cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לורה קומס הילס
עיצוב ואיור
הילס פרנסה את עצמה בחלקה ביצירות אמנות מסחריות, בציור צבעי מים לכרטיסי ברכה ולוחות שנה, ציור לעיבוד תפירה במחט ובקישוט כלי חרס. לוח השנה שלה משנת 1897 - הציג תמונות בהשראת אר נובו של נשים צעירות מוקפות בזרי פרחים - התקבל יפה. היא מכרה גם איורים למגזין הילדים סנט ניקולס ואיירה ספרי ילדים כגון מהדורה מ־1889 של קייט דאגלס ויג'ין "חג המולד של הציפורים". היא המשיכה בעבודה זו גם לאחר שמכרה באופן שגרתי את ציורי הפסטל וצבעי מים וזכתה בעמלות על המיניאטורות שלה.
ג'נטו לינוקס
התקנה
ההתקנה מתבצעת בתוך סביבת chroot, כאשר מערכת ה-Portage של ג'נטו בעצמה משמשת כדי להתקין את החבילות הקריטיות עבור ההתקנה החדשה. ג'נטו אינה מכילה תוכנת התקנה כמו בהרבה הפצות אחרות (אך יש כזו שנמצאת כעת בפיתוח, ראו בקישורים חיצוניים); המשתמש עוקב אחרי השלבים המתוארים ב מדריך של ג'נטו, מסמך הזמין גם בתקליטור ה-LiveCD, וגם באופן מקוון.
לורה קומס הילס
פרסים והמשך החיים
כשהציגה את ציוריה והמיניאטורות שלה באופן נרחב, זכתה הילס במספר מדליות בתערוכות לאומיות ובינלאומיות, כולל בין היתר התערוכה העולמית של פריז ב-1900, התערוכה הפאן-אמריקאית משנת 1901, תערוכת סנט לואיס 1904 והתערוכה הבינלאומית של פנמה-פסיפיק משנת 1915. בין השנים 1917–1919 הציגה עם קבוצה לא רשמית של נשים אמניות בבוסטון בראשות לוסי סקארבורו קונאנט הידועה בשם "הקבוצה".
בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים
בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים נוסד בשנת 1969 והוא מהווה כיום חלק מהפקולטה לאמנויות של הסמינר. בית הספר מציע מגוון שיעורים עיוניים ומעשיים הכוללים עבודה על מונולוגים, ריקוד, תנועה, משחק עם מסיכות, דיקציה והגשת טקסט, עיצוב קול ושירה, מוזיקה וכתיבה, לשון, תולדות התיאטרון, ניתוח מחזות, משחק אישי, משחק מול מצלמה, וסדנאות העשרה.
לורה קומס הילס
פרסים והמשך החיים
הילס עבדה כאמנית כמעט עד מותה ב־21 בפברואר 1952.
ג'נטו לינוקס
שלבים
יש לבחור באחד משלושת השלבים כפשרה בין התאמה אישית לבין זמן התקנה. מהדר ברירת המחדל בג'נטו הוא GCC. התאמות מהדר נעשות במשתנה סביבה שנקרא CFLAGS. לאחר מכן המערכת חייבת לעבור תהליך bootstrap, הכולל את הידור המהדר, וספריות בסיס של המערכת.
בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים
הלימודים בבית הספר נמשכים שלוש שנים ובסיומם מקבלים הסטודנטים תעודת גמר. בוגרי בית הספר שהשלימו לימודים לתעודת שחקן יכולים להשלים את לימודי תעודת הוראה ותואר .B.Ed לאחר שיעמדו בתנאי הקבלה לתואר ראשון וראיון אישי. בנוסף מציע בית הספר מציע מכינה למשחק.
ג'נטו לינוקס
חבילות אחרות
אחרי שלושת השלבים, תצורת המערכת חייבת להיכתב. לאחר מכן, המשתמש חופשי להתקין מה שהוא רוצה; הוא יכול להוריד חבילות בינאריות מה-Gentoo Reference Platform, או להדר תוכנות משל עצמו.
בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים
רבים מבוגרי בית הספר השתלבו עם השנים בתיאטראות השונים. קבוצת הצעירים החדשה של תיאטרון הבימה מורכבת רובה ככולה מבוגרי בית הספר וכך גם קבוצת הצעירים של תיאטרון יפו.
ג'נטו לינוקס
ליבה
הליבה של לינוקס חייבת להיות מוגדרת ומותקנת גם היא במהלך ההתקנה. ג'נטו אינה מכילה ליבה מהודרת מראש; במקום זאת, היא מציעה מספר חבילות קוד-מקור של ליבה, הרבה מהן כאלה שהוטלאו. התצורה יכולה להעשות עם כלי ה-menuconfig המסורתי שמגיע עם הליבה של לינוקס, או באמצעות genkernel, תוכנה ייעודית להידור ליבות.
בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים
בראש בית הספר עומד החל מיוני 2022 השחקן והבמאי יחזקאל לזרוב שהחליף בתפקיד את השחקן והבמאי איציק ויינגרטן שעמד בראש בית הספר 18 שנה.
ג'נטו לינוקס
תצורת מערכת
אחרי שהליבה הותקנה, קובצי תצורת המערכת חייבים להיערך באופן ידני כדי להתאים לצרכיו של המשתמש. הנ"ל כולל את הקובץ fstab, תצורת הרשת, והתאמה אישית של המערכת. הדבר החשוב ביותר הוא הקובץ המיוחד לג'נטו, שנקרא make.conf, ואשר יושב במחיצה /etc/. הוא מכיל הגדרות ששולטות בהידור של החבילות, ובדרך כלל מעודכן על ידי איש הסיסטם כאשר הערכים צריכים לעבור שינוי מברירת המחדל שלהם. הקובץ make.conf מכיל משתני סביבה כמו CFLAGS, CHOST, USE, ACCEPT_KEYWORDS ועוד רבים אחרים. עיינו בדף ה-man של make.conf עבור רשימה מלאה של כל המשתנים.
טוען אתחול
אחרי שהליבה הותקנה, יש להתקין טוען אתחול, כך שהמערכת תוכל להיות מאותחלת ללא מדיית אתחול חיצונית. טוען האתחול הפופולרי הוא GRUB.
חלקם של המשתמשים מעדיפים להשתמש ב-LILO הישן יותר.
כלי מערכת
אף על פי שאינן נחוצות עבור התקנה פועלת של ג'נטו, מספר חבילות שנפרדות מחבילת הבסיס מומלצות מאוד: system logger, כלי מערכת קבצים, ומערכת cron. ג'נטו מספקת מספר אפשרויות עבור כל סוג של כלי מהרשימה הנ"ל, והמשתמש בוחר בזו המתאימה לו ביותר על פי העדפותיו וצרכיו.
סיום ההתקנה
השלב הסופי של ההתקנה כולל יצירת חשבונות משתמש, והתקנת חבילות מהודרות-מראש שהמשתמש מעוניין בהן. לאחר מכן, המשתמש יכול לאתחל את המערכת. המערכת כעת עצמאית, ואינה צריכה יותר את תקליטור ה-LiveCD.
ניידות
ג'נטו נועדה במקור לארכיטקטורת ה-x86, אך מאז נויידה לארכיטקטורות רבות נוספות, בגלל אפשרות הניוד הקלה של לינוקס, GCC ו-Portage. כעת היא רצה על הארכיטקטורות הבאות: x86, PowerPC, PowerPC 970, SPARC, AMD64, IA64, MIPS, DEC Alpha, HP/PA, ARM ו zSeries/s390. ג'נטו הייתה ההפצה הראשונה שהציעה תמיכה מלאה ופעילה בסביבת 64 סיביות בלינוקס עבור ארכיטקטורת ה-PowerPC 970.
ישנו גם פרויקט "ג'נטו עבור Mac OS X" אשר מאפשר למשתמשי Mac OS X להשתמש ב-Portage של ג'נטו כדי להתקין חבילות, בצורה דומה לזו שמסופקת על ידי Fink (אף על פי שאין צורך להיסמך על סביבת chroot). אף על פי שזהו פרויקט שעדיין נמצא בעבודה, פרויקט זה יכול להחליף את Fink, משום שהוא משתמש באותה סביבה של Mac OS X, במקום יצירת סביבה חדשה.
כמו כן, פרויקטים המיועדים לאפשר ל-Portage לפעול על OpenBSD, FreeBSD וה-Dreamcast של Sega נמצאים כעת בשלבי פיתוח.
מערכת Init
מערכת ה-Init של ג'נטו היא עוד תכונה חשובה של המערכת. היא דומה ל-Init של System V שבה השתמשו רוב הפצות הלינוקס, אך היא משתמשת ברמות ריצה (runlevels) עם שמות במקום עם מספרים, וגם בתסריטים המנהלים תלויות בין שירותים. היא גם מכילה פקודה שנקראת rc-update אשר מנהלת את רמות הריצה.
Portage
Portage דומה למערכת ניהול החבילות של BSD, שנקראת "ports"; למעשה, היא נבנתה בהשראת ports. מערכת ה-Portage של ג'נטו פועלת באופן דומה למערכת ה-APT של דביאן. Portage נכתבה בשפת פייתון, והיא הכלי הראשי שמגדיר את ג'נטו. אף על פי שהמערכת עצמה ידועה כ-"Portage", התכונות שלה מופעלות למעשה בשורת הפקודה באמצעות התוכנה emerge.
דגלי USE
מערכת Portage מציעה את השימוש ב"דגלי USE", אשר מאפשרים למשתמש לציין איזה מתכונות התוכנה ברצונם לכלול כשהם בונים חבילות. לדוגמה, יש דגל USE כדי לכלול תמיכה ב-DVD, היכן שזמינה, בכל החבילות שמהודרות אחרי שדגל זה הופעל. דגלי ה-USE יכולים להשפיע על איזה תלויות יותקנו, או איזה אפשרויות יישלחו לתוכנה במהלך ההידור. ציון דגלי USE הוא הדרך הרגילה כדי לקבוע תצורה של תוכנות בג'נטו.
מיסוך חבילות
מיסוך היא הדרך שבה ג'נטו קובעת אילו חבילות מותאמות למערכת. קובצי Ebuild המיועדים לארכיטקטורות שונות, או תוכנה נסיונית, מסומנים בדרך כלל כך שהם לא יאפשרו למערכת "יציבה" להתקין אותם בלי התערבות מתאימה של המשתמש, כמו, הוספת שם החבילה לקובץ <tt>/etc/portage/package.keywords</tt>. חבילות נסיוניות ממוסכות באופן "קשיח" (hard masked). התקנת חבילות הממוסכות באופן קשיח נחשבת לדבר מסוכן, ואינו מומלץ, משום שיש בהן בעיות ידועות.
חבילות שממוסכות על ידי מילת מפתח (לדוגמה, הן זמינות עבור מערכות שמעוניינות להשתמש בניסוי, שהוסיפו את מילת המפתח <tt>~</tt>, כגון <tt>~x86</tt>, <tt>~amd64</tt>, <tt>~ppc</tt>) בדרך כלל רק צריכות מעט בדיקה, אך בדרך כלל יעבדו בסדר גמור.
הדרך הרגילה לבטל מיסוך של חבילה שמוסכה באופן קשיח, הוא להעתיק את שם המלא מ <tt>/usr/portage/profiles/package.mask</tt> אל <tt>/etc/portage/package.unmask</tt>.
האתר של ג'נטו לינוקס
קרן ג'נטו ערכה תחרות לעיצוב מחדש של האתר של ג'נטו ביולי 2004. העיצוב של Aaron Shi's זכה בתחרות אחרי הצבעה שנערכה בקהילת ג'נטו.
עדכון - 1 במאי 2005 M Curtis Napier (המכונה curtis119) התחיל בתהליך של המרת העיצוב הזוכה לפורמט ה XSL/GuideXML של ג'נטו. כחלק מהתליך, כל תשתית ה-XSL/XML עוברת בדיקה ותיעוד.
ביקורת על הפצת ג'נטו לינוקס
לעיתים יש ביקורת על ג'נטו על תהליך QA לא טוב (אף על פי שייתכן וזוהי תוצאה בלתי נמנעת כאשר מתמקדים ב"להיות יותר מעודכנים" בגרסאות של תוכנות), ענפים לא יציבים שהוכרזו יציבים ("stable"), ועל כך שיש "אליטה" סגורה המנהלת את ג'נטו.
רוב הקשיים שנחוו בשנים האחרונות בענף ה"יציב" נעלמו, כתוצאה מהוספת ענף "לא יציב", וכנראה ימשיכו להשתפר עם הזמן והמאמץ. למרות זאת, כיוון שלג'נטו יש מאגר bleeding edge של תוכנה, שלרוב נשען על תהליך ה QA של ה-"upstream"' (כלומר, יוצרי התוכנה המקוריים). דבר זה פועל היטב עבור תוכנות שנמצאות בשימוש רב (כגון שרת ה-HTTP אפאצ'י), אך פחות עבור תוכנות שאין להן הרבה משתמשים.
כמו כן, יש על ג'נטו ביקורת בגלל תהליך ההתקנה הארוך, אשר בדרך כלל לוקח מספר ימים על חומרה ישנה. אחד מהוויכוחים המעניינים האחרים אשר בדרך כלל מגיעים אליו, הוא "חבילות בינארי או קוד מקור". ג'נטו משתמשת באחרון כברירת מחדל. יוצרי חבילות קוד מקור טוענים שבינאריים איטיים יותר ופחות אפשריים לכוונון, בעוד שיוצרי חבילות בינאריות טוענים שלוקח מספר ימים להדר חלק מהחבילות, ולכן צורה זו אינה מתאימה למשתמשים רבים אשר דורשים התקנת תוכנות מהירה. יתרה מכך, מספר אפשרויות הידור שהמשתמש יכול לבחור, עשויות להפוך בסופו של דבר את התוכנה לפחות יציבה. לשתי השיטות יש יתרונות וחסרונות.
לבסוף, הטיעון על "האליטה שמנהלת את ההפצה" נעלם מאז שדניאל רובינס ייסד את הארגון ללא מטרות רווח הנקרא "קרן ג'נטו".
טענות אלו נשמעות בדרך כלל על ידי מיעוט "צעקני" של הפצות לינוקס מבוססות-קהילה.
אנטולי בונדרצ'וק
אנטולי בונדרצ'וק (באנגלית: Anatoliy Pavlovych Bondarchuk, באוקראינית: Анатолій Павлович Бондарчук; 31 במאי 1940) הוא אתלט עבר רוסי ביידוי פטיש. אלוף אולימפי (מינכן 1972) וזוכה מדליית ארד אולימפית (מונטריאול 1976) שהתמחה ביידוי פטיש. זוכה מדליית זהב (אתונה 1969) ומדליית ארד (הלסינקי 1971) ופעמיים שיאן עולם (ספטמבר ואוקטובר 1969).
ביוגרפיה
אנטולי בונדרצ'וק נולד ב-1940 בעיר סטרוקונסטנטינוב שבברית המועצות (כיום אוקראינה). למד באוניברסיטת Kamyanets-Podilsky Ivan Ohienko National University. התמחה ביידוי פטיש ואת הקריירה הספורטיבית שלו החל ב-1964 ובמהלכה זכה במדליית זהב אולימפית. בשלהי הקריירה שלו החל לאמן ספורטאים בברית המועצות כשחניכו הידוע ביותר היה יורי סדיך. בתחילת המאה ה-21 היגר לקנדה והחל לאמן ספורטאים קנדים ביידוי פטיש והדיפת כדור ברזל.
1969
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון זכה בונדרצ'וק במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא עולמי של 74.68 מטר לפני רומולד קלים מברית המועצות (72.74 מטר) וריינהארד ת'ימר ממזרח גרמניה (72.02 מטר). שיאו העולמי של בונדרצ'וק שיפר את שיאו הקודם של רומולד קלים ב-16 ס"מ שנקבע ביוני 1969.
1972
באולימפיאדת מינכן זכה בונדרצ'יק במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא אולימפי (75.50 מטר) לפני יוכן זקסה ממזרח גרמניה (74.96 מטר) ווסילי חמיילווסקי  מברית המועצות (74.04 מטר).
1976
באולימפיאדת מונטריאול זכה בונדרצ'יק במדליית ארד בתוצאה של 75.48 מטר אחרי יורי סדיך (77.52 מטר) ואלכסיי ספירידונוב (76.08 מטר). כל שלושת הזוכים מברית המועצות.
הקהילה הבהאית באינדונזיה
הקהילה הבהאית באינדונזיה היא חלק מהדת הבהאית. הדת הגיעה לראשונה לארכיפלג בסוף המאה ה-19 על ידי ג'מאל אפנדי וסייד מוסטפא רומי שהפיצו אותה במסגרת מסעם המסיונרי ברחבי דרום ודרום מזרח אסיה. הדת הבהאית הפכה חוקית החל משנת 2014. לא ידוע כמה מאמינים שייכים לקהילה כיום.
היסטוריה
בסוף המאה ה-19, נשלח ג'מאל אפנדי על ידי בהאא אללה להודו ויחד עם סייד מוסטפא רומי, נסע ברחבי דרום אסיה ודרום-מזרח אסיה. במסגרת המסע טיילו השניים ברחבי הארכיפלג האינדונזי כ-6 חודשים, בין מאי לנובמבר 1885, והפיצו את הדת הבהאית.
באותה תקופה היה הארכיפלג האינדונזי תחת שליטתה הקולוניאלית של הולנד. הרשויות ההולנדיות לא אהבו תעמולה דתית במושבותיהן, ולכן אישורי הנסיעה של השניים היו מוגבלים ואפשרו להם לבקר רק בנמלי החוף של חברת הודו המזרחית ההולנדית. הם הפליגו לבטאוויה (כיום ג'קרטה), מקום מושב הרשויות הקולוניאליות ההולנדיות, שם שובצו לרובע הערבי פאקוג'אן (באנגלית: Pakhojan). שם קיבלו סיוע מהקונסול הכללי הטורקי בבטביה, עלי ע'אלב ביי.
אחרי שהבינו השניים כי לא יוכלו ללמד ביעילות בבטביה, הם נסעו לסורביה, שנמצאת לאורך חוף ג'אווה הצפוני. משם המשיכו לאורך החוף, עצרו באי באלי, ואז הלאה לאי לומבוק. בלומבוק חיכה להם סייד עבדאללה (באנגלית: Sayyid 'Abdu'lláh), גובה המכס הראשי, שדאג שיפגשו את המלך הבודהיסטי ומלכתו המוסלמית, איתם שוחחו על ענייני דת.
תחנתם הבאה הייתה מקאסר באי סלבס (כיום סולאווסי). האי סלבס הכיל מספר רב של נסיכויות קטנות שנמצאו תחת ריבונות הולנדית אך שמרו על עצמאותן. ההולנדים דאגו לשמור על השליטה בהיצע העשיר של תבלינים ועץ שסיפק אזור זה כנגד חדירת כוחות אחרים. בעזרת בקשת הקונסול הטורקי בבטביה שיבקרו חייל טורקי זקן באי סלבס, הם הצליחו לשכנע את המושל ההולנדי לאפשר להם להיכנס לפנים האי. קודם כל, הם הפליגו צפונה לאורך החוף בסירה קטנה לנמל פארי-פארי, שהייתה בירת ממלכה קטנה שנשלטה על ידי פאטה ארונגמטואה ארון רפן (באנגלית: Fatta Arongmatua Aron Rafan). הם התקבלו על ידי המלך, וג'מאל אפנדי הצליח לרפא את המלך מפסוריאזיס באמצעות שימוש בצמחי מרפא. כתוצאה מכך, ג'מאל אפנדי הצליח ללמד שם את האמונה הבהאית באופן גלוי והמלך נטה לטובת הדת החדשה. אולם המושל סירב לאפשר לשניים להמשיך ופקד עליהם לחזור לבטביה. עם שובם לבטביה, הם זכו להצלחה רבה יותר בהפצת האמונה הבהאית.
באמצע המאה ה-20 הגיעה הדת הבהאית לאיים אחרים באינדונזיה על ידי בהאיים שהפיצו את הדת. באוקטובר 1953, אלי בקינג (באנגלית: Elly Becking), הפיצה את הדת הבהאית בניו-גינאה ההולנדית (כיום מערב גינאה החדשה). בפברואר 1954 הזוג הנשוי רחמת אללה ואיראן מהאג'ר (באנגלית: Rahmatu’lláh and Írán Muhájir) הפיצו את הדת הבהאית באיי מנטאוואי (באנגלית: Mentawai Islands). השלושה זוכו בתואר "אבירי הבהאא אלהה".
החל משנת 1955 הוביל רחמת אללה מהאג'ר את הדת הבהאית באיי מנטאוואי, והצליח לאסוף 2,500 מאמינים. הבהאים היטיבו עם הקהילה המקומית באי, והסיבה המיוחסת להצלחתם המסיונרים הבהאיים היא העובדה שהם היו אנשים צעירים שהשתלבו באורח וסגנון חייהם של הקהילה המקומיים. עדות לכך היא שמורים בהאים רבים התחתנו עם נשים מקומיות והשתלבו לגמרי בחברה. חלק מהמשיכה לדת הבהאית הייתה שהיא היוותה אלטרנטיבה אטרקטיבית לאסלאם ולנצרות משום שהיא לא דרשה שינוי קיצוני באורך החיים של המקומיים.
מעמד חוקי
באוקטובר 1957, שוגי אפנדי קרא לכינוס של סדרת ועידות בין-יבשתיות שיערכו ברציפות בקמפלה סידני, שיקגו, פרנקפורט וג'קרטה. ב-14 בספטמבר 1958, שבוע לפני הועידה הבין-יבשתית החמישית שהייתה אמורה להתקיים בג'קרטה, הממשלה ביטלה את האישור לקיים את הועידה, צעד שהתחיל תקופה של דיכוי קשה של הדת הבהאית ומאמיניה ולבסוף הוביל לאיסורה בשנת 1962.
בשנת 1961 הממשל הצבאי באינדונזיה הוציא הוראה לרשויות המקומיות לאסור פעילויות בהאיות ולהחרים רכוש בהאי. שנה לאחר מכן נשיא אינדונזיה, סוקרנו, אסר על קיום מוסדות מנהליים בהאים. האיסור על האמונה הבהאית אושר מחדש ביוני 1972 כמו גם התווספה לאיסור פעילות הוראה מאורגנת בהאית. איסור זה גרם לאלימות דתית נגד המאמינים הבהאיים, מאמינים בהאים רבים פוטרו מעבודתם, בשנת 1975 נעצרו מאמינים בהאים בגין הפרת האיסור על פעילות בהאית, ובתקופה שבין 1975–1985 נכלאו בגין הרשעתם בחברות בארגון דתי אסור והעלבת האסלאם. בשנת 2002 הוציאה מועצת העולמא האינדונזית פתווה שאסרה על בהאים לקבור את המתים בבתי קברות ציבוריים.
ב-8 באוגוסט 2014 הוסר האיסור הרשמי על קיום הדת הבהאית באינדונזיה. החוקה האינדונזית מעניקה חופש דת אך הממשלה מכירה רק בשש דתות, שהדת הבהאית לא ביניהן.
כיום
אין מידע עדכני לגבי כמה אנשים מונה הקהילה הבהאית באינדונזיה. המידע העדכני ביותר הוא משנת 2010, אז הקהילה מנתה 22,815 איש.
בשנת 2014 הוקמה שלוחה של הקהילה הבהאית הבין לאומית שנמצאת בג'קרטה, המכונה "משרד אזורי רשמי" עבור הקהילה הבהאית באינדונזיה.
הקהילה הבהאית באינדונזיה עדיין סובלת מאפליה, ולמרות הסרת האיסור על קיום הדת בשנת 2014, הממשלה לא שנתה את מדיניותה הרשמית. מאמינים בהאיים לא יכולים לקבל הכרה בנישואים אזרחיים ומחויבים להצהיר על אמונה דתית אחרת בתעודת הזהות שלהם.
מגדל הפדרציה
בניית המתחם החלה ב-2005. המתחם מורכב משני מגדלים שהוקמו על מסד אחד:
באפריל 2018 נפתחה מרפסת תצפית Panorama 360 במגדל "מזרח". היא ממוקמת בקומה ה-89 בגובה 327 מטר וכוללת 9 אזורים אינטראקטיביים.
בקומה ה-62 של מגדל "מערב" נמצאת מסעדת SIXTY, אחת המסעדות הגבוהות באירופה.
רודולף מוסה
רודולף מוֹסֶה (בגרמנית: Rudolf Mosse; 8 במאי 1843 – 8 בספטמבר 1920) היה מו"ל ואיל עיתונות יהודי-גרמני, בעליהם של העיתון הליברלי "ברלינר טאגבלאט", השבועון הסאטירי Ulk ועיתונים נוספים. נדבן ונשיא הקהילה הרפורמית משנת 1904.
קורות חיים
מוסה נולד ב-1843 בעיר גרֶץ (Grätz) שבדוכסות פוזנן, ממלכת פרוסיה, בנו של הרופא מרקוס מוסה. השתלם בדפוס בלייפציג וברלין. בגיל 24 פתח סוכנות פרסום בברלין, בתקופה שתחום זה היה בחיתוליו. הסוכנות הפיצה מגזיני פרסומות שזכו להצלחה אדירה והתפתחה מגרמניה גם לאוסטריה ושווייץ. ב-1872 הפך את אחד ממגזיני הפרסומות לעיתון יומי בשם "ברלינר טאגבלאט" (Berliner Tageblatt), שהפך לעיתון רב-תפוצה. כן הקים את העיתונים "דויטשה מונטגסבלאט" (Deutsches Montagsblatt; 1877-1888), "דויטשה רייכסבלאט" (Deutsches Reichsblatt; 1881-1894), "ברלינר מורגנצייטונג" (Berliner Morgenzeitung; 1889) והעיתון היהודי החשוב "אַלגֶמַיינֶה צַייטוּנג דֶס יוּדֶנטוּמס" (Allgemeine Zeitung des Judentums, 'העיתון הכללי של יהדות גרמניה'; 1890-1922)), שהפך בהמשך לביטאון האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית, C.V.-Zeitung (קרי: צֶה.פַאו.-צייטונג).
בית הדפוס שלו, שהוקם ב-1872, היה מהגדולים בגרמניה.
איי.אפ.אפ
אינטרנשיונל פליוורס אנד פראגרנסס בע"מ (באנגלית: International Flavors & Fragrances, Inc) ובראשי תיבות IFF הוא תאגיד רב-לאומי שהמטה שלו ממוקם בארצות הברית, ועוסק בייצור ושיווק חומרי-גלם לתעשיית הטעם והריח; ותערובות טעם וריח לתעשיות המזון והקוסמטיקה. התאגיד הוא אחד מ-3 החברות הגדולות בעולם בפיתוח ובייצור של טעמים וחומרי גלם לטעמים בתעשיית המזון והמשקאות.
רודולף מוסה
קורות חיים
רעייתו של רודולף, אמילי, ייסדה מספר אכסניות אשר שימשו למגורים ולארוחות עבור אלפי נערות במצוקה ואימהות חד-הוריות. חלק מן ההון הרב שהרוויח תרם למטרות שונות כגון הקמת בית חולים בעיר הולדתו והקמת בית ספר ע"ש רודולף ואמילי מוסה בוילמרסדורף (1892). המוסד נועד לבני המעמד הבינוני שהוריהם ירדו מנכסיהם. הילדים נחשפו לחיי תרבות ענפים וביקרו במוזיאונים, בתיאטראות, בקונצרטים ואף בגן החיות של ברלין.
בבעלותו היו מספר ארמונות, ספרייה ענקית, אוספי תמונות ופסלי ענק. בציורו המפורסם ביותר של הצייר אנטון פון ורנר משנת 1877, נראה ביסמרק מכריז על גרמניה החדשה.
איי.אפ.אפ
החברה היא חברה ציבורית שנסחרת בבורסה לניירות ערך בניו יורק, בבורסת Euronext שבפריז ובבורסה לניירות ערך בתל אביב (החל מ-10 באוקטובר 2018) בדרך של רישום כפול. ביום 21 באוקטובר 2020 הודיעה החברה על כוונתה למחוק את מניותיה מהרישום למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, החל מיום 20 בינואר 2021.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1958 בעקבות המיזוג בין החברות "פולק ושוורץ" (P&S) ו"אן אמרינגן-הבלר". פולק ושוורץ הוקמה בשנת 1889 על ידי ליאופולד שוורץ, שהתעניין בתבלינים, טעמים ובשמים, וגיסו, ג'וזף פולק בעיירה ההולנדית הקטנה זוטפן. P&S צמח במהירות ל-36 אתרים ברחבי העולם. ארנולד לואי ואן אמרינגן נשכר על ידי פולק ושוורץ לפתיחת משרד ארצות הברית של P&S בשנת 1917. לאחר שפיטרו אותו מתפקידיו, פתח את חברת "ואן אמרינגן ושות" במנהטן. בשנת 1929, שינתה החברה את שמה ל"וואן אמרינגן-הייבלר". בשנת 1944, מנהל בכיר בחברה, קונסטנט קורנליוס (קוק) ברמר (Constant Cornelis (Cook) Brummer), סידר מקומות מסתור למשפחות פולק ושוורץ ול-200 יהודים נוספים. ברמר קיבל את אות חסיד אומות העולם מיד ושם, על כך שהוא סיכן את חייו כדי להציל אחרים מהנאצים.
רודולף מוסה
משפחתו
למוסה הייתה בת אחת, פליציה, בת מחוץ לנישואים כתוצאה מיחסים בינו לבין משרתת בביתו. אשתו, אמילי, שהייתה עקרה, אימצה את הילדה. בנה של פליציה הוא ההיסטוריון ג'ורג' מוסה.
איי.אפ.אפ
היסטוריה
בשנת 1958 הודיעו שתי החברות על מיזוג שלהן בשם "אינטרנשיונל פליוורס אנד פראגרנסס" או בראשי תיבות IFF. IFF נרשמה למסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק בשנת 1964.
במהלך שנות ה-2000 ביצעה החברה שורה של רכישות, שהבולטות שבהן היו, רכישת חברת Bush Boake Allen במהלך שנת 2000, רכישת חברת Ottens Flavors, חברה שנוסדה ב-1884 ונרכשה על ידי IFF בשנת 2015 ומוזגה שנה אחר כך עם David Michael Co שנוסדה ב-1896 אל תוך חטיבת טעם חדשה שהוקמה בשם Tastepoint.
רכישת פרוטרום
במאי 2018 רכשה את חברת פרוטרום הישראלית תמורת 6.4 מיליארד דולר, שהיו 10% מעל שווי השוק של החברה בעת חתימת העסקה, ולפי שווי פעילות של 7.1 מיליארד דולר, בהתחשב בחוב הפיננסי נטו של פרוטרום בסך 700 מיליון דולר. בשנת 2004, רכשה פרוטרום עצמה את פעילות חברת IFF בשווייץ, גרמניה וצרפת, בעסקה שסימנה את תחילתה של ההתרחבות הבינלאומית של פרוטרום באמצעות מיזוגים ורכישות. פרוטרום גם הוקמה, בחיפה בשנת 1933, על ידי יהודים הולנדים, יהודה ארטן, מהנדס כימי שרכש את השכלתו ואת ניסיונו התעשייתי בהולנד והבנקאי היהודי-הולנדי יעקובוס קאן. בתחילתו נקרא המפעל "תמציץ".
באוגוסט 2019, דיווחה IFF, כחלק מפרסום תוצאותיה הכספיות לרבעון השני של 2019, שבמהלך הטמעתה של חברת פרוטרום, היא נחשפה לאישומים ולפיהם שתי חברות בנות של פרוטרום שפעלו בעיקר ברוסיה ובאוקראינה שיחדו מנהלים של כמה מלקוחותיהן.
עיתון מנורה
מנורה הוא עיתון תלת-שפתי (עברית, רוסית ובוכרית) שהחל להופיע בשנת 1999 על ידי קונגרס יהודי בוכרה העולמי ומופץ לעשרות אלפי בני הקהילה הבוכרית בישראל ובעולם.
בעיתון מאמרים וסקירות על חיי הקהילה של יהודי בוכרה בישראל ובעולם בעבר ובהווה, ודמויות מנוף הקהילה בעבר ובהווה, ובמיוחד בנושאים העוסקים בקידומם הרוחני, החינוכי, כלכלי והתרבותי של העולים מאסיה התיכונה, ומדור לנושאים אקטואליים וחדשות. העיתון צבעוני ומשולבות בו תמונות רבות.
העיתון מבליט במיוחד את הפעילות הקהילתית של ארגון קונגרס יהודי בוכרה העולמי, העומד בנשיאותו של איש העסקים לב לבייב, לצד עשרות אנשי עסקים מהקהילה התורמים לפעילות ומכהנים כחברים בנשיאות הקונגרס.
הוא מופץ בעיקר בריכוזי הקהילה בישראל ובעולם (רוסיה, אוסטריה, ארצות הברית, גרמניה ואוזבקיסטן).
נכון לחודש אפריל 2018 הופיעו 833 גליונות. לקראת חגים יוצא לאור מוסף חג.
עיתונים נוספים לקהילה
לעיתון שלושה מתחרים, אחד היוצא לאור בישראל בשיתוף פעולה עם ארגון "ברית יוצאי בוכרה" בשם "בוכרסקייה גזטה" (ובשמו העברי "העיתון הבוכרי") בעברית ורוסית, השני "ביטאון מורשת" שע"י מורשת יהדות בוכרה העולמי והשלישי "בוכריין טיימס" היוצא לאור בניו יורק בשפה הרוסית בלבד. בניגוד למנורה היוצא לאור מדי שבוע, שלוש האחרים מופיעים אחת לחודש.
איריס שטרן לוי
איריס שטרן לוי (נולדה ב- 11 במאי 1953) היא פעילה חברתית אקטיביסטית, שמתמקדת בנושא זכויות נשים. היא מקימה שותפה של עמותת "הופכות את היוצרות" (2011) ועמותת "המכללה" (2017), העמותות העוסקות במתן סיוע תעסוקתי והדרכת נשים השואפות לצאת ממעגל הזנות. שטרן לוי גם חברה בוועד המנהל של "קואליציית נשים לשלום", מנהלת במשותף "טריבונל עדויות נשים נפגעות תקיפה מינית" ושימשה כרכזת מתנדבות מטעם מרכז סיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בתל אביב במשך 16 שנים.
ביוגרפיה
איריס שטרן נולדה ביפו, בתם הבכורה מתוך שלוש בנות של ג'ורג' שטרן, יליד אוסטריה, שנשלח לגלאזגו שבסקוטלנד במסגרת הקינדר-טרנספורט במלחמת העולם השנייה, וגדל בסקוטלנד ובאנגליה; ודבורה נחמיאס, ילידת ישראל, אחת מ-13 ילדים במשפחתה. בגיל צעיר עברה עם משפחתה לאוסטרליה. ב-1970, בגיל 18, נשלחה חזרה לישראל לחיות עם קרובי משפחה בתל אביב. שטרן לוי למדה אמנות והיא בוגרת התוכנית להנחיית קבוצות באוניברסיטת תל אביב.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 גרה שטרן לוי באמסטרדם במשך שלוש שנים. בתקופה שהתגוררה שם ללא סטודיו וחיפשה עיסוק, התוודעה שטרן לוי לפגיעות בנשים בעטיית מלחמת בוסניה, כולל סחר בנשים ואונס כטקטיקת מלחמה באינטראקציות של כיבוש ונסיגה משטחים, או אונס על ידי הגברים השבים הביתה כחלק מפריקת תסכול המלחמה. זו הייתה נקודת כניסתה של שטרן לוי לעולם הסיוע לנשים מוחלשות, מוכות או הנמצאות במעגל הזנות, וכשחזרה לישראל חיפשה שטרן לוי להמשיך בפעילות זו, והחלה להתנדב במרכז הסיוע לנפגעות אלימות מינית.
לשטרן לוי שני ילדים בוגרים עם היסטוריון התרבות דרור ק. לוי. מאז 2004, חיה שטרן לוי עם בת זוגה.
מרכז הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית
בשנת 1997 החלה שטרן לוי להתנדב במרכז סיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בתל אביב. תוך שנה הפכה התנדבותה למשרה מקצועית, ובמשך 16 שנים ריכזה שטרן לוי מערך של כ-200 מתנדבות במרכז. במסגרת תפקידה כמנהלת רשת המתנדבות, עסקה בקבלה של מתנדבות ובהכשרתן מטעם מרכז הסיוע לעיסוק בסיוע לקרבנות אלימות מינית. כמו כן, שטרן לוי היא ממקימות פרויקט "טריבונל עדויות נשים נפגעות תקיפה מינית". הרעיון מאחורי הטריבונל מתבסס על טריבונלים אחרים בעולם אשר הוקמו על ידי נשים אשר הבינו שמנגנוני החוק וארגוני השלטון אינם משרתים את מטרותיהן של נשים בסוגיות האלימות המינית, כדוגמת הטריבונל הבינלאומי בנושא פשעים נגד נשים, אשר התקיים בשנת 1976 בבריסל. הטריבונלים אינם גופים רשמיים ואינם בעלי כוח אכיפה כלשהו; הם מיועדים להעלות מודעות לסוגיות אשר נזנחות על ידי המערכות הרשמיות והתקשורת, וכן לחיזוק סולידריות בין נשים נפגעות אלימות ופשעים אחרים.
עמותת "הופכות את היוצרות"
ב-2011 עזבה שטרן לוי את מרכז הסיוע, ופנתה לתחומים אחרים בסיוע לנשים. היא הקימה יחד עם לילך צור, שהייתה מתנדבת במרכז הסיוע, את עמותת "הופכות את היוצרות", מיזם הכשרה מקצועית, חממה עסקית ועסק חברתי, המיועדים כולם לנשים היוצאות ממעגלי ההתמכרות והזנות. מרכזי הסטודיו של העמותה מספקים מקום לימוד למקצועות תפירה ולתדמיתנות, שיווק דיגיטלי ופיתוח עסקי, ומספקים ליווי מקיף ועוטף במיצוי זכויות, שיקום וסיוע במגוון תחומי חיים.
בשנת 2013 נפתח סניף קבע של העמותה בתל אביב וכשנתיים לאחר מכן נפתח סניף נוסף בחיפה.
עמותת "המכללה"
עמותת המכללה או Her Academy הוקמה על ידי שטרן לוי וטל חמווי גרנות בשנת 2016. העמותה מציעה הכשרה מקצועית לנשים יוצאות מעגל הזנות וההתמכרות, כדי לאפשר להן להשתלב במקומות עבודה ולהתפרנס. הקורסים נערכים על ידי בעלות ובעלי מקצוע בהתנדבות, במסגרת המאפשרת להם לתרום להעצמה ישירה של נשים מוחלשות בחברה. חלק מעקרונות הפעילות הוא המפגש "בגובה העיניים", תוך הכרה בצרכים המיוחדים של הנשים המשתתפות כתוצאה מנזקי הזנות, כולל בעיות ריכוז, קושי בהתמדה ודימוי עצמי נמוך. הגישה של המכללה הוכרה כייחודית בעולם, מכיוון שהיא רואה גם את המדריכות כחניכות הלומדות על תופעת הזנות, את החניכות כמקור להשראה וידע, ואת כל הכרוכות בפעילות כשגרירות לשינוי תודעתי בחברה, למען המאבק למיגור התופעה ושבירת סטיגמות וסטריאוטיפים מזיקים.
פעילויות נוספות
בשנת 2014, יזמה שטרן לוי פעולה המכוונת כלפי עיריית תל אביב, לאחר שזו טענה שהפצת כרטיסי זנות ברחובות תל אביב היא בעיה של המשטרה, ואילו המשטרה מיאנה לאכוף חוקים נגד הפצתם. יחד עם הפעילה רעות גיא, הובילה פרויקט איסוף כרטיסים מרחובות העיר, אשר פוזרו בעצרת מחאה בפני בניין העירייה, כדי לדרוש מראש העיר טיפול בנושא.
יוזמה נוספת של שטרן לוי הייתה עריכת ופרסום רשימת נשות מקצוע, כדי לקדם בעלות מקצוע, במיוחד בתחום השירותים לבית, כמו חשמל, שיפוץ, גינון ואינסטלציה, בהם יש מיעוט של נשים.
בשנת 2008 נבחרה שטרן לוי מטעם ארגון בת שלום כנציגה דוברת בכנס הבינלאומי לכבוד יום האישה הבינלאומי במדריד, בחלק "נשים נגד כיבוש", בו דיברו גם נציגות מקולומביה, קובה, והארגון הפמיניסטי הצרפתי Ni Putes Ni Soumises. ב-2009 פיתחה קוריקולום לנותנות שירותי ייעוץ ותמיכה לפעילים ופעילות נגד הכיבוש. ב-2009 הייתה שטרן לוי אחת הדמויות שנסקרו בסרט התיעודי "נשים חוצות מחסומים" (Women Defying Barriers) של גיא דוידי, על ניסיון למפגש בין ארבע נשים – יהודיות ישראליות ופלסטיניות – בצל המתקפה על עזה ב-2008/9.
שטרן לוי מנחה קבוצות העצמה לנשים, ומאז 2016, גם קבוצות להעלאת תודעה לגברים הומואים. היא מרצה בתכיפות על נושאים פמיניסטיים, ובעיקר על ייצוגים של נשים בפרסומות ובתקשורת.
אמנות
שטרן לוי ציירה בסטודיו ועבדה כמורה לאמנות. בנוסף לעבודה שלה כאמנית, ניהלה בין השנים 2008–2011 סטודיו לאומנות עבור פליטים ותושבי שכונת שפירא בתל אביב. בין אפריל ליולי 2017 העלתה שטרן לוי תערוכת יחיד של עבודתה בגלריית בית אחותי. עבודה שלה נכללת במחקר זוכה פרס גולדנברג של היסטוריונית האמנות והמגדר, טל דקל, "זקנות מישירות מבט - אפליה גילנית של נשים בראי האמנות בישראל".
פרסים והוקרה
ב-2017 זכתה שטרן לוי יחד עם חמווי גרנות בפרס קרן יפה לונדון יערי בשל הקמת וניהול עמותת "המכללה". בהודעה על מתן הפרס, צוינה הפעילות הרבה של השתיים, ועל "המכללה" נכתב כי היא "מספקת מסגרת ייחודית של הכשרות מקצועיות בעזרת קורסים במגוון תחומים מקצועיים: שימושי מחשב ובניית אתרים, קונדיטוריה ועבודת טבחות, טיפול בילדים, מכירות בתחום האופנה, מכונאות וטיפול באופניים, טיפול בכלבים ועוד".
בפברואר 2018 זכתה שטרן לוי בפרס זוסמן-ג'וינט למצוינות בעשייה חברתית על פועלה במסגרת עמותת "המכללה", בקטגוריית מניעת התעללות באוכלוסיות מוחלשות וחסרות ישע.
בשנת 2021 זכתה שטרן לוי בפרס רות רפפורט על מפעל חיים של עשייה נשית פורצת דרך ומחוללת שינוי בחברה בישראל, על היותה פעילה ומנהיגה חברתית למען נשים מזה למעלה מ-25 שנה ועל הקמת שתי עמותות אשר עוסקות במתן סיוע תעסוקתי והדרכה לנשים השואפות לצאת ממעגל הזנות, תוך שימוש במודלים חדשניים שזכו להכרה בינלאומית ובתואר כבוד של קרן ראיה.
חמישיית ההגנה של העונה ב-NBA
חמישיית ההגנה של העונה ב-NBA (באנגלית: NBA All-Defensive Team) הוא תואר הוקרה עונתי בליגת ה-NBA המחולק מאז עונת לשחקני ההגנה המצטיינים במהלך העונה הסדירה. הבחירות לתואר זה מתבצעות על ידי מאמני הקבוצות ב-NBA, כאשר לכל מאמן אין אפשרות לבחור שחקן מקבוצתו שלו. נבחרת ההגנה של ה-NBA מורכבת משני הרכבי שחקנים - החמישייה הראשונה והחמישייה השנייה - כשבסך הכול נבחרים עשרה שחקנים לתואר זה בכל עונה. השחקנים עצמם מקבלים שתי נקודות עבור כל קול שהם מקבלים לחמישייה הראשונה, ונקודה אחת עבור כל קול לחמישייה השנייה. חמשת השחקנים בעלי מספר הנקודות הגבוה ביותר בסך הכול נכנסים לחמישייה הראשונה, בעוד שחמשת הבאים אחריהם נכנסים לחמישייה השנייה.
במצב של שוויון במקום החמישי באחת מן החמישיות, נבחרת הגנה מורחבת. במקרה שהחמישייה הראשונה כוללת שישה שחקנים בעקבות שוויון כזה, החמישייה השנייה תכלול בכל זאת חמישה שחקנים, עם אפשרות להרחבה יתרה במקרה של שוויון נוסף. מצבים כאלה של שוויון אירעו פעמים בודדות, האחרונה שבהן הייתה ב-, כאשר קובי בראיינט וג'ייסון קיד היו בשוויון במספר הקולות שקיבלו. בבחירת השחקנים לחמישיות ההגנה גם אין התייחסות לעמדה על המגרש בה הם משחקים. לדוגמה, בשנת 2006 נכללו בחמישיית ההגנה השנייה שלושה פורוורדים, סנטר אחד ורכז אחד.
הפורוורד טים דאנקן מחזיק בשיא של מספר הבחירות הכולל לנבחרת ההגנה עם 15 כאלו, כאשר הוא נבחר ברציפות לאחת מחמישיות ההגנה בכל עונה מאז שנת הרוקי שלו ב- ועד עונת. קובי בראיינט וקווין גארנט נבחרו 12 פעמים כל אחד וכרים עבדול-ג'באר אחריהם בדירוג עם 11 בחירות. בראיינט, גארנט, גארי פייטון ומייקל ג'ורדן מחזיקים במשותף בשיא הבחירות לחמישיית ההגנה הראשונה של העונה עם תשע בחירות; אחריהם בדירוג נמצאים סקוטי פיפן, בובי ג'ונס ודאנקן עם שמונה בחירות כל אחד.
בשירות הוד מלכותה (ספר)
בשירות הוד מלכותה (באנגלית: On Her Majesty's Secret Service) הוא ספר מאת איאן פלמינג משנת 1963, ה-11 בסדרת ספרי ג'יימס בונד. בספר זה, בונד יוצא למרדף אחר הפושע הבינלאומי ארנסט סטאברו בלופלד.
הספר זכה להצלחה רבה, ותוך חודש נמכרו בבריטניה למעלה מ-60,000 עותקים. עוד באותה שנה הוא עובד לסיפור בן שלושה חלקים בפלייבוי, ולרצועת קומיקס בדיילי אקספרס בין 1964–1965. ב-1969 עובד הספר לסרט באותו השם. השישי בסדרת הסרטים והיחיד בו גילם ג'ורג' לייזנבי את ג'יימס בונד. ב-2014 עובד הספר למחזה ב-BBC רדיו בכיכובו של טובי סטיבנס.
עלילה
במהלך מבצע כדור הרעם, גילה ה-MI6 לראשונה על קיומו של ארגון הפשע ספקטרה והעומד בראשו ארנסט סטאברו בלופלד. מאז, M הורה על בונד ללכוד את בלופלד ולהרוס את ספקטרה בכל מחיר. לאחר חיפוש ארוך, בונד לא מצליח למצוא שום עקבות לבלופלד או לספקטרה, ומגיע למסקנה שהארגון התפרק. הוא מחליט להתפטר מ-MI6.
עוד לפני שבונד מספיק לכתוב את מכתב ההתפטרות, הוא פוגש לפתע בנערה בשם טרייסי די ויצ'נזו שמנסה להתאבד. בונד מציל את חייה פעמיים, אולם נחטף בידי מרק דראקו, מנהיג ארגון הפשע הגדול באירופה. דראקו חושף שהוא אביה של טרייסי, ושבריאותה הנפשית לקויה. הוא סבור שהדרך היחידה לשמור על טרייסי היא למצוא גבר חזק שיגן עליה, ומבקש מבונד להתחתן אתה. הוא מציע לו נדוניית ענק, אולם בונד מסרב. למרות זאת, הוא מסכים להישאר באחוזתו של דראקו ולטפל בטרייסי שבריאותה הנפשית משתפרת בהדרגה.
דראקו גומל לבונד ומצליח לגלות שבלופלד מסתתר בשווייץ. במקביל, המודיעין הבריטי מגלה שבלופלד מתחזה לרוזן בלתזר דה בלוויל והוא מנסה לקבל הכרה רשמית בתואר שלו מה-College of Arms. בונד מתחזה לסר הילרי בריי - נציג ה-College of Arms, ומבקש להיפגש עם בלופלד כדי לקבוע האם הוא זכאי לתואר. בונד מובל אל המאורה של בלופלד בפיץ גלוריה ומגלה שהוא עבר ניתוח פלסטי כך שהוא לא ניתן לזיהוי. בונד פוגש גם את אהובתו של בלופלד, אירמה בונט.
בונד מגלה שבלופלד ובונט הקימו בפיץ גלוריה מכון המרפא נשים מאלרגיות שונות. למעשה, הם שטפו להן את המוח כדי שיישאו עמן נגיפים קטלניים בחזרה לארצותיהם. בונד נמלט מפיץ גלוריה תוך כדי שאנשי ספקטרה רודפים אחריו. למרגלות האלפים, בונד פוגש את טרייסי שהגיעה לשם כדי לחפש אותו. היא מסייעת לו להימלט ולהגיע אל שדה התעופה. בונד מתאהב בה ומציע לה נישואין. היא מסכימה והם חוזרים יחד לבריטניה.
אנשיו של דראקו תוקפים את המכון של בלופלד בפיץ גלוריה, אולם בלופלד מצליח להימלט. בונד וטרייסי נוסעים לגרמניה ושם נישאים. הם יוצאים לירח דבש, אולם כמה שעות לאחר החתונה מופיעים לפתע בלופלד ובונט ויורים למוות בטרייסי לנגד עיניו של בונד.
עמוס תמם
ביוגרפיה
בוגר בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים.
החל את דרכו בעולם המשחק והבידור בשנת 2000 כחלק מההרכב המקורי של שלישיית "מה קשור" עם שחר חסון, עד לפרישתו מההרכב בשנת 2001.
בטלוויזיה
בשנת 2004, החל לשחק בסדרת הדרמה המוזיקלית של yes - "השיר שלנו", ובה שיחק במשך שתי עונות בתור יריב ארד, נער לאחר צבא שמחפש חיי חברה מוזיקליים ויצא בתוכנית בתור בגדן באהבה כאשר יצא עם דנה, אמא של דנה וגלי במקביל. כמו כן הנחה בטלוויזיה החינוכית את התוכנית "סברס - תקרא תצליח" לעידוד קריאה בקרב בני נוער.
ב-2007 גילם שחקן כדורגל בסדרה "מסודרים" בערוץ 2 במסגרת "שידורי קשת". ב-2008 גילם את דמותו של אמיר, צעיר גרוש בן הציונות הדתית, בסדרה "סרוגים" ב-yes, והמשיך להופיע בה בעונה השנייה (2009–2010) והשלישית (2011). ב-2010–2011 גילם את איתי בסדרה "עספור".
ב-2011 שיחק תמם בתפקיד הראשי בסדרת האקשן של ערוץ 10 "אחת אפס אפס" בתור השוטר אריק ארבל. על משחקו בתוכנית זו זכה בפרס "האקדמיה הישראלית לשנת 2012". ב-2012 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "שביתה" ב-yes. בשנת 2013 הנחה את התוכנית "אקסטרים מייקאובר" בערוץ 10.
בשנת 2017 החל לשחק בסדרת הערפדים "ג'ודה", של HOT3, שיצר, כתב ומככב בה חברו לימי "מה קשור", ציון ברוך.
בשנת 2019 החל לשחק בסדרת הפשע "המדובב", של yes. עוד באותה שנה שיחק בסדרה "אלי", בתפקיד מוריס כהן, אחיו של אלי כהן.
ב-2020 החל לשחק בסדרת המתח "מנאייכ" בערוץ כאן 11, את דמותו של ניצב משנה ברק הראל. על משחקו בסדרה זו זכה ב"פרס האקדמיה לטלוויזיה" בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה. וכן כשר המודיעין בסדרה "אזהרת מסע".
בשנת 2022 חזר לשחק בעונות החדשות של מנאייכ והמדובב.על משחקו במנאייכ זכה שוב בפרס האקדמיה.
בקולנוע
תמם השתתף גם בסרט "גיבורים קטנים" בבימוי איתי לב. בשנת 2006 שיחק בסרטים "שלוש אמהות" (בבימוי דינה צבי ריקליס), "נוזהת אל-פואד" (בבימוי ג'אד נאמן), "סרט של משוטטים" (בבימוים של דוד דרזי ומעין רוגל) ו"עכשיו או לעולם לא" (סרט טלוויזיה ב"רשת").
בשנת 2011 שיחק בסרט הטלוויזיה "טור אחד לחלום". ב-2013 שיחק בסרט הפעולה "כידון" בבימויו של עמנואל נקש.
בשנת 2016 שיחק בתפקיד הראשי, עדי, בסרט "ילד טוב ירושלים", קומדיה רומנטית מאת רן אפלברג בבימוי רועי פלורנטין, לצד מיטל גל סויסה, מלי לוי ואוולין הגואל. באותה שנה השתתף בסרט "לעבור את הקיר", בבימויה של רמה בורשטיין.
בשנת 2017 דיבב את הדמות הראשית בגרסה העברית של סרט האנימציה האמריקאי "פרדיננד". בשנת 2018 הופיע בתפקיד הראשי בסרטם של ארז מזרחי וסהר שביט "הלומים".
בשנת 2019 שיחק בסרט המלחמה האמריקאי-ישראלי "ג'ארהד: חוק השבות" לצד שחקנים כמו אמורי נולסקו, רוברט פטריק ואורי פפר.
בתיאטרון
בשנת 2005 שיחק תמם בהצגה "מזריץ'", בבימויו של איציק ויינגרטן בתיאטרון "צוותא", ובהצגה "סופה" בבימויו יגאל עזרתי בתיאטרון העברי-ערבי. בשנת 2006 הופיע בהצגת הבידור "הגליל והתחתון", לצידם של השחקנים אוולין הגואל וניב רז. החל משנת 2010 תמם הוא שחקן "תיאטרון הקאמרי": ב-2010 הוא שיחק בהצגה "הבדלה", החל מ-2012 הוא מגלם את קזבלן בהפקה החדשה של התיאטרון, החל משנת 2014 הוא מגלם את דמותו של "סטנלי" בהצגה "חשמלית ושמה תשוקה" בהפקה משותפת של התיאטרון הקאמרי ותיאטרון הבימה, ב-6 בנובמבר 2015 החל לככב במחזה "כבוד אבוד" לצד רותי אסרסאי, שרה פון שוורצה ומיכה סלקטר והחל מדצמבר 2016 מגלם תמם את "ניק ארנסטין" במחזמר "מצחיקונת" בכיכובה של מיה דגן ובבימויו של צדי צרפתי. בחנוכה 2017 הופיע במחזמר לילדים שלושת המוסקטרים ובהצגה איסמעיליה, בו זכה לשבחי הביקורת.
החל מ-2018 משחק בתפקיד אותלו בהצגה "אותלו" בתיאטרון הקאמרי וזכה לביקורות משבחות על תפקיד זה.
בשנת 2019 החל לשחק ב"קרוב יותר" לצידם של אנסטסיה פיין ששיחקה לצידו בסדרה "ג'ודה", עוז זהבי ואנדריאה שוורץ (ששיחקו לצידו ב"עספור").
בשנת 2022 גילם את אדיפוס בהצגה "אדיפוס המלך" בתיאטרון הקאמרי, לצידן של קרן מור ומרים זוהר.
בשנת 2023 שיחק את התפקיד הראשי בהצגה "הבן של מושיקו" מאת גיל ארי כהן בתיאטרון הקאמרי.
עיסוקים אחרים
תמם היה הפרזנטור של חברת ההלבשה הישראלית "ML" ("מתאים לי").
מאז 2022 תמם הוא הפרזנטור הראשי של "בנק הפועלים".
חיים אישיים
בספטמבר 2013 נישא לשחקנית טל נרובאי. ב-2017 נולדה לשניים בת. ב-2021 נולד לשניים בן.
אחיו הקטן הוא השחקן מאיר תמם.
נאום המוקה
נאום המוקה הוא הכינוי שניתן להתבטאויות של מאמן מכבי תל אביב בכדורסל, פיני גרשון, בהרצאה שערך בנובמבר 2000, אשר במהלכה שטח את משנתו על כדורסלנים שחומי עור. דבריו עוררו סערה, גררו תגובות נזעמות, וגרשון הואשם על ידי התקשורת בגזענות. בסמוך לאחר פרסום הפרשה, סיים גרשון את תפקידו בקבוצה.
הנאום
ב-6 בנובמבר 2000, הרצה מאמן מכבי תל אביב, פיני גרשון בפני פורום קציני צה"ל במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
במהלך ההרצאה אמר גרשון:
בתגובה לצחוק מהקהל, הדגיש גרשון:
דבר הנאום פורסם בכלי התקשורת ב-1 ביולי 2001, כחודשיים לאחר זכיית הקבוצה בגביע אירופה.
תגובות והשלכות
הנאום עורר סערה וגרשון הואשם על ידי התקשורת בגזענות. לאחר הפרסום הביע גרשון חרטה, והדגיש כי חלק מהדברים הוצאו מהקשרם, חלק אחר נאמר בבדיחות הדעת, אולם אם למרות זאת מישהו נפגע, הוא מבקש להתנצל. בנוסף, טען גרשון כי הכוונה הייתה לא השוואה בין צבעים, אלא בין אנשים. מכבי תל אביב גינתה את הדברים. שחקן הקבוצה, אריאל מקדונלד, אמר בתגובה: "אני המום. זה לא משהו שציפיתי לשמוע מפיני. בכל מקרה, אם הוא אמר זאת אני מתכוון ליישב את הדברים איתו, בשיחה אישית".
לאחר פרסום הנאום, ועל אף זכיית הקבוצה בגביע אירופה, סיים גרשון את תפקידו והוחלף בעוזרו דייוויד בלאט.
שתי עונות לאחר מכן, לקראת עונת 2003/2004, הוחלט כי תל אביב תארח את פיינל פור היורוליג. על רקע האמור החזירה מכבי את גרשון לתפקיד המאמן - ובכך הואשמה כי היא נותנת לגיטימציה לנאום הגזעני. יו"ר הקבוצה, שמעון מזרחי, נימק זאת: "לפיני הייתה בזמנו החלקה, אותה אף אחד לא אהב, אבל כמו שיש חנינות במדינה אני מקווה שגם העניין הזה מאחורינו".
נייט האפמן אמר לימים כי גרשון חזר לאמן היות שאמר זאת בישראל ואילו היה אומר זאת בארצות הברית - הוא לא היה יוצא מזה בחיים.
בשנת 2008 בחר אתר ynet בנאום המוקה במקום ה-2 במצעד הנאומים הגדולים של מאמני הכדורסל הישראלי.
מפעל ואן נלה
מפעל ון נלה (בהולנדית Van Nellefabriek) הוא מבנה היסטורי ששימש כבית חרושת, השוכן בעיר רוטרדם שבהולנד. המבנה שנבנה בין השנים 1925 ו-1931 בסגנון הבינלאומי, הוכרז בשנת 2014 כאתר מורשת עולמית. מפעל ואן נלה מהווה דוגמה מוקדמת לתכנון תעשייתי מוצלח, הן מבחינה פונקציואלית והן באספקט הוויזואלי.
היסטוריה
חברת ואן נלה נוסדה בשנת 1782 בידי יוהנס ואן נלה (Johannes van Nelle) בעיר רוטרדם, והתמחתה בסחר בטבק. החברה נרכשה במאה ה-19 בידי משפחת ואן דר ליאו (van der Leeuw) אשר המשיכה וניהלה אותה באותו שם. אחד מבניה של משפחה זו, קיס ואן דר ליאו (Kees Van der Leeuw), הגה את רעיון הקמת המפעל בפולדר ספאן (Spaanse Polder) סמוך לתעלת סכי (Schie). באותה עת שכן הפולדר בעיבורי רוטרדם, אך כיום הוא נמצא בלב שטח בנוי, צפונית-מערבית למרכזה של העיר. בהיותו גם פילוסוף ואמן, ביקש קיס כי מבנה המפעל יגלם במאפייניו רעיונות הומניים וסוציאליים, ויתרום לסביבת עבודה וליחסי עבודה בריאים. בעשור השני של המאה ה-20 החל הפרויקט ללבוש צורה, ועבודות ההקמה החלו בשנת 1925. מטרתו של היזם ושל צוות האדריכלים - מיכיאל ברינקמן (Michiel Brinkman) עד מותו ב-1923, ובנו יאן ברינקמן (Jan Brinkman) - הייתה ליצור מכלול תעשייתי, שיכלול שטחי אחסון ושינוע תואמים.
הייצור במקום פסק בשנת 1995, וב-1998 תכנן אריק חודה (Eric Gude), אדריכל הולנדי המתמחה בשימור מבני תעשייה, את התאמתו של המבנה לייעודו החדש. העבודות החלו בשנת 2000, ומאז סיומן מוכר המבנה בשם "מפעל העיצוב ואן נלה" (Van Nelle Ontwerpfabriek). במבנה פועלות חברות עיצוב ומדיה, וכן נערכים בו פגישות, אירועים וכנסים.
המבנה
מכלול המבנים באתר משתרע על פני שטח של 100 דונם, אך רק חלקו המזרחי הסמוך לתעלה, ובו המבנים משנות ה-20 המאוחרות, נכלל בהכרזת אונסק"ו. מבנים אלה, המשתרעים על פני שטח של 50 דונם, שמשו לעיבוד, אריזה ושיווק של תה, קפה וטבק. המכלול העיקרי של האתר כולל שלושה מפעלים בממדים שונים, הניצבים זה בהמשכו של זה, לאורכו של רחוב פנימי. הם נושאים גגות שטוחים רחבי ידיים במפלסים שונים: הגדול והגבוה מבין שלושת המפעלים שימש לייצור טבק והוקם באתר בין השנים 1926-1928; מצפון לו שוכן מפעל הקפה הנמוך ממנו מעט, אשר הוקם בשנים 1928-1930; ומצפון לאחרון ניצב מפעל התה מהשנים 1928-1929, וזהו הנמוך מבין שלושת המבנים. מדרום למפעל הטבק, ממשיכה חזיתו אל מבנה משרדים, גם הוא מהשנים 1928-1930. אורכו הכולל של מסך הזכוכית והפלדה בחזית המזרחית של ארבעת המבנים הוא 220 מטרים, וזה נשלט על ידי קווים אנכיים ורצופים, הנפסקים רק במקומות בהם הותקנו שלושה גרמי מדרגות. גרם המדרגות הדרומי (במפעל הטבק) והגבוה מכולם, מסתיים בקצהו העליון בחדר תה ומרפסת פנורמית בצורת רוטונדה. ממזרח למכלול בתי החרושת (בינם לבין התעלה) ניצבים מספר מבנים פונקציונליים נוספים: בית הדוודים והארובה הצמודה אליו (1927-1929), אולם השילוח (1927-1929) המחובר אל המפעלים באמצעות חמישה גשרי פלדה וזכוכית, המחסנים המאוחרים יותר (1942-1943 ו-1967), ולבסוף בתי המלאכה הצמודים לתעלה (1929-1930). הדוודים הופעלו תחילה באמצעות פחם], ובהמשך הוסבו לפעולה בנפט. בגשרים הותקנו מסועים המובילים אל התעלה, מקום בו הוטענה הסחורה אל ספינות נהר באמצעות עגורנים.
בתוך המבנים, בעיקר באזורים שיועדו לשמש כמשרדים, נעשה שימוש נרחב במסכי זכוכית ופלדה, בדומה למעטפת המבנים החיצונית, ואלה מאפשרים חדירת אור יום אל חלל המבנים. המבנים תוכננו כך שניתן יהיה להתאים את חלליהם הפנימיים במהירות לשינויים בצרכי הייצור. העמודים המתומנים הפנימיים חזקים דיים כדי לשאת את קומות המבנה, על מכונות הייצור שניצבו בו.
אל-אטלאל
אל אטלאל (בערבית: الأطلال ; 'ההריסות', או בתרגום חופשי – 'שרידי אהלים במדבר') – שירו המפורסם ביותר של המשורר המצרי אבראהים נאג'י. ידוע במיוחד בשל ביצוע השיר בידי אום כולתום בלחנו של ריאד אל סונבאטי.
תוכן השיר
השיר הוא טקסט שנאמר כביכול בפיה של אהובה, אשר אהובהּ נטש אותה. היא נאמרת על שרידי אוהלים במדבר – מוטיב נפוץ בשירה הערבית הקלאסית.
תרגום לעברית
השיר תורגם לעברית פעמיים. פעם ראשונה בידי סלמאן מצאלחה ובשניה בידי צבי גבאי. להלן הטקסט המקורי והתרגום של שני הבתים הראשונים:
מיכאל בן-יוסף
מיכאל בן יוסף (נולד ב-1932) הוא ניצול שואה אשר שירת כטייס חיל האוויר (קרב ותובלה) ועבד שנים רבות באל-על כקברניט, כטייס ראשי וכמנהל צי בואינג 200–747. בן יוסף הוא גם יינן.
מלחמת העולם השנייה
בן יוסף יליד רומניה, גדל בעיר יאשי, היה ילד בתקופת מלחמת העולם השנייה, בשנים 1939–1944 חי תחת משטר גרמני נאצי ובהמשך תחת משטר קומוניסטי עד עלייתו ארצה.
כילד, בן יוסף היה עד לפוגרום שהיה בעיר. בן יוסף שהה אצל דודתו בעיירה קרובה שבה נעצרה רכבת שבה היו כ‑3,000 יהודים שמתו מצימאון ומחום. ברכבת היו שני אחים של אמו, אחד מהם שרד והשני מת ברכבת. כילד עזר לחלק מהם כי אמר להם לא לשתות את מי הביוב והבריכה שהייתה במקום, מי ששתה מת כמעט מיד.
בתקופת השואה הועבר בן יוסף לבית ספר יהודי (תלמוד תורה) שם המשיך ללמוד עד לשחרור הסובייטי באוגוסט 1944. בשנה האחרונה של המלחמה משפחתו התגוררה במרתף שליד הבית עקב הפצצות של בנות הברית ומאוחר יותר הפצצות של הגרמנים והרוסים.
בגיל 17–18 עבר בן יוסף קורס טיס ראשוני מטעם השלטונות הקמוניסטיים ברומניה. לאחר כמאה שעות טיסה קיבל בן יוסף רישיון טייס אזרחי, סיים את לימודי הבגרות ולמד שנה ראשונה בטכניון הרומני, ביאשי בפקולטה להנדסת מכונות.
חיל אוויר
בשנת 1951, בגיל 19, עלה בן יוסף עם אימו למדינת ישראל באוניה "טרנסילבניה" שעגנה בחיפה ב-19 באוגוסט 1951. בן יוסף ואימו הופנו למעברת "נחלת יהודה" מספר חודשים עבד כפועל בניין, ולאחר גיוסו לצה"ל הצטרף לקורס הטיס מספר 10.
באפריל 1953 הוסמך כטייס, ביחד עם עוד שישה חניכים (מתוך 76 חניכים). הוא שירת בשרות חובה וקבע במשך שש וחצי שנים ועוד 20 שנה במילואים.
במהלך השנים הטיס מטוסי סטירמן, הרווארד, ספיטפייר, איירספיד אוקספורד, מוסקיטו, דקוטה, נורד והרקולס.
בשנת 1956 יצא לצרפת בראש משלחת של 20 טייסים, כדי להביא לארץ את מטוסי ה"דקוטה".
בשנת 1956, במבצע קדש, השתתף כטייס מוביל בהצנחת הצנחנים במיתלה ובפינוי צנחנים פצועים.
במבצע אנטבה שובץ כטייס בהרקולס השני.
הוענקה לו תעודה "פרח ניצול" מצבא הגנה לישראל על תרומתו להמשך קיום העם היהודי.
אל על
עם שחרורו של בן יוסף מחיל האוויר, עבר לאל על, שם שירת כטייס במשך כ־40 שנה. בגיל 32 הוסמך לקברניט. בין המטוסים שהטיס: קונסטליישן, בריטניה, בואינג 707, בואינג 200–747, בואינג 400–747.
במשך השנים מונה לטייס ראשי ומנהל צי 200–747. הוא צבר כ-32,000 שעות טייס והיה אחד מטייסי אל על שהטיסו את דוד בן-גוריון לבורמה.
בהיותו קברניט סיים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ובהמשך תואר מאסטר ב"טעימת יינות" מאקדמיה של נאפה שבקליפורניה.
יינן
בן יוסף בעל תואר "WINE MASTER" מטעם האקדמיה הבינלאומית ליין בסן-פרנסיסקו, קליפורניה. השתתף בקורסים לטעימת יין באקדמיות הצרפתיות הגרמניות והבריטית ועוסק בהדרכה לתרבות וגסטרונומיה. בן יוסף שופט בתחרויות יין בינלאומיות. ספרו "ספר היין" נמכר בכ-30,000 העתקים ("ספר זהב").
מכהן כעורך המקצועי של המגזין "יין" (בשיתוף עם המגזין הבריטי דקנטר) ומפרסם מאמרים בנושאי יינות במגזין "סיגאר", "מגזין יין וגורמה", ובג'רוסלם פוסט.
בערב הגאלה שחתם את תחרות היין הבינלאומית – TERAVINO 2015, הוכרז לאיש השנה בתעשיית היין הישראלית.
משפחה
בן יוסף מתגורר בלב תל אביב, נשוי לאביבה, אותה הכיר בזמן שירותה הצבאי בחיל האוויר, אב לשתי בנות ובן, סב לנכדים וסבא רבא לנינים.
הוא עבר מבחנים לרישיון משיט. רכש ספינה באנגליה, ובהמשך הוסמך לקברניט מוביל ספינות, מפינלנד ומצרפת לארץ.
מוזאיק
מוזאיק (NCSA Mosaic) היה דפדפן האינטרנט הראשון בתפוצה משמעותית (מחוץ למכוני מחקר). הדפדפן פותח ללא מטרת רווח על ידי אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בתמיכת המרכז הלאומי ליישומי מחשוב-על (National Center for Supercomputing Applications (NCSA)) וגרסתו הציבורית הראשונה הוכרזה באפריל 1993. הפצתו לפלטפורמות מחשב אישי כגון Windows 3.1, ממשק המשתמש האינטואיטיבי שלו והתקנתו הקלה סייעו לחשיפה הציבורית אל ה-WWW ולהתפתחות האינטרנט.
ב-1997 הופסק פיתוח הדפדפן, לאחר שדפדפנים כנטסקייפ ואינטרנט אקספלורר, ששילבו חלק מהקוד שלו, תפסו את רוב נתח השוק.
היסטוריה
דפדפן האינטרנט ViolaWWW, שפותח עבור מחשבי UNIX ב-CERN, הוצגה ב-1990 לאנשי NCSA והיה ההשראה למרק אנדרסן ואריק בינה, שני עובדי המרכז, לפתח דפדפן אינטרנט אינטואטיבי. הדפדפן תוכנן עבור מערכת החלונות X. ב-1991 הבטיח הסנטור דאז, ובהמשך סגן נשיא ארצות הברית, אל גור, את מימון הפרויקט כחלק מהמשימה הלאומית לפיתוח האינטרנט.
השם "מוזאיק" נבחר כיוון ששיקף את התמיכה במגוון פרוטוקולים כגון File Transfer Protocol, Network News Transfer Protocol, גופר ו-HTTP, שהיו בשימוש כפתרונות אפשריים לפני שה-HTTP הפך לסטנדרט.
גרסה לבדיקות בטא יצאה בינואר 1993 וגרסה ציבורית ראשונה ל-UNIX הוכרזה באפריל אותה שנה. מאוחר יותר הופצו גרסאות גם לאפל מקינטוש, קומודור אמיגה ו-OpenVMS. ב-11 בנובמבר 1993 הוכרזה גרסה 1.0 למיקרוסופט ווינדוס.
ב-1994 ייסדו מנהל צוות הפיתוח של מוזאיק, מרק אנדרסן, יחד עם ג'יימס קלארק, ממייסדי סיליקון גרפיקס, את "חברת מוזאיק תקשורת" (Mosaic Communications Corporation), אשר הפכה לנטסקייפ, הדפדפן המסחרי הראשון. הפופולריות של נטסקייפ הובילה לירידה בנתח השוק של מוזאיק.
רישוי
מוזאיק לא היה פרויקט קוד פתוח. הוא נמסר לשימוש חופשי של צרכנים פרטיים ללא תשלום וללא כוונת רווח. אולם רישוי קוד המקור שלו ושימושים מסחריים נמכרו לחברות.
רישיון ההפצה המסחרי שנרכש על ידי חברת .Spyglass, Inc נרכש ב-1995 תמורת חלוקת רווחים על ידי מיקרוסופט והיווה את הבסיס לדפדפנה אינטרנט אקספלורר.
Lassa mammarenavirus
Lassa mammarenavirus (בראשי תיבות: LASV; גם: נגיף לסה) מין של נגיף ממשפחת Arenaviridae הגורם לקדחת לסה, סוג של קדחת דימומית נגיפית, באדם ובפרימטים אחרים.
LASV הוא נגיף מַפציע שזוהה כבעל איום לבריאות הציבור ובעל פוטנציאל מגפתי.
הנגיף מצוי במדינות מערב אפריקה, בייחוד סיירה לאון, גינאה, ניגריה וליבריה, שם נרשמים בין 300,000 ל-500,000 מקרי הדבקה לשנה, וכ-5,000 מקרי מוות לשנה.
אין חיסון מאושר נגד הנגיף.
גילוי
בשנת 1969 חלתה האחות המסיונרית לורה ויין במחלה לא מוכרת שבה נידבקה ממטופלת בכפר במדינת בורנו שבניגריה. לאחר מכן היא הועברה לג'וס שבניגריה ומתה שם. שתי נשים נדבקו ממנה, אחת מהן הייתה לילי פינאו שטיפלה בה בחוליה. דגימות מלילי פינאו נשלחו לאוניברסיטת ייל שם בודד לראשונה הנגיף החדש. ב-1972 נמצא שמין של עכבר, Mastomys natalensis, הוא חיית המאגר העיקרית של הנגיף. העכבר מפריש את הנגיף בשתן ובצואה והוא עצמו אינו מגלה תסמיני מחלה.
מבנה וגנום
נגיפי לאסה הם נגיפי RNA חד-גדילי, בעלי שני מקטעי גנום, שכל אחד מהם מקודד לשני חלבונים.
המקטע הארוך מקודד לחלבון אצבע-אבץ (Z) קטן, המבקר את השעתוק וההכפלה, ו-RNA פולימראז (L).
המקטע הקצר מקודד לנוקלאופרוטאין (NP) ולגליקופרוטאין מעטפת (GP, ידוע גם כזיז נגיפי) הנחתך לשני חלבוני מעטפת גליקופרוטאין GP1 ו-GP2 הנקשרים לקולטן אלפה-דיסטרוגליקן וכך חודרים אל התא.
הנגיף מתרבה במהירות. הצעד הראשון בתהליך ההכפלה הוא שעתוק עותקי mRNA מהגדיל השלילי (המוּל-קריא), המיתרגמים לחלבוני NP ו-L הנצרכים להמשך ההכפלה.
מחקר הגנום הראה שלנגיף יש 4 שושלות (lineages): 3 בניגריה ו-1 בגינאה, ליבריה וסיירה לאון.
קולטנים
הנגיף חודר לתאים באמצעות היקשרות לקולטני אלפה-דיסטרוגליקן (alpha-DG) שעל פני הממברנה החיצונית של התא, קולטן רב-תכליתי לחלבונים שמטריצה החוץ-תאית.
הכרת הקולטן מבוססת על מודיפיקציה של מולקולת סוכר מסוימת באלפה-דיסטרוגליקן על ידי קבוצת גילקוטרנספראזות הקרויים חלבוני LARGE.