cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דשונת
סיכונים
בשימוש לא נכון עלול הקומפוסט להכיל גם גורמים המעכבים את גדילת הצמח. לפני השימוש בקומפוסט חשוב לבדוק את ריכוז המתכות הכבדות בו – מתכות אלה הן יסודות מקבוצת מתכות המעבר אשר חלקן חיוניות להתפתחות הצמח אך בריכוזים מאוד קטנים וכאשר ריכוזן עובר סף מסוים הן הופכות לרעילות לרקמה הצמחית. בנוסף חשוב לבדוק בקומפוסט את הימצאותם של חומרים פיטוטוקסיים אחרים או חומרים רעילים לאדם. בקומפוסט עלולים להימצא גם גורמי מחלות קרקע או מיקרואורגניזמים המסוכנים לאדם אשר לא הושמדו בתהליך הקומפוסטציה או שהתפתחו כחלק מהאוכלוסייה החדשה בקומפוסט לאחר הבשלתו.
תקנים
כדי להימנע מחומרים בלתי רצויים בקומפוסט תקני משרד החקלאות דורשים בדיקה כימית וניסוי הקומפוסט לפני התחלת השימוש בו.
מרק קני ציפורים
מרק קִני ציפורים הוא מאכל מזרח אסייתי מסורתי הנחשב למאכל תאווה. נפוץ בעיקר בסין ובתאילנד.
תיאור
המרק עשוי מקן של סיס קיני המאכל המצוי במזרח אסיה, והבונה את קנו בקירות של מערות. סיס זה מדביק יחדיו עשב וחתיכות דגים בעזרת רוק ושיער, וכך יוצר קן שקערורי קטן במערות.
חלק מהקינים נאספים בריכוזים טבעיים של ציפורים, שאחד המפורסמים שבהם הוא המנזר בפצ'בורי שבתאילנד ויש גם בתי הארחה לציפורים שנבנו במיוחד למטרה זו. את הקִנים המשובחים, המכילים מעט חומרים זרים, מרתיחים בהרבה מים במשך שעה ואחר מגישים בקערת מרק. התבשיל הסופי רירי במידת מה נחשב במזרח למשקה המחזק את הגוף ואת הליבידו בפרט. יש הטוענים כי הוא מעורר תיאבון, לעומת אחרים המדווחים על תחושות של צרבת.
סוכנות החלל הנורווגית
סוכנות החלל הנורווגית (בנורווגית: Norsk Romsenter, בראשי תיבות: NRS, מילולית: מרכז החלל הנורווגי; באנגלית: The Norwegian Space Agency, בראשי תיבות: NOSA) היא סוכנות ממשלתית נורווגית הפועלת תחת אחריותו של משרד המסחר, התעשייה והדיג הנורווגי. היא הוקמה בשנת 1987 בשם: "מרכז החלל הנורווגי" בשילוב החלטתה של נורווגיה להצטרף לסוכנות החלל האירופית (ESA). בשנת 2019, הארגון שינה את שמו באנגלית לשם הנוכחי. המשרד אחראי על פיקוח ותיאום פעילויות החלל של נורווגיה, וכן פועל מול מוסדות סוכנות החלל האירופית, שנורווגיה חברה בה. אחד היעדים של המשרד הוא הגדלת הצמיחה במגזר החלל הנורווגי ב־10% מדי שנה. מטרות סוכנות החלל הנורווגית:
מדעי החלל
נורווגיה פעילה בתחום חקר השמש, האינטראקציה בינה לבין כדור הארץ. נורווגיה היא מהמדינות המובילות בחקר האורורה באמצעות רקטות מחקר, טלסקופים ולוויינים.
לוויינים
נכון לשנת 2021, לנורווגיה יש חמישה לוויינים שתפקידם לנטר את התנועה הימית הנורדית, והם: AISSat-1, AISSat-2, NorSat-1, NorSat-2 ו־NorSat-3.
משגרים ורקטות מחקר
נורווגיה מקיימת פעילות רציפה של שיגור רקטות מחקר אל שולי החלל, ללימוד האטמוספירה והאורורה.
טוביה אשבל
טוביה אשבל (1916–1995) היה יערן והמנהל הראשון של חבל הצפון בקק"ל. אשבל כיהן גם כנשיא "מועדון רוטרי צפת".
אשבל נולד בעקרון בשנת 1916, לחיה ולויק אשבל. פעל ליעור הגליל בשנים 1937–1995. היה ראש קבוצת כפר יערנים שהיוותה את הבסיס למושב ביריה של ימינו.
בשנת 1958 נטע ביער ביריה עצי ארז אטלנטי בעזרת זרעים שהביא מטורקיה, ולזכרו נקראת החלקה "מצפור הארזים ע"ש טוביה אשבל". אשבל היה אמור לפרוש מתפקידו בשנת 1983 אך בעקבות בקשתו של חיים צבן, מנהל פיתוח הקרקע בקק"ל, הסכים להקים את "המדרשה הגלילית לפיתוח הסביבה ושימורה" להעברת הידע המעשי שצבר לדור הצעיר. אשבל עמד בראש המדרשה בשנים 1983-1990.
אחיו ראובן אשבל פיתח מחרשה הנקראת "מחרשת אשבל".
מאור (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
בקלווה
בַּקְלָוָה (בטורקית: Baklava; בטורקית עות'מאנית: باقلوا) או בַּקְלָאווה (בערבית: بقلاوة) היא מאפה מתוק העשוי שכבות בצק פילו וביניהן מילוי של אגוזי מלך או פיסטוקים טחונים. המאפה ממותק בסירופ מי סוכר, שלעיתים כולל מי ורדים או דבש. הבקלוה הייתה מאכל מרכזי במטבח של האימפריה העות'מאנית.
בימינו, הבקלוה נפוצה במיוחד במטבח הטורקי, היווני, הפרסי והערבי, ונאכלת ברחבי המזרח התיכון, חבל הבלקן, המגרב ומרכז אסיה, בייחוד באזורים שהיו בעבר בשליטתה של האימפריה העות'מאנית. בישראל, הבקלווה היא קינוח אופייני במטבח של ערביי ארץ ישראל ושל יהדות עדות המזרח.
אטימולוגיה
האזכור הראשון למילה בקלוה באנגלית הוא משנת 1650, בהשאלה מטורקית עות'מאנית: باقلوا. השם בקלוה מופיע בשפות רבות אחרות עם הבדלי איות והגייה מינוריים.
ישנם היסטוריונים ובלשנים הסבורים שמקור שמה של הבקלוה הוא מהשורש המונגולי baγla- שפירושו "לערום" או "להצטבר", בשילוב עם הסיומת הטורקית -v, כאשר גם השורש baγla- שאול לשפה המונגולית מהשפה הטורקית. הבלשן הארמני סוואן נישאניאן מזהה את צורותיה הקדומות ביותר של המילה (לפני שנת 1500) במילים baklağı ו-baklağu, אותן הוא מזהה כפרוטו-טורקיות.
השם בערבית - בקלאווה (بقلاوة) - מקורו ככל הנראה גם כן בשפה הטורקית. ההגייה הערבית נעשתה להגייה השכיחה היום בעברית המודרנית.
היסטוריה
ישנן מספר השערות באשר לשורשיה הקדם-עות'מאנים של הבקלוה. חלק טוענים שמקורה בעוגת הפלסנטה שהייתה נפוצה ביוון וברומא העתיקה. אחרים מייחסים את מוצאה למאפי השכבות המסורתיים של העמים הטורקיים במרכז אסיה. יש המקשרים בינה לבין הלאוזינג', קינוח שקדים ערבי מימי הביניים.
ההיסטוריון האמריקאי-יווני ספרוס ווריוניס סבר כי מקור הבקלוה הוא בקינוח הביזנטי קופטופלאקוס (ביוונית: κοπτοπλακοῦς). השם (πλατσέντα) משמש עד היום באי לסבוס לציון קינוח דומה העשוי משכבות פילו ובמילוי בוטנים. על טענה זו נמתחה ביקורת רבה מצד מספר חוקרים, המצביעים על שורשיו הטורקיים של השם כעדות למקורו של המאכל במרכז אסיה.
הכנה
ברוב המטבחים מכינים בקלוה בתבניות אפיה מלבניות גדולות, עליהן מניחים עלי פילו דקיקים ששומנו באמצעות חמאה או שמן. בין שכבות הבצק מפזרים שכבות של אגוזים (לרוב אגוזי מלך או פיסטוק, לפעמים גם אגוזי לוז או בוטנים). ברוב המתכונים ישנן שכבות רבות של בצק ושל אגוזים, אך בחלקם מרוכזים האגוזים בשכבה אחת במרכז.
לפני האפייה, חותכים את הבקלוה למשולשים, מרובעים או מעוינים. לאחר האפייה (30 דקות, 180 מעלות צלזיוס) מוזגים מעל הבקלוה סירופ מי סוכר שלעיתים כולל גם דבש, לימון, או מי ורדים, ומאפשרים להם להיספג בבצק.
נהוג להגיש בקלוה בטמפרטורת החדר, ולקשט באגוזים או בפיסטוקים טחונים.
גרסאות מקומיות
ישנן גרסאות מקומיות רבות לבקלוה. באיראן נהוג להוסיף למילוי הל. באזרבייג'ן, נהוג להגיש פחלואסי במילוי אגוזים או שקדים בחג הנורוז. בגזיאנטפ נהוג להשתמש בפיסטוק הגדל במקום ולהגיש את הקינוח לצד קאימק.
אזרבייג'ן
הפחלאוה האזרית (Azərbaycan paxlavası) נאפית לרגל חג הנורוז. לעיתים קרובות, נעשה שימוש גם באגוזי לוז, הל, ציפורן וזעפרן. למילוי משתמשים באגוזים או בוטנים ובסוכר. בחלק מערי המדינה התפתחו גרסאות מעט שונות של הקינוח.
איראן
במטבח הפרסי נהוג להכין גרסה יבשה יותר של הבקלוה, הנחשבת לקלילה יותר מזו הנפוצה בטורקיה ובמזרח התיכון. המלית הנפוצה באיראן כוללת שקדים קצוצים ופיסטוקים ומתובלת בהל. לאחר האפייה משרים את הבקלוה במי ורדים. בקלוות שמקורן בערים יזד וקזווין נחשבות לאיכותיות במיוחד, ומשווקות בכל רחבי המדינה.
ארמניה
במטבח הארמני, הפחלאוה (Փախլավա) מתובלת בקינמון וציפורן.
טורקיה
במטבח הטורקי נהוג לפזר בין שכבות הבצק מילוי של פיסטוקים או אגוזים, ובאזורים רבים, מגישים מעליה גם קאימק או גלידה. באזור הים האגאי ממלאים את הבקלוה לעיתים קרובות בשקדים, ובאזור הים השחור, נהוג להשתמש גם באגוזי לוז.
העיר גזיאנטפ נודעה במיוחד בשל הבקלוה במילוי פיסטוק שמכינים בני המקום. מתכון זה נעשה מזוהה עם העיר בשנת 1871 בעקבות טבח טורקי בשם סלבי גולו (Çelebi Güllü) שלמד את המתכון בדמשק. בשנת 2013, הכריזה הנציבות האירופית על הבקלוה של העיר גזיאנטפ (Antep Baklavası) כמוגנת על-ידי אינדיקציה גאוגרפית. זהו למעשה המוצר הטורקי הראשון שזוכה לקבל הכרה כזו מהנציבות האירופית.
בגרסה נוספת הרווחת בטורקיה, נהוג לגלגל את הבצק ולחתוך אותו לגלגלים. בקלוה מגולגלת כזו קרויה במטבח הטורקי סאראיליאה (או סראגלי ביוון, כאשר סאראי הוא ארמון הסולטאן). בגירסות אחרות של הבקלוה השכיחות בטורקיה עושים שימוש בחלב במקום סירופ מי סוכר (גרסה הקרויה Sütlü Nuriye) ובמילוי הכולל לצד האגוזים גם שמנת (גרסה הידועה בשם Şöbiyet).
יוון
במטבח היווני המילוי הוא לרוב על בסיס אגוזי מלך ומתובל בקינמון ולעיתים גם בציפורן.
מדינות נוספות
הבקלוה פופולרית מאוד באזור הלבנט, כולל בישראל (בה היא פופולרית במיוחד במטבח של ערביי ארץ ישראל ובקרב יהודים עולי עדות המזרח), סוריה, לבנון וירדן. הבקלוה נפוצה גם בעיראק ובמדינות המגרב.
במדינות אלו הבקלוה נמכרת בגרסאות רבות ומגוונות. אחת הגרסאות הנפוצות היא המברומי ("מלופפת"), הידועה גם בשם בורמה, גרסה הדומה לסאראיליאה הטורקית, ופופולרית במיוחד במזרח ירושלים. מאפה זה בעל מילוי זהה לזה של הבקלוה הרגילה, אך צורתו מזכירה צינור והוא עשוי מאטריות קדאיף ולא בצק פילו. גרסה אחרת של הבקלוה הנפוצה באזור הלבנט היא הוורבאת (وربات). גרסה זו כוללת מילוי קרם וניל, נחתכת למשולשים, ונהוגה בעיקר בסעודת האפטאר בחג הרמדאן. בין יתר סוגי הבקלוה ניתן למנות גם את העיש אל-בולבול (عش البلبل, "קן הציפור"), עוגיה העשויה גם כן מקדאיף וממולאת בפיסטוק או קשיו; ואת הבלוריה, עוגיה בצורת כריך של פיסטוקים תחומים בשערות קדאיף קלויות המבושמות במי ורדים.בקלוה (ברומנית: baclava) היא קינוח פופולרי גם במטבח הרומני. הקינוח שכיח במיוחד בדרום ובדרום מזרח המדינה. הבקלוה נאכלת גם בבוסניה, שם היא ידועה בשם Ružice.
בשנים האחרונות פותחו גירסות פיוז'ן של הבקלוה, ובהם בקלוה במילוי שוקולד או עוגת גבינה בסגנון בקלוה.
Hard 2 Face Reality
Hard 2 Face Reality (בעברית: קשה להתמודד עם המציאות) הוא סינגל של התקליטן האמריקאי פו הדב, אשר הוקלט על ידי הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר והראפר האמריקאי ג'יי אלקטרוניקה. השיר יצא לאור ב-6 באפריל 2018, כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה של פה הדב, Poo Bear Presents Bearthday Music.
רקע
השיר נכתב בסוף שנת 2013 ותוכנן להתפרסם כבר באותה השנה. לאחר מכן, הוכרז כי צאתו תדחה בשנה עד שלבסוף נגנז. בנובמבר 2017, צצו שמועות בהן נאמר כי השיר עתיד לצאת לאור מחדש, ובאפריל 2018, אכן יצא השיר כסינגל מתוך אלבום הבכורה של פו הדב.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו כסינגל.
חזון ברוך ב'
חזון ברוך ב', או חזון ברוך היווני, הנקרא בלעז האפוקליפסה של ברוך, הוא אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך, אשר לא התקבלו בין כתבי הקודש.
הספר מיוחס לברוך בן נריה שהיה סופרו של הנביא ירמיהו. בספר 17 פרקים ו-177 פסוקים והוא מספר על המראות שראה ברוך בן נריה, כשעלה לבקר ברקיעים.
הספר יצא לראשונה ב-1886 כתרגום מנוסח סלאבי, וב-1896 נמצא נוסח יווני מפורט יותר. משערים שהסלאבי הוא קיצורו של היווני, הנוצרים הוסיפו בספר הוספות (בפרט בפרק ד'), וכן השפיעו על סגנונו הכללי.
מבנה הספר
פרק א' הקדמה. פרקים ב'-ג' הרקיע הראשון והשני, אנשי דור הפלגה. פרקים ד'-ה' הרקיע השלישי, עץ הדעת, היין, הנחש, והשאול. פרקים ו'-ט' מערכת השמש והירח. פרקים י'-ט"ז שכר ועונש. פרק י"ז חזרת ברוך לארץ.
תוכן הפרקים
פרק א' ברוך טוען כנגד האלוהים על חורבן ירושלים, מלאך נגלה אליו ומשביעו שלא יטען כנגד האלוהים והוא יראה לו את מסתורי השמים.
פרק ב' ברוך עולה לשמים דרך "שער השמים", שהיה רחב מהלך שלושים יום ועברוהו כמעוף הציפור. בתוך הרקיע ראה בקעה ובה בני אדם משונים, שהיו מבוני מגדל בבל.
פרק ד' ברוך הולך עם המלאך מהלך מאה שמונים וחמש יום (לא ברור אם עבר רקיע), שם ראה את השאול, ואת הנחש ששותה כל יום מן הים אמה אחת, ושלוש מאת ושישים נהרות ממלאים את הים, והגדולים שבהם אלפי, אבירוס וגריקוס. ברוך מבקש לראות את עץ הדעת, המלאך מראהו את הגפן שנטע סמאל, ומפרט את חטאי השכרות.
פרק ה' ברוך מבקש לדעת מה גודל בטנו של הנחש, המלאך משיבו: "בטנו כשאול והיא כככר עופרת [שעל מנת להשליכה צריך] שלוש מאות איש".
פרק ו'-ח' ברוך רואה את מערכת השמש: לפני השמש יוצא עוף החול, שמסכך על העולם מפני השמש. על כנפיו רשום באותיות זהב: "לא הארץ ילדני, ולא השמים ילדוני, כי אם כנפי השמים ילדוני" מאכלו מן השמים וטל הארץ ומצאתו יוצא התולעת וממנה הקנמון. בתחילת היום פותחים את שס"ה שערי השמש ונשמע רעם גדול ועוף החול קורא להכין את התרנגולים שבארץ לקרוא, העוף יוצא ופורש כנפיו, ואחריו השמש יוצא ומלאכים נושאים אותו ועטרה על ראשו, וכשמסים את סיבובו מורידים המלאכים את העטרה מן השמש, כי נטמא השמש, אחר שראה את מעשי בני אדם הרעים.
פרק ט' סדר הלילה: הלבנה יושבת ברכב ועמה הכוכבים, את הרכב מושכים פרים וכבשים ולפניו המון מלאכים. סיבה שהלבנה מתמעטת, לפי שכשחטא אדם לא נסתתרה אלא התגאתה, ואינה מאירה רק בלילה, כי היא לפני השמש כעבד לפני אדונו.
פרק י' ברוך בא לרקיע הרביעי, הוא רואה אגם מים וציפורים גדולות סביבו מזמרות לה' תמיד. מסביב לאגם זה מתקבצים נשמות הצדיקים וממימיו יורדים מים לארץ, להצמיח את הפירות.
פרק י"א' פ' א'-ז' ברוך בא לרקיע החמישי, שערו סגור ולא נפתח עד שבא מיכאל לקבל תפילות בני אדם. כשבא מיכאל, נשמע הקול יפתחו השערים ונפתחו בקול רעם. המלאך ומיכאל ברכו איש את רעהו.
פרק י"א פ' ח-יג מיכאל מחזיק ספל גדול, שבו יושמו מעשים טובים. המלאכים הממונים על הצדיקים הביאו סלים מלאים, המלאך שפך אותם לספל. הממונים על הבינונים הביאו סלים לא מלאים, ופחדו לגשת עד שעודדם מיכאל, מיכאל והמלאך נעצבו כי לא נתמלא הספל. המלאכים הממונים על הרשעים, באו ובקשו להתפטר מלהיות מופקדים עליהם, כי אין בהם שום דבר טוב, מיכאל לא מסכים מחשש שיגבר בהם הרוע.
פרק י"ב-ט"ז מיכאל מביא את הסלים לפני האלוהים, ויוצא וממלא שמן (הוא השכר). לצדיקים נתן פי מאה, לבינונים כפי מעשיהם, ולרשעים צוה למלאכים להענישם בכל מיני עונש.
פרק י"ז ברוך חוזר לארץ ומצוה: "כאשר ימצאכם חזון כזה כבדו גם אתם את האלוהים למען יכבדכם גם הוא"
יביע אומר
יביע אומר היא סדרת ספרי שאלות ותשובות של הרב עובדיה יוסף, הנחשבת ליצירתו העיקרית והחשובה ביותר. הסדרה מכילה 11 כרכים ועוד כרך מפתחות. שם סדרת הספרים לקוח מ: "יום ליום יביע אומר ולילה ללילה יחוה דעת". (יחוה דעת הוא שם סדרת ספרים אחרת של הרב יוסף), כאשר "יביע" הם ראשי התיבות של שמו, עובדיה יוסף בן יעקב, במהופך. הספר זיכה את המחבר בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת תשי"ד, בפרס הרב טולידאנו לספרות תורנית לשנת תשל"ח, ובפרס ישראל לספרות תורנית לשנת תש"ל.
בתחילה יצא קונטרס שנקרא 'יביע אומר-הוריות' שהופיע כשרק היה בגיל 17 בשנת תרצ"ח (1938) הקונטרס עוסק במסכת הוריות. (נדפס מחדש בחלק האחרון של ספרו יחווה דעת) לאחר מכן יצאו לאור הספרים העוסקים בשאלות ותשובות. על שם הספר קרוי בית ההוראה יביע אומר בראשות הרב אהרון בוטבול.
הכרכים
כבר בכרך הראשון הראה את גישתו המקלה, בפסיקתו כי מחללי שבת אינם בחזקת מומרים לכל התורה, דהיינו אינם בחזקת גוי, ולכן אם נגעו ביין אינם פוסלים אותו (יביע אומר, א יו"ד יא).
הכרך הראשון, שנכתב רובו בזמן שהותו במצרים, זכה להערכה עצומה בקרב חכמי התורה.
בשנת תשס"ט יצא כרך מפתחות לסדרה. בחודש טבת תשע"ה הופיעו עשרת כרכי שו"ת יביע אומר במהדורה חדשה בהוצאות מכון מאור ישראל. המהדורה כוללת אלפי גליונות וכתבי יד אשר נוספו על ידי הרב עובדיה במשך השנים, ומאות תיקונים.
ב-1971, ריכז בנו של הרב יוסף, הרב יצחק יוסף, את פסקי אביו מחמשת חלקי יביע אומר שיצאו עד אותה שנה. החוברת, שנקראה "ילקוט יוסף", נערכה בעידודו של הרב עובדיה ובפיקוחו. ב-1985 פורסם "ילקוט יוסף" לראשונה כספר, והוא עסק בהלכות קריאת שמע ותפילה. מאז יצאו כרכים נוספים של ילקוט יוסף מתוך מטרה של הרב יוסף לייצר טקסט הלכתי קצר ונוח, כך שכל יהודי, ואפילו אינו למדן, יוכל לעיין בו ולדעת כיצד לקיים מצוות יומיומיות. ילקוט יוסף נחשב כספר יסוד בקרב חלקים גדולים של היהדות הספרדית.
על כתיבתו של הרב יוסף כתב אריאל פיקאר, שיש בה "שפה גבוהה ומדויקת וסגנון ספרותי יוצא מן הכלל ביופיו ובווירטואוזיות הלשונית שלו. הרב יוסף הוא אמן של משחקי מילים ופרפזות מתוחכמות. מקצתם מופיעים כבר אצל מחברים אחרים, אך רובם חידושי לשון שלו".
פרס הרב קוק
באלול תשט"ו זכה הספר יביע אומר חלק א' לפרס הרב קוק שע"י עיריית ת"א-יפו. מתוך נימוקי ועדת השופטים לפרס:
קרב יוטלנד: סדר הכוחות
קרב יוטלנד (באנגלית: Battle of Jutland; בגרמנית: Skagerrakschlacht; תרגום: קרב מצר סקאגראק) היה קרב ימי גדול, היחיד שהתחולל במלחמת העולם הראשונה. הקרב התנהל בין הצי הגרמני הקיסרי לבין הצי המלכותי הבריטי, והתרחש בים הצפוני, מצפון-מערב לחצי האי יוטלנד, ב-31 במאי 1916. היה זה הקרב הימי הגדול ביותר בעידן אוניות השטח (להבדיל מנושאות מטוסים וצוללות), ואחד מן הגדולים בהיסטוריה של הקרבות הימיים, הן מבחינת מספר כלי השיט שהשתתפו בו משני הצדדים, והן בקוטר ובעוצמת התותחים שהופעלו בו. הקרב סימן את תחילת הקץ של סיירת המערכה, מחד, ומאידך היה זה הקרב הראשון בו השתתפה נושאת מטוסים (אם כי החלק שנטלה בקרב היה זניח). זהו גם אחד מן הקרבות השנויים ביותר במחלוקת בהיסטוריה הצבאית.
סדר הכוחות
הצי הגדול היה מחולק לשני כוחות עיקריים. צי אוניות המערכה (דרדנוט) היה הכוח העיקרי, בפיקודו של אדמירל ג'ון ג'ליקו עצמו. בכוח זה היו 28 אוניות מערכה ושלוש סיירות מערכה. אל אוניות המערכה התלוו שמונה סיירות משוריינות, שתים עשרה סיירות קלות, חמישים ואחת משחתות ומַקֶּשֶת אחת. לכוח זה נוספה אה"מ אנגדין (Engadine), שהייתה למעשה אחת מנושאות המטוסים הראשונות, ומטוסי הים שעליה היו אמורים לספק סיור אווירי. הכוח המשני של הצי הגדול, שמטרתו הייתה בעיקר סיור, היה שייטת סיירות המערכה, בפיקודו של אדמירל דייוויד ביטי. צי זה כלל שש סיירות מערכה, ארבע אוניות מערכה מהירות וחדישות, ארבע עשרה סיירות קלות ועשרים ושבע משחתות.
להלן פירוט סדר הכוחות בקרב יוטלנד, אוניות מערכה וסיירות מערכה.
קוטר התותחים הבריטיים היה גדול יותר, באופן כללי, מזה של הצי הגרמני, ומספרם היה רב יותר; הבריטים היו יכולים לירות מטח דופן (Broadside) במשקל כולל של קרוב ל-151,000 ק"ג, לעומת מטח במשקל של קרוב ל-61,000 ק"ג בלבד מן הצד הגרמני. עם זאת, האוניות הגרמניות היו בנויות טוב יותר ובצורה בטוחה יותר; הגרמנים למדו את לקחי קרב שרטון דוגר, והתקינו באוניותיהם אמצעי בטיחות רבים מפני התפוצצות פנימית, דבר שהבריטים לא יישמו. לחלק גדול מן האוניות בשני הצדדים הייתה גם יכולת לשגר טורפדו.
להלן השוואה נוספת בין עוצמות האש של אוניות המערכה הבריטיות והגרמניות:
טיפי
טִיפִּי (משפת בני הסו - בית/מעון) הוא אוהל בצורת חרוט, עשוי עור של ביזון, אשר היו מכינים האינדיאנים בני המישורים הגדולים באמריקה הצפונית.
בניית הטיפי מתבצעת על ידי השענת 3 מוטות עץ ארוכים זה על זה ליצירת ארבעון, שאורך כל מקצוע בבסיסו כשלושה מטר. אחר כך משעינים מוטות קטנים יותר על שלושת הראשיים ליצירת חרוט. את החרוט עוטפים ביריעות עור או בד. בדרך כלל משאירים בקודקוד הטיפי פתח ביריעה (הניתן לסגירה לפי הצורך) המאפשר אוורור דרכו יוצא האוויר החם ומהווה גם ארובה אם רוצים להדליק מדורה בתוך האוהל.
אוהלי טיפי אינדיאנים מהווים דוגמה לסוג של בנייה ורנקולרית.
מרטן גר
מַרְטֶן גֶר (בצרפתית: Martin Guerre) היה איכר צרפתי בן המאה ה-16, שעמד במרכזו של משפט התחזות מפורסם. שנים אחדות לאחר שעזב גר את משפחתו, הופיע אדם זר שטען כי הוא מרטן גר הנעדר. בזכות דמיונו הפיזי לגר ובקיאותו בפרטי חייו, עלה בידו לשכנע את הסביבה בזהותו. הוא תפס את אחוזתו של גר ואף חי עם אשתו ובנו במשך שלוש שנים. עם שובו של מרטן גר האמיתי, הועמד המתחזה למשפט בו נחשפה זהותו האמיתית והוא הוצא להורג. המקרה ממשיך להיחקר ולשמש השראה לסופרים, מחזאים ותסריטאים עד ימינו.
הופעתו של גר המתחזה
בקיץ 1556, שמונה שנים לאחר היעלמו, הופיע בארטיגה אדם הטוען להיותו מרטן גר. בשל הדמיון החזותי והבקיאות שגילה בפרטי חייו של מרטן גר, עלה בידו לשכנע את רוב שוכני הכפר בזהותו. חרף הספקות שהתעוררו, השתכנעו דודו פייר, ארבע אחיותיו וכן ברטראנד אשתו כי הוא אכן מרטן גר. "גר החדש" חי במשך שלוש שנים עם ברטראנד ובנה, הם העמידו יחדיו שני צאצאים, מהם שרדה בת אחת.
המשפט בריאֶה (Rieux)
המשפט נערך בשנת 1560 בעיר ריאֶה (Rieux). ברטראנד העידה כי תחילה האמינה באמת ובתמים שהאיש אכן בעלה, אולם מאז נוכחה לדעת כי אין הוא אלא מתחזה. הן ברטראנד והן הנאשם מסרו גרסה זהה לגבי יחסיהם האינטימיים לפני 1548, ומרטן המתחזה אף קרא עליה תיגר: אם תישבע כי הוא אינו בעלה, יסכים בשמחה להיות מוצא להורג, אך ברטראנד לא נעתרה לקריאתו. לאחר שנשמעה עדותם של יותר ממאה וחמישים איש, מתוכם רבים שאישרו את זהותו כמרטן גר (בכללם ארבע אחיותיו של גר), רבים שטענו כי הוא ארנו די-טיל, ורבים שסירבו לתמוך בצד זה או אחר, נגזר דינו של הנאשם למוות.
בקשת החנינה ושובו של גר האמיתי
מרטן המתחזה עתר מיד לחנינה בפני הפרלמנט בטולוז. ברטראנד ופייר נעצרו בעוון האשמות שווא, ובמקרה של פייר, גם בשידול לעדות שקר. "מרטן" שטח את טיעוניו ברהיטות, והשופטים בטולוז נעתרו והשתכנעו לגרסתו שלו על פיה אולצה ברטראנד להעיד עדות שקר על ידי פייר תאב הבצע. הנאשם עבר חקירה נוקבת אודות עברו, הצהרותיו נבדקו ולא נמצאו בהן כל סתירות.
בשלב זה חל מפנה דרמטי, עם הופעתו הבלתי צפויה של מרטן גר האמיתי, כשהוא צולע על רגל עץ. אמנם כשנשאלו אודות עברם עלה בידי מרטן המתחזה לענות טוב יותר ממרטן האמיתי אשר נשכחו ממנו פרטים אחדים, אולם ברגע שהוצגו שניהם בפני משפחת גר נחתם המשפט: פייר, ברטראנד, וארבע אחיותיו זיהו פה אחד את מרטן האמיתי. במשפט החוזר, בו יוצג על ידי מישל דה מונטן הצעיר ובו טען לחפותו, יצא המתחזה אשם בניאוף והונאה ונידון למוות. עם תום המשפט וטרם הוצאתו להורג, התוודה ארנו די-טיל כי רעיון ההתחזות עלה במוחו לאחר ששני אנשים זיהו אותו בטעות כגר. אז גמלה בליבו ההחלטה לתפוש את מקומו, כששני קושרים מסייעים לו באיסוף מידע. הוא התנצל על כל מעשיו, במיוחד בפני ברטראנד על כי הונה אותה. ההוצאה הפומבית להורג בתלייה בוצעה ארבעה ימים מאוחר יותר ב-12 בספטמבר 1560, ליד ביתו של מרטן גר בארטגיסט.
פייר גר וברטראנד זוכו מכל אשמה: השופטים האמינו כי ברטראנד באמת ובתמים הולכה שולל בידי ארנו די-טיל.
סיפורו של מרטן גר האמיתי
מרטן גר האמיתי סיפר כי במהלך היעדרותו הארוכה היגר לספרד, שם עבד בשירותו של הקרדינל פרנסיסקו דה מנדוזה ומאוחר יותר בצבאו של פדרו דה מנדוזה. כחייל בצבא הספרדי נשלח לפלנדריה ולקח חלק בהתקפה הספרדית על סנט קוונטין ב-10 באוגוסט 1557. במבצע צבאי זה הוא נפצע ונאלצו לקטוע את רגלו.
הוא חי תקופה מסוימת במנזר בטרם חזר לכפרו. סיבת חזרתו, בדיוק בעת שהתרחש המשפט, לא הובהרה. בתחילה סירב גר לקבל את התנצלויותיה של אשתו, בטענו כי היה עליה להכירו טוב מכדי לטעות בזהותו.
סקירה ופרשנויות
שני דו"חות נכתבו על המשפט בתקופת התרחשותו, האחד על ידי Guillaume Le Sueur ב-1561 והשני, הידוע יותר – על ידי אחד מהשופטים במשפט בטולוז, Jean de Coras, ב-1596.
ניתוח מפורט של המקרה נכתב ב-1983 על ידי נטלי זימון דייוויס, פרופסור להיסטוריה מאוניברסיטת פרינסטון. בספרה מעלה דייוויס סברה כי ברטראנד ידעה כי ארנו הוא מתחזה, אך העלימה עין ושיתפה פעולה במעין הסכמה שבשתיקה, שכן הייתה זקוקה לבעל לצדה וזכתה מארנו ליחס נאה. דייוויס נשענה בטענתה על הסבירות הנמוכה שאשה תטעה כך בזיהוי בעלה למרות השנים שחלפו, על עצם תמיכתה בו עד המשפט (ובמובן מסוים אף במהלכו), וכן על הסיפור האינטימי שחלקו יחדיו אשר נראה כי תואם מראש. ההיסטוריון רוברט פינליי מתח ביקורת על מסקנתה של דייוויס במאמרו משנת 1988. לטענתו, ברטראנד באמת ובתמים הולכה שולל (כפי שנטו להאמין אחרים בני זמנה, ובכללם השופטים) וכי דייוויס ניסתה להתאים מודל סוציולוגי מודרני לתיאור ההיסטורי. הוא הצביע על סבירות נמוכה לשיתוף פעולה מצד ברטראנד, שכן בכך הייתה מסתכנת בהאשמות כבדות משקל של שותפות לדבר עבירה וניאוף. דייוויס יצאה כנגד טיעוניו של פינליי במאמר תגובה משנת 1988.
ספרות וקולנוע
במרוצת הדורות משך הסיפור את תשומת לבם של יוצרים, ביניהם אלכסנדר דיומא האב, אשר כלל גרסה בעלת אופי בדיוני של הסיפור בספרו "שתי הדיאנות" ובסדרת הספרים "פשעים מפורסמים" (1841). הרומן ההיסטורי "אשתו של מרטן גר" שנכתב בידי ג'נט לואיס, פורסם לראשונה ב-1941 וסיפק השערות בדבר מניעיה האמיתיים של ברטראנד.
נטלי דייוויס שימשה כיועצת לסרט "שובו של מרטין גר" אשר יצא ב-1982 (בבימויו של דניאל ויניי ובכיכובם של ז'ראר דפארדיה ונטלי ביי). הסרט נותר נאמן ברובו לתיאור ההיסטורי, פרט להסבר הבדוי בדבר מניעיה של ברטראנד המובאים בסופו. ב-1993 יצאה גרסה מחודשת של הסרט תחת השם סומרסבי, הפעם בהוליווד בכיכובם של ג'ודי פוסטר וריצ'רד גיר, בו הועבר אתר ההתרחשות לארצות הברית שלאחר מלחמת האזרחים. מחזמר בשם מרטן גר שנכתב על ידי קלוד-מישל שנברג ואלן בובליל (שזכו לפרסום בזכות המחזמר "עלובי החיים"), הוצג בהצגת בכורה בתיאטרון אדוארד שבלונדון בשנת 1996, וגם סופו אינו נאמן למקור ההיסטורי.
הגן הבוטני של מילאנו
הגן הבוטני של מילאנו (Orto Botanico di Brera), המשתרע על פני שטח של 5,000 מ"ר וכולל כ-300 מיני צמחים, נמצא מאחורי הגלריה לאומנות בררה (Pinacoteca di Brera) ב Via Brera 28 שבמרכז מילאנו. הוא מופעל על ידי אוניברסיטת מילאנו ופתוח לציבור בימי השבוע ללא תשלום (לא כל השנה).
הגן נוסד על ידי פולגנציו ויטמן (Fulgenzio Vitman) בשנת 1774, בעת שלטונה של הקיסרית האוסטרית מריה תרזה. בעת הקמתו היו בגן צמחי מרפא, אשר שימשו את הסטודנטים לרפואה ולרוקחות. בשנת 1998 שוקם הגן, לאחר שהוזנח תקופה ארוכה. יחד עמו, הוקם מצפה הכוכבים המצוי במקום. הגן בנוי מערוגות צמחים מלבניות, אשר מגודרות על ידי לבנים. כן מצויה בה בריכה אליפטית מהמאה ה-18 וחממה, המשמשת היום את האקדמיה לאומנות יפה. בנוסף למינים הבוטנים אשר עיצובם התבסס על הארכיטקטורה של העבר, כגון אלו המיוחסות לג'וזפה פיארמריני, מצויה בגן בריכה מהמאה ה-18 שבה הם גדלים אירוסים ונימפאות.
חלקות הגן הן אלו: בין הצמחים המצויים בה: אחת העתיקים מבין עצי גינקגו דו-אונתי באירופה, ועצים מהמינים Firmiana simplex, Juglans nigra,  Pterocarya fraxinifolia ו -טיליה
מרסלו הוארטס
מרסלו "מרסליניו" טייפו הוארטס (בפורטוגזית: Marcelo "Marcelinho" Tieppo Huertas; נולד ב-25 במאי 1983) הוא כדורסלן ברזילאי, בעל אזרחות איטלקית, המשחק בעמדת הרכז בקבוצת טנריפה מליגת העל הספרדית.
תחילת הקריירה בברזיל
הוארטס נולד בעיר סאו פאולו שבברזיל, והחל לשחק כדורסל בקבוצות הצעירות של מועדון "פיניירוס" שבסאו פאולו. בשנת 2001, לאחר לימודיו התיכוניים בעיר קופל שבטקסס, חזר הוארטס לסאו פאולו והחל את הקריירה המקצועית בקבוצת "פאוליסטאנו" המקומית. בשתי העונות הבאות עבר לסירוגין בין שתי קבוצות הכדורסל המקומיות, פיניירוס ופאוליסטאנו, ובעונת 2002/2003 זכה בתואר "תגלית העונה בליגת העל הברזילאית".
אירופה
בשנת 2004 עבר הוארטס לחובנטוד בדאלונה הספרדית, ושיחק בשורותיה עד עונת 2006/2007, בה השתתף לראשונה בליגת היורוליג. בעונה הבאה שיחק בקבוצת בילבאו באסקט הספרדית, ולאחר מכן עבר לפורטיטודו בולוניה האיטלקית, בה שיחק במשך עונה אחת. 2009/2010 הייתה עונת הפריצה של הוארטס בקריירה כשהוביל את קבוצתו, קאחה לבורל ויטוריה, לאליפות הליגה הספרדית והוכיח כי ביכולתו לשחק גם ברמה הגבוהה ביותר באירופה - ליגת היורוליג. הוארטס המשיך לשחק בוויטוריה גם בעונה הבאה, שמבחינה סטטיסטית הייתה הטובה ביותר שלו בקריירה, כשקלע 10.3 נקודות וחילק 5.5 אסיסטים בממוצע למשחק ביורוליג, וכן הוביל את הליגה הספרדית עם 5.9 אסיסטים למשחק. באוגוסט 2011 חתם במעצמה הספרדית ברצלונה, ושיחק בשורותיה עד עונת 2014/2015. עם ברצלונה, בה שימש לרוב כרכז הפותח, זכה הוארטס בשתי אליפויות נוספות בליגה הספרדית, וכן בגביע הליגה הספרדית.
NBA
ב-9 בספטמבר 2015 חתם הוארטס על חוזה לעונה אחת בלוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA. בעונתו הראשונה בלייקרס קלע 4.5 נקודות בממוצע למשחק כמחליפו של הרוקי דיאנג'לו ראסל, ובסיומה חתם על הארכת חוזה בקבוצה לשנתיים נוספות עבור כ-3.2 מיליון דולר.
במהלך עונת נשלח בטרייד ליוסטון רוקטס בתמורה לרכז טיילר אניס, אך נופה מהקבוצה בטרם שיחק במדיה.
החזרה לאירופה
לקראת עונת חזר הוארטס לשחק באירופה, כשחתם על חוזה בקבוצת סאסקי בסקוניה ויטוריה.
לאחר שנתיים בוויטוריה חתם על חוזה בטנריפה, אף היא מליגת העל הספרדית.
נבחרת לאומית
הוארטס חבר קבוע בנבחרת הכדורסל של ברזיל מאז 2005, אז השתתף באליפות אמריקה וזכה עם ברזיל במדליית הזהב. באליפות אמריקה 2009 זכה הוארטס עם נבחרתו במדליית זהב נוספת, וב-2011 הפסיד במשחק הגמר לנבחרת ארגנטינה וזכה במדליית הכסף.
בטורניר גביע העולם בכדורסל 2019 קלע הוארטס 7.6 נקודות למשחק, ונבחרתו סיימה במקום ה-13.
כשל המצוקה היחסית
כשל המצוקה היחסית (נקרא גם פנייה אל הבעיה החמורה ביותר) הוא כשל לוגי מקבוצת כשלי אי-רלוונטיות מסוג מליח אדום המתרחש כאשר נעשה ניסיון להציג את התופעה הנדונה כתופעה בלתי חשובה שיש להתעלם ממנה, או כתופעה הרבה פחות שלילית מכפי שהיא על ידי השוואתה לתופעה בלתי רלוונטית הנתפסת כחמורה הרבה יותר. ההנחה בכשל המצוקה היחסית היא שהבעיות הנתפסות כחמורות ביותר בעולם מצדיקות התעלמות מבעיות הנתפסות כחמורות פחות. שימוש נפוץ בכשל זה נעשה באמצעות התגובה: "אבל יש ילדים רעבים באפריקה". כשל זה יכול לשמש גם כדי להציג תופעה באור שלילי על ידי הצגת התופעה הטובה ביותר.
מבנה
או:
דוגמאות
דוגמה ב'
דוגמה ג'
בעיות המילניום של מכון קליי
בעיות המילניום של מכון קליי הן שבע השערות מתמטיות בולטות, אשר נקבעו בשנת 2000 על ידי מכון קליי למתמטיקה כבעיות פתוחות אשר פתרון כל אחת מהן מזכה בפרס כספי בסך 1,000,000 דולר. הבעיות הוכרזו לכבוד פתיחת האלף השלישי לספירה. מאז הוכרז הפרס נפתרה רק אחת מן הבעיות - השערת פואנקרה.
פרס על הפרכה
בבעיית P מול NP היחס להפרכה ולהוכחה זהה מבחינת הפרס. ביתר הבעיות, הפרכה תזכה את הפותר בפרס, רק אם מכון קליי ימצא שלאור ההפרכה הבעיה נסגרה. אחרת יכול מכון קליי לנסח את הבעיה מחדש עם תנאים חלשים יותר בצורה שההפרכה לא תסתור אותה, ולהעניק (לפי שקול דעתו) פרס מוקטן עבור ההפרכה. הפרס המוקטן לא יהיה על חשבון הפרס המוצע לבעיה, אלא ממקורות מימון אחרים.
הוכחות
בנובמבר 2002 פרסם גריגורי פרלמן מתווה להוכחה ל"השערת הגאומטריזציה של תרסטון", שהשערת פואנקרה היא מקרה פרטי שלה. פרלמן בחר לפרסם את עבודתו בדרך לא רגילה - באמצעות האינטרנט, ולא בכתב עת העובר ביקורת עמיתים, ובכך נמנע מלקיים את אחד התנאים לקבלת הפרס. למרות זאת, במרץ 2010 הוצע הפרס לפרלמן, אך זה דחה את קבלתו.
לקריאה נוספת
<DIV dir=ltr> </DIV>
נהר ברוניי
נהר ברוניי הוא נהר הזורם דרך ברוניי ונשפך אל מפרץ ברוניי לכיוון צפון-מזרח. על גדותיו של הנהר עומד ארמון איסטנה נורול אימאן שהוא מעונו הרשמי של סולטאן ברוניי. זהו אגן הנהר הגדול במחוז ברוניי ומוארה, המחוז הקטן ביותר אך המאוכלס ביותר. הנהר זורם דרך בירת המדינה בנדר סרי בגוואן, ומעליו בנוי הכפר המסורתי קמפונג אייר.
היסטוריה
בעבר שלטה סולטנות ברוניי בכל בורנאו, כולל חלקים מהפיליפינים ואינדונזיה. בגלל הג'ונגל העבות של האזור, התחבורה והתקשורת באזור הייתה נעשית תמיד באמצעות סירות. הדבר הוביל להקמה של יישובים מסורתיים לצד נהרות ומקווי מים. דרכי מים אלו סיפקו תחבורה נוחה בסביבת ג'ונגל ואספקת מזון.
בשנת 2006 המשרד לאיכות הסביבה, הגנים והנופש של ברוניי, יזם מסע ניקיון. סך של 3.9 מיליון דולר הוקצו לפרויקט הניקיון, בנוסף ל-90,000 דולר לאיסוף הפסולת מבית לבית.
אתרים
קמפונג אייר הוא כפר ברוניאני מסורתי על כלונסאות מעל נהר ברוניי. זו הייתה הבירה של ברוניי במשך מאות שנים בתקופת הסולטנות של ברוניי וכן תחת החסות הבריטית. כעת היא חלק מהבירה בנדר סרי בגוואן.
לאורך גדות הנהר נמצאים כמה מהאתרים ההיסטוריים של ברוניי בהם:
באזור קוטה באטו נמצא מוזיאון ברוניי שהוא המוזיאון הלאומי של המדינה. המוזיאון נמצא על גבעה המשקיפה על הנהר. בקרבת מקום נמצאים גם המוזיאון הטכנולוגי של מלאי, והמוזיאון הימי של ברוניי דרוססלאם.
האתר הארכאולוגי לימאו מאניס שמתוארך לשושלת סונג הסינית (960–1279 לספירה) נמצא לצד נהר לימאו מאניס שמזין את נהר ברוניי.
ארמונו של הסולטאן של ברוניי הסולטן חסן אל-בולקיה, איסטנה נורול אימאן, נמצא על גבעה המשקיפה על נהר ברוניי.
קתדרלת בורדו
היסטוריה
הקתדרלה נחנכה ב-1096 על ידי האפיפיור אורבנוס השני. מהמבנה הרומנסקי המקורי נותר רק קיר בספינה הראשית. ב-1137 נישאה בכנסייה זו אלינור מאקוויטניה ללואי השביעי, מלך צרפת, מספר חודשים לפני שהוכתר כמלך. השער המלכותי הוא מהמאה ה-13 בעוד ששאר המבנה נבנה במאה ה-14 והמאה ה-15 בסגנון גותי מאוחר. בחזית המערבית חלון רוזטה בסגנון הלהבות (Flamboyant) וצמד צריחי תחרה מחודדים.
שמחת עניים
שמחת עניים הוא שמו של קובץ השירים השני מאת המשורר העברי נתן אלתרמן, אשר ראה אור בארץ ישראל המנדטורית בשנת 1941, ונחשב לאחת מפסגות יצירתו של אלתרמן.
מחזור השירים כתוב בלשון כמו־תנ"כית ומכיל שבעה פרקים ובהם כמה עשרות שירים שבהם פונה המספר (ה"מת") אל אהובתו (ה"בת"). תוכן השירים חידתי וקשה להבנה ולפירוש, והקובץ כולו נחשב מאז פרסומו לאחת היצירות המסתוריות והמסובכות לפירוש בספרות העברית. חוקרי ספרות רבים פרסמו פירושים משלהם לקובץ.
שם
הצירוף, "שמחת עניים", נלקח משיר המלחמה של שמואל הנגיד 'אלוה עוז', המספר על הניצחון הבלתי-צפוי במלחמה בין צבא ממלכת גרנדה, שבראשו עמד שמואל הנגיד, לבין צבא אלמריה, שבראשו בן עבאס, המשנה למלך, אויבו האישי של הנגיד.
מקורות ספרותיים
יונתן רטוש טען כל חייו שספר שיריו "חֻפה שחורה" (1941) הוליד את "שמחת עניים" של אלתרמן. באווירה הפוליטית של התקופה נמנע אלתרמן, יחד עם שאר חבורת טורים, להתפעל מיצירת המשורר המקורב לרוויזיוניזם, אולם בינם לבין עצמם הייתה התפעלות גדולה מספר השירים. לאחר מותו של רטוש פרסם יעקב אורלנד את ספרו "כ"ז שירים - נתן היה אומר", ובו השיר "שמחת עניים" המוקדש להשפעה האדירה של "חֻפה שחורה" על לאה גולדברג, נתן אלתרמן ואברהם שלונסקי, וכן תגובת הכעס של שני האחרונים. בשיר אלתרמן מתואר מגיב בתדהמה ותסכול לנוכח השיר "על חטא", והוא נחתם במילים . בכך אישר אורלנד את טענתו של רטוש.
פרשנות
מרדכי שלו סבר שקובץ השירים – שנכתב בארץ ישראל בתקופת השואה ומלחמת העולם השנייה – עוסק ביחסי היהדות ההיסטורית והציונות, כשהאחרונה גואלת את עם־ישראל אך עלולה להמית את היהדות. לעומתו, רחל כצנלסון-שזר ואידה צורית סברו שהמדובר באומה היהודית אל מול ההיסטוריה שלה. עוזי שביט סבר שהספר מבוסס על "החרדה לגורל העם היהודי" ולגורל תרבות המערב אל מול כיבושי גרמניה הנאצית. לפי פירוש אחר השירים עוסקים בקנאתו של המספר המת לאהובתו החיה, ולפיכך במרכז קובץ זה עומדת שאלת ההתמודדות האנושית עם המוות והאופן בו בכל זאת גובר הרצון לחיים, גם אם הוא רק 'שמחת עניים'.
כברבות מיצירותיו האחרות של אלתרמן, נודע בקובץ השירים תפקיד חשוב למוטיב "השיבה המנצחת", שבה הצד שהפסיד או גורש או נדחה שב מאוחר יותר כמנצח.
רמזים ספרותיים
בשירים רמזים רבים למקורות יהודים שונים ואף לשירי שייקספיר.
בשירים שביצירה שמחת עניים נעשה שימוש, הן באופן מפורש והן ברמיזות, בכתבי התנ"ך, בסידור התפילה, ובטקסטים מעולם המסורת היהודית. למשל בשיר המבוא "שמחת עניים" – "כִּי בָּא מַשְחִיתְךָ" עשוי להילקח מהפסוק "ולא יתן המשחית לבוא אל בתיכם לנגוף" (שמות י"ב י"ג), וכן: "וּמַשוֹט מַפְחִידִי יָגַעְתָּ / וְאֶת בְּנִי יְחִידִי רִגַעְתָּ / וְכוֹחֵךְ כְּחָרָש רִקַעְתָּ / וְאֵין עֵד וְעוֹזֵר רָק אַתְּ", שבהן רמיזה לעקדת יצחק שנמנעה.
וב"שיר המחול" המופיע בהמשך: "צוֹעָקָה צוֹעָקָה אַהֲבַת הָעַיִט", המחזירה את שטף הרגשות ממעמד של עקידה למעמד של ברית בין הבתרים ("וירד העיט על הפגרים, וישב אותם אברהם". בראשית ט"ו, י"א), כאשר המושג "אהבת העיט" מוצג כאן כאוקסימורון, שכן ה"אהבה" באה דווקא מידי העיט המבשר על המוות.
ברכת הטוב והמיטיב
בִּרְכַּת הַטּוֹב וְהַמֵּיטִיב היא ברכה בהלכה היהודית הנאמרת על אירוע משמח. נוסח הברכה:
ביאור הברכה והגדרתה
ברכת הטוב והמיטיב משמעותה "טוב" - לי, "ומיטיב" - לאחרים. יש להבדיל בין ברכה זו, שהיא ברכת השבח, לבין הברכה הרביעית מברכת המזון, שגם בה נאמרות המילים "הטוב והמיטיב", ומכונה גם היא בשם זה בלשון חז"ל.
שמועה טובה
יש לברך ברכה זו כאשר שומעים שמועה טובה המחייבת אמירת ברכת שהחיינו, וכאשר שמועה זו טובה לא רק למברך אלא אף לאחרים, כגון בשעת לידת בן זכר אשר טובה לאב ולאם מברכים שניהם ברכה זו, וכן מי שיש לו שדה בשותפות עם אחר, ויורדים גשמים - מברך הטוב והמיטיב.
שתיית יין
מקרה נוסף בו מברכים ברכה זו, כאשר שותים מכמה יינות, מברכים על היין השני בטוב והמטיב, שאנו מודים על ריבוי היין, אך בזה נצרכים עוד שלושה תנאים. 1. שהיין השני לא יהיה גרוע יותר מהראשון. 2. שישתו בשותפות שני אנשים או יותר משני היינות, ובחדר אחד. 3. שעדיין יהיה קיים מהיין הראשון. '''תנאי קודם למעשה: ''' שכאשר ידוע לו על אחד מהיינות שהוא יותר משובח, הרי הוא צריך להקדימו לברכת "הגפן", ובכך מפסיד את ברכה זו, משום שחסר לו את התנאי הראשון.
הברכה בימינו
בימינו יש מקומות שנשכחה ברכה זו, וזאת משום שעד לפני עשרים שלושים שנה לא היה קיים כל כך ריבוי יינות, בשל מחסור ביינות עם הכשר טוב, למעט בקהילות פולין. וברכה זו חלה כאשר מתקיימים התנאים לעיל. ויש החוששים בכלל העיקרי הדורש לברך רק על "יין משובח יותר" ויש שחששו לדעות שברכת הגפן שבירך על היין הראשון פטרה את כל היינות שבבית, ובאופן כזה אין מברכין הטוב והמיטיב.
לעומתם, פוסקים רבים טוענים כי החששות בברכות גורמים למיעוט ברכות בימינו וודאי שלא לזה התכוונו חכמים. לכן מורים שאין לחשוש ובכל מצב של שמחה או של יין חדש שברור שאינו פחות טוב מהיין הקודם (בטעם, באחוז האלכוהול, במחיר, במראה וכו') יש לברך את הברכה.
אזכורים נוספים
בתלמוד מבואר שאחד האמוראים הקשה מדוע אין מברכים ברכת הטוב והמיטיב בזמן התחדשות הלבנה למסקנת התלמוד הטעם שכך הוא דרך הלבנה שמתחסרת ומתחדשת כל חודש:
עוד אמרו בתלמוד שלעתיד לבוא אף על בשורות רעות שכיום יש לברך עליהם 'ברוך דיין יברכו 'הטוב והמיטיב':
קרחון קרסנט (אלסקה)
קרחון קרסנט (באנגלית: Crescent Glacier) הוא קרחון הממוקם במדינת אלסקה שבארצות הברית. הקרחון זורם לכיוון צפון-מעכב, לאורך הגדה המזרחית של פיורד קולג'. הקרחון ממוקם 89 קילומטרים ממערב לעיר ואלדז.
אורכו של הקרחון 9 קילומטרים.
גילוי ומיפוי הקרחון
קרחון קרסנט התגלה בשנת 1899 על ידי משלחת הארימן לחקר אלסקה (Harriman Alaska expedition).
מקור השם
שמו של קרחון קרסנט ניתן לו בשנת 1899 על ידי חברי משלחת הארימן לחקר אלסקה (Harriman Alaska expedition).
שיווי משקל מקוטע
התאוריה נוסחה ב-1972 על ידי סטיבן ג'יי גולד מאוניברסיטת הרווארד וניילס אלדריג' מהמוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע. השניים הציעו תאוריה זו כהסבר לקצב השינוי האבולוציוני לאורך זמן גאולוגי כפי שקצב זה מתבטאת ברצפי מאובנים. לפי מודל אבולוציוני שהיה מקובל בידי מספר ביולוגים עד לניסוח תאוריית שיווי המשקל המקוטע, שינוי אבולוציוני שעשוי להביא ליצירת מין חדש מתחולל בהדרגתיות ולאורך זמן ממושך, ועשוי להימשך מאות אלפי שנים עד מיליוני שנים ויותר. תאוריה זו מכונה "הדרגתיות פילטית" או הדרגתיות. אומנם רוב המומחים, כולל דרווין והמומחים בימיו טענו להבנה הדומה לשיווי משקל מקוטע, עם בסיס ראייתי.
על פי תאוריית שיווי המשקל המקוטע, שינויים אבולוציוניים המביאים להיווצרותם של מינים חדשים, עשויים להתרחש גם במהירות רבה יותר, כאשר בתקופות הזמן שעוברות בין שינויים מהירים אלה, נשמרת ההתפלגות של האללים על פני הזמן באוכלוסייה, וזאת בהיעדר לחצי ברירה טבעית. ככל הנראה אבולוציה בשיווי משקל מקוטע הייתה נפוצה יותר מאשר אבולוציה הדרגתית במהלך ההיסטוריה האבולוציונית של מינים רבים. תאוריית שיווי המשקל המקוטע עשויה להסביר את הימצאותם של רצפי מאובנים המעידים על אבולוציה מהירה יותר מכפי שניתן להסביר לפי תאוריית ההדרגתיות. שתי התאוריות – שיווי המשקל המקוטע וההדרגתיות – מתייחסות למהירויות ולמקצבים שונים של התהליך האבולוציוני.
פרד אסטר
פרד אסטר (באנגלית: Fred Astaire; 10 במאי 1899 - 22 ביוני 1987) היה רקדן, כוריאוגרף, זמר ושחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה
פרד אסטר נולד בשם פרדריק אוסטרליץ (Frederick Austerlitz) באומהה, נברסקה, שבארצות הברית. אביו היה בן להורים יהודים מאוסטריה שהמירו את דתם לנצרות קתולית, ואמו הייתה בת למהגרים מגרמניה. הוא מקושר במיוחד לשחקנית ג'ינג'ר רוג'רס, איתה שיחק בעשרה סרטים מוזיקליים. כישרונו הייחודי כרקדן גרם למבקרים רבים לתאר אותו כרקדן הטוב ביותר שהיה אי פעם בהוליווד.
השם "אסטר" אומץ על ידיו ועל ידי אחותו אדל כשהיו כבני חמש. מקורו, כנראה, בשם המשפחה של דודם ל'סטאר (L'Astaire). מקורות רבים טוענים שבני משפחת אסטר הופיעו בסרט בשם פנקון, הצרצר (Fanchon, the Cricket) בכיכובה של מרי פיקפורד ב-1915, אך זהו מיתוס (למרות שיש המאמינים שהם נכחו בזמן ההסרטה).
בשנות ה-20, פרד ואדל הופיעו בברודוויי ובלונדון. בשנים אלה הכיר אסטר את איל ההון ג'ון היי ויטני שהחליט לטפח את הקריירה של הרקדן הצעיר. ויטני דאג לאסטר לחוזים בברודוויי וב-1933 החתים אותו באולפני RKO, שם יצר את רוב סרטיו בהם לוהק יחד עם ג'ינג'ר רוג'רס.
פרד אסטר נפטר ב-1987 מדלקת ריאות בגיל 88. הוא נקבר בקליפורניה. בקשתו האחרונה הייתה להודות לכל מעריציו במשך השנים על תמיכתם בו.
פילמוגרפיה נבחרת
† סרטים משותפים לאסטר ולג'ינג'ר רוג'רס
יהודה המכבי (הנדל)
יהודה המכבי (באנגלית: Judas Maccabaeus) היא אורטוריה בשלוש מערכות מאת גאורג פרידריך הנדל, מס' 63 ברשימת יצירותיו, משנת 1746, המבוססת על לברית מאת תומאס מורל, שכתב בהמשך לבריות לעוד שלוש אורטוריות של הנדל ובשלהי חייו כתב תיאור מרתק של שיתוף הפעולה שלו עם הנדל. האורטוריה תוכננה כשבח ל, עם שובו עטור ניצחון מקרב קלודן (16 באפריל 1746). מורל כתב בלברית המודפסת של האורטוריה הקדשה לדוכס קמברלנד מילים אלה: "דיוקן חיוור של מצביא חכם לאמיתו, אמיץ ובעל מידות טובות." קטלוגים אחרים של יצירות הנדל מתייחסים לאורטוריה כ-HG XXII; ו-HHA 1/24.
תקציר העלילה
הלברית של מורל מבוססת על ספר מקבים א', פרקים ב'-ח'), עם מוטיבים שנוספו מ"קדמוניות היהודים" מאת יוספוס פלביוס.
האירועים המתוארים באורטוריה לקוחים מן התקופה של 160-170 לפנה"ס, כאשר ארץ יהודה הייתה תחת שלטון הממלכה הסלאוקית, שהציבה לה למטרה להשמיד את הדת היהודית. היהודים הצטוו לעבוד את זאוס, ורבים מהם צייתו מאימת הרדיפות, אך היו שסירבו להיכנע לגזרה. אחד המתקוממים היה הכוהן הקשיש מתתיהו, שהרג יהודי אחר, כשזה עמד לעבוד עבודה זרה. אחרי שהרס מזבח אלילי, נמלט מתתיהו אל הגבעות וקרא אליו את מי שהיו מוכנים להילחם על אמונתם. המוזיקה של הנדל מתארת את הלכי הרוח המשתנים של היהודים כשמצבם מתחלף ממורא ודכדוך לחגיגת ניצחון. שינויים שנעשו באורטוריה בהפקות מאוחרות יותר נטו להדגיש את היסודות חוגגי הניצחון והצבאיים שבה על פני העתירות לפיוס ולשלום, שמורל שילב בלברית ברוב מחשבה והנדל שקד על הלחנתן.
חלק ראשון
העם מתאבל על מות מנהיגו מתתיהו, אך בנו שמעון משתדל לאושש את אמונתם וקורא להם לקחת נשק לידיהם ( "Arm, arm ye "brave)" "אל הנשק, גיבורים!"). אחיו של שמעון, יהודה המכבי, מקבל עליו את תפקיד המנהיג ומעודד את בני עמו בהרהורי חירות וניצחון בכוח האמונה באל.
חלק שני
בני ישראל נוחלים ניצחון, אך יהודה חושש שגאוותם תגרום להם לייחס את הניצחון לעצמם. כאשר נודע להם, שמפקד הסלאוקים גורגיאס מכין את צבאו לפעולת נקם, הופכת צהלת האנשים לנהי ומספד. ("Ah! wretched Israel!" "אה! בני ישראל האומללים!"). יהודה מפיח שוב רוח לחימה וגבורה באנשים ("Sound an alarm" "תקעו בשופר") ודורש להרוס את מזבחות הכופרים ולהתנגד לדת הכוזבת.
חלק שלישי
היהודים נחלו סוף סוף ניצחון ("!See, the Conqu’ring Hero Comes" "הנה הוא בא עם צבא חילו, בשופר נריע לו!"). בשורה מגיעה, כי ממלכת רומי מוכנה לכרות ברית עם יהודה נגד האימפריה הסלאוקית. העם חוגג את בוא השלום המיוחל לארצו ("O lovely peace" "אה, שלום, מה יפית").
ביצוע ראשון
המבצעים בהפקה המקורית מ-1747 היו:
שימוש פופולרי
"אגודת המקהלה של הליפאקס" מחזיקה בכתב יד, המתיימר להיות תזמור מחדש של האורטוריה מאת מוצרט.
בטהובן חיבר ב-1796 שתים-עשרה וריאציות על "הנה הוא בא!", לפסנתר וצ'לו. ב-1884 כתב הסופר השווייצרי אדמונד לואי בודרי מילים חדשות בצרפתית לאותו קטע מקהלה, ויצר את המזמור לפסחא " À toi la gloire, O Ressuscité!", שתורגם לאחר מכן לאנגלית כ-Thine Be the Glory. "הנה הוא בא!" בצורתו המקורית הוכר גם כנעימה, שניגנו בקביעות תזמורות כלי נשיפה ממתכת בפתיחת מסילות ברזל ותחנות רכבת חדשות בבריטניה במשך המאה ה-19, והוא אומץ כפרק ב"פנטזיה על שירי ים בריטיים" של סר הנרי ווד, המבוצעת בפרומס של שירות השידור הבריטי.
קטע המקהלה "See the conquering hero comes" מהאורטוריה שימש ללחן בשיר הבה נרימה שכתב לוין קיפניס (הָבָה נָרִימָה נֵס וַאֲבוּקָה -יַחַד פֹּה נָשִׁירָה שִׁיר-הַחֲנֻכָּה.).
תזמור
זה התזמור שכתב כריסאנדר בהוצאה של אגודת הנדל משנת 1866:
סוס סטנוניס
סוס סטנוניס המכונה גם זברה סטנוניס (שם מדעי: Equus stenonis) הוא מין נכחד של סוס אשר חי במישורי אירואסיה של הפליסטוקן. המאובנים שלו התגלו בצפון אפריקה, מזרח אירופה, הקווקז, קזחסטן, טג'יקיסטן רוסיה ועד לסין והוא כנראה חצה את גשר ברינג הקדום לעבר אמריקה הצפונית לפני 3 עד 2.5 מיליון שנה. בעבר השתייך לסוג Allohippus שבוטל.
הסוס הדומה לזברה הגיע לאורך 2.5 מטר, לגובה 1.5 מטר בכתפיו ולמשקל של 450 קילוגרם. הוא היה חסון עם צוואר ורגליים רחבים ובצורתו דמה לזברות המודרניות מאפריקה, ואולי הוא היה בעל מעט פסים לאורך גופו, בדומה לפסי הקואגה הנכחדת. סוס זה התקיים במישורים הקדומים ונכחד לפני מיליון שנה, אולי כתוצאה מציד אנושי.
פיליס "פיפה" לטור
ראשית חיים
אביה של לטור, פיליפ, היה רופא צרפתי שהתחתן עם לואיז, אזרחית בריטית שהתגוררה בדרום אפריקה, ב-1921 נולדה פיליס לטור. אביה נפטר שלושה חודשים לאחר לידתה באפריקה המשוונית הצרפתית (AEF) ואמה נישאה בשנית שלוש שנים מאוחר יותר. אביה החורג היה נהג מרוצים, ונתן גם לאשתו להתחרות עם מכוניותיו. במהלך מרוץ אחד כזה אירעה תקלה מכנית ואמה של לטור נהרגה כאשר המכונית התנגשה במחסום. לאחר מכן עברה לטור להתגורר אצל בן דוד של אביה בבאפריקה המשוונית הצרפתית. בהמשך חזרה לדרום אפריקה.
WAAF ומנהלת המבצעים מיוחדים
בנובמבר 1941 עברה מדרום אפריקה לאנגליה והצטרפה לחיל העזר האווירי לנשים (WAAF) כמכונאית טיסה. היא קיבלה מספר שירות 718483. בגלל הצרפתית הרהוטה שלה, התבקשה מיד על ידי SOE להפוך לסוכנת חשאית, עברה אימונים נפשיים ופיזיים. היא הצטרפה ל-SOE כנקמה על רצח קרוביה על ידי הנאצים. ב-1 בנובמבר 1943 הצטרפה רשמית ומונתה כקצינת מדור.
ב-1 במאי 1944 צנחה באורנה, נורמנדי כדי לפעול כחלק מה-, תוך שימוש בשם הקוד Genevieve כדי לעבוד כמפעילת אלחוט עם קלוד דה בייסק, אחותו ליס ושותפיהם.
לטור, ששלטה בצרפתית, התחזתה לנערה בגיל תיכון שמשפחתה עברה לאזור כדי להימלט מהפצצות של בעלות הברית. היא רכבה על אופניים ברחבי האזור, מכרה סבון ושוחחה עם חיילים גרמנים. כשקיבלה מודיעין צבאי קידדה אותו באמצעות סריגה בקודים חד פעמיים שהוסתרו על פיסת משי בה השתמשה לקשור את שערה, ולאחר מכן תרגמה אותם באמצעות ציוד מורס. בשלב מסוים הובאה לחקירה, אך הרשויות הגרמניות לא חשבו לבחון את המטפחת שקשרה והיא שוחררה.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר מלחמת העולם השנייה התחתנה לטור, ועברה להתגורר בקניה (מזרח אפריקה), פיג'י ואוסטרליה. מתגוררת כיום באוקלנד שבניו זילנד. באפריל 2021 חגגה את יום הולדתה המאה, והיא הסוכנת האחרונה של ה-SOE מתוך ארבעים הנשים שפעלו בצרפת במהלך מלחמת העולם השנייה שעודה חיה.
אותות
לטור מונתה לשברייה של לגיון הכבוד (אביר לגיון הכבוד), על ידי ממשלת צרפת ב-29 בנובמבר 2014, כחלק מאירועי 70 שנה לקרב נורמנדי.
כנסיות הבארוק של הפיליפינים
כל הכנסיות שייכות לכנסייה הרומית-קתולית, והן מבנים מוגנים לפי תקנות נשיאותיות וממשלתיות. בזכות חשיבותן הלאומית הן זכאיות למימון ממשלתי.
רקע
הכנסיות הללו מילאו חלק חשוב בהיסטוריה של הפיליפינים, בעיקר בקידום הנצרות באזור וכנקודת משען פוליטית לשלטון הקולוניאלי. הסגנון האדריכלי של הכנסיות משקף את התאמתם של המאפיינים האדריכליים מספרד ומאמריקה הלטינית לתנאים המקומיים (כולל השילוב עם מוטיבים אדריכליים מסין), אך גם את השפעתה הרבה של הכנסייה. כיוון שהכנסיות הותקפו פעמים רבות על ידי חבורות מורדים הן נבנו בצורה המזכירה מבצר, ולא כמבנה דת רגיל.
RU11
RU11 (ביפנית: の研究大学 11, באנגלית: Research Universities 11, בקיצור: RU11) הוא קונסורציום המורכב מאחת-עשרה אוניברסיטאות מחקר מובילות ביפן; 9 אוניברסיטאות לאומיות ו -2 אוניברסיטאות פרטיות, שהוקם בנובמבר 2009, המחויב לפעילות בקהילה האקדמית הבינלאומית.
כנסיות הבארוק של הפיליפינים
רקע
מאפיין זה בולט בכנסיית גבירתנו מאסונסיון, השוכנת בראש גבעה, ששימשה כמצודה בעיתות משבר. כנסיית תומאס הקדוש מווילנובה נאלצה גם כן להתמודד עם תקיפות של מוסלמים שהגיעו מכיוון דרום. בנוסף, מיקומם של הפיליפינים לאורך טבעת האש הפאסיפית הוביל לכך שהיסודות והתומכות של הכנסיות יהיו חזקים במיוחד, כיוון שחלקן נפגעו ושוקמו לאחר רעידות אדמה. התומכות המרשימות ביותר נמצאות בכנסיית אגוסטין הקדוש בפאואיי, והעדות הממשית לסגנון אדריכלי זה נמצאת בכנסיית אגוסטין הקדוש שבמנילה, שהייתה המבנה היחיד במחוז אינטראמורוס ההיסטורי ששרד את מלחמת העולם השנייה.
מלבד ארבע הכנסיות הללו החליטה הוועדה הפיליפינית הלאומית לתרבות ואמנות (NCCA) להכריז על 26 כנסיות נוספות מתקופת השלטון הספרדי כבעלות חשיבות, ולהכיר בצורך לשמר אותן ולהגן עליהן. הכנסיות הוכרזו כולן כאוצרות תרבות לאומיים. מעמד זה הוענק להן בגלל חשיבותן ההיסטורית ובגלל הייצוג הגאוגרפי של מגוון אזורים במדינה.
RU11
יצירת ידע חדש, טכנולוגיה וחדשנות הם המפתח לשמירה על מדינה משגשגת במאה ה-21. התמודדות עם האתגרים החדשים הקיימים ברוב המדינות המתקדמות; תחרות עולמית, הזדקנות האוכלוסייה והירידה בשיעור הילודה, גיוס משאבי אנוש באיכות גבוהה מחו"ל, התחממות כדור הארץ ומחסור במשאבים. בנקודות אלו אוניברסיטאות הופכות לחשובות בהרבה כ"מקור ידע "ו"בסיס ידע", כאשר אוניברסיטאות מחקריות מקבלות על עצמן את התפקידים האחראיים של משיכת כוח אדם מהשורה הראשונה המייצרות ידע מתקדם ותרבות מגוונת, ותורמות חידושים ופתרונות. יפן חיבת להיות בעלת אוניברסיטאות מחקר מובילות בעולם כדי לשרוד כנגד התחרות הבינלאומית. השקעה באוניברסיטאות מחקר ברמה העליונה עוזרת לקדם את התפתחותן של אוניברסיטאות אחרות באמצעות ניידות של משאבי אנוש ומחקרים משותפים ויגביר את רמת ההשכלה הגבוהה ביפן ובכך את החוסן הלאומי. בשנים האחרונות מדינות אחרות מיקדו את תשומת ליבן בקידום האוניברסיטאות, כמו גם במחקר מדעי וטכנולוגי. הקונסורציום מתמודד עם תחרות עזה מצד אוניברסיטאות מחקר באזורים אחרים בעולם, כמו אירופה, ארצות הברית, סין, דרום קוריאה וסינגפור במחקר מתקדם, כמו גם בגיוס חוקרים וסטודנטים מחוץ לאותן מדינות. בהתבסס על מודעות למצב המתואר, RU11 מתמקד בשני היבטים:
כנסיות הבארוק של הפיליפינים
כנסיית אגוסטין הקדוש במנילה
מבנה הכנסייה דומה לקופסה פשוטה. שני מגדלי הפעמונים הוספו לחזית הכנסייה ב-1854, אך המגדל הצפוני נסדק ב-1880 כתוצאה מרעידת אדמה והיה צורך להרוס אותו. פנים הכנסייה חשוב יותר לעומת הצד החיצוני שלה. ציורי הקיר מתוארכים למאה ה-19, אך לפי מחקר שנערך עליהם התברר כי ככל הנראה הם מכסים טמפרות. לאורך שני הצדדים של הספינה נמצאות מספר קפלות, והקירות המפרידים בין קפלה לקפלה משמשים גם כתומכות. התמיכות הדואות, הכיפה והמסדרון הקשתי נחשבים לייחודיים בפיליפינים. מתחם המנזר חובר לכנסייה באמצעות סדרה של קלויסטרים, ארקדות, חצרות וגנים, אך למעט בניין אחד כולם נחרבו ב-1945. לאורך השנים בוצעו בכנסייה מעט עבודות שיפוץ ושימור, ותחזוקת הכנסייה ממומנת גם על ידי המסדר האוגוסטיני.
כנסיית עליית גבירתנו לשמים
כנסייה זו נבנתה ב-1765 על גבעה הנמצאת במישור שטוח בין הים ורכס ההרים המרכזי של לוזון, והייתה נקודת המוצא של תהליך ההמרה לנצרות של חלקי הארכיפלג הצפוניים. הכנסייה נבנתה ביחד עם המנזר על גבעה עם חומה חזקה, ובכך היא שונה מכנסיות אחרות בפיליפינים שנבנו בסגנון הספרדי במרכז כיכר עירונית. מאפיין ייחודי נוסף הוא בנייתו של המנזר במקביל לחזית הכנסייה ומגדל הפעמון הנמצא בנקודת האמצע של קיר הספינה. הסידור המיוחד הזה היה אילוץ של טופוגרפיית השטח.
RU11
RU11 חברה ברשת הגלובלית של אוניברסיטאות מחקר. הרשת כוללת את הארגונים הבאים: קבוצת ראסל (בריטניה, שבסיסה בלונדון), U15 (אוניברסיטאות בגרמניה) (שבסיסה בעיר פרייבורג), איגוד האוניברסיטאות האמריקאיות (ארצות הברית של אמריקה, שבסיסה בוושינגטון די. סי.), איגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה (יבשת סין, יפן, דרום קוריאה, הונג קונג וטאיוואן), ליגת C9 (סין), קבוצת השמונה (אוסטרליה, שבסיסה בקנברה), הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר (אירופה, שבסיסה נמצא בלוון, (יפן) וקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15, שבסיסה באוטווה. RU11 הצטרפה לשותפיה ברשת הגלובלית בחתימה על ההצהרות הבאות:
רשימת האוניברסיטאות
שמות האוניברסיטאות (בסוגריים שנת הייסוד) :
כנסיות הבארוק של הפיליפינים
כנסיית עליית גבירתנו לשמים
רמת השימור של פנים הכנסייה היא טובה, אך כתוצאה מטעות שהתרחשה בשנות ה-60 הסטוקו הוסר מהקירות החיצוניים, והקירות החלו להתפורר באיטיות.
כנסיית תומאס הקדוש מווילנובה
לאחר שהכנסייה והמנזר במיאג אאו נבנו ב-1731 המיסיון האוגוסטיני המקומי הפך לקהילה עצמאית. לאחר שהעיר נהרסה על ידי פיראטים מוסלמים ב-1741 ו-1754 היא נבנתה מחדש במקום יותר בטוח. בניית הכנסייה החדשה התרחשה בין 1787 ל-1797, והיא נבנתה בצורת מבצר. אולם, הכנסייה נפגעה ב-1898 במהלך המרד נגד הספרדים ובמלחמת העולם השנייה. לאחר מלחמת העולם השנייה החלו עבודות שיקום חלקיות בתוך הכנסייה על ידי הכומר המקומי, ולאחר שהכנסייה הוכרזה כציון דרך היסטורי-לאומי ב-1973 הן בוצעו על ידי המכון להיסטוריה לאומית. במסגרת העבודות תוקנו החזית החלקים החיצוניים של הכנסייה.