cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Megaupload
Filebox
Filebox היה יישומון פלאש שהיה יכול להיות מוטבע (embedded. משולב) בכל דף אינטרנט. לאחר שהוטבע, אפשר אתר היישומון לנהל ולהעלות קבצים, מבלי להצטרך להיכנס לחשבון המשתמש באתר Megaupload.com ו/או למנהל ההורדות של החברה, Mega Maneger.
סין והונג קונג
אף על פי שהחברה הוקמה בהונג קונג על ידי יליד הונג קונג והעובדה שמטה החברה נמצא בהונג קונג, החברה לא סיפקה שירותים לתושבי הונג קונג. מ-2009 ואילך כל תושב שגלש לאתר Megaupload עם כתובת IP הונג-קונגית נחסם ולא קיבל גישה לשירותיה של החברה. אפילו דף הבית של החברה נחסם בפני תושבי הונג קונג. חשבונות פרימיום שנרכשו לפני 2009 יכלו לקבל את שירותי האתר עד תום תוקף חשבונם, ללא אפשרות להאריכו. משתמשי צד שלישי בודדים היו יכולים לעקוף את החסימה, אך רק עם הגדרות Proxy מתאימות. בנוסף לחסימה, גם משתמשים רבים מסין לא יכלו לגלוש לאתר, מסיבה שלא הובהרה.
ערב הסעודית ואיחוד האמירויות הערביות
החל מ-23 במאי 2010, הגישה לאתר נחסמה באופן מיידי על ידי רשויות ערב הסעודית. ימים ספורים אחרי החסימה בערב הסעודית נחסם האתר על ידי הרשויות המקומיות באיחוד האמירויות הערביות, עקב התוכן הפורנוגרפי שהכיל.
מלזיה
ב-9 ביוני 2011 ממשלת מלזיה הורתה לכל ספקי האינטרנט במדינה לחסום את האתרים Megaupload ו-MegaVideo. אף על פי שניתנה הוראה לחסום רק שניים משירותיה של החברה, חלק מספקי האינטרנט במלזיה חסמו את כל שירותי החברה.
הודו
ביוני 2011 נחסמה בהודו הגישה לאתר Megaupload, ובנוסף, לאתרי שיתוף הקבצים: ראפידשר, מדיהפייר, וכיוצא בכך, עקב פרסום עותקים לא חוקיים של הסרט ההודי "Singham", באתרים שהוזכרו לעיל.
וירג'יניה
ב-19 בינואר 2012 הארגון הפדרלי של מדינת וירג'יניה חסם את כל שירותי החברה ואף הגיש תביעה משפטית נגד מייסד האתר, קים דוטקום, וכנגד ספונסרים נוספים, בטענה שהפרו זכויות יוצרים בהיקף נרחב. יום לאחר מכן, ב-20 בינואר 2012, עצרה משטרת ניו זילנד את קים דוטקום ואת הספונסרים, שתבע הארגון הפדרלי, ליד אוקלנד (ראו בהרחבה בפסקה "המעצרים בניו זילנד").
ביקורות ממבקרים
בינואר 2011, MarkMonitor פרסמה דו"ח בשם: "Traffic Report: Online Piracy and Counterfeiting", הטוען כי Megauload ו-MegaVideo, יחד עם אתר רפידשר, הן חברות הפירטיות הדיגיטלית הגדולות ביותר בכל רחבי העולם. בתגובה, פרסמה Megauload הודעה: חברות מחשבים רבות מצאו את סרגל הכלים של Megaupload כרוגלה וכתוכנה זדונית המכוונת אנשים לדפי שגיאת 404.
שיר ה-Megaupload
ב-9 בדצמבר 2011 פרסמה החברה קליפ פרסומי בשם: "The Mega Song", "שיר המגה", אשר מציג מוזיקאים, כמו: סנופ דוג, אלישה קיז, will.i.am וקניה וסט, משבחים את החברה. הקליפ הועלה גם ליוטיוב, אך הוסר על ידי חברת הפקתו, יוניברסל מיוזיק גרופ (UMG). בתגובה להסרה, טענה חברת Megaupload שהקליפ לא הכיל שום תוכן המפר זכויות יוצרים וכי הם חתמו על הסכמים עם כל אמן אשר הופיע בקליפ. Megaupload דרשה התנצלות מיוניברסל מיוזיק גרופ ואף הגישה נגדה תביעה משפטית בבית המשפט המחוזי של מחוז צפון קליפורניה ב-12 בדצמבר 2011. להגנתה, טענה יוניברסל מיוזיק גרופ כי השבתת הסרטון נעשתה עקב הפרה חמורה של רישיון ה-DMC ועקב הפרת החוזה של Megaupload עם יוניברסל מיוזיק גרופ יוטיוב.
התביעה המשפטית
ב-19 בינואר 2012, מחלקת המשפטים של ארצות הברית בשיתוף ה-FBI השביתה את האתר והגישה תביעות פליליות נגד בעליו. במבצע בינלאומי עצר ה-FBI את קים דוטקום (יזם), פין באטטו (CMO - מנהל שיווק) ומתיאס אורטמן (יזם משנה ו-CTO - מנהל טכנולוגיות ראשי). בקשת הערבות של הקבוצה נדחתה בבית המשפט המחוזי של ניו זילנד ללא תיאום עם רשויות ארצות הברית. ב-20 בינואר 2012 הקפיאו רשויות הונג קונג יותר מ-300 מיליון דולר מנכסי החברה.
המעצרים בניו זילנד
תחת בקשת מחלקת המשפטים של ארצות הברית, משטרת ניו זילנד עצרה את דוטקום ועוד שלושה מנהלים בכירים של Megaupload ב-20 בינואר 2012 באחוזתו המושכרת של קים דוטקום באוקלנד, אשר שווייה עמד על כ-30 מיליון דולרים. המעצר התבצע בזמן חגיגות יום הולדתו של דוטקום. נכסים בשווי 17 מיליון דולר, הכוללים עבודות אומנות ומכוניות פאר עוקלו. ארבעת הגברים שנעצרו היו: קים דוטקום (בן 38, מגרמניה), פין באטטו (בן 38, מגרמניה), מתיאס אורטמן (בן 40, מגרמניה) ובראם ואן דר קולק (בן 29, מהולנד). יותר מ-80 שוטרים היו מעורבים במבצע הזה.
ב-23 בינואר, הגיע דוטקום לבית המשפט המחוזי של חוף אוקלנד הצפוני לשימוע. התובעים התנגדו בכל תוקף לשחרור בערבות בטענה ש"דוטקום נהג לטוס בהליקופטר במדשאתו הקדמית. מה ימנע ממנו לברוח לגרמניה?". ההגנה טענה כי דוטקום מכחיש כל עבירה פלילית שיוחסה לו ושיש לשחרר אותו בערבות, בטענה ש"אותו ההליקופטר לא יביא אותו למדינה אחרת". השופט דחה כל בקשה לערבות במילים הללו: ב-3 בפברואר 2012 הגישה ההגנה ערעור לבית המשפט העליון של ניו זילנד, שאישר את החלטת בית המשפט המחוזי לדחיית הבקשה לשחרור בערבות.
ב-22 בפברואר 2012 ביטל שופט בית המשפט המחוזי של החוף הצפוני של אוקלנד את הפסיקות הקודמות ושחרר את דוטקום בערבות בטענה ש"הסיכוי שיברח לארץ אחרת לאחר עיקול כל נכסיו הוא קטן".
ב-5 במרץ 2012 הוגשה בקשה להסכם הסגרה לבית המשפט של ניו זילנד. הסכם ההסגרה ביקש להסגיר את דוטקום ואת שלושת הבכירים האחרים שנעצרו.
ב-30 באפריל 2012, פסק בית המשפט בניו זילנד שכ-750 אלף דולרים מנכסיו של דוטקום רשאים לחזור אליו.
ב-1 במרץ 2012, התראיין קים דוט קום בתוכנית הטלוויזיה הניו זילנדית: "Campbell Live", העוסקת בנושאי אקטואליה, וטען כי ההאשמות המופנות כלפיו על ידי ה-FBI מופרכות. הוא הצהיר כי הוא הולך לתבוע את כל המעורבים בפרשה ולזכות במשפטם.
ב-28 ביוני 2012, קבעה שופטת בית המשפט העליון בניו זילנד, שצווי החיפוש ששימשו את משטרת ניו זילנד בפרשה היו לא חוקיים. מסיבה זו, הורתה השופטת להחזיר לאלתר את הציוד ושרתי המחשב ששימשו את קים דוטקום, ובנוסף להחזיר את כל רכושו.
בסיס כתב האישום
כתב האישום טען כי Megaupload חרגה מהסטנדרטים הידועים של זכויות יוצרים בקרב אתרי אחסון קבצים.
כתבי מדיה שסיקרו את הנושא, התמקדו במספר נקודות, אשר תמכו בפעולות לא חוקיות של דוטקום והמנהלים הבכירים ב-Megaupload.
פיטר ראביט
פיטר ראביט (באנגלית: Peter Rabbit, בתרגום חופשי: פיטר הארנב) הוא סרט קומדיה והרפתקאות בריטי, המורכב בחלקו מלייב אקשן ובחלקו מהנפשה ממוחשבת שיצא לאקרנים ב-1 במרץ 2018. הסרט בוים על ידי ויל גלוק, ומככבים בו דונל גליסון, רוז ביירן, ג'יימס קורדן בתפקיד פיטר, דייזי רידלי, מרגו רובי, אליזבת דביקי וסיה.
בעקבות הצלחת הסרט, סרט המשך בשם "פיטר ראביט 2" יצא ב-7 בפברואר 2020.
תקציר העלילה
באזור האגמים חיים פיטר ראביט, שלושת אחיותיו, פלופסי, מופסי וקוטונטייל, ובן דודו, בנג'מין באני. הם מבלים את רוב זמנם בהצקות למר מקגרגור המבוגר, אחרי שתפס ואכל את אבא שלהם, וכן גונבים ירקות מהגינה שלו. הם מיודדים עם שכנתו של מקגרגור, בי, אשר דואגת להם באופן אימהי ומשקיעה את זמנה בציור הארנבים והטבע. יום אחד, פיטר מאבד את הג'קט שלו בגינה של מקגרגור, אשר טומן לו מלכודת ומצליח לתפוס אותו. הוא מאיים עליו שיאכל גם אותו, אך אז הוא מקבל התקף לב אחרי שחי אורח חיים לא בריא. בהתלהבות, פיטר מזמין את יתר בעלי החיים להשתלט על הבית והגינה של מר מקגרגור.
תומאס ובי מפתחים קשרי אהבה, למורת רוחו של פיטר. הוא פוצח במלחמה נגד תומאס, והשניים טומנים מלכודות זה לזה. פיטר אף מחשמל את הדלתות באחוזה כך שתומאס מחושמל בכל פעם שהוא נוגע בהן. תומאס ממלכד בדינמיט את המחילה מתחת לעץ שבו חיים הארנבים. אחרי שהם פוגעים בתומאס עם אוכמניות, דבר שיוצר אצלו אלרגיה, תומאס מתחיל להשתמש בדינמיט ישירות עליהם. בי יוצאת החוצה, כשפיטר לוחץ על הכפתור שמפעיל את הדינמיט במחילה הארנבים, מה שגורם לקריסת העץ ולהרס הסטודיו של בי. היא מתעלמת מההסברים של תומאס ומחליטה להיפרד ממנו, מה שגורם לו לחזור ללונדון.
פיטר מתמלא חרטה ונוסע יחד עם בנג'מין ללונדון כדי להחזיר את תומאס ולמנוע מבי לעזוב. הוא מדרבן את תומאס ללכת אחרי הלב שלו, והשלושה שבים לפרבר, שם פיטר מוכיח לבי שהוא זה שלחץ על השלט. היא סולחת לשניהם ומחליטה להישאר.
הפקה
הסרט נחשף לראשונה בשנת 2014, במהלך מתקפת ההאקרים על סרטי סוני, שם הסרט אוזכר במהלך התכתבות דרך האימייל. לאחר מכן, בדצמבר 2014, הוכרז הסרט באופן רשמי. ב-4 באוגוסט 2016, דווח כי הבמאי ויל גלוק יביים את הסרט וכי התסריט ייכתב על ידו ועל ידי התסריטאי רוב לייבר. בנוסף, נודע כי ג'יימס קורדן ידבב את דמותו של פיטר ראביט וכי רוז ביירן לוהקה לתפקיד לא ידוע בלייב-אקשן. יתרה על כן, דווח שגלוק ישתף פעולה עם חברת "Animal Logic", שתספק את האנימציות והאפקטים הוויזואליים עבור דמויות החיות בסרט.
ב-26 בספטמבר 2016, הצטרפו דייזי רידלי ואליזבת דביקי לצוות השחקנים. ב-18 באוקטובר, לוהק דונל גליסון לדמותו של מר מקגרגור, גנן נרגן וממורמר שמסלק את פיטר ראביט וחבורתו מהגינה שלו ללא הרף, וב-24 באוקטובר, לוהקה מרגו רובי לדיבוב דמותה של ארנבונת. ב-7 בנובמבר, סיה לוהקה לדיבוב דמותה של גברת טיגי-ווינקלי. בינואר 2017, החלה הפקת הלייב-אקשן לקרום עור וגידים בסידני שבאוסטרליה.
צילומים
ב-18 בדצמבר 2016, נחשפה תמונה ראשונה של הפקת הסרט, שחשפה את דמותו של פיטר ראביט וכן את הלוגו הרשמי של הסרט. ההפקה החלה במהלך דצמבר 2016, וצילומי הלייב-אקשן נערכו בסנטניאל פארק שבסידני. במרץ 2016, ערכה ההפקה צילומים בתחנת הרכבת המרכזית של סידני. באפריל 2017, צולמו צילומים נוספים באמבלסייד ובווינדרמייר שבאזור האגמים.
יציאה לאקרנים
תאריך היציאה לאקרנים המקורי של הסרט נועד ל-23 במרץ 2018, אך מאוחר יותר הוחלט להקדים את יציאתו לאקרנים ל-9 בפברואר 2018. בישראל יצא הסרט לאקרנים ב-1 במרץ 2018 אך נמצאים הקרנות בכורה ברחבי ישראל שיתקיימו ב-24 בפברואר 2018.
ביקורות על הטריילר
הטיזר טריילר הרשמי של "פיטר ראביט" זכה לביקורות שליליות מצד מבקרים ומעריצים של הדמות, שרבים מהם הגדירו את הסרט כמודרני וכמעליב מדי עבור יצירותיה של ביאטריקס פוטר. האתר "Collider" הגדיר את הטיזר טריילר כ"זבל" וכ"קומדיה ירודה ונחותה".
ג'יימס בלדוק מהעיתון "Metro", כתב כי הטריילר היה "כל כך רע", וכי "אם הטיזר טריילר שימש כדוגמית לסרט הלייב אקשן באורך מלא - הסרט יהיה התועבה הגדולה ביותר על המסך הגדול מאז 'אמוג'י: הסרט'". בלדוק סיים את מאמרו באומרו "רק הקשב היטב, ותוכל לשמוע את צליל ההתהפכות של ביאטריקס פוטר בקברה מרוב זעם". ב-7 בנובמבר, יצא לסרט טריילר חדש, שזכה לקבלה חיובית יותר. הטיזר טריילר הוצג במהלך ההקרנות של "הכוכב", והטריילר החדש הוצג במהלך ההקרנות של "קוקו".
ג'קי ואלורסקי
'''ג'קלין ר. ואלורסקי (באנגלית: Jacqueline R. Walorski'''; 17 באוגוסט 1963 – 3 באוגוסט 2022) הייתה פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת אינדיאנה, מ-2013 עד למותה. ואלורסקי, אשת המפלגה הרפובליקנית, הייתה חברה טרם היבחרה לקונגרס האמריקאי בבית הנבחרים המדינתי באינדיאנה בין השנים 2005–2010. בשנת 2010 זכתה ואלורסקי במועמדות מפלגתה לייצוג מחוז הקונגרס השני של אינדיאנה, אך הפסידה בפער קטן בבחירות הכלליות לנציג המחוז המכהן ג'ו דונלי מהמפלגה הדמוקרטית. ב-2012 נבחרה ואלורסקי למושבו של דונלי לאחר שזה נבחר אל הסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה
ואלורסקי נולדה בסאות' בנד שבאינדיאנה באוגוסט 1963, וגדלה לצד שני אחיה הגדולים בשכונת "גילמר פארק" שבעיר. אמה מרתה (לבית מרטין) עבדה כקצביה של מכולת מקומית, ואביה, ריימונד ב. ואלורסקי, עבד כלוחם אש ובבעלותו חנות מוצרי חשמל. ואלורסקי ממוצא גרמני ופולני. בילדותה למדה בבית הספר היסודי "האיי" וב-1981 סיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון ריילי. לאחר מכן למדה באוניברסיטת ליברטי בין השנים 1981–1983, והשלימה לימודי תואר ראשון בתקשורת ובמנהל ציבורי באוניברסיטת טיילור בשנת 1985.
ואלורסקי החלה את דרכה ככתבת טלוויזיה ב-WSBT-TV, תחנת טלוויזיה מקומית בסאות' בנד בבעלות CBS Corporation ופוקס, מ-1985 עד 1989. בשנים 1989–1991 הייתה מנכ"לית האגודה ההומנית של מחוז סנט ג'וזף. ב-1991 מונתה למנהלת במכללת אנצ'ילה, תפקיד אותו איישה עד שמונתה למנהלת החברות בסניף לשכת המסחר במחוז סנט ג'וזף ב-1996. בהמשך, בשנים 1997–1999 עבדה באוניברסיטת אינדיאנה בסאות' בנד. בשנת 2000 היגרה אל רומניה וייסדה את "אימפקט אינטרנשיונל", קרן למתן ציוד רפואי ותשומת לב לילדים עניים. בטרם שבה אל ארצות הברית ב-2004, עסקה ואלורסקי בעבודות מיסיון נוצריות ברומניה.
בשנת 2004 התמודדה ואלורסקי על מושב בבית הנבחרים של אינדיאנה לאחר שחבר בית המחוקקים ריצ'רד מנגוס החליט לפרוש. היא התמודדה לייצוג מחוז הבחירה ה-21 של אינדיאנה, שבשטחיו הפרוורים בין סאות' בנד לעיר אלקהרט. ואלורסקי ניצחה ברוב של 64% את הדמוקרט קרל ה. קסר. ב-2006 היא נבחרה לקדנציה שנייה עם 53% מהקולות. גם ב-2008 נבחרה מחדש, ללא התנגדות. במהלך כהונתה בבית הנבחרים המדינתי באינדיאנה, ואלורסקי נתנה את חסותה ל"חוק תעודת זהות הבוחר" באינדיאנה, אשר דרש מהמצביעים להציג תעודת זהות שהונפקה על ידי הממשלה המדינתית במהלך הצבעה אישית. חוק זיהוי הבוחרים הוביל לתביעות רבות ואף הובא לפתחו של בית המשפט העליון של ארצות הברית, שם אושר החוק בפסק הדין "קרופורד נגד מועצת הבחירות של מחוז מריון". ב-2006 חיברה ואלורסקי חקיקה שנאבקת בגניבת זהות.
ב-2010 הכריזה לראשונה כי תתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של אינדיאנה. ב-4 במאי אותה שנה נבחרה למועמדת המפלגה הרפובליקנית מול נציג המחוז המכהן ג'ו דונלי, אך בבחירות הכלליות הפסידה בפער בן אחוז בודד. כעבור שנתיים, בבחירות 2012, התמודדה שוב באותו מחוז קונגרס. הפעם דונלי ניהל מסע בחירות לסנאט של ארצות הברית, שבתומו נבחר חרף היותו דמוקרטי במדינה אדומה ושמרנית. ואלורסקי גברה על המועמד הדמוקרטי ברנדן מולן ונבחרה לראשונה לקונגרס, בין היתר הודות לניצחונו של מיט רומני במחוז במהלך הבחירות לנשיאות. עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית החלה את כהונתה.
ב-3 באוגוסט 2022 נהרגה ואלורסקי בתאונת דרכים במחוז אלקהרט בצפון אינדיאנה.
מעבר כיסופים
מעבר כיסופים (נקרא לעיתים גם מחסום כיסופים) היה מעבר בגבול ישראל–רצועת עזה, בסמוך לח'אן יונס, ששימש אזרחים ישראליים וסחורות. המעבר היה ציר תחבורה מרכזי לתושבי גוש קטיף והפריד בין כביש 242 לציר כיסופים וגשר מור, המעבר היה בסמוך לכיסופים ונסגר ב-2005 לאחר סיום פינוי גוש קטיף.
מעבר כיסופים על אף הכינוי השני של אינו היה מחסום מלא, על מנת לעבור את המחסום נוסעי הרכב היו צריכים לנופף לשלום לשוטר או שומר שמוצב במקום ומיד לאחר מכן נכנסים למחוז חפצם, רק לעיתים בוצעו רישומים של מספרי כלי הרכב שעברו במחסום ולאחר מכן הוצגו גם תעודות זהות. במקרים בודדים המעבר שימש כמחסום מלא שהכיל שער ברזל גדול.
היסטוריה
בנובמבר 2000 לאחר פיגוע ירי בו נרצחה ישראלית שעבדה באזור שבין מעבר כרם שלום למעבר רפיח ולאחר גינוי הפיגוע על ידי ראש ממשלת ישראל, אהוד ברק, הוחלט כי צה"ל יציב טנקים בין השאר בסמוך לכפר דרום וכן במעבר כיסופים על מנת למנוע מקרה דומה נוסף.
מספר שנים לאחר הפיגוע מעבר כיסופים עלה שוב בכותרות, הפעם היה זה לאחר שפורסמה בדיקה של אתר ynet, הבדיקה נערכה לאחר הפיגוע בציר כיסופים. בבדיקה נחשף כי מרבית החיילים ששירתו בגזרה שבו היה נמצא המעבר הגיעו ממחסום כיסופים באמצעות מכוניות של מתנחלים ואורחיהם, דבר אשר מלווה בסיכון רב.
כמה ימים לאחר מכן, לאחר ההחלטה על נסיגה ישראלית מרצועת עזה החלו להתפתח במקום עימותים לא רק עם פלסטינים מקומיים אלא גם עם תושבי גוש קטיף ופעילי ימין, כך למשל קרה ביולי 2005 כאשר 2 חיילים שהוצבו במעבר נפצעו קל לאחר עימות עם תושבי הגוש.
באוגוסט 2005 נסגר המעבר לתנועה אזרחית לאחר פקודה של ראש מטה פיקוד דרום, גיא צור, עם זאת האירוע לא הלך חלק כאשר בשלב מסוים התפרץ למחסום רוכב אופנוע שנסע במהירות ונכנס לתוך גוש קטיף.
חודש לאחר מכן, עם סיום ביצועה של תוכנית ההתנתקות פורק גשר מור, הגשר שחיבר את ציר כיסופים ועוד מספר צירי תחבורה בגוש למעבר כיסופים ובכך נסגר המעבר באופן סופי לאחר טקס בהשתתפותו של מפקד אוגדת עזה, אביב כוכבי (לימים הרמטכ"ל).
באוגוסט 2011 התקיים בסמוך ללמעבר אירוע שציין את יום השנה ה-6 לביצוע תוכנית ההתנתקות ופינוי הגוש מתושביו, באירוע נכחו מאות ממתיישבי הגוש, באירוע גם התקיים טקס בו עשרות בני נוער מכיתה ח' שהשתתפו בצעדה לעבר מקום הטקס העבירו את דגל גוש קטיף (דגל שהיה נפוץ מאוד בעת המחאה נגד תוכנית ההתנתקות) לילדי כיתה ז' כחלק ממסורת שמתקיימת מספר שנים. בטקס השתתפו ידוענים בהם הרב של גוש קטיף, יגאל קמינצקי.
עם זאת על אף סגירתו של הגוש, אזור של שטח המעבר ההיסטורי היה מוקד מתיחות מספר פעמים, גם כ-12 שנים לאחר סגירתו של המעבר כאשר צה"ל איתר מנהרת טרור שהייתה בתהליכי בנייה מתקדמים בצמוד למה שהיה בעבר מעבר כיסופים וכיום קטע מגדר המערכת סביב רצועת עזה, לאחר האיתור צה"ל פוצץ את המנהרה, כתוצאה מכך נהרגו כ-8 מחבלים. מספר מקורות בהרשות הפלסטינית טענו שהמנהרה הייתה אמורה לשמש מספר פעילים של תנועת הג'יהאד האסלאמי.
פרעות קונסטנטין, אלג'יריה (1934)
פרעות קונסטנטין, אלג'יריה התרחשו במשך שלושה ימים (3–5 באוגוסט 1934) בעיר קונסטנטין שבאלג'יריה ובהן רצחו המוסלמים 25 משכניהם היהודים, פצעו יהודים רבים נוספים והרסו את חנויותיהם ובתיהם.
רקע
יהדות אלג'יריה הייתה אחת הקהילות הגדולות של יהדות ארצות האסלאם ובשיאה מנתה כ-130,000 נפשות. בקונסטנטין, העיר השלישית בגודלה באלג'יריה, שכנה קהילה יהודית, מהעתיקות בצפון אפריקה. על פי המסורת המקומית, ראשית ההתיישבות היהודית במקום החלה עוד בתקופת בית ראשון ומכל מקום, לפחות החל מהמאה השנייה לספירה, כבר ניתן למצוא במקום קברים יהודיים. לקראת סוף המאה ה-19 הוערך מספר היהודים בעיר בכ-13,000 איש, ומספר זה גדל במהלך העשורים הראשונים של המאה ה-20, בעיקר עקב הגירה יהודית ממרוקו ותוניסיה.
פרעות ואנטישמיות הכו ביהודי קונסטנטין, כמו בכל יהדות אלג'יריה, בכל מהלך שנות מגוריהם במקום, כולל בתקופה הצרפתית. ב-1896 אף ניצחה בבחירות העירוניות המקומיות בין המתיישבים הצרפתים בעיר, מפלגה אנטישמית. בין השנים 1915–1921 פעל ברחבי אלג'יריה ״הוועד האלג׳יראי למחקרים חברתיים״ (Le Sociales Etudes'd Algérien Comité), שהוקם בדיוק כדי להילחם בגילויים האנטישמיים הללו ברחבי המדינה, אולם דווקא קהילת יהודי קונסטנטין התנגדה לפעילותו של הוועד והוא אכן התמקד בעיקר במלחמה באנטישמיות בעיר אלג'יר. פעילותו הופסקה ב-1921 ויורש קם לו רק ב-1936, כשנתיים אחרי הפרעות בקונסטנטין ובמידה רבה בגללן. לכל אלה חשוב להוסיף את זהותו של ראש עיריית קונסטנטין בתקופת הטבח, אמיל ז'אן מורינו - Émile Jean Morinaud, פוליטיקאי אנטישמי מובהק, שעשה כל שביכולתו, הן כדי ללבות את השנאה כלפי היהודים לפני הפרעות והן כדי להטיל עליהם עצמם את האחריות למותם, לאחר מעשה.
בקרב המוסלמים, בשנות העשרים של המאה העשרים, הפכה קונסטנטין לאחד ממרכזי התנועה הלאומנית, אסלאמיסטית ואנטישמית החדשה, הסלפיה, שאחד ממנהיגיה נולד בעיר. בנוסף, בראשית שנות השלושים הגיעו השפעותיו של המשבר הכלכלי הגדול, הכלל עולמי, גם לקונסטנטין והניגוד בין המוסלמים מוכי השבר הכלכלי לבין היהודים ששרדו אותו ונהגו להלוות לשכניהם כספים בריבית קצוצה, רק הגביר את השנאה האנטישמית. היהודים גם זוהו על ידי המוסלמים כחלק מהכיבוש הצרפתי. ולבסוף, בראשית שנות השלושים עלתה התעמולה הנאצית כפורחת, גם במדינות המזרח התיכון, בייחוד אחרי השתלטותו של היטלר על גרמניה ב-1933. ערבים רבים, גם בקונסטנטין הושפעו ממנה.
הטבח
בערב שבת, ה-3 באוגוסט 1934 עבר חייל יהודי בשם אליהו חאליפה, מהזואבים הצרפתים, ליד מסגד, ששכן סמוך לרובע היהודי של קונסטנטין. השמועה פשתה בין המוסלמים, שאותו חייל הטיל את מימיו על המסגד וקילל מוסלמים אחדים בעודו שיכור. הם התקבצו מיד והחלו לזרוק אבנים על היהודים שעברו בסביבה. 15 יהודים נפצעו באותו יום בטרם פיזרה המשטרה הצרפתית את ההמון.
השבת שלמחרת עברה בשקט, אך ביום א' ה-5 באוגוסט פרץ הפוגרום האמיתי. שוב פשתה שמועה בקרב המוסלמים והפעם היא אמרה שמוסלמי חבר מועצת העיר קונסטנטין נרצח על ידי היהודים. המון מוסלמי זועם פרץ אל תוך הרובע היהודי והשתלט על כל הדרכים בו. כלי רכב ואוטובוסים נעצרו ונבדקו למציאת יהודים בתוכם והיהודים שנמצאו הוצאו מהם ונשחטו. חנויות היהודים ובתיהם נבזזו ונשרפו. עד שעות הצהרים עלה מספר היהודים שנרצחו ל-25 וכ-130 יהודים נוספים נפצעו. חמישה בניינים הועלו באש וכ-200 חנויות נבזזו וחלקן הוצתו. גל הפרעות הגיע גם אל הכפרים סביב קונסטנטין. בשני מקומות נרצחו יהודים נוספים: חאמה ומילה ומכפר שלישי, עין באיידה גורשו / ברחו כ-300 היהודים תושבי המקום. רק אז הואילה המשטרה הצרפתית להתערב בנעשה ופיזרה את ההמון.
סוכנות הידיעות היהודית JTA תיארה בזמן אמת את שהתרחש בקונסטנטין: "ההשוואה היחידה שאני יכול לחשוב עליה היא למאורעות 1929 בארץ ישראל. מצאתי נערות יהודיות ששדיהן נכרתו, זקנים יהודים שנדקרו למוות, ילדים יהודים מתים מדקירות סכין רבות ומשפחות שלמות שננעלו בבתיהן ונשרפו למוות על ידי הפורעים."
ועדת חקירה צרפתית שבדקה את האירועים לאחר מעשה האשימה בעצם את היהודים, בכך שקבעה שבהיותם מלווים בריבית קצוצה למוסלמים, הם גרמו להתרוששותם של המוסלמים ובכך עוררו שנאה כלפיהם, דבר שהוליך לפרוץ הפרעות.
רוב יהודי אלג'יריה ובהם יהודי קונסטנטין היגרו בשנת 1962 לצרפת ולישראל וכיום נותרו במדינה ובעיר יהודים ספורים בלבד.
איבון ורה
איבון ורה (באנגלית: Yvonne Vera; 19 בספטמבר 1964 – 7 באפריל 2005) הייתה סופרת מזימבבואה. ספרה הראשון שיצא לאור היה אוסף סיפורים קצרים, מדוע אינך מגלף חיות אחרות (1992), ואחריו יצאו חמישה רומנים: נהנדה (1993), ללא שם (1994), מתחת ללשון (1996), פרפר נשרף (1998), ובתולות האבן (2002). הרומנים שלה ידועים בפרוזה הפואטית שלהם, בחומר הקשה ובדמויות הנשים החזקות שלהם, והם נטועים היטב בעברה הקשה של זימבבואה. מסיבות אלה, היא נחקרה והוקרה רבות על ידי אלו הלומדים ספרות אפריקאית פוסט-קולוניאלית.
ביוגרפיה
ורה נולדה בבולוואיו, מה שהיה אז דרום רודזיה, לג'רי ורה ואריקה גווטאי. בגיל שמונה היא עבדה כקוטפת כותנה ליד הארטלי. היא למדה בתיכון מזיליקזי ולאחר מכן לימדה ספרות אנגלית בתיכון נג'ובה, שניהם בבולוואיו. ב-1987 היא היגרה לקנדה שם נישאה לג'ון חוזה, מורה קנדי שאותו פגשה בזמן שלימד בנג'ובה. בשלב מסוים בסוף שנות ה-80, ורה אובחנה כנשאית HIV, אך מעולם לא שיתפה את המידע הזה במהלך חייה. באוניברסיטת יורק, טורונטו, קנדה היא השלימה תואר ראשון, תואר שני ודוקטורט, ולימדה ספרות.
ב-1995 נפרדה ורה מבעלה וחזרה לזימבבואה. בשנת 1997 היא הפכה למנהלת של הגלריה הלאומית של זימבבואה בבולוואיו, גלריה המציגה כישרונות מקומיים החל מזה של אמנים מקצועיים ועד לילדי בית ספר. היא התפטרה במאי 2003 בגלל עצירת המימון הממשלתי, יציאה של אמנים מקומיים וירידה במספר המבקרים. בשנת 2004, ורה חזרה לקנדה והתגוררה עם בעלה לשעבר כדי להשיג טיפול למחלתה. היא נפטרה ב-7 באפריל 2005 מדלקת קרום המוח הקשורה לאיידס.
ספריה
בזמן לימודיה באוניברסיטה, ורה שלחה סיפור למגזין טורונטו: המוציא לאור ביקש עוד, אז היא התיישבה לכתוב. אוסף הסיפורים הקצרים שלה, "למה אתה לא מגלף חיות אחרות", פורסם ב-1992. אחריו באו חמישה רומנים:
בזמן מותה ורה עבדה על רומן חדש, Obedience, שמעולם לא פורסם. יצירות אחרות שלה פורסמו בזימבבואה, קנדה ובכמה מדינות נוספות, כולל תרגומים לספרדית, איטלקית ושוודית.
ורה כתבה באובססיביות, לעיתים קרובות במשך 10 שעות ביום, ותיארה את הזמן שבו היא לא כתבה כ"תקופה של צום". עבודתה הייתה נלהבת ולירית. היא לקחה על עצמה נושאים כמו אונס, גילוי עריות ורצח תינוקות ואי שוויון מגדרי בזימבבואה לפני ואחרי מלחמת העצמאות של המדינה ברגישות ובאומץ לב. היא אמרה: "אשמח להיזכר כסופרת שלא חששה למילים והייתה בעלת אהבה עזה לאומה". בשנת 2004 הוענק לה פרס PEN טוכולסקי השוודי "על קורפוס של יצירות העוסקות בנושאי טאבו".
ורה גם ערכה מספר אנתולוגיות מאת סופרות אפריקאיות, כולל Opening Spaces: an Anthology of Contemporary African Women's Writing (Heinemann African Writers Series, 1999).
סטייפלטון
סטייפלטון (באנגלית: Stapleton) הוא שם משפחה.
Playlist: The Very Best of Jessica Simpson
Playlist: The Very Best of Jessica Simpson (בעברית: רשימת שירים: הטוב ביותר של ג'סיקה סימפסון) הוא אלבום האוסף הראשון של הזמרת ג'סיקה סימפסון, אשר יצא ב-12 באוקטובר 2010 על ידי אפיק ולגסי רקורדס.
בנוסף למהדורה הרגילה יצאה לאלבום מהדורה בריטית שכונתה כ-The Collection וכללה שני שירים נוספים.
אויהאן סאנסט
אויהאן סאנסט טיראפו (בספרדית: Oihan Sancet Tirapu; נולד ב-25 באפריל 2000 בפמפלונה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אתלטיק בילבאו מלה ליגה.
קריירת מועדונים
סאנסט גדל במחלקות הנוער של אוסאונה ואתלטיק בילבאו. ב-16 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אתלטיק בילבאו, בניצחון 1-0 על ברצלונה במסגרת המחזור הראשון בלה ליגה לעונת 2019/2020. ב-27 ביוני 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-1 על מיורקה במסגרת המחזור ה-32 בליגה.
נשפי השוטר החשאי
נשפי השוטר החשאי (באנגלית: The Secret Policeman's Balls; ניתן לקריאה גם כ"ביצי השוטר החשאי") הוא שמם הקיבוצי של סדרת מופעי צדקה בריטיים מבוססי מופעי הומור ומוזיקה, שהכנסותיהם מועברים לארגון אמנסטי אינטרנשיונל והם מעלים על נס את חופש הביטוי כפי שהוא בא לידי ביטוי במערכונים עוקצניים ושירי מחאה. בין המשתתפים במופעים (רבים מהם חזרו והופיעו יותר מפעם אחת) נמנים קומיקאים בריטיים כגון חבורת מונטי פייתון וקוני בות', רואן אטקינסון, סטיבן פריי, יו לורי, רובי קולטריין, אנשי Beyond the Fringe: ג'ונתן מילר, פיטר קוק, אלן בנט ודאדלי מור ומוזיקאים כפיט טאונסנד, סטינג, פיטר גבריאל, טרייסי צ'פמן, בוב גלדוף, פיל קולינס, דונובן, אריק קלפטון, ג'ף בק, להקת יו 2 ועוד. כל המופעים צולמו, הוקלטו והופצו כסרטי קולנוע ו-DVD ועל גבי תקליטים.
היסטוריה ומאפיינים
המופעים החלו כאשר ראשי ארגון אמנסטי ביקשו ליצור דעת קהל חיובית לארגון בבריטניה ופנו לשם כך לאיש מונתי פייטון ג'ון קליז על מנת שיסייע לקבץ חברים ולהעלות מופע קומי. סדרת המופעים צברה קהל אוהדים בבריטניה ומחוצה לה עקב החופש האמנותי המוחלט שניתן לאמנים להעלות מערכונים ללא כל צנזורה. המופעים בשנים 1976–1981 היו הפופולריים ביותר ועיקרם היו ההופעות הקומיות.
בין 1987 ל-1989 התקיימה סדרת מופעים בינלאומית שנועדה לציון יובל 40 שנה לאמנסטי בכותרת "" שהחלה עם המופע לכבוד יום הולדתו ה-70 של נלסון מנדלה באצטדיון ומבלי ב-11 ביוני 1988 בהשתתפות 82,000 צופים ושיאה היה במופע בבואנוס איירס ב-15 באוקטובר 1988. נשפי השוטר החשאי של 1987 ו-1989 הציגו בחלק המוזיקלי שלהם משתתפים שנטלו חלק בסיבובי הופעות אלה, בנוסף לחלק האמנותי שהובלו על ידי חברי מונטי פייתון, סטיבן פריי, יו לורי ורואן אטקינסון.
לאחר תקופה מסוימת של שקיעה בפופולריות בין 1991 ל-2006, בהם התקיימו מופעים בפורמט דומה, אך בהיקף קטן ובתפוצה בריטית ולא כלל-עולמית, שבה הסדרה לפופולריות ששיאה במופע שהתקיים לראשונה בארצות הברית, במרץ 2012, ברדיו סיטי בניו יורק בהשתתפות חברי מונטי פייתון, הלהקות קולדפליי וממפורד ובניו ובהנחיית סטטלר ווולדורף מן החבובות.
המופעים מתבססים על שילוב בין מערכונים קומיים מהמיטב של תוכניות הטלוויזיה הבריטיות בבימוי חדש (למשל שילוב קומיקאים אורחים כרואן אטקינסון במערכון של מונטי פייתון) לבין מוזיקת רוק. המופע מציג פעמים רבות שילובים חד פעמיים בין צמדים הן בתחום ההומור והן בתחום המוזיקה ואיחודים (טרי ג'ונס מחליף את דאדלי מור המנוח במערכון שביצע עם בן-זוגו פיטר קוק, סטינג שר עם פיל קולינס, איחוד בין ג'ף בק לאריק קלפטון בשירו של בוב דילן "I Shall Be Released" ועוד).
במופעי 2006 ו-2012 השתתפו במופעים גם אמנים אמריקאים, כגון שרה סילברמן וסת' גרין, שלרוב מתבדחים על ההבדלים בין בריטניה לארצות הברית.
סדרת המופעים
בטבלה כלולים רק מופעי ההומור הבריטיים שהפיקה אמנסטי בסדרה, ללא מופעי הצדקה והקונצרטים האחרים שהתקיימו ושלא נשאו את האופי הבריטי הייחודי של נשפי השוטר החשאי.
מרשה מייסון
מרשה מייסון (באנגלית: Marsha Mason; נולדה ב-3 באפריל 1942) היא שחקנית קולנוע אמריקאית, שהייתה מועמדת לארבעה פרסי אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידיה בסרטים "סינדרלה ליברטי", "דירה לשניים", "פרק ב" ו"רק כשאני צוחקת"; שעל השניים הראשונים היא גם זכתה בשני פרסי גלובוס הזהב.
ביוגרפיה
מייסון נולדה בסנט לואיס, בתם של ג'וזף וז'קלין הלנה מייסון. גדלה ביחד עם אחותה לינדה בעיר קרסטווד שבמיזורי, למדה ב"תיכון נריקס הול" ולאחר מכן ב"אוניברסיטת ובסטר".
מייסון לוהקה בשנת 1973 על ידי המחזאי ניל סיימון להצגה "הדוקטור הטוב", במהלך עבודתם ביחד הם התאהבו והחליטו להינשא. נישואיהם החזיקו מעמד כשמונה שנים. באותה שנה הופיעה בתפקידה הגדול הראשון בקולנוע בדרמה הספרותית של מרק ריידל "סינדרלה ליברטי" בתור הפרוצה מגי פול, הופעת הבכורה שלה העניקה למייסון את פרס גלובוס הזהב לשחקנית הדרמטית בתפקיד ראשי. ב-1977 הופיעה בקומדיה "דירה לשניים" בסרט על פי תסריטו של בעלה ניל סיימון. על הופעתה בתור פאולה מק'פוארד זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית בסרט קומי ביחד עם דיאן קיטון. לשנה זו הוסיפה מייסון גם הופעה בתפקיד הראשי בסרט האימה של רוברט וייז "אודרי רוז".
ב-1979 שיחקה בגרסה קולנועית שנייה למחזהו של ניל סיימון "פרק ב'" המבוסס על מערכת היחסים שלה ושל סיימון, הופיעה בסרט בתפקידה של ג'ני מקליין והייתה מועמדת בפעם שלישית לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ובפעם רביעית לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הקומית הטובה ביותר, באותו טקס גלובוס זהב הייתה מועמדת גם לפרס השחקנית הדרמטית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "לחישות באפלה". ב-1981 הייתה מייסון מועמדת בפעם הרביעית לפרס האוסקר על הופעתה בדמות שחקנית הברודוויי השיכורה ג'ורג'יה היינץ בקומדיה "רק כשאני צוחקת", עיבוד למחזה של ניל סיימון "גברת הזנגביל". לאחר מספר עבודות תחת תסריטו של ניל סיימון הייתה מייסון שותפה לסרט "מקס דוגן חוזר" בו גילמה את נורה מק'פי, אם אלמנה שנפגשת עם אביה הגוסס מקס דוגן (ג'ייסון רוברדס) שנטש אותה בגיל תשע. ב-1986 שיחקה בתפקיד הראשי בדרמת המלחמה של קלינט איסטווד "מקצוע לוחם" בתור אגי, אשתו לשעבר של סמל חיל הנחתים האמריקני טומאס הייוואיי.
בשנות ה-90 גילמה את תפקיד פולי קורנין אמה של אליזבת' (פיבי קייטס) בקומדיה "תתפגר פרד", שיחקה כסנטורית רובינס בקומדיית העיתונות "צרות בכותרות" ובמותחנים "90 דקות לרצח" ו"שני ימים באל. איי". ב-2004 שיחקה ב"כלה ודעה קדומה" סרט בסגנון בוליוודי המבוסס על הרומן "גאווה ודעה קדומה".
מייסון הייתה מועמדת לפרס אמי על תפקידה בשישה פרקים בסדרה "פרייז'ר".
ארנבת ים
ארנבי ים (שם מדעי: Aplysiomorpha) הם קבוצת מינים של חלזונות-ים (רכיכות) המורכבות מקונכייה פנימית רכה העשויה מחלבון.
ארנבת ים מצויה מכונה כך על שם צורתה העגלגלה ושתי בליטות חישה (רינופורות) המזדקרות מראשה ומזכירות אוזני ארנבת.
מין ארנבת ים הגדול ביותר הוא ארנבת ים שחורה, המסוגל להגיע לאורך 75 ס"מ ולמשקל שני קילוגרמים, וזהו אחד ממיני החלזונות הידועים הגדולים ביותר. גופה של ארנבת הים רך, וכן היא מכסה קונכייה פנימית. וכמו כל הרכיכות מתת מחלקת אחורני הזימים, ארנבות הים הן הרמאפרודיטיות, ובניגוד לחלזונות אחרים, בעלות סימטריה בילטרלית בחזותם החיצונית.
תזונה
ארנבת ים היא רכיכה אוכלת צמחים הנמצאת בדרך כלל על אצות במים רדודים. לארנבת הים חוש ריח מפותח, המאפשר מעקב אחרי הריחות הקלושים ביותר באמצעות כמורצפטורים על גבי הרינופורות המזדקרות מראשה.
ארנבת הים בטבע
צבע ארנבת הים מגיב לצבע האצה ממנה היא ניזונה ובכך מספק לה הסוואה. כאשר ארנבת הים מרגישה הפרעה או סכנה היא משחררת לתוך המים מעין "דיו" מבלוטות דיו בגופה ובכך יוצרת גורם מרתיע לטורפים. שחרור כזה פועל כמו מסך עשן ומשפיע לא רק על הראייה אלא גם על חיישני הריח של הטורף. בסביבות קטנות סגורות הדיו המופרש רעיל. בסביבה פתוחה הדיו מתפשט במים ולא מגיע לריכוז רעיל. צבע הדיו לבן, סגול או אדמדם, תלוי בצבע הפיגמנטים שבמקור המזון האצתי. עורה של ארנבת הים מכיל רעלן דומה שהופך את הרכיכה לבלתי אכילה לטורפים רבים.
רבייה
ארנבת הים היא הרמאפרודיט, כלומר, בעלת איברי רבייה זכריים ונקביים גם יחד. ארנבות הים יוצרות שרשרות הזדווגות של שלושה פרטים או יותר, כשהפרט הראשון מתפקד כנקבה בלבד, השני, השלישי והבאים אחריו יתפקדו כזכר ונקבה באותו הזמן והאחרון בשרשרת יתפקד כזכר בלבד. שרשרת ארוכה יכולה להניב מיליוני ביצים.
שימוש בארנבת הים
האדם עושה שימוש בארנבת הים כמזון (בסין), במסגרת מחקר נוירוביולוגי (עקב היות האקסונים בתאי העצב שלהם גדולים ונוחים למחקר), לשם ניקוי אקווריומים וסביבות שוניות אלמוגים, ולחיסול אצות וציאנובקטריה שמזהמים את המים.
אוגוסט בלמונט
אוגוסט בלמונט האב (באנגלית: August Belmont Sr.; 8 בדצמבר 1813 – 24 בנובמבר 1890) היה פוליטיקאי יהודי-אמריקאי מומר ממוצא גרמני, משקיע הון, דיפלומט ויושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית בשנות ה-60 של המאה ה-19.
בהמשך עבר לעסוק במרוצי סוסים גזעיים, הוא היה המייסד של מרוץ ה"Belmont Stakes", הרגל השלישית בסדרת מרוצי ה-Triple Crown, הקרוי על שמו, ומתקיים בפארק בלמונט שבנה בנו, אוגוסט בלמונט הבן.
הדוכס (סרט, 2020)
הדוכס (באנגלית: The Duke) הוא סרט דרמה קומית בריטי משנת 2020 בבימויו של רוג'ר מישל, מתוך תסריט של ריצ'רד בין וקלייב קולמן. בסרט מככבים ג'ים ברודבנט, הלן מירן, פין וייטהד, מת'יו גוד ואנדרו פרקר.
בכורת הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-4 בספטמבר 2020, והוא צפוי לצאת בהפצה מורחבת במהלך 2022.
עלילה
בשנת 1961, בניוקאסל שבצפון אנגליה, קמפטון בנטון, הוא נהג מונית מובטל, בן 60, ולו שני בנים בוגרים ללא עבודה קבועה הפועלים לעיתים גם בשולי ההחוק. תאונת אופניים בה קיפחה בתו את חייה לפני 13 שנים, יצרה נתק בינו ובין אשתו המסרבת להתייחס לאסון. קומפטון הוא סוג של דון קישוט המאמין בסולידריות חברתית ונאבק בדרישה השלטונית שישלם אגרת טלוויזיה, בטענה שהמדינה צריכה לתמוך בפטור מאגרה לפנסיונרים כיוון שלטענתו הטלוויזיה היא אמצעי חברתי המונע מהם בדידות. הוא משכנע את אשתו, המתנגדת לכל פעולותיו, כי ייסע ליומיים ללונדון כדי לשכנע את חברי הפרלמנט בצדקת רעיונו, ולאחר מכן ימצא סוף סוף עבודה קבועה ויחזיק בה.
עם שובו מלונדון מתברר לצופים כי בנטון גנב את ציורו של גויה ובו דיוקן של הדוכס מוולינגטון, מהגלריה הלאומית בלונדון. הציור זכה קודם לכן לפרסום באמצעי התקשורת הבריטיים כיוון שנרכש על ידי הממלכה עבור המוזיאון בסכום שיא של 140 אלף לירות שטרלינג. הוא שולח דרישות כופר בהן אומר שיחזיר את הציור בתנאי שהממשלה תשקיע יותר בטיפול בפנסיונרים. חוקרי המשטרה עומדים אובדי עצות מול הגניבה ובמקביל, בניוקאסל מסתבכת העלילה כשלעוד בני משפחה מתבררת תמונת המצב.
הפקה
באוקטובר 2019 הוכרז כי סרט על גנבת "דיוקנו של הדוכס מוולינגטון" בשנת 1961 נמצא בפיתוח, כשג'ים ברודבנט מככב בתור הגנב קמפטון בנטון והלן מירן מגלמת את אשתו. רוג'ר מישל נשכר לביים. פין וייטהד הצטרף חודש לאחר מכן.
הצילומים החלו בינואר 2020, כאשר מת'יו גוד הצטרף לצוות השחקנים.
הפצה
הסרט יצא לאקרנים בבריטניה ב-6 בנובמבר 2020.
אמוניוס מאתונה
אמוניוס מאתונה (ביוונית: Ἀμμώνιος), המכונה לעיתים אמוניוס הפריפטטי, היה פילוסוף יווני שלימד באתונה במאה ה-1 לספירה.
הוא היה מורו של פלוטרכוס, שמעלה על נס את למידתו הרבה (Symposiacs, iii. 1), ומציג אותו בדיון על דת וטקסי קודש (Symposiacs, ix. 15). פלוטרכוס כתב ביוגרפיה שלו, שלא שרדה.
מתוך המידע שנמסר על ידי פלוטרכוס, אמוניוס היה בבירור מומחה ביצירותיו של אריסטו, אך ייתכן שהוא בכל זאת היה פילוסוף פלאטוניסט ולא פריפטטי.
יכול להיות שהוא אותו אמוניוס מלמפרה (Lamprae, באטיקה) שמצוטט על ידי אתנאיוס כמחברו של ספר על מזבחות וקרבנות (Περὶ βωμῶν καὶ Θυσιῶν). אתנאיוס מזכיר גם חיבור על זונות אתונאיות (Περὶ τῶν Ἀθηνσινῆ Ἑταιρίδων) שנכתב על ידי סופר בשם "אמוניוס".
הדיוויזיה ה-200 (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה ה-200 (בגרמנית: 200. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-7 באוגוסט 1916 בחזית המזרחית ולחמה במהלך מתקפת ברוסילוב כחלק מהארמייה האוסטרו-הונגרית השביעית, ולאחר מכן לחמה בבוקובינה והשתתפה בהדיפת מתקפת קרנסקי בקיץ 1917 בספטמבר 1917 הועברה הדיוויזיה לחזית האיטלקית, שם לחמה בקרב קפורטו כחלק מהארמייה הגרמנית ה-14. בפברואר 1918 עברה לחזית המערבית, שם לחמה במהלך מבצע מיכאל כחלק מהארמייה השנייה, ובמהלך הקרב השני על המארן כחלק מהארמייה השביעית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה, וב-6 בפברואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
גסטלוגאצ'ה
גַסְטֵלוּגָאצֶ'ה (בבסקית: Gaztelugatxe) הוא איון על חוף ביסקאיה השייך לעיריית ברמאו (Bermeo), בחבל הבסקים (ספרד). הוא מחובר ליבשת על ידי גשר מעשה ידי אדם. על גבי האי עומדת כנסייה (בשם גסטלוגאצ'קו דוניין (בסקית); סן חואן דה גסטלוגאצ'ה (ספרדית)), המוקדשת ליוחנן המטביל, והיא מתוארכת למאה העשירית, אף שתגליות מעידות שייתכן שהמנזר הוא מהמאה התשיעית. ביחד עם האי השכן, אקץ, הם יוצרים ביוטיפ מוגן המשתרע מהעיר באקיו עד קייפ מציצאקו, על מפרץ ביסקאיה.
אטימולוגיה
המילה "גסטלוגאצ'ה" נובעת מהמילה הבסקית gaztelu = "טירה", "מבצר" ו gaitz = "קשה", "עצום", ויצרו את השילוב גסטלו גצה (המבצר הקשוח).
היסטוריה
מיקומו האסטרטגי של האתר הקנה לו תפקיד חשוב באירועים היסטוריים. היה זה אחד המקומות שבהם מושל ביסקאיה, סאן חואן דה לארה, התעמת עם אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה, בשנת 1334.
ב-1594 המקום הותקף על ידי הוגנוטים של לה רושל, אשר בזזו אותו. במאה ה-18 המקום הותקף על ידי חיילים אנגלים, ובמלחמת האזרחים הספרדית התקיים קרב "קייפ מצ'יצ'אקו" בקרבת מקום.
גאוגרפיה
החוף הבסקי סוער באזור זה. הים שוחק את סלעי החוף ללא הרף ויוצר מנהרות, קשתות ומערות. האי גסטלוגאצ'ה נמצא במרכז חלק זה של החוף ליד אי קטן, אקץ, המשמש מפלט לציפורים.
המנזר
למנזר יש גישה בשביל צר החוצה גשר עשוי אבן מוצקה, ולאחר מכן ישנה עלייה של 231 מדרגות (מקורות אחרים מצטטים את המספר 229 או 237). על פי האגדה, לאחר העלייה המאומצת אל ראש הצוק, על המטפס לצלצל בפעמון שלוש פעמים ולהביע משאלה.
הכנסייה
הכנסייה הקטנה, 80 מטר מעל פני הים, מתוארכת למאה העשירית. בשנת 1053 היא נתרמה על ידי דון איניגו לופז, מושל ביסקאיה, למנזר סן חואן דה לה פנייה ליד חאקה בהואסקה. קברים מימי הביניים מהמאה התשיעית והשתים-עשרה נמצאו על הטיילת ובתוך הכנסייה.
ב-1593 המקום הותקף ונבזז על ידי פרנסיס דרייק. בין שאר האירועים, המקום עלה באש מספר פעמים. ב-10 בנובמבר 1978, המקום נהרס בשריפה. שנתיים מאוחר יותר, ב-24 ביוני 1980, המקום נחנך מחדש. הכנסייה שייכת לקהילה של סאן פלאיו בעיירה באקיו.
אתר צילום
HBO צילם סצינות בעונה השביעית של סדרת הפנטזיה "משחקי הכס" באי הזעיר. גסטלוגאצ'ה שימש כאתר הצילום לדרגונסטון. את הטירה הוסיפו באופן דיגיטלי.
יחסי ארצות הברית–נאורו
יחסי ארצות הברית–נאורו הם שיתופי הפעולה וההתייחסות הפוליטית-מדינית בין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת נאורו. היחסים בין שתי מדינות אלו הם מורכבים ורגישים. הם יחסים הדוקים עקב הסיוע האמריקני המסיבי בנאורו. שתי המדינות משתפות פעולה במגוון רחב של נושאים, החל מחיזוק הביטחון האזורי, עד לטכנולוגיה בת-קיימא לשיפור תנאי האקלים בנאורו, הסכמי דיג ונושאי איכות הסביבה.
בשל גודלה הקטן, 21 קילומטרים רבועים, אין נציגויות דיפלומטיות בנאורו, ובכלל זה גם נציגות של ארצות הברית. צוות שגרירות ארצות הברית בפיג'י מוכר גם כצוות שגרירות ארצות הברית בנאורו ומגיע לשם לביקורים תקופתיים.
נאורו מקבלת מארצות הברית חבילות סיוע עקב המצב הכלכלי הקשה שבה ואי היציבות שלה. על פי מחלקת המדינה של ארצות הברית, יש לנאורו וארצות הברית יחסים טובים המתבטאים בשיתופי פעולה.
עצמאותה של נאורו
ארצות הברית הכירה בנאורו ב-24 באוקטובר 1976. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו באותו היום, עם הגשת כתב האמנתו של שגריר ארצות הברית בקנברה לנשיא נאורו, כשמונה שנים לאחר קבלת העצמאות של נאורו מאוסטרליה, הממלכה המאוחדת וניו זילנד.
משבר כלכלי
באוקטובר 2008 התחייב השגריר החדש של ארצות הברית בפיג'י (המשמש גם כשגריר לנאורו) לנסות ולפתח את כלכלתה של נאורו שנמצאה אז במשבר.
היחסים כיום
ב-8 בפברואר 2017 החליט דונלד טראמפ, נשיא ארצות הברית, להפסיק לדאוג לפליטים הנאורים הבלתי-חוקיים במדינתו ולגרשם.
סחר
הייצוא הנאורי לארצות הברית עמד על 335 אלף דולר בשנת 2014 וכלל בעיקר מוצרי טלפוניה וחלקי מכוניות. הייצוא האמריקאי לנאורו עמד על 747 אלף דולר בשנת 2014 וכלל בעיקר ציוד מיגון לחשמל במתח נמוך.
מערת קוסקר
המערה נמצאת בקלנק דה מורג'יו שבמרסיי.
גילוי וחקר המערה
ביוני 1990 ביקש קוסקר את עזרתם של שני צוללני מערות בלגיים, האחים ברנרד ומארק ואן אספן, שהגיעו לצלול בקסיס. בעזרת הסבריו של קוסקר, מצאו האחים את הכניסה למערה. הם עקבו אחר המנהרה העולה, שוחים לאט ובזהירות ליד תקרת המנהרה כדי להימנע מהרמת חלקיקי סחף ומשקעי החרסית העדינים המכסים את הרצפה כדי לא לפגוע בראות התת-ימית. הם הגיעו לאגם התת-קרקעי שבראשו פעמון האוויר (חלק המערה שמעל קו המים) שראה קוסקר ב-1985. בגלל שכבל ההנחיה שלהם היה קצר מדי, נאלצו האחים להסתובב לאחור על מנת לצאת בבטחה על ידי מעקב אחר כבל ההנחיה לכיוון כניסת המנהרה, ללא יכולת לסקור את הפעמון.
ביוני 1991, חזר מארק ואן אספן לקסיס וב-24 ביוני הוא צלל שוב עם קוסקר, שניהם נחושים להגיע סוף סוף לקצה המערה. חדירתם למערה נמשכה רק כשלושים דקות ואפשרה להם לחקור בקצרה רק את החדר הראשון המחובר ישירות למנהרה. כמה ימים לאחר מכן, ב-9 ביולי, החליט קוסקר לחזור ולחקור את המערה בעזרת חברים ומדריכים של מועדון הצלילה שלו, סנדרין קוסקר (אחיינית שלו), יאן גוגן ופסקל אוריול, כדי להעריך את היקף המערה. במהלך צלילה זו בוצעה חקירה מפורטת יותר של החלק הלא מוצף של המערה. גוגן שם לב לקווי מתאר של כף יד על קיר, בעוד אוריול העלתה את ההשערה שמדובר ציור מערה. גילוי זה הניע את "צוות הארבעה" לחזור ולחפש באופן פעיל אחר שרידים אחרים. במהלך צלילות נוספות ביולי ואוגוסט גילו את ציורי המערות וצילמו סרטים ותמונות שלהם.
בעקבות הדיווח, נערך בין ה-18 ל-20 בספטמבר 1991, סקר מדעי של המערה, בסיוע כלי השיט של המחלקה למחקר ארכאולוגי תת-ימי במשרד התרבות הצרפתי. הוא נערך על ידי ז'אן קורטין, פרהיסטוריון מנוסה, וז'אן קלוטס, מומחה לאמנות מערות. עם פרסום התגלית, הועלו ספקות לגבי האותנטיות של הציורים. כמה פרהיסטוריונים צרפתים הביעו הסתייגות מהממצאים.
ביוני 1992 צולם במערה סרט בן 26 דקות שכותרתו "סוד מערת קוסקר" (בצרפתית: Le Secret de la grotte Cosquer). בין השנים 2001 ל-2005 יצאו לפועל במערה חמש משימות מחקר ארכאולוגי ומאז 2015 התבצעו חמש משימות נוספות.
ציורי המערה
כ-80% מגובה קירות המערה, אשר כנראה כללו גם הם ציורי קיר, היו שקועים באופן קבוע או מעת לעת ונמחקו במי הים. עם זאת, נותרו במערה כמעט 500 דוגמאות של אמנות מערות, אשר מתוארכות לשתי תקופות שונות במהלך התקופה הפלאוליתית העליונה. התקופה הראשונה, שהחלה כ-27,000 שנה לפני זמננו, מיוצגת על ידי אמנות המורכבת מ-65 שבלונות יד, 44 בשחור ו-21 באדום. אמנות מהתקופה המאוחרת יותר מתוארכת לכ-19,000 שנה לפני זמננו וכוללת תיאורים מורכבים הרבה יותר של בעלי חיים ודמויות אנושיות שונות. בסך הכל נמצאו במערה 177 ציורי חיות הכוללים 63 סוסים, 28 יעלים, 17 צבאים, 10 ביזונים ו-7 שוורים. יש גם תיאור יוצא דופן יותר של 16 בעלי חיים ימיים, כולל 9 כלבי ים ו-3 אלקות, כמו גם כמה מדוזות ודמויות שונות שיכולות להיות דגים או לווייתנאים. דמויות האדם כוללות סמלים מיניים רבים וגם דוגמה אחת למוטיב "ההרוג" שניתן לראות במערות אחרות כמו מערת לאסקו.
אלווירה לינדו
אלווירה לינדו (בספרדית: Elvira Lindo; 23 בינואר 1962), קדיס היא עיתונאית וסופרת ספרדייה.
ביוגרפיה
בגיל 12 הגיעה עם הוריה למדריד אחרי שהמשפחה התגוררה בכמה מקומות בספרד קודם לכן. במדריד חייתה את רוב חייה הבוגרים. היא התחילה בלימודי עיתונאות באוניברסיטת קומפולטנס (Compultense) אך לא סיימה אותם משום שהתחילה ב-1981 לעבוד בטלוויזיה וברדיו כקריינית, שחקנית ותסריטאית. הרומן הראשון שלה היה מבוסס על גיבורים דמיוניים של תסכית ברדיו, הילד ממדריד מנוליטו גפוטס (Manolito Gafotas) שנעשה קלסיקה של ספרות ילדים ספרדית. יצאו שישה ספרים בסדרה על מנוליטו. בנוסף לכך היו שני סרטים על פי הסדרה שיצאו ב-1999 ו-2004 וכן סדרת טלוויזיה.
לינדו כתבה גם רומנים למבוגרים וכן מחזות. הרומן הראשון שלה "השכונה האחרת" (El otro barrio) יצא ב-1998 ויצא גם כסרט בבימויו של סלבדור גרסיה רואיס.
מאז שבעלה התמנה למנהל מכון סרוונטס בניו יורק חיה לינדו בניו יורק. היא כותבת, לעיתים קרובות, לעיתון הספרדי אל פאיס. כמו כן היא כותבת ככתבת עצמאית עבור כתבי עת ועיתונים אחרים.
פרסים
ב-1998 קיבלה לינדו את הפרס הארצי לספרות ילדים ונוער (Premio Nacional de Literatura Infantil y Juvenil) על ספרה Los trapos sucios de Manolito Gafotas. ב-2005 את פרס הספרייה הקטנה (Biblioteca Breve) על הרומן שלה למבוגרים "מילה אחת שלך" (Una palabra tuya).
תרגום לעברית
מילה אחת שלך. מספרדית - דלי רום. תל אביב:אחוזת בית, 2011.
ספרי הילדים שלה
Serie Manolito Gafotas
חולד דמאראלנד
חולד דמאראלנד או מכרתן דמאראלנד (שם מדעי: Fukomys damarensis) הוא מין של מכרתן, מכרסם מתחפר, שמצוי באפריקה הדרומית. בנוסף למכרתן העירום חסר-הפרווה והקטן ממנו, שני המינים מהווים את שני מיני היונקים היחידים החיים במבנה של חברתיות מלאה, המורכב מ"מלכה", "מלך" ו"פועלים". למרות שהחולד קרוי על שם דמאראלנד, מדינת עבר ששטחה כיום מהווה חלק מנמיביה, תחום תפוצתו רחב ומתפרש על פני רוב אפריקה הדרומית, לרבות בוסטואנה, נמיביה, דרום אפריקה, זמביה וזימבבואה. בתי הגידול המועדפים על החולד הם סוואנות או ערבות חוליות.
בדומה לשאר מיני המכרתניים, מבנה גופו של החולד גלילי, גפיו קצרות ועבות, כפות הרגליים גדולות והראש חרוטי. מין זה אינו שונה בגודלו משאר מיני המכרתניים: אורכו נע בין 14 ל-20 ס"מ; זנבו קצר, ואורכו 2 עד 3 ס"מ; ומשקלו נע בין 100 ל-280 גרם. לחולד אין אוזניים חיצוניות, העיניים קטנות ומכוסות בעפעפיים עבים; צבע הקשתית כחול. הפרווה עבה, וצבעה משתנה משחור לחום, הצבע הנפוץ ביותר. על פרוות הראש יש כתם לבן; כתמים לבנים נוספים מופיעים לעיתים על חלקים שונים בפרוותו של החולד. לנקבה יש שש פטמות.
הקריוטיפ של החולד מורכב מ-74 או 78 כרומוזומים, כאשר כל סוג כרומוזום מורכב מזוג הומולוגי (2n).
התנהגות
החולדים חיים כל חייהם במערכת של מנהרות תת-קרקעיות, אותן הם חופרים בעזרת שיניהם. קוטר המנהרות 65 עד 75 מ"מ, ואורכן עשוי להגיע לכקילומטר. החולדים כמעט ולא יוצאים לפני הקרקע, אך הם משאירים תלי-חפרפרת. כתוצאה מכך, בתוך המנהרות יש מיקרואקלים ייחודי, שבו יש אוויר חם ודחוס, ורמות נמוכות של חמצן. רוב ההרחבה של המאורה מתבצעת לאחר הגשם, מכיוון שקשה לחולד לחפור בקרקע יבשה. בגלל התנאים הצחיחים בהם הם חיים, החולדים נוטים להיות פעילים במיוחד לתקופות קצרות; במושבה טיפוסית, שלוש טונות של קרקע עשויים להיחפר תוך שבועיים.
המאורות מורכבות בעיקר ממנהרות נדידה, בהן החולדים מחפשים את מזונם. פקעות ובצלים נאכלים בדרך כלל בחלקם מיד לאחר מציאתם, אך פקעות קטנות יותר נגררות אל "מחסן המזון" במנהרות הנדידה. מנהרות הנדידה נמצאות בדרך כלל רק כ-5 עד 25 ס"מ מתחת לפני הקרקע, אך הן מקושרות לתעלות אחסון עמוקות יותר, לטרינה וקן מרכזי, שעשוי להיות באורך של כשניים וחצי מטרים. כל מערכת מאורות מורכבת ממושבה אחת, הכוללת כתריסר פרטים, אם כי מושבות עשויות לנוע בין 2 ל-20 פרטים.
המבנה החברתי אצל חולדי דמאראלנד הוא מבנה של חברתיות מלאה: מבנה זה מורכב מזוג מתרבה אחד ומצאצאיו הלא פוריים. ההיריון נמשך 78 עד 92 ימים. הצאצאים הלא פוריים, ה"פועלים", מבלים את רוב זמנם בתעלות הנדידה, מחפשים מזון ומתחזקים את התעלות. פרטים מבחוץ מגורשים בדרך כלל, אך מחקרי DNA מצביעים על כך שלפחות חלק מהפרטים הלא פוריים נולדו מחולדים שבאו מבחוץ. ההיררכיה במושבה ברורה: הזכר השליט, לאחריו הנקבה השליטה, הפועלים הזכרים ולבסוף הפעולות הנקבות.
הפועלים והפועלות אמנם לא מסוגלים ללדת, אך הם אינם מסורסים לחלוטין; במקרה של מות המלך או המלכה, מערכת הרבייה של הפועלים מתפתחת, כך שיוכלו לייסד מושבות משלהם. מערכות הרבייה של פועלות לא מפותחות, עם רחם קטן ושחלות זעירות, המכילות תאי נבט, כך שלא יכול להתבצע תהליך הביוץ. האשכים של הזכרים ה"פועלים" קטנים מאוד, ומכילים מעט תאי זרע, אם בכלל.
לאחר מות הנקבה השליטה, הפרטים השייכים למושבה מתפזרים למושבות אחרות. פרטים גדולים במיוחד עשויים להקים מושבות חדשות משלהם. ההתפזרות מתרחשת רק לאחר גשם, מה שמאפשר בנייה מהירה של מערכות תעלות חדשות. הפרטים שיצאו מהמושבה נעים על פני הקרקע, שם הם חשופים לטורפים שונים: מחקרים מראים על כך שרק כ-10% מהחולדים המתפזרים ממושבה מסוימת שורדים ומגיעים למושבות אחרות. חולד דמאראלנד רעשני פחות מהחולד העירום, ומשמיע רק צפצופים דמויי קריאות ציפור.
מזבח העולה
מזבח העולה (מכונה גם מזבח החיצון או בפשטות המזבח; בתקופת המשכן כונה גם מזבח הנחושת ומזבח אדמה) היה אחד מכלי-הקודש המרכזיים בפולחן העברי, בתחילה במשכן ולאחר מכן בבית המקדש הראשון והשני. מזבח העולה נקרא גם "מזבח החיצון" כיוון שהוא עמד בעזרה מחוץ להיכל בבית המקדש. השם מזבח העולה בא להבדיל בין המזבח העומד בעזרה, ועליו מקריבים קרבנות, ובין מזבח הקטורת, הקטן יותר, שעמד בהיכל, ושימש להקטרת קטורת.
Drive (אלבום של טייסטו)
Drive הוא אלבום האולפן השמיני של הדי ג'יי והמפיק המוזיקלי ההולנדי טייסטו. האלבום יצא לאור ב-21 באפריל 2023 על ידי חברות התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ, Musical Freedom ו-PM:AM.
מזבח העולה
המשכן
עם הקמת המשכן, עשו בני ישראל, על פי ציווי, מזבח עצי שיטים המצופה נחושת, כדי להקריב עליו קרבנות. מזבח זה שימש (יחד עם שאר המשכן) עד הקמת בית המקדש בירושלים. לפי התיאור בתורה, היה המזבח רבוע, אורכו ורוחבו היו חמש אמות (כשניים וחצי מטרים) וגובהו שלש אמות (כמטר וחצי). בארבע פינות המזבח בלטו קרנות. בין הלוחות שהרכיבו את המזבח היה חלל, אותו מילאו באדמה בכל מקום שבו הציבו את המשכן.
בית המקדש הראשון
המזבח שהקים שלמה בבית המקדש הראשון נזכר כ"מזבח נחושת", אולם לפי פרשנים מסורתיים הוא נעשה מאבן, והוא נקרא מזבח נחושת, משום שהוא ניצב במקום מזבח הנחושת, ומשום שהוא נעשה כתחליף למזבח הנחושת שעשה משה. עם זאת מהמסופר על אחז מלך יהודה שהעביר את "מזבח הנחושת" ממקומו למקום אחר, נראה שהיה עשוי מעץ כמו במשכן.
לפי ספר דברי הימים אורכו ורוחבו היו עשרים אמה, וגובהו - עשר אמות, אולם לפי המשנה שטח זה של עשרים אמה אינו מתייחס אלא למקום המערכה - השטח הפנוי למערכת האש שעל המזבח, בעוד שהשטח הכולל של המזבח היה עשרים ושמונה אמה על עשרים ושמונה אמה.
אחז מלך יהודה הזיז את המזבח שעשה שלמה ממקומו, והציב במקומו מזבח גדול יותר בדמות מזבח שראה בדמשק. יש הרוצים לטעון שככל הנראה סולק המזבח שהציב אחז בידי חזקיהו בנו, והמזבח חזר למקומו עד שנהרס במהלך חורבן הבית הראשון. עם זאת חוקרים טוענים שמדברי יחזקאל עולה ש"מזבח הנחושת" נותר היכן שאחז העבירו לשם, עד לחורבן הבית.
בית המקדש השני
כאשר שבו גולי בבל לירושלים והחלו לבנות מחדש את המקדש הם החלו ראשית לבנות את המזבח, שהוסיף לתפקד גם לאחר שנעצרה הבניה בעקבות כתבי השטנה של צרי יהודה, על פי המסורת הקובעת "שמקריבין אף על פי שאין בית". מאוחר יותר הושלמה בניית בית המקדש השני כולו. לפי הגמרא, אחד הנביאים שהיה בדורם של עולי בבל העיד על מקום המזבח, וכך התאפשרה בנייתו במקומו המדויק. הרמב"ם כותב, על פי גמרא זו: "המזבח מקומו מכוון ביותר, ואין משנין אותו ממקומו לעולם".
לאחר טיהור המקדש בידי הכהנים ממשפחת חשמונאי הרסו הללו את המזבח הישן, וגנזו את אבניו בלשכת החותמות שבבית המוקד. צורתו של המזבח החדש שהקימו מפורטת במשנה במספר מקומות. עם חורבן בית שני נהרס המזבח ופסקה עבודת הקרבנות במקדש.
המזבח שהקימו בני חשמונאי היה בנוי מארבע שכבות בגדלים שונים ששיוו למזבח צורה מדורגת, וגובהם הכולל היה עשר אמות (כחמישה מטרים). בתחתית ניצב ה"יסוד" ששטח בסיסו היה 32x32 אמות וגובהו אמה, מעליו היו ה"סובב" (שגובהו היה חמש אמות) וה"כרכוב" (בגובה שלוש אמות). בארבע פינותיו העליונות של הכרכוב בלטו ארבע "קרנות המזבח" - ריבועים בגודל של אמה על אמה, שגם גובהם אמה. בצידו הדרומי של המזבח היה כבש מרכזי, שרוחבו שש עשרה אמות, ובאמצעותו עלו הכהנים לגג הכרכוב. לצידו היו שני כבשים קטנים, בהם נגשו הכהנים אל היסוד והסובב. ליד הקרן הדרומית-מערבית הוצבו 2 ספלים עליהם נוסכו היין או המים שהובאו כנסכים לקרבנות. על גג הכרכוב הונחו שלושה ציבורי עצים ("מערכות") שדלקה בהם "אש התמיד". במרכז גגו של המזבח עמד התפוח - מצבור דשן שהצטבר על המזבח.
מיקומו של המזבח ממזרח למערב היה 22 אמה מזרחית לפתח האולם בבית המקדש, ו-22 אמה משערי ניקנור. מיקומו של המזבח מצפון לדרום שנוי במחלוקת. על פי המסורת המזבח ניצב בשטח נחלת שבט בנימין בסמוך לגבול שבינו ובין נחלת שבט יהודה.
ניסיונות לבניין המזבח
עם תחילת תנועת התחיה הלאומית של עם ישראל הציע הרב צבי קלישר לחדש את עבודת הקרבנות גם ללא הקמת מקדש כפי שהיה בתחילת ימי בית שני ואף החל בניסיונות גישוש לקבלת היתר מהשלטונות העות'מאנים לכך.
בעיה הלכתית מסוימת בחידוש עבודת הקרבנות היא חוסר הידיעה הוודאית לגבי מיקומו המדויק של המזבח. בעיה זו יכולה להיפתר על ידי נביא או על ידי ראיות הלכתיות־היסטוריות־ארכאולוגיות שונות.
מכון המקדש החל בשנת 2009 לאסוף אבנים שלמות מים המלח, והחלו להקים מאבנים אלו את מזבח העולה במידותיו המינימליות לפי ההלכה (חמש אמות אורך, חמש אמות רוחב, שלוש אמות גובה) בצהרי תשעה באב במצפה יריחו.