cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מארי-ז'וזה פרק
אולימפיאדת השיא
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה פרק בשתי מדליות זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.12 שניות, לפני אוטי (22.24 שניות) ומרי אוניאלי-אומגבמי מניגריה (22.38 שניות), בשלב חצי הגמר היא קבעה את התוצאה המהירה בתחרות (22.07 שניות) ובריצת 400 מטר בשיא אישי ואולימפי חדש של 48.25 שניות (השיא הנוכחי), לפני קתי פרימן מאוסטרליה (48.63 שניות) ופלילט אוגונקויה מניגריה (49.10 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.76 שניות, המנצחת הייתה ארצות הברית (41.95 שניות). בכך הייתה לאתלטית השנייה בהיסטוריה אחרי ואלרי בריסקו-הוקס מארצות הברית שזכתה בשתי ריצות אלו באולימפיאדה אחת והראשונה והיחידה בהיסטוריה שהגנה על תוארה בריצת 400 מטר.
לאחר היעדרות משתי אליפויות העולם באתלטיקה (אתונה 1997 וסביליה 1999) הסקרנות סביב כושרה של פרק הייתה רבה. היא הגיעה למשחקים האולימפיים שנערכו בסידני בשנת 2000, כשברקע היריבות בינה לבין סגניתה ופעמיים אלופת העולם הטרייה קתי פרימן המקומית, שהדליקה את הלפיד בטקס הפתיחה. היא התגוררה במקום שקט, שלא בכפר האולימפי על מנת להתרכז בתחרות, אבל עשרות העיתונאים הצליחו לאתר אותה. בסופו של דבר היא החליטה לפרוש מהתחרות ולעזוב את אוסטרליה. בדרכה חזרה הביתה, בחניית הביניים בסינגפור התרחשה קטטה בין חברה האלוף האולימפי אנטואן מייבנק לאחד העיתונאים, דבר שזכה לפרסום נרחב בכתבת שער בעיתונים בצרפת ובאוסטרליה. הפרישה לוותה בשמועות בדבר שימוש באימרוץ.
פרק ניסתה לחזור לכושר בשנת 2003 על מנת להשתתף באליפות העולם שנערכה בפריז, אך לבסוף היא לא השתתפה. שנה לאחר מכן, היא הודיעה על פרישה מספורט תחרותי.
משנת 2004 משמשת פרק כיועצת ומסקרת באירועים ספורטיביים במיוחד עבור עיתון הספורט L'équipe. בן זוגה הוא הספורטאי סבסטיאן פורקאס ובחודש מרץ 2010 נולד בנם.
שיאיה האישיים
אצטדיון פתוח אולם סגור
Dehomag
Dehomag (ראשי תיבות בגרמנית של Deutsche Hollerith-Maschinen Gesellschaft mbH - חברת מכונות הולרית' הגרמנית) הייתה חברה לציוד לעיבוד נתונים באמצעות כרטיסים מנוקבים.
היסטוריה
הרמן הולרית' היה סטטיסטיקאי אמריקני ממוצא גרמני, שפיתח בסוף המאה ה-19 מכונת טבולציה (Tabulating machine - מכונה מכנית-חשמלית לסכימה והדפסה של נתונים) מבוססת כרטיסי ניקוב. המכונות של הולרית' שימשו לעיבודי נתוני מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, ממשלות נוספות, חברות ביטוח ועוד. וילי היידינגר רכש זכות להשתמש בפטנטים של הולרית', והקים בברלין, בשנת 1910, את חברת Dehomag. בשנת 1911 התמזגה החברה של הולרית' עם חברות אחרות, לחברה בשם CTR. בשנת 1923 רכשה CTR, בהנהלתו של תומאס ווטסון, 90% מהבעלות על Dehomag. בשנת 1924 שינתה CTR את שמה ל-IBM.
חברת Dehomag פעלה בגרמניה גם לאחר עליית הנאצים לשלטון, והמשיכה לספק ציוד לעיבוד נתונים לממשל הנאצי. יו"ר הדירקטוריון של החברה היה וילי היידינגר ומנכ"ל החברה היה הרמן רוטקה. בשנת 1934 התמזגה Dehomag עם חברת אופטימה - חברה בת נוספת של IBM. בשנת 1939 העסיקה החברה 2,500 עובדים בשני מפעלים בגרמניה. בזכות מעמדה כמעין מונופול הייתה החברה רווחית ביותר. בין השאר סיפקה ציוד למפקד האוכלוסין ברייך השלישי שנערך ב-1939, שבו נרשם גם המוצא של התושבים, ובכלל זה הכנתה של רשימת היהודים.
בשנת 1941, לאחר שארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה הנאצית, נחשבה Dehomag לרכוש אויב, ומונתה לה ועדה מפקחת. בשנת 1943 מונה הרמן פלינגר, ממשרד הכלכלה הנאצי למנכ"ל החברה, והדיח את היידינגר.
עם תום מלחמת העולם השנייה חזרה IBM לפעול בגרמניה, ובשנת 1949 קיבלה את כל נכסיה המוקפאים של החברה, ובהם הרווחים שצברה בזמן המלחמה. באותה שנה שינתה Dehomag את שמה ל-Internationale Büro-Maschinen Gesellschaft mbH - IBM.
בשנת 2001 יצא לאור ספרו של העיתונאי אדווין בלאק, IBM and the Holocaust: The Strategic Alliance between Nazi Germany and America's Most Powerful Corporation, שבו האשים בלאק את IBM כי סיפקה ציוד ושירותים לגרמניה הנאצית, אך לטענת IBM היא איבדה את השליטה בחברת Dehomag לפני מלחמת העולם השנייה.
אשטון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מיכמן
מיכמן בס"ד בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית שמספקת אשראי לעסקים קטנים ובינוניים. החברה בעלת רישיון אשראי מורחב מטעם רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון. החברה התאגדה בשנת 2015 על ידי יניב ביטון, ובחודש פברואר 2021 הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. החברה מעניקה ללקוחותיה אשראי לטווח קצר ולטווח ארוך.
היסטוריה
מיכמן הוקמה כחברה פרטית בשנת 2015 על ידי יניב ביטון. טרם הקים את חברת מיכמן, ביטון ניהל מספר חברות בתחומי הנדל"ן והקמעונאות. במאי 2018 השקיעה מיכמן כ-2 מיליון ש"ח בחברת הביטוח הדיגיטלית ליברה, ונכון לדצמבר 2021 היא מחזיקה ב־4.68% ממנה. ליברה הונפקה בשנת 2021 לפי שווי של 450 מיליון ש"ח. בספטמבר 2020 קיבלה החברה רישיון מורחב למתן אשראי מטעם רשות שוק ההון, ביטוח וחסכון לפעול בתחומה, והרחיבה את מגוון השירותים שלה. בפברואר 2021 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, וביולי באותה שנה ביצעה הנפקת אג"ח בסכום של כ-100 מיליון ש"ח. ההנפקה מיקמה אותה כאחת מ-35 החברות בבורסת ת"א שהמניה שלהן עלתה ב־100% לפחות מתחילת השנה.
בפברואר 2022 מיכמן, השלימה את השלב המוסדי בהנפקת סדרת אג"ח חדשה שקלית. במסגרת המכרז למשקיעים מסווגים התקבלו ביקושים בהיקפים של כ-187 מיליון ש"ח. החברה בחרה לקבל מתוכם התחייבויות מוקדמות לרכישת איגרות חוב בהיקף כספי כולל של כ-120 מיליון ש"ח באותו החודש השלימה החברה הקצאה פרטית של כ-5.4% ממניותיה (4.6% בדילול מלא) בהיקף של 14.1 מיליון שקל לקרנות הגידור נוקד של רועי ורמוס ושלומי ברכה וספרה של ישראל מור, דורון ברין ורון סנטור.
תחומי פעילות
מיכמן פועלת בתחום האשראי החוץ בנקאי, ומעניקה מגוון פתרונות אשראי לעסקים. פתרונות האשראי שמעניקה החברה מחולקים ל-2 סוגים:
מה עושים עם בעיה
מה עושים עם בעיה? (באנגלית: ?What Do You Do With a Problem) הוא ספר ילדים, שנכתב על ידי קובי ימאדה ומאויר על ידי מאה בסום. הספר תורגם מאנגלית לעברית על ידי יהודה אטלס בשנת 2016, ויצא לאור בהוצאת צלנטר ספרים מלווה באיורים של מאה בסום, המעניקה לאיוריה אור ומרקם מיוחד. הספר מיועד לגיל הרך, אך הוא מתאים גם למבוגרים. הסיפור עוסק בקיומן הטבעי של הבעיות ופתרונן.
על הכותב
קובי ימאדה הוא מחבר רב המכר "מה עושים עם רעיון?". הוא נשוי ואב לשני ילדים וגם מנכ"ל קומפנדיום- חברת מתנות המתמקדות גם בספרים. כמו בכתבה ב-Publishers Weekly סיפר קובי שבדרך כלל הוא עסוק בענייני העסק שלו, אך לפעמים הוא מקבל השראות הדורשות להיכתב בספרים.
עלילת הספר
הספר עוסק בבעיות כלליות היכולות לקרות לכל אדם בחיי היומיום. עלילת הספר מתמקדת בפתרון הבעיה של הילד. מתחילת הסיפור אפשר להבין, שחייו של הילד היו טובים ושקטים, אך יום אחד הוא נתקל בבעיה שלא ציפה לה, ורצה למנוע אותה.. "אֲנִי לֹא יוֹדֵעַ אֵיךְ זֶה קָרָה. אֲבָל יוֹם אֶחָד הָיְתָה לִי בְּעָיָה. לֹא רָצִיתִי בָּהּ. לֹא בִּקַּשְׁתִּי שֶׁהִיא תָּבוֹא". הילד תהה, מהו מקור הבעיה? כיצד הוא אמור להתמודד איתה? הוא השתמש בכל השיטות שעלו במוחו בניסיון להעלים את המכשול, לסלק אותו או להסתתר ממנו, אך ללא הצלחה. הניסיונות הכושלים של הילד להתמודדות עם הבעיה גרמו לו פחד ודאגה, והוא לא ידע מה לעשות איתה מלבד להסתתר מפניה בתקווה שתחלוף ולא תחזור. הבעיה רק הלכה והחריפה עם הזמן, עד היום שבו החליט הילד להתייצב מולה במקום לברוח. תוך כדי כך גילה הילד הזדמנות ללמידה ולגדילה. הוא רק היה צריך לחפש אותה.
המסר של הספר
הספר מספר את סיפורו של ילד המנסה לפתור בעיה שבה נתקל, אך אינו מצליח. הבעיה רק חוזרת ומתגברת בכל פעם שהוא מנסה להתחמק ממנה, וכך הוא עובר שלבים שונים עד למציאת פתרון לבעיה שלו: תהייה, כעס, דחייה, דאגה, פחד, עצב, לחץ ולבסוף - הבנת הפתרון לבעיה.
הסיפור אינו מתמקד בתהליך ההתמודדות עצמו, אלא בתהליך הלמידה, ההתפתחות והשינויים שחווה הילד במשך כל הזמן שהקדיש כדי להתגבר על הבעיה. שינויים אלה מתבטאים בשני אופנים. האחד הוא שינוי במודעות העצמית, שבו הילד מפתח תחושת חוסן פנימי, מסוגלות וכוח כאשר הוא עובר את המסע לפתרון. השני הוא שינוי בהשקפת עולם, בתחילת הסיפור הילד הביע פחד וכעס על הבעיה והתמקד יותר בסבל שלו מאשר בצורך להתמודד עם הבעיה. בהמשך הוא הבין שתפיסתו בעניין הייתה שגויה, וזה מה שגרם לו למצוקה. זוהי נקודת המפנה, שבה הילד מחליט לראות את הבעיה בתור הזדמנות ללמוד, לגדול ולצמוח וכך הוא מתמודד איתה.
ביקורות
"ספר גאוני עם פשטות קסומה ומשפטים קצרים, המתאים לצעירים (4 - 8) וגם למבוגרים.
טקסט קצר, ברור ומנוקד בכל דף" דבי מדריד, מאתר goodreads כתבה: "ספר מעולה. הוא מראה כיצד בריחה או הסתתרות מבעיות לא יפתרו אותן ומעביר מסר שמצוקה לא תפתור את הבעיה". מאותו האתר, Urbandale Academy כתבו:
"ספר עם תמונות שמתאים לכל גיל. ספר זה מעורר אותך להתבונן מקרוב בבעיה ולהתמודד איתה. לפעמים בעיות נראות הרבה יותר גדולות ממה שאנחנו חושבים, וככל שאנו מתעלמים מהם יותר, כך הן נראות יותר גדולות".
Rayman Legends
Rayman Legends (מילולית: "אגדות ריימן") הוא משחק פלטפורמה שפותח והופץ על ידי יוביסופט. זהו הכותר הראשי החמישי בסדרת משחקי "ריימן" וגם ההמשך הישיר למשחק "Rayman Origins" שיצא בשנת 2011. המשחק התגלה בטריילר לא מקורי שהופיע באינטרנט ב-27 באפריל 2012. תחילה הוכן כמשחק בלעדי עבור Wii U, הוא שוחרר בסופו של דבר גם עבור PlayStation 3 ,Microsoft Windows ו-Xbox360 ב-29 באוגוסט 2013 לאוסטרליה, 30 באוגוסט 2013 לאירופה וב-3 בספטמבר 2013 לאמריקה הצפונית. הגרסה ל-PlayStation Vita יצאה בעיכוב לאוסטרליה ב-12 בספטמבר 2013 ולאירופה ב-13 בספטמבר 2013. ישנן גם גרסאות ל-PlayStation 4 ו-Xbox One.
עלילה
ריימן, גלובוקס והטינזים ישנו במשך מאה שנה, בזמן זה, סיוטיו של חולם הבועות גדלו והתפשטו, כך גם הקוסם המרושע (אשר שרד את הפיצוץ ב-"Rayman Origins") שבזמן זה גדל והתפצל לחמישה "טינזים אפלים". ריימן וחבריו התעוררו על ידי מרפי שסיפר להם על כך שהסיוטים המפלצתיים חטפו וכלאו את כל הטינזים האחרים ואת עשר הנסיכות (כולל ברברה). ריימן, גלובוקס, הטינזים ומרפי יצאו להביס את האיומים החדשים האלה. לאחר שהביסו ארבעה טינזים אפלים ונלחמו נגד הסיוטים הגרועים ביותר, ריימן וחבריו יצאו ל-"Olympus Maxmus" ונלחמו נגד ענן של סיוט טהור. לאחר קרב זה החשכה התפזרה, הטינזי האפל האחרון שוגר מ"יער החלומות" (באנגלית: The Glade of Dreams), והאיזון שב לקדמותו.
הרשעים
חמשת הטינזים האפלים- טינזים מרושעים אשר השתלטו על עולמו של ריימן וכלאו את כל הטינזים והנסיכות. בסופו של המשחק שוגרו לכוכב מרוחק על ידי ריימן.
מאפייני המשחק
Rayman Legends הוא משחק פלטפורמה דו-ממדי, המיועד לשחקן יחיד או מצב מרובה משתתפים עד ארבעה שחקנים במקביל כשמתקדמים דרך שלבים שונים. ניתן לאסוף לומים על ידי נגיעה בהם, להביס אויבים או להציל טינזים שנלכדו. איסוף טינזים פותח שלבים חדשים. במשחק זה מופיעות לראשונה ברברה ואחיותיה: דמויות חדשות במשחק, שיש להן אותן יכולות כמו ריימן וחבריו, וצריך לחלץ אותן משלבים מסוימים.
מרפי
בנוסף לדמויות הראשיות, ישנו גם את מרפי, אשר מופיע כדמות שעוזרת לשחקן לבצע פעולות שונות, כגון חיתוך חבלים, הפעלת מכשירים, דגדוג אויבים וסיוע באיסוף לומים. עזרה זו פותחת מגוון רחב של שלבים שנדרש בהם שיתוף פעולה עם השחקן ומרפי כדי להתקדם. בגרסאות של פלייסטיישן 4, PlayStation Vita ו-Wii U, שחקן חמישי יכול לשלוט במרפי בעזרת ה "טאבלט" של Wii U, מסך המגע של ויטה, או הבקר של פלייסטיישן 4. במצב של שחקן יחיד השליטה תועבר לידי מרפי והמחשב ישלוט בדמותו של השחקן. לעומת זאת, בגרסאות של המחשב האישי, PlayStation 3 ו-Xbox 360, מרפי יגיע אוטומטית ותתבקש אינטראקציה עם אובייקטים מסוימים כדי שמרפי יעשה את פעולותיו.
מבנה העולמות
במשחק חמישה עולמות מרכזיים:
אלה חמשת העולמות הראשונים של המשחק. בהם מבנה השלבים הולך כך: תחילה יש כ-1–3 שלבים רגילים (בהם צריך להציל עשרה טינזים) כשלפחות אחד מהם הוא "שלב מרפי" (שלב שבו צריך שיתוף פעולה עם מרפי), לאחר מכן ישנו שלב היחלצות (שלב שבו מחלצים נסיכה), אז יש פעם נוספת 1–3 שלבים רגילים (ביניהם שלב מרפי), לאחר מכן שוב שלב היחלצות, אחריו שלב רגיל, שלב בוס ואחרון - שלב מוזיקלי. (שלב מוזיקלי הוא שלב שתוכנו הוא על פי שירים שונים כגון "Black betty" ו-"The Eye Of The Tiger"). אחרי שמשלימים את כל השלבים, נוספים "שלבי הפלישה". אלו שלבים שאותם צריך להשלים מהר ככל האפשר.
ישנו גם עולם שישי ששמו הוא "Living Dead Party" (מסיבת המתים-חיים) המורכב כולו משלבים מוזיקליים בסגנון של פעם עם הפרעות בשידור.
Back to Origins
מתוך כל שלבי המשחק, ישנם כ-40 שלבים שהם בעצם שלבים מ-"Rayman Origins", אבל בסגנון ה-Legends, הנעולים על ידי כרטיסי מזל (Lucky tickets). כרטיסי מזל הם מעין כרטיסי גירוד שמקבלים אחרי שמשיגים מכסה מסוימת של לומים. בנוסף לשלבים האלה, כשמגרדים אותם יכולים "לזכות" במספר דברים: 1. מספר מסוים של לומים, 2. יצור, (יצורים הם סוג דמויות המביאות לשחקן מספר מסוים של לומים בכל יום) 3. טינזי, 4. שלב Back to origins.
The Challenges
בניגוד למשחקים אחרים, המשחק מביא גם אתגרים יומיים ושבועיים. שבהם שחקנים יכולים להתחרות בשחקנים אחרים באתגרים כגון: איסוף מספר מסוים של לומים בזמן קצר או להגיע למרחק הכי ארוך. ניתן לגשת ליותר אתגרים על ידי העלאת דירוג ה-Awesomeness של השחקן על ידי איסוף מספר גבוה של לומים בכל שלב, צבירת גביעים, (ארד, כסף, זהב ויהלום) ושחרור טינזים. ישנו עוד משחק מרובה משתתפים שהוא בעצם מין משחק כדורגל הנקרא "Kung Foot". במשחק "Kung Foot" יכול השחקן לשחק נגד המחשב, נגד שחקן נוסף או לאחד עם כוחות שחקן אחר ולשחק כקבוצה. במשחק זה אין תפקיד מוגדר לשחקן והוא יכול לשמש כשוער, או כחלוץ. כמו כן, השערים במשחק קטנים ותכונה זו מוסיפה אתגר למשחק.
אוצ'אקובו-מאטבייבסקויה
נפת אוֹצָ'אקוֹבוֹ-מַאטְבֵיֵיבְסְקוֹיָה (ברוסית: район Очаково-Матвеевское) היא נפה של המחוז המערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטחה הוא 17.5436 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 130,975 תושבים (2020).
בנפה נמצאת תחנת כוח תרמית וחום 25 שהיא החזקה ביותר במוסקבה ואחת החזקות ביותר ברוסיה. מייצרת כ-10% מסך החשמל של מוסאנרגו. ישנם כ-300 חברות וארגונים תעשייתיים בנפה.
בנפה מתקיימת בניית דיור "נקודתית", בתוקף תוכנית של הריסה ושחזור בנייני דיור רעוע ואזור התעשייה של אוצ'קוב.
הצבעים הלאומיים של ארצות הברית
הצבעים הלאומיים של ארצות הברית (באנגלית: The National Colors of The United States) הם אדום, כחול ולבן, כפי שהם מופיעים בדגל ארצות הברית, ונחשבים לסמל חשוב בתרבות האמריקאית. הגדרתם המדויקת של הצבעים הלאומיים של ארצות הברית (כצבעי הדגל) הם להלן:
היסטוריה
מקור הצבעים הלאומיים של ארצות הברית הוא מבטסי רוס ומדגל שלוש עשרה המושבות הראשונות של ארצות הברית.
המסורת מציינת כי ג'ורג' וושינגטון, נשיאה הראשון של ארצות הברית, הכריז כי:
שימושים מדיניים
הצבעים הלאומיים של ארצות הברית מופיעים, כאמור, בדגל ארצות הברית, אך גם בדגלי מדינות ארצות הברית אוהיו, איווה, ארקנסו, ג'ורג'יה, הוואי, ויומינג, טנסי, טקסס, מיזורי וקרוליינה הצפונית. כמו כן, הם מופיעים בדגלי השטחים הפדרליים פוארטו ריקו וסמואה האמריקנית. הם גם מופיעים בדגל קונפדרציית המדינות של אמריקה. בנוסף, הם מופיעים (בנפרד) בסמלי שתי המפלגות הגדולות ביותר בארצות הברית: המפלגה הרפובליקנית (מזוהה עם האדום) והמפלגה הדמוקרטית (מזוהה עם הכחול).
בספורט
הצבעים הלאומיים של ארצות הברית מופיעים בהרבה מאוד מקומות בספורט האמריקאי: בסמל ומדי נבחרת הכדורגל, נבחרת כדורגל הנשים, נבחרת הכדורסל, נבחרת ההוקי קרח וכו'. הם גם מופיעים סמלי הליגות הגדולות בארצות הברית: NBA, NFL, MLB ו-MLS. הם מופיעים גם בקבוצות מערים בעלות הקשר לאומי חשוב: פילדלפיה 76', פילדלפיה פיליז, וושינגטון ויזארדס, וושינגטון קפיטלס, וושינגטון נשיונאלס, ניו אינגלנד פטריוטס וניו אינגלנד רבולושן.
חברות
הצבעים הלאומיים של ארצות הברית מופיעים בסמלים רבים של חברות אמריקאיות שרוצות להדגיש את שייכותן לארצות הברית, למשל: פפסי, אמריקן איירליינס ונאס"א.
תחנת הכוח של הקפיטול
תחנת הכוח של הקפיטול (באנגלית: Capitol Power Plant) היא תחנת כוח מבוססת דלק מאובנים המספקת קיטור ומים צוננים לבניין הקפיטול האמריקאי, משכנו של בית המשפט העליון האמריקאי, ספריית הקונגרס ול-19 מבנים נוספים בקומפלקס הקפיטול של ארצות הברית. זוהי תחנת הכוח היחידה ששורפת פחם במחוז קולומביה, אך חרף היותה כזו היא במרבית המקרים משתמשת בגז טבעי.
תחנת הכוח משרתת את הקפיטול עוד מאז 1910 והיא נמצאת תחת ניהולו של אדריכל הקפיטול. על אף שמטרתה המקורית של תחנת הכוח היה לספק למתחם הקפיטול חשמל מאז 1952 תחנת הכוח לא מייצרת ומספקת חשמל.
על פי מחלקת האנרגיה של ארצות הברית המתקן פלט 118,861 טונות של פחמן דו-חמצני ב-2007, ב-2009 עברה התחנה להשתמש בגז טבעי אך לעיתים היה צורך בפחם לצורך גיבוי לקיבולת של התחנה.
היסטוריה
תחנת הכוח החלה את פעילותה ב-28 באפריל 1904 והייתה מיועדת לשמש כ-2 בנייני משרדים חדשים שיוקמו באזור, לימים 2 הבניינים יקבלו את השמות "בניין המשרדים של הסנאט ראסל" ו"בניין המשרדים של בית הנבחרים קנון", שני הבניינים דרשו את הגדלת מכסה האנרגיה שצרך קומפלקס הקפיטול של ארצות הברית, אם לא די בכך גם ספריית הקונגרס והקפיטול עצמו היו צריכים לקבל אספקת חשמל מהתחנה החדשה.
ב-2000 חסמו כ-2 סנאטורים, הרפובליקני מטעם קנטקי, מיץ' מקונל והדמוקרטי מטעם וירג'יניה המערבית, רוברט בירד הצעות לעשות שימוש בדלק נקי יותר בתחנת הכוח של הקפיטול, לאור היותם נציגים של מדינות שידועות בכריית הפחם האינסטינסבית במכרות המדינה הם השתמשו בהשפעתם בסנאט כדי לחסום הצעות כאלו או אחרות שרצו להחליף את השימוש בפחם בתחנת הכוח.
במאי 2007 פורסם ב-CNN כי לשתי חברות International Resources Inc ו-Kanawha Eagle יש חוזה הספקה, במסגרתו הן יספקו כ-40,000 טון של פחם למפעל עד 2009, לצד פרסום זה נאמר כי החברות תרמו לקמפיינים של מקונל ובירד בעת ריצתם לסנאט בבחירות 2006 סכומים שהוערכו בכ-26,000 דולרים.
בפברואר 2009 שלחו פלוסי ומנהיג הרוב בסנאט, הארי ריד מכתב לאדריכל הקפיטול. במכתב ביקשו השניים מהאדריכל ליצור תוכנית שבסיומה תעבור תחנת הכוח להשתמש בגז טבעי בלבד עד סוף 2009.
בתגובה למכתב של פלוסי וריד, השיב אדריכל הקפיטול במאי של אותה שנה כי המפעל עבר חלקית להשתמש בגז טבעי והוא מוכן לעבור לשימוש בלעדי בדלק זה, תוך שימוש בפחם רק כמקור אנרגיה שיגבה את הגז הטבעי, עד 2011 ירד השימוש בפחם בתחנה לכ-5% בלבד.
העשור השני של המאה ה-7
העשור השני של המאה ה-7 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 610 והסתיים ב-31 בדצמבר 619.
הקטה
הֵקָטֶה (ביוונית: Ἑκάτη) היא אלה במיתולוגיה היוונית. הקטה היא אלה המתוארת באמנות ובמיתולוגיה היוונית כבעלת שלוש דמויות שונות המשויכות לישות אחת- העלמה, האם, והזקנה. בגלגולים שונים של המיתולוגיה היוונית היא נחשבה האלה האחראית על צמתים, מפתני דלתות, כישוף, לילות והירח. המקבילה לה במיתולוגיה הרומית היא האלה טריוויה, שמשמעות שמה הוא "שלוש דרכים". משרתות האלה הן האמפוזות שיצאו מתיבת פנדורה. היא נחשבת אלה כתונית ושוכנת בממלכת האדס.
מקור האלה
חוקרים רבים סבורים כי מקורה של הקטה הוא באנטוליה, ומשם נדדה למצרים, שם היא הייתה מוכרת בשם חֶקֶת, האלה בעלת ראש הצפרדע. לאחר מכן, היא הגיעה לתרבות היוונית הקדמונית. היוונים שינו את שמה ומעמדה: שמה השתנה להקטה, ומעמדה השתנה לכישוף במקום לנישואים.
משפחה
הקטה היא בתם של אסטריה ופרסס. ילדיה הם האמפוזות. כמו כן, הקטה היא סבתה של מדיאה, שירשה ממנה את כוחות הכישוף שלה, ולפי גרסה אחת היא אמה של המכשפה המפורסמת קירקה.
אזכורים
אמפוזות מוזכרות בסדרה פרסי ג'קסון והאולימפיים, וכך גם קירקה שמוזכרת ביחד עם מדיאה, שמופיעה בספר הגיבור האבוד, הארי פוטר ואבן החכמים וגם בסדרת פרסי ג'קסון.
הקטה מאוזכרת בסדרה באפי ציידת הערפדים במספר לחשי-כישוף לאורך העונות.
כוכב הלכת המינורי 100 Hekate, שהתגלה ב-1868 על ידי ג'יימס קריג ווטסון נקרא על שמה.
הקטה מוזכרת בספר האלכימאי, מאת מייקל סקוט, מסדרת הספרים הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות בתור קדמונית המעירה את כוחותיה של סופי. היא מופיעה גם בספר בית האדס, מאת ריק ריירדן.
הקטה מוזכרת בסדרת הרומנים הגרפים סנדמן ובסדרה המבוססת עליה.
האסכולה הגרמנית החדשה
האסכולה הגרמנית החדשה (בגרמנית: Neudeutsche Schule) הוא מונח שהוצג בשנת 1859, על ידי פרנץ ברנדל, עורך הנויה צייטשריפט פיר מוזיק, כדי לתאר מגמות מסוימות במוזיקה הגרמנית. אף כי המונח שימש לעיתים קרובות במאמרים ובספרים העוסקים בתולדות המוזיקה של המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים, הגדרה ברורה היא מורכבת. בנוסף, מי שנחשב כנציג האסכולה הגרמנית החדשה, הוא שנוי במחלוקת. המונח אפוא בעייתי. משתמשים בו אנשים שונים בתקופות שונות עם משמעויות שונות. בדרך כלל מוסכם כי פרנץ ליסט היה אחד הנציגים הבולטים של האסכולה הגרמנית החדשה. יש גם קונצנזוס כי יוהנס ברהמס לא לקח חלק בהתנגדות לה. מעבר לכך, הפרשנויות שונות זו מזו. המאמר הנוכחי מפרט את המרכיבים העיקריים הקשורים למונח זה. נציגי האסכולה הגרמנית החדשה התעמתו עם מוזיקאים שמרנים יותר במה שנקרא מלחמת הרומנטיקנים.
היסטוריה
בשנת 1858 הציגו פרנץ ליסט ופרנץ ברנדל קונגרס של מוזיקאים.
היום השלישי של הטונקונסטלר-ורסממנג, 3 ביוני, נפתח על ידי ברנדל בנאום "לפתוח את הדרך להסכם". נאומו של ברנדל הוא מקור המונח האסכולה הגרמנית החדשה. הוא פורסם כגרסה מודפסת בנויה צייטשריפט פיר מוזיק החל מיום 10 ביוני 1859. ברנדל נזכר ברוברט שומאן, שהקים את הנויה צייטשריפט פיר מוזיק כדי לפתוח את הדרך לסוג חדש של האמנות, שמקורו ביצירותיו של בטהובן. בזמן ששומאן השקיף את דעתו של האמן. כתביו היו סובייקטיביים בלבד. במקרים רבים השקפתו של שומאן הייתה תלויה ברגשות חולפים שמעוררת המוזיקה. לברנדל הייתה מטרה גבוהה יותר. הוא פיתח עקרונות מוזיקליים מובחנים ושמר עליהם. הנויה צייטשריפט פיר מוזיק הפך לקול של עמדות מתקדמות בחיים המוזיקליים העכשוויים. כתוצאה מכך התרחש סכסוך עם מפלגות אחרות. והזכיר את הקנאות הדתית של פעם.
מומחים של השנים האחרונות הוכיחו בפני ברנדל מהישגיהם כי הוא לא טעה. ברנדל הזכיר בשמו רק את וגנר, שהגשים בצורה נפלאה את האידיאל של האופרה הגרמנית הטהורה, אך הוא הזכיר גם שניים אחרים. בעוד שברנדל לא ציטט במפורש את שמם, מההקשר ברור שאלה ברליוז וליסט. על פי ברנדל במאמרו הסימפוניסטי דיכטונגים של פרנץ ליסט משנת 1858, הייתה זו האמונה שלו כי הפואמות הסימפוניות של ליסט היו האידיאל המושלם ביותר למוזיקה האינסטרומנטלית של אותה תקופה. לעומת זאת, הסימפוניות של שוברט, מנדלסון ושומאן, ככל שיהיו מפוארות ויפות, יכולות להיחשב רק כיצירות (כלומר אחרי בטהובן).
התנגדויות של ברליוז לווגנר
אם היה ניתן לדמיין את האסכולה הגרמנית החדשה כקבוצה של אמנים עם מטרות דומות, ההצטרפות ליסט עם וגנר הייתה כבר בעייתית; אך עדיין הייתה בעיה נוספת ביחס לברליוז. ברליוז הצהיר בנחרצות באביב 1860, בעקבות הקונצ'רטי הברנדנבורגיים שהגיש וגנר בתיאטרון האיטלקי בפריז, כי הוא עצמו לא היה קשור לסגנון ולאידאולוגיה של וגנר. וכל אלה שטענו שהוא נציג אסכולה משותפת יחד עם וגנר טעו. בניגוד לברהמס ויואכים ב"מניפסט" שלהם, ברליוז העביר רשימה מפורטת של נקודות קריטיות וכן רשימת עקרונות בהם תמך. הוא עשה שימוש במונח "musique de l'avenir" (מוזיקה של העתיד), כמעשה נגד וגנר. הפולמוס של ברליוז נגד ואגנר מופעל על ידי הדברים הבאים: "וגנר שומר על המוטו של המכשפות במקבת: "הוגן הוא עבירה ועבירה זה הוגן".
נקודות אחרות של ברליוז היו בקנה אחד עם עמדותיו של וגנר. דוגמה אליה הסכים ברליוז היא: "המלחין צריך לחפש את האחידות הפנימית של הדרמה והמוזיקה, צריך להעביר את רגש המילים, ובכך צריך להתייחס לדמותו של האדם המוצג כמו גם למבטאיה של השפה המדוברת."
סופה של האסכולה הגרמנית החדשה
לבסוף האסכולה הגרמנית החדשה לא צברה תאוצה. לאט לאט הפופולריות שלה דעכה. מנהיגיה נפטרו, ולא היה לה המשך. וזה סופה של האסכולה הגרמנית החדשה. שהתחילה בחוק חדשני עד שלאט לאט נעלמה.
האסכולה הגרמנית החדשה בקצרה
הקטור ברליוז, ריכרד וגנר ופרנץ ליסט, אשר דגלו בטכניקה ובמורכבות של היצירות המוזיקליות, הובילו את האסכולה הגרמנית החדשה יחד עם העיתונאי פרנץ ברנדל שקידם אותה בכתב העת שלו. אז, ב, הייתה התקופה הרומנטית במוזיקה שפעלה לפי חוקי הלחנה מאוד ברורים. האסכולה הגרמנית החדשה שינתה חוקים אלה ולכן היא התקבלה בעיני מלחינים כגון: פרדריק שופן, רוברט שומאן, יוהנס ברהמס, יוזף יואכים ועוד, כמוזיקה משעממת, אין רגש בה, היא נוגדת כל מה שמוזיקאים אחרים מכירים ועוד.
מקור פעילותה העיקרי של האסכולה הגרמנית החדשה, היה בגרמניה, וליסט, וגנר וברליוז, עבדו קשות כדי לקדם אותה. לאחר מכן וגנר התחתן עם בתו של ליסט, והקשר עמו ובין ליסט התהדק. תחילה לא הכירו את האסכולה הגרמנית החדשה. וזה נתן לליסט ווגנר זמן לקדם אותה. אבל כבר אז, החלו לתת לה ביקורות קשות ונוקבות. מובילי האסכולה עבדו קשות להשיג את ההכרה שהם היו צריכים. אבל נראה שהם "איחרו את המועד".
יותר ויותר מלחינים התנגדו לאסכולה הגרמנית החדשה. אולם ליסט, שהיה אחד ממובילי האסכולה, לא התרגש מכך והמשיך להאמין בדרך שלו.
בשנת 1848, ליסט התיישב בויימאר כדי למצוא עוד מלחינים אשר בתחילת דרכם בשביל שיצטרפו לאסכולה. יוזף יואכים היה בין תלמידיו הראשונים. וליסט שאף שיואכים יאהב את האסכולה הגרמנית החדשה. אולם יואכים עבר לצידם של שומאן, ברהמס וקלרה שומאן. באותם זמנים, שופן כבר נפטר. ומי שהמשיך את ההתנגדות היו: שומאן, ברהמס, יואכים וקלרה שומאן. שהתנגדו לדרכי האסכולה בכל תוקף. ליסט התקשה למצוא תלמידים, הפופולריות של וגנר דעכה וברליוז היה כבר בשנותיו האחרונות. היה נראה שהאסכולה הגרמנית החדשה הולכת ודועכת. וכך היה. לאחר מכן, בשנת 1869 נפטר ברליוז. ונשארו וגנר וליסט. ב-1883 נפטר וגנר, ושלוש שנים אחר כך נפטר ליסט בשנת 1886.
כתוצאה מכך, האסכולה הגרמנית החדשה כמעט ונעלמה. גם המתנגדים לה נפטרו. ואחרון המתנגדים שנותר היה יוזף יואכים אשר נפטר בשנת 1907.
חשוב לציין שהמתנגדים היו נציגי התקופה הרומנטית שהלכו בחוקיה. ואנשי האסכולה היו האלה ששינו את חוקי התקופה הרומנטית.
בימנו אנו אין המכירים את האסכולה הגרמנית החדשה כמשהו יוצא דופן. אלא ההפך: כמשהו אשר לא תורם בהרבה. כיום ובתקופה הרומנטית, הדגש הוא על הרגש. ואולי זה מה שגרם לאסכולה הגרמנית החדשה לאבד את מעמדה. אולם הדגש על הטכניקה גם חשוב, אבל בימנו פחות.
הנינג ברג
הנינג סטילה ברג (בנורווגית: Henning Stille Berg; נולד ב-1 בספטמבר 1969) הוא כדורגלן עבר נורווגי ששיחק בעמדת המגן הימני, וכיום מאמן.
ברג החל את דרכו בליגת העל הנורווגית, אך את עיקר הקריירה המקצועית עבר בפרמייר ליג, שם היה לכדורגלן הראשון שזוכה בתואר האליפות עם שתי קבוצות שונות מאז הקמת הליגה ב-1992, כשזכה בתואר עם בלקברן רוברס ועם מנצ'סטר יונייטד. בשלהי הקריירה שיחק עונה אחת בגלאזגו ריינג'רס. ברג ערך מאה הופעות במדי נבחרת נורווגיה, וייצג אותה בין היתר בשני טורניר מונדיאל וביורו 2000.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, שהחלה בנורווגיה, המשיכה בקדנציה קצרה ולא מוצלחת בבלקברן האנגלית, והגיעה לשיאה עם זכייה באליפות ובגביע עם לגיה ורשה.
קריירת משחק
ברג החל את הקריירה המקצועית במדי וולרנגה מליגת העל הנורווגית, אליה עבר בעונת מקבוצת הנוער בה שיחק. באותה עונה ערך הופעת ליגה אחת בלבד, אך בעונת כבר היה לשחקן הרכב, וסייע לקבוצתו להינצל מירידה בפלייאוף הישרדות. עונה אחר כך כבר לא הצליח לסייע לוואלרנגה לשרוד בליגה, והיא ירדה לליגת המשנה. לקראת עונת, בתום עונה אחת בליגת המשנה, חזר ברג לליגה הבכירה כשחתם במדי לילסטרום. ברג היה לשחקן הרכב בקבוצה, וסייע לה לסיים את העונה במקום הרביעי בטבלה.
ברג הצטרף לבלקבורן במהלכה של עונת הבכורה של הפרמייר ליג, עונת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-2 בפברואר, כשעלה כמחליף בהפסדה הביתי של בלקברן 1–2 לקריסטל פאלאס. עד לסיום העונה ערך ברג ארבע הופעות ליגה, אך עונה אחר כך כבר הפך לבחירה הראשונה של דלגליש בעמדת המגן הימני. בעונת סייע לבלקברן לסיים כסגנית האלופה אחרי מנצ'סטר יונייטד, כשהחמיץ רק משחק ליגה אחד במהלך כל העונה.
בעונת הוביל דלגליש את בלקברן לאליפות דרמטית במחזור הנעילה, בפער נקודה בלבד ממנצ'סטר יונייטד. ברג היה משחקני המפתח באליפות הראשונה של בלקברן אחרי 81 שנים, כשרשם ארבעים הופעות ליגה באותה העונה. עזיבתו של דלגליש לאחר הזכייה לא פגעה בדקות המשחק של ברג, שהוסיף להיות המגן הימני הראשון של הקבוצה, אך פגעה משמעותית בהישגי המועדון. ברג הוסיף לשחק בקבוצה במשך שתי עונות נוספות, אך ללא הישגים. הקדנציה הראשונה של ברג בבלקברן נמשכה בסך הכול ארבע וחצי עונות, ובהן רשם ברג 159 הופעות ליגה וכבש ארבעה שערים.
לקראת עונת עבר ברג למנצ'סטר יונייטד, הקבוצה אותה אהד כילד. המאמן אלכס פרגוסון רצה להחתים את ברג עוד כנער, תשע שנים קודם לכן, אך המעבר לא צלח לאחר שהמועדון לא הצליח להשיג אישור עבודה עבור ברג. ברג, שהוכיח את יכולתו לשחק במספר עמדות בחלק האחורי, נרכש תמורת כחמישה מיליון ליש"ט, סכום שהיה בזמנו סכום ההעברה הגבוה ביותר ששולם עבור שחקן הגנה באי הבריטי.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה היה ברג לשחקן הרכב, אך הגעתו של יאפ סתאם לקבוצה לקראת עונת פגעה משמעותית בדקות המשחק שלו, והוא הוגבל ל-16 הופעות ליגה בלבד. באותה עונה חגג ברג עם קבוצתו את הזכייה בטרבל, שכללה את הזכייה בליגת האלופות, באליפות אנגליה ובגביע האנגלי. ברג נאלץ להחמיץ את גמר הגביע בו גברה מנצ'סטר 0–2 על ניוקאסל יונייטד, ואת הניצחון הדרמטי של הקבוצה 1–2 על באיירן מינכן בגמר ליגת האלופות, עקב פציעה שהשביתה אותו בשלבי הסיום של העונה. הזכייה של ברג עם הקבוצה באליפות הפכה אותו לכדורגלן הראשון מאז הקמת הפרמייר ליג שזוכה באליפות אנגליה עם שני מועדונים שונים, לאחר שעשה זאת קודם לכן גם עם בלקברן. הוא היה היחיד להחזיק בהישג זה במשך למעלה מעשור, עד לשנת 2010. בעונת חזר ברג להיות שחקן הרכב בקבוצה, וזאת עקב פציעתו של בן ארצו רוני יונסן שהשביתה אותו לאורך רוב שלבי העונה. ברג ערך 22 הופעות ליגה בדרך לזכייה באליפות שנייה ברציפות ושלישית בקריירת המשחק שלו.
ברג פתח את עונת במנצ'סטר, ואף ערך הופעת ליגה אחת בתחילת העונה, עד שבספטמבר 2000 הושאל על ידי קבוצתו לשעבר בלקברן רוברס, ששיחקה בליגת המשנה תחת המאמן גריים סונס. תחילה הוחלט על השאלה לשלושה חודשים, אך בתום התקופה השלימה בלקברן את רכישתו של ברג ממנצ'סטר. ברג היה לשחקן הרכב חשוב וסייע לקבוצתו לסיים במקום השני בטבלה ולחזור לפרמייר ליג. עונה אחר כך הוביל ברג את קבוצתו כקפטן למקום העשירי בפרמייר ליג ולזכייה בגביע הפוטבול ליג, לאחר ניצחון בגמר 1–2 על טוטנהאם הוטספור. ברג פתח בהרכב, שיחק לאורך כל המשחק והניף את הגביע בסיום. ברג נותר עונה נוספת בקבוצה, בה רשם 16 הופעות ליגה וסייע לקבוצתו לסיים במקום השישי המוביל לגביע אופ"א. בסך הכול, בשתי קדנציות בבלקברן רשם ברג 250 הופעות ליגה, בהן כבש שבעה שערים.
לקראת עונת עבר ברג בהעברה חופשית לגלאזגו ריינג'רס של המאמן אלכס מקליש, ולאחר עונה אחת עם עשרים הופעות ליגה וללא תארים, פרש ממשחק פעיל בגיל 35.
נבחרת נורווגיה
ברג החל את דרכו במדי נבחרת נורווגיה ב-13 במאי 1992 תחת המאמן אגיל אולסן, בניצחונה הביתי של נורווגיה 0–2 על במשחק ידידות. הוא ערך ארבע הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994 וסייע לנבחרתו להעפיל. את שער הבכורה שלו במדי נורווגיה כבש במסגרת ההכנות לטורניר, בניצחונה הביתי של נורווגיה 1–2 על ב-1 ביוני 1994.
ברג זומן על ידי אולסן לסגל נורווגיה למונדיאל 1994 בארצות הברית. ברג פתח בהרכב ושיחק לאורך כל משחקיה של נורווגיה בשלב הבתים. באופן חסר תקדים, סיימו כל נבחרות הבית של נורווגיה עם מאזן זהה של ארבע נקודות ופער שערים מאוזן. נורווגיה נותרה במקום האחרון עקב שערי זכות, כאשר כבשה שער אחד בלבד, והודחה מהטורניר בסיום שלב הבתים.
ברג נטל חלק פעיל ומשמעותי במשחקיה של נורווגיה במוקדמות יורו 1996, כאשר שיחק בכל עשרת משחקיה של נורווגיה במוקדמות וכבש שלושה שערים. נורווגיה החמיצה במעט את ההשתתפות ביורו 1996, כאשר סיימה במקום השלישי עם נקודה בלבד פחות מ הראשונה ועם מאזן נקודות זהה לזה של הסגנית, אך עם פער שערים נחות. המשימה הבאה של הנבחרת הייתה מוקדמות מונדיאל 1998, ושוב ברג שיחק בכל משחקיה של נורווגיה בשלב המוקדמות, שמונה משחקים בסך הכול, אותם סיימה נורווגיה במקום הראשון בפער ניכר וללא הפסד.
אולסן זימן את ברג לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1998 בצרפת, ושילב אותו בהרכב הפותח בכל משחקי שלב הבתים. נורווגיה נפרדה בשוויון 2-2 מ ובשוויון 1-1 מ, והשיגה ניצחון דרמטי 1–2 על במשחק האחרון כדי לסיים במקום השני בבית ולהעפיל לשמינית הגמר. ברג שמר על מקומו בהרכב גם במשחק שמינית הגמר בו נוצחה נורווגיה 0–1 על ידי וסיימה את דרכה בטורניר.
לאחר הטורניר הוחלף אולסן בנילס יוהאן סמב, שהוביל את הנבחרת להעפלה ממוקדמות יורו 2000. ברג נטל חלק פעיל בשלב המוקדמות, עם שבע הופעות מתוך עשרת משחקיה של נורווגיה. הוא זומן כקפטן הנבחרת ליורו 2000, הופעת הבכורה של הנבחרת באליפות אירופה. הוא פתח בהרכב עם סרט הקפטן במשחקה הראשון של נורווגיה בטורניר, שבו הפסידה 0–1 ל. ברג נפצע והוחלף במהלך המחצית השנייה, ולא חזר לשחק יותר בטורניר, בו הודחה נורווגיה בסיום שלב הבתים.
ברג הוסיף לקחת חלק משמעותי בטורנירי מוקדמות מונדיאל 2002 ומוקדמות יורו 2004, אך כשל להעפיל עם נבחרתו בשניהם. לאחר הכישלון להעפיל לטורניר היורו, ערך ברג את הופעתו המאה והאחרונה במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול ב-27 במאי 2004. בסך הכול ב-12 שנות קריירה בינלאומית ערך ברג מאה הופעות, בהן כבש תשעה שערים.
קריירת אימון
קריירת האימון של ברג החלה ב-22 באפריל 2005, כשהחל לאמן את לין אוסלו מליגת העל הנורווגית זמן קצר לאחר פתיחת עונת. בעונת הבכורה שלו על הקווים, הוביל ברג את קבוצתו למקום השלישי בטבלה בסיום העונה. בשתי העונות הבאות לא הצליח ברג לשחזר את ההישג והוביל את קבוצתו למרכז הטבלה בלבד. במהלך עונת, בה שוב לא הצליחה הקבוצה להשתלב בצמרת, עזב ברג את הקבוצה בהסכמה הדדית עם הבעלים, לאחר שלוש וחצי עונות כמאמן הקבוצה.
לקראת עונת החל ברג לאמן את לילסטרום, בה שיחק עונה אחת לפני מעברו לפרמייר ליג. במשך שתי עונות נעה קבוצתו של ברג בין המרכז לתחתית, ושלושה מחזורים לסיום עונת, עונתו השלישית בקבוצה, פוטר ברג מתפקידו כמאמן.
ב-31 באוקטובר 2012, במהלך עונת, התמנה ברג לתפקיד מאמן בלקברן רוברס. הקבוצה שיחקה בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, לאחר שירדה מהפרמייר ליג עונה קודם לכן, וברג היה למאמן הזר הראשון בתולדות המועדון. במשחקו הראשון על הקווים הפסידה בלקברן של ברג 0–2 לקריסטל פאלאס. ההמשך היה מעודד אף פחות, כשבלקברן תחת ברג ירדה מהמקומות המובילים לפלייאוף העלייה עד למקום ה-17 בטבלה. בעשרה משחקים על הקווים הוביל ברג את קבוצתו לניצחון אחד בלבד, שלוש תוצאות תיקו ושישה הפסדים, ופוטר מתפקידו ב-27 בדצמבר, לאחר 57 ימים בתפקיד.
ב-1 בינואר 2014, במהלך פגרת החורף בעונת, התמנה ברג לתפקיד מאמן לגיה ורשה מליגת העל הפולנית. עד לסיום העונה הוביל ברג את קבוצתו לזכייה באליפות פולין, והשיג תואר ראשון כמאמן. עונה אחר כך, בעונת, הוביל ברג את קבוצתו לזכייה בגביע הפולני, לאחר ניצחון 1–2 בגמר על לך פוזנן. בליגה הוביל ברג את קבוצתו למקום הראשון בסיום העונה הסדירה, אך כבר במחזור הראשון של פלייאוף האליפות איבדה קבוצתו את המקום הראשון, ונותרה במקום השני עד לסיום הפלייאוף, עם נקודה פחות מלך פוזנן. ב-5 באוקטובר 2015, במהלך עונת, פוטר ברג מתפקידו כמאמן הקבוצה.
ב-5 במאי 2016 התמנה ברג לתפקיד מאמן MOL וידי מליגת העל ההונגרית. הוא הוביל את הקבוצה למאבק על התואר שנמשך עד למחזור הסיום, ובתום העונה ניצבה הקבוצה במקום השני. עם זאת, הוא פוטר מתפקידו עם סיומה של העונה.
בשנים 2018–2019 היה מאמן של סטאבק מנורווגיה.
סמל פרוסיה
סמל פרוסיה היה סמלה של פרוסיה בגלגוליה השונים וכמוה, גם הוא השתנה מספר פעמים. עם זאת, המוטיב העיקרי היה עיט שחור שנקרא מאוחר יותר גם עיט הרייך.
ימי הביניים
מקורו של העיט בסמלה של רומא העתיקה. מאוחר יותר אימץ קרל הגדול את העיט לסמלו כשהתמנה לקיסר הרומאים במה שנקרא מאוחר יותר האימפריה הרומית הקדושה. במאה ה-13 העניק פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לריבון המסדר הטווטוני, הרמן פון זלצה, את הזכות לשאת את העיט כסמלו. זה עוצב כמגן לבן ועליו צלב שחור שבמרכזו מגן זהב ובו מוטען העיט. מאוחר יותר הפך המגן לסמלו של המסדר כולו שהקים את מדינת המסדר הטווטוני שממנו צמחה פרוסיה.
ממלכת פרוסיה שהוקמה במאה ה-15 ושהייתה תחת חסותה של פולין שינתה את הסמל, כך שלעיט נוסף הכתר הפולני סביב צווארו וכן יד בשריון, מניפה חרב מעל ראשו.
במאה ה-16 הקומה דוכסות פרוסיה לאחר הרפורמציה הפרוטסטנטית ולכן הייתה פחות דתית בהנהגתה. הצלב הורד מהסמל ועל חזהו של העיט נוספה האות S שמסמלת את זיגמונד הראשון, מלך פולין. מאוחר יותר התווסף גם עיטור בעל עלי תלתן בקצותיו לכנפי העיט. במשך השנים התעדכנה האות שעל חזה העיט בהתאם לשמו של מלך פולין.
ממלכת פרוסיה
לאחר שפרידריך הראשון הקים את ממלכת פרוסיה העצמאית ב-1701, הוא שינה את הסמל בהתאם. הוא הוסיף לעיט כתר מלכות על ראשו במקום זה של פולין, ידיו של העיט החזיקו בשרביט ובגלובוס (Globus cruciger) ועל חזהו הופיעו האותיות "FR" משולבות, המייצגות את המילים פרידריך המלך (Fridericus Rex). באותה שנה או בזו שאחריה, הוא איחד את סמלו עם סמל הנסיך הבוחר של ברנדנבורג והרחיב אותו. הסמל המלא הציג מגן שמוטענים בו כל סמלי המושבות והטריטוריות של פרוסיה ובמרכזם המגן עם העיט הפרוסי ומעליו כתר. מעל העיט הוצג הסמל עם השרביט המוזהב של הנסיך הבוחר ומתחת העיט היה מגן עם סמל משפחתו של פרידריך, מוכתר גם הוא. הסמל נתמך על ידי שני "אנשי פרא" אוחזים באלות, דמויות מתוך המיתולוגיה הקלטית והמיתולוגיה הגרמנית שמסמלות את "אדון החיות". מעל המגן הוצג כתר גדול והסמל כולו נעטף באפריון מפואר שמעליו עוד כתר.
ב-1709 הורחב הסמל כך שהוא הציג 36 סמלי טריטוריות ודוכסיות שעליהן שלטה או תבעה בעלות פרוסיה. שני אנשי הפרא החזיקו כעת דגלים עם סמלי פרוסיה וברנדנבורג. לכתר שמעל המגן נוספה קסדה עם מעטה שצדו האחד צבוע בצהוב וכחול - צבעי מגן הנסיך הבוחר, וצדו השני בשחור ולבן - כסמל פרוסיה. תחת המגן נוסף בסיס שעליו המוטו "Gott mit uns" (עברית: אלוהים עימנו). בראש הסמל נוספה ציצה בצורת העיט הפרוסי שמסמל את מסדר העיט השחור, שהעיטור שלו בצורת צלב מלטה כחול, הוצג בתחתית הסמל. ב-1804, לאחר גדילתה של פרוסיה, גדל מספר הסמלים המוצגים בסמל ל-42 ונוסף לו עיטור מסדר העיט האדום. לאחר נפילתו של נפוליאון קיבלה פרוסיה לידה שטחים במסגרת קונגרס וינה ומ-1817 הכיל הסמל 48 סמלים. בשלב זה החל השימוש בכמה סוגי סמלים: הסמל הגדול הכיל את כל המרכיבים שפורטו לעיל והוא השתנה מדי פעם בהתאם לשטחים שסופחו או נותקו מפרוסיה. הסמל הבינוני הציג גרסה מצומצמת ובה 12 סמלים נתמכים באנשי הפרא ומוקפים בעיטור העיט השחור. שנים עשר הסמלים היו: סמל פרוסיה (העיט השחור), סמל ברנדנבורג (העיט האדום), סמל נירנברג, סמל בית הוהנצולרן, סמל שלזיה, סמל הדוכסות הגדולה של הריין התחתון (ריינהאלד), סמל סקסוניה, סמל פומרניה, סמל מגדבורג, סמל וסטפאליה, סמל יוליך-קליווס-ברג וסמל פרובינציית פוזן. כמו כן היה בשימוש סמל קטן שהיה בנוי מהעיט השחור בלבד, עם אותם תומכים ועם כתר גדול.
ב-1873 שינה וילהלם הראשון, קיסר גרמניה את הסמל, עיטורי מסדר בית הוהנצולרן ומסדר הכתר הפרוסי התווספו, המוטו הועבר לכיפת האפיריון וצבעי הציצה השתנו לצבעי פרוסיה בלבד.
מדינת פרוסיה החופשית
לאחר הכרזתה של מדינת פרוסיה החופשית ב-1918, וביטול מוסד המלוכה, השתנה הסמל לעיט שחור פשוט על רקע לבן, ללא סימני מלוכה. ב-1933, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, עוצב הסמל כעיט שחור על רקע לבן, כשעל חזהו צלב קרס לבן, בידיו הוא מחזיק חרב כסופה וברקים זהובים ומעל ראשו הוחזר המוטו "Gott mit uns" ("אלוהים אתנו").
משפחת שמעי
משפחת שמעי היא אחת משמונה משפחות שבט לוי, והיא מורכבת מצאצאי שמעי בן גרשון.
גודלה
במפקד שנערך במדבר סיני בשנה השנייה ליציאת מצרים היה מניין משפחות שמעי ולבני יחד 7,500 נפש בני חודש ומעלה. יש מן האחרונים שכתב כי כל משפחה לחוד מנתה 3,750 נפש בני חודש ומעלה.
גורלה
את אי הופעתה במניין בני ישראל שבפרשת פנחס, שהתקיים לפני כניסת בני ישראל לארץ ישראל, מבארים בחז"ל ובמדרש, שהיא משום שהמשפחה נכחדה במהלך ארבעים שנות מסע בני ישראל במדבר. על מועד היכחדותה, יש שכתבו שבני המשפחה מתו בעת המגפה שהתרחשה לאחר חטא בעל פעור, ויש שכתבו שהמשפחה הוכחדה בשעה שלחמו בני שבט לוי עם שאר שבטי ישראל על ניסיון החזרה שלהם למצרים לאחר מות אהרן.
ויש מהראשונים שלא סברו כי נכחדה משפחת שמעי, וציינו סיבות אחרות לכך שלא מופיעה משפחה זו במניין בני ישראל שבפרשת פנחס, כמו משום שלא הוזכרו באותו מניין אלא בני לוי שהיו בין המשוררים בעת עבודת הקורבנות.
שמה
במדרש, נדרש שם משפחת שמעי על שם ששמע ה' את צעקת ותפילתם שמתוך שעבוד מצרים. משפחה זו נמנית במדרש בין אלו שזכו ששמם נקרא על ידי ה'.
בחסידות
בספרות החסידית משפחות הלבני והשמעי מרמזות על השראת השכינה.
שמואל צוקרמן
שמואל הלוי צוקרמן (בכתיב (יידי): צוקערמאן; ה'תרט"ז, 1856 – ו' באדר ב' ה'תרפ"ט, 18 במרץ 1929) היה מדפיס ומו"ל עברי בירושלים במאות ה-19 וה-20. מייסד ובעלי דפוס צוקרמן, מו"ל הירחון "תורה מציון" ומראשי ועד השכונה החדשה שקמה באותם ימים, בית ישראל.
קורות חיים
נולד ב-1856 במזריטש שבפולין הקונגרסאית לרב יעקב צוקרמן (שהיה מוכר בכינויו ר' יוקל לעדערהענדלער). בשנת ה'תרכ"ג (1863), בהיותו בן שבע, עלו הוריו לארץ ישראל ולקחו עמם אותו ואת אחיו הבכור גבריאל. עם הגיעם לירושלים החל ללמוד בישיבה והיה מבכירי תלמידיו של זלמן בהר"ן (זלמן לעווי) מייסד מאה שערים.
בליל הבר מצווה שלו נישא לנערה-ילדה ירושלמית, כמנהג אותם ימים, אבל הנישואים לא צלחו. לאחר שנתיים התגרש וחזר ללמוד בישיבה. בגיל שש עשרה נישא בשנית להדסה שרלין, בתו היחידה של ר' ניסן שרלין משקלוב, ששרדה מבין 17 ילדיו שנפטרו על פניו.
לאחר נישואיו השניים, החל לעבוד בדפוס ב"ק של המדפיס הזקן ר' ישראל ב"ק, בעקבות אחיו גבריאל שעבד בדפוס זה. תוך זמן קצר הפך למנהל הדפוס והמשיך בתפקידו זה גם לאחר פטירת ב"ק, תחת בעלות בנו ניסן ב"ק.
בעקבות מלחמת רוסיה–טורקיה שפרצה ב-1877, היגר ללונדון ועבד שם כסדר בבית הדפוס היהודי "אברהמס". בין השאר הוא היה הסדר של אותיות השבועון היהודי הכרם.
ב-1880 חזר לירושלים, וכעבור שלוש שנים הקים עם חמישה רבנים ספרדים (שני האחים גאגין, פרץ, שבתי ונחמן בטיטו), בית דפוס חדש. זמן קצר לאחר מכן פרשו השותפים האחרים, והדפוס נשאר בבעלותו של צוקרמן.
בתו בת השמונה חלתה בתקופה זו באסכרה והוא הוציא סכומים גדולים בניסיון לרפאותה, אך ב-1885 היא נפטרה.
מצבו הכלכלי נשאר גרוע והוא נאלץ לצאת שוב לחו"ל. הוא הקים סניף של בית הדפוס בניו יורק, אבל אחרי 7 חודשים בארצות הברית סגר אותו וחזר לירושלים.
עם חזרתו הרחיב את בית הדפוס שלו. מאמריקה הוא הביא עימו מכונת רגל קטנה להדפסה גם בצבע ותיבה בעלת עשר מגירות מלאה באותיות עבריות ולועזיות, האותיות הראשונות בארץ בגובה רגיל. בנוסף, הוא קנה מדפוס ב"ק את מכבש הדפוס המפורסם שנתן להם משה מונטיפיורי, "משאת משה ויהודית". בית הדפוס שלו, דפוס צוקרמן הפך למוביל בירושלים והעסיק עשרה פועלים. הוא היה הראשון בארץ ישראל שהדפיס בצבע.
ב-1887 החליט להוציא לאור כתב עת תורני מדי חודש בשם "תורה מציון". בחודש סיון ה'תרמ"ז הדפיס את הגיליון הראשון. הירחון נדפס בתחילת דרכו ב-500 עותקים, העורך הראשי היה מחותנו רבי יעקב אורנשטיין, וצוקרמן עצמו שימש כרכז המערכת.
צוקרמן היה גם מבוני שכונות ירושלים, שותף להקמתן של השכונות: בית ישראל ו"זיכרון טוביה" בעיר.
למרות שהיה לבוש בסגנון אירופי שלא כרוב בני היישוב הישן החרדים, היה ר' שמואל צוקרמן חרדי והקפיד שלא להדפיס בדפוסו דברים המנוגדים לדת. הוא נפטר בו' באדר ב' ה'תרפ"ט, 18 במרץ 1929 ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. בנו חיים-יעקב המשיך להפעיל את בית הדפוס לאחר פטירתו.
ג'ים ג'אסטיס
ביוגרפיה
ג'אסטיס נולד בצ'ארלסטון, בנם של ג'יימס ורות'. ב-1969 סיים את לימודיו בתיכון והמשיך בלימודים באקדמיה הצבאית גרינברייר. סיים תואר ראשון ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת מרשל. במהלך הלימודים שימש קפטן נבחרת הגולף של האוניברסיטה.
ידוע כאחד המושלים והפוליטקאים הגבוהים בפוליטיקה האמריקאית, גובהו מתנשא ל-2.01 מטרים.
קריירה עסקית
לאחר הלימודים הצטרף לעסקי משפחתו. ב-1977 הקים את חברת "Justice Family Farms" שהפכה לחברה החקלאית הגדולה במזרח ארצות הברית ומגדלת חיטה, תירס, סויה על שטח של מעל 50,000 אקר בארבע מדינות. ב-1993 נפטר אביו והוא קיבל את השליטה על החברות "Bluestone Industries" ו- "Bluestone Coal Corporation", תחת ניהולו הורחבה קבוצת החברות לשליטה במעל 100 חברות שונות, בתחומי כריית הפחם, גידול עצים, מנפטות, מגרשי גולף ועוד. ב-2009 מכר את פעילות הפחם לחברת "Mechel" הרוסית תמורת 568 מיליון דולר וב-2015 רכש את נכסי החברה בחזרה תמורת 5 מיליון דולר בלבד. ג'אסטיס פיתח מתחם נופש יוקרתי בגרינברייר ובו מגרשי גולף המשמשים את סבב ה-PGA (תחרויות הגולף המקצועני הראשיות). נכון ל-2017, ג'אסטיס הוא המיליארד היחיד והאדם העשיר ביותר בווירג'יניה המערבית, הונו מוערך בכ-1.59 מיליארד דולר.
קריירה פוליטית
התמודד על קדנציה נוספת לתפקיד המושל בבחירות 2020, הפעם מטעם המפלגה הרפובליקנית וניצח.
עקב הגבלה על 2 קדנציות רצופות החלה על מושל וירג'יניה המערבית, צפוי לסיים את תפקידו בתום כהונה זאת ב-2024.
ג'אסטיס נשוי לקאת'י והם הורים לשני ילדים.
אוסאמה אל-באז
אוסאמה אל-באז (בערבית: أسامة الباز; 6 ביולי 1931 – 14 בספטמבר 2013) היה דיפלומט מצרי ויועץ בכיר לנשיא מצרים חוסני מובארכ.
חייו
אל-באז למד משפטים באוניברסיטת קהיר, ולאחר מכן למד מספר שנים בארצות הברית והוא בעל תואר שלישי מבית הספר למשפטים בהרווארד. לאחר מכן הצטרף לשירות החוץ המצרי, כשבין היתר היה יועץ של שר החוץ המצרי איסמעיל פהמי ובשנת 1977 קיבל דרגת שגריר. הוא התפרסם לאחר ששר החוץ פהמי התפטר במחאה על כוונתו של אנואר סאדאת לבקר בירושלים, אז מונה אל באז ליועצו של הנשיא לעניין המשא ומתן עם ישראל והיה (יחד עם בוטרוס בוטרוס ראלי, דיפלומט ומזכ"ל האו"ם בין השנים 1992-1996) ממכיני הביקור של סאדאת בישראל. כמו כן היה שותף פעיל בדיוני המשא ומתן וממנסחי הסכם השלום שנחתם בין המדינות.
לאחר עלותו לשלטון מינה חוסני מובארכ את אל-באז ליועצו הבכיר והיה מקורב אליו במשך עשרות שנים. בין היתר היה אחראי מטעם השלטון המצרי על הנושא הפלסטיני והיה בקשר רצוף עם גורמים בישראל.
חיים אישיים
אחיו הצעיר, פארוק אל-באז, הוא גאולוג מצרי-אמריקאי שהתפרסם כמי שחקר את קרקע הירח והיה שותף בתוכנית אפולו ובהנחתת אדם על הירח.
מנורה מבטחים פנסיה וגמל
מנורה מבטחים פנסיה וגמל (לשעבר מנורה מבטחים פנסיה ומבטחים קרנות פנסיה) מקבוצת מנורה מבטחים, היא החברה המנהלת הגדולה ביותר בישראל למוצרי פנסיה וקופת גמל. נכון ליום 31.12.2021, החברה מנהלת נכסים בסך של כ-218 מיליארד ש"ח. מנורה מבטחים פנסיה וגמל מנהלת את קרן הפנסיה הגדולה במדינה, מנורה מבטחים פנסיה (לשעבר "מבטחים החדשה"), שלה מעל 1,100,000 עמיתים וכן כ-60 מסלולי קופות גמל, לרבות קופת גמל להשקעה וקרנות השתלמות.
נכון לסוף שנת 2021, למנורה מבטחים פנסיה וגמל נתח שוק של כ-31.37% מקרנות הפנסיה החדשות והיא קרן הפנסיה החדשה הגדולה ביותר בישראל.
היסטוריה
קרן "מבטחים החדשה" הוקמה בשנת 1995, בעקבות הרפורמה הראשונה בקרנות הפנסיה, אשר גרמה לסגירת הקרנות הוותיקות מפני הצטרפות עמיתים חדשים. בשנת 2004 נרכשה "מבטחים החדשה" על ידי מנורה חברה לביטוח (בעוד שקרן מבטחים הוותיקה עברה לניהול עמיתים).
בשנת 2006, בעקבות רכישת הקרן, שונה שם חברת האם, "מנורה החזקות בע"מ" ל"מנורה מבטחים החזקות בע"מ".
במאי 2007 שונה שם החברה מ"מבטחים קרנות פנסיה בע"מ" ל"מנורה מבטחים פנסיה בע"מ".
בשנת 2008, בעקבות חתימה על צו הרחבה בנושא פנסיית חובה, זכתה החברה במכרז שערכה ההסתדרות ובמסגרתו היא מבטחת יחד עם קרנות פנסיה אחרות את מבוטחי פנסיית החובה במשק.
בדצמבר 2013 מוזגה מנורה מבטחים פנסיה עם החברה מנורה מבטחים גמל והיום מנוהלת כלל פעילות הפנסיה, הגמל והשתלמות של קבוצת מנורה מבטחים החזקות בחברת "מנורה מבטחים פנסיה וגמל".
בעלי עניין
מנורה מבטחים פנסיה וגמל היא חברה בת בבעלות מלאה של מנורה מבטחים החזקות.
יו"ר מועצת המנהלים הוא ערן גריפל, המנכ"ל הוא גיא קריגר והאקטואר הראשי הוא עמית רוזן.
קרן הפנסיה מבטחים החדשה
קרן הפנסיה "מנורה מבטחים פנסיה" היא בבעלותה של מנורה מבטחים פנסיה וגמל ומנוהלת על ידה.
החברה מציעה מגוון מסלולי השקעה, ביניהם גם מסלולי יעד לפרישה, המתאימים את תמהיל ההשקעה שלהם לטווח שנותר לחוסך עד לפרישה לפנסיה. באופן זה, רמת הסיכון במסלול ההשקעה פוחתת ככל ומתקרב מועד הפרישה. כיום מנהלת מנורה מבטחים פנסיה וגמל 16 מסלולי השקעה, בהם מסלול השקעה שזכה באישור בד"ץ העדה החרדית, שהכספים בו מושקעים בהתאם לכללי ההלכה, וכן מסלול גלאט.
קונרד, נסיך סקסוניה-מיינינגן
קונרד, נסיך סקסוניה-מיינינגן, דוכס סקסוניה (בגרמנית: Konrad Prinz von Sachsen-Meiningen; נולד ב-14 באפריל 1952) הוא איש עסקים גרמני וראש בית סקסוניה-מיינינגן הנוכחי.
ביוגרפיה
הנסיך קונרד נולד ב-14 באפריל 1952 בציגנברג, הסן, והוא הבן הצעיר של ברנהרד, נסיך סקסוניה-מיינינגן ואשתו השנייה, הברונית ורה שפר פון ברנשטיין. מכיוון שנישואי אביו הראשונים היו נישואים מורגנטיים, ירש קונרד את תאריו, לאחר מותו ב-4 באוקטובר 1984. בנוסף קיבל קונרד את התואר דוכס סקסוניה, אשר כל זכר מבני בית וטין החזיק. ב-1996 קונרד החל בהליכים משפטיים נגד ממשלת רוסיה המבקשים את החזרת הרכוש אשר הפקיעה ברית המועצות אחרי מלחמת העולם השנייה.
הנסיך קונרד למד כלכלה באוניברסיטת היידלברג וניהול עסקים באוניברסיטת גטינגן.
מבחינה מקצועית, הנסיך קונרד הוא בנקאי מוסמך אשר עבד עבור בנקים שונים כאנליסט. מאז 1998, הוא היה יועץ עצמאי המתמחה בארגון מחדש של חברות, והוא גם השקיע זמן בעבודה בתעשיית המכוניות. כיום, הנסיך קונרד הוא שותף במשרד העורכי דין רודולף דרינג; מאז שנת 2007, הוא היה מנכ"ל של GWP -חברה גרמנית העוסקת באנרגיית הרוח.
העשור הראשון של המאה ה-7
העשור הראשון של המאה ה-7 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 600 והסתיים ב-31 בדצמבר 609.
דווייט אוונס
'''דווייט א. אוונס (באנגלית: Dwight E. Evans'''; נולד ב-16 במאי 1954) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של קהיליית פנסילבניה, מאז 2019. בשנים 2016–2019 ייצג אוונס את מחוז הקונגרס השני, אך לקראת בחירות 2018 בארצות הברית הורה בית המשפט העליון של פנסילבניה על שינוי מפת מחוזות הבחירה במדינה.
ביוגרפיה
אוונס נולד בפילדלפיה, וגדל בשכונות ג'רמנטאון ו-וסט אוק ליין שבעיר. הוא למד במכללה הקהילתית של פילדלפיה ובאוניברסיטת לה סאל. לאחר סיום לימודיו הגבוהים, התמקצע אוונס כמורה במחוז בתי הספר של פילדלפיה וכפעיל חברתי בארגון "הליגה האורבנית הלאומית" (National Urban League). בבחירות 1980 נבחר לראשונה אוונס אל בית הנבחרים של פנסילבניה, כנציג מחוז הבחירה ה-203. המחוזף המקיף את שכונת וסט אוק ליין בפילדלפיה, היה ועודנו מעוז מובהק של המפלגה הדמוקרטית הודות לאוכלוסייה האפרו-אמריקאית הגדולה במחוז, המהווה כ-95% ממנו. כתוצאה מכך הוא נבחר מחדש תריסר פעמים נוספות בקלות. ב-1990 מונה ליושב ראש ועדת ההקצבות של בית הנבחרים המדינתי, ומילא תפקיד זה במשך עשרים שנה עד נובמבר 2010. באותה השנה נמנה ברשימת "עשרת האפרו-אמריקאים" המשפיעים ביותר בפילדלפיה, בידי העיתון "The Philadelphia Tribune".
טרם היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית, התמודד אוונס לתפקידים ציבוריים ארבע פעמים ללא הצלחה. בבחירות אמצע הכונה ב-1986 התמודד אל מועמדות המפלגה הדמוקרטית לתפקיד סגן המושל, אך בבחירות המקדימות סיים במקום השלישי. ב-1994 היה אוונס האפרו-אמריקאי הראשון שמתמודד למושל פנסילבניה. בבחירות המקדימות ניצב אוונס בפני לין יקל וסגן המושל מארק סינגל. על אף שזכה לתמיכות ציבוריות מעיתונים אחדים בפנסילבניה, הוא זכה במקום השני עם 22% מקולות הבוחרים. כמו כן, פעמיים התמודד לראשות העיר פילדלפיה. ראשית ב-1999, במירוץ לרשת את אד רנדל, אוונס הגיע למקום החמישי עם 4.7% בלבד בבחירות המקדימות. שנית ב-2007, חרף קביעתו של המושל לשעבר רנדל כי אוונס הוא "המוסמך ביותר" לתפקיד, שוב הגיע למקום החמישי עם 7.82% מהקולות.
בנובמבר 2015, הכריז אוונס על התמודדותו בפריימריז הדמוקרטים לייצוג מחוז הקונגרס השני של פנסילבניה בבית הנבחרים של ארצות הברית. במהפך פוליטי, אוונס ניצח את נציג המחוז המכהן שאקה פאטה ב-26 באפריל 2016. את ניצחונו בבחירות המקדימות ניתן לזקוף לאחיזתו בשכונת וסט אוק ליין. פאטה התפטר מבית הנבחרים האמריקאי כחודשיים לאחר מכן בעקבות פרשת שחיתות בה היה מעורב.
כתוצאה מכך, בבחירות 2016, התמודד אוונס בשתי מערכות בחירות — בחירות מיוחדות למילוי שארית כהונתו של פאטה, ובחירות רגילות לתקופת כהונה שלמה. אוונס ניצח בשתי מערכות הבחירות והושבע לתפקידו ביום שני, 14 בנובמבר 2016. בכך קיבל אוונס ותק רב יותר מאשר עמיתיו שנבחרו אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחזור בחירות זה. מאז 1949 ייצגו את המחוז חברי המפלגה הדמוקרטית, והחל מ-1959 רק חברי קונגרס אפרו-אמריקאים נשלחו אל גבעת הקפיטול מטעם המחוז. באוגוסט 2017, בעקבות עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל, הציג אוונס, ביחד עם חבר הקונגרס אדריאנו אספייאט מניו יורק, חקיקה שקראה לאסור הצבת מונומנטים קונפדרצייונים בשטחים פדרליים.