cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מזמור חג המולד
מבקרים ראו בסיפור כתב אישום נגד הקפיטליזם של המאה ה-19. נהוג לייחס לספר את השבת החגיגות העליזות של חג המולד אחרי תקופה של רצינות וקדרות. "מזמור חג המולד" נשאר פופולרי מיום שפורסם, ומעולם לא חדלו להוציאו לאור. הסיפור עובד פעמים רבות לקולנוע, טלוויזיה, תיאטרון, אופרה ועוד.
רקע
באמצע המאה ה-19 שטפה את אנגליה הוויקטוריאנית נהייה נוסטלגית למסורות חג המולד שהיו נהוגות בתקופה שלפני אוליבר קרומוול. בין הגורמים לעניין הרב בנושא היו פרסום הספרים "Some Ancient Christmas Carols " (מזמורי חג המולד עתיקים) מאת דייוויד גילברט (1822), "Selection of Christmas Carols, Ancient and Modern " (מבחר מזמורי חג המולד, ישנים וחדשים) של ויליאם ב. סנדי (1833) וכן "The Book of Christmas" (ספר חג המולד) מאת תומאס ק. הארווי. בעקבות הנסיך אלברט, בעלה של המלכה ויקטוריה שהיה יליד גרמניה, הפכו לפופולריים בבריטניה עץ חג המולד, כרטיסי ברכה לחג ושירת מזמורי חג.
ספרו של דיקנס "מזמור חג המולד" תרם רבות לחידוש מסורות ישנות של חג המולד באנגליה. בה בעת שהסיפור מעורר בקורא דימויים של אור, שמחה, חמימות וחיים, הוא מעורר גם דימויים בלתי נשכחים של חשכה, יאוש, עצבות, קור ומוות. סקרוג' עצמו הוא התגלמות החורף, וכפי שאחרי החורף מגיע האביב והתחדשות החיים, כך ליבו הקר של סקרוג' חוזר אל התמימות והרצון הטוב שהיו בו בילדותו ובנעוריו.
עלילה
הספר מחולק לחמישה פרקים הנקראים "Staves" שמשמעו בתים של שיר או פסוקים, בהתאם לשם הספר. דיקנס השתמש בטכניקה דומה בשני ספרי חג המולד הבאים שכתב. בספר "The Chimes" (צלצולי הפעמונים) ארבעת חלקי הסיפור נקראים "רבעים" על פי צלצול השעון בכל רבע שעה. בספר "הצרצר מאחורי התנור" הפרקים נקראים chirps (ציוצים).
ברנרד (פירושונים)
בֶּרְנַרְד (Bernhard) הוא שם פרטי ושם משפחה מורכב משתי מילים דוב-חזק. {{פירושונים| אישים: אחר:
מזמור חג המולד
עלילה
הסיפור נפתח בערב חג המולד של שנת 1843, בדיוק שבע שנים לאחר מותו של ג'ייקוב מארלי, שותפו לעסקים של אבנעזר סקרוג'. בפרק הראשון סקרוג' מתואר כ"חוטא זקן וצר-עין שסוחט, מעקם, לופת, מגרד ואוחז בחוזקה", שאין בליבו מקום לצדקה וחסד, חמלה או נדיבות. הוא שונא את חג המולד ומכנה אותו "אחיזת עיניים", ומסרב להזמנה לארוחת החג מאחיינו פרד. הוא דוחה בגסות שני אדונים המבקשים ממנו תרומה עבור ארוחת חג לעניים. ה"מתנה" היחידה שהוא מעניק לכבוד חג המולד היא יום חופשה בתשלום לפקיד שלו, בוב קראצ'יט, המשתכר שכר עלוב. לדבריו זהו "תירוץ עלוב המאפשר לכייס אדם בכל 25 בדצמבר".
כשסקרוג' חוזר לביתו באותו ערב, מבקרת אותו רוח הרפאים של מארלי. דיקנס מתאר כך את המראה שנגלה לפניו - "פניו של מארלי... היה עליהם מעין אור עגום, כמו לובסטר מקולקל במרתף חשוך". ראש הדמות מכוסה בתחבושת העוטפת את סנטרו וקשורה מעל לראשו. "...כמה גדלה האימה שחש כאשר הוא הסיר את התחבושת מסביב לראשו, כאילו היה חם מדי ללבוש אותה בבית, והלסת שלו צנחה על חזהו".
ברנרד (פירושונים)
ראו גם
}}
מזמור חג המולד
עלילה
מארלי מזהיר את סקרוג' שישנה את דרכיו, אחרת גורלו אחרי מותו יהיה מר כזה של מארלי. אחר כך מבקרות את סקרוג' שלוש רוחות רפאים נוספות - כל ביקור מפורט בפרק משלו - כל אחת מהן מלווה את סקרוג' בתמונות שונות מחייו, בתקווה לגרום לו להשתנות.
הרוח הראשונה, רוח חג המולד של העבר, לוקחת את סקרוג' אל מחוזות ילדותו ונעוריו, אשר מעוררים בקמצן הזקן רגשות עדינים ורכים יותר כשהוא נזכר בתקופה בה היה ילד תמים. עוד רואים בפרק זה מה גרם לו להיות קמצן ולשנוא את חג המולד כל כך.
הרוח השנייה, רוח חג המולד של ההווה, לוקחת את סקרוג' למספר מקומות שונים - שוק הומה אנשים הקונים מצרכים לארוחת החג, חגיגת חג המולד בביתו של כורה עני, וחג המולד במגדלור. בפרק זה אנו מתוודעים למשפחת קראצ'יט, משפחתו המרוששת של הפקיד של סקרוג' בוב קראצ'יט. רוב הפרק מציג את ההכנות לחגיגה המשפחתית. כאן מוצג בנו הצעיר של בוב, טים הזעיר, שהוא חולה מאוד אך אינו מקבל טיפול הולם בשל חוסר הנכונות של סקרוג' לשלם שכר הוגן.
יחד עם הרוח השלישית, רוחו של חג המולד שעתיד לבוא, סקרוג' צופה בחזיונות קשים שיכולים להתרחש אם סקרוג' לא ילמד את הלקח ממה שראה. בין החזיונות הוא רואה את מותו של טים הזעיר. עוד מתגלה הקבר המוזנח של סקרוג' עצמו, הממריץ אותו לשנות את דרכיו בתקווה לעצור את "הצללים של מה שיכול לקרות".
בפרק החמישי והאחרון, סקרוג' מתעורר בבוקר חג המולד כשבלבו אושר ואהבה. הוא מבלה את היום עם משפחת אחיינו, ושולח באנונימיות תרנגול הודו גדול במתנה למשפחת קראצ'יט. בין לילה סקרוג' הפך לאדם אחר, והוא מתחיל להתייחס לזולת בחביבות, בטוב לב ובחמלה, וצובר מוניטין של מי שמגלם את רוח חג המולד.
בסיום מאשר המספר שהשינוי שעבר סקרוג' הוא קבוע ומוחלט.
הוצאה לאור
דיקנס החל לכתוב את "מזמור חג המולד" באוקטובר 1843, השלים את כתיבתו תוך שישה שבועות, ואת הדפים האחרונים כתב בתחילת דצמבר אותה שנה. בעקבות סכסוך שהיה לו עם המו"ל על הרווחים הדלים מהרומן הקודם שלו "מרטין צ'זלוויט", סירב דיקנס לתשלום חד-פעמי על הסיפור. הוא העדיף לקבל אחוז מהרווחים בתקווה להרוויח יותר ולכן פרסם את הספר על חשבונו. אולם בגלל עלויות הייצור הגבוהות הספר הכניס לו רק 230 ליש"ט במקום 1000 ליש"ט שציפה לקבל. דיקנס היה זקוק לכסף כיוון שאשתו הייתה שוב בהיריון. לאכזבתו הרבה הרווחים בשנה שאחר כך היו רק 744 ליש"ט.
גם תהליך ההוצאה לאור לא היה נטול בעיות. הכריכה של המהדורה הראשונה הייתה בגוון חום-ירקרק שלא היה מקובל על דיקנס, והמו"לים צ'אפמן והול מיהרו להחליפה בכריכה בצבע צהוב. אך לאחר מכן התברר שהכריכה לא מתאימה לעמוד השער, שעוצב מחדש. בסופו של דבר הספר נכרך בבד אדום עם שוליים מוזהבים. ההכנות הושלמו יומיים לפני יום ההוצאה לאור ב-19 בדצמבר 1843. הספר מאויר בארבעה תחריטים צבעוניים וארבע חריטות-עץ בשחור לבן מאת ג'ון ליץ'. אחרי ההוצאה לאור, דאג דיקנס לכרוך את כתב היד בכריכת עור אדומה ונתן אותו במתנה לעורך הדין שלו תומאס מיטון. כתב היד נמכר מספר פעמים למוכרי ספרים ולאספנים ומוחזק כיום בספריית פירפונט מורגן בניו יורק.
6,000 עותקים של המהדורה הראשונה של הספר נמכרו במחיר של חמישה שילינג עד ערב חג המולד, והספר המשיך להימכר גם עם תחילת השנה החדשה. עד מאי 1844 נמכרו כל העותקים של המהדורה השביעית. בסך הכול נמכרו בצורתו המקורית 24 מהדורות. למרות האכזבה מהרווחים, הספר היה להצלחה אמנותית גדולה ולרוב זכה לביקורות חיוביות.
דמויות
סקרוג' הוא הדמות הראשית ברומן. בתחילת הסיפור מוצג סקרוג' כאדם קר לב, קמצן ורודף בצע. הוא בז למנהגי חג המולד ולכל מה שגורם אושר לבני האדם. השם סקרוג' הפך בשפה האנגלית לשם נרדף לקמצנות ומיזנתרופיות, תכונות שדיקנס מבליט אותן בדמות בהגזמה רבה. בליל חג המולד אחרי שסקרוג' פוגש את רוחות הרפאים הוא משתנה לחלוטין והופך להיות אדם נדיב ואוהב אדם. הביטוי "Bah, humbug!" (בהא, שטויות) שסקרוג' משתמש בו לעיתים קרובות מבטא את שאט הנפש שלו ממסורת חג המולד.
מארלי היה שותפו לעסקים של סקרוג'. עוד בהיותם נערים הם עבדו יחד כחניכים וכפקידים בעסק אחר. מארלי וסקרוג' הפכו לבנקאים מצליחים עם עסקים בבורסה לניירות ערך בלונדון. מארלי נפטר 7 שנים לפני ערב חג המולד של 1843, התאריך בו מתחיל הסיפור. רוחו של מארלי מופיעה בהתחלה לפני סקרוג' כשפניו משתקפים במקוש הדלת, אחר כך מופיע מארלי בחדר השינה של סקרוג' ומנסה לשכנע אותו לשנות את דרכיו.
בוב קרצ'יט הוא הפקיד העובד אצל סקרוג'. הוא מופיע בתחילת הסיפור במקום עבודתו כמעתיק מכתבים היושב בתא קטן ולא מחומם. אין לו מעיל והוא מתכסה בשמיכה לבנה ובלויה. יחסו של סקרוג' אליו גרוע, והוא משתכר 15 שילינג לשבוע, משכורת דלה שאינה מאפשרת למשפחתו ליהנות מארוחת חג מולד ראויה. עם זאת הוא נאמן למעסיקו, גם לנוכח מחאותיה של אשתו.
טימותי קרצ'יט הוא בנו הצעיר של בוב קרצ'יט. הוא מופיע מעט מאוד בסיפור העלילה, אך דמותו מהווה סמל חשוב להחלטות של סקרוג' והשינוי שחל בו. דמותו של טים מבוססת על בנו הנכה של חבר של דיקנס שהיה בעל בית חרושת במנצ'סטר. סקרוג' רואה את טים הקטן החולה כשהוא מלווה על ידי רוח חג המולד של ההווה. מתברר לו שטים ימות אם לא יקבל טיפול, אביו אינו יכול להרשות לעצמו את הטיפול היקר בגלל משכורתו הזעומה. כאשר מופיעה אצל סקרוג' רוח חג המולד של העתיד, הוא חוזה במותו של טים. חיזיון זה וחזיונות נוספים גורמים לשינוי אצל סקרוג' ולתיקון דרכיו. בסוף הסיפור דיקנס מבהיר שטים לא מת ושסקרוג' הפך עבורו לאב שני. טים מברך את בני משפחתו בסעודת חג המולד "אלוהים יברך אותנו, את כולם", דיקנס חוזר על הברכה בסוף הסיפור.
המשפחה גרה בבית קטן בקמדן טאון. בני המשפחה כוללים את
מר פיזיוויג היה בעל עסק שסקרוג' וחברו דיק וילקינס עבדו אצלו כחניכים. פיזיוויג מתואר כאדם שמח וגנדרן החובש פאה נוכרית גדולה. בפרק השני של הנובלה מתואר נשף חג המולד הנערך באולם גדול במחסן שבבעלות פיזיוויג. פיזיוויג אוהב לרקוד לצלילי "סר רוג'ר דה קוורלי", ריקוד כפרי פופולרי באותה תקופה.
סקרוג' מבקר את פיזיוויג עם רוח חג המולד של העבר, בעיצומה של המסיבה שהוא עורך. סקרוג' אסיר תודה לפיזיוויג, ומעריך את האושר שהוא משרה על הסובבים אותו. מבחינות רבות פיזיוויג הוא היפוכו הגמור של סקרוג', בנדיבותו וטוב ליבו, בחיבה שהוא מרעיף על עובדיו, ביחסיו הטובים עם משפחתו והשמחה הגלויה שלו. סקרוג' מבין שהדרך שלו שונה מאוד מזו של האדם שהוא מעריץ. בנוסף למר פיזיוויג ואשתו, מוזכרות בסיפור גם שלוש בנותיו המתוארות "קורנות וחביבות".
זו הרוח הראשונה מבין השלוש שמופיעה לפני סקרוג' ואיתה הוא מבקר בסצינות מעברו המתרחשות בחג המולד. הביקור בעבר מאפשר להציג בפני הקורא מה גרם לסקרוג' להיות מי שהוא ומה הן הסיבות לסלידתו מחג המולד. כמו גם לגרום לסקרוג' לרצות לשנות את דרכיו. רוב האירועים שהשפיעו על סקרוג' התרחשו סביב עונת חג המולד. על פי הרומן, רוח חג המולד של העבר מתוארת כדמות לבושה גלימה לבנה, דמות אנדרוגינית בגיל לא מוגדר. על ראש הדמות יש אור מסנוור המזכיר להבה של נר. הדמות מחזיקה בידה מכסה מתכת המיועד לכיבוי נר. בעיבודים הדרמטיים לרוב הרוח מגולמת בדמות אישה, אולם דיקנס לא מתייחס במפורש אל המין של הדמות.
הרוח מראה לסקרוג' את הפנימיה בה נותר הוא לבדו עם ספריו, בעוד שכל התלמידים האחרים יצאו לחופשת חג המולד בבתיהם. הסצנה הבאה מראה איך אחותו האהובה באה לקחת אותו הביתה אחרי בקשות רבות לשובו. אחר כך הם מבקרים בנשף חג המולד שעורך פזיוויג לעובדיו. הרוח מראה לסקרוג' את היום בו ארוסתו בל נפרדה ממנו, אחרי שהאובססיה שלו לכסף מרחיקה אותו ממנה. לבסוף הרוח מראה לסקרוג' את בל כאישה נשואה ומאושרת עם גבר אחר. אחרי כל החזיונות האלה, סקרוג' מכבה בכעס את הלהבה של רוח הרפאים ומוצא את עצמו שוב בחדרו.
רוח זו היא השנייה מבין שלוש הרוחות שמופיעות בפני סקרוג'. ברומן מתוארת הרוח כדמות של "ענק עליז" בעל תלתלים בצבע חום כהה. הוא לבוש בגלימה ירוקה ועל ראשו זר עשוי פרחי צינית ונטיפי קרח נוצצים. הוא נושא בידו לפיד גדול העשוי בצורת קרן השפע והוא מגיע בלוויית סעודה דשנה. לדבריו יש לו יותר מ-1,800 אחים (ליתר דיוק 1,842, שכן הסיפור מתרחש בערב חג המולד של 1843). הוא מחזיק נדן אבל בלי חרב, סמל לשלום על פני הארץ.
הרוח מוליכה את סקרוג' ברחבי העיר ומראה לו תמונות של אנשים חוגגים וגם כאלה שאין באפשרותם לחגוג. הרוח מפזרת סביבם מעט חום מתוך הלפיד שהיא נושאת. בין השאר הם מבקרים בביתו של האחיין של סקרוג', ובבית משפחת קרצ'יט.
כשהרוח מראה לסקרוג' את הקב של טים הקטן, סקרוג' שואל אם הוא ימות. תשובתה של הרוח היא שאם הצללים יישארו כפי שהם הוא אכן ימות. וממשיכה בציטוט מדבריו של סקרוג' עצמו "מוטב כך להקטין את עודף האוכלוסייה". סקרוג' נגעל ממילותיו שלו ומביע דאגה לטים ולבני משפחתו.
לבסוף הרוח מגלה לסקרוג' שני ילדים כחושים, תת-אנושיים ודוחים למראה, המסתתרים בין קפלי הגלימה. שם הילד "בערות" ושם הילדה "מחסור". "הישמר לך מפניהם", מזהירה הרוח את סקרוג', "אך בעיקר הישמר לך מפני הילד. על מצחו חרות 'אבדון', אלא אם כן הכתובת תימחק". משפט זה מדגיש את המסר החברתי של הסיפור. לשאלתו של סקרוג', האם אין תקנה לילדים אלה, עונה הרוח שוב במילותיו של סקרוג' "האין בתי כלא? האין בתי מחסה לעניים?". לשמע התשובה סקרוג' מתמלא תיעוב עצמי.
כיוון שרוח חג המולד של ההווה חיה רק יום אחד, והיום כבר חלף. הרוח נמוגה עם צלצול השעון של חצות.
בהתחלה הרוח מראה לסקרוג' שלושה ג'נטלמנים עשירים המתבדחים על מותו של מישהו, וקובעים כי ההלוויה תהיה זולה, אם בכלל אנשים יטרחו להגיע. האחד אמר שהוא יגיע לטקס רק אם יגישו ארוחת צהריים, והאחר אמר שהוא לא אוכל בצהריים ואין לו סיבה ללכת. הדבר הבא שסקרוג' רואה זה שחפצים אישיים של המת נגנבים ונמכרים לג'ו הזקן, סוחר בסחורה גנובה. עוד הוא רואה גופה עטופה בתכריכים, ומבקש מהרוח לא לחשוף את פניה. בני משפחה ענייה בעלי חוב לאיש שנפטר, שמחים על מותו. כשסקרוג' רוצה לראות משהו חיובי הקשור במוות, הרוח מראה לו את בני משפחת קרצ'יט מתאבלים על מותו של טים הקטן.
לבסוף נלקח סקרוג' לבית קברות שם הוא רואה את קברו שלו ומבין שהאיש המת שדיברו עליו היה הוא עצמו.
קבלה וביקורת
הספר זכה מיד עם צאתו לשבחי הביקורת. בכתב העת הספרותי Athenaeum נכתב "סיפור הגורם לקורא לצחוק ולבכות - לפתוח את ידו, לפתוח את לבו לצדקה אפילו לאלה שאינם נדיבים ... מעדן להגיש למלך". המשורר והעורך תומאס הוד כתב "אם הייתה סכנה כלשהי שהמנהגים העתיקים של חג המולד, הכנסת האורחים הנדיבות והצדקה, יעלמו. זה הספר שיעורר אותם מחדש. עצם שמו של הסופר מטה את הרגשות לנדיבות, והצצה באיור על שער הספר מרומם את הרוח."
בפברואר 1844 כתב ויליאם מייקפיס תאקרי בכתב העת "Fraser's Magazine" על הספר "תועלת לאומית וטובה אישית לכל איש ואישה שקוראים אותו. האחרונים ששמעתי מדברים על הספר היו שתי נשים שלא הכירו זו את זו או את המחבר, ושתיהן אמרו "אלוהים יברך אותו". על טים הקטן כתב תאקרי "אין באנגליה אדם שיצור קטן זה לא יגרום לו להרגיש קשר בינו לסופר. וכמו שתי הנשים כל אחד מהם אומר על דיקנס "אלוהים יברך אותו". אין גמול טוב מזה לסופר".
בארצות הברית בהתחלה ההתלהבות מהספר הייתה פחותה. דיקנס פגע בגאוותם הלאומית בספריו "רשימות מאמריקה" ו"מרטין צ'זלוויט", אבל "מזמור חג המולד" היה מושך מכדי שיתעלמו ממנו. עם סיום מלחמת האזרחים האמריקנית, הספר היה נפוץ למדי. ב-1863 פרסם הניו יורק טיימס ביקורת נלהבת וציין כי הסופר הביא את "חג המולד הישן ... של השנים שעברו ובתי האחוזה המרוחקים, לבתיהם של העניים החיים כיום". ג'ון גרינליף ויטיאר (John Greenleaf Whittier ) כתב על הספר שהוא "מקסים מבפנים ומבחוץ".
הסרט "אלו חיים נפלאים" של פרנק קפרה עוסק בנושאים דומים אם כי מנקודת מבט שונה. וייתכן שסקרוג' היווה השראה ל"איך גנב הגרינץ' את חג המולד" של דוקטור סוס.
השפעה
בינואר 1844 יצאה לאור גרסה פירטית של הספר על ידי Parley's Illuminated Library. אף על פי שדיקנס תבע אותם וזכה בתביעה, הוא לא הצליח לקבל מהם כסף כי ההוצאה פשטה את הרגל. דיקנס נאלץ לשלם 700 ליש"ט. התסבוכת שנוצרה אחרי כמה תביעות נגד מוצאים לאור, הפסדיו הכספיים הרבים וההכנסות הזעומות שהיו לו ממכירות הספר, גרמו לדיקנס אכזבה רבה.
עיבוד לתיאטרון של הנובלה הועלה כמעט מיד אחרי הוצאתה לאור. בפברואה 1844 עלו שלוש הצגות לפי הסיפור, אחת מהן מאת אדוארד סטירלינג, באישורו של דיקנס, רצה במשך 40 לילות. בסוף פברואר הועלו בלונדון שמונה הצגות "מזמור חג המולד". המחזה של סטירלינג הועלה בניו יורק בחג המולד של 1844, והועלה בחדש בלונדון. מאות מוכרי עיתונים נאספו עבור הגרסה המוזיקלית שעלתה בצ'טאם תיאטר בניו יורק, אבל פרצו קטטות שנרגעו רק כאשר הניצים הובלו לבית מעצר. גם אחרי ששב הסדר על כנו קולו של התוף המודיע על בואו של מארלי נבלע בהמולה הכללית.
עיבודים אחרים היו תסכיתים לרדיו וסרטי טלוויזיה, נוצלו לפחות 28 גרסאות קולנועיות של הספר. הגרסה הקולנועית המוקדמת ביותר שקיימת היא Scrooge; or Marley's Ghost, סרט אילם משנת 1901. עוד שישה סרטים אלמים הופקו ואחד מהם נוצר בשנת 1910 על ידי תומאס אדיסון. הסרט המדבר הראשון נוצר בבריטניה ב-1928. ב-1970 זכה אלברט פיני בפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט מוזיקלי בשם "סקרוג'". הגרסה של 1951 בכיכובו של אלסטייר סים נחשבת בעיני מבקרים כעיבוד הקולנועי הטוב ביותר. עוד ידועים תסכיתי רדיו משנת 1934 עם ליונל בארימור והקלטות בכיכובו של רונלד קולמן.
פורסמו סיפורים אחדים שמגיבים ל"מזמור חג המולד". ו. מ. סוופסטון פרסם את Christmas Shadows (צללי חג המולד) ב-1850. הורשיו אלגר פרסם את Job Warner's Christmas ב-1863. סיפורה של לואיזה מיי אלקוט A Christmas Dream, and How It Came True (חלום של חג המולד, ואיך הוא התגשם) פורסם ב-1882.
דיקנס חזר לספר וערך אותו פעם אחר פעם, שינה ניסוחים וסימני פיסוק. בעקבות הצלחת הספר, החל לפרסם כל שנה סיפור לחג המולד כך עשה ב-1844, 1845, 1846, ו-1848. כל הספרים היו בנויים באותו דפוס שיצר ב"מזמור חג המולד". הציבור קנה בהתלהבות את הספרים, אך המבקרים קטלו אותם.
עיבודים
הספר עובד פעמים רבות לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה, לאופרה, לבלט, למחזמר בברודוויי (Comin' Uptown משנת 1979 עם צוות שחקנים אפרו-אמריקאים), הפקת פנטומימה בהשתתפות מרסל מרסו, ויצירה מוזיקלית לתזמורת קאמרית מאת בנג'מין בריטן בשם "Men of Goodwill: Variations on 'A Christmas Carol". העיבודים הראשונים נעשו על ידי דיקנס עצמו כשקרא לפני קהל מיצירותיו. "מזמור חג המולד" היה הסיפור הראשון שקרא לפני קהל, בברמינגהאם ב-27 בדצמבר 1852, וקריאה נוספת אחרי 3 ימים. לפני עיתוני התקופה הוא זכה להצלחה רבה בהופעותיו. במשך השנים ערך דיקנס את הסיפור כך שיתאים להאזנה. הוא המשיך לקרוא לפני קהל קטעים מתוך הספר עד למותו.
תיאטרון
מסוף המאה התשע עשרה ועד לתחילת המאה העשרים ערך השחקן הבריטי סימור היקס (Seymour Hicks) מסע הופעות ברחבי אנגליה בהצגת "מזמור חג המולד" כשהוא מגלם את סקרוג'.
טלוויזיה
העיבודים שנעשו בשנים הבאות לא שודרו בשידור חי אלא צולמו בפילם או בוידאו
אליזבת ריידר
אליזבת ריידר (באנגלית: Elizabeth Rider) היא שחקנית אנגלייה, המוכרת גם בשם ליזה ריידר. היא ידועה מהופעתה בתפקיד לינט דרייבר באופרת הסבון "רופאים" של ערוץ BBC One.
ביוגרפיה
ריידר למדה משחק בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה וזכתה שם במדליית זהב. אחרי הלימודים הצטרפה ללהקת התיאטרון Radio Drama Company, והייתה חתומה איתם על חוזה במשך שישה חודשים.
ב-1979 הופיעה ריידר בתפקידה הראשון בטלוויזיה במיני-סדרה "עדות נעורים". ב-1997 גילמה את שילה תווייט בסדרת הטלוויזיה "האגמים". ב-1999 שיחקה באופרת הסבון של רשת ITV "קורוניישן סטריט" בתפקיד אמו של אשלי פיקוק. ב-2004 השתתפה בעשרה פרקים בסדרה "איסטאנדרס" בה גילמה את ג'יל גרין.
ב-2001 וב-2002 הופיעה ריידר בעונות השנייה והשלישית של סדרת הדרמה "At Home with the Braithwaites" בדמות הלן ברייתווייט. היא דיבבה את משחק הווידאו "מלחמת הכוכבים: אבירי הרפובליקה הישנה: הלורדים של הסית'" הסיקוול ל"מלחמת הכוכבים: אבירי הרפובליקה הישנה". ריידר שיחקה בעונה 23 של הדרמה הרפואית הוותיקה "חדר מיון" בתפקיד קאתי מאלון. עוד הופיעה ריידר בסדרות כגון "בקצב הלב", "אמרדייל", "הולבי סיטי", "הוליאוקס", "The Street", "מיילדת", "Marchlands", "המודיע", ובפרק "The Time of the Doctor" ספיישל חג המולד של "דוקטור הו" משנת 2013. ב-2009 החלה ריידר לגלם את לינט דרייבר באופרת הסבון "רופאים" של ערוץ BBC One.
אואלן
אואלן (באנגלית: Uelen או Whalen; ברוסית: Уэлén; ידוע גם בשם Ugelen בתרשימים של הרשות הגאודטית האמריקאית-USCGS ) הוא יישוב כפרי (כפר) במחוז האוטונומי צ'וקוטקה, דרומית לחוג הארקטי במזרח הרחוק הרוסי. נכון למפקד 2010, אוכלוסיית אואלן הייתה 720 נפש. הכפר ממוקם ליד כף דז'נב במפגש שבין ים ברינג וים צ'וקצ'י, זהו היישוב המזרחי ביותר ברוסיה ובאירואסיה כולה. הוא ממוקם בחצי הכדור המערבי, אך קו התאריך הבינלאומי מתעקל סביב כף דז'נב, כך שהכפר נשאר באזור הזמן של רוסיה ( UTC+12 ). אואלן היא גם ההתיישבות האירופית והרוסית הקרובה ביותר לצפון אמריקה. היא נמצאת בפינה הצפון מזרחית של לגונת אואלן. רוחב הלגונה 15 עד 3 קילומטרים בציר ממזרח למערב. היא מופרדת מהאוקיינוס (ים צ'וקצ'י) על ידי רכס גבעות חול. מבחינה שלטונית/מוניציפלית, אואלן כפופה למחוז העירוני צ'וקוטקה ומאוגדת כהתיישבות כפרית.
פרהיסטוריה
חקירה ארכאולוגית העלתה את קיומו של יישוב פרהיסטרי במרחק של כ-30 קילומטרים מהכפר אואלן שהתקיים לפחות 2000 שנה, על בסיס דיג וציד יונקים ימיים. האתר העיקרי של החפירות ארכאולוגיות נמצא באתר אקבן Ekven, האתר בעל חשיבות דומה לאתר איפיוטאק  הנמצא מעבר למיצר ברינג בפוינט הופ  שבאלסקה.
בתקופה הטרום-סובייטית
בשנת 1912 לפני המהפכה הרוסית, הכפר אואלן היה יישוב של כ-300 תושבים המחולקים לארבע קומונות, שנשלטו על ידי הממשל הרוסי שפעל מאזור צ'וקוטקה והיה נמל מסחר חשוב של התושבים המקומיים עם אמריקה.
בתקופה הסובייטית - ברית המועצות
בעקבות המהפכה הרוסית בשנת 1917, הפך אואלן לאחד מקואופרטיבים למסחר הראשונים בצ'וקוטקה והוקמה במקוום נקודת מסחר ייעודית עם אמריקה. בית הספר הראשון בצ'וקוטקה הוקם באואלן בשנת 1916.
במחצית הראשונה של המאה העשרים, אואלן היה האתר של אחת מתחנות המחקר הארקטי הרוסיות הראשונות.
בשנות ה-50 הפכה אואלן למוקד אזורי לאיחוד הכפרים באזור. דבר שהביא לצימצום מספר הרשויות מוניציפליות. אואלן קלטה את האוכלוסייה מהכפר הסמוך דז'נבו. כפר זה, ממערב לקייפ פיק היה מרכז מסחר חופי אזורי חשוב בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, אך נחשב כחסר יכולת קיומית על ידי הממשלה הסובייטית ועל כן תושבי הכפר הועברו לאואלן. צירופם של חרטים והמגלפים בשנהב מדז'נבו לבית הספר לאמנות שהיה קיים באואלן היווה חיזוק למוניטין התרבותי של אואלן לא רק באזור אלא ברחבי רוסיה. המגלפים בשנהב הבולטים היו פיוטר פנקוק וסטפן אטוגי שעבדו באואלן. בנוסף לקליטת אוכלוסיית דז'נבו, אואלן קלטה גם את חלק מהאוכלוסייה של הכפר לשעבר נאוקאן, שבעצמו קלט את אוכלוסייתם של מספר כפרים קטנים מאזור כף דז'נייב/ איי דיומד.
התקופה הפוסט-סובייטית
אואלן הוא המקום שבו דימיטרי קיפר וקארל בושבי נכנסו לרוסיה במהלך מסע המשלחת "גוליית" שלהם לאחר שחצו את מיצר ברינג. השניים נעצרו לאחר מכן משום שלא נכנסו לרוסיה דרך נמל כניסה רשמי, אך מסעם הורשה להימשך.
דמוגרפיה
האוכלוסייה באואלן על פי מפקד האוכלוסין לשנת 2009 היה 740 תושבים, מתוכם 368 גברים ו-352 נשים. זו ירידה מ-776 ב-2003 (עם 595 צ'וקצ'י ו-72 יופיקים. כפריים אחרים היו רוסים.
תַרְבּוּת
אואלן הוא ביתה של המקהלה של הילידים בעלת היסטוריה של שיתופי פעולה תרבותית עם האינואיטים (אסקימוסים) החיים מעבר למיצר ברינג באלסקה.
הסופר יורי ריטחאו נולד באואלן ב-8 במרץ 1930 למשפחה של לוכדים וציידים. הוא היה הסופר הצ'וקצ'י הראשון שהגיע לבולטות לאומית. ספרו "חלום בערפל קוטבי" עוסק במאמצים של אנשי צ'וקצ'י להסתגל לזרים כאשר ספינתם נטרפת על חופי ארצם.
הכפר משמש גם כבסיס למשלחות ארכאולוגיה באזור, שחשפו שטח קבורה המכיל יותר מ-300 אתרי קבורה של תרבויות עתיקות של ציידי לווייתנים, שחיו באזור בתקופות של 500 שנה לפנה"ס ועד 1000 שנה לספירה. חפירות אלו הראו שבאואלן היה יישוב מרכזי באזור במאות הראשונות לספירה, בנוסף מעבר לחשיפת קיומה של תרבות התלויה בציד לווייתנים וסוסים, הארכאולוגים חשפו גם דוגמאות מוקדמות של גילופי שנהב של העמים הילידים. ממצאי המשלחות הארכיאולויות נמצאים במוזיאון פיטר הגדול לאנתרופולוגיה ואתנוגרפיה בסנקט פטרסבורג.
תחבורה
הכפר אואלן אינו מחובר בכבישים לשום חלק אחר בעולם. הוא שוכן במרחק 100 קילומטרים מהמרכז האזורי, הנמצא בעיר לאברנטיה. עם זאת, ישנה רשת כבישים קטנה בכפר הכוללת את הרחובות הראשיים. התובלה לכפר מתבצעת רק בדרך בים.
אַקלִים
באואלן יש אקלים טונדרה ( Köppen ET ). מחוז צ'וקוטסקה מושפע ממזג אוויר ארקטי קיצוני, עם טמפרטורות נמוכות בחורף העומדות בממוצע על 22°C- בינואר, אם כי הטמפרטורה הממוצעת בינואר של אואלן מעט גבוהה יותר ועומדת על 19°C-. פברואר הוא החודש הקר ביותר. הטמפרטורה הממוצעת ביולי מעט גבוהה יותר ועומדת על 5.9°C. סופות שלג בחורף מהצפון גורמות לכפור קשה וסחף שלג, בעוד שסופות שלגים דרומיות מביאות לירידות שלג בכמויות גדולות. מהירות הרוחות בסופות השלגים באזור מגיע ל־56 קילומטר בשעה. מזג האוויר האביבי מעט יותר מתון ממזג האוויר החורפי אך עדיין מתחת לנקודת הקיפאון. בשל מיקומה של אואלן ליד חוף הים ישנם ימים רבים בשנה של ערפל וכתוצאה מכך שעות השמש מעטות מאוד במיוחד כאשר האוקיינוס הסמוך מתחיל להפשיר. הטמפרטורה הגבוהה שנמדדה הייתה 25°C ב-16 ביולי 1960, והטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה הייתה 41.1°C- ב-29 בינואר 1989.
ולאנדר הצעיר
ולאנדר הצעיר (באנגלית: Young Wallander) היא סדרת דרמה המבוססת על יצירותיו של הנינג מנקל על הדמות הספרותית קורט ואלנדר. הסדרה עלתה לשידור לראשונה ב-3 בספטמבר 2020 בנטפליקס.
עלילה
קורט ואלנדר הוא שוטר שוודי צעיר, שזה עתה סיים הכשרה. הוא עד לרצח מזעזע מול ביתו, והוא מתמנה לחקירת התיק. במהלך החקירה, הוא מגלה פרטים חסרי תקדים, אך בד בבד מסתבך בצרות.
נתן ניר
נתן (נתק'ה) ניר (הברפלד) (1935 - 18 בינואר 2015) היה תת-אלוף בצה"ל, כיהן כמפקד חטיבה 217 במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה
ניר נולד וגדל בוורשה. בעת השואה נמלטה משפחתו לרוסיה. בשנת 1948 עלה עם משפחתו לישראל
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1953 שובץ בחטיבה 7 של חיל השריון בגדוד 82. עבר הכשרה כלוחם, קורס מפקדי טנקים וקורס קצינים. במלחמת סיני לחם כמפקד מחלקת טנקים באוגדה 77. ב-1959 היה חבר במשלחת לאנגליה שיצאה להשתלם על טנקי הצנטוריון. בתחילת שנות ה-60 שירת כמדריך בקורס מפקדי פלוגות במשך שלושה מחזורים ולאחר מכן שירת כסגן מפקד גדוד 52 בחטיבה 14. השתתף במשלחת למערב גרמניה שנשלחה לקלוט את טנקי הפטון שנמכרו לצה"ל דרך נאט"ו, ושימש סגן מפקד גדוד 79, גדוד פטונים שהוקם במסגרת חטיבה 7. לאחר מכן מונה למדריך ראשי בבית הספר לשריון.
במלחמת ששת הימים לחם כמפקד גדוד הטנקים 63 במסגרת חטיבה 14, כחלק מאוגדה 38 בפיקוד אריאל שרון. ניר לחם בראש גדודו בקרב אום-כתף. גדודו נע ככוח טנקים עצמאי על "ציר בטור" בלב הדיונות. הכוח, שכלל כ-45 טנקי צנטוריון ועוד יחידות משנה של חרמ"ש, נ"ט והנדסה, כבש את מתחם 181 המבוצר. בהמשך המלחמה נפצע ניר מהפגזה מצרית ונותר נכה בשתי רגליו. ניר לא ויתר, השתקם ושב לשירות בצה"ל. שירת כמדריך בפו"ם ומונה למפקד חטיבה 217 בדרגת אל"ם. פיקד על חטיבתו במלחמת יום הכיפורים, בין היתר במארב לחטיבה 25 המצרית. לאחר המלחמה יצא להשתלמות במכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית. בשנים 1975–1976 פיקד על המרכז הלאומי לאימונים ביבשה ולאחר מכן כיהן כראש מטה פיקוד הצפון. בהמשך פיקד על עוצבת עידן.
לאחר שחרורו התמודד ב-1978 על ראשות העיר אשקלון מטעם הליכוד, אך קיבל מעט פחות מ-20% מהקולות ולא הצליח להגיע לסיבוב השני. בשנת 1983 התמודד שוב על ראשות העיר, נחשב לחלופה העיקרית אל מול ראש העיר המכהן, אלי דיין וזכה במעל 28% מהקולות, אך אלו לא הספיקו כדי לגבור על דיין.
מ-14 ביוני 1980 ועד 12 בנובמבר 1984 שימש ניר כיושב ראש האגודה למען החייל. הוא שימש יועץ לפיתוח טנק קל לצבא ברזיל, פרויקט שבוטל לאחר סיום תקופת הדיקטטורה הצבאית, הקים חברה בתחום המסחר בכספות ובקופות פלדה ועבד במשרד מבקר מערכת הביטחון.
נפטר בשנת 2015, והובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוץ חורשים.
נונאטאק אובלאצ'נאיה
נונאטאק אובלאצ'נאיה (באנגלית: Oblachnaya Nunatak) היא נונאטאק בקצה המזרחי של הרי סקוט, בארץ אנדרבי, במזרח אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
הנונאטאק ממוקם 13 קילומטרים דרומית-מזרחית לנונאטאקי פרוב.
גילוי ומיפוי הנונאטאק
הנונאטק התגלה על יד משלחת החקר האנטארקטית הסובייטית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1961–1962.
מקור השם
המשלחת קראה לנונאטאק "גורה אולאצ'ניה" (ברוסית: ההר מכוסה העננים).
מוראבלנקו
מוראבלנקו (ברוסית: Муравленко) היא עיר במחוז האוטונומי של ימאלו-ננץ שברוסיה.
העיירה ממוקמת כ-480 קילומטרים מדרום מזרח לסלחרד. נכון לשנת 2016, מנתה אוכלוסיית העיירה 32,649 תושבים.
תחילה התגוררו בה 1,600 תושבים. בתוך מספר שנים היא צמחה, וב-1990 הפכה לעיר.
הפיכת הבעת' בסוריה (1963)
הפיכת הבעת' בסוריה (המכונה גם "מהפכת 8 במרץ") התרחשה ב-8 במרץ 1963 והובילה להדחתו של הנשיא נאזים אל קודסי התחלת שלטון מפלגת הבעת' שנתמכה על ידי מצרים. ההפיכה הושפעה על ידי הפיכת הרמדאן שהתרחשה בעיראק בפברואר 1963 ובוצעה על ידי ההנהגה הצבאית של הבעת' ולא על ידי הנהגתה האזרחית. ההפיכה תוכננה ל-7 במרץ, אך נדחתה ביום מחשש מזליגת מודיעין לשלטונות.
רקע
סוריה הוקמה בשנת 1920 כממלכה הערבית של סוריה בהנהגת פייסל הראשון. מדינה זו תוכננה להיות ממלכה ערבית חדשה (ולא רק סורית), אשר דגלה בלאומיות ערבית. הממלכה קרסה לאחר כמספר חודשים, ונוצר המנדט הצרפתי בסוריה. בשלב זה התפחתו בסוריה תנועות שניסו ליצור זהות סורית (ובהן המפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית) וכן תנועות קומוניסטיות או אסלאמיות. רוב הסורים בתקופה זו ראו עצמם כערבים, ולא כסורים. בתקופת המנדט נוצרה חברה מעמדית מאוד במדינה. סוריה הפכה לעצמאית עם תום המנדט ב-17 באפריל 1946 ונשלטה על ידי האליטה מתקופת המנדט. אליטה זו דעכה לאחר 1948 ועלייתו של הצבא בפוליטיקה.
קופה אמריקה 1920
טורניר אליפות דרום אמריקה בכדורגל 1920 בכדורגל (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1920) נערך בצ'ילה והיה הטורניר הרביעי של הקופה אמריקה. נבחרת אורוגוואי זכתה בפעם השלישית בתואר לאחר שסיימה במקום הראשון בבית.
הפיכת הבעת' בסוריה (1963)
רקע
בנוסף על כך, בתקופה זו נוצר חוסר שביעות עממי כנגד האליטות השולטות במדינה, וכן מירמור מצד המיעוטים (דרוזים, עלווים, אסמאעילים) שלכאורה קופחו על ידי השלטונות.
קופה אמריקה 1920
הטורניר כולו נערך באצטדיון ואלפארייסו ספורטינג קלוב בויניה דל מאר ומספר המושבים שהכיל אינו ידוע. הטורניר נערך בספטמבר 1920.
הפיכת הבעת' בסוריה (1963)
תכנון ומהלך ההפיכה
בלילה שבין 7–8 במרץ, טנקים ויחידות נאמנות להפיכה החלו לנוע לעבר דמשק. במקביל המורדים הצליחו להשתלט על כוחות הצבא ברמת הגולן ובא-סווידא. לאחר שהושגה שליטה באזורים אלו והחלה התנועה הצבאית לדמשק, נכבשו גם מתקנים קריטיים כמו סניף הדואר המרכזי, תחנת הרדיו ומטה משרד הביטחון. עד שעות הבוקר הסתיים כיבוש כלל מתקני הצבא והשלטון המרכזיים. במהלך העימותים נהרגו כ-820 איש.
קופה אמריקה 1920
לא היו שלבי מוקדמות לטורניר. המדינות המשתתפות היו צ'ילה, ארגנטינה, אורוגוואי ומחזיקת הגביע ברזיל. ארבעתן מתחרות אחת נגד השנייה בבית אחד. שתי נקודות התקבלו בניצחון, נקודה אחת לתוצאת תיקו ואפס נקודות להפסד. אם והתקבל שוויון נקודות בין שתי הנבחרות המובילות בבית, משחק גמר יערך כדי לקבוע מי הזוכה.
ההפסד 6–0 של נבחרת ברזיל בטורניר זה לאורוגוואי היה הפסדה הגדול ביותר בהיסטוריה, עד מונדיאל 2014 בו ברזיל הפסידה 7–1 לגרמניה במשחק הידוע בשם "מינייראסו".
הפיכת הבעת' בסוריה (1963)
תכנון ומהלך ההפיכה
הפעולה הראשונה של השלטון החדש הייתה הקמת המועצה הלאומית לפיקוד המהפכה, שהורכבה משנים-עשר אנשי בעת ושמונה נאצריסטים ועצמאיים.
יבהן קורניצ'וק
יֶבְהֶן וולודימירוביץ' קורניצ'וק (באוקראינית: Корнійчук Євген Володимирович; בעברית נקרא לעיתים בהגייה רוסית יבגן קורניצ'וק; נולד ב-18 באוקטובר 1966 ב) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אוקראיני המכהן כשגריר אוקראינה בישראל. בעבר כיהן כחבר בפרלמנט ומנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוקראינית, וקודם לכן כסגן שר המשפטים האוקראיני).
ביוגרפיה
קורניצ'וק סיים בשנת 1987 את לימודיו בבית הספר הצבאי הגבוה לקצונה פוליטית (politruk/komisar) במינסק. ב-1996 השלים את לימודיו לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת קייב, והחל לעסוק בעריכת דין. שנתיים לאחר מכן סיים את לימודיו לתואר שני במשפט בינלאומי באוניברסיטת סאות'רן מתודיסט שבארצות הברית.
ב-10 בספטמבר 2020 מינה נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי את קורניצ'וק לשגריר אוקראינה בישראל. ב-16 בנובמבר 2020 נכנס השגריר לתפקידו, ונפגש עם שר החוץ גבי אשכנזי.
בדצמבר 2021, בטקס לציון 30 שנה ליחסים בין המדינות אמר קוריניצ'וק כי מדינתו מכירה בירושלים כבירת ישראל ושתיפתח בה שלוחה של שגרירות אוקראינה.
בן ציון הורוביץ
בן ציון הורוביץ (5 במאי 1900 – 17 באפריל 1985) היה חלוץ ועסקן ציבור, ראש העירייה הראשון של רחובות.
ביוגרפיה
הורוביץ נולד בבוגוסלב שבאוקראינה, אז חלק מהאימפריה הרוסית, כבנם של בצלאל, בעל בית מרקחת ואיטה. הוא למד בחדר, בגימנסיה רוסית והמשיך בבית הספר הגבוה להנדסה ביקטרינוסלב. תחילה נטה הורוביץ לקומוניזם והתנגד לציונות, אך בהדרגה שוכנע והפך לציוני.
הורביץ עבד כפועל שכיר באזור המושבה רחובות ובערבים היה פעיל בענייני ציבור. הוא הפעיל את לשכת העבודה המקומית, הקים את ארגון פועלי הבניין והתארגנויות נוספות ואף היה לזמן מה מזכיר מועצת הפועלים המקומית. ב-1934 נבחר הורוביץ כחבר ועד המושבה מטעם רשימת ההסתדרות ואף היה סגן יושב ראש המועצה וממלא מקומו. ב-1946 נבחר לראשות ועד המועצה והחזיק בתפקיד עד 1950, כאשר רחובות הוכרזה כעיר ואז נבחר לראשות העירייה והחזיק בתפקיד עד 1955.
סבסטיאן קבוט (שחקן)
צ'ארלס סבסטיאן תומאס קבוט (באנגלית: Charles Sebastian Thomas Cabot; 6 ביולי 1918 - 22 באוגוסט 1977) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי. הוא זכור בעיקר מתפקידו כמשרת האישי בקומדיית המצבים "משפחה שכזאת" לצדו של בריאן קית'. עוד הוא מוכר מתפקיד הוואזיר בסרט "קיסמט" ובתפקיד ד"ר קארל הייאט בסדרת הטלוויזיה "Checkmate". הוא דיבב את בגירה בסרט "ספר הג'ונגל". תפקידים נוספים שלו בקולנוע היו בסרט "The Spy Killer" מ-1969 והמספר בסרט "הרפתקאותיו של פו הדב" (1977).
קריירה
ב-1935 השתתף קבוט בתפקיד קטן בסרט "Foreign Affaires". הסרט הראשון שבו הופיע שמו בקרדיטים היה סרטו של אלפרד היצ'קוק "סוכן חשאי" משנת 1936. סרטים בריטיים נוספים בהם השתתף היו "Love on the Dole" (מ-1941), "פימפרנל סמית" (1941), "Old Mother Riley Overseas" ו-"Old Mother Riley Detective" (שניהם מ-1943) והסרט "They Made Me a Fugitive" (מ-1947). ב-1946 שיחק בתפקיד יאגו בסרט קצר על פי המחזה "אותלו". אחרי המלחמה שיחק קבוט בסרטים כמו "Third Time Lucky" (מ-1949), "העכביש והזבוב" (1949), בתפקיד הנבל פורוקדה בסרט "Dick Barton Strikes Back" (מ-1949). ב-1952 הופיע בסרט "אייבנהו", וב-1954 השתתף בסרט "The Love Lottery".
קבוט הופיע בהפקות בינלאומיות כמו ההפקה הספרדית-בריטית-אמריקאית של הקומדיה "Babes in Bagdad" (מ-1952) ובגרסה האיטלקית ל"רומיאו ויוליה" בתפקיד לורד קפולט. ב-1956 שיחק בהוליווד בסרטי וולט דיסני ו"ג'וני טרמיין" (1957). ב-1960 שיחק בהפקה של ג'ורג' פאל לספר "מכונת הזמן" מאת ה. ג'. ולס בתפקיד ד"ר הילייר המטיל ספק בנכונות סיפוריו של הנוסע בזמן. בשנות החמישים של המאה העשרים השתתף בתוכנית רדיו בשם "Horizons West", סדרת תסכיתים בת 13 חלקים המתארת את קורותיהם של אנשי משלחת לואיס וקלארק. ב-1962 שיחק בתפקיד נוח בהקלטה של המחזה המוזיקלי "המבול" מאת איגור סטרווינסקי. הוא דיבב דמויות בסרטי דיסני כגון סר אקטור בסרט "החרב באבן" (1963) ובגירה בסרט "ספר הג'ונגל" (1967).
בטלוויזיה הופיע קבוט בסדרות כמו "The Adventures of Hiram Holliday" (בשנים 1956–1957), בסדרה הבלשית "Meet McGraw" של פרנק לאבג'וי (מ-1958), סדרת המערבונים "בוננזה" יחד עם ג'יימס בסט (ב-1960), בסדרה "Pony Express", היה לו תפקיד קבוע בסדרה "The Beachcomber" (מ-1962), ובפרק "A Nice Place to Visit" בסדרה "אזור הדמדומים" (1960). במשך שנתיים הופיע קבוט באחד התפקידים הראשיים בסדרה "Checkmate" של אריק אמבלר ושיחק בדמות ד"ר קארל הייט (1960–1962) לצדם של אנתוני ג'ורג' ודאג מקלור. הוא הופיע בתפקיד אריק ויטאקר בפרק "Five O'Clock Friday" בסדרת ההרפתקאות "The Islanders" של רשת ABC. קבוט היה חבר צוות בשעשועון הטלוויזיה "Stump the Stars". הוא הופיע בתוכנית הראיונות "Here's Hollywood" של רשת NBC. ב-1964 היה המנחה של תוכנית הטלוויזיה "Suspense".
בשנים 1966 ועד 1971 שיחק קבוט בתפקיד ג'יילס פרנץ' בסדרה הקומית "משפחה שכזאת" של רשת CBS, לצדם של בריאן קית' וקאתי גארבר. במהלך שידורי הסדרה "משפחה שכזאת" שיחק קבוט גם בסרטים ובתוכניות טלוויזיה אחרות. פעם אחת נטל חופשה מהסדרה והחליף אותו שחקן האופי הבריטי ג'ון ויליאמס, שגילם את נייג'ל אחיו של פרנץ'. קבוט שיחק בתפקיד מארח ב-"Journey to Midnight". בעיני הצופים הוא היה זכור בעיקר בדמות מר פרנץ' גם אחרי שהסתיימה הסדרה "משפחה שכזאת" בשנת 1971. קבוט הנחה את הסדרה "Ghost Story" מ-1972, אנתולוגיה של סיפורים על טבעיים. אחרי כן שיחק קבוט בתפקיד קריס קרינגל בהפקה הטלוויזיונית המחודשת של "Miracle on 34th Street" משנת 1973. עוד הופיע קבוט בסרט הטלוויזיה "The City That Forgot About Christmas" ב-1974, והיה המספר בשתי תוכניות נוספות של "פו הדוב", "פו הדב וטיגר גם" ו-"הרפתקאותיו של פו הדב". ב-1967 הקליט אלבום שבו הוא קורא משיריו של בוב דילן, בשם "סבסיאן קבוט, שחקן / בוב דילן, משורר".
חיים אישיים
בשנים האחרונות לחייו חי קבוט בדיפ קוב בפרבר בעיר ויקטוריה בקולומביה הבריטית, קנדה. הוא נפטר ב-22 באוגוסט 1977 בבית החולים ויקטוריה לאחר שסבל משבץ בפעם השנייה. גופתו נשרפה ואפרו נטמן בבית הקברות "Westwood Village Memorial Park".
סיגל אביטן
סיגל אביטן (נולדה ב-15 בנובמבר 1969) היא סופרת, אשת תקשורת ויזמית. אביטן חוקרת את השפעת הבושה ותופעת ה״מה יגידו״ על קבלת החלטות בחיים האישיים ובעסקים, הגישה את התכנית "ציפורי לילה בלי בושה" בגלי צה"ל, מארחת הפודקאסטים ״מה אכפת לך מה יגידו״, כתבה וביימה את המופע של אורנה בנאי ״את זה לא תמצאו בגוגל״, היא העורכת הראשית של ספר הביוגרפיה ״חבר״ מאת שמעון שבס. בחודש מרץ 2023 העתיקה אביטן את מגוריה לעיר לוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה לצורך כתיבת ספרה הרביעי ולפיתוח סרטים וסדרות. אביטן היא היוצרת של הפורמט הטלוויזיוני "דייט להביא הביתה" שמשודר בקשת 12, יחד עם אנשי הטלוויזיה יונה ויזנטל ועודד קרמר.
ספריה: בשנת 2018 יצא לאור הרומן הראשון שכתבה ״ חשומה״ אשר תורגם לאנגלית ולערבית ובמרץ 2022 יצא לאור הרומן השני שלה ״ליידי צ׳יל״. בחודש ינואר 2022 פרסמה את הספר השלישי שלה ״ביזנס טאלנט״ ספר ניהול המבוסס על שיטת העבודה שפיתחה בעשור האחרון. הספר יצא לאור בהוצאה בבעלותה ״the good books".
פועלה המקצועי
בשנת 1991 בעקבות נפילת מסך הברזל וגל העלייה הגדול מברית המועצות, אביטן הקימה את משרד הפרסום המגזרי הראשון בישראל - "תל אביב-מוסקבה". המשרד התמקד בפרסום בשפה הרוסית וזכה להצלחה. בשנת 1996 מכרה אביטן את אחזקותיה במשרד, והקימה את "סיגל אביטן תקשורת", סוכנות לייעוץ אסטרטגי ולייעוץ תקשורתי.
ב-2007 הקימה אביטן את הסטארט-אפ Presscast "פרסקאסט" לשידורים חיים באינטרנט, אליו הצטרף גדי סוקניק לאחר פרישתי מהגשת מהדורת החדשות המרכזית בערוץ 2 דאז. בשנת 2010 הקימה אביטן את ערוץ הטלוויזיה המסחרי הראשון באינטרנט בשיתוף עם העיתון הכלכלי דה-מרקר. ערוץ זה העביר מסיבות עיתונאים, שידורים חיים, כתבות ועוד.
בשנת 2013 יסדה אביטן את סוכנות Business Talent, המתמחה באסטרטגיית בכירים, ניהול מוניטין, כתיבת ביוגרפיות ונאומים, בימוי והפקת סרטים דוקומנטריים והכנה לקראת הופעה מול קהל ומול מצלמה.
חיים אישיים
אם לשלושה ילדים, מתגוררת בתל אביב. אחותה היא העיתונאית שירית אביטן כהן.
אלונה סרוסי
אלונה סרוסי ריגר (נולדה ב-25 בפברואר 1971) היא במאית טלוויזיה וסרטים דוקומנטריים ותסריטאית ישראלית.
אודות
גדלה בתל אביב לאב מהנדס ולאם עפרה בן צבי סרוסי, רקדנית ומורה לבלט. שירתה בצבא כחוקרת מצ"ח. בוגרת תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (1997) ותואר שני מעשי (MFA) בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (2005).
בשנת 1992 פרסמה שירים בעיתון "דבר". בשנת 1993, הייתה מועמדת בתחרות פרסי אופיר על כתיבת שיר נושא לסרט "שלג באוגוסט" של חגי לוי. המוזיקה לסרט נכתבה על ידי פרנק חיים אילפמן.
בשנת 1996 כתבה וביימה סרט קיץ עלילתי בשם "בוקר טוב מאיה". הסרט זכה בקרן הסרט הקצר של משרד המסחר והתעשייה לשנת 1996.
בשנים 1999–2008 ביימה קליפים וסרטונים לטלוויזיה ולאינטרנט, בהם וידאו-קליפ ללהקת כנסיית השכל לשיר "לא מרגיש כלום" (מועמד לווידאו-קליפ השנה 2001 פרסי תמוז), יחד עם יעל לייבוביץ, שאף ערכה. וּוידאו קליפ לשיר "תתחיל מאפס" (מועמד לווידאו-קליפ השנה 2003) של ירמי קפלן יחד עם יובל כהן, שאף ערך. וידאו-קליפ זה הופק על ידי ערוץ המוזיקה ושודר בימיו הראשונים של הערוץ.
בשנת 2005, הייתה יוצרת ובמאית ראשית בסדרה התיעודית "הנבחרת" בהנחיית עינת פישביין, על נשים ודרכן להצלחה. סדרה זו הופקה ושודרה בערוץ YES דוקו ב-YES. הסדרה הייתה מועמדת בשנת 2005 בתחרות אופיר בקטגוריה הסדרה הדוקומנטרית.
בשנת 2006 ביימה את הסרט התיעודי "מחיר הגוף", יחד עם קרן יחזקאלי-גולדשטיין, על נפגעות טרור שמשתתפות בסדנת "גאגא" של הרקדן והכוריאוגרף אוהד נהרין. הסרט הוקרן בפסטיבל דוקאביב והשתתף בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים. הסרט שודר בכ-20 תחנות טלוויזיה ברחבי העולם וזכה בפרס "הבמאיות המבטיחות" בהפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות. בארץ הסרט הוקרן בערוץ 10 ב-2008–2009.
מאז ואילך עובדת כבמאית פרילאנס ובייעוץ תוכן, בשנים האחרונות מתמקדת בכתיבה ובימים אלו מסיימת את כתיבת ספרה הראשון.
בשנת 2009 הופיע סיפור קצר שכתבה בספר "מאה אימהות" בעריכת ענת הררי, הוצאת בבל.
ב-2015–2016 כתבה מחזה בשם "ג'ז" שאורכו הוא כ-50 דקות.
אוסקר דה לה רנטה
אוסקר אריסטידס רנטה פיאו (בספרדית: Óscar Arístides Renta Fiallo), מוכר כאוסקר דה לה רנטה (Oscar de la Renta; 22 ביולי 1932 ברפובליקה הדומיניקנית – 20 באוקטובר 2014) היה אחד ממעצבי האופנה הגדולים בעולם במחצית השנייה של המאה ה-20 ובראשית המאה ה-21.
דה לה רנטה הוכשר על ידי כריסטובל בלנסיאגה ב-1957, ועבד אצל כריסטיאן דיור החל מ-1959. זכה לפריצתו הגדולה כשהפך לאחד מהחייטים שהלבישו את ג'קלין קנדי, אשתו של ג'ון קנדי, נשיא ארצות הברית ה-35. בית האופנה בעיצובו מלביש עד היום כוכבות ונשים ממשפחות מלוכה. דה לה רנטה היה ידוע בעיצוביו המרשימים לאירועי השטיח האדום וללבוש הערב, אך התמחה גם בשמלות כלה, נעליים, בושם על שמו ("אוסקר") ועוד.
נפטר בביתו שבקונטיקט ב-20 באוקטובר 2014. בשמונה השנים האחרונות של חייו נאבק במחלת הסרטן.
פורטו פליפ
פּוֹרְטוֹ פליפּ (באנגלית: Porto Flip) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי, המבוסס על פורט וברנדי, עם חלבון ביצה.
הכנה
את הקוקטייל מכינים בשייקר, אליו מוזגים את כל הרכיבים ומנערים עם קרח. לאחר מכן מוזגים לתוך כוס מרטיני דרך מסננת ומפזרים אגוז מוסקט מגורד מעל.
היסטוריה
פורטו פליפ מתועד לראשונה ב-1862 בספרו של ג'רי תומאס The Bartender’s Guide: How to Mix Drinks; A Bon Vivant’s Companion. הקוקטייל מוזכר בפרק "קוקטייל קפה" בשל מראו החיצוני, אף על פי שלא מכיל קפה.
היסטורית פורטו פליפ הוא וריאציה של קוקטייל ממשפחת פליפ, משפחת קוקטיילים בריטיים עתיקים המורכבים מביצה, משקה חריף וסוכר. במקרה של פורטו פליפ, פורט עצמו משמש כממתיק.
וריאציות
המתכון מפורסם אחר מ-1939 המוצע על ידי צ'ארל בייקר בספרו The Gentleman's Companion היה שונה מעט והכיל בנוסף סוכר, שמנת ושארטרז.
בנוסף, קיימת גרסה מודרנית מפורסמת, שהיא מעט יותר מתוקה ומכילה תוספת של סירופ סוכר וביצה שלמה (לא רק חלבון)
פרנסיס בופורט
פרנסיס בופורט (באנגלית: Francis Beaufort; 27 במאי 1774, נאבן, מחוז מית', אירלנד – 17 בדצמבר 1857, הוֹבֿ, מזרח סאסקס, אנגליה) היה גאוגרף, הידרוגרף ומטאורולוג אנגלי-אירי, יוצר סולם בופורט לדירוג עוצמות הרוח ואדמירל-משנה בצי המלכותי הבריטי.
קורות חייו ופועלו
מוצאו ממשפחת הוגנוטים שנמלטו מצרפת בימי מלחמות הדת במאה ה-16 והשתקעו באנגליה. הוריו עקרו מלונדון לאירלנד, שם נולד. אביו, דניאל אוגוסטוס בופורט (1738–1821), היה איש כמורה אנגליקני, גאוגרף ואדריכל חובב, ממייסדי האקדמיה המלכותית האירית. פרנסיס בופורט התחיל את דרכו בים בגיל 14 כמתלמד בספינת סוחר של חברת הודו המזרחית הבריטית ובתוך שנה הועבר לספינת הצי המלכותי. את השכלתו הכללית והמקצועית רכש כפרח קצונה. עד מהרה עלה בסולם הדרגות, ובתקופת המלחמות הנפוליאוניות הגיע לדרגת קומנדר. ב-1800 נפצע קשה בקרב סמוך לחופי מאלגה. בתקופת החלמתו סייע בבניית קו סֶמַפֿור בין דבלין לגלוויי שבאירלנד. אחרי שובו לשירות פעיל בצי עסק בעיקר במדידות אסטרונומיות לקביעת קווי רוחב ואורך ובמיפוי חופים. ב-1806 השלים את הגרסה הראשונה של מדרג עוצמת הרוחות הנקרא על שמו – "סולם בופורט", ובשנים הבאות שיכלל את ההגדרות וכן יצר סימנים מוסכמים לדיווח מטאורולוגי שרובם משמשים עד היום.
בתפקידו הראשון כרב חובל הפליג למזרח למשימות ליווי אוניות סוחר. ב-1807 הוטל עליו לערוך סקר הידרוגרפי בשפך הריו דה לה פלטה באמריקה הדרומית. בהישגיו במטלה זו קנה לעצמו שֵם ובשנים 1811–1812 הופקד על חקר ומיפוי של חופי דרום אנטוליה. במהלך פעילותו נפגע בהיתקלות עם כוחות עות'מאניים סמוך לאדנה, ובשל נכותו נאלץ לפרוש משירות פעיל בים. בשנים הבאות התמקד בעיבוד רשימותיו וביצירת מפות ימיות. ב-1817 פרסם את ספרו "קאראמאניה – תיאור קצר של חופיה הדרומיים של אסיה הקטנה ושרידי עתיקותיה". הספר כלל מידע על אתרי עתיקות שבהם ביקר וכן תרשימים שלהם.
ב-1829 נבחר כעמית בחברה האסטרונומית המלכותית. באותה שנה, והוא בן 55, מונה לתפקיד ההידרוגרף הראשי של הצי המלכותי וכיהן בו במשך 26 שנים. בתקופת כהונתו נעשה מאגר המפות של האדמירליות למרכז מדידות ומיפוי פורה. בפרישׁתו מנה קטלוג המפות קרוב ל-2,000 מפות שמהן נדפסו כ-130,000 עותקים (מחציתם סופקו לצי הבריטי ומחציתם נמכרו). עם כניסתו לתפקיד החלה הפקת ספרי ניווט תקינים. בופורט קידם את הפיתוח והפרסום (החל מ-1833) של לוחות הגאות והשפל בחופי האיים הבריטיים, שהיו תוצאות מחקריו של ידידו ויליאם יוּאֶל. בדחיפתו החלה ב-1834 הפצה של דפי מידע ליורדי הים מטעם האדמירליות הבריטית. במסגרת תפקידו פיקח על מצפי הכוכבים בגריניץ' ובכף התקווה הטובה והעניק תמיכה נלהבת לידידו ג'ורג' בידל איירי שמוּנה ב-1834 לאסטרונום המלכותי. בשנים 1848–1856 עמד בופורט בראש המועצה לתיאום החיפושים אחרי המשלחת של ג'ון פרנקלין שאבדה בהפלגתה לאיתור המעבר הצפון-מערבי בארכיפלג הארקטי הקנדי.
בופורט פרש משירות בצי באוקטובר 1846 בגיל 72. שנתיים לאחר מכן הוענקה לו דרגת אביר במסדר האמבט (KCB). הוא מת בלונדון בגיל 83 ונקבר בגן כנסיית סנט ג'ון ברובע האקני של לונדון.
על שמו של פרנסיס בופורט נקראים סולם בופורט, ים בופורט שמצפון לאלסקה ולקנדה, זרם בופורט באוקיינוס הקרח הצפוני, האי בופורט  באנטארקטיקה, צופן בופורט, שבו כתב חלקים מיומניו, וכן אחד האסטרואידים – 9161 Beaufort (התגלה ב-1987).
קישורים חיצוניים
Karamania
קונאן (סדרת טלוויזיה, 1997)
קונאן (באנגלית:  Conan the Adventurer) הייתה סדרת הרפתקאות טלוויזיה אמריקאית שבועית בשידור חי באורך שעה. היא הופקה על ידי מקס א' קלר ומיצ'לין קלר בשנים 1997 עד 1998, על בסיס דמותו של קונאן הברברי. תוכנית הטלוויזיה עלתה לראשונה ב-22 בספטמבר 1997. הסדרה התפשטה לכ-150 מדינות בעולם.
את תפקידו של קונאן מילא ראלף מולר, פעמיים מר יוניברס, יליד גרמניה, וחברו של ארנולד שוורצנגר.
התסריט לפיילוט נכתב על ידי סטיב הייז, ראש פיתוח הפרויקטים של הסדרה. העלילה חרגה ממהות הדמות של קונאן, כמו זו של קונאן שתוארה קודם לכן בסרטי שנות השמונים ובסדרות הקומיקס של מארוול קומיקס, מכיוון שהעיבוד הזה היה שליו יותר ומיועד לכל קבוצות הגיל.
מרכז טרנסדנוביה
מרכז טרנסדנוביה (בהונגרית: Közép-Dunántúl) הוא אחד מחבלי הונגריה המוגדרים לצרכים סטטיסטיים ותכנוניים ושוכן בחלקו הצפוני-מרכזי של טרנסדנוביה. הוא כולל בתוכו את המחוזות קומארום-אסטרגום, פייר ווספרם. מרכז החבל נמצא בעיר סקשפהרוואר.
לורה נייט
לורה נייט (באנגלית: Laura Knight; 4 באוגוסט 1877 – 7 ביולי 1970) הייתה אמנית אנגלייה שעבדה בשמנים, צבעי מים, ליטוגרפיה. נייט הייתה ציירת במסורת הפיגורטיבית, הריאליסטית, שאימצה את האימפרסיוניזם האנגלי. בקריירה הארוכה שלה, נייט הייתה בין הציירים המצליחים והפופולריים ביותר בבריטניה. הצלחתה במערכת האמנות הבריטית הנשלטת על ידי גברים, סללה את הדרך למעמד ולהכרה גדולים יותר של אמניות נשים.
בשנת 1936 הפכה לאישה הראשונה שנבחרה לחברות מלאה באקדמיה המלכותית. התערוכה הרטרוספקטיבית הגדולה שלה באקדמיה המלכותית בשנת 1965 הייתה הראשונה לאישה. נייט הייתה ידועה בציור עולם התיאטרון והבלט בלונדון, והייתה אמנית מלחמה במלחמת העולם השנייה. היא גם התעניינה מאוד בקהילות ואנשים שבשוליים, כולל צוענים ואנשי קרקס.
ביוגרפיה
לורה ג'ונסון נולדה בלונג איטון שבדרבישייר, הצעירה מבין שלוש בנותיהם של צ'ארלס ושרלוט ג'ונסון. אביה נטש את המשפחה זמן לא רב לאחר לידתה, ולורה גדלה עם בעיות כלכליות. סבה היה בעל מפעל לייצור תחרה אך כניסת הטכנולוגיה החדשה הביאה לכך שהעסק פשט את הרגל. למשפחה היו קשרים בצפון צרפת בעסקי ייצור התחרה ובשנת 1889 נייט נשלחה אליהם מתוך כוונה שבסופו של דבר תלמד אמנות בפריז. לאחר תקופה קצרה בבתי ספר בצרפת, היא נאלצה לחזור לאנגליה.
אמה, שרלוט ג'ונסון, לימדה משרה חלקית בבית הספר לאמנות בנוטינגהאם, ולורה הצליחה להירשם שם כ"סטודנט אומן", בלי לשלם שכר לימוד בגיל 13 בלבד. בגיל חמש עשרה, ועדיין סטודנטית בעצמה, השתלטה נייט על תפקידי ההוראה של אמה כשזו אובחנה כחולה בסרטן. מאוחר יותר נייט זכתה במלגה ובמדליית הזהב בתחרות הסטודנטים הארצית שנערכה על ידי מוזיאון דרום קנזינגטון. היא המשיכה להעביר שיעורים פרטיים לאחר שעזבה את בית הספר לאמנות, שכן גם היא וגם אחותה אוונג'לין אגנס נותרו לבד עם מעט מאוד כסף, לאחר מות אִמן, עם אחותן נלי ושתי הסבתות שלהם.
סטיטס ולארן
בשנת 1894 ביקרו בני הזוג בסטיטס, כפר דייגים בחוף יורקשייר ובמהרה חזרו לגור שם בליווי אחותה אוונג'לין. בסטיטס התרשמה לורה מתושבי כפר הדייגים והחוות שמסביב, אנשים קשיי יום ועוני שמאפיין את חייהם. היא עשתה רישומים, ציורים וצבעי מים ממראות הכפר. המחסור שלה בכסף לקניית חומרים יקרים הביא אותה ליצור מעט ציורי שמן בשלב זה. עבור פרוטות ילדים מקומיים היו מדגמנים בשבילה ונותנים לה את ההזדמנות לפתח את טכניקת ציור הדמות שלה. באותה תקופה פחות הדגישה את ציורי הנוף.
לורה ג'ונסון והרולד נייט התחתנו בשנת 1903 ועשו את נסיעתם הראשונה להולנד בשנת 1904. הם שהו שם שישה שבועות באותה שנה ושישה חודשים בשנת 1905. הם ביקרו במושבת האמנים בלארן. המושבה הייתה של קבוצת חסידי בית הספר לאמנים בהאג אשר ציירו ביישובים כפריים מרוחקים מאז שנות ה-50 של המאה ה-19. הזוג עשו נסיעה שלישית ללארן בשנת 1906 לפני שבילו את החורף ביורקשייר.
קורנוול
בסוף 1907 עברה משפחת נייט לקורנוול, ושהתה בהתחלה בניולין, לפני שעברה לכפר מורנה הסמוך. שם הם הפכו לדמויות מרכזיות במושבת האמנים המכונה בית הספר ניולין. בחודש מרץ 1908 הציגו שניהם עבודות בגלריה לאמנות של ניולין, והרולד נייט היה צייר דיוקנאות מקצועי מבוסס, ואילו לורה נייט עדיין פיתחה את אמנותה. סביב נילין הזוג מצאו את עצמם בקבוצה של אמנים חברותיים ואנרגטיים, שנראה כי אפשרה להיבטים דינמיים באישיותה של לורה לבוא לידי ביטוי.
לורה נייט בילתה את קיץ 1908 בעבודה בחופים בניולין וציירה ילדים באור שמש בהיר. ציור החוף הוצג באקדמיה המלכותית בשנת 1909, ונחשב להצלחה גדולה, ושייך את לורה לסגנון אימפרסיוניסטי יותר ממה שהציגה בעבר. באותה העת, היא החלה לצייר קומפוזיציות של נשים באוויר הפתוח, לעיתים קרובות על הסלעים או פסגת הצוק סביב למורנה. נייט השתמשה לפעמים בדוגמנים מלונדון שהיו מוכנים לדגמן עירום. הציור ״בנות השמש״, שהראה כמה נשים, חלקן עירומות, יושבות ליד החוף, הושלם בשנת 1911 והתקבל היטב כשהוצג באקדמיה המלכותית, אך לאחר מכן הוא נפגע והושמד.
מלחמת העולם הראשונה
נייט עבדה עם אלה נפר, שהיה מנוסה בטכניקות אמייל, כדי לייצר סט של יצירות אמייל קטנות הכוללות כמה רקדני בלט, שהוצגו באגודת האמנות בלונדון בשנת 1915. הצנזורה במלחמת העולם הראשונה כללה הגבלות על רישום וציור סביב קו החוף הבריטי, מה שגרם לבעיות עבור נייט, במיוחד כשציירה את "האביב", אך אישורי ציור ורישום מיוחדים שהיו זמינים לאחר 1915 אפשרו לה להמשיך בציוריה בנופי מצוקים. "האביב" הוצג באקדמיה המלכותית בשנת 1916. כמה ציורים אחרים הושלמו בסטודיו הראשון של נייט בלונדון לאחר שהם עברו לשם בשנת 1919. בנוסף, בשנת 1916 קיבלה נייט עמלה של 300 ליש"ט לצייר בד למשרד רשומות המלחמה בקנדה בנושא הכשרה גופנית במחנה.
בשנת 1916, הרולד נייט נרשם כסרבן מצפון ובסופו של דבר נדרש לעבוד כפועל חקלאי.
מכל דלק
מכל דלק הוא מכל מוגן המשמש לאחסון של דלק. מכל דלק הוא חלק בלתי נפרד מכלי רכב ממונע, לשם אספקת דלק למנוע. מכל דלק משמש גם לאחסון נייח של דלק, למשל לשם הזנת תנורים. הדלק במכל הדלק הוא נוזלי (למשל בנזין או סולר), גז מנוזל (למשל גז פחמימני מעובה או גז טבעי נוזלי) או דלק מוצק. מכלי דלק שונים בגודלם ובמורכבותם, החל במכל דלק זעיר של מצית וכלה במכל דלק חיצוני ענק של מעבורת חלל.
לורה נייט
מלחמת העולם הראשונה
בין 1911 עד 1929, נייט ציירה מאחורי הקלעים, כמה מרקדני הבלט המפורסמים ביותר באותה העת מלהקת הבלט של סרגיי דיגילב. נייט ציירה גם מאחורי הקלעים, ובחדרי ההלבשה, בהפקות תיאטרון בברמינגהאם.
מכל דלק
מאפיינים
על מכל דלק לעמוד בדרישות הבאות:
לורה נייט
הכרה
ביוני 1931 קיבלה נייט תואר כבוד מאוניברסיטת סנט אנדרוס. היא נבחרה לנשיאת האגודה לאמניות נשים בשנת 1932 וכיהנה בתפקיד עד 1967. בשנת 1936 היא הפכה לאישה הראשונה מאז 1769 שנבחרה לחברות מלאה באקדמיה המלכותית. באותה השנה פרסמה נייט את האוטוביוגרפיה הראשונה שלה, שהפכה לרב מכר עם ארבע מהדורות בכריכה קשה ולאחר 1941 בהדפסת כריכה רכה בהוצאת פינגווין.
מכל דלק
מאפיינים
לעיתים מכיל מכל הדלק נשם למניעת היווצרות ריק במכל. הדבר נפוץ במכלי דלק המשמשים בכלי שיט קטנים.
מכלי דלק עשויים בדרך כלל ממתכת. לאחסון קצר טווח משמשים גם מכלים מפלסטיק.
במכוניות
טווח הנסיעה של מכונית בין תדלוק אחד למשנהו תלוי בנפח מכל הדלק שלה. מכל דלק גדול יותר מגדיל את טווח המכונית אך מקטין את נפח האחסון שלה ומגדיל את משקלה (מה שמגדיל את צריכת הדלק). תכנון מכל הדלק מתחשב בשיקולים אלה, ובהתאם לכך נפח מקובל למכל הדלק הוא 45–65 ליטרים. מכלי דלק למכוניות מיוצרים ממתכת (פלדה או אלומיניום) או מפוליאתילן בצפיפות גבוהה (HDPE). לוח המחוונים של המכונית כולל מד דלק המציג לנהג את כמות הדלק שבמכל הדלק.