cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גן זורם
היסטוריה
השיטה פותחה מבחינה תאורטית ומעשית בשנים בהן עבד גדעון לוין בסמינר אורנים. לוין הקים את המרכז ללימוד פעילות הילד באורנים ב-1975. במרכז ללימוד פעילויות הילד גיבש לוין גישה ייחודית שקרא לה בתחילה "זרימה חופשית", בהמשך "זרימת פעילות", ולבסוף תורת "גן אחר". הגן הניסיוני, שבו יישם הלכה למעשה את רעיונותיו ובו הוכשרו הגננות שלמדו באורנים, שכן בחלקו המזרחי של בית 42 הפונה אל אולם הספורט.
עקרונות השיטה
עקרונות "הגן הזורם":
דרישות המחנכת בגן הזורם
על הגננת לסכם בשיחת הצוות ורצוי גם בכתב את היום ואירועיו העיקריים ומעשיהם של ילדים אחדים. כמו כן יש לערוך סיכום שבועי, חודשי ושנתי. זה יאפשר למחנכת לעקוב אחרי ההתפתחות של הילדים, יבהיר לה מה הן ההתעניינויות של הילדים ומעשיהם ובאיזה תחומי ידע הם עסקו. בהתאם לסיכומים אלה הגננת יכולה להוסיף הצעות פעילות, תוספת ציוד, היא יכולה וחייבת ליזום פעילויות ושיחות במפגשים. באופן זה יובטח קיום תוכנית לימודים בלתי פורמלית ועשירה.
ההבדלים בין גן מובנה לגן זורם
שיטת הגן הזורם שונה משיטת הגן המובנה הן בהשקפה החינוכית והן בעבודה המעשית. לדעת גדעון לוין, הגן המובנה שולל מהילדים זכות החלטה על בחירת פעילויותיהם ולעומתו הגן הזורם מונע בבסיסו מן הפעילות של הילד "הזורמת" באופן חופשי במשך כל שעות הפעילות בגן ומאפשר לילדים לפעול כרצונם.
בקיבוצים בעבר הילדים היו אמנם חופשיים לפעול כרצונם בגן, אך הילדים לעיתים היו משוטטים מחוץ לגדרות הגן ללא ידיעת המחנכות. לעומת גנים אלו, הגן הזורם מאפשר לילדים פעילות חופשית מחד ומגדיר להם חוקי מסגרת מאידך. חוקי מסגרת אלו נקבעים על ידי המחנכות וקובעים התנהגות רצויה בתחומי בטיחות, שמירה על רכוש הגן ועל תוצרי הפעילות של הילדים האחרים, נימת דיבור מכובדת בגן ועוד. החוקים מוסברים לילדים והם מתבקשים לקיימם.
ישנו ההבדל טכני בין הגן המובנה לגן הזורם והוא בקביעת נוהגים המחייבים את כלל ילדי הגן בגן המובנה או בהימנעות מכך על ידי מתן אפשרויות בחירה רבות בגן הזורם.
מלכיה
בתקופת מדינת ישראל
ערב מלחמת ששת הימים תוגברה השמירה על היישוב בידי חיילים סדירים מחטיבת גולני שהציבו מארבים בסמוך ליישוב. עקב חוסר תיאום בין הכוחות אירעה תקרית אש בין כוחותינו, בין שומרי הקיבוץ לחיילי גולני, בסמוך לברכת המים של הקיבוץ בלילה שבין ה־19 ל־20 במאי 1967, במהלכה נפל חלל אחד
ויל סולומון
ויל סולומון (באנגלית: William "Will" James Solomon; נולד ב-20 ביולי 1978 בהרטפורד, קונטיקט) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז. קבוצתו האחרונה הייתה A S SALE מהליגה המרוקאית הבכירה. בעבר שיחק בין היתר בהפועל ירושלים, במכבי תל אביב ובפנרבחצ'ה אולקר, ואף בליגת ה-NBA.
היסטוריה מקצועית
לאחר ההצלחה היחסית לה זכה באוניברסיטת קלמסון, החליט סולומון לנסות את מזלו בליגה הטובה בעולם ונרשם לדראפט ה-NBA בשנת 2000. סולומון נבחר בדראפט במספר 33 בסיבוב השני, על ידי קבוצת ונקובר גריזליס שעברה לאחר מכן לעיר ממפיס וכך הפכה לממפיס גריזליס. סולומון שיחק בקבוצה בעונת 2001, ובמשך 62 משחקים השיג ממוצעים של 5.2 נקודות למשחק וסכום של 321 נקודות כללי לעונה.
בעונה שלאחר מכן העדיף סולומון לשחק כשחקן משמעותי בקבוצה אירופאית מאשר שחקן ספסל משני בליגת ה-NBA ועבר לשחק בקבוצת אריס סלוניקי, איתה זכה בגביע היורוקאפ צ'לנג'.
בעונת 2003\2004 עבר לשחק בישראל, בהפועל ירושלים. הגעתו לירושלים הייתה מפתיעה למדי, לאור העובדה שסולומון היה לשחקן מבוקש בקיץ 2003. הוא נחת בהפועל לאחר שנחתך במהלך תקופת טרום העונה מקבוצה ספרדית, לאור חוקי הזרים הנוקשים בליגה הספרדית. הוא הוביל את הפועל ירושלים, תוך הפגנת יכולת מרשימה, להישג היסטורי וחסרת תקדים בדמות זכייה בגביע יול"ב. עונה לאחר מכן עבר סולומון לקבוצה הטורקית אפס פילזן, איתה זכה באליפות המדינה.
בשנת 2005 הצטרף סולומון לאלופת אירופה, מכבי תל אביב. הוא החליף בתפקיד את רכזה הקודם של הקבוצה, הליטאי שארונאס יאסיקביצ'יוס. ההשוואה הבלתי נמנעת לקודמו, למרות הבדלי הסגנון הבולטים בין שניהם, לא היטיבה עם סולומון. במשחקים רבים הפגין סולומון חוסר יציבות וקבלת החלטות בעייתית, ולמרות מספר רב של משחקים בהם הפגין רמה גבוהה, לא שיחזר את רמת המשחק אותה הציג בעונות הקודמות.
בקיץ 2006 הודיע סולומון כי לא ימשיך בקבוצה ולאחר מכן חתם בפנרבחצ'ה אולקר הטורקית. לאחר שעזב סולומון לליגה הטורקית, זכה עם פנרבחצ'ה-אולקר באליפות טורקיה לאחר שניצחו את אפס פילזן 0–4 בגמר הפלייאוף. גם בעונת הוא זכה עם פנרבח'צה אולקר באליפות. בקיץ 2008 עזב את הקבוצה הטורקית וחזר ל-NBA לאחר שחתם על חוזה בשורות טורונטו ראפטורס.
ב-19 בפברואר 2009 הועבר סולומון בטרייד מטורונטו אל הסקרמנטו קינגס. זמן קצר לאחר מכן הוא שוחרר מסקרמנטו, ובמרץ אותה שנה חזר לפנרבחצ'ה אולקר. בנובמבר הוא שוחרר מפנרבחצ'ה, לאחר תקרית משמעתית שהייתה לו בקבוצה.
ב-8 באוגוסט 2010 חתם סולומון בהפועל ירושלים. מפתיחת העונה זכה להצלחה וסיים כמלך הסלים של הסיבוב המוקדם של היורוקאפ עם ממוצע של 20.8 נק' למשחק. בהמשך כשלה הקבוצה במשימתה להעפיל לשלב הבא ביורוקאפ ונקלעה לקשיים ולבעיית פציעות; במקביל חלה ירידה בהצלחתו של סולומון. נוצרו בינו לבין אנשים בקבוצה מספר תקריות משמעת, והגדולה בהן היא ציוץ ברשת החברתית המקוונת טוויטר כנגד מאמנו עודד קטש.
את עונת 2012 החל סולומון בטלקום אנקרה הטורקית, אך בהמשכה עבר לקבוצת צ'רקסי מתחתית ליגת העל האוקראינית בכדורסל, שם הציג יכולת מרשימה והוביל את טבלת מלך הסלים.
דרך בורמה (ישראל)
דרך בּוּרְמָה הישרְאלית היא דרך עוקפת ששימשה מַעבר לכוחות צבא ישראלים ואספקה מאזור קיבוץ חולדה לירושלים.
דרך בורמה נסללה כדרך עפר במהלך מלחמת העצמאות, מאחר שהכביש מהשפלה לירושלים נחסם בלטרון ובשער הגיא. הדרך כונתה על שם דרך בורמה ההיסטורית המקורית, שהייתה ציר אספקה בין בורמה לסין במלחמת סין–יפן השנייה.
דרך בורמה התחילה ממזרח לכפר דיר מוחיסין (היום מושב בקוע), שעל כביש מסמיה - לטרון (היום כביש 3) ועברה בסמוך לכפרים בית ג'יז ובית סוסין (היו ממוקמים צפונית לקיבוץ הראל). הדרך התפתלה ועלתה לרכס ממזרח לבית סוסין ואחר כך ירדה וחצתה את כביש הר-טוב - שער הגיא (היום כביש 38 מצומת שמשון לשער הגיא), שם עלתה לבית מחסיר (היום בית מאיר) ושמורת המסרק. משם המשיכה לסאריס (היום שורש ושואבה), שם התחברה לכביש לירושלים. יש מקורות בהם נקראת הדרך בשם "דרך 7" או "כביש 7" (ראו תמונה) וזאת על שם חטיבה 7 שהייתה אחראית על מרחב הלחימה של הדרך.
המצור על ירושלים
במהלך החלק הראשון של מלחמת העצמאות (מ-29 בנובמבר 1947 עד 15 במאי 1948) הצליחו הכוחות הערבים המקומיים להשתלט על גבעות שחלשו על כביש הגישה לירושלים מ"באב אל וואד" (שער הגיא) ועד הקסטל וירו על כלי רכב ישראלים שניסו לעבור בכביש, שהיה עורק התחבורה היחיד שקישר את ירושלים ומישור החוף. למעשה, הם הטילו מצור על היישוב היהודי בירושלים. השיירות לירושלים, שהכילו נשק ומזון ספגו אבדות כבדות, ובמקרים רבים אף לא הצליחו להגיע ליעדן. במהלך מבצעי נחשון, הראל ומכבי נתפסו הכפרים הערביים בתווך שבין שער הגיא וירושלים והדרך נפתחה לכל ארכה. תחנת המשטרה בלטרון אוישה בתקופה זו על ידי כוחות בריטיים.
אור ל-15 במאי 1948 נטשו הבריטים את תחנת המשטרה בלטרון וזו נתפסה על ידי כוחות חטיבת הראל של הפלמ"ח. לאחר שהועברה שיירת אספקה נסוגו כוחות הפלמ"ח ושבו ועלו למשטרה בלילה הבא. אולם בליל ה-18 במאי נתפסה המשטרה על ידי כוחות הלגיון הערבי, שפלשו מירדן. מנקודה זו ואילך נכשלו כל ניסיונות הצד הישראלי לתפיסת התחנה, ששולטת על הציר לירושלים.
הצורך ההולך וגובר באספקה חדשה של ציוד לחימה ומזון לחלקים היהודים של ירושלים, יחד עם חשש גדול שירושלים כולה תיפול לידי הלגיון הירדני, בעוד "פקק לטרון" מנע אפשרות להעביר ציוד ונשק לעיר, העלו צורך דחוף בדרך נסתרת עוקפת.
פריצת דרך בורמה
ב-21 במאי 1948 הוחלט על מציאת דרך עוקפת נסתרת. ב-25 במאי 1948 נכשל הניסיון לכיבוש לטרון במבצע בן נון א'. כלקח מפעולה כושלת זו הוחלט לכבוש את הכפרים בית ג'יז ובית סוסין, פעולה שהסתיימה בהצלחה ב-26 במאי. כך נפתחה אפשרות לעבור בדרך מקרית ענבים ועד חולדה באמצעות ג'יפים.
לא ברור מי מצא את קטע המעבר שדרכו נסללה לימים דרך בורמה, הגרסה הרווחת מספרת על שלושה לוחמי הגדוד השישי של חטיבת הראל, אריה עמית (טפר), יאיר מונדלק ושלמה בן שלום ששהו בקיבוץ קריית ענבים והיו חייבים לרדת לשפלה. בליל ה-27 במאי הם ניווטו בדרך מסאריס (שורש) ועד חולדה, ברגל ובחשיכה, וכך לא התגלו על ידי שוכני הכפרים שבדרך (כלומר בית ג'יז ובית סוסין כיוון שבית מחסיר ודיר מוחיסין, כבר נכבשו במבצעים קודמים) אך גם על פי עדותו של אריה טפר הם הלכו בדרך לא דרך, ואת הדרך המוכרת היום, גילה משה אשד ("מוסה") שהיה סייר וקצין מודיעין מחטיבת גבעתי שנקלע לירושלים ורצה לרדת חזרה ליחידתו, ושני לוחמים שיצאו עמו בליל ה-28 במאי. אשד, אשר היה מומחה לג'יפים, זיהה שזאת דרך שבה יכולים לעבור ג'יפים בדרך לירושלים והוא מיהר לדווח על כך למפקדה.
את הג'יפ הראשון שפרץ את דרך בורמה הובילו אליהו סלע ("רעננה"), קצין המבצעים של חטיבת הראל, ואברהם שוטלנד - הנהג קצין התחבורה של החטיבה, ולאחר מכן מפקד שיירות הג'יפים (על שיירת הג'יפים הראשונה פיקד עמוס חורב). בלילה שבין ה-29 במאי וה-30 במאי יצאו 11 חברי פלמ"ח וביניהם שלמה שמיר מפקד חטיבה 7, שהיה מהנדס במקצועו, וסיירי הפלמ"ח עמוס חורב וגבריאל רפפורט ("גברוש") בג'יפ מכיוון חולדה במטרה לבדוק אם ניתן להגיע עד אחרי שער הגיא בתוואי היוצא מדיר מוחיסין והאם ניתן להרחיבו לצורך תנועת משאיות. ג'יפ שני יצא לסיור מקריית ענבים, ללא תיאום מראש, ובו אליהו סלע. להפתעתם הרבה נפגשו שני צוותי הפלמ"ח כאשר אלו שהגיעו ממערב נמצאים בתחילת עליה גדולה ואילו אלו שבאו ממזרח נמצאים בסופה. למעשה, שמונה ק"מ (ארבעה ק"מ לכל כיוון, כלומר ממערב: מדיר מוחיסין ועד העלייה וממזרח: מבית מחסיר ועד העלייה) מתוך עשרת הק"מ של הדרך היו עבירים ללא קושי מיוחד עבור ג'יפים. הבעיה הייתה לגשר על קטע העלייה של שני ק"מ.
יום לאחר מכן נשלחה שיירת ג'יפים נושאי קמח ותחמושת מתל אביב ומולה יצאו משאיות ריקות מירושלים. כלי הרכב הגיעו עד לאן שיכלו ובפער ביניהם סחבו סבלים את האספקה על גבם. צינור שהותקן במקביל שימש להעברת דלק, שהורק לתוך הצינור בצד אחד והתקבל בצידו האחר. בכך הוקל מיידית מצב ירושלים הנצורה. אחר כך אורגנו שיירות ממחנה ביל"ו ליד כפר ביל"ו ומשם כשהן נושאות בעיקר מצרכי מזון הגיעו עד לאותו מקום אותו צריך היה לעבור ברגל שם העמיסו הכל על גבם של סבלים. חלק מן הסבלים הגיעו עם המשאיות מנמל תל אביב. במשך שמונה ימים הועברה אספקה, שכללה מצרכי מזון ודלק על ידי סבלים, פרדות וגמלים, כשבמקביל מתבצעות עבודות הנדסיות לפריצה ולסלילת הדרך.
דרך בורמה של הג'יפים הייתה בנסיעה על פני גבעה סלעית בשטח ההפקר שבין הכוח הישראלי ללגיון הערבי ובכך עקפה את מחסום לטרון. לנסיעה הזו נדרשה מיומנות נהיגה גבוהה ביותר, ואברהם שוטלנד שכינויו בפלמ"ח היה אברהם חן, עבר מג'יפ אחד לשני והקפיץ אותם על הסלעים. שיירות הג'יפים פעלו מדי לילה במשך מספר ימים עד שנכנסה לתוקף ההפוגה הראשונה, אז הורחבה הדרך למעבר משאיות והסתיים תפקידן של שיירות הג'יפים.
לאחר גילוי המעבר החלו חיל המהנדסים ועובדים מ"סולל בונה" להכשיר את הדרך. בגלל מחסור בציוד חפרו אף בידיים חשופות. חלק ממאמצי הפריצה נעשו באמצעות חומרי נפץ, דבר שגרר הפגזות ארטילריות לעבר הפורצים וחייב את הכוחות הישראלים לאבטח את העבודות. בעבודות הפריצה והסלילה נעשה גם שימוש בציוד מכני הנדסי דוגמת דחפורים ומשאבות כדי להכשיר את הדרך במהירות המרבית. בשלב הראשון הדרך הייתה עדיין קשה למעבר והתבצעה בעזרת כלי רכב מתאימים, אך בהמשך המלחמה שופצה הדרך. על העלייה הונחו רשתות כדי לאפשר מעבר משאיות והיו משאיות שנדחפו באמצעות טרקטור בעליה.
לפריצתה של 'דרך בורמה' הייתה חשיבות מורלית אדירה ליישוב בארץ. היא אפשרה את קיום הקשר עם ירושלים הנצורה על אף מחסום לטרון.
השימוש בדרך
שיירת המשאיות הראשונה עברה בדרך ב-10 ביוני 1948 ובכך למעשה ביטלה את חשיבותו של "פקק לטרון" ושיחררה את ירושלים מהמצור. יממה לאחר מכן נכנסה לתוקפה ההפוגה הראשונה. לפי ההסכם נמנעו פעולות סלילה של דרכים חדשות וכמו כן נאסרה הובלת תחמושת לירושלים. ב-14 ביוני אישר האו"ם את קיומה של דרך בורמה ולמחרת נערך טקס רשמי וחגיגי לכבוד פתיחת דרך בורמה. אולם נציגי האו"ם לא ידעו שהדרך אינה מגיעה רק עד שער הגיא אלא עוקפת את שער הגיא וממשיכה עד בית מחסיר. לפיכך, התאפשרה הובלת מזון דרך נקודת הביקורת של האו"ם בשער הגיא ללא מפריע והובלת תחמושת נעשתה בדרך שעקפה את שער הגיא והתחברה אל הכביש הראשי בבית מחסיר.
למעשה שימשה דרך בורמה באופן פעיל כחצי שנה בלבד.
שם הדרך
חטיבת הראל קראה לדרך "דרך הראל" או "דרך הגברושים" (על שם גבריאל רפפורט שפיקד על פעולת הפריצה של הדרך). חטיבה שבע ביקשה לקרוא לה "דרך שבע" על שם החטיבה ולכבודו של שלמה שמיר, המח"ט שגילה אותה (לשיטתם). שם נוסף היה "דרך הג'יפים". אולם העיתונאי קנת בילבי נתן לה את הכינוי "דרך בורמה", על שם הדרך שנפרצה במזרח אסיה בתקופת מלחמת העולם השנייה בידי צבאות ארצות הברית ובריטניה, שעקפה את האזור שבשליטת היפנים, ושימשה להעברת אספקה לצבא סין.
מפעל השילוח
במקביל ל"דרך בורמה" הוקם "מפעל השילוח" (קו צינורות עם שתי תחנות שאיבה, שעקף את לטרון מבריכה ליד חולדה ועד שער הגיא), שאיפשר הזרמת מים לירושלים הנצורה, ואשר תוכנן על ידי מהנדס המים שמחה בלאס ובוצע על ידי חברת "מקורות". הצינורות ששימשו לצורך המפעל נרכשו על ידי בלאס בסוף 1945 בארצות הברית ובאין קונה (הרכישה לא אושרה על ידי המוסדות) שילם בנק אנגלו-פלשתינה (בנק לאומי) בעד הצינורות והם היו משועבדים לו. מספר ימים ארכה ההתדיינות בין הגורמים השונים (הבנק, האוצר, עיריית ירושלים וחברת "מקורות") על התשלום בעד הצינורות, עד שהם שוחררו מן השיעבוד וניתן היה להתחיל בעבודה.
דיווח והנצחה
לאחר פריצת המצור דיווחו עיתונים רבים ברחבי העולם על יצירתה של "דרך בורמה הישראלית" אשר הצליחה לפרוץ את המצור על ירושלים.
פריצת הדרך לירושלים הונצחה באנדרטת ה"רְמָחִים" שהוקמה בדרך העולה משער הגיא וכן באנדרטת "דרך הגבורה" סמוך ליער חולדה (יער הרצל).
טראומטולוגיה
טראומטולוגיה (Traumatology) הוא תחום ברפואת חירום העוסק בפציעות וחבלות גופניות.
טראומטולוג (רופא טראומה) הוא רופא מומחה לטיפול בפגיעה בשלמות רקמות הגוף.
בישראל האפשרות להתמחות בטראומה היא לבעלי התמחות בכירורגיה כללית ומטרתה לתת כלים לרופא להתמודד עם מצבים כירוגיים דחופים, כשבתום ההתמחות הרופא יהיה מסוגל לנהל מקרה של חבלה קשה, החל משלב הקליטה בחדר הטראומה, דרך התערבות ניתוחית, אשפוז במחלקה לטיפול נמרץ, אשפוז במחלקה, ועד השחרור לשיקום.
אוסטריטה
אוסטריטה (באוקראינית: Острица, ברומנית: Ostrița) הוא כפר הנמצא במחוז צ'רנוביץ שבאוקראינה.
אימה אמריקאית - דמויות
אימה אמריקאית (באנגלית: American Horror Story) היא סדרת אימה שנוצרה והופקה על ידי ראיין מרפי ובראד פלצ'וק. הסדרה היא אנתולוגית וכל עונה נתפסת כמיני-סדרה עצמאית בעקבות קבוצה נבדלת של דמויות ורקעים, ועלילה ייחודית עם התחלה, אמצע וסוף. עם זאת, מרפי הצהיר כי עד סוף הסדרה הצופים יבינו את הקשר שבין העונות השונות.
העונה הראשונה, בשם אימה אמריקאית: בית הרצח מתרחשת בהווה ועוקבת אחר סיפורה של משפחה שעוברת לאחוזה משופצת, לא מודעת לכך שהבית רדוף על ידי רוחות דייריו לשעבר. העונה השנייה, שכותרתה אימה אמריקאית: המוסד הסגור, מתרחשת בשנת 1964 ועוקבת אחר סיפוריהם של פושעים הכלואים במוסד לחולי נפש המנוהל על ידי רופאים ונזירות. העונה השלישית, אימה אמריקאית: הכישוף, מתרחשת בשנת 2013 ובשנת 1830 במקביל ומתמקדת בקווי עלילה אודות ציד המכשפות בסיילם. העונה הרביעית, אימה אמריקאית: פריק שואו, מתרחשת בשנת 1952 ומתמקדת סביב מופעי הפריק שואו האחרונים שעוד נותרו בקרקס. העונה החמישית, אימה אמריקאית: המלון מתרחשת בשנת 2015 עם פלאשבקים לשנים שונות בעברם של דיירי המלון, ומתמקדת בצוות ובדיירים המוזרים ששוכנים ב"מלון קורטז" המסתורי.
אף על פי שכל עונה מוגדרת בתקופת זמן שונה, היו דמויות שהופיעו במספר רב יותר של עונות. הנזירה מרי יוניס מקי (רייב), ד"ר ארתור ארדן/האנס גרופר (ג'יימס קרומוול כמבוגר, ונכדו, ג'ון קרומוול, כצעיר), פפר (גרוסמן), מרסי (אסטברוק), ד"ר צ'ארלס מונטגומרי (רוס), בילי דין הווארד (פולסון) וקוויני (סידני) הן שבע הדמויות היחידות שהופיעו ביותר מעונה אחת בסדרה, שלושת הראשונים מופיעים הן בהמוסד הסגור והן בפריק שואו, שלושת האחרונים מופיעים הן בבית הרצח והן בהמלון, ואילו האחרונה מופיעה הן בהכישוף והן בהמלון. ב-2015, מרפי הצהיר שככל הסדרה תתקדם למספר רב יותר של עונות, יותר ויותר דמויות יחזרו לבצע הופעות אורח בסדרה.
צוות השחקנים הראשי
רורי מונהן
אנדי וורהול
ג'ים ג'ונס
דייוויד קורש
מרשל אפלוויט
ישו
צ'ארלס מנסון
ג'יימס פטריק מארץ'
טייט לנגדון
ג'ף פפיסטר
זואי בנסון
ויליאם ואן הנדרסון
בטי דרייק
דוט טאטלר
בילי דין האוורד
אודרי טינדל
לאנה וינטרס
סוזן אטקינס
קורדליה גוד
מוירה או'הרה
אגנס מרי וינסטיד
רודולף ולנטינו
דילן
דומיניק באנקס
ליסה קאביסן
פטרישיה קרנקוול !colspan="11"|
מאושרים להופעה
!colspan="11"|
אורחים מיוחדים
טקס ווטסון
מאט נאטר ! colspan="11" |
דמויות משנה
אשלי גילברט
אליעזר יצחק פריד
רבי אליעזר יצחק פריד, (כונה בפי בני דורו: ר' לייב איצ'ה) (ה'תקס"ט (1809) - י"ט באלול ה'תרי"ג (1853)) היה רב העיירה וראש ישיבת וולוז'ין.
תולדות חייו
נולד לר' הלל פריד מגרודנא, ואסתר בתו של ר' חיים מוולוז'ין. את תקופת ילדותו עשה לצד סבו ר' חיים בוולוז'ין. נלקח על ידי דודו, ר' יצחק מוולוז'ין כחתן לבתו הבכורה רבקה. לאחר שאביו ר' הלל עבר לשמש ברבנות בגרודנא, התמנה פריד למשרת משנה ראש הישיבה בוולוז'ין לצד חמיו ר' יצחק. בכתב סמיכה שכתב לו אביו בשנת תקפ"ח (1828) נכתב כי הוא מוסר והוא אך בן תשע-עשרה שנה.
סמוך לפטירת חותנו בשנת תר"ט (1849), התמנה ר' אליעזר יצחק לרבה של וולוז'ין ומיד לאחר מכן התמנה על ידי פרנסי הישיבה . בדומה לכל ראשי ישיבת וולוז'ין, טבע ר' אליעזר יצחק סיומת מיוחדת לצד חתימתו: 'מתאבק בעפר רגלי תלמידי חכמים פה וואלאזין'. ר' אליעזר יצחק היה ידוע כאיש חולי, ולאחר עשר שנים בהם עמד בראשות הישיבה והרבנות, נפטר ביום י"ט באלול ה'תרי"ג, בהיותו בן ארבעים וארבע.
גיסו הנצי"ב רואה בו אחד משלושת עמודי התווך של ישיבת וולוז'ין:
עיזבונו התורני
בנו ר' חיים הלל פריד כותב אודות אביו את הדברים הבאים:
צאצאיו
ר' אליעזר יצחק הותיר אחריו בן יחיד, ושתי בנות:
פחמן אלפא ובטא
בכימיה אורגנית, פחמן אלפא (Cα) מתייחס לאטום הפחמן הראשון הקשור לקבוצה פונקציונלית כלשהי במולקולה. אטום הפחמן השני מכונה פחמן בטא (Cβ), והפחמנים הבאים מקבלים ייצוג גם הם על פי סדר האלפבית היווני.
נומנקלטורה זהה נוהגת ביחס לאטומי המימן הקשורים לאטומי הפחמן; אטום המימן הקשור לפחמן אלפא מכונה מימן אלפא, אטום המימן הקשור לפחמן בטא מכונה מימן בטא וכן הלאה.
נומנקלטורה זו אינה עומדת בקנה אחד עם הנומנקלטורה של IUPAC המעודדת זיהוי פחמנים באמצעות ספרות ולא באמצעות אותיות יווניות, אך למרות זאת שיטה זו נותרה פופולרית מאוד.
מולקולה אורגנית בעלת יותר מקבוצה פונקציונלית אחת עלולה להיות מקור לבלבול; באופן כללי ניתן לומר שהקבוצה הפונקציונלית האחראית לשמה או לסיווגה של המולקולה היא קבוצת הרפרנס עבור נומנקלטורת אטומי הפחמן. לדוגמה, המולקולות ניטרוסטירן ופנתילאמין דומות מאוד במבנה שלהן, ומולקולת הניטרוסטירן אף יכולה ליצור פנתילאמין כאשר היא מחוזרת. עם זאת, פחמן האלפא של ניטרוסטירן ממוקם בסמוך לקבוצת הפניל, ואילו במקרה של פנתילאמין - אותו הפחמן בדיוק מוגדר כפחמן בטא, שכן אצל פנתילאמין (שהוא יותר אמין מאשר סטירן) מונים את הפחמנים מהצד ההופכי של המולקולה.
חלבונים וחומצות אמינו
המונח "פחמן אלפא" משמש גם ביחס לחלבונים ולחומצות אמינו, ומייצג את השלד הפחמני שלפני הפחמן הקרבונילי. על כן, כאשר קוראים לאורך השלד הפחמני של חלבון מסוים מכיוון הקצה האמיני (N) לכיוון הקצה הקרבוקסילי (C), נקבל רצף של -[קצה N - פחמן אלפא - קצה C (פחמן קרבונילי)]n פעמים וכן הלאה. פחמן האלפא נמצא במקום בו המתמירים השונים נקשרים לחומצות האמינו השונות; קבוצות אלו, הידועות גם בשם "שרשרת ה-R", הן היוצרות את השונות בין חומצות האמינו, ומעניקות לפחמן האלפא את תכונותיו הסטריאוגניות אצל כל חומצות האמינו השונות, לבד מגליצין..
בחומצות אמינו, אם כן, פחמן אלפא ימצא במקום אליו נקשרת שרשרת ה-R, ואילו פחמני בטא, גמא וכן הלאה, יהיו ממוקמים לאורך שרשרת ה-R.
פחמן האלפא הוא המרכז הכיראלי של חומצות האמינו, שכן הוא קשור ל-4 קבוצות שונות: לקבוצה הקרבוקסילית, לקבוצה האמינית, לשרשרת ה-R ולאטום מימן. בגלל הפיזור במרחב במבנה טטראדרלי של האורביטלים שמסביב לפחמן האלפא, 4 הקבוצות השונות הקשורות אליו יכולות ליצור 2 סידורים מרחביים שונים, או במילים אחרות - "סטריאואיזומרים" שונים. אצל חומצת האמינו גליצין, שרשרת ה-R מורכבת גם היא מאטום מימן בודד (כלומר לא קיימות 4 קבוצות שונות הקשורות לפחמן האלפא), ועל כן פחמן האלפא חסר את התכונות הסטריאוגניות הקיימות אצל יתר חומצות האמינו. בנוסף, אצל גליצין גם לא קיים פחמן בטא, בניגוד ליתר חומצות האמינו.
פחמן האלפא של חומצות האמינו חשוב בקיפול חלבונים: כאשר מתארים חלבון (הבנוי משרשרת חומצות אמינו) לעיתים קרובות מייצגים בקירוב את מיקום חומצת האמינו על פי מיקום פחמן האלפא שלה. ככלל, פחמני האלפא של חומצות אמינו סמוכות בחלבון נמצאים במרחק של 3.8 אנגסטרום (380 פיקומטר) אחד מהשני.
חמשת חוקי הספרנות
החוק הראשון: ספרים הם לשימוש
החוק הראשון מהווה את הבסיס לשירותי הספרייה. ד"ר רנגנאדן שם לב שספרים ננעלו על ידי שלְשׁלאות כדי למנוע את הוצאתם וכי הדגש היה על אחסון ושימור במקום על שימוש. הוא לא דחה את הרעיון ששימור ואחסון הם חשובים אבל הוא טען שמטרת פעילויות אלו היא לקדם את השימוש. בלי גישה של המשתמש לחומרים יש לפריטים אלה ערך מועט מאוד. בהדגשת השימוש מיקד ד"ר רנגנאדן מחדש את תשומת הלב של הספרנים לנושאים הקרובים להנגשה כמו מיקום הספרייה, מדיניות ההשאלה, שעות וימי הפעלת הספרייה וכן איכות הצוות ונושאים גשמיים כמו ריהוט הספרייה, שליטה בטמפרטורה ותאורה.
החוק השני: לכל קורא הספר שלו/שלה
חוק זה מציע שכל חבר בקהילה יוכל לקבל את החומרים הדרושים לו. ד"ר רנגנאדן חש שכל אדם, מכל הסביבות החברתיות, זכאי ליהנות משירותי הספרייה, וכי הבסיס של שימוש בספרייה הוא חינוך, שלו כולם זכאים. לבעל זכויות אלה יש גם חובות חשובים, הן לספרייה והן ללקוחות הספרייה. לספריות צריך שיהיה מידע ממקור ראשון על האנשים אותם הן משרתות. האוספים צריכים לענות לתחומי העניין המיוחדים של הקהילה, וספריות צריכות לקדם ולפרסם את שירותיהן בצורה נרחבת, כדי למשוך מגוון רחב של קוראים.
החוק השני של הספרנות "לכל קורא הספר שלו/שלה" – משמעותו שספרנים משרתים מגוון רחב של לקוחות, רוכשים ספרות כדי להתאים אוסף גדול לצרכיהם, לא שופטים מה לקוחות מסוימים בוחרים לקרוא. לכל אחד יש טעם שונה וספרנים צריכים לכבד את זה.
החוק השלישי: לכל ספר הקורא שלו
עיקרון זה קשור קשר הדוק לחוק השני, אך הוא מתמקד בפריט עצמו, דבר המצביע על כך שלכל פריט בספריה יש אדם או אנשים שימצאו את הפריט שימושי. ד"ר רנגנאדן טען כי הספרייה יכולה לתכנן שיטות רבות כדי להבטיח שכל פריט ימצא את הקורא המתאים לו. שיטה אחת כללה את הכללים הבסיסיים לגישה לאוסף, ובראשם הצורך במדפים פתוחים.
החוק השלישי של הספרנות "לכל ספר הקורא שלו" – משמעותו שלספרים יש מקום בספרייה גם אם מספר קטן יותר של אנשים יכול לבחור לקרוא אותם.
החוק הרביעי: שמור על זמנו של הקורא
חוק זה הוא הכרה בכך שחלק מהצטיינות שירותי הספרייה היא היכולת שלה לענות על הצרכים של משתמש הספרייה ביעילות. לשם כך המליץ ד"ר רנגנאדן על שימוש בשיטות עסקיות מתאימות לשיפור ניהול הספרייה. הוא שם לב שריכוז אוסף הספרייה במקום אחד סיפק יתרונות ברורים. הוא גם ציין גם כי צוות מעולה יכלול לא רק את אלה שיש להם מיומנויות יעץ טובות, אלא גם מיומנויות טכניות טובות בקיטלוג, הזמנות, רכש והשאלת חומרים.
החוק הרביעי של הספרנות "שמור על זמנו של המשתמש" – משמעותו כי כל הלקוחות צריכים להיות מסוגלים לאתר בקלות את החומרים שהם זקוקים להם במהירות וביעילות.
החוק החמישי: הספרייה היא אורגניזם מתפתח
חוק זה התמקד יותר בצורך בשינוי פנימי מאשר בשינויים בסביבה עצמה. ד"ר רנגנאדן טען כי ארגוני הספריות צריכים להסתגל לגידול בצוות העובדים, באוסף הפיזי ובשימוש של הקוראים. דבר זה כולל גידול במבנה הפיזי, בשטחי הקריאה, בשטחי המדף ובשטח המיועד לקטלוג.
החוק החמישי של הספרנות "הספרייה היא אורגניזם מתפתח" – משמעותו כי ספרייה צריכה להיות ארגון המשתנה ללא הרף, לעולם לא להיות סטטי בתפיסתו. ספרים, שיטות, והספרייה הפיזית צריכים להיות מעודכנים לאורך זמן.
גרסאות שונות
ב -2004 המליץ הספרן אלירזה נורוזי ליישם את חוקי רנגנאדן לאינטרנט במאמרו, "יישום חוקי רנגנאדן באינטרנט":
ב- 2008, המליצה הספרנית קרול סימפסון לערוך את החוק של רנגנאדן בשל עושרה של התקשורת. אלה הצעותיה:
ב- 2015 הציע ב. שדרש מערכת חוקים חליפית שעובדה מדברי ד"ר ס. ר. רנגנאדן:
ב- 2016 המליץ ד"ר אכלה מוניגל (Achala Munigal) לערוך את חוקי רנגנאדן בשל הכנסת כלים של מדיה חברתית לספריות.
מהדר
מְהַדֵּר (באנגלית: Compiler) הוא תוכנית מחשב המתרגמת משפת מחשב אחת לשפת מחשב אחרת. המהדר הקלאסי מקבל כקלט תוכנית הכתובה בשפה עילית ומתרגם אותה לתוכנית בשפת מכונה. מהדר תואם בדרך כלל לסוג מעבד מסוים בלבד, ולגרסת שפה מסוימת, ותוצריו לא יהיו תואמים למעבד אחר. פעולת המהדר קרויה הידוּר.
המהדר ממיר פקודות משפה המוגדרת על ידי דקדוק אחד לפקודות שמוגדרות על ידי דקדוק אחר. המרה זו בדרך כלל איננה פונקציה חד-חד-ערכית, כלומר את התוצר של מהדר לרוב לא ניתן לתרגם חזרה לקוד המקור: מקודי מקור שונים אפשר להגיע לאותו תוצר סופי.
תהליך בניית תוכנת מחשב מתחלק לשני שלבּים עיקריים - הידור וקישור. המהדר אחראי על תהליך ההידור. בתהליך ההידור ממיר המהדר את הקוד שכתב המתכנת, לשפת מכונה, כך שעבור כל קובץ שעבר הידור נוצר קובץ מקביל בשפת מכונה. קובץ זה מסומן בדרך כלל כקובץ OBJ (או O במהדרים אחרים). תהליך ההידור מורכב ממספר תת-שלבים עיקריים: ניתוח מילולי, ניתוח תחבירי, ניתוח סמנטי, ולבסוף שלב יצירת קוד המכונה.
בתהליך הקישור מקושרים ביחד קבצים אלה לתוצר סופי - תוכנה שניתנת לביצוע במעבד ובמערכת הפעלה מסוימת.
מהדרים של שפות תכנות מסוימות מפיקים קוד למעבד וירטואלי שאינו מיושם באופן ישיר בחומרה. דוגמה לשפות כאלה - Java, ‎C#‎ ו-Smalltalk. היתרון בשיטה זו הוא היכולת להריץ את אותו קובץ מהודר במעבדים מסוגים שונים.
רקע
מחשבים אינם בעלי בינה ואינם מבצעים דבר פרט למספר מוגבל של פקודות חישוב אלקטרוניות. כל מחשב בנוי על שבב אלקטרוני אחד או יותר הקרוי מעבד המסוגל לקבל בצורה בינארית נתוני קלט, לבצע עליהם פעולה מסוימת ולחשב את הפלט. הכנסת הנתונים והפקודות למעבד מתבצעת בצורה של הכנסת קוד (מספר) של פקודה, יחד עם הנתונים שיעובדו. רצף הפקודות שניתן למעבד נקרא שפת מכונה. אותה שפת מכונה היא התוכנה המורצת במחשב.
בשל הקושי לתכנת את המחשב בשפת מכונה, פותחו עם השנים שפות תכנות מופשטות יותר, הנקראות בשם הקיבוצי שפות עיליות. הדקדוק המגדיר שפה עילית הוא מורכב יותר מדקדוק שפת המכונה, אך עם זאת ברור יותר ומאפשר התייחסות מופשטת יותר להיבטים שונים של החומרה והתוכנה, תחזוקתיות קלה יותר, ופיתוח מהיר יותר.
תפקידו של המהדר, אם כך, הוא להמיר את הדקדוק העילי לדקדוק שפת המכונה. באופן כללי ניתן לומר שככל ששפת התכנות מופשטת יותר, כך על המהדר להיות מותאם ומורכב יותר.
שגיאות זמן הידור
שגיאות זמן הידור הן שם כולל לשגיאות שעל המהדר לזהות כבר בשלב ההידור. שגיאות מסוגים שונים יתגלו בשלבים שונים בזמן ההידור.
תלוי באופי השגיאה, זיהוי שגיאת זמן הידור עלולה לעצור את כל פעולת ההידור, או לאפשר לתהליך להמשיך.
סאטורן (כדורגל)
מועדון הכדורגל סאטורן ראמנסקויה (ברוסית: Футбольный клуб «Сатурн» Раменское) היא קבוצת כדורגל רוסית המייצגת את העיר ראמנסקויה שבמחוז מוסקבה, ומתמודדת בליגה השנייה ברוסיה. הקבוצה מכונה "החייזרים" (ברוסית: "Инопланетяне") בשל השם "סאטורן".
היסטוריה
מועדון הכדורגל הוקם לראשונה בשנת 1946 בשם "סנייפר" (Снайпер ברוסית) בחסות מפעל ראמנסקויה לחומרי בנייה. בשנים 1951–1957 נקראה בשם קריליה סובייטוב ולזמן קצר שונה שמה ל"טרוד" (בשנים 1958-1959) לפני שהקבוצה החלה להיקרא סאטורן החל משנת 1960.
בשנת 1988 הקבוצה העפילה לליגה הסובייטית השנייה ושיחקה בה במשך 6 עונות. בעונת 1992 הפכה הליגה לליגה הרוסית השנייה ובעונת 1994 אף איבדה את מעמדה המקצועני אך עונה לאחר מכן שבה לליגה המקצוענית ובעונת 1996 העפילה לליגת המשנה הרוסית בה התמודדה במשך 3 עונות רצופות. בעונת 1999 העפילה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הרוסית בכדורגל בה התמודדה עד עונת 2011. בשנים 2002–2004 ערוץ הטלוויזיה REN TV היווה הספונסר הראשי של הקבוצה.
בינואר 2011 מנהלי ליגת העל הרוסית הדיחו את הקבוצה לליגת המשנה, בשל קשיים פיננסיים שצצו במהלך עונת 2010 ואת מקומה בליגה הבכירה נטלה קרסנודאר מליגת המשנה שסיימה חמישית בעונת 2010 בליגה הרוסית הראשונה. ב-2011 הודיעו ראשי הקבוצה על פירוקה הסופי ואת מקומה בליגה נטלה קבוצת הבת שלה "סאטורן-2".
בעונת הקבוצה שבה לפעילות. אך עונה לאחר מכן (עונת 2014/2015) שוב נאלצה להשהות את פעילותה, אך כבר בעונת 2016/2017 שבה להתמודד בליגה הרוסית השנייה.
מאמנים
רשימת מאמני הקבוצה משנת 1987:
אצטדיון הקבוצה
אצטדיון סאטורן בשכונת ראמנסקויה במוסקבה משמש כמגרשה הבייתי של קבוצת סאטורן מאז נחנך בשנת 1999. האצטדיון מכיל 14,685 מושבים ושופץ במהלך מאי-יוני 2002. במחזור ה-30 בליגה בעונת 2007, באצטדיון נערך משחק האליפות של זניט סנקט פטרבורג שהתארחה אצל סאטורן והניפה את גביע האליפות בסיום המשחק. ב-2 בנובמבר 2008 נערך משחק האליפות של רובין קאזאן שהתארחה אצל סאטורן ובסיום המשחק חגגה את זכייתה באליפות, אך רשמית הוענק לה גביע אליפות ב-9 בנובמבר באצטדיון המרכזי בקאזאן.
בשנים 2012 ו-2013 טורפדו מוסקבה אירחה את משחקי הבית שלה באצטדיון לאחר שמגרש אדוארד סטרלצוב לא עמד בתקנים של ליגת המשנה הרוסית.
האצטדיון שימש כמגרש הבייתי של טורפדו גם בעונת 2013/2014 כשבאותה עונה אנז'י מחצ'קלה אירחה את משחקיה במסגרת האירופית. ביוני 2017 נבחרת רוסיה בכדורגל נשים אירחה מספר משחקי ידידות.
סאטורן 2
מועדון הכדורגל "סאטורן 2" (ברוסית: ФК Сатурн-2) הוא קבוצת המילואים של סאטורן. הקבוצה הוקמה ב-1991 ועד 2004 ייצגה את העיירה דולגופרודני שבמחוז מוסקבה בליגה הרוסית השנייה והיוותה קבוצת כדורגל עצמאית לפני שנרכשה ב-2004 על ידי קבוצת האם של סאטורן והפכה לקבוצת הבת שלה. ב-2011 שוב הייתה לקבוצה עצמאית ועברה להשתמש במשאבי קבוצת סאטורן שהתפרקה, אך ב-2014 שוב הוכפפה לסאטורן, כשהוקמה מחדש. בשנים 1991–2004 נקראה בשם "קוסמוס". מאז 2004 נקראת בשם סאטורן-2.
לאוניד בוריאק
לאוניד יוסיפוביץ' בוריאק (באוקראינית: Леонід Йосипович Буряк; נולד ב-10 ביולי 1953) הוא כדורגלן עבר סובייטי-אוקראיני ששיחק בעמדת הקשר בקבוצות דינמו קייב, צ'רנומורץ אודסה ובנבחרת ברית המועצות. לאחר פרישה ממשחק פעיל הפך למאמן כדורגל.
קריירת שחקן
בוריאק גדל במחלקת הנוער של המועדון צ'רנומורץ אודסה. בגיל 18 קודם לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. מהר מאוד התבלט כשחקן מפתח של הקבוצה. בתום עונת 1972/1973 קיבל הצעה לעבור לקבוצת הצמרת של הליגה הסובייטית - דינמו קייב. בוריאק שיחק במדי דינמו 11 שנים, במהלכן זכה עם הקבוצה ב5 אליפויות, 3 גביעי ברית המועצות ובגביע אירופה למחזיקות גביע. בשנת 1984 הסתכסך בוריאק עם המאמן האגדי של דינמו קייב - ולרי לובנובסקי. בשל כך החליט לעזוב את דינמו - הוא חתם בקבוצת טורפדו מוסקבה וכעבור שנה עבר למטאליסט חרקוב. בוריאק זכה עם קבוצתם החדשה בגביע הסובייטי - ב-1986 עם טורפדו וב-1988 - עם מטאליסט.
בשלהי הקריירה שלו עבר לפינלנד, שם שיחק בקבוצות מהליגה השנייה במדינה.
לאוניד בוריאק שיחק בנבחרת האולימפית של ברית המועצות, איתה זכה במדליית ארד באולימפיאדת מונטריאול - הוא השתתף בכל חמשת המשחקים של הנבחרת במהלך הטורניר. שיחק גם בנבחרת ברית המועצות הרשמית. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה מול נבחרת צ'כוסלובקיה במאי 1974. בוריאק היה בסגל הנבחרת למונדיאל 1982, אך לא שותף באף אחד ממשחקי קבוצתו בטורניר.
קריירת אימון
לאחר פרישתו של בוריאק ממשחק פעיל עבר לאימון ואימן תחילה את קבוצת הכדורגל של אוניברסיטת אוונסוויל שב מדינת אינדיאנה. בהמשך אימן את קבוצת ניבה טרנופול מליגת המשנה האוקראינית. לאחר מכן אימן במשך 4 שנים את קבוצת נעוריו - צ'רנומורץ אודסה. הוא זכה עם הקבוצה במקום שני בליגת העל האוקראינית בשתי עונות רצופות. בשנת 1999 אימן במשך תקופה קצרה את הקבוצה הרוסית ארסנל טולה. בשנת 2000 הצטרף אל סגל האימון של קבוצת דינמו קייב וב-2002 מונה למאמן הראשי של הנבחרת. כעבור שנה פרש מאימון הנבחרת לאחר סדרה של הפסדים של הנבחרת.
Backchannel
Backchanneling היא תופעה בה ציבור של אנשים עוסק בתקשורת במקביל ובנוסף לערוץ התקשורת הראשי.
לדוגמה, העברת פתקים בכיתה בזמן שהמורה מרצה, דיון בין מספר משתתפים בתוך קבוצת דיון במהלך כנס. שימוש בצ'אט בשעת שיחת ועידה.
הופעת כלים דיגיטליים המאפשרים תקשורת בצורה נוח ומהירה, כגון מסרון (SMS) בטלפון סלולרי ותקשורת אלחוטית בין מחשבים ניידים, העצימה את התופעה.
חאטף-7
חאטף-7 באבור (אורדו: بابر) הוא טיל שיוט מתוצרת פקיסטן. לטיל טווח של 700 קילומטרים והוא טיל השיוט הראשון מתוצרת פקיסטן.
על פי מקורות שונים, מדובר בגרסה עצמאית פקיסטנית של טיל הטומהוק האמריקאי שנפל לידי פקיסטן במהלך תקיפה אמריקאית באפגניסטן. הטיל ניתן לשיגור מהקרקע, מהים ומהאוויר וניתן לחמשו גם בראשי נפץ גרעיניים.
פקיסטן ניסתה לפתח טיל שיוט עצמאי מאז 1995. ב-1998 נפל טיל טומהוק אמריקאי בשטח פקיסטני אחרי שארצות הברית שיגרה שישה טילים מסוג זה על בסיסי טליבאן באפגניסטן. ב-12 באוגוסט 2005 הודיעה פקיסטן באופן רשמי על ניסוי מוצלח בטיל. הניסוי התקבל בהפתעה ברחבי העולם שלא היה מודע ליכולות פקיסטן בתחום פיתוח וייצור טילי שיוט.
פנתר זדנסקי
פנתר זדנסקי אשר ידוע גם כטיגריס לוגנדאן (שם מדעי: Panthera zdanskyi) הוא מין של פנתר נכחד, שחי בתחילת הפליסטוקן במזרח אסיה לפני 2.55 עד 2.12 מיליון שנה מזמננו. במראהו דמה לטיגריס יותר מכל שאר החתולים וכנראה היה אביו הקדמון.
מאובניו תוארו ב-2011 בידי צוות המחקר ג'י ה. מז'אק, פר כריסטיאנסן ואנדרו ק. קיטצ'נר ממאובנים שהתגלו ב-2004 בשטח הנפה האוטונמית דונגשיאנג במחוז גאנסו שבמערב הרפובליקה העממית של סין, לצד שרידי סוס קדום. השם של המין נקרא לכבוד החוקר האוסטרי אוטו זדנסקי, אשר חקר הרבה את הטורפים הקדומים של הנאוגן בסין.
הממצאים שהתגלו מפנתר זה כללו לסתות וגולגולת כמעט שלמות, העתיקות והשלמות ביותר מבין גולגולות הפנתרים. משרידים אלה נראה שגודל הפנתר הקדום היה כמו יגואר גדול והוא הגיע לאורך 1.6 מטר ומשקל של 80 קילוגרם. מבנה הלסתות והעצמות שסביבם דמה מאוד לזה של פנתר פלאוסיננסיס (Panthera palaeosinensis).
דברי ימי נרניה
דברי ימי נרניה (באנגלית: The Chronicles of Narnia) הם סדרת ספרים בת שבע חלקים (הפטלוגיה) מאת הסופר הבריטי ק.ס. לואיס, ובה מתוארים קורותיהם של ילדים מעולמנו שנקלעים לעולם נרניה.
הספרים משתייכים לסוגת ספרות הפנטזיה, ומערבים בהם גם מוטיבים הלקוחים מאגדות עם שונות, כגון כישוף, חיות מדברות, גמדים, ענקים ויצורים מיתולוגיים שונים, השאובים בעיקר מהמיתולוגיה היוונית, הרומית והאירית.
הספרים מכילים מוטיבים נוצריים רבים מאוד, ויש המפרשים אותם כאלגוריה לסיפורי הנצרות, אם כי המחבר עצמו הסתייג מפרשנות זו, ואמר שהסיפורים אמנם נכתבו בהשראת רעיונות נוצריים, אבל לא אמורים לייצג אותם.
עיקרי העלילה
הספר שנכתב ראשון בסדרת נרניה, הוא "האריה, המכשפה וארון הבגדים" שמגולל את קורותיהם של ארבעה ילדים, אשר מפונים מלונדון המופצצת בתקופת מלחמת העולם השנייה לביתו של פרופסור בכפר. שם הם מגלים ארון ישן ונכנסים דרכו לעולם אחר וקסום בשם נרניה, בו שולטת מכשפה אכזרית הידועה בשם המכשפה הלבנה. הילדים מצליחים לבסוף לשחרר את העולם מעולה בעזרתו של האריה אסלן.
הספרים הבאים מגוללים את המשך קורותיהם של הילדים האלו וילדים אחרים בנרניה. כל ארבעת האחים מופיעים גם בספר "הנסיך כספיאן" ובספר "הסוס ונערו". הספר "אחיינו של הקוסם" מספר כיצד נרניה נוצרה, ומבחינה כרונולוגית קודם ל"האריה המכשפה וארון הבגדים", אף שנכתב אחריו. הספר "הסוס ונערו" מתרחש במקביל לתקופת התרחשותו של "האריה המכשפה וארון הבגדים". בספר "הקרב האחרון" מסופר על סופה של נרניה.
סדרת הספרים
כל הספרים יצאו לאור בעברית, חלקם במהדורה מנוקדת. לקראת יציאת הסרט המבוסס על הספר "האריה, המכשפה וארון הבגדים", יצאו בשנת 2005 כל ספרי הסדרה מחדש בספרית מרגנית של הוצאת זמורה ביתן.
מבחינה כרונולוגית (על פי זמן התרחשות הסיפור) סדר הספרים הוא:
משפחת פוונסי
פיטר פוונסי - הבן הבכור והמלך הרם של נרניה. פיטר הוא המבוגר מבין ארבעת ילדי פיוונסי. דמותו היא של אדם בוגר, הוגן, רציני ואחראי, אשר מגן על החלשים ואף מוכן להודות בטעויות. פיטר מוכתר כמלך הרם של נרניה בספר "האריה, המכשפה וארון הבגדים", ומופיע כדמות עיקרית גם ב"נסיך כספיאן". כמלך נרניה מצטיין פיטר כלוחם ומצביא. ב"סוס ונערו" לא מופיע פיטר אך נמצא ברקע העלילה, ופעם נוספת, מגיע לנרניה לקראת קיצה ב"קרב האחרון".
סוזן פוונסי - השנייה לבית פיוונסי. לסוזן דמות "חיוורת" משהו - היא תמיד נגררת, חסרת יוזמה, ועם הזמן מתנתקת מנרניה. סוזן מופיעה בשלושה ספרים: "האריה, המכשפה וארון הבגדים" (שם הוכתרה כמלכה בנרניה), "הנסיך כספיאן" ו"הסוס ונערו", סוזן לא חוזרת לנרניה עם אחיה ב"קרב האחרון". היא מתוארת בתור המלכה היפה ביותר שמלכה על נרניה.
אדמונד פוונסי - השלישי מבין ילדי פיוונסי. ב"אריה, מכשפה וארון הבגדים" אדמונד מגלה את נרניה בנפרד מלוסי, אחריה, ועקב מפגש עם המכשפה הלבנה בוגד באֶחיו ומנסה להסגירם לידיה. לאחר שאסלן מציל אותו מהוצאה להורג בידי המכשפה, מתחרט אדמונד על מעשיו ומוכתר יחד עם אחיו למלך בנרניה. דמותו של אדמונד לפני הצלתו היא של ילד קנטרני ונוטר טינה, ולאחר הצלתו משתנה אופיו לטובה. אדמונד מופיע כדמות עיקרית גם ב"נסיך כספיאן", ו"המסע בדורך השחר". ב"סוס ונערו" מופיע אדמונד בקטע קצר, ומגיע שוב לנרניה ב"קרב האחרון".
לוסי פוונסי - הצעירה ביותר, היא הראשונה שמגלה את הדרך לנרניה בספר "האריה, המכשפה וארון הבגדים", ובהמשך מוכתרת כמלכה שם. דמותה היא של ילדה מאוד עליזה אך כנה, הוגנת ורחמנית. לוסי מופיעה כדמות עיקרית גם ב"נסיך כספיאן", ו"המסע בדורך השחר". ב"סוס ונערו" מופיעה לוסי בקטע קצר, וכמו אדמונד ופיטר מגיעה שוב לנרניה ב"קרב האחרון". ללוסי מערכת היחסים הקרובה ביותר מבין כל הדמויות עם אסלן, והיא מצטיינת בריפוי.
דמויות נוספות מעולם האדם
יוסטס קלרנס סקרב - בן דודם של ארבעת ילדי פיוונסי, המגיע לנרניה בספרים "המסע בדורך השחר", "כס הכסף" ו-"הקרב האחרון". בתחילה עובר יוסטס לנרניה יחד עם הצעירים מבין האחים - אדמונד ולוסי, דרך ציור של ספינה. שם הם פוגשים את הנסיך כספיאן, שעכשיו הוא כבר מלך, ואת ריפיצ'יפ, העכבר-האביר הנועז. בתחילת הסיפור, יוסטס הוא ילד אנוכי ומפונק, ובמידה מסוימת אף מרושע, אולם במהלך החוויות שהוא עובר במסע ופגישתו עם אסלן אופיו משתנה והוא מתחיל לשפר את דרכיו.
ג'יל פול - שותפתו של יוסטס להרפתקה בספרים "כס הכסף" ו"הקרב האחרון". ב"כס הכסף", השניים נכנסים לנרניה דרך השער האחורי של בית הספר, הנעול בדרך כלל. הם נשלחים על ידי אסלן למצוא את הנסיך ריליאן, בנו האובד של מלך נרניה הזקן. הם עוברים הרפתקאות רבות ולבסוף צריכים להתמודד עם מלכת ארץ תחתיות, אשר מסתבר כי כישפה את הנסיך ריליאן, כדי להשתלט על נרניה.
פולי פלמר ודיגורי קירק - גיבורי הספר "אחיינו של הקוסם". הם מגיעים לנרניה באמצעות טבעות קסומות שענדו על אצבעותיהם: הם מגיעים אל היער שבין העולמות (מקום בו כל בריכה מובילה לעולם אחר), תחילה הם מגיעים לעולם של המכשפה הלבנה, לאחר שבטעות העירו את המכשפה הלבנה, חזרו ליער והגיעו לנרניה עם המכשפה, שם זכו לראות את אסלן יוצר את נרניה. פולי ודיגורי נשלחים על ידי אסלן למסע על גבי סוס מכונף בחיפוש אחר עץ תפוחי כסף, שלפירותיו כוח קסום. המכשפה הלבנה, אותה העירו פולי ודיגורי בבלי דעת, מחפשת גם היא אחר העץ הקסום כדי לטעום מהפרי, דבר שיאפשר לה להפוך לשליטה הנצחית של נרניה. דיגורי מופיע מאוחר יותר כפרופסור הזקן בהאריה, המכשפה וארון הבגדים.
דמויות נרניניות
אסלן - אסלן הוא אריה מדבר, בעל יכולות מאגיות ומהווה סוג של אלוהות עבור יצורי נרניה. הוא שבורא בהבל פיו את עולמה של נרניה, והוא גם זה אשר מורה על הבאת הקץ לעולם זה. דמותו מופיעה בכל ספרי הסדרה והוא הדמות המכוונת את האירועים. מעשיו של אסלן מכוונים בדרך כלל להנחלת מוסר השכל. ההקבלה בין דמותו של אסלן לזו של ישו מובהקת: הוא בנו של "הקיסר שמעבר לים" (כלומר אלוהים), הוא מקריב את חייו למען נרניה וקם לתחיה מן המתים והוא המושיע של נרניה אליו מייחלים ובו מאמינים כל תושביה.
הנסיך כספיאן העשירי - יורש העצר החוקי של ממלכת נרניה, המנסה לחזור לכס המלוכה שנתפס על ידי דודו מירז. כספיאן הוא גיבור הספר "הנסיך כספיאן" ו"מסע בדורך השחר", ומופיע גם כמלך זקן בספר "כס הכסף".
שסטה - גיבור הספר "הסוס ונערו", הנמלט יחד עם הסוס ברי מקלורמן אל נרניה בתקופת מלכותם של פיטר, סוזן, אדמונד ולוסי.
השפעות נוצריות
לואיס היה נוצרי אדוק, וחיבר גם מספר ספרים העוסקים בתאולוגיה. השקפותיו הנוצריות באות לידי ביטוי גם בספרי נרניה, ומוטיבים רבים הלקוחים מהמחשבה הנוצרית מגולמים בצורה שונה בדמויות ובאירועים בסיפורים. הדוגמה הבולטת ביותר לכך היא בדמותו של אסלן, המסכים לתת את עצמו כקורבן על חטאו של אחר, ולאחר הריגתו חוזר לתחיה, ומזכיר בכך את דמותו של ישו. לואיס מדגיש בעיקר את רעיון הכפרה והמחילה, ומבקש להראות שגם לחוטאים קשים יש את האפשרות לזכות במחילה ולהגאל, והספרים משופעים בדמויות המתחילות את דרכן באופן שלילי, אבל מצליחות בהמשך לעלות על דרך הישר בעזרת הדרכתו של אסלן, כשהבולטות בהן הן דמויותיהם של אדמונד ויוסטס, ובמידה פחותה יותר גם דמויותיהם של דיגורי, טרמפקין, ארויס, ברי, ועוד. הוא מדגיש את חוסר יכולתו של האדם לגאול את עצמו ואת הזדקקותו לעזרת ההשגחה העליונה לצורך כך, אך עם זאת, באחרון בספרי הסדרה הוא נותן ביטוי בספריו גם להשקפתו - החריגה במחשבה הנוצרית האורתודוקסית - שהאמונה בנצרות אינה בהכרח הדרך היחידה לגאולה, אלא שגם מי שמצליח להגיע לערכי הנצרות באופן עצמאי, לאו דווקא מתוך חברות בכנסייה, עשוי למצוא בכך גאולה.
בשל ריבוי הרעיונות הנוצריים בסדרה, יש המנסים לראות בה אלגוריה לסיפורי התנ"ך והברית החדשה, אבל לואיס עצמו הכחיש טענות אלו, וטען שלא בא לכתוב אלגוריה, אלא סיפורים בדיוניים, השואבים השראה מרעיונות נוצריים (לצד מקורות אחרים) ומנסים ליישם אותם באופן שבו היו מתגלמים לו היו מתקיימים בעולם פנטזיה.
ביקורת
מאז צאתם זכו ספרי נרניה לביקורות רבות, חלקן אוהדות וחלקן שליליות. מבקרים רבים רואים בשלילה את האופן הבוטה והנחרץ בו לואיס מעביר את מסריו הנוצריים בספר, ואת ההתנשאות והבוז שהוא מפגין כלפי דעות שונות. כמו כן, הסדרה גם הואשמה בהבעת עמדות גזעניות ומיזוגניות: בני העם הקלורמני, שמוצגים באופן ברור כסטריאוטיפ מזרחי (הם כהי-עור, מגודלי-זקנים, ועוטי טורבנים), זוכים ליחס שלילי מאוד בספרים, ומוצגים כחנפנים, אנוכיים, רמאים ואכזריים (אם כי קיימות גם דוגמאות מועטות לדמויות קלורמניות המוצגות באור חיובי, ויוצאות נגד התרבות הקלורמנית). מיניות האישה מוצגת לרוב באור שלילי, כגורם פתייני ומזיק. מסוזן נמנעת הכניסה לארצו של אסלן מכיוון שהיא הגיעה לגיל בו "דבר אינו מעניין אותה פרט לשפתונים, גרבי ניילון ופגישות", ולעומת זאת דמויות נשיות חיוביות מוצגות לרוב כ"טום בוי". מבקר בולט וחריף ביותר של הסדרה הוא הסופר פיליפ פולמן, שקורא להורים שלא לתת לילדיהם לקרוא את ספרי נרניה. למרות הרעיונות הנוצרים בספרים, הם זכו להתנגדות גם מקרב גורמים נוצרים מסוימים, המאשימים אותם כמעודדי כישוף ועבודת אלילים, בגלל המוטיבים הרבים הלקוחים מתוך אמונות טרום-נוצריות המופיעים בהם, כגון הופעתם של אלי-נהר או דריאדות.
פרטיזן בלגרד (כדורסל)
פרטיזן איגוקאה בלגרד (בסרבית: КК Партизан Игокеа) היא קבוצת כדורסל סרבית מעיר הבירה בלגרד, המתמודדת בליגת העל הסרבית, ביורוליג וב.
היסטוריה
בקבוצה שיחקו גדולי שחקנים יוגוסלביה בעבר, ביניהם חבר היכל התהילה דראז'ן דליפאגיץ', ושחקני ה-NBA לשעבר ולאדה דיבאץ, אלכסנדר ג'ורג'ביץ', פרדראג דנילוביץ', ז'ארקו פספלי, וז'ליקו רברצה.
הקבוצה משתייכת לאגודת פרטיזן בלגרד. אולם הבית של הקבוצה הוא היכל פיוניר, אם כי משחקים בהם יש צפי גבוה לקהל, מתקיימים בבלגרד ארנה.
קאזו
קאזו (באנגלית: Kazoo), הוא כלי נגינה אמריקאי המעוות את קולו של המנגן בו. כאשר שרים, מזמזמים או מהמהמים אל תוך הקאזו, תנודות האוויר מרטיטות פיסת נייר או בד קטנה בתוכו, ובכך הוא מעניק לקול צליל דמוי צפצפה. הכלי מיוחד בצלילו ה"מוזר" וההומוריסטי ובזכות מידותיו הקטנות ניתן לקחת אותו בקלות לכל מקום.
נגינה
בעוד ש"נשיפה" הוא המונח המשמש בדרך כלל לתיאור הטכניקה הדרושה לנגינה בקאזו, מונח מדויק יותר יהיה "המהום" אל תוך הקאזו. נשיפה בשפתיים סגורות סביב פיית הקאזו לא תפיק צליל, אלא רק בהרטטת אוויר מתוך הריאות על ידי המהום או שירה אל תוך הכלי. זרימת אוויר מוגברת או נשיפה חזקה יותר יפיקו צליל חזק יותר. במקום "להמהם" בלבד (השמעת הצליל "המממממ"), ניתן להפיק צלילים שונים על ידי שירת הברות ומילים שונות כמו "דווו", "הווו", "רררר", "בררר" וכו'.
היסטוריה
כלי נגינה דומים לקאזו קיימים באפריקה כבר מאות שנים, להסוואת קולו של אדם או לחיקוי חיות, לעיתים קרובות למטרות טקסיות. לפי האגדה, על כלי עתיק זה מבוסס הקאזו המודרני, אשר אותו פיתח במאה ה-19 האפרו-אמריקני אלבמה וסט במייקון שבג'ורג'יה, ארצות הברית. הקאזו הראשון יוצר לפי דרישותיו של וסט על ידי ת'דאוס פון קלג, שען גרמני במייקון. הקאזו פורסם לראשונה ביריד המחוזי ב-1852, ובו הוצג כ"צוללת ה'למטה-דרומה'". עם זאת, אין כל תיעוד לאירוע.
הקאזו בצורת הצוללת, שהיה קאזו המתכת הראשון, נרשם כפטנט על ידי ג'ורג' ד'. סמית' מבאפלו, ניו יורק ב-27 במאי 1902. בשנת 2010 נפתח בביופורט שבדרום קרוליינה, מוזיאון המוקדש כולו להיסטוריית הקאזו.
שימוש מקצועי
הקאזו מנוגן בצורה מקצועית בלהקות "ג'אז" ומוזיקה קומית, ועל ידי חובבנים בכל העולם. הוא אחד מכלי הנגינה האקוסטיים המעטים שפותחו בארצות הברית וגם אחד מהקלים ביותר לנגן בו ברמה טובה, מאחר שהוא דורש רק יכולת להפיק צליל ווקאלי. בצפון-מזרח אנגליה ודרום ויילס, לקאזו יש תפקיד חשוב בלהקות ג'אז ומארש. משתמשים בקאזו ב"קרנבל הקאדיז והמורגה" שבאורוגוואי.
בהקלטה המקורית משנת 1921 של "Crazy Blues" של להקת Dixieland Jazz Band, ניתן להתבלבל ולחשוב שסולו הקאזו, המנוגן על ידי המתופף טוני סברבארו, הוא סולו טרומבון. ללהקת Mound City Blue Blowers היו כמה להיטי קאזו בתחילת שנות ה-20. הלהקה כללה את דיק סלבין שניגן בקאזו מתכתי ואת רד מקנזי שניגן בקאזו העשוי ממסרק ונייר טואלט. בתזמורתו של פול ווייטמן מדי פעם השתמשו ב"ווקה-פון", סוג של קאזו בעל צליל המזכיר טרומבון. הזמר ונגן הטרומבון ג'ק פולטון ניגן בו בהקלטה של "ויליה" של ווייטמן מ-1931, וב"מחרוזת להיטי הדאנס של אישם ג'ונס" מאת פרנקי טרומבאואר ב-1932. ההרכב הווקאלי The Mills Brothers התחיל לפעול במופעי וודביל כרביעיית קאזו, שניגנה הרמוניות בארבעה קולות המלווים בנגינת גיטרה של אחד האחים.
קארינוס
מַרְקוּס אוֹרֶלְיוּס קַארִינוּס (בלטינית: Marcus Aurelius Carinus; סביב 250 - יולי 285) היה קיסר רומא בין 283–285, בנו הבכור של הקיסר קארוס, ואחיו של נומריאנוס, שותפו לשלטון ולקיסרות.
המקור ההיסטורי הראשי הנוגע לקארינוס הוא ההיסטוריה אוגוסטה, המציגה את קארינוס כקיסר מושחת וכושל, ששקע בחיי הוללות ולא היה ראוי לשלטון. אף על פי כן, ההיסטוריון משה עמית סבור שקארינוס היה מצביא מוכשר, שהצליח בתקופת שלטונו הקצרה להדוף פלישה גרמנית בגליה, ולדכא מרידות שונות בבריטניה ובצפון איטליה.
חייו
בשנת 282 הכריזו הכוחות הצבאיים של רומא ברייטיה ונוריקום על קארוס, אביו של קארינוס ופריפקט המשמר הפרטוריאני, כקיסר הרומי החדש. קארוס מינה את קארינוס ואת אחיו נומריאנוס לקיסרים (תואר משני לתואר אימפרטור אוגוסטוס שהוא נשא). קרינוס קיבל את סמכויות השלטון בחלקה המערבי של האימפריה, בעוד אביו ואחיו יצאו מזרחה, להדוף את הפלישה של הסרמטים והקואדים, שחצו את הדנובה ופלשו לפאנוניה.
בתחילת שלטונו נלחם קארינוס בהצלחה בשבטים הגרמאנים על גדות נהר הריין העליון, אולם במהרה הוא עזב את החזית לפיקודם של הלגאטים שלו, וחזר לעיר רומא. במהלך שהותו ברומא, לפי דיווחים היסטוריונים מסוימים, קארינוס שקע בחיי התהוללות והפגנת עושר רהבתנית, הפגנה שכללה את חגיגות הלודי רומאני המפוארות ביותר שנערכו בתולדות העיר.
בתחילת שנת 283 אביו של קארינוס פלש למסופוטמיה, הביס את הצבא הפרסי, וכבש את הבירה הפרסית קטסיפון (קרוב לבגדאד של היום), אולם הצלחתו לא ארכה ימים; בסוף יולי, הוא נמצא מת באוהלו במחנה הקיסר ליד קטסיפון. הצבא הרומי במזרח הכריח את אחיו של קארינוס ושותפו לשלטון, נומריאנוס, להפסיק את מסע המלחמה נגד פרס, ולחזור לאירופה. במהלך עצירה שעשה הצבא בעיר כלקדון (העיר שמול ביזנטיון, בצד האסייתי של מצר הבוספורוס) נרצח נומריאנוס, ודיוקלטיאנוס הוכרז כקיסר על ידי חיילי הצבא.
כשהגיע הדיווח על מותו של אחיו, ועל הכרזת דיוקלטיאנוס כקיסר, עזב קארינוס את רומא בבהילות, ויצא בראש צבא למזרח במטרה לחסל את הטוען לכתר. בדרכו קארינוס עבר בפרובינציית פאנוניה, ודיכא בהצלחה את מרידתו של טוען לקיסרות נוסף, מרקוס אורליוס גוליאנוס.
המלחמה בין קארינוס ודיוקלטיאנוס נערכה ברובה בפרובינציית מואסיה. קארינוס ניצח במספר קרבות, אולם בקרב העיקרי שנערך על נהר מורבה, דיוקלטיאנוס זכה בניצחון מוחץ, וקארינוס נהרג.
לפי דיווח אחד, הקרב החל ביתרון לצד קארינוס שמספר החיילים בצבאו היה גדול יותר ומהלך הקרב נטה לטובתו. המהפך הגיע כאשר קארינוס נרצח על ידי טריבון צבאי במהלך הקרב, כנקמה על כך שפיתה את אשתו של הטריבון, בעקבות רצח זה התמוטטו צבאותיו של קארינוס והניצחון, דחוק אך מוחלט ניתן לדיוקלטיאנוס.
תאליה
תאליה (יוונית: Θαλία; מילולית - עליזות) הייתה אחת מתשע המוזות שהוליד זאוס, ראש האלים, למנמוסינה, אלת הזיכרון. תאליה הייתה המוזה של הקומדיה ושירת הרועים הפסטורלית.
תאליה נחשבה לאלה כפרית, ובדרך כלל תוארה אוחזת במסכת תיאטרון קומית ובמקל רועים.
שמה של תאליה, בדומה לשמות שאר המוזות, ניתן לאסטרואיד 23 תאליה, שנתגלה בשנת 1852.
תאליה היה גם שמה של אחת משלוש הגראציות, אלות החן ומלוותיה של אפרודיטה, אלת היופי והאהבה. הייתה גם נימפה בשם זה, שהרתה לזאוס ולהם נולדו תאומים.
מבצע דיפ פריז
מבצע דיפ פריז (באנגלית: Operation Deep Freeze OpDFrz או ODF) הוא שם צופן לסדרת משימות אמריקאיות, החל ב"מבצע דיפ פריז I" ב־1955–1956, שאחריו באו "מבצע דיפ פריז II", "מבצע דיפ פריז III" וכן הלאה (היה מבצע ראשוני לפני שאדמירל ריצ'רד בירד הציע את "דיפ פריז"). לאור נוכחותה המתמשכת והקבועה של ארצות הברית באנטארקטיקה מאז אותו מועד, התקבל השימוש ב"מבצע דיפ פריז" כמונח כללי למבצעים אמריקאים ביבשת זו, ובייחוד למשימות הסדירות לחידוש המלאי בבסיסים אנטארקטיים, בתיאום צבא ארצות הברית.
לפני השנה הגאופיזית הבינלאומית
לצי ארצות הברית השיג כבר שיא של מחקר קודם באנטארקטיקה. עוד בשנת 1839, הוביל קפטן צ'ארלס וילקס את המשלחת הראשונה של צי ארצות הברית למימי אנטארקטיקה. ב־1929 הקים אדמירל ריצ'רד בירד בסיס צי למחקר באמריקה הקטנה I, עמד בראש משלחת בירד הראשונה, 1930-1928 לחקר פנים היבשת, וניהל את הטיסה הראשונה מעל הקוטב הדרומי. בשנים 1934–1935 יצאו בירד ואנשיו במשלחת שנייה, שהרחיקה עוד הרבה אל פנים הארץ, ואף נשארה לחרוף שם. משלחת בירד השלישית ב־1940 מיפתה את ים רוס.
בירד מילא תפקיד חשוב במבצע הייג'אמפ של הצי אחרי מלחמת העולם השנייה, בשנים 1946–1947, שמיפה את רוב קו החוף האנטארקטי. ב־1948 הוביל המפקד פין רון משלחת שצילמה יותר מ־1.1 מיליון קמ"ר מן האוויר. אחר, בשנים 1954–1955, ערכה שוברת הקרח האמריקאית USS אטקה (AGB-2) משלחת חיפוש ותצפית לאיתור אתרי נחיתה עתידיים ומפרצים.