cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניקולאי מיאסקובסקי
קורות חיים
ביצירתו המוקדמת, שנכתבה בקונסרבטוריון, הושפע מיאסקובסקי בעיקר מצ'ייקובסקי ומסקריאבין. רק מקצת יצירותיו התזמורתיות מאותה העת שרדו. עם זאת, במהלך לימודיו בקונסרבטוריון שיתף פעולה עם סרגיי פרוקופייב לפחות ביצירה משותפת אחת, ששימשה את פרוקופייב בפרק השקט של הסונטה מס' 4 לפסנתר שלו. הסונטה מס' 1 של מיאסקובסקי, שנכתבה באותם הימים ומורגשת בה השפעת סרקיאבין, תוארה על ידי גלן גולד כ"אולי אחת היצירות הראויות לציון ביותר מאותה תקופה". מיאסקובסקי השלים את חוק לימודיו ב-1911, והחל להרצות בקונסרבטוריון. כמו כן שימש כמבקר מוזיקה חריף. במסגרת תפקידו זה היה מן המעטים שידעו להעריך את יצירתו של איגור סטרווינסקי כבר בראשית דרכו.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה חזר לצבא ולקח חלק פעיל בלחימה. הוא נפצע בחזית האוסטרית עת עסק בביצורי החוף של העיר טאלין, וסבל מהלם קרב. שתי הסימפוניות שכתב בתקופת המלחמה מנוגדות מאוד באופיין. בעת המהפכה ומלחמת האזרחים שבעקבותיה הוא כבר היה ברוסיה. באותה העת נרצח אביו, שהיה גנרל לשעבר בצבא הצאר, על ידי מהפכנים בולשוויקים. גם דודתו, אליה היה קשור, מתה באותה תקופה, וגיסו התאבד בשל משבר כספי. מיאסקובסקי עצמו שירת בצבא האדום בין 1917 ל-1921. לאחר מכן קיבל תקן בקונסרבטוריון של סנט פטרסבורג, שם התגורר בדירה אחת עם אחותו האלמנה ולנטינה ובתה. מיאסבקובסקי היה רווק כל ימיו ומתואר כאדם ביישן, סגור, רגיש ופורש מחברה.
בשנות העשרים והשלושים מיאסקובסקי היה למלחין הבולט של ברית המועצות, וכתב את מרבית יצירתו בסגנון הקלסי המסורתי. הוא לא כתב אופרות אך כתב 27 סימפוניות (וכן שלוש סימפונייטות), שלושה קונצ'רטי, ועוד יצירות לתזמורת- 13 רביעיות מיתרים, 9 סונטות לפסנתר סולו, וכן יצירות קטנות רבות וכמה יצירות ווקליות. עם זאת, הוא היה חבר באגודה למוזיקה בת זמננו, שהייתה אמונה על טיפוח המוזיקה המודרנית. הוא גם שמר על קשריו עם פרוקופייב בעת שהותו בגלות מברית המועצות.
בשנות העשרים והשלושים יצירותיו נוגנו גם בארצות הברית ובאירופה. הוא כונה לעיתים "המצפון של מוסקבה". היו שסיווגו אותו בין גדולי המלחינים הרוסיים של זמנו. מאמצע שנות השלושים חלה ירידה בפוריותו המוזיקלית.
על אף הסתייגותו ממשטר סטלין, מיאסקובסקי עשה כל שביכולתו להימנע מעימותים עם השלטונות. אף שכמה מיצירותיו מתייחסות לאירועי הזמן, רובן ככולן חסרות כל מימד פרוגרמטי או תעמולתי. אחת הפתיחות שכתב הוקדשה לסטלין לרגל יום הולדתו הששים.
פיניאס או'קונל
פיניאס ביירד או'קונל (באנגלית: Finneas Baird O'Connell; נולד ב-30 ביולי 1997) המכונה פיניאס, הוא זמר, כותב שירים, מפיק מוזיקלי, מוזיקאי ושחקן אמריקאי. הוא כתב והפיק שירים עבור אמנים אחרים, ביניהם אחותו הצעירה, בילי אייליש. הוא זכה בשמונה פרסי גראמי מתוך 13 מועמדויות. בשביל עבודותו עם אחותו הוא זכה בהקלטת השנה פעמיים ברצף, אלבום השנה, שיר השנה, אלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר, מפיק השנה, לא קלאסי ואלבום הלא קלאסי המעובד הטוב ביותר. בנוסף הוא גם היה מועמד לפרס גראמי לתגלית השנה בשל עבודות כזמר סולו. השיר שלו ושל אחותו "No Time to Die" מהסרט "לא זמן למות" זיכה את שניהם בפרס אוסקר, פרס הגלובוס הזהב ופרס גראמי.
פיניאס הוציא כמה סינגלים כאומן סולו, והמיני-אלבום שלו Blood Harmony, יצא לאור באוקטובר 2019. המיני-אלבום כולל את השיר "Lets Fall In Love For The Night", השיר הכי מוצלח שלו נכון להיום, שהגיע למקום 17 בטבלת השירים האלטרנטיבים של בילבורד בארצות הברית. אלבום הבכורה שלו Optimist, יצא לאור ב-15 באוקטובר 2021.
כשחקן, כיכב או'קונל בסרט העצמאי, "Life Inside Out". בנוסף לכך, הוא ידוע בזכות תפקידו כאליסטר בסדרת הטלוויזיה, Glee. הוא גם הופיע בתוכנית הקומדיה האמריקאית משפחה מודרנית.
חיים וקריירה
פיניאס נולד לשחקנית והתסריטאית מגי ביירד, והשחקן פטריק או'קונל. השניים הם מוזיקאים גם כן. הוא גדל בלוס אנג'לס, והחל לכתוב ולהפיק שירים בגיל 12. בשנת 2015, השתתף בסדרת הטלוויזיה Glee. בין היתר, הוא הזמר וכותב השירים של להקת Slightlys, שזכתה בפרסים שונים ובתחרויות שונות בלוס אנג'לס. פיניאס כותב ומפיק שירים ואלבומים עבור אחותו, בילי אייליש. הוא כתב והפיק ביחד איתה את המיני-אלבום הראשון שלה Don't Smile at Me, אשר הגיע אל המקום ה-14 במצעד הבילבורד 200. פיניאס הפיק וכתב שירים ביחד עם אייליש, אשר נכללו באלבום הבכורה שלה, .
הסינגל הראשון של פיניאס "New Girl", יצא לאור בשנת 2016. הקליפ של השיר הופץ בשנת 2019. בהמשך, הוציא את הסינגל "I'm in Love Without You" בשנת 2017, ושמונה סינגלים נוספים בשנת 2018: "", "", "", "", ""," ", "" ו-"Let's Fall in Love for the Night".
הוא קיבל מועמדות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריית "תגלית השנה".
אמנות
פיניאס הושפע מאמנים שונים, תוך שהצהיר כי: "אנשים אמרו, 'הוא ישתף פעולה עם טיילור סוויפט' ובתגובה תהיתי לעצמי 'אני?'; אני חושב שהיא נפלאה. כתיבת השירים שלה נתנה לי השראה במשך שנים. אני בדרך כלל לא אוהב לעצבן אנשים ולבקש ליצור עמם מוזיקה. אם היא רוצה ליצור איתי כמה דברים, אני בטוח שאדע מזה ואז ניצור כמה דברים ביחד".
חיים אישיים
פיניאס במערכת יחסים עם היוטיוברית קלאודיה סולבסקי מאז שנת 2018. הוא הוציא שיר בשם "Claudia", אשר כתב בלילה הראשון בו נפגשו. פיניאס הוא אחיה הגדול של בילי אייליש. אייליש ציינה כי לשניהם יש את התופעה "סינסתזיה".
כמו אחותו, הוא גדל כצמחוני מלידה, וכמוה, הוא עבר לטבעונות בשנת 2014.
פתיחה לחג הפסחא הרוסי (רימסקי קורסקוב)
פתיחה לחג הפסחא הרוסי (ברוסית: Светлый праздник), אופ. 36, היא יצירה שנכתבה על ידי המלחין הרוסי ניקולאי רימסקי-קורסקוב בין אוגוסט 1887 לאפריל 1888. היצירה הוקדשה לזכרם של מודסט מוסורגסקי ואלכסנדר בורודין, שני חברי החמישה. זוהי האחרונה מבין מה שרבים מכנים את כשלושת היצירות התזמורתיות הטובות ביותר שלו. קדמו ליצירה זו להן קפריצ'יו ספרדי ושחרזאדה. הבכורה התקיימה בקונצרט סימפוני רוסי בסנקט פטרבורג ב-15 בדצמבר 1888.
רקע
הלחנים בפתיחה הם ברובם מהליטורגיה הרוסית-אורתודוקסית, המבוססת על אוסף של מזמורים ליטורגיים רוסים-אורתודוקסיים ישנים הנקראים Obikhod.
רימסקי-קורסקוב אמר באוטוביוגרפיה שלו שהוא להוט לשחזר את "הצד האגדי והאלילי של החג, המעבר מהערב הקודר והמסתורי של עצב לשמחה דתית-פאגנית חסרת מעצורים בבוקר יום ראשון של חג הפסחא".
רימסקי-קורסקוב תמיד התעניין בנושאים ליטורגיים במוזיקה, למרות שהוא עצמו לא היה מאמין.
המוזיקולוג האמריקני מילוש ולימירוביץ' מסביר, "ה-Obikhod היה כמו ה- Liber usualis של הרוסים. ב-1848 הוא הפך להיות חובה עבור כל הכנסיות ברוסיה." כך נקשר ה-Obikhod ללאומניות ברוסיה. המנגינות שבחר רימסקי-קורסקוב מה-Obikhod יישאו משקל לאומני ודתי מסוים, והרוסים יכירו אותם לחלוטין. היצירה פנתה גם לרגשות הרוסים בגלל הביטוי שלה לחג הפסחא, נקודת השיא של השנה.
פרופסור רוברט גרינברג מתאר את הפתיחה לחג הפסחא הרוסי כ"סיפור עלילתי של יום פסחא רוסי מבוקר ועד רדת החשכה". ברוסית, חג הפסחא מכונה "החג הבהיר".
תזמור
הפתיחה מנוגנת לתזמורת רומנטית בגודל של אותה תקופה, המורכב מ-3 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרינטים, 2 בסונים, 4 קרנות יער שתי חצוצרות, 3 טרומבונים, טובה, טימפני, גלוקנשפיל, משולש, מצלתיים, מערכת תופים, גונג, נבל וכלי קשת.
מבנה
היצירה היא בעיקר בצורת אלגרו סואנטה, עם הקדמה ארוכה בהתחלה. לאורך כל היצירה, ישנם מספר קטעי סולו בולטים, הכוללים כינור, צ'לו, טרומבון, קלרינט וחליל.
קטע הפתיחה כתוב במקצב שתי חמישיות, והיא אחת היצירות היותר מפורסמות לתזמורת בנגינה במקצב חמישיות. החלק האחרון של היצירה כולל מקצב של 2 חלקי אחד, תוך שימוש מדי פעם במקצב 3 חלקי 1, והיא אחת היצירות התזמורתיות המעטות שבהן משתמשים באחת מחתימות הזמן הללו.
היצירה אורכת כ-14 דקות.
קישורים חיצוניים
קישור לאתר בו מופיע קטע שמע של היצירה ומידע.
מעדכן התוכנה
מעדכן התוכנה (בגרסאות הקודמות יותר נקרא מנהל העדכונים) היא תוכנה המעדכנת תוכניות מותקנות, ואת החבילות המקושרות אליהם, בטלאי תוכנה חשובים, וכן בטלאים הנוגעים לענייני אבטחה.
בנוסף היא מודיעה למשתמש כשיש עדכונים זמינים, ומציגה אותם בסדר אלפביתי, כך שהמשתמש יכול לבחור איזה עדכון ברצונו להתקין. נכתבה במקור למערכת ההפעלה אובונטו, אך כיום היא גם חלק מהפצת הלינוקס דביאן, ומערכות נוספות מבוססות APT.
עד גרסת אובונטו 12.04 LTS, נקראה "מנהל העדכונים", אך במאי 2012 הוכרז כי התוכנה תיקרא מגרסה 12.10 של אובונטו בשם "מעדכן התוכנה", כדי לתאר טוב יותר את פעולתה.
מעדכן התוכנה אינו יכול להסיר עדכונים, אך דבר זה יכול להתבצע על ידי מנהלי חבילות אחרים, כדוגמת מרכז התוכנה של אובונטו, או כאלו המתקדמים יותר מבחינה טכנית כדוגמת סינפטיק.
באובונטו מעדכן התוכנה משמש גם לעדכן את מערכת ההפעלה לגרסתה החדשה יותר, היוצאת לאור מידי 6 חודשים באופן רגיל, וגרסה בעלת תמיכה לטווח ארוך כל שנתיים. אפשרות זו נמצאת כברירת מחדל בגרסה למשתמש הרגיל של אובונטו, אך צריכה להיות מוספת ידנית בגרסת השרתים.
בנגקוק פוסט
בנגקוק פוסט (באנגלית: Bangkok Post) הוא עיתון יומי בשפה האנגלית, היוצא בבנגקוק בירת תאילנד. העיתון יצא לראשונה ב-1 באוגוסט 1946, היו בו ארבעה עמודים, והוא עלה באט אחד, סכום ניכר בימים ההם.
העיתון מתאר את עצמו כחופשי יחסית לעיתונים במדינה בה הצנזורה על התקשורת נפוצה. אולם העיתון הואשם פעמים רבות בצנזורה פנימית, וטיוח ידיעות העשויות לפגוע בבעלי כוח. דוגמאות לכך הם: הימנעות מביקורת על בית המלוכה התאילנדי, ואי דיווח על גיחות ההפצצה של חיל האוויר האמריקאי במלחמת וייטנאם על מטרות בווייטנאם וקמבודיה, שיצאו מבסיס החיל במדינה.
טור ידוע בעיתון היה Nite Owl של ברנרד טרינק, הטור סיקר את חיי הלילה של בנגקוק, והוא פורסם בין השנים 1966–2004, תחילה בעיתון בנגקוק וורלד שנסגר. בעיתון עמוד דעות הנותן במה לתושבי תאילנד ותאילנדים גולים, בנושאים מקומיים ובינלאומיים.
תולדות העיתון
העיתון נוסד על ידי אלכסנדר מקדונלד, קצין לשעבר במשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS), יחד עם עמיתו התאילנדי; פראסיט לוליטאנונד (Prasit Lulitanond). באותה התקופה חששה תאילנד מהמהפכות הקומוניסטיות שהתרחשו במדינות השכנות, והיא ראתה בארצות הברית כמגינה מפניהן. על מנת לשלוט בדעת הקהל במדינה, רצתה השגרירות האמריקאית בתאילנד בעיתון עצמאי פרו-אמריקאי, כדי להתמודד עם העמדות הסובייטיות. יש הטוענים שהמימון להקמת העיתון הגיע ישירות ממשרד החוץ האמריקאי או מה-OSS עצמו, אך אין הוכחות לכך.
תחת ניהולו של מקדונלד, היה בנגקוק פוסט עיתון עצמאי יחסית, והועסקו בו עיתונאים צעירים רבים, בהם פיטר ארנט ו-TD אולמן, שהפכו לבעלי שם עולמי. אלכסנדר מקדונלד עזב את תאילנד בהפיכה הצבאית של תחילת שנות החמישים, ואת מקומו תפס העיתונאי הקנדי רוי הרברט תומסון.
באפריל 2007 פרסמה סוכנות הידיעות האיראנית אירנ"א כתבה, בה נטען כי בנגקוק פוסט משמש כשופר של מדינת ישראל, וכי סקירת האירועים במזרח התיכון על ידי העיתון, מוטה כלפי ממשלת ישראל.
מתחרים
העיתון המתחרה באנגלית; בנגקוק וורלד (Bangkok World), החל לצאת בתחילת שנות השישים. בנגקוק וורלד נרכש על ידי בנגקוק פוסט בשנת 1971, והוא נסגר באמצע שנות השמונים, עקב ירידה במכירות.
כיום המתחרה העיקרי לבנגקוק פוסט הוא העיתון The Nation ("האומה"), עיתון בעל קשרים במפלגה הדמוקרטית המקומית, ובעל מקורות רבים בהתקוממות בדרום המדינה. בנגקוק פוסט לעומת זאת; מציג את החדשות מנקודת המבט של המעמד הבינוני העירוני, וממתג את עצמו כעיתון לכל המשפחה.
מיכאל אלבק
מיכאל אלבק (נולד באוקטובר 1934) הוא כימאי ישראלי, פרופסור אמריטוס במחלקה לכימיה באוניברסיטת בר-אילן, אשר כיהן כנשיאה החמישי של האוניברסיטה.
ביוגרפיה
נולד בגרמניה לחוקר המשנה והתלמוד פרופסור חנוך אלבק ולהניה (הנדל). סבו הוא חוקר התלמוד שלום אלבק.
עלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1935.
אלבק למד באוניברסיטה העברית ובשנת 1959 קיבל בה תואר מוסמך בכימיה. בשנת 1962 הוענק לו תואר דוקטור.
בשנים 1962-1964 שימש כחוקר ראשי במכון לסיבים ולעצי יער בירושלים. מ-1964 ועד 1965 היה ראש המעבדות הכימיות בחברת מקורות.
בשנת 1965 הצטרף לסגל אוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1978 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין וב-2003 היה לפרופסור אמריטוס.
בשנת 1982 מונה לרקטור האוניברסיטה ולחבר בוועד המנהל ובמועצת הנאמנים של האוניברסיטה (כיהן כחבר בהם עד 1999). בשנת 1986 סיים את תפקידו כרקטור ומונה לנשיא האוניברסיטה, תפקיד בו כיהן עד 1989.
אלבק שימש גם כנשיא החברה הישראלית לכימיה וכחבר במועצות הנאמנים של מוסדות שונים - חברת טבע, מפעלי ים המלח, מוסד ויצמן לפרסומי מדע והקרן הדו-לאומית גרמניה-ישראל (GIF).
תחומי מחקריו
מחקריו של אלבק עוסקים בכימיה, ביולוגיה ויישומים רפואיים של תרכובות טלור אורגניות ואי-אורגניות. פרסם והוציא כ-120 פרסומים מדעיים ופטנטים.
משפחתו
אלבק נשוי לדוקטור שולמית אלבק, שכיהנה כחברת סגל בית הספר לעבודה סוציאלית של אוניברסיטת בר-אילן, ולהם ארבעה ילדים, וביניהם אמנון אלבק, פרופסור לכימיה אורגנית, המכהן כרקטור אוניברסיטת בר-אילן (החל משנת תשפ"א).
אחיו של מיכאל אלבק, הוא פרופסור שלום אלבק, הקרוי על שם סבו.
האצטדיון הבין-לאומי קהיר
היסטוריה
בניית האצטדיון החלה ב-1955 והסתיימה ב-1960. ב-2007 אירח חלק מהתחרויות גביע העולם בכדורגל עד גיל 20. זהו האצטדיון השני בגודלו במצרים אחרי אצטדיון בורג' אל-ערב אשר ממוקם בעיר בורג' אל-ערב הצמודה לאלכסנדריה (86,100 מקומות ישיבה). ליד האצטדיון קיים מתחם אימונים כולל מגרש אימונים ובריכת שחייה אולימפית ואולם ספורט (20,000 מקומות ישיבה).
לורד (זמרת)
אלה מריה לאני יליץ'-או'קונור (באנגלית: Ella Maria Lani Yelich-O'Connor; נולדה ב-7 בנובמבר 1996), הידועה בשם הבמה לורד (Lorde), היא זמרת ופזמונאית ניו זילנדית.
בנובמבר 2012, פרסמה לורד מיני אלבום (EP) בשם "The Love Club", שהסינגל הראשון מתוכו, "Royals", הגיע למקום הראשון במצעד 40 הגדולים של ניו זילנד באותה שנה וכן למקום הראשון בבילבורד הוט 100, מה שהפך אותה ליוצרת הסולו הניו זילנדית הראשונה לעמוד במקום הראשון במצעד האמריקאי. בספטמבר 2013 יצא אלבום הבכורה שלה, "Pure Heroine". האלבום זכה לשבחי ביקורות ולהצלחה בינלאומית. עבודתה זכתה להערכה בכל העולם ואף הקנתה לה מספר מועמדויות וזכיות בפרסים חשובים בתעשיית המוזיקה. באוקטובר 2013 זכתה לורד, יחד עם ג'ואל ליטל, בפרס "מגילת הכסף", המוענק על ידי תעשיית המוזיקה האוסטרלית עבור השיר הטוב של השנה. בטקס פרסי גראמי ה-56 הייתה מועמדת לורד בארבע קטגוריות מתוכן היא זכתה ב"שיר השנה" וב"הופעת הפופ סול הטובה ביותר".
האדון
האדון הוא רומן רומנטי ארוטי משנת 2019 מאת אל ג'יימס, הספר תורגם לעברית על ידי שירה פאר ויצאה לאור בעברית בהוצאת ידיעות אחרונות.
לורד (זמרת)
ביוגרפיה
נולדה בשם אלה מריה לאני יליץ'-או'קונור באוקלנד, ניו זילנד. אביה, ויק או'קונור, הוא ממוצא אירי ועובד כמהנדס אזרחי ואמה, סוניה יליץ', היא משוררת ניו זילנדית זוכת פרסים והיא ממוצא קרואטי. היא גדלה בדבנפורט, החוף הצפוני, אוקלנד, ניו זילנד. יש לה אחות מבוגרת ואח ואחות צעירים.
בגיל חמש, בעקבות חברה, השתתפה לורד בקבוצת דרמה בה גילתה את אהבתה לשירה ומשחק. בהמשך תיארה את ההנאה מהחוויה כ"להדליק צד אחר של עצמי ולהפוך לאני אחרת". אמהּ עודדה אותה לקרוא ספרים וצוטטה כאומרת שבגיל 12 לורד קראה ספרים של קורט וונגוט וריימונד קארבר, ובגיל 14 היא הגיהה עבורה את עבודת המאסטר שלה.
האדון
עלילה
מקסים (מקס) טרווליאן הוא אריסטוקרט האנגלי אשר חי חיים טובים כצלם, דוגמן ומלחין, טרווליאן שוכב עם אשה מזדמנת כמעט כל לילה אך אין לו בת זוג.
באופן פתאומי אחיו קיט מת והוא יורש את מחוז טרוותיק ואת התואר "הרוזן מטרוותיק".
לורד (זמרת)
ביוגרפיה
בשנת 2009 השתתפו לורד וחברה לואיס מקדונלד (בעשור השני של המאה ה-21, חבר להקת "Five Mile Town") בתחרות כישרונות בבית ספרם וזכו בה. בעקבות התחרות שלח אביו של מקדונלד הקלטות של לורד למספר סוכנויות כישרונות. כשהייתה בת 13 החתים הסוכן סקוט מקלאקלן את לורד בחברת יוניברסל, ובגיל 14 היא החלה לעבוד עם פזמונאי החברה.
את שם הבמה שלה אימצה בעקבות "הקסם", כהגדרתה, שחשה ביחס לבני המלוכה והאצולה, אך חשה שהשם "לורד" (Lord) הוא גברי מדי, וכדי להעניק לו מגע נשי יותר הוסיפה בסופו את האות "E", מה שיוצר את הכתיב השונה מהמקובל, "Lorde".
האדון
עלילה
עוזרת הבית של מקס היא מהגרת אלבנית בשם אלסיה דמאצ'י (בת 23). בפעם הראשונה שהוא רואה אותה הוא מתאהב בה ואף היא מתאהבת בו, הוא מגלה את כישרונותיה בתחום המוזיקה והוא נהנה להקשיב לה מנגנת בפסנתר יום אחד הוא מכניס אותה לחדר הצילום שלו, הוא מצלם אותה ואז מנשק אותה, לאחר מכן היא מספרת לו שהיא הוברחה מאלבניה על ידי מבריח שהבריח אותה למטרות זנות, היא ברחה ממנו לפני שנגע בה, יום לאחר מכן המבריח מחפש אותה שוב.
מקס מסתיר אותה בדירת האירוח שלו בקורנוול, בדירה הוא מגלה שהיא בתולה והם מתחילים במערכת יחסים.
שני אנשים פורצים לדירתו של מקסים ומגלים את אלסיה ומרביצים לה, מקס מגיע ולוכד אותם, הוא ואלסיה הולכים לבית אחוזת טרוותיק שם היא מגלה שהוא רוזן, והיא חושבת שהוא זקוק לה מינית והוא לא אוהב אותה באמת, מקסים מגיע ומעמיד אותה על טעותה.
לורד (זמרת)
2012–2014: Pure Heroine ופריצת הדרך
ב-7 ביוני יצא השיר בבריטניה בהפצה דיגיטלית, וב-22 ביוני על גבי דיסק. ב-8 ביוני 2013 יצא הסינגל "Tennis Court" בניו זילנד. השיר הושמע במהלך השידור של גמר טורניר היחידות באליפות וימבלדון 2013 בערוץ BBC Sport. ב-14 ביוני הגיע השיר למקום הראשון במצעד 40 הגדולים של ניו זילנד. באותו שבוע נהייתה לורד לזמרת הראשונה להחזיק ב-4 שירים בעשרים הראשונים של המצעד. הלהקה "טיטאניום" הייתה הקודמת להחזיק בשיא עם שלושה שירים. ב-26 ביולי 2013 התבקשה לורד להחליף את פרנק אושן, שביטל את הופעתו עקב מחלה, ולהופיע בפסטיבל "Splendour in the Grass" שהיה עתיד להתקיים באותו סוף שבוע. היא הופיעה מול 10,000 איש במפרץ ביירון הצפוני בו נערך הפסטיבל אותה שנה.
ב-12 באוגוסט 2013 הודיעה לורד דרך חשבון הטוויטר שלה שאלבום הבכורה שלה, "Pure Heroine", יצא בארצות הברית ב-30 בספטמבר. יציאת האלבום לוותה בקמפיין פרסום מאסיבי בארץ הולדתה ניו זילנד. בתחילת ספטמבר 2013 הוכרזו לורד ושותפה לכתיבה ג'ואל ליטל כמועמדים לפרס מגילת הכסף 2013, פרס המוענק כל שנה עבור הישגים בולטים בתחום הכתיבה המקורית של שירי פופ בניו זילנד, עבור השיר "Royals". ב-15 באוקטובר הוכרזו כזוכים בו. בריאיון לערוץ TV3 בספטמבר 2013 חשפה לורד כי היא דחתה הצעה מהזמרת קייטי פרי להופיע לצידה במהלך מסע ההופעות הבינלאומי של פרי. גרסת הכיסוי שלה ללהיט "Everybody Wants to Rule the World" של "Tears for Fears" נכללת בפסקול הסרט "משחקי הרעב: התלקחות" ובקדימון של משחק הווידאו Assassin's Creed Unity של Ubisoft. בנובמבר 2013, לאחר מלחמת הצעות שכללה את סוני ואת החברה המייצגת אותה, יוניברסל, חתמה לורד על הסכם הוצאה לאור עם חברת "Songs Music Publishing". שוויו של החוזה הוערך ב-2.5 מיליון דולר והוא מאפשר לחברה לעשות שימוש בשיריה של הזמרת בסרטים ופרסומות.
הלהיט "Royals" זכה למספר גרסאות כיסוי בתוכניות טלוויזיה בעולם וביניהן גם בישראל כאשר ב-5 בינואר 2014, בעונה הראשונה של הגרסה הישראלית לתוכנית המציאות "אקס פקטור", ביצעה אותו המתמודדת תמר פרידמן, בהדרכת המנטור רמי פורטיס.
המגזין האינטרנטי "Faster Louder" העמיד את "Pure Heroine" כאלבום השנה ברשימת 50 האלבומים של 2013 שלו. בטקס פרסי גראמי ה-56 הייתה מועמדת לורד בארבע קטגוריות כולל "שיר השנה", שעבורה ועבור הקטגוריה "הופעת הפופ סול הטובה ביותר" גם זכתה, ו"תקליט השנה" עבור "Royals" ו"אלבום הפופ הטוב של השנה" עבור "Pure Heroine".
האדון
עלילה
מקסים מגיע לביתה בקוקס ומבקש מאביה את ידה אביה אומר לו שהיא הובטחה לגבר אחר, באותו רגע אלסיה נכנסת והם מתחבקים, היא אומרת למקסים שייתן לה לטפל בבעיה.
לורד (זמרת)
2012–2014: Pure Heroine ופריצת הדרך
ב-29 בספטמבר 2014 הוציאה שיר שנקרא Yellow Flicker Beat, ששימש כחלק בפסקול לסרט עורבני חקיין, של משחקי הרעב.
האדון
עלילה
מיד אחר כך אנטולי - הארוס נכנס.
אלסיה משקרת לאביה ואומרת שהיא בהיריון ממקסים, אביה מתעצבן ומוציא רובה ציד היא מסבירה לאביה שהיא שונאת את אנטולי ומראה לו סימני חבלות ממנו, כשמקסים רואה את זה הוא מתנפל על אנטולי ונותן לו מכות.
לורד (זמרת)
2017–הווה: Melodrama
ב-2 במרץ 2017 הוציאה לורד את "Green Light", הסינגל הראשון מאלבום האולפן השני שלה. האלבום "Melodrama", הגיע לחנויות ב-16 ביוני של אותה השנה.
האדון
עלילה
אנטולי שולף אקדח ומאיים לרצוח את אלסיה, אלסיה אומרת לו שהיא הוציאה את הכדורים מהאקדח ביום שלפניי, אביה של אלסיה מגרש את אנטולי מביתו.
לורד (זמרת)
2017–הווה: Melodrama
באפריל 2014, נודע כי חברת "MAC Cosmetics" תשווק, תוך שיתוף פעולה עם לורד, סט איפור במהדורה מוגבלת. הוא יהיה מורכב משפתון ששמו כשם אלבום הבכורה שלה, Pure Heroine, וכן אייליינר.
ביוני 2018 הייתה צפויה להתקיים הופעתה הראשונה בישראל, אולם ב-24 בדצמבר 2017 לורד החליטה להשתתף בחרם התרבותי על ישראל וביטלה את הופעתה. בעקבות ביטולה, פורסמה ב"וושינגטון פוסט" מודעה ענקית הקוראת להחרים את לורד על בחירתה לקיים הופעות ברוסיה של פוטין למרות תמיכתו במשטר רצח העם של אסד. מנגד פורסם ב"הגרדיאן" הבריטי מכתב תמיכה בה של יותר ממאה אמנים.
האדון
ביקורת
"האדון" זכה לביקורות שליליות חזקות על ידי מבקרי ספרות, כאשר צובר הביקורות Book Marks דיווח על שלוש ביקורות שליליות ושתי ביקורות חיוביות מבין 6 שנאספו. ה"גרדיאן" תיאר זאת כ"לורד בוגר מתעלל במהגרת אלבנית, כאשר מחברת "חמישים גוונים של אפור" מחליפה BDSM במשחקי כוח מצמררים להחריד" והוסיף כי "יש מחסור מוחלט בבגרות רגשית שזה באמת מטריד". איזבל כתבה "הנרטיב כל כך מחויב לביצוע מיניות של הפגיעות וחוסר האונים של אליסה עד שהתוצאה פוגענית". ב"אטלנטיק" אמרו שזה "מדרדר ללא תקווה ולא מבדר בצורה עצומה". בביקורת חיובית, Booklist קבעה כי "האמונה של הספר בכוחה הטרנספורמטיבי לאין שיעור שאהבה תגיע למקום המתוק שהקוראים מחפשים להיסחף".
עיבוד קולנועי
ב-25 בפברואר 2020, הוכרז על ידי וראייטי כי האדון יעובד לסרט שיופק על ידי סרטי יוניברסל.
לורד (זמרת)
סגנון מוזיקלי
קולה של לורד תואר כקול "ייחודי ומסקרן בעצמתו" ו"הרבה מעבר לגילה" במגזין המוזיקה האינטרנטי "PopMatters". באתר AllMusic תואר סגנונה המוזיקלי של לורד כ"תערובת מסוגננת של אמנותי, פופ וידויי חדר שינה ואלקטרו- רוק מועדונים". עבודתה הושוותה לזו של מספר אמנים כגון גריימס, לנה דל ריי וסקיי פריירה. מבחינה מוזיקלית המשיך "Pure Heroine" בקו של "The Love Club EP" ושילב סגנונות כמו אמביינט, ארט פופ, דארק ווייב, אלקטרוניקה, אינדיטרוניקה, מינימליזם וסינת'פופ. מבחינת הכתיבה הושפע האלבום רבות מגילה הצעיר של לורד, כמו כן, הוא מרבה לבקר את תרבות המיינסטרים.
השפעות
המוזיקה של לורד שואבת ברובה מאלקטרו-פופ אך היא גדלה בהאזנה למוזיקאי נשמה כאטה ג'יימס ואוטיס רדינג ולמוזיקאים האהובים על הוריה קט סטיבנס, ניל יאנג ופליטווד מק. היא מחשיבה את הקולות של גריימס, של הלהקה סליי בלס ושל המפיק SBTRKT כהשפעות משמעותיות. לורד צוטטה כאומרת על המוזיקאית ניקי מינאז' שהיא "אישה חשובה בפופ". לורד מתארת את כותבי הסיפורים הקצרים ריימונד קארבר, וולס טאוור, טוביאס וולף וקלייר ואי ווייטקינס כהשראות לכתיבה שלה ומדגישה את מבני המשפטים שלהם. היא מתארת גם את סילביה פלאת', וולט ויטמן ולאונרד כהן כמשפיעים על כתיבתה. במהלך הכתיבה של "The Love Club" הושפעה לורד במיוחד מקניה וסט ואף ביצעה גרסה של שירו "Hold My Liquor" במהלך מופע באוקלנד ב-7 בספטמבר 2013. לורד מחשיבה גם את היוצר והמולטי אינסטרומנטליסט פרינס כהשפעה. בשנת 2014 הופיעה דמות מצוירת של לורד בסדרה סאות'פארק בעונה ה-18 בפרקים 2 ו-3.
בובי פנחסי
בּוּבִּי פנחסי הוא שם הבמה של פנחס אריאל (18 בדצמבר 1919 – 28 בינואר 1992), מלחין, פזמונאי, נגן אקורדיון ופסנתרן ישראלי, המנהל המוזיקלי של להקת "החישטרון", שפעלה בימי מלחמת העצמאות.
קורות חייו
לאחר סיום לימודיו בגימנסיה בלפור בשנת 1938 החל לעבוד כפקיד במשרדו של אביו. כיוון שאביו דרש ממנו ללמוד מקצוע מעשי הוא סיים בהצלחה קורס לחשבונאות ועבד עד שנת 1947 אצל כמה רואי חשבון. באותה עת הקליט את שיריו הראשונים בביתו על גבי תקליטים וליווה בנגינה את הצגות "הבימה" וגם את הזמר והשחקן יעקב איינשטיין. כמו כן הלחין את שיריו הראשונים של אברהם ברושי (באמצע שנות ה-40).
ב-1950 פורק החישטרון, אולם חברי הלהקה, שהשתחררו גם הם, התארגנו בהרכב מורחב והמשיכו להופיע ברחבי הארץ. עם חברי הלהקה המורחבת נמנו יפה ירקוני, אהרון צדוק, שמשון בר-נוי, ישראל יצחקי ופרדי דורה.
פנחסי היה המלווה הראשון של יפה ירקוני והוא שכתב לה את הלהיטים הראשונים שלה, ביניהם: "בֻּבָּה בֻּבָּתִי", "הוי ירוקה" (ירוקה אני מבטן ולידה), "אלישבע". אמנים נוספים שליווה היו יוסף גולנד, טובה פירון, שרה יערי וסולימאן הגדול.
להיט מיוחד של אותה תקופה, שרקעו היה עליית "מרבד הקסמים", היה הלהיט "הפטנט מתימן", בו הפגין בובי פנחסי את יכולתו להלחין שיר בסגנון תימני למרות מוצאו המערבי. השיר מזוהה עם הזמר ישראל יצחקי ואת המלים כתב בנימין אביגל ("בנג'ו").
לחניו של בובי פנחסי מצטיינים בעומק תוכני ואי שגרתיות, וכשנוסף להם הבסיס ההרמוני המיוחד שהיה מבוסס על הרבה אקורדים ייחודיים לו. הלהיטים שהלחין פנחסי, שלחלק מהם אף כתב את המלים, זכו להצלחה רבה בשנות ה-50 של המאה ה-20 - תקופה בה היו במקצבי הטנגו והרומבה אופנתיים. הם הושמעו רבות בתוכנית הרדיו "כבקשתך" לשירים עבריים.
בסוף שנות ה-70 חודשו פזמוניו של פנחסי על ידי הזמר אריק איינשטיין, ובעיקר זכה להצלחה השיר המחודש "קרה זה רק הפעם", שאותו שר בצוותא עם יפה ירקוני וגם הקליט את השיר כסולן. השיר גם נכלל מאוחר יותר בתוכניתה הראשונה של להקת "הכל עובר חביבי". פנחסי הקליט את שיריו בחברות התקליטים הד ארצי ומקולית.
מלבד היותו פסנתרן ומלחין, פנחסי נודע כדמות צבעונית בבוהמה של תל אביב. הוא דיבר בסגנון ייחודי והרבה להתבטא בחרוזים ("מסור ד"ש לברנש", "הוא עדין כמו סרדין"). פנחסי נטה גם להירדם בקלות. הוא נראה מנומנם בעת הופעות ולא פעם נרדם ליד הפסנתר עם סיגריה בוערת. איחוריו להופעות היו נפוצים.
ב-1990 נערך לכבודו ערב הוקרה כשכבר היה חולה ולא היה יכול להופיע. באירוע השתתפו יפה ירקוני, אריק לביא, שושיק שני, רביעיית מועדון התיאטרון, יוסי בנאי ואחרים.
בובי פנחסי נפטר בשנת 1992 בתל אביב, בגיל 72, ונטמן בבית העלמין ירקון. הוא הותיר אחריו את רעייתו טובה, מורה במקצועה, ושלושה ילדים משותפים: נאוה אריאל (דוקטור להנדסת חומרים), נועה אריאל (מהנדסת ביוטכנולוגיה) וניר אריאל (מלחין וזמר).
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
הנצחה
במסגרת המיזם של עיריית תל אביב להנצחת אמנים ואנשי תרבות תושבי העיר, נקבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב לכיש 8.
פסגות אמרי
פסגות אמרי (באנגלית: Amery Peaks) הם קבוצת פסגות באזור רכס אראמיס, בהרי הנסיך צ'ארלס, שבאנטארקטיקה.
אורכה של קבוצת הפסגות 33 קילומטרים, והן משתרעות לאורך הצד הדרום-מזרחי של קרחון נמסיס.
בפסגות אמרי נמצאים ההרים: לואו, מקנזי, סיטון ונקודת ריצ'י.
גילוי הפסגות
הפסגות התגלו על ידי המחלקה הדרומית של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, אשר חקרה את האזור בין השנים 1956–1957.
מקור השם
הפסגות נקראו בשם זה, בשל קרבתן למדף הקרח אמרי.
ונקראו כך בגלל קרבתם למדף הקרח של אמרי.
לקריאה נוספת
• Robert Clancy, John Manning, Henk Brolsma, Mapping Antarctica: A Five Hundred Year Record of Discovery, PP 249- 250
• Dieter K. Fütterer, Detlef Damaske, Georg Kleinschmidt, Hubert Miller, Franz Tessensohn, Antarctica: Contributions to Global Earth Sciences, P 84
יוליוס קרליבך
ביוגרפיה
יוליוס קרליבך, שנקרא "בולי" (Buli) בפי משפחתו, נולד בעיר המבורג שבגרמניה, הבן הבכור (לאחר שלוש בנות) במשפחה בת תשעה אחים. אביו, הרב ד"ר יוסף צבי קרליבך, היה הרב הראשי של המבורג ואלטונה ובן למשפחת רבנים מפורסמת. הוא, יחד עם אמם אלישבע חנה (בשמה הלועזי שארלוטה) לבית פרויס, ושלוש מאחיותיו, רות (ילידת 1926), נעמי (ילידת 1927) ושרה (ילידת 1928) נרצחו בשואה, ב-26 במרץ 1942 ביער ביקרניקי שעל יד ריגה. אחד מאחיו, שלמה (יליד 17 באוגוסט 1925), שנשלח יחד עם ההורים והאחיות ליונגפרנהוף, ניצל ומאוחר יותר היגר לארצות הברית ומשמש כמנהל רוחני בישיבת רבנו חיים ברלין. בן דודו הוא העיתונאי הנודע ד"ר עזריאל קרליבך.
הוא ואחותו יהודית נשלחו לבריטניה במסגרת הקינדר-טרנספורט. אחות נוספת, מרים, לימים חוקרת מוכרת, נשלחה לחיפה, והאחיות אווה (חווה) שולמית ואסתר הגיעו אף הן לאנגליה ובכך ניצלו. למד בבית ספר בלונדון עד גיל 16, ויצא לחפש עבודה. כשהיה בן 18 נעצר על האי מאן, והצטרף לחיל החפרים הבריטי. אחר כך גויס לצי המלכותי הבריטי, והיה מלח צבאי. כמו כן האזין לצוללות הגרמניות במלחמת העולם השנייה ותירגם את ההודעות שלהן.
לאחר המלחמה, ב-1946, קיבל אזרחות בריטית. לאחר מכן ניסה להתקבל לאוניברסיטאות שונות, ומשנכשל בכך עבד כמנקה רצפות במועדון לילה, עד שקיבל הצעה לשמש כמנהל בית יתומים יהודי בנורווד שבדרום לונדון, תפקיד שבו שימש עשר שנים. באותה עת גם למד סוציולוגיה באוניברסיטת לונדון. בבית היתומים הכיר את מירנה לנדאו, מורה יוצאת דרום אפריקה, וב-1959 נישאו. לאחר נישואיהם נסעו לקניה, שם שימש כרב יהודי קניה במשך ארבע שנים, היה חבר בכיר באגודה להגנת הילד של קניה, וסייע להקמת בית ספר ישראל–קניה לעבודה סוציאלית בכפרים (Kenya Israel School of Rural Social Work). שני בניהם של יוליוס ומירנה, יוסף צבי (על שם אביו של יוליוס) ועזריאל (על שם בן דודו), נולדו בשהותם בניירובי. כמו כן כתב בעקבות השהות בעיר ספר על יהודי ניירובי (The Jews of Nairobi, 1962).
מ-1964 היה עמית מחקר לקרימינולוגיה בעמנואל קולג' של אוניברסיטת קיימברידג'. בתקופה זו חקר באופן שיטתי את חוויותיהם של ילדי הקינדר-טרנספורט. התעניינותו בילדים מקופחים הולידה את מחקרו החלוצי שפורסם תחת השם "Caring for Children in Trouble" ב-1970. אחר כך עבר ללמד באוניברסיטת בריסטול, ולימד שם במשך שנתיים. ב-1968 היה לפרופסור חבר לסוציולוגיה וללימודי ישראל באוניברסיטת סאסקס שבברייטון, ועמד בראש המחלקה לסוציולוגיה. הוא יזם תוכנית ללימודי ישראל, ומחקריו על ההיסטוריה של הרעיונות הובילו לפרסום מחקר על קרל מרקס והביקורת הרדיקלית על היהדות. כמו כן היה נשיא בית הלל המקומי, ורב כל שלושת בתי הכנסת של ברייטון.
הוא פרש מהאוניברסיטה ב-1988, וב-1989 התבקש לעבוד בבית הספר למדעי היהדות של אוניברסיטת היידלברג, והיה הרקטור ופרופסור להיסטוריה יהודית עד 1997. בבית הספר לימד היסטוריה. היה אחראי לתחיית לימודי היהדות במקום.
היה חבר הוועד המנהל של מכון ליאו בק בלונדון, ומאז 1992 היה עורך שותף של ספרי השנה של המכון.
ב-1998 פרש מתפקידיו האקדמיים. לאחר פרישתו נקשר למרכז לחקר יהדות גרמניה שהוקם אז, וב-1999 היה לפרופסור אמריטוס ללימודי יהדות גרמניה בסאסקס. לאחר שפרש מתפקידיו האקדמיים חי לסירוגין בהיידלברג ובברייטון, שם נפטר בשנת 2001.
לקרליבך הייתה תוכנית, להוצאת ספר ביוגרפיות של רבנים שפעלו באזור דובר הגרמנית מאז ההשכלה. את החזון המשיך פרופ' מיכאל ברוקה ממכון שטיינהיים. עד עתה יצאו שני כרכים.
מספריו ומאמריו
מאמרים
שיר השמות (סרט)
שיר השמות (באנגלית: The Song of Names) הוא סרט דרמה, בבימויו של פרנסואה ז'יראר שיצא בשנת 2019. זהו עיבוד לרומן בעל אותו שם מאת נורמן לברכט, בסרט מככבים טים רות' כמרטין וקלייב אוון בתפקיד דוידל, חברי ילדות מלונדון שחייהם הושפעו עמוקות ממלחמת העולם השנייה הסרט מבוסס על רומן המגולל את סיפורם של שני נערים הגדלים בלונדון של תקופת המלחמה. הרומן יצא לאור בשנת 2001 וזכה בפרס וִיטְבְּרֶד לרומן ראשון לשנת 2002.
שחרור
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו בשנת 2019.
ניקולאי באסוב
ניקולאי גנאדייביץ' באסוב (ברוסית: Никола́й Генна́диевич Ба́сов; 14 בדצמבר 1922 — 1 ביולי 2001) היה פיזיקאי סובייטי. הוא זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1964 יחד עם צ'ארלס טאונס ואלכסנדר פרוכורוב על עבודה בסיסית בתחום של אלקטרוניקת הקוונטים, שהובילה לבניית מתנדים ומגברים המבוססים על עקרון המייזר-לייזר.
ביוגרפיה
באסוב נולד ב-14 בדצמבר 1922 ברפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה בעיר אוסמן שבמחוז ליפצק. הוא סיים את לימודיו בבית ספר בשנת 1941 בוורונז'. באסוב נקרא מאוחר יותר לשירות צבאי באקדמיה הרפואית הצבאית בסמרה (אז נקראה העיר קויבישב). ב-1943 הוא עזב את האקדמיה ושירת בצבא האדום ולחם בחזית האוקראינית הראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה.
באסוב הצטרף אל האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני בשנת 1950. אחר כך הוא החזיק בתואר פרופסור ועבד במכון לבדב לפיזיקה שם החל במחקרים שונים בתחום הפיזיקה. הוא נבחר להיות חבר באקדמיה הרוסית למדעים בשנת 1962. הוא היה נשיא כבוד וחבר באקדמיה הלאומית במדעים במינכן. הוא זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1964 יחד עם צ'ארלס טאונס ואלכסנדר פרוכורוב כאשר הוביל יחד איתם להתקדמותו המשמעותית של הלייזר.
תרומתו של באסוב להתפתחותו של המייזר-לייזר הובילה ליוזמות הגנה מפני טילים חדשות שביקשו להעסיק את באסוב.
פוליטיקה
באסוב החל להיות מעורב בפוליטיקה הסובייטית בשנת 1951. בשנת 1974 היה חבר באחד מהתאים שהרכיבו את הסובייט העליון. בעקבות נאומו של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן בנושא יוזמת ההגנה האסטרטגית בשנת 1983, באסוב חתם על מכתב יחד עם מדענים סובייטיים אחרים המגנים את היוזמה.
באסוב נפטר ב-1 ביולי 2001 במוסקבה.
מרגרטה הימלר
מרגרט הימלר (9 בספטמבר 1893 - 25 באוגוסט 1967) הייתה אשתו של ראש האס אס, ראש הגסטפו, ושר הפנים של הרייך הגרמני, היינריך הימלר.
ראשית חייה
מרגרטה בודן נולדה בעיירה ליד בידגושץ', בתם של בעל הקרקעות הנס בודן ואשתו אלפרידה. למרגרטה היו שלוש אחיות (אלפריד, לידיה ופולה) ואח. הימלר הוכשרה ועבדה כאחות במהלך מלחמת העולם הראשונה עד תום המלחמה.
נישואיה הראשונים היו קצרים והיא ובעלה הראשון לא הביאו ילדים לעולם. הודות לתמיכתו הכלכלית של אביה, היא הצליחה להפעיל ולנהל מרפאת סיעוד פרטית בברלין.
נס הלגיון
נס הלגיון, שכונה גם אקווילה (Aquila, בתרגום לעברית: עיט; התרגום "נשר" נפוץ, אך הוא מוטעה), או העיט של הלגיון היה הסמל החשוב ביותר של הלגיונות בצבא הרומי. לפי פליניוס הזקן, גאיוס מאריוס הוא שקבע את העיט כנס החשוב ביותר של הלגיון, כאמצעי לחיזוק גאוות היחידה של חייליו, במסגרת הרפורמות שערך בצבא הרומי בתקופת הרפובליקה המאוחרת. הנס שמר על מעמדו גם במסגרת הצבא הרומאי הקיסרי.
הנס נחשב לפריט דתי ומקודש והיה מושא גאוותו של הלגיון. נפילתו בידי האויב, בדרך כלל בעקבות תבוסה או השמדה של הלגיון בשדה הקרב, נחשבה לחרפה ולפגיעה קשה בכבוד, לא רק של הלגיון הספציפי שאיבד אותו, אלא של הרפובליקה/הקיסרות הרומית בכלל. לכן הרומאים השקיעו מאמצים גדולים למען השבת נסי הלגיונות לידיהם, גם שנים רבות לאחר אובדנם בקרב.
מרגרטה הימלר
נישואים להיינריך הימלר
היינריך ומרגרטה חלקו עניין משותף בהומאופתיה והיו בעלי נטייה מוגזמת ליעילות וניקיון, בנוסף לכך הם היו שניהם חסכנים ואנטישמיים. האנטישמיות שלה באה לידי ביטוי במכתב שכתבה להיינריך הימלר ב-22 ביוני 1928, בו היא כתבה הערות מזלזלות על הבעלים השותף של המרפאה הפרטית שלהם בברלין, הגינקולוג והמנתח ברנהרד האושילד, בקריאת "האושילד הזה! היהודים האלה כולם אותו דבר!". כבר ב-1928 הצטרפה למפלגה הנאצית והייתה החברה ה-97,252 של המפלגה.
היינריך ומרגרטה נישאו ביולי 1928. ראשית הקשר בניהם, התווכח היינריך רבות עם הוריו לגבי מערכת היחסים שלו עם מרגרטה, שלא ראו בעין טובה את העובדה שהיא הייתה מבוגרת ממנו בשבע שנים, שהיא הייתה גרושה ואף הייתה פרוטסטנטית. איש מבני משפחתו של הימלר לא הגיע לחתונה ולכן השושבינים שלו היו אחיה ואביה של מרגרטה. בסופו של יום, הוריו של הימלר קיבלו אותה אך שמרו ממנה מרחק לאורך כל שנות נישואיה להימלר. באוגוסט 1929 נולדו בתם הראשונה והיחידה גודרון בורוויץ. לזוג הימלר היה גם בן מאומץ בשם גרהרד פון אהה שמת לפני מלחמת העולם השנייה. לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 עברו הזוג הימלר למינכן.
נס הלגיון
היסטוריה
נושא נס הלגיון (ה"אקוויליפר") היה קצין בדרגה נמוכה (דרגה אחת מתחת לקנטוריון) בשורות הלגיון, ומשכורתו הייתה כפולה מהמשכורת שקיבל לגיונר פשוט. הוא התבלט בלבושו, שכלל חליפת שריון מיוחדת, מעליה לבש עור של שועל, דב או אריה עם הפרווה הטבעית שלהם. ראש החיה כיסה את קסדתו של נושא הנס, כששיניה נראות מלפנים, הגפיים הקדמיות שלה נקשרו מעל חזהו ושאר עורה השתלשל מאחוריו. נושא הנס היה צמוד בדרך כלל אל מפקד הלגיון וניצב בסמוך לו גם במהלך הקרבות. התפקיד של נושא הנס, נחשב לפסגת הקריירה של מש"ק בצבא הרומי. הוא היה משתחרר בדרגה של פרימיפלאריס, זוכה למענקים רבים, ומקבל מעמד מיוחד במוניקיפיות של רומא. זהו מקור הביטוי שרווח ברומא "נשר רב עושר".
מרגרטה הימלר
נישואים להיינריך הימלר
במהלך עצרת נירנברג ב-1938, היו להימלר סכסוכים עם רוב נשותיהם של מנהיגי האס אס הבכירים. לאחר המלחמה, לינה היידריך (רעייתו של ריינהרד היידריך) תיארה בכתבה לעיתון דר שפיגל את מרגרטה כ"אישה צרת אופקים, חסרת הומור וסובלת מאגורפוביה).
נס הלגיון
היסטוריה
הצבא הרומי ספג שורת תבוסות קשות במלחמות שניהלה רומא נגד האימפריה הפרתית (בשנים 53 לפנה"ס, 40 לפנה"ס ו-36 לפנה"ס), ונגד השבטים הגרמניים (קרב יער טויטובורג), בהן נפלו נסי הלגיונות, שהשתתפו בקרב, לידי האויב. לאחר מכן השקיעו הרומאים מאמצים צבאיים ודיפלומטיים גדולים, כדי להביא להשבת הנסים האבודים לידיהם, ולעיתים קרובות גם הצליחו להחזיר אותם, גם אם נדרשו לשם כך עשרות שנים. מייסד הקיסרות הרומית, אוגוסטוס קיסר, ייחס חשיבות רבה להצלחתו לאלץ אויבים של רומא להחזיר נסים צבאיים שנפלו לידיהם במערכות קודמות, ולכן דאג לפרט הצלחות אלו במסגרת כתובת המתארת את רשימת הישגיו. נסי הלגיונות שהוחזרו מידי הפרתים הובאו לרומא בטקס מפואר, והונחו למשמרת במקדש מארס הנוקם שבפורום אוגוסטוס.
מרגרטה הימלר
נישואים להיינריך הימלר
הדוויג פוטסט, מזכירתו הצעירה של הימלר החל מ-1936, הפכה לפילגשו ב-1938. היא עזבה את עבודתה ב-1941 ונולדו לו ממנה שני ילדים: בנו הלגה פוטהסט (שנולד ב-1942) ובתו נאנט דורותיאה פוטהסט (שנולדה ב-1944). מרגרטה, שגרה אז בעיירה גמונד אם טגרנזי בבוואריה עם בתה, נודע על הקשר אי שם ב-1941. מרגרטה והימלר כבר היו בשלב הזה פרודים והיא החליטה להמשיך עם הקשר אך ורק למען בתם גודרון. עם זאת, היינריך הימלר היה מקורב לבתו, הוא התקשר אליה מדי כמה ימים וביקר לעיתים קרובות ככל שיכול. הדוויג ומרגרטה נשארו נאמנות להימלר. מרגרטה והיינריך הימלר נפגשו בפעם האחרונה באפריל 1945, כשהם חולקים זמן יחד עם גודרון בביתם בגמונד.
נס הלגיון
היסטוריה
לפי ההיסטוריון סווטוניוס, במהלך תבוסת צבאו של קסטיוס גאלוס בשלב הפתיחה של המרד היהודי הראשון (בשנת 66) נפל נס לגיון אחד לידי המורדים היהודיים. חוקרים מודרניים, כגון משה עמית הניחו, על סמך מה שנכתב אצל סווטוניוס, שמדובר בנס העיט של הלגיון השנים עשר פולמינטה. אולם לטענה זו לא נמצא אישוש בכתביהם של היסטוריונים אחרים בני הזמן, כגון יוספוס פלביוס וטקיטוס, שתיארו אף הם את תבוסתו של גאלוס, אך לא הזכירו אירוע זה, למרות חשיבותו. במקורות הראשוניים המצויים בידינו, לא מוזכרים גם מאמצים רומיים להשבת נס הלגיון האבוד לידיהם.
מרגרטה הימלר
מלחמת העולם השנייה
לאחר שהחלה מלחמת העולם השנייה, הימלר עזרה להפעיל בית חולים צבאי המזוהה עם הצלב האדום הגרמני. עד דצמבר 1939, היא פיקחה על בתי החולים של הצלב האדום באזור ברלין-ברנדנבורג. בתפקיד זה היא הובילה משלחות לתוך השטחים והמדינות שנכבשו על ידי הוורמאכט הגרמני. במרץ 1940, מרגרט נסעה לפולין הכבושה. ביומנים שלה, שנכתבו בזמן השליחות לפולין, כתבה הימלר, "אז הייתי בפוזנן, לודז' ובוורשה, האסכול היהודי הזה, רובם לא נראים כמו בני אדם, זו עבודה מדהימה לנסות ליצור שם סדר". על מאמציה הגיעה הימלר לדרגת קולונל בצלב האדום הגרמני.
נס הלגיון
מבנה הנס
למעשה לא שרדו העתקים מנִסי הלגיון השונים, אך קיימים שחזורים מודרניים על סמך תיאורים מהעת העתיקה. הנס הורכב ממוט ארוך שבראשו היה מעמד עליו היה פסל של עיט, כנפיו של העיט היו פרושות לצדדים ומונפות כלפי מעלה. בחלק מהעיטים הונח זר סביב כנפיו של העיט, בגובהן. הנס כולו על כל פיסוליו היה עשוי בדרך כלל מזהב, אך לעיתים גם מכסף. גם לאחר שהנצרות הפכה לדת הרשמית באימפריה הרומית, עיט הלגיון המשיך להיות בשימוש, ואף אומץ בצבא הביזנטי עד המאה ה-7. הביזנטים עברו מאוחר יותר להשתמש בעיט דו-ראשי אשר שימש כסמל המשפחה הקיסרית.
מרגרטה הימלר
מלחמת העולם השנייה
ב-1945, מרגרטה וגודרון עזבו את גמונד כשחיילי בעלות הברית התקדמו לאזור. לאחר הפלישה לבולצאנו על ידי הצבא האמריקאי במאי 1945, נעצרו מרגרטה וגודרון. הם הוחזקו במחנות מעצר שונים באיטליה, צרפת וגרמניה. במהלך המעצר שלה, נחקרה מרגרטה, אך התברר כי לא הודיעו לה על עסקיו הרשמיים של בעלה, היא תוארה כבעלת "מנטליות של אישה מעיירה קטנה" שנמשכה לאורך כל חקירתה.
בספטמבר 1945, מרגרטה הימלר נחקרה שוב ואף נעצרה, אך הפעם זה היה כחלק ממשפטי נירנברג. היא וגודרון שוחררו בנובמבר 1946 ממאסר בגין חוסר אשמה. לאחר מכן היא נאבקה במערכת המשפט החדשה וביוזמות הדה-נאציפיקציה שקודמו באירופה, לאורך כל ההליכים היא טענה שחברותה המוקדמת במפלגה הנאצית הייתה לא יותר מ"נומינלית" וכי דרגתה הגבוהה נובעת משירותה המוקדם בצלב האדום הגרמני, בו שירתה כבר מאז 1914, שנים רבות לפני שהכירה את בעלה. אף על פי כן, ועידת הדה-נאציפיקצייה בדטמולד שינתה את סיווגה המשפטי ונטען כי ככל הנראה היא תמכה במטרות המפלגה הנאצית וידעה ותמכה במעשי בעלה. בפסק הדין, נאמר כי אין צורך שהיא תתן דין וחשבון על פשעי בעלה, על אף שהיא שלא התרחקה מהם. הוצגו טיעונים נוספים לפיהם היא ובתה נהנו ממעמדו של בעלה. בשל כך התחדש באזורי הכיבוש בגרמניה הליך נוסף, שהחל ראש ממשלת בוואריה, הנס אהרד. הליכים אלה התמקדו בשאלת הבעלות הבלתי פתורה על ביתם של מרגרטה והיינריך בגמונד. ב-15 בינואר 1953, בדיון האחרון נגד מרגרטה שנערך במינכן, היא סווגה כמוטבת ממנעמי המשטר הנאצי ובכך הוכנסה לקטגוריה II (פעילים, לוחמים ומרוויחים), ונידון לעבודות שירות למשך 30 ימים. היא גם איבדה את זכויות הפנסיה וההצבעה שלה.
מאז סתיו 1955, התגוררה מרגרטה עם אחותה לידיה בהיפן. גם בנה המאומץ גרהרד גר איתן בדירה. את שנותיה האחרונות של מרגרטה בילתה עם בתה במינכן. היא מתה ב-25 באוגוסט 1967.
סרטן ילדות
סרטן ילדות (באנגלית: childhood cancer) הוא סרטן אצל ילד. בארצות הברית, תקן שאומץ באופן שרירותי לגילאים המשמשים הוא 0–14 שנים כולל, כלומר עד גיל 14 שנים ו-11.9 חודשים. עם זאת, ההגדרה של סרטן הילדות כוללת לפעמים מתבגרים בין הגילאים 15-19. אונקולוגיה לילדים היא ענף הרפואה העוסק באבחון וטיפול בסרטן בילדים.
בעיות למידה
ילדים עם סרטן נמצאים בסיכון לפתח בעיות קוגניטיביות או למידה שונות. קשיים אלו עשויים להיות קשורים לפגיעה מוחית הנובעת מהסרטן עצמו, כמו גידול במוח או גרורות של מערכת העצבים המרכזית או מתופעות לוואי של טיפולי סרטן כמו כימותרפיה והקרנות. מחקרים הראו כי טיפולי כימותרפיה והקרנות עלולים לפגוע בחומר הלבן במוח ולשבש את פעילות המוח. בעיה קוגניטיבית זו מכונה ליקוי קוגניטיבי שלאחר הכימותרפיה (PCCI) או "מוח כימואי". משתמשים במושג זה בדרך כלל על ידי ניצולי סרטן המתארים שיש בעיות חשיבה וזיכרון לאחר טיפול בסרטן. החוקרים אינם בטוחים מה בדיוק גורם למוח כימי, עם זאת, הם אומרים שהוא עשוי להיות קשור לסרטן עצמו, לטיפול בסרטן, או להיות תגובה רגשית לשניהם. לקות קוגניטיבית זו נפוצה בדרך כלל מספר שנים לאחר שילד סובל מטיפול בסרטן. כאשר ניצול סרטן ילדות חוזר לבית הספר, הם עלולים לחוות ציוני מבחן נמוכים יותר, בעיות בזיכרון, בתשומת לב ובהתנהגות, כמו גם בתיאום לקוי של העין ביד ולהאטה בהתפתחות לאורך זמן. הורים יכולים לפנות את ילדיהם לשירותים חינוכיים מיוחדים בבית הספר אם לקות הלמידה הקוגניטיבית שלהם משפיעה על הצלחתם החינוכית.
גורמי סיכון
גורמים משפחתיים וגנטיים מזוהים ב־5-15% ממקרי סרטן הילדות. ב <5-10% מהמקרים ישנן חשיפות סביבתיות וגורמים אקסוגניים, כמו חשיפה לפני לידה לטבק, צילומי רנטגן או תרופות מסוימות. עם זאת, עבור 75-90% הנותרים של המקרים הגורמים האישיים לא נודעים. ברוב המקרים, כמו בקרצינוגנזה באופן כללי, ההנחה שהסרטן כרוך בכמה גורמי סיכון ומשתנים. היבטים שהופכים את גורמי הסיכון לסרטן בילדים שונים מאלה הנראים בסוגי סרטן בוגרים כוללים:
גיל ההורים המתקדם נקשר לעלייה בסיכון לסרטן הילדות בצאצאים. ישנם גורמים ניתנים למניעה של ממאירות בילדים, כגון שימוש יתר בהולדת ושימוש לרעה בקרינה מייננת באמצעות סריקות טומוגרפיה ממוחשבות כאשר המבחן אינו מצוין או כאשר משתמשים בפרוטוקולים למבוגרים.
סוגים
הסרטן השכיח ביותר בקרב ילדים הוא לוקמיה (32%), גידולים במוח (18%) ולימפומות (11%). בשנת 2005 אובחנו 4.1 מכל 100,000 צעירים מתחת לגיל 20 בארצות הברית כחולי לוקמיה, ו -0.8 מכל 100,000 מתו ממנה. מספר המקרים החדשים היה הגבוה ביותר בקבוצת הגילאים 1–4, אך מספר מקרי המוות היה הגבוה ביותר בקרב קבוצת הגילאים 10–14. בשנת 2005 נמצא כי 2.9 מכל 100,000 אנשים בגילאים 0–19 היו חולי סרטן במוח או במערכת העצבים המרכזית, ו -0.7 מכל 100,000 אנשים מתו. מחלות סרטן אלה נמצאו לרוב בילדים בגילאי 1 עד 4, אולם מקרי המוות התרחשו בקרב בני 5-9. תת-הסוגים העיקריים של מוח וגידולים במערכת עצבים מרכזיים בילדים הם: אסטרוציטומה, גליומה, אפנדימומה, גליומה בדרגה גבוהה, מדולובלסטומה ועוד.
סוגים אחרים ופחות נפוצים של סרטן הילדות הם:
פרוגנוזה
מחלת לב מוקדמת היא סיבוך משמעותי לטווח הארוך אצל ניצולים בוגרים של סרטן ילדים. לניצולים מבוגרים יש סיכוי גבוה פי שמונה ממחלות לב בהשוואה לאנשים אחרים, ויותר ממחצית מהילדים המטופלים בסרטן מפתחים סוג כלשהו של אי-תקינות לב, אם כי זה עשוי להיות אסימפטומטי או קל מדי כדי לאפשר אבחנה קלינית של מחלות לב.
ניצולי סרטן הילדות נמצאים גם בסיכון לפתח השפעות שליליות על הכליות ועל הכבד. הסיכון לתופעות לוואי מאוחרות בכבד אצל ניצולי סרטן בילדים מוגבר אצל אלו שעברו הקרנות בכבד ובאנשים עם גורמים כמו מדד מסת גוף גבוה יותר ודלקת כבד נגיפית כרונית. טיפולים מסוימים וניתוחים בכבד עשויים גם להעלות את הסיכון להשפעות שליליות בכבד אצל ניצולי סרטן בילדים.
אפידמיולוגיה
ברחבי העולם מעריכים כי לסרטן הילדות שכיחות של יותר מ־175,000 בשנה, ושיעור תמותה של כ-96,000 בשנה. במדינות מפותחות, סרטן הילדות הוא בעל תמותה של בערך 20% מהמקרים. בהגדרות משאב נמוכות, לעומת זאת, התמותה היא כ 80% - ואפילו 90% במדינות העניות בעולם. במדינות מפותחות רבות ההיארעות הולכת וגוברת לאט לאט, שכן שיעורי סרטן הילדות עלו בשיעור של 0.6% בשנה בין 1975 ל -2002 בארצות הברית ובשיעור של 1.1% בשנה בין 1978 ל -1997 באירופה. באופן בינלאומי, השונות הגדולה ביותר בשכיחות סרטן הילדות מתרחשת כאשר משווים בין מדינות בעלות הכנסה גבוהה למדינות עם הכנסה נמוכה. זה עשוי לנבוע מהבדלים ביכולת לאבחן סרטן, הבדלי סיכון בין תת-קבוצות אתניות או גזעיות שונות, כמו גם מהבדלים בגורמי סיכון. דוגמה לגורמי סיכון שונים היא במקרים של לימפומת בירקיט ילדים, סוג של לימפומה שאינה הודג'קין, אשר מתפתחת בכ-6-7 מתוך 100,000 ילדים בשנה באזור אפריקה שמדרום לסהרה, שם היא קשורה להיסטוריה של זיהום על ידי וירוס אפשטיין בר או מלריה. במדינות מתועשות, לימפומה של בורקיט אינה קשורה לתנאים זיהומיים אלה.
ארצות הברית
בארצות הברית סרטן הוא גורם המוות השני בשכיחותו בקרב ילדים בגילאי שנה עד 14 שנים, וחולפו רק בתאונות. יותר מ -16 מכל 100,000 ילדים ובני נוער בארצות הברית אובחנו כחולי סרטן, וכמעט 3 מכל 100,000 מתו מהמחלה. בארצות הברית בשנת 2012 העריכו כי הייתה שכיחות של 12,000 מקרים חדשים, ו -1,300 מקרי מוות, מסרטן בקרב ילדים בגילאי 0 עד 14. סטטיסטיקות מדו"ח החברה האמריקנית לסרטן משנת 2014: לידה בגיל 14
גילאי 15 עד 19 ''הערה: שיעורי ההיארעות והתמותה הם ל-1,000,000 ומותאמים לגיל לאוכלוסיית התקן בארצות הברית 2000. אחוז ההישרדות שנצפה מבוסס על נתונים משנת 2003-2009.''
בריטניה
סרטן בילדים הוא נדיר בבריטניה, עם ממוצע של 1,800 אבחנות מדי שנה, אך הוא תורם פחות מ-1% מכל מקרי המוות הקשורים לסרטן. גיל אינו גורם מעורב בתמותה מהמחלה בבריטניה. בשנים 2014–2016, כ-230 ילדים מתו מסרטן, כאשר סרטן המוח / מערכת העצבים המרכזית הוא האשם הנפוץ ביותר.
ישראל
לפי המרשם הלאומי לבחינת השכיחות וההישרדות של סרטן ילדים ישראליים שאבחנו משנת 1998–2007, לפי גזע, מין, גיל ואזור גאוגרפי, בין 4,255 המקרים של סרטן הילדות, נמצא ששיעור ההיארעות הכולל המותאם לגיל 0–19 הוא 172.4 למיליון ו-153.4 למיליון בקרב ילדים מגיל 0–14 שיעור ההיארעות אצל בנים היה גבוה יותר מאשר אצל בנות (192.5 ו-153.3 בהתאמה) וגדול יותר בקרב ילדים יהודים מאשר אצל ילדים ערבים (177.6 ו-156.8 בהתאמה). הקבוצות הגדולות ביותר היו לוקמיה (22%), לימפומות (20.2%) וגידולי מערכת העצבים המרכזית (17.4%). מספר המקרים החדשים עלה בכל שנה, אך שיעור ההיארעות נשאר יציב. אומדן הסתברות ההישרדות שעודכנה לדצמבר 2008 והישרדות ההישרדות של חמש שנים במקרים החדשים עד סוף 2003. ההישרדות הכוללת בגיל 5 שנים הייתה 80.8%, עם 72.8% עבור האוכלוסייה הערבית ו-83.2% עבור היהודים אוכלוסייה ותלויה באבחון. ההיארעות וההישרדות בסרטן הילדות בישראל היא באותה מידה בינונית בהשוואה לאזורים אחרים בעולם. מחקר זה עשוי להוות את הבסיס לחקירת הגורמים הגנטיים והסביבתיים הגורמים לסרטן ילדים בישראל, תוך תיחום הבסיס הגנטי לפערים ממוצא אתני בהישרדות.
קרנות וגיוס כספים
נכון לעכשיו ישנם ארגונים שונים שהמוקד היחיד שלהם הוא מאבק בסרטן הילדות. ארגונים המתמקדים בסרטן בילדים באמצעות מחקרי סרטן ו/או תוכניות תמיכה כוללים: סרטן הילדות קנדה, CLIC סרגנט, קבוצת סרטן ולוקמיה לילדים (הממלכה המאוחדת), הקרן לסרטן ילדים (ניו זילנד), הקרן לשחזור סרטן ילדים (ארצות הברית), הארגון האמריקני לסרטן הילדות (ארצות הברית), תמיכה בסרטן הילדות (אוסטרליה) ועמותת חיים (ישראל). קרן העמידה לימונדה של אלכס מאפשרת לאנשים ברחבי ארצות הברית לגייס כסף למחקר סרטן ילדים על ידי ארגון דוכני לימונדה. הקרן הלאומית לסרטן ילדים מתמקדת במציאת טיפולים רעילים ויעילים פחות לסרטן ילדים. קרן זו עובדת עם 24 בתי חולים שונים ברחבי ארצות הברית בחיפוש אחר טיפולים יעילים בפועל. סרטן הילדות הבינלאומי הוא הבסיס הגדול ביותר בעולם לסרטן ילדים. הוא מתמקד בגישה מוקדמת לטיפול בסוגי סרטן בילדות, תוך התמקדות בתמיכת מטופלים ובסנגור מטופלים. על פי הערכות של מומחים בתחום סרטן ילדים, עד 2020, סרטן יעלה 158 מיליון דולר בשנה עבור מחקר וטיפול כאחד, המהווים עלייה של 27% מאז 2010. דרכים בהן יסודות האנשים נעזרים באנשים כוללים כתיבת צ'קים, איסוף מטבעות רזרב, מכירת אפייה / לימונדה, תרומת שיקויים של רכישות מחנויות או מסעדות, או תרומות זמן פסק זמן בתשלום וכן מכירות פומביות, טיולי אופניים, ריקוד-א -זה. בנוסף, לרבות מהיסודות העיקריים כפתורי תרומה. בנוסף לקידום מחקרים המתמקדים בסרטן, היסודות מציעים תמיכה גם למשפחות שילדיהן סובלים מהמחלה. קבוצות תמיכה מוצעות הן בבתי חולים והן ברשת וממומנות על ידי הקרנות השונות. היסודות לסרטן ילדים מארגנים קבוצות תמיכה מקוונות ואינטרנט ומכוונים משפחות לעבר ספרים המסייעים בתהליך ההתמודדות. היסודות לסרטן ילדים נכללים תחת ייעוד 501 (c) 3 שמשמעותם הם עמותות הפטורות ממס. "יום סרטן הילדות הבינלאומי" מתרחש מדי שנה ב־15 בפברואר.
ריצ'רד בריירס
ריצ'רד דייוויד בריירס (באנגלית: Richard David Briers; 14 בינואר 1934 - 17 בפברואר 2013) היה שחקן אנגלי, שבחמישים שנות הקריירה שלו שיחק בטלוויזיה, בתיאטרון, בקולנוע וברדיו.
תפקידו הבולט הראשון היה כג'ורג' סטרלינג בסיטקום "Marriage Lines" (מ-1961 עד 1966). שמו הפך להיות מוכר בכל בית רק כעשור אחר כך, כשדיבב בסדרות האנימציה " Noah and Nelly in... SkylArk" וב-" Roobarb", ושיחק בתפקיד טום גוד בסיטקום של ה-BBC, "החיים הטובים" (The Good Life). בשנות השמונים שיחק בסיטקום נוסף "Ever Decreasing Circles", ובתפקיד ראשי, כהקטור מקלאוד, בסדרת הטלוויזיה "בחזרה לאחוזת העמק". החל מסוף שנות השמונים גילם תפקידים שייקספיריים בסרטי הקולנוע שביים קנת בראנה.
קורות חייו
המשרה הראשונה שלו הייתה כפקיד אצל יצרן כבלים בלונדון, זמן מה הלך לשיעורי ערב ללמוד הנדסת חשמל אך עד מהרה עזב את הלימודים. בגיל 18 גויס לשירות לאומי בחיל האוויר המלכותי שבמהלכו היה פקיד תיוק במפקדת נורת'ווד. שם הכיר את השחקן לעתיד בריאן מרפי. מרפי הציג בפני בריירס, שהתעניין במשחק כבר מגיל 14, את אגודת הדרמה של "Borough Polytechnic Institute", במסגרתו הופיע במספר הפקות.
טלוויזיה
ב-1961 לוהק בריירס לתפקיד הראשי בסדרה "Marriage Lines" עם פרונלה סקיילס בתפקיד אשתו. ב-1962 בין צילומי הפיילוט לצילומי הסדרה עצמה, הופיע כעורך דין חסר ניסיון בסדרת הטלוויזיה "Brothers in Law" לפי ספרו של הנרי ססיל. תפקיד זה קיבל בזכות פרנק מויר ודניס נורדן שראו אותו משחק בווסט אנד. תפקידים נוספים שלו היו ב-"The Seven Faces of Jim" ב-1961 לצידו של ג'ימי אדוארדס, "Dixon of Dock Green" ב-1962, הפקה של "Hay Fever" מאת נואל קאוורד ב-1968, ומספר הסיפורים בסדרת הטלוויזיה לילדים "Jackanory".
ב-1972 שודרה התוכנית "אלה הם חייך" עליו ובהשתתפותו בהנחיית איימון אנדרוס. ב-1994 הופיע פעם שנייה בתוכנית "אלה הם חייך" כאשר מייקל אספל הפתיע אותו במהלך ראיון.