cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רביד פלוטניק
ביוגרפיה
בשנת 2006 התגייס לצה"ל. שירת בבסיס גלילות כאפסנאי בחיל המודיעין. במקביל לשירותו הצבאי הוא הופיע, כשהוא וחבריו משמשים כמופע חימום וכהייפ מאן של הראפר לוקץ'.
את שם הבמה שלו קיבל מהמילה האמהרית נצ' (ነጭ) שפירושה "לבן". רוב חברי הילדות שלו היו יוצאי אתיופיה וקראו לו כך ככינוי חיבה. בשנת 2019, עם יציאת אלבומו החמישי, "ועכשיו לחלק האומנותי", החליט פלוטניק להפסיק להשתמש בשם הבמה שלו "נצ׳י נצ׳", זאת כי העדיף ששמו האמיתי יהפך למזוהה עבורו יותר.
2003–2010: תחילת הקריירה ופרודוקס
פלוטניק החל את דרכו המוזיקלית בגיל 15 וחצי, כאשר הקים עם חבריו שמואל "אריסטו" יוסף, שמשון "צ'יצ'ו" אדמה ואייל "שקל" דוידי את ההרכב פרודוקס. בפברואר 2010, כשלושה חודשים לאחר שחרורו מצה"ל, יצא לאור האלבום הראשון של ההרכב, "תחיית המתים". האלבום שילב בין הארדקור היפ הופ לבין מוזיקת פופ פרסית. האלבום זכה להצלחה רבה ולשבחים רבים ממבקרי המוזיקה, תוך שמספר מבקרים החשיבו אותו כאחד מאלבומי ההיפ הופ הישראליים החשובים ביותר. באותה השנה התפרק ההרכב.
2011–2013: צדיק אחד בסדום ובור ועם הארץ
באוגוסט 2011 הוציא פלוטניק את אלבום הסולו הראשון שלו, "צדיק אחד בסדום", שהחל לעבוד עליו מיד לאחר עזיבתו מההרכב פרודוקס. את האלבום השיק במועדון הסאבליים, בו התארחו אמנים שונים. האלבום זכה לשבחים רבים והוכתר כאחד מאלבומי השנה על ידי אתר nana10.
2014–2016: ברוכים הבאים לפתח תקוה
ב-2014 התארח בלהיט "יהיה בסדר" של קפה שחור חזק, שאת מילות הפזמון שלו כתב בעצמו. השיר זכה להצלחה רבה וביסס את מעמדו של פלוטניק במיינסטרים. השיר הגיע אל המקום השני במצעד השנתי של גלגלצ, ובכך הפך לשירו הראשון של פלוטניק אשר הגיע למצעד זה.
ב-1 ביולי 2015 יצא אלבום האולפן השלישי של פלוטניק, "ברוכים הבאים לפתח תקוה", תחת חסותה של חברת היי פייבר הפקות, בה חתם פלוטניק זמן מה לפני יציאת האלבום. מן האלבום בלט השיר "חסידה צחורה" אותו כתב פלוטניק עבור אימו. השיר הגיע למקום השלישי במצעד הרשמי של גלגלצ. האלבום עצמו זכה להצלחה רבה ושבחים רבים ממבקרי המוזיקה.
במרץ 2016 זכה פלוטניק בפרס "תגלית השנה" מטעם אקו"ם. בשנה זו יצר את סדרת הרשת הקומית "אומרך" יחד עם יוצר הרשת תמיר בר. עוד באותה השנה, השתתף באלבום "גם זה יעבור" של טונה, חבר ילדותו, בשירו "עולם משוגע". במאי 2016 הוציא את הסינגל "אני כאן לשבור" יחד עם טונה.
ב-2016 השתתף בפרויקט "ילדי בית העץ", ושר את השיר "מלך הכיתה" למילותיו של יאיא כהן אהרונוב.
2017– שפל וגאות, ועכשיו לחלק האומנותי, תוך כדי תנועה
ביוני 2019 הוציא את האלבום "ועכשיו לחלק האומנותי". אלבום זה הוא הראשון המופיע בשמו של פלוטניק ולא בשם הבמה על העטיפה, צעד של האמן בדרך להיפרדות משם זה ומעבר להיות מזוהה בשמו האמיתי. מהאלבום, יצא הסינגל הראשי, "נתראה בגלגול הבא", שהגיע למקום ה-8 במצעד הרשמי של גלגלצ. בספטמבר התארח בשיר "עדיין" של עידו מימון, לצידם של חברי ההרכב פרודוקס, שקל ואריסטו, שנכלל באלבומו השני של מימון, "זכרונות מהעתיד". בדצמבר התארח באלבומו של חבר ילדותו, הראפר טונה, "ועכשיו לחלק האינטרגלקטי", בשיר "עב"מ" יחד עם לירון עמרם. שם האלבום מהווה מחווה לאלבומו החמישי של פלוטניק.
בספטמבר 2020 הוציא פלוטניק גרסה מחודשת של שירו "הריני" (שיצא במקור במסגרת האלבום שפל וגאות), אשר מבוצעת כדואט עם אביתר בנאי. הביצוע המחודש, בעיבוד מוזיקלי של יעקב אסרף, הופק במסגרת פרויקט "זה הזמן לסלוח" של מקור ראשון לקראת ראש השנה תשפ"א. בפברואר 2021 התארח בסינגל "חתולים" של ג'ימבו ג'יי ולהקת ספא.
ב-24 בספטמבר 2021 יצא אלבומו השישי, "תוך כדי תנועה", שהפיק מוזיקלית ישי סוויסה. ב-22 בינואר 2022 הופיע בהיכל מנורה והיה הראפר הראשון בישראל שהגיע להישג זה. בנובמבר אותה שנה השתתף בסינגל "כנען (12 מרגלים)" של שלומי שבן, בשיתוף עם שולי רנד.
לבין אוזטונאלי
לבין מטה אוזטונאלי (, נולד ב-15 במרץ 1996 בהמבורג שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני ממוצא טורקי המשחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
אוזטונאלי שיחק כנער במשך שבע שנים בהמבורג, אך לא עלה לקבוצה הבוגרת, ובפברואר 2013 חתם על חוזה מקצועני לחמש שנים בבאייר לברקוזן, החל מעונת 2013/14. באוגוסט 2014 ערך אוזטונאלי את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1–3 על פרייבורג, כשהחליף את גונסלו קסטרו. אוזטונאלי היה בן 17 שנים -146 ימים במשחק זה, והפך לשחקן הצעיר ביותר בתולדות באייר לברקוזן שמשחק בבונדסליגה, ובמקום ה-11 בתולדות הבונדסליגה. באוגוסט 2014 נבחר אוזטונאלי במקום השני בדירוג השחקנים הצעירים הטובים ביותר בבונדסליגה עד גיל 18, לאחר חברו לבאייר לברקוזן, יוליאן בראנדט, וזכה במדליית כסף במסגרת פרס פריץ ואלטר.
בדצמבר 2014, לאחר שערך 15 הופעות ליגה במדי באייר לברקוזן, הושאל אוזטונאלי לשנה וחצי לורדר ברמן. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע אוזטונאלי במחזור האחרון של עונת 2014/15, שבו הפסידה ורדר ברמן 2–3 לבורוסיה דורטמונד, וסיימה את העונה במקום העשירי. בעונת 2015/16 הסתבכה ורדר ברמן בתחתית, ונשארה בליגה רק במחזורים האחרונים. לאוזטונאלי, שהיטיב לשחק בשלהי העונה, היה חלק בהישארותה של ורדר ברמן, כאשר הבקיע שער ובישל בניצחון 2–6 על היריבה לתחתית שטוטגרט, והצטיין בניצחון 0–1 על איינטרכט פרנקפורט במחזור הסיום, שהשאיר את ורדר ברמן בליגה ללא צורך במבחני הישרדות, אליהם נשלחה פרנקפורט. בתום העונה היו ספקולציות שאוזטונאלי יישאר בורדר ברמן בהשאלה, אך רודי פלר, מנהלה המקצועי של באייר לברקוזן, החליט להשיבו לקבוצתו, והצהיר כי אוזטונאלי יהיה חלק מבאייר לברקוזן בעונת 2016/17.
על אף הצהרתו של פלר, באוגוסט 2016 חתם אוזטונאלי על חוזה לחמש שנים במיינץ 05, וערך את הופעת הבכורה במחזור הפתיחה של עונת 2016/17 מול בורוסיה דורטמונד, כשהחליף את סואט סרדר. במחזור השני, הבקיע אוזטונאלי את שער הבכורה שלו במיינץ, בתיקו 4-4 מול הופנהיים. בספטמבר 2016 הבקיע אוזטונאלי את שער הבכורה שלו במסגרת אירופית, שהיה שער ניצחון מול גבאלה בתוצאה 2–3, בשלב הבתים של הליגה האירופית.
קריירה בינלאומית
אוזטונאלי שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה, ובשנת 2014 זכה עם נבחרת גרמניה עד גיל 19 באליפות אירופה לנבחרות עד גיל 19, שנערכה בהונגריה, לאחר ניצחון 0–1 בגמר על הנבחרת המקבילה של פורטוגל. בחצי הגמר, הבקיע אוזטונאלי שער בניצחון 0–4 על הנבחרת המקבילה של אוסטריה. נכון לשנת 2016, אוזטונאלי משחק בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21.
חיים אישיים
אוזטונאלי הוא נכדו של אחד מגדולי הכדורגלנים הגרמניים בכל הזמנים, אובה זלר.
אביו של אוזטונאלי הוא ממוצא טורקי, ומשמש כסקאוט בהמבורג.
תארים
עם נבחרת גרמניה עד גיל 19:
תארים אישיים:
שנות ה-40 של המאה ה-10
שנות ה-40 של המאה ה-10 היו העשור החמישי של המאה ה-10, החלו ב-1 בינואר 940 והסתיימו ב-31 בדצמבר 949.
גבריאל שבתי
הרב גבריאל שבתי (יהושע) (1847, ה'תר"ז – נובמבר 1910, ד' בחשוון ה'תרע"א) היה דיין ואיש ציבור יווני-ירושלמי, נשיא בית היתומים הספרדי בירושלים, ממייסדי בית החולים משגב לדך, ומגדולי רבני דורו בירושלים.
קורות חיים
נולד בסלוניקי שבאימפריה העות'מאנית לרב שבתי בן גבריאל ולרחל בת הרב משה מילו, ובילדותו התחנך אצל אביו.
בשנת 1870 (ה'תר"ל) ייסד בסלוניקי את "חברת חסד ואמת", ונמנה עם גדולי רבני העיר, ונודע בקרבתו לרב יעקב קובו, שהיה הרב הראשי בעיר.
בשנת 1877 (ה'תרל"ז) עלה לארץ ישראל והשתכן בירושלים, ובשנת 1889 (ה'תר"ם) החל לשמש כחבר בית הדין של הרב יוסף רפאל עוזיאל.
במשך שנים רבות שימש כגבאי קופת התמחוי של העדה הספרדית בירושלים, לצד הרבנים שמואל נסים, יוסף נסים בורלא ושמואל מיוחס, ונמנה עם מייסדי בית החולים משגב לדך. בשנת 1907 (ה'תרס"ז) נבחר לשמש כממלא מקום הרב יעקב מאיר כנשיא בית היתומים הספרדי בירושלים עד לפטירתו.
נישא שלוש פעמים במהלך חייו, לאחר ששתי נשותיו הקודמות מתו בצעירותן.
הלך לעולמו בירושלים ב-6 בנובמבר 1910 (ד' בחשוון ה'תרע"א)
אחיו היה הרב חזקיה שבתי, בנו היה הרב חנניה גבריאל, נכדו היה יעקב יהושע, ונינו הוא אברהם ב. יהושע.
דייוויד דינקינס
דייוויד דינקינס (באנגלית: David Dinkins; 10 ביולי 1927 – 23 בנובמבר 2020) היה פוליטיקאי אמריקאי, האפרו-אמריקאי הראשון שנבחר לראשות עיריית ניו יורק (1 בינואר 1990 – 31 בדצמבר 1993).
קורות חייו
דינקינס נולד וגדל בעיירה טרנטון, ניו ג'רזי. אביו התגרש מאמו בשנת 1934 והתרחק ממשפחתו. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בהצטיינות בשנת 1945, וניסה להתגייס לחיל הנחתים, אבל נדחה על רקע אפליה גזעית, לאחר שנאמר לו שהמכסה השנתית שהוקצתה לשחורים מולאה. עקב כך נסע לבסיס מרוחק יותר, ושם הסכימו לגייסו. הוא נלחם בחזית בשלהי מלחמת העולם השנייה, וקיבל אות הצטיינות על שירותו.
לאחר השירות הצבאי למד מתמטיקה באוניברסיטת הווארד ובשנת 1950 סיים את לימודיו בהצטיינות. בשנת 1956 סיים תואר במשפטים בבית הספר למשפטים בברוקלין, והחל קריירה משפטית ופוליטית.
בשנת 1985 נבחר ליו"ר מחוז מנהטן, וב-1990 נבחר לראש עיריית ניו יורק. במהלך מסע הבחירות שלו קיבל דינקינס, בין השאר, ברכה מהרב מנחם מנדל שניאורסון. דינקינס החליף בתפקיד את אד קוץ', שכיהן שלוש קדנציות רצופות, וגבר גם על המועמד הרפובליקני רודולף ג'וליאני. הוא היה האפרו-אמריקאי הראשון שנבחר לראשות עיריית ניו יורק.
ראש עיריית ניו יורק
אחד הדברים הראשונים שעשה דינקינס כשנכנס לתפקיד היה תוכנית "עיר בטוחה", להפחתת רמת הפשע והאלימות ברחובות ניו יורק. התוכנית הוכתרה בהצלחה. שיעורי הפשע האלים בניו יורק, שהיו בעלייה מתמדת במשך 30 שנה, ירדו במהירות בזמן כהונתו של דינקינס, יותר מאשר בכל זמן אחר בהיסטוריה של ניו יורק, והמשיכו לרדת גם לאחר מכן. במסגרת התוכנית הוא הגדיל את כוח האדם של משטרת העיר ניו יורק ב-25%, וכן השיג תקציבים ללימודי ערב בבתי הספר בשכונות מצוקה, דבר שמנע מבני הנוער להסתובב ברחובות והקטין את מספר המצטרפים למעגל הפשע.
מאמר משנת 2009 בניו יורק טיימס סיכם את הישגיו העיקריים של דינקינס כראש עיר, בהם:
בחירתו של ראש עיר שחור עוררה בקרב תושבי ניו יורק תקווה לריסון המתחים הבין-גזעיים בעיר, אך תקוות אלה התבדו כאשר פרצו מהומות קראון הייטס בשנת 1991, בהן טיפל דינקינס באופן מהוסס, וכן מספר אירועי אפליה גזעית שבהם החרימו תושבי ניו יורק עסקים של מהגרים קוריאנים.
דינקינס ניסה גם לפתור את הגירעון הכספי הגדול שבו הייתה שרויה ניו יורק, שהוערך בכ-500 מיליון דולר. הוא העלה את המיסים העירוניים, דבר שגרם להפסד של כ-300,000 מקומות עבודה במגזר הפרטי. בתקופתו חלה גם עלייה במחירי הנפט גולמי והאטה כלכלית כלל-ארצית, ובמשך תקופה בשנת 1991 העירייה לא הייתה מסוגלת לשלם משכורות לעובדיה.
כל אלה גרמו להפסדו בבחירות של שנת 1993 לרודולף ג'וליאני.
קריירה מאוחרת
דינקינס היה פרופסור לענייני ציבור בבית הספר ליחסים בינלאומיים וציבוריים באוניברסיטת קולומביה.
הוא שידר תוכנית שבועית בתחנת רדיו בניו יורק, בה הוא שוחח עם מאזינים.
בשנת 2013 פרסם ספר אוטוביוגרפי על תקופתו כראש עיר.
דינקינס היה פעיל במספר ארגוני צדקה, בהם ארגון המעניק שירותי בריאות לילדים באזורי מצוקה, וארגון שנוסד על ידי נלסון מנדלה התומך בילדיהם של חולי איידס שחורים. בשנת 2013 נבחר להיות חבר מועצת המנהלים של "קרן הג'אז של אמריקה", התומכת בנגני ג'אז ובלוז אמריקאים, בהם כאלה ששרדו את הוריקן קתרינה.
ב-23 בנובמבר 2020, כחודש לאחר מות אשתו ג'ויס, מת דינקינס בגיל 93 מסיבות טבעיות בביתו שבאפר איסט סייד, מנהטן. הם הותירו אחריהם שני ילדים.
מ. הוק סמית'
מייקל הוק סמית' (באנגלית: Michael Hoke Smith; ) היה עורך דין, פוליטיקאי ובעל עיתון אמריקאי, שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית, כמושל ג'ורג'יה, וכסנאטור מטעם ג'ורג'יה.
ראשית חייו
מ. הוק סמית' נולד בניוטון, קרוליינה הצפונית, להילדת' ה. סמית', נשיא קולג' קטאובה, ולמרי ברנט הוק. כאשר היה בן שנתיים, קיבל אביו משרת הוראה באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, והמשפחה עברה לשם. סמית' התחנך באקדמיית פלזנט רטריט (Pleasant Retreat Academy), ובעיקר חונך על ידי אביו. ב-1868, כאשר הופסקה עבודתו של אביו באוניברסיטה, עברה המשפחה לאטלנטה, שם הוא יתגורר עד יומו האחרון. סמית' לא למד בבית ספר למשפטים, אלא למד את המקצוע בקריאה עצמית במשרד עורכי דין מקומי. ב-1873, בגיל 17, הוא עבר את בחינות לשכת עורכי הדין והיה לעורך דין באטלנטה.
קריירה משפטית
סמית' החזיק משרד עורכי דין קטן במרכז העיר אטלנטה. המשרד החל להתרחב כאשר הוא החל לייצג בתביעות נזיקין. כאשר התרחבה פעילות המשרד, הוא הכניס ב-1882 לעבודה את אחיו ברטון, שהיה עורך דן מצטיין בעבודה מול חבר מושבעים, והשניים עבדו יחדיו במשך יותר מעשר שנים. הלקוחות המרכזיים של המשרד היו עובדי רכבת רבים שנפצעו במהלך עבודתם. כשלושה רבעים של התיקים שלהם היו קשורים בנזקים אישיים והם זכו בחלק ניכר שלהם.
קריירה פוליטית
סמית' שימש כיושב ראש הוועידות של המפלגה הדמוקרטית של מחוז פולטון ושל ג'ורג'יה, והיה נשיא מועצת החינוך של אטלנטה. ב-1887 הוא רכש את העיתון Atlanta Journal. תמיכתו העיתון בגרובר קליבלנד בבחירות לנשיאות של 1892 משכה את תשומת ליבו של קליבלנד.
שובו לאטלנטה
סמית' שב לאטלנטה וחידש את עיסוקו בעריכת דין, שהכניס לו רווחים של כ-25,000 דולר לשנה, ובהדרגה בנה מחדש את המוניטין שלו. באפריל 1900 הוא מכר את אחזקותיו בעיתון וניסה את כוחו בסוגי השקעות אחרים, אך היחידי בו הוא נחל הצלחה היה ענף המקרקעין באזור אטלנטה. הוא סייע רבות בארגון הכנסייה הפרסביטריאנית של השדרה הצפונית, ונבחר מחדש למועצת החינוך של אטלנטה.
מושל ג'ורג'יה
סמית' היה בעל בריתו של המועמד של ברייאן כסגן הנשיא הפופוליסט טום ווטסון, אחד מהפוליטיקאים המשפיעים ביותר בג'ורג'יה. בתמיכתו של ווטסון, נבחר סמית' ב-1907 כמושל ג'ורג'יה. עם זאת, כדי להשיג את תמיכתו של ווטסון, היה עליו לכנות את קהל המצביעים האפרו-אמריקאים "בורים וניתנים לרכישה". סמית' קבע כמה מחוקי ג'ים קרואו, שדרשו מבחני קריאת קרוא וכתוב ובעלות על רכוש לקבלת זכות בחירה. הוא קיים את הבטחתו לווטסון כאשר הוביל את אימוץ התיקון החוקתי שכפה את "סעיף הסבא", שלמעשה שלל מהשחורים בג'ורג'יה את זכות הבחירה. סמית' גם תמך ברפורמה בענף הרכבות וברפורמה במערכת הבחירות. לאחר שאיבד את תמיכתו של ווטסון, הוא הובס בבחירות הבאות על ידי ג'וזף מקי בראון. ב-1911 הוא נבחר שוב כמושל.
סנאטור
ב-1911, בעודו מכהן כמושל, נבחר סמית' על ידי האספה הכללית של ג'ורג'יה לאייש את מושבו בסנאט של ארצות הברית של אלכסנדר קליי שנפטר. ב-1914 נבחר הוא נבחר לכהונה נוספת, אך ב-1920 הוא נוצח על ידי ווטסון. לאחר מכן הוא המשיך לעסוק בעריכת דין בוושינגטון הבירה ובאטלנטה.
מותו והנצחתו
מייקל הוק סמית' נפטר באטלנטה ב-27 בנובמבר 1931, ונטמן בבית הקברות אוקלנד שבעיר. הוא היה אחרון חברי הקבינטים של קליבלנד, בשתי תקופות נשיאותו, שנותר בחיים.
על שמו נקרא בית ספר תיכון באטלנטה. במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אחת מאוניות ליברטי. בניין הוק סמית' אנקס בקמפוס אוניברסיטת ג'ורג'יה נקרא גם הוא על שמו.
קינת דוד על אבנר
קינת דוד על אבנר היא קינה שנשא דוד לאחר שנודע לו על מותו של אבנר בן נר, שר צבא שאול. הקינה מופיעה בספר שמואל.
רקע
אבנר היה דודו או בן דודו של שאול. הוא נזכר לראשונה כשר הצבא של שאול לאחר ניצחון דוד על גוליית. לאחר מות שאול, אבנר היה זה שהמליך במחניים את אשבעל בנו של שאול על ישראל, שירת כשר צבאו ואף ריכז בידו את כל השלטון ואשבעל לא שלט אלא למראית עין. אבנר הגיע לידי כך שלקח את רצפה בת איה, אחת מפילגשי שאול לאשה. זקני העם שמרו אמונים לו ולא לבן שאול, ואף אשבעל הכיר בכוח השפעתו והתיירא מפניו.
ניתן לשער שאבנר ניסה לאחד את המחוזות עליהם שלט שאול, ומשום כך נלחם בדוד. מלחמה זו ארכה זמן רב בימי מלוך דוד בחברון. קרב מכריע נערך על הגבעה בגבעון. על פי הכתוב, פתחו הצדדים הלוחמים במשחקי קרב של שנים עשר נערים מכל צד שכולם נפלו, חיל אבנר ניגף ונרדף, ואבנר הוכרח נגד רצונו להמית את עשהאל, אחי יואב שרדף אחריו. אבנר ביקש שביתת נשק וחזר אל מחניים. לאחר שזקני ישראל הכירו בחולשתה של ממלכת אשבעל, הם ביקשו להמליך את דוד גם על ישראל; בראש תנועה זו עמד אבנר. הוא הציע לדוד כריתת ברית. כאות לנאמנותו דרש דוד מאבנר כי יחזיר לו את מיכל אשתו, בת שאול.
מות אבנר
דוד נטה להצעותיו של אבנר, אולם יואב שר צבאו של דוד, שלא לקח חלק במשא ומתן זה, רצח את אבנר בצאתו מן העיר. סיבות הרצח היו: גאולת דם עשהאל אחיו, חשד בנאמנותו, וחשש שמא ידחה אותו מעמדתו ותפקידו. לפי הסיפור התעצב דוד על מות אבנר, התאבל עליו, קונן עליו קינה וקילל את הרוצח, ואף נטר לו בליבו את דבר הרצח עד יום מותו.
בארבע הזדמנויות נושא דוד דברים על מות אנשים קרובים או מוכרים לו: מות שאול ויהונתן בשדה הקרב, רצח אבנר בידי יואב, מות בנו הראשון מבת שבע ורצח בנו אבשלום בידי יואב. מכל קינות דוד, הקינה על אבנר היא הבלתי אישית ביותר ואולי אף הפשוטה ביותר.
משמעות הקינה
קינה היא חיבור שירי המביע צער (לפעמים אירוני) על הכליה. ברוב הקינות בתנ"ך תופיע המילה איך או איכה, בה מובעים רגשי צער והשתוממות, הקריאה מבליטה את הצד הטראגי שבמאורע; נזכרות מידותיו ותכונותיו המשובחות של המת או הנחרב, הניגודים בין תכונותיו לשעבר לבין מצבו בהווה; ונשים ומקוננות שזו אומנותן, נקראות לבכות ולקונן על האסון. בקינת דוד הקצרה על אבנר כמעט שאין אף אחת מתכונות הקינה הללו, מלבד הפועל "נפל" והזכרת שם המת; אפילו מעלותיו של המת אינן מוזכרות. בקינה מופיעה רק קובלנה על אופן מיתתו של אבנר, שאינה ראויה לגיבור. אפשר שהקינה אינה אלא קטע קטן מקינה ארוכה יותר, או קינה אחת מבין רבות שקוננו על אבנר.
הצירוף 'וַיְקֹנֵן הַמֶּלֶךְ' מורה על כך שדוד משתתף בקבורה בתפקידו הרשמי כמלך, ומטרתו להפגין לעיני כל שבית המלוכה מתנער מן הרצח. במובלע, ובלי להזכיר את שמו, הוא מטיל אשמה על יואב בן צרויה. השאלה הרטורית 'הַכְּמוֹת נָבָל יָמוּת אַבְנֵר', מבטאת את הזעזוע מן העובדה שאבנר מת כנבל, כלומר פושע, במקום גיבור מלחמה.
המילים 'יָדֶךָ לֹא-אֲסֻרוֹת וְרַגְלֶיךָ לֹא-לִנְחֻשְׁתַּיִם הֻגָּשׁוּ' מדגישות כי אבנר מעולם לא נפל בשבי וגם כעת ידיו לא היו אסורות ורגליו לא היו באזיקים - בנחושתיים. הביטוי "אסר בנחושתיים" בא במקרא רק בקשר למנהיג אשר נפל בשבי האויב.
אבנר הבלתי מנוצח נפל בשל תרמיתם של בני עוולה 'כִּנְפוֹל לִפְנֵי בְנֵי-עַוְלָה נָפָלְתָּ'. אבנר הוא ניגודו של הנבל ואילו בני צרויה הם בני העוולה. אבנר הגיבור לא התנגד למרצחו, ולא משום שידיו היו אסורות, אלא משום ההפתעה והמרמה, שהותירו אותו חסר כוח.
פרסאוס ואנדרומדה
פרסאוס ואנדרומדה (באנגלית: Perseus and Andromeda) הוא ציור של הצייר והפסל הבריטי פרדריק לייטון. הציור הושלם בשנת 1891, אז גם הוצג באקדמיה המלכותית לאמנויות שבלונדון. הציור מציג תמונה של סצנה מאגדת אנדרומדה הלקוחה מהמיתולוגיה היוונית. הציור, שהוא בעל מאפיינים גותיים, הוא באורך 235 סנטימטרים ורוחבו 129.2 סנטימטרים (שמן על קנבס) והוא מוצג בווקר ארט גלרי שבליברפול.
האגדה
לפי המיתולוגיה היוונית, ממלכת אתיופיה נשלטה בידי המלכה היפה והיהירה קסיופאה ואילו זו טענה כי יופייה נעלה על יופיין של נימפות הים. כאשר הנימפות שמעו על כך, הן הלכו למחות בפני אביהן, פוסידון, שהיה מלך הים. פוסידון זעם וקרא למפלצת הים סיטוס לעלות מהמעמקים ולתקוף את ממלכת אתיופיה. המפלצת זרעה הרס וחורבן בחופי הממלכה, הרגה אנשים שנקרו בדרכה וגרמה להצפות. קסיופאה ובעלה קפאוס היו חרדים לגורל ממלכתם והם הסכימו לתנאי האכזרי שהעמיד פוסידון לסיום המתקפה – הקרבת בתם אנדרומדה למפלצת. קפאוס כבל את בתו לסלע והשאיר אותה למפלצת הים (סלע אנדרומדה ביפו הוא הסלע המדובר לפי המיתוס). תפנית בעלילה חלה כאשר למקום הזדמן פרסאוס, אשר זה עתה נלחם במפלצת אחרת – מדוזה - והביס אותה. פרסאוס, אשר שב הביתה בעוד הוא רוכב על סוסו המעופף פגסוס, הבחין באנדרומדה וחש להצילה. פרסאוס חיסל את המפלצת והתיר את הכבלים. אנדרומדה התאהבה בו ועל אף שהייתה מאורסת לפינאוס, העדיפה להינשא לו. בחתונה התגלע עימות בין פרסאוס לפינאוס, אשר הסתיים במותו של האחרון. פרסאוס ואנדרומדה נישאו והקימו משפחה.
הציור ויצירות נוספות
הסצנה אותה בחר לצייר לייטון מציגה את הנסיכה אנדרומדה העירומה למחצה – סדין לבן נכרך בקושי סביב מותניה – כבולה אל הסלע ונעטפת על ידי המפלצת הגדולה שפניה פונים לשמיים ופיה רושף אש. מעליהם, באוויר, מצוי פרסאוס אשר רוכב על סוס לבן בעל כנפיים (פגסוס) ומכוון קשת אל עבר המפלצת, בה נעוץ חץ שזה עתה נורה. פרסאוס מוקף הילה לבנה, המים מקיפים את הסלע ובצדדים שני צוקים. גופה הנפתל של אנדרומדה התמימה הכרוך בסדין לבן שורטט כניגוד המוחלט למפלצת השחורה והאיומה. הצבע הלבן מסמל תום ואילו ההילה מסמלת טוב.
לייטון יצר ציור נוסף המציג את פרסאוס רוכב על סוסו המעופף וכן ארבעה פסלים עשויים ברונזה בצבעי כסף וזהב, האחד מציג את פרסאוס רוכב על סוסו, השני מציג את מפלצת הים, השלישי מציג את אנדרומדה הכפותה ופסל רביעי מציג שילוב של הארבעה.
היה שם ארמון
היה שם ארמון הוא ספר ילדים ישראלי שנכתב על ידי אריאלה קלוריה-פרידמן, ויצא לאור בשנת תשע"א (2011) על ידי הוצאה לאור "גוונים", בסיוע המכון הפולני בישראל, ואויר על ידי מריה גיבנר.
הספר משמש ככלי עזר לאנשי הוראה והורים ומותאם לחשיפה ראשונה של ילדים ונוער לנושא השואה.
המחברת ואמה חנה, אשר קורותיה מפורטים בספר, עורכות מפגשי "סופר-עדות" בבתי ספר ברחבי הארץ ומספרות על שנותיה של חנה בתקופת השואה. המפגש מותאם לתלמידי תיכון העומדים לפני המסע לפולין. "היה שם ארמון" משמש סטודנטים במוסדות להוראת השואה המבקשים להנגיש את נושא "הנידוי וההשפלה" או "אז איך להסביר לילד?".
לטניה
לטניה (בהונגרית: Letenye) היא עיר במחוז זלה שבהונגריה. היא המרכז של נפת לטניה. בעיר פועל משמר אזרחי.
מיקום
לטניה ממוקמת בחלק הדרום-מערבי של מחוז זלה בהונגריה, צמודה ממש לגבול עם קרואטיה, לאורך הכביש הראשי מספר 7, כ-22 ק"מ מנג'קניז'ה. העיר מחוברת למוראקרסטור בכביש 6835. בגבולה זורם הנהר מורה. רוב היישוב ממוקם במישור שמולא במשך אלפי שנים על ידי נהר המורה, אך על גבולו ישנן גבעות קטנות יותר מצפון (הר-יוליאן, הר ארג, קצ'קהאט, הר-בצי).
נגישות
ניתן לומר כי גם תחבורה אוטובוס באזור, כמו ערים אחרות במחוז זאלה, מפותחת. מתחנת האוטובוס ביישוב יש שירותי אוטובוסים תכופים ליישובים שמסביב.
היסטוריה
עקבות של תקופת הברונזה נמצאו באתר הכפר מתקופת ארפאד על אחת הגבעות. בבית הקברות בעיר נמצא מזבח פשוט עשוי שיש שטייר, שהוקם על ידי קאיוס יוליוס פלביאנוס עבור בתו, פאוסטינה. נחפר במקום גם בית קברות אווארי-סלאבי מאוחר, שממנו ניתן להסיק את ההרס הכמעט מוחלט של מסורות אמנות הברונזה, הנפחות ויציקת הפנינים.
האזכור הראשון של לטניה הוא משנת 1341, בצורת לטינה (Letyne). שם היישוב הוא ממוצא סלאבי (leto=קיץ) הכפר היה אז בבעלות משפחת סצ'י והיה בעל חשיבות יוצאת דופן באזור. בשנת 1367 העניק המלך ליישוב את הזכות לערוך ירידים. משנת 1498 הוא עיר שוק.
אתרים בעלי חשיבות
בפארק הטירה ניצב עץ שקמה בן כמעט 150 שנה, שהוכרז עץ השנה בשנת 2010 הודות לאגודה הציבורית המקומית.
קהילה יהודית
הקהילה היהודית הקטנה במקום הושמדה לחלוטין בשואה.
ילידי המקום
יוליה קניירש מקודם קורח (בהונגרית: Kenyeres Júlia; 1958-1895)
עכסן טיגרי
עכסן טיגרי (שם מדעי: Crotalus tigris) הוא מין של נחש ארסי מהסוג עכסן החי בדרום-מערב ארצות הברית, ובצפון-מערב מקסיקו.
מאפיינים
עכסן זה תואר לראשונה בידי רוברט קניקוט ב-1859. הוא קיבל את שמו עקב הרצועות הכהות שלאורך גופו, המזכירות פסי טיגריס. קל להבחין בו בשל מראה הפסים והראש הקטן והגבוה שלו. הנחש מגיע לאורך של עד 92 סנטימטרים ולמשקל של עד חצי קילוגרם. בדרך כלל הזכרים גדולים יותר מהנקבות. צבעו אפור בהיר, שמנת, צהוב ועד כתום בהיר או ורוד. הפסים כהים באפור כהה עד חום. העכס בקצה גופו בהיר-שחור לסירוגין והרצועות שלו בולטות יותר.
העכסן מצוי מאריזונה ומפרץ קליפורניה עד לסונורה שבמקסיקו. הוא חי באזורי מדבר, קניונים, מישורים סלעיים או שיחיות ולעיתים גם בחורשי אלונים. נחש זה פעיל בלילה במשך הקיץ החם והיבש, אך בחודשי הסתיו והחורף הוא פעיל גם ביום או בין הערביים.
הנחש צד יונקים קטנים כמו עכברים או לטאות קטנות, אך הוא יכול לצוד גדול יחסית לעכסן, כמו עכבר קנגורו, אוגר יערוני או חולדה סוחרת ולטאות מקרינות. הנחש הורג אותם עם ארסו הקטלני, תוך המתנה במארב. הוא עצמו עלול ליפול קורבן לעופות דורסים כמו עיטים או לקויוטים, אך רוב הטורפים עוזבים אותו בשקט.
רוברט בקר
רוברט תומאס בקר (באנגלית: Robert T. Bakker; נולד ב-24 במרץ 1945), הידוע פשוט כבוב בקר, הוא פלאונטולוג אמריקאי המתמחה בדינוזאורים, ובפרט בהתנהגותם ובאקולוגיה שלהם. הוא למד באוניברסיטת ייל ועשה את הדוקטורט באוניברסיטת הרווארד. כיום משמש כאוצר במוזיאון יוסטון למדעי הטבע. בקר נחשב לאחד הפלאונטולוגים הידועים בעולם והיה אחד האחראים המרכזיים לשינוי בתפישה של הדינוזאורים מיצורים מגושמים, איטיים וטיפשים ליצורים אלגנטיים, פעילים, מהירים וחכמים.
בקר הוא מהתומכים העיקריים, החשובים והידועים בתאוריה שהדינוזאורים היו בעלי "דם חם", פעילים, חכמים, מהירים וסתגלנים. הוא פרסם את מאמרו הראשון בנושא זה ב-1968. הוא היה מבין הראשונים שטענו שהדינוזאורים היו אנדותרמיים (בעלי דם חם) במאמר "Dinosaur Renaissance" שפורסם באפריל 1975 בסיינטיפיק אמריקן. מאמר זה הוביל לתקופת "רנסאנס הדינוזאורים" בפלאונטולוגיה. עבודתו החשובה "The Dinosaur Heresies" פורסמה ב-1986. כמו כן הוא מצא ראיות לטיפול בצאצאים באתרי קינון של אלוזאורוס. ב-2012 צוות ממוזיאון יוסטון למדעי הטבע גילה מאובן של טריצרטופס, שזכה לשם "ליין", הכולל שלד כמעט שלם וטביעת עור מאובנת.
בנוסף למחקר בקר עוסק בהנגשת הפלאונטולוגיה ומדע הדינוזאורים לציבור הרחב בספרי מדע פופולרי, בתוכניות טלוויזיה בנושא ועוד. הוא היה אחד היועצים המדעיים של סדרת המדע הפופולרי "The Dinosaurs" של ערוץ PBS. בקר גם עוסק באמנות פלאונטולוגית ומאייר דינוזאורים.
בקר היה גם מהיועצים המדעיים של סדרת סרטי פארק היורה. לצידו היה גם היועץ בר-הפלוגתא שלו ג'ק הורנר. השניים התווכחו על מספר דברים, בין השאר על תזונתו של הטירנוזאורוס רקס. בעוד בקר הניח שהוא היה צייד פעיל, הורנר הניח שהיה בעיקר אוכל נבלות אך היה גם לוכד טרף איטי וחלש. דמותו של "דוקטור רוברט ברוק" בפארק היורה 2 התבססה עליו ולאחר שהיא נטרפה על ידי טירנוזאורוס, בקר כתב להורנר שהסרט מוכיח שהוא צדק.
בנוסף דמותו מצוטטת בסרט הראשון בידי טים שאומר לד"ר אלן גרנט: "יש עוד ספר של רוברט בקר בו הוא טוען שהדינוזאורים מתו ממחלות". בקר אכן לא מסכים עם התאוריה של ההכחדה שנגרמה בידי מטאוריט גדול וטוען שדינוזאורים ממינים שונים נעלמו לאורך השנים ואלה ששרדו עד הסוף מתו ממחלות ומתנודות היבשות.
בקר משתייך לזרם הדתי פנטקוסטליזם וטוען שאין סתירה בין אמונה באל לבין המדע.
פרכוס חלקי פשוט
פרכוס חלקי פשוט (Simple Partial Seizure). הוא סוג פרכוס המשפיע רק על אזור קטן של המוח, לעיתים קרובות על האונות הרקתיות או על ההיפוקמפוס. אנשים שיש להם פרכוסים פשוטים חלקיים לא מאבדים את ההכרה פרכוסים חלקיים פשוטים הם, לעיתים קרובות, מבשרים של פרכוסים גדולים יותר, כאשר הפעילות החשמלית החריגה מתפשטת לאזור גדול יותר (או לכל המוח) וגורמת על ידי כך לפרכוס חלקי מורכב או לפרכוס טוני-קלוני. במקרה כזה הם ידועים, לעיתים קרובות, כאאורה.
איך הם מתבטאים
פרכוסים חלקיים פשוטים הם חוויות מאוד סובייקטיביות והסימפטומים של פרכוס חלקי פשוט משתנים במידה רבה מאוד מאדם לאדם. הסיבה לכך היא המיקום השונה במוח בו נמצא מקור ההתקף. פרכוס חלקי פשוט יכול לחלוף מבלי שאחרים יבחינו בו או שייפטר על ידי הסובל כמשהו מוזר שקרה לו. פרכוסים חלקיים פשוטים מתחילים, בדרך כלל, בפתאומיות והם מאוד קצרים. נדיר שהם יהיו מבודדים משום שבדרך כלל הם יובילו לצורות אחרות של פרכוסים חלקיים. בזמן ערות הסימפטומים האופייניים להתקפים מוקדיים שוטים הם:
כאשר הפרכוס מתרחש בשינה האדם יהיה, לעיתים קרובות, חצי ער ויפעל מתוך חלום בזמן שהוא מעורב עם הסביבה כרגיל. חפצים ואנשים יופיעו כרגיל או מעוותים במידה קטנה, כשהוא יכול לתקשר אתם במובן אחר באופן רגיל. עם זאת, משום שהאדם פועל במצב דמוי שינה הוא יטמיע כל הזיה או אשליה לתוך התקשורת כשהוא מדבר לאדם הקיים רק בהזיה שלו או מדבר על אירועים או מחשבות הנוגעים לחלום או להזיה אחרת. בזמן השינה כוללים הסימפטומים:
למרות שיכולות להיות הזיות בזמן התקף מוקדי פשוט הן שונות מהסימפטומים הפסיכוטיים בכך שהאדם מודע בדרך כלל לכך שההזיות אינן אמיתיות.
Quantum Catastrophe
Quantum Catastrophe הוא האלבום השני של להקת הדת' מטאל האמריקאית בריין דריל. האלבום יצא לאור במאי של שנת 2010.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי להקת בריין דריל.
מבצעים
בריין דריל
יחסי ישראל–פרגוואי
יחסי ישראל–פרגוואי הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין רפובליקת פרגוואי.
היסטוריה
במהלך ההצבעה בנושא תוכנית החלוקה של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 על חלוקת המנדט הבריטי למדינה יהודית וערבית, פרגוואי נמנתה בין 33 המדינות שהצביעו בעד ההצעה. לאחר סיום מלחמת העצמאות, כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים ב-1949.
תמיכה וסיוע מדיני
במהלך מבצע צוק איתן בשנת 2014 הביעה פרגוואי תמיכתה בישראל, וסירבה לגנות את פעולותיה. בדומה לכך, במהלך ההצבעה על אימוץ דו"ח ועדת החקירה של האו"ם לגבי אותו מבצע, פרגוואי נמנעה ביחד עם ארבע מדינות נוספות, וזאת לעומת 41 מדינות שהצביעו בעד, וארצות הברית שהתנגדה.
במהלך אוגוסט 2014 פקדו שיטפונות חמוּרים את האזורים שבין הנהרות פרגוואי ופרנה, ובכך נגרמו נזקים לאוכלוסייה ולסביבה. על מנת לסייע לנפגעים, נשלחו 1,100 ערכות חירום אישיות מישראל לפרגוואי. בינואר 2016 שלחה ישראל סיוע נוסף לפרגוואי עבור התמודדות עם שיטפונות כבדים שהתרחשו בשטחה בשנית ועקרו כ-100,000 איש מביתם, והעניקה למדינה כמו גם לאורוגוואי השכנה תרומה כספית לצורך רכישות מוצרים. ביוני 2016 שלחה חברת ההשקיה הישראלית, נטפים, מערכות השקיה מתקדמות עבור סיוע לפרגוואי למאבק בבצורות דרך שגרירות ישראל באסונסיון.
ביולי 2016 ביקר נשיא פרגוואי, הוראסיו קארטס בישראל ובכך, היה לנשיא פרגוואי הראשון שמבקר בישראל. במהלך הביקור ציין נשיא מדינת ישראל, רובי ריבלין, את קליטתם בפרגוואי של עשרות אלפי יהודים, שעזבו את אירופה בזמן מלחמת העולם השנייה עקב רדיפת הנאצים, ואת המשך תמיכתה הדיפלומטית של פרגוואי בישראל. נשיא פרגוואי ציין, כי יורחב שיתוף הפעולה בין המדינות, ונחתם מזכר הבנות שבמסגרתו תסייע ישראל לפרגוואי מבחינה טכנולוגית.
שגרירויות
ב-21 במאי 2018 הועברה שגרירות פרגוואי מהרצליה לגן הטכנולוגי מלחה שבירושלים בטקס בהשתתפות הוראסיו קארטס, נשיאה היוצא של פרגוואי. בכך, הפכה פרגוואי למדינה השנייה אחרי גואטמלה שמעבירה את שגרירותה בישראל לעיר לאחר הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל והעברת שגרירותה בדצמבר 2017. עם זאת, החלטה זו בוטלה בספטמבר 2018 על ידי יורשו של קארטס, מריו אבדו בניטס. ב-5 בספטמבר 2018 הודיע לואיס קסטיליוני, שר החוץ הנכנס של פרגוואי, על כך שבעקבות פנייה של הרשות הפלסטינית, שגרירות ארצו תועבר לתל אביב מירושלים. בתגובה לכך ראש הממשלה בנימין נתניהו הודיע על החזרת השגריר זאב הראל וסגירת שגרירות ישראל בפרגוואי, ובוטלה משלחת סיוע לפיתוח כלכלי שהייתה אמורה להגיע למדינה.
ביום העצמאות ה-71 של מדינת ישראל נכח נשיא פרגוואי לשעבר הוראסיו קארטס בקהל בטקס הדלקת המשואות וישב לצידו של ראש הממשלה נתניהו.
ב-3 בספטמבר 2019, כשנה לאחר החזרת השגרירות מירושלים, פרגוואי הודיעה כי תפתח משרד סחר דיפלומטי בעיר.
מסחר
בנובמבר 2005 ביקרה בישראל משלחת עסקית בראשותו של סגן נשיא פרגוואי, ונחתם הסכם בין מכוני היצוא של ישראל ופרגוואי, למטרה הדדית של קידום ופיתוח המסחר בין שתי המדינות. נכון לשנת 2005, פעלו 42 חברות ישראליות בפרגוואי, גידול של 50% ביחס לשנת 2003. בתשעת החודשים הראשונים של 2005, יצוא הסחורות מישראל לפרגוואי הסתכם ב-2.5 מיליון דולר, ואילו ייבוא הסחורות מפרגוואי הסתכם ב-12.2 מיליון דולר. בשנת 2010 היקף היצוא מישראל לפרגוואי היה כ-3.1 מיליון דולר, ואילו היקף היצוא מפרגוואי לישראל היה כ-56.8 מיליון דולר.
בנובמבר 2013 ערך שר התעשייה והמסחר של פרגוואי ביקור בישראל. במהלך הביקור ניסה לעניין משקיעים ישראלים במדינתו, ואף צוּטט באומרו, כי על רקע ממדי העוני בארצו - נשיא פרגוואי עובד עם יועצים ישראליים, המסייעים לו להוציא אל הפועל תוכנית כלכלית רחבת היקף. כמו כן ציין את ישראל, כמדינה שהצליחה לפתח חקלאות מוצלחת בתנאים קשים. היצוא של ישראל לפרגוואי הסתכם ב-6.69 מיליון דולר ב-2014, תוך התמקדות במוצרי אלקטרוניקה ומינרלים, בעוד היצוא של פרגוואי לישראל הסתכם ב-145 מיליון דולר, שהורכב כמעט אך ורק מבשר קפוא ופולי סויה.
ביטחון
ב-1977 נמסרו 6 מטוסי ערבה לפרגוואי מישראל במסגרת הסכם, אשר כלל גם הכשרה של צוות המטוס.
בינואר 2015 הוצגו בפרגוואי כלי הנשק שנרכשו במסגרת תוכנית לחידוש הציוד של צבא המדינה, וביניהם גם מקלעים מסוג נגב מתוצרת תעשיות נשק לישראל (IWI).
שונות
באסונסיון ישנו רחוב הקרוי בשם "ישראל", וזאת בסמוך לרחוב הקרוי בשם ריו דה ז'ניירו.
בשנת 2013 נחנך בפרגוואי מוזיאון, המוקדש ליהדות ולשואה.
עובדיה שאקי
הרב רבינו עובדיה שאקי (18 ביוני 1882 – 28 ביוני 1949) היה שד"ר ודרשן, פילוסוף, חוקר פילוסופיה, קבלה והיסטוריה של תקופת התלמוד והגאונים.
קורות חיים
נולד בצפת ב-18 ביוני 1882 (ראש חודש תמוז ה'תרמ"ב) לרב אברהם חי שאקי, מחבר הספר "שער הקדים", אב בית הדין ורב העיר, בן למשפחת רבנים ספרדית-טורקית שהתיישבה בגליל חמישה דורות לפני לידתו: סבו היה הרב רפאל אברהם שאקי, מחבר הספר "שמן ראש" ואב סבו היה הרב יהודה שאקי, אב בית דין בקושטא שבטורקיה, שעלה לארץ ישראל בשנת 1806 וכיהן כרב העיר צפת. בצעירותו למד עובדיה אצל שחאדה לוי והרב ישועה פלאג'י.
בשל היותו אזרח צרפת, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוגלה לקורסיקה על ידי הטורקים. בקורסיקה התגורר בעיר הבירה אז'אקסיו במשך כחמש שנים, ושימש בתפקיד רבני. בתקופת שהותו שם כתב מאמרים לעיתונות הצרפתית והעברית בנושאי לאומיות וציונות.
בשנת 1920 (ה'תר"ף) חזר לצפת ויצא בשליחויות כשד"ר לערי חו"ל מטעם מוסדות ציבוריים. בערי מרוקו שהה שלוש שנים, ובין היתר ניצל תקופה זו למחקר בעניין קהילות יהודיות, וסיכם את רשמיו בספר שפרסם. בשליחויות אחרות ביקר באירופה המערבית, במדינות הבלקן, בסוריה ובלבנון. באחת מנסיעותיו למדינות הבלקן מילא שליחות אישית מטעם מנחם אוסישקין עבור קרן קיימת לישראל.
לאחר שחזר לצפת שקד על כתיבת מאמרים ומחקרים עבור כתבי העת והעיתונות העברית בארץ ובעולם, ובין היתר שימש כחבר ועד הרבנים הספרדים בצפת.
בשנות חייו האחרונות נפגעה ראייתו, והמצור על צפת השפיע עליו לרעה, עד שהלך לעולמו ב-28 ביוני 1949 (ראש חודש תמוז ה'תש"ט), ונקבר בבית העלמין העתיק בצפת.
נישא לחנה לבית נזלי. לזוג נולדו שלושה ילדים: אסתר שאקי-ארזי, מרגלית טולידנו ואבנר חי שאקי.
נחל קדש
נחל קדש הוא נחל אכזב, מצוקי, ברום של כ-450 מטר המתחיל באזור לבנון ומסתיים בעמק החולה. חלקו התחתון של הנחל סגור לתנועה.
הנחל
ראשיתו של הנחל בסמוך ומצפון לתל קדש, המזוהה עם העיר הכנענית קדש, ועל שמה קרוי הנחל. משם ממשיך אפיקו של הנחל ממערב למזרח ומסתיים בבקעת החולה. אורכו כחמישה קילומטרים. כשניים וחצי קילומטרים מתחילת הנחל, בסמוך ומצפון למצודת כח, מתחתר אפיק הנחל במדרון רכס הרי נפתלי בקניון עמוק. בתוואי זה עובר מסלול טיולים, הכולל ירידה בסולמות וביתדות במפליו היבשים של הנחל, בצל חורש ים תיכוני. שביל ישראל עובר בחלקו העליון של הנחל, בסמוך למצודת כ"ח, אך אינו נכנס לחלק הקניוני.
שמורת טבע
כבר בתחילת 1963 נכלל הגיא המצוקי של נחל קדש, במדרון הצפוני של מצודת כ"ח, ברשימה של 93 שמורות־טבע מוצעות שהוכנה על ידי ועדה של הקרן הקיימת ומשרד החקלאות. שטח השמורה בתוכנית המוצעת הוא 660 דונם, והוא תואר כמתייחד בצמחייה ייחודית למדרון המזרחי של הרי נפתלי הכוללת יער של אלון מצוי, עם עצי אלה שהם בני כלאיים בין אלה אטלנטית ואלה ארצישראלית, ובשפני סלע.
אלישבע בסביץ'
ביוגרפיה
אלישבע נולדה למקסימה וזלמן בורשטיין בשנת ה'תרט"ז (1856) בעיירה פינסק (באותם ימים ב). אביה שלח אותה ללמוד לימודים כלליים, אך דאג גם שתלמד עברית ויהדות. לאחר לימודיה הצטרפה לתנועת חובבי ציון ברוסיה, והייתה מראשוני חברי התנועה. היא שימשה כמורה לעברית בעיירת מגוריה, וכן בקרמנצ'וג, והייתה אחת הפעילות המרכזיות בהנחלת השפה העברית ליהודי רוסיה. בתקופה זו נישאה לשלמה בסביץ' ונולדו להם שלושה ילדים.
שלמה היה חבר באגודת האלף, אשר תכננה לאגד בתוכה 1,000 חברים, ולרכוש עבורם אדמות בארץ ישראל. ואכן, בשנת ה'תרנ"א, כאשר עלתה המשפחה לארץ ישראל, הייתה מוכנה עבורם חלקת קרקע במושבה עין זיתים שליד העיר צפת. היישוב שהיה מבוסס על גידול כרמים לא צלח, ובשנת ה'תרנ"ו, עברה המשפחה להתגורר במטולה.
בסביץ' שראתה בהוראה (ובמיוחד בהוראת העברית) משימת חיים, החלה ללמד בבית הספר הראשון לבנות בצפת עוד בתקופת מגוריהם בעין זיתים, ועם המעבר לימדה גם במטולה, ביסוד המעלה, ובראש פינה. מאוחר יותר לימדה גם בפתח תקווה. בכל מקום בו לימדה ראתה כמטרה לא רק להעביר לתלמידים, את החומר, אלא גם לחבבו עליהם.
במטולה לימדה בסביץ' עברית, תוך שיתוף פעולה עם המורים יצחק אפשטיין וחיים שמחה וילקומיץ, אשר נודעו בשיטותיהם החינוכיות הטבעיות, ובמבטא העברי הגלילי, אותו אימצו. הלימודים התקיימו בבית הספר שנבנה במיוחד למטרה זו, וכלל עשרה חדרי לימוד מסודרים בצורת האות חי"ת. באותם ימים נהגה בסביץ' לפרסם סיפורים קצרים, מחיי היישוב, בעיתוני התקופה. הקשר עם אפשטיין היה יותר מאשר קשרי עבודה, והם היו ידידים והחליפו ביניהם מכתבים גם כאשר אפשטיין גר ביפו, ובסביץ' נשארה בצפון.
במסגרת המיזם שלו לעודד נשים יהודיות לשלוח ידן בכתיבה יוצרת, שכנע אליעזר בן-יהודה את בסביץ' לקחת חלק בעיתון הילדים שלו "עולם קטן", והיא אכן פרסמה מעל בימה זאת סידרה של מכתבים שכתבה, בשם "מכתבים מן הגליל".
בכל אותה תקופה סובבה בסביץ' במושבות וערי הגליל, ולימדה עברית בהתנדבות. מלבד העשייה למען תחיית השפה העברית, לחמה בעוז כנגד שיטת העבודה של פקידי הברון, אותה כינתה "עריצות", למלחמתה זאת נתנה ביטוי במאמריה שפורסמו בהשקפה ובהצבי.
בשנת 1926 נפטר שלמה, ובסביץ' נותרה לבדה במטולה. לאחר שנתיים בהן הידרדרה בריאותה, עברה להתגורר בבית בנה וכלתה בצידון, ובשנת 1936 נפטרה בצידון והיא בת 76.
לך בכוחך זה
שיר היתולי שכתבה בסביץ', המראה את חדות לשונה. (מתוך: הארכיון הציוני המרכזי)
אבימי
אבימי היה אמורא בדור השני לאמוראי בבל, רבו המובהק של רב חסדא, שמסר עשרות מפסקיו ואמרותיו.
ביוגרפיה
בעקבות מעשה מסוים, אבימי שכח את מסכת מנחות, והוא בא לפני רב חסדא שלמד את אותה מסכת עצמה בבית מדרשו, ורב חסדא הזכיר לו את ששכח. הגמרא מבארת, כי אף על פי שיכול הוא היה לקרוא לרב חסדא, תלמידו המובהק, שיבוא לפניו, הוא העדיף לבוא לפני רב חסדא, ובכך לקיים את מאמר חז"ל.
RDS-1
RDS-1 (ברוסית: РДС-1) - שם הקוד של הפצצה הגרעינית הסובייטית הראשונה. עוצמת פיצוצה היה 22 קילוטון TNT. הפצצה לא הועברה ליחידות של הצבא האדום. כל הפצצות שנבנו נשמרו באתר מיוחד. עד סוף שנת 1951 נבנו עד 29 יחידות.
היסטוריה
ראשי תוכנית הגרעין הסובייטית החליטו לייצר פצצה שתהיה דומה מאוד לפצצה איש שמן האמריקאית. המודיעין הסובייטי השיג מידע רב על הטכנולוגיה של פצצה זו, בין היתר באמצעות ג'ורג' קובאל, אלן נאן מיי, קלאוס פוקס ותאודור הול.
בעקבות החלטת מועצת השרים של ברית המועצות מ-21 ביוני 1946, בה דובר על "מנוע סילון מיוחד" - ברוסית "RDS" - החלו עבודות בניית הפצצה והוקמה מעבדה מיוחדת בראשות איגור קורצ'טוב בה היו מרוכזות עבודות תכנון הפצצה.
ביצוע הניסוי
לקראת קיץ 1949 ייצור הדגם הראשון למעשה הושלם ובצו מיוחד של מועצת השרים של ברית המועצות הוגדרה תוכנית הניסוי. האחריות על הניסוי הוטלה על יולי חריטון. הניסוי עצמו נערך באתר הניסויים סמיפלטינסק בשטח של קזחסטן של היום.
לצורך הניסוי הוקצב שטח בקוטר 20 ק"מ שבמרכזו נבנה מגדל מתכת בגובה של 37.5 מ'. הפצצה הוצבה על המגדל. אתר הניסוי חולק למספר שטחי משנה בהם נבנו מבנים, הוצבו כלי נשק, מטוסים וחיות ניסוי.
הניסוי בוצע ב-29 באוגוסט 1949. כתוצאה מפיצוץ המגדל הוא נעלם לחלוטין מהשטח ובמקומו נוצר מכתש בקוטר של 3 מ' ובעומק של 1.5 מ'. במרחק 25 מ' מהמגדל היה מבנה מבטון עם מנוף. המבנה נהרס אך קונסטרוקציית ברזל של המנוף שרדה. מטוסים שהוצבו במרחק של עד כ-1,500 מ' ניזוקו. במרחק של 1–5 ק"מ הוצבו מכוניות מדגם פובדה, כולן נשרפו כליל. כל מבני המגורים במרחק של עד 5 ק"מ מהפיצוץ נהרסו. מתוך כ-1,500 חיות הניסוי נהרגו 345.
לאחר הניסוי
למדענים, אנשי תעשייה ואנשי המנגנון המפלגתי שעבדו על ייצור הפצצה הוענקו עיטורים ופרסי סטלין. פרטי ההענקה לא פורסמו ועד היום לא ברורה הרשימה המלאה של האנשים שהוזכרו בצו. ניתן לציין שליולי חריטון, איגור קורצ'טוב ואלכסנדר וינוגרדוב הוענקו תוארי גיבור העמל הסוציאליסטי, עיטור לנין ופרס לנין. לכ-800 מדענים ומהנדסים הוענקו עיטורים, פרסים ותוארי כבוד.
ב-3 בספטמבר זיהה מטוס סיור של חיל האוויר האמריקאי שטס מעל קמצ'טקה שרידי נשורת גרעינית, וב-23 בספטמבר הודיע הנשיא הארי טרומן שברית המועצות ערכה ניסוי גרעיני. האמריקאים קראו לפצצה הסובייטית "Joe-1" (על שם יוסיף סטלין).
ב-26 בספטמבר 1949 עיתון פראבדה פרסם הודעה בה צוין כי ברית המועצות בעלת נשק גרעיני וב־8 במרץ 1950 סגן ראש הממשלה קלים וורושילוב הוציא הודעה שבה הזכיר את פצצת האטום של ברית המועצות.
יהושע\TBWA
יהושע\TBWA הוא משרד פרסום ישראלי.
היסטוריה
המשרד הוקם בשנת 1994 על ידי רמי יהושע ונקרא בראשיתו "יהושע ושות'". ב-1997 רכשה ענקית הפרסום האמריקאית TBWA כ-25% ממניות החברה ושמה שונה ל"יהושע\TBWA".
בשנת 2005 יזם רמי יהושע יחד עם גיתם BBDO, את הקמת חברת המדיה TMF, שבראשה עומדים גיא שמחון ונבו כרמי.
במהלך שנת 2006 רכש משרד הפרסום יהושע 51% ממניות מור אינטראקטיב והפך אותה ל- TBWA\Digital. ב-2009 רכש רמי יהושע את כל המניות.
בשנת 2012 מונה מנכ"ל למשרד הפרסום ורמי יהושע התמנה ליו"ר "יהושע\TBWA".
בשנת 2013 רכש המשרד 33% מהמשרד "לעומק התודעה". שהוקם ב-2003 על ידי זיו פופלבסקי ואון גולדשטיין. במסגרת רכישת המניות הפכה 'לעומק התודעה' לחלק מקבוצת TBWA העולמית.
ב-2017 מונה יגאל ברקת, למנכ"ל החברה עד היום. ברקת בעל ניסיון עשיר בשיווק ואסטרטגיה והיה בין היתר סמנכ"ל שיווק בפרטנר וסמנכ"ל שיווק בישראכרט.
ב-2021 רמי יהושע השעה את עצמו מהחברה בעקבות תחקיר על הטרדות מיניות לכאורה מצידו. את מקומו מילא יגאל ברקת.
במרץ 2022 פרש יגאל ברקת מניהול יהושע TBWA.
במרץ 2022 הודיע רמי יהושע על מינויים חדשים בהנהלת החברה, לרבות מינוי מנכ"ל חדש, יניב פיינשניידר.
פעילות החברה
במשרד הפרסום יהושע\TBWA מועסקים למעלה מ-150 עובדים ומשרדיה נמצאים בתל אביב. המשרד מייצג למעלה מ-50 מותגים.
פרסים
לאורך השנים זכה המשרד והעומדים בראשו בתארים ופרסים מקצועיים כגון: זכייה בעשרות פרסים בתחרות קקטוס הזהב (תחרות הפרסום הישראלית) ובטקס פרסי ה-Effie (תחרות פרסי אפקטיביות בשיווק ופרסום).
הסנאט של קרוליינה הדרומית
הסנאט של קרוליינה הדרומית (באנגלית: South Carolina Senate) הוא הבית העליון של האספה הכללית של קרוליינה הדרומית (הבית התחתון הוא בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית) המורכב מ-46 סנאטורים, סנאטור לכל אחד ממחוזות קרוליינה הדרומית, הנבחרים לכהונה בת 4 שנים. הבחירות לסנאט נעשות במקביל לבחירות לנשיאות ארצות הברית.
מאז שנת 2000, המפלגה הרפובליקנית מחזיקה ברוב הכיסאות בסנאט, זאת לאחר יותר ממאה שנות רוב דמוקרטי (1878-1996). כיום (2021) יש רוב רפובליקני בן 30 חברים, בעוד לסיעה הדמוקרטית ישנם 16 נציגים בסנאט.
רוברט האבק
רוברט האבק (בגרמנית: Robert Habeck; נולד ב-2 בספטמבר 1969) הוא סופר ופוליטיקאי גרמני, המכהן כסגן קנצלר גרמניה וכשר הכלכלה והאנרגיה, וכן מכהן כיו"ר מפלגת הירוקים הגרמנית מאז 2018 לצד אנאלנה ברבוק.
ביוגרפיה
האבק נולד בליבק שבשלזוויג-הולשטיין והחל ללמוד לתואר שני ב-1992 כאשר למד בלימודים משולבים פילוסופיה, גרמנית ופילולוגיה באוניברסיטת פרייבורג. ב-1991 האבק קיבל תואר שני מאוניברסיטת המבורג. בשנים 1996–1998 השלים האבק דוקטורט באוניברסיטת המבורג וקיבל דוקטורט בפילוסופיה בשנת 2000. לאחר מכן, החל לעבוד כסופר עצמאי. האבק תרגם לאורך השנים שירה אנגלית ופרסם שישה רומנים.
קריירה פוליטית
ב-2009 נבחר האבק ללנדטאג של שלזוויג-הולשטיין מטעם מפלגת הירוקים. ב-2012 עד 2018 שימש שר האנרגיה והסביבה של שלזוויג-הולשטיין.
בינואר 2018, התמודד בשנית לתפקיד מועמד המפלגה בבחירות ונבחר לתפקיד כאחד מ-2 המועמדים של המפלגה לבחירות הכלליות שנערכו בספטמבר 2021 וזאת לצידה של אנאלנה ברבוק.
ב-2022 על רקע הפלישה הרוסית לאוקראינה הוטלו על רוסיה סנקציות מצד האיחוד האירופי וגרמניה, שגרמו לשיבושים באספקת הגז הרוסית, כאשר ב-2021 רוסיה סיפקה 55% מהגז הגרמני וברבעון הראשון של 2022 היא סיפקה רק 40%. בעקבות זאת הפעיל האבק שורת צעדים, בהם הכרזה על גז כמשאב במחסור, אישור לחברות האנרגיה להעלאות מחירים. ודן עם אמיר קטאר תמים בן חמד אאל ת'אני על אספקת גז נוזלי.
ביוני 2022 ביקר בירושלים ונפגש עם ראש הממשלה נפתלי בנט ושר החוץ יאיר לפיד.
גרנשן
גרנשן (בגרמנית: Grenchen, בצרפתית: Granges) היא עיר בקנטון זולותורן שבשווייץ. והעיר הראשית של מחוז לברן.
העיר שוכנת למרגלות הרי היורה בין העיר זולותורן לבין העיר ביל/ביין, במרחק של כ-25 ק"מ מצפון לבירת שווייץ, ברן. כעיר שאוכלוסייתה מונה מעל 16,000 תושבים, היא אחת הערים הגדולות בקנטון. גרנשן ידועה בתעשיית שעוני היד שלה, שקיימת בה החל מאמצע המאה ה-19. בעיר פועל מצפה כוכבים ידוע.
היסטוריה
גרנשן מתועדת לראשונה במקור משנת 1131 בשם Granechun. מקורו של השם בשורשים גאלו-רומים והמונח graneca משמעותו אסם. התיישבות באזור קיימת כבר קודם לכן ונתגלו ממצאים מהתקופה הנאוליתית ומתקופה הרומית. במאה ה-10 נבנתה הטירה שכיום היא בניין עיריית בטלך הסמוכה. בתחילה הייתה הטירה בנויה בעץ ובמאה ה-12 היא הוחלפה בטירת אבן מבוצרת. הטירה עלתה באש בשנת 1200 לערך אך נבנתה מחדש. במחצית הראשונה של המאה ה-13 ירשו אותה רוזני שטרסבורג ובסוף המאה הם ויתרו עליה. עד לסוף המאה ה-16 שימשה הטירה כבית כלא. הטירה פורקה ב-1806 ואבניה שימשו לבניית הכנסייה הקתולית. אבני הקבר של רוזן גרנשן שנקבר בכנסייה הישנה היו אבני היסוד של הכנסייה החדשה.
בציור מהעידן הטרום-תעשייתי נראית גרנשן ככפר השוכן על רקע נוף ירוק. השם Kastels, המתייחס לאזור המגורים הצפון-מזרחי, קשור ככל הנראה לחורבות השוכנות על המורדות המיוערים שמעליהם. החל מ-1851 פועלת בגרנשן תעשיית השעונים שהשפיעה רבות על כלכלת העיר. ב-1857 חוברה עיר לרשת הרכבות באמצעות מסילת הרכבת מביל/ביין לזולותורן, ב-1927 המסילה חושמלה וב-1932 היא הוכפלה. במחצית השנייה של המאה ה-19 פעל שירות של סירות קיטור לאורך נהר הארה.
ב-1873 נבנה ביוזמתו של ראש העיר אובזביוס פוגט בית חולים. בית החולים נסגר ב-2011. במסגרת שביתה כללית שהייתה בשווייץ ב-1918 נורו שלושה שובתים על ידי צבא שווייץ. בשנות השלושים ובשנות השבעים של המאה ה-20 אירעו משברים בתעשיית השעונים בעיר והדבר גרם לירידה באוכלוסיית העיר.
גאוגרפיה ודמוגרפיה
שטחה של גרנשן הוא 26.1 קמ"ר. מתוכם 37.9% משמשים לחקלאות, 40.1% הם שטחים מיוערים, 20.7% הם שטחים בנויים, 1.3% הם שטחי אגמים ונהרותל ו-0.2% הם שטחים בלתי מעובדים.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית גרנשן 16,480 תושבים.
קורטקס (בוטניקה)
בבוטניקה, הקורטקס (cortex) הוא שכבה חיצונית של גזע או שורש בצמח וסקולרי, שכבה השוכנת מתחת לאפידרמיס אך מחוץ לצרורות הווסקולריים. הקורטקס מורכב ברובו מתאי פרנכימה (parenchyma) גדולים בעלי דופן דקה של מערכת רקמת בסיס ומציגה התמיינות מבנית מועטה. תאי הקורטקס החיצוניים מפתחים לעיתים קרובות דפנות תאים מעובות באופן לא סדיר, ונקראים תאי קולנכימה (collenchyma).
גבעולים וענפים
במבנה התלת-ממדי של גבעולים עשבוניים, האפידרמיס, הקורטקס והקמביום (השכבה שבין העצה והשיפה) הווסקולרייםיוצרים גלילים קונצנטריים סביב הליבה הגלילית הפנימית של הפית. חלק מתאי הקורטקס החיצוניים עשויים להכיל כלורופלסטים, מה שנותן להם צבע ירוק. לכן הם יכולים לייצר פחמימות פשוטות באמצעות פוטוסינתזה.
שורשים
בשורשים של צמחים וסקולריים, הקורטקס תופס חלק גדול יותר מנפח האיבר מאשר בגבעולים עשבוניים. התאים של קליפת השורש דחוסים בצורה רופפת ומאפשרים תנועה של מים וחמצן בחללים הבין-תאיים.
אחד התפקידים העיקריים של קליפת השורש הוא אזור אחסון למזונות. השכבה הפנימית של הקורטקס בשורשים של צמחים וסקולריים היא האנדודרמיס. האנדודרמיס אחראי על אחסון עמילן וכן על ויסות הובלת מים, יונים והורמונים צמחיים.
חזזית
בחזזית, הקורטקס הוא שכבת פני השטח או ה"עור" של החלק שאינו פרי. זוהי השכבה החיצונית של רקמת תלוס, המכסה את התאים הבלתי מובחנים של המדולה. לחזזיות פרוטיקוז יש קורטקס המקיף את הענפים, גם לצורות פחוסות, דמויות עלים; לחזזיות פוליוז יש קורטקס עליון ותחתון; לחזזיות קרוסטוז, פלקודואידים וחזזיות קשקשיות יש קורטקס עליון אך לא תחתון; ולחזזיות לפרוז אין קורטקס.
גורגוס
גוֹרגוֹס בן כֶרְסִיס (ביוונית: Γόργος, בלטינית: Gorgus) היה מלך סלמיס שבקפריסין. תקופת שלטונו השתרעה משלהי המאה ה-6 לפנה"ס לערך עד העשור השלישי של המאה ה-5.
מאז 545 לפנה"ס הייתה קפריסין חלק מן האימפריה הפרסית. כשפרץ בשנת 500 לפנה"ס המרד האיוני, שידל אונסילוס, אחיו של גורגוס, את אחיו להצטרף לערים האיוניות המורדות בשלטון פרס, אך הלה סירב להפצרותיו. הרודוטוס מספר כי כשיצא פעם גורגוס מן העיר, ניצל אונסילוס את שעת הכושר, סגר את שערי סלמיס ותפס את השלטון. גורגוס עצמו ברח ומצא מקלט בחצר דריווש מלך פרס.
אונסילוס הצליח לעורר את כל ערי קפריסין למרד בשלטון הפרסי, זולת אמאתוס, אך המרד נכשל. ב-497 לפנה"ס הכניע חיל משלוח פרסי בקרב את צבא ערי קפריסין המורדות, השתלט מחדש בתוך חודשים אחדים על האי וגורגוס הושב אל כסאו. כשיצא קסרקסס ב-480 לפנה"ס למסע המלחמה על ארץ יוון, היו גורגוס ואנשיו חלק מן הצי הפרסי. לדברי הרודוטוס, אחיו של גורגוס, פִילַאוֹן בן כֶרְסִיס, נפל בשבי היוונים לאחר שאונייתו הוכנעה ביום הראשון ללחימה בקרב הים ליד ארטמיסיון.
משה שלונסקי
משה שלונסקי (נולד ב-31 באוגוסט 1948) הוא איש תקשורת ישראלי, כיהן כמפקד גלי צה"ל בשנים 1991–1997.
ביוגרפיה
שלונסקי גדל בתל אביב, למד בבית ספר יסודי יד אליהו ובתיכון עירוני ט׳. שירת בצה"ל כקצין בחיל המשטרה הצבאית והגיע לדרגת רס"ן במילואים. למד סוציולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
קריירה
את הקריירה התקשורתית שלו החל כעובד הטלוויזיה הישראלית ב-1975; הוא שימש עורך, כתב לענייני כלכלה ועבד גם בדסק החוץ. החל משנות השמונים, כיהן ככתב צבאי בטלוויזיה במשך כשמונה שנים. בתפקידו זה סיקר את מבצע שלמה להעלאת יהודי אתיופיה ארצה, וכן את מלחמת המפרץ, סיקור שזיכה אותו, ביחד עם אהוד יערי, בפרס רשות השידור. בתקופה עבד כדייל באל על במשך כארבע שנים. בסוף 1991 מונה למפקד גלי צה"ל, לאחר שקודמו בתפקיד, עמוס גלבוע, נאלץ להתפטר זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד. בעת כהונתו כמפקד גלי צה"ל הקים את תחנת המוזיקה והתנועה גלגלצ, שהיא גם כיום תחנת רדיו פופולרית, ומנע את סגירת תחנת גלי צה"ל כשזו עמדה על סף פירוק. את כהונתו כמפקד גלי צה"ל סיים ב-1997 ואז מונה כמשנה למנכ"ל הזכיינית "רשת" בערוץ 2 ועסק בנושאי תוכניות ואסטרטגיה. ב-2005 כיהן כסמנכ"ל התוכניות בקבוצת התקשורת "כאן" כשזו התמודדה על מכרז ערוץ 2, אך הקבוצה הפסידה, ופורקה לבסוף ב-2007.
שלונסקי השתתף כחבר פאנל בתוכנית "הצוללת" בערוץ הכנסת העוסקת בייעוץ אסטרטגי לפוליטיקאים ישראלים, והחל לשמש כמנחה התוכנית לאחר עזיבת המנחה הקודם, ארנון פרלמן.
חיים אישיים
שלונסקי נשוי לדליה ואב לשניים. בנו אסף מונה ב-2016 לראש מחלקת תוכניות ברשת ב' של תאגיד השידור הישראלי.
בדצמבר 2022 חשף שלונסקי כי הוא מתמודד מזה מספר חודשים עם סרטן הוושט.
שאלתיאל בן חזקיה
מר שאלתיאל בן חזקיה היה בנו הבכור של ראש הגולה וראש ישיבת פומבדיתא, חזקיה בן דוד. על פי מסמך קניה משנת ד'תתכ"ב (1061) נמצא כי כיהן זמן קצר כראש גולה, מפני שהוא מוזכר בו בתארם של ראשי הגולה "מר". נחשב לאבי משפחת שאלתיאל-חן.
קורות חייו
נולד לחזקיה בן דוד, ראש הגולה וראש ישיבת פומבדיתא, בראשית המאה ה-11. שני אחיו היו יוסף אורובד (סבו של רבי יהודה בן ברזילי הברצלוני) ודוד בן חזקיה.
בד'תתי"ח (1058) נהרג אביו בידי הח'ליפה אל קאא'ם הראשון בעקבות הלשנה. בעקבות כך נסגרו ישיבות סורא ופומבדיתא, ומשרת ראש הגולה הופסקה לכמה שנים.
שאלתיאל הספיק קודם לכן להעביר חלק מרכושו לספרד, ואחרי הרצח הוא נמלט עם שני אחיו לגרנדה שבספרד, אל ביתו של רבי יהוסף הנגיד, שאביו, שמואל הנגיד, היה ידידו של אביהם. בד'תשכ"ו (1066) התרחשו פרעות גרנדה, במהלכן נרצח מארחם יהוסף הנגיד, והם נאלצו לברוח מספרד. כפי הידוע, לאחר שנים שבו לבבל, ובן אחיו, חזקיה בן דוד השני, קיבל עליו את תפקיד ראש הגולה.
לאחר שנים, נמצא מסמך מיום שישי, י' בחשוון ד'תתכ"ב (1061), ראשיתו בספרדית (ערבית באותיות לטיניות) וסופו בעברית. המסמך מתעד החלפת קרקעות בברצלונה, של דון מיר גודלדו ואשתו, עם "דרורה בת מר שאלתיאל". על פי תשובת רב שרירא גאון לרבי יעקב מקירואן, שתואר "מר" מתייחס לראשי גלויות שבבבל, נמצא כי כיהן זמן קצר כראש גולה קודם אחיינו.
צאצאו בדור עשירי בספרד, היה רבי שאלתיאל חן.
רחבה דפומבדיתא
רחבה דפומבדיתא (נכתב גם רחבא מפומבדיתא) היה אמורא, בדור הרביעי לאמוראי בבל, תלמיד מובהק של רב יהודה.