cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ר' בנימין
ארץ ישראל
עם הצלחותיו נמנות קריאתו להקמת אוניברסיטאות בתל אביב ובחיפה, ובנוסף לייסד אוניברסיטה דתית – זאת בעידן של "דואופול" של האוניברסיטה העברית והטכניון. קריאתו זו, שנתקלה על פי עדותו ב"לגלוג כללי" ובסירוב לפרסם את מאמריו בנושא, הביאה לבסוף להקמת ועדה מטעם משרד החינוך ולייסודן של שלוש אוניברסיטאות כפי שהציע.
פעילותו הציבורית של ר' בנימין בנושא יחסי יהודים-ערבים הייתה שנויה במחלוקת עוד יותר. ב-1925 היה ר' בנימין בין מייסדיה של אגודת "ברית שלום", אגודה שקראה להקמת מדינה דו-לאומית בה ייהנו היהודים והערבים משוויון זכויות מלא, ואף ערך את ביטאונה "שאיפתנו". הוא עזב את "ברית שלום" לאחר מספר שנים היות שכ"ציוני נוסח הרצל" הוא התנגד לוויתורים להם היו מוכנים חבריו בענייני עלייתם של יהודים לארץ ישראל. עם זאת, פעילותו למען שלום ושיתוף פעולה בין יהודים וערבים נמשכה עד יומו האחרון באגודות כגון "הליגה להתקרבות יהודית-ערבית" ו"איחוד" ובירחון "נר" אותו ייסד וערך.
בשנת 1936 היה ר' בנימין בין מייסדי מוסד "אלומה" בירושלים; היה זה מן הניסיונות הראשונים בארץ ישראל לשילוב לימודי-ישיבה עם לימודי-חול. הוא אף הטיף לצמחונות ולגיור.
באוקטובר 1942, כשהחלו להגיע לארץ ישראל העדויות הראשונות על השמדת יהודי פולין, ארגן ר' בנימין אנשי רוח ופעילים חברתיים מכל המפלגות במסגרת שנקראה "אל דומי". מטרת ההתארגנות הייתה להעלות את המודעות ביישוב לנעשה באירופה בכל דרך אפשרית.
ב-1947, בזמן מלחמת העצמאות, נתן ר' בנימין מחסה בביתו לילדים רבים שפונו מכפר עציון (ביתו היה סמוך למנזר רטיסבון, שאליו פונו הנשים והילדים מהכפר). לאחר מותו, הוקם חדר לזכרו בכפר.
בהלווייתו השתתפו הרב הראשי לישראל הרב הרצוג, יושב ראש הכנסת, שרי ממשלה ורבים מחבריו הסופרים.
הנצחה
על שמו נקרא רחוב ר' בנימין בשכונת בית הכרם בירושלים ובבת-ים, וסמטת יהושע התלמי ליד נחלת בנימין בתל אביב.
בסוף שנת 2002 הוציאה מדינת ישראל בול לזכרו.
משפחתו
ב-1909, במהלך נסיעה לאירופה לצורך עידוד עלייה, פגש את דבורה שפינר, המורה הראשונה לעברית בלבוב. השניים נישאו ודבורה עלתה איתו לארץ ישראל. לזוג נולדו שני בנים: יעקב (אלעמי) ואלון תלמי, פרופ' לכימיה בטכניון ובאוניברסיטת תל אביב.
ממנצ'יזאוריים
ממנצ'יזאוריים (שם מדעי: Mamenchisauridae) היא משפחה של דינוזאורים ארוכי צוואר מקבוצת הזאורופודה שחיו בתקופת היורה לפני 174-145 מיליון שנה. רבים מהם התגלו בחפירות בסין.
אלו היו דינוזאורים גבוהים בעלי חוליות רבות בצווארם שהתרומם למעלה. הצוואר היה ארוך יחסית לגופם. מהמינים הבולטים במשפחה הוא הממנצ'יזאורוס, הדינוזאור בעל הצוואר הארוך ביותר מבין כל הדינוזאורים, שאורך צווארו הגיע ל-13–14 מטרים. אורכו היה כ-25 מטר ומשקלו הגיע ל-20 טון, וייתכן שפרטים גדולים במין Mamenchisaurus sinocanadorum הגיעו לאורך של 35 מטר ומשקל של 60 טון. ככל הנראה הצוואר שימש לאכילה מצמרות עצים רחוקים, לעיתים מעל מכשולים.
חמי שלו
מנחם "חמי" שלו (נולד ב-14 באפריל 1953) הוא עיתונאי ישראלי, לשעבר כתב ופרשן של עיתון "הארץ" ועורך משנה של "ישראל היום". קודם לכן עבד כפרשן ועורך ב"מעריב" וב"ג'רוזלם פוסט".
ביוגרפיה
שלו נולד בארצות הברית כבן לאיש משרד החוץ, ובילה חלק ניכר מילדותו מחוץ לישראל במסגרת שליחות הוריו. בוגר הגימנסיה העברית בירושלים (סיים בשנת 1971). בשירותו הצבאי שימש קצין שלישות חטיבתי בחיל השריון. לאחר סיום השירות הצבאי, למד משפטים באוניברסיטה העברית, ועסק בהוצאה לאור של ספרות משפטית. בשנים 1983–1985 שימש קצין העיתונות של הקונסוליה הישראלית בניו יורק ועסק בהסברה.
החל את הקריירה העיתונאית באמצע שנות ה-80. שימש כתב ופרשן מדיני בעיתונים "ג'רוזלם פוסט", "דבר" ו"מעריב", וכפרשן לענייני ישראל בעיתון היהודי-אמריקני "פורוורד" והרבה להתראיין בנושאים הקשורים לישראל ברשת CNN.
בין השנים 2003 ל-2007 שהה באוסטרליה, שם שימשה רעייתו נילי שלו בתפקיד הנספחת המסחרית של ישראל. באותה תקופה שימש עורך המשנה של העיתון היהודי הארצי. ביולי 2007 עבר מ"מעריב" ל"ישראל היום", שם שימש משנה לעורך ופרשן מדיני.
באוגוסט 2011 עבר עם רעייתו לניו יורק, לאחר שזו מונתה לנספחת המסחרית של ישראל בקונסוליה שם, והחל לעבוד בעיתון "הארץ" כעורך האתר של העיתון באנגלית וכפרשן לענייני ארצות הברית. שלו כותב את מאמריו בשתי השפות שבהן מתפרסם עיתון הארץ, עברית ואנגלית. ליווה כפרשן בכיר את מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2012, ואת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, בה טען לכל אורכה כי דונלד טראמפ יובס בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית, וגם יובס על ידי הילרי קלינטון.
ב-31 בדצמבר 2020 פרש שלו מעיתון הארץ, ופרסם מאמר פרידה מהעיתון.
שלו נשוי ואב לשלוש בנות, בהן העיתונאית טל שלו. שלו הוא מצאצאי הרב שלמה גאנצפריד. מתגורר בגבעתיים.
אנרי פרמן
אנרי פרמן (באנגלית: Henry Farman; 26 במאי 1874 - 18 ביולי 1958) היה חלוץ תעופה אנגלי-צרפתי, איש מפתח בימיה הקדומים של התעופה והתעשייה האווירית באירופה.
ביוגרפיה
פרמן נולד בפריז להורים ממוצא אנגלי. אביו היה עיתונאי אנגלי שעבד בפריס. למד ציור בבית ספר לאמנות. לפני שעסק בתעופה, היה אלוף רכיבה על אופניים ועסק בספורט של מרוצי מכוניות. לאחר שהיה מעורב בתאונת דרכים חמורה עזב את מרוצי המכוניות. היה בן למשפחה עשירה ויכול היה להשקיע כסף בתעופה שהייתה ענף חדש ומתפתח. בשנת 1907 רכש מטוס דו כנפי מיצרן המטוסים הצרפתי גבריאל וואזן (Gabriel Voisin).
פרמן הכניס מספר שיפורים במטוס שנקרא וואזן פרמה I וטס בו 20 טיסות שהארוכה בהן הייתה למרחק של 771 מטר שנמשכה 52.6 שניות. ב-9 בנובמבר 1907 זכה בגביע Archdeacon כאשר טס 1030 מטר בדקה וארבע עשרה שניות. באותה עת הייתה זו הטיסה היחידה שנמשכה מעל דקה שלא באמצעות מטוס של האחים רייט. תוך הכנסת שיפורים נוספים במטוס, הצליח פרמן ב־13 בינואר 1908 לעבור במסלול מעגלי סגור באורך קילומטר בזמן של דקה וזכה בפרס Deutsch-Archdeacon שבצידו 50,000 פרנק. ב-30 באוקטובר 1908 טס 27 קילומטר במשך 20 דקות מ-Bouy עד Reims. טיסה יבשתית בטווח משמעותי לעמת הטווח בן הקילומטר של תחילת השנה.
דגם המטוס של שנת 1914 של מפעלי פרמן שימש כמטוס סיור וכמטוס תצפית ארטילרית במהלך מלחמת העולם השנייה. המטוס תוצרת מפעלי פרמן שכונה גולית, היה מטוס הנוסעים הראשון למרחקים ושימש לטיסות קבועות בקו פריס - לונדון החל מה-8 בפברואר 1919. בשנת 1919 קיבל אות לגיון הכבוד ופרש לגמלאות בשנת 1937 כאשר הממשלה הצרפתית הלאימה את התעשייה האווירית בצרפת.
משה ברקת
משה בָּרֶקֶת (נולד ב-27 בספטמבר 1966) הוא קצין משטרה בדימוס בדרגת ניצב, בתפקידו האחרון כיהן כמפקד מחוז מרכז במשטרת ישראל.
ביוגרפיה
ברקת נולד בירושלים ולמד בתיכון בית הספר רנה קסין בשירותו הצבאי שירת ברקת באגף המודיעין. התגייס לשורות משטרת ישראל ב-1992. את שירותו התחיל ביחידה המרכזית של מחוז ירושלים, ושירת במחוז בתפקידי קצונה. לאחר מכן שירת במטה הארצי כראש מדור סדר וביטחון/מחקר. ב-2006 מונה למפקד היחידה למקומות קדושים בירושלים, בהמשך שירת כראש מדור מבצעים, עוזר המפכ"ל דודי כהן ומפקד מרחב דוד במחוז ירושלים. ב-2013 מונה לראש חטיבת שיטור וקהילה. במהלך כהונתו מונה ב-2014 לראש צוות הבדיקה לנושא הכשל המשטרתי בטיפול בשיחה בין הנער החטוף גיל-עד שער למוקד חירום של מחוז ש"י.
מונה למזכיר הביטחוני של השר לביטחון פנים בתקופת כהונתו של יצחק אהרונוביץ', ופעם נוספת בתקופת כהונתו של גלעד ארדן בשנת 2014.
ב-18 בפברואר 2016 הועלה לדרגת ניצב וב-16 במאי נכנס לתפקידו כמפקד מחוז ש"י. בפברואר 2021 מונה למפקד מחוז מרכז. באוקטובר 2020 פורסם בכאן חדשות כי ברקת הפר את מגבלות הסגר השני משסעד לצד יותר מעשרה אנשים, בחדר קטן וממוזג וללא חלונות. ביולי 2021 הכריז כי בכוונתו לפרוש מהמשטרה.
השכלה וחיים אישיים
בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון והאסלאם ותואר שני בקרימינולוגיה. הוא נשוי לרינה ואב לשניים. מתגורר במודיעין.
הפארקים הטרופיים הגשומים של קווינסלנד
באתר למעלה מ-390 צמחים נדירים, מתוכם כ-74 בסכנת הכחדה ולפחות 85 מינים הם אנדמיים. עוד כולל האתר 13 סוגים של יערות גשם ו-29 סוגים של מנגרובים וכן 370 מינים של עופות ו-107 מינים של יונקים כולל נמיית כיס נמרית,קזואר מצוי,בטונג זנב-מברשת,דאון צהוב-בטן,עטלף צינור פלורס וקנגוריל המושק. וכן 113 מינים של זוחלים ו51 מינים של דו-חיים.
היסטולוגיה של הכליה
הכליה מצופה בקפסולה – שכבה דקה של רקמת חיבור. קיימים מצבים פתולוגיים בכליה בהם הקפסולה מתעבה. מתחת לקפסולה זו ניתן למצוא את רקמת הכליה (פרנכימת הכליה), אותה ניתן לחלק לשני סוגים:
גופיף הכליה
גופיף הכליה או renal corpuscle מורכב מהגלומרולוס, זוהי למעשה רשת של נימים מפותלים, ומהקופסית ע"ש באומן- אשר תוחמת את הגלומרולוס, ופתוחה בקצה על מנת לאפשר מעבר של הנוזל הראשוני שנוצר כתוצאה מהסינון- הפילטרט- אל האבובית המקורבת. התאים החשובים והעיקריים בגופיף הכליה הם:
תאי המזנגיום מקיפים את נימי הגלומרולוס ומספקים להם תמיכה מבנית, פועלים כפאגוציטים וכן מפרישים את המטריקס הבין תאי ופרוסטגלנדינים. לרוב יש בין 2-3 תאים כאלו בסגמנט יחיד של גלומרולי (מעבר לכך זוהי פתולוגיה הקרויה mesangial hypercellularity). תאי המזנגיום הם בעלי יכולת כיווץ, ומאחר והם סמוכים לנימים עצמם, יש בכוחם להשפיע על קצב הסינון בגלומרולוס באמצעות ויסות זרימת הדם בנימים או באמצעות שינוי שטח הפנים של הנימים-
מחסום הסינון
בגופיף הכליה, בצדו החיצוני של הנים, יש לתאי האנדותל של הנימים ממברנה בסיסית המוקפת בתאי פודוציטים שהוזכרו לעיל. האנדותל עצמו של הנימים, הממברנה הבסיסית שלו ושלוחות הפודוציטים יוצרים מחסום סינון שפועל כדלקמן:
המנגנון הסמוך לגלומרולוס
מנגנון זה, אשר קרוי juxtaglomerular apparatus הוא מנגנון חשוב המעורב בוויסות העצמי של זרימת הדם בכליה ושל קצב הסינון בגלומרולוס. הוא מורכב ממספר מרכיבים:
המערכת הטובולרית
המערכת הטובולרית, או מערכת האבוביות של הכליה, מורכבת מהאבובית המקורבת, לולאת הנלה, האבובית המרוחקת והצינורית המאספת. לכל אחד ממרכיבים אלו יש מאפיינים היסטולוגיים ספציפיים.
צלורידים
קואלוריים (שם מדעי: Coeluridae) היא משפחת דינוזאורים טורפים שנעו על 2 רגליים וחיו בתקופה יורה עליון לפני 153-150 מיליון שנה. מאובניהם נמצאו בכמה אזורים באמריקה הצפונית.
יצורים אלו היו טורפים זריזים בעלי זנב ארוך והיו מאבותיהם הרחוקים של הטירנוזאוריים. לחלקם היו ציצות על ראשם. ככל הנראה הם חיו ביערות וצדו במארבים יצורים קטנים יותר.
סוגים
במשפחה זו היו רק 3 סוגים, אך ישנם חוקרים המשייכים הנה יצורים נוספים:
שם טוב אבן גאון
רבי שם טוב בן אברהם גאון (נולד בשנת ה'מ"ז, 1287–1330) היה מגדולי התורה בספרד. חיבר את הפירוש מגדל עוז לספר משנה תורה לרמב"ם וכן ספרי קבלה.
תולדותיו
אבן גאון למד תורה יחד עם הריטב"א בבית מדרשו של הרשב"א, רבו הנוסף (בעיקר לתורת הקבלה) היה רבי יצחק בר טודרוס - מגדולי רבני ברצלונה. אבן גאון עסק הרבה בנסתר, וכתב כמה ספרים בחכמת הקבלה – הידוע מביניהם הוא החיבור כתר שם טוב, שנכתב במטרה לבאר את דברי הסודות המוזכרים בפירוש הרמב"ן לתורה.
חיבורו העיקרי והמפורסם יותר הוא מגדל עוז, על משנה תורה לרמב"ם. בפירושו על הרמב"ם ישנה ככל הנראה עדות ראשונה לכך שהרמב"ם ידע את חכמת הסוד. בתגובה להתלבטותו של הראב"ד האם ידע הרמב"ם את תורת הסוד, כתב אבן גאון:
הוא שהה במשך תקופה מסוימת בארץ ישראל, אך ככל הנראה כתב את ספרו ה'מגדל עוז' כאשר חזר ממנה. בהקדמה לספרו בדי ארון ומגדל חננאל מספר אבן גאון שבשנת ה'פ"ה עלה לארץ ישראל והתיישב בצפת יחד עם חברו רבי חננאל בר' אברהם אסקירה, חברו נפטר שלשה חדשים אחרי זה והוא קרא את חיבורו 'בדי ארון – מגדל חננאל' לזכרו של חבר זה. הוא מפרט גם את הצרות שעברו עליו באותה תקופה:.
אבן גאון נזכר בנוגע לפולמוס הלכתי מפורסם בדבר נוסח המקרא, לגבי המילה "דכא" המופיעה בחומש דברים, אם לכותבה באות א' או ב-ה'. בספר תורה שנכתב בכתב ידו של אבן גאון עצמו היה כתוב בתחילה "דכה" ב-ה', ולאחר מכן הוא מחק בעצמו את התיבה וכתב "דכא" ב-א'.
בהקדמה לספרו "כתר שם טוב" - באור לפירוש הרמב"ן לתורה מביא שמות אבותיו עד שבעה דורות, והוא פותח כך: "אמר שם טוב בן רבי אברהם בן רבי יהושע בו רבי שאול בן רבי משה בן רבי דוד בן רבי אברהם בן רבי שאול נ"ר ..."
ספרו 'מגדל עוז'
ספרו זה הוא מראשוני החיבורים על ספר היד החזקה לרמב"ם, שנכתב כמאה שנה לאחר פטירת הרמב"ם - בשנת 1300. אבן גאון מביא בו את המקורות התלמודיים והמדרשיים להלכותיו של הרמב"ם. מטרת החיבור העיקרית הייתה ליישב את השגות הראב"ד על הרמב"ם.
קבוצה נכבדה מגדולי הדורות הסתייגו והשיגו על פירושי המגדל עוז, כאשר טענתם העיקרית כלפיו היא שככל הנראה מחמת רצונו העז ליישב את שיטת הרמב"ם לא העמיק כראוי בדברי הראב"ד. יש שהדברים מגיעים עד כדי כך שהוא תמה על הראב"ד, או שמחליט שקושיא כזו לא יצאה מפי הראב"ד אלא נשתרבבה לדבריו השגת תלמידו. דברים חריפים במיוחד נגד הספר נכתבו על ידי המהרש"ל ורבי שבתי כהן. גדולים נוספים שביקרוהו היו רבי יצחק דמן עכו בספרו "מאירת עיניים", רדב"ז והחתם סופר שהיה אמביוולנטי ביחסו אליו.
הרב אפרים בורודיאנסקי חיבר קונטרס בשם "עוז המגדל" (נדפס בסוף ספרו בנין אפרים) ובו מבאר את דרכו העיונית של רבי שם טוב, ומביא דוגמאות ליישב את השגות האחרונים עליו.
יש שטענו כי את הספר 'מגדל עוז' חיבר הריטב"א, אך החיד"א בספרו שם הגדולים דחה זאת בתוקף. ואכן כבר במהדורה השנייה של הספר (ונציה, ה'רפ"ד-1524) מופיע בראשו: "מגדל עוז שחיבר הרב ר' שם טוב ב"ר אברהם בן גאון ספרדי".
ספר כתר שם טוב
ספר זה נכתב כדי לפרש את סודות הרמב"ן בפירושו ונדפס לראשונה בתוך ספר מאור ושמש של רבי יהודה קורייאט, רבי יצחק דמן עכו תקף בחריפות את הספר וטען שאין קשר בינו לבין הרמב"ן, הספר נדפס לאחרונה על ידי מוסד הרב קוק בתוך ספר "קבלת הרמב"ן - חיבורי תלמידי הרשב"א על פירוש הרמב"ן לתורה".
שופרון
שׁוֹפְּרוֹן (בהונגרית: Sopron; בגרמנית: Ödenburg, אֶדֶנְבּוּרְג) היא עיר במחוז גיור-מושון-שופרון, הונגריה, בת כ-63,000 תושבים (נכון ל-2021), השוכנת ליד הגבול עם אוסטריה. אזור שופרון היה מיושב מאז ימי האימפריה הרומית.
מגדל ה-Várostorony שגובהו 56 מ' בנוי בסגנון אקלקטי ומשקיף על העיר כולה. זו הסיבה שבמשך שנים עמד בראשו צופה של מכבי-האש המקומיים והשגיח מפני שריפות.
במלחמת העולם השנייה, עברה ממשלת פרנץ סלשי לשופרון, לאחר שבודפשט נכבשה על ידי הרוסים. לאחר עליית השלטון הקומוניסטי רבתה הבריחה לאוסטריה דרך הגבול ליד שופרון ועל כן השלטונות כללו את שופרון באזור סגור שרק תושבי המקום הורשו לשהות בו. בימי המרד ההונגרי ב-1956 השתתפו תושבי שופרון במרד והמקום היווה נקודת חיבור למערב. בין השאר התפרסמה שופרון כעיר בה התקיים הפיקניק הפאן-אירופי ב-1989, אחד מאירועי המפתח בהתמוטטות מסך הברזל.
יהדות שופרון
שופרון היא אחת הקהילות היהודיות העתיקות ביותר בהונגריה. בימי הביניים היא מילאה תפקיד משמעותי ביותר בחיי הממלכה ההונגרית. בתקופת הכיבוש הטורקי גורשו יהודי העיר, ובמאה ה-19 שבו היהודים להתגורר בעיר. שרידיו של בית כנסת מן המאה ה-12 שכתובת בעברית חקוקה על אחד מקירותיו נמצאים בעיר ומשמשים כיום חלק מן המוזיאון העירוני.
בעיר פעלו שתי קהילות יהודיות, קהילה אורתודוקסית וקהילת סטטוס קוו, והיו בה בית ספר יסודי יהודי ואגודות חברתיות ודתיות. לקהילה האורתודוקסית היה בית כנסת והיא קיימה תלמוד תורה וישיבה. רבה הראשון של הקהילה האורתודוקסית היה הרב מנחם גרינוולד, תלמיד ישיבת פרשבורג. רוב יהודי העיר היו סוחרים ובעלי מלאכה. לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה בעיר פעילות ציונית רבה. בשנת 1941 גויסו גברים יהודים לשירות עבודת כפייה במסגרת צבא הונגריה. יום הזיכרון ליהודי העיר שנהרגו בשואה נקבע לי"ז בתמוז, סמוך להגעתם לאושוויץ.
בניין בית הכנסת נאטם לאחר עזיבת הקהילה היהודית את העיר בעת שהקומוניזם השתלט על הונגריה, והוא נותר אטום ומגודר עד היום.
ספריית צ'סטר ביטי
ספריית צֶ'סטר בּיטי (באנגלית: Chester Beatty Library) היא מוזיאון בדבלין שבאירלנד, שהוקם בשנת 1950 כדי להכיל את אוספיו של סר אלפרד צ'סטר ביטי. מבנה הספרייה הנוכחי ממוקם בטירת דבלין. המבנה נפתח ב-7 בפברואר 2000 - יום השנה ה-125 להולדתו של צ'סטר ביטי.
בשנת 2002 זכה המוזיאון בפרס מוזיאון השנה האירופי.
אנציקלופדיה יודאיקה
מהדורה ראשונה, 1972
בשנים 1928–1934 יצאה לאור בגרמנית אנציקלופדיה יודאיקה, שלא הושלמה עקב עליית הנאצים לשלטון בגרמניה. אחדים מהערכים של אנציקלופדיה זו, (וכן חלק מכספי השילומים לגולדמן), שימשו בהכנת "אנציקלופדיה יודאיקה" באנגלית שיצאה לאור ב-1972, בהוצאת כתר.
במהלך השנים 1972-1994 יצאו לאור עשרה כרכי עדכונים, שקובצו בשני מקבצים: אירועי 1973-1982 ואירועי 1983-1992. העורך הראשי של האנציקלופדיה היה ססיל רות, ואחריו ג'פרי ויגודר (השניים ערכו קודם את "אנציקלופדיה של היהדות", בשפה העברית, שראתה אור בהוצאת מסדה ב-1969). העורך הגרפי היה מרדכי אנסבכר.
פרויקט האנציקלופדיה יודאיקה (מהדורת 1972) היה הראשון בישראל בו מרבית שלבי העבודה הטכנית בוצעו בעזרת מחשב: הטקסטים הוקלדו במכונות כתיבה שייצרו סרטי נייר, סרטי הנייר נקלטו במחשב ועברו בו עיבודים אחדים, וביניהם: הגהות וקליטת התיקונים, הכנה אוטומטית של אינדקס, סידור דפוס ממוחשב (computerized typesetting), עימוד ממוחשב, ופלט בסרט מגנטי לסדר-צלם.
במהלך השנים יצאה לאור גם גרסת CD-ROM של מהדורה זו.
בתחילת שנות השבעים הושק מיזם להוצאת מהדורה מקוצרת ברוסית. מיזם זה הפך למיזם עצמאי, בשם "אנציקלופדיה יהודית קצרה בלשון הרוסית" (Краткая еврейская энциклопедия), שיצא לאור ב-11 כרכים בשנים 1976-2005.
מהדורה שנייה, 2007
מהדורה מחודשת של האנציקלופדיה יצאה לאור בתחילת 2007, בעריכתם של פרד שקולניק, שנמנה עם עורכיה של מהדורת 1972, ומיכאל ברנבאום. במהדורה החדשה נוספו ערכים חדשים, חלק מהערכים הישנים עודכנו ומספר התמונות והאיורים הוקטן. יש כמה ערכים שהיו במהדורה הראשונה ואינם בחדשה, ועל כן המהדורה החדשה אינה מייתרת את הראשונה. בין כותבי ועורכי המשנה של המהדורה: פרופ' אבי רביצקי (מחשבה יהודית ופילוסופיה), פרופ' משה אידל (קבלה וחסידות), פרופ' מנחם אלון ופרופ' אביעד הכהן (משפט עברי), פרופ' ענת פינברג (ספרות).
המהדורה יצאה לאור ב-22 כרכים והודפסה בשיתוף פעולה של הוצאת כתר עם הוצאת מקמילן (Macmillan Reference USA) מדטרויט, שבבעלות חברת תומסון גייל. מהדורה זו מופצת גם בגרסת ספר אלקטרוני.
הבוס הגדול
עלילה
צ'נג (ברוס לי) הוא בחור סיני מגואנגדונג שעבר לתאילנד, בעזרת דודו, על מנת לעבוד ביחד עם דודניו במפעל קרח. כשגוש קרח נשבר במקרה, משהו שנראה כמו שקית של אבקה לבנה נשפך ממנו. מאוחר יותר באותו לילה, שני בני הדודים שגילו את ההרואין מתבקשים להישאר כדי לפגוש את מנהל המפעל. בשיחה מתברר שהמפעל משמש כיסוי לרשת להברחת סמים בבעלותו של הבוס הגדול סיאו מי. המנהל אומר להם שיש לו עבודות טובות יותר בשבילם, כשהם מסרבים, רוצחים אותם.
סיאו מי מנסה לחפות על הרוצחים, אך חשדותיהם של צ'נג ודודניו ששרדו מתעוררים. שניים מבני הדודים, סו צ'ין (ג'יימס טיין) ואה פיי, הולכים לביתו של מי כדי לשאול אם הוא יודע מה קרה לאחיהם. כשהם מבינים שהוא מנסה להסתיר משהו, מי מורה לאנשיו להרוג אותם (לא לפני שסו הורג כמה מאנשיו של מי). סיאו מי מסיח את דעתו של צ'נג בכך שהוא ממנה אותו למנהל עבודה במפעל, מנהל המפעל מזמינו למסיבה, שם יש אלכוהול וזונות, בראותם שצ'נג מרוצה מהקידום ושכח מכך שקרוביו נעלמו, דודניו הנותרים מתנכרים לו. אולם, מתוך חיבה אחת הפרוצות מגלה את האמת לצ'נג, שבאישון הלילה מתגנב למפעל ומגלה את גוויותיהם של קרובי משפחתו. חיטוטיו של צ'נג נחשפים מייד ונשלחת אחריו כנופיה בראשות בנו של סיאו מי, סיאו צ'יון.
צ'נג מביס את הכנופיה והורג רבים ממנה, בכללם סיאו צ'יון. לרוע המזל הוא שב לביתו ומוצא שכל משפחתו נרצחה. צ'נג מחליט לנקום והולך לביתו של סיאו מי, הוא הורג את אנשיו ובקרב האחרון הורג את סיאו מי בדקירת סכין. בקטע הסיום מגיעה המשטרה וצ'נג נכנע.
ינון שבטיאל
ינון שבטיאל (נולד ב-8 בפברואר 1950) הוא חוקר מערות ישראלי. הוא בעל דרגת פרופסור חבר, מרצה בכיר ב וחבר צוות בכיר בסניף המרכז לחקר מערות בישראל בגליל.
ביוגרפיה
ינון שבטיאל נולד בתל אביב בה התגורר ולמד עד גיוסו לצבא בו שירת כ-3 שנים ביחידת שדה ביהודה ושומרון, שם למד לראשונה להכיר לעומק את תוואי השטח ורזיו, את תורת הניווט בשטחים הרריים ואת ההיכרות הראשונית של חדירה לעומקן של מערות עלומות.
עם שחרורו החל את דרכו החינוכית כמדריך ומרכז קן של תנועת הנוער העובד והלומד בפ"ת. הוציא חניכים להכשרה בקיבוץ והצטרף בעצמו לקיבוץ צרעה, בו נולדה רעייתו הגר ושם נולדו שלושת ילדיו.
בפרוץ מלחמת יום הכיפורים הוצב כמפקד צוות ביחידת נ"מ בגזרת אל עריש. בסיום המלחמה שב לקיבוצו ויצא ללימודים בסמינר הקיבוצים בתל אביב, את לימודיו סיים כמורה בכיר מוסמך אוניברסיטה להוראת התנ"ך וההיסטוריה. שימש כמורה למקצועות אלה בקיבוץ במשך 3 שנים ונענה לקריאתה של ועדת החינוך של חברי מושב נביעות בסיני, לשמש כמורה בבית הספר בנביעות, עד פינוי היישוב בשנת 1982.
ראשית דרכו בהוראת לימודי ארץ ישראל עשה בתיכון האזורי גבעת ברנר, שם לימד תנ"ך והיסטוריה ושימש כמחנך כיתה בה שילב את לימודי התנ"ך וההיסטוריה עם הוצאת כיתתו לסיורים.
במהלך הזמן השלים את לימודיו האקדמאיים לתואר ראשון בתחומים אלה.
השינוי הגדול שהתחולל בחייו המקצועיים אירע כמעט מייד בשובו לקיבוץ, עת הצטרף לסקר המערות הראשון של מלח"ם בהר סדום, בראשותו של פרופ' עמוס פרומקין, מייסד המלח"ם. השהות הממושכת במערות והתובנה שמדובר בתחום עלום ולא מוכר הביאה אותו להחלטה שהתחום ראוי להתייחסות מחקרית. בשנת 1987 עקר עם משפחו לגליל, שם שימש כרכז חברתי של בני המושבים בבית הספר התיכון עמק החולה, לימד תנ"ך והקים את המגמה הראשונה בגליל ללימודי ארץ ישראל, בה כל תלמידיה למדו והשתתפו בחפירות ארכאולוגיות כחלק מלימודיהם. כולם נבחנו בבחינות בגרות בלימודי ארץ ישראל.
תוך כדי ההוראה, סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת חיפה בהיסטוריה של עם ישראל וספרות חז"ל והחל במחקר ותיעוד של מערות הגליל והזרמת מידע למאגרי מלח"ם. בתחילת שנות ה-2000 הכיר את מי שיהיה שותפו למחקר, ולדימיר בוסלוב, שעימו ובעזרתו מתנהל מחקר מערות הגליל עד היום. פגישה לא אקראית עם פרופ' חנן אשל והצגת החומר שנאסף בתחומי מערות שנחצבו בידי אדם ששימשו ככל הנראה למורדים יהודים הביאה לכתיבת התואר השלישי בהנחייתו של פרופ' חנן אשל ופרופ' בועז זיסו. עבודת הדוקטורט יצקה תוכן אמפירי לבסיס ההנחה שיהודי הגליל השתמשו לצורך הגנה במערות טבעיות וחצובות כאחד בהיקף גדול מאוד במהלכה של כל התקופה הרומית בארץ ישראל.
מאז תשס"ב מלמד קורסים בתחומי לימודי ארץ ישראל ב.
סקירה מקצועית
תחילת דרכו בחקר מערות היה במהלך השתתפותו בסקר מערות הראשון מסוגו בארץ, שנערך בהר סדום בשנת 1982, בראשותו של פרופ' עמוס פרומקין. במהלך הסקר הזה התגלתה מערת נטיפי המלח הגדולה מסוגה בעולם, המכילה תופעות טבע ייחודיות הכוללות נטיפים וזקיפים עשויים מלח טהור.
במהלך השנים שחלפו השתתף ד"ר שבטיאל בגילוי ובמחקר של עשרות מערת נטיפים ומערות חצובות ברחבי הארץ, לאורך הקו הירוק, ברחבי יהודה ושומרון, במדבר יהודה, ומאז שנת 2000- ברחבי הגליל. במהלך חקר המערות בגליל, חשף ד"ר שבטיאל עשרות מערכות מסתור בתת-הקרקע ומאות מקלטי מצוקים בראשי צוקים תלולים, עליהם כתב את עבודת הדוקטור שלו. במהלך מחקריו הסתבר לו שמאות החללים התת-קרקעיים שהתגלו על ידו הוכשרו על ידי יהודי הגליל כמקומות מסתור ומקלט, כהכנה לקראת הגעתו של הצבא הרומי לגליל על מנת לדכא את המרידות של היהודים נגד הרומאים. תגליות אלה וחיבורם של הממצאים הספלאולוגים והארכאולוגים למקורות היסטוריים כמו חיבוריו של יוסף בן מתתיהו, זיכו אותו בתואר דוקטור מטעם אוניברסיטת בר-אילן. העבודה נעשתה בהנחייתם של פרופ' חנן אשל ופרופ' בועז זיסו.
בכל אותן שנות המחקר ועד היום מכהן ד"ר ינון שבטיאל כמרצה בכיר במכללה האקדמית צפת ומלמד בה קורסים בלימודי ארץ ישראל בכלל ולימודי הגליל בפרט.
התואר הראשון של ד"ר שבטיאל הוא מהמחלקות ללימודי תנ"ך ולימודי ארץ ישראל באוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני שלו עשה במחלקות להיסטוריה של עם ישראל וספרות חז"ל באוניברסיטת חיפה. מאז הצליח לשלב בעבודת הדוקטורט שלו שלושה תחומי דעת: ספלאולוגיה, ארכאולוגיה והיסטוריה, פרסם עשרות מאמרים בשילובם של תחומי דעת אלה סביב ממצאיו וחקירותיו בשדות החללים התת-קרקעיים בגליל. ד"ר שבטיאל השתתף בעשרות כנסים בישראל ומחוצה לה, בהם הציג את מחקריו. בשנת 2015 יצא לאור אטלס מערות מדבר יהודה, לו היה ד"ר שבטיאל שותף כמזכיר המערכת וכאחד הכותבים. האטלס יצא בעריכתו של פרופ' עמוס פרומקין ויצא לאור בהוצאת מגנס הוצאת האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2018 השתתף במשלחת של ספלאולוגים שיצאו לטורקיה למחקרן של מערות חצובות, לשם סיוע בהצגתן כאתר מורשת עולמי בפני אונסק"ו.
ב-27 ביולי 2020 הוענק לו תואר פרופסור חבר, מוועדת המינויים של המועצה להשכלה גבוהה.
אפיוס קלאודיוס פולכר (קונסול 212 לפנה"ס)
אפיוס קלאודיוס פולכר (בלטינית: Appius Claudius Pulcher) היה מצביא רומאי בן המאה השלישית לפנה"ס שלחם במלחמה הפונית השנייה.
תולדות חייו
אפיוס קלאודיוס, בנו של פובליוס קלאודיוס פולכר (קונסול בשנת 249 לפנה"ס) מבית-האב של הקלאודיים, נבחר לאיידיל ב-217 לפנה"ס. שנה אחר כך השתתף כטריבון צבאי בקרב קאנאי. החיילים שנמלטו לאחר הקרב אל קנוסיום בחרו בו ובפובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס למפקדיהם העליונים. ב-215 לפנה"ס נבחר לפראיטור ונציב סיציליה ויצא אליה עם הלגיונות ששרדו את קרב קאנאי כדי למנוע מהיירון טיראן סירקוסאי לבטל את הברית עם רומא ולעבור לצדה של קרתגו. הוא נשאר בסיציליה שנה נוספת כפרופראיטור וכלגאטוס של מרקוס קלאודיוס מרקלוס, ופיקד על הצי המלחמתי ועל מחנה הצבא בלאונטיני. ב-213 לפנה"ס, כאשר צבא קרתגי נחת באי, עמד יחד עם מרקוס קלאודיוס מרקלוס בראש חיל המשלוח ששוגר נגדו. ב-212 לפנה"ס נבחר לקונסול, ויחד עם עמיתו קווינטוס פולביוס פלאקוס המשיך את המצור על קאפואה. בסיום שנת כהונתו, על פי החלטת הסנאט הרומאי, שב לרומא ומינה שני קונסולים חדשים. הקונסולאט שלו עצמו הוארך בשנה נוספת. הוא נפצע בקרב נגד חניבעל ליד קאפואה, ומת מפצעיו זמן קצר לאחר כניעת העיר. אפיוס קלאודיוס היה אביהם של אפיוס קלאודיוס פולכר, פובליוס קלאודיוס פולכר וגאיוס קלאודיוס פולכר.
פאריה (נהר)
נהר פאריה (באנגלית: Paria River) הוא יובל של נהר הקולורדו הזורם בדרום מדינת יוטה וצפון מדינת אריזונה שבארצות הברית. אורכו 153 ק"מ, שטח אגן הניקוז שלו 3,652 קמ"ר, וספיקתו הממוצעת 1 מ"ק לשנייה. בחלק ממסלולו הנהר זורם דרך קניוני חריץ.
מקור שם הנהר בשפת הפאיוט ופירושו "מים בוציים" או "מי האייל".
גאוגרפיה
מקור הנהר בדרום-מערב מחוז גארפילד (Garfield County) בדרום יוטה מכמה ערוצי נחלים היורדים מהשפה של רמת פאונסאגנט, הנפגשים צפונית ליישוב טרופיק. הוא זורם לדרום-דרום-מזרח לאורך מחוז קיין (Kane County) והמונומנט הלאומי גרנד סטיירקייס אסקלנטה. משם הוא זורם לאורך קו הגבול עם אריזונה, ויורד דרך צוקי השני בקניון פאריה אל רמת פאריה. הוא נשפך לנהר קולורדו מצפון-מערב כ-8 קילומטרים דרומית-מערבית לעיירה פייג' וסכר קניון גלן. 30 הקילומטרים האחרונים של הנהר הם בתחומי האזור הבראשיתי פאריה-צוקי השני (Paria Canyon-Vermilion Cliffs Wilderness), המנוהל על ידי לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית. לינה באזור זה דורשת רישיון. הפאריה הוא ערוץ צר ולא ניתן לשוט בו.
מחקר שנערך בשנת 2004 העריך שתעלת טרופיק (Tropic Ditch), תעלת השקיה היסטורית המטה מים מהיובל איסט פורק סווייר, מאבדת 1.2 מיליון מטרים מעוקבים בשנה בשל חלחול, וחצי מכמות זו (600,00 מ"ק) מגיעה בסופו של דבר לנהר פאריה, ויחד איתה 1,829 טון של מלח בשנה. על מנת להשיב את המליחות של הפאריה והקולורדו לרמות טבעיות יותר הציעה חברת ההשקיה טרופיק ואיסט פורק (Tropic and East Fork Irrigation Company) להחליף את 8 הקילומטרים האחרונים של התעלה בצינור. חלק מהעלות תמומן על ידי מיזם תוכנית בקרת המליחות של הנהר קולורדו (Colorado River Basin Salinity Control Program) של לשכת הטיוב של ארצות הברית.
אטרקציות
הפאריה הוא אחד היעדים הפופולריים ביותר עבור גלישת קניונים באזור. באקסקין גולץ' (Buckskin Gulch), קניון צד לאורך הנהר בחלק הצר שלו, נחשב לאחד מקניוני החריץ הארוכים והעמוקים ביותר בארצות הברית. פאריה הוא גם משכן לכמה משאבים היסטוריים, גאולוגיים וביולוגיים חשובים. אתר המעבורת ליז פרי וההתיישבות הסמוכה שוכנים בתוך הקניון במרחק קצר במעלה השפך לנהר קולורדו, ובנוסף מספר יישובים נטושים נוספים צפונה. הפאריה וכמה נהרות וקניונים סמוכים הם גם אתרים של כמה דוגמאות של פטרוגליפים של הילידים שהשתמרו היטב, ציורים וסמלים פרהיסטוריים חקוקים באבן. הפאריה מתגאה בבית גידול מלא חיים של צמחיית גדות מדברית, משכן לכמה מינים בסיכון או בסכנת הכחדה, והוא גם האתר של קשת רתר (Wrather Arch), קשת טבעית הארוכה ביותר בארצות הברית מחוץ ליוטה.
כקילומטר דרומית לנהר ועיירת הרפאים פאריה (Pahreah) שוכן אולפן הצילום פאריה (Paria Movie Set) שהיה האתר לכמה סרטי מערבונים. בין הסרטים שצולמו באתר זה ובסביבתו כלולים: איש ההפקר (The Outlaw Josey Wales, 1976), 3 סמלים (Sergeants 3, 1962), נשים למערב (Westward the Women, 1951) ובאפלו ביל (1944). אולפן הצילום הישן בקניון היה אטרקציה פופולרית, אבל נהרס בשיטפון בזק ב-1988. הבניינים פורקו ונבנו מחדש על ידי מתנדבים באתר קרוב. ב-2006 עלו הבניינים החדשים באש בצורה חשודה.
Greatest Hits (אלבום של סמנתה פוקס, 1992)
Greatest Hits (בעברית: הלהיטים הגדולים) הוא אלבום הלהיטים הראשון של זמרת הפופ האמריקאית סמנתה פוקס. אלבום הלהיטים יצא לאור בשנת 1992, על ידי חברת התקליטים ג'ייב רקורדס. ב-14 בדצמבר 2009, הוציאה פוקס את אלבום הלהיטים השני שלה, Greatest Hits.
האלבום כלל בתוכו את מיטב להיטיה של פוקס, מאז שנת 1986 ועד 1992.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי טימי אלן, ג'ון אסטרופ, פרדי בולנד, רוב בולנד, ג'ון דייוויד, ג'ון דורנו, אדם פואסט, פול פורס, נייג'ל גרין, פיטר האריס, סטיב לאוול, רלף-רנה מואה, סטיב פאוור וסטוק אייטקן ווטרמן.
כמה עשורים לאחר צאתו, הועלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
אדה
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
מיסרח אר איל-קביר
מיסרח אר איל-קביר (מלטית Misraħ Għar il-Kbir) הוא אתר פרהיסטורי ממזרח לצוקי דינגלי שבדרום-מערב האי מלטה, הידוע בשורות חריצי הסלע שבו. גילו המדויק של האתר ומטרת הקמתו עדיין שנויים במחלוקת, אך רוב החוקרים גורסים כי הוא הוקם לפני כ-4000 שנים, בעת שמתיישבים חדשים הגיעו למלטה, לאחר שקיעתה של תרבות בניית המקדשים המגליתיים באי, ועם תחילתה של תקופת הברונזה.
ברחבי האיים מספר אתרים נוספים דומים. החריצים בסלע באתרים מגיעים לעומק של עד 60 ס"מ, והם חצובים במרחקים הנעים בין 110 ל-140 ס"מ. חלקם חוצים את זה ואחרים יוצרים צמתים בצורות ובזוויות שונות. התופעה מכונה באופן רשמי בשם "חריצי המרכבות" (Cart Ruts), והאתר הספציפי במיסרח אר איל-קביר קרוי באופן עממי בשם "צומת קלאפהאם" (Clapham Junction), כינוי שהעניק לו אנגלי על-שמו של מפגש רכבות בלונדון.
ההשערות בדבר תפקיד החריצים
קיימות מספר השערות באשר לשימוש האפשרי שלשמו נחרטו החריצים בסלע. לפי הסברה המקובלת הם נוצרו כתוצאה מהסעת מטען על ידי מזחלות או על ידי מרכבות, אלא שבתאוריה זו כמה בעיות לא פתורות. אם אכן שונעו מזחלות במקום, משאן היה חייב להיות כבד מאוד כדי ליצור חריצים כה עמוקים, ולא ברור איזה כוח יכול היה לספק אנרגיה לדחיפתן, בהתחשב בממדיו של האי ושל אוכלוסייתו לפני 4000 שנים. אם דובר במרכבות, הרי שכדי לחרוץ חריצים בסלע בעומק של עד 60 ס"מ, על גלגליהן היה להיות בקוטר ניכר של 140 ס"מ לפחות. ייתכן כי החריצים שמשו להעברת מסעות דווקא במעלה הגבעות, והוצע כי אדמה חקלאית הועברה באמצעותם אל צוקי אבן הגיר החשופים באיים.
נתונים נוספים המקשים על תאוריית השינוע מצויים בעובדות שבאתרים מסוימים החריצים נפסקים בקצה מצוקים, ובאחרים הם צוללים אל תוך הים, ממשיכים מתחת לפני המים ולעיתים מגיחים שוב מצידו האחר של מפרץ. סמוך לחוף ובתוך הים משתנה רוחבם של החריצים והם ערוכים בדוגמת שתי וערב. במספר אתרים, ובמיוחד במיסרח אר איל-קביר נראות צורות גאולוגיות של משולשים ומרובעים ליד החריצים.
לפי הסברה השלישית שנשקלה, החריצים שמשו כמערכת השקיה, וסברה רביעית, לפחות באזור החופים ובים גורסת כי מדובר בתופעה של העתקים טבעיים.
Moovit
Moovit היא אפליקציה חינמית ושיתופית ישראלית, לטלפונים חכמים ולדפדפנים, לניווט בתחבורה ציבורית, מבוססת GPS, שפותחה על ידי חברת ההזנק הישראלית MoovitApp Global LTD (לשעבר Tranzmate). היישום פועל בטלפונים חכמים עם מערכות הפעלה מסוג Windows Phone, אנדרואיד, ו-iOS ובדפדפנים.
סקירה
היישום מסוגל לספק בזמן אמת מידע על המיקומים של אוטובוסים, חשמליות, רכבות כבדות, רכבות תחתיות/רכבות קלות, אופניים ומעבורות. על בסיס המיקום הנוכחי של המשתמשים, המחושב על סמך ה-GPS של המכשיר, המשתמשים מסוגלים באמצעות היישום לראות בזמן אמת במפה של האזור בו הם נמצאים היכן תחנות התחבורה הציבורית הקרובות אליהם. היישום מסוגל לתכנן מסלולי נסיעה ליעדים מסוימים דרך מספר קווי תחבורה שונים על בסיס מידע המתקבל בזמן אמת.
המידע המוצג באמצעות היישום משלב נתוני תחבורה ציבורית סטטיים המתקבלים ממפעילי התחבורה הציבורית ביחד עם נתונים שנאספים בזמן אמת ממשתמשי היישום במסגרת תהליך מיקור המונים. בעת הנסיעה בקווי התחבורה הציבורית כאשר היישום מופעל, משתמשי היישום מעבירים באופן פאסיבי ובעילום שם מידע לשרתי Moovit אודות מהירותו של כלי התחבורה שהם נוסעים בו, וכן מידע אודות מיקומו הנוכחי של כלי התחבורה. לאחר מכן נתונים אלו מוצלבים עם נתוני לוחות הזמנים של התחבורה הציבורית על מנת שיתר המשתמשים המקומיים, אשר אמורים לנסוע באותם כלי התחבורה, יקבלו מידע מדויק ככל הניתן על סמך המיקום הנוכחי בפועל של כלי התחבורה.
בנוסף לשיתוף נתונים באופן פסיבי, המשתמשים יכולים לדווח באופן פעיל באמצעות היישום על המיקום של כלי התחבורה הציבורית, לציין מהן הסיבות לעיכובים, לציין האם ישנם עומסי תנועה, לדרג את שביעות הרצון שלהם מהנהגים, ולציין אם באותו הקו ישנו חיבור Wi-Fi זמין.
היישום זמין באלפי ערים ביותר מ-102 מדינות בעולם. היישום השתמש בעבר במפות מיזם המיפוי השיתופי OpenStreetMap.כיום היישום משתמש בגוגל מפות.
לפי נתוני השירות, למעלה מ־775 מיליון נוסעים משתמשים בשירות Moovit. ב-4 במאי 2020, Moovit נרכשה על ידי אינטל בכ-900 מיליון דולר.
אודות החברה
חברת Moovit נוסדה בישראל בשנת 2011 על ידי ניר ארז, רועי ביק וירון עברון. בין חברי הדירקטוריון של Moovit: אורי לוין, ממייסדי חברת Waze, פרופ' אמנון שעשוע, מייסד ומנכ"ל חברת Mobileye, וגילי רענן מסקויה קפיטל.
משרדי החברה ממוקמים בפארק המדע בנס ציונה, שם גם נמצא ה"גונג" אותו שומעים בכל פעם שנוספת עיר חדשה למערכת.
החברה מעסיקה למעלה מ-210 עובדים, אשר כמחציתם עוסקים במחקר ופיתוח.
ב-2016 זכתה החברה בפרס אטלס.
במאי 2020 נרכשה על ידי אינטל בכ-900 מיליון דולר.
Heartbreak Anthem
Heartbreak Anthem (בעברית: המנון שובר לב) הוא סינגל שהוקלט על ידי צמד המפיקים המוזיקליים השוודים גלנטיס ביחד עם המפיק מוזיקלי הצרפתי דייוויד גטה ולהקת הבנות הבריטית ליטל מיקס. השיר יצא לאור ב-20 במאי 2021, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום.
רקע וכתיבה
ב-13 במאי 2021, שלושת האמנים פרסמו באתר אינטרנט שלהם שעון עצר שספר עד ליציאת השיר. יממה לאחר מכן, בסיום הספירה, הוכרז באופן רשמי על "Heartbreak Anthem", ברשתות החברתיות שלהם.
מנסרה (מפעל)
מנסרה היא מפעל לעיבוד עצים. מנסרות נמצאות לרוב בסמוך ליערות או נהרות גדולים.
עיבוד בולי העץ כולל עבודות ניסור, חלוקה והקצעה והפיכת העץ למוצר ביניים כגון לוחות עץ המשמשים כחלקים ליצור רהיטים, לוחות עץ לגגות רעפים, פרופילים למסגרות מעץ ועוד.
במדינת ישראל לא קיימות מנסרות גדולות עקב החוסר ביערות טבעיים לכריתה או דילול. לפי נתוני הקק"ל משנת 2004, קיימות בישראל 18 מנסרות בהן מועסקים 310 עובדים.
פרס קרל פרידריך גאוס
פרס קרל פרידריך גאוס ליישום המתמטיקה הוא פרס המוענק על ידי האיחוד המתמטי הבינלאומי והחברה המתמטית הגרמנית בשל "תרומות יוצאות מן הכלל במתמטיקה אשר נמצאו כבעלות יישום משמעותי מחוץ לתחום המתמטיקה". הפרס הוענק לראשונה ב-2006, והוא מוענק מדי 4 שנים על ידי הקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים. הפרס נקרא על שם המתמטיקאי הגרמני קרל פרידריך גאוס והוא כולל מדליה ומענק כספי של 10,000 אירו.
היסטוריה
ההכרזה הרשמית על הפרס התרחשה ב-30 באפריל 2002 - יום ההולדת ה-225 של גאוס. הפרס הוצע במטרה לספק הכרה למתמטיקאים: בזמן שלמתמטיקאים יש השפעה על העולם שמחוץ לתחום עיסוקם, המחקרים שלהם לא זוכים להכרה. לפרס יש מטרה ברורה לתת כבוד למתמטיקאים אשר תרמו תרומות במתמטיקה שיש להם השפעה בתחומים כמו עסקים, טכנולוגיה, ואפילו בחיי היום יום.
מרחביה (קיבוץ)
היסטוריה
התיישבות יהודית במרחביה הייתה כבר משנת 1911 (הקואופרציה של פרנץ אופנהיימר על 3,000 דונם מאדמות הכפר פולה שנרכשו בשנת 1910). משנת 1918 עת התפרקה הקואופרציה ועד 1921 התחלפו במקום כמה קבוצות של מתיישבים. בשנת 1924 הוקם מושב העובדים מרחביה. בשנת 1929 הוקם בסמוך הקיבוץ, בידי קבוצת חברי השומר הצעיר מגליציה, שעלו לארץ ישראל אחרי מלחמת העולם הראשונה וישבו קודם בהכשרה בחיפה. בקיבוץ ממשיכים היום בניהם, נכדיהם וניניהם.
הקיבוץ נבנה על שרידי מבצר צלבני (Castrum Fabe או La Fève) של מסדר אבירי היכל שלמה (הטֶמפּלָרִים) שנכבש על ידי צלאח א-דין בספטמבר 1183 בקרב אל-פולה. קרוי היום "הגבעה" או "גבעת פולה".
הקיבוץ ידע שנות התחלה קשות של הקמת משק חקלאי על גידולי פלחה, מעט מים, הכנסת המיכון החקלאי, זנים חדשים, הקמת רפת, לול ודיר צאן. לאחר שנים הגיעו גם מי השקיה, ונכנסו גידולי שלחין ופרדס.
לחברים הראשונים הצטרפו גם חניכי השומר הצעיר מחו"ל ומישראל. עם עלית הנאצים לשלטון בגרמניה קלט הקיבוץ בני נוער שנמלטו משם. זו הייתה חברת הנוער הראשונה, ואחריה באו רבות. עבור בני נוער רבים הפזורים בכל ישראל הייתה מרחביה הבית הראשון בארץ ישראל.
במבני בית הספר התיכון המקומי לשעבר שוכן כיום אתר קליטה לעולים ממדינות ברית המועצות לשעבר.
בסמוך לקיבוץ נמצא בית-ספר היסודי האזורי "אופקים", שבו לומדים ילדי מרחביה (הקיבוץ והמושב) והקיבוצים גזית ועין דור. (תלמידי היסודי ממשיכים אחר כך לבית הספר האזורי במזרע)
באתר ההיסטורי של הקואופרציה הוקם מוזיאון "החצר הגדולה", המציג את תולדותיה של מרחביה, והוא כולל גם חדרים משוחזרים של גולדה מאיר, שחייתה במרחביה מספר שנים סמוך לעלייתה לארץ בשנת 1921, ושל מאיר יערי שהיה חבר הקיבוץ והמנהיג ההיסטורי של תנועת השומר הצעיר, הקיבוץ הארצי ומפלגת הפועלים המאוחדת אשר התמזגה עם גופים אחרים והייתה לתנועת מרצ. בקיבוץ גם נולדו וגדלו בנו ונכדו, האלופים אביעזר יערי ומפקד חיל הים הישראלי לשעבר ידידיה יערי. כמו כן נולדו במרחביה ראש אכ"א וסגן מפקד חיל האוויר הישראלי לשעבר אלוף רן גורן, המנצח יואב תלמי, שכתב בגיל 19 את מארש צה"ל, והמוזיקאי אורי הרפז.
אמנים רבים פעלו בקיבוץ ובראשם הציירים אריה סרטני ואברהם (בוז'יק) תלמי. האמניות דרורה דומיני, עידית לבבי-גבאי ורונית אגסי נולדו במרחביה ובעבודותיהן התייחסו למקורותיהן. המשורר טוביה ריבנר, חתן פרס ישראל לספרות בתחום השירה, הוא חבר קיבוץ מרחביה. המשוררת מירה מינצר-יערי נולדה וכתבה במרחביה, המשורר והמחזאי יעקב שבתאי היה חבר הקיבוץ במשך כמה שנים וכתב על נופי המקום כמה משיריו הידועים ביותר, בהם "לפנות ערב" ו"שיר הכרם".
תקווה ישראלית
תקווה ישראלית היא תוכנית של נשיא המדינה לשעבר, ראובן (רובי) ריבלין, לחיזוק הממלכתיות ולביסוס השותפות בין ארבעת המגזרים המרכזיים המרכיבים את החברה הישראלית: חילונים, חרדים, דתיים וערבים. התוכנית שואפת לקדם השתלבות איכותית של כלל המגזרים בחברה ובכלכלה וליצירת שיתופי פעולה ביניהם בתחומי מפתח ובראשם החינוך, האקדמיה, התעסוקה, השלטון המקומי והספורט, תוך מתן כבוד לכל הקבוצות. התוכנית היא היישום המעשי של אתגר ביסוס השותפות בין חלקי החברה הישראלית, שהציג הנשיא בכנס הרצליה בשנת 2015 ב"נאום השבטים" וכן בנאום ההמשך, "תקווה ישראלית: חזון או חלום?" שנישא בכנס הרצליה 2016.
נאום השבטים
בנאום שנשא נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין ב-7 ביוני 2015 בכנס הרצליה, בחלוף כשנה לתחילת כהונתו כנשיא, תיאר ריבלין את החברה בישראל כמפוצלת, לעומת העבר שהיה בה רוב חילוני ציוני מוצק, ומיעוטים דתי, חרדי וערבי, לחברה שבה הציבורים הולכים ונדמים לו בגודלם. כאשר תהום תרבותית, דתית וזהותית פעורה בין המגזרים ומאיימת על החברה הישראלית, וקרא לייצר סדר ישראלי חדש על בסיס החלפת תפיסת הרוב והמיעוט הרווחת בתפיסה של שותפות.
בנאום הכריז ריבלין כי:
ריבלין הציג בנאום את "מנועי השינוי" שלדעתו יכולים לחבר בין ה"שבטים" השונים: השירות הציבורי; האקדמיה והעבודה; חינוך; ושותפות אזורית בין ראשי רשויות מקומיות.
על פי אתר בית הנשיא, "'נאום השבטים' מהווה את המצע הרעיוני לחזונו של הנשיא בנוגע לחברה הישראלית". כהמשך לנאום הוקמה תוכנית "תקווה ישראלית", שמטרתה היישום המעשי של "נאום השבטים".
נאום השבטים ותוכנית "תקווה ישראלית" הם חריגים במוסד בית הנשיא. על פי רוב הוא נחשב למוסד טקסי וסמלי, עד כדי שיש רבים הנוטים לפקפק בחשיבותו. במקרה זה הוא פועל באופן אקטיבי לקידום ועידוד רעיונות על ידי שורה של ארגונים ופעילויות.
פעילות
הפעילות מאופיינת ביצירת שיתופי פעולה נרחבים עם משרדי ממשלה, קרנות וארגוני חברה אזרחית במטרה לקדם את השותפות בחברה הישראלית. כך למשל, תקווה ישראלית בחינוך פועלת לקידום היכרות ופעולה משותפת בין צוותי חינוך ותלמידים ממגזרים שונים; תקווה ישראלית באקדמיה פועלת לקידום מערכת השכלה גבוהה מגוונת המשמשת מקום מפגש משמעותי ושער לתעסוקה הולמת לכל חלקי החברה הישראלית; תקווה ישראלית בתעסוקה מקדמת שילוב חרדים וערבים, במגזר הפרטי והציבורי בתעסוקה איכותית; תקווה ישראלית באשכולות האזוריים עוסקת בקידום צמיחה מכלילה ובהעמקת השותפות בין קהילות האשכול; ותקווה ישראלית בספורט - מגן הכבוד פועלת לקידום שיתופי פעולה בין מגזריים, שוויון הזדמנויות והתמודדות עם אלימות וגזענות באמצעות הכדורגל.
בשנת 2018 פרסם יועז הנדל את הספר "תקווה ישראלית", המבוסס על דיאלוג שלו עם הנשיא, ראובן ריבלין. הספר נועד, לדברי המחבר, "לנסח מחדש או להקים לתחייה את החזון הציוני לנוכח משבר הזהות הישראלי".
ביקורת
כנגד נאום השבטים נשמעה ביקורת מצד גורמים שונים בחברה הישראלית. בנאומו הגדיר את המגזר הערבי כ"שבט" במדינה היהודית, שבטים הם בני אב אחד - לעומת המגזר הערבי שרובו אינו מכיר בזכותה של המדינה להתקיים כמדינה יהודית. כן הובעה ביקורת על התעלמותו של הנשיא מהזדהותו של הציבור החרדי עם המדינה בעתות חירום, כגון מלחמה, והשווה אותם לציבור הערבי שעוין לה ושמח לאידה.
לפי תוכנית ריבלין, יש להחליף את החזון הציוני של הקמת מדינה יהודית, בחזון "ישראליות משותפת" - שתמצא מכנה משותף בין כלל המגזרים. לטענת המבקרים, הסיבה לגישה זו אינה "בעיה דמוגרפית" כפי שהציג אותה ריבלין בנאומו, אלא בשל תמורות אידיאלוגיות. לטענתם, המגזר הערבי מונה כבר שנים רבות כ-20% מתושבי מדינת ישראל, נתון זה אינו צפוי להשתנות בעתיד, עקב ירידת הפריון במגזר הערבי ועליית הפריון במגזר היהודי בשנים האחרונות.
ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת
ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת (באנגלית: George III, ג'ורג' ויליאם פרדריק; 4 ביוני 1738 – 29 בינואר 1820) היה מלך בריטניה הגדולה ואירלנד בין השנים 1760–1820, נסיך בוחר של נסיכות הבוחר מהנובר (1760–1806) ולאחר מכן מלך הנובר (1814–1820). הוא היה המלך השלישי לבית הנובר, אך שלא כמו שני קודמיו הוא נולד בבריטניה, דיבר אנגלית כשפת אם ומעולם לא ביקר בהנובר.
תקופת מלכותו, שהייתה הארוכה ביותר מכל אלו של המלכים שקדמו לו, הייתה רצופה בעימותים צבאיים שבהם היו ממלכותיו מעורבות, רובם באירופה ואחרים באפריקה, באמריקה ובאסיה. בראשית תקופת מלכותו הביסה בריטניה את צרפת במלחמת שבע השנים ונעשתה לכוח האירופאי הדומיננטי בצפון אמריקה ובהודו. עם זאת רבות ממושבותיו בצפון אמריקה אבדו במלחמת העצמאות של ארצות הברית. מלחמות נוספות נגד צרפת המהפכנית, שהחלו ב-1793 הסתיימו בתבוסתו של נפוליאון בקרב ווטרלו ב-1815.
בשארית חייו סבל ג'ורג' ממחלת נפש חוזרת ונשנית שבסופו של דבר הייתה כרונית. אף על פי שסבורים שהמחלה שממנה סבל הייתה פורפיריה, לא ידוע בוודאות הגורם למחלתו אז והיום. לאחר ההרעה הסופית במצבו ב-1810 שלט בנו הבכור, לימים ג'ורג' הרביעי, כעוצר. לאחר מותו ירש בנו את כסאו.
הניתוח ההיסטורי של דמותו של ג'ורג' זכה לנקודות מבט שונות ומגוונות. הכל בתלות בדעותיהם של הביוגרפים שלו ובמקורות שעמדו לרשותם. עד להערכה מחודשת של דמותו במחצית השנייה של המאה ה-20, הוא נתפס בארצות הברית כרודן ובבריטניה ראו בו כשעיר לעזאזל של כישלון האימפריאליזם.
ראשית חייו
ג'ורג' נולד בלונדון בבית נורפוק. הוא היה נכדו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה ובנם של פרדריק, נסיך ויילס ושל אוגוסטה, נסיכת סקסה-גותה. בשל העובדה שהוא נולד חודשיים טרם זמנו ולא היה לו סיכוי רב לשרוד, הוא הוטבל כבר ביום לידתו. חודש לאחר מכן הוא הוטבל שוב, והפעם באופן פומבי בבית נורפוק. סנדקיו היו פרדריק הראשון, מלך שוודיה, דודו, פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ודודתו של אביו, סופיה דורותיאה מהנובר, מלכת פרוסיה.
ג'ורג' גדל להיות ילד בריא אך ביישן. המשפחה עברה להתגורר בכיכר לסטר שם חונכו ג'ורג' ואחיו הצעיר אדוארד על ידי מורים פרטיים. מסמכים מאותה תקופה מעידים שבגיל שמונה הוא כבר היה מסוגל לקרוא ולכתוב באנגלית ובגרמנית ולהגיב על ענייני השעה. הוא היה המונרך הבריטי הראשון שקיבל חינוך מדעי באופן שיטתי. בנוסף ללימודי כימיה ופיזיקה, הוא למד אסטרונומיה, מתמטיקה, צרפתית, לטינית, היסטוריה, גאוגרפיה, כלכלה, חקלאות ומשפט חוקתי, זאת בנוסף לשיעורי ספורט וללימוד של מיומנויות חברתיות כמו ריקוד, סיוף ורכיבה. חינוכו הדתי היה אנגליקני. סבו של ג'ורג', המלך ג'ורג' השני, סלד מבנו, הנסיך מוויילס, אביו של ג'ורג', וגילה עניין מועט בנכדיו. ב-1751 מת הנסיך מוויילס באופן בלתי צפוי מפציעה בריאתו, וג'ורג' נעשה ליורש העצר. את התואר דוכס אדינבורו הוא קיבל בירושה מאביו. שלושה שבועות לאחר מכן העניק המלך לנכדו את התואר נסיך ויילס (התואר לא מוענק אוטומטית, אלא ניתן על ידי המלך).
באביב 1756, עם התקרב יום הולדתו ה-18, הציע המלך לג'ורג' לקבל משק בית משל עצמו בארמון סנט ג'יימס, אך בעצת אמו ואיש סודה הלורד ביוט, שמאוחר יותר שימש כראש הממשלה, סירב ג'ורג' להצעה. הנסיכה מוויילס העדיפה שג'ורג' יישאר לגור בבית, שם יכלה להחדיר לו את ערכי המוסר הקפדניים שלה.
נישואים
ב-1759 נעשו ניסיונות לשדך לג'ורג' שתי מועמדות לנישואין, אך עקב התנגדותו של הלורד לאחת והתנגדותם של ג'ורג' ושל אמו לשנייה, לא העלו המאמצים דבר. בשנה שלאחר מכן, כשהיה ג'ורג' בן 22, מת סבו והוא ירש את כס המלוכה. כעת נכנסו החיפושים אחר כלה מתאימה לקצב מהיר יותר, וב-8 בספטמבר 1761 נישאו ג'ורג' והנסיכה שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ בקפלה המלכותית בארמון סנט ג'יימס. ג'ורג' ושרלוט הכירו זה את זה לראשונה ביום חתונתם. שבועיים לאחר מכן הוכתרו שניהם במנזר וסטמינסטר. באופן יוצא מן הכלל, לא הייתה לג'ורג' מעולם פילגש, זאת בניגוד לסבו ולבניו, וחיי הנישואים שלו היו מאושרים. הזוג הביא לעולם 15 ילדים, 9 בנים ו-6 בנות. ב-1762 רכש ג'ורג' את בית בקינגהאם, שמאוחר יותר היה לארמון בקינגהאם, כמעון למשפחתו. בתי מגוריו הנוספים היו ארמון קיו וטירת וינדזור. ארמון סנט ג'יימס שימש לצרכים רשמיים. הוא לא ניהל מסעות רבים ובילה את כל חייו בדרום אנגליה. בשנות התשעים של המאה ה-18 בילו המלך ובני משפחתו בוויימות' (Weymouth), שהייתה אז מקום נופש פופולרי על שפת הים.
עלייתו למלוכה
בנאום ההמלכה שלו בפני הפרלמנט הדגיש ג'ורג' כי הוא נולד וחונך בבריטניה, ומפאר את שמה. היה לו חשוב לציין כי הוא מתנתק מאבותיו הגרמנים, שהרגישו מקורבים יותר לממלכת הנובר מאשר לבריטניה.
אף על פי שעלייתו לשלטון התקבלה בברכה על ידי הפוליטיקאים מכל גוני הקשת הפוליטית, שנת מלכותו הראשונה עמדה בסימן של חוסר יציבות פוליטית, שנבעה בעיקר על המחלוקות שנסובו על מלחמת שבע השנים. ג'ורג' גם נתפס כאוהד של המפלגה הטורית, מה שגרם לגינויו בידי הוויגים כאוטוקרט. בעת עלייתו לשלטון הניבו אדמות הכתר הכנסות מועטות בלבד. רוב הכנסות המדינה הגיעו ממסים ומהיטלים. ג'ורג' העביר את השליטה על נכסי הכתר לפרלמנט, בתמורה לכך שהם יממנו את משק הבית שלו ואת הוצאותיו. הטענות על כך שהוא השתמש בכסף לשוחד וכדי לחלק מתנות למקורביו, הופרכו על ידי ההיסטוריונים. חובותיו של המלך, שהסתכמו ב-3 מיליון ליש"ט לאורך כל תקופת מלכותו, שולמו על ידי הפרלמנט ורשימת מקבלי הקצבאות גדלה מעת לעת. ג'ורג' העניק סיוע לאקדמיה המלכותית לאמנויות מכספו הפרטי ותרם יותר ממחצית מהכנסותיו לצדקה. מבין רכישות יצירות האומנות שלו בולטים הציורים "שיעור המוזיקה" של הצייר ההולנדי יאן ורמיר וסדרת ציורים של הצייר האיטלקי קאנאלטו, אך יותר מכל היה ידוע ג'ורג' כאספן של ספרים. ספריית המלך הייתה פתוחה בפני חוקרים והייתה בסיס לספרייה לאומית חדשה.
במאי 1762 ממשלתו הוויגית של הדוכס מניוקאסל הוחלפה בממשלה טורית בראשותו של הלורד ביוט הסקוטי. מתנגדיו של ביוט פעלו נגדו על ידי הפצת השמועות שהוא ניהל רומן עם אמו של המלך, ועל ידי ניצול של דעות קדומות כנגד הסקוטים. חבר הפרלמנט ג'ון וילקס פרסם את המאמר "צפון בריטניה" (The North Briton) בו השמיץ והסית נגד ביוט ושריו. וילקס נעצר בסופו של דבר באשמת הוצאת דיבה, אך נמלט לצרפת והודח מבית הנבחרים. הוא נשפט בהיעדרו ונמצא אשם בהוצאת דיבה ובכפירה. ב-1763 לאחר שנחתם חוזה פריז שסיים את המלחמה, התפטר לורד ביוט וסלל בכך את הדרך לחזרתם של הוויגים תחת הנהגתו של ג'ורג' גרנביל (Grenville) לממשלה.
ההכרזה המלכותית של 1763 הגבילה את התפשטותן כלפי מערב של המושבות בצפון אמריקה. כוונתה של ההכרזה הייתה להפנות את ההתפשטות הקולוניאלית צפונה לנובה סקוטיה ודרומה לפלורידה, והיא הובילה לסכסוך בין המתיישבים לבין הממשלה הבריטית. הממשלה סברה, כי יהיה זה מן הראוי שהמתיישבים יממנו באמצעות מיסיהם את הגנתן של המושבות מפני האינדיאנים ומפני פלישה צרפתית אפשרית. הטענה המרכזית של המתיישבים הייתה לא גובה המיסים, אלא העיקרון הבסיסי שמבחינתם לא יכולה הממשלה להטיל עליהם מיסים כלל, כל עוד הם לא מיוצגים בפרלמנט. המתיישבים הכריזו כי כמו כל נתין בריטי יש להם את הזכות לטעון שאין מיסוי ללא ייצוג. ב-1765 גרנביל חוקק את חוק הבולים, שחייב לבייל בבולי הכנסה כל מסמך או חוזה במושבות. בינתיים, נסיונותיו של גרנביל לצמצם את סמכויותיו של המלך לא צלחו, והעלו את זעמו של ג'ורג. הוא ניסה, ללא הצלחה, לשכנע את ויליאם פיט האב לקבל על עצמו את תפקיד ראש הממשלה. לאחר תקופת מחלה קצרה, שכנראה בישרה את הבאות, הצליח ג'ורג' להסדיר את הקמת הממשלה בראשותו של הלורד רוקינגהאם ופיטר את גרנביל.
הלורד רוקינגהאם בתמיכתם של פיט ושל המלך, ביטל את חוק הבולים הבלתי פופולרי, אך ממשלתו הייתה חלשה והוחלפה ב-1766 על ידי פיט. מעשיהם של פיט ושל המלך היו כה פופולריים בצפון אמריקה שמעמדם בניו יורק עלה. ממשלתו של פיט נפלה ב-1767 ובמקומו עלתה ממשלה בראשותו של הדוכס מגרפטון. שנה לאחר מכן שב וילקס לאנגליה, העמיד את עצמו לבחירה לפרלמנט ולאחר מכן הודח ונבחר לפרלמנט פעמיים. ממשלתו של גרפטון התפרקה ב-1770 וממשלה מטעם המפלגה הטורית בראשותו של לורד נורת' עלתה לשלטון.
ג'ורג' היה אדוק בדתו ובילה שעות בתפילה, אך אדיקותו לא הייתה מנת חלקם של אחיו. הוא הזדעזע מאובדן המוסר שלהם. ב-1770 נחשף מעשה ניאוף של אחיו של המלך, הנרי, דוכס קמברלנד ושנה לאחר מכן הוא התחתן עם אלמנה צעירה בשם אן הורטון. המלך ראה בה כאישה לא מתאימה להיות כלה למשפחת המלוכה, עקב היותה ממעמד חברתי נמוך. ג'ורג' ביקש שייחקק חוק, שיאסור על בני המשפחה המלכותית להינשא ללא התייעצות מוקדמת עם הריבון. הצעת החוק לא הייתה פופולרית בפרלמנט וכן בקרב שרי הממשלה, אך היא עברה כחוק הנישואים המלכותיים 1772. זמן קצר לאחר מכן חשף אח אחר של ג'ורג', הנסיך ויליאם הנרי, דוכס גלוסטר ואדינבורו, את העובדה שהוא נישא בחשאי למריה, בתו הבלתי חוקית של אדוארד וולפול, בנו של רוברט וולפול.
ממשלתו של לורד נורת' הייתה מודאגת מאי שביעות הרצון ששררה במושבות בצפון אמריקה. כדי להרגיע את הרוחות בוטלו רוב המכסים, למעט המכס על התה. ב-1773 עלו בני החירות על סיפוניהן של ספינות להובלת תה שעגנו בנמל בוסטון והשליכו את מלאי התה למים, אירוע הידוע בשם מסיבת התה של בוסטון. הדעות בבריטניה סערו כנגד המתיישבים והוסכם שזו פעולה נפשעת. בתמיכת הפרלמנט נקט הלורד נורת' בצעדים שכונו בשם חוקי הכפייה על ידי המתיישבים. נמל בוסטון נסגר וחוקת מסצ'וסטס בוטלה, כך שחברי בית המחוקקים העליון של המושבה מונו על ידי הכתר במקום להיבחר על ידי חברי הבית התחתון. עד לנקודת זמן זו קיווה המלך כי המשבר ייפתר בדרכים מדיניות, וברוח זו גם הנחה את שריו, אף על פי שהם היו ספקנים בקשר להצלחת צעדים אלה. ניתן לומר שהאחריות לפרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית לא מוטלת על ג'ורג' השלישי. אף על פי שהאמריקנים מתארים אותו כרודן, הוא פעל באותן שנים כמונרך חוקתי על פי עצת שריו.