cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ראדו בליגן
בימי המשטר הקומוניסטי
אחרי נפילת המשטר של אנטונסו, בשנת 1947 הצטרף בליגן למפלגה הסוציאל-דמוקרטית, וכפי שהתוודה מאוחר יותר, השיג על ידי כך גישה לחדר האוכל הזול במיוחד של מפלגה זו. בתקופת השלטון הקומוניסטי, בשנת 1962 התקבל לשורות "מפלגת הפועלים" השלטת, מה שהיה עשוי לחזק את מעמדו בזירת התיאטרון הממלכתי, כשאמנות התיאטרון הייתה חשובה לו מכל, מעבר לכל אידאולוגיה. אכן, כניסתו למפלגה הקלה זרז את תהליך העברתו מהתיאטרון לקומדיה שהקים בעצמו, אל התיאטרון הלאומי. בתקופת שלטונו של ניקולאה צ'אושסקו התמנה בליגן למנהל התיאטרון הלאומי בבוקרשט, ובתוקף מעמדו צורף בשנים 1989 -1969 כחבר לוועד המרכזי של המפלגה, ששינתה בינתיים את שמה למפלגה הקומוניסטית הרומנית. לדבריו נהנה באהדתו של צ'אושסקו, אולם לא מצא חן בעיני אשתו של הרודן ("הוא חוצפן כזה" היא נשמעה אומרת לבעלה).
סטרוגנזה
דמויות נוספות באנגליה
לורה החברה הכי טובה של רוזלינד, עוזרת פלמנטרית.
ראדו בליגן
בימי המשטר הקומוניסטי
אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי בשנת 1989 היו שבאו אליו בטענות על שיתוף הפעולה עם השלטון. בשנת 1990, בגיל 72, למורת רוחו, הודח מתפקיד המנהל של התיאטרון הלאומי בבוקרשט.
סטרוגנזה
דמויות נוספות באנגליה
ויקי מלהולנד אמו המאמצת של ניקולס, אמו של לוסיאן ומורה לכינור. חושבת שלוסיאן נפטר ממחלת סרטן,אבל זכתה לראותו בהבזקים בפעמים בהם היה מוכן נפשית לבקר שוב במולדתו.
ראדו בליגן
פעילותו האמנותית
בקריירה שנמשכת מעל שבעים שנה שיחק ראדו בליגן בתפקידים שהפכו מפורסמים, ביצירות של מחזאים רומנים וזרים - יון לוקה קאראג'אלה, ברבו דלווראנצ'ה, טודור מושטסקו, ויקטור יון פופה, מיכאיל סבסטיאן, אורל בראנגה, אלכסנדרו מירודן, ויליאם שייקספיר, קרלו גולדוני, ניקולאי גוגול, צ'כוב, ג'ורג' ברנרד שו, מקסים גורקי, אז'ן יונסקו, ז'אן אנוי, אלבר קאמי, פרידריך דירנמאט, פיטר שאפר, ניל סיימון, אדוארד אלבי ואחרים.
תקופה ארוכה זוהה שמו עם דמויות כמו המורה מירויו ב"כוכב ללא שם" של מיכאיל סבסטיאן, טוזנבך ב"שלוש אחיות" של צ'כוב, בראנז'ה ב"הקרנפים" של יונסקו, צ'רקז ב"עיתונאים" של מירודן. גם תפקיד הבכורה שלו בקולנוע - ריקה ונטוריאנו ב"לילה סוער" (1943) לפי קאראג'אלה, נכנס מזמן לאגדה. שיחק שוב את ריקה גם על במת התיאטרון ב-1949. גם בתפקידו כאגמיצה דנדנאקה הסנילי במחזה של קאראג'אלה, "המכתב האבוד", ואחר כך בסרט לפי אותו המחזה, בבימויו של אלכסנדרסקו, משחקו נשאר בלתי נשכח.
בשנים 1965-1950 לימד ראדו בליגן כפרופסור באקדמיה (המכון) לתיאטרון ולקולנוע ע"ש יון לוקה קאראג'אלה בבוקרשט. בשנים 1969 -1961 כיהן כמנהל של התיאטרון לקומדיה בבוקרשט וב-1990-1969 כמנהל התיאטרון הלאומי של בוקרשט.
משנת 1971 הוא יושב ראש והחל משנת 1977 יושב ראש לשם כבוד לכל החיים של המכון הבינלאומי לתיאטרון. בקולנוע בלט כישרונו בסרטים כמו " אבא של שבת"(1975) לצידו של אמזה פליה, "בדידות הפרחים" (1976) לצידו של תומא קאראג'יו, "הבכורה" יחד עם כרמן סטנסקו, בתפקיד של הרוזן ינקוביץ' בסרט ההיסטורי "הוריה" {1984). בליגן ערך סיורי הופעות רבים בארצות רבות בעולם. ביקר פעמים רבות גם בישראל (כולל באוקטובר 2004 עם להקת התיאטרון הלאומי מבוקרשט, שהציגה את "טאקה, יאנקה וקאדר" מאת פופה, מערכונים מאת יון לוקה קאראג'אלה ומחזה מאת מיכאיל סבסטיאן, "הידיעה האחרונה")
ראדו בליגן היה נשוי שלוש פעמים: ללנינטה גוסטי (1965), ממנה התגרש; לדנה קריבץ-יונסקו (?-1965); ולמריקה בליגן, סופרת, איתה היה נשוי משנת 1965 ועד מותה בשנת 1993. נולדו לו 4 ילדים, שלוש בנות ובן, ביניהם בתו הבכורה - הסופרת אנה-מריה בליגן החיה באוסטרליה, והשחקנית לאמיה בליגן.
בליגן נפטר ב-20 ביולי 2016.
תפקידים בתיאטראות שונים
תיאטרון אודיאון:
התיאטרון הממלכתי היהודי:
התיאטרון הלאומי בקראיובה:
תיאטרון "לוצ'יה סטורדזה בולנדרה" בבוקרשט
תיאטרון הנוער
תיאטרון קומדיה : 1945 - 1947
Teatrul Nostru ("התיאטרון שלנו") 1946 - 1947
התיאטרון העירוני: 1944 - 1945
התיאטרון מריה פילוטי (סרינדאר) 1942 - 1943
התיאטרון מג'סטיק: 1940 - 1941
התיאטרון טודור מושטסקו (רוקסי) 1940 - 1941
גינת ק.א. רוסטי: 1940 "תשמע, יונסקו" מאת טודור מושטסקו, לפי מיראנד וקנסון
לידרטאפל - אלחמברה-המלכה מריה : 1937 - 1938
מארטון זלד
מארטון זלד, מִשיאו-אגארד (תואר אצולה) (במקור מוריץ גרינהוט, בהונגרית: Zöld Márton; סקסארד, 25 באפריל 1865 – בודפשט, 22 בנובמבר 1946) היה גנרל צבא ממלכת הונגריה יהודי-הונגרי.
קורות חיים
הוא החזיר את החטיבה שלו מהחזית האיטלקית עם אבדות מינמליות. בתקופת מהפכת החרציות והרפובליקה הסובייטית ההונגרית הצטרף לצבא הלאומי (שלחם נגד הצבא האדום של הרפובליקה הסובייטית) בסגד בשנת 1918. בשנת 1921 הוענק לו תואר גנרל על ידי העוצר מיקלוש הורטי, מושל ממלכת הונגריה. מלבד הקולונל דיולה באואר (גם הוא בעל תואר אצולה) הוא היה הקצין היהודי היחיד (הנוסף) של הכוחות המזוינים ההונגרים שזכה בתואר גנרל אחרי 1918 ועד תום מלחמת העולם השנייה (בתקופת שלטון של משטר ימני-לאומני-אנטישמי).
זלד היה חבר במועצה הנשיאותית של הלקסיקון יהודי הונגרי.
הנצחה
ב-12 באוגוסט 2014 נחנך לוח הזיכרון שלו, שהוקם לכבוד האיגוד לשימור מסורות של הצבא בסקסארד.
רב אחא בר רב איקא
רב אחא בר איקא הוא אמורא בבלי בדור החמישי לאמוראי בבל.
נולד לרב איקא, ולאחותו של רב אחא בר יעקב. הוא התגורר בפפוניא, יחד עם דודו, רב אחא בר יעקב.
מוזכר בתלמוד הבבלי עשרות פעמים, כשהוא דן עם רב פפא חבירו, ורב הונא בר מנוח מזכיר רבות מאמרותיו. ייתכן שהיה אחיו של רב הונא בריה דרב איקא.
קתדרלת איסהאב
קתדרלת איסהאב (בנורווגית: Ishavskatedralen; מוכרת גם כ-"קתדרלת הים הארקטי" או "הקתדרלה הארקטית") הוא שמה המקובל של כנסייה ידועה, הניצבת ברובע טרומסדאלן (Tromsdalen) בעיר טרומסה (Tromsø) שבצפון נורווגיה, ואשר שמה הרשמי הוא כנסיית טרומסדאלן (Tromsdalen Kirke).
היסטוריה
התוכניות לבניית הכנסייה החלו בשנת 1957, והצעתו של האדריכל יאן איניה הוביד (Jan Inge Hovig), שעשה שימוש בעיקר בבטון מזוין נבחרה. ב-1960 התוכניות עובדו ושונו, וב-1962 התקבלה החלטה סופית באשר לתוכנית הכנסייה. עבודות ההקמה החלו ב-1964, והכנסייה הוקדשה ביום 19 בספטמבר 1965.
המבנה
צורתו הכללית של המבנה היא כשל אוהל תלול למדי שגובהו ורוחבו קטנים יותר במרכזו, דבר היוצר דימוי של מעין אוכף. תכנון המבנה הושפע מצורתו של הר הויה בטרומסה (Håja i Tromsø) שמצטיין בשתי פסגות בגבהים משתנים שביניהן אוכף. 11 משטחי בטון מצופה אלומיניום ואמייל מכסים את המבנה מחזיתו הקדמית ועד לאחורית, ולפי אחת הסברות, אלה מייצגים את 11 השליחים שנותרו לאחר בגידתו של יהודה איש קריות. משטחים אלה מגיעים עד לקרקע, וביניהם רווחים שבהם נקבעה זכוכית להחדרת אור אל חלל המבנה. בקצה המזרחי של הכנסייה קבוע חלון זכוכית צבועה ענקי המשתרע על שטח של 140 מ"ר. החלון משנת 1972, מעשה ידיו של האמן הנורווגי ויקטור ספארה (Victor Sparre), מתאר שלוש קרני אור הזורחות מידו של האל האב שבראש היצירה - המרכזית על דמותו של ישו, ושתי האחרות על דמויות גבר ואישה קטנות יותר הניצבות משני צדדיו. החזית הראשית הפונה מערבה עשויה גם היא מזכוכית, ובצידה החיצוני, לפני החלון הקבוע בה, ניצב צלב בטון לבן המתנשא לכל גובהה של החזית, המגיעה לגובה של 35 מטרים. מאחורי הצלב תולים פעמוני הכנסייה.
שטחה של הכנסייה הוא 900 מ"ר ובו 730 מקומות ישיבה. קומת המרתף גדולה מעט יותר ומשתרעת על פני שטח של 1,020 מ"ר. פנים הכנסייה מרוהט בפשטות. קירותיה לבנים, ולמעט ספסלי הישיבה, שולחן הדרשה והמזבח, תלויות בה רק נברשות תאורה. בשנת 2005, לרגל יובל הארבעים לכנסייה, הותקן בה עוגב חדש, ובו שלוש מערכות קלידים ופדלים ו-42 סטופים. בעוגב קבועים 2,940 חלילים - הארוך שבהם הוא באורך 9.6 מטר, ואורכו של הקצר ביותר הוא חצי סנטימטר בלבד.
סימליות
בשל צורתו הייחודית של מבנה הכנסייה, הוא הפך, יחד עם גשר טרומסה הסמוך לו, המקשר בין רובע טרומסלאדן, אל האי שעליו שוכן מרכזה של העיר, לאחד מסמליה המוכרים ביותר של העיר. השימוש בבטון לבן וחלק הוליד את הדמיון לקרחון ואת הדימויים הארקטיים. שילוב הבטון והזכוכית במבנה שניצב סמוך לקו המים, העניק לו את הכינוי "בית האופרה של נורווגיה", בניסיון לבסס דמיון בין הכנסייה לבית האופרה של סידני. כינויים אחרים הם "בית הספינה" שכן המבנה נראה כספינה הפוכה, או האוהל.
שילה שרפילוס-מקורמיק
שילה שרפילוס-מקורמיק (באנגלית: Sheila Cherfilus-McCormick; נולדה ב-25 בינואר 1979) היא פוליטיקאית אמריקאית, המייצגת את מחוז הקונגרס ה-20 של מדינת פלורידה בבית הנבחרים של ארצות הברית. שרפילוס-מקורמיק נבחרה אל הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בבחירות מיוחדות שנערכו בעקבות מותו של נציג המחוז המכהן אלסי הייסטינגס באפריל 2021.
ביוגרפיה
שרפילוס-מקורמיק נולדה ברובע ברוקלין שבניו יורק לזוג הורים מהאיטי, וגדלה בקווינס. היא עברה לפלורידה בגיל 13 כדי לשם לימודיה התיכוניים. היא קיבלה תואר ראשון במדע המדינה ובממשל מאוניברסיטת הווארד, ותואר שני במשפטים מבית הספר למשפט של אוניברסיטת סנט תומאס. בתום לימודיה הגבוהים שימשה שרפילוס-מקורמיק כמנהלת מיזמים ברשות התחבורה הציבורית של ניו יורק. בשנים 1999–2007 עבדה כסגנית נשיא לענייני תפעול בחברה "Trinity Health Care Services, Inc". מאז היא עבדה כמנכ"לית "Trinity Health".
בבחירות 2018 התמודדה שרפילוס-מקורמיק על ייצוג מחוז הקונגרס ה-20 של פלורידה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית מול אלסי הייסטינגס. ביום הפריימריז, שהתקיים ב-28 באוגוסט 2018, הפסידה ביחס של 73.6%–26.4%. היא הודיעה שתשוב להתייצב מולו בבחירות 2020. את התנגדותה להייסטינגס נימקה בדאגות אתיות שונות העומדות בפניו וכן את מצבו הבריאותי. גם בפריימריז זה הפסידה לאחר שגרפה 30.7% בלבד מהקולות.
ב-6 באפריל 2021 נפטר הייסטינגס בעודו חבר בית הנבחרים האמריקאי. שרפילוס-מקורמיק שוב העמידה עצמה כמועמדת בבחירות המיוחדות שהתקיימו בעקבות המוות המפתיע. במהלך מסע הבחירות הלוותה שרפילוס-מקורמיק 3.7 מיליון דולר אמריקאי למטה הבחירות שלה. את מצע הבחירות שלה ביססה על מדיניות פרוגריסיבית כגון "מדיקר לכול", גרין ניו דיל והכנסה בסיסית אוניברסלית בת אלף דולר בחודש. הקמפיין שלה נתמך בידי "Brand New Congress", ארגון פרוגריסיבי שתמך גם בפוליטיקאיות בהן אלכסנדריה אוקסיו-קורטז ורשידה טליב, חברות הסקווד.
לאחר ספירה חוזרת של הקולות בפריימריז של הבחירות המיוחדות, הוכרז כי שרפילוס-מקורמיק ניצחה את דייל הולנס בהפרש של חמישה קולות בלבד. ב-11 בינואר 2022, יום הבחירות המיוחדות, גברה בקלות על ג'ייסון מרינר, מועומד המפלגה הרפובליקנית, ונבחרה אל הקונגרס ה-117 של ארצות הברית. היא הדמוקרטית הראשונה ממוצא האיטי שנבחרה לקונגרס האמריקאי, והשנייה בסך הכול לאחר מיה לאב הרפובליקנית.
היא הושבעה לקונגרס והחלה את כהונתה ב-18 בינואר 2022.
רב הונא בר מנוח
רב הונא בר מנוח הוא אמורא, שחי בדור השישי לאמוראי בבל.
רב הונא למד אצל רבא, ולאחר תלמידו, עבר יחד עם שני חברי רב שמואל בר אידי ורב חייא מווסתניא לפני רב פפא שהמשיכו בראשות הישיבה. הוא וחבריו לא היו מרוצים מדרך לימודו של רב פפא, ולפעמים כאשר תורתו לא מצאה חן בעיניהם הם רימזו זה לזה, רב פפא נפגע, והוא חלם חלום בו רימזו לו משמים כי עלול לחול עונש חמור על שלושת תלמידיו אלו, בפסוק "ואכחיד את שלושת הרועים", ובעקבות חלום זה רב פפא ביקש מהם שלא ימשיכו עוד בלימוד בבית מדרשו, והם עזבו את הישיבה.
רב הונא בר מנוח מוסר רבות מאמרותיו של רב אחא בר רב איקא.
קו פה נגאן
קוֹ פַּה נְגַאן (נכתב גם כקו פנגן או קופנגן; בתאית: เกาะพะงัน) הוא אי במפרץ תאילנד בדרום-מזרח המדינה במחוז סוראט טהאני. השם "קו פה נגאן" בשפה התאית מורכב מהמילים "קו" - אי, "פה" - לבן ו-"נגאן" - חול: אי החולות הלבנים. שטחו של האי הוא 125 קמ"ר והוא ממוקם 15 ק"מ צפונית לאי קו סמוי ו-35 ק"מ דרומית לקו טאו. אוכלוסיית האי מונה כ-11,846 תושבים (נכון ל-2004) כאשר 5,000 מתוכם מתגוררים בעיירה הראשית טוֹנְג סַלַה (ท้องศาลา) במערב האי. הגישה אל האי דרך הים בלבד, אך קרבתו לקו סמוי מסייעת לו בשל שדה התעופה הפועל בו. רוב התחבורה באי היא באמצעות אופנועים.
רוב תושבי האי בודהיסטים ועיקר תעסוקתם בתיירות, בדיג ובייבוש דגים.
קו פה נגאן מוכר בעיקר בשל מסיבת הפולמון (Full Moon) הנערכת מדי חודש בחוף האד רין בסימן ירח מלא, המושכת אליה עשרות אלפי תיירים.
אופיו של האי פונה בעיקר לתרמילאים ולמטיילים צעירים, אך לאחרונה ננקטו צעדים להפיכתו ליעד ידידותי למשפחות.
היסטוריה
תופי הברונזה של תרבות דונג סון (500 - 100 לפנה"ס) שהתגלו בקו סמוי ב-1977 הם הוכחה להתיישבות קדומה בקו סמוי, קו פה נגאן ובאיים הקטנים הסובבים אותם במשך למעלה מ-2000 השנים האחרונות. מספר היסטוריונים וארכאולוגים מאמינים כי המהגרים הראשונים לאי היו צוענים מוסלמים מצריים (ביניהם פיגמים).
קו פה נגאן היה אהוב זה מכבר על מלכי תאילנד בעבר. המלך ראמה החמישי למשל ביקר בקו פה נגאן 14 פעמים במהלך שלטונו.
במהלך המאה האחרונה אוכלוסיית האי התרחבה בהתמדה, וחייתה תחילה מהים ומהאדמה וגידול אגוזי קוקוס. מאוחר יותר הפכה כריית הפח לחלק מהכלכלה. בשנות ה-70 תעשיית הכרייה דשדשה ולבסוף התפוגגה. במהלך העשור הבא, התיירות תפסה אחיזה וכעת האי הוא בעיקר יעד תיירותי. דיג וחקלאות קוקוס נותרו חשובים לכלכלה המקומית.
בשל הטופוגרפיה שלה, האוכלוסייה חובקת את קו החוף. הפנים ההררי בדרך כלל לא נגיש. יותר ממחצית האי מוגדר כפארק לאומי ובקו פה נגאן יש יותר מ-80 קמ"ר (31 מ"ר) של יער גשם בתולי יחסית עם צמחייה ובעלי חיים מגוונים. הוא גם נחשב למקום רוחני, עם מקדשים בודהיסטיים רבים מסביב לאי ותעשיית ספא ומדיטציה משגשגת.
מסיבות הפול מון
הפולמון היא מסיבת חוף הנערכת בהאד רין, קו פה נגאן, בלילה שלפני או אחרי כל ירח מלא. המסיבה הראשונה נערכה ב-1985 בדיסקוטק מאולתר לא הרחק מחוף הים כמתן תודה למספר מטיילים. הם זכו לתהילה במהירות מפה לאוזן, וכיום המסיבה מושכת אליה כ-20,000 עד 30,000 מטיילים מדי חודש והיא בדרך כלל אורכת משעות הערב ועד מספר שעות לאחר הזריחה.
המסיבה מאופיינת באטרקציות פרועות ומסוכנות, כמו קפיצה על חבל בוער (ומשחקים קיצוניים אחרים המשלבים בתוכם אש), צריכת אלכוהול מוגזמת וכן שימוש נרחב בסמים שהובילו לא פעם למקרי מוות. אלה נתפסים בעיני רבים ככלים ל"חוויית המסיבה האולטימטיבית", אם כי שימוש בסמים באי מנוגד לחוק ועלול להוביל לעונשים כבדים. יחד עם זאת, המשטרה המקומית משתדלת בשנים האחרונות להגביר את האכיפה ולמגר תופעה זו.
פשע ואלימות
בשנים האחרונות חלה עלייה במספר של תקיפות מצד כנופיות ומקרי אונס ורצח שהובילו את הממשלה הבריטית להזהיר באופן רשמי תיירים בבקשה להימנע מהמסיבה לחלוטין.
במישור הישראלי דווחו בשנים האחרונות מקרים של סחיטות ואיומים, רצח ותאונות קטלניות נוספות.
פשיטות משטרתיות בחופים וברחובות בעת החשיכה מסייעות למנוע שימוש לרעה בסמים; תאונות אופנוע נפוצות באי בגלל נהגים שתויים או מסוממים, בשל העובדה שאין צורך בהחזקת רישיון נהיגה על מנת לשכור כלי רכב.
תיירות ישראלית בקו פה נגאן
בקו פה נגאן תיירות ישראלית רבה. בחוף האד רין קיים בית כנסת ומסעדה כשרה הנותנים מענה ליהודים שומרי מסורת בשבתות ובערבי חג. בנוסף, קיימות מספר מסעדות ישראליות הממוקמות במוקדים המרכזיים של החוף וכן כתובות רבות בעברית במסעדות, בתי עסק, סוכנויות נסיעות, בתי הארחה, מרפאות ועוד. באי עשרות ישראלים המנהלים בו את עסקיהם.
לונה פארק תל אביב
לונה פארק תל אביב הוא פארק שעשועים במתחם גני התערוכה בתל אביב. המקום מנוהל על ידי חברת "עיר השעשועים", אשר נוסדה בשנת 1975, ושבבעלותה גם הסופרלנד בראשון לציון וכן פארק המים מימדיון בתל אביב.
היסטוריה
הלונה פארק נפתח בשנת 1970, כלונה פארק עירוני. הוא החליף את ה"לונה פארק ביפו" שפעל מ-1952 בשדרות ירושלים 12 פינת דרך בן צבי, על השטח בו ניצב משנת 2007 בניין משכנות רות דניאל.
בעת פתיחתו מנה שלושה מתקנים בלבד: גלגל ענק, מכוניות מתנגשות וסחרחרת סוסים. במשך הזמן נוספו מתקנים רבים ובהם רכבת הרים. בתקופת הפעלתו על ידי העירייה, הכניסה למתחם הייתה חופשית, והמבקרים שילמו בנפרד עבור השימוש בכל אחד מהמתקנים.
בסוף שנות השמונים הופרט הלונה פארק והועבר לניהול חברה פרטית.
במקביל אליו, פעל בתל אביב מ-1975 עד 1994 לונה פארק קטן במגדל שלום בשם "מאירלנד".
אטרקציות ומתקנים
בלונה פארק כ-28 מתקנים, המיועדים לקבוצות גיל שונות. בהם:
מתקני אקסטרים
מתקנים לכל המשפחה
מתקני ילדים ופעוטות
LTI – Lingua Tertii Imperii
LTI – Lingua Tertii Imperii: Notizbuch eines Philologen הוא ספר של הבלשן היהודי-גרמני ויקטור קלמפרר משנת 1947. כותר הספר, שחציו בלטינית וחציו בגרמנית, משמעו "שפת הרייך השלישי: מַחְבּרתו של פילולוג". הספר עוסק בשימושי הלשון של המפלגה הנאצית וגרמניה תחת שלטון הנאצים בשפה הגרמנית.
דוגמאות
קלמפרר נותן דוגמאות לשימוש של הנאצים ביופמיזמים לתיאור פעולות שונות של המשטר בלי להתייחס לאופיין האמיתי, להסוותן ואף להציגן במשמעות הפוכה. בין הדוגמאות ניתן למצוא:
הספר מכיל רשימה של חידושי לשון שהנהיגו הנאצים. למשל:
פופ ראפ
פופ ראפ או היפ פופ הוא ז'אנר פיוז'ן המשלב ראפינג ממוזיקת היפ הופ עם מלודיות ומנגינות קליטות ממוזיקת פופ. הז'אנר צבר פופולריות במיינסטרים בתחילת שנות התשעים עם אמנים כמו ונילה אייס ואם סי האמר, שקיבלו השראה מאמני היפ הופ מסוף שנות השמונים כגון ראן די אם סי, אל אל קול ג'יי, והביסטי בויז. הז'אנר המשיך בשנות האלפיים עם אמנים כמו הבלאק אייד פיז. בסוף שנות האלפיים ובשנות האלפיים-ועשר נשארה הסוגה פופולרית עם אמנים כמו דרייק, ניקי מינאז', ואיגי אזליה. מילות הראפ בבתים לרוב עליזות, כשהפזמונים דומים לאלו הנשמעים במוזיקת פופ.
מאפיינים
אתר המוזיקה Allmusic מתאר את הפופ-ראפ כ"הכלאה בין ביטים מהיפ הופ וראפ עם הוקים מלודיים חזקים, שהם לרוב חלק מהכורוס המצוי במבנה שיר הפופ הסטנדרטי". שירי היפ פופ מדברים לעיתים קרובות על נושאים המצויים במוזיקת פופ, כגון אהבה.
אקדמיה
אֲקָדֶמְיָה היא מוסד לפיתוח, שימור והפצת הידע האנושי, בכל תחומי המדעים לסוגיהם. כיום מתייחס המונח בעיקר למוסדות להשכלה גבוהה.
היסטוריה
מקור המילה מיוונית, על שם חורשת "אקדמוס" מצפון לאתונה, חורשה שהייתה מקודשת לאלת החכמה, אתנה. בחורשה זו הקים אפלטון בסביבות שנת 385 לפנה"ס את האקדמיה האפלטונית במסגרת גימנסיון.
ישנה טענה כי החורשה הייתה ממזרח לאתונה וכי מקור המילה הוא מהשורש העברי ק.ד.ם.
משמעות מודרנית
כיום המילה "אקדמיה" משמשת לתיאורם של מוסדות מסוגים אחדים:
הוראה אקדמית
כאמור, אחת ממטרות האקדמיה היא העברת מידע. עם זאת, ישנם הבדלים רבים בין אופן ההוראה המקובל בבית ספר לזה המקובל במוסדות אקדמאים:
כמו כן, באקדמיה קיימת ציפייה גבוהה מהסטודנט להיות אחראי על תהליך הלמידה וההישגים האקדמיים שלו.
What They Say
"What They Say" (בעברית: "מה שהם אומרים") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר היווני-דני ויקטור ורניקוס. יצא לאור ב-12 במרץ 2023, ונבחר לייצג את יוון באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב.
על השיר
בריאיון לסקיי טיוי סיפר ורניקוס כי "What They Say" נכתב והולחן על ידו בגיל 14 וכי זהו השיר האהוב ביותר עליו שיצר. משכך החליט להוציא אותו באופן מסחרי, ולהגישו לרשות השידור היוונית (ERT) כמועמד לייצוג המדינה באירוויזיון 2023.
לפני האירוויזיון
ב-26 באוגוסט 2022 יצאה רשות השידור היוונית ERT בקול קורא להגשת שירים לשלב הסינון עד ל-9 באוקטובר. שבעה שירים נבחרו על ידי ועדה מקצועית בת שבעה חברים, ונחשפו ב-28 בדצמבר 2022. לאחר מכן הוקמה ועדה ציבורית אחרת, המורכבת משבעים חברים, שנבחרו באופן אקראי מתוך 2,982 בקשות שהוגשו לפי קבוצת גיל. הרכב הוועדה היה עשרים וחמישה אנשים מגילי 18–24, עשרים חברים מגילי 25–34, חמישה עשר משתתפים מגילי 35–45 ועשרה מעל גיל 45. ב-19 בינואר 2023 קבעה ERT אתשלושת השירים שעלו לשלב הבא.
שילוב הקולות מהוועדה הציבורית (50.6%) והוועדה המקצועית (49.4%) בחר את השיר היווני. ורניקוס קיבל 740 קולות מהוועדה אמנותית ו-509 קולות מהוועדה ציבורית (1,249 סך הכל). הוא גבר על המקום השני ב-117 קולות, ונבחר לייצג את יוון באירוויזיון 2023.
באירוויזיון
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר ; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-31 בינואר 2023 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. יוון שובצה למחצית הראשונה של חצי הגמר השני, שהתקיים ב-11 במאי 2023.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2023 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. יוון שובצה שמינית, אחרי איסלנד ולפני פולין. ב-11 במאי 2023 ביצע ורניקוס את "What They Say" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. הוא נכשל בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-13 במאי.
עונת 2004/2005 בליגת העל בכדורגל
עונת 2004/2005 בליגת העל הייתה העונה השישית של ליגת העל כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 12 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 3 סיבובים בני 11 משחקים כל אחד - 33 מחזורים בסה"כ. העולות החדשות שהצטרפו לליגת העל לקראת עונה זו היו הפועל חיפה והפועל נצרת עילית. העונה החלה ב-21 באוגוסט 2004 והסתיימה ב-28 במאי 2005. העונה הסדירה הסתיימה בזכייה של מכבי חיפה באליפות בפעם השנייה ברציפות, ובתואר כדורגלן העונה בישראל זכה קשר הקבוצה עידן טל שכבש 13 שערים. מלך השערים של העונה היה חלוץ הקבוצה רוברטו קולאוטי שכבש 19 שערים.
בסיום העונה הפועל חיפה והפועל באר שבע ירדו ליגה. הקבוצות שעלו מהליגה הלאומית לליגת העל בתום העונה היו הפועל כפר סבא ומכבי נתניה.
קונביספינה
קונביספינה (שם מדעי: Concavispina; מילולית: "קוצים קעורים") הוא סוג נכחד של זוחל ימי מסדרת התאלטוזאוריה, מקבוצת הדיאפסידים אשר חי במשך הטריאס בסין שלפני 237 עד 228 מיליון שנה.
הסוג ידוע ממאובנים שהתגלו בתצורות שיאווה שבגוויג'ואו, בסין וכללו שרידי עמוד שדרה, חוליות צוואר וגב ועצמות גפיים וכן שרידי לסת עליונה קמורה ומעוקלת כלפי מעלה, ממנה קיבל את שמו. הסוג תואר ב-2013 והוא כלל מין בודד - Concavispina biseridens.
מאפיינים
זוחל זה היה שוכן ימים שנע בצורה גלית במים בדומה לתנין או לוטרה ולפי ממצאיו נראה שהגיע לאורך של 364 ס"מ, כשרבע ממנה כללה הגולגולת באורך 50 ס"מ. הדבר הופך אותו לסוג השני בגודלו לסדרתו לאחר קרובו המיודנטוזאורוס. לזוחל היו שיניים דומות לשיני לטאה, קטנות יחסית שנועדו ללכוד טרף כמו דגים במים.
סוכר וניל
סוכר וניל הוא סוכר שנוסף לו טעם וניל. סוכר וניל משמש במגדנאות להעניק למנות טעם וניל. במתכונים רבים ניתן להחליף בין סוכר וניל לבין תמצית וניל וסוכר בנפרד.
סוכר וניל פופולרי מאוד באירופה, אך פחות נפוץ בארצות הברית.
הכנה
סוכר וניל תעשייתי עשוי מסוכר ומקלות וניל, או מסוכר מעורבב עם תמצית וניל (ביחס של שתי כוסות סוכר לכפית אחת של תמצית). קיים גם סוכר וניל זול יותר, העשוי רק מסוכר וונילין.
ניתן להכין סוכר וניל ביתי באופן מיידי באמצעות ערבוב של 400 גרם (2 כוסות) סוכר לבן עם זרעים ממקל וניל אחד. שיטה נוספת היא הוספת מקל וניל שלם לצנצנת אטומה עם 200 גרם סוכר לבן, ויישון התערובת למשך שבועיים לפחות. במשך הזמן הזה, נספגים בסוכר שמנים אתריים המצויים במקל הוניל. בשיטה זו, ניתן להחליף את הסוכר שנוצל בסוכר חדש ובכך להאריך מאוד את משך הניצול של מקל הוניל. טכניקה זו מאפשרת ניצול של מקלות וניל לא טריים שאינם מתאימים לבישול, ואף של מקלות שבושלו לאחר ייבושם.
שימוש
סוכר וניל ניתן לרכישה ארוז בשקיות במשקל 10 גרם, ומתכונים רבים מתייחסים לכמויות הנמכרות באריזות הקטנות הללו.
בהשוואה לתמצית וניל, סוכר הוניל נותן למאכל טעם עדין יותר. כאשר המתכון מכיל סוכר, החלפת חלק מהסוכר בסוכר וניל משיגה את התוצאות של תמצית וניל מבלי לשנות את מרקם המתכון.
עובדי אלוהים
עובדי אלוהים (באנגלית: Miracle Workers) היא סדרת טלוויזיה אנתולוגית, קומדיה שכתב סיימון ריץ', כאשר כל עונה מבוססת על רעיון אחר, כך למשל העונה הראשונה מבוססת על ספרו "אלוהים מה זה צריך להביע", בעוד העונה השנייה מבוססת על הסיפור הקצר שכתב "מהפכה". בסדרה מככבים דניאל רדקליף, סטיב בושמי, שגם משמשים כמפיקים בפועל ולצידם ג'רלדין ויסוואנאת'ן, ג'ון בס, קארן סוני, סשה קומפרה ולולי אדפופ. העונה הראשונה שודרה לראשונה ברשת TBS בפברואר 2019. העונה השנייה, שנקראה "עובדי אלוהים: ימי הביניים", שודרה מינואר 2020. העונה השלישית, שנקראה "עובדי אלוהים: נתיב אורגון", עלתה ביולי 2021.
עונה 1
העונה הראשונה עוקבת אחר קרייג, מלאך מדרג זוטר האחראי על טיפול בכל תפילות האנושות, ואליזה, שאך זה הועברה ממחלקת העפר. הבוס שלהם, אלוהים, מתמקד בתחביבים האהובים עליו לאחר שמאס בניהול כדור הארץ. כדי למנוע את הרס כדור הארץ, קרייג, יחד עם אליזה, חייבים להשיג את הנס הבלתי אפשרי ביותר שלהם עד כה, כדי לשכנע את הבוס שלהם שלא לפרוש. העונה מבוססת על הרומן של ריץ' "אלוהים מה זה צריך להביע".
עונה 2
העונה השנייה מתרחשת בימי הביניים ומבוססת על סיפורו הקצר של ריץ '"מהפכה". מככבים בו סטיב בושמי בתפקיד אדי שיטשובלר, ג'רלדין ויסוואנאת'ן בתפקיד אלכסנדרה שיטשובלר ודניאל רדקליף בתפקיד הנסיך שונקליי. העונה עוקבת אחר המסע שלהם ומציגה את ימי הביניים בהומור.
הפקה
ב-17 במאי 2017 הודיעה רשת TBS האמריקאית כי הזמינה עונה ראשונה לסדרה המורכבת משבעה פרקים. הסדרה נוצרה על ידי סיימון ריץ' והתבססה על הרומן שלו "אלוהים מה זה צריך להביע". בין המפיקים הבכירים היו אמורים להיכלל ריץ', לורן מייקלס, אנדרו סינגר, דניאל רדקליף ואוון וילסון. חברות ההפקה המעורבות בסדרה היו אמורות להיות מורכבות מ-Broadway Video ואולפני T. ב-19 באוקטובר 2017, הוכרז כי וילסון כבר לא ישמש כמפיק בכיר ויוחלף על ידי סטיב בושמי.
ב-15 במאי 2019 חודשה הסדרה לעונה שנייה. ב-20 בנובמבר 2019 הוכרז כי העונה השנייה שכותרתה Miracle Workers: Dark Ages תוקרן בבכורה ב-28 בינואר 2020. ב-6 באוגוסט 2020 חודשה הסדרה לעונה שלישית שתתמקד במערב הפרוע ובאורגון. ב-19 במאי 2021 הוכרז כי העונה השלישית בשם Miracle Workers: Oregon Trail תוקרן בבכורה ב-13 ביולי 2021.
צעירי מזרחי
צעירי מזרחי היה ארגון של צעירים חברי המזרחי שנוסד בפולין בשנת 1918.
ארגון צעירי מזרחי קם בלודז' ביוזמת יצחק רבקינדר עבור צעירים-דתיים שלא מצאו מקום במסגרות התנועה הציונית, וחשו התמרמרות כלפי מנהיגות "המזרחי", שפעילותה התרכזה בשדה הפוליטי, בעוד שהם שאפו לעלייה לארץ ישראל.
כינוס היסוד של צעירי מזרחי התקיים בלודז' בי"ח-י"ט אייר תרע"ח (1918). בכינוס השתתפו בין השאר, הרב יהודה ליב זלוטניק, אברהם מברך, חיים וולנר ולוי יונגסטר. בכינוס הוחלט למנות שנים עשר "נציבים" אשר כל אחד מהם ינהל בהתנדבות במשך חודש בשנה את העבודה הארגונית של צעירי מזרחי בלודז'. אגודות מקומיות של צעירי מזרחי הוקמו ברחבי פולין. הראשון שבהם הוקם בשדליץ עוד לפני הכינוס בלודז', על ידי הרב קלמן אליעזר פרנקל. בהמשך הוקמו אגודות בקרקוב, זוויירצ'ה, סוסנוביץ, בנדין, צ'נסטוחובה וורשה. כן הצטרפו אגודות "תבונה" לצעירי המזרחי. צעירי מזרחי היו לארגון ארצי בוועידת אנשי אמונים בוורשה בי"ז טבת תרפ"א, בה הוחלט על ייסוד ועד מרכזי זמני של צעירי מזרחי בפולין, שמושבו בוורשה. בוועד היו חברים: אברהם מברך, כתריאל פישל טכורש, לוי יונסטר, שמואל חיים לנדוי, פנחס נייהויז, אלימלך נייפלד, יעקב לסלוי, אריה פריד ויחזקאל בנט
הוחלט אז לייסד בכל עיירה קבוצת חלוצים של צעירי מזרחי כהכנה לעלייה, להשקיע בעידוד לימוד תורה וכן לפרסם קבצים ספרותיים שיעסקו בענייני צעירי המזרחי, ולכן הקימו הוצאת ספרים עצמאית. יהושע חנא רבניצקי פרסם ספרון בהוצאה זו.
טופוריב
טופוריב (באוקראינית: Топорів; בפולנית: Toporów) הוא כפר במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
טופוריב נוסד כעיר פרטית בבעלות אצולה בשנת 1603. במאה ה-19 גדל היישוב, אך בסוף אותה מאה ובתחילת המאה ה-20 פקדו אותו מספר שריפות הרסניות. כמו כן, ניזוק היישוב קשות בעת כיבושו בידי הרוסים בתחילת מלחמת העולם הראשונה. במאה ה-19 ובמאה ה-20 נודע היישוב בשל תעשיית ייצור כלי החרס שבו. בשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי טופוריב
יהודים ישבו ביישוב מהיווסדו, והותר להם לבנות בו בית כנסת, הגם שזה חולל במהלך פרעות בשנת 1635. במהלך פרעות ת"ח ות"ט ניצלו יהודי היישוב מיד הקוזקים, כיוון שגייסות המלך ישבו בו. עד סוף המאה ה-18 היו כפופים יהודי היישוב לקהילת ברודי הסמוכה, ומהמאה ה-19 היו לקהילה עצמאית, שרוב אנשיה חסידים.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 הגיע מספר יהודי היישוב לשיא, אך בעקבות האסונות שפקדו את היישוב בשנים שלאחר מכן, היגרו ממנו רבים מיהודיו, ובתחילת המאה ה-20 נמנו במקום כ-1,400 יהודים. בין מלחמות העולם נותרו בכפר קרוב ל-700 יהודים, והתקיימה בו פעילות ציונית. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
ב-24 ביולי 1941, יומיים לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכנסו הגרמנים ליישוב, ובו ביום התעללו במספר מבכירי הקהילה המקומית, ובהם רב הקהילה רבי משולם זלמן יוסף זילברפרב (חתנו של רבי אהרן מקוידנוב), במבנה בית הכנסת הגדול בו, בסיוע אוקראינים מקומיים. כעבור יומיים ערכו האוקראינים המקומיים, באישור הגרמנים, טבח ביהודי היישוב, בו רצחו כ-180 יהודים בבור שנצטוו לכרות.
יודנרט שמונה ביישוב בהמשך נצטווה לספק לשלטונות עובדי כפייה יהודים, שחלקן בוצעו במחנות עבודה באזור טרנופול. במרץ 1942 שולחו כ-90 מיהודי היישוב למחנה ההשמדה בלז'ץ. בספטמבר 1942 שולחו לבלז'ץ בין 120 ל-200 יהודים נוספים מהכפר. בנובמבר 1942 שולחו אחרוני יהודי היישוב לגטו ברודי. בפברואר 1943 שולחו כ-110 יהודים שאותרו בסביבת הכפר לבלז'ץ.
אדולף, נסיך שאומבורג-ליפה
אדולף, נסיך שאומבורג-ליפה (בגרמנית: Adolf zu Schaumburg-Lippe; 20 ביולי 1859 – 29 באפריל 1911) היה נסיך גרמני, שכיהן כעוצר של נסיכות ליפה בין השנים 1895–1897.
ביוגרפיה
אדולף נולד ב-20 ביולי 1859 בביקבורג שהשתייכה לנסיכות שאומבורג-ליפה, והיה בנם של אדולף הראשון, נסיך שאומבורג-ליפה והרמינה, נסיכת ולדק ופירמונט, בתו של גאורג השני, נסיך ולדק ופירמונט.
בשנת 1890 הכיר אדולף את ויקטוריה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית, בזמן ביקור אצל מריה, אמה של אליסאבטה, מלכת רומניה. הזוג התארס תוך זמן קצר ונישא ב-19 בנובמבר 1890. לאחר ירח דבש ממושך ויקטוריה ואדולף התיישבו בארמון שאומבורג שבבון. מספר חודשים לאחר החתונה עברה ויקטוריה הפלה טבעית ולאחר מכן לא נכנסה שוב להריון. בשנת 1895 עבר הזוג להתגורר בנסיכות ליפה לאחר שאדולף מונה כעוצר בשם אלכסנדר, נסיך ליפה שסבל ממחלת נפש. בשנת 1897 חזרו בני הזוג שוב לבון, שם נפטר אדולף ב-9 ביולי 1916.
אנדרטה לזכר חללי הקטמונים שנפלו במערכות ישראל
האנדרטה לזכר חללי הקטמונים שנפלו במערכות ישראל ניצבת בירושלים. היא מוקדשת להנצחת שמות החללים מבני שכונות הקטמונים.
האנדרטה
האנדרטה, ברחוב אליעזר הגדול בירושלים, ניצבת ברחבה מרוצפת המוקפת גינה. במרכז הרחבה ניצב פסל דמוי פירמידה משולשת. היא ניצבת על בסיס משולש, שביחד אתה יוצר צורת מגן דוד. שלוש צלעות הפירמידה מסמלות כוח ותומכות זו בזו.
בקצה האחורי של הרחבה ניצב כותל מצופה באבן גרניט כהה, שעליו חרותים שמות 234 החללים. בראשו נחרתו המילה יזכור ופסוק מתוך קינת דוד: הצבי ישראל, על במותיך חלל, איך נפלו גיבורים. מימין לכותל מוצבים תורן שעליו מונף דגל המדינה וכן ללהבת זיכרון.
האנדרטה עוצבה על ידי דוד מזח. היא נחנכה ב-25 בספטמבר 1989.
אמנות גאומטרית
אמנות גאומטרית היא כינוי לתקופה באמנות יוון העתיקה, המאופיינת בעיקר על ידי מוטיבים גאומטריים וקווים ישרים בציור (בעיקר על אגרטלים). מוטיב שהחל באתונה, והתפזר בין ערי המסחר של הים האגאי. תקופה זו, בסביבות 900 לפנה"ס עד 700 לפנה"ס, הייתה שלהי תקופת המעבר ביוון.
ויק אייקרס
ויקטור דייוויד אייקרס (אנגלית: Victor David Akers; נולד ב-24 באוגוסט 1946 באיזלינגטון, לונדון) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל בהווה. אייקרס שיחק בעמדת המגן השמאלי.
אייקרס החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פולהאם, אך לא חתם עם המועדון על חוזה מקצוען. הוא עבר למועדון טונברידג' החובבני, לפני שחתם בבקסלי יונייטד ב-1969. ביולי 1971 הוא חתם בקיימברידג' יונייטד תמורת סכום של 5,000£, והיה חלק מהסגל שהוביל את המועדון לפוטבול ליג בפעם הראשונה. אייקרס השתתף ב-129 משחקי ליגה בקיימברידג' לפני שעבר לשחק בווטפורד תמורת סכום של 1,000 או 2,000£. אייקרס היה שחקן הרכב קבוע במחצית הראשונה של המועדון בליגה הרביעית לאחר הירידה, והשתתף ב-22 משחקי ליגה ובארבעה משחקים בטורנירי גביע. ביולי 1976 הוא הועבר לדרטפורד ללא תשלום, וסייע למועדון לזכות בגביע הליגה הדרומית. אייקרס עבר לשחק בהייז ב-1978, והצטרף לסלוג טאון באוקטובר 1980. במרץ 1984 הוא שיחק עבור קרשלטון אתלטיק, ובאותה שנה הצטרף לצוות האימון של ארסנל.
אייקרס מונה לראשות אגף הקהילה של ארסנל ב-1986, וב-1987 היה לאחד מהאנשים שהקימו את קבוצת ארסנל ליידיס. אייקרס הוביל את הקבוצה לכל תואר חשוב בכדורגל הנשים האנגלי, וכן לזכייה בליגת האלופות לנשים ב-2007. הוא הוביל את קבוצת הנשים של ארסנל לזכייה בתארים רבים בכדורגל הנשים הבריטי, ופרש מתפקידו בשנת 2009. הוא ממשיך לכהן בצוות האימון של ארסנל.
אדמונד או'בראיין
אדמונד או'בראיין (באנגלית:  Edmond O'Brien; 10 בספטמבר 1915 – 9 במאי 1985) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ושני פרסי גלובוס הזהב על הופעותיו בסרטים "הרוזנת היחפה" ו"שבעה ימים במאי".
ביוגרפיה
ב-1950 זכה לפרסום בכות הופעה בדרמה " D.O.A." בתפקיד רואה החשבון פרנק ביגלו. ב-1953 השתתף או'בראיין בעיבוד הקולנועי ההוליוודי של ג'וזף ל. מנקייביץ' למחזה "יוליוס קיסר" ובדרמת המתח "הטרמפיסט". או'בראיין זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ו ובפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1954 על תפקידו בדרמה "הרוזנת היחפה" בה שיחק בתור איש יחסי-הציבור אוסקר מולדון. באותה השנה ביים או'בראיין את סרט הפשע "מגן לרוצח" ואף כיכב בו. ב-1955 שיחק בדרמת הפשע "הבלוז של פיטי קלי" בתפקיד המאפיונר פראן מק'רג. ב-1956 הופיע בעיבוד הקולנועי לרומן "1984" בתפקיד גיבור העלילה וינסטון סמית ובקומדיה המוזיקלית "הבחורה לא יכולה לשלוט בעצמה" בתור המאפיונר פאטס מורדוק.
ב-1962 שיחק במערבון של ג'ון פורד "האיש שירה בליברטי ואלנס" בתפקיד דוטון פבודי עורך העיתון המקומי, בסרט המלחמה "היום הארוך ביותר" בתור מייג'ור גנרל ריימונד בארטון ובסרט כותלי הכלא "איש הציפורים מאלקטרז" בתפקיד הסופר תומאס גדיס. בשנת 1964 זכה או'בראיין בפרס גלובוס הזהב השני שלו על הופעתו במותחן הפוליטי של ג'ון פרנקנהיימר "שבעה ימים במאי". בתפקיד הסנטור האלכוהוליסט ריי קלארק, את הפרס האוסקר לו היה מועמד הפסיד באותה השנה לפיטר יוסטינוב. ב-1966 הופיע בסרט המדע הבדיוני המפורסם "המסע המופלא" בתור גנרל קרטר. ב-1969 שיחק במערבון "חבורת הפראים" בתפקיד פרדי סקייס. את הופעתו הקולנועית האחרונה עשה בקומדיית הפעולה "99 ו44/100 אחוז מת".
או'בראיין היה גרוש פעמיים ממערכות נישואיו עם השחקניות ננסי קלי ואולגה סן חואן. לאו'בראיין ולסן חואן נולדו שלושה ילדים: השחקנית מריה או'בראיין, המפיקה ברידג'ט או'בראיין והשחקן ברנדן או'בראיין. או'בראיין, שבשנותיו האחרונות אבד מאור עיניו, נפטר ב-9 במאי 1985 ממחלת האלצהיימר בגיל 69 בעיר אינגלווד, קליפורניה. נקבר ב"בית הקברות הצלב הקדוש" שבעיר קאלבר סיטי, קליפורניה.
ג'ורג' גרהאם
ג'ורג' גרהאם (אנגלית: George Graham; נולד ב-30 בנובמבר 1944 בגלאזגו) הוא שחקן ומאמן כדורגל סקוטי לשעבר.
קריירת המשחק
גרהאם מעולם לא שיחק במועדון סקוטי למרות מוצאו. הוא חתם באסטון וילה ב-1961 זמן קצר לאחר יום הולדתו ה-17. הוא שיחק בווילה במשך שלוש עונות, אך השתתף רק בשמונה משחקים שאחד מהם היה ההפסד לברמינגהאם סיטי בגמר גביע הליגה של 1963. ביולי 1964 הוא הועבר לצ'לסי תמורת סכום של 5,000£. גרהאם הבקיע 35 שערים ב-72 משחקי ליגה עבור צ'לסי כולל זכייה בגביע הליגה ב-1965. אולם, גרהאם ומספר שחקנים נוספים היו מסוכסכים עם המאמן טומי דוקרטי. שיאו של העימות הגיע עם השעייתם של גרהאם ושבעה שחקנים אחרים כיוון שהפרו "עוצר" לפני משחק ב-1965.
גרהאם היה אחד מהשחקנים שהובילו את ארסנל בשני ההפסדים בגמר גביע הליגה (1968 ו-1969), אך גם לזכייה בגביע ערי הירידים בעונת 1969/1970. בעונה שלאחר מכן גרהאם היה חלק חשוב בסגל שהוביל את ארסנל לזכייה בדאבל.
התארים שבהם זכה עם ארסנל זיכו אותו בתשומת לב רבה, והוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת סקוטלנד במשחק נגד נבחרת פורטוגל ב-13 באוקטובר 1971. בשנתיים שלאחר מכן הוא השתתף ב-12 משחקים במדי הנבחרת, והבקיע בהם 3 שערים. משחקו האחרון היה נגד נבחרת ברזיל ב-30 ביוני 1973.
הגעתו של אלן בול באמצע עונת 1971/1972 ערערה את מעמדו של גרהאם; בדצמבר 1971 הוא הועבר למנצ'סטר יונייטד תמורת 120,000£. בסך הכל הוא השתתף במדי ארסנל ב-308 משחקים שבהם הבקיע 77 שערים. גרהאם שיחק במנצ'סטר במשך שתי עונות, שבמהלכן המועדון ירד לליגה השנייה, לפני שסיים את הקריירה שלו באנגליה בפורטסמות' ובקריסטל פאלאס. בקיץ 1978 הוא שיחק בקליפורניה סרף מארצות הברית, ולאחר מכן פרש מכדורגל.
קריירת האימון
לאחר שגרהאם פרש ממשחק פעיל הוא עבד כמאמן בקריסטל פאלאס ובקווינס פארק ריינג'רס. ב-6 בדצמבר 1982 מונה גרהאם למאמן מילוול, ששיחקה בתחתית הליגה השלישית הישנה. גרהאם ביצע מספר שינויים בסגל המועדון והצליח להציל את המועדון מירידת ליגה. בעונת 1984/1985 הוא הוביל את מילוול להעפלה לליגה השנייה.
הישגיו של גרהאם במילוול זיכו אותו בתשומת הלב של המועדונים החשובים באנגליה, והוא מונה למאמן ארסנל ב-14 במאי 1986. התותחנים לא זכו בתואר מאז גביע ה-FA בעונת 1978/1979, והשתרכו מאחורי מועדוני הצמרת של הליגה האנגלית. גרהאם שחרר מספר שחקנים ותיקים והחתים במקומם אחרים במקביל להעלאת שחקנים צעירים מקבוצת הנוער. הוא גם הנהיג משטר משמעת קשוח יותר בהשוואה לקודמיו בתפקיד, הן בחדר ההלבשה והן על המגרש. רמת המשחק של ארסנל השתפרה במהירות, ובחג המולד של 1986 המועדון הוביל את הליגה לראשונה מזה עשר שנים.
בעונתו הראשונה של גרהאם בארסנל הוא הוביל את המועדון למקום הרביעי בליגה ולזכייה בגביע הליגה של 1987. רמת המשחק בליגה השתפרה רבות בעונה שלאחר מכן, אך מנגד משחק גמר גביע הליגה השני ברציפות הסתיים בהפסד ללוטון טאון. שחקניו של גרהאם הפגינו משמעת חזקה בהגנה בהנהגתו של הקפטן הצעיר טוני אדמס ששיתף פעולה עם לי דיקסון, סטיב בולד ונייג'ל וינטרברן, שניהלו את משחק ההגנה של ארסנל במשך עשור. מלבד שחקני ההגנה גרהאם השתמש בשחקני התקפה ידועים כגון דייוויד רוקאסל, מייקל תומאס, פול מרסון ואלן סמית' שהבקיע למעלה מעשרים שערים בכל עונה.
בעונתו השלישית בארסנל גרהאם הוביל את המועדון לאליפות ראשונה מאז 1971. האליפות הוכרעה רק במשחק האחרון של העונה, נגד ליברפול באצטדיון אנפילד.
המועדון לא הצליח להגן על תוארו בעונה שלאחר מכן, שבסיומה החתים גרהאם את השוער דייוויד סימן ושחקן הכנף השוודי אנדרס לימפאר; שני השחקנים הוכיחו את עצמם כחלק חשוב באליפות של עונת 1990/1991 ובהגעה לחצי גמר גביע ה-FA (הפסד לטוטנהאם הוטספר). גרהאם החתים באוקטובר את חלוץ קריסטל פאלאס איאן רייט, לימים השני בטבלת כובשי השערים בהיסטוריה של ארסנל. בנוסף, גרהאם הוביל את ארסנל להשתתפות בגביע אירופה לראשונה מאז עונת 1971/1972. הטורניר האירופי היה רע מבחינת המועדון, שהודח על ידי בנפיקה ליסבון בסיבוב השני ולא העפיל לשלב הבתים. לאחר ההדחה על ידי רקסהאם בסיבוב הרביעי של גביע ה-FA נראה היה כי העונה תהיה אחת הגרועות בתולדות המועדון, אך גרהאם הצליח לבסוף להוביל את ארסנל למקום הרביעי בליגה.
גרהאם שינה את שיטת המשחק שלו בעקבות העונה הבינונית; הוא החל לנקוט בטקטיקת משחק הגנתית והעלה הרכבים פחות התקפיים, שהיו תלויים מאוד בשעריו של איאן רייט. בין עונת 1986/1987 לעונת 1991/1992 הבקיעו שחקני ארסנל 66 שערי ליגה בממוצע (81 בעונה האחרונה בסדרה). שפל ההבקעות היה בעונת 1992/1993 שבה הבקיעו השחקנים 40 שערים בלבד, והמועדון סיים את העונה הראשונה בתולדות הפרמייר ליג במקום ה-10, כאשר מספר השערים שלו הוא הנמוך ביותר בליגה. בעונה זו ובשתי העונות שלאחריה הבקיעו השחקנים רק 48 שערים בממוצע.
גרהאם התמחה בהובלת ארסנל לזכייה בגביעים, ובעונת 1992/1993 המועדון היה לראשון בהיסטוריה שזוכה בדאבל של גביע ה-FA וגביע הליגה. בשני המשחקים היריב היה שפילד ונסדיי. בעונה שלאחר מכן המועדון זכה בגביע המחזיקות, שהיה התואר האירופי השני בתולדותיו; משחק הגמר נגד פארמה התנהל בטקטיקה הגנתית מצד גרהאם, הסתיים בניצחון 1 - 0 משער של אלן סמית'.
תואר זה היה התואר האחרון שבו גרהאם זכה עם ארסנל; בפברואר שלאחר מכן הוא פוטר לאחר כמעט תשע שנים בתפקיד, בעקבות הגילוי על התשלום הלא חוקי בסך 425,000£ שהוא קיבל מסוכן השחקנים הנורווגי רון הוג בתמורה להחתמת ג'ון ינסן ב-1992. גרהאם הושעה על ידי התאחדות הכדורגל למשך שנה בעקבות מעורבותו בשערורייה ולאור הודאתו.
לאחר שסיים לרצות את עונשו גרהאם חזר לעסוק באימון כדורגל, והחל לעבוד בלידס יונייטד בספטמבר 1996. כשהגיע ללידס המועדון היה על סף ירידת ליגה, ומטרתו הראשונה של גרהאם הייתה ההגנה; למרות ששחקני לידס הבקיעו רק 28 שערים (המספר הנמוך ביותר בליגה), המועדון הצליח לסיים במקום ה-13. גרהאם הביא בסיום העונה שחקנים חדשים כגון ג'ימי פלויד האסלביינק, ובעונה שלאחר מכן (1997/1998) המועדון הבקיע מספר כפול של שערים, סיים במקום החמישי והבטיח את הכרטיס לגביע אופ"א.
גרהאם סיים את חוזהו בן השנתיים בלידס, ועבר לאמן את טוטנהאם הוטספר. חמישה חודשים לאחר הגעתו הוא הוביל את טוטנהאם לניצחון בגמר גביע הליגה נגד לסטר סיטי, ולמקום בגביע אופ"א לעונת 1999/2000. אולם, גרהאם לא הצליח להוביל את טוטנהאם אל מעבר למקום העשירי בליגה, ולבסוף פוטר מתפקידו. למרות שהוביל את המועדון לתואר ראשון מזה שמונה שנים הוא נחשב ללא פופולרי, בעיקר בעקבות הקשר ההדוק שלו עם ארסנל, היריב המר ביותר של טוטנהאם.
כשחקן
צ'לסי: ארסנל:
מילוול
ארסנל: טוטנהאם הוטספר:
רלף גולדמן
רלף (רפאל) אירווין גולדמן (באנגלית: Ralph Goldman; 1 בספטמבר 1914, י' באלול תרע"ד – 7 באוקטובר 2014, י"ג בתשרי תשע"ה) היה נשיא לשם כבוד של ארגון ה"ג'וינט" העולמי (JDC) ואחד ממנהיגיה הבולטים של הקהילה היהודית בארצות הברית ובעולם.
שנותיו הראשונות
גולדמן נולד ב-1 בספטמבר 1914 בלחוביץ', בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית. בהיותו בן 11 היגר עם משפחתו לארצות הברית, ובילה את רוב ילדותו בבוסטון, מסצ'וסטס. התחנך בביתו על ערכים יהודיים-ציוניים. בשנת 1937 קיבל תואר בחינוך מאוניברסיטת בוסטון. באותה שנה קיבל גם מלגה מארגון "אבוקה", ארגון סטודנטים ציוני, שאפשרה לו לבקר בפלשׂתינה. לביקור זה הייתה משמעות עמוקה על המשך חייו, שכן בעקבותיו שוכנע כי יש הכרח בהקמתה של מדינה ריבונית בארץ ישראל, שתהיה בית לאומי לעם היהודי. גולדמן שהה בארץ ישראל שנה (1937–1938), בקיבוץ עין השופט, השתתף בעלייה על הקרקע של קיבוץ חניתה, ואחר כך למד במשך כמה חודשים באוניברסיטה העברית בירושלים.
זמן קצר לאחר שחזר לארצות הברית פרצה מלחמת העולם השנייה. את השנים עד לגיוסו לצבא האמריקני ניצל גולדמן ללימודי עבודה סוציאלית ולהתמחות בעבודה בקהילה.
הקמת המדינה
תרומתו של גולדמן למדינת ישראל החלה טרם הקמת המדינה, כאשר עסק יחד עם חברו, טדי קולק, בסיוע לפעילות הרכש של "ההגנה" בארצות הברית. ב-1947, אחרי ההצבעה בעצרת האו"ם על חלוקת ארץ ישראל בכ"ט בנובמבר, סייע גולדמן מאחורי הקלעים בהקמת תחנת רדיו סודית, שממנה שידר דוד בן-גוריון את ההודעה על החלטת האו"ם. באותן שנים היה פעיל בסיוע למדינת ישראל שבדרך, ובייחוד בגיוס כוח אדם לליווי אוניות המעפילים לישראל. קשריו עם בן-גוריון נמשכו תקופה ארוכה, ובשנים 1953–1957 היה לעוזרו ולנציגו בארצות הברית.
פעילותו במסגרת ארגון הג'וינט העולמי
גולדמן היה דמות מרכזית בארגון הג'וינט העולמי. את פעילותו בג'וינט החל בשנת 1969, כשהיה בן 54, לאחר שנבחר כמשנה למנכ"ל מלב"ן ("מוסדות לטיפול בעולים נחשלים" – רשת של מוסדות שיקום, אשפוז ודיור לקשישים, לנכים ולבעלי מוגבלויות, שהקים הג'וינט העולמי בישראל). בהמשך, בשנת 1976, היה גולדמן לאחד מאדריכלי הקמתו של ג'וינט ישראל.
בין השנים 1976 ל-1988 כיהן גולדמן כמנכ"ל הג'וינט העולמי. במסגרת תפקידו זה ניצח על פעילותו הענפה של הארגון למען יהודי העולם, וביסס את נוכחות הארגון במזרח אירופה, בברית המועצות ובאתיופיה. בשנים אלה הנהיג את הפעילות ההומניטרית של הג'וינט העולמי מסביב לעולם והניח את היסודות להצלתם של יהודי אתיופיה – פעולות שהגיעו לשיאן ב"מבצע משה" בשנת 1984. בהשפעתו, בשנות ה-70 המאוחרות תמך הג'וינט באופן פעיל ביהודי ברית המועצות, שעזבו למערב במספרים גדולים. ב-1979, כששערי ברית המועצות נסגרו בפני היהודים ויציאתם נבלמה, סיפק הג'וינט עזרה דחופה ליהודים שנשארו מאחורי "מסך הברזל" וסבלו ממצוקה כלכלית קשה, שהתבטאה במחסור במוצרי צריכה ומזון: "היה הכרח להוכיח לאסירי ציון, שהעם היהודי לא שכח אותם", אמר אז גולדמן. בתחילת שנות ה-80 ניצח על חזרתו של הג'וינט לפעילות בהונגריה, בפולין ובצ'כוסלובקיה, ומאוחר יותר גם בחבר המדינות.
פעילותו בישראל
גולדמן עסק במספר נושאי חברה ותרבות במדינת ישראל. הוא עסק בהפצת רעיון המרכזים הקהילתיים בישראל, ומאוחר יותר בהקמת החברה למתנ"סים. הוא היה בין האישים שפעלו לגיוס המענק הראשוני להקמת מוזיאון ישראל, וכך גם באשר לייסודה של "קרן החינוך הישראלית", שהקימה גני ילדים, בתי ספר על-יסודיים בפריפריה, מרכזים קהילתיים וספריות ועסקה גם בהכשרת כוח אדם לעבודה קהילתית בתחום הגיל הרך.
גולדמן נמנה גם עם מייסדי מרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל, ומכון ברוקדייל למחקר חברתי יישומי, שהוקם על ידי הג'וינט.
בנקסמדו
בנקסמדו (באנגלית: Banksmeadow) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית בוטאני ביי (City of Botany Bay).
גאוגרפיה
בנקסמדו ממוקם כ-9 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, באזור הפרוורים המזרחיים. הוא פרוור קטן הגובל מדרומו במפרץ בוטאני, במזרח בהילסדייל ובמטרוויל, בצפון בפייג'ווד ובמערב בבוטאני.
היסטוריה
בנקסמדו נקרא על שם סיר ג'וזף בנקס, הבוטניקאי שהתלווה לקפטן ג'יימס קוק בשנת 1770. קוק ובנקס עגנו באזור מפרץ בוטאני במהלך הפלגתם על הספינה "אנדוור" וגילוי היבשת אוסטרליה.
תרבות
בנקסמדו הוא אזור תעשייה גדול, עם מיעוט קטן של דיירים (על פי מרשם האוכלוסין, פחות מ-500 איש דרים בקביעות בפרוור). קרבתו לנמלים כגון פורט בוטאני קידמו את התעשייה בפרוור, וכיום קיימים בו מספר מאגרי נפט, תחנה של רכבת משא ומפעל זיקוק כימיקלים.
רלף גולדמן
פעילותו בישראל
בשנת 2003 העניקה "הקרן לירושלים" לגולדמן את פרס טדי קולק, כהוקרה על מפעל חייו העשיר ותרומתו הייחודית לעיר ירושלים, למדינת ישראל ולעם היהודי בתפוצות.
בנקסמדו
תרבות
בתחום הפרוור מצוי חוף פורשור, לגדת מפרץ בוטאני. מרבית החוף סגור לציבור, וחלקו מוטה לטובת מסלול הגולף בוטאני.
רלף גולדמן
פעילותו בישראל
נפטר בירושלים בגיל 100 ב-7 באוקטובר 2014.
משפחתו
לרלף והלן גולדמן בן ושתי בנות. במרץ 1992 נהרג בנו, דוד בן-רפאל (יליד 1948), שהיה ציר בשגרירות ישראל בארגנטינה, בפיגוע טרור בבניין השגרירות.
When the Sun Goes Down
When the Sun Goes Down (בעברית: כשהשמש שוקעת) הוא אלבומה השלישי והאחרון של סלינה גומז & הסצנה. האלבום יצא לאור ב-21 ביוני 2011, דרך חברת התקליטים הוליווד רקורדס. האלבום בעל שלושה סינגלים מובילים "Love You like a Love Song" "Who Says" ו-"Hit the Lights". האלבום זכה לשבחים רבים, ממוצע הביקורות הוא 4–5 כוכבים.
רשימת הרצועות
הקרדיטים נלקחו מהערות האלבום
מיקום האלבום ושיריו במצעד ה-billboard
השיר "Who Says" הגיע למקום 21 במצעד האמריקאי בילבורד הוט 100 והיה מקום ראשון במצעד המועדונים. השיר מכר למעלה משני מיליון עותקים בארצות הברית והגיע לפלטינה ×3 והגיע גם לפלטינה באוסטרליה ונורווגיה.
השיר "Love You like a Love Song" ביציאתו הגיע למקום 74 ושבוע למחרת קפץ 39 מקומות (זה אומר שהוא הגיע למקום 35) ובשיאו הגיע למקום 22 במצעד האמריקאי בילבורד הוט 100 והגיע למקום הראשון במצעד המועדונים גם כן. השיר מכר למעלה מ-2.5 מיליון עותקים בארצות הברית והגיע לפלטינה ×4 והגיע גם לפלטינה בנורווגיה ולזהב באוסטרליה ושוודיה.
פסיכולוגיית האגו
פסיכולוגיית האגו או פסיכולוגיית האני היא גישה בתחום הפסיכואנליזה, שפותחה בסוף שנות ה-30 והתבססה על המודל הסטרוקטורלי של זיגמונד פרויד. הגישה התמקדה בתפקידו המרכזי של המבנה התאורטי הקרוי אגו בנפשו ובהתפתחותו של האדם.
בניגוד לפרויד, שראה בדחפים הביולוגיים הבסיסיים של האיד כמרכזיים בהנעת האדם, ואת האגו כמתווך בינו לבין דרישות המציאות והסביבה - אנשי פסיכולוגיית האגו ראו באגו מבנה שמתפתח באופן עצמאי מהאיד, ולו תפקיד משמעותי בהסתגלות האדם לסביבתו. הגישה התמקדה בהתפתחות הנורמלית ולא רק בפסיכופתולוגיה, וראתה במנגנוני ההגנה של האגו חשיבות גבוהה בפיתוח הסתגלות ובהגנה מפני דחפי תוקפנות, שהם הרסניים לאדם ולסביבתו.
לפיכך פיתחו אנשי פסיכולוגיית האגו תאוריות התפתחותיות בהתאם לרעיונות אלו: גישת הקווים ההתפתחותיים להתפתחות הילד על פי אנה פרויד והפיתוח הנרחב שלה לגבי מנגנוני הגנה מסתגלים; ראייתו של היינץ הרטמן את האגו כגורם המפתח כשרים חיוביים רבים החיוניים לאדם להסתגלות, כגון תפיסה, למידה, חשיבה, שפה ועוד; רעיונותיו של רנה שפיץ על "עקרונות מארגנים" בהתפתחות אגו של ילדים ועל דיכאון אנקליטי שעלול להיווצר כשהם לא מתפתחים; גישתה של מרגרט מאהלר לגבי התפתחותם הנורמלית של יחסי אם-תינוק שהביאה לייסוד תאוריית יחסי האובייקט; גישתו של אריק אריקסון על התפתחות נורמלית בהקשר החברתי שהביאה ליצירת תאוריית השלבים; ורעיונות נוספים של חוקרים כגון דייוויד רפפורט, ארנסט קריס ועוד.
המכון לאסטרטגיה ציונית
מכון משגב לביטחון לאומי ולאסטרטגיה ציונית, שנקרא עד שנת 2023 המכון לאסטרטגיה ציונית הוא מכון מחקר ישראלי שמטרתו, כעולה מפרסומיו, "לתרום לשגשוגה של ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי תוך שמירה על ערכיה כמדינה יהודית ודמוקרטית".
המכון הוקם בתחילת שנת 2005 על ידי ישראל הראל ועורך הדין יואל גולובנסקי בין השנים 2012 ל- 2019 עמד בראשו ד"ר יועז הנדל. המכון פועל בירושלים.
במרץ 2023 נבחר מאיר בן שבת לעמוד בראש המכון.
פעילויות
המיזם הראשון של המכון היה הצעת חוקה, שגובשה על ידי צוות מומחים והוגשה בפני ועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת ה-16 והכנסת ה-17.
צוותי עבודה נוספים של המכון עוסקים בסוגיות הנוגעות לעתידה הקרוב והרחוק של ישראל:
הפורום האסטרטגי-מדיני
פורום מומחים ממגוון תחומים המשמש גם כוועדה המייעצת של המכון. בראש פורום זה עמד משה ארנס.
הצוות החוקתי
צוות מומחים בראשות פרופ' אברהם דיסקין שגיבש את הצעת החוקה של המכון. לקראת כינונה של הכנסת ה-17, התקבצו מספר אנשי אקדמיה, מדינאים, שופטים, רבנים ואנשי ציבור אחרים, וניסחו הצעת חוקה מפורטת למדינת ישראל. בהצעה ניתן דגש על סעיפי הזהות של מדינת ישראל כבית הלאומי של העם היהודי ועל רפורמות משמעותיות בקשר שבין הרשות השופטת לרשויות המחוקקת והמבצעת. חברי צוות החוקה מלבד פרופ' דיסקין הם: פרופ' משה קופל, פרופ' ברכיהו ליפשיץ, השופט (בדימוס) אורי שטרוזמן, הרב דן בארי, ד"ר יצחק קליין, עו"ד יואל גולובנסקי וישראל הראל. הצעה זו היוותה בסיס לעבודתה של ועדת חוקה, חוק ומשפט בבואה להגיש הצעת חוקה בפני הכנסת. ביולי 2006 הגיש המכון לאסטרטגיה ציונית לנשיא המדינה ולכנסת את הצעת החוקה שלו הקרויה: "חוקה למדינת ישראל". צוות החוקה ליווה את הדיונים שניהלה ועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת ה-17, בראשותו של ח"כ מנחם בן ששון.
צוות קרקעות
צוות מומחים בראשות פרופ' ישראל אומן ומזכיר התק"ם לשעבר, דובי הלמן. צוות זה עוסק בגיבוש תוכניות לשמירה על אדמות המדינה בעיקר בגליל ובנגב. בין החברים הנוספים בצוות זה פרופ' גדעון ביגר, פרופ' חיים גבירצמן, פרופ' יוסי כץ וגלעד אלטמן, שהיה אחד ממנהליה של הסיירת הירוקה.
"ריבונות על תנאי"
המכון עוסק בניטור היקף התמיכה של ממשלות זרות בארגונים פוליטיים בישראל. במסגרת פעילות זו ערך המכון בשיתוף עם העמותה לאחריות ארגונים לא ממשלתיים (NGO-MONITOR) מחקר רחב בנושא שבעקבותיו הונחה הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה (בהשראת חוקים דומים הקיימים בארצות הברית ונורווגיה) על שולחן הכנסת. הצעת החוק אושרה בחודש פברואר 2011.
תוכנית מנהיגות צעירה
תוכנית שמטרתה לאתר ולטפח צעירים שיהוו את מנהיגי המחר של ישראל ברוח הערכים בהם תומך המכון. לשם כך, נבחרת מדי שנה קבוצה של כ-25 צעירים, מרביתם סטודנטים לתארים מתקדמים, לשמש כקבוצת דיון העוסקת בסוגיות בהן מטפל המכון. במסגרת התוכנית, מוזמנים החברים להרצאות ונדרשים ללמוד תכנים ומאמרים של מומחים. במסגרת התוכנית נדרשים החברים להתמודד עם הבעיות האסטרטגיות העומדות על סדר יומה של המדינה באמצעות פרסום ניירות עמדה שיופצו בקרב המערכת הפוליטית והמנהל הציבורי.