cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ask.com
ביקורת על סרגל הכלים
סרגל הכלים של Ask.com הוא תוספת שיכולה להופיע כסרגל נוסף בחלון הדפדפן/התפריט. בגרסאות קודמות, סרגל זה הותקן, שלא בכוונת המשתמש, בזמן התקנת תוכנות-שותפות אחרות כגון ג'אבה. בשל כך, Ask.com וחברת האם שלה, IAC, ספגו ביקורת על קידום סרגל כלים שמתנהג כמו תוכנת רוגלה, שהסרתו קשה ומסובכת למשתמש היומיומי ושהתקנתו מגדירה את Ask.com כדף הבית וכמנוע החיפוש של הדפדפן ללא הוראת המשתמש. בנוסף, עלו טענות נגד זמן ההתקנה הארוך שעמד על כ-10 דקות. בנובמבר 2016, "האקרים" הצליחו להשתלט על מקור עדכוני התכנה של סרגל הגלים Ask.com והביאו להתקנה נסתרת של קודים זדוניים.
יחסי איראן–סודאן
יחסי איראן–סודאן (בפרסית: روابط ایران و سودان, בערבית: العلاقات السودانية الإيرانية) הם היחסים הדיפלומטיים, הצבאיים והכלכליים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הרפובליקה של סודאן. לשתי המדינות מערכת יחסים קרובה במהלך כמעט שלושה עשורים.
סודאן החליטה לגרש את כל הקבוצות האיראניות מהמדינה שעות בודדות בטרם הצטרפה למבצע הסעודי הצבאי בתימן בחודש מרץ 2015. נשיא סודאן הסביר את המהלך באומרו כי עליו לחשוב על הכלכלה הרעועה של סודאן.
בנוסף האימה והטראומה פגעו בחברה הסודאנית שחלק ממנה הצטרפו לדאעש.
היסטוריה
סודאן שמרה על יחסים טובים עם השאה של איראן לפני המהפכה האיראנית במטרה לקבל מספר הלוואות. לאחר המהפכה תמכה סודאן בעיראק במלחמת איראן–עיראק, יחד עם מדינות ערביות נוספות.
בשנות ה-80 המאוחרות, ביקר ראש ממשלת סודאן א-סאדק אל-מהדי בטהראן ובכך יצר את היחסים הדיפלומטיים בין ארצו לבין הרפובליקה האסלאמית.
עקב מהפכות אסלאמיות שהתרחשו במדינות שונות באמצעות הפיכות צבאיות, עסק ראש ממשלת סודאן עומר אל-בשיר בהידוק יחסי מדינתו עם איראן. הידוק יחסי סודאן עם איראן סייע לעומר אל-בשיר להמשיך את האסלאמיזציה של סודאן.
על אף שסודאן הייתה מדינה אסלאמיסטית במשך השנים, ועל אף שסודאן היא מדינה סונית ואיראן שיעית, שתי המדינות הפכו במהרה לבעלות ברית קרובות.
בשנת 1991 ביקר נשיא איראן אכבר האשמי רפסנג'אני בח'רטום בליווי יותר מ-150 בכירים איראניים. במהלך ביקורו הוא הכריז כי "המהפכה האסלאמית של סודאן, לצד איראן, חלוצת המהפכה, היא ללא ספק מקור למהפכה בכל רחבי העולם המוסלמי".
ב-4 בינואר 2016 ניתקה סודאן את יחסיה הדיפלומטיים עם איראן בעקבות המתקפה על הנציגויות הדיפלומטיות הסעודיות באיראן
יחסים כלכליים
בשנת 1991 נחשפו ראיות הנוגעות להגדלת הקשרים הצבאיים והכלכליים בין סודאן לאיראן. מנהיגים איראניים מדרגים גבוהים קיימו ביקורים בסודאן, שבהם נחתמו הסכמי סחר בין שתי המדינות. הסחר בין שתי המדינות ימשיך כנראה להיות מוקד היחסים בין שתי המדינות. איראן חשודה באספקת מיליון טונות של נפט מדי שנה.
יחסים צבאיים
באוגוסט 2008 דווח בשנת 1993 מימנה רכישת 20 מטוסי-תקיפה סיניים. איראן התחייבה לסייע לממשלת סודאן ב-17 מיליון דולר עבור המטוסים.
ב-1995 ביקרה משלחת צבאית איראנית בחרטום במטרה להעריך את הצרכים הצבאיים של סודאן. איראן סיפקה לסודאן רכבים משוריינים, ארטילריה כבדה וציוד מכ"ם. בשנה שלאחר מכן, שתי המדינות חתמו על הסכם להרחבת שיתוף הפעולה שלהן.
באפריל 1996 דיווחה ממשלת סודאן כי תעניק לחיל הים האיראני אישור לשימוש במתקנים ימיים במדינה, בתמורה לסיוע כספי מאיראן לרכישת נשק. המערב הביע דאגה עמוקה באשר לגידול בקשרים הצבאיים בין איראן לסודאן. בשנת 1993 הגדירה מחלקת המדינה האמריקנית את סודאן כמדינה המממנת טרור.
בשנת 2008 חתמו סודאן ואיראן על הסכם לשיתוף פעולה צבאי. ההסכם נחתם על ידי שר ההגנה האיראני מוסטפא מוחמד נג'אר ועמיתו הסודאני עבד אל-רחים מוחמד חוסיין.
במסמך שדלף בקיץ 2014 הוגדרו היחסים בין שתי המדינות כ"אסטרטגיים" "צבאיים" ו"הגנתיים".
ביקורים רשמיים
במהלך השבוע האחרון של חודש אפריל 2006, נפגש נשיא סודאן עומר אל-בשיר עם מספר מנהיגים איראניים בטהראן, ובין היתר, המנהיג העליון עלי ח'אמנאי ונשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד. במסיבת עיתונאים משותפת ב-24 באפריל אמר אחמדינז'אד כי "התרחבות הקשרים בין שתי המדינות משרתת את האינטרסים של שני העמים, האזור והעולם המוסלמי, בעיקר מהבחינה של חיזוק השלום והיציבות". במסיבת העיתונאים אף בירך נשיא סודאן את איראן על מאמציה להשגת "כוח גרעיני למטרות שלום" ואילו נשיא איראן ציין את התנגדותו לקיום כוחות שמירת השלום של האו"ם בדארפור.
נשיא סודאן ביקר באיראן ביולי 2011 ונשיא איראן ביקר בחרטום בספטמבר אותה שנה כדי לדון ב"נושאים אסטרטגיים ובינלאומיים".
נזר
נזר הוא כתר שמשובצים בו יהלומים ואבני חן, הנלבש בדרך כלל על ידי נשים. בנות משפחות המלוכה באירופה ומשפחות עשירות בארצות הברית היו נוהגות ללבוש נזר באירועים ותחילתו במאה ה-18.
למשפחת המלוכה השוודית ישנו אוסף תכשיטים גדול המורכב מהרבה נזרים. זוכות בתחרויות יופי ומלכות נשף סיום בית ספר עונדות על ראשן נזר.
מרדכי טברסקי (קוזמיר)
רבי מָרְדְּכַי טְבֶרְסְקִי מִקּוֹזְמִיר (ה'ת"ר – ח' בתמוז ה'תרע"ז) היה אדמו"ר חסידי בפולין ובגליציה, משושלת טריסק.
ביוגרפיה
רבי מרדכי נולד בטוריסק בשנת ה'ת"ר לרבי אברהם טברסקי (המגיד מטריסק) ולריקל בתו של רבי יעקב לייב מקאוולא (בן רבי מרדכי מנשכיז). מקובל כי אביו אמר שמאז פטירת אביו המגיד מצ'רנוביל עבד הרבה כדי שיוכל להמשיך לבנו את נשמת אביו ולכן קרא לבנו זה מרדכי על שמו. נישא לחנה בתו של רבי אשר (השני) מסטולין. אחר נישואיו התגורר זמן מה אצל סב אשתו הבית אהרן מקרלין ולאחר תקופה קצרה חזר לטוריסק.
פרישותו
סיגל לעצמו מנהגי קדושה ופרישות, עד כדי כך שדודו רבי יצחק טברסקי מסקווירא התבטא באוזני רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא שגודל מדרגתו של רבי מרדכי בענייני קדושה ופרישות היה חידוש גם אילו היה בימי התנאים והאמוראים. כמו כן לא היה ישן במיטה כלל, רק היה מתנמנם בעמידה אצל הקיר. ומקובל שאביו וחותנו אמרו לו שיכולים הם לפעול בשמים שיהיו לו ילדים ובתנאי שיישן בכל לילה שלוש שעות במיטה, אך רבי מרדכי סירב באמרו שאין באפשרותו לשלם מחיר כבד כל כך.
נדודיו
בחיי אביו ובפקודתו החל לנהוג באדמו"רות בטוריסק עד שנת ה'תרמ"ה אז בגזירת השלטונות נאלץ לנדוד יחד עם אחיו רבי מנחם נחום לולאדאווקע שבפולין – שם ייסד את חצרו.
עם פטירת אביו בב' בתמוז ה'תרמ"ט נסעו הרבה מחסידי אביו אליו לולאדאווקע אולם זמן מועט לאחר מכן, עקב הלשנות המשכילים ורדיפות השלטונות, נמלט רבי מרדכי לנארול שבגליציה, ממנה עבר לדומברובה. לפי המסורת החסידית ניהל בדומברובה מלחמה שמיימית עם הצאר הרוסי אלכסנדר השלישי. לאחר מיתתו של הצאר בשנת 1894 התאפשר לו לחזור לפולין שם נתיישב בקוזמיר ועל שמה נתפרסם. הוא נודע בעבודת התפילה המיוחדת שלו ובמופתיו ונפלאותיו.
עקב מהפכת 1905 עבר רבי מרדכי ללובלין (שנחשבה כבטוחה יותר מקוזמיר) שם שהה עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, במהלכה נדד בין הערים חמלניק, חלם וקילץ.
רבי מרדכי נפטר ללא ילדים בקילץ בח' בתמוז ה'תרע"ז ושם נקבר. לאחר פטירתו הדפיס אחיינו רבי ניסן יהודה לייב את ספרו "מאמר מרדכי" על חומש בראשית וענייני חנוכה.
אריק השנים עשר, מלך שוודיה
אריק השנים עשר, או אריק מגנוסון (בשוודית: Erik Magnusson; 1339 – 21 ביוני 1359) היה בנו של מגנוס הרביעי, מלך שוודיה שמרד בו ומלך על חלק משוודיה משנת 1356 ועד מותו. הוא נשא לאישה את ביאטריס, בתו של לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ב-1343 נבחרו אריק ואחיו הוקון כיורשי הכתר לשוודיה ולנורווגיה, בהתאמה. העובדה שב-1355 עלה הוקון לכס המלוכה הנורווגי (ובכך פוצל האיחוד בין שתי הממלכות), בעוד שאריק לא קיבל שום תפקיד במועצה המלכותית השוודית, גרמו ככל הנראה להחלטתו להוביל מרד כנגד אביו. ב-1357 נאלץ מגנוס הרביעי עקב המרד לחלוק את השליטה בשוודיה עם בנו אריק, שקיבל את השליטה על רוב חלקה הדרומי של שוודיה ועל פינלנד. ב-1359 אוחדה שוודיה מחדש בעקבות התפייסות בין האב לבין הבן והשניים משלו כמלכים-שותפים עד למותו של אריק כמה חודשים לאחר מכן. כאשר גסס אריק הוא האשים את אמו, בלאנש מנאמור, בהרעלתו. זמן קצר לאחר מותו מתה גם רעייתו ביאטריס. הסברה המקובלת היא שהשניים מתו כתוצאה ממגפת המוות השחור.
אריאנה (סרט)
אריאנה הוא סרט מלודרמה ישראלי משנת 1971 בבימויו של ג'ורג' עובדיה.
הסרט הזה שייך לסדרת סרטי הבורקס של עובדיה. מבקרי הקולנוע קטלו אותו באופן גס אבל הקהל "הצביע ברגליים" ויותר מ-300,000 צופים ראו אותו.
העלילה אופיינית לסרטי בורקס - הבדלי מעמדות בין אשכנזים עשירים ולא ישרים, לבין מזרחים עניים וישרים וכן סיפור אהבה בין אשכנזי עשיר למזרחית ענייה שנתקל בקשיים רבים עד לסוף השמח.
המוזיקה המקורית חוברה על ידי חיים צור ומופיעים בו קטעי שירה של אבי טולדנו וכן הופעה של טריפונס בשירו "דיר-לה-דה" ומופע של רקדנית בטן במועדון לילה.
תקציר העלילה
עורך הדין גבריאל שמיר (יצחק שילה) מנהל רומן קצר עם כוכבה (רחל טרי) צעירה יפה שהוא נתן לה טרמפ לירושלים.
כוכבה נכנסת להריון ומודיעה זאת לשמיר. הוא נותן לה כסף להפסקת הריון אך היא לא מסכימה וזורקת לו את הכסף על השולחן. כוכבה נוסעת לתל אביב ונכנסת לגור אצל ידידיה עבוד מזרחי (אריה אליאס) הירקן ואשתו זוהרה (טובה פרדו). יצאנית (שרית ישי לוי) מנסה לשכנע אותה לעבוד בזנות אך עבוד מונע זאת.
לבסוף יולדת כוכבה בת בבית אך מתה סמוך ללידה. לפני מותה היא מבקשת שיקראו לבת בשם אריאנה. עבוד וזוהרה שהם חשוכי ילדים שמחים לאמץ את אריאנה ולגדלה כבתם בלי לספר לה זאת.
אריאנה גדלה לבחורה יפהפייה ועובדת כתופרת. עבוד מביא ירקות לביתו של ארתור דניאלי, העשיר בעל מפעל טקסטיל, וזה מבקש ממנו לארגן לו תזמורת מזרחית לרגל חגיגה שהוא עורך לשחרור בנו הסגן גדי (אבי טולדנו). בחגיגה מתאהב גדי באריאנה והיא נענית לו. גדי מודיע לאביו כי ברצונו לשאת את אריאנה לאשה אבל נתקל בסירוב מוחלט. אביו רוצה להשיאו ללילי (שלומית סיגל) בתה של מיליונרית אלמנה (פנינה גרי). הוא שולח את גדי לפריז בעניין עסקים. הזוג הצעיר מבקש לשמור קשר על ידי שליחת מכתבים דרך גורג'י (גבי עמרני), עוזרו של דניאלי, אך דניאלי לוחץ על גורג'י להעביר את כל המכתבים אליו. נוצר נתק בין בני הזוג ואריאנה מגלה שהיא בהריון. עבוד מקבל זאת קשה אך מחליט לעזור לה. הוא מגיע לביתו של דניאלי ומבקש את הסכמתו לנישואי הזוג אך דניאלי זורק אותו מביתו. בינתיים מתחיל גדי לצאת עם לילי אך היא לא מוצאת חן בעיניו.
עבוד תובע את דניאלי וזה שוכר את שירותיו של עורך הדין גבריאל שמיר.
במשפט חוקר גבריאל שמיר את עבוד וזוהרה ותוך החקירה מסתבר לו שהוא אביה של אריאנה. הוא מבקש מהשופט (ביטוש דוידוב) לדחות את המשפט. הוא מגלה לדניאלי שהוא האב אבל דניאלי מבקש להמשיך את המשפט. גבריאל מתפטר מההגנה ועובר לתביעה ומגלה בנאום מרגש כי הוא אביה של אריאנה והוא אשם בכל מה שקרה. השופט חותם את הדיון ומשפחת דניאלי מסכימה לנישואי גדי ואריאנה. גבריאל יוצא מבית המשפט ואריאנה רצה אליו, מחבקת אותו וקוראת לו אבא.
אנפות לילה
אנפות לילה (שם מדעי: Nycticoracinae) היא תת-משפחה של עופות מים ממשפחת האנפתיים הפעילים בעיקר בשעות הלילה. כמה חוקרים משייכים תת-משפחה זו לתת-משפחת האנפות (Ardeinae).
שאנדור אדלר (רופא)
שאנדור אדלר (בהונגרית: Adler Sándor; בודפשט, 24 באוקטובר 1897 – בודפשט, 28 באפריל 1950) היה דוקטור לרפואה כירורג יהודי-הונגרי ידוע ופורץ דרך, בנו של הרב הראשי אילש (אליהו) אדלר.
ביוגרפיה
שאנדור אדלר נולד במשפחה יהודית כבנם של הרב אילש (אליהו) אדלר (1868–1924) ושל ינקה (חני) קרמר. הוא למד באוניברסיטת ארז'בט למדעים בעיר פץ', שם קיבל את התואר שלו ברפואה ב-1921. מ-1921 עד 1924 עבד כמנתח בבית החולים סנט רוקוש. בין השנים 1924–1932 היה המנתח של בית החולים סנט מרגיט, משנת 1932 היה המנתח הראשי של מרפאות החוץ של בית החולים היהודי ברחוב סבולץ' (כיום שמו המרכז הרפואי הלאומי) של הקהילה היהודית של פשט. הוא הצליח לשרוד את שואת יהודי הונגריה ואחרי מלחמת העולם השנייה משנת 1945 היה ראש ומנהל המחלקה הכירורגית בבית החולים. בתחילה עסק בטיפול כירורגי בכיבים ברגליים ובדליות, ולאחר מכן התמקדו פעולותיו והתעניינותו בכריתת סימפטקטומיה (כריתת סימפטקטומיה היא הליך בלתי הפיך שבמהלכו מוסר לפחות גנגליון סימפתי אחד) ובואגוטומיה (ואגוטומיה היא הליך כירורגי הכולל הסרת חלק מעצב הוואגוס). מאוחר יותר זכה להישגים יוצאי דופן בתחום הפתרונות הניתוחיים ובניסויים ובניתוחים מעשיים בכירורגיה אורולוגית. הוא היה אחד ממייסדי הנפרולוגיה בהונגריה, הישגיו בתחום ניתוחי הכליה הם משמעותיים גם ברמה בינלאומית.
אשתו הייתה מרגיט קלנר (1905–1998), בתם של אדולף קלנר ושל פרנציסקה רוזנברג. הם שנישאו ב-21 במרץ 1930 בבודפשט. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
הקרב על אל-כופרה (1941)
הקרב על אל-כופרה (בצרפתית: Bataille de Koufra) הוא קרב שנערך במלחמת העולם השנייה, בין 31 בינואר ל-1 במרץ 1941 בין כוחות איטליה הפשיסטית ששלטו בלוב, ובין כוחות צרפת החופשית בפיקודו של הקולונל פיליפ לקלרק שהסתייעו ביחידת קבוצת המדבר ארוכת הטווח של הצבא הבריטי. הקרב הסתיים בכיבוש נווה המדבר האסטרטגי אל-כופרה בדרום מזרח לוב על ידי כוחות צרפת החופשית.
הרקע לקרב
אל-כופרה היא שקע ונווה מדבר המשמש כנקודת שליטה טבעית על נתיבי התעבורה ממזרח למערב במדבר סהרה, בקירנאיקה שבלוב. המקום שימש בעבר מרכז לאנשי כת הסנוסים שהתנגדו לשלטון הקולוניאלי של המעצמות האירופיות. ב-1931 כבשה איטליה הפשיסטית את אל-כופרה וצירפה אותה למושבותיה בצפון אפריקה. במקום הוקם שדה תעופה ותחנת רדיו, ששימשו כנקודה חשובה בתעבורה האווירית בין מושבות איטליה בצפון אפריקה ומושבות איטליה במזרח אפריקה.
מספטמבר 1940 החלו האיטלקים בסדרה של מתקפות כלפי הכוחות הבריטים במצרים ובסומליה. תרומתם של אנשי צרפת החופשית באזור מזרח אפריקה נראתה כשולית, שכן המושבה העיקרית של צרפת במזרח אפריקה, סומלילנד הצרפתית (דג'יבוטי של ימינו), סירבה להצטרף ללחימה ושמרה נאמנות למשטר וישי. הצורך בפעולה התקפית כנגד האיטלקים בחזית כלשהי באזור זה נראה הכרחי. אל-כופרה הייתה נקודת מפתח לוגיסטית בדיוק בין שתי החזיתות, זו שבצפון אפריקה וזו שבמזרחה.
מבצעים מקדימים
תכנון מתקפה מצ'אד לאל-כופרה נראתה כמשימה קשה במיוחד לכוחות צרפת החופשית. כוחות אלו אולתרו במהירות לאחר תבוסת צרפת, וניידותם הייתה מוגבלת. היו להם מעט כלי רכב ממונעים. המסע לאל-כופרה מעמדותיהם של הצרפתים בצ'אד, סמוך לפור לאמי היה כ-880 קילומטרים של אדמת מדבר חולית הקשה למעבר.
מבצע מקדים היה התקפת הבסיס האיטלקי במורזוק, באזור פזאן הנמצא בדרום מערב לוב. קבוצה של 76 לוחמים, הן מאנשי צרפת החופשית והן מאנשי קבוצת המדבר ארוכת הטווח הבריטית תקפה את הבסיס ב-21 בינואר 1941. התקיפה הצליחה והבסיס הושמד, אך ד'אורננו נהרג במהלך המתקפה.
מייד לאחר מותו של ד'אורננו החלו התכנונים לפשיטה על אל-כופרה. ב-27 בינואר 1941 יצא לדרכו כוח של קבוצת המדבר ארוכת הטווח בפיקודו של מייג'ר קלייטון לפשיטה שנועדה להוות מכה מקדימה שתקל את דרכו של כוח הפשיטה העיקרי שהכין לקלרק. הכוח, שכלל שש משאיות, אותר בדרכו על ידי חיל האוויר האיטלקי, והופצץ מהאוויר. מייג'ר קלייטון וכוחותיו ביצעו חילוץ ברגל באדמת המדבר הקשה מרחק מאות קילומטרים בחזרה לקווי הצרפתים.
כיבוש אל-כופרה
בסוף פברואר הגיע לקלרק למצודת אל-טאג הסמוכה לאל-כופרה, לאחר שבמשך מסעו התעמת עם כוחות ניידים איטלקים והדף אותם לאחור. לאחר מצור בן עשרה ימים כבש את המצודה. לאחר כיבוש המצודה נפלו בידיו 414 שבויים, מהם 12 קצינים איטלקים, 52 מש"קים איטלקים, והיתר חיילים מקומיים, ושלל רב. בין השלל - מכוניות משא, נשק, תחמושת, גנרטורים, ומכונה לייצור קרח.
לאחר כיבוש כופרה
תעמולת צרפת החופשית עשתה שימוש רב בשבועה שנשבעו לקלרק ואנשיו עם כיבוש אל-כופרה, כי לא יניחו את נשקם עד שדגלם יתנופף מעל הקתדרלה בשטרסבורג. שבועה זו מונצחת בפסל דמוי אובליסק בשטרסבורג, שאכן שוחררה בידי לקלרק בשנת 1944.
פעולות צבא צרפת החופשית וקבוצת המדבר ארוכת הטווח במתקפה על אל-כופרה השפיעו על המחשבה הקרבית של ההגנה בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, ושימשו כדוגמה לדרך בה יש ללחום ב"מלחמה זעירה".
אדית מריון
אדית מריון (שם מלא: לואיזה אדית צ'רץ מריון; באנגלית: Louisa Edith Church Maryon);  9 בפברואר  1872 - 2 במאי  1924), פסלת אנגלית. יחד עם איטה ווגמן, היא השתייכה למעגל הפנימי ביותר של מייסדי האנתרופוסופיה והסובבים את רודולף שטיינר.
חיים ועבודה
אדית מריון הייתה השנייה מבין שישה ילדים. הוריה היו ג'ון מריון סימאון ואשתו לואיזה צ'רץ' שהתגוררו בלונדון. היא למדה בבית ספר לבנות ולאחר מכן למדה בפנימייה בעיר ז'נבה שבשוויץ. במהלך שנות ה-90 למדה פיסול בלונדון בבית הספר המרכזי לעיצוב, ומשנת 1896 בקולג' המלכותי לאמנויות. היא הציגה באקדמיה המלכותית. יצירותיה מאותה תקופה הראו את נטייתה לנושא הנצרות, כגון פסל של ״מיכאל״, התבליט "צלב גולגותא". מריון הכירה את רודולף שטיינר ב-1912/13 וקיץ לאחר מכן, 1914, עברה לדורנך. היא עבדה עם שטיינר על בניית הגותאנום הראשון, מרכז האנתרופוסופיה העולמי, ואיתו על הדוגמנות והגילוף של פסל העץ ״נציג האנושות״. שטיינר עיצב את הפסל בגובה תשעה מטרים שהוצב בגותאנום. כעת הוא נמצא בתצוגה קבועה ב-Goetheanum השני - הוא מראה את ישו כעצמאי המחזיק באיזון בין הישויות של לוציפר ואהרימן, המייצג נטיות מנוגדות של התרחבות והתכווצות. הפסל נועד להציג, בניגוד ל״פסק הדין האחרון״ של מיכלאנג'לו, את ישו כאילם ובלתי אישי כך שהישויות המתקרבות אליו חייבות לשפוט את עצמן.
בישיבה שהתקיימה במהלך חג המולד 1923 מינה שטיינר את מריון כמנהיגת המדור לאמנויות פלסטיות ​
במאי בשנה לאחר מכן, היא מתה משחפת.
הערות שוליים
​
אנפת לילה
אנפת לילה (שם מדעי: Nycticorax) הוא סוג של עוף מים מתת-משפחת אנפות לילה שבמשפחת האנפתיים הפעיל בעיקר בשעות הלילה.
עופות אלה הם בעלי גוף לבן, ראש כהה, עיניים אדומות וציצה כהה מאחורי ראשם. הם בעלי מקור ארוך, עבה וכהה איתו הם משתמשים כדי לחטוף דגים קטנים מהמים.
הם חיים רק בחצי העולם הישן ואינם מצויים באמריקה. הם מצויים בעיקר באזורים הטרופיים וסביב מקווי מים מתוקים שונים.
מינים
ישנם עוד מינים נכחדים שלא קיבלו שם מדעי, ביניהם אנפה מהאי אוה, ליפוקה ואנפה שחיה באוליגוקן בפיום.
ריקי-טיקי-טאבי (סרט קצר)
ריקי-טיקי-טאבי (באנגלית: Rikki-Tikki-Tavi) הוא סרט קצר מונפש אמריקאי לכל המשפחה משנת 1975, המבוסס על סיפור בעל אותו שם מתוך הכרך הראשון של "ספר הג'ונגל" שנכתב על ידי רודיארד קיפלינג. הסרט בוים, נכתב והופק על ידי צ'אק ג'ונס. אורך הסרט הוא כ-30 דקות ושפת המקור שלו היא אנגלית.
הסרט הופץ לראשונה בארצות הברית ב-9 בינואר 1975. בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב עברי על ידי קלסיקלטת בשנת 1991, כאשר הסרט חולק לשני חלקים. החלק הראשון הופץ יחד עם הסרט "אחיו של מוגלי", והחלק השני הופץ יחד עם הסרט "כלב הים הלבן". מאוחר יותר, הפיצה קלסיקלטת את הסרט בשלמותו באותו דיבוב.
בדצמבר 1992 שודר הסרט ברצועת השידורים של הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
תקציר העלילה
הסרט עוסק בריקי-טיקי, נמייה מהירה שאומצה על ידי משפחה אנגלית. במהלך הסרט רואים כיצד ריקי-טיקי מגן על משפחתו האנושית וחבריו החיות מפני זוג נחשי קוברה רצחניים.
דמויות ומדבבים
במאי ומפיק הדיבוב העברי של הסרט בגרסת הווידאו היה יוני חן.
יואן טופור
יואן טופור או יון טופור (ברומנית: Ioan Topor; 1 בדצמבר 1885 – 22 ביוני 1950) היה גנרל בצבא רומניה, מפקד הז'נדרמריה, שהשתתף במלחמת העולם השנייה ואחריה הורשע בפשעים חמורים. טופור היה בעל תפקיד חשוב ביצירת שואת יהודי רומניה בחבלים עליהם השתלטה רומניה בברית המועצות, ממובילי תוכנית ניקוי השטח.
ביוגרפיה
טופור נולד בכפר טודור ולדימירסקו, במחוז בראילה. הוא למד בבית הספר לילדי אנשי צבא ביאשי והמשיך לבית הספר הצבאי לקציני חיל רגלים ומשם לבית הספר המיוחד לפרשים. ב-1 ביולי 1907 עבר לז'נדרמריה והתקדם בדרגות עד שאחרי 30 שנה היה לגנרל של דיוויזיה. ב-1940 התמנה למפקד הז'נדרמריה הרומנית.
ההוראות לרצוח חלק מיהודי בסרביה ובוקובינה ולגרש את האחרים לטרנסניסטריה נתן שליט רומניה, יון אנטונסקו. הוא בחר לביצוע המשימה בז'נדרמריה הרומנית, שבפיקוח משרד הפנים ובמנהל האזרחי של הצבא, שנודע בשם פּרֶטוריָה. הגנרל יואן טופור, שנשא בתואר "המפקד העליון של הפרטוריה" ומפקד יחידות הז'נדרמריה בשטחים המשוחררים, קיבל הוראות מפורשות בעניין הטיפול ביהודים, בקומוניסטים ובפקידי ממשל סובייטים, שנמצאו בשטחים הנשלטים על ידי הרומנים: לשלוח את כל הרומנים והאוקראינים הפרו-קומוניסטים אל הגדה השנייה של נהר הדניסטר, ולחסל את כל בני המיעוטים, לשון נקייה ליהודים. הצבא קיבל הוראות מיוחדות דרך גנרל איליה שטפלאה וסגנו, יואן טופור נדרש לבצע אותן
טופור ביצע את ההוראות המיוחדות של אנטונסקו והפך לדמות חשובה בביצוע שואת יהודי רומניה, שהסתכמה במאות אלפי קורבנות וגם במותם של כ-11,000 צוענים. לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 הודח ובסוף אותה שנה שוחרר מהצבא. זמן קצר לאחר מכן נעצר נחקר ונשפט על פשעי מלחמה ונידון למאסר עולם. העונש הומתק בהמשך ל-10 שנות מאסר. טופור מת בכלא ב-1950.
עין שוירח
עין שוירח (לשעבר "עין שריר") הוא מעיין הנמצא במצוקי האון, על המורדות הדרומיים של רמת הגולן, בסמוך לדרך (סימון שבילים ירוק) העולה מקיבוץ האון ומאנדרטת הטייסים הטורקים לתאופיק.
שביל הליכה הרגלי מוביל אל המעיין מדרך הרכבים. מי המעיין נאגרים בבריכת בטון ארוכה שנבנתה בשנת 1944 על ידי פרסים בהאים מהכפר סמרה (במיקום קיבוץ האון כיום) כדי לשמש להשקיה. הבריכה שופצה על ידי ירח פארן, מתושבי קיבוץ האון, שעל שמו נקרא כיום המעיין (שילוב השמות "שריר" ו "ירח").
עומק המים בבריכה כשמונים ס"מ, ומסביבה עצי אקליפטוס היוצרים צל.
מלך החטיפות של ה-NBA
מלך החטיפות של ליגת ה-NBA הוא כינוי, ותואר בלתי-רשמי, הניתן לשחקן אשר סיים את העונה הסדירה עם ממוצע החטיפות למשחק הגבוה ביותר בליגה.
הזוכים בתואר הוכרו רק החל מעונת, בה החלו לתעד נתון סטטיסטי זו. על מנת לזכות בתואר, על שחקן להופיע לפחות ב-58 משחקים מתוך 82 משחקי העונה הסדירה.
כריס פול, אשר זכה בתואר מלך החטיפות שש פעמים, מחזיק בשיא הזכיות. מלבד פול, השחקנים היחידים אשר זכו בתואר יותר מפעמיים הם אלווין רוברטסון, מייקל ריי ריצ'רדסון, מייקל ג'ורדן ואלן אייברסון, אשר כל אחד מהם זכה שלוש פעמים. בעונת קבע רוברטסון את שיא החטיפות הממוצע בעונה (3.67), ואת שיא הליגה בסך חטיפות בעונה (301).
ארבעה שחקנים שונים זכו בתואר מלך החטיפות באותה עונה בה זכו באליפות ה-NBA: ריק בארי, מג'יק ג'ונסון , מייקל ג'ורדן ודריימונד גרין.
אדואר פיליפונה
אדואר פיליפונה (בצרפתית: Edouard Philipponnat נולד ב-1999) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה צרפתי-פיני.
ביוגרפיה
פיליפונה נולד בצרפת בשנת 1999 וגדל עם אחיו הגדול במונקו ובפינלנד. אביו הוא קצין לגיון הזרים הצרפתי לשעבר ודיפלומט בנסיכות מונקו, ואמו מרפאה הוליסטית. פיליפונה למד בשווייץ, בתוכנית לימודים בינלאומית. הוא דובר חמש שפות (פינית, שוודית, אנגלית, צרפתית וספרדית). בשעות הפנאי מנגן בפסנתר, תופים ושר. התשוקה של פיליפונה למשחק החלה בגיל 13, כשהוא ואביו הגיעו לטיול "אב ובנו" בלוס אנג'לס. שם קיבל את שיעור המשחק הראשון שלו.
קריירה
הוא החל לעשות אודישן לסרטים באותה שנה ולוהק לתפקיד סלאן צעיר ב- Dragonheart 3: The Sorcerer's Curse, סרט משנת 2015. מאז, השתתף בכמה פרויקטים הכוללים הכנה אינטנסיבית, כולל לימוד איטלקית תוך מספר שבועות. הפרויקט האחרון שלו הוא התפקיד הראשי במותחן הרץ.
ערן זוסמן
ערן זוסמן (נולד ב-5 באוקטובר 1985), הוא אלוף ישראל במשחה ל-50 מטר חזה.
ביוגרפיה
זוסמן נולד וגדל ברעננה. הוא החל להתאמן בשחייה בגיל 8 בבריכת השחייה בבית ברל. הוא התאמן כ-11 שנים בקבוצת הפועל הוד השרון בית ברל בהדרכת ערן גורל וזוהר גלילי, אחר כך עבר להתאמן במשך כ-3 שנים בקבוצת בני הרצליה בהדרכת סימון דוידסון, חזר להתאמן כ-3 שנים בהפועל עירוני הוד השרון בהדרכת זוהר גלילי ועבר להתאמן כ-3 שנים בקבוצת הפועל דולפין נתניה בהדרכת עדי ולפמן.
שיא ישראלי בינלאומי
בתחרות שנערכה בווינגייט במאי 2003 קבע זוסמן במשחה ל-50 מטר חזה שיא נוער חדש, שיא ישראלי בינלאומי חדש וקריטריון לאליפות אירופה לנוער בתוצאה של 29.35 שניות, שיפור של 29 מאיות השנייה לשיא הנוער שנקבע על ידי מיקי מלול ממכבי קריית ביאליק ולשיא הבינלאומי של טל שטריקר ממכבי קריית אונו 29.45 שניות.
חצי גמר אליפות אירופה לנוער
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בגלאזגו, סקוטלנד באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 11 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.62 שניות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.31 שניות, אחרי דב מלניק מהפועל ירושלים (29.21 שניות).
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2004 זכה זוסמן במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.28 שניות, לפני מיקי מלול (29.37 שניות) שבשלב המוקדמות השווה את השיא הישראלי (28.90 שניות) ודב מלניק (29.41 שניות).
2005
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2005 זכה זוסמן במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.38 שניות, אחרי מיקי מלול (28.97 שניות) ולפני יונתן כהן ממכבי קריית אונו (29.77 שניות).
2006
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2006 זכה זוסמן במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.53 שניות, אחרי מיקי מלול (28.48 שניות) ויונתן כהן (29.46 שניות).
2007
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק בפברואר 2007 זכה זוסמן במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.70 שניות, לפני תום בארי (29.23 שניות) ואמרי גניאל (30.36 שניות).
2008
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי אותה שנה זכה זוסמן במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.41 שניות, אחרי יונתן כהן בשיא אישי חדש של 28.90 שניות, הזמן השני-שלישי בטיבו בהיסטוריה בצוותא עם ואדים אלכסייב ולפני דני מלניק מהפועל ירושלים (29.60 שניות).
2009
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2009 זכה זוסמן במדליית זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.64 שניות, לפני אמרי גניאל (28.81 שניות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה זכה זוסמן במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.21 שניות, אחרי מיקי מלול בשיא ישראלי בינלאומי חדש של 27.45 שניות ודני מלניק מהפועל ירושלים שקבע את התוצאה המהירה ביותר בחצי הגמר 28.73 שניות ויהב שחף ממכבי פ.מ. רעות.
2010
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2010 זכה זוסמן בשתי מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.76 שניות, אחרי אמרי גניאל שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 28.56 שניות ויהב שחף שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 16 (28.59 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.45 דקות, אחרי יהב שחף (1:03.00 דקות) ואמרי גניאל (1:03.12 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.26 שניות, אחרי גניאל שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 29.11 שניות ודני מלניק (29.19 שניות).
2011
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2011 זכה זוסמן בשתי מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בשיא אישי חדש של 28.60 שניות, אחרי יהב שחף שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 28.25 שניות ואמרי גניאל (28.52 שניות), שניהם מהפועל ירושלים ובמשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:03.11 דקות, אחרי יהב שחף (1:02.04 דקות) ואמרי גניאל (1:02.24 דקות).
בתחרות בינלאומית שנערכה בקוימברה פורטוגל במאי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בשיא אישי חדש של 28.98 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.37 שניות.
2013
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 2013 הוא סיים במקום עשירי בתוצאה של 29.83 שניות.
2014
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 2014 הוא סיים במקום 11 בתוצאה של 30.32 שניות.
2015
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 2015 הוא סיים במקום 14 בתוצאה של 30.36 שניות.
חייו האישים
בתקופת הצבא החל זוסמן לרקוד סלסה ולקראת סיום שרותו הצבאי החל להדריך. הוא למד הנדסת מחשבים באוניברסיטת בר-אילן וכיום, הוא עובד באינטל כמהנדס חומרה.
ב-22 ביולי 2015 נישא לעדי קולקר.
תקיפת מעגן ראס-ע'ריב
בלילה שבין 14 ל-15 באוקטובר 1973, הלילה השמיני למלחמת יום הכיפורים, תקפו חמש ספינות דבּוּר של חיל הים הישראלי כלי שיט וכוחות חוף באזור ראס-ע'ריב שבגזרה המרכזית של מפרץ סואץ.
הכנות
חימוש - בנוסף למקלעים ותותחים שעל הדבּוּרים צויד כל דבור בתול"ר קרגו נגד טנקים 84 מ"מ. עם 7 פצצות לכל אחד. הדבורים לקחו עימם מטעני חבלה מסוג "גור" ורימוני יד להשלכה מטווח קרוב.
תכנון המבצע
למפקדת חיל הים הישראלי הגיעה ידיעה מודיעינית שכוח ימי מצרי נערך ליציאה ממעגן ראס-ע'ריב במטרה לתגבר ולהעביר אספקה לכוחות קומנדו שהונחתו על ידי מסוקי תובלה ושהו מעברה המערבי של תעלת סואץ. בעקבות ידיעה זו ניתנה הוראה לצאת ולתקוף את כלי השיט בעצמה של חמש ספינות דבור בשני כוחות, בפיקודו של רס"ן עמי אילון. התקיפה תוכננה על כלי שיט ברצועה באורך 10 ק"מ ובה שלושה מוקדים: מעגן הנפט בצפון שנקרא פלש ראס ע'ריב ושני מעגנים בראס ע'ריב עצמו - צפוני ודרומי. במקום היה ריכוז של ספינות דיג, סירות ברטרם וסירות מסוגים שונים.
אילון תכנן לתקוף על ידי שני כוחות בו זמנית. שלוש ספינות דבור בפיקודו יתקפו את כלי השיט המצריים שבתוך המעגן הדרומי וישמידו מספר גדול ככל האפשר מהם. כוח של שתי ספינות דבור בפיקוד סרן ישראל פטשניק יתקוף את המעגן הנמצא 10 ק"מ מצפון וישמיד סירות דיג. הפתיחה באש תוכננה להיעשות בשני המעגנים בו זמנית בשעה 22:00. הצגת התוכנית לאישור נעשתה לפני אלוף (מיל') אברהם בוצר והמשיכה בתדריך בפני אל"ם זאב אלמוג. זוג ספינות דבור בפיקוד סרן ישראל פטשניק שנמצא בא-טור לא היה שותף לתכנון. קיבל את המודיעין מעוזר קצין המודיעין הזירתי יואל צדיקביץ בתצלום אוויר עדכני. בתצלום נראו ספינות דיג רבות במעגן הצפוני. וכן הועברו לו ההוראות האחרונות לתיאום התקיפה בו זמנית.
מהלך המבצע
שלוש ספינות דבור יצאו ב-14 באוקטובר שעה 15:30 מבסיס מפרץ שלמה צפונה לכיוון היעד כשעל הדבור המוביל מפקד הכוח רס"ן איילון. שתי ספינות דבור נוספות יצאו מא-טור בשעה 17:00 בפיקוד סרן ישראל פטשניק ויועדו לתקוף כלי שיט במעגן 10 ק"מ צפונית. תנאי הים היו גלים גבוהים ורוח צפונית חזקה. הדבורים התקרבו ליעד ולא התגלו בשלב התנועה למרות הירח המלא.
כבר במעבר הראשון נפתחה על הכוח הישראלי אש, מספינת דיג אחת. מספינה שנייה נורתה רקטה שנפלה אחרי הספינה המובילה והתפוצצה מבלי לגרום נזק. אש נורתה גם מהחוף ומאזור המזח הצפוני.
המשך הקרב
בסיבוב השלישי פתחו שלושת הדבורים בירי על כלי השיט. הפעם הורה איילון לפתוח גם באש התול"ר. כתוצאה מהירי, חלק מכלי השיט המצריים החלו לבעור ותחמושת שהייתה בבטנם החלה להתפוצץ. שלושת הדבורים המשיכו ביעפי ירי נוספים כשהם ממשיכים להשמיד כלי שיט ממרחק קרוב. ספינות הדיג הובערו והחלו להתפוצץ מהתחמושת שבבטנן. בוצעו כתשעה יעפים שבהם מתוך 14 ספינות דיג הובערו 12, עד שהתחמושת שבשלושת הדבורים כמעט ואזלה.
בשלב זה הורה רס"ן איילון לסרן פטשניק, מפקד הזוג הצפוני להתקרב למעגן בחליפה מצפון לדרום ולהמשיך להמטיר אש על כלי השיט שבו כאשר כוח איילון ממתין מחוץ למעגן ועוסק בטעינת תחמושת למחסניות. פטשניק, עם שתי ספינות דבור, נכנס למעגן כשהוא נזהר שלא יסתבכו המדחפים במצופים ובכבלי עגינה. הכוח המטיר אש על כלי השיט העוגנים והשמיד שניים נוספים.
נפגעים - תותחן אורליקון בחרטום דבור 861 נפצע כאשר כדור מקלע כבד שנורה מהחוף פגע וריסק את המחסנית. התותחן עמוס נצר חטף רסיסי אבק שרפה בפניו ובעינו ותותח אורליקון שהפעיל התפרק. נצר התאושש ויחד עם אילן ארד הרכיב את התותח מהירכתיים והמשיך בירי. סגן צבי מור שנמצא בדבור הפיקוד 864 נפצע מצרור שניפץ את חלון הפרספקס בגשר.
במהלך המבצע הואר המעגן המצרי באש הבעירה של כלי השיט המצריים. כוח איילון שטען תחמושת נכנס פעם נוספת וזיהה ארבעה כלי שיט גדולים שלא נפגעו מוארים מהמדורות של האחרים. איילון העריך כי יש בשלושת הדבורים להסתדר בטור ולבצע כניסה אחרונה ולהשמיד את כלי השיט שלא בערו. ביעף האחרון הושמדו גם כלים אלה. להערכתו
תוצאות
המטרות שנפגעו:
מפקדים ומשתתפים
מפקד הפעולה היה רס"ן עמי אילון שנמצא על דבור 864 והוביל שלישיית דבורים שיצאה ממפרץ שלמה למעגן הדרומי. מפקד משנה היה סרן ישראל פטשניק שהוביל זוג דבורים מא-טור ליעד צפוני.
השערת משוב הפנים
השערת משוב הפנים אומרת כי תנועת שרירי הפנים יכולה להשפיע על החוויה הרגשית.
תקיפת מעגן ראס-ע'ריב
מפקדים ומשתתפים
אלוף (מיל') אברהם בוצר, שימש כמפקד עליון בזירה לפי מינוי שקיבל ב-12 באוקטובר. יזם את הפעולה אישר לעמי אילון את התוכנית ונכח בתדרוך האחרון לקראת היציאה. מפקד זירת ים סוף, אל"ם זאב אלמוג, השתתף בהכנות ונוהל הקרב, אך בשלב היציאה לתקיפה נקרא לפקד על מבצע אור ירוק,
השערת משוב הפנים
לדוגמה, אדם אשר יוכרח לחייך במהלך אירוע חברתי, יגלה שהוא מרגיש רגשות חיובים כלפי המאורע ויחווה חוויה של הנאה.
תקיפת מעגן ראס-ע'ריב
מפקדים ומשתתפים
יוסי שריד הצטרף לדבור הפיקוד של עמי אילון ותיעד את הקרב כעיתונאי מדובר צה"ל.
השערת משוב הפנים
רקע
צ'ארלס דרווין היה בין הראשונים שהציעו כי שינויים פסיכולוגיים מתקשרים בצורה ישירה להבעת רגש, בניגוד להיותם תוצאה של אותו הרגש.
מצד אחד, הבעות חיצוניות שמסמנות רגש מסוים מעצימות אותו: מצד שני, ההדחקה של אותן הבעות חיצוניות אשר מסמנות רגש מסוים מחלישות אותו. אפילו ההמחשה של רגש יכולה לגרות את המוח שלנו.
בהמשך לרעיון של דרווין, ויליאם ג'יימס הציע כי בניגוד לדעת הרוב, המודעות לשינויים הגופניים אשר מפעילה את הגירוי "היא הרגש": אם לא מרגישים את השינויים הגופניים, קיימת רק המחשבה האינטלקטואלית של הרגש, ללא החום המוחשי של הרגש. ב"עקרונות הפסיכולוגיה" כתב ג'יימס: "תתנגד להביע תשוקה, והיא תמות." נתגלה כי קשה להוכיח את ההשערה הזו וקיימות מעט מאוד הוכחות להשערה (מספר מחקרים שנעשו על בעלי חיים, ומחקרים שנעשו בקרב אנשים עם קושי להביע רגשות). הרעיון של השערת משוב הפנים על פיו "התגובה של שרירי הפנים להבעות פנים משחקת תפקיד יום יומי המווסת את החוויה הרגשית והתנהגותית של האדם" התפתח כמעט עשור אחרי השערתו של דרווין.
התפתחותה של התאוריה
בעוד שג'ימס התייחס להשפעה של כל השינויים הגופניים ליצירת הרגש, "הכוללות ביניהן השפעות קרביות, שריריות ועוריות" 252 מחקרים מודרניים מתמקדים בעיקר בהשפעה של פעילות שרירי הפנים. אחד מהחוקרים הראשונים שהתעסקו בנושא היה סילבן טומקינס אשר כתב בשנת 1962 "אפקט הבעת הפנים, ביחס לאחרים ולעצמך בעזרת משוב היא חוויה אשר שכיחה ומגרה יותר מכול גירוי אשר מסוגלים לבצע האיברים הקרבים."255 שתי גרסאות להשערת משוב הפנים הופיעו למרות, "שההפרדה בין שתי הגרסאות לא הייתה קיימת תמיד".
הגרסה "החלשה", אשר הגה דרווין רואה את המשוב כמעצים או מחליש של הרגש אשר קיים. תומאס מקני וג'ודית אנדרסון (1987) הורו למשתתפים להעצים או לדכא את השריר הזיגומטי או הקורגטורי בזמן שהם דמיינו מראות נעימים או לא נעימים. נתגלה שינוי של רגשות לאחר המעשה.
הגרסה "החזקה" מציעה כי משוב הפנים עצמו יכול ליצור רגש שלם לבד.
לפי ג'פרי בראונדאיק "ההוכחה המשמעותית ביותר להשערת משוב הפנים מגיעה מהמחקרים של לנזטה.(1976)" (ראה למטה "מחקרים שנעשו בעזרת בוטוקס בשביל הוכחות משמעותיות ועדכניות יותר). משתתפים הראו מוליכות חשמלית נמוכה של העור בזמן שהביעו בצורה סוביקטיבית את הכאב אשר חוו ממכות חשמל לעומת משתתפים אשר הביעו בצורה מוחצנת אשר התאפיינו במוליכות גבוהה. לעומת זאת, בכל המחקרים חוו קושי במדידת האפקט ללא ידוע המשתתף על המטרת הניסוי ואיך לאשר את הקשר בין תנועות הפנים לרגש אשר הופיע בניסויים.
בעיות מתודולוגיות
במקור, השערת משוב הפנים חוקרת את ההעצמה או הדיכוי של הבעת הרגש בעזרת שרירי הפנים בהקשר לרגש ספונטני ו"אמיתי" בעזרת גירויים. לירד (1974) השתמש במחקרו במדידת תנועות הפנים בעזרת אלקטרודות במטרה למדוד תנועות ספציפיות של שרירי הפנים במשתתפי הניסוי מבלי לציין שום מצב רגשי בפניהם, לעומת זאת השימוש בסרטים מצוירים בשביל לעורר רגשות אצל משתתפים "הוליך" אותם לחוות את אותו הרגש ולהביעו ולכן התקבלו תוצאות גבוהות בהבעת הרגש בעזרת שרירי הפנים וקישורה לרגש שהוצג בפניהם מה שהוביל למחשבה ש"מכניזם ההכנה העצמית" שלפי לירד (1974) היה השורש לתופעת משוב הפנים. אנשים מרגישים צורך "למלא את החסר" מבחינה רגשית ובעקבות זאת הם מתאימים את עצמם לרגש שקיים סביבם. במחקרים הראשונים, לירד הצטרך להרחיק 16% מין המשתתפים במחקר הראשון ו-19% מין המשתתפים במחקר השנים משום שהם היו מודעים לקשר בין תגובה פיזיולוגית לרגש עצמו. קושי נוסף שהתגלה היה המחשבה האם התהליך של ניצול שרירי הפנים יוצר שחיקה נפשית ועייפות אצל המשתתפים שנוצרת עקב שינויים פסיכולוגיים ורגשות תת-הכרתיים. לבסוף נתגלה כי שינויים פסיכולוגיים התערבו בתהליך הקוגניטיבי.
ניסויים בנושא
בניסיון לספק להוכיח כי את ההשערה כי השינויים בשרירי הפנים מוביל לרגש עצמו, סטרק, מרטין וסטפר (1998) בנו סיפור רקע שימנע מן המשתתפים בניסוי להבין את מטרתו וכך להשפיע על התוצאות הסופיות שלו. החוקרים סיפרו למשתתפים כי הם משתתפים בניסוי הבודק עד כמה קשה לאנשים ללא ידיים לבצע משימות יום יומית פשוטות, המשתתפים החזיקו עט בעזרת הפה שלהם באחת משלוש הדרכים הבאות: ניתנו למשתתפים שתי מטלות, הראשונה הייתה למלא שאלון ולאחר מכן לדווח כמה קשה הייתה החוויה. המטלה השנייה, שהייתה המטרה האמיתית של הניסוי, הייתה לדווח לאחר שצפו בסרטים מצוירים עד כמה הם היו מצחיקים. התוצאות ענו על ציפיות החוקרים, והמשתתפים שהחזיקו את העט בעזרת השיניים דיווחו על רמת הנאה גבוהה יותר מאשר המשתתפים אשר החזיקו את העט בעזרת השפה. הניסוי הצליח יותר ביחס לקודמיו משום שלא הייתה שום הוראה או הקדמה לרגש שיש על המשתתפים להרגיש או רמיזה כלשהי. עם זאת, ייתכן והעובדה שאותם המשתתפים שהיו צריכים להחזיק את העט בעזרת השפתיים היו צריכים להשקיע יותר מאמץ ולכן רמת ההנאה שלהם הייתה מופחתת.
במטרה גם להימנע משלילה על פי מתודולוגיה, זאנג'וק, מרפי ואנגלארט (1989) ביקשו מהמשתתפים בניסוי לחזוק על ההברות שונות, מה שגרם לגירוי לחיוך עם ההברה "הא" ולזעפה בעזרת ההברה "או". וכמו שציפו החוקרים נתגלה אפקט של משוב פנים. נמצא כי ההברות שגרמו לחיוך העבירו חוויה יותר נעימה למשתתף לאומת ההברות שגרמו לזעיפה שגרמו לו לאי נוחות. המחקרים הללו פתרו את "הבעיה" שיצרו הרבה מתודולוגיות שמתקשרות להשערת משוב הפנים. התאוריה של דרווין מוכחת במחקרים הללו וכך גם המודרנית ובנוסף לכך הם פותחים דלת למחקרים רבים בתחום של תאוריות המתקשרות לרגשות.
ב-2016 ספקות בנוגע לאמינות ממצאי העבר, כאשר סדרת ניסויים ב-17 מעבדות שונות לא הצליחה לשחזר את תוצאות המחקר של סטרק, מרטין וסטפר. שנתיים לאחר מכן הוצע הסבר חלופי לכישלון ניסיונות השחזור. ניתוח תאורטי של נוח, שול ומאיו טען כי ייתכן שהבדל מרכזי בין ניסיונות השחזור למחקר המקורי, צילום הניסוי באמצעות מצלמות וידאו, הוא הגורם להבדלים בתוצאות.
ניסויים עם בוטוקס
משום שהבעות פנים מצריכות מכניזם סנסורי ומוטורי, ניתן לשער שמשוב הפנים הוא תגובה מכניסטית או העברה מכניסטית בלבד. לאחרונה הטענה נתמכה על ידי ניסויים אשר בדקו את המכניזם דרך שימוש בבוטוקס במטרה לשתק זמנית את שרירי הפנים. מספר ניסויים בדקו את הקורלציה של הזרקות בוטוקס לרגש, ניסויים אלו מעלים את ההשערה לפיה אפשר לטפל בדיכאון באמצעות בוטוקס. ניסויים נוספים בדקו את ההשפעה של בוטוקס על עיבוד רגשות, הועלתה ההשערה שטיפול בבוטקס בשרירי האף יפחית את היכולת של אדם להיגעל, מה שיכול להפחית את כמות ועוצמת הסיפטומים של אנשים בעלי הפרעה טורדנית כפייתית (OCD).
אנדרס הנלוטר ביקש ממשתתפים בניסוי לבצע תרגיל חיקוי להבעות פנים בזמן שהם במכשיר fMRI - לפני שהוזרק להם בוטוקס לשריר האחראי על הבעת כעס ושבועיים אחרי שהוזרק להם בוטוקס, וכפי שניבא הבוטוקס השפיע על הצורה בה המשתתפים הרגישו וחוו את הכעס. הממצאים הללו מראים כי משוב הפנים מדמה את העיבוד העצבי של התכנים הרגשיים והבוטוקס משנה את התגובה האמוציונלית לסיטואציה.
במחקר על עיבוד קוגניטיבי של תוכן רגשי, דיוד אווס ביקש מהמשתתפים בניסוי לקרוא משפטים אמוציונליים המתקשרים לכעס, עצב, שמחה וכו' לפני שהוזרק להם בוטוקס לשריר המעורב בהבעת כעס ושבועיים אחרי שהוזרק להם בוטוקס. זמן הקריאה למשפטים המתקשרים לכעס ועצב היה ארוך יותר אחרי הזרקת הבוטקס בזמן שזמן קריאת משפטים המתקשרים לשמחה לא השתנה בכלל. הממצאים הללו מראים כי לשיתוק של שרירי הפנים יש אפקט סלקטיבי על עיבוד התוכן הרגשי. בנוסף ממצאים אלו מציגים כי אפקטים קוסמטיים של בוטוקס משפעים על ההבנה הקוגניטיבית בין אנשים.(בעיקר בהבנת שפה)
מים לבנים (סרט)
מים לבנים (באנגלית: White Waters) הוא סרט קולנוע ניגרי מסוגת דרמת ספורט משנת 2007 בבימויו של איזו אוג'וקוו. הסרט זכה בארבעה פרסי אקדמיה: פרס הבמאי הטוב יותר, הפסקול הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, והשחקנית הטובה ביותר וכן היה מועמד ל-12 פרסים נוספים באקדמיה למוזיקה.
הסרט מציג איכויות הפקה ראויות, ומככבים בו או. סי. יוקג`ה וכוכבת הקולנוע הניגרית ריטה דומיניק.
עלילה
הסרט מגולל את סיפורו של נער מקופח בניגריה שנתגלה כרץ מוכשר. מלווין, הוא ילד מנודה מבחינה חברתית, אך מוכשר מבחינה אתלטית. הוא ננטש על ידי הוריו בגיל אחת עשרה בכפר עם סבתו (ג'וקה סילבה). מלווין לעיתים קרובות עורך אימוני ריצה במתקני האתלטיקה בכפר של סבתו. במהלך העלילה מלווין מתאהב בנולה, נערה המתגוררת בכפר של סבתו. ככל שמלווין מתקדם מבחינה ספורטיבית בקבוצת הריצה הוא מגלה כי הוא צובר יריבים אשר קוראים תיגר על מעמדו בקבוצה. אתגרים אלו מחריפים כאשר הבחור המהיר ביותר בקבוצה מרגיש מאוים על ידי מלווין.
עשר שנים חולפות, והגבר הצעיר, הבודד והתימהוני תופס את מבטם של שניים. האחד הוא מאמן נבחרת האתלטיקה שמתאמנת בסביבת הכפר, שמשוכנע שהבחור הצעיר שרץ (כמו פורסט גאמפ) במהירות מסחררת, יכול להשתלב בנבחרתו לקראת אליפות ניגריה. והשנייה היא אחת הספורטאיות המצטיינות של נבחרת הנשים, אותה מציל מלווין אחרי שהיא נשדדת בלילה. כוכב נבחרת האתלטיקה המחזר אחרי הספורטאית הופך לאויבו המר של מלווין, כאשר בו זמנית מעמדו כספורטאי וכמאהב מעורער על ידי הצעיר המופנם. דווקא כשמלווין סוף סוף מתחיל להשתחרר ומתפתח רומן בינו לבין הספורטאית, מתגלים חפציה שנשדדו בפשיטה בביתו.
אליס ספרינגס
אליס ספרינגס (באנגלית: Alice Springs) היא העיירה השלישית בגודלה במדינת הטריטוריה הצפונית באוסטרליה. היא ממוקמת במרכז אוסטרליה, סמוך לגבול הדרומי של הטריטוריה הצפונית. אוכלוסייתה מונה 25,186 איש, המהווים כ-13% מאוכלוסיית הטריטוריה הצפונית.
העיירה קרויה בשם "Mparntwe" בפי האבוריג'ינים, אנשי ה"ארנדה" (Aranda), שחיו במדבר שבאזור העיר אלפי שנים בטרם הגיעו אליה מתיישבים אירופאים. העיירה נוסדה ב-1872 עם הקמת תחנת טלגרף של קו הטלגרף האוסטרלי, שחיבר בין דרווין בצפון לאדלייד בדרום. היא נקראה "אליס" על ידי המודד ויליאם מילס, על שם ליידי אליס טוד, אשתו של סר צ'ארלס טוד, שהיה המפקח על הדואר בדרום אוסטרליה; נהר טוד, הסמוך לעיר והיבש לאורך מרבית השנה, נקרא על שמו.
האזור בו מצויה העיירה הוא מדברי, האקלים יבש, והטמפרטורות נעות בין חום רב של 36 מעלות צלזיוס בממוצע בקיץ, לקור של 4 מעלות צלזיוס בממוצע בחורף.
פסגת קושלה
פסגת קושלה (באנגלית: Kushla Peak; בבולגרית: връх Кушла) היא פסגה ברכס ורגאבה, במרכז רכס סנטינל בהרי אלסוורת, באנטארקטיקה
הפסגה מתנשאת מעל קרחון בריסאד שמצפון - צפון-מערב לפסגה;
גובהה של הפסגה 2,300 מטרים מעל פני הים.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון הנסן שמדרום-מזרח לפסגה.
פסגת קושלה ממוקמת 3.53 קילומטרים צפונית-מזרחי מהר וולדרון;
פסגת קושלה ממוקמת 4.15 קילומטרים דרומית-מזרחית ממצוק סיפיי;
פסגת קושלה ממוקמת 12.58 קילומטרים דרומית-מערבית מפסגת דיקי;
פסגת קושלה ממוקמת 4.95 קילומטרים צפונית-מערבית מהר האבנר.
מיפוי הפסגה
הפסגה מופתה בשנית בשנת 1988.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם הכפר קושלה שבדרום בולגריה.
הר גאוס (ארץ קייזר וילהלם השני)
הר גאוס (בגרמנית: Gaussberg) הוא הר געש חרוטי כבוי בארץ קייזר וילהלם השני, אנטארקטיקה.
גובהו של ההר 371 מטר מעל פני הים.
ההר ממוקם לחוף ים דייוויס, מערבית לקרחון פוזאדובסקי.
גילוי ההר
ההר התגלה בפברואר 1902 על ידי המשלחת הגרמנית לאנטארקטיקה, בפיקודו של אריך פון דריגאלסקי.
מקור השם
דריגאלסקי נתן להר את שמו.
דריגאלסקי קרא להר ספינת המשלחת- "גאוס"; זו נקראה על שם המתמטיקאי והפיזיקאי קרל פרידריך גאוס.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 416
• Murphy, D., Collerson, K. D., and Kamber, B. (2000), Trace element and radiogenic isotope systematics of Gaussberg, Antarctica: a transition zone source for Lamproites, American Geophysical Union 2000 Fall Meeting, Moscone Convention Centre, San Francisco, 15-19 December 2000. Washington, USA: American Geophysical Union.
• D. T. MURPHY, K. D. COLLERSON, B. S. KAMBER, Lamproites from Gaussberg, Antarctica: Possible Transition Zone Melts of Archaean Subducted Sediments, Journal of Petrology, Volume 43, Issue 6, June 2002, Pages 981–1001, https://doi.org/10.1093/petrology/43.6.981
• Salvioli-Mariani, E., Toscani, L., & Bersani, D. (2004), agmatic evolution of the Gaussberg lamproite (Antarctica): Volatile content and glass composition, ineralogical Magazine, 68(1), 83-100. doi:10.1017/0026461046810173
• O. S. Vyalov & V. S. Sobolev (1959), GAUSSBERG, ANTARCTICA, International Geology Review, 1:7, 30-40, DOI: 10.1080/00206815909473430
רבקה רבינוביץ
רבקה רבינוביץ היא חוקרת בתחומי הפלאונטולוגיה, ארכאוזואולוגיה, טפונומיה ותהליכי שימור עצם. רבינוביץ חוקרת במכון למדעי כדור הארץ ובמכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים ומשמשת כאוצרת האקדמית של אוספי ארכאוזואולוגיה, אוסטאולוגיה ופלאונטולוגיה באוספי הטבע הלאומיים שבאוניברסיטה.
ביוגרפיה
רבינוביץ עלתה בגיל צעיר עם הוריה מרומניה וגדלה בבת ים. היא מתגוררת במבשרת ציון ונשואה לפרופ' יובל גורן מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ולהם בת ובן.
תחומי מחקר
רבינוביץ חוקרת עצמות בעלי חיים כסמן להתנהגות אנושית בעבר, השלכות פלאונטולוגיות וטקסונומיות של מכלולי בעלי חיים מאתרים פרהיסטוריים באזור הלבנט הדרומי, דפוסי ניצול של בעלי חיים במהלך התקופה הפלאוליתית בדרום הלבנט, טפונומיה של חולייתנים, הגדרות זוויג, גיל וטקסונומיה של ממצאי פאונה ארכאולוגיים כסמן לניצול אנושי, עונתיות ושינויי אקלים, מחקרים ניסיוניים בפעילות טורפים ומכרסמים, ניסויי ביתור וניצול ותזונה באגן הים התיכון. בתחום הגאולוגיה והפלאונטולוגיה היא עוסקת בנושאים הבאים - שחזור פלאו-גאוגרפי של שולי ים טטיס בתצורת מנוחה מגיל סנטון (קרטיקון עליון) בנגב הדרומי מתוך גישה רב תחומית, התנאים הפיזיים, האקלימיים והסביבתיים של מעבר חולייתנים גדולים דרך מסדרון הלבנט במהלך תקופת המיוקן ואתר הפילים בגשר (ערק אל אחמר, עמק הירדן התיכון) ואפשרות היותו אתר הפעילות הקדום ביותר של הומינידים מחוץ לאפריקה.
From a Whisper
לחישה (באנגלית: From a Whisper) הוא סרט קנייתי מסוגת דרמה משנת 2008 אשר נכתב ובוים על ידי הבמאית ונורי קהיו. הסרט זכה בפרס האקדמיה האפריקאית לקולנוע לסרטים ועוד 5 פרסי אקדמיה לסרטים אפריקאיים בשנת 2009: הבמאי הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, העורך הטוב ביותר, הפסקול הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר וכן היה מועמד ל-12 פרסי אקדמיה נוספים. הסרט מציין את יום השנה העשירי לפיגועי ה-7 באוגוסט בקניה ב -1998, ומציג סיפור ריאליסטי של הפיגוע, על ידי תפיסת חייהם של הקורבנות ובני משפחותיהם, אשר נאלצו לאסוף את פיסות חייהם לאחר הפיצוץ.
עלילה
הסרט מציין את יום השנה העשירי לפיגועי ה-7 באוגוסט בקניה ב-1998, בשגרירות ארצות הברית בניירובי. הוא מספר את סיפורה של נערה צעירה, טמאני, ששכלה את אמה בהתקפה אך אביה מספר לה שאמה רק נעדרת. טמאני מחפשת את אמה, מציירת לבבות ברחבי העיר, ומתיידדת עם שוטר בשם אבו. אבו מסייע לטמאני, בעוד הוא מתמודד עם הבושה שהוא מרגיש כי לא עצר את החבר שעזר לתקוף את השגרירות. הסרט נחשב כמביא הסתכלות פמיניסטית אפריקאית לאירועים שהוא מתאר, דבר המודגם ביחסים השוויוניים שבין הדמויות, והמסר הפציפיסטי במסגרת טראומה לאומית, אשר עדיין מאתגר את התפישה האוניברסליסטית המערבית.
כלל רוחב הסרט של קרסון
כלל רוחב הסרט של קרסון מגדיר את רוחב הסרט האפקטיבי של אות מאופנן FM או PM.
רוחב סרט אפקטיבי הוא רוחב הסרט המכיל לפחות 98% מהאנרגיה של האות המאופנן.
משתמשים בכלל זה בתחומי ה-RF ואופטיקה לתכנון של אנטנות, משדרים, מקלטים ומערכות תקשורת נוספות.
הכלל נכתב בידי ג'ון רנשוו קרסון ב-1922.
קוג-באו
קוג-באו (Kug-Bau) או קובאבא (Kubaba) הייתה מלכה שומרית מהעיר כיש בראשית המאה ה-24 לפנה"ס. היא הייתה הנציגה היחידה של השושלת השלישית של כיש. במסורת השומרית היא נחשבת למייסדת השושלות השלישית והרביעית של כיש. על פי רשימת המלכים השומרית, קוג-באו הייתה בהתחלה בעלת בית מרזח, והצליחה לתפוס את השלטון כשהשושלת הקודמת נפלה במלחמה עם ארך. לא ידוע כיצד אישה, ועוד ממעמד נמוך כל כך, הצליחה לעלות לשלטון.
צלע האדם
צלע האדם (באנגלית: Adam's Rib) הוא סרט קולנוע מסוגת קומדיה רומנטית בבימויו של ג'ורג' קיוקור. תסריט הסרט נכתב על ידי רות גורדון וגארסון קאנין. בתפקידים הראשיים משחקים ספנסר טרייסי וקתרין הפבורן כזוג עורכי דין הנמצאים משני צדי מתרס במשפט. ג'ודי הולידיי שיחקה בתפקיד המשמעותי הראשון שלה. פסקול הסרט הולחן על ידי מיקלוש רוז'ה מלבד השיר "Farewell, Amanda" שנכתב על ידי קול פורטר.
עלילה
דוריס אטינגר (ג'ודי הולידיי) עוקבת אחרי בעלה (טום הוואל) עם אקדח והיא מגלה שהוא מנהל רומן עם אישה אחרת (ג'ין האגן). היא יורה מספר פעמים לעברם, אך היא מצליחה לפגוע רק בבעלה בכתף.
למחרת בבוקר זוג עורכי דין נשואים אדם ואמנדה בונר (ספנסר טרייסי וקתרין הפבורן) קוראים על הידיעה בעיתון. השניים חולקים סביב הנושא; אמנדה מביעה סימפתיה כלפי דוריס בטענה שאילו גבר היה עושה פעולה דומה אז הוא היה מקבל יחס מקל, בעוד אדם טוען שדוריס עברה על החוק. כשאדם מגיע לעבודה הוא מגלה שהוא מונה להיות עורך הדין המייצג את התביעה במקרה של דוריס אטינגר. כשאמנדה שומעת את זה היא מתמנה לעורכת דין המייצגת את ההגנה.
אמנדה מבססת את טענותיה על שוויון בין המינים. היא מסבירה שדוריס ירתה בבעלה עקב יחסו הלא הגון כלפיה. אדם סבור שדוריס עברה על החוק ואין תירוץ למעשיה. בביתם גובר הלחץ בין אמנדה לאדם עקב המשפט הסוער. המצב מידרדר כאשר אמנדה מבקשת מאחת העדות במשפט להרים את אדם כדי להדגים למושבעים שנשים וגברים שווים. בסיכומו של המשפט טענתה של אמנדה שצריך לשפוט אילו המצב היה הפוך בין המינים הצליחה, ודוריס זוכתה.
באותו לילה אדם רואה את אמנדה וקיפ (דייוויד ווין), חברם הקרוב המאוהב באמנדה, דרך חלון ביתם. אדם נכנס לדירה והוא מכוון כלפיהם אקדח. האקדח מזויף, אך אדם מצליח להראות לאמנדה שקו ההגנה שלה במשפט היה לא מוצדק. השניים רבים והמצב ממשיך להידרדר.
השניים נפגשים בחוסר ברירה יחדיו אצל רואה החשבון המשותף של שניהם, והם מדברים על מערכת יחסיהם בעבר. אולם לבסוף הם משלימים, והם נוסעים לחווה שהם קנו בעבר. אדם מגלה לאמנדה שהוא מועמד לתפקיד שופט מטעם המפלגה הרפובליקנית. ואילו אמנדה מתלוצצת ומציעה שהיא תרוץ לתפקיד מטעם המפלגה הדמוקרטית.
הפקה
תסריט הסרט נכתב במיוחד עבור ספנסר טרייסי וקתרין הפבורן על ידי בני הזוג, רות גורדון וגארסון קאנין. בני הזוג קיבלו השראה מסיפורם האמיתי של זוג עורכי דין נשוי בשם וויליאם ודורותי וויטני שהתגרשו במהלך משפט והתחתנו עם הקליינטים שלהם. קאנין ראה פוטנציאל גדול בתסריט שבני הזוג יהיו יריבים והוא התחיל לפתח את הרעיון. שמו הראשון של הסרט היה "Man and Wife" (בעברית: בעל ואישה), אך הוא שונה ל"צלע האדם". למרות שעלילת הסרט מתרחשת בניו יורק הוא למעשה צולם בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הפבורן וקאנין שכנעו את ג'ודי הולידיי לגלם את דוריס אטינגר. בסופו של דבר תפקידה בסרט זה גרם למנהל חברת ההפקה של "סרטי קולומביה", הארי קהאן, ללהק אותה לסרט "רק אתמול נולדה" (1950) שקאנין כתב. תפקידה בסרט זה זיכה אותה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
במהלך הסרט הצלם השתמש בטייקים ארוכים. רוב הסצנות הללו צולמו במהלך הוויכוחים בין אמנדה לאדם.
הסרט זכה להצלחה קופתית מרשימה עם הכנסות של 2.75 מיליון דולר בארצות הברית בלבד.
פרסים ומועמדויות
רות גורדון (שבעתיד נודעה בשל תפקידיה בסרטים "תינוקה של רוזמרי" ו"הרולד ומוד") וגארסון קאנין היו מועמדים לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר בשנת 1950.
במהלך השנים הסרט זכה לביקורות מהללות והוגדר כקלאסי. בשנת 1992, ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית בחר בסרט לשימור בידי ספריית הקונגרס בשל היותו "חשוב תרבותית, היסטורית או אסתטית".
מכון הסרטים האמריקאי
במרוצת השנים מכון הסרטים האמריקאי דירג הסרט בכמה מרשימותיו:
בנוסף מכון הסרטים האמריקאי דירג את קתרין הפבורן כשחקנית הטובה בכל הזמנים וספנסר טרייסי דורג במקום התשיעי ברשימת השחקנים הטובים בכל הזמנים.
השפעה
הפילוסוף סטנלי קאבל משייך את הסרט לתת הז'אנר הקולנועי שהוא מכנה "קומדיית הנישואין מחדש" (The Comedy of Remarriage) בספרו Pursuits of Happiness: The Hollywood Comedy of Remarriage משנת 1981.