cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דימיטרובגראד (רוסיה)
דימיטרובגראד (ברוסית: Димитровград; עד 1972 נקראה מלקס, Мелеке́сс) היא עיר ברוסיה הממוקמת במחוז אוליאנובסק. נקראת על שמו של גאורגי דימיטרוב שהיה מנהיג המפלגה הקומוניסטית הבולגרית.
היסטוריה
ההתיישבות זה החלה באמצע השני של המאה ה-17 בעקבות הקמת קו הגנתי אשר נועד להגן על תושבי מערב רוסיה כנד פשיטותיהם של שבטים נוודים. המתיישבים מביאים איתם את שמותיהם של המקומות הגאוגרפיים מהם הם מגיעים וכך היישוב החדש מקבל את שמו של הכפר הטטרי מלקס.
במאה ה-18 התפתחה תעשיית אלכוהול ביישוב והוקמו מספר מפעלים כאלו על ידי יזמים מקומיים, אך יותר מאוחר הועברו לבעלות המדינה וזו בתורה איחדה אותם למפעל אחד. כמו כן החלו להתפתח תעשיות נוספות, הוקמה טחנת רוח, מפעל עורות ואחרים.
ב-1910 הוקמה תחנת רכבת אשר תרמה להתפתחות תעשיית העץ במקום.
בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה הייתה העיר במרכז העניינים. במרץ 1917 נבחר ועד העובדים והחיילים הראשון אשר החליף את מועצת העיר וראש העיר סולק מתפקידו. בין מרץ לאוקטובר 1917 בעיר שלטו מועצת השלטון העממי ומועצת הפועלים. בסוף שנת 1917 הבולשביקים עלו לשלטון בעיר. בזמן המלחמה הייתה דימיטרובגראד לתקופה מסוימת המרכז של גוברניית סמרה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה השתתפו כעשרים אלף מבני ובנות העיר במאמץ המלחמתי, כל שישי מתוכם נהרג.
אוכלוסייה
אוכלוסיית דימיטרובגראד לפי שנים:
קארוי נוימן
קארוי ליפוט נוימן, גארדוני (תואר אצולה, פירושו מגארדון) (בהונגרית: Gárdonyi Neumann Károly Lipót; פשט, 18 במרץ 1865 – בודפשט, 15 באפריל 1952) היה עורך דין יהודי-הונגרי, כלכלן, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
ביוגרפיה
קארוי נוימן נולד במשפחה יהודית אמידה כבנם של פרידייש נוימן (1840–1906) סיטונאי, בעל קרקעות ושל לואיזה נוימן. הוא סיים את בתי הספר התיכוניים בעיר הולדתו ואז למד באוניברסיטאות בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובברלין. בין השנים 1887–1917 שירת במחלקות הרכבת הממלכתית (רכבות הונגריה (מ.א.ב.), הסחר המקומי והחוץ של משרד העבודות הציבוריות והתחבורה ואחר כך של משרד המסחר. בשנת 1910 היה יועץ של מועצת השרים (ממשלת הונגריה) ומשנת 1914 ניהל את ענייני הרכבת במעמד של "מזכיר מדיני" (סגן שר). הוא היה גם פרופסור לדיני מסחר ושטרי חליפין ב"אקדמיה המסחרית" המזרחית. משנת 1922 לימד בפקולטה לכלכלה באוניברסיטת בודפשט, ומשנת 1924 הפך לפרופסור ציבורי מכובד בפקולטה לכלכלה באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה. הוא היה חבר בוועדת התחבורה הלאומית. כתב מאמרים בנושא תחבורה וכלכלה בהונגרית ובגרמנית.
חייו הפרטיים
אשתו הייתה אילונה לייפציגר (1872–?), בתם של וילמוש לייפציגר, הבעלים והמייסד של מזקקת אובודה, ושל ז'ני דויטש, אותה נשא לאישה בבודפשט ב-4 באפריל 1892.
ילדיו:
Super Mario Maker 2
Super Mario Maker 2 (בתרגום לעברית: סופר מריו מייקר 2) הוא משחק וידאו מז'אנר הפלטפורמה שכולל גם מערכת ליצירת משחקים שפותח ופורסם על ידי חברת נינטנדו עבור הקונסולה נינטנדו סוויץ'. ההשקה העולמית של המשחק התרחשה ב-28 ביוני 2019. זהו משחק ההמשך למשחק Super Mario Maker. המשחק דומה במידה רבה לקודמו, כאשר הוא מאפשר לשחקנים ליצור שלבים מותאמים אישית משלהם באמצעות דמויות ואלמנטים שונים מהמשחקים השונים של זיכיון סופר מריו, כאשר לאחר מכן השחקנים מסוגלים לשתף את השלב אותו הם יצרו יחד עם שחקנים אחרים באמצעות האינטרנט. המשחק מכיל גם פיצ'רים חדשים וכמו גם דמויות ואלמנטים מהמשחק "Super Mario 3D World".
נכון לאפריל 2021 נמכרו מעל ל-7.15 מיליון עותקים של המשחק ברחבי העולם, מה שהופך אותו לאחד המשחקים הנמכרים ביותר לקונסולה נינטנדו סוויץ'.
משחקיות
משחק ההמשך מכיל גם כלים חדשים רבים, כולל מוסיף נכסים וכלים שונים, כולל דמויות ואלמנטים מהמשחק "Super Mario 3D World". האלמנטים שנלקחו מהמשחק האחרון בזיכיון שונה במיוחד מהאלמנטים שנלקחו מיתר המשחקים בזיכיון שכן הוא מכיל תכונות ייחודיות רבות ומכניקת משחק אשר ייחודית לו. בשל ההבדל בין סגנון זה לאחרים, יש לאפס את השלב על מנת להשתמש בסגנון זה. משחק ההמשך מכיל גם את האפשרות ליצור שלב אנכי אשר מסיר לראשונה את מגבלת הגובה האנכי של השלבים. המשחק מכיל גם מציג את האפשרות של משחק מרובה משתתפים מקומי ומקוון, כולל יצירת שלבים באופן שיתופי, בהם עד 2 שחקנים יכולים ליצור את השלבים בו-זמנית. כמו כן המשחק מאפשר לעד 4 שחקנים לשחק בשלבים מותאמים אישית באופן מקוון - הן בשיתוף פעולה או כאשר מתחרים זה בזה.
המשחק כולל גם מצב המכונה "World Maker" בו השחקנים יוצרים מפות עולם משלהם למשחק.
המשחק כולל גם אפשרות חדשה לשחקן יחיד המכונה בשם "Story Mode" בה העלילה מתמקדת במריו, טואודט ומספר טואודים נוספים שמסייעים להם לבנות מחדש את הטירה של הנסיכה פיץ' אשר נמחקה בטעות על ידי הדמות Undodog. על השחקנים לעבור במעל ל־100 שלבים שונים שנוצרו על ידי נינטנדו על מנת לאסוף מספיק מטבעות כדי לבנות מחדש את הטירה.
יש צורך במנוי לNintendo Switch Online על מנת להיות מסוגלים לגשת לכל האפשרויות המקוונות של המשחק, כולל גישה לשלבים שנוצרו על ידי שחקנים אחרים.
יונתן ווגמן
יונתן ווגמן (נולד ב-1982) הוא רופא ודוגמן ישראלי.
חייו
ווגמן נולד שלישי במשפחה בת ארבעה ילדים. גדל בערד. את שירותו הצבאי עשה בסיירת צנחנים, בתפקיד לוחם ולאחר מכן גם כקצין. התגלה באופן מקרי על ידי צלם אופנה, ודגמן בתחילה לחברת הטיפוח הישראלית "ללין". התפרסם ב-2008 כשנבחר לדוגמן הבית של חברת הביגוד "קסטרו מודל", לצדה של גל גדות, והופיע בפרסומות ותצוגות אופנה של החברה. כן דיגמן למספר מגזיני אופנה בעולם.
בשנת 2012 הופיע בקליפ לשיר "Echo" שייצג את צרפת באירוויזיון שהתקיים באותה שנה.
ווגמן הוא ד"ר לרפואה פלסטית מטעם אוניברסיטת תל אביב, בשנת 2011 לקח חלק פעיל במחאת הרופאים.
בשנת 2011 נישא לליטל ויליגר. לזוג שלושה ילדים.
ווגמן משרת במילואים, כקצין רפואה גדודי של גדס"ר 6551 בחטיבה 551, בדרגת רב-סרן.
תרנגולת (פברז'ה)
תרנגולת או תרנגולת ראשונה (ברוסית: Курочка) הוא שמה של ביצת הפברז'ה הראשונה, מבין הביצים הקיסריות שהוכנו על ידי "בית פברז'ה", בית המלאכה של פטר קארל פברז'ה עבור המשפחה הצארית ברוסיה. ביצה זו הוכנה עבור הצאר אלכסנדר השלישי בשנת 1885 כמתנה לרעייתו, הצארינה מריה פיודרובנה. הצאר ורעייתו, התלהבו מהביצה והחליטו כי יזמינו מבית פברז'ה ביצה נוספת עבור חג הפסחא מדי שנה לאחר מכן.
הביצה כיום ממוקמת ברוסיה ומהווה חלק מאוסף ביצי הפברז'ה במוזיאון פברז'ה, שבבעלות ויקטור וקסלברג.
תיאור הביצה
הביצה עשויה זהב, ומצופה אמייל לבן כך שהאמייל מדמה קליפת ביצה רגילה. במרכז הביצה ניתן לראות פס מוזהב המסמן את המקום שבו ניתן לפתוח את הביצה, לשני חצאים שווים.
אורכה של הביצה 66 מ"מ ורוחבה 35 מ"מ.
בתוך הביצה מסתתרת ה"הפתעה" - חלמון עשוי זהב, המכיל בתוכו "הפתעה" נוספת - תרנגולת עשויה זהב עם עיני אודם. גם התרנגולת נפתחה ובתוכה היו שתי הפתעות נוספות: דגם מוקטן עשוי זהב ויהלומים של הכתר הקיסרי, וכן תליון עשוי אבן אודם. לביצה צורפה שרשרת עשויה זהב על מנת שהצרינה תוכל לענוד את התליון. הדגם של הכתר והתליון אבדו.
היסטוריה
בהתאם למסורת הנוצרית האורתודוקסית לחג הפסחא חשיבות דתית רבה, מאחר שהחג מציין את תחיית ישו לאחר צליבתו. במסגרת החג נוהגים להעניק מתנות. הצאר אלכסנדר השלישי הזמין את הביצה כמתנה לאשתו, הצארינה. בתכתובת מיום 21 במרץ 1885 הזמין ולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, אחיו של הצאר את הביצה. לקראת חג הפסחא של 1885 היו תקיפות נגד משפחתו של הצאר והיו ניסיונות לפגוע במשפחה הקיסרית. הצאר ביקש להזמין את ביצת ההפתעה על מנת לעודד את רוחה של הקיסרית. ביצה זו התבססה על מנהג להעניק ביצי הפתעה בדנמרק. הצארינה גדלה בחצר המלוכה של דנמרק והכירה מנהג זה.
פברז'ה עיצב את הביצה בדומה לביצת הפתעה שניתנה בדנמרק (והייתה עשויה שנהב והכילה אף היא תכשיט הפתעה).
בעקבות שמחתה של הצארינה מהביצה הזמין הצאר ביצה נוספת לשנה הבאה, הרשה לבית פברז'ה לשאת את התואר "ספק החצר הקיסרית" והתיר לו לשאת את סמל המדינה לצד סמל חנותו.
הביצה הוחזקה בארמון אניצ'קוב עד המהפכה הרוסית בשנת 1917. במהלך המהפכה נתפסו הביצים ועברו לארמון הנשקייה בקרמלין שבמוסקבה. בשל מחסור בכספים נמכרו חלק מהביצים. סוחר תכשיטים לונדוני בשם פרדריק ברי רכש את הביצה בשנת 1920. הביצה נמכרה במכירה פומבית בבית המכירות כריסטי'ס במחיר של 85 ליש"ט למר ר. סוונסון טיילור בשנת 1934. בשנת 1955 קיבל טיילור את התואר לורד גרנטצ'סטר והעביר את הביצה לאחוזת גרנטצ'סטר. לאחר מותו של טיילור בשנת 1976 נרכשה הביצה על ידי בית המכירות "אה לה ויל רוסי" (La Vieille Russie) מניו יורק, ומכר אותה יחד עם ביצת התחייה בשנת 1978 לאפסן מלקולם פורבס. בשנת 2004 רכש ויקטור וקסלברג את הביצה מאת המגזין שאותו ייסד פורבס והעביר אותה לסנקט פטרבורג, לארמון נרישקין-שובאלוב, שם היא מוצגת כיום.
פרס אנני לסרט העצמאי הטוב ביותר
פרס אנני לסרט העצמאי הטוב ביותר (באנגלית: The Annie Award for Best Animated Feature — Independent) הוא פרס אנני, שהוצג החל משנת 2015 ומוענק מדי שנה בקטגוריית הפרסים הראשיים. הקטגוריה החדשה נוצרה כדי לזהות סרטים באורך מלא שלא זוכים לחשיפה רחבה בארצות הברית, כמו עבודתם של אנימטורים עצמאיים ואולפנים בין־לאומיים. הפרס מוענק על ידי האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה בסניף אסיפ"א - הוליווד, קליפורניה.
הזוכים והמועמדים
להלן רשימת הזוכים והמועמדים, נכון לשנת 2020:
אחותי איילין (סרט, 1955)
אחותי איילין (באנגלית: My Sister Eileen) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1955 בבימויו של ריצ'רד קווין, עם ג'נט לי, בטי גארט, ג'ק למון ובוב פוסי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "אחותי איילין" מאת ג'וזף פילדס וג'רום חודורב שהועלה בברודוויי ב-1940. המחזה מבוסס על סיפורים קצרים אוטוביוגרפים של הסופרת והעיתונאית רות מק'ני שפורסו בניו יורקר. המחזה תורגם לעברית והועלה בתיאטרון הקאמרי ב-1953 בבימויו של שמואל בונים, עם חנה מרון ואורנה פורת.
המחזה עבר עיבוד קולנועי ב-1942 בכיכובה של רוזלינד ראסל וכן עיבוד למחזמר "עיר נפלאה" עם מוזיקה של לאונרד ברנשטיין. ב-1960 הופקה גם סדרת טלוויזיה.
השירים בסרט נכתבו על ידי ג'ול סטיין (מנגינה) ולאו רובין (מילים).
תקציר העלילה
רות שרווד (בטי גארט) ואחותה איילין (ג'נט לי) מגיעים לעיר הגדולה ניו יורק מקולומבוס (אוהיו) כדי למצוא את מזלם. רות רוצה להיות סופרת ואיילין רוצה להיות שחקנית. הן מחפשות דירה ופוגשות בפאפא אפופולוס (קורט קסנר) שמציע להם דירת "מציאה" בבניון הדירות שברשותו. מתברר שהדירה נמצאת מתחת למדרכה וכל מי שעובר יכול להציץ וכן קו של רכבת תחתית עובר בסמוך ומרעיד את הקירות המתקלפים. מחוסר ברירה הן משלמות "לחודש ניסיון".
רות פוגשת את עורך העיתון "מנהטר" בוב בייקר (ג'ק למון) ומוסרת לו מספר סיפורים שכתבה. הוא ממהר לחופשה אך מייעץ לה לכתוב על חוויותיה בעיר ולא סיפורים דמיוניים. היא כותבת לפי עצתו על אחותה איילין ובוב מפרסם זאת וגברים רבים רוצים להתקשר ולקבוע פגישה עם איילין. לבוב היא מספרת שאיילין אינה קיימת והיא מספרת זאת על עצמה.
איילין נדחית בקבלה להצגה. היא נכנסת לסניף של וולגרינס ופוגשת שם את המוזג פרנק ליפינקוט (בוב פוסי) ואת הכתב צ'יק קלארק (טומי ראל), שניהם מחזרים אחריה. כאשר פרנק מוצא לה הצגה לאודישן, שניהם מצטרפים אליה אך היא בורחת משם כי נאמר לה שעליה להתפשט. בינתיים פרנק וצ'יק רוקדים בחוץ.
לבסוף יוצאים פרנק, צ'יק, רות ואיילין לבלות במסעדת "אל מרוקו" שם רואה רות את בוב עם צעירה ומשתדלת להתחמק ממנו. הארבעה עוזבים את המסעדה ושרים ביחד "תנו לי תזמורת". השכן האתלט שלהם, טד לומיס (דיק יורק) גר עם חברתו הלן וכאשר אמה באה להתארח הוא מבקש לגור אצל האחיות.
בוב מזמין את רות לדירתו ומנסה להתחיל אתה אבל היא מתחמקת ממנו.
פרנק ואיילן רוקדים ושרים על אהבה אבל כשהוא רואה את טד מציץ מדירתם הוא מאשים את איילין שהיא "בוהמית" והיא מתרגזת ונפרדת ממנו.
האחיות מיואשות ומתחילות לארוז כדי לחזור לאוהיו.
צ'יק רוצה לבקר את איילין ולסלק את רות מהדירה. הוא מודיע לה על משימה עיתונאית - לסקר ביקור של אניית חיל הים הברזילאי. היא מתקבלת בתשואות על ידי המלחים שרצים אחריה ברחבי מנהטן ורוקדים "קונגה". היא מגיעה לדירה והמלחים אחריה. תושבים רבים מצטרפים למהומה. המשטרה אוסרת אותם והקונסול הברזילאי משחרר אותם ומעניק לרות ולאיילין אותות כבוד.
בוב מתוודה על אהבתו ומפרסם את סיפוריה ופרנק מביא לאיילין שוקלד והם מתפייסים. האחיות מחליטות להישאר בניו יורק.
שלמה אורן ויינברג
שלמה אורן ויינברג (1889–1955) היה אדריכל נוף ישראלי. במשך כשלושים שנות פעילות עיצב ויינברג עשרות גני נוי ציבוריים ופרטיים, ותוכניות נוף סביב מבנים שונים.
קורות חיים
שלמה אורן ויינברג נולד במרץ 1889 ברומניה, תחת השם. בילדותו עבר עם משפחתו לטורקיה, שם למד בבית ספר תיכון (ליצאם) צרפתי. שם, המשפחה השתתפה בניסיון שלא צלח להקמת מושבה חקלאית יהודית, שמטרתה הסופית הייתה עלייה קבוצתית לארץ ישראל. בקולוניה ביקר נשיא ההסתדרות הציונית העולמית אוטו ורבורג, וסייע לויינברג לקבל מלגת לימודי חקלאות מטעם ההסתדרות הציונית. בגיל 17 נסע ויינברג לגרמניה, על מנת ללמוד בבית הספר החקלאי באהלם שליד הנובר. בית הספר היה בית ספר חקלאי יהודי שפעל משנת 1893 ועד פרוץ מלחמת העולם השנייה. בבית הספר התגבשה קבוצת אדריכלי נוף שהפכו לראשוני מתכנני הנוף בקיבוצים. בנוסף לויינברג, הקבוצה כללה את יחיאל סגל וחיים לטה. החל מ־1909 עבד ויינברג במשתלות, וכן כעוזר אדריכל הגנים בעיר ארפורט. שם, עסק ויינברג בתכנון בית קברות בגודל 100 הקטר, ולאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה אף ריכז את העבודה בעצמו. בהמשך המלחמה התנדב ויינברג לצבא הקיסרות הגרמנית ונפצע.
אחרי המלחמה למד ויינברג בבית הספר הגבוה לגננות בפילניץ, דרזדן, וקיבל את התואר "רב גנן מדופלם". בעקבות עיסוקו החקלאי והתגברות האנטישמיות בגרמניה התקרב ויינברג לרעיון הציוני, ולאחר הצעה של פרנץ אופנהיימר ושלמה דיק החל לעבוד כמדריך חוות הכשרה במפעל הפליז 'מסינגוורק' באברסוולדה,שהיה בניהול יהודי. שם, נישא ויינברג לאלישבע והוליד את שני ילדיו. בשנות העשרים יצא ויינברג לסיור מקצועי בתוניס, אלג'יריה ודרום צרפת, בסופו, בשנת 1925, עלה לישראל. לאחר העלייה עבד ויינברג לתקופה קצרה כמורה בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, ולאחר מכן לימד חקלאות בבית הספר החקלאי לנערות בנהלל (כיום כפר הנוער ויצו נהלל).
באותה תקופה ויינברג עדיין לא שלט היטב בשפה העברית. ועל כן כתב ויינברג את הרצאותיו בגרמנית, ותלמידה שדיברה את השפה תרגמה אותן לעברית בתעתיק לטיני אותו ויינברג הקריא. הדבר עורר התנגדות בעיתונות, כאשר אברהם ברוך פרסם בעיתון הארץ מכתב פתוח המגנה את ויינברג. מספר ימים לאחר מכן שלח שאול אביגור מכתב למנהלת בית הספר חנה מייזל שוחט בו הוא קרא לפעולה בנושא, ונציגי הסתדרות המורים קראו לפיטוריו. מייזל התנגדה לכך בשל מומחיותו של ויברג בחקלאות, וטענה כי הוא שוקד על לימוד העברית. לבסוף רכש ויינברג את השפה, ונשאר ויינברג ללמד בנהלל עוד כחמש שנים.
בשנת 1932 עזב ויינברג את משרת ההוראה בנהלל, והחל להתרכז בתכנון גנים בלבד, וב-1936 התקבל כחבר בקיבוץ יגור. בשני העשורים הבאים, ביצע ויינברג עבודות תכנון נוף במבנים, פארקים ומוסדות מסוגים רבים. בין היתר תכנן ויינברג בבתי הבראה, גנים ציבוריים, ביניהם גן המלך בנתניה וגן המצודה בצפת, וכן בתי קברות בקיבוצים גת, שפיים, מעוז חיים, ועוד, בתי ספר בעפולה, עמק חפר, ובכפר הנוער בן שמן, גנים פרטיים בחולון, נתניה, הר כרמל ועוד, ובמספר מפעלי תעשייה באזור הצפון. ויינברג ביצע תכנון נוף כולל בקיבוצים רבים, ביניהם גליל ים, כפר המכבי, פלמחים, החותרים, מסילות, רמת רחל, חולתה, מנרה וגינוסר. כמו כן היה ויינברג מעורב בתכנון קריית טבעון עוד בשלביו הראשונים. בקיבוץ יגור בו חי, תכנן ויינברג את הנוף סביב חדר האוכל ובית הקברות. כמו כן תכנן ויינברג גני נוי בעין חרוד, בית אלפא וגבע.
בשנת 1934 היה ויינברג שותף בהקמת ארגון הגננים הראשון בישראל, ובשנת 1943 הקים בתוך הארגון סקציה המוקדשת למתכנני נוף, שהפכה ב-1951 לאגודת אדריכלי גנים בישראל, ובהמשך לאיגוד הישראלי של מתכנני נוף. במסגרת הארגון היה ויינברג שותף להקמת כתבי העת 'עלון לגנן' ו'בשדה לגן ולנוף', בהם פרסם רבות.
ויינברג נפתר ב-16 במאי 1965, בגיל 65.
צבי סימן טוב
הרב צבי מתתיה סימן טוב (1934 – 10 בפברואר 2022) היה רבה הראשי של יהדות אפגניסטן בארץ ובעולם, ראש ישיבה וראש כוללים במדינת ישראל.
ביוגרפיה
הרב צבי סימן טוב נולד באפגניסטן לאביו יששכר ולאמו רבקה. עלה לארץ בגיל 5 ולמד בתלמוד תורה בני ציון אצל הרב יוסף שרבני ורבי יעקב בלוי ולאחר מכן בישיבת מקור חיים של הרב חיים אהרן טורצ'ין ואצל הרב מבריסק, לאחר מכן עבר לישיבת פורת יוסף שם למד אצל מורו ורבו הרב עזרא עטייה שאף קבע עימו סדר לימוד בחברותא וכן הסתופף בהיכלה של ישיבת חברון שם התקרב לראשי הישיבה ובמיוחד עם הרב אהרן כהן והרב יחזקאל סרנא
בראשית שנות הכ' נשלח על ידי מורו ורבו הרב עזרא עטייה לנטוע את הנטיעה הראשונה של עולם התורה הספרדי בבני ברק וייסד את ישיבת אור התורה, יחד עם הרב דוד מלינובסקי עמד בראשות הישיבה במשך 30 שנה אשר העמידה אלפי תלמידים שמביניהם ראשי ישיבות ראשי כוללים דיינים ורבני קהילות בארץ ובגולה ונקט בגישה מקלה בקבלת תלמידים לישיבתו. ברבות השנים אף התעטר כרבה של יהדות אפגניסטן בארץ ובעולם ובתפקידו זה היה רועה נאמן לבני עדתו אב ומורה דרך בהכתרתו השתתפו הרב יהודה צדקה[שהתבטא עליו "המנורה הטהורה אספקלריא המאירה שכל מעשיו לשם שמים ובצנעה היוצאים מתוך לב טהור] הרב שמחה זיסל ברוידא ראש ישיבת חברון והרב שלום שבדרון
עמד במשך 40 שנה בראש בית מדרש לתורה נתיב בנימין בירושלים ובת"א שרבים מתלמידה הפכו לרבנים ומורי הוראה מרביצי תורה ומזכי הרבים בכל רחבי הארץ "בית הכנסת ובית מדרש אור ברוך" ארגון ברית בני תורה ועוד.
שימש כראש קיבוץ בישיבת חזון עובדיה,
חמיו היה הרב יצחק אוחנה, רבה של קריית שמונה. כמו כן היה גיסו של הרב יעקב משה הלל, ראש חברת אהבת שלום.
הרב אהרן יוסף סימן טוב רו"מ בית מדרש לתורה נתיב בנימין
הרב צבי סימן טוב נפטר בי' אדר א' התשפ"ב, 10 בפברואר 2022.
הספדים נאמרו עליו על ידי מספר רבנים, ביניהם הרב יצחק יוסף, הרב משה צדקה, גיסו הרב יעקב משה הלל, הרב שלמה עמאר והרב מסעוד בן שמעון.
זכויות להט"ב בערב הסעודית
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בערב הסעודית כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים. פעילות הומוסקסואלית של גברים או נשים היא פלילית על פי חוק השריעה האסלאמי הנגזר מהקוראן ומהמסורות של מוחמד הכלולות בסונה. הומוסקסואליות וזהות מגדרית טרנסג'נדרית נתפסים באופן נרחב כ-"פעילויות לא מוסריות ומגונות" בעוד הדין הדתי מעניש מעשי הומוסקסואליות או קרוס-דרסינג בעונש מוות, הצלפות פומביות, מכות, התקפות משמר, הוצאות להורג, עינויים, סירוסים כימיים, מאסר עד עולם, קנסות או גירוש.
החינוך הציבורי בסעודיה נדרש ללמד ערכים אסלאמיים בסיסיים המבוססים על פרשנות הקוראן, הכוללת גינוי חריף של הומוסקסואליות לצד קרוס-דרסינג. משרד החינוך הסעודי אישר ספרי לימוד המשקפים את ההשקפה האסלאמית והתרבותית של המחוז נגד מעשים הומוסקסואלים באומרם כי "הומוסקסואליות היא אחד החטאים המגעילים והפשעים הגדולים ביותר", וכי הענישה הראויה על מעשה מכוון של יחסים הומוסקסואלים הוא עונש מוות. עם זאת, בשנת 2020 משרד החינוך הסיר מספרי הלימוד את הגינוי של הומוסקסואליות כמעשה שדינו מוות.
חוק העונשין
בשנת 1928 המליצה המועצה השיפוטית הסעודית לשופטים האסלאמיים לחפש הדרכה בשני ספרים מאת המשפטן הנבאלי מארי בן יוסוף אל-כרמי אל-מקדיסי ליוואט (מעשה סדום) לגבי מה אמור להיות עונשו באומרה: "מתייחסים אליו כאל זנות, ויש להעניש אותו באותו אופן. אם מוחאן (מתורגם בדרך כלל כ-"נואף" אך משמעו טכנית מישהו שקיים יחסי מין חוקיים, אך ייתכן או אינו נשוי כעת) וחופשי (אם כי לא עבד), יש לסקול אותו למוות, בעוד שרווק חופשי חייב להיות נענש ב-100 הצלפת מלקות ולגורש לשנה.
מעשה הומוסקסואלי הידוע כ-"סדום" במדינה מוכח או על ידי הנאשם שהודה 4 פעמים או על ידי עדותם של 4 גברים מוסלמים אמינים, שהיו עדי ראייה למעשה. אם יש פחות מ-4 עדים, או אם אחד אינו עומד בקנה מידה עם השאר, כל ארבעת הגברים נענשים עם הצלפת 80 מלקות על "לשון הרע". תקנת "כללי מעצר, משמורת זמנית ומשמורת זהירות" קודדה את הקוד הפלילי בנושא הומוסקסואליות על ידי רישומה בין הפשעים שהצדיקו מעצר ומאסר. בנוסף לאכיפת החוק, צו מלכותי שני הקים רשמית את הוועדה לקידום מידות טובות ומניעת סגן (CPPVPV) ונתן לוועדה זו את הסמכות לעצור ולעצור אנשים המפרים את הוראות האסלאם המסורתיות, לרבות מעשי הומוסקסואליות וקרוס-דרסינג. רדיפת הומוסקסואלים נותרה אחת ממטרותיה העיקריות של הוועדה לקידום סגולה ומניעת סגן (PVPV).
בספטמבר 2013 פורסם כי כל מדינות שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ (בהן ערב הסעודית) הסכימו לדון בהצעה להקמת בדיקות כלשהן לא ידועות, על מנת לאסור כניסת זרים הומוסקסואלים לאחת מהמדינות. עם זאת, הדאגה מביקורות בינלאומיות באירוח המונדיאל 2022 בקטר, וחשש למחלוקת במקרה שאוהדי כדורגל המוגדרים כחברי קהילת הלהט"ב היו מוקרנים, גרמו למדינות להתחרט בתוכניתן ולהתעקש כי "מדובר בהצעה בלבד". מאוחר יותר נחשף כי הצעה זו באה ממדינת כווית.
מקרי הרשעות ידועים
בשנת 2000 דיווחה ממשלת סעודיה כי גזרה על 9 גברים סעודים תקופות מאסר נרחבות על רקע פעילות הומוסקסואלית. באותה שנה הוציאה הממשלה להורג 3 עובדים תימנים בגין "הומוסקסואליות והתעללות בילדים".
במאי 2005 עצרה הממשלה 92 גברים בגין הומוסקסואליות, שנגזרו עליהם עונשים שנעו בין קנסות ועד עונשי מאסר של מספר חודשים. כמו כן, ב-7 בנובמבר 2005 פשטה משטרת ריאד על מה שהעיתונות הסעודית כינתה "תחרות יופי לגברים הומואים" באל-קטייפה. דינם של 5 מארגני האירוע נותר לא ידוע. אנשים שנתפסו חיים בממלכה באופן בלתי חוקי מואשמים לעיתים קרובות בפשעים אחרים, הכוללים סמים לא חוקיים, פורנוגרפיה, זנות והומוסקסואליות. מספר פעולות משטרתיות מסוגים אלה דווחו בשנים 2004–2005. פשיטה דומה לזו של 2005 התרחשה בשנת 2008 אשר התקיימה כלפי עובדים פיליפינים שנעצרו באשמת "אלכוהול וזנות הומוסקסואלית". במאמר העיתון Arab News על המעצרים נכתב כי "זכויות הומואים אינן מוכרות במדינות המזרח התיכון ופרסום חומרים המקדמים אותן נאסר".
בשנת 2010, נכדו של המלך עבדאללה, מלך ערב הסעודית ה-6, סעוד בן עבד אל-עזיז בן נאסר אאל סעוד נמצא באשמת רצח משרתו בנדר עבדולאזיז (32) בסוויטה שלהם במלון לנדמרק בלונדון. במהלך משפטו, נטען כי הנסיך קיבל "עיסוי מיני" לפני הרצח, כסופו של בילוי ביום ולנטיין, וכי הוא ועבד אל-עזיז היו בקשר הומוסקסואלי. בן נאסר נידון למאסר עולם ובמרץ 2013, הורשה לחזור לסעודיה לשרת את שארית כהונתו בכלא הסעודי. על פי ההסכם בין הממלכה המאוחדת לסעודיה, עליו לרצות לפחות 20 שנה לפני שניתן יהיה לשחררו אם כי על-פי הערכות, בן נאסר יבקש מקלט בממלכה המאוחדת לאחר שיסיים לשאת את עונשו במדינה. באותה שנה, דיפלומט סעודי הומוסקסואל בשם עלי אחמד אסרי הגיש בקשת מקלט בארצות הברית לאחר שטען כי ממשלת סעודיה גילתה את נטייתו המינית.
מחאות בינלאומיות של ארגוני זכויות אדם גרמו למספר פקידים סעודים בשגרירות ערב הסעודית בוושינגטון הבירה לרמוז כי הממלכה "תשתמש בעונש מוות רק כאשר מישהו הורשע בהטרדת ילדים, אונס, תקיפה מינית, רצח או מעורבות בכל דבר הנחשב לסוג של הסברה פוליטית".
בשנים 2011–2012, העיתון הסעודי Okaz הודיע כי הממשלה עצרה למעלה מ-260 בני אדם על אשמת "פשעי הומוסקסואליות" במשך שנה אחת.
בשנת 2014, גבר ערבי סעודי בן 24 נידון לשלוש שנות מעצר ו-450 מלקות לאחר שבית משפט במדינה מצא אותו אשם ב-"קידום הטרדה והפרקטיקה של הומוסקסואליות", לאחר שנתפס משתמש בחשבונו בטוויטר כדי לארגן דייטים רומנטיים עם גברים אחרים.
ב-13 באוקטובר 2019, הרשויות הסעודיות עצרו אזרח בן 23, סוהיל אל-ג'מייל, על כך שפרסם תמונה שלו לבוש במכנסיים קצרים בחוף הים. אל-ג'מייל הוא איש מדיה חברתית הומוסקסואל בערב הסעודית, שתיעד בגלוי את הצהרתו על נטייתו המינית ברשתות החברתיות סנאפצ'ט וטוויטר. אל-ג'מייל כתב בסנאפצ'ט כי נעצר באשמת "שיתוף עירום באינטרנט זמן קצר לאחר שמעריציו החלו להשתמש בהאשטאג "FreeSuhail#" (שחררו את סוהיל) בטוויטר.
זהות מגדרית
ממשלת סעודיה רואה בקרוס-דרסינג וזהות מגדרית טרנסג'נדרית התנהגות פלילית, בעוד הסנקציות הפליליות על התנהגות זו נוטות להיות זהות לגבי הומוסקסואליות, בהם: הצלפות, קנסות, מאסר, עונש מוות, וגירוש עבור זרים. הממשלה אינה מתירה לבצע פעולות לשינוי מגדר, בעוד אינה מאפשרת לאזרחים להשיג מסמכים משפטיים חדשים כדי לשנות את מינם החוקי.
בשנת 2017, שני פקיסטנים טרנסג'נדרים הידועים בתור "קאסטת ההיג'רה", "נארזו בשקים, נחבטו במקלות ועונו למוות" על ידי המשטרה הסעודית בשל זהותם המגדרית. עם זאת, בהצהרה ממשרד הפנים הסעודי נאמר כי הדיווחים היו "שגויים לחלוטין" בעוד כי "אף אחד לא עונה".
אנשים בהם מוסלמים בעלי תעודת זהות טרנסג'נדרית אינם מורשים לעלות לרגל למכה.
אפליה והטרדה
ערב הסעודית מחזיקה בחוקים נגד אפליה על רקע מגדר אך לא נטייה מינית, בעוד הטרדה או אלימות נגד להט"ב אינה מטופלת בשום חוק נגד הסתה או פשעי שנאה. הסברה למען זכויות להט"ב אינה חוקית בממלכה בעוד לאורך השנים היה נראה כי הקבוצה היחידה שעשתה זאת הייתה מפלגת הירוקים של ערב הסעודית אשר הייתה ארגון פוליטי חשאי בסעודיה מאז שנת 2001 אשר נעלם בין 2009 ל-2012 אם כי החל משנת 2018, אדם בשם אחדיר אלנאדי מתחזק עמוד פייסבוק עבור הארגון. מכיוון שמפלגות פוליטיות אסורות בממלכה, המפלגה פועלת באופן חשאי ולא חוקי. הן אזרחים סעודים והן זרים משתתפים בפעילויותיה.
בשנת 2011, מירל רדוי, שחקן כדורגל רומני שמשחק במועדון אלחילאל הסעודי, נקנס ב-20,000 ריאל סעודי והושעה לשני משחקים לאחר שקרא כעלבון "הומוסקסואל" לשחקן הכדורגל הסעודי, חוסיין עבדול גאני המשחק במועדון נסר. ההערה הציבורית, שנועדה כעלבון, הייתה שנויה במחלוקת רבה ויצרה לא מעט סיקור בעיתונות הסעודית, כולל סירובו של עבדול גאני ללחוץ את ידו עם רדוי לאחר משחק מאוחר יותר.
חינוך
החינוך הציבורי בסעודיה נדרש ללמד ערכים אסלאמיים בסיסיים המבוססים על פרשנות הקוראן, הכוללת גינוי חריף של הומוסקסואליות לצד קרוס-דרסינג. משרד החינוך הסעודי אישר ספרי לימוד המשקפים את ההשקפה האסלאמית והתרבותית של המחוז נגד מעשים הומוסקסואלים באומרם כי "הומוסקסואליות היא אחד החטאים המגעילים והפשעים הגדולים ביותר", וכי הענישה הראויה על מעשה מכוון של יחסים הומוסקסואלים הוא עונש מוות. עם זאת, בשנת 2020 משרד החינוך הסיר מספרי הלימוד את הגינוי של הומוסקסואליות כמעשה שדינו מוות. בשנת 2012, ממשלת סעודיה ביקשה מהוועדה לקידום מידות טובות ומניעת סגן (CPPVPV) לסייע בגירוש תלמידים שנשפטו, לפי הגינונים וטעמם באופנה, להיות הומוסקסואלים או לסביות.
חופש הביטוי וצנזורה
ממשלת סעודיה מצנזרת את התקשורת במדינה בקנסות ומאסרים אם כתגובה להפרת מדיניותה, בעוד מדיניותה כלפי זרים, גירוש לכל אדם המחזיק, מייבא, מפיץ או מפיק מדיה ללא אישור ממשלתי בעוד לא ניתן לראות בתוכן מדיה, לרבות פרסום, עלבון משפחת המלוכה או כמי שמתנגש עם התורות והערכים האסלאמיים. כמו כן נאסר על תוכניות רדיו וטלוויזיה להביע תמיכה בזכויות להט"ב, אם כי ניתן לדון בהומוסקסואליות כל עוד הזכרתה שלילית. הממשלה אמנם מאפשרת לבתי קולנוע ציבוריים להתקיים, מאז 2018, אם כי הסרטים מצונזרים על ידי הממשלה, וכך גם תקליטורי די וי די אשר נרכשים בחנויות קמעונאיות רבות. נושאי להט"ב הם בדרך כלל מהנושאים המצונזרים ביותר בסרטים.
בשנת 2010, גבר סעודי בן 27 הואשם בהומוסקסואליות והתחזות לשוטר, כאשר פרסם סרטון קומי שלו באתר יוטיוב, שבו הוא דן בתרבות פופולרית, מציג את שיער החזה שלו ומפלרטט עם איש המצלמה. הוא נידון לשנת מאסר, עם הצלפת 1,000 מלקות, וקנס של 5,000 ריאל (1,333 דולר אמריקאי).
ב-28 ביולי 2020, גזר בית משפט סעודי על מוחמד אל-בוקארי, בלוגר תימני, 10 חודשי מאסר, קנס בסך 10,000 ריאל ($2,600 דולר אמריקאי) וגירוש מהמדינה בגין פרסומו פוסט בחשבונו בטוויטר שתמך בשוויון זכויות עבור אנשים הנמצאים במערכות יחסים חד מיניות. ארגון זכויות האדם "Human Rights Watch" דחק ברשויות הסעודיות לשחרר את הבלוגר באופן מיידי בעודו סקר את הסרטון, בו הפעיל הגיב לשאילתות המדיה החברתית, הצהיר הארגון כי, "לכל אחד יש זכויות וצריך להיות מסוגל לתרגל אותן בחופשיות, כולל הומוסקסואלים".
HIV/איידס
לא קיימת תוכנית בממלכה לעצירת התפשטות מחלות ה-HIV/איידס בקרב אזרחי להט"ב סעודים. על פי החוק, כל האזרחים אשר נדבקו ב-HIV/איידס זכאים לטיפול רפואי חינם, הגנה על פרטיותם והזדמנויות תעסוקה. הממשלה הפיקה חומר חינוכי על אופן התפשטות המחלה ומאז שנות ה-80 עבדאללה אל-חוקאיל, רופא סעודי המתמחה במגפה, הורשה לשדר הודעות שירות לציבור בטלוויזיה על המחלה וכיצד היא מופצת. עם זאת, בורות, פחד ודעות קדומות מופנים לרוב כלפי אנשים החיים עם המחלה. בעוד שהממשלה ייעדה מספר בתי חולים לטפל באותם אנשים שנדבקו ב-HIV/איידס, בתי חולים אחרים מסרבים לעיתים קרובות לטפל באנשים אלה או לא מצליחים לטפל בהם באופן חומל ואנושי. בתי חולים ובתי ספר נרתעים לעיתים קרובות מלהפיץ מידע ממשלתי על המחלה בגלל טאבו חברתי חזק והסטיגמה הקשורה לאופן הפצת הנגיף.
איליה בוגדנובסקי
איליה בוגדנובסקי (נולד ב-19 בינואר 1945) הוא אמן הדפס ישראלי, אמן רב תחומי, עוסק בטכניקות שונות של הדפס. אוצר ומשתתף בתערוכות רבות בארץ ובעולם, מנחה סדנאות הדפס לילדים ומבוגרים. נשוי לאמנית טינה בוגדנובסקי.
ביוגרפיה
איליה בוגדנובסקי נולד ב-19 בינואר 1945 בעיר לנינגרד שבברית המועצות לשעבר. למד באוניברסיטת סנקט פטרבורג בפקולטה של אטיקה ואסתטיקה. למד בקולג' לאמנות הדפוס והוצאה לאור, לימודי ציור באקדמיה לאמנות ע"ש רפין בלנינגרד.
איליה בוגדנובסקי עלה לישראל בשנת 1990.
הוא אחד מהשומרים הבודדים של המסורות של גרפיקה מודפסת קלאסית. במיומנות ווירטואוזית מחזיק בסוגים רבים של טכניקות חריטה, כולל חדשות. זה מה שמאפשר למחבר להתנסות גם בטכניקות הגרפיות עצמן וגם לשנות בקלות את גודל העבודות שלו ממיניאטורות לקוניות ועד גיליונות ענק, שחלקם יופיעו בפני הצופה במרכז USU לתרבות עכשווית. ביניהן שלוש יצירות מרתקות מונומנטליות, בגודל 250X107 ס"מ, שנוצרו בטכניקת סופר מעורבת ייחודית.
כעת מתגורר בעיר בנסקו שבבולגריה יחד עם אשתו טינה בוגדנובסקי.
תערוכות
2022 - תערוכה "אמנות בעד השלום", בנסקו, בולגריה
2020 - מטאמורפוזה תערוכה קבוצתית, בית האמנים ע"ש זרצקי, ת"א.
2019 - הטריאנלה ה-8 בינלאומי לאמנות ההדפס, סופיה בולגריה.
2018 - תערוכה "שנים עשר" בבית האמנים ע"ש זרצקי, ת"א, אוצר תערוכה - סאשה אוקון.
2018 - תערוכה אישית במסגרת הפסטיבל הבינלאומי הראשון למוזיקה קאמרית- עיר רזלוג, בולגריה.
2014 - "הדפס נאמן למקור", מוזאון עוקשי לאמנות בעכו.
2011 - "פשוט זה מה שבא לי", תערוכה של ויקטור ריאבצ'ין, אצר איליה בוגדנובסקי, בית האמנים ע"ש זרצקי, ת"א.
2009 - "ארטפקטים", תערוכה לרגל חגיגות 60 למדינת ישראל בעיר יקטרינבורג, רוסיה.
2008 - טריאנלה הראשון הבינלאומי לגרפיקה מודפסת, מוזאון לאמנות עכשווית ברודות, יוון.
2008 - "חשיפה לצריבה" של רחל נוראל (אוצר איליה בוגדנובסקי). 2008
2008 - "תענוג ברב מדיה" של יודי מרטון (אוצרים איליה וטינה בוגדנובסקי). בית האמנים ע"ש זרצקי, ת"א.
2007 - "ערום בהדפס" בית האמנים ע"ש זרצקי, ת"א.
2007 - ביאנלה הבינלאומי לתחריט יבש, אוזיצ'יה סרביה
2006 - ביאנלה הבינלאומי לגרפיקה מודפסת, סנט-פטרבורג, רוסיה
2003 - "שיר השירים" המוזאון הלאומי של סלובקיה.
2003 - "מחמורו של גוטמן עד חמורו של המשיח - דימוי החמור בתרבות ארצישראלית, מוזאון נחום גוטמן, תל אביב.
1999 - "לשון המטבע" מוזאון ישראל, ירושלים.
עונת 1920/1921 בפוטבול ליג
עונת 1920/1921 הייתה העונה ה-29 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-21 באוגוסט 1920 והסתיימה ב-7 במאי 1921. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, ליגת משנה ודיוויזיון השלישי.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
ברנלי זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
כדורגלנים מצטיינים
ג'ו סמית מבולטון וונדררס כבש 38 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
חגים בהודו
הודו, בהיותה חברה מגוונת מבחינה תרבותית, חוגגת חגים ופסטיבלים רבים, אך ישנם רק שלושה פסטיבלים לאומיים: יום הרפובליקה (26 בינואר), יום העצמאות (15 באוגוסט), וגנדי ג'יאנטי (יום הולדתו של גנדי - 2 באוקטובר).
בהודו, ישנם יותר מ-30 פסטיבלים מפוארים שנחגגים בחלקים גדולים של הודו יחד עם פסטיבלים ממלכתיים אחרים. במדינות שונות יש פסטיבלים מקומיים בהתאם לדמוגרפיה הדתית והלשונית הרווחת. ביניהם מתקיימים פסטיבלים הינדיים פופולריים כמו מהא שיוורטי, גורו פורנימה, הולי, דיוואלי ; פסטיבלי ג'ייניזם. פסטיבלים סיקים כמו גורו ננק ג'יאנטי ובאיסאקי ; פסטיבלים מוסלמיים כמו עיד אל-פיטר, חג הקורבן, מוולד א-נבי ומוחרם, פסטיבלים בודהיסטים, חגים זורואסטריים פארסים כגון נורוז ; ופסטיבלים נוצריים כמו יום שישי הטוב, חג המולד וחג הפסחא, חלק מהפסטיבלים נחגגים על ידי כל הודו וחלק מהפסטיבלים נחגגים רק באזורים מסוימים של הודו.
חגים לאומיים
חגים לאומיים מתקיימים בכל המדינות וטריטוריות האיחוד של הודו.
חגים בעלי משמעות דתית
בהודו, אנשים מדתות שונות מתקיימים יחדיו. חגים דתיים ותרבותיים מאופיינים במגוון של אמונות ומנהגים דתיים. .
חגים הינדיים
הינדים חוגגים כמה פסטיבלים הודיים במהלך השנה. לפסטיבלים הינדיים יש משמעות דתית, תרבותית ועונתית אחת או יותר. קיום הפסטיבל, הסמליות, וסגנון ועוצמת החגיגה משתנים מאזור לאזור ברחבי הארץ. רשימה מקוצרת של הפסטיבלים הפופולריים יותר מובאת להלן.
חגים סיקים
כמה חגים סיקים מציינים את יום הולדתו או מותו של גורו; באמצעות קיום פסטיבל.
חגים פרסים (זורואיסטרים).
גרסאות השהנשאהי והקדמי של הלוח הזורואסטרי אינן משלבות שנים מעוברות ומכאן היום של שנת הלוח הגרגוריאני שבו נחגגים ימים אלו זז קדימה עם הזמן. הגרסה השלישית של לוח השנה הזורואסטרי, המכונה פאסלי (בהודו) או בסטאני (באיראן), משתלבת בהתאם לכללי הלוח הגרגוריאני ובכך נשארת מסונכרנת עם עונות השנה. הפרסים בהודו משתמשים בלוח שנה של שאהנשאהי, בניגוד לזורואסטרים האיראנים שמשתמשים בלוח שנה של קדמי. הפרסים הצפון אמריקאיים והאירופיים התאימו את הגרסה שלהם ללוח השנה של פאסלי. הבדלים אלו גורמים לשינויים בתאריכי החגים. לדוגמה, ראש השנה הזורואסטרי, נורוז, נופל באביב עבור האיראנים, אך בקיץ עבור הפרסיס.
יוריצה ורנייש
יוריצה ורנייש (בקרואטית: Jurica Vranješ, נולד ב-31 בינואר 1980 באוסייק שביוגוסלביה, כיום בקרואטיה) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת הקשר. ורנייש השתתף עם באייר לברקוזן בגמר ליגת האלופות 2002 ועם ורדר ברמן בגמר גביע אופ"א 2009, ובשני הגמרים הפסיד. לורנייש 26 הופעות במדי נבחרת קרואטיה, עמה השתתף במונדיאל 2002 ובמונדיאל 2006.
קריירת מועדונים
ורנייש שיחק באוסייק מליגת העל הקרואטית החל משנת 1997, והציג יכולת גבוהה. בשנת 2000 הוחתם בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה, בצוותא עם חברו לאוסייק, מרקו באביץ', ושניהם הצטרפו לקרואטי נוסף ששיחק בבאייר לברקוזן, בוריס ז'יבקוביץ'. ורנייש שיחק שלוש עונות בבאייר לברקוזן, כאשר בשתי העונות הראשונות זכה לדקות משחק רבות, אך בעונה השלישית, 2002/03, בה באייר לברקוזן נקלעה למאבקי תחתית קשים, ורנייש כמעט שלא שיחק בקבוצה הבוגרת, ואף ערך מספר הופעות בקבוצת המילואים. העונה המוצלחת ביותר של ורנייש בבאייר לברקוזן הייתה עונת 2001/02, אז סיימה הקבוצה במקום השני בבונדסליגה, והגיעה לגמר ליגת האלופות 2002, בו הפסידה באייר לברקוזן בתוצאה 2-1 לריאל מדריד. ורנייש ישב על הספסל במשחק זה ולא שיחק.
לקראת עונת 2003/04 חתם ורנייש בשטוטגרט, שם שיחק שתי עונות ושיתף פעולה בקישור עם אלכסנדר חלב וחברו לנבחרת קרואטיה זבונימיר סולדו, ובהמשך הצטרף אליו גם חברו לבאייר לברקוזן, בוריס ז'יבקוביץ'. בתום עונת 2004/05 עזב ורנייש את שטוטגרט, והחל לשחק בוורדר ברמן. בעונתו הראשונה בוורדר ברמן, 2005/06, היה ורנייש שחקן הרכב קבוע, וסייע למועדון לסיים במקום השני בבונדסליגה, מרחק חמש נקודות מהאלופה, באיירן מינכן, בזכות שיתוף פעולה פורה בקישור עם טים בורובסקי, יוהאן מיקו וטורסטן פרינגס. הצלחה זו זיכתה את ורדר ברמן בכרטיס לליגת האלופות בעונת 2006/07, ממנה הודחה בשלב הבתים אותו סיימה במקום השלישי, והמשיכה לגביע אופ"א, שם הודחו ורנייש וברמן על ידי אספניול. באותה עונה, סיימו ורנייש וברמן במקום השלישי בבונדסליגה, ושוב זכו בכרטיס לליגת האלופות לעונת 2007/08. גם הפעם סיימה הקבוצה שלישית בשלב הבתים ונשרה לגביע אופ"א, שם הודחו ורנייש וברמן על ידי גלאזגו ריינג'רס. באותה עונה סיימה הקבוצה במקום השני בבונדסליגה, מרחק עשר נקודות מהאלופה באיירן מינכן, וגם בעונת 2008/09 הודחו ורנייש וברמן בשלב הבתים בליגת האלופות, ונשרו לגביע אופ"א. הפעם הקבוצה הגיעה עד למשחק הגמר, בו הפסידה הקבוצה 2-1 לשחטאר דונצק לאחר הארכה. ורנייש לא שיחק בגמר זה. בבונדסליגה ורדר ברמן חוותה עונה חלשה באותה עונה, וסיימה במקום העשירי בלבד, כשבמקביל, מספר ההופעות של ורנייש בהרכב פחת משמעתית.
בפגרת החורף של עונת 2009/10 הושאל ורנייש לגנצ'לרבירליגי הטורקית, שם ערך 13 הופעות, לאחר שאיבד את מקומו בהרכב ורדר ברמן. בתום עונה זו חזר לברמן. לקראת עונת 2011/12 עזב ורנייש את ורדר ברמן לאחר שצבר 90 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים, ועבר לאריס סלוניקי היונית, ואחר כך לרייקה הקרואטית, ובתום עונת 2012/13 פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
ורנייש שיחק בכל הנבחרות הצעירות של קרואטיה, ובשנת 1998 זכה במקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 18 עם נבחרת קרואטיה עד גיל 18. בשנת 1999 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת קרואטיה הבוגרת, ונכלל בסגל הקרואטי למונדיאל 2002, בו נכנס כמחליף בשני משחקים, ולמונדיאל 2006, בו לא שותף כלל. משני המונדיאלים הודחה קרואטיה בשלב הבתים. בשנת 2007 ערך ורנייש את ההופעה ה-26 והאחרונה שלו במדים הלאומיים.
הדיוויזיה ה-12 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-12 (בגרמנית: 12. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בקרבות החזית המזרחית, והושמדה במהלך מבצע בגרטיון. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12, שלחמה בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב על הבליטה.
הדיוויזיה ה-12
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בשוורין, והועמדה תחת פיקוד וילהלם אולקס. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מקורפוס וודריג במסגרת הארמייה השלישית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר מכן נשארה בצרפת ככוח כיבוש. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה ה-16. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה הצפונית, ואף השתתפה במבצע דמיאנסק. בינואר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית בגזרה המרכזית, ובמרץ אותה שנה הועברה לקורפוס הפאנצר ה-39 במסגרת הארמייה הרביעית, ולחמה עמו במהלך מבצע בגרטיון, עד להשמדתה באזור מוגילב ביולי 1944.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12
ב-9 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12, והועמדה תחת פיקוד הארמייה השביעית עמה לחמה בקרב יער הורטגן. בדצמבר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השישית, ולחמה עמה במהלך הקרב על הבליטה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-15 ומארמיית הפאנצר החמישית בקרבות בגרמניה, עד להשמדתה בכיס הרוהר ב-18 באפריל 1945.
יעל לצר
יעל לצר (נולדה ב-17 באפריל 1954) חוקרת בתחום הפרעות אכילה, גיל ההתבגרות ומשפחה. פרופסור מן המניין בבית ספר לעבודה סוציאלית, ובבית ספר לבריאות הציבור, בפקולטה ללימודי רווחה ובריאות באוניברסיטת חיפה. הקימה וניהלה את המרפאה להפרעות אכילה בקריה הרפואית לבריאות האדם - רמב"ם במשך 25 שנה. כיום מנהלת המחקר במרפאה.
ביוגרפיה
לצר ילידת ירושלים, ישראל, שירת בנח"ל ועלתה עם גרעין אל-הר לקיבוץ משגב עם. עם סיום השירות הצבאי למדה לתואר ראשון ושני בעבודה סוציאלית קלינית באוניברסיטת חיפה ותואר שלישי במדעי הרפואה בפקולטה לרפואה, טכניון, חיפה. כמו כן בעלת תואר בפסיכותרפיה, ובטיפול משפחתי וזוגי, והתמחתה במשך שנתיים בטיפול בהפרעות אכילה במרכז הפסיכואנליטי מנינגר, בטופיקה, קנזס, ארצות הברית בין השנים 1989-1991.
לאורך כל שנות עבודתה שילבה בין מחקר הוראה ועבודה קלינית.
לצר נשואה ולה שני ילדים.
אקדמיה
במישור האקדמי, לצר היא פרופסור מן המניין בפקולטה למדעי הרווחה והבריאות, הן בבית הספר לעבודה סוציאלית, והן בבית הספר לבריאות הציבור, באוניברסיטת חיפה.
בבית הספר לעבודה סוציאלית, הייתה ראש התחום ללימודי משפחה, ראש התחום הקליני, וראש תחום הטראומה, בתוכנית לתואר שני. מונתה לראש האקדמי של תוכנית מ"א במסלול לחרדים, בשלוחה של אוניברסיטת חיפה בבני ברק.
בבית הספר לבריאות הציבור, היא הקימה וניהלה ב-2008 את המגמה לתואר שני בתזונה והתנהגות, תוכנית אקדמית ייחודית לבוגרי תואר ראשון בתזונה, בנושאים המשלבים היבטים התנהגותיים וטיפוליים בתזונה.
מונתה לראש המרכז לחקר השיקום והתפתחות האדם, בפקולטה למדעי הרווחה והבריאות.
לצר פרסמה יותר מ-150 מאמרים בכתבי עת מדעיים בארץ ובעולם, וכן 46 פרקים בספרים מדעיים. היא ערכה 5 ספרים אשר ארבעה מתוכם עוסקים בסוגיות נבחרות בהפרעות אכילה.
כמו כן משמשת כסוקרת של מאמרים בכתבי עת מדעיים הן בחו"ל והן בישראל. שותפה במספר פרויקטים מחקריים בינלאומיים, העוסקים בנושאים שונים של הפרעות אכילה. היא הדריכה סטודנטים רבים לעבודות מחקר לתואר שני ושלישי ושותפה בוועדות שיפוט של עבודות דוקטורט ומינויים אקדמיים במספר אוניברסיטאות בארץ ובעולם.
בין השנים 2006-2008, וכן 2013-2014 לימדה במסלול לתואר שני ושלישי בחוג לפסיכולוגיה, באוניברסיטת ישיבה, ובאוניברסיטת קולומביה. שהייתה שותפה במספר פרויקטים מחקריים בתחום של הפרעת אכילה לילית, והפרעת אכילה התקפית במרכז המחקר להשמנה, באוניברסיטת קולומביה. ומחקרים בתחום של דתיות, רוחניות ומשמעות בהפרעות אכילה עם חוקרת מהחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת מרימאונט בניו יורק.
טיפול בהפרעות אכילה
במישור הקליני פרופ' לצר הקימה וניהלה את המרפאה להפרעות אכילה, באגף בריאות הנפש ברמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם בין השנים 1992–2016. היא יישמה את המודל הרב מקצועי, כבסיס טיפולי עיקרי במרפאה ושילבה בתוכו מספר מתודות טיפוליות תוך התמקדות במודל המערכתי המשפחתי. בנוסף היא פיתחה והובילה תוכנית דו שנתית למטפלים מכל הדיסציפלינות, להכשרה בטיפול בהפרעות אכילה. השתלמה בפסיכותרפיה בין אישית בטיפול בהפרעות אכילה והיא מלמדת ומדריכה בתחום זה.
עם החזון לרצף טיפולי ושיקום בהפרעות אכילה יזמה והקימה הבית השיקומי הייחודי להפרעות אכילה - בית "צידה לדרך" לצעירות אשר מחלתן עמידה במשך שנים וזקוקות לתמיכה והדרכה בשלב היציאה להתמודדות עם חיי היום יום. הפרויקט נתמך על ידי המחלקה למפעלים מיוחדים של המוסד לביטוח לאומי למשך שלוש שנים והוכר ונתמך בהמשך על ידי משרד הבריאות והרווחה. הבית פועל בהצלחה רבה משנת 2009. בעקבות פרויקט זה זכתה לצר בשנת 2011 בפרס זוסמן-ג'וינט על תרומתה למחקר טיפול ורווחת צעירות עם הפרעות אכילה בישראל, וכן באות מפעל חיים מטעם עמותת חומש לשיקום בבריאות נפש.
מחקר
תחומי מחקר עיקריים:
אות שותקת
אות שותקת היא אות שאף על פי שהיא נכתבת במילה, אין הוגים אותה. אות זו יכולה להעיד על האטימולוגיה של המילה, שכן ייתכן שברבדים קדומים של השפה היא נהגתה.
בשפות שמיות
בעברית, כמעט כל האותיות השותקות הן א|אל"ף. בחלק נכבד מהמקרים, אל"ף שותקת בעברית היא שריד למעתק הגאים, שקודם לו המילים נהגו עם צליל /a/ ארוך ואחריו נותר צליל /o/. מעתק זה נראה בבירור בהשוואת העברית לערבית במילים כמו "לא", "ראש" או "שמאל". קבוצה גדולה אחרת של מילים עבריות עם אל"ף שותקת הן מילים שהושאלו משפות אירופיות בעת החדשה, והכתיב העברי שלהן מחקה את הכתיב הלועזי. דוגמאות: פארק, פאן, ואן.
אות שותקת שאינה אל"ף, בעברית, נדירה ביותר. דוגמה ייחודית לאות שותקת בעברית, שאינה אל"ף, היא האות ש|שי"ן השנייה בשם יִשָּׂשכָר.
וסלה מופיעה על ا כאשר אחת מן הצורות הבאות מופיעה באמצע המשפט: אל הידיעה; צורת הציווי בבניין فَعَلَ (בניין 1); צורות העבר, הציווי והמקור בבניינים إِنْفَعَلَ (7), إِفْتَعَلَ (8), إِفْعَلَّ (9) ו-إِسْتَفْعَلَ (10); "עשרת השמות", קרי, עשר מילים המתחילות ב-إِ (إسم, إست, إبن ו-إبنة, إثنان ו-إثنتان, إمرؤ ו-إمرأة, إيمن الله ו-إيم الله). כמו כן, כאשר אל הידיעה מופיעה לפני אות שמש, האות ل מאבדת את ניקודה ואות השמש מודגשת בשַדָּה. תהליך זה מקורו בהידמות המלאה שחלה ביידוע בשפות השמיות, אלא שבערבית נשמר הכתיב של ה-ل.
בשפות אחרות
סוג אחר של אותיות שותקות באנגלית הוא אותיות המסמנות צליל שכבר לא קיים בשפה, כמו האותיות gh, במילה light. סימון זה הוא שריד לצליל הדומה לכ"ף עברית רפה, אשר נהגה ברבדים קדומים של השפה ומבוטא כיום בגרמנית.
באנגלית יש גם אותיות "ספק שותקות". דהיינו, התופעה שדוברי האנגלית מכנים בשם "E שותקת" אינה לגמרי תואמת את שמה. "E שותקת" היא E שנמצאת בסוף מילה, אחרי אות עיצור שבאה אחרי אות תנועה, כמו במילים cute, like, bite. אות זאת אכן לא נהגית, כשלעצמה, אך קיומה משנה את אופן קריאת אות התנועה האחרת שבמילה - זו שלפני העיצור, שלפני ה-E. אות ספק שותקת נוספת היא L או L כפולה, שמופיעה אחרי האות A, כמו במילים all או talk. אות L כזו, משנה הרבה פעמים את הצליל של הA, כך שיהיה דומה יותר לצליל הניקוד, חולם.
בשפה הצרפתית עיצורים הבאים בסוף מילה אינם נהגים, למעט העיצורים c, f, l ו-r. אולם כאשר המילה הבאה נפתחת באות ניקוד, העיצור בסוף המילה כן נהגה, כאילו היו שתי המילים למילה אחת. הדוגמה הבולטת ביותר להיעדר ההגייה של עיצורים בסופי מילים היא צורת הריבוי. כמו בשפות אירופאיות רבות, גם בצורת הריבוי בצרפתית מוסיפים במקרים רבים את האות s לסוף המילה, לציון הריבוי. אולם בצרפתית אות זאת אינה נהגית כלל. לדוגמה, במילה parents, שפירושה "הורים", לא הוגים את ה-s וגם לא את ה-t. אולם בביטוי parents enregistrés, ה-s כן נהגית, משום שהמילה שאחריה נפתחת באות הניקוד e. יחד עם זאת, ה-t של המילה הראשונה עדיין אינה נהגית.
פרס גראמי לשיר השנה
פרס הגראמי לשיר השנה הוא תואר שמוענק בטקס פרסי הגראמי החל משנת 1959. פרס שיר השנה הוא אחת מארבע הקטגוריות היוקרתיות ביותר בטקס (לצד פרס תגלית השנה, הקלטת השנה ואלבום השנה), ניתן מידי שינה מאז טקס פרסי גראמי ה-1 בשנת 1959. על פי המדריך לתיאור פרסי הגראמי ה-54, הפרס מוענק :
אם שיר מנצח מכיל סימפולים של שיר קיים, הכותב של השיר המקורי יכולים להגיש בקשה לקבלת תעודת זכייה.
שיר השנה קשור אך שונה מבחינה רעיונית מקטגוריות הקלטת השנה או מאלבום השנה:
היסטוריה ותיאור
פרס שיר השנה הוענק מאז 1959. זהו אחד מארבעת פרסי הגראמי היוקרתיים ביותר. אף על פי שפרסי הקלטת השנה ושיר השנה מוענקים על סינגל או על רצועה אחת מתוך אלבום, בפרס זה זוכה רק המלחין/ים של השיר ואילו בפרס הקלטת השנה זוכה המבצע וצוות ההפקה של השיר.
הקטגוריה הורחבה וכוללת שמונה מועמדים החל משנת 2019.
תחנה מרכזית עפולה
לאחר 63 שנים נסגרה התחנה, ובסמוך לה נחנכה התחנה המרכזית החדשה של עפולה, שנפתחה באופן רשמי ב-14 בספטמבר 2021. בינואר 2022 נפתח חניון ציבורי גדול בשטח התחנה הישנה שנהרסה.
התחנה המרכזית בעפולה היא תחנה מרכזית חשובה, שכן היא משמשת תחנת מעבר ראשית של התחבורה הציבורית בין אזור תל אביב והמרכז ליישובי עמק בית שאן, טבריה, הכנרת, והגליל העליון.
את התחנה פוקדים מדי יום, בעיקר בסוף ובתחילת השבוע, אלפי נוסעים, שרבים מהם חיילים.
היסטוריה
מאז שנת 1936 שכנה התחנה המרכזית של עפולה מול תחנת רכבת העמק הישנה של עפולה, מצפון לכיכר המרכזית של עפולה, שנקראה לפני קום מדינת ישראל "כיכר אנדרוס", ולאחר הקמת המדינה ניתן לה השם "כיכר העצמאות".
בשנת 1953 בקשה אגד מהעירייה למכור לה מגרש ליד השוק העירוני לצורך הקמת תחנה חדשה בעלת 14 רציפים על שטח של 12 דונם. בספטמבר 1955 דווח שהקמת התחנה מתעכבת מפני שהמועצה טרם מכרה את השטח לאגד ותוכנית הניקוז של התחנה טרם אושרה. באוגוסט 1956 הונחה אבן פינה לתחנה החדשה והיא נחנכה במרץ 1958.
כשהתחנה נפתחה הייתה אחת מהתחנות המתקדמות ביותר בארץ, עם שירותים כמו חנויות מסודרות (במקום רוכלים), בתי שימוש, ומספר רב של רציפים נפרדים ומקוּרים. במשך עשרות שנים התחנה הייתה פעילה מאוד, בין היתר בגלל האוטובוסים מלאי החיילים שהיו בדרכם לבסיסים בגליל העליון וברמת הגולן ובדרך לשירות בלבנון והשתמשו בתחנת עפולה כתחנת התרעננות באמצע הדרך.
בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 התווספו שינויים ותוספות בתחנה שפגעו בצביונה המקורי. בעשור השני של המאה ה-21 נמצאת התחנה במצב של התיישנות כללית והזנחה.
לאחר 63 שנים נסגרה התחנה, ובסמוך לה נחנכה התחנה המרכזית החדשה של עפולה, שנפתחה באופן רשמי ב-14 בספטמבר 2021.
מבנה התחנה
כדרכן של תחנות מרכזיות שניבנו באותה תקופה היא תחנה בעלת מבנה פתוח.
את מבנה התחנה תכננו וולי וולטש, ושרגא פרידריק רוהטין, ויש בעיצובה ובתכנונה מוטיבים אדריכליים רבים הלקוחים מהסגנון הבינלאומי (ה"באוהאוס"). בתחנה היו 22 חנויות וקיוסקים. בתמונות הנמצאות בארכיון "אגד", שצולמו בשנותיה הראשונות של התחנה, ניתן לראות כי בכניסה הראשית לתחנה בלט גגון מעוגל שנתמך על ידי שורה של עמודי ברזל. בחזיתה המזרחית היו תלויות אותיות שהרכיבו את שם התחנה: "אגד א.ש.ד. תחנת עפולה"; בלילה הוארו אותיות אלה.
בעבר שכנה בתחנה מסעדת "אגד", אולם כיום נותרו מספר מצומצם ביותר של בתי עסק, בעיקר בתחום המזון המהיר.
פיגועים בתחנה
במרכז התחנה ניצבה אנדרטה לזכרו של אשר עטיה, נהג "אגד" שנהרג בפיגוע מכונית התופת בעפולה ב-6 באפריל 1994. צורת האנדרטה היא של יד גדולה האוחזת בהגה שבור, ועליה שעון קטן המורה על השעה 12:10, שעת הפיגוע, לאחר סגירת התחנה הועברה האנדרטה.
ב-4 באוקטובר 2001 נכנס לתחנה מחבל שהתחזה לחייל צנחנים והחל לירות לכל עבר. שלושה בני אדם נהרגו ו-18 נפצעו, מספר חיילים ושוטרים שהיו במקום ירו לעבר המחבל וחיסלו אותו.
ב־27 בנובמבר 2001 נכנסו לתחנה שני מחבלים מג'נין שהיו משויכים לכוחות הביטחון והשיטור של הרשות הפלסטינית, והחלו לירות לכל עבר. מירי זה נהרגו שני בני אדם ונפצעו 50, מספר שוטרים רדפו אחרי המחבלים שרצו לעבר השוק העירוני בעיר, ובקרב יריות חיסלו את המחבלים.
ב-13 בנובמבר 2013 אירע במקום פיגוע דקירה, כאשר צעיר פלסטיני בן 16 דקר למוות את טוראי שישן באותה עת באוטובוס בדרך לבסיסו.
ב-9 באוקטובר 2015 נכנסה לתחנה המרכזית בעפולה אסראא זידאן תאופיק עבד, ערבייה ישראלית מנצרת אשר נופפה בסכין, קראה קריאות שונות ובשל כך, נחשדה כמחבלת ונורתה בידי שוטר ונפצעה. לאחר מכן התברר כי עבד לקתה בנפשה וכי ניסתה להתאבד באותו אירוע, בעודה מקווה שכוחות הביטחון ירו בה למוות.
שירותי התחנה
בעשור השני של המאה ה-21 פעלו בתחנה המרכזית בעפולה כ-11 רציפים מהם יצאו קווי אוטובוס רבים לרוב חלקי הארץ, מקריית שמונה בצפון ועד באר שבע ואילת בדרום. קווי תחנה אלו הועברו יחד עם פתיחת התחנה המרכזית החדשה של עפולה, כולל תוספות קווים לתחנת הרכבת ומעבר בין הקווים העירוניים לבין עירוניים המצויים בתחנה החדשה.
שירות עירוני
קווי האוטובוס הפנימיים בעפולה מופעלים על ידי חברת סופרבוס
שירות אזורי ובינעירוני
מקרא סימנים:
דוגלאס לואיז
דוגלאס לואיז סוארס דה פאבלו (בפורטוגזית: Douglas Luiz Soares de Paulo; נולד ב-9 במאי 1998) הוא כדורגלן ברזילאי, המשחק בעמדת הקשר באסטון וילה ובנבחרת ברזיל בכדורגל.
קריירה
לואיז נולד בריו דה ז'ניירו. שיחק במועדון הנוער של ואסקו דה גאמה ובאוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. ביולי 2017 עבר למנצ'סטר סיטי ומיד הושאל לז'ירונה מלה ליגה בספרד בה שיחק שתי עונות. ביולי 2019 עבר לאסטון וילה. בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק ב-36 משחקי ליגה וכבש 3 שערים.
לואיז היה חבר בנבחרת ברזיל עד גיל 20. בנובמבר 2019 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול דרום קוריאה. הוא שיחק בסגל הנבחרת במהלך מוקדמות מונדיאל 2022.
הפיגוע המשולב בבאר שבע
הפיגוע המשולב בבאר שבע הוא פיגוע דקירה ודריסה כחלק מגל הטרור 2022 בישראל, שביצע המחבל מוחמד ראלב אחמד אבו אל־קיעאן, תושב חורה, ב-22 במרץ 2022 בשלוש זירות בבאר שבע. בפיגוע נרצחו ארבעה אזרחים: שתי נשים ושני גברים, ונפצעו שני אזרחים נוספים. אבו אל-קיעאן נורה למוות על ידי אזרחים חמושים שעצרו אותו בעודו חמוש בסכין.