cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארתור ג'יימס בלפור
ילדות וקריירה מוקדמת
בלפור חילק את זמנו בין הלימודים לבין הזירה הפוליטית. כשסיים את תפקידו כמזכיר פרטי ב-1880, החל להיות פעיל יותר בחיים הפוליטיים. ב-1885 מונה לחבר מן המניין בקווארטט של לורד רנדולף צ'רצ'יל (אביו של וינסטון צ'רצ'יל) – "המפלגה הרביעית", אותה קבוצה אקטיביסטית בפרלמנט, שהתפרסמה בביקורת השופעת שהשמיעה, הן על ראש-הממשלה ויליאם יוארט גלאדסטון והממשל הליברלי שלו, והן על סר סטאפורד נורת'קוט. למרות זאת, לא התייחס הפרלמנט אל בלפור במלוא הרצינות, שכן מרבית חברי הפרלמנט ראו בו חבר צעיר שנשאר בפרלמנט רק מכיוון שזהו הדבר הנאות לאיש משפחה לעשות.
במהלך חייו, השתייך בלפור מבחינה דתית גם לכנסייה של סקוטלנד (פרסביטריאנית) וגם לכנסייה של אנגליה (אנגליקנית).
בממשלתו של הלורד סולסברי
ראש הממשלה דאז, הלורד סולסברי, לא הסכים עם דעת הרוב. הוא מינה את בלפור לנשיא מועצת השלטון המקומי (משרה שכללה בתוכה גם את תפקיד שר הבריאות), ומאוחר יותר לשר האחראי על ענייני סקוטלנד ב-1886. עם מותו של ויליאם הנרי סמית' ב-1891, מונה בלפור כ'לורד הראשון של האוצר' וכמנהיג בית הנבחרים בפרלמנט.
בשנת 1898, במהלך היעדרותו של הלורד סולסברי עקב מחלה ובהמשך עקב נסיעות לחו"ל, היה בלפור אחראי על משרד החוץ. במסגרת תפקידו ניהל את המשא ומתן הקריטי עם רוסיה בנוגע למסילות הרכבת בצפון סין. כחבר הקבינט האחראי על המשא ומתן עם הבורים ברפובליקה הדרום-אפריקאית ערב מלחמת הבורים, נשא חלק כבד באחריות לפרוץ המלחמה. עם תחילתה הלא-מוצלחת (מההיבט הבריטי) של המלחמה – היה הראשון שהבין את הצורך להפעיל את מלוא עוצמתו של הצבא הבריטי כנגד אנשי הגרילה הבורים ואוכלוסייתם האזרחית, מהלך ששינה דרמטית את פני המלחמה.
בלפור כראש ממשלה
עם פרישתו של סולסברי ב-1902, נבחר בלפור למשרת ראש הממשלה בתמיכת כל הצירים במפלגה השמרנית. בחירתו של בלפור באה עם סיום מלחמת הבורים בדרום אפריקה בניצחון בריטי, ועליית אדוארד השביעי לכס המלכות. לתקופה קצרה התנהלו כל ענייני המדינה על מי מנוחות. האופוזיציה לממשלתו של בלפור – המפלגה הליברלית – הייתה במשבר וחוסר ארגון; שני הנושאים העיקריים על סדר היום היו ענייני חינוך ורכש קרקעות באירלנד; יתר על כן, לממשלה היה עודף תקציבי, שאיפשר הקלות במיסוי. אחד מההישגים הראויים לציון של ממשלת בלפור היה הקמת 'הוועדה להגנה אימפריאלית' – גוף מחקר, תיאום וייעוץ לממשלה בנושאי אסטרטגיה צבאית, שהמשיך להתקיים עד ערב מלחמת העולם השנייה.
בסופו של דבר, התפטר בלפור וממשלתו נפלה בדצמבר 1905 לאחר שלוש שנות כהונה, בעיקר עקב פיצול מפלגתו על רקע המחלוקת על ה'העדפה האימפריאלית'. בבחירות הכלליות שנערכו לאחר מכן, הביסו הליברלים את השמרנים ובלפור עצמו איבד את מושבו בפרלמנט, אך במהרה שב אליו.
מלחמת האזרחים הנורווגית
מלחמת האזרחים הנורווגית או עידן מלחמת האזרחים הנורווגית (בנורווגית: borgerkrigstiden) הוא מונח המשמש לתאר תקופה בהיסטוריה של נורווגיה בין השנים 1130 – 1240. במהלך תקופה זו התנהלה סדרה של מלחמות בין מלכים יריבים וטוענים לכתר. הסיבות למלחמות אלו מהוות את אחד הנושאים השנויים ביותר במחלוקת בהיסטוריה של נורווגיה במהלך ימי הביניים. מטרתם של הצדדים הלוחמים הייתה תמיד להעלות את מי שהם ייצגו לכס המלוכה הנורווגית, החל ממותו של זיגורד הראשון ("הצלבן") ב-1130, שהיה מלך נערץ. בעשורים הראשונים של המלחמה הועברה תמיכתם של המעורבים בה ממלך או מטוען לכתר אל משנהו, אך בסופו של דבר, לקראת סוף המאה ה-12, נוצרו בנורווגיה שני פלגים יריבים, שהיו ידועים כ"בירקביינר" (בנורדית עתיקה: Birkibeinar, בנורווגית חדשה: Birkebeinane, בנורווגית ספרותית: Birkebeinene) כינוי גנאי של מתנגדיהם שרמז על העוני שלהם ועל מנהגם לנעול נעליים העשויים מעץ שדר, מצד אחד וכ"בגלר" (בנורדית עתיקה: Baglarr, בנורווגית ספרותית: Bagler, בנורווגית חדשה: Baglar; שהיו בעיקר מקרב חוגי האצולה, הכמורה והסוחרים), מצד שני. לאחר שהתפייסו שני הפלגים הללו ב-1217, הגיע השלב האחרון של המלחמה בו ממשל מלכותי מרכזי נוצר בהדרגה והצליח להביא קץ ללחימה הבלתי פוסקת. מרידת הנפל של הדוכס סקול ברדסון ב-1240 הייתה למעשה האירוע הסופי של עידן מלחמת האזרחים.
ארתור ג'יימס בלפור
קריירה מאוחרת
לאחר ההתפטרות, המשיך בלפור כמנהיג המפלגה, וגייס את בית הלורדים השמרני כמבקר חריף של המפלגה הליברלית. ההתגייסות לפקודתו של בלפור הייתה כה מוצלחת, עד שלויד ג'ורג' הצהיר כי בית הנבחרים העליון "הפך לא לכלב השמירה על החוקה, אלא לפודל של מר בלפור".
מלחמת האזרחים הנורווגית
רקע
איחודה של נורווגיה לממלכה אחת נחשבת באופן מסורתי כהישג של האראלד הראשון בקרב הרפספיורד שנערך בשנת 872, אך תהליך האיחוד התמשך זמן רב עד שהושלם והתייצב. באמצע המאה ה-11 נראה היה שהתהליך הושלם. אף על פי כן, עדיין היה מקובל שכמה שליטים יחלקו ביניהם את המלוכה. נראה היה שזו דרך מקובלת לפתור סכסוכים במקרה שהיו כמה מתמודדים ראויים לכתר. היחסים בין שותפים כאלה לשלטון היו לעיתים קרובות מתוחים, אך עימותים גלויים נמנעו באופן כללי. חוקים ברורים בנוגע לסדר ירושה לא היו קיימים. הקריטריון העיקרי להיות מועמד ראוי לכס המלכות היה היותו של המועמד צאצא של האראלד הראשון בקו זכרי. היותו של המועמד בן לא חוקי או לאו לא היה שיקול שעמד על הפרק.
ארתור ג'יימס בלפור
קריירה מאוחרת
לאחר פרישתו מתפקיד ראש המפלגה, עדיין נותר בלפור דמות מפתח בתוך מפלגתו. כשהצטרפה מפלגתו לקואליציה של אסקווית' הליברל, ירש בלפור את כיסאו של וינסטון צ'רצ'יל כשר הימייה. ב-1916, כשהתפטר אסקווית' ובמקומו עמד בראש הקואליציה לויד ג'ורג', מונה בלפור לשר החוץ, אם כי לא היה חלק מהקבינט ופעמים רבות נשאר מחוץ לתמונה.
מלחמת האזרחים הנורווגית
רקע
זיגורד הראשון ("הצלבן") חלק גם הוא את המלוכה עם שני אחיו, אייסטיין הראשון ואולף הראשון, אך כאשר שניהם מתו מבלי להותיר אחריהם צאצאים, נעשה זיגורד השליט היחיד ובנו, מגנוס, היה ליורש העצר. בסוף שנות העשרים של המאה ה-12 הגיע מאירלנד לנורווגיה אדם בשם האראלד גילה, וטען להיותו בנו של אביו של זיגורד, מגנוס השלישי. המלך מגנוס בילה זמן מה במערכה הצבאית שניהל באירלנד והאראלד היה עשוי להיות אחיו-למחצה של זיגורד הראשון. האראלד הוכיח את טענתו באמצעות משפט האל, דרך מקובלת באותה תקופה לפתרון סוגיות מסוג זה ובעקבות עמידתו במבחן, הכיר בו זיגורד כאחיו. יחד עם זאת, היה על האראלד להישבע שהוא לא יטען לכס המלכות כל עוד זיגורד או בנו עדיין בחיים.
ארתור ג'יימס בלפור
קריירה מאוחרת
במהלך כהונה זו פרסם בלפור את הצהרת בלפור המפורסמת ב-2 בנובמבר 1917, ועיקרה – הכרזה כי בריטניה תומכת בהקמת בית לאומי ליהודים בארץ ישראל.
מלחמת האזרחים הנורווגית
ירושתו של זיגורד הראשון
ב-1130, כאשר מת זיגורד הראשון, הפר האראלד גילה את שבועתו. בנו של זיגורד, מגנוס, הוכרז כמלך, אך האראלד טען גם הוא לתואר המלכותי וזכה לתמיכה רחבה. הושג הסדר על פיו מגנוס והאראלד ימלכו במשותף. השלום ביניהם ארך עד 1134, כאשר פרצה מלחמה גלויה. ב-1135 הצליח האראלד להביס את מגנוס ולשבות אותו בברגן. עיניו של מגנוס נעקרו, הוא סורס, אחת מרגליו נכרתה והוא נכלא במנזר. מכאן והלאה הוא נודע בכינוי "מגנוס העיוור". בערך באותה תקופה הגיע אדם נוסף מאירלנד בשם זיגורד סלמבה, וטען גם הוא להיותו בנו של מגנוס השלישי. הוא טען שהוא עבר את מבחן האל בדנמרק, אך האראלד לא הכיר בו כאחיו-למחצה. ב-1136 רצח זיגורד את האראלד בשנתו בברגן והכריז על עצמו כמלך. תומכיו של האראלד לא הכירו בהכרזה זו והכריזו על שני בניו הקטינים של מגנוס, זיגורד ואינגה, כמלכים. זיגורד סלמבה שחרר את מגנוס העיוור מכלאו וכרת עמו ברית. המלחמה בין זיגורד סלמבה ומגנוס העיוור, מצד אחד, לבין תומכיו של האראלד גילה ושני בניו הצעירים, מצד שני, התמשכה עד 1139, כאשר מגנוס וזיגורד הובסו בקרב הולמנגרה שליד איי הבלר שבדרום נורווגיה. מגנוס נהרג בקרב וזיגרוד נפל בשבי ועונה עד מוות.
ארתור ג'יימס בלפור
קריירה מאוחרת
בלפור פרש מתפקיד שר החוץ בעקבות ועידת ורסאי ב-1919, אך המשיך בממשל כנשיא הוועידה היועצת למלך/מלכת בריטניה עד 1922, כאשר פרש מהממשלה יחד עם רוב הנהגת השמרנים, בעקבות מרידה בתוך המפלגה השמרנית. בלפור נפטר ב-1930. בבתי כנסת ברחבי העולם הודלקו לזכרו נרות ונאמרו תפילות להזכרת נשמתו.
מלחמת האזרחים הנורווגית
בניו של האראלד גילה
המלוכה המשותפת של האחים זיגורד השני ואינגה הראשון החזיקה מעמד היטב עד שהשניים הגיעו לגיל בגרות. ב-1142, הגיע שוב בנו של המלך ממערב. הפעם היה זה אייסטיין האראלדסון, בנו של האראלד גילה. אייסטיין טען לחלקו בירושת אביו והוא הוכרז כמלך על שליש הממלכה. שלושת המלכים משלו יחדיו ולכאורה שרר שלום ביניהם. בגיבוים של אמו, אינגריד ושל האציל גרגוריוס דגסון, החליט אינגה להכות ראשון בפגישה שהתקיימה בברגן בין שלושת המלכים. זיגורד הותקף ונהרג על ידי אנשיו של אינגה לפני שעלה בידו של אייסטיין להגיע לעיר. אינגה ואייסטיין הגיעו להסדר רעוע, אך עד מהרה התדרדרו ביניהם היחסים והפכו להיות אלימים בגלוי. מצב זה הסתיים בלכידתו ובמותו של אייסטיין בבוהוסלן (כיום מחוז של שוודיה) ב-1157. השאלה אם אינגה עצמו הורה על הריגתו של אחיו, או לאו, הייתה במחלקות באותה עת. תומכיהם של אחיו המתים של אינגה סירבו להישבע לו אמונים ותחת זאת בחרו בטוען לכתר חדש, בנו של זיגורד השני, הוקון. התפתחות זו הייתה הסימן הראשון לפתיחתו של שלב חדש בעידן מלחמות האזרחים. הצדדים המתעמתים כבר לא התקבצו בפשטות סביב למלך או לטוען לכתר, אלא נשארו מלוכדים גם לאחר נפילתו של מנהיגם ובחרו מנהיג בובה חדש ובכך בישרו על יצירתם של פלגים לוחמים מלוכדים יותר. ב-1157 הוקון לא היה יכול להיות מנהיג של ממש, שכן הוא היה אז רק בן עשר. אף על פי כן, תומכיו הכריזו עליו כמלך והמשיכו להיאבק באינגה. ב-1161 עלה בידם להרוג את אינגה הראשון בקרב שהתנהל באוסלו.
ארתור ג'יימס בלפור
בלפור והתנועה הציונית
בלפור האמין כי "הדת והתרבות הנוצרית חבות חוב בל ישוער ליהדות", ולמרות שבשנת 1903, בהיותו ראש ממשלה, היה בעיצומה של מערכת בחירות, ביקש להבין מדוע דחתה התנועה הציונית הצעה נדיבה שקיבלה משר המושבות הבריטי.
מלחמת האזרחים הנורווגית
מגנוס החמישי והכנסייה
ב-1161 נקטו תומכיו של אינגה הראשון באותו צעד כמו יריביהם, תומכיו של אייסטיין השני, ארבע שנים קודם לכן, ובחרו במנהיג בובה חדש להתלכד סביבו במקום להביע אמונים להוקון השני. הבחירה נפלה על מגנוס ארלינגסון, בנו בן החמש של אחד ממנהיגיהם הבולטים, האציל ארלינג סקקה, מאשתו כריסטין, בתו של זיגרוד הצלבן. ארלינג שנשא בתואר רוזן (jarl), הפך להיות מנהיג הסיעה האמיתי. בשנה שלאחר מכן הם הצליחו להביס ולהרוג את הוקון השני בקרב שהתנהל בסקן שברומסדלספיורד. שנה מאוחר יותר, שבה ארלינג סקקה והרג בן אחר של זיגורד השני, זיגורד זיגרודסון, שהוצב כטוען לכתר חדש כנגד מגנוס ארלינגסון.
ארתור ג'יימס בלפור
בלפור והתנועה הציונית
באותה שנה ביקש תיאודור הרצל מג'וזף צ'מברלין לעזור בהשגת צ'רטר להתיישבות יהודית בחצי האי סיני. צ'מברלין לא הצליח לשכנע את השלטונות הבריטיים במצרים ולכן הציע להרצל כתחליף את אוגנדה, הצעה שנדחתה על ידי הקונגרס הציוני השישי. בלפור רצה לדעת מדוע, ובשנת 1906, יועצו המדיני מר דרייפוס הציע לו להיפגש עם חיים ויצמן שהיה אז עוזר הוראה לכימיה באוניברסיטת מנצ'סטר. בפגישה זו השאיר ויצמן רושם רב על בלפור והקשר ביניהם התחדש עם תחילת מלחמת העולם הראשונה והגיע לשיאו בהצהרת בלפור.
מלחמת האזרחים הנורווגית
מגנוס החמישי והכנסייה
פעולתם של ארלינג ואנשי סיעתו בבחירתו של מגנוס ארלינגסון כמנהיגם הייתה צעד רדיקלי, שכן היא שברה את אחת המוסכמות המסורתיות בנוגע לזהותו של המלך. מגנוס לא היה בנו של מלך. הוא רק היה צאצא של שושלת מלכותית עתיקה דרך אמו. כדי לחפות על חיסרון זה, חברו אנשי הסיעה של ארלינג ומגנוס עם הכנסייה והנהיגו קנה מידה חדש: מכאן והלאה על המלך להיות מי שנולד במסגרת נישואים חוקיים. מנהיגם לשעבר, אינגה הראשון היה היחיד מבין בניו של האראלד גילה שהיה בן חוקי ומגנוס ארלינגסון היה גם הוא בנם החוקי של ארלינג ושל כריסטין. הברית בין הכנסייה, שזמן קצר קודם לכן החלה להיות מאורגנת בצורה טובה יותר בנורווגיה, לאחר הקמתה ב-1152 של דיוקסיה נורווגית נפרדת בנידארוס (טרונדהיים), הפכה להיות נכס חשוב של ארלינג ומגנוס. ב-1163, בברגן, היה מגנוס ארלינגסון המלך הנורווגי הראשון שהוכתר. הוא היה אז בן שבע והוכתר תחת השם מגנוס החמישי. חוק חדש בנוגע לסדר הירושה נחקק ועל פיו הותר רק לבן הבכור החוקי של המלך הקודם לרשת את כס המלכות לאחר מות אביו. בעשור הבא פחות או יותר, נראה היה מעמדו של מגנוס החמישי, כשאביו הוא השליט בפועל, די בטוח. ארלינג דיכא ללא רחם כל מתנגד אפשרי לבנו. הוא גם כרת באותה עת ברית עם ולדמר הראשון, מלך דנמרק ועל פי אחד המקורות הוא גם הפך את אזור הפיורד של אוסלו כפייף שלו. עם זאת, מידת כפיפותו לדנמרק מוטלת בספק.
המלך סבר ועליית הבירקביינר
ב-1174 עלה כוחה של סיעה חדשה שמרדה כנגד מגנוס ארלינגסון. מנהיגם היה אייסטיין מוליה, בנו של אייסטיין האראלדסון. סיעה חדשה זו נקראה "בירקביינר", מונח שמשמעותו "רגלי-שדר" על שם הנוהג של חלק מהם לנעול מנעלים עשויים מעץ שדר במקום נעליים רגילות. אייסטיין מוליה נהרג על ידי אנשיהם של מגנוס וארלינג בקרב רה ב-1177. זמן קצר לאחר מכן בחרו אנשי הבירקביינר את סבר זיגורדסון כמנהיגם. סבר הגיעו לנורווגיה מאיי פארו וטען שלאחרונה גילה שהוא למעשה בנו של זיגורד השני. טענתו התקבלה בהסתייגות רבה באותה עת (כמו רוב ההיסטוריונים המודרניים). אף על פי כן, לאחר שהתייצב בראש סיעת הבירקביינר, הוא נעשה הגורם המלכד של כל מי שהיה ממורמר משלטונם של ארלינג סקקה והמלך מגנוס.
כמה מאנשי הגישה המטריאליסטית בקרב ההיסטוריונים המודרניים, ניסו למצוא מאפיינים של מלחמת מעמדות במאבקם של סבר ואנשי הבירקביינר כנגד ארלינג ומגנוס. עם זאת, מידת היותם של אנשיו של סבר מייצגי השכבות החלשות נותרה שנויה במחלוקת. ברור שרוב אנשי האצולה צידדו במגנוס, אך סבר זכה גם הוא במהרה בתומכים מקרבם. בכל אופן, אנשי הבריקביינר לא ניסו לשנות את הסדר החברתי. הם בקושי שאפו לקדם את עצמם לראש הסולם החברתי.
ב-1179 נחל סבר ניצחון חשוב בקרב קלבסקינט שבפרברי נידארוס, שבו מצא ארלינג סקקה את מותו. מנקודת זמן זו, הפך אזור דרונדלג, שבמרכזו ניצבת נידארוס, למעוזו של סבר. מגנוס החמישי המשיך להילחם לאחר מות אביו וסירב לכמה הצעות של סבר לחלק את הממלכה ביניהם. הסאגה על סבר, שנכתבה על ידי תומכיו, מתארת את הפופולריות של מגנוס בקרב פשוטי העם ומסבירה את הקושי של סבר להילחם נגדו. המלחמה בין השניים התמשכה כמה שנים ובנקודת זמן מסוימת נאלץ מגנוס לבקש מקלט בדנמרק. קרב פימרייט, קרב ימי שהתנהל ב-1184 בסוגנפיורד, הסתיים במותו של מגנוס החמישי ובניצחונו של סבר.
כמה טוענים לכתר קראו תיגר על סבר. בין הבולטים שביניהם היה יון קבלונג, בנו כביכול של אינגה הראשון. הוא הוכרז כמלך ב-1185 ונהרג בקרב בברגן שלוש שנים לאחר מכן. זיגורד מגנוססון, בן בלתי חוקי של מגנוס החמישי, הוכרז כמלך ב-1193 ובהיותו אז בן 13 הוא היה דמות שסביבה התלכדו קבוצת תומכים. בין השאר הוא זכה לתמיכה של האראלד מדדסון. מרידתו הסתיימה לאחר תבוסתו ומותו ב-1194 בקרב פלורבג שלייד אסקוי, אי מצפון לברגן.
עליית הבגלר
ב-1197 ניצב סבר מול האתגר הגדול ביותר שלו. כמה ממתנגדיו הבולטים, כולל הבישוף ניקולס ארנסון מאוסלו, שהיה אחיהם למחצה של אינגה הראשון ושל הארכיבישוף אריק איברסון, נפגשו בככר השוק של הלור שבסקונה, אז חלק מדנמרק. הם בחרו בנער בשם אינגה מגנוססון, כביכול בנו של המלך מגנוס ארלינגסון כמלך הבובה שלהם. סיעתם נקראה "בגלר" (Bagler), שהיא המילה בנורדית עתיקה למטה כמורה. המלחמה בין הבגלר, בתמיכה הגלויה של הכנסייה, לבין הבירקביינר, התמשכה על פני שארית תקופת מלכותו של סבר. הם לא היו מסוגלים להדיח את סבר, אך גם הוא לא הצליח לנחול ניצחון החלטי עליהם. ב-1202, כאשר מת סבר ממחלה בברגן, הוא היה המלך הנורווגי הראשון שמת בנסיבות טבעיות מאז זיגורד הצלבן ב-1130. מעשהו האחרון של סבר היה לייעץ לבנו ויורשו, הוקון השלישי, להגיע להסדר עם הכנסייה. הוקון הוכרז כמלך החדש מטעם סיעת הבירקביינר, הבישופים הוחזרו לנורווגיה מאוחר יותר אותה שנה וכך שוחררה הממלכה מהחרם שהוטל עליה. מאחר שהוא איבד את רוב התמיכה שלו, נהרג הטוען לכתר מטעם הבגלר מאוחר יותר אותה שנה.
מלחמת הבגלר השנייה והסדר קביטסוי
נראה היה שהוקון השלישי הצליח להשליט שלום בנורווגיה, אך ב-1204 הוא מת באופן פתאומי. יורשו היה אחיינו הקטין גוטורם, שבעצמו מת מאוחר יותר אותה שנה. אנשי הבירקביינר לא ידעו על שום יורש ישיר אחר לסבר ובחרו באחד מאחייניו, אינגה ברדסון, כמלכם החדש. באותה עת קמה לתחייה מחדש סיעת הבגלר שהוקמה בדנמרק ובחרה בבנו האחר של מגנוס ארלינגסון, ארלינג סטונוול, כמלכם. בסיועו של ולדמר השני, מלך דנמרק, הם שיגרו ב-1204 פלישה לנורווגיה ותפסו את השליטה באזור הפיורד של אוסלו. מלחמת הבגלר השנייה התנהלה עד 1208. כאשר נהרג ארלינג סטונוול ב-1207, ירש אותו פיליפוס סימונסון, אחיינם של אינגה הראשון ושל הבישוף ניקולס מאוסלו והמלחמה המשיכה ברציפות. אנשי הבגלר היו החזקים ביותר באזור הפיורד של אוסלו, בעוד שטרונדלג הייתה מעוזם של הבירקביינר, אך הקרבות והמארבים התנהלו בכל רחבי הארץ. בסופו של דבר הצליחו הבישופים לנהל משא ומתן על הסדר בין שני הצדדים, שהושג בפגישה בקביטסוי (Kvitsøy), שבדרום מערב נורווגיה, ב-1208. מלכם של הבגלר, פיליפוס, המשיך למשול במזרח נורווגיה אך התואר מלך נשלל ממנו, וכך נותר המלך מטעם הבירקביינר, אינגה השני, כמלך להלכה בכל שטחי נורווגיה. למעשה, המשיך פיליפוס לשא בתואר מלך עד למותו, אך השלום בין הבגלר לבין הבירקביינר נותר על כנו עד 1217.
הפיוס בין הבגלר לבין הבירקביינר
ב-1217 מת אינגה השני. אנשי הבירקביינר, שהיו במתח עקב כך שנותרו ללא מנהיג במקרה שהם יותקפו על ידי הבגלר, בחרו את הוקון הוקונסון בן ה-13 כמלכם החדש, והאציל סקול בורדסון מונה להיות מפקד הצבא. הוקון הוקונסון היה בנו של הוקון השלישי, שנולד לו לאחר מותו, ואנשי הבירקביינר לא היו מודעים לקיומו כאשר הם בחרו באינגה השני כמלכם ב-1404, מאחר שהוא הגיע לחצר המלכות של אינגה רק ב-1206. סקול היה אחיו של אינגה השני והיו לו שאיפות משל עצמו לרשת את כס המלכות. אף על פי כן, הוא היה שבע רצון בינתיים מתפקידו כמפקד הצבא, תפקיד שהפך אותו למעשה לאיש החזק בממלכה. כאשר מת פיליפוס מאוחר יותר באותה שנה, פעל סקול במהירות. הוא הצליח לשכנע את אנשי הבגלר לא לבחור מלך מטעמם. תחת זאת, הם פירקו את סיעתם ונשבעו אמונים להוקון הוקונסון, וכך איחדו את הממלכה. למרות זאת נותרו אלמנטים שלא היו שבעי רצון ופרץ מרד במזרח נורווגיה בהנהגת בנו של ארלינג סטונוול, זיגורד ריבונג, שנמשך עד 1227, לאחר שזיגורד מת בנסיבות טבעיות וחברי סיעתו הפסיקו את מרידתם. שנת 1227 נחשבת לעיתים כמועד סיומה של מלחמת האזרחים הנורווגית, אך במובן הרחב יותר התמשכה תקופה זו גם למרד של סקול ברדסון ב-1239 – 1240.
בחירתו של הוקון הרביעי ב-1217 כמלך, נראתה כפתרון זמני עד להשגת הסדר קבוע וללא ספק קיווה סקול שהוא יצליח לקחת לעצמו את כס המלכות. בהתכנסות שנערכה ב-1223 בברגן בהשתתפות רוב האנשים החזקים בממלכה, הציג סקול את מועמדותו לתפקיד מלך נורווגיה כמשקל נגד להוקון, יחד עם זיגורד ריבונג ושני טוענים אחרים לכתר. עם זאת, הפגישה הסתיימה באישור מעמדו של הוקון כמלך. לכשבגר הוקון הרביעי ונטל לעצמו את מושכות השלטון, שקע בהדרגה מעמדו של סקול. בניסיון לשמור על השלום בין השניים, נשא הוקון ב-1225 את בתו של סקול, מרגרטה, לאישה. ב-1237 הוענק לסקול התואר דוכס (hertogi), הראשון בנורווגיה שזכה בתואר זה. אך במהלך זה לא היה די כדי לרצות אותו וב-1239 הוא הכריז על עצמו כמלך נורווגיה ופתח במלחמה נגד הוקון. מרידתו נכשלה וב-1240 הוא נהרג על ידי אנשיו של הוקון, לאחר שביקש מקלט במנזר בנידארוס. עם מותו של סקול באה לקיצה מלחמת האזרחים הנורווגית.
ארתור ג'יימס בלפור
בלפור והתנועה הציונית
על ההצהרה שתישא את שמו אמר בלפור ברבות הימים: "בסיכומו של חשבון היה זה, בהשקיפי לאחור, הדבר הראוי ביותר שעשיתי בחיי".
ב-1 באפריל 1925 היה בלפור אורח הכבוד בטקס הפתיחה של האוניברסיטה העברית בירושלים על הר הצופים. במהלך ביקורו בארץ ישראל, הוא הוסע לביקורים בקיבוצים ובמושבות והתקבל בהם בהתלהבות. בתל אביב חנך רחוב שנקרא על שמו. לאות פרידה, הוענקה לו מגילת עזרא ונחמיה. מספר שעות לפני ליל הסדר, יצא ברכבת מצמח לדמשק. מחשש לביטחונו, הוא הורד תחנה אחת לפני דמשק והועבר למכונית שהביאה אותו למלון "ויקטוריה" בעיר. בתחנת הרכבת בדמשק המתין לו המון זועם, שכאשר הבין שבלפור אינו על הרכבת, נהר לכיוון המלון בעיר. כ-6,000 מפגינים צרו על המלון ויידו לעברו אבנים. לאחר עימות עם המשטרה, הגיע הצבא לפזר את המהומה. לאחר שפוזרו המפגינים, השליכו שני מטוסים פצצות עשן מעל המלון, בלפור הוצא ממנו והוסע לביירות, ומשם הפליג מיד לאלכסנדריה.
הנצחתו
כהוקרת תודה לבלפור הוקם על שמו המושב החקלאי בלפוריה בשנת 1922, בצפון עמק יזרעאל ליד העיר עפולה, יער בלפור מעל קיבוץ גניגר באותו אזור ורחובות ברחבי הארץ (בהם אף רחוב בלפור בירושלים, בו שוכן מעון ראש הממשלה שזכה לכינוי "הבית בבלפור").
הרלן קובן
הרלן קובן (באנגלית: Harlan Coben; נולד ב-4 בינואר 1962) הוא סופר מתח יהודי-אמריקאי.
קורות חיים
קובן נולד בעיר ניוארק במדינת ניו ג'רזי להורים יהודים מהמעמד הבינוני אשר שם משפחתם המקורי היה "כהן". סבו, חיים כהן, נולד בירושלים ומשפחתו היגרה לארצות הברית בסביבות שנות העשרים של המאה העשרים.
הוא למד מדע המדינה במכללת אמהרסט ולאחר מכן עבד בענף התיירות, בחברה בבעלות סבו. ספרו הראשון הופיע בשנת 1990. לאחר מכן התחיל לכתוב סדרת ספרי מתח שגיבורה הראשי הוא מיירון בוליטר, כדורסלן לשעבר וסוכן ספורט שלעיתים קרובות מעורב בחקירות פשעים. הסדרה גרפה ארבעה פרסים. עד 2023 פרסם 31 ספרי מתח שהפכו לרבי-מכר, שניים מהם צעדו ברשימת רבי-המכר היוקרתית של הניו יורק טיימס. ספריו מצטיינים בעלילה מהירה ורבת תפניות ובסוף מפתיע.
קובן מתגורר בניו ג'רזי עם אשתו אן ארמסטרונג-קובן, רופאת ילדים, וארבעת ילדיהם.
הוא ביקר בישראל חמש פעמים ויש לו קרובי משפחה בראשון לציון. את יחסו המיוחד לישראל הביע בכך שעל פי דרישתו הופיעו ספריו "תחזיקו חזק" ו"דם חם", שיצאו לאור בשנים 2008 וב-2009 בהתאמה, בעת ובעונה אחת בארצות הברית ובישראל.
עלילת בסיס בספריו
ברוב ספריו יש עלילה יסודית החוזרת על עצמה:
פרסים
קובן הוא הסופר הראשון שזכה בכל שלושת הפרסים הללו.
לוסי אנג'לין בייקון
לוסי אנג'לין בייקון (באנגלית: Lucy Angeline Bacon ; 30 ביולי 1857 – 17 באוקטובר 1932) הייתה אמנית קליפורנית, שנודעה בזכות ציורי השמן האימפרסיוניסטים של פרחים, נופים וטבע דומם. היא למדה בפריז אצל האימפרסיוניסט קאמי פיסארו. היא האמנית הקליפורנית היחידה הידועה שלמדה אצל אחד מגדולי האימפרסיוניסטים הצרפתים.
ביוגרפיה
בייקון למדה בניו יורק בליגת הסטודנטים לאמנות ובאקדמיה הלאומית לעיצוב. בשנת 1892 היא עזבה לפריז כדי להמשיך בלימודיה באקדמיה קולארוסי. [5] לאחר מכן למדה אצל קאמי פיסארו, לפי עצתה של הציירת האמריקאית מארי קאסאט.
קריירה
לאחר מכן עברה לארגני ויצרה ציורים אימפרסיוניסטים. בשנת 1898 התגוררה בסן חוזה והציגה ציורים בעמותת האמנות בסן פרנסיסקו. היא עברה לקליפורניה בתקווה לשפר את המחלה הכרונית שהגבילה את יכולתה לצייר. היא לימדה במכינה וושבורן בסן חוזה וציירה בסטודיו הביתי שלה.
באביב 1902 הוצגו עבודותיה במכון מארק הופקינס לאמנות בסן פרנסיסקו. בשנת 1905 לוסי בייקון ויתרה על קריירת הציור והתמסרה למדעי הנצרות, ייתכן שמצאה כך הקלה בבעיות הבריאות שלה. עם זאת היא המשיכה ללמד אמנות.
בשנת 1909 היא התגוררה בסן פרנסיסקו. לוסי בייקון הייתה חברה בוועדת הירידים באיגוד ניו מקסיקו לענייני האינדיאנים (NMAIA) ובאיגוד המזרחי לענייני האינדיאנים (EAIA) בשנת 1927, הציגה עבודות שיצרו אמנים אינדיאנים.
היא נפטרה בסן פרנסיסקו בשנת 1932.
הציור שלה, גן נוף שנוצר בין השנים 1894 - 1896, נמנה עם אוסף המוזיאונים לאמנויות יפות בסן פרנסיסקו.
ז'אק קאלו
זַ'אק קַאלוֹ (בצרפתית: Jacques Callot; 1592 – 1635) היה מדפיס ומאייר מתקופת הבארוק מדוכסות לורן (מדינה עצמאית בגבול הצפון-מזרחי של צרפת, של ימינו, הגבול הדרום-מערבי של גרמניה וחופפת לדרום הולנד). הוא יצר יותר מ-1,400 תצריבים המתעדים את חיי תקופתו, ובהם חיילים, ליצנים, שיכורים, צוענים, קבצנים, כמו גם חיי חצר המלכות. הוא גם חרט תמונות דתיות וצבאיות רבות, והדפסים רבים הציגו ברקעם נופים נרחבים.
ביוגרפיה והכשרה
קאלו נולד ומת בנאנסי, בירת דוכסות לורן, כיום בצרפת. הוא בא ממשפחה חשובה (אביו היה מנהל טקסים בחצר הדוכס), ולעיתים קרובות הוא מתאר את עצמו כבעל מעמד אצולה בכתובות להדפסים שלו. בגיל חמש עשרה הוא התלמד אצל צורף, אך זמן קצר לאחר מכן נסע לרומא שם למד חריטה מצרפתי גולה,. הוא כנראה למד אז תצריב אצל אנטוניו טמפסטה בפירנצה, שם התגורר מ-1612 עד 1621. יותר מ-2,000 רישומי הכנה ומחקרים להדפסים שרדו, אך לא ידוע על ציורים שלו, והוא כנראה מעולם לא הוכשר כצייר.
בתקופתו בפירנצה הוא הפך לאמן עצמאי, ועבד לעיתים קרובות בחצר בית מדיצ'י. לאחר מותו של קוזימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ב-1621, הוא חזר לננסי שם התגורר עד סוף חייו, וביקר בפריז ובהולנד מאוחר יותר במהלך העשור. הוא נשכר על ידי חצרות המלכות של לורן, צרפת וספרד, ועל ידי מוציאים לאור, בעיקר בפריז. אף על פי שהוא נשאר בננסי, ההדפסים שלו הופצו ברחבי אירופה; רמברנדט היה אספן נלהב שלהם.
חידושים טכניים
הטכניקה שלו הייתה יוצאת דופן, ונעזרה בהתקדמות טכנית חשובה שעשה. הוא פיתח את ה-échoppe, סוג של מחט-תצריב בעלת קצה מעוגל, המאפשרת חריטת קווים בעובי משתנה, כפי שחרטים הצליחו לעשות.
נראה שהוא גם היה אחראי לתרכובת משופרת לצורך התצריב שציפתה את הלוח והוסרה כדי ליצור את התמונה, תוך שימוש בלכה של יצרני לאוטה ולא על בסיס שעווה. זה אפשר לחרוט קווים לעומק רב יותר, להאריך את חיי הלוח בהדפסה, וגם להפחית מאוד את הסיכון ל"עקיצה דוחה", כך שחומצה חודרת דרך הציפוי ללוח במקום שלא יועד לכך, ויוצרה כתמים קטנים או גדולים בתמונה. בעבר הסיכון של עקיצות דוחות היה קיים תמיד, מה שמנע מהצורב להשקיע יותר מדי זמן על לוח יחיד בכך שהסתכן בחורבן על ידי עקיצה דוחה. כעת יכלו צורבים לעשות את העבודה המפורטת מאוד שהייתה בעבר המונופול של חרטים, וקאלו ניצל היטב את האפשרויות החדשות.
הוא גם עשה שימוש נרחב ומתוחכם יותר ב"עצירות" מרובות ממה שעשו צורבים קודמים. זוהי הטכניקה של לתת לחומצה להתמוסס קלות על כל הלוח, ואז לעצור את אותם חלקים של היצירה שהאמן רוצה לשמור על רדודים על ידי כיסוים בציפויה לפני שטיפת הלוח בחומצה שוב. הוא השיג עדינות חסרת תקדים באפקטים של מרחק ואור וצל על ידי שליטה קפדנית בתהליך זה. רוב ההדפסים שלו היו קטנים יחסית - כ-15 סנטימטרים בממד הארוך ביותר שלהם. אחד מחסידיו, הפריזאי הפיץ את חידושיו של קאלו בכל רחבי אירופה עם מדריך התצריב הראשון שפורסם, שתורגם לאיטלקית, הולנדית, גרמנית ואנגלית.
תלאות המלחמה
ההדפסים המפורסמים ביותר שלו הם שתי סדרות ההדפסים שלו כל אחת על "התלאות והפורענויות של המלחמה". אלה ידועים בשם Les Grandes Misères de la guerre, המורכבים מ-18 הדפסים שפורסמו במהלך 1633, ו-Les Petites Misères המוקדמים והלא שלמים - בהתייחס לגדלים שלהם, גדולים וקטנים (אם כי אפילו הסט הגדול הוא רק כ-8 על 13 סנטימטרים). ציורים אלו מציגים חיילים בוזזים ושורפים את דרכם בערים, כפרים ומנזרים, לפני שנעצרו והוצאו להורג על ידי הממונים עליהם, עברו לינץ' על ידי איכרים, או שורדים לחיות כקבצנים נכים. בסוף הגנרלים מתוגמלים על ידי המונרך שלהם. במהלך שנת 1633, השנה שבה התפרסם הסט הגדול יותר, פלשו צרפתים ללורן במהלך מלחמת שלושים השנה, והאמנות של קאלו עדיין מצוינות ב-Los Desastres de la Guerra (אסונות המלחמה), של פרנסיסקו גויה שהושפע מקאלו (גויה היה בעלים של סדרה של ההדפסים), כאחת ההצהרות האמנותיות החזקות ביותר של חוסר האנושיות של המלחמה.
גמדים גרוטסקיים
סדרת "גמדים גרוטסקיים" של קאלו היוותה השראה ל ולחברות אחרות ליצור דמויות חרס הידועות בשם "גמדי בית האחוזה" או "גמדים גרוטסקיים". התואר הקודם מגיע מאב ובנו ששילמו להם להסתובב בבית האחוזה בלונדון כשהם חובשים כובעים גדולים במיוחד שכללו פרסומות.
Varie Figure Gobbi - סדרה של 21 תצריבים, 1616
שלמון יפואי
שַׁלְמוֹן יָפוֹאִי (Cephalaria joppensis) – צמח עשבוני חד-שנתי זקוף וגבוה (1 עד 1.5 ולפעמים עד 3 מ') ממשפחת היערתיים (Caprifoliaceae). שלמון יפואי גדל באזורים רבים בישראל והוא הנפוץ והבולט מבין חמשת המינים הגדלים בר בישראל. השאר נדירים שַׁלְמוֹן דַּק, שלמון זיפני (בחרמון), שַׁלְמוֹן כּוֹכְבָנִי (בחרמון) ושלמון סוּרִי שפרחיו כחולים.
על אף תפוצתו של שלמון יפואי אין מרבים להתפעל ממנו. לדוגמא, הוא לא נזכר בספרון של עזריה אלון 300 פרחי-בר בצבעי הקשת, ולא נזכר בספר פרי האדמה - 500 צמחי מאכל.
לסוג שלמון אין כמעט ערך כלכלי.
מאפייני הסוג שלמון
הסוג שלמון מקיף צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים לא קוצניים, גבוהים על פי רוב, מאוחי עלי כותרת ובעלי שחלה תחתית.
הגבעולים מצולעים.
התפרחות רבות והן ערוכות בצורת קרקפת קטנה המוקפת מעטפת קשקשים (כמו במשפחת מורכבים) ודמוית ביצה או כדורית (ולא דמוית סוכך או סוכך מורכב).
חפי המעטפת וחפי המצעית דומים אלה לאלה. המצעית מכוסה מוצים, והמעטפת מורכבת מדורים אחדים של קשקשים מרועפים. הקשקשים דו-קרניים ועשויים קרום יבש.
הפרחים בלתי נכונים, דו-מיניים, מאוחי עלי כותרת, ובעלי שחלה תחתית. הפרחים בעלי עטיף כפול. ובנוסף כל פרח מוקף בבסיסו מעטפית דמוית גביע (הגביע החיצוני) בעלת צינור ואגן. להבדיל, למורכבים אין לכל פרח יחיד מעטפית משלו וגביע משלו (פרט למקרים מעטים בהם הצמחים קוצניים). המעטפית (הגביע החיצוני) בעלת 4 או 8 מקצועות ובעל חריצי אורך. ראשה בעל 4 עד 8 שיניים או מלענים (למשל בשלמון זיפני).
כל פרח מוקף בגביע אמיתי (הפנימי) בעל צינור קצר ואוגן דמוי דמויי ספל ששפתו רבת שיניים זעירות או זיפים. הגביע משתייר בראש השחלה גם אחרי ההבשלה.
הכותרת דמוית משפך בת 4 אונות שצבעם צהוב, כחול וסגול חיוור או לבן. פרחי ההיקף אינם גדולים משאר הפרחים (בשונה מנוצין).
האבקנים 4, מפורדים והמאבקים שלהם מפורדים (בניגוד למינים במשפחת המורכבים), שווים באורכם ובולטים מתוך הפרח.
השחלה תחתית. בעלי מגורה אחת ועמוד שחלה אחד. עמוד שחלה בעל צלקת בלתי מחולקת או בעלת 2 אונות (בניגוד למשפחת מורכבים שלה 2 צלקות).
הצופן מהווה טבעת בין האבקנים ועמוד השחלה.
הפרי זרעון עטוף בתוך מעטפית וראשו עטור באוגן של המעטפית. המעטפית בפרי בעלת 8 שיניים שווים או 4 ארוכות ו-4 קצרות.
מאפיינים של שלמון יפואי
שלמון יפואי עשב חד-שנתי זקוף וגבוה (60 עד 200 ס"מ) גדל באזורים.
העלים בשושנת-העלים (עלי הבסיס), פשוטים, רכים, אורכם 12 עד 15 ס"מ ומאונים. האונה הקיצונית של העלה גדולה פי 4 ויותר משאר האונות (בשונה משלמון סורי). שפת האונות משוננת כמשור.
התפרחת אמירית, דמוית קרקפת כדורית שקוטרה ס"מ אחד. צבע הכותרת סגול חיוור או לבן.
המעטפית (הגביע החיצוני) בעלת 4 מקצועות ו-4 חריצי אורך. ראשה בעל 8 שיניים. המעטפית בפרי בעלת 8 שיניים שוות כולן באורכן.
המצעית מכוסה מוצים, והמעטפת מורכבת מדורים אחדים של קשקשים מרועפים. בסיס הקשקשים רחבים, קודקודם מחודד וצבעם ירוק-ורוד.
חפי המעטפת אינם מסתיימים במלען (בשונה משלמון סורי).
המאבקים גדולים ובצעירותם הם כחולים. בולטים מצינור הכותרת שצבעה תכול-אפרפר.
עמוד השחלה בולט מהכורת. הצלקת שבראשו אינה בולטת.
הפרי זרעון עטוף בגביעון יבש.
פנולוגיה של שלמון יפואי
הפריחה מתחילה מתחתית הקרקפת כלפי מעלה. הפרחים הראשונים גדולים ומהווים פרחי ראווה. לפעמים הפריחה שמתחילה בתחתית ממשיכה בקודקוד. ובמרכז עדיין הקשקשים נותרים סגורים וחופים על הפקעיות של הפרחים.
הפרחים דו-מיניים ופרוטאנדריים (האבקנים מבשילים ראשונים לפני שעמוד השחלה מתארך), כלומר הם בעלי מנגנון של הפרדה בזמן בין חיוניות עמוד השחלה והצלקת לבין חיוניות האבקנים. זהו מנגנון חשוב למניעה או צמצום של האבקה עצמית. הפרחים בעלי צוף ומואבקים על ידי חרקים במיוחד דבורים. הפצת הזרעים באמצעות רוח.
איוה כפרי
איוה כפרי (נולדה ב-1981) היא אמנית ישראלית, המתמחה בציורים מופשטים ועבודות חומרים (כגון טפטים, ספריי, צבע אקרילי, נייר ופרספקס). זוכת פרס רפפורט לאמן הצעיר לשנת 2013.
שלמון יפואי
בית גדול ותפוצה
התפוצה העולמית משתרעת בעיקר מזרח האזור הים-תיכוני: באיטליה, בסיציליה, בטורקיה, בסוריה, בלבנון, בירדן ובישראל. התפוצה בישראל היא באזורים הים-תיכוניים עד גובה של 700 מ': בחוף הגליל, בחוף הכרמל, בשרון, במישור החוף הדרומי, בכל ההר, בעמק יזרעאל, בחרמון, בגולן, בעמק החולה, בבקעת כנרות, בבקעת בית שאן, בגלבוע במדבר שומרון בערבות הירדן.
גרג צ'ון
גרג צ'ון (באנגלית: Greg Chun; נולד ב-11 בנובמבר 1971) הוא מוזיקאי ומדבב אמריקאי, בעיקר במשחקי וידאו.
שלמון יפואי
בית גדול ותפוצה
שלמון יפואי גדל בעיקר בבתי-גידול טבעיים, אך גם בקרבת האדם ובולט בכסותו בשדות, בבתי גידול מופרעים ובצדי דרכים. בית גידולו הראשוני של שלמון יפואי גדל הוא גדות נחלים גבוהות או בחגורה החיצונית המרוחקת סביב מקורות של מים מתוקים. אבל, הוא גדל היטב בצדי דרכים ובבתי גידול מופרעים.
איוה כפרי
ביוגרפיה
כפרי אומרת כי היא תמיד ציירה ויצירה תמיד הייתה חלק משמעותי בחייה. היא החלה ללמוד בשנת 2002 באקול נסיונל סופרייר דה בוזאר אשר מכונה בקצרה ENSBA, ולאחר שקיבלה משם תואר שני, החלה ללמוד במכללת האנטר, שם גם השיגה מלגה ב-2005.
I Saved the World Today
I Saved the World Today הוא שיר שהולקט על ידי להקת הפופ הבריטית "יורית'מיקס" כחלק מאלבון האולפן השמני של הלהקה "Peace". השיר נכתב והופק במשותף על ידי שני חברי הלהקה: אנני לנוקס ודייב סטיוארט.
גרג צ'ון
ביוגרפיה
צ'ון נולד בנובמבר 1971 באוונסטון, אילינוי והוא בוגר אוניברסיטת סטנפורד. לאחר לימודיו חיפש עיסוק להתמקצע ובחר להיות מוזיקאי. בתחילה עבד לצד ההרכב הקומי "Lonely Island" ומשם התפתח לפרויקטים מוזיקליים שיצר לתוכנית סאטרדיי נייט לייב, טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-67 והתוכנית "לונלי איילנד" ועבר לגור בלוס אנג'לס.
I Saved the World Today
השיר יצא לאור כסינגל הראשון מתוך האלבום והחזיר את הלהקה למצעד הפזמונים הבריטי לראשונה לאחר כמעט עשור. בשיאו הגיע השיר למקום ה-11 במצעד. הצלחה נרשמה גם בפינלנד, יוון, הונגריה, איטליה ופולין, מדינות בהן הגיע השיר לעשרת הגדולים במצעדים. בארצות הברית השיר לא יצא כסינגל.
גרג צ'ון
ביוגרפיה
בשנת 1995 החל גם לדבב במשחקי מחשב וסדרות. הוא דיבב בסרט משנת 1997 "The End of Evangelion" את ריוג׳י קאג׳י, ובמשחקי המחשב וורלד אוף וורקראפט, League of Legends, דיאבלו 3 ובעוד רבים. הוא דיבב גם בכמה סרטים כמו: תור: העולם האפל, שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע ועוד.
ב-2021 עלתה סדרת הנטפליקס משחקי הדיונון בה צ'ון מדבב את סונג ג'י-הון בדיבוב לאנגלית (תחליף ללי יונג-ג'ה).
שלמון יפואי
4 מיני בר נוספים
מלבד שלמון יפואי גדלים שני מינים נדרים בחרמון: שלמון זיפני (צמח חד-שנתי) ושַׁלְמוֹן כּוֹכְבָנִי שהוא בן שיח הפורח בשפעה בחודש יולי בחרמון. התפרחת שלו נישאת על עוקץ ארוך ללא עלים וצבע כותרתו צבע הכותרת צהוב חיוור או לבן קרם. המין השלישי שַׁלְמוֹן דַּק אך צמח חד-שנתי נדיר הגדל בהרי יהודה. צבע כותרתו סגול חיוור החפים הפנימיים מסתיימים במלען קצר.
איוה כפרי
ביוגרפיה
כפרי הציגה במשך השנים את יצירותיה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה. נכתב עליה במקומות רבים כי יצירתה ייחודית ומקורית והיא הופכת את הציור לחוויה בחלל ומרחיבה את גבולותיו מתוך שימוש חדש בחומרים חדשים.
במהלך לימודיה במכללת האנטר עזבה כפרי את ז'אנר ציורי הקנווס לטובת ציורי מיצבים ועוד.
ב-2013 זכתה בפרס על שם רות וברוך רפפורט לאמניות צעירות, טקס חלוקת הפרסים נערך ב-13 במרץ במוזיאון תל אביב לאמנות וכפרי זכתה ל-30 אלף דולר לצייר צעיר עד גיל 40. הנימוקיהם לזכייתה היו:
אפרוריים
אפרוריים (שם מדעי: Psittacinae) הם תת-משפחה ממשפחת התוכיים החיים באפריקה הטרופית ביערות הגשם ואזורים לחים, וגם במדגסקר. בתת-משפחה זו רק 2 סוגים.
חלק מהאפרוריים בעלי נוצות אפורות ומקור שחור וחזק. אחרים צבעוניים וקטנים יותר. הם יכולים לחקות קולות דיבור של אנשים, ורובם חיות מחמד נפוצות.
חלק מהמינים נמצאים בסכנת הכחדה.
Piled Higher and Deeper
Piled Higher and Deeper - Life (or the lack thereof) in Academia, הידוע יותר בשמו PhD Comics הוא קומיקס הומוריסטי בפורמט "סטריפ" מאת חורחה צ'אם (Jorge Cham), העוסק בהווי האוניברסיטה ובפרט בחייהם של תלמידי מחקר לתואר שני ושלישי. הקומיקס עוסק בסוגיות שונות מחייהם של תלמידי מחקר: קשיים מדעיים, סכנות הדחיינות, מערכת היחסים הסבוכה עם המנחה, החיים כתלמיד מחקר והחיפוש המתמיד אחר אוכל בחינם.
קאריסמה קאפור
קאריסמה קאפור (הינדית: करिश्मा कपूर, נולדה ב-25 ביוני 1974) היא שחקנית הודית.
Piled Higher and Deeper
הקומיקס נכתב ומצויר על ידי חורחה צ'אם (לעיתים לפי רעיונות הקוראים) המתאר את חייהם של מספר תלמידי מחקר ומנחיהם. הקומיקס פורסם לראשונה בסתיו 1997 כשצ'אם היה בעצמו תלמיד מחקר באוניברסיטת סטנפורד. צ'אם המשיך לפרסם את הקומיקס גם אחרי שנהייה מרצה בהנדסה מכנית בקאלטק ועדין כותב, מצייר ומפרסם אותו, וכן נותן הרצאות על הקומיקס. במקור, הקומיקס צויר בשחור-לבן, שאחר כך נהפך לגווני אפור ולבסוף, ביוני 2004, עבר להיות מצויר בצבע.
קאריסמה קאפור
חייה
קאפור נולדה במומביי שבהודו, בת למשפחת קאפור. היא בתם של השחקנים בביטה (Babita) ורנדהיר קאפור, אחותה של קארינה קאפור ונכדתו של ראג' קאפור.
קאפור החלה את הקריירה שלה בשנת 1991. בתחילת דרכה טענו מבקרי הטלוויזיה שהיא הפכה לשחקנית רק בזכות היותה נכדתו של ראג' קאפור, אך מאוחר יותר הוכיחה קאפור את כשרונה וזכתה להצלחה בשל עבודתה. היא אף זכתה לפרסים על משחקה בסרטים כמו "דיל טו פאגאל היי" עם שאהרוח' ח'אן, בקטגוריית שחקנית משנה. בשנת 2000 זכתה במקום הראשון בתחרות האגודה הלאומית של הודו כשחקנית השנה.
Piled Higher and Deeper
פארודיות
שם הקומיקס - Piled Higher and Deeper - הגיע מבדיחה ישנה על להיות .Phd, שמסבירה שאם אדם יודע מה המשמעות של "B.S." (התשובה היא bullshit, כלומר: זיבולי שכל), אז המשמעות של M.S. היא "more of the same" (עוד מאותו הדבר) ו-PhD פירושו "Piled Higher and Deeper".
קאריסמה קאפור
חייה
מבין סרטיה אפשר למנות את: "מרוץ בין אחים" עם סלמאן ח'אן, "קשר משפחתי" עם אקשאיי קומאר ועוד.
חייה האישיים
לקאפור היה קשר עם השחקן אבישק באצ'אן אך קשר זה הסתיים בשנת 2002 ומאוחר יותר היא נישאה לסאנג'י קאפור ובשנת 2005 נולדה בתם הראשונה. בשנת 2014 הזוג התגרש.
Piled Higher and Deeper
פארודיות
הקומיקס מציג גם פארודיה על עולם המדע ובפרט על מדעים מדויקים והנדסה. הוא הציג פארודיה על חוקי ניוטון כגון Newton's 3 Laws of Graduation (שלושת חוקי הסיום של ניוטון). לפי הקומיקס חוקים אלה הוחלפו בידי "Special Theory of Research Inactivity" (תורת חוסר הפעילות המחקרית הפרטית) של אלברט איינשטיין. כמו כן הציג פארודיה על דיאגרמות פיינמן המתאר דיאגרמות פיינמן לאינטראקציה בין הסטודנטים למנחים שלהם.
סדרה של רצועות קומיקס דנות בשימוש הנאות במונח "אירוניה".
כמו בקומיקס הוצגו מספר אדאפטציות של שייקספיר וכרזות תעמולה, עם כותרות כגון: "This man does research for you!", ו-"When you procrastinate... Someone is watching!" וכן "Women in grad school... Support your local female geek."
ספרים
עד כה יצאו לאור 4 ספרי PhD Comics. הספר הראשון Piled Higher and Deeper: A Graduate Comic Strip Collection מ-2002 כולל בנוסף לקומיקס עצמו גם סיפורים ואיורים על ההפקה וכן אחרית דבר מאת פרופסור סמית'.
הספר השני Life is Tough and then You Graduate יצא לאור באפריל 2005. הוא מכיל 6 רצועות קומיקס שלא פורסמו באינטרנט ומסבירות מה התרחש בהגנה על התזה של מייק. הוא כולל גם הקדמה מאת קרל מרקס, "מאחורי הקלעים" ומשחק לוח בנושא האקדמיה.
הספר השלישי, Scooped!, שיצא לאור במאי 2007 כולל בנוסף לקומיקסים גם את "Tales from the Road", סדרת רצועות קומיקס המתארות את חוויותיו של צ'אם ממסע ההרצאות שלו Power of Procrastination.
הספר הרביעי, Academic Stimulus Package, יצא לאור במרץ 2009 והודפס כולו בצבע.
הסרט
במרץ 2011 החל צ'אם להפיק סרט קולנוע המתבסס על הקומיקס. הפקת הסרט היא תוצאה של שיתוף פעולה בין צ'אם לבין להקת תיאטרון מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה. בסתיו 2011 יצא הסרט והוצג בקמפוסים אקדמיים נבחרים. קדימון (טריילר) לסרט ניתן לראות באתר הקומיקס.
סירופ תירס
סירופ תירס הוא סירופ גלוקוז שמופק מעמילן תירס ומשמש בין היתר כממתיק בתעשיית המזון. מידת מתיקותו תלויה בהידרוליזה שעבר עמילן התירס, שקובעת את הרכב הסוכרים שבו. השימוש הראשון בסירופ תירס כממתיק נעשה בשנת 1864, ויש לו שימושים נרחבים כשהעיקרי בהם הוא יצירת סירופ תירס עשיר בפרוקטוז כחומר גלם לתעשיית המזון.
היסטוריה
כתוצאה ממחסור באספקת הסוכר שנגרמה ממזג האוויר או מחוסר יציבות פוליטית באזורים שבהם מגדלים קני סוכר, יצרני המזון פנו לשימוש בעמילן ממקור צמחי אחר כתחליף. בין היתר החל להיעשות שימוש בתעשיית הטחינה הרטובה של תירס, ממנה מופק עמילן תירס.
הרכב
סירופ תירס (לעיתים מכונה גם סירופ גלוקוז) הוא תערובת מימית, צמיגה, מזוככת ומרוכזת של סוכרים שמקורם בהידרוליזה של עמילן תירס. ניתן להפיק סירופ גלוקוז ממקורות שונים שאינם תירס כמו חיטה, אורז, תפוחי אדמה ועוד.
הסוכרים שנמצאים בסירופ הם: דקסטרוז, מלטוז, מלטוטריוז וסוכרים מורכבים יותר (אוליגוסאכרידים). היחסים ביניהם ישתנו בהתאם למקור הסירופ ולתהליך הייצור, וכתוצאה מההרכב השונה יתקבלו סירופים בעלי תכונות שונות. ככלל, סירופ תירס אינו מכיל עמילן.
ניתן לסווג סירופ תירס לפי DE (dextrose equivalent), מונח שעוזר לתאר את תכונות הסירופ. המונח מתייחס למידת התקדמות תהליך ההידרוליזה של העמילן ליחידות המרכיבות אותו. לחלופין, הוא מתאר כמה סוכרים מחזרים יש בסירופ. המונח אינו מתייחס ישירות לאחוז הדקסטרוז בסירופ, או להרכב הסוכרים הספציפי. לדוגמה: DE של עמילן הוא 0, ושל תערובת שעברה הידרוליזה מלאה לגלוקוז (דקסטרוז) 100. באופן כללי, ככל שבתערובות המשקל המולקולארי של הסוכרים גבוה יותר, כך ערך ה-DE נמוך יותר.
ניתן למיין את סוגי סירופ הסוכר הזמינים לארבע קטגוריות, על פי ערך DE:
לדוגמה : סירופ תירס בעל DE=49 יכול להכיל 20% דקסטרוז, 31% מלטוז, 18% מלטוטריוז והשאר (31) סוכרים מורכבים. כל הסוכרים האלו מחזרים, עם יכולת חיזור יורדת.
קיים סירופ תירס עשיר בפרוקטוז (high maltose corn syrup ) שבו מתקבלת אחרי הידרוליזה אנזימטית תערובת דלה בדקסטרוז ורוויה במלטוז. בתכונותיו הסירופ דומה לסירופ רגיל, אך נוטה לעבור פחות השחמה או קריסטליזציה. המתכון ליצירת סירופ זה הומצא ב-1970, אז יוצרו כשלוש טונות של הסירופ. ב-1995 כבר יוצרו ונמכרו 8 טונות, ובשנות ה-90 המאוחרות עלתה הכמות הנצרכת של HFCS בארצות הברית על הכמות הנצרכת של סוכר. על מנת להבטיח את איכות המוצר ואת יציבות פס הייצור, שניים מהאנזימים בתהליך (אלפא עמילאז וגלוקוז איזומראז) עברו תהליך של הנדסה גנטית שמבטיח עמידות גבוהה יותר.
תהליך הייצור
תהליך ההמרה של עמילן תירס לסירופ סוכר נעשה על ידי הידרוליזה חומצית, אנזימטית או משולבת. בתהליך ההידרוליזה עמילן (רב-סוכר) מפורק ליחידות קטנות יותר, לדקסטרוז (יחידת הבסיס ממנה מורכב) או לשרשראות קצרות של יחידות דקסטרוז המחוברות יחדיו.
תהליך הייצור מורכב ממספר שלבים כלליים: הידרוליזה, ניקוי, הסרת צבע ואידוי מים.
החסרונות המרכזיים של הידרוליזה חומצית הם טעם מר בגלל תגובות צד המייצרות תרכובות לוואי. כמו כן, נוטה להתקבל סירופ בעל צבע חזק/כהה בשיטה זו.
שימושים
ניתן להשתמש בסירופ תירס כדי להכין סירופ-תירס עשיר בפרוקטוז על ידי הוספה של אנזים D-xylose isomerase. בזכות הפונקציונליות והמתיקות הגבוהה שלו משתמשים בו כממתיק שיכול להחליף לחלוטין את הסוכרוז.
השימוש בסירופ סוכר תלוי גם ב-DE שלו. ניתן להשתמש בסירופים בעלי DE נמוך, כממתיקים במוצרי חלב ובמוצרים המכילים חלבונים בהם לא נדרשת מתיקות גבוהה, וכחומר מקשר במזונות מוצקים למחצה או בריכוז גבוה, למשל: בשר, לריבות, ג׳לי ושימורים. בסירופים בעלי DE בינוני, ניתן להשתמש להכנת ריבה, ג׳לי ומוצרים בפחיות שימורים. ניתן לעשות בו שימוש משולב עם סוכרוז או גם סירופ תירס עתיר פרוקטוז, והוא תורם לעיכוב התגבשות בלתי רצויה. סירופים בעלי DE גבוה תורמים למרקם, לברק ולכמות השחמה רצויה, ולכן הם משמשים לפירות משומרים, מיצי פירות וירקות.
השלכות בריאותיות
צריכת סירופ תירס, כמו גם פרוקטוז וסוכרוז, כחלק משמעותי מסך צריכת הקלוריות היומית מקושרת למגוון מחלות לב, השמנת יתר, סכרת ועוד. צריכה שכזו נחשבת לא מאוזנת ואינה מומלצת כחלק מאורח חיים בריא שמקודם על ידי ארגוני בריאות שונים ברחבי העולם. על אף העדויות הרבות, מומחים חלוקים בטיב הקשר הישיר בין צריכת הסוכר המוסף לבין מחלות אלו, כמו גם באחוז המומלץ של צריכה קלורית מסוכר מוסף כחלק מסך הקלוריות היומי.
משרד הבריאות הישראלי ממליץ להפחית בצריכת סוכר כחלק מאימוץ תזונה ים-תיכונית נכונה, ובתוך כך מדגיש את החשיבות של הימנעות ממשקאות ממותקים, כולל מיצי פירות. בינואר 2020 נכנסה לתוקף רפורמת המדבקות האדומות של משרד הבריאות שמחייבת סימון מוצרים שמכילים מעל 10 גרם סוכר ל-100 גרם מזון, או 5 גרם סוכר ל-100 מ"ל משקה, במדבקת "סוכר בכמות גבוהה", כחלק מהמטרה להפחית את צריכת הסוכר בקרב הציבור הישראלי.
מוצרים ידועים המבוססים סירופ תירס
המוצרים הבאים, בגרסאותיהם המסחריות הנפוצות, עושים שימוש נרחב בסירופ תירס, סירופ גלוקוז או סירופ תירס עשיר בפרוקטוז:
היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר
בניגוד למרבית ספרי התנ"ך, שבהם לאלוהים נוכחות בולטת, במגילת אסתר אלוהים נעדר מהסיפור, לפחות ברובד הגלוי. שמו איננו מופיע במגילה כלל, והתערבותו איננה נזכרת במפורש. בעיית היעדרו של אלוהים מהמגילה, ואופייה החילוני למראית עין, העסיקו רבים מפרשני המגילה וחוקריה.
מבחינה פרקטית, העדרם של שמות האל מהמגילה מקל מבחינה הלכתית על תיקוני מילים בשעת כתיבתה, ולכן היא משמשת כספר הראשון שכותב סופר סת"ם מתחיל.
רקע
אלוהים איננו נזכר במגילת אסתר כלל, לא בשמו ואף לא באחד מכינוייו. פרט למגילת אסתר, הספר היחיד בתנ"ך שאיננו מזכיר את שם אלוהים הוא שיר השירים. מתווה העלילה במגילת אסתר הוא של סיפור הצלה מקראי טיפוסי. בפני המחבר נקרו שפע הזדמנויות להתייחס לאל, ומתמיה שלא ניצל אף לא אחת מהן. השתלשלות העניינים מוצגת בסיפור כבדרך הטבע, ונדמה כי לא אלוהים מכוון אותה אלא מעשיהם של בני האדם ויד המקרה. בחז"ל קיימת דעה לפיה המילה המלך כשהיא מופיעה לבדה מתייחסת ל"מלכו של עולם".
המגילה מתעלמת לכאורה מנושאים דתיים העוברים כחוט השני במקרא: אין בה כל התייחסות לארץ ישראל ולמקדש, והאזכור היחיד של ירושלים הוא אגב הצגת דמותו של מרדכי ; אין בה התייחסות מפורשת לתורה ולברית הנצחית בין העם לאלוהיו; נזכרים אמנם צומות - לכאורה מעשה דתי מובהק - אך אין התייחסות מפורשת לתפילות ותחינות לאל שמתלוות אליהם; היהודים חוגגים את תשועתם במשתה ובשמחה, אך אין שבח והודאה לאל. ככלל, נדמה שהמספר יוצא מגדרו כדי להימנע מהתייחסות דתית מפורשת, גם בהקשרים שבהם הדבר מתבקש.
האווירה במגילה היא חומרנית ונהנתנית, ונדמה שאין בה מקום לאלוהים. חיי החצר המתוארים במגילה רוויים תככים ורדיפת כבוד. על כל המגמות האלה, הזרות לרוחו של המקרא, אין המגילה משמיעה ביקורת מפורשת. ישנם אף כאלה שהתרשמו כי המספר מגלה לפעמים אהדה לאווירה זו, למשל כשהוא מפליג בתיאור המשתה המפואר שבפרק א. רבים הצביעו על הבעייתיות המוסרית שבמגילה, הנראית להם כשטופה בערכים זרים כשנאת נשים, לאומנות ותאוות נקם. היבטים אלה עוררו אי-נוחות בקרב קוראים רבים. אחרים, לעומת זאת, סבורים כי המגילה כולה שזורה בנימה של לעג וביקורת סמויה כלפי אווירת החצר הראוותנית והמושחתת - ההיבטים הקומיים בעלילה הובלטו על ידי פרשנים רבים, ואף יש שזיהו בה מגמות סאטיריות.
על אף היעדרו של אלוהים ברובד הגלוי, רבים טוענים כי נוכחותו מאחורי הקלעים בולטת ומייחסים את שרשרת צירופי המקרים אל ההשגחה העליונה; גם הצומות והתעניות נראים, כאמור, כמעשים דתיים מובהקים. בולטים בהקשר זה דברי מרדכי לאסתר, בתבעו ממנה להשתדל אצל המלך שיבטל את רוע הגזירה: יש הסבורים שהמילים "ממקום אחר" רומזות לאלוהים, ומצביעים על כך ש"המקום" הוא כינוי בפי חז"ל לאלוהים. רובם המכריע של החוקרים אינם מקבלים טענה זו, וכבר האבן עזרא שלל אותה משתי סיבות: האחת, שכינוי זה איננו משמש במקרא אלא רק בדברי חז"ל; והשנייה, שאלוהים הוא אחד ויחיד ולכן לא ניתן לכנותו מקום אחר. מיכאל פוקס מציין, שמפרשנות זו לדברי מרדכי משתמע שהוא מציע שני מקורות או "מקומות" חלופיים לישועה: אסתר כ"מקום אחד" והאל כ"מקום אחר", והנחה זו איננה סבירה. עם זאת, גם מבלי לקבל פירוש זה לצירוף "ממקום אחר", רבים רואים בדברים אלו רמז ברור לאמונתו של מרדכי בהשגחה העליונה ובנצח ישראל. אך עדיין נשאלת השאלה מדוע אין הדברים מובעים במפורש.
מבין אלה המפרשים את המגילה על דרך הרמז והסוד, היו שמצאו בה רמיזות לשם אלוהים. בספרות המדרשית הוסבר שבמקומות שכתוב "המלך" (בניגוד ל"המלך אחשוורוש"), הכוונה ל"מלך מלכי המלכים". בקהילות שונות, כשהגיעו למילה 'המלך' בפסוק 'בַּלַּיְלָה הַהוּא נָדְדָה שְׁנַת הַמֶּלֶךְ...' נהגו להגביה את הקול, או אף להשמיע את מנגינת הימים הנוראים לסוף פיוט נשמת כל חי במילים: המלך היושב על כיסא רם ונישא האר"י כתב שהשם המפורש רמוז בראשי תיבות בפסוקים:
עוד ניתן ללמוד מהפסוק: - המן ישב לשתות בחושבו שתוכניתו להשמדת היהודים תצא אל הפועל, וה"מלך", כלומר אלוהים, 'שותה' במשמעות של לעג לתוכנית של המן. דברים ברוח זו נכתבו גם בספר תהילים: - הגויים הוגים תוכניות נגד האל ועמו, והוא לועג להם.
גם בעל תרגום השבעים נדרש לבעיה, ופתר אותה באמצעות הרחבות שונות שהעניקו למגילה צביון דתי יותר, וקירבוה לסטנדרט המקראי המקובל. בעיה זו עמדה בבסיס מחלוקת חז"ל לגבי מידת קדושתה של המגילה, עם זאת, בסופה של המחלוקת הוכרע כי המגילה כן מטמאת את הידיים.
גישות להסבר התופעה
ההכרה בהשגחה האלוהית הנסתרת המשתקפת במגילה היא אבן יסוד בפרשנות המסורתית שלה, וגם פרשנים ביקורתיים רבים שותפים לה. רבים רואים במגילה ביטוי למציאות של הסתר פנים: היעלמות נוכחותו הגלויה של האלוהים בתקופה שבה הנבואה החלה לשקוע, והשארת הזירה העולמית לידיהם של בני האדם, כאשר הוא פועל ברקע. כבר חז"ל עמדו על כך ודרשו את שמה של אסתר על שם הסתר הפנים של המגילה: "אסתר מן התורה מניין - 'ואנוכי הסתר אסתיר'". לפי פירוש זה, המגילה עניינה הוא גילוי הסתרתו של האל בזמן הגלות, ונוכחותו רק מאחורי הקלעים. יחזקאל קויפמן סבור שהמגילה היא חיבור דתי, ומחברה היה חדור אמונה עמוקה בנצח ישראל. מראית העין החילונית אינה אלא אסטרטגיה ספרותית שנועדה לבטא התפיסה ההיסטוריוסופית הרווחת במקרא של סיבתיות כפולה: המהלך ההיסטורי הרגיל איננו כולל התערבות אלוהית גלויה, ואפשר לתאר אותו כשרשרת סבירה של אירועים הקשורים בקשר סיבתי; אך מאחורי הקלעים האל הוא המושך בחוטים ולא האדם או המקרה העיוור. במבט לאחור, מעשים וצירופי מקרים סתמיים לכאורה מתגלים כמכריעים, ומתברר כי הכול נעשה בהתאם לתוכנית האלוהית הנסתרת.
הרב יואל בן נון מציין שדווקא חסרונו של אלוהים במגילה הוא המלמד אותנו על כך שהאלוהים נמצא בכל מקום. הוא טוען שזו החשיבות המיוחדת של המגילה וזו הסיבה שנוספה לכ"ד ספרים: ללא המגילה ניתן היה לחשוב כי רק כשאלוהים גלוי הוא פועל ולאור המגילה מתברר שאלוהים נמצא גם במקום שאינו גלוי.
לדעת ניסן אררט, מחבר המגילה השמיט ממנה את שם אלוהים כדי לרמוז על סלידתו מהאווירה החילונית שבה פועלים גיבורי המגילה, שנוהגים בדרכו של הערום: זהו מופת חינוכי רווח במזרח הקדום, של אדם החותר בדרכי מרמה ומניפולציה למימוש מטרותיו האנוכיות, כשהוא נסמך על פיקחותו ותושייתו. המגילה ממשיכה את המסורת המקראית של מאבק בדרכו של הערום, ומציבה מולו את המופת של ירא האלוהים, המכיר בשלטונו המוחלט של האל. המן מגלם בדמותו את הערום הרשע, שאין לו תקנה וסופו מפלה ניצחת; לעומתו מגלמים מרדכי ואסתר את הערום שבעקבות אסון שניחת עליו שב בתשובה והפך ירא אלוהים.
יש שתלו את היעדר שם אלוהים במגילה ואת דמותה החילונית בסיבות שאינן קשורות בעיצוב ספרותי גרידא. לואיס פטון שיער ששם אלוהים לא נכתב במגילה מחשש שיחולל כשיקראו בה בפורים, חג שבו מצווים להשתכר "עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי" בפרשנות המסורתית הובעה הסברה שהמגילה הועתקה כלשונה מתוך כרוניקה מלכותית פרסית - או שזהו לפחות הרושם שניסה מחברה ליצור, לפי הגישה הביקורתית - ובכך מוסבר שוויון הנפש - האמיתי או המדומה - כלפי האמונה היהודית. הרב אברהם אבן עזרא כתב בהקדמות לפירוש על המגילה, שהמגילה נכתבה בידי מרדכי בחסות האימפריה הפרסית ולכן לא הוסיף את שם אלוהים מכיוון שחשש שהפרסים יתרגמו את המגילה ויכתבו במקומו שם של אל מהמיתולוגיה הפרסית.
מנגד, חלק מהחוקרים רואים במגילה חיבור חילוני מעיקרו, או לפחות חיבור שזיקתו לדת חלשה. מקצתם תולים זאת בגישה דתית מתונה או ספקנית של המחבר. רוברט פפייפר, המייחס את חיבור המגילה לימיו של יוחנן הורקנוס הראשון, סבור שמחברה היה פטריוט נלהב אך אדיש כלפי עניינים שבדת. פוקס הציע לפרש את היעדרותו של אלוהים מן המגילה כמעשה מכוּון מצד המחבר שתכליתו לעורר אצל הקורא הרהור, ושמא גם ספק, בדבר מקומו של האל בעלילת הסיפור, ואולי אף בקיום האנושי בכלל.
יש הסבורים שהמגילה נכתבה במקורה כסיפור עממי קליל, שלא נועד לשאת מסר חינוכי-דתי, ולפיכך אין זה מפתיע שהיא איננה מגלה נטייה לרעיונות דתיים; אף ייתכן ששם אלוהים לא נכתב בכוונת מכוון מחשש לחילולו בנסיבות של שכרות וליצנות, שבהן נוטים לקרוא סיפורים מסוג זה.