cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריימונדו ויאלה
פעילותו בתקופת השואה
ויאלה ניסה לעזור ליהודים אחרים ששהו באזור, בסיוע תושבים מקומיים אחרים, בהם כמרים כגון פרנצ'סקו רפטו מג'נובה, שלימים הוענק גם לו התואר "חסיד אומות העולם". הוא היה מבקר את היהודים שנזקקו לעזרה והיה מתנייד על אופניו ממקום למקום במחוז קונאו. הוא החביא כשלושים יהודים בבית מגוריהם של הכמרים, בית ששכן בסמוך לכנסייתו. הוא העביר מסמכים מזויפים, מזון ובגדים למשפחות שלמות שהסתתרו בסמוך. כך עשה עד השחרור באביב 1945.
הנצחה
בשנת 1998 נחנכה בבורג'ו סן דלמצו כיכר על שמו של ויאלה ולכבוד שותפיו להצלת היהודים בנפה.
ויאלה היווה את ההשראה לדמותו של הגיבור בספר "Il prete giusto" (הכומר הצדיק) מאת נוטו רבלי (Nuto Revelli) שיצא לאור ב-1998.
שמואל מאיוורא
רבי שמואל מאיוורא (מכונה גם "השר מאיברא"; חי במאה ה-13) היה רב מתקופת הראשונים, מבעלי תוספות איוורא.
ביוגרפיה
נולד באֶוְורֶה שבחבל נורמנדי עילית, צפון צרפת, לרבי שניאור מאיוורא.
למד אצל הריצב"א, וככל הנראה גם אצל אחיו רבי משה מאיוורא ואצל רבי נתנאל מקינון (שאצלם הוא היה במעמד של תלמיד חבר).
מדברי כמה ראשונים נראה כי נהג בהנהגות חסידות, וכך הוא מופיע בתואר "החסיד" אצל אחד מתלמידיו.
כתב חיבורים על כמה ממסכתות הש"ס, מהם שכונו בשם "פרישה" ומהם בשם "שיטה".
תקופת חייו המדויקת אינה ידועה. הזמן המוקדם ביותר לפטירתו הוא 1294, על פי מקור המזכיר אותו בחייו לצד אזכור של מהר"ם מרוטנבורג כשכבר נפטר, בשנת 1293.
קיימת השערה על שני בנים שהיו לו: רבי יעקב ורבי מנחם.
רבי יונה גירונדי למד אצלו (כמו גם אצל אחיו רבי משה), וכן רבי יצחק מקורביל, בעל ספר מצוות קטן, מהר"ם מרוטנבורג, רבי פרץ מקורביל, רבי ידידיה מנירנברג, רבי שמשון בן צדוק (בעל "תשבץ קטן").
החברה הלאומית הממלכתית לטלוויזיה ורדיו (בלארוס)
החברה הלאומית הממלכתית לטלוויזיה ורדיו של הרפובליקה של בלארוס (בבלארוסית: Нацыянальная дзяржаўная тэлерадыёкампанія Рэспублікі Беларусь) היא רשת השידור הממלכתית לטלוויזיה ורדיו של בלארוס. מאז 1993 מהווה חברה פעיל באיגוד השידור האירופי תחת השם הטלוויזיה והרדיו הבלארוסי (BTRC).
החברה הוקמה בשנת 1956 כשירות הטלוויזיה והרדיו של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית.
טלוויזיה
החברה מפעילה שישה ערוצי טלוויזיה, מתוכם חמישה בעלי תפוצה ארצית וערוץ בינלאומי:
רדיו
החברה מפעילה 2 שירותי רדיו ארציים ושלושה שירותי FM אזוריים:
צנזורה ותעמולה
עובדים ומנהלים מובילים של ערוצי טלוויזיה ממלכתיים, היו פעמים רבות נתונים לסנקציות מצד האיחוד האירופי ומארצות הברית.
לאודאטו סי
האנציקליקה לאודאטו סי (באיטלקית: 'Laudato si, מילולית: "השבח לכם") היא האנציקליקה השנייה שפרסם האפיפיור פרנציסקוס. תת-הכותרת של האנציקליקה היא "אודות הדאגה לביתנו המשותף", והיא עוסקת בביקורת על תרבות הצריכה ופיתוח היתר, ובקריאה למאבק בהתחממות העולמית.
התאריך המופיע על גבי האנציקליקה הוא ה-24 במאי 2015, אולם היא פורסמה באופן רשמי במהלך מסיבת עיתונאים ב-18 ביוני באותה שנה.
רבים רואים באנצקליקה זו את האנציקליקה הראשונה מאת האפיפיור פרנציסקוס - ולעומת זאת, את האנציקליקה לומן פידיי ("אור האמונה"), שפורסמה על ידי האפיפיור פרנציסקוס ב-2013, הם רואים כעבודתו של קודמו, בנדיקטוס השישה עשר.
פתיחתה של האנציקליקה לקוחה מביטוי של פרנציסקוס מאסיזי בשירו הדתי, שנכתב בניב האומבריני מהמאה ה-13. בשיר מהולל הבורא על בריאת חלקי הבריאה השונים. הכתיב "Laudato si" ולא בצורה הלטינית "sii" הוא בכוונה תחילה ונאמן למקור ממנו נלקח הציטוט.
האנציקליקה מביעה תמיכה בלתי-מסויגת בקונצנזוס המדעי על פיו התחממות הגלובלית היא בעקבות מעשי ידי אדם; קוראת לתמיכה במדינות המתפתחות כדי לאפשר להן להתקדם יחד עם המדינות המפותחות לקראת שינויים הדרושים למאבק בהתחממות העולמית, בעוני וברעב. לראשונה בהיסטוריה ציטט האפיפיור באנציקליקה כסימוכין את החלטותיהן של אסיפות בישופים, רובן ככולן מחצי כדור הארץ הדרומי. את סמכותן של אסיפות הבישופים אשרר הוותיקן לראשונה בועידת הוותיקן השנייה, תוך הסתייגות. ציטוט החלטות שכאלה על ידי האפיפיור במסמך רשמי, יש בה הכרה משמעותית בסמכותן ובחשיבותן של אסיפות שכאלה..
להצהרה זו הצטרפו הצהרות דומות של הדלאי לאמה ה-14, טנזין גיאטסו; הארכיבישוף מקנטרברי, ראש השיתוף האנגליקני וראשי ארגונים דתיים נוספים.
לאנציקליקה זו היו השלכות פוליטיות מידיות בקרב מתמודדים רפובליקניים ב: רבים מהם חיזרו אמנם אחרי קולות הקתוליים, אך מאידך סירבו להתחייב לנקוט צעדים משמעותיים כנגד חברות הדלקים והפחם. תמיכת הממסד הקתולי בצעדים שכאלה, שימשה כאמצעי לחץ על מועמדים רפובליקניים לשנות את דעתם. בתגובה לכך, צוטט ג'ב בוש כאומר "אני מקווה שאני לא אנזף על ידי הכומר שלי על כך שאומר זאת - אך אני לא מקבל את המדיניות הכלכלית שלי מהבישוף שלי, מהקרדינל שלי או מהאפיפיור שלי".
ניק אופרמן
ניקולס "ניק" אופרמן (באנגלית: Nicholas "Nick" Offerman; נולד ב-26 ביוני 1970) הוא שחקן, קומיקאי, מדבב, סופר ונגר אמריקאי. אופרמן ידוע בעיקר בזכות דמותו של רון סוונסון, אותה גילם בסיטקום "מחלקת גנים ונוף" של NBC.
חיים אישיים
אופרמן נולד בג'ולייט, אילינוי שבארצות הברית, למשפחה קתולית. הוא גדל במינוקה. אופרמן למד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. הוא נשוי לקומיקאית מייגן מולאלי משנת 2003.
ביל מקגיל
ביל מקגיל (באנגלית: Bill McGill; 16 בספטמבר 1939 – 11 ביולי 2014) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1962–1970. במשך 3 עונותיו הראשונות שיחק בליגת ה-NBA, לאחר שנבחר בבחירה הראשונה של דראפט 1962, ובעונות 1969 ו-1970 שיחק בליגת ה-ABA. לאורך 5 עונותיו בשתי הליגות רשם ממוצעים כוללים של 10.5 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק.
נודע כממציא זריקת ה-"Jump hook" – זריקת וו תוך כדי קפיצה.
קריירת מכללות
מקגיל נולד בעיר סן אנג'לו שבטקסס, ובין השנים 1958–1962 למד באוניברסיטת יוטה. בשנת 1959 הפך לשחקן האפרו-אמריקאי הראשון בתולדות קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, בה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל ג'ק גארדנר. בעונת 1960/1961 הוליך את הקבוצה להעפלתה השנייה אי פעם לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, עם ממוצעים של 27.8 נקודות ו-13.9 ריבאונדים למשחק. במשחק חצי הגמר קלע מקגיל 25 נקודות, אולם קבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת סינסינטי, בתוצאה 67–82. בעונה העוקבת היה "מלך הסלים" של ליגת המכללות, כאשר קלע 38.8 נקודות בממוצע למשחק. במשחק מול אוניברסיטת בריגהאם יאנג, ב-24 בפברואר 1962, קבע שיא קריירה ושיא מועדון של 60 נקודות.
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 1962 נבחר מקגיל על ידי קבוצת שיקגו זפרס, בבחירה הראשונה (אחרי דייב דבושר וג'רי לוקאס שנבחרו כבחירות טריטוריאליות). בעונתו הראשונה בשיקגו קלע 7.4 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
לאחר שישה משחקים בעונת הועבר בטרייד לניו יורק ניקס, תמורת ג'ין שו ופול הוג. עד לסיום אותה עונה הצטיין עם ממוצעים של 16.0 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק, אולם הניקס רשמו את מאזן הניצחונות הנמוך ביותר בליגה (22–58). לאורך עונת שותף ב-24 משחקים בסך הכול כשחקן סנט לואיס הוקס ולוס אנג'לס לייקרס, בטרם עזב את ליגת ה-NBA. ביוני 1966 חתם בקבוצת גולדן סטייט ווריורס (בשמה באותה עת - סן פרנסיסקו ווריורס) אך לא שיחק בה ולו משחק אחד ושוחרר לאחר כמה חודשים.
בין השנים 1964–1968 שיחק עבור הקבוצות "גרנד ראפידס טאקרס" ו"הולנד קארברס" מ"ליגת הכדורסל הצפון-אמריקאית" (NABL).
לקראת עונת 1968/1969 הצטרף לקבוצת דנוור רוקטס מליגת ה-ABA, ובעונתו היחידה במדיה קלע 12.8 נקודות בממוצע למשחק. בעונה העוקבת שיחק ב-ABA עבור לוס אנג'לס סטארס, פיטסבורג פייפרס ודאלאס צ'אפרלס, ובקיץ 1970 פרש ממשחק, בגיל 30.
לאחר הפרישה ממשחק
לאחר פרישתו נכנס מקגיל לחובות, והיה חסר בית במשך כשנתיים, בטרם הועסק על ידי חברת יוז איירקראפט.
ב-11 ביולי 2014 נפטר מקגיל במיאמי שבפלורידה, בגיל 74.
טחן ניו זילנדי
טחן ניו זילנדי (שם מדעי: Myliobatis tenuicaudatus) הוא מין של בטאי ממשפחת הטחניים החי במימי דרום אוסטרליה ובניו זילנד והוא קרובו של המין טחן קליפורני. טחן זה לא מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
הטחן מגיע לאורך של מטר ולאורך מרבי של 150 סנטימטרים ומשקל של 56 ק"ג, כאשר הנקבות גדולות יותר מהזכרים. הוא בעל "כנפיים" רחבות המופנות אחורה וצורתו עוזרת לו לשכב על קרקעית הים ולהסתתר. ראשו עגול דמוי-צפרדע ובעל פתחי זימים בולטים. בקצה הגוף ישנו זנב ארוך בעל עוקץ שבו ארס. הטחן יכול להצליף בזנבו כדי להזריק את הארס לאויב.
הוא שוכן במים רדודים במפרצים, שוניות אלמוגים ואזורי סלעים או כרי עשבים ולעיתים יימצא גם בשפכי נהרות לאורך ניו זילנד, האי נורפוק, איי קרמדק ובדרום אוסטרליה במדינות: טסמניה, קווינסלנד, ניו סאות' ויילס, ויקטוריה, אוסטרליה הדרומית ואוסטרליה המערבית. טחן זה נמצא גם במים בעומק 422 מטר.
הטחן הוא שוכן קרקעית המחפש באמצעות קולטני חשמל חדים טרף של דגים שונים, סרטנים, תולעים ורכיכות. הוא שואב את הטרף מהחול ומרסק את שריונו במלתעותיו הגדולות.
כמו שאר הטחנאים, נקבת טחן זה משריצה בין 2–20 צאצאים.
קריסטינה דנקו
קריסטינה דנקו (בפולנית: Krystyna Dańko; 9 ביולי 1917 – 6 באוגוסט 2019) הייתה יתומה פולנית, שזכתה בתואר חסידת אומות עולם ביד ושם בשנת 1998, על הצלת חייהם של יהודים בפולין בתקופת השואה תוך סיכון חייה בזמן כיבוש גרמניה הנאצית בפולין.
קורות חיים ופעילות בתקופת השואה
קריסטינה דנקו, בתו של קרול קלונד-פקיד בכיר בעירייה, חיה בעיירה אוֹטְבוֹצְק ( בפולנית: Otwock).
בשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה, קריסטינה קשרה קשרי ידידות קרובים עם בת כתתה בבית הספר התיכון הלנה, שכונתה לוסיה, בתם הבכורה של בני הזוג היהודיים יוגניה וד"ר מיכאל קוקושקו (בפולנית Kokoszko). כתוצאה מהקשר בין שתי הנערות, שהתה קריסטינה היתומה שעות רבות בבית משפחת קוקושקו, שם מצאה חום ותמיכה רגשית ובו הכירה את אחותה של לוסיה, מרינה- מריה.
לאחר המלחמה
בשנת 1951, קריסטינה נישאה עם מייצ'יסלב דנקו, פעיל חברתי מאוטבוצק, שנרדף על ידי המשטר הסטליניסטי. הוא נפטר בשנת 1982. זמן קצר לפני פטירתה בשנת 2019 בגיל 102, פורסמה על קריסטינה כתבה בעיתון הג'רוזלם פוסט שכותרתה "חסידת אומות העולם המבוגרת ביותר".
הכרה והנצחה
קריסטינה הוכרה כחסידת אומות עולם ב־13.12.1998 וזכתה לקבל את התעודה והמדליה בירושלים ב־27.1.1999, על שסייעה בהצלת חייהם של יוגניה, הלנה, מריה וד"ר מיכאל קוקושקו שהתיישבו בוורשה לאחר המלחמה. העדות נמסרה על ידי מריה קוקושקו-ברטון.
שני בני משפחה נוספים של קריסטינה, ידוויגה דנקו לבית וויצ'צ'ובסקה, (1904–1968) ובעלה מיצ'יסלב דנקו (1905–1982) שהצילו בנפרד את משפחת וצר באוטבוצק, זכו גם הם לאחר מותם בתואר חסידי אומות עולם ב־16 בדצמבר 2008.
היפר-ריאליזם
"היפר-ריאליזם" הוא כינויו של זרם אמנות שהתפתח בעיקר בארצות הברית ואירופה בשנות ה-70 של המאה ה-20. הסגנון, הבא לביטוי בציור ובפיסול פיגורטיבי, מאופיין בניסיון להשגת מראה מציאותי.
היסטוריה
המניע להתפתחות סגנון זה היה כפול. מצד אחד ביקשו האמנים לחזור אל תיאור החיים הממשיים, על רקע הדומיננטיות של ז'אנר האמנות המופשטת עד לשנות ה-60 של המאה ה-20 ופריחתו של ה"פופ ארט" בשנות ה-60 של המאה ה-20. מצד שני ביקשו האמנים להגיב אל הפופולריות ההולכת וגוברת של מדיום הצילום, שהפך למדיום אמנותי מרכזי החל משנות ה-70.
פעמים רבות התבססו האמנים, כקלוז או גרהרד ריכטר, על הצילום כבסיס לציור, כשהם מחקים את הקומפוזיציה או אפקטים אופטיים הנובעים מן השימוש בו. אחרים התבססו על ציור מתוך הסתכלות, שאימץ מאפיינים דומים.
זרם זה נפוץ גם בקרב מאיירים, וניתן לראות ציורים רבים מסוג זה באיורי טבע, אמנות פלאונטולוגית והיסטוריה צבאית. ההיפר-ריאליזם נפוץ במיוחד באמנות פלאונטולוגית בה יש דגש על ריאליזם ודיוק מדעי שכן אי-אפשר לצלם יצורים פרה-היסטוריים שנכחדו (כגון דינוזאורים) ולכן ציור או פיסול ריאליסטיים או היפר-ריאליסטיים הם הדרך היחידה לשחזר כיצד נראו כשהיו בחיים. דוגמה לאמנים פלאונטולוגיים היפר-ריאליסטיים: ג'וליוס צ'וטוני וראול מרטין.
יובל שדה
קריירת מועדונים
שדה נולד בהרצליה. גדל במחלקות הילדים של מכבי הרצליה, ועבר למחלקות הנוער של הפועל ניר רמת השרון. ב-23 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, ששיחקה בליגה הלאומית, כשעלה כמחליף בדקה ה-90 בתיקו 1–1 עם הפועל נוף הגליל.
ביולי 2019 נמכר למכבי נתניה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-26 באוקטובר 2019, בהפסד קבוצתו 2–4 למ.ס. אשדוד במסגרת ליגת העל, אך לא קיבל קרדיט מהמאמן סלובודאן דראפיץ' ולא שיחק שוב במהלך העונה. בחלון ההעברות של ינואר 2020 הושאל עד לתום העונה לקבוצתו הקודמת, הפועל ניר רמת השרון.
בקיץ 2020 שב למכבי נתניה, והחל לקבל יותר קרדיט מהמאמן ריימונד אטפלד. ב-3 במרץ 2021 כבש את שערו הראשון בקריירת הבוגרים, בתיקו 1–1 עם מכבי פתח תקווה. במשחק הבא, ששוחק ב-6 במרץ, כבש את שער הניצחון בניצחון קבוצתו 1–0 על בני יהודה תל אביב.
נבחרות ישראל
בעבר שיחק בנבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19.
כיום הוא חלק מסגל נבחרת ישראל הצעירה עד גיל 21.
חיים אישיים
שדה הוא בעל דרכון רומני.
דובשנית סוס
דובשנית סוס (בגרמנית: Honigkuchenpferd, מילולית: סוס דובשנית) היא דובשנית בצורת סוס שמקורה באזור גרמניה. בתקופות עברו נמכרה בירידים וכיום, בדומה ללחם זנגביל, נמכרת בתקופת חג המולד ובפרט בשווקי חג המולד. בשפה הגרמנית נפוץ ביטוי המתייחס למאפה זה: "לחייך כמו דובשנית סוס", שפירושו לקרון מאושר.
גאווין מוגופה
גאווין מוגופה (באנגלית: Gavin Mogopa; נולד ב-2 באפריל 1996) הוא ג'ודוקא בוטסוואני אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
הוא התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 והודח בסיבוב השני לאחר שהפסיד לפאבל פטריקוב הצ'כי.
מרכז אוקראינה
אזור מרכז אוקראינה (באוקראינית: Центральна Україна) מתייחס לחלק המרכזי של אוקראינה, אשר כולל בין היתר את בירת המדינה קייב ואת האזורים שגובלים בנהר הדנייפר. אזור מרכז אוקראינה הוא המרכז הפוליטי, הכלכלי, ומרכז התרבות של אוקראינה.
פוליטיקה
בנושאים פוליטיים, הלאומיות הרוסית והתנועות הבדלניות אינן מושרשות באזור זה כמו באזורים המזרחיים של אוקראינה.
האזור הוא המעוז העיקרי של מפלגות פוליטיות פרו-אירופיות כמו נאשה אוקראינה והאיחוד הכל-אוקראיני "מולדת".
כלכלה
הענף הכלכלי העיקרי של אזור מרכז אוקראינה הוא ענף החקלאות.
איסוזו טורקוויז
איסוזו טורקוויז (באנגלית: Isuzu Turquoise; קרוי גם: Turkuaz) הוא אוטובוס תיירים מתוצרת יצרנית המשאיות והאוטובוסים הטורקית Anadolu Isuzu Automotive Industry & Trading A.Ş אשר בבעלות יצרן הרכב היפני איסוזו, (באנגלית: Isuzu Motors Ltd; ביפנית: いすゞ自動車株式会社), והחברה הטורקית Anadolu Group, ובשיתוף פעולה (Joint venture) בין התאגיד היפני Itochu Corporation , והתאגיד ההעוסק בתעשיית ייצור, הרכבה והפצה של כלי רכב DRB-HICOM.
משה רוזנצוויג
משה-רז רוזנצוויג (11 במרץ 1951 – 9 באוקטובר 1973) היה מפקד פלוגת שריון בגדוד 71 שלחם תחת חטיבה 7 במלחמת יום הכיפורים, ועוטר בעיטור העוז על שהמשיך להילחם לאחר שספג פציעות קשות ועל חילוץ צוותו הפגוע של מג"ד 71, משולם רטס, תחת אש.
ביוגרפיה
רוזנצוויג נולד ב-11 במרץ 1951 בחיפה למלכה ולשמואל, וגדל בכפר אתא. כשהיה בן 14 הצטרף למחזור ט"ו של הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי העברי בחיפה.
באוגוסט 1969 התגייס רוזנצוויג לחיל השריון, ועבר קורס מפקדי טנקים, קורס קצינים, קורס קציני שריון וקורס מפקדי פלוגות. בשנת 1972, בעקבות פטירת אימו, הועבר לבקשתו לתפקיד מפקד מחלקה בפנימייה הצבאית בחיפה על מנת שיוכל לדאוג לאביו. במאי 1973 נשא לאישה את חברתו יפה.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים הוזעק רוזנצוויג לשמש מפקד פלוגה כ' בגדוד 71, שהוקם ב-4 באוקטובר. בערב יום הלחימה הראשון נפגע הטנק ממנו פיקד, ורוזנצוויג נפצע מעל עינו, אך רוזנצוויג החליף טנק והמשיך לפקד על הפלוגה על אף הפציעה. בהמשך הלחימה נפגע גם בכתפו.
לאחר שנפל הועלה בדרגה לדרגת סרן, והוענק לו עיטור העוז.
מזכיר העבודה של ארצות הברית
מזכיר העבודה של ארצות הברית (באנגלית: United States Secretary of Labor) הוא ראש מחלקת העבודה של ארצות הברית וחבר הקבינט של ארצות הברית. הוא מפקח על כל פעילויות משרד העבודה. זהו תפקיד ברמה I בתוכנית הביצוע ומרוויח את המשכורת שנקבעה עבור אותה רמה (221,400 דולר נכון לשנת 2021).
משרד העבודה ובראשו מזכיר העבודה, אחראים לנושאים המתעוררים הנוגעים לתקנים הפדרליים בארצות הברית ל: שכר ושעות עבודה, בטיחות מקצועית, שירותי העסקה מחדש, קצבאות ביטוח אבטלה, סטטיסטיקה כלכלית בשוק העבודה,   זכויות והטבות הקשורות לעבודה, ותנאים במקום העבודה. מטרת משרד העבודה היא גם לקיים, לתמוך ולקדם את רווחתם של אזרחי ארצות הברית על ידי יישום תקנות והוראות שהן משפיעות על מקבלי שכר, אזרחים המבקשים עבודה ופנסיונרים. משרד העבודה מורשה לאכוף ולנהל למעלה מ -180 חוקים פדרליים ואלפי תקנות פדרליות, המשפיעים על לפחות 125 מיליון מקבלי שכר ו -10 מיליון מעסיקים. על ידי הקונגרס.
מזכיר העבודה הוא נושא המשרה ה־11 בסדר ההחלפה של נשיא ארצות הברית במקרה שכהונת הנשיא נקטעת.
בובכר קמארה
בובכר ברנאר קמארה (בצרפתית: Boubacar Bernard Kamara; נולד ב-23 בנובמבר 1999 במרסיי שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת אסטון וילה.
קריירת מועדונים
קמארה גדל במחלקת הנוער של אולימפיק מרסיי. ב-13 בדצמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד לסושו במסגרת גביע הליגה הצרפתית. ב-29 באוקטובר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, בניצחון 0–1 על ליל במסגרת המחזור ה-11 לעונת 2017/2018.
ב-23 במאי 2022 חתם על חוזה לחמש שנים בקבוצת הפרמיירליג אסטון וילה. ב-6 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה בהפסד 0–2 לבורנמות'.
קריירה בינלאומית
קמארה היה חלק מסגל נבחרת צרפת עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2021, וערך הופעה אחת בטורניר. ב-6 בווני 2022 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בתוקו 1-1 נגד.
גיל יצחק
גיל יצחק (נולד ב-29 ביוני 1993) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת החלוץ במכבי קביליו יפו.
קריירת מועדונים
יצחק גדל במחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב, וב-22 בינואר 2011, בגיל 17 וחצי, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב במשחק מול מכבי חיפה בקריית אליעזר. בעונה שלאחר מכן המשיך לשחק בקבוצת הנוער וכבש 20 שערים בליגת העל לנוער. בעונת 2012/2013 הוא שיחק במקביל בקבוצת הנוער (במדיה כבש 18 שערים ב-15 משחקים) ובקבוצה הבוגרת, במדיה ערך 14 הופעות בליגת העל. את שער הבכורה שלו בקריירה כבש יצחק ב-13 באפריל 2013, במשחק מול מכבי תל אביב שהסתיים בתיקו 2–2 ובו הוא גם הוסיף בישול. בעונת 2013/2014 כבש שני שערים ב-18 הופעות בליגת העל, אך הקבוצה ירדה לליגה הלאומית לאחר שבמחזור האחרון סיימה בתיקו 1–1 מול מ.ס. אשדוד.
בעונת 2014/2015 כבש יצחק שלושה שערים ב-28 משחקים, וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל. את עונת 2015/2016 הוא החל בבני יהודה, אך לא זכה לדקות משחק רבות, ועם הגעתו של החלוץ ג'וד נורו נופה מהסגל. ב-16 בדצמבר 2015 הושאל למכבי שעריים מליגה א' דרום עד לסוף העונה, עם אופציה לעונה נוספת. הוא כבש 12 שערים ב-19 משחקי ליגה וסייע לקבוצה להעפיל לליגה הלאומית. בעונת 2016/2017 כבש 11 שערים ב-36 הופעות בליגה הלאומית, וזכה עם הקבוצה בגביע הטוטו לליגת המשנה לאחר שבמשחק הגמר כבש את שער הניצחון בהארכה, אך בסופה ירדה הקבוצה בחזרה לליגה א'.
ב-12 ביוני 2017 חתם יצחק בהפועל ראשון לציון, ובעונת 2017/2018 כבש 11 שערים בליגה הלאומית. בעונת 2018/2019 כבש 20 שערים וזכה בתואר מלך השערים בליגה הלאומית. ב-31 בינואר 2019 חתם במכבי חיפה, והצטרף עם תחילת עונת 2019/2020. יצא עם הקבוצה למחנה אימונים ושיחק בהפסד להפועל באר שבע בגביע הטוטו, אך ב-5 בספטמבר 2019 הושאל בחזרה להפועל ראשון לציון, ועד תום העונה כבש במדיה 17 שערים בליגה הלאומית.
ב-20 ביוני 2021 חתם לעונה אחת בהפועל כפר סבא מהליגה הלאומית.
ב-12 ביוני 2022 חתם לעונה אחת במכבי נתניה מליגת העל. ב-9 בינואר 2023 עבר להפועל אום אל-פחם מהליגה הלאומית.
ג'ון בלייר
ג'ון בלייר הבן (באנגלית: .John Blair Jr; ) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שנמנה עם האבות המייסדים של ארצות הברית.
גיל יצחק
קריירה בינלאומית
לזכותו של יצחק שלוש הופעות בנבחרת עד גיל 18, וכן שתי הופעות ושער אחד בנבחרת עד גיל 19. בשנת 2013 זומן לסגל הנבחרת הצעירה, במדיה ערך שלוש הופעות וכבש שער אחד.
ג'ון בלייר
ראשית חייו
ג'ון בלייר נולד בוויליאמסבורג שבקולוניית וירג'יניה כבן למשפחה בולטת במושבה. אביו, ג'ון בלייר האב, היה חבר במועצת המושבה ולזמן מה היה מושל המושבה בפועל. דוד אביו, ג'יימס בלייר, היה המייסד והנשיא הראשון של קולג' ויליאם ומרי. ג'ון בלייר הבן למד בקולג' זה וב-1754 קיבל ממנו תואר בוגר אוניברסיטה. ב-1755 הוא נסע ללונדון כדי ללמוד משפטים במידל טמפל. עם שובו לווירג'יניה כדי לעסוק בעריכת דין הוא נדחף עד מהרה אל החיים הציבורים, והחל את הקריירה הציבורית שלו זמן קצר לאחר תום מלחמת הצרפתים והאינדיאנים כאשר נבחר לבית הנבחרים של וירג'יניה כנציג קולג' ויליאם ומרי. בתפקיד זהה הוא שימש בשנים 1766–1770. לאחר מכן ועד 1775 הוא היה פקיד מועצת המושל, שהייתה הבית העליון של בית המחוקקים הקולוניאלי.
המהפכה האמריקאית
בלייר הצטרף בתחילה לאגף המתון של הפטריוטים. הוא התנגד לעמדותיו הקיצוניות של פטריק הנרי במחאה על חוק הבולים, אך פיזור בית הנבחרים של וירג'יניה על ידי הפרלמנט גרם לשינוי דעותיו. בתגובה לסדרה של מיסים שהוטלו על המושבות על ידי הפרלמנט, הצטרף בלייר לג'ורג' וושינגטון ולאחרים ב-1770 ושוב ב-1774 כדי לנסח הסכמי אי-יבוא שקראו לתומכיהם להפסיק לייבא סחורות בריטיות עד שהמיסים יבוטלו. בהמשך השנה הוא הגיב לחוקי הכפייה שהועברו על ידי הפרלמנט בהצטרפות לאלו שקראו לקיומו של הקונגרס הקונטיננטלי ובתמיכה באנשי בוסטון שסבלו מקשיים כלכליים בשל צעדי הפרלמנט.
יואל אבן שועיב
רבי יואל אִבְּן שׁוּעֵיב (1455, ה'רט"ו– 1510, ה'ר"ע) היה רב ודרשן באזורים אראגון ונווארה שבספרד בתקופה שלפני הגירוש.
ג'ון בלייר
המהפכה האמריקאית
עם פרוץ המהפכה האמריקאית, נעשה בלייר מעורב באופן פעיל בממשלת וירג'יניה. הוא היה חבר הוועידה שניסחה את חוקת וירג'יניה של 1776 ושימש כחבר במספר ועדות חשובות, כולל ועדת 28 החברים שניסחה את הצהרת הזכויות של וירג'יניה והמתווה להקמת ממשלה. הוא שימש כחבר במועצה המייעצת למושל פטריק הנרי בשנים 1776–1778. לאחר מכן בחרה אותו המועצה כשופט בבית המשפט של המדינה וזמן קצר לאחר מכן כשופט בבית המשפט העליון שלה. ההוא גם נבחר לבית המשפט העליון של וירג'יניה לדיני היושר, שם עמיתו היה ג'ון וית', שבהמשך היה יחד עמו נציג לוועידת החוקה. מינויים שיפוטיים אלו הפכו את בלייר באופן אוטומטי כחבר בבית המשפט לערעורים של וירג'יניה.
יואל אבן שועיב
ביוגרפיה
את פעילותו החל באראגון, שם לימד תורה ועסק בדרשנות. לאחר מכן התגורר משך תקופה ארוכה בטודלה שבנווארה. זמן קצר לפני הגירוש התגורר בסרגוסה.
ג'ון בלייר
המהפכה האמריקאית
בבית המשפט לערעורים של וירג'יניה, היה בלייר חבר בהרכב שדן בפסק הדין "וירג'יניה נגד קאטון ואחרים" (.The Commonwealth of Virginia v. Caton et al) מ-1782, שקבע את התקדים שבתי המשפט יכולים להגדיר חוקים כנוגדים לחוקה. החלטה זו בישרה את החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין מרבורי נגד מדיסון. ב-1786 הכיר בית המחוקקים בידענותו המשפטית של בלייר, והוא מונה כיורשו של תומאס ג'פרסון בוועדה לשינוי חוקי וירג'יניה.
יואל אבן שועיב
ביוגרפיה
כפי הניכר מכתביו, מלבד בקיאותו בתורה, היה רבי יואל בקי גם במדעים כלליים, אותם הוא מחבר לדרשותיו. כמו כן, ניכר מכתביו כי הוא ביטא יחס שלילי לאנוסים, והוא ראה אותם כמשומדים על פי ההלכה. ביקורתו זאת על האנוסים, גרמה לאנוסים רבים לשוב בגלוי ליהדותם.
ג'ון בלייר
שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית
ב-24 בספטמבר 1789 מינה הנשיא ג'ורג' וושינגטון את בלייר כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית ויומיים מאוחר יותר אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי. ב-2 בפברואר 1790 הוא נשבע אמונים. עומס התיקים בבית המשפט העליון במהלך כהונתו של בלייר על כס השיפוט היה קל, כשבמשך שש שנים נפסקו החלטות ב-13 תיקים בלבד. עם זאת, בלייר היה חבר בצוות השיפוט בפסק הדין "צ'יזהולם נגד ג'ורג'יה" שנחשב לתיק החשוב הראשון של בית המשפט. הוא התפטר מכהונתו ב-25 באוקטובר 1795.
יואל אבן שועיב
ביוגרפיה
היה מהראשונים שעסקו בתורת הדרשנות: על מבנה הדרשה, תוכנה והגשתה. בספרו "עולת שבת" הוא מדגיש את חשיבות הדרשה הנאמרת בבית הכנסת, ומציין כי עליה להיות קלה ופשוטה, ושעליה להיות מעשית ותועלתית עבור השומע.
ג'ון בלייר
מותו ומורשתו
ג'ון בלייר נפטר בויליאמסבורג ב-31 באוגוסט 1800, בגיל 68.הוא נטמן בבית הקברות האפיסקופלי שבויליאמסבורג. הוא היה חבר הבונים החופשיים וב-1778 הוא היה הנשיא הגדול של הלשכה הגדולה של וירג'יניה. על שמו נקרא רחוב בעיר מדיסון שבוויסקונסין.
יואל אבן שועיב
מפסקיו
בין פסקיו, מובא בשמו כי המאחר לבית הכנסת ונצרך לדלג על חלק מפסוקי דזמרה, אינו צריך להשלימם אחר התפילה, שכן תפקידם הוא לכרות את הקוצים ולפנות את הדרך לעליית התפילה, וכבר תיקנו זאת הציבור.
ג'ורג' קרופורד
ג'ורג' ווקר קרופורד (באנגלית: George Walker Crawford; 22 בדצמבר 1798 – 27 ביולי 1872) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי. ב-1827 מונה קרופורד לתובע הכללי של ג'ורג'יה על ידי מושל ג'ורג'יה, ג'ון פורסיית' ובתפקיד זה הוא כיהן עד 1831. קרופורד גם כיהן במשך חמש שנים בבית הנבחרים של ג'ורג'יה כנציג מחוז ריצ'מונד, על בסיס המצע של זכויות המדינות בארצות הברית.
קרופורד כיהן גם כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית כשנבחר למלא את מקומו של ריצ'רד ו. הברשאם שנפטר בעת כהונתו. הוא נבחר גם למושל ג'ורג'יה ה-38, וכיהן בתפקיד זה שתי תקופות כהונה בין השנים 1843 – 1847. הוא היה המועמד היחידי של המפלגה הוויגית בהיסטוריה של ג'ורג'יה שכיהן בתפקיד זה. בין השנים 1849 – 1850 שימש קרופורד כמזכיר המלחמה של ארצות הברית.
תקופת כהונתו של קרופורד בקבינט של ארצות הברית בתקופת ממשלו של הנשיא זאכרי טיילור נעכרה בשל סברה שנגעה לתביעת אישור צוואה שהוא הסדיר עבור יורשיו של ג'ורג' גלפין. קרופורד קיבל תשלום עבור שירותיו, ויריביו הפוליטיים כינו זאת כ"פרשת גלפין", ובכך הגיע הקץ לשאיפותיו הפוליטיות. לאחר שהנשיא טיילור מת באופן בלתי צפוי בעת כהונתו, התפטר קרופורד מתפקידו כמזכיר המלחמה ופרש מן החיים הפוליטיים.
ב-1861 חזר קרופורד מפרישתו, ונבחר כנציג המחוז שלו ל"ועידת הפרישה" של ג'ורג'יה מהאיחוד. בישיבה הראשונה של הוועידה נבחר קרופורד כנשיא הקבוע שלה, והוא ניצח על תהליך קבלת ההחלטה של המדינה לפרוש מהאיחוד.
ראשית חייו
ג'ורג' קרופורד גדל באחוזת המשפחה, הושפע רבות מאביו וכן מבן דודו ויליאם. אביו היה עורך דין מתלמד וג'ורג' נעזר מאוד בספרייה האישית הגדולה של אביו כאשר התחנך בבית. פיטר קרופורד נכנס גם הוא לפוליטיקה של ג'ורג'יה, החל מעבודתו כפקיד בתי המשפט הראשון של מחוז ריצ'מונד ועד לעשר תקופות הכהונה שלו כנציג בבית המחוקקים של המדינה.
על בסיס החינוך הביתי שקיבל המשיך ג'ורג' קרופורד את לימודיו בבית הספר למשפטים של ניו ג'רזי קולג' (לימים אוניברסיטת פרינסטון). הוא סיים את לימודי התואר הראשון שלו ב-1820 ובהמשך השלים את ההתמחות שלו בהנחייתו של ריצ'רד הנרי וילד. ב-1822 הוא השלים את הסמכתו כעורך דין והחל לעסוק במקצועו בעיר אוגוסטה בשותפות עם הנרי ה. קמינג. הוא המשיך בלימודי התואר השני ב"פרנקלין קולג' לאומניות ומדעים" (הבסיס להקמתה של אוניברסיטת ג'ורג'יה). לאחר סיום לימודיו שם הוא שירת בין השנים 1824 – 1825 כקצין בדרגת לוטננט משנה ברגימנט העשירי של המיליציה של ג'ורג'יה.
ב-1826 נשא קרופורד לאישה את מארי אן מקינטוש ויחד הם הביאו לעולם ארבעה ילדים. בשנה שלאחר מכן החלה הקריירה הפוליטית שלו כאשר הוא קיבל מינוי ממושל המדינה לתובע הכללי של ג'ורג'יה.
התובע הכללי של ג'ורג'יה
ב-1827 מינה מושל ג'ורג'יה ג'ון פורסיית' את קרופורד לרשת את תומאס פ. וולס כתובע הכללי של ג'ורג'יה. בשנה שלאחר מכן הוא אתגר לדו-קרב את חבר בית המחוקקים של ג'ורג'יה, תומאס ברנסייד, דודו של אמברוז ברנסייד, לימים מושל רוד איילנד וסנאטור מטעמה, על רקע מאמר שפרסם ברנסייד שהוציא לשון הרע על אביו של קרופורד.
הדו-קרב
כאשר קרא ג'ורג' קרופורד מכתב למערכת עלום שם שפורסם בעיתון The Augusta Chronicle, עלתה בו חמתו על הביקורת שהוטחה על עמדותיו הפוליטיות של אביו, שבריאותו הייתה אז רופפת. קרופורד ראה בכך התקפה על שמו הטוב של אביו. הוא דרש מעורך העיתון לחשוף בפניו את כותב המכתב אך זה סירב, והגן על זהותו של ברנסייד כשאמר שהמכתב נשלח על ידי אישה, ומסיבה זו הוא לא יחשוף את שם הכותב.
באופן בלתי מוסבר, ברנסייד יצר קשר עם קרופורד וחשף בפניו את זהותו ככותב המכתב. קרופורד הזמינו מיד לדו-קרב ונענה בחיוב, אם כי באי-רצון. חוקי הדו-קרב כבר איבדו מהפופולריות שלהם, אך עדיין היוו אמצעי שגבר בעל כבוד היה מחויב לקיים אותם. ברנסייד שאף לקריירה פוליטית משל עצמו, שנראתה כמובטחת. הוא חש שכבודו יושפל אם יסרב, ובתקופה זו, קריירה פוליטית לא יכלה להתקיים ללא כבוד עצמי.
קרופורד ירה למוות בברנסייד ודו-קרב זה הוביל את ג'ורג'יה לחוקק חוק חדש שאסר על אנשים שהיו מעורבים בדו-קרב להחזיק במשרה ציבורית. איסור זה נגע רק למעשי דו-קרב שהתנהלו לפני כניסת החוק לתוקף ולא השפיע על המשך הקריירה של קרופורד. הוא המשיך לכהן כתובע הכללי עד 1831 ואז הוחלף בצ'ארלס ג'נקינס.
תומאס ברנסייד נטמן בחלקת הקבורה הפרטית של קולונל ג'ון קרוול, שנודע על לחימתו במלחמת 1812. קרוול התגורר בקרבת המקום בו נערך הדו-קרב ודאג באופן אישי לקבורה מכובדת. רק לאחר שבועיים קיבלה אשתו של ברנסייד את הידיעה על מות בעלה ונאמר שגם היא כמעט ומתה עקב סערת הרגשות שעברה עליה עם קבלת הבשורה. היא עברה עם ילדיה לדלוניגה שבג'ורג'יה, שם התגוררה עד מותה. קרופורד חש רגשי חרטה על חלקו במה שנקרא "פרשה מצערת ואומללה". ידוע שהוא העניק תמיכה פיננסית אנונימית לאלמנתו של ברנסייד ולילדיה, אף על פי שזכור שהוא אמר שהדבר לא יהווה תיקון ועל כך שהוא קונן על המקרה זמן קצר לפני מותו ב-1872.
חבר הקונגרס
ב-1837 נבחר קרופורד לאספה הכללית של ג'ורג'יה כחבר בית הנבחרים של המדינה מטעם מחוז ריצ'מונד. בתפקידו זה הוא בלט כבעל דעות כלכליות שמרניות. בהמשך הוא נבחר כנציג המפלגה הוויגית בבית הנבחרים של ארצות הברית במקומו של ריצ'רד ו. הברשאם שנפטר. עם זאת, כהונתו שם הייתה קצרה ונמשכה מה-7 בינואר ועד ה-3 במרץ 1843.
מושל ג'ורג'יה
ב-1843 היה קרופורד מועמדה של המפלגה הוויגית למשרת מושל ג'ורג'יה. בבחירות הוא הביס את מועמד המפלגה הדמוקרטית, מארק אנתוני קופר ב-38,813 קולות שהצביעו עבורו מול 35,325 שהצביעו לקופר. בתפקיד זה הוא החליף את צ'ארלס ג'יימס מקדולנד והיה לוויגי הראשון והיחיד שכיהן כמושל ג'ורג'יה. באותה מערכת בחירות זכו הוויגים ברוב בשני בתי המחוקקים של ג'ורג'יה. קרופורד נבחר לכהונה נוספת ב-1845 כאשר הביס את המועמד הדמוקרטי, מתיו הול מקאליסטר בהפרש של 1,751 קולות.
עם תמיכת בית המחוקקים, עלה בידו של קרופורד ליישם את המצע הוויגי ולהתמקד בצמצום החוב המדינתי ובריסון תקציבי. ממשל קרופורד הצליח לצמצם את ההוצאות של ג'ורג'יה ביותר מ-66,000 דולר בשנתו הראשונה והצליח כמעט לחסל את חוב המדינה של 500,000 דולר לפני שקרופורד הוחלף בג'ורג' ו. טאונס. בנוסף ליישום מדיניות תקציבית יציבה, עלה בידו של קרופורד להרחיב את האפשרויות החינוכיות במדינה ולהאיץ את סלילתה של מסילת הברזל המערבית והאטלנטית שבבעלות המדינה.
ממשל קרופורד הקים גם את בית המשפט העליון של ג'ורג'יה לאחר שנים רבות של חוסר הצלחה בהקמתו. הוא דאג לסרטוט מחודש של מפות המדינה וביצע רפורמות בבית הכלא שלה, כשהפך אותו "למוסד יותר בריא מבחינה כלכלית". הוא גם הצליח בפירוק הבנק המרכזי של ג'ורג'יה, צעד שהיה שאיפה ארוכת ימים של הוויגים.
מזכיר המלחמה
ב-1849, כאשר נכנס הגנרל זאכרי טיילור לכהונתו כנשיא ארצות הברית, הוא מינה את קרופורד למזכיר המלחמה. בתפקידו זה היה קרופורד מעורב בסידור התביעה מממשלת ארצות הברית של משפחת גלפין, צאצאיו של ג'ורג' גלפין, איש עסקים אמריקאי שהתמחה בסחר עם האינדיאנים. קרופורד קיבל תשלום גבוה על שירותיו וכמה מיריביו הפוליטיים ניצלו את ההזדמנות לטעון שזהו מעשה בלתי ראוי.
ועידת הפרישה של ג'ורג'יה
ב-1861, ערב פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, נבחר קרופורד לייצג את מחוז ריצ'מונד בוועידת הפרישה של ג'ורג'יה, שבחרה בו פה אחד לנשיא הוועידה, והוא פיקח על פרישתה של המדינה מהאיחוד. כנשיא הוועידה נחשב קרופורד כמי שניסח את חוק הפרישה של המדינה, שהיה המסמך הרשמי בו הוכרזה כוונתה הרשמית של ג'ורג'יה לפרוש מהאיחוד, בתחילה כרפובליקה עצמאית שבסופו של דבר הצטרפה לקונפדרציה.
ב-19 בינואר אישרה הוועידה את חוק הפרישה ברוב של 209 תומכים מול 89 מתנגדים. הנציגים חתמו על המסמך באופן חגיגי בכיכר העיר מילדג'וויל, שם התכנסה הוועידה. קרופורד היה עד לתוצאות יישום החוק וקונן על מחיר הדמים ששילמו בגינו אזרחי ג'ורג'יה.
קרופורד היה אמור להישפט על הסתה למרד בשל תפקידו הניהולי בוועידה והוא לא נכלל ברשימת החנינות, הן של הנשיא אברהם לינקולן והן של יורשו אנדרו ג'ונסון. בסופו של דבר הוא נמלט מהתוצאות החמורות של הרשעה בדין ב-1865, כאשר הנשיא ג'ונסון אישר את בקשת החנינה הישירה שהוא הגיש וכך השיב לו את מעמדו כאזרח ארצות הברית עם הגנה מלאה על רכושו כנגד כל פעולת תגמול.
מותו ומורשתו
ג'ורג' קרופורד נפטר ב-27 ביולי 1872 באחוזתו. הלווייתו נערכה בכנסייה האפיסקופלית סנט פול שבאוגוסטה והוא נטמן בבית הקברות סאמרסוויל הסמוך.
הביוגרף של קרופורד, לן קליבלנד, אמר שבמהלך איסוף החומר לספרו הוא ראה ש"הקריירה הפוליטית של קרופורד הונעה לכל אורכה על ידי תחושת האחריות המסורתית יותר מאשר על ידי מחויבות פוליטית עמוקה". רוברט טומב, שהיה מזכיר המדינה הראשון של הקונפדרציה וסנאטור מטעם ג'ורג'יה, אמר על קרופורד, "ישנם מעט מאוד אנשים מוכשרים וטהורים יותר ממנו באמריקה והוא ניחן בכישורים ניהוליים מהמעלה העליונה".
אוון ג'וינר
ביוגרפיה
אוון ג'וינר נולד ב-19 ביולי 2000 בעיר נורמן, 35 ק"מ מדרום לאוקלהומה סיטי, בנם של מייק ג'וינר ודינה ג'וינר (בלום-ג'וינר לשעבר, כיום ג'וינר-גנץ) וגדל עם שלושת אחיו האנה, היידן ולוקה.
אמו דינה הגיעה מהמבורג, גרמניה שם סיימה את לימודיה בבית הספר המסחרי הממלכתי ובית הספר לעסקים בוונדנשטראסה לפני שהיגרה לארצות הברית. לאחר שסיימה תואר שני באוניברסיטת אוקלהומה, למדה בבית ספר לאחיות במכללה הקהילתית של אוקלהומה סיטי ואז עבדה בחברת פלורן טכנולוגיות בע"מ באוקלהומה סיטי.
בנוסף לאנגלית, אוון דובר גרמנית. הוא החל לשחק לאחר שצפה בהופעת חבר בתיאטרון, שם זכה לתשומת ליבו של במאי תיאטרון שהזמין אותו לאודישן להפקתו הבאה. לאחר שהתקבל לתפקיד האמור, אף על פי שלא רצה להופיע בעצמו, החל לשחק במחזות ומחזות זמר שונים. הוא שיחק את התפקיד של נייט ג'ונאס במחזמר "מחנה רוק" ואת "טום מארלו" במחזמר "חדשות טובות". היה לו הופעות אחדות כזמר ורקדן במופע חג המולד שאורגן על ידי התזמורת הסימפונית הפילהרמונית של אוקלהומה סיטי, כשיחק את איש הפח בהפקה של "הקוסם מארץ עוץ".
קריירה
ג'וינר השתתף בפרסומת עבור מחלקת התיירות והנופש של אוקלהומה. לאחר שמצא סוכן, הוא הגיע ללוס אנג'לס כדי להתמקד בקריירת המשחק, ותוך זמן קצר לוהק לקומדיית המצבים של ניקלודיאון, "100 דברים להספיק לפני התיכון". בנוסף לעבודתו בסדרה, שיחק גם בסרט הקולנוע "The Veil" של ברנט ראיין גרין, לצד ויליאם לוי, סרינדה סוואן וויליאם מוזלי.
בשנת 2018 שיחק בסדרה "בית ספר לאבירים" לצד דניאלה פרקינס ולילימאר הרננדז.
בשנת 2020 שיחק בסדרה "ג'ולי והפנטומים".
Histoire de Melody Nelson
האלבום הופק בידי ז'אן-קלוד דסמארטי ויצא לאור ב-24 במרץ 1971 בחברת התקליטים ההולנדית פיליפס רקורדס. מלודי נלסון נחשב לאלבומו החשוב ביותר של גינסבורג, כמו גם לאחד האלבומים החשובים ביותר במוזיקה הצרפתית ובמוזיקה הפופולרית בכלל.
יצירת האלבום
את ההשראה ליצירת האלבום, קיבל גינסבורג מהספר "לוליטה" מאת ולדימיר נבוקוב. גינסבורג אף ניסה ליצור קשר עם נבוקוב כדי לקבל אישור להלחין ולבצע קטעים מתוך הספר, אולם כשלא קיבל אישור כזה, החליט לעבוד על חומר מקורי משלו.
עלילת האלבום שואבת השראה ישירות מלוליטה: בעקבות תאונת דרכים, מתחיל רומן סוער בין גבר צרפתי בגיל העמידה בן דמותו של גינסבורג, לנערה בריטית בת 15 בשם מלודי נלסון. הגבר בשיר מלווה את מלודי אל המטוס בחזרה לביתה, אולם המטוס מתרסק עם כל נוסעיו ומותיר את הגבר שבור לב ומאוהב יותר מתמיד.
מרצדס-בנץ ארנה (שטוטגרט)
MHP ארנה (בגרמנית: MHPArena) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר שטוטגרט שבמדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. האצטדיון נחנך בשנת 1933 ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת שטוטגרט. עד לשנת 1993 נקרא האצטדיון נקרשטדיון על שם נהר נקר הזורם בעיר. בין השנים 1993–2008 נקרא האצטדיון גוטליב דיימלר על שמו של המהנדס גוטליב דיימלר שנמנה עם מייסדי חברת מרצדס-בנץ. בשנת 2008 שונה שמו של האצטדיון למרצדס-בנץ ארנה.
בשנת 1959 אירח האצטדיון את גמר גביע אירופה לאלופות בו זכתה ריאל מדריד אשר גברה על סטאד ריימס. האצטדיון אירח חלק ממשחקי מונדיאל 1974 בו אירח ארבעה משחקים משלב הבתים. במהלך מונדיאל 2006 אירח האצטדיון שישה משחקים, בהם את המשחק על המקום השלישי. כמו כן, ביורו 1988 אירח האצטדיון משחק אחד משלב הבתים וכן את משחק חצי הגמר. באותה השנה אירח האצטדיון את גמר גביע אירופה לאלופות בו זכתה פ.ס.וו. איינדהובן אשר גברה על בנפיקה ליסבון.
פרט למשחקי כדורגל אירח האצטדיון גם אירועי אתלטיקה: בשנת 1986 אירח האצטדיון את אליפות אירופה באתלטיקה, ובשנת 1993 אירח את אליפות העולם באתלטיקה.
במהלך השנים נערכו באצטדיון שינויים רבים. בין 2004 ל-2005 שופץ האצטדיון על מנת שיעמוד בסטנדרט לאירוח משחקי מונדיאל 2006. בין 2009 ל-2011 עבר האצטדיון שיפוץ כללי שבמסגרתו בוטלו מסלולי האתלטיקה שהפרידו בין הדשא ליציעי האצטדיון, כר הדשא הונמך ושניים מהיציעים נבנו מחדש במטרה לקרב את היציעים לדשא. כיום תכולת האצטדיון עומדת על 60,441 צופים במשחק ליגה הכוללים יציעי עמידה וישיבה, ו-54,906 צופים במשחקים בינלאומיים הכוללים יציעי ישיבה בלבד.
מיצובישי סברין
בנוסף לייצור בטאיוואן, הדור הראשון מהדגם יוצר בעיר פוג'ואו בסין על ידי יצרנית הרכב הסינית Soueast (שם מלא: South East (Fujian) Motor Co., Ltd), חברה בבעלות, בשיתוף פעולה (joint venture) של 3 חברות: "China Motor Corporation"  25%, חברת "Fujian Motors Group"  50%, וקונצרן הרכב היפני מיצובישי מוטורס 25%.
היצרן "China Motor Corporation"
החברה הוקמה ביוני 1969 וחתמה על חוזה שיתוף טכנולוגי עם מיצובישי מוטורס בשנה שלאחר מכן. ב-12 בדצמבר 1973 "CMC" פתחה את מתקן הייצור הראשון שלהם ביאנגמי. תחילת ייצור הרכב היה בקצב של 300 כלי רכב בחודש, אך בזכות הצמיחה המהירה ופיתוח מתקן צביעה מתקדם, ייצר המפעל את 100,000 הרכבים שלו בשנת 1983.
במקור "China Motor Corporation" ייצרה רק כלי רכב מסחריים, אך מאז הרחיבו את פעילותם, והפיקו יותר ממאה אלף כלי רכב בשנה. נכון לעכשיו החברה מפעילה שלושה מפעלי ייצור.
בשנת 2005 קיבלה החברה אישור מממשלת סין, וחתמה על הסכם עם "דיימלר קרייזלר" לייצור מיניוואנים לשוק היבשת.
13.97 אחוז מהחברה בבעלות מיצובישי. כל הדגמים של "CMC" הם ממוצא מיצובישי מוטורס, המותאמים להתאמה לשוק הטאיוואני.
מקס פליישר (צייר)
ריצ'רד פול מקס פליישר (בגרמנית: Richard Paul Max Fleischer ; 4 ביולי 1861 – 3 באפריל 1930) היה צייר ו גרמני. כבוטנאי, הוא זכור בזכות עבודתו עם טחבים.
ביוגרפיה
הוא לקח שיעורי אמנות בורוצלב, והוסמך כמורה לאמנות בשנת 1881. הוא המשיך את לימודיו במינכן ובפריז, שם גבר העניין שלו במדעי הטבע. לאחר מכן עבר לציריך בשנת 1892 על מנת ללמוד גאולוגיה. לאחר מספר שנים הוזמן על ידי הבוטנאי מלכיאור טרוב לג'אווה כמאייר. בג'אווה, יחד עם תפקידיו האמנותיים, הוא אסף דגימות בוטניות אזוריות וערך חקירות על טחבי האי. במהלך שהותו בהודו המזרחית של הולנד, הוא למד גם את הטכניקה ליצירת הדפסי בטיק מצבעי ירקות.
לאחר מספר שנים בג'אווה הוא נסע לגינאה החדשה, ארכיפלג ביסמרק, אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אמריקה, לפני שחזר לגרמניה בשנת 1903. בין השנים 1908–1913, הוא חזר לביקור בדרום מזרח אסיה הימית, שם אסף בעיקר טחבים אך גם סחלבים ופטריות.
בשנת 1914 החל לעבוד במוזיאון הבוטני בברלין ושלוש שנים לאחר מכן מונה לפרופסור לבוטניקה באוניברסיטת ברלין.
בשנת 1925 נסע לאיים הקנריים במטרה לצייר ולחקור את טחבי האזורים. בשנה שלאחר מכן עבר להתגורר בהאג, ובשנת 1927 חזר לקנריים עם אשתו השנייה, פ.ג. הייגטון.
לאחר מותו בשנת 1930, אוספיו הפרטיים וספרייתו נרכשו על ידי חנות עתיקות בלייפציג.
יחסי פולין–קניה
יחסי פולין–קניה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של קניה לרפובליקת פולין. שתי המדינות חברות באו"ם ובארגון הסחר העולמי.
היסטוריה
בין השנים 1942–1944 הגיעו 18,000 פליטים פולנים לעיר הנמל מומבסה. הפליטים היו חלק מהגירה גדולה יותר של בין 320,000 למיליון מפונים פולנים שנאלצו לצאת מפולין על ידי ברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה ונשלחו לחלקים המזרחיים של ברית המועצות וסיביר. בסיוע צבא אנדרס, כ-110,000 מפונים פולנים עזבו את ברית המועצות לפרס ו-18,000 מפליטים אלה נשלחו למזרח אפריקה.
לאחר שהגיעו הפליטים הפולנים למומבסה, רבים נשלחו לשטחים הבריטיים הסמוכים רודזיה, טנזניה ואוגנדה. הפליטים ששהו בקניה נשלחו למחנות התיישבות במקינדו, מנירה, ניירובי, ניאלי ורונגאי. הפליטים נשארו בקניה עד 1949 כאשר רבים יושבו מחדש באוסטרליה, קנדה ובריטניה.
בתחילה, היחסים בין שתי המדינות נוהלו בעיקר בפורומים רב-צדדיים כגון באו"ם. זמן קצר לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים, כמה מאות אזרחים קנייתים נסעו לפולין ללמוד באוניברסיטאות בפולין על מלגות ממשלתיות. ביוני 2014 חתמו שתי המדינות על מזכר הבנות להגדלת הסחר. מאז 2016, קניה היא אחד מסדרי העדיפויות העיקריים של פולין בסיוע לסיוע לפיתוח.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מקניה לפולין
תחבורה
קיימות טיסות עונתיות ישירות בין מומבסה לוורשה עם לוט פוליש איירליינס.
יחסי סחר
באוקטובר 2014 חתמו הקהילייה המזרח-אפריקנית (הכוללת את קניה) והאיחוד האירופי (שכלל את פולין) על הסכם סחר חופשי. הסכם הסחר החופשי טרם נכנס לתוקפו. בשנת 2018 הסתכם הסחר בין קניה לפולין ב-93 מיליון דולר. הייצוא של קניה לפולין כולל: תה, אננס משומר, פרחי חתך, קפה, דגים ושקיות סיסל. ייצוא פולין לקניה כולל: טקסטיל, מכונות, אלקטרוניקה ורכבים. בשנת 2017 פתחה פולין משרד סחר בניירובי.
וואליד חיאר
וואליד חיאר (בצרפתית: Walide Khyar; נולד ב-9 ביוני 1995) הוא ג'ודוקא צרפתי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
חיאר זכה במדליית זהב באליפות אירופה בשנת 2016 שנערכה בקאזאן שברוסיה לאחר שניצח בגמר את אורחן ספארוב האזרי בזכות איפון.
הוא התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 והודח בסיבוב השני לאחר שהפסיד לפליפה קיטדאי הברזילאי.
פרסים
מקור:
חברת משאיות ואוטובוסים
חברת משאיות ואוטובוסים (בערבית: شاحنات وشركة الحافلات; באנגלית: libya trucks and buses co; קיצור: TBCo  או T&BC) הוא מיזם משותף תעשייתי בין מדינת לוב ו-יצרנית המשאיות, האוטובוסים, הצמ"ה, המנועים, וכלי רכב צבאיים איווקו חברת בת של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט.
היסטוריה
בעיר "Tajura" הוקם מטה החברה ובעיר הבירה טריפולי הוקם מפעל רכב נוסף.
החברה החלה את דרכה כמרכז סיוע ותחזוקה פשוט, והתפתחה במהירות למפעל הרכבה ואז לייצור כדי לענות על הביקוש החזק בשוק המקומי לרכבים ממגוון איווקו.
הפעילות חודשה במרץ 2012.
רפאל שמאי
רפאל שמאי (באנגלית: Refael Shamay; נולד ב-13 באוגוסט 1965 בבת ים שבישראל) הוא סופר וצייר.
ביוגרפיה
רפאל נולד בעיר בת-ים בשנת 1965 ובגיל ארבע עבר עם משפחתו להתגורר באשדוד. בתחילת שנות ה-90 סיים את לימודיו במכללה הטכנולוגית בבאר שבע.
כיום רפאל חי באשדוד עם אשתו אורנה ושלושת ילדיו.
שנות ה-60 של המאה ה-7
שנות ה-60 של המאה ה-7 היו העשור השביעי של המאה ה-7, החלו ב-1 בינואר 660 והסתיימו ב-31 בדצמבר 669.
דוונטר
דוונטר היא עיר במחוז אוברייסל שבהולנד. רוב שטחה של העיר משתרע על הגדה המזרחית של הנהר אייסל, אך חלק קטן ממנו שוכן על הגדה המערבית. ב-2005 סופחה העיירה בתמן על 5,000 תושביה לדוונטר כחלק ממאמץ לאומי לצמצום הבירוקרטיה בהולנד.
ימי הביניים
דוונטר נוסדה ככל הנראה בשנת 768 לערך על ידי המיסיונר האנגלי לביניוס (Lebuinus), שבנה כנסיית עץ על הגדה המזרחית של האייסל. בינואר 772 גרמה בזיזה ושריפה של כנסייה זו על ידי הסקסונים למלחמת העונשין הראשונה שניהל קרל הגדול כנגדם. לא הייתה זו ההתיישבות הראשונה באזור זה. בין השנים 1981 – 2006 נחפרו שרידי ישוב מתקופת הברונזה, המתוארך לשנת 400 לפנה"ס, בקולמשאטה, 4 ק"מ ממזרח לדוונטר של ימינו.
הכפר דוונטר, שהייתה לו כבר חשיבות בשל דרך הסחר שחצתה את הנהר אייסל, נבזז ונשרף על ידי הויקינגים ב-882. הוא נבנה מחדש ובוצר מחדש על ידי סוללת עפר (ברחוב Stenen Wal שבדוונטר נחשפו ושוקמו שרידי הסוללה).
ב-956 הוענק לדוונטר כתב זכויות כעיר, לאחר שביצוריה נבנו או הוחלפו בחומות אבן שהקיפו אותה להגנתה. בין השנים 1000 – 1500 צמחה דוונטר להיות עיר מסחר משגשגת בשל הנמל שלה שנבנה על גדת האייסל, שבו היו מסוגלות ספינות גדולות לעגון. בסופו של דבר הצטרפה דוונטר לברית ערי הנזה.
אחד מסוגי הסחורות שיובאו לדוונטר, דגי בקלה מנורווגיה, הקנה לתושבי העיר את הכינוי שאותו הם נושאים עד היום: Deventer Stokvis ("דגים מיובשים של דוונטר"). במאה ה-15 פעלה בדוונטר מטבעה שבה הוטבעו מטבעות לדוונטר ולערים זוולה וקמפן.
העת החדשה
במאות ה-16 עד ה-18 פחתה כמות המים שזרמו דרך נהר אייסל, וכך פחת חשיבותו של נמלה של דוונטר. התחרות עם מרכזי מסחר בשטחים שמהווים כיום את מחוזות צפון הולנד ודרום הולנד, וכן מלחמות הדת שהתנהלו בין השנים 1568 – 1648, גרמו לשקיעה בכלכלת העיר.
במאה ה-18, התפתחה תעשיית הברזל בדוונטר. ממזרח לעיר, באזור הקרוי oer, שבו החולות של שפת הנהר מכילים ברזל, נתגלה כבר בראשית המאה ה-10. מאזור זה הופקה והובאה לעיר עפרת ברזל.
במאה ה-19 הפכה דוונטר להיות עיר תעשייתית. עד לאמצע המאה ה-20 יוצרו בה אופניים, שטיחים, קופסאות שימורים, סיגרים, בתי יציקה ובתי חרושת למכונות וטקסטיל. חלק מהמפעלים הללו עדיין פועלים.
מלחמת העולם השנייה ואחריה
דוונטר הייתה עדה לכמה התנגשויות צבאיות במהלך ההיסטוריה הארוכה שלה, אף על פי שהיא הייתה בסיס לחיל המצב לפרשים ההולנדים. אזור התעשייה והנמל שלה הופצצו קשות במהלך מלחמת העולם השנייה. מרכז העיר לא נפגע ונותר כפי שהוא נראה במאות השנים האחרונות.
הקסרקטין בסחלקהר, כפר השוכן 2 ק"מ מצפון-מזרח למרכז דוונטר, שימש את שלטונות הכיבוש הגרמנים הנאצים לאימון כוחות המשטרה שלהם. כיום המכלול הזה הוא מרכז למבקשי מקלט מדיני. דוונטר התפרסמה גם בזכות תעשיית הסרטים. במהלך צילומי הסרט גשר אחד רחוק מדי ב-1977, צולמו בה כל הסצנות שהתרחשו בארנהם הסמוכה, שכן מרכזה ההיסטורי של ארנהם נחרב במלחמה.
לדוונטר יש עדיין חשיבות מסחרית ותעשייתית. בעיר פועלים בית חרושת למערכות הסקה מרכזית ו-Wolters Kluwer, חברה עולמית לשירותי מידע והוצאה לאור. עוגת הדבש של דוונטר (Bussink Deventer Koek), שמיוצרת בעיר מעל 500 שנים, עדיין מיוצרת באופן מקומי ונמכרת בכל רחבי הולנד ומחוצה לה.
ספורט
דוונטר היא ביתה של קבוצת הכדורגל המקצוענית גו אהד איגלס, שהוקמה ב-1902, והאצטדיון שלה, אצטדיון אדלאארשורסט, שנבנה בשנת 1920 הוא אחד הוותיקים באירופה שנמצאים בשימוש.
הקהילה היהודית
בימי הביניים התקיימה קהילה יהודית בדוונטר, אך היא הפסיקה להתקיים בימי המוות השחור באמצע המאה ה-14. קהילה יהודית הוקמה בעיר מחדש בסוף המאה ה-18, לאחר הקמת הרפובליקה הבטאווית. ערב מלחמת העולם השנייה חיו בדוונטר כ-600 יהודים, שמרביתם נרצחו שואה. המשוררת והכותבת היהודיה אתי הילסום חיה בדוונטר במהלך המלחמה עד אשר גורשה לאושוויץ. לאחר המלחמה הוקמה קהילה מצומצמת, אך לאחר מספר שנים הקהילה מכרה את מבנה בית הכנסת לידי הכנסייה הקלוויניסטית הרפורמית ההולנדית.
רוז'ין
רוז'ין (נקראה בעבר שרביב) הוא יישוב עירוני במחוז ז'יטומיר, באוקראינה. עד 2020 שימשה כבירת הרובע המנהלי של רובע רוז'ין. מספר התושבים בעיר הולך ופוחת, נכון ל-2021, האוכלוסייה מונה כ-4,325 איש.
היסטוריה יהודית וחסידית
בתקופה המודרנית הפכה רוז'ין לאחד המרכזים החשובים ביותר של היהדות החסידית, היא התפרסמה ביותר בשל הקמת "חצר המלוכה" של המנהיג החסידי הרב ישראל פרידמן (1796–1850) (נינו של המגיד ממזריטש, ממשיך דרכו של הבעל שם טוב, מייסד החסידות) הרב פרידמן, הידוע בכינויו "הרוז'ינר", (תרגום "הרוז'ינאי")", היה מפורסם באורח חייו המפואר, שכונה "דרך המלכות", והפך את חצרו למוקד הערצה ועלייה לרגל של מאות רבות של חסידים, צדיקים רבים, וגם מבקרים זרים שאינם יהודים. בשנת 1838, בעקבות האשמות על כך שנתן את הסכמתו לרצח מוסרים, הוציא הצאר צו-מעצר לרבי. הוא נעצר ונכלא למשך 28 חודשים. בשושן פורים הוא שוחרר, מבלי שהואשם או הועמד לדין. מששמע כי הצאר הורה על מעצרו מחדש, ברח הרבי מהעיר ולא שב אליה עוד.
בשנת 1863 מנתה אוכלוסיית העיירה 2,663 תושבים, רובם יהודים. קיים תיעוד כי בשנת 1880 יקב הושכר ליהודי בשם יענקל שפירו ובניהולו של שיע קלצ'ני. בשנת 1896 חוזה השכירות עבר לבנו של יענקל - אברהם, שגם החכיר בית חרושת המופעל על ידי קיטור. מפעל הסוכר, הסמוך, היה בבעלותו של משה איזאביץ' גורוביץ (Moshe Isayevich Gorovitz) ונוהל על ידי, יוסף פרנצוביץ ליסל ( Yosef Franzovich Lissel). בעיר נבנתה מבשלת בירה, ובית חולים עם 72 מיטות, ששימש ברובו לקהילה היהודית. בשנת 1897, מתוך אוכלוסייה כוללת של 5,016 איש, מנתה הקהילה היהודית 3,599 נפשות.
בשנת 1905 נשמע ברוז'ין הרעש הראשון של מה שיהפוך למהפכה הבולשביקית. צעירים עובדים יהודים ברוז'ין, המזוהים עם ה"בונד ", בראשות ס 'אוסטרובסקי הפיצו פרסומים סוציאליסטים וקראו לשביתה. באוקטובר אותה שנה נעצרו כמה שובתים (ש. אוסטרובסקי, י. מוגילבסקי, ל. פבלוצקי, ס. טרוסביץ 'ו. אורינובה-רבינוביץ') ונידונו לעונשי מאסר בארכנגלסק שבסיביר. עם כמה התלבטויות, הוריהם סידרו כי יתנו להם לצאת לחו"ל לשלוש שנים; מול עונש מאסר חדש אם הם צריכים לחזור לפני תום התקופה. עם זאת, כאשר הצאר טען בפראות כי 90% מהמהפכנים הם יהודים, פוגרומים סחפו את האימפריה הרוסית - בעיקר באוקראינה ובבסרביה (מולדובה). פוגרומים בהובלת קוזקים - שנקבעו מיד לאחר חג הפסחא האורתודוקסי - התרחשו בקהילות היהודיות ובמסגרתם נהרגו ונבזזו יהודים בערים ובכפרים. ברוז׳ין הקוזאקים נכנסו לחדר וזרקו את התלמידים החוצה לרחוב.
בשנים 1917–1919 ניהל שמואל שרירא גימנסיה עברית בעיר.
מלחמת העולם השנייה והשואה
ב-17 ביולי 1941 פלש צבא גרמניה הנאצית אל העיר. נציבות הרייך אוקראינה השאירה את הקולחוז והסיטה את כלל התוצרת המקומית לכוחות הכיבוש.
העיר שוחררה בידי הצבא האדום במהלך מתקפת ז'יטומיר-ברדיצ'ב, שהחלה ב-24 בדצמבר 1943. במהלך שחרור העיר נהרגו בקרבות 504 חיילים בני לאומים שונים.
מעט מהרוצחים נתלו בידי הסובייטים לאחר המלחמה. רודנקו נעצר רק בשנות השבעים ומת בכלא, בהמתנה למשפטו.
ראובן קשאני
ראובן קשאני (נולד בכ"ו בניסן ה'תרפ"ו, 10 באפריל 1926) הוא סופר, חוקר ועיתונאי, נשיא העדה האפגנית ויו"ר המכון לחקר יהדות אפגניסטן. בשנות ה-80 של המאה ה-20 כיהן כיו"ר ועד העדה הספרדית בירושלים. נולד בעיר הראט באפגניסטן. מגיל צעיר היה מעורב בעשייה ציבורית, חברתית וחינוכית.
קורות חיים
קשאני נולד בהראט באפגניסטן, לאביו יעקב קשאני ולאמו רבקה בת יוסף סימן טוב. כשהיה בן 9 עזבה משפחתו את אפגניסטן בדרכה לירושלים, המסע ארך 6 חודשים דרך הודו, עיראק ודמשק. לירושלים הגיעו בז' באדר ב' בשנת ה'תרצ"ה (1935).
ב־1950 נישא קשאני למיכל לבית אהרונוב, ממנה התאלמן ב-2021. להם 4 בנות, 10 נכדים ו-15 נינים.
פעילות ציבורית וחברתית
בשנת 1943 יסד ועמד בראש ארגון הנוער האפגני "אגודת צעירי אפגניסטן"- אצ"א, לחינוך וארגון העולים שכלל שיעורי ערב לנשים והרצאות לבני הנוער.
לאחר הקמת מדינת ישראל ופירוק האצ"ל התגייס לצה"ל. עם שחרורו הצטרף לצוות עובדי בנייני האומה בירושלים, גייס תרומות להקמת המוסד ולתערוכת "כיבוש השממה". מאוחר יותר גייס תרומות למפעל "קרן ילדינו" – להצלת ילדי ישראל מהמיסיון. בהמשך עבד בקופת חולים לאומית, שימש מנהל לשכת המס והסנטוריום, כיהן כחבר הנהלת הקופה, חבר במרכז קופת חולים לאומית ובוועד הפועל של הסתדרות העובדים הלאומית.
היה פעיל בתנועת החירות וחבר ההנהלה בירושלים ושימש כציר בוועידות תנועת החרות ולאחר מכן ב"המרכז החופשי". פעל בהנהלת ועד העדה הספרדית בירושלים, בין היתר, לשיקום בתי הכנסת ע"ש ריב"ז ולשיקום הר הזיתים. שימש חבר בפדרציה הספרדית העולמית ובקונגרס היהודי העולמי.
כיהן כמנכ"ל בית החולים משגב לדך בירושלים במשך 26 שנה.
פעילות ספרותית ועיתונאית
במשך כל השנים עסק גם בעבודה עיתונאית וספרותית, בעיקר עסק בקורות יהדות אפגניסטן, פרס ובוכרה ובשבטי ישראל בארצות המזרח, בתחום ההיסטורי והפולקלורי ובמנהגי חגים בעדות בישראל.
פרסם מאמרים ורשימות בעיתונים, בשבועונים ובירחונים: "הארץ", "ידיעות אחרונות", "מעריב", "רבעון שבט ועם" (בהוצאת הפדרציה העולמית הספרדית), "במערכה" (ביטאון הציבור הספרדי), בעיתון היומי "חרות", "מחברת - ביטאון כל ישראל חברים", "חזית העובד הלאומי", "בתפוצות הגולה", "מחניים", "פאלק און ציון", "אריאל", "גשר", "קול סיני", "היום", "ג'ואיש כרוניקל" בלונדון, "ג'ואיש אפיירס" בדרום אפריקה, "עולם חדש" בארצות הברית, "היינט" באורוגוואי.