cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לווייתנאים
רבייה ומחזור חיים
איברי המין של הזכרים ופטמות הנקבות מוצנעים על מנת לשמור על צורתו ההידרו-דינמית של הגוף. כך, הפין של הזכרים מונח על החלק התחתון של חלל הבטן, לרוב בצורה מפותלת. הוא מוחזק שם על ידי שריר מיוחד, והוא נזקף אל מחוץ לגוף על ידי גדישתו בדם. הפין נייד למדי, והוא משמש לעיתים קרובות כאיבר חישה במגוון של אינטראקציות חברתיות. באופן דומה, גם הפטמות של הנקבות מצויות בתוך שני כיסי עור. מינים מסוימים של לווייתני שיניים, דוגמת הדולפינן, מפגינים התנהגות מינית ביסקסואלית בטבע ובשבייה כאחד.
מצגי החיזור של הלווייתנאים מורכבים ומרשימים, וכוללים לרוב השמעת קולות והצגת מפגנים אקרובטיים. בחלק מהמינים, לאחר החיזור הזכר והנקבה שוחים יחדיו במשך שעות רבות ואף ימים, במהלכם הם יגעו זה בזה וילטפו זה את זה. ההזדווגות נעשית בטן אל בטן, אופקית או אנכית, והיא קצרה מאוד - לא יותר מ-20 שניות. הנקבה ממליטה גור אחד מדי שנה אחת עד שש שנים, לאחר 8 עד 17 חודשי היריון. המלטת הגורים נעשית לרוב בעונה החמה. הגורים נולדים ב"לידת עכוז" או "לידת זנב" (הזנב יוצא ראשון), כאשר חור הנשימה (Blowhole) יוצא אחרון, כנראה על מנת למנוע שאיפת מים עם היציאה למים. על הגורים לעלות אל פני המים על מנת לנשום את נשימתם הראשונה (לעיתים בסיוע האם או נקבות אחרות) ולשחות מהרגע הראשון לאחר לידתם. על פי רוב, גורי הלווייתנים גדולים יותר יחסית לאמם בהשוואה ליונקי היבשה. לעובדה זו תפקיד חשוב בשמירה על חום גופו של הגור, שכן ככל שנפח גופו של הפרט גדל, היחס בין שטח הפנים לנפח קטֵן, וכך איבוד החום לסביבה קטן.
נקבות הלווייתנאים מיניקות את גוריהן במשך שישה חודשים (לווייתני מזיפות רבים) ועד למעלה משנתיים (לווייתני שיניים רבים: מקרה שיא הוא שנמצא חלב בבטנם של מספר ראשתנים גדולי-ראש שגילם 13 שנים). יצוין כי במינים החברותיים יותר, כמו הראשתן גדול-הראש, הגור עשוי לינוק גם מנקבות אחרות חוץ מאמו, שלרוב קשורות אליו בקשר משפחתי ("סבתא" למשל). הדאגה האימהית כה חזקה במינים מסוימים, עד כי ציידי לווייתנים כינו את הראשתנים גדולי-ראש ואת הלווייתנים האפורים בשם "Devilfish" (בתרגום חופשי: "דגי שטן"), משום שהאמהות גילו תוקפנות רבה בעת שהציידים תקפו את גוריהן. הגורים, בעיקר של לווייתני המזיפות, גדלים במהירות (גור לווייתן כחול יונק מאמו כ-90 ק"ג חלב ביום), בין היתר בשל אחוז השומן הגבוה בחלב האם - בין 15 ל-50 אחוזים (בהשוואה לשלושה עד חמישה אחוזים בחלב פרה). הם מגיעים לבגרות מינית תוך מספר שנים – לווייתני המזיפות מגיעים לבגרות מינית רק לאחר גיל 10 לכל הפחות. עם זאת, גם אחרי שהגיעו לבגרות מינית, לעיתים עליהם לחכות עד שיגיעו ל"בגרות חברתית", מה שייקח מספר שנים נוסף, לפני שיחלו להתרבות . הנקבות של מרבית המינים נשארות פעילות מבחינה מינית עד למותן, אולם תדירות ההמלטה יורדת עם הגיל. יוצאי הדופן לכלל זה הם הקטלנים (האורקות), וייתכן שגם הנתבים קצרי הסנפיר, שאצלם הנקבות נכנסות לשלב פוסט-רבייתי בו הביוץ נפסק.
נקבות הלווייתנאים הן אמהות דואגות: הן עוזרות לגורים להגיע לפני המים בנשימותיו הראשונות, והן תשמורנה עליהם מפני טורפים כל עת שיהיו לצדן. אצל חלק מהמינים, כמו הלבנתן הלבן, האמהות והגורים יוצרים קשרים שנמשכים זמן רב אף לאחר שייגמלו מיניקה. דאגה הורית מצד האבות היא נדירה, אולם קיימים מספר דיווחים נקודתיים לפיהם הזכרים הראו עניין כלשהו בצאצאיהם והביאו להם מזון.
תוחלת חייהם של חלק ממיני הלווייתנאים גבוהה ביחס לרוב מיני היונקים ולחלק ממיני הזוחלים. קיימים הבדלים בולטים בין תוחלת החיים של המינים השונים: המינים הקטנים הם בעלי תוחלת חיים של 12–50 שנים, בעוד שתוחלת חייהם של המינים הגדולים נעה בין 50 ל-100 שנים ואף יותר מכך. באופן כללי, לווייתני המזיפות מאריכים חיים יותר מלווייתני השיניים, ובדרך כלל לווייתנאים גדולים מאריכים חיים יותר מלווייתנאים קטנים. כך, לדוגמה, הדולפינן, שהוא לווייתן שיניים קטן, חי בין 20 ל-35 שנים; הקטלן (אורקה), שהוא לווייתן שיניים גדול, יכול להגיע עד גיל 50 בערך, והראשתן גדול-הראש, שהוא לווייתן שיניים גדול מאוד, יכול לחיות עד 70 שנה לערך; ואילו לווייתני מזיפות רבים, ובייחוד הבלניים, יכולים להגיע לגיל מופלג. כך, לדוגמה, הלווייתנים קשותי הראש יכולים להגיע לגילאים עד ל-200 שנים, ויכולים להתרבות עד גיל מבוגר.
יכולות למידה
התפיסה הרווחת היא שהלווייתנאים בכללותם הם בעלי חיים בעלי יכולות למידה מהגבוהות בטבע. בני האדם נוטים לעיתים לקרוא ליכולות אלו בתכונה אנושית אינטליגנציה. למיני הלווייתנאים מבנה חברתי מורכב מעצם היותם חיות עדר עם הרבה זמן פנוי ויכולות למידה גבוהות. מינים מסוימים מציגים שיטות ציד מתוחכמות. מנגנון התמצאות במרחב משוכלל מאוד קרי, הסונר הביולגי המבוסס על מנגנון איכון ההד שהמקבילה שלו אצל יונקים יבשתיים הוא אצל העטלף. מערכת תקשורת בן אישית מורכבת. שפה שלא פוענחה עד היום למעט מספר קולות. יכולת לקיים יחסי גומלין עם בני-אדם גם ללא מקדם חיזוק ראשוני מזון. יכולות לימוד וחיקוי טובות – תכונות הדורשות יכולות למידה גבוהה. המחקרים על יכולות הלמידה של הלווייתנאים מתמקדים בעיקר בלווייתני השיניים המוחזקים בדולפינריומים בתנאי שבי ופחות בלווייתני המזיפות, משום שלווייתני השיניים נגישים הרבה יותר לחוקרים.
מוח הלווייתנאים
באופן כללי, ככל שאורגניזם מפותח יותר, היחס בין גודל מוחו לגודל גופו גבוה יותר – תופעה שנקראת אנצפליזציה. לכל היונקים דרגת אנצפליזציה גבוהה ולכן אין תמה שלגדולים שבהם יהיו מוחות גדולים. ואכן, למרבית הלווייתנאים מוח גדול: מוחם של לווייתנים גדולים שוקל בין שלושה לשמונה קילוגרמים לערך, ומוחם של הדולפיננים שוקל כ-1.7 קילוגרמים (יותר מאשר מוחו של אדם ממוצע). מוחו של הראשתן גדול-הראש הוא הגדול ביותר בעולם החי, ומשקלו עומד על כשמונה קילוגרמים (אצל הזכרים). עם זאת, גודלו המוחלט של המוח אינו נחשב למדד להערכת האינטליגנציה של יצור מסוים. מדד מקובל יותר הוא היחס בין משקל המוח למשקל הגוף. יחס גבוה יותר, מקובל לחשוב, מלמד על מוח מפותח יותר: כך למשל, משקלם היחסי של מוחם של הלווייתנים הגדולים נמוך יותר ממשקלם היחסי של מוחם של הדולפינים, ובמיוחד הדולפיננים. בנוסף, משקלם היחסי של מוחותיהם של הלווייתנאים המודרניים גבוה בבירור מהנתון המקביל של הלווייתנאים הקדומים (Archaeoceti), ועוד יותר מזה של מפריסי הפרסה הקרובים אליהם (הקדומים והמודרניים גם יחד). עם זאת, גם מדד ה"מוח/גוף" עצמו הוא תלוי מסה, שכן הוא נוטה לקטון ככל שהמסה גדלה - המוח לא גדל באותה מידה שהגוף גדל, ולכן הוא אינפורמטיבי פחות ממדד המכונה "יחס האנצפליזציה", שהוא היום המדד המקובל לקיום פוטנציאל לאינטליגנציה.
יחס האנצפליזציה (Encephalization Quotient; EQ) הוא היחס בין משקל המוח הנמדד לבין משקל המוח הצפוי לאותו יצור, בהתאם לקבוצה בו היצור נמצא ולמשקל גופו. ככל שיחס זה גבוה יותר, מקובל לחשוב כי מוחו של היצור מפותח יותר. כך, רמת ה-EQ של האדם היא הגבוהה ביותר (מעל 8). מרבית הפרימטים האחרים מחזיקים ברמת EQ שנעה בין 1.5 ל-4.5. לעומתם, רמת ה-EQ של הלווייתנאים משתנה באופן חד יותר: היא נמוכה מאוד אצל הראשתן גדול-הראש (0.44) וגבוהה מאוד אצל הדולפין Lagenorhynchus albirostris (6.32). יתר המינים נעים בין רמות אלו. רמת ה-EQ גם היא עלתה במרוצת האבולוציה: אצל מרבית מפריסי הפרסה הקדומים היא הייתה קטנה מ-1; אצל מפריסי הפרסה המודרניים היא נעה סביב 1; אצל הלווייתנאים הקדומים היא הייתה נמוכה מ-1. בשלב ההיפרדות לשתי תת-הסדרות המודרניות התרחשה עלייה משמעותית ברמת ה-EQ של הלווייתנאים: בעוד שהלווייתנאים הקדומים היו בעלי רמה נמוכה כאמור, הלווייתנאים בתקופת האוליגוקן כבר הגיעו לרמות של 1.5 - 4 לערך. מכאן זה עלה בהדרגה: בתקופת המיוקן ה-EQ של מרבית המינים נע בין 2 ל-5, וכיום - ה-EQ של מרבית המינים נע בין 1.5 ל-5.5. מדובר כאן רק בלווייתני השיניים. מוחם של לווייתני המזיפות מציג רמות נמוכות באופן משמעותי, כנראה בשל גודלם הרב, ורמת ה-EQ שלהם נמוכה אף מ-0.5.
פתרון בעיות, יכולת למידה ויצירתיות
למונח "אינטליגנציה" אין הגדרה מוסכמת. עם זאת, מקובל לטעון כי האינטליגנציה כוללת את היכולות לפתור בעיות, לתכנן, לחשוב בצורה מופשטת, להבין מערכת של רעיונות, ללמוד מהר וללמוד מן הניסיון. הגדרה זו איננה כוללת תכונות חברתיות או יכולת לבצע טריקים ותעלולים (שעשויה לבוא כתוצאה מהתניה), שרבים מבלבלים בינה לבין מידת האינטליגנציה של בעל החיים. חלק מהחוקרים טוענים שלפי הקריטריונים שהוצגו לעיל מינים מסוימים של לווייתני שיניים אינטליגנטים יותר אף מהשימפנזים, שלרוב מוצגים כבעלי החיים האינטליגנטים ביותר לאחר האדם. דולפינים בשבייה אף מפגינים יכולת מתמטית, שמעידה על חשיבה מופשטת. מדענים אחרים, לעומת זאת, גורסים שמידת האינטליגנציה של הדולפינים זהה פחות או יותר לזו של הפילים, וכי אין הם מפגינים כישרון מיוחד לפתירת בעיות, יחסית לבעלי-חיים אינטליגנטים אחרים. נטען שהתרגילים שמבצעים הדולפינים בשבייה כולם תוצאה של תרגול, ושבעלי חיים מורכבים פחות, כגון חולדות, עולים על הדולפינים במבחנים מסוימים.
חקר התנהגות הדולפינים בטבע הוא משימה קשה. חוקרים מסוימים למדו את ההתנהגות החברתית של דולפינים וניסו להגיע להבנה לגבי רמת התקשורת בין הפרטים בלהקה, שמפורשת כמדד לרמת האינטליגנציה. ככלל, חלק גדול מלווייתני השיניים הם בעלי חיים חברתיים, החיים בלהקות בממדים שונים: דולפיני הנהרות חיים בקבוצות קטנות של 6 - 12 פרטים, והחוקרים מאמינים שהדולפינים בקבוצות הללו מזהים זה את זה. מינים אחרים, דוגמת סטנלה ברודה (Stenella attenuata), הדולפין הדרום אפריקני (Cephalorhynchus heavisidii) והסטנלה ארוכת-החרטום (Stenella longirostris) חיים בקבוצות שיכולות להגיע למאות פרטים. מחקרים מראים שגם בקבוצות כאלה, בעת הפרעה פתאומית כגון התקפת כריש, הקבוצה כולה זזה בהרמוניה כדי להימלט מהסכנה. אוכלוסיות מסוימות של קטלנים יוצרות אף הן מבנה חברתי סבוך, שכולל כמה דרגות של קרבה (משפחה, להקה, קהילה וכיוצא בזה). על כל פנים, ניכר שאצל לווייתני השיניים המתלהקים בלהקות יש קשר חזק בין חברי הלהקה השונים. הדבר בא לידי ביטוי גם בשיטות ציד מורכבות, הדורשות שיתוף פעולה בין חברי הלהקה, ובסיוע לפרטים חלשים או פצועים.
הלווייתנאים מפגינים יכולת משחק מורכבת, בטבע ובשבייה כאחד. בין ההתנהגויות המורכבות הללו ניתן למנות יצירת רשת בועות יציבה מתחת למים, שמשמשת למשחק או לציד. ישנן שתי שיטות עיקריות ליצירת רשת בועות: בשיטה הראשונה הלווייתנאים נכנסים אל מתחת למים, ונושפים אוויר בפרץ מהיר בטכניקה מיוחדת, שיוצרת צורת טבעת כאשר האוויר מגיע לפני המים; ובשיטה השנייה הלווייתנאים שוחים שוב ושוב במעגל ואז עוצרים ונושפים אוויר לתוך הצורה הספירלית שזה עתה יצרו. לווייתני השיניים בדרך כלל משתמשים ברשת הבועות למשחק בלבד, אך היא איננה ייחודית רק להם, והלווייתן גדול הסנפיר משתמש בה כטכניקה לתפיסת שלל ציד רב. לווייתני השיניים יבחנו לעיתים קרובות את הרשת שיצרו באופן ויזואלי או בעזרת אקולוקציה, ונראה שהם נהנים לשחק איתן. מיני לווייתני שיניים מסוימים אף "רוכבים" על גלים מזדמנים, בין אם גלים טבעיים ובין אם גלים שהם עצמם יוצרים. דולפינים גם נצפו משחקים עם הדגים שצדו לפני שאכלו אותם.
לבד מיכולתם ללמוד פעלולים מיוחדים והתנהגויות מורכבות, לווייתני השיניים אף מסוגלים להפגין התנהגות יצירתית, שאיננה נובעת מהתניה. במחקר שנעשה בשנות ה-60 על לווייתני שיניים ממין סטנו תלום שן נבדק האם הדולפינים מבינים שהם מתוגמלים עבור התנהגות יצירתית, והתשובה, לפי המחקר, הייתה חיובית: אמנם בתחילה הדולפינים לא הבינו שעליהם להפגין התנהגות יצירתית, אך לאחר זמן מה הדולפינים הפגינו התנהגות יצירתית שלא למדו או אומנו אליה קודם לכן, כדי לקבל תגמול. תוצאות דומות נראו גם בניסוי דומה שנערך על מתנדבים אנושיים. לנבדקים לקח בערך אותו הזמן כדי להבין מה נדרש מהם. לאחר זמן מה של תסכול, הנבדקים הבינו שהם מתוגמלים תמורת התנהגות יצירתית. אצל הדולפינים, ההבנה הזו הובילה להתרגשות ועוד התנהגות יצירתית; ואילו אצל בני האדם היא הובילה בעיקר להקלה. מודעות עצמית מעידה על אינטליגנציה גבוהה וחשיבה מופשטת. אחד המבחנים המקובלים לבחינת מודעות עצמית אצל בעלי-חיים הוא מבחן המראה, במהלכו מעמידים את בעל-החיים מול מראה ובוחנים את התנהגותו שעשויה להיות סתמית, תוקפנית (כאילו כלפי פרט אחר) או מוכיחה מודעות עצמית כמו סילוק לכלוך בין השיניים אצל שימפנזים. אצל לווייתנאים קשה יותר לקיים את מבחן המראה מאשר אצל פרימטים, משום שהם אינם יכולים לגעת בגופם בעזרת ידיהם, ולכן קשה יותר להבחין אם בעל החיים מזהה את עצמו. כדי להתגבר על הבעיה, ניתן לסמן באופן זמני חלקים מהגוף שהפרט יכול לראות רק בעזרת מראה, ולבחון אם הוא יפנה אותם למראה אופן מועדף. נראה שהדולפיננים עוברים את המבחן בהצלחה אך ממצאים אלו אינם מעידים דווקא על שאר מיני לווייתני השיניים, משום שקיים הבדל ניכר בגודל המוח ובהתנהגויות שמפגינים המינים השונים.
אצל לווייתני המזיפות, שירת הלווייתן עשויה להעיד על אינטליגנציה גבוהה. הדבר נכון במיוחד עבור הלווייתן גדול-הסנפיר, שמרכיב שירים מסובכים להפליא הבנויים ממספר רב של "יחידות בסיס", "תת-משפטים" ו"משפטים". יותר מכך, שירת הלווייתן מתפתחת במשך הזמן. לדוגמה, במהלך חודש - יחידת בסיס שהתחילה כתו עולה (הגדל בתדירותו) יכולה להפוך לתו קבוע שאינו משנה את תדירותו, או שעוצמת הצליל של יחידת בסיס אחרת תהפוך בהדרגה לחזקה יותר. אותו שינוי דגם השירה משנה לשנה מודגם על ידי אוכלוסיות פזורות על פני ימי העולם.
בשנת 2018 נחשף מחקר המתעד הקלטה של לווייתנית מסוג קטלן אשר חיקתה בהצלחה צלילים חדשים שהושמעו לה.
אבולוציה ומיון
הלווייתנאים כולם התפתחו מאב קדמון שחי על היבשה. בעבר היה מקובל לחשוב שהלווייתנאים קרובים לפילים, בגלל הדמיון המסוים בין מאפייניהם הפיזיים והחברתיים של הלווייתנאים והפילים, אך סברה זו הוכחה כשגויה. בהמשך, היה מקובל בעולם המדעי שהלווייתנאים התפתחו מהמֶזוֹניכידים, סדרה נכחדת של פרסתנים אוכלי-בשר שנראו כצבועים בעלי פרסות והיו קרובים למכפילי הפרסה. אולם, שורה של מחקרים החל מאמצע שנות ה-90 הוכיחו בעזרת ניתוח של רצפי DNA וניתוחים מורפולוגיים שהלווייתנאים קרובים מאוד למכפילי הפרסה, ולא למזוֹניכידים. בעקבות גילויים אלו הגדירו החוקרים תת-קבוצה חדשה בתוך קבוצת הפרסתנים בשם Cetartiodactyla (הלחם המילים היווניות "לווייתנים" ו"מכפילי פרסה"), על-מנת שתכלול את הלווייתנאים ואת מכפילי הפרסה יחדיו, וכך תדגיש את מוצאם הביולוגי הקדום המשותף. על פי בדיקות מורפולוגיות ומולקולריות נקבע שבעל החיים הקרוב ביותר כיום ללווייתנאים הוא ההיפופוטם. מסיבה זאת, במיונים חדשים מסווגים הלווייתנאים בקבוצת אחות להיפופוטמיים הנקראת דמויי היפופוטם (Whippomorpha), שמוכלת ממש בתוך מכפילי הפרסה.
לצד השינויים הפיזיולוגים שהתרחשו בגופם של הלווייתנאים עם המעבר ההדרגתי למים, חלו גם שינויים בשלד ובמבנהו: מבנה העצמות הותאם בהדרגה לחיים בסביבה מימית, ועצמות שאין בהן צורך התנוונו או נעלמו. גם כיום נולדים לעיתים לווייתנאים בעלי איברים שרידיים בדמות סנפירים אחוריים מנוונים, שמעידים על הרגליים שהיו ללווייתנאים בראשית דרכם האבולוציונית.
אבות קדומים
בגבעות צ'יטה שבפקיסטן נתגלה מאובן של בעל-חיים הנקרא פָקיצֶטוּס והוא אחד מהלווייתנאים הקדומים ביותר שהתגלו עד כה. הפָקיצטוּס, שחי על חופי ים תטיס שבאותה תקופה הפריד בין הודו לפקיסטן, חילק את זמנו בין הים ליבשה, ואוזניו התפתחו כך שיוכל לשמוע במים ובאוויר כאחד, אולם לא היו לו מאפיינים פיזיולוגים רבים שיש ללווייתנאים בני זמננו. בחינת עצמותיו של הפָקיצטוּס חיזקה את השערת המדענים בדבר מוצאם של הלווייתנאים ממכפילי הפרסה. לפי עדויות אלה, הלווייתנאים החלו לחיות במים מעט לאחר שמכפילי הפרסה נפרדו מהמזוֹניכידים, ולכן הלווייתנאים המוקדמים שמרו על מאפיינים מסוימים שהיו למזוֹניכידים ומכפילי הפרסה איבדו זה מכבר, דוגמת שיניים מבתרות בשר. נראה גם כי אבות אבותיהם של כל מכפילי הפרסה היו בעלי חיים אוכלי בשר; לעומת זאת, כל מכפילי הפרסה הם צמחוניים, ולעומתם הלווייתנאים כולם אוכלים טרף בגדלים שונים.
הפָקיצטוּס הוא בן משפחת הפקיצטיים, משפחה שמנתה שלושה סוגים של טורפים בעלי פרסות שלעיתים קרובות מתייחסים אליהם כלווייתנאים הראשונים. הם חיו בעידן האאוקן, לפני כ-52 מיליון שנים. חלקים מסוימים בשלדם של הפקיצטיים מזכירים את גופם של הלווייתנאים, אולם חלק ממאפייניהם אינם קיימים אצל הלווייתנאים המודרניים.
אמבולוצטוס, רמינגטונוצטיים ופרוטוצטיים
אמבוּלוֹצטוּס ("לווייתן-מהלך שוחה") היה בעל חיים שחי אף הוא בים תטיס ושרידיו נמצאו לאחרונה באזור פקיסטן. האמבוּלוֹצטוּס הגיע לאורך של כשלושה מטרים, ומבחינה חיצונית נראה דומה לתנין. הוא היה בעל חיים אמפיבי, ורגליו האחוריות התאימו לשחייה במים יותר מאשר להליכה על היבשה. כפי הנראה, האמבוּלוֹצטוּס שחה על ידי הנעת רגליו האחוריות בצורה אנכית, בדומה לאופן שבו שוחים לוטרות ולווייתנים (אלא שהם עושים זאת בעזרת זנבם). זנבו של האמבוּלוֹצטוּס היה ארוך יחסית, וככל הנראה לא מילא תפקיד חשוב בתנועה במים. החוקרים משערים שהאמבוּלוֹצטוּס צד את טרפו בדומה לתנינים: הוא ארב לו בשקט, ובשעת הכושר התנפל עליו והרגו.
קרובי המשפחה של הלווייתנים-המהלכים השוחים היו הרמינגטונוצטיים. לרמינגטונוצטיים היה חרטום ארוך וצר יותר מזה של האמבוּלוֹצטוּס, והם היו במידת מה מותאמים יותר לחיים מתחת לפני המים. ככל הנראה, לווייתנאי קדום זה צד דגים ובעלי חיים ימיים במים הרדודים.
הפרוטוצטיים היו קבוצה גדולה, מגוונת והטרוגנית, ושלא כקודמיהם, מאובנים שלהם נמצאו באסיה, באירופה, בצפון אמריקה ובאפריקה. הפרוטוצטיים מנו סוגים ומינים רבים, כמה מהם (דוגמת הרודוצטוּס) ידועים יותר מאחרים. הפרוֹטוֹצטיים היו דומים בהרבה ללווייתנאים בני זמננו מאשר בעלי החיים שקדמו להם. גופם התחיל לקבל צורת פלך ורגליהם הקדמיות והאחוריות הגדולות היו בעלות צורה מיוחדת שאפשרה להם לחיות ביבשה ובים כאחד. לא ברור האם לפרוטוצטיים היה זנב הדומה לזנב הלווייתנאים המודרניים (מחולק לשתי אונות) או זנב רגיל.
לווייתנאים ימיים לחלוטין
מאובן הבסילוֹזאוּר, שאורכו הגיע ל-20 מטרים, נתגלה בשנת 1840. בגלל ממדיו ומאפייניו הגופניים הוא נחשב בטעות לזוחל, ומכאן הסיומת של שמו המדעי, זאורוס. הבסילוזאור היה בעל חיים ימי לחלוטין והוא חי לפני כ-45 מיליון שנים. אף על פי שזנבו היה דומה בצורתו לזנבם של הלווייתנאים המודרניים, היו לו גם גפיים אחוריות קטנות באורך כמה עשרות סנטימטרים שיצאו מצדי פתח המין וככל הנראה שימשו להצמדת הנקבה והזכר בעת ההזדווגות. הדורודונטידים היו קרובים במידה מסוימת לבסילוזאור, אך הם היו קטנים יותר והגיעו לאורך של כחמישה מטרים בלבד. שניהם היו אוכלי בשר.
אף כי לבסילוזאוריים ולדורודונטידים היו מאפיינים רבים מאוד של לווייתנאים מודרניים, הם לא היו מסוגלים להפיק את הקולות המיוחדים המכונים "שירת הלווייתן" ולא היו מסוגלים להתמצא באמצעות איכון הד מכיוון שלא היו להם איברים מסוימים שיש ללווייתנאים מודרניים, וכן מבנה ראשם היה שונה. נוסף על כך, היו להם מוחות קטנים יחסית; המדענים הסיקו מכך שככל הנראה הם היו בעלי חיים יחידאים, ולא הייתה להם מערכת חברתית מפותחת כזו של הלווייתנאים בני זמננו.
עידן ההולוקן וטקסונומיה מודרנית
בסדרת הלווייתנאים שלוש תת-סדרות: לווייתנים קדומים, לווייתני מזיפות ולווייתני שיניים. הלווייתנאים הקדומים הם האבות הקדמונים של כל מיני הלווייתנאים המצויים כיום, אך הם עצמם נכחדו כליל. הלווייתנאים הקדומים היו בעלי שיניים. לווייתנאים אלו נכחדו במחצית השנייה של עידן האוליגוקן. לפני היכחדותם, כאמור, התפצלו מהם לווייתני המזיפות ולווייתני השיניים. התפצלות זו מתוארכת לתקופה שקדמה אך במעט לגבול בין עידני האאוקן והאוליגוקן, כלומר לפני 35 מיליוני שנים לערך.
הופעתם של המינים הגדולים ביותר של הלווייתנים - מינים מתת-סדרת לווייתני המזיפת - החלה לפני כ-2–3 מיליון שנים, ייתכן שבעקבות שינוי תפוצת המזון בעולם כתוצאה מגידול כיסוי הקרח בחצי הכדור הצפוני. במקביל לצמיחתם של מיני לווייתנים שונים, החלה העלמות של מיני לווייתנים קטנים. בתקופה זו הופיעו כמה מהחולייתנים הגדולים ביותר שהתקיימו אי פעם, ביניהם הלווייתן הכחול, שהוא החולייתן הגדול ביותר אי פעם המוכר למדע.
כיום מרבית מיני הלווייתנאים הם לווייתני שיניים, ומיעוטם לווייתני מזיפות. קיימים הבדלים פיזיולוגים והתנהגותיים רבים בין לווייתני השיניים ולווייתני המזיפות, בהתאם לאדפטציות ההתנהגותיות והפיזיולוגיות שאימצו. בתחילת דרכם גם ללווייתני המזיפות היו שיניים, אולם אלו הלכו והתנוונו עם הזמן ואת תפקידן החליפו המזיפות.
לווייתני המזיפות והשיניים נבדלים גם בהיבטים הקשורים במיון המודרני. בעוד שהמיון של לווייתני המזיפות החיים יציב למדי, בעיקר בשל כך שמספר המינים קטן והחלוקה די ברורה, המיון של לווייתני השיניים בעייתי יותר. דיונים ערים באשר ליחסים בין המשפחות עדיין מתקיימים, בהסתמך על מחקרים מורפולוגיים ומולקולריים גם יחד. עם זאת, מוסכם כי הראשתניים ולווייתני המקור היו הראשונים להתפצל מהענף של לווייתני השיניים. בהקשר זה בולטת קבוצת דולפיני הנהרות, קבוצה פרפילטית - זוהי קבוצה מלאכותית המכילה מינים שהתפתחו במספר פלישות בלתי תלויות בזמן ובמרחב מהים למערכות נהר מבודדות לגמרי אחת מהשנייה.
מיון הלווייתנאים:
הלווייתנאים והאדם
הקשרים בין בני האדם ללווייתנאים הם ותיקים ביותר ועברו שינוי מהותי מהימים בהם הם נחשבו למקור מזון ותו לא, עד המאה ה-21 בה הלווייתנאים עומדים מול בעיות חדשות. בתקופת האבן ניצודו הלווייתנאים בקנה מידה קטן, בעיקר לשם אכילת בשרם (ראו למשל המאכל מאקטאק). ציד הלווייתנאים התרחב החל ממאה ה-10 לספירה באזור מפרץ ביסקיה. בתחילת המאה ה-12 החל השימוש גם בשמן הלווייתנאים לצרכים רבים, כמו תאורה וייצור סבונים ועור. שלד הלווייתנאים שימש בבנייה וכחומר גלם לקישוטים שונים. המזיפות של לווייתני המזיפות שימשו כחומר גלם גמיש במגוון של מוצרים מסחריים, כמו חישורי מטריות ומחוכים.
ציד לווייתנים
במאות ה-17 וה-18 עברה הבכורה בעניין לאנגלים ולהולנדים, בשלושה מרכזים עיקריים: גרינלנד, שפיצברגן ואיסלנד. עם התפתחות הטכנולוגיה, אוניות הציד וכלי הציד התרחבו והיקף הציד הלך וגדל והגיע לאוקיינוס השקט ולחצי הכדור הדרומי, ותחנת ציד אף הוקמה באנטארקטיקה. ב-1928 נכנסו לשימוש אוניות החרושת שהציידים לא רק צדו מהן, אלא גם עיבדו את גוף הלווייתן הניצוד בתוכן. ב-2 בדצמבר 1946 נחתמה האמנה הבינלאומית להסדרת ציד הלווייתנאים על ידי 42 מדינות, שנועדה להסדיר את ציד הלווייתנאים בעולם. החתומים על האמנה השתייכו לשתי קבוצות שונות. האחת ביקשה להסדיר את הציד כדי לאפשר המשך קיום הלווייתנאים במקביל להמשך הציד, והשנייה ראתה באמנה צעד ראשון להפסקת ציד הלווייתנאים. לחץ מצד דעת הקהל העולמית הביא ב-1982 להחלטה על הפסקה בציד מסחרי שתחל ב-1986. עם זאת, הציד נמשך על ידי מספר קבוצות ילידים (ראו למשל ציד לווייתנאים באיי פארו) ובמידה מסוימת על ידי איסלנד, שהכריזה על הפסקת הציד ב-2007, ונורווגיה ויפן, שעדיין צדות לווייתנאים.
פגיעות נוספות בלווייתנים
במקביל למאבק להפסקת ציד הלווייתנאים, נעשו מאמצים להגן על הלווייתנאים מפני סכנות העולם המודרני. העיקרית שבהן היא לכידתם כשלל-לוואי (By-catach). נזקי הדיג השולי עצומים: בארצות הברית לבדה נהרגו כ-3,029 פרטים בממוצע לשנה בין השנים 1990–1999, רובם המכריע (84 אחוזים) כתוצאה משימוש ברשתות זימים. קשה לכמת את שלל הלוואי העולמי בשל היעדר נתונים מספיקים, אולם הערכות שחושבו בדרך של אקסטרפולציה הגיעו לממוצע של מעל 300,000 פרטים בשנה בין 1990 ל-1994. בעיות אחרות כוללות רעש ימי העלול לגרום ללווייתנאים לאבד את כושר ההתמצאות ומזהמים ימיים הנמצאים בימים ובאוקיינוסים הכוללים אריזות פלסטיק למיניהן, ביוב ושפכים ומזהמים כימיים (מתכות כבדות וקוטלי חרקים למשל). המזהמים הימיים עלולים לפגוע בלווייתנאים במגוון דרכים, כמו רמות גבוהות של חומרים כימיים בגוף, פגיעה במערכת העיכול עד כדי רעב ומוות, פגיעה ברקמות ועוד.
דוגמה להשפעה החמורה ניתן למצוא בניתוח שנעשה ב 2019 לגופה של נקבת לווייתן שנסחפה לחוף בפיליפינים. הלווייתנית במשקל 498 ק"ג ובאורך 4.5 מטרים, נמצאה כשבקיבתה פסולת מגוונת מפלסטיק במשקל של כ 40 ק"ג, כמות שנחשבת לגדולה באופן לא רגיל אפילו ביחס לכמויות שפעילי סביבה רגילים למצוא בגופות יונקים ימיים באוקיינוסים.
שימור לווייתנים
לפי איגוד השימור העולמי (IUCN), כ-28 מיני לווייתנאים נמצאים בסיכון נמוך להכחדה (LR; אחד ממצבי השימור של סיכוך נמוך), 5 מינים נמצאים במצב פגיע, 7 מינים מאוימים בסכנת הכחדה, 2 מינים מצויים בסכנת הכחדה חמורה, ולגבי 39 מינים לא הוחלט על מצב שימור בשל היעדר מידע מספק. כל הלווייתנאים נמצאים תחת חסותם של הנספחים הראשון והשני של אמנת CITES, האוסרת על סחר בחלקים ובמוצרים ממינים מוגנים. בעקבות האיומים עליהם, מין אחד כנראה נכחד בעשור האחרון (דולפין הנהרות הסיני), ונראה שהתקווה היחידה עבור מינים מאוימים אחרים היא גידולם בשבייה בגרעיני רבייה. בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 עלתה התודעה הציבורית ללווייתנאים ולסכנה הנשקפת להם באופן משמעותי, וכך התרבו מאוד אגודות לשימור לווייתנאים. חלקן אף מציעות לקהל לתרום להן באמצעות תוכניות בסגנון "אמץ לווייתן", שבהן התורם משלם סכום מסוים ובעבורו הוא מקבל עדכון שוטף על הלווייתן ש"אימץ".
שימושים למטרות בידור, מחקר ועוד
לווייתנים חיים משמשים את האדם למטרות מחקר, שעשוע, שימושים צבאיים ותרפיה. מכיוון שהם אינטליגנטים, ידידותיים ובעלי יכולות אקרובטיות, מהווים הלווייתנאים בעלי-חיים אידיאליים עבור מופעי-ראווה. מופעים כאלה מתקיימים במתקן דולפינריום, שהוא אקווריום פתוח גדול-ממדים בו הלווייתנאים חיים, מתאמנים ומופיעים. מרביתם של הלווייתנאים המוחזקים במתקני דולפינריום משמשים להצגות למטרות שעשוע, אך מיעוטם מוחזק שם למטרות מחקר. לווייתנאים מוחזקים בשבייה באירופה ובצפון אמריקה החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19, אך המתקן הראשון שהחזיק יונקים ימיים למטרות בידוריות היה דולפינריום "מארין סטודיו" (Marine Studios) שנוסד בשנת 1938 בפלורידה. באופן כללי, לווייתני מזיפות אינם מוחזקים בשבייה כלל, בשל ממדיהם. רוב לווייתני השיניים המוחזקים בשבייה הם דולפינים, אך ישנם גם יוצאי דופן כגון פוקנת המפרץ, לבנתן או קטלן. ארגונים הפועלים למען זכויות בעלי חיים ורווחתם מתנגדים להחזקת לווייתנאים בשבייה, בטענה שאין להם מספיק חופש תנועה בבריכות, ללא קשר לגודלן (בטבע, גומאים הדולפינים עשרות קילומטרים מדי יום) ושהם אינם מקבלים מספיק גירויים אינטלקטואליים. לעיתים קרובות דולפינים החיים בשבי מפגינים התנהגות תוקפנית כלפי בני אדם ובעלי חיים אחרים כאחד. תוקפנות זו מביאה לעיתים לפציעות של ממש בקרב בעלי חיים אחרים או אנשים, ולפחות אדם אחד נהרג כתוצאה מתקיפת דולפין בדולפינריום.
לווייתני השיניים גויסו גם לשימוש צבאי על ידי ארצות הברית וברית המועצות בזמן המלחמה הקרה. שני הצדדים אימנו לווייתני שיניים למטרות ביטחוניות שונות, כגון נטרול מוקשים ופצצות, הצלת טובעים וצוללנים, צילום מודיעיני והגנה על החופים. כיום, ארצות הברית מפעילה את תוכנית היונקים הימיים של חיל הים האמריקני.
החל מסוף המאה ה-20 התפתח תחום של תיירות אקולוגית, במסגרתו יוצאים תיירים לצפות בלווייתנאים במקומות החיות שלהם (Whale watching). כמות התיירים הצופים בלווייתנאים עולה במשך הזמן, ונטען ששיקול זה השפיע על תהליך קבלת ההחלטות של מדינות בשאלה האם לצוד לווייתנאים או לא, כחלק משיקולי הכדאיות הכלכלית.
הלווייתנאים והסביבה
ללווייתנאים - ולמערכת האקולוגית הימית שהם במרכזה - תפקיד חשוב בהשפעה על איכות הסביבה.
הלווייתנאים מקיימים קשרי סימביוזה עם אוכלוסיית הפיטופלנקטון, שנכון לעשור השני של המאה ה-21 פולטת לאוויר העולם כ-50% מהחמצן, ולוכדת כ-37 מיליארד טון של פחמן דו-חמצני (בדומה לכ-1.7 מיליארד עצים), כמות שמוערכת בכ-40% מהפליטות. קיומם של הפיטופלנקטון בטבע תלוי בקיומם של הלווייתנאים, מכיוון שפיטופלנקטון משגשגים בסביבת ההפרשות של הלווייתנאים שמכילות את חומרי המזון של הפיטופלנקטון. נדידת הלווייתנאים מסייעת להתפתחות פיטופלנקטון ברחבי העולם.
לאחר סדרת מחקרים שבוצעו בנושא בעשור השני של המאה ה-21, קראו החוקרים להגברת שימור חיי הלווייתנאים למען הסביבה, וכזווית חשובה ונוספת להתמודדות עם ההתחממות הגלובלית.
בתרבות
במהלך ההיסטוריה היה ללווייתנאים מעמד מיוחד בעיקר בתרבויות שהתקיימו באזורים הסמוכים לחוף הים, לתרבויות שהתקיימו באיים או לתרבויות בעלות צי-סוחר גדול. מטבע הדברים, לווייתני השיניים הקטנים (ובהם הדולפינים), שלעיתים קרובות שוחים בסמוך לחופים, היו מוכרים יותר לרוב התרבויות מאשר לווייתני המזיפות גדולי הממדים. בעוד שלווייתני השיניים נצפו לעיתים קרובות מהחופים, הרי שעל לווייתני המזיפות ניתן היה ללמוד רק במקרה שעלו אל החוף, או מתצפיות של מלחים ויורדי-ים. מכיוון שכך, סביב הלווייתנים הגדולים התפתחו מיתוסים ואגדות שונות, וחוסר הידע אודותם גרם לכך שבמקרים רבים התייחסו אליהם כאל מפלצות ימיות מסתוריות. המפגש בין הלווייתנאים לבני האדם החל כבר בתקופת האבן – ממצאים מקוריאה הדרומית המתוארכים ל-6000 לפנה"ס עשויים להיות עדות ארכאולוגית לציד לווייתנים בידי אנשי תקופת האבן.
במדרש מתואר שהלווייתן נברא בבריאת העולם ונגנז לצדיקים לעתיד לבוא, יחד עם שור הבר (אינו קשור למה שהיה קרוי שור הבר ונכחד). זאת כנראה משמעות התפילה שאומרים בהושענא רבה ביציאה האחרונה מהסוכה:
בימי הביניים סופרו סיפורים לא מעטים על היתקלויות במפלצות ימיות שונות, שככל הנראה היו למעשה לווייתנאים. מכיוון שהמחקר הזואולוגי לא היה מפותח, בני אירופה של אותה התקופה זיהו את היצורים האימתניים שבהם פגשו כמפלצות. מראשית ימי הביניים ועד תחילת ציד הלווייתנים המסיבי במאה ה-17, עיקר המידע על לווייתני מזיפות גדולים הגיע מתצפיות אקראיות וחלקיות של מלחים או מגופות לווייתנים שנסחפו אל החוף. בני אירופה לא נתקלו לעיתים קרובות ביצורים גדולים כל כך, ולכן מטבע הדברים היסחפות לווייתנים גדולים לחוף עוררה התרגשות רבה. הדבר נכון במיוחד עבור הראשתן גדול-הראש, שבדרך כלל עלה על החוף בכמויות גדולות ולא כפרטים בודדים. הציד שהתרחש בקנה מידה גדול מאוד בין המאות ה-17 וה-19, הביא לכדי כליון אוכלוסיות רבות של לווייתנים, אך מצד שני סיפק לאדם מידע רב על אורחות חייהם, והניב תיאור בהיר וצלול יותר של הלווייתנים. באותה התקופה תוארו לווייתני הענק כיצורים אימתניים שנלחמים בעוז בציידי הלווייתנים, תיאורים שמצאו את דרכם גם לספרות של אותה התקופה. מקומם של הלווייתנים לא נפקד גם בספרות הקלאסית: אזכורם המוכר ביותר הוא ברומן הידוע מובי דיק מאת הרמן מלוויל (1851), המספר על ספינת ציד לווייתנים שקברניטה, אחאב, רודף כאחוז דיבוק אחר ראשתן גדול-ראש לבקן ענק בשם מובי-דיק, שבמסע ציד קודם כרת את רגלו. אף שהרומן הוא בעיקרו אלגוריה מורכבת, כלל בו מלוויל, שהפליג בעצמו בספינה לציד לווייתנים במשך שנה וחצי, תיאור מדויק של החיים על ספינת ציד, איתור לווייתנים, מעקב אחריהם וציד לווייתנים. הלווייתנים מוזכרים אף בספר המדע-בדיוני הקלאסי 20,000 מיל מתחת למים מאת ז'ול ורן.
במאה ה-20 חל מפנה בהתייחסות ללווייתנאים בכלל וללווייתנים בפרט. עם התפתחות המחקר המדעי לווייתני המזיפות הגדולים כבר לא הוצגו כמפלצות ימיות נוראיות, המטביעות ספינות ומתקיפות יורדי-ים, אלא כיצורים שלווים, אינטליגנטים וידידותיים שנהרגו על לא עוול בכפם על ידי בני אדם, במהלך הציד ההמוני. כפועל יוצא של שינוי זה, נחקקו חוקים ואמנות בינלאומיות האוסרות על ציד לווייתנים, ועם התפתחות הארגונים לשמירת הסביבה החלו מאבקים להגנה על לווייתנאים המצויים בסכנת הכחדה. גם מקומם של לווייתני השיניים והדולפינים לא נפקד משינוי תרבותי זה: הם החלו לככב כדמויות חביבות ומסבירות פנים בסרטי קולנוע, בספרים ובתוכניות טלוויזיה. מטבע הדברים, ההצגה החיובית של הלווייתנאים בתרבות הפופולרית, יחד עם סדרות דוקומנטריות שהציגו את אופיים האמיתי, שיפרו אף הם את מעמדם של הלווייתנאים בציבור.
קישורים חיצוניים
כללי
שימור
מדיה
הערות שוליים
Balena
אנטונלו ריבה
אנטונלו ריבה (באיטלקית: Antonello Riva; נולד ב-28 בפברואר 1962) הוא כדורסלן עבר איטלקי ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. במהלך קריירת המשחק שלו הוא זכה לכינוי "נמבו קיד" (Nembo Kid, הגרסה האיטלקית של סופרמן). ריבה נבחר לאחד מ-50 הכדורסלנים הגדולים בתולדות פיב"א ב-1991, וב-2008 נבחר לאחד מ-50 התורמים הגדולים ליורוליג.
קריירה מקצועית
ריבה החל לשחק כדורסל מקצועני ב-1977. הוא שיחק את רוב הקריירה שלו במדי פלקנסטרו קאנטו (1977–1989, 1998–2002), איתה זכה פעמיים בגביע אירופה לאלופות (לימים יורוליג) בעונות 1981/82 ו-1982/83. הוא גם זכה באליפות הליגה האיטלקית ב-1981.
הוא שיחק גם באולימפיה מילאנו (1989–1994, זכה איתה בגביע קוראץ' בעונת 1992/93), סקאבוליני פזארו (1994–1996), פלקנסטרו גוריציה (הליגה האיטלקית השנייה, 1996–1998), ורייטי (הליגה השנייה, 2004).
ריבה סיים את קריירת המשחק שלו במועדונים עם סך של 14,397 נקודות ב-797 בתחרויות הליגה האיטלקית הראשונה והשנייה, וניצב במקום הראשון ברשימת הקלעים של כל הזמנים לפני אוסקר שמידט, ממוצע של 18.1 נקודות למשחק בקריירה. הוא גם קלע 2,066 נקודות ב-97 משחקי יורוליג, ממוצע של 21.3 נקודות למשחק.
קריירה בנבחרת הלאומית
ריבה היה חבר בנבחרת איטליה בכדורסל. הוא מלך הסלים בכל הזמנים של נבחרת איטליה, עם 3,785 נקודות ב-213 משחקים, עם ממוצע של 17.8 נקודות למשחק. עם איטליה הוא שיחק בטורנירים הגדולים של פיב"א: יורובאסקט 1983, אולימפיאדת לוס אנג'לס 1984, אליפות העולם 1986, יורובאסקט 1987, יורובאסקט 1989, אליפות העולם 1990 ויורובאסקט 1991.
הוא הוביל את נבחרתו לזכייה באליפות אירופה ב-1983, ולסגנות ב-1991.
פארק היורה 3: בניית פארק
המשחק קיבל ביקורת בינונית, כשאתר "Metacritic" נתן לו ציון 65 מתוך 100 נקודות, וביקר את המוזיקה הנלווית, המסכים הרבים ואת המחסור בהדרכה לשחקן.
תוכן
משחק זה הוא לשחקן בודד ובו השחקן צריך לבנות פארק שעשועים תוך השקעת כסף ומשאבים ביצירה.
לצורך כך השחקן שולח שמונה צוותי חפירה ברחבי האי ומחפש ענברי יתושים, המכילים ד.נ.א של דינוזאורים. לאחר מכן נוצרים מהם דינוזאורים וכך נוצר פארק חי שיש להתאים אותו להגעת אורחים וכן לפרסם את קיומו. הוא בונה להם מלונות, מסעדות וחנויות שונות כדי להרוויח וכן אוטובוסים הצופים בדינוזאורים בסביבתם. באי ישנם הוריקנים ורעידות אדמה שיכולות לגרום לנזק. כמו כן, החיות יכולות להיות חולות ורעבות ויש צורך לדאוג לכל צרכיהן.
במשחק זה מעל 140 סוגי דינוזאורים ויצורים דומים, הנחלקים לטורפים ולאוכלי עשב (ומחולקים בתוך הקטגוריה לשלוש רמות בהתאם לרמת הטיפול והסיכון שלהם), וכן לכמה פטרוזאורים המצויים בכלובים ומינים ימיים, אותם משכנים לאורך החוף.
זלצבורג
זלצבורג (בגרמנית:, בווארית: Soizburg) היא העיר הרביעית בגודלה באוסטריה. זוהי עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במדינת זלצבורג, הנמצאת במרחק קילומטרים בודדים מהגבול של אוסטריה עם גרמניה, במרחק של כ-150 ק"מ ממזרח למינכן וכ-300 ק"מ ממערב לווינה. למרות גודלה הצנוע (כ-148,000 תושבים) זלצבורג היא בין הערים הידועות והמתוירות ביותר באירופה, ונחשבת לאחת היפות שבה.
העיר, השוכנת בגובה ממוצע של כ-400 מטרים מעל לפני הים, נמצאת למרגלות החלק הצפוני של האלפים. פסגת ההר Untersberg שגובהו 1,972 מטר, נמצאת במרחק מספר קילומטרים ממרכז העיר. מדרום לעיר מורדות האלפים ומצפון לה אזור מישורי. במרכז העיר זורם הנהר זלצך (Salzach) הנשפך אל האין (Inn), אשר בתורו נשפך אל הדנובה.
מבין עריה הגדולות של אוסטריה, זוהי העיר הרב-תרבותית ביותר: כחמישית מתושביה אינם אוסטרים; רוב הזרים הם מטורקיה ומיוגוסלביה. בעיר קיימות שתי אוניברסיטאות ו-3 מכללות, בהן לומדים כ-16,000 סטודנטים, למעלה מעשירית מאוכלוסיית העיר.
היסטוריה
פירושו של שם העיר בגרמנית הוא "מבצר המלח"; בעבר נחצב מלח רב מהרי הסביבה, ושוּנע לאורך הנהר העובר בזלצבורג. כבר לפני 2,500 שנה החלו הקלטים לכרות מלח באזור. במאה ה-8 נוסדה העיר וניתן לה שמה על ידי הקדוש הנוצרי רופרט איש זלצבורג. בשנת 1805 העיר סופחה לאימפריה האוסטרית. במהלך מלחמת העולם השנייה נהרסו כמחצית ממבני העיר בהפצצות בעלות הברית אף שמבני התרבות והדת נותרו רובם ללא פגע. העיר נכבשה בידי חיילי ארצות הברית ב-5 במאי 1945.
תיירות
העיר העתיקה של זלצבורג, הנמצאת על הגדה הדרום-מערבית של נהר זלצך, ידועה באדריכלות הבארוק המפוארת של בנייניה ובכנסיותיה העתיקות, ובהן קתדרלה גדולה. בעיר 34 מוזיאונים - יותר מכל עיר אוסטרית אחרת, כולל וינה. בניגוד לרוב ערי גרמניה ואוסטריה, מרבית מבני התרבות והדת של זלצבורג לא נפגעו במלחמת העולם השנייה, ועברה נשמר היטב. זלצבורג נמצאת כשלוש שעות נסיעה מווינה ופחות משעתיים נסיעה ממינכן, וניתן לשלבה בטיול לאחת מערים אלו.
אשר אור נוי
אשר אור נוי (נולד ב-3 ביולי 1941) הוא פרופסור ישראלי לרפואה ולאמבריולוגיה וטרטולוגיה, מומחה ברפואת ילדים ובנוירולוגית ילדים והתפתחות הילד. הקים וניהל את המחלקה להתפתחות הילד ואת אגף השיקום במשרד הבריאות.
ביוגרפיה
אור נוי נולד ברומניה. בגיל שבוע נשלח עם אמו למחנה הריכוז בטרנסניסטריה (אביו נשלח למחנה עבודה) שם נשאר עד לשחרור הסובייטי בדצמבר 1943. בשנת 1950 עלה לישראל עם הוריו, והמשפחה התיישבה בכפר מעש.
זלצבורג
אתרים מרכזיים
אתרים חדשים בעיר המהווים גם הם מוקדי עניין:
אשר אור נוי
ביוגרפיה
בשנת 1968 השלים לימודי רפואה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית, שירת בצה"ל כרופא צבאי והשתחרר בשנת 1970 בדרגת סרן. בשירות המילואים עלה לדרגת רב-סרן.
זלצבורג
אתרים מרכזיים
אתרים מרכזיים מחוץ לעיר:
אשר אור נוי
ביוגרפיה
החל לעסוק במחקר והוראה באמבריולוגיה וטרטולוגיה, תחילה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב בשנים 1970–1972, שם מונה כמרצה לאמבריולוגיה וטרטולוגיה ואחר כך בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, שם מונה בשנת 1972 למרצה בכיר לאנטומיה, אמבריולוגיה וטרטולוגיה. בשנת 1976 קיבל מעמד של פרופסור חבר ובשנת 1979, בגיל 37, הפך פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית.
זלצבורג
אישים
בין האישים הידועים שנולדו בזלצבורג ניתן למנות את המלחין וולפגנג אמדאוס מוצרט ואת הפיזיקאי כריסטיאן דופלר (מגלה התופעה הקרויה על שמו). הסופר היהודי שטפן צווייג התגורר בעיר במשך 15 שנים; ב-1934 עקר מהעיר עקב התגברות הנאציזם. בנימין זאב הרצל התגורר בעיר בזמן התמחותו במשפטים ב-1884.
אשר אור נוי
ביוגרפיה
בין השנים 1974–1975 השתלם ברפואת ילדים התפתחותית ובטרטולוגיה (מומים מולדים) בבית החולים לילדים Cincinnati Children's Hospital Medical Center באוהיו.
זלצבורג
ערים תאומות
לזלצבורג 9 ערים תאומות והן:
אשר אור נוי
ביוגרפיה
בשנת 1981 השלים התמחות ברפואת ילדים במרכז הרפואי הדסה בירושלים ובשנת 2010 את ההתמחות בנוירולוגית ילדים והתפתחות הילד (בין האבות המייסדים).
פרופסור אור נוי מילא בפקולטה לרפואה בירושלים תפקידים מנהליים ואקדמיים רבים, בהם סגן דיקן לעניינים אקדמיים (1990–1992), עוזר דיקן לענייני בתי הספר למקצועות הבריאות (1992–1996), יו"ר ועדות מינויים לקביעות או להעלאה לדרגות בכירות, יו"ר החטיבה ללימודים רפואיים ויו"ר ועדת ההוראה של בית הספר לריפוי בעיסוק.
משנת 1976 החל, במקביל לעבודתו בפקולטה לרפואה, בעבודה חלקית בתחום התפתחות הילד במכון הירושלמי להתפתחות הילד של משרד הבריאות. בשנת 1985 התמנה למנהל המכון, ובשנת 1996 התבקש על ידי הנהלת משרד הבריאות להקים מחלקה להתפתחות הילד ושיקומו, מחלקה אותה ניהל עד שנת 2013. לבקשת הנהלת משרד הבריאות קיבל בשנת 2012 את תפקיד האחראי על הוועדות הרפואיות. כן התבקש להקים במשרד אגף שיקום, אותו הוא ניהל עד פרישתו מהמשרד בסוף שנת 2014. היה בין היוזמים והמוציאים לפועל את הרחבת ההתמחות בנוירולוגית ילדים ל"נוירולוגית ילדים והתפתחות הילד". התמחות זו אושרה בחודש פברואר 2010 על ידי המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית כתחום התמחות חדש.
בתפקידו במשרד הבריאות עסק בפיתוח תחום רפואת הילדים ההתפתחותית ושיקום ילדים עם צרכים מיוחדים וכן בפיתוח תחום הייעוץ הטרטולוגי בישראל בהקימו את המרכז הארצי לייעוץ טרטולוגי כחלק מהמחלקה להתפתחות הילד. בתקופה זו הסדיר את תנאי ההכרה במכונים ויחידות התפתחותיות בישראל, ואת הכללים לתהליכי האבחון והטיפול. השירות הרפואי בתחום זה התרחב לכדי 40 מכונים וכ-100 יחידות התפתחותיות בפיזור ארצי וכן עשרות מעונות יום שיקומיים - בשיתוף עם משרד הרווחה.
עם הקמת בית הספר החדש לרפואה על שם אדלסון באוניברסיטת אריאל בשנת 2019 נענה פרופ' אור-נוי לבקשה להיות חלק מצוות המורים הבכירים, מקימי בית הספר.
בישראל
בין השנים 1996–2014 היה חבר במועצה הלאומית לרפואת ילדים ובמועצה הלאומית למיילדות, נאונטולוגיה וגנטיקה. במקביל, בין השנים 1998–2014 שימש כנציג משרד הבריאות בוועד המנהל של עמותת אשלים – ג'וינט.
עוד כיהן כיו"ר בוועדות ציבוריות רבות מטעם משרד הבריאות, וכן במספר ועדות ממלכתיות שמונו על ידי כנסת ישראל או משרד הבריאות. הבולטות שבהן:
בתחום התפתחות הילד
בשנת 1984 התבקש לפתח מערך התפתחותי לילדים פלסטינים תושבי הגדה המערבית וחבל עזה, מטעם קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים (UNICEF). בתיאום עם המנהל האזרחי הקים וריכז חמישה מכונים להתפתחות הילד בערים חברון, רמאללה, ג'נין, עזה ומזרח ירושלים אשר פעלו עד סוף שנת 1988, עת הופסק הקשר והם נסגרו על ידי הרשות הפלסטינית. בשנים 2015–2018 עסק פרופסור אור נוי בסיוע למשרד הבריאות המחוזי בלומברדיה, איטליה, בפיתוח המערך לאבחון וטיפול בילדים בגיל הרך הסובלים מעיכוב התפתחותי, ובמיוחד אלו עם הפרעה בספקטרום האוטיסטי (במסגרת VILLA SANTA MARIA בעיר COMO).
בטרטולוגיה
בין השנים 1994–1998 היה חבר בוועדה ציבורית שתפקידה היה לדון בדרכי הרמוניזציה של השפעת חומרים כימיים על הפוריות, ההיריון והעובר, מטעם ארגון הבריאות העולמי (WHO); בין השנים 1999–2001 כיהן כנשיא ENTIS – האגודה האירופית לייעוץ טרטולוגי; בין השנים 2001–2002 כיהן כנשיא ETS – האגודה האירופאית לטרטולוגיה. בשנים 2014–2018 היה חבר בוועדה מצומצמת מטעם ארגון הבריאות העולמי לרישום ומניעת מומים מולדים במדינות אפריקה. הוועדה, המונה 5 חברים ממדינות שונות, חידשה את פעילותה בשנת 2021.
קריירה אקדמית
פרופסור אור נוי עוסק במחקר בתחום הטרטולוגיה הניסויית והקלינית ובתחום התפתחות הילד. הוא חקר את האינטראקציה בין גורמים תורשתיים לגורמים סביבתיים באתיולוגיה של מומים מולדים בסוכרת ובאתיולוגיה של עיכוב בגדילה התוך רחמית, ואת השפעת השימוש בתרופות שונות בעת ההיריון על גדילה והתפתחות של ילדים. במיוחד הוא עסק בהשפעת הרואין בהיריון על התפתחות ילדים מהלידה עד לבגרות. בשנים האחרונות הוא חוקר את השינויים האפיגנטיים (שינויים בפעילות של גנים ללא שינוי במבנה הגן) הקיימים במודלים בעכברים של מחלות אנושיות כמו אוטיזם (הפרעת תקשורת) דיכאון וחרדה, במיוחד את ההשפעה של החומר S- adenosil methionine (SAMe – חומר שנוצר על ידי מרבית בעלי החיים, כולל בני אדם, אשר קשור להשתקת פעילות של גנים) על עכברים עם התנהגות אוטיסטית או עם התנהגות דיכאונית לשיפור סממני המחלות הללו. הוא הצליח, יחד עם חברי קבוצת המחקר שלו, לשפר את סממני המחלות בעכברים אלו על ידי טיפול באם במהלך ההיריון ב-SAMe.
מחקריו נתמכו ונתמכים על ידי תקציבי מחקר מקרנות תחרותיות שונות כגון: הקרן הלאומית למדע, הקרן הדו לאומית למדע ארצות הברית-ישראל, קרן המחקר של משרד הבריאות, קרן המחקר של הרשות למלחמה בסמים וקרנות נוספות.
במעבדתו של פרופסור אור נוי בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה למדו וסיימו עשרות רבות של תלמידים לימודי תואר ברפואה, לימודי מוסמך ולימודי דוקטור במדעים, וכן רופאים רבים ביצעו בה את עבודת מדעי היסוד שלהם.
פרסומים
לפרופסור אור נוי כ-360 פרסומים מדעיים בעיתונות מדעית מקצועית בינלאומית ומבוקרת, בתחומי הטרטולוגיה הניסויית והקלינית ובתחום התפתחות הילד. בנוסף ערך כ-70 פרקים בספרים מדעיים, חלקם הגדול מוזמנים, 4 ספרים, 2 מונוגרפים וכן כ-280 תקצירים מדעיים, בעיקר מכנסים בינלאומיים בהם הרצה.
נכון למאי 2021, מאמריו המדעיים צוטטו בספרות המדעית המבוקרת מעל ל-16,500 פעמים, ה-H-index Google Scholar עומד על 72 ואילו ה-i10-index עומד על 253.
שימש כחבר במערכות העיתונים המדעיים הבאים (בחלקם עדיין מכהן):
הוקרה ופרסים
כאות הוקרה על פועלו בתחום התפתחות הילד והטרטולוגיה בישראל, קיבל בשנת 2007 את אות מופת שר הבריאות לתרומה ייחודית לרפואה במדינת ישראל, כאשר בראש וועדת הפרס עמדה כבוד השופטת בדימוס דליה דורנר.
בשנת 2009 החליטה ועדה ציבורית מטעם בית הספר לריפוי בעיסוק, להעניק לו אות הוקרה מיוחד על תרומתו רבת השנים לפיתוח וקידום בית הספר וקידום המקצוע בישראל.
בשנת 2014 קיבל תעודת הוקרה על מפעל חיים מהעמותה הישראלית להתפתחות הילד, ובאותה שנה גם תעודת הוקרה מאיגוד רופאי הילדים על פעלו להכשרת רופאי ילדים בישראל.
בשנת 2015 קיבל תעודת הוקרה מטעם ארגון ג'וינט ישראל על תרומותיו לילדים עם מוגבלות ומשפחותיהם.
חיים אישים
נשוי לעמירה. לזוג ארבעה ילדים. מתגורר עם משפחתו בירושלים.
Masterpiece
Masterpiece (בעברית: יְצִירַת מוּפֵת) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, עבור פסקול הסרט "וואליס ואדוארד" (2011). השיר נכלל מאוחר יותר באלבום האולפן השנים עשר שלה MDNA (2012). הוא נשלח לרדיו להיטים עכשוויים בממלכה המאוחדת ב-2 באפריל 2012, במטרה לעזור בקידום המסחרי של האלבום, הן ברחבי המדינה והן בשאר רחבי העולם. מדונה הלחינה את השיר לצד ג'ולי פרוסט וג'ימי הארי, והפיקה אותו עם ויליאם אורביט. "Masterpiece" תואר כבלדת מיד-טמפו, פופ ופולק-פופ שמזכירה את יצירותיה של מדונה משנות ה-90. השיר זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, ששיבחו את התוכן הלירי שלו ואת הביצועים הקוליים של מדונה.
"Masterpiece" זכה בקטגוריית – "השיר המקורי הטוב ביותר" בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-69, אך לא הועמד בקטגוריה המקבילה בטקס פרסי אוסקר ה-84. מועמדותו לפרס גלובוס הזהב עוררה יריבות על השטיח האדום בין מדונה לזמר הבריטי אלטון ג'ון, שהועמד באותה הקטגוריה עם שירו, "Hello, Hello". "Masterpiece" דורג במקום הראשון במצעד הסינגלים הרוסי; הוא זכה להצלחה בין-לאומית במדינות נוספת כדוגמת: צ'כיה, יפן, קוריאה הדרומית והממלכה המאוחדת. הוא בוצע בידי מדונה בסיבוב ההופעות התשיעי שלה, "The MDNA Tour" (2012), שם ליוו אותה שלישיית המוזיקאים הבאסקיים קלקאן. ההופעה נחשבה לגולת הכותרת בסיבוב ההופעות.
הקלטה והרכב
"Masterpiece" הוא בלדת מיד-טמפו, פופ ופולק-פופ הכוללת הקלטה והפקה אופיינית של אורביט. הוא הוקלט באולפני 3:20, לוס אנג'לס, קליפורניה ואולפני MSR, ניו יורק, ניו יורק. מדונה הרבתה להרהר במפגשי ההקלטה עם אורביט ואמרה: "עבדנו על דברים כל כך הרבה שנים שאנחנו סוג של מסיימים את המשפטים אחד של השני. הוא יודע את הטעם שלי ומה אני אוהבת. קסם קורה כשאנחנו נכנסים יחד לאולפן הקלטות". הפקה נוספת בוצעה בידי הארי, שגם ניגן בגיטרות אקוסטיות, כלי מקלדת, ווקודר והיה אחראי על התכנות של הרצועה. דמסיו "דמו" קייסטלון מיקסס והנדס את השיר בעזרת פרנק פיליפטי, בעוד אנג'י תיאו ביצעה הנדסה ועריכה נוספת. בצוות הנוסף שעבד על "Masterpiece" נמנו רון טיילור שביצע עריכות נוספות, לצד סטיבן "הקוז" קוזמניוק; השניים עשו שימוש בפרו טולס, תחנת עבודה דיגיטלית לשמע (DAW) שפותחה והושקה בידי אוויד טכנולוג'י (לשעבר דיג'ידיזיין), עבור מיקרוסופט ווינדוס ו-macOS.
ב-"Masterpiece", מדונה שרה על הכאב של להיות מאוהבת במישהו שהוא "יצירת מופת מוערכת", כשהמילים כוללות את השורות "אם היית המונה ליזה, היית תלוי בלובר, כולם היו באים לראותך, יהיה בלתי אפשרי לזוז". מדונה אמרה שהשיר מתאר את ווליס סימפסון וזאת, בנוסף לכך שהוא נוצר בהשראת "אישה שהתאהבה בדבר הבלתי ניתן להשגה הזה, הגבר הזה שגדל להיות מלך". היא ציינה את אחת השורות, 'זה חייב להיות כל כך קשה להיות תמיד הנבחר', ובהמשך הוסיפה "בסופו של יום, שום דבר אינו בלתי ניתן להריסה, לא משנה כמה מוערך אתה בעולם, אתה עדיין בן אדם". מארק שניידר מבילבורד תיאר את "Masterpiece" כבלדה איטית ומלאת מצב רוח שמציגה עוצמה. הוא ציין לשבח את שירתה של מדונה ותיאר את ההפקה כ"פשוטה, ישירה וכזו המזכירה את הסגנון שלה בשנות ה-90". מילות השיר תוארו כרגשיות, ומתאימות לסיפור האהבה של הסרט. לבסוף, ציין לחיוב את הפזמון: "ואני ממש לצידך, כמו גנבת בלילה, אני עומדת מול יצירת מופת. ואני לא יכולה להגיד לך למה זה כל כך כואב להיות מאוהבת ביצירת מופת. כי אחרי הכול, שום דבר בלתי ניתן להריסה".
תגובה ביקורתית
"Masterpiece" זכה לשבחים מטעם מבקרי המוזיקה. בראדלי סטרן מ-MTV כתב כי "עם המילים הפואטיות והתזמור המשובח שלו, "Masterpiece" הוא תוספת קלאסית מיידית לקטלוג השירים של מדונה". בסקירה נוספת מ-MTV נקבע כי "השיר לא עוקב אחר הסגנון הסקסי, האנרגטי, השובב והרגיל של מדונה (sic) במקום זאת, הוא מציג את חוכמת היופי העירומה שלה, עם שירה מופשטת, מילים חזקות ומלודיות רגשניות". מייקל קראג מטעם הגרדיאן, שיבח את השיר והגדיר אותו כאחד הביצועים הקוליים הטובים ביותר ב-MDNA. ניל מקורמיק מדיילי טלגרף תיאר אותו כ"שיר אהבה מתוק ועדין, עם שימוש בגיטרה ספרדית, פעמה קלה ומנגינה זורמת ומלאה ברגש". במאקו סקרו את הופעתה של מדונה באצטדיון רמת גן, וכתבו "בתום הנאום הפוליטי בעד שלום, מדונה נתנה ביצוע חגיגי ויפה במיוחד ל-"Masterpiece" וחזרה על הביטוי: "אין גבר שאי אפשר להרוס", הנכלל בשיר". ב-ynet נכתב: "לצד הביצועים הבינוניים בהופעה, היו גם כמה כאלה שאפשר לכנותם אולי כנים יותר. שניים שכאלה היו "Masterpiece" מתוך האלבום החדש ופסקול הסרט "וואליס ואדוארד" – שמדונה שרה עם כמות אדירה של מלווים, מקהלה ענקית ממש – ויחד הצליחו לרגש עד דמעות".
שבחים
ב-15 בינואר 2012, "Masterpiece" זכה בקטגוריית – "השיר המקורי הטוב ביותר" בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-69. המועמדות שלו עוררה מחלוקת והערות נלוות על השטיח האדום מטעם הזמר הבריטי אלטון ג'ון, שגם השיר שלו – "Hello, Hello" מ"נומיאו ויוליה" (2011) – הועמד באותה הקטגוריה. ג'ון אמר למנחה קרסון דיילי שלמדונה "אין סיכוי" לזכות בפרס. כשמדונה ערכה מאוחר יותר ריאיון על השטיח האדום עם דיילי, היא דיברה תחילה על הגבריות של ג'ון, ושאלה: "הוא לבש שמלה?" וזה ענה בתגובה, "שהגבר הטוב ביותר ינצח".
לאחר ההכרזה על הזכייה, בעלו של ג'ון, דייוויד פרניש, פרסם בעמוד הפייסבוק האישי שלו "זכייתה של מדונה בקטגוריית – "השיר המקורי הטוב ביותר" באמת מראה איך לפרסים האלה אין שום קשר לכשרון". מדונה הגיבה מאחורי הקלעים: "אני מקווה ש[אלטון ג'ון] ידבר איתי בשנתיים הקרובות. ידוע שהוא כועס עליי אז אני לא יודעת. הוא מבריק ואני מעריצה אותו, אז הוא יזכה בפרס נוסף. אני לא מרגישה רע!". באוגוסט 2012 הגיע הסכסוך לקיצו, כאשר מדונה התייחסה בציניות מסוימת להערותיו של ג'ון כשהקדישה עבורו את "Masterpiece" במהלך הופעה ששודרה בחסות ABC. "הייתי רוצה להקדיש את השיר הבא למר אלטון ג'ון", אמרה לקהל. "אני יודעת שהוא מעריץ גדול של השיר הזה, ואני יודעת שהוא מעריץ גדול שלי. ואתם יודעים מה? אני סולחת לו. צריך להתחיל ממשהו".
"Masterpiece" לא היה יכול להיות מועמד בקטגוריית – "השיר המקורי הטוב ביותר" בטקס פרסי אוסקר ה-84, כיוון שהוא לא "הושמע בגוף הסרט, או כ"רמז המוזיקלי הראשון" בכתוביות הסיום (כלומר, השיר הראשון שמתנגן). ברגע שהמסך דוהה לשחור)". הוא הושמע מאוחר מדי בכתוביות הסיום ועל כן, לא היה כשיר להיות מועמד לפרס. "Masterpiece" היה מועמד גם בקטגוריית – "השיר המקורי הטוב ביותר שנכתב ישירות לסרט" בטקס פרסי הפסקול העולמי לשנת 2012, אך הפסיד ל-"Lay Your Head Down" מ"אלברט נובס" (2011) מאת בריאן בירן וגלן קלוז.
הצלחה מסחרית
"Masterpiece" נשלח לתחנות הרדיו בממלכה המאוחדת ב-2 באפריל 2012. השיר דורג במקום ה-25 במצעד האיירפליי של הממלכה המאוחדת (המופעל בידי חברת המצעדים הרשמית), עם 26.60 מיליון האזנות מטעם הקהל ו-660 השמעות ברדיו במהלך השבוע האחד-עשר של 2012. ב-7 באפריל 2012 דורג במקום ה-68 במצעד הסינגלים הבריטי, בעקבות מכירות דיגיטליות רבות שנגרמו כתוצאה מיציאתו של MDNA. בשבוע הבא, דורג השיר במקום ה-87 ולאחר מכן, יצא מהמצעד. ביפן, השיר דורג לראשונה במקום ה-77 במצעד יפן הוט 100 ב-13 בפברואר 2012 ונשאר במצעד למשך שבוע אחד. השיר הופיע לראשונה בהוט טופ איירפליי היפני במקום ה-58 וכן במצעד האיירפליי והדיגיטלי הבין-לאומי במקום ה-19. בצ'כיה, השיר הופיע לראשונה במקום ה-83 במצעד הסינגלים הרשמי בשבוע התשיעי של 2012. הוא הגיע למקום ה-58 בשבוע השביעי ליציאתו ונשאר במצעד במשך 12 שבועות. בקוריאה הדרומית, השיר הופיע לראשונה במקום ה-147 במצעד הדיגיטלי הבין-לאומי של Gaon עם מכירות של 2,516 עותקים. במצעד הרשמי של איסלנד דורג "Masterpiece" במקום ה-28.
הצלחתו העיקרית "Masterpiece" אירעה באוקראינה, חבר המדינות ורוסיה. במצעד האיירפליי האוקראיני דורג בשיאו במקום ה-16, במקום ה-62 במצעד השנתי של 2012, ובמקום ה-104 במצעד השנתי של 2013. "Masterpiece" דורג במקום השני במצעד הסינגלים של חבר המדינות, במקום השביעי במצעד השנתי של 2012, ובמקום ה-74 במצעד השנתי של 2013. במצעד הבילבורד הרוסי דורג במקום הראשון, וכך גם במצעד האיירפליי הרוסי. במצעד השנתי של המדינה שפורסם ב-2012 דורג השיר במקום השישי עם 409,334 השמעות בסך הכול. במצעד השנתי שפורסם בשנה העוקבת, דורג במקום ה-83, עם 169,714 השמעות בסך הכול.
הופעות חיות
מדונה ביצעה את "Masterpiece" בסיבוב ההופעות התשיעי שלה, "The MDNA Tour", בשנת 2012. הוא בוצע בחלק השלישי של המופע, ששמו Prophecy ("נבואה"), שבו בוצעו מספר שירים משמחים ש"מקרבים אנשים יחד". במסגרת ביצוע השיר נעלה מדונה מגפיים גבוהים וזאת, בנוסף לבגדים שונים מעור שלבשה. לאחר שסיימה לשיר את "Open Your Heart", הצטרפה למדונה שלישיית המוזיקאים הבאסקיים קלקאן, שביצעו יחד את "Sagarra Jo". לאחר מכן, מדונה התיישבה וניגנה בגיטרה אקוסטית ובכינור וזאת, כאשר קטעים מתוך "וואליס ואדוארד" הוצגו כווידאו קליפ של "Masterpiece". שלישיית קלקאן ביצעה נגינת רקע במהלך ההופעה, בעוד רקדניה ליוו את מדונה על הבמה, כשהם לבושים כחיילים. הביצועים של השיר במופעים שאירעו ב-19–20 בנובמבר 2012 במיאמי, באמריקן איירליינס ארנה הוקלטו, צולמו ונכללו באלבום ההופעה הרביעי של מדונה, MDNA World Tour.
שרה רודמן מבוסטון גלוב הרגישה שהתוספת של שלישיית קלקאן "העשירה" את השיר, שכבר היה בעיניה רצועה בולטת מ-MDNA. מליסה רוג'ירי מ-The Atlanta Journal-Constitution ראתה ב-"Masterpiece" גולת הכותרת של המופע, בעוד שכותב מטעם The Glasgow Herald חש שההופעה חיזקה את הצד האמנותי של מדונה.