cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדוארד גלזר
מוות
גלזר סבל ממחלות לב ומבעיות בדרכי הנשימה, עד שנפטר במינכן ב־7 במאי 1908 מהתקף אסתמה. בין הסופדים בהלווייתו היו הפרופסורים פריץ הומל וזיגפריד ליכטנשטדטר. ההספד של הומל היה: "הו מדענים, אבירכם נפל! מי שראה במדע מטרה קדושה, נפל! הוא היה האציל, הגיבור בין המלומדים! בספר המדע של מינכן, שמו יהיה חסר במידה ניכרת! ". ההספד של פרופ' ליכטנשטדטר על קברו של גלזר כלל את המילים: "האדם הגדול מכולם עזב אותנו". על מצבתו נכתב בכתב הדרום ערבי העתיק: "חוסיין בן עבד אללה" (השם בו השתמש כשהיה בתימן).
משין גאן קלי (ראפר)
ביוגרפיה
קולסון בייקר נולד ביוסטון שבטקסס, להורים מיסיונרים. הוא התחיל את הקריירה המוזיקלית שלו בהיותו נער. אלבום הבכורה שלו יצא בשנת 2012 וזכה לתגובות חיוביות מצד המבקרים. האלבום כלל בין היתר את הסינגלים Wild Boy, Invincible, Stereo. בשנת 2018 היה מאשין גאן קלי מסוכסך עם הראפר האמריקאי אמינם, ולאחר שאמינם הוציא באלבום Kamikaze דיס בשם, מאשין גאן קלי הוציא נגדו את הדיס "Rap Devil". בתגובה, אמינם הוציא את השיר “Killshot”.
כשחקן, השתתף בייקר בסרט "Beyond the Lights" (2014) ובסרטים "משחקי חובה" בתפקיד טיי, "Punk's Dead" בתפקיד קראש, ו-"האדמה", שלושתם משנת 2016. בנוסף לכך, השתתף בסרט "מגפה", ושיחק בסדרת הטלוויזיה "רואדיז" של רשת Showtime, בתור ווסלי מנסון.
בשנת 2019 השתתף בסרט "הלכלוך: סיפורה של מוטלי קרו", המגולל את סיפורה של להקת הגלאם האמריקאית מוטלי קרו, וגילם את דמותו של מתופף הלהקה, טומי לי.
באותה שנה שיחק בסרט גיבורי העל "פרויקט פאוור" של נטפליקס לצדם של ג'יימי פוקס וג'וזף גורדון-לוויט.
בשנת 2020 ביצע משין גאן קלי מהלך של החלפת ז'אנר מוזיקלי. הוא זנח, לזמן מסוים, את קריירת הראפ, והוציא אלבום עטור שבחים בסגנון פופ-פאנק, בליוויו של מתופף בלינק-182, טראוויס בארקר. האלבום, Tickets to my Downfall, כולל את הלהיטים Bloody Valentine, Concert for aliens ו-My ex's best friend. בקליפ של השיר Bloody valentine מופיעה לצד משין גאן קלי ארוסתו, השחקנית מייגן פוקס. האלבום כולל שיתופי פעולה עם בלאקבר, הלסי ועוד ונסוב סביב נושאים כמו אהבה, פרידה, בדידות, התמכרות לסמים ואלכוהול ובליינות. בדומה לאלבומים המוקדמים של בלינק-182, משין גאן קלי שוזר שיחות או בדיחות בין השירים. האלבום גם עובד לסרט-מחזמר בשם Downfalls high.
ההצלחה המסחרית של Tickets to my Downfall תורגמה לאלבום אולפן נוסף בשם Mainstream Sellout שהופק ושווק במרץ, 2022. באלבום זה, ממשיך משין גאן קלי לשלב בין פופ פאנק לבין ראפ קל ומשתף פעולה עם ווילו סמית', ברינג מי דה הוריזון, בלאקבר ועוד. באלבום הוא מתייחס, בציניות ולעיתים בתוקפנות, כלפי הביקורות שמוטחות כלפיו על המעבר בין ז'אנרים מוזיקליים, היותו מתחזה לפאנק (Poser punk) ודימויו כ-Bad boy (לאחר שהתייחס בזלזול ללהקת הנו-מטאל סליפנוט על הבמה וברשתות חברתיות).
בשנת 2021 שיחק בסרט "Midnight in the Switchgrass" לצד ברוס ויליס, לאחר שהסרט היה אמור לצאת לאקרנים שנה לפני כן ונדחה עקב מגפת הקורונה. בהמשך השנה, שיחק בסרט המערבון "The Last Son"; בתפקיד ראשי לצד סם וורת'ינגטון.
הוא הופיע ברשימת טיים 100 נקסט לשנת 2022 של מגזין טיים.
בשנת 2022 כיכב בתפקיד הראשי בסרט הדרמה של טים סאטון; "Taurus" לו היה שותף גם לכתיבת התסריט. באותה שנה כיכב במותחן הפשע "One Way" בתור פרדריק "פרדי" סאליבן.
חיים אישיים
ב-2020 התחיל בייקר לצאת עם השחקנית מייגן פוקס. בינואר 2022 השניים התארסו.
חוג האפס
בתורת החוגים, ענף של המתמטיקה, חוג אפס   או החוג הטריוויאלי הוא החוג היחיד (עד איזומורפיזם) המורכב מאיבר אחד. (המונח "חוג אפס" מתייחס גם לכל חוג בלי יחידה שריבועו אפס, כלומר, חוג ללא יחידה שבו לכל x ו-y. עמוד זה מתייחס לחוג האיבר היחיד.)
בקטגוריית החוגים בלי יחידה, חוג האפס היא האובייקט הסופי ואילו חוג המספרים השלמים Z היא האובייקט ההתחלתי.
הגדרה
חוג האפס, שמסומן {0} או פשוט 0, מורכב מהיחידון {0} עם הפעולות + ו · המוגדרות כך ש-0 + 0 = 0 ו-0 · 0 = 0.
איוואן גונטה
איוואן גונטה (באוקראינית: Іван Ґонта; מת בשנת 1768) היה ממנהיגי תנועת המרד הקוזאקית נגד האיחוד הפולני-ליטאי, התנועה נודעה כ"הַיְידָמָקים" וידוע גם כמי שהוביל פוגרום נגד יהודי אומן.
נולד ברוז'יצקי שליד אומן במחוז ברסלב, גונטה שימש כקפטן של מיליציה קוזאקית תחת פרנסואה סלזי פוטוצקי, הוויווד של קייב, ופיקד על חיל מצב קטן של אומן מאז 1757. במהלך תנועת המרד הצטווה להילחם בכוחות ההיידמקים המתקרבים של מקסים זליזניאק. במקום זאת, הצטרפו הוא והמיליציה שלו למורדים, ובכוחות משותפים כבשו והרסו את העיירה אומן ב-21 ביוני 1768, באירוע שנודע כטבח אומן, במהלכו נטבחו אלפי פולנים מקומיים ויהודים. לאחר מכן הוכרז גונטה כקולונל ופיקד על חיל המצב של אומן.
מחשש שהמרד יתפשט לתחומה, שלחה יקתרינה הגדולה, קיסרית רוסיה, גדוד של קוזאקים מדון כדי לעזור לפולין לדכא את המרד. מפקד היחידה הרוסית, גורייב, גרם לקוזאקים להאמין שהוא מתייצב לצידם והצליח לתפוס כ-900 מהם ללא ירייה אחת. לאחר מכן הועבר איוואן גונטה לפולנים ונשפט בגין בגידה במולדת. נידון למוות על ידי הטמאן יאן קלמנס ברניצקי, והוצא להורג לאחר מכן בכפר סרבי (כיום גונטיווקה) במחוז פודוליה. כאמצעי נוסף, בותרה גופתו ופוזרה ב-14 עיירות פודוליה.
אף על פי שלא הוערך בגין מעשיו במהלך חייו, הפך לאחר מותו לגיבור שירי עם ואגדות שהציגו אותו כגיבור ומרטיר, והונצח בשירו האפי השנוי במחלוקת של טאראס שבצ'נקו היידמקים. בעיר אומן ניצב פסל לזכרו.
אליפות אירופה באתלטיקה 1938
אליפות אירופה השנייה באתלטיקה נערכה באצטדיון האולימפי איב-דו-מנואר בפריז שבצרפת, בין ה-3 בספטמבר ל-5 בספטמבר 1938 לגברים בלבד. כשבועיים לאחר מכן, נערכו תחרויות לנשים בנפרד באצטדיון ארנסט האפל בווינה, שבאוסטריה (תחת כיבוש גרמניה הנאצית) ב-17 בספטמבר וב-18 בספטמבר אותה שנה.
תחנת אליפלט
תחנת אליפלט היא אחת מהתחנות של הקו האדום ברכבת הקלה בתל אביב. הכניסה הראשית לתחנה ממוקמת בקצהו הצפוני של רחוב אליפלט, בסמוך למתחם בו היה מוזיאון צה"ל (שעבר כולו ב-2019 למתחם בלטרון), וכן מתחם פארק המסילה, מתחם התחנה ומדרום מערב לנווה צדק.
הקמת התחנה
התחנה נמצאת לאחר היציאה הדרומית מהמנהרה, בתוך מקטע הקו האדום המכונה "תוואי המסילה הטורקית" בתל אביב-יפו, שנמשך בין פיר הרצל במזרח ובין רחוב קויפמן במערב. המקטע קיבל את שמו משום שהוא עובר בתוואי של קו הרכבת מיפו לירושלים שהוקם בימי השלטון העות'מאני בארץ ישראל, בסוף המאה ה-19.
אורכו של המקטע הוא כקילומטר: מנהרה באורך כ-650 מ' ובעומק של עשרה עד עשרים מטרים, מערבה ממנה תיבנה תחנת אליפלט שאורכה כ-200 מ' ומערבה ממנה – פורטל באורך כ-150 מטרים, שהוא המקום שממנו עוברות הרכבות בין מפלס הקרקע ותת הקרקע. חברת מנרב זכתה במכרז לביצוע הקמת המקטע, בשיטת חפור וכסה.
התחנה מכילה 4 מסילות, 2 רציפים, חדרים טכניים וקומת ביניים למעבר הולכי רגל ומשתרעת על כ-150 מ'. בנוסף, קיימת מנהרה הבנויה בצורת "חפירה וכיסוי" באורך של כ-650 מ' מתחנת "אליפלט" ועד לפתח היציאה ברחוב הרצל.
ביולי 2022 הסתיימו העבודות על המפרש שהוקם על גג התחנה.
ב-18 באוגוסט 2023, עם השקת הקו האדום, נפתחה התחנה לשימוש ציבור הנוסעים.
פורטל שנקר
פורטל שנקר הוא קטע בקו האדום כחלק מדנקל – המערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב. הפורטל הוא מבנה תת-קרקעי, באורך כ-400 מטר, המחבר בין המקטע העליון לבין המקטע התת-קרקעי של הקו האדום ברכבת הקלה של תל אביב, סמוך למחלף גהה, על רחוב ז'בוטינסקי, בין פתח תקווה לבני ברק.
הקמת הפורטל
פורטל שנקר ממוקם בכניסה לעיר פתח תקווה והוא מחבר בין המנהרות התת-קרקעיות לבין הקו הקרקעי. הקבלן המבצע של הפרויקט הוא מנרב הנדסה ובנייה.
המבנה בוצע בשיטת Cut and Cover.
סטיבן רודר
'''סטיבן ר. רודר (באנגלית: Steven R. Rudder''') הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל הנחתים של ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כמפקד הנחתים בגזרת פיקוד האינדו-פסיפי.
ביוגרפיה
רודר נולד בקנטון שבקונטיקט. ב-1984 סיים תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת בוסטון והתגייס לחיל הנחתים.
שירת כקצין אספקה ומפקד מחלקה בגדוד התקיפה האמפיבית השלישי. עבר קורס טיס והוכשר בטייס מטוסי AH-1 קוברה. שירת בטייסת מסוקי התקיפה הקלים 367 והשתתף עמה במלחמת המפרץ. לאחר מכן שירת בטייסת המסוקים הבינוניים 161 שנטלה חלק ביחידת המשלוח ה-11 לאזור המפרץ הפרסי. שימש ראש מחלקת AH-1 בטייסת האימונים של הנחתים, שירת כקצין לוגיסטיקה ומבצעים בטייסת מסוקי התקיפה הקלים 167 וכקצין מבצעים בטייסת המסוקים הבינוניים 261. שירת כעוזרו הצבאי של ראש צוות החשיבה במחלקת ההגנה.
רודר פיקד על טייסת מסוקי התקיפה הקלים 167. שימש קצין תכנון לענייני אפגניסטן ופקיסטן בפיקוד מרכז של ארצות הברית. במהלך מלחמת אפגניסטן הוצב באפגניסטן, פקיסטן וקטר. פיקד על להק 26 שהוצב באל-אסד בעיראק. שימש ראש ענף באגף התעופה של חיל הנחתים ועוזר למפקד חיל הנחתים.
ביולי 2013 מונה למפקד כנף הנחתים הראשונה. ב-2015 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה לראש מחלקת תכנון בפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
ביולי 2017 מונה לסגן לענייני תעופה של מפקד חיל הנחתים בדרגת לוטננט גנרל. ביולי 2020 מונה למפקד כוחות הנחתים בגזרת פיקוד האינדו-פסיפי. שירת בתפקיד עד פרישתו בספטמבר 2022.
רודר בעל תואר שני בלימודים צבאיים מהמכללה לפיקוד ומטה של חיל הנחתים ותואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא.
משטח פריס
בגאומטריה דיפרנציאלית, משטח פריס (באנגלית: Developable surface), או משטח בר-פיתוח, הוא משטח חלק עם עקמומיות גאוס אפס. זהו משטח שניתן לפרוס למישור ללא עיוותים (כלומר ללא מתיחה או כיווץ של מרחקים על המשטח). באופן הפוך, זהו משטח שניתן ליצור באמצעות הפעלת טרנספורמציה איזומטרית מתאימה (על ידי "עיקום"/"גלילה"/"קיפול"/"חיתוך" ו/או "הדבקה") על מישור. בשלושה ממדים כל המשטחים הפריסים הם משטחי ישרים (הטענה ההפוכה אינה נכונה). בארבעה ממדים, ישנם משטחים פריסים שאינם משטחי ישרים.
דוגמאות למשטחים ברי-פיתוח
משטחים פריסים שניתנים למימוש במרחב תלת-ממדי כוללים:
פורמלית, במתמטיקה, משטח פריס הוא משטח עם עקמומיות גאוס אפס. תוצאה אחת מכך היא שכל המשטחים הפריסים שניתנים למימוש במרחב תלת-ממדי הם משטחי ישרים (למרות שהיפרבולואידים הם דוגמאות למשטחי ישרים שאינם פריסים). מסיבה זו, משטחים פריסים רבים ניתנים לוויזואליזציה כמשטח הנוצר על ידי הזזת קו ישר במרחב (המכונה היוצר של המשטח). למשל, חרוט נוצר על ידי החזקת קצה אחד של קו ישר בנקודה קבועה תוך כדי הזזה של קצהו השני במעגל.
מר מרצדס
מר מרצדס (אנגלית: Mr. Mercedes) הוא רומן מאת הסופר האמריקאי סטיבן קינג. הוא כינה אותו מותחן ספרות הבלשים הראשון שלו. הספר יצא לאור ב-3 ביוני 2014. זהו הכרך הראשון בטרילוגיה, שאחריו יצאו "כל המוצא זוכה" ב-2015, שהטיוטה הראשונה שלו הושלמה בסביבות תאריך ההוצאה לאור של מר מרצדס, ו"סוף המשמרת" ב-2016.
בשנת 2015 זכה הספר בפרס אדגר בקטגוריית הספר הטוב ביותר מאת אגודת סופרי המסתורין של אמריקה. ובפרס בחירת הקוראים (גודרידס) בקטגוריית מתח ומסתורין ב-2014.
עלילה
בשעה שהמון מחוסרי עבודה עומד בתור ליריד התעסוקה, מכונית מסוג מרצדס דוהרת אל תוך ההמון, הורגת שישה-עשר ופוצעת באורח קשה רבים נוספים. ביל הודג'ס, בלש שפרש לגמלאות לאחרונה מהמשטרה המקומית, מקבל מכתב מאדם הטוען כי הוא האיש שאחראי לתקרית ביריד התעסוקה, ומכנה את עצמו בשם "מר מרצדס". הודג'ס הוא גרוש, בודד, שנמאס לו מהחיים. מפעם לפעם הוא שוקל התאבדות. התקרית התרחשה לקראת סוף שירותו של הודג'ס במשטרה ונשארה בלתי פתורה כאשר פרש. מר מרצדס יודע פרטים על הרצח ומזכיר גם את אוליביה טרלוני, האישה ממנה גנב את מכונית המרצדס. אוליביה שמה קץ לחייה זמן קצר לאחר הטבח בגלל רגשי אשמה. הודג'ס מסוקרן ומתחיל לחקור את המקרה בעצמו במקום למסור את המכתב לשותפו לשעבר, פיט האנטלי.
בריידי הרטספילד, האיש שמתגלה כמר מרצדס, הוא פסיכופת עם הפרעה רגשית בשנות העשרים המאוחרות שאיבד את אביו בגיל שמונה. כשהיה ילד צעיר, הרג את אחיו שהיה ילד עם מוגבלות שכלית בעידודה של אימו האלכוהוליסטית שאיתה הוא כעת חי ומנהל מערכת יחסים הכוללת גילוי עריות.
בריידי עובד בחנות למוצרי אלקטרוניקה ובנוסף כמוכר גלידה. אוטו הגלידה שבו הוא נוהג מאפשר לו להתבונן בהודג'ס ובשכניו, בהם ג'רום רובינסון, בן השבע-עשרה, שמבצע מטלות עבור הודג'ס.
בזמן שהודג'ס חוקר את אוליביה טרילוני העשירה, הוא פוגש את אחותה, ג'ייני, ששוכרת אותו לחקור את התאבדותה של אוליביה ואת גניבת המרצדס. זמן קצר לאחר שהודג'ס מתחיל לעבוד אצל ג'ייני הם הופכים לזוג. הודג'ס מגלה, בעזרת מומחה המחשבים, שכנו ג'רום, כיצד גנב מר מרצדס את המכונית. מר מרצדס גרם לאוליביה (איתה יצר קשר דרך עבודתו בחנות האלקטרוניקה) להתאבד בכך ששתל קובצי אודיו היפנוטיים במחשב שלה. הקבצים הופעלו בזמנים שונים, דבר אשר החריף את תחושת האשמה שלה. אוליביה, בשומעה את הצלילים, האמינה כי הם רוחות הקורבנות של טבח המרצדס.
הרטספילד הורג בטעות את אימו באמצעות המבורגר מורעל, שאותו הכין בשביל כלבו של ג'רום. בזמן שגופתה מרקיבה בביתם, בריידי מתכנן להרוג את עצמו בפיצוץ במהלך הופעה שקהל היעד שלה הוא נשים צעירות. הוא מתכוון להתחזות לנכה בכסא-גלגלים ולמלכד את הכיסא. ג'רום, הודג'ס והולי מגלים את זהותו של הרטספילד ועורכים חיפוש בכוננים של המחשב שלו. לבסוף, כאשר הם מגלים שמטרתו של הרטספילד היא ההופעה, השלישייה ממהרת לשם לעצור אותו. הודג'ס עובר התקף לב ולא יכול להגיע לאולם עם הולי וג'רום, אך מפציר בהם להמשיך. הולי מאתרת את הרטספילד ומכה בו מספר חבטות חזקות בראש עם "המצליף המאולתר" של הודג'ס – גרב שמלאה במיסבים כדוריים. הרטספילד נותר מדמם ובתרדמת על רצפת האולם.
הודג'ס (שניצל בעזרתם של צוות האולם), הולי וג'רום עורכים פיקניק כדי לדבר על האירועים שהתרחשו. הודג'ס מגלה שהוא לא יעמוד בפני כתבי-אישום או תלונות על אופן התנהלותו בחקירתו של הרטספילד. שלושתם מקבלים מדליות מהעירייה והוקרה על עבודתם. בינתיים, הרטספילד מתעורר מהתרדמת ומבקש לראות את אימו.
ביקורות
מייקל מרשל סמית' מה"גארדיאן" ציין כי הספר "מוצב בשטחו של ז'אנר המתח ובז'אנר הלא-על-טבעי – מקום היכן שבו קינג הולך ומרגיש כמו בבית[ ... ], מר מרצדס הוא סיפור מרדף קלאסי של חתול ועכבר, על רוצח פסיכופת והשוטר הסורר שמטרתו היא להפיל את הפושע". בשלוש קטגוריות של הערכה: איכות, ציפיותיהם של קוראיו של קינג ש"חוזרים לחוויית מספר הסיפורים המיוחדת והבלתי ניתנת לעצירה וכמו כן, לקול הייחודי", וחוקי כל-ז'אנר בהם קינג מתעסק, סמית' מסכם: "ספר טוב? בהחלט כן. ספר טוב של סטיבן קינג? לחלוטין." בראיין טרויט מהעיתון USA Today, נתן לספר 3 וחצי כוכבים: "עם הגשש-בלש ועם הרוצח הסדרתי המשוגע, מר מרצדס לוקח את ז'אנר מותחן הבלשים לכיוון מצוין ומודרני." כמו כן, הוא אמר: "מבט מרתק על מה שגורם לאדם להפוך לרוצח בקונטקסט של אחרי אירועי 11 בספטמבר", הוא גם הוסיף שקינג גם "הצליח עם דמויות המשנה – עוזריו של הודג'ס." שריל קונלי ממגזין ה-New York Daily News קבעה שהספר "מספר סיפור שיכול להיות מוגדר כמתוק פרט, כמובן, לסוציופת הרוצח. קינג הוא קינג ולעולם לא יהיה פחות ממפחיד. מי ירצה בכך?" וציינה שזהו אחד מספריו שבמקום היותו "מצמרר, קינג מבטא רכות ורואים זאת."
טאשה רובינסון, כתבת בעיתון האינטרנטי A.V Club הייתה יותר מאופקת בתגובתה וכתבה כי הספר מתחיל באופן הכי טוב ו"יורד באיכותו סביב האמצע, אך מתכוונן לקראת סיום שייזכר לטובה... השיא שהוא מותח, מניע את הקורא, ונקרא בקצב סופר מהיר, נראה כאילו נכתב במיוחד עבור סרט". ביקורתה המרכזית הייתה "אוסף של חזרות על אותו דבר עד כדי צחוק באמצע הספר... קלישאות קיטשיות... משפטים בסגנון קינג... דמויות שדי צפוי מה היא דרכן". אך היא שיבחה את הספר בכך שהוא "יוצא דופן בהפתעות לקהל הקוראים" ולדעתה "הרבה יותר טוב מספרו הקודם של קינג, דוקטור סליפ".
סדרת הטלוויזיה
בינואר 2015 פורסם כי "מר מרצדס" יהפוך לסדרת טלוויזיה, דייוויד אי קלי יכתוב את התסריט וג'ק בנדר יביים. קלי וסטיבן קינג ישמשו כמפיקים בפועל. ב-10 באוקטובר 2017 הכריזה רשת השידור שבה שודרה העונה הראשונה (Audience) כי תעלה עונה שנייה, והיא תסיים את הסיפור המקורי מתוך הספר מר מרצדס. העונה השלישית שודרה בין ספטמבר לנובמבר 2019.
סיבתיות מצטברת מעגלית
סיבתיות מצטברת מעגלית (באנגלית: Circular cumulative causation) היא תיאוריה שפותחה על ידי הכלכלן השוודי גונאר מירדאל שיישם אותה באופן שיטתי לראשונה בשנת 1944, ניו יורק: Harper). זוהי גישה רב-סיבתית שבה משתנים הליבה והקשרים ביניהם. הרעיון מאחוריה הוא ששינוי בצורת מוסד אחד יוביל לשינויים רצופים במוסדות אחרים. שינויים אלו הם מעגליים בכך שהם נמשכים במחזוריות, פעמים רבות בדרך שלילית, שאין בה סוף, ומצטברים בכך שהם נמשכים בכל סיבוב. השינויים לא מתרחשים כולם בבת אחת מכיוון שזה עשוי להוביל לכאוס, אלא מתרחשים בהדרגה.
סקירה כללית
גונאר מירדאל פיתח את הרעיון מקנוט וויקסל, ופיתח אותו עם מיקלוש (ניקולס) קלדור כשעבדו יחד בוועדה הכלכלית של האו"ם לאירופה . מירדאל התרכז בהיבט ההקצאה הסוציאלית של הפיתוח, בעוד קלדור התרכז ביחסי ביקוש והיצע למגזר היצרני. יש גם מחקר המצביע על קשר עם מושג קודם של תורסטיין ובלן של "סיבתיות מצטברת". בסך הכל, אין להתבלבל בהבדלים בהבנה וביישום של המושג של ובלן ושל קלדור. הם שונים.
דינמיקה
לאחר מכן טען כי להתכווצות השווקים באזור כזה של המדינה יש נטייה להשפעה מדכדכת על השקעות חדשות, אשר בתורן יגרמו לצמצום נוסף של ההכנסה והביקוש של האוכלוסייה באזור, ואם לא יקרה דבר שישנה את המגמה, תיווצר תנועה נטו של מפעלים ועובדים לכיוון אזורים אחרים. בין התוצאות הנוספות של אירועים כאלה ניתן למנות, גביית פחות מיסים מקומיים באזור, בתקופה שבה נדרשים יותר שירותים סוציאליים, ובכך יתחיל מעגל מצטבר אכזרי כלפי מטה והמגמה של רמת פיתוח נמוכה יותר תתחזק עוד יותר. בכך נוצר מצב של אי שיווי משקל.
מירדל כתב כי "הטיעון נע במישור כללי ומתודולוגי במובן זה שהתיאוריה נדונה כמכלול של מבני חשיבה רחבים". מטרתו הייתה להגיש 'הכללות רחבות, כפי שמותר ל'תיאוריה' להיות, על מנת לתפוס את העובדות החברתיות כשהן מתארגנות לתבנית בהסתכלות תחת פרספקטיבה ממעוף הציפור לתוך החזון הכללי הזה, לתוך המאפיין הספציפי.
מירדאל פיתח עוד את תפיסת "הסיבתיות המצטברת המעגלית" וקבע שהיא מניחה הנחות שונות מזו של שיווי משקל יציב לגבי מה שניתן להתייחס ככוחות החשובים ביותר המנחים את התפתחות התהליכים החברתיים. כוחות אלו מאפיינים את הדינמיקה של תהליכים אלו בשתי דרכים שונות. עם זאת, אספקת נתונים או מידע אחר לגבי כלכלות בודדות הייתה מעבר לתחום עבודתו. הוא טען שבמקרה הרגיל אין נטייה כזו לייצוב עצמי אוטומטי במערכת החברתית. המערכת כשלעצמה אינה נעה לקראת איזון כלשהו בין כוחות, אלא נמצאת כל הזמן בהתרחקות ממצב כזה. מירדאל השתמש בביטויים 'גישה', 'תיאוריה' ו'תיאוריה כללית' כמילים נרדפות. אולם בכתביו הוא התייחס בעיקר ל'גישה' והגדיר אותה כמשהו שמכיל, בין היתר, תיאוריות. הוא כתב שבמונח זה הוא התכוון לאוסף של מכשירים, כמו "המושגים, המודלים והתיאוריות שאנו משתמשים בהן, והדרך שבה אנו בוחרים ומסדרים תצפיות ומציגים את תוצאות המחקר שלנו".
מירדאל קרא לכלכלנים להמשיך ולעמת את 'עובדות החיים' עם תיאוריות. אולם הקשר בין תיאוריה לעובדות אינו פשוט.
הפסגה האמריקאית-קוריאנית באזור המפורז הקוריאני (2019)
מלבד הנשיא טראמפ בצד האמריקאי לקחו חלק גם היועצים הבכירים של טראמפ, איוונקה טראמפ וג'ארד קושנר (איונקה היא בתו של טראמפ וקושנר הוא חתנו) וכן שגריר ארצות הברית בקוריאה הדרומית, הארי האריס.
רקע
מספר נשיאים אמריקאים מכהנים נסעו בעבר לצד הדרום הקוריאני של האזור המפורז בין המדינות ואף חלקם ראו את קוריאה הצפונית באמצעות משקפת אך אף אחד מהם אינם נכנסו בפועל לשטח של קוריאה הצפונית.
טראמפ וקים נפגשו במהלך פסגה בין המדינות שנערכה בפברואר 2019 בהאנוי שבווייטנאם בנוגע לנושא הגרעין, בפסגה קוריאה הצפונית ביקשה להסיר את כל הסנקציות הכלכליות העיקריות עליה ובתמורה היא הציעה כי היא תצמצם באופן חלקי את הניסיונות שלה לבנות נשק גרעיני אך הדגישה כי הדבר יעשה תוך שמירה על ארנסל הגרעין שלה, מנגד טראמפ והצוות האמריקאי הציעו סיוע כלכלי לקוריאה הצפונית בתמורה לכך שהיא תפרז גרעינית את חצי האי הקוריאני, בסופו של דבר הפסגה הסתיימה ללא הסכם כלשהו והשיחות בין המדינות נקטעו, בעקבות הפסגה בהנאוי מתחה התקשורת הצפון קוריאנית (שנמצאת תחת שליטה בלעדית של הממשלה הצפון קוריאנית) ביקורת על העמדה האמריקאית אך במקביל נמנעה מלמתוח ביקורת ישירה כלפי הנשיא טראמפ ועל אף שגיתנה את המדיניות האמריקאית עצמה היא ייחסה חשיבות רבה ליחסים הטובים בין טראמפ לקים.
הכרזה
ב-24 ביוני 2019, הבית הכחול (מעונו של נשיא קוריאה הדרומית) אישר כי הנשיא טראמפ צפוי לבקר בקוריאה הדרומית ב-30 ביוני ואישר את הידיעה שצוות הבית הלבן מתכנן לבקר באזור המפורז הקוריאני. יום לפני הביקור המתכונן נפגש שר החוץ הצפון קוריאני רי יונג-הו עם הנציג המיוחד של ארצות הברית בצפון קוריאה, סטיבן ביגן.
הפגישה
טראמפ ומקבילו הדרום קוריאני, מון ג'יאה-אין נפגשו באזור המפורז עוד לפני הגעתו של קים ג'ונג און, לאחר הגעתו של קים הזמין האחרון את טראמפ לחצות את הגבול לכיוון קוריאה הצפונית אך חזר לאחר מספר דקות לצד הדרום קוריאני יחד עם קים, בכך הפך טראמפ לנשיא האמריקאי הראשון שנכנס לשטחה של קוריאה הצפונית , במהלך הפגישה הזמין טראמפ את קים לפגישה נוספת בבית הלבן אך מאוחר יותר הודה כי ככל הנראה פגישה כזו לא תתרחש בזמן הקרוב , בשלב מסוים הצטרף לשיחה ג'יאה-אין והשלושה דיברו לזמן קצר עד שטראמפ וקים עברו לבית החירות הבין-קוריאני שם ניהלו שיחה קרוב לשעה.
סיקור תקשורתי
כלי התקשורת בקוריאה הצפונית, שכאמור נמצאים תחת שליטה של הממשל תיארו את ביקורו של טראמפ כ"אירוע היסטורי" ו"אירוע מדהים", מנגד העיתונאית אנה פיפילד (שאף כתבה בעברה ספר ביוגרפי על קים-ג'ונג און) טענה כי הפגישה משרתת את "הניצחון התעמולתי החשוב עבור קים", מנגד יועץ של משרד החוץ הצפון הקוריאני טען כי "הפגישה עם טראמפ משרתת אך ורק את האינסטרים האמריקאים".
במהלך מסיבת עיתונאים עם נשיא דרום קוריאה, מון ג'אי-אין, טען טראמפ כי "הנשיא ברק אובמה רצה להיפגש עם המנהיג קים אך האחרון השיב בשלילה לכל בקשה", טראמפ אף הוסיף בהמשך כי "ממשל אובמה התחנן לפגישה", טענה זו סוקרה בתקשורת ונבדקה על ידי מספר כלי תקשורת אמריקאים והטענה נמצאה כשקרית.
תגובות
מספר חבר קונגרס מהמפלגה הדמוקרטית וכן מועמדים דמוקרטים שהתמודדו בפריימריז המפלגתיים שנערכו לקראת הבחירות לנשיאות שנערכו ב-2020 מתחו ביקורת על החלטתו של טראמפ להיפגש עם קים, סגן הנשיא לשעבר (שאף ניצח בפריימריז ובהמשך הביס את טראמפ בחירות הארציות לנשיאות), ג'ו ביידן גינה את ביקורו של טראמפ, ביידן טען כי "טראמפ פינק דיקטטור" והוסיף כי עשה זאת "תוך וויתורים רבים למטרות רווח זניחות", מועמדת דמוקרטית אחרת שהתמודדה בפריימריז, אליזבת וורן צייצה בטוויטר כי "הנשיא שלנו לא צריך לבזבז השפעה אמריקאית על צילום תמונות והחלפת מכתבים עם דיקטטור חסם רחמים"., חלק מהמבקרים ביקרו את ההחלטה בגלל העובדה שטראמפ הסכים להיפגש עם קים שנתיים בידוק לאחר מותו של הסטודנט האמריקאי, אוטו וורמבייר. וורמבייר נעצר בקוריאה הצפונית לאחר שנחשד בניסיון נניבת כרזת תעמולה ובמהלך שהותו בשבי סבל מפגיעה מוחית קשה.
פורום האינטרסקס הבין-לאומי
פורום האינטרסקס הבין-לאומי הוא אירוע שנתי המאורגן ונתמך על ידי האיגוד "ILGA" ואזורו האירופי "ILGA-Europe" לצד ארגונים רבים נוספים המאמינים כי זהו אירוע האינטרסקס הראשון והיחיד מסוגו העולם.
מפגשים קודמים
לקיום פורום האינטרסקס הבין-לאומי קדמו מספר כינוסים קטנים יותר, הכוללים את פורום אגודת האינטרסקס של צפון אמריקה (ISNA) ב-1996 שהפגישה פעילים מצפון אמריקה וניו זילנד, וכינוס בית ספר קייצי שאורגן על ידי ארגון האינטרסקס הבין-לאומי (OII) מטעם צרפת ב-2006. הכינוס תועד בסרט הקצר "Hermaphrodites Speak" והסרט התיעודי Intersexion, ובספר בית הספר הקייצי הצרפתי "A qui appartiennent nos corps? Féminisme et luttes intersexes".
פורום האינטרסקס הבין-לאומי הראשון, בריסל, ספטמבר 2011
אירוע זה, המתואר כ-"היסטורי" הפגיש 24 אנשים מ-17 ארגונים אינטרסקסים כדי ליצור רשת לא רשמית חדשה ולהסכים להצהרה בסיומו. בהצהרה נכתב:"'ברחבי העולם אנשים אינטרסקסיים נתונים להליכים כירורגיים והורמונליים משתנים לא אנושיים ומשפילים, ללא הסכמת האדם האינטרסקסי, לפי שיקול דעתם של הרופאים ורגולציה משפטית חיצונית. הם נעשים כדי 'לנרמל' את איברי המין והגופות כדי להתאים אנשים אינטרסקסים למין הבינארי של גברים ונשים. פתולוגיזציה של אנשים אינטרסקסים גורמת להפרות גסות של זכויות אדם ולפגיעה בשלמות הגוף והכבוד האישי'."הפורום הסכים על הדרישות שמטרתן לשים קץ לאפליה נגד אנשים אינטרסקסים ולהבטיח את הזכות לשלמות הגוף ולהגדרה עצמית:
ד הובריפורום הראשון היו הפעילה הדרום-אפריקאית סאלי גרוס מארגון אינטרסקס דרום אפריקה, הפעילה הטאיוואנית הייקר צ'יו מייסדת קבוצת האינטרסקס "Oii-Chinese", ג'ינה וילסון מארגון אינטרסקס אינטרנשיונל אוסטרליה, הפעילים דל לגרייס וולקאנו, מאורו קברל גרינשפן וג'ים אמברוז, לצד נציגי האיגוד "ILGA" ואזורו האירופי "ILGA-Europe" רות בלדאצ'ינו וסילבן אגיוס.
הפורום השני, סטוקהולם, דצמבר 2012
הפורום השני בבירת שוודיה, סטוקהולם, ריכז 37 פעילים שייצגו כ-33 ארגונים ומוסדות אינטרסקסים, שנבחרו מתהליך הגשת בקשה לשיחות פתוחות בניהול "ILGA" ו-"ILGA Europe". המשתתפים מהמדינות: ארגנטינה, אוסטרליה, קנדה, צרפת, גרמניה, טאיוואן, תוניסיה, אוגנדה וארצות הברית, העלו סדרה של "דרישות שמטרתן לשים קץ לאפליה נגד אנשים אינטרסקסים ולהבטיח את הזכות לאוטונומיה גופנית ולהגדרה עצמית", כולל הפסקת רצח תינוקות, הפסקת ניתוחים "מנרמלים" ומתן זכויות אדם ואזרחות,
הפורום על פי הצעתה של הסופרת והאקטיביסטית הידה וילוריה, אז היו"ר העולמי של ארגון האינטרסקס הבינלאומי ומייסדת הארגון "Intersex Campaign for Equality", קרא למתן זכויות אדם לאנשים אינטרסקסים על ידי הצגת מכתב פתוח שחיברה וילוריה ונשלח מטעם המשתתפים החתומים למשרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם, נאווי פילאי. באירוע נוסד גם ארגון הגג האינטרסקסי-אירופי הראשון, "OII Europe".
הפורום השלישי, מלטה, נובמבר - דצמבר 2013
הפורום השלישי נערך במלטה עם כ-34 אנשים המייצגים 30 ארגונים מכלל יבשות העולם. הצהרת מלטה, הצהרת הסיום, אישרה את קיומם של אנשים אינטרסקסים, אישרה מחדש את עקרונות הפורום הבינלאומי האינטרסקסי הראשון והשני והרחיבה את הדרישות שמטרתן לשים קץ לאפליה נגד אנשים אינטרסקסיים ולהבטיח את הזכות לשלמות גופנית, אוטונומיה גופנית והגדרה עצמית. בפעם הראשונה, המשתתפים הצהירו על רישומי לידה, בנוסף לנושאים אחרים של זכויות אדם,
הפורום קרא ל:
הפורום אורגן על ידי סילבן אגיוס ורות בלדאצ'ינו מאת "ILGA Europe", ושלושה פעילים אינטרסקסיים שנבחרו מתהליך הגשת בקשה לשיחות פתוחות בניהול "ILGA Europe": מאורו קברל גרינשפן מארגנטינה, מאני מיטשל מניו זילנד והידה וילוריה מהארגון "OII-USA" הידוע כיום כ-"Intersex Campaign for Equality".
המשתתפים כללו את שון סייפה וול ופידגאון פאגוניס מאת הארגון "AIC" (כיום "interACT"), מורגן קרפנטר וטוני בריפה - אינטרסקס אינטרנשיונל אוסטרליה ו-"Intersex Austria", הולי גרינברי - "Intersex UK", מרים ואן דר האב ואינגה אינטן מרשת אינטרסקס ההולנדית (Nederlandse Netwerk Intersekse) ונציגי קבוצות זכויות האדם למען אינטרסקס הגרמניות "Zwischengeschlecht" ו-"IVIM/OII Deutschland".
הפורום הרביעי, אמסטרדם, אפריל 2017
הפורום הרביעי התקיים באמסטרדם באפריל 2017, ולאחר מכן פרסם הצהרה בתקשורת. במהלכו, כ-40 משתתפים, כולל נציגי ארגונים אינטרסקסיים ותומכים עצמאיים, הגיעו מכלל יבשות העולם בהם אפריקה, אסיה, אירופה, אמריקה הלטינית והאיים הקריביים, צפון אמריקה, אוקיאניה ומדינות פוסט-סובייטיות. הפורום אישר את הצהרת מלטה של הכינוס השלישי, וקרא לקיים פורום חמישי בדרום הגלובלי.
פורומים אזוריים והצהרות
בין 2017 ל-2018 נערכו סדרה של פורומים אזוריים: במרץ 2017, ארגונים ופעילים אינטרסקסים באוסטרליה וניו זילנד פרסמו קונצנזוס אזורי תחת הכותרת "הצהרת דרלינגטון", הקוראת בין היתר לרפורמות משפטיות לרבות הפללתן של התערבויות רפואיות בן-מיניות הניתנות לדחייה בילדים.
בעקבות כנס אירופאי במרץ פורסמה "הצהרת וינה" אשר קראה להפסיק את הפרות זכויות אדם בקרב אינטרסקסים, ולהכרה בזכויות לשלמות גופנית, אוטונומיה פיזית ולהגדרה עצמית.
בדצמבר 2017, פעילי אינטרסקס אפריקאים פרסמו הצהרה המפרטת דרישות מקומיות, אשר הוסיפה קריאה להפסקת רצח תינוקות אינטרסקסים ורציחות עקב אמונות מסורתיות-דתיות.
באפריל 2018, פעילי אינטרסקס באמריקה הלטינית והקריביים פרסמו את "הצהרת סן חוסה דה קוסטה ריקה", בעודה מגדירה את דרישותיהן המקומיות וכוללת הכרה ב-"כל הדרכים שבהן חוויותינו הושבתו היסטורית ושוב ושוב, מהפלישה לשטחנו - אל גופנו".
אצטדיון אל-ג'נוב
אצטדיון אל-ג'נוב (בערבית: استاد الجنوب; נקרא בעבר אצטדיון אל-וכרה, בערבית: استاد الوكرة) הוא אצטדיון רב-תכליתי באל-וכרה שבקטר, שמשמש בעיקר עבור משחקי כדורגל ומונדיאל 2022. הוא נחנך במאי 2019.
לאחר המונדיאל, האצטדיון יהפוך למשכנה של קבוצת "מועדון ספורט אל-וכרה". האצטדיון מתוכנן להיות בעל קיבולת ישיבה של 45,120 מושבים.
עיצוב האצטדיון הוצע על ידי זהא חדיד, העיצוב הרעיש והגעיש את הזירה הבינלאומית שטענו שהאצטדיון דומה בצורתו לאיבר המין הנשי.
בשנת 2015, הגיעה זהא חדיד לפשרה בתביעת דיבה נגד המגזין "ניו יורק רוויו אוף בוקס" והמבקר מרטין פילר. על פי הסכם הפשרה, משכה חדיד את תביעתה, והמגזין ופילר התנצלו ושילמו פיצוי כספי. במאמר שפרסם במגזין כתב פילר כי באתר הבנייה של האצטדיון מצאו את מותם יותר מ-1,000 מהגרי עבודה, בעת בנייתו. בכתב־התביעה שהגישה נטען שהעבודות באתר האצטדיון עדיין לא החלו ושום פועל לא נפגע. פילר הודה ששגה והתנצל מיד אחרי פרסום המאמר ואמר שאכן הפועלים נהרגו באתרי בנייה אחרים בקטר, מלבד בבניית אצטדיון זה. אם כי לאחר תחילת העבודות אכן נהרגו פועלים בעת בניית האצטדיון.
תחנת שנקר
תחנת הרכבת הקלה שנקר היא אחת מהתחנות בקו האדום של הדנקל. מיקומה סמוך למחלף גהה, על רחוב ז'בוטינסקי, בין פתח תקווה לבני ברק. זו התחנה האחרונה לפני כניסת הרכבת למנהרה התת-קרקעית, בפורטל שנקר.
הקמת התחנה
הקמת התחנה החלה בשנת 2009 והיא נפתחה בדצמבר 2011 כתחנת אוטובוסים בשלב הראשון וכחלק מרכזי בנתיב תחבורה ציבורית של הרחוב. בעתיד היא תוסב לתחנת רכבת קלה.
בנובמבר 2014 פורסם כי ייסגר נתיב התחבורה הציבורית שהיה באזור התחנה ובמרכז הכביש, אחד מהסיבות לסגירת הנתיב הייתה שבציר נהרגו כ-21 אנשים מתאונות דרכים, על מנת לתת מענה תחבורתי ראוי הועברו הנתיבים בחזרה לצדדי הכביש ובנוסף גם היות מיקום המסלול שלו שאמור להיות מסלול הקו האדום בפתח תקווה. בדצמבר 2018 החלו עבודות הנחת המסילות והקמת תשתיות בשבילן.
בינואר 2020 פורסמו צילומי אוויר במסלול הקו בהם בין היתר תועדה התחנה והמסילות אשר מוקמות במקום.
בעקבות סיום הבנייה ומתן האישורים, התחנה נפתחה יחד עם שאר הקו האדום, בתאריך 18 באוגוסט 2023.
ג'ון הנרי אייליף
ג'ון הנרי אייליף (John Henry ‘Harry’ Iliffe; 1903–1960) היה ארכאולוג בריטי. בשנים 1931–1948 שימש כאוצר הראשי של המוזיאון הארכאולוגי של ארץ-ישראל בירושלים (מוזיאון רוקפלר).
קורות חייו ופועלו
ג'ון אייליף השתלם בלימודים קלאסיים באוניברסיטת קיימברידג' והחל את דרכו כארכאולוג בחפירות שנוהלו ביוון מטעם בית הספר הבריטי באתונה. אייליף היה מרצה ללימודים קלאסיים באוניברסיטת בַּנגוֹר בצפון ויילס, ואת פועלו כאוצר החל בטיפול באוסף הארכאולוגי של המוזיאון המלכותי של אונטריו בטורונטו (אונטריו, קנדה) בשנים 1927–1931. ב-1931 הוזמן אייליף לשמש כאוצר האוספים של המוזיאון הארכאולוגי של ארץ-ישראל, שהלך ונבנה בירושלים ונודע בכינויו "מוזיאון רוקפלר" על שם הנדבן, ג'ון רוקפלר (הבן), שאיפשר את הקמתו. בתפקידו זה נמנה אייליף עם סגל מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי. הוא סייע לאדריכל אוסטן הריסון בתכנון המבנה, והוא שהיה האחראי לתצוגה המתמדת של המוזיאון. השקפתו של אייליף, שגרס כי המוזיאון אמור להציג גם נושאים אתנולוגיים, לא זכתה לתמיכה, בין היתר משום התנאים שהעמיד ג'ון רוקפלר (הבן), לפיהם ישמש המוזיאון לארכאולוגיה בלבד. התצוגה במוזיאון שיקפה את הממצאים המייצגים שעלו בחפירות החשובות באותם זמנים, והיא אורגנה לפי סדר כרונולוגי, החל בתרבויות האדם הקדמון יוצר הכלים וכלה בשנת 1700, בהתאם להגדרת "עתיקה" בפקודת העתיקות המנדטורית. לקראת פתיחת המוזיאון הוכנו רק התצוגות של התקופות הפרהיסטוריות ותקופת הברונזה באולם "היציע הדרומית", בעוד יתר האולמות אוכלסו מאוחר יותר. תוכניתו של אייליף להציג דיאגרמה שתתאר שלבים באבולוציה של האדם נתקלה בהתנגדותו של ארנסט ריצ'מונד, מנהל מחלקת העתיקות דאז, מחשש להפרת תנאי התרומה לפיהם המוזיאון לא ישמש כמוזיאון של טבע. דרישה זו פורשה כשלילת האפשרות להפוך את התצוגה לבמה להשערות שנויות במחלוקת על התהוות האדם. במחלוקת זו שותפו גם אנשי המוזיאון הבריטי באנגליה, ובסופו של דבר נאלץ אייליף לוותר על הרעיון. במסגרת תפקידו הרבה אייליף לבקר באתרי חפירות ארכאולוגיות משני עברי הירדן ולברור בממצאים שעלו את המתאימים לאצירה במוזיאון. התצוגה בכללותה משקפת את הכרעותיו. אייליף חיבר מדריכים לתצוגות וכמו כן הרבה לפרסם מאמרים בכתב העת של מחלקת העתיקות (QDAP). עם זאת לא הניח ידו ממחקר, וב-1936 ראה אור חיבורו על נשוא מחקריו – טביעות חותם של קדרים על כלי טרה סיגילטה.
אייליף עמד על משמרתו גם בזמנים הקשים של הפגזות ומצור במערכה על ירושלים במלחמת העצמאות. מוזיאון רוקפלר נסגר ב-10 במאי 1948. בחודשים שקדמו לתום שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל שקד אייליף על הקמת חבר נאמנים בינלאומי לניהול המוזיאון. בפקודה שהוציא לשם כך הנציב העליון ב-22 באפריל 1948 נקבע כי אוצר המוזיאון ימשיך בתפקידו עד שחבר הנאמנים יבחר באחר. אייליף המשיך בניהול המוזיאון, בצד הירדני, חודשים אחדים אחרי מאי 1948, עד שנמסר להשגחתו של ג'רלד לנקסטר הרדינג, הממונה על עתיקות ירדן.
אייליף היה פעיל בחברה המזרחנית הארץ-ישראלית, שימש שנים רבות כחבר הנהלתה ובשנים 1941–1948 כיהן כנשיאהּ האחרון.
ב-10 ביוני 1948 הוענק לאייליף תואר כבוד של קצין במסדר האימפריה הבריטית על פועלו במוזיאון הארכאולוגי של ארץ ישראל בירושלים.
אחרי שובו לארצו, ובמשך השנים 1948–1958, ניהל אייליף את המוזיאון של ליברפול, שבנייניו ניזוקו במהלך הפצצות העיר במלחמת העולם השנייה, ובתוך כך שיקם את האוספים הארכאולוגיים שם. בד בבד עם עבודתו כמנהל המוזיאון של ליברפול חבר בשנים 1950–1955 לארכאולוג טֶרֶנס מיטפורד מאוניברסיטת סנט אנדרוז במיזם החפירות של מתחמי פולחן אפרודיטה בקוּקליָה (פאפוס העתיקה) שבמערב קפריסין. אייליף לא זכה להיות נוכח בפתיחתו המחודשת של המוזיאון בליברפול בינואר 1956 בשל ההידרדרות בבריאותו. ב-1958 פרש כליל מתפקידיו ומקץ שנתיים נפטר.
נשיא צ'ילה
נשיא צ'ילה (בספרדית: Presidente de la República de Chile) הוא ראש המדינה והאדם העומד בראש ממשלת צ'ילה. הנשיא אחראי גם על הממשל הראשי וגם על הממשל הפרובינציאלי. אף על פי שתפקידו ומשמעותו השתנו לאורך ההיסטוריה של צ'ילה, הנשיא הוא הפוליטיקאי הבכיר במדינה ובעל הסמכויות הביצועיות העיקריות. ב-18 בספטמבר 1925 השיבה החוקה לנשיא הרפובליקה את סמכויותיו, חתמה את הגולל על שלטון הפרלמנט וכוננה משטר נשיאותי.
החוקה הנוכחית התקבלה ב-1980 בזמן הממשל הצבאי בהנהגת אוגוסטו פינושה. החוקה הגבירה את כוחו של הנשיא ומיסדה את השתתפותם של מפקדי הצבא בשלטון. לאחר תבוסת פינושה במשאל העם של 1988 בוצעו שינויים בחוקה שהקטינו את כוחו של הנשיא ואת ההשפעה של הצבא. דיונים לגבי רפורמות נוספות ממשיכים להיערך, אך נכון ל-2003 הם בעדיפות נמוכה.
בראש הרשות המבצעת עומד הנשיא, והוא גם ממנה את השרים. הנשיא נבחר לתקופה של 4 שנים ואינו יכול להיבחר מיד לאחר סיום תקופת כהונתו. ממלא מקום נשיא צ'ילה במקרה של הפסקת כהונה או נבצרות הוא שר הפנים: בניגוד לתקדים המקובל במדינות שבהן אין תפקיד נפרד של ממלא מקום נשיא המדינה, תוארו של שר הפנים כשהוא ממלא את מקום הנשיא הוא "סגן הנשיא".
הנשיא הנוכחי של צ'ילה היא סבסטיאן פיניירה. הנשיא הנבחר של צ'ילה הוא גבריאל בוריץ' שנכנס לתפקיד ב-11 במרץ 2022.
דרישות
החוקה של 1980, אשר התקבלה בזמן הממשל הצבאי בהנהגת אוגוסטו פינושה הגבירה את כוחו של הנשיא ומיסדה את השתתפותם של מפקדי הצבא בשלטון, קובע את הדרישות להיות נשיא. במקור, הנשיא חייב להיות אזרח יליד הטבע של המדינה. הנשיא חייב להיות גם בן 35 לפחות.
בחירות
סעיף 26 לחוקה מפרט את השיטה בה נבחר הנשיא. הנשיא ייבחר בהצבעה ישירה, ברוב מוחלט של הקולות המוטלים. על מנת לזכות בבחירות בסיבוב הראשון, על מפלגת המועמד הזוכה לקבל יותר מ-50% מהקולות הקבועים.
הבחירות יתקיימו ביום ראשון השלישי של חודש נובמבר של השנה מיד לפני סוף כהונת הנשיא. אם יש יותר משני מועמדים בבחירות לנשיאות ואף אחד מהם לא הצליח להשיג יותר ממחצית הקולות, ייערכו בחירות חדשות. הבחירה השניות ("ההצבעה") תיערך ביום ראשון הרביעי לאחר הבחירות הראשונות, המוגבלת לשני המועמדים בלבד, כך לפי החוקה.
כהונה
על פי חוקת 1828, יכהן הנשיא בתפקיד במשך ארבע שנים, ללא אפשרות של בחירה חוזרת מיידית לכהונה אחת נוספת. בשנת 1833, הכהונה הנשיאותית שונתה ל-5 שנים, עם אפשרות לבחירה מחדש מיד לאחר סיום הכהונה לתקופה נוספת אחת, לתקופה המוגבלת לשני כהונות רצופות (דהיינו 10 שנים בסך הכל). לאחר מכן, ברפורמה החוקתית בשנת 1878, האפשרות לבחירה מחדש נעשתה פסולה. על פי חוקת 1925 יכהן הנשיא לתקופה בת שש שנים, ללא אפשרות של בחירה חוזרת מיידית בלבד.
בטקסט המקורי של חוקת 1980, הנשיא כיהן במשך שמונה שנים ללא אפשרות לבחירה מיידית. לאחר שינויים בחוקה, שנקבעו בתקופת ממשלתו של הגנרל אוגוסטו פינושה, יתקיים משאל עם על כהונת הנשיא, שבו יתמודד מועמד אחד בלבד, ולאחריו יועבר השלטון בצ'ילה מידי החונטה הצבאית בראשות פינושה לידיים אזרחיות. עם זאת, ב -4 במרץ 1994 הופחתה תקופת הנשיאות לתקופת כהונה של שש שנים, ללא בחירה מיידית.
על פי הרפורמה החוקתית 2005, הנשיא מכהן ארבע שנים ללא אפשרות של בחירה חוזרת מיידית לכהונה אחת נוספת (משמע, נשיא שסיים תקופת כהונה בת ארבע שנים יוכל להיבחר מחדש לאחר תקופת צינון בת ארבע שנים גם כן). נשיא לשעבר עשוי להיבחר שוב לאחר שסיים את כהונתו הראשונה. אין גבול לכמות הפעמים שאדם יכול לרוץ למועמדות אם לא כיהן בעבר כנשיא.
הנשיא מתחיל ומסיים את כהונתו בתאריך ה-11 במרץ.
מרדף עצבני
מרדף עצבני (באנגלית: Drive Angry) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2011 בכיכובם של ניקולס קייג' ואמבר הרד, ובבימויו של פטריק לוסייר. הסרט צולם בטכנולוגיית תלת-ממד.
הסרט הוקרן לראשונה בתאריך 23 ביולי 2010 בפסטיבל הקומיקס הלאומי של סן דייגו, וב-25 בפברואר 2011 יצא לאקרנים בארצות הברית. גרסאות ה-DVD, ה-Blu-ray וה-Blu-ray בטכנולוגית תלת-מימד יצאו לאור ב-31 במאי 2011.
הסרט זכה לביקורות מעורבות, וגרף כמעט 30 מיליון דולר.
עלילת הסרט
אחרי שהיא מורידה את מילטון ממכוניתה, נוסעת פייפר אל ביתה, ומוצאת את הארוס שלה, פרנק (טוד פארמר) מקיים יחסי מין עם אישה אחרת. פייפר נלחמת באכזריות באישה, ונכנסת לוויכוח עם פרנק, שמתחיל להכות אותה. מילטון מגיע ומציל את פייפר, מכה את פרנק, והם עוזבים במכוניתה. מאוחר יותר, "רואה החשבון" מגיע אל ביתו של פרנק. פרנק תוקף אותו, ורואה החשבון הורג אותו עם מחבט בייסבול שבור. כאשר שני שוטרים הגיעו למקום, רואה החשבון מציג את תג ה-FBI שלו, ומבקש מהם לעזור לו למצוא את מילטון, שהוא כביכול אסיר נמלט. מילטון ופייפר נשארים למשך הלילה ללון במוטל.
במוטל, מילטון קיים יחסי מין עם אחת המלצריות במקום (שרלוט רוס), ובלי להפסיק הורג את כל האנשים שנשלחו להורגו מלבד האחרון שאותו פייפר הורגת. רואה החשבון ושני השוטרים מגיעים כדי למצוא את מילטון. שני השוטרים מתים על ידי יריותיהם של מילטון ופייפר. מילטון ופייפר בורחים ורואה החשבון רודף אחריהם, אבל הוא נורה על ידי מילטון עם רובה שנקרא "godkiller" בעל 5 קנים. רואה החשבון מאבד שליטה על המכונית ומתרסק. למרות שלא רצתה שום קשר עם המצב, פייפר מסכימה לעזור למילטון למצוא את הנכדה שלו.
במהלך הנסיעה, מילטון ופייפר מגיעים לכנסייה שבה יושב ג'ונה קינג עם הנכדה של מילטון. במהלך המאבק של מילטון בג'ונה קינג, מילטון נורה בעיניים כמעט עד מוות. ג'ונה קינג יחד עם אנשיו ופייפר עוזבים את הכנסייה ונכנסים אל תוך קראוון. זמן קצר לאחר מכן, מילטון קם, הורג כמעט את כולם בכנסייה, ותופס את ג'ונה קינג. הוא מצליח להציל את פייפר, אבל ג'ונה קינג נמלט עם נכדתו. בכנסייה, רואה החשבון מוצא מישהו שעדיין חי שאומר לו כי הם ירו במילטון אבל הוא שרד. הוא גם טוען לו כי הם עשו כביכול ברית עם השטן, וכי הם צריכים להקריב את התינוקת כקורבן לשטן. רואה החשבון, עם זאת, מסופק בעניין זה. כשהם מתקרבים אל היעד שלהם, מילטון ופייפר נאלצים להחליף את המכונית באחרת.
פייפר בכעס דורשת הסבר כיצד מילטון שרד את הירייה בראשו. לדברי וובסטר, מילטון היה פושע, אבל נהרג לפני 20 שנה. מילטון מסביר כי הוא היה נידון לגיהנום, שם נענשים על ידי כך שהם נאלצים לראות את יקיריהם סובלים בחיים האמיתיים. מילטון אומר כי בתו היא "הדבר הטוב היחיד שהייתה בחייו", ושהוא ראה את התעללותו של ג'ונה קינג וכיצד הוא רצח אותה, וזה הכעיס אותו עד כדי כך שהוא הצליח להימלט מהגיהנום ולחזור לחיים האמיתיים. האקדח של מילטון שהוא קורא לו "godkiller", אותו הוא גנב מהשטן עצמו, יש לו את היכולת לא רק להרוג אדם, אלא גם למחוק את הנשמה שלו מהעולם. רגע לפני שהם מצליחים לברוח ממנו, רואה החשבון משיג את מילטון ופייפר. הוא מבטיח להם כי ג'ונה קינג ואנשיו לא עשו שום הסכם עם השטן (למעשה, כתות שנקראות על שמו של השטן הן ככל הנראה אחת ההטרדות הגדולות שלו).
הוא הסכים לתת למילטון להשלים את המטרה שלו, אבל עדיין התכוון להחזיר אותו לגיהנום כאשר משלים אותה. דקות לפני חצות, מילטון נכנס עם מכוניתו אל המקום בו ג'ונה קינג ואנשיו מתכוונים לקריב את התינוקת, יחד עם פייפר הם הורגים כמעט כל אנשיו של ג'ונה קינג. רגע לפני שג'ונה הורג את התינוקת, פייפר חוטפת את הרובה של מילטון, ה-"Godkiller" מן רואה החשבון, שאומר לה למהר אם היא מתכוונת לסייע למילטון.
תוך כדי המאבק בין מילטון לאנשיו של ג'ונה קינג פייפר מנסה לירות בג'ונה קינג, והוא מעיף את הרובה מידיה על ידי בעיטה חזרה של הכדור שיצא ממנו. תוך התפארות על כוחו, מכה את מילטון בעודו זוחל אל האקדח שעף ליד התינוקת. כאשר ג'ונה קינג עומד להנחית את המכה הסופית, מילטון מנצל רגע שבו דעתו של רואה החשבון מוסחת, שולף את ה-Godkiller ויורה בג'ונה עד להיעלמות גופו ונשמתו. עם השלמת המשימה, מילטון שואל את פייפר אם היא מוכנה לגדל את הנכדה שלו, והיא הסכימה. רואה החשבון מגיע להחזיר אותו לגיהנום. מילטון נכנס למכוניתו של רואה החשבון (רק לאחר שדרש שהוא ינהג בה) ובשחצנות מודיע לו שאם הוא ברח פעם אחת מהגיהנום, הוא בטח יכול לעשות את זה שוב. רואה החשבון אומר שהוא לא מפקפק בו.
הסרט מסתיים כאשר מילטון ורואה החשבון נוסעים על גשר לוהט שהוא הכניסה לגיהנום.
שחקנים ראשיים
רשימה זו היא חלקית.
הפקה
הסרט צולם בטכנולוגיית תלת-ממד. האפקטים המיוחדים נוצרו על ידי גארי טאניקליף. המצלמות נשכרו מחברת Paradise FX. שלוש המכוניות שבהן נהג ניקולס קייג' בסרט הן: השחקן הראשי - ניקולס קייג', הוא דמות על טבעית מחוברת הקומיקס "WonderCon". פטריק לוסייר כתב את הסרט עם טוד פארמר, שהוא עצמו שיחק בסרט. לוסייר צילם את הסרט במינדן, פליין דילינג ושברפורט שבלואיזיאנה.
ספיד רייסר - הדור הבא
ספיד רייסר - הדור הבא היא סדרת הנפשה אמריקאית, המהווה המשך לסרט "ספיד רייסר".
עלילה
הסדרה מתקדמת בספיד רייסר, אב שנעלם לבנו ששמו גם ספיד רייסר לפני 100 שנה. ספיד וחבריו צריכים להתחרות במירוץ מכוניות כדי להתגבר על זל זזיק ועוזריו.
שנים עשר הכיסאות (סרט 1970)
12 הכיסאות - קומדיה, סאטירה הוא סרט של מל ברוקס משנת 1970. בהקרנה בבתי הקולנוע בישראל ניתן לו השם כיסאות לוהטים.
בסרט כיכבו פרנק לנגלה, רון מודי ודום דלואיז. התסריט נכתב על ידי ברוקס והוא אחד מ-18 הגרסאות לספר הרוסי משנת 1928 שנים עשר כיסאות מאת אילף ופטרוב.
עלילה
בשנת 1927 בברית המועצות, איפוליט מטייויץ' וורוביאנינוב, אריסטוקרט מן האימפריה הרוסית שירד מנכסיו, עובד עתה בתור פקיד כפר מקומי. הוא נקרא בדחיפות לחותנתו הנמצאת על ערש דווי. לפני מותה היא מגלה לו כי הסתירה מהבולשבקים הון בתכשיטים שנתפרו בכרית המושב של אחד משנים עשר הכיסאות של מערכת האוכל המשפחתית. הכומר האורתודוקסי הרוסי, האב פיודור, שהגיע לנהל את טקס האשכבה שמע את וידויה והחליט לנטוש את הכנסייה ולנסות לגנוב לעצמו את האוצר. זמן קצר לאחר מכן בעיירה הבדיונית סטרגורוד, שם שכנה אחוזתו לשעבר של וורוביאנינוב, פוגש אומן חסר בית, אוסטפ בנדר, את האציל המרושש ומצטרף אליו כשותף בחיפושיו אחר העושר המשפחתי.
בנדר מתחזה לפקיד האחראי על מחלקת הכיסאות ומרמה בכך את האב פיודור היוצא למרדף עקר אחרי סט דומה של אחד עשר כיסאות שברשותו של מהנדס במחוז נידח בסיביר. האב פיודור עושה את המסע הארוך אך ורק כדי להיזרק מבית המהנדס. כאשר אותו המהנדס מועבר מחדש לתפקיד באזור הים השחור, פיודור עוקב אחריו וקונה את הכיסאות המזויפים כשהוא מבטיח שהמהנדס ואשתו לעולם לא יראו אותו שוב. הוא מגלה שבאף כיסא אין את התכשיטים. מאוחר יותר, הוא פוגש את וורוביאנינוב ובנדר לאחר שהוציאו כיסא אחד מקרקס, ותוך כדי רדיפה אחריהם מטפס בטירוף עם הכיסא במעלה ההר. לאחר שנמצא שגם בכיסא זה אין את התכשיטים, הוא מגלה שאינו מסוגל לרדת בלי עזרה. וורוביאנינוב ובנדר משאירים אותו שם לגורלו.
לאחר מסע ארוך ומייגע, במהלכו גם נדרשו לשלם עבור המרדף, שני הגברים חוזרים למוסקבה ושם הם מאתרים את הכיסא השנים עשר אשר לכאורה יהיה בו האוצר (לאחר שנשללו 11 הקודמים לו). הכיסא נמצא בארמון התרבות (אנ') וורובינינוב ובנדר חוזרים לאחר שעת הסגירה, ונכנסים פנימה דרך חלון שבנדר פתח בחשאי קודם לכן.
בנדר פותח בסכין את כרית הכיסא בזהירות ובשקט, אך הריפוד נמצא ריק לחלוטין. וורובינינוב המום וכועס, אך בנדר צוחק על האבסורד שבמצב. שומר המקום מגלה אותם, וורוביאנינוב דורש ממנו לדעת מה עלה בגורל התכשיטים. "הסתכל סביבך", עונה השומר ומסביר כי לאחר שנמצאו התכשיטים, הם שימשו למימון בניית הבניין הגדול בו הם ניצבים. וורוביאנינוב מנפץ את הכיסא לרסיסים ותוקף את הקצין שאותו הזמין השומר. בהמשך בנדר מוביל את הדרך והם בורחים אל תוך הלילה.
כשהוא מרושש ופושט רגל, מציע בנדר שיפרדו בדרכיהם. בניסיון למנוע מבנדר לעזוב, וורובינינוב מעיף את שרידי הכיסא האחרון לאוויר, ומתמוטט על הקרקע כשהוא מזייף התקף אפילפטי; כפי שעשו קודם לכן במעשי הנוכלות שלהם בדרכים. קהל נמשך לאירוע ובנדר קורא לתשומת ליבם ומתחנן לעוברים ושבים לתת בנדיבות לאיש העצוב והמוכה הזה. בעזרת מחוות פשוטות מבלי להביע מילה, שני הגברים מבססים את שותפותם בפשע.
אתר הצילומים
מרבית הסרט צולם ביוגוסלביה
ספרינט קיאק
ספרינט קיאק הוא ספורט שנערך במים שקטים. השייט יושב שפניו קדימה ומשתמש במשוט כפול כדי להניע את קיאק קדימה. תחרות הספרינט קיאק נערכה לראשונה באולימפיאדת 1936.
היסטוריה ועיצוב
בסירות ישנו לעיתים הגה אשר נמצא במעטפת הסירה. ההגה נשלט על ידי רגלי השייט. הסירה מועצבת כך שהשייט יושב בתוכה ולא עליה, בניגוד לגלשן. צוותים או יחידים מתחרים במסלולים של 200 מ', 500m מ', 1000 מ' או 5000 מ' והזוכה היא הסירה הראשונה שחוצה את קו הסיום.
בתחרות של מספר שייטים בתוך הסירה K1 מסמל אדם אחד בקיאק, K2 זוג ו- K4 צוות של ארבעה.
קיאק K-3 פותח בדרום אפריקה לשימוש במרתון נהר הדגים.
אמיר הר-גיל
אמיר הר-גיל (נולד ב-18 במאי 1957) הוא במאי ישראלי, יוצר סרטים דוקומנטריים ומרצה בתחום.
ביוגרפיה
הר-גיל נולד בתל אביב. הוא בנו של העיתונאי וסופר "מעריב" שרגא הר-גיל ונכד לעיתונאי ד"ר אלחנן הורוביץ. התחנך בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון ובאורט טכניקום בגבעתיים והיה חבר פעיל בתנועת השומר הצעיר. היה ממקימי קיבוץ סמר בערבה, שירת בנח"ל המוצנח, עם שיחרורו עבד הר-גיל ככתב לענייני כלכלה בעיתונים יומיים "שער לכלכלה", ו"יום יום לכלכלה". למד במדרשה למורים לאומנות ברמת השרון, סיים בהצטיינות בבית הספר לקולנוע ולטלוויזיה בית צבי ברמת גן, ובאוניברסיטת נורת'מבריה בניוקאסל שבאנגליה (P.hD).
עוד בהיותו סטודנט, סרט הביכורים שלו, "ארץ זבת חלב ודבש", פתח את פסטיבל הקולנוע ירושלים והוקרן במוזיאון תל אביב משך מספר חודשים. סרט הגמר שלו "בוקר טוב ישראל" זכה בפרס ראשון בפסטיבל הקולנוע ירושלים. בהמשך השתלב בערוץ הראשון, (הערוץ היחיד באותה תקופה) שם ביים כתבות למגוון תוכניות, בין היתר תוכנית התחקירים ב"מבט שני" בנושאים שונים ("הוואקף המוסלמי" ,"המועצה הדתית בנתניה"). מלבד זה עבד ככתב בתוכניות רבות במסגרת הערוץ הראשון, ובנוסף עבד גם בטלוויזיה החינוכית ככתב לתוכנית "ערב חדש" ("חשיפת ראשונה לשיר האהבה הישנה של שלמה ארצי") ותוכניות נוספות. במקביל הר-גיל ביים סרטים דוקומנטריים, כתבות לטלוויזיה, סרטי תדמית ("קטע טוב"), ווידאו קליפ. היה העורך הראשי של המגזין הבינקיבוצי "הגשה עצמית" ו"ערוץ לקבוץ."
סרטיו עוסקים בחברה הישראלית על מרכיביה השונים. בין היתר עסק הר-גיל בנושא עוני בישראל ("החיים על פי אווה"); הפערים בין מגזרים בחברה הישראלית ("בוקר טוב ישראל", "בוקר טוב ישראל־10 שנים אחרי", בוקר טוב ישראל־20 שנה אחרי"); הסכסוך הישראלי-פלסטיני ("לכודים", "ירושלים ממתינה בתור"); חשבון נפש של טייס קרב ("בקצה השמיים"); אישים שפעלו למען המדינה ("פואטרי צבן" על יאיר צבן ו"משה סנה - האיש שלא ויתר").
שישה מסרטיו של הר-גיל נכנסו לתוכניות הלימודים וההדרכה. תוכנית הלימודים של משרד החינוך: "החיים על פי אווה", "הכשרון לחיות", "בוקר טוב ישראל", "בוקר טוב ישראל־10 שנים אחרי", "בוקר טוב ישראל־20 שנה אחרי". תוכנית הלימודים האירופאית למניעת סכסוכים: לכודים. "בוקר טוב ישראל" הופץ גם על ידי הסוכנות היהודית לכל הקהילות היהודיות בעולם, וכן שימש את תנועות הנוער: הצופים, השומר הצעיר, בני עקיבא.
לאורך כל הקריירה הר-גיל שילב בין בימוי סרטים, הרצאות בפני קהלים מגוונים, והוראת קולנוע וטלוויזיה באקדמיה. בעשור השני של המאה ה-21, משמש הר-גיל כמרצה בכיר באוניברסיטת חיפה ובמכללה האקדמית נתניה.
הר-גיל היה חבר בהנהלת איגוד הבמאים בישראל ובהנהלת פורום היוצרים הדוקומנטריים. כיום חבר בוועדת ביקורת של איגוד הבמאים. הוא חבר קבוץ יקום, (היה חבר מזכירות היישוב והיום יו"ר ועדת ביקורת) ומקיים סיורים ברחבי הקיבוץ בשם "קומנטרי".
חבר קיבוץ יקום משנת 1990. נשוי ואב לשלושה.
דוד קניאל
דוד קניאל (12 בדצמבר 1904 – 11 במאי 1986) היה מורה ואיש חינוך. כיהן כראש המועצה המקומית של עפולה.
ביוגרפיה
דוד קניאל נולד בעיר קובנה שבליטא בשנת 1904. רכש השכלה משפטית ופדגוגית. היה פעיל בתנועת גורדוניה ושימש כמנהל בגימנסיה העברית בקובנה.
בשנת 1935 עלה לארץ ישראל. בתחילה התגורר בחיפה, בבית דודו הרב יהושע קניאל, שהיה הרב הראשי של חיפה. לאחר מכן ניהל במשך מספר שנים את בית הספר בתל עדשים. בשנת 1947 עבר לעפולה ושימש מורה בבית הספר לילדי עובדים, שהיה בית ספר יסודי מבתי הספר של זרם העובדים (כיום - בית ספר יזרעאל).
יחד עם פעילותו החינוכית היה קניאל פעיל במפא"י ובשנת 1950 נבחר כנציג המפלגה לכהונת ראש המועצה המקומית של עפולה. היה זה בתקופת העלייה ההמונית שלאחר הקמת מדינת ישראל ותקופת הצנע. מאוכלוסייה של כ-2,500 תושבים שגרו בעיירה בעת הקמת המדינה, צמח מספר תושביה במשך המחצית הראשונה של שנות החמישים לכ-10,000. העולים שוכנו בשלוש מעברות, האחת במרכז העיר, השנייה בכביש המוליך לבית חולים העמק והשלישית ליד מרחביה. העולים התגוררו בפחונים וצריפונים, במגורים צפופים ובתנאים קשים והתפרנסו מעבודות דחק. דוד קניאל ראה כיעד מרכזי לפתור את בעיות הדיור והתעסוקה של העולים. בשטח העירוני של עפולה הוקמה "שכונת גאולים" שחולקה למגרשים שיועדו למשקי עזר ועל כל מגרש הוקם בית מגורים חד משפחתי או דו-משפחתי. בשכונה זאת התיישבו רבים מעולי תימן. במרחק של כ-5 ק"מ מעפולה הוקמה בשנת 1951 שכונת עפולה עלית, שהיא שכונה של בתי קרקע ובנייני דירות לא גדולים השוכנת מצפון-מערב לכביש עפולה-טבריה. ממולה הוקמה בשנת 1953, מצפון מזרח לכביש עפולה–טבריה, שכונת גבעת המורה. השכונה נמצאת במעלה ההר שעל שמו נקראה. רוב בתי השכונה הם בנייני קומות מרובי דירות שבהם נקלטו גלי העלייה המאוחרים יותר ובעיקר העלייה ממרוקו. כמורה במקצועו יזם קניאל הרחבת רשת החינוך היסודי, התיכוני והמקצועי. כמו כן פעל לפתיחת סניפי בנקים בעיר ומוסדות אחרים לשירות התושבים.
ביום העצמאות תשט"ו הוחלט כי במקום מצעד צה"ל המסורתי, שנהוג היה לעורכו באחת הערים הגדולות, ייערכו שלושה מצעדים נפרדים בשלוש ערים. קניאל הצליח לשכנע את מערכת הביטחון לערוך את אחד משלושתם בעפולה. כך נערכו ב-17 באפריל 1955 מצעדים בתל אביב, בבאר שבע ובעפולה.
בנושא התעסוקה השקיע קניאל מאמצים רבים להקמת מפעלי תעשייה בעפולה. הוא הקים אזורי תעשייה בעיר והצליח להביא להקמתו של מפעל הסוכר בעפולה. בסוף שנת 1953 הוחל בבנייתו ובחודש במאי 1956 החל בו ייצור הסוכר. המפעל שימש במשך שנים רבות מקור תעסוקה מרכזי לעובדים בעיר.
קניאל נבחר לתקופת כהונה שנייה בשנת 1955 וכיהן כראש המועצה המקומית על לשנת 1959. לקראת סוף התקופה הוחל בחיסול שלוש המעברות בעיר והעברת תושביהן לשיכוני קבע.
דוד קניאל נפטר בשנת 1986, והותיר אחריו ארבעה ילדים.