cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טכנולוגיה פרה היסטורית
מכרות תמנע
ראשית הכרייה והמטלורגיה בתמנע השאירה מעט עקבות. בהתחלה כנראה רק ליקטו את תרכיזי העפרות מפני השטח וערכו חפירות שטוחות, בצורת בורות, באזורים שנראו בהם תרכיזי עפרות כבדים תקועים בסחף. שטחים נרחבים באזור המכרות שלרגלי מצוקי תמנע מכוסים בצפיפות ב"צלחות", פירים שנחפרו זה ליד זה דרך שכבת הסחף בחיפוש אחרי עפרות נחושת, ולאחר סיום הכרייה נסתמו. כמו כן נמצאו סימני כרייה שטוחים ועגולים, אופייניים לפטישי אבן, על פני פיסת הסלע הלבנבן נושא עפרות נחושת, שיש לשייכם כנראה לתקופה קדומה זו. פירי החפירה מתקופה זו רחבים מכיוון שפטישי האבן הצריכו תנועה רחבה. בכל אזורי הכרייה הקדומים נמצאו כלי צור ומעט חרסים שניתן לשייכם לסוף התקופה הנאוליתית ולראשית התקופה הכלקוליתית, היינו לאלף השישי או החמישי לפנה"ס. צמוד לאחד השטחים של "כרייה בבורות" נתגלה אתר התכה מיוחד במינו, שכפי הנראה שייך לתקופת תחילת המטלורגיה באזור. אתר זה הוא אתר ההתכה היחיד שנמצא ממש באזור המכרות של בקעת תמנע והוא למעשה אתר ההתכה הקדם-היסטורי היחיד שנמצא בתוך הבקעה. הסיגים שנמצאו באתר זה, שבהם נראו גושי עפרות לא מותכות או מותכות למחצה ופירורי אבן-חול לבנה, לא הגיעו בשעת ההתכה לדרגת חום גבוהה מספיק כדי לעבור למצב צבירה נוזלי. משום כך נשארו טיפות הנחושת, שהתהוו מן העפרות כבר בטמפרטורה נמוכה יחסית, כשהן תקועות בתוך הסיגים הצמיגיים, והיה צורך לשחררן באופן מכני באמצעות שבירה וכתישה. אתר זה מוכיח כי המטלורגיה באזור התחילה לא בתקופה הכלקוליתית, כפי שהיה מקובל לחשוב, אלא עוד בתקופה הנאוליתית, באלף השישי לפנה"ס. תקופת הבראשית של הפקת הנחושת מעפרות באזור (תקופת הנחושת סיני-ערבה שלב קדום), נמשכה על יותר מאלפיים שנה, מהאלף השישי עד האלף הרביעי לפנה"ס.
חמזה אבן עבד אלמטלב
ביוגרפיה
חמזה נולד לעבד אל-מוטלב אבן האשם, מבני שבט קורייש שהתגורר במכה, ולהאלה, אחת משש נשותיו. אחיו למחצה של חמזה, עבדאללה, היה אביו של מוחמד.
טכנולוגיה פרה היסטורית
מכרות תמנע
בתוך טווח זמן זה התפתחה המטלורגיה, מהתחלות פרימיטיביות ביותר עד לרמה מפותחת בהרבה, עם ידע וניסיון רב גם בבחירת סוגי העפרות והתכתן למטען-התכה מאוזן היטב, ואף בפיתוח מתקן התכה, מבור באדמה ומפוח, לתנור התכה בנוי, עם מערכת אוורור יעילה.
חמזה אבן עבד אלמטלב
ביוגרפיה
בזמן ההוא, הנביא מוחמד לא היה בעיה גדולה עבור שבט קורייש, למרות שהוא החל למשוך את תשומת לבם בעודו קורא בשקט לאנשים אל האסלאם. כמו כן, היו אנשים מבין הלא מאמינים שאהבו את הנביא מוחמד וכיבדו אותו. הם גם רצו להצהיר על האמונה בו וללכת אחריו, אך פחדו מהתוצאות החברתיות של זה. ביניהם, היה דודו של הנביא, חַמְזַה אִבְּן עַבְּד אלמֻטַלִב. חַמְזַה היה מודע לגדולתו של האחיין שלו, ולאמת שהוא הביא.
יום אחד, חַמְזַה הלך אל הכעבה, שהם הוא פגש כמה מנכבדי קורייש. הוא ישב איתם, והקשיב להם, והבין שהם מדברים על מוחמד. חמזה ראה בפעם הראשונה שהם מאוד מודאגים בנוגע לכך שהאחיין שלו קורא לאנשים אל האסלאם. לפני זה, הם לא כל כך התייחסו לזה, או לפחות העמידו פנים שלא אכפת להם, אך באותו היום הפנים שלהם נראו זעופים, כועסים ואגרסיביים. חמזה צחק ואמר להם שהם מגזימים. אבו ג'הל אמר לחבריו שחמזה יודע הכי טוב את הסכנה שבמעשיו של אחיינו, ורק מעמיד פנים שאין בכך סכנה כדי שהם יהיו שאננים ואחיינו, מוחמד, ישתלט עליהם.
יום אחד הגיע, וחמזה יצא מביתו לעבר המדבר, נושא בידו את החץ והקשת שלו, על מנת להתאמן על הספורט שהוא כה אהב: ציד אריות. הוא העביר את רוב היום שם, ולקראת הערב החל לשוב לביתו. בדרכו לביתו, הוא עבר בכעבה, כרגיל, על מנת להקיף אותה. בקרבת הכעבה, ראתה אותו אישה אשר קראה לו ואמרה לו "לא ראית מה אבו ג'הל עשה לאחיין שלך?! כאשר הוא ראה את מוחמד יושב, הוא הכה אותו וגידף אותו ואיים עליו!". חמזה הקשיב לדברים שהיא תיארה, ואז פנה במהירות לעבר הכעבה, בתקווה למצוא שם את אבו ג'הל. הוא החליט שאם הוא לא ימצא אותו ליד הכעבה, הוא ימשיך לחפש אותו בכל מקום עד שהוא ימצא אותו. ברגע שהוא הגיע אל הכעבה, הוא ראה את אבו ג'הל יושב בחצר, בין אצילי קורייש. חמזה החל להתקרב אל אבו ג'הל ברוגע, וכשהגיע אליו, הכה אותו בראש באמצעות הקשת שלו. הוא הכה אותו כל כך חזק, עד שאבו ג'הל נפצע והחל לדמם. להפתעת כולם, צעק חמזה "אתה מעז להעליב את מוחמד, בעוד שאני חסיד של הדת שלו ואומר את אשר הוא אומר? בוא וצד נגדי! תכה אותי אם אתה יכול!". ברגע אחד, כולם שכחו בנוגע לאבו ג'הל, ונדהמו למשמע החדשות בנוגע להתאסלמותו של חמזה. חמזה קיבל את האסלאם, והצהיר בפה מלא את אשר הסתיר בליבו במשך זמן כה רב.
לאחר כמה ימים, חמזה הלך אל מוחמד, וסיפר לו שהוא קיבל את האסלאם. הנביא התפלל שאללה ישמור את ליבו של חמזה יציב באסלאם. חמזה הפך לשומר החזק של הנביא מוחמד, ושל המוסלמים. כאשר אבו ג'הל ראה שחמזה אכן בין המוסלמים, הוא הבין שהמלחמה קרובה ובלתי נמנעת. לכן, הוא החל לתמוך במזימות של קורייש נגד הנביא וחבריו. הוא רצה להתחיל מלחמת אזרחים, על מנת להקל מעל לבו את הכעס והשנאה. חמזה, כמובן שלא יכול היה למנוע את כל הנזק לבדו, אך כניסתו לסלאם הייתה מגן למוסלמים, ומקור השראה להרבה שבטים שרצו להיכנס לאסלאם.
מאז שהוא אימץ את האסלאם, חמזה הקדיש את כל חייו וכוחו לאללה ולדת שלו, עד כדי כך שהנביא כינה אותו "האריה של אללה ושל שליחו". המערכה הצבאית הראשונה שהמוסלמים יזמו נגד אויביהם הייתה תחת פיקודו של חמזה. הדגל הראשון שהנביא מסר למישהו, היה לחמזה.
במערכת בדר, כאשר נפגשו שני המחנות (המוסלמים ועובדי האלילים), חמזה חולל פלאים. אבו סופיאן חזר עם צבא קורייש המובס למכה, בעודו שבור לב על נפילתם של טובי חבריו, שהיו אויבי האסלאם, וביניהם גם אבו ג'הל. אך שבט קורייש לא היה מוכן לקבל את ההפסד בכזאת קלות. הם החלו להכין מחדש את הצבא, ולרכז את כל הכוחות במטרה לנקום את מות יקיריהם. הם ממש התעקשו להמשיך במלחמה.
בקרב אוחוד, כל קורייש התאספו ביחד עם שאר בני בריתם מהשבטים הערביים האחרים, שוב תחת הנהגתו של אבו סופיאן. שבט קורייש שמו על הכוונת שלהם בקרב הזה שני אנשים עיקריים: הנביא, וחמזה.
לפני צאתם למלחמה, הם בחרו את האדם שיהיה אחראי על ההתנקשות בחמזה. היה זה עבד חבשי, בעל יכולות אדירות בזריקת רומח, ותפקידו היחיד בקרב היה להרוג את חמזה במכת רומח. הם הורו לו לא להתעסק באף אדם אחר מלבד חמזה, לא משנה מה יהיו הנסיבות בשדה הקרב. בתמורה להריגתו של חמזה, הובטח לעבד הזה חירותו.
העבד, ששמו היה ווחשי בן חרב, היה בבעלותו של אדם אשר דודו נהרג במערכת בדר. אז אותו האיש אמר לווחשי "תהרוג את חמזה, ואשחרר אותך". לאחר מכן, שלחו את ווחשי להינד, אשתו של אבו סופיאן, על מנת שהיא תיתן לו עוד מוטיבציה להרוג את חמזה, מפני שהיא איבדה את אביה, דודה, אחיה ובנה, וזה שהיה מאחורי מותם היה חמזה. מהסיבה הזאת, הינד הייתה הכי נלהבת מכל שבט קוריש להתחיל במלחמה. כל מה שהיא רצתה היה ראשו של חמזה, ויהיה אשר יהיה המחיר. במשך ימים שלמים לפני תחילת הקרב, הינד הייתה עושה שטיפת מוח לווחשי, מעוררת בליבו את הזעם כלפי חמזה, ועוזרת לו להתכונן להתנקשות בו. הינד הבטיחה לווחשי, שאם הוא יהרוג את חמזה, היא תעניק לו במתנה את התכשיטים הכי יקרים שלה.
זה הפך להיות ברור לכולם שהמלחמה היא למעשה תוכנית התנקשות בחמזה.
שני הצבאות נפגשו, וקרב אוחוד יצא לדרך. חמזה היה בלבו של שדה הקרב, לבוש בחליפת הקרב המסורתית שלו. הוא נע על פני כל שדה הקרוב, מפיל את אויביו בזה אחר זה. היה נראה לרגע שהמוות ממש נתון לפיקודו. המוסלמים עמדו לזכות בניצחון, והצבא המובס של שבט קורייש שוב החל לסגת, כפי שעשה במערכת בדר.
הקשתים המוסלמים החלו לנטוש את עמדותיהם שעל ההר, בניגוד מוחלט להוראות של הנביא מוחמד, והחלו לאסוף את השלל משדה הקרב. אם הם לא היו נוטשים את העמדות שלהם, הקרב היה מסתיים כמפלה אדירה לשבט קורייש. אך בגלל שהקשתים נטשו את עמדותיהם, הפרשים של שבט קורייש זיהו את ההזדמנות, והוציאו מתקפת פתע כנגד המוסלמים. הפרשים של שבט קורייש החלו לטבוח את המוסלמים, ולמרות המוסלמים ניסו לאסוף את כוחותיהם, המתקפה הייתה אלימה מדי, וקורייש המשיכו לקצור אותם.
חמזה, שראה את המתרחש, הכפיל את מאמצו. חמזה הניף את חרבו לכל עבר, בעוד ווחשי צופה בו מהצד, ממתין לרגע הנכון. בשלב מסוים, חמזה היה יציב על הכוונת של ווחשי, אשר השליח לעברו את הרומח שלו. הרומח חדר לגבו של חמזה, ויצא מהצד השני. חמזה הבין מהיכן הגיעה התקיפה, ובשארית כוחותיו הוא ניסה להגיע אל ווחשי, אך לא הצליח, ולבסוף הוא קרס, התמוטט ומת. ווחשי התקרב אל הגופה, שלף ממנה את הרומח שלו, ושב אל המחנה, שם הוא זכה במה שהובטח לו: חירות ותכשיטים.
קורייש גייסו את כל משאבי האנוש שלהם ואת כל המשאבים שלהם על מנת לחסל את חמזה, אך מותו לא הספיק להם. הינד, אשתו של אבו סופיאן, הורתה לווחשי להביא לה את הכבד של חמזה, והוא נענה להוראתה האכזרית. ווחשי עקר את הכבד של חמזה, והביא אותו להינד, אשר החלה לאכול אותו, בתקווה שזה יסיר את השנאה מהלב לה, אך הכבד היה קשה מדי לשיניים שלה, אז היא ירקה אותו.
לאחר שהסתיים הקרב, הנביא הלך לסרוק את שדה הקרב, ולראות את אלו ששילמו בחייהם. בין הגופות, הוא ראה את גופתו המבותרת של דודו היקר, חמזה. הוא לא האמין שעובדי האלילים אכזריים עד כדי כך שהם מסוגלים לרטש גופות בצורה כל כך אכזרית.
הזמן עבר חלף לו, וגם ווחשי נכנס לאסלאם. כאשר הנביא ראה שווחשי התאסלם, הוא אמר לו "תגיד לי, כיצד הרגת את חמזה?". לאחר שווחשי סיפר לו, הנביא אמר לו "אבוי לך, תסתלק פה ולעולם אל תראה לי את הפרצוף שלך שוב".
הנסיך אלכסנדר נבסקי (מתחם מגורים)
מתחם המגורים "הנסיך אלכסנדר נבסקי" הוא בניין מגורים ברמה גבוהה בסנקט פטרבורג, הממוקם ברובע מורזינקה ההיסטורי בשדרות הגנת אובוחובסקאיה 138, בניין 2. בניין מגורים זה הוא גורד השחקים הראשון בעיר ובניין המגורים הגבוה ביותר. גובהו הכולל הוא 37 קומות, גובה הבניין מגיע ל-126 מטר. על פי מדד זה, הוא תופס את המקום השלישי בעיר אחרי מרכז העסקים לידר טאואר בכיכר החוקה ומרכז לאחטה. נקרא על שם הקדוש פטרון של העיר, אלכסנדר נבסקי.
ארוכה הדרך הביתה (סרט, 1998)
ארוכה הדרך הביתה (באנגלית: The Long Way Home) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי משנת 1998, בהפקתו ובבימויו של גלן ג'ורדן, עם ג'ק למון ושרה פולסון בתפקידים הראשיים.
הנסיך אלכסנדר נבסקי (מתחם מגורים)
מתחם המגורים הוקם על ידי חברת הבנייה RosStroyInvest בשנים 2008–2012 צפונית מערבית לנהר מורזינקה בסביבתו הקרובה של נווה (מעט מערבה), וכן מגשר בולשוי אובוחובסרי (כ-800 מטר דרומית משם). תחנת המטרו הקרובה ביותר היא ריבאצקויה (2.1 ק"מ דרומה משם).
ארוכה הדרך הביתה (סרט, 1998)
התסריט מבוסס על סרט הטלוויזיה הצרפתי "Thomas Guerin, Retraite".
הנסיך אלכסנדר נבסקי (מתחם מגורים)
מתחם המגורים הוא בניין רב קומות מונוליטי בן שלושה חלקים, המזכיר בתוכנית סוגר מרובע, "נפתח" מדרום-מזרח. גובהו של כל חלק הוא יותר ממאה מטר ל-35 קומות. החלק המרכזי הוא סבכה וכיפה המעניקים למבנה צורת בצל עם צריח ממוקם ממערב לחלק המרכזי הקדמי. הגובה מהקרקע לראש הצריח הוא 126 מטר. שתי קומות תת-קרקעיות של הבניין שמורות לחניה עבור 214 מכוניות. בבניין 1,604 דירות מגורים. גודל דירה נע בין 26 ל-263 מ"ר. הדירות מצוידות בחלונות פנורמיים גדולים כמו גם לוג'יות. גובה התקרות הוא 2.65 מטר. המספר הכולל של המעליות במתחם המגורים הוא 17 (3 מעליות עיקריות ושתי מעליות מהקומה ה-18 עד הקומה ה-34). כולם הם ייצור מהיר של חברת KONE הפינית.
ארוכה הדרך הביתה (סרט, 1998)
זה אחד הסרטים האחרונים של ג'ק למון הקשיש שבהם עסק בבעיית הקשישים והיחס אליהם. כאן הוא משחק בתור קשיש אלמן והיחסים המורכבים בינו לבין בניו וכלתו.
תקציר העלילה
תומאס גרין (ג'ק למון) הוא קשיש בן 75 שמתגורר בעיר בומונט שבקנזס. אשתו נפטרה לאחר 50 שנות נישואים. הוא התפרנס מחנות לרהיטים אותם ייצר וכעת שכנעו אות בניו קן (גרווין סנפורד) ופיט (טום באטלר) למכור את ביתו והחפצים שלו ולעבור לגור עם קן ואשתו בוני (כריסטין גריפין).
תומאס לא משלים עם המצב הנוכחי בו הוא גר בחדר בדירת בנו ונתון למרותם של בנו וכלתו אף על פי שהם מתייחסים אליו יפה. הוא מקבל מכתב ממונטריי מאישה בשם ורוניקה שהייתה פעם בת זוגו אותה לא ראה עשרות שנים.
יום אחד הוא נוסע עם בוני לעיירה, נפרד ממנה לזמן קצר ומחליט לחזור לביתו ברגל. הוא טועה ביער, נופל ונפגע ברגל ומדדה לעבר כביש לתפוס טרמפ. עוצרת לו מכונית בה נוהגת צעירה נאה בת 21, ליאן בוסנר (שרה פולסון), תלמידת קולג' שנוסעת להוריה בקליפורניה לבקר את אביה החולה.
הם מגיעים לתחנת דלק ונכנסים למסעדה. שני צעירים מנסים להתחיל עם ליאן בגסות. תומאס מניס אותם והיא מתיזה עליהם גז. שניהם בורחים אך עוקבים אחריהם במכונית. מתפתח מרוץ ובו מכוניתם יורדת לשוליים ונפגעת. שני הצעירים מסתלקים. מכאן ואיך עושים שניהם את הדרך בטרמפים בשיטת קלודט קולברט בסרט זה קרה לילה אחד, כשליאן עוצרת את המכוניות ותומאס מצטרף אליה.
הילדים המודאגים פונים למשטרה, תמונתו מתפרסמת ומתחיל חיפוש אחריו ואחרי הצעירה שמתלווה אליו. עם כל ההרפתקאות שלהם מתחילה ידידות בין הקשיש לצעירה וכל אחד מספר את קורות חייו ואת בעיותיו.
לבסוף הם מגיעים לכרמל בקליפורניה שם הוא מתארח אצל הוריה של בוני. למחרת הוא מגיע לדירתה של ורוניקה (בטי גארט) במונטריי והיא מופתעת לראות אותו. הם מספרים כל אחד על מה שעבר עליו ועל חברים משותפים ומטיילים לאורך חוף הים. ורוניקה מבטיחה לבקרו בבומונט. תומאס מטלפן לקן ומודיע לו על חזרתו לבומונט.
למחרת נפרד תומאס מבוני שנותנת לו במתנה את שרשרת הצוואר שלה ומאחלת לו הצלחה.
אנה, ארכידוכסית אוסטריה
אנה, ארכידוכסית אוסטריה (7 ביולי 1528 – 16 באוקטובר 1590) הייתה בתו של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואשתו של אלברכט החמישי, דוכס בוואריה.
ביוגרפיה
אנה נולדה ב-7 ביולי 1528 בפראג, לפרדיננד הראשון, מלך בוהמיה והונגריה, ולאנה, נסיכת בוהמיה והונגריה בתו של אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה ואן דה פואה. בצעירותה התארסה אנה עם תאודור מבוואריה, בנו של וילהלם הרביעי, דוכס בוואריה, ולאחריו עם שארל השני, דוכס אורליאן, בנו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת, אולם שניהם מתו צעירים. לבסוף, ב-4 ביולי 1546 התחתנה עם אלברכט מבוואריה, כחלק מברית שכרת דודה קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לפני שיצא למלחמה השמלקלדית. נישואי השניים היו מאושרים, ונולדו להם 7 ילדים.
בשנת 1550 מת חמיה וילהלם הרביעי, דוכס בוואריה, ובעלה עלה לשלטון במקומו כאלברכט החמישי, דוכס בוואריה. אלברכט ואנה היו קתולים אדוקים, ועמדו בראש הרפורמציה הנגדית. בנוסף הם הקימו בדוכסות כמה מוזיאונים, וייסדו את ספריית המדינה הבווארית. בשנת 1579 מת בעלה אלברכט, ובנה וילהלם החמישי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו, וב-16 באוקטובר 1590 מתה אנה במינכן.
משפחתה
ב-4 ביולי 1546 התחתנה אנה עם אלברכט החמישי, דוכס בוואריה, ממנו היו לה 7 ילדים:
ערבות קנדה
אזור ערבות קנדה (באנגלית: Canadian Prairies) הוא אזור מישורי רחב ידיים של אדמת משקעים המשתרע על פני מערב קנדה בין המגן הקנדי במזרח להרי הרוקי במערב וכולל הפרובינציות אלברטה, ססקצ'ואן ומניטובה.
אזור הערבות הקנדיות הוא אחד מהאזורים החקלאיים הגדולים בעולם. שתי הפעילויות החקלאיות העיקריות המתבצעות בשטחן הן גידול חיטה בדרום הערבה וגידול בקר באלברטה. במהלך המאה ה-20 הפכה תעשיית הנפט לענף כלכלי מרכזי של האזור.
גאוגרפיה
שטחן הכולל של ערבות קנדה הוא 1,960,681 קמ"ר ואוכלוסייתן מנתה 5,406,908 נפש בשנת 2006 (צפיפות האוכלוסייה הייתה 2.76 תושבים לקמ"ר). אקלים הערבות הוא יבשתי יבש עם חורפים קרים מאוד.
מבחינה גאוגרפית, ערבות קנדה הן חלק מהמישורים הגדולים. הן מכסות חלק גדול מהפרובינציות אלברטה, ססקצ'ואן ומניטובה. בשל האחידות התרבותית, הגאולוגית והגאוגרפית של שלוש פרובינציות אלה, יש המתייחסים אליהן כאל יחידה אחת המכונה ALSAMA, פרובינציות הערבה, או פשוט הערבות.
אזור הערבה נמצא בחלק הדרומי של הפרובינציות האלה. בערבות ססקצ'ואן ואלברטה הגידולים החקלאיים תפסו את מקומה של העשבייה הגבוהה. האזור הצפוני, שאינו מתאים לחקלאות, מכוסה יערות מחטניים האופייניים לאזורים הצפוניים של כדור הארץ.
אוכלוסייה
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2011, אוכלוסיית ערבות קנדה מנתה 5,886,906 נפש מתוכם 3,645,257 באלברטה, 1,208,268 במניטובה ו-1,033,381 בססקצ'ואן. קצת פחות ממחציתם, היו מהגרים מבריטניה, מארצות הברית, ומאירופה. היעדר קרקע חקלאית טובה במערב אמריקה ואכלוס יתר באירופה היו הסיבות העיקריות להגירתם. בין המתיישבים בערבות קנדה היו גם יהודים שברחו ממזרח אירופה בגלל הרדיפות, המצב הכלכלי הקשה והדיכוי.
באופן כללי, הממשל הקנדי התנגד בחריפות להקמת גרעיני התיישבות נפרדים לקבוצות אתניות שונות. מכיוון שכך, קהילות שלמות, דוגמת הדוחובורים והמנוניטים עזבו את האזור כדי להימנע מהשפעות התרבות הקנדית. אחרים כגון היהודים, הסקנדינבים, הגרמנים והאוקראינים הקימו גושי התיישבות קטנים שהיו מפוזרים בכל שטחי הערבות.
כלכלה
ענפי התעשייה העיקריים בערבות הם חקלאות, הפקת נפט ופחם ועיבודם והשירותים הנלווים. בראשית תקופת ההתיישבות, החל משנות ה-80 של המאה ה-19, הוחל בבניית ובהפעלת מסילות ברזל במטרה לספק אמצעי תעבורה הכרחי להתפתחות הכלכלה, המסחר וחיי הקהילות.
הנמל המסחרי הימי היחיד שמציע גישה עונתית מאז 1931 הוא נמל צ'רצ'יל (מניטובה), הממוקם במפרץ הדסון (האוקיינוס הארקטי). ערבות קנדה הן אחד מהיצרנים הגדולים ביותר בעולם של חיטה, קנולה ודגנים.
בשנת 2016, אלברטה דורגה במקום הראשון בקנדה בייצוא הבקר.
אוצרות טבע
הערבות נחשבות לאחד מאזורי גידול הדגנים הגדולים בעולם, אף על פי שהטמפרטורות הקיצוניות בקיץ ובחורף ומשטר המשקעים מקשים על העבודה החקלאית. בנוסף לכך הקרקע, בעיקר באלברטה, עשירה בפחם, בגז טבעי ובנפט. הפחם מילא תפקיד חשוב מאוד בפיתוח מסילות הברזל. עם השנים הפכו הערבות הקנדיות ליצרניות מרכזיות של נפט וגז טבעי.
סוגיות עכשוויות
בירוא היערות המואץ שבוצע לצורך הכשרת קרקעות לחקלאות ואספקת חומרי גלם לתעשיית, גרם וגורם נזק רב לקרקע ולסביבה. כריתת היערות פוגעת אנושות בטיב הקרקע ובאיכות המים, גורמת לשיטפונות, לסחיפה ולדלדול קרקע, לעצירת גשמים ולשינוי האקלים באזור. הבצורת בערבות הפכה לאסון טבע לו השלכות עצומות על הכלכלה בכלל ועל החקלאות ועל חיי האוכלוסייה בפרט.
הפועל אשקלון
הפועל עירוני אשקלון היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר אשקלון, אשר משחקת בליגה ג'.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1955 ובילתה את תחילת דרכה בליגות הנמוכות, כאשר היא מתנדנדת בין ליגה ג' וליגה ב' ומנסה לטפס במעלה הליגות. בעונת 1964/1965 שיחקה לראשונה בליגת המשנה (ליגה א') וסיימה במקום התשיעי בבית הדרום. בשנים הבאות הייתה לקבוצת אמצע טבלה בליגה זו, עד שבסוף עונת 1971/1972 ירדה שוב לליגה השלישית. את המשך שנות ה-70 ושנות ה-80 המוקדמות בילתה הקבוצה בליגות הנמוכות יותר תוך שהיא מנסה להעפיל לליגה השנייה ללא הצלחה. רק בעונת 1982/1983 הצליחה לשחק שוב בליגה השנייה, אז סיימה במקום השביעי בליגה זו, אך שנתיים לאחר מכן, בסוף עונת 1984/1985, ירדה פעם נוספת לליגה השלישית. באותה עונה זכתה הקבוצה בגביע הטוטו לליגת המשנה בשנתו הראשונה של המפעל, לאחר שניצחה 0–2 את בני יהודה תל אביב במשחק הגמר שנערך ב־7 במאי 1985 באצטדיון רמת גן.
הקבוצה נשארה בליגות הנמוכות לזמן ממושך עד שבסיום עונת 1991/1992 העפילה מליגה א' לליגה הארצית, ובעונת 1992/1993 שוב שיחקה בליגת המשנה והייתה רחוקה חמש נקודות ממשחקי הפלייאוף על העלייה לליגה הבכירה, כשסיימה במקום החמישי בליגה. שתי עונות לאחר מכן ירדה שוב לליגה השלישית. אך בסוף עונת 1995/1996 בליגה השלישית העפילה פעם נוספת לליגה הארצית, והפעם לא כשלה במשימתה. בסיום עונת המשחקים 1996/1997 עלתה הקבוצה לליגת הבכירה לראשונה בתולדותיה. משחק העלייה היה נגד מכבי עירוני אשדוד. הקבוצה נשרה לליגה השנייה מיד בתום עונת הבכורה שלה בליגה הבכירה, מהמקום ה-16 והאחרון. מאוחר יותר התדרדרה הקבוצה לליגה הארצית, שהפכה לאחר שנות האלפיים לליגה השלישית.
בעונת 2003/2004, תחת הדרכתו של המאמן רמי לוי, סיימה במקום השלישי בליגה הארצית ולא הצליחה לעלות לליגה הלאומית. בעונת הקבוצה סיימה במקום הראשון בליגה הארצית, זכתה בגביע הטוטו של הליגה הארצית, והגיעה עד לשלב חצי הגמר בגביע המדינה לעונת 2004/2005, לאחר שברבע הגמר ניצחה 0–3 את בני יהודה תל אביב. בחצי הגמר פגשה את מכבי הרצליה והפסידה לה בבעיטות הכרעה ובכך רשמה את הישג השיא של המועדון עד אז במסגרת גביע המדינה. שחקנה קרלוס צ'קאנה היה מלך השערים בליגה הארצית באותה עונה עם 15 כיבושים. בעונת סיימה הקבוצה בהדרכת המאמן מישל דיין במקום השמיני.
הישג השיא של הקבוצה הגיע שתי עונות לאחר מכן, בעונת 2006/2007, כאשר העפילה לגמר גביע המדינה לראשונה בהיסטורית הקבוצה, בהדרכתו של המאמן מירו בן שמעון. הקבוצה עברה בסיבוב ט' את הפועל באר שבע, בשמינית הגמר את מכבי השיקמה/רמת חן, ברבע הגמר את הפועל חיפה, ובחצי הגמר ניצחה 0–1 את הפועל רמת גן. במשחק הגמר עצמו הפסידה הקבוצה להפועל תל אביב רק בבעיטות הכרעה לאחר 1–1 בתום 120 דקות. דווקא בעונה בה הצליחה להגיע לגמר הגביע, ירדה הקבוצה לליגה הארצית לאחר שסיימה במקום ה־11 בליגה הלאומית.
את עונת בליגה הארצית פתחה הפועל אשקלון בהדרכת המאמן מנשה עלוואה, כשהמטרה שמציבה הנהלת הקבוצה היא עלייה לליגה הלאומית. על אף ההצהרות ההנהלה, הקבוצה פתחה את העונה בצורה לא טובה כשבשבעת משחקי הליגה הראשונים היא מצליחה לצבור רק שלוש נקודות, וללא ניצחונות. הנהלת הקבוצה פיטרה את עלוואה ובמקומו חתם בקבוצה שייע פייגנבוים. תחת הדרכתו של פייגנבויים הצליחה אשקלון לחזור לצמרת הטבלה, אלא שעל אף היכולת הטובה שהציגה הקבוצה היא סיימה את העונה רק במקום הרביעי ולא הצליחה לעלות לליגה הלאומית, וזאת לאחר הפחתה של שתי נקודות עקב עבירה על תקנון הרשות לבקרת תקציבים. את אותה עונה סיימה הקבוצה ללא הפסד במגרשה הביתי.
את עונת תחת הדרכתו של פייגנבוים פתחה הקבוצה עם מאזן מוצלח, כשאת הסיבוב הראשון סיימה במקום הראשון בהפרש של שבע נקודות מהמקום השני. בהמשך הליגה הקבוצה נחלשה והגיעה אף למקום השלישי מחזורים בודדים לפני סיום הליגה. בסיום הליגה סיימה הקבוצה שנייה אחרי סקציה נס ציונה, ועלתה לליגה הלאומית. באותה עונה העפילה הפועל אשקלון לגמר גביע הטוטו של הליגה הארצית, בו הפסידה 1–0 להפועל מרמורק.
את עונת 2009/2010 פתחה אשקלון בליגה הלאומית תחת הדרכתו של אורי מלמיליאן כמאמן. אחרי פתיחת עונה חלשה, אשקלון נעזרה ברצף של שמונה ניצחונות רצופים והצליחה לעלות לפלייאוף העליון ולמקום השני. בסופה של עונה זו עלתה הקבוצה לליגת העל כשבמשחק העלייה שלה התמלא האצטדיון בכ-10,000 צופים. במשחק עצמו ניצחה אשקלון 0–1 את מכבי עירוני בת ים משערו של עומרי רון, והעפילה בפעם השנייה בתולדותיה לליגה העליונה.
את עונת 2010/2011 פתחה אשקלון כשמאמנה הוא גיא עזורי, אך במרץ 2011 הוחלף עזורי על ידי אלי מחפוד. בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית כשסיימה במקום ה-15 והלפני אחרון בליגה.
את עונת 2011/2012, תחת הדרכתו של מחפוד, פתחה הפועל אשקלון בצורה טובה, אך בהמשך העונה נחלשה, וסיימה במקום התשיעי (בפלייאוף האמצעי).
את עונת 2012/2013 פתחה הקבוצה עם גדי כרמלי כמאמן, שהוחלף על ידי שרון אביטן לאחר הידרדרותה של הקבוצה לתחתית הליגה. אביטן, שגם הוא לא הצליח לשפר את מצב הקבוצה בטבלה, הוחלף על ידי לופא קדוש אשר הצליח לסייע לקבוצה להישאר בליגה הלאומית במחזור הסיום של הליגה.
לקראת עונת 2013/2014 מונה דני גולן למאמן הקבוצה, אך באמצע העונה פוטר. לאחר מכן מונה אייל לחמן למאמן ובסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה א'. בקיץ 2014 הוחזרו זכויות הניהול בקבוצה מפרוספר אזגי לעיריית אשקלון, ויובל נעים מונה למאמן הקבוצה, אשר העפילה בחזרה לליגה הלאומית לאחר עונה אחת בליגה א'. באותה עונה העפילה הקבוצה לשלב שמינית גמר גביע המדינה, לאחר שהדיחה את בית"ר ירושלים בתום דו-קרב בעיטות עונשין. בשלב שמינית הגמר הודחה על ידי מכבי תל אביב, שבסופו של דבר זכתה בגביע באותה העונה.
בעונת 2015/2016 זכתה הקבוצה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע הטוטו לליגת המשנה, לאחר שניצחה 0–1 את מ.ס. אשדוד במשחק הגמר שנערך ב־15 בדצמבר 2015 באצטדיון העירוני בנס ציונה. בסיום אותה עונה עלתה הקבוצה לליגת העל בפעם השלישית בהיסטוריה. בעונת 2016/2017 הצליחה לשרוד בליגת העל, לראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה במחזור הסיום על עירוני קריית שמונה, ניצחון שהבטיח את הישארותה בליגת העל על חשבון הפועל תל אביב והפועל כפר סבא שנשרו לליגת המשנה.
בפברואר 2018, בעקבות רצף של חמישה הפסדים רצופים, פוטר יובל נעים מתפקידו לאחר שלוש וחצי עונות במועדון. במקומו מונה מסאי דגו למאמן הקבוצה, אך הוא לא הצליח לחלץ את המועדון מתחתית הטבלה, ובסוף עונת 2017/2018 ירדה הקבוצה לליגה הלאומית, לאחר שסיימה במקום ה-13 בטבלה.
ביוני 2018 מונה שלומי דורה למאמן הקבוצה והוביל את הפועל אשקלון לסיים את עונת המשחקים 2018/2019 במקום השישי בליגה הלאומית.
ב־4 ביולי 2019 קבע שופט בית המשפט המחוזי בבאר שבע, יעקב פרסקי, על פירוק עמותת "ותיקי הפועל אשקלון", שניהלה את הקבוצה ומינה את עו"ד ליאור דגן למפרק זמני.
ביולי 2019 מונה מוטי איווניר למאמן הקבוצה והוא פתח את עונת המשחקים 2019/2020 עם הפחתת תשע נקודות (9-) בשל פירוק הקבוצה, אך כבר ב־23 בספטמבר, לאחר המחזור החמישי של העונה, צברה עשר נקודות בחמישה משחקים ומחקה את ההפחתה. עם זאת, בסוף עונת 2019/2020 ירדה הקבוצה לליגה א'.
ב־23 בספטמבר 2020 פסק השופט יעקב פרסקי בבית המשפט המחוזי בבאר שבע, כי זכויות הניהול בקבוצה הנמצאת בפירוק, יועברו לאנשי העסקים יאיר דניאל ושניר נפתלי.
ב־18 במרץ 2022 הפסידה הפועל אשקלון בתוצאה 3–0 להפועל מרמורק במסגרת המחזור ה־29 בליגה א' דרום ובכך השלימה עם ירידתה לליגה ב'. שבוע לאחר מכן, ב־26 במרץ, ספגה הקבוצה את אחד מהפסדיה הגדולים בהיסטוריה, 1–9 מול שמשון תל אביב. עם סיום עונת 2021/2022 השלימה הפועל אשקלון ירידת ליגה שלישית בתוך חמש שנים.
ב-21 במרץ 2023, בעקבות ההפסד 0–9 להפועל בני אשדוד, ירדה הפועל אשקלון רשמית לליגה ג' והשלימה ירידת ליגה רביעית בשש שנים.
תארים והישגים
גביע הטוטו לליגת המשנה (2):
גביע הטוטו לליגה השלישית (3):
מערך הסייבר הלאומי
מערך הסייבר הלאומי הוא גוף ממשלתי, האחראי על אבטחת מידע והגנת מרחב הסייבר הלאומי האזרחי של מדינת ישראל, על המדיניות של ישראל במרחב זה, על בניין הכוח הלאומי בסייבר ועל קידום וביסוס עצמתה של ישראל בתחום.
המערך הוקם בפברואר 2015 במסגרת החלטת ממשלת ישראל מס' 2444 כישות המכילה שתי יחידות סמך - מטה הסייבר הלאומי, שהוקם שלוש שנים קודם לכן, והרשות הלאומית להגנת הסייבר, שהוקמה גם כן באותה החלטת ממשלה. לראש המערך הראשון מונה ראש מטה הסייבר הלאומי, ד"ר אביתר מתניה. בדצמבר 2017 אוחדו המטה והרשות בהחלטת ממשלה 3270 לכדי יחידת סמך אחת בשם "מערך הסייבר הלאומי", ועם פרישתו של מתניה מהתפקיד, מונה לעמוד בראש היחידה החדשה המאוחדת יגאל אונא, שהיה באותה עת ראש היחידה לטכנולוגיות סייבר במערך וזאת עד לינואר 2022. בפברואר 2022 מונה תא"ל (במיל׳) גבי פורטנוי לתפקיד ראש מערך הסייבר הלאומי.
מבנה המערך
מערך הסייבר מורכב ממספר מכלולים, המשקפים את האסטרטגיה הלאומית להגנת הסייבר, שפורסמה על ידי המערך ב-2017, ואת החלטות הממשלה השונות בהקשר המערך.
מכלול העמידות אחראי לכל הקשור בהנחיית המשק האזרחי לעמידות בפני תקיפות סייבר. בכלל זה מנחה המכלול באופן פרטני וישיר את התשתיות הקריטיות של ישראל על-פי תורה ייעודית להגנתן, ב"תפירת חליפה" ייעודית לכל אחת מהן. אחריות הנחייתית זו עברה במהלך 2017 משירות הביטחון הכללי לרשות הלאומית להגנת הסייבר והיא מעוגנת בחקיקה. בנוסף מנחה מכלול זה את כלל המאסדרים הממשלתיים ומשרדי הממשלה בעבודתם למול המשק האזרחי בכל הקשור לבניית הידע והמתודה המקצועית להגנת הגופים השונים המאוסדרים על-ידם. במסגרת זו מפרסם המכלול מסמכים תורתיים עיתיים למשק, על בסיס התורה הארגונית שפותחה ופורסמה על ידי הרשות עוד ב-2017, ומאז משתדרגת באופן תדיר. מכלול העמידות עוסק גם בהסדרת מקצועות הגנת הסייבר בישראל ובהקמת תוכניות להכשרות בתחום.
המכלול המבצעי אחראי להגנת המשק כאשר מתרחשות תקיפות משמעותיות ברמה הלאומית עליו. מכלול זה עובד בצמוד עם מכלול העמידות במערך ועם גופי הביטחון והמשטרה של ישראל לזיהוי ולאיתור תקיפות משמעותיות על המשק האזרחי, מניעתן וסילוקן. המרכז הארצי לניהול אירועים, ה-CERT הלאומי, שהוקם על ידי המערך בבאר-שבע, שייך גם הוא למכלול זה, ועוסק בכל הדרוש לעזרה לארגונים השונים במשק בשיתוף מידע על תקיפות סייבר ותמיכה בזמן אמת בהתמודדות הארגונים עם תקיפות.
המכלול הטכנולוגי הוא היחידה לטכנולוגיות סייבר, שהוקמה כחלק ממטה הסייבר הלאומי ב-2017, והיא אחראית למחקר ולפיתוח של טכנולוגיות וכלים לניהול המגננה הכוללת בממד הסייבר ברמה הלאומית. במסגרת זו פותחה רשת הסייבר-נט ומובצעה ב-2016 לקישור חסוי של המרכז הלאומי לניהול אירועי סייבר עם המרכזים המגזריים ועם מובילי ההגנה בארגונים השונים במשק. הרשת הולכת ומתרחבת ובשנים האחרונות הפכה למעין "רשת חברתית" של מגיני סייבר בישראל לשיתוף מידע, טכניקות וידע להגנה. כלים נוספים לאיתור פרצות באתרים (מעין מכ"ם פגעויות סייבר) ועוד מפותחים וממובצעים על ידי המכלול באופן תדיר.
לצד שלושת המכלולים יש במערך מספר אגפי מטה, שהיו חלק ממטה הסייבר הלאומי, כפופים ישירות לראש המערך, ועוסקים באסטרטגיית הסייבר של ישראל, בקשרים הבינלאומיים, בבניין הכוח הלאומי, בכלים למדיניות ציבורית, ובכל הכרוך בניהול התקציב, ההון האנושי והלוגיסטיקה של המערך.
המרכז הארצי לניהול אירועי סייבר (CERT)
המרכז הארצי לניהול אירועי סייבר (CERT) מטפל באירועי סייבר במרחב האזרחי של מדינת ישראל. אל המרכז, שמקום מושבו בפארק ההיי-טק בבאר שבע, מתנקזים מדי יום מאות דיווחים ומידע על ניסיונות או על חשדות למתקפות סייבר מהארץ ומהעולם, אשר נבדקים ומטופלים. המרכז הוא חלק מהזרוע המבצעית של מערך הסייבר הלאומי. במרכז פועלים מסביב לשעון חמישה תתי-מרכזים ייעודים לענפים ולקהלי יעד שונים. המידע שמגיע מהם, מאפשר להרכיב תמונה רחבה על מפת איומי הסייבר והתקיפות בישראל ולהעניק מענה ייחודי לכל ענף. הראשון והמרכזי הוא המרכז המבצעי לדיווח על אירועי סייבר: אל המרכז, הפועל 7/24 ,מגיעים באופן שוטף דיווחים אודות מתקפות סייבר, חשדות וניסיונות, חולשות ופרצות אבטחה שמזוהות במשק, ועוד. המרכז, המאויש באנליסטים בוגרי יחידות טכנולוגיות ואוניברסיטאות, מקיים קשר רציף עם הציבור, עם ארגונים וחברות במשק במטרה לשתף ולקבל מידע אודות חשד לתקיפות סייבר. המרכז מתכלל אירועים, מתחקרם, וכן מעניק סיוע ראשוני והמלצות לטיפול ולהגנה. ניתן לפנות אל המרכז בחיוג חירום חינם 119 – יוזמה ראשונה מסוגה בעולם המאפשרת לכל אזרח לדווח על אירוע סייבר ולקבל סיוע ראשוני. ארבעת תתי-מרכזים נוספים הם מרכזי שליטה ייעודיים שהקים מערך הסייבר הלאומי בשיתוף משרדי הממשלה הרלוונטיים, המעניקים מענה לאיומי סייבר ייחודיים למגזרים: המגזר הפיננסי; המגזר הממשלתי; גופי ביטחון פנים; ומגזר האנרגיה, החשמל והמים. בשנתיים הקרובות מתוכננים לקום גם מרכזי שליטה בתחומי תקשורת, תחבורה והגנת הסביבה.
המרכז המבצעי לדיווח על אירועי סייבר 119
המרכז, הראשון מסוגו בעולם, חלק מה-CERT, מקבל דיווחים מאזרחים ומארגונים במשק אודות תקיפות סייבר, ניסיונות או חשדות ולבדוק אותם. המרכז מאויש 24 שעות ביממה באנליסטים שתפקידם לקבל דיווחים, לזהות את סוג האיום, לאמוד את היקף הנזק הנשקף ממנו, ולספק את המענה המתאים. האנליסטים במרכז מעניקים מענה ראשוני לאזרח ולארגון בהתאם לרמת החומרה, מעניקים הכוונה וכלים לטיפול באירוע והנחיות להעלאת רמות ההגנה של הנכסים הדיגיטליים.כל אזרח או ארגון יכול לפנות למרכז ללא תשלום באמצעות דוא"ל או באמצעות חיוג מקוצר חינם 119 בכל שעות היממה. פרטי הפנייה וזהות הפונים והגופים הנתקפים נשמרים בסודיות.
הקמת מערך הסייבר הלאומי
עם סיום 2017, בעקבות הנחיית ראש הממשלה לפעול לריכוז מאמץ בתחום הגנת הסייבר ועל בסיס המלצת ראש המערך לראש הממשלה, החליטה ממשלת ישראל, בהחלטה מס' 3270, לאחד את שני גופי מערך הסייבר הלאומי - מטה הסייבר הלאומי והרשות הלאומית להגנת הסייבר - לכדי יחידה ארגונית אחת והם חדלו להתקיים כישויות נפרדות. בהחלטת הממשלה נקבע, כי מערך הסייבר הלאומי יהיה אחראי על כלל היבטי הגנת הסייבר במרחב האזרחי, החל מגיבוש מדיניות ובניין כוח טכנולוגי, ועד הגנה מבצעית בסייבר. במקביל, עם סיום תפקידו של ד"ר מתניה כראש המערך לאחר הקדנציה שנקבעה ל-6 שנים, מונה לתפקיד ראש המערך האחוד יגאל אונא, ששימש קודם לכן כראש היחידה לטכנולוגיות סייבר במערך, וזאת לאחר שירות רב שנים בתחום הסיגינט-סייבר בשירות הביטחון הכללי.
מערך הסייבר הוא יחידת סמך במשרד ראש הממשלה, "האמונה על קידום ויישום מדיניות לאומית בתחומי הסייבר. במסגרת תפקידיו אחראי מערך הסייבר הלאומי על הגנת מרחב הסייבר האזרחי, על קידום היכולות הלאומיות בתחום ועל שיפור אופני ההתמודדות עם האתגרים הנוכחיים והעתידיים בעולמות הסייבר. כמו כן אחראי על קידום מובילותה של ישראל כמרכז לפיתוח ידע וטכנולוגיות סייבר". מערך הסייבר הוא הגוף האופרטיבי להגנת הסייבר בישראל.
היסטוריה ומשפט
מערך הסייבר הלאומי הוקם כדי לתת מענה לצורך בהגנת סייבר למרחב האזרחי במדינת ישראל וזאת כאיחוד של שני גופים ממשלתיים שקדמו לו: הרשות הלאומית להגנת הסייבר, שפעלה בשנים 2016–2017, ומטה הסייבר הלאומי, שהוקם בינואר 2012.הבסיס המשפטי לפעילות מערך הסייבר הלאומי מבוסס על החוק להסדרת הביטחון בגופים ציבורים, התשנ"ח-1998, לעניין הנחיה ופיקוח על גופים המפעילים מערכות ממוחשבות חיוניות המופיעות בתוספת החמישית לחוק, ועל החלטות הממשלה בנושא הגנת הסייבר.
החלטת ממשלה מספר 3611 בנושא "קידום היכולת הלאומית במרחב הקיברנטי" מיום 07.08.2011 - הוחלט על הקמת המטה הקיברנטי הלאומי במשרד ראש הממשלה. על מטה הסייבר הוטל לקדם היערכות לאומית להגנת הסייבר ובכלל זה לגבש תפיסת הגנה לאומית במרחב הסייבר. תפיסה זו יועדה לעדכן את התפיסה שניצבה בבסיס החלטת ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי מספר ב/84 בנושא "אחריות להגנה על מערכות ממוחשבות במדינת ישראל" משנת 2002, שבה הוסדר הטיפול בהגנת "מערכות ממוחשבות חיוניות" - מערכות שהפגיעה בהן עלולה לגרום לנזק פיזי או כלכלי משמעותי מאוד, לפגיעה בחיי אדם או לפגיעה באספקת שירות ציבורי חיוני.
החלטות הממשלה 2443 ו-2444
החלטה על הקמת הרשות הלאומית להגנת הסייבר התקבלה על ידי ממשלת ישראל השלושים ושלוש בפברואר 2015, על בסיס אסטרטגיית הסייבר הלאומי שגיבש מטה הסייבר הלאומי ואשר המליצה על הקמת הרשות כגוף האופרטיבי המרכזי להגנת מרחב הסייבר האזרחי. בין היתר, הרשות הובילה את מאמצי ההגנה בשטח כנגד תקיפות סייבר על המשק האזרחי, הנחתה את גופי תשתיות המדינה הקריטיות, את המגזרים החיוניים במשק ופעלה לקידום העלאת העמידות בכלל המרחב האזרחי.
כאמור, בפברואר 2015 התקבלו במסגרת ממשלת ישראל ה-33 שתי החלטות ממשלה שעניין הגנת מרחב הסייבר הישראלי, ובראשן החלטת הממשלה 2444 – שנושאה "קידום ההיערכות הלאומית להגנת הסייבר". במסגרת החלטה זו קבעה הממשלה כי ההגנה על תפקודו התקין והבטוח של מרחב הסייבר מהווה יעד ביטחוני לאומי חיוני של המדינה ואינטרס ממלכתי חיוני לביטחונה הלאומי. בהתאם, נקבע כי ייעוד הרשות הלאומית להגנת הסייבר הוא הגנת מרחב הסייבר ובמכלול תפקידיה העיקריים נמנים:
ישראל הייתה מהמדינות הראשונות בעולם שהכירו בחשיבות ההגנה על מערכות ממוחשבות חיוניות. בשנת 1997 הוקם פרויקט תהיל"ה (תשתית הממשלה לעידן האינטרנט), שמטרתו להגן על חיבור משרדי הממשלה לאינטרנט, ואספקת שירותי גלישה מאובטחים למשרדי הממשלה. בשנת 2002 החליטה הממשלה (החלטה ב/84) על קביעת האחריות להגנה על מערכות ממוחשבות בישראל, הגדרת תשתית ממוחשבת קריטית, והקמת הרשות הממלכתית לאבטחת מידע, שעוסקת בהנחיית גופים אזרחיים שבאחריותם תשתיות קריטיות לתפקוד ברמה המדינתית. בעקבות ההחלטה הוקמה ועדת היגוי עליונה בראשות ראש המטה לביטחון לאומי, שיעדיה היו סנכרון והסתכלות כוללת על מאמצי הגנת הסייבר המדינתיים. כינון הוועדה ופעולות ההגנה של רא"מ היו מאמץ ממשלתי פורץ דרך ברמה העולמית בתחום הגנת הסייבר, והייתה להם תרומה ניכרת לביסוס ההגנה על התשתיות החיוניות ולפיתוח הידע והיכולות בישראל.
עם התפתחות המרחב והאיומים הקיברנטיים, הנחה ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בנובמבר 2010 להקים צוות מיוחד שיעסוק בגיבוש תוכנית לאומית להצבת ישראל בין חמש המדינות המובילות במרחב הקיברנטי. העבודה בנושא, אשר כונתה "המיזם הקיברנטי הלאומי", הובלה על ידי הוועדה העליונה למדע וטכנולוגיה, בראשות יו"ר המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח הפרופ' אלוף (מיל.) יצחק בן ישראל, ועבודת הצוות רוכזה על ידי רם לוי. הצוות שהוקם כלל את נציגי הגופים המרכזיים העוסקים בתחום הקיברנטי במדינת ישראל (מחקר, פיתוח, הגנה ועוד) והורכב ממספר תתי-צוותים שבחנו את המרכיבים החיוניים להתמודדות של מדינת ישראל במרחב הקיברנטי, וכן ניתחו את התועלות הלאומיות בהיבטי כלכלה, אקדמיה וביטחון לאומי
על בסיס מסקנות המיזם הקיברנטי הלאומי, קיבלה ממשלת ישראל את החלטה מס' 3611 מיום 7 באוגוסט 2011, לקידום היכולות הלאומיות בסייבר. במרכז ההחלטה עמדה הקמתו של מטה הסייבר הלאומי, בכפיפות לראש ממשלת ישראל. על המטה הוטלה, בין היתר, האחריות לגיבוש המדיניות והאסטרטגיה הלאומית בתחום הסייבר, לקידום תהליכי הגנה לאומיים ולהסדרתם, לפיתוח היכולות הלאומיות בתחום הסייבר ולביסוס שיתופי פעולה בין-לאומיים ומעמדה של מדינת ישראל כמדינה מובילה בתחום. כל זאת בראייה רחבה, אזרחית וביטחונית כאחד, במטרה להציב את מדינת ישראל בין חמש המדינות המובילות את התחום תוך מספר שנים מועט. בנוסף, מונה ראש המטה כיושב ראש ועדת ההיגוי העליונה. לראש מטה הסייבר הראשון מונה ד"ר אביתר מתניה, אשר נכנס לתפקידו בתחילת 2012.
על בסיס האסטרטגיה שגיבש המטה עם כלל הגופים הרלוונטיים קיבלה ממשלת ישראל ב-15 בפברואר 2015 שתי החלטות. הראשונה, החלטה מס' 2443, עוסקת באסטרטגיית בניין העמידות והחוסן בסייבר של המשק האזרחי, ובפרט בהיערכות הממשלתית מול המשק ובתוך הממשלה. השנייה, החלטה מס' 2444, עוסקת באסטרטגיית ההגנה האופרטיבית על המשק האזרחי, בחיבור כלל גופי ההגנה הלאומיים לעשייה משותפת בהגנת סייבר, ובפרט בהקמה של הרשות הלאומית להגנת הסייבר. ייעוד הרשות היה להגן על מרחב הסייבר הישראלי ותפקידיה העיקריים היו ניהול כלל מאמצי ההגנה האופרטיביים במרחב הסייבר, הפעלת מרכז לסיוע בהתמודדות עם איומי סייבר (ה-CERT הלאומי) וחיזוק החוסן של כלל המשק בתחום. בהתאם להחלטה 2444 - הרשות, כגוף האופרטיבי להגנת הסייבר, ומטה הסייבר, כגוף המדיניות ובניין הכוח בסייבר, היוו ביחד את מערך הסייבר הלאומי, הפועל במשרד ראש הממשלה, בכפיפות ישירה לראש הממשלה. ראש המטה מונה גם לתפקיד ראש המערך והיה ממונה על אישור תוכניות העבודה של הרשות ותקציב המערך.
הרשות הלאומית להגנת הסייבר - 2016–2018
הרשות החלה לפעול להגנת כלל המשק האזרחי ב-1 באפריל 2016, 90 יום לאחר מינויו של בוקי כרמלי לראש הרשות. בפרט, בהתאם להוראת השעה בחוק להסדרת הביטחון בגופים ציבוריים מאוגוסט 2016, הועברה האחריות לכלל גופי תשתיות המדינה הקריטיות (למעט גופי התקשורת) מרא"מ לרשות בתהליך שארך כשנה. כרמלי הגיע לתפקיד לאחר ששירת מעל 20 שנה ביחידה 8200 ובמערכת הביטחון. בתפקידו האחרון שימש כראש היחידה הטכנולוגית של המלמ"ב, במסגרתה הוביל את הגנת הסייבר בכלל גופי מערכת הביטחון והתעשיות הביטחוניות.
סטירלינג
{{פירושונים|
מערך הסייבר הלאומי
הרשות הלאומית להגנת הסייבר - 2016–2018
הרשות הוקמה מתוך משרד ראש הממשלה כגוף המשלב מאפיינים ביטחוניים-אופרטיביים לצד מאפיינים אזרחיים, המוביל בסינרגיה עם יתר גופי הביטחון את מאמצי ההגנה כנגד תקיפות סייבר על המשק האזרחי. כגוף שמטרתו להיות עם הפנים למשק האזרחי, הרשות נבנתה תוך ידיעה שהמידע הנחלק עמה הוא בעל רגישות גבוהה, מסיבות כגון סודיות מסחרית, זכויות קנייניות, הגנת הפרטיות וכו', ועל כן פעלה בהתאם לעקרונות משפטיים שתואמו עם היועץ המשפטי לממשלה, שמטרתם מיקוד במידע המאפשר סילוק התקיפה תוך וידוא כי ננקטים כל הצעדים הנדרשים על מנת לשמור על זכויות הארגון הנתקף ועובדיו. בין היתר, הרשות התחייבה שלא לחשוף את פרטי הארגונים הנתקפים. דיווחי הציבור אליה איפשרו לא רק לסייע לארגונים הנתקפים עצמם, אלא לזהות תקיפות מבעוד מועד ולבלום את התפשטותן של מתקפות גם לעבר ארגונים אחרים.
סטירלינג
ראו גם
}}
מערך הסייבר הלאומי
הרשות הלאומית להגנת הסייבר - 2016–2018
אחת ממשימות הליבה של הרשות הייתה סיוע לציבור ולארגונים בהתמודדות עם איומי הסייבר – וזאת ללא קשר לשאלה מי עומד מאחוריהן. סיוע זה התממש באמצעות המרכז לניהול אירועי סייבר ברשות – ה-CERT הלאומי, הממוקם בבאר שבע. לצד מרכז הסיוע הוקמו ברשות מרכזים מגזריים, המסייעים למשרדי הממשלה ולמגזר הפיננסי, שבפרק זמן קצר כבר הוכיחו את הערך ביצירת מומחיות מגזרית. ה-CERT הלאומי, המאויש 24/7 באנליסטים מומחים בהגנת סייבר, מספק מענה ראשוני לטיפול בתקיפות ובאירועי סייבר במרחב האזרחי. בעקבות פניות אלה, בעשרות רבות של מקרים הוחלט, לאחר ניתוח מקצועי של משמעות האירוע לחוסן הלאומי, לשלוח לשטח צוותי תגובה של הרשות על מנת לסייע לארגון להכיל את התקיפה: בין היתר, פורסם בתקשורת באפריל 2017 על בלימת מתקפה גדולה כנגד 120 ארגונים, משרדי ממשלה, מוסדות ציבור ואנשים פרטיים, תוך שימוש בשרת של מוסד אקדמי גדול כדי להוציא את המתקפה, וביוני 2017 על בלימת מתקפת סייבר על מספר בתי חולים במדינה.
הרשות פעלה לסייע לארגוני המשק בהתמודדות עם איומי הסייבר, ומאז תחילת פעילותה האופרטיבית טיפלה במאות רבות של איומים ואירועים במרחב בדרגות חומרה משתנות. הרשות פעלה לא רק בסילוק מתקפות שכבר חדרו לארגונים, אלא סייעה גם בהתמודדות מול איומים בטרם הגיעו לפתחי הארגונים. כך, הרשות הובילה את ההתמודדות הלאומית עם עשרות רבות של איומי סייבר, בהם: Wannacry, NotPetya, CCleaner ו-Bad Rabbit. ב- Wannacry לדוגמה, עקב העצימות הגבוהה של המתקפה, הרשות ריכזה מאמץ מול כללי מגזרי המשק, הוציאה הנחיות הגנה מפורטות לארגונים ולמשקי בית ושיתפה מידע רלוונטי עם שותפויותיה בחו"ל. הודות למאמצים אלה, בין היתר, נצפו רק פגיעות מזעריות במשק הישראלי, ללא פגיעה בתשתיות הקריטיות או במגזרים החיוניים.
פעילות נוספת של הרשות מיום הקמתה הייתה פעילותה להעצמת חוסן המרחב האזרחי. פעילות זו נעשית בהסכמה, על ידי העלאת מודעות הארגונים לאיומי הסייבר, ובהנחיה, אם האינטרס הציבורי מחייב זאת. החל ממרץ 2017 ובעקבות תיקון החוק להסדרת הביטחון בגופים ציבוריים בקיץ 2016, הרשות הייתה אחראית מתוקף חוק להנחיית גופי תשתיות המדינה הקריטיות, כגון חברת החשמל לישראל ורכבת ישראל, כיצד להתמודד עם סיכוני סייבר שעלולים להשבית מערכות קריטיות שבאחריותם. זו הייתה הנחיה ייעודית ישירה של הרשות שהעניקה "חליפת הגנה" מותאמת לכל גוף. קודם למועד זה והחל מ-2002, היה שירות הביטחון הכללי אחראי למשימה לאומית זו, באמצעות הרשות הממלכתית לאבטחת מידע. במקביל להנחיית עשרות גופים אלה, הרשות החלה בעבודה מול הרגולטורים המגזריים, כגון המשרד להגנת הסביבה, על מנת להחיל נורמות מתחום הגנת הסייבר על מושאי ההגנה השונים. יחידות אלו, שאוישו על ידי הרשות ומשרדי הממשלה בתוך הרשויות הרגולטוריות, כבר החלו להפיק תוצרים, כגון סקרי סיכונים למיפוי פערים וגיבוש "נספחי סייבר" במסגרת הסמכות הרגולטורית של המשרד. בנוסף, הרשות פעלה גם להגנה על פרויקטים מיוחדים הדורשים תשומת לב מדינתית, ובין היתר פורסם כי על רקע ניסיונות התערבות במערכות בחירות במערב, הרשות גיבשה תוכנית להגנה מפני התערבות זרה בבחירות בישראל. לפי הפרסומים, הרשות בתוכניתה התרכזה בהגנה על אתרי אינטרנט ומערכות טכנולוגיות רלוונטיות (לדוגמה של ועדת הבחירות המרכזית ושל מפלגות) אך לא נגד לוחמה פסיכולוגית או חדשות מזויפות. זאת, מתוך תפיסה כי הרשות היא גוף שעוסק בהגנה על מערכות, להבדיל מאשרור תכנים לפרסום או בקרה עליהם.
על מנת לסייע למשק הרחב להתמודד עם האיומים השונים, פרסמה הרשות בראשית 2017 את "תורת ההגנה בסייבר לארגון", שעבודה לפיה מספקת לכל ארגון בישראל, קטן כגדול, כלים לניהול ולטיוב ההגנה מפני הסיכונים הנגזרים מאיומי הסייבר, ומסייעת לו לבנות תוכנית עבודה סדורה. אלפי ארגונים בישראל פועלים על פי תורה זו, הנגישה כשירות חינמי לכלל ארגוני המשק ומסונכרנת לתקנים קיימים בעולם, דוגמת אלה של ארגון התקינה הבינלאומי (ISO) ושל המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה האמריקאי (NIST). במהלך שנת 2017 הוקמה רשת "סייבר-נט" על ידי הארגון.
בהיבטי שיתוף פעולה בינלאומי, הרשות פעלה מיום הקמתה לביסוסה בקהילת גופי הגנת הסייבר העולמית, והייתה בקשרים מבצעיים עם גופים רבים ממדינות שונות על פני הגלובוס. קשר זה הוליד לא רק תובנות משותפות ותהליכי עבודה סדורים, אלא גם נושא פירות ממשיים. בזכות קשר זה, עשרות מדינות סייעו במקרים רבים במאמץ הרשות לבלום תקיפות בינלאומיות על ארגונים בישראל. בין היתר, פורסם בעיתונות על כך שהרשות יצרה מסגרת לשיתוף פעולה עם הגוף הגנת הסייבר של ה-DHS האמריקאי.
במקביל, הרשות פעלה לקידום כח האדם המקצועי בתחום הסייבר. פעילות זו נעשתה במספר רבדים: על ידי התנעת תוכנית אסטרטגית משותפת עם משרד החינוך להסמכת בני נוער בתחום, על ידי עידוד שוק התעסוקה בהסבה למקצועות ההגנה, ולבסוף, באמצעות קביעת רף מקצועי של העוסקים בתחום במשרדי הממשלה. בהקשר זה, הרשות פעלה לשילוב אוכלוסיות מגוונות בתעשייה ובגופי הממשלה. כך, במהלך 2017, נפתחו קורסים לציבור החרדי, נשים וגברים, במימון משרד העבודה והרווחה.
המוזיאון לאמנות יהודית בפריז
המוזיאון לאמנות יהודית היה מוזיאון פרטי לאמנות שפעל בשכונת מונמארטר ברובע ה-18 בפריז בין השנים 1948 - 1988.
היסטוריה
המוזיאון לאמנות יהודית בפריז היה המוזיאון הראשון בצרפת שהוקדש כולו לאמנות יהודית. מאמצע המאה ה-19 ועד להקמתו בשנת 1948, הוצגו תערוכות אמנות יהודית במסגרת מוזיאונים לאומיים ומקומיים.
בשנת 1890, הוצג במוזיאון קלוני אוסף המלחין, המנצח ואספן האמנות אייזיק שטראוס (Isaac Strauss). בשנת 1896 נפתח במוזיאון ארלטן (Museon Arlaten) בארל אולם לאוספים יהודיים. במוזיאון אלזס נפתח אולם לאמנות יהודית בשנת 1908, בבאיון בשנת 1932 ובמוזיאון ננסי בלורן בשנת 1939.
המוזיאון לאמנות יהודית בפריז הוקם בשנת 1948 ביוזמתו של לאון פרנקל, מנהל התוכנית להוראת הטכנולוגיה ברשת בתי הספר אורט צרפת, במטרה להנציח את זכר התרבות היהודית שהושמדה בשואה. המוזיאון שכן בקומה השלישית בבניין בית ספר אורט, אשר הועמדה לרשות המוזיאון על ידי הנהלת רשת אורט. המוזיאון נחנך רשמית ב-8 במאי 1949 תחת השם "ארכיון ומוזיאון לאמנות עממית יהודית". שנה לאחר מכן שונה שמו "למוזיאון לאמנות יהודית".
רשת אורט העולמית המשיכה לתמוך במוזיאון על ידי מימון חלק מהפעילות, תרומת ספרים, חפצים ומסמכים ובניית דגמים של ריהוט ובתי כנסת בסדנאות של אורט.
פעילות המוזיאון
האוספים הראשונים שהוצגו במוזיאון לאמנות יהודית בפריז כללו פרטי יודאיקה, בגדים, תכשיטים, פרסומים ותמונות שסיפרו את סיפור הגירת היהודים לצרפת. החפצים נתרמו על ידי הארגון היהודי להשבת זכויות יורשים (Jewish Restitution Successor Organization) .בשנים עשר חדרי המוזיאון הוצגו דגמים של בתי כנסת מפולין ומרוסיה, אוסף מסמכים בנושא אדריכלות בתי כנסת באירופה, חפצים אתניים, ציורים, פסלים, דגמים של מצבות מבתי קברת יהודיים בבוקובינה ובגליציה ומצבות מבית הקברות בפראג.
האוצרת הראשונה של המוזיאון, מרי שבחאי, בנתה והציגה אוספים של עבודות גרפיות של אמנים רוסים, גרמנים וצרפתים.
בשנת 1953 הוצגה במוזיאון תערוכה מעבודותיהם של תשעים אמני תחריט יהודים ביניהם לאופולד גוטליב, מארק שגאל, מקס ליברמן ויעקב שטיינהרדט (כולל פרסום קטלוג התערוכה).
בשנת 1957 הוצגה התערוכה "ציירים יהודים בני זמננו" שכללה גם פרסום קטלוג.
המוזיאון עסק גם בהוצאה לאור של ספרי אמנות כגון "עבודות של אמנים יהודים שנספו לאחר גירוש" (בשנת 1955) ו"הבטים שונים של האמנות היהודית בין השנים 1600 – 1830" (בשנת 1960).
המוזיאון נסגר בשנת 1988 והאוספים הועברו למוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות ברובע השלישי בפריז.
מרו"ם
מרו"ם ("מרכז רוחני מסורתי") הוא ארגון סטודנטים וצעירים של התנועה הקונסרבטיבית בישראל.
היסטוריה
ארגון מרו"ם החל את פעילותו ב-1996 במטרה ליצור מסגרת חברתית, אינטלקטואלית וקהילתית לצעירים בגילאי 18 עד 30 ברוח התנועה הקונסרבטיבית. עם הזמן, החל הארגון להשתלב בפעילות השוטפת במספר אוניברסיטאות וקהילות ברחבי הארץ. התנועה רואה בפעילות זו במה לחשיפת הקהל הישראלי לדרכיה ומחשבותיה, והעלאת הלבטים של הצעירים הישראלים בנושאים שונים ביהדות ומקומה בחיינו.
פעילות
מרו"ם פועל במסגרת הקמפוסים שברחבי הארץ ומונה חברים מכל קשת הזרמים ביהדות, עוסק בלבטים של יהדות בת זמננו ועורך פעילויות לחברי התנועה המסורתית ובעלי עניין נוספים.
חסדאי הראשון
חסדאי הראשון היה ראש הגולה בסוף המאה ה-7. הוא ירש את אביו בוסתנאי בן חנינאי (הוא מצאצאי אשתו העברייה) וכיהן כנראה סביב 680–720.
מקורות מסוימים טוענים שלא הותיר אחריו יורשים זכרים, והירושה עברה לצאצאיו של אחיו, בראדוי. אך יש אומרים שראש הגולה שלמה הראשון הוא בנו ויורשו. בנו השני, דוד, היה אביו של ענן בן דוד, מייסד הקראים. חתנו של חסדאי, כנראה, היה נטרונאי בן נחמיה מפומבדיתא.
מעט ידוע על כהונתו כראש גולה מעבר לסכסוך המשפטי שהיה לו עם אחיו למחצה הפרסים ואימם. בני איזדדואר טענו שהם יורשים שווים לאחיהם, ואילו בני היהודיות טענו שבניה של איזדדואר הם עבדים בני שפחה – חלק מהרכוש שבני היהודיות יורשים מאביהם בוסתנאי. בסופו של דבר קיבלו האחרונים שוויון זכויות גמור.
חסדאי הראשון הוא ראש הגולה המצוטט ב"את'ר אל-בילאד" (آثار البلاد وأخبار العباد ) של זכריא אל-קזוויני שהראה את המלאכים הארות ומארות למוג'אהיד (ג'יהדיסט) שבניגוד לציוויו של חסדאי ביטא את שם השם כשראה אותם.
שרת פרוקסי
שרת פרוֹקסי (באנגלית: Proxy server; החלופה העברית על פי האקדמיה ללשון העברית: שרת מתווך) הוא שרת שתפקידו העיקרי לספק גישה מהירה למשאבים חיצוניים ברשת מחשבים. הסוואת כתובת ה-IP מתאפשרת על ידי חיבור לשרת פרוקסי שדרכו כל חיבורי האינטרנט עוברים (הנתונים נשלחים אליו וממנו אל השרת ומן השרת אליו ועד למשתמש) כפי שניתן לראות בתמונה.
תפקידו העיקרי של שרת הפרוקסי מתאפשר באמצעות תוכנה השומרת בזיכרון המטמון שלו עותקים של דפי אינטרנט ומאפשרת גישה מהירה אליהם מהמחשבים המחוברים לפרוקסי. בחלק מהמקרים משמש הפרוקסי כנקודת הפרדה וביקורת בין רשת המחשבים הפנימית של הארגון אליו הוא שייך לבין העולם החיצוני. הוא מאפשר מעקב, חסימה או שינוי לדפי HTML על פי מדיניות הארגון בענייני אבטחת מידע ותכני מידע קבילים (אפשר, למשל, לחסום אתרים פורנוגרפיים). יש מקרים שהוא משמש למימוש SSO (מסיר את הצורך בהכנסת שם לכל אפליקציה שונה) ולהוספת הגנות לדפי הארגון על פי הרשאת המשתמש.
שרתי פרוקסי אחרים, הנקראים שרתי פרוקסי אנונימיים, מאפשרים פרטיות. על ידי שימוש בשרת פרוקסי, המחשבים איתם הגולשים יוצרים קשר, מזהים את כתובת ה־IP של שרת הפרוקסי במקום את כתובת ה־IP של הגולש. בנוסף, ישנם שרתי פרוקסי שלא מאפשרים לאתרים ולמחשבים שאיתם גולשים לדעת שהם מתקשרים עם שרת פרוקסי.
פורטוגל במשחקים האולימפיים
פורטוגל משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סטוקהולם (1912). לאורך השנים צברו הספורטאים הפורטוגלים 24 מדליות, בהן 4 מדליות זהב. הענף בו היו ההישגים הרבים ביותר הוא אתלטיקה קלה, עם 10 מדליות, בהן כל 4 מדליות הזהב. אולימפיאדת החורף הראשונה בה השתתפה פורטוגל הייתה אולימפיאדת אוסלו (1952), ומאז אולימפיאדת קלגרי (1988) השתתפה במשחקים אלה עוד 6 פעמים, ולא רשמה בהם הישגים משמעותיים.
היסטוריה
באולימפיאדה הראשונה בה השתתפה פורטוגל, אולימפיאדת סטוקהולם, ייצגו אותה שישה ספורטאים. הופעתם הסתיימה באופן טרגי, כאשר רץ המרתון פרנסיסקו לזארו התייבש במהלך המרוץ, ומת למחרת היום. מהמשחקים הבאים חזרו הספורטאים הפורטוגלים בריאים ושלמים, ונבחרת הסיף אף רשמה הישג נאה כשסיימה במקום הרביעי בדגם דקר.
הפורטוגלים הראשונים שזכו במדליה אולימפית היו חברי נבחרת הרכיבה שזכתה במדליית הארד בתחרות הקפיצות באולימפיאדת פריז (1924). חבר הנבחרת אנטוניו בורגש גם סיים במקום החמישי בתחרות הקפיצות ליחידים. נבחרת הסיף שבה וסיימה במקום הרביעי בדגם דקר, והשייט פדריקו גיליירמה בורנאי סיים במקום השמיני. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכתה נבחרת הסיף במדליית ארד בדקר. נבחרת הרכיבה לא הצליחה לשחזר את הישגה, וסיימה במקום השישי. נבחרת הכדורגל העפילה לשלב רבע הגמר והודחה בידי נבחרת מצרים. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) היו הספורטאים הבולטים במשלחת הפורטוגלית הקלעים ז'וזה פריירה ופרנסיסקו אנטוניו ריאל, שסיימו שניהם במקום השביעי. באולימפיאדת ברלין (1936) שבה נבחרת הרכיבה וזכתה במדליית ארד בתחרות הקפיצות. הסייף אנריקה דה סילביירה סיים במקום השישי.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכו הפורטוגלים לראשונה בשתי מדליות. השייטים דוארטה דה אלמיידה בלו ופרננדו פינטו קואליו בלו זכו במדליית כסף בדגם סוולו, ונבחרת הרכיבה זכתה במדליית ארד בדרסאג'. באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכו שני שייטים נוספים, פרנסיסקו דה אנדראדה וז'ואקים משקארניאש דה פיוזה, במדליית ארד בדגם סטאר. השייטים בדגם 5.5 מטר סיימו במקום הרביעי, ושייטי הדרגון הגיעו למקום השמיני. נבחרת הרכיבה סיימה במקום הרביעי בתחרות הקבוצתית, ובמקום השמיני בתחרויות הדרסאג' והקפיצות. באולימפיאדת מלבורן (1956) לא הצליח אף ספורטאי פורטוגלי לזכות במדליה, אך שייטי הסטאר סיימו במקום הרביעי, והרוכב אנריקה אלווש קאלאדו סיים במקום השביעי בתחרות הקפיצות. ארבע שנים אחר כך, זכו שייטי הסטאר ז'וזה ומריו קינה במדליית כסף באולימפיאדת רומא (1960).