cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מצב רוח
שיפור מצב הרוח
מצבי רוח שהם בעלי דפוס בעייתי לאורך זמן רב, כגון דיכאון או מאניה, נחשבים הפרעות מצב רוח. הפרעות אלו ניתנות לטיפול תרופתי או פסיכולוגי או בשילוב שניהם, בהתאם לאבחנה.
מוזיאון המדע של הונג קונג
מוזיאון המדע של הונג קונג (באנגלית: Hong Kong Science Museum; בסינית מסורתית: 香港科學館; בסינית מפושטת: 香港科学馆) הוא מוזיאון מדע הממוקם באזור צים שא צוי מזרח, בחצי האי קאולון שבהונג קונג, בסמוך למוזיאון להיסטוריה של הונג קונג.
פעילות
במוזיאון 18 אולמות תצוגה ובהם כ-500 מוצגים ותערוכות המיועדים בעיקר לילדים ומדגימים עקרונות פיזיקליים ומדעיים בנושאי אור, קול, תנועה, חשמל ומגנטיות, מתמטיקה, מדעי החיים, תחבורה, גאוגרפיה, מטאורולוגיה, מדעי המחשב, תקשורת, שימור אנרגיה ומדעי ייצור מזון. בין המוצגים סימולטור נסיעה ברכב, מתקן בגובה 22 מטרים המדגים הפיכת אנרגיה פוטנציאלית לאנרגיה קינטית.
עבד אל-רחמן בן אבי בכר
עבד אל-רחמן בן אבי בכר (בערבית: عبد الرحمن بن أبي بكر) היה הבן בכור של אבו בכר, ואחיה של עאישה.
שנת הלידה שלו אינה ידועה, אך היסטוריונים מעריכים כי הוא נולד בין השנים 595-600.
בניגוד לאביו ואחותו, שנכנסו לאסלאם בשלבים המוקדמים, עבד אל-רחמן לא קיבל את האסלאם לפני הסכם חודיבייה.
השתתפות בקרבות
לפני כניסתו לאסלאם, השתתף עבד אל-רחמן בקרב בדר וקרב אוחוד לצידם של שבט קורייש נגד המוסלמים.
בקרב בדר, הייתה לו הזדמנות להרוג את אביו, אבו בכר, אך הוא העדיף לוותר על זה ולפנות לכיוון אחר. שנים לאחר מכן, אחרי שהוא כבר התאסלם, הוא סיפר על כך לאביו. אביו השיב "אם הייתה לי הזדמנות כזאת, לא הייתי חס עליך".
בקרב אוחוד, לפני שהקרב החל, הוא הזמין את אביו לדו-קרב, ואבו בכר הסכים, אך מוחמד הורה לו להימנע מכך.
בקרב הירמוך, התייצב עבד אל-רחמן לדו-קרב נגד חמישה לוחמים של האימפריה הביזנטית, וגבר עליהם, זה אחר זה.
בקרב הגמל, שהתרחש לאחר התאסלמותו, נלחם עבד אל-רחמן לצד עלי בן אבי טאלב.
פטירה
עבד אל-רחמן נפטר בשנת 675, ונקבר במכה.
שלום רוזנפלד (רב)
רבי שלום רוזנפלד (תק"ס, 1800 - כ' בחשוון תרי"ב, 15 בנובמבר 1851), היה רבה של קמינקה, ואבי חסידות קמינקה. מגדולי תלמידיו של רבי נפתלי צבי מרופשיץ.
ביוגרפיה
נולד ברווה לגביר יעקב יוסף וליענטא בת הרב יהושע צבי העשיל מבאר. נקרא על שם אבי אביו, שכונה "הגראף מראווה". בצעירותו נחשב לעילוי, וכונה "העילוי מראווה". בגיל 9 כבר סיים את הש"ס. בבחרותו למד אצל רבי צבי הירש חריף ואצל רבי שלמה קלוגר.
לפני גיל 13 התארס לחנה גולדה בתו של רבי נפתלי נתן הירש, "הגרף מקראשוב", צאצא לרבי צבי הירש מבולחוב. לאחר נישואיו התגורר בראווה עד שנת תקפ"ב, אז התקבל לכהן ברבנות יאריטשוב. לאחר 15 שנה, מונה לרבה של קמינקא.
הוא היה אחד משני גדולי תלמידיו של רבי נפתלי מרופשיץ, לצד רבי חיים מצאנז. כמו כן נסע לחצרו של רבי שלום מבעלז. הוא לא כיהן באופן רשמי כאדמו"ר, אך בהיסטוריה החסידית הוא נחשב ל"צדיק", ואמרותיו ומעשיות עליו, מודפסות ונאמרות עד היום על ידי חסידים. הוא נודע בחריפותו, ודברי תורה ומשלים רבים שלו מתובלים בהלצות, אשר נחשבות על ידי חסידים כסודות עליונים.
הוא נהג לרקוד "מצווה טאנץ" בניגון מיוחד. הניגון מושר עד היום כ"מצווה טאנץ" בחסידות באבוב, שאדמו"ריה הם צאצאיו.
בנו היחיד רבי יהושע, מילא את מקומו ברבנות קמינקא.
בשנת תשמ"ג, יצא הספר אוהב שלום ובו דברי תורתו ומעשיות עליו.
מהומות יולי 1927
מהומות יולי 1927 היו מהומות שהחלו ב-15 ביולי 1927, בווינה, בירת הרפובליקה האוסטרית הראשונה. המהומות הגיעו לשיאן כאשר כוחות המשטרה ירו לעבר הקהל, וגרמו למותם של 84 מפגינים, ומנגד נהרגו 5 שוטרים. יותר מ-600 איש נפצעו.
האירועים
המהומות היו כתוצאה ממחלוקת בין המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית וברית של גורמי ימין שכללה תעשיינים ואת הכנסייה הקתולית. כוחות חצי-צבאיים רבים הוקמו באוסטריה במהלך שנות ה-20 המוקדמות, ביניהם היו כוחות לאומיים Frontkämpfervereinigung Deutsch-Österreichs, תחת פיקודו של קולונל הרמן הילטל, וכוחות הסוציאל-דמוקרטיים הרפובליקנישר שוצבונד. התנגשויות בין שני המחנות האלה התרחשו ב-30 בינואר 1927 בבורגנלנד, התוצאה הייתה מותם של חייל משוחרר ממלחמת העולם הראשונה וילד בן 8. ביולי אותה שנה, הוגשו כתבי אישום בבית המשפט בווינה כנגד 3 מחברי הכוחות הלאומיים בגין ירי. במשפטם טענו להגנה עצמית וזוכו על ידי חבר מושבעים.
פסק הדין הוביל לשביתה כללית במטרה למוטט את הממשלה שהונהגה על ידי המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית ובראשה הקנצלר איגנץ שיפל. הפגנות ענק החלו בבוקר ה-15 ביולי, כאשר המפגינים ניסו לפרוץ לבניין הראשי של אוניברסיטת וינה ברינגשטראסה. המפגינים תקפו וגרמו נזק לתחנת משטרה קרובה ובניין שבו שכנה מערכת עיתון, משם המשיכו לבניין הפרלמנט האוסטרי. הם נהדפו על ידי כוחות משטרה, והגיעו לכיכר שלפני בניין בית המשפט העליון. בצהריים המפגינים נכנסו לבניין וגרמו הרס רב והציתו מסמכים. תוך זמן קצר הבניין עלה באש, האש התפשטה במהירות ומכבי האש של וינה לא יכלו לסייע מכיוון שהם הותקפו על ידי מספר מפגינים. רק בשעות הבוקר המוקדמות הצליחו להשתלט על השרפה.
קנצלר אוסטריה לשעבר (ולאחר מכן מונה שוב) יוהאן שובר, היה באותו הזמן מפקד משטרת וינה. הוא הפעיל כוח רב במטרה לדכא את ההפגנות. הוא לחץ על ראש העיר הסוציאל-דמוקרטי קרל זייץ, לקרוא לצבא אוסטריה, דבר אשר זייץ דחה על הסף, וכך גם שר ההגנה מהמפלגה הנוצרית סוציאלית, קרל ווגויין. ועל כן שובר צייד את השוטרים ברובים צבאיים והכריז פומבית על פינוי בכוח, וזאת לאחר שזייץ ותאודור קרנר ניסו להרגיע את המפגינים כך שיתפזרו מרצון. המשטרה פתחה באש וכתוצאה מכך נהרגו 89 בני אדם.
הנצחה
אנדרטה לזכר ההרוגים הוקמה בבית הקברות המרכזי בווינה, לוח זיכרון הוצב בבניין בית המשפט העליון (ארמון הצדק) ונחשף בשנת 2007 על ידי הנשיא היינץ פישר. מספר פרטים כגון מסמכים שניצלו מהאש בשריפת בניין בית המשפט וכן מדי הכוחות השונים מוצגים במוזיאון להיסטוריה צבאית בווינה.
BlackBerry World
BlackBerry World (לשעבר BlackBerry App World) היא חנות אפליקציות דיגיטלית של חברת Research In Motion למכשירי בלקברי. מן החנות יכולים משתמשי בלקברי לחפש, להוריד ולעדכן אפליקציות צד-שלישי. השירות ניתן לראשונה ב-1 באפריל 2009.
היסטוריה
ב-1 באפריל 2009, במופע CTIA, הכריזה חברת RIM על תחילת פעילותה של חנות האפליקציות.
ב-19 באוגוסט 2010 שוחררה גרסה חדשה, BlackBerry App World 2.0, שכללה הגדרת חשבון אישי שייפעל דרך המכשיר ודרך המחשב.
ב-3 בדצמבר 2010 הודיעה החברה כי מספר ההורדות היומי של אפליקציות מהחנות הוא כ-2 מיליון אפליקציות ליום.
ב-2 בפברואר 2011 שוחררה גרסה 2.1 של החנות ובה אופשרה קנייה בתוך האפליקציה.
ב-22 בינואר 2012 שוחררה גרסה 3.1 של החנות.
ברי
ברי (בצרפתית: Brie) היא גבינה צרפתית רכה. דומה בטעמה ובמראה לגבינת קממבר הצרפתית גם כן.
ייצור
מוצאה של הברי ממחוז סן ומארן שבחבל איל-דה-פראנס (צפון-מרכז צרפת), אך בשל הפופולריות שלה יש לה חיקויים רבים בכל העולם. היא עשויה מחלב פרה, והבשלתה אורכת בין שלושה שבועות (בתנאי מפעל) ל-10 שבועות (בבוטיקים). קיימים שני מותגים בלבד הרשאים להיקרא "ברי" (בניגוד ל"גבינה בנוסח ברי", שפירושו גבינה דומה המיוצרת כחיקוי)- ברי דה מו (Brie de Meaux) וברי דה מלן (Brie de Melun).
הברי דה מוֹ יוצרה לראשונה במאה ה-8 באזור פריז. היא אינה מפוסטרת. היא בעלת ארומה של אגוזים קלויים ונגיעות של שמרים. המרקם שלה חלק וכמעט נוזלי. צבעה צהוב-קש והוא מבהיר עם ההבשלה. הקליפה מכוסה קרום עובש לבן המנוקד בתסיסות אדומות-חומות. ברי דה מו מיוצרת בגלגלים במשקל 2.5-3 קילוגרם.
הברי דה מלן מיוצרת באריזות קטנות יותר, טעמה וריחה עדינים יותר, היא מפוסטרת והבשלתה ממושכת יותר. צבעה זהוב, קליפתה כהה יותר ומכוסה קרום עובש לבן. גבינות הברי מגוונות מאוד בטעמן, החל מטעם עדין וחלש וכלה בטעם חלבי דומיננטי. הגבינות התעשייתיות, כמובן, ארומטיות פחות וטעמן חלש מאלה המיוצרות בתהליך ידני.
גבינת ברי בשלה מחזיקה מעמד מחוץ למקרר במשך כ-3 ימים. נהוג להגישה בפני עצמה, בליווי קרקרים או ענבים, או להסיר את העטיפה ולהוסיף את הגבינה לתבשילים שונים כיוון שהגבינה רכה ומותכת בקלות. צורת הגשה מקובלת נוספת היא טבילת פרוסות גבינה בביצה ופירורי לחם וטיגונה.
את הברי מקובל ללוות ביינות קינוח מתוקים או בשרדונה.
היסטוריה
מקור גבינת הבְּרִי בצפון צרפת במישורי האזור ההיסטורי-גאוגרפי ברי (Brie) שבקרבת פריז. פירוש השם בצרפתית קדומה הוא מישור, פלטו (כיום בתחום חבל Île-de-France). בזכות קרבתה לפריז הגיעה הגבינה לשוקי העיר ושולחנם של מלכי צרפת. הגבינה מוזכרת כמעדן כבר במאה ה-8 בדברי ימיו של 'קרל הגדול' מלך צרפת שהיה גדול שליטי אירופה בימי הביניים. כאלף שנים מאוחר יותר, בזמן המהפכה הצרפתית, ביקש לואי ה-16 לכלול את הגבינה בסעודה האחרונה שלו לפני שקופד ראשו אל מול ההמון המשולהב. בקונגרס וינה אשר התקיים לאחר תבוסתו של נפוליאון בראשית המאה ה-19, התעורר ויכוח מה היא הגבינה הטובה בעולם. הצרפתים הציעו תחרות שבסופה זכתה הברי בתואר "מלכת הגבינות וגבינת המלכים" ועמה בפופולריות גואה בכל רחבי אירופה ובתהילת עולם. פרסומה של הברי הביא ל"העתקים" רבים שיוצרו במדינות רבות. רק בשנת 1980 ניתן סטטוס AOP לגבינת Brie de Meaux וב-1990 זכתה גם ה-Brie de Melun במעמד היוקרתי.
תיירות נגישה
תיירות נגישה היא יוזמה לשיפור הנגישות של אתרי תיירות ומוצרים ושירותים הקשורים בהם, לבני אדם עם מגוון רחב של יכולות פיזיות וקוגניטיביות, ובכך למנוע אפליית תיירים על רקע לקות, זקנה או מגבלה רפואית זמנית.
המונח הופיע במאמר משנת 2009 בתיאור "תיירות נגישה מאפשרת לבני אדם בעלי צורכי גישה, כולל הבטי ניידות, ראייה, שמיעה, ותפיסה, לתפקד באופן עצמאי, בשוויוניות ובכבוד, על ידי אספקת מוצרי תיירות, שירותי תיירות וסביבה תיירותית המיועדים לכלל. הגדרה זו כוללת את כל בני האדם, כולל אלה המתיירים בלווית ילדים בעגלות, אנשים עם מוגבלויות וקשישים".
סקירה כללית
מאז שנות השישים קיימת עליה במודעות לחשיבות שילובם של אנשים עם מוגבלויות. עם ההבנה ליחס המכובד לו רשאים לזכות אנשים עם לקויות, מגיעה גם נגישות המתבטאת בנהלים מתחשבים ובעיצוב המתאים לצורכי הכלל.
דמיטרי פרוקופייב
דמיטרי פרוקופייב (רוסית: Дмитрий Прокофьев; נולד ב-1951) הוא סופר ועיתונאי רוסי, כתב לשעבר בקול ישראל.
תיירות נגישה
סקירה כללית
העוסקים בנגישות (כמו גם העוסקים בריפוי בעיסוק) נוהגים לחלק את תחומי החיים לארבע קבוצות: עבודה, לימודים, טיפול עצמי (Self-care) ופנאי. בניגוד לנגישות פנאי, הכוללת בתוכה תיירות נגישה, נגישות בשלושת תחומים החיים הראשונים קלה יותר לנימוק בעזרת המושגים זכויות האדם או פרודוקטיביזציה של החברה. דהיינו, קל יותר לשכנע את בעלי הסמכות ואת הציבור, למשל, שהשכלה נגישה היא זכות אנושית בסיסית או שהיא כדאית לכלל החברה מבחינה כלכלית. לכן, דווקא תרבות פנאי נגישה, דווקא הרצון לחלוק עם המוגבל את המותרות ואת ההנאות מראה את קבלתו בחברה.
ענייני הנגישות, כולל התיירות הנגישה, זוכים להכרה ולחשיבות של גופים בינלאומיים ושל רשויות ביצוע כגון הנציבות האירופית ובמקומות שונים בעולם ננקטו כבר צעדים לקידום תקנות והנחיות בנושא זה והוקצו משאבים מיוחדים ליישומן, כולל מחקר בנושא. באוסטרליה, מרכז המחקר המשותף האוסטרלי לתיירות בת-קיימא קבע תוכנית למחקר בנושא תיירות נגישה אשר מטרתה ליצור בסיס מחקר שעל יסודו ניתן לפתח מקור מידע להיצע, ביקוש, תיאום, ופיקוח הנדרשים בתחום שוק זה.
דמיטרי פרוקופייב
ביוגרפיה
דימיטרי פרוקופייב נולד ב-1951 במוסקבה. למד מזרחנות, ערבית ועברית. בסוף שנת 1982 הצטרף פרוקופייב כשדרן לתחנת שלום וקידמה, השידור העברי של רדיו מוסקבה, אשר שידרה שידורי תעמולה בשפה העברית המיועדים למאזינים בישראל, משנות ה-60 ועד לנפילת ברית המועצות.
תיירות נגישה
סקירה כללית
באירופה לבדה היו, נכון לשנת 2008, יותר מ-50 מיליון בני אדם נכים, ויותר מ-600 מיליון נכים ברחבי תבל. אולם רעיון התיירות הנגישה, שאינו מיועד לנכים בלבד, עשוי להביא תועלת לכ-130 מיליון איש באירופה לבדה.
הגדרות הרשת האירופית לתיירות נגישה
על פי הרשת האירופית לתיירות נגישה (באנגלית: European Network for Accessible Tourism, ר"ת ENAT) תיירות נגישה כוללת:
דמיטרי פרוקופייב
ביוגרפיה
מנהלי תחנת הרדיו "קול ישראל", שגילו רוסי (לא יהודי) הדובר עברית שוטפת, הציעו לו להיות כתב קבוע ברוסיה, ובמשך שנים ארוכות נשמע קולו החותם את הכתבות שלו במילים: "כאן דמיטרי פרוקופייב, מוסקבה", במקביל המשיך לעבוד ברדיו שלום וקידמה כפרשן מדיני. פרוקופייב שימש גם כעיתונאי מטעם העיתון "חדשות", ומשנסגר עבר ל"ידיעות אחרונות", שם הוא כותב בעיקר רשימות סיפוריות בעלות אופי אישי. בנוסף כתב את הספר "קול ממוסקבה", שבחלקו מתאר את חוויותיו כגוי שלמד עברית והתאהב בישראל ובחלקו מתאר את התהליכים שאירעו בשנות התשעים במדינות ברית המועצות לשעבר.
דרור רשף
דרור רשף (נולד ב-1971) הוא במאי, תסריטאי ועורך קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
קורות חייו
נולד ברמת השרון וגדל ברעננה מגיל חמש. דרור רשף הוא בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה (1999-1994).
סרט הגמר שלו – רוזורה (1999, 18 דקות, פילם 16 מ"מ), מלודרמה מופשטת בכיכובו של אלכס אנסקי. מספר על בחורה שמגלה יום אחד כי האדם שאיתו היא חולקת את חיה הוא אביה, פסיכיאטר שמחק את זכרונה על מנת למלא את החלל שנותר לאחר מות אשתו הסרט מושפע בשפתו הקולנועית מדייוויד לינץ'.
בתום לימודיו הכיר דרך חבר את חורחה אינס, מבמאי התיאטרון ומדריכי השחקנים המשפיעים בספרד ובארגנטינה. במשך שנתיים שהה דרור רשף במחיצתו של אינס במדריד, ספרד ושימש כעוזרו האישי (2002-2000).
אחר-כך עבד במשך ארבע שנים כעורך בכיר בחברת החדשות של ערוץ 10. שם החל עבודה משותפת עם שלומי אלדר, עיתונאי ופרשן לענייני ערבים, על כתבות יומיות ומגזיניות. ב-2009 שימש דרור כעורכו של "חיים יקרים", סרטו התיעודי של אלדר, אודות אישה פלסטינית מעזה שבנה מאושפז בבית חולים בישראל לצורך השתלת מח עצם. הסרט זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 2010 מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, ועוטר בשבחים מעיתונים רבים כדוגמת הניו יורק טיימס, הוול סטריט ז'ורנל, סקרין אינטרנשיונל וההוליווד רפורטר. הוא נכנס לרשימת 15 סרטי התעודה המועמדים לפרס האוסקר האמריקאי, נקנה ושודר ברשת HBO העולמית.
ב-2011 חזר דרור לערוץ 10 ושימש כעורך בכיר במגזין שישי (בעריכתם של רותי יובל וניר בכר) עד לסגירת התוכנית ב-2012.
בשנים 2010-2009 כתב רשף את התסריט, ביים והפיק עצמאית את סרט הקולנוע "מי אתה בשבילי", שהשתתף בפסטיבלי קולנוע רבים ברחבי תבל והוקרן בסינמטקים ברחבי ישראל.
כעת עובד על "נדר", סרטו השני באורך מלא לקולנוע.
דרור רשף נשוי לבמאית סרטי התעודה יעל חרסונסקי.
צבא דרום סודאן
צבא דרום סודאן או כוחות ההגנה העממיים של דרום סודאן (South Sudan People's Defense Forces) הוא כוח ההגנה הלאומי של דרום סודאן, שהוקם ב-2011 כיורש הצבא השחרור העממי הסודאני (SPLA), שהיה הזרוע המזוינת של התנועה לשחרור דרום סודאן והפך לצבא סדיר. הרמטכ"ל הוא ג'יימס הוט כאשר טור דנג מאוויין (Tor Deng Mawin), מכהן כשר ההגנה הדרום סודאני. זהו הצבא הצעיר ביותר בעולם.
על פי אנליסטים צבאיים, הצבא סובל מ"היעדר אסטרטגיה עקבית, חרף הצלחה בפיתוח ויישום תורות לחימה עבור הצבא החדש", המסתמך על סיוע של מומחים צבאיים זרים. הצבא מנסה לגייס מימון לצורך חימוש עתידי, והאתגר העיקרי הוא לכידות בקרב הקבוצות הלוחמות השונות במדינה, שהשתתפו במלחמת האזרחים הסודאנית השנייה.
פיקוד ומבנה
מפקדי הצבא הדרום סודאני הם:
סטודיבייקר דיקטטור
בתחילת שנות ה-30 של המאה העשרים עבר דגם "סטודיבייקר דיקטטור" מתיחת פנים יסודית, אשר כללה שנוי של כל המרכב והמארז.
דיקטטור שונה לדירקטור
הדגם יוצא למספר מדינות ב-אירופה כולל מספר מונרכיות, שם נתקלו מנהלי חברת "סטודיביקייר" בבעיה עם שם הדגם, דיקטטור, ונאלצו לשנותו ל"דירקטור".
האביב של מיס ברודי (סרט)
האביב של מיס ברודי (באנגלית: The Prime of Miss Jean Brodie ) הוא סרט דרמה בריטי משנת 1969, בבימויו של רוברט ניים עם מגי סמית' בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על הרומן רב המכר "אביבה של מיס ברודי" של מיוריאל ספארק שיצא לאור ב-1961. הספר עובד למחזה על ידי ג'יי פרסון אלן שכתבה גם את התסריט לסרט.
בגרסת הבמה המקורית משנת 1966 בלונדון כיכבה ונסה רדגרייב ולצידה אוליביה האסי הצעירה. בהפקת ברודוויי-1968 כיכבה זואי קולדוול, שעבור תפקיד זה זכתה בפרס טוני.
ב-1978 הופקה סדרת טלוויזיה על אותו ספר עם ג'רלדין מקיואן בתפקיד הראשי.
בסרט מוזכרת האנה סנל שהתחפשה לגבר והתגייסה לצבא הבריטי כאישה שהייתה מוכנה "לשרת, לסבול ולהקריב".
תקציר העלילה
אדינבורו, 1932, בית הספר לנערות Marcia Blaine, המחנכת מיס ג'ין ברודי (מגי סמית') הרווקה בת חמישים וחושבת שהיא נמצאת כעת בשיא פריחתה. היא מתמרדת בתוכנית הלימודים הקשוחה של בית הספר מרכזת סביבה ארבע נערות בנות 12 המכונות "קבוצת ברודי": מוניקה (שרלי סטידמן), מרי (ג'יין קאר), ג'ני (דיאן גרייסון) וסנדי (פמלה פרנקלין). מיס ברודי מעבירה לילדות שיעורים הכוללים סיפורים על חיי האהבה שלה, מסעותיה בעולם, אמנות, היסטוריה, לימודים קלאסיים, ופשיזם. מיס ברודי היא מעריצה של בניטו מוסוליני ופרנקו שהשליטו סדר במדינתם. תחת הדרכתה, ארבע הנערות האלה מתחילות להתבלט. היא לוקחת אותן לתיאטרון ולפיקניקים בטבע.
המנהלת, מיס מקיי (סיליה ג'ונסון) מסתייגת משיטות הלימוד של מיס ברודי ומנסה בכל הדרכים לפטר אותה, אבל לברודי יש ותק וקביעות והיא מכריזה בפני תלמידותיה כי מיס מקיי תוכל להיפטר ממנה רק אחרי שתרצח אותה...
שני גברים ממלאים את חייה של ברודי, המורה לאמנות טדי לויד (רוברט סטיבנס) והמורה למוזיקה מר לאות'ר (גורדון ג'קסון). לויד הוא צייר נאה ושרמנטי, נשוי עם שישה ילדים ומנסה לחזר אחרי מיס ברודי, אך היא מסרבת בגלל מצבו המשפחתי. לעומת זאת היא שולחת אליו את ג'ני שתדגמן מולו ואת סנדי שתבלוש אחריה. סנדי מדגמנת בעירום מולו והוא מצייר אותה עם פנים של ברודי. היא מנתקת קשר איתו לאחר שהוא מנסה לנשק אותה.
מר לאות'ר הוא מורה למוזיקה ונגן אורגן בכנסייה. הוא רווק מזדקן ומנסה לשכנע את ברודי להינשא לו, אך היא מתחמקת. במקום זה היא מגיעה לביתו הכפרי בקרמונד בסופי שבוע עם ארבע בנות "קבוצת ברודי". הדבר הוא לצנינים בעיני הכומר שמפטר את מר לאות'ר, אך המנהלת מקיי לא מצליחה לפטר את ברודי. לבסוף מתחתן לאות'ר עם המורה מיס לוקהארט (רונה אנדרסון).
בתקופת מלחמת האזרחים הספרדית תומכת מיס ברודי בפרנקו ומשבחת אותו. אחיה של התלמידה מרי נוסע לספרד להילחם למען הרפובליקנים, ומרי משתכנעת בעזרת דבריה של מיס ברודי לנסוע לספרד לצד פרנקו, אך היא נהרגת שם. מיס ברודי מכריזה עליה בתור גיבורה, אך סנדי לא יכולה לסבול זאת. היא בוגדת בה ומספרת את כל מה שאירע לגברת מקיי שמודיעה למיס ברודי שחבר הנאמנים החליט לפטר אותה משום שהכניסה פוליטיקה לתוכנית הלימודים.
מיס ברודי המומה ולא יודעת מי מהבנות הלשינה עליה. היא חושדת בכולן פרט לסנדי, אך סנדי מתעמתת איתה ומודה שהיא זאת שהלשינה וקורעת את כל המסיכה מפניה של מיס ברודי. לבסוף סנדי עוזבת כשמיס ברודי הולכת אחריה וצורחת:"רוצחת"!
פרסים
מגי סמית' זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ובפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
סיליה ג'ונסון זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה.
רוד מקוין זכה בפרס גלובוס הזהב לשיר הנושא הטוב ביותר.
הבמאי רונלד ניים היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן.
נקטר
נקטר הוא כינוי כללי למשקאות קלים שאינם מוגזים המבוססים על מיץ פירות.
בחלק מהמדינות, מזוהה המשקה כמשקה תעשייתי, וזאת בניגוד למיץ. כך למשל בארצות הברית ובאנגליה, "מיץ פירות" חייב להכיל 100% פרי, בעוד הנקטר יכול להימהל במים או בתוספי מזון, הכוללים, בין היתר ממתיקים וחומרים משמרים. בניו זילנד, לעומת זאת, משמש המושג "מיץ" לצורך ציון משקה ממותק המורכב לרוב מסירופ או תרכיז פרי ומים, בעוד נקטר משמש לציון מיץ מפרי טהור ללא תוספים. בישראל על פי החוק משקה המוגדר נקטר חייב להכיל לפחות חמישים אחוז פרי.
השם "נקטר" מקורו במיתולוגיה היוונית, בה שימש שם זה ככינוי למשקה האלים (או, על־פי מחברים מסוימים, למאכל האלים) וזהו המשקה שנותן לאלים חיי נצח.
אלכסנדרו טומה
אלכסנדרו טומה או '''א. טומה (ברומנית: Alexandru Toma; שמו בלידה: סולומון מוסקוביץ, Solomon Moscovici, 11 בפברואר 1875 אורזיצ'ן - 15 באוגוסט 1954) היה סופר, משורר, עיתונאי ומתרגם רומני יהודי. בעשור הראשון של המשטר הקומוניסטי ברומניה נבחר על ידי השלטונות כמייצג מופת של שירה ריאליסטית-סויציאליסטית, זכה להוקרה ממלכתית ונבחר לאקדמיה הרומנית (אז האקדמיה של הרפובליקה העממית הרומנית). אחרי מותו, בשנות ה-1960–1970 הורדו דמותו ויצירתו ממעמדם.
התחלת הקריירה הספרותית והעיתונאית
מצעירותו נמשך לרעיונות של צדק חברתי ולרעיונות ציוניים. התקרב לחוג הספרותי "קונטמפוראנול" (Contemporanul בן הדור) שבו פעלו קונסטנטין דוברוג'אנו-גריה ואינטלקטואלים אחרים בעלי אידאולוגיה סוציאליסטית. עם חבריו לדרך נמנו גם משוררים יהודים כמו שטויירמן-רודיון, אדריאן וריה ואחרים.
שם העט שלו "אלכסנדרו טומה" נבחר בשנת 1896 על ידי הסופר יון לוקה קאראג'אלה לרגל פרסום פואמה בכתב העת "אפוקה ליטררה" (Epoca literară - העידן הספרותי). בתחילת הקריירה שלו, השתמש טומה בכינויי עט כמו פלסטף, הנקו (Hâncu), קרייון (Crayon, כלומר "עפרון"), סט. טומשה (St.Tomşa), ואנדימיון (Endymion). פרסם לראשונה בכתב העת המצויר "Lumea ilustrată" (העולם המאויר), ביומון "מונקה" (Munca העבודה)ובכתב העת "Lumea nouă"(העולם החדש). פרסם תרגומים לרומנית משירי היינה, לנאו, פטפי, כרמן סילבה, שאמיסו, לאופולד יאקובי, ארנסט קלאר, לואי פינק ואחרים, כמו כן דברי פרוזה מאת לב טולסטוי, גובינו, וכו'. א. טומה הצטיין בתרגומו של המחזה "טרטיף" מאת מולייר שהוצג בשנת 1919 בתיאטרון הלאומי בבוקרשט. כמו כן ערך סדרת החוברות "לקטורה" (Lectura - המקראה) שכללה נובלות מספרות העולם. היה פעיל בעיתונים בעלי מגמה סוציאליסטית שהתפרסמו במולדובה, כמו "אוונימנטול" (Evenimentul האירוע ) או "נואוטאטיה" (Noutatea ידיעה חדשה) ביאשי שבעריכת שטויירמן רודיון (1897) וכו'.
ככל הנראה פקד גם את הסלון הספרותי של מלכת רומניה, אליסאבטה, שכתבה בגרמנית תחת שם העט כרמן סילבה ותירגם משיריה לרומנית. בהתחלה התקרב לזרם הסימבוליסטי ומבקרי ספרות (כמו פאול צ'רנאט) קראו לו "הענף הפרולטרי" שלו. זמן מה התכתב עם המשוררת אלנה פאראגו. בשנות ה-1910 הראשונות יצירות פרי עטו פורסמו גם בכתב העת הספרותי "ויאצה רומניאסקה" (Viaţa românească החיים ה רומניים). עבד גם כעורך של כתבי עת לילדים כמו המגזין "סטיאווה קופיאִילור" (Steaua copiilor כוכב הילדים) ו"אמיקול קופיאִילור" (Amicul copiilor ידיד הילדים)
טומה פרסם הרבה גם בעיתונים היהודים ברומניה - "אדם" (Adam), "לומיה אברייה" ("Lumea evree" - העולם היהודי), "פונטיה דה פילדש" (Puntea de fildeş - גשר השנהב) שירים בהשראה ציונית, שחלקם הוקראו בחגיגות ציוניות. מפורסם במיוחד היה שירו "ציון" (Sion), שהפך מעין המנון של הציונות הרומנית.
(קטע מתרגום לעברית מאת אליהו מייטוס)
השנים בין מלחמות העולם ובימי מלחמת העולם השנייה
המהדורה הראשונה של שיריו "שירים" (Poezii) פורסמה בשנת 1926 בהוצאה "קולטורה נציונאלה" (Cultura naţională התרבות הלאומית) במימון חברים ושותפים לעשייה. היצירות עוררו עניין רב ולמרות הסגנון המיושן שלהם, זכו לבקורת חיובית מצד מבקר הספרות המודרניסטי אאוג'ן לובינסקו ב"תולדות הספרות בת זמננו". לדבריו שירי א. טומה
מקום חשוב תפסו ביצירותיו השיריות ההזדהות עם סבל המעמד הנמוך, אך כתב גם שירי אהבה וטבע שהיו בעיני מבקר הספרות פומפיליו קונסטנטינסקו, מקוריים יותר. הקובץ זיכה את טומה בפרס "יון אליאדה רדולסקו" של האקדמיה הרומנית.
בשלב מסוים בחייו התקרב למחתרת הקומוניסטית. לפי עדות אשתו סידי, בשנים שבין מלחמות העולם היא ובעלה נתנו לפעמים מקלט לחברי המפלגה שהוצאה לחוץ לחוק. בנם, סורין טומה התחנך באידאולוגיה המרקסיסטית עוד בבית אביו ובימי מלחמת העולם השנייה נמלט לברית המועצות. הוא שב לרומניה בשנת 1944 בשורות הצבא הסובייטי והיה לעורך הראשי של ביטאון המפלגה הקומוניסטית, "סקנטייה" (Scânteia הניצוץ). אחרי הנהגת החוקים האנטישמיים ברומניה והעלייה לשלטון של המשטר הלאומי-לגיונרי, אלכסנדרו טומה סולק באוקטובר 1940 יחד עם שאר היהודים מאיגוד הסופרים הרומנים. בנובמבר 1942 נכלל, יחד עם אחיו,וירג'יליו, ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו.
התהילה בימי המשטר גאורגיו-דז'
דווקא בהגיעו לשנות השבעים לחייו, הוכרז על ידי המשטר הקומוניסטי שעלה זה עתה לשלטון לנציג הראשי של הספרות הפרולטרית ולמשורר הגדול ביותר בחיים. בספטמבר 1947 הוחזר לשורות איגוד הסופרים הרומנים שעבר טיהור מחבריו שנחשבו "פשיסטים". במסגרת מערכת תעמולה תרבותית בהשראת המדיניות הסטליניסטית - ז'דנוביסטית בברית המועצות, בוצעו שינויים מרחיקי לכת בתחום הפצת הספרות והוראתה בבתי ספר ואוניברסיטאות. לפי הקו האידאולוגי של המפלגה הקומוניסטית בספרי הלימוד הוכנסו טקסטים חדורים רעיונות שנחשבו מתקדמים - למשל שירים פרי עטו של אלכסנדרו טומה, פרוזה קצרה מאת הסופר הקומוניסט המנוח אלכסנדרו סחיה, ויצירות חדשות בפרוזה שכתב ברוח המשטר החדש הסופר מיכאיל סדוביאנו. שלושת היוצרים המוזכרים הוכתרו כדמויות העיקריות של הספרות הרומנית במאה ה-20. בדומה למגמה בברית המועצות הסטליניסטית מקומם המרכזי של טומה וסדוביאנו באיחוד החדש של הסופרים, וחגיגות ההוקרה סביב דמויותיהם לבשו אופי של פולחן אישיות, חיקוי במידה מסוימת של פולחן האישיות של מנהיגי המפלגה ובראשם גאורגה גאורגיו- דז'. באותם הימים הוענק לאלכסנדרו טומה גם פרס המדינה לשירה.
כמעט כל כתביו נאספו בקובץ אחד תחת הכותרת "שירת החיים" (Cîntul vieţii) עם מקדמה מאת המסאי הקומוניסטי יון ויטנר. הספר הופיע בשלוש מהדורות חוזרות בשנים 1950–1954 בתפוצת שיא של 15,000 עותקים, שהייתה יוצאת דופן באותה תקופה. המדינה מימנה גם את תרגום הקובץ להונגרית (1955), רוסית (1956), גרמנית (1956) ואנגלית (1951).בנוסף פורסם קובץ של שירים מובחרים בשנת 1953. המהדורה המקורית שלו פורסמה ב-10,150 עותקים, ומהדורה שנייה ב"הוצאה לאור לנוער" (Editura tineretului) בשנת 1953 פורסמה ב-30,000 עותקים. הוצא לאור מחדש גם תרגומו ל"טרטיף" ובשנת 1956 פורסמו שוב שירי היינה בתרגומו.
נקודת שיא בקריירה של טומה היו חגיגות מלאות 75 שנה להולדתו ב-14 בפברואר 1950 במליאה של האקדמיה הרומנית. נאמו לכבודו יושב ראש האקדמיה, הביולוג טראיאן סבולסקו, מבקר והיסטוריון הספרות ג'ורג'ה קלינסקו והמשורר מיכאי בניוק. בהמשך הנוכחים שמעו את נאום חתן החגיגה. אחרי שהודה בנימה של הבקורת העצמית המקובלת, ברגעי ה"חולשה" מבעבר, הוא הדגיש את תפקידו בטיפוח ביד אמן של הצורות הספרותיות הפשוטות, הבהירות וההולמות את הריאליזם הסוציאליסטי והרומנטיזם המהפכני, וברוח הזמן הצטרך לסיים בדברי הלל לעמידתו האיתנה של סטלין מול האיום שבמירוץ החימוש הגרעיני.
שנותיו האחרונות
ההוקרות נמשכו לאורך שנות חייו האחרונות. בשנת 1951 הצייר ז'אן סטריאדי צייר את דיוקנו, שנחשב על ידי המבקרים לאחד הציורים הטובים ביותר של האמן. ב-1952 כמה משירי טומה פורסמו בקובץ "שירה חדשה ברפובליקה העממית הרומנית", לצד שירים מאת אנטול בקונסקי, מריה באנוש, דן דשליו, מיהו דרגומיר, אואג'ן פרונזה, שטפאן יורש, אאוג'ן ז'בליאנו, ורוניקה פורומבקו ועוד עשרים ארבעה משוררים.
באביב 1953 אחרי מות סטלין, נמנה טומה עם עשרת המחברים הרומנים הבולטים שתרמו מאמרים לזכר הרודן. בשלהי חייו היה טומה מנהל ההוצאה הממלכתית לספרות ולאמנות ESPLA .בפסטיבל הנוער והסטודנטים שהתקיים בבוקרשט בשנת 1953 הקריאו עדיין שיריו. מאוחר יותר, בהתחלתה שנות ה-1960 נשאר מיוצג רק בספרי הלימוד לתלמידי כיתה א.
אלכסנדרו טומה נפטר בשנת 1954 בבוקרשט וגופתו נשרפה לפי בקשתו במשרפת "צ'נושה" בבוקרשט.
תווך בין-כוכבי
החומר הבין-כוכבי מצוי במעין עננים שגודלם פרסקים ספורים, ומכילים תערובת דלילה של אטומים, יונים, מולקולות, גרגירי אבק וקרינה קוסמית. החומר מורכב מ-99% גז ומ-1% אבק, לפי התפלגות מסה. ריכוזו הוא בתחום שבין אלפים מעטים למאות בודדות של מיליוני חלקיקים למטר מעוקב. מכיוון שמקורו של רוב הגז בנוקליאוסינתזה שהתרחשה מעט לאחר המפץ הגדול, הגז מורכב מכ-90% מימן ומכ-10% הליום, ומכמויות שיוריות של יסודות כבדים יותר (במינוח המקובל באסטרונומיה - מתכות).
לחומר הבין-כוכבי חשיבות רבה באסטרופיזיקה, בעיקר בגלל פיזורו הרחב בגלקסיה. כוכבים נוצרים בתוך האזורים הצפופים ביותר של החומר הבין-כוכבי, בעננים מולקולריים, ומשנוצרים הם מזינים מחדש את החומר הבין-כוכבי בחומר ואנרגיה שמקורם בערפיליות פלנטריות, ברוחות סולריות מכוכבים ובסופרנובות. מדידת נתונים על משחק-גומלין זה בין כוכבים ובין החומר הבין-כוכבי עוזרת לקבוע את הקצב בו גלקסיה מכלה את תכולתה הגזית, ובכך לקבוע גם את משך הזמן בו נוצרים עדיין כוכבים בתחומה.
אבק בין-כוכבי
האבק הבין כוכבי מורכב בעיקר מהיסודות צורן ופחמן. יסודות אלה נוצרים בענקים אדומים, נובות וסופר-נובות, ונפלטים לתווך הבין-כוכבי. בתווך הבין-כוכבי האבק לא נמצא בשיווי משקל תרמי עם הגז. בדרך כלל הטמפרטורה של האבק נמוכה מזו של הגז סביבו, בשל יכולתו של האבק לפלוט קרינה באורכי גל ארוכים וכך להתקרר. בתנאים מסוימים, פני השטח של האבק סופחים אליהם גז ומתרחשות עליהם תגובות כימיות של פני שטח. התהליך הבולט ביותר שמתרחש על פני גרגרי האבק הוא היווצרותו של מימן מולקולרי מאטומי מימן ספוחים. למולקולה זו תפקיד חשוב בתהליכים אסטרופיזיקליים רבים, ביניהם היווצרות כוכבים חדשים.
קישורים חיצוניים
* 10 Things: Going Interstellar, solarsystem.nasa.gov, March 26, 2019.
אטול קאפו
קאפו (בדיבהי: މާލެ އަތޮޅު) הוא אטול מנהלי באיים המלדיביים, נמצא במחוז צפון. האטול כולל 107 איים אך רק 10 מתוכם מיושבים, בירת האטול היא האי טולוסדהו, מדרום לו נמצא האטול וואבו מצפון האטול לביאני וממערב האטולים באה, אליף אליף ואליף דאל. באטול כ-10,000 תושבים ובראשו עומד הצ'יף מוחמד אדם.
אנחל פדראסה
אנחל פדראסה לאמייה (בספרדית: Ángel Pedraza Lamilla, נולד ב-4 באוקטובר 1962 בלה רינקונאדה שבספרד, נפטר ב-8 בינואר 2011 בברצלונה שבספרד) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ספרדי. פדראסה, ששיחק כמגן וכקשר, גדל במחלקת הנוער של ברצלונה, שם החל את הקריירה שלו, ובהמשך שיחק 7 שנים במיורקה. לאחר פרישתו ממשחק עבד כמאמן, בעיקר בליגות הנמוכות בספרד, לפני שנפטר ב-2011.
ברצלונה
פדראסה נולד וגדל בלה רינקונאדה שבאנדלוסיה, ובצעירותו הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה. כבר ב-16 בספטמבר 1980, בהיותו בן 18, נכנס כמחליף במשחק הקבוצה הבוגרת של המועדון, אותה אימן לאסלו קובאלה, נגד סלימה המלטזית בגביע אופ"א, ובכך הפך לשחקן הראשון בהיסטוריית ה"לה מאסיה", מחלקת הנוער החדשה של ברצלונה שהוקמה ב-1979, שעורך הופעה בקבוצה הבוגרת. ב-1982 הושאל מהמועדון לוויאריאל, ששיחקה אז בליגה הרביעית, למשך עונה אחת.
לאחר שחזר מההשאלה, צורף פדראסה, ששיחק בשלב זה בקריירה שלו כקשר, לברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה אז בליגה השנייה. בעונתו הראשונה במועדון, עונת 1983/1984, היה שחקן קבוע בהרכב הקבוצה, ועם 8 שערים ב-32 הופעות, סייע לקבוצה לסיים במקום ה-7. בסוף העונה שותף ב-5 משחקים של הקבוצה הבוגרת בגביע הליגה, עת הגיעה לחצי גמר הטורניר. בעונה שלאחר מכן המשיך לשחק בברצלונה אתלטיק, וב-34 הופעות בליגה הבקיע 5 פעמים, תוך שהקבוצה מסיימת במקום ה-9. ב-22 בספטמבר 1985 ערך את הופעתו האחרונה במדי ברצלונה אתלטיק.
בתחילת 1986 קודם פדראסה באופן מלא לקבוצה הבוגרת של המועדון, אותה אימן טרי ונבלס האנגלי. ב-26 בינואר, בניצחון 3 - 1 על אתלטיק בילבאו, ערך את הופעת הבכורה בליגה הספרדית. ב-23 בפברואר, בניצחון 3 - 1 אצל קאדיס, כבש את שערו הראשון במדי ברצלונה. ב-20 באפריל כבש שער בדרבי העירוני נגד אספניול, אז הפסידה קבוצתו 5 - 3. בסך הכול ערך 13 הופעות וכבש פעמיים בליגה, וברצלונה סיימה במקום השני. בגביע אירופה, פתח במשחק הראשון של רבע הגמר נגד יובנטוס, נכנס כמחליף בשני משחקי חצי הגמר נגד גטבורג ופתח במשחק הגמר נגד סטיאווה בוקרשט. אחרי תיקו מאופס הן בתום 90 הדקות והן בתום ההארכה, הפסידה ברצלונה בדו-קרב בעיטות עונשין 2 - 0, כשבעיטתו של פדראסה, כמו 3 הבעיטות האחרות של חבריו לקבוצה, נהדפה על ידי השוער הרומני. לאחר מכן זכה עם הקבוצה בגביע הליגה, תוך שהוא פותח בכל משחקי הקבוצה בטורניר ואף מבקיע שער בחצי הגמר נגד אתלטיקו מדריד.
בתחילת עונת 1986/1987 המשיך פדראסה להופיע בהרכב הקבוצה, ובקלאסיקו נגד ריאל מדריד ב-8 באוקטובר שהסתיים בתיקו 1-1, הבקיע את השער היחיד לזכות קבוצתו. אולם, החל מדצמבר חל פיחות במעמדו והוא שותף לרוב כשחקן מחליף עד סוף העונה. ב-19 באפריל 1987, במשחק הליגה נגד מיורקה, נכנס כמחליף בדקה ה-60 וכעבור דקה הבקיע את השער היחיד במשחק, ובארסה ניצחה 1 - 0. בסך הכול במהלך העונה ערך 22 הופעות בליגה, 13 מתוכן בהרכב, בהן כבש פעמיים, וברצלונה הגיעה למקום השני. בגביע אופ"א שותף ב-4 משחקים, וברצלונה הודחה ברבע הגמר על ידי דאנדי יונייטד האנגלית. בתחילת העונה הבאה הוחלף ונבלס בלואיס אראגונס. פדראסה מיעט להשתתף במשחקי הקבוצה והוא הופיע רק ב-10 משחקי ליגה בעונת 1987/1988, אותה סיימה ברצלונה במקום השישי. בסוף העונה זכתה הקבוצה בגביע המלך, אך פדראסה נותר על ספסל הקבוצה במהלך כל משחק הגמר נגד ריאל סוסיאדד.
מיורקה
בקיץ 1988 החליט לעזוב את ברצלונה והוא עבר למיורקה שמהליגה השנייה. באמצע העונה הוחלף מאמן הקבוצה איוואן ברזיץ' בלורנסו סרה פרר הצעיר, שהסיט את פדראסה מעמדת הקשר לעמדת המגן. פדראסה היה שחקן חשוב במערך הקבוצה בעונתו הראשונה בקבוצה. הוא שותף ב-36 משחקי ליגה, הבקיע שער אחד, בניצחון 1 - 0 על סבדל ב-5 במרץ 1989. פדראסה עזר לקבוצתו לסיים במקום הרביעי, שמוביל לפלייאוף העפלה לליגה הראשונה. בפלייאוף ניצחה מיורקה, עם פדראסה בהרכבה, את אספניול בתוצאה המצטברת 2 - 1 ועלתה לליגה הראשונה, לאחר היעדרות של עונה אחת בלבד.
פדראסה להיות מעמודי התווך של הקבוצה בעונות הבאות. בעונת 1989/1990 סיימה מיורקה את העונה במקום ה-10. בעונה שלאחר הבקיע שער בודד ב-30 הופעות. בנוסף, הורחק בכרטיס אדום לראשונה בקריירה שלו, בהפסד לאספניול ב-24 בפברואר 1991. רק שבוע לאחר מכן הורחק פעם נוספת בכרטיס אדום, בהפסד לוולנסיה. מיורקה אמנם סיימה במקום ה-15, אך בגביע המלך הגיע עם הקבוצה עד לגמר, שם הפסידה לאתלטיקו מדריד 1 - 0. בעונת 1991/1992, בה נעדר ממשחק אחד בלבד בשל צבירת כרטיסים צהובים, ירדה מיורקה חזרה לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום ה-20 והאחרון.
בעונת 1992/1993 הגיעה מיורקה למקום הרביעי, אך היא כשלה בפלייאוף ההעפלה נגד אלבסטה. סרה פרר הוחלף על ידי ז'אומה באוסה מחזור לפני סיום העונה. בעונה הבאה סיימה מיורקה במקום החמישי, בשוויון נקודות עם טולדו שבמקום הרביעי, אך עם שני הפסדים במפגשים הישירים ביניהן, וכך טולדו השתתפה בפלייאוף ההעפלה ולא מיורקה. עונת 1994/1995 הייתה לא יציבה עבור מיורקה, שהחליפה מאמן פעמיים במהלך העונה, ולבסוף היא הגיעה למקום ה-12 שבמרכז הטבלה. פדראסה הופיע בעקביות בהרכב הקבוצה ונעדר מכמות קטנה של משחקים במהלך 3 העונות האלה.
בקיץ 1995 עזב את מיורקה והצטרף לסולייר, קבוצה קטנה וחובבנית מהאי מיורקה גם כן. הוא שיחק עם הקבוצה במשך שנתיים בליגה הרביעית, לפני שפרש מכדורגל ב-1997, בהיותו בן 35.
קריירת אימון
מיד לאחר שפרש, פנה פדראסה לקריירה כמאמן. תחילה הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה, שם גדל בעצמו כשחקן, והוא היה במועדון במשך 5 שנים. ב-2002 עבר למחלקת הנוער של יריבה העירונית של ברצלונה, אספניול. כעבור שנתיים מונה למאמן קבוצת המילואים של המועדון, אספניול ב', ששיחקה אז בליגה השלישית. בעונת 2004/2005 ירדה אספניול ב' לליגה הרביעית לאחר שסיימה במקום ה-18 בביתה. באוקטובר 2005 מונה למאמנה של בנידורם, קבוצה נוספת מהליגה השלישית מעיר החוף שבחבל ולנסיה, אך הוא סיים את תפקידו מחזור לפני סיום עונת 2005/2006.
ב-2006 הצטרף לקבוצת המילואים של ויאריאל, ויאריאל ב', שהייתה אז בליגה הרביעית. עמו עלתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה השלישית, אך כעבור 9 מחזורים לתוך עונת 2007/2008 פוטר פדראסה כשהקבוצה במקום ה-15 בביתה. בקיץ 2008 עזב את ספרד ליוון, שם אימן תחילה את אירקליס שמהליגה הראשונה, אך הוא פוטר מהקבוצה כבר בחודש נובמבר. בהמשך העונה עבר לאמן את פנסרייקוס. בעונת 2009/2010 שב פדראסה לספרד, והוא הדריך את אתלטיקו בלארס החובבנית להעפלה מהליגה הרביעית לשלישית, כאלופת הליגה הרביעית.
ביולי 2010, אף על פי שכבר אובחן כחולה במחלת הסרטן, החל פדראסה לאמן את ל'הוספיטלט הקטלאנית, ששיחקה אז בליגה השלישית. פדראסה סיים את תפקידו רק שלושה חודשים לאחר מכן, כשהקבוצה במקום ה-18 בביתה. ב-8 בינואר 2011 נפטר פדראסה בשל מחלת הסרטן, בהיותו בן 48 בלבד.
מאמודזו
מאמודזו (בצרפתית: Mamoudzou) היא בירת מיוט שבמצר מוזמביק השייכת לצרפת.
מאמודזו היא העיר המאוכלסת ביותר במיוט, והיא ממוקמת על הגרנד טר, האי המרכזי במיוט. עיר הבירה הקודמת של מיוט, הייתה דזאודזי, עיר השוכנת על אי קטן יותר במיוט, הנקרא "פטיט-טר", אך מאמודזו נבחרה להחליף את דזאודזי כבירת מיוט ב-1977. האי עליו שוכנת העיר ממוקם בין מוזמביק לאי מדגסקר.
תרשים אוכלוסיית מאמודזו לפי שנים:
אדמיניסטרציה
אוכלוסיית מאמודזו מצויה בשישה כפרים שונים, הנקראים: קוואני, מטספרה, פסאמייניטי, והיבה, ועוד שני כפרים נפרדים בעל שם זהה; צונדזו. ששת הכפרים מחולקים לשלושה מחוזות.
הלן מקרורי
הלן אליזבת מקרורי (באנגלית: Helen Elizabeth McCrory; 17 באוגוסט 1968 – 16 באפריל 2021) הייתה שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אנגלייה. התפרסמה בתפקיד נרקיסה מאלפוי ב"סדרת סרטי הארי פוטר", ובתפקיד שרי בלייר בסרט "המלכה".
ביוגרפיה
מקרורי נולדה בלונדון לאן, אם ממוצא ולשי ולדיפלומט הסקוטי איאן מקרורי. למדה בבית ספר פרטי לבנות "קווינסווד" שבהרטפורדשייר וחיה שנה אחת באיטליה. החלה ללמוד משחק בבית הספר ללימודי דרמה "מרכז הדרמה" שבלונדון.
קריירת משחק
הופיעה לראשונה בשנת 1994 בסרט הערפדים "ראיון עם הערפד" בתפקיד קטן ולצידה של קייט בקינסייל בסרט הבריטי "חשוף". זכתה להערכה ראשונה בבריטניה כאשר זכתה בשנת 1995 בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל האקדמיה הבריטית בוויילס, על הופעתה בדרמה "רחוב החיים".
ב-2003 זכתה להערכה על הופעתה במיני סדרה הבריטית "צ'ארלס 2: הכוח והתשוקה" בתפקיד הקורטיזנה ברברה וילרס. ב-2004 השתתפה לצידם של דניאל קרייג וסמנתה מורטון בדרמה הבריטית "אין סוף לאהבה". ב-2005 שיחקה בדרמה הקומית התקופתית "קזנובה" בתור אמו של ההרפתקן האיטלקי ג'קומו קזנובה (הית' לדג'ר).
התפרסמה לראשונה בתפקיד גדול ב-2006 בדרמה הפוליטית "המלכה" בתפקיד שרי בלייר אשתו של ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר (מייקל שין), שיחקה בתפקיד גם ארבע שנים לאחר מכן בהפקה הטלוויזיונית המצליחה "מערכת יחסים מיוחדת".
ב-2009 התפרסמה בעולם בשובר הקופות "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם" בתור נרקיסה מאלפוי אמו של תלמיד סלית'רין דראקו מאלפוי (טום פלטון) אויבו של הארי פוטר. בנוסף שיחקה בחמישה פרקים בסדרת הפשע "חף מפשע", לצד בעלה כוכב הסדרה דמיאן לואיס. בשנת 2010 שיחקה בתפקיד גברת ג'ונאס במותחן "4.3.2.1" שכתב וביים נואל קלארק. ב-2010 וב-2011 חזרה לתפקיד נרקיסה מאלפוי בשני החלקים המצליחים של הסרט " הארי פוטר ואוצרות המוות".
ב-2013 החלה לשחק בתפקיד ראשי בתור פולי גריי בסדרה כנופיית בירמינגהם, הדודה של האחים, ארתור, תומאס, ג'ון ופין למשפחת שלבי
בשנת 2017 שיחקה בסרט הדרמה הבריטי "שעתם היפה", לצדם של ג'מה ארטרטון וסם קלאפלין. באותה שנה שיחקה גם בסרט "לאהוב את וינסנט" על חייו של וינסנט ואן גוך.
חיים אישיים
ב-16 באפריל 2021 היא נפטרה בביתה בלונדון ממחלת הסרטן, בגיל 52.
איגנץ קונט
איגנץ קונט (במקור קוהן עד 1878, הגרסה ההונגרית-אוסטרית לכהן; בהונגרית: Kont Ignác; טט, 27 באוקטובר 1856 – פריז, 22 בדצמבר 1912) היה היסטוריון ספרות יהודי-הונגרי, מורה בגימנסיה, אחר כך פרופסור בסורבון בפריז, חבר נספח באגודת קישפלודי ובאגודת פטפי.
ביוגרפיה
איגנץ קוהן בא ממשפחה יהודית ענייה, בנם של משה קוהן ושל ינקה אפפל; בגיל ארבע עבר עם הוריו לעיר גיור לרובע שכונה "האי". בהיעדר גימנסיה יהודית בעיר, משנת 1867 למד בגימנסיה הראשית הבנדיקטינית בגיור במשך שמונה שנים. בנוסף למקצועות בית הספר למד עברית, צרפתית ואנגלית. בשנת 1875 למד כבר באוניברסיטת וינה בלשנות קלאסית; בינתיים ביקר גם בהרצאות על היסטוריה עתיקה, ספרות גרמנית ואחרות. הוא הגיע לבודפשט ב-1877 כדי להשלים את השנה השלישית של האוניברסיטה, שם הפך לחבר במכון להכשרת מורים. ב-1878 שירת בצבא בעיר גיור, תוך כדי שינוי שם משפחתו לקונט. ב-1879 קיבל דוקטורט בפילולוגיה ובגרמנית. אף על פי שלימד עוד שנתיים, הוא נאלץ להתפרנס בדבר מה אחר. הוא כתב מאמרים ודו"חות על חברות מדעיות בפשטי נפלו. ב-1881 החל ללמד כמרצה בכיר באוניברסיטה ובשנה שלאחר מכן נסע לפריז להכשרה נוספת. שם השתתף בין היתר בהרצאות בסורבון. לאחר שעבר בחינות הכשרת מורים בהצלחה, נשאר בצרפת. בסוף 1883 מונה למורה בקולג' של העיר אוסר וכעבור שנתיים הועבר לאיסואר (Issoire במחוז Puy-de-Dôme). ב-1886 קיבל מלגה ממשרד החינוך הצרפתי לסורבון, שבעזרתה השיג את גם את הדוקטורט הצרפתי. תחילה לימד שפות וספרות גרמנית בלוריאן (מחוז Morbihan בבריטאני), לאחר מכן בלה האבר, ומשנת 1892 בפריז. משנת 1902 היה פרופסור חבר לשפה וספרות הונגרית בסורבון, ומשנת 1907 פרופסור מן המניין.
עבודותיו
את מחקריו בתולדות הספרות פרסם בהונגרית, בגרמנית ובצרפתית. משנות ה-90 ואילך, הוא עבד על מספר נושאים מדעיים הונגריים וגרמניים בצרפתית. הוא זכה בשני פרסים מטעם האקדמיה הצרפתית. אחת המטרות החשובות בחייו הייתה לתאר את החיים האינטלקטואליים ואת הספרות ההונגרית גם מחוץ להונגריה, והוא טיפח בקפידה את קשריו ההונגריים.
Nero Burning ROM
Nero Burning ROM (המכונה בדרך כלל Nero) היא תוכנת צריבת דיסקים אופטיים, אשר מפותחת על ידי חברת Nero AG. התוכנה זמינה כיום הן כחלק מחבילת המולטימדיה של החברה והן כמוצר עצמאי. התוכנה משמשת לצריבה והעתקה של דיסקים אופטיים כגון תקליטורי CD, תקליטורי DVD ותקליטורי Blu-rays. התוכנית תומכת גם בטכנולוגיות הדפסת התוויות LightScribe ו-LabelFlash וכמו כן ניתן באמצעותה להמיר קובצי אודיו לפורמטי אודיו אחרים.
שמהּ הוא משחק מילים: מצד אחד המשמעות המילולית שלו היא "נרו צורב ROM", ומצד שני הוא מתייחס לקיסר הרומי נירון, אשר על פי האגדה ניגן בכינור במהלך השרפה הגדולה של רומא: נירון נקרא באנגלית Nero; המילה Burning שתורגמה לעיל "צורב" פירושה גם "שורף"; ROM נשמע כמו Rome - שמה של רומא באנגלית; ועל כן פירוש חלופי לשם "Nero Burning ROM" הוא "נירון שורף את רומא".
יחיא צארום
הרב יחיא צארום (נולד בשנת 1842 בצנעא; נפטר בירושלים, ו' בניסן ה'תרע"ז, 29 במרץ 1917) היה רב תימני שעלה בעליית "אעלה בתמ"ר" בשנת 1881, כיהן כאב"ד הקהילה התימנית בירושלים.
קורות חיים
נולד בצנעא, בירת תימן. למד בצוותא עם הרב יחיא קאפח והרב אהרן הכהן. לפרנסתו עסק בכתיבת סת"ם. עלה לארץ ישראל עם אחיו, רבי סאלם צארום, ועמד בראש שיירה שהגיעה לירושלים בשנת ה'תרמ"ב. ככל עולי תימן סבל רעב וייסורים שונים. במכתבו לידידו הרב יחיא קאפח הודיע לו על מצבם הקשה של העולים בירושלים.
בשל העובדה שרבני ירושלים נמנעו מלצרפו לבתי הדין שלהם, החליטו מנהיגים אחרים של הקהילה התימנית, ובראשם הרב אברהם אלנדאף והרב שלום יוסף עראקי, ליצור לעדתם מוסדות נפרדים. על אף שהפירוד נעשה בין היתר בשל דאגה לכבודו, הרב צארום התנגד למהלך והמשיך להשתייך לעדה הספרדית אף שפסק גם לבני העדה התימנית. ישיבת "תורת משה" שהקימו בירושלים רבני תימן התמקמה בתחילת היווסדה בבית מדרשו של הרב צארום בעיר העתיקה בירושלים.
הרב יחיא צארום לימד רבים את מלאכת הלבלרות ואת דיני כתיבת הסת"ם, ובין ראשוני תלמידיו היה הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, לימים הראשון לציון והרב הראשי לישראל. הרב עוזיאל העריץ את גדולתו בתורה של רבי יחיא ולא פעם היה מספר בשבחו.
מגפת הקורונה ביוון
מגפת נגיף הקורונה, הגורמת לתחלואה ולמותם של רבים, התפרצה לראשונה ביוון ב-26 בפברואר 2020. מקרים ראשוניים יוחסו לאנשים שנסעו לאיטליה, כמו כן קבוצה שנסעו לישראל ומצרים.
ציר זמן
ב-26 בפברואר אושר המקרה הראשון ביוון. אישה בת 38 מסלוניקי, שביקרה לאחרונה במילאנו, איטליה, אובחנה כחולה ואושפזה בבית החולים האוניברסיטאי AHEPA. משפחתה, כמו גם אלה שבאו איתה במגע, נכנסו לבידוד מרצון.
למחרת, אושרו שני מקרים חדשים ביוון. ביתה של האישה אובחנה חיובית ואושפזה בבית חולים בו אמה אושפזה. בנוסף, אישה בת ארבעים שנסעה לאיטליה, גם היא אובחנה חיובית ואושפזה בבית החולים הכללי באוניברסיטת אטיקון. לאחר אישור המקרים השני והשלישי ביוון, הוכרז כי בית הספר היסודי 105 בסלוניקי, בו הלכה בתו של החולה הראשונה, ייסגר במשך ארבעה עשר יום. שר הבריאות, וסיליס קיקיליאס, הודיע כי כל אירועי הקרנבל בוטלו ברחבי יוון.
ב-28 בפברואר אושר המקרה הרביעי ביוון. אישה בת 36 מאתונה שנסעה לאחרונה לאיטליה הובחנה חיובית ואושפזה בבית החולים הכללי באוניברסיטת אטיקון. שמונה בתי ספר ממלכתיים נסגרו כאמצעי זהירות באטיקה כדי למנוע את התפשטות הנגיף, וכל נסיעות החינוך מחוץ למדינה בחסות בתי הספר הופסקו.
ב-12 במרץ דווח מקרה המוות הראשון מקורונה ביוון.
בין הצעדים שממשלת יוון הודיעה עליהם במרץ: ב-9 במרץ נאסרו כל טיולי בתי הספר, כל משחקי הספורט היו אמורים להשתתף ללא אוהדים שהגיעו וכל אליפות בית הספר בוטלה, החל ב־10 במרץ, כל מוסדות החינוך היו סגורים למשך 14 יום. ב-14 במרץ נאסרה כל תנועה אווירית עם איטליה.
ב-16 במרץ סגרה יוון את גבולותיה עם אלבניה ומקדוניה הצפונית, והחליטה להשעות את כל קשרי הכביש, הים והאוויר עם מדינות אלה, תוך התרת הובלת סחורות בלבד וכניסתם של אזרחים ותושבים יוונים. הוחלט על השעיית שירותי המעבורות לאיטליה וממנה, טיסות לספרד, כמו גם איסור על כל ספינות שייט וסירות מפרש המנחות בנמלי יוון.
ב-20 במרץ הודיע שר לענייני הימים והמדיניות האינסולרית יואניס פלאקיוטקיס כי רק תושבי קבע ומשאיות אספקה יורשו לנסוע לאיי יוון, החל מהשעה 06:00 מקומית ב-21 במרץ. מטיילים צריכים לספק הוכחת מגורים קבועים (באמצעות אישור מס) באי אליו הם רוצים לנסוע. אנשים שכבר נמצאים באיים ומבקשים לעזוב ומורשים לחזור ליבשת.
ב-22 במרץ הודיעה ממשלת יוון על איסור על כל תחבורה ותנועה לא חיונית ברחבי הארץ, החל מהשעה 6 בבוקר ב-23 במרץ ועד 6 באפריל.
ב-4 במאי החלו צימצום איטי של המגבלות ויציאה מהסגר.
עד תחילת אוגוסט, דווחו מספר חד ספרתי של נדבקים חדשים.
ב-23 אוקטובר, הוטל עוצר לילי בכמה אזורים במדינה, כולל באתונה. ראש הממשלה מיצוטאקיס אמר כי התנועה תיאסר החל מהשעה 00:30 ועד 5:00 במקומות שבסיכון גבוה, שבהם יש צורך באכיפה מוגברת. שתי ערים בצפון יוון, קוזאני וקסטוריה, היו האדומות ביותר והוכרז בהן סגר מקומי.
אחרי שבוע, הוטלו הגבלות נוספות על צפון המדינה ומחוז אטיקה שבו שוכנת הבירה אתונה. מ-3 בנובמבר למשך חודש ייסגרו באזורים הללו המסעדות, הברים, בתי הקפה, בתי הקולנוע, המוזיאונים וחדרי הכושר. כמו כן התקהלויות נאסרו והעוצר מחצות הורחב לאזורים נוספים. נוספו אזורים שבהם הוטל סגר לשבועיים: סלוניקי וסרס. בתי ספר מוסדות חינוך נשארו פתוחים.
בהמשך הוחלט שיחל סגר ארצי ב-7 בנובמבר. בתי ספר יסודיים נשארו פתוחים. אחרי שבוע נסגרו גם בתי הספר היסודיים.
עד נובמבר, התמותה היומית המדווחת הייתה החד ספרתית ואף על סף אפסית. עד השבוע האחרון בנובמבר היא התייצבה סביב מאה ביום. במקביל התחלואה הגיעה לשיא של כ-3,200 ב-19 בנובמבר והחלה לרדת. העלייה התמותה נבלמה ואז החלה לרדת החל מאמצע דצמבר.
ב־14 בדצמבר נפתחו חנויות (בהזמנה) וכן מספרות ומתקנים אחרים הורשו להיפתח, ואילו בתי ספר ומסעדות נותרו סגורים. ב־2 בינואר 2021, החל מהיום למחרת, הוחזרו כל הצעדים שהוסרו או נרגעו ב־14 בדצמבר ואמרו שפתיחת עתידית של בתי הספר כסיבה לצעדים אלה. בסגר, בתי ספר, בתי משפט, מסעדות, ברים, בתי קפה, בידור וספורט הם בין אלה שנסגרו. רצון הממשלה לפתיחה מחודשת בכל בתי הספר ב-8 או 11 בינואר ספגה ביקורת מצד אפידמיולוגים רבים במדינה ולבסוף ב-13 בינואר חזרו ללימודים תלמידי גנים ובתי ספר יסודיים. הסגר נמשך במקביל. בתחילת פברואר היה עוצר לילי באזורים מסוימים. בהמשך הוטל סגר באתונה.
בסוף ינואר 2021 החלה עליה מחודשת בתחלואה אשר הובילה לעומס בבתי החולים במרץ. ב-12 בפברואר 2021 שוב הונחה לסגור בתי ספר באזור אטיקה (למעט בתי ספר תיכוניים שנותרו סגורים מאז תחילת נובמבר) ומקומות קמעונאיים, אך התחלואה המשיכה לעלות. היו סגרים מקומיים נוספים שהביאו לסגירת בתי ספר תיכוניים. ב-4 במרץ ננקטו צעדים חדשים, כולל הצבת כל יוון ברמה הגבוהה של צעדים, ובכך לסגירת בתי ספר תיכוניים בכל מקום ביוון. כמחצית מהמחוזות היו ברמה האדומה העמוקה (סגירה מלאה של בתי ספר וחנויות קמעונאיות ), וב-12 במרץ כל בתי הספר נסגרו למשך שבועיים. ב-22 במרץ נרשמו הקלות. ב-5 באפריל נוספו הקלות למרות מספר הנדבקים הגבוה. כך גם בהמשך החודש. הייתה ירידה בתחלואה היומית. הוחלט על הקלות.
ב-6 ביולי, אחרי שישה שבועות של ירידה בתחלואה דיווחה יוון על עלייה במספר הנדבקים בקורונה. בעקבות העלייה הוחלט להטיל הגבלות חדשות על המסעדות, הפאבים ואירועי התרבות.
יוון התמודדה עם עליה במדדים ובלימתה במהלך הקיץ והסתיו. הוטלו צעדים אזוריים ואף הושק תו יורק מקומי. לאור עליה חדה בתחלואה בנובמבר ואוקטובר, הוקשחו ההנחיות: אנשים שאינם מחוסנים לא יהיו רשאים להיכנס למסעדות, בתי קולנוע, מוזיאונים וחדרי כושר – גם אם יציגו בדיקה לקורונה שתוצאתה שלילית.
בדצמבר נרשמה ירידה במדדים. נאסרו חגיגות פומביות בחג המולד ובערב השנה הגרגוריאנית החדשה. כמו כן, החליטה יוון להטיל הגבלות קורונה חדשות, שייכנסו לתוקף ב-3 בינואר 2022 ויימשכו עד 16 בינואר. ההגבלות החדשות יתמקדו בעיקר באירועי תרבות ובמקומות בילוי בשעות הערב והלילה. לבסוף, הן הוקדמו ל-31 בדצמבר 2021. באזורים מסוימים היה עומס בבתי החולים.
פיאצ'נצה
פיאצ'נצה (באיטלקית: Piacenza, ) היא עיר במחוז אמיליה-רומאניה באיטליה ובירת נפת פיאצ'נצה. מקור שמה המודרני של העיר הוא בשמה הלטיני פלקנטיה (Placentia), משם הפועל הלטיני "להנעים" (placēre) ומשכך משמעות שם העיר הוא "מקום נעים".
תקופת האימפריה הרומית
לא קיימים ממצאים ארכאולוגיים, או כתובים, המעידים על קיומו של יישוב אנושי באתר העיר, קודם להקמת פיאצ'נצה בתקופת הרפובליקה הרומית, אף שייתכן כי שרידיו של יישוב כזה נמחו בעת הבניה המחודשת במקום.
פיאצ'נזה ושכנתה העיר קרמונה נוסדו כמושבות צבאיות רומאיות בחודש מאי 218 לפנה"ס. הקמתן באה בעקבות מערכה מוצלחת של הרפובליקה הרומית נגד הגאלים שהסתיימה בשנת 219 לפנה"ס. באביב של שנת 218, לאחר שהכריזו על מלחמה כנגד קרתגו החליט הסנאט הרומי להאיץ את הקמת המושבות והקציב למתיישבים 30 יום להגיע לאתר ולקבל את אדמותיהם. בכל אחת מן המושבות תוכנן ליישב 6,000 תושבים, אשר קיבלו זכויות חלקיות של אזרחי רומא (בלטינית: ius Latii), בדומה למושבות רומיות אחרות. פיאצ'נצה הייתה המושבה ה-53 שהוקמה על ידי האימפריה הרומית והראשונה שהוקמה בתחום מושבם של הגאלים על גדת נהר פו.
תגובת הגאלים באזור לא איחרה לבוא, הם גרשו את המתיישבים מאדמותיהם אשר נמלטו למודנה ומשם הוזעק סיוע צבאי. בהוראת הסנאט הרומי נשלחו למקום שני לגיונות אשר שבו לפיאצ'נזה וקרמונה והקימו שם קסטרום בשטח 480 מ"ר כדי לתמוך בבניית העיר. פיאצ'נצה הוקפה בחומה, ככל הנראה מעת הקמתה, כיוון שבעת קרב טרביה, שנערך בקרבת העיר בדצמבר 218 לפנה"ס כבר היו חומות במקום.
לאחר קרב טרביה היה צורך להביא אספקה לעיר בסירות על הנהר, ועל גדתו נבנה רציף, זאת כיוון שחניבעל שלט באזור הספר. בשנת 207 חצה עזרובעל ברקה את הרי האלפים והטיל מצור על העיר, אך לא הצליח לכובשה ונסוג. בשנת 200 לפנה"ס בזזו הגאלים את העיר, שרפו אותה ומכרו את תושביה לעבדים. הרומאים חזרו ושיקמו את העיר ואז הצליחו לשחרר 2,000 מתושביה. בשנת 198 לפנה"ס כח משותף של גאלים וליגורים בזז והרס את כל אזור העיר. לאחר שהעיר התקשתה להתאושש מן ההרס ואובדן רבים מן המתיישבים, בשנת 190 לפנה"ס נשלחה בקשה לסנאט הרומי על הצורך במתיישבים נוספים ובתגובה שלח הסנאט 3,000 מתיישבים נוספים לעיר. בשנת 187 לפנה"ס הושלמה בנייתה של דרך אמיליה (via Aemilia), אשר קישרה בין ארימיום לפיאצ'נצה ויצרה גישה נוחה בין העיר לנמלי הים האדריאטי, דבר ששיפר את המסחר בעיר ואף קיצר את משך הגעת כוחות להגנתה. אף שהעיר עדיין סבלה מהתקפות חוזרות במאות הראשונות לספירה, היא תמיד התאוששה ושוקמה ועדות לחשיבותה נמצאת בכתבי פרוקופיוס, בן המאה ה-6 הקובע כי זוהי העיר החשובה ביותר במדינת אמיליה.