cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רשות חסות הנוער
מערך המעונות
לרשות מגוון פתרונות חינוכיים וטיפוליים המיועדים לתת מענה על מגוון צורכי האוכלוסייה המטופלת על ידה. המטרה היא לצייד את החניכים ביכולות ובמיומנויות להשתלבות נורמטיבית בקהילה. הרשות שואפת למצוא פתרונות מותאמים וייחודיים לבעיות ולאוכלוסיות שונות. הרשות מפעילה מערך של 68 מעונות הכוללים:
מעונות נעולים
מעון נעול הוא מסגרת פנימייתית כוללנית, המוקף חומה ועשוי להכיל בני נוער המצויים במצבי סיכון קיצוניים, משתמשים בחומרים פסיכו-אקטיביים, פגיעות עצמיות, הרגלי בריאות והגיינה לקויים ומפגינים תפיסות והתנהגויות אנטי סוציאליות. במעונות הנעולים קיימים מבני 'מגן', ומבני 'קידום', כאשר הטיפול מבוסס על תוכנית השלבים והתקדמות בין המרחבים התפיסתיים-טיפוליים. מעונות אלו מופעלים במודל משולב, הכולל שדרה ניהולית של עובדי מדינה המנהלים את המעון ומפקחים על הפעילות השוטפת של עובדים במיקור חוץ של מפעילים חיצוניים שונים. בהתאם, במעון ממשלתי יהיו לכל הפחות שישה מפעילים חיצוניים, כולל מפעילים חינוכיים, טיפוליים, אחזקה, ניקיון, פעילויות תרבות ופנאי, מטפלים אלטרנטיביים, שירותי הסעדה, שנת שירות (בחלק מהמעונות, באמצעות תנועת הצופים) ועוד.
התקציב שעמד לטובת תפעול תשעת המעונות הממשלתיים (לא כולל תקצוב עובדי המדינה) בשנת 2019 על סך של 123 מיליון ש"ח . המעונות הקיימים:
מעון לאבחון והתארגנות במשבר
מעון אבחוני הוא מעון נעול קצר טווח (שלושה חודשים) שנועד לבחון את כוחותיהם, קשייהם וצורכיהם של בני הנוער במגוון תחומי החיים: התנהגותי, לימודי, תעסוקתי, רגשי או נפשי, משפחתי וחברתי. מטרת האבחון היא לסייע בהבניית תוכנית טיפול המשכית בעבור בני הנוער. כמו כן, המעון משמש למתן מענה בזמן משבר קיצוני המצריך התערבות קצרת טווח במתודה מותאמת של עבודה טיפולית סמכותית כופה. חלק מבני הנוער המופנים למעונות החסות עוברים הליך של אבחון והתארגנות טרם קליטתם במעונות ארוכי טווח. בסיום השהות משולבים בני הנוער בתוכניות מותאמות בקהילה או במסגרות חוץ ביתיות המותאמות לאפיוניהם וצורכיהם.
מעונות בפיקוח
יתר מעונות הרשות מופעלות במיקור חוץ, באמצעות מפעילים חיצוניים הזוכים במכרזי הפעלה לתקופות קצובות, בהתאם לחוק חובת המכרזים. המפעילים מתוגמלים עבור בני הנוער השוהים במעונות לפי תעריף מוסכם, המתעדכן מעת לעת בהתאם למדד והסכמי השכר במשק ומפקחי מינהל סיוע לבתי משפט ותקון בוחנים את תפקוד ותפעולם המסגרות באופן שוטף. תקציב הפעלת המסגרות באמצעות מפעילים חיצוניים בשנת 2019 עמד על סך של 116 מיליון ש"ח.
מסגרות אלו כוללות פנימיות, הוסטלים כוללניים, הוסטלים שילוביים, קורות גג, קהילות טיפוליות, חלופות מעצר מוסדיות ודירות המשך.
New Life
New Life (בעברית: חיים חדשים) הוא אלבומה השביעי של הזמרת מוניקה, אשר יצא לאור ב-6 באפריל 2012 על ידי תקליטי RCA. זהו היה האלבום הראשון שלה עם RCA. בעקבות הצלחת אלבומה הקודם מוניקה החלה לעבוד על אלבום זה שבועות ספורים בלבד אחריי צאת האלבום. תחילה היא עבדה עם מפיקים וכותבים איתם עבדה בעבר כמו בראיין מייקל קוקס, ג'רמיין דופרי, ומיסי אליוט לצד מפיקים חדשים כמו ארל & אי, הזמר ריקו לאב מר מוריס ועוד. הזמר ריקו לאב החליף את המפיק פאולו דה דון בחלק מהפקת השירים.
רשות חסות הנוער
פנימיות
פנימייה היא מסגרת הפועלת במרחב הקידום והשילוב. הרשות מפעילה במיקור חוץ 13 פנימיות, כאשר בכל מסגרת ישנם כ-25 אנשי צוות רב מקצועיים לכל 24 קטינים, הכוללים מנהל, רכז טיפול ועובדים סוציאליים, מטפלים אלטרנטיביים, פסיכולוגים, פסיכיאטרים, אחיות מדריכים וצוות תפעולי. התשלום המועבר על ידי הרשות למפעיל הפנימייה עבור חודש שהות לנער עומד על 14,202 ש"ח.
New Life
מבחינה מוזיקלית האלבום הוא אלבום R&B עכשווי עם השפעות של פופ ומוזיקת נשמה. מבחינה לירית האלבום חוקר את המורכבות של מערכות יחסים ואהבה בהשראת נישואיה של הזמרת עם שחקן הכדורסל שאנון בראון והמעבר שלה לאריזונה. באלבום התארחה הזמרת ברנדי איתה שיתפה פעולה מוניקה 14 שנה קודם בשיר הידוע "The Boy Is Mine". בנוסף גם שיתפה פעולה עם חברתה מרי ג'יי בלייג' והראפר וול.
שמואל קיבלביץ
הרב שמואל קיבלביץ (ה'תרע"ג, 1913 - ה' באייר ה'תשס"ד, 26 באפריל 2004) היה למדן, ראש ישיבה, מתרגם ועורך תורני. ר"מ בישיבת עץ חיים וראש מערכת "אוצר מפרשי התלמוד".
New Life
האלבום קיבל ביקורות מעוברות ממבקרי המוזיקה אשר החמיאו לביצועים הקוליים של הזמרת אך כינו את האלבום כ"גנרי" ו"כקלישאתי מדי". בארצות הברית הוא הגיע בשיאו למקום ה-4 ולמקום השני במצעד אלבומי האר אנד בי וההיפ-הופ ומכר 69 אלף עותקים בשבוע הפתיחה שלו. בהמשך מכירותיו הידרדרו והוא לא הצליח לשחזר את הצלחת אלבומיה הקודמים. מתוך האלבום יצאו 4 סינגלים כמו "" ו-"Until It's Gone" אך אף אחד מהם לא הצליח להיכנס למצעד האמריקאי.
רשות חסות הנוער
פנימיות
פנימיות המופעלות כיום במימון הרשות: מחול תימורה, נירים, הבית בעמק, גינת עדן, דרך הלב - חיצים, יפתח, בית השנטי, שנטי במדבר, בני דוד, עלמה, כפר בית רות, פנימיית דארנא, בית אופיר.
שמואל קיבלביץ
ביוגרפיה
נולד בלובצ'ה לרב חיים קיבלביץ, למד בישיבת ברנוביץ' וכתביו משיעורי רבו, הרב אלחנן וסרמן נדפסו במאספים שונים. בשנת ה'תרצ"א (1931) עבר ללמוד בישיבת מיר והוכר בה כ"שמואל לובצ'ער" על שם עיירת מולדתו, במיר התקרב למשגיח הרב ירוחם ליבוביץ, והיה אחד ממעבירי תורתו בעל פה. בשנת ה'תרצ"ו, כדי להתחמק מגיוס חובה עלה לארץ ישראל ולמד בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 בישיבת חברון כנסת ישראל בירושלים, התקרב לראש הישיבה, הרב יחזקאל סרנא ולימים נענה לבקשתו והיה מעורכי כתביו. אחרי תקופה קצרה בישיבת חברון, הזמינו אותו חבריו ממיר שעלו ארצה ולמדו בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, להצטרף אליהם. הוא למד בלומז'ה ואף העביר בה שיעורים לתלמידים צעירים ממנו.
רשות חסות הנוער
הוסטלים כוללניים
הוסטל כוללני הוא מסגרת הפועלת במרחב הקידום והשילוב, כאשר מרבית הפעילות מתקיימת בתוך המסגרת, לרבות תוכנית הלמידה באמצעות תוכנית היל"ה. הרשות מפעילה במיקור חוץ 7 הוסטלים כוללניים, כאשר בכל ממסגרת ישנם כ-14 אנשי צוות רב מקצועיים לכל 16 קטינים, הכוללים מנהל, רכז טיפול, מטפל אלטרנטיבי, פסיכולוג, פסיכיאטר, אחות, מדריכים וצוות תפעולי. התשלום המועבר על ידי הרשות למפעיל ההוסטל עבור חודש שהות לנער עומד על 12,298 ש"ח.
שמואל קיבלביץ
ביוגרפיה
בשנת 1943 נישא למרת שרה רבקה בתו של הרב שלמה זלמן זלזניק ראש ישיבת עץ חיים שמינה אותו לשמש כר"מ בישיבה. היה ממקורביו של "הרב מבריסק", רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק ושליחו בכמה ענייני ציבור. זמן מה כיהן כראש ישיבת עץ חיים באנטוורפן, בלגיה; והיה שותף להקמת ישיבת בית התלמוד בירושלים. שנים לאחר פטירת אשתו הראשונה נישא לברטה לבית ארלנגר, אלמנתו של הסופר דוד זריצקי.
רשות חסות הנוער
הוסטלים כוללניים
הוסטלים כוללניים המופעלים כיום במימון הרשות: אלפנאר, אמאן, בית קשת, בן גלים, חברותא, טבריה, וניגונים.
הוסטלים שילוביים
הוסטל שילובי הוא מסגרת הפועלת במרחב השילוב, כאשר מרבית הפעילות מתקיימת מחוץ למסגרת, תוך שילוב מחדש בקהילה לקראת סיום תהליך השיקום. הרשות מפעילה במיקור חוץ 15 הוסטלים שילוביים, כאשר בכל מסגרת ישנם כ-13 אנשי צוות רב מקצועיים לכל 16 קטינים, הכוללים מנהל, רכז טיפול, מטפל אלטרנטיבי, פסיכולוג, פסיכיאטר, אחות, מדריכים וצוות תפעולי. התשלום המועבר על ידי הרשות למפעיל ההוסטל עבור חודש שהות לנער עומד על 11,773 ש"ח.
שמואל קיבלביץ
ביוגרפיה
הוא נפטר בה' באייר ה'תשס"ד, 26 באפריל 2004.
רשות חסות הנוער
הוסטלים שילוביים
הוסטלים שילוביים המופעלים כיום במימון הרשות: אורנים, אלראד, בית אושרית, בית עלם, בית אשל, בית דקל, בית השחף, בית לילך, גלי ים, דולפין, הבית בארנונה - בית הצייר, חמלה, נאות אביב, נאות הדר, ונוה גת.
שמואל קיבלביץ
יצירתו התורנית
תרגם מיידיש את ספרו של רבו בברנוביץ', המשגיח רבי יוסף ביגון, "עינא פקיחא" (ירושלים תשל"ב). בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 הקים יחד עם הרבנים יוסף בוקסבוים ואברהם קבלקין את פרויקט "אוצר מפרשי התלמוד", קבע את תבניתו והיה לעורכו הראשי. במקביל פרסם בקביעות חידושי תורה בכתבי העת התורניים כמו "מוריה", גם לאחר פטירתו המשיך חתנו בפרסום מאמריו בבמות שונות ביניהן כתב העת הנ"ל וכן בירחון האוצר.
רשות חסות הנוער
קורות גג
קורת גג היא מסגרת הפועלת במרחב התערבות במשבר, כאשר המסגרת קולטת את הקטין באופן חירומי ומידי, ופועלת כדי ליצור קשר עם הוריו או לחלופין עם עובד סוציאלי לחוק הנוער, כדי לתת לקטין מענה ארוך טווח. השהות בקורות הגג היא לתקופה של שלושה חודשים וממנה בני הנוער חוזרים לקהילה - או ממשיכים למסגרות חוץ ביתיות אחרות, ברשות או בפנימיות אחרות. הרשות מפעילה במיקור חוץ 7 קורות גג, כאשר בכל מסגרת ישנם כ-14 אנשי צוות רב מקצועיים לכל 16 קטינים, הכוללים מנהל, רכז טיפול, מטפל אלטרנטיבי, פסיכולוג, פסיכיאטר, אחות, מדריכים וצוות תפעולי. התשלום המועבר על ידי הרשות למפעיל קורת הגג עבור חודש שהות לנער עומד על 14,271 ש"ח.
קורות גג המופעלות כיום במימון הרשות: בית דרור, אתנחתא, מבשר טוב, איילת השחר, בראשית, מקום אחר והבית ברחוב חיים.
קהילות טיפוליות
קהילה טיפולית היא מסגרת הפועלת לפי תוכנית שנים עשר הצעדים לשם גמילה מהתמכרות בקרב קטינים המשתמשים בחומרים שונים, כולל אלכוהול וסמים. משך הטיפול בקהילות הוא כשנה וחצי. הרשות מפעילה במיקור חוץ 2 קהילות טיפוליות, כאשר בכל מסגרת ישנם כ-25 אנשי צוות רב מקצועיים לכל 36 קטינים, הכוללים מנהל, רכז טיפול, מטפל אלטרנטיבי, פסיכולוג, פסיכיאטר, אחות, מדריכים וצוות תפעולי. התשלום המועבר על ידי הרשות למפעיל הקהילה הטיפולית עבור חודש שהות לנער עומד על 13,569 ש"ח.
קהילות טיפוליות המופעלות כיום במימון הרשות: רטורנו ומלכישוע.
חלופות מעצר מוסדיות
חלופת מעצר מוסדית היא מסגרת כוללנית אשר בה שוהים קטינים במקום לשהות בבית מעצר. בהתאם לחוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול), ולהמלצות קצין מבחן, ניתן לשלב קטין כחלופת מעצר במסגרות חלופיות רבות (כולל מעצר בית בבית המשפחה, או השמה בצו פיקוח מעצרים במסגרת חוץ ביתית מוכרת (של משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, פנימיות עליית הנוער של משרד החינוך ועוד)). עם זאת, חלופות המעצר המוסדיות ממוקדות בטיפול בקטינים בטווח הקצר לשם אבחון והתארגנות מחודשת, או שילוב במסגרת המשך. תקופת השהות בחלופת המעצר המוסדית מוגבלת לשלושה חודשים. הרשות מפעילה במיקור חוץ 3 חלופות מעצר, כאשר בכל מסגרת ישנם כ-14 אנשי צוות רב מקצועיים לכל 16 קטינים, הכוללים מנהל, רכז טיפול, מטפל אלטרנטיבי, עו"ס, פסיכיאטר, אחות, מדריכים וצוות תפעולי. התשלום המועבר על ידי הרשות למפעיל קורת הגג עבור חודש שהות לנער עומד על 15,899 ש"ח.
חלופות מעצר מוסדיות המופעלות כיום במימון הרשות: מגן דוד, בית שחר.
דירות המשך
דירת המשך היא דירה עצמאית (ל-5 דיירים) המיועדת לבוגרי מעונות חסות הנוער, בגילים 18 עד 24 שנים, חסרי עורף משפחתי, מכל רחבי הארץ המסוגלים לנהל אורח חיים עצמאי. במסגרת מגוריהם במקום זוכים המשתתפים בהכוונה, ליווי ותמיכה לצורך השתלבותם חזרה בקהילה. התכנית כוללת הפעלה במיקור חוץ עבור הרשות של 12 דירות המשך, בליווי כוח אדם מקצועי הכולל מנהלת ארצית, רכזים מחוזיים, עו"ס ואם בית המבקרים בדירה מעת לעת לשם ליווי השוהים בדירה. התשלום המועבר על ידי הרשות למפעיל דירות ההמשך עבור חודש שהות לבוגר עומד על 4,402 ש"ח. בנוסף, הרשות משלבת את בוגריה גם ב-50 הדירות הקיימות במסגרת תוכנית גשר לעצמאות של מינהל סיוע לבתי משפט ותקון המיועדות לצעירים בסיכון חסרי עורף משפחתי.
מרחבים תפיסתיים-טיפוליים
ברשות חסות הנוער ארבעה מרחבים תפיסתיים-טיפוליים: א. מרחב המגן (נעול), ב. מרחב הקידום (סגור), ג. מרחב השילוב (פתוח בקהילה) ד. מרחב התערבות במשבר (טיפול קצר מועד והסתכלות)
הרשות פועלת כרשת המאפשרת ניוד בין המרחבים הטיפוליים השונים, בהתאם למצבו הנתון של המתבגר וצרכיו. כמו כן, המתבגר עשוי להיות באותו המעון ולהתקדם בשלבים טיפוליים, כך שהמעבר המרחבי הוא מעבר טיפולי. כך נערה במעון נעול יכולה להיות למספר חודשים בקבוצת מגן נעולה, לעבור ממנה לקבוצת קידום במעון, ובהמשך אף לצאת מהמעון להשתלבות מחודשת בקהילה. לעומת זאת, ייתכנו מצבים בהם המעבר בין המרחבים התפיסתיים יהיה גם מעבר פיזי, כגון מעבר ממעון נעול לפנימייה, או מפנימייה להוסטל, כחלק מהתקדמות בתהליך הטיפולי - או מעבר מהוסטל למעון נעול, כחלק מהתדרדרות בתהליך הטיפולי.
מרחב "הקידום" (סגור)
מרחב "הקידום" מהווה קהילה טיפולית בה תנאי החיים אינם מבוססים על הסביבה הפתוחה, אך נגזרים ממנה ונמצאים בזיקה אליה. המתבגרים במסגרת זו זקוקים להתערבות אינטנסיבית, אך הם בעלי מוטיבציה בסיסית לשתף פעולה במהלך הטיפול. המרחב הפיזי אינו מוגן כמו ב"מגן" (חומות, נעילה, בידוד וכו'), אך כל צורכי המחייה וההעשרה מצויים בתוך המרחב כגון: בית ספר, הכשרה מקצועית ופעילות חברתית. הקשר עם הקהילה קיים, אך מבוקר ומותאם למתבגר/ת. מעונות אלו מופעלים כמעונות ממשלתיים ובאמצעות מפעילים חיצונים המפעילים פנימיות כוללניות.
מרחב "התערבות במשבר"
מרחב זה כולל מעונות מסוגים שונים: נעולות סגורות וקהילתיות. המטרה העיקרית בו היא אבחון ואיתור הסיבות לתהליך ההידרדרות המואץ של המתבגרים, תוך שימוש בשיטת טיפול קצר מועד (עד שלושה חודשים). המתבגרים מגיעים למרחב זה בצו בית-משפט מיוחד – צו הסתכלות, ולעיתים בתום התערבות קצרה ניתן להחזירם לקהילה.
אופן הטיפול
התפיסה החינוכית במוסדות שואפת ליצירת אווירה נורמטיבית. בשל המורכבות הרבה של בעיות מתבגרים שרבים מהם מצויים במצב של כאוס בהגיעם למוסד, נוצר הצורך בהצבת גבולות ברורים. בשל כך אנשי הצוות, ובעיקר המדריכים החינוכיים מעורבים במפגשי משמעת רבים. סגנון התנהגות המדריך החינוכי במפגשי משמעת קשור, על פי ההשערה המרכזית בעבודה זו, לתכונות המדריך, ליתר פירוט למרכיב הסמכותי באישיות המדריך, למידת האמונה שלו בעולם צודק, לתפיסת התפקיד ולתפיסת החניך.
מחסות לעצמאות
תוכנית "מחסות לעצמאות" מסייעת להשתלבותם של בוגרי מעונות חסות הנוער בחברה באופן נורמטיבי, תוך רכישת כישורי חיים ומיומנויות לניהול חיים עצמאיים. התכנית מופעלת עבור הרשות באמצעות עמותת עלם ומציעה לצעירים ליווי אישי וקבוצתי לקראת ובעת חזרתם לקהילה, על ידי שלושה שלבים עיקריים:
"מחסות לעצמאות" פועלת בפריסה ארצית, תוך חלוקה לשלושה מחוזות (דרום שפלה, מרכז ירושלים וצפון) ובהתייחסות לשני המגזרים בחברה הישראלית – המגזר היהודי והמגזר הערבי. עובדי התכנית משלבים את הבוגרים ברצף המענים של משרד הרווחה, ופועלים כדי לשלבם מחדש בצורה מיטבית בחברה.
אברהם הפנר
אברהם הֶפְנֶר (7 במאי 1935 – 19 בספטמבר 2014) היה במאי קולנוע, תסריטאי, סופר ושחקן קולנוע ישראלי. פרופסור בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. זוכה פרס אופיר על מפעל חיים.
ביוגרפיה
הפנר נולד וגדל בחיפה. את השכלתו התיכונית עשה בבית הספר הריאלי בעיר. הוא התגייס לצבא בשנת 1953 ושירת בלהקת הנח"ל יחד עם אורי זוהר, חיים טופול ונחמה הנדל. לאחר שירותו בצה"ל עבר הפנר להתגורר בירושלים, שם למד באוניברסיטה העברית ספרות אנגלית ופילוסופיה. בהמשך למד פילוסופיה, בלשנות וספרות אמריקאית בסורבון בפריז. לאחר שלוש וחצי שנים עבר הפנר לניו יורק. הוא המשיך את לימודי הפילוסופיה בסיטי קולג' וכמו כן החל ללמוד קולנוע. בניו יורק ביים שלושה סרטים קצרים, ביניהם "המרת הדת המופלאה ביותר של המלט הצעיר" וסרט המבוסס על "סיפור פשוט" של ש"י עגנון.
אהבתו לקולנוע קיננה בו, על פי עדותו, כבר בגיל 17. הוא החל כשחקן ("חור בלבנה" של אורי זוהר, 1965), שיחק תפקיד ראשי בסרט קצר של אסי דיין (שנגנז) ובסרטו של רפי נוסבאום - "המטרה טיראן" (1968). החל מסוף שנות השישים החל הפנר לבנות את מעמדו כאחד מיוצרי הקולנוע הבולטים והאיכותיים בארץ, על אף שלא יצר סרטים רבים.
סרטו הקצר הרביעי מ-1967 "לאט יותר", זיכה אותו בפרס פסטיבל ונציה. את התסריט כתב הפנר תוך שימוש במילותיה של סימון דה בובואר מתוך מאמר שפרסמה בכתב העת "זמנים מודרניים". בשנות השישים והשבעים הוא נמנה עם קבוצת יוצרי הקולנוע האישי ("הרגישות החדשה") שיצרו סרטים חברתיים בעלי סגנון אמנותי אירופי-אוונגרדי שהיוו ניגוד לסרטי הבורקס העממיים שפרחו במקביל. סרט בולט במגמה זו היה "לאן נעלם דניאל וקס?" שכתב וביים בשנת 1972 ונחשב על ידי המבקרים לאחד הסרטים הטובים של הקולנוע הישראלי בכל הזמנים.
בשנת 1971 שיחק בסדרת הטלוויזיה "חדוה ושלומיק" ובשנת 1977 שיחק בסרט הקולנוע "פנטזיה על נושא רומנטי" שכתב המחזאי חנוך לוין.
בהמשך עבר ליצור לעולם הילדים. בשנת 1974 החל לשתף פעולה עם הטלוויזיה החינוכית, ויחד עם יצחק בן נר, היה תסריטאי סדרת הילדים "דלת הקסמים", שעסקה בחינוך הילדים לזהירות בדרכים. תוכנית זו זכתה להצלחה רבה ושודרה בשידורים חוזרים עד שנות השמונים.
שני סרטים אחרים שלו, "דודה קלרה" (1977) ו"אהבתה האחרונה של לורה אדלר" (1990), מהווים הספד לדור יוצאי אירופה הזקנים, דוברי היידיש. "דודה קלרה", שנוצר עם יסודות אוטוביוגרפיים על משפחתו, מספר על שלוש דודות פולניות בארץ המשגיחות על אחיינית צעירה, ו"אהבתה האחרונה של לורה אדלר" מהווה הספד לתיאטרון היידיש ולשחקניו.
דרמת הטלוויזיה שיצר, "ארץ קטנה, איש גדול" (1998), מהווה מבט ציני על מדינת ישראל המשתנה של שנות התשעים ועל מיתוסים ציוניים שלטענתו לא נשאר מהם הרבה.
הפנר הרצה שנים רבות על קולנוע ותסריטאות במוסדות אקדמיים וכתב מספר רומנים וספרי עיון על קולנוע: "סינימה נייר" ו"סרטים לא גדלים על עצים".
בשנת 2012 ראה אור הספר "אברהם הפנר: ספר התסריטים" בהוצאת כתר. הספר מאגד בתוכו את כל התסריטים לסרטיו הארוכים של אברהם הפנר, והוא פרי שיתוף פעולה בין החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב לבין בית הספר לקולנוע סם שפיגל בירושלים. לרגל יציאת הספר התראיינה בתו של הפנר, מאיה, וחשפה כי אביה סובל מפגיעת ראש חמורה וכי לא ניתן לתקשר עמו יותר.
הפנר נפטר ב-19 בספטמבר 2014 כשהוא בן 79. השאיר אחריו את אשתו יעל, וביתו היחידה התסרטאית מאיה הפנר.
סופר
על אף שספר ביכוריו יצא כבר בסוף שנות ה-60, מקושר אברהם הפנר פעמים רבות לסופרי שנות ה-80 בספרות העברית, ספרות אשר נקראת לעיתים גם פוסטמודרנית. בכל ספריו כתיבתו של הפנר אישית מאוד, זורמת ואסוציאטיבית. סיפוריו כתובים בשפת יומיום ומשופעים בהערות שוליים אשר הופכות להיות חלק מהטקסט ומרחיבות אותו. דמותו נוכחת לעיתים קרובות בספריו ולפעמים הוא הגיבור הראשי, כמו בספרו "אברהם הפנר: ספר המפורש".
השפעתו
הפנר שימש כמרצה לתסריטאות בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, החל מאמצע שנות השבעים ועד לפרישתו בתחילת שנות האלפיים. כמורה הוא השפיע על יוצרי קולנוע רבים וביניהם: איתן גרין, יונתן ארוך, רנן שור, ארי פולמן, חגי לוי, אורי סיון, רני בלייר, אבי כהן, דוד טור, דורון צברי, מנשה נוי, דובר קוסאשווילי, איתן צור ועוד.
תסריטאית הטלוויזיה מאיה הפנר ("בטיפול", "השיר שלנו") היא בתו.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב נחום הנביא 8.
Touch Me (I Want Your Body)
הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הבריטית סמנתה פוקס, מתוך אלבום הבכורה שלה, Touch Me. השיר יצא לאור ב-10 במרץ 1986, על ידי חברת התקליטים ג'ייב רקורדס.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי, והרביעי במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ג'ון אסטרופ, מארק שרייב ופיט ק. האריס והופק על ידי ג'ון אסטרופ ופיט ק. האריס. השיר הוא שיר בסגנון הדאנס-פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הרוק האלקטרוני. שני סגנונות אלו מאפיינים שירים נוספים מתוך האלבום.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לראשונה ליוטיוב ב-18 באפריל 2016. הקליפ הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של סמנתה פוקס. הקליפ מכיל בתוכו קטעים הלקוחים מתוך הופעות שונות של פוקס.
נכון ליולי 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-33 מיליון צפיות.
אורי סיון (פיזיקאי)
אורי סיון (נולד ב-1955) הוא פיזיקאי ישראלי, פרופסור מן המניין בפקולטה לפיזיקה של הטכניון, חוקר ננוטכנולוגיה. נשיא הטכניון החל מ-1 באוקטובר 2019.
ביוגרפיה
השלים תואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה (1982); תואר שני בפיזיקה (1984); ותואר דוקטור (1988) – כולם מאוניברסיטת תל אביב. בסיום לימודיו עבד במשך שלוש שנים במרכז המחקר של יבמ ביורקטאון הייטס שבמדינת ניו יורק. בשנת 1991 הצטרף לסגל הפקולטה לפיזיקה בטכניון והוא עומד בראש הקתדרה ע"ש ברטולדו באדלר.
מחקר ופעילות
מחקריו לאורך השנים התפרשו על פני מגוון רחב של נושאים; פיזיקה של מערכות קוונטיות קטנות, רתימה של ביולוגיה מולקולרית לבנייה עצמית של התקנים אלקטרוניים זעירים, ועוד. בשנים האחרונות מתמקד סיון בהשפעת מבנה המים ליד משטחים ומולקולות, על אינטראקציות רלוונטיות לביולוגיה. במסגרת זאת פיתחה קבוצת המחקר בראשותו מיקרוסקופ כוח אטומי ייחודי בעל רזולוציה מהגבוהות בעולם.
לזכותו של סיון נזקפות מספר עבודות מדעיות חשובות בשלל התחומים בהם עסק. בידועה שבהן הדגימו לראשונה הוא ועמיתיו, הפרופסורים ארז בראון ויואב איישן, רתימה של זיהוי מולקולרי על ידי מולקולות DNA לשם בניית מעגל חשמלי. מאמר זה זכה לתהודה רבה ופתח יחד עם עבודות של חוקרים אחרים, תחום חדש בננוטכנולוגיה – שימוש בתכונות הבנייה העצמית של מולקולות ביולוגיות לשם הרכבה של מערכות הנדסיות ממוזערות.
סיון הניח את היסודות ל"קהילת חוקרי הננו" שהובילה להקמת למחקר בננוטכנולוגיה (RBNI), שאותו הקים וניהל בין השנים 2010-2005. מכון ראסל ברי הוביל את המהפכה המדעית בתחום הננוטכנולוגיה בטכניון, והציב אותו בחזית המחקר העולמי בתחום. לימים התפרסם המכון בתקשורת כאשר סיון וד"ר אוהד זוהר חרתו את התנ"ך כולו על שבב סיליקון זעיר. הננו-תנ"ך נכתב כחלק מתוכנית חינוכית שפותחה במכון, כדי להגביר את התעניינותם של צעירים במדע ובמיוחד בננוטכנולוגיה. ב-2009 העניק נשיא המדינה דאז, שמעון פרס, את הננו-תנ״ך לאפיפיור בנדיקטוס ה-16 בעת ביקורו בארץ. כיום קיימים שלושה עותקים מהשבב, שנמצאים בספריית הוותיקן, במוזיאון הסמית'סוניאן בוושינגטון ובמוזיאון ישראל בירושלים.
הקמת מכון ראסל ברי לננוטכנולוגיה בטכניון תרמה רבות לפיתוח התוכנית הלאומית הישראלית בננוטכנולוגיה, אשר יחד עם מרכזים שקמו בשאר האוניברסיטאות, מיצבה את ישראל בחזית המחקר העולמי בתחום.
בין תחומי מחקריו הידועים נמצאים הממשק בין ביופיזיקה מולקולרית לננוטכנולוגיה; בקרת תהליכים ביולוגיים באמצעות ננואלקטרוניקה; רתימת ביולוגיה מולקולרית להרכבת רכיבים אלקטרוניים ברמה מולקולרית.
סיון מילא שורה של תפקידים בכירים בטכניון ובמדינת ישראל. בשנת 2018 התבקש פרופ׳ סיון להקים את ועדת ההיגוי הלאומית המייעצת לוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה, בנושאי מדע וטכנולוגיה קוונטיים ולעמוד בראשה. ועדה זו התוותה את התוכנית האקדמית הלאומית בתחום, שאומצה על ידי ות״ת ויצאה לדרך בהנהגתו ב-2019. בתפקידיו הלאומיים שימש בעבר כחבר במועצה הלאומית למחקר ופיתוח, וחבר הוועדה המדעית המייעצת לקרן בת שבע דה רוטשילד. כיום הוא חבר בוועדה המייעצת לקרן ״מעוף״ לקידום האוכלוסייה הערבית במוסדות להשכלה גבוהה, ובוועדה המדעית המייעצת לקרן וולפסון בישראל. נושאי החינוך קרובים לליבו. הוא עמד בראש ועדה שמונתה על ידי משרד החינוך כדי לפתח את "מדע וטכנולוגיה לכל" – קורס אוריינות לתלמידי תיכון שאינם לומדים מדעים – ושימש כאחראי למקצוע במשך כשנה וחצי.
סיון נבחר לנשיא הטכניון ונכנס לתפקידו ב-1 באוקטובר 2019.
חיים אישיים
פרופ' סיון נשוי ליעל, ואב לשלושה. הוא מתגורר בחיפה.
הדינמיקה של שכבות מגע בין מולקולות בתמיסה
באמצעות מיקרוסקופ כוח אטומי מסוג FM-AFM, שנבנה בקבוצת המחקר מופקות מפות תלת-ממדיות של שכבות המגע בין המולקולות בתמיסה. טכנולוגיה זו הובילה בין השאר לדימות מולקולות די-אן-איי במצב הקרוב למצבן בתא החי.
אנליזה של ביופסיה סרטנית
פיתוח זה נועד לפתור את הבעיה שמציבה ההטרוגניות של תאים סרטניים – האופי השונה והמגוון של התאים באותו גידול. זאת באמצעות אנליזה בו-זמנית של יותר ממאה תאים בביופסיה. הטכנולוגיה מבוססת על מסננים מתוחכמים המיוצרים בטכנולוגיות מיקרואלקטרוניות מתקדמות ולוכדים כל תא במעין כלוב פרטי. לאחר מכן נערך ניתוח פנוטיפי של כל תא על בסיס נוגדנים פלואורסצנטיים ואחריו ניתוח מוטציות של ה-mRNA באותם תאים. על פי ההערכה, השילוב של ניתוח פנוטיפי וניתוח מוטציות במספר גדול של תאים תשפר את יכולתנו לזהות תת-אוכלוסיות נדירות בתוך הגידול הסרטני – זיהוי שהוא הכרחי לפיתוח טיפולים ממוקדים.
רפואה ננומטרית
מערך של מחטים ננומטריות חלולות, עשויות סיליקון, להזרקה של תרופות וחומרים אחרים לתוך תאים.
אליהו פרדס
הרב אליהו פנחס פרדס (י"ז בתמוז ה'תרנ"ג, 1 ביולי 1893 – י"א בניסן ה'תשל"ב, 26 במרץ 1972) היה רב ישראלי, פוסק ואיש חינוך, רב העיר הספרדי של רמת גן (1953–1962) ורב העיר הספרדי של ירושלים (1960–1972).
מורה ומחנך
בגיל 16 החל את לימודי ההוראה ב"בית המדרש לרבנים ומורים" של חברת עזרה בירושלים. במקביל השלים בערבים לימודי שחיטה אצל הרב מרדכי מיוחס. כבן 17 שימש כמורה שנה בבית הספר של חברת עזרה ביפו. באותה תקופה, במסגרת לימודיו, רכש את השפה הגרמנית. בתקופת מלחמת העולם הראשונה גויס בכפייה לצבא העות'מאני והוצב בבעלבכ. הוא שוחרר בעילה רפואית לאחר שלושה חודשים, בחנוכה ה'תרע"ו (1915).
בשנת 1912 החל לשמש כמורה בבית הספר דורש ציון, בו למד כילד, ונחשב מאז כמורה מוכשר במיוחד וגישותיו המתונות להוראה הקנו לו הצלחה מרשימה. בשנת 1917 לימד כשנה בבית הספר למל בירושלים, בהנהלת ישעיהו פרס. בין השנים 1919–1921 לימד בבית הספר העירוני לבנים, בהנהלת יוסף מיוחס. בין השנים 1921–1929 לימד בתלמוד התורה הספרדי בעיר העתיקה, בהנהלת חנינא מזרחי.
מאז והלאה, במשך למעלה מעשרים שנה, ניהל פרדס את בית-הספר לבנות אהל שרה בשכונת אוהל משה, תחת חסותה של העדה הספרדית ושל המזרחי והיה פעיל ב"ארגון מורי ירושלים". כן שימש כדמות מרכזית בוועד בית חינוך היתומים הספרדי בירושלים. בשנים אלה היה ממקורבי הראשון לציון הרב יעקב מאיר.
בשנת 1924 היה בן המחזור הראשון של האוניברסיטה העברית בירושלים, ללימודי יהדות והיסטוריה. באותה עת השלים גם לימודי צרפתית, ספרדית, לטינית וערבית. החל משנת 1929 התגורר ב"בית יעקבסון" שבשכונת אהל משה, בצמידות לבית הרב איסר זלמן מלצר. השניים נודעו בקשרי הידידות הקרובה ביניהם לאורך שנים רבות.
פעילות ציבורית
בשנת ה'תרפ"ח (1928) היה ממייסדי אגודת "על המשמר", אגודה להפצת לימוד התורה בקהילות הספרדיות בעיר, ועמד בראשה. בקיץ אותה שנה יצא בשליחות תורנית וחינוכית ללבנון. בחשוון ה'תרצ"א (1931) נבחר לוועד הכללי החדש של עדת הספרדים בירושלים. בין פעולותיו בוועד ניתן למנות את הטיפול בפרשת עיזבון בליליוס. כן שימש כמפקח על תלמוד תורה "בית אהרן". משנת התרצ"ז (1937) והלאה היה בין חברי וועד הקהילה העברית בירושלים, ושימש בה כחבר המועצה הדתית. בקיץ ה'תשי"ב (1952) נתמנה לחבר המועצה העליונה של מפעל התורה.
נודע במיוחד כבעל קורא וכחזן דייקן ובעל מסורת, אשר שימש בחזנות בבתי כנסת רבים בעיר לאורך שנים כל השנה ובמשך עשרות שנים.
רב הערים רמת גן וירושלים
בחשוון ה'תשכ"א (1960) נבחר לתפקיד הרב הראשי הספרדי של ירושלים, בעידודו של הרב הראשי האשכנזי הרב צבי פסח פרנק. באותה תקופה, עם פטירת הרב יעקב משה טולידאנו, היה מועמד מוביל לתפקיד שר הדתות, אולם המינוי בוטל עם פרוץ פרשת לבון. חודש לאחר מינויו נפטר עמיתו הרב צבי פסח פרנק, והוא נותר מאז רבה היחיד של העיר.
החל מאייר ה'תש"ל (מאי 1970) שימש הרב פרדס כחבר מועצת הרבנות הראשית, במקומו של הרב יצחק אביחצירא שנפטר. ייסד והיה נשיאן של הקרנות "חונן ומלוה" ו"תומכי תורה" למתן הלוואות לנזקקים. כיהן כנשיא מוסדות ציבוריים ותורניים שונים. בחורף ה'תשכ"ד (1964), לבקשת ראשי המדינה, קיבל את פניו של האפיפיור פאולוס השישי בעת ביקורו בישראל. בכך הציג עמדה עצמאית, חרף עמדתו של הראשון לציון הרב יצחק נסים. בתחילת שנת ה'תשכ"ז (1966) ערך ביקור רבני ראשון ויוצא דופן ביוגוסלביה וסרייבו. בשנת ה'תש"ל (1970) זכה בתואר יקיר ירושלים.
הרב פרדס פרסם לאורך שנים מאמרים רבים בעיתונים ובביטאונים תורניים, דוגמת קול תורה, קול סיני, אור תורה, שבילים, ועוד, וחלקם נדפסו בקובץ לזכרו.
הרב אליהו פנחס פרדס נפטר בבוקר יום ראשון, י"א בניסן ה'תשל"ב (26 במרץ 1972), בירושלים. הלווייתו, בהשתתפות המונים, נערכה באותו יום והוא נטמן בבית הקברות בהר הזיתים. לבקשתו, לא נישאו הספדים בהלווייתו.
הנצחה
על שמו נקראו בית-ספר, בית-כנסת, המדרשה לקירוב לבבות ולאהבת ישראל בבת-ים, רחובות בירושלים, רמת גן ובאר-שבע וגנים בבת-ים ובאשדוד. הקרן הקיימת לישראל קראה על שמו יער והוצא בול לזכרו. כן הוצא לזכרו קובץ. אחת לשנה מקיימת המשפחה אירוע לציון יום השנה של המנוח, בנוסף קיים עלון שבת לזכרו.
עיריית רמת גן קראה כיכר על שמו של הרב פרדס בשכונת רמת השקמה.
משפחתו
נישא בטבת ה'תרע"ה (דצמבר 1914) לארמוזה בת אסתר והרב יוסף מרדכי הלוי, בהיותה בת 18. לזוג נולדו שני ילדים. בעקבות פטירת רעייתו בעת לידה בכסלו ה'תרפ"א (1920) נישא בניסן ה'תרפ"ב (1922) בשנית לזוהרה (1900–1944) בת יוכבד והרב שלמה אבורביע, מורה לעבודות מחט בבית הספר בצלאל ואחותו של הרב עמרם אבורביע. מנישואין אלה נולדו שבעה ילדים. כשנה לאחר פטירת אשתו השנייה, בסיוון ה'תש"ה (1945), נישא לאלגרה, אחותה הצעירה של אשתו הראשונה. היא נפטרה כחצי שנה לאחר פטירתו, באלול ה'תשל"ב, 1972, ונטמנה לצדו. מזיווג זה לא נולדו ילדים. בין ילדיו:
המקשר
"המקשר" הייתה אגודה שיתופית (קואופרטיב) שהפעילה תחבורה ציבורית בירושלים באמצעות אוטובוסים בין השנים 1931–1967. בשנת 1967, התמזגה עם קואופרטיב אגד.
היסטוריה
המקשר הוקם ב-22 ביוני 1931 ביוזמת אברהם דוד ליכטמן, בתמיכת ההסתדרות וגופים נוספים. ליכטמן ארגן ואיחד את רוב הנהגים ובעלי המכוניות בירושלים במגמה להקים אגודה שיתופית של נהגים יהודים בירושלים, שיפעלו תחת קורת גג אחת במקום שיתחרו זה בזה. רובם היו בעלי רישיונות להפעלת קווים מטעם שלטונות המנדט. בנוסף, הצטרפו לקואופרטיב נהגים שכירים ונהגים בודדים שרובם עבדו בקואופרטיב אחדות, נהגי קואופרטיב מרץ של הבוכרים אשר הפעילו קווי שירות משכונת הבוכרים דרך מאה שערים לעיר העתיקה וקו לשכונת רחביה, שכונת שערי חסד ולמרכז העיר. בשנת 1934 נוסף קו השירות של ״שוורץ״ אשר כלי הרכב שברשותו נסעו מבית הכרם, תלפיות ומקור חיים להר הצופים. באותה שנה (1934) מנה הקואופרטיב 72 חברים.
תחנת המוצא של "המקשר" הייתה שער יפו, משם נסעו האוטובוסים לבית וגן, למחנה יהודה, למשכנות שאננים ולתלפיות.
הסופר חיים סבתו מתאר בספרו "בואי הרוח" נסיעה באוטובוס של "המקשר":
המקשר בתקופת מתח ביטחוני
בשנותיו הראשונות של הקואופרטיב הייתה ירושלים עיר מעורבת ונתונה למחלוקות ולחצים בין תושביה היהודים, הערבים-מוסלמים והערבים-נוצרים. נתון זה הביא לכך שמסלולי קווי האוטובוס עברו בתוך השכונות הערביות. כאשר המצב הביטחוני היה רגוע, השתמשו התושבים הערבים בקווים של המקשר. אולם, בתקופות המרד הערבי הגדול ב-1936 עד 1939 וערב מלחמת העצמאות מ-1947 ואילך נהגו התושבים הערבים להתנכל לתחבורה היהודית. הואיל וכך, הוחלט לנקוט במספר פעולות כדי למנוע את הפגיעה בנהגים ובאוטובוסים:
החניון והמוסך
מיקומם של החניון והמוסך היה בצד המזרחי של שדרות הרצל מול שיכון המקשר והם נחנכו בשנת 1939. בשנת 1952 הופקע שטחם לטובת הקמת קריית הממשלה, אך בפועל ההפקעה לא בוצעה. והם המשיכו לשמש את המקשר ואחר כך גם את אגד במשך שנים רבות.
במוסך היו מספר מחלקות שהגדולה והחשובה בהן הייתה מחלקת המכונאות, אשר נוהלה על ידי משה שווילי ועוזרו היה דוד רוסו. בנוסף עבדו איתם שני מכונאים נוספים: בנימין גילקרוב וניסים ברוך. לאלה צורפו חניכים ומכונאים שבמשך הזמן נקלטו באגודה כחברים. שיפוץ המנוע שהיה מורכב ודרש מיומנות נעשה באופן ידני. המומחים לכך היו יוסף אשכנזי, יצחק שושני ואברהם פרירה. מחלקות נוספות במוסך היו מחלקת שיפוץ החלקים, מחלקת נפחות וקפיצים, מחלקת רדיאטורים, מחלקת רפדות, מחלקת צמיגים וגלגלים, ומחסן חלקים. למוסך הייתה מסונפת צרכניה ותושבי השיכון והקואופרטיב נהגו לקנות בה מצרכים אשר חלקם נקנה בתלושים.
שיכון המקשר
בסמוך למוסך הקואופרטיב הוקם בשנת 1945, שיכון נוסף של המקשר - שיכון המקשר ב' ומאוחר יותר נוסף גם שיכון ג׳ של חברי הקואופרטיב.
ביוני 2018 נהרס שיכון המקשר א׳ במסגרת פרויקט פינוי בינוי. התוכנית להקים שכונה חדשה בשם נאות המקשר, ועל שטח השיכון שנהרס יוקמו שני מגדלים בני 25 קומות כל אחד, שיהיו בהם 260 דירות. שני שיכוני המקשר - ב׳ וג׳ נהרסו ותושביהם נאלצו להתפנות לצורך סלילת תוואי כביש בגין ובשל הרחבת התשתיות בירושלים.
המיזוג עם אגד
בשנת 1954 נעשה ניסיון לאחד את שני הקואופרטיבים - המקשר ואגד, אך הניסיון לא צלח מהחשש שלא יצליחו להגיע להבנות לגבי שווי הנכסים וחלוקת הקווים. מספר שנים מאוחר יותר היה ניסיון נוסף להגיע למיזוג, בזכותו של אברהם דוד ליכטמן, אשר לחץ לקיים את האיחוד עם אגד. ליכטמן העריך שהמיזוג יפתח בפני המקשר את האפשרות לעבוד עם המגזר החרדי בעיר וכן לבצע הסעות מיוחדות שהיו נתונות בידי אגד. בנוסף, בשנת 1960 פרץ סכסוך בין המקשר לאגד על קידום הקמת תחנה מרכזית חדשה בירושלים. אג״ באותה תקופה הפעילה קווים בין-עירוניים לירושלים ולא פעל בתוכה. בשנת 1966 החלו הדיונים על מיזוג שני הקואופרטיבים ובדצמבר אותה שנה, אישרו חברי המקשר את המיזוג. בעקבות החיבור, הועברו נכנסי אגד ברחבי הארץ לחברת נצב״א, במגמה להשוות בין אגד להמקשר, הואיל ומספר הנכסים שהיו לאגד היה גדול יותר מהנכסים שהיו להמקשר. החניון בבנייני האומה בירושלים, עבר לנצב״א כחלק מזכויות חברי המקשר. בינואר 1967, הושלם המיזוג. מספר הנהגים היה 7,000 איש ומלאי האוטובוסים כלל 2,200 אוטובוסים.
שיר שייזכר
שיר שייזכר (באנגלית: A Song to Remember) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי בטכניקולור משנת 1945 המבוסס באופן קלוש על חייו של פרדריק שופן עם קורנל ויילד ופול מוני בתפקידים הראשיים.
העלילה שמה במרכזה את דמותו של יוזף אלסנר (1769–1854) שהיה היה מורו לנגינה וקומפוזיציה של שופן והבחין בגאונותו מאז שהיה ילד פלא. הסרט מתאר את הבריחה של שניהם מפולין לפריז ואת יחסיהם המורכבים שידעו עליות ומורדות עד מותו של שופן, לאמיתו של דבר, אלסנר לא עזב את פולין.
אמנם שופן היה פטריוט פולני אבל הסרט מקצין זאת בכך שמראה את השתתפותו באספה חשאית עם חברי מחתרת פולנים, בריחתו בחשאי לפולין מאמציו לאסוף כסף לשחרור אחיו כלואים בפולין. הצורך להפגין פטריוטיזם הופיע בסרטים רבים בתקופת מלחמת העולם השנייה. ז'ורז' סאנד (מרל אוברון) מוצגת כפאם פאטאל הדורשת משופן להתמסר לכתיבתו ולא לצאת למסע קונצרטים לאיסוף כסף לאסירים הפולנים וכשהוא מסרב היא נפרדת בזעם.
קורנל ויילד היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר גם על הסיפור המקורי, הסאונד, העריכה, הצילום והפסקול המוזיקלי.
את קטעי הנגינה בפסנתר מנגן הפסנתרן חוסה איטורבי.
תקציר העלילה
פרדריק שופן (קורנל ויילד) הוא פסנתרן צעיר ומבטיח המלווה כל הזמן על ידי מורו ומלווהו לחיים יוזף אלסנר (פול מוני). הוא פטריוט נלהב וביחד עם אלסנר הם משתתפים בישיבה עם חברי מחתרת שמוסרים להם שהרוסים טובחים בפולנים.
שופן מנגן בנשף מהודר לפני ראשי השלטון הפולני. לפתע נכנס המושל הרוסי של פולין, פרדריק מפסיק את נגינתו, מודיע שלא ינגן לפני שליח הצאר הטובח בבני עמו ומסתלק. בלילה הוא נפרד מחבריו במחתרת ובהם קונסנטיה (נינה פוש) וביחד עם אלסנר הם בורחים מפולין ומגיעים לפריז.
בעזרתו של פרנץ ליסט (סטפן בקשי) מסכים האמרגן המפורסם פלייל להחתים את שופן לאחר שהוא שומע את ליסט ושופן מנגניפ ביחד את הפולונז ההירואי של שופן.
אלסנר לוקח את שופן למסעדה מהודת בה הוא נפגש לראשונה עם ז'ורז' סאנד (מרל אוברון) הלובשת מכנסיים. הוא מוצא חן בעיניה והיא מזמינה אותו להופיע בנשף מפואר אצל הדוכס מאורליאן. ליסט המפורסם מבקש להחשיך את האולם ובמקומו מנגן שופן. הדבר מתגלה רק לאחר שסאנד מאירה שוב את האולם והוא זוכה לתשואות ומתפרסם.
שופן עובר לגור בביתה הכפרי של סאנד ואחר כך הם עוברים למיורקה שם מתעסק שופן כל הזמן בכתיבה למורת רוחה של סאנד. לבסוף הם חוזרים לצרפת.
זה מצית את הזיק הפטריוטי בשופן. סאנד מבקשת ממנו שייתמסר רק לעבודתו ויזנח את ההופעות אך הוא מחויב נפשית לעמו. הם נפרדים בכעס ושופן יוצא למסע הופעות מתיש. בריאותו מתערערת והוא משתעל עם דם על הקלידים כתוצאה משחפת.
לבסוף שופן שוכב גוסס. אלסנר מוצא את סאנד מדגמנת לצייר אז'ן דלקרוא ומבקש ממנה שתבוא למיטת שופן אך היא מסרבת. שופן מת כשלידו אלסנר וקונסנטיה.
אייזיק מאיר דיק
אייזיק מאיר דִיק, אָמָ"ד (באנגלית: Isaac Mayer Dick; 1807 – 1893) היה משכיל וסופר יהודי-ליטאי, שכתב ביידיש ובעברית.
ביוגרפיה
דיק נולד בווילנה, העביר בה את רוב ימיו ואף נפטר בה. היה מעין פולקלוריסט משכילי או היסטוריון עממי, שתיאר בסיפוריו אירועים ופרשיות רבים מחיי היהודים בפולין ובעיקר בליטא. סיפוריו מלאי הומור ומתארים את סביבת העיירה היהודית הטיפוסית.
"הבהלה אשר הייתה בעיר ההרס בשנת תקצ"ה" הוא סיפור סאטירי המתאר את נישואי הבהלה בעיירה נייסוויז' שבפלך וילנה, לאחר השמועה על אודות הצו אשר יצא בשנת תקצ"ה (1835), ואשר אסר נישואים מוקדמים בקרב יהודים (שמונה־עשרה לנער ושש־עשרה לנערה). הסיפור התפרסם בשנת 1867 בכתב העת "המליץ". עוד בין יצירותיו: עיבוד הספר "אוהל הדוד תום".
אילן שפילינגר
אילן שפילינגר (נולד ב-1960 בערך), מהנדס ישראלי, חתן פרס ביטחון ישראל.
שפילינגר למד במסגרת העתודה האקדמית. בשנת 1984 קיבל תואר שני בהנדסת חשמל בהנחייתו של פרופ' רן גינוסר, ובהיותו בן 26 קיבל תואר דוקטור בהנדסת חשמל מהטכניון. במהלך שירותו הצבאי היה שותף לפיתוחים טכנולוגיים עבורם זכה בפרס ביטחון ישראל לשנת 1993.
בסיום שירותו הצבאי הצטרף שפילינגר לחברת אינטל ישראל כמנהל מעבדת מחקר, שם עסק, בין השאר, בפיתוח המעבד סנטרינו למחשבים ניידים. בשנת 2001 עבר לחברת יבמ, בה שימש עד סוף שנת 2007 כמנהל מעבדת המיקרואלקטרוניקה והוא בעל הדרגה הבכירה הניתנת לאנשי הטכנולוגיה בחברה (Distinguished Engineer). בשנת 2006 הושק על ידי צוות הפיתוח בראשותו המעבד שמשמש את קונסולת המשחקים Xbox 360 של מיקרוסופט.
בשנת 2008 החל לכהן כסגן נשיא מיקרוסופט לחומרת ה-Xbox.
אילן שפילינגר כתב עשרה מאמרים מחקריים.
בריאן מקפדן
בריאן ניקולאס מקפדן (באנגלית: Brian Nicholas McFadden; נולד ב-12 באפריל 1980) הוא זמר אירי שהתפרסם בזכות חברותו בלהקת וסטלייף.
ביוגרפיה
מקפדן נולד בעיר דבלין שבאירלנד. הוא עבד כמאבטח במקדונלד'ס ומארח בבינגו לפני שהצטרף ללהקת "וסטלייף". תחומי התעניינות של מקפדן היו תמיד: שירה, ריקוד וכדורגל. בנעוריו הוא הופיע בתוכנית טלוויזיה אירית שנקראה "Finbar's Class".
ב-1998, הקים מקפדן עם עוד שני חברים להקת פופ וR&B אשר נקראה "Cartel". הלהקה הופיעה בפאבים ברחבי דבלין.
ביולי 1998, הוקמה "וסטלייף", ותפקידו של מקפדן בלהקה היה סולן משני. ב-2003, הוא הפך לסולן הראשי בלהקה, וב-9 במרץ 2004 הוא עזב את הלהקה כדי לעבוד על אלבום סולו.
ביולי 2004, הוחתם בחברת התקליטים "Sony BMG". בספטמבר הוא הוציא את סינגל הבכורה שלו "Real To Me", שנכנס מיד למקום הראשון במצעד הבריטי באותו שבוע.
אלבום הבכורה שלו, "Irish Son", יצא ב-29 בנובמבר 2004. הסינגל השני, "Irish Son", יצא גם הוא בנובמבר והגיע למקום השישי במצעדים הבריטים.
הסינגל השלישי, "Almost Here", הוא דואט שבוצע עם דלתא גודרם. הסינגל הגיע למקום השלישי במצעדי בריטניה ולמקום הראשון במצעדי אוסטרליה. ב-2005, יצא מקפדן לסיבוב הופעות עם גודרם.
ב-22 במרץ 2007, הפסיקה חברת התקליטים " Sony BMG" את שיתוף הפעולה שלה עם מקפדן לאחר שהתאכזבה מהמכירות של האלבום, ומהכשלות של הסינגל האחרון מהאלבום, " Demons".
ב-20 באפריל 2007, הוציא מקפדן את הסינגל "Like Only a Woman Can" אשר עתיד להופיע באלבום הסולו השני שלו. הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלי האירי.
חייו האישיים
ב-5 בינואר 2002, נישא מקפדן לקרי קטונה, חברה לשעבר בלהקת הנשים אטומיק קיטן. ירח הדבש של הזוג היה במאוריציוס. לזוג שתי בנות: מולי (נולדה ב-2001) ולילי-סו (נולדה ב-2003). ב-2002, נבחר מקפדן ל"אבא המפורסם של השנה", וקרי נבחרה ל"אמא המפורסמת של השנה" ב-2002 וב-2004. בספטמבר 2004, הודיעו בני הזוג על פרידתם, ובדצמבר 2006 הסתיים תהליך הגירושים של השניים.
מקפדן מתגורר כיום בלונדון שבאנגליה.
סורג (אדריכלות)
סורג, או קיר מחיצה (בלטינית: cancellum, באנגלית: rood screen, choir screen או chancel screen, בצרפתית: jubé, בגרמנית: Lettner), באדריכלות כנסייתית, הוא מערכת הלוחות והחיץ הממוקמת בכנסייה בין הספינה לבין אזור בית המקהלה של הכנסייה שבו נערכו הטקסים הנוצריים ושבו היה ממוקם המזבח של הכנסייה. סורג זה היה נפוץ בכנסיית במערב אירופה החל מימי הביניים, והיה עשוי עץ, ברזל או אבן.
מרבית הסורגים בכנסיות הקתוליות הוסרו בתקופת הקונטרה-רפורמציה מאחר שההפרדה החזותית בין העם לבין המזבח והטקסים עמדה בניגוד להחלטות ועידת טרנט, מאידך, סורגים אלה שרדו בכנסיות אנגליקניות, ולותרניות בנות התקופה.
הסורג התפתח במקביל לאיקונוסטאזיס שבכנסייה המזרחית.
תיאור הסורג והתפתחותו
המונח "rood" מקורו במילה הסקסונית שמשמעה צלב. הסורג נקרא בשם זה מאחר שבראשיתו הייתה במרכזו דמותו של ישו הצלוב, ומשני צדדיו נהגו להציב את פסליהם של מרים, אם ישו ויוחנן השליח (בדומה לאיקונוסטאזיס בכנסייה המזרחית, כאשר יוחנן תופס את מקומו של יוחנן המטביל והצליבה את מקום ישו פנטוקראטור). בכנסיות קהילתיות, חלקים מהסורג כוסו טיח, ואילו בכנסיות מרכזיות (קתדרלות) עוטר הסורג בתגליפי עץ דמויי תחרה. שמות הסורג בשפות האירופאיות השונות (כגון pulpitum, Lettner, jubé ו-doksaal - "דוכן תפילה") מרמזים על כך שמקורו של הסורג בארצות אלה בפלטפורמה ממנה קרא הבישוף את כתבי הקודש. בכנסייה האנגליקנית שימש הסורג כבסיס לנרות שהוצבו בראשו והאירו את הכנסייה, ובמרבית הכנסיות באנגליה, ויילס וסקוטלנד, לא כלל הסורג דוכן הקראה עבור הבישוף.
במהלך ימי הביניים לא היה קיים סורג במרבית הכנסיות במערב אירופה (בניגוד לכנסיות המזרחיות), ואולם בעקבות דוקטרינת הטרנסובסטנציאציה שנקבעה בשנת 1215 בועידת הלאטרן הרביעית, הוחלט שקיים צורך להגן על לחם הקודש מפני שימוש בלתי הולם, והחל הצורך בהקמת סורג קבוע בכנסיות. עד אותה עת הייתה הספינה בכנסיות פתוחה לקהל, ושימשה לצרכים חילוניים שונים. תושבי העיר נהגו לסחור בספינה, ולישון בה, ונדרשה הפרדה בינה לבין האזור המקודש.
במהלך הרפורמציה באנגליה נהרסו מרבית הסורגים במטרה להשמיד את התבליטים והתגליפים שעליהם, והסורגים כוסו טיח על מנת למחוק את הציורים שעליהם. כיום אין בבריטניה סורגים מקוריים מימי הבינים, בעקבות צו שהוציא המלך אדוארד השישי בשנת 1547, אף שחלק מהסורגים הושבו בתקופת שלטונה של מרי הראשונה, ומרביתם של אלה הוסרו שוב בתקופת אליזבת הראשונה. הכנסייה האנגליקנית המשיכה להשתמש במקהלה בטקסיה, ולכן נותרה הפרדה בין אזור המקהלה לספינה. בכנסיות האנגליקניות שניבנו לאחר הרפורמציה באנגליה נבנו סורגים בלא סממנים דתיים (בלא הצלבים ופסלי הקדושים), והחל מהמאה ה-17 התפתח הנוהג לשים עם הסורגים את סמל הממלכה המאוחדת. החל מהמאה ה-19 החל מחדש הנוהג להתקין סורגים בכנסיות הקתוליות שבאנגליה, ובמקביל החל שחזורם של הסורגים מימי הביניים (כאשר לא הוצבו בהם פסלי קדושים וסצנת הצליבה, אלא הצלב בלבד).
משמעות סמלית
הסורג הפריד בין האזור המקודש, בו נערכו הטקסים הדתיים על ידי כוהני הדת והנזירים, לבין הספינה בה נכחו פשוטי העם. חלק מהסורגים מנעו כל צפייה בטקס, אולם היו סורגים בהם היו חרכי צפייה דרכם יכלו לראות את הטקס, או סורגים נמוכים אשר אפשרו לצופים לראות את החפצים שהכומר הגביה במהלך הטקס (כגון גביע היין, הצלב ולחם הקודש). בכנסייה האנגליקנית עצמה החל שימוש בסורג כחלק מהטקס, והוא כוסה בפרוכת בימים מסוים של השנה וזו הוסרה בטקס דתי.
שרגא פייבל פרנק
הרב שרגא פייבל פרנק (תר"ג, 1843 - תרמ"ו, 1886) היה תלמיד חכם ועשיר נכבד באלקסוט, פרבר של העיר קובנה; מתלמידי רבי ישראל מסלנט.
תולדותיו
נולד בקלווריה, פלך סובאלק שבפולין, לרב צבי פסח ומינה (לבית טורצקי) פרנק. קיבל חינוך תורני והוסמך לרבנות.
הרב פרנק היה מתלמידיו ומקורביו של רבי ישראל מסלנט ואנשי תנועת המוסר. היה בעל מפעל גדול לעורות ובעל בתים רבים בקובנה שהושכרו, בין השאר, לפועלי המפעל שבבעלותו. על מידת הנדיבות שלו מסופר שכאשר נודע לו כי אחד מפועליו שרוי במצוקה כלכלית היה מוסר לו בחשאי את דמי השכירות, כדי שהפועל יוכל לשלמם לאשת הרב פרנק שהייתה אחראית על גביית תשלומי השכירות של בתיהם השכורים. עוד מסופר עליו שכשהיה בא אליו אדם נצרך היה הרב פרנק תוחב את ידו לתוך המגרה, ממלא חופנו בשטרות בלי לספור אותן ומושיטם לאיש. לימים כתב עליו חתנו הרב מלצר בהקדמת ספרו 'אבן האזל': "הרב המצוין בתורתו וצדקת פזרונו".
הרב פרנק סייע לרב נתן צבי פינקל להקים קיבוץ של בחורים שיקדישו את זמנם לתורה ומוסר. כעבור מספר שנים עברה הקבוצה ללמוד בבית המדרש "הלויית המת" בקובנה. פטרונו של מוסד זה היה רבי יצחק בלזר, שמסר לבחורים שיחות מוסר. בשנת תרמ"ח (1888), לאחר פטירתו של הרב פרנק, עברו עשרה בחורים מן הקבוצה ללמוד בביתו שבאלקסוט.
מקף
מקורו של המקף הוא טעם מקרא, בניגוד לסימני פיסוק אחרים בעברית מודרנית שיובאו משפות אירופיות, והוא מופיע בראש השורה (ולא באמצעה, כמו המקף האנגלי והקו המפריד).
הקלדה
ביוניקוד, המקף העברי הוא התו U+05BE; כך מקלידים את המקף בעברית במערכות הפעלה שונות:
שרגא פייבל פרנק
משפחתו
בניו: רפאל פרנק והרב צבי פסח פרנק (שהיה חתנו של הרב אריה לייב ברוידא).
פרס הסלבלד
פרס הסלבלד (Hasselblad) הוא פרס המוענק מדי שנה לצלם. הפרס מוענק ידי קרן שהוקמה על ידי ויקטור הסלבלד, יצרן מצלמות שוודי, אשר הקים את חברת הצילום הסלבלד ואשתו ארנה.
הפרס מוענק בצורת מענק של מיליון קרונות שוודיות, תעודה ומדליית זהב. כמו כן זוכה הפרס מציג תערוכה במרכז הסלבלד במוזיאון האמנות של גטבורג.
8 ביוני
8 ביוני הוא היום ה-159 בשנה בלוח הגרגוריאני (160 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 206 ימים.
רכס בשנית
רכס בָּשָׁנִית (מכונה גם רכס חַזֵקָה) הוא רכס געשי במרכז קו התלים הישראלי שברמת הגולן, המשתרע מהר בני רסן בצפון ועד הר עיקש בדרום. אורכו כ-7 ק"מ, רוחבו 2–3 ק"מ וגובהו בין 900 ל-1,100 מטרים מעל פני הים. על הרכס מצויים 11 תלי געש שהגבוה ביניהם הוא הר חוזק, שגובהו 1,158 מטרים מעל פני הים.
מרבית הרכס נמצא בשטח ישראל. על מורדותיו המזרחיים של הרכס עובר קו הפסקת האש בין ישראל וסוריה. חלק משטח הרכס מהווה את שמורת הטבע "רכס בשנית" המשתרעת על-פני שטח של 11,298 דונם.
גאולוגיה
רכס בשנית נוצר לפני כ-100,000 שנה בחמישה שלבים של פעילות געשית: שלושה שלבים של נביעות לבה, וביניהם שני שלבים של פליטת פירוקלסטים. הרכס ניצב בכיוון צפון-צפון-מערב – דרום-דרום-מזרח, על קו הסדק הוולקני של שורת החרוטים המזרחית. הרכס בנוי משתי קומות: בבסיסו מצוי חרוט לבה בעל מדרונות מתונים, הנושא על גבו ובשיפוליו חרוטי אפר קטנים אחדים.
שלבי הבניה של רכס בשנית הם:
התלים
רכס בשנית מורכב מ-11 תלים, והם, מצפון לדרום:
הצומח
רכס בשנית מוכר כשמורת טבע. בחורש המכסה אותה ניתן למצוא את עצי אלון מצוי, אלון התולע, אלון התבור, אלה אטלנטית, אגס סורי, ושזיף הדוב. צומחים בו כמה מינים נדירים, כגון אירוס החרמון, אירוס הלבנון, כרכום דמשקאי, נורית קושטא, לוענית יריחו, חלמונית גדולה וסתוונית התשבץ.
יישובים
על מורדות רכס בשנית התקיימו מספר כפרים שהיו מיושבים לסירוגין בתקופות שונות. בתיהם בנויים אבן בזלת מקומית, וברבים מהם נמצאו פריטים ארכיטקטוניים וממצאים ארכאולוגיים נוספים המעידים על יישוב יהודי ונוצרי שהיה באזור בתקופה הרומית והביזנטית. באמצע המאה ה-19 התיישבו בכפרים צ'רקסים, שבאו לאזור מהקווקז בעידוד השלטון העות'מאני. במורדות המזרחיים, בצדו הסורי של הגבול, קיימים הכפרים בורייקה וביר אל-עג'ם. בצד הישראלי היו, עד מלחמת ששת הימים, הכפרים חרבת צרמן ועין זיוון בצפון, ומומסיה, עין עיישה וג'וּיזה במורדות המערביים. כיום נמצא מושב אלוני הבשן במרכז המורדות המערביים של הרכס, לא הרחק מחורבות ג'ויזה.
איירונברידג' (עיירה)
איירונברידג' (באנגלית: Ironbridge, כלומר גשר הברזל), היא עיירה במחוז שרופשייר שבאזור מערב המידלנדס במערב אנגליה. העיירה, הנמצאת בעמק איירונברידג', התפתחה ליד גשר הברזל המפורסם שעל נהר סוורן, וממנו קיבלה את שמה. הגשר שעל שמו נקראת העיירה הוא הגשר הראשון בעולם שנבנה מברזל יצוק, העיירה היא חלק מאתר המורשת העולמית "עמק איירונברידג'".
אתר מורשת עולמית
העיירה היא חלק מאתר המורשת העולמית התרבותי של איירונברידג', שהוכרז על ידי אונסק"ו בשנת 1986.
מתוך ההכרזה: "איירונברידג' ידועה בעולם כסמל של המהפכה התעשייתית. יש בה את כל המרכיבים שתרמו להתפתחות המהירה של האזור התעשייתי הזה במאה ה-18. החל במכרות עצמם וכלה במסילות הברזל. התנור רם שבקולברוקדייל הוא תזכורת להמצאת הקוק. גשר הברזל על נהר הסוורן היה גשר הברזל הראשון בעולם, והייתה לו השפעה רבה להתפתחות בתחומי הטכנולוגיה והארכיטקטורה".
היסטוריה
גשר הברזל שעל שמו נקראת העיירה נבנה בשנת 1779 על מנת לחבר את העיירה התעשייתית ברוסלי עם עיירת המכרות הקטנה מדלי, ועם המרכז התעשייתי המתפתח של קולברוקדייל. העבודות לבניית הגשר הסתיימו ב-2 ביולי 1779, אך הוא נפתח רק ב-1 בינואר 1781. הגשר הוקם על ידי חברה פרטית שנוסדה לצורך הקמתו. החברה הקימה לידו גם את מלון טונטיין (Tontine), הקיים עד היום.
העיירה התפתחה במהירות בעקבות הקמת הגשר והפכה למרכז המסחרי והמנהלי לעיירות התעשייתיות שבסביבה: קולברוקדייל, ברוסלי ומדלי.
במחצית המאה ה-20 העיירה וכל האזור התעשייתי שבסביבתה החלו להידרדר כחלק מהידרדרות תעשיית הפחם והפלדה הבריטית.
הענף הכלכלי העיקרי של העיירה כיום הוא תעשיית התיירות. המפעל התעשייתי היחיד שנשאר במקום הוא יצרן דובי הצעצוע "מריתאוט" (Merrythought).
אנרגיה רדיואקטיבית
אנרגיה רדיואקטיבית, או "אנרגיית דעיכה", היא האנרגיה המשתחררת כתוצאה מדעיכה גרעינית. דעיכה גרעינית הוא תהליך בו גרעין אטום לא יציב מאבד אנרגיה על ידי שחרור חלקיקים יוניים וקרינה. סופה של הדעיכה, או איבוד האנרגיה, היא שינוי האטום לאטום מסוג שונה.
חישוב הדעיכה
הפרש האנרגיה בין המגיבים והתוצרים מצוין לרוב באות Q: הפרש אנרגיות אלה ניתן להחליף על ידי נוסחתו של אלברט איינשטיין - E=mc²: אנרגיה רדיואקטיבית תהיה לרוב ביחידות האנרגיה MeV (מיליון אלקטרון וולט) או KeV (אלף אלקטרון וולט). Q(MeV) = -931.5ΔM(Da) סוגים קשורים של רדיואקטיביות:
1987 באסטרונאוטיקה
אירועים בולטים
במהלך השנה בוצעו 113 שיגורים מהם 96 (85% על ידי ברית המועצות)
שיגורי לוויינים
שיגורים שנכשלו מסומנים ב אדום. שיגורים מאוישים מסומנים ב ירוק.
יוז'ף רוז'אי
יוז'ף רוז'אי (במקור רוזנפלד עד 1848, בהונגרית: Rózsay József; לקומפאק, 1815 – בלטונפירד, 19 במאי 1885) היה רופא יהודי-הונגרי, גרונטולוג, חבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים (1864).
ביוגרפיה
יוז'ף רוזנפלד נולד בלקומפק בממלכת הונגריה (היום: אוסטריה, מחוז בורגנלנד), אך עד מהרה עבר עם הוריו לצ'קובאץ, שם הפך אביו לרופא החצר של הרוזן לאסלו פשטטיץ'. הוא למד בעיר נג'קניז'ה ולאחר מכן בסומבטהיי. לאחר מכן למד שלוש השנים (התאורטיות) בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פשט (שמה כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד), ואת השנתיים האחרונות (המעשיות) באוניברסיטת וינה. בשנת 1840 הוסמך לדוקטור לרפואה, ולאחר מכן נסע לחו"ל לסיור לימודי. בגרמניה ביקר באוניברסיטאות רפואיות, בבתי חולים גדולים ובבתי ספא. לאחר שנה חזר ועבד בבית חולים בווינה ואחר כך חזר לפשט ב-1843.
בשנת 1848 שינה רוזנפלד את שם משפחתו לרוז'אי. במהפכת 1848 בהונגריה (שנקראת שם "מלחמת העצמאות") היה רופא בית חולים שדה, מתחילת שנת 1850 הפך לרופא הראשי של בית העניים, ושמר על תפקיד זה עד סוף ימיו. הוא ביצע רפורמות משמעותיות והקים בית מרקחת מקומית בבית החולים. הוא יזם את הקמתו של מקלט לנכים ולעניים שהושלם ב-1854. בנוסף, שירת במשך עשרים ושתיים שנים את מחלקת הכלא של בית החולים סנט רוקוש ואת בית הכלא, עד להעברת המוסד מרשות עיר הבירה לרשות המדינה. בשנת 1861 נבחר למנהל בית החולים של הקהילה היהודית של פשט. בשנת 1867, מונה לרופא ראשי של כבוד של מחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון, ובשנת 1868 מונה לחבר במועצה הלאומית לבריאות הציבור. במהלך מגפת הכולרה של 1873 עבד כנציב שר הפנים בבית החולים לחולי נפש בליפוטמזה (כיום: המכון הלאומי לפסיכיאטריה ונוירולוגיה).
ב-20 בינואר 1864 נבחר כחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים. משנת 1843 היה חבר בפקולטה לרפואה באוניברסיטה ההונגרית המלכותית של פשט, באיגודים רפואיים ובאיגודים מדעיים ובאיגודים רבים נוספים לתועלת הציבור. משנת 1863 תרם ללא הרף לפגישות הנודדות של רופאים וחוקרי טבע כסגן נשיא, מזכיר, גזבר, מנהל הכספים והארכיבאי.
באותה השנה, 1843, יחד עם כמה עמיתים, הקים את "האגודה היהודית לתרגום להונגרית" (Izraelita Magyarosító Egylet) ובשנת 1868 את "האגודה הלאומית היהודית למלגות בהונגריה" (Országos Magyar Izraelita Ösztöndíj Egylet). הוא גם היה הנשיא של שתי אגודות אלה. רבים ממאמריו פורסמו בכתבי עת מקצועיים הונגריים וגרמניים.
כהוקרה על הישגיו ועל הצטיינותו, מלך הונגריה פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה העניק לו את אותות ההוקרה:
בשנת 1880, לרגל ארבעים שנה לפעילותו הרפואית קיבל את:
בשנת 1881 פצע אותו אחד מחולי הנפש של המוסד הפסיכיאטרי ביריית אקדח, אך הוא החלים מפציעתו לאחר מספר שבועות. בצוואתו הוריש 5,000 - 5,000 פורינט לאקדמיה ההונגרית למדעים ולפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט, וסכומים גדולים יותר לאגודות מדעיות וצדקה אחרות, בסך הכל 28,000 פורינט מעזבונו.
אוגוסטה, נסיכת בוואריה
אוגוסטה אמליה, נסיכת בוואריה (בגרמנית: Auguste Amalia Ludovika von Bayern; 21 ביוני 1788 - 13 במאי 1851) הייתה בתו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה, ואשתו של אז'ן דה בוארנה בנו המאומץ של נפוליאון ושליט איטליה, בתה ז'וזפין נישאה לאוסקר הראשון, מלך שוודיה ונורווגיה.
ביוגרפיה
אוגוסטה נולדה ב-21 ביוני 1788 למקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה ולאוגוסטה וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטדט, בתם של גאורג וילהלם, רוזן הסן-דרמשטדט ומריה לואיזה אלברטינה, רוזנת ליינינגן-דאכסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים, בעת ששהו בשטרסבורג.