cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דני אבדיה
וושינגטון ויזארדס (2020–הווה)
ב-12 בינואר 2023 קבע שיא אישי של 20 ריבאונדים בניצחון קבוצתו על שיקגו בולס. ב-30 בינואר 2023 קבע את שיא הקריירה שלו, כשקלע 25 נקודות בניצחון 127:106 מול סן אנטוניו ספרס.
קריירת נבחרות
ב-2017 שיחק אבדיה באליפות אירופה לנבחרות קדטים תוך כדי שהוא מציג את מדד היעילות הגבוה באירופה עם נתונים של 15.3 נקודות, 12.6 ריבאונדים, 5.3 אסיסטים, 2.1 חטיפות וחסימה למשחק.
ביולי 2018 זכה עם נבחרת ישראל עד גיל 20 (נבחרת העתודה) באליפות אירופה היסטורית ונבחר לחמישייה של הטורניר, יחד עם עמיתו לנבחרת ולקבוצה יובל זוסמן, שנבחר ל-MVP של הטורניר. באותה שנה השתתף במחנה האירופי של "כדורסל ללא גבולות" שנערך על ידי פיב"א וה-NBA, וזכה בתואר השחקן המצטיין שלו.
ביולי 2019, גברה נבחרת העתודה 92–84 על נבחרת ספרד בגמר אליפות אירופה בישראל עד גיל 20, אשר עמה זכה אבדיה באליפות בפעם השנייה ברציפות. הוא נבחר לחמישיית הטורניר (ביחד עם עמיתו לנבחרת ים מדר) ול-MVP של הטורניר, עם ממוצעים של 18.4 נקודות, 8.3 ריבאונדים, 5.3 אסיסטים, 2.4 חסימות ו-2.1 חטיפות למשחק.
ב-2020 זומן דני אבדיה לסגל הנבחרת הבוגרת של ישראל.
בשנת 2022 שיחק דני עם נבחרת ישראל הבוגרת ביורובאסקט 2022. במשחקו הראשון ביורובאסט נגד נבחרת פינלנד בו נצחה ישראל 87:89 בהארכה, קלע דני 23 נקודות, 15 ריבאונדים, סל ניצחון וביחד עם שמירה מעולה על לאורי מארקנן נבחר למצטיין המשחק. במשחקו השני סיפק דני עוד משחק לפנתיאון עם 21 נקודות וניצח עם הנבחרת הישראלית 67:74 את נבחרת הולנד. במשחקו השלישי נגד נבחרת פולין קלע רק 3 נקודות מאכזבות ונתן לפולנים לנצח 85:76 כאשר ניצחון היה מבטיח לישראל עליה לשמינית הגמר. במשחקו הבא בהפסד לנבחרת סרביה 89:78 קלע דני אבדיה 14 נקודות ונאלץ להגיע עם הנבחרת למשחק אחרון כאשר ניצחון מעלה אותם לשמינית הגמר והפסד שולח אותם הביתה. במשחקו האחרון בנבחרת ישראל ביורובאסקט 2022 הפסיד עם ישראל 88:77 לנבחרת צ'כיה תוך דאבל דאבל של 12 נקודות ו-11 אסיסטים.
אישיים
שיאים
פונקציה חלקית
במתמטיקה ומדעי המחשב, פונקציה חלקית (יחס חד-ערכי, באנגלית: Partial function) מתחום X לטווח Y היא יחס בינארי בין X ל-Y, שמקשר איבר בקבוצה X עם לכל היותר איבר אחד בקבוצה Y. אם פונקציה חלקית מקשרת כל איבר בתחום עם איבר אחד בדיוק בטווח, אז היא נקראת פונקציה שלמה, או בפשטות "פונקציה" כמו שהיא מוגדרת באופן מסורתי במתמטיקה. יש לשים לב שלפי הגדרה, לא כל פונקציה חלקית היא פונקציה "אמיתית".
תמונה:NotMap2.png
הדיאגרמה הנראית למעלה אינה מייצגת פונקציה "אמיתית" מכיוון שיש בה איבר ללא תמונה (1 ב-X), אך היא פונקציה חלקית.
דראווה
דראווה (בגרמנית ובווארית: Drau; בקרואטית, סלובנית ואיטלקית: Drava; בהונגרית: Dráva) הוא נהר במרכז אירופה, החוצה את המדינות איטליה, אוסטריה, סלובניה וקרואטיה באורך של 749 קילומטר.
מהלך הנהר
הנהר מתחיל את דרכו באזור דרום טירול שבצפון איטליה, סמוך לעיירה טובלאך. סמוך לעיירה אינישן, נשפך לדראווה נחל זקסטן. משם הוא זורם מזרחה, ונכנס למדינת טירול שבאוסטריה, שם הוא חוצה את העיר ליינץ. לאחר מכן הוא נכנס למדינה האוסטרית קרינתיה, חוצה את הערים שפיטל אן דר דראו ופילאך, ונשפך לתוכו נהר גאיל.
מקרינתיה הנהר נכנס אל תוך סלובניה, שם זורמים אליו הנהרות מיסליניה ודראויניה. בסלובניה הוא עובר דרך הערים מריבור ופטוי. משם הוא ממשיך לכיוון דרום-מזרח ויוצר גבול טבעי בין קרואטיה להונגריה. בקטע הגבול הוא חוצה את העיר ואראז'דין שבקרואטיה ונשפך אליו נהר מורה. לבסוף הוא סוטה מעט דרומה, וסמוך לעיר אוסייק הוא נשפך אל תוך הדנובה.
רון קופמן
רון קופמן (נולד ב-13 בפברואר 1959 בגבעתיים) הוא עיתונאי, מגיש טלוויזיה ופרשן ספורט ישראלי.
ביוגרפיה
קופמן נולד לשרה, ילידת פולין, וליוסף קופמן, יליד ישראל ממוצא גרמני ואוזבקי.
קופמן התגייס לצה"ל ב-1977 ואת שירותו הצבאי עשה כאלחוטן בחיל הקשר, בין היתר ביחידה שהוצבה בסיני.
בשנת 2008 הודיעה מפלגת הירוקים כי הצטרף לשורותיה, ישמש כמחזיק תיק הספורט מטעם המפלגה ויוצב במקום החמישי ברשימה למועצת העיר תל אביב בבחירות המוניציפליות שנערכו בסוף אותה שנה.
קריירה בתקשורת
בשנים 2002 - 2003 הגיש, יחד עם ירון וילנסקי, את התוכנית "המשקיפים" בשידורי זכיינית ערוץ 2, טלעד, ובשנת 2004 הצטרף לפאנל התוכנית "יציע העיתונות" בערוץ הספורט. דרך הופעותיו הטלוויזיוניות חלחל קופמן לתודעה של ציבור אוהדי הספורט בישראל ודמותו הרגזנית בתוכנית זכתה לביקורות שונות, לדוגמה בתוכניות הסאטירה וההומור "ארץ נהדרת" ו"בובה של לילה". משמש גם כפרשן ליגת העל בכדוריד שמשודרת בערוץ.
בפברואר 2007 הצטרף לתחנת רדיו ירושלים כמגיש הספורט הראשי בתחנה והגיש בה את תוכנית הספורט "מגרש ביתי", אותה עזב ביולי 2007 ועבר לשדר את תוכנית הספורט ברדיו תל אביב בשיתוף ערוץ הספורט. בשנת 2008 קופמן החל להגיש באופן קבוע את תוכנית האקטואליה בצהריים "צהריים בשניים" ברדיו תל אביב לצידן של עדי שמאי, דנה ספקטור, הדר טורוביץ', עינת שרוף ויעל לבנטל. פעילותו של רון קופמן רצופה כל השנים בתביעות בגין הוצאת לשון הרע ובהשעיות מהשתתפות בתוכניות שונות בערוצי תקשורת אחדים. ביולי 2007, עזב את עיתון "הארץ" לאחר עשרים שנות עבודה והצטרף לחינמון החדש "ישראל היום" וכתב במהדורה הראשונה שלו. קופמן עזב את "ישראל היום" בסוף 2010.
בינואר 2009 תבעה התאחדות הכדורגל מקופמן 1.5 מיליון שקל על לשון הרע. ב-2011 אישר בית משפט השלום בהרצליה הסדר גישור בין הצדדים ואימץ אותו כפסק דין, שתוכנו לא התפרסם. בשנת 2009 רצה יושב ראש הכנסת, ראובן ריבלין, להגיש תביעת דיבה כנגד קופמן, לאחר שזה אמר ברדיו על הכנסת שהיא "אגם של חרא" ושכל חברי הכנסת הם "דרעקס". לאחר שרון קופמן התנצל ריבלין חזר בו מהתביעה.
בינואר 2010 עזבו יעל לבנטל, עינת שרוף ועדי שמאי את התוכנית "צהריים בשניים", וקופמן החל להגיש את התוכנית "קוף בצהריים" (תוכנית האקטואליה של רדיו תל אביב). בינואר 2011 החל להגיש את תוכנית הראיונות של ערוץ הספורט, "מתמסרים". ביוני של אותה שונה בוטלה תוכניתו של קופמן ברדיו תל אביב, והוא עבר לרדיו ללא הפסקה שם החל להגיש את תוכנית הספורט היומית של התחנה עם מאיר איינשטיין, משה פרימו וצביקה שרף.
ביולי 2012, לאחר שחיים רמון רכש את מועדון הפועל תל אביב בכדורגל, הופיע קופמן בערוץ הספורט וב"רדיו ללא הפסקה" ותקף בבוטות את רמון, האשים אותו בהולכת שולל, ורמז שאיש העסקים האוסטרי מרטין שלאף עומד מאחורי רכישת המועדון במהלך שיש בו שוחד והלבנת כספים, כדי לתמוך במפלגה החדשה שרמון עמד אז להקים. רמון הגיש קובלנה פלילית נגד קופמן, ובהסכם פשרה, שאושר באפריל 2013 על ידי בית משפט השלום בתל אביב, התנצלו קופמן ותחנת רדיו ללא הפסקה על דברי קופמן. זה הודיע שהוא חוזר בו מדבריו ומרמיזותיו ומתנצל לפני רמון ומועדון הפועל תל אביב. התחנה התחייבה להעמיד שעות אוויר לרשות אוהדי הפועל תל אביב. קופמן התחייב, שלא יפרסם דבר בקשר לרמון מבלי לקבל את תגובתו תחילה.
במרץ 2011 הושעה זמנית על ידי ערוץ הספורט מהתוכנית "יציע העיתונות", אחרי שגידף את ראש הממשלה נתניהו. באוקטובר 2012 הושעה קופמן לזמן בלתי מוגבל מעבודתו בערוץ הספורט, אחרי שגידף את אייל ברקוביץ', ובהמשך חזר לעבוד בערוץ.
בשנת 2014 השתתף לצד אשתו שרית בתוכנית המציאות "זוג מנצח VIP". בשנים 2014–2015 הרצה קופמן בנושא תחקיר עיתונאי באוניברסיטת אריאל. קופמן שותף בהגשת תוכנית הספורט של רדיו ללא הפסקה ומחליף מדי פעם את נתן זהבי בהגשת התוכנית "זהבי עצבני". כמו כן, הוא חבר פאנל בתוכנית "יציע העיתונות".
במאי 2016 זכה בעיטור "מגן הצדק החברתי" לשנת 2016 על ידי ועדה מיוחדת של עמותת "יד עזר לחבר" ו"הבית החם" בשל "פעילותו האצילית במשך שנים למען ניצולי שואה".
באוגוסט 2016 הושעה משידוריו ברדיו ללא הפסקה לאחר שאמר על מירי רגב שהיא "בורה טיפשה. כמה טימטום יש באשה אחת? היא הופכת את הספורט הישראלי לסניף של מרכז הליכוד. היא פשוט נחותה. זה שהיא הולכת לבד — זה נס". את הדברים אמר בהקשר לנסיעתה של השרה לאולימפיאדה בריו. בעקבות כך הושעה לשבוע.
קופמן הוא בעל טור בעיתון "מעריב".
ביוני 2023 חויב לשלם לכדורסלן דורון ג'מצ'י 33.5 אלף ש"ח בגין פרסום לשון הרע.
קריירה כספורטאי
לקופמן עבר ספורטיבי קצר: הוא שיחק כשוער כדורגל עד גיל 23 ופרש כשקבוצתו האחרונה בקריירה הייתה הפועל קריית שלום. הוא היה גם שוער כדוריד בהפועל גבעתיים ובהפועל לוד, ואימן תקופה קצרה את הפועל גבעתיים בליגה הארצית.
חיים אישיים
קופמן אב לשתי בנות מנישואיו הראשונים, ולבן מאומץ מרוסיה מנישואיו לשרית יפרח, לה נישא בשנית באוגוסט 2013, והוא סב לנכד אחד.
במשך כ-6 שנים חי בארצות הברית, שם עבד כנהג משאית והוא מחזיק באזרחות אמריקנית.
קופמן מגדיר עצמו "ציוני" ומביע בראיונות עמו סלידה עזה ממפא"י.
בשנת 2020 סיפר קופמן בריאיון לטלוויזיה כי הוא היה מכור להימורים, אלכוהול ולסמים, ובעקבות זאת אושפז בבית חולים פסיכיאטרי. לדבריו, ההתמכרויות גרמו לו לשקוע בחובות של כמיליון וחצי שקלים, אך הוא הצליח להיגמל מההתמכרויות בשנת 2013.
בשנת 2022 סיפר קופמן בריאיון לטלוויזיה כי בנו המאומץ סובל מתסמונת אלכוהול עוברית.
קופמן ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל הפועל רמת גן.
מתגורר בשכונת ל׳ שבתל אביב.
1238
אירועים
נוסדה תאילנד.
אנרי וינקלמן
גנרל אנרי גרארד וינקלמן (בהולנדית: Henri Gerard Winkelman; 17 באוגוסט 1876 – 27 בדצמבר 1952) היה גנרל הולנדי אשר שמש כראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הולנד במהלך הפלישה הגרמנית להולנד במלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
וינקלמן נולד במאסטריכט ב-17 באוגוסט 1876. הוא היה בנם של יוליוס הנדריק וינקלמן ושרלוט הנרייט בראאמס. ב-1892, לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים למד באקדמיה הצבאית המלכותית (KMA) בברדה. הוא רצה להיות קצין ב-KNIL, חיל המצב ההולנדי של הודו המזרחית ההולנדית. אולם במהלך האימונים הוא שינה את מטרתו ורצה להפוך לקצין בצבא הסדיר. ב-1896 הוא הועלה לדרגת לוטננט. ב-1902 הוא התחתן עם ארנדין ג'קומינה קורט אשר ילדה לו שני בנים ושתי בנות. ב-1913 הוא הועלה לדרגת האופטמן, בשנת 1923 לדרגת מיור וב-1934 כבר היה גנרל מיור ומונה למפקד הדיוויזיה ה-4. באותה שנה הוא התמודד על תפקיד הרמטכ"ל, אולם הפסיד לטובת איזאק ריינדרס. בעקבות כך הוא פרש, אולם המשיך לשמור על קשר עם מפקדי הצבא בעיקר בתחום הייעוץ.
ב-28 באוגוסט 1939, ארבעה ימים לפני פלישת גרמניה הנאצית לפולין, גייסה הולנד את כוחותיה המזוינים. גנרל ריינדרס, מונה למפקד העליון של הצבא, אולם יחסיו העכורים עם שר ההגנה אדריאן דיג'שהורן, מנעו ממנו למלא אותו על הצד היותר טוב. הוא התפטר ב-5 בפברואר 1940. לאחר פגישה קצרה של הקבינט ההולנדי הוזמן וינקלמן להאג (מקום מושבה של ממשלת הולנד) והוצע לו תפקיד המפקד החדש. הוא קיבל את התפקיד למחרת.
מלחמת העולם השנייה
וינקלמן היה מודע היטב למגבלותיו של צבאו. לרשותו עמדו 280,000 איש; לא מספיק כדי להגן על המדינה כולה. לצבא ההולנדי לא היו טנקים. החיילים היו מאומנים היטב, אך היה מחסור בארטילריית שדה ובנשק נ"ט. וינקלמן היה משוכנע כי הצבא ההולנדי אינו מסוגל להגן על כל הארץ. במקום זאת הוא החליט על תוכנית אחרת: הצבא יגן רק על מספר מחוזות חיוניים, אשר כונו "מבצר הולנד", תוך הסתמכות על קווי ההגנה. וינקלמן לא שגה באשליה שצבאו מסוגל לדחוף את צבאו של היטלר חזרה לגרמניה, אולם קיווה למשוך את המערכה די זמן עד שבעלות הברית יוכלו להתערב. קו ההגנה הראשי נקרא "קו גרב", והוא היה אמור להיות מוגן עד הסוף המר.
הפלישה הגרמנית החלה ב-10 במאי 1940 בשעה 3:55 בבוקר. תוכניתו הנועזת של היטלר להפיל צנחנים מסביב להאג, ללכוד את העיר בסערה את העיר ולקחת בשבי את ממשלת הולנד, משפחת המלוכה ופיקוד הצבא העליון, להכריח את הולנד להיכנע בתוך 24 שעות, הסתיימה בכישלון. במזרח חצו הגרמנים את הגבולות ההולנדים בקלות יחסית, אך נעצרו ליד קווי ההגנה בעומק המדינה. עם סיום יום הלחימה הראשון, וינקלמן היה מרוצה למדי מהדרך שבה הגיבו כוחותיו למתקפה הגרמנית הראשונית. האזור היחיד שבו היה המצב כבר קריטי היה בדרום: הצנחנים הגרמנים הצליחו להשתלט על הגשרים מדרום לרוטרדם ודרדרכט. הגרמנים נאחזו בהצלחה זו, והפעילו יחידות חי"א נתמכות ביחידות שריון, בניסיון להרחיב את השליטה בגשרים ולנתק את הולנד מבעלות בריתה בלגיה וצרפת. ב-11 במאי עשו ההולנדים ניסיון לכבוש מחדש את הגשרים כשהם נתמכים ביחידות צרפתיות, אולם נכשלו.
ב-13 במאי התפנתה וילהלמינה, מלכת הולנד ללונדון יחד עם רוב השרים. ביוזמת הקבינט, הועברו לווינקלמן כל הסמכויות, והוא מונה לשליטה בפועל של הולנד. באותו יום נפל קו גרב לאחר קרב אכזרי של שלושה ימים, ודיוויזיית הפאנצר התשיעית חדרה לרוטרדם. עם זאת, הכוחות ההולנדיים התנגדו לגרמנים באומץ, והיטלר איבד את סבלנותו. ב-14 במאי הוא הורה ללופטוואפה להפציץ את רוטרדם מהאוויר, וגרם להרס עצום. היטלר איים שאוטרכט תטופל באופן דומה עם ההולנדים לא יכנעו, ולפיכך וינקלמן הודיע על כניעה בערב אותו היום. הכניעה הרשמית התקיימה למחרת בכפר רייסורד.
אחריתו
גם לאחר החתימה על הסכם הכניעה, וינקלמן סירב להצהיר שלא יתנגד לכיבוש הגרמני בכל דרך. לפיכך, הוא נכלא ב-2 ביולי 1940 ונשאר שבוי עד סוף הכיבוש. ב-1945 הוא פרש מהצבא בדרגת גנרל, והוענק לו תואר אביר מסדר ויליאם. את פסלו עדיין אפשר לראות מול בית הספר היסודי ברייסורד, שם חתם על הכניעה.
ארסטנוזאורוס
ארסטנוזאורוס (שם מדעי: Arstanosaurus; מילולית: "לטאת באר ארסטן") הוא סוג דינוזאור צמחוני מקבוצת האורניתופודים אשר התקיים במשך הקרטיקון העליון שלפני 85 עד 84 מיליון שנה מזמננו במרכז אסיה והוא נחשב לקרוב של ההדרוזאוריים או לפי מספר חוקרים לקרוב של הצרטופסים. מספר חוקרים אף טוענים שדינוזאור זה הוא "כימרה" משולבת משני דינוזאורים נפרדים. מספר חוקרים גם קבעו שהסוג המבוטל Gadolosaurus, כנראה שייך לסוג זה.
המאובנים של דינוזאור זה התגלו בתצורות בוסטוב שבקזחסטן והוא נאסף בשנות ה-90 מממצאים בודדים שכללו רק שרידים של חלק מהלסת העליונה וחלקים מעצם הירך, אשר דמו להדרוזאורים קדומים כמו הבקטרוזאורוס או אף לאיגואנודוניים. לצידו התגלו שרידי הדרוזאור לא מזוהה נוסף - Batyrosaurus. הסוג תואר בידי החוקרים Shilin ו-Suslov ב-1982 ונכלל בו מין יחיד - Arstanosaurus akkurganensis.
ככל הנראה היה זה אוכל צמחים בינוני שנע על רגליו האחוריות והיה בעל שורת שיניים שהתחלפו כל הזמן כדי למנוע שחיקה.
שיא עולם
שיא עולם הוא התוצאה הטובה ביותר (שיא) שהושגה אי־פעם בעולם בתחום מסוים. לרוב הכוונה היא לתחום הספורט, אך ניתן לקבוע שיאי עולם כמעט בכל תחום שהוא בר־מדידה.
שיאן אפוא הוא האדם שהשיג את השיא במקצועו. המילונאי ראובן אלקלעי ציין במילונו כי השם שִׂיאָן הוא חידושו שלו.
מונחים
השגת שיא חדש שלא היה קיים בעבר נקראת "קביעת שיא". בעברית ובשפות נוספות קביעת שיא חדש שהוא טוב יותר מהשיא הקודם שנקבע נקראת "שבירת שיא".
בתחום הספורט יש להבדיל בין "שיא עולם" (מסומן באותיות WR (World Record)), "שיא אולימפי" (מסומן באותיות OR (Olympic Record)) ו"שיא אליפות" (מסומן באותיות CR (Championship Record)). שיא עולם מתייחס לתוצאה הטובה ביותר שהושגה בכל זמן או מקום, שיא אולימפי מתייחס לתוצאה הטובה ביותר שהושגה אי־פעם במהלך אולימפיאדה, ושיא אליפות הוא התוצאה הטובה ביותר שהושגה במהלך אליפות מאותו סוג. במקרה ששיא עולם הושג במהלך אולימפיאדה או אליפות, שני שיאים אלה יהיו שווים.
מדינות מרובות שיאים
במלזיה מלאכת שבירת השיאים הפכה למעין ספורט לאומי. גם בהודו נקבעו ונשברו שיאים רבים; למדינה זו יש אפילו גרסה מקומית של "ספר השיאים של גינס", שנקראת "ספר השיאים של לימקה" על־שם המשקה המוגז לימקה.
וילה קונסטנטין סלאמה
וילה קונסטנטין סלאמה המכונית גם "וילה סלאמה" היא בית מגורים מפואר בכיכר אורד וינגייט בשכונת טלביה בירושלים.
היסטוריה
לאחר פרוץ מלחמת העצמאות ניסה סלאמה להגיע להסכם אי-התקפה עם ההגנה, אולם לאחר שההסכם לא צלח הוא לחץ על הבריטים לכלול את טלביה בתוך אזורי ההגנה שלה בירושלים. בפברואר 1948 החליט סלאמה לעזוב את ארץ ישראל, כאשר משפחתו עקרה למצרים ולאחר מכן לביירות. לפני שעזב הוא השכיר את הבית לקונסול בלגיה בירושלים, יאן ניבנהליס. במהלך מלחמת העצמאות התכנסה בבית ועדת ההפוגה של הקונסולים הזרים בירושלים.
לאחר המלחמה נוהל הבית על ידי הממונה על נכסי נפקדים, תוך שהקונסולים הבלגיים לדורותיהם ממשיכים להתגורר בו. בשנת 1981 הגיע איש העסקים דוד סופר להסכם עם סלאמה, שנתן לו ייפוי כוח למכירת נכסיו בישראל. סופר מכר למדינה את כל נכסיו של סלאמה בישראל תמורת 700 אלף דולר, וקיבל התחייבות שהוא יקבל את הבית. סופר פנה לממשלת ישראל ודרש ממנה למכור לו את הבית בהתאם להתחייבות שלה בעת כריתת ההסכם עם סלאמה. לאחר כ-20 שנה ופנייה לבג"ץ, הושג הסכם להחכרת הבית לקרן סופרים של סופר למשך 200 שנה. סופר פנה אל הקונסוליה הבלגית בדרישה לתשלום דמי שכירות, אך זו סירבה לענות לפניותיו והתעלמה מפסיקת בית המשפט שחייב את הקונסול לשלם לסופר.
תיאור הווילה
הבית, בסגנון אר דקו עם מוטיבים מזרחיים, שומר על מראהו המקורי משנות ה-30 של המאה ה-20 ללא שינוי. הבית הוא בן ארבע קומות (אחת מהן תת-קרקעית) בשטח בנוי של כ-1,300 מטרים רבועים (כדונם ורבע), ובתוכו ישנה מעלית מיוחדת להעברת מזון מהמטבח אל חדר האירוח. מבואת הכניסה בנויות מחלל מרכזי כפול וקומת גלריה מרוצפת בשיש קרארה בשני צבעים, ובמרכז הבית מזרקה מוטמנת. בבית כ-30 חדרים, ולכל חדר שינה צמוד חדר אמבטיה המצופה קאררה מאיטליה. הבית הכיל את מיטב השכלולים הטכנולוגים מתקופת בנייתו שכלל אריחים וחרסינות מיובאים מאיטליה, ורהיטים מסוגננים מלבנון ומסוריה.
סביב הווילה גן גדול ומטופח, בשטח של כשני דונם. בתקופה שהתגוררה משפחת סלאמה בבית, הייתה בגן "פינת חי" לילדי המשפחה ובה חיו איילות וטווסים. הכניסה הראשית לבית הוקמה בצידו הנסתר ומעליו נקבעו האותיות S.C. (ראשי התיבות של בעל הבית).
כיכר וינגייט שעליה עומדת הווילה, נקראת בפי הירושלמים עד היום "כיכר סלאמה".
הנס פפלוגלר
יוהנס כריסטיאן "האנזי" פפלוגלר, ובקיצור הנס פפלוגלר (בגרמנית: Johannes Christian "Hansi" Pflügler, נולד ב-27 במרץ 1960 בפרייזינג שבבוואריה, גרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדות המגן השמאלי והבלם בקבוצת באיירן מינכן מליגת הבונדסליגה, וזכה עמה בחמש אליפויות ושלושה גביעים. פפלוגלר היה בסגל נבחרת גרמניה המערבית בכדורגל שזכתה במונדיאל 1990.
קריירת מועדונים
פפלוגלר שיחק בקבוצות הילדים של פוטינג-ויינשטפן ובאיירן מינכן, ובגיל 19 עבר לשחק בקבוצת המילואים של באיירן מינכן. תחילה שיחק בקבוצת המילואים ובקבוצה הבכירה בו זמנית, והחל משנת 1981 תפס מקום של קבע בקבוצה הבכירה, עד שנת 1992, בה סבל מפציעות רבות והחליט לפרוש ולחזור לקבוצת המילואים, בה שיחק עד שנת 1997. עם זאת, בעקבות גל פציעות בקבוצה הבכירה, שוכנע פפלוגלר על ידי המאמן ג'ובאני טרפטוני לחזור למשחק בונדסליגה אחד מול קייזרסלאוטרן. בשנת 1997 עבר למועדון החובבים בעיר הולדתו פרייזינג, בו שיחק עד שנת 2001, בה חזר לעונה בקבוצת המילואים של באיירן מינכן. לאחר מכן חזר לשלוש שנים בפרייזינג, בה סיים את הקריירה בגיל 45. לפפלוגלר 277 הופעות בקבוצה הבכירה של באיירן מינכן, ו-36 שערים, על אף תפקודו כשחקן הגנה. פפלוגלר שיחק בגמר גביע אירופה לאלופות 1987, בו הפסידה באיירן מינכן לפורטו.
קריירה בינלאומית
לפפלוגלר 11 הופעות בנבחרת גרמניה המערבית. הראשונה הייתה בשנת 1987 במשחק ידידות מול נבחרת ישראל. פפלוגלר ייצג את גרמניה המערבית ביורו 1988 ובמונדיאל 1990, בו היה חלק מהזכייה של הנבחרת.
חיים אישיים
פפלוגלר הוא מהנדס בהכשרתו.
תארים
עם באיירן מינכן:
עם נבחרת גרמניה המערבית:
יואנינה
יואנינה או יאנינה (ביוונית: Ιωάννινα או Γιάννενα - "עירו של יוחנן") היא העיר הראשית במחוז אפירוס שביוון ואוכלוסייתה מנתה 112,486 תושבים בשנת 2011. העיר שוכנת 450 קילומטר צפונית-מערבית לאתונה, על גדותיו של אגם פאמבוטיס. במרכזו של האגם שוכן האי ניסאקי (ביוונית: Νησάκι - "אי קטן").
היסטוריה
העיר נוסדה במאה השישית לספירה על ידי הקיסר הביזנטי יוסטינוס השני. לאחר מסע הצלב הרביעי ב-1204 ייסדו השליטים הביזנטים שנמלטו מקונסטנטינופול שנכבשה בידי הצלבנים הלטינים את נסיכות אפירוס. בתקופה זו פרחה העיר והפכה למרכז תרבותי ומסחרי. בשנת 1430 נפלה העיר לידי העות'מאנים. השלטון הטורקי היה סובלני לאוכלוסייה היוונית והיהודית. אמנם נבנו בעיר מסגדים אך ניתן חופש דת ויואנינה הפכה למרכז פיננסי בייצוא סחורות, בעיקר ממלאכת יד ודברי אמנות. במוזיאון ישראל מוצגות שמלות מתקופת הפריחה של יהדות יואנינה.
בשנת 1789 קיבל עלי פאשה את השלטון ביואנינה. בשנת 1820 שלח עלי פאשה שליחים שרצחו מתנגד פוליטי שלו בקונסטנטינופול. דבר זה העלה את חמת הסולטאן שדרש מעלי פאשה להתפטר, וכשזה סירב שלח הסולטאן צבא שצר על יואנינה במשך 15 חודשים. עלי פשה הסתגר במנזר על האי ניסאקי. לבסוף שלחו הטורקים סוכני חרש שהצליחו להסתנן למעונו ולרצוח אותו. המנזר בו נרצח עלי פאשה משמש כיום כמוזיאון המתאר את תקופת שלטונו של העריץ. בקירות הקומה השנייה אפשר עדיין להבחין בחורי היריות שהרגו אותו.
בשנת 1913, בעקבות מלחמת הבלקן השנייה צורפה יואנינה ליוון, ובשנת 1922 בעקבות תבוסת יוון במלחמה עם טורקיה וחתימת הסכם לוזאן, בוצעו חילופי אוכלוסין והטורקים בעיר הוחלפו בפליטים יוונים מטורקיה.
במלחמת העולם השנייה נכבשה יואנינה על ידי הגרמנים. בתחילה שלטו בה האיטלקים אבל לאחר שפרשה איטליה מהמלחמה תפסו את מקומם הגרמנים.
יהודי יואנינה
התיישבות היהודים ביואנינה, כמו בערים יווניות רבות, החלה כבר לאחר חורבן בית המקדש השני. הם דברו בניב רומניוטי המכונה יווניטיקה והיה להם נוסח תפילה משלהם. עם גירוש ספרד הצטרפו לקהילה אך מעט דוברי לאדינו, והקהילה, בניגוד לקהילות אחרות ביוון שמרה על הנוסח הקדום שנהגו בו יהודי ביזנטיון. בניגוד לנוסח התפילה ברוב קהילות יוון, שנבלע בנוסח הספרדים בימים שלאחר גירוש ספרד, נוסח יואנינה נותר רומניוטי ייחודי והיה מבין היחידים ששימר את הנוסח הקדום.
בתחילת המאה ה-20 היגרו חלק מהיהודים לארצות הברית, ואחרים הגיעו לארץ ישראל ופתחו בשנת 1925 בשכונת אהל משה בירושלים את בית הכנסת "בית אברהם ואהל שרה של קהילת יהודי יאנינא".
היהודים בעיר, ערב מלחמת העולם השנייה, מנו למעלה מ-2,000 איש ועסקו במלאכות שונות כמסחר ותעשייה זעירה בפרט תעשיית גבינה וכן מעט בעלי מקצועות חופשיים. רובם היו במצב כלכלי נמוך והחיים היהודיים התרכזו בשתי שכונות קהילתיות שנוצרו סביב שני בתי הכנסת, הישן בתוך חומות העיר העתיקה והחדש, מחוץ לחומות.
לאחר כיבוש יוון על ידי הגרמנים ב-1941 נמצאה יואנינה בשטח הכיבוש האיטלקי. האיטלקים התייחסו אל היהודים בסובלנות והחיים היהודיים נמשכו באין מפריע, בתמורה לכך שהקהילה נדרשה לממן את המאמץ המלחמתי על ידי עבודת כפייה ומיסים כבדים. המצב הורע כאשר פרשה איטליה מהמלחמה בספטמבר 1943 כשאת מקום האיטלקים תפסו הגרמנים. ב-25 במרץ 1944 (יום העצמאות היווני) נצטוו כל יהודי יואנינה להתרכז ליד חוף האגם. נאמר להם שהם מובלים ל"התיישבות מחדש". הם הועלו על משאיות והוסעו לעיר לאריסה ששם הייתה תחנת רכבת. בלריסה שהו היהודים כשבוע ואז הועלו על רכבת עם קרונות בקר והוסעו משך ימים רבים למרחק עד שב-11 באפריל 1944 הם הגיעו לאושוויץ-בירקנאו. עוד באותו יום הוכנסו רובם לתאי הגזים.
כ-91% מיהודי יואנינה, 1870 איש ואישה נשלחו למחנות המוות. לאחר המלחמה שבו ליואנינה כ-164 יהודים.
קהילת יואנינה מונה נכון ל-2021 פחות מ-50 יהודים. קיים בית כנסת אחד ששופץ בתרומת יוצאי יואנינה בארץ ובארצות הברית. בית הכנסת סגור רוב ימות השנה ופתוח לתיירים ובימים הנוראים, שם מתקיימות תפילות בנוסח הרומניוטים. בבית הכנסת טבלות שיש ובהן חקוקים שמות הנספים.
ביוני 2019 נבחר פרופסור משה אליסף לשמש כראש העיר, ובכך הפך ליהודי הראשון שמכהן כראש עיר ביוון.
וילהלם פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין
וילהלם פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין (בגרמנית: Friedrich zu Schleswig-Holstein; 23 באוגוסט 1891 – 10 בפברואר 1965) היה דוכס שלזוויג-הולשטיין בין השנים 1934–1965.
ביוגרפיה
וילהלם פרידריך נולד ב-23 באוגוסט 1891 בגרינהולץ, שלזוויג-הולשטיין, לפרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ולקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, בתם של פרידריך השמיני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ואדלהייד, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג.
בשנת 1885 מת סבו פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ואביו ירש את נחלותיו ותאריו. ב-5 בפברואר 1916 התחתן וילהלם פרידריך בקובורג עם מריה מליטה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, בתם של ארנסט השני, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ואלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים.
בשנת 1931 מת אלברט, דוכס שלזוויג-הולשטיין ללא יורשים, ובעקבות כך הפך אביו לראש בית אולדנבורג, והחל לשאת בתואר "דוכס שלזוויג-הולשטיין". ב-21 בינואר 1934 מת אביו, ווילהלם פרידריך ירש את נחלותיו ותאריו. ב-10 בפברואר 1965 מת וילהלם פרידריך בקובורג, ובנו פטר, דוכס שלזוויג-הולשטיין ירש את תאריו.
משפחתו
ב-5 בפברואר 1916 התחתן וילהלם פרידריך עם מריה מליטה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, בתם של ארנסט השני, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ואלכסנדרה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים:
עמי אזולאי
עמי אזולאי (נולד ב-17 בינואר 1976) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
אזולאי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי חיפה. בקיץ, אזולאי חתם במכבי עפולה מליגה א' צפון, אז הליגה השלישית וכעבור שנה הצטרף להפועל מגדל העמק.
בקיץ, אזולאי חתם בהפועל בית שאן מהליגה הראשונה. בקיץ, אזולאי חתם בהפועל חיפה. ב-20 ביוני 1998, אזולאי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–3 לנציונל בוקרשט במסגרת גביע האינטרטוטו. אזולאי היה שותף לזכייה של המועדון באליפות הראשונה בתולדותיו, שהושגה בעונתו הראשונה במועדון.
בקיץ, אזולאי חתם בהפועל פתח תקווה, בה התאחד עם אלי גוטמן שאימן אותו בהפועל חיפה. ב-22 בדצמבר 2001, אזולאי הורחק במשחק הדרבי בו הפסידה הפועל 0–1. בסיום העונה, אזולאי חזר להפועל חיפה שירדה עונה קודם לכן לליגה הלאומית.
בקיץ, אזולאי חזר לליגת העל כאשר חתם בבני יהודה.
בקיץ, אזולאי חתם בהפועל נצרת עילית, בה שיחק שלוש שנים.
בקיץ, אזולאי חתם בהפועל עפולה, בה שיחק 4 שנים אחריהן חתם בבית"ר עפולה.
ב-16 במרץ 2012, אזולאי פרש מכדורגל.
תיאטרון דימונה
תיאטרון דימונה ע"ש לאון אדרי הוא תיאטרון ישראלי רפרטוארי שהוקם ב-2009 בדימונה.
עבר והווה
תיאטרון דימונה הוקם תחילה כחלק מפרויקט של חמש מעבדות פיס לתרבות, מיזם תרבותי חברתי ברחבי הארץ שנוסד ביוזמת מועצת הפיס לתרבות ולאמנות כדי לעודד את היצירה התרבותית בפריפריה (האחרות הן חממת מחול בעכו, תיאטרון פרינג' בנצרת, קבוצת אמנים בינתחומית בנתיב הל"ה, ותיאטרון פרינג' "הידית" בפרדס חנה-כרכור).
תחילה שכן התיאטרון זמנית באולם ספורט במבנה ששימש בעבר בית ספר בדימונה. ב-2011 עבר למבנה חדש, בשכונת כובשי אילת, שהוקם במימון מפעל הפיס. אולם המופעים נבנה כתיאטרון בלאק בוקס והוא השני מסוגו בישראל. תיאטרון דימונה זוכה למימון גם מטעם המשרד לפיתוח הנגב והגליל, משרד התרבות והספורט ועיריית דימונה.
במסגרת הפרויקט עברו מספר שחקנים ובמאים להתגורר בדימונה, והחלו להקים את התיאטרון ולהציג בו מספר הצגות מקוריות מדי שנה, בשיתוף עם הקהילה המקומית. בין מקימי התיאטרון נמנים המנכ"לית מיקה יזרעלוביץ', הבמאית נועה רבן, ששימשה במשך מספר שנים גם כמנהלת האמנותית שלו, ובעלה דאז השחקן אוהד קנולר.
החל מפברואר 2016, המנהל האומנותי הוא איש התיאטרון הישראלי אורי וידיסלבסקי ועד שנת 2021 שימשה כמנכ"לית התיאטרון דקלה קצוני . לתיאטרון אנסמבל של מספר שחקנים קבועים המתגוררים בעיר ומשחקים בהצגות התיאטרון.
ב-2010 עלתה ההצגה הראשונה של התיאטרון, "צירי דגים", בהשראת "החתונה" מאת ברכט, בבימוי נועה רבן. הצגות נוספות שעלו בהמשך הן "גרסת הבמאי" (בבימוי רבן, על זוג בדרנים כושל בהוליווד בשנות ה-20), "ילד הכרובית" (בבימוי רבן, מבוסס על ספרו של יהונתן גפן, הוצג בבכורה בפסטיבל ישראל 2011), "אפאחדבשומקום" (בבימוי אופיר נהרי, על ליצן לבן שמגלה כי עולמו הוא פרי דמיונו), "שלג ביער" (בבימוי מאור זגורי, מבוסס על "הקבר ביער" מאת אורי צבי גרינברג), ו"האומר כן האומר לא" (בבימוי רבן, על מסע בעקבות מגפה המתפרצת בכפר בימי הביניים).
התיאטרון משתף פעולה עם פרויקטים קהילתיים מקומיים, כגון חוגי תיאטרון ופסטיבל המחול "דימוננה".
ברכת השם
ברכת השם היא מצוות לא תעשה מהתורה על גידוף ה'. איסור זה הוא גם אחת משבע מצוות בני נח. שם האיסור בדברי חז"ל הוא בלשון סגי נהור. העובר על האיסור נקרא מגדף.
מקרי גידוף במקרא
בפרשת אמור שבספר ויקרא מסופר על בנה של שלומית בת דברי, שאביו היה מצרי, וכשבא במריבה עם אדם מישראל - קילל בנקיבת שם ה', ונפסק דינו לסקילה:
מקרה נוסף של גידוף מופיע בספר מלכים ב', שם מסופר שרב שקה התבטא בדברי חרפות וגידוף כלפי ה', והשומעים זאת קרעו בגדיהם. ומשם למדו חז"ל שהשומע אדם המגדף כלפי ה' צריך לקרוע את בגדיו:
שוט (קולנוע)
שוט (מאנגלית: Shot, ובעברית מִצְלָם) הוא חלק רציף של סרט קולנוע, המורכב מסדרה של פריימים. שוט מצולם בדרך כלל במצלמה אחת. פריים, שוט, סצנה ורצף הם ארבע רמות, בסדר עולה, של יחידות בסיסיות של סרט קולנוע.
למרחק של המצלמה מן העצם המצולם השפעה רבה על הסיפור שמספר השוט. שלושת סוגי היסוד של שוטים הם צילום קרוב, צילום בינוני וצילום רחוק. בתוך אלה יש סוגי משנה.
אור הירח
אור הירח מורכב בעיקר מקרינת השמש (עם מעט אור ארץ) המוחזר מחלקים בפני הירח שבהם אור השמש פוגע.
הארה
עוצמת אור הירח משתנה מאוד בהתאם למופע הירח, אבל אפילו בעת ירח מלא עוצמת האור מגיעה רק לכ-0.05–0.1 לוקס. כאשר ירח מלא קרוב לאפסיד (ירח-על) נצפה סביב קולימינציה עליונה מהאזורים הטרופיים, עוצמת ההארה יכולה להגיע עד ל-0.32 לוקס. מכדור הארץ, הבהירות הנראית של הירח המלא היא רק כ- השמש.
שוט (קולנוע)
חיתוך וחיבור של שוטים קרוי עריכה, והיא מרכיב מרכזי ביצירתו של סרט קולנוע.
אור הירח
הארה
צבעו של אור הירח, במיוחד סביב מופע הירח המלא, נראה כחלחל לעין האנושית בהשוואה למקורות אור אחרים בהירים יותר, זאת בשל אפקט פורקינייה. המראה הכחול או הכסוף של האור הוא אשליה.
קשר האלבדו של הירח הוא 0.12, כלומר רק 12% מאור השמש הפוגע בירח מוחזר משטח הירח. לאור הירח לוקח בערך 1.26 שניות להגיע לפני השטח של כדור הארץ. מפוזר באטמוספירה של כדור הארץ, אור הירח בדרך כלל מגביר את בהירות שמי הלילה, ומפחית את הניגודיות בין כוכבים עמומים והרקע. מסיבה זו, אסטרונומים רבים נמנעים בדרך כלל מתצפיות בסביבות ירח מלא.
שוט (קולנוע)
לאורכם של השוטים המרכיבים סרט השפעה ניכרת על אופיו. שוטים ממושכים יוצרים סצנה רגועה יותר, ואילו שוטים קצרים מעידים על דחיפות וקצב מהיר של אירועים. האורך הממוצע של השוטים (ASL - Average Shot Length) בסרט מסוים הוא מאפיין טכני של סרט זה.
אור הירח
פולקלור
בפולקלור, לאור הירח יש לפעמים השפעה מזיקה. לדוגמה, נאמר כי שינה באור של ירח מלא בלילות מסוימים עשויה להפוך אדם לאדם זאב. סברו שאור הירח מחמיר את התסמינים של אלו הלוקים בנפשם ושינה לאור ירח עלולה לגרום לעיוורון או שיגעון. הכינוי באנגלית "לונטיק" (Lunatic; מלטינית: luna - ירח), לאנשים הלוקים בנפשם נגזר מסיבה זו. עיוורון לילה (עיוורון לילה הנגרם ממחסור בוויטמין A) נחשבה כהפרעה הנגרמת משינה באור ירח באזורים הטרופיים.
שוט (קולנוע)
קלוז-אפ
קלוז-אפ (Close-Up) או תקריב: שוט הממוסגר בצורה צפופה וקרובה לנושא הצילום (אדם או אובייקט). צילום זה משמש בדרך כלל להבעת רגשות (אדם), או להצגת פרטים (אובייקט). כאשר מצלמים אדם השוט כולל רק את ראשו של האדם (לפעמים רק חלק מראשו ולפעמים גם את הצוואר). כאשר מצלמים אובייקט השוט כולל את האובייקט כולו או רק את החלק שהיה חשוב לבמאי להראות.
מדיום קלוז-אפ
מדיום קלוז-אפ (Medium Close Up) או תקריב ביניים: וריאציה של שוט קלוז-אפ. במדיום קלוז אפ הצילום של האדם כולל את הראש, הכתפיים והחזה זה שוט אמצע בין קלוז-אפ למדיום שוט. צילום מסוג זה נהוג בראיונות (עיתונאים-חדשותיים, דוקומנטריים, תוכניות אירוח).
אור הירח
פולקלור
"עיוורון ירח" הוא שם לדלקת ענביה חוזרת בסוסים שקיבל את שמו כי בעבר האמינו שאור הירח הוא הגורם למחלה.
שוט (קולנוע)
אקסטרים קלוז-אפ
אקסטרים קלוז-אפ (Extreme Close Up) או תקריב מרבי: שוט ממוסגר בצורה צפופה מאוד וקרובה לנושא באופן משמעותי. משתמשים בשוט מסוג זה לעיתים רחוקות בדרך כלל כדי להדגיש פעולה (לקיחת סמים, התנעת מכונית, הדלקת אור), להראות פרטים קטנים מאוד (לדוגמה צילום דרך מיקרוסקופ) או להראות תגובות ורגשות עזים (פחד גדול, הפתעה).
אור הירח
פולקלור
במאה ה-16, סברו כי חלב ירח, משקע לבן מאבן גיר רך שנמצא במערות, נוצר על ידי קרני הירח.
אומנות
בשנת 2008 קייטי פטרסון הפיקה יצירת אמנות בשם Light bulb to Simulate Light Moon (נורה לדימוי אור ירח). היצירה מורכבת מ-289 נורות מצופות בכדי לייצר ספקטרום אור דומה לאור ירח מלא.
שוט (קולנוע)
פול שוט
פול שוט (full shot): צילום של אדם, בעל חיים או דומם שלם והתמקדות בו. (לדוגמה צילום של קובייה כשהיא מוטלת)
מדיום שוט
מדיום שוט (medium shot) או מִצְלָם חצי: שוט שבו האדם מצולם מגובה המותניים ומעלה. המטרה בצילום הוא לאפשר לראות את תנועות הידיים של הדמות. פריים זה משמש הרבה פעמים ל"טו שוט" (TWO SHOT) שבו שני אנשים עומדים זה לצד זה.
שוט אמריקאי
שוט אמריקאי (american shot) או מִצְלָם מערבון: שוט שבו האדם מצולם מעט מעל גובה הברכיים ומעלה. מקורו של צילום זה ושמו הוא מעולם הקולנוע, בתקופה שבה סרטים מז'אנר המערבונים היו פופולריים מאוד - זהו הצילום הקרוב ביותר, המאפשר להראות באותו פריים גם את פניה של הדמות, וגם את שני האקדחים, הצמודים לשתי ירכיה.
מדיום לונג שוט
מדיום לונג שוט (medium long shot) או מִצְלָם שלושה רבעים: שוט שבו האדם מצולם מגובה הברכיים ומעלה. צילום זה מאפשר צילום יחסית קרוב של הרבה אנשים.
לונג שוט
לונג שוט או מִצְלָם שלם: צילום של כל גופו של האדם, מכפות הרגלים עד לראש. פריים זה מאפשר לראות את האדם כולו מבצע פעולה (רץ, רוקד וכו') ובנוסף להראות את הסביבה שבו הפעולה מתבצעת. לעיתים לונג שוט הוא צילום מרחוק המציג את השחקנים בסביבתם או צילום כללי של מקום ממרחק לדוגמה רחוב או אצטדיון מלא באנשים כשהדמות היא המרכז.
שוט מכונן
שוט מכונן (establishing shot) או גם מִצְלָם מיקום: שוט שאמור למקם את הסצנה במרחב. הצילום (בדרך כלל צילום מרחוק) אמר להציג את מקום ההתרחשות, להעביר את האווירה ולהציג פרטים נוספים כגון: מזג האוויר, השעה ביום ולפעמים את הדמיות החשובות. דוגמה לאסטבלישין שוט במערבון הוא צילום של עיירה באקסטרים לונג שוט של עיירה קטנה באמצע המדבר, סופת חול משתוללת, השמש קופחת. צילום זה מציג את כל הפרטים החשובים: מקום ההתרחשות (העיירה), מזג האוויר והשעה ביום והאווירה הכללית של הסצנה (או הסרט כולו). אסטבלישינג שוט הוא לא הגדרה ספציפית של גודל המסגרת, אבל בדרך כלל הוא מצולם ממרחק.
אקסטרים לונג שוט
אקסטרים לונג שוט (extreme long shot) או מִצְלָם ענק: צילום ממרחק גדול מאוד, לדוגמה: צילום קו הרקיע של עיר או צילום נוף.
Sequence Shot / Long Take
שוט ארוך ללא עריכה העומד בפני עצמו.
Two Shot
Two Shot (בעברית: ) הוא שוט שבו הפריים מכיל שתי דמויות בלבד כסובייקטים. הדמויות לא חייבות להיות סמוכות זו לזו בפריים, והן אינן חייבות להיות באותו המרחק מהמצלמה.
Group Shot
Group Shot הוא שוט שבו הפריים מכיל מספר רב של דמויות כסובייקטים.
point of view shot (p.o.v)
שוט המצולם כאשר המצלמה מוצבת בקירוב (פחות או יותר) במקום בו נמצאות העיניים של השחקן וכך הצופה מקבל תחושה כי הוא רואה דרך עיניו של הדמות.
over the shoulder
שוט שבו המצלמה ממוקמת בכתפו של השחקן, כאשר ראשו וכתפו של השחקן מופיעים בפריים ומשמשים כמעיין מסגרת עבורו. מקובל להשתמש בשוט זה במהלך דו-שיח בין אנשים מכיוון שזהו מיקום נוח במיוחד מבחינת הקול של השחקנים.
Reverse Shot
שוט המראה תגובה של אדם לדמות שפעלה בשוט הקודם. '''
master shot
השוט החשוב ביותר שעליו מתבססת הסצנה. שוט זה חוזר מספר פעמים בסצנה ובדרך כלל הוא בלונג שוט או אקסטרים לונג שוט.
אורך שוט
בעוד שסרט קולנוע ממוצע כיום מורכב משוטים רבים, שמספרם יכול בקלות להגיע לאלפים, ישנם כמה סרטים שיוצריהם בחרו לצלמם בשוטים ארוכים במיוחד, על אף הקושי הרב הכרוך בכך, שכן שגיאה קלה עלולה לדרוש לצלם את השוט מחדש מתחילתו. דוגמאות ידועות לכך הם סרטו של אלפרד היצ'קוק "החבל" (1948), שצולם במספר מינימלי של שוטים - כעשרה (מספר קטן יותר לא התאפשר טכנית באותה עת), סרטו של פרנסיס פורד קופולה "הסנדק" (1972), סרטו של אורסון ולס "מגע של רשע" (1958) הכולל שוט פתיחה ארוך במיוחד, סרטו של סטנלי קובריק "2001: אודיסיאה בחלל" (1968) וסרטו של אנדריי טרקובסקי "סולאריס". דוגמה לסרט שצולם כולו בשוט אחד הוא "תיבה רוסית" בן 96 הדקות, שיצא לאקרנים ב-2002.
TGV
TGV (מבוטא: טֶה־זֶ'ה־וֶה, ראשי תיבות בצרפתית של train à grande vitesse – רכבת במהירות גבוהה) הוא הכינוי למערכת רכבות מהירות שפותחה בצרפת על ידי חברת אלסטום (Alsthom) ועל ידי חברת הרכבות הלאומית של צרפת, SNCF (Société Nationale des Chemins de fer Français) ומופעלת בעיקר על ידי SNCF. מאז שנחנך קו הרכבת המהיר הראשון בשנת 1981 בין פריז לליון, קמה רשת שלמה של רכבות מהירות בצרפת ובשכנותיה שמרכזה בעיר פריז. רשת ה־TGV מחזיקה בשיא המהירות העולמי לרכבת על גלגלים ובשיא המהירות הממוצעת לרכבת נוסעים רגילה.
הצלחת הקו הראשון של ה־TGV הובילה לפיתוח מהיר של הרשת, וקווים חדשים נסללו לדרום המדינה, למערבה ולצפון־מזרחה. מדינות שכנות לצרפת שראו בהצלחת הרכבת המהירה, החלו אף הן לפתח רכבות מהירות דומות, כך בלגיה, איטליה ושווייץ. רשת מסילות ה־TGV מחוברת לבלגיה, לגרמניה ולהולנד, באמצעות רשת רכבות ה־Thalys וקיים אף קשר עם הממלכה המאוחדת (אנגליה) ובלגיה דרך רכבות היורוסטאר (Eurostar). מתוכננים מספר קווים נוספים, בתוך צרפת ולשכנותיה. ערים רבות בצרפת, כגון העיר טור (Tours) הפכו לחלק מ"טבעת הפרבריות של ה־TGV".
בנסיעות רגילות מהירות ה־TGV היא עד 320 קמ"ש (ומגיעה ל־500 קמ"ש בנסיעות מבחן). מהירויות אלה מתאפשרות בזכות מסילות המתוכננות ומעוצבות במיוחד למהירות גבוהה וכינוין LGV (בצרפתית: lignes à grande vitesse). במסילות אלו אין עיקולים חדים. לרכבת ה־TGV מנועים חשמליים, צירי גלגלים בעלי משקל נמוך, עיצוב מיוחד של קרונות ומערכת איתות בתוך תא הניהוג, המייתרת את הצורך של נהג הרכבת לנסות ולהבחין בסימנורים לאורך המסילה. כל אלה נועדו לאפשר נסיעה במהירות גבוהה.
את רכבות ה־TGV מייצרת בעיקר חברת אלסטום, בעזרת קבלני משנה שונים, כגון חברת בומברדיה. להוציא סדרה קטנה של רכבות שיוצרו במיוחד כרכבות דואר בין פריז לליון, שאר רכבות ה־TGV הן רכבות נוסעים. רכבות נוספות המבוססות על העיצוב של ה־TGV מופעלות בקוריאה הדרומית (כינוין KTX) ובספרד (כינוין AVE).
ה־TGV הפכה לכלי התחבורה המועדף בין הערים שחוברו לרשת. רוב הנוסעים שהעדיפו בעבר תחבורה אווירית עברו להשתמש ברכבת. זאת הודות לעדיפותה הבולטת של הרכבת המהירה בקיצור זמני הבדיקות הביטחוניות, הכרטוס והמיקום הנוח של תחנות הרכבת במרכזי הערים, לעומת ריחוק שדות התעופה ממרכז העיר. בנוסף הוכיחה את עצמה ה־TGV כאמצעי תחבורה בטוח מאוד: עד היום לא נהרג איש מן הנוסעים בתאונת רכבת TGV בנסיעה במסילה מהירה.
היסטוריה
הרעיון לרכבת ה־TGV בצרפת עלה לראשונה בשנות השישים, לאחר שיפן החלה בפיתוח רשת רכבות השינקנסן, בשנת 1959. באותה תקופה ביקשה ממשלת צרפת לבחון טכנולוגיות תחבורה ציבורית חדשות ובדקה, בין השאר, ייצור רחפות ורכבת ריחוף מגנטי (MagLev) כמו רכבת ה־Aérotrain. במקביל החלה חברת הרכבות הצרפתית הלאומית (SNCF) לבדוק אפשרות לרכבות מהירות אשר ינועו על מסילות רכבת רגילות.
באופן מקורי תוכנן כי ה־TGV תונע במנועים המשלבים טורבינת גז ומנועי חשמל ומכאן אף פירוש נוסף לשמה של הרכבת (צרפתית Turbine Grande Vitesse ראשי תיבות ל"טורבינה במהירות גבוהה"). לטורבינות גז יתרון ביחס דחף־משקל, וכן בעובדה כי טורבינות בעלות מידות קטנות יחסית מסוגלות לייצר אנרגיה רבה לאורך זמן. דגם הרכבת הניסיוני הראשון (TGV 001) היה היחיד שיוצר לרשת המסילות הצרפתית עם מנועי טורבינת גז, אולם עם פרוץ משבר הנפט בשנת 1973 הוחלט כי מנועים אלה אינם כלכליים והרכבת הוסבה לשימוש בחשמולת (רשת קווי חשמל עיליים מעל המסילה). תוכנן כי החשמל לרשת זו ייוצר בתחנות הכוח הגרעיניות של צרפת.
תכנון הדגם הניסיוני, TGV 001, לא היה לשווא. הוא סיפק למהנדסי הרכבת הזדמנות לבחון היבטים רבים של הפעלת רכבות מהירות. כך, למשל, נבחנו מערכות מיוחדות של בלמים היכולות להתמודד עם האנרגיה הקינטית הרבה שיש לבלום ברכבת מהירה. נבחנו היבטים אירודינמיים של הרכבת וכן נבדקה מערכת איתות מיוחדת המתאימה למהירויות שיועדו לרכבת זו. הרכבת עוצבה כך ששני קרונות חלקו ביניהם חוגון משותף, דבר שאיפשר להם לנוע באופן חופשי, האחד ביחס לשני. ה־TGV הראשון הגיע למהירות של 318 קמ"ש. את ה־TGV הראשון עיצב המעצב הבריטי ג'ק קופר ועל יסוד עיצוב זה עוצבו גם הדגמים הבאים, המאופיינים כולם בצורתה המיוחדת של חזית הקטרים במערכי הרכבת.
שינוי מאפייני הרכבת, כך שתוכל להיות מונעת בחשמולת, מעל המסילה, חייב שינויים מפליגים בעיצובה. הדגם הניסיוני הראשון המונע בחשמל, שכינויו היה "זבולון" (Zébulon), הושלם בשנת 1974. בדגם זה שולבו מאפיינים ייחודיים וחדשניים לרכבות, כגון צורת הרכבת המנועים, פנטוגרפים ייחודיים (הזרוע המחברת בין הרכבת לכבל החשמל התלוי מעליה), מערכות שיכוך זעזועים מיוחדות ומערכות בלימה חדשניות. אופן הרכבת המנועים ברכבת איפשר הפחתת משקל של כמעט שלוש טונות ממשקל הקטרים שבהם הורכבו. הדגם הניסיוני נסע מרחק של כמעט מיליון ק"מ בנסיעות מבחן.
בשנת 1976 ייסדה ממשלת צרפת את פרויקט ה־TGV ובניית המסילה המהירה הראשונה לדרום־מזרח המדינה (LGV Sud-Est) החלה זמן קצר אחר כך. שמה של המסילה היה LN1 (צרפתית Ligne Nouvelle 1 "מסילה חדשה 1").
מאז פתיחת המסילה המהירה (LGV) פריז–ליון נסללו מסילות LGV נוספות, במגמה לקשר את כל אזורי צרפת ברשת מסילות מהירות. בשנת 1985 החלה העבודה על המסילה האטלנטית (LGV Atlantique) שכינוייה LN2 לערים טור ולה מאן, וזו נפתחה לשימוש בשנת 1989. באותה שנה החלה סלילת המסילה המהירה צפון־אירופה (LGV Nord-Europe) (LN3), לקאלה ולגבול הבלגי, וזו נפתחה לשימוש בשנת 1993. המסילה המהירה עמק הרון־אלפים (LGV Rhône-Alpes) (LN4), שהאריכה את המסילה הדרום־מזרחית לוולנס, הוכנסה לשימוש בשנת 1993 והמסילה המהירה הים־תיכונית (LGV Méditerranée) (LN5) למרסיי הוכנסה לשימוש בשנת 2001. המסילה המהירה מזרחה (LGV Est) מפריז לשטרסבורג נמצאת בבנייה. מסילות מהירות נוספות, המבוססות על הטכנולוגיה של ה־LGV מקשרות בין רשת המסילות הצרפתית לבלגיה, להולנד ולממלכה המאוחדת.
שירות היורוסטאר החל לפעול בשנת 1994, והוא מקשר בין יבשת אירופה לבין לונדון שבבריטניה, דרך מנהרת התעלה. על מסילה זו נעה גרסה מיוחדת של ה־TGV שעוצבה במיוחד לצורך תנועה במנהרת התעלה ועל אדמת בריטניה. קו זה עובר על תוואי המסילה המהירה צפון־אירופה (LN3) בעודו על אדמת צרפת. בשנת 2007 השלימה בריטניה את פרויקט "מהירות גבוהה 1". פרויקט זה נבנה בעזרת מהנדסי SNCF (חברת הרכבות הלאומית הצרפתית) ולאחר סיומו קוצרה הנסיעה בין לונדון לפריז לשעתיים ורבע בלבד, ואילו נסיעה מלונדון לבריסל אורכת שעתיים.
ה־TGV היא שירות רכבות נוסעים מהירות השני בהיסטוריה, לאחר רכבות השינקנסן היפניות (אשר קישרו בין טוקיו לאוסקה החל מ־1 באוקטובר 1964, כמעט 17 שנה לפני רכבת ה־TGV הראשונה). ה־TGV החזיקה בשנת 2007 בתואר הרכבת המהירה ביותר, שאיננה רכבת ריחוף מגנטי, שאותו ירשה Wuguang High-Speed Railway בסין בשנה זו. בשנת 1990 הגיעה רכבת TGV למהירות 515.3 קמ"ש בנסיעת מבחן של מערך קצר מן הרגיל (שני קטרים ושלושה קרונות נוסעים). ב־3 באפריל 2007 שברה הרכבת שיא מהירות של רכבת קונבנציונלית כאשר רכבת V-150 (מערך 4402 מסוג TGV-POS) הגיעה למהירות של 574.8 קמ"ש. בשנת 2005 הייתה ה־TGV רכבת הנוסעים המהירה ביותר בנסיעות סדירות. נסיעה שגרתית ב־TGV, החל מנקודת היציאה ועד לעצירה המוחלטת בתחנת הקצה, נמדדה במהירויות ממוצעות של 251-263.3 קמ"ש (בהתאם לקווים השונים). ב־28 בנובמבר 2003 הסיעה ה־TGV את הנוסע המיליארד, ובכך היא הרכבת המהירה השנייה במספר הנוסעים בעולם, לאחר השינקנסן, שחגגה בשנת 2000 חמישה מיליארד נוסעים מעת היווסדה.
מסילות LGV
רכבות ה־TGV נוסעות על מסילות מהירות (LGV). החדישות שבהן מאפשרות נסיעה במהירות של עד 320 קמ"ש בנסיעה שגרתית. במקור הוגדרו מסילות ה־LGV כמסילות שניתן לנוע בהן במהירות גבוהה מ־200 קמ"ש. מאוחר יותר הועלתה ההגדרה עודכנה ל־250 קמ"ש. רכבות ה־TGV נעות גם על מסילות רגילות, אולם עליהן מהירותה המרבית המותרת של הרכבת היא 220 קמ"ש. האפשרות לנוע גם על מסילות רגילות היא יתרון גדול לרכבות ה־TGV על פני רכבות מהירות המונעות על עקרון רחיפה מגנטית. רכבות הריחוף המגנטי מוגבלות אך ורק למסילות שנבנו במיוחד לטכנולוגיה זו, בעוד שרכבות TGV יכולות להגיע אף לערים שלא נסללו אליהן מסילות מהירות. רכבות TGV משרתות היום כ־200 ערים ברחבי צרפת.
מאפייני המסילה
סלילת מסילת LGV דומה לסלילתה של מסילה רכבת רגילה, במספר הבדלים. הרדיוס המינימלי של עיקולים במסילה גדול יותר מזה של מסילה רגילה, כך שרכבת TGV תוכל לחלוף בהם מבלי שתגביר את הכוח הצנטריפוגלי שבו חשים הנוסעים. הרדיוס המינימלי לעיקולים במסילת LGV היה באופן היסטורי ארבעה ק"מ, אולם בקווים חדשים הוגדל הרדיוס המינימלי לשבעה ק"מ וכך מתאפשרת מהירות גבוהה יותר, ללא גרימת אי נוחות נוספת לנוסעים.
כאשר מסילה מיועדת אך ורק לרכבות מהירות, ניתן לבנותה בשיפועים חדים יותר, דבר המקל על הסלילה וחוסך בהוצאות הבנייה. התנופה הרבה של רכבות ה־TGV מאפשרת להן לטפס בשיפועים חדים מאלה המתאימים לרכבות רגילות, מבלי שיגדילו במידה משמעותית את צריכת האנרגיה. הן יכולות גם לשייט במורדות חדים יותר וכך מוקטנת צריכת האנרגיה. במסילה המהירה פריז דרום מזרח (LN1) קיימים שיפועים של 3.5%. (על המסילה המהירה הגרמנית בין קלן לפרנקפורט קיימים שיפועים של 4%).
בעת סלילת מסילה מהירה שמים דגש רב יותר על הדיוק בהנחת המסילה ובהקבלת הפסים, והרבד (מצע החצץ שעליו מונחת המסילה) מונח בשכבה עבה יותר מאשר במסילה רגילה. הדבר מגביר את יציבות המסילה ואת יכולתה לשאת משקל. במסילת LGV מונחים האדנים בצפיפות רבה יותר מאשר במסילה רגילה, וכל האדנים עשויים מבטון (להבדיל מעץ או ממתכת). במסילה משתמשים בפסים כבדים יותר מאשר במסילות רגילות (UIC 60) ובחתך (פרופיל) גבוה יותר, ביחס של 1/40 לעומת 1/20 במסילות רגילות. הפסים מחוברים בהלחמה בלבד, דבר המאפשר שימוש בפסים ארוכים יותר לעומת הפסים המחוברים בלוחית וברגים. כך מתאפשרת נסיעה חלקה יותר במהירות גבוהה וללא התקתוק והרעד האופייניים לנסיעה ברכבת נוסעים רגילה.
קוטר המנהרות במסילה המהירה חייב להיות גדול יותר מקוטר מנהרות רכבת רגילות, במיוחד בכניסות למנהרות אלה. זאת כדי להפחית את השפעת לחץ האוויר הנוצר בכניסה וביציאה מן המנהרה ואת קול הפיצוץ האופייני לכניסה למנהרה במהירות גבוהה.
מגבלות תפעול
רכבות שאינן מהירות אינן מורשות בדרך כלל להשתמש במסילות LGV, שעליהן נעה רכבת ה־TGV. הסיבה העיקרית לכך היא שנפח התנועה יורד באופן חד כאשר נעות על אותה מסילה רכבות המסוגלות למהירות שונות. רכבות במהירויות שונות גם מגדילות את הסיכוי לתאונה. אורך המסילה הפנויה הנדרש להפעלה בטוחה של רכבת TGV הוא פי חמישה מאורך המסילה הפנויה הדרוש לרכבת משא, ומכאן ניתן להבין את הבעייתיות שבהפעלת תנועה מעורבת של רכבות מהירות ורכבות איטיות יותר. עבודות התחזוקה על המסילות המהירות נעשות בשעות הלילה, כאשר אין תנועת רכבות TGV.
השיפועים החדים במסילות LGV מגבילים גם הם את היכולת להסיע עליהן רכבות משא כבדות. רכבות איטיות יותר אינן בנויות לשיפועים הצדיים של המסילה המהירה (בעיקולי המסילה), והתאמת השיפוע הצידי לרכבות איטיות יותר תגרום לכך שלאותה מהירות נסיעה של ה־TGV יהיה צורך לבנות עיקולים רחבים יותר (בגלל הגבלת השיפוע הצידי). מסילה כזו תהיה יקרה הרבה יותר לבנייה ולתחזוקה. מסיבות אלה נדיר למצוא רכבות נוסעים ומשא רגילות נעות על מסילות LGV, להוציא מסילות מסוימות שעליהן תנועת ה־TGV דלילה יותר, כגון המסילה האטלנטית לעיר טור וכן המסילה המתוכננת לערים נים ומונפליה, כחלק מן המסילה הים־תיכונית. לעומת זאת, המסילה הבריטית המהירה (CTRL) ממוצא מנהרת התעלה ללונדון תוכננה גם לשימוש רכבות משא ולאורך המסילה נבנו עקלתונים המאפשרים עקיפה (שלוחה מקבילה לקו הראשי, שמחוברת אליו בשני קצותיה), המאפשרים לרכבות הנוסעים המהירות לעקוף רכבות משא איטיות יותר.
אספקת כוח
כל מסילות ה־LGV מרושתות בחשמל במתח 25kV 50 Hz AC (זרם חילופין). קווי הרשת נמתחים מעל המסילה במתיחה חזקה יותר מאשר קווי חשמל מעל מסילות רגילות וזאת מפני שהפנטוגרף (הזרוע המחברת בין הרכבת לכבל החשמל העילי) של ה־TGV גורם לתנודה גלית של הכבל במהירויות גבוהות והגל הנוצר על כבל החשמל חייב לנוע במהירות גבוהה יותר מאשר הרכבת עצמה, כדי שלא לגרום לגל עומד (שבו בנקודות מסוימות אין תנועה), דבר העלול לגרום לניתוק המגע עם הכבל. בעיה זו התעוררה כאשר נעשו הניסיונות לשבור את שיא העולם במהירות רכבת בשנת 1990. על המסילה שבה נקבע השיא היה צורך להגביר עוד יותר את מתיחת הכבלים מאשר ב־LGV מן השורה. כאשר הרכבת נעה על LGV מורם הפנטוגרף האחורי בלבד, כדי שלא להגביר את התנודתיות הגלית על הכבל. הכוח החשמלי לקטר הקדמי מועבר בכבל חשמל במתח גבוה העובר על הגג, לאורכה של הרכבת. רכבות יורוסטאר, לעומת זאת, הן ארוכות דיין (כ־400 מטר) כדי שייווצר שיכוך של הגל הנוצר על כבל החשמל העילי מעת שנוגע בו הפנטוגרף הקדמי ועד שנוגע באותה נקודה הפנטוגרף האחורי, ולכן ניתן להרים את שני הפנטוגרפים. הרמת שני הפנטוגרפים ביורוסטאר הכרחית מפני שלא קיים כבל מתח גבוה חשמלי העובר לאורך הרכבת ומחבר בין הקטר הקדמי לאחורי. כאשר ה־TGV נעה על מסילה רגילה, נמנעת בעיית היווצרות הגל בזכות המהירות הנמוכה ובמסילות אלה מרימים את שני הפנטוגרפים.
הפרדה
קווי ה־LGV מגודרים לכל אורכם, כדי למנוע כניסת בני אדם ובעלי חיים לשטח המסילה. אין על ה־LGV מפגשי כביש–מסילה וכבישים חוצים את המסילה בגשרים או במעברים תת־קרקעיים. על כל גשר העובר מעל מסילת ה־LGV מותקנים חיישנים היכולים לזהות כל חפץ הנופל מן הגשר אל שטח המסילה.
בין מסילת ה־LGV לבין מסילות רגילות (שעליהן התנועה איטית יותר) קיימת הפרדה מפלסית, בין בגשר ובין במנהרה, כדי למנוע מצב שבו רכבת מהירה חוצה מסילה שעליה נעה רכבת אחרת.
איתות
רכבות TGV נוסעות על מסילות LGV במהירות גבוהה מכדי שהנהג יוכל להבחין מבעוד מועד באורות האיתות המוצבים בדרך כלל לאורך המסילה. מסיבה זו נבנתה מערכת אוטומטית של איתות במסילות מהירות הנקראת TVM (צרפתית Transmission Voie-Machine "איתות מסילה־רכבת"). סימני האיתות מועברים אל הרכבת באותות חשמליים הנשלחים בפסי המסילה ומספקים מידע על מהירות הרכבת, מהירות ההגעה ליעד והוראות להאט, לעצור או לנוע, המופיעות בלוח המחוונים הנמצא לפני הנהג. רמת האוטומציה הגבוהה איננה נוטלת את השליטה ברכבת מידי הנהג, אולם היא מאפשרת ליטול שליטה מרחוק על הרכבת במקרים שבהם הנהג מבצע טעות אנוש.
המסילה מחולקת לקטעי איתות שכל אחד מהם באורך של כ־1,500 מטר. הקטעים מסומנים בתמרורים שעליהם משולש צהוב על רקע כחול. על לוח המכשירים יכול הנהג לראות את המהירות המרבית המותרת לקטע האיתות שעליו הוא נע וכן מהירות ההגעה ליעד, המתבססת על קטעי המסילה הנמצאים לפניו. בחישוב המהירות המרבית נלקחים בחשבון נתונים שונים, כגון קרבת רכבות אחרות, צמתים, הגבלות מהירות בגלל תוואי המסילה, המרחק מקצה המסילה, ועוד. כיוון שמרחק הבלימה של רכבות TGV, הנעות במהירותן הרגילה, ארוך יותר מקטע איתות בודד (קילומטר וחצי), מנגנון האיתות האוטומטי מספק התראה לנהג להאט בהדרגה, מספר קטעי איתות בטרם העצירה המתוכננת.
על מסילות ה־LGV קיימות שתי גרסאות של מערכת האיתות TVM, האחת TVM-430 והשנייה TVM-300. מערכת TVM-430 היא החדישה יותר והותקנה לראשונה על המסילה המהירה הצפונית, לכיוון מנהרת התעלה ובלגיה. המערכת החדשה מספקת לנהג מידע רב יותר מן המערכת הישנה TVM-300. בין יתרונותיה מאפשרת המערכת החדשה למחשב הרכבת לספק לנהג נתונים שוטפים על מרחק הבלימה של הרכבת במקרה של בלימת חירום. כך יכול הנהג להפחית מהירות בנסיעה רגילה באופן יעיל, מבלי להשתמש בבלמים.
מערכת האיתות האוטומטית היא בעלת אופי מתירני, זאת אומרת שהיא מאפשרת לנהג להיכנס לקטע איתות שבו נמצאת רכבת אחרת, מבלי שיצטרך לבקש אישור מראש. במצב שבו קיימת רכבת אחרת בתוך אותו קטע איתות מוגבלת המהירות המותרת ל־30 קמ"ש, אם הנהג מאיץ מעל מהירות של 35 קמ"ש, מופעל הבלם האוטומטי והרכבת תעצור לחלוטין. אם על לוח הבקרה, לצד האיתות המסמן כניסה לקטע איתות חדש, מופיעות האותיות Nf, אזי הכניסה לקטע זה אסורה ועל הנהג לקבל אישור ממרכז הבקרה בטרם ימשיך בנסיעה. ברגע שנקבע נתיב נסיעה על ידי מרכז הבקרה וניתן אישור תנועה, נדלקת נורה לבנה מעל לוח הבקרה ומיידעת את הנהג על האישור לנוע. באותו הרגע משוחררים אוטומטית בלמי החירום של הרכבת, אשר מופעלים כל אימת שהרכבת מגיעה לקטע איתות סגור לתנועה.
כאשר רכבות נכנסות למסילת LGV או יוצאות ממנה למסילה רגילה, הן חולפות על פני מעגל חשמלי המעביר את לוח הבקרה של הנהג לשיטת האיתות המתאימה באותה מסילה. כך למשל, ברכבת היוצאת ממסילת LGV למסילה רגילה, יעבור לוח הבקרה אוטומטית מפעולה בשיטת ה־TVM לפעולה בשיטה הנהוגה במסילות הצרפתיות הרגילות KVB (צרפתית Contrôle Vitesse par Balise "שליטה במהירות במשואות").
תחנות ה־TGV
אחד היתרונות המרכזיים ב־TGV בהשוואה לטכנולוגיות אחרות של רכבות מהירות, כגון maglev, הוא העובדה כי ה־TGV יכולה לנצל תשתיות מסילתיות קיימות. הודות לעובדה זו ניתן לנסוע ב־TGV ביעילות ובמחיר זול יחסית, ממרכז עיר אחת לאחרת. לעיתים קרובות נוסעת TGV על קטעי מסילות עירוניות כדי להגיע לתחנות הרכבת במרכזי ערים.