cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מורמיריים
דגים אלה מייצרים חשמל בגופם ואיתו הם חשים את סביבתם באמצעות שדה שהם מייצרים סביב גופם. הם בעלי ראש קטן וחוטם דמוי חדק של פיל. אורכם הוא בין 5 ס"מ ל-1.5 מ', אצל המין מורמיר זאבי. הם בעלי סנפירים קטנים עם סנפירי שת גדולים וזנב מחודד. הם טורפים סרטנים ודגים אחרים באמצעות החשמל שסביבם.
דגי הפיל מאופיינים במוח גדול ופעיל במיוחד, ולא רק ביחס לדגים: יש להם יחס מוח-גוף מהגדולים בעולם החי (קצת יותר משל בני אדם) ויחס צריכת חמצן למוח-ולגוף הגבוה מכל החולייתנים הידועים (פי 3 משל בני אדם).
חלק מדגים אלה משמשים דגי נוי באקווריום.
תקשורת
ייצור החשמל החלש, יחסית, בגופם של דגי הפיל משמש אותם גם, ואולי בעיקר, לתקשורת. הם מתקשרים באמצעות פולסים חשמליים מהירים, עד אלף פולסים בשנייה. בניסויי מעבדה הם הצליחו לזהות הפרשי זמן בין פולסים עד לדיוק של מיליונית השנייה - עובדה שכנראה מציבה אותם כבעלי יכולת התקשורת המהירה ביותר בעולם החי. על ידי שינוי המשך, הקצב והתדירות של הפעימות, הם יכולים למסור ולקבל מידע על המין הביולוגי, המין (sex), הגיל, המיקום והזמינות המינית של דגים אחרים - ואפילו על מעמד חברתי ומצב רגשי (כמו תוקפנות, כניעה או משיכה מינית). הם גם מזהים דגים אינדיבידואליים מוכרים על פי הדפוס הייחודי של פעימותיהם. הם עשויים "להשמיע", בדומה לעופות, "שירים" (אך כאלה שעשויים מפעימות חשמליות, ולא מצלילים) על מנת למשוך בנות-זוג. כשדגי פיל מכונסים בקבוצות, הם מפרידים בין "שיחות" שונות באמצעות בידול של 10 עד 15 Hz בין "שיחה" אחת לאחרת.
קרל בנץ
קרל פרידריך בנץ (בגרמנית: ; 25 בנובמבר 1844 – 4 באפריל 1929) היה מהנדס גרמני שעסק בתכנון מנועים ומכוניות, והיה הראשון שהצליח לשלב מנוע בנזין בכלי רכב. הוא ייסד את "חברת בנץ", שהתמזגה לתוך יצרנית המכוניות מרצדס-בנץ.
קורות חיים
אביו של בנץ, שהיה נהג קטר, נפטר בשנת 1846, בטרם מלאו לבנו שנתיים. קרל ואימו עקרו לקארלסרוהה, שם היא עסקה בבישול והשכירה חדרים כדי לממן את חינוך בנה.
ב-1872 הקים בנץ בית מלאכה במאנהיים עם שותף שעזב את העסק כעבור זמן מועט. בנץ נאלץ למכור את כל מכשיריו כדי לסלק את חובותיו. בסופו של דבר, בעזרתה של אשתו ברטה בנץ אשר השקיעה את כספה, הצליח בנץ להוציא פטנטים אחדים על חלקים מסוימים של מנועי בעירה פנימיים שמשתמשים בבנזין, והשיג את המימון הנדרש לפיתוח תוכניותיו לכלי רכב בעל הנעה עצמית.
כלי הרכב הראשון שבנה בנץ נראה כמו תלת אופן ממונע. המנוע הוצב בירכתיים כדי לאזן את הרכב. הניסויים הראשונים לא עלו יפה, משום שהמנוע דמם והיה צריך להניעו בדחיפה. בנץ הציג את מכוניתו בפומבי ב-1885. ב-1892 הציג את דגם הבנץ ויקטוריה. ב-1893 הציג בנץ דגם בעל ארבעה גלגלים ואחריו הציג את ה"ולו" (Velo) - המכונית הראשונה שיוצרה בסדרה זולה להמונים.
בשנת 1895 "ויליאם ארנולד ובניו" רכשו רישיון לבניית מכוניות בנץ. בתור "חברת הובלות ארנולד ושות'". בית המלאכה בנה שתים-עשרה מכוניות שעוצבו על פי קרל בנץ ונבנו ברישיון שלו, אך היו מצוידות במנועים משלהן. כלי הרכב שווקו בשם ארנולד.
קרל בנץ היה לאדם הראשון בעולם לו הונפק רישיון נהיגה. הוא נפטר באפריל 1929.
סיירת אגוז
סיירת אגוז הוקמה לראשונה בשנת 1956, כסיירת הפיקודית של פיקוד הצפון בהוראת אלוף פיקוד הצפון, יצחק רבין, אחרי שישראל פלשה לסיני במהלך מבצע "קדש". מקימה ומפקדה הראשון היה אריה גרדי. הסיירת פורקה בשנת 1974.
היסטוריה
מטרתה של היחידה, שהוקמה בשנת 1956 על ידי מפקדה הראשון אריה גרדי, הייתה לפעול בעורף סוריה במקרה שאלה יחלצו לעזרת בעלי בריתם, המצרים, בעקבות מבצע קדש. היחידה הורכבה מחיילים דרוזים בלבד שמטרתם הייתה לעבור את הגבול בין סוריה לישראל ולהתקדם לכיוון הר הדרוזים. באותה תקופה היו הדרוזים בסוריה מסוכסכים עם השלטון הסורי, ומשימת היחידה היה להמריד את הדרוזים כנגד השלטון כדי לרתק את הסורים לענייני פנים. בסופו של דבר לא הצטרפו הסורים ללחימה, ויצחק רבין הציע לגרדי להמשיך לפקד על היחידה, שנקראה בשם סיירת "אגוז" ולשלבה בפעילויות הביטחון השוטף בפיקוד הצפון. סיירת אגוז פורקה ב-1957 לאחר שכוח של היחידה עלה על מארב של משמר הגבול באזור שייח אל סקנדר שבאזור אום אל-פחם. באירוע נהרג, חייל הסיירת, מאש ידידותית.
היחידה הוקמה מחדש בשנת 1963 על ידי סרן יהושע (שייקה) ארז, ותפקידה העיקרי היה לאבטח את המוביל הארצי. בשנת 1965 קיבל סגן-אלוף חיים סלע את הפיקוד על הסיירת. הסיירת פעלה בלוחמה בהסתננות והייתה חלוצה והניחה יסודות ללוחמה אלקטרונית שהייתה בתחילת דרכה. בשנת 1967 זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים, קיבל את הפיקוד בתור ממלא מקום, סגנו של סלע, סרן אבי תלם שמילא בסיירת מספר תפקידים ובהם, סמ"פ, מ"פ וסגן מפקד הסיירת, והגיע אל הסיירת מסיירת מטכ"ל, את תפקידו מילא עד אוגוסט 1968. בשנת 1967, הפכה לגדוד הסיור הפיקודי של פיקוד הצפון. בגדוד היו חמש פלוגות. הגדוד התפרס באזור בית שאן במזרח, בקוניטרה ברמת הגולן ובבירנית במערב כשתפקידו העיקרי מארבים באזורי חדירה של מחבלים. עם הקמת הפלוגה הרביעית התמקמה הפלוגה ברמות נפתלי. ממפקדי הגדוד הבולטים באותם ימים היה אורי שמחוני, שפיקד על הגדוד בין השנים 1972-1970. תחת פיקודו בלט הגדוד בביצוע משימות רבות של חדירה באזור דרום לבנון, ופיצוץ מפקדות מחבלים ובתים שמוקמו בכפרים שהיו חשודים ושימשו כבסיסי התארגנות ויציאה של המחבלים, בהם הפשיטה על מפקדת המחבלים בכפר עינתא, הסמוך לבינת ג'בייל, בדצמבר 1970, פשיטה רגלית בלילה קר וגשום במיוחד בה נהרגו כחמישה מחבלים, והפשיטה על מפקדת המחבלים בעיירה אל-ח'יאם, שבה פוצצה מפקדת הפת"ח בדרום לבנון, ונהרגו כעשרה מחבלים. בפשיטות אלה בתקופתו של שמחוני השתתפו כעשרים-שלושים לוחמים שרובם היו קצינים, כאשר מפקדי פלוגות היו בתחילת ובסוף הכח. מלבד הפשיטות עסק הגדוד במארבים חודרים על בסיס יום יומי שהיו עיקר עיסוקו. מארבים אלו היו מבוססים על "צריח דגן" שהיה מותקן על כלי רכב. הצריח כלל עמדה מסתובבת עם מקלע מאג, זרקור אינפרא אדום, מכשיר ראיית לילה בשם חרצית, ומאוחר יותר גם מכ"ם דופלר. שמחוני שם דגש על אחידות בציוד ובפעילות.
אוסקר מול
אוסקר מול (בגרמנית: Oskar Moll; 21 ביולי 1875 – 19 באוגוסט 1947) היה צייר גרמני, ידוע בעיקר בזכות נופיו, דיוקנאותיו ותמונות טבע דוממות מעט מופשטות.
סיירת אגוז
היסטוריה
בשנת 1971 הופיעו יגאל בשן ולהקת פיקוד צפון עם שיר סיירת אגוז, שכתב דודו ברק והלחין אפי נצר.
במלחמת יום הכיפורים כוח מן הסיירת, בפיקוד דוד מטק, השתתף בכיבוש פסגת שיא החרמון, לאחר שב-13 באפריל 1974 תקף כוח קומנדו סורי את פסגת שיא החרמון המצויה 15 קילומטרים בעומק השטח הסורי ונשלטה על ידי צה"ל כחלק מהמובלעת. מטרת הסורים הייתה להדוף את צה"ל מנקודת תצפית זו החולשת על עומק המערך הסורי ועל דמשק. הסורים ידעו כי בגלל תנאי השטח ותנאי האקלים הקשים, הסתפק צה"ל בסיורים בלבד בפסגה ולא אייש אותה דרך קבע והצליחו לכבוש את הפסגה ולהשתלט עליה. למחרת, ב-14 באפריל, הורכב כוח בן שישים לוחמים מיחידת האלפיניסטים, סיירת אגוז ומסיירת מטכ"ל, בפיקוד רס"ן עמירם לוין, לכבוש את שיא החרמון, בגובה של למעלה מ-2,800 מטר. הכוח העפיל לפסגה, שם ניהל קרב קשה כנגד הקומנדו הסורי שבסופו נכבש שיא החרמון על ידי לוחמי צה"ל. מספר ההרוגים הסורים היה כ-12 ועוד מספר של שבויים ולצה"ל היו כ-30 פצועים. לימים טען לוין, שהקרב היה אחד החשובים בתולדות מדינת ישראל, אך סיפורו נבלע בעקבות מלחמת יום הכיפורים.
אוסקר מול
ביוגרפיה
בשנת 1918 הוא הפך לפרופסור באקדמיה הממלכתית לאומנויות ומלאכות ברסלאו. הוא ירש את אוגוסט אנדל כמנהל בשנת 1925 וכיהן עד לסגירתו בשנת 1932, בעקבות גזירות החירום שהוציא היינריך ברונינג.
סיירת אגוז
היסטוריה
הגדוד פורק באביב 1974 בגלל מצוקת כוח אדם ביחידות אחרות בעקבות מלחמת יום הכיפורים.
אוסקר מול
ביוגרפיה
לאחר מכן עבר ל אקדמיה לאמנות, אך היה שם רק שנה אחת כאשר הושמץ וסולק בשל היותו אמן של "אמנות מנוונת". [1] תערוכה מתוכננת של עבודותיו נסגרה על ידי הממשלה הנאצית בשנת 1935. שנתיים לאחר מכן הוחרמו שלושים וחמש מעבודותיו והוצגו בתערוכת האמנות המנוונת שארגן משרד התעמולה במינכן ב 1937.
סיירת אגוז
היסטוריה
במאי 2018 פורסם בתוכנית הצינור עם גיא לרר כי שמו של החלל הראשון של הסיירת, חסן אבו נג'ים, הודר מהאנדרטת נופלי היחידה, ומשפחתו של אבו נג'ים כלל לא ידעה שאביה נהרג בפעילות של היחידה. בעקבות התחקיר, נערך בדצמבר 2018 טקס לזכרו של אבו נג'ים בהשתתפות חיילי יחידת אגוז כיום, ושמו נוסף לאנדרטה לזכר נופלי הסיירת.
אוסקר מול
ביוגרפיה
בשנת 1936 הוא ומרגרטה הפכו מתבודדים בברלין. ביתם והסטודיו, יחד עם ציורים רבים, חלקם של מאטיס ופיקאסו, נהרסו במהלך הפצצה אווירית בשנת 1943. הם ניסו למצוא מקלט בעיר הולדתו, אך נאלצו לחזור לברלין בשנת 1945 כאשר הצבא האדום כבש את האזור הזה.
הוא נפטר בברלין ב 1947
תמי מכון למחקר ופתוח
תמי (אימי) מכון למחקר ופיתוח בע"מ נוסדה בשנת 1951 כחברה ממשלתית בשם תעשיות מחצבי ישראל בע"מ והייתה תחת אחריות משרד הפיתוח. בשנת 1964 נרשמה תחת שמה החדש. משנת 1975 חברת בת של כימיקלים לישראל.
פעילות
תפקידיה של מחצבי ישראל היו, ביצוע סקרים גאולוגיים לשם איתור מכרות ומחצבים בעלי ערך כלכלי, ביצוע מחקרי מעבדה לשם ניצול המחצבים, תכנון ליווי והפעלת מפעלי תעשיית המכרות והמחצבים.
כשהוקמה מחצבי ישראל מסר לה חיל המדע של צה"ל מידע שהצטבר ברשותו בעקבות הסקר הגאולוגי הראשון של הנגב שבוצע על ידו בשיתוף חוקרי מכון ויצמן.
בשנת 1951 הקימה מחצבי ישראל את חברת פוספטים בנגב. ב-1953 את חברת חרסית וחול זך בנגב וב-1954 את מכרות נחושת תמנע.
מעבדות מחצבי ישראל היו במפעל דשנים וחומרים כימיים בחיפה. כיום שוכנות המעבדות בקריית אתא.
בישראל התגלו חמישה מחצבים מתכתיים, שרק לאחד מהם כדאיות כרייה והוא הנחושת בתמנע. שאר המרבצים המתכתיים המצויים באדמת ישראל הם הזהב והברזל, המצויים על גבול הכדאיות הכלכלית, וגם מנגן ואורניום, אשר המרבצים שלהם לא נחפרים, משום שהם מתחת לסף הכדאיות הכלכלית.
יוסי וג'אגר
יוסי וג'אגר הוא סרט קולנוע להט"בי ישראלי של איתן פוקס משנת 2002, לפי תסריט של אבנר ברנהיימר, זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה.
במקור צולם הסרט לטלוויזיה, אך בעקבות השבחים שקצר הוא יצא גם לקולנוע וזכה במקום השני בפסטיבל הסרטים ההומו-לסביים בברלין. כמו כן, זכה הסרט בפרסים בפסטיבל טורינו ובפסטיבל ירושלים ולהפצה מסחרית בעולם. את פסקול הסרט הלחין עברי לידר, שגם חידש עבורו את שירה של ריטה "בוא".
עלילה
יוסי (אוהד קנולר) הוא מפקד פלוגה קשוח, אחראי ומופנם בחטיבת גולני. ליאור, המכונה ג'אגר (יהודה לוי), הוא קצין מוחצן המשרת כמפקד מחלקה תחת פיקודו של יוסי. בעת שיוסי ולוחמי הפלוגה מאיישים מוצב כחלק מן הפעילות המבצעית בדרום לבנון, מנהלים יוסי וג'אגר רומן הומוסקסואלי הנשמר בסוד מכל סובביהם מתוך אילוצי תפקידם הצבאי.
אופיר (אסי כהן), סגנו של יוסי, מאוהב בסמלת המבצעים, יעלי (איה קורן), שמאוהבת מצדה בג'אגר. הן אופיר והן יעלי אינם מודעים לנטיות המיניות של ג'אגר. אופיר משוכנע שג'אגר מנהל רומן עם יעלי וכועס על ג'אגר שכביכול גם גזל ממנו את אהובת ליבו וגם זוכה ליחס מעודף מיוסי.
המתח בין אנשי המוצב עולה לקראת היציאה למארב הלילי שבו הם צפויים להיתקל באויב. כשההיתקלות אינה מתרחשת, אולם בסיום המארב עלה הכוח על מטען חבלה וג'אגר נפצע אנושות. יוסי ניסה לטפל בפצעיו של ג'אגר, ובמקביל שוחח עמו על מנת לנסות להשאירו בהכרה. הוא דיבר עמו על עתידם המשותף ואמר לו כי הוא אוהב אותו, אולם זה כבר מאוחר מדי וג'אגר מת מפצעיו. אופיר, שהיה עד לסיטואציה האינטימית לכל אורכה, הבין כי בין השניים התנהל רומן.
ג'אגר, שחלום חייו היה לצאת מהארון, אינו מצליח לצאת ממנו גם אחרי מותו.
סרט המשך
בשנת 2012 יצא סרט ההמשך "הסיפור של יוסי", שבו פוגש יוסי את אמו של ג'אגר שנים לאחר מותו, ומבקש לספר לה את האמת על יחסיו עם בנה.
קישורים חיצוניים
ביקורות
וולסיי
ואלסיי (באנגלית: Whalsay) הוא אי באיי שטלנד שבסקוטלנד. האי הוא האי השישי בגודלו בסקוטלנד. שטחו של האי כ-20 קמ"ר, ומתגוררים בו כ-1,060 תושבים.
גאוגרפיה
האי פורה, ואוכלוסייתו, הצפופה באופן יחסי לאיים אחרים באזור, מתפרנסת בעיקר מהדיג והחקלאות.
היישוב העיקרי באי הוא הכפר סימביסטר (Symbister) בו שוכן צי הדיג של האי, וממנו מפליגות מעבורות לאי מיינלנד. יישובים נוספים באי הם הכפרים קלייט (Clate), איסביסטר (Isbister), סנדוויק (Sandwick), סולטנס (Saltness), צ'ליסטר (Challister), נורת' פארק (North Park) וסקו (Skaw) בצפון האי, שבקרבתו מצוי משטח נחיתה למטוסים. בכפר סקו מצוי מרכז ספורט הכולל מגרש גולף בן 18 חורים (הצפוני ביותר בממלכה המאוחדת).
מקור שמו של האי בנורדית עתיקה במילה Hvals-øy שמשמעה "אי הלווייתנים". באי התגלו שרידי מבנים מתקופת הברונזה.
אקוויפר החוף
אקוויפר החוף הוא אקוויפר (שכבת סלע המכילה מים) במדינת ישראל. האקוויפר משתרע על פני כ-120 ק"מ לאורך חוף הים התיכון, מאזור הכרמל עד רצועת עזה, ברצועה הנמשכת מקו החוף במערב ועד 7–20 ק"מ מזרחה. נקרא גם "אקוויפר הפלייסטוקן", על שם השכבות הגאולוגיות העיקריות המרכיבות אותו.
עוביו של האקוויפר החופי הוא של 160–180 מטר ותחום השתרעותו מגיע עד 20 ק"מ מהחוף. המים באקוויפר זה נאגרים בתוך חול, אבן חול וכורכר. קיבולת המים היא 20 מיליארד מטרים מעוקבים. רוב המים באקוויפר מגיעים ממי גשמים. שאר המים מגיעים מנחלים ושיטפונות שמקורם באזור ההר, אך מחלחלים לקרקע במישור החוף.
המקור העיקרי של מים טבעיים שפירים במשק המים בישראל הוא מי התהום. בישראל שני אקוויפרים מרכזיים של מי תהום - אקוויפר החוף ואקוויפר ירקון תנינים (המכונה גם אקוויפר ההר). מקורות המים הטבעיים של ישראל ובעיקר מי התהום נתונים בסכנת זיהום והמלחה הולכת וגדלה, כתוצאה מפעילות תעשייתית, דלקים, פעילות חקלאית ושאיבת יתר של האקוויפרים השונים, המביאה לירידת מפלסיהם וחדירת מים מלוחים לתוכם. גורם נוסף הוא הזרמת השפכים מרצועת עזה. גורם חשוב להקטנת חלחול מי גשמים לאקויפר הוא סלילת נתיבים נוספים לאורך כביש החוף והרחבת נתיבי הרכבת שמשמעה הפיכת שטחים בעלי פוטנציאל חלחול בשולי הכביש הקיים לשטחים אטומים, מהם ניגרים המים לנקזים. לפיכך, התכנית מקטינה את פוטנציאל החלחול לאקוויפר. הרשות הממשלתית למים וביוב מופקדת על שמירת איכות מקורות המים הטבעיים והלא טבעיים, על שיקומם, על טיובם ועל מניעת זיהומם.
למעלה מ-65% מאוכלוסיית ישראל מתגוררת על פני האקוויפר והדבר גורם לנזקים - פגיעה באיכות המים. שטח האקוויפר באזורים העירוניים הוא גדול יחסית וכתוצאה מכך אין חלחול של מי גשמים אל האקוויפר והדבר גורם לזיהום והמלחה של המים כך שכל הבארות אשר בעבר היו מחוץ לעיר וכתוצאה מהבינוי המואץ והתפשטות העיר נמצאות הבארות כיום בתחומי הערים והם לא בשימוש.
מי התהום באקוויפר החוף חשופים מאוד לזיהום משתי סיבות:
הפתרון לצמצום זיהום מי האקוויפר הוא הסדרת השפכים שלא יחלחלו לאדמה ופיקוח על מפעלי תעשייה. הפתרון לצמצום המלחת מי האקוויפר הוא צמצום השאיבה מאקוויפר החוף ופיתוח מקורות מים חלופיים. מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 נסגרו בארות רבות באזור זה בעקבות מקרים של המלחת מי התהום וזיהומם.
דברי ימי ישראל
דברי ימי ישראל (בגרמנית: Geschichte der Juden, ההיסטוריה של היהודים; תורגם גם בשמות דברי היהודים ותולדות היהודים), מאת ההיסטוריון צבי גרץ, היא יצירה מונומנטלית, ראשונה מסוגה, המונה 11 כרכים ומתעדת את תולדות עם ישראל. בחיבור מושם דגש על גזרות הגלות, קידוש השם ומאבק העם היהודי לשמירת ייחודו הלאומי. הספר שימש במשך זמן רב כמקור המוסמך ללימודי ההיסטוריה היהודית, ותורגם לשפות אירופיות רבות.
הכרך הראשון לצאת לאור היה הכרך הרביעי מהספר, בשנת 1853. אחריו יצאו הכרך השלישי (1855) והכרך החמישי (1860). עד 1870 יצאו כל הכרכים 3–11. שני הכרכים הראשונים, המספרים את תולדות ישראל בזמן כתבי הקודש, יצאו רק בשנים 1874–1876, אחרי שובו של גרץ ממסעו לארץ ישראל. שני הכרכים הפכו בינתיים לשלושה, כאשר הכרך השני פוצל לשניים. גרץ פרסם במהלך השנים כמה מהדורות מקוצרות של ספרו.
מאפייני החיבור
החידוש הגדול של הספר היה יצירת הלאומיות היהודית המודרנית. ארנסט גלנר מסביר שלפני הופעת הלאומיות המודרנית ביחד עם המדינה הבירוקרטית המודרנית לא התקיים הרעיון של לאומיות. אנשים חיו באימפריות, מבני כוח חברתיים עצומים וזיהו את עצמם בצורות שונות (דת או שבט). הדבר היה אפילו יותר נכון ליהודים. היהדות נתפסה כדת בעלת זכויות אוטנומיות משל עצמה. וכך היה יכול אדם כמו משה מנדלסון לראות את עצמו כ"גרמני בן דת משה". הלאומיות המודרנית שינתה את זה. מעכשיו האדם זיהה את עצמו על-פי התרבות שלו כפי שהתקיימה בטריטוריה מסוימת עם מבנה פוליטי שמממש אותה – המדינה הלאומית. ההיסטוריה היוותה מגדיר מרכזי של הלאום ביחד עם איש השפה (המילונאי והמדקדק) וחוקר אגדות העם. היהדות בעולם הזה נתפסה כנטע זר חסר שורשים. מפעלו הגדול של גרץ אפשר לראשונה לדמיין לאום יהודי היסטורי. גרץ כהיסטוריון תיאר את היהדות כעניין אחדותי והיסטורי. היהדות נתפשת בספרו של גרץ כלאום עם מסורת תרבותית מאוחדת והיסטוריה מתמשכת. בכך אפשר גרץ את הטרנספורמציה של היהודים לתקופה המודרנית. התוצאה המידית של מפעלו של גרץ הייתה הופעת הציונות כאפשרות מעשית עם משה הס. בלי גרץ כל תופעת הציונות לא הייתה נתפשת.
הספר אינו הרצאת דברים יבשה (אם כי הוא כולל שלל פרטים, שמות ותאריכים). הוא נכתב בפאתוס ומתוך התרוממות הנפש, וכך נפתח הפרק הראשון בכרך הראשון בדברו על ארץ כנען (בתרגום כאמור לעיל):
בניגוד לתוכן הספר עצמו, המהווה אפוס של רדיפות, את הכרך ה-11 סיים גרץ בתחושת ביטחון לגבי חיי היהודים בגרמניה שלאחר מלחמת צרפת–פרוסיה:
תרגום לעברית
כבר בשנות השבעים של המאה ה-19 החלו לתרגם חלקים מהספר לעברית. אברהם קפלן תרגם את הכרך השלישי (וינה 76–1875) וקלמן שולמן את הכרך הראשון (וינה 78–1876).
בשנת תרמ"ח ניגש שאול פנחס רבינוביץ (שפ"ר) לתרגם את כל הספר (תרגום שהוגדר כמפעל חייו) וקרא לו "דברי ימי ישראל". הכרך הראשון מהתרגום היה יותר כעיין עיבוד שנעשה מספר ההיסטוריה של גרץ לעם (אשר ממנו השמיט רבינוביץ בין השאר חלקים מן המקור הקשורים לביקורת המקרא) ואילו שאר הכרכים היו תרגום ממשי מההוצאה הגדולה אך בהשמטות ובהוספות. רבינוביץ' לא תרגם את הכרך האחרון, כמו גם את הפרק על צמיחת הנצרות, אותם תרגם אחר כך י. א. טריווש. גרץ סמך ידו על תרגום רבינוביץ, ואפשר לו להוסיף משלו ולהשמיט קטעים שעלולים לפגוע בקוראים דתיים או קטעים שהצנזורה הרוסית לא הייתה מרשה לפרסם.
את החלק הרביעי מהספר תרגם גם א. ד. פינקל (ורשה 1893) ובשנת תרס"ה התחיל נחום סוקולוב להוציא תרגום חדש, ממנו יצא החלק הראשון והחלק השני לא נשלם.
רק בשנת תרצ"א-1931 יצא תרגום של כל הסדרה (בשישה כרכים) מתוך המהדורה המקוצרת מאת שמואל ליב ציטרון (כרכים א-ב), ד"ר אברהם שלום קמנצקי (כרכים ג-ד), וא. בן-אורי (כרכים ה-ו), בהוצאת אחיספר שעל-יד חברת צנטרל, ורשה:
בלה מאלנאי
ביוגרפיה
מאלנאי נולד במשפחה יהודית כבנם של האופה הנריק מנהיימר ושל רוזה מַרקברייט. בשנת 1901 קיבל תואר באדריכלות באוניברסיטה הטכנולוגית של בודפשט. תחילה היה תלמידו של אדן לכנר ואחר כך של בלה לייטה. מאוחר יותר התאגד עם דיולה האס והקימו משרד משותף. המשרד שלהם תכנן עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה סדרה שלמה של יצירות אדריכלות מדהימות של אדריכלות הונגרית מתקדמת. בשנים 1908–1911 היה העורך של כתב העת "הבית" (A Ház) שהיה כתב עת אדריכלי ואמנותי. עבודתו העיקרית של מאלנאי היא ברובע 5 של בודפשט ברחוב נאדור 6 (6 Nádor u). זהו בניין המשרדים של בנק התעשייה הצ'כי-הונגרי לשעבר (כיום OTP), שתכנן בשנת 1912 יחד עם דיולה האס. המבנה שהוא בניין מגורים משולב עם שטחי משרד של הבנק נחשב לאחת היצירות החלוציות של האדריכלות ההונגרית המודרנית. בשנת 1919, בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, מונה לפרופסור במחלקה החדשה לאדריכלות תעשייתית וכלכלית. לאחר נפילת הרפובליקה, בשנת 1921 בוטל מינויו של מאלנאי. עבודותיו המאוחרות יותר - גם מסיבות פרנסה - חזרו לצורות מסורתיות, טיפוח אדריכלות נאו-בארוקית. למשל בית הדירות לשעבר של עובדי MÁK (מכרה פחם כללי הונגרי) בצד הצפוני של כיכר קושוט ליוש ברובע 5 בבודפשט וכו'. בשנות העשרים של המאה ה-20 היה גם מעצב התפאורה של תיאטרון הקומדיה של בודפשט; חלק מעיצובי התפאורה שלו נשמרים על ידי המחלקה להיסטוריה של התיאטרון.
העבודה העיקרית של תקופת יצירה זו היא בית הדירות בן שש הקומות (1927), המהווה את חומת הגבול הצפונית של כיכר קושוט לאיוש בבודפשט. חזיתו מחולקת לשלושה מפלסים לפי חגורות מדפים. הכוכריות הפינתיות מודגשות, כל אחת מחולקת בארבעה עמודים יוניים ומעוטרת בפסלים.
באשר למיקומם ולפרופורציות של הכוכריות הפינתיות, כמו גם פתחי הקרקע המעוקלים, ניתן למצוא פתרון דומה בתוכניתו של מאלנאי משנת 1913 לבניית היכל הסחר ההונגרי בכיכר סבדשאג (Szabadság tér), שלא יושם אז. בית הדירות בכיכר קושוט הוא בעל הנפח הגדול ביותר ביצירות מאלנאי והוא גם המרשים ביותר מבחינת הנוף העירוני.
מאלנאי התמיד באקלקטיות במשך מספר שנים לאחר הקמת בניין המגורים כיכר קושוט לאיוש. הווילה ברחוב גאבור סרוואש נבנתה באותה שנה כמו בית הדירות בכיכר קושוט; וילת מנדה ברחוב אורלו, שתוכננה בשנת 1931, עדיין תומכת במרפסת החזית עם עמדות העמודים המקושתות, שיש לה אפקט היסטורי וכבר מסתכלת לעבר האדריכלות החדשה.
ב־22 בספטמבר 1912 נשא מאלנאי לאישה בבודפשט את וילמה, בתם של ז'יגמונד ויידה וברטה שטרן.
הנצחה
קברו נמצא בבודפשט, בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה, חלקה 1 / A, קטע N / A, שורה 8, 16. (נכס מוגן לשימור משנת 2005)
אנצאר
אל-אנצאר (בערבית: الانصار; מילולית: העוזרים/תומכים) הוא מונח איסלאמי המייצג במקור את תושבי ית'רב (כיום אל-מדינה) המוסלמים שסייעו לעדת מאמיניו של מוחמד לאחר הגירתם ממכה בשנת 622. מרבית האנצאר נמנו עם שני שבטים: האוס והח'זרג', ויחד עם המהאג'רון (ראשוני המאמינים המהגרים ממכה) הם מהווים את הצחאבה, קבוצת רעי מוחמד המהווים מקור לתחיקה משפטית ומודל לחיקוי למוסלמים. האנצאר זכורים באדיקותם ובאומץ לבם ובין הבולטים שבהם היו מעת' בן ג'בל, סהל בן סעד וסעד בן עבידה.
לאחר מות מוחמד הפך המונח אנצאר לכינוי כללי ליחידות הצבא הערביות שפלשו לאזורים הסובבים את חצי האי ערב. האנצאר כבשו את האימפריה הסאסאנית והכו נמרצות את האימפריה הביזנטית. בהדרגה התיישבו חיילות המצב במחנות צבא שהפכו ברבות השנים לערים כמו קהיר, בצרה, כופה ואחרות. האנצאר היו חמושים בכידונים, רמחים, חרבות, קשתות ורכובים על סוסים שהקנו להם יכולות תמרון וניידות גבוהות. האנצאר שימשו לעיתים גם כחיל רגלים. הם היוו את סוג היחידה העיקרית בצבא הח'ליפות עד למאה ה-9, עת הוחלפו בידי חיילים-עבדים זרים המכונים ע'למאן או ממלוכים.
בסוף המאה ה-19 קבוצות מוסלמיות חסידיו של המהדי מוחמד אחמד יצאו לג'האד כנגד חדירת המערב בסודאן וקראו לעצמם האנצאר. השם נמצא בשימוש קבוצות טרור וחמושים אסלאמיות שונות ברחבי העולם המוסלמי, ביניהם ב: אינדונזיה, הודו, פקיסטן, אפגניסטן, עיראק, תימן, סומליה, סודאן, מצרים, אלג'יר, מרוקו וישראל.
Music Box Tour
Music Box Tour הוא סיבוב ההופעות הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי. סיבוב ההופעות החל ב-3 בנובמבר 1993, והסתיים ב-10 בדצמבר באותה השנה. קארי לא עשתה כמות משמעותית של הופעה ציבורית בשנותיה הראשונות בתעשיית המוזיקה, בין היתר בגלל פחד במה ולכן רק בשנת 1993 יצאה לסיבוב הופעות.
ההופעה שהתקיימה ב-DCU סנטר זכתה לשבחים רבים מטעם מבקרי המוזיקה.
רשימת השירים
הערות:
חבורה חליקה
הגדרה
חבורה אבלית G היא חליקה אם לכל איבר יש שורש מכל סדר. בכתיב חיבורי, הכוונה היא שלכל x \in G ולכל n טבעי יש y \in G עבורו x=yn. כלומר, לכל n טבעי מתקיים G=nG.
עבור p ראשוני, אומרים כי חבורה היא p-חליקה אם לכל x \in G יש y \in G עבורו x=py. באופן דומה לחליקות, חבורה p היא p-חליקה אמ"מם ורק אם G=pG. מהגדרה זו מקבלים גם תנאי שקול נוסף לחליקות - חבורה היא חליקה אם ורק אם היא p-חליקה לכל p ראשוני.
חבורה היא חבורה מצומצמת אם אין לה אף תת-חבורה חליקה פרט לתת-החבורה הטריוויאלית.
תכונות והכללות
אם G חליקה אז כל מנה שלה היא חליקה. סכום ישר של חבורות הוא חליק אם ורק אם כל מרכיב שלו הוא חליק.
חבורה אבלית נוצרת סופית אינה יכולה להיות חליקה (אלא אם היא טריוויאלית). חבורה אבלית היא חליקה אם ורק אם אין לה תת-חבורה מקסימלית.
תת-חבורה חליקה D היא מחובר ישר בחבורה כולה, כלומר, קיימת תת-חבורה M כך ש-. גם להפך: אם D מחובר ישר בכל חבורה אבלית המכילה אותה, אז היא חליקה.
הקשר לחבורות אבליות כלליות
לכל חבורה אבלית G יש תת-חבורה חליקה מקסימלית (כזו שמכילה את כל תת-החבורות החליקות). מכאן שכל חבורה אבלית אפשר לפרק באופן יחיד לסכום ישר של חבורה חליקה וחבורה מצומצמת.
כל חבורה חסרת פיתול וחליקה היא מרחב וקטורי מעל \mathbb{Q} (ולכן היא סכום ישר של עותקים של החבורה החיבורית \mathbb{Q}).
לחבורות מפותלות יש מחובר ישר שהוא או ציקלי מסדר ראשוני או חבורת-p^\infty עבור p ראשוני כלשהו, ומכאן שחבורה מפותלת ניתנת להפרדה לא טריוויאלית אם ורק אם היא ציקלית מסדר חזקה של ראשוני או חבורת-p^\infty. במקרה המיוחד בו החבורה היא חבורת-p, מקבלים גם כי כל תת-חבורה ציקלית מסדר מקסימלי היא מחוברת ישרה של החבורה כולה. אם החבורה היא חבורת-p שלכל איבר אפשר להוציא שורש p, בהכרח יש לה תת-חבורה שהיא p^\infty. במקרה של חבורת-p שהיא גם חליקה, מקבלים כי החבורה היא סכום ישר של חבורות-p^\infty.
בעזרת כל אלו אפשר להגיע למשפט פירוק כללי לחבורות חליקות.
משפט פירוק לחבורות חליקות
כל חבורה חליקה G היא סכום ישר של חבורה חליקה ומפותלת, וחבורה חליקה וחסרת פיתול. המרכיב הראשון הוא תת חבורת הפיתול של G, שמסמנים ב-, והוא יחיד (היינו, מופיע בהכרח כמרכיב המפותל בכל פירוק כנ"ל). המרכיב השני יחיד עד כדי איזומורפיזם.
כל חבורה מפותלת מתפרקת לסכום ישר של מרכיבים פרימריים. המרכיב ה-p-פרימרי של חבורה חליקה הוא סכום ישר של עותקים של החבורה (שמסמנים ב-). הצגה זו אמנם אינה יחידה, אבל מספר המרכיבים מכל סוג קבוע.
הכללות למודולים
בספרות המתמטית נעשו מספר ניסיונות להכליל את המושג של חבורה חליקה למודולים. ההגדרות הבולטות שניתן למצוא בספרות למודול חליק M מעל חוג R הן:
כשבוחנים את הגדרות אלו, יש לשים לב שלעיתים הגדרות אלו מתלכדות אחת עם השנייה אם עם הגדרות אחרות בספרות. לדוגמה אם R הוא תחום, שלוש ההגדרות מתלכדות. אם R הוא חוג ראשי שמאלי, אז ההגדרה של מודול חליק מתלכדת עם ההגדרה של מודול אינג'קטיבי. בנוסף אם R הוא תחום קומוטטיבי, אז המודולים האינג'קטיביים מתלכדים עם המודולים החליקים אם ורק אם R הוא חוג דדקינד.
כיריים
כירה או כיריים זהו מכשיר לבישול, הפועל על גז בישול, עץ או חשמל, וממכשירי הבישול הבסיסיים ביותר במטבח המודרני. המילה מופיעה כבר בתורה: "תַּנּוּר וְכִירַיִם" (ויקרא יא, לה).
הכיריים עשויות ממשטח לוהט או כוללות מבערי אש גלויה, שעל גבם מונחים כלי הבישול.
בעבר היה מקובל לבשל באמצעות שריפת עץ, אך כיום השימוש בשריפת עץ פחת, וגז הבישול וכיריים חשמליות תפסו את מקום כירת העץ.
סוג פופולרי וחדש יחסית של כיריים חשמליות הן כיריים "אינדוקציה" (שיבוש של Induction) הפועלות בשיטת החימום ההשראתי. בשיטה זו, משטח הכיריים יוצר השראה אלקטרומגנטית שמחממת את תחתית כלי הבישול, בעוד משטח הכיריים עצמו איננו מתחמם.
בכיריים גז מודרניות ניתן למצוא התקן ניתוק גז אוטומטי, המפסיק את זרימת הגז במקרה של התכבות הלהבה.
גבי אלדור
גבי אלדור (נולדה כגבריאלה ב-26 בנובמבר 1941) היא במאית, כוריאוגרפית, רקדנית, מבקרת מחול, שחקנית, מתרגמת ומרצה לתנועה ותולדות המחול.
ביוגרפיה
אלדור נולדה בתל אביב למשפחת הרקדניות אורנשטיין - מרגלית (סבתה), יהודית (דודתה) ושושנה (אמה), היא ינקה את אהבתה למחול בסטודיו של סבתה, שהיה הסטודיו הראשון שנפתח בארץ בשנת 1922.
אלדור היא יוצאת להקת הנח"ל וחברת הוועד המנהל באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
אלדור ביימה בפסטיבל עכו ובפסטיבל חיפה להצגות ילדים בהצגות: "איפיגניה באאוליס", "סיפור יונה", "הערב רוקדים", "המלך ליר וסמטת הכיסאות הלבנים" (עם יגאל עזרתי), "נערות טולדו", "השולחן הכחול" (הצגה שזכתה בשנת 1995 בפרס המבקרים בפסטיבל חיפה להצגות ילדים), אופרה לילדים מאת אנדרה היידו והאופרה מריה מבואנוס איירס.
אלדור שיחקה בתיאטראות השונים בהצגות: "בית ברנרדה אלבה", "הרפתקה בקרקס", "עוץ לי גוץ לי", "אלוף הבונים", "גבעת ספון ריבר", "הנזירים", "המגילה", "האדרת", "הנסיכה טורנדוט", "החלון", "נישואים זה לא הכל", "מסתורים", "מחזור", "בלאי" ועוד. החל משנת 1974 היא עובדת בשיתוף עם רות זיו איל.
אלדור שיחקה בסרטים ותוכניות טלוויזיה: "ניני", "אסירי החופש", "שישים שעות לסואץ", "ירושלים ירושלים", "אני אוהב אותך רוזה", "המשכנע בע"מ", "הזמנה לרצח", "בן לוקח בת" (1982), "החצר של מומו הגדולה", "פעמיים אברהם", "זעם ותהילה", "המגדלור" ו"פלורנטין".
בשנים 1987–1988 הגישה את "מקום טוב באמצע" - תוכנית רדיו בנושא תרבות ואמנות בגלי צה"ל בהגשה משותפת עם יצחק בן נר, מולי שפירא ואורלי יניב, וכן במהלך השנים הייתה חלק ממגישי "התוכנית לאם ולילד".
אלדור עיצבה כוריאוגרפיה להצגות: "כל אדם", "המבול", "הבכחאי", "עליסה בארץ הפלאות", "סוחרי גומי", "עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני", ו"השביתה הגדולה" ותוכניות טלוויזיה כדוגמת "ריצ'רץ'".
בשנת 1990 אלדור הייתה לאחד ממקימי ומנהלי התיאטרון הערבי-עברי ביפו, יחד עם יגאל עזרתי והמנהל האמנותי אדיב ג'השאן, באותה שנה הנחתה במרכז סוזן דלל ערב התרמה לעמותת מיה ארבטובה.
בשנים 2005–2006 אלדור הייתה שופטת בעונות 1 ו-2 בתוכנית "רוקדים עם כוכבים".
בשנת 2011 הוציאה את ספרה "ואיך רוקד גמל?" בהוצאת רסלינג העוסק במשפחתה, אמה, דודתה וסבתה, אשר הביאו את המחול מגרמניה לישראל בשנות ה-20 ושנות ה-30.
אלדור הייתה נשואה לפרופ' אריה זקס ולהם בת.
ITIS
המערכת המשולבת למידע טקסונומי (באנגלית: Integrated Taxonomic Information System; מוכרת בקיצור ITIS) היא שותפות אמריקנית של סוכנויות פדרליות שנועדה לספק מידע עקבי ואמין על הטקסונומיה של מינים ביולוגיים. המערכת הוקמה במקור בשנת 1996 כקבוצת סוכנויות ממשלתיות פדרליות של ארצות הברית, אך לימים הפך לגוף בין-לאומי, עם סוכנויות ממשלתיות של קנדה ומקסיקו.
מסד הנתונים שואב מידע מתוך קהילה גדולה של מומחים לטקסונומיה. צוות התוכן הראשי שוכן במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע ושירותי ה-IT מסופקים על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בדנוור. ההתמקדות העיקרית של ITIS היא במינים צפון אמריקאים, אך קבוצות רבות הן בין-לאומיות ו-ITIS ממשיכה לשתף פעולה עם גורמים בינלאומיים אחרים כדי להגדיל את הסיקור העולמי שלה.
מסד נתונים
המערכת המשולבת למידע טקסונומי מספקת מאגר מידע אוטומטי של שמות שכיחים ומדעיים למינים שונים.
רות רנדל
רות רנדל (באנגלית: Ruth Rendell; 17 בפברואר 1930 – 2 במאי 2015) הייתה סופרת אנגלית שעסקה בעיקר בכתיבת ספרות בלשית.
ביוגרפיה
רות גרסמן נולדה בלונדון לזוג מורים. התחילה בכתיבה כעיתונאית ועורכת משנה בכמה עיתונים מקומיים. בשנת 1950, בהיותה בת 20, נישאה לעיתונאי דון רנדל וזנחה את עבודתה לטובת עבודות הבית וטיפול בבנם היחידי. במשך כמעט עשור הייתה למעשה עקרת בית וכותבת למגירה.
לאחר מעבר בין מספר סגנונות ספרותיים הגיעה לספרות המתח כמעט במקרה וב-1964 יצא לאור רומן המתח הראשון שלה "מהדון עם המוות" (From Doon with Death) שבו הוצגה לראשונה דמותו של המפקח וקספורד. הספר הפך לרב מכר והצלחתו ביסס את מעמדה כסופרת חדשה ומוכשרת. עד אמצע שנות התשעים כתבה למעלה מחמישים ספרי מתח ועוד מקבצי סיפורים קצרים. בסביבות שנות השמונים התחילה לכתוב גם רומנים בשם העט ברברה ויין (Barbara Vine).
רנדל השכילה לקשר בין הפשע לדמיון הספרותי בספריה וכל זאת בנוסף ליכולתה להכניס לעלילות הספרים את אווירת פרברי אנגליה. רבות מיצירותיה הפכו לסדרות טלוויזיה מצליחות.
לזכותה פרסי ספרות רבים מתוכם ארבעה ציוני זהב ושלושה פרסי אדגר אלן פו. ספריה תורגמו ל-22 שפות. נפטרה ב-2 במאי 2015.
דואן בלייר
דואן למונט בלייר (באנגלית: DeJuan Lamont Blair; נולד ב-22 באפריל 1989) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר. בין השנים 2009–2016 שיחק בליגת ה-NBA, וממוצעיו הכוללים לאורך התקופה הם 6.8 נקודות ו-5.1 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות
באפריל 2009 הודיע על עזיבת אוניברסיטת פיטסבורג, לאחר שנתיים בלבד, לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
ב-NBA
בדראפט ה-NBA 2009 נבחר בלייר בבחירה ה-37, על ידי סן אנטוניו ספרס. ב-13 בינואר 2010 קלע 23 נקודות ואסף 21 ריבאונדים במשחק מול אוקלהומה סיטי ת'אנדר, ובכך הפך לרוקי הראשון שמשיג לפחות 20 נקודות ו-20 ריבאונדים במשחק, מאז עשה זאת חברו לקבוצה טים דאנקן בעונת. במשחק האחרון של אותה עונה שחזר את הישגו כשקלע 27 נקודות והוריד 23 ריבאונדים במשחק מול דאלאס מאבריקס. לאורך העונה רשם ממוצעים של 7.8 נקודות ו-6.4 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
בספטמבר 2011 הצטרף לקבוצת קרסניה קריליה סמרה מליגת העל הרוסית, בשל שביתת השחקנים ב-NBA. עם תום השביתה בדצמבר 2011 חזר לשחק עבור הספרס, ועד לסיום עונת קלע שיא קריירה של 9.5 נקודות בממוצע למשחק כשחקן החמישייה הפותחת. בעונת איבד את מקומו בחמישייה, וקלע 5.4 נקודות ב-14.0 דקות בממוצע למשחק בלבד. בפלייאוף 2013 העפילו הספרס לסדרת גמר ה-NBA, אולם הפסידו מול מיאמי היט בתוצאה 3–4.
לקראת עונת חתם על חוזה בדאלאס מאבריקס. בעונתו היחידה בדאלאס קלע 6.4 נקודות בממוצע למשחק, והודח עם קבוצתו בסיבוב הפלייאוף הראשון.
ביולי 2014 סיכם על חוזה לשתי עונות בוושינגטון ויזארדס, והועבר אליה בעסקת "החתמה והעברה" (Sign-and-trade). בעונת שותף ב-29 משחקים בלבד, ולא שיחק באף אחד מעשרת משחקי הפלייאוף של הוויזארדס. בפברואר 2016 הועבר עם כריס האמפריז ובחירת דראפט עתידית לפיניקס סאנס, בתמורה למרקיף מוריס, ומיד שוחרר מהסאנס.
השנים האחרונות
בספטמבר 2016 חתם על חוזה בקבוצת ג'יאנגסו מאנקי קינגס מליגת העל הסינית. בעשרת משחקיו בקבוצה קלע 24.1 נקודות ואסף 13.6 ריבאונדים בממוצע למשחק, בטרם שוחרר.
בינואר 2017 הצטרף לטקסס לג'נדס מליגת הפיתוח של ה-NBA, וכחודש לאחר מכן הועבר בטרייד ללוס אנג'לס די-פנדרס. ב-19 משחקיו בשתי הקבוצות קלע 11.1 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 2017/2018 שיחק עבור סן לורנסו מליגת העל הארגנטינאית.
Dream Too Much
Dream Too Much (בעברית: חולם יותר מדי) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האמריקאית איימי לי. אלבום הבכורה יצא לאור ב-30 בספטמבר 2016, על ידי חברת התקליטים איימי לי מיוזיק.
עם יציאתו הצליח האלבום להגיע אל המקום ה-9 במצעד אלבומי הילדים של בילבורד.
רקע והוצאה
אלבום הבכורה הוקלט בשנת 2016, והופק על ידי ויל האנט אשר הפיק עבור איימי לי גם את המיני-אלבום הראשון שלה, Recover, Vol. 1 שיצא כמה שבועות לפני כן. האלבום מכיל בתוכו שירי ילדים שונים, וכולל בתוכו ביצוע מחדש של לי לשיר "Stand by Me" של בן אי קינג.
בסמוך לצאתו, עלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
יחסי מונגוליה–מלזיה
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-8 בספטמבר 1971. מאז 1994 נערכו מספר ביקורים של בכירים ממונגוליה; ראש הממשלה פונטסאג'ין ג'סראי ביקר בשנת 1994, שר החוץ לובסנגין ארדנכלולון בשנת 2002 וראש ממשלה נוסף, נמברין אנחבאיאר בשנת 2003 במהלך פסגת המדינות הבלתי-מזדהות ה-13. מאידך, שר החוץ המלזי סייד חמיד אלבר ביקר במונגוליה בשנת 2003.
יחסים כלכליים
בשנת 2009 עמד המסחר הכולל בין שתי המדינות על 10.3 מיליון דולר שצמח מאוחר יותר ל-15.1 מיליון דולר בשנת 2010. לאורך שנת 2010, סך ההשקעה הישירה ממונגוליה היה שווה לסכום של 21.66 מיליון דולר. כמו כן נחתם הסכם על הימנעות מכפל מס ומניעת התחמקות פיסקלית מאז 1995.
יחסים דיפלומטיים
מונגוליה לא הציבה שום שגריר במלזיה במשך שבע שנים מאז 2006 בגלל רצח אזרח מונגולי במדינה, אך מאוחר יותר החליטה למנות שגריר בשנת 2014 מכיוון שהיה צורך לספק דרישות לסטודנטים רבים מונגולים הלומדים במדינה.
שקנאי שרייברי
שקנאי שרייברי (שם מדעי: Pelecanus schreiberi) הוא מין נכחד של עוף מים ממשפחת השקנאיים, אשר התקיים במשך הפליוקן באמריקה הצפונית שלפני 5.332 עד 3.6 מיליון שנה מזמננו. היה זה אחד מהגדולים שבשקנאים מעולם.
הממצאים שלו כללו שרידי עצם ירך רחבה וחלולה שהתגלתה ב-1972 בידי החוקר Gerard R. Case. העצם דמתה במאפייניה לרגלי שקנאי. ממצאים נוספים התגלו כנראה במחוז פולק שבפלורידה וכללו חוליות ציר ועצמות כף רגל ואלה כנראה השתייכו לאותו המין.
לפי ממדי העצמות נראה ששקנאי זה היה כבד כמו שקנאי מסולסל או שקנאי מצוי מודרניים ואולי אף יותר, על פי ממצא של נקבה מטילת ביצים. בכך הוא דומה רק לתת-מין נכחד מניו זילנד של השקנאי האוסטרלי והמין הנכחד מאירופה, שקנאי אודסאי.
ונדי קרייג
אן גוונדלין "ונדי" קרייג (באנגלית: Anne Gwendolyn "Wendy" Craig; נולדה ב-20 ביוני 1934) היא שחקנית אנגלייה. קרייג ידועה בעיקר מהופעותיה בקומדיות המצבים "Not in Front of the Children", "פרפרים", "...And Mother Makes Three" ו-"...And Mother Makes Five". בין השנים 2003 עד 2011 שיחקה בתפקיד אחות ראשית בסדרת הטלוויזיה "The Royal".
ביוגרפיה
קרייג נולדה בסקריסטון שבמחוז דרהאם, לחוואי ג'ורג' קרייג ולאשתו אן. היא למדה בבית הספר התיכון לבנות של דרהאם, בתחילה כתלמידת יום ובהמשך בפנימייה. ב-13 באוקטובר 2007 ביקרה קרייג במקום לכבוד פתיחת בניין חדש הקרוי על שמה. היא עברה את מבחני Eleven-plus והמשיכה ללמוד בבית ספר תיכון דרלינגטון. כשהייתה בת 12 עברה המשפחה לפיקטון והיא למדה בבית ספר יארם גראמר סקול. את הכשרתה כשחקנית רכשה בבית הספר למשחק Central School of Speech & Drama.
אחת מהופעותיה הראשונות בטלוויזיה הייתה בפרק "The Gallows Tree" בסדרה "Danger Man" יחד עם פטריק מקגוהן. החל מאמצע שנות החמישים של המאה העשרים שיחקה קרייג בסרטי קולנוע בריטים כגון "המשרת" (1963), ו"נאני" (1965) עם בטי דייוויס, אבל היא החלה להתפרסם כשהופיעה בקומדיות המצבים הבריטיות בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים. ב-1967 שיחקה בסיטקום "Not in Front of the Children" של ה-BBC. ב-1969 זכתה קרייג בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסדרה. ב-1971 הופיעה ב-"...And Mother Makes Three" של ITV, בו גילמה אם חד-הורית, שבהמשך הפך לסדרה " ...And Mother Makes Five". בין 1978 עד 1983 שיחקה בקומדיה המצליחה "פרפרים" של ערוץ BBC2.
קרייג חזרה להופיע בדרמה בשנים 1981 עד 1983 בסדרה "נאני", אותה יצרה וכתבה מספר פרקים. היא שיחקה בתפקיד ג'ונתן מאר, שם עט בו השתמשה לכתיבת פרקים בסדרה "...And Mother Makes Five". בין 2003 עד 2011 שיחקה קרייג בתפקיד אחות ראשית בשם "טופי" בסדרה "The Royal" של ITV. היא המשיכה להיות מזוהה עם קומדיות ושיחקה ב-1993 ו-1994 בתפקיד ראשי בדמות אנני בסדרה "Brighton Belles", הגרסה הבריטית לסדרה הקומית "בנות הזהב". קרייג הופיעה בתפקיד אמו של רג'י בקומדיה של BBC1 "רג'י פרין" (עונה ראשונה ב-2009, ועונה שנייה ב-2010), עיבוד מחודש לסדרה משנות השבעים של המאה העשרים בשם "The Fall and Rise of Reginald Perrin".
ב-2012 השתתפה קרייג בתפקיד אורח בפרק בסדרה "מאסטר שף" לצדם של כוכבי קומדיות מצבים משנות השבעים של המאה העשרים. בינואר 2014 הופיעה בדרמה הפופולרית "דרך ווטרלו" של ה-BBC.
בפברואר 1970 הפתיע אותה המנחה איימון אנדרוז והוקדשה לה תוכנית של "אלה הם חייך".
חיים אישיים
קרייג הייתה נשואה לג'ק בנטלי, נגן טרומבון, תסריטאי ועיתונאי, החל מ-1955 ועד מותו ב-1994. לבני הזוג נולדו שני בנים אלאסטר ורוס. ב-2004 התגלה שאביו האמיתי של בנה השני היה ג'ון מורטימר, שאיתו היה לה רומן קצר.
אבי ברקוביץ'
השכלה ותחילת הקריירה
ברקוביץ' גדל בלורנס, לונג איילנד. הוא למד בבית הספר היומי האורתודוקסי המקומי ובישיבת פאר רוקאוואי. לאחר מכן למד בישיבת קול תורה בירושלים.
בשנת 2009 הוא חזר לארצות הברית ונרשם לישיבת נר ישראל בבולטימור. לאחר מכן עבר למכללת קווינס, שם סיים את לימודיו לתואר ראשון. בוגר בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. במהלך לימודי המשפטים, לא הראה ברקוביץ' שום נטיות פוליטיות שמרניות. במקום להצטרף לעיתון בית הספר למשפטים, או לקבוצות סטודנטים שמרניות, הוא לימד שיעורים לתואר ראשון. כיתה אחת שלימד, שנים לפני שהשתתף בקמפיין לבחירתו של דונלד טראמפ, נקראה "הדרך לבית הלבן". אבי ברקוביץ פגש את ג'ארד קושנר בפיניקס כשהיה סטודנט. השניים נפגשו בעת ששיחקו כדורסל.
קמפיין הנשיאות של דונלד טראמפ (2016)
לאחר שסיים את לימודי המשפטים, עבד ברקוביץ' בקמפיין של טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016.
תפקידו של ברקוביץ' בקמפיין טראמפ היה עוזר מנהל ניתוח נתונים. אחד התפקידים שלו היה להפעיל תוכנית אירוח ב"פייסבוק לייב", שנקראה "מגדל טראמפ לייב". בתחילה, שודרה תוכנית האירוח לפני העימותים הנשיאותיים ואחריהם. בשבועות האחרונים שקדמו לבחירות, היא שודרה על בסיס שבועי. הניו יורק טיימס תיאר את טראמפ טאואר לייב במונחים לא מחמיאים: "בעיקרו של דבר תעמולה פוליטית שהוצגה כחדשות". עם זאת, בגלל הפורמט שלה, המופע "הניע בזמנו את הספקולציות שטראמפ יפתח רשת חדשות ארצית משלו." הפרק הראשון של "מגדל טראמפ לייב" זכה לכ-60,000 צופים.
לשכת הנשיא
לאחר הניצחון בבחירות של טראמפ עבד ברקוביץ' בבית הלבן כעוזר לג'ארד קושנר. ב־6 בספטמבר 2018 הודיע הבית הלבן כי ברקוביץ' מקודם, מעוזר מיוחד לנשיא ועוזר ליועץ הבכיר, לסגן עוזר לנשיא ויועץ בכיר. לאחר פרישתו של ג'ייסון גרינבלאט בנובמבר 2019 מונה ברקוביץ' לתפקיד הנציג למשא-ומתן בינלאומי.
תוכנית שלום מזרח תיכונית
בשנת 2019, יועצי הבית הלבן ג'ארד קושנר וג'ייסון גרינבלט, השלימו את כתיבת תוכנית השלום של טראמפ. ברקוביץ' היה חלק מהצוות המצומצם שליווה את תוכנית השלום, וליווה את קושנר במסעותיו המדיניים לקידום התוכנית במזרח התיכון. ברקוביץ' גם לקח חלק בקידום הסכם הסכם איחוד האמירויות הערביות–ישראל שהוכרז באוגוסט 2020. ב -1 בנובמבר 2019 הועלה ברקוביץ לתפקיד עוזר הנשיא והנציג המיוחד למשא ומתן בינלאומי. בינואר 2020 ברקוביץ' טס לישראל כדי להיפגש עם ראש הממשלה נתניהו ובני גנץ כדי לדון באפשרות לפרסם את פרטי תוכנית השלום של טראמפ. ב־28 בינואר 2020 חשף ממשל טראמפ את התוכנית בטקס בבית הלבן. רכיב בתוכנית צפה החלת החוק או הסיפוח בישראל על כ־30% מהגדה המערבית. ב -12 ביוני 2020 כתב שגריר איחוד האמירויות בארצות הברית, יוסף אל עוטאיבה, הצעה במטרה לעצור את הסיפוח המתוכנן של ישראל לשטח הגדה המערבית. המאמר של עוטאיבה הופנה לציבור הישראלי והתפרסם בעמוד הראשון של  ידיעות אחרונות . בבית הלבן היו הסתייגויות גם מסיפוח, שברקוביץ' דן בו עם נתניהו בפגישות בישראל במשך שלושה ימים בסוף יוני 2020. בישיבות הציע ברקוביץ 'חלופה לסיפוח, נורמליזציה עם איחוד האמירויות הערביות.
ב־2 ביולי 2020 נפגש אוטאיבה עם ברקוביץ' כדי לדון בהמשך בתוכנית חלופית לסיפוח. לצד האינטרס ההדדי ביצירת חזית מאוחדת כנגד הכוחות המנוגדים של איראן, החששות המפורטים בתוכניתו של אוטאיבה ותכנון עם ג'ארד קושנר וברקוביץ' עזרו להביא צדדים מיוחדים לשולחן המשא ומתן כדי לזהות פתרון חלופי. ובסופו של דבר הביא להסכם נורמליזציה שהושג באוגוסט 2020. כמרכיב של סיפוח העסקה נדחה. שעות לאחר ההודעה שנערכה ב־13 באוגוסט על הסכמי הנורמליזציה בתיווך ארצות הברית בין ישראל לאיחוד האמירויות הערביות, התקשרו בכירי בחריין ליועצו הבכיר של הנשיא טראמפ ג'ארד קושנר וברקוביץ 'עם המסר: "אנחנו רוצים להיות הבאים". במהלך 29 הימים הבאים קושנר וברקוביץ' ניהלו משא ומתן ונסעו לבחריין לפני שסגרו את העסקה ב־11 בספטמבר 2020 בשיחה בין טראמפ, נתניהו ומלך בחריין. כל שלוש המדינות התחייבו רשמית לעסקאות ב־15 בספטמבר 2020 עם חתימת הסכמי אברהם על הדשא הדרומי של הבית הלבן. ב־23 באוקטובר 2020 ישראל וסודאן הסכימו לנרמל את הקשרים, מה שהופך את סודאן למדינה הערבית השלישית שתפריש פעולות איבה בעוד חודשיים. ההסכם נוהל בצד ארצות הברית על ידי היועץ הבכיר של טראמפ ג'ארד קושנר, שליח המזרח התיכון אבי ברקוביץ', היועץ לביטחון לאומי רוברט אובראיין, מזכיר המדינה מייק פומפאו ופקיד הביטחון הלאומי מיגל קוראה. ב -10 בדצמבר 2020 הודיע הנשיא טראמפ כי ישראל וממלכת מרוקו הסכימו לכונן יחסים דיפלומטיים מלאים. ההסכם ניהל משא ומתן על ידי היועץ הבכיר של טראמפ ג'ארד קושנר ושליח המזרח התיכון אבי ברקוביץ' וסימן את הסכם הנורמליזציה הרביעי של קושנר וברקוביץ' תוך כמה חודשים. כמרכיב בעסקה, ארצות הברית הסכימה להכיר בריבונות מרוקאית על סהרה המערבית.
ב־30 בנובמבר 2020 קושנר וברקוביץ' נסעו לסעודיה לצורך משא ומתן על המשבר הדיפלומטי הקטרי. למחרת המשיך קושנר לקטר, אך עזב את ברקוביץ' בסעודיה כדי שהצמד יוכל להמשיך ולתווך את העסקה בין הסעודים לקטרים בטלפון בזמן אמת. המשא ומתן הוביל לפריצת דרך, וב־5 בינואר 2021 השתתפו קושנר וברקוביץ' בפסגת GCC בערב הסעודית, שם חתמו הצדדים על הסכם לסיום המשבר הדיפלומטי בקטר.
בסוף ינואר 2021 הוכרז כי ג'ארד קושנר וברקוביץ', הם מועמדים לפרס נובל לשלום.
העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים
ברקוביץ' מילא גם תפקיד מפתח בהחלטה בדבר הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל, והעברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים.
רפורמה בגזר הדין בכלא
משפחתו
ברקוביץ נישא לגבריאלה פוזנר בפברואר 2023.
בחרובקה
בחרובקה (בצ'כית: Becherovka) הוא ליקר עשבים מתוק-מריר שפותח לפני למעלה מ-200 שנה. המשקה משמש כדיז'סטיף ומיוצר בעיר קרלובי וארי שבצ'כיה על ידי החברה המשפחתית של יאן בכר, ששייכת לחברה הצרפתית פרנו ריקאר (Pernod Ricard).
המתכון להכנת המשקה נשמר בסוד וידוע רק לשני אנשים הרוקחים את התמצית המכילה 32 סוגי עשבים בהם זרעי אניס וקינמון. תכולת האלכוהול במשקה היא 38%. הוא מוגש קר בכוס שוט.
יצרן המשקה הראשון היה יוזף ויטוס בכר (1769-1840), סוחר תבלינים, בעל בית מסחר וחובב רקיחת משקאות אלכוהוליים.
הר ברכה
שמו של היישוב נגזר מהפסוק:.
תיאור גאוגרפי
מיקומו של היישוב הוא בגב ההר, על השלוחה הדרומית של רכס הר גריזים, בסמוך לקריית לוזה שמדרום לשכם, בגובה מקסימלי של כ-870 מ' מעל פני הים. מצפון ליישוב, על הר גריזים המקראי, שוכנת שכונת השומרונים שהיא חלק מתחומה המוניציפלי של שכם, אך מוגנת על ידי צה"ל. צפונית יותר נמצא מצפה יוסף הצופה על קבר יוסף ושכם הקדומה. הגישה אל היישוב היא מצומת תפוח או מכביש 55 דרך ציר גלעד, ומנקודת המפגש ב'כיכר יצהר הגדולה' צפונה דרך כיכר חטיבת שומרון.
תנאי השטח הם במת הר מישורית עם מדרונות מזרחיים תלולים מאוד. אחד מהם הוא מצוק פרול המתאים לגלישת סנפלינג. האקלים קריר ויבש. למרגלות היישוב נמצא מעיין עין מח'נה ("מעיין עמשא"). סמוך לגבעת סנה יעקב ולמעיין נמצאת שמורת האלות האטלנטיות בה עשרות עצי אלה אטלנטית ועשבייה הכוללת את שעורת התבור ועיריוני צהוב. סמוך להן מצויים שרידי חורבה עתיקה.
התפתחות היישוב
הר ברכה החל את דרכו בא' בכסלו ה'תשמ"ג (17 בנובמבר 1982), כמאחז צבאי שאויש על ידי 15 חיילי נח"ל. המאחז הפך לאזרחי בטקס חגיגי ביום העצמאות, ה' באייר תשמ"ג, 18 באפריל 1983. בשנת 1985 מנה היישוב 85 נפשות, יותר ממחציתן פעוטות.
בשנת התשמ"ח (סוף 1987) הגיע גרעין משפחות מ"מכון מאיר" אשר הקימו וייסדו את היישוב. לאחר הקמת היישוב הגרעין המייסד ביקש למנות רב ליישוב. הרב אליעזר מלמד נבחר כרב היישוב.
בדצמבר 1988, רצח מחבל ערבי את תושב המקום יעקב פרג, בזמן ששמר על האדמות סביב ליישוב. לאחר שרצח את פרג, נטל המחבל את נשקו של פרג והחל לירות באמצעותו לעבר חיילי מילואים שהיו במקום. במהלך הקרב נהרג רב"ט . כחצי שנה לאחר מכן, הוטמן מטען נפץ סמוך למקום הרצח, על ציר העלייה ליישוב, והוסווה כדגל ישראל שעליו צויר צלב קרס. המטען התפוצץ כאשר ניסה תושב היישוב לתלוש את הדגל. התושב נפצע באורח בינוני.
היישוב פותח על ידי ארגון אמנה. לאחר שנים שבהן התפתח היישוב בקצב איטי, החלה במחצית העשור הראשון של שנות ה-2000 האצה בקצב הפיתוח והגדילה. בשנים אלו הצטרפו ליישוב כ־25 משפחות חדשות בשנה. בשנת 2007 מנה היישוב כ־200 משפחות. נכון לשנת 2022 מונה היישוב כ-3,100 תושבים.
בית עלמין הוקם ביישוב בראש השנה ה'תשמ"ה, בהנחיית הרב יצחק מאיר האיתן, רב השומרון, שהתגורר בקדומים אולם בפועל שימש גם רבם של יישובים קטנים בשומרון.
בספטמבר 2014 נחנכה ביישוב שכונת "מצפה שלם", הצופה אל שכם (אחד משמותיה של שכם הקדומה הוא: 'שלם'), וכוללת 48 יחידות דיור בבנייה רוויה. בסוף שנת תשע"ז (2017) הסתיימה בניית בתי ספר יסודיים ביישוב. בחג סוכות ה'תשע"ח נחנכה שכונת "צורים". בשנת תש"פ (2019) נחנכה שכונת צורים ב'. מצפון-מערב לשכונת צורים ישנה חורשה הצופה על ואדי צור (שעל שמו שכונת צורים) החוצץ בין הר ברכה להר גריזים שבו שוכנת שכונת השומרונים.
בשנת 2011 הגיעה קבוצה גדולה של נוצרים אוונגליסטים לסייע בבציר הכרמים הסמוכים ליישוב, ביוזמתו ובאישורו של הרב מלמד, והתגוררו בגבעה המערבית של היישוב. בשנת הלימודים 2021 הוקמה ישיבה תיכונית ביישוב ובה לומדים כ-150 תלמידים. שנה לאחר מכן, באלול תשפ"א (אוגוסט 2021) נחנך בנוכחות נשיא המדינה יצחק הרצוג מבנה הקבע של אולפנת צביה ביישוב, שבו לומדות כ-310 תלמידות.
סנה יעקב
מאחז גבעת סנה יעקב (נקרא גם "גבעת רונן") הוקם בטבת ה'תשנ"ט כקילומטר וחצי מדרום ליישוב על ידי רונן ערוסי. המקום נקרא על שם יעקב פרג, תושב הר ברכה שנרצח במקום עשר שנים קודם לכן (תשמ"ט).
אושקובסקויה
אושקובסקויה (ברוסית Ушаковское) הוא כפר נטוש באי וראנגל הנמצא במחוז האוטונומי צ'וקוטקה שבצפון הרחוק הרוסי. הכפר, שהוקם על מנת להראות ריבונות סובייטית באוקיינוס הקרח הצפוני, נקרא על שמו של חוקר הקטבים הסובייטי גיאורגי אושקוב. הכפר הוקם בשנת 1926 באזור בו הטמפרטורות מגיעות לעיתים נדירות אל מעל האפס. תנאי המחיה הקשים גרמו לנטישה סופית של האתר בשנת 2003.
היסטוריה
מאמצי התיישבות באזור נעשו החל מהמאה ה-19 על ידי ארצות הברית וקנדה, ונמשכו במאה ה-20 למרות שרוסיה טענה בעלות על האי וראנגל החל משנת 1911. פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה גרמו לעזיבת ניסיונות ההתיישבות למספר שנים. בשנת 1926 הוקם היישוב על ידי משלחת מחקר של גיאורגי אושקוב אשר הביא איתו מספר משפחות ממוצא רוסי וממוצא צ'וקצ'י כדי לייסד יישוב בן כ-60 נפשות. מספר שנים מאוחר יותר, כאשר נראה היה שהיישוב המרוחק מצליח לתפקד, הוקם יישוב קבע נוסף על האי וראנגל כ-30 קילומטר ממערב לאושקובסקויה. היישוב החדש נקרא זביוזדני ודרך עפר נסללה כדי לקשר בין שתי נקודות היישוב. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הגיע היישוב אושקובסקויה לשיא גודלו, אוכלוסייתו מנתה כ-200 נפש והוקמו בו מבני ציבור כגון בית ספר, מועדון, סניף דואר, בית חולים, שדה תעופה הכולל מנחת מסוקים ואפילו מוזיאון קטן המוקדש לטבע הייחודי של האזור.
לאחר פירוק ברית המועצות והשפל הכלכלי אליו נקלעה רוסיה, קטנו במידה משמעותית כמויות האספקה אשר סופקו ליישוב והוא החל לדעוך. תרמה לכך העובדה שגם היישוב השכן זביוזדני ננטש עוד בתקופה הסובייטית. אמנם בזכות מנחת המסוקים שהוקם באושקובסקויה בשנות ה-60 של המאה העשרים עדיין ניתן היה להגיע אליו בקלות יחסית אך בשנת 1997 הוחלט להעביר את כל תושבי היישוב לעיירה מיס שמידטה שממוקמת על חופה של רוסיה היבשתית ובכך נגזר על אושקובסקויה לגווע סופית. התושבת האחרונה של העיירה, וסילינה אלפאון, נהרגה בידי דוב קוטב בשנת 2003 וכך בא הקץ על התיישבות אנושית קבועה באי וראנגל.
בסמוך לכאן ממוקם בסיס כוכב הקוטב של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
הגביע הארץ-ישראלי 1932
הגביע הארץ ישראלי 1932 הייתה התחרות הארצית הרביעית שאורגנה על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל. המשחקים הסתיימו ב-7 במאי 1932. בתחרות השתתפו 12 קבוצות.
נפתלי בלומנטל
נפתלי בלומנטל (1 במרץ 1922 – 1 במאי 2022) היה איש ציבור ופוליטיקאי ישראלי. כיהן כמנכ"ל תאגיד "כור", מבקר ההסתדרות וחבר הכנסת.
ביוגרפיה
בלומנטל נולד בשנת 1922 בסטניסלב שבפולין (בתחומי אוקראינה של ימינו). בנעוריו היה חבר תנועת בני עקיבא ובשנת 1934 עלה ארצה מגרמניה.
בשנת 1938, בגיל 16, הצטרף לארגון "ההגנה".
עבד במשרד רואה החשבון האפט בחיפה. במלחמת העצמאות שירת כמפקד פלוגה בחטיבת כרמלי והשתחרר בדרגת סרן. בלומנטל השלים בחינות ראיית חשבון והחל לעבוד בשנת 1951 בסולל בונה. במרוצת השנים כיהן בתפקידים ניהוליים וכלכליים: מרכז המחלקה לביקורת והדרכה של מפעלי התעשייה, חשב החטיבה התעשייתית ב"כור", ראש אגף הכספים בהנהלת "כור", סמנכ"ל כספים ומסחר ב"כור" ומנכ"ל "כור סחר". בשנים 1977–1982 כיהן בלומנטל כמנכ"ל תאגיד "כור" ולאחר מכן המשיך לשמש כיו"ר מועצת המנהלים בחברה.
בשנת 1950 הצטרף בלומנטל לשורות מפא"י ובשנת 1981 נבחר במסגרת המערך לכנסת העשירית וכיהן כחבר ועדת הכספים. בפעילותו המפלגתית היה חבר במוסדותיה השונים ושימש כגזבר המפלגה.
בשנת 1986 מונה למבקר ההסתדרות.
בלומנטל המשיך בפעילות מקצועית ושימש כדירקטור במספר חברות (פיטק טכנולוגיות, אלול, פלמר, שיפר מגם תעשיות) עד יום מותו.
ז'אן-פייר רפרן
ביוגרפיה
ז'אן-פייר רפרן נולד ב-3 באוגוסט 1948 בעיר פואטייה בצרפת. הוא בנו של ז'אן רפרן, שכיהן בין השנים 1955-1954 כסגן שר החקלאות בממשלת פייר מנדס פראנס. הוא למד משפטים באוניברסיטת פנתאון-אסאס, וסיים מאוחר לימודים בבית הספר לעסקים בESCP Europe. את הקריירה המקצועית שלו הוא החל בתחום השיווק. בשנת 1970 הוא נכנס לעולם הפוליטי של צרפת כתומך של ואלרי ז'יסקר ד'אסטן.
בשנת 1980 הוא הצטרף לפוליטיקה המקומית ופעל באזור פואטו-שראנט. בשנת 1988, בתמיכת רנה מונוריי, מנהיג פוליטי מקומי, הוא נבחר למועצה האזורית של פואטו-שראנט.
קיסריון
תלמי החמישה עשר פילופטור פילומטור קיסר (23 ביוני 47 לפנה"ס – אוגוסט 30 לפנה"ס) המכונה קיסריון ("קיסר הקטן") היה בנם של קלאופטרה השביעית ויוליוס קיסר ויחד עם אימו המלך האחרון של מצרים התלמיית.
תולדות חייו
קיסריון נולד בשנת 47 לפנה"ס בעקבות פרשיית אהבים שניהלה אימו, המלכה קלאופטרה השביעית, עם המצביא הרומאי יוליוס קיסר בעת שהותו במצרים.
את שנותיו הראשונות קיסריון בילה ברומא עם אימו כאורחיו של קיסר. קלאופטרה קיוותה שקיסריון יירש את אביו כשליט הרפובליקה הרומית ואותה כמלך הממלכה התלמית, אולם אחרי רציחתו של קיסר באידו של מרץ 44 לפנה"ס היא חזרה עם בנה למצרים.