cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אולפני הנגדיאן וורלד
היסטוריה
בשנת 2011 נפתח האתר חלקית לקהל הרחב, ומאז משמשים האולפנים גם כאתר תיירות. בשנת 2019 ביקרו במקום כ-20 מיליון אנשים.
אלכסנדר באלאס
אלכסנדר באלאס (ביוונית עתיקה: Ἀλέξανδρoς Bάλας) היה שליט הממלכה הסלאוקית בין השנים 152 או 150 לפנה"ס ו-146 לפנה"ס.
ביוגרפיה
אלכסנדר באלאס נולד למשפחה ממוצא צנוע בעיר סמירנה. בחיצוניותו דמה לאנטיוכוס אאופטור, בנו של אנטיוכוס אפיפנס, אשר נרצח בידי דודו, דמטריוס הראשון, לאחר שהיה שליט האימפריה הסלאוקית במשך שנתיים. הוא ניצל דמיון זה, ובעזרת שר הכספים של אנטיוכוס אפיפנס הראקליאידס ובתו של אנטיוכוס אפיפנס לאודיקה השיג את תמיכתם של הסנאט הרומי, תלמי פילומטור, מלך מצרים ואחרים, וזאת על אף שכל המעורבים בעניין ידעו כי טענתו להיות בנו של אנטיוכוס אפיפנס היא שקרית. הוא נישא לקלאופטרה תאה, בתו של תלמי, והחל בניסיונות לקבל את השלטון בממלכה הסלאוקית.
בתחילה לא נתקלו נסיונותיו בהצלחה, אך לבסוף הביס את המלך דמטריוס הראשון בשנת 150 לפנה"ס והפך לשליטה הבלתי מעורער של הממלכה הסלאוקית. במרידתו נעזר ביונתן הוופסי, מנהיג ממלכת החשמונאים, אותו מינה לכוהן גדול והעניק לו משרות וחסדים מרובים. לאחר עלייתו לשלטון התמסר לחיי תענוגות והזניח את נתיניו.
חדר הטיקי הקסום
חדר הטיקי הקסום (באנגלית: Walt Disney's Enchanted Tiki Room ) הוא מתקן בפארק השעשועים דיסנילנד שבקליפורניה. חדר הטיקי הקסום (תחת הנהלה חדשה) (באנגלית: The Enchanted Tiki Room (Under New Management)) הוא גרסת המופע המוצגת בממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה.
חדר הטיקי הקסום בדיסנילנד
חדר הטיקי הקסום, שנפתח ב-23 ביוני 1963 היה המתקן האחרון שהשתמש באודיו אנימטרוניקס - המצאת חברת WED מיזמים. בהתחלה מומן המתקן על ידי חברת יוניטד איירלינז אולם המימון עבר לאחר זמן קצר לחברת המזון דול המממנת אותו עד היום.
המתקן מציג את התרבות הפולינזית באמצעות תוכים מזמרים שצבעיהם כצבע דגל המדינה ממנה לכאורה באו: "חוזה" - מקאו בצבעי אדום לבן וירוק (מקסיקני) - המדובב על ידי וואלי באואג, "מייקל" - מקאו בצבעי לבן וירוק (מאירלנד) המדובב על ידי פלטון בורלי, "פייר" בצבעי אדום לבון וכחול (צרפת) המדובב על ידי אנרי ניוטון ו"פריץ" בצבעי אדום שחור ולבן (גרמניה) מדובב על ידי ת'רל רייונקרופט. כמו כן משתתפים במופע 150 ציפורים, פרחים, עמודי טוטם, מפל, תופים ומסכות מדברות.
המופע שופץ בשנים 2004 - 2005 ונפתח מחדש לקהל במרץ 2005.
נתונים מספריים
כחלק מ"הצוות המזמר" של המתקן ישנם:
חדר הטיקי הקסום (תחת הנהלה חדשה)
חדר הטיקי הקסום (תחת הנהלה חדשה) נפתח לקהל בממלכת הקסם ב-1 באוקטובר 1971 בשם "הסרנדה הטרופית של וולט דיסני" (Walt Disney's Tropical Serenade). המופע זהה למופע בדיסנילנד אולם היו שינויים קלים במופע המקדים. המופע נסגר ב-1 בספטמבר 1997 לשיפוצים ונפתח כמופע חדש. במרכזו מופיע הציפור יאגו מהסרט אלאדין, וזאזו מהסרט מלך האריות.
קורשומלי אן
קורשומלי אן (במקדונית: Куршумли ан; באלבנית: Kurshumli hani; בטורקית: Kurşunlu han) הוא חאן עות'מאני בבזאר הישן של סקופיה. החאן, שנמצא ליד מוזיאון מקדוניה הצפונית, שימש כפונדק וככלא.
קורשומלי אן נבנה במאה ה-15 או ה-16, והכיל בעבר אורוות לכ-100 סוסים.
הקירות של קורשומלי אן יוצרים ריבוע, אך הגג היה מורכב בעצם מכיפות בצורת פירמידה. כיפות אלו היו מכוסות במקור בעופרת ולכן החאן היה נקרא "הבזאר המוביל". קומת הקרקע שימשה בדרך כלל לאחסון והקומה עליונה שימשה בדרך כלל למגורי שינה. בתוך הבניין, היו גם חדרים מיוחדים לבעלי חיים.
מספר p-אדי
בתורת המספרים וענפים שונים במתמטיקה, מספר p-אדי הוא פיתוח פורמלי לפי בסיס ראשוני p, שהוא סופי בצד החזקות השליליות \ p^{-N}, ועשוי להיות אינסופי בצד החזקות החיוביות. במובן זה, המספרים ה-p-אדיים הפוכים לשברים העשרוניים הרגילים, שהם סופיים מצד החזקות החיוביות, ועשויים להמשיך לאינסוף בצד החזקות השליליות. אוסף המספרים ה-p-אדיים תלוי במספר p, וכך קיימים מספרים 2-אדיים, 3-אדיים, 5-אדיים, וכן הלאה.
תכונות
במספר p-אדי, שצורתו הכללית עשויים המקדמים להיות מספרים שלמים כלשהם. אולם, כל מספר p-אדי ניתן להציג גם באופן כזה שהמקדמים יהיו בטווח, והצגה זו היא יחידה. על-כן מקובל להניח שתנאי זה מתקיים עבור המקדמים. מבין מספרים ה-p-אדיים, השלמים ה-p-אדיים הם הביטויים, שבהם אין חזקות שליליות של p.
הצגת מספר שלילי
לפי ההגדרה, המקדמים בהצגה כטור חזקות הם שלכאורה הם חיוביים ולכן אפשר לחשוב שאי-אפשר להציג מספרים שליליים בתור מספרים p-אדים. זה לא נכון. לדוגמה: יהי p=3 ונסתכל על המספר נחבר לו את המספר 1, נקבל שכן 1+2=3 ולכן מקבלים 0 בעמודה הראשונה ומוסיפים 1 בתור נשא (carry) לעמודה השנייה, אך גם שם 1+2=3 ולכן גם שם מקבלים 0 ומוסיפים 1 לעמודה הבאה, וכך הלאה. בסופו של דבר מקבלים: ולכן
במקרה הכללי מתקיים ש-. אפשר להוכיח זאת כמו בדוגמה של p=3 אך יש הוכחה אלגנטית יותר המשתמשת בנוסחה לסכום של טור הנדסי אינסופי (שהרי טור בחזקות הולכות וגדלות של p מתכנס במטריקה ה-p-אדית). כאן ולכן
הצגת מספר רציונלי
כל מספר רציונלי ניתן להציג, באופן יחיד, בתור מספר p-אדי, שהוא לעולם מחזורי (ולהפך: מספר p-אדי הוא רציונלי אם ורק אם ההצגה שלו מחזורית). לדוגמה, בשדה המספרים ה-5-אדיים, . אכן, חזקות של המספר 5 שואפות לאפס (ולא לאינסוף), ולכן הטור מתכנס, וסכומו על-פי הנוסחה הידועה לסיכום טורים הנדסיים,. לכן הסכום לעיל מתכנס ל-.
השבר המצומצם הוא שלם p-אדי, אם ורק אם p אינו מחלק את המכנה b. למספרים שלמים רבים יש שורש p-אדי. למשל, (ביטוי זה אינו מחזורי). כאשר \ p\neq 2, ו- a הוא מספר שלם זר ל-p ללא גורמים ריבועיים שלמים, יש ל- a שורש p-אדי אם ורק אם a הוא שארית ריבועית מודולו p. בין המספרים ה-p-אדיים לא ניתן להגדיר יחס סדר, מכיוון שלמספר השלילי \ 1-p^3 תמיד יש שורש p-אדי.
חשיבותם של המספרים ה-p-אדיים היא בכך שניתן להגדיר ביניהם פעולות של חיבור וכפל המחקות את אלה של המספרים הרציונליים. הרחבה זו של הפעולות אפשרית מכיוון שהביטוי ה-p-אדי נמשך לאינסוף רק בכיוון אחד. על ביטויים מאותו סוג הנמשכים לאינסוף לשני הכיוונים לא ניתן להגדיר פעולת כפל סבירה, והם חסרי ערך מתמטי.
הגישה האלגברית
ניתן להגדיר מספר p-אדי כסדרה הבאה: כך שלכל n \ge 1 : (כלומר: כל איבר או רכיב בסדרה שייך לחוג הסופי של השלמים מודולו p). כמו כן, על רכיביה להתאים אחד לשני באופן הבא: נסתכל בקבוצת כל הסדרות הנ"ל, קבוצה זו נקראת גבול הפוך או גבול פרויקטיבי. עבור p ראשוני נתון, הגבול ההפוך הוא קבוצת המספרים ה-p-אדיים . אפשר להפוך קבוצה זו לחוג על ידי הגדרת פעולות חיבור וכפל. זה נעשה באופן הבא: למעשה, מחברים וכופלים מספרים p-אדיים על ידי חיבור וכפל איבר-איבר (לפי רכיבים: ). זהו חוג עם אפס ויחידה . יתרה מזו, זהו גם תחום שלמות ולכן ניתן לבנות את שדה השברים על ידי לוקליזציה. שדה זה נקרא "שדה המספרים ה-p-אדיים" ומסומן.
גישה זו שימושית באלגברה מופשטת ובתורת המספרים, למשל בחישוב פתרון של משוואה פולינומית מעל חוג ה-p-אדיים באמצעות הלמה של הנזל.
מעבר בין ההצגה כטור חזקות להצגה כגבול הפוך
נתון p ראשוני, ונרשום שלם p-אדי כטור חזקות וכסדרה של גבול הפוך:
כדי לעבור מטור חזקות לסדרה יש לקחת סכומים חלקיים באופן הבא: בכיוון השני, אפשר להשתמש בחישוב רקורסיבי באופן הבא:
או בנוסחה מפורשת: כאשר div הוא חילוק שלם, כלומר: לקיחת החלק השלם וזריקת השארית (למשל: ).
שדה המספרים וחוג השלמים ה-p-אדיים
קבוצת המספרים ה-p-אדיים מרכיבה שדה, הקרוי שדה המספרים ה-p-אדיים. אוסף השלמים ה-p-אדיים, שמסמנים ב-, מהווה חוג מקומי בשם חוג השלמים ה-p-אדיים, המתייחס אל שדה המספרים ה-p-אדיים באותו יחס שיש בין חוג המספרים השלמים לשדה המספרים הרציונליים. לשדה המספרים ה-p אדיים ולחוג השלמים המתאים לו יש תפקיד מרכזי בחקר האריתמטיקה של המספרים הרציונליים והמספרים השלמים. למשל, כדי להוכיח שלמשוואה דיופנטית אין פתרונות שלמים, די להוכיח כי אין לה פתרונות p-אדיים; בגלל המבנה האריתמטי הייחודי של המספרים ה-p-אדיים, זוהי לעיתים קרובות משימה קלה בהרבה.
אברהם דרושקוביץ
הרב אברהם דרושקויץ (גם דרושקאוויץ, ? - אב תש"א, אוגוסט 1941), מחניכי תנועת המוסר ותלמיד רבי שמחה זיסל, "הסבא מקלם". היה רב העיר שאט (Šėta) בליטא והמשגיח האחרון בישיבת וולוז'ין. שימש גם כמשגיח בישיבת נובהרדוק בהומל. מחבר הספר "שערי הוראה" ועורך "חידושי וביאורי רבינו הגר"א על הש"ס". נספה בשואה.
ביוגרפיה
אברהם למד בישיבת סלובודקה, שבה התקרב לדמותו של ה"סבא מקלם". אחר כך עבר לישיבת וולוז'ין, והיה תלמידו של הרב רפאל שפירא. למד גם בכולל קובנה המפורסם, שהצטיין ברמתו הלימודית הגבוהה ובהנהגותיו המיוחדות על פי תנועת המוסר, ונסמך לרבנות על ידי רבי יצחק אלחנן ספקטור.
לאחר נישואיו עם הניה לאה, בתו של אחד מחשובי העיר שאט בליטא, התקבל כרב המקום. הוא יסד בשאט ישיבה שהתקיימה עד תום כהונתו כרב העיר.
בתרס"ד הוזמן על ידי הרב רפאל שפירא לכהן כמשגיח בישיבת וולוז'ין, תפקיד שמילא עד שנת תרע"ד. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, כשהחזית התקרבה לוולוז'ין, סייע לתלמידיו להימלט בדרכים שונות ולאחר מכן נמלט עם משפחתו להומל. באותה עת שהתה במקום ישיבת נובהרדוק והוא התמנה למשגיח בה. בשנת ה'תרע"ח הצליח להימלט לליטא, שם דחה הצעות למשרות שונות והעדיף ללמוד תורה באופן אישי ולהתפרנס ממסחר.
נספה בשואה בגטו סלבודקה.
בישיבת וולוז'ין
הרב דרושקוביץ מונה כמשגיח בוולוז'ין בשנים תרס"ד-תרע"ד, בתקופת כהונתו של הרב רפאל שפירא כראש הישיבה. מינויו נחשב כצעד נועז שנועד לשנות את אופי הישיבה. הרב דרושקוביץ, חניך ישיבות המוסר, ניסה להנהיג בישיבה סדרים חדשים ועמידה בזמנים, בניגוד לחופש היחסי שנהג בישיבה בטרם הגעתו. כמו כן קבע פרק זמן בכל יום ללימוד ספרי מוסר, כמקובל בישיבות המוסר, דבר שלא היה מעולם בישיבת וולוז'ין. בקרב התלמידים הייתה התנגדות עזה לחידושים אלה, עד כדי שביתה בת שלושה חודשים, ובסופו של דבר ניסיונותיו של הרב דרושקוביץ להנחיל את דפוסי ישיבות המוסר נכשלו
ספריו
בסוף הספר נוספו מאה שאלות מחודדות על היתכנות מצבים הלכתיים מוזרים ותשובתן בצדן, כגון: כיצד ייתכן ששני תינוקות בריאים נולדו בזה אחר זה והשני ימול לפני הראשון? התשובה: כשהראשון נולד בכניסת שבת בין השמשות והשני בעיצומו של יום השבת. במדור נוסף נכללו כמה חידושים של המחבר וכן התכתבות מסועפת עם הרב חיים ברלין בהלכות מקוואות.
דברי הערכה על עריכתו של המחבר כתב הרב שלמה יוסף זוין ב"סופרים וספרים" ח"ב עמ' 93 - 99.
המחבר ערך גם את חידושי הגר"א על מסכתות נוספות ולא הספיק להדפיסן. כתביו נחשבו כאבודים אולם הגיעו לספריה הלאומית בירושלים, ומהם ערך חתנו, הרב אברהם זלצר, כרכים נוספים על סדר מועד (תשל"א) וסדר נזיקין (תשל"ד). בהקדמת חתנו מצוין שמתוכננת הדפסה גם על שאר חלקי הש"ס. במהדורה זו הוסיף חתנו קטעים מספרים נוספים של הגר"א שלא היו לעיני הרב דרושקוביץ.
התכתב עם חכמי דורו, רבי חיים ברלין (ראה לעיל), רבי חיים חזקיהו מדיני בעל "שדי חמד", והרב יששכר שלמה טייכטל, בעל שו"ת משנה שכיר.
משפחתו
נישא להניה לאה, נולדו לו כמה ילדים:
מכון קניון בירושלים
מכון קניון בירושלים (באנגלית: Kenyon Institute) הוא מכון מחקר בריטי השוכן במזרח ירושלים. נוסד ב-2001 ונקרא על שמה של קתלין קניון. המכון הוא הרחבה של בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים וכולל, פרט לארכאולוגיה והיסטוריה, תחומי מחקר נוספים ממדעי החברה והרוח. במכון גרים קבע שני מדענים המנהלים אותו ובנוסף הוא מארח מדעני מחקר מקומיים ובריטים.
אודות
המכון ממוקם בירושלים המזרחית, בשכונת שייח' ג'ארח וממומן על ידי האקדמיה הבריטית, תחת המטריה של המועצה הבריטית למחקר בלבנט (the Council for British Research in the Levant - CBRL). הוא מרכז מחקר אקדמי מתחומים שונים ומשרת את האוכלוסייה המקומית כמו גם מדענים בריטיים.
מכון קניון שהוכרז רשמית ב-2001, נבנה על יסודות בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים (the British School of Archaeology in Jerusalem - BSAJ) שנוסד עוד ב-1919 בזמן המנדט הבריטי בארץ ישראל. כך, שבעודו ממשיך את פעילות ה-BSAJ, הוא הרחיב את פעילותו לשטחים נוספים בתחום מדעי החברה והרוח ובכל השדות הנתמכים על ידי האקדמיה הבריטית.
במכון משתכנים שני חוקרים קבועים, המנהלים את המכון עצמו בנוסף למחקרם המדעי. בנוסף המכון תומך בחוקרים אורחים הבאים לרוב לתקופה של שנה ומעבירים סמינרים, הרצאות ומשתתפים בכנסים המוחזקים במקום. ישנם גם פרויקטים ארוכי טווח המסונפים למכון ומשתמשים במתקני המקום לצורך עבודות השטח שלהם.
המכון ממוקם בוילה עות'מאנית במזרח ירושלים, סמוך לקונסוליה הבריטית. ספריית המכון כוללת אוספים רבים של היסטוריה פלסטינית וארץ ישראלית, כמו גם נושאים בני זמננו, אך יחודה הוא באוספי ארכאולוגיה ואומנות היסטורית. המכון מספק שירותי לינה לאורחים, מקום למחקר, ציוד ארכאולוגי ואף רכבים להשכרה.
היסטוריה
במשך זמן זה, ספריית המכון הועשרה בספריו של פיתיאו-אדמס, וכן זכתה לתמיכה כספית בידי רוברט מונד. ב-1924 פורסמה על ידי המכון עבודתו של קפל ארצ'יבלד קרסוול על כיפת הסלע בירושלים. ב-1924 החל גם לעבוד הורספילד (Horsfield) על מבנים מבוצרים בעמאן ושנה לאחר מכן בג'רש. ג'ון וינטר קרופוט חפר אף הוא בג'רש בין 1928 ל-1930. רוברט המילטון, שהצטרף למחלקת העתיקות ב-1931 ומונה למנהלהּ ב-1938, הגיע לאזור תחת חסותו של בית הספר והשתתף בחפירותיו של קרופוט בג'רש. קרופוט במשיך וניהל משלחת לשומרון בין 1931 ל-1935.
ב-1952, לאחר הפסקה בשל מלחמת העולם השנייה, ייסדה קתלין קניון מחדש את בית הספר עם עזרה מהאקדמיה הבריטית, ובית הספר היה הספונסר העיקרי למשלחת החפירות בניהולה ביריחו בין השנים 1952 ו-1958. ב-1957 קניון מיקמה את בית הספר בבניין חוסייני במזרח ירושלים ובקיץ הוא היה הבסיס שלה לחפירות אותן ניהלה בירושלים (1961-1967). היו בו אכסניה, מזכיר-ספרן, סטודנטים שנתיים (בריטיים ומחבר העמים הבריטי) ומנהל שמונה לבסוף. הספרייה תוחזקה עבור בית הספר האמריקאי והועברה למבנה חדש. ב-1967 עבר בית הספר למיקומו הנוכחי בשייח' ג'ראח, במקום הקונסוליה הבריטית במזרח ירושלים. חפירות רבות בוצעו באזור השנים אלו, כולל באיסקנדר (Iskander), פטרה, בידהה (Beidha) אום אל-ביארה (Umm el-Biyara) שומרון, טרבי (Tarabi) תלוליות ע'סול, איקטנו (Iktanu) ועמאן. ב-1968 פתח בית הספר בפרויקט מיוחד לסקר מבנים ממלוכים שנותרו בירושלים, סקר שהמשיך מאוחר יותר בסקרים על ירושלים העות'מאנית, הצלבנית ועל ארץ ישראל האיסלאמית.
בית הספר תמך גם בפרויקטים באזורים נוספים, אך מאז 1967 נתקל בקשיים. ב-1968 הועברו ממצאים רבים וציוד חפירות מבית הספר לירדן, וב-1975 קריסטל בנט, מנהלת בית הספר הקימה מכון בריטי לארכאולוגיה בעמאן (תחילה כמכון לא רשמי). קריסטל בנט ניהלה את בית הספר ואת המכון בעמאן במקביל. ב-1978, האקדמיה הבריטית הכיר במכון בעמאן ונתנה לו סטטוס מלא של מכון מחקר ועזרה בגרנטים. שמו המלא הפך למכון הבריטי בעמאן לארכאולוגיה והיסטוריה (the British Institute at Amman for Archaeology and History - BIAAH). קריסטל בנט, פרשה מבית הספר בירושלים והפכה למנהלת במשרה מלאה של מכון זה.
עשרים שנה מאוחר יותר, לאחר בדיקה של מכוני המחקר באזור, האקדמיה הבריטית הכפיפה את המוסדות לניהול ה-CBRL.
המסע המסוכן
המסע המסוכן (בשוודית: Den farliga resan) הוא ספר תמונות מאת המחברת השוודית-פינית טובה ינסון. הספר פורסם לראשונה בשנת 1977 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זהו ספר התמונות השלישי בסדרת ספרי התמונות של המומינים. הספר לא תורגם לעברית.
תקציר העלילה
בתחילת הסיפור ילדה קטנה בשם סופי נמצאת בביתה כאשר היא עצובה וכועסת. באמצעות משקפי קסם היא עוברת אל עולם אחר בו היא פוגשת חלק מדמויות המומינים - את מומינטרול, מר המיולין, סניף וכלבו, ואת טינגומי ובוב. יחד הם יוצאים למסע בו הם עוברים על פני נופים מרהיבים, בהם הרי געש וסופות שלג. לבסוף דינורה אוספת את החבורה באמצעות כדור פורח ומובילה אותם לעמק המומינים.
פרינס טגואה
פרינס טאגו (אנגלית: Prince Tagoe; נולד ב-9 בנובמבר 1986) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
טגואה התחיל את הקריירה שלו במידטיילנד-מאמובי ששיחקה אז בליגה השנייה בגאנה. בשנת הושאל לאקרה הארטס אוף אוק מהליגה הראשונה. כבר בעונתו הראשונה בלט וסיים את העונה כמלך השערים של הליגה עם 18 שערים. בינואר הצטרף לאל-איתיחאד לאחר שהעסקה עם מיינץ 05 נפלה. בקיץ הצטרף לאל-שאבאב מאיחוד האמירויות הערביות. לאחר שנה חזר לערב הסעודית וחתם באל-איתיפאק, עימה זכה בליגת האלופות האסיאתית.
ב-9 ביוני 2009, טגואה חתם על חוזה לשלוש שנים בהופנהיים, אך ב-1 באוגוסט חוזהו בוטל עקב בעיות לב. ב-11 בינואר 2010 קיבל את האישור והצטרף רשמית לסגל. ב-30 בינואר 2010, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד שאלקה 04. ב-9 בפברואר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בהופנהיים בגביע נגד ורדר ברמן. ב-1 במאי 2010 הבקיע את שערי הבכורה שלו בהופנהיים נגד איינטרכט פרנקפורט.
ב-31 בינואר 2011, טגואה הושאל לפרטיזן בלגרד עד לסיום העונה עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד אינג'ייה בה הוא גם הבקיע את שער הבכורה שלו. טגואה הבקיע צמד בניצחון בחצי הגמר נגד הכוכב האדום בלגרד. במהלך תקופת ההשאלה שלו בפרטיזן הוא הבקיע 9 שערים בליגה ו-3 בגביע וזכה עם המועדון בדאבל.
ב-1 בספטמבר 2011 טגואה עבר לבורסאספור הטורקית. ב-26 באוקטובר 2011 הבקיע את השער היחיד שלו עבור בורסאספור בתיקו 1-1 נגד אורדוספור. בינואר הושאל לאל-איתיפאק לקדנציה שנייה במועדון.
לקראת סוף אפריל הוא חתם בקלאנטן המלזית לשישה חודשים במועדון. לאחר בעיות בשחרור הבינלאומי שלו, ב-17 במאי 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד פראק.
ב-27 בנובמבר 2014 חתם בהפועל בני לוד, לאחר שלא מצא את מקומו בקבוצה שוחרר בינואר.
קריירה בינלאומית
טגואה זומן לראשונה לסגל נבחרת גאנה לקראת גביע אפריקה לאומות 2006. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-27 בינואר 2006 בניצחון 0-1 נגד, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-87. ב-1 ביוני 2008 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד. הוא זומן לקראת סגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010 ולקח חלק בכל משחקי הנבחרת שנעצרה ברבע הגמר על ידי. בשנת פרש מהנבחרת.
אלנתן בן עכבור
אלנתן בן עכבור היה משרי המלך יהויקים.
אזכורים בתנ"ך
אלנתן נזכר לראשונה בספר ירמיהו, כעומד בראש משלחת אנשים שנשלחה על ידי המלך יהויקים, לרדוף ולתפוס את הנביא אוריהו בן שמעיהו שנמלט למצרים. אלנתן ואנשיו תפסו את אוריהו והביאו אותו אל המלך, שהוציא אותו להורג. יש הטוענים כי עדות ארכאולוגית למאורע זה נמצאה במכתבי לכיש.
יש המשערים כי אלנתן בן עכבור הוא אלנתן, אביה של נחשתא בת אלנתן, אשת יהויקים ואם בנו יהויכין.
לורנצו ברטוליני
לורנצו ברטוליני (באיטלקית: Lorenzo Bartolini; 1777, טוסקנה – 1850, פירנצה) היה פסל איטלקי.
ביוגרפיה
נולד בסביניאנו די פראטו ליד פראטו בטוסקנה, לאחר שלמד באקדמיה לאמנוות בפירנצה שם רכש את מיומנות יצירת מודולי גבס, עבר בגיל 20 לפאריס ללמוד תחילה ציור אצל ז'אן-בטיסט פרדריק דמריי ובהמשך פיסול אצל פרדריק-פרנסואה למו, זכה בגיל 26 במקום שני בפרס רומא על פיסול תבליט של קליאוביס וביטון וזכה למוניטין כפסל ולתמיכה של פטרוני אמנות ביניהם נפוליאון, היה בין האמנים שהשתתפו ביצירת עמוד ונדום שבכיכר ונדום. נפוליאון שלח אותו בהמלצת אחותו אליזה בונפרטה לאקדמיית קררה ללמד פיסול, בשנת 1833 הוא נבחר כחבר של כבוד באקדמיית צרפת ברומא ובחר לגור בפירנצה שם לימד באקדמיה לאמנות של פירנצה. הוא נקבר בבליזיקת סנטיסימה אנונציאטה (הבשורה הקדושה) ליד לוחית זיכרון לבנוונוטו צ'ליני, ציון לזכרו הוצב בבזיליקת סנטה קרוצ'ה. בין תלמידיו: פייטרו טנראני.
סגנון
בפירנצה ברטוליני לקח את הקלאסיציזם של אנטוניו קנובה לכיוון נטורליסטי בהשראת אמני הרנסאנס.
פנטוגרף (העתקה)
פנטוגרף ( מיוונית παντ- 'הכל, כל', ו γραφ- 'לכתוב') הוא מתקן המשמש להעתקת צורות.
הפנטוגרף מורכב מארבעה מוטות מחוברים באמצעות צירים המאפשרים תנועה סביב נקודה קבועה תוך יצירת צורת מקבילית. הצירים ניתנים לכיוון בהתאם ליחסי הגודל הרצויים בין הצורה המקורית לצורה המועתקת. הפנטוגרף מקובע על לוח הסרטוט בנקודה קבועה. בקצה זרוע אחת מורכב מצביע הנע לאורך היקיפה של הצורה המועתקת. בקצה הזרוע השנייה מורכב כלי כתיבה, או כלי חריטה במקרה של עבודה בחומרים כגון עץ, מתכת או אבן, המייצר את הצורה החדשה.
פנטוגרפים משמשים להקטנה או לגדלה של מפות ותוכניות, ושל צורות לצורך פיסול, הטבעת מטבעות, חריטה וכרסום ועקרון פעולתם מיושם במכונות חריטה וכרסום אוטומטיות.
היסטוריה
המהנדס היווני הרון מאלכסנדריה (חי בין השנים 10 - 70 לספירה) תיאר את הפנטוגרף בעבודתו "מכניקה".
עקרון פעולתו של הפנטוגרף הוסבר בצורה מדעית על ידי המתמטיקאי קריסטוף שיינר (1575–1650) בהתבסס על חוק המקביליות שהוגדר על ידי הפילוסוף והמתמטיקאי הצרפתי רנה דקארט (1596 – 1650). הוא תיאר את אופן פעולתו של הפנטוגרף פרי המצאתו בעבודתו Pantographice seu ars delineandi (1631).
בשנת 1836, בנג'אמין שברטון שיכלל את הפנטוגרף התלת־ממדי שהומצא על ידי ג'יימס ואט ואשר שימש להעתקת פסלים בגדלים שונים. גרסה נוספת משמשת עדיין להקטנת תרשימי תבליטים לגודל הדרוש לשם הטבעתם על מטבעות.
בשנת 1860, האומן הצרפתי פרנסואה וילם הוציא פטנט על המצאת תהליך מסחרי, המבוסס על עקרון פעולת הפנטוגרף, המאפשר לתרגם תמונות ליצירות תלת-ממד. הוא כינה תהליך זה בשם photo-sculpture.
רעידת האדמה בצפת (1837)
רעידת האדמה של שנת 1837 (תקצ"ז) הייתה רעידת אדמה חזקה שפגעה באזור הגליל בארץ ישראל ובלבנון, הותירה אלפי הרוגים והחריבה את העיר צפת וסביבותיה, וכן פגעה קשות בעיר טבריה. כמו כן נפגעו בצורה קלה יותר הערים שכם, עכו, נצרת, צור וצידון.
רקע
לרעידה זו קדמו מספר אסונות אשר פגעו בצפת והגליל. שתי רעידות אדמה קודמות החרידו את צפת ב-24 במאי 1834 - האחת בשעת הצהריים, והשנייה בערך בשעה תשע בערב. רעידות אלו גרמו לנזק רב לרכוש, אך לנפגעים מועטים.
רעידת האדמה
ביום ראשון, 1 בינואר 1837 (כ"ד בטבת), זעזעה רעידת אדמה חזקה את העיר צפת וכן את העיר טבריה, והחריבה אותן. יש קושי מסוים בקביעת מגניטודה של רעידת האדמה, שכן השימוש בכלים סייסמולוגים מודרניים עוד לא היה קיים, וסולם ריכטר לקביעת גודלן של רעידות האדמה נקבע לשימוש רק כמאה שנה מאוחר יותר, בשנת 1935.
ברם, ניתן להעריך ואף לחשב, בשיטות מחקר מאקרוסייסמיים את מגניטודת רעידת האדמה מהעידן הטרום מכשירני. ניקולאס אמברייזיס, מאבות המחקר המאקרוסייסמי, ניתח תעודות היסטוריות שתיארו אפקטים סייסמיים שהתרחשו ברעידת האדמה הזו, והסיק שמגניטודת רעידת האדמה הזו הייתה Ms>7.
בתים רבים קרסו בשעת הרעש ונחרבו על יושביהם. ככל הנראה הנזק הכבד שנגרם לה היה תוצאה של הקרקע הבעייתית באזור שהביאה למפולות (גלישות קרקע) גדולות. התנאים להתרחשותן של גלישות אלו הועצמו, מכיוון שלרעידת האדמה קדמו כמה ימי גשם כבד שהעמיס משקל נוסף על הקרקע, ותרם למישורי החלקה על סלעי האם של המדרונות שמהווים תנאי חשוב לקיומן של גלישות. ההרס והחורבן הועצמו על ידי שורה של גלי צונאמי שעלו מתוך ים כנרת ופגעו קשות בטבריה. על פי דיווחי הפחה הטורקי, מספר הנספים בצפת היה בין 1,700 ל-1,800, ובטבריה כ-600. בסה"כ ההערכות הן שנהרגו בין 5,000 ל-7,000 בני אדם ברעידת האדמה.
רוב הידוע על אירועי הרעש ותוצאותיו מגיע מדיווחו של הכומר האמריקני ויליאם מקלור תומסון שחש לאזור האסון. דיווחו המפורט, שפורסם תחילה בעיתון מיסיונרי בבוסטון, הועתק בנספח לספרו של אדוארד רובינסון, גדול חוקרי ארץ ישראל במאה ה-19, ומשם לחיבורים רבים.
הקהילה היהודית בצפת ורעידת האדמה
רעידת האדמה פגעה קשות בקהילה היהודית בעיר צפת, ובעקבותיה עזבו יהודים רבים את צפת. בין ההרוגים היו ר' אליעזר מסלונים, ר' יוסף מטשורטקוב, ר' דויד מוויסקה דליטא, מרבני הפרושים בצפת בעת ההיא, המקובל ר' נסים זרחיה אזולאי (נולד בירושלים ב-1780, נכדו של חיים יוסף דוד אזולאי) ועמו נקברו תחת עיי המפולת אוצר הספרים וכתבי היד שהיו ברשותו, וכן מנכבדות הקהילה הגב' שרה בת רבי יהושע ממינסק.
מלאכת חילוץ הלכודים בהריסות העיר נמשכה זמן רב. הימים היו ימי ינואר קרים וגשומים, והאנשים הבריאים שנותרו בעיר התקשו בחילוץ ובהגשת עזרה רפואית. הראשונים להגיש עזרה היו מיסיונרים אמריקנים ואנגלים, שהגיעו מביירות שבלבנון.
משה מונטיפיורי בביקורו בשנת 1839 בארץ ישראל פקד לבצע מפקד לאוכלוסייה היהודית, במפקד יהודי צפת נרשמה לחלק מהמשפחות הערה שהיא נפגעת רעש האדמה בנפש וברכוש.
הרעש של 1837 שינה גם את פני הקהילה היהודית בגליל. האוכלוסייה התדלדלה גם משום שרבים נהרגו וגם משום שחלקים בחרו לעזוב את האזור מוכה האסון. למשל, רוב מכריע של הפרושים עזבו לירושלים, בפרשם את האירוע כעונש על העדפת צפת, והותירו את העיר חסידית בעיקרה. גם חלק מאנשי הקהילה החסידית בחרו לעבור לירושלים והניחו שם תשתית לכולל חסידי שהלך וגדל.
היו שהאמינו שהיה זה עונש משמיים על כך שמוקד התיישבות העולים היה בצפת, תוך התעלמות מקדושתה של ירושלים. יהודים אחרים, לעומת זאת, הגיעו לצפת בעקבות רעידת האדמה, בהאמינם כי זהו סימן לחבלי משיח שיגיע בקרוב. מנהיג הציבור הפרושי, צבי הירש לעהרן, כתב ביחס לרעידת האדמה באיגרת ששלח לקהל תלמידי הגר"א: "ועוד כתב [ר' ישראל משקלוב] שמצפה שהיא [רעידת האדמה] אתחלתא דגאולה ונסמך מחז"ל 'והגליל יחרב'" כלומר, לפי המשנה האחרונה במסכת סוטה: "בעקבות משיחא (כלומר לקראת בוא המשיח) חוצפא יסגא (תִרבה), ויוקר יאמיר... והגליל יחרב". נרמז שחורבן הגליל הוא סימן מבשר לבוא המשיח, סימן המתאים גם לציפייה המשיחית בקרב קבוצה זו לקראת בוא המשיח בשנת ה'ת"ר (1840). בעקבות הרעש עברו תלמידי הגר"א ששרדו לירושלים.
מסופר שהרב אברהם דב מאבריטש היה אז בבית מדרשו והתפלל תפילת מנחה. כשהתחילו הזעזועים ציווה הרב לכל המתפללים להתאסף סביבו, ואילו הוא עצמו השתטח על הארץ. הזעזועים גברו וחלק גדול מבית המדרש התמוטט, אבל אותו חלק שבו הצטופפו כולם נשאר עומד על תילו, וגם הגג נשאר תלוי באוויר והמתפללים ניצלו בדרך נס. בספרו "בת עין" מסופר שאמר בדרשה כי רעידות האדמה הן סימן לבוא הגאולה.
מי שהוביל את הצמיחה וההתאוששות היה הרב שמואל הלר, ראש הקהילה האשכנזית הגדולה בעיר, בעצמו קורבן של רעידת האדמה. ב'רעש הגדול' איבד הלר את אשתו וילדיו. הוא עצמו שהה בעת האירוע בבית מדרש האר"י ונלכד בין הריסות המבנה. כך תיאר זאת לימים אחד מכותבי קורות אותו אירוע:
שנים ארוכות לאחר הרעש עוד ציינו יהודי צפת את היום המר והנמהר ההוא, כ"ד בטבת תקצ"ז (1 בינואר 1837) כיום אבל וסכנה.
רעידת האדמה בטבריה
בטבריה נהרגה הרבנית ציזיא חנה מזל מצ'רני-אוסטראה מרעידת אדמה זו.
הכומר הגרמני יוהאן נפומוק ויזינו ביקר בטבריה באותה שנה ותיאר את שראה: "בכל מקום שאליו הופנה מבטי, נתקל הוא בתלי חורבות...אלה שנשארו בחיים נטו מספר אוהלים גרועים מעל למפולת, בהם הם מנסים כעת להתגורר. בשום מקום לא ראיתי אפילו ניסיון להקים מחדש את הקירות ההרוסים; המסכנים רבצו על החורבות במצב של בטלה ויאוש דומם". אל ויזינו ניגשה "יהודיה צעירה", שהזמינה אותו אל אוהלה וסיפרה לו את מה שקרה לה:
במקומות נוספים
חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן שסייר בארץ ישראל בשנת 1863 ושוב בשנת 1870, תיעד את השפעות רעידת האדמה במספר מקומות. בעקבות ביקורו בטובאס שבצפון השומרון, כתב שרבים מבתי העיירה, וכן המסגד המקומי, נחרבו ברעידת האדמה של 1837 ולא נבנו מחדש.
פאל פהר
פאל פהר (במקור עד 1914 וייס, בהונגרית: Fehér Pál; בודפשט, 4 באוגוסט 1900 – בודפשט, 7 בפברואר 1959) היה זמר אופרה (טנור) בעל קול מיוחד, זוכה פרס האמן המצטיין. הוא אביו של הבמאי והמלחין אנדראש פהר.
ביוגרפיה
פאל וייס הצטרף בגיל עשר למקהלת הילדים של בית האופרה של בודפשט, שם היה חבר במשך ארבע שנים, עד להתחלפות הקול שלו. בתקופה ששר קיבל לעיתים קרובות משימות סולו.
הוא לחם במלחמת העולם הראשונה וארגן גם להקת שירה מחבריו החיילים. לאחר המלחמה עבד בבנק, ובמקביל בין השנים 1923–1926 למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט.
בסיום לימודיו היה זמר אופרה ב"חוג התיאטרון בודה" (תיאטרון שפעל ברובע 1 של בודפשט) ולאחר מכן ב"תיאטרון העירוני" (כיום תיאטרון ארקל).
כך כתב כתב העת "חיי התיאטרון" (Színházi Élet) על הופעת הבכורה שלו בלה טרוויאטה:
ב-1933 איבד את עבודתו באופרה עקב עליית הנאצים לשלטון וחקיקת חוקים אנטי יהודיים בגרמניה. מאז הופיע בחסות האגודה היהודית לתרבות (Kulturbund Deutscher Juden), שנוסדה כדי להעסיק אמנים יהודים מובטלים (Kulturbund-Oper).
בעונת 1936–1937 היה פהר חבר בתיאטרון העירוני בציריך, הוא היה גם חלק מבכורה חשובה: ב-2 ביוני 1937 שר את תפקידי "הצייר" ו"הכושי" באופרה לולו של אלבן ברג. (בשנת 1929 החל ברג לעבוד על האופרה לולו, המבוססת על שני מחזות מאת פרנק ודקינד. הוא עבד על כתיבת האופרה עד 1935, כאשר מותה של מאנון גרופיוס, בתם של ולטר גרופיוס ואלמה מאהלר גרם לו להפסיק את כתיבתו ולפנות לקונצ'רטו לכינור. כיוון שכך, נותרה האופרה בלתי-גמורה, וברג לא הספיק להשלים את המערכה השלישית).
פהר חזר לבודפשט ב-1938. הוא הפך שוב חבר בתיאטרון ארקל (תיאטרון שתיפקד ומתפקד עד היום, בין היתר, גם כבית האופרה השני בבודפשט). בשנה שלאחר מכן הוא שוב הפך למובטל: הפעם בגלל חקיקת החוקים ה (אנטי) יהודים משנת 1938 על ידי ממשלת הונגריה הפרו גרמנית וימנית קיצונית במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי. בין השנים 1939 לבין 1944, הוא הורשה להופיע רק במקבילה ההונגרית של "האגודה היהודית לתרבות" בברלין, בתיאטרון גולדמארק במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך ורק בפני קהל יהודי. הוא היה הזמר העסוק ביותר בהופעות אופרה במסגרת אומיקה.
הוא שר ושיחק כמעט בכל אופרה מרכזית שהוצגה: פידליו, סיפורי הופמן, החטיפה מן ההרמון, ריגולטו, העטלף, לה בוהם, לה טרוויאטה וכן הלאה. אבל הוא שר ב-1940, גם בבית הכנסת הגדול ברחוב דוהאן, בתפקיד יהושע באורטוריה של גאורג פרידריך הנדל. שנה לאחר מכן, בהופעת הבכורה של האורטוריה האחרת של הנדל, יהודה המכבי, הוא שר את תפקיד יהודה המכבי - כפי שדיווח "עיתון היהודים ההונגרים" (A Magyar Zsidók Lapja) :
ביוני 1943 ערך גם רסיטל סולו בתיאטרון גולדמרק.
בתום מלחמת העולם השנייה, לאחר השחרור, היו לו הופעות מדי פעם. בשנת 1946, קיבל חוזה בבית האופרה הממלכתית של הונגריה ושר שם עד מותו המוקדם.
התפקידים הליריים איטלקיים וצרפתיים וספינטו-טנור (Spinto - מאיטלקית, "דחף" - הוא מונח ווקאלי המשמש לאפיון קול סופרן או טנור בעל משקל בין לירי לבין דרמטי) היו הכי קרובים לקולו. כל הקריירה שלו לוותה בתפקידו המרהיב ביותר: הופמן בסיפורי הופמן של ז'אק אופנבך.
Lo Imprescindible
Lo Imprescindible (באנגלית: What Is Essential, ובעברית: מה הוא חיוני) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Fijación Oral, Vol. 1. השיר יצא כרצועה ה-10 מתוך האלבום.
בסמוך לצאתו של האלבום, הועלה השיר לספוטיפיי, לאפל מיוזיק, ולשאר רשתות הסטרימינג.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי שאקירה, והופק על ידי לסטר מנדז ועל ידה. השיר הוא מעין בלדה, בה יש בית בשפה הגרמנית, ובו שאקירה אומרת לבן זוגה "בוא מותק בוא. לעולם אל תשאיר אותי לבד".
הופעה
תחילה, את השיר הייתה שאקירה צריכה לשיר במופעים שנכללו בסיבוב ההופעות הרביעי שלה "Oral Fixation Tour", אך לבסוף הוחלט כי אותו לא תשיר.
ז'ואאו מאוטיניו
ז'ואאו פיליפה אירייה סנטוס מאוטיניו (בפורטוגזית: João Filipe Iria Santos Moutinho; נולד ב-8 בספטמבר 1986) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר בוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג ובנבחרת פורטוגל.
קריירת מועדונים
מאוטיניו התחיל את הקריירה שלו בפורטימוננסה, ובגיל 13 עבר לספורטינג ליסבון. בעונת זכה עם קבוצת הנוער באליפות כאשר הוא משחק לצידם של שחקנים כמו נאני ומיגל ולוזו. ב-23 בינואר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–3 נגד גיל ויסנטה. הוא זכה בתואר "איש המשחק" במשחקים נגד פיינורד רוטרדם וניוקאסל יונייטד והגיע עם קבוצתו לגמר המפעל, שם הפסידה לצסק"א מוסקבה. הוא עזר לקבוצה לסיים במקום השני בליגה ובסיום העונה האריך את חוזהו בשנה נוספת. בעונת, מאוטיניו הפך לבורג מרכזי בקבוצה ושיחק כמעט בכל המשחקים. במחזור האחרון של העונה הוא כבש את שער הניצחון 0–1 נגד ספורטינג בראגה, שהבטיח לקבוצתו את הכרטיס לשלב הבתים של ליגת האלופות. בעונת הפך לקפטן משנה, ובעונה לאחר מכן הפך לקפטן הראשי כאשר הוא רק בן 20. בקיץ  הביעה אברטון עניין בשחקן, אך המשא ומתן עמו נכשל.
ב-3 ביולי 2010 חתם מאוטיניו בפורטו תמורת 11 מיליון אירו, לאחר סכסוך עם הנהלת ספורטינג. בעונתו הראשונה זכה מאוטיניו עם הקבוצה בספורט, כאשר הוא רשם 50 הופעות בכל המסגרות, כולל בגמר הליגה האירופית בו גברה קבוצתו 0–1 על בראגה. ב-19 בפברואר 2013 הבקיע שער בניצחון קבוצתו 0–1 נגד מאלגה במסגרת שמינית גמר ליגת האלופות, למרות זאת במשחק השני ניצחה מאלגה 0–2 והמשיכה לרבע הגמר. בסיום העונה זכה עם הקבוצה באליפות שלישית.
ב-24 במאי 2013 עבר מאוטיניו ביחד עם חברו לקבוצה חאמס רודריגז למונקו תמורת 70 מיליון אירו (25 מיליון תמורת מאוטיניו). ב-29 בספטמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו עבור המועדון בתיקו 1-1 נגד סטאד ריימס. ב-16 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו עבור הקבוצה במסגרת אירופאית שהיה גם השער הראשון של המועדון במפעל מאז ההעפלה ההיסטורית לגמר בשנת. המשחק עצמו נגמר בהפסד לבאייר לברקוזן. בעונת 2016/2017 מוטיניו זכה באליפות צרפת עם מונקו והגיע עם הקבוצה לחצי גמר ליגת האלופות.
ב-24 ביולי 2018 חתם בוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג תמורת 5 מיליון ליש"ט. את שער הבכורה שלו במדי "הוולבס" כבש ב-22 בספטמבר 2018, באצטדיון אולד טראפורד, במשחק מול מנצ'סטר יונייטד, שהסתיים בתיקו 1:1.
קריירה בינלאומית
בצעירותו שיחק מאוטיניו בכל נבחרות פורטוגל הצעירות. אחרי מונדיאל 2006 זומן לסגל הנבחרת הבוגרת. ב-31 במאי 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–2 נגד. מואטיניו נכלל בסגל הסופי של הנבחרת לקראת יורו 2008. ביורו 2012 החטיא פנדל בדו-קרב בעיטות עונשין מ-11 מטר אחרי תיקו 0-0 עם בחצי גמר היורו, בסיום הדו-קרב עלתה ספרד לגמר. מאוטיניו נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
מוטיניו ערך 6 הופעות ביורו 2016 שבו פורטוגל זכתה, ואף בישל את שער הניצחון בגמר.
מועדונים
נכון ל-1 בנובמבר 2020
בנבחרת
נכון ל-17 בנובמבר 2020
תארים
ספורטינג ליסבון
בינלאומיים
אישיים
מסוקרניבורים
מסוקרניבורים (באנגלית: Mesocarnivore) הם בעלי חיים שתזונתם מכילה 30%–70% בשר, כשהשאר מורכב מפטריות, פירות, או חלקי צמחים אחרים. בניגוד להיפרקרניבורים, מסוקרניבורים נחשבים לאוכלי כל אם כי הם עדיין מתבססים על בשר, יותר מההיפוקרניבורים (Hypocarnivore) שתזונתם מכילה פחות מ-30% בשר.
למיני חיות אלה יש שיניים חותכות גדולות וניבים מוארכים העוזרים לקרוע בשר, וכן טוחנות גדולות בחלק האחורי של הלסת, שעוזרות ללעוס צמחים.
מבין בני סדרת הטורפים ראשוני המסוקרניבורים היו המיאקויים כמו Prohesperocyon אשר היו לו ניב אחת בלסת העליונה, 3 חותכות ו-4 מלתעות. בלסת התחתונה היו 3 שיניים טוחנות (משני צדדי הלסת) ובלסת העליונה 2 טוחנות מכל צד. מבנה זה עזר ליצור הקטן גם להרוג טרף קטן וללעוס בשר וגם לעכל ביעילות צמחייה או מזון דומה.
מסוקרניבורים נוספים כוללים מינים שונים של כלביים קטנים (קויוט, שועלים, זאב הרעמה וכו'), סמוריים רבים כמו הדלק, או הגירית, גחניים, נמייתיים, בואשיים והראקוניים כמו הראקון והחוטמן.
שרה סידונס
שרה סידונס (באנגלית: Sarah Siddons; 5 ביולי 1755 – 8 ביוני 1831) הייתה שחקנית תיאטרון בריטית, שחקנית הטרגדיות הידועה ביותר במאה ה-18. היא הייתה אחותם של השחקנים ג'ון פיליפ קמבל (John Philip Kemble), סטיבן קמבל (Stephen Kemble), צ'ארלס קמבל (Charles Kemble) ואליזבת ויטלוק (Elizabeth Whitlock) ושל הסופרת אן האטון (Ann Hatton). היא התפרסמה בגילום הדמות השייקספירית ליידי מקבת', המזוהה עימה.
נעורים
היא נולדה כ"שרה קמבל" בברקון (Brecon), ברקנוקשייר (Brecknockshire), ויילס, בתם הבכורה של רוג'ר קמבל (Roger Kemble), שחקן-ומנהל תיאטרון שלהקתו הנודדת, "Warwickshire Company of Comedians"' כללה את רוב משפחתו ואת שרה "סאלי" וורד (Sarah "Sally" Ward).
רק בתקופה זו החל המשחק בתיאטרון להתקבל כמקצוע מכובד לנשים, ובתחילה הביעו הוריה מורת רוח מהמקצוע בו בחרה.
קריירה
ב-1774 זכתה סידונס בהצלחתה הבימתית הראשונה כ"בלווידרה" (Belvidera) בטרגדיה "ונציה נשמרה" (Venice Preserved) של המחזאי האנגלי בן המאה ה-17 תומאס אוטווי (Thomas Otway). שמה הובא לידיעתו של מנהל התיאטרון דייוויד גריק ששלח את סגנו לחזות בה כ"קליסטה" (Calista) במחזהו של תומאס רו (Thomas Rowe) "מביעת החרטה הנאה" (Fair Penitent), וכתוצאה מכך הוא הוזמנה להופיע בתיאטרון דרורי ליין. הופעותיה הראשונות כ"פורציה" ובתפקידים אחרים לא התקבלו יפה על ידי הקהל והיא קיבלה מכתב ממנהל תיאטרון הדרורי ליין המצהיר שאין יותר צורך בשירותיה. ובמילותיה, "היא":
ב-1777 היא החלה במסע הופעות במחוזות. במהלך שש השנים הבאות היא עבדה עבור להקות מחוזיות (בייחוד יורק ובאת'), כשהיא יוצרת מוניטין בהדרגה, והופעתה הבאה בדרורי ליין ב-10 באוקטובר 1782 הייתה שונה לחלוטין. הוא הפכה בין לילה לסנסציה כשהיא משחקת את התפקיד הראשי בעיבוד של גריק למחזהו של תומאס סאותרן (Thomas Southerne), מחזאי אירי בן סוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18, "איזבלה, או הנישואים הקטלניים" (Isabella, or, The Fatal Marriage)
תפקידה המפורסם ביותר היה ליידי מקבת', הייתה זו הגדוּלה של רגשותיה כאשר ביטאה את התשוקות הרצחניות של "ליידי מקבת'" שאחזו את הקהל בחבלי קסם. בליידי מקבת' היא מצאה את התפקיד שהצליח להפיק ממנה את כישורי המשחק הטובים ביותר שלה. היא הייתה גבוהה ובעלת גזרה מרשימה, יופי זוהר, עיניים עשירות מבע, והתנהגות שקטה ואצילה שאפשרה לה לטעון כי הדמות נתפרה למידותיה.
אחרי ליידי מקבת' היא שיחקה כדזדמונה, כרוזלינד כאופליה וכוולומניה, כולם בהצלחה כבירה, אך ב"מלכה קתרין" היא גילתה תפקיד שתאם ליכולות המשחק שלה, כמעט כמו "ליידי מקבת'".
בכך החלו עשרים שנה בהן הייתה המלכה הבלתי מעורערת של דרורי ליין. מעמדה כידוענית כונה "מיתי" ו"מונומנטלי" וב"אמצע שנות ה-80 של המאה ה-18 נקבעה סידונס כאייקון תרבותי". היא הייתה מעורבת בחוגי העילית הספרותית והחברתית של החברה הלונדונית, ובין מכריה נמנו סמואל ג'ונסון, אדמונד ברק, הסטר תראל (Hester Thrale Piozzi) וויליאם וינדהאם (William Windham).
בשנת 1802 היא עזבה את תיאטרון דרורי ליין והופיעה מדי פעם על במת המוסד המתחרה, הקובנט גארדן. היה זה ב-29 ביוני 1812 בקובנט גארדן כאשר שיחקה את אחת מהופעות הסיום יוצאות הדופן ביותר בתולדות התיאטרון האנגלי. היא שיחקה בתפקיד הידוע ביותר שלה, ליידי מקבת', והקהל סירב לאפשר למחזה להימשך לאחר סוף סצנת הליכה מתוך שינה. בסופו של דבר, לאחר תשואות סוערות מהאולם, נפתח המסך מחדש וסידונס נתגלתה כשהיא ישובה בבגדיה שלה והיא פצחה בנאום פרידה רגשני שנמשך שמונה דקות.
שרה סידונס פרשה רשמית מהבמה ב-1812, אך המשיכה להופיע מדי פעם באירועים מיוחדים. ההופעה האחרונה ב-9 ביוני 1819 כ"ליידי רנדולף" במחזה דאגלס (Douglas) מאת המחזאי הסקוטי ג'ון הום (John Home).
חייה האישים
היא החלה כמשרתת האישית של הליידי גרייטהד (Greathead) באחוזת גיי'ס קליף, בסמוך לסקסון מיל, דרך קובנטרי, וורקס.
ב-1773, בהיותה בת 18, היא נישאה לוויליאם סידונס, שחקן. חיי המשפחה שלה היו פחות בני מזל, היא ילדה שבעה ילדים, אבל חמישה מהם מתו עוד בחייה, ונישואיה לוויליאם סידונס התערערו והסתיימו בפירוד בלתי רשמי.
הפורטרט של ריינולדס
ב-1957 חיקתה בטי דייוויס את שרה סידונס ביצירת תמונה חיה של הפורטרט כחלק ממופע Pageant of the Masters.
הנצחה
בזמן היציאה לאקרנים של "הכל אודות חוה" היה "פרס שרה סידונס" בדיוני לחלוטין. ב-1952 כן מחולק פרס שרה סידונס, פרס אמריקני אמיתי ויוקרתי הקרוי על שם סידונס, להישג דרמטי בתיאטרון. הפרס מחולק מדי שנה בשיקגו על ידי "חברת שרה סידונס".
טוד קולהפ
טוד כריסטופר קולהפ (באנגלית: Todd Christopher Kohlhepp, נולד ב-7 במרץ 1971) הוא רוצח סדרתי ואנס אמריקאי אשר הורשע ברצח שבעה קורבנות בקרוליינה הדרומית בין השנים 2003–2016, ונחשד כי רצח רבים נוספים. נודע לשמצה בשם רוצח האמזון לאור מנהגו לפרסם ביקורות אבסורדיות באתר הקניות המקוון של חברת אמזון אודות פריטים שונים שרכש, כגון הסכינים בהם השתמש על מנת לרצוח את קורבנותיו. הוא מרצה כיום מאסר עולם ללא אפשרות לשחרור מוקדם ב.
ילדות ונעורים
טוד כריסטופר קולהפ נולד ב-7 במרץ 1971 בפלורידה, ארצות הברית, וגדל בקרוליינה הדרומית ובג'ורג'יה. הוריו התגרשו כאשר היה בן שנתיים, וזכויות המשמורת עליו עברו לידי אמו, אשר נישאה לגבר אחר כעבור שנה, כלפיו פיתח קולהפ הצעיר שנאה תהומית לאורך השנים הבאות, דבר אשר הפך לגלוי במהרה בעקבות מנהגו להביע את געגועיו התמידיים לאביו הביולוגי, עמו לא התראה במשך זמן רב.
בשנותיו המוקדמות נודע בתור ילד בעייתי, לאחר שבמהלך שהותו בגן הילדים הפגין התנהגות אגרסיבית כלפי שאר חבריו ואף נהג להשחית את רכושם. כאשר היה בן תשע החל להשתתף בסדרת פגישות עם יועצים חינוכיים שונים אשר תיארו אותו בתור אשר גילתה. כמו כן נהג להתאכזר לבעלי חיים, כאשר במקרה אחד ירה בכלבו עם אקדח אוויר ובמקרה נוסף הרעיל למוות דג זהב בעזרת אקונומיקה. מאוחר יותר בחייו טען אביו כי הרגשות היחידים אותם היה בנו מסוגל לחוש או להביע היו כעס וזעם, ובמהלך אותן שנים אף שהה במשך שלושה וחצי חודשים בבית חולים פסיכיאטרי בג'ורג'יה בשל חוסר יכולתו להסתדר עם שאר הילדים בבית ספרו.
לאחר שאמו ואביו החורג נפרדו ב-1983 נשלח קולהפ לחיות יחד עם אביו הביולוגי באריזונה, כאשר קודם לכך איים להתאבד אם לא יורשה לעשות כן. מיד לאחר מכן אימץ את שם משפחתו של אביו, והחל לעבוד במספר עבודות מקומיות. באותה העת רכש את תחביבו ארוך השנים של איסוף כלי נשק, אותו קיבל מאביו, אשר לימד אותו גם כיצד לייצר חומרי נפץ שונים ואיך להשתמש בהם. על אף כן, מערכת היחסים בין השניים התדרדרה במהרה בעקבות מנהגו של אביו להיעדר מביתם לפרקי זמן ארוכים בהם שהה במחיצת חברותיו ובנות זוגו הרבות. באותה העת החל קולהפ להביע את רצונו לשוב חזרה להתגורר עם אמו, אולם הלה השתמשה באמתלות שונות על מנת להשאירו בחזקת אביו.
ניצני הפשע
התקרית הראשונה שהצביעה על עומק הפרעותיו הנפשיות התרחשה ב-25 בנובמבר 1986, אז היה בן חמש עשרה בלבד, כאשר חטף נערה בת ארבע עשרה בטמפה, אריזונה, תחת איומי אקדח. לאחר מכן לקח אותה עמו חזרה לביתו, שם קשר אותה, סתם את פיה עם נייר דבק, ואנס אותה. כאשר סיים השיב אותה חזרה לביתה ואיים עליה כי אם תדווח על מעשיו או תספר על כך לאיש, ירצח את כל בני משפחתה. עם חשיפת הפרשה נעצר קולהפ והואשם בחטיפה ובתקיפה מינית של קטינה.
כעבור מספר חודשים הודה באשמת סעיף החטיפה במסגרת הסדר טיעון שהיה כרוך בנפילת שאר האישומים. הוא נידון לחמש עשרה שנות מאסר והוגדר באופן רשמי כעבריין מין. לפי התיק המשפטי של המקרה עבר קולהפ באותה העת אבחנה פסיכיאטרית שקבעה כי סבל מהפרעת אישיות גבולית, וכן כי מנת המשכל שלו עמדה על ציון מעל לממוצע של כ-118. השופט תיאר אותו בתור, אך בה בעת גם כטיפוס אשר ככל הנראה אינו בר שיקום. לדעת קצין המבחן הממונה עליו, חי קולהפ מיום ליום באמונה כי. עורך דינו טען כחלק מהגנתו כי לא היה זה סביר שיפגע באנשים נוספים בעתיד.
שחרור מבית הסוהר
בראשית מאסרו נקלע קולהפ למספר תקריות אלימות עם אסירים אחרים או עם צוות הסוהרים, אולם דפוס זה דעך במהרה, ובעשור האחרון לשהותו בבית הסוהר לא נרשמו כנגדו סעיפי אי-ציות או התפרעות נוספים. במהלך אותן שנים קיבל תואר ראשון (BA) במדעי המחשב מ. הוא שוחרר לבסוף ב-2001 בעודו בן שלושים, לאחר שריצה ארבע עשרה שנות מאסר, ועבר להתגורר עם אמו בקרוליינה הדרומית.
עם יציאתו לחופשי, כעת אדם בוגר בראשית שנות השלושים של חייו, החל קולהפ לעבוד בחברה לעיצוב גרפי ב ובה בעת ללמוד ב. בהמשך העביר את תוכנית לימודיו ל, ממנה קיבל תואר ראשון (BS) במנהל עסקים ושיווק.
אף על פי שהיה מוכר באופן רשמי כעבריין מין, הצליח קולהפ לקבל רישיון תיווך למקרקעין ב-30 ביוני 2006, לאחר שעיוות את האמת בכל הנוגע לעברו הפלילי בטפסי הקבלה שהגיש בעניין. בהמשך הקים חברת נדל"ן משגשגת שהעסיקה תחתיה כתריסר עובדים, ואף זכתה להכרה כסוכנות מכירות מוצלחת בכל אזור קרוליינה. היא נסגרה באופן סופי לאחר מעצרו.
באותה העת הוציא קולהפ גם רישיון טיס אזרחי, קנה מספר בתי מגורים ברחבי ארצות הברית, ובמאי 2014 רכש שטח בגודל של כ-400 דונם לא הרחק מאזור גלילי בשם ב, בשווי של כ-305 אלף דולרים, מסביבו בנה גדר בשווי נוסף של כ-80 אלף דולרים.
מכרים ועמיתים מאותה העת תיארו אותו כאדם גס רוח במקצת. לקוחה אשר מכרה לו את ביתה טענה כי תמיד שמר על אורך רוח מקצועי ואדיב, אולם אהב לשוחח על כלי נשק ולעיתים נטה לזרוק הערות בעלות אופי מיני. אישה נוספת אשר סיפקה שירות לחלק מעובדיו תיארה אותו כאדם כעוס ומתנשא. בנקאי שביקר אותו בעבודתו מעת לעת העיד כי נטה לצפות בסרטים פורנוגרפיים לעיתים קרובות, אפילו במהלך שעות העבודה. בנוסף נהג לפקוד בקביעות סניף של ב, בו בחלוף הזמן החלה התנהגותו לעורר תחושת אי-נוחות בקרב המלצריות, עד שלבסוף החליף אותן הטבח בעבודתן כדי לקבל מקולהפ את הזמנותיו כך שלא יצטרכו לבוא עמו בשיח.
הטבח בחנות האופנועים
כשנתיים לאחר שחרורו מבית הסוהר, ב-6 בנובמבר 2003, רצח קולהפ ארבעה אנשים בחנות אופנועים בשם "סופרבייק מוטורספורטס" ב. ביניהם היו בעל המקום סקוט פונדר בן השלושים, מנהל השירות בריאן לוקאס בן העשרים ותשע, המכונאי כריס שרברט בן העשרים ושש, ומנהלת החשבונות בוורלי גאי בת החמישים ושתיים, שהייתה גם אמו של פונדר. כל הארבעה נורו למוות במסגרת פרשת רצח שנותרה בלתי מפוענחת במשך שלוש עשר השנים הבאות, עד לאחר מעצרו הסופי של קולהפ ב-2016, שבמהלכו נטל אחריות על ביצוע הטבח.
בחקירתו טען קולהפ כי רכש אופנוע מידי החנות אליו לא הצליח להתרגל וביקש להחזירו, אך משנתקל בסירוב גורף מצד פונדר ועובדיו הגיע למקום כשהוא חמוש באקדח ורצח את כל הנוכחים בו. לדעת גורמי החקירה נכנס פנימה דרך הדלת האחורית וירה בשרברט בזמן שעבד, בגאי בעודה עומדת בחדר התצוגה, בלוקאס בפרוזדור הראשי, ובפונדר במגרש החנייה. אמו של קולהפ טענה כי סגל העובדים צחק על בנה כאשר ניסה הלה להחזיר את האופנוע, וחלקם אף ניסו לגרום לו למבוכה על ידי כך שלעגו לו כי לא ידע כיצד לרכוב כראוי על הכלי.
רקח
{{פירושונים|
טוד קולהפ
בני הזוג קיילה בראון וצ'ארלס דייוויד קארבר
קורבנותיו הבאים של קולהפ היו בני הזוג קיילה בראון בת השלושים וצ'ארלס דייוויד קארבר בן השלושים ושתיים. קולהפ ובראון הכירו זה את זו דרך עבודתו, בה העסיק אותה מעת לעת בעבודות ניקיון מזדמנות עבור הבתים שתיווך עבור לקוחותיו. היא וקארבר עברו לגור יחדיו באותה העת וחיפשו אחר מקורות הכנסה נוספים, אשר הופיעו בדמות הצעה מפתה מצד קולהפ, שביקש להעסיקם בניקוי הצמחייה מהשטח שרכש בספרטנברג.
רקח
ראו גם
}}
טוד קולהפ
בני הזוג קיילה בראון וצ'ארלס דייוויד קארבר
השניים שמחו על ההזדמנות שנפלה בחלקם, אך בימים הבאים הוכרזו כנעדרים לאחר שעקבותיהם נעלמו לחלוטין. הודעות בעלות תוכן משונה החלו להתפרסם דרך חשבון הפייסבוק של קארבר, בין השאר אודות חפירת בורות, לוחמת חרבות, וציטוט הסינגל הוטל קליפורניה של להקת האיגלס,.
איכון הטלפונים הניידים של הזוג הובילו לבסוף את המשטרה לביתו של קולהפ ב-3 בנובמבר 2016, שם הם מצאו את קיילה בראון אזוקה אל הקיר במכולה אשר ניצבה בשטח הרחב שהיה בבעלותו של קולהפ. חיפוש נוסף הוביל לאיתור רכבו של קארבר, אשר הוחבא היטב בתוך סבך שיחים עמוק. מעדותה של בראון למדו חוקריה כי כאשר היא וקארבר הגיעו לראשונה לביתו של קולהפ ביקש מהם הלה לחכות בחוץ בזמן שנכנס מבעד לדלת החנייה על מנת לחפש אחר דבר-מה, אולם כאשר שב החזיק בידו אקדח, וירה שלוש פעמים בחזהו של קארבר, אשר מת במקום.
בחודשים הבאים הפכה בראון לאסירתו של קולהפ, אשר כלא אותה בתוך מכולה שהוצבה מחוץ לביתו, ובתוכה אזק אותה לקיר מצווארה, ידיה ורגליה. לרוב נהג לבקר אותה פעמיים ביום כדי לקחת אותה עמו למבנה דו קומתי סמוך, בו אנס אותה וכפה עליה לבצע שלל מעשים מיניים שונים לצורך סיפוקו. מעת לעת קיבלה בראון מזון ושתייה, והורשתה להשתמש בשירותים אחת ליום.
משפחת קוקסי
לאחר מעצרו של קולהפ והחיפוש שנערך בשטחו נמצאו שתי גופות נוספות בין ה-6 ל-7 בנובמבר, אשר זוהו מאוחר יותר בתור ג'וני ג'ו קוקסי בן העשרים ותשע, ואשתו מייגן לי מקראו קוקסי בת העשרים ושש. שניהם היו תושבי ספרטנברג והוכרזו כנעדרים מאז ה-22 בדצמבר 2015. ג'וני נורה בגופו ב-18 או ב-19 בדצמבר אותה שנה, פציעה אשר הובילה למותו, ומייגן נורתה בראשה כשבוע לאחר מכן. השניים הגיעו לביתו של קולהפ ככל הנראה בחיפוש אחר עבודה.
מעצר
קולהפ נעצר, כאמור, מספר חודשים לאחר חטיפתם של בני הזוג קיילה בראון וצ'ארלס דייוויד קארבר, בעזרת איכון הטלפונים הניידים שלהם, בהם השתמש על מנת לפרסם הודעות משונות בפייסבוק. במהלך חקירתו הודה בטבח שביצע בחנות האופנועים "סופרבייק מוטורספורטס" וכמו כן ברציחתם של בני הזוג קוקסי, ובתמורה לכך הורשה לשוחח עם אמו, למסור לה תמונה כלשהי, ולהעביר חלק מכספו למלגת לימודים של אחד מילדיה של בת זוגו לשעבר.
חיפוש שנערך בשטחו הוביל למציאת ארסנל נרחב של כלי נשק אשר כלל אקדחים רבים, רובים חצי אוטומטיים, משתיקי קול, ומלאי גדול של תחמושת. מאחר שלא נמצאו כל רישומים לבדיקות רקע אודות עברו של קולהפ, הגיעו גורמי החקירה למסקנה כי הלה השיג ת כלי הנשק באופן בלתי חוקי.
זמן קצר לאחר מכן נתקלו הרשויות בספרטנבורג במספר ביקורות באתר הקניות המקוון אמזון אודות שלל מוצרים כגון מנעולים, אתי חפירה, טייזרים וכיוצא בזאת, שנהג קולהפ לפרסם תחת שם משתמש אותו כינה בפשטות בתור "אני" (Me); על מנעול מסוים, לדוגמה, כתב,, מתוך התייחסות לקיילה בראון, אותה כלא במשך חודשים במכולה שהציב בשטחו. על סכין קטנה שרכש כתב,. על את חפירה קטן במיוחד רשם,.
כאשר אמו של קולהפ שאלה אותו כמה אנשים רצח ענה לה,. בחקירתו טען כי רצח אדם נוסף באריזונה אשר ירה למוות בחברו, ככל הנראה כחלק מטקס חניכה של הצטרפות לכנופיה. משטרת טמפה פתחה בחקירה ב-18 בנובמבר 2016 בעקבות הודאתו, והחלה לחפש קצות חוט במקרי רצח בלתי מפוענחים משלושת העשורים הקודמים. ב-25 בנובמבר אותה שנה הודיעו גורמי החוק ב כי קולהפ חשוד בשוד בנק ורצח משולש שהתקיים בבנק החסכונות בלו רידג', אולם טרם התגלו ראיות מוצקות המקשרות בינו לבין המקרה, והלה הכחיש כל מעורבות בעניין. בדצמבר 2017 שלח קולהפ מכתב לעיתון ה בו טען כי רצח קורבנות נוספים שגופותיהם עדיין לא נמצאו.
משפט
על אף שעונש המוות היה קיים במדינת קרוליינה הדרומית בעת משפטו של קולהפ, החליטה התביעה שלא לדרוש אותו עבורו, שכן מהלך מסוג זה עשוי היה למשוך את משפטו על פני שנים רבות, וגם במקרה של הרשעה מוצלחת לאפשר לו לערער על עונשו ולדחות אותו במשך עשרות שנים נוספות. בשל כך הגיעו הצדדים להסדר טיעון ב-26 במאי 2017, במסגרתו הודה הלה באשמת שבעה סעיפי רצח, שני סעיפי חטיפה, וסעיף אחד של תקיפה מינית, בגינם נידון לשבעה מאסרי עולם רצופים ללא אפשרות לשחרור מוקדם. הוא נכלא ב. פריטים מסוימים שנמצאו בין רכושו נמכרו במכירה פומבית שרווחיה הועברו למשפחות הקורבנות.
מורשת
אדם בשם דסטאן לוסון נשפט ב-2018 בשל האשמות כי סייע לקולהפ באמצעות רכישת כלי נשק ומשתיקי קול עבורו, אף על פי שידע כי הלה היה עבריין מורשע ואסיר לשעבר. הוא הודה כי רכש לפחות שנים עשר אקדחים וחמישה משתיקי קול בין השנים 2012–2016, ואמר כי שיקר כאשר טען שהם נועדו עבורו. לבסוף הורשע בשלושים ושישה סעיפי אישום פדרליים ונידון לשמונה שנות מאסר, אותן ריצה ב.
הקורבנות
שמותיהם של שבעת הקורבנות הידועים של קולהפ הם כדלהלן:שני קורבנות נוספים אותם לא הרג היו נערה בת כארבע עשרה שזהותה אינה ידועה, אותה אנס באיומים כאשר היה נער בעצמו, וכן קיילה בראון, אותה כלא במכולה שניצבה בשטחו ואנס במשך מספר חודשים עד למעצרו הסופי, שבמהלכו נערך חיפוש בשטחו והיא נמצאה בעודה אזוקה לקיר.
How To Be Shy
האלבום זכה בצאתו להד תקשורתי. יוצרו נבחר ל"זמר השנה" על ידי מספר מבקרי מוזיקה, בסיכומי אותו עשור, כמו גם ב"תגלית השנה" וב"אלבום השנה".
יצירת האלבום
את מרבית שירי האלבום כתב נובלמן כשהתגורר בלונדון בין השנים 1996 ל-2000. נובלמן היה דמות פעילה במועדוני הרטרו - סיקסטיז והמודז, וככזה הושפע מהמוזיקה שהוקלטה באנגליה בשנות השישים על כל גווניה. בשנת 1997 כשהגיע לחופשה בישראל הקליט עם חברי להקת רוקפור את שיריו Mr. Kluger (שנכתב אודות ממציא פטנטים סהרורי עמו עבד כשוליה) ו-Nightmare In An Army Camp. בלונדון, הוא הופיע עם להקה שכללה את הבסיסט האנגלי רוברט וויטמור והמתופף הישראלי רן לוי. בהופעות אלו החל לנגן שירים שעתידים להיות מוקליטים לאלבומו הראשון כגון: (Really Have To Go, Spring B# (Stevie Winwood. נובלמן סיפר כי קיבל תמיכה והשראה ממוזיקאי העבר הישראלי, ג'ראר קמינסקי, דמות מובילה בתחום להקות הקצב הישראליות בשנות השישים, שבביתו שכר חדר בתקופה ההיא.
בשנת 1999 הקליטו נובלמן ולהקתו (שנקראה אז Oracle) ביחד עם המתופף האנגלי Mole שהחליף את לוי, את השירים Sad Song Happy Song ו-Lonely Boy. דיסק דמו עם ההקלטות נבחר על ידי המגזין המוזיקלי האנגלי השבועי Melody Maker כדמו השבוע, דבר שעודד את נובלמן להקליט אלבום שלם משיריו. עוד בטרם שב ארצה הוא צילם קליפ בברלין לשירו Sad Song Happy Song, שביים פלוריאן גיפר, חברו לספסל הלימודים באוניברסיטה.