה דתית והתקפה על הנצרות.
הורנבק טען כי התסביך עמוק יותר אצל לאומנים באירופה, המרגישים שהם מגנים על היבשת מהתפשטות דת האסלאם.
ישנם לאומנים לבנים המקדמים נרטיב של רדיפות מערביות של נוצרים, בטענה שהם, ולא אוכלוסיות מיעוטים או מהגרים, לרוב מותקפים ונדחקים לשוליים.
לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה
לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה (בגרמנית: Ludwig IX. von Bayern; 23 בפברואר 1417–18 בינואר 1479), היה דוכס בוואריה-לנדסהוט בין השנים 1450–1479.
ביוגרפיה
לודוויג נולד ב-23 בפברואר 1417, להיינריך השישה עשר, דוכס בוואריה ולמרגרטה מאוסטריה, בתם של אלברכט הרביעי, דוכס אוסטריה ויוהנה סופיה מבוואריה.
בשנת 1456 כבש לודוויג את הערים החופשיות הקיסריות דינקלזביל ודונאוורת, ובעקבות כך הטיל עליו פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1458 חרם קיסרי. בשנת 1459 פרצה מלחמה בין לודוויג לאלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ובמהלכה הביס לודוויג את אלברכט השלישי בקרב גינגן. בשנת 1463 נחתם הסכם שלום בפראג בין לודוויג לפרידריך השלישי ולאלברכט השלישי, ובו החזיר לודוויג את הערים שכבש.
בשנת 1470 גירש לודוויג התשיעי את יהודי בוואריה ומאות מהם הגיעו לחבל הבלקן והתיישבו בו. בהמשך, נטמעו מגורשי בוואריה בתוך קהילות מגורשי ספרד ונודעו בשם משפחתם: אשכנזי.
בשנת 1472 ייסד לודוויג את אוניברסיטת לודוויג-מקסימיליאנוס באינגולשטאדט, אשר הועברה בשנת 1800 ללנדסהוט, ולאחר מכן למינכן, והיא קיימת עד היום.
ב-18 בינואר 1479 מת לודוויג, ובנו גאורג, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-21 במרץ 1452 התחתן לודוויג עם אמליה מסקסוניה, דוכסית בוואריה, בתם של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומרגרטה מאוסטריה, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
רישיון (עריכת דין)
הרישיון מוענק לבעלי תואר אקדמי במשפטים, לאחר שעברו תקופת התמחות ועברו בהצלחה את בחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין.
תנאים לקבלת היתר לעסוק בעריכת דין
אדם הכשיר להיות עורך דין והוא תושב ישראל ובגיר, יהיה לעורך דין עם קבלתו כחבר לשכת עורכי הדין. הלשכה רשאית, לאחר שנתנה למועמד הזדמנות לטעון טענותיו לפניה, שלא לקבלו כחבר הלשכה, על אף כשירותו, אם המועמד הורשע בעבירה שיש עמה קלון, והלשכה סבורה שלנוכח הרשעה זו אין הוא ראוי לשמש עורך דין.
עורכי דין בוגרי לימודים בחו"ל
משפטנים שסיימו את לימודיהם בחו"ל והוכשרו כעורכי דין במדינה זו נדרשים לעבור סדרת בחינות להסמכה מחדש על מנת לקבל רישיון לעסוק בעריכת דין בארץ. המבחנים נערכים על ידי לשכת עורכי הדין.
המבחנים כוללים 9 בחינות:
את כל הבחינות, פרט לבחינה בשפה העברית ניתן לערוך בשפה זרה. לאחר מעבר בבחינות יכולים המשפטנים להתחיל בהתמחות ובהליך ההסמכה מחדש וקבלת רישיון עריכת דין ישראלי. במסגרת ההכנה לבחינות, נערכים שני קורסים - מדרשה לעולים (בת"א - אחת לשנה) וקורס הסמכה מחדש בלשכת עורכי הדין בירושלים (אחת לחצי שנה).
גרמניה אחרי האיחוד
לאחר קריסת הגוש הסובייטי באירופה, הוכרז על איחוד גרמניה ב-3 באוקטובר 1990, מהלך שהיה למעשה בליעה של גרמניה המזרחית בתוך גרמניה המערבית. האיחוד שימר את חוקיה של גרמניה המערבית, השתמש במטבע של גרמניה המערבית ושמר על השם הרשמי של גרמניה המערבית. בתחילה שמרה בון, בירת גרמניה המערבית, על מעמדה כבירת גרמניה. לאחר דיון לוהט בשנת 1991 הוחלט להעביר את הבונדסטאג ואת רוב מוסדות השלטון לברלין, מעבר שהושלם בשנת 1999.
בעקבות האיחוד, רבים מהעסקים במזרח גרמניה פשטו את הרגל בגלל חוסר התאמתם לשוק תחרותי. מזרח גרמניה עברה תהליך של איבוד הרבה מהתעשייה שלה ושיעורי האבטלה במזרח גרמניה הגיעו ל-25%, דבר שהשפיע מאוד על רמת האבטלה הגבוהה הכוללת של גרמניה. קיימת תנועת הגירה מתמדת של תושבי מזרח גרמניה לאזורים במערב המדינה.
הממשל הגרמני השקיע כספים רבים במהלך השנים מאז 1990 בשיקום מזרח גרמניה, אולם גם כספים אלו לא הביאו עד 2006 להשוואת רמת התשתיות במזרח לאלו שבמערב. בשנת 2006 הקצה הממשל המרכזי 10 מיליארד אירו להשקעות במזרח גרמניה.
עלויות האיחוד היו גבוהות מאוד והוערכו על ידי האוניברסיטה החופשית של ברלין כמגיעות ל-1,500 מיליארד אירו. עלויות אלו הביאו להאטה במשק הגרמני אשר כמעט ולא נהנה מצמיחה במהלך השנים לאחר האיחוד.
גרמניה קלטה גרמנים אתניים רבים אשר הגרו ממזרח אירופה בעקבות קריסת השלטון והכלכלה בארצותיהם. הגירה זאת הביאה למתחים בתוך גרמניה לגבי קליטת מהגרים אלו ופגיעתם במקומות העבודה של תושבי גרמניה שנולדו בה.
למרות הקשיים הכלכליים, גרמניה היא בין הגדולות והחזקות במדינות אירופה, מבחינה מדינית וכלכלית. גרמניה היא מהשחקנים המובילים באיחוד האירופי והיא עומדת בראש המדינות המבקשות להביא לאיחוד מדיני, צבאי וביטחוני של אירופה, תוך ניצול המומנטום הנובע מהצעדים הכלכליים ששיאם באיחוד המטבע האירופי. הקאנצלר הגרמני גם הביע עניין במושב קבע גרמני במועצת הביטחון של האו"ם, תוך שהוא זוכה לתמיכתן של מדינות כמו צרפת, רוסיה ויפן.
כינויי אוסי ווסי צמחו בסלנג הגרמני בעיקר לאחר האיחוד.
טוב שבאתם
כמה שבועות לאחר צאתו, כבש השיר את פסגת המצעד של רשת ג'.
רקע
הגרסה המקורית של השיר נכתבה על ידי אהוד מנור, הולחנה על ידי אילנה אביטל והופקה על ידי אריק רודיך. השיר עצמו הוקדש לעולים מברית המועצות, תוך שבמילותיו אביטל שרה "אבי היה עולה חדש" ודברים נוספים המדברים על עלייה.
בנוסף לכך, הוקלט השיר גם בשפה הרוסית והגרסה צורפה לאלבום גם כן. את הגרסה בשפה הרוסית כתבו אריאל גורביץ' ומיכאל גלבוע.
הצלחה
השיר זכה להצלחה כה גדולה, עד שהצליח לשהות במשך שישה שבועות בפסגת המצעד של רשת ג'. כמו כן, דורג השיר במקום החמישי במצעד השנתי של רשת ג', שהתקיים בשנת 1990, והיה לשירה היחיד של אביטל אשר הצליח לעשות זאת.
באותה השנה בה דורג השיר במקום החמישי במצעד השנתי, דורגה אביטל עצמה במקום השלישי בקטגוריית "זמרת השנה".
אולד ליים
אולד ליים (באנגלית: Old Lyme art colony) הייתה מושבת אומנים שהוקמה בקונטיקט בשנת 1899 על ידי הצייר האמריקני הנרי וורד ריינג'ר, שהייתה בתקופתה מושבת האמנות המפורסמת ביותר בארצות הברית, והראשונה לאמץ את האימפרסיוניזם.
היסטוריה
ריינג'ר ייסד את המקבילה האמריקאית שלו לבית הספר הצרפתי ברביזון, התכנסות במגורים של אומנים בקהילה כפרית, בפנסיון הצנוע של פלורנס גריזוולד. במקום כבר עבד לפניו הצייר קלארק וורהס וצייר את נופיו. הוא הביא בשנת 1900 את האמנים האחרים לואיס כהן, הנרי רנקין פוור, לואי פול דסאר וויליאם הנרי האו. הקבוצה נשלטה, חברתית ואמנותית, על ידי צ'יילד האסאם לאחר הופעתו בשנת 1903.
המושבה הייתה חשובה להתפתחות האימפרסיוניזם האמריקני. כ־200 ציירים עברו במושבה במהלך שלושים השנים של קיומה. ציורים אימפרסיוניסטים אמריקניים משמעותיים רבים מהתקופה מתארים מבנים של ליים הישנה ובסביבתה, ובמיוחד הכנסייה של ליים הישנה, שצוירה על ידי האסאם ואחרים. הציור "לילה במאי" משנת 1906 מאת וילארד מטקלף הציג את הפנסיון בלילה, עם דמות שנאמר עליה כי היא של גברת גריזוולד עצמה בעלת הפנסיון. זה היה הציור הראשון שנרכש על ידי גלריית קורקורן לאמנות בוושינגטון ליים הישנה נותרה קהילת אמנות משגשגת. בית גריזוולד הפך למוזיאון לאמנות, "מוזיאון פלורנס גריזווולד", המכונה בחיבה "פלו גריס", על ידי תושבים מקומיים. המוזיאון מחזיק בעבודות יחד עם רכושם האישי של האמנים שהגיעו לשם.
עם האמנים ששהו שם נמנו:
דוד בהר"ן
הרב דוד בהר"ן (ב' או ג' באלול תרכ"ה, 1865 - כ"ז באב תש"ו, 24 אוגוסט 1946) היה יהודי ירושלמי, שהתפרסם כצדיק ולמדן.
תולדות חייו
נולד לרב נחום לוי משאדק מנישואיו השניים למרת מינה-לאה, בת הרב משה ריבלין שהיה מנהיג האשכנזים בירושלים. אביו נפטר כשהיה בן חודשיים וחצי.
נהג ללמוד מחצות הלילה עד תפילת ערבית למחרת. בין הרבנים שלמד עימם בחברותא: הרב שלמה אלישיב, הרב אליהו דוד סלוטקי (מחבר "יד אליהו", מפתח אנציקלופדי לקבלת האר"י, אנציקלופדיה הלכתית חסדי דוד ועוד) והרב מרדכי דוד לוין.
נפטר בבית החולים ביקור חולים ביום שבת, כ"ז באב ה'תש"ו. נקבר בחלקת הנביאים בהר הזיתים.
מתלמידיו: הרב אברהם חיים נאה, הרב שלמה זלמן אויערבאך, הרב שריה דבליצקי, הרב שמואל אויערבאך, ונכדו הרב שלמה יחיאל פרידמן
משפחתו
אחד מבניו, שנפטר בחייו, היה שלמה זלמן וייספיש, אביו של לייב וייספיש. בן אחר היה נחום וייספיש, חקלאי ואחראי על קיום המצוות התלויות בארץ בשפיה ונרצח במרד הערבי הגדול. אחד מחתניו הוא הרב משה פרידמן, רב קהילת הפרושים בירושלים.
מועדון קריאה
מועדון קריאה הוא קבוצה של אנשים המתכנסת במטרה לדון בנושא מסוים או ברשימת קריאה מוסכמת. מועדוני הקריאה נפגשים בקביעות, בדרך כלל פעם בחודש. מועדוני הקריאה יכולים להתמקד בביקורת ספרותית או בנושאים פחות אקדמאים. חלקם מתרכזים בז'אנר מסוים כמו רומנטיקה או אימה. יש אף מועדוני ספרים המוקדשים לסופר או לסדרה.
היסטוריה
לא ידוע בבירור מתי החלו לפעול מועדונים אלו. המקדימים ביותר רואים את התלמידים שהתקבצו סביב סוקרטס ודנו בטקסטים פילוסופיים, ובדיאלוגים שניהל אפלטון עם תלמידיו את מועדוני הקריאה הקדומים. ניתן לזהות אפיונים של מועדוני קריאה גם בדפוסי הלימוד היהודי המסורתי, מאז חתימת התנ"ך דרך יצירת התורה שבעל-פה: המשנה והתלמוד ועד ימינו. באנגליה של סוף המאה ה-18 והמאה ה-19 היו נפוצים מועדני ג'נטלמנים. מועדונים אלו היו מיועדים לגברים מהמעמד הגבוה בלבד.
אן האצ'ינסון ידועה כאישה הראשונה שהקימה מועדון לנשים בשנת 1634. היא אספה את הנשים כבר על סיפון האנייה בדרכה מאנגליה למפרץ מסצ'וסטס. הקבוצה עסקה בנושאים דתיים. על אף שגם בארצות הברית המשיכה אן האצ'נסון במפגשי הנשים, ואף גברים השתתפו בכינוסים אלו, ליוזמה זו לא היה המשך.
התכנסות הנשים במטרה לדיון בספרים החלה כבר במחצית הראשונה של המאה ה-19. אך רק לאחר מלחמת האזרחים תפסה התנועה אחיזה ממשית בארצות הברית. עד מהרה, שימשו מועדני נשים אלו לדיון בנושאים שונים, אולי בעקבות השפעת הקמת מועדון סורוזיס. בשנת 1868, סורבו עיתונאיות וסופרות להשתתף במשתה שערכה אגודת העיתונאים הגבריים לכבוד צ'ארלס דיקנס. הדחייה גרמה לג 'יין קנינגהאם קרולי, עיתונאית בניו יורק טריבון להקמת המועדון. הקבוצה עסקה בפוליטיקה, היסטוריה ונושאים שונים אחרים.
השפעת הקבוצה הייתה רבה, ובעקבותיה הקמת ארגונים למען נשים, על ידי נשים תפסה תאוצה. מלבד דיון בספרים, הן עסקו במבחר נושאים אינטלקטואליים ואירועים אקטואליים. הן התארגנו לביצוע רפורמות חברתיות ברמה המקומית, הממלכתית והלאומית, הרבה לפני שקיבלו את זכות ההצבעה בקלפי. יש לזכור כי בשנים אלו נמנעה מהנשים הזכות ללמודים גבוהים ומועדוני הנשים מילאו את הצורך האינטלקטואלי בלמידה.
ההערכה היא שעד סוף המאה התשע-עשרה, היו יותר משני מיליון נשים אמריקאיות בחברות ספרותיות, ורוב הספריות הציבוריות בארצות הברית נוסדו על ידי סוגים אלה של קבוצות נשים. אגודות ספרותיות פעלו לעיתים קרובות כקבוצות הכשרה לנשים שלימים הפכו מעורבות בתנועות הסופרג'יסטיות.
בעת המודרנית
למרות המדיה התקשורתית הרבה הסובבת אותנו, בחינתם של שינויים ארוכי טווח לגבי תדירות הקריאה מלמדת, כי אין פגיעה אנושה והקריאה כהתנהגות סוציו-תרבותית ממשיכה להתקיים ולפרוח. סקרים מראים ש 81% מכלל האוכלוסייה היהודית ו 93% מכלל האוכלוסייה הערבית מגדירים את עצמם כקוראים. אחוז זה גבוה מממוצע מדינות ה-OECD. נשים קוראות יותר מגברים: בעוד שכמחצית מהנשים ( 47% ) קוראות ספרים, סיפורת או ספרי עיון לפחות פעם בשבוע, רק כשליש מהגברים (34% ) קוראים ספרים באותה תדירות. 93% ממשתתפי מועדוני הקריאה הן נשים.
סקרים שנעשו בשנים האחרונות בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה מראים כי ישנה עליה במספר האנשים המשתתפים במועדוני קריאה. הסיבות לכך מגוונות. חלק מהמשתתפים מדווחים כי המועדון מספק להם חברה, חיי תרבות ותחושת קהילה. מעבר לקבוצת תמיכה המספקת אמצעי לחקר את הזהות (הנשית בעיקר), מועדוני הקריאה מתמקדים בספרים וברעיונות, בהנאות הטקסט, בחקירת הזהות האישית ובדמיון הספרותי המוקדש לדיון.
למרות חשיבות המרכיב החברתי, רמת שביעות הרצון מהמועדון עולה, ככל שזמן הדיון על הספר עולה. במרבית המועדונים מקדישים לפחות 40 דקות לדיון על הספר.
דיונים יעילים במועדונים מאופיינים בבחירה קפדנית של נושאי הדיון, בפיתוח הנושאים בעזרת המשתתפים ובמתן תובנות החורגות מהתגובות האישיות של הנוכחים. מחקרים נוספים מלמדים כי מפגשי מועדון הספרים מייצרים הקשר נוח לניתוח ספרותי, תוך טיפוח חדשנות בקריאה וקידום חינוך לערכים ולמידת מבוגרים מנקודת מבט דיאלוגית.
כל אחד יכול לארגן מועדון קריאה. כדי שהוא יצלח, כדאי לקבוע מנחה וכללי יסוד. לעיתים קרובות המשתתפים במועדון הם חברים, שכנים או עמיתים לעבודה. ואף שניתן לפתור בעיות שעלולות לצוץ, עדיף מלכתחילה למנוע אותן.
בדרך כלל מועדון הקריאה הוא מקומי, אך לעיתים נוצר קשר בין מועדונים שונים, ואף בין המרכז לפריפריה.
חלק ממועדוני הספרים מתקיימים בספריות הציבוריות.
תופעה חדשה שהתפתחה בישראל בשנת 2013 ומשם התפשטה למדינות שונות בעולם היא בוק סרפינג (מאנגלית: BookSurfing). זהו מיזם חברתי-תרבותי, המפגיש בין אנשים המקריאים טקסטים (כל אחד בוחר טקסט משמעותי עבורו) והשיחה אודות הטקסט.
מועדון הספר
הוצאות הספרים גילו את הפוטנציאל הכלכלי במכירת ספרים לחברי מועדוני הספרים. מועדון הספרים התחייב לקנות ספר מסוים וההוצאה מכרה אותו למנויים אלו במחיר מופחת. מועדון הספר הראשון שהוקם בגרמניה, בשנת 1919 הדפיס והפיץ קלאסיקות. מועדון ספר החודש (הוקם בשנת 1926) והאגודה הספרותית (הוקמה בשנת 1927) היו המפעלים הראשונים מסוג זה בארצות הברית. הם הפיצו יותר מ-200,000,000 עותקים חדשים של סיפורת ועיון ב-40 השנים הראשונות. בשנת 2015 עבר מועדון הספר מיתוג מחדש וקהל הקוראים מונה כיום כ - 100,000 מנויים.
מועדון הספר של אופרה וינפרי: אחד המועדונים הוותיקים והמפורסמים ביותר. המועדון הפך במהרה לכוח בעל השפעה עצומה בעולם ההוצאה לאור, כאשר המלצה של אופרה הצליחה להזניק ספר שלא היה ידוע קודם לכן לרשימות רבי המכר. טוני מוריסון מכרה יותר ספרים לאחר המלצתה של אופרה וינפרי, מאשר לאחר זכייתה בפרס נובל. מאז הופעת הבכורה שלו בספטמבר 1996, מועדון הספרים של אופרה אחראי ל-28 רבי מכר רצופים. הוא מכר יותר מ-20 מיליון ספרים והפך רבים מחבריו למיליונרים.
ברעם
בַּרְעָם הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי השוכן בהרי מרום הגליל, על גבול הלבנון, 736 מטר מעל פני הים.
היסטוריה
בתקופה העות'מאנית היו תושבי הכפר נוצרים מרונים. במלחמת העצמאות פונו תושבי בירעם בצו צבאי, ולא הורשו לחזור אליו לאחריה.
ב-14 ביוני 1949 עלו לקרקע מייסדי הקיבוץ, יוצאי שלוש ההכשרות של תנועת השומר הצעיר מישראל, רומניה וצ'כוסלובקיה, וכן יוצאי חטיבות הפלמ"ח: יפתח, הראל, וחטיבת הנגב. ברעם היה הקיבוץ האחרון שהעביר את ילדיו מהלינה המשותפת, שכללה שינה בבתי-הילדים בקיבוץ, ללינה משפחתית, שבה ישנים הילדים בבתי ההורים. המעבר התרחש ב-1997.
ב מונה אוכלוסיית הקיבוץ כ-300 חברים ובנוסף עוד 200 נפש אשר אינם חברים, רובם ילדי חברים. קיבוץ ברעם הוא בין הקיבוצים האחרונים שאינם מופרטים באופן מוחלט. יש בו חדר אוכל קיבוצי גדול ופעיל, מכבסה קיבוצית וכן שירותי חינוך ובריאות משותפים.
בקיבוץ פועלת מכינת גליל עליון.
אולם מופעים
ממזרח לחדר האוכל ממוקם אולם מופעים, הנקרא בלשון תושבי הקיבוץ "בית העם". בית התרבות מומן מכספי תרומת שר האוצר ספיר, את המבנה תכנן חיליק ארד על-פי הוראותיו של במאי הקאמרי גרשון פלוטקין. בסוף שנות התשעים, שופץ המבנה ביוזמת כמה מחברי הקיבוץ.
יער ברעם
ליד ברעם נמצאת שמורת אלוני ברעם בתוך יער ברעם. היות שהשטח היה שייך לכנסייה המרונית נמנעה כריתת עצים. כתוצאה מכך התהווה במקום יער מפותח של עצי אלון מצוי.
מכביש 899 מובילה דרך סלולה באספלט בתוך היער, לפסגת הר שפרה, שם נמצא מגדל ברעם - מגדל תצפית לשריפות בגובה 743 מטר וממנו תצפית רחבה על יער ברעם והרי הגליל העליון.
קרל איזידור בק
קרל איזידור בק או כפי שנקרא בהונגריה קארוי בק (בהונגרית: Beck Károly; באיה, 1 במאי 1818 – וינה, 10 באפריל 1879) היה משורר יהודי-הונגרי-אוסטרי-גרמני, אחיו של הצייר וילמוש בק.
לימודיו
קארוי בק נולד במשפחת סוחרים יהודית, אך המיר את דתו ללותרניזם עוד בצעירותו. בניגוד לכוונות אביו, הוא לא הצטרף לניהול העסק, אלא אחרי סיום לימודיו בתיכון בבאיה נסע לווינה, שם למד רפואה. אחרי זמן קצר עזב את האוניברסיטה ועבר ללייפציג ונרשם לפקולטה למדעי הרוח. שם עסק באופן פעיל בספרות יפה, ובמדעים הומניים.
בשנת 1841 חזר לפשט וגר עם הוריו, שבינתיים עברו לעיר מבאיה. בשנת 1843 נסע שוב לווינה, שם נפגש והתיידד עם ניקולאוס לנאו. בשנת 1844 הוא עבר לברלין כדי לספק את רצונו לרכוש ידע. באביב 1846 חזר להונגריה ונפגש עם המשורר ההונגרי שנדור פטפי, שאת שיריו כבר הכיר. הפגישה נערכה כנראה בעזרת קרל מריה קרטבני.
שירתו
ב-1861 וב-1862 הוא כבר קיים ערבי קריאה משיריו בדרזדן, בוויימאר ובברלין. לפי מגזין "האופנה של פשט" (Pesti Divatlap) גיליון 15 בשנת 1846 בק רצה לתרגם לגרמנית כרך משיריו של פטפי. הוא היה בטוח שלפחות 5,000 עותקים מהספר המתוכנן יימכרו בחו"ל. בק עצמו תיאר מאוחר יותר את המפגש שלו עם פטפי בפירוט ובצבע ב-Berliner National-Zeitung ב-1864. מאמרו זה פורסם אז גם על ידי העיתונים הגרמניים וההונגרים בפשט.
קארוי בק החזיק ברשותו את קורות חייו בשפה הגרמנית של שנדור פטפי. לדבריו, המשורר מסר לו אותם ככרטיס זיכרון כאשר ליווה אותו פעם למסעו באניית קיטור. ביוגרפיה זו הגיעה לרשותו של שאנדור פישר לאחר מותו של בק, שצירף ממנה עותק לעבודתו על פטפי.
הוא ידע הונגרית היטב, אך לא למד את שפת מולדתו עד כדי כך שהיה יכול לכתוב שירה בהונגרית.
הגירה
קארוי בק התיישב בווינה לאחר מהפיכת 1848 בהונגריה. בשנת 1855 ערך את השנתון הספרותי Frische Quellen בפשט. השנתון הופיע פעם אחת בעשר חוברות. בשנת 1857 פרסם בווינה כתב עת ספרותי בשם "Gesellschafter in Wien", אך הפרסום הופסק כעבור חצי שנה. לעיתים רחוקות, אך הוא כתב גם בהונגרית, למשל בשנת 1862 ב"מראה של הארץ" (Ország Tükre). בשנותיו האחרונות חי במצוקה גדולה ונהנה מהפרסים של "אגודת שילר" הגרמנית, של ה"קונקורדיה" הוינאית ומקצבות חסד של המדינה. בחורף 1878–1879 היה צריך לערוך עבורו מגבית.
יצירותיו
כתביו הפואטיים מפרשים את חייה הלאומיים ואת רוחה של הונגריה. בין עבודותיו:
דוד הראשון, מלך קאחתי
דוד הראשון (בגאורגית: დავით I; 1569 - 21 באוקטובר 1602) היה מלך ממלכת קאחתי החל משנת 1601 ועד מותו הפתאומי באוקטובר 1602.
ביוגרפיה
דוד היה בנו של אלכסנדר השני, מלך קאחתי. ממלכת קאחתי הייתה ממלכה באזור מזרח גאורגיה של ימינו. קאחתי סבלה מקרבתה אל האימפריות השונות באזור ובמיוחד האימפריה העות'מאנית, האימפריה הספווית ונסיכות מוסקבה. מלכי קאחתי נאלצו לתמרן בין המנהיגים השונים ללא הרף.
דוד המשיך במדיניות החוץ שהנהיג אביו. הוא חיזק את ידידותו עם נסיכות מוסקבה, ויצא למשלחת עונשין כנגד נאגזור, הנסיך המתמרד מאזור אראגווי. הוא מת במפתיע ב-21 באוקטובר 1602. אביו ניצל את מותו, יצא מהמנזר וחזר ותפס את השלטון.
משפחתו
הוא נישא לכתוואן המעונה (1560-1624) וממנה נולדו לו שלושה ילדים:
נטפליקס אנימציה
היסטוריה
כאשר נטפליקס החלה לייצר תוכן מונפש מקורי בשנת 2013, כולם הופקו על ידי חברות צד שלישי, בעיקר על ידי DreamWorks Animation Television שבבעלות דרימוורקס הנפשה. עם זאת, בנובמבר 2018 הוכרז שנטפליקס תיצור תכנים מקוריים מונפשים, ביניהם קיד והטבעות הקוסמיות ומשפחת וילובי.
ארנסט שפקר
ארנסט שפקר (Ernst Specker; 11 בפברואר 1920, ציריך – 10 בדצמבר 2011, ציריך) היה מתמטיקאי שווייצרי, שנודע בעיקר בזכות התרומות שלו למכניקה קוונטית וללוגיקה.
קורות חיים
ארנסט שפקר נולד בציריך. בגיל צעיר הוא חלה בשחפת ובשנת 1934 נשלח להחלמה בדבוס. מאז מספר שנים הוא בילה בין בית הוריו בציריך לבין בית דודתו בדבוס. אביו היה מעוניין שהוא ילמד משפטים, אך ארנסט הצעיר עמד על כך שהוא ילמד מתמטיקה. הוא למד בהמכון הטכנולוגי של ציריך וסיים את התואר בשנת 1945. הוא המשיך במכון ובשנת 1955 קיבל דרגת פרופסור.
תרומתו למתמטיקה מרוכזת בכ-40 פרסומים בתחומים שונים - טופולוגיה, מכניקה קוונטית, אלגוריתמים וכו'.
בשנים 1972–1973 הוא היה נשיא איגוד המתמטיקאים השווייצרי.
Miş Miş
Miş Miş (בעברית: בלה בלה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הטורקייה סימגה. השיר יצא לאור ב-11 ביוני 2015, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים דואן מיוזיק קומפני. השיר הפך ללהיט בינלאומי, אך עם זאת הוחלט שלא לכלול אותו באלבום הבכורה של סימגה.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד טורקיה טופ 20.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי אוזן בייראשה וסיבל אלגן. בשנת 2011, הוציאה סימגה את מיני-אלבום הבכורה שלה Yeni Çıktı, שלא זכה להצלחה לה ציפתה ולאחר מכן, החליטה להוציא את "Bip Bip", כסינגל הבכורה שלה, שכן הצליח ביוטיוב כאשר צבר למעלה מ-54 מיליון צפיות. לאחר מכן, יצא השיר הזה כסינגל השני שלה וכסינגל המצליח ביותר שלה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-5.5 מיליון השמעות.
הר בייקר (אנטארקטיקה)
הר בייקר (באנגלית: Mount Baker) הוא הר בהרי הנסיך אולף בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
Miş Miş
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של Netd Müzik ב-22 בספטמבר 2015, ביום צאתו של השיר כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את סימגה כשהיא הולכת ברחובות העיר, תוך שמסביבה התושבים מבצעים את פעולותיהם היומיומיות כמו תליית כביסה וכדומה. בהמשך, ניתן לראותה כשהיא רוקדת יחד איתם.
הר בייקר (אנטארקטיקה)
ההר ממוקם בחלק הדרום-מזרחי של גבעות גברו, בסמוך לחוף מדף הקרח רוס.
Miş Miş
וידאו קליפ
נכון לספטמבר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-200 מיליון צפיות.
הר בייקר (אנטארקטיקה)
ההר ממוקם 11 קילומטרים ממזרח לפסגת אמפיבול.
גובהו של ההר 1,480 מטרים מעל פני הים; לפי מקור אחר, גובהו של הר בייקר 1,000 מטרים מעל פני הים, והוא ההר ה-2,170 בגובהו באנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי ההר
ההר התגלה על ידי משלחת חציית מדף הקרח רוס האמריקאית (U.S. Ross Ice Shelf Traverse Party), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958), בפיקודו של א. פ. קרארי (A.P. Crary).
קהילת יהודי לודז'
לודז' (בפולנית: Łódź - ווּג' - IPA: [wuʨ] (מידע • עזרה)) היא העיר השלישית בגודלה בפולין (אוכלוסייה בת 742,000 איש, נכון לשנת 2009). העיר ממוקמת במרכז המדינה, מדרום־מערב לוורשה, ומשמשת בירת מחוז לודז'. בתקופת השלטון הרוסי במאה ה-19 התפתחה לודז' מכפר קטן לעיר של תעשיית הטקסטיל, במידה רבה הודות ליוזמת תושביה היהודים. ועל שום כך דבק בה הכינוי "מנצ'סטר הפולנית".
ערב מלחמת העולם השנייה הגיעה הקהילה היהודית בלודז' לכ-225,000–233,000 נפשות (מכלל 680 אלף כלל תושבי העיר), והייתה הקהילה היהודית השנייה בגודלה בפולין אחרי ורשה. פעלו בה רשת חינוך יהודית מסועפת, עיתונות יהודית ותיאטרון יידיש. בזמן המלחמה נכלאה הקהילה בגטו לודז', הגטו השני שהוקם בשטחי הכיבוש הגרמני. מרבית הקהילה היהודית הושמדה בשואה.
תולדות הקהילה
בשנים 1718–1817 יהודי לודז' היוו כשליש מתושבי העיר ורובם היו עניים. בשנת 1825 הוזמנו ללודז' מומחים גרמנים שיעזרו לתעש את העיר. הגרמנים חתמו על חוזה שנקרא "חוזה זגירז" שכלל הגבלות כלפי היהודים. היהודים נדרשו לגור בחלק הדרומי של העיר ולעבור לגטו תוך שנתיים, למעט שתי משפחות שקיבלו אישור לגור בחלק אחר של העיר.
ב-1836 היהודים החלו לקחת חלק פעיל בכלכלת העיר. בנוסף בשנה זו הגיעו לעיר יהודים משכילים שנלחמו על פירוק הגטו והצליחו לגור בחלק השני של העיר כיחידים בתחבולות שונות. בשנת 1840 הבינו השלטונות כי יש להרחיב את גבולות הגטו כיוון שמספר התושבים היהודיים בעיר הגיע למעל 1350, אך תוכנית זו לא אושרה. היהודים פנו לנציב הרוסי וביקשו אישור רשמי "לזכויות שבדיעבד", האישור ניתן לאחר 20 שנה כאשר היו בעיר כבר כ-5500 יהודים. למרות האישור והרחבת השכונה עדיין המקום היה צפוף והעירייה לא הרשתה ליהודים נוספים להתיישב בעיר, וגירשה יהודים שלא היו קבועים.
בשנת 1848 בעקבות מהפכת הליברליזציה הקיסר הרוסי הוציא פקודה שלפיה יהודים יוכלו לגור מחוץ לגטו בתנאי שיהיה להם 9.000 זהובים (במקום 22.00) והם יעמדו בשאר החוקים. בנוסף ניתנה להם הבחירה בין הלבוש הרוסי ללבוש הגרמני. בין 1858- 1862 עברו מספר משפחות לעיר. כמו כן הגטו הורחב והוקטן לסירוגין, בתוך הגטו היה צפיפות גדולה ולא היה ביוב ותשתיות בסיסיות.
הסוף לגטו ולהגבלות השונות על היהודים היה בשנת 1862 עם בוא הרפורמה שיזם הנסיך ויילופולסקי, החוקה הליברלית - האמנציפציה לכל תושבי פולין ואז בוטל גם הגטו והיהודים שוחררו מ"חוזה זיגרז" ומהאפוטרופוס הגרמני. בתחילת הרפורמה הפולנים והגרמנים עשו חרם על יהודים שהשכירו בתים והדירו אותם מהבאר המשותפת, אך בהמשך הבינו כי השיתוף פעולה עם היהודים משתלם להם כלכלית. היהודים ישבו בעיקר במרכז לודז' ושם גם היה צביון יהודי. היהודים שישבו הרחק ממרכז לודז' היו מעורבים יותר עם הגרמנים והפולנים. לאחר שבוטל הגטו חל שנוי גדול בקרב היהודים. בתי העץ הישנים נעלמו והוקמו בתי אבן מפוארים במקומם. בנוסף המשכילים והסוחרים עברו לרחובות רחוקים יותר והקימו מסחר ענף. בתקופה זו היו מלחמות בין הישן לחדש בין המשכילים לחסידים. ב-1870 היו כ-10,000 יהודים בלודז' וב-1897 היו כ-98,000 יהודים. בשנת 1809 הוקם בית הכנסת הראשון וב-1811 נקנה שטח לבית הקברות היהודי ובכך הפכה קהילת יהודי העיר לקהילה עצמאית שאינה תלוי בקהילות הסובבות אותה. היהודים תרמו רבות לכלכלת העיר.