cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התיקון ה-12 לחוקת ארצות הברית
בחירות 1804 - ימינו
מאחר שבית הנבחרים נדרש לבחור משלושת המועמדים בעלי מספר הקולות הרב ביותר, קליי לא היה מועמד להצבעת בית הנבחרים. קרופורד נפגע מהתקף לב, ולכן שני המועמדים היחידים היו ג'קסון ואדמס. בית הנבחרים בחר באדמס. קליי, שהיה יושב ראש בית הנבחרים באותה עת הפעיל לחץ לבחירת אדמס, ולאחר הבחירות מינה אדמס את קליי למשרת מזכיר המדינה. תרגיל זה כונה אז "העסקה המושחתת" - בטענה שהבחירות למעשה עוותו בשל הבטחה של אדמס לקליי לקבלת משרה בממשל. היסטוריונים רבים סבורים היום שאין מדובר בעסקה אלא מדובר בשני פוליטיקאים בעלי עמדה אידאולוגית זהה, ולכן לאחר בחירתו של אדמס סביר היה שייקח למשרה השלטונית פוליטיקאי התומך בעמדותיו.
בבחירות 1836 חסר למועמד מפלגת הוויגים לסגנות הנשיא, ריצ'רד מנטור ג'ונסון, קול אלקטור אחד מלקבל את רוב הקולות - היו לו 147 ונדרשו 148. הוא נבחר לתפקיד על ידי הסנאט בהתאם לתיקון בחוקה.
התיקון אינו מונע בחירת נשיא וסגן נשיא מאותה מדינה - אלא מונע מהאלקטורים להצביע עבור הן נשיא והן סגן נשיא מאותה מדינה. אולם במהלך השנים רצו מועמדים ממדינות שונות. הבעיה התעוררה לראשונה בבחירות של שנת 2000 שבהן התמודדו, מטעם המפלגה הרפובליקנית, ג'ורג' ווקר בוש כמועמד לנשיאות ודיק צ'ייני כמועמד לסגנות הנשיאות. הן בוש והן צ'ייני הם תושבי טקסס ועל כן האלקטורים של המדינה לא יכולים להצביע לשניהם. מקום מגוריו של בוש לא יכול היה להשתנות, שכן היה מושל טקסס באותה עת, אולם צ'ייני עבר מספר חודשים לפני הבחירות לוויומינג על מנת לאפשר הצבעת האלקטורים מטקסס עבורו. תביעה שהוגשה לבית המשפט המחוזי של המחוז הצפוני של טקסס בטענה שהמעבר היה פיקטיבי, נדחתה על ידי בית המשפט.
מינדלו
מינדלו (בפורטוגזית: Mindelo) היא עיר שנמצאת במחוז סאו ויסנטה, שבכף ורדה.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-269 ק"מ מפראיה.
תרבות
מדי שנה בחודש פברואר מתקיים בעיר מינדלו קרנבל המזכיר את הקרנבל בברזיל. הקרנבל נמשך מספר ימים. משתתפים בו מבוגרים בני נוער וילדים בתהלוכות קרנבל. יש 4 תהלוכות העוברות בנפרד. הקרנבל מתחיל בשעה 18:30 ונמשך עם מרווחים עד חצות. הוא עובר ברחובות העיר ליד הנמל. לפני הקרנבל הרשמי עוברים ברחובות אנשים עם מיצגים שונים הנכשים עצמאית, חלקם מיצגי מחאה למשל כנגד יוקר המחיה, זיהום הסביבה. התהלוכות השונות מתחרות זו בזו בטיב המופע. קרנבל דומה מתקיים גם באיים אחרים בכף ורדה, אבל הקרנבל במינדלו נחשב למרכזי והגדול שבנם ומביא תיירים לעיר לצפות בקרנבל.
הזמרת סזריה אבורה נולדה במינדלו ומונצחת ברחבי העיר. הוקם מוזיאון קטן המנציח אותה. בעיר יש גם מרכז תרבות המציג עבודות של אמנים שונים.
צבי הירש גויטיין
הרב צבי הירש גויטיין (בכתיב שנהג בזמנו: צבי הירש גאיטיין; ה'תקס"ה, 1805 - כ"ב בתמוז ה'תרי"ט, 24 ביולי 1859) היה רב הונגרי, אב בית דין בכפר העדיעס, ומחבר הספר "ידי משה" על רמזי תרי"ג מצוות על פי סדר הרמב"ם המרומזים בפרשת האזינו.
ביוגרפיה
בשנת ה'תקצ"ז הוסמך לרבנות על ידי החת"ם סופר.
בשנת ה'תקצ"ט נתמנה לרבנות בעיר סנטאנדרש בה כיהן עד פטירת אביו, ולאחר מכן עבר למלא את מקום אביו כרב בהעדיעס עד לפטירתו.
ספרו "ידי משה" עוסק ברמזי תרי"ג מצוות על פי סדר הרמב"ם המרומזים בפרשת האזינו. כתבים אחרים שלו ותשובותיו בהלכה נדפסו בספר "זיכרון אבות" (תשל"א) הכולל חידושים מתורתם של רבני משפחת גויטיין.
משפחתו
אביו היה הרב ברוך גויטיין, מחבר "כסף נבחר" ואב בית הדין של העדיעס שבהונגריה. הוא נקרא על שם אב אביו.
ב-ה'תקפ"ג נישא לשרה (זולי) לבית טעללער מקאמארן. חמיו, ר' אליהו טלר, היה נחשב בסביבתו לאיש קדוש ואנשי הקהילה נהגו ללכת להתפלל על קברו.
ישראל באירוויזיון 1996
ישראל לא השתתפה בתחרות עצמה של אירוויזיון 1996 שהתקיימה בעיר אוסלו, בירת נורווגיה, כיוון שלא עברה את השלב המקדים לתחרות באותה שנה. השיר שנשלח לתחרות היה "שלום עולם" בביצועה של גלית בל.
קדם אירוויזיון 1996
תחרות הקדם-אירוויזיון לשנת 1996 היא תחרות זמר לבחירת השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 1996 שנערך באותה שנה באוסלו, בירת נורווגיה. התחרות נערכה ב-3 במרץ 1996 בירושלים בהנחיית טל מן ורון לוינטל.
באותו היום התרחש פיגוע התאבדות בקו 18 בירושלים. הפיגוע העיב על אווירת התחרות, ובמהלכה הועבר השידור לבית החולים שערי צדק לקבלת עדכונים.
12 שירים השתתפו בתחרות, ומתוכם נבחר השיר "שלום עולם" בביצוע גלית בל לייצג את ישראל באירוויזיון 1996. את השיר כתב אייל מדני והלחין דורון ויטנברג. לאורך הערב שובצו קטעים קומיים בכיכובם של איתי שגב, גיל ססובר, מיקי קם, צביקה הדר ובנות פסיה.
למרבה האכזבה, השיר הזוכה כלל לא הושמע לבסוף באירוויזיון, משום שבאותה שנה קבע איגוד השידור האירופי שלב ניפוי מוקדם, בשל ריבוי המדינות המתחרות, במסגרתו סיננה ועדה מיוחדת את שבעת השירים הכי פחות טובים לטעמה, ובהם היה השיר שנשלח מטעם ישראל.
שלב הניקוד
ניקוד השירים התבצע על ידי 7 ועדות שיפוט אזוריות ברחבי הארץ. כל ועדה העניקה לשירים נקודות על-פי המדרג הבא: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10 ו-12 נקודות.
פרשת השיר "אגדה"
בסופו של דבר ייצגה דנה אינטרנשיונל את ישראל באירוויזיון 1998 בשיר "דיווה" וזכתה במקום הראשון, ולאחר מכן באירוויזיון 2011 בשיר "Ding Dong". עם השנים דלפו לרשת סקיצות של השיר "אגדה" (עם מילים) ושל הגרסה המקורית "Extazy" (בלא מילים מלבד שם השיר בפזמון).
רקע
בשנה זו הוחלט לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות המשתתפות בתחרות האירוויזיון 1996 על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים, בשל הצורך להתמודד עם מספרן ההולך וגדל של המדינות שביקשו להשתתף בתחרות.
חצי גמר
בתום ההצבעה ישראל קיבלה 12 נקודות והגיעה למקום ה-28 מתוך 29 מדינות שרצו לקחת חלק בתחרות. ישראל הייתה בין שבעת המקומות האחרונים יחד עם דנמרק, גרמניה, הונגריה, מקדוניה רומניה ורוסיה ולכן לא השתתפה בתחרות הגמר של האירוויזיון לשנה זו והשיר לא הושמע לבסוף באירוויזיון.
גמר
בשנה זו מדינה שלא העפילה לגמר לא הייתה רשאית להעניק נקודות בשלב הגמר וזאת בשונה משיטת חצאי הגמר שהונהגה משנת 2004, שקבעה שגם מדינה שלא העפילה לגמר רשאית להעניק נקודות בשלב הגמר.
מחתרת מזג האוויר (אתר אינטרנט)
מחתרת מזג האוויר (אנגלית: Weather Underground) היא חברה המספקת שירות חיזוי מטאורולוגי מסחרי בזמן אמת אודות תנאי מזג האוויר. שם החברה נגזר מקבוצה רדיקלית בעלת שם זהה שהוקמה בשנות ה-60 באוניברסיטת מישיגן. השירות מספק דיווחים עדכניים מרחבי העולם באתר האינטרנט שלו, וכן בעיתונים ובאתרי אינטרנט שונים. אתר האינטרנט של מחתרת מזג האוויר זמין בשפות רבות, ויש לו גם גרסה בתשלום הכוללת מידע מורחב ונקי מפרסומות. הבעלות על חברת מחתרת מזג האוויר נתונה בידי ערוץ מזג האוויר שרכש אותו בשנת 2012. הנכסים הטכנולוגיים והדיגיטליים של ערוץ מזג האוויר עצמו נרכשו בשנת 2016 על ידי חברת IBM.
היסטוריה
מחתרת מזג האוויר הוקמה בסן פרנסיסקו בשנת 1995 כשלוחה טכנולוגית של מסד נתוני מזג האוויר האינטרנטי של אוניברסיטת מישיגן. הממשק הטכנולוגי הראשוני פותח בשנת 1991 על ידי ג'ף מסטרס (Jeff Masters) שהיה באותה העת דוקטורנט למטאורולגיה באוניברסיטה, ובהנחייתו של פרופסור פרי סמסון. מסטרס משמש גם כיום כסמכות המקצועית העליונה לנושאי מטאורולגיה. הפיתוח איפשר הצגת נתוני מזג אוויר בזמן אמת מרחבי העולם. בשנת 1993 הורחב הפיתוח הטכנולוגי כך שיתאפשר לשלב אותו באמצעות האינטרנט במערכת החינוך. בנוסף, פותחה מערכת לתצוגה גרפית ידידותית של המידע שזכתה בפרסים רבים.
בשנת 1995 הופרדה חברת מחתרת מזג האוויר מן האוניברסיטה והחלה לספק מידע לעיתונות המודפסת בנוסף למידע באתר האינטרנט. בשנת 2005 החלה החברה לספק מידע לגופים גדולים העוסקים בהפצת מידע כגון, AP, העיתון סן פרנסיסקו כרוניקל ומנוע החיפוש של גוגל.
גם לאחר רכישת החברה על ידי ערוץ מזג האוויר בשנת 2012 נשמרה עצמאות האתר שלה. אתרים לניטור תנועה ברשת האינטרנט מדרגים את אתר מחתרת מזג האוויר כשני הנצפה ביותר בעולם בתחום זה.
שירותים
מערכות האתר מעבדות את הנתונים, וממקמות את המידע הנאסף על גבי מפות גוגל לצורך המחשה, בנוסף למידע מפורט בתצוגה ידידותית במיוחד. האתר מאפשר גישה לתחזית רדיו אינטרנטית המופצת על ידי מינהל האטמוספירה והאוקיינוסים האמריקני. אתר מחתרת מזג האוויר נכלל כתוסף לדפדפן גוגל כרום וכן למכשירי אייפון ואנדרואיד.
בנוסף לנתונים ומידע טכני מספקת מערכת האתר גם סקירות מקצועיות בנושאי מזג האוויר ונושאים קרובים ומשיקים לתחום על ידי מומחים. האתר מחתרת מזג האוויר מאפשר גם לגולשים ניהול בלוגים אישיים בנושאים דומים.
ברינגיה
ברינגיה (באנגלית: Beringia) מוגדרת כאזור היבשתי והימי הגובל במערב בנהר לנה ברוסיה, במזרח בנהר מקנזי בקנדה, בצפון על ידי קו הרוחב 72° צפון בים צ'וקצ'י, ובדרום על ידי הקצה הדרומי של חצי האי קמצ'טקה. היא כוללת את ים צ'וקצ'י, ים ברינג, מצר ברינג, חצי האי צ'וקוטקה וחצי האי קמצ'טקה ברוסיה כמו גם אלסקה בארצות הברית.
האזור כולל את הקרקע השוכנת על הלוח הצפון-אמריקאי והקרקע של סיביר מזרחית לרכס צ'רסקי. בהיסטוריה כלל האזור גשר יבשתי שרוחבו המקסימלי היה כ-1,000 קילומטרים ושהשתרע על שטח שגודלו כמו שטחן של קולומביה הבריטית ואלברטה יחד (1,600,000 קילומטרים רבועים). בימינו, החלק היבשתי היחיד מהחלק המרכזי של הגשר היבשתי של ברינג הם איי דיומיד, איי פריבילוף של סנט פול וסנט ג'ורג', האי סנט לורנס ואי קינג.
את המונח ברינגיה טבע הבוטנאי השוודי אריק הולטן (Eric Hultén) ב-1937. הייתה זו ערבת דשא, כולל הגשר היבשתי, שהשתרעה למרחקים של מאות קילומטרים ביבשות מכל צד.
לגשר היבשתי של ברינגיה חשיבות גדולה למחקר האבולוציה של האדם. משערים שבני האדם הראשונים שיישבו את יבשת אמריקה, אוכלוסייה אנושית קטנה של כמה אלפים לכל היותר, נדדו אליה ממזרח סיביר דרך ברינגיה בשלהי התקופה הפלאוליתית, מיד לאחר שיא תקופת הקרח האחרונה (Last Glacial Maximum) בין כ-16,500 - 11,000 שנים לפני זמננו. חלון הזמן לנדידה היה כאשר הקרחונים באמריקה הצפונית, שחסמו את הדרך דרומה, התמוססו, אבל לפני שהגשר הוצף במי הים לפני כ-11,000 שנים.
לפני הקולוניזציה האירופאית הייתה ברינגיה מיושבת על ידי קבוצות אתניות של בני היופיק משני צדי מצר ברינג. תרבותם שרדה עד ימינו יחד עם תרבויות אחרות. ב-2012 הודיעו ממשלות רוסיה וארצות הברית על תוכנית להקים רשמית את "אזור חוצה הגבולות של המורשת המשותפת הברינגיאנית". בין השאר יצור הסכם זה קשרים קרובים בין השמורה הלאומית הגשר היבשתי של ברינג והמונומנט הלאומי כף קרוזנסטרן (Cape Krusenstern National Monument) בארצות הברית והפארק הלאומי ברינגיה המתוכנן ברוסיה.
גאוגרפיה
שרידים של יונקים משלהי הפליסטוקן שנתגלו באיים האלאוטיים ובאיים בים ברינג בשלהי המאה ה-19 הוכיחו שייתכן שקשר יבשתי היסטורי שוכן מתחת למים הרדודים שבין אלסקה לצ'וקוטקה. בתחילה חשבו שהמנגנון שיצר את הגשר היה טקטוניקת הלוחות, אבל החל משנות ה-30 של המאה ה-20 החלו לייחס את הגורם לגשר היבשתי של ברינג לשינויים במאזן הקרחונים, שהובילו לתנודות גלובליות בגובה פני הים.
ב-1937 העלה אריק הולטן השערה שסביב האיים האלאוטיים ומצר ברינג היו צמחי טונדרה שבמקור הופצו מהמישור שכיום שקוע למים למים בין אלסקה וצ'וקוטקה, אותו הוא כינה ברינגיה לכבוד של ויטוס ברינג שהפליג דרך המצר ב-1728. הגאולוג האמריקני דייוויד הופקינס (David Hopkins) הגדיר מחדש את ברינגיה וכלל בה חלקים מאלסקה וצפון-מזרח אסיה. מאוחר יותר הוגדרו גבולות ברינגיה מהרי ורחויאנסק (Верхоя́нский хребе́т) במערב עד נהר המקנזי במזרח.
מחזורים של התקררות עולמית במהלך תקופת הפליסטוקן הובילו להתרחבות הקרחונים ולירידת פני הים. תופעה זו יצרה גשרים יבשתיים באזורים שונים סביב כדור הארץ. כיום עומק המים במצר ברינג נע בין 40 ל-50 מטרים, מכאן שהגשר היבשתי נפתח כאשר פני הים ירדו למעלה מ-50 מטרים מתחת לרמה הנוכחית. שחזור של ההיסטוריה של גובה פני הים הראה שהאזור היה תחת מי הים מלפני 135,000 שנים עד לפני 70,000 שנים, גשר יבשתי מלפני 70,000 עד 60,000 שנים, גשר יבשתי לסירוגין בין לפני 60,000 ללפני 30,000 שנים, גשר יבשתי בין לפני 30,000 ל-11,000 שנים, לבסוף הייתה עליה בגובה פני הים בהולוקן שפתחה מחדש את המצר. תופעת התרוממות לאחר הפשרת הקרחונים גרמה להתרוממות נוספת של חלקים מהחוף.
במהלך עידן הקרח קפאו מספיק מהמים שעל פני כדור הארץ במעטה הקרח שכיסה את אמריקה הצפונית ואירופה על מנת לגרום לירידת פני הים. במשך כמה אלפי שנים נחשפו קרקעיות ימים רדודים רבים של התקופה הבין-קרחונית, כולל אלו של מצר ברינג, ים צ'וקצ'י מצפון וים ברינג מדרום. גשרים יבשתיים צצו ונעלמו באותה דרך. לפני כ-14,000 שנים, הייתה יבשת אוסטרליה מחוברת לגינאה החדשה וטסמניה, האיים הבריטיים הפכו לשלוחה של אירופה דרך הקרקעית היבשה של תעלת למאנש והים הצפוני, והאגן היבש של ים סין הדרומי קישר בין סומטרה, ג'אווה ובורנאו להודו-סין.
המפלט הברינגיאני
שחזור של הסביבה הקדומה של ברינגיה בשלהי הפליסטוקן הראה שהאקלים היה גשום יחסית ובית הגידול העיקרי היה טונדרה – שיחים, שהיה שונה מאוד מהסביבות הצחיחות משני צדיו, תוך יצירת מפלט אקולוגי. הקרבה של ברינגיה לים גרמה ליצירת מעטה עננים ימי לסירוגין, שגרם לשינוי בערבת הממותות הצחיחה והקרה. אפילו בתקופות היבשות ביותר והקרות ביותר של שלהי הפליסטוקן, וייתכן שבכל מהלך הפליסטוקן, היו גשמים לאורך הציר צפון-דרום, כשעיקר מעטה העננים והגשמים היו בדרום בשל זרימת האוויר מהקוטב הצפוני.
בשלהי הפליסטוקן הייתה ברינגיה פסיפס של חברות ביולוגיות. החל מלפני 57,000 שנים, שלטה צמחיית טונדרה-ערבה בחלקים נרחבים של ברינגיה והיא כללה מגוון עשיר של עשבים וצמחים. היו חלקות של טונדרת שיחים ויערות ארזית (Larix) ואשוחית (Picea) שכללו עצי שדר ואלנוס. הועלתה השערה שחבורת המגה-פאונה המגוונת ביותר והגדולה ביותר ששכנה בברינגיה בתקופה זו הייתה יכולה להתקיים רק בסביבה מגוונת מאוד ופורייה. מחקר בצ'וקוטקה, בקצה הסיבירי של הגשר היבשתי, הראה שמלפני 57,000 עד לפני 15,000 שנים האקלים היה גשום יותר וקר יותר מאשר הערבה-טונדרה ממזרח וממערב, כשמלפני 15,000 שנים האקלים החל להתחמם. שינויים אקלימיים אלו מספקים את ההסבר הסביר ביותר להגירה של יונקים לאחר 15,000 שנים לפני זמננו, כיוון שההתחממות הגדילה את המספוא לאוכלי עשב ואוכלי כל. ברינגיה לא חסמה את תנועתם של מרבית המינים הגדולים המותאמים לערבה היבשה, כדוגמת האנטילופה מהמין סאיגה, ממותה צמרית וחמור בר יוקון. עם זאת, ממערב הקרנף הצמרירי לא נע מזרחית לנהר אנאדייר, וממזרח הגמלים הצפון-אמריקנים, הסוסים האמריקניים דמויי הקיאנג, הדוב קצר-הפנים וכבש המושק לא נדדו מערבה. בתחילת ההולוקן עזבו כמה מינים המותאמים לאקלים גשום את המפלט והתפשטו מערבה לתוך מה שהפך לאזור צמחיית טונדרה בצפון אסיה ומזרחה לתוך צפון אמריקה הצפונית.
הפעם האחרונה שבה הופיע הגשר היבשתי הייתה לפני 70,000 שנים. עם זאת, מלפני 24,000 שנים עד לפני 13,000 שנים התאחה עם מעטה הקרח הקורדילרי (Cordilleran ice sheet) ובכך נחסמה הדרך לחילופי גנים בין ברינגיה (ואירואסיה) ויבשת אמריקה. פרוזדור יוקון נפתח בין מעטי הקרח הנסוגים לפני 13,000 שנים, והוא אפשר מעבר בעלי חיים שוב בין אירואסיה ואמריקה הצפונית עד שהגשר היבשתי נסגר סופית בשל עליית פני הים לפני 10,000 שנים. במהלך ההולוקן, עזבו את המפלט מינים רבים המותאמים לאקלים הגשום והתפשטו מזרחה ומערבה, ובמקביל מינים המותאמים לחיים ביערות התפשטו יחד עם התפשטות היערות מדרום. המינים המותאמים לאקלים הצחיח הוגבלו לבתי גידול קטנים או נכחדו.
ברינגיה שינתה את המערכת האקולוגית כל הזמן כיוון שהאקלים המשתנה השפיע על הסביבה, וקבע אילו צמחים ובעלי חיים יהיו מסוגלים לשרוד. הגוש היבשתי היה יכול להיות מחסום כמו גם גשר: במהלך התקופות הקרות, הקרחונים התקדמו וכמות הגשמים פחתה. בתקופות חמות יותר, שינו עננים, גשם ושלג את הקרקע ואת תבניות הניקוז. שרידי מאובנים מראים שעצי אשוחית, שדר וצפצפה גדלו פעם מעבר לגבולם הצפוני ביותר כיום, הוכחה שהיו פעם תקופות שהאקלים היה חמים וגשום יותר. תנאי הסביבה בברינגיה לא היו אחידים. מחקרים אחרונים של האיזוטופ היציב של הקולגן מעצמות ממותה צמרית הוכיחו שמערב ברינגיה (סיביר) הייתה קרה ויבשה יותר ממזרח ברינגיה (אלסקה ויוקון), שהיו מגוונים יותר אקולוגית. מסטודון, שהיה תלוי בשיחים כמזון, לא היה נפוץ בנוף הטונדרה הפתוח והיבש האופייני לברינגיה בתקופות הקרות יותר. במקומו שגשגה הממותה בטונדרה זו.
מין האורן הנכחד Pinus matthewsii נתגלה בשכבות מהפליוקן באזורי יוקון של המפלט.
התיישבות אנושית
גשר ברינג היבשתי הוא הנתיב המוצע של ההגירה האנושית ליבשת אמריקה מאסיה לפני כ-20,000 שנים. פרוזדור פתוח דרך האזור הארקטי של אמריקה הצפונית היה עקר מדי מכדי לאפשר הגירה אנושית לפני 12,000 שנים. מחקר הראה שמהאנשים שהיגרו דרך גשר יבשתי זה בתקופה זו, רק 70 הותירו חותם גנטי בצאצאיהם המודרניים, הידוע כאפקט המייסדים (founder effect).
מחקר שהתפרסם ב-2007 העלה השערה שההגירה דרך הגשר היבשתי של ברינג התרחשה לפני 12,000 שנים, שכל אדם שהיגר דרך הגשר היבשתי הגיע ממזרח סיביר, ושכל הילידים באמריקה הם צאצאים ישירים מאותה קבוצה של מהגרים ממזרח סיביר. המחברים ציינו כי "וריאנט גנטי ייחודי נפוץ אצל הילידים לרוחב שתי יבשות אמריקה מחזק את ההשערה שבני האדם הראשונים באמריקה הגיעו בהגירה אחת או כמה גלים ממקור בודד, ולא גלים של הגירות ממקורות שונים".
קשרים קודמים
עדויות ביוגאוגרפיות מוכיחות כי היו בין אמריקה הצפונית ואסיה קשרים קודם לתקופה האחרונה של הגשר היבשתי של ברינגיה. מאובני דינוזאורים דומים התגלו בשתי היבשות. לדוגמה הדינוזאור סאורולופוס (Saurolophus) נתגלה גם במונגוליה וגם במערב אמריקה הצפונית. קרובי משפחה של הטרודון, הטריצרטופס ואפילו הטירנוזאורוס רקס, כולם הגיעו מאסיה.
מאובנים מסין הוכיחו שיונקים מאסיה היגרו לאמריקה הצפונית לפני כ-55 מיליון שנים. לפני 20 מיליון שנים, העדויות באמריקה הצפונית מוכיחות חילופין נוספים של מיני יונקים. כמה, כדוגמת בעלי ניבי חרב חיו לסירוגין באירופה, אפריקה, אסיה ואמריקה הצפונית. הדרך היחידה שבה היו יכולים להגיע אל העולם החדש הייתה דרך הגשר היבשתי של ברינג. אם גשר זה לא היה קיים בתקופה הרלוונטית הייתה הפאונה של העולם שונה לגמרי.
החוקרים החלו להשתמש בפילוגנטיקה מולקולרית כדי להתחקות אחר ההיסטוריה של החילופים והמגוון של בעלי החיים, דרך ההיסטוריה הגנטית של הטפילים והפתוגנים של הפרסתנים של אמריקה הצפונית. מיזם ההתפתחות הברינגית המקבילה (Beringian Coevolution Project) הבינלאומי משתף פעולה כדי לספק חומר להעריך את התבנית והתזמון של חילופי בעלי החיים וההשפעה הפוטנציאלית של אירועי אקלים בעבר על תהליכי הבידול.
פוליטיקה של ברית המועצות
שיטת השלטון של ברית המועצות הייתה שלטון חד מפלגתי, ועוצבה על ידי המפלגה החוקית היחידה במדינה, המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
רקע
ב-1903 הרעיונות של קרל מרקס כבר הגיעו לרוסיה. מי שהובילו את הרעיונות הללו היו אנשי המפלגה הבולשביקית. מטרת המפלגה הבולשביקית הייתה לתפוס את השלטון בכוח וליישם את רעיון הקומוניזם. מנהיגה הראשון של המפלגה היה גאורגי פלכנוב. בין האנשים המוכרים שהיו אז במפלגה הבולשביקית ניתן לציין את לנין ואת מרטוב.
בנובמבר 1917 תפסו הבולשביקים את השלטון ברוסיה לאחר מהפכה, והחלו ליישם את הרעיונות הסוציאליסטיים-קומוניסטיים שלהם. כל מתנגד שלטון טופל בהקדם, וכל ניסיון הפיכה דוכא. שיטה זו נשמרה כמעט עד סוף קיום ברית המועצות.
קונגרס הסובייטים (1922–1936)
בתקופה שבין 1922 לבין 1936 פעל קונגרס סובייטי, אשר נחשב באותה תקופה למוסד השלטון הבכיר ביותר בברית המועצות. התפקידים העיקריים של הקונגרס היו:
הרכב הקונגרס היה מורכב מנציגים אזוריים מברית המועצות.
השלטון במלחמת העולם השנייה
הכישלון של ברית המועצות בתחילת מלחמת העולם השנייה נבע בין היתר בגלל פעולותיו של יוסיף סטלין, מנהיג ברית המועצות באותה תקופה, לפני המלחמה. כבר במלחמת החורף החולשה של צבא ברית המועצות, שנחשב אז לאחד הצבאות החזקים בעולם, נראתה בפני העולם, לאחר שפינלנד הצליחה להחזיק מעמד ואף להזיק לצבא הסובייטי. כישלונות צבאיים אלו היו לרוב בגלל ניסיונות דיכוי של אנשים עם פוטנציאל וכריזמה, ביניהם של גנרלים מוכשרים. לאחר ההפסד במלחמת החורף יוסיף סטלין חשש מאוד מההתחזקות הצבאית של גרמניה הנאצית ומכיבושיה באירופה, ולכן חתר להסכם (ראו הסכם ריבנטרופ–מולוטוב) עם גרמניה. בשלהי 1940 סטלין התעלם באופן סדיר מאזהרות מרגליו לגבי פלישה של גרמניה לברית המועצות. דבר זה גרם לחוסר הכנה מוחלט של צבא ברית המועצות, ולפלישה מוצלחת של גרמניה הנאצית, אשר נעצרה בזכות החורף הרוסי.
שארז'דאן
שארז'דאן הוקמה בשנת 1949 ככפר שאיחד שני כפרים קטנים, בודרוגז'דאן (Bodrogzsadány) ושארה (Sára)
בשני הכפרים חיו יהודים.
יהודי בודרוגז'דאן:
יהודי שארה:
פרויקט האי היווני
פרויקט האי היווני הייתה תוכנית לרציפות תפקודית של ממשלת ארצות הברית ששכנה במלון גרינברייר בוירג'יניה המערבית. השימוש במתקן הופסק בשנת 1992 לאחר שנחשפה התוכנית על ידי הוושינגטון פוסט.
מטרה
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, פנתה ממשלת ארצות הברית לאתר הנופש גרינברייר וביקשה את עזרתו ביצירת משכן חלופי לשעת חירום עבור הקונגרס של ארצות הברית, בשל החשש שיצרה המהפכה הקובנית וזמן קצר לאחר משבר הטילים בקובה. המתקן הסודי הוקם במקביל לאגף וירג'יניה המערבי, תוספת על-קרקעית למלון, בשנים 1959–1962. במשך 30 שנה קיימו בעלי גרינברייר הסכם עם הממשלה הפדרלית, כי במקרה של משבר בינלאומי, אתר הנופש יועבר לשימוש ממשלתי כמרכז לשעת חירום של הרשות המחוקקת.
המתקן התת-קרקעי הכיל חדרי שינה, מטבח, בית חולים ומרכז שידור לשימוש חברי הקונגרס. במרכז השידור היו תפאורות מתחלפות כדי לאפשר לחברי קונגרס להופיע כאילו הם משדרים מוושינגטון הבירה. לטובת שידורים אלו הותקן מגדל רדיו בגובה 30 מטר במרחק של כ-7.2 ק"מ. החדר הגדול ביותר הוא "אולם התצוגה" (27 על 57 מטר), גובהו 6.1 מטר והוא נתמך על ידי 18 עמודי תמיכה. בסמוך אליו שני אולמות קטנים יותר, האחד מיועד לכ-470 איש ואמור לארח את בית הנבחרים המונה 435 אנשים, והשני קטן יותר עם שטח ישיבה המיועד לכ-13 משתתפים ומתאים לשמש כחדר סנאט זמני. אולם התצוגה עצמו יכול לשמש לישיבות משותפות של הקונגרס. במתקן הייתה אספקת מזון עבור שישה חודשים אשר הוחלפה ורועננה מעת לעת.
החדרים ששימשו את אורחי מלון גרינבייר לטובת פגישות עסקים היו מרחבי העבודה שנועדו לשמש את חברי הקונגרס במקרה הצורך. המרחבים הללו מוגנו ב-4 דלתות מוגנות הדף שחלקן היו בגודל שאיפשר תנועת כלי רכב פנימה והחוצה מן המרחב המוגן.
קירותיו המעובים של הבונקר היו עשויים בטון מזוין שתוכנן לעמוד בפני פיצוץ גרעיני קרוב.
המרכז תוחזק על ידי עובדי ממשלה שהתחזו לעובדים במלון, ופעלו תחת חברת דמה בשם Forsythe Associates, שבסיסה בארלינגטון, וירג'יניה. סיפור הכיסוי של עובדי החברה היה תחזוקת 1100 מכשירי הטלוויזיה של המלון. המנהל הראשון של החברה היה ג'ון לונדיס, מומחה קריפטוגרפי לשעבר בחיל האיתות בצבא. רבים מאותם עובדים מועסקים כיום במלון, ובמשך זמן מה עשו סיורים מודרכים. המתחם עדיין מתוחזק על ידי גרינברייר, והמתקן נותר ממש כמו שהיה בשנת 1992, עת נחשף הסוד בעיתונות הלאומית. בעוד שכמעט כל הריהוט הוסר לאחר השבתת הבונקר, יש במתקן ריהוט דומה לאופן שבו נראה הבונקר בזמן שהוא עדיין היה בפעולה. שניים מהדרגשים המקוריים במעונות נותרו.
הבונקר תוכנן להשתלב בחללים הציבוריים של המלון כדי לא למשוך תשומת לב. חלק ניכר מחלל הבונקר היה גלוי לקהל הרחב, אך לא התגלה במשך שנים, כולל אולם התצוגה באגף וירג'יניה המערבית, השונה מחללים ציבוריים אחרים במלון בגלל עמודי בטון גדולים שנמצאו לחיזוק. בסמוך לכניסה לאולם התערוכות נמצאת אחת מדלתות ההדף המקוריות, שכעת ניתן לראותה בגלוי לצד המסך המקורי שהסתיר פעם את נוכחותה.
AT&T סיפקה שירותי טלפוניה הן למלון גרינברייר והן לבונקר. כל השיחות שיצאו מהבונקר נותבו דרך מרכזיית המלון כדי להראות כאילו הגיעו מהמלון. המרכז לתקשורת בבונקר היום מכיל נציגי שלושה דורות של טכנולוגיות טלפון שנעשה בהם שימוש במרכז.
הבונקר הוחזק במצב הכן במשך 30 שנה. הוא מעולם לא שימש כאתר חירום, אפילו לא במהלך משבר הטילים בקובה. קיומו של הבונקר לא היה ידוע לציבור עד שהוושינגטון פוסט חשף אותו בסיפור משנת 1992; מיד לאחר הפרסום בתקשורת, הבונקר חדל לשמש למטרתו.
המתקן שופץ מאז ומשמש גם כמתקן לאחסון נתונים עבור המגזר הפרטי, וכן כאטרקציה תיירותית בה המבקרים יכולים לסייר במתקנים שסיווגם בוטל, המכונה כיום "הבונקר".
בנייה
כדי להסתיר את הפרויקט, עשו הקבלנים שימוש בחומר שמוצא מתוך המנהרה הנחפרת ומשמש ליצירת אתר אחר. החומר שהוצא מהקרקע שימש להרחבת מסלול גולף וכחומר מילוי בפרויקט הרחבת מסלול בשדה התעופה העירוני המקומי. דבר זה מנע את פרסום הפרויקט ברבים.
הדיוויזיה ה-196 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-196 (בגרמנית: ) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה ה-196 הוקמה באזור דנציג כחלק מהמחוז ה-21 ב-27 בנובמבר 1939, ולמפקדה מונה ריכרד פלנגהר.
באפריל 1940, הדיוויזיה ה-196 לקחה חלק במבצע וזריבונג כחלק מהקורפוס ה-21.
ב-11 בספטמבר 1940 הוצאו מהדיוויזיה רגימנט הרגלים ה-345 וסוללה 1 של רגימנט הארטילריה ה-233 והצטרפו לדיוויזיה ה-199. ב-17 בספטמבר 1940 חוזק רגימנט הארטילריה בשתי סוללות נוספות. לאחר הוצאת רגימנט הרגלים ה-345, הדיוויזיה הצטיידה בציוד טיפוס הרים בסיסי.
ב-1 במרץ 1942 החליף פרידריך פרנק את פלנגהר כמפקד הדיוויזיה.
הגדוד ה-1 ברגימנט הגרנדירים ה-362 הוקצה לקבוצת ארמיות מרכז בחזית המזרחית בשנת 1943, שם פורק ואנשיו חולקו לכוחות אחרים. רגימנט זה הוחלף ברגימנט חדש שנפרס בספטמבר 1943.
הדיוויזיה, בפיקודו של קורט מהרינג מאז 23 בדצמבר 1943, הותאמה מחדש למודל של "אוסטדיוויזיון" ב-6 בינואר 1944.
בפברואר 1944 קיבל אוברסט קלינגה את הפיקוד על הדיוויזיה. הוא הוחלף על ידי פרידריך פון אונגר ביוני 1944.
ביולי 1944 הועברו חלקים מהדיוויזיה לקבוצת ארמיות מרכז. שם הושמדו זמן קצר לאחר מכן, ופורקו ב-15 בספטמבר 1944. יחידות שעדיין היו במצב לחימה הועברו לדיוויזיה ה-131, ואילו יחידות שלא יכלו להילחם צורפו לדיוויזיה ה-361 בוואהן בקלן.
יחידות הדיוויזיה שנותרו בנורווגיה כללה רק את יחידת הסיור ה-233, לימים הגדוד ה-2 של רגימנט הסיור עם האופניים נורווגיה, וחלקים מרגימנט הארטילריה ה-233, לימים הגדוד ה-2 של רגימנט הארטילריה ה-269 וכן סוללת ארטילריית המבצרים ה-1048. מכיוון שכוחות אלו כבר לא הצדיקו לשמור על דיוויזיה עצמאית, הדיוויזיה ה-196 פורקה באוגוסט 1944.
גליה אבן-חן
גליה אבן-חן (נולדה בשנת 1966) היא סופרת, משוררת, ספרנית ובמאית סרטים קצרים ישראלית.
ביוגרפיה
גליה אבן-חן נולדה באשדוד, כצעירה מבין שני אחים, לחיים, נהג; ולדבורה אבן-חן, מפקחת על הוראת המתמטיקה במשרד החינוך. למדה בתיכון מקיף א' אשדוד ואת שירותה הצבאי עשתה בחיל האוויר הישראלי. בוגרת תואר ראשון מדעי הרוח והחברה באוניברסיטה הפתוחה. בעלת תעודת ספרנית מורשה ממכללת בית-ברל. עבדה כספרנית בספריה הראשית בהרצליה.
הייתה חברה בקבוצת היוצרים שתמכה במאבקים חברתיים גרילה תרבות.
הייתה חברה בקבוצת היוצרים "הם", שתמכה במאבקים חברתיים.
מתגוררת בתל אביב. נשואה ואם.
יצירתה הספרותית
שיריה של אבן-חן פורסמו בעיתונים הארץ, מעריב, ידיעות אחרונות וכן באתרים ynet, האייל הקורא והחוטם. עם כתבי העת בהם פורסמו שיריה נמנים: מטעם, שבו, מאזניים, גג, ננופואטיקה, עמדה, הכיוון מזרח, אימגו וכן במסגרת פרסום של קבוצת המשוררים כתובת. שיריה נכללו באנתולוגיות הבאות: "השירים הכי יפים בעברית" (בעריכת מנחם בן ודורון קורן, הוצאת ידיעות אחרונות), "מלכה עירומה" (בעריכת דורית ויסמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד) ו"עורו הישראלים" (בעריכת אמיר אור, בהוצאת חדרים). את שיריה הלחינו יוצרים רבים, בהם אריאל הורוביץ, טובה גרטנר ואביגייל רוז.
Locomotive Breath
Locomotive Breath (בעברית: נשימת קטר) הוא שיר של להקת הרוק המתקדם הבריטית ג'ת'רו טאל, שהופיע לראשונה באלבום פורץ הדרך שלה, Aqualung מ-1971. לאחר מכן יצא השיר כסינגל וזכה להצלחה מרובה.
השיר עוסק בתהליך העיור וגידול האוכלוסייה, כאשר "נשימת הקטר" מתארת את קצב התקדמות הרכבת, כמטאפורה לחברה המודרנית.
רקע כללי
מבחינה לירית, "Locomotive Breath" נכתב מתוך מחשבות ודאגות שהעלה איאן אנדרסון, סולן ג'ת'רו טאל וכותב השירים העיקרי, בנוגע להתפוצצות אוכלוסין. בראיון עמו הסביר מה עמד מאחורי הרעיון לשיר :
השיר חוזר באופן מובהק על מוטיב חוזר של רכבת, המופיעה בשירים רבים של אנדרסון. בהקשר זה סיפר בעבר כי "שירי רכבת נמצאים איתנו מאז שראשית הבלוז, ואני כתבתי את חלקי ההוגן בזה. אני נמשך אל הנושא כל הזמן, כי התחבורה הציבורית היא חלק חשוב מחיי. אני לא נוהג, ומסתמך על אוטובוסים, רכבות וכדומה".
קומפוזיציה והקלטה
"Locomotive Breath" הוקלט באופן יוצא דופן לתקופת תחילת שנות השבעים בבריטניה: הרצועה הורכבה מאובר-דאבים, מהסיבה הפשוטה שרוב ערוצי השיר הוקלטו בנפרד, ולא במקביל כפי שהיה נהוג לרוב. אנדרסון עצמו הקליט עשרות כלים, בהם גם החליל והשירה, שהם תפקידיו העיקריים, אך גם תוף בס, גיטרה אקוסטית, כלי הקשה ומספר תפקידי גיטרה חשמלית. את הפסנתר ואורגן ההאמונד הקליט הפסנתרן הטרי של הלהקה, ג'ון אוואן; את התופים ומרבית כלי ההקשה הקליט קלייב באנקר; ג'פרי האמונד הקליט את גיטרת הבס ומרטין באר הקליט את תפקידי הגיטרה הראשיים.
אנדרסון הסביר את תהליך ההקלטה של השיר בראיון ואמר כי "'Locomotive Breath' היה בעצם כישלון חרוץ כשניסינו לנגן את כולו יחדיו. זה לא זז. לא היה לנו את הגרוב. אני חושב שג'ון אוואן הקליט את ההקדמה לפסנתר, ואז יצאתי לאולפן עם שני מקלות תופים והקשתי בהם לפי הקצב, כי היה זה בימים שלפני המטרונום החשמלי. אחרי כן לקחתי היי הט ותוף בס והתחלתי לנגן עם זה. ואז קלייב [באנקר] נכנס והוסיף את הטום-טום והמצילות. אני ניגנתי את הגיטרה החשמלית המלווה לאורך כל השיר. פתאום נהיה לנו משהו שנשמע כמו שיר מאוד מטרונומי, כמו שרציתי שיהיה, כי מדובר ברכבת שנוסעת על המסילה".
השיר שימש בהמשך בתור הדרן במאות הופעות של הלהקה בעיקר בשנות השבעים אך גם לאחר מכן, ואף בעשורים הראשון והשני של המאה ה-21.
שחרור
"Locomotive Breath" יצא לראשונה כחלק מ"Aqualung" משנת 1971. לאחר עריכה, יצא כסינגל בארצות הברית, בגיבוי השיר "Wind-Up" מצידו השני של התקליט, אם כי הוא לא זכה להצלחה גדולה. מהדורה יחידה של השיר משנת 1976, בגיבוי השיר "Fat Man" מהאלבום "Stand Up", הצליחה יותר והגיעה למקום 59 במצעדי הבילבורד ולמקום 85 מצעד הסינגלים הקנדי. השיר יצא גם כצד ב' לסינגל "Hymn 43", גם הוא מאותו אלבום. מאז שחרורו הראשוני הופיע השיר באלבומי אוסף רבים ובהופעות חיות. השיר זוכה להשמעות תכופות בתחנות רדיו המשדרות רוק קלאסי בעיקר בארצות הברית ובריטניה.
ריכרד זורגה
רִיכַרְד זוֹרְגֶה (בגרמנית: Richard Sorge; 4 באוקטובר 1895 – 7 בנובמבר 1944) היה קצין מודיעין סובייטי, שפעל טרם ובעת מלחמת העולם השנייה, כסוכן סמוי שעבד כעיתונאי גרמני בגרמניה הנאצית ובאימפריה היפנית. שם קודו הייתה "רמזיי" (ברוסית: Рамза́й). תרומתו המכרעת הייתה העברת מידע מודיעיני ב-1941 שעזר לפיקוד הסובייטי להכריע את הקרב על מוסקבה. לבסוף נחשף, נעצר באשמת ריגול והוצא להורג בידי היפנים, בעוד שברית המועצות התנערה ממנו וסירבה להחליפו שלוש פעמים בעסקת חילופי אסירים. מגדולי המרגלים במלחמת העולם השנייה.
שנותיו המוקדמות
ריכרד זורגה נולד בשנת 1895 בעיר באקו שבאזרבייג'ן (שהייתה אז בתחומי רוסיה הצארית), לאב שהיה מהנדס מכרות גרמני ולאם רוסית. בשנת 1898 עקרה המשפחה לגרמניה. זורגה שירת ביחידת תותחנים בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1916 נפצע ברגליו בקרב בחזית המערבית, עוטר בצלב הברזל ושוחרר מן השירות. במשך יתר תקופת המלחמה למד זורגה כלכלה באוניברסיטאות של ברלין, קיל והמבורג וקיבל תואר דוקטור במדעי המדינה.
בעת היותו סטודנט הצטרף זורגה למפלגה הקומוניסטית של גרמניה. עקב דעותיו הפוליטיות סולק לאחר המלחמה משתי משרות הוראה ועקר לברית המועצות, שם הפך להיות לפעיל של הקומינטרן (הארגון העולמי של המפלגות הקומוניסטיות במדינות שמחוץ לברית המועצות).
כעיתונאי וככתב חוץ
בשנת 1921 חזר זורגה לגרמניה, עבד כעיתונאי ובה בעת אסף מידע עבור הקומינטרן. בשנת 1924 שב למוסקבה והצטרף למחלקה לקשרים בינלאומיים של הקומינטרן.
בשנת 1930 הצטרף זורגה למודיעין הצבאי של ברית המועצות (ה-GRU) ונשלח לשאנגחאי שבסין לארגן בה רשת ריגול, כשבאופן רשמי שימש ככתב של עיתון גרמני, ה"פרנקפורטר צייטונג". בין השאר הוא הפעיל את המרגלת אורסולה קוצ'ינסקי.
בשנת 1932 חזר זורגה למוסקבה ונשלח לברלין, כשמשימתו ליצור קשרים לצורך מינויו לכתב חוץ ביפן. ב-6 בספטמבר 1933 הגיע ליפן כעיתונאי. ביפן בנה רשת ריגול, יצר קשרים עם פוליטיקאים יפנים וחבר לעיתונאי יפני בשם אוזקי הוזומי, אותו הכיר עוד בזמנו בסין, אשר היו לו קשרים עם ראש ממשלת יפן. הוזומי הפך לחבר ברשת של זורגה והעביר לו מידע מסווג וצילומי מסמכים חשאיים. באותה שנה הצטרף זורגה למפלגה הנאצית. כגרמני נאצי צורף זורגה לצוותו של שגריר גרמניה ביפן אויגן אוט. השגריר נתן בו אמון, הפך אותו לאיש סודו וחשף בפניו מידע חסוי.
המידע הפנימי שהעביר זורגה למוסקבה במשך תקופתו ביפן היה מידע אסטרטגי רב ערך.
מלחמת העולם השנייה
ערכו הפך לחיוני עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ובעיקר עם הצטרפות יפן לברית מדינות הציר, ב-27 בספטמבר 1940, כבעלת ברית לגרמניה ולאיטליה. לשיאה הגיעה תרומתו ב-1941, כשלמד דרך קשריו עם השגרירות הגרמנית על תוכניות הנאצים לפלישה לברית המועצות ב-22 ביוני 1941 במבצע ברברוסה, כשהודיע על כך לברית המועצות והזהירה. טרם הפלישה דיווח זורגה למוסקבה כי 170 אוגדות גרמניות עומדות לתקוף את ברית המועצות כשציר ההתקפה העיקרי יהיה לכיוון מוסקבה, אך לא הצליח לציין את מועד התקיפה המדויק. עם זאת, התרעה זו, כמו גם התרעות אחרות שהועברו לסטלין ולמנהיגים בצבא, זכו להתעלמות.
המידע הקריטי ביותר שהעביר זורגה למוסקבה, אשר שינה את פני המערכה, הגיע ממנו באוגוסט 1941, כאשר דיווח לקרמלין כי היפנים מעדיפים לערוך את ההתקפה שלהם בכיוון דרום, באוקיינוס השקט ובדרום מזרח אסיה, ולא לבצע מתקפה על ברית המועצות מכיוון מזרח ממנצ'וריה. על סמך מידע זה, העביר סטלין עתודות של אוגדות מסיביר וממזרח ברית המועצות לאזור מוסקבה, דבר שהכריע לבסוף את הקרב על מוסקבה ומנע את כיבושה בידי הצבא הגרמני. הייתה זו נקודת מפנה גורלית במלחמה; בפעם הראשונה, לאחר למעלה משנתיים של ניצחונות צבאיים בלתי פוסקים, נסוגו צבאות היטלר מפני כוח אויב. הגנרל הגרמני פרנץ הלדר כתב כי בקרב על מוסקבה "האגדה בדבר הצבא הגרמני הבלתי מנוצח נהרסה".
מאסרו והוצאתו להורג
ב-7 בנובמבר 1941 הצליח הריגול הנגדי היפני לחשוף את רשתו החשאית של זורגה והוא נאסר באשמת ריגול. האבווהר הגרמני הכחיש בצדק שריגל למענם. מאז לכידתו ובמשך יתר ימי המלחמה נשאר זורגה במאסר, ולבסוף, לאחר שהסובייטים התנערו ממנו וסירבו שלוש פעמים להחליפו בעסקת חילופי אסירים, בטענה כי אינו מוכר להם, הוציאו היפנים את ריכרד זורגה להורג בתלייה ב-7 בנובמבר 1944.
מורשתו
עשרים שנה לאחר מותו, ב-1964, הוכרז זורגה על ידי הסובייטים כגיבור ברית המועצות והוענקה לו דרגת קולונל בצבא האדום ואף הוצא בול דואר לזכרו.
בשנת 1961 הוקרן בעולם ובישראל סרט קולנוע דוקומנטרי-דרמטי, שהופק בצרפת בשיתוף עם מערב גרמניה ויפן, בשם "מי אתה מר זורגה" (Qui êtes-vous Monsieur Sorge) שהעלה את סיפור חייו ומותו של ריכרד זורגה.
בשנת 2003 הופק ביפן סרט קולנוע בשם "זורגה המרגל" (Spy Sorge) שהביא אף הוא את סיפורו, שישה עשורים לאחר התרחשותו. הסרט הוצג בארצות הברית וזכה לביקורת אוהדת.
בשנת 2019 שודרה סדרת הטלוויזיה "זורגה" בערוץ הראשון ברוסיה, בהפקת חברת Star Media.
מצעד הגאווה הבלטית
מצעד הגאווה הבלטית (הידוע כ-"Baltic Pride") הוא מצעד גאווה שנתי והפגנה למען זכויות להט"ב המסתובב בתורו בין בירות המדינות הבלטיות: טאלין (אסטוניה), ריגה (לטביה) ווילנה (ליטא) ונתמך על ידי הארגון האירופי "ILGA-Europe".
מאז 2009, המארגנים העיקריים של המצעדים הם ארגון הלהט"ב הלטבי, מוזאיקה, הארגון הלאומי לזכויות להט"ב בליטא, הליגה הליטאית הגאה, ואגודת הלהט"ב האסטונית. האירוע זכה לתמיכה עקבית מארגונים במדינות שכנות בהם "RFSL" השוודי ואמנסטי אינטרנשיונל.
אסטוניה
בין ה-6 ל-12 ביוני 2011, אסטוניה אירחה את מצעד הגאווה הבלטית. בין הדוברים המרכזיים באירוע היו ריהו ראווג'ה, סגן המזכיר הכללי למדיניות חברתית במשרד הרווחה, כריסטיאן ווסקה, המומחה הראשי במחלקת שוויון מגדרי במשרד, קארי קספר, מנהלת פרויקטים של קמפיין "המגוון מעשיר" מהמרכז לזכויות האדם האסטוני, האנה קאנלמי מאגודת הלהט"ב האסטונית, שגריר ארצות הברית באסטוניה מיכאל סי פולט, שגריר הממלכה המאוחדת פיטר קרטר והצלמת הבריטית קלייר ב. דמיון, שהציגה את תערוכת "גאים בזהותנו" במרכז סולאריס בטאלין ב-31 במרץ אשר כלל תצלומים של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים שצולמו באירועי גאווה שונים ברחבי אירופה, כולל תצלומים של חברי הקהילה אסטונים. טאלין אירחה את האירוע שוב ב-2014 וב-2017.
בשל מגפת הקורונה באירופה, ארגון אגודת הלהט"ב האסטונית החליט לבטל את קיום האירוע ב-2020 אשר תוכנן להתקיים ברחבי עיר הבירה.
לטביה
אירוע הגאווה הראשון אשר נערך בלטביה התקיים בשנת 2005 תחת השם "Riga Pride", כמקביל המקומי לקיום מצעדי גאווה ברחבי העולם. התנגדות פוליטית לציונו התעוררה לאחר שהמארגנים קיבלו אישור לארגונו. ראש ממשלת לטביה אייגרס קלביטיס ממפלגת הימין השמרנית, המפלגה העממית, התנגד בפומבי לאירוע, וארגונו אושר רשמית רק לאחר שבית משפט ביטל את איסורו על ידי העירייה. סגן ראש עיריית ריגה יוריס לוג'נס התפטר במחאה על התרת קיומו. בעקבות גילויים פומביים של הומופוביה סביב האירוע הראשון באותה שנה, קבוצת אזרחים התאגדה וייסדה את ארגון הלהט"ב מוזאיקה, בניסיון לשפר את ההבנה והסובלנות כלפי זכויות להט"ב בלטביה.
משנת 2006, האירוע נודע רשמית כ-"ימי הגאווה והידידות של ריגה", והרחיב את תוכניתו מעבר למצעד כך שתכלול שירות מצד הכנסייה האנגליקנית של סנט גואל, וסמינרים בנושא סובלנות וזכויות להט"ב אם כי היא הופרעה באופן משמעותי על ידי מפגינים הומופובים בין היתר. הפרלמנט האירופי הביע את אכזבתו מ-"הכישלון של הרשויות בלטביה להגן כראוי על המצעד". האירוע התקיים באופן שנתי גם בין השנים 2007 ו-2008 בלטביה.
בשנת 2009 קיום המצעד הותר על ידי בית המשפט לעניינים מנהליים של ריגה. ציונו היה לראשון שנקרא תחת השם "הגאווה בלטית" אשר החל ברוטציה מדי שנה בין כל בירת מדינה בלטית בשיתוף עם הליגה הליטאית הגאה, אגודת הלהט"ב האסטונית ומארגני אירועי גאווה מקומיים.
בציון המצעד בשנת 2012 בריגה, כ-400 איש צעדו לתמיכה בזכויות להט"ב בלטביה, אליהם הצטרפו דיפלומטים אמריקאים.
בשנת 2015 התקיים המצעד כחלק מאירוע הגאווה האירופים "Europride" בריגה. קיום האירועים היוו את הפעם הראשונה שציונו במדינה מברית המועצות לשעבר.
בשנת 2018, מספר הצועדים בריגה גדל משמעותית והגיע ל-8,000 איש.
ליטא
המצעד התקיים בבירת ליטא, וילנה בשנת 2010. זה היה מצעד הגאווה הציבורי הראשון שאורגן בליטא. ב-2013 ניסה ראש עיריית וילנה, ארתור זווקאס, להעביר את המצעד לגדת הנהר (שם התקיים ב-2010), ברחוב נידח מחוץ למרכז העיר. שני פסקי בתי משפט קבעו כי המעשה אינו ישים, בטענה כי למצעד ישנה את הזכות להשתמש באותו מסלול המשמש הפגנות ציבוריות בנושאים אחרים.
יורשו של זווקאס, רמייג'וס שימאציוס, מהתנועה הליברלית הצהיר שאין לו התנגדות לכך שהעיר תארח את המצעד בשנת 2016. ב-18 ביוני 2016, קהל של 3,000 איש השתתפו במצעד הגאווה הבלטית בשדרה המרכזית במרכז וילנה. הצעדה התקיימה ללא תקריות חמורות. במהלכה המשתתפים צעדו מכיכר "Lukiškių" לגן ברנרדין, במשך 2.3 ק"מ. לאחר הצעדה, התכנסו המשתתפים במפעל האומנות לופטאס למופע מוזיקלי. המצעד שימש עידוד דיון ציבורי על הכרה באיגודים חד-מיניים בליטא. מצעד הגאווה הבלטית ב-2019 התקיים בין 4 ל-9 ביוני בווילנה. במהלכו, צעדו מספר שיא של משתתפים עם מעל ל-10,000 איש ב-8 ביוני.
גרר (אזור קדום)
גְּרָר היא עיר, חבל ארץ, מחוז ובתוכם נחל (נחל גרר), בנגב ארץ ישראל, בעבר - בארץ כנען, מוזכרת בתנ"ך כמקום מגוריהם הזמניים של אברהם ויצחק.
תקופת האבות
השם גרר נזכר לראשונה בתנ"ך, ב, האומר כך:
לאחר מכן מוזכרת גרר כשאברהם התיישב בה. ב מתואר מיקום גרר: " ויסע משם אברהם ארצה הנגב וישב בין קדש ובין שור ויגר בגרר". בהמשך התגורר יצחק בגרר ובאזור נכללו האתרים הבאים:
גרר הייתה שייכת לאבימלך, שהיה מלך גרר, ובחסותו רעו אברהם ויצחק את עדריהם, ויצחק אף עסק בעבודת האדמה. כשאברהם בא לגרר (ירידת אברהם לגרר), הוא אמר לשרה שתאמר שהיא אחותו כדי שלא - "והרגוני על דבר אשתי", ואבימלך לקחה אליו לארמונו. לאחר חלומו בלילה, הוא שחרר את שרה לאברהם יחד עם מקנה רב ועבדים. הוא הביא לשרה כסף רב, ולאחר תפילתו של אברהם, נרפאו אבימלך וקרוביו ממחלתם שבאה להם מלקיחת שרה לארמון. לאחר מכן ילדה שרה לאברהם את יצחק.
כשהיה רעב נוסף בארץ, לאחר הרעב הראשון, ירד יצחק לגרר (ירידת יצחק לגרר), ובגלל שה' נגלה אליו בחלום וביקש ממנו לא לרדת למצרים, הוא נשאר והשתקע בגרר. כמו אברהם, הוא טען שרבקה היא אחותו, "פן יהרגוני אנשי המקום על רבקה כי טובת מראה הוא". לאחר מכן, אבימלך פנה אליו בטענות לגבי כך שהוא לא אמר שרבקה אשתו, ואבימלך אסר על כל אנשי ממלכתו לגעת ברבקה. ה' בירך את יצחק בכל מכל "ויזרע יצחק בארץ ההוא וימצא בשנה ההוא מאה שערים ויברכהו ה'...", ועבדי יצחק מצאו מים בבארות שהם חפרו. הם רבו עם רועי גרר ולאחר מכן עברו לחפור באר אחרת. אזור גרר גבל בחבל באר שבע, ומשנדחקו האבות מגרר, עלו לבאר שבע ומשם כרתו ברית עם מלך גרר (ברית אברהם ואבימלך וברית יצחק ואבימלך).
לאחר תקופת האבות
לאחר תקופת האבות לא היה זכר לעיר גרר, והאזכורים של גרר נוגעים לחבל ארץ ולא לעיר. ב) מוזכרת גרר כאזור שבו הכה אסא את הכושים. גרר מוזכרת גם בספרים החיצונים מקבים א' ומקבים ב'.
מסופר על בני שמעון, שהתפשטו מערבה למבוא גרר ושם מצאו מרעה לצאנם. כמו כן, מסופר על אסא מלך יהודה שרדף אחרי זרח הכושי מ"מרשה" (שם של מקום) ועד לגרר, ובדרך הכה את יושבי הערים שבסביבות גרר, ולקח מהם שלל, מקנה וגמלים.
לפי גרסת תרגום השבעים, ישבו בארץ גרר בתקופת המלוכה עממים שונים שהיו מזרעו של חם, בנו של נח: כושים, לובים ומעונים.
בתקופה ההלניסטית, מסופר על אנטיוכוס אבפטור, שכרת ברית עם המכבים, וכך כתוב בספר מכבים ב': "ואת המקבי קיבל וישימו שר צבא למן עכו ועד גרר". בתקופה הרומית, נקרא כל מערב הנגב הצפוני בשם "סלטוס גרריתיקוס" שמשמעותו מחוז גרר. בירת המחוז היא כנראה "אורדה", מרכז חורבות עיירה גדולות, בתחום היישוב הבדואי – אלהוזיל, מן התקופה הרומית ומן התקופה הביזנטית.
נחל גרר בערבית הוא – ואדי א-שריעה. יונתן בן עוזיאל מזכיר את גרר בלי שינוי במילים, וכך גם תרגום אונקלוס.
אוסביוס מקיסריה, אב הכנסייה הנוצרי בן המאה הרביעית, בספרו "אונומסטיקון", קובע את מקומה של גרר, לה הוא קורא "גרריטיקי", (ציטוט מספרו): "25 מילין מבית גוברין לצד דרום" (מיל רומי – 1.479 קילומטרים). במפת מידבא המפורסמת מצוירת גרר דרומית-מערבית מבאר שבע.
בתלמוד הירושלמי (שביעית ו, א) נזכרה גרר שם נכתב: "מפני מה גזרו איסור על הניווי זה שבגרריקי? מפני שהוא ניווי רע. ועד היכן חייבו (במצוות התלויות בארץ)? עד נחל מצרים". מכאן משמע שגרר הייתה סמוך לגבול המערבי של ארץ ישראל. כאן גם נכתב הציווי בתורה ליצחק אבינו "גור בארץ הזאת" על חובת המגורים בארץ ישראל. בתקופה הרומית ובתקופה הביזנטית היו חמש עיירות גדולות באזור שבין חורבת בקר וחורבת אלערק (בה נמצאת "אורדה" שהיא בירת מחוז גרר - סלטוס גרריתיקוס), להן היו כנסייה ובתי מרחץ.
זיהוי
ארץ גרר נמצאה בדרך למצרים, בין קדש (הקדמונים מזהים את קדש עם פטרה, אך כיום החוקרים סבורים שקדש היא עין-קדיראת, כלומר קדש ברנע) ובין שור (כיום מזהים את שור עם שרידי הביצורים שבגבול המצרי), וגובלת בצפון – בתחום באר שבע ועזה.
העיר גרר הייתה בנגב הדרומי, בדרך המוליכה למצרים. על פי החוקר פלינדרס פיטרי שחפר לראשונה בתל גמה, תל גמה הוא גרר המקראית.
הניסיונות מן המאה ה-4 לספירה ואילך לזהות את העיר גרר עם מקומות שונים בנגב ובחוף – אין להם סימוכין ברורים. יש הסוברים שהעיר גרר נמצאת בכלל בקרבת "תל הרור" השוכן על נחל גרר, אך אין לסברה זו סימוכין. לפי שעה, שאלת מקומה של העיר גרר נותרה בלא פתרון משביע רצון.
ארכאולוגיה
המחקר הארכאולוגי בגרר התפתח מאוד, וממצאיו חשובים מאוד להבנת הרקע ההיסטורי-גאוגרפי. לדוגמה, לפי ממצאים בגרר ניתן להוכיח כי דווקא בתקופת הברונזה הקדומה (המקבילה לתקופת האבות), נתקיימו בסביבות אלו יישובים חקלאיים רבים. המחקר הארכאולוגי בגרר מנסה להוכיח גם את מקומה המדויק של העיר גרר. בשנת 1926 התקיימו חפירות בתל גמה (עיר קדומה בגדתו הדרומית של נחל הבשור, ממערב לקיבוץ רעים) על ידי הארכאולוג סר פלינדרס פיטרי, במערב התל. פיטרי זיהה בטעות את המקום כגרר המקראית, בין היתר מכיוון שליד התל יש מקום הנקרא בביזנטית – חורבת גררית
מקומות ארכאולוגיים בגרר:
עכשיו (שיר)
עכשיו הוא שיר שהלחין וביצע הזמר והמוזיקאי הישראלי ג'וני שועלי. שועלי כתב את המילים במשותף עם אריה תגורי. השיר יצא כסינגל מאלבום הבכורה של שועלי, "האלף ואחד", שיצא לאור ב־1995.
"עכשיו" היה מלהיטי שנות ה־90. הוא זכה להשמעות רדיו מרובות, ובאופן מיוחד בגלגלצ, שבה נכלל (כמו גם "לעיתים") ברשימת 20 השירים המושמעים בתחנה בכל הזמנים, רשימה שהתפרסמה במלואת חצי יובל לתחנה.
הוא הגיע למקום הרביעי במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', ולמקום ה־24 במצעד השנתי של התחנה.
רקע
ב־1989, אחרי שחרורו משירות צבאי, עבר שועלי להתגורר בדירה שכורה בתל אביב, שם יצר סקיצות ראשוניות של כמה שירים, בהם "עכשיו". שועלי היה הראשון מבין חבריו שרכש טייפ ארבעה ערוצים, שבו הקליט. באותה התקופה הוא לא ראה בעצמו זמר והסתפק בנגינה בלבד. הוא השאיר את הזמרה של השירים שכתב לחברו "ארל'ה" (אריה תגורי), ששועלי חשב שמתאים ממנו לתפקיד. שועלי התחיל לשיר משום שתגורי הפסיק לשיר בעקבות חזרתו בתשובה (והשפיע גם על שועלי ללכת בדרך הזאת).
פגישה מקרית עם המוזיקאי אמיר קרטס ב־1990 הובילה כעבור שנה להקמת להקת "רעש". ב־1991, בתחילת דרכה של הלהקה, גמלה בלבו של שועלי ההחלטה להקליט אלבום סולו ראשון. . אף שהאלבום היה מוכן, החליט שועלי להשהות את מועד צאתו לחנויות. . בינתיים היה שקוע שועלי ביצירה והופעות רבות עם הלהקה. במקביל ניגן באלבומו של ברי סחרוף "סימנים של חולשה" ועסק בפרויקטים נוספים. ב־1994 יצא אלבום הבכורה של "רעש", "רעש רק רעש. ק.".
ב־1995 יצא לאור אלבום הבכורה של שועלי, "האלף ואחד". השותף של שועלי לכתיבת המילים, אריה תגורי, כונה "ארל'ה" בלבד בקרדיטים של האלבום.
כתיבה וקליפ
שועלי אמר שבשיר יש.
בשיר מוזכרות המילים "ציור מקושקש". שועלי התייחס למילים בהקשרים ביוגרפיים קשים: כשהיה בן 23 נפטרה אימו מסרטן, וחודשיים אחר כך מת גם אחיו הבכור והיחיד אז, אף הוא מסרטן. עקב מחלתו הממושכת של אחיו והטיפול שהיא דרשה, שועלי נשלח בילדותו בחזרה לקיבוץ עין שמר (שבו נולד, אך המשפחה עברה לגבעתיים) כילד חוץ, חוויה שהוא תיאר כ"סבל נורא". ברקע השתוללה מלחמת המפרץ. המוות של אימו היה טראומתי לשועלי:
הצבעים ה"פסיכדליים" מלווים גם את הווידאו קליפ של השיר. בקליפ נראים שועלי ובחורה המייצגת את ה"זוגיות האבסולוטית" הנכספת שאליה התייחס.
ביקורת
יוסי חרסונסקי כתב ששועלי. באתר סרוגים וברדיו סול תיארו אותו במילים "להיט נצחי". עמי פרידמן מ־ynet תיאר את השיר במילים "להיט פנתאון". עינת ברזילי מ"מקור ראשון" כתבה ששיריו של שועלי "עכשיו" ו"לעיתים".
"עכשיו" נכלל בפסקול הסרט "2 בלילה". באחת הסצנות גיבור וגיבורת הסרט מקשיבים לשיר ברדיו. אבנר שביט המשיך לתאר את הסצנה:.
הצלחה
השיר הוצג ב"פינה לשיפוטכם" של מצעד רשת ג' ב־3 בספטמבר 1995, זכה להצלחה וצעד 11 שבועות, עד 31 בדצמבר 1995, אז יצא מהמצעד. בשיאו הגיע למקום הרביעי, ב־3 בדצמבר 1995. במצעד השנתי של התחנה (תשנ"ו) הוא דורג במקום ה־24.
גיהנום בכלוב (2019)
גיהנום בכלוב (2019) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ששודר בערוץ של ה-WWE Network. האירוע כלל את שני המותגים (Raw וסמאקדאון) ונערך ב-6 באוקטובר 2019, באולם גולדן ואן סנטר שבסקרמנטו, קליפורניה. האירוע היה האירוע ה-11 בסדרת אירועי גיהנום בכלוב.
תשעה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד שהתקיים במופע המקדים לאירוע. בקרב המרכזי, שהיה קרב גיהנום בכלוב על האליפות האוניברסלית, סת' רולינס ו"השד" בריי וויאט נאבקו ביניהם בקרב שהסתיים ללא הכרעה. בקרב גיהנום בכלוב אחר שפתח את האירוע, בקי לינץ' ניצחה את סשה בנקס בהכנעה ושמרה על אליפות הנשים של Raw. עוד ברשימת הקרבות, דניאל בריאן ורומן ריינס ניצחו את אריק רואן ולוק הארפר בקרב טורנדו זוגות, ושארלוט פלייר ניצחה את ביילי בהכנעה וזכתה באליפות הנשים של סמאקדאון בפעם החמישית בקריירה שלה (זכייה עשירית שלה באליפויות הנשים השונות של הרוסטר הראשי).
האירוע קיבל ביקורות שליליות בקרב המבקרים והצופים, כשהסיומת של הקרב המרכזי עמד בראש ביקורות אלה. המבקרים ציינו שמה שייזכר מהאירוע הוא הסוף הנורא לקרב המרכזי אשר נבע מהחלטה שגויה של צוות הכתיבה של ה-WWE.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות גם מ-Raw וגם מסמאקדאון.
באירוע התנגשות של אלופים, סת' רולינס הגן בהצלחה על האליפות האוניברסלית נגד ברון סטרומן. לאחר הקרב, כשרולינס עמד על רמפת הכניסה לאולם, "השד" בריי וויאט הגיע ותקף את רולינס בעזרת מהלכי "האחות אביגיל" והמנדיבל קלאו. לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, רולינס התייחס לתקיפה של וויאט באירוע ואמר שהוא יגן על האליפות האוניברסלית נגדו בקרב גיהנום בכלוב באירוע גיהנום בכלוב.
באירוע התנגשות של אלופים, הקרב בין בקי לינץ' לסשה בנקס על אליפות הנשים של Raw הסתיים בפסילה לטובת בנקס. לעומת זאת, לינץ' הצליחה לשמור על התואר, משום שחגורת אליפות לא יכולה להחליף ידיים בניצחון שבא כתוצאה מפסילה. לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, בנקס איתגרה את לינץ' לקרב חוזר באירוע גיהנום בכלוב. מאוחר יותר, לינץ' נענתה לאתגר בחיוב כשאמרה שהקרב ביניהן באירוע יהיה קרב גיהנום בכלוב.
עוד לפני האירוע התנגשות של אלופים, אריק רואן תקף מאחורי הקלעים את רומן ריינס ושיקר על כך, מה שהוביל לסיום החברות בינו ודניאל בריאן. באירוע התנגשות של אלופים, רואן ניצח את ריינס בקרב ללא פסילות הודות ללוק הארפר אשר ביצע את חזרתו לארגון, מה שגרם לציוות מחודש של רואן והארפר כצמד. יומיים לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, רואן הסביר שהוא תקף את ריינס כדי להפחיד אותו ובנוסף להראות שריינס הוא לא דמות דומיננטית כל כך כמו שהוא מצטייר להיות. בנוסף לכך, הוא אמר שלאורך הזמן הארגון העלים עין ממנו, לא העריך אותו נכון ולא כיבד אותו ושהוא לא שווה לדניאל בריאן, אלא יותר טוב ממנו. מאוחר יותר, בריאן אמר שלא משנה לאיזה כיוון הדמות שלו פנתה, לטובה או לרעה, הוא בעצמו לעולם לא שיקר. עוד אמר שהוא החשיב את רואן לחבר שלו השווה לו. בריאן נקטע על ידי רואן והותקף מאחור על ידי לוק הארפר. ריינס הגיע כדי להיחלץ לעזרתו של בריאן, אך רואן והארפר הציגו עליונות מוחלטת עליו ועל בריאן. שבוע לאחר מכן, רואן ניצח את בריאן ולאחר הקרב, הארפר ורואן תקפו את בריאן. ריינס הגיע שוב לעזרה, כשהפעם השניים הצליחו להתגבר על רואן והארפר. לאחר מכן, בריאן וריינס איתגרו את רואן והארפר לקרב זוגות באירוע גיהנום בכלוב, שכתוצאה מכך הפך רשמי. ב-4 באוקטובר במסגרת הפרק לחגיגות ה-20 של סמאקדאון, ריינס ניצח את רואן בקרב חוטבי עצים ובריאן לחץ את ידו של ריינס בתור כבוד הדדי ביניהם. ביום האירוע, הקרב בין הזוגות הפך לקרב טורנדו זוגות.
באירוע התנגשות של אלופים, ביילי ניצחה את שארלוט פלייר באופן שערורייתי, כשהטיחה את פניה של האחרונה אל תוך פינת הזירה החשופה וכתוצאה מכך הצליחה להגן בהצלחה על אליפות הנשים של סמאקדאון. הפיוד ביניהן המשיך לפרקים הבאים של התוכניות Raw וסמאקדאון, לצד הפיוד שהתנהל בין סשה בנקס לאלופת הנשים של Raw, בקי לינץ'. ב-4 באוקטובר במסגרת הפרק לחגיגות ה-20 של סמאקדאון, פלייר ולינץ' חברו האחת לשנייה נגד ביילי ובנקס, בקרב זוגות שבו פלייר הכניעה את ביילי עקב מהלך ההכנעה שלה, הפיגר אייט לג לוק. בעקבות ניצחונן, פלייר השיגה לעצמה קרב חוזר על אליפות הנשים של סמאקדאון נגד ביילי באירוע גיהנום בכלוב.
בגמר מלך הזירה, שנערך ב-16 בספטמבר בתוכנית Raw, ברון קורבין ניצח את צ'אד גייבל וכתוצאה מכך זכה בטורניר מלך הזירה ולאחר מכן שינה את שם הבמה שלו למלך קורבין. לילה לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, לאחר שקורבין העליב את גייבל, האחרון תקף את קורבין. קרב חוזר בין השניים נקבע ל-23 בספטמבר בתוכנית Raw, כשהוא נגמר בפסילה לאחר שקורבין תקף את גייבל בעזרת השרביט שלו. לאחר מכן, קרב נוסף בין השניים נקבע לאירוע גיהנום בכלוב.
ב-16 בספטמבר בתוכנית Raw, קבוצת ה-O.C. (אלוף ארצות הברית AJ סטיילס, לוק גאלוס וקארל אנדרסון) ניצחו את סדריק אלכסנדר וה-Viking Raiders (אריק ואיבר) בקרב שלושה נגד שלושה. לאחר הקרב, הם תקפו את אלכסנדר וה-Viking Raiders. שבוע לאחר מכן, ה-Viking Raiders ניצחו את גאלוס ואנדרסון בקרב זוגות. ב-6 באוקטובר, נקבע קרב שבו ה-Viking Raiders ושותף נוסף לבחירתם יתחרו נגד כל חברי קבוצת ה-O.C. באירוע גיהנום בכלוב.