cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
החשמלית של אמסטרדם
תולדות החשמלית
כיום ממוקם בניין המטה של מפעילת החשמלית בחלקה הצפון-מערבי של העיר, ליד תחנת הרכבת הכבדה סלוטרדייק (Sloterdijk). מתחם החנייה של החשמלית ממוקם בדרום-מערב אמסטרדם, ואילו הסדנה שלה מצויה בדרום-מזרח העיר.
אנפת לילה לבנת-אוזן
האנפה נמצאת בסכנת הכחדה עקב אוכלוסייתה הקטנה והמפוצלת אחת מהשנייה. הסכנות העיקריות שלה הם כריתת יערות, ציד, דיג יתר של מזונה וזיהום מים.
החשמלית של אמסטרדם
קווים וציוד נייד
נכון לשנת 2015 פעלו באמסטרדם 14 קווי חשמלית. ראשי הקו הצפוניים של עשרה מהקווים נמצאים בשני מוקדים בכיכר שלפני תחנת הרכבת המרכזית של העיר. הקווים הקיימים משתרעים על פני 80.5 קילומטרים, והם עושים שימוש ב-200 קילומטרים של מסילות. כל אחד מהקווים והרכבות שבהם מזוהה ומסומן גם במלבן צבעוני שבו צבע אחד או שילובים שונים של שני צבעים. שיטה זו מיועדת לאפשר גם לאנאלפביתים לזהות את קווי החשמלית.
לשירות הנוסעים בחשמליות קיימות כיום (2016) 500 תחנות נוסעים. ברשת הקווים קיימות 19 הצטלבויות של תחנות שבהן עוברים שלושה קווים או יותר והן מאפשרות מעבר גמיש בין קווי הרשת. ההצטלבויות הגדולות ביותר מצויות בעיקר בחלקה המזרחי של העיר ובכלל זה ליד תחנת הרכבת המרכזית, באזור כיכר הדאם, בליידספליין ובמוזאומפליין. כמו כן יש לרשת החשמלית מספר רב של צמתים עם תחנות הרכבת התחתית של העיר.
הציוד הנייד כולל 200 רכבות, שרובן (155) הוכנסו לשימוש מאז שנת 2002. בכל קווי החשמלית למעט אחד קיימת בקצותיהם לולאה במסילה המאפשרת לרכבת לערוך פניית פרסה לפני שתנוע בכיוון ההפוך, ועל כן הכניסה לרכבות הפועלות בהם היא דרך דלתות הקבועות בצידן הימני בלבד. בקצות קו מספר 5 המרכזי אין לולאות המאפשרות פניית פרסה, ולכן פועלות בו 24 רכבות שדלתות קבועות בשני צידיהן. כל אחד מדגמי הרכבות הפעילים יכול להסיע 150 עד 180 נוסעים.
ז'וליאן פוסורייה
קריירה
פוסורייה נולד בליון, ושיחק במחלקת הנוער של אולימפיק ליון.
ביולי 2007 עבר לטרואה, ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון. בקיץ 2008 שודרג לקבוצה הבכירה של המועדון, ששיחקה בליג 2, ומיד השתלב בהרכב הקבוצה. בתום עונת 2008/2009 ירד עם הקבוצה לליגה השלישית, אך העפיל עימה חזרה לליגה השנייה לאחר עונה אחת בלבד. את עונת 2011/2012 סיים עם הקבוצה במקום השלישי בליגה, והעפיל לליג 1.
ביוני 2013 חתם על חוזה לארבע עונות בסושו, גם היא מהליג 1, אך בתום העונה הקבוצה סיימה במקום ה-18 וירדה לליג 2.
ביולי 2016 חתם בברסט מהליגה השנייה, ובתום עונת 2018/2019 העפיל עימה לליג 1.
חיוך (סרט)
חיוך הוא סרט אמריקאי מ-1975, הסרט מהווה קומדיה סאטירית על תחרות יופי וכיצד היא משפיעה על העיירה בה נערכת התחרות. הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים של ניו יורק. הוא עובד למחזמר בעל אותו שם בברודוויי.
עלילה
ביג בוב פרילנדר הוא סוכן במכוניות ומשמש כיושב ראש חבר השופטים של תחרות היופי "מיס אמריקאית צעירה" (Young American Miss Pageant) הנערכת בסנטה רוזה. ברנדה דיקרלו היא מנהלת התחרות ובעלה אנדי הוא אלכוהוליסט.
שלושים ושלוש בחורות מרחבי ארצות הברית מגיעות לעיר על מנת להשתתף בתחרות, ביג בוב, בנו של בוב הגדול, מבצע תחבולות על מנת לצלם את המתמודדות במצבים שונים שהן אינן לבושות, והוא מצלם אותן במקלחות של האודיטוריום בו נערת התחרות, אך נתפס על ידי ווילסון, מפיק התחרות.
המתמודדות רובין גיבסון נותנת לשותפתה לחדר דוריה טיפים להצטיינות וביניהם מריחת וזלין על השפתיים כדי לשפר את החיוך שלה.
ג'יימי גלובר
ג'יימי גלובר (באנגלית: Jamie Glover; נולד ב-10 ביולי 1969) הוא שחקן אנגלי. גלובר שיחק בתפקיד אנדרו טרנמן בסדרת הדרמה "דרך ווטרלו" של ערוץ BBC One, וכיכב בתפקיד רוג'ר טרמפלמיין בקומדיה "Noises Off" מאת מייקל פריין בתיאטרון נובלו בשנת 2012.
קריירה
הופעת הבכורה של גלובר הייתה באופרת הסבון "Jupiter Moon". תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה היו בסיטקום "Birds of a Feather", בסדרה "חדר מיון", בסרט הטלוויזיה "יוסף", בסדרות "תחבולות חדשות", "רציחות במידסומר" ו"משפט ועונש". גלובר גילם את סגן המנהל בדרמת בית הספר "דרך ווטרלו" של ה-BBC, לצדם של ג'ייסון מרלס ואנג'לה גריפין. הוא שיחק בעונה הראשונה והשנייה, וחזר להופיע למשך זמן קצר גם בעונה הרביעית.
בינואר 2017 הופיע גלובר בקומדיה הצרפתית לצדם של נייג'ל הרמן, שרה הדלנד, ריי קולטהרד ואוליביה פולט בתיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם.
בקולנוע שיחק גלובר בסרט "These Foolish Things", בסרט "The Reef" ובסרט "Closing Numbers".
גלובר היה קריין בתוכניות דוקומנטריות, בסרטוני פרסומת, ספרי שמע ובמשחקי מחשב. הוא הופיע ביקום של מלחמת הכוכבים בתפקידי דיבוב שונים; הוא גילם את גנרל מקסימיליאן וירס ב-"Star Wars: Battlefront II" והחליף את אביו ששיחק באותו תפקיד ב"מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית". גלובר חזר וגילם את וירס ב-"Star Wars: Empire at War". עוד השתתף ב-"Knights of the Old Republic II" ובתפקיד דארת' מלגוס ב-"Star Wars: The Old Republic".
גלובר ביים הפקות סטודנטים ב-RADA. עבודתו הראשונה כבמאי הייתה ב-2008 בהפקה של המחזה "מידה כנגד מידה" עם להקת תיאטרון אמבסדור.
מאיס עלי
"מאיס עלי" (מארמית: [הוא, בעלי] מאוס עלי) היא עילת גירושין מרכזית, מאז המשנה ועד לימינו. במרכזה השאלה האם כופים בעל לגרש את אשתו הטוענת שאיננה מעוניינת עוד להמשיך בקשר האישות עמו משום שהוא "מאוס עליה". עילה זו היא מהנושאים המורכבים והטעונים בדיני הגירושין בהלכה היהודית (גם לבעל עומדת עילת גירושין של "מאוסה עלי" כלפי אשתו, ונעשה בכך שימוש לעיתים, אולם השימוש בטיעון זה על ידי האישה משמעותי יותר מסיבות שונות, ובעיקר לאור בעיית מסורבות הגט). כבר מראשית דרכה – במשנה ובתלמוד (כתובות סג ע"א – סד ע"א) – התאפיינה הלכה זו בדינאמיות ניכרת כלשונו של רבנו ירוחם: "הרבה תקנות נתקנו בה". אך לא פחות משמעותית מהדינאמיות ההלכתית היא הקוטביות הרבה בין הדעות השונות באשר לכוחה של טענת מאיס עלי: מן הצד האחד, אלו המעניקים לאישה את הזכות לקבל את גיטה בעל כורחו של בעלה, ולעיתים אף משאירים בידה מגוון זכויות כלכליות. מן הצד השני, אלו השוללים מכל וכל כפיית גט, ובד בבד פוגעים בזכויותיה הכלכליות של האישה.
מרידה בספרות התלמודית
חכמי המשנה הטילו סנקציות כלכליות על אישה המורדת על בעלה (כפי שהוטלו סנקציות על איש המורד באשתו, אם כי במקרה האחרון הסנקציות נצברות לאט יותר). סנקציות אלו גובשו (ולעיתים שונו) במספר שלבים, מהמשנה ועד לשלהי התקופה התלמודית ותקופת הסבוראים, ואלו הוסיפו להתעצב גם בימי הגאונים שלאחר חתימת התלמוד. כך מתאר רב שרירא גאון תהליך זה : "כך ראינו: ששורת הדין הייתה מעיקרא שאין מחייבין את הבעל לגרש את אשתו אם בקשה גירושין... ואחר כך התקינו תקנה אחרת שיהו מכריזין עליה ארבע שבתות זו אחר זו... ואף על פי כן, לא היו מחייבין את הבעל לכתוב לה גט... והתקינו שמשהין אותה כשתובעת גירושין שנים עשר חדש שמא יתפייסו ואם לא יתפייסו לאחר שנים עשר חדש כופין את הבעל וכותב לה גט. ואחרי רבנן סבוראי... תקינו... וכופין אותו וכותב לה גט לאלתר ויש לה מנה מאתים. ובזאת אנו מתנהגין היום כשלש מאות שנה ויותר. אף אתם עשו כן."טיבה של ה"מרידה" נתון בתלמוד לפרשנויות שונות. הפרשנות שהתקבלה על ידי הראשונים והאחרונים היא כי מרידה משמעה סירוב מתמשך לקיים יחסי אישות עם בן הזוג. התלמוד בוחן גם את המוטיבציה למרידה, ומבחין בין שתי אפשרויות: אישה הטוענת שבעלה מאוס עליה ("מאיס עלי"), וזו הטוענת כי היא מעוניינת בבעלה, אך מבקשת לצער אותו ("בעינא ליה ומצערנא ליה"). האחרונה נחשבת כמורדת, וחלות עליה כלל המגבלות והסנקציות המפורטות בסוגיה. הראשונה, מאיס עלי, לפי דעת אמימר (עמדה שנפסקה להלכה), איננה נחשבת כמורדת, ולא חלות עליה מכלול הסנקציות המפורטות במשנה ובתלמוד. ברם, מבחינה סמנטית, גם אישה הטוענת מאיס עלי מכונה בספרות כ"מורדת", ולמעשה מרבית הדיון ההלכתי בסוגיית מורדת, בוודאי בימינו, הוא ביחס לאישה הטוענת מאיס עלי. אומנם, לא חלות עליה הלכות המורדת כפרטיהן במשנה, ולפיכך אין היא מורדת במשמעות ההלכתית הצרה שבסוגיה, אולם היא חלק מהמכלול הנדון בסוגיה, והלכותיה עולות ומתגבשות (ושנויות במחלוקת) מתוך הסוגיה.
שני היבטים כלכליים עיקריים נוגעים להלכת המורדת, ובנסיבות מסוימות הם חלים גם על אישה הטוענת מאיס עלי: הפסד הכתובה והפסד מזונות. מטבעו של ההיבט הכלכלי ("ממונא") שהוא איננו נושא טעון והמחלוקות המתעוררות בגינו אינן חריפות, כך ששינוי לגביו אפשרי בקלות יחסית – כפי שאכן קרה לאורך ההיסטוריה של ההלכה (החל מתקנת הגאונים, להלן, ועד ימינו). שאלה אחרת, כבדת משקל וטעונה יותר, היא האם מורדת, ובפרט זו הטוענת "מאיס עלי", זכאית להתגרש גם בניגוד לרצון בעלה (ככל הנראה בכפיית הבעל מדין "כופין אותו עד שיאמר רוצה אני"). שאלה זו היא לב ליבו של המתח ההלכתי בסוגיה.
שני צמתים בסוגיה התלמודית פותחים פתח לכפיית גירושין. האחד, דעת אמימר (שנזכרה לעיל), לפיה על אישה הטוענת "מאיס עלי" לא חלים דיני המורדת, אלא: "לא כייפינן לה", דהיינו: לא כופים אותה. פרשנות מצמצמת של גישה זו היא כי לא מטילים על האישה סנקציות כלכליות (למשל: הפסד הכתובה ושלילת הזכות למזונות). אלא שפרשנות זו מותירה את מערך היחסים בין בני הזוג בעימות וללא פתרון. פרשנות חלופית היא כי לא כופים על האישה להישאר בקשר הנישואין, ובפשטות: מחייבים את הבעל לגרשה, כפי שמשתמע מפירושו של רש"י למשפט זה. השני, סיומה של הסוגיה, בה נקבע (בתקנה מאוחרת, ככל הנראה תקנה מתקופת הסבוראים) כי יש להמתין שנים עשר חודשים, ובהם האישה איננה זכאית למזונות: "ומשהינן לה תריסר ירחי שתא אגיטא, ובהנך תריסר ירחי שתא לית לה מזוני מבעל" (כתובות סד ע"א). תקופה זו היא המתנה "אגיטא" (=על הגט), ובמשתמע: לאחריה זכאית האישה לקבל את גיטה. כך אכן הבינו הגאונים, שראו בכפיית גט תקנה תלמודית, השייכת לרובד מאוחר, סבוראי.
מורדת בספרות הבתר-תלמודית
האשה שמנעה בעלה מתשמיש המטה היא הנקראת מורדת, ושואלין אותה מפני מה מרדה, אם אמרה מאסתיהו ואיני יכולה להבעל לו מדעתי, כופין אותו להוציא לשעתו, לפי שאינה כשבויה שתבעל לשנוי לה.
ברם, ראשונים אחרים (בעיקר מרבנו תם ואילך), התנגדו לכך ושללו את הכפייה. הנחרץ שבהם, וייתכן שגם הכוח המניע מאחורי המגמה השוללת, הוא רבנו תם, שהתנגד מכל וכל לכפיית גט. לטענתו, גט הניתן בכפייה במצב שכזה פסול, ועל הילדים (מנישואיה השניים של האישה) רובץ חשש ממזרות. עמדת רבנו תם הלכה והשתרשה, גם בקרב קהילות המקבלות דרך כלל את עמדת הרמב"ם והרי"ף, כדבריו של, ר' וידאל די טולוזא (ה"מגיד משנה"), אשר, שלא כדרכו, שולל את עמדת הרמב"ם המאפשרת כפיית גט: "וכבר פשטה הוראה הזאת בכל ארצותינו שלא כדברי רבינו בזה". מגמה זו הובילה לכך, שאף ר' יוסף קארו פסק בניגוד לרמב"ם ולרי"ף, ושלל כפיית גט, כדבריו: "אם אמרה: מאסתיהו ואיני יכולה להבעל לו מדעתי, אם רצה הבעל לגרשה אין לה כתובה כלל".
אלא שרבנו תם פתח צוהר – ואולי אף מעבר לכך – לאכיפת גירושין שלא בדרך כפייה, פתח משמעותי ורלוונטי במיוחד בתקופה המודרנית, תחת משטר דמוקרטי, השולל ממילא כפייה פיזית. כותב רבנו תם:"אך אם כל רבותינו שוין בדבר, תגזרו באלה חמורה על כל איש ואשה מזרע בית ישראל הנלוים אליכם, שלא יהו רשאין לדבר עמו לישא וליתן עמו להאריחו [=לארחו] ולהאכילו ולהשקותו וללוותו ולבקרו בחלותו. ועוד יוסיפו חומר ברצונם על כל אדם, אם לא יגרש ויתיר אותו האיש את הילדה הזאת, שבזה אין כפייה עליו, שאם ירצה מקיים, והוא לא ילקה בגופו מתוך נידוי זה, אך אני [צ'ל: אנו] נתפרד מעליו..."רבנו תם תומך בסנקציות חברתיות, סנקציות המכונות "הרחקות דרבנו תם". שני היבטים מבדילים בין ההרחקות לבין כפייה רגילה. האחד, העדר המימד הפיזי ("והוא לא ילקה בגופו מתוך נידוי זה"), דבר המוביל כנראה לכך שלפי תפיסת רבנו תם, רצונו החופשי של הבעל איננו נשלל ממנו ("שבזה אין כפייה עליו, שאם ירצה מקיים"). השני, טיבה של ההרחקה: פעולה שמושאה הוא הקהילה ולא האדם, וזה האחרון נפגע ממנה באופן עקיף בלבד ("אך אנו נתפרד מעליו").
לאורך השנים היו שהסתייגו מתפיסת רבנו תם או צמצמו אותה, אולם המגמה הרווחת בבתי הדין הרבניים בימינו היא לראות את ההרחקות כסנקציה לגיטימית על הבעל, שאין בה כפיית גט.
אפיק הלכתי נוסף לאכיפת גירושין מכוח דין מאיס עלי, על אף הסתייגותו של רבנו תם, הוא ביסוס תביעת האישה על "אמתלא מבוררת", כלומר: כאשר ברור שאכן קיים קרע ממשי בין בני הזוג. הרא"ש, המאמץ את דעת רבנו תם, מצדיק את עמדתו השוללת כפייה בקיומו של אינטרס למנוע מהאישה לפרק את הנישואין מחשש שמא "נתנה עיניה באחר". ברם, הרא"ש מביא בשם מהר"ם מרוטנברג, שדן לפי "דינא דמתיבתא" (דין הישיבה, היינו: דין הגאונים) אם האישה נתנה הצדקה משכנעת לדבריה: "ולא היה דן כלל דין דמאיס עלי (=דין "מאיס עלי") אם לא שתתן אמתלא לדבריה למה אינו מקובל עליה, או שרואין בו שהוא מכלה הממון." לא ברור אומנם האם כוונת מהר"ם היא רק לביטול הסנקציות הכלכליות כנגד האישה, או גם להצדקת כפיית גט. אולם בפועל עמדתו "ריככה" גם את ההסתייגות מאכיפת גט – תוך שילוב האפיק הראשון שנזכר לעיל (הרחקות דרבנו תם): פעמים רבות, כשהאישה נותנת "אמתלא" לדבריה, פוסקי ההלכה נכונים יותר להשתמש בהרחקות דרבנו תם באמצעות פסיקת צווי הגבלה כנגד הבעל.
עיקרם של דברים, על אף הוויכוח העקרוני והקוטבי בשאלה האם ניתן לכפות גט בטענת "מאיס עלי", הספרות ההלכתית מאפשרת דרכי אמצע לאכיפת גירושין: אם באמצעות הרחקות דרבנו תם, ובביטויים העכשווי: צווי הגבלה, ואם – או בד בבד – מכח ההכרה בכך שטענת "מאיס עלי" לגיטימית כאשר האישה נותנת אמתלא לדבריה. יש להניח, שמבחינת הדינמיקה ההלכתית, הנכונות לקבל את דרכי האמצע הללו נובעת מהכרה במשקל ובערך ההלכתי של העמדה המאפשרת כפיית גט, ובפרט של עמדת הרמב"ם. הדברים אמורים הן בשימוש בהן כסניף או כ"גיבוי" הלכתי המתאפשר לעיתים גם על בסיס דעות דחויות, אך לא פחות מכך – מתוך ההזדהות המהותית עם עמדה זו (אף אם נדחתה מההלכה). כך, למשל, כותב הרב אברהם יצחק הכהן קוק: "שאף על פי שאין אנו רשאין לצאת מגדרן של רוב הפוסקים החולקים על הרמב'ם ורש'י ורשב'ם, דסבירא להו כותיה (=הסבורים כמוהו) דכופין לגרש במאיס עלי, ודבריהם מובנים מאוד היכי דאיתנהו (=היכן שיש) טענות חשובות ומכריעות מצד האשה כנדון דידן, מכל מקום, מפני חומר אשת איש אין אנו נהוגין לכוף לגרש. אבל מכל מקום מאחר שמצד הדין חייב הוא להוציאה מתחת ידו, כסברת הרמב'ם שלא תהיינה בנות ישראל כשבויות, כיוון שהיא אומרת מאיס עלי בטענות מבוררות, והוא מעכב אותה שלא תוכל להנשא לאחר שיפרנס ויזון אותה, ודאי דסברא אלימתא (=סברה חזקה) היא שצריכין לחייבו במזונות, כדעת כת'ר, וכמו שכתבתי בתשובתי הנ'ל."דהיינו: מחד, הרב קוק מכיר בערכה של הדעה התומכת בכפיית גט, ומזדהה עמה, הן מבחינה ערכית ("ודבריהם מובנים מאד") והן מבחינת משקלה ההלכתי ("מצד הדין חייב הוא להוציאה"). מאידך, הרב קוק מכיר במשקל ההלכתי של ההתנגדות לכפייה, בפרט לאור "חומרת אשת איש", דהיינו: מכיוון שמדובר בתחום הלכתי רגיש, יש להחמיר, ולפיכך אין לכפות גט, אלא לנהוג כדעות השוללות את הכפייה. מתח זה מאפשר דרך ביניים: שלילת הכפייה אך הסכמה לאכיפת גירושין בדרכים עקיפות, במקרה הנדון: באמצעות חיוב מזונות.
הסתייגות מן השימוש בעילה זאת
פסיקתם הברורה של השולחן ערוך והרמ"א, מלמדים על שלילת הכפייה בעילת 'מאיס עלי', ובמידה ברורה גם חיוב גט בעטיה. בדרך זו הלכו אכן רבים מן הפוסקים והדיינים. ההסתייגות מכפיית גט בטענת מאיס עלי ניכרה בפסיקה הרבנית לאורך השנים שלא נטתה להצדיק חיוב גירושין בעילה זו. טענת מורדת לגווניה שימשה בעיקר כאמצעי בידי הבעל להפסיד את האישה מנכסיה, ובפרט – מחובתו לשלם את מזונותיה וכתובתה. אכן, אחת הביקורות הנפוצות שהושמעו לאורך השנים כנגד טיפולם של בתי הדין במסורבות גט עסקה בחוסר רצונם של הדיינים לעשות שימוש אפקטיבי בעילת מאיס עלי.[
קולות של הסתייגות מחיוב גט בעילת 'מאיס עלי' נשמעים גם במאה ה-21. כך, למשל, שני דיינים ותיקים ביקרו את המגמה ההולכת ומתרחבת של חיובי גט בעילה זו, כמנוגדת להלכה הפסוקה.
עליית השימוש בעילה והרחבתה
בניגוד לקולות אלו, בבית הדין הולך ומתרחב השימוש במאיס עלי לצורך חיוב גט והטלת סנקציות על הבעל הסרבן. במקרים שונים אף מציינים הדיינים כי כיום 'מנהג בתי הדין' הוא לחייב בגט בעילה זו, ודאי כשיש לאשה אמתלא ברורה. ניתן לשער כי גורם מרכזי לעליית השימוש בעילה הוא השפעת המציאות החברתית שאינה סובלנית כלפי החזקת נשים במסגרת נישואים בניגוד לרצונן. הבסיס ההלכתי עליו מסתמכים רבים מן הדיינים הוא מאמר שכתב הדיין הרב חגי איזירר בשנת תשנ"ד. במאמר זה מנתח הרב איזירר את תשובת הרב קוק שנזכרה לעיל, מסיק ממנה שיש חיוב בגט לטוענת מאיס עלי באמתלא ברורה וטוען, שאילו היו הדיינים מכירים אותה בעבר, עמדת רבים מהם הייתה משתנה לטובת חיוב בגט.
כיוון שני בבתי הדין, אותו הוביל הרב אוריאל לביא, מאמץ את העמדה השוללת חיוב גט בטענת מאיס עלי. עם זאת, עמדה זו מצדדת בהטלת סנקציות ('הרחקות') על הבעל הסרבן, בהתאם לדבריו של רבינו תם שנידונו לעיל. היו שציינו אם כך, שאין משמעות מעשית להבחנה בין שני הכיוונים.
מהלך משמעותי נוסף בבתי הדין הוא מתן פרשנות מרחיבה לעילת 'מאיס עלי' (שצועד יד ביד עם אפשרות השימוש בעילה זו להטלת סנקציות על הבעל). בעוד הגישה השמרנית סוברת שיש לפרשה כפשוטה: חוסר יכולתה של האשה לקיום יחסי אישות מחמת סלידתה מהבעל, הרי שרבים מן הדיינים סבורים שיש לפרשה בצורה מרחיבה וסובייקטיבית. לדידם המאיסות אינה צריכה להיות מיחסי האישות דווקא, אלא משמעה כל טענה המשקפת קרע וריחוק בין בני הזוג. עמדה זו מאמצת למעשה את גישתו החדשנית של הדיין הרב שמואל ברוך ורנר שכתב בשנות הששים של המאה הקודמת כי יש לחלק בין העילה המביאה למאיסות ובין המאיסות עצמה, כאשר המאיסות עצמה היא הגורם המצדיק חיוב בגט, גם אם העילה המביאה למאיסות איננה מספיקה, מהבחינה ההלכתית, כדי לחייב בגט.
המשמעות היא כי טענת מאיס עלי הפכה בשנים האחרונות ל'עילת סל' המשמשת את בתי הדין גם כאשר האשה כלל לא טוענת לקיומה של מאיסות כזו. הסובייקטיביות של העילה מאפשרת לבתי הדין לחייב בגט ולהטיל סנקציות על בעלים סרבנים במקרים בהם העילה הישירה שיש כלפיהם אינה מספיקה לכך, בהיעדר הוכחות או מסיבות אחרות. למשל: כאשר האשה טוענת שהבעל בוגד בה או כאשר היא מעלה טענות לאלימות מסוגים שונים המופעלת כלפיה, ומתקשה להוכיח את טענותיה. גם טענות אחרות של האשה, שאינן קיימות במצאי העילות הקלאסי של ההלכה, מתורגמות לעיתים לעילת 'מאיס עלי'.
הזירה האווירית במלחמת ששת הימים
הזירה האווירית במלחמת ששת הימים היוותה חלק חשוב ומכריע במלחמה. העליונות שהשיג חיל האוויר הישראלי על חילות האוויר של צבאות ערב במבצע מוקד, הייתה גורם משפיע להצלחתה של ישראל במלחמה. מבצע מוקד השבית לחלוטין את חיל האוויר המצרי והירדני ושיבש את הסורי. לאחר מבצע מוקד לחילות האוויר של מדינת ערב נשארו עשרות בודדות של מטוסים, שלא היוו איום על חיל האוויר הישראלי ששלט בכל התחום האווירי.
חיל האוויר הישראלי
רמת דוד בפיקוד יחזקאל סומך,
שדה דב בפיקוד אורי ירום,
לוד בפיקוד משה פלד,
תל נוף בפיקוד שמואל שפר,
חצור בפיקוד בני פלד,
חצרים בפיקוד ג'ו אלון. מפקדי חיל האוויר הישראלי במלחמת ששת הימים:
חילות האוויר הערביים
חיל האוויר המצרי כלל 420 מטוסי קרב, בעיקר מדגמי מיג-15, מיג-17, מיג-19, מיג-21 וסוחוי-7, מפציצים מדגמי טופולב Tu-16 ואיליושין Il-28, מטוסי תובלה מדגמי איליושין Il-14 ואנטונוב An-12, ו-42 מסוקים מדגמי מיל מי-4 ומיל מי-6. המטוסים נפרסו ב-18 בסיסי טיסה: ארבעה בסיני, שלושה לאורך תעלת סואץ, שישה באזור הדלתא של הנילוס וחמישה במצרים העליונה.
חיל האוויר הסורי כלל 100 מטוסים, מדגמים דומים לאלה של חיל האוויר המצרי, שנפרסו בשישה בסיסי טיסה. חיל האוויר הירדני כלל 22 מטוסי קרב מדגם הוקר האנטר, שנפרסו בשני בסיסים - מפרק ועמאן, וכן שבעה מטוסי תובלה DC-3 דקוטה וארבעה מסוקי אלואט 3. בחיל האוויר העיראקי פעלו 98 מטוסי קרב.
מבצע מוקד
בסוף שנת 1962 הורה מפקד חיל האוויר הישראלי, האלוף עזר ויצמן, לראש ענף מבצעים, סא"ל יעקב נבו, לתכנן מבצע להפצצה של שדות התעופה של מדינות ערב. נבו בחר להיעזר בסרן רפאל סברון, מתכנן זוטר מענף מבצעים. השניים סברו כי תקיפה אפקטיבית של שדות התעופה הערביים צריכה להתמקד במסלולי ההמראה והנחיתה, שתביא ללכידת המטוסים על הקרקע, ובכך תתאפשר השמדתם ביעפי תקיפה נוספים ותמנע נחיתה של מטוסי האויב שבאוויר. לפגיעה במסלולים פותחה פצצת פיצוח מסלולים, שבפגיעתה במסלול תקני יצרה מכתש בקוטר של 5 מטרים ובעומק של כ-1.5 מטר. מלאכת התכנון הסתיימה בסוף שנת 1964, והתוכנית קיבלה את השם "מבצע מוקד". התוכנית עודכנה במהלך השנים בהתפתחויות בחילות האוויר. למחלקת ההדרכה בחיל האוויר, בפיקוד שעיה גזית, הועברה בקשה לביצוע אימוני הפצצה מדויקת לטייסות חיל האוויר. בנגב שופץ מסלול ישן, הוצבו בו מטרות שמדמות מטוסי אויב ובו בוצעו האימונים להפצצת המסלול.
מבצע מוקד יצא לדרך כמתקפת פתע ב-5 ביוני 1967. כ-190 מטוסים יצאו לקרב ורק 12 מטוסי מיראז' 3 נותרו להגן על שמי מדינת ישראל. התקיפות התרחשו בשלושה גלים:
חיל האוויר הישראלי השמיד ביום זה 451 מטוסי אויב (348 מצריים, 60 סוריים, 21 ירדנים, 21 עיראקיים ומטוס לבנוני). מרבית שדות התעופה במצרים, ירדן וסוריה הושבתו כבר ביום הראשון למלחמה ונותרו מושבתים עד לסופה. חיל האוויר הישראלי איבד ביום זה 21 מטוסים, שהיו כ-10% מכוחו.
לאחר המבצע הושבתו לחלוטין חילות האוויר של מצרים וירדן, חיל האוויר של סוריה לא היווה איום משמעותי והאיום הגדול שחששו ממנו בישראל היה מחיל האוויר העיראקי.
המשך הלחימה ב-5 ביוני
החל מהשעה 11:40 החל הצבא הירדני להפגיז את שדות התעופה הישראלים שהיו בטווח תותחיו. תחילה הופגז שדה התעופה רמת דוד ובהמשך הופגזו גם שדה התעופה במחנה סירקין, נמל התעופה הבינלאומי בלוד ושדה התעופה עקרון. בשדה התעופה של עקרון נפגע מההפגזה זנבו של מטוס תובלה מסוג DC-3 דקוטה.
במקביל להתפשטות ההפגזות גם המטוסים הירדניים יצאו להתקפה. שני מטוסי הנטר תקפו את נתניה, שניים אחרים תקפו את נהלל ועוד שניים תקפו את שדה התעופה סירקין והעלו באש מטוס תובלה מסוג נורד וכמה חיילים נפגעו. שני מטוסי מיראז' ישראלים יצאו ליירוט שני האנטרים שהמריאו מירדן בדרכם לישראל והפילו אחד מהם.
בשעה 11:50 יצאו 12 מטוסי מיג סוריים לתקיפת מטרות בישראל. ניסיון לפגוע במפקדה צבאית הסתיים בפגיעה בכפר החורש הסמוך. המטוסים הסורים ניסו לפגוע גם במנחת מגידו, באשד-כינרות, בדגניה א' ובסכר על הירדן, אולם בקרבות אוויר ובאש נ"מ הופלו חלק מהם וההתקפה נהדפה.
פחות ממחצית השעה אחרי התקיפות הסוריות והירדניות יצאו מטוסי חיל האוויר הישראלי, בגל השלישי של מבצע מוקד המתואר לעיל, להפצצת שדות התעופה מהם יצאו ההתקפות.
ב-5 ביוני, בשעה 14:30, תקף מבנה של מטוסי הנטר של חיל האוויר העיראקי את מושב נהלל. למחרת בבוקר תקף מבנה של מטוסי הנטר את חטיבת ברק ופצע חמישה חיילים.
לקראת שקיעה החל חיל האוויר הישראלי ליטול חלק חשוב בקרבות בחזית הירדנית, בכך שמנע מספר פעמים, בשלבים קריטיים בלחימה, הגעת תגבורות שריון ירדניות לעזרת כוחות הלגיון באזור ירושלים. פעילות זו נמשכה גם ביומיים הבאים, ונפגעו בה 254 טנקים ורק"ם, 22 תותחים וכ-560 כלי רכב.
בלילה תקף מטוס ווטור ישראלי סוללת תותחי "לונג טום" באזור קלקיליה, שהפגיזה את תל אביב.
המשך הלחימה
מטוס טופולב 16 עיראקי חדר לשטח ישראל ב-6 ביוני 1967, יומה השני של המלחמה, הפציץ את נתניה, מנחת מגידו ואת שדה התעופה הצבאי רמת דוד. המטוס הופל על ידי צה"ל, אך התרסק על בסיס צה"ל מחנה עמוס, וכתוצאה מההתרסקות נהרגו 14 חיילי צה"ל וכן צוות המטוס העיראקי. אזרחית אחת נהרגה בהפצצה בנתניה. שני חיילים נהרגו לאחר ההתרסקות כשנגעו באחת הפצצות שהיו במטוס.
ב-7 ביוני נשלחו רביעיית מטוסי ווטור ורביעיית מיראז' ישראלים לתקיפת שדה התעופה H-3 העיראקי, שהיה היחיד שהיו יכולים לתקוף ממנו את ישראל. ההתקפה לא צלחה וחיל האוויר העיראקי הפיל שלושה מטוסים ישראלים, טייס ונווט נהרגו ושני טייסים נפלו בשבי והוחזרו בסוף החודש.
בקרבות אוויר שהתקיימו בהמשך הלחימה הפיל חיל האוויר הישראלי 60 מטוסי אויב. אלוף ההפלות היה סגן גיורא רום, שהפיל חמישה מטוסי אויב.
ב-7 וב-8 ביוני תקף חיל האוויר הישראלי סוללות טילי קרקע-אוויר מצריות בסיני. בלחימה הקרקעית בסיני עסק חיל האוויר הישראלי בסיוע לכוחות הקרקע ובתקיפת שיירות שריון וארטילריה מצריות. במסגרת התוכנית לכיבוש שארם א-שייח' הובילו מסוקי חיל האוויר הישראלי כוח של 170 צנחנים, בפיקודו של אל"ם אהרן דוידי, לשארם א-שייח', ועוד 400 צנחנים הובלו במטוסי נורד. הכוחות שהגיעו גילו שחיל הים הישראלי הקדים אותם בהשתלטות על האזור, שננטש על ידי המצרים. ב-9 ביוני הנחיתו מסוקי חיל האוויר הישראלי כוח צנחנים בפיקודו של סא"ל משה לוי באזור ראס סודר.
בימים הראשונים של הלחימה הקרקעית בחזית הסורית, עסקו שני הצדדים בהרעשות ארטילריות, וחיל האוויר הישראלי הפציץ מטרות ברמת הגולן. החל משעות הבוקר של 9 ביוני תקף חיל האוויר הישראלי את רמת הגולן במתקפה אווירית מרוכזת ומתמדת, והמשיך למחרת במתן סיוע אווירי לכוחות היבשה של צה"ל שפרצו לרמת הגולן. מסוקים הובילו צנחנים לעומק רמת הגולן, ואלה כבשו את צומת בוטמייה שבדרום רמת הגולן והרחיבו את השטח שכבשה ישראל.
שימוש במטוסי "פוגה מגיסטר" כמטוסי תקיפה
בעת התכנונים למלחמה התברר שכוחות צה"ל, שיתחילו לתקוף את מתחמי הצבא המצרי ברפיח בבוקר היום הראשון למלחמה, ייאלצו לפעול ללא סיוע אווירי, משום שמטוסי חיל האוויר יהיו עסוקים במבצע מוקד. מפקד חיל האוויר הציע לדחות את תחילת מתקפת היבשה, אך מפקדי כוחות הקרקע החליטו שההתקפה תתחיל בשעות הבוקר. בשל כך הוחלט ש-44 מטוסי הפוגה מגיסטר יוקצו לסיוע אווירי קרוב לכוחות אלה.
לצורך הפעלת המטוסים הוקמה מחדש טייסת 147 ("האיל הנוגח"), שהוקמה לראשונה ערב מבצע קדש ונסגרה לאחריו. הטייסת הוקמה בבסיס חצרים וכללה בוגרים טריים של קורס טיס ולצידם טייסים ותיקים כמו אלי איל, מטייסי מלחמת העצמאות. המטוסים חומשו בשני מקלעי בראונינג 0.3 אינץ' (7.62 מ"מ) בחרטום ובכוורות רקטות. משימתו הראשונה של המטוס בתחילת המלחמה הייתה משימת הטעייה: בבוקר 5 ביוני, כאשר רוב מטוסי החיל היו בדרכם למצרים עם תחילת "מבצע מוקד", המריאו כמה רביעיות של מטוסי פוגה מגיסטר לטיסת אימונים שגרתית, כדי להטעות את מאזיני האויב ולהציג רושם של בוקר שגרתי.
במלחמה עסקה הטייסת בתקיפת מטרות קרקע ברקטות, בפצצות ובמקלעים. ביום הראשון למלחמה הטייסת תקפה יעדים בחזית המצרית, בתחילה ברפיח ובהמשך בח'אן יונס ועמדות מצריות אחרות בגבול רצועת עזה. בהמשך היום הופנו מטוסי הטייסת לתקיפת יעדים בעזה, אל עריש, ג'בל ליבני, קוסיימה ואום כתף. גיחות נוספות הופנו לאזור ירושלים, עם תחילת המערכה באזור זה. במבצעים אלה נהרגו ארבעה טייסים.
היקף פעילותה של הטייסת הצטמצם בימים השלישי והרביעי של המלחמה, בשל יכולתו של חיל האוויר להפנות מספר רב יותר של מטוסים למשימות אלו. ואולם, בלחצם של מפקד בסיס חצרים, אלוף-משנה ג'ו אלון, ומפקד הטייסת, רב-סרן אריה בן-אור, הועברה הטייסת ביומה החמישי של המלחמה לבסיס רמת דוד, כדי שתוכל לצאת לגיחות סיוע לכוחות הקרקע בחזית הסורית. ואולם, בגיחה הראשונה הופל מטוסו של מפקד הטייסת, והגיחה הופסקה. בסך הכל איבדה הטייסת במלחמה שישה מטוסים וטייסים. שני טייסים זכו בציונים לשבח, שהומרו מאוחר יותר לעיטור העוז: מפקד הטייסת, אריה בן אור וסרן יעקב מורגן. שיעור האבדות הגדול יחסית לגודל הטייסת, יחד עם היעדר כיסא מפלט במטוסי הפוגה מגיסטר ומהירותם האיטית, הוביל להפסקת השימוש המבצעי במטוסים אלה, והטייסת נסגרה לאחר המלחמה.
תקרית "ליברטי"
ב-8 ביוני בשעות הצהריים גילה צה"ל בים התיכון, מצפון לאל עריש, אונייה שנחשדה כמשחתת מצרית שמפגיזה את כוחות צה"ל. מפקדת חיל הים הישראלי שלחה מנמל אשדוד שלוש טרפדות ליירוט האונייה. הספינות התקרבו וקלטו במכ"ם מטרה מתרחקת. חישוב מהירות המטרה היה שגוי (מעל 28 קשר) חיזק את ההערכה כי מדובר במשחתת. מפקד פלגת הטרפדות העריך שלא יצליח להשיג את המשחתת המתרחקת וביקש סיוע אווירי.
המטוסים שהוזנקו דיווחו על אונייה צבאית בצבע אפור בעלת שני תרנים, ארובה אחת ושלושה תותחים. תיאור זה מתאים למשחתת תוצרת בריטית מדגם Z שנמכרה למצרים. על סמך זיהוי שגוי זה אישר יצחק רהב במפקדת חיל הים לתקוף את האונייה. בשעה שתיים אחר הצהריים תקפו את האונייה שני מיראז'ים בירי תותחים וברקטות. לאחר מכן הפציצו אותה מטוסים אחרים בפצצות נפל"ם.
יפתח ספקטור, הטייס שהוביל את התקיפה האווירית הראשונה, סיפר שהוא ובן זוגו לתקיפה לא הצליחו להבחין בדגלים מתנפנפים על הספינה. בקר הטיסה דיווח לו בקשר שזו אוניית מטען מגויסת של המצרים שתקפה את כוחות צה"ל באל עריש, והורה לו לתקוף ולעצור אותה.
בהמשך תקפו את האונייה גם הטרפדות שנשלחו אליה. רק לאחר מכן הניפה האונייה את דגל ארצות הברית, והתברר שזו אוניית ביון אמריקאית, "ליברטי". מתוך 294 ימאים אמריקאיים בצוות ה"ליברטי", נהרגו 34 ונפצעו 171.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה שיקמו חילות האוויר הערביים את ציי המטוסים באמצעות רכש נרחב בעיקר מתוצרת סובייטית. מאחר שמעט טייסים ערביים נהרגו במלחמה, הצליח חיל האוויר המצרי לחזור לגודלו הקודם כבר ביוני 1968 (כשנה לאחר המלחמה). חיל האוויר הסורי השלים את אבדותיו באמצע שנת 1968 כשנה לאחר המלחמה. לאחר השיקום החל בישראל תכנון מבצע חדש להשמדת חילות האוויר הערביים שנקרא מבצע לפיד שנמסר לטייסות ב-17 ביולי 1968.
עיטורים בחיל האוויר הישראלי
לשישה מטייסי חיל האוויר הישראלי הוענק עיטור העוז על גבורתם במלחמת ששת הימים:
Want Me Back
Want Me Back (בעברית: רוצה את עצמי בחזרה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית לינדזי אל, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Heart Theory. השיר יצא לאור ב-26 ביוני 2020, על ידי חברת התקליטים סטוני קריק, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי.
משמעות
הקונספט של האלבום, עוקב אחרי תורת הלב, תוך שאותה התורה בוחנת את שבעת שלבי הצער: הלם, הכחשה, כעס, מיקוח, דיכאון, בחינה וקבלה. השיר נכלל בשלב השלישי, בו מתחילה תחושת הכעס. כעס הוא רגש משני, תגובה נפשית וגופנית לעצב, פחד או תסכול. כעס מופיע לעיתים קרובות יחד עם תחושות של כאב וסבל, ועם חוויות של פגיעה, איום או סכנה.
מכאן, ניתן לראות כי לאחר שאל חיה בהכחשה (השלב השני), היא נכנסת לשלב הכעס, שעשוי לעורר אצלה את הכמיהה לקיים פעולה תוקפנית וחשיבה שיפוטית.
הצלחה
השיר זכה להצלחה רבה בקנדה, כאשר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי של המדינה, והיה לאחד מלהיטי הקאנטרי הגדולים ביותר במצעד באותה השנה בה יצא. במצעד הקאנטרי איירפליי של בילבורד זכה להצלחה פחותה כאשר הגיע למקום ה-56 בלבד. במצעד שירי הקאנטרי הגיע למקום ה-36.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-15 מיליון השמעות.
שון גאן
שון גאן (באנגלית: Sean Gunn; נולד ב-22 במאי 1974) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה
גאן נולד בסנט לואיס, מיזורי. הבן הצעיר מתוך חמישה ילדים של לאוטה וג'יימס פ', אחיהם הצעיר של הבמאי ג'יימס גאן, התסריטאי בריאן גאן, איש העסקים פטריק, השחקן מאט, ועורכת הדין בת'. מוצא משפחתו מאירלנד, ושם המשפחה הוא קיצור של "מקגילגון" ("MacGilGunn"). הוא התחנך, כמו כל אחיו, בבית הספר היסודי והתיכון הישועי של סנט לואיס, וגדל בבית קתולי. כשגדל, החל ללמוד באוניברסיטת דה פול, שם רכש את כישורי המשחק שלו.
קריירה
בשנת 1995, שון הופיע לראשונה בסרט דל התקציב של "טרומה" בבימוי לויד קאופמן ובכתיבת אחיו הקולנוען ג'יימס ג'אן, "טרומיאו ויוליה", בתפקיד משנה. ב-1997 שיחק במותחן "מוכים" לצד ג'ודי גריר.
בשנת 2010 הוא הופיע בסרט "סופר", גם כן של אחיו ג'יימס, בתפקיד משנה. בסוף 2013, הופיע בתפקיד מפתח בסדרה "בונז".
ב-2014, הוא הופיע בסרט גיבורי-העל עתיר התקציב ביקום הקולנועי של מארוול "שומרי הגלקסיה" בכתיבתו ובבימויו של אחיו ג'יימס. הוא גילם את דמותו של קרגלין, ושימש כעומד בסט לדמויותיהם של רוקט ראקון ותאנוס עבור צילומים תלת-ממדיים בטרם בוצע עבורם לכידת תנועה ודיבוב. ב-2017, הוא חזר לסרט ההמשך "שומרי הגלקסיה: חלק 2" ושב לגלם את דמותו של קרגלין, הפעם בתפקיד רחב יותר, ושימש פעם נוספת כעומד לדמותו של רוקט. ב-2018 וב-2019, הוא שימש כעומד לדמותו של רוקט גם ב"הנוקמים: מלחמת האינסוף" וב"הנוקמים: סוף המשחק". שון הצטרף אל ג'יימס גם כשעבר ליקום הקולנועי של DC, והוא הופיע בדמותו של וויזל הסמור בסרט "יחידת המתאבדים 2" שיצא לאקרנים ב-2021.
בשנת 2022 ביצע הופעת אורח בדמותו של סול אגנון בסדרת המתח "רשימת החיסול" של אמזון פריים וידאו.
ג'וזף מורגן
ג'וזף מורגן (באנגלית: Joseph Morgan; נולד ב-16 במאי 1981 בשם ג'וזף מרטין) הוא שחקן ובמאי טלוויזיה אנגלי. ידוע בשל גילום דמותו של ניקולאס בסדרה "יומני הערפד" ובסדרת הבת "המקוריים".
קריירה
בשנת 2002 קיבל תפקיד ראשון בסדרה "ספוקס" בתור רבאררד פאר.
בשנת 2004 כיכב בסדרה "הקס". לאחר מכן בשנת 2003 הופיע בסרט "אדון ומפקד: הצד הרחוק של העולם" לצידו של ראסל קרואו. בשנת 2005 שיחק בסרט "אלכסנדר" לצידם של אנג'לינה ג'ולי וקולין פארל. בשנת 2007 שיחק בסדרה "דוק מרטין".
בתחילת 2009 החל לשחק את תפקידו של ניקלאוס ״קלאוס״ מייקלסון בסדרה "יומני הערפד" של רשת השידור האמריקאית The CW. לאחר מכן שיחק בסרט "בני אלמוות" לצד הנרי קאביל.
ב-11 בינואר 2013 הודיעה רשות השידור The CW על סדרת ספין אוף לסדרה יומני הערפד שמתמקדת רק בערפדים של המשפחה המקורית ונקראת "המקוריים" פרק הפיילוט שודר ב-25 באפריל 2013 והעונה הראשונה של הסדרה בכיכובו של מורגן החלה באוקטובר 2013 וזכתה לאהדה רבה, עם סיום העונה הראשונה החלו הצילומים לעונה השנייה. בנוסף, ביים 3 פרקים מתוך הסדרה.
חיים אישיים
מורגן פעיל למען עמותת הצדקה הבריטית. הוא מנהל אורח חיים טבעוני מאז 2014.
ב-5 ביולי 2014 נישא בג'מייקה לבת זוגו מזה שלוש שנים, השחקנית פרז'ה וייט, אותה הכיר בצילומים לסדרה "יומני הערפד". מורגן הוא אביה החורג של בתה של וייט ממערכת יחסים קודמת.
Animal Crossing
אנימל קרוסינג היא סדרת משחקי וידאו מהז'אנר של משחקי סימולציה של אינטרקאציה חברתית שפותחו ופורסמו על ידי חברת נינטנדו. הקונספט של סדרת המשחקים נוצר במקור על ידי מפתחים המשחקים היפנים קאטסויה אגוצ'י והיסאשי נוגאמי. במשחקי אנימל קרוסינג השחקן משחק בדמות אשר חיה בכפר אשר מאוכלס בבעלי חיים אנתרופומורפיים שונים ואשר מסוגל לקחת חלק בפעילויות מרובות כמו בין היתר דַּיג, תפיסת חרקים וחיפוש אחר מאובנים. הסדרה עושה שימוש בשעון ובלוח השנה הפנימיים של קונסולת המשחק על מנת לדמות את הזמן החולף בעולם האמיתי.
מאז השקתו הראשונית של המשחק הראשון של Animal Crossing בשנת 2001 הושקו בסך הכל חמישה משחקי Animal Crossing - כל אחד מהמשחקים בסדרה הושק עבור קונסולה שונה - נינטנדו 64, נינטנדו DS, Wii, נינטנדו 3DS ונינטנדו סוויץ'. הסדרה זכתה להצלחה ביקורתית ומסחרית ומכרה לאורך השנים מעל ל־60 מיליון יחידות ברחבי העולם. כמו כן לאורך השנים פיתחה נינטנדו גם שלושה משחקי ספין-אוף של אנימל קרוסינג - Animal Crossing: Happy Home Designer לקונסולת הנינטנדו 3DS, את המשחק Animal Crossing: Amiibo Festival לקונסולת המשחק Wii U ואת המשחק Animal Crossing: Pocket Camp למכשירים ניידים.
דמויות
בעוד שבכל משחק בסדרה ישנם כפריים שונים, דמויות בולטות מסוימות מופיעות בכל המשחקים.
משחקיות
במשחקי אנימל קרוסינג השחקן משחק בדמות אנושית שעוברת לגור בכפר המאוכלס בבעלי חיים אנתרופומורפיים, שם הוא חי ללא הגבלת זמן. לשחקנים במשחק אין יעדים מוגדרים, ובמקום זאת השחקנים מתבקשים לבלות את זמנם בכפר בביצוע פעילויות שונות ומגוונות הכוללות איסוף חפצים, שתילת צמחים, תפיסת חרקים, דיג והתרועעות חברתית עם תושבי הכפר. ניתן לשחק את המשחק יחד עם שחקנים אחרים באופן מקוון בזמן אמת, תוך הסתייעות בשעון ובלוח השנה הפנימיים של קונסולת משחקי הווידאו על מנת לדמות את חלוף הזמן בעולם האמיתי כך שהוא ישקף גם את חלוף הזמן במציאות, כמו גם את העונה הנוכחית של השנה והשעה הנוכחית ביום. חלק מהאירועים במשחק, כגון חגים או צמיחה של עץ, מתרחשים רק במועדים מסוימים בשנה או שנדרש שיחלוף זמן מסוים בעולם האמיתי על מנת שהם יתרחשו.
פיצ'ר בולט בסדרת משחקי אנימל קרוסינג היא היכולת לבצע התאמות אישיות רבות במיוחד שחלקן משפיעות אף על תוצאת המשחק. השם והמגדר של דמות השחקן נבחרים על ידי השחקן בתחילת המשחק, וניתן לשנות גם את המראה של דמות השחקן על ידי קנייה או עיצוב בגדים ואביזרים מותאמים אישית או שינוי התסרוקת. ניתן גם לרהט, לקשט ולהרחיב את בית דמות השחקן - השחקן יכול לרכוש ולאסוף רהיטים ולמקם אותם בכל מקום בבית, וכן לשנות את הטפטים ואת עיצובי הרצפה. בעוד שהטופוגרפיה, מיקומי הבניינים המקוריים, והתושבים הראשוניים בכפר נוצרים באופן אקראי כאשר המשחק מתחיל לראשונה (למעט ב-New Leaf, בו השחקן בוחר בין ארבע עיירות שונות שכבר נוצרו מבעוד מועד, ו-New Horizons בו השחקן מחליט באופן דומה בין ארבעה איים שונים שכבר נוצרו מבעוד מועד), שם הכפר וההמנון של הכפר, נקבעים גם הם על ידי השחקן.
איסוף חפצים הוא גם אלמנט מרכזי בסדרת משחקי אנימל קרוסינג - השחקן יכול לחקור את הכפר ולאסוף חפצים, כולל פירות, צדפים ופריטים שנזרקו. ניתן למכור כמעט את כל החפצים עבור "בֵּלְס", המטבע בו משתמשים במשחק. השחקנים אוספים חפצים כדי להשיג עוד בֵּלְס, שבאמצעותם ניתן לקנות רהיטים וביגוד, לרכוש הרחבות לבית ולשחק במשחקונים שונים. מספר כלים מיוחדים זמינים לפעילויות אחרות כגון דיג ואיסוף חרקים. ניתן לתרום פריטים מיוחדים, כמו מאובנים וציורים, למוזיאון הכפר. השחקן יכול לבחור להתרועע עם התושבים האחרים בכפר, לשלוח ולקבל מכתבים, לעסוק בסחר חליפין או לקחת חלק במשחק מחבואים. מעת לעת עוברים אל הכפר תושבים חדשים וחלק מתושבי הכפר נוטשים אותו בהתאם לפעולות השחקן.
כל המשחקים בסדרת משחקי אנימל קרוסינג מאפשרים צורה כלשהי של תקשורת בין השחקנים, הן במצב לא מקוון והן במצב מקוון. כפר בודד יכול לאכלס עד ארבעה שחקנים אנושיים, אם כי רק אחד יכול לחקור את הכפר בכל זמן נתון. השחקנים יכולים ליצור אינטראקציה באמצעות הודעות כתובות דרך סניף הדואר של הכפר או בלוח המודעות.
קבלה
באופן כללי סדרת משחקי Animal Crossing זכו לתגובות חיוביות. ארבעת המשחקים הראשיים הראשונים של סדרת משחקי Animal Crossing הם בין משחקי הווידאו הנמכרים ביותר עבור הקונסולות שלהם. המשחק Animal Crossing משנת 2001 מכר מעל ל-2.71 מיליון עותקים, המשחק Wild World מכר מעל ל-11.75 מיליון עותקים, המשחק City Folk מכר מעל ל-3.38 מיליון עותקים, המשחק New Leaf מכר מעל ל-12.97 מיליון עותקים, והמשחק Happy Home Designer מכר מעל ל-3.04 מיליון עותקים. New Horizons האפיל על המכירות של כל יתר המשחקים בסדרה בששת השבועות הראשונים ליציאתו לשווקים, והפך למשחק השני הנמכר ביותר עבור קונסולת המשחקים נינטנדו סוויץ' כאשר נכון למאי 2022 נמכרו מעל ל־37.62 עותקים של המשחק ברחבי העולם. המשחק Amiibo Festival היה כישלון מסחרי. ביפן המשחק מכר רק כ-87,872 עותקים. בסך הכל, נכון למאי 2022 מכר זיכיון משחקי Animal Crossing מעל ל-71.47 מיליון יחידות ברחבי העולם.
נשיא חברת נינטנדו לשעבר סאטורו איווטה ציין בעבר כי 56% מהאנשים שהזמינו מראש את המשחק "Animal Crossing: New Leaf" היו נשים, ורבים מהם רכשו את הקונסולה נינטנדו 3DS במיוחד על מנת שיוכלו לשחק במשחק. איווטה ציין כי המשחק זכה להצלחה רבה במיוחד בקרב נשים בין הגילאים 19 עד 24.
באמצעי תקשורת אחרים
ב-16 בדצמבר 2006 יצא לאקרנים ביפן עיבוד אנימה למשחק "Wild World" בשם "Dōbutsu no Mori". הסרט הופק על ידי חברת OLM. והופץ על ידי חברת Toho. הסרט גרף בסך הכל כ-1.8 מיליארד ין בקופות (כ-19.2 מיליון דולרים).
ניתן לשחק בדמות איזבל במשחק הקרוס-אובר Super Smash Bros. Ultimate ובמשחק הקרוס-אובר מריו קארט 8.
סטילה
דור סורוקר (נולד ב-1 בנובמבר 1998), הידוע בשם הבמה סטילה הוא ראפר, זמר, פזמונאי, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי. ידוע כחבר בהרכב ההיפ הופ הלם תרבות, לצד חן פורתי ואנדרדוג.
קריירה מוזיקלית
בשנת 2016, לאחר שהכיר את חן פורתי ואוראל "אנדרדוג" שמאילוב בקבוצת היפ הופ ברשת החברתית פייסבוק, עברו השלושה לדירת שותפים בחולון והקימו את הרכב ההיפ הופ "הלם תרבות". שירם הראשון, "השמש תזרח", יצא לאור באפריל 2017. ההרכב הוציא סינגלים רבים שזכו לאהדה ברשתות החברתיות, וסטילה אף פרסם מספר שירי סולו לאורך תקופה זו, ובהם "64 בארז", "לא חוזר אחורה" ו"מיינדסט" שזכו למאות אלפי צפיות בפלטפורמות המוזיקה. ביולי 2022 יצא אלבום הבכורה של ההרכב, "דירת שותפים", הכולל הופעות אורח של איזי ושרק.
ב-2023 יצר, הפיק וביצע יחד עם הראפרית נס את השיר "תיק קטן". השיר הפך ללהיט ויראלי והגיע היישר אל המקום הראשון במצעד "היטליסט" של מגזין מאקו. נוסף על כך, זכה להצלחה בתחנות הרדיו והגיע למקום השני במצעד השבועי של מדיה פורסט.
אנפת לילה לבנת-גב
אנפת לילה לבנת-גב (שם מדעי: Gorsachius leuconotus) היא מין של אנפה המצויה בטבע באפריקה שמדרום לסהרה. היא נקראה ב-1827 בידי החוקר הגרמני יוהאן גאורג ואגלר, כששמו ניתן על שם הנקודות היוצרות משולש במרכז הגב. אנפה זו קרובה לאנפת לילה מלאית, אנפת לילה יפנית ואנפת לילה לבנת-אוזן ושייכת כמותם לסוג אנפת לילה אפרו-אסייתית, כשבעבר שויכה לסוג אנפת לילה.
תיאור
אנפה זו מצויה באזורים הטרופיים והסובטרופיים של אפריקה והיא פעילת לילה החיה סמוך ליערות עם מקווי מים קרובים כמו אגמים, ביצות, מישורי הצפה וביצות מנגרובים. האנפה חיה בגפה או בזוגות בודדים ומחפשת על הקרקע או במים טרף של דגים, חסילונים, סרטנים, צפרדעים ותולעים. האנפות מקננות על העצים הגבוהים ומטילים 2 עד 3 ביצים ירקרקות בקן עשוי מענפים ומצמחיה.
אנפה זו בעלת תפוצה רחבה ואינה בסכנה כיום, אף שבמספר מדינות כמו דרום אפריקה האוכלוסייה נפגעת מהרס בתי מחיה ומציד בניגריה לטובת שימוש רפואי מסורתי.
האוניברסיטה הסינית בהונג קונג
האוניברסיטה הסינית בהונג קונג (במנדרינית: 香港中文大學) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בהונג קונג אשר הוקמה בשנת 1963.
רוב הלימודים באוניברסיטה מתקיימים באנגלית וחלקם במנדרינית. האוניברסיטה הסינית היא המוסד האקדמי היחידי בהונג קונג שאנשיו זכו בכל הפרסים הנחשבים בעולם האקדמי: פרס נובל, מדליית פילדס ופרס טיורינג. ארבעה זוכי פרס נובל היו קשורים בצורה כזו או אחרת למוסד ובהם צ'ארלס קואן קאו וצ'ן-נינג יאנג. האוניברסיטה חברה בארגונים אקדמאיים רבים ובהם איגוד אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי, ארגון האוניברסיטאות העולמי ורשת אוניברסיטאות עולמית.
היסטוריה
האוניברסיטה הסינית בהונג קונג הוקמה באוקטובר 1963 באמצעות חוק שהועבר במועצה המחוקקת של הונג קונג כאיחוד של שלוש מכללות קיימות, כשהוותיקה ביניהן הוקמה בשנת 1949. חלק ממבני המכללות הוקמו בתמיכתה של קרן פורד. בתחילה, האוניברסיטה כללה את הפקולטה לאמנויות, הפקולטה למדעים והפקולטה למדעי החברה. בשנת 1965 הוקם בית הספר לחינוך, אשר בשנים שלאחר מכן הפך לפקולטה עצמאית. בשנת 1966 החלו לימודים לתארים מתקדמים. בשנת 1971 נוסדה התאחדות הסטודנטים.
האוניברסיטה הפכה למוקד מהומות בין הסטודנטים למשטר הסיני בזמן מחאות 2019–2020.
רצח והתאבדות
רצח והתאבדות (ידוע גם בתור רצח-התאבדות או התאבדות-רצח) הוא מעשה שבו אדם הורג אדם אחד אחר או יותר, לפני או באותו הזמן שהוא הורג את עצמו. השילוב של רצח והתאבדות יכול לבוא לידי ביטוי בדרכים שונות. בין הדרכים הבולטות יותר: רבים ממעשי רצח המוני הסתיימו בהתאבדות, כמו הטבח בסטריפ של לאס וגאס, הטבח בתיכון קולומביין, הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק והטבח בווירג'יניה טק.
חלק ממעשי ההתאבדות מונעים בידי כתות דתיות, מעשים אלה מערבים לעיתים רצח של חברי הכת, כגון ההתאבדות ההמונית בג'ונסטאון, של כת מקדש העם.
תאוריות ונתונים בנוגע לרצח והתאבדות
לפי הפסיכיאטר קארל מנינגר, רצח והתאבדות הם מעשים מתחלפים - התאבדות לפעמים מניעה רצח, ולהפך.
במחקר שהשווה בין רצח-התאבדות לרצח בלבד בקרב זוגות, טען מילטון רוזנבאום (1990) במסקנות המחקר כי אוכלוסיית מבצעי הרצח-התאבדות בקרב זוגות שונה מאוכלוסיית מבצעי הרצח בלבד בקרב זוגות. בעוד שמבצעי הרצח-התאבדות נמצאו לעיתים קרובות בדיכאון (75%) וברובם המכריע היו גברים (95%), מי שביצעו רצח ללא התאבדות לא סבלו מדיכאון, ומחציתם היו נשים.
אף על פי שאין מערכת מעקב לאומית למקרים מסוג רצח והתאבדות בארצות הברית, מחקרים רפואיים על התופעה מעריכים כי מקרי רצח-התאבדות מובילים לכ-1,000 עד 1,500 מקרי מוות כל שנה שנה בארצות הברית, כאשר לרוב המעשה מתרחש בין בני זוג. הרוב המכריע של הרוצחים המתאבדים הם גברים, אשר לעיתים קרובות רוצחים את בת הזוג שלהם. דיכאון, בעיות זוגיות ו/או כלכליות ובעיות אחרות הם בדרך כלל המניעים לרצח.
גיבארט
גיבארט (בהונגרית: Gibárt) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. בין השנים 1984 ל-2006 היה הכפר חלק מאנץ'.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גיבארט קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-383 תושבים בשנת 2007 עד 312 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-19%).
בגיבארט חיו מעט יהודים.
כריסטוף ארל
כריסטוף ארל (בצרפתית: Christophe Hérelle; נולד ב-22 באוגוסט 1992) הוא כדורגלן צרפתי-מרטיניקי המשחק בעמדת הבלם בברסט.
לנטבאריס
לנטבאריס (בפולנית: Landwarów, לנדבארוב; ברוסית: Ландварово, לנדבארובו; ביידיש: לאַנדוועראָווע) היא עיר בחבל דזוקיה, המשויכת מבחינה מנהלית למחוז המשנה טרקאי במחוז וילנה שבמזרח ליטא.
כריסטוף ארל
קריירה
ארל נולד בניס, למשפחה צרפתית ממוצא מרטיניקי.
בשנים 2010–2014 שיחק בקבוצת המילואים של סושו, ואף נכלל בסגל הקבוצה הבכירה, אך לא שיחק. לאחר שבעונת 2014/2015 שיחק בקולמר מהליגה השלישית, בעונת 2015/2016 שיחק בקרטיי מהליג 2.
ביולי 2016 עבר לטרואה, היורדת הטרייה לליגה השנייה, ובתום העונה הצליח להעפיל איתה חזרה לליגה הבכירה.
ביולי 2018 נרכש על ידי ניס מהליג 1 ב-5 מיליון אירו.
ב-11 באוגוסט 2020 חתם על חוזה לארבע עונות בברסט מהליג 1, ששילמה עליו 4 מיליון אירו.
תקווה אהרוני
אשירה (תקווה) אהרוני היא טניסאית ישראלית וספורטאית ספורט נכים.
ביוגרפיה
אהרוני נולדה עם רגל אחת וגדלה עם תותב. בצעירותה החלה להתאמן במרכז הספורט לנכים ברמת גן ועסקה בכדורסל כיסאות גלגלים ובשחייה. מאוחר יותר התמקדה בטניס כיסאות גלגלים והגיעה להישגים בארץ ובעולם.
התנדבה לשירות צבאי בחיל החימוש ולאחר מכן למדה והוסמכה כמאמנת במכון וינגייט.
בשנת 2015 שינתה את שמה הפרטי מתקווה לאשירה.
הייתה נשואה בעבר לספורטאי ספורט נכים ששון אהרוני להם שני ילדים. בנה הוא הזמר חן אהרוני.
אוגוסטוס אג
אוגוסטוס לאופולד אג (באנגלית: Augustus Leopold Egg; 2 במאי 1816 – 26 במרץ 1863) היה צייר ויקטוריאני. אג נודע בשל יצירתו, הטריפטיכון "עבר והווה" משנת 1858.
קורות חיים
אג נולד בלונדון לג'וזף (Joseph) ולאן אג (Ann Egg), והיה בנם השני של הזוג. הוא הוטבל בכנסיית סנט ג'יימס שבפיקדילי ב-30 במאי באותה שנה.
ג'וזף אג היה יצרן נשק אמיד, אשר היגר ללונדון מאלזס.
אוגוסטוס אג למד בבתי הספר של האקדמיה המלכותית לאמנויות החל משנת 1836 והיה חלק מ"הקליקה" - קבוצת אמנים שנוסדה על ידי ריצ'ר דאד בשנת 1837. אג ניסה להשפיע ביצירותיו הפופולריות על דעת הקהל בחברה בה התגורר, בדומה לעבודותיו הספרותיות של חברו, הסופר צ'ארלס דיקנס. אג ודיקנס ייסדו יחדיו את "הגילדה לספרות ואמנות" - ארגון פילנתרופי שמטרתו לעזור לאמנים שהתקשו להתפרנס.
יצירותיו של אג היו לרוב איורים של סצנות מיצירות ספרותיות.
יצירתו הידוע של אג - הטריפטיכון "עבר והווה" הושפע מעבודותיו של ויליאם הולמן האנט, שאת יצירותיו קנה אג.
אג היה בין מארגני תערוכת אוצרות האמנות במנצ'סטר בשנת 1857, ונבחר לאקדמיה המלכותית בשנת 1860.
בשל בריאותו הלקויה, נהג אג לנסוע בחודשי החורף למרכז אירופה, לאזורים חמים יותר. באחד ממסעות אלה צייר את היצירה "חברים לדרך".
אג השתתף כשחקן חובב במחזות חבריו דיקנס ווילקי קולינס. בינואר 1857 שיחק במחזה של קולינס "The Frozen Deep" לצידו של דיקנס. המחזה הוצג בבית טוויסטוק ולאחר מכן הועלה לפני המלכה ויקטוריה, והוצג מספר פעמים שכל ההכנסות הוקדשו לצדקה.
אג נפטר באלג'יר בשנת 1863.
ראמה הראשון, מלך תאילנד
רָאֲמָה הראשון, פָּרָה בּוּדְהָה יוֹדְפָה צ'וּלָאלוֹק מֵהָאֲרָאג' (בתאית: พระพุทธยอดฟ้าจุฬาโลกมหาราช; 20 במרץ 1736 – 7 בספטמבר 1809) היה מלך ממלכת תאילנד (דאז סיאם) הראשון בשושלת צ'אקרי אשר הוא עצמו ייסד בשלטון.
בתקופת שלטונו הסדיר את הממשל בתאילנד לאחר שלאורך המחצית השנייה של המאה ה-18 נראו עליות ומורדות בממשל השושלות אשר עלה ונפל הלוך וחזור. נודע על הקמת עיר בירה על גדות נהר צ'או פראיה ונקראה בנגקוק. האירוע המכונן והמוכר ביותר של שלטונו היה מלחמתו נגד שושלת קונבאונג השלטת במיאנמר אשר הביאה לסוף דריסת הרגל הבורמזית בתוך תאילנד.
שנותיו הראשונות
עקב קשריו לבית האצולה של צ'אקרי, גדל והתחנך טונדואנג הצעיר בתוך ארמון המלוכה באיוטהאיה, בירת ממלכת איוטהאיה השלטת באותה העת. אחד מחבריו הקרובים ביותר היה בן המלך, טקסין, איתו ישמור על יחסים טובים לאורך זמן.
תפקידו הרשמי, בארמון, היה פקיד של המלך. בשנת 1757 הוא הפך לנזיר בודהיסטי כפי שהוכתב לו במסורת, אך זה לא היה לו לייעוד והוא נטש במהירות את עניין הדת וחזר לבית המשפט המדיני. בשנה שלאחר מכן מונה לסגן מושל פרובינציית רטצ'טהאני (בצפון-מזרח המדינה; איסאן.
ממלכת תונבורי
בשנת 1767 עמדה ממלכת איוטהאיה בפני קריסה מוחלטת. הממלכה הותקפה על ידי הבורמזים, הבירה הייתה במצור ובן המלך טקסין החליט לעזוב את העיר ולהתיישב מערבה יותר בעיר תונבורי. אחריו הגיע טונדואנג שנשאר נאמן לו ובכך הביא את הממשל של מחוז רטצ'טהאני לידי טקסין.
בהמשך השנה נפלה הבירה איוטהאיה והושמדה, נבזזה והוצתה. הבורמזים, המנצחים, הקימו משטר שלטון מפוצל בשטחים הכבושים על ידי אילי המלחמה השונים שהשתתפו במלחמה.
אך במהלך תקופה זו הכתיר עצמו טקסין למלך תונבורי ויצר ממלכה ארעית שניתן לתאר כ"ממלכת התנגדות" לפולש הבורמזי. טונדואנג מונה למפקד המשטרה המלכותית בתואר המלכותי פרה רצ'ארין ובשנת 1769 הוא ארגן מסע צבאי נגד לורד פאנג הבורמזי, אותו הביס.
לקיחת הכס
בשנת 1781 ממלכת תונבורי החלה להתפרק: מרד שמקורו בפרה סון בשטחים הצפוניים איים להפיל את השלטון, טקסין עצמו איבד את מעמדו כמלך, הממשלה הושעתה. בשנה שלאחר מכן, בשנת 1782, חזר טונדואנג לתונבורי עם צבאותיו כדי להרגיע את המרד המתמשך, עם הצלחתו בפעולה זאת במקום להחזיר את השלטון לטקסין, הוא הוציא את האחרון להורג, תפס את מקומו והקים את ממלכת ראטאנאקוסין. בכך החלה שושלת צ'אקרי שהיא עדיין השושלת השלטת בתאילנד עד היום (תחת ראמה העשירי, מלך תאילנד), למרות העובדה שהמדינה עברה תהפוכות פוליטיות עם השנים.
בירה חדשה: בנגקוק
אחת מההחלטות הראשונות של המלך, מלבד לקיחת שמו של ראמה להיות לו לשם הכתר, הייתה ליצור בירה חדשה יותר ממזרח. הרעיון היה לא רק להגדיר מיקום אסטרטגי בעל יכולת טובה יותר להגנה מפני פלישות מהמערב, אלא גם לבצע ניקוי מהעבר, ולא לחקות את תקופת ממלכת איוטהאיה כנעשה בידי ממלכת תונבורי. בירתה החדשה נקראה ראטאנאקוסין, שפירושה "מקום בו מוחזק בודהה האזמרגד". ואכן הוא בנה ארמון עם מקדש בודהיסטי בו הוצב פסל בודהה האזמרגד המפורסם, סמל המלוכה התאילנדית. עיר זו היא עדיין בירת תאילנד, והיא נודעת בימינו כבנגקוק.
התפשטות מזרחה
בין השנים 1784–1785 התרחש קרב ראך גאם-שואי מוט נגד הממלכה של וייטנאם לחוף ים סין הדרומי. היה זה קרב שהתרחש בדלתה של המקונג והיה כרוך בברית בין כוחות הים של סיאם לבין אלה של צבא אילי המלחמה של נגווין (מדרום לווייטנאם) נגד הווייטנאמים. על פי הבנת שליטי נגווין הייתה הברית הצבאית מקורה בפעולה אשר דרשה התפתחות צבאית וטריטוריאלית של ממלכת סיאם אל מעבר לגבולותיה ולתוך קמבודיה ולאוס ואף מעבר.
מעבר לכיבוש הצבאי מה שהיה חשוב עבור ראמה הראשון היה התפשטות התרבות התאילנדית, אורח החיים ונקודת מבט כללית יותר על כוחה של ממלכת סיאם בתוך מעצמה אזורית. כך כאשר המלך הצעיר של קמבודיה, הנסיך לשעבר אנג-אנג, עלה על כס המלוכה במקום אביו שהודח בשנת 1779, ראמה הראשון הורה לחטוף אותו.
הרעיון לא היה לכבוש את קמבודיה מבחינה צבאית אלא להביא את שליטה לבנגקוק כדי לגדל אותו כבנו. בהיותו מבוגר הוא היה אמור להפיץ את התרבות התאילנדית בארצו, מה שכבר נעשה בעבר על ידי הטלת מושל תאילנדי על צפון קמבודיה בתקופת טקסין. כשהגיע לבגרות בשנת 1794, אנג-אנג אכן נשלח חזרה לארצו כמלך, אך למעשה היה זה ממשל בובות, שלא היה מסוגל לקבל החלטות משלו ועדיין פעל תחת האימפריה הסיאמית.
מלחמה במיאנמר
אם ההשפעה התאילנדית הצליחה להתפשט בשלווה בקמבודיה, לא היה זה אותו הדבר עבור מיאנמר. ואכן הבורמזים, היריבים הטריטוריאליים הגדולים, פתחו במתקפה על צפון סיאם בין השנים 1785–1786, מערכות אלו כונו לימים מלחמת תשעת הצבאות. כוחות סיאם על גבי הגבול נאבקו קשה אך יכלו לעמוד מספיק זמן כדי לאפשר לחילות מבנגקוק להתארגן ולהגיע כתגבורת צבאית. עם הגעתם הם גילו שהעיר למפנג בצפון נמצאת תחת מצור וכי מושלה נחטף.