cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסכם מכה
תגובות
בנוסף לישראל, גם ארצות-הברית לא תמכה בהסכם מכה, והגתה תוכנית בשם "PLAN B". התוכנית קראה לעבאס לפרק את ממשלת האחדות אם חמאס לא ישנה את יחסו לישראל. מטרתה של התוכנית הייתה לחזק את פת"ח ואת אבו מאזן, ולתת לו את הסמכות לקבל החלטות פוליטיות אסטרטגיות, ואף את הסמכות לכנס ממשלת חירום בשעת הצורך. מטרתה העיקרית של התוכנית הייתה, בעצם, להרתיע את חמאס, שנחשב בעיניה של ארצות-הברית לארגון טרור. כחלק מחיזוק הפת"ח, הוחלט להעביר את כוחותיו אימונים בירדן ובמצרים, ולצייד אותם בנשק.
ממשלת האחדות הפלסטינית הייתה שברירית מאוד ודרכה החדשה הייתה לוטה בערפל היות שהשותפות בין חמאס לפת"ח הייתה מתוחה. בסופו של דבר ההסכם נכשל וממשלת האחדות התפרקה כאשר חמאס השתלט על רצועה עזה ביוני 2007, ואנשי הפת"ח ברחו ממנה. בראיית ראש ממשלת פת"ח, סלאם פיאד, ההסכם כשל משום שלא פתר את סוגיית הביטחון ברצועת עזה והאיץ את העימות בין חמאס לפת"ח.
המשא ומתן של מדינות הציר על חלוקת אסיה
המשא ומתן של מדינות הציר על חלוקת אסיה התחיל לאחר שמדינות הציר (גרמניה הנאצית, ממלכת איטליה והאימפריה היפנית) ביססו את בריתן הצבאית וחיזקו את הסכם הציר בכך שהכריזו מלחמה הדדית נגד ארצות הברית ב-11 בדצמבר 1941, היפנים הציעו הסכם טריטוריאלי ברור בינם לבין איטליה וגרמניה בנוגע ליבשת אסיה.
היסטוריה
ב-15 בדצמבר 1941 הציעה יפן לגרמניה אמנת גבול צברית לפי אסיה תחלוק לשני חלקים נפרדים שיהיו תחת ממשל צבאי (החלק היפני יהיה ממזרח לקו האורך 70 והחלק הגרמני והאיטלקי יהיה ממערב לקו האורך 70), קו האורך צפוי להתחיל בצפון נהר אוב ולהסתיים באזור שנמצא מערבית להודו ולגדות האוקיינוס ההודי. השטח שמזרחית לקו הגבול יהיה חלק ממרחב שגשוג משותף של מזרח אסיה רבתי שישלט על ידי האימפריה היפנית). לעומת זאת גרמניה תקבל מספיק שטחים לממש את רעיון "מרחב מחיה" שאימצו לחיקם ומטרתו היא להרחיב את שטחי הרייך השלישי בעזרת השגת שטחים נוספים למען האומה הגרמנית באזורי פולין ומאוחר יותר בברית המועצות. מנגד, איטליה תקבל את אזור צפון אפריקה ואת דרום חצי האי ערב. חלוקה זו הייתה אמורה להתבצע לאחר תבוסה סופית של ברית המועצות.
עם זאת, גרמניה הסתייגה בתחילה מן ההצעה. דיפלומטים בכירים בגרמניה הנאצית חששו שהסכם גבולות כזה יהווה תקדים להסכמים נוספים מהסוג הזה, בנוסף לכך גרמניה התאכזבה מסירובה של יפן להיכנס למלחמה נגד ברית המועצות יחד עם גרמניה (במסגרת החזית המזרחית של המלחמה או לכל הפחות שיפן תבטיח לעצור משלוחי אספקת נשק לארצות הברית דרך הנמל החופשי של ולדיווסטוק).
גם מחלקת הכלכלה הצבאית של הוורמאכט הביע ביקורת על ההצעה היפנית והעלה הצעת חלוקה אחרת לאסיה, על פי גבול החלוקה בין האימפריה היפנית לבין גרמניה הנאצית וממלכת איטליה יעקוב אחר הגבולות הבינלאומיים הקיימים: על פי הצעה זו הגבול יתחיל באזור הגבול המזרחי של איראן, יעשה "פנייה מזרחה" לאזור ח'וסת ומשם ימשיך עד נהר ייניסיי שלגדות האוקיינוס הארקטי. על אף שההצעה הזו בעצם מעבירה את אפגניסטן ופקיסטן לידי יפן, גרמניה תקבל הרבה יותר שטחים באזורים המערביים של סין ומרכז ברית המועצות. על אף התנגדות הוורמכט, הפיהרר אדולף היטלר קיבל בברכה את ההצעה היפנית ואישר אותה במלואה, יש הסוברים שהחליט לקבלה לאחר שחשש כי גרמניה לא תצליח לכבוש שטחים סובייטים מעבר להרי אורל.
אדולף אריק נורדנשלד
הברון (נילס) אדולף אריק נורדנשֶלד (בפינית ובשוודית: Adolf Erik Nordenskiöld; 18 בנובמבר 1832 – 12 באוגוסט 1901), גאולוג, מינרלוג וחוקר ארצות ממוצא פיני-שוודי. נורדנשלד נולד בהלסינקי שבפינלנד (אז הדוכסות הגדולה של פינלנד, בשלטון רוסיה הצארית) ומאוחר יותר אולץ לחיות בגלות בשוודיה, בגלל עמדותיו בעד פינלנד עצמאית.
ביוגרפיה
נורדנשלד נולד בהלסינקי, בירת פינלנד, אולם את מרבית ילדותו בילה באחוזה משפחתית במנטסלה. הוא למד בבית ספר בפורבו, עיר קטנה בחופה הדרומי של פינלנד. הוא למד מתמטיקה, כימיה, מינרלוגיה וגאולוגיה, וקיבל את תואר מסטר ב-1853 מאוניברסיטת הלסינקי. שנתיים אחר כך פרסם את עבודת המחקר שלו Om grafitens och chondroditens kristallformer (על צורות גביש של גרפיט וכונדרודיט).
נורדנשלד מונה למרצה למינרלוגיה באוניברסיטה. מסיבות פוליטיות היה עליו להימלט שנה לאחר מכן לשוודיה, שם נקרא למשרד המנהל של המחלקה המינרלוגית של המוזיאון השוודי להיסטוריה של הטבע ולפרופסורה במינרלוגיה באקדמיה השוודית למדעים.
נורדשלנד זכה לתהילת עולם בשל משלחות המחקר שבראשן עמד באזור הארקטי. בין השנים 1864–1873 הוא הוביל מספר משלחות מחקר לאי הארקטי שפיצברגן, שם חקר את הצמחייה, בעלי החיים והקרחונים. ב-1870 ניהל משלחת מחקר למערב גרינלנד. בין השנים 1878–1879 ערך את מסעו המפורסם ביותר, כשהפליג על גבי ספינת הקיטור וגה וגילה את המעבר הצפון-מזרחי. הספינה יצאה לדרכה ב-21 ביולי 1878 מנמל טרומסה שבנורווגיה מזרחה דרך המעבר הצפוני באוקיינוס הקרח הצפוני מצפון לסיביר, לכיוון אלסקה. ב-19 באוגוסט 1878 הגיע לכף צ'ליושקין בסיביר, שם נאלץ להמתין בשל הים הקפוא. לאחר שחצה את מצר ברינג המשיך דרך יוקוהמה ביפן, סינגפור, ציילון (סרי לנקה), תעלת סואץ, איטליה, מצר גיברלטר וחזרה לשוודיה. את המסע הוא סיים בקיץ 1879 בנמל סטוקהולם. בין לבין, לאור התעכבותו הרבה נשלחו אוניות לחפש אחריו, ביניהן האוניה שנט שטבעה וכל מלחיה נספו. בסיום המסע העניק לו המלך אוסקר השני תואר אצולה, ברון.
על שמו קרוי ארכיפלג נורדנשלד.
נורדשלנד היה דודם של קארל גוסטף אמיל מנרהיים ושל אוטו נורדנשלד.
מאגסי בוגס
טיירון קרטיס "מאגסי" בוגס (באנגלית: Tyrone Curtis "Muggsy" Bogues; נולד ב־9 בינואר 1965, בבולטימור, מרילנד) הוא כדורסלן ומאמן כדורסל עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז. בוגס הוא השחקן הנמוך ביותר בהיסטוריה של ליגת ה-NBA, גובהו 1.60 מטר בלבד. בוגס שיחק בארבע קבוצות: וושינגטון בולטס, שארלוט הורנטס, גולדן סטייט ווריורס וטורונטו ראפטורס, וזכור במיוחד מן התקופה שבה שיחק בשארלוט. הוא גם היה כלול בסגל של ניו יורק ניקס ודאלאס מאבריקס, אבל מעולם לא שותף במשחקים בשורותיהן.
קריירה
בוגס שיחק בנבחרת הכדורסל של תיכון דאנבר בבולטימור, יחד עם שחקנים נוספים שהגיעו מאוחר יותר לליגת ה-NBA: דייוויד וינגייט (שסיים את הלימודים שנה אחריו), רג'י ויליאמס ורג'י לואיס (שסיימו את הלימודים באותה שנה יחד איתו). הוא המשיך לשחק בקולג' "וייק פורסט", שם שיחק ארבע שנים. את השנה השלישית שלו ב"וייק פורסט" הוא סיים עם ממוצעים של 11.3 נקודות, 8.4 אסיסטים ו-3.1 חטיפות למשחק. בשנתו הרביעית והאחרונה בקולג' הוא היה במגמת שיפור, וסיים אותה עם ממוצעים של 14.8 נקודות, 9.5 אסיסטים ו-2.4 חטיפות למשחק. בנוסף, ממוצע הריבאונדים שלו באותה שנה היה 3.8 ריבאונדים למשחק, נתון שנחשב ליוצא דופן, מכיוון שבדרך כלל שחקנים הרבה יותר גבוהים הם השולטים בתחום הריבאונדים על הפרקט.
באליפות העולם בכדורסל ב-1986 הוא היה הרכז הפותח בסגל של נבחרת ארצות הברית ושותף בזכייתה בגביע, לאחר ניצחונה בגמר על ברית המועצות בתוצאה 87 - 85.
למרות חולשתם של הבולטס בעמדת הרכז, הם לא ניסו למנוע את רכישתו של בוגס על ידי קבוצה אחרת. שארלוט הורנטס, שנערכה לקראת עונתה הראשונה בליגת ה-NBA, בחרה אותו ב"דראפט ההרחבה" (Expansion Draft, דראפט שנערך לפני הצטרפותו של מועדון חדש לליגה, ובו מתאפשר לו לרכוש שחקנים לסגל) ב-22 ביוני 1988. בוגס ביסס את מעמדו בשארלוט כמוסר יוצא-דופן וחוטף כדורים נהדר. גובהו וממדיו גם עזרו לו להיות אחד השחקנים המהירים על הפרקט.
בוגס שיחק בשארלוט עשר שנים, בתקופה שבה ההורנטס, שהונהגה על ידי אלונזו מורנינג ולארי ג'ונסון, הייתה לאחת הקבוצות הפופולריות ביותר ב-NBA ומועמדת קבועה לפלייאוף. בוגס היה אחד מהשחקנים המוכרים והפופולריים ביותר בהיסטוריה של ההורנטס. הוא לוהק להשתתף בסרט הכדורסל המצליח של האחים וורנר "ספייס ג'אם", שבו שיחק בתור אחד משחקני ה-NBA שכישרונם נחטף על ידי ה"מונסטארס". בוגס זכה לאהדה על אף שמעולם לא סיים עונה עם ממוצע של יותר מ-11.2 נקודות למשחק.
לאחר שני משחקים בעונת ה-NBA של השנים 1997–1998, הקריירה של בוגס בשארלוט הורנטס הסתיימה, כאשר הוא הוחלף בעסקת חליפין של ההורנטס עם הגולדן סטייט ווריורס, יחד עם טוני דלק, עבור בי.ג'יי. ארמסטרונג. בוגס שיחק שתי עונות בווריורס, ואז חתם כשחקן חופשי עם הטורונטו ראפטורס, שם כמעט שלא שיחק, ולמעשה סיים את הקריירה שלו. לאחר מכן עבר בעסקאות חליפין לניו יורק ניקס ולדאלאס מאבריקס, אך לא שיחק אף לא משחק אחד בקבוצות אלו.
לאחר הפרישה
לאחר שעזב את ליגת ה-NBA, עבד בוגס בעסקי הנדל"ן עד ה-3 באוגוסט 2005. לאחר מכן התמנה להיות מאמנה הראשי של קבוצת כדורסל הנשים שארלוט סטינג מליגת ה-WNBA, למרות היעדר הניסיון שלו באימון. בוגס אימן את הקבוצה עד להתפרקותה בינואר 2007.
בשנת 1994 הוציא לאור ספר אוטוביוגרפי שלו בשם "בארץ הענקים: חיי בכדורסל". שנתיים לאחר מכן הופיע בהופעת אורח בסרט "אדי" בכיכובה של וופי גולדברג, ובשנת 2004 הופיע בהופעת אורח בתפקיד עצמו בתוכנית הטלוויזיה "תרגיע".
רכס מץ'
רכס מץ' (באנגלית: Matsch Ridge) הוא רכס הרים נישא בצידו המזרחי של רכס סנטינל בצפון הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של הרכס 1,830 מטרים מעל פני הים, ואורכו 3 קילומטרים בכיוון מערב - צפון מערב.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1982.
הרכס נקרא על שם צ'ארלס מץ' (Charles Matsch) פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת מינסוטה בדולות במדינת מינסוטה שבארצות הברית.
מץ' היה חבר משלחת הרי אלזוורת' של תוכנית המחקר האנטארקטית של ארצות הברית, אשר חקרה את הרכס בין השנים 1979–1980.
גונאר גרן
גונאר גרן (בשוודית: Gunnar Gren; 31 באוקטובר 1920 – 10 בנובמבר 1991) היה כדורגלן שוודי מפורסם, וחלק משלישיית גרה-נו-לי.
גרן נחשב לאחד מן הכדורגלנים הגדולים בתולדות הכדורגל השוודי. הוא זכה במספר פרסים במהלך הקריירה שלו, בהם אליפות שוודיה עם גטבורג. הוא זכה בגולדבולן (Guldbollen), תואר שחקן השנה בשוודיה, ב-1946. ב-1949, הוא הצטרף למילאן האיטלקית והפך להיות הצלע 'גרה' שבגרה-נו-לי, יחד עם עמיתיו מנבחרת שוודיה, גונאר נורדאהל ('נו') ונילס לידהולם ('לי'), ולתקופה קצרה אף אימן את הקבוצה.
אחרי שפרש כשחקן, גרן הפך למאמנן של אי-קו אודוולד, גאיס וקבוצות נוספות, ובשנת 1961 אימן את יובנטוס.
גרן נפטר עשרה ימים לאחר יום הולדתו ה-71, ונקבר בבית הקברות וסטרה שירקוגורדן (Västra Kyrkogården - בית הקברות המערבי) בגטבורג, מחוז יטאלנד המערבית, שוודיה.
דורון טלמון
דורון טלמון (נולדה ב-6 באוקטובר 1986) היא זמרת-יוצרת ישראלית, וסולנית להקת "ג'יין בורדו".
ביוגרפיה
טלמון היא בת לאבנר וסמדר, ולה שני אחים. טלמון גדלה בתל אביב וכשהייתה בת 12 עברה עם משפחתה להתגורר במושב רמות שברמת הגולן. למדה בתיכון "נופי גולן" ושירתה בצה"ל כמש"קית ת"ש.
לאחר שחרורה מצה"ל למדה בבית ספר למוסיקה רימון. במשך ארבע שנים היא הייתה זמרת ליווי של רמי קלינשטיין וניגנה על כלי הקשה. בעת שלמדה ברימון הקימה הרכב מוזיקלי עם מתי גלעד ושני חברים נוספים, כדי להשתתף בתחרות להקות בבית הספר. בשנת 2012 לאחר התחרות פרשו החברים האחרים בהרכב למעט גלעד, אליהם הצטרף אמיר זאבי, ושם ההרכב שונה ל"ג'יין בורדו". מקור שם הלהקה הוא בשמות הסוסות של טלמון, ג'יין ובורדו. טלמון כותבת שירים ללהקה והיא הסולנית של ההרכב.
בשנת 2014 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה הנושא את שמה. מן האלבום בלטו השירים "איך אפשר שלא", "עינב" והשיר "ויסקי". שלוש שנים מאוחר יותר יצא אלבומה השני של הלהקה.
במקביל לחברות ב"ג'יין בורדו" הייתה טלמון חברה בהרכבים "קאט אאוט קלאב" ו"סיקרט סי".
בשנת 2017 השתתפה בווידאו קליפ לשיר "פומרניאן" של ערוץ הכיבוד, ובאותה שנה הקליטה דואט עם בן גולן עבור אלבומו. בשנת 2018 הקליטה דואט עם מאור כהן עבור אלבומו, ובשנה זו הלחינה גם שיר במסגרת פרסומת של בנק דיסקונט.
ב-17 באוגוסט 2023 יצא לאור השיר "כתונת הפסים 2023" בו השתתפה לצד אמנים ישראלים רבים אחרים.
חיים אישיים
טלמון נשואה לבסיסט מתי גלעד, חברה ללהקת "ג'יין בורדו", ולהם בת.
מתגוררת בתל אביב.
נאו-עות'מאניות
נאו-עות'מאניות הוא מונח המשמש לתאר, בדרך כלל לגנאי, את מדיניות החוץ הטורקית תחת שלטון מפלגת הצדק והפיתוח שעלתה לשלטון ב-2002.
בשיאה, האימפריה העות'מאנית שלטה ברוב חלקי המזרח התיכון, צפון אפריקה, הבלקן והקווקז, והשימוש בביטוי "נאו-עות'מאניות" מדגים את הטענה כי טורקיה מנסה לבסס את עצמה מחדש כמעצמה אזורית, תוך שימוש באמצעים מדיניים וצבאיים.
טענות ברוח זו עלו לאחר השינוי הדרמטי ביחסי טורקיה עם שכנותיה, בפרט הידוק היחסים עם עיראק, איראן וסוריה ומתיחות ביחסיה עם מדינת ישראל. מנהיגים טורקיים, בהם הנשיא עבדוללה גול, ראש הממשלה רג'פ טאיפ ארדואן ושר החוץ אהמט דבוטואולו, מתנגדים לתיאור זה ומכחישים כל יומרה טורקית בכיוון זה.
Allkpop
Allkpop (בעברית: אול קיי-פופ) הוא בלוג העוסק בקיי-פופ בשפה האנגלית אשר ממוקם בארצות הברית. האתר הושק ב-30 באוקטובר 2007 והמטה המרכזי שלו ממוקם באדג'ווטר שבניו ג'רזי. האתר נמצא בבעלות ומנוהל על ידי החברה, 6Theory Media. אול קיי-פופ הוא אחד מאתרי החדשות של קיי-פופ הנקרא ביותר עם מעל שבעה וחצי מיליון קוראים בחודש, והכתבות שלו לעיתים קרובות מצוטטות על ידי פרסומים רבים ברחבי העולם. ברשימה שנערכה של האתרים הכי שימושיים, העיתון בשפה האנגלית The Korea Herald, כינה את האתר אול קיי-פופ כ"מבשר החדשות המהיר ביותר" של קיי-פופ.
פרס באפט"א לקולנוע
היסטוריה
עד 1968 הוענק פרס הסרט הטוב ביותר לשני סרטים מדי שנה: האחד בקטגוריית "הסרט הבריטי הטוב ביותר" והשני בקטגוריית "הסרט הטוב ביותר מכל מקור". בפועל, לא הייתה מניעה שסרט בריטי יתמודד על הפרסים בשתי הקטגוריות, ומספר פעמים אף קרה שאותו הסרט זכה בשני הפרסים (למשל, ריצ'רד השלישי ב-1956, הגשר על הנהר קוואי ב-1958 או דוקטור סטריינג'לאב ב-1965). החל מ-1969 הוענק רק פרס אחד ("הסרט הטוב ביותר"), אך ב-1985 הוא פוצל מחדש, כשהוחל בהענקת פרס בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר", שהומר ב-1988 בפרס "הסרט הטוב ביותר שאינו בשפה האנגלית". סרטים המתמודדים בקטגוריה זו יכולים להתמודד גם בקטגוריית "הסרט הטוב ביותר", אך בניגוד לעבר, עד כה לא קרה מקרה שבו אותו הסרט זכה בשני הפרסים. החל מ-1993 מוענק פרס נוסף, על שם אלכסנדר קורדה. מאז 1977 מוענק גם פרס לסרט הקצר הטוב ביותר, ומאז 2006 מוענק גם פרס לסרט האנימציה הטוב ביותר.
שני הסרטים הראשונים שזכו בפרס היו "איש המחתרת" (Odd Man Out) בקטגוריית הסרט הבריטי הטוב ביותר ושנות חיינו היפות ביותר בקטגוריית "הסרט הטוב ביותר מכל מקור". הזוכים לשנת 2012 היו "ארגו" בקטגוריית הסרט הטוב ביותר, "אהבה" בקטגוריית "הסרט הטוב ביותר שאינו בשפה האנגלית", ואילו "סקייפול" זכה בפרס על שם אלכסנדר קורדה.
השחקן פיטר פינץ' זכה בפרס חמש פעמים, מגי סמית' זכתה ארבע פעמים, ואילו סימון סיניורה, אודרי הפבורן, ג'ק למון, אן בנקרופט ודניאל דיי-לואיס זכו שלוש פעמים כל אחד.
ג'יימס הרינגטון
ג'יימס הרינגטון (באנגלית: James Harrington; 3 בינואר 1611 – 10 בספטמבר 1677) היה תאורטיקן פוליטי אנגלי שתמך ברפובליקניזם הקלאסי. הוא ידוע ביותר בשל חיבורו "רפובליקת אוקיאנה" (The Commonwealth of Oceana) (1656).
שנותיו הראשונות
ג'יימס הרינגטון נולד באפטון, נורת'המפשייר, למשפחת אצולה. את חינוכו המוקדם רכש כנראה בבית. ב-1629 הוא החל ללמוד בטריניטי קולג', אוקספורד ועזב שנתיים לאחר מכן ללא תואר. ירושת אביו הספיקה לו לטיול של כמה שנים באירופה, כאשר הוא ראשית התגייס לצבא ההולנדי לתקופה קצרה, כנראה ללא לחימה, ואז טייל בארצות השפלה, דנמרק, גרמניה, צרפת ואיטליה. הרינגטון חזר לאנגליה לפני 1636. בעשר השנים הבאות, שבהן אנגליה נתונה במלחמת אזרחים בין הפרלמנט למלך, נראה שהוא לא היה פעיל במיוחד מבחינה פוליטית.
למרות שהרינגטון היה נאמן פוליטית לפרלמנט, הייתה לו נאמנות אישית למלך צ'ארלס. הוא התערב לטובתו פעמים רבות בשנים 1646–1649, ואף היה משרת שלו במשך תקופה זו. ב-1649, אנשי פרלמנט שכעסו על חוסר הסכמתו לתת להם מידע על אפשרות של בריחה של המלך מנעו ממנו להמשיך לשרת אותו. ישנן שמועות שכאשר המלך נתלה ב-1649 הרינגטון היה לצידו.
אוקיאנה ומאסר
לאחר מותו של צ'ארלס, הרינגטון הקדיש את זמנו לכתיבת רפובליקת אוקיאנה, חיבור שלא היה אהוד כמעט על אף אחד מלבד מחברו. כתב היד הוחרם בזמן הדפסתו, בהוראת הלורד פרוטקטור, אוליבר קרומוול. אך הרינגטון הצליח להשפיע עליו בעזרת בתו של קרומוול; כתב היד הוחזר לו, והספר הודפס שוב ב-1656, עם הקדשה לקרומוול. הרינגטון ואחרים ניסו לקדם את הדעות המיוצגות באוקיאנה באופן מעשי, למשל הצבעה בקלפיות ורוטציה של מושלים ומחוקקים, אך ללא הצלחה.
לאחר הרסטורציה של בית סטוארט ב-28 בדצמבר 1661, הרינגטון נאסר בעוון של חתירה תחת הממשל והושלך ללא משפט למצודת לונדון. אחותו שיחדה את סוהריו כדי לשחררו, אך טרם שהשחרור יצא לפועל הרשויות העבירו אותו לאי סט. ניקולאס שליד פליימות'. קרובים אחרים של הרינגטון הצליחו להביא לשחרורו על ידי העמדת ערבות של 5,000 ליש"ט. לאחר מכן מצבו הבריאותי הידרדר, וגם חדות שכלו הושפעה כנראה, ויש שאומרים שהשתגע. הוא מת ב-1677, ונקבר ליד סר וולטר ראלייה בכנסיית סט. מרגרט שבווסטמינסטר.
א יידישע מאמע
אַ ײִדישע מאַמע (קרי: "אַה יִידִישֶה מַאמֶה"; ביידיש: "אמא יהודייה") הוא שיר יידי שנכתב והולחן בארצות הברית על ידי המשורר היהודי-אמריקאי ג'ק ילן. השיר, במנגינתו של לוּ פּולק, התפרסם כוודוויל החל משנת 1925 על ידי האמנים בל בייקר וסופי טאקר ומאוחר יותר על ידי האחיות ברי.
בשנת 1928, לאחר מות אמה, הזמרת היהודייה-אמריקאית סופי טאקר הקליטה את השיר באולפני קולומביה, בביצוע שהקפיץ את השיר למקום החמישי ברשימת השירים המושמעים בארצות הברית. התקליטון עם השיר באנגלית על צד אחד וביידיש בצדו השני נמכר במיליוני עותקים. ב-1967 לאו פולד שילב את מילות השיר מיידיש ומאנגלית לרצועה אחת והפך אותו ללהיט בשאר העולם. מאז תורגם השיר למספר שפות, זכה לעשרות ביצועים מפי זמרים שונים, ונחשב לשיר היידי המפורסם ביותר. אחד הביצועים המרשימים של השיר בוצע אף על ידי "מלך החזנים" בתקופתו, יוסף רוזנבלט.
השיר תורגם לעברית על ידי אבי קורן ובוצע על ידי מספר זמרים וחזנים, בהם יפה ירקוני, דודו פישר והפיג'מות.
השיר מתאר את געגועיו של הבן אל אימו שנפטרה, מספר על החושך שנפל על הבית בפטירתה של האם שהייתה האור של הבית, ועל געגועיו הקשים. המנגינה שלו נוגה ועצובה ופורטת על נימי הלב.
חבית פוגז
חבית פוגז (באנגלית Flame Fougasse) היא סוג של מוקש שעם הפעלתו העיף דלק בוער ככדור אש לעבר המטרה. בפועל זו הייתה חבית מתכת סטנדרטית שמכילה 220 ליטר. שמשה כאמצעי חבלה לעצירת ופגיעה ברכבים שונים בתקופת מלחמת העולם השנייה. היא הייתה אמצעי זול וזמין לפגיעה בשיירות. הרעיון התבסס על הנחה שרכב או שריון שנע בציר מסוים, יהיה חייב להאט או לעצור במקומות מסוימים ושם להציב את הנשק הזה.
הרעיון הומצא על ידי מחלקת ההגנה של חברת הדלק הבריטית "פטרוליום" כאמצעי הגנה בשנת 1940 כאשר שררה באי הבריטי חרדה, מפני פלישה גרמנית. חברת הדלק הבריטית ייצרה בשנת 1940 כאמצעי חירום כנגד פלישת שריון גרמני כ- 50.000 חביות שהוצבו ב-7000 אתרים שונים. מאוחר יותר הוספו כ- 2000 חביות במספר אתרים נוספים בסקוטלנד. למרות שהחביות לא הופעלו באנגליה. הן הופעלו על ידי הכוחות הבריטים מאוחר יותר ביוון. ב- 1941 פיתחו הרוסים יורקי אש שפעלו על עיקרון דומה, אותו העתיקו והפעילו גם הגרמנים בחזית הרוסית ובחזית האיטלקית.
לאחר מלחמת העולם השנייה, נעשה שימוש בחביות פוגז בעימותים שונים כולל מלחמת קוריאה ומלחמת וייטנאם.
רקע היסטורי לפיתוח
בעקבות הנסיגה מדנקירק ב-1940, נוצר באנגליה מחסור חמור באמצעי לחימה ובמיוחד במוקשים נגד טנקים. כמויות גדולות מאוד של מוקשים ננטשו בצרפת. מצד שני היו באנגליה מאגרי דלק גדולים שנאגרו כדי לשלוח לחילות באירופה. מוריס האנקי ששימש כשר בלי תיק, היה הראשון שהגה את הרעיון לעשות שימוש במאגרי דלק אלה כנשק הגנתי. הוא הצטרף כחבר בוועדה המיניסטריאלית להגנה אזרחית באנגליה שם העלה לראשונה את הרעיון לעשות שימוש בדלק בוער למטרות הגנתיות. הוא העלה את הרעיון בפני ועדת הפיקוח על הדלק וכן בפני ראש המטה הצבאי הכללי. ב-5 ביוני הורה צ'רצ'יל להתחיל בניסיונות על מנת ליישם את הרעיון. מחלקת הדלק והלחימה (PWD) הוקמה בראשותו של סיר דונלד באנקס שתפקידה היה לנהל ולקדם את הפרויקט. תוך זמן קצר הצטרף אליה ויליאם הווארד ליואנס שהתפרסם מהמצאתו בתקופת מלחמת העולם הראשונה של מכשיר היורה פצצות של גז ודלק שהתפרסם בשם הפרוג'קטור של ליוואנס. (Livens Projector).
הפרוג'קטור של ליוואנס היה סוג של מרגמה פשוטה ופרימיטיבית שהייתה קבורה באדמה וירתה מטענים במשקל של 14 ק"ג שהכילו חומר נפץ, שמן או גז רעיל. הייחוד של נשק זה היא פשטותו וזמינותו שאפשרו להפתיע את האויב בהפעלת מאות כני שיגור כאלה בו זמנית.
הניסיונות השונים שנערכו הובילו לבסוף למיכל מתכת בעל תכולה של 180 ליטר, שנקבר כולו באדמה פרט לפתח העליון שלו. מתחת לצד הקבור הונח מטען חומר נפץ. הפעלת האמצעי, ייצרה סילון אש ברוחב של 3 מטר ואורך של 27 מטרים. אמצעי זה התבסס למעשה על הפוגז הישן מתקופת המאה ה-16.
ב- 20 ביוני 1940 הוצג נשק הפוגז בפני קלמנט אטלי ראש מפלגת הלייבור וכן בפני מייג'ור ג'נרל לארדט. בשלב ראשון התערובת הייתה של % 40 אחוז בנזין ו- % 60 נפט טבעי. בהמשך הוכנסו כמויות קטנות של זפת, גבס ודלק שנקרא: 5B. בדגמי הראשונים הותקנו כמויות קטנות של חומר נפץ בפתח החבית כדי להצית את התערובת ומטענים גדולים מאחוריהן כדי להעיף את תכולתן. תוספת חשובה הייתה ההמצאה להוסיף לתערובת שביבי מגנזיום שנותרו ממכונות לעיבוד שבבי שאפשרו את הצתת התערובת ללא הוספת מטען מיוחד להצתתה. הסגסוגת כללה % 90 מגנזיום ו- % 10 אלומיניום.
בסופו שך תהליך הפיתוח יצאו הבריטים עם 3 דגמים שונים: הפוגז הבטיחותי, הדמיגז והמדלג הקפצן.
בדגם הראשון הבטיחותי, הוצבה החבית במאוזן על הקרקע כאשר רק צד אחד הקדמי גלוי. שאר החבית כוסתה כולה באדמה. בצדה האחורי הונח במאונך צינור שקצהו התחתון הגיע למרכז המכסה האחורי של החבית וקצהו העליון היה מעל פני האדמה עם מכסה להגנה נגד מים. דרך צינור זה עברו חוטי חשמל שהתחברו למטען הדף שהוצב בחלקו התחתון של הצינור מאחורי החבית. מטען ההדף כלל אמונל שהופעל על ידי מרעום שהוצת באופן חשמלי על ידי בטריה של 120 וולט. היתרון של מערך זה שאפשר התקנת מטעני ההדף באופן מיידי עם הידיעה על בוא הסכנה וכך נמנע הצורך להשאיר את המטענים ולסכן ציבור אזרחי שעובר במקום. ניסיונות שנערכו הוכיחו שהאש תגרום לכל רכב שיעבור במקום להפסקת פעולת המנוע תוך כ- 7 שניות עקב מחסור בחמצן.
דגם שני: "חבית הדמיגז" - זה היה דגם מופשט של הראשון בו הוצבה החבית בצורה אפקית כאשר מטען ההדף הונח מתחתה בצד הרחוק מהדרך. הפעלת המטען גרמה להצתת התערובת ולפיזורה על הדרך הסמוכה על שטח של כ- 30 מטר רבוע.
דגם שלישי: "קופצן מעל גדר חיה"- החבית מולאה בתערובת והוצבה במאונך. מתחת לחלקה התחתון בצד הרחוק מהדרך הונח מטען שהביא להצתת והעפת החבית על תכולתה מעל לגדר חיה בגובה של 4.5 מטרים ולמרחק של כ- 10 מטרים.
הפעלה
שלוש שיטות הפעלה שנות התפתחו בתקופת מלחמת העולם השנייה. שיטה אחת בה מועפת החבית כולה תוך כדי הצתת תכולתה לעבר המטרה. שיטה שנייה בה מוצתת תכולת החבית ומועפת ככדור אש לעבר המטרה. בשיטה הראשונה הטווח קצר ואילו בשנייה הגיעו בניסיונות להעפת התכולה ככדור אש לטווח העולה על 100 מטרים. שיטה שלישית בה נותרת החבית קבורה באדמה ומוסתרת ורק הנוזל שבה מוזרק לעבר כוחות האויב. בשיטה זו נעשה שימוש רב פעמי בחביות המיוחדות. השימוש הראשון של מערכות יורקי אש סטטיים אלה, היה במערכת ההגנה הרוסית סביב מוסקבה בשנת 1941. מכלי הדלק היו קבורים באדמה ומוסווים, כאשר פתחי יציאת הדלק הבוער היו אנכיים לכיוון האויב. הם הופעלו חשמלית באמצעות הפעלה מרחוק. גם הגרמנים בנו והציבו יורקי אש כאלה שהיו חיקוי לרוסיים.
במלחמת העולם השנייה
בצבא הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה שמרו את שמני המנוע המשומשים שהוצאו מכלי הרכב בחביות אותן העבירו בהמשך לדרגי העורף. הבריטים לימדו את הסינים לנקוט באמצעים כאלה בתקופת העימות שלהם עם הצבא היפני.
הצבא האמריקאי השתמש בחומר הצמיגי הזה בתקופת מלחמת העולם השנייה למילוי גרביים אותן היו אמורים להשליך על רכב ושריון כדי לגרום להצתתם כאמצעי חירום.
הגרמנים העתיקו את האמצעי הזה והשתמשו בהם בחזית האיטלקית בשנת 1944 כאשר שם הם הפעילו בצורה חשמלית 6–7 מיכלים ביחד. קצינים צרפתיים שנתקלו במהלך המלחמה באמצעי גרמני זה, העידו שרוחב הלהבה שייצר ריכוז מיכלים כזה היה כ 5 מטרים וגובהו כ- 1 מטר. הטווח של הלהבה מהמקור היה בין 5 מטרים ל-14 מטרים. אורך זמן פליטת הדלק והבעירה נמשך בין 1 ל-1.5 שניות. לכל מיכל הולכו 4 כבלי חשמל שהתרכזו בעמדת פיקוד אחת.
חסרונות המערכת: ניידות מוגבלת, הפעלה למשך זמן קצר מאוד, חוסר יכולת לשנות בצורה מהירה את כיוון פתחי יריקת האש. עם כל המיגבלות האלה, ניתן לסווג אמצעי זה יחד עם מוקשים נגד אדם ומלכודות פתאים.
במלחמת העצמאות
בארץ לימדו את השימוש באמצעי הזה בקורסי החבלה, היות שהיה זול זמין ופשוט יחסית להכנה, למרות שחלק מחבלני תש"ח לא האמינו בתוצאות השימוש באמצעי זה.
מבנה והפעלה
חבית המתכת מולאה בתערובת של 70 אחוז סולר, 20 אחוז נפט, סמרטוטים ו־2 כפות של קליפוניום. הוספת הקליפוניום לתערובת גרמה ליצירת תערובת צמיגית ודביקה. הצתת התערובת גרמה לדלקה הדומה לזו הנגרמת מהצתת פצצת נפאלם. לא ידוע על שימוש באמצעי זה בתש"ח פרט למחסום כפר ורבורג. גם שם לא נעשה בפוגזים שימוש היות שאף שיירה מצרית עם תוכניות התקפיות, לא הגיעה ולא איימה על אנשי המחסום.
צה"ל שלאחר מלחמת העצמאות
הנושא נלמד בקורסי מש"קי חבלה בצה"ל עד שנת 1963. חניכי הקורסים תרגלו את הרכבת החביות לאור היום ואת הפעלתן בלילה.
החבית מושקעת בקרקע באלכסון. מאחוריה ובצמוד הונח מטען ט.נ.ט. מפתיתים מעורב בחול כדי שהתוצאה תהייה מטען הדף ולא רסק. על מכסה החבית בחלקו הפונה אל המטרה הוצמדו מטענים קטנים של חומר נפץ בני 30 גרם מסוג טן. במרחק מטרים מספר לפני החבית הוצבו מוקשי תאורה בזווית. הפעלת המערך התבצעה בעזרת מערכת חשמלית כאשר בשלב ראשון הוצתו מוקשי התאורה, כעבור מספר שניות הופעלו מטעני הטן כדי לקרוע את מכסה החבית ולאפשר לתכולתה להיזרק ורק אז כעבור כמה חלקיקי שנייה הופעל החנ"מ שמאחורי החבית. התוצאה: זריקת הנוזל החוצה שברגע שעבר מעל למוקשי התאורה הוצת על ידם ועף באוויר ככדור אש ענק לעבר המטרה.
פח הצתה (פוגז)
בשנות ה-50 של המאה ה-20 פותח ביחידות החי"ר של צה"ל מתקן חבלה מאולתר שקיבל את השם התקני "פח הצתה" ואת הכינוי פוגז. המתקן שפותח על ידי קצין החבלה של גדוד הצנחנים 890, שמעון טל, כלל ג'ריקן מתכת מלא בבנזין (לתוכו הוכנסו גם חתיכות קרפ או ספוג), עטוף בפתיל רועם. הג'ריקן חובר למנשא חי"ר ונישא על ידי כוחות רגליים שיעדם היה ביצוע מארב או חסימה. הוא הוצב לצד הדרך כשהוא מושען על סלע או דופן קרקע לצד הדרך כדי להגביר את השפעת ההדף. הוא הופעל, בדרך כלל, על ידי תיל ממעיד. מטרת הפעלת הפוגז הייתה עצירת רכב אויב ויצירת הלם ובלבול באויב.
רינת זלץ לוין
רינת זלץ-לוין (נולדה ב-9 ביולי 1976) היא כדורסלנית עבר ישראלית ששיחקה בעמדת הגארד-סמול פורוורד.
ביוגרפיה
זלץ-לוין החלה את דרכה בגיל 12 במחלקת הנערות של הפועל חיפה, איתה זכתה בגמר גביע המדינה לנערות. משם עברה כבר בגיל 15 להפועל קישון - ליגת על נשים לעונה אחת, באותה העונה העפילה הקבוצה לגמר גביע מדינה לנשים ולחצי גמר הפלייאוף. לאחר אותה עונה חזרה להפועל חיפה לליגת העל נשים. זלץ-לוין דחתה את שירותה הצבאי בשנה ונסעה באוגוסט 1994 לאוניברסיטת מיאמי שבארצות הברית שם שיחקה כדורסל בליגת הביג איסט (נבחרה לחמישיית רוקיז העונה). לאחר שנה חזרה מארצות הברית והשלימה את שירותה הצבאי (קיבלה מעמד של ספורטאית מצטיינת). זלץ-לוין שיחקה בבנות הרצליה במשך שנתיים (הקבוצה העפילה לחצי גמר פלייאוף וזלץ סיימה כמלכת הסלים הישראלית), לאחר מכן עברה לקבוצת א.ס רמת השרון, ובאמצע העונה ביצעה הקבוצה טרייד וזלץ-לוין עברה לבני יהודה עד תום השנה (מקום שלישי בתום העונה). זלץ-לוין שיחקה בעונת 1999 בהפועל גליל עליון (סיימו את הליגה במקום הרביעי). בתום העונה חתמה זלץ-לוין לשלוש עונות בקבוצת נירוסופט כרמיאל. הישגים בולטים בנירוסופט כרמיאל: חצי גמר גביע המדינה בשנת 2000, שני גמרי פלייאוף ב-2000 וב-2001. קבוצת נירוסופט כרמיאל התפרקה בשנת 2003 וזלץ-לוין עברה להפועל חיפה מוצקין (העפילו לגמר גביע המדינה ולחצי גמר הפלייאוף). בחודש אוקטובר 2004 הודיעה זלץ-לוין על פרישה (לאחר לידת בנה הבכור יובל).
נבחרת ישראל
זלץ-לוין שיחקה בנבחרת הקדטיות, נבחרת הנערות ונמנתה על סגל נבחרת ישראל בוגרות משנת 1995 עד 2004. השתתפה בתשעה טורנירי קדם-אליפות אירופה וחצי גמר אליפות אירופה. הייתה שותפה להעפלה לגמר אליפות אירופה ב-2003, אבל לא נכללה בסגל באליפות עצמה (הריון עם בנה הבכור). בסך הכל השתתפה ב-37 משחקים רשמיים בהם קלעה 166 נקודות. מאזן המשחקים הכללי כולל המשחקים הלא-רשמיים הוא 95. שיא הנקודות עומד על 15 נקודות בניצחון על נבחרת שווייץ ב-20.5.1999.
מפעלים אירופאים
שיחקה 3 עונות בגביע רונקטי - עם גליל עליון ב-1999, ועם נירוסופט כרמיאל ב-2001 וב-2002. ב-2001 הייתה שותפה להעפלה של כרמיאל לשמינית הגמר. השתתפה ב-17 משחקים בהם קלעה 101 נקודות. משחק השיא - 15 נקודות נגד דינמו קורצק, 89-80 ב-17.10.2001.
חיים אישיים
זלץ-לוין היא בתם של אמירה וברוך זלץ. אמירה הייתה שחקנית נבחרת ישראל בכדורסל, ברוך היה שופט ומאמן כדורסל ושימש כיו"ר ההסתדרות במרחב חיפה. אחותה לימור זלץ הייתה אלופת ישראל בטניס וכן זכתה בשני טורנירי גראנד סלאם בזוגות לנערות: ווימבלדון ואליפות אוסטרליה הפתוחה. אחיה, טל היה שופט כדורסל. היא נשואה למוטי לוין, אם ל-3 ילדים ומתגוררת בחיפה.
פסגת בראנישט
פסגת בראנישט (באנגלית: Branishte Peak;בבולגרית: връх Бранище) היא פסגה מכוסה קרח בדרום מזרח רמות גרומשין, במזרח רכס סנטינל, בצפון הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 2,000 מטרים מעל פני הים.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון יאמן שמצפון לה, מעל זרם הקרח ראטפורד שממזרח לה, ומעל קרחון ויצ'ה שמדרום מערב לפסגה.
הפסגה מצויה 11.45 ק"מ צפונית-מזרחית להר וורן, 11.75 ק"מ דרומית-מזרחית להר וושבורן, ו-10.9 קילומטרים דרומית מזרחית להר מוגנסן.
גילוי הפסגה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם היישוב בראנשיט שבצפון מזרח בולגריה.
גדליהו שפירא
גדליהו שפירא (28 באוקטובר 1929, שדליץ, פולין – 28 בדצמבר 1972, ראשון לציון) היה שחמטאי פולני ישראלי. הוא ייצג את ישראל ופולין באולימפיאדות השחמט
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 הוא עלה לישראל. בשנת 1959 הוא סיים במקום ה-8 באליפות ישראל בשחמט. בשנת 1961 שפירא השתתף בתחרות בינלאומית בנתניה וחלק מקומות 4–5 (יחד עם יאיר קריידמן).
שפירא באולימפיאדת השחמט
בין השנים 1956 ל-1962 השתתף גדליהו שפיאר ב-2 אולימפיאדות שחמט:
סמנתה ספירו
סמנתה ספירו (באנגלית: Samantha Spiro; נולדה ב-20 ביוני 1968) היא שחקנית אנגלייה שזכתה פעמיים בפרס אוליבייה. תפקידיה הידועים הם בדמות ברברה וינדזור במחזה "Cleo, Camping, Emmanuelle and Dick" ובסרט הטלוויזיה, מפקחת בילוש ויוויאן פרנד בסדרה המשטרתית "Murder Investigation Team", ובדמות מלסה טארלי בסדרה "משחקי הכס" של רשת HBO.
ביוגרפיה
ספירו היא יהודייה שנולדה בוייטצ'אפל שבלונדון, וגדלה ברדלט שבהרטפורדשייר. בגיל עשר החליטה להיות שחקנית אחרי שראתה את המחזה "אנדרוקלס והאריה" בתיאטרון הפתוח בריג'נטס פארק. היא הצטרפה לתיאטרון הלאומי לנוער, ואחר כך למדה משחק באקדמיית דאגלס ובר לאמנות דרמטית.
תיאטרון
עבודתה הראשונה בתיאטרון אחרי סיום הלימודים בבית הספר למשחק היה עם תיאטרון הפתוח בריג'נטס פארק בהפקות של "חלום ליל קיץ", "הנערים מסיראקוז" והמחזה "מקבת'". תיאטרון הופיעה ספירו במחזות רבים בהם "כטוב בעיניכם", "Teechers", "The Tragic Roundabout", "ג'אמפרס", "On the Piste", "שורשים", "How the Other Half Loves" וב-"Glyn and It" לצדה של פנלופה קית'.
ספירו גילמה את ברברה וינדזור במחזה "Cleo, Camping, Emmanuelle and Dick" בתיאטרון המלכותי הלאומי, הפקה שהייתה הפריצה הגדולה שלה, ולדבריה "פתחה בפניה דלתות רבות". עוד שיחקה בהפקה של תיאטרון מינרווה של המחזמר "מצחיקונת", ובהפקה המחודשת הראשונה בווסט אנד של המחזה "Bedroom Farce" מאת אלן אייקבורן.
ספירו גילמה את רחל במחזה "אלפיים שנות" מאת מייק לי בתיאטרון הלאומי. זה היה הפעם הראשונה בקריירה שלה שהיא גילמה דמות של יהודייה.
ב-2009 שיחקה ספירו בתפקיד מריה בהפקה של דונמאר ורהאוס למחזה "הלילה השנים עשר" שהוצג בתיאטרון וינדהאם, לצדו של דרק ג'קובי, ובתפקיד ביאטריס במחזה "מהומה רבה על לא דבר" בתיאטרון הפתוח. ב-2010 הופיעה בהפקה זוכת שבחים של המחזמר "הלו, דולי!" וגילמה את דולי לוי.
לשאלה האם היא מעדיפה לשחק בתיאטרון מאשר בטלוויזיה או בקולנוע ענתה ספירו: "אני חושבת שהתיאטרון מעדיף אותי. בימים אלה צריך לעשות את שני הדברים, אבל אין הרגשה שהמלהקים בטלוויזיה מתדפקים על דלתי כדי להציע לי עבודה. אני מרגישה שבעסק הזה יש לך מזל אם אתה עושה משהו שאתה נהנה ממנו".
טלוויזיה קולנוע ורדיו
ספירו גילמה שוב את דמותה של ברברה וינדזור ב-, העיבוד הטלוויזיוני של "Cleo, Camping, Emmanuelle and Dick", בכיכובו של ג'פרי הצ'ינגס.
תפקידים נוספים של ספירו בטלוויזיה היו בסדרות "The Bill", "רגליים קרות", "פלבס", "זיווגים", "אחרי שהלכת", וב-"M.I.T.: Murder Investigation Team" בה שיחקה בתפקיד הראשי בדמות מפקחת בילוש ויוויאן פרנד. כדי להתכונן לתפקיד שהתה ספירו עם מפקחת בילוש במחלקת הרצח של המשטרה. החל מ-9 באוגוסט 2010 כיכבה ספירו בסדרה הקומית "Grandma's House" של ה-BBC. היא גילמה את ליז, דודתו של הדמות שמגלם סיימון אמסטל. ב-2012 הופיעה ספירו בסדרה הקומית של רשת SkyArts בשם "Psychobitches" בה גילמה דמויות נשיות אייקוניות בהן אודרי הפבורן, אליזבת טיילור, מרילין מונרו ומרי וייטהאוס.
בספטמבר 2013 הצטרפה ספירה לצוות השחקנים של הסיטקום "חינוך רע" של ערוץ BBC Three בתפקיד פרופ' סיליה גרין, סגנית מנהל חדשה ויריבתו של הדמות שגילם ג'ק וייטהול.
עוד ב-2013 כיכבה ספירו בפרק בסדרה "Little Cracker" של ערוץ "Sky Atlantic", קומדיה אוטוביוגרפית שכתבה רבקה פרונט, בה גילמה ספירו את דמות אמה של פרונט.
בקולנוע הופיעה ספירו בסרט "Bedlam" בתפקיד WPC פוסטר משנת 1994, ובסרט "מחר לה-סקלה!" מ-2002 בתפקיד ג'ייני. ב-2001 גילמה את מרתה טבראם בסרט "ממעמקי הגיהנום" לצדו של ג'וני דפ.
ספירו שיחקה בתסכיתי דרמה ברדיו בהם "The Casebook of Inspector Steine", "Gospel According to Mary", "Little Cinderellas", "Beside the Seaside", "ספינת השעשועים" בתפקיד מגנוליה הוקס, בתפקיד שרה קהן "Chicken Soup with Barley", ובמחזה "Spring Forward, Fall Back" של גאי מרדית'.
ב-2018 שיחקה ספירו בתפקיד גברת ארלין בהפקה של קתי בורק למחזה "מניפתה של ליידי וינדרמיר" מאת אוסקר ויילד בתיאטרון וודוויל בלונדון. הפקה זו צולמה והוקרנה בבתי קולנוע במסגרת מיזם "More2Screen".
חיים אישיים
בפברואר 2002 התחתנה ספירו עם השחקן מארק לידבטר איתו למדה בבית הספר למשחק. יש להם שתי בנות והם גרים בקווינס פארק שבלונדון.
פרסים
ב-2001 זכתה ספירו בפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר על הופעתה בהפקה של דונמאר ורהאוס למחזמר "מתגלגלים". היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר במחזמר של האתר Whatsonstage.com על אותה הפקה. ב-2010 זכתה ספירו שוב בפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר על הופעתה במחזמר "הלו, דולי!" בתיאטרון הפתוח בריג'נטס פארק.
ב-2004 זכתה ספירו בפרס ג'וזף ג'פרסון לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר על הופעתה במחזמר "מוזיקת לילה זעירה" בתיאטרון שייקספיר בשיקגו.
ב-2011 זכתה בפרס הפריצה הקומית במסגרת פרסי הקומדיה הבריטית על תפקידה בסיטקום "Grandma's House".
בדרך לצה"ל
בדרך לצה"ל, זכרונות אלוף אבידר, הוא ספר אוטוביוגרפי של האלוף יוסף אבידר.
אבידר מתאר את הצדדים ואת האירועים הביטחוניים והמדיניים של המאורעות בארץ ישראל משנת 1925 עד סיום מלחמת העצמאות בשנת 1948 מנקודת ראות אישית, אך התפקידים הבכירים שמילא בארגון ההגנה איפשרו לו זווית ראייה מקיפה וממלכתית.
תיאור האירועים אישי ומפורט כולל שמות האנשים שנטלו חלק. תיאור פעולות קרב, אימונים, התיישבות, ההעפלה והתנגדות לשלטון המנדט הבריטי. בספר מספר תמונות בשחור ולבן וצילומי מסמכים. בספר 17 פרקים, הקדמה ותוכן עניינים. אין מפתח העניינים מפורט של שמות ואתרים. הספר כולל 315 עמודים ויצא לאור בתל אביב בכריכה קשה.
יוסף אבידר התגייס לארגון ההגנה, בו התקדם במהרה והפך לאחד מראשיו. היה פעיל בזמן המנדט הבריטי בהברחה וייצור של נשק בלתי חוקי לארגון ההגנה. במאורעות 1929 (תרפ"ט) היה מפקד העיר העתיקה של ירושלים ובהמשך מונה לתפקיד סגן מפקד העיר ירושלים.
לאחר שהחלים מפציעה החל למלא תפקידים במטה ההגנה. ניהל זמן מה את מכון איילון שהיה מפעל תת-קרקעי לייצור כדורים לנשק. אבידר פיקד על קורסים שונים של ההגנה וארגן את גדוד משמר הרכבות של הנוטרים עליו גם פיקד. שימש מפקד גליל הצפון, ראש לשכת ההדרכה במטה הכללי של ההגנה ומנהל התע"ש. היה מראשוני האלופים בצה"ל.
במקור שמו היה יוסף רוכל ועם גיוסו לצה"ל החליף את שמו מרוכל לאבידר.
ברייה
__ללא_תוכן_עניינים__ ברייה (געז: ባርያ) מונח אתיופי שמשמעותו עבד. לאחר שהעבדות נאסרה באתיופיה, המונח הפך לכינוי גנאי לאנשים בעלי עור שחור כהה.
במקור המונח ברייה הוא אחד מהשמות של קבוצה אתנית בשם נארה שהאתיופים שברמה השתמשו בהם כמקור לעבדים ושהיו אחת מהקבוצות שכונו שנקלה. מאוחר יותר השם ברייה היה למילה בשפות האתיו-שמיות שמשמעותו עבד והניגוד למונח צ'ווה ("בן חורין").
ההבדלים בין צ'ווה לברייה מובאים במונחים של צבע עור. הברייה נחשבים כבעלי עור שחור (אמהרית: ጥቑር - טקור) לעיתים ללא קשר לצבע עורם במציאות, בעוד שהצ'ווה הם בעלי צבע עור חום-אדמדם (ቀይ - קיי). מבחינת אלו המזוהים עם צבע העור חום-אדמדם הצבע שחור מזוהה עבדות.
בקרב החברה הנוצרית האתיופית הברייה אינו מאמץ את דת אדונו וזאת משום שלנוצרים אסור להיות עבדים. אצל ביתא ישראל, לא היה, אך מעמדם נשאר כפי שהוא ואינו משתנה. נישואים בין ברייה לצ'ווה אסורים, ברוב המקרים נישואים של ברייה עם צ'ווה מתרחשים כאשר מעמדו החברתי של הצ'ווה הוא נמוך. ברייה שמשתייכים לקבוצות דת שונות אסורים בנישואי בניהם. צאצאי עבדים ומעורבים נחשבים גם הם לברייה כאשר הזיכרון הגנאלוגי משמש ככלי לזיהוי.
פלנטיר
פלנטיר (פלנטירי ברבים) הוא חפץ אגדי מהלגנדריום של טולקין.
תיאור
פירוש המילה פלנטיר, היא "אבן רואי" או "הצופה למרחק", בלשון העלפים - קווניה. בספר "שר הטבעות", ידוע בוודאות על שבע אבני פלנטיר, אולם ייתכן שהיו יותר. לפי הכתוב בסילמריליון, הפלנטירי עשויות בדולח, והקסם שבהן מאפשר לצפות בדברים שונים ממרחק רב, בצורה ברורה ומדויקת. בנוסף, ניתן היה לתקשר בין כל הפלנטירי.
תולדות הפלנטירי
בחורבן נומנור, כשמעט נומנורים הצליחו להינצל ולשוב לארץ התיכונה, אלנדיל מנהיגם הביא עמו את שבע הפלנטירי. בארץ התיכונה הוא הקים את ממלכת ארנור בצפון; ושני בניו, איסילדור ואנריון, הקימו את ממלכת גונדור בדרום.
בעלי האבנים למדו במהרה להנחות את מבטם דרך הפלנטירי, לכל הדברים שהם שאפו וחפצו לראות; כמו גם לתקשר אחד עם השני. ידוע גם שאלנדיל הרבה לנוח באמין בריד. אז נהג לעלות על צריח אלוסטיריון ולהשקיף דרך אבן הרואי שלו אפילו לאי האגדי טול-ארסאה, שם שוכנת האבן הראשית.
לאחר המלחמות הגדולות בעידן השלישי אבדו רוב אבני-הפלנטיר שבארץ התיכונה. ידוע כי אבני הפלנטיר שבאמון-סול (פסגת הרוחות) ובאנומינס שקעו בים בספינה בה ברח מלך ארנור האחרון לאחר חורבן ממלכתו, והפלנטיר שבאוסגיליאת אבד בנהר אחרי חורבן צריח אוסגיליאת במהלך המצור על אוסגיליאת שהוטל במהלך "מלחמת האחים" בגונדור. רק לאחר שנים רבות, בעת מלחמת-הטבעת שלקראת סוף העידן השלישי, נתגלו מספר אבני-פלנטיר:
אוריינות
אוֹריינות (באנגלית: Literacy), במשמעותה הבסיסית, היא היכולת לקרוא ולכתוב. המונח התפתח עם הדורות, כך שהוא כולל מובנים רבים יותר ויותר.
האוריינות אינה מתייחסת רק למיומנות הטכנית של הקריאה והכתיבה, אלא ליכולת של האדם להשתמש במיומנויות אלו לצורך העברה וקליטה של מסרים. כלומר, רכישת מיומנות של הבנת הנקרא והבעה בכתב.
כמו כן, האוריינות חוצה את ההבחנה המקובלת בין השפה הכתובה לשפה המדוברת. במשמעות רחבה יותר, המושג אוריינות מציין שליטה במגוון יכולות תקשורתיות הנחוצות לצורך תפקוד נאות בחברה. למשל: דיבור, האזנה והתבוננות.
המושג אוריינות מתפתח ומשתנה בהתאם לטכנולוגיה המשמשת את החברה. ההתפתחות של טכנולוגיות מידע ותקשורת והשפעותיהן על אורח החיים הובילו להרכבה נוספת של המושג אוריינות. אוריינות טכנולוגית פירושה שליטה בסיסית בטכנולוגיית התקשורת המודרנית. אוריינות דיגיטלית מתייחסת ליכולת השימוש במחשב ובתקשורת נתונים. יש הכוללים במושג גם כישורים מתמטיים בסיסיים, הנחוצים אף הם לתפקוד נאות בחברה.
אטימולוגיה
מקור המילה אוריינות במילה אוריין, בצירוף "בר אוריין", אדם היודע לקרוא בתורה. בארמית "אורייתא" פירושה "תורה".
היסטוריה
ההיסטוריה של האוריינות היא בת כמה אלפי שנים. לפני המהפכה התעשייתית במאה ה-19 אוריינות הייתה קיימת רק במיעוט קטנטן מחברות העולם. עד אותו זמן, החומרים שהיו קשורים לאוריינות היו כל כך יקרים שרק מוסדות ואנשים עשירים יכלו לקנות אותם. לדוגמה, בשנת 1841 באנגליה, 33% מהגברים ו־44% מהנשים חתמו על תעודת הנישואין שלהם בטביעת אצבע מכיוון שלא ידעו איך לכתוב (ויש להניח כי מספר גדול יותר אמנם ידע לחתום את שמו, אך לא ידע לכתוב ולקרוא טקסטים). רק ב־1870 חינוך ראשוני נתאפשר לכל האוכלוסייה האנגלית. המהפכה התעשייתית הביאה להוזלת מחירי הנייר והספרים ולאפשרות להפיץ אותם בכל שכבות האוכלוסייה.
בקרב היהודים התמונה הייתה שונה לגמרי. אף שלא כל היהודים ידעו קרוא וכתוב, שיעורי האוריינות בקרבם היו גדולים לאין שיעור מאשר אצל הגויים, בין בארצות אשכנז ובין בארצות המזרח. זאת מכיוון שילדים יהודים רבים יחסית למדו ב"חדר", או במוסד מקביל בתקופה מוקדמת יותר - לכל הפחות קריאה כתיבה, חומש ותפילה. מכיוון שלא ניתן (או לפחות קשה יותר) להתפלל אם אינך יודע לקרוא, לימוד קריאה נחשב למצווה דתית, כחלק מחובת לימוד תורה לילדים. שיעור הקריאה אצל הנשים לא היה גבוה ביותר, אך השיעורים אצלן היו גבוהים יותר מאשר אצל נשי הגויים.
ההגדרה של אוריינות השתנתה במשך הדורות. היו זמנים שבהם אדם נחשב לאוריין אם ידע לחתום את שמו. בזמנים אחרים, אוריינות נמדדה על פי היכולת לקרוא בתנ"ך (יכולת שכיום אינה קיימת אצל אנשים רבים). אוריינות גם שימשה כצורה למיין אוכלוסיות ולשלוט באלה שתהיה להם גישה לכוח. במדינות הדרומיות בארצות הברית לאחר מלחמת האזרחים, היכולת לקרוא ולכתוב היוותה מדד האם אזרח יוכל לבחור, כדי למנוע מעבדים לשעבר לבחור את נציגיהם לקונגרס ולמושלי המדינות. טקטיקה זו פעלה למשך כמה עשרות שנים באופן יעיל ביותר, וגרמה לכך שמדינות דרומיות תמכו רק בנציגים לבנים, אף שהיו שם אוכלוסיות גדולות ביותר של שחורים.
בתקופה המודרנית אדם נחשב לאורייני על פי האופן שבו הוא מתייחס לעולם התרבותי שבו הוא חי ומבין אותו.
תרבויות עם שיעור אוריינות גבוה בעבר
השימוש במערכת כתיבה המבוססת על סימניות (אידאוגרמות) מקשה על האוריינות באופן יחסי מאשר מערכת המבוססת על אלפבית. למרות זאת יש הערכה כי בתקופות העשירות יותר של האימפריה הסינית, שיעורי האוריינות הגיעו לרמה גבוהה ביותר. כנראה בגלל השאיפה להצליח בבחינות הקיסריות, שדרשו אוריינות גבוהה ואיפשרו להשתייך למעמד הגבוה של הפקידות.
באופן דומה, קיומם של טקסטים דתיים וחילוניים בהודו, וכן הפניות לוויכוחים מטפיזיים גדולים הכוללים תחרויות כתיבה וקריאה בטקסטים אלה מעידים על תרבות אוריינית גבוהה ביותר כבר בעבר הרחוק, מלפני עד חמשת אלפים שנה.
בשל הדגש על הקריאה האישית בקוראן באלפבית הערבי המקורי, רמת האוריינות במדינות איסלאמיות רבות בשנים עשר המאות האחרונות הייתה גבוהה למדי (אם כי רק אצל גברים).
במדינות ניו-אינגלנד, שיעור האוריינות היה מעל 50% בחצי הראשון של המאה ה־17, והוא עלה ל־70% ב־1710. בזמן המהפכה האמריקנית, הוא הגיע לכ־90%. יש הרואים זאת כתוצאה של האמונה הפוריטנית בחשיבות של קריאת התנ"ך.
גם בשוודיה שיעור האוריינות היה גבוה. כבר בחוק הכנסייתי (שירקולאגן) של 1686 האוריינות נכפתה על האוכלוסייה, וכמאה שנים לאחר מכן, בסוף המאה ה־18, רמת האוריינות הייתה קרובה למאה אחוז. אפילו לפני 1686 האוריינות בשוודיה הייתה רחבת היקף למדי. כמו בניו-אינגלנד, גם כאן שיעור האוריינות הגבוה היה במידה רבה תוצאה צדדית של האמונה בחשיבותה של הקריאה בתנ"ך. היכולת לקרוא לא כללה אוטומטית גם את היכולת לכתוב, ואפילו בסוף המאה ה-19 שוודים רבים, ובעיקר נשים, לא ידעו לכתוב.
במאה ה-21
השליטה ביכולת הקריאה והכתיבה במשמעותן הרחבה, הכוללת את הבנת הנקרא ויכולת הבעה בכתב של מגוון טקסטים חיונית להשתלבות היחיד בחברה מבחינה חברתית, תרבותית וכלכלית. עם התפתחות הטכנולוגיה, המושג אוריינות החל לכלול בתוכו מגוון רחב יותר של מיומנות. מיומנויות אלו דרושות לאדם על מנת ליצור, להפיץ ולהבין מסרים מסוגים שונים המקובלים בתרבות ובתקופה שבה הוא חי.
אוריינות חזותית
משחר ההיסטוריה שימשו ייצוגים חזותיים ככלי להעברת מסרים ומשמעויות. הייצוגים החזותיים שימשו כאובייקטים עצמאיים או אבני בניין של מערכות סמלים מורכבות יותר
בשנות השישים נטבע והתמסד על ידי אנשי חינוך אמריקאיים המושג אוריינות חזותית. משמעותו של המושג הוא היכולת להבין ולהשתמש בדימויים חזותיים לחשיבה, לימוד וביטוי. בספרות ילדים נעשה שימוש באיורים לצורך פיתוח אוריינות חזותית. חשיבות המושג עלתה עם התגברות השימוש במדיה החזותית לעומת הכתובה, במהפיכות הטלוויזיה, האינטרנט, הגרפיקה הממוחשבת וגדילת נפח הפרסום. כיום המושג קיים גם בתור דיסציפלינה מדעית. בניגוד לשאר העולם, בו נלמדת האוריינות החזותית בקורסים בודדים, בארץ נוסדה התוכנית הראשונה ללימודי תואר שני בתחום, בסמינר הקיבוצים.
אוריינות טכנולוגית
אוריינות טכנולוגית (או אוריינות מדיה) מתארת מגוון של מיומנויות שהמשתמש נדרש להן במטרה להשתמש בסביבות דיגיטליות באופן אפקטיבי. היא כוללת שימוש במידע בצורה מוכשרת ומתאימה, תוך שימוש במגוון רחב של טכנולוגיות ומדיות.
אוריינות טכנולוגית היא עולם מורכב של מחשבות, עקרונות, התנסויות, טכניקות ודרכי פעולה של האדם בסביבתו המהווה חלק מהתרבות האוניברסלית. הגדרת המושג אוריינות טכנולוגית משתנה בהתאם להתפתחות הטכנולוגיה, אשר משפיעה על תפיסת השינויים הנדרשים והמיומנויות הנחוצות לשליטה בהן. מאז שהמחשב נעשה לאמצעי נפוץ בשנות ה־90, הוא הפך לכלי תקשורת חשוב ומרכזי. אוריינות דיגיטלית מתייחסת ליכולת להבין את סביבת המחשב והאינטרנט.
אוריינות טכנולוגית היא תהליך ספיראלי (רב גילי) של הקניית ידע, מיומנויות וערכים במטרה לשפר את יכולתו של האדם להתמודד בסביבה טכנולוגית וחברתית משתנה. כדי להיות בעל אוריינות טכנולוגית, האדם נדרש לא רק להיות מסוגל לצרוך מידע דיגיטלי באמצעות המחשב והרשת, אלא גם להיות מסוגל ליצור מידע חדש ולשתף בו. אוריינות טכנולוגית מתייחסת ליכולתו של האדם לקבל פריטי מידע ולייצר פריטי מידע באופן מגוון וחופשי, תוך מיצוי הכלים השונים העומדים לרשותו במחשבו האישי וברשת.
אוריינות מידע (Information Literacy)
מקור המושג הוא בתחום הספרנות והוא מתייחס לשימוש במקורות מידע. המושג התפתח והשתנה עם התפתחות רשת האינטרנט וזמינות המידע. כיום הוא אינו קשור רק לתחום הספרנות והוא חלק נדרש בכל תחומי החיים: עבודה, עסקים, אקדמיה, חינוך ולמידה.
אוריינות סטטיסטית מתייחסת ליכולת להבין מידע מתוך נתונים סטטיסטיים.
אוריינות מדעית
אוריינות מדעית מתייחסת למספר מרכיבים:
אוריינות אקדמית
אוריינות אקדמית מכונה גם כתיבה מחקרית וכוללת בתוכה את כישורי החשיבה, הלשון, התרבות והתקשורת המאפשרים רכישת-דעת, הרחבתה והצגתה על פי אמות-המידה המקובלות במערכת-החינוך מגן-החובה ועד לסיום התיכון וכן במוסדות להשכלה גבוהה (אלוני, 2007).
לאוריינות אקדמית אפיונים בסיסיים של קריאה וכתיבה, כאשר הקריאה האקדמית היא הבסיס והתנאי לכתיבה האקדמית. הכתיבה מבוססת על מידע שהקורא רוכש ממקורות שונים (ברוש-וייץ 2007). לצד הקריאה והכתיבה, נדרשים לאוריינות אקדמית גם כישורי משנה כגון: האזנה, תפקודי חשיבה גבוהים וכישורים רטוריים.
כיוון שהתקשורת האקדמית מבוססת על קריאה ועל כתיבה של צורות לשון הייחודיות לעולם האקדמי, האוריינות האקדמית דורשת הן קריאה והן כתיבה, שתי מיומנויות המשלימות זו את זו: הקריאה האקדמית היא תנאי לכתיבה אקדמית, כדי שהסטודנט יוכל לכתוב ברמה מקצועית עליו לקרוא בצורה אינטנסיבית טקסטים רבים, וכן עליו ללמוד להבחין בין ז'אנרים, סוגי שיח ומבניהם הרטוריים. כן זקוק הסטודנט לחשיבה ביקורתית אשר יוכל לגבשה מקריאת טקסטים רבים והבנה לעומקם.
אוריינות פיננסית
אוריינות פיננסית מתייחסת ל: ארגון OECD מגדיר אוריינות פיננסית כ: תהליך באמצעותו צרכנים/משקיעים פיננסיים משפרים את הבנתם במוצרים פיננסיים ובאמצעות מידע, הוראות ועצות מפתחים כישורים וביטחון המקנים להם מודעות גבוהה יותר לסיכונים והזדמנויות פיננסיים. הכישורים מאפשרים להם לבצע בחירות מושכלות וצעדים אפקטיביים, המשפרים את התנהלותם הפיננסית.
בערות ואנאלפביתיות
בערות ואנאלפביתיות הן ביטויים שונים של חוסר אוריינות. בערות היא היעדר ידע והשכלה בנושאים חשובים. אנאלפביתיות היא חוסר היכולת לקרוא ולכתוב. ישנם מקרים של אנאלפביתיות תפקודית, בהם אדם רוכש מיומנויות ראשוניות כלשהן של קריאה וכתיבה, אך הן אינן מספיקות לצורך שימוש יעיל בחיי היום יום.
המיומנויות האורייניות הדרושות לאדם על מנת להשתלב בחברה משתנות בהתאם לתרבות ולתקופה בה הוא חי. בהתאם לכך, אנשים רבים במדינות העולם השלישי אינם רואים טעם בלימוד הקריאה, מכיוון שהם יכולים לתפקד ולהתקיים גם בלי לדעת לקרוא. אנשים אשר אינם יודעים קרוא וכתוב יכולים להסתייע בשרותיו של הלבלר, אשר לרוב ניתנים בעבור שכר כלשהו.
שכיחות התופעה
לפי הנתונים של אונסק"ו של האו"ם, כמיליארד בני אדם היו אנאלפביתים בשנת 2000. לפי אתר האו"ם, שיעור הבערות במדינת ישראל עומד על 2.7 אחוז בקרב הגברים ו-6.6 בקרב הנשים.
ישנם רבים המודאגים לגבי החוסר באוריינות באוכלוסיית העולם, למרות העובדה ששיעורי האוריינות עלו באופן קבוע בעשורים האחרונים, במיוחד בעולם השלישי. במדינות עולם שלישי שאימצו את הקומוניזם (סין, וייטנאם וקובה לדוגמה), הייתה העלייה המשמעותית ביותר ברמת האוריינות, המתקרבת לזו של ארצות הברית ומדינות אירופה. האו"ם מגדיר אנאלפביתיות כחוסר היכולת לקרוא ולכתוב משפט פשוט בכל שפה. נתוני שנת 1998 מראים כי 16% מאוכלוסיית העולם אינה אוריינית (לפי הגדרה זו). בארצות הברית לבדה, כ־5% מהאוכלוסייה אינה אוריינית לפי הגדרת ממשלת ארצות הברית, לפי מפקד 1990. 7 מיליון מאזרחי בריטניה הם אנאלפביתים לפי הנתונים של הממשלה. במדינות ערביות, יותר מ־25% מהגברים וכ־50% מהנשים לא היו אוריינים בשנת 2000.
מדינות רבות אשר השליטה בקריאה וכתיבה בקרב האוכלוסייה שלהן איננה נחלת הכלל, מציבות כיעד לאומי את הקניית יכולות אלו.
עלייה באוריינות המשנית בארצות המפותחות
בעיה נוספת בארצות המפותחות היא העלייה של אנאלפביתיות, כלומר האיבוד החלקי או השלם של יכולות קריאה וכתיבה בשל חוסר שימוש.
מדיות תקשורת מודרניות רבות שבהן צעירים משתמשים בימינו, כמו SMS, מסתמכות על מבנים מקוצרים מאוד. כמו כן, רשתות הטלוויזיה נסמכות יותר ויותר על מילים יחידות או משפטים קצרים ופחות על טענות שלמות, ומנסות ללכוד גם אנשים בעלי טווח תשומת לב קצר כדי למנוע מעבר ערוצים. יש האומרים כי המגמות האלה במדיה המודרנית מביאות לעלייה במספר הצעירים שאין להם את הריכוז והכישורים הבסיסיים הדרושים עבור קריאה של טקסטים ארוכים יותר.
לאור כישלון במבחני שפה לצעירים בארצות רבות, כגון גרמניה, ולאור האנאלפביתיות המשנית שמגיעה, על פי הדיווחים, ל־40% באיטליה ו־70% בפולין, ייתכן כי נושא האנאלפביתיות המשנית ימשיך להיות בעל חשיבות רבה במוסדות חינוך ובחברה בעתיד.
האוריינות כמדד להון אנושי
מנתחי מדיניות רבים מחשיבים את רמת האוריינות בחברה כמדד חשוב ביותר של ההון האנושי של אזור מסוים. זאת מכיוון שניתן להכשיר אנשים אוריינים באופן קל וזול יותר מאשר אנשים שאינם כאלה. קובעי המדיניות גם טוענים כי האוריינות מגבירה את אופציות התעסוקה ואת הגישה לחינוך גבוה. בקרלה שבהודו, לדוגמה, שיעורי תמותת הילדים והנשים ירדו באופן משמעותי בשנות השישים, בזמן שבנות שלמדו לאחר רפורמות האוריינות בהודו ב־1948 החלו להקים משפחות. אולם מחקרים מהעת האחרונה טוענים כי ייתכן שהתאמות כמו אלה מגיעות מההשפעות הכלליות של חינוך ולאו דווקא מאוריינות מוגברת.
יש שהציעו כי ככל שהאוריינות בארץ מסוימת גבוהה יותר, תוחלת החיים ארוכה יותר, אם כי מבקרים טוענים כי מסקנה זו היא לאחר מעשה. אוריינות מועילה להשגה של רפואה טובה יותר בכמה צורות מעשיות מאוד (כמו האפשרות לקרוא מרשמים ולהבין את המסקנות של הרופא).
הקנייה ופיתוח של מיומנויות אורייניות
מיומנויות האוריינות הן יכולות מורכבות. זאת משום שכדי לפענח את הכתוב, להבין את הנקרא ולהביע מסרים בכתב, יש לשלוט בצופן האלפביתי של השפה, לרכוש ידע לשוני וידע כללי ולפתח מיומנויות חשיבה.
מוכנות לאוריינות
האורינות אינה נלמדת רק במסגרת בית הספר. היא מתפתחת אצל הילד כאשר הוא נחשף לגירויים לשוניים בסביבתו הטבעית וממשיכה להתפתח מהינקות ועד לזקנה. בהתאם לכך, המוכנות לאוריינות יכולה להעשות עוד בטרם רכישת הקריאה, מתוך החשיפה לספרות ילדים שמוצגת לילד על ידי הוריו או אדם משמעותי אחר. במקרים רבים פעילות זו נעשית בשעות הערב כהכנה לשינה.