cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Final Fantasy VI
קרבות
הקרבות בפיינל פנטזי 6 מבוססי ,תורות: השחקן בוחר איזו פעולה לבצע מתוך רשימה של פעולות אותן מסוגלת הדמות לבצע. בקרבות יכולות להשתתף עד 4 דמויות. בזמן הקרב, השחקן מיישם מערכת קרב שנקראת "זמן קרב פעיל". בשיטה זו, לכל דמות יש מד פעולה, וכאשר מד זה מתמלא יכולה הדמות לבצע את הפעולה. בנוסף ליכולות הרגילות, לכל דמות ישנה גם יכולת מיוחדת: לדוגמה, לדמות 'לוק' יש את היכולת לגנוב חפצים מאויביו.
השחקנים מתוגמלים על ניצחון בקרבות באמצעות נקודות ניסיון וכסף, הנקרא במשחק ג'יל. כשדמות משיגה כמות מסוימת של נקודות ניסיון, היא עולה דרגה, מה שמשפר את נתוניה הסטטיסטיים של אותה דמות.
דמויות
פיינל פנטזי 6 מכיל 14 דמויות (שתיים מתוכן חבויות), הכמות הגבוהה ביותר מכל משחק בסדרה:
בנוסף, ישנן שתי דמויות נסתרות, אותן ניתן להשיג בעולם החורבות:
סגולית דו-גונית
סגולית דו-גונית (שם מדעי: Janthina janthina) היא מין חילזון ימי טורף בסוג סגולית שבמשפחת הסגוליתיים (Janthinidae). חילזון זה נפוץ בימים רבים בעולם, בהם הים התיכון, וניתן למצאו גם בחופי ישראל.
הקונכייה
הקונכייה שלו נחשבת ליפה ומרשימה, וגודלה כ-18–38 מילימטר. גודל הקונכייה של תת-המין J. j. bicolor הנפוץ בחופי ישראל לרוב אינו עולה על 20 מילימטר. צבע הקונכייה הוא סגול-כחול, והיא כוללת משטחים סגולים בוהקים לצד משטחים בצבע סגול-כחול בהיר דהוי. צורתה כדורית ובה 3–4 פיתולים. קליפתה דקה יחסית. מכיוון שחילזון זה "נתלה הפוך" על המצוף אותו הוא מפריש, צבעי הצללת הנגד של הקונכייה שלו הפוכים: חלקה הגחוני סגול כהה ואילו חלקה הגבי (הצריח) סגול בהיר יותר. רק בשלב הפגית (וליגר) יש לו מכסה גירני (operculum), אותו הוא מאבד בהתבגרותו כדי שיוכל לצוף.
גוף החילזון
לסגולית הדו-גונית ראש גדול על צוואר גמיש. העיניים ממוקמות בבסיס הבחנינים.
אורח חיים
מדובר בחילזון פלגי, שחי בחלק העליון של מי הים. הוא צף על פני המים באמצעות מצוף (המכונה "רפסודה") העשוי מריר קרוש הכולא בועות אוויר אותו הוא מפריש מרגלו. במהלך הציפה, פתח הקונכייה והרגל פונים כלפי מעלה. הסגולית ניזונה מהידרתים, מדוזות סוכך קטנות, מפרשונים ושטרגליים השוחים בחלק העליון של המים.
כאשר היא מותקפת היא מפרישה נוזל סגול מבלוטה תת-זימית.
הסגולית מתחילה את חייה כזכר וכאשר הוא מתבגר הוא הופך לנקבה. את הבצים שהיא מטילה היא שומרת בגופה עד שהן מתפתחות לשלב הפגית.
תפוצה
הסגולית הדו-גונית חייה בים הפתוח (מין פלגי), בשכבת המים העליונה, לרוב צפה באמצעות ריר קרוש המופרש מרגלה. היא נפוצה בימים חמים ובימים טרופי. תחום תפוצתה כולל ימים רבים, לרבות האוקיינוס השקט, האוקיינוס ההודי והאוקיינוס האטלנטי. תת-המין J. j. bicolor נפוץ במזרח האוקיינוס האטלנטי ובים התיכון. סערות חזקות לעיתים משליכות סגוליות אל חוף הים.
אוצלוט
אוֹצֶלוֹט (שם מדעי: Leopardus pardalis) הוא מין של חתול בר מהסוג נמרון המצוי בדרום ומרכז אמריקה, ואף צפונית יותר, עד טקסס. הוא מצוי גם באי טרינידד. אורך גופו מגיע עד מטר אחד, וזנבו עד 45 ס"מ. משקלו נע בין 10 ל-15 ק"ג.
תיאור
האוצלוט פעיל לרוב בלילה, אך נצפו מקרים בהם צד ביום: בחורפים קרים, כאשר הטרף העיקרי פעיל ביום ורחוק ממשכנות האדם. במשך היום הם נחים על עצים, או עלים דחוסים. האוצלוט טריטוריאלי למדי, ובסכסוכים על הטריטוריה שגודלה מ־2.5 עד 18 קמ"ר, נלחם בפראות, ולעיתים אפילו עד מוות.
אסטרטגיית הרבייה היא פוליגמיה: זכר עם מספר נקבות. כמו רוב החתולים הם יחידאים, ונפגשים בעיקר כדי להזדווג. הנקבה מגיעה לבגרות מינית בגיל 18 חודשים ולבלות מינית בגיל 13 שנים. הזכר מגיע לבגרות מינית בגיל 15 חודשים ולבלות מינית בגיל 15 שנים. <BR> ייחום מתרחש כל 4–6 חודשים למשך 10 ימים, אלא אם הנקבה מתעברת. בזמן ההזדווגות, הנקבה מוצאת מערה בצוק תלול, או גזע עץ חלול, או סבך עלים, ושם הם מזדווגים. ההיריון נמשך 79–85 ימים, ובסופו ממליטה הנקבה גור אחד או שניים, לעיתים רחוקות שלושה-ארבעה, הנולדים סומים ובעלי פרווה דלילה ביותר. הנקבה דואגת לצאצאים לבדה, ללא הזכר.
האוצלוטים טורפים כמעט כל בעל-חיים הקטן מהם. קופים, נחשים, דגים, דו-חיים וציפורים הם טרף נפוץ, אך האוצלוט אינו בוחל גם בחיות בית קטנות כמו גורי חזירים. מחקרים הראו שהם תרים אחר טרף באמצעות חוש הריח, אבל לאוצלוטים יש ראייה חדה, כולל, כמו שעיניהם הכהות מראות, ראיית לילה.
פרוות האוצלוט דומה לזו של היגואר. בעבר היא הייתה בעלת ערך רב בתעשיית הטקסטיל, ומאות אלפי אוצלוטים ניצודו בשביל פרוותם (כדי להכין מעיל פרווה אחד יש צורך בפרוותיהם של 30 אוצלוטים). לכן הוגדר האוצלוט כשרוי בסכנת הכחדה משנות השמונים של המאה ה־20, אך ב־2006 הוגדר מצבו כ"ללא חשש" (ע"פ "הרשימה האדומה" של IUCN) בשל גידול אוכלוסייתו. רק תת-מין אחד שלו, אוצלוט טקסס (Leopardus pardalis albescens) עדיין שרוי בסכנת הכחדה.
ג'רי רייס
ג'רי לי רייס (באנגלית: Jerry Lee Rice; נולד ב-13 באוקטובר 1962) הוא שחקן פוטבול אמריקאי לשעבר בתפקיד תופס (Wide Receiver), והוא אחד מגדולי השחקנים בכל הזמנים.
רייס זכה עם קבוצתו, הסן פרנסיסקו 49' בשלושה משחקי סופרבול, נבחר 13 פעמים למשחק הפרו בול של ה-NFL ומחזיק בשיאים רבים של הליגה, בהם מספר התפיסות, מספר היארדים ומספר הטאצ'דאונים הרב ביותר לאורך הקריירה.
ב-2010 נבחר רייס על ידי ה-NFL במקום הראשון מבין 100 השחקנים הגדולים בכל הזמנים, בחירה שנעשתה על ידי פאנל שחקנים, מאמנים, בעלי קבוצות ושדרנים.
ביוגרפיה
רייס גדל בעיירה הקטנה קרופורד שבמיסיסיפי, בנו של אב בונה לבנים, יכולת התפיסה יוצאת הדופן שלו התפתחה משנים של עבודה בעסק בו תפס לבנים שזרקו לעברו אחיו. מהירותו הטבעית סייעה לרייס להשתלב בנבחרת הפוטבול של בית ספר התיכון בו למד. בתיכון הצטיין בתפקידי התקפה והגנה כאחד ואף נבחר לאחד ממצטייני המדינה, אך לא משך מספיק תשומת לב על מנת לזכות במלגת ספורט באחד מהקולג'ים המשתייכים לעילית של התאחדות ה-NCAA.
קריירה בליגת המכללות
רייס החל ללמוד באוניברסיטת המדינה מיסיסיפי ואלי, שנבחרת הפוטבול שלה משתייכת לדרג השני בליגת המכללות. הוא קיבל את הכינוי "World" ("עולם") מאחר ש"לא היה כדור בעולם שלא יכל לתפוס". במהלך שנותיו באוניברסיטה הפגין רייס את אחת מתצוגות היכולת המשובחות ביותר שנראו אי פעם ב-NCAA כשהוא חובר לקוורטרבק דלתא דוויל, שכונה "Satellite" ("לווין"). בעונתו השנייה תפס 66 מסירות ל-1,133 יארד במצטבר ו-7 טאצ'דאונים. בעונתו השלישית שיפר מאזן זה עם 102 תפיסות ל-1,450 יארד, שובר בשתי הקטגוריות את שיא ה-NCAA. עונת השיא של רייס הייתה ב-1984, שנתו הרביעית והאחרונה באוניברסיטה, במהלכה תפס 112 מסירות ל-1,845 יארד ו-27 טאצ'דאונים, כולם שיאי NCAA. רייס ודוויל הוליכו את מיסיסיפי ואלי לתצוגות שיא בהתקפה, כשאת העונה הקבוצה מסיימת עם ממוצע של מעל 59 נקודות למשחק. בסיום העונה נבחר רייס לנבחרת העונה ב-NCAA ודורג שביעי בבחירה לגביע הייזמן.
סן פרנסיסקו 49'
רייס נבחר בבחירה מס' 16 בסיבוב הראשון של דראפט ה-NFL לשנת 1985, על ידי האלופה סן פרנסיסקו 49'. באותה עת אימן את הקבוצה ביל וולש והקוורטרבק היה ג'ו מונטנה.
בעונתו הראשונה פתח רייס ב-4 משחקים בלבד (מתוך 16 בעונה הסדירה) אך השיג 927 יארד, 3 טאצ'דאונים בתפיסה ואחד בריצה. בסיום עונה רייס נבחר לשחקן העונה הראשונה בהתקפה בחטיבת ה-NFC. עונה לאחר מכן רשם רייס 86 תפיסות ל-1,570 יארד ו-15 טאצ'דאונים, וב-1987 השיג 1,078 יארד ו-22 טאצ'דאונים בעונה מקוצרת של 12 משחקים בלבד. רייס נבחר בסיום עונה זו לשחקן ההתקפה המצטיין של ה-NFL על ידי סוכנות AP. מספר הטאצ'דאונים שהשיג היווה שיא NFL עד עונת 2007, אז נשבר על ידי רנדי מוס.
בעונה הסדירה של 1988 רייס השיג 1,306 יארד בשיא קריירה של 20.4 יארד לתפיסה, יחד עם מונטנה הוליך את הקבוצה עד לסופרבול. בסופרבול הפגין רייס יכולת שיא, הוא תפס 11 זריקות ל-215 יארד וטאצ'דאון אחד. בסיום המשחק ניצחו ה-49' את סינסינטי בנגלס 20–16 ורייס נבחר ל-MVP של משחק הסופרבול.
גם ב-1989 הצליחו ה-49' להגיע לסופרבול, כשרייס מוליך את הקבוצה עם 17 תפיסות לטאצ'דאון במהלך העונה. בסופרבול הביסו ה-49' את דנוור ברונקוס 55–10 כשרייס תופס 3 מתוך 5 המסירות לטאצ'דאון של מונטנה במשחק.
בעונות 1990–1993 המשיך רייס לככב, שבכל עונה תופס מעל ל-1,200 יארד, אך ה-49' לא העפילו לסופרבול.
עונת 1994 נפתחה כשבמחזור הראשון רייס עקף את ג'ים בראון ועבר למקום הראשון בכל הזמנים במספר הטאצ'דאונים שהשיג לאורך הקריירה (מסירה וריצה), נכון ל-2009 רייס ממשיך להוביל בקטגוריה זו בהפרש ניכר. בסיום העונה נפגשו ה-49' עם סן דייגו צ'רג'רס בסופרבול, וניצחו 26-49 במשחק בו רשם רייס 149 יארד ו-3 תפיסות לטאצ'דאון למרות פציעה בכתף שספג באחד המהלכים.
בעונת 1995 קבע רייס שיא NFL שהיה תקף עד 2012 כשתפס ל-1,848 יארד, ושיא אישי עם 122 תפיסות סך הכל. בעונה זו ובעונת 1996 הצליחו רייס וה-49' להעפיל לפלייאוף אך לא לסופרבול.
במשחק הראשון של עונת 1997 נקרעו שתיים מרצועות גיד הברך של רייס, הוא הושבת למשך מרבית העונה ושחזר לאחר היעדרות של 14 שבועות נפגע בעצם הפיקה והושבת עד לסיומה. רייס חזר לשחק בעונה לאחר מכן והשיג שוב מעל אלף יארד. לאחר שתי עונות נוספות ב-49' בהן השיג מספרים "מאכזבים" ביחס להישגיו בעבר, עזב רייס בסיום עונת 2000 את סן פרנסיסקו והצטרף לאוקלנד ריידרס.
אוקלנד ריידרס וסיאטל סיהוקס
בשתי עונותיו הראשונות באוקלנד, השיג רייס מעל 80 תפיסות ומעל אלף יארד בכל עונה. הריידרס אף העפילו עם רייס לסופרבול ב-2002 אך הפסידו לטמפה ביי באקנירס למרות יכולת טובה של רייס במשחק. לאחר עונה מאכזבת ב-2003 בה השיג רק 2 טאצ'דאונים ולאחר 3 משחקים בעונת 2004, עזב רייס את הריידרס ועבר לשחק בשורות סיאטל סיהוקס. הוא שותף בעוד 9 משחקים בעונה הסדירה והפסד הקבוצה בפלייאוף היה משחקו הרשמי האחרון בליגה.
בעונת 2006 חתם רייס לחוזה מיוחד ליום אחד עם סן פרנסיסקו 49' על מנת לאפשר לו לפרוש באופן סמלי מהקבוצה בה החל את הקריירה שלו.
עיסוקים אחרים
בשנת 2006 הגיע למקום השני בעונה השנייה של תוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים.
הדס איצקוביץ
הדס איצקוביץ (נולדה ב- ספטמבר 1980) היא מעצבת תעשייתית, אמנית פסלת, יוצרת בתחום האמנות האקולוגית, בז'אנר האמנות הסביבתית. בנוסף לעבודה האמנותית, היא מרצה ומדריכה בתחומי האמנות האקולוגית, מיחזור ושמירת הסביבה. איצקוביץ התפרסמה בעקבות עבודותיה העוסקות בתחום העלאת המודעות הסביבתית לנושא השימוש החוזר והמודעות הסביבתית לנושא המיחזור.
ביוגרפיה
איצקוביץ בוגרת תואר שני בעיצוב תעשייתי בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון בחיפה ומאז שסיימה את לימודיה היא פועלת כמעצבת תעשייתית עצמאית. במקביל היא מרצה במכללות, אוניברסיטאות וגופים שונים. איצקוביץ פעילה גם במפעלים מוגנים בהעסקת אנשים בעלי צרכים מיוחדים, בכך שהיא משלבת אוכלוסייה בעלת מגבלות וצרכים מיוחדים בעבודתה.
יצירות במרחב הציבורי
עבודתיה רב תחומית ומובנת, היא בוחנת את תפיסות המציאות ואת הקשר שלהן לתפיסות הזמן תוך התמקדות בפן האקולוגי. איצקוביץ עובדת עם נייר, טקסטיל, פלסטיק, פיסול בחימר, עיצוב פנים, וביצעה פסלים קבועים ומיצגים זמניים.
בשנת 2010 עיצבה ויצרה עבודה גדולת-ממדים ראשונה, מיצג כדורגל בקוטר שני מטר, עבור אצטדיון הכדורגל סמי עופר שנבנה מדרום לחיפה. מיצג נוסף היה עץ חג המולד שיצרה לפסטיבל החג של החגים המתקיים מדי שנה בשכונת ואדי ניסנאס בחיפה. העץ הוצג בכיכר במושבה הגרמנית בחיפה. העץ נבנה במשך חודש ימים על ידי איצקוביץ ואביה, גובהו 12 מטרים, והוא היה עשוי מ-5,480 בקבוקי פלסטיק משומשים, שהושלכו על ידי תושבים ברחבי העיר למכולות האיסוף הקבועות למיחזור בקבוקים.
איצקוביץ תכננה וביצעה יצירה בשם "פתח לתקוות העולם", עבור שעת כדור הארץ העולמית בישראל. הפרויקט הוזמן על ידי עיריית פתח תקווה בשיתוף המשרד להגנת הסביבה, ונעשה בשיתופם של 40 חניכי המכללה הטכנולוגית של חיל האוויר בחיפה, כחלק מקורס שנתי שהעבירה איצקוביץ דרך החברה להגנת הטבע. הפרויקט כלל מיצג של כדור הארץ בגובה ארבעה מטרים, שנבנה באמצעות 5,370 בקבוקים משומשים; הפסל ממוקם באופן קבוע מול בניין עיריית פתח תקווה, במטרה להעלות את חשיבות המיחזור בתודעתם של תושבי העיר.
פרויקט נוסף שתוכנן ועוצב בשיתוף שוחרי בית הספר הטכני בחיפה, היה מיצג של דגל ישראל שהוצב בשער 10 של נמל חיפה, מול בית חולים רמב"ם, לקראת יום העצמאות 2011. המיצג עשוי מ-2,250 בקבוקי פלסטיק משומשים כחולים ושקופים-לבנים, המסמלים את צבעי הדגל. הוא נבנה עם תאורה חסכונית, לשם הארת הדגל בשעות החשיכה לצד הדגשת נושא צמצום הוצאות האנרגיה.
לחג הסוכות בשנת 2012 עיצבה עבור עיריית ירושלים סוכת ענק של כ־1,000 מ"ר בכיכר ספרא, גובה הסוכה התנשא ל-6 מטרים, כאשר כל קישוטי הסוכה תוכננו ונבנו מחומרים ממוחזרים. לצורך קישוט הסוכה נעשה שימוש ב-24,000 בקבוקים ממוחזרים של ליטר וחצי מסוגים שונים. הפקקים הושחלו למחרוזות, התחתיות מדמות סוכריות ענק וליבת הבקבוקים שימשה ליצירת שרשראות ענק. כל המרכיבים האלו מקשטים את סוכת הענק, את קירותיה ואת תקרתה.
לכבוד חגיגות ה-70 שנה לעצמאות ישראל ביצעה איצקוביץ את מיצג תפוזי ג'אפה - בשדרות ירושלים בעיר יפו. על עצי השדרה ניתלו מעל 400 תפוזים העשויים מחומרים בשימוש חוזר ופסולת כגון נייר עיתון ושקיות פלסטיק. על התפוזים הודבקה המדבקה המסורתית הירוקה של המותג "Jaffa Orange". תושבי העיר יפו השתתפו באיסוף והכנת התפוזים וכן הבעת משאלות על עלי התפוזים.
מרקוס מינוקיוס פליקס
מרקוס מינוקיוס פליקס (בלטינית: Marcus Minucius Felix; מת בסביבות 250 לספירה) היה אחד האפולוגטים הנוצרים הלטיניים המוקדמים ביותר. הוא היה ממוצא ברברי.
ייתכן ונולד באפריקה. לא ידוע דבר על ההיסטוריה האישית שלו, ואפילו את תאריך כתיבתו ניתן לקבוע רק בקירוב בין 150 ל-270 לספירה. בחיבורו של הירונימוס, "על אישים מפורסמים", הוא נזכר כאחד מעורכי הדין המפורסמים של רומא, אולם הירונימוס ככל הנראה רק שיפר בכך את דברי לקטאנטיוס (Institutionum divinarum v. 1), שאמר שהוא "אינו בלתי-ידוע בין עורכי הדין".
הוא מת בסביבות 250 לספירה ברומא.
חיבורו
מינוקיוס פליקס ידוע רק בחיבורו "אוקטאביוס" , דיאלוג על הנצרות בין קייקיליוס נטאליס (Caecilius Natalis) הפגני ואוקטאביוס ינואריוס (Octavius Januarius) הנוצרי. החיבור נכתב עבור לא-נוצרים משכילים, והטיעונים שבו מושאלים ברובם מקיקרו, בעיקר מהדיאלוג הפילוסופי שלו, "על טבע האלים", ומחומרים נוצריים, בעיקר מהאפולוגטים היווניים.
בחיבור ניתן לראות גם השפעות סטואיות.
סקאליג'רה ורונה
סקאליג'רה באסקט ורונה (באיטלקית: Scaligera Basket Verona) היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר ורונה, המתמודדת בסרייה A.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1951, בעונת 1971/72 החלה להשתתף בליגה הבכירה (Serie A), בקדנציה קצרה ללא אירועים בולטים. בסיום עונת 1990/91 העפילה הקבוצה חזרה לליגה הבכירה. כמו כן, באותה עונה הגיעה הקבוצה לגמר הגביע האיטלקי וניצחה 85-97 את פיליפס מילאנו. בהמשך היו עוד שני משחקי גמר, בהם הפסידה למילאנו ולבנטון טרוויזו. בשנת 1996 זכתה הקבוצה בסופרקאפ האיטלקי לאחר ניצחון בגמר מול אולימפיה מילאנו. בעונת 1999/00 הפסידה בחצי גמר הפלייאוף לפאף בולוניה (שזכתה באליפות).
בסיום עונת 2001/02 הכריזה הקבוצה על פירוק, לאחר 15 עונות בליגה הראשונה (בסיכום הכללי), ונשרה לליגה השלישית. בשנת 2009 עלתה הקבוצה לליגה דואה (lega due), הליגה האיטלקית השנייה.
בסיום עונת 2021-2022 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה מהמקום השני, לאחר היעדרות של 21 שנים.
כוח 17
כוח 17  (בערבית: القوة 17) הוא חלק מהמשמר הנשיאותי הפלסטיני. בעבר היה ארגון טרור המסונף לפת"ח, והוגדר כיחידת העילית שלו. ייעודו המקורי של הארגון היה אבטחת אישים בצמרת פת"ח.
מקור השם של הארגון הוא כנראה במספר שלוחת הטלפון שלו במפקדת הפת"ח בביירות בשנות ה-70.
היסטוריה
הארגון הוקם בשנת 1972 על ידי עלי חסן סלאמה, בהוראתו של מייסד הפת"ח ויו"ר אש"ף, יאסר ערפאת. המטרה המקורית של הארגון הייתה אבטחת אישים, אולם בפועל עסק הארגון לכל אורך שנות קיומו במגוון רחב של פעולות, ובהן פעולות טרור נגד מטרות ישראליות, איסוף מודיעין, ושיטור באזורים שהיו בשליטת הפת"ח בלבנון ובירדן בשנות ה-70 וה-80.
ב־1979 חיסל המוסד את סלאמה. מחמוד אלנאטור, שומר ראשו של ערפאת, מונה להחליפו. אחרי גירוש מנהיגי הפת"ח מלבנון ב-1983 ירדה רמת פעילותו של הארגון במידה ניכרת, אולם ב-1984 התייצבו היחסים בין אש"ף לבין ירדן, התפתחות שאיפשרה לפעילים של הארגון להתמקם בשטח ממלכת ירדן ולתקוף את ישראל באמצעות פיגועים. הארגון שם לעצמו למטרה את חיזוק פעילות ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין, שפעל עד אז נגד ישראל מטעם הפת"ח. פעולת הטרור המשמעותית ביותר שביצע הארגון לפני קום הרשות הפלסטינית הייתה הרג הימאים הישראלים בלרנקה, קפריסין, בספטמבר 1985.
הארגון התפרש גם באירופה, שם הקים תשתית לגיוס כספים וכלי נשק. ב-1984 איתרה המשטרה הרומנית מצבור גדול של כלי נשק בביתו של פעיל כוח 17, אבו סלים. במהלך ניסיונות של הארגון להחדיר נשק לישראל ולשטחים דרך הים, נתפסו סירות רבות על ידי צה"ל.
פתחלנד ומלחמת לבנון
בשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 התעצם הפת"ח בדרום לבנון צבא של ממש, שכונה "אסעאפה". כחלק מתהליך ההתעצמות הזה היה אז גם כוח 17 בשיאו. ברישומי הפת"ח נכתב שבהתקפות צה"ל על ביירות במהלך מלחמת לבנון הראשונה מנה הארגון 3,600 לוחמים, מהם נהרגו 500. על פי אותם רישומים הורכב אז הארגון מתשעה גדודים, שלושה מהם לחמו בדרום-מערב לבנון, ושישה גדודים נוספים ניסו להגן על מפקדת הפת"ח בדרום ביירות. גורמים בישראל נוטים להטיל ספק במספרים האלה, ומעריכים שמספר אנשי הכוח היה קטן יותר.
ברשות הפלסטינית
עם הקמת הרשות הפך הארגון לחלק ממנגנוני הביטחון בה. משימתו הרשמית של הארגון היא אבטחת האישים. בנוסף, עסק הארגון באבטחה של מעברי הגבול בין הרשות הפלסטינית לבין מצרים וירדן, אולם למעשה עושים זאת צה"ל ומשמר הגבול הישראלי. ההיבט הזה בפעילותו קיבל משמעות מהותית יותר אחרי נסיגת ישראל מציר פילדלפי, בעקבות ההתנתקות, אז כוח 17 קיבל לידיו את מעבר רפיח. בהיות הארגון חלק ממנגנוני הביטחון ברשות, קיבלו חיילי הארגון נשק ישראלי במסגרת הסכמי אוסלו.
כפרפרזה על "כוח 17" הפלסטיני, כונו כך גם 17 חברי חזית ארץ ישראל שהצביעו בכנסת נגד הסכם חברון.
האינתיפאדה השנייה
במהלך האינתיפאדה השנייה יזם הארגון התקפות על אזרחים ישראלים ועל חיילי צה"ל. פעולותיו התמקדו בעיקר בפיגועי ירי בשטחים נגד כלי רכב ישראליים, לרבות צבאיים. מאפיין נוסף של פעילות הארגון היה הטמנת מטעני חבלה בתוך הכפרים הפלסטיניים, שהופעלו עם הגעת כוחות צה"ל למקום. בנוסף יזם הארגון וארגן משלוחי נשק לארגוני טרור המסונפים לפת"ח, לצורך תקיפת ישראלים במהלך האינתיפאדה.
מבצע חומת מגן היווה נקודת מפנה מבחינת הארגון. מסמכים שנחשפו במוקטעה ברמאללה, בה ישב ערפאת, הוכיחו מעורבות חזקה מאוד של הארגון בביצוע פעולות טרור. בעקבות זאת הכריז צה"ל מלחמה עיקשת בפעילי הארגון ובמוסדותיו, ובשל כך נחלש הארגון באופן משמעותי בגדה המערבית. לאורך שנות האינתיפאדה עצר צה"ל או הרג רבים ממנהיגי הארגון.
אחרי ניצחון חמאס
מאז הבחירות משמש כוח 17 כמיליציה של ארגון פת"ח במלחמותיו הפנימיות עם ארגוני החמאס. תפקיד דומה מבצעים ארגונים נוספים של פת"ח, כמו התנזים וגדודי חללי אל-אקצא. עם ההשתלטות המוחלטת של חמאס על רצועת עזה במאי 2007, גם היבט זה בפעילות הארגון ירד. כוח 17 נותר הארגון הדומיננטי בגדה המערבית, והוא מסייע בביסוס שלטון פת"ח שם.
ב-23 בדצמבר 2006 נפגשו ראש ממשלת ישראל, אהוד אולמרט, ויושב ראש הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס. במהלך הפגישה הסכימה ישראל להעברתם של אלפי כלי נשק לידי כוח 17 מירדן וממצרים, ולהגדלתו של הארגון ב-3,000 לוחמים. בתום התהליך ימנה הארגון 10,000 לוחמים בסך הכל. הסכם זה אושר שנית במפגש בין עבאס לאולמרט באפריל 2007. באוקטובר 2007 ציווה עבאס לפרק את כוח 17 ולשלב את חבריו בכוחות הביטחון האחרים של הרשות.
עמק האלה
בראשית שנת 2014 הופקדה התוכנית להכריז על עמק האלה כגן לאומי, וביולי 2019 עבר העמק לניהולה של רשות הטבע והגנים, בעיקר עקב חשיבותו ההיסטורית והרצון להגביל את התפשטות המרחב האורבני של בית שמש דרומה אל שטחי העמק.
אטימולוגיה
מקור שמו העברי של העמק בעצי האלה הצומחים בעמק ובשוליו - אלה אטלנטית, אלת המסטיק ואלה ארצישראלית. "ואדי א-סנט", שמו של העמק בערבית מקורו בעצי השיטה המלבינה הגדלים בקצהו המערבי של העמק ("סנט" - "שיטה" בערבית).
גאוגרפיה
עמק האלה מקשר בין שפלת יהודה והרי יהודה, וגובהו 330 מטר מעל פני הים. צורת העמק הצר והארוך מזכירה משולש, שבסיסו לכיוון מזרח. אורך העמק, ממערב למזרח הוא כ-7 ק"מ, ואילו רוחבו בין כ-2 ק"מ במזרח ל-500 מטר במערב.
עמק האלה נוצר כתוצאה מגורמים טקטוניים ותהליכי סחיפה שהתרחשו באזור נחל האלה, הנחל העיקרי בעמק, המנקז אותו, בדרכו מהרי יהודה לעבר נחל לכיש. התלכדות נחל גדור, נחל סנסן ונחל עציונה לתוך נחל האלה, וזרימתו של נחל זה, הן שהקנו לעמק את צורתו הארוכה והצרה. אדמת הסחף שבעמק פוריה, וכמות המשקעים בו גבוהה.
הצומח בעמק
רוב העמק מעובד, ולכן הצומח הטבעי מרוכז בעיקר בשוליו. הצומח בעמק הוא ים תיכוני, וכולל בעיקר אלה ארצישראלית, אלה אטלנטית, אלת המסטיק, חרוב מצוי, אלון מצוי, שיטה מלבינה ושיזף מצוי. בעמק האלה פורחים גם כלניות, בעיקר בצבע אדום אך גם בצבעים אחרים.
תל שוכה שבעמק האלה ידוע בפריחה הרבה שלו ומפורסם בעיקר בזכות המרבדים הכחולים של תורמוס ההרים הפורחים בראש התל בסוף פברואר. בנוסף לתורמוסים פורחים בתל גם כלנית מצויה, רקפת מצויה, חרדל השדה, חרצית עטורה, מרגנית השדה ופרחים רבים נוספים.
ימי המקרא (תקופת הברזל)
כבר בימי התנחלות השבטים התקיימו בעמק האלה ערים כעזקה, שוכה, ירמות, כזיב, לבנה ועדולם.
עמק האלה מוזכר במקרא אך ורק בתיאור קרב עמק האלה בין הפלשתים ובין עם ישראל בעת מלכות שאול. בקרב זה התרחש העימות הנודע בין דוד וגוליית:
ככל הנראה דרך עמק זה עלה נבוכדנאצר מלך בבל בדרכו לכבוש את ירושלים בימי בית ראשון.
תקופת בית שני
בימי בית שני שכנה במזרח העמק עיר מחוז בשם "בית לתפא", אשר שימש כמרכז מנהלי ומקום חניה לעולי הרגל לירושלים ולחברון. היישוב שכן על אם הדרך שסללו הרומאים מירושלים לבית גוברין ואשר עברה בעמק. במקום מצויים שרידים בודדים מתקופה זו.
ימי הביניים
בשנת 634 נערך במקום "קרב אג'נאדיין", שבו ניצחו המוסלמים, בראשות עמר אבן אל-עאץ, את הביזנטים, חדרו אל מרכז הארץ והגיעו עד לשערי ירושלים (אם כי כבשו אותה רק בשנת 638). מאוחר יותר הוקם במזרח העמק יישוב ערבי גדול בשם בית נטיף.
התקופה העות'מאנית
שליט הגליל במאה ה-18, דאהר אל עומר, עבר עם צבאו בעמק האלה בשנת 1773 בדרכו להר חברון.
בסוף המאה ה-19, ביקרו בעמק החוקרים הבריטים קיצ'נר וקונדר מהקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, ותיארו אותו כ"אחד האזורים הפוריים ביותר בארץ ישראל. זהו עמק שטוח פתוח שרוחבו כחצי מייל, ומכוסה בתירס; ערוץ נחל עובר במרכז העמק, והוא משובץ חלוקי נחל לבנים ששחקו מי החורף. פה ושם צומחים עצי אלה גדולים לאורך מסלולו, וגם עצי אלון בודדים. משני צדי העמק, מתנשאות גבעות סלעיות המכוסות בשיחים ובצומח טבעי". באותה העת עיבדו את אדמות העמק פלאחים מסעיר, צוריף וכפרים ערביים נוספים בהרי יהודה.
ישראל
בזמן מלחמת העצמאות עברה במקום שיירת הל"ה בדרכה לגוש עציון הנצור. מאוחר יותר התפרסו בעמק צבאות ערב, והמצרים עברו בו בדרכם למבואות ירושלים. באוקטובר 1948, לקראת סוף המלחמה, כבשה את העמק חטיבת הראל, במסגרת מבצע "ההר". תושבי בית נטיף נטשו את כפרם עוד לפני כיבוש העמק.
בשנת 1972 הוקמה בעמק תחנת הממסר הלווייני הראשונה בישראל.
כיום ישנם בעמק שני יישובים: קיבוץ נתיב הל"ה ומושב נווה מיכאל. עוד שוכנים בגבעות הנושקות לעמק היישובים אביעזר, אדרת וזכריה. רוב העמק מעובד, ובמזרחו מצויה שמורת שיטה מלבינה. הצומת המרכזי בעמק הוא צומת האלה, המקשר בין כביש 38 לירושלים.
קבר רבי שמעון בר יוחאי
קבר רבי שמעון בר יוחאי (רשב"י) בהר מירון הוא מקברי הצדיקים המפורסמים בארץ ישראל ובעולם, והאתר הדתי השני בארץ במספר המבקרים השנתי בו, אחרי הכותל המערבי. ההילולה הנערכת במקום מדי שנה בל"ג בעומר, היא האירוע האזרחי-דתי השנתי הגדול בישראל. מנהג נפוץ הוא לבצע במקום את החלאקה, טקס התספורת הראשונה בגיל שלוש.
מבנה
מבנה הקבר גדול ובעל כיפות בצבע תכלת, וכולל חדרים אחדים. בחדר הגדול, בפינתו הדרומית, מצבה המציינת את קברו של רבי שמעון בר יוחאי. במרכז החדר מצבה נוספת המציינת את קברו של רבי אלעזר בנו של רבי שמעון בר יוחאי. מקום מיוחד באתר מוקדש להנחת פתקאות ("קוויטלאך") עם בקשות ולהדלקת נרות. על מצבת רבי שמעון בר יוחאי בנוי עמוד, כעין ארובה, המתרומם מעל הגג, ועליו נערכת ההדלקה לזכרו, בליל ל"ג בעומר. ראשית בניית המבנה על מערת הקבורה מיוחסת לרב אברהם גלאנטי, שבנה ושיפץ את המתחם בהמלצתו של האר"י. בראשית המאה ה-19 נרכש המתחם (יחד עם חלק ניכר משטחה של מירון הערבית) על ידי הרב שמואל עבו, סגן קונסול צרפת בארץ, שבנה את המבנה הראשי העומד כיום על הקבר. מאוחר יותר נוספו חלקים נוספים למבנה (כדוגמת מתחם 'ישיבת בר יוחאי' הסמוכה למתחם הקבר), והרחבות נוספות נעשו בראשית המאה ה-21.
במבנה מספר רב של חדרים, התפוסים על ידי גופים וארגונים שונים, כדוגמת שני ארגוני הכנסת אורחים המספקים מזון בחינם לבאי המקום. על שער המבנה מצוטט הפסוק: "כִּי לֹא תִשָּׁכַח מִפִּי זַרְעוֹ" (דברים לא כא) וכן הפסוק: "עִיר וְקַדִּישׁ מִן שְׁמַיָּא נָחִת" (מלאך וקדוש מן השמים ירד) (דניאל י ד) כמובא בליקוטי מוהר"ן: "'ר' שמעון בר יוחאי הבטיח שלא תשכח תורה מישראל על ידו, כמובא בדברי רז'ל: כשנכנסו רבותינו לכרם ביבנה, אמרו: עתידה תורה שתשתכח מישראל, ואמר רשב'י שלא תשתכח, שנאמר: כי לא תשכח מפי זרעו. ... כי סופי תיבות של זה הפסוק כי לא תשכח מפי זרעו (דברים לא כא) הם אותיות יוחאי. ... דע כי התנא הקדוש ר' שמעון הוא בחינת עיר וקדיש מן שמיא נחית (דניאל ד י) ר'ת שמעון וכו':'"בסמוך לאתר נמצא קבר המיוחס לרבי יוחנן הסנדלר. במהלך השנים פותחה סביבת המקום, ונבנו בה מבנים ומתקנים שונים, לשימוש ההמונים. בסמוך לכניסה הראשית למתחם התפתחה פעילות מסחרית קטנה. האתר נמצא מעט מדרום למושב מירון, ובשטחה של המועצה אזורית מרום הגליל.
הקישור למירון
בפסיקתא דרב כהנא, מדרש ארץ ישראלי מסוף תקופת האמוראים (המאה ה-5, כ-300 שנה אחרי פטירת רבי שמעון), נכתב שלאחר מותו של רבי שמעון, ועד לפטירתו של בנו רבי אלעזר, היה נגלה לאנשי מירון ותמה מדוע בנו הקבור בגוש חלב אינו יושב לצידו.
הקבר בפתח המערה
בחדר קטן בכניסה למבנה הקברות, בצד המדרגות לגג מצוין קבר המיוחס לרבי יצחק ציון זה מוזכר לראשונה בכתבי השל"ה (כ-1400 שנה אחרי תקופת רשב"י).
על פי התלמוד הבבלי כשנפטר רבי יוסי בן רבי אלעזר (נכדו של רשב"י) הביאוהו למערת אביו, והיה נחש על פתח המערה. אמרו לנחש שיפתח פיו ויכנס בן אצל אביו ולא פתח. העם היו סבורים לומר שזה גדול מזה, יצתה בת קול ואמרה: "לא מפני שזה גדול מזה. אלא, זה היה בצער מערה וזה לא היה בצער מערה". באותו נושא הגמרא במסכת סנהדרין מספרת כי רבי יהושע בן לוי מצא את אליהו הנביא בפתח מערת רבי שמעון בר יוחאי ואמר: "שנים ראיתי וקול ג' שמעתי". בתשובה לכך המהרש"א טען כי "אפשר שהם רשב"י ובנו ר' אלעזר ברבי שמעון, ובן בנו ר' יוסי בן רבי אלעזר". הרב ישעיה אשר זליג מרגליות ביאר כי לכאורה לא נטמן בגוף המערה אלא בפתחה או סמוך לה.
ראשית הפולחן
על פי ההיסטוריון אלחנן ריינר, ניהלו את המקום יהודים מוסתערבים עוד קודם לגירוש ספרד והתבססות קהילה ספרדית בארץ ישראל, כאשר הקהילה הספרדית שהתבססה בארץ במאה ה־16, ירשה את המתחם ואת מנהגי ל"ג בעומר בו, מהקהילה הוותיקה.
במאה זו יש תיעוד של יחוס ל"ג בעומר לתאריך חתונתו של הרשב"י, וכן של פטירתו. למעשה, מקור המילה "הילולה" הוא במילה הארמית ל"כלולות". עם זאת, באותה התקופה עדיין מדווח על עלייה למירון להורדת גשמים בעת בצורת בקברי הלל ושמאי. למעשה, עד שלהי המאה ה-15, מרבית הדיווחים קבעו כי העלייה היא לקברי הלל ושמאי, והזכירו את קברי הרשב"י ובנו כבעלי חשיבות משנית ולא כיעד לעלייה. דיווח בסוף המאה ה-15 מעיד על עלייה לקברי הרשב"י ובנו בשלושת הרגלים, הכוללת הופעת מים כגשם, ומאותה התקופה נעלמת, בהדרגה, ההתייחסות לקברי הלל ושמאי. ככל הנראה, המעבר מקברי הלל ושמאי לקבר הרשב"י נעוץ במסורת ספר הזהר, שהובאה על ידי יהודי ספרד שעלו לארץ בתקופה זו. כמו כן, נהוג היה אז לערוך משמרות תפילה על קברו בראש חודש. במאה ה-16 נבנה מבנה על הקבר.
חלק מן המעבר המתואר היה נעוץ בהעתקת המשמעות מדגש פולחני על קדושת ההר, לדגש פולחני על קדושת הצדיק הקבור בו. כמו כן, ייתכן שדמותו של הרשב"י היוותה תחליף מיתי לדמותו של יהושע בן נון, שהר מירון יוחס גם לו. המרה זו מסבירה מדוע התאריך עבר מפסח שני, הוא י"ד באייר, לל"ג בעומר, הוא י"ח באייר, התאריך של צום יהושע לזכר מותו. מלבד התאריך, קיימת עדות מהמאה ה-14 המזהה את קברו של יהושע בהר מירון, לימים מוקד העלייה לרגל בל"ג בעומר. הר מירון זוהה באותה תקופה כמי מרום, אתר הלחימה של יהושע במלכי הצפון. בנוסף, ייתכן שחצור, אותה החריב יהושע, זוהתה עם מירון והייתה בעלת משמעות סמלית רבה. כמו כן, מותו של יהושע מוזכר בהקשרים של רעידת אדמה, בדומה לתכונת הרעדת האדמה של הרשב"י. מלבד זאת, סביר כי המעבר נעוץ בכך שההילולות נמשכו שלושה ימים, מפסח שני עד ל"ג בעומר, והתאריך החשוב הפך לתאריך סיום ההילולה. בתוניסיה נהוג גם בעידן המודרני לערוך סעודה לרבי מאיר בעל הנס או לרשב"י בפסח שני, דבר העשוי להעיד על התאריך המקורי של הילולת הרשב"י.
כאמור, המנהגים הקודמים היו בעיקר תפילה על המים. אולם, עולי ספרד הביאו מנהגים עשירים יותר, והפכו את מירון למקום התעלות רוחנית. שלושת סוגי הביקורים במירון היו: ביקור לשם תפילה בעתות משבר, ותפילה להורדת גשם בסוכות; ביקורי מקובלים וחבורותיהם לצורכי התייחדות ועיון בזהר בשלושת הרגלים כתחליף לעלייה לירושלים, בהשראת האר"י; קביעות של לימוד תורה וקבלה לצורך תפילה ותיקון על הגלות. התייחדות במירון בהקשר קבלי המשיכו, בתאריכים שונים, גם במאות הבאות. המשמעות הרוחנית של העלייה למירון, הייתה חלק בלתי נפרד מהתפיסה החדשה, הקבלית, של חיבור לנפש הצדיק המת ולאלוהות, באמצעות מקום קבורתו, לצורך התעלות. קבר הרשב"י היה היעד המרכזי, אך נוספו אליו גם ההשתטחות על קברי הלל, שמאי ור' יוחנן הסנדלר.
במאה ה-16 ניתן דיווח על ישיבה של שלושה ימים של האר"י ואנשי ביתו בל"ג בעומר, וכן של גילוח שערות בנו, כמנהג שכבר היה קיים, כנראה מנהג עממי:
עלייה זו נחשבת על ידי רבים למקורה של הילולת בר יוחאי.
בראשית מלחמת העצמאות נתפס אזור מירון בידי צבא ההצלה הערבי, אך מתחם קבר הרשב"י כמעט ולא ניזוק, למעט שימוש בחלק מחדריו לבהמות. המתחם היה נקודת מפתח בכיבושה של מירון הערבית במהלך מבצע חירם בשלהי אוקטובר 1948.
ניהול ובעלות
החל משלהי התקופה העות'מאנית אתר קבר הרשב"י מנוהל כהקדש ציבורי על ידי הקדש היהודים הספרדים בצפת. קיימת מחלוקת בשאלה האם ההקדש הספרדי ניהל את האתר עוד קודם לכן, או שהמקום נרכש ונרשם על שמו רק ב־1888. ב־1920 נרשם המקום בלשכת רישום המקרקעין המנדטורית, כאשר מרבית השטח נרשם על שם ההקדש הספרדי, בעוד שטח קטן נרשם על שם ועד ההקדשות, ההקדש האשכנזי של צפת. סביבות המתחם הם אדמות בבעלות מינהל מקרקעי ישראל.
בשנת 1954 הציע משרד הדתות לשפץ את המבנה. אולם האפוטרופסים על הקבר התנגדו לכל שינוי במבנה. בעקבות זאת הציע ועדה של משרד הדתות להקים רשות מיוחדת שתנהל את הקבר ויצאה בתחרות לתכנון שיפוצים במקום שיאפשרו את החגיגות ההמוניות. בתחרות זכתה תוכניתו של האדריכל יוסף שנברגר. בשנת 1963 הרסו הפועלים את אחד מהלוחות העתיקים שעל הציון מתוך כוונה לישר את הציון ולהניח עליו לוחות שיש.
ב־1976 נחתם הסכם בין ההקדש הספרדי למשרד הדתות, לפיו ישכור המשרד את המתחם לתקופה של 5 שנים. תקופה זו הסתיימה ב־1981, אז חזר המתחם לניהול ההקדש הספרדי. עם זאת, במהלך התקופה נאחזו במקום מספר ארגונים וגופים שונים, שסירבו להתפנות ממקומם לאחר מכן.
פיצולים ומחלוקות שונות בהקדשות, הובילו לכך שארבעה גופים ציבוריים שונים היו מעורבים בניהול המתחם, בנוסף למשרד הדתות והמרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים, שהזרימו כספים לתחזוק המקום ולאירוע ל"ג בעומר השנתי. ההקדשות השונים משתמשים לצורכיהם בכספים הנאספים בקופות צדקה שונות, הפזורות במתחם.
החל מ־1998 מתנהלת התדיינות משפטית בשאלת הבעלות על האתר, בין ארבעה גופי הקדש שונים, שהם התפצלויות של ההקדש הספרדי והאשכנזי הוותיקים. ההתדיינות נערכה הן בבית הדין הרבני, והן בבית המשפט המחוזי, כאשר ערעורים הוגשו לבית המשפט העליון. מדינת ישראל הייתה מעורבת אף היא בהתדיינות המשפטית בסוגיה, ולבסוף ב־2008 החליט בית המשפט העליון על מינוי ועדה בת חמישה חברים (אחד מכל גוף הקדש, ונציג המדינה כיו"ר), שתנהל את המתחם.
בשנת 2008 פרסם מבקר המדינה דו"ח חמור על המצב במקום, לפיו:
המבקר המליץ לבחון בהקדם את האפשרות למסור את הניהול והתחזוקה של מתחם הקבר והשטחים מסביבו לידי גורם מרכזי אחד - מטעם המדינה או גורם אחר בפיקוחה. בעקבות דו"ח המבקר והתרעת חבר הכנסת משה גפני, מונתה ועדה מטעם המדינה המכונה "ועדת החמישה" ובה מיוצגים נציגי ארבע הקדשות, ונציג מטעם המדינה המשמש כיושב ראש הוועדה.
ניסיון הלאמה והליך משפטי
בסוף שנת 2011 החליטה ממשלת ישראל להלאים את האתר מידי ההקדשות, ולהעבירו לבעלות המדינה. מאבק עז נוהל על ידי גורמים בעדה החרדית, שפחדו מאיבוד השליטה ושינוי צביונו של האתר. בסוף 2013 חתם שר האוצר על צו המפקיע את הבעלות על המקום מידי ההקדשות, ומעביר אותה לידי חברה ממשלתית חדשה. עם זאת, בינואר 2016 החליטה הממשלה לפרק את החברה הממשלתית ולהעביר את תחומי אחריותה לעמותה הממשלתית, המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים.
ב־2014 ההקדשות עתרו לבג"ץ כנגד ההפקעה. בשל שביתת פרקליטים שאירעה בסמוך לתאריך הדיון המקדים ומשיקולים שונים, הסכימו נציגי המדינה לקיצור תהליכים ולהתייחסות לעתירה כאילו הוחלט בה על מתן צו ביניים בידי בג"ץ ועל כן לעכב את הליכי ההפקעה, וזאת למרות שבפועל לא הוצא צו כזה, וביד נציגי המדינה הייתה האפשרות להתנגד לכך. המשך הדיון בנושא התעכב כשנתיים, ועל המדינה אף הוטלו הוצאות משפט כבדות בשל איחור רב במתן תשובה.
בקיץ 2016 מסרו נציגי המדינה הודעה לפיה היא מציעה הידברות עם נציגי ההקדשות על מנת להגיע לפתרון מוסכם בסוגיה. בג"ץ הסכים להצעה זו ואף נתן הארכות רבות לניסיון הפשרה למשך כשנתיים עד קיץ 2018, שבו נמסר כי הצדדים לא הגיעו לפתרון מוסכם ועל כן נקבע תאריך לדיון נוסף. בסתיו 2018, מעט קודם תאריך הדיון, הסכימו הצדדים על הליך גישור. הליך הגישור קיבל הארכות רבות, ובראשית 2020 הודיעו הצדדים כי הוסכם על תקופת ניסיון של 3 שנים בה ינוהל האתר בידי מנכ"ל מקצועי ויפונו פולשים למתחם, ובסיומה תוכל המדינה להתחיל מחדש את הליך ההפקעה במידה ולא יפתרו הבעיות במקום. ההסכם קיבל תוקף של פסק דין בידי בג"ץ.
הפולחן בקבר הרשב"י
בתחילת המאה ה-20, כבר היה מירון האתר המרכזי לעלייה לרגל, בכל ימות השנה, בעיקר בתקופה שלאחר פסח, ושיאה בל"ג בעומר. על פי דיווח מאותה התקופה, הגרעין של הפולחן במירון הוא חסידים, שעורכים במקום וסביבו תקופות ארוכות של התייחדות, ריקודים, טבילות ותפילות. הללו אף הנהיגו הקבלה בין הרשב"י לבין רבי נחמן מברסלב, דרך גלגול נשמות. הדיווח ממשיך ומתאר כיצד ימים לפני ל"ג בעומר עוסקים במירון בתפילה, קריאת תהילים ועיון בזהר.
הילולת רבי שמעון בר יוחאי
בל"ג בעומר נוהרים מאות אלפים למקום ציון קברו של רבי שמעון בר יוחאי למרגלות הר מירון. בכל שנה בערב וביום ל"ג בעומר משמשת חלקת ציונו של קברו של הרשב"י מקום להילולה, ובמשך ארבעה ימים רצופים מגיעים אליה כחצי מיליון איש. בליל ל"ג בעומר מתחילים האירועים המסורתיים של ההילולה. ההדלקה המרכזית הפותחת את אירועי ההילולה נעשית על ידי האדמו"ר מבויאן. כחלק מהאירועים, מתקיים טקס ה"חלאקה", בו נגזזים שערות ראשיהם של ילדים אשר הגיעו לגיל 3.
עליית ז' באדר
בשנת תש"ט (1949) ארגן הרב משה צבי נריה אירוע הודיה המוני על הצלחות מלחמת העצמאות, בקבר הרשב"י במירון. אירוע זה היה היסוד לעליה למירון מדי שנה בז' באדר, בנוסף לעליה הרגילה בל"ג בעומר.
קריסת קבר רשב"י בשנת תרע"א
קריסת קבר רשב"י ארעה בל"ג בעומר של שנת תרע"א (1911). כתוצאה מהקריסה נהרגו לפחות אחד עשר אנשים ויותר מארבעים נפצעו. הפצועים פונו למושב בית זקנים לטיפול רפואי.
סיבת ההתמוטטות
מקורות שונים מביאים סיבות שונות להתמוטטות. יש הסבורים שהמון אנשים נדחף למעלה בגג וכתוצאה מכך נשבר המעקה והבניין נפל. על פי גרסה מאוחרת יותר, האסון נגרם על ידי "קונה" זכות ההדלקה, "שנטל את אבוקת ההדלקה והתחיל להפחיד את האנשים שעמדו מסביבו, למען יתרחקו וכו‘ עד שמעקה הגג עליו נשענו התמוטט וכמאה אנשים נפלו לחצר שבו עמדו הכליזמרים".
השלכות הקריסה
בקרב יהודי האזור רווחה הסברה שהאסון התרחש בשל פגיעה בקדושת האירוע: החלוצים, עולי העלייה השנייה הצעירים החילונים זימרו שירי זמר עברי במקום השירים הנהוגים לכבוד התנא (למשל בר יוחאי), וכמה מהם אף רקדו במעורב לעיני הקהל. בתגובה, בלחץ חסידי צאנז שבצפת, גזרו רבני העיר חרם שלא יבואו נשים כלל להילולה למשך שבע שנים. עם זאת, רבני העיר הספרדים התנגדו לחרם, שהקשה על האבות שנאלצו לטפל בעצמם בילדים שהביאו לתגלחתם הראשונה ומיעט את השמחה, דבר חמור על־פי מסורת הקבלה. בשנת 1912 פחת מספר המשתתפים מאוד. בשנת 1914, עדה מימון פעילת הפועל הצעיר דתייה שהקימה אז בית־ספר לבנות בצפת, נכנסה ביחד עם שתי חברותיה להילולה. מאז הוסר החרם ונשים חזרו לבוא להילולה. אחר־כך חלה רב החסידים בצפת יצחק רבין, ונפטר בשנת 1915/1916, והיו שאמרו שהחרם גרם לכך.
אסון ל"ג בעומר תשפ"א
אסון הילולת רבי שמעון בר יוחאי בהר מירון התרחש בליל ל"ג בעומר – י"ח באייר ה'תשפ"א, 30 באפריל 2021 - כאשר בסביבות השעה 1:00, במהלך ההילולה נמחצו עשרות אנשים כתוצאה מהדוחק הכבד ששרר בשביל היציאה ממתחם ההדלקה של חסידות תולדות אהרן. באירוע נהרגו 45 אנשים ונפצעו 102 נוספים.
מניתוח תגובותיה של הקהילה החרדית לאסון עולה כי הקהילה התמודדה עם האסון בכמה רמות: התמודדות רגשית, התמודדות דתית-אמונית, והתמודדות אזרחית.
כמילי
כמילי (ביוונית: Χαμηλή), הידוע גם כ"כמילוניסי" (Χαμηλονησι, בנוי מהצמדת המילים "כמילי" = נמוך ו"ניסי" = אי) הוא אי יווני זעיר, טרשי ושומם בדרום הים האגאי. מיקומו בקבוצת האיים הדודקאנסיים. האי, ככל הנראה שריד של פעילות געשית, הוא סלעי ובעל צמחייה עשבית דלה. אורכו כשני קילומטרים ורוחבו, במקומות הרחבים, עד כמה עשרות מטרים.
אזכור בקורות ההעפלה לארץ-ישראל
הסרט "רגעים של חסד או גיהנום", משנת 2001, בבימויו של עמוס כרמלי, מספר את סיפור הגעתם לאי של שתי הספינות והמעפילים שעליהן.
הגעת הספינה "פנצ'ו" לאי
הספינה "פנצ'ו" עשתה דרכה דרך מצר הבוספורוס לים האגאי. לאחר חנייה בפיראוס, בה קיבלו הנוסעים מהקהילה היהודית המקומית דלק, מים ומזון, המשיכו בדרכם. ב-9 באוקטובר 1940 נבקע צינור בדוד ההסקה של המנוע והאניה איבדה שליטה. בים הסוער, זרמי הים והרוח סחפו את האונייה לכמילי. האונייה נחבטה בסלעי האי, העוגן נתקע בנקיק סלע ומפקד האונייה ארגן פינוי מסודר ומהיר. כל הנוסעים והצוות נצלו. אוניית העץ לא טבעה מייד ואפשר היה לחלץ ממנה ציוד וחלקים כדי להקל על השהייה באי הקטן.
אחד האנשים גילה מי גשם שנקוו באחד הנקיקים וכך היו להם מים (מהולים במי ים) להכנת מרק. המפקד, יהושע הלוי, שיגר סירת הצלה עם חמישה אנשים כדי להזעיק עזרה, אך זו נתקלה בקשיים והגיעה, לאחר תלאות, לאלכסנדריה. האנשים התארגנו לשהייה ממושכת. הם הכינו ושילחו על פני הגלים בקבוקים עם מכתבי SOS (אחד מהם נמצא שנים אחר כך במצרים). "S.O.S" נכתב במשחת נעליים שחורה גם על סדינים שהיו ברשותם. אלה, נמתחו במקומות הגבוהים שעל האי.
הגעת הספינה "הנרייטה סולד" לאי
בדרכה לכיוון חופי ארץ ישראל, עמוסה במאות מעפילים, ומלווה בספינת המעפילים הקטנה "רפי 2" שעליה יהודים מהונגריה, נקלעה הספינה "הנרייטה סולד" לים סוער. המנוע התקלקל ומפקד הספינה חיפש מחסה באי "סירנה". בני משפחה יוונית שהתגוררו על האי, התנגדו לירידת המעפילים אליו ודרשו מהם לעזוב. לאחר דין ודברים סוכם כי הספינה תפליג לאי הסמוך כמילי, לאחר שיפורק ממנה החלק הפגום במנוע וזה ישלח לתיקון ביוון באמצעות הספינה "רפי 2". לאחר שיצאה הספינה הקטנה עם המנוע לדרכה, עלו כל המעפילים ל"הנרייטה סולד", הפליגו לכמילי והמתינו על האי לשובו של החלק המתוקן. כעבור שישה ימי שהות על כמילי, תוקנה הספינה ויצאה לדרך.
ולדיסלב בוגיצ'ביץ'
ולדיסלאב בוגיצ'ביץ' (בסרבית קירילית: Владислав Богићевић; נולד ב-7 בנובמבר 1950) הוא כדורגלן עבר סרבי.
בוגיצ'ביץ', יליד בלגרד, החל את הקריירה שלו בכוכב האדום בלגרד, עימה זכה בחמש אליפויות יוגוסלביה. בנבחרת יוגוסלביה שיחק בוגיצ'ביץ' 47 משחקים, והשתתף איתה במונדיאל 1974.
לאחר עונה אחת במריבור ושמונה עונות בכוכב האדום, עבר בוגיצ'ביץ' לניו יורק קוסמוס מה-NASL. באותו זמן זכה לכינוי "בוגי". ב-203 משחקי עונה כבש בוגיצ'ביץ' 31 שערים ובישל 147.
בכל שבע עונותיו ב-NASL היה חלק מנבחרת העונה הראשונה או השנייה. בנוסף זכה עם הקוסמוס בשלוש אליפויות. בשנת 2002, נכנס בוגיצ'ביץ' להיכל התהילה של הכדורגל הלאומי.
מקס רייט
קריירה
בשנות השמונים והתשעים הופיע רייט בסדרות הטלוויזיה ובין היתר בסדרות "באפלו ביל", "המופע של נורם" וב-"The Stand". בנוסף לכך, הופיע רייט בשתי העונות הראשונות של הסדרה "חברים" בדמותו של טרי, מנהל בית הקפה סנטרל פרק. ב-1995 השתתף בסרט "משתגעים על אהבה".
בין השנים 1986 ל-1990 שיחק רייט את הדמות וילי טאנר בסדרה "אלף", אב משפחה אמריקאית טיפוסית, כאשר חלליתו של חייזר מתרסקת על המחסן המשפחה. אף על פי שמדובר בתפקידו המוכר ביותר, לימים סיפר רייט כי שנא את התפקיד בגלל הדרישות הטכניות, והעובדה שגילם דמות התומכת בחפץ דומם. "זו הייתה עבודה קשה מאוד ועגומה", הוא סיפר בשנת 2000 למגזין פיפל. הוא היה מאושר מאוד שהסדרה בוטלה בשנת 1990. אן שדין שגילמה את אשתו בסדרה, סיפרה שלאחר הטייק האחרון, רייט עזב את הסט, הלך לחדר ההלבשה, לקח את חפציו, נכנס לרכבו ונעלם. לדבריה, לא בוצעו מחוות של פרידה בסיום הסדרה.
רייט הופיע גם כשחקן תיאטרון ברחבי ארצות הברית. בשנת 1998 הופיע בברודוויי במחזה "איבנוב". בנוסף לכך, גילם את דמותו של סר אנדרו במחזה "הלילה השנים עשר" שהוצג במרכז לינקולן. בשנות ה-2000 שיחק במחזות שעלו בתיאטרון הרפרטוארי האמריקני. כן שיחק בהצגות "אגדת חורף" ו"הסוחר מוונציה" בפסטיבל שייקספיר בפארק.
חיים אישיים
בשנת 1965 נישא רייט ללינדה אשר מתה מסרטן בשנת 2007. נולדו להם שני ילדים. רייט נעצר פעמיים בחשד לנהיגה בשכרות.
בשנת 1995 הוא אובחן כחולה בלימפומה, מחלה שטופלה בהצלחה, ונותרה בהפוגה עד שנת 2019. ב-26 ביוני 2019 רייט מת בגיל 75 כתוצאה ממחלת הלימפומה בביתו בהרמוסה ביץ', קליפורניה.
גוף האדם
גוף האדם, בדומה ליצורים חיים מורכבים אחרים, מכיל עשרות טריליונים של תאים. תאים אלה, המהווים את יחידות החיים הבסיסיות, פועלים יחד ובצורה מבוקרת על מנת לקיים את עצמם ואת המערכת הגדולה אליה הם שייכים, גוף האדם. לבד מתאי הגוף השונים, מורכב הגוף מהנוזל החוץ-תאי ומהמשתית החוץ-תאית (extracellular matrix) העשויה מחלבונים שונים (חלקם מחוברים לסוכרים מורכבים) ומינרלים.
תאי הגוף מאורגנים כרקמות שונות - רקמת עצב, רקמת שריר, רקמת חיבור ורקמת אפיתל, המרכיבות את איברי הגוף. ניתן לקבץ איברים שונים למערכות גוף הממלאות תפקידים שונים. תפקידן של מערכות הגוף הוא שימור ההומאוסטזיס בסביבת התאים (בנוזל החוץ-תאי). כך, למשל, מערכת הנשימה מורכבת מפה ואף, מקנה הנשימה והסמפונות ומהריאות. כל אחד מאיברים אלו עשוי הרכב אחר של רקמות תאים. פעולתם המשותפת של איברי מערכת הנשימה מביאה לשמירה על רמה מתאימה של חמצן בנוזל החוץ-תאי ולסילוק רמה עודפת של פחמן דו-חמצני. מערכות גוף אחרות מאפשרות שמירה של תנאים ייחודיים בסביבת התאים או מבקרות ושולטות על פעולת התאים והמערכות.
דרך נוספת לקבץ את איברי הגוף היא חלוקת הגוף לאזורים. אזורים אלו מוגדרים על פי מראהו החיצוני של הגוף ועל פי חלוקת החללים הפנימיים בגוף.
הרכב כימי של חומרי הגוף
חמצן, פחמן, מימן וחנקן הם היסודות השכיחים ביותר בגוף האדם. באופן טיפוסי הם מהווים כ-96 אחוזים ממסת הגוף; כשהחמצן לבדו תורם כ-65 אחוזים. אטום החמצן מרכיב תרכובות אורגניות, וכן תרכובות אנאורגניות - כגון מים. בתהליכי הנשימה התאית אטומי החמצן אינם עוברים אינקורפורציה לתוך תרכובות אורגניות, אלא משתתפים ביצירת מולקולת המים. אטומי היסודות פחמן (18.5 אחוזים) ומימן מהווים מרכיב בכל תרכובת אורגנית. אטומי היסוד חנקן (3.3 אחוזים) מרכיבים תרכובות אורגניות מסוימות, כגון חומצות אמיניות ונוקלאוטידים, ולכן מצויים בחלבון וחומצות גרעין. לארבעת היסודות הללו מתווספים שבעה יסודות נוספים, ויחד הם מרכיבים את רשימת האטומים העיקריים המצויים בגוף האדם. בנוסף להם קיימים ארבעה עשר יסודות קורט שכל אחד מהם מהווה פחות מעשירית האחוז ממסת הגוף.
בגוף האדם ניתן למצוא הן מולקולות אורגניות והן מולקולות אי-אורגניות. החומר האי-אורגני העיקרי בגוף הוא מים, המהווים כשישים אחוזים ממסת הגוף. מולקולות אי-אורגניות חשובות נוספות הן חמצן (בצורתו המולקולרית \ O_2) ופחמן דו-חמצני, המשתתפים בתהליך הנשימה התאית. יתר המולקולות האי-אורגניות בגוף הן יונים (אלקטרוליטים); חלקם יונים פשוטים (כגון יון הנתרן, האשלגן והכלור) וחלקם יונים מורכבים (כגון יון הביקרבונט), שנוצר מפירוק החומצה הפחמתית בתגובה עם מים.
המולקולות האורגניות של הגוף מורכבות ממספר אבני יסוד: חד סוכרים, חומצות אמינו, חומצות שומן, גליצרול ונוקלאוטידים. אבני היסוד הללו בונים מולקולות מורכבות יותר: רב-סוכרים, חלבונים, תרכובות גליקוליפידיות וחומצות גרעין (כגון DNA או RNA). המולקולות האורגניות מתפקדות כמרכיב מבני של התאים וסביבתם, משמשות כחומרי תשמורת ומספקות אנרגיה בתהליכים קטבוליים (יצירת מולקולות ATP).
חלבונים כמו גם שומן מהווים מעט פחות משבעה עשר אחוזים ממשקל הגוף, פחמימות מהוות פחות מאחוז ממשקל הגוף ומינרלים הם כמעט חמישה וחצי אחוזים ממשקל הגוף.
מערכות בגוף האדם
גוף האדם מחולק למערכות גוף רבות ושונות. כל מערכת מורכבת מאיברים שהם קבוצה של רקמות הפועלות באמצעות מערכת מווסתת - מערכת העצבים המרכזית והמערכת ההורמונלית.
מערכת הכסות
מערכת הכסות עוטפת את חלקו החיצוני של הגוף וכוללת את העור, השיער, הציפורניים ובלוטות הזיעה. העור מכסה כמעט את כל שטחו של הגוף ותופס 15 אחוזים ממשקלו. בכך הוא למעשה האיבר הגדול ביותר בגוף. מערכת הכסות מפרידה בין האדם לסביבה החיצונית, היא מספקת הגנה ובידוד מהסביבה החיצונית ומאפשרת לאדם לקבל מידע אודותיה.
מערכת השלד ומערכת השרירים
פעולתן המשותפת של מערכת השלד ושל מערכת השרירים תומכת בגוף ומניעה אותו. מערכת השלד כוללת את עצמות האדם ואת מפרקיו. השלד תומך באיברים הפנימיים ומגן עליהם וכן מספק נקודות מאחז ומשען לשרירים. מערכת השלד שומרת על רמות מקיימות חיים של מינרלים, של משק הסידן ומשק הזרחן בנוזל החוץ-תאי. במח העצם נוצרים תאי הדם.
מערכת השרירים, המהווה קרוב למחצית ממשקל הגוף, מניעה את גוף האדם. המערכת נשלטת על ידי מערכת העצבים, אולם למספר שרירים, כגון אלו המניעים את הלב, יכולת פעולה אוטונומית.
מערכת העצבים והמערכת האנדוקרינית
תפקודם המשותף של איברי הגוף ומערכותיו תלוי ביכולת התיאום ביניהם ובוויסות פעולותיהם. על הצורך החיוני הזה עונות מערכת העצבים והמערכת האנדוקרינית, המקשרות בין האיברים והמערכות, יוצרות את האינטגרציה הנדרשת ושולטות בפעולתם.
מערכת העצבים פועלת ליצירת דחפים עצביים, העברתם ממקום למקום ופירוש משמעותם. הודות לשימוש בדחפים עצביים, יכולה מערכת העצבים לפעול במהירות רבה. המערכת קולטת גירויים שונים ומעבירה את רשמיהם למערכת העצבים המרכזית. שם מפורשים הגירויים ומתוכננת תגובה על פי הצורך. דחפים עצביים יכולים להפעיל שרירים או לגרום לבלוטות להפריש את תכולתן.
המערכת האנדוקרינית פועלת באמצעות הורמונים המופרשים לתוך זרם הדם ונעים עמו עד איברי המטרה. פעולתה איטית יותר מזו של מערכת העצבים אך השפעתה ארוכת טווח הרבה יותר. הורמונים הם המווסתים העיקריים של גדילה ורבייה ושל מנגנונים הומאוסטטיים חשובים כגון חילוף חומרים, מאזן בסיס-חומצה ומאזן מים ואלקטרוליטים.
מערכת הלב וכלי הדם, מערכת הלימפה ומערכת החיסון
על מנת שכל תאי הגוף יוכלו להפיק תועלת מפעולותיהן של מערכות הגוף, פועלות מערכת הלב וכלי הדם ומערכת הלימפה כרשת צינורות המובילה חומרים אל התאים ומהם. כך, למשל, חומרי מזון מובלים ממערכת העיכול אל התאים, פחמן דו-חמצני מובל מהתאים לסילוק מהגוף דרך מערכת הנשימה והכליות, חמצן מובל מהריאות אל תאי הגוף, הורמונים של המערכת האנדוקרינית מובלים ממקום הפרשתם אל איברי המטרה שלהם ונוגדנים. נוזלי מערכת ההובלה והנוזל הבין תאי מכילים תמיסות מתריסות (תמיסות בופר), הבולמות שינויים בריכוז יוני המימן (הידרוניום) וההידרוקסיל וכך משמרות pH יציב של נוזלי הגוף, כחלק מוויסות ההומיאוסטזיס.
מערכת החיסון, המגנה על הגוף מפני פלישה של מיקרואורגניזמים פתוגניים וכן מפני רעלנים והתפתחות סרטן, פועלת מתוך מערכת ההובלה.
מערכת העיכול, מערכת השתן ומערכת הנשימה
מערכת העיכול, מערכת השתן ומערכת הנשימה פועלות ליצירת סביבה מקיימת חיים לתאי הגוף ולשמירה עליה. מערכות גוף אלו קולטות חומרים חיוניים מהסביבה (מזון וחמצן), מפרקות ומעבדות את החומרים עד הגעתם למצב זמין לתאי הגוף, ומסלקות את הפסולת הנותרת אחרי צריכת הנוטריינטים על ידי התאים. בנוסף לאספקת מזון ופינוי פסולת (חנקנית ברובה), פועלות המערכות לשמירה על תנאים אחרים לקיום התאים - שמירה על כמות מים נאותה בגוף ועל רמות מתאימות של אלקטרוליטים וחומרים אורגניים. המערכות גם שומרות על רמת החומציות של הנוזל החוץ-תאי ומווסתות אותה.
מערכת הרבייה
מערכת הרבייה שונה בתפקידה ממערכות הגוף האחרות. בעוד אלה האחרונות פועלות לטובת הישרדות האדם היחיד, פועלות במשותף מערכת הרבייה של האישה ומערכת הרבייה של הגבר לטובת הישרדות הקוד הגנטי של האדם, על ידי העמדת צאצאים. מערכת המין של הגבר יוצרת נוזל זרע ומעבירה אותו לתוך מערכת המין של האישה, ומערכת המין של האישה מפתחת ביצית ומאפשרת את מפגשה עם תאי זרע. המערכת הנשית תומכת בהתפתחות העובר באמצעות אספקת תנאים מתאימים ברחם ואספקת מזון דרך חבל הטבור, ולאחר הולדתו גם מזינה את התינוק על ידי אספקת חלב באמצעות השדיים.
מערכות גוף משניות וסיווגים על פי חלוקות אחרות
בנוסף למערכות הגוף העיקריות שפורטו, ניתן לסווג גם מערכות נוספות של הגוף על פי הגדרת תפקידן, שהוא בדרך כלל צר יותר משל המערכות העיקריות. כך, למשל, מערכת הראייה או מערכת דרכי המרה.
מייקל טרוקו
אדוארד מייקל טרוקו (באנגלית: Edward Michael Trucco; נולד ב-22 ביוני 1970) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ומוזיקאי אמריקאי. המוכר בשל גילום דמותו של סמואל ט. אנדרס בסדרת המדע הבדיוני "בטלסטאר גלקטיקה".
גוף האדם
מערכות גוף משניות וסיווגים על פי חלוקות אחרות
קיימות גם חלוקות אחרות של איברי הגוף על פי פעולתם, למשל "מערכת ההפרשה החיצונית", הכוללת איברים הקשורים להפרשת צואה, שתן, זיעה ופחמן דו-חמצני - איברים שבחלוקה הרגילה משויכים למערכת העיכול, מערכת השתן, מערכת הכסות ומערכת הנשימה, בהתאמה.
חללים בגוף האדם
חללים בגוף האדם הם אזורים המוגדרים על ידי רקמות קשות ורכות. החללים מלאים בנוזל ובאיברים, ועטופים ברקמת חיבור הנקראת "מזותליום" (mesothelium), שהתפתחה משכבת הנבט מזודרם. המזותליום מאפשר לאיברים שבתוכו, המחוברים זה לזה והנסמכים זה על זה, לנוע בחופשיות בתוך החלל.
מייקל טרוקו
קורות חייו
טרוקו נולד בסן מתאו, קליפורניה ולמד בתיכון ג'וניפרו סרה. אביו של טורקו הוא שוטר ובעקבות כך גם הוא עצמו שאף להצטרף לשורות המשטרה. בקולג' השתתף בקורסי תיאטרון בד בבד עם לימודי משפטים. לימודי המשפטים לא צלחו והוא החליף את המקצוע הראשי לתיאטרון וקיבל תואר מאוניברסיטת סנטה קלרה.
גוף האדם
חללים בגוף האדם
חללי הגוף מחולקים לחללים קדמיים ואחוריים. החללים האחוריים הם חלל הגולגולת ותעלת השדרה, והחללים הקדמיים הם חלל בית החזה, חלל הבטן וחלל האגן.
רקמת חיבור
במרץ 2018 פורסם בכתב העת Scientific Reports שחוקרים גילו איבר חדש בגוף האדם שמתואר כרשת תלת-ממדית של רקמת חיבור בין חללים מלאי מים. הרשת עשויה מקולגן ואלסטין ובתוכה נוזל. רקמה זו נמצאת בין שתי הריאות ובתוכן, על העור, במערכת העיכול ובעורקים. לדעת החוקרים רשת זו עשויה לתפקד כבולם זעזועים בגוף האדם. בנוסף היא משמשת כשער לנוזלים שנכנסים למערכת הלימפה, ולכן היא עלולה להפיץ מחלות בתוך הגוף, וגם לסייע בהתפתחות של גרורות סרטניות.
מייקל טרוקו
קריירה
טרוקו הפך להיות שחקן טלוויזיה פעיל בסוף שנת 1990 בהופעה בתוכניות הטלוויזיה: מגע של מלאכים, בוורלי הילס 90210, ד"ר קווין רופאה במערב. הוא המשיך להופיע עד שנת 2000 בסדרות כגון: רפואה שלמה, CSI, CSI: מיאמי ועוד. הוא שיחק בתפקיד קופר לי במשך שישה פרקים בסדרה מגרש ביתי ב 2005 עד 2006.
גוף האדם
הראש
הראש הוא חלקו העליון של גוף האדם. בתוך חלל הגולגולת שבראש נמצא המוח, וכן מצויים בראש החושים המיוחדים של האדם, הכוללים את העיניים לראייה, האוזניים לשמיעה, האף להרחה והלשון לטעם. בראש נמצאים גם פתחים המובילים למערכת הנשימה ולמערכת העיכול, הנחיריים והפה. מערכות שרירים בראש משמשות ללעיסת מזון, ליצירת הבעות פנים ולדיבור. הראש מכוסה בשיער רב לעומת שאר הגוף, שבדרך כלל אינו מכוסה שיער או שיש בו שיער דליל מאוד.
מייקל טרוקו
קריירה
בשנת 2002 כיכב טרוקו בסרט "אדון המשאלות 4: הנבואה התגשמה". ב-2004 שיחק בסרט הטלוויזיה "רומנטיקה מושלמת" לצד דסטין מיליגן. ב 2005 הוא הצטרף לסדרה "בטלסטאר גלקטיקה" בתור '''סמואל ט. אנדרס''' המכונה "לונגשוט" - שחקן פירמידה מפורסם שהפך למנהיג המחתרת בקאפריקה. לאחר היעלמותה של אשתו קארה "סטארבאק" ת'רייס הוא מצטרף לשורות הצבא כקצין, והופך לטייס ראפטור ווייפר. מתגלה כסיילון לאחר חזרתה. לאחר שנורה בראשו הוא הופך להייבריד ושולט בתפקודה של גלקטיקה ומטיס את גלקטיקה וספינות הצי הריקות אל השמש.