cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרן רגאל
השחיינית הישראלית הראשונה ששחתה 400 מטר מעורב אישי מתחת ל-5 דקות
בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו באוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה זכתה רגאל ב-4 מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:07.01 דקות, אחרי ליסה מרטין מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 2:04.24 דקות ולפני פטרישה אמורים מברזיל (2:08.56 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:22.15 דקות, אחרי דברה קורי מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 2:20.86 דקות ולפני וילסון מארצות הברית (2:26.75 דקות), במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 4:58.80 דקות, אחרי דברה קורי שקבעה שיא מכביה חדש של 4:57.98 דקות ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ששחתה משחה זה מתחת ל-5 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם הדס פדה, דודי אדר וסהר אלוני בשיא ישראלי חדש של 4:27.41 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 4:27.25 דקות. נוסף לכך, היא קבעה במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 59.04 שניות, ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ששחתה משחה זה מתחת לדקה.
כמה חודשים לאחר מכן בהיותה רק בת 17, פרשה רגאל משחייה תחרותית.
גומפרץ
גומפרץ (בגרמנית: Gomperz וגם: Gumperts, ו-Gumprechts) הוא שם משפחה יהודי-גרמני ותיק, הנובע מהשם הפרטי גומפרכט.
יחסי אזרבייג'ן–הרשות הפלסטינית
יחסי אזרבייג'ן-הרשות הפלסטינית הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין הרשות הלאומית הפלסטינית.
היסטוריה
בשנת 2011, נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, פתח את השגרירות הפלסטינית בבאקו. ב-15 באפריל 2017, שתי המדינות ציינו 25 שנים של יחסים דיפלומטיים. באפריל 2018, ריאד אל-מאלכי ביקר באזרבייג'ן ואמר כי פלסטין ואנשיה תומכים במעמדה הפוליטי של אזרבייג'ן בקונפליקט ארמניה-אזרבייג'ן בסוגיית נגורנו קרבאך.
יותם אבני (די ג'יי)
יותם אבני (באנגלית: Yotam Avni; נולד ב-31 בדצמבר 1987) הוא די ג'יי, עיתונאי, זמר היפ-הופ, ומוזיקאי ישראלי., ידוע בעיקר באלבומי הראפ שהקליט בשפה העברית ובפעילות שלו בסצנת הטכנו שהקנתה לו הכרה בינלאומית.
ביוגרפיה
אבני נולד בקריית אונו ב-31 בדצמבר 1987 לזוג עולים מרוסיה, עבר לתל אביב בגיל 18 לאחר שלא גויס לצה"ל מסיבות רפואיות בעקבות סיבוך של מחלת הנשיקה..
קריירה כתקליטן ויוצר מוזיקה אלקטרונית
בגיל 19 אבני החל לתקלט במועדונים בתל אביב, בעיקר בסוגה של טכנו והאוס. בשנת 2014 החל להפיק דרך קבע ליין שבועי שנקרא "AVADON" שהיה פעיל דרך קבע עד התפרצות מגפת הקורונה בישראל ב-2020.
כיוצר מוזיקה אלקטרונית התפרסם לראשונה ב-2010 בזכות גרסאות רמיקס לתקליטן הספרדי קיקו נאברו שזכו ל-4 מיליון צפיות באתר יוטיוב. בעקבות הצלחתה של גרסת הרימיקס באירופה החל לתקלט דרך קבע במועדונים באירופה ובדגש על גרמניה, בה התגורר במהלך שנת 2017. במהלך השנים התבקש להקליט מוזיקה מקורית עבור חברות תקליטים כמו ו- ושיתף פעולה עם יוצרים כמו, , חיים לרוז,  ואסף אמדורסקי.
ב-2015 יצא ה-EP "This Is How" בחברת התקליטים 'אובום רקורד' של ג'וש וינק. ב-2016 הוציא את הסינגל "Tehilim" וזכה לסקירה ראשונה באתר פיצ'פורק. ב-2020 הוציא לראשונה אלבום בשם "Was Here" בחברת התקליטים קומפקט.
פרסומים ככתב ועיתונאי
ב-2011 החל בכתיבת המדור "החיים בלופ" שסיקר מוזיקה אלקטרונית עבור וואלה! NEWS. בשנת 2013 עבד בתור כתב עבור אתר Time Out תל אביב. בשנת 2014 החל לכתוב עבור "קול הקמפוס" בעיתון הארץ.
פרסום כזמר ראפ בישראל
במקביל לעיסוק במוזיקה אלקטרונית, יותם החל לעבוד על קטעי ראפ בשנת 2015 ולאחר מכן החל לשיר גם בתור זמר היפ-הופ. בשנת 2016 הוציא לראשונה אלבום היפ-הופ באורך מלא בשם "בחורות בגילנו" המתאר את הזווית של יותם על חיי הלילה בתל אביב בהתייחסות למערכות היחסים המזדמנות והשימוש בסמים שאורח החיים התל אביבי מזמן. בהמשך הוקלטו שלושה אלבומים נוספים ונערכו מספר הופעות חיות ברחבי הארץ. ב-2017 יצא האלבום "חרדת ביצוע" בהפקת זיו מטושקה, ב-2019 יצא האלבום "כסף לתרופות" בהפקת אורי שוחט וב-2021 יצא האלבום "גוגל טרנסלייט".
חיים אישיים
בראיון בשנת 2020 חשף כי עבר אונס בגיל 10.
רחוב ביאליק (רמת גן)
רחוב ביאליק הוא רחוב במרכזה של העיר רמת גן, הנקרא על שמו של המשורר הלאומי, חיים נחמן ביאליק. רחוב ביאליק הוא מהרחובות המרכזיים בעיר, ונמצאים בו עצי פיקוס, מבני באוהאוס היסטוריים וחנויות רבות.
הרחוב הוקם בעקבות ישיבת מועצת העירייה מספר 16, ב־25 ביולי 1934 שם צוין שיוקם רחוב על שמו של ביאליק מפרדס גולדברג עד פינת טננבוים. ביאליק נפטר באותה השנה ועל כן החליטו לקרוא ברחוב על שמו.
בטרם סלילתו כונה "הכביש הלבן", בו שוכנים כיום בית העירייה ובית האזרח ובו שכנו בעבר בית המשפט ובית הספר הראשון עד שעלו מבניהם באש. החלק באזור כיכר רמב"ם (אורדע) כונה על ידי ראשוני רמת גן בשם "העמק".
מבנה הרחוב
רחוב ביאליק מתחיל מכיכר העצמאות - כיכר כופר הישוב (הנמצאת על יד הגבול עם גבעתיים) ואשר חוצה את רחוב ארלוזורוב ורחוב קריניצי (ע"ש ראש העיר הראשון של רמת גן).
לאורך השנים נבנו לאורך הרחוב בתים בסגנון הבאוהאוס והסגנון הבינלאומי, וכן בתי מגורים דו-קומתיים הבנויים על עמודים.
רחוב ביאליק מחולק לשלושה חלקים:
כיכר העצמאות - (צומת כופר היישוב)
המבנה בכיכר הצומת של רחובות ביאליק, ארלוזורוב וקריניצי תיפקד כמגבית במהלך המרד הערבי הגדול. באמצעות המגבית גויסו נוטרים - יהודים שפעלו ככוח עזר למשטרת המנדט, ישמרו על יישובים יהודיים ויגנו על התחבורה ועל מתקני תשתית.
למעשה, התשלום לנוטרים הועבר בחציו מידי המשטרה וחציו מהסוכנות היהודית. הסוכנות היהודית נזקקה לכספים, לשם כך היה צורך במקור מימון והוחלט על ביצוע מגבית בקרב אנשי היישוב בארץ:
המיסים על נסיעות בתחבורה ציבורית, על סיגריות, על כניסה לבתי עינוגים ועוד עברו לבניין המגבית. בנוסף למס, גייס היישוב תרומות. הכסף הופנה למשכורת לנוטרים, להכשרת לוחמים, להקמת גדרות וביצורים ליישובים, לסלילת צירי ביטחון וכיוצא בזה.
בשנת 1939 אורגנו רוב הנוטרים במסגרת “משטרת היישובים העבריים” (מי”ע), שכללה עשרה גדודים ומילאה משימות הגנה רבות בשטחי ארץ ישראל. גם את שכרם של המשרתים במי”ע מימנה הסוכנות באמצעות אותה המגבית.
משרדה הראשי של המנהלת, שעסקה בגיוס הכספים ובהעברתם ליעדם, ישב ברמת גן, במפגש הרחובות קריניצי וביאליק. מעל למשרד הוצב שלט כחול גדול, ועליו כתוב “כופר היישוב”. בן רגע הפך שמה של הכיכר שבמפגש הרחובות ל”כיכר כופר היישוב”.
כרזה גדולה "כופר היישוב", צבועה בכחול, נתלתה על חזית הבניין. המונים הגיעו לבנין נושאים את תרומותיהם. כרזה זו קבעה את שם הכיכר במשך חמש עשרה שנה עד לשנת 1954, אז ניתן לה שמה הרשמי "כיכר העצמאות" כדי לסמל את עצמאות מדינת ישראל. שם זה לא השתרש ועדיין הכיכר מכונה "כופר הישוב".
מלון ביאלינק (רימונים אופטימה טאוור לשעבר) (פינת ביאליק - קריניצי)
למלון (שהיה שייך בעבר לרשת רימונים ) כ-97 חדרים ברמות שונות, בריכה בקומת הגג, מרחב עבודה שיתופי וחדרי ישיבות \ אולמות כנסים. בשנת 2020 המלון עבר תהליכי מיתוג ושיפוץ פנימי.
בית עיריית רמת גן
מושבה הקבוע של עיריית רמת גן ממוקם ברחוב ביאליק 35 (על יד כיכר רמב"ם). הבניין תוכנן בידי מהנדס העיר, רפאל מגידו ונבנה בשנים 1941–1942.
המבנה תוכנן בסגנון הכולל מאפיינים של הסגנון הבינלאומי המוקדם והמאוחר כאחד, כפי שהוגדרו על ידי תוכניות השימור של עיריית תל אביב.
סגנון זה כולל מאפיינים ייחודיים הנובעים מהפגשתם של מאפייני הזרם המודרניסטי עם הצרכים הייחודיים העולים בתכנון בארץ-ישראל:
מאפייני סגנון זה כוללים שימוש במסה פיסולית, גג שטוח, מרפסות זיזיות, שימוש נרחב בטיח, נטייה לאופקיות, ומנגד שימוש במסות מלבניות.
בית האזרח
הבניין תוכנן בידי ד"ר אינג' א. ויינשטוק, ונבנה בשנים 1936–1944, אשר בחלק מתקופה זו עמד נטוש עקב חוסר בתקציב עד שהושלם.
חלקו הקדמי היה לבית האזרח ובחלקו האחורי נוסדה בשנת 1945 הספרייה הציבורית הראשונה ביישוב, ״ספריית דבר ביאליק״.
בית האזרח הוקם כדי לשמש כמרכז חברתי תרבותי לתושבי רמת גן. הוא שימוש לקיום הרצאות בנושאים פוליטיים, דתיים וספרותיים וכן פעילויות ארגוני נוער.
מאז נבנה הפעילות התרחבה ונבנו תוספות רבות לבניין המקורי.
כיכר רמב"ם (אורדע)
כיכר רמב"ם, המכונה גם כיכר אורדע, היא הכיכר המרכזית בעיר רמת גן.
הכיכר תחומה במזרח על ידי צומת הרחובות הרא"ה והרצל ובמערב על ידי רחוב ביאליק, וחצויה בין צפון לדרום על ידי כביש פנימי. מתוך הכיכר יוצאות "שדרות הילד" ומקשרות אותה לגן דוד המלך.
בשטח הכיכר קיימים מספר פסלים, ביניהם פסל ציפורים, "איילות" מעשה ידי פסל אהרן פריבר, ופסל של ביאליק מעשה ידי הפסל היהודי-אוזבקי יאשה שפירא.
קולנוע אורדע
ב-21 באפריל 1937 פתח את שעריו בהצגת בכורה שהכנסותיה היו קודש להקמת בית יתומים בתל אביב.
קולנוע אורדע היה גדול ומפואר, היו בו כ-800 מקומות ישיבה, אולם, יציע ובמה גדולה למופעים.
ב-1991 חדל לשמש כבית קולנוע, שימש כמה שנים כסניף של הבנק הבינלאומי, וכיום שוכן במבנה סניף של סופר פארם.
שדרות הילד
שדרות הילד היא שדרה היסטורית ברמת גן, הנמצאת בין כיכר אורדע וציר ז'בוטינסקי.
השדרה מאופיינת בעשרות עצי פיקוס, ומספר מבנים היסטוריים הבנויים בסגנון הבינלאומי וסגנון הבאוהאוס.
וסילי פויארקוב
וסילי דניאלוביץ פויארקוב (רוסית: Василий Данилович Поярков) היה מגלה ארצות רוסי מהמאה ה-17.
רחוב ביאליק (רמת גן)
שדרות הילד
השדרה נקראת בשם זה, בעקבות כך שבמבנה "בית האופה" אשר בשדרה, נולד הילד הראשון בעיר רמת גן - יהודה גלילי.
וסילי פויארקוב
התפשטות רוסיה לסיביר החלה בסוף המאה ה-16 עם כיבוש החאנות הסיבירית. אומנם, גם במחצית המאה ה-17 הורגש מחסור באדמות המתאימות לעיבוד חקלאי. יחד עם זאת, לרוסים היה ידוע על קיום אדמות מתאימות דרומית להרי סטנובוי וצפונית לנהרות הגדולים שעוברים באזור. אזור זה היה בשליטת הסינים.
רחוב ביאליק (רמת גן)
שדרות הילד
בין המבנים והאתרים המרכזיים בשדרה: גן המלך דוד, בית האופה, בית ורדי-רוזנבלום ובית גינטל.
וסילי פויארקוב
ביוני 1643 פויארקוב נשלח עם עוד 133 אנשים לחקר האזור. המשלחת יצאה מהעיר יקוטסק בהנחיית ראש השלטון האזורי. ללא ידיעה על הנתיב המועדף המשלחת התקדמה לאורך הנהרות באזור ורק לקראת החורף הגיעה לאזור פרשת המים בהרי סטנובוי. בהחלטת פויארקוב 49 אנשים נשארו לחניית חורף והיתר התקדמו לכיוון ההרים. בחודש דצמבר הם הגיעו לנהר זיה בחבל דאוריה (חלק של עבר הבאיקל). האזור היה מיושב ומתאים לעיבוד חקלאי. עקב קשיים שונים והתקלויות עם המקומיים עד לאביב 1644 רק 40 אנשים היו בין החיים.
רחוב ביאליק (רמת גן)
בית הכנסת הגדול (רמת גן) ברחוב הרצל 47
בית כנסת גדול עם תפילות בנוסח אשכנז, אשר שופץ בשנת 2007. חזן בית הכנסת הנוכחי הוא ישראל רנד.
וסילי פויארקוב
לקראת הקיץ המשלחת החלה להתקדם לכיוון אמור תוך קרבות עזים עם האוכלוסייה המקומית. לקראת הסתיו הם הגיעו לשפך נהר אמור לאוקיינוס. הוחלט לבנות אוניות ולצאת חזרה דרך הים. המסע בים היה מוצלח והם חזרו ליקוטסק כ-3 שנים לאחר תחילת המסע.
רחוב ביאליק (רמת גן)
קניון ביאליק (מרכז אלרם לשעבר)
מרכז קניות ובילוי הממוקם בהצטלבות הרחובות ז'בוטינסקי וביאליק בר"ג. מול קולנוע רמה. המרכז נפתח ב-1999 נמצאים בו מותגי אופנה, בתי קפה וקומת ילדים הכוללת ג'ימבורי.
וסילי פויארקוב
המסע היה חשוב להתקדמות הרוסית לכיוון נהר אמור בהמשך והיה תחילה של תקופת סכסוכי הגבול עם סין במאה ה-17-18.
רחוב ביאליק (רמת גן)
קניון ביאליק (מרכז אלרם לשעבר)
בקניון נמצאים גם משרדי אגף החינוך של עיריית רמת גן וכן מפעלי בית עמנואל - חברת תרבות הפנאי והחינוך המשלים ברחבי רמת-גן.
עד שנת 2018 פעל בקניון קולנוע מרשת בתי הקולנוע לב.
קולנוע רמה
קולנוע רמה שהיה בית הקולנוע השני ברמת גן נחנך ב-28 במאי 1938 בפינת רחובות ביאליק וז'בוטינסקי ברמת גן. והעניק למפגש בין שני הרחובות את השם הלא רשמי "צומת רמה".
הקמת בית הקולנוע נחשבה כאחד הפרויקטים החשובים באותה תקופה:
אירוע הפתיחה נערך במעמד מושל המחוז הבריטי, מר קרוסבי, והשתתפה בו התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית שלימים הפכה להתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
שטח המבנה היה 1,178 מ"ר והכיל 1,000 מושבים. תכנון המבנה הוטל בתחילה על אדריכל גרמני, אך לאחר שזה עזב את הארץ הוטל התכנון על המהנדס ישראל מיכאלי.
סגנון הבניה היה בינלאומי כפי שנהוג היה באותה תקופה עם השפעות אר דקו.
בית רוזן (רחוב ביאליק 89)
בית רוזן הוא אחד משני מרכזי התרבות והפנאי ברמת גן (יחד עם בית דורון ברחוב ארלוזורוב), ונפתח בשנת 2004. המקום הוקם באמצעות תרומת יעקב ומריאן רוזן.
בית רוזן מתקיימות פעילויות חוגים וסדנאות למבוגרים, חוגים לילדים ולנוער, חוגים טיפוליים לילדים ולנוער, ספריה עירונית, מועדון גמלאים, הרקדות, ערבי זמר ושירה בסגנון עיראקי- מצרי ועוד.
בחודש מאי 2018 התקיים טקס חנוכת הקומה השלישית בבית רוזן.
מחלף ההלכה
בדומה למחלפים אחרים בנתיבי איילון גם במחלף זה הגשר נבנה בתוואי הדרך העירונית והוא חולף מעל הדרך המהירה.
היציאות והכניסות למחלף מרומזרות ברובן ואילו בנתיבי איילון מתאפשרת תנועה ללא רמזורים. היציאה לכיוון איילון צפון מתחברת ליציאה למחלף רוקח.
תחת המחלף עוברת מסילת החוף (מסילת איילון מתחילה בתחנת הרכבת תל אביב מרכז ודרומה, זאת למרות שנחל איילון נמשך גם צפונה לה).
בסוף רחוב ביאליק מצויים שלטי חוצות מהגדולים בישראל, אשר נראים למרחק רב.
קישורים חיצוניים
הכירו את שכונת ביאליק ברמת גן, מתוך עכבר העיר, 31 ביולי 2017
קרט (יחידת משקל)
קרט (Carat, מיוונית: κεράτιον, תעתיק: קרטיון. תעתיק באיטלקית: קאראטו) היא יחידת משקל באבני חן, והוא שווה בדיוק ל-200 מיליגרם.
הקרט מחולק ל-100 נקודות, כל אחת 2 מיליגרם משקלה.
היסטוריה
יחידת מידה זו אומצה על ידי הוועידה הכללית למידות ומשקלות באוקטובר 1907. הגדרה זו לקרט מכונה לעיתים "קרט מטרי", להבדיל מהגדרות קודמות לקרט, שנעו בין 197 ועד ל-215 מיליגרם.
מקור השם
מקור השם הוא בזרעי פרי עץ החרוב (ביוונית: κεράτιον, תעתיק: קרטיון), שהם אחידים יחסית במשקלם ושימשו בימי קדם לשקילת אבני החן.
קרטון
קרטון הוא משטח העשוי נייר המשמש בעיקר לצרכים תעשייתיים כחומר אריזה, אחסון ועוד. הקרטון בנוי בדרך כלל משלוש שכבות של נייר אשר דבוקות זו לזו כאשר השכבה האמצעית מקופלת לצורת סינוסיאדה (צורה גלית) ובכך כולאת בתוכה חלל. קיימים גם סוגי קרטון בהם שכבות הנייר צמודות זו לזו (במבנה שאין בו חללים) או שמתווספת אליהן שכבת פלסטיק המאפשר את החוזק האופייני לקרטון. הקרטון הפך לפטנט באנגליה ב-1856.
שימושי הקרטון
הקרטון משמש בעיקר כחומר אריזה של מוצרי תעשייה, חקלאות או מוצרים ביתיים וכן לאחסונם של מוצרים אלה. (לדוגמה: קרטוני ביצים, חלב, משקאות קלים, מוצרי חלב, תוצרת חקלאית טרייה). בנוסף יכול לשמש הקרטון כחומר בידוד, כחומר בסיס המסייע לבניה קלה וגם לשימושים כלליים אחרים.
תכונות הקרטון
הקרטון הוא מוצר זול בשל משקלו הסגולי הנמוך. מבנה הקרטון הגאומטרי מקנה לו חוזק כפיפה שאינו קיים בנייר.
הדיוויזיה הדנית
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בינואר 1997 על בסיס דיוויזיית יוטלנד. במשך למעלה מעשר שנים, הדיוויזיה הדנית הייתה הדיוויזיה היחידה בצבא הדני, והיא ריכזה תחתיה את מרבית הכוחות הזמינים של הצבא הדני. היא הייתה מחולקת לשתי בריגדות (ה-1 וה-2). ב-2006, בעקבות הסכם בין שרי ההגנה של דנמרק וליטא, סופחה תחת פיקוד הדיוויזיה בריגדת חיל רגלים ממוכן של צבא ליטא. ב-2013 צורפו אליה גם בריגדה אסטונית ובריגדה לטבית.
ב-1 בינואר 2019 פורקה הדיוויזיה ושולבה במסגרת הדיוויזיה הרב-לאומית צפון הכוללת חיילים מדנמרק, אסטוניה ולטביה.
גן החיות של ברצלונה
בעלי חיים ותערוכות
האטרקציות של גן החיות כוללות בית פרימטים, טרריום, "ארץ הדרקונים" הכוללת דרקוני קומודו ו"אקוורמה" למופעי דולפינים.
בפארק יש 4 דולפינים: אנאק (נקבה), בלאו (זכר), טומאי (זכר) ו-נויק (זכר).
חילוץ
ב-8 בדצמבר 2014 קפץ גבר בן 45 לתוך מתחם האריות. הוא ננשך ונשרט, אך חולץ ובסופו של דבר החלים מפציעותיו.
מגפת הקורונה
ב-8 בדצמבר 2020, ארבעה אריות בגן החיות נמצאו חיוביים לקורונה.
פרשנות קופנהגן
פרשנות קופנהגן היא אחת הפרשנויות של מכניקת הקוונטים אשר נוסחה בין השנים 1925-1927. היא מיוחסת לפיזיקאי נילס בוהר ותלמידיו, ונקראת פרשנות קופנהגן על שם עיר מושבם קופנהגן שבדנמרק. על פי פרשנות זו, גדלים פיזיקליים קיימים ומוגדרים היטב רק לאחר שנמדדו בפועל על ידי מערכת מדידה מוגדרת היטב (בוהר השתמש במונח "מערכת מדידה" במקום המונח "צופה" כדי לחסוך הסתבכות בשאלות תאולוגיות בנוגע לתודעה ולנפש). עצם ביצוע המדידה הוא הגורם להופעת הגודל הנמדד, שערכו נקבע באופן הסתברותי מתוך כלל הערכים האפשריים. עוד גורסת הפרשנות כי להתנהגות הצופה ישנה משמעות מכרעת בקביעת תוצאת הניסוי. הצופה יכול באורח שרירותי להחליט עבור אלקטרון, לדוגמה, האם הוא גל או חלקיק, לפי אופי הניסוי שאותו הוא בוחר לבצע (דואליות גל-חלקיק). לפני המדידה האלקטרון נמצא במצב קוונטי המהווה סופרפוזיציה קוונטית של כל המצבים האפשריים, בצירוף ההסתברות למדוד כל מצב. אחריה, האלקטרון נמצא במצב מוגדר (המצב בו הוא נמדד) ונשאר במצב זה. אף בין בוהר לתלמידיו לא שררה אחידות-דעות מוחלטת, כך למשל נחלקו הוא וורנר הייזנברג בשאלת ממשותה של פונקציית הגל.
פרשנות זו, הגם שהיא הנפוצה ביותר כיום, מעלה תמיהות רבות. הגדולות שבהן עוסקות בקריסת פונקציית הגל, באי-הדטרמיניזם הטבוע בתאוריה (לכן פרשנות זו נקראת "הפירוש ההסתברותי למכניקת הקוונטים"), בבעיית המדידה וכן בפרדוקסים הנוגעים לקיומם של דברים וגדלים פיזיקליים בממשות, ביניהם: החתול של שרדינגר והפרדוקס של איינשטיין-פודולסקי-רוזן.
עקרונות פרשנות קופנהגן
על פי פרשנות זו, שמקורה באקטואליזם החריף שהחזיק בו נילס בוהר, גדלים פיזיקליים קיימים ומוגדרים היטב רק אחרי שנמדדו בפועל על ידי מערכת מדידה מוגדרת היטב. כלומר, גודל פיזיקלי כלשהו נקבע רק בעת ביצוע המדידה.
לדוגמה: בניסוי שני הסדקים, לאלקטרון אין מיקום מוגדר אלא ברגע שהצופה מחליט לבצע מדידה על ידי סגירת אחד הסדקים (או כאשר האלקטרון פוגע במסך). באופן חריף יותר, לפי פרשנות זו בניסוחו החריף של בוהר, לא ניתן להתייחס למהירות של אלקטרון לפני שהתבצע ניסוי למדוד אותה, כי רק אחרי המדידה לאלקטרון יש מהירות.
לדוגמה, אם פונקציית הגל של החלקיק היא אזי בעת מדידת מיקום החלקיק נקבל שההסתברות למצוא את האלקטרון בצד ימין היא ואילו ההסתברות למצוא אותו בצד שמאל היא.
מסיבה זו ידועה פרשנות קופנהגן כ"פירוש ההסתברותי למכניקת הקוונטים". קריסת פונקציית הגל שמתרחשת בעת מדידה - חלק חשוב בהתאמת פרשנות קופנהגן למציאות כפי שהיא נצפית בניסוי - לא קיים בפורמליזם של מכניקת הקוונטים מאחר שמשוואת שרדינגר היא דטרמיניסטית לחלוטין. עובדה זו תהווה את אחד המקורות העיקריים לבעייתיות של פרשנות קופנהגן ולהיותה שנויה במחלוקת.
משמעויות פילוסופיות של הפרשנות
פרשנות קופנהגן הולידה פרשנויות פילוסופיות רבות שהולידו בתורן מאמרים רבים, ספרים ואפילו סרטים. חשוב להבין כי כל הפרשנויות הללו אינן תורות מדעיות משום שהן אינן ניתנות להפרכה, בהיותן מבוססות, בהגדרתן, על הנחות בלתי מדידות. אין גם כל הכרח להגיע למסקנות פילוסופיות מעין אלה עקב התמיהות שמעלה פרשנות קופנהגן. נילס בוהר עצמו לא דגל באף אחת מהן וטען כי עלינו פשוט להשלים עם אי יכולתנו לדעת הכל.
יש שגזרו מפרשנות קופנהגן משמעות פילוסופית, כי עלינו לזנוח את ראיית העולם התומכת בהיות ההכרה כלי המספק שיקוף של המציאות ועלינו להתחיל לחשוב על ההכרה ככלי מכונן מציאות (בדומה לאידיאליזם הקיצוני של ג'ורג' ברקלי ודייוויד יום). כך שהשאלה מהו האלקטרון כשלעצמו, ללא צופה, אין לה פשר של ממש. כך, ניתן להסיק כי תודעת האדם קובעת את המציאות - את הנחלים, העצים, בעלי החיים ואף בני אדם אחרים. העולם בעיני המתבונן היא פרשנות אידיאליסטית קיצונית, או כפי שאלברט איינשטיין התבטא פעם בלעג (משום ששלל את פרשנות קופנהגן), "האם כשאני עוצם את עיני, הירח נעלם?". ראייה זו מעמידה את פרשנות קופנהגן כהמשכה הפיזיקלי של תורת קאנט, שטען כי משמעותם היחידה של החלל והזמן הוא האספקט התודעתי שלהם (ב"עולם התופעות"), כאשר לא ניתן לדבר על עולם ה"דברים כשהם לעצמם", ובעצם תודעת האדם היא הקובעת את המציאות הרלוונטית.
דרך שונה במקצת להסתכל על פרשנות קופנהגן היא לומר שבמקום לחשוב על היקום כעשוי מעצמים המקיימים ביניהם אינטראקציות, אפשר לחשוב עליו כאינטראקציה מאוד מורכבת שלפעמים מתנהגת בצורה מדידה (כלומר בצורה שמתאימה לחוקי הפיזיקה היחסותית). הסתכלות כזו אינה מקדמת אותנו יותר מהאחרות מבחינת ההבנה המדעית, אולם יתרונה הוא שהיא אינה מכפיפה את החוקיות הפיזיקלית לתודעת הצופה. ההתערבות של הצופה בהתאם להסתכלות זו מתבטאת בבחירת המתווה של הניסוי ולא בהשפעה מסתורית כלשהי של תודעתו על התוצאות.
המשמעות המעשית של הפרשנות
משוואות מכניקת הקוונטים אינן תלויות בפרשנות קופנהגן או פרשנויות אחרות. הניבויים של מכניקת הקוונטים - כלומר כל מה שאפשר לבדוק בניסוי - ברורים, ולכן למחלוקת הפילוסופית באשר למשמעויותיה אין השלכות מעשיות מבחינת הפיזיקאי. לפי הגישה האמפיריציסטית, אין למחלוקת זו משמעות כלל. כמו כן התאוריה של דה-קוהרנטיות קוונטית נותנת תשובה לשאלה באלו מקרים תתרחש קריסת פונקציית הגל ובאלו לא תתרחש קריסה כזו. אם מתייחסים לפונקציית הגל כאל תיאור מתמטי של מצב החלקיק רק זמן מה לפני ביצוע מדידה או זמן מה אחריה, אין צורך לעסוק בשאלה מתי בדיוק קורסת פונקציית הגל, ומקבלים תורה שלמה מבחינה מתמטית המנבאת במדויק כל תוצאה של ניסוי שניתן לבצע.
תורת הקוונטים "עובדת", והאימרה המפורסמת המיוחסת לפול דיראק או ריצ'רד פיינמן, שמתייחסת לפרשנויות הפילוסופיות של תורת הקוונטים היא "שתוק ותמשיך לחשב!".
משפחת פאלאס
משפחת פאלאס היא משפחת אסטרואידים מסוג B (קבוצת-בת של סוג C - אסטרואידים העשויים בעיקר פחמן). היא מאופיינת בנטיית מסלול גבוהה וממוקמת באמצע חגורת האסטרואידים. היא נצפתה לראשונה ב 1928 על ידי קיוצוגו היראיאמה.
האסטרואיד הראשי במשפחה הוא 2 פאלאס. הוא השלישי בגודלו מבין כל האסטרואידים עם קוטר של 500 ק"מ. יתר חברי המשפחה קטנים בהרבה, כשהגדול מביניהם 5222 יופה (Ioffe) קוטרו 22 ק"מ. רוב החברים הם מהסוג הספקטראלי הנדיר B ולכן מניחים שמוצאם מפאלאס. חבר אחר במשפחה הוא כנראה 3200 פָאֵיטוֹן שהוא אסטרואיד אפולו. פאיטון הוא המקור למטר המטאורים הג'מינידים.
נתוני המסלול הממוצע של המשפחה ניתנים בשתי הטבלאות מטה. הנתונים הם: מרחק ביחידות אסטרונומיות (AU) מהשמש, אקסצנטריות ונטיית מסלול. בטבלה הראשונה מבוצע ניטרול השפעות מחזוריות 'חולפות' (החוזרות כל כמה עשרות אלפי שנים)
בטבלה השנייה מופיעים הנתונים המשקפים את המסלול הממוצע היום ללא ניטרול זה. הראשון לחשב את הניטרול ולהגיע למסקנה שלכל חברי המשפחה מקור משותף היה קיוצוגו היראיאמה.
יעקב יוסף הרמן
יעקב יוסף הרמן (באנגלית Yaakov Yosef Herman ; סלוצק 1880 - ירושלים י"ז בתמוז ה'תשכ"ז, 1967) היה דמות חרדית בולטת בניו יורק של ראשית המאה העשרים.
בתו, הסופרת רוחמה שיין, כתבה עליו את הביוגרפיה רבת המכר "הכל לאדון הכל", שהפכה את דמותו למוכרת מאוד בקרב הציבור החרדי.
קורותיו
פגש את אשתו איידל בת הרב שמואל יצחק אנדרון מקים ישיבת רבנו יעקב יוסף, בהיותו בן 21. בתחילה לא יצא השידוך אל הפועל, משום שלאשתו ולמשפחתה לא היו אמצעים לנדוניה, שאותה דרשו הוריו. הרב הרמן, שחפץ בכלה, העביר למשפחתה 2,000 דולר, כדי שיציגו זאת כנדוניה של הכלה.
בתקופת השפל הגדול נקלע לחובות כבדים, ונאלץ לסגור את חנות הפרוות שבבעלותו. הוא החליט שלא להכריז על פשיטת רגל, והתאמץ להחזיר את כל חובותיו. לאחר מכן התפרנס מעסק לשיווק חלב ישראל.
כשהיה בן 33 החל להתענות מדי יום, ולאכול רק בערב. בשנותיו המאוחרות, לאחר שסבל מכאבים חזקים בגבו וברגליו, צם רק בימים שני וחמישי.
בשנת 1939 עלה לארץ ישראל עם אשתו, והתגורר בירושלים, שם פתח חנות למכירת תשמישי קדושה בשכונת מאה שערים. בתקופה זו הוא חתם על כרוזים ומסר דרשות.
נפטר בשנת 1967, מעט לאחר מלחמת ששת הימים, ונקבר בהר המנוחות.
הכנסת אורחים
הרב הרמן ביקש מארוסתו שביתם יהיה פתוח תמיד לאורחים. מיד כשהקימו את ביתם החלו להתארח בו בסעודות שבת ובמהלך השבוע עשרות אנשים, כולל בעלי מוגבלויות פיזיות ורגשיות שלא היה להם מקום אחר. גם ראשי ישיבות מאירופה שבאו למסעות גיוס כספים בארצות הברית, כדוגמת הרב אליעזר יהודה פינקל, הרב ראובן גרוזובסקי, והרב אליהו אליעזר דסלר, בחרו להתארח בביתו, בשל הקפדתו על כשרות בסטנדרטים מחמירים.
הרב ברוך בער ליבוביץ', שהתארח בביתו כשנתיים בעת שגייס כסף עבור ישיבתו, ישיבת קמניץ, כינה אותו ה"חפץ חיים של אמריקה".
השפעתו
אף שלא עסק במקצוע תורני, הרב הרמן השפיע על צעירים לקיים מצוות ולהתחזק בלימוד תורה. הוא מסר שיעורים בישיבות רבינו יצחק אלחנן ו"רבינו יעקב יוסף" ושכנע תלמידים לנסוע לישיבות במזרח אירופה, שנחשבו לעילית של הישיבות בעולם היהודי בתקופה זו. חלקם היו לרבנים יודעים, כדוגמת הרבנים אביגדור מילר, שכנא זון, ברוך קפלן ושמואל שכטר. גם ילדיו נסעו בהשפעתו לאירופה. בנותיו בסי ורוחמה עם בעליהן, ובנו נחום דוד התגוררו במיר, והגברים למדו בישיבה הגדולה שהייתה שם.
פעל בתחומים דתיים נוספים, כמו חלב ישראל, שחיטה כשרה והפרדה בבתי כנסיות.
משפחתו
לרב הרמן היו ארבע בנות ובן. חתונותיהם היו יוצאות דופן בשנות ה-30, בכך שהריקודים שלאחר הסעודה היו נפרדים. לאחר שהתאלמן, נישא בשנית לחיה מרים, אלמנת הרב זלמן דב וינר (חמותו של הרב שלמה שמשון קרליץ).
קשתות
קשתות היא ענף ספורט שבו מתחרים בקליעה בחץ וקשת.
סוגי קשתות
בתחרויות הקשתות המקובלות בעולם משתמשים במספר סוגי קשתות:
קשתות במשחקים האולימפיים
תחרויות הקשתות נערכו לראשונה באולימפיאדת פריז (1900), והתקיימו עד אולימפיאדת אנטוורפן (1920), למעט אולימפיאדת סטוקהולם (1912). לאחר מכן הוצא הענף מהתחרויות, והוא הושב אליו רק באולימפיאדת מינכן (1972). מאז מהווה הענף חלק בלתי נפרד מהמשחקים. בתחילה נערכו תחרויות FITA מלאות, והתחרויות במתכונתן המוכרת כיום החלו באולימפיאדת ברצלונה (1992). תחרויות אולימפיות קבוצתיות נערכו לראשונה באולימפיאדת סיאול (1988).
מאז הוחזר הענף למשחקים ב-1972, חולשים עליו הקשתים הדרום קוריאנים. הם זכו ב-30 מדליות מתוך 96 שחולקו, וב-16 מתוך 32 מדליות הזהב. אחריהם, בפער ניכר, ארצות הברית, עם 13 מדליות, מהן 8 מדליות זהב. בטבלת המדליות של כל הזמנים, הכוללת גם את התחרויות שנערכו בראשית המאה ה-20, מדורגות אחרי קוריאה הדרומית ארצות הברית (31 מדליות, מהן 14 מדליות זהב), בלגיה (20 מדליות, מהן 11 מדליות זהב) וצרפת (23 מדליות, מהן 6 מדליות זהב).
קשתות בישראל
ירון טל קולסניק (13 ביולי 1973 - 30 ביולי 2008) היה קשת ישראלי, אלוף עולם לסטודנטים ושיאן עולם בחץ וקשת. היה קשת בלתי מנוצח בישראל בשנים 1991 - 2007, והחזיק 16 שנים ברציפות בתואר אלוף ישראל. הוא ייצג את ישראל באליפויות עולם, באליפויות אירופה ובתחרויות בינלאומיות חשובות.
איגוד הקשתות בישראל הוקם בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20. בישראל פועלים, נכון לשנת 2015, שמונה מועדוני קשתות בבית לחם הגלילית, גבעתיים, ראשון לציון, הרצליה, מודיעין, ירושלים, מועדון קשתי כוכב השרון בכפר סבא ומכון וינגייט בנתניה, וכן שלושה מועדוני קשתות של בתי הלוחם השייכים לארגון נכי צה"ל בירושלים, תל אביב וחיפה. בעבר פעלו מועדונים נוספים בגן יבנה, חיפה, קיבוץ חפציבה, מרכז הספורט לנכים (איל"ן) ברמת גן ועוד. בנוסף קיימים בארץ מועדוני קשתות נוספים המיועדים בעיקר לחובבים ולא לתחרויות מקצועיות.
בשנת 2014 נשלחה מאיה רייסין ממועדון ראשון לציון לאולמפיאדת הנוער ננג'ינג שבסין. עלתה לשלב 16 הגמר ונפסלה, אבל ניצחה בשלב 1 עם קשת טורקי בקטגוריית "מיקס תים" עולמי.
בשנת 2017 הוקם ביישוב הושעיה שבגליל מועדון של עמותת קשתי הגליל.
בשנת 2018 נוסף מועדון קשתות בעיר רחובות שנקרא "קשתי השפלה".
בשנת 2021 ייצג את ישראל קשת בשם איתי שני שנשלח לאולימפיאדה בטוקיו יפן, אך הוא לא הצליח להעפיל אל הגמר. הוא היה הקשת הישראלי הראשון שייצג את ישראל במשחקים האולימפיים והגיע עד שלב שמינית הגמר בו הודח.
קלייד לי
קלייד ויין לי (באנגלית: Clyde Wayne Lee; נולד ב-14 במרץ 1944) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1966–1976. בעונת השתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן סן פרנסיסקו ווריורס, ולאורך 10 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 7.7 נקודות ו-10.3 ריבאונדים למשחק.
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 1966 נבחר לי על ידי קבוצת סן פרנסיסקו ווריורס בבחירה השלישית, אחרי קאזי ראסל ודייב בינג. בעונת הרוקי שלו העפיל עם הווריורס לגמר ה-NBA, אולם קבוצתו הפסידה בסדרת הגמר מול פילדלפיה 76', בתוצאה 2–4. בעונת הפך לשחקן חמישייה קבוע, רשם ממוצעים של 11.9 נקודות ו-13.9 ריבאונדים למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר במקומו של חברו לקבוצה נייט ת'ורמונד הפצוע, לצדם של שחקני הווריורס רודי לרוסו וג'ים קינג. בפלייאוף של אותה עונה הודחה סן פרנסיסקו בסדרת גמר המערב, על ידי לוס אנג'לס לייקרס. בשש העונות הבאות המשיך לי להציג יכולת טובה עם הווריורס, ולאורך התקופה תרם 8.1 נקודות ו-11.1 ריבאונדים למשחק.
בהרט
בהרט (בערבית: بَهَارَات, תעתיק מדויק: בהאראת) הוא תערובת תבלינים האופיינית למטבח הערבי ולמטבחים מזרח תיכוניים.
בהרט משמש כתבלין עיקרי בבישול עוף, בקר, קובה (על גרסאותיו השונות), חמוצים, אורז וטבית (החמין העיראקי). משמעות השם בהרט בערבית היא 'תבלינים' (צורת רבים של בהאר 'תבלין').
מרכיבים עיקריים בבהרט הם ציפורן, קינמון ופלפל אנגלי (הבהרט לא מכיל פלפל שחור).
קיימות גרסאות שונות לתערובת, ובחלקן מוסיפים גם תבלינים כמו אגוז מוסקט, הל, כמון או כוסברה יבשה. גרסאות שונות של בהרט נבדלות זו מזו בהרכב המדויק וביחס בין התבלינים השונים.
שיקו שביאר
פרנסיסקו דה פאולה קאנדידו שביאר (בפורטוגזית: Francisco de Paula Cândido Xavier; 2 באפריל 1910 - 30 ביוני 2002), המוכר כשיקו שביאר, היה מדיום פופולרי בתנועה הרוחנית המכונה ספיריטואליזם בברזיל וכתב 412 ספרים, שנכתבו לכאורה, באמצעות תהליך המכונה פסיכוגרפיה (psychography). זהו תהליך שבו המדיום יוצר קשר עם הרוחות והן באות בהסכמה, ומעבירות לו מידע שלא ידע עליו לפני כן. במקרה של שביאר, הוא קיבל מהרוחות את כל החומר והתוכן של ספריו.
יום סיירות
במסגרת תהליך המיון והגיוס לצה"ל, יום סיירות, או בשמו הרשמי יום שדה, הוא יום המשמש למיון מיועדים לשירות ביטחון (מלש"בים) טרם גיוסם ליחידות המיוחדות, בהן סיירת מטכ"ל, שייטת 13, יחידת שלדג, 669, קורס חובלים, שייטת הצוללות של חיל הים ויחידה 504.
שיקו שביאר
חייו
שביאר נולד בעיירה פדרו לאופולדו, שבמדינת מינאס ז'ראיס. היה מושפע מאוד מעבודותיו של אלאן קרדק, שהצהיר כי שביאר הונחה בידי רוחות ברמה גבוהה. המדריך הרוחני של שביאר היה עמנואל, אשר על פי שביאר, חי ברומא העתיקה בשם הסנטור פובליוס לנטולוס (Publius Lentulus), לאחר מכן רוחו התגלגלה בספרד, בגוף האב דמיאן, ולאחר מכן כפרופסור בסורבון.
שביאר האמין שהוא היה רק ​​ערוץ לעבודת הרוחות, שהוא לא היה מסוגל לייצר שום נס, כגון ריפוי אנשים, ולא היה מסוגל לפנות לנשמה של מישהו שמת, אלא אם אותה נשמת אדם הייתה מוכנה ליצור עמו קשר, תחילה. הופעותיו בתוכניות טלוויזיה בשנות ה-60 המאוחרות ובשנות ה-70 סייעו ואיפשרו לתנועת הספיריטואליזם (שנקראה גם על שמו של אלאן קרדק Kardecist) לקבל הכרה כאחת הדתות המוצהרות בברזיל. הפופולריות של שביאר נותרה ללא שינוי בברזיל לאורך כל חייו. למרות בעיות בריאות הוא המשיך לעבוד עד מותו, בשנת 2002. ב-2010, ספר הביוגרפיה שלו היה לסרט דרמטי בבימוי דניאל פיליו.
יום סיירות
יום הסיירות מועבר על ידי בוגרי היחידות המיוחדות ומתבצע במטווח 24. במשך היום מלשבי"ם המועמדים לשירות ביטחון עוברים פעילויות גופניות, ובסופו הם מחולקים לגיבושים השונים שיבוצעו כמה חודשים לאחר מכן.
מהלך היום
יום הסיירות כולל: המועמדים נדרשים למלא שאלון סוציומטרי על חברי הקבוצה כעוד כלי מסנן בתהליך המיון.
קרחון ג'ופיטר (אנטארקטיקה)
קרחון ג'ופיטר או קרחון יופיטר (באנגלית: Jupiter Glacier) הוא קרחון בחוף המזרחי של האי אלכסנדר, שב אנטארקטיקה
אורכו של הקרחון 19 קילומטרים; רוחבו של הקרחון 9 קילומטרים (בשפכו).
הקרחון זורם לכיוון מזרח ונשפך אל מפרץ ג'ורג' השישי, בסמוך מדרום לעמק אבליישן.
הקרחון שוכן מצפון לרמת פלאנט, אולם אינו ממוקם בתוך רכס ההרים של הרמה.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון התגלה לראשונה מהאוויר על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו מעל האזור ב-23 בנובמבר 1935.
שפכו של הקרחון מופה לראשונה, באופן חלקי, בשנת 1936, על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם;
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
בדומה האתרים סביבה, הקרויים על שם גופים במערכת השמש או קשורים אליה, נקרא הקרחון על שמו של כוכב הלכת צדק (באנגלית - ג'ופיטר), וזאת על אף שאינו בתוך רמת פלאנט - אלא בשל סמיכותו לקרחונים אחרים ברמה, וביחס לשמותיהם.
מגפת הקורונה בכף ורדה
מגפת הקורונה פרצה בכף ורדה במרץ 2020.
רקע כללי
ב־12 בינואר 2020 אישר ארגון הבריאות העולמי (WHO) כי נגיף הקורונה הוא הגורם למחלת נשימה בעיר ווהאן, מחוז חוביי, סין.
יחס ההרוגים במקרה של COVID-19 נמוך בהרבה מנגיף הסארס בשנת 2003, אך ההעברה גדולה משמעותית, עם מספר מקרי המוות הכולל.
ציר זמן
ב־20 במרץ אושר המקרה הראשון של COVID-19 במדינה, זר בן 62 מבריטניה.
למחרת ב-21 במרץ אושרו שני מקרים נוספים. שני המקרים היו תיירים מהולנד. שני מקרים אלו והקודם היו כולם באי בואה ויסטה לפני שנמצאו כננושאי הנגיף. המוות הראשון הוכרז ב־24 במרץ מי שהיה המקרה המאושר הראשון בכף ורדה.
ב־25 במרץ אושר מקרה רביעי, אזרח כף ורדה בן 43 שחזר מאירופה. למחרת, ב־26 במרץ, הודיע שר הבריאות של כף ורדה כי אשתו של הגבר שחלה חולה גם היא.
מניעה
מאז 16 במרץ נערכים בדיקות בכף ורדה. הבדיקות נערכות בעיר פראיה.
ב-17 במרץ, כאמצעי מניעה, הודיע ראש הממשלה אוליסש קורייה א סילבה  על השבתת כל הטיסות הנכנסות מארצות הברית, ברזיל, סנגל, ניגריה, פורטוגל וכל מדינות אירופה שנפגעו מנגיף הקורונה. השעיית הטיסות הייתה בתוקף למשך שלושה שבועות. ב-28 במרץ לראשונה אי פעם בכף ורדה הוכרז על מצב חירום.
ספירומטריה
ספירומטריה (באנגלית: Spirometry) הוא המבחן הנפוץ ביותר למדידת תפקודי ריאה.
בספירומטריה משתמשים במכשיר ספירומטר למדוד את פעילות הריאות על פי נפח וזרימת האוויר שנשאף וננשף. בעזרת ספירומטריה ניתן ליצור פנאומוטאקוגרף בו ניתן להיעזר באבחון מחלות כמו אסתמה, סיסטיק פיברוזיס ומחלת ריאות חסימתית כרונית.
עונת 1993/1994 בלה ליגה
עונת 1993/1994 הייתה העונה ה-63 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-4 בספטמבר 1993 והסתיימה ב-15 במאי 1994.
הליגה כללה 20 קבוצות. שתי הקבוצות האחרונות ירדו לליגת המשנה בסוף העונה. הקבוצות שזכו במקומות 17-18 השתתפו במשחקי המבחן עם קבוצות מליגת המשנה.
מרק לזר
מרק לזר (נולד ב-28 בפברואר 1967 במלבורן, אוסטרליה) הוא מוזיקאי ישראלי, נגן גיטרה בס, זמר, מלחין, פזמונאי, מעבד ומפיק מוזיקלי, חבר ובסיסט להקת רוקפור משנת 1993 ועד היום. סגנון נגינת הבס שמאפיין את לזר הוא אגרסיבי ומלודי.
נוסף על פעילותו ברוקפור, מנגן לזר גם בלהקת הליווי של המוזיקאי דידי ארז, וכן בלהקת הליווי של הצמד רוסו וויינברג. במהלך השנים עבד לזר וניגן גם עם שי נובלמן, אביב גפן, ג'נגו, אפרת בן צור, איזבו, נינט טייב, אלקטרה, אלי רוזן, יגאל כרמל, נועה בביוף, ענת סגל, הֶפִּי ולהקת אנרגיה חולנית.
עונת 1993/1994 בלה ליגה
ברצלונה זכתה בתואר וזאת בפעם ה-14 בתולדות המועדון ובפעם הרביעית ברציפות. היא זכתה בהסופר קאפ הספרדי תוך ניצחון על ריאל סרגוסה בסיכום מפגש כפול - 5:4, 0:2.
ליידה (לאחר עונה בודדת) ואוססונה ירדו לליגת המשנה בסוף העונה. ריאל ואיאדוליד וראיו ואיקאנו השתתפו במשחקי המבחן. כתוצאה מהם ראיו ואיקאנו ירדה לליגת המשנה.
כדורגלנים מצטיינים
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק: רומאריו, ברצלונה, שכבש 30 שערים ב-33 משחקים.
מרק לזר
עם להקת רוקפור
לדיסקוגרפיה של רוקפור ראו רוקפור
חייו הפרטיים
מרק לזר הוא עורך דין בהכשרתו. נשוי לאתי ואב לבת ובן. מתגורר בתל אביב.
גרטרוד קולמאר
גרטרוד קולמאר (בגרמנית: Gertrud Kolmar; 1894, ברלין – 1943, אושוויץ) הייתה משוררת יהודייה-גרמנייה שנספתה בשואה.
ביוגרפיה
גרטרוד קולמאר נולדה בשם גרטרוד קתה חודציזנר (Gertrud Käthe Chodziesner) למשפחה יהודית-גרמנית מתבוללת. קולמאר הייתה הבכורה מבין ארבעה ילדים: מארגוט (נולדה ב-1897), גאורג (נולד ב-1900) והילדֶה (נולדה ב-1905). שמה הספרותי נגזר משמה הגרמני של העיירה חודז'ז' שבנפת פוזן (פוזנן), מקום מוצאה של משפחת אביה, שעל שמה נקראה המשפחה.
קולמאר גדלה במשפחה בעלת זיקה לספרות. בני משפחתה נהגו להציג מחזות ולהקריא שירה ליד שולחן ארוחת הערב. בשנות העשרים המאוחרות החלו שיריה של קולמאר להתפרסם בכתבי עת ספרותיים ואנתולוגיות ספרותיות.
בשנת 1928 חלתה אמה אנושות וקולמאר שבה לביתה, ניהלה את משק הבית וטיפלה באמה עד למות האם בשנת 1930. אז לקחה קולמאר את מקומה של אמה בניהול משק הבית, הפכה לעוזרתו של אביה בתפקידי נוטריוניות והתמקדה בכתיבתה.
הכרך השלישי של כתביה, "Die Frau und die Tiere" (הגברת ובעלי החיים), יצא לאור באוגוסט 1938 בהוצאה לאור שבעליה היו יהודים, אך הושמד לאחר "ליל הבדולח" בנובמבר. באותה שנה אולצו קולמאר ואביה למכור את ביתם והיא עברה ל"בית יהודים" בברלין-שנברג. באמצע 1941 אולצה קולמאר לעבוד במפעל תעשייה צבאית. היא נשארה עם אביה עד לגירושו לגטו טרזין בספטמבר 1942, שם נפטר בשנה שלאחר מכן. קולמאר נעצרה על ידי האס-אס ב-27 בפברואר 1943 וגורשה לאושוויץ ב-2 במרס 1943. תאריך מותה המדויק אינו ידוע.
הנצחה
על בסיס שירה הכמו-נבואי של קולמאר משנת 1937 "Aus dem Dunkel" (אל מחוץ לחשכה) ובהשראתו כתב המלחין ג'וליאן מרשל קנטטה למצו-סופרן, מקהלה ושני צ'לו בשם "אל מחוץ לחשכה". ביותר. בשיר דימויים דמויי חלום של התפוררות וריקבון והוא מהווה מעין נבואה של גל הגאות הנאצי המאיים על העולם.
אסמאעיל פאשא
אִסמאעיל פאשא (בערבית: إسماعيل باشا; תעתיק מדויק: אסמאעיל באשא; 1830–1895), היה ואלי מצרי ומאוחר יותר גם הח'דיו הראשון של מצרים, שלט כיורש שושלת מוחמד עלי. הוא שלט משנת 1863 עד שסולק אחרי בקשה בריטית בשנת 1879. בעת שלטונו עברה מצרים מודרניזציה משמעותית, אך הוא גם השאיר את מצרים בחובות כבדים שהגבירו את התלות שלה בארצות אירופה, במיוחד באימפריה הבריטית.
אסמאעיל פאשא פעל להביא למודרניזציה מואצת בארצו ולקרבת את מעמדה לזה של מדינות אירופאיות. לצד פיתוחים טכנולוגיים מרחיקי לכת, אסמאעיל שלח משלחות צבאיות למען כיבושים בקרן אפריקה והאגמים הגדולים של אפריקה אשר הובילו למלחמה נגד כוחות מקומיים ואף האימפריה האתיופית. במסגרת המודרניזציה הנרחבת נבנתה תעלת סואץ לצד מיזמים ותשתיות רבות נוספות, בתקופת כהונתו גדלו מוסדות החינוך המערביים והחילונים במצרים והחלו להתפרסם עיתונים מצריים אשר לרוב נותרו ללא צנזורה ממשלתית. כמו כן החלה פריחה של עסקים כגון בנקאות, ארכאולוגיה והתמקצעות במגוון מקצועות טכניים. בעת הייתה ממשלתו של אסמאעיל במשבר כלכלי, מכר את כלל המניות של התעלה לממשלה הבריטית במחיר של ארבעה מיליון לירות שטרלינג.
מחירת המניות תרמה זמנית למצב הכלכלי אך בהמשך היה על אסמאעיל להעביר סדרת חקיקות שנועדו למנוע קריסה כלכלית ללא הועיל. במהלך תקופת כהונתו עלתה ההשפעה הכלכלית והפוליטית של אירופה על מצרים והחלה גם התיישבות אירופאית נרחבת בתוך עריה הגדולות של מצרים. תחת לחץ בריטי היה על אסמאעיל להקים את משרד ראש ממשלת מצרים ולחלוק בסמכויותיו. הדחתו של אסמאעיל בידי הבריטים תרמה בסופו של דבר לפריצת מרד עוראבי ולשלטון בריטי דה פקטו במצרים לאחר המלחמה האנגלו-מצרית.
שנותיו הראשונות
אסמאעיל נולד בקהיר, והיה הבן השני מתוך שלושת הבנים של איברהים פאשא והנכד של מוחמד עלי. אמו חושיאר קאדין, הייתה אשתו השלישית של איברהים ובת למוצא צ'רקסי. אחותה של חושיאר קאדין, סולטנה פרטבניאל, הייתה אשתו של מהמוט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית. אחרי שקיבל חינוך אירופאי בפריז, הוא חזר למצרים, ואחרי מות אחיו הבכור הפך ליורש של דודו השליט, מוחמד סעיד פאשה. סעיד שלח את אחיינו, אסמאעיל, למשימות שונות במדינות אחרות, בין השאר אל האפיפיור, אל נפוליאון השלישי ואל סולטאני האימפריה העות'מאנית. בשנת 1861 הוא נשלח לסודאן בראש צבא של כ-14,000 לוחמים כדי לדכא מרד. הוא השלים בהצלחה את המשימה. במותו של סעיד, ב-18 בינואר 1863, הוכרז אסמאעיל כשליט (ואלי) ללא התנגדות.
מצרים אשר השיגה עצמאות בפועל (דה פקטו) מהאימפריה העות'מאנית בידי פועלו של מוחמד עלי נותרה הלכתית (דה יורה) מחוז בתוך האימפריה העות'מאנית. בעוד מוחמד עלי קידם רבות פיתוחים אינטלקטואלים ורפורמות בתקופת שלטונו, לא היה כך הדבר אצל יורשיו. עבאס חלמי הראשון, נכדו של מוחמד עלי שירש את הכתר במות אבראהים פאשא, נודע לרוב בתור אדם אפרורי ומסתגר אשר התנגד לשינויים רחבי היקף במנהל או בחברה. בימיו של עבאס חלמי בשלטון החל לחץ חיצוני בריטי להביא לשינויים פנימיים כאשר הוכרח עבאס חלמי לתמוך בבנייתה של מסילת ברזל מקהיר לאלכסנדריה, מסילת הברזל הראשונה בתולדות מצרים. גם בעת שלטונו של מוחמד סעיד פאשא המשיכה עליית ההשפעה החיצונית על מצרים אם כי רוב תשתיות הפיתוח של מוחמד עלי - דוגמת טיפוח של החינוך והבאת מקצועות מערביים חדשים לתוך מצרים עצמה - הוקפאו.
ח'דיו של מצרים
עם עלייתו לשלטון אסמאעיל הכריז על עצמו כעל ח'דיו מצרים (מקביל לתואר משנה למלך), על אף שהאימפריה העות'מאנית והכוחות האירופאים הכירו בו רק כואלי (מקביל לתואר של מושל), תואר נמוך יותר. ב-1866–1867 אסמאעיל קיבל מן האימפריה העות'מאנית את התואר ח'דיו בתמורה להגדלת המס שמשלמת מצרים בתור ישות מדינית בחסות של האימפריה. צווים שונים מן האימפריה היו שינוי של חוק הירושה במצרים, של ירושה ישירה (מאב לבן ולא בין אחים), וב-1873 קיבל צו המגדיל את האוטונומיה השלטונית שלו ביחס לשלטון המרכזי בקונסטנטינופול. במהלך שלטונו הח'דיו קידם שתי מגמות מרכזיות. האחת היא הרחבת האוטונומיה לה זוכה מצרים כחלק מהאימפריה העות'מאנית והשנייה היא החלת תהליך מודרניזציה ואף אירופיזציה של מצרים. על הפילוסופיה שעל פיה הוא הוביל את מצרים ניתן ללמוד מהצהרתו בשנת 1879:
רפורמות
אסמאעיל פתח ביישום תוכניות גדולות לשינויים פנימיים של מצרים. התוכניות כללו עיצוב מחדש של מערכות המכס והדואר, המרצה של התקדמות מסחרית, יצירת תעשיית סוכר, כותנה וסיגריות, בניית ארמונות, בהם ארמון עאבדין אשר החליף את מצודת קהיר כמקום מושבו של השלטון; הגדלת מקורות הבידור של התושבים ובניית בית אופרה ותיאטרון. הוא הרחיב את העיר קהיר במידה גדולה, ובנה עיר חדשה לחלוטין בצד המערבי שלה בדומה לפריז. העיר אלכסנדריה הורחבה אף היא. בנוסף, החל בתוכנית בנייה של מסילות רכבת ברחבי מצרים. כאשר עלה לשלטון נמתחו קווי מסילות הברזל ברחבי המדינה לכדי 800 קילומטרים, בשנת 1870 עלה המספר הזה ל-1,280 קילומטרים.
אחד מהישגיו החשובים היה הקמת אספה של בעלי סמכויות בנובמבר 1866. אף על פי שהאסיפה הייתה צריכה להיות גוף ייעוצי בבסיסה, חבריה השפיעו רבות על עניינים ממשלתיים. ראשי כפרים עמדו בראש האספה, ובכך הגדילו את השפעת הפוליטיקה והכלכלה באזורי הכפר. לצד זאת, אסמאעיל פאשא נכנס לעיתים קרובות למאבקים נגד בעלי קרקעות ומנהיגים אזוריים חקלאיים ופעל לפיתוח עירוני ולעיור ממושך בתוך מצרים במטרה להסדיר מעמד עירוני שיהווה אופוזיציה משמעותית להשפעה של האיכרים ובעלי הקרקעות אשר לעיתים קרובות פעלו מעם אינטרסים אזוריים ולא מדיניים. אסמאעיל הקדיש תשומת לב מרכזית לפיתוח מרכזי אוכלוסין בבניית מערכות אספקת מים וגז סדירות, תחבורה עירונית, תאורת רחוב וכדומה.
בתקופת שלטונו של אסמאעיל החל שינוי מרחיק לכת בראייה האינטלקטואלית ובמערכת החברתית. אסמאעיל היה השליט המצרי הראשון מאז מוחמד עלי לטפח את מוסדות החינוך במדינה. שני קודמיו, עבאס חלמי הראשון וסעיד פאשא הקפיאו תוכניות חינוכיות. מזה מאות שנים היו לימודיה של אקדמיית אל-אזהר הסונית לבסיסו של כמעט כל מוסד חינוכי ברחבי האומה. אסמאעיל ערך רפורמה נרחבת בתחום החינוך והורה על הכנסת מקצועות חילונים לתוכנית הלימודים של מערכת החינוך המצרית, אותה הוא הרחיב בצורה משמעותית על ידי בנייה של בתי ספר רבים. כמו כן, אסמאעיל הורה על הקמת מוסדות השכלה גבוהה שיכשירו צעירים בתחומים כגון רפואה, משפטים והוראה. במקביל לשינויים החילוניים, החלו אתגרים ומאבקים תאולוגים פנימיים לנוכח ההטפות הדתיות של ג'מאל א-דין אל-אפגאני.
אסמאעיל דגל בפתיחות כלפי אירופה וכלפי הגירה באופן כללי, ובעקבות זאת אירופאים רבים היגרו למצרים. מאלפים בודדים בשנות ה-60 של המאה ה-19, כמות המתיישבים האירופאים במצרים גדלה למעל מאה אלף בשנת 1876. קהילות אירופאיות אלו הקימו מוסדות תרבות והשכלה שונים במצרים ותרמו לפיתוח עיתונות ודפוס. 'המכון' הצרפתי באלכסנדריה, אשר נפתח כבר בשנת 1859, היה הראשון מסוגו שתרם לגידולו של דור אינטלקטואלים חילוניים במצרים. גם ערבים מארצות אחרות, בעיקר מסוריה ולבנון, היגרו למצרים תחת תקופת שלטונו של אסמאעיל. בזכות היכרותם עם האירופאים הם תפקדו כמעין חוליה מקשרת בין המצרים המקומיים למהגרים האירופאים. בנוסף, מהגרים אלו מסוריה ולבנון תרמו להוצאה לאור של עיתונים בערבית (כולל עיתונים חשובים שקיימים עד היום, כגון אל-אהראם). הממשל המצרי תחת הנהגתו של אסמאעיל היה סובלני יחסית ואפשר פלורליזם של דעות פוליטיות בתקשורת המצרית המתפתחת. מחיר הפיתוחים החינוכיים, התשתיות העירוניות והציבוריות והפיתוח המערבי הכולל במצרים היה העלאת התקציב הממשלתי לנושאים אלו פי כמה וכמה.
בנוסף, אסמאעיל הסכים לבניית תעלת סואץ והשגיח על תהליך הבנייה. כשנכנס לתפקיד, הוא סירב לאשר את הזיכיון לבניית התעלה שנתן סעיד. בעיה זו התעוררה שוב, כאשר נפוליאון השלישי נתן 3,800,000 £ (לירה שטרלינג) לחברה כפיצוי על ההפסדים שיקרו להם בעתיד כתוצאה מהשינויים של אסמאעיל בתוכנית. אסמאעיל השתמש בכל האמצעים כדי לשפר את תדמיתו בפני שליטים זרים ובפני הציבור, והייתה לו הצלחה רבה. הוא קיבל תואר אביר במסדר האמבט בשנת 1867, ובאותה שנה ביקר בפריז ובלונדון, שם התקבל בברכה על ידי המלכה ויקטוריה והלורד ראש העיר של לונדון. ב-1869 הוא ביקר שוב באנגליה. כשהתעלה נפתחה, אסמאעיל ערך פסטיבל בהיקף חסר-תקדים, והזמין נכבדים מרחבי כל העולם.
מסעות מלחמה
חזונו של אסמאעיל היה שמצרים תשלוט על נהר הנילוס לכל אורכו, כולל על כל הסתעפויותיו השונות, במטרה להפוך להגמוניה אזורית ביבשת אפריקה. הסולטאן העות'מאני הסכים ב-1865 למסור לו את מחוז "חבש" העות'מאני שכלל בעיקר את הטריטוריה של אריתראה בימינו. האזור היה בפועל תחת שלטון מצרי מאז ההתפשטות לחופי הים האדום בתקופת מוחמד עלי אך הממשל העות'מאני עדיין הכיר באזור בתור ישות מדינית נפרדת ממצרים. לאחר מכן החלה התפשטות צבאית אל עבר האגמים הגדולים של אפריקה דרך משלחות צבאיות שנעו על גדות נהר הנילוס אל עבר הנילוס הלבן. דרך משלחות צבאיות הללו רוב שטחה של דרום סודאן המודרנית נפלה לידי סמכות שלטונית מצרית אשר נותרה על כינה עד להתפרקות האיחוד בין מצרים וסודאן. בשביל לסעות צבאיים אלו העסיק אסמאעיל יועצים צבאיים אמערביים בדרגות קצונה, לרבות אנשי צבא אמריקאים שהיו בשירות במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. סמואל בייקר וצ'ארלס גורדון הבריטים פיקדו על מערכות צבאיות בסודאן והגנרל האמריקאי צ'ארלס פומרוי סטון (אנ') כיהן בתפקיד ראש המטה הכללי של הצבא המצרי מספר שנים.
בהמשך אסמאעיל החל להתפשט עם צבאו לתוך שטחיה של האימפריה האתיופית אשר באותה העת הייתה בתהליך של התאחדות תחת הקיסר יוהנס הרביעי לאחר מאבקים פנימיים. תחילה אסמאעיל השתלט על שטחים שהיו במחלוקת בין העות'מאנים לקיסרות האתיופית, אך בהמשך פלש עם צבאו גם לאתיופיה עצמה. שני הצבאות ניפגשו לקרב בגונדית (מכונה גם גודה גודה) בבוקר 16 בנובמבר 1875. המצרים נלכדו בעמק והיו מוקפים ברובאים אתיופים מסביב להרים כך שבסופו של הקרב כמעט כל הצבא המצרי הושמד ביחד עם מפקדים ממוצא אמריקאי ואירופי. לאחר התבוסה הח'דיב שלח כוח צבאי שני לנקום את ההפסד בגונדת. המצרים הובסו שוב בקרב גורה (בין ה-7–9 במרץ 1876). מתיחות רבה נותרה בין שני הצבאות עד הסכם בתיווך אנגלי שנחתם בשנת 1884 ובו מצרים הסכימה להחזיר את השטחים שכבשה לאתיופיה. הקמפיין הצבאי היה נטל נוסף על האוצר המצרי, במיוחד לאחר שהאתיופים הצליחו לשבות את בנו של אסמאעיל ומצרים נאלצה לשלם כופר גדול כדי לשחררו.ההפסדים המשפילים נתנו השראה ליצירת תנועת המהדיה הסודאנית שהביסה וגירשה את השלטון המצרי מסודאן.
הדחה מהשלטון
כתוצאה ממדיניות ההשקעה של אסמאעיל מצרים פיתחה מקורות הכנסה חדשים, אך הפרויקטים השאפתניים גם הכניסו אותה לחובות כבדים לשלטונות אירופה, והם השתמשו במצב זה כדי לסחוט מאסמאעיל זיכיונות שונים. עם הזמן הגיעה מצוקה כספית בלתי-נמנעת. חוב לאומי של כמאה מיליון לירות שטרלינג נגרם בגלל בזבנותו של החדיו, שהציע לפרוע את החובות בהלוואות בריבית גבוהה. מחזיקי איגרות החוב נהיו עצבניים. פסקי דין מרחבי העולם יצאו נגד אסמאעיל בבתי דין בינלאומיים. כאשר לא יכול עוד ללוות כסף, הוא מכר את חלקו בתעלת סואץ (ב-1875) לממשלת בריטניה במחיר של פחות מארבעה מיליון £; מעשה זה גרם לתחילת ההתערבות הבינלאומית במתרחש במצרים.
בדצמבר 1875 נשלח סטפן קייב על ידי בריטניה כדי לחקור את ענייניה הכספיים של מצרים, ובאפריל 1876 פרסם את הדוח שבו יעץ כי לאור הבזבוז והפזרנות של אסמאעיל, יש צורך שכוחות זרים יתערבו על מנת להחזיר אמון וכסף למצרים. התוצאה הייתה שחוקרים נוספים חקרו את ענייני הכספים במצרים, והוקם ארגון אנגלי-צרפתי שהשתלט על ענייני הכספים והשלטון במצרים. ועדת חקירה נוספת הביאה את אסמאעיל להסכים להקמת משטר חוקתי עם שרים מחוץ למצרים.
שליטה בינלאומית זו של ריבוי השרים מחוץ למצרים לא הייתה מקובלת בעיני מצרים רבים, שהתאחדו מאחורי קולונל אחמד עוראבי. מרד עוראבי "אכל" את מצרים. בתקווה שהמרד ישחרר אותו משליטה אירופאית, אסמאעיל התנגד מעט מאוד לעוראבי, והסכים לדרישותיו לפרק את הממשלה. הלחץ הבריטי קודם לכן הביא את אסמאעיל להכיר במשרד ראש ממשלת מצרים שמולא בידי נובאר פאשא. לנוכח המרד הדיח אסמאעיל את נובאר פאשא ומינה עצמו לראש ממשלת מצרים החדש. בריטניה וצרפת התייחסו לעניין ברצינות רבה, ודרשו במאי 1879 להחזיר את השרים הצרפתים והבריטים לתפקידם. כאשר הייתה המדינה ברובה בידיו של עוראבי, אסמאעיל לא יכול היה להסכים, וגם לא רצה בכך. האירופאים לחצו על הסולטאן העות'מאני עבד-אל חמיד השני לסלק את אסמאעיל מתפקידו דרך סמכויותיו ההלכתיות כשליטה (דה יורה) של מצרים, וכך נעשה.
שנים בגלות
תאופיק, בנו של אסמאעיל, היה ליורשו ושלט אחריו. אסמאעיל עזב במהרה את מצרים ועבר לנאפולי, אך לבסוף הורשה על ידי הסולטאן לגור בארמונו ליד מיצרי הבוספורוס בקונסטנטינופול. שם הוא חי פחות או יותר כאסיר עד שנפטר ב-2 במרץ 1895. גם בימיו בגלות הייתה לאסמאעיל תמיכה מתוך מצרים. העיתון הפרו-אסלאמי "אל-ג'ואיב", לדוגמה, הביע את תמיכתו באסמאעיל במהלך תהליך הדחתו וגם לאחריו. ההתפתחות העיתונאית במצרים הייתה במקורה יוזמה אישית של אסמאעיל בעת שלטונו אשר נתמכה ומומנה מכספו האישי בתור הח'דיו המצרי.
בשיח ההיסטורי עורר איסמאעיל, בדמותו ובפועלו, מחלוקת נרחבת אודות טיו פועלו והיחס אליו. המחלוקת העיקרית סובבת אודות השאלה האם היה בתקופת שלטונו שליט מערבי, מפתח ופעלתן או שמה בזבזן פזיז ותאוותן. שתי תפיסות מרכזיות נבנו בשיח המערבי עם הזמן; הראשונה - שנוצרה לאחר הדחתו - טוענת כי היה חסר כל ערכים שהיו יכולים להביא להצלחה והיה שליט כושל אשר סחט מיסים גבוהים מתושבי מצרים בידי איומים דרך שר האוצר שלו, אסמאעיל צאדק. השנייה, שהוקמה בעיקר בידי עיתונאים, טוענת כי ירש מדינה אפופת משברים ביחד עם הכתר ורומה מספר פעמים בידי משקיעים אירופאים שנעזרו בו לצרכים כלכליים ואינטרסים אישיים. על שמו העיר אסמאעיליה שהוקמה בתקופת שלטונו, וגם המחוז אסמאעיליה הסובב אותה.
מקש חלונות
מקש חלונות, הידוע גם בשמות "WinKey", "Win", "מקש ההתחל", "מקש ווינדוס" או "Super Key" הוא מקש במקלדת המחשב, שהוצג לראשונה במקלדת הארגונומית של מיקרוסופט בשנת 1994 והפך מאז לסטנדרט בכל מקלדות המחשב האישי שיצאו לאחר מכן. בחלונות, לחיצה על מקש זה מקפיצה את תפריט ההתחל, פעולה היכולה להתבצע גם על ידי צירוף המקשים Ctrl+Esc אם המקלדת חסרה מקש זה.
היסטוריה
הוספת שני מקשי חלונות לרווח שבין מקשי Ctrl ו-Alt, יחד עם הוספת מקש התפריט, סימנה את המעבר מסטנדרט של מקלדות בעלות 101 או 102 מקשים, למקלדות בעלות 104 או 105 מקשים. המקלדות היחידות שמעולם לא נענו לסטנדרט זה היו מקלדות מחשבי מקינטוש תוצרת אפל, בהן היה קיים מאז 1980 מקש בשם Command (מסומן כ-⌘) שהיה ממוקם בין שני המקשים הנ"ל ותפקודו היה דומה אף הוא, ושימש בעיקר כמקש לקיצורי מקלדת, וכן מספר מחשבים מבוססי יוניקס שיוצרו בשנות ה-70 בהם היה קיים מקש בשם Meta.
במקלדות המצויות במחשבים ניידים לרוב יהיה רק מקש חלונות אחד, לרוב בצידה השמאלי של המקלדת. בחלונות 8 (ומאוחר יותר גם בחלונות 8.1), מקש זה שימש לשיגור מסך ההתחל, שהחליף את תפריט ההתחל הקלאסי. כמו כן, מיקרוסופט חייבה יצרניות טאבלטים למקם את מקש ההתחל במקלדת בצורה מאוד ספציפית כדי שיהיו תואמים לגמרי לחלונות 8.