cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית כנסת החסידה הלבנה
היסטוריה
בית הכנסת היה בשימוש עד 1974 כאשר הרשויות הפקיעו את המבנה ונתנו אותו לשימושה של אוניברסיטת ורוצלב, אשר הפכה אותו לבניין ספרייה. בשנת 1989 העבירה האוניברסיטה העבירה את המבנה לידי האקדמיה למוזיקה. בשנת 1995 נרכש המבנה על ידי חברה פרטית. לאחר מכן חזר לידי הקהילה היהודית היה בשיפוצים במשך שנים. השיפוצים הושלמו ובית הכנסת נחנך מחדש בשנת 2010. במבנה פועל אף מוזיאון יהודי.
ב-2014, נערך בבית הכנסת טקס הסמכה לרבנות של ארבעה רבנים ושלושה חזנים, זאת לראשונה מאז מלחמת העולם השנייה. שר החוץ הגרמני השתתף בטקס.
הנהלת הקואליציה
הנהלת הקואליציה היא הגוף המנהל את הקואליציה בכנסת, המורכב מיושבי ראש הסיעות השותפות לקואליציה.
תפקידי הנהלת הקואליציה
כמו כן, ההנהלה רשאית להתיר לחבר קואליציה לקדם הצעת חוק פרטית לדיון ולהצבעה. הנהלת הקואליציה אחראית להודיע לחבר הכנסת מהקואליציה על התנגדות הממשלה להצעת חוק פרטית שברצונו לקדם, על מנת שימשוך את הצעתו. במקרה בו לא נעתר חבר הכנסת לבקשת הנהלת הקואליציה, ההנהלה רשאית לפנות לסיעה אליה שייך חבר הכנסת בבקשה לנקוט באמצעים כנגד חבר הכנסת שהפר את המשמעת הקואליציונית.
תפקידים נוספים וקווים מנחים של הנהלת הקואליציה נקבעים בהסכמים הקואליציוניים עם כינון הממשלה.
יושב ראש הקואליציה
תפקיד יושב ראש הקואליציה הוא משרת אמון, שאינה מעוגנת בחוק. תפקידי יו"ר הקואליציה נקבעים לרוב בהסכמים הקואליציוניים, אך רובם לא משתנים מהסכם להסכם.
יו"ר הקואליציה הוא, לרוב, חבר מסיעתו של ראש הממשלה, וראש הנהלת הקואליציה. תפקידו הוא לקבוע את סדר יומה של ישיבת ההנהלה של הקואליציה, לנהל את ענייני הקואליציה והנהלתה, והוא מוסמך לפעול מטעמה ובשמה. יו"ר הקואליציה רשאי להתיר לחבר קואליציה או לסיעה שותפה בקואליציה חופש הצבעה, לסטות מדרך ההצבעה כפי שנקבעה בהנהלת הקואליציה, להימנע בהצבעה או להיעדר מהצבעה, וזאת לאחר התייעצות עם הנהלת הקואליציה. כן רשאי יו"ר הקואליציה לזמן ישיבת הנהלה מיוחדת שלא נקבעה מראש.
אם הדעות בהנהלה חלוקות ולא הושגה הכרעה בהצבעה, עמדתו של יו"ר הקואליציה היא המכריעה. כמו כן, יו"ר הקואליציה רשאי להגיש ליו"ר ועדת השרים לענייני חקיקה ערעור על עמדת הממשלה לגבי הצעת חוק פרטית, ולחייב את הוועדה לדון בשנית בעמדתה לגבי הצעת חוק.
הצבעה בהנהלת הקואליציה
ישיבות הנהלת הקואליציה מתקיימות לפחות אחת לשבוע, ויכולות להיות מזומנות על ידי יו"ר הקואליציה במקרים מיוחדים. כוחו של נציג סיעה בהצבעה המתקיימת בהנהלת הקואליציה שווה למספר חברי סיעתו. בחישוב התוצאות הסופיות מתייחסים לקול חבר בהנהלה כמספר חברי סיעתו בכנסת. במקרה שהדעות בהנהלה חלוקות ולא הושגה הכרעה בהצבעה, עמדתו של יו"ר הקואליציה היא המכריעה.
יושבי ראש הקואליציה לדורותיהם
לא רשמיים: החל מהכנסת העשירית הפך תפקיד יו"ר הקואליציה לרשמי:
חצי האי טאבארין
חצי האי טאבארין או חצי האי טברין (באנגלית: Tabarin Peninsula) הוא חצי אי גדול, בקצהו המזרחי של חצי האי טריניטי, שבקצה הצפוני של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
מטא-מתמטיקה
מטא-מתמטיקה (או מטאמתמטיקה) הוא המחקר של המתמטיקה עצמה על ידי כלים מתמטיים, דבר המוביל למטא-תאוריות, תאוריות מתמטיות החוקרות תאוריות מתמטיות אחרות. המושג נקבע על ידי דויד הילברט, בניסיונו לבסס את המתמטיקה על מערכת אקסיומות עקבית ולגלות את היסודות הבסיסיים של המתמטיקה בתחילה המאה ה-20. המטא-מתמטיקה התפתחה בסוף המאה ה-19 עם התפתחות הגאומטריה הלא-אוקלידית של ניקולאי לובצ'בסקי, הידועה כיום כגאומטריה היפרבולית, אשר הובילה לתוצאות פילוסופיות רבות בתחום המטא-מתמטיקה.
חצי האי טאבארין
גאוגרפיה
אורכו של חצי האי 28 קילומטרים, ורוחבו של חצי האי בין 9 קילומטרים (בחלק הצר ביותר) ל-22 קילומטרים (בחלקו הרחב ביותר).
מטא-מתמטיקה
פיתוחים רבים במתמטיקה הובילו למחקר בתחום כגון פרדוקס ריצ'רד וכתב מושגים. הילברט פיתח את התחום על ידי ניסיון אקסיומיזציה של כל המתמטיקה, דבר שהוביל לכתיבת הספר פרינקיפיה מתמטיקה של ברטראנד ראסל ואלפרד נורת' וייטהד. שלוש אבני דרך בתחום במאה ה-20 היו משפט אי השלמות של גדל, מערכת פאנו ובעיית הבחירה של הילברט, אשר נפתרה על ידי אלן טיורינג.
חצי האי טאבארין
גאוגרפיה
חצי האי ממוקם בין מפרץ התקווה שמצפון לו, למפרץ דוז שמדרום לו, ויוצר את הקצה המזרחי של חצי האי טריניטי. ממזרח לחצי האי מצוי המצר האנטארקטי.
מטא-מתמטיקה
במטא-מתמטיקה, משתמשים לעיתים תכופות בכלים מתוחכמים וחדשים יחסית מתחום הלוגיקה המתמטית. ראשית התפתחות הלוגיקה המתמטית בתחום זה היא בעבודותיו הראשונות של קורט גדל ובפרט משפטי השלמות והאי-שלמות שלו. עוד הישג ראוי לציון בתחום הוא, פתרון השערת הרצף שקובע כי לדא ניתן להוכיחה או להפריכה.
חצי האי טאבארין
גאוגרפיה
חצי האי משתרע מהנקודה הצפונית ביותר של חצי האי אנטארקטיקה לכיוון דרום, ובולט לתוך ים ודל.
מצר יבשה שרוחבו 12 קילומטרים מקשר בין חצי האי טאבארין לחצי האי טריניטי.
הגובה הממוצע של חצי האי הוא 250 מטרים מעל פני הים; שיא גובהו של חצי האי הוא לגובה של 1,000 מטרים מעל פני הים (בהר טיילור, המצוי בסמוך מצפון למצר היבשה המקשר בין חצי האי טאבארין לחצי האי טריניטי).
מפרץ טרפאסי ממוקם באמצע החוף המזרחי של חצי האי טאבארין. לחוף המפרץ מצוי מצוק בראון - קיר מצוק של טויה בזלתית.
בקצה הדרומי של חצי האי מצויים כף גרין (Cape Green) וכף ברד (Cape Burd), ומעבר להם מצוי מפרץ דוז.
על חצי האי ממוקמות גבעת קיירן, וגבעת מינרל.
גילוי ומיפוי חצי האי
חצי האי התגלה ומופה באופן גס בשנת 1902 על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקוד אוטו נורדנשלד וקרל אנטון לארסן.
חצי האי מופה בשנית בשנת 1946 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS).
מקור השם
מבצע טאבארין נקרא על שם מועדון הלילה "Bal Tabarin" בפריז.
חי וצומח
הצוקים המתפוררים של מצוק בראון מתנשאים מעל מפרץ טרפסי, יוצרים ערמות סלעים על החוף שלרגלי המצוקים ומדרונות מבותרים. מדרונות וסלעים אלה מאפשרים תנאי גידול לכמה מיני צומח: על הסלעים גדלים כמה סוגי חזזיות, ובמעלה המדרונת צומחים כמה מיני טחבים, בחצי האי לא מצויים צמחים וסקולריים.
חצי האי מהווה אתר גידול ורבייה לפינגוויני אדלי ולפינגווינים לבני־אוזן, וכן ליסעורי הכף, יסעורי שלג, חמסניים ושחפי הקלפ.
ציפורים אחרות המתרבות בחצי האי הן יסעור ענק דרומי, פוולמאר דרומי ויסעורון וילסון.
לקריאה נוספת
• del Valle, Rodolfo & Morelli, Jorge & Rinaldi, Carlos. (2001), Geology of new localities on Tabarin Peninsula, northern Antarctic Peninsula, Antarctic Science - ANTARCT SCI. 13. 10.1017/S0954102001000451
• William James Mills, Exploring Polar Frontiers: M-Z, P. 662
הוסאוויק
הוסאוויק (באיסלנדית: Húsavík) היא עיירה בחוף הצפוני של איסלנד על שפת מפרץ סקמברנדי עם 2,307 תושבים. ציון הדרך המפורסם ביותר של העיירה הוא כנסיית העץ שנבנתה בשנת 1907.
סקירה כללית
ההכנסות נגזרות מתיירות ודייג, וכן מהתעשייה הקמעונאית והקטנה. עד לאחרונה הייתה העיירה נמל היצוא של צורן דו-חמצני שהוצא מהאגם הסמוך מיוואטן. על פי "Landnámabók" ("ספר ההתיישבות"), הוסאוויק הייתה המקום הראשון באיסלנד שהושב על ידי אדם נורדי. הוויקינג השוודי גארארס סבווארסון נשאר שם בחורף אחד בסביבות שנת 870 לספירה. כשעזב את האי באביב 870, לאחר שהות בחורף, הוא הותיר אחריו אדם בשם נאטפרי ושני עבדים, גבר ואישה והם הקימו חווה. פירוש שמה של העיירה "מפרץ בתים", המתייחס ככל הנראה לבתיו של גראר, שאולי היו הבתים היחידים שהיו אז באיסלנד.
תיירות
העיירה הפכה למרכז צפייה בלווייתנים באיסלנד בגלל לווייתנים של מינים שונים הנכנסים לעיתים קרובות למפרץ. מוזיאון הלווייתן המקומי ממוקם במרכז העיר ליד הנמל.
בעיר יש גם מוזיאון העוסק בתרבות ובביולוגיה. בין היתר, מוצג בו דוב קוטב ממולא (הגיע לגרימזי בשנת 1969) וסירות עתיקות. מדי שנה, באמצע יולי, מתקיים פסטיבל בשם Mærudagar, המתורגם ל"ימי ממתקים". אלפי אנשים מכל איסלנד מגיעים לעיירה הקטנטנה כדי ליהנות מאירוע זה המורכב ממוזיקה, קישוטים צבעוניים ומערך אוכל ושתייה.
בהוסאוויק נמצא גם ביתו של מוזיאון המחקר, מוזיאון העוסק בתולדות החקר האנושי. מחוץ למוזיאון ישנה אנדרטה לזכר האסטרונאוטים של אפולו שהתאמנו בעיירה במהלך שנות השישים. אזור מיוואטן, עם הגאולוגיה המעניינת שלו וחיי החי המגוונים, נמצא בקרבת מקום. הפארק הלאומי Jökulsárgljúfur עם הקניון בצורת פרסה והמפלים דטיפוס, הפראגילספוס וסלפוס הנמצאים גם לא רחוק מהעיירה.
ספורט
וולסונגור הוא מועדון הכדורגל המקומי, שהתמודד לאחרונה בליגה הבכירה של איסלנד בעונת 1988.
תרבות פופולרית
הוסאוויק שימשה תפאורה והשראה לשיר במסגרת הסרט תחרות הזמר של האירוויזיון: סיפורה של פייר סאגה משנת 2020 שהפיקה Netflix. בסרט הקומי מככבים ויל פרל ורייצ'ל מקאדמס, לצד פירס ברוסנן, דן סטיבנס, דמי לובאטו ואחרים בסיפורם של שני תושבי העיירה שחולמים לזכות בתחרות האירוויזיון.
שעות היום
הוסאוויק חווה שמש חצות בתאריכים 11 ביוני ועד 29 ביוני.
אף על פי שחוף העיר אינו חווה לילה קוטבי ביחס לפתיחת יום השמש של דצמבר, שעות האור הקצרות ביותר הן 2 שעות 45 דקות, בין השעות 11:45 UTC ועד השעה 14:30 ב-21 בדצמבר.
פאה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דניאל סלומון
דניאל סלומון (נולד ב-5 בדצמבר 1973) הוא זמר, מוזיקאי, פזמונאי, מלחין ופסנתרן ישראלי.
ביוגרפיה
דניאל סלומון גדל בעיר חיפה. למד בתיכון אורט קריית ביאליק. הוא גילה את כישרונו במוזיקה עוד מגיל צעיר. בגיל 5 החל ללמוד נגינה בפסנתר וכבר בגיל 12 החל לכתוב שירים ולהלחינם. סלומון למד מוזיקה בקונסרבטוריון רובין ובקונסרבטוריון דונה ויצמן בחיפה, בבית הספר התיכון ויצו לאמנויות חיפה במגמת מוזיקה ובבית הספר למוזיקה "רימון", והשתלם בקומפוזיציה ותזמור אצל פרופסור יצחק סדאי. בכל השנים האלו, למד סלומון מוזיקה קלאסית.
קריירה
בשנת 1998 הכיר סלומון את אביב גפן, עיבד את שיריו לרביעית מיתרים ופסנתר ומאוחר יותר הצטרף כקלידן ללהקת הליווי של גפן, "התעויוט". אלבומו הראשון של גפן שבו השתתף סלומון בנגינה היה "לילות לבנים" שיצא ב-1999. בשנת 2000 השתתף באלבומו של גפן "יומן מסע" וב-2002 באלבומו "ממנטו מורי" ובבאים אחריו הן כפסנתרן והן כמתזמר.
במקביל עיבד סלומון ב-1999 את שירי אלבום ההופעה של להקת רוקפור "רוקפור בהופעה". סלומון כתב לריקי גל את השיר "כשאני איתך", ואת רוב שירי אלבומה "אין לזה סוף" שיצא ב-2001.
באותה תקופה החל לכתוב מוזיקה לתיאטרון, ועבד עם תיאטראות ישראל ובלונדון עם The Stage Theater. בין ההצגות להן כתב את המוזיקה: "אדם לא מת סתם", "רעל ותחרה", "סיפור פשוט", "Love Love Love" (הבימה), "תהילה", "האדרת" (תיאטרון החאן), "מסעות אודיסאוס" (תיאטרון גשר).
על המוזיקה להצגת הילדים "ייסוריו של דרקון מאוהב", זכה בפרס "המוזיקאי הטוב ביותר" בפסטיבל הצגות ילדים חיפה ב-2002.
במקביל לכתיבת מוזיקה להצגות החל דניאל לכתוב גם מוזיקה ושירי נושא לסרטים וטלוויזיה כשבין עבודותיו "הסודות" (אבי נשר), "מישהו לרוץ איתו" (עודד דוידוב), "יום האם" (רני סער, שידורי קשת), "חברות" (רני סער, ערוץ 10), "שושנה חלוץ מרכזי" (שי כנות), "הקפות" (לי גילת), "רביעיית רן" (יריב הורוביץ, YES) ועוד רבים אחרים.
בשנת 2017, כתב, הלחין ועיבד עשרות שירים עבור סדרת הנוער כפולה, בכיכובה של נועה קירל. יצר את המוזיקה גם עבור סדרת הילדים אבא מטפלת.
החל משנת 1999 החל לעבוד עם המנהלת האישית והאומנותית ליליאן שוץ. בשנת 2002 בהפקתה של שוץ, הוציא סלומון את אלבום הסולו הראשון שלו, "דניאל סלומון". סלומון כתב והלחין את כל שירי האלבום, ואף הפיק אותו מוזיקלית בשיתוף עם אסף דר ואיתמר אשפר. אביב גפן השתתף כמפיק מוזיקלי אורח בשני שירים. בין שירי האלבום "עדיף" ו"בא מכאב" אשר זכו להצלחה גדולה. בעקבות האלבום זכה סלומון בפרס "נוצת הזהב" של אקו"ם בתואר "המלחין הטוב ביותר".
דניאל הוחתם בחברת הד ארצי, ובינואר 2005 יצא אלבומו השני, "רבות הדרכים". השירים "אהבה" והדואט "רבות הדרכים" עם דנה עדיני מתוכו הפכו ללהיטים ברחבי הארץ, ובספטמבר 2006 הגיע האלבום למעמד של אלבום זהב, לאחר שנמכרו ממנו למעלה מ-20,000 עותקים. גם באלבום זה כתב והלחין סלומון את כל השירים, ועיבד אותם לבדו. שני סינגלים נוספים מהאלבום היו "מיתר קרוע" ו"אין כמו האהבה שלך".
בהמשך 2005 הצטרף סלומון כקלידן להרכב הבריטי-ישראלי בלאקפילד, של אביב גפן וסטיבן וילסון. סלומון השתתף בנגינה ותזמור באלבומיו של ההרכב "Blackfield" ו-"Blackfield II". עוד באותה שנה הפיק סלומון את אלבומו של ישראל גוריון "בשקט כזה". כמו כן הקליט סלומון בדואט עם רינת בר את השיר "סוף הקיץ" שכתב והלחין, במסגרת תוכנית הטלוויזיה "מפגשיר" בערוץ 24.
בשנת 2006 ניגן סלומון באלבומו של אביב גפן "עם הזמן". באותה שנה כתב, הלחין ושר את שיר הנושא של סרטו של עודד דוידוף "מישהו לרוץ איתו", ב-2007 הלחין סלומון את פסקול הסרט "הסודות" של אבי נשר, וכתב והלחין את שיריו.
באוגוסט 2007 הוציא סלומון את אלבומו השלישי, "חיפה 87'". האלבום כלל 11 שירים, שאת כולם כתב והלחין סלומון, למעט השיר "ארצות החום", שכתבה והלחינה שילה פרבר. להיט האלבום היה "הייתכן", ופרט לו יצאו כסינגלים גם השירים "איתך", "היי" ו"הכל נרגע".
ביוני 2008 הוציא סלומון שיר שכתב וביצע בשם "לפעמים" כשיר הנושא של הסדרה "רביעיית רן" בערוץ yes stars ישראלי.
בזמן זה חבר דניאל להד ארצי/NMC להמשך דרכו.
ביוני 2010 הוציא סלומון את הדואט "אהוב לבי", שכתב עם שילה פרבר וביצע עם דניאלה ספקטור. אחריו הוציא את הסינגלים "הקשיבי לי", "רק על אוויר" ו"גאות", ובנובמבר של אותה שנה יצא אלבומו הרביעי, "גאות".
לאחר צאת האלבום, חזר להיות עצמאי תחת הלייבל של ליליאן שוץ.
בעקבות הצלחת אלבומיו זכה סלומון לביקוש גם כמפיק מוזיקלי והפיק אלבומים לאמנים רבים ביניהם: שלמה ארצי ("שפויים"), ישראל גוריון ("בשקט כזה"), שילה פרבר ("מתוק שחור", "פרח קיר") ועוד רבים ידועים ומתחילים כאחד. כמו כן הפיק דניאל הופעות ואירועים מיוחדים כגון "שירי לאונרד כהן" לפסטיבל ישראל, יום האיידס הבינלאומי ברחבי הארץ ואירועים רבים אחרים.
במאי 2014 יצא שיר משותף של דניאל סלומון ודנה עדיני בשם "אהובי" אשר ייקח חלק באלבומו החמישי במספר של סלומון, ובפרויקט המשותף עם דנה עדיני הנקרא "לשיר איתך".
בנובמבר 2015, השיק דניאל סלומון פרויקט גיוס המונים באתר הדסטארט במטרה להפיק עצמאית אלבום אוסף ומופע גדול יחד עם דנה עדיני ועשיריית כלי מיתר. שם האלבום ״דניאל סלומון ודנה עדיני- המיטב לייב״. באותה שנה הלחין את הפסקון לסרט "הקפות".
ב-2017 הוציא את ה-EP (קצר נגן) חלק ראשון ובו ארבעה שירים חדשים.
ביוני 2020 הוציא סלומון דואט עם דנה עדיני בשם ״לחזור״ שיצא לרגל חגיגות 15 שנה לרבות הדרכים.
ביולי 2022 סלומון ביצע עם אביגיל קובארי את השיר בית מתוך סדרת הנוער מיוחדת
חיים אישיים
סלומון ניהל מערכת יחסים עם הזמרת דנה עדיני. באמצע העשור השני של המאה ה-21 היה סלומון בזוגיות עם השחקנית דינה סנדרסון, בתו של דני סנדרסון. ב-5 במאי 2018 התחתן סלומון עם העיתונאית שקד (קדמי) אורבך. מתגורר בתל אביב.
ברטון צוויבאך
ברטון צוויבאך (נולד ב-4 באוקטובר 1954) הוא פיזיקאי, מומחה בתורת המיתרים, ופרופסור ב-MIT.
קורות חיים
צוויבאך נולד בלימה, בירת פרו למשפחה יהודית. הוא למד הנדסת חשמל באוניברסיטה הלאומית להנדסה בלימה, וסיים את לימודיו ב-1977. למד פיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, והשלים דוקטורט בשנת 1983 בהנחיית מארי גל-מאן. את לימודי הפוסט דוקטורט עשה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובMIT, שם שימש כמרצה בכיר בשנת 1987 וכפרופסור חבר החל משנת 1994.
אמת מים
לַרוב, הכוח שמזרים את המים באמות המים הוא כוח הכבידה, לכן אמות מים נבנות בשיפוע. בתקופת האימפריה הרומית נהגו לבנות אמות מים בשיפוע יורד של סנטימטרים ספורים לכל מאה מטר, חריגה מהטווח המקובל עלולה לגרום לעצירת המים במקרה של שיפוע מתון מדי או לסדיקת הקירות על ידי המים במקרה של שיפוע תלול מדי. מכיוון שהתנאים הטופוגרפיים של השטח לא תמיד התאימו לשיפוע העדין של האמה השתמשו הרומאים בצינורות וקשתות כדי ליצור בסיס שטוח לאמה.
ברטון צוויבאך
קורות חיים
צוויבאך חיבר את הספר "קורס ראשון בתורת המיתרים" שיצא בשנת 2004 ומיועד למסיימי תואר ראשון.
אמת מים
אמות מים בתקופות שונות
אמת המים קיבלה את שמה משום שהמידה הסטנדרטית הייתה כריית תעלה בעומק וברוחב אמה, כ-50 ס"מ.
היסטורית, חברות חקלאיות רבות בנו אמות מים כדי להשקות את שדותיהן. ארכימדס המציא את בורג המים, המעלה מים לגובה ומאפשר השקיה.
שימוש נפוץ נוסף לאמות מים הוא אספקת מי שתייה נקיים לערים גדולות. כמה מאמות המים הרומיות הידועות עדיין משמשות לאספקת מים לרומא של ימינו. בקליפורניה שבארצות הברית ישנה אמת מים גדולה המשמשת להעברת מים מצפון המדינה לאזור לוס אנג'לס.
מערכת אמות המים לירושלים סיפקה מים לעיר מתקופת בית שני ועד מלחמת ששת הימים (לאחר מלחמת העצמאות סיפקה המערכת מים רק לחלקה המזרחי של העיר). בתלמוד הירושלמי מסופר כי "אמת מים הייתה מושכת לו (=לבית המקדש) מעיטם"; בזמן המרד הגדול החריבו הסיקריים אמה זו. החפירות הארכאולוגיות של קונרד שיק גילו מערכת של אמות מים לירושלים, שבמרכזן בריכות שלמה. שתי אמות מים הובילו מים ממעיינות האזור אל בריכות שלמה, ושתי אמות מהבריכות לירושלים.
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 הוקמה בעמק הירדן אמת מים, על פי תוכניתו של שמחה בלאס, שסיפקה מים לקיבוצים דגניה א ובית זרע ואיפשרה את הקמתו של הקיבוץ החדש אפיקים.
הערות שוליים
2.
מריו אצ'נדי חימנס
בשנת 1958 נבחר לנשיא קוסטה ריקה תחת מפלגת האיחוד הלאומי.
חימנס נפטר בשנת 2011 בגיל 96.
E. wedel
E. WEDEL היא חברה פולנית לייצור ממתקים המייצרת שוקולד באיכות גבוהה, עוגות וחטיפים מתוקים. ודל ידוע גם כמותג ממתקים בפולין ונחשב כמותג השוקולד הלאומי של פולין.
היסטוריה
החברה נוסדה בוורשה פולין בשנת 1851 על ידי קרול ארנסט ודל, שהיגר לפולין מגרמניה ופתח חנות לממכר ממתקים ברחוב מידובה שבורשה, וסמוך אליה פתח מפעל לייצור שוקולד. לוגו החברה מבוסס על חתימתו של ודל. בנו אמיל ודל התמחה במפעלים לייצור שוקולד וממתקים במערב אירופה, ובשנת 1876 קיבל את ניהול העסק והרחיב אותו. לאחר מכן קיבל את ניהול החברה יאן ודל, בנו של אמיל שהביא לשגשוג החברה. בשנת 1934 בעת תקופת השפל הגדול פתח יאן ודל מפעל נוסף ברובע פרגה בורשה שהיה אחד המודרניים בפולין. החברה הייתה ידועה במדיניות הרווחה שלה יוצאת הדופן למען העובדים: אספקת שירות רפואי לעובדים, דיור לעובדים, גן ילדים ומועדון ספורט. כמו כן סיפק המפעל לעובדים הלוואות אורוכות טווח לבניית ביתם. בשנות ה-30 החברה התפחתה וייצאה ממוצריה מחוץ לפולין, למדינות באירופה, לארצות הברית וליפן. החברה הקימה רשת חנויות משלה בפולין, רכשה מטעי קקאו מחוץ לפולין, והקימה חוות לייצור חלב.
לאחר כיבוש פולין על ידי הגרמנים, סיפק המפעל לאוכלוסייה המקומית דברי מזון בסיסיים, בהם לחם. לאחר שהנאצים אסרו על קיום חינוך והשכלה לתושבים בעיר ורשה מלבד על תלמידי בית ספר יסודי, התקיימו במפעל לימודים באופן מחתרתי. על אף מוצאה הגרמני של משפחתו, ודל סירב לשתף פעולה עם הגרמנים, ולהרשם ברשימת הדויטשה פולקסליסטה. במהלך מרד ורשה נהרס המפעל. עם תום מלחמת העולם השנייה בעת שהקומונוסיטים שלטו בפולין, הולאמה החברה על ידי הממשלה. החברה הופרטה בשנת 1989 לאחר נפילת הקומוניזם בפולין. בשנת 1991 היא נקנתה על ידי תאגיד המזון הבינלאומי פפסיקו, בעת שמכירותיה השנתיות של הברה היו כ-50 - 60 מיליון דולר בשנה. ב-1995 מכירותיה צמחו לכ-200 מיליון דולר. כ-10 אחוז ממכירותיה היו לייצוא, בייחוד לבריטניה, ארצות הברית וקנדה. בשנת 1998 העסיקה החברה כ-1100 עובדים. בשנת 1999 מכרה פפסיקו את החברה לתאגיד קדבורי.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החלה החברה להפעיל ברחבי פולין בתי קפה בהם נמכרים שוקולדים תוצרה החברה.
דרך נוף יער בית קשת
דרך נוף יער בית קשת היא דרך נופית בגליל התחתון. שמה ניתן לה על שם הקיבוץ בית קשת שהדרך עוברת לידו. הכניסה הצפונית של הדרך היא ליד מחנה שמשון הכניסה היא מכביש 77 כ-2 ק"מ מערבית למחלף גולני. הדרך עוברת ליד בית קשת לידו נמצאת הכניסה המזרחית אליה מגיעים מכביש 65. משם הדרך פונה לדרום-מערב לכיוון נוף הגליל.
כניסה הדרומית של הדרך היא ליד הר כסולות ויער צ'רצ'יל. קטע דרך נופית נוסף סובבת את קיבוץ בית קשת. תחילתה בכניסה המזרחית ליד תל גובל היא פונה לכיוון הר דבורה, ולאחר מספר ק"מ הדרך פונה דרומה לכיוון נחל השבעה וחוזרת לכניסה המזרחית. אורך הדרך הוא 18 ק"מ.
היער
שטח היער שדרכו עוברת הדרך משתרע על שטח של כ-25,000 דונם. היער מורכב מאלונים עתיקים, עצי אורן, ברוש, עצי שיזף, אלה אטלנטית, עוזרר ועוד וכן חלקת עצי ארז. עצי אלון התבור ביער הם שריד ליער גדול של עצים אלה שכיסה בעבר שטח גדול בצפון ארץ ישראל. יער זה נפגע בתקופת השלטון העות'מאני שהשתמש בעצי היער בעת מלחמת העולם הראשונה כחומר בעירה להסקת הקטרים ובניית מסילות רכבת בחזית הדרומית. את היער מלווה צמחייה עשירה של תת-יער פרחי כלניות, צבעונים ופרחים נוספים.
הדרך
הדרך נפרצה על ידי קרן קיימת לישראל. הדרך מתאימה לרכבים פרטיים ורכבי שטח. חלקה הצפוני של הדרך מהשער הצפוני ועד השער המזרחי ליד בית קשת, הוא כביש סלול אספלט. חלקה הדרומי של הדרך, מהצומת המוביל לכניסה המזרחית ועד למרגלות הר דבורה היא ברובה דרך עפר. בקטעים מסוימים, בעיקר בקטעים התלולים והבעייתיים, הדרך סלולה באספלט. ממרגלות הר דבורה ועד היציאה בכניסה הדרומית, הדרך סלולה אספלט. קטע הדרך הסובב את קיבוץ בית קשת מדרום מערב היא גם דרך עפר. הדרך הנופית עוברת בתחום שמורת אלוני בית קשת, והיא חוצה את השמורה בדרכה מצפון לדרום, וכן בשלוחה המגיעה מהכניסה המזרחית.
לכל אורך דרך הנוף יוצאות דרכים המתאימים לנסיעה לרכב 4x4 ולטרקטרונים. בנוסף חוצים את הדרך מסלולי רכיבה על אופניים.
אתרים בדרך הנוף
האתרים מופיעים לפי המסלול מדרום לצפון.
מצפור יער צ'רצ'יל
מצפור יער צ'רצ'יל נמצא בצידה הימני של הדרך למגיעים מכיוון הכניסה הדרומית. בחזית המצפור רחבה גדולה. בקצה המצפור קיר בצורת משולש הבנוי מאבנים ועליו שלט המציין "יער וינסטון צ'רצ'יל. הקיר מונע תצפית על חלק מהנוף. המצפור נמצא ברום של 350 מטר מעל פני הים מעל היישוב איכסאל והוא משקיף לכיוון עמק יזרעאל, גבעת המורה, הגלבוע וצפון הרי השומרון. בצמוד למצפור נמצא חניון קטן לשירות המטיילים.
הר דבורה
הר דבורה הוא הר בגובה של 437 מטרים מעל פני הים, השוכן בהרי נצרת שבגליל התחתון, בראש ההר ניצבת אנדרטה המנציחה את יובל 25 השנים לחתונתה של מלכת אנגליה אליזבת השנייה עם הנסיך פיליפ שנחוג בשנת 1972. ההר הבנוי מסלע גיר ודולומיט, הוכרז כשמורת יער על ידי שלטונות המנדט הבריטי בארץ ישראל בשנת 1926.
הדרך הנופית מקיפה את ההר מצידו הצפוני. שלוחה נוספת של הדרך המתאימה יותר לרכבי 4x4 פונה לכיוון דרום ומטפסת במעלה ההר עד הפסגה. בקטע דרך זה עובר גם שביל ישראל.
האורנים המנדטוריים
האורנים המנדטוריים נמצאים למרגלות המדרון הצפוני של הר דבורה, כשריד לנטיעה מנדטורית שהחלה בשנת 1926. במהלך הנטיעה, ניטעו שני סוגים של אורנים: אורן ירושלמי ואורן הגלעין. במשך השנים נעלמו מרבית עצי און הגלעין. חלקם הגדול התייבש בחורפים של 1978/9 ו-1998/9 שהיה בהם מיעוט של גשם. במקום נשארו פרטים בודדים. בקרבת האורנים המנדטוריים נמצאת חלקה נטועה של עצי ארזים. היער ליד האורנים ניטע בשנת 1981 על ידי קוראי כתב העת הנוצרי הנורווגי "פאמיליאן", על הלוח המנציח את הנטיעה מופיע פסוק מספר ישעיהו נה, יג'.
מצפור התבור
מצפור התבור משקיף על הר התבור, שנחשב למקודש בימי קדם. הנצרות מזהה אותו כמקום התרחשות הטרנספיגורציה של ישו. ועל ההר ניצבת כנסייה פרנציסקנית שהוקמה בשנת 1925. במדרונות ההר יער שנטיעותיו החלו בשנות ה-40. למרגלות המצפור עובר אפיק נחל דבוריה ומהמצפור ניתן להשקיף על היישובים דבוריה מימין, וקצה היישוב שיבלי משמאל. ליד המצפור עובר מסלול רכיבה על אופניים.
שמורת אלוני בית קשת
שמורת אלוני בית קשת היא שמורת טבע מוצעת של עצי אלון התבור. שטח השמורה סובב את קיבוץ בית קשת מצפון ממערב ומדרום לקיבוץ. השמורה משתרעת על 5,054 דונם, ובתחומה עובר קטע הדרך הנופית הסובבת את בית קשת.
תל גובל
תל גובל משתרע על שטח של 10 דונם. שמו של התל משמר את השם הערבי של התל - "אום-ג'ביל". באזור נמצאו חרסים מתקופת הברזל המאות ה-8-10 לפנה"ס, וכן מהתקופה הרומית. התל מזוהה כיישוב המקראי אזנות תבור.
במדרון הדרומי של התל נמצאות מערות שהיו בעבר בשימוש רועי השבט ערב א-צביה. בראש התל נמצאים שרידי קברים של בני השבט. מראש התל ניתן לצפות על שמורת אלוני בית קשת, היישוב בית קשת והרי הגליל התחתון.
שביל הטרשונים
אורכו של שביל הטרשונים כ-700 מטר והוא יוצא מהחניון הנמצא ליד עץ האלון הקדוש. הדרך עוברת ומתפתלת בין טרשוני דולומיט אפרפרים, שצורתם מעוצבת על ידי הבליה הכימית ועוצמת הרוח, אליה הם נחשפים. צבע הטרשונים הוא אפור ומקורו הוא במגנזיום הנמצא בסלע הגיר הקשה. לאורך הדרך מספר ספסלי עץ המשמשים למנוחה. הטרשונים ממוקמים בנקודת המפגש בין עצי אלון התבור לבין עצי החורש הים-תיכוני.
חניון האלון הקשיש
ליד תל גובל נטוע עץ אלון התבור עתיק. שמו של העץ בפי תושבי האזור הוא ."מלאן א-פאקיר" שמשמעותו היא אלון התבור של הקדוש. ליד עץ האלון התקינה הקרן הקיימת חניון למטיילים. עץ האלון נטוע לצידה של דרך מסחר עתיקה שהובילה מהחורן לעכו ונקראה "דרך אל-חוורנה" הדרך חצתה את הגליל התחתון בנתיבו של ערוץ נחל יבנאל אל חנות תגרים. משם דרך תל גובל, נחל השבעה לבקעת בית נטופה ומשם לעכו.
העוברים בדרך קידשו את העצים גדולים, וראו בהם מקום מחסה. עצי אלון עתיקים גדולים נוספים נמצאים תחילת דרך הכניסה לקיבוץ בית קשת מול חנות תגרים. עצים אלה ניצלו מכריתה במלחמת העולם הראשונה בגלל מעמדים ה"קדוש".
בית היערן ומצפור בית היערן
מבית היערן יוצאת דרך סלולה המותאמת לבעלי מוגבלויות ומובילה לנקודת תצפית "מצפור בית היערן". מהמצפור ניתן להשקיף לכיוון דרום ומזרח לכיוון הר תבור, גבעת המורה, הר הגלבוע, רמת כוכב ובקעת יבנאל. למרגלות המצפור נמצאת שמורת אלוני בית קשת.
מצפור אלוני בית קשת
מצפור אלוני בית קשת משקיף דרומה ומזרחה. אל עבר התבור, הגלבוע, רמות: כוכב, יבנאל ופוריה. ואל עבר טבריה עלית. למרגלות המצפור, נמצא יער אלוני התבור.
מצפור תורען
מצפור תורען ממוקם בגובה 327 מ' מעל פני הים בראש המעלה לעבר הרי נצרת. המצפור משקיף על היישוב הערבי טורעאן השוכן מולו, ומשקיף על נופי בקעת והר תרען. וכשהראות טובה, ניתן לראות ממנו את החרמון, הר כנען. לרגלי המצפור עובר כביש 77 המוביל למחלף גולני. בעת העתיקה עברה בבקעת תורען דרך עתיקה שהובילה מעכו ליישוב ציפורי והגיעה עד הכנרת.
נחלים
הדרך חוצה בדרכה מספר נחלים שבחלקם עוברים מסלולי טיול מוסדרים.
הנדל והנדריקס בלונדון
מוזיאון בית הנדל (באנגלית: Handel House Museum) הוא מוזיאון הממוקם בבית שבו התגורר המלחין האנגלי גאורג פרידריך הנדל ב-35 שנותיו האחרונות. הבית ממוקם ברחוב ברוק, במרכז לונדון. הנדל כתב, בין השאר, את יצירתו הנודעת משיח בעת שהתגורר בבית זה.
פולקסווגן מולטיוואן T7
פולקסווגן מולטיוואן T7 (באנגלית: Volkswagen Multivan T7) היא מסחרית במרכב מיניוואן, שמיוצרת על ידי פולקסווגן משנת 2021. היא הוצגה ביוני 2021.
עיצוב
העיצוב החדש מציג מראה מודרני, היא עברה הסבה להסעת נוסעים בפאר. בתוך בתא הנוסעים העיצוב מציג, דשבורד בעיצוב חדש, מרווח לרגליים, מרבית הכפתורים הוחלפו במשטחי מגע, לוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 10.25 אינץ', מסך מגע המציג את המולטימדיה בקוטר 10 אינץ'. כמו בכל דגמי המולטיוואן רוכשי הדגם יוכלו לבחור מספר קונפיגורציות ישיבה לחלל תא הנוסעים, החל מחמישה מושבים נפרדים הנעים על מסילה, ועד לחדר ישיבות עם ארבעה מושבים נפרדים הכוללת מושבי שורה שנייה נגד כיוון הנסיעה ושולחן עבודה מתקפל במרכז החלל.
מפרט טכני
עקב השימוש בפלטפורמה MQB של פולקסווגן ישנה אפשרות להוסיף מערכת הנעה היברידית פלאג-אין. היא משווקת עם שלוש יחידות הנעה. בהמשך תצרף פולקסווגן מנוע דיזל בהספק של 150 כ"ס.
פה דה דה
בבלט, פָּה דֶה דֵה (בצרפתית: pas de deux – צעד [ריקוד] לשניים) הוא דואט לשני רקדנים, בדרך כלל גבר ואישה, המציגים ריקוד בלט יחד. הפה דה דה אופייני לבלט הקלאסי וקיים בבלטים ידועים רבים, כגון היפהפייה הנרדמת, אגם הברבורים וז'יזל. אף שבאופן כללי הפה דה דה מוצג על ידי גבר ואישה (רקדן ובלרינה), ישנם יוצאי דופן, כמו למשל בסרט "לילות לבנים" (White Nights), שבו מוצג פה דה דה על ידי הרקדנים מיכאיל ברישניקוב וגרגורי היינס.
גראן פה דה דה
הגראן פה דה דה (grand pas de deux) הוא פה דה דה בעל תבנית המורכבת בדרך כלל מחמישה חלקים: entrée (הקדמה), adagio, שתי וריאציות (סולו לכל רקדן) ו-coda (חתימה). הריקודים המרכיבים את הגראן פה דה דה חולקים נושא משותף, ובדרך כלל מוצגות בו תנועות סימבוליות לסיפור אהבה או תנועות המביעות את הקשר הגלום באהבה, בו הרקדנים יציגו ביטויים רומנטיים מלאי חיבה בין בני הזוג. הגראן פה דה דה נחשב לעיתים קרובות לגולת הכותרת ולסצנת השיא ביצירת הבלט, והוא מבוצע בדרך כלל על ידי זוג רקדנים בדרגת רקדן ראשי ובלרינה.
Entrée
גראן פה דה דה מתחיל בדרך כלל ב-entrée (בתרגום חופשי: כניסה), המשמש הקדמה קצרה ומציין את תחילתו של מערך המורכב ממספר ריקודים. במהלך ה-entrée הרקדנים יופיעו על הבמה בצורה מרשימה, לעיתים קרובות, יתוודעו אחד אל השני ויתמקמו קרוב כהכנה ל-adagio שיתחיל לאחר מכן. בהתאם לכוריאוגרפיה, הרקדן והבלרינה ייכנסו אל הבמה בו זמנית, או בתזמון שונה בזה אחר זה.
וריאציות
עם השלמת ה-adagio, הרקדנים נפרדים וכל רקדן בתורו מגיע למרכז הבמה ומציג וריאציה (ריקוד סולו). באופן כללי, הווריאציות נועדו להציג קפיצות מרהיבות, אקרובטיקה, סיבובים מרשימים ואת הכישורים והאתלטיות של כל רקדן בפני עצמו. לרוב, הווריאציה של הרקדן מתבצעת ראשונה, ואחריה מתבצעת הווריאציה של הבלרינה.
Coda
ה-coda (בתרגום חופשי: זנב) הוא קטע הסיום של הגראן פה דה דה. בדרך כלל הוא מכיל אלמנטים המאפיינים את החלקים הקודמים: ה-adagio, הווריאציות או שניהם, וחותם את הגראן פה דה דה בשיא מוזיקלי גדול ומרשים.
גוסטב שרפנטייה
גוסטב שרפנטייה (בצרפתית: Gustave Charpentier; 25 ביוני 1860 – 18 בפברואר 1956) היה מלחין צרפתי.
ביוגרפיה
שרפנטייה נולד בדיאז שבצפון מזרח צרפת. לאחר סיום הקונסרבטוריון של ליל החל ב-1881 את לימודיו בקונסרבטוריון של פריז, שם למד קומפוזיציה אצל ז'יל מאסנה וב-1887 זכה בפרס רומא היוקרתי על הקנטטה "דידו".
בהיותו ברומא כתב את "רשמים מאיטליה" לתזמורת והחל לכתוב את הליברית והמוזיקה לאופרה המפורסמת ביותר שלו, "לואיז".
שרפנטייה חזר לפריז והמשיך להלחין, בין השאר שירים על טקסטים של שארל בודלייר ווולטר. עם הזמן השלים את "לואיז", שהועלתה לראשונה ב-2 בפברואר 1900 ב"אופרה קומיק" בפריז, בניצוחו של אנדרה מסאז'ה, האופרה הראשונה החדשה שהופקה באופרה קומיק במאה ה-20, וזכתה להצלחה מיידית. האופרה מתארת את חיי מעמד הפועלים בפריז והיא האופרה הצרפתית החשובה היחידה המשתייכת לזרם הוריזמו.
הצלחתה של "לואיז" בצרפת ובבתי אופרה נוספים בעולם הוציאה לדרך המלך גם את הקריירה של הסופרן הסקוטית מרי גארדן, שלקחה על עצמה את התפקיד הראשי בהופעה מוקדמת. גרסת קולנוע של היצירה נעשתה בשנת 1939, עם גרייס מור בתפקיד הראשי. לואיז מבוצעת עדיין מדי פעם עד היום, ואריית הסופרן Depuis le jour פופולרית לביצוע ברסיטלים.
בשנת 1902 ייסד שרפנטייה את "הקונסרבטוריון העממי מימי פינסון", בכוונה לתת השכלה בלימודי אמנות חינם אין כסף לפועלות הפריזאיות. עם זאת, פעילותו כמלחין נעצרה. הוא עבד על אופרת המשך ל"לואיז" בשם "ז'וליאן", שהועלתה לראשונה ב-1913 אך לא זכתה להצלחה, ונשכחה עד מהרה. לאחר מכן לא הוסיף שרפנטייה לחבר מוזיקה.
שרפנטייה מת בפריז.
אהרן רוזנפלד (סופר)
אהרן רוזנפלד (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: ראָזענפעלד; בכתב רוסי (טרום-רפורמה): А. Розенфельдъ; בכתב לטיני: A. Rosenfeld; סוף אלול תר"ו, ספטמבר 1846, ברסטצ'קה – 25 ביוני 1916, בחמוט) היה סופר, משורר ועיתונאי עברי יהודי-רוסי בתקופת התחייה, מורה ורב מטעם הממשלה במשלח ידו.
ביוגרפיה
אהרן רוזנפלד נולד בספטמבר 1846 (סוף חודש אלול תר"ו) במשפחה יהודית בבֶּרֶסטֶצ'קה, עיר שדה בפלך ווהלין של האימפריה הרוסית (אוקראינה). מאביו, מנחם נחום, שהיה בעל ידע תורני וחובב השפה העברית, קיבל חינוך יהודי כמקובל באותה תקופה (לימוד ש"ס ופוסקים), אך גם לשון. באביב תרכ"ד נסע לעיר ז'יטומיר, ובראשית תרכ"ה (1864) החל ללמוד בבית המדרש לרבנים שם, שהכשיר למשרת רב מטעם הממשלה. בחודש סיוון תרל"ב (1872) סיים את לימודיו במוסד כרב מוסמך מטעם הממשלה, וזכה מהנהלת בית המדרש במדליית זהב על הצטיינותו.
עם סיום לימודיו עבד כמורה באחד מבתי הספר היהודיים שנוסדו מטעם הממשלה. בשנת תרל"ה התפטר ממשרתו ונסע לבירה, סנקט פטרבורג, שם החל ללמוד במכון הטכנולוגי ; בשנת תרל"ו עלה לשנה השנייה, אך בשל חיסרון בכסף נאלץ לנשור מלימודיו וחזר לעבוד כמורה, תחילה שוב בבית ספר מטעם הממשלה, וכעבור שנה עבר ללמד כמורה פרטי בביתו של יהודי בכפר. באותה תקופה חיבר את ספרו "גן שעשועים" (ורשה תר"ם), מקראה עברית לילדים, ופרסם מאמרים ושירים בכתבי העת העבריים, בהם "השחר", "הבוקר אור" ו"האסיף". בנוסף, היה חבר קבוע במערכת היומון העברי הראשון, "היום", שיצא בפטרבורג בעריכת י"ל קנטור.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 הוענק לרוזנפלד מאת הממשל התואר "אזרח נכבד" (Почётное гражданство). הוא התגורר בקרמנצ'וג. באותה עת ערך שוב את המקראה "גן שעשועים", הגדיל והרחיב אותה, והיא ראתה אור במהדורות נוספות, בשני כרכים.
בשנים האחרונות לחייו, במאה ה-20, לא פרסם דבר כמעט. הוא התקבל למשרת רב מטעם הממשלה בעיר בַּחמוּט שבפלך יקטרינוסלב (אוקראינה) והתמסר לעבודת הקהילה היהודית. רוזנפלד נפטר בבחמוט ב-1916, בזמן מלחמת העולם הראשונה, והוא כמעט בן 70. על פי הנקרולוגים שהתפרסמו בעיתונות הרוסית, הוא הותיר אחריו שני ספרים בכתב יד: ביקורת על הספר "בן סירא" במקורו העברי, וספר זיכרונותיו.
פאות
פאות (וביחיד פאה) הן קווצות שיער בצדי הראש, סמוך לאוזניים, האסורות בגילוח על פי התורה. האיסור נלמד מהפסוק:. נשים פטורות מאיסור זה.
יהודים בעדות רבות נהגו להאריך חלק זה של השיער, ולסרקו בצורות שונות. ישנם כאלה המאריכים את פאותיהם לאורך מסוים ומעבר אליו גוזרים אותם. אחרים נוהגים שלא לגזור את פאותיהם לעולם.
מקום הפאות
מקום ה"פאה" הוא המשולש הנוצר כאשר מותחים קו לאורך הראש מקו המצח ועד האוזן. יש פוסקים הסבורים כי הקו התחתון שלו הוא בנקודת סיום האוזן. פוסקים אחרים סבורים כי די בהשארת שיער עד העצם שבאמצע אורכה של האוזן.
מנהגי סירוק וסלסול
על אף שאין חובה הלכתית לגדל פאות ארוכות, ועצם האיסור הוא גילוחן למשעי, צורת סידור הפאות המוכרת ביותר היא זו המגדלת פאות ומסלסלת אותן. זו גם דמותו של היהודי כפי שהשתקף בקריקטורות הקלאסיות שהיו מציגות את היהודי באור שלילי. שיער נוטה להסתלסל באופן טבעי, עקב תכונותיו של הקרטין ממנו מורכב השיער. עם זאת, צורת סלסול זו נהוגה אצל מרבית העדות.
חצרות חסידיות יוצאי פולין כדוגמת חסידי גור נוהגים להסתיר את הפאות מתחת לכיסוי הראש, וזאת בעקבות מנהגם בעת מגוריהם בפולין בגלל פחדם מן הגויים. למרות זאת בירושלים, עיר מגוריהם של אדמור"י גור מאז האדמו"ר הרב אברהם מרדכי אלתר, אין חסידי גור נוהגים להסתיר את הפאות מתחת לכיפה.
חסידים רבים נוהגים לסלסל את הפאות סביב עצמן על להקטנתן והנחתן על גבי האוזן. מנהג מקורי מקובל בקרב חסידי סקווירא לסלסל את הפאות סביב עצמן ולהדקן בחוט דק בעל גון הפאות ולהותירן כשהן קטנטנות בלחיים צמוד לאוזניים. רבים מחסידי בעלז וכן חסידים אחרים נוהגים לסלסל את פאותיהם סביב האוזן, מה שמשווה להן צורה של קרני אייל עגולות, ועל כן הן מכונות בסלנג "קרניים".
חסידי חב"ד, לעומת זאת, מותירים מעט שער בפאותיהם, כך שלא נותר להם מה לסרק ולסלסל.
בקרב מרבית המחנה הליטאי מקובל לסרק את הפאות מאחורי האוזניים.
ידועים במיוחד יוצאי תימן בפאותיהם הארוכות המכונות "סימונים" (סימנים), וזאת בשל היות הפאות סימן שהבדיל בינם לבין אלו שאינם יהודים. בקרב הציבור הדתי לאומי מנהג הפאות הארוכות נפוץ, אך אין לו כללים מקובלים כמו הציבורים האחרים, אך יש מקומות שבהם המנהג נפוץ יותר כגון בני ישיבות מסוימות או נוער הגבעות, שם נפוץ המנהג לגדל פאות גדולות בכל צד הראש בלי לסדרן כלל, המכונות "גוזמבות". יש שמגדלים פאות ארוכות ומסודרות, ולפעמים גם הם מכונות כך.
לפי הקבלה לא ראוי ששער הפאות ייכנס לאוזן בזמן תפילת שמונה עשרה, לכן יש הנוהגים להוריד את פאותיהם מאוזניהם בעת תפילה זו, זאת מכיוון שהאוזן מחולקת לאוזן עליונה ותחתונה, וכשאומרים שמע ישראל שצריך לשמוע, ולפי הקבלה יש מחסום לאוזן העליונה בגלל הפאות ולכן נהגו להוריד.
מיקולאש יוזף
קריירה
בצעירותו למד יוזף באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון במגמת דרמה. בגיל 17 החל לעסוק בדוגמנות, אך מאוחר יותר פרש מהמקצוע.
יוזף החליט לעבור לעסוק בתחום המוזיקה באופן מקצועי. תחילה, החל לעבוד כאמן רחוב וגיסטריסט במספר ערים באירופה כגון אוסלו, ציריך, המבורג ווינה. ב-2015 הוציא לאור את הסינגל הראשון שלו, "Hands Bloody". ב-2016 הוציא את הסינגל "Free", שהיה לסינגל מפורסם ומצליח בצ'כיה ונכנס למצעד TOP20 הצ'כי. באותה שנה, יצא סינגל נוסף בשם "Belive".
בשנת 2017 הוצע ליוזף לייצג את צ'כיה באירוויזיון עם השיר "My Turn". הוא שלל את ההצעה מכיוון שלא האמין בשיר, בסיכוייו לזכות בתחרות, ובכלל, לא ראה את השיר כאחד שמתאים לו.
ב-2017 הוציא יוזף את השיר "Lie to Me" וניגש איתו לקדם האירוויזיון הצ'כי. בסוף ינואר 2018 הוכרז כי יוזף זכה בקדם וייצג את צ'כיה באירוויזיון 2018. השיר צבר פופולריות רבה, ודורג בין עשרת המקומות הראשונים בסיכויים לזכות בתחרות ברוב אתרי ההימורים. ב-8 במאי 2018 הופיע יוזף בחצי הגמר הראשון של האירוויזיון. שירה של צ'כיה היה החמישי בסדר ההופעות. בתום הערב הוכרזה צ'כיה כעולה השישית מבין עשר המדינות שעלו לשלב הגמר שהתקיים ב־12 במאי 2018. בגמר האירוויזיון הגיע יוזף למקום השישי.
באוקטובר 2018, הוציא את השיר Me Gusta. השיר זכה לפופולריות בישראל והגיע למקום השישי באייטיונס באותה מדינה.
אסואירה
אסואירה (בערבית: الصويرة תעתיק: א (ל)צוירה, בצרפתית: Essaouira, בברברית: ⵜⴰⵚⵚⵓⵔⵜ תעתיק: תַצּוּרְת) או בשמה הארכאי - מוגדור (בפורטוגזית: Mogador, בברברית: ⵎⵓⴳⴰⴷⵓⵔ), היא עיר נמל במרוקו הממוקמת לחוף האוקיינוס האטלנטי בין קזבלנקה לאגאדיר. העיר שוכנת סביב מפרץ ברוחב של 2.5 ק"מ, שעל פתחו מגונן האי מוגדור. ליבה של העיר במדינה העתיקה השוכנת על חצי אי בפינתו הצפונית של המפרץ, ונמלה של העיר נשלח ממנו אל הים.
בעיר מתגוררים כ-70,000 תושבים, שפרנסתם התבססה בעבר בעיקר על המסחר ועל הדיג לסוגיו, וכן הוקמו בה בתי חרושת למוצרי דגים ולסרדינים משומרים. כיום העיר צוברת תאוצה כיעד תיירותי, והיא פופולרית בקרב העוסקים בגלישת רוח בשל הרוחות הנושבות במקום דרך קבע. פירוש השם "אסויירה" בערבית הוא "המצוירת יפה", או "תמונה" (מהמילה תסוירה), כי בצפייה ממקום גבוה היא נראית כתמונת נוף יפהפייה. בשנת 2001 הוכרזה המדינה בעיר כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים מעידים כי האתר בו שוכנת אסואירה שימש כנקודת מסחר כבר בימי הפיניקים. במאה ה-5 לפנה"ס ביקר במקום הנווט בן קרתחדשת חנון. הברברים בסביבתה של העיר הקימו ממלכה במאה ה-3 לפנה"ס, ומאוחר יותר הייתה למרכז להפקת צבע. לאחר המלחמה הפונית השלישית הייתה הממלכה הברברית באזור למדינה וסאלית של הרפובליקה הרומית, ובשנת 42 סופחה והייתה לחלק מהפרובינקיה של מאוריטניה.
ב-1506 הוקמה במקום מצודה פורטוגזית בשם "קשטלו ראל דה מוגדור" (Castelo Real de Mogador). מקור שמה של המצודה במילה "מיגדול", היינו, "מצודה קטנה", ולפי גרסה אחרת בא משיבוש שמו של הקדוש המוסלמי המקומי סידי מוגדול (Sidi Mogdoul). אולם המאחז הפורטוגזי ננטש זמן קצר לאחר מכן, ובמהלך המאה ה-16 ניסו המעצמות האירופיות לכבוש את מוגדור מידי השבטים המקומיים ללא הצלחה. עד המאה ה-18 נותרה העיר והייתה מאחז של שודדי ים ומרכז מסחרי עצמאי.
היישוב הנוכחי בעיר קם ב-1765, כאשר הסולטאן מוחמד בן עבדאללה החליט להקים במקום נמל. הוא נעזר באדריכל הצבאי הצרפתי בן אביניון, תיאודור קורני (Théodore Cornut), שעשה בשירותו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת. קורני פירק חלק מהמצודה הפורטוגזית, והקים במקומה את שדרת התותחים שזכתה בשם "הסקאלה". הוא תכנן את העיר בהתאם לכללי האדריכלות הצבאית האירופית במאה ה-18, ובנה סביב העיר חומה בסגנונו של וובאן. הסולטאן סגר את הגישה לנמלי מרוקו האחרים בפני סוחרים אירופיים, ואילץ אותם להעביר את מרכז פעילותם לעיר. הדבר הביא לכך שלאסואירה נודעה חשיבות מסחרית ראשונה במעלה, והיא כונתה בשם "נמל טימבוקטו" שכן שיירות סחר מאפריקה שמדרום לסהרה הגיעו אליה והביאו עימם עבדים, זהב, תבלינים וסחורות אחרות.
העיר שמרה על מעמדה עד המאה ה-20 אך שקיעתה החלה לאחר תחילת השלטון הצרפתי במרוקו, ועם התפתחותן של ערי הנמל האחרות כמו קזבלנקה, טנג'יר ואגאדיר. המים הרדודים בנמלה לא התאימו עוד לספינות המודרניות, ויהודי העיר עזבו אותה לאחר מלחמת ששת הימים. רק לקראת סוף המאה ה-20 שבה העיר להתפתח סביב תעשיית התיירות.
יהודים
באסואירה התקיימה קהילה יהודית מבוססת מראשית ימיה של העיר המודרנית. הסולטאן מוחמד בן עבדאללה בחר בעשר משפחות יהודיות עשירות, וביקש מהן להתיישב באסואירה ולפתח את סחר החוץ שלה. הוא העניק להן פריבילגיות מפליגות במסחר ופטר אותן מתשלום המס המיוחד שהוטל על היהודים. סוחרים אלה נשאו את התואר "תוג'ר אלסולטאן" (ת.ג.ר. הוא שורש שמי, גם בעברית תגר או תגרן = סוחר) או "סוחרי הסולטאן", ונודעה להם חשיבות ראשונה במעלה בהתפתחותה של העיר, ובהתגבשות הקהילה היהודית בעיר. פרופ' אליעזר בשן מציין כי בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-19, מתוך 39 סוחרי המלך 24 היו יהודים. קיימת סברה, שריבוי הסוחרים היהודים בעיר הוביל לכך שהמסחר היה מושבת בשבת, דבר שהיה אחת מהסיבות שהובילו את השלטון הצרפתי לפתוח ולהרחיב את נמלי טנג'יר, אגאדיר וקזבלנקה על חשבון נמל אסואירה. חלק מהיהודים מילאו תפקידים דיפלומטיים, כמו הקונסולים של אוסטריה וארצות הברית. הם סחרו עם ארצות אירופה, ובמיוחד עם אנגליה (בתחילת המאה ה-19 רוב הסחר הבריטי התנהל באמצעות ארבע משפחות יהודיות) ועם צרפת, ועמדו בקשרי תרבות עם קהילות יהודיות בעולם כולו. בתחילת המאה ה-20, יהודי העיר מנו כ-18,000 יהודים, שהיוו למעלה ממחצית מאוכלוסיית העיר. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20, מתוך 50 חברות שפעלו בעיר 30 היו של יהודים.
בשנת 1885 ייסדה סטלה קורקוס בעיר את בית הספר הראשון לבנות יהודיות, "כבוד ואומץ", שהיה הראשון מסוגו במדינה. בבית הספר הונהגה רמת לימודים גבוהה, ורוב השיעורים בו נמסרו בשפה האנגלית. בשנת 1900 למדו בבית הספר 170 תלמידות, ובשיאו מנה 225 תלמידות. מלבד לימודים עיוניים, פעל בבית הספר גם תיאטרון יהודי.
מבחינה דתית, הקהילה היהודית באסואירה התפתחה היטב, ונבנו בה כ-30 בתי כנסת, מהם כיום קיימים: בית הכנסת שמעון אטיאס, צלאת אל קהל, "צלאת עטיא" שאיננו פעיל, ובית הכנסת חיים פינטו. שני בתי קברות קיימים בעיר, ישן וחדש.
בעיר נולד ופעל המשכיל והעסקן הציוני ר' דוד אלקיים.
רבני העיר
הרבנים הראשיים שכיהנו בעיר
בראשית המאה ה-20 פעלה בעיר ישיבה גדולה לצעירים בשם "עץ חיים" בראשות הרב דוד עטאר, שהוציאה מקרבה רבנים רבים.
אתרי העיר
העיר ההיסטורית נחלקת לשלושה רבעים:
על אתרי העיר נמנים הביצורים והמגדלים, שערי העיר (בייחוד שער הים המעוטר), האי מוגדור בו שכן בית הכלא המשמש כיום כמעוזן של ציפורים, המסגדים ובתי הכנסת, הכנסייה הפורטוגזית מהמאה ה-18, ארמון הסולטאן ובתים פרטיים.
תרבות
החל משנת 2003,מתקיים מדי שנה באסואירה פסטיבל המוזיקה "אנדלוסי-אטלנטי" שמטרתו להביא את המורשת המשותפת של מרוקו וספרד לקדמת הבמה.
גרוסיה
הגרוסיה (ביוונית: γερουσία) הייתה מועצת הזקנים של ספרטה, אשר נוצרה במאה ה-7 לפנה"ס על ידי ליקורגוס.
הגרוסיה הייתה מורכבת מ-28 תושבי ספרטה מעל גיל 60, ומשני המלכים של אותה תקופה. חברי הגרוסיה (מלבד המלכים) נבחרו מתוך האצולה הספרטנית לכל יתרת חייהם. הבחירות התבצעו במהלך אספת העם, באמצעות הערכת עוצמת צעקות העידוד לאדם מסוים. בניגוד לגופים אחרים, גוף זה לא היה מחויב לדווח על פעילותו, והוא היחיד בספרטה שהיה בעל סמכות שיפוטית גם על המלכים עצמם. תפקידה העיקרי של האספה היה הכנת וכינון סדר יום לאספת העם.
מקבילון
בגאומטריה של המרחב, מקבילון הוא פאון תלת-ממדי בן שש פאות, שכולן מקביליות. הפאות מסודרות בשלושה זוגות, כאשר הפאות השייכות לאותו זוג מקבילות וחופפות אחת את רעותה. למקבילון יש 8 קודקודים ו-12 מקצועות. הפאות המקבילות מאפשרות לרצף את המרחב בעותקים חופפים של אותו מקבילון.
תיבה, מעוינון או קובייה הם מקרים פרטיים של מקבילון, שבו כל המקביליות הן מלבנים, מעוינים או ריבועים בהתאמה.
מקבילונים אפשר לקבל מעיוות הצלעות של קובייה, העשוי לשנות את אורכן והזוויות ביניהן (תוך שמירה על יחס ההקבלה בין צלעות מקבילות). מבחינה פורמלית, עיוות כזה מתקבל מהפעלת העתקה ליניארית של המרחב האוקלידי התלת-ממדי, על קובייה שאורך צלעותיה 1; נפח המקבילון שווה לדטרמיננטה של ההעתקה.
נפח המקבילון שווה גם לשטח הבסיס שלו כפול הגובה. כל אחת מפאות המקבילון יכולה להילקח כבסיס, והגובה הוא אורך האנך מהבסיס לפאה שמולו.
חבורת הסימטריה ומקבילונים מיוחדים
למקבילון כללי אין סימטריות לא טריוויאליות. לעומת זאת, לקובייה, שהיא מקבילון שפאותיו ריבועים, יש חבורת סימטריות בת 24 איברים. התכולה המדויקת של חבורת הסימטריה משרה תכונות גאומטריות שונות על המקבילון, ולכן מקובל למיין את המקבילונים למשפחות לפי המבנה של חבורה זו. ישנן שבע משפחות:
מיון המקבילונים למשפחות
אם מזיזים את מרכז המסה של המקבילון לנקודת הראשית של המרחב, קודקודיו תופסים את שמונה הנקודות, כאשר הם וקטורי הצלעות של המקבילון. במקבילון כללי, יש לכל זוג קודקודים מנוגדים מרחק אחר מן הראשית, ולכן חייבת כל סימטריה להעביר קודקוד לעצמו, או אל הקודקוד המנוגד לו. האפשרות הראשונה לא תיתכן, משום שאז תוכרח הסימטריה להחליף את שלושת הקודקודים הסמוכים בינם לבין עצמם, אך אורכי הצלעות (עשויים להיות) שונים זה מזה. גם האפשרות השנייה לא תיתכן, משום שמבני הזויות המרחביות בשני קודקודים מנוגדים מהווים שיקוף זה של זה, כמו האגודל, האצבע והאמה של יד ימין לעומת אלו של יד שמאל. מסיבות אלה, חבורת הסימטריות המרחביות של מקבילון כללי היא טריוויאלית (וכוללת את הפעולה 'אל תעשה דבר', ותו לא).
למקבילונים בעלי תכונות מיוחדות יכולות להיות סימטריות נוספות. המקרה הקיצוני הוא זה של הקובייה, שיש לה 24 סימטריות: כאשר בוחרים קודקוד, יש שמונה קודקודים אליהם אפשר להעביר אותו, ולאחר בחירת המטרה אפשר לבחור אחת משלוש דרכים לסובב את הקובייה במקומה. חבורת הסימטריות של הקובייה היא החבורה הסימטרית מסדר 4, שאותה אפשר לראות כאילו היא פועלת על ארבעת האלכסונים הראשיים. בכל אלכסון יש עדיין צורך לקבוע את הכיוון - אך בפועל מתברר שמקומותיהם של ארבעת האלכסונים מכתיבים באופן חד משמעי גם את הכיוונים של כל אחד מהם, ואת מצבה של הקובייה כולה.
חבורת סימטריות טרנזיטיבית
נניח שחבורת הסימטריה של מקבילון היא טרנזיטיבית בפעולתה על ארבעת האלכסונים (בתרשים, אלה החבורות ). במקרה כזה מוכרחים האלכסונים להיות שווי-אורך, וכך נמצאים כל קודקודי המקבילון במרחק שווה ממפגש האלכסונים (שהוא מרכז המסה של המקבילון), כלומר, קודקודי המקבילון מצויים על כדור (שמרכזו במרכז המסה). מכיוון שמישור העובר דרך כדור חותך ממנו מעגל, נובע מכאן שכל הפאות חסומות במעגל - וכל מקבילית כזו היא מלבן.
מכאן שמקבילון בעל חבורת סימטריה טרנזיטיבית מוכרח להיות תיבה. תיבה אפשר לסובב מחצית הסיבוב סביב כל אחד משלושה הצירים המאונכים לפאות - ולכן חבורת הסימטריה שלה מכילה את חבורת הארבעה של קליין, \ K_4; כך נשארו ארבע אפשרויות: \ K_4 (מסדר 4), החבורה הדיהדרלית \ D_4 (מסדר 8), חבורת התמורות הזוגיות \ A_4, והחבורה \ S_4 כולה. המקרה השלישי נפסל, משום שעל-פי הסעיף הבא, קיומה של סימטריה מסדר 3 מחייב את התיבה להיות קובייה.
חבורת סימטריות עם איבר מסדר 3
בכל פעולה מסדר 3 על ארבעה עצמים, אחד מהם נשאר במקומו, בעוד שהאחרים מוחלפים במעגל. במקבילון עם סימטריה כזו, נשאר אחד האלכסונים הראשיים במקומו, ושלושת האחרים מוחלפים. בפעולה שסדרה אי-זוגי, מוכרחים גם שני הקודקודים שעל האלכסון הקבוע להישאר במקומם, ולכן הפעולה מסובבת את המקבילון סביב אותו אלכסון. פעולה כזו מחליפה באופן מעגלי שלושה קודקודים שכנים, ולכן אורכי הצלעות המתאימים צריכים להיות שווים, וכל פאות המקבילון הן מעוינים. גם הזויות מוחלפות זו בזו, ולכן המעוינים כולם חופפים.
אורכו של האלכסון הקבוע בפעולת הסיבוב שונה מזה של שלושת האחרים (השוים זה לזה באורכם), והוא עשוי להיות ארוך מהם (כאשר המעוינים נפגשים באחד הקודקודים בזוויותיהם החדות), או קצר מהם (כאשר המעוינים נפגשים בזוויותיהם הקהות); האלכסונים אינם יכולים להיות שוים באורכם, אלא אם המקבילון הוא קובייה.
במקבילון שכל פאותיו מעוינים אפשר לבצע גם פעולה מסדר 2, ההופכת את האלכסון השונה ועוד אלכסון אחד, ומחליפה בין האלכסונים הנותרים. יחד יש לו שש סימטריות:
סימטריות מסדר 2
חילוף של שני אלכסונים המותיר שני אלכסונים אחרים במקומם, אפשרי רק כאשר שתי צלעות בעלות קודקוד משותף הן שוות-אורך (כך שהפאה שהן מגדירות היא מעוין), והזויות בין הצלע השלישית באותו קודקוד לבין שתי הצלעות הראשונות, שוות זו לזו. במקרה זה ניתן להחליף בין שני האלכסונים האחרים, רק אם הצלע השלישית מאונכת לפאה כולה, וכך מתקבלות שתי חבורות הסימטריה:
חילוף בו-זמני של שני זוגות אלכסונים מותיר את הכיוון של צלע אחת במקומה, והופך את כיווני שתי הצלעות האחרות. פעולה זו אפשרית רק אם הזווית בין הצלע הנותרת והצלעות המתהפכות היא ישרה; ואז יש למקבילון ארבע פאות מלבניות.
סאלח א-שהרי
סאלח בן ח'אלד בן מוחמד א-שהרי (בערבית: صالح بن خالد بن محمد الشهري בתעתיק: צאלח בן ח'אלד בן מחמד אלשהרי; נולד ב-1 בנובמבר 1993 בג'דה שבערב הסעודית) הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אל-הילאל מליגת העל הסעודית ובנבחרת ערב הסעודית.
קריירת מועדונים
א-שהרי גדל במחלקת הנוער של אל-אהלי. בשנת 2012 הושאל למאפרה מהליגה הפורטוגלית השלישית, במדיה ערך שתי הופעות ליגה.
בתום תקופת השאלתו לביירה-מאר חזר א-שהרי לאל-אהלי, וערך תשע הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-1 באוגוסט 2015 חתם א-שהרי בא-ראא'ד מליגת העל הסעודית. הוא שיחק במועדון במשך ארבע עונות, בהן ערך 71 הופעות ליגה והבקיע 22 שערים. עונת השיא שלו הייתה עונת, בה הבקיע 16 שערים ב-25 הופעות ליגה.
ב-19 באוגוסט 2019 הושאל א-שהרי למשך עונה אחת לאל-הילאל מליגת העל הסעודית. בתום תקופת ההשאלה חתם על חוזה קבוע במועדון.
קריירה בינלאומית
ב-14 בנובמבר 2020 ערך א-שהרי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית, בניצחון 0–3 על נבחרת ג'מייקה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת ערב הסעודית לטורניר מונדיאל 2022.
חיים חביב
הרב חיים חביב (ה'תרמ"ב, 1882, סלוניקי - ה'תש"ג, 1943, אושוויץ) היה רב יווני, הנחשב לרבה האחרון של יהדות סלוניקי. נספה בשואת יהודי יוון.
ביוגרפיה
עוד באחד מנאומיו ב-1933, סמוך לעליית הנאצים לשלטון, אמר רבי חיים חביב:
עם כיבוש יוון בידי גרמניה הנאצית, בשנת 1941, הוחרמה ספרייתו העצומה והועלתה באש על כתבי היד העתיקים והנדירים שבה, בגטו היהודי בעיר. בין הכתבים נשרף גם כתב היד של ספר השו"ת שכתב. הנאצים הכריחוהו להשתתף בוויכוחים תאולוגיים, שלוו בעלבונות ובזיונות אישיים, ולעבוד עבודות מפרכות. המפקד היהודי של גטו הברון הירש, ויטל חסון, הורה לגלח את זקנו לעיני 2000 תושבי המחנה, והכריחו לטאטא את הרחוב. בנו רפאל נפטר ממחלה בגטו.
בקיץ 1943, נשלח יחד עם רעייתו, בתו מתילדה ושאר יהודי סלוניקי למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו, שם נרצחו. על אף שהוצע לו למלט את עצמו מההשמדה, בחר לצעוד בראש עדתו תוך עינויים קשים אל המוות. בנו גבריאל ובתו אסתר עלו לארץ ישראל לפני השואה.
על שמו נקרא בית הכנסת "היכל רבי חיים חביב" ליוצאי סלוניקי בשכונת קריית אליעזר בחיפה, רחוב בשכונת קריית היובל בירושלים, וספרייה ביישוב אלון מורה.
קח אותי
קח אותי, הידוע גם במילות הפתיחה שלו: מי אמר לָךְ, הוא שיר רוק ישראלי של להקת היהודים, שנכתב והולחן על ידי תום פטרובר. השיר יצא כסינגל בשנת 1994 (תחת השם "מי אמר לך") ונכלל באלבום הבכורה של הלהקה, מציאות נפרדת.
גרסות כיסוי
בשנת 2003, בחצי הגמר של העונה הראשונה של "כוכב נולד", ביצעה הזוכה נינט טייב גרסת כיסוי לשיר. הופעת השיר בפריים טיים בערוץ 12 הקפיצה את הפופולריות של הלהקה והכניסה אותה לקונצנזוס למרות שבמשך שנים טענה הלהקה שתחנות הרדיו הפופולריות ממאנות להשמיע את שיריה.
בשנת 2020 הוציאה הגר יפת גרסת כיסוי לשיר.
קרדיטים
תום פטרובר - כתיבה, הלחנה ועיבוד
אורית שחף - שירה
שמוליק בודגוב - גיטרות ועיבוד
אבי יפרח - גיטרה בס
אשר פדי - תופים
ערן מיטלמן - קלידים
טכנאי הקלטות ומיקס: ראובן שפירא
חנוך ברקון
ביוגרפיה
בעונת 1956/1957, בגיל 18, הופיע ברקון לראשונה בליגה הבכירה בכדורסל, במדי מכבי תל אביב. בעונתו הראשונה היה שותף ברקון לזכייה באליפות, וזהו התואר היחידי שזכה בו בקריירה. האליפות הושגה לאחר שמכבי הביסה את הפועל תל אביב, השנייה בטבלה, בדרבי בתוצאה 88:44 - הניצחון הכתיר את מכבי כאלופה שני משחקים לסוף העונה. ברקון הצעיר שיחק 11 משחקים וקלע בממוצע של 5.7 נקודות.
בעונת 1957/1958 עבר ברקון להפועל קריית חיים, ששיחקה בליגה השנייה. לאחר עונה אחת עזב את הקבוצה ועבר ליריבה - מכבי קריית מוצקין, יחד עם שני כוכבים אחרים של קריית חיים - ראובן בורג ויצחק גודס. מעבר זה, באותם ימים, נחשב בעיני רבים בגדר "חציית קווים" ו-"עריקה". לימים הגדיר בורג בספרו את המעבר מקריית חיים לקריית מוצקין, כ"פרק-כאוב".