cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הונדה טורנאו
הונדה טורנאו (ביפנית: ホンダ・トルネオ, באנגלית: Honda Torneo) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה, אשר יוצרה בין השנים 1997–2002 ביפן.
XAML
XAML (קיצור של Extensible Application Markup Language; מבוטאת "זאמל") היא שפת תגיות דקלרטיבית מבוססת XML שפותחה ב-2006 על ידי מיקרוסופט לייצוג והגדרה של ערכים ועצמים היררכיים. השפה זמינה תחת OSP (נוסח רישוי חדש שעוטף מספר טכנולוגיות מבית החברה). ראשי התיבות המקוריים היו Extensible Avalon Markup Language כאשר Avalon מתייחס לשם הקוד המקורי של WPF, בו נעשה שימוש מורחב בשפת התגיות כחלק מתשתית דוט נט החל מגרסה 3. כמו כן השפה היא חלק אינטגרלי מטכנולוגיות אחרות מבית מיקרוסופט כמו סילברלייט, Windows Workflow וכן Windows Runtime XAML Framework. בסביבת הפיתוח WPF השפה משמשת לייצוג אלמנטים ויזואליים של ממשק המשתמש, ביניהם הרחבה של תגיות לתמיכה בקישור לנתונים, אירועים והנפשה. באופן דומה משמשת שפה זו בסילברלייט ובכך ניתן לשלבה ביישומי מובייל ו-Windows Phone.
האלמנטים בשפת XAML ממופים ישירות לאובייקטים המתאימים בדוט נט, ואילו התכונות (Attributes) ממופים למאפייניהם. הרחבות השפה (Extensions) כוללות סגנונות, "התנהגויות", משאבים, תבניות, קישור לנתונים, אירועים מנותבים, אנימציה וכדומה. כמו כן מאפשרת השפה קישור לקוד התוכנה הפועל מאחורי הקלעים (מה שמכונה "Code behind"). מיזוג מאוחר של שפת התגיות עם קוד התוכנה מאפשר שינויים בממשק מבלי לגרום לשינוי בקוד. ניתן לכתוב בשפה זו באמצעות ויז'ואל סטודיו ו-Expresion Blend או בתוכנת Vector Architect. אפשר לכתוב תגיות XAML גם באמצעות כתבן או פנקס רשימות. עורך ויזואלי התומך בגרירה פוטר מהצורך לכתוב תגיות באופן ידני, במקום זאת כאשר גוררים אלמנט לתוך החלון, העורך מעדכן את קובץ ה-XAML אוטומטית.
כל מה שנכתב ומיוצג באמצעות XAML ניתן לכתיבה בדרך המסורתית באמצעות C# או VB. אולם המטרה העיקרית ב-XAML היא צמצום משמעותי של הקוד הדרוש לייצוג הממשק על מנת לשחרר את המתכנת מהמטלות הסיזיפיות של "חיווט" כל חלקי הממשק וכן לאפשר שליטה טובה יותר בתחזוקת הממשק. יכולת הקישור לנתונים (ראה בהמשך) מאפשרת לבצע עדכון אוטומטי של מצב הכפתורים והתפריטים בהתאם למצב התוכנית. הסתמכות על XML מקטינה את הסיכון של אי תאימות בין מפתחים. התקן מאפשר שיתוף והעברה בטוחים של קטעי קוד ושילובם בתוכניות אחרות.
קיימות כמה תתי מחלקות של שפה זו:
ל-XAML כמה יתרונות בולטים:
השפה אינה תומכת בבקרת זרימה ואין אפשרות ליצור הסתעפות מותנית. מסיבה זו יש צורך בקוד הכתוב בשפת תכנות אימפרטיבית, שיחדיו יוצרים תוכנית שלמה.
דוגמת קוד
דוגמה של חלון WPF המכיל שלושה לחצנים בצבעים שונים, הכתוב כולו בשפת C# ללא שימוש ב-XAML:
דוגמה של קטע קוד בשפת XAML שיוצר חלון זהה:
בכל אחד מקטעי הקוד נקבע שרוחב החלון הוא 800 פיקסלים, וגובה החלון הוא 600 פיקסלים. בכל חלון קיים פקד שיכול להכיל בתוכו אלמנטים שונים והוא מסדר אותם אחת מתחת לשני. גובהו של כל לחצן 200 פיקסלים, הראשון אדום, השני צהוב והשלישי ירוק.
כמו בכל שפת XML הקוד מורכב מאלמנט שורש (Root) יחיד אשר בתוכו ניתן להוסיף אלמנטים אחרים. ניתן להגדיר תגיות סגנון כלליות לשימוש חוזר בדומה לקבועים בשפות תיכנות הנפוצות. ב-WPF נוספו פקדי מכולה חדשים שתפקידם העיקרי סידור אוטומטי של האלמנטים בחלון, ללא צורך בקביעת קואורדינטות מפורשות. למעשה כל אלמנט מסוגל להכיל אלמנט יחיד אחר, אולם ייחודם של פקדי המכולה הוא ביכולתם להכיל מספר רב של אלמנטים ולסדרם בסדר מסוים בהתאם לאופי המכולה. כך שכאשר משנים את גודל החלון או מציגים/מסתירים אלמנטים, המכולה תתאים את עצמה ואת כל הפקדים המוכלים בתוכה אוטומטית למצב החדש. הנפוצים ביותר בהם: לא ניתן לקבוע לתוכן של חלון 2 מופעים של כל אחד מהנ"ל, אבל הם יכולים להיות מוכלים אחד בתוך השני.
מנגנון קישור לנתונים
מאפיין חשוב בשפת ה-XAML הוא מנגנון Data binding המאפשר לבצע צימוד בין שדה של פקד לבין שדה של אובייקט אחר, או צימוד בין מבנה נתונים כלשהו בזיכרון התוכנית ואף מבני נתונים עצמיים למאפיין או תכונה של פקד כלשהו כמו צבע רקע או תוכן טקסטואלי. ניתן לקשר ערך של אלמנט אחד לאלמנטים אחרים ובלבד שיכילו מאפיינים ובנאי ברירת מחדל ללא ארגומנטים (פרמטרים). אם למשל קיימת מחלקה Person בעלת שני שדות FirstName ו-LastName, ניתן ליצור בחלון התוכנית שני פקדים מסוג TextBlock (פקד טקסטואלי) ולקשר את שדה הטקסט שלהם לשדות של האובייקט מסוג Person. אם ישתנו שדות אלו בזיכרון השינוי ישתקף מיידית בחלון ולהפך. הקוד הבא ממחיש את התהליך. נתונה המחלקה Person הכוללת שני מאפיינים FirstName ו-LastName:
בקוד התוכנית יוצרים מופע של המחלקה, אובייקט בשם Israel אותו מציבים כמקור לנתונים כדלהלן:
כעת נותר לבצע את הקישור עצמו ב-XAML, שדות האובייקט Israel מקושרים לתיבות הטקסט כדלהלן:
ניתן לבצע עד אינסוף צימודים בין שדות של פקדים לבין שדות של אובייקטים בקטע הקוד הלוגי של החלון. יתרון נוסף של מאפיין זה, הוא שאם הצימוד נכתב בצורה שגויה לא תיזרק שגיאה על ידי התוכנה בזמן ריצה. כלומר, גם אם באחד מן האלמנטים היה נרשם התוכנה עדיין הייתה עובדת, אבל מאחר שלאובייקט Person אין שדה בשם FistName לא יוצג דבר.
הנפשה
לשפה נוספה יכולת מובנית של הנפשה בכל היבט של התצוגה; שינוי הדרגתי בתוכן, צבע רקע, או גודל. ההנפשה יכולה להתרחש בתזמון קבוע או לפי פונקציות האטה והאצה (Easing) לפי חוקיות מסוימת. כל תהליכי ההנפשה מתבצעים באמצעות לוח תכנון (Storyboard), שמהווה אוסף כללי שיכול להכיל מספר הנפשות כל אחת לפי תזמון עצמאי או עם טריגר שונה. הדוגמה הבאה מבצעת הגדלה הדרגתית של גודל כפתור מ-200 פיקסל ל-300 פיקסל במשך זמן של שלוש שניות, כאשר הטריגר הוא לחיצה על הכפתור:
הנפשות מסייעות בשיפור חוויית השימוש בחלון והפקדים שבו. קיימות כמעט אין ספור אפשרויות כמו שינוי צבע הרקע בזמן המעבר עם סמן העכבר, תנועה סיבובית של אלמנט, המתריעה על פעולה ארוכה המתבצעת ברקע, אפקט דעיכה (Fade) של אלמנט כאשר מאבד מיקוד (Focus), שורות בטבלה שמקבלות דגש לפי מיקום סמן העכבר או מתקרבות (Zoom) הדרגתית וכדומה.
הר דמריה
גובהו של ההר 635 מטרים מעל פני הים, ומורדותיו תלולים.
הר דמריה מתנשא בסמוך דרומית-מזרחית מכף טאקסן.
גילוי ההר
ההר התגלה לראשונה לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897 –1899.
ההר מופה לראשונה על ידי המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1903–1905, בפיקודו של ז'אן-בפטיסט שארקו.
מקור השם
שארקו נתן להר את שמו.
שארק קרא להר על שם האחים דמריה (Demaria), מדענים צרפתיים, אשר פיתחו את העדשה האנאסטיגמטית אשר שימשה את המשלחת לצורכי צילום.
הטיפוס על ההר
הטיפוס הראשון לפסגת ההר נערך ב-22 ביולי 1979, ובוצע על ידי ר. אשלי (R. Ashley), ר. בואולר (R. Bowler), ק. בריין (K. Bryne), ו-ד. פורסיית' (D. Forsyth).
הטיפוס השני לפסגת הר נערך ב-1 באוקטובר 197, ובוצע על ידי מ. ברטל (M. Brettle), א. הוקינס (A. Hawkins), ג'יי. קר (J. Kerr) ו-ג'יי. נוט ( J. Nutt).
המצור על עדן
המצור על עדן היה לבם של הקרבות בדרום חצי האי ערב שהיוו זירה צדדית למדי, הן מבחינה גאוגרפית, הן מבחינת סדרי הכוחות, במאבק האיתנים של מלחמת העולם הראשונה. המצור נערך על ידי כוחות של האימפריה העות'מאנית, אשר השתלטו על השטחים שמסביב לעיר הנמל עדן, כנגד כוחות הודים-בריטיים, שרק דרך הים נותרה פתוחה בפניהם. שני הצדדים לא הכריעו זה את זה עד ליציאת האימפריה העות'מאנית מהמלחמה באוקטובר 1918.
רקע
בריטניה השתלטה על עדן (בימינו בתימן) בשנים 1838–1839, ומאז זו שימשה אותם כעיר נמל חשובה ביותר בדרך אל ומהודו, המזרח הרחוק ומזרח אפריקה. חשיבותה גדלה אף יותר עם פתיחתה של תעלת סואץ. עם זאת, רוב השטחים שמסביב לעדן היו בשליטה של האימפריה העות'מאנית או של גרורותיה. הנמל שימש כבסיס חשוב מאוד של הצי המלכותי הבריטי במהלך המלחמה. כך למשל, עברו דרכו כוחות משלוח מאוסטרליה ומניו זילנד. בתחילת מלחמת העולם הראשונה הגנה על המקום, שהפך לאזור עימות עם כניסת העות'מאנים למלחמה כנגד בריטניה בנובמבר 1914, בריגדה הודית-בריטית בפיקודו של גנרל שאו (Shaw).
הלחימה בסוף 1914
עדן הותקפה לראשונה במלחמת העולם הראשונה בנובמבר 1914 על ידי כוחות עות'מאניים, יחד עם בעלי ברית מקומיים, שיצאו מתימן השכנה. ההתקפה נהדפה על ידי הכוחות שהיו במקום.
ב-10 בנובמבר תקפה שיירה ובה חטיבה הודית-בריטית שהייתה בדרכה מהודו לתעלת סואץ את חצי האי שייח' סעיד, מצידו המזרחי של מצר באב אל מנדב. ספינת הליווי, הסיירת המשוריינת "הדוכס מאדינבורו" (Duke of Edinburgh), הפגיזה את המקום בתותחיה כהכנה לנחיתה. מקום הנחיתה הראשון שנבחר התברר כבלתי מתאים. בניסיון השני נחתו שלושה גדודים, יחד עם חיילי עזר (pioneers, חיילי עזר לעבודות ביצורים וכיוצא באלה) ומלחים. לאחר שהנוחתים הדפו את הכוחות העות'מאנים שהגנו עליו. הם הרסו את הביצורים שהיו בו, והמשיכו בדרכם ביום המחרת. בהמשך, חזרו והשתלטו העות'מאנים על המקום.
כיבוש סולטנות לאחג'
בתחילת יולי 1915 התקדמו כוחות עות'מאניים, אשר מנו כמה אלפי חיילים, המסתייעים בעשרים תותחים, יחד בעלי ברית ערביים, כמה אלפים גם הם, מכיוון מאוויה שבאזור תעז מזרחה לכיוון לאחג', בירת הסולטנות, שבעורפה היבשתי של עדן. הסולטנות הייתה תחת חסות בריטית, והייתה לה חשיבות רבה בסחר שבין עדן לדרום ערב. לנוכח הסכנה פנה הסולטאן המקומי לשאו בבקשת סיוע. שאו פקד על טור נייד לצאת לכיוון לאחג' ועל כוח רוכבי גמלים לסייר את האזור. זה האחרון אכן איתר במהלך סיורו כוח עות'מאני חזק שעשה דרכו לבירת הסולטנות. כוח רוכבי הגמלים, יחד עם כוח החלוץ של הטור הנייד, אשר מנה כ-250 חיילים חמושים ועוד שני תותחי 10 ליטראות, נכנסו לעיירה לאחג'. אלה הצטרפו לכמה מאות הלוחמים המקומיים. יתר הטור, לנוכח תנאי החום, המחסור במים והחול שהקשה על ההתקדמות, לא הצליח להגיע. בנוסף, ערקו כל הערבים אשר נספחו למחנה הבריטים, כולל נהגי הגמלים, ולקחו איתם את כל הגמלים. העות'מאנים החלו לתקוף ב-4 ביולי בערב, בהנחיתם מספר התקפות, שנהדפו כולן, על קו ההגנה הבריטי. הסולטאן נהרג יחד עם חלק מאנשיו, והבריטים נקלעו לסכנה שיאוגפו, ושדרכם תיחסם על ידי אנשי השבטים התומכים בעות'מאנים. לפיכך הם נסוגו ב-5 לחודש לאל קאוואר שממזרח לעדן. כיבוש לאחג' העמיד את הבריטים שבעדן במצור, ומכאן ואילך הייתה דרכם חסומה כלפי היבשה ופתוחה אך ורק לכיוון הים.
שינוי בנטיית כפות המאזניים
העות'מאנים המשיכו והתקדמו אחרי הבריטים, וכבשו את שייח' עות'מאן, עיר הנמצאת במבואותיו של נמל עדן. ניסיונות בריטיים להטות חזרה את הכף לא צלחו, ומשנראה היה שיד העות'מאנים נוטה להיות על העליונה באזור זה, הבריטים החליטו לתגבר את הכוח המחזיק בעדן, וגנרל שאו הוחלף במייג'ור ג'נרל ג'ורג יאנגהאסבנד (Younghusband). ואכן, כבר ב-20 באותו חודש כבשו הבריטים מידי העות'מאנים את שייח' עות'מאן הסמוכה לעדן. לעות'מאנים היו כ-50–60 נפגעים ועוד כמה מאות שבויים, רובם מבין בני בריתם של העות'מאנים מקרב השבטים הערביים המקומיים. באוגוסט הצליח טור בריטי להפתיע ולגרש משמר עות'מאני מעמדה שבין לאחג' לשייח' עות'מאן. ובספטמבר טור בריטי אחר, שנעזר באש מתותחי הסיירת הניו זילנדית פילומל (Philomel), הפתיע כ-700 חיילים עות'מאנים, עם שמונה תותחים, כאשר כל אלה נתמכים בכאלף בני שבטים ערביים מקומיים, ועקר אותם מאזור אל וואחט, אשר מצפון מערב לעדן, בינה ובין העיירה לאחג'.
התייצבות עד סוף המלחמה
מסוף 1915 ועד סוף המלחמה, כשלוש שנים אחר כך, אירעו מספר היתקלויות בין הבריטים לבין העות'מאנים ותומכיהם המקומיים. כך, למשל, ב-12 בינואר 1916 נתקל טור בריטי בכוח עות'מאני. אבדות הבריטים היו קצין בריטי ו-35 חיילים הודים הרוגים, ארבעה בריטים ו-35 הודים פצועים. לפי מקורות בריטיים, לעות'מאנים היו כ-200 אבדות. בהיתקלות אחרת באותו חודש הביס טור נייד בריטי כוח עות'מאני מצפון לעדן. אם כי לרוב ידם של הבריטים הייתה על העליונה, לא הספיק כוחם להרחיב את אחיזתם מעבר למובלעת הנצורה מצד היבשה. עדות לחוסר הביטחון היחסי של מצבם היה איסור שהוטל באפריל על נשים לנחות באזור ללא היתר מיוחד מהמפקד בהודו. כוחם של העות'מאנים, מצד שני, לא הספיק כדי לחסל את האחיזה הבריטית בנמל, וגם לא נעשה מעולם ניסיון רציני לכך. יתרה מזו, בהמשך השנה, משהחל המרד הערבי בקיץ 1916, הסתפקו גם העות'מאנים בשמירה על הקיים באזור עדן, ואילו הבריטים הקימו מערך הגנה ברדיוס של כעשרה ק"מ מסביב לעיר ולנמל. כללית, שני הצדדים לא יכלו, או לא מצאו לנכון, להפנות משאבים רבים יותר לזירה צדדית-יחסית זו, לצורך השגת הכרעה. מצב זה נמשך עד הפסקת האש של מודרוס, אשר הוציאה את האימפריה העות'מאנית מן המלחמה, ולמעשה, סיימה את קיומה כאימפריה.
פרסי הקולנוע של אקדמיית גולדן אייקונס 2012
טקס פרסי הקולנוע של אקדמיית גולדן אייקונס 2012 הייתה מהדורת הבכורה של טקס פרסי הצטיינות לקולנוע האפריקאי. מנחה הטקס היה ג'ים אייקה.
פרסים
בכל קטגוריה, הזוכה בכתב מודגש, יתר הרשימה היא שאר המועמדים לפרס.
קטגוריות סרטי התפוצה האפריקאית
השחקן הטוב ביותר – בתפוצות
שחקן המשנה הטוב ביותר - בתפוצות
קטגוריות פרס הקהל
השחקנית הטובה ביותר – פרס הקהל
יש לי צרות אבל לא כאלה
יש לי צרות אבל לא כאלה (באנגלית: I Had Trouble in Getting to Solla Sollew) הוא ספר ילדים מאת ד"ר סוס שנכתב בשנת 1965. תורגם לעברית על ידי לאה נאור.
עלילה
גיבור הספר הוא יצור שחי בשלווה בכפר קליפר. יום אחד בעודו מטייל איבד ריכוז בשל פרחים שהסבו את תשומת-לבו, נתקל בסלע ונחבל בגבו. מסקנתו הייתה כי עליו להביט קדימה ולא להתרכז בדברים אחרים. אולם במהרה גילה כי צרות עלולות להופיע גם מכיוונים אחרים: מלפנים ישנם הסלעים; מאחוריו הופיע קווילי קלב, יצור שנשך את זנבו; מעליו הגיח סקרוץ, יתוש שנטפל אליו בצווארו; ומהאדמה הופיע יצור שנשך את רגליו בשם סקרוב.
בעודו מוקף בכל הצרות האלה, עובר לידו יצור בעל כלי-רכב משונה למראה, לו גלגל יחיד וגמל המושך אותו. היצור ממעיט מחומרת צרותיו של הגיבור ומציע לקחת אותו עמו לעיר בשם סולה סלה השוכנת ליד נהר נאה בשם האו הלה. בעיר זו אין צרות, לפחות לא כאלו שחווה הגיבור. אולם תלאותיו של הגיבור רק החלו והדרך הסתברה כארוכה וקשה מכפי שציפה, הגמל חלה וכעת עליהם למצוא לו רופא כאשר הם גוררים אותו בעצמם ברצועות-הרכב.
בבוקר התמזל מזלם ונמצא רופא לגמל. הרופא מודיע להם שהגמל צריך מנוחה ואינו יוכל להמשיך. הגיבור היה עייף מאוד אך היצור השני הבטיח לו כי ישנה באזור תחנת הסעה של אוטובוס שיוצא לסולה סלה. הגיבור הולך לכוון התחנה אולם הסתבר שמארבעת גלגלי האוטובוס יצא האוויר עקב ארבעה מסמרים שהנהג עלה עליהם בשוגג ועל-כן יהיה עליו לצעוד ברגל.
בהמשך, הגיבור מגלה שמישהו השליך לו חבל לעזרה כדי שיוכל לטפס למעלה ולצאת מהמים. לדאבונו, הסתבר לו כי זורק החבל הוא גנרל קשוח שמגייס אותו לצבא. הוא פקד עליו לצעוד בראש כשכלי-נשקו היה בסך הכל קנה קש וגרגר אפונה. הגנרל ולוחמיו רצו לכבוש את ארץ "פפונוס פרלוי" שהיו בטוחים שהיה בה "פפון" יחיד בלבד. כשמסתבר להם כי היו שם פפונים לא מעטים כל צבאו המפואר של הגנרל הסתובב לאחור וברח, מלבד הגיבור שנותר לבדו מול הפפונים.
הגיבור עומד מול מצב מסובך ומתחיל לחשוב שאולי סופו קרב. אז הוא מבחין לפתע בצינור מוזר ועליו הכיתוב "נור 6". לא היה לו זמן לגלות מה פירוש המילה "נור" והוא קפץ פנימה. הצינור נתגלה כמערה חשוכה ובה מיליון ציפורים שטעו בדרכן ונשאו חפצים שונים, נתקלו ופצעו אותו. אחרי קשיים מרובים וחבלות בגופו יצא משם היצור מבעד פתח כחול והגיע אל הנהר האו הלה. הוא מבין שבקרוב יגיע למחוז חפצו.
ואז הוא מגיע סוף סוף ליעד הנכסף! הוא נפגש עם איש העומד בשער של העיר סולה סלה שסיפר לו כי בסולה סלה אין צרות כמעט, מלבד צרה אחת שישנה בכל זאת בעיר. הצרה היא "נולי בולי מנעולי", יצור ירוק וקטן הגר בתוך חור המנעול של הדלת היחידה שדרכה ניתן להיכנס לעיר. אי אפשר היה לפתוח את הדלת והאיש טוען כי הריגתו של היצור תוביל למזל רע. האיש הציע לגיבור לרוץ איתו לעיר אחרת, ששמה בולה בו בל, השוכנת ליד נהר נאה ששמו ואו ול. לדבריו, אין בעיר הזו צרות בכלל.
הגיבור מהסס, מתלבט ושוקל האם ללכת בעקבות האיש ליעד החדש אך לבסוף מחליט לחזור לכפר קליפר, ממנו יצא. הסיפור מסתיים בכך שהגיבור מחליט להתייצב מול הצרות שמחכות לו בכפר ולשם כך הצטייד במקל, ומכריז שמעתה לצרות שלו יש יריב בדמותו.
ז'ולי פאייט
ז'ולי פאייט (בצרפתית: Julie Payette, נולדה במונטריאול קנדה, ב-20 באוקטובר 1963) היא אסטרונאוטית, מהנדסת ואשת עסקים, ששימשה כמושלת הכללית של קנדה, ה-29 במניין מאז איחוד קנדה. היא השתתפה בשתי טיסות של מעבורת החלל, STS-96 ו-STS-127, במהלכן שהתה בחלל כ-25 ימים.
השכלה וקריירה מוקדמת
פאייט נולדה באוקטובר 1963 במונטריאול. היא למדה בבתי הספר מונט-סנט-לואיז ורג'ינה אסומפטה ובשנת 1982 סיימה את התיכון בבית ספר של תוכנית ה-International Baccalaureate במכללת האוקיינוס האטלנטי בדרום ויילס.
בוגרת תואר ראשון בהצטיינות בהנדסת חשמל מאוניברסיטת מק'גיל במונטריאול ב-1986, ולאחריו השלימה תואר שני בהנדסת מחשבים באוניברסיטת טורונטו, בשנת 1990.
בין השנים 1986–1988 עבדה פאייט בהנדסת מערכת עבור IBM בחטיבת ההנדסה בקנדה. בתחילת 1991 הצטרפה למחלקת התקשורת והמדע במעבדת IBM בציריך, שווייץ במינוי של מדען מבקר לשנה. בשנת 1992, לאחר חזרתה לקנדה, הצטרפה לקבוצת מחקר של בל-נורת'רן במונטריאול שחקרה ופיתחה מערכת זיהוי דיבור אוטומטית.
במהלך השנים 1988–1992 שרה במסגרת מקהלת מוזיקת הבארוק הקנדית טפלמוזיק (Tafelmusik).
כאסטרונאוטית
פאייט נבחרה כאסטרונאוטית של סוכנות החלל הקנדית ביולי 1992, אחת מארבעה מתוך 5,330 מועמדים.
בשנת 1993 ייסדה את קבוצת העבודה לשילוב פעילות אנושית ורובוטית במסגרת תוכנית האסטרונאוטים הקנדית, ושימשה כמומחה טכני לקבוצת המחקר של נאט"ו במסגרת זיהוי ועיבוד קול. לאחר האימונים וההכשרה הראשונית, עבדה כיועצת הנדסית למערכת השירות הרובוטית הניידת (שהחלק העיקרי בה הוא קנדארם2, הזרוע הרובוטית המהווה חלק מתרומת סוכנות החלל הקנדית לפיתוח תחנת החלל הבינלאומית).
במהלך האימונים וההכנות לטיסתה לחלל, היא למדה והשיגה רישיון טיס מסחרי וצברה 120 שעות כמפעיל מחקר במטוס מחקר עם ניסויי מיקרו-כבידה. בפברואר 1996 הוכשרה כטייסת על מטוסי סילון על מטוס האימונים של חיל האוויר הקנדי CT-114 Tutor. במהלך אימוניה בבסיס חיל האוויר הקנדי במוס ג'ו שבססקצ'ואן צברה למעלה מ-1,300 שעות טיסה ובתוכם כ-600 שעות טיסה על מטוסי סילון מתקדמים. באפריל 1996 הוכשרה לצלילת מים עמוקים עד לחץ של 1 אטמוספירה.
באוגוסט 1996 עברה למרכז החלל ג'ונסון כדי להתחיל את האימונים כמומחה משימה לטיסת חלל במעבורת. לאחר שנת אימונים הוקצתה לעבוד על מערכת השירות הרובוטית, וסיימה את האימונים כאסטרונאוטית באפריל 1998.
בין השנים 1999 ודצמבר 2002 מונתה פאייט לייצג את האסטרונאוטים בדיוני פיתוח תחנת החלל הבינלאומית יחד עם סוכנות החלל האירופאית וסוכנות החלל הרוסית. במסגרת תפקידה היא פיקחה על פיתוח נהלים, אימות מכשירים וציוד שנועד לתחנת החלל הבינלאומית ושימוש האסטרונאוטים. פאייט השתתפה בטיסות המעבורת STS-96 ו-STS-127 במהלכן שהתה במצטבר 25 ימים, 11 שעות ו-57 דקות בחלל.
STS-96
פאייט טסה על מעבורת החלל דיסקברי בטיסת STS-96 בין התאריכים 27 במאי - 6 ביוני 1999. במהלך המשימה, הצוות ביצע את המפגש הידני הראשון של המעבורת לתחנת החלל הבינלאומית והביא אספקה וציוד במסה של למעלה מ-4 טון. פאייט שימשה כמומחית משימה, כאשר תפקידה היה לתפעל את הקנדארם, הזרוע הרובוטית מתחנת החלל. פאייט הייתה הקנדית הראשונה אשר השתתפה בפעילויות הרכבת תחנת החלל הבינלאומית. משימת הדיסקברי נמשכה 9 ימים, 19 שעות ו-13 דקות.
STS-127
בפברואר 2008, הכריזה נאס"א על צוות טיסת המעבורת החלל אנדוור, ופאייט שובצה להיות המובילה בהפעלת הזרועות הרובוטיות במהלך המשימה מתוך תחנת החלל והמעבורת. טיסת STS-127 התקיימה בין התאריכים 15–21 ביולי 2009, ובזמן עגינתה בתחנת החלל, שהה בתחנה האסטרונאוט הקנדי רוברט ת'ריסק, שהיה חלק ממשלחת 20 לתחנת החלל. בזמן ביקורה בתחנה הייתה זו הפעם הראשונה ששני קנדים שהו בתחנה בו זמנית.
כחלק מהפריטים האישיים שהביאה, בחרה לייצג את ההיסטוריה של קנדה. בין השאר, פאייט הביאה סוודר של המונטריאול קנדיאנס החתום על ידי מוריס רישאר. כינויו של רישאר הוא "הרקטה" (The Rocket), ופאייט הביאה את החולצה לשיגור חללי (על "רקטה") כדי לחגוג 100 שנה לייסוד הקבוצה.
לאחר מספר דחיות של השיגור, המעבורת שוגרה ב-15 ביולי 2009. טיסת המעבורת נמשכה מ-15 ביולי ועד 31 ביולי 2009. פאייט הייתה מהנדסת הטיסה. במהלך המשימה, הצוות השלים את התקנת מעבדת המחקר קיבו של תחנת החלל הבינלאומית, ביצעו ניסויים ושתי הליכות חלל. פאייט הייתה מעורבת בהפעלת כל הזרועות הרובוטיות: קנדארם על המעבורת, קנדארם2 בתחנת החלל, והזרוע הרובוטית היפנית על מעבדת החלל קיבו.
תפקידים נוספים
שימשה כראש משרד האסטרונאוטים (Chief Astronaut) בסוכנות החלל הקנדית בין השנים 2000–2007. בנוסף, עבדה בתור CAPCOM (מי שמתקשר עם האסטרונאוטים במהלך טיסת חלל) במרכז החלל יוסטון במשך מספר שנים, כולל במהלך טיסת STS-114 והאחראית הראשית לתקשורת מול המעבורת בזמן טיסת STS-121.
בין השנים 2010–2011 עבדה במרכז הבינלאומי לחוקרים על שם וודרו וילסון בוושינגטון, וכנציג מדעי של פרובינציית קוויבק לארצות הברית.
פאייט פרשה מסוכנות החלל הקנדית ומתפקידה כאסטרונאוטית ביולי 2013.
לאחר פרישתה מסוכנות החלל הקנדית
בשנת 2013 מונתה כמנהלת תפעול ראשית (COO) עבור מרכז המדע של מונטריאול, ושימשה בתפקיד זה במשך שלוש שנים.
באפריל 2014 מונתה כדירקטורית בבנק הלאומי של קנדה. בנוסף, שימשה כדירקטורית במספר מוסדות, כמו באוניברסיטת קווין, ארגון "Drug Free Kids Canada", פסטיבל מונטריאול למוזיקת באך ועוד. כמו כן היא חברה בוועדה המייעצת ההנדסית של אוניברסיטת מק'גיל.
כמושלת הכללית של קנדה
ב-13 ביולי 2017, הכריז ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו כי המלכה אליזבת השנייה אישרה את מינויה של פאייט למושלת הכללית ה-29 של קנדה, והיא החלה לכהן בתפקיד ב-2 באוקטובר 2017 במקומו של המושל הקודם דייוויד ג'ונסטון.
ב-21 בינואר 2021, התפטרה פאייט לאחר שהואשמה ביצירת סביבת עבודה עוינת. עד בחירת מושל כללי חדש כיהן כממלא מקום זמני נשיא בית המשפט העליון של קנדה, רישאר וגנר. ב-26 ביולי אותה שנה הושבעה מושלת כללית חדשה, מרי סיימון.
חיים אישיים
פאייט הייתה נשואה פעמיים ולה בן אחד מנישואיה השניים.
פאייט היא פוליגלוטית דוברת אנגלית, צרפתית, ספרדית, גרמנית, איטלקית ורוסית. היא מנגנת על פסנתר וניגנה בעבר עם התזמורת הסימפונית של מונטריאול.
פרסים והוקרה
לפאייט הוענקו מספר רב של פרסים ואותות הוקרה. בין אותות ההוקרה שקיבלה:
בנוסף יש לה כ-27 תוארי דוקטור לשם כבוד. כמו כן הוענקה לה מדליית השירות המצוין של נאס"א, והיא הוכנסה להיכל התהילה של תולדות התעופה הקנדית.
בשנת 2010, הייתה אחת ממובילי דגל האולימפיאדה בפתיחת משחקי אולימפיאדת החורף בוונקובר.
דני מלניק
דניאל "דני" מלניק (נולד ב-8 במאי 1985), הוא אלוף ושיאן ישראל בשחייה לשעבר. מתמחה בסגנון החזה. בעל 5 מדליות מהמכביה מהן אחת זהב.
ביוגרפיה
דני מלניק נולד וגדל בראשון לציון. למד והתאמן באוניברסיטת המדינה של אוהיו. במסגרת התחרויות בארץ הוא שחה עבור הפועל ירושלים.
2002
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בלינץ, אוסטריה ביולי 2002 סיים מלניק במקום ה-16 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.36 דקות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:05.54 דקות ועלה מהמקום ה-13 במקום ה-17 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.06 דקות  ובמקום ה-29 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 31.00 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2002 זכה מלניק בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי לגילאי 18-17 של 1:05.42 דקות, אחרי אחיו דב (1:05.10 דקות) וטל שטריקר ממכבי מכבי קריית אונו 1:05.23 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:21.49 דקות, אחרי אחיו דב (2:17.86 דקות) וטל שטריקר (2:19.41 דקות).
2003
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בגלאזגו, בריטניה באוגוסט 2003 קבע מלניק בשלב המוקדמות במשחה ל-100 מטר חזה תוצאה של 1:04.49 דקות (מקום 7 במוקדמות) וסיים במקום 9 במשחה ל-200 מטר חזה תוצאה של 2:21.33 דקות.
2004
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בווינה אוסטריה בדצמבר 2004 סיים מלניק במקום ה-27 במשחה ל-100 מטר חזה תוצאה של 1:01.75 דקות.
2005
בתחרויות השחייה של המכביה ה-17 שנערכו בווינגייט ביולי 2005 זכה מלניק בשלוש מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.91 דקות, אחרי ולז דניאל מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 1:03.76 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:19.82 דקות, אחרי תום בארי (2:19.27 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יואב גת, נדב כוכבי ועופר פינקלר בתוצאה של 3:49.79 דקות אחרי ארצות הברית (3:45.47 דקות).
2009
בתחרויות השחייה של המכביה ה-18 שנערכו בווינגייט בסוף חודש יולי 2009 זכה מלניק במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא מכביה חדש של 1:02.88 דקות ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:17.50 דקות, אחרי בארי (2:16.94 דקות). שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה אף היא בווינגייט הוא זכה ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.73 שניות, אחרי מיקי מלול (27.45 שניות), במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.75 דקות, אחרי בארי (1:02.61 דקות) ולפני מלול (1:02.76 דקות). בשלב המוקדמות, הוא קבע שיא ישראלי ושיא בינלאומי חדש של 1:02.16 דקות, שיפור לשיאו של בארי, שניקבע שנה קודם לכן באולימפיאדת בייג'ינג (1:02.42 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה תוצאה של 2:17.02 דקות, שוב אחרי בארי (2:14.51 דקות).
2010
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בשנת 2010 זכה מלניק בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.11 דקות, לפני גל נבו (1:04.24 דקות) ואמרי גניאל (1:04.66 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:17.05 דקות, לפני ג'ואן קופטי מירושלים רבתי (2:22.42 דקות) וגניאל (2:23.40 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.19 שניות, אחרי גניאל (29.11 שניות) ולפני ערן זוסמן (29.26 שניות).
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט באוגוסט אותה שנה סיים מלניק במקום 34 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.86 שניות, במקום 41 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.94 דקות ובמקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם יהונתן קופלב, אלון מנדל וגיא ברנע בתוצאה של 3:40.26 דקות.
O Ewigkeit, du Donnerwort, רי"ב 60
O Ewigkeit, du Donnerwort (בעברית: הו נצח, מילת רעם), רי"ב 60, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון ה-24 שלאחר חג השילוש הקדוש, ב-7 בנובמבר 1723.
רקע
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה הליטורגית, כלומר ימי ראשון וחגים, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות.
ב-1863 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 12 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת אל הקולוסים ומהבשורה על-פי מתי בהם מתוארת החזרתה לחיים של בת השר על ידי ישו. הקנטטה בנויה כדיאלוג בין הפחד לבין התקווה בנושא המוות שמצד אחד מרתיע את האדם, אך מצד שני טומן בחובו איחוד עם האל וסיום חיי החטא. האלט מייצג את הפחד, הטנור את התקווה והבס הוא קולו של האל או של הדת. החלק הראשון לקוח ממזמור מאמצע המאה ה-17 של יוהאן פון ריסט (Johann von Rist) ומייצג את הפחד. מיד אחריו מצוטט הפסוק "לִישׁוּעָתְךָ קִוִּיתִי ה'", שמייצג את התקווה. החלק האחרון לקוח ממזמור של פרנץ יואכים בורמייסטר (Franz Joachim Burmeister) והוא מייצג את התקווה כמו גם ציטוט שקודם לו בחלק הרביעי ועונה לדברי הפחד: "אַשְׁרֵי הַמֵּתִים אֲשֶׁר־יָמוּתוּ בָּאָדוֹן".
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני אלט, טנור ובס, בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, קרן יער, שני אבובים, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. לקנטטה חמישה חלקים:
מורן אזולאי
מורן אזולאי (נולדה ב-31 ביולי 1983) היא עיתונאית ומגישת טלוויזיה ישראלית. משמשת ככתבת הפוליטית והפרלמנטרית של אתר ynet וידיעות אחרונות, ומגישה בערוץ הכנסת.
ביוגרפיה
מורן אזולאי נולדה בקריית שמואל שבחיפה וגדלה בקריית ים, למשפחה מסורתית מעדות המזרח. אזולאי שירתה בצה"ל כמש"קית דוברות בחטיבת דובר צה"ל פיקוד הצפון.
אזולאי היא בעלת תואר ראשון במשפטים מהמרכז האקדמי פרס ברחובות.
נשואה ואם לשניים. מתגוררת בראשון לציון.
קריירה
כבר בגיל 16 ב-1999, החלה לעבוד במקומון "ערי המפרץ" באזור הקריות של רשת ידיעות תקשורת, תחילה ככתבת נוער ובהמשך במדורי החדשות. מיד עם שחרורה מהצבא ב-2004, חזרה לעבוד ב"ערי המפרץ" של "ידיעות תקשורת". בהמשך מילאה מגוון תפקידים ברשת המקומונים של "ידיעות תקשורת", האחרון שבהם כתבת אזור תל אביב ב"ידיעות תל אביב".
במאי 2011, הצטרפה לאתר ynet, שם מונתה לכתבת הפרלמנטרית במקומו של רוני סופר, שפרש לטובת מערך הדוברות של ראש הממשלה נתניהו. בנובמבר 2014, מונתה לשמש במקביל בתפקיד זה גם בידיעות אחרונות לצד יובל קרני, במקום עקיבא נוביק.
בשנת 2013 חשפה שבמד"א סירבו לקבל תרומת דם שביקשה לתרום חברת הכנסת פנינה תמנו שטה, וזאת בשל מוצאה האתיופי. הפרסום עורר סערה וגרר תגובות קשות במערכת הפוליטית, כולל גינוי מצד הנשיא שמעון פרס. בעקבות הפרסום הוקמה ועדה במשרד הבריאות שבחנה את הנושא, ומסקנותיה שאומצו בשנת 2016 שמו קץ לאפליה.
בשנת 2016 נבחרה ברשימת 40 הצעירים המבטיחים של אתר אייס.
ב-2018 חשפה מקרה של מעשה מגונה במהלך סיור של חברי מפלגת העבודה, כאשר נגע חבר הכנסת איתן ברושי בישבנה של חברת הכנסת איילת נחמיאס-ורבין..
באוקטובר 2018 החלה לשמש במקביל מגישה בערוץ הכנסת, הגישה את התוכנית "מה היה לנו" לסיכום הכנסת ה-20, ומגישה מחליפה של "בוקר טוב כנסת". בהווה מגישה את התוכנית "עניין אישי", ואת "פרלמנט צהריים" לסירוגין עם מזל מועלם.
יחסי זמביה–שווייץ
היסטוריה
רפובליקת זמביה והקונפדרציה השווייצרית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים שבין רפובליקת זמביה והקונפדרציה השווייצרית הם חמים וידידותיים.
המעורבות השווייצרית בזמביה מתחילה בסוף המאה התשע עשרה. מיסיונרים פרוטסטנטים מהאזור דובר הצרפתית בשווייץ החלו לעבוד במזרח זמביה בשנת 1885. אזרחים שווייצרים התיישבו במזרח זמביה באזורים עם מכרות מעט אחרי הגעת המיסיונרים למקום.
שווייץ וזמביה הסכימו לשתף פעולה בעיקר בתחום הביטחון באוכל ובמלחמה נגד נגיף האיידס. זמביה היא חלק מהתוכנית האזורית לפיתוח של אפריקה הדרומית, תוכנית המנוהלת מגאבורון, בירת בוטסואנה.
שווייצרים בזמביה
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 חיו בזמביה מאה שלושים ושניים אזרחים שווייצרים.
סכין עגבניות
סכין עגבניות היא סכין מטבח משוננת קטנה המיועדת לחיתוך עגבניות. הקצה המשונן מאפשר לסכין לחדור לקליפת העגבניות במהירות ובמינימום לחץ מבלי לכתוש את הבשר. לסכיני עגבניות רבים יש קצוות מזלג המאפשרים למשתמש להרים ולהזיז את פרוסות העגבנייה לאחר חיתוך.
אין צורך להפוך סכין עגבניות למשונן. במקום זאת, משתמשים בלהב חדה במיוחד. הפיכת הסכין למשונן מאפשרת לו לחתוך עגבניות וסוגי אוכל אחרים, כשהם קהים: רוב פעולות החיתוך מבוצעות באמצעות שיני הסכין בעצמן. לחלק מהסכינים יש שיניים בשני צדדיהן, ואלו מאפשרים לחתוך בקלות, הן עבור אלה שיד ימין היא היד החזקה אצלם והן עבור איטרי יד ימינם. גם סכיני לחם וסכיני סטייק מסוימים משוננים בדרך דומה.
אנטרובקטריופאג T4
מעגל החיים
מעגל החיים הליטי (מספיחה ועד הרס התא) לוקח כ־30 דקות (ב־37°C) ומורכב מן השלבים הבאים: לאחר השלמת מעגל החיים, התא הנשא נפרץ ופולט לסביבה את הנגיפים שהורכבו זה עתה. כתוצאה מכך נהרס ללא תקנה התא הנשא. גודל הפיצה של T4 הוא כ־300 ויריונים לערך לכל תא נשא. בקטריופאגים אלו מדביקים את התא הנשא במידע הגנטי שלהם ומייצרים עותקים נוספים, עקב כך מושמד התא הנשא וכך מופץ הבקטריופאג.
תכונות מיוחדות
ל־T4 מספר תכונות ייחודיות:
מספר זוכי פרס נובל עבדו עם פאג'י T4 או פאג'ים דמויי T4, כולל: מקס דלברוק, סלבדור לוריא, אלפרד הרשי, ג'יימס ד. ווטסון ופרנסיס קריק. מדענים חשובים נוספים שעבדו עם T4 הם: מייקל רוזמן, סימור בנזר, ברוס אלברטס, גיסלה מוסיג, ריצ'רד לנסקי וג'יימס בול.
הבית הקטן ביותר באמסטרדם
הבית הקטן ביותר באמסטרדם (בהולנדית: Het Kleinste Huis - הבית הקטן) מצוי ברחוב אוד הוג 22 (Oude Hoogstraat), בלב העיר העתיקה של אמסטרדם, בירת הולנד. כינויו של הבית בן ארבע הקומות בא לו ממידותיו הקטנות - רוחב של 2.02 מטרים ואורך של 5 מטרים. עם הלבנים מהן הוא עשוי, גגו המשופע וה"מדרגות" שבראש החזית, הבית הוא דוגמה מיניאטורית לבתי התעלה המפורסמים של אמסטרדם ולאדריכלות המסורתית של העיר.
כיום רשום הבית כאתר מורשת לאומית (rijksmonument) בהולנד, ותיירים נוהגים לפקוד אותו. בקומה הראשונה נמצאת חנות ששימשה לאורך השנים תחומים ועסקים שונים, וכיום קיימת בה חנות תה קטנה. צמוד לבית בנוי שער מפואר המוביל לכנסייה הוולונית העתיקה של אמסטרדם, ומיד אחרי השער נמצא בית הודו המזרחית.
היסטוריה
עד שנת 1733 שכן במספרים 20 ו-22 בית בשם "king david", על שם דוד המלך. בשנה זו נקנה הבית, ובמהלך חמש השנים הבאות נהרס והוחלף בבניין אחר. עיריית אמסטרדם רכשה שארית של המגרש בשטח של כ-10 מטרים רבועים, ועליו בנתה את הבית הקטן. קיומו של הבית מוזכר לראשונה במסמך רשמי משנת 1738, וב-1742 הושכר הבית ליצרן שעונים בשם ז'אן טנקינג, תמורת 150 פלורינים לשנה. בתחילה כלל הבית קומה אחת בלבד, ורק בין השנים 1768 ו-1787 נוספו לו שתי קומות ועליית גג.
אביחי אפל
ביוגרפיה
יליד ירושלים, בוגר ישיבת מרכז הרב ומכון מאיר. הוסמך לרבנות וניהל במשך שלוש שנים כולל אברכים בשם "תורה מציון".
הרב אפל עסק בתפקידים רבניים ובמיזמי קירוב נוער של קונגרס הקהילות האורתודוקסיות ברוסיה, ובפעולות קירוב בקרב יוצאי רוסיה בגרמניה.
בשנת 2005 התמנה כרבה של העיר דורטמונד והניח מחדש את התשתית לקיומה של קהילה ומוסדות אורתודוקסיים בעיר.
החל משנת 2008 מכהן אפל כיו"ר ועידת הרבנים האורתודוקסיים בגרמניה, ובראשית מרץ 2016 נבחר פה אחד על ידי 17 חברי ועד הקהילה בפרנקפורט כרבה של העיר. המינוי נתקל בהתנגדות של גורמים בקהילת חב"ד המקומית שהאשימו את אפל בפשרנות.
לארי זיגפריד
לארי זיגפריד (באנגלית: Larry Siegfried; 22 במאי 1939 – 14 באוקטובר 2010) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1963–1972. לאורך 9 עונותיו בליגה זכה ב-5 אליפויות כשחקן בוסטון סלטיקס, ורשם ממוצעים כוללים של 10.8 נקודות, 3.5 אסיסטים ו-2.8 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות
זיגפריד נולד בעיר שלבי שבאוהיו, ובין השנים 1957–1961 למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו. כבר בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה ("אוהיו סטייט באקאייז") הוביל את קלעיה עם 19.6 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 1959/1960 הצטרפו לקבוצה שני חברי היכל התהילה של הכדורסל לעתיד – ג'ון לוקאס וג'ון האבליצ'ק – אשר לצדו של זיגפריד הובילו את הבאקאייז לזכייתם הראשונה בטורניר אליפות המכללות. בעונתו האחרונה בקבוצה, 1960/1961, העפיל עם אוהיו סטייט לגמר טורניר המכללות בפעם השנייה ברציפות, אולם קבוצתו הפסידה במשחק הגמר מול אוניברסיטת סינסינטי בתוצאה 65–70. בשתי העונות האחרונות היה זיגפריד הקלעי השני של הקבוצה, אחרי לוקאס, עם ממוצע של 14.2 נקודות למשחק.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1961 נבחר זיגפריד בבחירה השלישית על ידי סינסינטי רויאלס, אולם הוא בחר לשחק עבור קבוצת "קליבלנד פייפרס" מ"ליגת הכדורסל האמריקאית" (ABL). בעונה היחידה לקיום הליגה זכו הפייפרס בתואר האליפות, תחת המאמן ביל שרמן.
לקראת עונת שכנע האבליצ'ק את מאמן בוסטון סלטיקס רד אאורבך לצרף לקבוצתם את זיגפריד, חברו הקרוב. בכל שלוש עונותיו הראשונות עם הסלטיקס זכה עמה זיגפריד באליפות ה-NBA, בתחילה כמחליפו מהספסל של קיי. סי. ג'ונס, ובהמשך כשחקן חמישייה לצדו של ג'ונס. בסדרת גמר פלייאוף, בו גברה בוסטון על לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 4–3, רשם זיגפריד ממוצעים של 13.1 נקודות ו-2.9 אסיסטים למשחק. בעונות ו- זכה עם הסלטיקס בשתי אליפויות נוספות, כשחקן רוטציה קבוע; ב-5 מתוך 13 משחקי הגמר של קבוצתו באותן שנים קלע זיגפריד לפחות 20 נקודות.
במאי 1970, לאחר 7 עונות בבוסטון, נבחר זיגפריד על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס בדראפט ההרחבה, ומיד הועבר בטרייד לסן דייגו רוקטס בתמורה לג'ים בארנט. לאחר כעונה וחצי עם הרוקטס נשלח בטרייד נוסף לאטלנטה הוקס, ובסיום עונת פרש ממשחק, בגיל 32.
בשתי עונות שונות (1966 ו-1969) הוביל את כל שחקני ה-NBA באחוזי קליעה מקו העונשין, ובעת פרישתו ניצב במקום השלישי בתולדות הליגה, אחרי ביל שרמן וריק בארי, עם 85.4% קליעה מהעונשין.
לאחר קריירת המשחק
ב-14 באוקטובר 2010 נפטר זיגפריד כתוצאה מהתקף לב, בגיל 71.
סותבי'ס
סותבי'ס (באנגלית: Sotheby's, בתרגום מילולי: של סותבי) הוא תאגיד רב-לאומי בריטי שבסיסו בניו יורק. סותבי'ס הוא אחד מהמתווכים הגדולים בעולם של אמנות, חפצי נוי, תכשיטים, נדל"ן ופריטי אספנות. הספקטרום של סוגי שירותי החברה נע בין שירותים הדומים לאלו שנותנות חברות סחר באמנות גדולות לבין מכירות פרטיות של חפצי ערך.
פעילות
סותבי'ס הוא בית מכירות האמנות הרביעי בעולם בוותק רציף, עם 90 סניפים ב-40 מדינות. בדצמבר 2011 היו לחברה 1,446 עובדים ברחבי העולם. בשנת 2011 היה לעסק האמנות הגדול בעולם, עם מכירות גלובליות בהיקף של 5.8 מיליארד דולר.
ישראל
הסניף הישראלי של בית המכירות הוקם בשנת 1985.
החברה עורכת מדי פעם מכירות פומבית גם בישראל, ושל אמנות ישראלית בניו יורק.
זרוע הנדל"ן של בית המכירות סותבי'ס פועלת בישראל החל מ-2012.
היסטוריה
סותבי'ס הוקמה ב-11 במרץ 1744 בלונדון. במשך 200 שנה היא עסקה בעיקר במכירת ספרים. באמצע המאה ה-20 נכנסה סותבי'ס לתחום האמנות והייתה לסוחרת האמנות הגדולה בעולם.
סותבי'ס הפכה לחברה ציבורית בבריטניה בשנת 1977. לאחר ירידה של 25 אחוז במכירות בשנים 1980–1981 החליטה סות'ביס להעתיק את המטה שלה בצפון אמריקה משדרת מדיסון למפעל סיגרים לשעבר בשדרת יורק, בניו יורק, בשנת 1982. בשנה שלאחר מכן, קבוצת משקיעים בראשות מדטרויט רכשה את סותבי'ס, והקימה חברת החזקות המחזיקה בה, באוגוסט 1983 במישיגן.
בשנת 1988, נרשמו מניות החברה למסחר בבורסה של ניו יורק. בשנת 1989 היו לסותבי'ס כ-60 נציגויות ב-24 מדינות. בחודש יולי 2016, הפכה ענקית הביטוח הסינית "Taikang Life" לבעלת המניות הגדולות ביותר של סותבי'ס.
ביוני 2019, רכש הטייקון פטריק דרהי את בית המכירות בסכום של 3.7 מיליארד דולר. במסגרת עסקת הרכישה, סותבי'ס הפכה לחברה פרטית ומניותה נמחקו מהבורסה הראשית של ניו יורק (NYSE).
מכירות מיוחדות
במאי 2016 ערכה מכירה פומבית של תכשיטים ויהלומים בז'נבה, שבה נמכר יהלום ורוד ב-32 מיליון דולר, המחיר הגבוה ביותר ששלום מעולם על יהלום מסוג זה.
באוקטובר 2018, יצירה של האמן בנקסי "ילדה עם בלון" שנמכרה במכירה פומבית של סותבי'ס, השמידה את עצמה מספר שניות לאחר המכירה. בנקסי העלה סרטון ובו הוא מראה כיצד הוא מטמין במסגרת של התמונה מגרסת נייר המופעלת באמצעות שלט רחוק. מיד לאחר רכישת התמונה, הפעיל בנקסי את המגרסה שהשמידה את היצירה באופן חלקי. לאחר גריסת חלק מן התמונה, קפץ מחירה של היצירה.
לזלי למפורט
'''לזלי ב. למפורט (באנגלית: Leslie B. Lamport'''; נולד ב-7 בפברואר 1941) הוא מדען מחשבים אמריקאי-יהודי. ידוע בעיקר בזכות עבודתו המכוננת בתחום של חישוב מבוזר, וכמפתח הראשוני של שפת עיצוב המסמכים LaTeX ומחבר המדריך הראשון שלה. למפורט הוא חתן פרס טיורינג לשנת 2013. הוא המציא אלגוריתמים חשובים ופיתח פרוטוקולי מידול ואימות פורמליים אשר משפרים את איכותן של מערכות מבוזרות מעשיות. תרומות אלה הביאו לשיפור התקינות, הביצועים והאמינות של מערכות מיחשוב.
השכלה
למפורט הוא בוגר בית הספר התיכון למדעים בברונקס, קיבל תואר ראשון במתמטיקה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1960, ותוארי מוסמך ודוקטור במתמטיקה מאוניברסיטת ברנדייס, בשנים 1963 ו-1972 בהתאמה. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בסינגולריות במשוואות דיפרנציאליות חלקיות אנליטיות.
קריירה ומחקר
למפורט עבד כמדען מחשבים בחברת Massachusetts Computer Associates בין השנים 1970 עד 1977, במכון המחקר SRI International בין 1977 ל-1985, וב-Digital Equipment Corporation ולאחר מכן ב-Compaq בין השנים 1985–2001. בשנת 2001 הצטרף לחטיבת המחקר של מיקרוסופט.
מערכות מבוזרות
עבודתו של למפורט הניחה את היסודות לתיאוריה של מערכות מבוזרות. בין המאמרים הבולטים שלו נמנים:
מאמרים אלה מתייחסים למושגים כמו שעון לוגי (ממנו נגזר היחס "קרה מוקדם יותר") וכשל ביזנטי (אי-התאמה במידע בין מערכות מקביליות שחלקן עשויות להיות בלתי-אמינות). הם מהמאמרים המצוטטים ביותר בתחום מדעי המחשב, ומתארים אלגוריתמים לפתרון בעיות בסיסיות רבות במערכות מבוזרות, ביניהם:
LaTeX
למפורט הוא יוצרה של שפת עיצוב המסמכים LaTeX. לאחר שדונלד קנות' פרסם את המהדורות המוקדמות של TeX (שפה ותוכנה לסדר דפוס בעזרת מחשב) בתחילת שנות השמונים, למפורט החל לעבוד לצרכיו האישיים על מערכת פקודות מאקרו שמבוססת על TeX, בתקווה שהיא תהפוך מאוחר יותר לחבילת המאקרו הסטנדרטית. מערכת זו התפרסמה מאוחר יותר בשם LaTeX (שילוב של Lamport ו-TeX).
בשנת 1983 פנה פיטר גורדון, עורך בהוצאת הספרים Addison-Wesley, אל למפורט ושכנע אותו להפוך את מדריך המשתמש של LaTeX לספר, אף שלמפורט היה בספק אם אנשים ישלמו כסף על ספר כזה . בספטמבר 1984 פרסם למפורט את גרסת 2.06a של LaTeX, ובאוגוסט 1985 את LaTeX 2.09 - הגרסה האחרונה של LaTeX אותה כתב בעצמו. בינתיים, Addison-Wesley פרסמה בשנת 1986 את מדריך המשתמש הראשון של למפורט, LaTeX: A Document Preparation System, שנמכר במאות אלפי עותקים.
ב־21 באוגוסט 1989, בפגישה של קבוצת המשתמשים של TeX באוניברסיטת סטנפורד, העביר למפורט את התחזוקה והפיתוח של LaTeX לפרנק מיטלבך. מיטלבך הקים את צוות LaTeX3 יחד עם כריס רולי וריינר שפף, והם פרסמו את LaTeX 2e, הגרסה הנוכחית של LaTeX, בשנת 1994.
לוגיקה עיתית
למפורט ידוע גם בעבודתו על לוגיקה עיתית (לוגיקת זמן), בה הציג את הלוגיקה העיתית של פעולות (TLA). בין תרומותיו ניתן למנות את TLA+, שפה להגדרה ובחינה של מערכות מגיבות ובו-זמניות, אותה תיאר בספרו Specifying Systems: The TLA+ Language and Tools for Hardware and Software Engineers והגדיר כ"ניסיון דון קישוטי להתגבר על סלידתם של מהנדסים ממתמטיקה".
פרסים ותוארי כבוד
בשנת 2004 קיבל את פרס IEEE על שם עמנואל ר. פיורה המוענק על תרומות בתחום עיבוד נתונים ממוחשב. בשנת 2005 קיבל מאמרו "Reaching Agreement in the Presence of Faults" את פרס דייקסטרה. בשנת 2008 קיבל את מדליית IEEE על שם ג'ון פון נוימן.
בשנת 2011 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
למפורט הוא זוכה פרס טיורינג לשנת 2013 על "תרומות יסודיות לתיאוריה ולפרקטיקה של מערכות מבוזרות ובו-זמניות, בעיקר המצאת מושגים כמו סיבתיות ושעונים לוגיים, בטיחות וחיות, מכונות מצב משוכפלות, ועקיבות סדרתית".
בשנת 2014 נבחר לעמית של ה-ACM על תרומות יסודיות לתיאוריה ולפרקטיקה של מערכות מבוזרות ובו-זמניות.
ללמפורט הוענקו חמישה תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות אירופיות: מ-Université de Rennes-I ומאוניברסיטת כריסטיאן אלברכט בקייל בשנת 2003, מבית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן בשנת 2004, מ-Università della Svizzera italiana בשנת 2006 ומאוניברסיטת נאנסי בשנת 2007.
לכבוד יום הולדתו השישים של למפורט, אורגנה סדרת הרצאות בסימפוזיון ה-20 על עקרונות המחשוב המבוזר (PODC 2001).
ג'סי ניוברי
ג'סי ניוברי (באנגלית: Jessie Newbery; 28 במאי 1864 – 27 באפריל 1948) הייתה אמנית ורוקמת סקוטית. היא הייתה אחת האמניות הידועות בשם "בנות גלאזגו". ניוברי גם יצרה את המחלקה לרקמה בבית הספר לאמנות של גלאזגו, שם הצליחה לבסס עבודת רקמה כצורה של עיצוב אמנותי ייחודי. היא נישאה למנהל בית הספר לאמנות בגלאזגו, פרנסיס הנרי ניוברי, ב-1889.
ראשית חייה
היא הייתה בתם של מרגרט דאוני היל ו-ויליאם רואט, יצרן צעיפים. היא ערכה ביקור באיטליה כשהייתה בת 18, מסע שעורר בה עניין לכל החיים בטקסטיל ובאמנויות דקורטיביות אחרות. היא נרשמה כתלמידה בבית הספר לאמנות בגלאזגו ב-1884.
עבודה וקריירה
ניוברי הפכה לרוקמת מוכשרת ומקורית, אם כי רקמה לא נלמדה רשמית בבית הספר לאמנות של גלאזגו. מקצוע הרקמה הועלה בבית הספר באמצעות עבודתם של ה"ארבעה" – צ'ארלס רני מקינטוש, הרברט מקנייר, פרנסס מקדונלד ומרגרט מקדונלד מקינטוש – שכולם עיצבו רקמה כחלק מהתוכניות הדקורטיביות שלהם. ניוברי התחילה את שיעור הרקמה הראשון בבית הספר בשנת 1894. הבחינה בעיצובי רקמה שהיו שונים למדי מהתפוקה של בית הספר המלכותי לאמנות רקמה. בעבודותיה היה רמז לעבודה של המאה השבע-עשרה והעיצובים שלה כללו צורות פרחוניות עם גבעולים זוויתיים ואיכות דקורטיבית חזקה. לה מיוחס כמעצבת את ורד גלאזגו הזוויתי, אשר הושווה לכרוב. היא גם שילבה את האותיות החדשות בסגנון גלאזגו לתוך עיצובי הרקמה שלה.
סטודנטים שלקחו חלק בשיעורי הרקמה שלה עשו זאת כמקצוע נוסף, או כי קיוו להתפרנס כעובדי רקמה מקצועיים. בתחילת המאה מחלקת החינוך הסקוטית פרסמה הנחיות שראו את הרקמה כחלק חשוב מתוכנית הלימודים הלאומית של בית הספר. מכאן שמורות נשים השתתפו בשיעורים של ניוברי כחלק מהכשרתן להוראה. ניוברי נחשבה ל"מורה נלהבת ועודדה תחושה חזקה של עיצוב בעבודת תלמידיה." היא פתחה את הדלתות לנשים עם מדיניות קבלה נדיבה ותוכנית לימודים מתוקנת. מתוך רצון לקדם רקמה כסוג של אמנות לכל הרמות בחברה ולגברים ולנשים, הקימה ניוברי מחלקת רקמה ושיעורי שבת, בהשתתפות למעלה מ-100 נשים, בבית הספר לאמנות של גלאזגו. ניוברי הקפידה בבחירת הצבע והחומרים שלה. היא העדיפה להשתמש בפלטה בהירה יותר מהמסורתית, תוך התמקדות בסגולים בהירים, ירוקים, כחולים וורודים. היא גם עודדה את השימוש ב"טכניקות יוצאות דופן כמו אריגת מחט" וכללה תוספות כמו חרוזים, סרטים וגם מכפלה מנוגדת. ניוברי הרגישה שעיצוב, בנוסף לשימושיות, חשוב בעבודתה. היא זכתה להערכה עבור" המחויבות שלה לסוציאליזם ותרומתה לקהילה." וגישתה זכתה לשבחים במגזין The Studio, על חדשנותה - לקחת דברים יומיומיים והפכה אותם ליפים וגם שימושיים".
ניוברי שילבה אלמנטים של סגנון גלאזגו המתהווה בעבודות העיצוב שלה, ועיצבה את הסגנון הדקורטיבי של התנועה. יחד עם בעלה היא קידמה מגוון חומרים, כמו עבודות מתכת, עבודות זכוכית, קדרות וגילוף בעץ, בבית הספר לאמנות של גלאזגו. כמו "הנערים של גלאזגו", שהתגלו כחלוצי המרד נגד הממסד האמנותי הסקוטי ואחיזתו במוסדות האמנות. כך הקימו ג'סי ופרנסיס ניוברי את "בנות גלאזגו" כקבוצה שאימצה מגוון ז'אנרים והעמידה אומנויות ומלאכות בשוויון עם יצירות אמנות אחרות.
היא לימדה עיצוב שמלות לצד רקמה. היא חשבה שבגדים צריכים להיות פרקטיים והתעניינה בלבוש רציונלי, ובמקביל האמינה שבגדים צריכים להיות יפים. גישה זו לבגדי נשים נחשבה ל"אוונגרד" ו"רדיקלית". ניוברי התנסתה לראשונה עם "סגנון הרנסאנס" בלבוש שלה, ולעיתים קרובות בחרה בסגנונות משוחררים יותר, חומרים כגון קטיפות משי וצמר קל משקל שהיא רקמה בעצמה. בנוסף, היא קיימה שיעורים בפסיפס, מ-1896 עד 1898, באמייל מ-1895 עד 1899, וגם באיור ספרים ב-1899.
תמיכה בפמינזם
ניוברי הייתה חבר פעילה באגודת אמניות של גלאזגו. לצד מתן חסות לחברים וסטודנטים רבים לחברות באגודה, היא גם סיפקה חלל תערוכות וסטודיו לנשים אמניות. היא הייתה להוטה שלנשים יהיה יותר מקום בחברה, והייתה חברה פעילה באיגוד החברתי והפוליטי של נשים, שארגנה את דוכן "האמנויות והסקרנות" בבזאר הגדול שנערך באולמי סנט אנדרוז, גלאזגו ב-1910. היא עזרה לייצור חומרים לתנועות פמיניסטיות, כמו כרזות לזכות הבחירה, יחד עם אן מקבת', כולל אחת עם חתימות רקומות של 80 אסירי הולווי שהואכלו בכפייה, כשהייתה בתהלוכה המונית מ'כלא לאזרחות' בלונדון, 1911.
חיים מאוחרים יותר
לאחר מחלה ניוברי פרשה בשנת 1908 כראש תחום רקמה בבית הספר לאמנות של גלאזגו וירשה אותה אן מקבת', תלמידה לשעבר שלה שהייתה עוזרת שלה מאז 1901.
ניוברי המשיכה ליצור עבודות משלה והראתה את הרקמה שלה בתערוכות, כולל אחת בלובר, פריז. בשנת 1911 היא השתתפה בתכנון התערוכה הסקוטית להיסטוריה, אמנות ותעשייה לאומית, במדור לאמנויות דקורטיביות ויפות.
מישה גלני
מישה גלני (באנגלית: Misha Glenny; נולד ב-25 באפריל 1958) הוא עיתונאי בריטי.
ספריו שהיו לרבי-מכר עוסקים בתחומי התמחותו: דרום-מזרח אירופה וחבל הבלקן; פשע מאורגן ברחבי העולם; והמרחב הקיברנטי: פשעי מחשב, לוחמת רשת, טרור קיברנטי ואבטחת מידע.
ביוגרפיה
גלני הוא בנו של מייקל גלני (1927–1990), מומחה לרוסיה ומתרגם מרוסית לאנגלית. למד בבית ספר פרטי ובתיכון של "Magdalen College School" באוקספורד, באוניברסיטת בריסטול ובאוניברסיטת קארל בפראג.
בשנת 2008 ראה אור ספרו "מקמאפיה" (McMafia) שבו טען כי הפשע המאורגן הבינלאומי אחראי ל-15% מהתמ"ג העולמי.
בשנת 2011 ראה אור ספרו "רשת אפלה: פשע, ריגול וטרור באינטרנט" (DarkMarket), העוסק ברשת האפלה. בשנה זו גם הופיע בסרט הדוקומנטרי "אופיום גולמי: כאב, עונג, רווחים".
גלני משמש בעשורים הראשונים של המאה ה-21 כיועץ לממשלת ארצות הברית ולמספר ממשלות באירופה בנושאי מדיניות חוץ.
הוא נשוי לעיתונאית הבריטית קירסטי לנג ואב לילדים. המשפחה מתגוררת בלונדון.
עמק אימפריאל
עמק אימפריאל (באנגלית: Imperial Valley) שוכן במחוז אימפריאל בקליפורניה שבארצות הברית. העמק שוכן בדרום-מזרח דרום קליפורניה, ובו אזור עירוני שבמרכזו העיר אל סנטרו. העמק גובל במזרח בנהר הקולורדו, בחלקו בימת סלטון במערב. רחוק יותר מערבית שוכנים סן דייגו וגבול מחוז אימפריאל. מצפון עמק קואצ'לה, שיחד עם עמק אימפריאל מהווים את שקע סלטון, או אגן קואצ'לה, כמו גם קו הגבול בין המחוזות אימפריאל וריברסייד, ומדרום קו הגבול הבינלאומי בין מדינת קליפורניה בארצות הברית לבין מדינת באחה קליפורניה במקסיקו.
המרקם התרבותי של האזור ממזג בין תרבויות של ארצות הברית ומקסיקו, בשל ההיסטוריה של האזור והמיקום הגאוגרפי לאורך הגבול הבינלאומי. הכלכלה של עמק אימפריאל מתבססת על חקלאות.
העמק קיבל את שמו בהחלטה של חברת הפיתוח של קליפורניה במטרה למשוך מתיישבים לעמק. המונחים "עמק אימפריאל" ו"מחוז אימפריאל" הם שמות נרדפים בקרב המקומיים.
היסטוריה
רוב העמק שוכן מתחת לפני הים ובשל אפקט מדבר צל גשם כמעט לא יורדים בו משקעים. בהיותו אחד האזורים הצחיחים ביותר ונטולי מקורות מים בארצות הברית הוא לא יושב עד המאה ה-19. חוקר הארצות מלצ'יור דיאס עבר במקום ב-1540, וחואן באוטיסטה דה אנסה (Juan Bautista de Anza) עבר במקום ב-1776. שנים אחר-כך, בעקבות מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, סיפחה ארצות הברית את חלקו הצפוני של העמק, בעוד שחלקו הדרומי נותר בשליטה מקסיקנית. יישובים קטנים קמו באזורים של אקוויפר טבעי בתחילת המאה ה-19 באתר של העיר מקסיקלי של ימינו, אבל התיישבות גדולה החלה רק בסוף המאה ה-19.
החל מאמצע ועד שלהי המאה ה-19 הציעו כמה אנשים, שבהם בלט אוליבר ווזנקרפט (Oliver M. Wozencraft; 1887-1814), לנצל את הטופוגרפיה ולהוביל מים להשקיה אל שקע סלטון באמצעות הטיה מבוקרת של מי נהר הקולורדו דרך הערוץ היבש של נחל האלאמו. את התכנון ביצע המהנדס צ'ארלס רוקווד (Charles Robinson Rockwood). על פי רעיונו הקים ב-1892 ג'ון ביטי (John. C. Beatty) את חברת ההשקיה של נהר הקולורדו (Colorado River Irrigation Company) ורוקווד שימש בה מהנדס ראשי. הניסיונות לגייס כסף לחברה החדשה כשלו, והתברר כי ביטי מעל בכספי החברה והיא פשטה רגל ב-1894.
רוקווד לא התייאש וב-1896 הקים את חברת הפיתוח של קליפורניה במטרה לגייס כסף, לבנות את התעלה ולמכור חלקות חקלאיות. ניסיונותיו לגייס כסף כשלו עד שב-1900 הוא פגש בג'ורג' צ'אפי, מהנדס ממוצא קנדי שהיה לו ניסיון רב במיזמי השקיה בקליפורניה. צ'אפי השתכנע בישימות של המיזם, הצטרף לחברה והשקיע בה 150,000 דולרים. העבודה על תעלת ההטיה החלה מיד, ועוד בטרם זרמו מים בה החלה החברה למכור בהצלחה חלקות באזור המדברי ששמו שונה לשם הקליט "עמק אימפריאל".
התעלה שכונתה תעלת אלאמו הושלמה תוך פחות משנתיים וכבר ב-1901 החלו לזרום בה מים, והחקלאות בעמק אימפריאל פרחה כצפוי. ב-1902 נוצרו חיכוכים בין מנהלי החברה לפיתוח קליפורניה וצ'אפי החליט לפרוש ממנה.