cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אתיקה רפואית
דילמות
דוגמה לדילמה כזו היא החובה המוטלת על רופא ליידע חולה על תרופה או טכנולוגיה היכולים לשפר את מצבו או להציל את חייו. מצד שני תרופה או פרוצדורה כזו עשויים לא להיות כלולים בסל הבריאות או בביטוח שקופת חולים מחויבת אליו.
דילמה מסוג אחר היא השימוש בתרופת פלצבו לצורך ניסוי קליני.
רופאים מצויים בדילמה מול חולים סופניים. הקושי בלספר לחולה בשורות רעות הוא קושי שרופאים מתקשים להתמודד איתו. יש רופאים המרגישים כישלון כאשר אין בידם לעזור לחולה הסופני. רופאים רוצים להצליח ולרפא, הדבר מקשה עליהם לידע את החולה ואת משפחתו במצב האמיתי של החולה. אל מול קושי זה, משפחות החולים לעיתים לוחצות על הרופא למצוא פתרון כל שהוא, כל דבר שיתן להם תקווה. הרופא נמצא בדילמה מה להגיד לחולה ולמשפחתו.
המפגש בין אתיקה רפואית ומשפט רפואי - מחלוקות והשפעות
במבט ראשון, האתיקה הרפואית מתפתחת מתוכה ועל ידי העוסקים בה. האוטונומיה של האתיקה הרפואית ניכרת, בין היתר, באי-כפיית עמדת משפט המדינה המנוגדת לעמדתו האתית של מטפל ספציפי. למשל, סעיף 56 לחוק החולה הנוטה למות, תשס"ו-2005 קובע "אין בהוראות חוק זה כדי לחייב מטפל לתת לחולה הנוטה למות טיפול רפואי מסוים, או להימנע ממתן טיפול רפואי מסוים, בניגוד לערכיו, למצפונו, או לשיקול דעתו הרפואי; מטפל שסירב או נמנע כאמור יעביר את הטיפול למטפל אחר, על פי הסדר שייקבע בתיאום מראש עם מנהל המוסד הרפואי."
בישראל הוקמה "קרן בריאה"- גוף הפועל לקידום בריאות האישה, הנלחם ביחס המזלזל שנשים חוות במערכת הבריאות, הן בחוסר יחס והן בהטרדות מיניות.
גן השומרון
גַּן השׁוֹמְרוֹן הוא מושב השוכן על הכביש לעפולה, צפונית מזרחית לחדרה, בין מחלף עירון לצומת כרכור. שמו של היישוב ניתן לו בתקופה בה כונה אזור השרון - "שומרון" ואין קשר בינו ובין אזור השומרון של ימינו. משתייך למועצה אזורית מנשה. כביש 6403 חוצה את היישוב לצדדים מערב ומזרח.
היישוב נוסד באביב 1934 על ידי יוצאי גרמניה שעברו הכשרה בנהלל ובקיבוץ עין שמר. בשנת 1946 נוספו למקום מתיישבים ממשוחררי הצבא הבריטי. בשנת 1954 בוצעה הרחבה נוספת באמצעות התנועה "מן העיר אל הכפר", ובשנת 1957 קלט היישוב קבוצה גדולה של עולי פולין.
בתחילה היה שטח היישוב 600 דונם, אך לאחר מספר שנים נוספו עוד 400 דונם.
היישוב "גן השומרון" נרשם בשם "אגודת עובדי אדמה", שהייתה פעילה ויוזמת בכל מפעל ההתיישבות. המושב משתייך לתנועת הנוער "האיחוד החקלאי". ביישוב נמצאת אגודה חקלאית המאגדת משפחות בעלות קרקע חקלאית.
היישוב הוא אחד ממספר יישובים בארץ, כמו כפר שמריהו, רמות השבים ובית יצחק, להם קרקעות פרטיות שנקנו לפני קום המדינה הנמצאות בבעלות פרטית.
בשנת 1984 חגג היישוב את חגיגת היובל.
Basic Instinct
Basic Instinct (בעברית: אינסטינקט בסיסי) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית סיארה. האלבום יצא לאור ב-10 בדצמבר 2010 על ידי חברות התקליטים ג'ייב רקורדס, סוני מיוזיק אנטרטיינמנט ולה-פייס רקורדס. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים.
האלבום הגיע למקום ה-44 במצעד הבילבורד 200.
גופים וארגונים רבים סיקרו את האלבום ברשימת האלבומים הטובים ביותר לשנת 2010, או לחלופין האלבומים הטובים ביותר בעשור השני. בסקר השנתי של Pazz & Jop שנערך על ידי מגזין הוילג' ווייס, האלבום התברג במקום ה-761 ברשימת 1000 האלבומים הטובים ביותר לשנת 2010. דן הנקוקס מכתב העת הגרידאן דירג את האלבום במקום התשיעי ברשימתו 10 האלבומים הטובים ביותר לשנת 2010.
איך זה להיות עטלף?
איך זה להיות עטלף? (באנגלית: ) הוא מאמר מאת הפילוסוף האמריקאי תומאס נייגל. המאמר פורסם לראשונה בכתב העת The Philosophical Review בשנת 1974 ולאחר מכן הודפס באסופה "משאלות עלמוות" (Mortal Questions) משנת 1979. הוא עוסק בקשיים שמציבה התודעה בפני ניסיונות לפתור את בעיית הגוף-נפש ובפני כל פילוסופיה רדוקציוניסטית שמנסה להסביר את החוויה הסובייקטיבית במונחים אובייקטיביים. המאמר תואר כ"ניסוי המחשבתי המצוטט והמשפיע ביותר בנוגע לתודעה" וכתרומה המפורסמת ביותר של נייגל לפילוסופיה של המיינד.
במאמר מדגיש נייגל את "האופי הסובייקטיבי של החוויה". הוא מציג קריטריון לפיו ניתן לומר שלאורגניזם יש מצבים תודעתיים "אם ורק אם יש משהו שהוא כמו להיות אותו אורגניזם עבור האורגניזם עצמו". לפי גישה זו קיים קשר בלתי ניתן לפירוק בין קיומה של נקודת מבט סובייקטיבית ייחודית לבין המשמעות של להיות בעל תודעה. התאוריות הרדוקציוניסטיות שהוצעו עד כה בניסיון להסביר את התודעה נועדו לכישלון, משום שהן אינן יכולות להתעלם מהמאפיינים הפנומונלוגיים של התודעה, שקשורים בנקודת המבט הייחודית של היצור המודע, אך נראה שהרדוקציה של התודעה למאפיינים אובייקטיביים מחייבת התעלמות מהעובדות הסובייקטיביות שקשורות בחוויה.
נייגל משתמש בשאלה "איך זה להיות עטלף?" – אורגניזם שעל פי הנחתו הוא בעל חוויה מודעת, אך בשל הסתמכותו על איכון הד קל לשער שהחוויה הסובייקטיבית שלו שונה מאוד מזו של בני אנוש – כדוגמה הממחישה את הקשיים שמעורבים בניסיון להבין את התודעה. הוא מסכם את המאמר בהצעה לגישה פילוסופית עתידית ל"פנומנולוגיה אובייקטיבית שאינה תלויה באמפתיה או בדמיון".
רקע
בהערת שוליים ל"איך זה להיות עטלף?" מציין נייגל שהוא מגיב למספר תאוריות שמנסות לפתור את בעיית הגוף-נפש על ידי רדוקציה של מצבים נפשיים למצבים גופניים, ביניהן התאוריות של הילרי פטנאם, דייוויד לואיס, דניאל דנט, ג'יי. ג'יי. סי. סמארט ודייוויד מאלט ארמסטרונג. הוא מציין את "שמות והכרח" של סול קריפקי כהשפעה.
נייגל עסק בשאלות הנוגעות לפיזיקליזם ולרדוקציוניזם במספר מאמרים שכתב לפני "איך זה להיות עטלף?". במאמר "פיזיקליזם" משנת 1965 הוא הביע תמיכה בגרסה "חלשה" של פיזיקליזם ונתן ביטוי לאמביוולנטיות שהוא חש כלפי גישה זו. פיזיקליזם, לפי מאמר זה, היא "התזה שהאדם, על כל מאפייניו הפסיכולוגיים, הוא לא יותר או מעבר לגופו, על כל מאפייניו הפיזיים". נייגל מבחין במאמר זה בין גרסה "חזקה באופן בלתי-סביר" של פיזיקליזם, לפיה קיימת זהות כללית של כל אחד מהמצבים הפסיכולוגיים ומקבילו הפיזי, לבין גרסה חלשה יותר של פיזיקליזם, שאינה דורשת כלליות ואשר עליה הוא מגן מפני ביקורות.
על יחסו האישי לגישה זו כתב נייגל: "תמיד מצאתי שפיזיקליזם היא גישה דוחה באופן קיצוני, ולמרות האמונה הנוכחית שלי שהתזה היא נכונה, תגובה זו מתמידה". המקור לתחושת הסלידה מפיזיקליזם היא התובנה שגישה זו אינה מותירה מקום לסובייקטיביות של מצבים פסיכולוגיים ואינה מאפשרת להתייחס לעצמי, ולא לגוף, בתור הסובייקט של מצבים אלה. עם זאת, ב"פיזיקליזם" נייגל פוסל את הביקורת הזו בטענה שהיא תקפה לכל גישה באשר היא, ובכלל זאת כל גישה דואליסטית, ולכן אינה ביקורת מהימנה כנגד פיזיקליזם. ההגנה של נייגל על פיזיקליזם במאמר זה הובילה חלק מפרשניו למסקנה שגם ב"איך זה להיות עטלף?" נייגל לא פוסל כל גישה פיזיקליסטית באשר היא, אלא מבקש להצביע על הקשיים שבמציאת גרסה עתידית ונכונה של פיזיקליזם; פרשנים אחרים מזהים ב"איך זה להיות עטלף?" ובפילוסופיה המאוחרת יותר של נייגל שינוי בעמדותיו ופנייה נגד פיזיקליזם.
"איך זה להיות עטלף?" הוא חלק מביקורת רחבה יותר של נייגל נגד ניסיונות להסביר את המיינד באמצעות ידע מתחום הנוירופיזיולוגיה. נייגל כתב כנגד גישה זו במאמר "Armstrong on the Mind" (ארמסטרונג על המיינד) משנת 1970, בו הוא ביקר את גישתו של דייוויד ארמסטרונג. מאמר נוסף בו מביע נייגל פסימיזם לגבי האפשרות למצוא בסיס נוירופיזיולוגי למיינד הוא "חציית מוח ואחדות התודעה" (Brain Bisection and the Unity of Consciousness) משנת 1971. במאמר זה הוא מביא עדויות לגבי אנשים שעברו קורפוס קלוסטומיה, ניתוח המביא לנתק בין ההמיספרות במוח, ומעלה את השאלה כמה תודעות (או נפשות) יש לבני אדם. דרך העיסוק בשאלה זו מערער נייגל על ההנחה שקיימת תודעה יחידה ואחידה ובאופן כללי יותר על ההנחה שניתן לומר שלבני אדם יש מספר שלם מסוים של תודעות. לפי נייגל, ממצאים אלה מעוררים ספק לגבי תקפותה של הגישה הנוירופיזיולוגית להבנת התודעה.
בהערת שוליים ב-The View from Nowhere (1986), הכיר נייגל בקיומם של שני מחקרים קודמים שהשתמשו במושגים דומים לאלה שבהם הוא השתמש במאמר. הראשון הוא מאמר של B.A. Farrell משנת 1950, שבו נותח המשפט "אני תוהה איך זה להיות, ולשמוע, כמו עטלף". השני הוא מאמר משנת 1971, של הפילוסופים הבריטיים טימותי ספריג' ואלן מונטפיורי, שבו נכתב ש"תודעה היא מה שאנחנו מתארים כשאנחנו מנסים לענות על השאלה איך זה, או איך זה עשוי היה, להיות אובייקט מסוים בסיטואציה מסוימת". נייגל כתב שכשהוא כתב את המאמר הוא עדיין לא קרא את המאמר של ספריג' ומונטפיורי ושכח את המאמר של פארל.
האופי הסובייקטיבי של החוויה
נייגל פותח את הטיעון בהצהרה שקיום התודעה הוא הגורם לקשיים בפתרון בעיית הגוף-נפש. לפי נייגל "ללא תודעה בעיית הגוף-נפש הייתה הרבה פחות מעניינת. עם תודעה נראה שהיא חסרת תקווה". התודעה, כפי שנייגל מבין אותה, היא תופעה רחבת היקף שמשותפת לבני אדם וליצורים אחרים, אם כי ייתכן שלאורגניזמים פשוטים אין תודעה כלל.
כדי להבחין בין צורות חיים בעלות תודעה לאלה שאינן בעלות תודעה, נייגל מציע קריטריון, שבעקבות המאמר כונה "קריטריון האיך-זה-להיות". לפי קריטריון זה, משמעותה הבסיסית של "העובדה שלאורגניזם יש תודעה בכלל... היא שיש משהו שהוא כמו להיות האורגניזם הזה". קריטריון זה יוצר זהות בין קיום התודעה לבין קיומה של נקודת מבט סובייקטיבית: להיות בעל תודעה זה להיות בעל נקודת מבט סובייקטיבית וכל יצור בעל נקודת מבט סובייקטיבית הוא יצור בעל תודעה. נייגל מכנה את המאפיין הבסיסי הזה של התודעה "האופי הסובייקטיבי של החוויה" (the subjective character of experience).
נייגל משתמש בשאלה "איך זה להיות עטלף?" כדוגמה שמבהירה את האלמנטים הקשורים באופי הסובייקטיבי של החוויה ואת חשיבותו. הוא מסביר שהבחירה בעטלפים נובעת משני מאפיינים: ראשית, ההנחה שכולם מאמינים שעטלפים הם יצורים בעלי תודעה, בניגוד ליצורים פשוטים יותר, כמו צרעות, שיש ספק לגבי היותן יצורים מודעים. שנית, על אף שאנחנו מניחים שלעטלפים יש תודעה, הפעילות של העטלפים והמערך החושי שלהם הם כה שונים מאלה שלנו, שכאשר אנחנו פוגשים אותם הם נדמים לנו כצורת חיים זרה לחלוטין. אנחנו מניחים שלעטלפים יש תודעה, אך מתקשים מאוד להבין את החוויה הסובייקטית של העטלפים. נייגל מדגיש במיוחד את ההסתמכות של העטלפים על איכון הד כאלמנט שיוצר את הקושי.
נייגל מבהיר מספר אלמנטים הקשורים בקריטריון ה'איך-זה-להיות'. ראשית, הביטוי "איך זה להיות X" (What is it like to be X), או "משהו שהוא כמו להיות X" ( something that it is like to be X), לא מתייחס ליכולת שלנו להבין דברים באמצעות אנלוגיות או דמיון, אלא לחוויה הסובייקטיבית של האורגניזם עצמו. לדוגמה, למשפט "אדום הוא כמו צליל של חצוצרה" יכולה להיות משמעות עבור אדם עיוור, אך האנלוגיה אינה תופסת את החוויה הסובייקטיבית של אדם בעל חוש ראייה עבור עצמו. באופן דומה, אנחנו יכולים לדמיין איך זה ירגיש להיות בעלי כנפיים כמו אלה של עטלף וליצור אנלוגיה בין הסתמכות על סונאר לבין הסתמכות על חוש הראייה; אבל שימוש כזה בדמיון הוא שימוש בחוויה הסובייקטיבית שלנו כבני אדם כבסיס שבעזרתו אנחנו מתארים לעצמנו חוויה של יצור אחר. באופן זה, אנחנו לא מסבירים איך זה להיות עטלף עבור העטלף עצמו, אלא רק איך זה היה יכול להיות עבורינו להתנהג כמו עטלף.
שנית, הטענה ש"יש משהו שהוא כמו להיות X" היא טענה לגבי משהו שקיים באופן ממשי בעולם. אם יש תודעה בעולם, והתודעה כרוכה באופי הסובייקטיבי של החוויה, הרי שאנו מתייחסים לאופי הסובייקטיבי של החוויה כישות ממשית. נייגל מבהיר שהטיעון אינו מתמקד בטענה האפיסטמולוגית שאנחנו לא יכולים לדעת איך זה להיות עטלף, אלא בטענה מושגית יסודית יותר. לדבריו, "הנקודה שלי... היא לא שאנחנו לא יכולים לדעת איך זה להיות עטלף. אני לא מעלה את הבעיה האפיסטמולוגית הזו. הנקודה שלי, תחת זאת, היא שאפילו על מנת ליצור מושג של איך זה להיות עטלף (וא-פורטיורי לדעת איך זה להיות עטלף) עלינו לאמץ את נקודת המבט של העטלף". לפי ג'ון סרל, ישנה נטייה רווחת להבין את הטיעון של נייגל כטיעון אפיסטמולוגי, על אף שזהו טיעון אונטולוגי לגבי השאלה אלו מאפיינים ממשיים קיימים בעולם. ההתייחסות לנקודת המבט של העטלף ולאופי הסובייקטיבי של החוויה שלו כמשהו שקיים ממש נמצאת במתח עם המודל הפיזי של אובייקטיביות – לפיו אנחנו מבינים מה קיים באופן ממשי כשאנחנו מתנתקים, ככל האפשר, מכל נקודת מבט סובייקטיבית – שמכונה גם המודל הקרטזיאני, ומתח זה נמצא במרכז הטיעון של נייגל.
רביעית, אין לבלבל בין האופי הסובייקטיבי של החוויה לבין קיומה של תחושת עצמי. תחושת העצמי נוצרת בעקבות התבוננות עצמית ועיבוד של החוויה הסובייקטיבית, אך תיתכן חוויה סובייקטיבית גם ללא תחושת עצמי.
אובייקטיביות, רדוקציוניזם ופיזיקליזם
נייגל מבהיר שהביקורת שלו במאמר אינה כנגד אובייקטיביות או רדוקציה כשלעצמם. תחת זאת, טענתו היא שבבואנו לפתור את בעיית הגוף-נפש באמצעים של רדוקציה, ובפרט על ידי רדוקציה של המיינד לגורמים פיזיים, קיומה של התודעה מציבה קשיים שאיננו יודעים כיצד לפתור, וזאת משום שהאופי הסובייקטיבי של החוויה הוא מהותי לתודעה עצמה כתופעה ממשית.
דוגמה למצב בו רדוקציה, ובפרט פיזיקליזם, היא אמצעי כשר היא הניסיון להבין דברים שקיימים בטבע, כגון קשת בענן או ברק. לפי נייגל, ייתכן שחייזר ממאדים יכול להבין תופעות אלה באופן אובייקטיבי באמצעות רדוקציה, גם אם לאותו חייזר אין חוש ראייה כלל. כאשר אנו (או החייזר) מנסים להבין דברים בעולם הטבע באופן אובייקטיבי, אנחנו מנסים להתרחק ככל האפשר מהמופע הסובייקטיבי של הדבר עצמו, אשר תלוי בנקודת המבט הספציפית שלנו (או שלו). אולם, אותו החייזר לעולם לא יוכל להבין את המושגים "קשת בענן" או "ברק" כתופעות, כפי שהם עבור בני האדם. באופן כללי יותר, הניסיון להבין חוויה באופן אובייקטיבי נתקל בקשיים משום שהחוויה עצמה קשורה בנקודת מבט ספציפית. בניסיון להתרחק מנקודת המבט הסובייקטיבית הקשורה בחוויה (למשל, של עטלף), אנחנו לא מתקרבים להבנה אובייקטיבית שלה, אלא מתרחקים ממנה. במילים של נייגל, "אם האופי הסובייקטיבי של החוויה ניתן להבנה מלאה רק מנקודת מבט אחת, אז כל תנועה לכיוון של אובייקטיביות רבה יותר - כלומר, פחות היקשרות לנקודת מבט ספציפית - לא מביאה אותנו קרוב יותר לטבע הממשי של התופעה; היא לוקחת אותנו הרחק יותר ממנו". לפי טיעון זה קיים בין האובייקטיבי לסובייקטיבי פער שעליו אנחנו לא יודעים עדיין כיצד לגשר.
הטענה הפיזיקליסטית היא שמצבים נפשיים הם באופן ממשי מצבים פיזיים, כלומר שקיימת זהות ביניהם. נייגל מבהיר שהמשמעות של הביקורת שלו על פיזיקליזם אינה שגישה זו היא בהכרח מוטעה, אלא רק שאיננו יודעים כיצד להסביר את הזהות הזו או אפילו להתחיל להמשיג אותה. עם זאת, הבעיה שניצבת בפני פיזיקליזם חמורה יותר מזו שניצבת בפנינו במקרים אחרים שבהם איננו יודעים כיצד להסביר זהות של תופעות. בכך הוא עונה לטענה של דונלד דייווידסון, לפיה יש לנו סיבה להאמין שמצבים נפשיים ניתנים לתיאור פיזי, גם אם אין לנו תאוריה פסיכופיזית שיכולה להסביר זאת, וגם אם למעשה איננו יכולים לנסח תאוריה כזו. במקרים רבים אנחנו יכולים להאמין שדבר מסוים הוא זהה באופן ממשי לדבר אחר, גם אם אנחנו לא יכולים להסביר זאת. אולם, לפי נייגל, בדרך כלל כשאנחנו אומרים ש-"X הוא באופן ממשי Y" (X is Y), מאחורי הביטוי "הוא באופן ממשי" (is) מסתתרת הבנה תאורטית של איך שני הדברים אמורים להיות זהים. בלי הבנה זו האמירה נותרת מיסטית לחלוטין. כך למשל, האמירה "כל חומר הוא אנרגיה" היא נכונה, אבל על אף שהמילה "הוא" ברורה לכל, אנשים בלי רקע תאורטי לא יכולים להבין איך היא נכונה, והזהות נותרת מיסטית עבורם. הטענה "מצבים נפשיים הם מצבים פיזיים" היא מיסטית לחלוטין עבורנו, משום שאין בידינו עדיין אף תאוריה שיכולה להסביר את הזהות הזו או אפילו רעיון לגבי איזה סוג של תאוריה עשויה הייתה להסביר אותה.
פנומנולוגיה אובייקטיבית
נייגל מסיים את המאמר במה שהוא מגדיר כ"הצעה ספקולטיבית" לגישור הפער בין הסובייקטיבי לאובייקטיבי. לפי נייגל, מה שנדרש לצורך גישור, לפחות חלקי, על פער זה היא "פנומנולוגיה אובייקטיבית" שאינה תלויה בשימוש באמפתיה או בדמיון. המטרה של הפנמנולוגיה הזו היא לתאר את האופי הסובייקטיבי של החוויה, באופן שניתן להבנה על ידי יצורים שלא מסוגלים בעצמם להיות שותפים לחוויה זו. פנומנולוגיה אובייקטיבית עשויה לנסות להסביר את החוויה של עטלפים שמשתמשים בסונאר, אך נייגל צופה לגישה זו הצלחה מרובה יותר בהקשר של תופעות הקשורות באדם עצמו, כגון תיאור אובייקטיבי של החוויה של אנשים רואים עבור אנשים עיוורים מלידה.
נייגל מציע שהפנומנולוגיה האובייקטיבית תתמקד ב"מאפיינים המבניים של התפיסה". גישה זו מוצגת ב"איך זה להיות עטלף?" בקיצור נמרץ. נייגל ניסה לפתח את הגישה מאוחר יותר בספר The View from Nowhere ובמאמרים כגון "The Psychophysical Nexus".
השפעה וביקורת
"איך זה להיות עטלף?" הוא אחד המאמרים המשפיעים ביותר בתחום הפילוסופיה של המיינד והוא זכה לאזכורים רבים גם בטקסטים המיועדים לקהל הרחב. לפי דייוויד וודרוף סמית', מאז יציאת המאמר "הרעיון של 'איך-זה-להיות' מישהו שחווה מצב נפשי או פעילות מסוימת הציב קושי בפני גישות מטריאליסטיות ופונקציונליסטיות". טד הונדריך כתב שהשאלה שבכותרת המאמר של נייגל "ערערה, יותר מכל שאלה אחרת, את הביטחון של פיזיקליסטים בלתי-מתפשרים לגבי טבעה של התודעה". לפי סוזן בלקמור, "לא הרבה אנשים שותפים לפסימיזם של נייגל [לגבי היכולת להבין את התודעה], אך השאלה שלו הוכיחה עצמה כתזכורת מועילה לגבי מה מונח על כף המאזניים כשאנו מדברים על התודעה".
המבקר הבולט ביותר של המאמר הוא דניאל דנט. דנט ביקר את התפיסה שנייגל מציג במאמר בכנס שנערך עוד לפני שהמאמר יצא לאור והמשיך לפרסם מספר ביקורות עליו. בספרו Consciousness Explained, דנט הקדיש תת-פרק לביקורת על הטיעון של נייגל. לטענתו, כל תכונה "מעניינת או חשובה מבחינה תאורטית" של תודעת העטלף ניתנת לתצפית מגוף שלישי. לדוגמה, כפי שברור שעטלפים לא יכולים לזהות עצמים שרחוקים מהם יותר ממטרים ספורים, בגלל הטווח הקצר של אקולוקציה, ניתן יהיה להבין אספקטים נוספים של חוויית העטלף באמצעות ניסויים מדעיים עתידיים. דנט מבקר מושגים כגון "קווליה" או "האופי הסובייקטיבי של החוויה". בנוסף, הוא מבקר הסתמכות של מדע על עדויות הניתנות בגוף ראשון ומציע מתודה, "הטרופנומנולוגיה", להבנת התודעה האנושית בגוף שלישי. לפי דנט, "על מנת להבין את התודעה של עטלף, עלינו פשוט ליישם את אותם העקרונות שאנו מיישמים לגבי עצמנו בהתייחס לעטלף". נייגל, מצדו, השיב שדנט מבלבל בין תודעה לתודעה-עצמית. ב-1995 הוא כתב שהוא ממשיך לחשוב שדנט מפספס את הבעיה הממשית ושאי-ההסכמה ביניהם כנראה תסתיים "רק בקבר". דנט פרסם יחד עם דאגלס הופשטטר אסופה של מאמרים שכוללת פרק ביקורת של הופשטטר על הטיעון של נייגל. בפרק ישנה ביקורת על השימוש של נייגל במילה "להיות" (be) ועל ההיגיון שבשאלה שנייגל מציב בכותרת.
מספר פילוסופים ומדענים ניסו להראות שניתן לענות על השאלה שהציב נייגל, לפחות באופן חלקי, באמצעות ידע מדעי. ריצ'רד דוקינס טען בספרו השען העיוור שהתפיסה של בעלי חיים, ובכלל זאת חווייתם הסובייקטיבית, תלויה בקוד המחשב הפנימי שקיים במוח ומתעצב בתהליך אבולוציוני, ולא בסוג הגירוי החיצוני שמפעיל אותו. ההשערה של דוקינס היא שעטלפים רואים פחות או יותר כמו שבני אדם רואים, אף על פי שהמדיום שדרכו הם תופסים את העולם (גלי קול) הוא שונה. קתלין אקינס הגיעה במאמרה "איך זה להיות משעמם וקצר-רואי?" למסקנות הפוכות. לפי אקינס, האסטרטגיה המבטיחה ביותר להבנה של איך המוח החומרי יכול לייצר חוויה מודעת היא לבחון, ראשית, מה יכול להציע הידע הנוירופיזיולוגי הקיים, ועל פי ידע זה לבחון מה אנחנו יכולים לומר לגבי החוויה הסובייקטיבית. אסטרטגיה זו מתגברת על בעיות שקיימות בטיעונים א-פריוריים, כמו זה של נייגל. אקינס מבחינה גם בין השאלה מהי נקודת המבט של העטלף לגבי עצמים בעולם והשאלה איך זה מרגיש להיות עטלף או מהי החוויה הסובייקטיבית שלו. לגבי השאלה הראשונה, לפי אקינס, בחינה של הפעילות הנוירופיזיולוגית של השפתן המשופם מגלה כי החוויה הקולית של עטלף זה "משעממת" למדי ולא כוללת הבחנה בעצמים נפרדים ובתכונותיהם. היא מסיקה שסביר כי לעטלף "אין נקודת מבט כלל". בנוגע לשאלה השנייה היא טוענת שהמחקר הקיים לא מאפשר לגביה מענה מספק, אך לטענתה הוא מאפשר הבנה ראשונית של "איך זה להיות עטלף". הפילוסוף שון אלן-הרמנסון בחן בשנת 2015 את הממצאים האמפיריים של אקינס והגיע למסקנה ההפוכה, שעטלפים אינם "אוטומטונים משעממים" ושבחינה מעמיקה של הפעילות החושית שלהם מעידה על קיומה של חוויה סובייקטיבית ונקודת מבט. הוא טוען שבחינת ממצאים אמפיריים בגוף שלישי היא חלק אינטגרלי מ"הפנומנולוגיה האובייקטיבית" שמציע נייגל, ולכן ממצאים אלה לא מהווים ביקורת עליו, ומסכם שללא הכרה בחשיבותה של החוויה הסובייקטיבית בגוף ראשון הבעיה בה עסק נייגל היא חסרת-תקווה.
הפילוסוף פיטר האקר טען שהגדרתו של נייגל את התודעה אינה בנויה כהלכה ואף "נתפסת באופן שגוי" מבחינה פילוסופית והאשים את המאמר בכך שהוא "הניח את היסודות לעוד ארבעים שנים של בלבול טרי לגבי התודעה".
ברגה (עיר מדינה)
בַּרגַה (בתעתיק מכתבי אל עמארנה: בַּרגַ) הייתה עיר-מדינה בתקופת אל-עמארנה במאה ה-14 לפנה"ס. העיר שכנה כנראה באזור דרומית מערבית לעיר חלב שבסוריה של היום. העיר מוזכרת במכתבי אל-עמארנה ובהסכם שלום שארגן מורשיליש השני מלך באימפריה החתית.
במכתבי אל-עמארנה ברגה מוזכרת במכתב א"ע 57. האזכור מתייחס ל"מלך ברגה". ממכתב זה נמצא רק שבר. הלוח עליו נכתב המכתב הוא באיכות ירודה קטוע מאוד, ומוזכרים בו בנוסף: אַכִּיזִי מושל קַטנַה, פּוּחוּר שהיה נציב מצרי שהיה עוין את ריבהדה מושל גבל, שוּמיִתִּי שהיה סוכן מצרי באלשיה וסוריה והיה מעורב בסחר שהתקיים בין מצרים לאלשיה והעיר תוּנִיפּ שהייתה עיר במרכז סוריה, מקומה המדויק של העיר לא זוהה. בשכנות לממלכת ברגה שכנו ערי מדינה נוספות המופיעות גם הן במכתבי אל-עמארנה כמו נוּעַ'שֶׂה (Nuhašše) ונִיִי (Niya ) ועוד.
אזכור של המונח "ארץ הברגה" מופיע בהסכם שערך מורשיליש השני שמלך בתחילת המאה ה-13 לפנה"ס בין טוּפּ-תֶשוּבּ (Tuppi-Teshub) שליט ממלכת אמורו ושליט כרכמיש (עיר חשובה ששכנה באזור גבול סוריה וטורקיה של היום). בהסכם יש התייחסות למלך של עיר מארץ ברגה.
אנדריי ורוניכין
אנדריי ורוניכין (ברוסית: Андрей Воронихин 28 באוקטובר 1759 - 21 בפברואר 1814) היה אדריכל וצייר רוסי. כנציג הקלאסיציזם הוא גם היה ממייסדי סגנון התחייה הרוסי המונומנטלית. הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו על קתדרלת קאזאן בסנט פטרסבורג.
ביוגרפיה
אנדריי ורוניכין נולד בכפר במחוז פרם, למשפחת צמיתים של הרוזן אלכסנדר סטרוגנוב, נשיא ותיק של האקדמיה הקיסרית לאמנויות, שייתכן שהוא היה גם אביו. ורוניכין התאמן בציור בבית המלאכה של צייר האיקונות של אורל גבריאל יושקוב. כישרונות נעוריו משכו את תשומת לבו של סטרוגנוב, ובשנת 1777 שלח הרוזן את ורוניכין ללמוד במוסקבה. בין מוריו היה ואסילי בז'נוב ומטבי קזקוב. לאחר 1779 עבד ורוניכין בסנט פטרבורג.
בשנת 1785 שוחרר ורוניכין. מ-1786 עד 1790 למד אדריכלות, מכניקה ומתמטיקה בצרפת ובשווייץ.
בשנת 1797, האמן השיג את התואר ה"אקדמי" מהאקדמיה לאמנויות יפות ומתחילת המאה ה-19 לימד באקדמיה לאמנויות יפות.
הארכיטקטורה המוקדמת ביותר של ורוניכין כוללת גימור הפנים של ארמון סטרוגנוב (1793). צורות הבארוק המפוארות, שהוצעו על ידי רסטרלי, הוחלפו בעזרת ורוניכין בקישוט קלאסי קפדני, המאופיין בפשטות ובעידון. יתר על כן, הוא שיחזר את פנים הדאצ'ה סטרוגנוב על הנהר השחור (1795 - 1796), וכן בנה אחוזות בגורודניה (1798).
מספר יצירות אחרות של ורוניכין היו בניין מחלקת האוצר, בניין מכון הכרייה של סנט פטרבורג, מבנים בארמון פטרהוף, וארמונות בסטרלנה, גאצ'ינה ופבלובסק.
האדריכל מת ב-5 במרץ 1814 בסנט פטרסבורג.
יצחק ברוידה
ד"ר יצחק דוד בְּרוֹיְדֶה (לעיתים בכתיב יידי: ברוידע; בכתיב לועזי: Isaac David Broydé; 23 בפברואר 1867, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית – 15 באפריל 1922, ניו יורק) היה מזרחן, ערביסט וספרן יהודי.
קורות חיים
נולד בפּוֹרוֹזוֹבוֹ (Porozowo) שבפלך גרודנו של האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) בשנת 1867. לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה בגרודנו, נסע ב-1883 לפריז, שם למד בסורבון, וקיבל דיפלומה מבית הספר לשפות המזרח (École spéciale des Langues orientales; אקול ספסיאל דה לאנג אוריינטאל) ב-1892, ומהמחלקה למדעי ההיסטוריה והפילולוגיה של האקול פראטיק דה אוטז אטיד (École pratique des hautes études) ב-1894.
שימש מזכירו של המזרחן היהודי-גרמני-צרפתי יוסף דֶרֶנְבּוּרג מ-1890 ועד מותו של האחרון ב-1895, אז התמנה על ידי ועדת הפרסומים של "כל ישראל חברים" לאחד מחברי הצוות שהמשיך במלאכת ההוצאה לאור של כתבי סעדיה גאון שבה החל דרנבורג. באותה שנה התמנה לספרן ב"כל ישראל חברים", ושימש במשרה זו עד 1900. אז נסע ללונדון, ובמהלך שהותו הקצרה שם קטלג את ספרייתו של הסופר, ההיסטוריון ואוסף כתבי היד היהודי-אנגלי אלקן אדלר. בהמשך אותה שנה נסע ברוידה לניו יורק כדי להשתתף בכתיבת ועריכת האנציקלופדיה היהודית, ונשאר בארצות הברית. שם גם עבד כספרן ומקטלג במחלקה היהודית של ספריית העיר ניו יורק. כן פרסם מאמרים בכתבי העת המדעיים בנושאי יהדות Revue des Études Juives ו-Jewish Quarterly Review.
פסגת טוסלד
פסגת טוסלד או פסגת טאוסלד (באנגלית: Tousled Peak) היא פסגה מכוסה קרח, בקצה הדרומי של חצי האי דניאל, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,220 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת 6 קילומטרים צפונית מזרחית לפסגתו של הר לאבוק.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1906 על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד.
ג'פרסון הול
ג'פרסון הול (באנגלית: Jefferson Hall; נולד ב-6 בדצמבר 1977) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
הול נולד בקובנטרי שבאנגליה. את הכשרתו המקצועית רכש ב-Central School of Speech and Drama בלונדון.
בין תפקידיו היו סר יו מעמק הנשרים, בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס", וארג בסדרה לילדים "Wizards vs Aliens" של ערוץ CBBC, טורסטן בסדרה "ויקינגים", ובתפקיד אהרון קורי בסרט הקולנוע "האלווין".
ב-2022 שיחק את התאומים ג'ייסון וטיילנד לאניסטר בסדרת הבת של "משחקי הכס" - בית הדרקון, והוא אחד השחקנים הבודדים ששיחקו גם בסדרת האם.
בהופעותיו הראשונות קיבל הול קרדיט בשם רוברט הול.
פלסטיק טיארה
פלסטיק טיארה אדוארדס (באנגלית: Plastique Tiara Edwards) הידועה גם בשם פלסטיק טיארה הוא שם דמות הדראג של דוק טראן (באנגלית: Duc Tran; נולד ב-11 באפריל 1997). טיארה היא זמרת ואושיית רשת וייטנאמית-אמריקאית, שזכתה להצלחה כאשר השתתפה בעונה האחת עשרה של תוכנית הטלוויזיה "המרוץ לדראג של רו פול".
בשנת 2019, הוציאה את סינגל הבכורה שלה "Irresistible", במסגרת קריירת השירה שלה.
ביוגרפיה
דוק טראן נולד ב-11 באפריל 1997 בהו צ'י מין סיטי, וייטנאם. משפחתו עברה לארצות הברית כשהיה בן 11. הוא החל לעשות דראג כשהיה בן 18. אמו לדראג היא אליסה אדוארדס והוא חבר בבית הדראג של אדוארדס. את הקריירה שלו החל טראן כבר בשנת 2015.
בנוסף לכך, זכה טראן להצלחה רבה כאשר פרסם בטוויטר את השינוי שלו לפלסטיק טיארה. הסרטון נצפה בלמעלה מארבע מיליון פעמים.
2015–2018: ההתחלה
תחילה, השתתף דון טראן בתוכנית הטלוויזיה "הטופ מודל הבאה", כגבר. תמונותיו הפכו לוויראליות ברשת, כאשר פורסמו על ידי הדוגמנית-על והשחקנית טיירה בנקס. בשנת 2016, זכתה טיארה להצלחה כאשר קיבלה את תואר ה"Miss Rose Room Rising Star", לשנת 2016. היא עיצבה פאות לשלל ידוענים כמו אקווריה ונעמי סמולס. בהמשך, שיתפה פעולה בסרטונים ביוטיוב ביחד עם ידוענים כמו ג'יימס צ'ארלס. בשנת 2017, השתתפה בסיבוב ההופעות "Werq The World Tour".
משנת 2018, שיתפה פעולה עם פטריק סטאר בסרטונים מצליחים שהועלו ליוטיוב.
2019–הווה: המרוץ לדראג של רו פול וקריירת שירה
טיארה הודיעה כי תתמודד בעונה האחת עשרה של "המרוץ לדראג של רו פול", ב-24 בינואר 2019. בפרק השלישי, השתתפה בליפ סינק שמנה כשש מתמודדות בסך הכול והיה לראשון בתולדות התוכנית שפעל במתכונת הזו. טיארה זכתה באתגר התפירה של התוכנית בפרק השביעי. שני פרקים לאחר מכן, היא הודחה לאחר ששגתה באתגר הליפ סינק בו הושמע השיר "Hood Boy" של פנטזיה. בסמוך לכך, פורסם כי עמוד האינסטגרם שלה חצה את רף מיליון העוקבים. טיארה צברה כמות רבה של עוקבים עוד לפני שהשתתפה בתוכנית. בGold Derby טענו כי טיארה תסיים במקום השלישי, מאחורי ברוק לין הייטס ואקיריה דבנפורט.
בסוף אפריל 2019, ערך מגזין הבילבורד ראיון מקיף על חייה של טיארה, תוך שהכתבה פורסמה באתר האינטרנט של המגזין. באפריל 2020, הוציאה וידאו קליפ לשיר "React", של להקת הבנות האמריקאית הפוסיקט דולז, בו היא רוקדת לצלילי השיר תוך שהיא מבצעת ליפ סינק.
חיים אישיים
טראן מתגורר בדאלאס, טקסס, נכון לשנת 2019. פרט להיותו דראג קווין, הוא גם מעצב שיער ומאפר. טראן הצהיר כי הוא מאמץ את תרבות הפופ הווייטנאמית כהשראה לאסתטיקה של הדראג שלו, תוך שנתן כדוגמה את זמרת הפופ הווייטנאמית Minh Tuyết, כחלק מכך. כמו כן, הצהיר כי הוא הושפע מהזמרת-יוצרת האמריקאית אריאנה גרנדה.
ג'ון וילקס
ג'ון וילקס (אנגלית: John Wilkes; 17 באוקטובר 1727 - 26 בדצמבר 1797) היה עיתונאי ופוליטיקאי בריטי רדיקלי, שחי במאה ה-18.
וילקס נחשב לאחת הדמויות השנויות במחלוקת במאה ה-18. וילקס נבחר לפרלמנט הבריטי כנציג העיר לונדון כמה וכמה פעמים. תקופות הכהונה שלו היו בדרך כלל קצרות מאוד ונגדעו על ידי גירוש מביך מהבית. סילוקיו החוזרים ונשנים של וילקס נבעו מהתקפותיו החריפות על המלך ג'ורג' השלישי או על מי משריו, ומהטקסטים ה"פיקנטיים" שנתפרסמו בעיתונו "צפון בריטניה" (North Briton), בהם נרמזו מעלליהם של אושיות רמות מעלה. לווילקס היה קהל תומכים גדול, שחזר ובחר אותו לפרלמנט פעם אחר פעם על אף ואולי גם בגלל התנהגותו השנויה במחלוקת.
וילקס נתבע למשפט בעקבות התבטאויותיו כנגד המלך ושריו. במשפט יצא וילקס זכאי בדין והמשפט שימש ציון דרך מרכזי בפיתוח חופש העיתונות וחופש הביטוי. התביעה אף הגדילה את התמיכה בווילקס ולא מעטים ראו בו "לוחם חירות".
יותר מאוחר במהלך הקריירה שלו נבחר וילקס לחבר במועצת העירייה, לשריף ולראש העירייה של העיר לונדון.
ציטוט מפורסם של וילקס אותו מביא ההיסטוריון הבריטי קלייב אמזלי נפלט מפיו כתשובה לחבר פרלמנט, שקבע שסופו יהיה בהדבקות בעגבת או בתלייה. על כך ענה וילקס: "זה תלוי בכך האם אאמץ לעצמי את פילגשך או את עקרונותיך".
אריאלה סביר
אריאלה סביר (נולדה ב-11 במרץ 1961) היא מחנכת, ריתמיקאית, זמרת, סופרת ילדים ומשוררת שירי ילדים חרדית ישראלית.
ביוגרפיה
סביר נולדה וגדלה במושב אורות. בילדותה התגלתה אצלה מחלת עיניים קשה, ובמהלך נעוריה איבדה את כושר הראייה. הוריה בחרו לשלוח אותה למוסדות חינוך רגילים, שאינם מותאמים לעיוורים, במטרה לשלבה בחברה. למרות לקותה התעקשה להתגייס לצה"ל, ובתום מאבק ממושך גויסה ושירתה כמש"קית חינוך.
אחרי השירות הצבאי החלה לעבוד כריתמיקאית, הפיצה את שיטת החינוך המוזיקלי, המותאמת לפעוטות ולילדים בעלי מוגבלויות. במרוצת השנים הכשירה גננות ומורות רבות, במסגרות פרטיות ובמוסדות אקדמיים כמכללת אורנים ומכללת לוינסקי לחינוך.
במקביל לעבודתה כמורה, כתבה שירי ילדים וסיפורים רבים, אותם הפיצה במגוון מדיות – ספרים, תקליטורי שירה, לומדות ומשחקי מחשב. עד 2008 פרסמה 5 ספרים, 66 קלטות, ו-7 סרטי וידאו לילדים. סביר כתבה למעלה מ-1,500 שירים.
חיים אישיים
סביר נשואה ליעקב ואם לשמונה ילדים. בנה השישי חגי הוא אוטיסט, אותו גידלה בביתה, ובגינו הפכה מעורבת בעידוד והעצמת הורים לילדים בעלי עיכוב התפתחותי. לאור ניסיונה כילדה וכאמא, מעודדת סביר הורים להימנע מלשלוח ילדים בעלי מוגבלויות למוסדות ולגדלם בבית.
אריאלה סביר חזרה בתשובה עם בעלה והיא מנהלת בית חרדי. היא מופיעה בפני נשים ונערות ומספרת את סיפור חייה.
מתגוררת בקרני שומרון.
2004 בקולנוע
שוברי קופות בארצות הברית
"הפסיון של ישו", הסרט שנוי המחלוקת של מל גיבסון היה שובר הקופות הראשון של 2004. הסרט "ספיידרמן 2" הגיע בשמונה ימים בלבד ל-200 מיליון דולר בצפון אמריקה, ונהיה הסרט המהיר ביותר להגיע לסכום זה, בעוד "שרק 2" ו"פרנהייט 9/11" נעשו לסרט האנימציה והדוקומנטרי המצליחים ביותר, בהתאמה.
עשרת הסרטים המצליחים ביותר באמריקה בשנת 2004 היו:
הסקרנות הרגה את החתול
הסקרנות הרגה את החתול הוא פתגם אנגלי (במקור: Curiosity killed the cat) המזהיר מפני סקרנות יתרה העלולה לגרום נזק לסקרן. הפתגם השתרש אף בשפות אחרות, כולל בשפה העברית.
החתול הוא אכן חיה סקרנית, בפרט חתול הבית, שאוהב לבלות זמן רב במשחק ובסקרנות שובבה.
מקור הביטוי
הביטוי המקורי עוסק לא בסקרנות, כי אם בדאגה, ומוזכר בה החתול בגלל האמונה העממית שהוא חיה שקשה מאוד להמיתה. הופעתו הראשונה בכתובים היא כפי הנראה אצל המחזאי האנגלי בן ג'ונסון, במחזה שבוצע לראשונה בשנת 1598, "איש איש ומזגו" (Every Man in his Humour) ואשר בו שיחק כנראה המחזאי ויליאם שייקספיר: "...Helter skelter, hang sorrow, care will kill a cat, up-tails all, and a pox on the hangman."
שימושי הפתגם
הפתגם נותר ככל הנראה ללא שינוי עד לשנת 1898. אבנעזר קובהאם ברואר מפרשו בספרו "מילון לביטויים ומכתמי לשון".
מקור הגרסה המודרנית לפתגם – עם סקרנות במקום דאגה ובלשון עבר במקום עתיד – אינו ידוע. הביטוי הופיע בסיפור שפורסם בעיתון אירי באוקטובר 1868 ("הם אומרים שהסקרנות הרגה את החתול פעם אחת, אז אשמע לאזהרה ואשאיר את הדברים כפי שהם"). הביטוי מופיע כפתגם אירי בספר של ביטוים מ-1873.
צירוף זהה בסגנונו ובמובנו לפתגם בן-ימינו מופיע בסיפור קצר של או. הנרי Schools and Schools (משחק מילים רב-משמעות) משנת 1909:
ההתייחסות נוספת לפתגם מופיעה בעיתון וושינגטון פוסט (עמ' 6) ב-4 במרץ 1916 אז שימש הפתגם ככותרת לידיעה זו:
במקורות רבים יוחס הפתגם למחזאי יוג'ין או'ניל אשר כלל את הפתגם במחזהו "שונה" (Diff'rent) משנת 1920:
שיר בשם "סקרנות הרגה את החתול" היה שיר הנושא לסרטון המצויר "פינגווינים מציצים" (Peeping Penguins) אשר הופק באולפני מקס פליישר בשנת 1937.
HCI
HCI (ראשי תיבות באנגלית של: Hyper-converged infrastructure) היא תשתית IT המוגדרת על ידי תוכנה, הממחישה את כל האלמנטים של מערכות "מוגדרות חומרה" קונבנציונליות. HCI כולל, לכל הפחות, מחשוב וירטואלי (hypervisor), אחסון מוגדר תוכנה, ורשת וירטואלית (רשת מוגדרת תוכנה). HCI פועל בדרך כלל על שרתי מדף מסחריים (COTS).
ההבדל העיקרי בין תשתית CI (או Converged Infrastructure) לתשתית HCI הוא בכך שב-HCI, הן רשת שטח האחסון והן אבסטרקציות האחסון מיושמות באופן וירטואלי בתוכנה (באמצעות Hypervisor) ולא פיזית, בחומרה. מכיוון שכל האלמנטים המוגדרים באמצעות תוכנה מיושמים בהקשר של ה-hypervisor, ניתן לאחד (לשתף) את ניהול כל המשאבים בכל המופעים של HCI.
יתרונות צפויים
HCI מתפתחת ומתרחקת ממערכות דיסקרטיות המוגדרות על ידי חומרה המחוברות ונארזות יחדיו לעבר סביבה המוגדרת לחלוטין על ידי תוכנה, בה כל האלמנטים הפונקציונליים פועלים על שרתי COTS מסחריים, כאשר כינוס האלמנטים מופעלת על ידי Hypervisor. תשתיות HCI מורכבות בדרך כלל ממערכות שרתים המצוידות ב-DAS. כעקרון, HCI כולל את היכולת להתחבר ולהפעיל "בריכת" מרכז נתונים של מערכות דומות. כל משאבי מרכז הנתונים הפיזיים נמצאים בפלטפורמה ניהולית אחת לשכבות חומרה ותוכנה כאחד. איחוד של כל האלמנטים הפונקציונליים ברמת Hypervisor, יחד עם ניהול פדרטיבי, מבטלים את חוסר היעילויות של מרכזי נתונים ומפחיתה את ה-TCO הכוללת עבור מרכזי נתונים.
השפעה פוטנציאלית
ההשפעה הפוטנציאלית של תשתית HCI היא שחברות לא יצטרכו יותר להסתמך על מערכות מחשוב ואחסון שונות, אם כי עדיין מוקדם להוכיח שהיא יכולה להחליף מערכי אחסון בכל פלחי השוק. זה עשוי לפשט את הניהול ולהגדיל את שיעורי ניצול המשאבים במקומות שבהם הוא חל.
הפרויקט של עידן רייכל
הפרויקט של עידן רייכל הוא הרכב מוזיקלי ישראלי. הפרויקט אינו להקה במובן המקובל של המילה, מאחר שהוא לא מכיל הרכב קבוע של זמרים ונגנים, אלא בסיס מתחלף עם זמרים שונים. בראש ההרכב עומד המוזיקאי עידן רייכל, שכותב ומלחין את רוב שיריו. חמשת אלבומיו של ההרכב זכו להצלחה מסחרית גדולה, ומכרו ביחד מעל לחצי מיליון עותקים בישראל לבדה.
אלבום ראשון
את הקריירה המוזיקלית שלו התחיל רייכל בתחילת שנות האלפיים, בין היתר כקלידן בהופעותיהם של עברי לידר ושל ריקי גל. בשאיפה להתפתח לכיוון של הפקה מוזיקלית, החליט ליצור תיק עבודות אישי, המעיד על יכולות ההפקה שלו. לשם כך הקליט באולפנו הביתי בכפר סבא שירים אחדים, שבהם השתתפו כשלושים זמרים שונים, רובם בני העדה האתיופית. השירים היו ברובם בסגנון מוזיקת עולם, תוך שילוב אלמנטים של מוזיקת פופ ורוק. מטרתו העיקרית של רייכל הייתה הצגת יכולות ההפקה שלו, על כן השקיע פחות בכתיבת השירים. כך, למשל, השיר "בואי" מורכב משני בתים בלבד, ללא פזמון חוזר, ובשיר "מדברים בשקט" אחרי הפזמון החוזר מושר פעם נוספת הבית השני של השיר.
רייכל הציג בפני חברת הליקון ארבעה שירים, שאף לא אחד מהם נכלל לבסוף באלבום. גדי גידור, בזמנו מנהל הרפרטואר של חברת הליקון, אהב את השירים, ויזם את איגודם לכדי אלבום שלם.
בנובמבר 2002 יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום, "בואי", בביצועם של יאיר זיו, שירן כהן, אלמו אגא ומימי יוסף, שכלל שילוב של עברית ואמהרית ועובד על ידי רייכל, במשותף עם עברי לידר. השיר זכה להצלחה גדולה במצעדי הפזמונים, הושמע תכופות בתחנות הרדיו, ואף גרר גרסת פרודיה מצדו של דידי הררי, השמה ללעג את השמעותיו המרובות. בעת יציאת הסינגל, האלבום טרם היה מוכן במלואו, אך הביקורות החיוביות שלהן זכה הביאו לעבודה אינטנסיבית של רייכל להשלמת האלבום, שיצא לבסוף כשלושה שבועות לאחריו.
בדצמבר 2002 יצא האלבום המלא, "הפרויקט של עידן רייכל", בהוצאת חברת הליקון. האלבום נחל הצלחה גדולה, ומכר למעלה מ-150,000 עותקים. אחרי צאתו פורסמו גם הסינגלים "מדברים בשקט" בביצועה של אורטל אופק, "אם תלך" של דין דין אביב ו"הנך יפה" ששר רייכל בעצמו, בלווי קולות באמהרית מאת זנה אדחנני, במילים המעובדות מתוך שיר השירים. האלבום כלל שני שירים נוספים שעיקרם בעברית: "השיר של מימי" בביצועה של תום רהב ו"שושנים עצובות" בביצועו של רייכל. רוב השירים האחרים הם באמהרית.
במצעדי הפזמונים השנתיים של רשת ג' ושל גלגלצ לשנת תשס"ג, זכה ההרכב בתארים "הרכב השנה" ו"תגלית השנה". בשני המצעדים הגיעו ארבעת הסינגלים מהאלבום למקומות גבוהים, ובעיקר זכה להצלחה השיר "אם תלך", שזכה בתואר "שיר השנה" בשתי התחנות.
לאחר צאת האלבום, החל רייכל בעבודה על האלבום השני, שנמשכה כשנתיים. במקביל, יצא ההרכב לסיבוב הופעות בישראל. תחילה חשב רייכל להופיע במועדונים קטנים בתל אביב, אך אז קיבל הצעה להופיע במשכן לאמנויות הבמה במסגרת פסטיבל מוזיקת עולם. בבחירת האמנים מהאלבום שיופיעו יחד עמו, חיפש רייכל זמרים דוברי שפות שונות, כמו גם המנגנים במספר כלי נגינה. להופעות הצטרפו הזמרים ווגדרס אבי וואסה וכברה קסאי, שלא השתתפו באלבום. את קסאי הכיר רייכל דרך הלהקה הצבאית שאותה הדריך במהלך שירותו הצבאי. כמו כן, השתתפו בהופעות דין דין אביב, שלשם כך הפסיקה את המופע המשותף עם אמה עליזה אביב, נגן כלי ההקשה איתמר דוארי, שהיה אז בן 17 בלבד והמתופף גלעד שמואלי.
אלבום שני
בינואר 2005 יצא האלבום השני של ההרכב, "ממעמקים", גם הוא בהוצאת הליקון. בנוסף לשיתוף הפעולה הנמשך עם דין דין אביב, כברה קסאי ווגדרס אבי וואסה, כלל האלבום גם שירים של אמנים נוספים, כמאיה אברהם, מיטל מעודה, מירב איתן ושושנה דמארי. שיתוף הפעולה של רייכל עם דמארי נחשב ליוצא דופן, לאחר שבמשך שנים לא הקליטה שירים חדשים. באלבום שרה שני שירים שנכתבו במיוחד עבורה, "עלה נישא ברוח" ו"האר את עיניו". אחרי צאת האלבום יצאו הסינגלים "יש בי עוד כוח" בביצועה של אביב, "מילים יפות מאלה" בביצוען של קסאי וליאורה יצחק, "מכל האהבות" בביצועה של אברהם ו"שובי אל ביתי" בביצועו של אילן דמתי, ששימש כתאורן בהופעות ההרכב. האלבום כלל גם שיר אחד בערבית, "عزيني" ("Azini") בביצועה של מירה עווד, שגם כתבה את מילותיו.
גם "ממעמקים" זכה להצלחה במכירות, ומעל 20,000 עותקים נמכרו ממנו יומיים לאחר צאתו. בסך הכול מכר האלבום עד היום למעלה מ-140,000 עותקים. במצעד הפזמונים השנתי ה'תשס"ה של רשת ג' ושל גלגלצ זכה ההרכב פעם נוספת בתואר "הרכב השנה". לאחר צאת האלבום יצאו חברי ההרכב לסיבוב הופעות נוסף בישראל, ואחריו גם בארצות הברית ובאתיופיה.
לאחר האלבום השני
בינואר 2006 הופיעו חברי ההרכב באתיופיה, שם שהו במשך חמישה ימים. למסע זה הצטרף הבמאי תומר הימן, שביים בעקבותיו את הסרט התיעודי "שחור על לבן". הסרט הוקרן לראשונה בשנת 2007. עבור הסרט, כתב רייכל את השיר "הביתה הלוך חזור", ששר הוא עצמו בסרט. מאוחר יותר הקליטה אותו גם קסאי, וביצועה יצא כסינגל בספטמבר 2007, בסמוך להקרנת הבכורה של הסרט.
בנובמבר 2006, יצא לאור על ידי חברת קומבנצ'ה מבית "פוטומאיו" אלבום אוסף של ההרכב, בשם: "The Idan Raichel Project", שהכיל שירים משני האלבומים הראשונים. אף על פי שהוא נמכר גם בישראל, יועד האלבום בעיקר להפצה במדינות אחרות.
בשנת 2008, בהזמנה של תחנת הרדיו גלגלצ לכבוד חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, כתב ושר רייכל את השיר "מנעי קולך מבכי", בהתבססו על קינת רחל בספר ירמיהו.
אלבום שלישי
באוקטובר 2008 יצא "חלומות של אחרים", סינגל ראשון לקראת האלבום השלישי של ההרכב, ששר רייכל בעצמו. ב-20 בנובמבר יצא האלבום המלא, "בין קירות ביתי". בניגוד לשני אלבומיו הקודמים, לא שיתף רייכל פעולה באלבום זה עם מוזיקאים יוצאי אתיופיה. עם זאת, נכללו באלבום שירים בשפות שונות, ביניהם: "Todas las Palabras" ו-"Cada Dia" שכתבה וביצעה הזמרת הקולומביאנית מרתה גומז בספרדית, ו"Odjus Fitxadu" ששרה מיירה אנדראדה בשפה הקריאולית של כף ורדה. באלבום זה גם גדל מספר הנגנים המשתתפים, כאשר ברוב השירים השתתפה תזמורת של עשרים נגנים לפחות. באלבום השתתפו אילן דמתי ומאיה אברהם, שהשתתפו גם ב"ממעמקים". פרט ל"חלומות של אחרים", שר רייכל גם את השירים "בין קירות ביתי" ו"הכל עובר". לאלבום צורף השיר "מנעי קולך מבכי" כסינגל נפרד. את ההפקה המוזיקלית עשה עידן עם מתופף הפרויקט - גלעד שמואלי.
בדצמבר 2008 החלו תחנות הרדיו השונות להשמיע את השיר "منهار اللي مشيتي" ("מהיום שהלכת") מהאלבום, אף על פי שלא יצא כסינגל רשמי. את השיר כתב ושר שמעון בוסקילה בערבית מרוקאית לזכר אמו. זהו השיר הראשון לו כתב בוסקילה את המילים. הסינגלים הבאים היו "שאריות של החיים" ששר אמיר דדון, "מי נהר" ששרה ענת בן חמו, "Todas las Palabras" ששרה גומז ו"רוב השעות" ששר אילן דמתי.
כשלושה שבועות לאחר צאתו, הגיע האלבום למעמד אלבום זהב, ובאפריל 2009 - למעמד פלטינה. בטקס בו הוכרז האלבום כאלבום פלטינה, צוין גם סך מכירות של מעל 300,000 עותקים לשלושת אלבומי הפרויקט. האלבום השלישי מכר לבסוף למעלה מ-100,000 עותקים. במצעדים השנתיים של רשת ג' ושל גלגלצ זכה ההרכב פעם נוספת בתואר "הרכב השנה".
גם "בין קירות ביתי" הופץ ברחבי העולם באמצעות הלייבל "CUMBANCHA".
לאחר האלבום השלישי
באוקטובר 2010, הודיע רייכל שישמש כמנהל האמנותי של סדרת מוזיקת עולם באופרה הישראלית. באותו החודש, הוציא סינגל בשם "Say God", שבו שיתף פעולה עם הגיטריסט המאלי ויו פארקה טורה - אחד מאורחי הסדרה.
בשנת 2011 הלחין רייכל את השיר "אמא, אבא וכל השאר" שכתב ראובן פוליטי, שנפל במלחמת יום הכיפורים, במסגרת הפרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר". את השיר ביצע עידן חביב.
אלבום רביעי
ביולי 2011 יצא האלבום הרביעי של הפרויקט, "הביתה, הלוך חזור", המורכב משלושה תקליטורים, הכוללים ביצועים לשירי הפרויקט בהופעות חיות, ושירים שלא נכללו באלבומים הקודמים.
מספר חודשים לאחר יציאתו, הגיע האלבום למעמד אלבום פלטינה, ובהמשך מכר למעלה מ-60,000 עותקים.
אלבום חמישי
בינואר 2013, יצא סינגל ראשון לקראת האלבום החמישי של הפרויקט, בשם "עכשיו קרוב". את השיר שר הזמר תמיר נחשון. השיר זכה להצלחה, והגיע לראש מצעדי הפזמונים השונים. בחודש פברואר יצא סינגל נוסף, "בלילה", ששר עידן חביב. בכתיבת השיר שיתף רייכל פעולה עם הפזמונאי יעקב גלעד.
במרץ 2013 יצא האלבום המלא, "רבע לשש". עם רוב הזמרים והנגנים באלבום שיתף רייכל פעולה כבר באלבומיו הקודמים, ביניהם הזמרים: ענת בן חמו, מירה עווד, עידן חביב, ויו פארקה טורה, אמיר דדון, מרתה גומז והמתופף גלעד שמואלי, שגם באלבום זה השתתף בהפקה המוזיקלית לצדו של רייכל. רייכל עצמו שר חמישה שירים שונים באלבום, יותר מבאלבומיו הקודמים. עליהם נמנה השיר "Sabe Deus", ששר בדואט עם הזמרת הפורטוגזית אנה מורה. שיר זה משלב עברית ופורטוגזית.
כבאלבומיו הקודמים של הפרויקט, נכללו באלבום זה מספר שירים בשפות שאינן עברית. פרט ל־"Sabe Deus", כולל האלבום גם את השירים "In Stiller Nacht", ששר גדול זמרי הקונטרה-טנור בעולם - אנדריאס שול, בגרמנית, "انا انا وانت انت", ששרה מירה עווד בערבית, "Mon Amour", ששר ויו פארקה טורה בצרפתית ו־"Detrás De Mi Alma", ששרה מרתה גומז בספרדית.
רייכל כתב והלחין את רוב שירי האלבום. את השיר "חיים פשוטים" כתב והלחין במשותף עם אביב גפן.
לאחר יציאת האלבום, יצאו כסינגלים גם השירים: "Sabe Deus", "עד שאין יותר לאן", "אם היית רואה", שאותו שרה ליאת ציון, ו"בקרוב".
בתוך יומיים בלבד מיום יציאתו של האלבום, נמכרו כ-15,000 עותקים ממנו, וזיכו אותו במעמד אלבום זהב. שלושה חודשים לאחר מכן, הגיע האלבום למעמד פלטינה כפולה, כשנמכרו ממנו מעל ל-60,000 עותקים. "רבע לשש" מכר עד היום למעלה מ-120,000 עותקים. האלבום הביא לזכייתו של הפרויקט בתואר "אנשי השנה" במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ג. שני שירים מהאלבום דורגו בשני המקומות הראשונים במצעד זה: "בלילה", שזכה בתואר "שיר השנה", ו"עכשיו קרוב", שדורג במקום השני במצעד.
"רבע לשש" יצא בארצות הברית ובהמשך ייצא באירופה באמצעות הלייבל CUMBANCHA.
ספר האגדה
סֵפֶר הָאַגָּדָה הוא לקט של אגדות, שנערך וסודר על ידי חיים נחמן ביאליק ויהושע חנא רבניצקי החל משנת 1903. המקורות לספר האגדה הם ברובם ספרי מדרש מתקופת התנאים והאמוראים ובהם: משנה, תלמוד בבלי, תלמוד ירושלמי, אבות דרבי נתן, מכילתא, ספרא, ספרי, תוספתא, מדרש רבה, מדרש תנחומא, פרקי דרבי אליעזר, ספר יצירה, ילקוט שמעוני, אלפא ביתא דבן סירא ועוד.
הפרויקט של עידן רייכל
לאחר האלבום החמישי
ב-10 ביוני 2014 יצא הסינגל "Petit Roi", השיר הוא בשפה הצרפתית. את השיר ביצע צחי הלוי.
ספר האגדה
המוטו של הספר, בעמוד השער:.
הפרויקט של עידן רייכל
לאחר האלבום החמישי
ב-2019, הופיע הפרויקט בחלק האומנותי של אירוויזיון 2019 עם השיר "בואי". באלבום הסולו של רייכל "ואם תבואי אליי" שיצא באותה שנה נכלל שיר בהשתתפות הפרויקט בשם "Ketero" עם הסולנית יהלום דוד.
ספר האגדה
תולדות "ספר האגדה"
ביאליק ורבניצקי החלו בכתיבה בשנת 1903; המטרה הראשונית הייתה לפרסם לקט אגדות לטובת תלמידי בתי הספר. השניים התגוררו באותו בניין באודסה. הם נהגו להיפגש יום יום באחת הדירות, וטרחו יחדיו על ליקוט האגדות. נוסף על כך, הם תרגמו את האגדות הכתובות בארמית לעברית, סידרו על פי נושאים, וחיברו יחדיו אגדות דומות ממקורות שונים. עריכת הכרך הראשון נשלמה לאחר שתי שנות עבודה, וביאליק בעצמו טרח במציאת אותיות דפוס נאות, שלפי ניסוחו יהיו: "שמנות ולא כחושות ומוכות שחפת, רעות תואר ודלות מראה".
הפרויקט של עידן רייכל
לאחר האלבום החמישי
ב-12 בפברואר 2020, יצא לאור הסינגל "איזה יום טוב", שנכתב והולחן על ידי רייכל בשיתוף תמר יהלומי ובוצע על ידי נסרין קדרי.
ספר האגדה
תולדות "ספר האגדה"
הכרֶך הראשון זכה להצלחה רבה. עד שנת 1911 נדפּסו עוד שני כרכים. שלושת הכרכים נדפסו ברִבְבות עותקים. המפעל שהחל באודסה הושלם בארץ ישראל החל משנת 1930 וכלל מהדורה מחודשת בתוספת פרקים רבים. בביוגרפיה של ביאליק, "חוזה ברח", כתב שלמה שבא: "ספר האגדה היה לספר יסוד של התרבות העברית החדשה".
הפרויקט של עידן רייכל
הצלחה והשפעה
בעקבות הצלחת שני אלבומי הפרויקט הראשונים, הפך רייכל ממוזיקאי אלמוני יחסית לפזמונאי ומלחין מבוקש ומוערך. במקביל לעבודה עם ההרכב, החל גם בכתיבת, הלחנת ועיבוד שירים עבור זמרים אחרים. מספר זמרים שזכו לפרסומם הראשון מהשתתפותם בפרויקט, כישי ריבו, יאיר זיו, מאיה אברהם ואמיר דדון, המשיכו בקריירת מוזיקה והוציאו אלבומי סולו.
ספר האגדה
תולדות "ספר האגדה"
בהקדמה לספר מַציגים יוצריו מניע מרכזי ליצירתו:
הפרויקט של עידן רייכל
הצלחה והשפעה
באוקטובר 2009, בטקס "פסקול העשור" של ערוץ 24, זכה ההרכב בתואר "הרכב העשור", והשיר "ממעמקים" זכה בתואר "שיר העשור". שני שירים שבוצעו במסגרת הפרויקט זכו בפרס אקו"ם ל"שיר השנה": "ממעמקים" ב-2005 ו"חלומות של אחרים" ב-2009. כמו כן, זכו האלבומים "הפרויקט של עידן רייכל" ו"ממעמקים" בפרסי אקו"ם ל"אלבום השנה", בשנים 2003 ו-2005 בהתאמה.
ספר האגדה
תולדות "ספר האגדה"
במהלך עבודתם של ביאליק ורבניצקי על יצירתו של "ספר האגדה", פרסם ביאליק, בסיוון תרס"ח (1908), את המאמר "לכינוסה של האגדה", ובו העלה את הצורך בכינוסן של אגדות חז"ל. את דבריו חתם במילים: "'ספר האגדה' צריך להיות, לפי זה, בעיקרו מעין אנתולוגיא ספרותית גדולה ומלאה, שכוללת בסדר נאה את הטוב והמובחר, את כל האופיי והטפוסי מכל המקצועות החשובים של האגדה. ולספר כזה מחכה הספרות העברית."
הפרויקט של עידן רייכל
הצלחה והשפעה
לרגל פסטיבל ״ישרוטל פאזה מורגנה 2011״ שב הפרויקט והופיע בהפקה מיוחדת לפסטיבל. במסגרת ההופעה, שכללה 30 נגנים על הבמה, אירח הפרויקט את הזמרת מאיירה אנדרדה מקובה, הכנרת קארן בריגס מארה״ב והזמרת מונטלפ מאפריקה. בסוף שנת 2012 יצא 'הפרויקט של עידן רייכל' לסיבוב הופעות מיוחד באפריקה ובהודו.
ספר האגדה
מהדורות נוספות
בסוף 2015 יצאה לאור מהדורה חדשה של "ספר האגדה", שלה נוסף פירוש מאת פרופ' אביגדור שנאן, שציין: "ככלל סברנו כי יש לשנות ולתקן לא בכל מקום שהדבר אפשרי, אלא רק במקום שהדבר הכרחי, ורק במקום שיש רגליים להנחה, כי גם ביאליק ורבניצקי היו עושים זאת לוּ הכירו את שהתחדש בעולם מחקר האגדה". במהדורה זו פירושם הקצר של ביאליק ורבניצקי לאגדות "הורחב עד מאוד ואף נוסח בדרך שתתאים לקורא של דורנו".
הפרויקט של עידן רייכל
הצלחה והשפעה
באוקטובר 2013 יצא הפרויקט לסיבוב הופעות ארוך בארצות הברית ובקנדה.
בסיכומי אותה שנה נבחר הפרויקט ל"הרכב המושמע ביותר" במצעד ההשמעות השנתי של מדיה פורסט, עידן נבחר ל"איש השנה במוזיקה" של גלגלצ ו ynet ובמצעד השנתי נבחר השיר "בלילה" ל"שיר השנה" כאשר השיר "עכשיו קרוב" הגיע למקום השני.
בפברואר 2014 זיכה האלבום "רבע לשש" את רייכל בפרס "מלחין השנה" בטקס פרסי אקו"ם. את כספי הפרס תרם לפנימיית הדסים בה היה מדריך בצעירותו. באותו החודש יצא רייכל לסיבוב הופעות ברחבי אירופה, ומיד עם חזרתו התחיל בסיבוב הופעות בארץ עם "רבע לשש" המופע החדש שבעקבות האלבום. המופע זכה להצלחה וצפו בו למעלה ממאה אלף איש. הפרויקט יצא עם המופע לסיבוב הופעות בינלאומי נוסף, הפעם בארצות הברית, קנדה ומקסיקו. ביוני 2014, נבחר רייכל לאחד מחמישים היהודים המשפיעים בעולם על ידי העיתון ג'רוזלם פוסט. באותו החודש הוציא רייכל סינגל והפעם בשפה הצרפתית - "PETIT ROI" בביצועו של צחי הלוי. סיבוב ההופעות הנוכחי הגיע לשיא חדש כאשר, ביוני 2014, קיים הפרויקט, בשיתוף עמותת "יותר" של האגודה למען החייל, הופעה מרגשת במיוחד בפארק הירקון בתל אביב מול קהל של 20,000 חיילים.
ספר האגדה
מבנה הספר
הספר מחולק לשני כרכים המכילים שישה חלקים, וכל אחד עוסק בנושא מרכזי משלו. ישנן מהדורות שבהן אוחדו שני הכרכים לכרך אחד.
הפרויקט של עידן רייכל
הצלחה והשפעה
במסגרת הסיבוב שב והופיע הפרויקט בפסטיבל האופרה במצדה בהופעה בה התארחו מרתה גומז מקולומביה, ויו פרקה טורה ממאלי ואדמה בילורו מבורקינה פאסו. בספטמבר 2014 זכה רייכל בתואר "איש השנה במוזיקה" במצעד השנתי של גלגלצ בפעם השנייה ברציפות ו'הפרויקט של עידן רייכל' זכה בתואר "הרכב השנה" במצעדים של וואלה, מאקו, ערוץ 24 ובתחנות האזוריות. באותו החודש יצא ההרכב למסע הופעות נוסף באירופה.
במהלך חודש אוקטובר 2014 יצא הפרויקט לראשונה לסיבוב הופעות במזרח הרחוק במדינות טאיוואן, דרום קוריאה ויפן.
ביוני 2015 אירח 'הפרויקט של עידן רייכל' את הזמר אנטוניו ז'מבוחו מפורטוגל ואת הזמרת דנאי סוורז מקובה בסוף שבוע בינלאומי שהתקיים באמפי אשדוד ובהאנגר 2 בתל אביב.
בספטמבר 2015 זכה הפרויקט של עידן רייכל בתואר "ההרכב המושמע ביותר" לשנת תשע"ה ובכל העשור האחרון בטקס פרסי מדיה פורסט. באותו החודש יצא אלבומו הראשון "הפרויקט של עידן רייכל" על גבי תקליט ויניל. עוד באותו החודש, הפרויקט הופיע בפסטיבל מיטו במילאנו, איטליה, עם הזמרת אורנלה ואנוני מאיטליה.
במהלך חודש דצמבר 2015 יצא 'הפרויקט של עידן רייכל' לסיבוב הופעות של שלושה שבועות ביפן.
בתום סיבוב ההופעות ביפן, הפרויקט יצא לפגרה לתקופת זמן לא מוגדרת.
בין 31 במאי ל-10 ביוני 2018, התקיים פסטיבל רב תחומי, פרי חזונו של עידן רייכל, באמפי לייב פארק בראשון לציון. הפסטיבל, שנמשך עשרה ימים, שילב מוזיקה, קולינריה ואומנות לצד סדרת מופעים של הפרויקט של עידן רייכל בהרכב חדש. בימי הפסטיבל הוקם בפארק מתחם בתחום הקולינריה של השף יובל בן נריה, תערוכת צילומים של הצלם זיו קורן ובמה להופעות של מוזיקאים. לאור ההצלחה הפסטיבל המשיך לעוד שבוע של הופעות במהלך חודש ספטמבר 2018, באותה המתכונת.
יוהאן גוטפריד הרדר
יוהאן גוטפריד הֶרְדֶר (בגרמנית: Johann Gottfried Herder; מאז 1802 פון הרדר; 25 באוגוסט 1744 – 18 בדצמבר 1803) היה משורר, מתרגם, תאולוג ופילוסוף יליד פרוסיה, אחד מאנשי הרוח הבולטים בימי הקלאסיציזם של ויימאר שהשפיע רבות על תקופת הסער והפרץ והרומנטיקה המוקדמת, אחד הנציגים של ספרות הנאורות המאוחרת.