cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוברט דאגלס הייר
רוברט הייר הוא גם חבר בצוות היועצים של ה-FBI במרכז לחקירות בנושאי חטיפות ילדים ורוצחים סדרתיים. בנוסף לכך, הוא גם מייעץ למספר שירותי בתי הסוהר בבריטניה ובצפון אמריקה בנושאי פיתוח תוכניות טיפול חדשות לעבריינים עם פסיכופתיה.
ביוגרפיה וקריירה
בשנת 1960 סיים רוברט הייר תואר שני בפסיכולוגיה באוניברסיטת אלברטה. לאחר מכן עבר לארצות הברית ללמוד לתואר שלישי עם התמחות בפסיכופיזיולוגיה באוניברסיטת אורגון, אך עקב מחלה ממנה סבלה ביתו שב חזרה לביתו בקנדה. לאחר מכן עבד הייר כפסיכולוג בשירות בתי הסוהר של קולומביה הבריטית במשך שמונה חודשים, תחום שבו לא הייתה לו הכשרה מיוחדת; ואכן, מאוחר יותר כתב בספרו "ללא מצפון" כיצד הצליחו חלק מהאסירים לתמרן אותו, וכיצד אחד מהאסירים חיבל בבלמים של המכונית שלו וכמעט גרם למותו.
בשנת 1963 סיים הייר את הדוקטורט שלו, ואת התזה שלו כתב על ההשפעות שיש לענישה על ההתנהגות. מחקריו הובילו אותו אל הספר "מסיכת השפיות" מאת הפסיכיאטר הרווי קלקלי שהשפיע רבות על עבודתו בתחום הפסיכופתיה.
לאחר מכן חזר הייר לוונקובר, ועבד כפרופסור בפקולטה לפסיכולוגיה של אוניברסיטת קולומביה הבריטית, שם נשאר יותר מ-30 שנה עד צאתו לגמלאות. הייר ערך מחקר באותו הכלא בו עבד בעבר והסיק כי כי חלק מהאסירים לא שינו ואף המשיכו עם התנהגותם העבריינית בתוך כותלי בתי הסוהר מכיוון שהיו פסיכופתים. באחד מראיונותיו הוא אמר, "הגעתי לאזור שאף אחד אחר לא עבד בו".
בשנת 1970 פרסם הייר את הספר "פסיכופתיה: תיאוריה ומחקר", בו סיכם את מצב התחום, והפך למשפיע בינלאומי בהחייאת ועיצוב הקונספט.
מדע פופולרי
בשנת 1999 כתב רוברט הייר את רב-המכר "ללא מצפון: עולמם המטריד של הפסיכופתים שביננו". הוא מתאר את הפסיכופתים כ"טורפים חברתיים", תוך שהוא מציין שרובם אינם מבצעים רצח. סקירה פילוסופית אחת תיארה את הכתיבה כבעלת נימה מוסרית גבוהה, שנוטה לסנסציוניזם ואנקדוטות גרפיות. לפי הסקירה הספר מספק סיכום שימושי של הערכת הפסיכופתיה אך בסופו של דבר נמנע מהשאלות הקשות שכרוכות בנושא.
בשנת 2006 כתב יחד עם יועץ משאבי האנוש פול באביאק את הספר "נחשים בחליפות: כאשר פסיכופתים יוצאים לעבודה". הספר מתמקד במה שהייר ובאביאק מכנים "הפסיכופת המוצלח", שיכול להיות מקסים ומיומן חברתית ולכן מסוגל להסתדר במקום העבודה. זאת בניגוד לסוג הפסיכופת שחסר את הכישורים החברתיים או השליטה העצמית שכנראה לא יוכל להחזיק משרה לאורך זמן. אף על פי שהמושג הפך פופולרי למדי, הוא גם מצוי במחלוקת וחסר תמיכה מחקרית משכנעת.
יחסי אינדונזיה–קזחסטן
היחסים בין אינדונזיה לקזחסטן כוננו רשמית בשנת 1993. אינדונזיה וקזחסטן חולקות כמה קווי דמיון; בשתי המדינות יש שפע של משאבי טבע, יש להן בעיקר אוכלוסיות מוסלמיות, מבטיחות מגוון הרמוני ומחויבות לזכויות אדם ולדמוקרטיה. שתי המדינות הסכימו להגביר את שיתוף הפעולה בכמה תחומים כלכליים, כגון חקלאות, תעשייה, תרופות, נפט, תשתיות תחבורה וייצור מכונות. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היסטוריה
היחסים החלו עם הכרת אינדונזיה בהכרזת העצמאות של הרפובליקה של קזחסטן ב-16 בדצמבר 1991. ב-2 ביוני 1993, אינדונזיה וקזחסטן כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים. עם זאת רק ב-29 בדצמבר 2010 פתחה אינדונזיה את שגרירותה באסטנה, שהוחזרה ב-13 באפריל 2012 על ידי פתיחת שגרירות קזחסטן בג'קרטה.
רוברט דאגלס הייר
מדע פופולרי
הייר הופיע בסרט הדוקומנטרי עטור הפרסים "התאגיד" משנת 2003, ודן בשאלה האם ניתן לומר שהקריטריונים שלו לפסיכופתיה חלים על ארגונים עסקיים. בהתבסס על מילותיו של הייר, הגיעו הבמאים למסקנה שרובם יעמדו בקריטריונים. עם זאת, בספר שלו "נחשים בחליפות" בשנת 2007, הייר טען כי יוצרי הסרט הוציאו את דבריו מהקשרם וכי הוא אינו מאמין כי כל או אפילו רוב התאגידים או אנשי העסקים יעמדו בקריטריונים הדרושים לאבחנה של פסיכופתיה.
יחסי אינדונזיה–קזחסטן
ביקורים רמי דרג
נשיא אינדונזיה סוהארטו ערך ביקור ממלכתי באלמטי באפריל 1995, שהוחזר על ידי ביקור ממלכתי של נשיא קזחסטן נורסולטן נזרבייב בג'קרטה כעבור קצת יותר משלושה חודשים. 17 שנים אחר כך ערך הנשיא נזרבייב ביקור ממלכתי בג'קרטה בתאריכים 12–14 באפריל 2012. נשיא אינדונזיה סוסיליו באמבאנג יודהויונו הגיב בביקורו באסטנה ב-2 בספטמבר 2013.
סחר והשקעה
על פי נתוני משרד הסחר האינדונזי, הסחר הדו צדדי בין אינדונזיה לקזחסטן בשנת 2012 הגיע לסכום של 63,156 מיליון דולר, גידול של 90.5% לעומת נתון 2011 של 33,153 מיליון דולר. מאזן הסחר בשנת 2012 היה לטובת קזחסטן שרשמה עודף של 46 מיליון דולר ביחס לאינדונזיה. שתי המדינות הגבירו את ההשקעות והמסחר, במיוחד בתעשיית החיטה, הכותנה והגומי, כמו גם בייצור ובחיפושי נפט. אחד מהם, מיזם משותף לייצור צמיגים בקזחסטן בשווי השקעה של 100 מיליון דולר. יש גם כוונה לבנות מפעל לאטריות מיידיות של אינדונזיה בקזחסטן, מכיוון שאינדונזיה היא אחת היצרניות הגדולות בעולם והצרכנית של אטריות מיידיות ומנוסה בתעשייה זו, ואילו קזחסטן היא אחת מיצרניות החיטה הגדולות באזור, מה שיעניק את תהליך אספקה וייצור זול ופרקטי יותר. זוהי הזדמנות עבור מותגי אטריות מיידיות אינדונזיות לחדור לשווקים של מרכז אסיה, רוסיה ואפילו אירופה. נוהג זה נעשה על ידי מותג האטריות המיידי אינדונזיה אינדומי שהשקיע בניגריה.
פעמון השלום היפני
פעמון השלום היפני (ביפנית: 日本の平和の鐘) הוא פעמון המוצב בתחומיו של מטה האומות המאוחדות בעיר ניו יורק שבארצות הברית. הפעמון הוענק לאו"ם במתנה על ידי יפן בשנת 1954.
הפעמון, בגובה של מטר אחד, בקוטר של 60 סנטימטרים בבסיסו ובמשקל של 116 קילוגרמים, נוצק מהתכת מטבעות אשר נאספו מידי נציגים של 60 אומות, שהשתתפו באספת אגודות האומות המאוחדות שהתקיימה בפריז ב-1951. על גביו מוטבעות ביפנית המלים יחי שלום עולמי מלא (世界絶対平和萬歳). ייצורו הושלם ביום האומות המאוחדות ב-1952. הוא מוצב במטה האו"ם תחת גגו של מבנה יפני מסורתי מעץ ברוש יפני, המסמל מקדש שינטו. המבנה כולו מוצב על גבי בסיס מסלעים שנתרמו על ידי ישראל.
הפעמון הוענק לארגון האו"ם ביזמת אגודת האומות המאוחדות ביפן. הוא הוענק לארגון ב-8 ביוני 1954 על ידי המשקיף היפני לארגון (יפן לא הייתה עדיין חברה באו"ם בעת ההיא).
המנהג הוא לצלצל בפעמון פעמיים בשנה - ב-21 במרץ, יום האביב הראשון, וביום פתיחת מושב העצרת הכללית של האו"ם בחודש ספטמבר מדי שנה.
הפעמון נשלח לתקופה קצרה לאוסקה שביפן כדי להשתתף בתערוכת אקספו 70' שם, בטרם הוחזר למקומו במטה האו"ם. באותה שנה הפיק שירות הדואר של האו"ם סדרת בולים הנושאת את איור הפעמון, וזאת במסגרת סדרת בולים על יצירות אמנות בבעלות הארגון.
בשנת 1994 נערך במטה האו"ם טקס לציון מלאת 40 שנה להענקת הפעמון לארגון.
עם השנים העניקה אגודת פעמוני השלום העולמיים של יפן עשרים העתקים של הפעמון לערים ברחבי העולם, בהן: אנקרה, ברלין, ורשה, מקסיקו סיטי, אוטווה, מונטראול, ברזיליה, בואנוס איירס, לוס אנג'לס ומדריד.
בדצמבר 2017 הוצב פעמון השלום בעיר לוד, והוא פעמון השלום היחיד בישראל.
קונסטנטינוס כריסטומנוס
קונסטנטינוס כריסטומנוס (ביוונית: Κωνσταντίνος Χρηστομάνος; אוגוסט 1867, אתונה – 1 בנובמבר 1911, אתונה) היה מחזאי, סופר ומשורר יווני.
ביוגרפיה
שורשים של משפחת כריסטומנוס הם במקדוניה באזור שנמצא כיום בגבול בין בולגריה ליוון. אביו נולד בווינה, עבר לאתונה בשנת 1862 והיה מלמד כימיה באוניברסיטה. קונסטנטינוס כריסטומנוס נולד באתונה, בגיל 4 בעקבות רשלנות של המטפלת הוא נפל בעמוד השידרה שלו נפגע. כתוצאה מכך הוא סבל מכאבים ועקשת כל חייו.
בגיל 17 הוא כבר דיבר מספר שפות ובשנת 1884 החל ללמוד רפואה. בשנת 1988 קונסטנטינוס כריסטומנוס עזב לימודי רפואה ועבר לאוניברסיטת וינה בה למד פילוסופיה. בשנת 1891 הוא קיבל תואר דוקטור. באותה תקופה כריסטומנוס החל ללמד יוונית לאליזבת, נסיכת בוואריה.
בקיץ 1892 הוא עבר לקתוליות. בשנת 1895 קונסטנטינוס כריסטומנוס קיבל אזרחות האימפריה האוסטרו-הונגרית ותואר אצולה. באותה שנה הוא מונה לפרופסור ללימודי יוונית באוניברסיטת וינה.
בשנת 1896 קונסטנטינוס כריסטומנוס לראשונה פרסם את שיריו בגרמנית ובשנת 1898 פרסם ספרי שירה נוספים.
בשנת 1898 הוא פרסם בווינה ספר על הרגשותיו לאליזבת, נסיכת בוואריה (שכבר לא הייתה בחיים). בעקבות החלטת השלטונות הפצת הספר נאסרה והומלץ לו לעזוב את גבולות האימפריה.
בשנת 1901 קונסטנטינוס כריסטומנוס התיישב באתונה. תוך זמן קצר הוא פתח "תיאטרון החדש" והקדיש לו כל חייו. למרות שתיאטרון היה במה לשחקנים צעירים מוכשרים שזכו לפופולריות, העסק לא היה כלכלי ובשנת 1906 הוא נאלץ לסגור אותו.
מאז סגירת התיאטרון כריסטומנוס כתב מספר ספרים ומחזות. אחת המחזות שהועלת על הבמה בשנת 1909 קיבלה ביקורות שליליות ביותר והייתה נחשבת לפורנוגרפיה. לאחר האירוע, קונסטנטינוס כריסטומנוס נכנס לדפרסיה ונפטר ממחלת לב בשנת 1911.
בשנת 1916 על בסיס ספרו צולם סרט ובשנת 1987 על בסיס אותו ספר צולמה סדרת טלוויזיה.
בשנת 1999 אנדריאס סטאיקוס כתב מחזה על חייו.
Smile (שיר של ג'וס וורלד ודה ויקנד)
Smile הוא סינגל של הראפר האמריקאי ג'וס וורלד והזמר הקנדי דה ויקנד. השיר יצא לאור ב-7 באוגוסט 2020, כסינגל השישי מתוך אלבום האולפן השלישי של ג'וס וורלד, Legends Never Die, שיצא לאחר מותו, על ידי חברות התקליטים גרייד איי פרודקשיינס ואינטרסקופ רקורדס. השיר נוסף לגרסה מעודכנת של האלבום ביום צאתו.
רקע והוצאה
באמצע 2018, דמו מוקדם של הרצועה בו הושמעה רק שירה של היגינס דלפה והפכה במהרה לאחת ההדלפות הפופולריות שלו בקרב המעריצים. ב-10 בספטמבר 2019, ג'וס וורלד חשף לראשונה את התעניינותו לשתף פעולה עם דה ויקנד באמצעות טוויטר, בציוץ בו אמר "אני ודה ויקנד יכולים ליצור תקליט יהלום". דמו השיר מ-2018 הודלף ביולי 2020, ונקרא במקור "Sad". כמעט חודש לאחר צאתו של אלבום האולפן השלישי של ג'וס וורלד, Legends Never Die, לאחר מותו, ב-4 באוגוסט 2020, הודיע דה ויקנד כי שיתוף פעולה בין שני האמנים ייצא בקרוב, תוך ציוץ בו כתב, "XO + 999 Thursday Night". זמן קצר לפני צאתו של השיר, ב-6 באוגוסט 2020, הכריז דה ויקנד על שם השיר, "Smile". לצד הסינגל, יצאה גם גרסה מעודכנת של האלבום Legends Never Die המכילה את השיר כרוצעה השישית באלבום.
מילים והרכב
מילות השיר סובבות סביב ג'וס וורלד ודה ויקנד המדברים על השדים הפנימיים שלהם, על שברון הלב ועל נכונתם להקריב את עצמם על מנת לגרום למערכת היחסים שלהם לעבוד עם בת הזוג שלהם. בשיר, ג'וס וורלד אומר, מבלי לדעת על מותו בשנת 2019, "שטן על כתפי אומר לי שאמות בקרוב, אני לא באמת רוצה שזה ישפיע עלייך". הרכב הסינגל מדגיש ומנסה בכוונה להעלות את קולות הצמד, כשהוא כולל טיפת בס קולית פשוטה המדיגישה היי-האטים, מחיאות כפיים ותוף בס כבד מתחת לשירתם.
וידאו קליפים
וידאו קליפ המילים של "Smile" פורסם לצד השיר ב-7 באוגוסט 2020. הקליפ עוקב אחר דייוויד גריבלדי בצילומים שונים, ומצייר דיוקנאות של ג'וס וורלד ודה ויקנד, בזמן שמילות השיר מופיעות במרכז התחתון של הקליפ. מאוחר יותר, ב-11 באוגוסט 2020, פורסם קליפ אנימציה רשמי, המציג את ג'וס וורלד ודה ויקנד בעולם הבא. הקליפ מכיל אזכורים לקליפים ויזואליים קודמים שנעשו על ידי KDC Visions, יחד עם קליפ המציג את מכונית ונוף מהקליפ הרשמי של השיר "Wishing Well".
הצלחה מסחרית
הסינגל צעד ב-40 הראשונים במצעדים שונים ברחבי העולם, תוך שהגיע לעשירייה הפותחת באוסטרליה, קנדה וארצות הברית.
דני ויטמן
דניאל חיים ויטמן (נולד ב-28 ביולי 1968) הוא עורך דין ישראלי. החל מ-2017 מכהן כפרקליט מחוז ירושלים (פלילי).
ביוגרפיה
דניאל חיים ויטמן נולד בירושלים, להורים ניצולי שואה: אמו לאה ניצולת מחנה הריכוז ברגן-בלזן ואביו איזידור שרד את גטו קרקוב. הוא למד בישיבת הר עציון בגוש עציון. ראשיה, הרבנים יהודה עמיטל ואהרן ליכטנשטיין, לדבריו, "עיצבו חלק גדול מתפיסותיי". שירת בצה"ל כקצין והגיע במילואים לדרגת סגן אלוף. בתפקידו האחרון שימש מג"ד חי"ר בחטיבת מנשה. הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני מהאוניברסיטה העברית בירושלים, שניהם במשפטים.
פרקליטות המדינה
בין השנים 1997–1998 התמחה ויטמן במחוז ירושלים של פרקליטות המדינה ומאז נותר במחוז עד היום. במסגרת תפקידו הוביל את הרשעת גיורא קורצקי אשר רצח את חותנו אלי סבג, וסוכן המשטרה איציק אדרי שרצח את בת זוגו שרית זיקרי-בנית. כן הוביל את הרשעת איהאב נימר, שהצית את בית משפחתו בשועפאט וגרם למות אשתו.
ויטמן ניהל גם תיקי צווארון לבן. הוא שימש, לצד נורית ליטמן, כתובעו של השר לשעבר שלמה בניזרי. כן ליווה את חקירותיו של הרב הראשי לשעבר יונה מצגר ועמד בראש צוות התביעה במשפט אשר נחתם בעסקת טיעון. בתקופה בה הושעה אורי קורב מטיפול בפרשיות מרכז ההשקעות, טלנסקי וראשונטורס שכנגד אהוד אולמרט, צורף ויטמן לטיפול בתיקים.
ב-2013 מונה ויטמן למשנה לפרקליטת מחוז ירושלים, נורית ליטמן.
פרקליט מחוז ירושלים ואזור יהודה ושומרון (פלילי)
במאי 2017 מונה לפרקליט מחוז ירושלים ואזור יהודה ושומרון (פלילי). במסגרת תפקידו הגיש את כתב האישום נגד שרה נתניהו, שבו נאשמה בקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות ומרמה והפרת אמונים. ביחס לתיק זה התבטא סמוך לפתיחת המשפט בשנת 2018: "מדובר בתיק חמור. אשת ראש הממשלה ניצלה את מעמדה בתוך מעון ראש הממשלה [...] היא השחיתה עובד ציבור בכיר לצורך ביצוע העבירות [...] היא הייתה מודעת לדברים". בהמשך, במסגרת הליך גישור והסדר טיעון, הודתה נתניהו והורשעה בפלילים.
ויטמן הוביל לאורך שנים את הרשעת דניאל נחמני ברצח נועה אייל, וכן את הרשעת השר לשעבר גונן שגב בריגול, לוחם מג"ב בן דרי בגרימת מוות ברשלנות, אנדריי וולצ'נסקי וקלייר קרובלי ברצח שכנם סמי מרציאנו, ועוד. הוביל את החמרת הענישה בגרימת מותה של סגן הילה בצלאלי בהר הרצל. כן מנהל את תיקו של פעיל השמאל הקיצוני עזרא נאווי, ועוד. בדצמבר 2019 דחה בית המשפט העליון את בקשתו לערער על זיכויו של הרב שלום דב וולפא מעידוד לסירוב פקודה.
הוביל את הסדר הטיעון בעניינו של חבר הכנסת יעקב ליצמן בפרשת מלכה לייפר, ואף התראיין בעניין זה בכלי תקשורת.
בדצמבר 2018 הקים צוות לגיבוש נהלים חדשים הנוגעים לחסימת כבישים במהלך הפגנות. הצוות פרסם את מסקנותיו באוגוסט 2020. במאי 2020 היה ויטמן בין בכירי פרקליטות המדינה שתקפו בחריפות את ממלא מקום פרקליט המדינה דן אלדד, בטענה שבדיקה שפתח כנגד היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט בפרשת הרפז נעשתה משיקולים שאינם עניינים ופרסומה ברבים היה "מעשה שלא ייעשה".
חיים אישיים
ויטמן נשוי לתחיה, עובדת סוציאלית ומעצבת ריהוט לחדרי ילדים, ואב לארבעה. מתגורר בשכונת רסקו בירושלים.
פאסיינס דבאני
פאסיינס מארי ז'וזפין קאמה דבאני (באנגלית: Patience Marie Josephine Kama Dabany; נולדה ב-22 בינואר 1944; חברה במסדר גבריאלה סילאנג), הידועה גם בשמות מארי ז'וזפין קאמה וז'וזפין בונגו, היא זמרת, מוזיקאית ותסריטאית מגבון. דבאני שימשה בתור הגברת הראשונה של גבון בין השנים 1967 ל-1987. במשך כמעט 30 שנה היא הייתה נשואה לעומר בונגו אונדימבה, שהיה נשיא גבון משנת 1967 ועד 2009. אחרי גירושיהם, היא פיתחה קריירה מצליחה במוזיקה. קאמה היא אמו של הנשיא הנוכחי של גבון, עלי בונגו אונדימבה.
תחילת דרכה
נולדה בשם מארי ז'וזפין קאמה בברזוויל, קונגו, לז'וזף קאמה וז'נבייב אוקוטה, שמקורם מעם הבאטקה במחוז הוט-אוגואה, במה שכיום הוא חלק מדרום-מזרח גבון. דבאני גדלה בבית מוזיקלי, והחלה לשיר בגיל מוקדם, כשאביה מלווה אותה באקורדיון, ואחיה בגיטרה. אחר כך הצטרפה למקהלת הכנסייה בברזוויל, ומשם התקדמה להופעות של מוזיקה מסורתית. גם אמה הייתה זמרת של מוזיקה מסורתית.
הגברת הראשונה
בשנת 1958, היא פגשה את אלבר-ברנאר בונגו, סטודנט גבונזי צעיר. השניים נישאו ב-31 באוקטובר 1959, כשהיא בת 15 בלבד. היו להם שני ילדים: בן אלן ברנאר בונגו (9 בפברואר 1959) ובת, אלברטין אמיסה בונגו (1964–1993).
מארי ז'וזפין קאמה הייתה פעילה פוליטית יחד עם בעלה, שזכה לקידום מהיר בתפקידים ממשלתיים אחרי קבלת עצמאותה של גבון מצרפת. בשנת 1964, הוא נחטף על ידי מורדים בעת ניסיון להפיכה צבאית, יחד עם נשיא המדינה מ'בה, שמינה אותו לאחר שחרורם לסגן נשיא. כשמ'בה מת באופן פתאומי בשנת 1967, הפך בונגו לנשיא, תפקיד בו אחז למשך 40 שנה.
כך נהייתה קאמה, כעת ז'וזפין בונגו, לגברת הראשונה של גבון. יחד עם בעלה הקימה את המפלגה הדמוקרטית הגבונזית, אשר הפכה תחת שלטונו למפלגה החוקית היחידה במדינה. קאמה החלה להיות מעורבת בפרויקטים חברתיים, בעיקר מוזיקליים וכוריאוגרפיים, אשר שימשו לתמיכה בפעילות המפלגה.
קריירה מוזיקלית
דבאני שיתפה פעולה עם מוזיקאים רבים, ביניהם אל דה-בארג', טאבו ליי רושרו, טשאלה מואנה, וקווינסי ג'ונס.
דבאני ממשיכה להקליט, לצלם ולהופיע, ברחבי העולם. הכינוי שלה בגבון הוא "אמא", בשל היותה אמו של נשיאם, עלי בונגו, והיא נחשבת לאחת משגרירות המוזיקה הבולטות של אפריקה.
בנוסף לעבודתה כמוזיקאית, דבאני גם כתבה מספר תסריטים לסרטים, והלחינה מוזיקה עבורם.
פורמולה 1 עונת 1956
עונת 1956 היא העונה השביעית בה התקיימה אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). שמונה מרוצים התקיימו במהלך העונה - מרוץ בארגנטינה, מרוץ האינדינפוליס 500, שהתקיים בארצות הברית ושישה מרוצי פורמולה ברחבי אירופה. חואן מנואל פנג'יו זכה בתואר בפעם השלישית ברציפות.
תקציר העונה
קבוצת מרצדס פרשה מהאליפות בסיום עונת 1955. חואן מנואל פנג'יו, נהגה של הקבוצה, עבר להתחרות עבור קבוצת פרארי. במרוץ פתיחת העונה התקלקלה מכוניתו של פנג'יו, אך הוא ניצח במרוץ לאחר שהחליף מכונית עם לואיג'י מוסו. אל מרוץ סיום העונה הגיע פנג'יו עם יתרון של שמונה נקודות על פני פיטר קולינס והיה זקוק לנקודה אחת בשביל להבטיח זכייה בתואר. פנג'יו נאלץ לפרוש ומוסו סירב לחלוק עמו את הרכב. קולינס, שקיבל הזדמנות לזכות בתואר אם ינצח את המרוץ, החליט לנקוט באקט של ספורטיביות והעביר את מכוניתו לפנג'יו שסיים שני במרוץ וזכה באליפות.
שיטת הניקוד
הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מחמשת המקומות הראשונים. הניקוד ניתן בהתאם למופיע בטבלה. בנוסף, ניתנה נקודת בונוס לנהג שקבע את זמן ההקפה המהירה בכל מרוץ, במידה ויותר מנהג אחד קבע את זמן ההקפה המהירה ביותר, מחולקת הנקודה באופן שווה בין כל הנהגים שקבעו את ההישג. נהגים שחלקו רכב במהלך מרוץ, קיבלו מחצית מהנקודות, כל אחד. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון 5 התוצאות הטובות ביותר בלבד. הנקודות המופיעות בסוגריים כוללות את סך הנקודות שהושגו בעונה.
דירוג הנהגים
הטבלה כוללת רק נהגים שצברו נקודות במהלך העונה
בוב לניר
רוברט ג'רי "בוב" לניר הבן (באנגלית: .Robert Jerry "Bob" Lanier, Jr; 10 בספטמבר 1948 – 10 במאי 2022) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בדטרויט פיסטונס ומילווקי באקס מליגת ה-NBA, והיה חבר היכל התהילה של הכדורסל משנת 1992.
מכללות
לניר נולד בבאפלו שבניו יורק בשנת 1948. לאחר לימודי התיכון בבאפלו, בחר לניר להמשיך את לימודיו באוניברסיטת סנט בונבנטור; מוסד קתולי-פרנציסקני פרטי. בשנת 1970 הוביל לניר את קבוצתו עד שלב חצי גמר אליפות המכללות, אך נפצע במשחק חצי הגמר ונאלץ להחמיץ את משחק הגמר בו הפסידה סנט בונבנטור לאוניברסיטת ג'קסונוויל של ארטיס גילמור.
דטרויט פיסטונס
לניר נבחר על ידי דטרויט פיסטונס בבחירה הראשונה בדראפט ה-NBA של שנת 1970. כבר בעונת הרוקי שלו הפגין לניר יכולת טובה כשקלע 15.6 נקודות והוריד 8.1 ריבאונדים ב למשחק, ונבחר בסיום העונה לחמישיית הרוקיז של העונה. יחד עם דייב בינג, הפך לניר את דטרויט פיסטונס לאחת הקבוצות המלהיבות ב-NBA, ואף הוביל אותה בממוצע נקודות וריבאונדים למשחק בכל אחת מ-9 עונותיו הבאות בקבוצה, אך היכולת הגבוהה לא תורגמה להישגים קבוצתיים והקבוצה לא עברה את הסיבוב השני בפלייאוף בתקופה זו. במהלך עשר עונותיו בדטרויט העמיד לניר ממוצעים של 22.7 נקודות ו-11.8 ריבאונדים למשחק.
מילווקי באקס
ב-4 בפברואר 1980 נשלח לניר בטרייד למילווקי באקס בתמורה לקנט בנסון ובחירת סיבוב ראשון בדראפט 1980. הבאקס הגיעו לפלייאוף בכל אחת בחמש עונותיו של לניר בקבוצה, אך לא צלחו את שלב חצי הגמר באף אחת מהעונות. בתקופתו של לניר במילווקי באקס יכולתו נחלשה, וכך גם ממוצעיו – 13.5 נקודות ו-5.9 ריבאונד למשחק.
ב-14 עונותיו ב-NBA העמיד לניר ממוצעים של 20.1 נקודות ו-10.1 ריבאונדים. לניר נבחר לשחק במשחק האולסטאר 8 פעמים לאורך הקריירה ואף זכה בפרס ה-MVP של משחק האולסטאר בשנת 1974.
מורשת וקריירת אימון
לניר הוצג כחבר היכל התהילה של הכדורסל בשנת 1992, כ-8 שנים לאחר פרישתו ממשחק פעיל. גופייתו של לניר עם המספר 16 תלויה על תקרת האולם של הדטרויט פיסטונס והמילווקי באקס. באמצע עונת מונה לניר למחליפו של דון נלסון כמאמן הגולדן סטייט ווריורס, כשהקבוצה מעמידה מאזן ניצחונות שלילי של 12–25 בתקופתו כמאמן הקבוצה.
הניק
הניק (באנגלית: The Knick) היא סדרת דרמה טלוויזיונית, בכיכובו של קלייב אוון, המבוימת על ידי סטיבן סודרברג. הסדרה בוחנת את חייהם המקצועיים והאישיים של דוקטור ג'ון וו. ת'אקרי (קלייב אוון) וצוות עובדים בגרסה בדיונית של בית החולים "ניקרבוקר" (Knickerbocker Hospital) (הניק) בניו יורק בתחילת המאה העשרים. הסדרה נוצרה ונכתבה על ידי ג'ק אמיאל ומיכאל בגלר אשר מתפקדים גם כמפיקים. גרגורי ג'ייקובס, קלייב אוון, סטיבן סודרברג, ומיכאל שוגר (חברת ההפקה Anonymous Content) הם המפיקים הראשיים. סטיבן כץ הוא המפיק המפקח, מיכאל פולר הוא מפיק ודוד קירצ'נר הוא מפיק שותף. שידורי הסדרה החלו בערוץ סינמקס (Cinemax) האמריקאי ב-8 באוגוסט 2014.
עלילה
בעיר ניו יורק של שנת 1900, פועלים בבית החולים "ניקרבוקר" צוות מנתחים חדשני ואחיות, אשר נאלצים להתגבר על מגבלות ההבנה והמקצוע הרפואי של אותה תקופה, כדי להילחם באחוזי התמותה הגבוהים. דר' ת'אקרי (שדמותו מבוססת בחלקה על ויליאם סטיוארט הלסטד), המנתח הראשי החדש שמונה זה עתה, נלחם בהתמכרותו לקוקאין ואופיום ביחד עם שאיפתו לבצע תגליות בתחום הרפואה במטרה לקבל מעמד בקרב רעיו. דוקטור אלגרנון אדוורדס, המנתח האפרו-אמריקאי, אשר למד בהארוורד והתמקצע באירופה (ייתכן ודמותו מבוססת על דניאל הייל ויליאמס), חייב להילחם על מעמדו בקרב רעיו הלבנים וכן גם בעיר הטעונה מבחינה גזעית. בזמן שהם מנסים לשמור על האורות דולקים (הלכה למעשה), צוות הניקרבוקר מנסה למשוך פציינטים עשירים ללא הקרבה של איכות הטיפולים.
הפקה
הפקת העונה הראשונה של הניק החלה בספטמבר 2013 בניו יורק. דר' סטנלי ברנס, מייסד ומנכ"ל ארכיון ברנס, שימש כיועץ רפואי באתר הצילומים ועבד בצמוד עם ההפקה והשחקנים כדי להפוך את סצינות בית החולים למציאותיות ואותנטיות לאותה תקופה. כיועץ הרפואי, סיפק לעיתים דר' ברנס הדרכות מקיפות, על עולם הניתוחים המבעית לעיתים של תחילת המאה העשרים, שבהם נעשה שימוש מרובה בגפיים מסיליקון. תמונות מארכיון ברנס היו מקורות חשובים להבנת אמצעים רפואיים באותה תקופה כמו מרססי חיטוי באולם הניתוחים ומכונות צילומי הרנטגן הקדומות ופרוטזה שאותה נוהג ללבוש אחד מהדמויות.
הפקת העונה השנייה החלה בפברואר 2015.
לאחר סיומה של העונה השנייה ב-18 בדצמבר 2015, הוכרז שסינמקס הזמינו תסריט לפרק הבכורה של העונה השלישית וקווים כלליים לעונה במשא ומתן על העונה השלישית. בריאיון עם סטיבן סודרברג, מדצמבר 2015, אישר הבמאי שד"ר ת'אקרי מת בפרק הסיום של העונה השנייה, שזה תוכנן מההתחלה ושלקלייב אוון היה חוזה של שנתיים לסדרה. סודרברג גם הוסיף "אמרתי להם (סינמקס) שאני הולך לעשות את השנתיים הראשונות ואז אנו נשבור את הסיפור עבור עונות שלוש וארבע וננסה למצוא במאי או במאים שיעשו זאת בצורה כפי שאני עשיתי זאת. כך אנו רוצים לעשות זאת כך שכל שנתיים, למי שמגיע יש את החופש ליצור את העולם שלהם."
מיס לוקסמבורג
מיס לוקסמבורג היא תחרות יופי בלוקסמבורג.
התחרות נוסדה בשנת 1927, הזוכה בתחרות מיועדת לשמש כשגרירה תרבותית של המדינה.
הדרישות מהמתמודדות הן להיות אזרחית המדינה, בין הגילאים 18–26, להיות רווקה ללא ילדים, ובעלת נכונות לכהן בתפקיד חברתי או הומניטרי.
התחרות בדרך כלל נערכת ב"קזינו 2000" שבדרום המדינה.
בשנת 1959 הצטרפה הדוכסות לתחרויות הבינלאומיות של מיס תבל ומיס עולם. הזוכה במיס לוקסמבורג משתתפת בתחרות מיס עולם.
קפטן סטיב
תחילת הדרך
הרננדורנה נולד ב-1905 במוסקס (בבסקית Muskiz; בספרדית Musques; נקראה בעבר סומורוסטרו) שבחבל הבסקים בספרד. בגיל 12 החל את לימודיו בבית-ספר ימי, ומגיל 14 הפליג בים כצוער. הוא הוסמך כקצין ב-1922, וכרב חובל ב-1927, בגיל 22. ב-1933 עזב את חברת האוניות שבה עבד, ופיקד על ספינות דיג. במלחמת האזרחים בספרד שרת בצי הרפובליקני ופיקד על משחתת ועל צוללות. אחרי נפילת הרפובליקה היגר עם משפחתו למקסיקו ובתקופת מלחמת העולם השנייה היה רב חובל בחברת ספנות צרפתית. ב-1946 העביר מפנמה למרסיי, בראש צוות של גולים ספרדים, את האונייה מרטון, שהייתה בבעלות יהודים. במהלך שהותו במרסיי הוצע לו להצטרף למוסד לעלייה ב'.
הפלגת הפאנים
הרננדורנה השתתף במבצע הפאנים - אוניות המעפילים "פאן יורק" (בשמה העברי קיבוץ גלויות) ו"פאן קרסנט" (בשמה העברי – עצמאות), שהביאו למעלה מ-15,000 מיהודי רומניה ובולגריה. האוניות נקנו בארצות הברית באמצעות חברת קש, ובמאי 1947 הפליגו לים התיכון עם צוותים אמריקאים. ה"פאן יורק" נשלחה למרסיי, הצוות האמריקאי שוחרר, וצוות חדש בפיקודו של הרננדורנה תפס את מקומו. תחילה הובטח לו שיהיה רב החובל של האונייה, אך בסוף אוגוסט מונה לתפקיד גד הילב. אחרי שיחה ארוכה עם הילב הסכים הרננדורנה (שכינויו במוסד לעלייה ב' היה "שלמה יעקבי הספרדי") להמשיך כקצין ראשון. אנשי הצוות היו גולים ספרדים רפובליקנים, ומתנדבים יהודים אמריקאים.
הבריטים, שעקבו אחר תנועת הספינות, הפעילו לחץ דיפלומטי כבד על ממשלות פנמה, טורקיה ורומניה כדי למנוע את הפלגתן, ואף שתלו דיסאינפורמציה בתקשורת העולמית בנוגע לספינות. כשזה לא עזר, החלו הבריטים להפעיל את השפעתם על הממשל האמריקאי, בטענה שקרית שהספינות מאורגנות בסיוע ברית המועצות על מנת להגביר השפעתה במזרח התיכון. ממשלת ארצות הברית השתכנעה ודרשה מהסוכנות היהודית לעצור את הספינות.
באותו זמן החל האו"ם לדון בתוכנית החלוקה להקמת מדינה יהודית בשטחי ארץ ישראל, וההנהגה הציונית לא רצתה להתעמת עם הבריטים. משה שרת, ראש המחלקה המדינית של הסוכנות, הורה לעצור את הפלגת הספינות. אולם, ראש "המוסד לעלייה ב'" שאול אביגור ואחרים ביישוב התעקשו לבצע את ההפלגה, בגלל הצורך לא לעכב את העולים שכבר היו מאורגנים ולחצו לעלות, והסכנה המוחשית שארבה, לדבריהם, ליהדות רומניה.
למרות הלחצים שהפעילה הנהגת הסוכנות, הפליגו לבסוף שתי הספינות לנמל בורגס בבולגריה, לשם הגיעו המעפילים מרחבי רומניה ברכבות נוסעים מיוחדות. האוניות הפליגו ב-27 בדצמבר 1947 כשעליהן יותר מ-15,000 מעפילים, ובהיותן בלב ים קבע להן דוד בן-גוריון את השמות העבריים "קיבוץ גלויות" ו"עצמאות". כשעברו הספינות מן הים השחור אל הים התיכון הן נתקלו במשחתות בריטיות. בהוראת בן-גוריון, שחשש לגורל הנוסעים הרבים, החל משא ומתן בין הבריטים לבין מפקדי הספינות, ולאחר שהושג הסכם, עלו חיילים לא חמושים על הספינות וכיוונו אותן ישירות לקפריסין, שם הורדו המעפילים למחנות מעצר.
קפטן סטיב ורוב אנשיו נשארו על האוניה במהלך מעצרה בנמל פמגוסטה בקפריסין, ושמרו על כשירותה להפלגה. כחודש אחרי הקמת מדינת ישראל, ב-18 ביוני 1948, הפליגו האוניות לחיפה, שם נעצרו במובלעת הבריטית בנמל עד לפינויה ב-30 ביוני.
בישראל
הרננדורנה החליט להשתקע בישראל, והביא לארץ את משפחתו. האוניה (ששמה שונה לקוממיות) הובילה לישראל עצירים משוחררים מקפריסין ועולים חדשים, והוא שרת בה עד סוף 1949. מאז, ועד פרישתו ב-1963, שרת כרב חובל באוניות שונות של החברות שוהם וצים. הוא התגורר בשכונה בת גלים בחיפה.
הרננדורנה נפטר בחיפה ב-1965, בגיל 60, ונקבר בבית העלמין הקתולי בחוף הכרמל.
משפחתו
הרננדורנה היה נשוי למריה פילר ארסולה (נפטרה ב-1956) ואב לשלוש בנות ובן. בנו חנן (חואן) ונכדו דני הלכו בדרכו ושירתו כקציני מכונות בצי הסוחר הישראלי.
הנצחה
במלאת שנה למותו של הרננדורנה נקרא על שמו רחוב קפטן סטיב בעיר התחתית בחיפה. חבריו הקימו את הוועדה הציבורית להנצחת זכרו של קפטן סטיב, שהוציאה חוברת לזכרו. גם בעיר פורטוגלטה שבחבל הבסקים, שבמשך שנים נחשבה בטעות כמקום הולדתו, נקרא על שמו רחוב-Calle Esteban Hernandorena.
תחבורה בבת ים
בת ים היא עיר במחוז תל אביב, שגובלת בראשון לציון מדרום, בחולון ממזרח ובתל אביב-יפו מצפון. היא אחת מהערים הצפופות ביותר במדינת ישראל, אוכלוסייתה עומדת על כ-130,000 תושבים ואילו שטח השיפוט שלה הוא 8,280 דונם בלבד. התחבורה הציבורית בעיר בת ים מורכבת מרכבת קלה, רכבת כבדה ומאוטובוסים.
לאורך גבולה המזרחי של בת ים עוברים נתיבי איילון, ומהווים נתיב עיקרי המחבר את העיר לכבישים ארציים. כבישים מקומיים נוספים, כגון שדרות ירושלים מיפו, רחוב יוספטל, ציר סוקולוב, ורחוב משה דיין מחולון ומנחם בגין מראשון לציון, מחברים את בת ים עם הערים הגובלות בה. ברחובות הראשיים בבת ים; הרצל, יוספטל, מבצע סיני, הקוממיות, הרב ניסנבאום, אלי כהן ובלפור, עוברים מרבית האוטובוסים שפעילים בעיר. כמו כן, בחלק הדרומי של רחוב בלפור וברחוב הרצל קיימים נתיבי תחבורה ציבורית.
רכבת קלה - הקו האדום
הקו האדום של הרכבת הקלה נפתח ב-2023, הקו עובר בבת ים בתחילת בתוואי עילי (ומשם ממשיך לתל אביב-יפו, רמת גן, בני ברק עד שהוא מגיע לסופו בפתח תקווה). התחנות בבת ים הן במפלס הרחוב. התחנות בעיר בת ים: העצמאות, רוטשילד, ז'בוטינסקי, בלפור, בנימין, יוספטל, כ"ט בנובמבר, העמל, הקוממיות.
רכבת
תחנות הרכבת בת ים - קוממיות ובת ים - יוספטל הן תחנות הרכבות המשרתות את תושבי העיר בת ים וחולון כחלק מפרויקט הקמת הקו בין תל אביב למערב ראשון לציון. שתי התחנות נחנכו ב-25 בספטמבר 2011, אולם בניית תחנת הרכבת בת ים - יוספטל הסתיימה מוקדם יותר, ולאחר סיום בנייתה ניטש ויכוח בין הערים בת ים וחולון על שם העיר שיופיע בשם התחנה, הסיבה לוויכוח זה היא שהתחנה ממוקמת בדיוק בגבול הערים ומשרתת במידה שווה את תושביהן. בסופו של דבר שמה המקורי של התחנה "בת ים - יוספטל" נשאר על כנו ואילו שמה של חולון הופיע בשמן של תחנות אחרות בקו כגון תחנת הרכבת חולון - וולפסון. בשנת 2009, הונחו מסילות בתחנה זו והיא נפתחה כשנתיים לאחר מכן. מאז פתיחתה, התחנה זוכה להצלחה רבה והיא אחת התחנות המובילות מבחינת מספר הנוסעים שמשתמשים בה לאורך הקו, עם ממוצע של כ-70,000 עולים ויורדים בחודש. אין הסדר חנייה לצד תחנת רכבת זו למעט כלי רכב דו-גלגליים.
תחנת הרכבת בת ים - קוממיות הממוקמת במחלף הקוממיות בין חולון ובת ים ובין נתיבי איילון המשרתת את תושבי האזור הדרומי של חולון ואת תושבי דרום-מזרח בת ים משמשת תחנה מרכזית מאספת יחד עם פתרונות חנייה מוסדרים. בשעות השיא עוצרות בתחנות שתי רכבות בשעה בכל כיוון בקו ראשון לציון משה דיין - רעננה מערב, וכן רכבת אחת בשעה בכל כיוון בקו באר שבע - רעננה מערב.
קו 1
קו 1 הוא קו אוטובוס המופעל על ידי דן חברה לתחבורה ציבורית, זהו קו הדגל של התחבורה הציבורית בגוש דן המקשר בין פתח תקווה לבת ים. הקו החל לפעול ב-6 באוגוסט 2014, והוא מהווה כחלק ממערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב, שכן הוא משמש כקו משלים לרכבת הקלה, בשיתוף משרד התחבורה. הקו מופעל באוטובוסים רבי קיבולת הזהים למטרונית במטרופולין חיפה, והוא פועל במסלולם של קו 42 (מבת ים ועד לקניון עזריאלי בתל אביב) וקו 51 (דרך ציר ז'בוטינסקי עד ליעדו הסופי בתחנה המרכזית בפתח תקווה). הקו עובר בחלק ניכר מהתוואי של הקו האדום.
בניגוד למטרונית, האוטובוס אינו זוכה לעדיפות ברמזורים ואינו נוסע בנתיבי תחבורה ייעודיים (פרט לנתיב התחבורה הציבורית בציר ז'בוטינסקי בפתח תקווה, בשדרות ירושלים ביפו, ונתיב התחבורה הציבורית ברחובות בלפור והרצל בבת ים - שנועד לשרת את הקו). התשלום לנסיעות בקו מתבצע במכונות התשלום ובמכונה לתיקוף כרטיסי רב קו בתוך האוטובוס. באוטובוסים שבקו קיימות 7 עמדות תיקוף אוטומטיות הממוקמות ליד דלתות האוטובוס.
מסלולו של קו 1, בדומה למסלול הקו האדום של הרכבת הקלה, מתחיל בתחנה המרכזית של פתח תקווה ויסתיים באצטדיון העירוני בבת ים (ידוע גם כמסוף ניסנבוים). הקו יוצא מהתחנה המרכזית של פתח תקווה, ונוסע על רחוב בר כוכבא, הברון הירש (שוק פתח תקווה) ומשם ממשיך במסלולו הארוך בציר ז'בוטינסקי, הקו ימשיך במסלולו ברחוב בן-גוריון בבני ברק ורמת גן, ממשיך על דרך מנחם בגין ולאחר מכן נוסע דרך מגדל יעקבי נימרודי בניגוד למסלולו של קו 51 אשר נוסע ברחוב המסגר. לאחר מכן ימשיך הקו אל התחנה המרכזית הישנה של תל אביב ושדרות הר ציון, שם יעצור קרוב לתחנה המרכזית החדשה. הקו ממשיך לדרך שלמה, שדרות ירושלים ביפו ונכנס לבת ים דרך הרחובות: המצבה, רוטשילד ובלפור (בכיוון ההפוך יסע הקו דרך הרצל), יצחק שדה, הנביאים, הקוממיות ומסיים את מסלולו באצטדיון העירוני.
תדירותו של קו 1 היא גבוהה ביותר, ואף מבין הגבוהות מהקווים אשר מחזיקה חברת דן, וכן הקווים אשר פועלים בתל אביב: בשעות היום הקו פועל כל 5–8 דקות ובשעות הלילה כל 15 דקות בממוצע. בימי שישי בתדירות של 12–15 דקות ובמוצ"ש בתדירות של 20 דקות. כמו כן, נוסעים רבים מציינים כי הקו אכן עומד בלוח הזמנים המתפרסם על ידי החברה, אך לפעמים מספר האוטובוסים של קו 1 מגיעים צמודים אחד לשני. בנוסף, נוסעים רבים מתלוננים כי הקו לפעמים לא עוצר בתחנות המיועדות לקו ומעידים על צפיפות קיצונית ועומס. על ידי דירוג קווי האוטובוסים באתר Biz שנעשה על ידי שימוש בנתונים ובתלונות אשר הגיעו לידי הארגון "15 דקות", קו 1 הוא אחד מעשרת הקווים הגרועים בישראל, והסיבה לכך היא "דיווחים רבים על איחורים משמעותיים, ככל הנראה בשל היעדר העדפה בדרך. בנוסף, הביקוש לקו הולך וגדל, והתדירות הקיימת אינה נותנת מענה - תדירות נמוכה מדי בשעות השיא גורמת לצפיפות קיצונית ולהשארת נוסעים בתחנות. שעות פעילות הקו ביום חול היא מ-4:40 עד חצות מכיוון בת ים, ומ-5:00 עד חצות מכיוון פתח תקווה.
קו 18
קו 18 הוא קו אוטובוס עירוני המופעל על ידי חברת דן המופעל על ידה החל מ-2 באפריל 1967. המקשר בין בית העלמין בת ים למסוף 2000 השוכן לצד תחנת הרכבת סבידור מרכז בתל אביב. הקו מוגדר כקו מפרקי והוא מופעל באוטובוסים מפרקיים רבי קיבולת, אם כי חלק מהנסיעות בקו מתבצעות על ידי אוטובוסים רגילים ולא מפרקיים של דן. הקו הוא אחד הקווים החשובים ביותר בגוש דן, ומשרת מספר נוסעים רבים בבת ים ובתל אביב; דבר זה הופך את הקו לאחד מן הקווים הצפופים ביותר בתל אביב,
מסלול הקו משתנה במעט בהתאם לכיוונו. בקו מתל אביב לבת ים, נקודת מוצאו של הקו היא מסוף 2000 השוכן לצד תחנת הרכבת סבידור מרכז בתל אביב, נוסע דרך איכילוב, שד' דוד המלך, המלך ג'ורג', אלנבי, מסוף כרמלית, המרד ונחום גולדמן. לאחר מכן נכנס למסלול בצירו הארוך של רחוב יפת, סוטה לסהרון ולשדרות ירושלים ונכנס לבת ים דרך כיכר המצבה, שד' העצמאות, עוזיאל, רמת יוסף, רמת הנשיא ואנה פרנק, שם ממשיך מעט אל מסוף בית העלמין בבת ים. בחלופה זו הקו עוצר ב-45 תחנות ופועל בכל שעות היום, משעות הבוקר המוקדמות עד לחצות. תדירות הקו היא גבוהה יחסית ועומדת על 10 דקות ברוב שעות היום.
מערך אוטובוסים
בבת ים פועלות שלוש חברות אוטובוסים שמפעילות יחדיו 33 קווים, אשר רובם נוסעים לתל אביב. את רוב הקווים בבת ים מפעילה חברת דן, חלק מפעילה אגד ואילו מטרופולין אשר החלה את פעילותה בעיר עקב זכייתה במכרז אשכול שרון-חולון וכן היא מפעילה 2 קווים בלבד. כמעט כל הקווים בבת ים הם עירוניים ומאספים (למעט קו מהיר 406,וכן קווים המופעלים באוטובוס בין עירוני:144 374 143 של אגד). בבת ים שוכנים 2 מסופים, שנייהם ממוקמים בדרום העיר; מסוף בית העלמין ומסוף מרכז הספורט (ניסנבוים). מסוף מוזיאון אגד הנמצא בחולון משרת גם הוא את בת ים. רוב הקווים העירוניים עוברים בשני צירים מרכזיים, האחד דרך מרכז העיר דרך הרחובות בלפור והרצל, והשני דרך השכונות רמות הנשיא ורמת יוסף. מעט מן הקווים עוברים דרך אזור התעשייה שכונת ותיקים. הקווים העוברים בשני הצירים בדרך כלל נפגשים במצבה (כיכר המגנים).
ישנם גם ארבעה קווים המשתמשים בנתיבי איילון להגיע לכיוון תל אביב, כאשר קו 140 משתלב אליו דרך מחלף יוספטל (לכיוון בית חולים וולפסון וקניון עזריאלי), והקווים 240 19 ו-26 משתלבים דרך מחלף דב הוז - כאשר קו 19 יוצא מהכביש במחלף וולפסון, וקווים 240 26 ממשיך במסלול הכביש דרך וולפסון וצומת חולון לדרך חיל השריון, עם תחנה בכל אחד מהמחלפים.
היסטוריה
ברפורמה בתחבורה הציבורית בגוש דן שהתרחשה בקיץ 2011 בוטלו קווים ומספר קווים הועברו מחברות לחברות ונוספו קווים נוספים למערך האוטובוסים בעיר, כמו כן נערכו שינויים רבים במסלולי הקווים ובנקודת המוצא שלהם. מסופים כגון מסוף המרינה בבת ים לא היו ערוכים לקלוט את כמות האוטובוסים, והיה צורך להסיט חלק מהקווים למסופים אחרים. בנוסף נראה כי מספר קישורים חיוניים נותקו. לכן כבר במהלך חודש יולי נערכו מספר תיקונים כגון העברת מספר קווים ממסוף מרינה למסוף בית העלמין בבת ים או חניון "אגד" בחולון. מספר שכונות בעיר סבלו מחוסר קישור בין אותה שכונה לשאר חלקי העיר או לערים אחרות, למשל, שכונת עמידר הוזנחה כתוצאה מביטול 2 מתוך 3 הקווים שעברו בה, והקו היחיד שעבר בשכונה הוא קו 6 אך קו זה הוא קו פנימי. בין הקווים שבוטלו היו קו 86 שקישר את מזרח בת ים לאוניברסיטת תל אביב (דרך יפו ג' נתיבי איילון), וקו 46 שקישר את בת ים ויפו לתחנה המרכזית החדשה בתל אביב. הקווים הוותיקים 6 ו-18 שונו, הקו הוותיק 26 הועבר מאגד לדן ומסלולו שונה, מסלול קו 87 שונה ועבר לטיילת בת ים, מסלולי הקווים 43, 143 ו-243 שונו - כאשר השניים האחרונים הועברו גם כן בין החברות, וכן נכנסו קווים חדשים, כדוגמת 2א' (המקשר בין חולון, בת ים וראשון לציון), 125 (שלוחה של קו 25 לרמת יוסף וקריית חינוך לוינסקי) 240 (שלוחה של קו 40 דרך מזרח בת ים ובני ברק) 142 (לשדרות רוטשילד ושדרות שאול המלך), ו-99 (המקשר את רחוב יוספטל בבת ים עם דרך השבעה). לאחר ביקורות רבות שנבעו מהרפורמה, הוחזרו חלק מהקווים ששונו ובוטלו, ביניהם קו 43 שהוחזר למסלולו הישן. את קו 86 החליף לאחר חודשיים קו הרכבת בין ראשון לציון לתל אביב.
בקיץ 2014 נחנך קו 1 כקו מקדים לקו האדום, הקו בשל מסלולו בעיקר הוריד עומסים מקווים 40 ו־42. בסוף העשור השני למאה ה-21 נחנך קו 46 במסלול חדש המקשר בין בת ים לרכבת ההגנה ולרחוב יגאל אלון בתל אביב.
בשנת 2017 נערך מכרז באשכול שרון–חולון בו זכתה מטרופולין שהחלה להפעיל 4 קווים באשכול זה כאשר 2 קווים עוברים בבת ים ומקשרים אותה לחולון ותל אביב.
בעקבות עבודות הרכבת הקלה, החלו לא מעט שינויים בסדרי התנועה באזור כיכר המצבה. תחילה סדרי התנועה השתנו בעקבות חסימת רחוב הרצל לצורך העבודות, מה שגרר אחריו העברת קווים מבלפור בקטע העצמאות-רוטשילד (שהשתמשו רק בקטע זה) לשדרות העצמאות ולמצבה באופן ישיר. לאחר מכן לאחר חסימת שדרות העצמאות, הנסיעה בקטע זה בבלפור נקטעה לטובת העברת הקווים לכיוון בלפור ועוזיאל דרך שדרות העצמאות, עם התקנה של תחנה נוספת לאחר הכיכר.
תחבורה ציבורית בשבת
במאי 2017, עמותת נוע תנוע החלה להפעיל אוטובוס קו 18 בשבת, שעבר במסלול זהה של קו 18 שמפעילה חברת דן ועצר בתחנות הדומות לו. קו 18 היה אחד מהקווים אשר העמותה תכננה להפעיל, אך לאחר שביצעו סקר והקו זכה במספר הגדול ביותר של הצבעות בקרב תושבי בת ים, הוחלט להפעיל את הקו בתדירות של אחת לשעתיים מכל כיוון, ארבע פעמים סה"כ בשבת. ביולי 2018 יצא מכרז להפעלת מוניות שירות מטעם משרד התחבורה. בעקבות מכרז זה, הפסיקה העמותה את פעילות הקו.
בנוסף לעמותת נוע תנוע, ב-22 בנובמבר 2019, החל לפעול פיילוט שבראשו עמדו עיריות בגוש דן - תל אביב, קריית אונו, גבעתיים, חולון ורמת השרון. עיריות אלו החליטו להפעיל בחינם 6 קווי אוטובוס בשישי ובשבת שמחברים בין אותן ערים הללו. עיריית בת ים לא נוטלת חלק בפרויקט בשלב זה, אם כי חברי המועצה מקדמים את הנושא.
אופנידן
אופנידן הוא פרויקט הקמת רשת שבילי אופניים בין-עירונית ברחבי גוש דן, שצפוי לקשר בין אזורי מגורים ומרכזי תעסוקה ולהקל על העומס התעבורתי בכבישים.
השביל איילון תחילתו במכללה למינהל בראשון לציון ומסתיים בדרך בן-צבי בתל אביב, מקשר בין הערים ראשון לציון, חולון, בת ים ותל אביב.
כבישי גישה
נתיבי איילון עוברים לאורך גבולה המזרחי של בת ים, ומהווים נתיב עיקרי המחבר את העיר לכבישים ארציים. כבישים מקומיים נוספים, כגון שדרות ירושלים מיפו, רחוב יוספטל, ציר סוקולוב ורחוב משה דיין מחולון ודרך הכובשים מראשון לציון, מחברים את בת ים עם הערים הגובלות בה.
קו המטרו M3
קו המטרו M3 הוא קו רכבת תחתית עתידי בגוש דן. הקו יתחיל בבת ים.
מהיר לעיר
במסגרת פרויקט "מהיר לעיר" של נתיבי איילון שמטרתו להקל על הפקקים בשעות השיא ברחובות מרכזיים ועמוסים, על ידי עידוד תחבורה ציבורית תוך סלילת נתיבי תחבורה ציבורית ייעודיים ברחובות אלו. בבת ים עתידים להיסלל 9.6 ק"מ של נתיבי תחבורה ציבורית ברחובות: הקוממיות, יוספטל, כ"ט בנובמבר, אלי כהן, אנה פרנק, מבצע סיני, אנילביץ', הרב עוזיאל וירושלים. תוכנית נוספת בפרויקט כוללת גם סלילת 2.6 ק"מ של שבילי אופניים עירוניים ברחובות הקוממיות ויוספטל.
בבת ים החלו העבודות במחלף יוספטל, בעיקר בקטע הצמוד למחלף. ברחוב הקוממיות בדרום העיר החלה גם כן העבודה לבניית התשתיות מה שהוביל להחרפת הפקקים בציר כתוצאה מחסימת נתיבים.
הקרבה (שחמט)
הקרבה בשחמט היא מסע/סדרת מסעים במהלכם השחקן מוותר על יתרון חומרי, במטרה להשיג תוך מסע אחד או יותר:
שחקן שמבצע את ההקרבה מנסה להסוות את מועד ההקרבה והיא תבוצע בדרך כלל במצבים מסובכים. הקרבה עשויה להיות שגויה ולא להשיג אף אחת מהמטרות המוצגות לעיל.
יתרון נוסף של הקרבה הוא האלמנט הפסיכולוגי שלה, משום שהיא משדרת ומצביעה על מסע מפתיע הדורש בדרך כלל חישובים מסובכים יותר ומוציא את היריב ממסלול המשחק הרגיל.
ביצוע ההקרבה אופייני לשחקנים אגרסיביים ויצירתיים המנסים להפוך את המשחק למסובך ומעניין יותר ומוכנים לשם כך לבצע מסעים מורכבים. ההקרבה דורשת מהמבצע יכולות של ראיה קדימה של מספר מסעים או הבנה רחבה בעמדה שתתקבל על מנת שהיעדים יושגו.
תחרות העל בבילבאו 2012
התחרות, בה השתתפו שישה שחמטאים, התנהלה בשיטת ליגה בסיבוב כפול: כל שחמטאי שיחק מול יתר השחקנים פעמיים: פעם אחת בצבע לבן ופעם נוספת בצבע שחור, כך שנערכו עשרה סיבובים. ניצחון נחשב כשלוש נקודות ותיקו כנקודה אחת.
בתחרות סיימו במקום הראשון המשותף, עם 17 נקודות מגנוס קרלסן ופביאנו קרואנה. קרלסן הוכרז הזוכה לאחר שניצח בדו-קרב ביניהם 0–2.
תוצאות התחרות
קרלסן הוכרז הזוכה לאחר שניצח בדו-קרב את קרואנה 0–2.
חומצה טיכואית
חומצה טיכואית (מיוונית τεῖχος, חומה) הוא פוליסכריד חומצי הקשור לדופן התא של חיידקים גראם-חיוביים בלבד.
חומצה זו קשורה לדופן החיידק, הבנוי מפפטידוגליקן, בקשר פוספודיאסטרי (קשר קוולנטי) לקבוצה ההידרוקסילית (OH) בפחמן השישי בטבעת הסוכר NAM. כאשר חומצה זו קשורה לליפיד שבממברנה, שמה מתחלף לחומצה ליפוטיכואית. חומצה זו מקנה לחיידק מטען חשמלי שלילי. בחיידקים שונים קבוצות שייר (R) שונות המבדילות בין החיידקים ואולי אף בתפקיד. תפקידם אינו ודאי ויכול להיות מעורב בפתוגניות, באנזימים קוניוגציה (מעבר פלסמיד) וביצירת ביופילם.
בדרנית בחצות
בדרנית בחצות הוא סרט בורקס ישראלי משנת 1977, שנכתב ובוים על ידי ג'ורג' עובדיה, ומככבים בו תיקי דיין וצביקה פיק בתפקידים הראשיים. העלילה היא על זבנית בחנות בגדים, החולמת להיות זמרת ובדרנית ומתחזה לשם כך לאשת החברה הגבוהה.
תקציר העלילה
שתי אחיות שנקראות רוזה (תיקי דיין) ומרים (לבנה פינקלשטיין) שרדנה עובדות כזבניות בבוטיק "אביב" של מר קלוצמן (יוסי גרבר). רוזה חולמת לעזוב את הבוטיק ולהיות זמרת ובדרנית מבוקשת. קלוצמן מטיל עליה להביא שמלת ערב לפנינה אייזן (רחל דיין), בתו של מר אייזן (אברהם רונאי).
אייזן הוא אלמן עשיר והוא עומד לעשות מסיבה לחוג הנוצץ. כשרוזה מגיעה להביא את השמלה לפנינה, מבקשת ממנה פנינה להצטרף למסיבה כדי שמספר המוזמנים יהיה מעל 13, מספר המביא מזל רע לדעתו של אביה. היא משאילה לה שמלת ערב, משנה את שמה לורדה שרון ובונה לה סיפור כיסוי עבור החוג הנוצץ.
למסיבה מגיע המפיק העשיר אהוד ברנע (דוד ברוך) עם אחיינו הזמר המפורסם יורם הראל (צביקה פיק) ובמאי המופעים הידוע יהודה בשן (מני פאר). יורם מבקש מרוזה לשיר והיא מבצעת את השירים "ספר לי את סודך" ו"אינתה עומרי" וכולם מתפעלים מכישרונה. ברנע והראל מתחילים לאחר מכן לעגוב אחרי רוזה אך היא מצליחה להתחמק מהם.
בהמשך לסיפור הכיסוי של רוזה שהיא מתגוררת בסביון היא מובילה את אהוד ויורם לאחת הווילות בסביון שם מתגורר דניאלי (רפאל קלצ'קין) עם אשתו אנצ'ה (ג'טה לוקה) והגנן התימני רחמים (יוסף באשי). קטטה מתפתחת והם לבסוף מוצאים את עצמם בתוך הבריכה.
לבסוף פנינה מגלה לאהוד ויורם את מצבה האמיתי של רוזה, והדבר לא משנה את יחסם כלפיה. הם מגיעים לביתה בשכונת התקווה ויהודה מתאהב במרים.
היחסים בין רוזה ויורם יודעים עליות ומורדות על אף כיכובם יחד במופע מוצלח. יורם נמשך בתחילה לפנינה אך היא מוצאת תייר אמריקאי עשיר.
לבסוף מחוסר ברירה מסכימה רוזה להתחתן עם אהוד המבוגר והעשיר אף על פי שגם אמה חומדת אותו, אך בסוף יורם אומר לרוזה שהוא אוהב אותה והיא מבטלת את הסכמתה לאהוד. חכם משיח (אריה אליאס) מכין את טקס החתונה בין רוזה ליורם ובין יהודה למרים. אהוד מאוכזב מרוזה שביטלה את הסכמתה בטענה שהוא "מבוגר מדי" בשבילה, אך לבסוף הוא מבקש את הסכמתה של גברת שרדנה (לילית נגר) אמן של רוזה ומרים והיא נענית ברצון.
First Time (שיר של עופר ניסים ומאיה סימנטוב)
First Time (בעברית: פעם ראשונה) הוא סינגל של המפיק המוזיקלי הישראלי עופר ניסים, שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית מאיה סימנטוב, מתוך אלבום הבכורה המשותף שלהם, First Time (2005). הוא יצא לאור ביוני 2005, על ידי חברות התקליטים סטאר-69 ו-IMP רקורדס, כסינגל הרביעי מתוך האלבום. את "First Time" כתבה סימנטוב לבדה, בדומה לשירים נוספים מהאלבום וזאת, בנוסף לכך שהוא הופק על ידי ניסים. מילות השיר עוסקות בתשוקה ואהבה עזה, החל מ"הפעם הראשונה" (כשם השיר).
"First Time" יצא לאור לאחר יציאתם של "That's the Way I Like It", "The Whole World" ו-"Searching" כסינגלים. הוא זכה להצלחה בין-לאומית והפך לאחד מהשירים הישראליים הראשונים בהיסטוריית מצעדי הבילבורד שהצליח להיכנס לעשירייה הפותחת במצעד שירי הדאנס קלאב. בנוסף לכך, דורג במקום ה-20 במצעד שירי הדאנס המסחריים, כמו גם במקום ה-17 במצעד הסינגלים הספרדי. במצעד כל הזמנים של ספרד דורג השיר במקום ה-3,975 עם 84 נקודות בסך הכול.
האודיו של "First Time" שפורסם בשנת 2011, הפך באותה העת לאחד מהסרטונים הישראליים הנצפים ביותר ביוטיוב, עם למעלה מ-15 מיליון צפיות.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מאיה סימנטוב והופק על ידי עופר ניסים בדומה לשאר שירי First Time. בשנת 2002 יצא סינגל הבכורה של ניסים וסימנטוב, "That's the Way I Like It", שזכה להצלחה נאה ברחבי העולם. שירם הבא, "The Whole World" ("כל העולם"), זכה להצלחה בישראל והוצג כמועמד ב"הפינה לשיפוטכם" של רשת ג' ודורג בשיאו במקום ה-18. בשנת 2004 הוציאו השניים את "Searching" שדורג במקום ה-43 במצעד שירי הדאנס קלאב ומיד לאחר מכן, הוחלט שיוציאו את "First Time" כסינגל רשמי. השיר הופץ כמקסי סינגל על גבי תקליטור בשנת 2005 ברחבי העולם. הגרסה כללה את המיקס המקורי, כמו גם חמישה רמיקסים שונים שנוצרו בידי די ג'יים ומפיקים מוזיקליים שונים.
ב-30 בדצמבר 2005 הופץ "First Time" כמקסי סינגל על גבי תקליטור בארצות הברית במטרה לעזור בקידום המסחרי של האלבום במדינה. בניגוד להפצתו הקודמת, התווספה אליו הרצועה, "On My Own", שהופצה כסינגל בשנת 2006; בהמשך לכך, הופץ בפורמט CD-R במדינה. ב-10 בפברואר 2006 הופץ מחדש בארצות הברית כמקסי סינגל על גבי תקליט 12 אינץ' בפורמט. ב-3 במאי באותה השנה, הופץ "First Time" על גבי תקליט 12 אינץ' בספרד גם כן, דבר שעזר בקידום המסחרי שלו במדינה.
הצלחה מסחרית
"First Time" הפך לאחד מהשירים הישראליים המצליחים ביותר בכל הזמנים במצעדי הבילבורד, כאשר הופיע לראשונה ב-8 ביוני 2005 במקום ה-43 במצעד שירי הדאנס קלאב. לאחר השמעות רבות בתחנות הדאנס ומועדוני הלילה בארצות הברית, הוא עלה למקום ה-36. הפופולריות של "First Time" גברה כאשר בשבוע שלאחר מכן, 20 באוגוסט, עלה למקום ה-28. עם זאת, בשבוע שלאחר מכן טיפס שני מקומות בלבד. במצעד שפורסם ב-3 בספטמבר, הצליח להיכנס ל-20 העליונים והיה לאחד מהשירים הישראליים הראשונים בהיסטוריה שהצליחו לעשות זאת. לבסוף, ב-17 בספטמבר הצליח "First Time" להיכנס לעשירייה הפותחת במצעד ובסך הכול שהה בו במשך 12 שבועות.
במצעד שירי הדאנס המסחריים של בילבורד, דורג השיר בשיאו במקום ה-20. מחוץ לארצות הברית, זכה "First Time" להצלחה בספרד; הוא דורג בשיאו במקום ה-17 במצעד הסינגלים הרשמי של המדינה, והפך לאחד מהשירים הישראליים באותה העת שהצליחו לעשות זאת. הצלחתו התבטאה לטווח הארוך, כאשר נכלל ברשימת השירים המצליחים ביותר בכל הזמנים בספרד, המורכבת מניקוד של כל השירים לפי מיקומי השיא שלהם במצעד השבועי של המדינה ("First Time" דורג במקום ה-3,975 במצעד כל הזמנים של המדינה). ביוטיוב זכה האודיו של השיר להצלחה רבה, כאשר צבר למעלה מ-15 מיליון צפיות והפך לאחד מהסרטונים הישראליים הנצפים ביותר ביוטיוב בשנת 2011.
וידאו קליפ
ל-"First Time" לא צולם וידאו קליפ רשמי, אך האודיו שלו הועלה ליוטיוב בשנת 2011; הוא זכה להצלחה כאשר צבר למעלה מ-13 מיליון צפיות והפך לאחד מהסרטונים הישראליים הנצפים ביותר ביוטיוב בשנת 2011. האודיו מציג את עטיפתו של האלבום, First Time. גרסת שהועלה ליוטיוב בדצמבר 2015 הצליחה לצבור למעלה ממיליון צפיות בסך הכול. במרוצת השנים, הועלו מספר סרטונים של "First Time" הכוללים גרסאות שונות שלו; במצטבר, עומד מונה הצפיות שלהם על כמה מיליוני צפיות. האמן המוזיקלי Akiia הוציא גרסת רמיקס מיוחדת ל-"First Time" שהועלתה ליוטיוב ב-11 בפברואר 2022 וזכתה להצלחה נאה כאשר צברה כמה מאות אלפי צפיות.
פלטשר (זמרת)
קארי אליז פלטשר (באנגלית: Cari Elise Fletcher; נולדה ב-19 במרץ 1994), הידועה בשם הבמה פלטשר, היא זמרת ופזמונאית אמריקאית.
קריירה
היא הוציאה את סינגל הבכורה שלה "Undrunk" תחת החברה ב-25 בינואר 2019. השיר הגיע למעמד שיר זהב בארצות הברית בדצמבר 2019. באפריל 2019, היא הוציאה את "If You're Gonna Lie", ששווק כפריקוול ל-"Undrunk" וגם את הסינגל "About You". באוגוסט 2019, פלטשר הוציאה את המיני אלבום השני שלה, You Ruined New York City for Me. באוקטובר 2019, פלטשר הוכרזה כמופע החימום לסיבוב ההופעות Nice to Meet Ya של נייל הורן, שאמור היה להתחיל בשנת 2020 לפני שהוא בוטל עקב מגפת הקורונה.
בספטמבר 2020, פלטשר הוציאה את המיני אלבום השלישי שלה, The S(ex) Tapes.
היא נכללה ברשימת פורבס 30Under30 לשנת 2022.
חיים אישיים
פלטשר הוציאה את השיר "I Believe You" לתמיכה בנפגעות תקיפה מינית בחודש מרץ 2018, כשהיא כתבה מכתב בהשראת תנועת MeToo לבילבורד, ותמכה בתנועת באופן פומבי.
פלטשר היא חברה בקהילה הגאה, ותומכת באופן פעיל בארגונים כגון It Gets Better, פרויקט טרוור והליגה ההומו-לסבית נגד השמצה. היא אמרה לבילבורד.
פלטשר יצאה בעבר עם היוטיוברית שאנון בורידג'. המיני-אלבום שלה, The S(ex) Tapes, מתאר את ההשלכות של הפרידה שלהן.
סיבובי הופעות
כמופע חימום
False God
False God (בעברית: אֱלֹהִים כּוֹזְבִים) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן השביעי שלה, Lover. השיר יצא לאור ב-23 באוגוסט 2019, בסמוך לצאת האלבום, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס. סוויפט כתבה את השיר ביחד עם ג'ק אנטונוף שגם הפיק אותו עימה. מבחינה מוזיקלית, הוא מאופיין בסוגות מוזיקליות כמו R&B, פופ-נשמה, טראפ, אלקטרופופ ודרים פופ. מבחינה לירית, מילותיו עוסקות בהשוואה בין מערכת יחסים לדת.
אף על פי שלא יצא כסינגל, הצליח "False God" להגיע למקום הראשון במצעד ה-. כבר ביציאתו של השיר, הופנו כלפיו ביקורות חיוביות רבות מטעם כתבי עת ואתרי מוזיקה שונים. מבקרי המוזיקה כינו אותו כ"שיר החושני ביותר שסוויפט יצרה אי פעם" והוסיפו שיש בו "השפעת R&B שנראתה רק לעיתים רחוקות במוזיקה שלה וביצוע קולי מרשים". בנוסף לכך, הוא דורג במקום ה-147 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג", שפורסמה על ידי רוב שפילד ברולינג סטון, בשנת 2021.
סוויפט ביצעה את "False God" ב-5 באוקטובר 2019, במהלך תוכנית הטלוויזיה האמריקאית "סאטרדיי נייט לייב". אותו המאורע היה הופעה שקיימה סוויפט כמה שבועות לאחר יציאתו של האלבום, כמו גם הופעת הבכורה שלה עם השיר. במהלך התוכנית ביצעה גם את "Lover". ההופעות פורסמו ביוטיוב וצברו מיליוני צפיות במרוצת השנים.
רקע וכתיבה
מבקרי מוזיקה שונים תיארו אותו כ"חושני ובוער" וכ"בלדה סוערת", עם אלמנטים של ג'אז, וטריפ הופ.
משמעות
"False God" משתמש בדימויים דתיים דומיננטיים, כדי להשוות את מערכת היחסים של סוויפט עם בן זוגה, ג'ו אלווין, למשהו כל יכול וגדול מהם. בשיר ישנם שני בתים בלבד, תוך שהוא כולל גם שני קדמי-פזמון, שני פזמונים ואאוטרו. המטרה שלו הייתה להמחיש ולבטא את מערכת היחסים שלה, תוך שימוש בסימנים דתיים כדוגמת גן עדן, לתיאור רגע שיא במערכת היחסים שלה ("אני יודעת שגן עדן זה משהו; אני מגיעה לשם כשאתה נוגע בי, מותק"). את השיר מתחילה סוויפט בתמיהה לגבי הצלחת מערכת היחסים שלה עם אלווין; היא מתארת מצב בו הם היו "משוגעים מספיק" כדי לחשוב שמערכת היחסים שלהם יכולה להצליח. לאחר מכן, היא מצהירה "זוכר איך אמרתי שאני אמות בשבילך?", הדבר הוא אשליה אפשרית לאמונות נוצריות על האופן שבו מת ישו למען הטוב ובמטרה לשחרר את האנושות מחטא. השורה הזו מרמזת שהיא כל כך מחבבת את בן הזוג שלה עד כדי כך שהיא תעשה הכול בשבילו כולל לוותר על חייה. בהמשך, משתמשת סוויפט באוקיינוס על מנת להמחיש את המרחק הפיזי בינה לבין אלווין. אותם הדימויים של האוקיינוס, נובעים מהעובדה שכשהם נפגשו, הוא חי באנגליה בזמן שהיא גרה בארצות הברית – הם מופרדים על ידי האוקיינוס האטלנטי.