cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סדר הדורות
מקורות
הספר כולל מפתחות לפי שמות ולפי מחברים, והמחבר מציין כי התבסס בכתיבתו על שבעה חיבורים קדומים: כמו כן בעשרות מקומות מעתיק קטעים מילקוט הראובני, חסד לאברהם, לקט שמואל, שארית יוסף, ועוד, על אף שלא ציין זאת, את שמות הספרים ומקומות אזכורי התנאים לקח מספר נחלת שמעוני.
אחזיה (מלך ישראל)
סיפור מותו
המקרא מספר שאחזיה נפצע בתאונת נפילה בארמונו, ושלח שליחים שישאלו במקדשו של בעל זבוב בעקרון אם ישרוד את פציעתו.
סדר הדורות
הערות לספר
הרב ישעיה אשר זליג מילר החל בהדפסת הספר מחדש ונכון לשנת ה'תשפ"א, הודפס סדר תנאים ואמוראים עד אות ט'. במהדורתו כלל את כל ההגהות שנדפסו עד זמנו, והוסיף הערות מכתבי יד של הרב דוד שפרבר, רבי מנחם מנדל גפנר, הרב אברהם אריה לייב רוזן אב"ד מונשט ופלטישן בעל איתן אריה, הרב דוד אברהם קמפנר בעל למטה יהודה, הרב חיים אריה לייב פנסטר בעל שער בת רבים, הרב חיים בנימין קצנלבוגן, הרב חיים מיכל מהמבורג, הרב שבתי וויס אב"ד שימאני, הרב שמשון בלוך, הרב יעקב בכרך, הרב חיים קנייבסקי, הרב יצחק הוברמן, הרב שמואל אשכנזי, וכן ליקוטים ממאות ספרים אשר דנו בדבריו.
אחזיה (מלך ישראל)
סיפור מותו
לאור מעשה זה נשלח אליהו הנביא להוכיח את שליחי אחזיה במילים:. השליחים שבו לאחזיה ומסרו לו את דברי הנביא, ולאחר שהבין שמדובר באליהו שלח גדוד בן חמישים איש ללכוד אותו. שר הגדוד קורא לאליהו להסגיר עצמו אך אליהו עונה באמירה:. ואכן, השר וגדודו נשרפים באש שיורדת מן השמים. אחזיה שולח גדוד נוסף שמסיים את דרכו באותו האופן. שר הגדוד השלישי נכנע לפני אליהו ומתחנן על חייו וחיי אנשיו, ואליהו חס עליו ושולח אותו למלכו עם הנבואה שכבר בישר לשליחים. לאחר בואם אחזיה מת, כדברי אליהו.
סדר הדורות
הערות לספר
למהדורה זו הוכנס אף כתב יד של המחבר - הגהות לספר יוחסין אשר שפך אור על עשרות קטעים מוקשים בדבריו, כמו כן הגיה את הספר באופן מדוקדק, תיקן מתוך מבואותיו, פתח ראשי תיבות בצורה זהירה, ועוד.
אוניסון
אוּניסוֹן (באנגלית unison; באיטלקית unisono), מרווח בן "אפס טונים" בין שני צלילים (כלומר - צליל זהה). נקרא לפעמים גם פרימה זכה. כאשר שני כלים (או יותר) "מנגנים באוניסון" הם מנגנים את אותה המנגינה בו-זמנית.
השימוש באוניסון במוזיקה נרחב מאוד, ונעשה בו שימוש בכל התקופות ובכל התרבויות. לא ידועה תרבות שלא נהוגה בה שירה או נגינה באוניסון.
בתזמורות סימפוניות מנגנים בדרך כלל כל כלי-הקשת מאותה הקבוצה (כלומר, כל הכינורות הראשונים, כל הכינורות השניים, כל הוויולות וכו') באוניסון. בכתיבה תזמורתית מקובל לכתוב באוניסון לצירופים שונים של כלים ובכך להרחיב את הרפרטואר הצלילי של התזמורת.מלחינים רבים עשו שימוש בנגינה או שירה באוניסון, והצליל הגדול והפתוח של האוניסון משמש לעיתים קרובות כ"אפקט מיוחד" במוזיקה קלאסית, במיוחד במוזיקה להרכבים גדולים. דוגמה אופיינית היא ארבע תיבות הפתיחה של היצירה "מוזיקת לילה זעירה" מאת מוצרט, בהן מנגנת רביעיית המיתרים כולה באוניסון, בשלוש אוקטבות, והאוניסון בה יוצר תחושה "מלכותית". כאשר סקציה אחת (כלומר כלי קשת, כלי נשיפה) מנגנת אוניסון, היא לא מנגנת באותו גובה של צליל בדיוק, אלא במרווחים של אוקטבות.
סוסי ים (סרט)
סוסי ים הוא סרט ישראלי עלילתי קצר משנת 1998.
"סוסי ים" הוא סרט הגמר של הבמאי והתסריטאי ניר ברגמן, בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים. סרט עטור פרסים, אשר נבחר כסרט בית הספר הטוב ביותר בכל הזמנים.
הסרט, שבמרכזו דרמה משפחתית בעלת קווים אוטוביוגרפיים לסיפורו האישי של ברגמן, היווה בסיס לכתיבת תסריט "כנפיים שבורות" (2002), סרט עלילתי באורך מלא, אותו ביים שנתיים אחרי גמר לימודיו.
עלילת הסרט מתארת את קורותיו של ילד בן 10 בשם נועם, שהוריו נפרדו לתקופת ניסיון, והוא עצמו בטוח כי בסופו של דבר אביו יחזור לבית המשפחה והכל ישוב להיות כפי שהיה.
שם הסרט נובע ממשאלתה של הבת הצעירה במשפחה שהאב יביא לה "סוסי ים" כשהוא יחזור להתאחד עם המשפחה. בנקודת השיא של הסרט, בה לומד נועם שהוריו לא יחזרו אחד לשני, צופה הבת בסרט טבע בטלוויזיה על סוסוני ים, ובאופן אירוני נשמע הקריין מציין את תכונתם של זוגות סוסוני הים להיות נאמנים אחד לשני ביחסים מונוגמיים.
Knock Three Times
כותבי השיר, ל. ראסל בראון ואירווין לוין, חשבו על שיר בסגנון "Up on the Roof", ורצו לכתוב שיר על חיים בדירה בבית משותף. בשיר, הזמר התאהב באישה שגרה בדירה שמתחתיו, והוא אינו יודע איך היא מרגישה כלפיו. הוא מבקש ממנה להגיב, בשלוש הקשות בתקרה (לתשובה חיובית), או בשתי הקשות על הצינור (לתשובה שלילית). בפזמון נשמעים אפקטים קוליים של שתי האפשרויות.
מייקל אנתוני אורלנדו קסאביטיס עבד באותה עת כזמר/מפקי בחברת תקליטים יריבה. הוא שמע את המנגינה בהקלטה של אמן אחר, והבין מיד שהשיר יכול להיות להיט בהפקתו. קסאביטיס הקליט את השיר בשם כיסוי של להקה "שחר", בתקווה שחברת התקליטים המקורית לא תגלה זאת. עם היציאה לאור זכה השיר להצלחה רבה.
ב-1971 הקליט הזמר בילי "קראש" קרדוק גרסת כיסוי של השיר, שהגיע למקום השלישי במצעד שירי הקאנטרי.
הגרסה של מאני דה לאון מהפיליפינים אזלה מהשוק עם יציאתה לאור בחברת התקליטים אלפא רקורדס.
פטקו סטאינוב
פרופסור פֶּטְקוֹ סְטוֹיָאנוֹב סְטָאיְנוֹב (בבולגרית: Петко Стоянов Стайнов; 31 במאי 1890, קאזאנלק, נסיכות בולגריה – 24 ביולי 1972, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית), היה משפטן ופוליטיקאי בולגרי חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כשר החוץ בין 1944 ל-1946. סטאינוב היה חבר האספה הלאומית הבולגרית מ-1923 ועד 1972. בתקופת מלחמת העולם השנייה היה סטאינוב מראשי המאבק נגד רדיפות היהודים בבולגריה.
ראשית חייו
ב-1908 סיים סטאינוב בית ספר תיכון בסטארה זאגורה. ב-1908 יצא ללימודי משפטים בגרנובל ובפריז וב-1911 עבר להתמחות בלייפציג. לאחר מלחמת הבלקן השנייה עבר לפריז ושם הוסמך כדוקטור לכלכלה ומדע המדינה. בראשית שנות ה-20 היה סטאינוב חבר בסגל הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סופיה.
הקריירה הפוליטית
בין 1930 ל-1931 כיהן סטאינוב כשר הרכבות, הדואר והטלפון בממשלתו של אנדריי ליאפצ'ב. ב-1934 מונה לשגריר בולגריה בבלגיה ושנה מאוחר יותר בצרפת. במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרף לחזית המולדת והיה ממתנגדי הברית עם גרמניה הנאצית. ב-9 בספטמבר 1944, לאחר ההפיכה הצבאית בממלכה, מונה לתפקיד שר החוץ בממשלתו של קימון גאורגייב. סטאינוב השתתף בצוות המשא ומתן הבולגרי לקראת ועידת השלום בפריז (1947). הוא התנגד להשתלטות הקומוניסטית על המדינה ובמרץ 1946 התפטר מתפקידו.
אחריתו
בין 1947 ל-1963 כיהן סטאינוב כדקאן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת סופיה וכחבר פרלמנט. בראשית שנות ה-50, תקופת כהונתו של וולקו צ'רבנקוב כראש הממשלה, נעצר סטאינוב מספר פעמים אך שוחרר ללא העמדה לדין. הוא הלך לעולמו ב-1972 והוא בן 82 שנים.
אירועי מלחמת העולם השנייה
לאחר הצטרפות בולגריה להסכם התלת-צדדי בטקס שנערך בווינה, חזר בוגדאן פילוב לבולגריה והתקבל בהתלהבות רבה בפרלמנט, להוציא קולות מחאה רמים ומעטים שנשמעו מספסלי האופוזיציה והובלו על ידי סטאינוב וניקולה מושאנוב.
ב-25 ביוני 1942 אישר הפרלמנט הבולגרי חוק המתיר לממשלה הבולגרית לאחוז בכל האמצעים הנדרשים כדי לפתור את "הבעיה היהודית". סטאינוב נמנה עם מיעוט המתנגדים לחוק ובנאומו בפרלמנט ציין, כי החוק משרת אינטרסים זרים.
ב-24 במאי 1943 עם פרסומו של צו הגירוש ליהודי סופיה, נפגשו סטאינוב וניקולה מושאנוב עם ראש הממשלה בוגדאן פילוב ותבעו ממנו לבטל את הגירוש. פילוב סירב. מושאנוב וסטאינוב שלחו מכתב מחאה לארמון המלך, הוא לא זכה למענה והגירוש יצא לפועל.
לאחר שחרור בולגריה
ב-9 בספטמבר 1944 כבש הצבא האדום את סופיה ובמקביל התחוללה בבולגריה הפיכה שהונהגה על ידי חזית המולדת הבולגרית. קימון גאורגייב מונה לראש הממשלה וסטאינוב - לשר החוץ, וכל החוקים והתקנות שהגבילו את יהודי המדינה בוטלו. עם מינויו, מסר השר סטאינוב הודעה לעיתונות שבה נאמר, שהממשלה משיבה את כל זכויות היהודים, תעניק להם פיצויים, תפעיל מחדש את מערכת החינוך היהודית, תתיר ללמד גם בשפה העברית ותאפשר עלייה לארץ ישראל.
ב-25 בספטמבר הודיעה התנועה הציונית על חידוש פעולתה וכוונתה לכנס ועידה ציונית ראשונה לאחר תום המלחמה. הטיפול במיעוט היהודי הועבר ממשרד החוץ למשרד הפנים שנתון היה לשליטת המפלגה הקומוניסטית והיא פעלה להגבלת פעילות התנועה. ראשי הסוכנות היהודית נפגשו עם סטאינוב בעניין והוא הצהיר שהממשלה תעניק חופש פעילות מלא לתנועה הציונית ולא תערים מגבלות בפני העלייה לארץ ישראל. בדצמבר, אישר סטאינוב למשלחת בת 8 נציגים לצאת לכינוס הקונגרס היהודי העולמי בניו יורק.
בראשית 1945 החל לפעול בבולגריה בית המשפט המיוחד שהוקם לשפיטת מנגנון הממשל הקודם ומשתפי הפעולה עם גרמניה הנאצית. סטאינוב היה מבין העדים שהוזמנו והגיעו להעיד בפני בית המשפט.
דינה שטרן
דינה שטרן (נולדה ב-8 בנובמבר 1919) היא חוקרת ספרות ישראלית, ילידת פולין, דוקטור לספרות ולשון, ומרצה באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
דינה שטרן נולדה בשם מאשה גליקסמן בעיירה זְדוּנְסְקָה וְוֹלָה בפולין, כארבעים קילומטר מערבית ללודז'. לאביה, שמעון גליקסמן, ולאמה אסתר חנה, היו עוד שתי בנות ושני בנים נוספים. כל בני משפחתה נספו בשואה. בילדותה הייתה שטרן חניכה בתנועת בית"ר לתקופה קצרה, ולאחר מכן הייתה ממייסדי תנועת בני עקיבא בלודז', ביחד עם בעלה לעתיד אליעזר שטרן. ב-6 בינואר 1937 עלתה לארץ ישראל על האונייה האיטלקית "גליליאה" של חברת "לויד טריאסטינו".
שטרן התחנכה ב"בית צעירות מזרחי" בירושלים, שהיה באותם הימים מוסד חינוכי לנערות שעלו ארצה במסגרת עליית הנוער, שם למדה בין היתר אצל נחמה ליבוביץ'. היא למדה בבית המדרש למורים ובמקביל נרשמה ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים. היא סיימה לימודיה בהצלחה וקיבלה תעודת הסמכה כפולה כגננת וכמורה. ב-29 במרץ 1942 נישאה לאליעזר שטרן, לימים פרופסור לחינוך באוניברסיטת בר-אילן (נפטר ב-1981). בשנת 1943–1944 הצטרפו בני הזוג לכפר הנוער הדתי שליד כפר חסידים של הסוכנות היהודית. בשנים 1946–1948 התגוררו השניים במסגרת "קבוצת סטודנטים יבנה שבקיבוץ יבנה", ובשנת 1949 עברו לגור בתל אביב, שם החלה שטרן לעבוד כמחנכת בתיכון "תלפיות".
לאחר תקופת מה עברה להתגורר עם בעלה באנגליה בעקבות שליחתו של בעלה אליעזר כמנהל בית מדרש למורים מטעם הסוכנות היהודית בקולג' יהודית מונטיפיורי ברמסגייט. בעת שהותה באנגליה החלה שטרן ללמוד בקורסים מטעם אוניברסיטת אוקספורד בספרות אנגלית ופילוסופיה של הדת. באמצע שנות החמישים שבה שטרן להתגורר עם בעלה בישראל ושבה ללמד בתיכון "תלפיות".
בשנת 1964 כתבה שטרן את ספרה "הבגידה ולקחה - עיונים בשבועת אמונים לש"י עגנון". הספר עורר התעניינות רבה בשל דרכו המיוחדת בניתוח יצירות עגנון. שטרן שלחה את הספר לסופר, על מנת שאולי יביע את דעתו עליו, ולאחר כמה חודשים קיבלה מעגנון מכתב תשובה רשום בכתב רש"י, שבו אישר עגנון את פרשנותה של שטרן לסיפורו, אך רמז לה "קלות" שהיא לא קלטה עדיין את כל רמזי הסיפור. שטרן אימצה את דברי מכתבו של עגנון ובשנת 1989 הוציאה מהדורה חדשה ומרחבת של הספר, אך עגנון כבר לא היה בחיים.
בשנת 1969 שבה שטרן אל ספסל הלימודים כתלמידה מן המניין באוניברסיטת בר-אילן, ובשנת 1972 סיימה לימודי תואר ראשון בהצטיינות. בשנות השבעים שהתה עם בעלה במסגרת שליחות במונטריאול שבקנדה, שם קיבלה על עצמה תפקיד של מורה לעברית מטעם הפדרציה הציונית.
בסוף שנות השבעים שבו בני הזוג שטרן ארצה והיא החלה ללמד באוניברסיטה קורס בספרות ילדים, והשלימה תואר שני ושלישי. ב-20 ביולי 1981 קיבלה תואר דוקטור לספרות ולשון, אך בעקבות פטירתו של בעלה אליעזר חודש לאחר מכן מסרטן, פרשה לכמה חודשים. בשנת 1982 קיבלה שטרן מינוי של מרצה בכירה ומיקדה את עצמה באוניברסיטת בר-אילן, שם הסמיכה דורות שלמים של מורים לספרות ולשון.
בשנת 1990 פרשה שטרן לפנסיה חלקית, לאחר שנתבקשה להמשיך בהוראת קורסים לספרות ילדים. לאחר כמה שנים פרשה שטרן לפנסיה מלאה ומאז מקדישה את זמנה למחקר ספרות.
בשנת 2010 קיבלה שטרן תעודת חבר כבוד מטעם עמותת יוצאי זדונסקה וולה בישראל.
לשטרן שלושה בנים, ביניהם פרופ' ידידיה שטרן, ובת. שטרן מתגוררת כיום בתל אביב וממשיכה לעסוק במחקרי ספרות.
קרלה ברוני
קרלה ברוני-סרקוזי (בצרפתית: Carla Bruni-Sarkozy; נולדה ב-23 בדצמבר 1967 באיטליה) היא זמרת, דוגמנית לשעבר, אשתו של ניקולא סרקוזי, נשיא צרפת לשעבר.
ילדות ונעורים
ברוני נולדה בטורינו שבאיטליה למשפחת תעשיינים עשירה. בגיל 7 עברה משפחתה לצרפת, לאחר שנאלצה להימלט מביתה מאימת חטיפות ארגון הבריגדות האדומות וארגון המאפיה בקלבריה ה"אנדרנגטה". אמה ניהלה רומן חשאי עם אביה יליד איטליה מאוריציו רמרט, אז גיטריסט (לימים איש עסקים בברזיל) ועל כך נודע לה מאביה החורג רק ב-1996 בהיותו על ערש דוי. שני הוריה הם מוזיקאים ידועים - אביה החורג, אלברטו ברוני טדסקי, שנולד למשפחה יהודית שהמירה את דתה לנצרות קתולית בתקופת מלחמת העולם הראשונה, היה מלחין קלאסי ואמה, מאריסה בוריני היא פסנתרנית. אורח חייה ואופיה של משפחת ברונו-טדסקי - משפחה יהודית בורגנית אמידה באיטליה, מושווית לעיתים למשפחת פינצי קונטיני המתוארת בספרו של ג'ורג'ו באסאני ובסרטו של ויטוריו דה סיקה "הגן של פינצי קונטיני"
ברוני למדה בפנימייה בשווייץ אך מאוחר יותר חזרה לפריז והחלה בלימודי אמנות ואדריכלות, אותם עזבה לטובת קריירת דוגמנות.
קריירת דוגמנות
את קריירת הדוגמנות החלה ברוני בגיל 19. היא עבדה עם בתי האופנה והמעצבים הגדולים והחשובים באירופה בהם כריסטיאן דיור, קארל לאגרפלד, פאקו רבאן, איב סן לורן, ג'אני ורסצ'ה, שאנל ועוד. עד שנות ה-90 הייתה לאחת מ-20 הדוגמניות המצליחות בעולם, לפי מדד הרווחים שנאמד ב-7.5 מיליון דולר בשנה.
באוקטובר 1991 הגיעה לישראל להשתתף בקמפיין של רשת האופנה רשת האופנה גולף.
בספטמבר 2017, ברוני השתתפה, יחד עם הדוגמניות קלודיה שיפר, נעמי קמפבל, הלנה כריסטנסן וסינדי קרופורד, בתצוגת האופנה של בית האופנה ורסאצ'ה לעונת אביב/קיץ 2018, שהייתה הומאז' לג'אני ורסצ'ה.
קריירה מוזיקלית וקולנועית
ב-1997 פרשה ברוני מעולם האופנה לטובת המוזיקה. הזמר הצרפתי ז'וליין קלר הלחין עבורה כמה שירים שכתבה. בשנת 2002 הוציאה את אלבומה הראשון "Quelqu'un m'a dit" ("מישהו אמר לי"). ברוני כתבה והלחינה את רוב שירי האלבום. את האלבום הפיק הגיטריסט לואי ברטיניאק, הוא זכה להצלחה רבה באירופה ובכמה מדינות פרנקופוניות, ונמכר בכ-2 מיליון עותקים.
ב-2005 היא כתבה את מילות 10 מתוך 12 שירים לאלבומו של לואי ברטיניאק Longtemps, וביצעה איתו שני דואטים באלבום, Les Frôleuses ו-Sans toi.
ב-2006 הקליטה את "Those Little Things" גרסה אנגלית לשיר "Ces Petits Riens" של סרז' גינסבורג במסגרת אלבום מחווה לכבודו - Monsieur Gainsbourg Revisited. באותה שנה הופיעה גם בטקס הפתיחה של אולימפיאדת החורף בטורינו, עיר הולדתה.
אלבומה השני "No Promises" יצא בינואר 2007, ובניגוד לאלבום הראשון היא שרה בו באנגלית ולא בצרפתית. כל שירי האלבום הולחנו על ידי ברוני, והמילים היו עיבודים של שירי משוררים מהמאה ה-19 וה-20, כולל ויסטן יו אודן, ויליאם בטלר ייטס ואמילי דיקנסון.
אלבומה השלישי, Comme si de rien n'était, יצא לאור ביולי 2008. כל השירים נכתבו על ידי ברוני, פרט לשיר אחד. התמלוגים מהאלבום נתרמו למטרות צדקה.
בתחילת 2009, השתתפה בסרט תיעודי על חייה, "מישהו סיפר לי על... קרלה ברוני", ששודר בטלוויזיה בצרפת וברחבי אירופה. בסרט ברוני מדברת בגילוי לב על חייה, הקריירה שלה כדוגמנית וכזמרת ועל נישואי הבזק לנשיא צרפת. בשנת 2011 הופיעה בסרטו של וודי אלן, "חצות בפריס".
חיים אישיים
ברוני קיימה מערכות יחסים עם אריק קלפטון, מיק ג'אגר (בזמן שהיה עוד נשוי לג'רי הול), דונלד טראמפ, וקווין קוסטנר.
ב-2001 ילדה ברוני את בנה הראשון, אורליאן, עם הפרופסור לפילוסופיה רפאל אנטהובן. ברוני תוארה כמי שהייתה פילגשו של אביו של אנטהובן, העיתונאי ז'אן פול אנטהובן, כשהחלה את מערכת היחסים שלה עם אנטהובן הצעיר, שהיה נשוי באותה עת לסופרת ז'וסטין לוי. ברוני טוענת שהיא יצאה עם ז'אן פול אנטהובן רק כמה פעמים ומעולם לא הייתה אהובתו, וכי רפאל אנטהובן כבר התגרש מאשתו כשנתקלה בו חודשים לאחר שיצאה עם ז'אן פול. השיר "רפאל" מתוך אלבומה של ברוני Quelqu'un m'a dit הוא על היחסים שלה עם רפאל אנטהובן, וספרה של ז'וסטין לוי Rien de Grave משנת 2004 (שפורסם באנגלית בשנת 2005 כ-Nothing Serious) הוא על סיום נישואיה; דמות בשם "פאולה" מייצגת את ברוני. ברוני אמרה למגזין ואניטי פייר כי רפאל אנטהובן סיים את מערכת היחסים שלהם במאי 2007, מכיוון שהוא הרגיש שהם הפכו להיות "כמו חברים" וכי הם נשארו ביחסים טובים.
ב-2006 נפטר אחיה הבכור של ברוני, וירג'יניו, מסיבוכים של מחלת האיידס.
לקראת סוף 2007 פורסם בעיתונות כי ברוני נמצאת במערכת יחסים עם נשיא צרפת ניקולא סרקוזי. השניים לא ניסו להסתיר את יחסיהם, שעד מהרה סוקרו באינטנסיביות על ידי אמצעי תקשורת רבים. הם צולמו יחדיו לראשונה בביקור ביורודיסני ולאחר מכן הצטרפה ברוני אל סרקוזי בנסיעה ללוקסור שבמצרים, בזמן חופשת חג המולד. ב-2 בפברואר 2008 נישאו השניים בטקס צנוע יחסית בארמון האליזה. ב-19 באוקטובר 2011 נולדה לה ולסרקוזי בת.
ב-2010 ברוני הביעה תמיכה בסקינה מוחמדי אשטיאני, אזרחית איראנית שנידונה למוות בגין ניאוף. ברוני שלחה מכתב לאשטיאני ובו רשמה "מדוע רוצים לשפוך את דמך ולקחת מהילדים שלך את אמם? משום שחיית, משום שאהבת, משום שאת אישה ומשום שאת איראנית? אני לא יכולה לקבל את זה". כתגובה למכתב העיתון האיראני "קייהאן", שנמצא תחת פיקוחו של המנהיג העליון חמינאי, פרסם מאמר בו נכתב כי "כשבוחנים את ההיסטוריה של קרלה ברוני, זה מראה בבירור מה הסיבה שהאישה הבלתי מוסרית הזו תומכת באישה איראנית שנידונה למוות על ניאוף והייתה שותפה לרצח בעלה, ולמעשה היא עצמה ראויה למות". במאמר אחר נכתב על התמיכה של ברוני באשטיאני כי "זונות מצטרפות למחאה". דובר משרד החוץ בטהראן רמין מהמנפרסט מסר בתגובה "העלבת בכירים של מדינות אחרות ושימוש במילים בלתי ראויות, זה לא דבר שראוי ברפובליקה האיסלאמית של איראן".
פסל ארד בדמותה של ברוני בגובה של כשני מטר, בעלות של 82,000 אירו, הוצב באוגוסט 2012 בעיירה קטנה בשם נוז'אן-סור-מארן המכונה גם "איטליה הקטנה". חברי האופוזיציה הסוציאליסטים במועצת העיר התנגדו להצבתו.
אחותה הגדולה היא השחקנית האיטלקייה ולריה ברוני טדסקי.
סנטרל פארק וסט
סנטרל פארק וסט (באנגלית: Central Park West) או בקיצור: CPW היא שדרה בציר צפון - דרום ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק.
השדרה מהווה את גבולו המערבי של סנטרל פארק ואת גבולה המזרחי של שכונת האפר וסט סייד (הצד המערבי העליון של האי). אורכה של השדרה 51 גושי דירות. השדירה מתחילה בכיכר קולומבוס (במפגש רחוב 59 עם השדרה השמינית) ומהווה את המשיכה צפונה של השדרה השמינית, ומגיעה עד כיכר פרדריק דאגלס (במפגש רחוב 110 עם שדרת פרדריק דאגלס המהווה למעשה את המשך השדרה השמינית ואף מכונה כך).
לאורך השדרה, מצויים רחובות החוצים את סנטרל פארק. במפגש השדרה עם רחובות אלה מצויים שערי הפארק: שער הסוחרים (Merchants Gate) במפגש השדרה עם רחוב 59, שער הנשים (Womens Gate) במפגש עם רחוב 72, ושער הזרים (Strangers Gate) במפגש עם רחוב 106.
בניגוד לשדרה השמינית, שהיא חד סיטרית לכיוון צפון, שדרת סנטרל פארק וסט היא דו סיטרית.
אתרים בשדרה
השדרה מהווה אתר מגורים יוקרתי. לאורך השדרה מצויים מספר בנייני דירות קואפרטיביים (שיתופיים) יוקרתיים: הסאן רמו, האל דורדו, המג'סטיק, הדקוטה והברספורד. מבנים אלה נבנו בשנות ה-30 במיקומם של מלונות שנבנו במאה ה-19 ונשאו את אותם שמות. המבנים מהווים אתר שימור היסטורי לאומי בארצות הברית. בבניין הדקוטה שלצד השדרה התגוררו ג'ון לנון ויוקו אונו (שעדיין מתגוררת בה), ובשדרה נרצח ג'ון לנון בצאתו מביתו בשנת 1980. כמו כן, הזמר בונו סולן להקת U2 מתגורר בבנין סאן רמו.
לצד השדרה נמצאים האגודה ההיסטורית של ניו יורק והמוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע.
השדרה בתרבות
מבנה מספר 55 בשדרה הוא המבנה ששימש רקע לסרט "מכסחי השדים", כאתר הבית המכושף, ולמולו, בצידה השני של השדרה, בסמוך לרחוב 67, נמצאת המסעדה טוורן און דה גרין אשר אף היא הופיעה בסרט. כמו כן השדרה נתנה את שמה לאופרת סבון שנקראה באותו שם.
בירז'
בירז' (בליטאית:, בירז'אי; ביידיש: בירזש) היא עיר קטנה במחוז פוניבז' שבצפון ליטא המשמשת כמרכז המנהלי של מחוז המשנה בירז'. בבירז' התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
מהמאה ה-16 ישבו בעיר מספר מבני משפחת רדזיוויל, והעיר נעשתה לאחד ממרכזי הרפורמציה הפרוטסטנטית. במהלך פשיטות האימפריה השוודית במחצית השנייה של המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18 הוחרבה הטירה שבעיר מספר פעמים.
יהודי בירז'
ב-26 ביוני 1941 נכנסו לבירז' הגרמנים, ועד מהרה החלו ליטאים מקומיים לפרוע ביהודי המקום. ב-26 ביולי רוכזו כל יהודי העיר בגטו שהוקם בה, תוך רצח יהודים בעת ההעברה.
ב-8 באוקטובר 1941 נלקחו כ-2,400 יושבי הגטו, ובהם כ-900 ילדים, ליער אסרטבה (Astrava), כ-3 ק"מ מהעיר, ושם נרצחו כולם בבורות ירי.
רבני בירז'
בשנת תר"ב מינתה קהילת בירז' את הרב אשר ניסן לוינזון לכהן כרבה, לאחר פטירתו בשנת תרל"ט מונה הרב יוסף זונדל לרב הקהילה.
בשנת תרמ"ח מונה הרב פינחס הכהן לינטופ לרב הקהילה החסידית בבירז', לאחר פטירתו בתרפ"ד מילא את מקומו חתנו רבי בנימין צבי מובסס.
האישה באגם
האישה באגם הוא רומן מאת ריימונד צ'נדלר, שיצא בשנת 1943. גיבור הספר הוא גיבורו הקבוע של צ'נדלר, הבלש הפרטי פיליפ מרלו, בלש משטרה וחוקר במשרד התובע המחוזי של לוס אנג'לס בעברו.
עלילת הספר
עלילת הספר נפתחת כאשר בלש הפרטי פיליפ מרלו מתבקש על ידי מר קינגסלי לאתר את אשתו הנעדרת, לאחר שזו ברחה עם מאהבה לבקתת נופש שלחוף אגם בהרי קליפורניה. כבר בראשית החקירה מתגלה גופת אישה אחרת טבועה באגם (ומכאן שם הספר).מרלו נדרש לתמרן בין שתי חקירות ולפענח את הקשר בין מות האחת להיעלמות האחרת? בספר מתמודד מרלו עם נבלים מסוגים שונים ובכלל זה שוטרים מושחתים, שיכורים, סחטנים ואנשי החברה הגבוהה של העיירה "ביי סיטי", המנסים למנוע את גילוי סודותיהם הכמוסים.
מרלו מתואר בספר כגבר קשוח, ציני וחד לשון, המתנגש לעיתים קרובות עם אנשי המשטרה המרובעים, פועל בסביבה העירונית המאוכלסת בלוס אנג'לס, ונע בין בתי פאר של לקוחות עשירים לבין הסמטאות האפלות בשולי הכרך. גובהו כמטר ושמונים והוא שוקל כשמונים וחמישה קילוגרם. הוא שותה ויסקי (בעיקר בורבון) וברנדי. אף כי הוא שותה כמויות גדולות של אלכוהול ואם זאת כמעט אף פעם אינו משתכר עד אובדן שליטה מלא או חלקי. למעשה האלכוהול לא מאט אותו כלל, רק מקהה את הכאב על מנת לאפשר לו להמשיך ללא לאות במרדף אחר פתרון התעלומה שלפניו. הוא לא בררן לגבי טיב המשקה שלו פרט לכך שיוגש בכוס אם כי גם את העיקרון הזה הוא מוכן לנטוש לעיתים עבור משקה הגון. הוא צלף הבקי היטב בשימוש באקדח וכן בעל מיומנות גבוהה בקרב מגע ואיגרוף.
איווט ויליאמס
איווט ויניפרד ויליאמס-קורלט (באנגלית: Yvette Winifred Williams-Corlett; 25 באפריל 1929 – 13 באפריל 2019) הייתה אתלטית רב-גונית מניו זילנד, אלופה אולימפית ושיאנית עולם בקפיצה לרוחק. האישה הראשונה מניו זילנד שזכתה במדליית זהב אולימפית.
ביוגרפיה
ויליאמס נולדה בקאוורשם פרבר של דנידין.
במשחקי האימפריה הבריטית שנערכו באוקלנד, ניו זילנד בשנת 1950 זכתה ויליאמס בשתי מדליות, אחת מזהב ואחת מכסף. מדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.90 מטר ומדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 37.96 מטר.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה ויליאמס במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אולימפי חדש של 6.24 מטר, לפני אלכסנדרה צ'ודינה מברית המועצות (6.14 מטר) ושירלי קאוולי מבריטניה (5.92 מטר) והייתה קרובה בס"מ אחד לשיא העולם של פאני בלנקרס-קואן מהולנד (6.25 מטר) שניקבע בשנת 1943. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 13.35 מטר, המנצחת הייתה גלינה זיבינה מברית המועצות שקבעה שיא עולם חדש של 15.28 מטר ובמקום עשירי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 40.48 מטר המנצחת הייתה נינה רומשקובה-פונומריובה מברית המועצות שקבעה שיא אולימפי חדש של 51.42 מטר.
שיאנית עולם
בתחרות שנערכה בגיזברן ניו זילנד ב-20 בפברואר 1954 קבעה ויליאמס בקפיצה לרוחק שיא עולם חדש של 6.28 מטר, שיפור לשיא הוותיק בן ה-10 שנים וחצי של בלנקרס-קואן ב-3 ס"מ (6.25 מטר).
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה באוגוסט אותה שנה זכתה ויליאמס בשלוש מדליות זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.08 מטר, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 45.01 מטר ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 13.96 מטר. נוסף לכך היא סיימה במקום שישי בריצת 80 מטר משוכות.
רוי ויליאמס, אחיה הצעיר, זכה במדליית זהב בקרב עשר במשחקי חבר העמים שנערכו בקינגסטון ג'מייקה בשנת 1966.
בית הקפה (רשת)
"בית הקפה" (ברוסית: Кофе Хауз, בתעתיק לעברית: "קוֹפֶה חָאוּז") היא רשת בתי קפה, אחת הגדולות ברוסיה ובאוקראינה. בנוסף לבתי קפה היא מפעילה גם חברה לייצור קפה.
היסטוריה
המייסד של רשת בתי הקפה הוא איש העסקים הרוסי טימור חיירוטדינוב. לדבריו, הרעיון ליצירת "בית הקפה" נולד באחד מבתי קפה הידועים של מילאנו, כאשר ברמני הקפה הראשונים מרוסיה עברו הדרכה באמנות הכנת קפה באיטליה אצל הבריסטה המוביל ג'וזפה גראסה. לאחר חזרתם לרוסיה בסתיו, כבר ב-29 ספטמבר 1999, הברמנים הצעירים פתחו במוסקבה את בית הקפה הראשון של הרשת, שנפתח במרכז הקניות "גלריית השחקנים". לקראת 2001 כבר היו במוסקבה חמישה סניפים. במאי 2001, המנהל הכללי (אחר כך הנשיא) של החברה ולדיסלב דודאקוב. דודאקוב למד כלכלה בארצות הברית ועבד עשר שנים במקדונלד'ס. הביקוש לקפה הצריך השקעות גדולות וכבר לאחר שלוש שנים "בית הקפה" הפך לרשת בתי הקפה הגדולה ביותר ברוסיה, תוך שהיא מגדילה את מספר הסניפים פי 10. ב-19 בדצמבר 2003 נפתח סניף בסנקט פטרבורג בבית מספר 13 ברחוב בולשאיה קוניושנאיה. עד 2006, בסנקט פטרבורג נפתחו כ-30 סניפים, ולאחר מכן ההנהלה החליטה ליצור קו ייצור משלו, ומפעל לייצור מוצרי קונדיטוריה ועוד. במשך הזמן, הרשת הורחבה וכעת מספר הסניפים מונה יותר מ-200 בערים שונות ברוסיה ובעולם. החברה פתחה בנוסף לסניפים שלה במוסקבה ובסנקט פטרבורג גם בנובוסיבירסק, קאזאן ובקייב שבאוקראינה.
מאז 2004, החברה מפתחת מסעדות למטבח יפני, כמסעדת "אסיה קפה"; ב-2006, פותח פרויקט רשת בתי קפה למטבח רוסי בשם "ויניגרט קפה".
בשנת 2018 הרשת החלה בהליך מיתוג מחדש תוך הפחתת מספר העובדים. בגרסה החדשה בית הקפה יתנהל ללא מלצרים כשההזמנות יתקבלו בקופות והלקוחות יאספו אותם בעצמם. בנוסף בוצע שינוי בתפריט, הוסרו ממנו הארוחות החמות ואלה הוחלפו בכריכים, סלטים, יוגורט וחטיפים.
האריו
בירת המחוז היא טאלין, בירתה של אסטוניה כולה.
ממשלת המחוז
בראש כל מחוז עומדת ממשלת המחוז (באסטונית: maakonnavalitsus) הנשלטת בידי מושל (maavanem), אשר ממונה בידי ממשלת אסטוניה לקדנציה בת חמש שנים. מאז 2006 משרת מושל המחוז מאוישת על ידי ורנר לוטסמאן.
גאוגרפיה
מחוז האריו גובל במפרץ הפיני מצפון. לחופה עשרה איים גדולים ועשרות איונים.
נפות
המחוז מפוצל ל-16 נפות בהתפלגות הבאה: ישנן 4 נפות עירוניות ו-12 נפות כפריות:
נפות עירוניות (linnad):
נפות כפריות (vallad):
נפות כפריות לשעבר (vallad):
יעקב איינשטיין
יעקב איינשטיין (30 באפריל 1909 – 18 ביולי 1970) היה שחקן תיאטרון וזמר ישראלי.
ביוגרפיה
יעקב בן אריה איינשטיין נולד בשנת 1909 בעיר ורשה וגדל בעיר וולקוביסק שבבלארוס. לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה העברית הממשלתית בעיר, עלה לארץ ישראל ב-1929 כחבר "השומר הצעיר", הצטרף לקבוצת הסולל בפתח תקווה ועבד בבניין ובחקלאות. החל את דרכו התיאטרונית בלימוד משחק בסטודיו לדרמה בהנהלת זאב ברבן בפתח תקווה. ערך מופעי קריאה אמנותית של שירה ופרוזה בעברית ויידיש בישראל ובקהילות יהודיות במזרח אירופה ודרום אמריקה.
איינשטיין עבר לתל אביב, ומשנת 1934 כיכב בתיאטרון "האהל", עד לסגירתו בשנת 1969. השתתף ביותר מ-50 הצגות, בהן: "הבן יקיר לי", "מסעות בנימין השלישי", "יעקב ורחל", "המכשפה", "אופרה בגרוש", "מזימה ואהבה", "יושה עגל", "האחים אשכנזי", "5:5", "תמר אשת ער", "גם הוא באצילים", "בר כוכבא"," עיר המחר", "אינקובטור על הסלע", "החייל האמיץ שווייק", "שומרי החומות", "העיר הזאת", "קערת העץ"," חכם והוא פתי", "ד"ר קנוק", "עת הזמיר", "לפי רוח הזמן", "קולחוז של נשים", "סולון בלודיה", "שורשים עמוקים", "לילאום", "מות דנטון", "הגזע הטהור", "הורדוס ומרים", "למי צלצלו הפעמונים", "מלון פרדיסו", "הידעת את נתיב החלב", "הצמא והרעב", "ויקטור", "בית קברות למכוניות" (ההצגה האחרונה שהשתתף בה) ועוד.
יוסי יזרעאלי
יוסף (יוסי) יזרעאלי (נולד ב-10 בדצמבר 1938) הוא במאי תיאטרון, מחזאי, סופר ומשורר ישראלי. פרופסור אמריטוס בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
יעקב איינשטיין
ביוגרפיה
ב-1963 שיחק בסרט ניני לצד בנו, אריק איינשטיין.
יוסי יזרעאלי
ביוגרפיה
יוסי יזרעאלי נולד וגדל בשכונת רחביה, ירושלים, בנם הבכור של ציפורה ומשה יזרעאלי. אימו הייתה הגננת המיתולוגית של "בית הילד" ברחביה. אביו המהנדס סבל מדיכאון שנים רבות, עד ששלח יד בנפשו. יזרעאלי הדחיק את מות אביו, וחשף את הסיפור לראשונה בספר שיריו הראשון "מהנדס העיר" (2001). יזרעאלי עשה את שירותו הצבאי במסגרת הנח"ל בקיבוץ עין גב. החל ללמוד פילוסופיה יהודית וכללית באוניברסיטה העברית בירושלים. כעבור שנה נסע לאנגליה ולמד באקדמיה המלכותית לאומנות הדרמה (1962-1960), לונדון ואחר כך בחוג לדרמה של אוניברסיטת בריסטול בבריסטול, אנגליה (1965-1962).
יעקב איינשטיין
ביוגרפיה
לאחר סגירתו של תיאטרון "האהל" ב-1969 נסע להופיע בארגנטינה עם יצירותיו של שלום עליכם.
בשנת 1970 העלה איינשטיין את המופע "ביישוב הדעת ובבדיחות הדעת". המופע התבסס על יצירותיהם של נתן אלתרמן, שמואל יוסף עגנון, שלום עליכם, יצחק שלונסקי-בבל ו-אפרים קישון.
יוסי יזרעאלי
ביוגרפיה
לאורך כל הקריירה שלו שילב בימוי בתיאטראות שונים והוראה בחוג לאומנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב וכמרצה אורח באוניברסיטאות ברחבי תבל. כתב את עבודת הדוקטורט בנושא מחזה "הדיבוק" ופרשנויותיו הבימתיות, באוניברסיטת קרנגי מלון, פיטסבורג, במדינת פנסילבניה, ארצות הברית. חקר בעבודת הדוקטור את עבודת הבימוי של יבגני וכטנגוב בהצגה "הדיבוק" של תיאטרון הבימה. במסגרתה התחקה אחרי השינויים שוכטנגוב הכניס לטקסט המחזה של ש. אנ-סקי וניתח את פרשנותו הבימתית, תוך התייחסות לעיצוב התפאורה, אופן העבודה עם השחקנים ובניית הסצינות. בשלהי שנות השישים החל ללמד במשרה חלקית וב-1974 התמנה לדרגת פרופסור חבר. במהלך השנים הגיע באוניברסיטת תל אביב לדרגת פרופסור מן המניין, עד לפרישתו כפרופסור אמריטוס. לימד גם בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים.
יעקב איינשטיין
חיים אישיים
איינשטיין היה נשוי לדבורה עד למותו. בנו היחיד הוא הזמר אריק איינשטיין. נפטר בתל אביב ב-18 ביולי 1970 מהתקף לב בגיל 61, ונקבר בבית העלמין הדרום.
יוסי יזרעאלי
ביוגרפיה
היה המנהל האומנותי של תיאטרון הבימה בשנים 1977-1975. היה המנהל האומנותי של תיאטרון החאן בשנים 1987-1984, בו הקים מעבדה לחקר תיאטרון יהודי. במסגרת זאת ביים את "תהלה" לפי עגנון (1984), "הדיבוק" מאת ש. אנ-סקי (1985) ו"הכלה המתה: פנטזיה על נושא אנה פרנק" (1986). בנוסף לכך יעקב רז העלה תחת ניהולו את "עידו ועינם" על פי עגנון (1985).
ההצגות הבאות שביים היו "ברווז הפרא" מאת איבסן ב-1987 ו"דון ז'ואן" מאת מולייר, שתיהן בתיאטרון באר שבע ולאחריהן "אדיפוס המלך" בתיאטרון חיפה ב-1992. אחר-כך לא ביים במשך שש שנים בתיאטרון הישראלי, עד שביים את "האישה מן הים" מאת איבסן ב-1998 ו"שש דמויות מחפשות מחבר" מאת פירנדלו ב-2000, שתיהן בתיאטרון החאן בניהולה האומנותי של אופירה הניג. הוא היה הבמאי הישראלי הראשון שיבגני אריה הזמינו לביים בתיאטרון גשר, בו ביים את "מדמואזל ז'ולי" מאת אוגוסט סטרינדברג, בשנת 2001. אחר-כך ביים במסגרת תיאטרון החאן בניהולו של מיקי גורביץ' את "דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו" מאת פדריקו גארסיה לורקה ב-2002 ואת "האשליה" מאת פייר קורניי ב-2003. באותה שנה ביים בתיאטרון בית ליסין את "צור וירושלים" של מתתיהו שהם, עם מוזיקה של גיל שוחט. ביים את "איפיגניה באאוליס" בתיאטרון אנסמבל הרצליה בניהולה האומנותי של אופירה הניג בשנת 2009.
במרוצת השנים הרבה להתראיין בעיתונות ותקף חריפות את הממסד התיאטרוני הישראלי. אלוני קיים חוג אינטלקטואלי שבו התכנסו אחת לשבוע בסלון ביתו של יזרעאלי אנשי תיאטרון והתווכחו על מהות התיאטרון. בסלון השתתפו בין השאר: חנוך לוין, גדליה בסר, עודד קוטלר ורנה ירושלמי.
בשנת 2006, שיחק בסרטו של יובל שפרמן "הדברים שמאחורי השמש". באותה שנה כתב וביים את ההצגה "החתונות של אמא", שהציגה בתיאטרון תמונע, בכיכובם של אורה מאירסון ורועי הורביץ. כתב וביים את המחזה "רחביה", שהועלה לראשונה באוקטובר 2009 בתיאטרון תמונע, בכיכובו של יזרעאלי. בנוסף העביר כיתות אומן בתיאטרון תמונע.
ב-2010 הגיש יזרעאלי תביעה נגד התיאטרון הקאמרי על הפרת זכויות יוצרים של ההצגה "עוץ לי גוץ לי", שביים עבור הקאמרי בדצמבר 1965, ומאז הועלתה בתיאטרון פעמים רבות בבימוי במאים שונים. יזרעאלי טען כי הפקת הקאמרי מ-2002 העתיקה את מרכיב הבימוי המרכזי שלו, בהפיכת 24 חלקים מהטקסט לקטעים מוזיקליים. בית המשפט דחה את התביעה, אך מאז בכל העלאה מחודשת של ההצגה מקפידים לכתוב בפרסומי התיאטרון: 'על פי גרסת ההצגה המקורית של יוסי יזרעאלי'.
ב-2011 יזרעאלי כתב וביים את הפואמה הדרמטית "חלומות של אנונימוס", בתיאטרון תמונע. יזרעאלי שיחק בהצגה עם דודו ניב. אחר כך כתב וביים את ההצגה "המורה לתנ"ך", שעלתה לראשונה בספטמבר 2012 בתיאטרון תמונע, בכיכובם של יזרעאלי ויפתח אופיר.
בשנת 2016 חבר למלחין יוסף ברדנשווילי ליצירת "הפסיון של ר' שמעון בר יוחאי" על פי ספר הזוהר, שביצעה הקאמרטה הישראלית ירושלים.
יצירותיו של יזרעאלי זכו להכרה והוצגו בפסטיבלים שונים, ובהם פסטיבל ברלין, בולטימור וציריך. המחזאי ארתור מילר הזמין אותו לביים את המחזה "ציד המכשפות" בברודוויי, בהשתתפות מרטין שין ומייקל יורק. ב-2001 הזמינה אותו האקדמיה לתיאטרון ניסיוני בפריז, להדגים את שיטת המשחק שפיתח בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
חיים אישיים
יזרעאלי היה נשוי לד"ר תלמה יזרעאלי, מרצה בחוג לספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב, עד לפטירתה מסרטן ב-2003, ואב לשלושה.
אודות עבודתו
בעבודתו יש שני כיוונים: האחד קלאסיקה מערבית מודרנית, בעיקר מחזות של איבסן ומעט טרגדיה קלאסיות (אוריפידס ושייקספיר), והכיוון השני הוא תיאטרון יהודי, במסגרתו עיבד בעיקר יצירות של עגנון. דורית ירושלמי בספרה "דרך הבימוי – על במאים בתיאטרון הישראלי" כותבת:
Reddit
Reddit (רדיט) הוא אתר מדיה חברתית מסוג מערכת לוח מודעות מקוונת אשר משתמשים הרשומים אליו יכולים לשתף תכנים, כגון טקסטים או קישורים בכל נושא אפשרי וללא הגבלה והפרסומים הזוכים לדירוג גבוה יותר מופיעים בראשו, בתצוגה מתחלפת שמשאירה מקום לפוסטים חדשים שטרם זכו למידת פרסום משמעותית.
מיליוני הרשומים באתר אשר מכונים "redditors" הם המפרסמים את התכנים השונים והם לוקחים חלק פעיל בדירוג האיכות של הפוסטים ובכך מסייעים לגרום לכך שההודעות והקישורים המוצלחים ביותר שזוכים לדירוג הגבוה ביותר בפרקי זמן מסוימים, זוכים באותם פרקי הזמן לחשיפה גבוהה במיוחד.
התכנים מאורגנים לפי תחומי העניין השונים, המכונים subreddits (או בקיצור subs). ה-subreddits עוסקים בכמות גדולה של נושאים, בהם חדשות, משחקי וידאו, סרטים, מוזיקה, ספרים, כושר, מזון ועוד.
האתר נוסד בשנת 2005 על ידי סטיב האפמן ואלקסיס אוהאניאן. באוקטובר 2006 האתר נרכש על ידי חברת "Condé Nast Publications". מטה החברה שוכן בסן פרנסיסקו שבקליפורניה. נכון למאי 2021, לפי מדד אלכסה, אתר Reddit הוא האתר ה-19 הפופולרי ביותר בעולם.
סקירה כללית
האתר מכיל אוסף עצום של פוסטים שמתווספים כל העת על ידי משתמשים רשומים, ועל כן הוא במהות מערכת לוח מודעות מקוונת. שם האתר הוא משחק מילים: Reddit באנגלית נשמע כמו "קראתי את זה" (Read it).
Subreddits
כאשר המשתמשים הרשומים מוסיפים פוסטים חדשים (קישורים או הודעות מלל) לאחד מה-subreddits, כל יתר המשתמשים (המכונים redditors) יכולים לעשות upvote או downvote לפוסט ובכך לקבוע את מידת האיכות של הפוסט. לכל subreddit יש עמוד ראשי שבו מוצגים הפוסטים החדשים ביותר שנכון לאותו הרגע זכו לדירוג גבוה. יתר המשתמשים רשאים להוסיף תגובות משלהם לכל פוסט. גם עבור כל אחת מהערות ניתן לעשות upvote או downvote ובאופן זה הקהילה מצליחה לוודא שהתגובות/תשובות הרלוונטיות ביותר מופיעות בדרך כלל בראש העמוד של הפוסט. בעמוד הראשי של רדיט, אשר זוכה בכל יום לכמות הצפיות הרבה ביותר באתר, מוצגים הפוסטים החדשים שזכו לדירוג הגבוה ביותר מכל ה-subreddits באתר.
כל משתמש רשום רשאי ליצור subreddit חדש, אף על פי שקישור שהמערכת מאפשרת לעשות זאת רק למשתמשים רשומים אשר נרשמו לאתר לכל הפחות לפני 30 ימים.
כל המשתמשים הרשומים באתר מסוגלים להתאים אישית את רשימת הקישורים ל-subreddits המוצגת בעמוד הראשי האישי.
נכון ליולי 2018 היו מעל ל-138,000 subreddits פעילים (מתוך 1.2 מיליון).
במשך השנים אירעו מקרים רבים של תכנים שנויים במחלוקת שפורסמו באתר, ובעקבות כן, במקרים מסוימים החליטו מפעילי האתר להסיר subreddits שלמים אשר בהן פורסמו לאורך זמן תכנים בעייתיים שונים. על אף שמדיניות הסרה של subreddits נאכפת היטב, עדיין קיימים באתר subreddits המפרסמים תכנים שנויים במחלוקת בנושאי גזענות, פגיעה עצמית, זואופיליה, פגיעה בבעלי חיים, מיזוגיניה ועוד.
subreddits בולטים במיוחד באתר:
(I-AMA (ask me anything הוא דוגמה לפורום הנמצא ברדיט ובו יש תת-פורומים. אנשים מכל אסכולה עונים על שאלות לגולשים בזמן אמת. לגולשים יש אפשרות לדרג את התגובות לפי מה שיותר מעניין בעיניהם ובכך התגובות הפופולריות נמצאות בדרג העליון של תת-הפורום. בתת-פורומים הללו יופיעו בדרך כלל במאים, שחקנים מפורסמים, פוליטיקאים ועוד. בשנת 2012 התארח הנשיא ברק אובמה בפורום "שאל אותי הכל" וענה על שאלות הגולשים במשך חצי שעה בזמן אמת. הנשיא פנה אל הגולשים ואמר כי בכוונת הממשל להגן על הרשת החופשית, כך שתישאר פתוחה לבעלי עסקים או לאנשים הרוצים להביע דעה ללא סינון של אתרים מבוקרים. כ-200,000 התחברו לאתר בו זמנית כדי לראות את אובמה, ומספר גדול של גולשים אחרים לא הצליח להיכנס. אובמה קיבל כ-6,500 תגובות ומספר עצום של שאלות, שעל רובן כאמור לא הספיק לענות.
(DIY (do it yourself הוא דוגמה לפורום בו הגולשים משתפים איך לעשות דברים באופן עצמאי על ידי מתן הוראות מדויקות או תמונות המציגות את תהליך השגת התוצר. בנוסף קיימת אפשרות להתייעצות עם הגולשים על איך להכין דבר מסוים. מטרת פורום זה הוא לעזור לשאר הגולשים לחסוך בהוצאות גדולות על דברים שהם יכולים לעשות בעצמם. לדוגמה, הכנת טבעת ממטבע כסף, תספורת לחיית מחמד, בניית מיטה ניידת באוטו ועוד.
קהילת המשתמשים
יצירת שם משתמש באתר היא חופשית והמשתמשים שנרשמים אינם נדרשים לספק את כתובת הדואר האלקטרונית שלהם לצורך אימות. כל משתמשי האתר מכונים "redditors". כאשר המשתמשים מחוברים לאתר הם יכולים לעשות upvote או downvote לפוסטים (ובכך להשפיע על הגדלת או הקטנת החשיפה לה זוכים הפוסטים באתר) או להוסיף הערות לפוסטים. משתמשי האתר יכולים גם ליצור subreddit חדש בנושא המועדף עליהם, ומשתמשים אחרים המתעניינים גם הם ב-subreddit החדש שנוצר יכולים להוסיף קישור אליו בדף הראשי שלהם על ידי הרשמה לאותו ה-subreddit. לדוגמה, נכון לינואר 2022 ישנם מעל ל-455,000 משתמשים הרשומים ל-subreddit של ויקיפדיה באנגלית.
בפוסטים שמפרסמים משתמשי האתר נכללים לעיתים רבות מונחים שונים הנפוצים במיוחד בקרב קהילת משתמשי האתר כגון:
המשתמשים באתר רשאים להוסיף גם הודעות מלל. ישנם subreddits רבים אשר בהם מתנהלים דיונים בלבד ועל כן הם הוגדרו כך שניתן להוסיף אליהם רק פוסטים מסוג הודעות מלל – כגון ה-subreddits הפופולרי "AskReddit" אשר בו חברי הקהילה רשאים להוסיף שאלות בכל נושא אפשרי בפני הקהילה בכללותה, במקום משתמשים המתמחים בנושא מסוים.
קהילות משתמשי האתר לעיתים רבות מתאמת מיזמים שונים מחוץ לפלטפורמת האתר – כגון ניסיונות הטיית התוצאות של סקרים מקוונים שונים. בשנת 2007 משתמשי רדיט השפיעו על ארגון "גרינפיס" בכך שאפשרו לציבור הרחב לקחת חלק באתר הארגון בבחירת שם ללווייתן. משתמשי Reddit הצביעו בהמוניהם על כך ששם הלווייתן יהיה "Mister Splashy Pants" ("מר מכנסיים ראוותניים"), ומפעילי המערכת של Reddit אפילו לקחו חלק פעיל בעידוד משתמשים רבים ככל הניתן לקחת חלק בהצבעה על ידי שינוי הלוגו של Reddit ללווייתן. בדצמבר 2007 קבע ארגון "גרינפיס" כי השם שנבחר על ידי הגולשים הוא "Mister Splashy Pants".
כל משתמש באתר מסוגל להפוך ל"חבר" של כל אחד מיתר המשתמשים ועל ידי כך לקבל גישה מהירה להודעות, הקישורים והתגובות שמוסיפים אנשים שנמצאים ברשימת החברים של אותו המשתמש.
לעיתים רבות משתמשי האתר בוחרים גם לערוך מפגשים גדולים במקומות ציבוריים שונים, כגון פארקים, ברים וכולי.
ניסויים חברתיים
בכל שנה מפרסמים מייסדי הפלטפורמה Subreddit עם פרויקט מיוחד לכבוד ה-1 באפריל הכולל ניסוי חברתי בקרב הגולשים, שמתבסס על הפעולה הקולקטיבית של המשתמשים באתר.
בשנת 2015 נפתח Subreddit בשם r/thebutton שהציג כפתור ושעון עצר הסופר לאחור 60 שניות. משתמשים שנפתחו לפני אותו היום יכלו ללחוץ על הכפתור רק פעם אחת או לבחור שלא ללחוץ עליו בכלל. בכל פעם שמישהו לחץ על הכפתור שעון העצר חזר לספור אחורה מ-60 באופן גלובלי והמשתמש קיבל סימן ליד שמו עם צבע כלשהו. הצבעים סימלו את השלב בספירה בו לחצו המשתמשים על הכפתור ובכך יצרו חלוקה סימבולית של הגולשים לקבוצות הזדהות על פי צבעים.
אחד הניסויים המפורסמים בפלטפורמה התרחש ב-1 באפריל 2017 כאשר יזמו המייסדים את הפרויקט Place (r/place). ה-Subreddit הכיל קנבס אינטרנטי שיתופי בו המשתמשים יכלו לצבוע פיקסל אחד בכל פרק זמן מסוים (בין 5 ל-20 דקות). המיזם הביא למעורבות גבוהה של גולשים וכ-1.2 מיליון איש לקחו בו חלק ב-72 השעות בהן היה פעיל. העמוד שימש כמעין "ארגז חול" וירטואלי בו למשתמשים לא ניתנו הנחיות והם קיבלו חופש פעולה. משתמשים רבים עבדו יחד בקבוצות כדי ליצור איורים גדולים כמו דגלים, לוגואים ואייקונים שונים, כאשר קבוצות רבות התבססו על קהילות מתוך Subreddits קיימים. בגלל כמות הפיקסלים המוגבלת בעמוד קבוצות משתמשים רבות החלו "להילחם" האחת בשנייה על הפיקסלים עבור היצירות שלהן, מה שעורר ויכוחים רבים ב-Subreddits המעורבים.
הפרויקט עורר התעניינות בדפוסי הפעולה של המשתמשים במצב בו על אף חופש הפעולה שניתן להם, רובם התארגנו בקבוצות בזמן קצר כדי ליצור יחד יצירות משותפות. תוצאות ניסוי זה מלמדות על היכולת לחזות ולהשפיע על התנהגות משתמשים בודדים ברשת הודות לשיוכם לקהילה גדולה יותר.
במהלך העשור השני של המאה ה-21
בעקבות הפיגוע במרתון בוסטון באפריל 2013 Reddit ספגה ביקורת לאחר שבמהלך המצוד אחר המפגעים המשתמשים באתר אשר ניסו לסייע לרשויות לתפוס את המפגעים זיהו דרך התמונות שפורסמו באתר מזירת הפיגוע את האנשים הלא נכונים כחשודים בביצוע הפיגוע. בעקבות כך המנכ"ל של Reddit התנצל בהמשך על המקרה וביקר את "ציד המכשפות המקוון וההשערות המסוכנות" שהועלו באתר במהלך המצוד אחר המפגעים.
באוגוסט 2014 במסגרת אירוע הפריצה ההמונית לחשבונות iCloud של ידוענים (2014) הודלפו באמצעות האתר מאות תצלומי עירום פרטיים של מעל ל-100 ידוענים אשר נגנבו במקור על ידי האקרים שפרצו לחשבונות ה-iCloud של הידוענים וגנבו משירות האחסון את תמונותיהם הפרטיות. חלק מהידוענים אישרו בתקשורת כי התצלומים שנגנבו והופצו אותנטיים בעוד שחלק אחר מהידוענים ציינו כי מדובר בזיופים. במהלך האירוע הסאברדיט r/TheFappening נוצר למטרת ההדלפה של התוכן והוא הכיל קישורים לרוב התמונות שהושגו באופן פלילי אם לא לכולן. הסאברדיט נסגר ב-6 בספטמבר. השערורייה הובילה לביקורת נרחבת יותר באמצעי התקשורת לגבי האופן בו האתר מנוהל.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-21
ב־29 ביוני 2020 עדכנה Reddit את מדיניות התוכן באתר כאשר הוצגו כללים חדשים שמטרתם לרסן את הפעילות של קהילות שלדעתם "מקדמות שנאה" באמצעות האתר ובעקבות כך סגרה כ-2,000 סאברדיטים שלטענת מנהלי האתר הפרו את ההנחיות החדשות.
לאחר ההתפרעות של ההמון בקונגרס של ארצות הברית בוושינגטון בינואר 2021 הודיעה ההנהלה של Reddit שהיא סוגרת את ההסאברדיט r/DonaldTrump, ששימש בעיקר את תומכי דונלד טראמפ, בתגובה להפרות מדיניות חוזרות ונשנות של חברי הסאברדיט, ובשל האפשרות שהייתה לחברי הקהילה השפעה על ההסתערות על הקפיטול, או שיש תמיכה נרחבת בקרב חברי הקהילה בהסתערות על הקפיטול. הסגירה של הסאברדיט r/DonaldTrump בוצע לאחר שבוצעו פעולות דומות בפלטפורמות מדיה חברתית אחרות כגון טוויטר, יוטיוב, TikTok, ועוד. הסגירה של הסאברדיט הייתה מעוררת מחלוקת בעיקר מצד אנשים שטענו שהדבר מקדם צנזורה של אידאולוגיות שמרניות. לסאברדיט r/DonaldTrump היו מעל 52,000 חברים בעת סגירתו.
במסגרת השורט סקוויז של מניות גיימסטופ בינואר 2021 ביצעו סוחרים בסאברדיט r/Wallstreetbets הרצת מניות גלויה, במטרה להביא לשורט סקוויז במניית חברת גיימסטופ - חברה שנמצאה בקשיים פיננסיים משמעותיים מזה זמן רב. בעקבות ההרצה, עלה מחירה של מניית גיימסטופ מ-19.94$ ב-11 בינואר לשיא של 483$ ב-28 בינואר (עלייה של מעל 2,400%). בעקבות ההרצה, ספגו קרנות הגידור שביצעו מכירה בחסר למניות החברה הפסדים שנאמדו ב-6 מיליארד דולר.
במרץ 2021 התעוררה מחאת ענק באתר כנגד טענות שטענו כי איימי שלנור, פוליטיקאית בריטית טרנסג'נדרית שנויה במחלוקת, מועמדת למשרה ניהולית בכירה באתר. בעקבות המחאה הנהלת האתר הודיעה על סיום תפקידה.
מאי תאי
מאי תאי (באנגלית: Mai Tai, במקור בטהיטית), הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מ: 30 מ"ל רום לבן, 15 מ"ל ליקר קוראסאו, 5 מ"ל מי סוכר, 15 מ"ל רוזטה, 10 מ"ל מיץ ליים, 30 מ"ל רום כהה. את המרכיבים יש לנער היטב בשייקר ולמזוג לכוס הייבול מלאה בקרח. יש לקשט בפלח אננס וקליפת ליים.
הקוקטייל נרקח לראשונה בשנת 1944 על ידי טריידר ויק - בעל מסעדה באוקלנד, קליפורניה וזכה בפופולריות גדולה. מקור שמו במילה טאהיטית שפרושה "טוב".
סאמניטים
סאמניטים (בלועזית: Samnites) היו בני עם דובר אוסקנית שהתיישב בחבל הארץ סאמניום, בהרי האפנינים שמדרום מזרח ללאטיום, מושבה של הרפובליקה הרומית.
החבל משתרע באזור הרי האפנינים לאורך שפלת קמפניה. טבעו ההררי של החבל גיבש את אופיים של השבטים האוסקנים שהתיישבו בו, שלימים הפכו לשבטים הסאמניטים.
הסאמניטים היו מאורגנים בקהילות שבטיות:
יישובים עירוניים נוספים היו קאיטה, איקלאנום ואיסרניה. כל קהילה (TOUTO) התרכזה סביב מרכז מבוצר. רוב היישובים של הסאמניטים היו כפרים מבוצרים בראשי ההרים, שמהם היו יורדים לאזורי השפלה בעונות המרעה. כמה משבטי הסאמניטים כבשו חלקים מקמפניה והתיישבו בה, ובמרוצת השנים הושפעו באופן ניכר מתרבות הערים היווניות והאטרוסקיות באזור.
הרומאים מתארים את הסאמניטים כעם לוחמני, אכזר ובעל דרגת תרבות נמוכה. הרומאים אימצו מהם כנראה את המגן וחנית ההטלה.
בשנת 354 לפנה"ס כרתו הסאמניטים והרומאים ברית, אך בין השנים 343 לפנה"ס - 290 לפנה"ס נערכו בין שני הצדדים שלוש מלחמות, המלחמות הסאמניטיות שבסופן הצליחו הרומאים להשתלט על סאמניום.
בשנת 268 לפנה"ס הוקמה בשטח הסאמניטי המושבה הלטינית בנוונטום (Beneventum), כיום העיר בנוונטו, מחוז קמפניה, איטליה. במהלך המאבק הרומאי בחניבעל ובפירוס מלך אפירוס מרדו הסאמניטים ברומא וחברו לאויביה. בשנת 180 לפנה"ס לערך, בחסות רומא, פלשו הליגורים שהוגלו מהצפון לשטחיהם של הסאמניטים.
עם פרוץ מלחמת בעלות הברית בשנת 91 לפנה"ס עמדו הסאמינטים, יחד עם המארסים, בראש המרד האיטלקי ברומא. לאחר מספר הצלחות בתחילת המלחמה הם נוצחו, אך היו השבט האחרון שהחזיק מעמד בלחימה עקשנית. בסיומה של המלחמה הם הצליחו לזכות באזרחות רומית.
עקב צידודם בסיעה הפופולרית במהלך מלחמת האזרחים הרומית, הם רכשו לעצמם אויב אכזר בדמות לוקיוס קורנליוס סולה, מנהיג הסיעה האופטימאטית במלחמה.
בשנת 80 לפנה"ס, לאחר ניצחונו במלחמת האזרחים, ערך סולה מסע כיבוש והשמדה באדמת סאמניום, החריב את עריה, חיסל את עמה, והגלה את השרידים ממנו לצפון איטליה.
חוג השברים המקסימלי
בתורת החוגים, חוג השברים המקסימלי של חוג R הוא החוג הגדול ביותר שאפשר להציג כל איבר שלו כמנה של איברים מ-R (ראו הגדרה מדויקת להלן). הקשר בין החוג המקורי לחוג השברים המקסימלי אינו הדוק כמו הקשר אל חוג השברים הקלאסי, אבל בניגוד לאחרון, חוג השברים המקסימלי תמיד קיים.
רקע
הבנייה הקלאסית של שדה המספרים הרציונליים כשדה השברים של חוג המספרים השלמים מדגימה תופעה כללית בתורת החוגים הקומוטטיביים: כל תחום שלמות אפשר לשכן בשדה. כלומר, תחום שלמות אפשר להרחיב לחוג שאינו גדול מדי (כל איבר שלו הוא מנה של איברים מן התחום, ולכן כל שיכון של התחום שתמונתו מוכלת בחבורת ההפיכים של התמונה - למעט אפס, כמובן - מתרחב לשיכון של שדה השברים כולו) ואינו קטן מדי (לכל איבר שלו יש בחוג הפכי).
בתור הזהב של תורת החוגים נבדקו אפשרויות רבות להכליל רעיון זה למקרה הלא קומוטטיבי. במהרה התברר שלא כל תחום (היינו, חוג ללא מחלקי אפס) אפשר לשכן בחוג עם חילוק. Oystein Ore הוכיח שלחוג יש חוג שברים קלאסי, אם ורק אם הוא מקיים את תנאי אור (ביחס לאוסף האיברים הרגולריים). מכאן נובע שיש חוג שברים קלאסי לכמה מחלקות חשובות של חוגים: לכל חוג קומוטטיבי, לכל תחום PI (היינו, תחום שהוא אלגברה עם זהויות מעל שדה), ולכל חוג נותרי ימני ושמאלי.
הגדרה
נניח ש- הם חוגים. T הוא חוג שברים כללי ימני של R, אם לכל x, y\in T (y\neq 0) יש איבר r \in R כך ש- xr \in R בעוד ש-yr\neq 0. אפשר, כביכול, לכתוב, מנה של שני איברים ב-R.
מתברר שלכל חוג יש חוג שברים מקסימלי ימני, כך שלכל חוג שברים כללי (ימני) T של R יש הומומורפיזם יחיד מ-T אל Q, המרחיב את העתקת הזהות על R. עבור החוג הזה, ההומומורפיזם המובטח הוא תמיד שיכון.
כאשר חוג השברים הקלאסי (הימני) של R קיים, הוא חוג שברים כללי, אבל חוג השברים המקסימלי עשוי להיות גדול ממנו. חוג השברים הקלאסי שווה לחוג השברים המקסימלי אם R הוא חוג גולדי ימני פשוט למחצה; וגם אם R הוא חוג קומוטטיבי המקיים את תנאי השרשרת העולה על מאפסים.
בנייה
Utumi בנה את חוג השברים המקסימלי (ב-1956) מאוסף האידיאלים הימניים הצפופים של החוג (אידיאל ימני U הוא צפוף אם לכל a,b בחוג, a \neq 0, קיים x כך ש- ax \neq 0 ו- bx \in U). בניה זו מכלילה את אחת הבניות האפשריות של חוג השברים הקלאסי, שבה נעשה שימוש רק באידיאלים המכילים איברים רגולריים.
את חוג השברים המקסימלי של R אפשר לבנות מתוך הסגור האינג'קטיבי, באופן הבא. יהי I הסגור האינג'קטיבי של R (כמודול ימני מעל עצמו). I הוא מודול שמאלי אינג'קטיבי מעל, וחוג השברים המקסימלי (הימני) הוא. במילים אחרות, חוג השברים המקסימלי הוא המרָכז של המרָכז של (ההצגה הרגולרית הימנית של) R בחוג האנדומורפיזמים של I (כחבורה אבלית).
המרכז המוכלל
המרכז של חוג השברים המקסימלי נקרא המרכז המוכלל של החוג R. אם R ראשוני, המרכז המוכלל הוא שדה.
כנסיות איבאנובו
הכנסיות החצובות בסלע של איבאנובו (בבולגרית: Ивановски скални църкви) הוא מתחם הכולל כנסיות, קפלות ומנזרים החצובים בסלע. המתחם שוכן בסמוך לכפר איבאנובו, במרחק 20 קילומטרים דרומית לעיר רוסה, ובגובה 32 מטרים על הגדות הסלעיות שמעל הנהר רוסנסקי לום הזורם בבולגריה.
היסטוריה
הצארים הבולגרים איבן אלכסנדר ואיוון אסן השני העניקו למתחם המנזרים מספר מתנות מזהב, וכתודה על כך הוכנו פרסקאות על חלק מקירות הכנסיות שבהם מתוארים שני השליטים.
במשך ארבע מאות שנים נחצבו עבור מנזר מיכאל מספר קפלות, כנסיות ותאי מגורים עבור הנזירים. בשיא פריחתו של המתחם היו בו כ-40 כנסיות וכ-300 מבנים אחרים, אך רובם לא השתמרו. בשלהי ימי הביניים כנסיית יואכים הקדוש נהפכה על ידי הפטריארכיה הבולגרית למרכז של מסורת ההזיקאזמו הבולגרית. המשמעות העיקרית של דוקטרינה דתית זו היא השחרור של כל תשוקות האדם על מנת להתאחד עם האל באופן מלא. למתחם המנזרים היו קשרים הדוקים עם וליקו טרנובו, שהייתה עיר הבירה של בולגריה. לאחר שבולגריה נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית מעמדו של המתחם נשמר לתקופה מסוימת, אך לאורך השנים החלה מגמה של דעיכה בחשיבותו.
הנזירים אכלסו את המערות עד המאה ה-17. החל מאותה תקופה חלק מהפרסקאות שכיסו את הקירות נהרסו כתוצאה מבליה, אך גם כתוצאה מפלישות הטורקים לאזור.
ב-22 באוקטובר 1979 הכריז אונסק"ו על מתחם הכנסיות כאתר מורשת עולמית, וציין במיוחד את הפרסקאות בכנסיית מרים. אולם, עד לאותה תקופה הפרסקאות היו אתר תיירות מבוקש ונחשפו לתנאים לא טובים של אור, לחות וטמפרטורה, ובשנות ה-80 נאסר על הציבור לגשת אליהם. בתחילת שנות ה-2000 אונסק"ו סייע בשיקום המתחם, והוא נפתח לציבור מחדש.
תיאור
מתחם המנזרים ידוע בשל הפרסקאות המפורסמים הנמצאים בו ומתוארכים למאה ה-13 ולמאה ה-14. הפרסקאות מפוזרים בחמש כנסיות, והם מהווים דוגמה טובה לאמנות ימי הביניים בבולגריה. האתרים שנחצבו בסלע על ידי הנזירים כוללים את קפלת מיכאל (הכנסייה הקבורה), הבפטיסטריום, קפלת גוספודב דול, כנסיית תאודור הקדוש (הכנסייה ההרוסה) וכנסיית אם האלוהים הקדושה, המכילה ציורי קיר מהמאה ה-14. באזורי המגורים של המנזרים התגלו גם כתובות רבות, כולל הכתובת המוזחת של הנזיר איבו גרמטיק המתוארכת לשנת 1308 או 1309.
המערות העתיקות ביותר שוכנות בגדה הימנית של הנהר, ועיקרן הן שבע המערות שנחצבו עבור מנזר מיכאל. במרכז המערכת נמצאת כנסיית זאסיפנה שקירותיה חלקים. על אחד מהקירות מתואר הצאר איבן אסן השני. אחת הכנסיות שהשתמרו בצורה הטובה ביותר היא כנסיית צ'רקוויה שבעבר הייתה בפטיסטריום. הקירות והתקרה של הכנסייה היו מקושטים בתיאורים של הפסיון של ישו, והם נחשבים כמייצגים של שיא היצירה האמנותית בתקופה הפלאיאולוגית (השושלת האחרונה ששלטה באימפריה הביזנטית.
הכנסייה המרכזית והחשובה ביותר היא כנסיית אם האלוהים הקדושה. הכנסייה שוכנת בגובה 38 מטרים מעל הנהר, והיא מורכבת מנאוס, נרתקס וקפלה. אורך הכנסייה הוא 16 מטרים, רוחבה 4 מטרים וגובהה 2.15 מטרים. הפרסקאות בכנסייה מחולקים לקבוצות ריבועיות, ומתוארים בהם אירועים מהשבוע האחרון בחייו של ישו ומחייו של יוחנן המטביל. בנרתקס נמצאים ציורים של הצאר איבן אלכסנדר, הקיסרית תאודורה ומספר קדושים. בפרסקאות שבקפלה מתוארים מוטיבים מחייהם של הנזירים הסורים ההרמיטיים.