cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sic transit gloria mundi
הכתרת אפיפיור
בעבר, בעת טקס כניסה לתפקיד של אפיפיור חדש, החזיק נזיר פיסת פשתן בוערת לרגליו של האפיפיור והכריז בפניו: "Sancte Pater, sic transit gloria mundi" ("אבי הקדוש, כך חולפת לה תהילת עולם"). תהליך זה חזר על עצמו שלוש פעמים במהלך הטקס.
האזכורים הראשונים של הפולחן הזה בוותיקן מגיעים עד למאה ה-13 בכתבים של אִיתְיֵן הדומיניקני מבורבון. הכהן וההיסטוריון הוולשי אדם איש אוּסק מדבר על כך אף הוא בטקס ההכתרה של האפיפיור אינוקנטיוס השביעי בשנת 1404. הפולחן פסק בזמן יוחנן פאולוס הראשון, שוויתר על הזכות לתספורת ולהכתרה.
הפולחן שאב השראה מהביזנטים שהיו מביאים לקיסר עצמות ואפר אדם, ומטרתו הייתה להזכיר לסמכות הנוצרית הגדולה, קרי האפיפיור, שגם הוא אינו אלא אדם, ולנוכח עובדה זו, חייב הוא להישמר מיוהרה וגאווה.
נחשון (חברת דיג)
נחשון הייתה חברת ספנות ארצישראלית שנוסדה בשנת 1936 ביוזמת דוד רמז על ידי ההסתדרות הכללית בסיועם של ידידי ההסתדרות בארצות הברית.
החברה, שהייתה בבעלותה המלאה של ההסתדרות, הוקמה למטרת קידום הימאות בארץ ישראל. בשיאה היו בבעלות החברה 11 ספינות והיא נוהלה על ידי הגברת גוסטה שטרומפף-רכב.
כזרוע ביצועית-ימית של ההסתדרות, הייתה החברה שותפה בבניית נמל תל אביב, ייסוד קואופרטיב "העוגן" בנמל חיפה וחברת "הפריקה" בנמל תל אביב. ב-1945 הייתה נחשון אחד משלושת הגופים שהקימו את צים ותרמה לה את אניית הנוסעים "קדמה". בשנות ה-50, אחרי רכישת מפעל שימורי הדגים יונה בטירת כרמל שינתה החברה את שמה ליונה ובשנת 1969 נסגרה עקב קשיים כלכליים ואניותיה נמכרו לחברת הספנות 'אטלנטיק'.
רחף
נחשון רכשה אוניית משא שנרשמה בנמל חיפה, סימנה מ. ח. 19 (מפרשית חיפה), ואשר נקראה "רחף". היא נבנתה בסוריה כספינה במבנה אופייני לספינות במזרח הים התיכון, ועסקה בניסיונות דיג חופי ובהובלת מטענים. הרחף נבנתה מעץ אלון, והייתה ספינת מפרש דו תרנית עם מנוע עזר דיזל ומערך מפרשים אורכי. מהירות השיט שלה עם מנוע העזר הייתה עד 7 קשר, ונשאה מטען כללי במעמס מרבי של 150 טון. רוב אנשי צוותה היו עברים, שחלקם היו, לימים, לרבי חובלים בצי הסוחר הארצישראלי. רחף הפליגה בין חופי מזרח הים התיכון והובילה בעיקר מטענים כלליים. ביוני 1937 היא הביאה לראשונה מלט מבית החרושת נשר לנמל תל אביב.
ביום 22 בדצמבר 1938 טבעה רחף כשנקלעה לסערה חזקה באזור האי קפריסין יחד עם שלושה מאנשי צוותה. על שמה של רחף קרוי רחוב בחיפה.
שדרות טבע וגלריות
מוזיאון שדרות טבע וגלריות שבגבעת רם הוא מוזיאון פתוח ושדרה מרכזית הממוקמת בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים המשמש את המבקרים בקמפוס ואת הסטודנטים ואת המרצים. השדרה הוקמה בשנת 2003 על "שדרות מגנס" בקטע שבין "רחבת חיים ויצמן" בכניסה הראשית של הקמפוס ועד בניין הספרייה הלאומית. המקום נקרא בתחילה "המוזיאון לגילוי וטבע".
השדרה משמשת בתי גידול לצמחים ובעלי חיים ומלווה בשילוט עזר עם אפליקציית הסברים או עם מדריך. השדרה משמשת גם פארק אקולוגי במרכז הקמפוס לשימור הצמחייה ובעלי החיים הגדלים במקום. ברחבת הכניסה ישנם סימניה עם חוברת הסברים לכל המבקרים בשדרה. בשדרה ישנם גם "פינות האכלה וליטוף". בצידה המערבי של השדרה ישנם שורת בניינים של כמה מן המחלקות באוניברסיטה ובהם חלונות ראווה עם מוצגים זואולוגיים ובוטניים.
ג'ונתן סטראוד
ג'ונתן אנתוני סטראוד (באנגלית: Jonathan Anthony Stroud; נולד ב-1970) הוא סופר של ספרי פנטזיה המיועדים בעיקר לילדים ולנוער.
ביוגרפיה
סטראוד נולד ב-1970 בעיר בדפורד שבאנגליה. את סיפוריו הראשונים כתב כבר בגיל שבע. כשסיים ללמוד ספרות אנגלית באוניברסיטת יורק, התחיל בעבודה כעורך ספרי ילדים בבית הוצאה לאור בלונדון.
במהלך שנות ה-90 החל לפרסם את יצירותיו ועד מהרה נחל הצלחה. במאי 1990 הודפס ספרו של סטראוד אש קבורה (בתרגום חופשי), הראשון בשורה ארוכה של ספרי פנטזיה ומיתולוגיה לילדים שכתב. בין יצירותיו בולטת במיוחד טרילוגיית ברטימאוס שהייתה לרב מכר. הספרים בטרילוגיה הם: הקמיע מסמרקנד, עינו של הגולם ושער תלמי. נכון ל-2007 סטראוד מתגורר בחבל הרטפורדשייר, שבאנגליה, עם אשתו ג'ינה ושני ילדיו.
פירוטיט
פירוטיט – מינרל סולפידי המכיל ברזל שעל שמו קבוצת המינרלים "קבוצת הפירוטיט".
הרכב כימי וקריסטלוגרפיה
בין הפירוטיט לטרויליט מתקיימת תמיסה מוצקה. מבנה הטרויליט דומה למבנה הNiAs, כאשר אטומי הגופרית ארוזים במערך הקסגונלי צפוף ואטומי הברזל ממלאים את כל האתרים האוקטהדרליים. בטמפרטורות גבוהות יכול מבנה התא של הטרויליט (FeS) להתקיים גם כאשר אטומי הברזל יוצאים מהאתרים האוקטהדרליים תוך יצירת אתרים ריקים (vacancies). נוסחת המבנה של התמיסה המוצקה נעה בין FeS (טרויליט) ל-Fe0.875S או Fe7S8 (פירוטיט). הקטיונים (הברזל) מסודרים בשכבות לסירוגין עם שכבות של אטומי הגופרית (המסודרים כאמור באריזה הקסגונלית צפופה) לאורך ציר c. האתר הריק נוצר בכל שכבה שנייה, כך שסדר השכבות הוא שכבה מלאה וחסרה לסירוגין.
פירוטיט הוא מינרל יוצא דופן מכיוון שהוא מופיע בשני מערכים קריסטלוגרפיים. כאשר הפירוטיט עשיר בברזל, ונוסחתו קרובה ל-FeS מבנה הגביש הוא הקסגונלי. אבל כאשר תכולת הברזל יורדת המבנה הוא מונוקליני. שתי הסימטריות מופיעות יחד באותה דגימה.
כאמור, הפירוטיט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" 2/m\ וחבורת סימטריות מרחבית C2/a ,או במערכת ההקסגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "דיהקסגונלית דיפירמידלית", וחבורת סימטריות מרחבית P63/mmc. הפרמטרים של תא היחידה משתנים בהתאם לפולימורפים השונים של הפירוטיט:
קבוצת הפירוטיט
קבוצת הפירוטיט היא קבוצה של מינרלים בעלי מבנה ותכונות דומות הכוללת את המינרלים:
תכונות פיזיקליות
הפירוטיט מופיע בדרך כלל כגבישים לוחיים או פריזמתיים במנסרות משושות עד 40 ס"מ; בצורת שושנה או כמקבצים גרגיריים או חסרי צורה. הקשיות של המינרל בינונית, 4.5-3.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 4.69 גרם לסמ"ק. הפירוטיט מתמוסס בחומצת מלח, וגם בחומצה חנקתית, והוא בעל מגנטיות חלשה המתחזקת מאוד בחימום ועם הפחתה בתכולת הברזל במינרל. עוצמת המגנטיות המקסימלית מגיעה ל-0.12 טסלה. עם זאת, בחימום מעל 320°C מאבד הפירוטיט את המגנטיות שלו, אבל גם מתחיל להתפרק למגנטיט. תופעת גבישים תאומים קיימת על {102}.
גילוי ומקור השם
מקור שם המינרל מיוונית, πνρρός (פירוס) – "בצבע הלהבה". המינרל תואר לראשונה על ידי המינרלוג הגרמני אוגוסט ברייטהאופט (Johann Friedrich August Breithaupt; 1873-1791) ב-1835.
למינרל יש כמה שמות נוספים: "פיריט מגנטי" – משום שצבעו דומה לזה של פיריט והוא כאמור מגנטי חלש; דיפיריט ופירוהוטיט.
שימושים
בפירוטיט משתמשים כמקור להפקת עופרת ברזל, אם כי היא יותר תוצר לוואי של תהליך הפקת הניקל מהמינרל הנלווה פנטלנדיט. בנוסף, הפירוטיט משמש מקור להפקת חומר הליטוש העדין שגונו אדום הקרוי jeweller's rouge, שנועד לליטוש עדין של מתכות ועדשות, וכמו כן להפקת סולפט הברזל (FeSO4).
מקור ותפוצה
פירוטיט הוא מרכיב קורט נפוץ למדי בסלעי יסוד. הוא מצוי בסלעי יסוד מאפיים שעברו הפרדה מגמתית יחד עם סולפידים אחרים כדוגמת הכלקופיריט והפנטלנדיט. הוא מופיע גם בפגמטיטים ובאזורי התמרה של מגע.
את הפירוטיט ניתן למצוא במקומות רבים בעולם (נכון ל-2011 מונה אתר Mindat 6,290 אתרים). גבישים מפותחים ניתן למצוא בהרי הרץ בגרמניה, במחוז באיה מארה (Baia Mare) ברומניה, בוואל פסיריה (Val Passiria) באיטליה, וכן בשווייץ בשוודיה וברוסיה. גבישים גדולים התגלו במכרה הזהב מורו וליו (Morro Velho) במדינת מינאס ז'ראיס בברזיל. מקומות נוספים כוללים את המכרות בסנטה אולליה שבמדינת צ'יוואווה במקסיקו ובמדינת קולומביה הבריטית שבקנדה.
בישראל ניתן למצוא פירוטיט בנוריט שבמסיב תמנע
The Beatles Stereo Box Set
The Beatles Stereo Box Set היא קופסת סט עם כל אלבומי האולפן של הביטלס (בגרסת סטריאו). הסט יצא ב-9 בספטמבר 2009, אותו היום שבו יצא משחק הווידאו The Beatles: Rock Band וגם קופסת סט נוספת של אלבומי הביטלס בגרסת מונו (The Beatles In Mono). את שתי הקופסאות הוציאו חברות הקלטה רבות כמו: EMI, טריידנט סטודיוז, אולימפיק, אפל רקורדס ועוד. זוהי קופסת אוסף הדיסקים הרביעית של הביטלס לאחר הוצאת שתי הקופסאות The Beatles Collection ו-The Beatles: The Collection. הסט כולל גם את האלבום Past Masters, שהוא אלבום כפול עם כל הסינגלים שלא הופיעו באף אלבום. הסט כולל גם דיסק DVD של סיפורים דוקומנטריים על עשיית האלבומים. ב-7 בדצמבר 2009 יצא עם הסט התקן USB בצורה דמוית תפוח, הכולל סרטונים שונים. לעומת הסט הזה, יצאה קופסה דומה בשם John Lennon Signature Box, שכוללת אלבומי אולפן של ג'ון לנון ודברים נוספים. כמו כן, יצאו קופסאות נוספות, כמו: The Beatles Box Of Vision ,John Lennon Box Of Vision ו-Bob Dylan Archive.
האח של דריקס
האח של דריקס הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1994, המבוסס על סיפור קצר מאת אמנון דנקנר (במקור האח של רמלר) בבימויו של אורי ענבר ובכיכובם של טל פרידמן, דני שטג, ועמוס לביא.
תקציר העלילה
שלמה דריקס (טל פרידמן), הוא חייל דתי המסיים קורס מש"קי דת ומוצב בבסיס חימוש נידח. מיד עם הצבתו נוכח דריקס כי בבסיס שוררות נורמות התנהגות אכזרית וקשה שאינה תואמת את התנהלותו האישית החיובית. עם הגיעו נגנבים ממנו חפציו האישיים, הוא מתקשה ביצירת קשר עם חיילי הבסיס ופניותיו אל המפקדים נתקלות בהתעלמות או בבוז. בסוף יום הקליטה הראשון מוצא את עצמו דריקס נענש על ידי מפקדו החדש בריתוק לבסיס. דריקס, השרוי בתחושת תסכול וניכור חברתי, מזוהה בטעות על ידי אחד מחיילי הבסיס כאחיו של הכדורגלן הנודע אלי דריקס בשל שם המשפחה הזהה וגם בשל הרקע המשפחתי הזהה לטענת אותו חייל "למה גם הוא בא מבית דתי". לנוכח מצוקתו החברתית לא מכחיש דריקס את הייחוס וכתוצאה מכך משתנה מעמדו בבסיס בצורה דרמטית. ציודו האישי מוחזר או מושלם לו, הוא הופך למקובל על חיילי הבסיס ובעיקר מתקרב אל חייל בשם מסיקה (דני שטג). כמו כן יחסו של מפקדו הישיר משתנה כלפיו לטובה. בכך באה לידי ביטוי תכונת הצביעוּת, אשר מאפיינת את השינוי הקוטבי ביחס הסביבה החברתית כלפי שלמה. בתוך זמן קצר מגלים חיילי הבסיס כי שלמה דריקס הוצב בבסיס כ"בן יחיד" וכי הוא שיקר בקשר להיותו האח של אלי דריקס. גילוי זה חושף את דריקס להתעללות פיזית ונפשית קשה מצד חיילי הבסיס. במצוקתו הרבה פונה דריקס אל קצין הדת המרחבי בבקשה נואשת להעבירו מהבסיס אך זה טרוד בניסיונות לקבל רכב שירות אישי ואינו מנסה לסייע לדריקס. מצוקתו של דריקס גוברת ובצעד של יאוש הוא מנסה לברוח מהבסיס אך נתפס על ידי נגד המשמעת. לאחר שניכר היה לכל שדריקס אינו מתאים לשרת בבסיס, הוא מקבל את אשר ייחל לו – צו העברה לבסיס אחר.
בית ספר תיכון עירוני מקיף גולדווטר
בית ספר תיכון עירוני מקיף גולדווטר (קרוי גם: מקיף עירוני גולדווטר) הוא בית ספר תיכון מקיף (ממלכתי על יסודי), שש שנתי (כיתות ז'-י"ב), (לימוד י"ג-י"ד בתחום החשמל והאלקטרוניקה) באילת. הוקם בשנת 1970 כתיכון ממלכתי ראשון בעיר אילת.
בית הספר נקרא על שמם של התורמים האמריקאים לאה ומונרו גולדווטר.
"בית ספר תיכון עירוני מקיף גולדווטר"
"בית ספר תיכון עירוני מקיף גולדווטר" הוא אחד משלושת התיכוניים באילת, בנוסף ל"בית ספר תיכון ע"ש מנחם בגין, אילת", ו"בית ספר תיכון עירוני מקיף ע"ש יצחק רבין, אילת". לצידם, קיים גם בית הספר העל-יסודי "אורים" לחינוך מיוחד, ובית הספר ברנקו וייס.
בתחילת פעילותו בשנת 1970 היו בבית הספר 16 כיתות. מבנה בית הספר תוכנן על ידי האדריכל ביטוש קומפורטי.
נכון לשנת הלימודים תשע"ד (2013/2014) בבית הספר היו 21 כיתות של חטיבת הביניים, ו-21 כיתות של החטיבה העליונה. בבית הספר למדו 1,200 תלמידים.
בחטיבה העליונה לומדים התלמידים בשלוש רמות: בגרות עיונית מוגברת, אקדמית, מב"ר (מסלול בגרות רגיל), אומ"ץ ומב"ט (למידת חקר באמצעות מודלים טכנולוגים), בשני נתיבים – נתיב עיוני ונתיב טכנולוגי.
בנוסף, מאפשר בית הספר לימודי המשך במסגרת כיתות י"ג – י"ד במסלול טכנאים והנדסאים במגמת חשמל.
תחום נוסף הוא תחום פיתוח מנהיגות צעירה. התוכנית כוללת הכשרה לתלמידים מובילים ובעלי כישורי מנהיגות. התלמידים עוברים קורס במשך שבוע ימים.
תחום השל"ח (ראשי תיבות "שדה לאום חברה", השם המלא: "של"ח וידיעת הארץ") מפותח מאוד בבית הספר ובא לידי ביטוי בהכנת התלמידים לימי שדה ולגיחות באופן ראוי ביותר. פעילי סביבה – תלמידים מצטיינים מחטיבת הביניים משתתפים בפעולות חינוכיות – הסברתיות במטרה ללמוד על הסביבה ולשמור עליה. התלמידים לומדים במסגרת המכון הבינאוניברסיטאי לחקר ימים ואגמים, מונחים על ידי חוקרים בכירים ועושים על מנת לחזק את הקשר בין האדמה לסביבה, בני האדם וכדור הארץ.
נכון לשנת הלימודים תש"ף (2019/2020) בבית הספר לומדים 1064 תלמידים, בחטיבת הביניים 18 כיתות, בחטיבה העליונה 19 כיתות, ובמסגרת החינוך המיוחד 5 כיתות.
"בית ספר תיכון עירוני מקיף גולדווטר" ממוקם בשד' חטיבת הנגב.
חטיבת ביניים
בחטיבת הביניים לומדים בכיתות הטרוגניות וכיתות חינוך מיוחד.
בחטיבת ביניים מופעלת תוכנית "עזריאלי" המקדמת תלמידים במקצועות מתמטיקה ואנגלית, תוכנית "מיצוי ומצוינות" לשני הקצוות של הקשת ההישגית, התוכנית "פותחים עתיד" ששמה לה למטרה לחבר תלמידים מרקעים שונים לעשייה החברתית וההישגית ו"אורנים", חונכות מתנדבים מחוץ לארץ בשפה האנגלית.
הצטיינות ופרסים
בין השנים 2004–2009 היה "בית ספר תיכון עירוני מקיף גולדווטר" מוגדר כ-"מצטיין פריפריה".
בשנת הלימודים תשע"ז זכה בית הספר בפרס משרד החינוך בדירוג "2". ב-14 באוגוסט 2017 משרד החינוך פרסם את רשימת 285 מוסדות החינוך של החטיבה העליונה, אשר הצטיינו בשנת הלימודים תשע"ז בתחום הערכי, החברתי והלימודי. בחירתם של בתי הספר התקבלה על סמך חישובם של שורת מדדים בתחומים הערכיים, החברתיים והלימודיים- כמו ציונים, גיוס לצה"ל, מניעת נשירה ועוד. כמו כן נמדדו בתי הספר על השיפור שחוללו באותם מדדים ובהשוואה להישגי השנה הקודמת.
מתוך 285 בתי הספר שזכו, חולקו הזוכים ל-4 דירוגים: 71 בתי הספר דורגו במקום הראשון, 71 דורגו במקום השני, 72 דורגו במקום השלישי ו-71 דורגו במקום הרביעי. בקבוצת הדירוג השנייה מקבל כל מורה מענק של 6,213.92 ש"ח.
מבול של צרות
מבול של צרות (באנגלית: Evan Almighty, בתרגום חופשי: אוון הכל-יכול) הוא סרט קולנועי מסוגת קומדיה שבוים על ידי טום שדיאק, והוא ספין אוף לסרט ברוס הגדול מכולם. הקרנת הבכורה בארצות הברית הייתה ב-22 ביוני 2007, ובישראל יצא לאקרנים בתחילת אוגוסט.
עלילת הסרט
ברגע שהמכונה הגדולה עומדת לרסק את הספינה, נפרץ סכר של אגם ענק, החולש על העיר, וזרם מים אדיר שוטף את האדמה. האנשים שנמצאים מסביב לתיבה מופתעים מהשיטפון, וממהרים להיכנס לתוכה. גל עצום מרים את התיבה וסוחף אותה תוך כדי הריסת כל דבר העומד בדרכה, עד שהיא נתקעת בבניין הקונגרס. שם אוון יחד עם כל בעלי החיים ובני האדם שהציל, עומד מול הפוליטיקאים ההמומים, כאשר מתברר כי הסכר נפרץ בשל מחדלים ופשעים של פוליטיקאים.
רווחי הסרט
תקציבו של הסרט "מבול של צרות" היה כפול מתקציבו של "ברוס הגדול מכולם", לכן הציפיות לרווחים היו גבוהות יותר. בסוף השבוע הראשון להקרנתו הוא הכניס 31 מיליון דולר, פחות מחצי מההכנסות של "ברוס הגדול מכולם" שהכניס בסוף השבוע הראשון להקרנתו 68 מיליון דולר.
מלך הסלים של ליגת העל בכדורסל
מלכי הסלים בליגה העליונה בכדורסל
החל מעונת 1989/1990 התחילו למדוד ב-3 קטגוריות סטטיסטיות על פי הסטנדרט הבינלאומי המקובל (ממוצע נק', כדורים חוזרים, ואסיסטים), ולכן שינו את המדד לממוצע נקודות למשחק.
מסומן בBOLD - שיאן הליגה בקטגוריה זו.
שיאני הזכיות
להלן טבלת השחקנים שזכו בתואר מלך הסלים יותר מפעם אחת:
מלך הסלים של ליגת העל בכל הזמנים
להלן רשימת עשרת השחקנים שקלעו הכי הרבה נקודות במשחקי העונה הסדירה בליגה.
מובילים בריבאונדים
מודגש - שיאן הליגה בקטגוריה זו.
שיאני הזכיות
להלן טבלת השחקנים שזכו בתואר מלך הריבאונדים יותר מפעם אחת:
מובילים באסיסטים
מודגש - שיאן הליגה בקטגוריה זו.
שיאני הזכיות
להלן טבלת השחקנים שזכו בתואר מלך האסיסטים יותר מפעם אחת:
רשות התחבורה של ארץ המחר
רשות התחבורה של ארץ המחר (באנגלית: Tomorrowland Transit Authority ) או הקו הכחול (באנגלית: Blue Line) היא מתקן המצוי בפארק השעשועים של חברת וולט דיסני: ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה באזור ארץ המחר של פארק השעשועים. המתקן הוא, לכאורה, כלי תחבורה המוני, אולם יש לו רק תחנה אחת פעילה בה עולים ויורדים המבקרים.
היסטוריה ותיאור המתקן
המתקן נפתח ב-1 ביולי 1975 בשם "WEDway PeopleMover " בהתבסס על המתקן הדומה - פיפלמובר שבדיסנילנד בקליפורניה.
מערכת ההנעה של המתקן הייתה שונה מזו של המתקן בדיסניוורלד. הבדל נוסף - בפלורידה הקרונות פתוחים ואינם מקורים, אבל המסילה מקורה (בקליפורניה הקרונות עצמם מקורים).
הקריין המקורי של המתקן היה ג'ק וגנר אולם ביוני 1985 הוחלפה הקריינות בקריינות ממוחשבת ובאביב 1994 שונה שם המתקן ל"רשות התחבורה של ארץ המחר", ובהתאם שונתה הקריינות במתקן.
"תחנות"
אף שבפועל כלל המתקן רק תחנה אחת בה עלו וירדו הנוסעים, הכריזה של המתקן הכריזה על התחנות:
סימי ואלי
סימי ואלי (באנגלית: Simi Valley) היא עיר במדינת קליפורניה בארצות הברית, הממוקמת בדרום-מזרח מחוז ונטורה, כ-48 קילומטרים ממרכז לוס אנג'לס, ומהווה חלק מאזור המטרופולין שלה.
בסימי ואלי ממוקם מתחם הספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן. הסדרה בית קטן בערבה צולמה בסימי ואלי.
נדיה - שם זמני
נדיה - שם זמני (באנגלית: A.K.A Nadia) הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בשנת 2015 בבימויה של טובה אשר, עם נטע שפיגלמן ועודד לאופולד בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי טובה אשר ובתה ענת אשר.
העלילה היא על בחורה ישראלית שנשואה לעורך דין ישראלי ולהם בת ובן. במשך שנים רבות היא מסתירה מהם את העובדה כי נולדה למשפחה מוסלמית במזרח ירושלים.
בסרט מופיע בתפקיד קטן השחקן ג'ון הרט באחת מהופעותיו האחרונות בקולנוע.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אופיר: טובה אשר זכתה בפרס פורום המבקרים והייתה מועמדת לפרס חג'ג' לסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
הסרט צולם בירושלים ובליברפול. המלחין רן בגנו שילב בפסקול הסרט, קטעים מסטאבט מאטר של פרגולזי.
תקציר העלילה
נדיה אל כאביר (נטע שפיגלמן) היא בחורה ערביה ממזרח ירושלים. היא מאוהבת בנימר קאסם (עלי סלימאן). נימר הוא פעיל פלסטיני ונרדף על ידי הרשויות הישראליות. הוא מודיע לה כי נשלח לבריטניה בשליחות התנועה ונדיה רוצה להצטרף אליו למורת רוחו. לבסוף הוא מתרצה ולפני הנסיעה הם עורכים "טקס" חשאי של חתונה בו הם מתחייבים אחד לשנייה.
בלונדון נמצא נימר במעקב מתמיד ונדיה נמצאת כל היום בחדר וממתינה לו. לבסוף הוא נעצר ונדיה נשארת לבד. היא מוצאת עבודה במכבסה, מגהצת בגדים ועושה שליחויות ללקוחות בעזרת תלת אופן. אחת הלקוחות היא בעלת סטודיו לבלט ונדיה מתרשמת מהרקדניות הצעירות.
לקוח אחר הוא "מס' 347" פנסיונר של ה-MI5 (ג'ון הרט). נדיה מבקשת ממנו שיכין לה דרכון כדי שתוכל לחזור לישראל. הוא מסדר לה דרכון של יהודייה בשם מאיה אלמוזלינו ובונה לה סיפור כיסוי כי כל משפחתה נהרגה בתאונת דרכים.
מאיה היא כוריאוגרפית ראשית של להקת בלט מודני ביחד עם סגניתה ורד (נעמה אמית). משלחת של האיחוד האירופי עומדת להגיע לישראל ולהתרשם מהלהקה, דבר שייקדם את הלהקה בכסף ובהופעות. במשלחת נמצא גם נציג פלסטיני - נימר קאסם שקיבל חנינה.
מאיה מזהה את נימר ונכנסת לחרדה פן יתגלה סודה. היא נפגשת עם נימר בחשאיות בלילה והוא מבין שיש לה כעת חיים חדשים. עודד עוקב אחריהם ותוך זמן קצר הוא מקבל את התיק על נימר בעזרת ידיד מהשב"כ ומזהה את אשתו בתור חברתו של נימר - נדיה, ועולמו חרב עליו.
מרתה גריפית'ס
מרתה גריפית'ס (באנגלית: Martha Griffiths; 29 בינואר 1912 – 22 באפריל 2003) הייתה עורכת דין, שופטת ופוליטיקאית מן המפלגה הדמוקרטית אשר כיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת מישיגן בשנים 1955–1974 וכסגנית מושל מישיגן בשנים 1983–1991. גריפית'ס היא האישה הראשונה שכיהנה כסגנית מושל מישיגן, והראשונה שנבחרה לבית הנבחרים מטעם מישיגן ממפלגתה. הייתה פעילה מאוד למען חוק זכויות האזרח שנחקק בשנת 1964.
נדיה - שם זמני
תקציר העלילה
סוף הסרט מתרחש כעבור חמש שנים. מאיה חוזרת לבדה לאנגליה, מוצאת עבודה בחנות ויושבת בודדה בפאב ובדירתה.
מרתה גריפית'ס
ביוגרפיה
גריפית'ס נולדה ב-29 בינואר 1912 בדרום מיזורי, שם למדה במערכת החינוך הציבורית. בשנת 1934 סיימה את לימודיה באוניברסיטת מיזורי. בשנת 1940 סיימה גריפית'ס ללמוד משפטים באוניברסיטת מישיגן. נבחרה לבית הנבחרים בשנת 1954 ובשנת 1974 החליטה שלא להתמודד שוב. בתקופתה בקונגרס, תמכה גריפית'ס בתיקון לשוויון זכויות.
נדיה - שם זמני
תקציר העלילה
יום אחד מגיעה אליה יעלי, הן יושבות אחת מול השנייה ולא מסוגלות לדבר.
מרתה גריפית'ס
ביוגרפיה
גריפית'ס נפטרה בשנת 2003 בגיל 91.
אל ג'אחז
אבו עות'מאן עמר אבן בחר אל-כינאני אל-בצרי (בערבית: أبو عثمان عمرو بن بحر الكناني البصري) אשר מוכר בכינוי: אל-ג'אחז ("בעל העיניים הבולטות או המתרכזות") (בערבית: الجاحظ) היה מלומד וסופר ערבי מהפופולרים ביותר מימי תור הזהב של האסלאם. נולד ב-776 ונפטר ב-868 או 869 בבצרה בימי הח'ליפות העבאסית.
ראשיתו
אל-ג'אחז מכר דגים לאורך אחת התעלות בבצרה כדי לעזור בכלכלת המשפחה. כבר מגיל צעיר גילה סקרנות לידע והיה אוסף קבוצת צעירים במסגד כדי לדון בנושאים מדעיים שונים. כמו כן היה מאזין להרצאות של מלומדים בעיקר בנושאי שפה כמו פילולוגיה, מילונאות, ושירה. אל-ג'אחז המשיך במחקריו וכעבור כ-25 שנה צבר ידע נרחב בנושאים אלה, וגם בהיסטוריה ערבית קדם-אסלאמית, הקוראן, החדית', ופילוסופיה ומדע יווני והלניסטי. לימוד זה התאפשר בין השאר כיוון שהח'ליפות העבאסית הייתה באותם ימים בשיאה של מהפכה תרבותית וספרים רבים ותרגומים היו נגישים.
הפטיש
הפטיש היה עיתון שפעל בשנים 1993-1989 והתמקד בביקורת חברתית. הוא יצא לאור פעם בחודש.
אל ג'אחז
ראשיתו
אל-ג'אחז המשיך ללמוד עד יומו האחרון (לפי המסופר הוא מת כשערמת ספרים מספרייתו הפרטית נפלה עליו כשהיה בן 92). אמרה מפורסמת שלו בנושא היא
הפטיש
היסטוריה
הפטיש נוסד בידי עופר ברונשטיין, חנה קים, בני תורתי, בן דרור ימיני ויונתן דני וחולק חינם בדוכני העיתונים ובקיוסקים בגוש דן.
העיתון כלל את הטור "קו 16", מדור שכתב תורתי ובו סיפורי שכונות. תורתי כתב בעיתון ראיונות עם אמני התקופה, בהם ראיונות ראשוניים עם זמרי הקסטות. שייקה לוי מהגשש החיוור כתב על אוכל. הרב הראשי לרמת גן, יצחק ברדע, היה בעל טור קבוע בעיתון.
אל ג'אחז
ראשיתו
וגם
הפטיש
היסטוריה
העיתון עסק בענייני חברה וכלכלה וליווה את מחאת מחוסרי הדיור שפרצה בשנת 1990, עם תחילת גלי העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90.
אל ג'אחז
תולדותיו
עוד בהיותו בבצרה כתב אל-ג'אחז מאמר על תולדות הח'ליפות - שהסתבר כראשון בקריירה ספרותית מפוארת. מסופר שאימו העניקה לו פעם מגש עמוס מחברות ואמרה לו שהכנסתו תהיה ממלאכת הכתיבה. אל-ג'אחז המשיך וכתב כ-200 ספרים בנושאים מגוונים, כמו למשל דקדוק ערבי, חברה, זואולוגיה, שירה ורטוריקה. מכתביו שרדו רק 30 ספרים שחלקם פופולרים בעולם הערבי גם כיום. אל-ג'אחז הציע גם לסדר מחדש את המבנה הדקדוקי של השפה הערבית, אך אתגר זה מומש רק כמאתיים שנה אחריו (על ידי אבן מאדא).
הפטיש
היסטוריה
העורך האחראי היה בן דרור ימיני, והעורכת הראשונה של העיתון הייתה חנה קים. מישל אופטובסקי עיצב את העיתון ואת הלוגו הציורי שלו - "הפטיש - העיתון שיפתח לך את הראש".
אל ג'אחז
תולדותיו
אל-ג'אחז עבר לבגדאד, בירת הח'ליפות בשנת 816 כיוון שהח'ליפים לבית עבאס עודדו מדענים ומלומדים והקימו לא מכבר את בית החוכמה כמרכז לפעילותם. בעקבות תמיכה זאת ובשל הרצון לפנות לקהלים רחבים יותר נשאר אל-ג'אחז בבגדאד (ואחר כך, בעקבות המעבר של חצר הח'ליף, בסאמרא) ושם כתב את רוב ספריו. הח'ליף אל-מאמון ביקש להעסיקו כחונך לילדיו אך חזר בו כשילדיו נבהלו מעיניו הבולטות, ונאמר שמכאן דבק לו הכנוי אל-ג'אחז - בעל העיניים הבולטות. הוא גם נהנה מתמיכתו של חובב הספרים אל-פתח אבן ח'אקאן, ידידו של הח'ליף אל-מתוכל הראשון, אך כשזה נרצח בשנת 861 חזר אל-ג'אחז לבצרה עיר הולדתו אחרי היעדרות של כ-50 שנה. אל-ג'אחז מת בבצרה בחודש המוסלמי מוּחָרָם של סוף שנת 868 תחילת 869, לפי אחד הסיפורים, כאמור, מקריסת ערמת ספרים עליו בספריתו הפרטית. בשנת 1976 החליט האיגוד האסטרונומי הבינלאומי לקרוא לאחד המכתשים של כוכב חמה על שמו של אל-ג'אחז .
הפטיש
היסטוריה
בעיתון כתבו שוש גבאי, איריס עודד, שאול ביבי, רפי אהרון, שייקה לוי, מיכה לנקרי, אמנון אברמוביץ', רחל יונה, דרור ניסן ואחרים. דודו גבע אייר בעיתון.
אל ג'אחז
ספר החיות
ספר החיות (בערבית: كتاب الحيوان, כתאב אל-חַיוואן) הוא מעין אנציקלופדיה בת שבעה כרכים הכוללת אנקדוטות, בדיחות, קטעי שירה, ומשלים המתארים מאות מיני חיות. אריסטו כתב ספר עם אותו שם אך בעל אופי שונה לגמרי. ספרו של אל-ג'אחז מעלה רעיונות חדשים כמו שרשרת המזון ואפילו תיאור המקדים את תורת האבולוציה:
ספר הקמצנים
ספר הקמצנים (בערבית: كتاب البُخلاء, כתאב אל-בח'לאא) הוא אוסף סיפורים הומוריסטי וסאטירי על נושא החמדנות ומהווה דוגמה טובה לסגנון הפרוזה של אל-ג'אחז. הוא מתבדח על חשבון מנהלי בתי ספר, קבצנים, זמרים ולבלרים בשל התנהגותם החמדנית. הספר נחשב אחד הטובים שבספריו ורבים מהסיפורים הקצרים שבו ממשיכים להתפרסם מדי פעם בעיתונות העולם הערבי.
כתבים על השחורים
סבו של אל-ג'אחז היה כאמור, לפי דברי אחיינו, רועה גמלים שחור עור ולכן אולי תושבי אפריקה סיקרנו אותו כל כך. הוא כתב על הנושא את ספר על תפארת הגזע השחור וגם מאמר על השחורים. בכתבים אלה מופיעות גם השמצות גזעניות למשל כלפי אנשי הזנג (מילולית - ארץ השחורים - מקור השם זנזיבר) תושבי דרום מזרח אפריקה, אך רוח הדברים הכללית היא אוהדת ביותר. את צבע העור הוא מסביר כתוצאה של השפעה סביבתית ולא, כפי שטענו אנשים אז, כקללה מאלוהים. על אנשי הזנג' הוא מספר גם:
כתבים בנושאי דת
כמו דמויות ציבוריות אחרות של ימיו השתתף גם אל-ג'אחז בדיונים בנושאי דת האסלאם. בעקבות הח'ליף אל-מאמון פטרונו, תמך אל-ג'אחז באסכולת המועתזילה (שאינה מקובלת עוד כיום בעולם המוסלמי). אסכולה זאת, שמוצאה בבצרה עיר הולדתו של אל-ג'אחז, קידמה גישה פילוסופית ורציונלית לדת. הם גם האמינו בקוראן נברא בניגוד לקוראן נצחי כיוון שהקוראן הוא דבר אלוהים ולכן האל קדם לו. אל-ג'אחז המשיך לתמוך במועתזילה ולכתוב בזכותה גם לאחר שאחד מממשיכיו של אל-מאמון זנח אותה.
בומבה צור
יוסף (בומבה) צור (נולד בשם: יוסף ולצר; 26 בדצמבר 1928 – 21 במרץ 1979) היה שחקן תיאטרון וקולנוע, קומיקאי, מפיק ותסריטאי ישראלי. זוכה פרס כינור דוד.
צור זכור בעיקר בזכות תפקידיו הקומיים וכמצחיקן נצחי, אך הקריירה שלו ידעה עליות ומורדות וכללה בין היתר גם לא מעט אכזבות. לשיא הקריירה שלו הגיע עם הופעתו בסרטו של אפרים קישון "תעלת בלאומילך", משנת 1969, שם גילם את דמותו של קאזימיר בלאומילך, מאושפז בעל הפרעה נפשית שנמלט מבית חולים פסיכיאטרי והחל לקדוח ללא כל סיבה באמצע רחוב אלנבי בפטיש אוויר.
ביוגרפיה
צור נולד בחיפה בשם יוסף ולצר. ניסיונו האמנותי הקצר בילדותו, כאשר הוריו כפו עליו לימודי צ'לו, נפסק לאחר שנחבל בידו תוך כדי ריצה עם כלב. לאחר שסולק מהריאלי העברי למד במשך שנתיים במוסד החינוכי שומריה שבמשמר העמק, היה שנה בהכשרה המגויסת בדפנה וחזר לסיים את לימודיו התיכוניים בחיפה.
עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס צור, איש הפלמ"ח, לשורות הלוחמים והשתתף בקרבות בנבי יושע ובצפת. בחופשתו הראשונה, כשהגיע צור לחיפה, הוא עבר על פני שבט הצופים משוטטי בכרמל, שבו נחשב בעברו כבעל כישרון קומי, לקח אקורדיון וניגן "הבה נגילה" – לדבריו, השיר היחיד שידע לנגן היטב. איש בידור חיפאי שעבר במקרה באזור שאל אותו אם הוא נגן אקורדיון, וצור, שהתקשה לאכזב, השיב בחיוב. כך הגיע ללהקה הצבאית "הכרמל" כנגן אקורדיון, כשחשמלאי הלהקה באותם ימים היה אריק לביא. לא חלף זמן רב עד שצור הפך למצחיקן של הלהקה, ובתוכניתה הבאה אף הופיע בתפקיד הראשי. לאחר שהמלחמה הסתיימה היה מהמשוחררים הראשונים, והופנה עם חבריו ללהקה בחזרה לגליל.
צור היה ממייסדי קיבוץ יראון, ועבד תשעה חודשים כטרקטורן וכחקלאי, עד שנקרא חזרה ללהקת "הכרמל", שהחלה להופיע בפני קהל אזרחי בבימוי צבי פרידלנד. בעקבות פרידלנד הגיע צור לתל אביב, השתכן במרתף ביתו בשכונת שחקני הבימה שבקרבת רחוב דיזנגוף והיה לתלמידו הפרטי. בד בבד החל לשחק בתיאטרון "המטאטא", שם הופיע למעלה משלוש שנים בתוכניות "עגל הזהב", "הצביעו בעד אגסי", "מגדל בבל", "רוח שובבה", "יורשים עליזים" ו"שבת בטבריה" וקיבל משכורת חניך זעומה. בשנת 1953 עבר צור לתיאטרון הקאמרי, אליו התקבל בהמלצת המשורר נתן אלתרמן. הוא החל לשחק בתפקיד קטן ב"תעלולי נאסר א-דין", אך זכה לראשונה בחייו למשכורת מכובדת.
הצגותיו הבאות היו "אחותי איילין" ו"ים ובית" (1953), המחזה "האיש שבא לסעוד" שעסק בדמותו של הקומיקאי הרפו מרקס ובו קיבל צור לראשונה את התפקיד הראשי. כן לקח חלק בהצגות: "כטוב בעיניכם", "מוריד הגשם", "הטירה" (1955) ו"הלב הנמהר" (1956). בתקופה זו החלה גם הקריירה הקולנועית שלו, כשהופיע בתפקידים קטנים בסרטי הקולנוע "אבן על כל מיל" ו"גבעה 24 אינה עונה".
ב־1957 גילם צור את תפקידו האחרון בקאמרי, בהצגה "אני והסרג'נט", שלאחריה קיבל הודעת פיטורין שנימוקה היה כי: "הקהל שהוא מביא לתיאטרון איננו קהל היעד הרצוי". צור יצא ללימודי תיאטרון בלונדון, שם למד קרוב לשנתיים במגמת בימוי. בתקופה זו הגיע ללונדון הבמאי ברוך דינר, שהציע לו תפקיד מרכזי בסרטו "הם היו עשרה" שיצא לאקרנים ב-1960.
לאחר מכן השתתף צור בסרט "חבורה שכזאת", בו היה מעורב גם בהפקה, וסרטיו הבאים היו: "דליה והמלחים" (1964), "שמונה בעקבות אחד" (1964), "רק לא בשבת" (1964), "חור בלבנה" (1965), "מבצע קהיר" (1966), "פורטונה" (1966), "השכונה שלנו" (1968), "התרוממות" (1970), "שוד הטלפונים הגדול" (1972), "הבלש האמיץ שוורץ" (1973) ו"יהלומים" (1975). אולם שיא הקריירה הקולנועית שלו הגיע עם הופעתו בסרטו הקומי-סאטירי של אפרים קישון "תעלת בלאומילך", משנת 1969. צור גילם את דמותו של חולה רוח שנמלט מבית חולים פסיכיאטרי, ומתחיל לקדוח ללא כל סיבה באמצע רחוב אלנבי בפטיש אוויר. לצור לא היה טקסט בסרט למעט מילה אחת בלבד ובכל זאת, הדמות הפכה עם הזמן לקלאסיקה של הקולנוע הישראלי.
בשנת 1963 ניסה את מזלו בתחום ההפקה הקולנועית, עם סרטו של פיטר פריי "אשת הגיבור", אך נחל כישלון והפסיד את כל הכסף שהרוויח ב"חבורה שכזאת". בנוסף ביים צור את "היאחזות בחלל", תוכניתה של להקת הנח"ל, והופיע בתוכנית "שורש כל רע" במועדון החמאם.
כששמע כי האמרגן גיורא גודיק עומד להפיק את המחזמר "גברתי הנאווה" בארץ, הציע עצמו צור לתפקיד של אלפרד דוליטל, מטאטא הרחובות חובב הנשים והאלכוהול ואביה של הגיבורה אלייזה, וזכה בו לאחר מבחן בד קצר. בהמשך קיבל גם את תפקיד טוביה החולב במחזמר "כנר על הגג", ושיחק בתפקיד, עד שגודיק החליף אותו בשחקן שמואל רודנסקי. צור היה מובטל מעבודת תיאטרון במשך שמונה חודשים, עד שקיבל הצעה לשחק בתפקיד "החייל האמיץ שווייק", אותו גילם בהצלחה ניכרת וזכה לשבחי הביקורת. משם המשיך לככב לצד גדעון זינגר בקומדיה של ניל סיימון "הזוג המוזר", אך כשל בהפקת ההצגה "פאריס הקטנה" מאת ז'ורז' פדו.
לאחר כישלון זה זימן אותו המפיק אברהם דשא (פשנל) להפקת "צץ וצצה", משירי נתן אלתרמן. בהמשך הופיע במחזמר "אירמה לה דוס מיפו", ובמקביל כיכב בתוכנית הרדיו המצליחה "שלכם לשעה קלה", ממנה זכור בעיקר שירו ההומוריסטי "קדימה אוכל!". צור תלה תקוות רבות בקומדיה "שערורייה בבסיס", אך זו קרסה עקב פרוץ מלחמת יום הכיפורים. כישלון ההפקה הזאת ומחלתה הקשה של רעייתו מינה, הביאו את צור לפרישה ממשחק והפקה בטרם עת, והוא החל לארגן חוגים דרמטיים למבוגרים ולילדים באזור השרון. זמן קצר לפני מותו זכה בפרס כינור דוד, אולם לא הספיק לקבלו. הוא הספיק להופיע בתוכנית הצדעה שהפיקה לכבודו הטלוויזיה לפני שנפטר.
דגל כורדיסטן
דגל כורדיסטן הוא דגל המשמש את העם הכורדי. יש האומרים שהוא נוצר בשנות ה־20 של המאה ה־20 על־ידי ארגון הח'ויבון. הדגל נאסר לשימוש באיראן ובסוריה.
היסטוריה
הדגל הכורדי נוצר על ידי התנועה לעליית כורדיסטן ב-1920.
הדגל הכורדי הראשון הונף במהלך מרד כורדי בעיראק המנדטורית בין מאי ליוני 1919. הדגל, ששימש לאחר מכן גם את ממלכת כורדיסטן, מדינה כורדית קצרת ימים שהתקיימה בין 1921 ל-1925, היה דגל ירוק שעליו עיגול אדום ובתוכו סהר.
הרפובליקה של מאהבאד, מדינה כורדית שהתמכה על ידי ברית המועצות, שהתקיימה בצפון־מערב איראן ב־1946, הציבה את זריחת השמש בתוך סמליל סובייטי.
בדגל עיראק בשנים 1959-1963 יוצגו הכורדים על ידי שמש במרכז הדגל.
הדגל הוא דגלה הרשמי של כורדיסטן העיראקית, אוטונומיה כורדית נרחבת בצפון עיראק, מאז הקמתה הרשמית ב־1992. יום הדגל מצוין ב־17 בדצמבר.
ב-2006 הורה נשיא כורדיסטן העיראקית מסעוד בארזאני על הסרת הדגל העיראקי, שכלל בתוכו סמלי בעת', בשל מבצע אל-אנפאל, בו ביצע ממשל סדאם חוסיין טבח בכורדים. לאחר הסרת הסמל הבעת'י מהדגל ב-2008, הותרה הצגת הדגל העיראקי לצד דגל כורדיסטן בכורדיסטן העיראקית.
המנהל האוטונומי של צפון ומזרח סוריה, ישות כורדית מוכרת למחצה בצפון מזרח סוריה, אימצה דגל בו מוצג סמלה על רקע לבן. דגל נוסף המשמש את האזור הוא טריקולור בצבעי צהוב, אדום וירוק.
עיצוב
דגל כורדיסטן הוא טריקולור ירוק-לבן-אדום, צבעי הלאומיות הכלל־אירנית. הצבעים מסמלים גם את הטבע בכורדיסטן (ירוק) שלום (לבן) ודם לוחמי העצמאות הכורדית (אדום). במרכז הדגל מוטבע שמש בעל עשרים ואחת קרניים, המסמל את זריחת ועליית כורדיסטן. גרסאות קודמות של הדגל הציגו שמונה עשרה קרניים בשמש
לוקוס (ארכאולוגיה)
לוֹקוּס הוא מושג בארכאולוגיה המשמש לציון שכבות עפר בחפירות ארכאולוגיות הנראות אחידות למראה. אחידות זאת יכולה להצביע על כך ששכבות עפר אלה וכל התכולה שנמצאת בהן, כגון כלי קרמיקה או כל ממצא אחר, שייכות לאותו פרק זמן. לוקוסים נוספים יכולים להיפתח בהתאם למאפייני החפירה כמו: רצפה, מילוי של בור, אגן, ועוד. מקור המילה בשפה הלטינית (locus) ופרושה מקום. הלוקוסים משמשים לתיעוד התהליך ההרסני של החפירה, והם תולדה של פיתוח שיטת רייזנר-פישר, אשר עוקבת אחר ארכיטקטורה כסמן לשכבות בתל. כך נסגר לוקוס בהגעה ליסוד של קיר או לראשו, ונפתחים לוקוסים חדשים משני צידיו.
כרטיס לוקוס
ריכוז הנתונים לגבי הממצאים שטח הלוקוס, נעשה על גבי כרטיס לוקוס. כרטיס לוקוס מכיל את כל הנתונים הרלוונטיים שיאפשר בשלב מאוחר יותר לארכאולוג לבצע ניתוח של הנתונים. הכרטיס יכיל מידע על מיקומו של הלוקוס, הלוקוסים השכנים, גובה פני השטח בזמן פתיחת הלוקוס, מדידות הגובה בכל יום, הממצאים בלוקוס וגבולות השטח. שרטוט של תוכנית הלוקוס, קירות, בורות, רצפות שנמצאו בלוקוס. אם נמצא שהלוקוס דומה באופיו ללוקוס אחר בשטח החפירה מציינים זאת בכרטיס. לוקוס נסגר כאשר אופיו של שטח הלוקוס משתנה, למשל שנוי בצבע העפר המצביע אולי על רצפה חדשה. סוגרים את הלוקוס ופותחים לוקוס חדש עם מספר חדש. סגירת לוקוס יכולה להתבצע עקב סיבות טכניות, למשל מספר ימי עבודה עוקבים ללא שינוי ניכר בקרקע. אלמנט ארכיטקטוני או קיר הם גם כן לוקוס, אך לאלה שיטת רישום אחרת - כרטיס קיר - המאפשר תיעוד יותר טוב.
ממצאים מתקופות קודמות
למרות שהבסיס להגדרת שטח מסוים כלוקוס היא אחידות המראה, יכול הלוקוס להכיל גם ממצאים מתקופות קדומות. למשל: קיר לבני טיט שהוקם מעפר שהכיל חרסים מתקופות קדומות, בור שנחפר בתקופה קדומה וירד לשכבה ארכאולוגית קדומה, והעפר מהבור שנחפר נשפך בצידי הבור.
הליגה להגנה יהודית
הליגה להגנה יהודית (באנגלית: Jewish Defense League, או JDL בראשי תיבות) הוא ארגון שנוסד בארצות הברית על ידי הרב מאיר כהנא בשנת 1968 במטרה להגן על חיי יהודים, ומסווג על ידי ה-FBI מאז שנת 2001 כתנועת טרור. לאחר הרצחו של הרב כהנא, החלה פעילות הארגון לדעוך בהדרגתיות. לארגון יש שלוחות בישראל, בקנדה ובאירופה.
בשנות ה-70
הרב כהנא הקים את הליגה בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, לטענתו במטרה לשחרר את יהודי ברית המועצות שמנו אז כשלושה מיליון איש, ולתת להם את הזכות לעלות לישראל. עיקר פעילות הליגה בארצות הברית הייתה נגד מעוזים סובייטיים. הפעילות המפורסמת ביותר התרחשה ב-29 בדצמבר 1969, אז תקפו חברי הליגה בו זמנית כמה מוקדים. העיקרי שבהם היה בנמל התעופה קנדי כשפרצו לקבינה של מטוס נוסעים איליושין שהגיע ממוסקבה. הם צבעו סיסמאות בעברית על המטוס, וקשרו את עצמם בשרשראות לגלגל הקדמי, כשהם צועקים עם ישראל חי. כמו כן באתה עת השתלטו על משרדי חברת טא"ס (סוכנות העיתונות הסובייטית), ומשרדי אינטוריסט (סוכנות הנסיעות הסובייטית) ומשרדי "אירופלוט" (חברת התעופה הסובייטית).
חברי הליגה נהגו לחדור לאירועים רוסיים בארצות הברית ולהפר את הסדר. בינואר 1970 עלו כמה מחברי הליגה על במה של קונצרט, בו הופיעה התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה. האמנים הרוסים ברחו מהבמה וחברי הליגה שרו שירי לאום עבריים והניפו דגלי ישראל. כעין זה היה באולם קרנגי ב-1 בפברואר בהופעת האמנים דוד אויסטרך וסורטוסלב ריכטר.
ב-1970 זייפו חברי הליגה מהדורה של עיתון הדיילי וורלד וכתבו שיש חילוקי דעות במפלגה הקומוניסטית לגבי יהודי ברית המועצות. הרוסים הכחישו את הכתוב, וזעמו על הזיוף.
הליגה נהגה להגיב על אירועים נקודתיים שעשתה רוסיה. ב-15 ביוני 1970 בוצע גל מעצרים בברית המועצות. בין העצורים היו שנים עשר יהודים שהואשמו בניסיון לחטוף מטוס בנמל התעופה בלנינגרד, ולהטיסו לשוודיה ("מבצע חתונה"). כתגובה, עשרים ושבעה מחברי הליגה השתלטו על הקומות 19 ו-20 של בניין משרדים במנהטן בו שכנו משרדי אמטורג (משרדי הסחר הסובייטיים), והחזיקו במקום מעל שעתיים. ב-25 בנובמבר, לפנות בוקר, פוצצו חברי הליגה מטען צינור בפתח המשרדים של חברות התעופה והתיירות הסובייטיות אירופלוט ואינטוריסט. כתוצאה מהפיצוץ שותקה תחנת הרדיו WMCA השוכנת סמוך למקום. כתגובה למעשה הוסיפה ממשלת ארצות הברית אנשי ביטחון לשמירה על משרדים סובייטיים. הליגה לא לקחה אחריות על האירוע אך שיבחה אותו.
כתוצאה מפעילות הליגה הודיעה רוסיה ב-11 בדצמבר 1970 על ביטול התוכניות להביא את תיאטרון בולשוי המפורסם להופעות אופרה ובלט, משום שהאמריקאים לא עושים מספיק כדי להפסיק "פרובוקציות של בריונים ציוניים" כלשונם. בהמשך הקים כהנא את קבוצת פעילים למען יהדות ברית המועצות (SASJ), הקבוצה נשלטה על ידי הליגה כדי למשוך אנשים שפחדו לקשור את שמם לליגה. בראשות הקבוצה עמד יוסי טמפלמן. בינואר 1971, הוגש כתב אישום נגד שתיים מחברי הליגה על החזקת נשק לא חוקי.
בינואר 1972, זרקה הליגה פצצות תבערה במשרדו של סול יורוק במנהטן, אמרגן יהודי-אמריקאי שנהג להביא אמנים מברית המועצות להופעות בארצות הברית. בפיצוץ נהרגה מזכירתו אייריס ג'ונס, ויורוק ואחרים נפצעו. את הפיגוע ארגנה הליגה מכיוון שהתנגדה לסיורי ההופעות בארצות הברית של אמנים מברית המועצות. בתגובה כתב ופרסם המשורר יבגני יבטושנקו (שכתב את הפואמה באבי יאר) שיר,..
ביוני 1976, הועמד למשפט יו"ר הארגון, ויליאם פרל, באשמת ניסיון רצח של שני דיפלומטים רוסים.
בדצמבר 1978, ויקטור ואנסייר (לימים חיים בן פסח), פעיל הליגה בניו יורק, הורשע בהטלת פצצות תבערה על 11 מטרות דיפלומטיות מצריות (בתקופה זו התקיים המשא ומתן על הסכם השלום בין ישראל למצרים ונראה שוואנסייר שאף לטרפד את המהלך בדרך הזו). מספר שנים קודם לכן הורשע ואנסייר בזריקת פצצת תבערה על מכוניתו של דיפלומט רוסי בניו יורק.
בשנות ה-80
בספטמבר 1980, ערכו פעילי הליגה הפגנה בהוליווד ושרפו בובה בדמות השחקנית ונסה רדגרייב, לאחר שהביעה תמיכה בזכויות הפלסטינים. באותו חודש גם הניחו מטעני חבלה בפתח נציגות ברית המועצות באו"ם. באוקטובר 1981 השליכו אנשי הליגה פצצות תבערה אל לשכת התיירות המצרית בשדרה החמישית. למשרדים נגרם נזק כבד. בנובמבר 1981 ירו על ביתו של שגריר ברית המועצות ואחר כך התקשרו למשטרה ולקחו אחריות. במרץ 1988 התפרעו בעצרת של שלום עכשיו בלוס אנג'לס, בה השתתפו מספר כוכבים הוליוודיים, ביניהם השחקן היהודי ריצ'רד דרייפוס.
במאה ה-21
בדצמבר 2001 נעצר מנהיג הארגון אירווינג רובין בחשד שתכנן פיגועים נגד מטרות מוסלמיות בקליפורניה, כנקמה על פיגועי 11 בספטמבר 2001. רובין התאבד במתקן המעצר, ומת בבית החולים כעבור עשרה ימים. מאז עומדת בראש הליגה אלמנתו, שלי רובין. בשל חילוקי דעות אודות אופייה של התנועה, ייסד חיים (ויקטור) ונסיר המכונה חיים בן פסח את הארגון "כוח המשימה היהודי" (באנגלית: Jewish Task Force, או JTF בראשי תיבות). שותפו של ארווין רובין בתכנון הפיגועים, ארל קרוגל, נדון ל-20 שנות מאסר על חלקו בתכנון הפיגועים, ועל ניסיון התנקשות בחבר קונגרס אמריקאי ממוצא לבנוני.
באוגוסט 2002 הואשם חבר הליגה רוברט גולדשטיין כי תכנן לבצע פיגועים בעשרות מסגדים ומוסדות חינוך איסלאמיים בארצות הברית. בחיפוש שנערך בדירתו נתגלו כמויות גדולות של חומרי נפץ ומאגר של כ-40 כלי נשק. בין השאר, מכונות ירייה ורובים מיוחדים לשימוש צלפים ויותר מ-30 חלקי פצצות. בדירתו נמצאה גם "תוכנית בת 11 סעיפים" לביצוע פיגועים במסגדים ובמוסדות חינוך איסלאמיים.
בעקבות ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, פעל מנהיג הליגה להגנה יהודית בקנדה, מאיר ויינשטיין יחד עם תומכים מקומיים בארצות הברית כדי להחיות את התנועה. במרץ 2017 עצרה משטרת וושינגטון שני פעילים בארגון בחשד שתקפו מפגינים בעצרת מחאה שנערכה מול הוועידה השנתית של השדולה הפרו-ישראלית אייפא"ק. במהלך ההפגנה פעילי הליגה, התנפלו במוטות, חבטות קשות ובעיטות על גבר פלסטיני-אמריקאי, ותקפה באלימות פעילים יהודים הנמנים עם קבוצת השמאל האמריקאית-יהודית IfNotNow ("אם לא עכשיו").
בישראל
ביולי 1971, פתחה הליגה משרד בירושלים והחלה לגייס פעילים בישראל.
באוגוסט 1973 הרשיע בית המשפט המחוזי בירושלים תשעה מאנשי הליגה בפרשת הפגיעה במוסדות המיסיון בירושלים בפברואר אותה שנה. עם המורשעים נמנו מזכיר הליגה שמעון רחמים, שהיה מועמד מספר 2 של כ"ך בבחירות לכנסת ב-1974, מזכיר הליגה יוסף שניידר, ויואל לרנר, לימים מייסד "מחתרת גל - גאולה לישראל".
בספטמבר 1972 ניסו אנשי הליגה מאיר כהנא, יוסף שניידר ואברהם הרשקוביץ יחד עם עמיחי פאגלין, להבריח נשק לאירופה לצורך פעולות נקם על טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. המעורבים הועמדו לדין בישראל ונידונו לעונשי מאסר על תנאי. ב-19 בספטמבר 1972, ארגן כהנא מסיבת עיתונאים בבית סוקולוב בתל אביב, הודה שארגונו אחראי לניסיון הברחת הנשק והכריז על הקמת "ארגון יהודי עולמי שיגיב בטרור נגד טרור". אחר כך החלו לפעול הפעילים בישראל בשם ארגון טרור נגד טרור.
במרץ 1974 הודה יוסף שניידר בהחזקת אמצעי חבלה שקיבל מחייל צה"ל ונידון ל-50 ימי מאסר.
באפריל 1984, נעצרו ארבעה פעילי הליגה, שעלו לישראל מארצות הברית ב-1980, מאיר לייבוביץ', קרייג לייטנר, יהודה ריכטר ולוי חזן לאחר שתקפו ביריות אוטובוס שהסיע פועלים ערבים ממקום עבודתם אל הכפר מזרעה א-שרקיה, ליד רמאללה. בין הנוסעים היו פצועים אך לא נהרגו אנשים. בכתב האישום שהוגש נגדם ונגד פעיל נוסף, מייק גוזובסקי הם הואשמו, מלבד מתקיפת האוטובוס, גם בשורה של הצתות רכב בחברון ובירושלים, תקיפת ערבים בבקבוקי מולוטוב בשועפט והצתת משרדי העיתון 'אל-פג'ר' במזרח ירושלים.
בשנת 1993 ראובן מנינג שהיה חבר הליגה בארצות הברית הוסגר לארצות הברית והועמד למשפט.
דייהטסו אילה
דייהטסו אילה (באנגלית: Daihatsu Ayla) היא מכונית סופרמיני אשר עוצבה על ידי יצרנית הרכב היפנית דייהטסו ומיוצרת על ידי יצרנית הרכב האינדונזית הקרויה Astra Daihatsu Motor, (הקונצרן בשותפות (Joint venture) של "אסטרה -דייהטסו-טויוטה Tsusho ") אשר מיוצרת משנת 2012 ועד היום באינדונזיה.
דגם זהה הקרוי "Toyota Agya" משווק על ידי יצרנית הרכב היפנית טויוטה באינדונזיה, אמריקה הלטינית, והקריביים.
דגם זהה המיוצר במלזיה, משווק במלזיה בשם פרודואה אקסיה.
Auroralumina
Auroralumina הוא סוג של בעל חיים נכחד ממערכת הצורבים שחי כנראה במי אוקיינוס רדודים בתקופת האדיקר לפני 560 מיליון שנים. המין היחיד הידוע מסוג זה הוא Auroralumina attenboroughii והוא הטורף הקדום ביותר שידוע לאדם.
אטימולוגיה
שם הסוג Auroralumina בלטינית הוא "אור השחר" על שום צורתו שמזכירה לפיד אולימפי והמשושים שמזכירים את אש הלפיד. המין היחיד הידוע, הוא Auroralumina attenboroughii שניתן כאות כבוד לדייוויד אטנבורו חלוץ בתחום סרטי הטבע, שלמד בבית הספר בלסטרשייר שם נמצא המאובן.
ביולוגיה
המאובן נמצא על לוח סלע גדול ביער יער צ'רנווד, אנגליה בשנת 2007 החוקרים ניקו את לוח האבן העזרת לחץ מים גבוה ומצאו עליו סימני אובנים רבים אך ניתוח הממצאים ארך 15 שנה ורק בשנת 2022 דיווחו הפלאונטולוגים שגילו מין חדש למדע. גיל המאובן נעשה בעזרת גבישי זירקון שנמצאו בסלע ותארכו ללפני 560 מיליון שנים. המאובן מורכב מזוג צינורות מתפצלים בגובה 20 ס"מ שבהם חיו בעלי החיים. החלק העליון של הצינורות מתרחב לצורת גביע שמפתחו הוציא היצור את משושיו. מבנה המאובן ממקם אותו במערכת הנקראת צורבים אליה שייכים בין השאר גם מדוזות, אלמוגים צורבים ושושנות ים. לרבים מהמינים במערכה זו יש תאים צורבים ולכן המשושים בראש ה"לפיד" כנראה שימשו לתפוס פלנקטון ובעלי חיים קטנים.
ליגאז
ליגאז (באנגלית: Ligase) הוא שם כולל לקבוצה של אנזימים המזרזים תגובות איחוי בין שתי מולקולות. הליגאזות מהווים אחת משש הקבוצות שאליהן ממוינים כל האנזימים. קבוצת הליגאזות היא קבוצה מספר 6, ואנזימים המשתייכים אליה מסומנים EC 6.X.X.X.
מקור השם ליגאז בלטינית: Ligare פירושו "לאחות". ליגאזות משתמשים בדרך כלל בפירוק מולקולה קטנה לשם הפקת האנרגיה הדרושה לאיחוי שתי מולקולות גדולות. המולקולה הקטנה היא במקרים רבים הנוקלאוטיד ATP, המשמש לעיתים קרובות כ"מטבע אנרגיה" בתא.
קיימות חמש תת-קבוצות בקבוצת הליגאזות, לפי האטומים המשתתפים בתגובת האיחוי:
בשמם של ליגאזות רבים קיימת המילה ליגאז. ליגאזות אחרים קרויים סינתטאז (Synthetase); אין להתבלבל עם סינתאז (Synthase), קבוצת אנזימים המפרקת קשרים כימיים ללא שימוש ב-ATP ואשר משתייכת לקבוצה EC 4, קבוצת ליאז. ליגאז המאחה מולקולה כלשהי עם פחמן דו-חמצני קרוי קרבוקסילאז (Carboxylase).
האנזים הידוע ביותר בקבוצת הליגאזות הוא DNA ליגאז. אנזים זה, המשתייך לקבוצה EC 6.5, חיוני בכל היצורים החיים לתיקון נזקים ב-DNA. בביולוגיה המולקולרית משמש האנזים במעבדה לאיחוי פיסות DNA; לעיתים קרובות מדובר בהכנסת פיסת DNA לתוך פלסמיד ולאחר מכן החדרת הפלסמיד לתא חיידק לשם ייצור עותקים רבים ממנו.
קבוצה חשובה של אנזימים בקבוצה EC 6.1 היא אמינואציל tRNA סינתטאז—שם כולל לכעשרים אנזימים שתפקידם לחבר בין חומצת אמינו ובין מולקולת tRNA לקראת תהליך התרגום בתא.
תאוריית הגלים של אליוט
תאוריית הגלים של אליוט היא צורה של ניתוח טכני שמשקיעים משתמשים בה כדי לחזות מגמות בשוקי הון. רלף נלסון אליוט (1871–1948), רואה חשבון במקצועו, פיתח את התאוריה בשנות ה-30. הוא טען שהמחירים בשוק מתפתחים בתבניות מוגדרות, שאנשי המקצוע היום מכנים גלי אליוט.
אליוט פרסם את דעותיו לגבי התפתחות השוק בספרו (The Wave Principle (1938, בסדרה של מאמרים בעיתון Financial World בשנת 1939 ובעבודתו המסכמת משנת 1946 Nature’s Laws – The Secret of the Universe.
עקרון הגלים
עקרון הגל מניח שהפסיכולוגיה של המשקיעים כגוף קולקטיבי נעה כמטוטלת בין אופטימיות לפסימיות. התנועות הללו יוצרות תבניות, כפי שניתן לראות בתנועות המחירים בשוק בכל דרגה של תנודה.
מודל אליוט מראה שמחירי השוק נעים בין שלושה לחמישה גלים בכל דרגה של תנודה (ראו בתרשים). ככל שהגלים מתפתחים, נפרשות תבניות המחיר הגדולות באופן דומה לגאומטריה הפרקטלית, האחת בתוך השנייה. בתוך התבנית הדומיננטית גלים 1, 3 ו-5 הם גלי מוטיב, וכל גל מוטיב בעצמו מתחלק לחמישה גלים. גלים 2 ו-4 הם גלים מתקנים, וכל אחד מהם מתחלק לשלושה גלים. בשוק "דובי" (שוק יורד), התבנית הדומיננטית היא כלפי מטה ולכן כל מבנה התבניות מתהפך – חמישה גלים כלפי מטה ושלושה כלפי מעלה. גלי מוטיב תמיד זזים בכיוון הזרם וגלים מתקנים נעים בניגוד אליו.
התבניות מתקשרות כדי ליצור מבנים של חמישה ושלושה גלים בגדלים הולכים ועולים. תשומת לב למעגל הנמוך ביותר משלושת המעגלים. בתבנית הראשונה של חמשת הגלים, גלים 1, 3, 5 הם גלי מוטיב וגלים 2, 4 גלים מתקנים. הדבר מסמן את התנועה כלפי מעלה ברמה הגבוהה ביותר (הגרף האמצעי). התבנית המלאה כוללת 89 גלים ובעקבותיהם 55 גלים מתקנים.
סיווג מחזורי הגלים
אליוט סיווג את מחזורי הגלים באופן הבא, מהארוך לקצר:
תבניות
מנתחים טכניים בשיטת אליוט אינם צריכים להתבונן בגרף המחירים כדי לקבוע היכן השוק ממוקם בתבנית הגלים. לכל גל יש את ה"חתימה" שלו שמשקפת לעיתים קרובות את הפסיכולוגיה באותו המועד. ההבנה כיצד ומדוע הגלים מתפתחים היא המפתח ליישום עקרון הגלים. הבנה הזו כוללת את הזיהוי של המאפיינים שיתוארו בהמשך. כאמור התבניות להלן מניחות שוק מניות "פרי" – שוק עולה. המאפיינים ניתנים ליישום בהיפוך עבור שוק יורד.
נווה מיכאל
נווה מיכאל הוא מושב דרומית לעיר בית שמש בחבל עדולם, השייך למועצה אזורית מטה יהודה, שנוצר מאיחוד היישובים: נווה מיכאל ורוגלית.
המושב נמצא בעמק האלה, בסמוך למפגש נחל גדור עם נחל האלה.
רוגלית
המושב רוגלית הוקם בשנת 1958 על ידי עולים מאיראן ועיראק שהגיעו ממעברת בנימינה ומבית שאן. אליהם הצטרפו מאוחר יותר עולים מכורדיסטן וממרוקו. המושב השתייך להתאחדות האיכרים שהייתה מזוהה עם הציונים הכלליים.
טקס העלייה על הקרקע התקיים ב-31 ביולי 1958.
הבתים היו בשטח של 45 מ"ר עם שירותים בחצר. המושב סמוך גדר 48 סובל מגניבות באופן קבוע וחדירות תכופות מהישובים הערבים הסמוכים. רק מחצית מהבתים היו מאוכלסים בגלל המחסור במים. בשבע השנים הראשונות קיבל המושב מים מהבאר של נתיב הל"ה ועל כן הם היו מצומצמים ולא אפשרו חקלאות. על פי התוכנית, היו אמורים התושבים להתפרנס ממרעה בקר ועבודה לקרן קיימת.. התושבים התפרנסו מעבודה מחוץ למושב. נעלמו כספי מועצה בהלוואות על חשבון המושב כך נוצרו מספר משפחות עשירות ע"ח הרבה משפחות עניות. החוב הענק לא פסח גם על יישובים אחרים שאותו המדינה החליטה לסגור על ידי חלוקת החוב לפי יכולת החזר של התושב. הפעילות החקלאית של גידול כבשים ולולים פסקה.
בשנת 2017 חיו ביישוב כ-200 משפחות, והמושב עדיין בהרחבה שעתידה לאכלס עוד משפחות.
מקור השם "רוגלית" הוא על-שם גידול ענבים הגדל קרוב לאדמה. בתקופת המקרא ובתקופת בית המקדש, היו מכינים מגידול ענבים זה יין שהיה משמש לטקס ניסוך היין בחג שמיני עצרת (היום השמיני בחג הסוכות).
המושב רוגלית התאחד יחד עם המושב הסמוך נווה מיכאל, ובכך מותג המושב בשם זה נווה מיכאל.
נווה מיכאל
נווה מיכאל הוקם כמרכז אזורי עבור מושבי חבל עדולם. הוקמו בו 25 בתים, אולם בתחילת 1961 שבעה-עשר מתוכם היו ריקים. השם ניתן על שם מיכאל וייס, פעיל ציוני מארצות הברית. המושב רוגלית התאחד עם מושב זה וקיבל את שמו נווה מיכאל.
דרדוויל: ארץ הצל
דרדוויל: ארץ הצל (באנגלית: Shadowland) הוא אירוע קרוסאובר ביקום מארוול שפורסם בחוברות הקומיקס דרדוויל על ידי חברת מארוול קומיקס בין ספטמבר לדצמבר 2010 למשך 5 חוברות בסדרה הראשית ו-26 חוברות קשורות. את הסיפור כתב בין היתר אנדי דיגל באיורם של מספר אמנים כאשר ביניהם בילי טאן.
אירוע זה מוסיף לדמותו של דרדוויל צד אפל אשר מתבטא בלקיחת הפיקוד על ארגון היד ובהריגת אויבו המושבע, בולזאיי. באירוע משתתפים גם גיבורי רחוב כדוגמת לוק קייג' ואיירון פיסט, מון נייט, ספיידרמן והמעניש, כמו כן משתתפת באירוע גם קבוצת ת'נדרבולטס.
סקירה כללית
מאט מורדוק, דרדוויל, חוזר מיפן כאדם שונה ומבקש להפוך את ארגון היד לכוח צדק. לשם כך, הוא בונה מתקן כליאה/מקדש על חורבות שכונת הלס קיצ'ן, שהושמדה על ידי בולזאיי באירועי שלטון אפל. השניים מתעמתים לאחר שבולזאיי נמלט ממתקן הכליאה "הרפסודה", ודרדוויל הורג את בולזאיי באותה דרך שבה בולזאיי הרג את אלקטרה. בעקבות כך, גיבורי רחוב כגון ספיידרמן, מון נייט, לוק קייג', איירון פיסט ואפילו המעניש מתחילים לפקפק במאט ובשיטותיו.
לאחר הקרב עם בולזאיי, טיגריס לבן מצטרפת לדרדוויל. אופנועני הגיהנום עורכים לבולזאיי לווייה, אך ראש העיר ג'יי ג'ונה ג'יימסון מכריז עליה כלא חוקית. בן יוריק ושותפו נגררים להלוויה זו בעל כורחם ושותפו של יוריק מקבל חזיונות של בולזאיי. דרדוויל וארגון היד קוטעים את טקס ההלוויה, ובמאבק המתחולל יוריק כמעט נהרג. איירון פיסט ולוק קייג' נתקלים בוויקטור אלברז, נער אשר ניצל ממתקפתו של בולזאיי ולוקח על עצמו את זהות "פאוור מן".
סילבר סייבל, מיסטי נייט, פלדין והתכריך נאלצים לשתף פעולה יחדיו כאשר ארגון הנינג'ות של "היד" מנסה לפגוע בחשאי בחברי המאפיה. דרדוויל שוכר את שירותיו של "הפרופיל" ומצווה עליו להרוג את מון נייט. הפרופיל נעזר באווטאר השני של ח'ונסו. במהלך הקרב בין מון נייט עם הפרופיל, מון נייט מגלה שהאווטאר השני של ח'ונסו הוא אחיו, רנדל ספקטור, שפועל תחת הזהות שאדו נייט. מאסטר איזו מנסה לשכנע את אלקטרה לעזור להם לעצור את ארגון היד מלהשחית את מאט. אולם, היא מסרבת משום שהיא מעוניינת שמאט יהיה רוצח בדם קר כמוה, רק משום טינתה כלפיו. היא משנה את דעתה רק כאשר היא צופה בשידור בו דרדוויל הרג את בולזאיי.