cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נבחרת ספרד בכדורגל נשים
הטורניר הגדול הראשון אליו העפילו הספרדיות היה אליפות אירופה שנערכה ב-1997 בנורווגיה ושוודיה. בטורניר זה הגיע הנבחרת עד לשלב חצי הגמר, שם הודחה על ידי איטליה. חלוצת הנבחרת, אנג'לס פארג'ו, נבחרה להרכב הטורניר, לאחר שכבשה במהלכו שלושה שערים.
רק בשנת 2013 הצליחה ספרד להעפיל שוב לאליפות אירופה, אך הפעם הודחה בשלב רבע הגמר. ורוניקה בוקט, קפטנית הנבחרת, נבחרה להרכב הטורניר לצד כוכבות כמו סליה סאסיץ', לוטה שלין ונדין אנגרר. שנתיים לאחר מכן, העפילה הנבחרת בפעם הראשונה בתולדותיה לגביע העולם. בטורניר שנערך בקנדה, סיימו הספרדיות עם נקודה אחת בלבד והודחו כבר בשלב הבתים. לאחר הטורניר פוטר מאמן הנבחרת, איגנסיו קוורדה, שאימן את הנבחרת מאז שנת 1988.
דורבן עב-זנב אפריקני
דורבן עב-זנב אפריקני (שם מדעי: Atherurus africanus) הוא מין של דורבן קטן ממדים החי באפריקה שמדרום לסהרה. הוא שייך לסוג דורבן עב-זנב ובו נכלל עוד מין – דורבן עב-זנב אסייתי שכשמו חי במזרח אסיה.
הדורבנים חיים בחבורות קטנות של עד 8 פרטים ביערות הרריים, ביום חיים במחילות שחלקן נחפרו על ידי חיות אחרות ויוצאים בלילה. הם אוכלי צמחים בלבד וניזונים בעיקר מעשבים שונים.
הדורבנים מותקפים על ידי אריות, נמרים, ברדלסים, צבועים, תנים ונחשים גדולים וכן עופות דורסים. הם יכולים להקשיח את שערותיהם ולגרום להם לקרקש ולהבהיל את הטורף מהרעש. אם זה לא מרתיע אותו הם יתקעו בו את הקוצים הדוקרניים שלהם ויגרמו אולי לפצע מייסר.
הם נאכלים גם על ידי אנשים החיים באזורי תפוצתם ובשרם נחשב למשובח. הציד אינו משפיע על גודל אוכלוסייתם.
משה נאדיר
משה נדיר (בכתיב יידי: משה נאַדיר; באנגלית: Moyshe Nadir) הוא שם העט של יצחק רייז (1885–1943), שהיה סופר יידיש, ומתרגם, הומוריסטן וסאטיריקן יהודי אמריקאי ממוצא גליציאני.
קורות חיים
נדיר נולד בנרייב שבגליציה, ובשנת 1898, בגיל 13, היגר עם משפחתו לארצות הברית והשתקע בניו יורק. בשנת 1902 החל לפרסם את שיריו הראשונים ביידיש, והפך עם הזמן לאחד ההומוריסטנים - סטיריקנים הגדולים של תרבות היידיש באמריקה. כתב פיליטונים מבריקים בעיתונות הקומוניסטית היהודית בניו יורק והיה בעל עמדות אנטי-ציוניות חריפות. הלעיג והגחיך את הציונות וביזה בכתיבתו את המפעל הציוני ואת התיישבות בארץ ישראל.
בכתיבתו ההומוריסטית - סאטירית השתמש בכמה שמות עט, ובהם: יצחק בן מאיר, רינאלדו, משה רייז ויצחק נדיר.
עזב את המפלגה הקומוניסטית לאחר הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ובארבע שנותיו האחרונות מיתן את עמדותיו והתקרב לזרם המרכזי של ציבור קוראי היידיש באמריקה.
תרגם ליידיש מהספרות האירופית והאמריקנית. פרסם למעלה משלושים כרכים ביידיש, הומורסקות, פיליטונים, שירים סיפורים ודברי פולמוס וסאטירה. לעברית תורגמו רק שני ספרונים קטנים מיצירתו.
נפטר ב-1943 בניו יורק.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
מנזר סוצ'ביצה
המנזר סוצ'ביצה (ברומנית: Mănăstirea Suceviţa) הוא מנזר נוצרי אורתודוקסי רומני השוכן בחבל בוקובינה, בצפון מולדובה ברומניה, 18 ק"מ דרום-מזרחית מן העיר רדאוץ.
המנזר ידוע משנת 1581 מימי מלוכתו של השליט פטרו הפיסח (Petru Şchiopul) של נסיכות מולדובה. הוא הוקם על ידי משפחת הבויארים מובילשט, שמתוכה קמו בעלי תפקידים בכירים בחצר המלכותית, אנשי ספרות ודת ואף כמה משליטי מולדובה.
לז אוליס
בלז אוליס אין תחנות של ה-RER או של המטרו של פריז. תושבי הקומונה משתמשים בתחנות שבקומונה השכנה.
מנזר סוצ'ביצה
היסטוריה
בסביבה התקיים בעבר הרחוק יותר הרמיטאז' צנוע מעץ, שיוחס לנזיר פחומיה.. המקום מסומן על ידי צלב על גבעה ממול למנזר הנוכחי. בהמשך הקימה משפחת מובילה במקומו מנזר מלבנים. בימי שלטונו של פטרו הפיסח, שלושת האחים מובילה - ירמיה וסימיון (לימים שניהם שליטים - של מולדובה, ובהתאמה של ולאכיה ומולדובה) וגאורגה, שהיה בהתחלה נזיר במנזר פרובוטה, משנת 1579 בישוף של רדאוץ והחל משנת 1588 מיטרופוליט של מולדובה, נכדים (דרך אמם) של השליט פטרו רארש, התמנו ליועצי חצר המלכות. כך הם זכו למשאבים מספיקים כדי לבנות את מתחם המנזר הנוכחי בין השנים 1582–1594. אחרי שהוכתר לשליט מולדובה, הוסיף ירמיה מובילה את שני הפורטיקואים החיצוניים בצפון ובדרום, ולאחר מכן הקים את החומות והמגדלים המעניקים למנזר את המראה של מצודה ימי ביניימית. ניתוספו אחר כך גם מגורים מלכותיים, שנחרבו עם השנים וכן כוכים עבור הנזירים. בדומה למנזר הקטן המקורי הוקדש המנזר לחג ההשתנות של ישו הנחגג ב- 6 באוגוסט. כנסיית המנזר הוקדשה לעליית מרים הנחגגת ב-15 באוגוסט.
לז אוליס
בלז אוליס נמצא חלק גדול מהאזור התעשייתי הגדול באירופה. באזור יש מעל לאלף חברות המעסיקות 24,500 עובדים. חברות גדולות רבות, בהן מיקרוסופט ואפל, הקימו באזור זה את משרדי ההנהלה של הסניף הצרפתי שלהן.
מנזר סוצ'ביצה
הסגנון האדריכלי
המנזר אופייני לאדריכלות המולדבית מימי הביניים - שילוב של יסודות אמנותיים ביזנטיים וגותיים ושל יסודות אדריכליים שיכולים לפגוש אותם בכנסיות הישנות מעץ ממולדובה. הבניין גדול ממדים שומר עת תוכנית תלת-אפסידית ועל סגנון הנהוג מימי שטפן הגדול עם נרתקס (פרידבור) סגור. יוצאי דופן הם שני נרתקסים קטנים פתוחים עם עמודים מחוברים בקשתות ב"אקולדה", שנוספו בצדדים הדרומי והצפוני. אלו הדים להשפעה אדריכלית "ולאכית". נשמרות נישות של האפסידות, מסגרות גותיות מאבן, וגומחות רק בצריח, כולל בבסיס בצורת כוכב. החצר הפנימית היא מלבן שגודלו 100x104 מטר עם חומות גבוהות (6 מטר), ועבות (3 מטר), מצוידות בקונטרפורטים, סוללות, טיילת משמרות, ארבעה צריחים פינתיים ואחד עם קפלה (פאראקליס) מעל מסדרון הכניסה עם הסמל של נסיכות מולדבה. בבניין ישנם עוד חדרים של מגורים העתיקים של בית המלוכה ומרתפים.
בתוך אחת מחומות המתחם קיים מוזיאון עם דברי אומנות וחפצים בעלי ערך היסטורי - פיסול בעץ ובאבן, רקמות, חפצי כסף וכתבי יד.
לז אוליס
כדורגלן העבר תיירי הנרי, ששיחק במדי נבחרת צרפת, נולד וגדל בלז אוליס.
מנזר סוצ'ביצה
הציורים
בפנים ומבחוץ הקירות מצוירים בציורים המציגים סיפורים מן התנ"ך ומן הברית החדשה. הם בוצעו על ידי שני אמנים מולדבים - יון וסופרוניה זוגראבול,, בין ספטמבר 1595 - יולי 1596 ונשמרו בצורתם המקורית עם צבעם הדומיננטי ירוק כהה אפילו על הקיר הצפוני החשוף לגשמים.
ציורי הפנים
הציורים במנזר סוצ'ביצה כוללים סדרות שלמות על חיי הקדושים יוחנן החדש (ב"אקסונרטקס"), ניקואלוס הקדוש ממירה וגאורגיוס הקדוש (ב"פרונאוס")
בחדר המתים נמצאים קברות האחים ירמיה וסימיון מובילה, עשויים שיש שהובא מרוסקיצה. במנזר נמצאים גם מכסות המצבות של שני השליטים שבהם ירמיה מובילה מוצג כמו בחייו בעמידה, ואחיו מוצג בשכיבה. ישנה גם תמונה של כל משפחתו של ירמיה מובילה, לפי המסורת, משמאל לשער הספינה. ממול לשער זה יש עוד תמונה עם דיוקנאות של המיטרופוליט גאורגה מובילה ואבי שלושת האחים, הלוגופט הגדול יואן מובילה, שהתנזר לפני מותו ואימץ את השם יואניקיה.
ציורי הקירות החיצוניים
הציורים שעל הקירות החיצוניים של מנזר סוצ'ביצה הם השמורים ביותר מבין כל הציורים בחיצוניים של כנסיות מולדובה. מרשים במיוחד הוא ציור הגדול של "סולם המידות הטובות" שעל החזית הצפונית, שבו מוצגים המלאכים, התהו ובהו והגיהנום במחזה המסמל את המאבק בין הטוב ובין הרע, ושאיפתו של האדם לשלמות.
כנסיית התחייה של המנזר סוצ'ביצה נכללה באוגוסט 2010 ברשימת המורשת העולמית של אונסקו, יחד עם עוד שבעה מנזרים מצוירים שבחבל מולדובה.
האח הגדול
ראו גם
}}
גילברט סטנפורד ורנם
גילברט סטנפורד ורנם (אנגלית: Gilbert Sandford Vernam; 3 באפריל 1890 - 7 בפברואר 1960), היה מהנדס במעבדות בל (שהפכו מאוחר יותר לחלק מחברת AT&T), שהמציא בשנת 1917 צופן זרם בינארי הקרוי על שמו.
מאוחר יותר הפך לעובד של חברת פוסטל טלגרף, ועם רכישת החברה על ידי ענקית התקשורת וסטרן יוניון, הפך לעובד בחברה. הוא עסק בתכנון ופיתוח מערכות אוטומטיות שונות עבור הטלגרף.
פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי
השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי (באנגלית: Best Actor in a Leading Role) הוא פרס באפט"א לקולנוע המוענק על ידי האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA) לשחקן על הופעה מצטיינת בתפקיד ראשי בסרט קולנוע.
זוכים ומועמדים
בין השנים 1952 ל-1967 הוענקו שני פרסים לשחקן הטוב ביותר: האחד לשחקן בריטי והשני לשחקן זר. החל מ-1968 שני הפרסים התלכדו לאחד, שם הפרס היה "השחקן הטוב ביותר". החל מ-1995 הפרס נקרא "השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי".
מקרא:
תיאטר ליריק
היסטוריה
בעקבות הוראה של נפוליאון מיום ה-29 ביולי 1807, צומצם מספר התיאטראות בפריז מ-35 ל-9, כאשר רק 2 תיאטראות הורשו להשמיע מוזיקה צרפתית - ה"אופרה" וה"אופרה קומיק". לאחר תבוסת נפוליאון, ובפרט לאחר מהפכת יולי 1830, נעשו ניסיונות רבים לעקוף את ההגבלה. אופרה קומית הוצגה ב-Théâtre du Gymnase ב-1820, ב-Théâtre Lyrique du Odéon (1824-1829), ב-Théâtre des Nouveautés (1827-1831), וכן ב-Théâtre de la Renaissance, אך כל אלה היו ניסיונות קצרי מועד, שאחרון שבהם הפסיק באמצע 1840.
בשנת 1842, הוגשה לרשויות עצומה שקראה להקמת בית אופרה שלישי קבוע, בו תינתן ההזדמנות למלחינים צעירים ופחות ידועים להציג את יצירותיהם, כאלה שלא היה להם סיכוי בשני בתי האופרה הגדולים והיוקרתיים. על העצומה היו חתומים מלחינים ודרמטיסטים רבים, ביניהם הקטור ברליוז, אדולף אדם ואמברואז תומא. העצומה נדחתה, וגם זו שהוגשה ב-1844 נדחתה אף היא.
לבסוף דווקא יוזמה פרטית, אם כי זמנית, הגיעה לכדי פסים מעשיים. בשנת 1847 הקים אדולף אדם יחד עם אלכסנדר דיומא האב, את האופרה הלאומית (Opèra National) במבנה משופץ ששימש כקרקס אולימפי (Cirque Olympique) בשדרות דו טמפל. הניסיון הזה נכשל תוך שנה בעקבות מהפכת 1848, והותיר את אדולף אדם מרושש. אך זמן קצר לאחר המהפכה, עלה שוב הרעיון להקים בית אופרה שלישי, ו"האופרה הלאומית" מצאה מקום, לא הרחק מהמיקום הקודם שלה, ב-Théâtre Historique de boulevard du Temple. ב-27 בספטמבר 1851, נפתחה העונה הראשונה, תחת ניהולו של אדמונד סבסט. ב-12 באפריל 1852, שינה בית האופרה את שמו מ"האופרה הלאומית" ל"תיאטר ליריק".
לתיאטרון החדש לקח זמן לבסס רמה אמנותית ראויה, ובתחילה סבל מרמה די נמוכה. אף בהמשך היו עליות ומורדות, כאשר לצד הצלחות היו גם כישלונות, בעיקר באופרות של מלחינים ומחזאים בינוניים.
כל האופרות הזרות שהוצגו בתיאטרון תורגמו לצרפתית, ואיתם גם הכותרות. לה טרוויאטה היה ל"ויולט" (Violetta), ודון ג'ובאני לדון ז'ואן.
בשנת 1862 הועבר התיאטרון לשאטלה, ונקרא תיאטר ליריק אימפריאל (Théâtre-Lyrique Impérial). בשנת 1871 בתום 19 עונות מלאות, נשרף התיאטרון במהלך הכיבוש מחדש של פריז בתום תקופת הקומונה הפריזאית. למרות שהבניין נבנה מחדש ב-1874, לא הוצגו בו אופרות.
הופעות בכורה
בבית האופרה הוצגו מספר בכורות של אופרות חשובות, כמו בכורות לעיבודים מחודשים של אופרות קיימות.
אופרות בשפות אחרות שתורגמו ועובדו לצרפתית:
מגדל באקו
מגדל באקו (באזרית: Baku Tower) הוא המגדל הגבוה ביותר בבאקו ובאזרבייג'ן. גובהו 277 מטרים ובו 52 קומות. הבניין משמש בעיקר למשרדים. הוא בנוי מבטון מזוין ומזכוכית.
מאפיינים
גובה הבניין 277 מטרים, ויש בו 52 קומות, לא כולל שתי קומות תת־קרקעיות. שטחו הכולל הוא 84,486 מטרים רבועים.
בנוסף עתידים להיפתח במגדל חדר כושר בן שתי קומות, בריכת שחייה ואולם.
ג'ורג' סווינדין
ג'ורג' הדלי סווינדין (אנגלית: George Hedley Swindin; 4 בדצמבר 1914, קמפסול, יורקשייר - 26 באוקטובר 2005, קטרינג, נורת'המפטונשייר) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.
סווינדין החל את הקריירה שלו כשוער במספר מועדוני מקומיים באזור קמפסול, כולל רותרהאם יונייטד, וב-1934 הפך לשחקן מקצוען והחל לשחק בברדפורד סיטי. הוא שיחק עבור ברדפורד ב-26 משחקים, לפני שהוחתם על ידי ארסנל ב-1936 תמורת 4,000£. משחקו הראשון בארסנל היה נגד ברנטפורד ב-3 בספטמבר 1936, ובעונתו הראשונה במועדון הוא שיחק ב-19 משחקים. תחילת התקופה שלו בארסנל לא הייתה יציבה, והוא חלק את עמדת השוער עם אלכס וילסון ופרנק בולטון. אולם, בעונת 1937/1938 הוא שיחק ב-17 משחקים, יותר מווילסון ובולטון, ולפיכך היה זכאי לקבל מדליה על זכיית ארסנל באליפות.
רציפות הקריירה של סווינדין נפגעה בעקבות מלחמת העולם השנייה, שבמהלכה הוא המשיך לשחק במשחקי ארסנל הלא רשמיים ובמקביל לעבוד עבור הצבא הבריטי בתחום החינוך הגופני. סווינדין הפך לשוער הבכיר של ארסנל כאשר המשחקים הרשמיים חודשו לאחר המלחמה, ונותר בתפקיד זה במשך שש עונות. סווינדין התבלט כשוער סמכותי בעל יכולת זינוק גבוהה, התמודדות עם מסירות וגמישות פיזית חזקה. הוא זכה באליפות שנייה בעונת 1947/1948. בעונת 1949/1950 סווינדין נאלץ לחלוק את מקומו בהרכב עם טד פלאט שהגיע למועדון, אך שיחק בגמר גביע ה-FA ב-1950 וב-1952; הראשון הסתיים בניצחון על ליברפול, והשני בהפסד לניוקאסל יונייטד.
גילו המתקדם של סווינדין החל לתת את אותותיו בעונת 1952/1953, ומספר המשחקים שבהם השתתף הצטמצם עוד יותר בעקבות הצטרפותו של הוולשי ג'ק קלסי. באותה עונה סווינדין שיחק ב-14 משחקים כאשר המועדון זוכה באליפות נוספת, וזכה במדליית אליפות שלישית. למרות יכולתו הגבוהה בשער ארסנל הוא מעולם לא שיחק עבור נבחרת אנגליה, כאשר המאמן סר וולטר וינטרבוטום מעדיף על פניו את פרנק סוויפט וברט ויליאמס. סווינדין שיחק במדי ארסנל ב-297 משחקים, לא כולל המשחקים הלא רשמיים בזמן המלחמה.
סווינדין עבר לפיטרבורו יונייטד מליגת מידלנד, ושימש מאמן-שחקן החל מ-1954. בזמן שהיה במועדון הוא הוביל אותו לשלושה טורנירי גביע FA, ששיאם היה הגעה לסיבוב הרביעי בעונת 1956/1957. בין 1956 ל-1958 הוא זכה עם פיטרבורו בשלוש אליפויות רצופות של הליגה. המועדון הצליח לזכות בשתי אליפויות נוספות לאחר עזיבתו של סווינדין, ולפיכך זכה להיבחר לפוטבול ליג ב-1960.
סווינדין חזר לארסנל ב-1958 בתפקיד המאמן, ובתחילת דרכו המועדון שיחק היטב, וסיים במקום השלישי בעונת 1958/1959. אולם, רמת המשחק של המועדון ירדה בשלוש העונות הבאות שבהן סיים במרכז הטבלה. סווינדין לא הצליח להוביל את המועדון לזכייה בתארים למרות החתמתם של שחקנים כגון ג'ורג' איסטהאם וטומי דוקרטי, וכדי להוסיף על כך היריב הגדול ביותר טוטנהאם הוטספר זכה בדאבל ב-1961.
סווינדין התפטר מתפקידו במאי 1962, אימן את נוריץ' סיטי במשך חמישה חודשים, ולאחר מכן אימן את קארדיף סיטי בין סוף 1962 ל-1964. כשהיה בקארדיף הוא החתים את ג'ון צ'ארלס מרומא, אך לאחר פתיחת עונה מבטיחה רמת המשחק של המועדון התדרדרה ובסוף העונה הוא ירד לליגה השנייה. בעקבות כך סווינדין התפטר מתפקידו. לאחר שהתפטר מקארדיף הוא אימן את קטרינג טאון ואת קורבי טאון במשך תקופה קצרה, ואז פרש כליל מכדורגל.
לאחר פרישתו מכדורגל הוא החזיק בבעלותו מוסך בקורבי, ולאחר מכן היגר לספרד והתגורר שם במשך מספר שנים עד שחזר לאנגליה. בשנותיו האחרונות הוא סבל ממחלת אלצהיימר.
ננסי וילסון (מוזיקאית רוק)
ננסי למורו וילסון (באנגלית: Nancy Lamoureaux Wilson; נולדה ב-16 במרץ 1954) היא מוזיקאית, זמרת, פזמונאית, מפיקה מוזיקלית ומלחינה אמריקאית. היא עלתה לתהילה לצד אחותה הגדולה, הזמרת אן וילסון, בתור גיטריסטית וזמרת גיבוי בלהקת הרוק הארט, אליה הצטרפה בשנת 1974.
וילסון גדלה בבלוויו, פרוור של סיאטל, וושינגטון. היא החלה לנגן מוזיקה כנערה. בתקופת הקולג', היא הצטרפה לאחותה אן, שהייתה הסולנית של הארט, להקת הרוק הכבד הראשונה בהובלת נשים. שני האלבומים הראשונים של הארט, Dreamboat Annie (1975) ו-Little Queen (1977), הניבו סינגלים שעלו למצעדים כגון "Magic Man", "Crazy on You" ו-"Barracuda". ללהקה הייתה הצלחה מסחרית, במיוחד עם אלבום האולפן התשיעי שלהם, Bad Animals, שיצא ב-1987. לאורך כל תקופת הקריירה של הלהקה, הארט מכרה יותר מ-35 מיליון אלבומים.
וילסון זכתה להכרה בשל נגינת הגיטרה שלה, המתאפיינת בשילוב אלמנטים של פלמנקו וגיטרה קלאסית עם הארד רוק. ב-2016, חברת הגיטרות גיבסון דירגה את וילסון במקום השמיני ברשימת הגיטריסטיות הגדולות ביותר בכל הזמנים.
תחילת דרכה
וילסון נולדה בסן פרנסיסקו, קליפורניה. הילדה השלישית ואחרונה של ג'ון וילסון ולואיס מרי וילסון (לבית דסטין). השם האמצעי שלה הוא על שם סבתה, ביאטריס למורו. יש לה שתי אחיות בוגרות, לין ואן. וילסון גדלה בדרום קליפורניה ובטאיוואן, לשם עברה המשפחה בעקבות הקריירה הצבאית של האב בחיל הנחתים. כשהוא פרש, הם חזרו לארצות הברית והתיישבו באזור סיאטל, וושינגטון, כשווילסון הייתה בת שש.
וילסון ואחותה אן מונות את ההופעה של הביטלס במופע של אד סאליבן ב-9 בפברואר 1964, כרגע מכונן: "ברק הכה מהשמים אותי ואת אן בפעם הראשונה שראינו את הביטלס במופע של אד סאליבן....היה כל כך הרבה 'הייפ' סביב הביטלס שזה היה אירוע גדול, כמו הנחיתה על הירח; זה היה הרגע שאן ואני שמענו את הקריאה להיות מוזיקאיות רוק. הייתי בת שבע או שמונה בזמנו.... מיד התחלנו לעשות מופעי גיטרה בסלון, לזייף מבטא אנגלי, וללמוד את כל ה-fanzines."
בגיל 12, שני חברים של וילסון הצטרפו אליה ואל אן כדי להקים את הרכב המוזיקה הראשון שלהן, The Viewpoints, קבוצת הרמוניה ווקאלית בארבעה קולות. בתקופה זו התחילה לנגן גיטרה. ב-25 באוגוסט 1966, הביטלס הופיעו בסיאטל, מופע אשר וילסון, אן, וחברי הלהקה היו בו, אירוע נוסף ששתיהן זוכרות כהשפעה מוקדמת.
ההופעה הראשונה של The Viewpoints הייתה בפסטיבל הפולק בוואשון איילנד ב-1967. על פי וילסון, "לא שילמו לנו, אבל היו אנשים בכיסאות מתקפלים, אז מבחינתנו זו הייתה הופעה מקצועית". הלהקה הופיעה במקומות כמו תערוכות מכוניות ומפגשי כנסייה. האחיות וילסון הופיעו בפעם הראשונה כצמד ביום האם בכנסייה שלהן.
לאחר מכן, ביום הנוער בכנסייה, האחיות ביצעו שרשרת שירים שכללה את "The Great Mandala (The Wheel of Life)" של פיטר, פול ומרי, "Crying in the Chapel" של אלביס פרסלי, ו-"When the Music's Over" של The Doors. המסרים נגד המלחמה והמילים של חלק מהשירים נתפסו כחוסר כבוד מצד חלק מהקהל. עוד לפני שהן סיימו, יותר ממחצית הקהל יצא מהאולם. וילסון הרגישה קצת אשמה בשל ההתרחשות, אבל "זה הדליק מדורה מתחתינו כי ראינו בפעם הראשונה שמה שאנו עושות על הבמה יכול להשפיע על הקהל."
לאחר שסיימה את לימודי התיכון ב-1972, וילסון למדה באוניברסיטת פסיפיק בפורסט גרוב, אורגון במשך שנה אחת, לקראת תואר באמנות וגרמנית, ואז עברה לפורטלנד סטייט. במהלך לימודיה, וילסון הייתה מנגנת הופעות סולו אקוסטיות במרכזי סטודנטים, ומבצעת קאברים לשירים של ג'וני מיטשל ופול סיימון, לצד שירים מקוריים משלה. בסוף 1973, וילסון חזרה לסיאטל, והמשיכה את לימודיה באוניברסיטת וושינגטון.
עשייה מוקדמת
בעודה בתיכון, אן הייתה בלהקה בה המתופף הכיר פזמונאי קאנטרי שהיה צריך להקת גיבוי להקלטת הדמואים שלו, וכך, האחיות נכנסו לאולפן הקלטות בסיאטל כדי להקליט את הדמו. במהלך הסשן, המהנדס הרשה להן להקליט את השיר "Through Eyes and Glass", שהשתיים כתבו ביחד. למהנדס היה לייבל משלו, והוא אהב את השיר מספיק כדי להוציא עבורן 500 עותקים "בשביל כמה דולרים".
הסינגל הראשון של ננסי ואן הופיע בצד B של שיר קאנטרי בשם "I'm Gonna Drink My Hurt Away". הקרדיט ניתן ל"אן וילסון וה- Daybreaks", אשר לא היה השם של הלהקה, וננסי הושמטה ככותבת. מאוחר יותר, הוחזרו לאחיות 250 עותקים של האלבום אשר לא נמכרו.
הארט
אן וילסון, כשהתגוררה בוונקובר, קנדה, הייתה מכרה של הגיטריסט רוג'ר פישר והבסיסט סטיב פוסן (מהלהקה המקומית The Army) כשהיא ענתה לפרסומת שלהם בה חיפשו מתופף וזמר. היא הרשימה אותם עם הקול שלה ומיומנויותיה, ותוך שעה, היא הצטרפה ללהקה, לה הם קראו הוקוס פוקוס.
הקבוצה במהרה שינתה את שמה להארט. תחת לחץ מאחותה, וילסון הצטרפה גם היא ללהקה ועברה לגור במערב ונקובר.
Dreamboat Annie
אן וננסי החלו לכתוב שירים, בעיקר אקוסטיים, כדי להרחיב את הרפרטואר של הלהקה, כי היה ברצונם להקליט אלבום. הם הקליטו דמו עם Mushroom Records, והמפיק מייק פליקר התרשם מקולה של אן ורצה להחתים אותה; הוא היה פחות מעוניין ברוג'ר פישר, הבסיסט, וראה את ננסי כ"יהלום לא מלוטש", אבל היה מסוקרן מהרעיון של גיטריסטית רוק. אך מכיוון שמייקל פישר היה בן הזוג של אן ומנהל הלהקה, בנוסף להיותו אחיו של רוג'ר, פליקר זיהה את הפוליטיקה הפנימית הכרוכה במצב, והחתים את ארבעתם על חוזה הקלטות.
הלהקה הוציאה סינגל ראשון ב-1975, "How Deep It Goes", אותו כתבו שתי האחיות, כדי לבחון את השוק לפני הוצאת אלבום. פליקר התרשם ממספר שירים שכתבו ננסי ואן, במיוחד "Crazy on You", "Magic Man", ו-"Soul of the Sea". סינגל המבחן לא היה להיט, אך בכל זאת יצא סינגל שני, "Magic Man", אשר הושמע ברדיו במונטריאול. הלהקה לאחר מכן החלה להקליט את אלבום הבכורה שלה, Dreamboat Annie, בוונקובר. לאחר השלמת ההקלטה, הקבוצה הציעה להווארד ליס, שעבד עמם בהפקת האלבום, מקום בלהקה בתור גיטריסט וקלידן. ליס היה חבר הלהקה החדש הראשון וגם היה החבר ארוך-הטווח ביותר, (אחרי ננסי ואן), ונשאר עם הארט סך הכל 24 שנים.
האלבום זכה לזמן שידור ברדיו בקנדה, ועד סוף 1975 גם נמכר שם במידה ניכרת. בארצות הברית, האלבום יצא ביום ולנטיין ב-1976. "Magic Man" כבר היה להיט בקנדה וכך הלהקה קיבלה חשיפה בצפון ארצות הברית גם כן, בערי גבול כמו דטרויט, באפלו, וסיאטל, שם קולטים תחנות קנדיות.
באוקטובר 1975, רוד סטיוארט הזמין את הארט להופיע בתור מופע חימום שלו במונטריאול, שם קיבלו את פניהם בחום. הארט לאחר מכן תיירה עם זי זי טופ והגדילה את החשיפה שלה, אך לא יכלו לעשות סיבוב הופעות מלא בארצות הברית בגלל סטטוס הגיוס של מייקל פישר, שברח לקנדה כדי להימנע מגיוס למלחמת וייטנאם. הוא החליט להסגיר את עצמו לרשויות, והתיק שלו בסופו של דבר נסגר ללא זמן בכלא, בעזרת העובדה שהוא חשף שחיתות במשרד הגיוס המקומי שלו, שם שחררו מגיוס מועמדים עשירים. אביה של וילסון, סרן במארינס בדימוס, כתב מכתב בתמיכה לפישר.
Magazine ו- Little Queen
בעוד  Dreamboat Annie טיפס במצעדים, מייקל הבין שהלהקה הופכת לגדולה מדי עבורו לנהל, והלהקה שכרה מנהל חדש, קן קניר. מכיוון שהם הרגישו שהלהקה הוכיחה את עצמה כהצלחה – Dreamboat Annie זכה לסטטוס פלטינה בנובמבר 1976 – הם הרגישו שמגיעים להם תמלוגים בהתאם למקובל ללהקת פלטינה. חברת התקליטים התנגדה, וחששה שמא הלהקה היא להקת-להיט-אחד, או יותר גרוע, אולי רק קוריוז בשל האחיות הרוקיסטיות. בתקופה זו, פליקר עזב את הלייבל, אך המשיך לעבוד עם הלהקה, והפיק את ארבעת האלבומים הבאים שלה.
החוזה המקורי של הלהקה עם Mushroom היה לשני אלבומים, אבל גם דרש את מייק פליקר כמפיק; זה הביא למחלוקת בין הלהקה והלייבל, והחוזה בסופו של דבר בוטל, והלהקה חתמה עם Portrait Records, אשר הוציאה את אלבום האולפן השני של הארט, Little Queen, במאי 1977. האלבום כלל את השיר "Barracuda", אשר הגיע למספר 11 במצעד הפזמונים.
האלבום השלישי של הארט, Magazine, הוצא על ידי Mushroom ללא שיתוף פעולה מהארט בתחילת 1978, והכיל שמונה שירים, שחלקם היו לא גמורים; הלהקה ביקשה צו מניעה ו-Magazine הורד מן המדפים אחרי שחמישים אלף עותקים כבר נמכרו. המחלוקת לגבי האלבום, שכבר נמשכה כמעט שנתיים, הסתיימה עם קביעה של בית המשפט שהלהקה חייבת ללייבל אלבום שני על פי החוזה. הלהקה אז הקליטה מחדש, עשתה רמיקס, וערכה מחדש את הרצועות באלבום Magazine, והתקליט המחודש יצא באפריל 1978. עם צאת האלבום המחודש, הלהקה מצאה את עצמה במצב הייחודי בו כל שלושת האלבומים שלה היו במצעדים בו-זמנית. ב-28 ביולי 1977, ננסי ואן הופיעו על השער של "רולינג סטון" בפעם הראשונה.
Dog & Butterfly
עם ההצלחה של Little Queen, היה לחץ גדול על הלהקה להוציא במהירות עוד אלבום. וילסון והלהקה נסעו לברקלי, קליפורניה, שם חברה של וילסון, סו אניס, למדה לדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי. אניס הפכה לשותפה לכתיבה באלבום הרביעי של הארט, Dog & Butterfly, אותו כתבו יחדיו במהלך יום אחד בלבד. האלבום יצא בחודש אוקטובר 1978, ונמכר במיליון עותקים בתוך החודש הראשון. הוא נשאר במצעד האלבומים כמעט שנה, והגיע לסטטוס פלטינה משולשת. היה זה האלבום הרביעי ברציפות שנמכר ביותר ממיליון עותקים.
במהלך סבב ההופעות לקידום האלבום, וילסון ופישר, שהיו בני זוג באותה עת, נפרדו לאחר שווילסון גילתה שהוא בגד בה. היא התחילה לצאת עם מייקל דרוסייה, גם הוא חבר הלהקה. המתח בין חברי הלהקה גבר, והסתיים בכך שפישר שבר גיטרה על הבמה, וזרק חתיכה ממנה בחדר הלבשתה של וילסון. באוקטובר 1979, הקבוצה הצביעה להדיח את פישר מהלהקה. עזיבתו השאירה מקום לווילסון וליס לקחת על עצמם תפקידים דומיננטיים יותר, ולווילסון את ההזדמנות לנגן יותר גיטרה מובילה.
Bébé le Strange ו-Private Audition
האלבום החמישי של הארט, Bébé le Strange יצא ביום ולנטיין 1980. האלבום זכה לביקורות הטובות ביותר של הלהקה עד אותו הזמן, ובסופו של דבר הגיע לסטטוס זהב. וכתוצאה הלהקה יצאה לסיבוב ההופעות הגדול ביותר שלה, שכלל הופעות עם לנרד סקינרד, מרשל טאקר בנד וקווין, והיו מופע החימום עבור הרולינג סטונז באחת מהופעותיהם. במאי של אותה השנה, מגזין "רולינג סטון" פרסם מאמר על ננסי ואן והן הופיעו על השער בפעם השנייה. אנני ליבוביץ' צילמה את תמונת השער.
האלבום השישי של הארט, Private Audition יצא ביוני 1982 ונמכר רק ב-400,000 עותקים; הוא הגיע בשיאו למספר 25 במצעד בילבורד. לאחר הרצף של אלבומי פלטינה וזהב, זה היה נחשב לכישלון. עם זאת, הארט המשיכה להצליח במכירת כרטיסים להופעות. במהלך תקופה זו, המתח בין וילסון לדרוסייה המתופף גבר לאחר שהשניים נפרדו וחזרו מספר פעמים, והוחלט כי גם הוא וגם הבסיסט פוסן יעזבו את הלהקה. במהלך השנה הבאה, הם הוחלפו על ידי הבסיסט מארק אנדיס והמתופף דני קרמסי.
המשך הצלחה מסחרית של הארט
הביצועים המאכזבים של Private Audition הובילו ללחץ מוגבר עבור האלבום הבא של הלהקה, Passionworks. סמים גם הפכו לגורם בתפקוד הלהקה בתקופה זו. על פי וילסון, "כל מה שעשינו באותן שנים היה מכוסה בזוהר של אבקה לבנה. היו שם רק מעט אנשים בצוות שלנו, או בלהקה, שלא נכנסו לזה. קוקאין היה מפוזר על האלבומים, על קטעי הווידאו, ועל חיינו. קוקאין מחק את כל ההומור מהמוזיקה שלנו. קטעי הווידאו שעשינו נוצרו ללא כל כוונה קומדיית, אבל היו כל כך רציניים. שהם היו כמעט קומיים". לאחר צאת האלבום, הלייבל שלהם, CBS, שחרר את הלהקה עקב מכירות ירודות.
לאחר שנדחו על ידי חמישה לייבלים, קפיטול רקורדס הסכימה להחתים את הארט, אבל רק בתנאי שיסכימו להקליט שירים שנכתבו על ידי אחרים, או שיכתבו את השירים בשיתוף עם פזמונאים שהם "מפעלי להיטים"; הלהקה הסכימה בלית ברירה. קפיטול גם הביאה את רון נוויסון בתור מפיק. אחד מהתנאים של נוויסון היה הסרת הגיטרה האקוסטית מהלהקה, תנאי לו וילסון הסכימה. מכיוון שהלהקה טרם הוציא אלבום על שמה, חבריה הסכימו, שוב בחוסר רצון, לקרוא לאלבום האולפן הבא שלהם Heart.
Heart הפך לאלבום מספר אחד הראשון של הלהקה. "What About Love" יצא כסינגל לקראת צאת האלבום, והיה ללהיט מיידי, ועשה קרוס-אובר למצעדי הפופ. באלבום היו חמישה סינגלים סך הכל, שהיו כולם ללהיטים. "If Looks Could Kill" פספס את הטופ-40 והגיע בשיאו למס' 54; השאר היו להיטי טופ-10, בכללם: "Nothin' At All", "Never" ו-"These Dreams". האלבום נשאר במצעדים למשך 78 שבועות, והוסמך כ-5x פלטינה. "These Dreams" הוצע ללהקה (יחד עם "We Built This City" שהיה ללהיט עבור ג'פרסון סטארשיפ) על ידי ברני טופין ומרטין פייג' אחרי שסטיבי ניקס דחתה אותו. וילסון אהבה את השיר מההתחלה, אך הייתה צריכה להילחם לשיר אותו כי כמה מחברי הלהקה חשבו שזה "לא נשמע כמו שיר של הארט." גם מנהלי הלייבל לא היו להוטים שתשיר סולו בשיר, אבל היא התעקשה. במהלך ההקלטות, הם קיבלו מכתב משרון הס, אוהדת בת 22 שגססה מלוקמיה. אחת ממשאלותיה הייתה לפגוש את ננסי ואן, והיא הגיעה באותו יום לסשן ההקלטות בו וילסון שרה את "These Dreams". שרון התאהבה בשיר, ומאוחר יותר, וילסון הקדישה לה את השיר בהערות בעטיפת האלבום. שרון נפטרה כמה ימים לאחר שסיימו את הפקת האלבום, ונקברה בחולצה וכובע של הארט, עם הגיטרה האהובה עליה בידיה. וילסון אמרה, "ככה בדיוק אני הייתי רוצה ללכת." "These Dreams" הפך לסינגל מספר-1 הראשון של הארט בבילבורד הוט 100 ב-22 במרץ 1986.
Bad Animals ו-Brigade
וילסון נישאה בתקופה זו לתסריטאי קמרון קרואו, ואז החלה בחזרות לאלבום הבא של הלהקה. כמו בקודם, הם השתמשו בשירים של פזמונאים אחרים, אבל עם אלבום מספר-1 במצעדים, היה להארט מבחר גדול יותר. שם האלבום, Bad Animals, נבחר כבדיחה אודות חיות המחמד של חברי הארט, והאלבום יצא ב-6 ביוני 1987. הסינגל "Alone" יצא לקראת האלבום, והיה ללהיט מספר-1 השני של הלהקה, ולסינגל השני המצליח ביותר לאותה שנה. זה נתן להם משהו שלא היה להם באלבום הקודם, על אף הצלחתו: שיר מספר-1 עוד לפני תחילת סבב ההופעות לקידום האלבום. עוד שיר מתוך האלבום, "There's the Girl" הגיע בשיאו למס' 12 במצעד הפזמונים כשיצא כסינגל, וחזר כעבור שנה לאותו המקום במצעד כשהאלבום עצמו הגיע לשיאו במצעדים, בינואר 1988, כמספר 2.
במהלך סיבוב ההופעות של האלבום, אן החלה לחוות התקפי חרדה ופחד במה. ננסי הייתה יוצאת לקדמת הבמה בסולו גיטרה לא מתוכנן, או ממלא זמן אחר, כדי לתת לאן זמן להתאושש. הלהקה החלה לעבוד על האלבום הבא, Brigade, ב-1989. חברת התקליטים לחצה עליהם להמשיך להקליט שירים של כותבים חיצוניים, ובאלבום נכללו רק שלושה שירים של האחיות וילסון, ושניים של כל אחד מהפזמונאים דיאן וורן ומאט לאנג. הלייבל התעקש על שיר אחד של לאנג, "All I Wanna Do Is Make Love to You", שהפך ללהיט. Brigade היה אלבום המולטי-פלטינה השלישי ברצף של הארט, ובשיאו הגיע למס' 3 במצעד בילבורד.
The Lovemongers; Desire Walks On
בסביבות 1990, האחיות וילסון הוזמנו על ידי הצלב האדום להופיע בפני החיילים במהלך מלחמת המפרץ. המארגנים רצו את להקת הארט, אבל רוב חברי הלהקה שוחררו אחרי סיבוב ההופעות של Brigade. ננסי ואן שכנעו את חברתן סו אניס, איתה כתבו בשנים המוקדמות, להצטרף ולהופיע איתן באופן חד-פעמי, יחד עם עוד חבר, פרנק קוקס. הם בחרו בשם The Lovemongers (מחרחרי אהבה) כאנטיתזה לאווירה מחרחרת המלחמה ששררה באותה התקופה. מכיוון שלא היה להם מתופף, אניס תכנתה רצועת מקצב בקלידים שלה, והם העלו על הבמה דמות קרטון של רינגו סטאר בתור בדיחה. הקבוצה הופיעה במסיבת הסגירה של סרטו של קמרון קרואו, Singles, יחד עם להקה מקומית מסיאטל, מוקי בליילוק (שהייתה לפרל ג'אם). The Lovemongers הופיעו במספר התרמות, בהן ננסי ואן שילמו לצוות הטכני ואת יתר החשבונות בעצמן.
באוקטובר 1991, הארט הוציאה את האלבום Rock the House Live! אשר תיעד שירים מסיבוב ההופעות של Brigade ב-1990. בתקופה זו, מוזיקת הגראנג' תפסה אחיזה איתנה, ובשילוב עם חוסר להיטים גדולים האלבום הגיע בשיאו רק למקום 107 במצעד הפזמונים.
האלבום, שכותרתו Desire Walks On, יצא בנובמבר 1993, והגיע למקום 48 במצעד בילבורד. זה היה רחוק מלהיות כישלון – הוא קיבל הסמכה כאלבום זהב באוגוסט 1995 – אבל זה גם היה רחוק מסטטוס המולטי-פלטינה של רצף האלבומים שלהן משנות ה-1980. "Will You Be There (In the Morning)" היה להיט טופ-40 והגיע למספר 10, 15 ו-25 במצעדים השונים. הסינגל "Black on Black II" הגיע לטופ-5 במצעד הרוק, ונשאר במקום 4 למשך ארבעה שבועות והושמע תדיר בתחנות הארד רוק ומטאל.
הלהקה הייתה חייבת לקפיטול רקורדס עוד אלבום. מכיוון שהיו למופעים של The Lovemongers תגובות חיובית, הן החליטו להקליט אלבום "אנפלאגד". הן גייסו נכבדי רוק להשתתף באלבום, שכותרתו The Road Home. ג'ון פול ג'ונס מלד זפלין שימש כמפיק; ליין סטאלי מאליס אין צ'יינס וכריס קורנל מסאונדגארדן השתתפו. האלבום הגיע רק למקום 87 במצעד בילבורד 200, והלייבל שחרר את הלהקה.
הפסקה מהארט; עבודה בקולנוע
ב-1995, וילסון ביקשה לקחת הפסקה מהארט. היא הסבירה שהיא רוצה לבלות יותר זמן עם בעלה קמרון קרואו בעבודה על מוזיקה לסרטים, ולהקים משפחה. באותו הזמן, וילסון הייתה בת 41, ועברה טיפולי פוריות, אשר הקשו עליה לעבוד על פי לו"ז של סבבי הופעות.
וילסון שיחקה את תפקיד "בחורה יפה במכונית" בסרטו של קרואו Fast Times at Ridgemont High, ואז היה לה תפקיד דיבור קטן בסרט The Wild Life. היא גם תרמה כמה הקלטות גיטרה לסרטו של קרואו משנת 1989 Say Anything... וכן את השיר המקורי "All For Love". וילסון נהייתה מעורבת עוד יותר בסרט "ג'רי מגווייר", והחליטה לכתוב את מוזיקת הרקע לסרט. בשביל זה, וילסון שכרה את שירותיו של מהנדס צעיר, וקנתה בחנות טלוויזיה ומכשיר וידאו כדי לעשות את העבודה בזול. הם עבדו לעיתים בתנאי חום של 40 מעלות כי המזגן של המהנדס היה מקולקל.
עבור סרטו של קרואו משנת 2000, "כמעט מפורסמים", וילסון הלחינה את תמת נושא והפיקה את השירים המקוריים. היא גם עזרה בתור יועצת טכנית, יחד עם פיטר פרמפטון, בהדרכת השחקנים כיצד להיראות ולהתנהג כמו מוזיקאים על הבמה. היא גם הלחינה את מוזיקת התמה של הסרטים "ונילה סקיי", ושל "אליזבתטאון", שבו היא גם ניגנה על כל הכלים.
בנובמבר 1997, ננסי ואן יצאו לסבב קצר של 12 הופעות, ובאותה שנה גם הקליטו ופרסמו את האלבום הראשון של The Lovemongers, Whirlygig. בשנה הבאה, The Lovemongers גם הוציאו אלבום חג, Here Is Christmas, אשר יצא מחדש ב-2001, בשם Heart Presents a Lovemongers' Christmas.
החזרה להארט
בשנת 2002, וילסון יצאה לסיבוב הופעות עם אן בתור הארט. זה הפך לפרויקט משפחתי, עם ארבעת ילדיהן והמטפלות בשילוב עם כל המוזיקאים, הצוות הטכני, וצוות הבמה. הסיור ארך שמונה שבועות וסימן את הסוף להפסקה בת עשר השנים של ננסי מהארט. סיבוב ההופעות, שנקרא "Summer of Love" יצא כ-DVD בשם Alive in Seattle, אשר הגיע לסטטוס זהב ללא אלבום המקושר אליו.
בשנת 2009, לאחר השלמת סיבוב הופעות עם Journey וצ'יפ טריק, וילסון התחילה להקליט יחד עם אן את אלבום האולפן הארבעה עשר של הארט, Red Velvet Car. האלבום יצא ב-2010, וכלל שני סינגלים שכתבה וילסון: "Hey You", אשר הגיע לטופ-40 במצעד Adult contemporary; ו-"Sunflower", אשר וילסון כתבה לכבוד יום הולדתה ה-60 של אן. האלבום הגיע בשיאו למספר 10 במצעד בילבורד 200 ולמקום 3 במצעד אלבומי הרוק. כשננסי בת 56, ואן עומדת להיות סבתא ובעשור השביעי לחייה, האחיות הצליחו לייצר להיט רוק, ועשו אלבומים שהגיעו לטופ-10 במהלך ארבעה עשורים שונים בחייהן. המופעים של הלהקה היו סולד-אאוט, ונרשמו במצעדים של בילבורד אחרי אלה של ליידי גאגא וריהאנה.
Fanatic ו-Beautiful Broken; הפסקה
לאחר השלמת סיבוב הופעות בינלאומי עם דף לפארד ב-2011, הארט הייתה מועמדת לכניסה להיכל התהילה של הרוקנ'רול. ב-11 בדצמבר 2012 הוכרז כי הלהקה נכנסה להיכל התהילה כחלק ממחזור 2013, יחד עם ראש, אלברט קינג, רנדי ניומן, דונה סאמר, פאבליק אנמי, קווינסי ג'ונס, ולו אדלר. ננסי ואן גם זכו לכוכב עבור הארט בשדרת הכוכבים של הוליווד בספטמבר 2012.
הארט הוציאה את אלבום האולפן החמישה עשר שלה, Fanatic, באוקטובר 2012; האלבום יצא כמספר 24 בבילבורד 200, והגיע למספר 10 במצעד אלבומי הרוק של בילבורד.
בו זמנית, וילסון החלה לסייע באיסוף חומרים לסט-הקופסה הראשון של הלהקה, Strange Euphoria (על שם חברת פרסום המוזיקה שפתחו). הסט כולל שלושה דיסקים עם 51 שירים, פרשנות, ו-DVD של הופעה חיה משנת 1976. הגרסה הבלעדית של אמזון כוללת תקליטור בונוס של חמישה קאברים לשירי לד זפלין, שכותרתו "Heart: Zeppish". הסט כולל את השיר "Through Eyes and Glass", הסינגל שהאחיות הקליטו בעודן בנות נוער, כששרו גיבוי לזמר הקאנטרי, וכן דמואים מוקדמים של השירים "Crazy on You" ו- Magic Man".
ב-2016, יצא אלבום האולפן השישה עשר של הארט, Beautiful Broken, אשר כולל את וילסון שרה סולו בשיר "Two." ב-26 באוגוסט 2016, במופע באובורן, וושינגטון, לקידום האלבום, יצא דיווח שבניה של וילסון, בגילאי העשרה לחייהם, הותקפו על ידי דין וטר, בעלה של אן, אחרי שעלו לאוטובוס של הלהקה. וטר הודה באשמה בשתי עבירות קלות, של תקיפה בדרגה רביעית. אחרי שהלהקה סיימה את סיבוב ההופעות באוקטובר, אושר שהארט בהפסקה עד להודעה חדשה. עם זאת, וילסון אמרה: "אני תמיד אופטימית, כי אני באה ממשפחה חזקה וקרובה, ואני לא חושבת ששום דרמה שהיא זמנית תוכל לשנות לנו את יחסינו האיתנים. אנחנו רק צריכים לעבור את זה קודם. זה היה סוג של סיוט."
Roadcase Royale
בסוף 2016, וילסון הקימה להקה חדשה בשם Roadcase Royale עם חברת להקתו לשעבר של פרינס וזמרת ה-R&B ליב וורפילד, הגיטריסט ריאן ווטרס (שהיה המנהל המוזיקלי לעבודות הסולו של ליב וגם הוא בן חסות של פרינס), הקלידן של הארט כריס ג'ויינר, הבסיסט דן רוטשילד והמתופף בן סמית'. הם הוציאו את הסינגל הראשון שלהם, ""Get Loud" בינואר 2017. הלהקה חתמה עם חברת התקליטים Loud and Proud ביולי 2017 ואלבום הבכורה שלהם באורך מלא First Things First יצא ב-22 בספטמבר 2017.
חיים אישיים
וילסון יצאה עם חברי הלהקה רוג'ר פישר ומייקל דרוסייה במהלך השנים המוקדמות של הארט. וילסון הכירה את התסריטאי קמרון קרואו בסביבות 1983 דרך חברה שלה, קלי קרטיס, ונישאה לו ב-27 ביולי 1986. אחרי טיפולי פוריות כושלים, וילסון וקרואו נעזרו בתורמת ביצית ופונדקאית, ונולדו להם תאומים בנים, ויליאם "בילי" ג'יימס קרואו וקרטיס וילסון, בינואר 2000.{ וילסון וקרואו התגרשו בשנת 2010.
פרסים
זכיות
מועמדויות
ג'ילונג
ג'ילונג (באנגלית: Geelong) היא העיר השנייה בגודלה במדינת ויקטוריה שבאוסטרליה. העיר היא עיר נמל עם אוכלוסייה עירונית של כ-184,000 איש. ג'ילונג ממוקמת במפרץ קוריו, 75 קילומטרים דרומית מערבית לבירת המדינה, מלבורן.
העיר היא שער לאתרי תיירות מפורסמים, במיוחד "דרך האוקיינוס הגדולה", חוף שרידי האוניה וחצי האי בלירין. ג'ילונג היא גם בית למועדון הכדורגל השני הוותיק ביותר בעולם, מועדון הכדורגל של ג'ילונג, נקרא על ידי המקומיים "החתולים".
היסטוריה
לפני הקמת המושבות הלבנות בתחילת המאה ה-19, אזור ג'ילונג וחצי האי בלרין אוכלס במקור על ידי שבטים אבוריג'ינים.
האדם הלא-אבוריג'יני הראשון שתועד מבקר באזור ג'ילונג היה לוטננט ג'ון מוריי, אשר פיקד על ספינת "ליידי נלסון".
גאוגרפיה ואקלים
ג'ילונג ממוקמת במפרץ קוריו, מפרצון דרומי מערבי של פורט פיליפ. העיר מוקפת בשטחים נרחבים של חוות חקלאיות מתפתחות, וידועה ביקביה הרבים ובחופי הגלישה לאורך "דרך האוקיינוס הגדולה". במזג אוויר בהיר, קו הרקיע של מלבורן נראה מאזורים מסוימים בג'ילונג. נהר בראוון זורם דרך העיר לכיוון דרום לפני הכניסה למיצר בס.
ג'ילונג מחוברת באמצעות דרכים לכל דרום-מערב מדינת ויקטוריה. העיר מחוברת לערים אחרות כמו מלבורן באמצעות דרך M1, לוורנמבול באמצעות דרך A1, באלארט באמצעות דרך A300, ולהמילטון באמצעות דרך B140.
חומרים רבים שימשו לבניית בניינים ויקטוריאניים רבים הגיעו מג'ילונג, כמו האבן הכחולה, אשר שימשה ליצירת המדרגות של בית הפרלמנט במלבורן ואבן חול, אשר שימשה לבניית קתדרלת Sacred Heart בבנדיגו.
אקלים
הטמפרטורה הגבוהה הממוצעת היא 25.6 מעלות צלזיוס (מקסימום) במהלך חודש פברואר עד ל-14.1 מעלות צלזיוס (מינימום). הטמפרטורות בחורף נעות מ-13.9 מעלות ל-5.1 מעלות. כמות הגשמים השנתית הממוצעת היא 551.8 מ"מ..
כלכלה
התעשיות והמעסיקים הגדולים ביותר בג'ילונג הם פורד אוסטרליה, אשר נוסדה ב-1926, גודפריי הירסט – יצרן שטיחים, טארגט אוסטרליה, אלקואה, סטגלס ורויאל דאטצ' של – בתי זיקוק. רשתות שיווק אוסטרליות גדולות כמו טארגט אוסטרליה אשר החלה לפעול בג'ילונג בשנת 1925, עם משרדיה הראשיים אשר עדיין ממוקמים במקומם המקורי בצפון ג'ילונג ברחוב טומפסונס. העיר הקרובה טורקי היא המקום לרבים מיצרני ציוד הגלישה, כמו ריפ קורל (Rip Curl), כמו כן גם חופי הגלישה הטובים באוסטרליה ומוזיאון הגלישה העולמי.
בלאק ג'ק (סרט)
בלאק ג'ק הוא סרט פשע ישראלי משנת 2004 בבימויו אריק לובצקי ומתי הררי, עם גדי סבן, אוראל טימסית, גבי דן ואורי גבריאל בתפקידים הראשיים.
ג'ילונג
כלכלה
אגודת בניין הפירמידה, נוסדה בג'ילונג בשנת 1959, התמוטטה בשנת 1990 והשאירה אחריה חובות של כ-2 מיליארד דולר אוסטרלי. רבים ממשקיעי ג'ילונג הושפעו כלכלית מהתמוטטות זו.
בלאק ג'ק (סרט)
תקציר העלילה
ג'קי (גדי סבן) הוא אסיר משוחרר העובד כנער מעלית (בל בוי) במלון השרון. הוא מלווה בחורה יפהפייה בשם דוריאן (רונית ויגלר) לחדרה במלון. לאחר שהם מקיימים יחסים והוא מספר לה על עברו כאסיר היא משכנעת אותו לשדוד את בעלה הבוגדני שמחזיק בכספת יהלומים יקרים.
ג'ילונג
אוניברסיטאות ומכללות
בעיר נמצא בית הספר לדקדוק המפורסם של ג'ילונג, אשר בין בוגריו הנסיך צ'ארלס, רופרט מרדוק, קארי פאקר, ראשי ממשלת אוסטרליה לשעבר, לורד ברוארס (סגן נשיא אוניברסיטת קיימברידג'). בית הספר מושך מבקרים לאזור ג'ילונג וסטודנטים מכל העולם.
בלאק ג'ק (סרט)
תקציר העלילה
הוא מצליח לפתוח את הכספת אבל שוטרים מוזעקים למקום והשוטר ראובן (גבי דן) מציע שיתחלקו בשלל והוא ישחרר אותו וג'קי מסכים. השניים מתחילים במסע בזבוזים אבל נעצרים לאחר שנצפו במצלמת אבטחה כשהם מחלקים את השלל. הם נדונים לשנתיים מאסר ומתיידדים באותה התקופה.
ג'ילונג
אוניברסיטאות ומכללות
אוניברסיטת דיקין ממוקמת בפרבר וורן פונדס ובעלת קמפוס בשטח החוף של מפרץ קוריו בג'ילונג. הקמפוס בוורן פונדס יהיה בית לבית הספר לרפואה האזורי הראשון של מדינת ויקטוריה, שייפתח ב-2008. מוסדות להשכלה גבוהה נוספים בג'ילונג הם מוסד גורדון של TAFE, המכללה לניהול חוות על שם מרקוס הולדאם, המכללה התאולוגית הרפורמית, מרכז לסיבים בינלאומי, מכללת ג'ילונג והמכללה הבינלאומית ע"ש קרדיניה.
בלאק ג'ק (סרט)
תקציר העלילה
עם שחרורם הם פותחים עסק למכירת מכוניות משומשות. יום אחד מגיע אליהם מורדי (הרצל חבקוק) שרוצה למכור את השברולט שלו ובדרך אגב הוא ממליץ לג'קי לבקר בקזינו פיראטי בשם "קזינו הלבבות".
ג'ילונג
אוניברסיטאות ומכללות
בג'ילונג ממוקמות מעבדות מחקר גדולות, בחטיבת CSIRO לבריאות בעלי חיים במולאפ, חטיבת CSIRO לטכנולוגיות טקסטיל והמוסד הימי ומשאבי מים.
בלאק ג'ק (סרט)
תקציר העלילה
ג'קי מגיע לקזינו ונכנס לאחר שהוא מוסר את שמו של מורדי. הוא מתחיל לשחק בלאק ג'ק מול דילרית קשוחה ונאה בשם סופי (אוראל טימסית). על הקזינו משגיח אילוז (חיים זנאתי) ובעל הקזינו הוא מוסא (אורי גבריאל). ג'קי מפסיד בהתחלה אבל ממשיך להמר בכסף שקיבל לאחר שמסר את השברולט שאינה שלו, באישור מוסא. כשהוא עומד להרוויח "מופעלת" אזעקת משטרה והוא בורח עם אוראל לאחר שהצליח לקחת בחזרה את מפתחות השברולט.
ג'ילונג
בתי ספר ציבוריים וספריות
בג'ילונג ישנן ספריות רבות, ממוקמות בפרברי ברואון האדס, בלמונט, צ'ילוול, קוריו, דרייסדייל, ג'ילונג, ג'ילונג מערב, הייטון, ניוקומב, אוושן גרוב, קווינסקליף וטורקי. שירות ספרייה ניידת מסייר באזור ג'ילונג המורחב, במחוז חוף הגלישה ובמחוז מישורי הזהב עבור אלו אשר אינם יכולים לבקר בספרייה בעצמם.
בלאק ג'ק (סרט)
תקציר העלילה
למחרת מגיע למגרש פרנקו (כרמל פרנקו), שומר הראש של מוסא שלא מוציא מילה מפיו, ומביא את ג'קי למוסא ואילוז. מוסא מחרים לו את השברולט ונותן לו זמן להחזיר את חובו בסך 10,000 שקל. ג'קי מבקש מסופי להעיד כי למענה הרוויח במשחק אך היא מסרבת ובמקום זה מציעה לו לשדוד את מוסא אותו היא שונאת מאז שהתנכל לאביה.
ג'ילונג
אומנות ובידור
ג'ילונג היא בית למספר גדול של פאבים, מועדוני לילה ומופעי מוזיקה חיה וגם הייתה מקום מגורם של להקות ומוזיקאים אוסטרליים מפורסמים כמו בארי קרוקר, מג'יק דירט, ג'ף לנג, דניס וולטר, להקת החדר הלבן, פסטיבל אופשור ופסטיבל פופיקטל.
בלאק ג'ק (סרט)
תקציר העלילה
ג'קי מצרף למשימה את ראובן. ראובן מבחין באילוז מצמיד חומר נפץ למכוניתו של מוסא ותוקף אותו. ג'קי וראובן כולאים אותו במגרש שלהם והוא מגלה להם כי מוסא מחזיק את כל הכסף בדירתו. ג'קי פורץ לדירה אך מופתע על ידי פרנקו. הוא מכוון את אקדוחו לפרנקו, אך לא יורה ובמקום זאת אומר לפרנקו שמוסא מנצל אותו.
חסידות רדושיץ
חסידות רדושיץ (ביידיש: ראַדאָשיץ) היא חסידות פולנית. אבי החסידות היה רבי ישכר דב מראדושיץ.
היסטוריה
רבי ישכר בער בארון נולד לרבי יצחק בשנת תקכ"ה. היה תלמידם של החוזה מלובלין, המגיד מקוז'ניץ, הרב מאפטא והיהודי הקדוש מפשיסחא. היה מלמד תינוקות בצעירותו ולאחר שעשה מופתים התגלה והחלו לנהור אליו חסידים. היה מכונה ה'בעל שם טוב השני' על שם מופתיו הגלויים והמסעירים. נפטר בי"ח בסיוון תר"ג.
רבי ישראל יצחק מילא את מקום אביו רבי ישכר בער. נולד בשנת ה'תק"ע. היה חתנו של רבי יהודה לייב בן רבי ראובן מדזרנובצה ובזיווג שני חתנו של רבי ישעיהו הכהן זינגר. היה תלמידם של אביו, רבי יחזקאל מקוזמיר, השרף ממוגלינצא, רבי ישראל מרוז'ין ורבי אליעזר הורוביץ מדז'יקוב. גם הוא היה בעל מופת כאביו. נפטר בוורשה בכ' בכסלו תרי"ח. בניו האחרים של רבי ישכר בער (דוב) היו בנו בכורו רבי מאיר משידלובצא וחתניו רבי יצחק פינקלר ורבי חיים יוסף.
בדור זה כיהנו ארבעה אדמו"רים, בנו של רבי ישראל יצחק ושלושה מאחייניו, בני גיסו רבי יצחק פינקלר שהחלו לכהן אחר פטירת אביהם. בניו האחרים של רבי ישראל יצחק היו רבי אליעזר ירוחם חתנו של רבי חיים מצאנז, רבי ירחמיאל מדזרנוב חתנו של רבי נפתלי רובין ממאלינץ, רבי אפרים חתן רבי אריה לייבוש ליפשיץ, רבי פנחס מטומשוב, וחתנו רבי טוביה ליפשיץ מוישניצא-בריגל. מזיווג שני היו ילדיו בנו רבי בעריש שמואל חתן הרב עובדיה משה מראדום וחתניו רבי פנחס לרר מחלם ורבי אברהם יהושע העשיל ממוגלניצא.
כיהנו בו שישה אדמו"רים, המפורסמים ביניהם היו בניו של רבי הלל, רבי אליעזר דוד ורבי מאיר מנחם פינקלר מפיוטרקוב. בנים של רבי הלל שלא כיהנו כאדמו"רים היו רבי אברהם, חתן הרבי מקאויל, ורבי חיים, חתן האדמו"ר ממודז'יץ. חתנו של רבי הלל היה (בזיווג ראשון) רבי אלימלך יעקב יצחק מסוכידניוב (בזיווג שני נישא לאחייניתו של רבי אליעזר דוד).
כיהנו בו שמונה אדמו"רים, המפורסמים ביניהם היו בני רבי אליעזר דוד ורבי מאיר מנחם.
החסידות לאחר השואה
רובה של החסידות נכחדה בשואה. בשנות ה-80 החל רבי דוד צבי שלמה הורונצ'יק (כ"ט בשבט תשי"ד, 1954 - י' באדר א' תשע"ו, 2016), בנו של רבי חיים אליעזר (חתנו של רבי משה מרדכי בידרמן) וחתנו של רבי אברהם חיים ראטה משומרי אמונים, לכהן כאדמו"ר מראדושיץ. סדר ייחוסו לרבי ישכר בער ידוע. רבי דוד צבי שלמה פתח מוסדות בתל אביב ואחר כך בבני ברק ובית שמש. בנו רבי אהרן יוסף, ממלא את מקומו באדמו"רות, חתנו הוא רבי שלום אליעזר זאב רוזנבוים האדמו"ר מחסידות מיאלען.
בארצות הברית מכהן באדמו"רות רבי יחזקאל יהודה גליקמן צאצא של רבי ישכר בער. לרבי יחזקאל יהודה יש ישיבה בשם "תורת אמת ד'ראדושיץ".
קוניוגציה
קוֹניוּגציה (Conjugation, בעברית חֲבִירָה או הִזְדַּוְּגוּת) היא תהליך של העברה גנטית אופקית שבו חד-תא מעביר פלסמיד, ולעיתים גם חלק מהכרומוזום, לחד-תא אחר. החומר התורשתי מועבר מ "חיידק תורם +" ל"חיידק מקבל -" על ידי מגע ישיר שנוצר באמצעות גשר ציטופלסמתי.
תהליך הקוניוגציה מתרחש בחיידקים שבהם נמצא פלסמיד מיוחד הנקרא פלסמיד F (או גורם F או פקטור F, מן המילה Fertility באנגלית, "פוריות"), שמספר גנים הנמצאים עליו מאפשרים יצירת שערית זוויג (Sex pillus) - אברון שדרכו עובר החומר הגנטי של החיידק התורם לחיידק המקבל (שבו אין את גורם הפוריות). החומר הגנטי המועבר הוא לעיתים קרובות הפלסמיד, לפעמים קטעים מכרומוזום החיידק התורם. לעיתים רחוקות עובר הכרומוזום כולו. החיידק המקבל רוכש בדרך זו את תכונות החיידק התורם שהועברו אליו. פלסמידי F יכולים להשתלב בכרומוזום החיידקי וליצור זן Hfr (רקומביננטים בשכיחות גבוהה; High frequency recombinants), ויכולים להפוך חיידק F- לחיידק Hfr כאשר הקצה המוביל של גנום ה-Hfr מועבר בקוניוגציה יחד עם כל הכרומוזום החיידקי.
קוניוגציה תוך מינית יכולה להתקיים בין זנים רבים של החיידקים, כגון: salmonella, Escherichia coli ו-Streptococcus, כל עוד נמצא באחד מהם פלסמיד F. קיימת גם קוניוגציה בין מינים שונים של חיידקים אך המנגנון המדויק העומד מאחריה אינו מוכר עדיין.
מדליית פייר דה קוברטן
מדליית פייר דה קוברטן מוענקת על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי לאישים ולספורטאים שגילו הגינות ורוח ספורטיבית יוצאת דופן או תרמו לקידום הרוח הספורטיבית. המדליה קרויה על שם פייר דה קוברטן, יוזם חידוש המשחקים האולימפיים בעת החדשה. היא מוענקת מאז 1964.
בין הזוכים:
ועד אולימפי לאומי
ועד אולימפי לאומי הוא ארגון שתפקידו לטפח את הרוח האולימפית במדינה מסוימת, לתמוך בספורט ובספורטאים באותה מדינה, ולהכין את המשלחת שלה למשחקים האולימפיים. יש ועדים אולימפיים שעוסקים גם בהצגת מועמדויות של ערים לאירוח המשחקים.
הכרה של הוועד האולימפי הבינלאומי בוועד אולימפי מדינתי היא תנאי להשתתפותה של אותה מדינה במשחקים. מלבד כפיפותם של הוועדים האולימפיים לוועד האולימפי הבינלאומי, מאוגדים הוועדים האולימפיים גם בהתאחדויות יבשתיות: התאחדות הוועדים האולימפיים הלאומיים של אפריקה (53 הוועדים האולימפיים האפריקאים), הוועדים האולימפיים של אירופה (49 הוועדים האירופיים), המועצה האולימפית של אסיה (44 הוועדים האסיאתים) ארגון הספורט הפאן-אמריקאי (40 הוועדים של יבשת אמריקה) והוועדים האולימפיים הלאומיים של אוקיאניה (17 ועדים מאוקיאניה). הוועד האולימפי בישראל חבר בארגון הוועדים האולימפיים של אירופה.
נכון לשנת 2011, מכיר הוועד האולימפי הבינלאומי ב-204 ועדים אולימפיים. הוועדים האולימפיים הראשונים שהוכרו הם הוועדים של ארצות הברית ושל צרפת (1894) וב-2008 הוכרו הוועדים האולימפיים של טובאלו ושל מונטנגרו. הוועד האולימפי של ישראל הוכר ב-1952. בין 204 הוועדים האולימפיים המוכרים כיום, 192 הם ועדים של מדינות החברות באו"ם. המדינה היחידה החברה באו"ם שאין לה ועד אולימפי מוכר היא דרום סודאן. 12 הוועדים הנותרים הם ועדים אולימפיים של טריטוריות שאינן מדינות מוכרות על ידי האו"ם, אך יש להן ועד אולימפי עצמאי:
שתי טריטוריות נוספות הקימו ועדים אולימפיים שאינם מוכרים על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי, אך יש להן ועדים פאראלימפיים, מה שמאפשר את השתתפותן במשחקים הפאראלימפיים: איי פארו שבריבונות דנמרק ומקאו, שבדומה להונג קונג היא אזור מנהלי מיוחד של סין. הוועד האולימפי של מקאו אף חבר במועצה האולימפית של אסיה. טריטוריות נוספות שהקימו ועדים אולימפיים שאינם מוכרים על ידי אף גורם כוללות את אבחזיה, כורדיסטן, ניואה, קלדוניה החדשה והרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין.
דורבן הכף
דוֹרבָּן הכף (שם מדעי: Hystrix africaeaustralis) הוא מין של מכרסם מהסוג דורבן ואחד המינים הגדולים ביותר במשפחה. לא מוכרים תת-מינים שלו.
תיאור
אורכו 63–81 ס"מ מהראש עד בסיס הזנב, כאשר אורך הזנב 20-11 ס"מ. משקלו 10–24 ק"ג. המשקל המקסימלי שנמדד הוא 30 ק"ג אין הבדלים ניכרים בגודל בין הזכרים והנקבות.
דורבן הכף הוא מכרסם מגושם הנע באיטיות, בעל גפיים קצרות וזנב ארוך. הגוף מכוסה קוצים ארוכים, עד 50 ס"מ אורכם, ביניהם קוצים נוקשים וחדים באורך 30 ס"מ, ובשערות סיביות סמורות בגווני אפור וחום. הקוצים בזנב חלולים ותפקידם להשמיע רעש על מנת להרחיק טורפים. הקוצים בצבעי שחור ולבן.
העיניים והאוזניים של הדורבן קצרות והאף מכוסה בשערות קצרות. בכפות הרגליים 5 אצבעות בעלות טפרים ארוכים. לנקבות 2 זוגות פטמות.
תפוצה ואקולוגיה
הדורבן חי ברחבי אפריקה המרכזית ודרומית מדרום קניה, אוגנדה וקונגו בצפון עד לדרום אפריקה ואזור הכף (ומכאן שמם). הם חיים באזורים בגובה פני הים ועד 2,200 מ', במגוון אזורי חיות, מיערות וסוואנות מיוערות ועד למדבריות. הם אינם נפוצים ליד מקווי מים כמו ביצות ונהרות.
הדורבנים חיים בזוגות במושבות טריטוריאליות גדולות, ומבלים את ימיהם במחילות שנחפרו על ידיהם או על ידי חיות אחרות כמו השנבוב. בלילה הם יוצאים מהמחילות לחפש אוכל. הם צמחוניים וניזונים מעשבים, שורשים, פקעות, פירות, ירקות ופרחים. דווח שהם ניזונים לעתים גם מנבלות. הם גורמים לבעיות לכפרים שונים כיוון שהם אוכלים את רוב הצמחים והורסים את העצים, עקב החפירה והכרסום. עם זאת הם שומרים על סוואנות עשבוניות שלא יהפכו לסוואנות מיוערות.
הם עצמם מותקפים לעיתים רחוקות. הדורבנים מסתמרים ומקרקשים בקוציהם על מנת להרתיע את הטורפים. במידת הצורך הם ידחפו את קוציהם לאיבר רגיש של הטורף, כמו החוטם או הכפה. מספר אריות מצליחים לעקוף את ההגנה הזאת כשהם בלהקה גדולה מספיק, אבל הניסיון מסוכן מאוד. בנסיבות טבעיות הדורבן יכול להגיע לגיל 10 או 20 שנים בשבי.
פרס באפט"א לתסריט הבריטי הטוב ביותר
פרס באפט"א לתסריט הבריטי הטוב ביותר הוא פרס של האקדמיה הבריטית לקולנוע שהוענק בין 1954 ל-1967.
1966
מורגן – דייוויד מרסר
1965
דרלינג – פרדריק רפאל
1964
אוכל הדלעת – הרולד פינטר
1963
טום ג'ונס – ג'ון אוסבורן
1962
לורנס איש ערב – רוברט בולט
1961
היום בו הוצת העולם – וולף מנקוביץ וואל גסט (תיקו) קורטוב של דבש – שילה דלייני וטוני ריצ'רדסון (תיקו)
1960
The Angry Silence – בריאן פורבס
1959
I'm All Right Jack – פרנק הארווי, ג'ון בולטינג, אלן האקני
1958
פקודה להרוג – פול דן
1956
האיש שלא היה מעולם – נייג'ל בלצ'ין