cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היביסקוס
מאפיינים
הכותרת עם 5 עלי כותרת, שצבעם הוא אדום, לבן, ורוד, סגול או צהוב. רוחבם נע בין ארבעה ל-15 סנטימטרים.
הגביע עם 5 עלי גביע ובדרך כלל עם 5 אונות (או לעיתים רחוקות 5 או 10 שיניים) מחובר בבסיס או לעיתים רחוקות יותר כמעט עד הקודקוד, משתייר לאחר הקמילה.
הגביעון (לעיתים נעדר) מורכב מ-5 עד 20 חפים, חופשיים או מעורים בבסיס הגביע, ועם שונות גדולה בצורתם ובאורכם.
צינור האבקנים קטום, חלקיהם החופשיים של הזירים לעיתים מעוקלים, וקיימת שונות גדולה באורכם.
השחלה בעלת 5 מגורות ועמוד העלי בדרך כלל עם 5 זרועות.
מיני הבר בישראל
משפחת ההיביסקוס מיוצגת בצמחיית ארץ ישראל בשני מינים הגדלים בר.
הִיבִּיסְקוּס מְשֻׁלָּשׁ
היביסקוס משולש (Hibiscus trionum) הוא עשב חד-שנתי נמוך הפורח בקיץ, בזכות פרחיו הגדולים ופריו המרהיב הוא מטופח כצמח נוי. העלה מורכב מאוצבע גדול ורחב ככף יד. העלה בעל 3 עד 5 אונות רחבות, שיוצאות מנקודה אחת. האונות בעלים הגבוהים צרות יותר. שפת העלה משוננת או חרוקה. הפרח יפה וגדול, נכון, דו-מיני, דמוי פעמון שטוח ורחב, ופתוח לרווחה, עם 5 עלי גביע 5 עלי כותרת ואבקנים רבים היוצרים את צינור האבקנים. צבע עלה הכותרת לבן עד קרם–צהבהב ובסיסו ארגמן-חום, צבע המאבקים צהוב עז וצבע הזרועות של עמוד העלי הוא ארגמן קטיפתי. האבקנים מאוחים לצינור שמקיף את השחלה ואת עמוד העלי והוא מעורה בבסיסו בעלי הכותרת. עמוד העלי מפוצל ל-5 זרועות ארוכות מפושקות. הגביעון בן 5 חפים מפורדים וצרים. הגביע מעורק בעורקים ארגמניים בולטים, והוא משתייר ותופח לאחר החניטה ועוטף את הפרי. הפרי הוא הלקט, שנפתח ב-5 קשוות. הוא עטוף באונות קרומיות, שלאורכן עורקים אדומים בולטים, של הגביע. הפריחה בקיץ, מיוני עד אוגוסט.
להיביסקוס משולש קיים מנגנון האבקה עצמית מושהית (delayed autonomous selfing). כאשר האבקה ההדדית המועדפת נכשלת בהיעדר מאביקים (דבורי דבש), עמוד העלי מתעקם כך שהצלקות נוגעות במאבקים העליונים ביותר והקרובים אליהן, ובכך מתבצעת האבקה עצמית המבטיחה ריבוי.
הריבוי באמצעות זרעים בסתיו. הוא גדל בר, ונחשב לעשב רע בשטחים מעובדים שבערבות, בבתות הספר, ובאזורים ים-תיכוניים תפוצתו העולמית נרחבת בעיקר באזורים טרופיים באפריקה ובאסיה. הוא מצוי בבקעת חולה, בבקעת כנרות ובעמק יזרעאל; נדיר בהרי יהודה; נדיר מאוד בגולן, בגליל העליון, בגליל התחתון, בשרון, בשומרון, במדבר שומרון ובהר הנגב.
הִיבִּיסְקוּס סְגַלְגַּל
היביסקוס סגלגל (Hibiscus micranthus) הוא שיח מדברי נדיר, שעיר, זקוף, מסועף בדלילות לענפים ירוקים. גובהו 25 עד 50 ס"מ, לפעמים אפילו עד 100 ס"מ ואף יותר (בדרום אפריקה). העלים קטנים (2 ס"מ), מסורגים ומרווחים האחד מן השני. העלה פשוט, דמוי ביצה, שפתו משוננת, מחוספס ומכוסה בשערות בלוטיות. הפרחים בודדים ויוצאים מחיקי העלים. הפרח קטן יחסית (עד 2.5 ס"מ) דמוי כוכב מחומש, לבן עכור או ורוד. לפרח 5 עלי גביעון, 5 עלי גביע, 5 עלי כותרת והאבקנים רבים שיוצרים צינור אבקנים קצר במיוחד עד 5 מ"מ. עמוד העלי מסתעף ל-5 זרועות. הפרי הלקט כדורי, גדלני, שאינו עטוף בגביע. הוא בעל 5 מגורות עם אחד או יותר זרעים בכל מגורה. הזרעים מכוסים בשערות צמריות לבנות שמסייעות להפצתם הרוח. הפריחה מינואר עד יולי, בעיקר במרס ואפריל, ואולי באוקטובר. הוא גדל בערוצים ובסלעים של מדבריות חמים. תפוצתו העולמית משתרעת באזור הטרופי במזרח אפריקה. הוא מצוי בבקעת ים המלח; נדיר בדרום הנגב ובערבה; נדיר מאוד באדום.
מיני התרבות ונוי בישראל
בישראל גדלים מספר מיני נוי.
הִיבִּיסְקוּס טִלְיָתִי
היביסקוס טליתי (hibiscus tilliaceus) הוא עץ ירוק-עד, מהיר צימוח, הגדל בר באזורים הטרופיים (חופי האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי) לאורך קו החוף ובשוליים היבשתיים של יער המנגרובים, שבו מליחות הקרקע משתנה מגבוה לנמוכה ולאורך נחלי מים מתוקים, שבהם מליחות הקרקע זניחה. הוא מתרבה במהירות מענפים הנוגעים באדמה ויוצרים שורשים (רבוי וגגטיבי) ומופץ באמצעות זרעים. שתילים הנוצרים מריבוי וגטטיבי פורחים תוך שנה, ואילו אלו שבאמצעות זרעים פורחים בשנה השנייה או השלישית בהתאם לבית הגידול שבו הם גדלים. הצמח פורח במקום גידולו הטבעי מאוקטובר עד ינואר, אך פריחה ספורדית מתרחשת לאורך כל השנה. חלקי היביסקוס טלייתי מנוצלים לשימושים רבים, כגון הכנת ציוד עזר לשיט ולדיג.
היביסקוס טליתי הוא עץ ירוק-עד שגובהו 4 עד 10 מ' ואף יותר, וגזעו האפור-לבן קוטרו עד 60 ס"מ. על פי רוב גזעו קצר עם ענפים מסועפים, מפותלים שיוצרים סבך בלתי עביר. הענפים הצעירים קירחים או כמעט קירחים, ולעיתים נדירות מכוסים בפלומה של שערות כוכביות עדינות או בשערות כוכביות. העלים פשוטים, מסורגים, דמוי לב, גליים ומעט שעירים. הלוואים דמויי עלים ארוכים חובקים את הגבעול, ומשתיירים והם מכוסים בשערות כוכביות ארוכות. הפטוטרת 3 עד 8 ס"מ. הטרף, שרוחבו 8 עד 15 ס"מ ואף יותר, צורתו מדמויי ביצה עד עגול, ללא אונות, גילדני, ירוק בצדו העליון ומכוסה בדלילות בקשקשים כוכביים, אפורים-לבנבנים, וצדו התחתון עם כסות צפופה של שערות כוכביות. טרף העלה מעורק עם 7 עד 9 עורקים קירחים שיוצאים מבסיס הטרף. בסיס הטרף לבבי, שפת העלה תמימה או חרוקה, קודקודו מתחדד בפתאומיות. הפרחים, דו-מיניים, (אחד או כמה) מאוגדים בקרבת קצות הענפים, כשהם יוצאים מחיק העלים או מקצות הענפים. עוקץ התפרחת 4 עד 5 ס"מ. עוקץ הפרח 1 עד 3 ס"מ, עם זוג אחד של חפים דמויי לוואים בבסיס. הגביעון בעל 7 עד 10 חפים שמאוחים לספלול, עם אונות חופשיות בצורת משולש והשקעים שביניהם מעוגלים. החפים מכוסים בפלומה אפורה-לבנה צפופה של שערות כוכביות. הגביע משתייר, בעל 5 אונות איזמליות, מכוסים בפלומת שערות כוכביות. הכותרת דמוית פעמון, צהובה עם מרכז סגול כהה, קוטרה 6 עד 7.5 ס"מ; עלי כותרת סגלגלים וצרים יותר בבסיס, אורכם 4 עד 4.5 ס"מ, ומכוסים בשערות כוכביות צהובות מתבגרים בצד החיצוני. צינור האבקנים קירח, כ-3 ס"מ ואינו בולט מהפרח. המאבקים עם לשכה אחת ואבקה צהובה. עמוד העלי מסתעף ל-5 זרועות דקות עם שערות בלוטיות, וכל אחת מסתיימת בצלקת. השחלה היא בעלת 5 מגורות, אך לכל מגורה יש מחיצה ממדומה, מה שהופך אותה בסך הכול לבעלת 10 מגורות, וכל מגורה מכילה ביציות רבות. הניצנים (הפקעיות) נשארים כמעט זקופים בשלבים הלא בשלים ובשלבי ההתבגרות, ומגיעים לתנוחת תלייה כלפי מטה עם פתיחת הפרח תוך התרחקות מהעלווה וללא כל מגע בין פרחים ועלים. הפרח נופל פתוח בסוף אותו יום שבו הוא נפתח. החלק הפנימי של הפרח נושר כיחידה אחת, בעוד הגביע והשחלה נשארים במקומם לאחר האבקה או בלעדיה. הפרי הוא הלקט עצי, כמעט כדורי, כ-2 ס"מ, עם 5 קשוות. הזרעים דמויי כליה, חלקים, קירחים.
היביסקוס טליתי הוא עץ וותיק בארץ, בעל עלים עגולים בצבע ירוק ופרחים בצבע צהוב, ופריחתו בישראל היא ביוני עד אוגוסט. הוא צמח שמש מלאה או חצי צל, רגיש לקרה, לשרב, לגיר ולמליחות. הריבוי בישרל בזרעים באביב ובאמצעות ייחורים באביב-קיץ.
היביסקוס טליתי 'סתריה' אוקלם על ידי סימה כגן בשנת 1997. צבע פרחיו בשעת פתיחתם הוא צהוב עם כתם בולט בצבע חום במרכז, כאשר בהמשך היום משתנה צבע הפרח לכתום-ורוד, פריחתו נמשכת כל הקיץ והסתיו.
הִיבִּיסְקוּס סוּרִי
היביסקוס סורי (hibiscus syriacus) מוכר בעולם בשמו העממי שושנת השרון (Rose Of Sharon), מוצאו ממזרח אסיה, ומוכר כפרח הלאומי של קוריאה הדרומית. היביסקוס סורי הוא שיח נשיר, זקוף, גובהו 2 עד 3 מטר, וצורת נופו מתרחבת כגביע. הגבעולים ירוקים מכוסים בשערות כוכביות צהובות. העלים פשוטים דמויי משולש או מורכבים על פי רוב בעלי 3 אונות בעלים התחתונים. לוואים ופטוטרת קיימים. הטרפים משוננים, קרחים או כמעט קרחים ובעלי 3 עורקים בולטים מאוד. הגביעון בעל חפים דקים שארכן שווה בערך לאורכן של האונות המשולשות של הגביע. הפרחים דמויי פעמון, נישאים על עוקצים קצרים מחיקי העלים. הפרחים בצבע לבן, כחול או וורוד, פרח ריק או מלא, עם מגוון רב של זנים. צינור האבקנים קצר מעלי הכותרת (בשונה מהיביסקוס סיני). הפרי מוארך או דמוי ביצה ואורכו 2.5 ס"מ. היביסקוס סורי הוא צמח שמש מלאה עם בית שורשיו מוצל ולח. הוא עמיד בקרה ובשרב, רגיש למליחות ולגיר. צמח חסכן במים, מעדיף קרקעות בינוניות וכבדות, מנוקזות וחומציות, אך גדל בכל הקרקעות ועמיד לקרקעות בסיסיות ללא סימני מחסור. בישראל הריבוי באמצעות ייחורים בחורף וזרעים בסתיו. הפריחה חלה בקיץ ובסתיו. אחרי הפריחה, בסוף הסתיו, הגזום מומלץ ללא חשש שהפריחה תפגע.
הִיבִּיסְקוּס מָצוּי
היביסקוס מצוי (השם המדעי: hibiscus palustris נחשב בארצות הברית כשם נרדף ל-Hibiscus moscheutos) הוא צמח נוי רב-שנתי, זקוף, שגובהו עד 2.5 מ', ומוצאו מצפון אמריקה. הגבעולים ירוקים, עם שערות כוכביות ואחרות אך לא מפותלות או כמעט קירחים. העלים, שאורכם 7 עד 17 ס"מ, ירוקים, דמוי ביצה רחבה, על פי רוב בעלי 3 אונות משוננות וחרוקות, צדם התחתון מכוסה בשערות שערות לבנות צפופות. הצופנים נעדרים מן העלים. הלוואים, שאורכם מ-1 עד 4 מ"מ, צרים ומתחדדים בהדרגה לחוד. הפטוטרת ארוכה, רבע עד שלושה רבעים מאורך הטרף, וקירחת או מכוסה בשיער עדין. העורקים מאוצבעים מבסיס העלה ככף יד. הפרחים, שקוטרם 10 עד 20 ס"מ, נכונים, דו מיניים, דמוי פעמון וצומחים מחיקי העלים. צבעם ורוד, ארגמן, או לבן, ועל פי רוב מרכזם אדום. צבע הפרחים אינו משתנה במהלך הפריחה. הגביע בעל 5 עלים, ומלווה בגבעון שהחפים שלו דקים וישרים. עלי כותרת 5 ותמימים. צינור האבקנים ישר, צבעו לבן או שמנת, אורכו 1.2 עד 5 ס"מ, עד 1/2 מאורך עלי הכותרת, נושא אבקנים כמעט לכל אורכו, חלק חופשי של האבקנים, שאורכם 20 עד 8 מ"מ פונים לכל כיוון. אבקה צהובה. עמוד העלי לבן, מפושק ל-5 זרועות שעירות וצבען לבן קרם עד צהוב. הפרי הלקט יבש, חום כהה, כמעט כדורי, קירח, נפתח ב-5 קשוות ואורכו 18 עד 25 מ"מ. הזרעים חומים, דמוי כליה-כדוריים, אורכם 2.5 עד 3 מ"מ.
היביסקוס מצוי הוא צמח אור מלא, עמיד בקרה ובשרב, רגיש למליחות ולגיר. בישראל הוא נטוע בהר, בעמק, בשפלה ובבקעה. הריבוי באמצעות זרעים בסתיו ובאמצעות ייחורים בחורף. במשתלות הישראליות היביסקוס מצוי מוכר בשם Hibiscus moscheutos.
הִיבִּיסְקוּס עֲבֵה-גָּבִיעַ
היביסקוס עבה גביע (Hibiscus sabdariffa) צמח נוי ומאכל ומקור לסיבים. הוא מוכר בעולם גם בשמו העממי רוזל (Roselle), מוצאו מהאזורים הטרופיים של אפריקה וככל הנאה מערב אפריקה. משם הועבר לאיי הודו המערבית ואחר כך התאזרח במקומות באסיה. מגבעוליו מפיקים סִיב הִיבִּיסְקוּס עֲבֵה-גָּבִיעַ (russel fiber) ואת המשקה רוזל.
היביסקוס עבה גביע הוא צמח רב-שנתי לעיתים חד-שנתי (באזורים קרים), זקוף, דמוי שיח, שגובהו 1.5 מ' עד 2 מ'. הגבעולים חזקים, קירחים וצבעם סגול-אדמדם. הלוואים, שאורכם כסנטימטר אחד, דקים וצרים מאוד ומכוסים בדלילות בשערות רכות. הפטוטרות, שאורכם 2 עד 8 ס"מ, מכוסים בדלילות בשערות רכות. בעלים בני שתי צורות. בעלווה צעירה העלה פשוט עם אונות בודדות. ככל שהצמח יגדל, העלים הצעירים יתפתחו לשלושה עד חמישה אונות. העלים שבבסיס הצמח דמויי ביצה ובלתי מחולקים, העלים בחלקים העליונים של גבעול מחולקים ככף יד ל-3 אונות אזמליות משוננות, קירחות, שראשן קהה או מתחדד. לפעמים האונות הצדדיות של העלה בעלות אונות משנה. אורך העלה 7 עד 10 ס"מ, רוחב האונות 2.5 ס"מ או יותר. 3 עד 5 עורקים יוצאים מן הבסיס. העורק האמצעי בחלק התחתון של העלה בולט ועם בלוטה. הוא צמח יום קצר, הוא זקוק ל-12 שעות או יותר של חושך כדי לקדם פריחה שופעת. הפרחים בודדים, יושבים או כמעט יושבים בחיק העלים. אונות הגביעון 8 עד 12, אדומות, דמוי אזמל, מאוחות בבסיסן, שעירות בדלילות, עם תוספת קוצנית ליד הקודקוד. הגביע ארגמן, בצורת ספל, חלקו התחתון המאוחה, בשרני, קוצני בדלילות ושעיר גס. אונות הגביע 5, משולשות. הכותרת, שקוטרה 6 עד 7 ס"מ, צהובה עם מרכז אדום כהה. הפרי הלקט, שמכוסה כולו בעלי גביע כהים, אורכם כ-1.5 ס"מ, דמוי ביצה ושעיר. הזרעים דמויי כליה וקירחים.
היביסקוס עבה גביע הוא צמח חצי צל ואור מלא, רגיש לקרה, לשרב, למליחות ולגיר, גדל בקרקעות שונים, בשפלה ובבקעה. מערכת השורשים העמוקה שלו הופכת את הצמח הזה די עמיד ליושב. גיזום אגרסיבי לעיצוב באביב. הריבוי באמצעות ייחורים בחורף-קיץ ובאמצעות זרעים באביב. הפריחה חלה בקיץ-סתיו.
הִיבִּיסְקוּס רָם
היביסקוס רם (שם מדעי: hibiscus elatus swartza), שמוכר בעולם בשם Blue mahoe, הוא עץ ירוק-עד, גבוה מאוד. מוצאו מהיערות הטרופיים הלחים באיים הקריביים של קובה וג'מייקה ומוכר כעץ הלאומי של ג'מייקה. העצה שלו, עמידה לריקבון ועל כן היא מתאימה לבנייה ומשמשת לריהוט וארונות איכותיים, כלי נגינה, קתות רובים וחכות, קופסאות סיגריות ועוד. קליפת עצים צעירים היא גמישה ובעבר שמשה להכנת חבלים. כמו כן, במקומות נוספים הוא משמש כעץ גינון בשדרות.
היביסקוס רם גדל בקצב מהיר עד בינוני, בהתאם לתנאי הגידול, לגבהים של עד 35 מ' ביערות טבעיים, אם כי בדרך כלל גובהו 15 עד 20 מ'. הגזע, שקוטרו עד 40 ס"מ, ישר ודק יחסית. הקליפה אפורה או חומה בהירה, וחלקה בעצים צעירים וסדוקה בעצים בוגרים. העלים הגדולים, מסורגים, בצורת לב, אורכם ורוחבם 10 עד 20 ס"מ. צדם העליון כהה עם עורקים בולטים היוצאים מבסיס העלה, וצדם התחתון ירוק בהיר.
באקלים לח נמשכת הפריחה לאורך כל ימות השנה ופריחת הפרח הבודד נמשכת יום אחד. הפרחים הגדולים, נישאים בודדים בחיק העלה, רוחבם 8 עד 10 ס"מ. עלי הכותרת 5, וצבעם כתום-צהוב או כתום-אדום, שמשתנה לאדום כהה לפני קמילתם, ואורכם 7.5 עד 12.5 ס"מ. הגביע הגדול אורכו 2.5 עד 5 ס"מ. הגביעון נושר עם הגביע אחרי הפריחה בשונה מהיביסקוס טליתי שאצלו הגביעון משתייר עם הגביע.
הפרי הלקט מרובה זרעים, דמויי ביצה, מכוסה בשערות דקות, צבעו צהוב-ירוק שהופך לחום-צהובים עם ההבשלה. ההלקט, שאורכו 3 עד 4 ס"מ, נפתח ב-5 קשוות. הזרעים קטנים ומכוסים בשערות ארוכות, דקים ורכות שאורכם עד 0.5 ס"מ.
היביסקוס רם הוא צמח חצי-צל ואור מלא, רגיש לקרה, לשרב, למליחות וגיר. בישראל הוא גדל כצמח נוי בשפלה ובבקעה בקרקעות שונים. הריבוי באמצעות זרעים באביב ובאמצעות ייחורים באביב-קיץ.
היביסקוס שסוע
היביסקוס שסוע (Hibiscus schizopetalus) מוכר בעולם גם בשמו העממי שושנה מצויצת (fringed rosemallow), מוצאו ממזרח אפריקה הטרופית: מקניה, מטנזניה וממוזמביק. היביסקוס שסוע הוא שיח גדול או עץ קטן, זקוף, ירוק עד, קירח, גובהו עד 3 מטר. ענפיו רבים קירחים, דקים, ומשתפלים. הלוואים צרים ומתחדדים בהדרגה לחוד. הפטוטרת מכוסה בשערות כוכביות. העלים, שאורכם 5 עד 8 ס"מ, משוננים וצורתם סגלגלה או דמוית ביצה, מחודדים או מתחדדים לחוד ארוך. הפרחים בודדים, בקצות הענפים, משתלשלים מחיק העלים על עוקץ ארוך ודק, שאורכו 8 עד 14 ס"מ, ועם מפרק באמצעו. הגביעון בעל 5 חפים. הגביע צינורי עם 5 שיניים קצרות ורחבות. עלי הכותרת 5, אדומים ואורכם 5 ס"מ. צינור האבקנים ארוך מאוד (9 עד 10 ס"מ), בולט באופן ניכר מתוך הפרח, וקצהו העליון מתעקל כלפי מעלה. האבקנים מצויים בחלק העליון של צינור האבקנים, ועמוד העלי מתפצל ל-5 זרועות קירחות. הפרי הוא הלקט גלילי, שאורכו כ-1 עד 4 ס"מ. היביסקוס שסוע הוא צמח צל מלא או חצי צל, רגיש לשרב, לקרה, לגיר ולמליחות. הוא גדל בקרקעות שונים במיוחד בשפלה ובבקעה. בישראל הריבוי מייחורים בחורף-קיץ. הפריחה כל השנה.
היביסקוס בתרבות
בישראל ההיביסקוס נפוץ כצמח נוי, בייחוד בבנייני דירות ובתים משותפים.
בתור מאכל
פרח ההיביסקוס משמש למאכל במטבח הערבי ומשמש גם בתור תבלין. במטבח המקסיקני הוא משמש להכנת תה ומשקאות.
בג'מייקה הפרי משמש להכנת משקאות (תה), ריבות וצ'אטני, בעיקר לחג המולד. הוא נקרא שם sorrel.
DMX
ארל סימונס (באנגלית: Earl Simmons; 18 בדצמבר 1970 – 9 באפריל 2021), מוכר יותר בשם הבמה שלו DMX, היה ראפר ושחקן קולנוע אמריקאי.
החל להתפרסם בסוף שנות ה-90 וזכה לפופולריות רבה.
תחילת הקריירה
סימונס החל את שאיפותיו המוזיקליות בתחילת שנות ה-90, עת שהה זמן רב לסירוגין בבתי כלא בעקבות פשעים שונים שביצע. בשנת 1992, חתם על חוזה הקלטות עם חברת ההפקות אמריקאית קולומביה רקורדס והוציא את הסינגל הראשון שלו, "Born Loser". הסינגל לא זכה להצלחה רבה, וכשל מבחינה מסחרית. הקליפ שליווה אותו צונזר על ידי MTV לאחר שמנהלי הרשת חשבו כי תוכנו בוטה מדי. בעקבות הכישלון עזב DMX את חברת ההפקות שלו. לאחר חיפוש קצר חתם DMX בחברת התקליטים ראף ריידרס, דרכה חתם על חוזה חדש בחברת ההפקות דאף ג'אם רקורדס.
מהלך הקריירה
DMX הוציא את אלבומו הראשון בשנת 1998. האלבום, ששמו היה "It's Dark And Hell Is Hot" (בעברית - "חשוך כאן והגהנום חם"), הפך מיד ללהיט ואף הגיע למעמד פלטינה מרובעת. הצלחתו הגדולה גרמה לדעת רבים למהפכה בהארדקור היפ הופ, שהחל להידרדר מאז מותו של הנוטוריוס בי. איי. ג'י.. בעקבות ההצלחה של האלבום הראשון, הוציא DMX באותה שנה את אלבומו השני Flesh of My Flesh, Blood of My Blood ובכך הפך לראפר הראשון שהוציא שני אלבומים בשנה אחת. בשנת 1999, הוציא את אלבומו השלישי "And The There Was X" שזכה אף הוא להצלחה רבה. לאחר שנתיים, הוציא DMX את אלבומו הרביעי שזכה אף הוא לפופולריות רבה. ב-2003, הוציא את אלבומו החמישי שהוקדש לזכר הכלב שלו שמת "Grand Champ". האלבום זכה לפופולריות רבה מאוד. לאחר הוצאת האלבום הודיע הראפר על פרישה מהיפ הופ וממשחק. בשנת 2005, שכנע אותו חבר קרוב לחזור, וכך עבר לחברת התקליטים סוני מיוזיק גרופ. לאחר שנה, הוציא את אלבומו השישי "Year Of The Dog...Again" שעורר התלהבות רבה בקרב המעריצים. ב-2007 הוציאה חברת התקליטים הקודמת שלו, דאף ג'אם בראשותו של ג'יי זי אלבום אוסף בו כל החומרים הפופולרים ביותר שהוקלטו אצלם. DMX הוא הראפר היחיד שהגיע למעמד פלטינה בכל אלבומיו, ואף למעמד יהלום בחלקם.
Walk With Me Now and You'll Fly With Me Later
בתחילת 2008, הודיע הראפר כי הוא עובד על פרויקט חדש שייקרא "Walk With Me Now and You'll Fly With Me Later".
חיי פשע
בד בבד עם הצלחתו המוזיקלית הידרדר DMX יותר ויותר לעולם הפשע. ב-1999 נעצר לאחר שכוחות המשטרה שערכו חיפוש בביתו מצאו אקדח, כלים לעישון סמים ו-13 כלבים שנועדו לארגון קרבות למוות ביניהם. מעצרים נוספים בגין שורת עבירות, החל מנהיגה ללא רישיון ועד התחזות לסוכן פדרלי. ב-31 בדצמבר 2008, הוא נאשם בהחזקת סמים, גנבה והתאכזרות לבעלי חיים, ונשפט ל-90 יום. לאחר שחרורו סימונס חזר למוטב והחליט לזנוח את העולם הישן והפך לכומר מטיף, סימונס מגולל את סיפורו כדרך לתקן את עברו.
מצבו הבריאותי ומותו
ב-2 באפריל 2021, הובהל DMX לבית חולים בווייט פליינס, שם דווח כי הוא מאושפז במצב קשה בעקבות התקף לב בביתו שייתכן שנבע ממנת יתר. בהמשך יצאה הודעה ממנהלו האישי על כי DMX מונשם ונמצא במצב של מוות מוחי. ב-9 באפריל נקבע מותו של הראפר.
דיסקוגרפיה
אלבומי סולו
דנטה גבריאל רוזטי
גבריאל צ'ארלס דנטה רוזטי (באנגלית: Gabriel Charles Dante Rossetti; 12 במאי 1828 – 9 באפריל 1882) היה צייר, מאייר, משורר ומתרגם אנגלי. אחד ממייסדי האחווה הפרה-רפאליטית בלונדון (יחד עם ויליאם הולמן האנט וג'ון אברט מיליי). עבודותיו השפיעו על הסימבוליזם ועל התנועה האסתטית. לרבים מציורים שצייר חיבר גם סונטות.
משפחתו ונעוריו
רוזטי נולד בלונדון. אביו, גבריאלה רוסטי, היה משורר איטלקי ופליט מנאפולי, שביקש מקלט מדיני בבריטניה. אמו הייתה פרנצס פולידורי, מחנכת משכילה ששימשה גם כדוגמנית לציירים (בהם בנה) וצלמים (בהם לואיס קרול). רוזטי היה השני מבין ארבעה אחים. אחיו היו המשוררת כריסטינה רוזטי, מחברת "שוק הגובלינים" (שאויר על ידי רוזטי), מבקר הספרות ויליאם מייקל רוזטי והסופרת מריה פרנצ'סקה רוזטי. הוא-עצמו נקרא על שם דנטה אליגיירי ולאורך חייו אימץ הזדהות עם דמותו. אביו היה קתולי ואמו אנגליקנית ורוזטי הוטבל וחונך כאנגליקני. בשנות ילדותו קיבל חינוך ביתי ולאחר מכן נשלח לבית ספר קינגס קולג' בוימבלדון ואחר סיומו עבר לקינגס קולג' לונדון, בו כיהן אביו כמורה לשפה וספרות איטלקית. הוא הרבה לקרוא מיצירות שייקספיר, דיקנס, וולטר סקוט, לורד ביירון ובפרט ג'ון קיטס וביקש להיות סופר ומשורר, עם זאת עסק גם בציור וככל שבגר ביקש להפך את הציור למקצועו הראשי. התעניינותו הייתה באמנות ימי הביניים, בעיקר אמנות איטלקית. בין 1841 ל-1845 למד באקדמיה פרטית לאמנות של הנרי סס. בין 1845 ל-1848 למד בבית הספר לאמנות עתיקה של האקדמיה המלכותית לאמנויות. לאחר שעזב את האקדמיה למד אצל פורד מדוקס בראון, עמו פיתח קשר שנמשך כל חייו (בתו של מדוקס בראון, לוסי, נישאה לוויליאם מייקל רוזטי).
ב-1848 נפגש רוזטי עם האנט. השניים חלקו חיבה לציורים המושפעים משירה ובפרט חיבה לג'ון קיטס ותפיסה אסתטית דומה שהעלתה על נס את האמנות שלפני הרנסאנס. השניים ייסדו, יחד עם מיליי ואחרים את "האחווה הפרה-רפאליטית" שתפיסתה דרשה שהיצירות האמנותיות יציגו נושאים רציניים ובעלי חשיבות ועומק, הקשורים במקרים רבים לטקסטים ושהדמויות יוצגו באופן נטורליסטי.
לונדון והאחווה הפרה-רפאליטית
ב-1849 הציג רוזטי בתערוכה בהייד פארק את ציורו הראשון, "ילדותה של מריה הבתולה" (The Girlhood of Mary Virgin), בו מוצגת מריה, אם ישו כנערה, לצד אמה, אנה. הדוגמנית ששימשה לציור דמותה של אנה הייתה אמו של רוזטי, פרנצס פולידורי ומריה עצמה צוירה בדמותה של אחותו, כריסטינה. סביב מסגרת הציור כתב רוזטי שני שירים פרי עטו. לצד חתימתו התנוססו לראשונה האותיות PRB (ראשי תיבות של "האחווה הפרה-רפאליטית"). ב-1850 שב לצייר את מריה, כעת בדמות נערה בוגרת מעט יותר בציור הנושא את השם Ecce Ancilla Domini ("הנני שפחת ה'", לפי הבשורה על-פי לוקאס א 38) ומתאר את מעמד הבשורה למרים. בעוד לציורים מתקופת הרנסאנס המתארים את הבשורה מבנה דומה בו נראים מריה היושבת בגנה מימין והמלאך הניגש אליה משמאל - מציב רוזטי את "עדשת המצלמה" שלו כביכול לצד כתפו של המלאך, צעד המשנה את אווירת הבשורה כליל, מוציא אותה מהתבנית המוכרת והופך את מריה וגם את המלאך ליצורים אנושיים. מריה נראית בציור כמבוהלת, תגובה טבעית של נערה לבשורת התעברותה ולא כנהוג בציורי הרנסאנס המציגים אותה רגועה וקורנת. באותה שנה ראה אור גיליונו הראשון של ביטאון האחווה הפרה-רפאליטית, The Germ, בו הופיע שירו של רוזטי, The Blessed Damozel וביוגרפיה בדיונית פרי עטו של אמן איטלקי קדום כביכול.
על אף שזכה לשבחים מצידו של מבקר האמנות החשוב ג'ון ראסקין, רוב התגובות לציורו השני היו קטלניות, בפרט מצד שמרנים בריטים שראו בו צייר קתולי. לפיכך החליט רוזטי שלא יציג עוד מיצירותיו בתערוכות לאחר מכן. באותה עת עזב גם את האחווה הפרה-רפאליטית.
הוא המשיך לצייר רבות, אך כמעט ולא פרסם. הנושאים המרכזיים ביצירתו בשנות ה-50 של המאה ה-19 היו ציורי צבעי מים עשירי-צבע בסגנון כמו-ימי-ביניימי, בהם סדרה המעטרת סצנות מחיי דנטה וכתביו וסדרה המושפעת מאגדות המלך ארתור.
ב-1850 פגש רוזטי את אחת הדוגמניות המרכזיות באחוות הפרה-רפאליטים, אליזבת סידל (הידועה במיוחד כמי שדיגמנה את אופליה עבור מיליי). במהלך העשור שלאחר מכן היא הייתה תלמידתו והמוזה שלו, והיא מופיעה בעשרות מציורי צבעי המים שלו. החל מ-1854 גר הזוג הבלתי נשוי יחדיו, צעד לא מקובל באותה תקופה. השניים נישאו ב-1860. מצבו הכספי היה קשה, ועל מנת לממן את חובותיו נענה להצעתו של ראסקין ללמד ב"קולג' האדם העובד" באוקספורד, בו לימד ראסקין עצמו. בתמורה, תמך בו ראסקין כלכלית ביד נדיבה.
אוקספורד
ב-1857 פגשו השלושה את ג'יין בורדן ונפעמו מיופיה. היא דיגמנה עבור רוזטי (בין היתר בדמות מלכתו של ארתור, גווינביר) ועבור מוריס (כאיזולט). בורדן, שהייתה אז בת 18, לא הייתה משכילה ועבדה כעוזרת בית (מוריס ובורדן היו בני 24 ורוזטי בן 29). מוריס נטל על עצמו להפוך אותה לליידי, לימד אותה איטלקית וצרפתית וקרא עמה ממיטב הספרות. ב-1859 נשא אותה לאשה. קיימת טענה, חסרת ביסוס מובהק, לפיה שימשה תקופת החניכה של בורדן על ידי מוריס כמודל למחזהו של ג'ורג' ברנרד שו "פיגמליון".
ב-1857 ראה אור בהוצאת מוקסון ספרו של אלפרד טניסון Poems עם איורים מאת ויליאם הולמן האנט וג'ון אברט מיליי, שגייסו גם את רוזטי למיזם. האיורים, שלא רק תיארו את הכתוב במילים, אלא יצרו חזון אלגורי שלם, השלימו הן בעיני טניסון והן בעיני רוזטי את משמעות הספר כמכלול של תוכן וצורה רב-ממדיים. ב-1860 ראו אור תרגומיו של רוזטי לספרו של דנטה La Vita Nuova ("חיים חדשים", מאיטלקית) ולספרו של תומאס מלורי, Le Morte d'Arthur (אגדות המלך ארתור, מצרפתית), עליהם שקד מספר שנים. ב-1862 ראה אור ספרה של אחותו כריסטינה, "שוק הגובלינים", עם איוריו בשחור-לבן וב-1866 ראה אור ספרם המשותף The Prince's Progress.
חזרה בלונדון - דיוקנאות נשים
בסביבות 1860 שב רוזטי לצייר בצבעי שמן ופנה מנושאים ימי-ביניימים לדיוקנאות. נקודת המפנה הורכבה מעזיבתו את אוקספורד וחזרתו ללונדון, פגישתו עם הדוגמנית פאני קורנפורת', שהפכה גם למאהבתו, ומשקיעתו בסיפורי הדקמרון של בוקאצ'ו. השפעות אלה הובילו ליצירת הציור Bocca Baciata ("נשיקות פיה"), דיוקן קרוב, חושני ומפורט של פניה של פאני קורנפורת' כאשר לצידה פירות, פרחים ותכשיטים הנושאים מסר סימבולי ומתקשרים לאגדה מהדקמרון כמו גם לרמזים לעולם אלילי קדום. ציורי הנשים הללו, שהציגו בעיקר את פאני קורנפורת' ואת ג'יין מוריס כנשים אגדתיות, ארוטיות, אלילות, השפיעו על ציירים רבים מזן הסימבוליזם.
אקספלורר 1
אקספלורר 1 (באנגלית: Explorer 1) הוא הלוויין הראשון ששיגרה ארצות הברית בהצלחה לחלל. הטיל ששימש לשיגור, "ג'ונו 1" (או "יופיטר C") פותח על ידי הסוכנות הצבאית לטילים בליסטיים והיה גרסה משופרת של הטיל הבליסטי יופיטר, שהותאם לצורך שיגור הלוויין.
דנטה גבריאל רוזטי
חזרה בלונדון - דיוקנאות נשים
באותה תקופה, על אף שהיה מאוהב בדוגמניותיו פאני קורנפורת' וג'יין מוריס (שהייתה נשואה לידידו ושותפו ויליאם מוריס), נשא רוזטי לאשה את אהובתו הראשונה, אליזבת סידל, שגילמה את דמויות הנשים בציורי המים הימי-ביניים שלו, נושא שננטש. סידל סבלה ממחלות שונות, גופניות ונפשיות ושקעה בדיכאון. והתמכרה ללאודנום (תרופה שהכילה אופיום מומס באלכוהול). במאי 1861 ילדה ולד מת. ב-11 בפברואר 1862 נפטרה ממנת יתר. סידל-רוזטי נקברה בבית הקברות הייגייט. רוזטי, הלום צער, קבר יחד עמה את כל השירים שכתב, שלא היה להם עותק נוסף. ב-1869 דרש שיחפרו ויוציאו את שיריו מן הקבר. בשנות ה-70 של המאה ה-19 שב לצייר את אשתו המתה במספר דיוקנאות, בדמותה של ביאטריצ'ה, סמל אהבתו הנצחית של דנטה אליגיירי.
אקספלורר 1
הלוויין פותח על ידי המעבדה להנעה סילונית, בפסדינה שבקליפורניה, בראשותו ותחת פיקוחו של ד"ר ויליאם פיקרינג, בתוך שלושה חודשים, במסגרת היריבות שהתפתחה בין ארצות הברית וברית המועצות וכונתה "המירוץ לחלל".
השיגור לחלל התרחש בליל 31 בינואר 1958 מנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה. הלוויין נכנס למסלול סביב כדור הארץ בין גובה של 360 ק"מ בנקודה הנמוכה ביותר ו־2,534 ק"מ בנקודה הגבוהה ביותר והשלים הקפה סביב כדור הארץ כל 100 דקות בערך.
דנטה גבריאל רוזטי
חזרה בלונדון - דיוקנאות נשים
ב-1865 פגש את אלכסה וילדינג אדומת השיער בת ה-18, ששימשה לו כמודל ואלילה חדשה לרבים מן הציורים שצייר בעשור שלאחר מכן.
פרסום ספר השירה וההתמוטטות
ב-1870, לאחר שהשיג מחדש את שיריו שהוצאו מקברה של אשתו, הוציא רוזטי את שיריו לאור בסיוע ידידו צ'ארלס אוגוסטוס הוול. הספר, Poems by D. G. Rossetti, כלל מחזור סונטות גדול תחת הכותרת "The House of Life", המתאר התפתחות איטית, גופנית ונפשית, של קשר בין בני זוג, שירים נוספים ותרגומים, בהם תרגום מצרפתית לשירי פרנסואה ויון. הספר נתקל בביקורות קשות. הארוטיות והחושניות שבו נחשבו לוולגריים וסגנונו חלש ובלתי מוסרי. מבקרי התקופה התחרו זה בזה מי יכתוב ביקורת עוקצנית וחריפה יותר על הספר.
אקספלורר 1
ד"ר ג'יימס ואן אלן היה מבוני הציוד שהותקן בלוויין, שבאמצעותו אושרה התאוריה לגבי קיומן של חגורות הקרינה הקוסמיות המקיפות את כדור הארץ. חגורות אלו נקראו מאוחר יותר על שמו של ואן אלן.
דנטה גבריאל רוזטי
פרסום ספר השירה וההתמוטטות
רוזטי מכר באותה תקופה את ציוריו בסכומים ניכרים והרוויח היטב. הוא רכש בית בצ'לסי בו התגורר עד מותו. בנוסף הרבה לרכוש חפצים, רהיטים וכלים דקורטיביים עד כדי קיבעון לאספנות. הוא גם רכש בעלי חיים וגידל טווסים, באפלו, צבי, וומבט ורקון. כן רכש יחד עם מוריס בית קיץ במערב אוקספורדשייר, שם בילה את קיץ 1871 עם ג'יין מוריס, שעה שבעלה שהה באיסלנד. מיד לאחר מכן החל להתמכר לאלכוהול ולכלוראל הידראט (סם ממשפחת סמי האונס). הוא המשיך ליצור דיוקנאות נשים גדולות מהחיים בכיכובן של מוריס, וילדינג וקורנפורת'. בתקופה אחרונה זו ניכרים ברקע הדיוקנאות טפטים מעוטרים בדגמים צמחיים והנשים לובשות שמלות בעיטור דומה ותכשיטים. חלק מהתמונות הן דיוקנאות מקובצים של מספר נשים. רוזטי הגיע בתקופה זו לשיא של איכות טכנית בתיאור אריגים, שיער, גוון עור וידיים ארוכות-אצבעות.
אקספלורר 1
הלוויין חדל מלפעול ב־23 במאי 1958 כאשר התרוקנו מצבריו, והמשיך להקיף את כדור הארץ עד שנשרף באטמוספירה ב־31 במרץ 1970, אחרי שעשה יותר מ־58,000 הקפות.
דנטה גבריאל רוזטי
פרסום ספר השירה וההתמוטטות
ב-1874 ניתק ויליאם מוריס כל קשר עם רוזטי. רוזטי שקע יותר באלכוהוליזם ובתהמכרות לסם, אך יצירותיו נותרו בעלות איכות גבוהה ונמכרו בסכומים גדולים. לקראת חג הפסחא של 1882 נסע רוזטי לצורכי הבראה לבית חבר בבירצ'ינגטון על הים בקנט. הוא נפטר שם ב-9 באפריל מאי-ספיקת כליות ונקבר בכפר בו נפטר.
אקספלורר 1
באופן שלא תוכנן, אקספלורר 1 שינה את ציר הסיבוב שלו לאחר כניסתו למסלול סביב כדור הארץ. גופו המוארך של הלוויין תוכנן להסתובב סביב צירו הארוך, אך בשל תכנון לקוי הדבר לא קרה. במקום זאת, הלוויין חג באופן שחרטומו וזנבו נעים קדימה ואחורה חליפין.
רקע
ב־1952 הכריזה המועצה הבינלאומית של איגודים מדעיים על התקופה שבין 1 ביולי 1957 לבין 31 בדצמבר 1958 כ"שנה הגאופיזית הבינלאומית" (שג"ב) ובאוקטובר 1954 קראה לשיגור לחלל של לוויינים מלאכותיים במהלך השג"ב לצורך מיפוי של כדור הארץ.
ביולי 1955 הודיע הממשל האמריקאי על כוונתו לשגר לוויין לחלל כחלק מתרומתה של ארצות הברית לשג"ב. ברית־המועצות הודיעה גם היא באותה שנה על כוונתה לשגר לוויין.
בין התוכניות ששקל הממשל האמריקאי היו ההצעה של הסוכנות הצבאית לטילים בליסטיים להשתמש בגרסה ארבע־שלבית של טיל הרדסטון לשיגור הלוויין, הצעת חיל האוויר להשתמש בטיל הבליסטי הבין־יבשתי "אטלס" שהיה עדיין בפיתוח, והצעת מעבדת המחקר הימי לשימוש בגרסה תלת־שלבית משופרת של טיל־המחקר "ויקינג", שתיקרא ונגארד. לבסוף, בעיקר עקב החלטתה של ארצות הברית להשתמש בפיתוח לא־צבאי למטרה זו, ההצעה שנתקבלה הייתה ההצעה של מעבדת המחקר הימית ואנשי הצוות של פרויקט ונגארד החלו לעבוד במרץ על פיתוחו של הלוויין שהיה אמור להיות הלוויין הראשון שישוגר לחלל.
שיגורו של הלוויין הרוסי "ספוטניק 1" לחלל על ידי ברית־המועצות לפני שיגורו של לוויין אמריקאי גרם לשינוי התוכניות האמריקאיות, ולאחר שניסוי, שהוקדם, לשיגור הוונגארד נכשל, "הוצאה מהארון" התוכנית של סוכנות הטילים הצבאית ואקספלורר 1 שוגר בהצלחה לחלל.
ציוד
הציוד שהותקן על הלוויין נבנה תחת פיתוחו של ד"ר ג'יימס ואן אלן וכלל את הפריטים הבאים:
לאחר הגעתו של הלוויין לחלל, מתקני גילוי הקרינה הקוסמית אישרו את קיומן של חגורות ואן אלן.
מועצה אזורית מגידו
מועצה אזורית מגידו היא מועצה אזורית באזור רמות מנשה. שטח השיפוט שלה משתרע על פני 170,000 דונם בין יקנעם עילית בצפון, עמק יזרעאל והרי הגלבוע ממזרח, ואדי עארה מדרום, ורכס הרי הכרמל ממערב. אוכלוסיית המועצה מונה כ-11,674 איש המתגוררים בתשעה קיבוצים, שלושה מושבים ומושבה אחת. המועצה האזורית נקראת על שם העיר העתיקה מגידו ששרידיה נמצאים בגן הלאומי תל מגידו אשר הוכרז בשנת 2005 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
ראש המועצה הוא איציק חולבסקי, שנבחר לתפקידו בשנת 2013.
שם וסמל
האזור נודע בשנות ה-30 בקרב הציבור כאזור "הרי אפרים". אולם ב-1944, עת התכנסו נציגי היישובים לקראת הקמת המועצה, כבר הופיעה הדעה שהשם לא מתאים, שכן אזור זה כלל לא נמצא בנחלת שבט אפרים. בעקבות זאת הקימו המתכנסים ועדה לבחירת שם למקום, כאשר האפשרויות היו "אזור אפרים", הרווח בציבור, חבל המנשה ואזור מגידו. אולם, במשך השנים השתמשו בשם "מועצת הרי אפרים", עד שהשם שונה ל"מועצה אזורית מגידו" בשנת 1952, וקיבל תוקף רשמי של ועדת השמות הממשלתית בשנת 1954.
סמל המועצה האזורית מגידו עוצב בשנת 1952 על ידי לאו פלטאו, חבר קיבוץ רמות מנשה. המוטיבים של הסמל כוללים את גבעות האזור, שיבולת חיטה המסמלת את אופייה החקלאי והכפרי של המועצה, ואריה מזנק. דמות האריה מועתקת מחותם שנמצא בחפירות הראשונות שנערכו בתל מגידו בשנים 1903–1905 על ידי גוטליב שומאכר מן הקהילה הטמפלרית הגרמנית בחיפה. החותם המקורי התגלגל לאיסטנבול ועקבותיו אבדו. על החותם נכתב באלפבית עברי עתיק, והוא שייך ככל הנראה לאחד מפקידי ירבעם השני מלך ישראל מהמאה השמינית לפני הספירה.
היסטוריה
יישובי האזור, שנודע אז כאזור אפרים, השתתפו בוועד גוש נהלל ביחד עם היישובים באזור הקישון ונהלל. לאחר התקדים של הקמת מועצה אזורית עמק חפר בשנת 1940, החלו דיונים לגבי הקמת מועצה אזורית עבור יישובי גוש נהלל. עמדו על הפרק שתי אפשרויות: הקמת מועצה אחת משותפת לכלל היישובים או הקמת שלוש מועצות אזוריות נפרדות. שיקול מרכזי להקמת מועצות נפרדות הייתה העובדה שאזור נהלל היה במחוז נצרת, בעוד אזור אפרים והקישון היה במחוז חיפה. אולם, מאחורי הדיון עמדו גם שיקולים פוליטיים. יישובי אזור אפרים: משמר העמק (נוסד 1926), הזורע (נוסד 1936), עין השופט (נוסד 1937), רמת השופט (נוסד 1941) ודליה (נוסד 1939), השתייכו כולם לתנועת הקיבוץ הארצי, בניגוד ליישובי אזור נהלל שהיו מזוהים יותר עם מפא"י.
תושבי אזור אפרים הכריעו במשאל על מועצה נפרדת. באוקטובר 1944 התכנסו נציגי היישובים באזור אפרים לישיבת הקמה של המועצה, בה נקבע תקציב נסיוני. בין המתכנסים היו, בנוסף לנציגי חמשת קיבוצי הקיבוץ הארצי, גם נציג של יקנעם ונציגי שני היישובים שעמדו לקום באזור, עין העמק וגלעד. התכנסות זו זכתה לביקורות בעיתון דבר שכינתה את הצעד חפוז ו"התבדלות". אנשי אזור אפרים טענו מנגד שאין יסוד לטענות שכן איתם נמנים גם אנשי המושבה יקנעם.
בסופו של דבר, המועצה הוקמה רשמית באמצע 1945 ובסוף יולי 1945 התקיים טקס חגיגי. המועצה כללה רק את חמשת יישובי הקיבוץ הארצי. עם ההקמה נקבע שהיישובים החדשים עין העמק וגלעד, יצורפו למועצה עם התבססותם. יקנעם ושער העמקים לא הוכללו במועצה האזורית, למרות היותם באותו אזור, אך פורסם שהם בקשרים אמיצים עם המועצה. בכל 9 היישובים יחדיו היו כ-3000 תושבים. יקנעם קיבלה בסוף 1945 מעמד של מועצה מקומית נפרדת.
חינוך והעשרה
במועצה ישנם 3 בתי ספר יסודיים: בית הספר הממלכתי דתי "התקווה" באליקים, ובתי הספר הממלכתיים "עומרים" בעין השופט ו"פלגים" בהזורע. כמו כן קיים בית ספר תיכון אזורי בקיבוץ עין השופט, בו מתחנכים תלמידי תיכון מכל יישובי המועצה. חלק קטן מן התלמידים תושבי המועצה לומדים בבתי ספר המצויים מחוץ לתחום שיפוט המועצה.
הקתדרה העממית מגידו
הקתדרה העממית מגידו היא מוסד לחינוך מבוגרים ולפעילויות העשרה. מדי שנה מציעה הקתדרה מגוון חוגים וקורסים לילדים ולמבוגרים תושבי המועצה בתחומים שונים, כולל שפות זרות, מיומנויות מחשב, אמנות, מחול, מוזיקה, היסטוריה, יהדות, דתות העולם ואמנויות לחימה. כמו כן נערכים טיולי שדה וידיעת הארץ.
האולפנה למחול ולמוזיקה
האולפנה למחול מגידו פועלת לטיפוח אמנות המחול ביישובי המועצה. במסגרת האולפנה מועברים שיעורי מחול לתלמידים מבתי הספר השונים במועצה, כולל פעילויות לשילוב בעלי מוגבלויות בתחום המחול.
אולפנה למוזיקה מגידו היא מוסד להקניית ידע מעשי ותאורטי במוזיקה לתלמידים מבתי הספר של המועצה. באולפנה לומדים מוזיקה קלאסית, מוזיקה מודרנית, שיעורי פיתוח קול ותאוריה של המוזיקה. את לימודי האולפנה מלווים נגנים ותיקים מקצועיים מיישובי המועצה. אנשי המועצה רוצים לסגור את האולפנה, אך יש מתנגדים רבים לכך ואף נעשתה עצומה נגד הסגירה.
"קשת התקווה" בית הספר הממלכתי-דתי
בית חינוך יסודי 'קשת התקווה' נמצא במושב אליקים, בתחום שיפוטה של המועצה האזורית. בית החינוך פועל במודל בתי ספר "קשת", בליווי מקצועי ארגוני ופדגוגי של צו פיוס. זהו בית הספר כפרי, הטובל בצמחייה וירק ונמצא בשטח שיפוטה של המועצה שהוכרזה על ידי אונסק"ו כמרחב ביוספרי. בית הספר קולט תלמידים משלושת יישובי המועצה: מדרך עוז, עין העמק ואליקים ומשולבים בו ילדים עולים מיקנעם ומילדי הקיבוצים שבאזור. בית הספר הוכר כבית ספר ירוק וכאחד ממוסדות החינוך היסודיים המצטיינים בארץ בית הספר מוביל תוכנית ייחודית של כיתות מעורבות בהן לומדים תלמידים חילוניים ודתיים יחדיו. כיום בבית הספר שתי כיתות א וב'.
פלגים - בית ספר יסודי
בית ספר " פלגים" פועל במרחב ביוספרי, על בסיס הגישה ההומניסטית ומחנך את תלמידיו לערכים של סובלנות, כבוד האדם, וצדק חברתי. תוך מענה לצורכי ההווה ודאגה לדורות הבאים. בית הספר שייך לזרם החינוך הממלכתי. תוכני הלימוד נושאים אופי חילוני הניזון מהתרבות והמורשת היהודית לדורותיה. בית הספר מונה בשנת הלימודים תשע"ב 560 תלמידים הבאים מיוקנעם המושבה, מושב היוגב, קיבוץ גבעת עוז, קיבוץ מגידו, מדרך עוז, קיבוץ משמר העמק, קיבוץ הזורע. בבית הספר 19 כיתות מא' עד ו' וכתת C.P – "קרן אור".
חברת הנעורים רעות
רעות היא חברת הנעורים של המועצה, הנמצאת בקמפוס בית הספר מגידו. רעות, שנבנתה על יסודותיו של מוסד הרי אפרים, נפתחה ב-2003 ומהווה את הלב הפועם של החינוך החברתי-קהילתי של המועצה. כיום מתחנכים ברעות כ-200 חניכים בשכבות ז'-י"ב, וצוותה מונה 15 אנשי צוות, כולם עובדי המועצה.
תרבות ואמנות
באולם המופעים עין השופט מתקיימים קונצרטים למוזיקה, מופעי מחול, הצגות תיאטרון, הרצאות, כינוסים, ומופעי בידור. כמו כן מוקרנים בו סרטי קולנוע, ומוצגות תערוכות מתחלפות של אמנות פלסטית. אולם המופעים נוסד בשנת 1956 לציון 20 שנה לעליה על הקרקע של קיבוץ עין השופט.
פסטיבל יערות מנשה מתקיים מאז שנת 2009 ונחשב לאירוע ה"דגל" של האזור
תזמורת כלי הפריטה "הר ועמק" הוקמה על ידי נגנים תושבי המועצה האזורית מגידו בשנת 1989, וכיום חברים בה גם מוזיקאים מחיפה ומישובים בעמק יזרעאל. התזמורת מנגנת באירועים מוזיקליים מקומיים. בשנת 1999 הופיעה בהונגריה, ובשנת 2005 בגרמניה.
מקהלת מגידו הוקמה בשנת 1995 על ידי פנינה ענבר ומונה כיום כשלושים חברים. הרפרטואר של המקהלה כולל מוזיקה קלאסית, ליטורגיה דתית, מוזיקה מודרנית, שירים ישראליים ושירי עמים. המקהלה מופיעה ברחבי הארץ, והשתתפה בתחרויות בינלאומיות בישראל, אוסטריה ורוסיה.
להקת המחול התימנית של מועצה אזורית מגידו הוקמה בשנת 2001 על ידי רקדנים ממושב אליקים. הלהקה משלבת את הריקודים התימניים האותנטיים עם כוריאוגרפיה מקורית של יוצרים ישראליים, ומופיעה בפסטיבלים ואירועי תרבות ברחבי הארץ.
מוזיאון וילפריד ישראל בקיבוץ הזורע הוקם בשנת 1951. המוזיאון מציג אוסף ארכאולוגיה מקומית, אוסף אמנות מן המזרח הקרוב, אוסף אמנות מן המזרח הרחוק, וכן תערוכות מתחלפות.
"קהילה לומדת" של מועצה אזורית מגידו היא קבוצת לימוד פתוחה המתכנסת מדי שבוע לשמיעת הרצאות בנושאי יהדות מפי מרצים ממכללת אורנים, אוניברסיטת חיפה ומסגרות אקדמיות נוספות. הפורום נוסד בתחילת שנות השמונים על ידי חברי עין השופט, ומפגשיו נערכים בקיבוץ זה עד היום. בשנת 2009 נמצא סליק בעין השופט מתקופת מלחמת העצמאות.
הספרייה האזורית מגידו פועלת בתוך מתחם תיכון מגידו ומספקת במקביל שירותים לתלמידי התיכון ולכלל תושבי המועצה האזורית.
בספריה אוסף, גדול ומגוון, ממוחשב וממופתח, של ספרי עיון ויעץ, מאגר כתבי העת של אוניברסיטת חיפה, ספרי ילדים, ספרות יפה לנוער ולמבוגרים בעברית ובאנגלית, אוסף עשיר של ספרי אמנות, ספרי שמע וכתבי עת במגוון תחומים. מנויים יכולים באופן שוטף לקבל קודים לספרים דיגיטליים, להשאיל סרטים או במקביל לבחור סרטים לצפייה ישירה
ניתן לעיין בקטלוג הממוחשב של הספרייה בקישור: http://www.infocenters.co.il/megiddo/
הספרייה האזורית מהווה מוקד לפעילות תרבותית וחינוכית ומקיימת באופן שוטף אירועים לילדים, מבוגרים ונוער. מדי שנה מציינים בספרייה את חודש הקריאה במגוון אירועי ילדים ומבוגרים. כמו כן מתקיימות לאורך השנה סדנאות לילדים, נוער ומבוגרים בנושאים שונים (מדע, אנימציה, יצירה, כתיבה ועוד).
הספרייה עומדת בתקני הנגישות המקובלים לאנשים עם מוגבלויות, כגון חניית נכים, שירותי נכים, שימוש בקובצי אודיו לכבדי ראייה, סיוע במציאת ספרים או נשיאתם לפי דרישה, וכל הדרכה בשימוש באמצעי העזר המוחזקים בספרייה, ו/או שירות עזר סביר אחר, בהתחשב במוגבלותו של האדם, ברצונו ולפי נסיבות העניין.
מרחב ביוספרי
פארק רמות מנשה משתרע על פני 84,000 דונם משטח המועצה האזורית מגידו. בשנת 2006 פתחה המועצה האזורית בהליכים רשמיים מול אונסק"ו להכרה בפארק כשמורה ביוספרית. לאחר השלמת כל הפעולות התכנוניות הדרושות ביוני 2011 החליט אונסק"ו להכיר במרחב הביוספרי רמת מנשה. המרחב משתרע על כל שטחי המועצה ומחייב את תושבי המועצה על שמירת האיזון שבין אדם לטבע שסביבו.
בתחומי פארק רמות מנשה ניתן למצוא יער מחטני, יער של אלון התבור, יער מעורב, שטחי בתה, שטחי חקלאות ומרעה, גבעות געשיות, אתרים ארכאולוגיים, נחלים ומעיינות. בין האתרים הבולטים בפארק: עמק השלום, מערת הפלמ"ח, אנדרטת הקיבוצים, נחל השופט, מעין עין ריחניה, גבעת הרקפות ויער הזורע.
פרננדו, דוכס ויזאו
פרננדו, דוכס ויזאו (בפורטוגזית: Fernando de Portugal, Duque de Viseu; 17 בנובמבר 1433 - 18 בספטמבר 1470), היה בנו של דוארטה, מלך פורטוגל, ואביו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל.
ביוגרפיה
פרננדו נולד באלמיירי ב-17 בנובמבר 1433, לדוארטה, מלך פורטוגל וללאונור מאראגון, מלכת פורטוגל, בתם של פרננדו הראשון, מלך אראגון ולאונור אורקה מקסטיליה, רוזנת אלבורקרקה. בשנת 1438 מת אביו, ואחיו אפונסו החמישי, מלך פורטוגל ירש את כס המלכות, ואילו פרננדו קיבל את התואר נסיך פורטוגל. בשנת 1451 נולד אחיינו ז'ואאו, נסיך פורטוגל, אולם הוא מת לאחר זמן קצר, ופרננדו חזר להיות יורש העצר. בשנת 1452 נולדה אחייניתו ז'ואנה, נסיכת פורטוגל, אשר הפכה ליורשת העצר, וזמן קצר לאחר מכן הוא ניסה לברוח למדינה אחרת בחיפוש אחר הרפתקה, אולם אחיו שלח אחריו את כוחותיו והם אילצו אותו לחזור לפורטוגל. בשנת 1453 קיבל פרננדו את התואר דוכס בז'ה, ובשנת 1458 הוא התלווה לאחיו במסעו לצפון אפריקה. בשנת 1460 קיבל פרננדו את התואר דוכס ויזאו, ובשנת 1468 הוא פיקד על מסע למרוקו וכבש את קזבלנקה. ב-18 בספטמבר 1470 מת פרננדו בסטובל, ובשנת 1495 הוכתר בנו כמנואל הראשון, מלך פורטוגל.
משפחתו
בשנת 1447 התחתן פרננדו עם ביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו, בתם של ז'ואאו, מושל פורטוגל ואיזבל מברסלו, ממנה היו לו 10 ילדים:
טיל לינדמן
טיל לינדמן (גרמנית: Till Lindemann, נולד ב-4 בינואר 1963 בלייפציג, מזרח גרמניה) הוא זמר, שחקן, משורר, ואמן פירוטכניקה גרמני, המוכר כסולן של להקות "רמשטיין" ו"לינדמן".
ביוגרפיה
טיל לינדמן נולד בלייפציג, מזרח גרמניה, אך הוא גדל בונדיש רמבואו (Wendisch-Rambow), כפר ליד שוורין. אביו, ורנר לינדמן (Werner Lindemann), היה משורר ילדים, ואמו, בריגיטה "גיטה" הילדגרד לינדמן, הייתה עיתונאית וכתבת עד שפרשה. ללינדמן אחות אחת, אשר קטנה ממנו ב-6 שנים. כשהיה לינדמן כבן 11, עבר לבית ספר לספורט ברוסטוק, ומ-1977 עד 1980 למד בפנימייה. לאחר 1975 הוריו חיו בנפרד מטעמי קריירה.
בשנת 1978, לינדמן השתתף באליפות אירופה לשחייה לקטינים בפירנצה, כאשר סיים במקום ה-11 במקצה סגנון חופשי לאורך 1500 מטר, ובמקום השביעי במקצה סגנון חופשי לאורך 400 מטר בזמן של 4:17:58. הודות לזמן זה, לינדמן היה מועמד לאולימפיאדת מוסקבה, אולם אפשרות זו ירדה מהפרק זמן קצר לאחר מכן עקב פציעה. על פי לינדמן,. מאוחר יותר, לינדמן עבד כנגר חניך, טכנאי גלריה, חותך כבול, ועוד.
בסוף חודש מרץ 2020, במהלך מגפת הקורונה, פורסם כי לינדמן נדבק במחלה וכי הוא מאושפז בבית החולים במצב קריטי. מאוחר יותר התקבלו תוצאותיה של בדיקה שנייה ומהן עלה כי הוא לא נדבק בקורונה, וכי הוא חולה בדלקת ריאות.
קריירה
לינדמן החל לתופף בלהקת First Arsch, שהוציאה אלבום תחת הכותרת "Saddle Up", וניגן שיר אחד ("Lied von der unruhevollen Jugend") ביחד עם להקת הפאנק Feeling B (אשר היוותה כלהקה לשעבר של חברי רמשטיין פאול לנדרס, כריסטוף "דום" שניידר וכריסטיאן "פלאקה" לורנץ). בשנות ה-90 התחיל לינדמן לכתוב מילים לשירים. בשנת 1994 נכנסה הלהקה לתחרות בברלין וניצחה בה, והפרס של הלהקה הזוכה היה אפשרות להקליט ארבעה שירי דמו באופן מקצועי. בזכות ניצחונם, ניתנה להם האופציה לנצל פרס זה. במהלך שנותיה הראשונות של רמשטיין, גילה לינדמן שהוא נשרף פעמים רבות בשל שימוש בפירוטכניקה יתר על המידה. תקרית ב-1996 גרמה לתפאורה של הלהקה להישרף, וכתוצאה מכך, לינדמן קיבל את ההסמכה שלו בפירוטכניקה, כך שהלהקה יכולה הייתה להופיע בצורה בטוחה יותר מבעבר.
בנובמבר 2002, ספר השירה של לינדמן "סכין" (Messer) יצא לאור, המורכב מ-54 פואמות שנאספו על ידי גרט הוף, הסופר של הספר "רמשטיין", אשר גם היה מעצב הפירוטכניקה של רמשטיין במשך 7 שנים האחרונות.
ביולי 2010, לינדמן, יחד עם פלאקה, רואיין על ידי האנתרופולוג המטאליסט הקנדי סם דאן עבור הסדרה "אבולוציית המטאל" (אנגלית: Metal Evolution) ב-VH1 Classic, תחת הכותרת "Shock Rock".
במהלך הופעה בשוודיה ב-2005, לינדמן נפצע בברך על הבמה, כאשר הקלידן פלאקה רץ אליו בטעות בזמן שרכב על רכינוע. הפציעה הזאת הביאה לביטולם של כמה סיבובי הופעות ברחבי אסיה. במהלך בימוי הוידאו של השיר "Ich tu dir weh" של רמשטיין, לינדמן רצה לשים אור זוהר בפיו בשביל אפקט ויזואלי מרהיב. הגיטריסט של הלהקה פול לאנדרס הציע לו להשתמש בחוט בשר צבעוני ולהפעיל אותו לאורך לחיו להאיר אור לתוך הפה שלו מבחוץ. לינדמן סירב, ובמקום בחר שיעשו לו חתך כירורגי בלחי השמאלית שלו, כך שהאור יוזן לפה שלו ישירות, ובמידה רבה מחוץ לטווח ראייה.
ישנו מהלך ייחודי שלינדמן מבצע במהלך הופעות, אשר זכה לכינוי "הפטיש של טיל". במהלך זה, לינדמן מכופף את הברכיים שלו, מכה באגרוף אחד את ירכו בתנועת פטיש, תוך כדי שהוא מזיז את ראשו מצד לצד. בשונה מרוב סולני הלהקות, הצהיר לינדמן, כי הוא לא אוהב שהמעריצים נועצים בו מבטים כאשר הוא על הבמה, ושהוא מעדיף לבהות אל הקלעים של תא הערבוב, או שהוא עושה תנועות הבעה בעזרת ידיו במהלך סולואים של גיטרה כדי להסיח את דעת הקהל מלהסתכל עליו ישירות. עקב הפוביה שלו על הבמה, לינדמן לפעמים שואל את חברי להקתו האם להשתמש בסירת גומי על מנת לגלוש לקהל, כפי שהוא מקבל את תשומת לבו של הקהל מחוץ לבמה באופן זמני.
להקת לינדמן
במהלך 2013 הקים יחד עם פיטר טגארטן מלהקת Hypocrisy להקה נוספת בשם לינדמן. להקה זו הוציא אלבום בשם Skills In Pills (כישורים בכדורים) ב-2015 בו טיל לינדמן שר בשפה האנגלית.
הבולטים ביותר באלבום זה הם: "praise abort", "skills in pills", "home sweet home", "ladyboy".
בשנת 2019 יצא אלבומם השני, F&M, כשהפעם שר לינדמן בשפה הגרמנית.
בתחילת שנת 2022 הופיע לינדמן לראשונה בישראל.
יחיא נחום
הרב יחיא נחום (הכפר שגאדרה שבתימן, ה'תרל"ה (1875) בערך – תל אביב, י"ג באדר א' ה'תשכ"ב (פברואר 1962) מונה על ידי הרב יחיא יצחק הלוי למפקח על השוחטים ועל הרבנים בתימן. לאחר עלייתו לארץ ישראל נתמנה לרב שכונת "כרם התימנים".
ביוגרפיה
נולד בכפר שגאדרה שבתימן, צפונית-מערבית לבירת תימן צנעא. הרב נחום למד והוסמך להוראה אצל הרב עואץ' מידעי. התפרנס כסוחר בדים ולשם כך היה מגיע ליישובים רבים, בעיקר לעיר צנעא שם היה לומד תורה עם חכמי העיר. הרב נחום היה מבאי בית מדרשו של הרב הראשי יחיא יצחק הלוי וזה, אחר שעמד על גדלותו בתורה, מינהו למפקח מטעם בית הדין, שתפקידו לבדוק את כל רבני הקהילות בתימן בהלכות גיטין, קידושין ושחיטה ובתפקיד זה שימש שנים רבות. הרב נחום ניחן בקול ערב ונחשב למומחה בשירה ובפיוט (קהילתו שגאדרה, הייתה ידועה בלחנים מיוחדים ובבעלי קולות ערבים במיוחד), עד כדי כך שבצנעא הבירה רבו עליו מתפללי בתי הכנסת השונים.
הרב נחום סייע בידי הרב הראשי להילחם בדרדעים – שהתנגדו לספר הזוהר ולקבלה, שנוסדו בתחילת המאה ה-20 בצנעא על ידי הדיין הרב יחיא קאפח. הרב נחום היה בין המסכימים על הספר "אמונת ה'" (ספר פולמוסי כנגד ספרו נגד הקבלה של הרב יחיא קאפח "מלחמות ה'"). הרב נחום פעל רבות להצלת יתומים יהודים מידי השלטונות שביקשו לאסלם אותם בכפייה, הוא אף הושלך לכלא מספר פעמים על פעילות זו ועונה קשות. בסביבות שנת 1935 הוא נאסר שוב על ידי מושל העיר כוחלאן ורק לאחר מאמצים מרובים שהופעלו על מלך תימן, האימאם יחיא חמיד אלדין, הוא שוחרר. בעקבות כך, החליט לברוח מתימן ובדרך רגלית ארוכה ומסוכנת עלה לארץ ישראל אף על פי שמשפחתו נשארה בתימן. הרב נחום התיישב בתל אביב בשכונת כרם התימנים והקדיש חלק מביתו לחסרי בית ועסק רבות בגמילות חסדים. הראשון לציון, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, מינה אותו לרב שכונת כרם התימנים ולמפקח על הכשרות בתל אביב. לפני מינויו, התכתב עם הרב עוזיאל בהלכות שחיטה וטריפות וחלק עליו בתוקף. כשסבר הרב עוזיאל שאין להכשיר שום סירכא בכבשים ועיזים תמה עליו הרב נחום במכתבו בזו הלשון: "יסלח נא כבוד תורתו לציין לנו באיזה מקום כתב מרן דין סרכות בכבשים שהוא חלוק מבהמה גסה?". הרב נחום שימש כמגיד שיעור בישיבת אוהל תורה בתל אביב עד למותו. בניו היו תלמידי חכמים ידועים ובפרט הרב יוסף נחום ששימש בתפקיד שליח בי"ד צנעא לאחר בריחת אביו מתימן.
הפארק הלאומי טיידה
הפארק הלאומי טיידה (בספרדית: Parque Nacional del Teide) הוא פארק לאומי באי טנריפה שבאיים הקנרים. הפארק כולל את הקלדרה לס קניאדס (Las Cañadas), שממנה מתנשאת הפסגה החרוטית והמושלגת של הר הגעש טיידה (Teide). ההר חולש על פארק לאומי עשיר בצבעים השוכן בנוף המזכיר את הפארקים הלאומיים של דרום-מערב ארצות הברית. הפארק מיועד לטיולים, במיוחד בחורף, ובמקום שבילים טובים, בדרגות קושי שונות, המסומנים בבהירות. נוף געשי פראי, תצורות נוף ייחודיות, סלעי בזלת שחורים וצבעוניים מזדקרים מתחתית הלוע. הר הגעש טיידה הוא ההר הגבוה ביותר בספרד והר הגעש השלישי בגובהו בעולם (אם מודדים את גובהו מקרקעית האוקיינוס). בשנת 2016, הוא בקר 4,079,823 מבקרים ותיירים והגיעו לשיא.
תיאור
הפארק הלאומי טיידה כולל את קלדרת לס קניאדס, קלדרה גדולה השוכנת בגובה 2,000 מטרים מעל פני הים, אורכה ממזרח למערב כ-16 קילומטרים, ורוחבה מצפון לדרום כ-9 קילומטרים. הקירות הפנימיים של הקלדרה בגואחרה (Guajara) שבצד הדרומי של הקלדרה יוצרים צוקים תלולים שתחתיתם בגובה של 2,100 מטרים מעל פני הים והן מגיעים לגובה של 2,715 מטרים. הן פסגת טיידה, בגובה של 3,718 מטרים, והן פסגת הר הגעש התאום, פיקו וייאחו בגובה 3,134 מטרים שוכנות במחצית הצפונית של הקלדרה.
חמישה קילומטרים דרומית לפסגה בגובה של כ-2,200 מטרים בקצה הקלדרה משתרעת רצועת סלעים ייחודית לאורך כ-2 קילומטרים המכונה רוקס דה גרסיה (Roques de García). בין צורות הסלעים הייחודיות בולט סלע המכונה רוקה צ'ינצ'אדו (Roque Cinchado - "העץ המאובן") בשל צורתו. צורה זו הופיעה בעבר על שטר של 1,000 פזטות ספרדיות.
פלורה ופאונה
קילוחי הלבה על מדרונות הר הגעש טיידה מתבלים לשכבת קרקע דקה מאוד, אבל עשירה בחומרי מזון ומינרלים המקיימת מגוון נרחב של מיני צמחים. מקבוצת הצמחים הווסקולריים יש בפארק 169 מינים, 58 מתוכם אנדמיים לאיים הקנריים, ומתוכם 33 אנדמיים לטנריפה.
אורן קנרי (Pinus canariensis) צומח בגבהים שבין 1,000 מטרים ל-2,100 מטרים. יערות אורן קנרי מכסים את חלקם המרכזי של מדרונות הר הגעש ומגיעים לקו העצים האלפיני, כ-1,000 מטרים פחות מהרים ביבשת באותו קו רוחב. מעל גבהים אלה מספקת קלדרת לס קניאדס הגנה מספקת למינים רגישים הכוללים את האורן הקנרי והערער הקנרי (Juniperus cedrus).
מיני הצמחים האנדמיים לפארק הלאומי טיידה כוללים את Spartocytisus supranubius מתת-משפחת הפרפרניים, שיח הדומה לאחירותם החורש, אלא שבניגוד אליו פרחיו לבנים ולא צהובים; Descurainia bourgaeana, שיח ממשפחת המצליבים שפרחיו צהובים; אריסימון קנרי (Erysimum scoparium), מין של אריסימון שפרחיו סגולים ועכנאי וילדפרטיי (Echium wildpretii) שפרחיו האדומים יוצרים תפרחת מרהיבה בצורת פירמידה שגובהה יכול להגיע ל-3 מטרים. את חִננית טיידה (Argyranthemum teneriffae), ממשפחת המורכבים אפשר למצוא בגבהים קרוב ל-3,600 מטרים ואת ה- Viola cheiranthifolia, מין של סגל, אפשר למצוא עד לפסגה, ובכך הוא הצמח הפורח הגדל במקום הגבוה ביותר בספרד.
הפארק הלאומי טיידה כולל מגוון נרחב של מינים של חסרי חוליות, מתוכם מעל ל-700 מיני חרקים, כשמעל ל-40% מהם הם מינים אנדמיים, ו-70 מצויים בשטח הפארק הלאומי בלבד. הפאונה של חסרי החוליות כוללת: עכבישאים, חיפושיות, זבובאים, פשפשאים ודבוראים.
שלושה מיני זוחלים אנדמיים מצויים בפארק: לטאה מהמין Gallotia galloti), שממית חומות מהמין Tarentola delalandii וחומט מהמין Chalcides viridanus.בעבר הייתה גם לטאת טרניפה גולייתית (Gallotia goliath). היונקים המקומיים היחידים בפארק הם העטלפים, בהם הנפוץ ביותר הוא המין Nycatalus leisleri. שאר היונקים המצויים בפארק כמו המופלון, ארנבים, עכבר מצוי, חולדה מצויה, חתולי רחוב וקיפוד אלג'ירי (Atelerix algirus) הם כולם מינים פולשים.
שימושים מדעיים
הפארק הלאומי טיידה הוא אתר געשי השימושי למחקרים הקשורים למאדים בשל הדמיון בין תנאי הסביבה והתצורות הגאולוגיות. ב-2010 בדק צוות מחקר מכשיר ספקטרוסקופיית ראמאן בלס קניאדס דל טיידה כהכנה להפעלתו במסגרת משלחת בלתי מאוישת למאדים, שכינויה ExoMars, בשנים 2018-2016. ביוני 2011 ביקר צוות של חוקרים מבריטניה בפארק על מנת לבדוק שיטה לחפש אחר חיים על המאדים ועל מנת לחפש מקומות מתאימים לבדוק כלי רכב רובוטיים חדשים ב-2012.
גישה
בשל הגובה, רמות החמצן נמוכות יותר מאשר בגובה פני הים. עובדה זו יכולה לגרום לאנשים הסובלים מבעיות בלב או בריאות לחוש סחרחורת, או לפתח מחלת גבהים, ובמקרים קיצוניים לאובדן ההכרה. הטיפול היחיד הוא לחזור לגבהים הנמוכים יותר ולעבור תקופת הסתגלות.
וסילי טרלב
וסילי פטרו טרלב (ברומנית: Vasile Petru Tarlev; נולד ב-6 באוקטובר 1963) הוא פוליטיקאי מולדובי ממוצא בולגרי, שכיהן כראש ממשלת מולדובה מ-19 באפריל 2001 עד 31 במרץ 2008.
טרלב, מהנדס במקצועו, כיהן כראש ממשלת מולדובה מטעם המפלגה הקומוניסטית של מולדובה.
בבחירות לפרלמנט שנערכו בשנים 2009 ו-2014 מפלגות שהוא עמד בראשם לא עברו אחוז החסימה.
מחנה יהודה (ירושלים)
היסטוריה
שכונת מחנה יהודה הוקמה ביוזמת שלושה עסקנים: יעקב פרוטיגר, מנהל בנק פרוטיגר ומיסיונר לשעבר; היזם היהודי שלום קונסטרום; והעסקן יוסף נבון. השלושה היו שותפים בכמה פרויקטים עסקיים בירושלים, בהם גם הקמת שכונת 'סוכת שלום' הסמוכה למחנה יהודה.