cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ונדי מאליק
מאוחר יותר בקריירה "ושוות בקליבלנד"
בשנת 2005, כיכבה מאליק בתפקיד קלרה דאלרימפל בסרט לרדת מהפסים. בשנים 2005 ו-2006 סיפקה את קולה לסדרת האנימציה "בראץ". בסוף 2006 ובתחילת 2007 כיכבה בסדרה קומית קצרת מועד נוספת, "Big Day" ב-ABC. החל משנת 2005, מאליק עשתה תפקידים קוליים בפרסומות לרדיו וטלוויזיה עבור חנויות הכלבו מרשלס. מאליק כיכב אורח ב-"CSI", "וחוק וסדר" בשנת 2005. ובסרט הופיעה בסרט Wating...Adventureland. בשנת 2010, לוהקה לתפקיד ראשי בסדרה "שוות בקליבלנד", לצד ג'יין לייבס, ואלרי ברטינלי ובטי וייט. הסדרה זכתה להצלחה ברייטינג ולביקורות חיוביות מצד המבקרים. בשנת 2011, מאליק הייתה מתמודדת מבטיחה לפרס אמי בפרס השחקנית הראשית המצטיינת בקטגוריית סדרה קומית, אף שלא קיבלה מועמדות. בשנת 2012, צוות השחקנים והיא הייתה מועמדת לפרס גילדת שחקני המסך על ביצוע מצטיין על ידי אנסמבל בסדרה קומית. ב־17 בנובמבר 2014, פורסם כי עונה שישית תהיה העונה האחרונה לתוכנית. באפריל 2011 החלה מאליק לפרסם את חברת השכרת הרכב באדג'ט בסדרת פרסומות מקוונות ובטלוויזיה. מאליק כיכבה בסרט המקורי של הולמרק "אחרי כל השנים", שהתבסס על ספרה של הסופרת ביותר סוזן איזאקס.
לאחר סיום הסדרה "שוות בקליוולנד", מאליק קיבלה את התפקיד בסדרת הדרמה הקומית של "Rush Hour", המבוססת על סדרת סרטים באותו שם. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת. מאוחר יותר הצטרפה מאליק לקאסט של סדרת הדרמה "פיץ'" בשנת 2016 היא הופיעה כאמו של סבסטיאן לונד (רוב קרקוביץ'), סילביה בפרק הרביעי של "NCIS: ניו אורלינס".
משנת 2014 משחקת תפקיד קולי חוזר בתפקיד ביאטריס הורסמן אימו של הגיבור בסדרת האנימציה של נטפליקס "בוג'ק הורסמן".
בשנת 2023 החלה לשחק בסיטקום "בית דין לילי" ברשת NBC; המהווה חידוש לסדרת הטלוויזיה באותו שם ששודרה ברשת בשנים 1984–1992.
חיים אישיים
בשנים 1982-1989 הייתה נשואה לשחקן והתסריטאי האמריקאי-יהודי מיטץ' גלזר. מאז 1995 נשואה בשנית לריצ'רד אריקסון, והם מתגוררים בעיר סנטה מוניקה שבקליפורניה.
היא פסקטריאנית.
תומכת במפלגה הדמוקרטית, ואף תורמת למועמדים מטעם המפלגה.
דרום אמסטרדם
רובע אמסטרדם דרום (בהולנדית: Amsterdam Zuid) הוא אחד משמונה מחוזות של עיריית אמסטרדם, הולנד. הרובע הוקם בשנת 2010 ומוזג משני רבעים נפרדים, הדרום הישן (Oud-Zuid) והאמסטל הדרומי (Zuideramstel).
הרובע משתרע על שטח של 17.41 קמ"ר (8,500 בתים לקמ"ר) ונחשב לאחד הרבעים הצפופים ביותר של אמסטרדם.
היסטוריה
רובע אמסטרדם דרום נמצא דרומית מערבית לתעלת סינגלחראכט (Singelgracht), לאורך כביש הטבעת של העיר סטאדהאודרסקאדה (Stadhouderskade), גובל בפונדלפארק (Vondelpark) בצפון מערב, בתעלת ווסטלנדחראכט (Westlandgracht) במערב, בנהר האמסטל (Amstel) במזרח, ובכביש קאלפייסלאן (Kalfjeslaan) בדרום, הכביש מפריד בין הרובע לעיירה אמסטלפיין (Amstelveen).
תעלת סינגלחראכט הייתה הגבול של העיר אמסטרדם מאז המאה ה-17. הורדת החומה החיצונית המקיפה את סינגלחראכט במחצית השנייה של המאה ה-19, אפשרה התפתחותם של אזורי מגורים חדשים.
השכונה הראשונה שהתפתחה דרומית לחומה הייתה שכונת אָאוּדֶה פָּייפּ (Oude Pijp), השכונה הסובבת את רייקסמוזיאום, אזור זה ידוע כיום גם בשם אָאוּט זאוּט (Oud Zuid) כלומר הדרום הישן.
בשנת 1917 החל להתפתח האזור על פי תוכנית ההרחבה העירונית (Plan Zuid) שתכנן האדריכל ההולנדי ומתכנן העיר הנדריק פטרוס ברלגה (Hendrik Petrus Berlage). תוכניתו של ברלגה כללה בניית רחובות רחבים ובהם בנייני מגורים בני ארבע קומות למעמד הבינוני, אזורי אומנות ציבוריים ועוד.
כחלק מתוכנית הפיתוח (Plan Zuid) בין השנים 1920-1940, נבנו 5 שכונות חדשות:
שכונה נוספת שנבנתה בשנות העשרים של המאה ה-20 היא הופדורפליינבורט (Hoofddorppleinbuurt).
יהדות סן מרינו
יהדות סן מרינו מתועדת כבר מימי הביניים. סן מרינו היא מדינה קטנה השוכנת כולה בתוך גבולות איטליה והקהילה היהודית בה נוכחת לפחות 600 שנה.
דרום אמסטרדם
היסטוריה
בשנות החמישים, נבנתה שכונת בָּאאוּטֶפֶלדרט (Buitenveldert) ובשנת 1961 נפתח מרכז התערוכות והכנסים הגדול ביותר באמסטרדם (RAI).
יהדות סן מרינו
האזכור הראשון של יהודים בסן מרינו מתוארך לסוף המאה ה-14, במסמכים רשמיים המתעדים את העסקאות של היהודים. לאורך המאות ה-15 עד ה-17 ישנם מסמכים רבים המתארים את היחסים עם היהודים ומאמתים את נוכחותה של קהילה יהודית בסן מרינו. כאשר החלטות בנוגע ליהודים ולמקצועותיהם התקבלו שוב ושוב על ידי הממשלה במאות ה-16 וה-17. בין היתר, היהודים חויבו לענוד תגים מיוחדים ולהתנהל תחת הגבלות מסוימות, אך גם זכו להגנה רשמית מהממשלה ומעולם לא נאלצו לחיות בגטו. במאות ה-18 וה-19 מספר היהודים בקהילה פחת בהדרגה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, סן מרינו הייתה אזור מקלט ליותר מ-100,000 איטלקים איטלקים ויהודים שסבלו מרדיפות הנאצים והאיטלקים. נכון לשנת 2012 חיים בסן מרינו רק מספר קטן של יהודים.
דרום אמסטרדם
היסטוריה
הכביש המהיר A10 אשר עובר דרך הרובע נסלל בשנת 1962.
בשנת 1978, נחנך בחלקו הדרומי של הכביש המהיר A10, קו הרכבת ווייספּ-ליידן (Weesp Leiden) ותחנת הרכבת דרום (Zuid).
בשלהי שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, הפך האזור שמסביב לתחנת הרכבת לאזור עסקים מתפתח ופופולרי.
כוס ברנדי סניפטר
כוס ברנדי סניפטר (מאנגלית: snifter; נקראת גם "כוס בלון") היא כוס בעלת רגל קצרה ובית קיבול רחב כדי שיהיה קל לאחוז בו ביד. כשהיד עוטפת את בית הקיבול, המשקה מתחמם מהבל היד ומשחרר ארומות לאפו של הלוגם.
הכוס מיועדת בעיקר לקוניאק ולברנדי.
זודיאק (שיר)
זודיאק הוא פזמון שכתב דודו ברק, הלחין יוני רועה, וביצע ירון חדד. השיר השתתף בקדם-אירוויזיון 1992.
רקע
השיר השתתף בקדם אירוויזיון 1992. הוא דורג במקום התשיעי בלבד. על אף זאת היה השיר ללהיט.
השיר נכלל באלבום הבכורה של ירון חדד, ולאלבום ניתן השם "זודיאק". היה זה הלהיט היחיד שהיה לחדד, שהחליט לפרוש בהמשך מתחום הבידור, ולא הוציא עוד אלבומים נוספים.
השיר עוסק בגלגל המזלות (זודיאק).
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשנ"ב (1992) של רשת ג' דורג השיר במקום החמישי.
בשנת 2019, לקראת קיום האירוויזיון בארץ, נבחר זודיאק למקום הראשון במצעד שירי קדם האירוויזיונים שבחרו מאזיני רשת ג.
ענמים
עֲנָמִים היה עם, שהיה בנו של מצרים, שהוא נכדו של חם ונינו של נח.
בבראשית רבה מובא כי בשמם רמוז שהיו יורדי ים – "ענמי ים".
התרגומים הארמיים תרגמו: מַרְטִיוֹטָאֵי (מָרְיוֹטָאֵי), וכוונתם כנראה לתושבי מחוז מריאוטיס במצרים התחתונה, ממערב לאלכסנדריה.
רב סעדיה גאון תרגם אלאסכנדריין, וכוונתו ליושבי מחוז אלכסנדריה.
יהושע מאיר גרינץ שיער, על פי מקורות קדומים, שהענמים הם תושבי קדומים של האיים האגאיים.
אימפריאליזם אמריקאי
אימפריאליזם אמריקאי הוא כינוי שניתן להשפעה הצבאית, הכלכלית והתרבותית אשר בידי ארצות הברית על מדינות אחרות בעולם. השפעה זו הולכת יד ביד עם הפלישה האמריקנית אל תוך טריטוריות זרות ברחבי כדור הארץ. רעיון "האימפריה האמריקנית" הפך נפוץ לראשונה במהלך כהונתו של נשיא ארצות הברית ה-11, ג'יימס ק. פולק, אשר הוביל את ארצות הברית במלחמת מקסיקו-ארצות הברית ב-1846. מלחמה זו הובילה בסופה לסיפוחה של מדינת קליפורניה וטריטוריות אחרות בדרום-מערב צפון אמריקה באמצעות הסכם גואדלופה אידלגו ורכישת גדסדן.
היסטוריה של האימפריאליזם המודרני
האימפריאליזם המודרני הייתה תקופה של קולוניאליזם שנמשכה בעיקר במהלך המאות ה-19 וה-18, במהלכה השתלטו מעצמות אירופאיות, וכן ארצות הברית ויפן על שטחים מעבר לים וביצעו תהליך קולוניזציה, התיישבות והקמתן של מערכות שלטוניות שמטרתן לנשל את האוכלוסייה הילידה של הטריטוריות הכבושות ממשאביה, וכן לבסס שליטה אידאולוגית ודמוגרפית אימפריאליסטית בטריטוריות הכבושות. דוגמה קנונית של האימפריאליזם המודרני היא הקולוניזציה של יבשת אוסטרליה בידי האימפריה הבריטית החל מהמאה ה-16 ואילך.
אמריקניזם
אמריקניזם, או אקספציונליזם אמריקני, היא תאוריה הגורסת כי ארצות הברית מאכלסת נישה נפרדת בין אומות העולם מבחינת האני מאמין הלאומי שלה, התפתחותה ההיסטורית, מוסדותיה הפוליטיים והדתיים ומקורותיה.
אמריקניזם הוא רעיון נפוץ ואמונה רווחת בקרב האוכלוסייה האמריקנית, אך תוקפו, כשרותו וכן השלכותיו הם נושאים שנוים במחלוקת. אמריקנים רבים הם שותפים לרעיון האקספציונליזם שלא במתכוון. זאת כאשר הציבור אמריקני מצדיק את מדיניות החוץ של האומה האמריקנית אך ורק על בסיס תמיכה בהתקדמותה הכלכלית של ארצות הברית וכן כהגנה על הרעיון לפיו התערבות אמריקנית באומות וטריטוריות מעבר לים מהווה קידום של זכויות האדם. באמריקה, וכן במדינות אשר נמצאות בתחום מעגל ההשפעה שלה, האומה האמריקנית נתפסת כנושאת הלפיד בתחום זכויות האדם, וכן כחזית ההגנה הגלובאלית עליהן. בעקבות תפיסה זו, פלישות אמריקניות לטריטוריות זרות או התערבות כלכלית ופוליטית במדינות כגון קובה והפיליפינים, התקבלו באהדה ותמיכה רבה בקרב הציבור האמריקני, בעוד שנתקלו לרוב בהתנגדות ציבורית במדינות המעורבות.
קרייג הריסון
קרייג הריסון (באנגלית: Craig Harrison; נולד בנובמבר 1974) הוא קורפורל במילואים של רגימנט הכחולים והמלכותיים של צבא בריטניה, אשר התפרסם כאשר קבע את שיא מרחק הצליפה הגדול ביותר בקרב כאשר ירה במחבלים של הטליבאן ממרחק של 2,475 מטרים. שיא זה נבדק ואומת על ידי ספר השיאים של גינס. הריסון ידוע בעיקר בשל פועלו באפגניסטן, אם כי לקח חלק גם בקרבות בעיראק ובבלקן.
כצלף
הפעם הראשונה בה הריסון ירה ברובה צלפים הייתה במחנה אימונים בספליט, קרואטיה, הרובה היה מדגם דרגונוב שמיוצר ברוסיה. בספרו האוטוביוגרפי תיאר הריסון את הרובה כקלצ'ניקוב "מוארך" וכן שלאחר שפגע בעץ בעזרת הרובה התבקע זה באמצעו.
חיים אישיים
אביו ואימו של הריסון היו מאלפי כלבים בשירות משטרת חיל האוויר המלכותי. הם נפרדו כאשר היה צעיר מאוד, והוא השני מבין שני בנים. בגיל 16 הצטרף לאקדמיה הצבאית ובהמשך שירת ברגימנט הכחולים והמלכותיים. הוא נשוי לטניה ולזוג בת אחת.
לאחר חזרתו מאפגניסטן בשנת 2009 למולדתו, הוא החל לפתח תסמינים של הפרעת דחק פוסט-טראומטית ושוחרר משירות צבאי בשנת 2014. בראיון שנערך עמו בנושא אמר:
מוחמד שאה קאג'אר
מוחמד שאה קאג'אר (בפרסית: محمد شاه قاجار, נולד בתור מוחמד מִירְזָה; 5 בינואר 1805 – 5 בספטמבר 1848) היה השאה השלישי של פרס (איראן) לבית השושלת הקאג'ארית. שלט 14 שנים מאז מות סבו פתח עלי שאה קאג'אר בשנת 1834 ועד למותו שלו בשנת 1848.
קרייג הריסון
חיים אישיים
משרד ההגנה הבריטי שילם להריסון 100,000 פאונד על כך שזהותו נחשפה והוא היה תחת איום אפשרי של חטיפה על ידי אנשי הטליבאן. הלחץ שהופעל על הריסון גרם לו לעומס נפשי שהוביל לשחרורו מהצבא.
ארנה קוליני
ארנה קוליני (בהונגרית: Kulinyi Ernő; סגד, 18 ביוני 1893 – ברוק אן דר לייטה, 2 בפברואר 1945) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, מבקר ספרות וכותב לבריות שנספה בשואה. כיהודי הוא גורש מבודפשט ב-23 באוקטובר 1944 ומת במחנה מעצר/עבודה באוסטריה על הגבול ההונגרי.
ביוגרפיה
ארנה קוליני נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף קוליני (1860–1930) ואדל קניגשטיין (1863–1943). סבו וסבתו מצד אביו היו ברנאט קוליני ואסתר לפלר, סבו וסבתו מצד אמו היו איזק קניגשטיין וצציליה מוסקוביץ'. הוא למד משפטים בבודפשט ובתום לימודיו הפך לעיתונאי. הוא כתב ביקורות תיאטרון ומוזיקה וכן כתב סיפורים קצרים. בשנת 1912 עבד ב"יומן סגד" (Szegedi Napló), בשנת 1913 בפשטי נפלו (היומן של פשט) וכן בכתב העת "בימה ההונגרית" (Magyar Színpad), לאחר מכן היה ראש דסק התיאטרון ב"עיתון של בודפשט" (Budapesti Hírlap (napilap, 1881–1938)). משנת 1921 עבד תקופה קצרה כעורך העיתון בפועל. ב-9 בנובמבר 1930, בסקשפהרוואר, התחתן עם רוז'ה, בתם של איגנץ קובאץ' וצציליה פרויד. הם התגרשו בשנת 1932. הוא נישא בשנית באותה שנה. אשתו השנייה הייתה תרזה ובר. הוא התגרש גם ממנה. ב-6 ביוני 1936 הוא נישא בשלישית בפרנצווארוש, רובע 9 של בודפשט. אשתו השלישית הייתה אנה מגדולנה מנדק. משנת 1941 הוא היה עמית ב"עיתון השעה שמונה". הוא נפטר כאמור במחנה מעצר/עבודה כמעט בסוף מלחמת העולם השנייה. הוא כתב ותרגם יותר מ-40 ליבריות אופרטה. הוא תמליל את השיר "את יפה, את יפה הונגריה" שאת המוזיקה שלו כתב ז'יגמונד וינצה. (הוצג במקור באופרטה "הכלה של המבורג").
קרייג הריסון
חיים אישיים
הריסון כתב ספר אוטוביוגרפי בשם "The Longest Kill" על חייו ועל הקריירה שלו כצלף צבאי.
מוחמד שאה קאג'אר
ביוגרפיה
את רוב שלטונו מוחמד מיקד בתוך מדיניות הפנים, קידום מושלים, העלאת דמויות מפתח לחצר מלוכתו ושמירה על אורח החיים הפרסי המסורתי שכן דגל בשמרנות. בכל הקשור למדיניות החוץ, מוחמד דאג ליצירת קשרים עם המונרכיה של יולי וכוחות צרפתים עזרו לו בשני ניסיונות כושלים לכבוש את הראת. יחסיו הטובים של מוחמד עם הצרפתים היוו משקל נגד להשפעה הבריטית שהתחזקה באזור.
לאורך חייו השאה נודע כחולה כרוני. הוא נפטר בגיל 43 ממחלת גַאוּט קשה. בנו, נאסר א-דין שאה קאג'אר יהפוך למפורסם בשליטים הקאג'ארים ויידרש להתמודד במאבק נגד השפעות הקולוניאליזם הגוברות, דבר שייגמר במלחמה האנגלו-פרסית.
היחס לעבדים
לאורך שלטונו הבריטים החלו בדרישות ממוחמד לעצור את סחר העבדים ובשנת 1846 נשלח פקיד ממשלה בריטי לנהל משא ומתן עם השאה. מוחמד סירב להפסיק את העבדות כמו גם את הסחר בעבדים באומרו כי הקוראן לא אסר על העבדתם של לא מוסלמים. בנוסף השאה טען כי עצירת העבדות תעצור את התאסלמות האנשים (רבים התאסלמו למען שלא יהיו עבדים, מה שעבד לטובת המוסד הדתי). לבסוף בשנה האחרונה בשלטונו השאה החל ברפורמות לעצירת סחר העבדות כאשר היה כבר מוחלש מחולי והושפע מהלחץ הבריטי.
Empire State of Mind
Empire State of Mind הוא שיר של אומן ההיפ הופ ג'יי זי והזמרת אלישה קיז. השיר יצא כסינגל מאלבומו האחד עשר של ג'יי זי "The Blueprint 3". השיר הוא שיר הלל לניו יורק, עיר הולדתם של שני האומנים. פזמון השיר כולל סימפול לשיר Love on a Two-Way Street.
מצעדים ותארים
{|border=0
מלכה ברוורמן
מלכה ברוורמן (בן יהודה) (24 בדצמבר 1917, ט' בטבת תרע"ח - 27 בספטמבר 1997, כ"ה באלול תשנ"ז) הייתה מבכירות קהילת המודיעין הישראלית, האישה הראשונה שכיהנה כסגנית ראש "המוסד". נטלה חלק גדול בגיבוש "המוסד" ב-13 שנותיו הראשונות.
דה ואלן
דה ואלן (מהולנדית: De Wallen; בפי המקומיים: Walletjes) הוא רובע החלונות האדומים באמסטרדם, בירת הולנד. דה ואלן הוא רובע החלונות האדומים המפורסם ביותר, ומהווה אטרקציה תיירותית מרכזית בעיר ובמדינה.
מלכה ברוורמן
ילדות ונעורים
עם הזמן, השפעות המהפכה הבולשביקית והפסדים ממלחמת העולם הראשונה הובילו לירידת המשפחה מנכסיה ובהמשך נפטר אביה. חלק מהאחים היגרו לארצות הברית ולמקסיקו, וב-3 ביוני 1934 עלתה ברוורמן לארץ ישראל בספינה "פולוניה" עם אמה, שניים מאחיה ואחותה. האחות, ציפורה, נפטרה בארץ ממחלת הטיפוס. האחות ברוניה, שנישאה והתגוררה בוורשה שבפולין, נספתה בשואה.
דה ואלן
במשך שנים הגיעו לאזור זה מדי שבוע רבבות תיירים בכלל ו"תיירי סקס" בפרט, ובשנת 2020 הגבילה עיריית אמסטרדם את התיירות לרובע בניסיון לשנות את אופי התיירות בעיר.
מלכה ברוורמן
ילדות ונעורים
עם ההגעה לארץ ישראל נאלצה ברוורמן לוותר על הצטרפות לקיבוץ שהוקם על ידי בני הגרעין שלה מ"השומר הצעיר" וגם על המשך לימודים, ונדרשה לסייע בפרנסת המשפחה. המשפחה השתקעה ברעננה, וברוורמן מצאה עבודה בפרדס במיון תפוזים, ובמהרה קודמה לדרגת אחראית. בהמשך עברה לעבוד בסוכנות היהודית.
דה ואלן
תיאור הרובע
רובע דה ואלן משתרע על פני כ-6,500 מטר מרובע, ונמצא בלב החלק העתיק ביותר של אמסטרדם. הוא מכסה מספר בלוקים מדרום לכנסייה אָאוּדֶה קֶרְק, וכחלק מרובע התעלות העתיק, הוא נחצה על ידי מספר תעלות. הרובע גובל עם רחוב Lange/Korte Niezel בצפון, עם כיכר ניומארקט (Nieuwmarkt) במזרח, עם רחוב ג'נסטריט (Jansstraat) בדרום ועם רחוב וורמוסטריט (Warmoesstraat) במערב.
מיסוד הזנות בהולנד תרם להיותה ענף כלכלי-תיירותי משגשג, כשחלק גדול מהתיירים הם "תיירי סקס" - כלומר, מבקרים בה בעיקר או גם לצורך זנות או לצורך התרשמות מרובע דה ואלן המפורסם. רובע דה ואלן תורם חלק מרכזי בתיירות המשגשגת על רקע הזנות הממוסדת באמסטרדם.
מלכה ברוורמן
ילדות ונעורים
היא הצטרפה לש"י (שירות ידיעות), שירות המודיעין ב"הגנה", במסגרתו עסקה בהעברת ידיעות. היא עברה גם הכשרת עזרה ראשונה וקורס הדרכה, והדריכה על נשק. כבר אז באו לידי ביטוי תושייתה וקור רוחה, כפי שמלמדת עדותה, בה היא מתארת כיצד התחזתה לחולה משנתפסה על ידי הבריטים בהפרת עוצר כדי להעביר ידיעה.
דה ואלן
תיאור הרובע
ברובע כ-300 חלונות ראווה, הנשכרים על ידי זונות המציגות עצמן בעירום כמעט מלא. כמו כן קיים ברובע שפע של חנויות סקס, מועדוני חשפנות, מועדונים המציעים יחסי מין בהופעה חיה ושלל מוצרים ושירותים נוספים בתעשיית המין. בנוסף, יש בו בו גם חנויות אחרות, מסעדות, בתי קפה שמציעים גם מריחואנה, בנייני מגורים, וכנסייה. הזנות הממוסדת באזור, כבהולנד כולה, הופכת את האזור לאזור בטוח, יחסית לרובעי חלונות אדומים אחרים בעולם.
מלכה ברוורמן
ילדות ונעורים
ב-24 באפריל 1944 נישאה למאיר (מוניו) ווינטראוב, איש עסקים, בעל מכבסות שסיפקו שירותי כביסה לבתי חולים. הזוג השתקע בצהלה שבתל אביב, שכונה שהייתה אז בהקמה.
דה ואלן
היסטוריה
מקור השם "דה ואלן" בחומות במרכז העיר העתיקה (פירוש המילה "ואלן" הוא "קירות" או "חומות"). הבתים באזור נבנו כמעט כולם במאה ה-16 וה-17.
האזור מהווה מרכז לזנות זה מאות שנים, בהשפעת קרבתו לנמל אמסטרדם. כמדינה בעלת תדמית ליברלית ביותר, הולנד היא ממדינות המערב הראשונות שהכשירו את הזנות כמקצוע חוקי וממוסד. הזנות בהולנד היא חוקית זה למעלה מ-100 שנה, כאשר נפוליאון - במסגרת הסדרת ומיסוד הזנות באירופה שתחת שלטונו - הפך אותה לרשמית עוד כמאה שנים קודם לכן, ב-1815.
מלכה ברוורמן
תקופת השירות
כיון שהארגון היה יחסית קטן, לא הייתה היררכיה נוקשה ורחבה. ברוורמן התאפיינה בכך שהכירה כל חבר בארגון ואת כל בעיותיו, גם בבית וגם במשרד, הקפידה על "דלת פתוחה", והתייחסה ב"גובה העיניים" ובאופן שווה לכולם, מהבכירים עד לזוטרים. בקבלת החלטות הפעילה שיקולים ענייניים ורציונליים, ונאמר עליה בהקשר זה כי "בכפפה של משי הייתה יד של ברזל".
דה ואלן
היסטוריה
העוסקים בזנות בהולנד אף מאוגדים באמצעות האיגוד המקצועי, "החוט האדום", שנוסד ב-1984, והחל מ-1996 אף חייבים במיסים.
מלכה ברוורמן
תקופת השירות
כמיופת כוחו ואשת סודו של הראל בכלל, וכממונה על כל נושאי הכספים בפרט, פיתחה ברוורמן מערכת קשרים ענפה עם ראשי מערכת השלטון הישראלית, כולל שרים ומנכ"לי משרדים (עדות אחת לאמון שרכשה הייתה היבחרה על ידי גולדה מאיר ללוותה בחשאיות לטיפולים בעת שמאיר חלתה). תרומתה הראשונה למוסד הייתה בהשגת תקציבים כמעט בצורה בלתי מוגבלת. כאשר עוזרה היה מגיע למשרד האוצר, די כי היה מציין ש"מלכה שלחה אותי" והדלתות היו נפתחות. ברוורמן אף הופיעה באופן אישי ותדיר בענייני תקציב ומינהלה בפני ראש הממשלה דוד בן-גוריון, כיוון שהראל נהג להדגיש בפניו כי אינו מבין בסוגיות התקציב וכי יש לשאול את ברוורמן. הכנת ותכנון תקציבים טרום עידן המחשוב הייתה אתגר בפני עצמו, כיוון שמאופי העיסוק במוסד, התקציב נסמך על סוגי מטבעות רבים.
דה ואלן
היסטוריה
בשנת 2020 החליטה עיריית אמסטרדם לשנות מהותית את אופי הרובע, במטרה להקל על תושבי העיר, והגבילה את כמות המבקרים שיכולים להיכנס לרובע, ואסרה על פעילות תיירותית מובהקת, כמו סיורים מודרכים, לאחר השעה 22:00.
מלכה ברוורמן
תקופת השירות
עם הזמן התעצבו והתפתחו האגפים והמחלקות השונות, שיטות העבודה והנהלים, ולברוורמן היה חלק משמעותי כיד ימינו של הראל בגיבושן. יחידות נפתחו, צורפו מחלקות שהועברו מהשב"כ והודקו קשרים בין אמ"ן (אגף המודיעין) למחלקת חקר. בין היתר הקימו את מחלקת פרט, שהייתה אחראית על רווחת העובדים וטיפול במשפחותיהם ובבעיות הפרט בישראל ומחוצה לה וכן בקליטת עלייה של מי שהיו פעילים בארץ מוצאם למען המדינה. ברוורמן מינתה את לילי קסטל כראש המחלקה, שהפכה לידידתה הקרובה.
ברוורמן הייתה אחראית על כל נושאי הלוגיסטיקה, החל מלוגיסטיקה מורכבת שנדרשה למבצעים השונים וכלה בהקמת מטבח לעובדים.
לכל המשימות המבצעיות היו היבטי מינהלה, תקציב, לוגיסטיקה וכוח אדם, וכנגזרת מכך ברוורמן הייתה מעורבת בכל המשימות של "המוסד" בתקופתו של הראל. בין הידועות שבהן היו חשיפת "הנאום הסודי" של ניקיטה חרושצ'וב (1956) בו הוא מוקיע את פשעי סטלין; לכידת אדולף אייכמן, מבכירי המשטר הנאצי בגרמניה, מארגנטינה והבאתו למשפט בישראל (1960); ופרשת יוסל'ה שוחמכר (תחילת שנות ה-60).
לברוורמן היה חלק מרכזי בשנים 1955–1962 בפעילות "המוסד" להעלאת יהדות צפון אפריקה במדינות מרוקו, תוניסיה ואלג'יריה, ואתיופיה. שליחי "המוסד" פעלו החל מהמחצית השנייה של 1955 להקמתם של ארגוני "המסגרת", לאימון צעירים וצעירות מקרב הקהילות היהודיות ככוח המגן של הקהילות, לצורך הגנה פיזית. שנה לאחר מכן קיבלו מרוקו ותוניסיה את עצמאותן משלטון המנדט הצרפתי, ובאלג'יריה, שהייתה חלק מהטריטוריה הצרפתית מעבר לים, התחוללה מלחמת עצמאות עקובה מדם נגד שלטון צרפת. עקב המצב הגאו-פוליטי החדש בצפון אפריקה ראה ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, חשיבות ראשונה במעלה בהעלאתן של קהילות ישראל אלו לארץ ובד בבד אספקת אנשים, אמצעים, ידע והדרכה להגנה על אותן קהילות שחיו בליבן של אוכלוסיות מוסלמיות עוינות. "המוסד", בשותפות עם מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית, פעלו במשותף ובחשאי להעלאה לישראל באמצעות "המסגרת".
ברוורמן עסקה גם בתצפיות ממושכות אחר אתרים ביטחוניים במדינות ערב, בעיקר במצרים, שהייתה בזמנה אויבתה העיקרית של ישראל. במסגרת פעילות זו היא הצליחה ליצור קשרים ענפים עם כמה מראשי השלטון המצרי. היא נסעה מספר פעמים למדינות אלו ואחרות (כגון קניה, ומדינות באירופה ועוד) במסגרת תפקידה, לעיתים אף בלא התראה מראש למשפחתה. כמו כן הייתה מעורבת בפדיון שבויי "העסק הביש".
בתה היחידה ליאורה נולדה בשנת 1953. בשנת 1956 עברה המשפחה לרמת גן. ברוורמן שמרה על חשאיות מוחלטת לגבי תפקידה ועיסוקיה, גם מול משפחתה; כשנשאלה הייתה עונה כי היא עובדת במשרד ראש הממשלה. ברוורמן, שראתה בשירותה ב"מוסד" שליחות, הייתה טוטאלית לעבודתה. לצורך טיפול בבתה נשכרו אומנות, וחלקן אף התגוררו עם המשפחה תקופות ממושכות.
לאחר מחלוקת קשה שהתעוררה בין ראש הממשלה בן-גוריון להראל, כאשר בן-גוריון לא קיבל את הערכת "המוסד" כי ישנה סכנה ממשית של פיתוח מערכות נשק מתקדמות במצרים, והתבסס בכך על דו"ח של אמ"ן, התפטר הראל מתפקידו כממונה על שירותי הביטחון ב-1 באפריל 1963. לתפקיד ראש "המוסד" נכנס האלוף מאיר עמית, ראש אמ"ן, שבמשך מספר חודשים שימש בו-זמנית בשני התפקידים. עמית הביא עמו למוסד חלק מאנשי הצבא ששירתו עמו לתפקידי מפתח, וכן צומצמו עם הזמן חלק מסמכויותיה של ברוורמן, הפורמליות והבלתי-פורמליות. כך, לדוגמה, בעוד בתקופת הראל נשלחה מטעמו להופיע בפני ראש הממשלה והשרים, עמית העדיף להופיע בפניהם בעצמו. גם היחס כלפי ברוורמן בעקבות המצטרפים החדשים השתנה; ברוורמן הייתה מזוהה עם הראל, ולכן כתוצאה מהמשך שירותה בעמדת מפתח בכירה, נוצר מול עמית חוסר נוחות הדדי. בקיץ 1965 יצאה לחופשת פרישה, ובשנת 1966 פרשה באופן רשמי.
לאחר הפרישה
ברוורמן התקשתה למצוא תפקיד משמעותי לאחר פרישתה. בשנת 1970 היא שוכנעה על ידי ידיד המשפחה, אריה הראל, שהיה באותה עת מנהל בתי החולים העירוניים-ממשלתיים בתל אביב, להצטרף ל"אגודת ידידי בתי החולים העירוניים-ממשלתיים", בה היו חברות בעיקר נשים אמידות, שעסקו בגיוס תרומות לבתי החולים, כגון לבית החולים איכילוב. אף על פי שהצליחה לתרום לגיוס הכספים ושאבה מכך סיפוק, היא התקשתה להשתלב, ולאחר תקופת פעילות מסוימת עזבה את הקבוצה.
בשנת 1969 התחתנה עם בעלה השני, יאנק בן-יהודה, המנכ"ל הראשון של כי"ל, אותו הכירה משירותו בשב"כ ובמוסד. בתקופת נישואיהם בחרה במודע באורח חיים ביתי, למדה לסרוג, ונהנתה לבשל ולארח. בן יהודה נפטר כשנה וחצי לאחר נישואיהם ממחלת הסרטן.
את הזמן הפנוי ניצלה ברוורמן לקורסים באוניברסיטה הפתוחה בפסיכולוגיה, בסוציולוגיה ובקרימינולוגיה, שיחקה ברידג', ואהבה קונצרטים, הצגות ואמנות. כמו כן אהבה לקרוא ספרי בלשים.
ברוורמן גרסה כי יש לתרום למדינה בכל דרך אפשרית ולקחת כמה שפחות, ובשל כך, בערוב ימיה סירבה נחרצות לקבל קצבת זקנה מהמוסד לביטוח לאומי.
מלכה ברוורמן נפטרה בשנת 1997, לאחר מאבק במחלת הסרטן. בתה ליאורה מתגוררת מחוץ לישראל, נשואה ואם לשניים. השר, הח"כ ונשיא אוניברסיטת בן-גוריון לשעבר, פרופסור אבישי ברוורמן, הוא בן דודנה של מלכה ברוורמן. מנכ"לית מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח וסמנכ"לית הטכנולוגיה העולמית לאבטחת ענן ו־AI של מיקרוסופט, מיכל ברוורמן-בלומנשטיק היא אחיניתה של מלכה ברוורמן.
אייל חיימובסקי
אייל חיימובסקי (נולד בשנת תשל"ד, 1974), הוא מנכ"ל הרשות לפיתוח ירושלים. בעבר היה מנהל לשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו.
קורות חיים
באפריל 2012 התמנה למנהל לשכת ראש הממשלה, תפקיד בו כיהן עד ספטמבר 2014, כשהתפטר. את מקומו מילא למשך כחודשיים ראש הסגל ארי הרו ומנובמבר 2014 החל לכהן בתפקיד דוד שרן.
ב-2015 מונה לתפקיד מנכ"ל הרשות לפיתוח ירושלים.
נשוי לאביגיל חיה פריד-חיימובסקי ואב לליבי ברכה ושי שמחה, מתגורר בירושלים.
יומו של הדוקטור
יומו של הדוקטור (באנגלית: The Day of the Doctor) הוא פרק ספיישל בסדרת המדע הבדיוני הבריטית דוקטור הו שציין את יום היובל לסדרה. הספיישל נכתב על ידי סטיבן מופאט, שגם פעל כמפיק הסרט לצד פיית' פנהייל, ובוים על ידי ניק הוראן (Hurran). הספיישל תואר על ידי מפיק הסדרה מרקוס וילסון כ"מכתב אהבה למעריצים" ועל ידי מנהל השידורים של הערוץ BBC One כ"אירוע דרמטי". הספיישל שודר ב-23 בנובמבר 2013 בדו-מימד ובתלת־ממד. במקביל שודר הסרט גם בבתי קולנוע בבריטניה ובמספר מדינות ברחבי העולם.
דייוויד טננט ובילי פייפר, שכיכבו בעבר בדוקטור הו בתפקידי הדוקטור העשירי ובת לווייתו רוז טיילר הופיעו בספיישל. השחקן ג'ון הרט כיכב גם הוא בסרט כהתגלמות "נשכחת" של הדוקטור, בין הדוקטור השמיני והתשיעי. הרט הוצג בסוף העונה השביעית של הסדרה בפרק "שמו של הדוקטור". ג'ואנה פייג' הופיעה גם היא בסרט, בתור המלכה אליזבת' הראשונה, שנראתה בסדרה לפני כן. ג'מה רדגרייב חזרה לסדרה בתפקיד קייט סטיוארט, ביתו של האלוף אלאסטיר גורדון לת'ברידג'-סטיוארט, מבין הדמויות הראשיות בסדרה המקורית ומקים כוח המשימה UNIT, שאיתו הדוקטור היה מעורב עוד מאז. הספיישל הציג את חזרתם של הזייגונים, שהופיעו בעבר רק בעלילה "אימת הזייגונים" (1975), ואת חזרתם של הדאלקים.
עלילה
הדוקטור בתקופת מלחמת הזמן (הדוקטור ה8.5) גנב את "הרגע" - פצצה החזקה ביותר ביקום, שהיא בעלת תבונה ופיתחה חוש מוסרי עם השנים, ותכנן להשמיד באמצעותה את גאליפריי - שהוקפה בדאלקים, ובכך לסיים את מלחמת הזמן. "הרגע" תופסת את צורתה של רוז טיילר ומנסה לשכנע אותו שלא לעשות כך, וגורמת למספר קרעים בזמן על מנת שהדוקטור יראה למה הוא יהפוך בעתיד אם יעשה זאת.
בסיום יום לימודים, קלרה מקבלת הודעה מהדוקטור ה-11 להגיע אל הטארדיס. לאחר שהיא נכנסת, הטארדיס מוטסת לכיכר טרפלגר על ידי UNIT, בפקודתה של קייט סטיוארט. כאשר קייט והדוקטור נפגשים, היא נותנת לו מכתב מאליזבת' הראשונה, מלכת אנגליה. במכתב היא ממנה אותו לאוצר הגלריה התחתית - כספת סודית של אמנות אסורה לציבור. כהוכחה לאמינות המכתב, קייט מראה לו ציור של אדוני זמן - ציור שמן תלת־ממדי אשר נוצר באמצעות הקפאת רגע מסוים בזמן, הנקרא קוביית קיפאון. הציור מציג את נפילתה של העיר המשנית של גאליפריי - ארקדיה. הדוקטור נכנס לגלריה, ומגלה המון קוביות קיפאון שנשברו מבפנים, ושחסרות בהם דמויות. הדוקטור נופל לתוך קרע בחלל ובזמן שנוצר על ידי "הרגע" ושם הוא זוכה לפגוש את התגלמויותיו הקודמות, הדוקטור ה-10 והדוקטור ה-8.5 (או "דוקטור המלחמה" - באנגלית 'The War Doctor'), שנלחם במלחמת הזמן הגדולה האחרונה (מלחמה שהיוותה סיפור רקע לעונות הראשונות של הסדרה החדשה, בה השמיד את גאליפריי, ואיתה את כל בני מינו, אדוני הזמן, ובגלל זה ההתגלמויות הבאות שלו השמיצו אותו ואף סירבו לציין את קיומו או לכנות אותו 'דוקטור'). מסתבר שהדמויות שפרצו מהציורים היו חייזרים משני צורה מגזע זייגון, שמנסים לכבוש את כדור הארץ. באמצע עימות בין קייט והזייגונים, שלושת הדוקטורים וקלרה הצליחו למנוע מהם לעשות זאת באמצעות מחיקת זיכרונם, מה שמנע מהם לזכור מי מהם אדם ומי זייגון ובכך לגרום להם ליצור הסכם שלום הוגן לשני הצדדים. לאחר מכן, דוקטור המלחמה חוזר למקום ממנו הגיע, במטרה ללחוץ על הכפתור האדום והגדול של "הרגע", שישמיד את גאליפריי. הדוקטור ה-11 והדוקטור ה-10 הגיעו כדי לתמוך בו, אך הדוקטור ה-11 מעלה רעיון שימנע את השמדת גאליפריי - להקפיא אותה בזמן באמצעות שלושת הטארדיסים של שלושתם, ולהסתיר אותה במקום לא גלוי. כך הדאלקים יירו זה על זה, והם יושמדו מהאש של עצמם. שלושת הדוקטורים מדווחים על כך לראש המועצה העליונה של גאליפריי, כל אחד מהטארדיס שלו, שטוען שאין להם מספיק זמן לעשות את החישובים הדרושים, כי זה אמור לקחת להם מאות על גבי מאות של שנים. אבל אז, לפתע, מופיעים גם דוקטורי העבר, והדוקטור ה-11 (מאט סמית) אומר: "נכון, זה ייקח מאות שנים, אבל אני עושה את החישובים. אפשר לומר שתמיד עשיתי." כל 12 הדוקטורים נמצאים מעל גאליפריי, ואז מגיע דוקטור נוסף: הדוקטור ה-13, פיטר קפלדי. ביחד הם מקפיאים את גאליפריי, כרגע קפוא בזמן, בתור נפילתה של ארקדיה - אותו הציור שהיה בגלריה. הם חוזרים לגלריה, כשהם לא בטוחים אם הצליחו או לא. דוקטור המלחמה נפרד מקלרה ושני הדוקטורים האחרים, וחוזר לזמן שלו, בידיעה שישכח את מה שקרה ויחיה באשמה מאות שנים, עד שהדוקטור ה-11 יופיע. הוא מתחיל להתחדש בתוך הטארדיס שלו. הדוקטור ה-10 גם עוזב, לאחר ששכנע את הדוקטור ה11 לספר לו על טרנזלור (Trenzalore), המקום בו הדוקטור ה-11 מצא את מותו. קלרה עוזבת את הדוקטור ה-11 לבד עם הציור של נפילת ארקדיה, והוא מתחיל לדמיין אפשרות שיפרוש ויהפוך לאוצר הגלריה. האוצר האמיתי שלה, שדומה מאוד לדוקטור הרביעי (טום בייקר) קוטע אותו. האוצר מספר לו שהשם האמיתי של הציור אינו "נפילת גאליפריי" וגם לא "לא עוד", אלא שילוב של השניים: "נפילת גאליפריי, לא עוד" (באנגלית: "Gallifrey Falls No More", בתרגום חופשי: "גאליפריי לא תיפול עוד"). מכך מסיק הדוקטור שהם הצליחו במשימתם, וחוזר לטארדיס מאושר. בין היתר ציין הדוקטור ה-11 כי משימתו היא לחזור הביתה, בדרך הארוכה, דבר שחזר על עצמו על ידי הדוקטור ה-12 בסוף העונה ה-9, כאשר חזר לגאליפריי.
הפקה
הפרק נכתב על ידי סטיבן מופאט, הכותב הראשי של הסדרה דאז ובוים על ידי ניק הוראן (שביים לפני כן את הפרקים "הילדה שחיכתה", "תסביך אלוהים", "מוסד הדאלקים" ו-"המלאכים כובשים את מנהטן"). הספיישל צולם והופק בתלת מימד, אך נועד גם לשידור בדו-מימד (כי ה-BBC ידעו שזו הדרך שרוב הצופים ייצפו בספיישל).
כריסטופר אקלסטון דן עם מופאט בתוכניות לחזור לספיישל החמישים, לתפקיד הדוקטור התשיעי, אך בסופו של דבר סירב. סילבסטר מקוי, ששיחק את הדוקטור השביעי, טען שלא נוצר קשר עם אף אחד מהשחקנים הקלאסיים בנוגע לספיישל. קולין בייקר (הדוקטור השישי) אישר זאת בזמן שרואיין בטלוויזיה האוסטרלית לצד מקוי ופול מקגאן (הדוקטור השמיני). אף על פי כן, מקגאן ציין לאחר מכן שייתכן שהוא בכל זאת יופיע בספיישל. פיטר דייוויסון (הדוקטור החמישי), לעומת זאת, דיווח שיש בבעלותו עותק של התסריט, ששמו רשום עליו. הרדיו טיימס דיווחו על שמועות שדוקטורים מהתקופה הקלאסית יופיעו בספיישל, בציטוט ממקורות לא ידועים. פרימה אג'ימן וג'ון בארומן, ששיחקו את המלווה של הדוקטור העשירי מרת'ה ג'ונס והמלווה של הדוקטור התשיעי ג'ק הארקנס, בהתאמה, הצהירו שניהם שלא ישתתפו בספיישל החמישים, אך עשויים לחזור לתוכנית בשלב מסוימת. בארומן הצהיר שהוא ישמח להשתתף, אך שיער שהמפיקים רצו לנסות דברים שונים. ג'ון סים, ששיחק את התגלמותו האחרונה של המאסטר, הצהיר שהוא לא הוזמן לקחת חלק בספיישל.
The Mill, חברת האפקטים הוויזואלים והפוסט-פרודקשן שהייתה אחראית על כמעט כל האפקטים הוויזואלים בדוקטור הו מאז 2005, סגרה את מחלקת האפקטים לטלוויזיה במרץ 2013, ובעקבות כך צוות ההפקה של דוקטור הו כמעט נאלץ לשכור את שירותיה של חברה אחרת. אבל עובדי The Mill לשעבר, שעזבו את החברה עם סגירת מחלקת האפקטים לטלוויזיה (ורובם עבדו של על "דוקטור הו"), הקימו חברה חדשה, Milk Visual Effects, וכך ה-BBC יכלו להמשיך לעבוד עם צוות מוכר. מאוחר יותר, Milk גם עשו את האפקטים הוויזואלים לספיישל חג המולד 2013, "זמנו של הדוקטור" (שגם היה הפרק המלא האחרון של מאט סמית' בתור הדוקטור, וכלל את הסצנה הראשונה של פיטר קפלדי בתור הדוקטור השנים-עשר והנוכחי), והכריזו שהם ימשיכו לעבוד על האפקטים הוויזואלים של דוקטור הו בעונה 8.
צילומים
הצילומים החלו ב-2 באפריל 2013 בנית' שבווילס. ב-9 באפריל 2013, סצנות לספיישל צולמו בכיכר טרפלגר, לונדון. ב-17 באפריל 2013, מאט סמית', ג'נה קולמן, בילי פייפר ודייוויד טננט צילמו סצנות בטירת צ'פסטו. ב-2 במאי 2013, צולמו בקארדיף סצנות שמתרחשות בסמטת טוטר ובית הספר "קואול היל" (Coal Hill), מקומות שהופיעו בעבר בפרק הראשון של הסדרה הישנה בשנת 1963 "ילדה לא ארצית", בפרק משנת 1985 "מתקפת הסייברמנים" ובפרק משנת 1988 "זכרם של הדאלקים". הצילומים לספיישל נגמרו ביום ראשון, ה-5 במאי 2013.
ספיישלים מקדימים
חוץ מיומו של הדוקטור היו עוד מספר שידורים נוספים לחגיגות היובל לסדרה:
לילו של הדוקטור
לילו של הדוקטור הוא מיני-פרק, המהווה פריקוול ליומו של הדוקטור. המיני-פרק הושק ב-14 בנובמבר 2013, כשבוע לפני "יומו של הדוקטור". פול מקגאן, שגילם בעבר את הדוקטור השמיני בסרט הטלוויזיה משנת 1996 ובמספר הרפתקאות אודיו, חזר בתפקיד הדוקטור. הספיישל מציג את הסיבה שבה הדוקטור השמיני התחדש לדוקטור המלחמה, ובנוסף הכניס את המלווים העיקריים של הדוקטור השמיני מתסכיתי האודיו נכון לאותו זמן לקאנון של הסדרה. המיני-פרק נכתב על ידי סטיבן מופאט.
הרפתקה בחלל ובזמן
הרפתקה בחלל ובזמן הוא סרט טלוויזיה של ה-BBC המספר על תחילת הסדרה ועל חייו של ויליאם הארטנל (בגילומו של דייוויד בראדלי) בתקופה שגילם את הדוקטור הראשון. הסרט מספר איך החלה הפקת הסדרה, על הקונספט המקורי של הסדרה (כולל ההתנגדות התחילית של סידני ניומן, יוצר הסדרה, להופעת "מפלצות עם עיני חרקים" כלשהן בסדרה עד הצלחתם של הדאלקים, והתעקשותו על שמירה על אמיתות מדעית לפחות בינונית, כדי להוסיף לתוכנית ערך חינוכי ולהקנות לצופים בה, בעיקר לילדים, ידע במדעים והיסטוריה), על הקשיים ביצירת סדרת מדע בדיוני בשנות השישים, ועל הזמן שעבר על הארטנל מהרגע שלוהק לתפקיד הדוקטור עד לרגע צילום הסצנה האחרונה שלו בתפקיד - ההתחדשות לדוקטור השני, פטריק טרוטון (שגולם בסרט על ידי ריס שירסמית'). הסרט נכתב על ידי מארק גאטיס. בין השחקנים הראשיים נכללים דייוויד בראדלי, המככב בתפקיד ויליאם הארטנל, בריאן קוקס שמגלם את סידני ניומן, ג'סיקה ריין שמופיעה בתפקיד וריטי למברט, מפיקת הסדרה הראשונה, וסשה ד'אוון בתפקיד במאי העלילה הראשונה (כולל הפרק הראשון אי-פעם של דוקטור הו), ואריס חוסיין.
(בערך) חמשת הדוקטורים, האיחוד
(בערך) חמשת הדוקטורים, האיחוד הוא ספיישל קומי בעורך של כחצי שעה שכתב פיטר דיוויסון (הדוקטור החמישי) ומספר על שחקנים שגילמו חלק מההתגלמויות של הדוקטור מהסדרה הקלאסית - דייויסון עצמו, בנוסף לקולין בייקר (הדוקטור השישי) וסילבסטר מקוי (הדוקטור השביעי) שרוצים להשתתף בספיישל ה-50 שנה ומקבלים סירוב מסטיבן מופאט. בספיישל משתתפים דייויסון, בייקר ומקוי, כולל כמעט כל שאר המשתתפים, בתפקיד עצמם. הספיישל נוצר על ידי דייויסון והופק על ידי בתו, ג'ורג'יה מופט.
אם לוקחים את "לילו של הדוקטור", "יומו של הדוקטור" ו"(בערך) חמשת הדוקטורים, האיחוד", אז כל הדוקטורים שעדיין בחיים (חוץ מכריסטופר אקלסטון) לקחו חלק בחגיגות ה-50 שנה לסדרה.
שיווק
הטריילר הראשון לספיישל הוקרן למשתתפים לקומיק קון 2013 שהתרחש בסן דייגו בחודש יולי, 2013. ההחלטה של ה-BBC לא לשחרר את הטריילר לאינטרנט למעריצים בכל רחבי העולם התקבלה במחלוקת. ב-26 ביולי 2013, ה-BBC הגיבה לביקורת בכך שאמרה שהטריילר נועד להיות אקסקלוסיבי למשתתפים בקומיק קון בלבד ושהתוכן לקהל הבריטי יגיע בתאריך מאוחר יותר. הטריילר בסוף הושק לשאר העולם באוקטובר 2013.
שידור
הספיישל שודר ב-BBC One וב-BBC אמריקה ב-23 בנובמבר 2013. הוא שודר גם בתלת־ממד, בטלוויזיה ובבתי הקולנוע שהקרינו אותו. הפרק גם שודר ב-94 מדינות אחרות בעולם בו-זמנית, שיא העולם בכמות המדינות המשתתפות בשידור בו-זמני של סדרת דרמה טלוויזיונית. בארץ הספיישל שודר בערוץ yes Action, של ספקת הטלוויזיה yes.
טגו רץ
טֵגוּ רָץ (שם מדעי: Cnemidophorus; "knēmido" - מגן-רגל, "phoros" - סוחב, כלומר: "לובשי מוקיים") הוא סוג של לטאה ממשפחת הטגואיים החיים באמריקה הדרומית, אמריקה המרכזית ואיי הודו המערבית. במראן הן דומות ללטאות הכוח מהעולם הישן.
מאפיינים
ללטאות הטגו גפיים גדולות ומשוריינות המסייעות להם לרוץ במהירות של עד 28 קמ"ש. אורך הגפיים הוא 20 עד 50 ס"מ. ללטאות גם זנב ארוך דמוי-שוט, ראש גדול בצורת משולש ועיניים גדולות. לרובן גוון צבעוני בולט עם פסים לאורך הגוף. הן חיות בסביבות טרופיות בביצות, חוליות, יערות פתוחים וסוואנות. מזונן העיקרי הוא חרקים כמו נמלים, חגבים וכו' וגם מפירות.
וינוהרדיב
וִינוֹהְרַדִיב (באוקראינית: Виноградів, עד 1946: Севлюш, סֶבְלְיוּש; בהונגרית: Nagyszőlős, נַאג'סֶלֶש; בסלובקית: Veľká Sevľuš; בגרמנית: Großweinstadt; ברומנית: Seleuşu Mare סלאושו מארה; ביידיש: סעליש) היא בירת נפת וינוהרדיב שבמחוז זקרפטיה באוקראינה. אוכלוסייתה מנתה 25,481 נפש ב-2011.
גאוגרפיה
וינוהרדיב שוכנת סמוך לגדתו הימנית של נהר הטיסה. היא ממוקמת בשפלה העבר-קרפטית, שמסמנת את קצהו הצפון-מזרחי של המישור הפאנוני. מעל העיר מתנשא ההר השחור, שפסגתו היא בגובה של 565 מטר ושהיה בעבר הרחוק הר געש פעיל. האזור זרוע בפצצות געשיות רבות כעדות לכך, והפעילות הוולקנית הפכה את הקרקע המקומית לפוריה ביותר.
וינוהרדיב נמצאת 108 קילומטר מבירת מחוז זקרפטיה, אוז'גורוד. מרחקה מגבול הונגריה הוא 16 קילומטר, מגבול רומניה - 10 קילומטר, מגבול סלובקיה - 80 קילומטר ומגבול פולין - 110 קילומטר.
היסטוריה
הראיות הראשונות לנוכחות אנושית באזור העיר הם תכשיטי ברונזה מהמאה העשירית או התשיעית לפנה"ס. בסוף האלף הראשון לפנה"ס היה במקום יישוב סלאבי מבוצר. בערך בשנת 900 נכבש השטח על ידי המדיארים, ונכלל בנסיכות הונגריה ולאחר מכן בממלכת הונגריה שנוסדו על ידם.
וינוהרדיב מופיעה לראשונה ברשומות בשנת 1262, תחת השם 'סלוש' (Zceuleus), כשהמלך בלה הרביעי הכיר במעמדה כעיר; משמעות השם היא 'כרם', ושמותיה של העיר בכל השפות נגזרים מהיותה מוקד של תעשיית היין. אוכלוסייתה במאה ה-13 הורכבה בעיקר מייננים סקסונים שיושבו במקום לאחר הפלישה המונגולית ב-1242. העיר שימשה כבירת נחלת אוּגוֹשָה, על גלגוליה השונים, מאז ועד לסוף מלחמת העולם הראשונה. בתחילה היה האזור חלק מאחוזות הכתר; ב-1280 העביר המלך לאזלו הרביעי את סלוש והנחלה לאציל מיקלוש קוסגי. ב-1308 מוזכרת לראשונה ברשומות מצודת העיר, שנבנתה כדי להגן עליה מפני פשיטות הפצ'נגים. במאה הבאה החליפה סלוש ידיים רבות, עד שהמלך זיגמונד מסר אותה ואת האחוזות הסמוכות לידי האציל רב-ההשפעה פטר פרני ב-29 באוגוסט 1399. בני פרני נותרו אדוני סלוש והסביבה עד לסוף מלחמת העולם השנייה.
ב-1505 בנה גאבור פרני בעיר מנזר גדול לשימוש המסדר הפרנציסקני. ב-1514, השתתפו רבים מתושבי סלוש במרד האיכרים הגדול והכושל של גיורג דושה. באמצע המאה ה-16 נשלטה העיר על ידי האציל פרנץ פרני, שהיה קלוויניסט ותמך בטענתו של יאנוש השני לכתר הונגריה כנגד פרדיננד הראשון מבית הבסבורג. ב-1556 פשט פרנץ על המנזר בראש חייליו, טבח את הנזירים ושרף את המבנה. ב-1557 כבש צבא הבסבורגי את מצודת העיר, אסר את פרני והעביר את נחלותיו לבני-משפחתו הקתוליים. ב-1560 שונה שם העיר לנג'סולוש (Nagyszőlős,; סולוש הוא איות מודרני יותר לסלוש), או 'סולוש רבתי', שהוא שמה ההונגרי עד היום. המנזר שוקם ב-1668, נחרב כתוצאה משריפה ב-1747 ושוקם שוב בשנות ה-70 של המאה ה-20. חורבן המצודה הניע את בני פרני להקים ב-1573 טירה חדשה בעיר, שנוספו לה מוטיבים בסגנון הבארוק במאה ה-17.
תושבי העיר תמכו במרד שהוביל פרנץ ראקושי בין השנים 1703 ל-1711 כנגד בית הבסבורג. בלילה שבין ה-29 וה-30 באוגוסט 1717 נערכה בנג'סולוש הפשיטה הטטארית האחרונה בהונגריה; כח שהגיע מחאנות קרים שרף את העיר עד היסוד, טבח בתושביה ולקח את הניצולים לעבדים. העיר השתקמה באיטיות במהלך המאה ה-18, וחוותה פרץ של תיעוש במחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1900 מנתה אוכלוסיית העיר 5,000 איש. במהלך אותן שנים חלה גם התעוררות לאומית של הרותנים המקומיים, בהשפעת מדיניות המגיאריזציה התוקפנית של ההונגרים, שזכו לעצמאות נרחבת בניהול ענייניהם לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית.
במפקד ב-1910, נמצא כי בעיר התגוררו 7,811 נפש: 5,943, או 76%, דווחו כהונגרים (דהיינו דוברי-הונגרית); 1,266 או 16% הצהירו כי הם רותנים, ו-540 או 7% נרשמו כגרמנים (באוסטרו-הונגריה, גם דוברי יידיש נכללו בקטגוריה זו). מבחינת ההשתייכות הדתית היו 3,311 (42.5%) יוונים-קתולים, 2,237 (28.6%) יהודים ו-1,124 (14.4%) קלוויניסטים.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה הנהיג בלה קון מהפכה קומוניסטית בהונגריה העצמאית. ב-30 במרץ 1919 קמה בעיר ועדה קומוניסטית שארגנה את הגנת העיר. ב-25 באפריל היא נפלה לידי הצבא הרומני, ונמסרה לצ'כוסלובקיה. ב-1920 הוכר הסיפוח רשמית בחוזה טריאנון; העיר, מעתה ולקה סבליוש, הייתה לחלק מרותניה הקרפטית. ב-1939 חזרה סבליוש לשלטון הונגרי עם יתרת המחוז. תושביה היהודים של העיר, שמנו למעלה מ-4,000 איש, גורשו להשמדה באושוויץ במאי ויוני 1944. ב-24 באוקטובר 1944 כבש הצבא האדום את העיר. רותניה הקרפטית סופחה לברית המועצות ב-29 ביוני 1945. ב-1946 שונה שם העיר לווינוהרדיב, או וינוגרדובה ברוסית. ב-1953, עם הארגון-מחדש של מחוז זקרפטיה, הוענק לה מעמד של בירת נפה. החל מ-1991 היא שוכנת באוקראינה העצמאית.
יהודי סעליש
בפי היהודים נקראה העיר סעליש.
התפתחות הקהילה
לפי חוקרי בית התפוצות משפחות יהודיות אחדות ישבו בעיר כבר במאה ה-17 והקהילה בסעליש מבוססת על יהודים שנמלטו מפולין ומאוקראינה בזמן פרעות ת"ח ות"ט בשנת 1648.
למרות האיסור על היהודים להתגורר בערים בהונגריה, באו לעיר יהודים מן הכפרים השכנים, בעיקר מראקוביץ והקימו בית תפילה וחברה קדישא ומינו רב ושוחט. בשנת 1782 ניסו לגרש את היהודים מהעיר אך ניסיון הגירוש נכשל והקהילה היהודית נותרה במקום.
בסביבות שנת 1786 בא לעיר רבי ברוך, אביו של ר' שניאור זלמן מלאדי ונפטר שם בשנת 1792. קברו מצוי במקום.
רב הקהילה הראשון, ר' יאיר כץ בן יחיאל, התמנה בשנת 1745 ואחריו כיהנו ר' יהודה כהנא הלר, בעל "קונטרס הספיקות" על "חושן המשפט" (1802-1794), הרב חיים מאיר זאב הכהן זלנפריינד (1832-1820), הרב פאלק, הרב אליעזר ליפמן שטיין ורבי חיים משה הכהן, הרב שמואל שמעלקא קליין שהיה מייסד הישיבה בעיר ובנו ר' פנחס חיים קליין.
בית הכנסת הגדול הוקם בשנת 1904 ולאחריו הוקמו גם בתי מדרש, מקווה. ובשנת 1922 הוקם בית ספר עברי לילדי העיר. עם השנים התחזקה הקהילה היהודית והפכה להיות גורם משמעותי בעיר עד שבבחירות למועצת העיר בשנת 1921 נבחרו 11 נציגים של המפלגה היהודית מתוך 36 חברי המועצה. ור' אליהו וייס נבחר לסגן ראש העיר.
הציונות בעיר והשמדת הקהילה
מרבית היהודים בעיר תמכו בציונות ובשנת 1926, לקראת הבחירות לקונגרס הציוני ה-16, נרכשו בעיר 244 שקלים, ובשנת 1937, בבחירות לקונגרס הציוני ה-20 השתתפו 151 מיהודי העיר.
בשנת 1938 חיו בעיר ובסביבתה כ-8,000 יהודים.
ב-15 במרץ 1939 לאחר פלישת ההונגרים לחבל ארץ זה. הוחרמו קרקעות ובוטלו רישיונות למלאכה ולמסחר של יהודים. הקהילה הקימה "לשכה מרכזית להגנת זכויות היהודים", ובראשה משה גוטמן, נציג הציונים ור' ליפא פרידמן נציג החסידים. מזכיר הלשכה היה ד"ר מרדכי נוחומוביץ'. בחסות הארגון נערכו קורסים להסבה מקצועית כדי להקל על מחיית המשפחות הוקם בית-תמחוי לנצרכים. בשנת 1941 נמנו בסליש 4,264 יהודים ובאותה שנה גויסו גברים רבים במסגרת שרות צבאי לפלוגות עבודה.
קאלוש (להקה)
קאלוש (מעוצב באותיות גדולות) היא להקת ראפ אוקראינית, שהוקמה בשנת 2019. הוקמה על ידי אולֶהּ פסיוק, איהור דידנצ'וק (חבר גם בלהקת גו איי שייצגה את אוקראינה ב-2020 ו-2021), וולאד קורוצ'קה (ידוע גם בשם הבמה MC קילימן). היא נבחרה על ידי רשות השידור האוקראינית, UA:PBC, לייצג את אוקראינה באירוויזיון 2022, עם השיר "Stefania" בה זכו במקום הראשון.
קריירה
קאלוש הוקמה ב-2019, על שם עיר הולדתו של אולֶהּ פסיוק, קאלוש, איוואנו-פרנקיבסק. הווידאו קליפ הראשון שלה לשיר "Ne marynui" (Не маринуй) פורסם בערוץ היוטיוב שלה ב-17 באוקטובר אותה השנה. במאית הקליפ, דלתא ארתור, עבדה במרוצת השנים עם אמנים אוקראינים נוספים, דוגמת אליונה אליונה. הוא צולם ברחובות קאלוש.
וינוהרדיב
הציונות בעיר והשמדת הקהילה
יהודים שלא היו אזרחי הונגריה נשלחו לקמניץ-פודולסקי באוקראינה, שם נרצחו. במשך שלוש שנים חיו יהודי האזור בתנאי מצוקה עם זאת נמשכה הפעילות הציונית במחתרת במסווה של פעילות צופים.
ב-19 במרץ 1944 פלשו הגרמנים להונגריה ובעיר הוקם יודנראט ובראשו ר' מנדל וירצברגר, ר' ליפא פרידמן, ר' משה גוטמן ואחרים. באיסרו חג של פסח תש"ד 1944 רוכזו כל יהודי סליש והאזור, כ-12,000 נפש ונדחסו לגטו שהוקם בבנייני הקהילה שבעיר. העשירים הובאו לבית הכנסת ועונו כדי שיגלו היכן הטמינו דברי ערך.
חיסול הגטו וגירוש היהודים למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו החל בכ"ט באייר תש"ד (15 במאי 1944). שני משלוחים שולחו לאושוויץ והגיעו בימים ז' ו-י"ג בסיוון.
קבוצת מחתרת שהתארגנה במקום נתגלתה וחבריה נעצרו, הורשעו במשפט צבאי והוצאו להורג ביריה ב-17 ביוני 1944. ביניהם היו שמונה יהודים ושלושה לא יהודים.
קאלוש (להקה)
קאלוש אורקסטרה
בשנת 2021 הקימה קאלוש להקת-בת בשם קאלוש אורקסטרה. בניגוד לקאלוש, היא תתמקד בשילוב מוזיקת היפ הופ וראפ עם מוטיבים עממיים ומסורתיים של העם האוקראיני. טימופי מוזיצ'וק וויטלי דוז'יק הצטרפו לפרויקט החדש.
וינוהרדיב
הציונות בעיר והשמדת הקהילה
בשנת 1945 בתום המלחמה הוקמה אנדרטה במרכז העיר לזכר הנרצחים. רוב הניצולים שחזרו לעיר אחרי השואה עזבו במשך הזמן. מקצתם היגרו לארצות הברית, לאירופה, ואחדים לאוסטרליה. כ-400 מהם עלו לארץ ישראל.
קאלוש (להקה)
קאלוש אורקסטרה
ב-12 בפברואר 2022 השתתפה הלהקה בקדם האוקראיני לאירוויזיון 2022, עם השיר "Stefania". היא הגיעה למקום השני עם 14 נקודות. לאחר התחרות היא טענה כי מפיקיה זייפו את התוצאות עבור אלינה פאש, שהגיעה למקום הראשון. בנוסף, הועלה סרטון יוטיוב קצר בו נראה פסיוק מתעמת עם אחד ממפיקי התוכנית במסדרון. לבסוף, בעקבות פרישתה של אלינה פאש, הוצע ללהקה לייצג את המדינה בתחרות במקומה. היא קיבלה את ההצעה ב-22 בפברואר. ב-10 במאי 2022 ביצעה קאלוש אורקסטרה את "Stefania" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-14 במאי ביצעה הלהקה פעם נוספת את שירם. היא זכתה במקום הראשון עם 631 נקודות (192 מהשופטים ו-439 מהקהל).
וינוהרדיב
הציונות בעיר והשמדת הקהילה
בית עלמין יהודי קיים במקום ומתוחזק על ידי תושב העיר.
פוקויאמה (עיר)
פוקויאמה (ביפנית: 福山市) היא עיר שנמצאת במחוז הירושימה, יפן.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-592 ק"מ מבירת יפן, טוקיו, וכ-85 ק"מ מבירת המחוז הירושימה, הירושימה.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 15 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (24 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא פברואר (5 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,021 מילימטרים בשנה. חודש יוני הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (335 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (45 מ"מ גשם).
מפתחות הממלכה
מפתחות הממלכה (באנגלית: The Keys of the Kingdom) הוא סרט קולנוע אמריקאי בשחור-לבן משנת 1944 בבימויו של ג'ון סטאהל, עם גרגורי פק בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס בחלקו על הרומן "מפתחות הממלכה" של של א.ג'.קרונין משנת 1941.
הביטוי "מפתחות הממלכה", הוא חשוב ביותר בברית החדשה, בו מעביר ישו את מפתחות הממלכה (ממלכת השמים) לתלמידו שמעון (פטרוס).
העלילה המתוארת בפלאשבק היא על כומר קתולי החוזר בזקנתו לכפרו בסקוטלנד לאחר ששירת עשרות שנים כמיסיונר בסין.
תקציר עלילה
האב פרנסיס צ'ישולם (גרגורי פק) חוזר בשנת 1938 לכפרו בסקוטלנד. הוא רוצה להמשיך בתפקידו. מונסיניור סלית' (סדריק הרדוויק) מגיע לכפר מסרב בתחילה לבקשתו ומציע לו לצאת לפנסיה. בלילה מוצא בלית' את יומנו של צ'ישלום וקורא בו כל הלילה. בבוקר הוא משנה את דעתו ומתיר לצ'ישולם להמשיך בתפקידו ככומר הכפר.
היומן מתחיל ב-1878. פרנסיס צ'ישולם הצעיר (רודי מקדואל) הוא בן לאם פרוטסטנטית ואב קתולי. ביום גשום יוצא האב לפאב ומותקף בידי פרוטסטנטים. האם יוצאת לעזרתו אבל שניהם נסחפים אל מותם בטביעה בשיטפונות. פרנסיס היום גדל אצל דודתו אנה ובתה נורה (ג'יין בול). נורה מתאהבת בו אך הוא מתקרב לדת ונוסע ללימודי כמורה עם חברו אנגוס (וינסנט פרייס).
בתום לימודיו נכנסת נורה להריון מגבר לא ידוע, יולדת בת, ג'ודי ומתה. פרנסיס המדוכא חוזר להיות כומר בכפרו אך אינו מרוצה מתפקודו. הכומר מק'נב (אדמונד גוון) מציע לו לנסוע לסין והוא מסכים. הוא מגיע לעיר פאיטן ומוצא שהמיסיון נהרס בשיטפונות.
בעזרת ג'וסף (בנסון פונג), מאמין נוצרי, הוא מסדר את המקום ופותח בו מרפאה קטנה אף על פי שאינו רופא מוסמך. חברו ד"ר וילי טולוך (תומאס מיצ'ל) שולח לו חומרי רפואה. כאשר פרנסיס מצליח לרפא ילד גוסס של עשיר סיני, בונה לו האב מיסיון מרווח. באות אליו נזירות ובראשן מריה (רוז סטרנדר) והם פותחים שם בית ספר לילדים העניים.
אנגוס מבקר במקום בתור מבקר מיסיונים ומותח ביקורת על עבודתו מאחר שפרנסיס לא מצליח לנצר מספיק מאמינים כמו במיסיונים אחרים.
וילי מגיע מסקוטלנד ועוזר לפרנסיס. הם נקלעים למלחמה בין מורדים לכוחות הממשלה. וילי נהרג ופרנסיס בעזרת ג'וזף מצליחים לחדור לסוללת תותחים שמאיימת על המיסיון ולפוצץ אותה. פרנסיס נפגע בפיצוץ ומאז נשאר צולע.
כך עברו עשרות שנים ופרנסיס חוזר לכפר ומטפל בבנה היתום של ג'ודי.
בבוקר, למרות הביקורת של אנגוס, מאשר לו סלית' להמשיך בתפקידו לאחר שקרא את כל היומן והתרשם מתפקודו בעת משברים.
הר קאבזה
הר קאבזה (באנגלית: Mount Cabeza) הוא הר ברכס סטאוורצי בחלקו הצפון-מזרחי של האי בראבנט, בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
ההר נמצא מדרום מזרחית לקרחון פארה, כ-2 קילומטרים דרומית - מערבית לפסגת היילס.
איל דשא
אייל דשא (נולד ב-25 באפריל 1952) הוא מנהל ישראלי המכהן כיושב ראש ישראכרט החל מיולי 2017. לפני כן היה מנהל הכספים הראשי בחברות צ'קפוינט וטבע תעשיות פרמצבטיות.
ביוגרפיה
אייל דשא הוא בעל תואר ראשון בכלכלה (סיים בשנת 1978), ותואר שני במנהל עסקים במימון (מ-1981), שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. החל לעבוד בבנק הפועלים בשנת 1977. היה יועץ השקעות ומנהל מחלקת השקעות בסניף הראשי של הבנק בירושלים. בין השנים 1981–1987 עבד בסניף של הבנק בניו יורק, שבארצות הברית ובתפקידו האחרון שימש כסגן נשיא הסניף. בשנים 1989–1996 כיהן כמשנה לסמנכ"ל הכספים בטבע, בין השנים 1996–2000 שימש כמנהל כספים ראשי של סאיטקס ובשנים 2000–2008 כיהן כסמנכ"ל בכיר ומנהל הכספים הראשי של צ'קפוינט. בשנים 2008–2012 כיהן כסמנכ"ל הכספים של טבע. בשנת 2012 הפך לסגן נשיא בכיר בחברה ובין אוקטובר 2013 לפברואר 2014 כיהן כנשיא ומנכ"ל החברה בפועל. לאחר מכן חזר לתפקידו הקודם כסגן נשיא בכיר וסמנכ"ל הכספים של טבע, בו שימש עד יולי 2017, אז מונה ליו"ר ישראכרט.
כיהן כחבר דירקטוריון בסטרטסיס, המפתחת מדפסות תלת־ממד; במובילאיי; וב-ECI Telecom.
מתגורר במבשרת ציון עם אשתו, ד"ר יעל דשא, פסיכולוגית קלינית ופסיכואנליטיקאית.
כלל הסימנים של דקארט
במתמטיקה, כלל הסימנים של דקארט (באנגלית: Descartes' rule of signs), שתואר לראשונה על ידי רנה דקארט בספרו הגאומטריה מ-1637, נותן חסם עליון על מספר השורשים הממשיים החיוביים או שליליים של פולינום (השונה מפולינום האפס). הכלל אינו קריטריון שלם, משום שאינו מספק תהליך לקביעת המספר המדויק של שורשים ממשיים חיוביים או שליליים.
הכלל מיושם באמצעות ספירה של מספר הפעמים בהן מתחלף הסימן בסדרה שיוצרים מקדמי הפולינום. אם מקדם כלשהו הוא אפס, אז הוא לא נחשב לחלק מהסדרה.
שורשים חיוביים
הכלל קובע שאם האיברים של פולינום במשתנה אחד עם מקדמים ממשיים מסודרים כך שהמעריכים שלהם מהווים סדרה יורדת, אז מספר השורשים החיוביים של הפולינום חסום מלעיל על ידי מספר שינויי הסימן בין מקדמים עוקבים שונים מאפס. גאוס שיפר את הכלל ב-1828 והוסיף כי אם מספר השורשים החיוביים נמוך מהחסם, אז ההפרש ביניהם הוא תמיד מספר זוגי. יש לשים לב ששורשים שחוזרים על עצמם נספרים בנפרד, כלומר בהתאם לריבו י האלגברי שלהם.
שורשים שליליים
כהיקש מן הכלל, מספר השורשים השליליים הוא מספר חילופי הסימן לאחר שמכפילים את כל המקדמים של החזקות ממעלות אי-זוגיות ב-1-, או קטן ממנו במספר זוגי.
דוגמה
לפולינום:
יש חילוף סימן אחד בין האבר השני לשלישי (סדרת הזוגות של סימני מקדמים עוקבים היא --,-+,++), לפיכך חייב להיות לו שורש ממשי חיובי אחד. כדי למצוא את מספר השורשים השליליים, נשנה את המקדמים של האיברים ממעלות אי זוגיות, כלומר ניישם את כלל הסימנים של דקארט לפולינום f(-x), ונקבל את פולינום שני:
לפולינום זה יש שני חילופי סימן (סדרת הזוגות של סימני מקדמים עוקבים היא -+,++,+-), מה שאומר שלפולינום זה יש שניים או אפס שורשים חיוביים; לכן לפולינום המקורי יש שניים או אפס שורשים שליליים. למעשה, הפירוק לגורמים של הפולינום הראשון הוא:
כך שהשורשים הם מינוס אחד (פעמיים), ו-1.
מתאוס קוסטה
מתאוס דה מלו קוסטה (בפורטוגזית: Matheus de Mello Costa; נולד ב-26 בינואר 1995 במינאס ז'ראיס שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מאריטימו מליגת העל הפורטוגלית.
קריירת מועדונים
בשנת 2015 החל קוסטה לשחק בדמוקרטה מהליגות הנמוכות בברזיל. בהמשך שיחק בקבוצות ריאל מסאמה, ליישואש ווויזלה במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה והליגה הפורטוגלית השלישית.
נמל התעופה הבין-לאומי סוקרנו-האטה
נמל התעופה הבין-לאומי סוקרנו-האטה (באינדונזית: Bandar Udara Internasional Soekarno–Hatta) הוא נמל תעופה השוכן 20 ק"מ צפון-מערבית לג'קרטה שבאי ג'אווה, בירת אינדונזיה. נמל התעופה הוא העמוס ביותר באינדונזיה ואחד העמוסים בחצי הכדור הדרומי. הנמל נפתח לפעילות ב-1985 ומהווה את בסיס הפעולה המרכזי של מספר חברות תעופה, בהן חברת גארודה אינדונזיה.
הנמל קרוי על שמם של סוקרנו, נשיאה הראשון של אינדונזיה, ומוחמד האטה, סגן הנשיא הראשון של אינדונזיה.