cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
What Took You So Long?
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אמה בנטון, ריצ'רד סטנרד, ג'וליאן גלאגר, ג'ון תמיס ודייב מורגן והופק על ידי סטנרד וגלאגר. השיר הוא שיר בסגנון הפופ רוק, שמאפיין שירים נוספים מתוך האלבום.
בנוסף לכך, זכה השיר למעמד הכסף בבריטניה בשל סך מכירות של כ-269,737 עותקים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ ה-Vevo של אמה בנטון ב-29 ביולי 2011, ובוים על ידי גרג מסוק. בתחילת הקליפ הולכת בנטון על כביש מהיר, תוך שהיא מחזיקה מזוודה. במשך הקליפ ניתן לראות אותה מחכה למישהו שלא מגיע.
נכון למאי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-4.5 מיליון צפיות.
סיחון
סיחון מוזכר במקרא כמלך העם האמורי, אשר שלט על השטח שבין נחל ארנון לנחל יבוק. סיחון היה אחד משני מלכי האמורי בעבר הירדן, לצד עוג מלך הבשן.
ממלכת סיחון
בירתו של סיחון הייתה העיר חשבון, ושטח ממלכתו כלל חלקים נרחבים מעבר הירדן המזרחי, לאחר שכבש את רוב ערי מואב, על פי המתואר בספר במדבר פרק כ"א פסוקים כ"ו-כ"ט. הממלכה המורחבת אחר כיבוש מואב השתרעה בשטח שבין נחל ארנון לנחל יבוק (במדבר כא,כו).
מלחמת סיחון בבני ישראל
בני ישראל, בבואם להתיישב בארץ ישראל לאחר יציאת מצרים, ביקשו ב, כפי שמעיד משה בספר דברים, לעבור דרך ממלכתו של סיחון לכיוון ארץ ישראל; אולם סיחון סירב, ואף יצא לקראתם למלחמה (בניגוד לאדום שהסתפקו בסירוב לבקשת בני ישראל).
על פי ספר במדבר, הובסו סיחון וכל עמו בקרב בעיר יהץ על ידי בני ישראל, ושם נהרג סיחון:
ניצחון בני ישראל על סיחון מוזכר בספר תהילים כניצחון בעל משמעות ייחודית, המסמל את עזרתו של האל לעם ישראל לנצח את אויביו:
לפי, הייתה המלחמה בחודש אלול, חצי שנה לפני הכניסה לארץ.
מלחמת חורמה
לפי דרשת חז"ל בתלמוד הבבלי במסכת ראש השנה, אשר התקיף את ישראל בחורמה היה למעשה סיחון מלך חשבון, קודם להתקפתו על ישראל ביהץ. לדבריהם, התיאור הבא מתייחס להתקפה ראשונית של סיחון נגד ישראל:
שיר המושלים
לאחר תבוסתו של סיחון מופיע במקרא שיר קצר ומעורפל:
רוב המפרשים הקלאסיים מפרשים את השיר כמתייחס למלחמה קדומה שהתנהלה בין סיחון לבין מלך מואב הראשון, ובה הביס סיחון את מואב, כבש את עריהם וסיפח אותן לנחלתו. לפי פרשנות זו, מתאר השיר כיצד חשבון, שהייתה עיר מואבית לפני שנכבשה על ידי סיחון, נשרפה באש בשעת המלחמה הקדומה בין סיחון למואב, ויחד איתה חרבו גם העיר המואבית ער והאזורים שסמוכים לנחל ארנון. השיר ממשיך ולועג לכמוש אלוהי מואב, שהפקיר את עמו ונתן לו ליפול בשבי בידי סיחון מלך האמורי. כתוצאה מכך אבדה מלכות מואב, וכל עריה – חשבון, דיבון, נפח ומידבא - הפכו שוממות. הקריאה בתחילת השיר "בֹּאוּ חֶשְׁבּוֹן תִּבָּנֶה וְתִכּוֹנֵן עִיר סִיחוֹן" מזמינה את האמורים, שניצחו במלחמה, לבנות מחדש את חשבון ולהקים בה ממלכה משלהם. לפי פרשנות זו, שובץ השיר במקרא כדי להאדיר את ניצחונם של בני ישראל על סיחון גיבור החיל.
דמותו של סיחון
על עוצמתו של סיחון נאמר במדרש שוחר טוב (קלו,א):"קשה היה סיחון כמגדל וחומה, והיה קשה מכל הבריות, וארוך מכל המגדל ורגליו מגיעות לארץ, ואין כל בריה יכולה לעמוד מפניו, והיה קשה מפרעה וחיילותיו. מה עשה הקדוש ברוך הוא? כפת שר שלו והפלילו ממקומו ומסרו לישראל."הגמרא מזהה את סיחון כמלך כנען (כמו שנזכר לעיל), ודורשת את שמו (רה"ש ב ע"ב):"תנא הוא סיחון הוא ערד הוא כנען, סיחון שדומה לסייח במדבר, כנען על שם מלכותו, ומה שמו, ערד שמו, איכא דאמרי, ערד שדומה לערוד במדבר, כנען על שם מלכותו, ומה שמו, סיחון שמו."ניתן ללמוד מכאן על אישיותו של סיחון שהיה מלך 'משוגע' בלי גבולות, ומכאן עוצמתו. סייח במדבר הוא הפרא, וכן הערוד נזכר אצל חז"ל כחיה אמתנית (ברכות לג ע"א).
פרידריך כריסטיאן, הנסיך הבוחר מסקסוניה
פרידריך כריסטיאן, הנסיך הבוחר מסקסוניה (בגרמנית: Friedrich-Christian, Kurfürst von Sachsen; 5 בספטמבר 1722 - 17 בדצמבר 1763). היה הנסיך הבוחר מסקסוניה במשך פחות משלושה חודשים (5 באוקטובר 1763 - 17 בדצמבר 1763) לפני שנפטר ממחלה.
ילדותו
פרידריך כריסטיאן נולד ב-5 בספטמבר 1722 בדרזדן כבנם של הנסיך פרידריך אוגוסט, שהיה מאוחר יותר הנסיך הבוחר מסקסוניה ומלך פולין ומריה יוזפה מאוסטריה.
פרידריך כריסטיאן היה ילד חלוש ונזקק לכסא גלגלים. לאחר מותם המוקדם של אחיו הגדולים פרידריך אוגוסט (1721) ויוזף אוגוסט (1728), הפך פרידריך כריסטיאן ליורש העצר של נסיכות הבוחר מסקסוניה.
תקופת שלטונו
ב-5 באוקטובר 1763 עלה פרידריך כריסטיאן לשלטון, לאחר מות אביו פרידריך אוגוסט השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה. עם עלותו לשלטון פיטר פרידריך כריסטיאן את ראש הממשלה הרוזן היינריך פון בריהל, שהיה לא פופולרי ודרדר את המדינה למשבר כלכלי וסיבך אותה במלחמת שבע השנים.
לאחר מכן החל פרידריך כריסטיאן בשיקום המדינה מנזקי המלחמות, ומהניצול שניצלו אותה קודמיו. אולם לאחר 74 ימים בלבד מת פרידריך כריסטיאן ב-17 בדצמבר 1763 בדרזדן לאחר שחלה במחלת האבעבועות השחורות, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך אוגוסט השלישי.
משפחתו
ב-13 ביוני 1747 התחתן פרידריך כריסטיאן על ידי שליח עם מריה אנטוניה, דוכסית בוואריה, בתם של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה אמליה מאוסטריה, וב-20 ביוני באותה שנה מומשו הנישואים בדרזדן. ממנה היו לו 9 ילדים:
קהילות הסטטוס קוו אנטה
הסטטוס קוו אנטה (ביידיש: שטאטוסקווא, בהונגרית: Statusquo-ante) היה כינויין של הקהילות היהודיות בממלכת הונגריה שסירבו להצטרף לאחד משני הארגונים הארציים – הנאולוגי והאורתודוקסי – שקמו לאחר הקונגרס של 69–1868 ונותרו עצמאיות. שיעורן באוכלוסייה היהודית היה קטן ומעולם לא עלה על שישה אחוזים. הן דחו את הצורך בהנהלה מרכזית, והקימו ועד משלהן רק ב-1928.
התהוות הסטטוס קוו
ב-1867 יזמו ראשי הקהילה היהודית בפשט, בתמיכת שר הדתות יוז'ף אטווש, את הקמתו של ארגון-גג ארצי שנועד לייצג את כלל היהודים מול הממשל המרכזי. האורתודוקסים חששו משליטת יריביהם הנאולוגים בגוף החדש, שנקרא לבסוף "הלשכה היהודית הארצית"; חלק מנציגיהם פרש מקונגרס הייסוד שלו, ולאחר מערכה ממושכת של לחצים שוכנעה הממשלה לאפשר להם שלא להצטרף אליו. האורתודוקסים המנצחים פנו עתה להקמת ועד ארצי משלהם, "הלשכה המרכזית של הקהילות האורתודוקסיות האוטונומיות".
עם זאת, היו כאלה שסירבו להצטרף לשני הארגונים. מספר מצומצם של קהילות נאולוגיות בחרו להיוותר מחוץ ללשכה הארצית. אצל האורתודוקסים, בעיקר, היה קצב ההסתנפות ללשכה המרכזית האוטונומית איטי. במקומות אחדים חששו רבנים מפיצול העדה עקב צעד כזה, והפרנסים לא רצו בשליטה מבחוץ. קהל פרשבורג – מרכז האורתודוקסיה בממלכה שרבם אברהם שמואל בנימין סופר היה מהדוחפים להקמת הלשכה – אישר את התקנות הנדרשות רק בינואר 1871, שנה וחצי אחרי שהתקבלו, לאחר ויכוח חריף בין התומכים והמתנגדים לכך.
יעקב כ"ץ מצא כי הכינוי "סטטוס קוו" לעצמאים הופיע לראשונה ב-22 בפברואר 1871, בכותרת טור מאת עמנואל אייזלר שגינה את המשתהים מלהצטרף ללשכה. חלק מהקהילות שנותרו בחוץ הונהגו בידי רבנים בולטים: הרב ירמיה לעוו, אב"ד אויהל ומי ששימש כיו"ר הסיעה האורתודוקסית בקונגרס, השאיר את הקהילה בעירו במעמד עצמאי כל ימי חייו. גם סיגט, תחת הרב יקותיאל יהודה טייטלבוים, נותרה כך עד למותו ב-1883.
יחס הרוב האורתודוקסי לאלה מקרבם שלא חברו ללשכה הובהר בעקבות המחלוקת בקאשוי באביב 1872, בה התהוותה קהילה עצמאית עקב סכסוך מקומי בין הרב אברהם זלנפריינד לקהל. מאיר פרלס, מבכירי רבני הארץ ואב"ד קראלי, הצדיק את עמדתו של זלנפריינד במכתב למהר"ם שיק. הלה השיב לו בחול המועד פסח, בקביעה כי בהתחשב בנסיבות הפילוג הארצי, מי שמסרב להצטרף לארגון האורתודוקסי עובר על לא תעמוד על דם רעך.
בהתבסס על כך, הוחל האיסור על נושאי משרות דתיות – רבנים, שוחטים, דיינים – שהמשיכו לשרת בקהילות הנאולוגיות גם את חברי הסטטוס קוו. פרלס עצמו בחר להותיר את קראלי מחוץ ללשכה.
מהפילוג ועד 1920
בצו מס' 7768 מ-29 במרץ 1877 הכירה הממשלה ההונגרית בקיומה של החלוקה הארגונית המשולשת בין קהילות הלשכה היהודית הארצית, הלשכה המרכזית של הקהילות האוטונומיות ו"קהילות הסטטוס קוו אנטה, שאינן משויכות לאף אחת." מאחר שחסרו הנהלה ארצית, היחסים בינן לבין השלטונות הוסיפו להתנהל על אותו בסיס כמקדם, באורח פרטני.
שיעורם בכלל האוכלוסייה היהודית של חברי קהילות אלה היה קטן: ב-1880 הם מנו 35,334 איש, או 5.7% מתוכה. ב-1896 היו 247 עדות כאלה, 12% מ-2,047 שהיו מכל הזרמים. הגדולות והמבוססות מביניהן היו בערים דברצן, נירג'האזה, אגר וג'נג'ש. בעיר הבירה פשט לא הייתה עדת המתפללים בבית-הכנסת רומבך חברה בארגון הנאולוגי ולא בזה האורתודוקסי. אף כי לא היוו קהילה עצמאית של ממש ברמה הארגונית, הם זוהו עם הסטטוס קוו. בטרנסילבניה מרכזים חשובים של יהודי סטטוס קוו היו טרגו מורש וטימישוארה. ב-1900, נחנך בית הכנסת הגדול של טרגו מורש. בטימישוארה התרחש מיזוג מהיר עם הקהילה הנאולוגית ובית הכנסת ברובע פבריק הפך בסופו של דבר לנאולוגי.
מחוזה טריאנון ועד ימינו
ב-1920, לאחר שהונגריה איבדה שטחים רבים עקב חוזה טריאנון, מנו קהילות הסטטוס קוו 27,092 נפש אך שיעורם מהכלל עלה ל-5.7%. בסלובקיה וברותניה הקרפטית שסופחו לצ'כוסלובקיה הוסיפה החלוקה הפנים-יהודית להתקיים כפי שהייתה בהונגריה: הפדרציה היהודית הארצית "ישורון" שקמה בנובמבר 1926 כללה אגף סטטוס קוו, שמנה 31 קהילות כאלה. בשטחים שהועברו לרומניה היו 11 קהילות סטטוס קוו.
בשנת 1932 אושר ברומניה חוק חדש שאיפשר לקהילה יהודית אחת בלבד להתקיים בכל יישוב, למעט האורתודוקסיות והספרדיות. קהילות הסטטוס קוו נדרשו לבחור אם להסתפח לנאולוגים או לאורתודוקסים. רובן התאחדו עם הנאולוגים ויצרו את "איחוד הקהילות האשכנזיות של טרנסילבניה ובאנאט". רק ארבע נסתפחו ללשכה האורתודוקסית. הן ברומניה והן בצ'כוסלובקיה בוטלו חלוקות אלה בין היהודים לאחר מלחמת העולם השנייה לטובת ארגון ארצי אחד לכל.
ב-1926 העניק הפרלמנט ההונגרי ייצוג בבית העליון לראשי האורתודוקסים והנאולוגים בממלכה. כדי לזכות במעמד כזה גם לעצמם, החליטו קהילות הסטטוס קוו להקים ועד מנהל כלל-ארצי. ב-24 באוקטובר 1927 נערך כינוס של שליחי הקהילות בבודפשט, וב-25 במאי 1928 נוסדה "האגודה הארצית של קהילות הסטטוס קוו היהודיות בהונגריה" (Magyarországi Status Quo Ante Izraelita Hitközségek Országos Szövetségének). זוג יושבי ראש הראשונים היו הרב יוסף ליבוביץ', רבה של מגוץ', ופרנץ פייר, ראש קהל דברצן.
רוב יהודי הונגריה נרצחו בשואה. בשנת 1946 מספר קהילות הסטטוס קוו במדינה היה 15, לעומת 54 ב-1930. ב-1948 היו רק 4,281 נפש חברים בהן, 3.2% מכלל היהודים. ב-1950 כפה הממשל הקומוניסטי על כל הזרמים היהודיים בהונגריה להתאחד. ב-2004 קמה "קהילת ישראל המאוחדת של הונגריה" (Egységes Magyarországi Izraelita Hitközség; EMIH), הרואה את עצמה כממשיכתה של הסטטוס קוו. בראשה עומד הרב שלמה כובש, איש חב"ד, הדוגל בפתיחות לקהל החילוני.
עבדו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סרפנט (צופן)
סרפנט (באנגלית: Serpent) הוא צופן בלוקים סימטרי שפותח ב-1998 על ידי רוס אנדרסון - קיימברידג', אלי ביהם - הטכניון ולארס קנודסן - אוניברסיטת ברגן, במטרה להוות מועמד לתקן ההצפנה המתקדם. זהו צופן בעל תכנון שמרני ושולי ביטחון הגבוהים ביותר מבין כל המועמדים האחרים שהוצעו במהלך התחרות. בסופו של דבר הגיע למקום השני וריינדל נבחר כאלגוריתם הזוכה. סרפנט משתמש בתיבות החלפה (s-box) דומות ל-DES במבנה חדש המאפשר אפקט כדור השלג מהיר, ניתן ליישום יעיל בטכניקת bitslice, קל ופשוט לניתוח, מהיר לפחות כ-DES במחשב אינטל נפוץ ובטוח יותר מ-DES משולש. מימוש ממוטב של הצופן כפי שהוצע לתקן מופץ תחת GPL לשימוש חופשי, למרות שבקוד מצוין אחרת.
שיקולי פיתוח
בשל גישה שמרנית, נמנעו המפתחים מלהכניס בצופן טכנולוגיות חדשות ובלתי מוכרות, בשל הכוונה לייעדו להצפנת מידע רב בעל חשיבות כמידע פיננסי, בריאותי או ממשלתי. לכן בתחילה הוחלט על שימוש בתיבות ההחלפה של DES שנחקרו לעומק לאורך שנים על ידי מיטב המומחים, אך במבנה ממוטב המתאים יותר למעבדים מודרניים. ההיגיון היה לרכוש את אמון הציבור ובעיקר להוכיח שלא הוכנסה דלת אחורית. ההצעה המקורית פורסמה בסדנה החמישית של Fast Software Encryption שהתקיימה ב-1998 בפריז (כיום בחסות IACR). לאחר מכן עבר האלגוריתם שיפורים אחדים, תיבות ההחלפה הוחלפו בתיבות אחרות שמציעות עמידות טובה יותר כנגד התקפות בעיקר דיפרנציאליות ושונתה פרוצדורת הרחבת המפתח. בשל כך סומנה הגרסה הראשונה Serpent-0, והגרסה המשודרגת שהייתה מועמדת לתקן Serpent-1. עיקר ההשראה לצופן סרפנט מקורה בטכנולוגיה bitslice - שהיא מעין חישוב מקבילי, שפותחה על ידי אלי ביהם עבור DES במטרה לאפשר הצפנה מקבילית של בלוקים כדי לשפר את מהירותו, מאז התגלתה ככלי שימושי למטרות נוספות. סרפנט משיג ביצועים טובים ביישום מעשי בשל המקביליות של טכניקת bitslice.
תיאור האלגוריתם
סרפנט (נחש במיתולוגיה) הוא צופן איטרטיבי, הכולל 32 סבבים של רשת החלפה-תמורה על ארבע מילים בגודל 32 סיביות (סך הכול 128 סיביות). כל הערכים בצופן מייצגים מערכי סיביות בסדר בתים קטן (כלומר המילה או הסיבית הנמוכה ביותר - הפחות משמעותית, מאוחסנת בכתובת הראשונה בזיכרון המערך). האלגוריתם מצפין 128 סיביות של טקסט קריא P ל-128 סיביות טקסט מוצפן C באמצעות 33 תת-מפתחות בגודל 128 סיביות כל אחד המורחבים ממפתח הצופן המסופק על ידי המשתמש. מפתח הצופן יכול להיות 128, 192 או 256 סיביות. תקציר האלגוריתם פשוט, כדלהלן:
לטבלאות התמורה IP ו-FP אין חשיבות קריפטוגרפית והן קיימות רק לצורך אופטימיזציה (המרה לפורמט המאפשר יישום bitslice). לצורך תיאור הצופן, ערך הביניים לאחר כל סבב נקרא הווקטור B_i. הקלט לסבב הראשון הוא B_1 לשני B_2 וכן הלאה (המציין i מתייחס למספר הסבב). הפעולה העיקרית המתרחשת בלב הצופן המסומנת R_i משתמשת בכל סבב בתיבת החלפה אחת משמונה תיבות ההחלפה כשהיא מוכפלת 32 פעמים, כל עותק מחליף ארבע סיביות אחרות של הקלט B_i. בגרסה הממוטבת ההחלפה מתרחשת במקביל. כך יוצא שכל אחת מהתיבות מנוצלת ארבע פעמים במהלך ההצפנה. לאחר ההחלפה מתבצעת הטרנספורמציה הליניארית. ובניסוח פורמלי: למעט בסבב האחרון הטרנספורמציה R_i(X) כוללת שילוב מפתח, החלפה בטבלה והעברה בפונקציה הלניארית L והיא מוגדרת: ואילו בסבב האחרון מתבצע חיבור נוסף עם חלק המפתח המתאים במקום הפונקציה הליניארית: הפונקציה S מייצגת את תיבות ההחלפה המתאימות באופן מחזורי לפי המציין התחתי. לפי אסטרטגיה זו בתוך 16 סבבים מתקבל ביטחון מקביל ל-DES משולש ללא פגיעה במהירות ההצפנה. לדעת המפתחים 32 סבבים מניבים שולי ביטחון גבוהים במידה נכרת אף מעבר למספרים המוצהרים.
תיבות ההחלפה
תיבות ההחלפה של סרפנט הן תמורה של ארבע סיביות בעלת תכונות דיפרנציאליות וליניאריות המותאמות במיוחד כנגד ההתקפות הידועות. ערכי התיבות המקוריות (בגרסה Serpent-0) חושבו בתהליך הבא; תחילה נבנתה מטריצה בגודל 32 על 16 שבה הועתקו 32 השורות מתיבות ההחלפה של DES ואז בוצעו החלפות בין כניסות בשורה r לפי ערכים משורה r+1 ולפי מחרוזת קבועה המייצגת מפתח. אם התוצאה מפגינה תכונות ליניאריות ודיפרנציאליות טובות, נשמרת כתיבת החלפה של סרפנט. על תהליך זה חוזרים מספר פעמים עד שמשלימים את כל התיבות. באופן פורמלי; תחילה מכינים מערך המכיל את ארבע הסיביות הנמוכות של כל האותיות במחרוזת "sboxesforserpent" ומערך דו־ממדי  בגודל 32x16 המכיל את 32 השורות של תיבות ההחלפה של DES כאשר  מייצג שורה r, המהלך מתואר בפסאודו קוד הבא: ביישום מעשי משתמשים בטבלאות ההחלפה שהוכנו מראש באופן שמאפשר יישום החלפה מקבילית. מניתוח ביטחון הצופן עולה כי שינוי בסיבית קלט אחת משפיע על שתי סיביות פלט, כך שבכל סבב מספר הסיביות שהושפעו מקסימלי ותוך שלושה סבבים כל סיביות הפלט מושפעות. תכונה זו נקראת 'אפקט מפולת'. בעת ניתוח תיבות ההחלפה, הגיעו המפתחים למסקנה שקל למצוא תיבות החלפה שישיגו תוצאות טובות יותר והוחלט לשנותם. כמו כן מספרם צומצם מ-32 ל-8, עובדה שמאפשרת ביצועים טובים יותר וצמצום הקוד.
טרנספורמציה ליניארית
הווקטור B_i מחולק תחילה לארבע מילים בגודל 32 סיביות X_0,...,X_3 ואז מעורבב ליניארית כדלהלן: התוצאה מומרת לווקטור B_{i+1} שהוא הקלט לסבב הבא. הסמל "\lll" מייצג הזזה מעגלית (Rotate left) לפי מספר פוזיציות המופיע מימין לסימן. הסמל "\ll" מייצג אופרטור הזזה בסיביות (Shift left). והסימן \oplus הוא XOR. אפשר לראות שהטרנספורמציה המתוארת משיגה ערבוב גבוה בתוך מספר קצר של סבבים. סיבה נוספת לבחירה בטרנספורמציה זו, הפעולות המתוארות פשוטות ברמה כזו שביישום במעבד מודרני לא ייווצרו בועות בצינור עיבוד הנתונים. ביישום מעשי מקודדים את הטרנספורמציה כטבלה קבועה.
פענוח
פענוח משיגים על ידי שימוש בתיבות החלפה הופכיות, בטרנספורמציה ליניארית הפוכה ובסדר הפוך של מפתח ההצפנה.
הרחבת מפתח
כאשר i=0,...,132. הערך מייצג את יחס הזהב או בהקסדצימלית 9E3779B9. שימו לב שהפולינום ברקע פרימיטיבי. הפולינום יחד עם הזזה מעגלית לפי אינדקס הסבב, מבטיחים פיזור אחיד של סיביות המפתח כדי לסכל מפתחות הצפנה חלשים. שימו לב שביישום מעשי במרבית שפות התכנות אין אינדקס שלילי במערך, אם מבצעים את הצופן בגרסה הרשמית והלא ממוטבת יש צורך לעקוף בעיה זו בדרך כלשהי. מפתחות הסבב מחושבים מתוך המערך w באופן כזה שכל ארבעה אלמנטים מועברים בתיבות ההחלפה והתוצאה תהיה הכניסה הבאה של 128 סיביות של מפתח מורחב K_i. כגון:
אלן מאבאנקו
אלן מאבּאנְקוּ (בצרפתית: Alain Mabanckou; נולד ב-24 בפברואר 1966) הוא משורר, סופר, עיתונאי ואקדמאי צרפתי יליד הרפובליקה של קונגו.
ביוגרפיה
מאבאנקו נולד בקונגו-ברזוויל דאז, וגדל בעיר החוף פואנט-נואר. לאחר תחילת לימודיו האקדמיים בברזוויל קיבל מלגה ללימודים בצרפת. הוא בוגר אוניברסיטת פריז-דופין, ולאחר קבלת תואר במשפטים עבד בתאגיד האנרגיה הצרפתי סואז משך עשור.
סרפנט (צופן)
הרחבת מפתח
לאחר מכן הקבוצה 4-7, 8-11 וכן הלאה. כאשר תיבות ההחלפה נבחרות לפי הנוסחה ו-i=0,...,r. כאשר הצופן מיושם בשיטה הקונבנציונלית מחשבים בסוף כל סבב את התמורה.
ביטחון הצופן
בהגדרה המקורית של הצופן בהתחשב בעובדה שהוא מבוסס על התכונות הידועות של תיבות ההחלפה של DES ההתקפה הטובה ביותר האפשרית מוערכת יותר מ-2^{100}. בגרסה המשופרת Serpent-1 שהוצעה במהלך בחירת התקן תיבות ההחלפה החדשות הפגינו תכונות טובות יותר והערכת המפתחים היא שלא קיימת התקפה טובה יותר מחיפוש ממצה (ניסוי פענוח עם כל המפתחות האפשריים) ולכן ההתקפה הטובה ביותר האפשרית גם בניתוח דיפרנציאלי או ליניארי תהיה בסיבוכיות של 2^k (k הוא גודל המפתח). במקרה של מפתח 256 סיביות כמות כזו של טקסטים פשוט לא קיימת. לכל מפתח נתון צפויים דיפרנציאלים בהסתברות 2^{-120}. נתון זה צפוי בכל המועמדים לתקן החדש. לא ידוע על התקפה יעילה יותר כנגד סרפנט וכן צריך לזכור שללא תלות בצופן שבשימוש, לא מומלץ להצפין עם אותו מפתח 2^{64} בלוקים. התקפה ליניארית בגרסת 11 סבבים של הצופן אפשרית בסיבוכיות של 2^{118} בזמן של 2^{89}.
אלן מאבאנקו
ביוגרפיה
לאחר פרסום ספרו הראשון Bleu-Blanc-Rouge (בצרפתית: כחול-לבן-אדום, כצבעי הדגל הצרפתי) בשנת 1998, מאבאנקו החל להקדיש את מירב זמנו לכתיבה.
סרפנט (צופן)
ביטחון הצופן
ב-2011 קריפטואנליזה של סרפנט במספר מצומצם של סבבים הראתה שאפשר לשבור את הצופן עם המפתח 128 ב-11 סבבים עם 2^{116} טקסטים ידועים ובזמן 2^{107.5} ו-2^{104} זיכרון. ועם מפתח 256 ההתקפה הטובה ביותר על 12 סבבים הייתה של 2^{118} טקסטים ידועים 2^{228} זיכרון וזמן של 2^{228}. כזכור בצופן 32 סבבים.
יישום יעיל (Bit-slice)
הרעיון הבסיסי מאחורי טכניקת bitslice הוא לראות במעבד המיישם את הצופן כמכונת SIMD (הוראה בודדת - יחידות מידע מרובות). כלומר לדמות את יישום האלגוריתם בחומרה על ידי פקודות לוגיות בסיסיות ברמה של סיביות, תוך עיבוד מקבילי של בלוקים שלמים בגודל 32 או 64 סיביות. בניגוד לשיטה הקונבנציונלית שבזמן עיבוד כמות קטנה של סיביות המעבד אינו מנוצל די יכולתו. לשם כך יש צורך כמובן לסדר מראש את סיביות הערכים באופן שונה. הטכניקה הזו נוצלה לצורך התקפה כנגד DES בשיטה של כוח גס מקבילי תוך ניצול הזמן הפנוי של אלפי מעבדים. בניגוד ל-DES, צופן סרפנט פותח תוך מתן דגש על מקביליות להשגת יעילות מיטבית.
אלן מאבאנקו
ביוגרפיה
בשנת 2002 החל ללמד ספרות פרקופונית באוניברסיטת מישיגן כפרופסור זוטר, ומאז 2006 הוא מלמד במחלקה לצרפתית ב-UCLA.
ספריו של מאבאנקו תורגמו למעל 15 שפות, בהן אנגלית ועברית, וזכו במספר פרסים יוקרתיים בצרפת. הוא מתגורר כיום בסנטה מוניקה שבקליפורניה.
פול פיינמן
פול ג'ורג' פיינמן (באנגלית: Paul George Feinman; 26 בינואר 1960 – 31 במרץ 2021) היה שופט יהודי אמריקאי. מיוני 2017 היה חבר בבית המשפט העליון (ערכאת הערעורים) של מדינת ניו יורק.
אלוויס טקטיקה
אלוויס טקטיקה (באנגלית: Alvis Tactica) היא משאית משוריינת, בעלת הנעה כפולה 4x4, ולדגמים מסוימים הנעה 4x6, אשר מיוצרת על ידי החברות "GKN plc", "Alvis plc" ומשנת 2005 על ידי "BAE Systems Land & Armaments" בבריטניה משנת 1988 ועד היום.
פול פיינמן
פיינמן כיהן כשופט מדינתי ובהמשך שופט בית המשפט העליון של מדינת ניו יורק, במשך 20 שנה, לפני קידומו לבית המשפט לערעורים. היה כפי הנראה, השופט הראשון בארצות הברית, שיצא מהארון כהומוסקסואל עוד לפני בחירתו.
אלוויס טקטיקה
אלויס טקטיקה
דגמי "אלוויס טקטיקה" יוצרו לשימוש צבאי ואזרחי.
פול פיינמן
ביוגרפיה וחינוך
פיינמן גדל במשפחה יהודית בלונג איילנד. הוריו הם צאצאי מהגרים, אביו היה בעל עסק קטן בעיר ניו-יורק, אמו עובדת סוציאלית.
אלוויס טקטיקה
אלויס טקטיקה
דגמי "אלוויס טקטיקה" יוצרו במספר גרסאות שונות, כולל רכב קרבי משוריין, ורכב לבקרת התפרעויות כולל סיוע בפיזור הפגנות. 3 רכבים של הצבא הנורווגי מתפקדים כאמבולנסים.
פול פיינמן
ביוגרפיה וחינוך
פיינמן למד לתואר ראשון בספרות צרפתית באוניברסיטת קולומביה וסיים בשנת 1981. לאחר שסיים החל ללמוד משפטים באוניברסיטת מינסוטה.
קריירה משפטית
פיינמן החל את הקריירה המשפטית בסנגוריה הציבורית במחוז נסאו.
לאחר מכן שימש כפקיד בית המשפט (law clerk) במשך שבע וחצי שנים, מ-1989 עד 1996, היה פעיל בלשכת עורכי הדין ובמפלגה הדמוקרטית. כהומוסקסואל מוצהר היה פעיל בארגוני להט"ב אמריקאים בניו יורק.
קריירה כשופט
ב-1996, הוא זכה בבחירות של העיר ניו יורק בבית המשפט האזרחי. במשך מספר פעמים הוזמן לשפוט, באופן זמני, בבית המשפט העליון של ניו יורק. ב-2007, פיינמן נבחר לבית המשפט העליון; ב-2012, בחר בו המושל אנדרו קואומו כנציגו לבית המשפט הגבוה לערעורים. היה נשיא האיגוד הבינלאומי של שופטים להט"בים בשנים 2008 עד 2011.
ביוני 2017, היה פיינמן נציגו של המושל קואומו לבית המשפט לערעורים, הערכאה הגבוהה במדינה. המושב היה פנוי עקב פטירתה של השופטת שילה עבדוס-סלאם. מינויו אושר פה אחד על ידי הסנאט של מדינת ניו יורק, ללא מתנגדים. עם בחירתו הפך לשופט העליון הראשון בארצות הברית שהוא גיי מחוץ לארון.
פיינמן נחשב כשופט מתחשב ובעל גישה שיפוטית מתונה והומניסטית.
חיים אישיים
פיינמן נישא בשנת 2013 לג'יי רוברט אוסטרגארד, עורך אינטרנטי, הם התגוררו בבית באי רוזוולט. הוא היה חובב של התרבות הצרפתית, ובנוסף אהד את הניו יורק מטס.
חמאת אגוזים
חמאת אגוזים (בצרפתית Beurre Noisette על שם צבעה ולא מרכיבה) או חמאה חומה היא חמאה לא-מומלחת מומסת בחום נמוך ומופרדת לשומן-חמאה ומוצקי-חלב. באופן טבעי, מוצקי-החלב שוקעים לתחתית המחבת ואז, אם הם מחוממים בעדינות, עוברים תגובת מייאר ומתחילים להשחים ולשנות את טעמם. כשמתקרב גון מוצקי-החלב לצבעם של אגוזים קלויים, מורחקת המחבת ממקור החימום. חמאת אגוזים קלה לשימוש הן בצורתה הנוזלית והן בצורתה המוצקה, המקוררת. תהליך הפקתה מקנה לה טעם חמים ואגוזי, והיא נודעת במיוחד כחלק מבלילות של עוגיות מדלן ופיננסייר. נמצאת בשימוש רב במטבח הצרפתי.
וינצ'י
עיקר פרסומה של העיירה נובע מהיותה מקום הולדתו של לאונרדו די סר פיירו (Leonardo di ser Piero), אחד מגדולי האמנים בהיסטוריה ואיש האשכולות של תקופת הרנסאנס, הידוע יותר כלאונרדו דָה וינצ'י (da Vinci), על שם העיירה. עובדה זו מושכת לוינצ'י כחצי מיליון תיירים בשנה, המגיעים לבקר במקום הולדתו של האמן ובמוזיאון דה וינצ'י הקטן השוכן בעיר.
ישראל עמיקם
עו"ד ישראל עמיקם (16 בינואר 1902, ח' בשבט תרס"ב - 5 בספטמבר 1957) היה יושב ראש גדוד מגיני השפה בחיפה, והאחראי להכנסת השפה העברית למברקה הארץ-ישראלית בזמן המנדט הבריטי.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לחוה ליבה בת יהושע יאניווער ולחיים שלמה מסיוף. הצטרף לרעיון הציוני מגיל צעיר, וקיבל חינוך מסורתי וכללי. בגיל 12, בהשפעת ז'בוטינסקי, שינה את שם משפחתו לעמיקם.
בשנת 1918, בגיל 16, התגייס כחייל מתנדב אל הגדודים העבריים ושירת באותה מחלקה שבה שירתו דוד בן-גוריון ויצחק בן-צבי. הוא כתב על הגדודים מחזה בשם "מחיי הגדוד העברי" וכתב על הגדודים בעיתונות. בהמשך היה פעיל בין יוצאי הגדודים העבריים.
למד בבית המדרש למורים "מזרחי" ובית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים, והוסמך למשפטים. בשנת 1937 הוסמך כעורך דין.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נשא את ציפורה בת ברוך מרקוס, רבהּ של חיפה, ועבד בדואר המנדטורי בתור רואה חשבון. בשנים 1925–1935 עבד כפקיד בחברת החשמל.
במקביל, עמיקם כתב בדואר היום מאמרים בנושאים שונים. אחרי מאורעות תרפ"ט פרסם בשם העט י.ע. חוברת בשם "ההתקפה על הבית היהודי בתרפ"ט" (תמוז תרפ"ט).
ב-1946 נאסר על ידי הבריטים כחשוד בקשרים עם ארגוני המחתרת. בשנת 1948 היה פעיל ב"הגנה" בחיפה, ובהיותו מצטיין בקליעה למטרה, פעל כצלף בעמדה קדמית בהדר הכרמל.
בי"א בניסן ה'תש"ח (20 באפריל 1948) נהרג בנו הבכור,, בהתקפה על מצודת נבי-יושע (מצודת כ"ח).
ביולי 1948 נתמנה למנהל המחסנים הראשיים של הדואר. הוא פרש מהדואר בסוף יולי 1951. בשנת 1954 קיבל משרה זמנית בתפקיד של יועץ משפטי במחלקת מס הקנייה באגף המכס. הוא התאבד בחיפה ב-ט' באלול תשי"ז, במחאה על שנציבות שירות המדינה סירבה לתת לו זכויות של עובד קבוע הזכאי לפיצויים ופנסיה במידה שדרש. בעיתון חרות טען אב"א אחימאיר שעמיקם לא קיבל עבודה קבועה בגלל עברו כתומך ז'בוטינסקי.
על שמו נקרא רחוב בחיפה. ארכיונו נמסר למכון ז'בוטינסקי.
נקבר בבית העלמין שדה יהושע בחיפה.
מאבק למברקים בעברית
לפי החלטת חבר הלאומים נקבעו בארץ ישראל שלוש שפות רשמיות: אנגלית, עברית, ערבית. הבריטים לא יישמו את החלטת חבר הלאומים, ולגביהם היו רק שתי שפות: אנגלית וערבית. עמיקם החל במסע להכנסת השפה העברית לפקידות הממשלתית, ובמיוחד למברקי דואר. הוא נאבק לקבל עבור בנו תעודת לידה בעברית.
את המאבק למברקים בעברית הוא החל בכתיבה לעיתונות ובהמשך פנה למנהל הדואר, שהשיב לו בסוף 1928 שהדבר אינו אפשרי. לאחר שהמזכיר הראשי של ממשלת המנדט השיב פניו ריקם, החל עמיקם בכתיבת מכתבי דרישה לכל רמות הממשל הבריטי, והגיע עד למלך בריטניה. כמו כן, הכין שורה של תזכירים לוועדת המנדטים שליד חבר הלאומים, שקבעה שיש צדק בטענתו. שלוש פעמים רצופות הופיעו באי-כוח המעצמה המנדטורית (מזכיר הממלכה לענייני חוץ בבריטניה) בפורום הבינלאומי העליון – "חבר הלאומים" – הגנו בעקשנות על עמדתם, וטענו, כי הנהגת משלוח מברקים באותיות עבריות יגרום קשיים טכניים, אדמיניסטרטיביים, כספיים וחוקיים. בספטמבר 1932 נפגש בעניין עם הנציב העליון. ביולי 1933 הגיש לנציב העליון עצומה שחתמו עליה מנהיגים יהודיים באותה תקופה.
לבסוף, אילץ חבר הלאומים את הבריטים לשלב את השפה העברית כשפה רשמית שנייה, והללו קיבלו את הגזרה, אך הפעילו אותה רק ביישובים עבריים. במאי 1935 הגיש עמיקם תלונה נוספת לחבר הלאומים, בדרישה להרחיב את השירות לכל סניפי הדואר ובמיוחד לירושלים, יפו וחיפה. חבר הלאומים הכין על התלונה דו"ח נוסף בו הובעה תקווה שהשירות יורחב כדי למנוע את אפליית העברית. באפריל 1938 הוחל בקבלת מברקים בעברית בהדר הכרמל. בהמשך הורחב השימוש באות העברית לשאר המקומות בהם היה רוב יהודי. בשנת 1944 התלונן עמיקם על שבירושלים ובחיפה אין מקבלים מברקים באותיות עבריות בשבת ודרש שגם פקידים לא יהודים יוכשרו להעביר מברקים באותיות עבריות.
את מאבקו זה תיעד עמיקם בשנת תש"ז (1947) בספר בשם "כ"ב אותיות לוחמות לזכותן".
למידה ארגונית
למידה ארגונית (Organizational learning) היא מכלול התהליכים והאירועים המתרחשים בארגונים שבהם מתחולל אצל אנשים בארגון שינוי בידע, במיומנויות, בדפוסי הפעולה ובדפוסי החשיבה העשויים להשפיע לטובה על תחומי הפעולה של הארגון.
מניעים ללמידה ארגונית
במשך שנים רבות התפתח עולם הידע של הלמידה הארגונית וכלי העבודה הקשורים בו (כגון התחקיר) בעיקר בצבאות ובארגונים ביטחוניים אחרים. ייתכן והעובדה כי לפעולת ארגונים אלו הייתה משמעות בחיי אדם ובנכסים יקרי ערך לחברות ומשטרים הובילה לכך. גם צמיחתם של משטרים דמוקרטיים והפיקוח האזרחי ההולך וגובר על פעולתם של ארגונים ביטחוניים דרשו מהם לפתח את היכולת לתת דין וחשבון, לספק הסברים ולעמוד בסטנדרטים מחמירים יותר של פעולה (מבחינות אתיות ומבחינות מעשיות - רשלנות, תאונות וכו').
מאפייני הלמידה הארגונית
הנחת המוצא לתחום הלמידה הארגונית היא שהלמידה מתרחשת בכל מקרה. אם דרך תהליכי סוציאליזציה בארגון, אם כתגובה להצלחות או כישלונות בתוצאה הארגונית או בכניסה של אנשים חדשים ורעיונות חדשים לארגון. אולם אחת המטרות בגישות ובכלי הלמידה הארגונית היא להצליח לארגן את התהליכים הללו באופן שישרת בצורה הטובה ביותר את הארגון.
את הכלים הראשונים שאבו ארגונים עסקיים מהמוסדות שיישמו תהליכי למידה ארגונית - צבאות ומוסדות רפואיים וניסו ליישמם. אולם ההבדל בצורת הפעולה בין הארגונים השונים חייב פיתוחם של כלים חדשים. ואכן ב-15 עד 20 השנים האחרונות נבנו מספר רב של מודלים, גישות, תאוריות וכלים לביצוע תהליכי למידה בארגונים עסקיים. מהגישות הבולטות ניתן למנות את יישומו של מודל התחקיר במצבים עסקיים, את גישת הלמידה המערכתית של פיטר סנג'י, את גישת "יצירת הידע" של נונאקה (ששם דגש על "יצירת ידע" ויצירתיות בתוך הארגון בעזרת צוותי חשיבה ארגוניים), מודל ה-SWOT לחשיבה אסטרטגית (SWOT = Strenghts, Weaknesses, Opportunities, Threats: מודל לאבחון מצבו של הארגון מול סביבתו והערכת היערכותו הפנימית) ועוד. כלים וגישות אלו מנסים לשפר את יכולות האנשים בארגון להבין את סביבת הארגון והתהליכים המתרחשים בה, לאבחן בעיות, כשלים וטעויות כרוניות המתרחשות בפעולת הארגון, לשמר ידע הקיים בתוך הארגון לזמן רב וליצור ידע חדש שישרת את פעולת הארגון.
ישנן מספר תופעות וסוגיות החוזרות ביישומם של כלי הלמידה הארגונית:
קשה לקבוע באיזו מידה תחום הלמידה הארגונית, התאוריות והפרקטיקות הכלולות בו הם אופנה חולפת או מהות בסיסית בטבעם של ארגונים ובני אדם, אך בהחלט ניתן לומר כי השימוש בהם (נכון לשנת 2005) הולך וגובר.
יחסי אוסטריה–אנדורה
יחסי אוסטריה–אנדורה הם יחסי החוץ בין נסיכות אנדורה לרפובליקת אוסטריה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-20 במרץ 1995, וב-1 בנובמבר אותה שנה נחתם הסכם רשמי בין המדינות. למרות שאנדורה אינה חלק מהאיחוד האירופי, היא חלק מגוש האירו החל משנת 2015, ובנוסף היא חלק מאזור שנגן דה פקטו. אוסטריה מיוצגת באנדורה באמצעות שגרירותה במדריד, ספרד, בעוד אנדורה מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה, והיא אחת מחמש השגרירויות היחידות שיש לאנדורה.
יחסי איסלנד–יפן
יחסי איסלנד–יפן הם היחסים הדיפלומטיים בין איסלנד לבין יפן. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OESD).
היסטוריה
בשנת 1814 הפכה איסלנד לחלק מממלכת דנמרק. בשנת 1867, ממלכת דנמרק ויפן חתמו על חוזה ידידות, ומסחר וכתוצאה מכך כל יחסי הסחר בין איסלנד ויפן בוצעו על ידי דנמרק אשר שלטה באי האיסלנדי. בשנת 1944 הפכה איסלנד לאומה עצמאית. ב-8 בדצמבר 1956 איסלנד ויפן כוננו יחסים דיפלומטיים.
ביוני 1999 ערך ראש ממשלת יפן לשעבר קייזו אובוצ'י ביקור רשמי באיסלנד. במהלך ביקורו הודיע ראש הממשלה אובוצ'י על האפשרות לפתיחת שגרירות יפנית בעיר רייקיאוויק, בירת איסלנד. בשנת 2002, שתי המדינות פתחו שגרירויות בבירותיהן בהתאמה, יפן פתחה שגרירות ברייקיאוויק ואיסלנד פתחה שגרירות בטוקיו. בשנת 2003 החלה אוניברסיטת איסלנד ללמד יפנית כקורס האוניברסיטאות הראשון באיסלנד המלמד שפה אסיאתית והתמחות בתרבות אסייתית. בשנת 2005 פנתה איסלנד ליפן בקריאה לחתימת הסכם סחר חופשי. בשנת 2016 חגגו שתי המדינות 60 שנה ליחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג מיפן לאיסלנד
ראש ממשלת יפן לשעבר קייזו אובוצ'י ערך ביקור רשמי באיסלנד בשנת 1999.
מסחר
בשנת 2015 המסחר בין איסלנד ליפן עמד על כ-222 מיליון דולר. היצוא האיסלנדי ליפן כולל: דגים ופלדה. היצוא היפני לאיסלנד כולל: מכוניות וציוד אלקטרוני. באיסלנד פועלות כמה חברות יפניות רב-לאומיות ידועות כמו הונדה, סוני, טושיבה וטויוטה.
עדי וולפסון
עדי וולפסון (נולד ב-19 באוגוסט 1971) הוא משורר, פרופסור להנדסה כימית ופעיל בנושאי איכות הסביבה והקיימות בישראל. בשנת 2017 זכה בתואר יקיר באר שבע ובפרס היצירה מקרן ראש-הממשלה ע"ש לוי אשכול.
ביוגרפיה
וולפסון נולד וגדל בערד. לאחר השרות הצבאי החל בלימודי ההנדסה הכימית באוניברסיטת בן-גוריון וסיים את תואר הדוקטורט במחלקה להנדסה כימית בשנת 2001. כיום הוא משמש כראש היחידה לקשרים אקדמיים בינלאומיים במכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון וכחבר במחלקה להנדסה כימית ובמרכז לתהליכים ירוקים במכללה. הוא עוסק במחקר אקדמי בנושאי כימיה ירוקה וקיימות.
בנוסף לפעילותו האקדמית, פועל וולפסון, בהתנדבות, במגוון מסגרות ופורומים לקידום איכות הסביבה והקיימות בנגב ובישראל. וולפסון מייעץ לעיריית באר שבע בנושאי סביבה וקיימות, ושותף לפרויקטים סביבתיים רבים בעיר באר שבע. הוא מכהן כיו"ר רשות פארק נחל באר שבע, ושימש לאורך שנים כנציג העיר באר שבע במועצה המקומית תעשייתית נאות-חובב, במהלכן היה ממובילי החזון להפיכתה של המועצה לפארק אקו-תעשייתי. וולפסון גם מייעץ ומלווה רשויות מקומיות רבות, ארגוני סביבה ופעילי סביבה בתהליכים ובמאבקים בתחום איכות הסביבה.
וולפסון הוא מוביל דעה בתחום איכות הסביבה והקיימות, ופועל להנגיש את התחום לקהל הרחב, בתקשורת, בפרויקטים חינוכיים ועוד. הוא כותב טור דעה קבוע בנושא קיימות במדור כלכלה וסביבה באתר ynet, ואף מתראיין ומפרסם מאמרים ודעות בתחום באמצעי התקשורת השונים. על פעילותו בתחום הקיימות הוא זכה במקום שני בפרס פראט לתקשורת סביבתית ארצית בשנת 2009 ובאות הגלובוס הירוק למתנדב בשנת 2014.
וולפסון פרסם עד כה שישה ספרי שירה ושירים במגוון כתבי עת ספרותיים כגון עיתון 77, הליקון, שבו ועוד. שיריו תורגמו לשפות רבות, וספרו אֲנִי אַבָּא שלך תורגם במלואו לאנגלית ופורסם בהוצאה אמריקאית. הוא בוגר כיתת השירה של הליקון. נושאי שירתו אופייניים לשירה הלירית: אהבה, ילדות, אבהות, נוף, הגות וארספואטיקה, לצד עיסוק בסביבה ובהשפעותיה ובנושאי נפש ומגדר. הוא מחלוצי האקו-פואטיקה בארץ, ואף עסק לראשונה בעברית בשירה להט"בית בהיבט ההורי.
עד סוף שנת 2014 כיהן וולפסון כיו"ר הוועד המנהל של עמותת המחול בת-דור באר שבע, ובשנים האחרונות עומד בראש הוועד המנהל של תיאטרון הילדים והנוער באר שבע.
חייו האישים
הוא נשוי, אב לשלושה בנים ומתגורר בבאר שבע.
ליגת העל הסובייטית בכדורגל
מערך הליגות
ליגת העל הסובייטית הייתה ליגת הכדורגל הבכירה ביותר בברית המועצות והיוותה את הליגה הבכירה מתוך ארבע ליגות כדורגל.
ברטראן דלנואה
ברטראן דלָנוֹאֶה (נולד ב-30 במאי 1950) הוא פוליטיקאי צרפתי, חבר המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית וראש עיריית פריז בשנים 2001–2014.
דלנואה היה לפוליטיקאי הצרפתי הבכיר הראשון שהכריז על זהותו המינית כהומוסקסואל.
ביוגרפיה
נולד בתוניס, תוניסיה לאבא צרפתי-תוניסאי אתאיסט (מודד) ואמא צרפתייה קתולית (אחות). בגיל 11 היה עד לקרבות בביזטרה (בנסרט) ולאחר שהבסיס הצבאי נסגר בביזטרה בשנת 1963, הוריו התגרשו. הוא ואמו עברו לגור ברודז שבנפת אברון.
לדלנואה תואר מתקדם בכלכלה.
קריירה פוליטית
דלנואה החל את פעילותו הפוליטית בתחילת שנות העשרים לחייו. ב-1971 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית ושנתיים לאחר מכן, בהיותו בן 23, שימש כמזכיר התאחדות הסוציאליסטים באברון. נבחר לראשונה למועצת העיר בפריז בשנת 1977 ובשנת 1993 הוא כיהן כראש המפלגה הסוציאליסטית בעיר. מילא לאורך השנים שורת תפקידים וב-1995 נבחר לסנאט הצרפתי ושימש בתפקיד מזכיר ועדת מדיניות החוץ וההגנה.
ראש עיריית פריז
דלנואה החל לכהן כראש העירייה ממרץ 2001, לאחר שהרוב הפוליטי במועצת העיר עבר לגוש השמאל המאוחד בפעם הראשונה מאז הקומונה הפריזאית (1871).
דלנואה זכה בראשות העיר בראש קואליציה של סוציאליסטים, ירוקים וקומוניסטים כשניצח את השמרנים בראשות ג'יין טיברי ראש העיר המכהן משנת 1995 (טיברי החליף את ז'אק שיראק, שכיהן כראש העיר בשנים 1977–1995, לאחר שהתפטר ונבחר לנשיא צרפת). מה שסייע בידו הוא פיצול הקולות השמרנים בין שני המתמודדים של מחנה זה, ג'יין טיברי ופיליפ סגואה. זאת כשמספר שערוריות שחיתות ושוחד הובילו את הימין למפלה בבחירות 2001, בעיר שבאופן מסורתי נתמכת על ידי הימין.
דלנואה הציב למטרה שיפור איכות החיים, הפחתת זיהום האוויר והפחתת תנועת כלי הרכב בעיר. הוא ארגן מספר מיזמים בעיר, כמו מיזם פארי פלאז' - "חוף הים של פריז" על גדות נהר הסן. המיזם שהחל ב-2002 מאפשר לפריזאים שלא יכולים לצאת לחופשה בקיץ, לנפוש. המיזם, שלמעשה יוצר חוף ים מלאכותי על גדות הסן במהלך יולי-אוגוסט, זכה הצלחה בקרב משפחות עם ילדים, והועתק לערים נוספות אחרות בעולם. מיזם נוסף הוא מיזם "אופניים חופשיות" שאפשר לפריזאים להשתמש באופניים מושכרות במחיר מוזל ובנוחיות על ידי פיזור רב של תחנות השכרה בכל רחבי העיר.
דלנואה נבחר שנית בשנת 2008 לעוד שש שנים עד שנת 2014 ברוב של 57.7%.
התנקשות כושלת
בלילה שבין ה-5 ל-6 באוקטובר 2002, דלנואה נדקר במהלך ה-Nuit Blanche (מצרפתית: "לילה לבן"), בעת שקידם את פני הציבור החוגג בבית עיריית פריז. המתנקש, אזאדין ברקאן (Azedine Berkane) היה מהגר מוסלמי בעל עבר של אלימות ושימוש בסמים, שלפי העיתונות הסביר למשטרה שהוא שונא פוליטיקאים והומוסקסואלים. על אף פציעתו החמורה שדרשה ניתוח, זו לא סיכנה את חייו. ברקאן, שלא נמצא כשיר לעמוד למשפט, אושפז בבית חולים הפסיכיאטרי ב-2004 ממנו יצא לחופשה באפריל 2007 לאחר שרופאיו הסכימו כי אינו מהווה סכנה. אך מאז שלא הגיע לפגישה עם רופאיו, לא נודעו עקבותיו.
המכרז האולימפי
העיר פריז הייתה מהמועמדים במכרז האולימפי 2012 והגיעה למקום השני בלבד, בעוד שלונדון זכתה במכרז. הכישלון לארח את המשחקים האולימפיים בשנת 2012 היה מפלתו הראשונה כראש עיר ב-6 ביולי 2005. לאחר הכישלון במכרז האולימפי הוא האשים את ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר בהתערבות לא חוקית בתוצאות שנתנו לעיר לונדון לארח את המשחקים האולימפיים. למרות זאת הפופולריות שלו עלתה והציבור הצרפתי הטיל את האשמה לכישלון על הנשיא ז'אק שיראק בגלל התבטאויות אומללות כלפי הפינים והבריטים: "הדבר היחידי שהבריטים תרמו לחקלאות האירופית, זה את מחלת הפרה המשוגעת" ו"יותר גרוע מהאוכל הבריטי הוא האוכל הפיני".
חיים אישיים
דלנואה היה לפוליטיקאי הצרפתי הבכיר הראשון שהכריז על נטייתו המינית כהומוסקסואל בראיון טלוויזיוני בשנת 1998. כשנבחר ב-2001, היה לאחד משלושה ראשי עיר גדולות מאירופה שנבחרו בשנה זו ואף הם הומוסקסואלים מוצהרים. השניים האחרים הם ראש עיריית ברלין קלאוס ווברייט וראש עיריית המבורג, אולה פון בויסט. ידועה השתייכותו לבונים החופשיים.
אלבר כהן
אַלבֶּר כהן (Albert Cohen; 16 באוגוסט 1895 – 7 באוקטובר 1981) היה סופר שווייצרי יהודי יליד יוון, שחי בז'נבה וכתב בצרפתית. נחשב לאחד מהסופרים היהודים הבולטים בספרות האירופית במאה ה-20. כהן תיאר בספריו, בעזרת גיבוריו הרומנטיים, את התהום הפעורה בין היהדות ובין התרבות המערבית הנוצרית.
קורות חייו
אברהם אלבר כהן נולד באי היווני קורפו בשנת 1895, כבנם היחיד של מרקו כהן (Coen), בן למשפחה של יהודים רומניוטים שמקורם ביאנינה ושל לואיז יהודית לבית פרו, בת לנוטריון המלכותי באי, צאצא לעדת היהודים האפוליים שחיו בקורפו מזה מאות שנים. הסב מצד האב, אברהם כהן, היה בעל בית חרושת לסבון וכיהן כראש קהילת יהודי קורפו. בבית המשפחה דיברו ניב איטלקי ונציאני אופייני ליהודי קורפו וצרפתית. בשנת 1900, אחרי הפרעות נגד היהודים בשנת 1891 והידרדרות יחס היוונים כלפי האוכלוסייה היהודית באי היגרה המשפחה, כולל הסב, למרסיי שבצרפת. כהן למד בבית ספר קתולי, של הנזירות הכרמליתיות, אחר כך בתיכון ע"ש אדולף טייר במרסיי. אחר כך למד משפטים בז'נבה שבשווייץ וקיבל ב-1919 אזרחות שווייצרית. באותה שנה נשא את אליזבט ברוכר לאשה. בשנת 1921 נולדה בתם, מרים, וכהן פרסם ספר שירה בשם "מילים יהודיות".
בעידודו של חיים ויצמן הוא ערך במשך תקופה קצרה את כתב העת Revue juive (כתב עת היהודי), שבו כתבו גם אלברט איינשטיין וזיגמונד פרויד. בשנים שלאחר מכן הוא עסק בכתיבה ובמקביל היה נציגו של חיים ויצמן בפריז. ב-1924 נפטרה אשתו מסרטן. בין 1926 ל-1931 עבד בז'נבה.
ב-1930 פרסם את הרומן הראשון שלו: "סולל". ב-1931 התחתן פעם שנייה עם מאריאן גוס שממנה התגרש אחר כך. ב-1933 חיבר את המחזה "יחזקאל" שהוצג בקומדי פרנסז. ב-1938 פרסם את "אוכלמסמרים". על פי בקשת חיים ויצמן הקים "ועד לגיון יהודי" שניסה להקים "לגיון יהודי" בצרפת, שיאחד את כל היהודים הזרים על משקל "הלגיון הצ'כי" שפעל במלחמת העולם הראשונה. שלטונות צרפת, שחששו מגיס חמישי, סירבו להקים את הלגיון והסכימו לשלב מקצת מהמתנדבים היהודים שהייתה להם אזרחות זרה באחד מגדודי המתנדבים הזרים.
בימי מלחמת העולם השנייה, נמלט כהן לאנגליה בשנת 1940 ועבד בשנים הבאות באנגליה כיועץ המשפטי של הוועדה הבין-ממשלתית לטיפול בפליטים וכנציג הסוכנות היהודית אצל ממשלות גולות. באנגליה נפגש עם שארל דה גול, וניהל עמו מגעים כנציג הסוכנות היהודית. פגישה זו היוותה בסיס לשיתוף פעולה בין הסוכנות היהודית ואנשי צרפת החופשית ששיאו היה בימי המערכה בסוריה ובלבנון בשנת 1941, כאשר שיתפו לוחמי היישוב פעולה עם לוחמי צרפת החופשית בלחימה נגד אנשי צרפת של וישי בסוריה ובלבנון.ב-1943, הוא הכיר את מי שתהיה אשתו השלישית, בלה ברקוביץ'.
אחרי מלחמת העולם השנייה חזר כהן לז'נבה ועבד תחילה בארגונים שטיפלו בפליטים ואחרי כן בארגון העבודה הבינלאומי מטעם האו"ם. ב-1954 הוציא את "הספר אשר לאמי". ב-1968 פרש מעיסוקיו האחרים לטובת הכתיבה ובאותה שנה התפרסם ספרו המפורסם ביותר – "הנאוה לאדון". הספר זכה בפרס מטעם האקדמיה הצרפתית והפך את כהן למועמד לקבלת פרס נובל לספרות. ב-1969 יצא לאור ספרו "בני החיל" וב-1972 "הו, אחי בני התמותה".
ב-1979 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
נפטר ב-1981 כתוצאה מדלקת ריאות. נקבר בבית העלמין היהודי של ז'נבה בוורייה  תחת השם אלברט כהן.
יצירתו
אלבר כהן השתמש ברומאנים שלו בדמויות קבועות כגיבורים. דמותו של סוֹלָל, בן הרב הכריזמטי והיפה אשר עולה כמטאור בעולם הדיפלומטיה האירופאי, מופיעה כמעט בכל ספריו. גם חמשת "בני הַחַיִל", חבורה של קרובי משפחה של סולל, הנודדים באירופה הזרה בעקבות יקירם הנערץ, מופיעים בחלק גדול מספריו. החמישה הם:
ספריו "הספר אשר לאמי" ו"הו, אחי בני התמותה" אינם רומאנים, כי אם אסופות של קטעים קצרים העוסקים כולם בנושא אחד. הראשון עוסק בחשבון נפש עם עצמו על יחסו המתנכר לאמו, אם שייצגה את קידוש הבית והמשפחה ואת הגאווה במסורת האבות ובערכי היהדות, מול בנה השאפתן אשר מתגייס למען ענייני העולם הגדול. בשני הוא מסכם את חייו כיהודי ובוחן את שורשי השנאה שממנה סבל כל חייו. ישנם הטוענים כי גם הרומאנים שלו הם בעצם אסופות של קטעים החוזרים על עצמם ואשר נועדו לשרת את הגותו וכי למעשה, אלבר כהן הוא פילוסוף המחפש את הגאולה מהברוטאליות האנושית אשר מקדשת עוצמה וכח.
הביקורת
בצד החסידים שצמחו לכהן מתוך ציבור הקוראים (במיוחד בצרפת), קמו לו גם לא מעט מתנגדים ומבקרים. בין היתר נטען כלפיו כי הוא מקרה קלאסי של אנטישמיות עצמית. כהן מואשם כי היה מושפע מהסטריאוטיפ האנטישמי על יהודים, וכך גיבוריו היהודים מנציחים את הדימויים האנטישמיים הקלאסיים. גיבורו – סולל - שואף תמיד להגיע לפסגה ועושה זאת תוך כדי צעדים ציניים ואופורטוניסטים ותוך פיתוי וכיבוש נשים נוצריות נשואות. ובנוסף, בין חמשת "בני החייל" מופיעים הטיפוס העשיר והקמצן ועולה על כולם "אוכלמסמרים" שהוא רמאי, זללן, בדאי ורודף בצע.
קומיקס
בקומיקס לילדים הצרפתי Aladin et le crime de la bibliothèque (אלאדין והרצח בספרייה) מאת מריה וז'וזף, הספר "אוכלמסמרים" משמש כמפתח לחידה שיש לפתור.
ספריו
פורסמו בחייו:
פורסמו אחרי המוות:
פרידריך וילהלם קריצינגר
פרידריך וילהלם קריצינגר (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Kritzinger; 14 באפריל 1890 - 25 באפריל 1947) היה פוליטיקאי גרמני אשר שימש כמזכיר המדינה בתקופת המשטר הנאצי.
ביוגרפיה
ב-1938 הצטרף קריצינגר למפלגה הנאצית, ובאותה שנה הועבר ללשכת הקנצלר כמנהל מחלקה B. ב-20 בינואר 1942 הוא ייצג את ראש הלשכה הנס לאמארס בוועידת ואנזה. לאחר הוועידה הוא הביע את רצונו להתפטר, אולם שודל שלא לעשות זאת. יש הטוענים שהתוכניות ל"פתרון הסופי" של יהודי אירופה הבהילו אותו כל כך, עד שהוא השמיע מחאה קולנית במהלך הוועידה עצמה. עם זאת, הפרוטוקולים הרשמיים של הוועידה לא שרדו כך שלא ניתן להפריך או לאשר את הטענות הללו. יצוין שבתפקידו בלשכת הקנצלר, התעסק קריצינגר רבות ב"בעיה היהודית", והשתתף בניסוח סעיף 11 של חוק אזרחות הרייך, אשר אפשר לנשל את יהודי גרמניה מרכושם לפני גירושם.
בסרט הגרמני "ועידת ואנזה" מ-1984, גולם קריצינגר בידי פרנץ רודניק. בסרט "הפתרון הסופי" גולמה דמותו בידי דייוויד תרלפול.
ממגורות דגון
ממגורות דגון הן מסוף הגרעינים הנמלי של מדינת ישראל ומרכזן נמצא בכיכר פלומר פינת דרך העצמאות בצידו המערבי של נמל חיפה עם שלוחה בנמל אשדוד. כ-75% מכלל יבוא הגרעינים (כ-3 מיליון טון גרעיני דגנים) מיובאים לישראל מדי שנה דרך הממגורות, בהם גרעיני חיטה, תירס, סויה, שעורה, דורה ועוד. הדגנים נפרקים מהאניות ברציף ייעודי בנמל שליד הממגורות, מועברים במסועים למבנה הממגורות, ושם נמסרים לפי הוראות יבואני הגרעינים למשאיות ולקרונות רכבת המובילים את הגרעינים לרחבי הארץ.
היסטוריה
בשנת 1951 קיבל דוקטור ראובן הכט את הזיכיון להקמת, ניהול, תפעול ותחזוקת הממגורות למשך 51 שנה, והן נחנכו בשנת 1955. הממגורות תופעלו על ידי חברת "דגון בתי ממגורות לישראל בע"מ" על פי זיכיון ממשלת ישראל עד שנת 2003, אז עברו הממגורות מבעלות פרטית לבעלות רשות הנמלים. רשות הנמלים הוציאה מכרז לבחירת מפעיל לממגורות ועד סיום הליכי המכרז, כולל ערעור בפני בית המשפט העליון המשיכה חברת דגון לתפעל את הממגורות. ב-2009 הוכרזה חברת דגון כזוכה במכרז ל-10 השנים עד 2019.
בשנת 2006 נחשף כי גרעיני תבואה שהתפזרו בחצר הממגורות משכו אליהם יונים והנהלת הממגורות התמודדה עם הבעיה באמצעות ירי ביונים, דבר שעורר מחאות ציבוריות רבות על ידי ארגוני צער בעלי חיים, שדרשו מהממגורות לדאוג לניקוי החצר במקום להרוג את היונים.
בשנת2012 שינתה דגון את דרך מסירת גרעיני התבואה לבעליהם, וחצר הממגורות נקיה לחלוטין מגרעינים, ובכך קטנה משמעותית אוכלוסיית היונים סביב המפעל.
המבנה
מבנה הממגורות, שתכנן האדריכל יוסף קלארווין, מתנשא לגובה של 65 מטרים, ובו כ-200 תאים לאחסון גרעיני הדגנים. קיבולת האחסון של הממגורות היא כ-85 אלף טון. בממגורות הוקם מוזיאון דגון שהוא מוזיאון ארכאולוגי לתולדות איסום תבואות בארץ ישראל בימי קדם.
על פי תוכנית מתאר ארצית חלקית לחופי חיפה וטירת כרמל - תמ"א 3/13, השטח עליו בנוי מסוף הגרעינים צפוי להיות חזית ים עירונית והממגורות אמורות לעבור למקום אחר, אם כי לא החל תכנון בעניין ואין תאריך יעד.
בשנת 2007 זכתה סיון בירן במקום הראשון בתחרות עזריאלי לאדריכלות על תכנון ממגורות דגון בסמוך לנמל הקישון אם כי לתוכנית יש בעיית ישימות היות שרוב מטעני הגרעינים מובלים באניות פנמקס שאינן יכולות להיכנס לנמל הקישון הקיים או לבצע בו סיבוב לצורך יציאה ממנו.
ממגורות באשדוד
באשדוד פועלות ממגורות שבנייתן הסתיימה בשנת 1984 והן בעלות כושר אחסון גרעינים ותבואה בכמות השווה לכ-70% מכושר האחסון של ממגורות דגון בחיפה. חברת דגון הפעילה את הממגורות באשדוד עד שנת 2018, שבה עבר התפעול לחברת לוגיסטיקר. למרות כושר האחסון המשמעותי של הממגורות באשדוד וקירובן היחסי למרכז הארץ, רובו המוחלט של יבוא הגרעינים לישראל משונע דרך חיפה ורק חלק זעום דרך אשדוד. הסיבה לכך היא ריחוקן של הממגורות באשדוד מקו החוף, מה שמצריך הליך לא יעיל של שימוש במשאיות לשינוע הגרעינים בין הרציף לממגורות. התכנון לעתיד הוא חלוקה שווה יותר של הייבוא בין נמלי חיפה ואשדוד באמצעות הקמת מסוע גרעינים בעלות של 250 מיליון ש"ח ובאורך של 2.5 ק"מ מרציף 21 בנמל אשדוד אל הממגורות הממוקמות בעורף הנמל. המסוע נכנס לשימוש בינואר 2023 והגביר את תפוקת הפריקה ושינוע הגרעינים והתבואה מהרציף אל הממגורות באשדוד פי שמונה לעומת השינוע במשאיות.
ליה שוברט
ליה שוברט (1926 - 6 בינואר 2000) הייתה רקדנית, מורה לבלט וכוריאוגרפית ישראלית.
ילדות ונעורים
ליה שוברט נולדה בווינה למשפחה יהודית. בשנת 1930 הביאה התגברות האנטישמיות באוסטריה להגירת משפחתה לזאגרב, יוגוסלביה, שם החלה ללמוד בלט אצל מרגרטה פורמן. כעבור 8 שנים עברה המשפחה לפריז, שם למדה ליה בקוננסרבטוריון הלאומי למוזיקה אצל סולנז' שוורץ ואחרים. לצד הבלט למדה את תולדות המחול, מימיקה, משחק, מחול מודרני וריקוד אופי.
בשנות מלחמת העולם השנייה והשואה, הצליחה שוברט להסתתר, אך הייתה היחידה ממשפחתה שניצלה. במהלך המלחמה הגיעה למרסיי, שם התקבלה בעזרת מסמכים מזויפים לעבודה בלהקת הבלט של האופרה. הגסטאפו עלה על עקבותיה, ובקושי הצליחה להימלט באמצע ההצגה ולהגיע למקום מסתור. אחרי המלחמה עסקה שוברט בשיקום ילדים ניצולי מחנות ההשמדה, וכן חידשה את לימודי הבלט, רקדה במספר להקות בלט צרפתיות והייתה סולנית ועוזרתו של ליאוניד מאסין בתיאטרון של פריז. בתקופה זו החליטה לוותר על קריירת הריקוד ולהתמקד בהוראת בלט ובכוריאוגרפיה.
קריירת הוראה
בשנת 1950 החלה לעבור בתיאטרון של מלמו, שוודיה כמרה לבלט וכרקדנית סולנית בלהקה, ואף הקימה להקת סדנה. בשנת 1953 עברה לסטוקהולם, הקימה סטודיו פרטי, שהיה בשנת 1957 לאקדמיה לבלט בניהולה. האקדמיה עמדה בקשר עם האוניברסיטה העממית של סטוקהולם. כמו כן הקימה שוברט את תיאטרון המחול של סטוקהולם, שיצא למסעות הופעות ברחבי סקנדינביה. באקדמיה למדו רקדנים וכוריאוגרפים ידועי-שם, וליה שוברט הוכרה כמחדשת גישה בחינוך למחול ונודעה בפתיחותה לזרמים שונים, כדוגמת הג'אז. נוסף לניהולה את האקדמיה, שימשה שוברט כמורה אורחת במזרח ברלין, באופרה של אוסלו, בקלן, גרמניה ובברן, שווייץ.
בשנת 1968 עלתה לישראל, השתקעה בעין הוד והקימה עם קאי לוטמן בית ספר למחול ולהקת בלט בחיפה. תלמידים רבים, מהם חובבים ומהם רקדנים מקצועיים, נרשמו ללימודים בבית ספרה, הודות לגישה המקצועית, למגוון סגנונות הריקוד ולמורים בעלי השם, ששוברט הזמינה מרחבי העולם, הודות לקשריה המקצועיים.
משנת 1974 התמקדו שוברט ולוטמן בבלט הקלאסי והקימו את להקת "בלט פיקולו חיפה" בתמיכת משרד התרבות, משרד החינוך ועיריית חיפה. רקדנים צעירים, בוגרי בית הספר, הופיעו בלהקה זו בחיפה, בתל אביב ובירושלים ובמספר תוכניות טלוויזיה. ליה שוברט יצרה מספר ריקודים ללהקה, בהם "סינדרלה" (1974), "קופליה" (1975) ו"אגדת הדוכיפת" (1976)
בשנת 1974, לאחר שצמח ובגר דור של רקדנים קלאסיים בבית הספר שלהם, החליטו שוברט ולוטמן להתמקד בסוגת הבלט והקימו את בלט פיקולו חיפה, שנתמכה על ידי משרד התרבות, משרד החינוך ועיריית חיפה. הלהקה נתנה הזדמנות להתנסות בימתית לרקדנים צעירים בוגרי בית הספר, וטיפחה את אישיותם האמנותית. הלהקה הופיעה בחיפה, תל אביב וירושלים ובמספר תוכניות לטלוויזיה. בין הריקודים שיצרה שוברט ללהקה: סינדרלה (1974), קופליה (1975), ואגדת הדוכיפת (1976).
חיפה הייתה למרכז מחול חשוב, שמשך אליו מורים מישראל ומחוצה לה, בהם לינדה הודס, לימים מנהלת להקת מרתה גרהם, ג'ין היל סאגאן, כוריאוגרף, רינה גלוק ועוד. בין בוגרי בית הספר רקדנים נודעים, בהם איריס גיל-להד, שרקדה בבלט הישראלי ובלהקת בת-שבע והייתה מנהלת אנסמבל בת-שבע, איריס בירנבאום ויעל פנקס, שרקדו בבלט הישראלי ורות אשל.
עם הזמן נתקלה הלהקה בקשים כלכליים, שהכבידו על ניהולה. בשנת 1976 פרש לוטמן ועבר לניהול אמנותי של להקת בת-שבע ושנתיים אחריו עזבה גם שוברט את חיפה את ישראל וחזרה לשוודיה עם בעלה, הצייר יאן ואן דן בורגן. הם השתקעו בגטבורג, שם ניהלה שוברט אקדמיה למחול בתמיכה ממשלתית.
ליה שוברט נפטרה בגטבורג ממחלת ריאות קשה, ב-16 בינואר 2000.
איבר נילפוטנטי
באלגברה מופשטת, איבר x של חוג R הוא נילפוטנטי, אם יש לו חזקה שהיא אפס, כלומר, אם x^m=0 עבור m גדול מספיק. המספר הטבעי הקטן ביותר בעל תכונה זו נקרא דרגת הנילפוטנטיות (ולעיתים גם אינדקס הנילפוטנטיות) של x.
חוג (בלי יחידה) שכל אבריו נילפוטנטיים נקרא חוג נילפוטנטי. כל אלגברה נילפוטנטית מממד סופי ניתנת לשיכון באלגברת המטריצות המשולשיות מעל השדה.
דוגמאות
אם x נילפוטנטי מדרגה n, אז 1-x איבר הפיך, ומתקיים. באופן דומה גם 1+x הפיך.
בחוג קומוטטיבי, הסכום של כל איבר הפיך ואיבר נילפוטנטי הוא הפיך: אם x הפיך ו-y נילפוטנטי, אז, ומכיוון ש-y נילפוטנטי נקבל שגם x^{-1}y נילפוטנטי ומהאמור לעיל 1 + x^{-1}y הפיך, ואז x + y הפיך כמכפלת הפיכים.
הספקטרום של חוג קומוטטיבי A הוא מרחב טופולוגי אי פריק אם ורק אם אוסף כל האיברים הנילפוטנטים בחוג הוא אידיאל ראשוני.
מחוזות טנסי
הגדול שבמחוזות טנסי הוא מחוז שלבי (1,955 קמ"ר), והקטן שבהם הוא מחוז טרוסדייל (295 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז שלבי (כ-927,644 תושבים). עיר הבירה, נאשוויל, נמצאת במחוז דייווידסון.
אצטדיון טרקטור (וולגוגרד)
אצטדיון טרקטור (ברוסית: Стадио́н «Тра́ктор») הוא מתקן ספורט, אחד האצטדיונים הוותיקים ביותר בוולגוגרד וממוקם ברחוב מוגילביץ' בעיר.
כיום, אצטדיון הטרקטור משמש כמגרש חלופי של מועדון הכדורגל רוטור המקומי ומכיל 15,000 מושבים.
האצטדיון נבנה בשנת 1931. במהלך הקרבות על סטלינגרד נהרס לחלוטין ונבנה מחדש לאחר המלחמה. עמודי הכניסה לאצטדיון הם כיום אנדרטה ארכיטקטונית בעלת חשיבות מחוזית.
היסטוריה
האצטדיון נבנה בשנת 1931 עבור קבוצת הכדורגל של מפעל הטרקטור של סטלינגרד, שאירחה בו את משחקיה עד 1962.
עד 1940 לא היה במגרש האצטדיון כיסוי דשא וקבוצות רבות מערים אחרות סירבו לשחק באצטדיון.