cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טמפה ביי מיוטיני
טמפה ביי הוקמה בשנת 1994 והייתה בבעלות והופעלה על ידי ה-MLS עצמה לאורך כל שנות קיומה. הקבוצה חוותה הצלחה בשנותיה הראשונות, כשזכתה במגן האוהדים הראשון בהובלת ה-MVP קרלוס ולדרמה והחלוץ רוי לאסיטר, שכבש 27 שערים בעונת 1996, שיא השערים בעונה אחת שהחזיק עד שנת 2018. עם זאת, הקבוצה הייתה בעלת הכנסות וממוצע צופים נמוכים והם לא הצליחו למצוא קבוצת בעלות מקומית שתפעיל את המועדון במקום שהליגה עצמה תעשה זאת. הנהלת ה-MLS פירקה את טמפה ביי מיוטיני כמו גם את הקבוצה השנייה מפלורידה, מיאמי פיוז'ן, בשנת 2002.
היסטוריה
בשנת 1994, ה-MLS, שהוקמה זמן קצר לפני כן, הודיעה ​​כי תשים את אחד מהקבוצות המייסדות שלה באזור מפרץ טמפה. האזור נתפס כשוק פוטנציאלי לכדורגל עקב ההצלחה של טמפה ביי רודיס בליגת הכדורגל הצפון-אמריקאית בשנות השבעים והשמונים. טמפה ביי מיוטיני החלה לשחק בשנת 1996 כאשר עונת ה-MLS הראשונה החלה.
המיוטיני הייתה בבעלות והופעלה על ידי ה-MLS עצמה יחד עם שתי קבוצות נוספות, דאלאס ברן וסן חוזה קלאש, כאשר הליגה קיוותה בסופו של דבר למכור את הזיכיונות (הזכות להפעלת הקבוצות) לבעלים מקומיים פרטיים. הקבוצה ביצעה כמה החתמות חזקות בשנת 1995, הכוללות את קרלוס ולדרמה, רוי לאסיטר ומרטין ואסקס. הקבוצה הצליחה במיוחד בשנתיים הראשונות שלה, במיוחד בשנת 1996, כאשר היא זכתה במגן האוהדים הראשון אי פעם עם המאזן הטוב ביותר בעונה הרגילה בהובלת ה-MVP קרלוס ואלדרמה וזוכה בנעל הזהב רוי לאסיטר.
זיגפריד לנץ
זיגפריד לֶנץ (בגרמנית: Siegfried Lenz; 17 במרץ 1926 – 7 באוקטובר 2014) היה סופר גרמני. כתב שנים-עשר רומנים והוציא כמה קבצים של סיפורים קצרים, מסות ומחזות לרדיו ולתיאטרון.
טמפה ביי מיוטיני
היסטוריה
עיריית טמפה הרסה את אצטדיון טמפה בשנת 1998, והמיוטיני עברה לאצטדיון ריימונד ג'יימס החדש בעונת 1999 עם חוזה שכירות פחות טוב מהקודם. המועדון התקשה עקב ירידה בממוצע הצופים והכנסות נמוכות שהחריפו על ידי הסכם השכירות שהעביר את מרבית ההכנסות מיום המשחק לקבוצת טמפה ביי באקנירס, מה שהביא לחוסר יכולת למצוא קבוצת בעלות מקומית. בשנת 2001 היה לקבוצה ממוצע צופים של מתחת ל-11,000 אוהדים למשחק, מהנמוכים ביותר בליגה. מול הפסדים כספיים של עד 2 מיליון דולר לשנה, ה-MLS חיזרה אחר מלקולם גלייזר ומשפחתו, בעלי טמפה ביי באקנירס מה-NFL, כדי שירכשו את טמפה ביי מיוטיני. הגלייזרים שקלו את העסקה אך בסופו של דבר דחו אותה, והשאירו את הליגה בלא שום בעלים פוטנציאליים המוכנים להשתלט על הקבוצה. ה-MLS פירקה את טמפה ביי מיוטיני, כמו גם את הקבוצה השנייה מפלורידה, מיאמי פיוז'ן, בשנת 2002. הגלייזרים בסופו של דבר רכשו את מנצ'סטר יונייטד בשנת 2005.
זיגפריד לנץ
ביוגרפיה
לנץ נולד בעיר ליק (Lyck) שבפרוסיה המזרחית.
על פי מסמכים שפורסמו ביוני 2007, הוא הצטרף ל, בגיל 18, ב-20 באפריל 1944, יחד עם עוד כמה סופרים ואישים גרמנים כמו דיטר הילדברנדט ומרטין וולסר. אולם בעקבות הפרסום אמר לנץ כי הוא נכלל ברשימה כ"הצטרפות קולקטיבית" ללא ידיעתו. במלחמת העולם השנייה היה חייל בקריגסמרינה ושימש כ"פנריך זורן" (צוער קצין) באוניה "אדמירל שיר", באונית העזר הגרמנית "האנסה", ולתקופה קצרה בנסטבד בדנמרק. זמן קצר לאחר הכניעה הגרמנית בלינבורג הית', הוא ערק והוחזק לזמן קצר כשבוי מלחמה בשלזוויג-הולשטיין. לאחר מכן עבד כמתורגמן בצבא הבריטי.
למד באוניברסיטת המבורג פילוסופיה, אנגלית והיסטוריה ספרותית. לימודיו הופסקו מוקדם, כשהפך למתמחה בעיתון "די ולט", שם שימש כעורך בין השנים 1950 עד 1951. ושם הכיר את אשתו לעתיד, ליסלוטה, לה נישא בשנת 1949.
בשנת 1951, השתמש לנץ בכסף שהרוויח מהרומן הראשון שלו, Habichte in der Luft ("הנצים באוויר"), למימון טיול לקניה. בתקופתו שם כתב על מרד מאו מאו בסיפורו הקצר "לוק, משרת עדין". לאחר 1951 עבד לנץ כסופר עצמאי בהמבורג, שם הצטרף לקבוצת הכותבים של "קבוצת 47". יחד עם גינטר גראס הצטרף להמפלגה הסוציאל-דמוקרטית ודגל באוסטפוליטיק של ווילי ברנדט. כתומך בהתקרבות למזרח אירופה, היה חבר במשלחת הגרמנית בחתימת הסכם ורשה (1970). באוקטובר 2011 הוא הפך לאזרח כבוד בעיר הולדתו אלק, שהפכה לפולנית כתוצאה משינויי הגבול בעקבות ועידת פוטסדם ב-1945.
בשנת 1985, הופק סרט הוליודי בשם "ספינת המרד" על פי ספרו "ספינת המגדלור".
בשנת 2003, הצטרף לנץ ל Verein für deutsche Rechtschreibung und Sprachpflege (החברה לכתב איות ולטיפוח שפה גרמנית) כדי למחות נגד רפורמת הכתיבה הגרמנית של 1996.
אשתו, ליסלוטה, נפטרה בשנת 2006 לאחר 57 שנות זוגיות. ארבע שנים לאחר מכן הוא התחתן עם שכנתו בת 74, אולה, שעזרה לו לאחר מות אשתו. זיגפריד לנץ נפטר בגיל 88, ב-7 באוקטובר 2014, בהמבורג.
לאחר מותו יצא לאור רומן שטרם פורסם, Der Überläufer ("המעיל"), שכתב לנץ בשנת 1951. בין ההשפעות שלו, זהו רומן על חייל גרמני שערק לכוחות הסובייטים.
פרסים והוקרה
זיגפריד לנץ קיבל את פרס גתה בפרנקפורט ביום השנה ה-250 להולדת יוהאן וולפגנג פון גתה.
ב-2010 זכה לנץ בפרס נונינו הבינלאומי.
אלן סוקל
אלן סוקל (באנגלית: Alan David Sokal) (נולד ב-24 בינואר 1955) הוא פיזיקאי אמריקאי, חבר סגל אוניברסיטת ניו יורק ובסגל אוניברסיטת לונדון.
זיגפריד לנץ
פרס זיגפריד לנץ
"פרס זיגפריד לנץ" הוא פרס ספרותי המוענק מדי שנתיים בהמבורג, על ידי קרן זיגפריד לנץ. הפרס מוענק ל"סופרים בינלאומיים שזכו להכרה בעבודתם הנרטיבית ויצירתם, קירבה לרוחו של זיגפריד לנץ". חבר שופטים בן חמישה חברים, שמינתה הקרן בוחר את מקבלי הפרס. הפרס כולל מענק בסך 50,000 יורו. את הפרס יזם זיגפריד לנץ בשנת 2014, זמן קצר לפני מותו באוקטובר אותה שנה. מקבל הפרס הראשון היה הסופר הישראלי עמוס עוז.
אלן סוקל
סוקל ידוע במיוחד בשל פרשת סוקל, שבה פרסם מאמר בכתב העת Social Text, מגזין פוסטמודרניסטי שאוניברסיטת דיוק מוציאה לאור. המאמר נקרא: Transgressing the Boundaries: Towards a Transformative Hermeneutics of Quantum Gravity (בתרגום חופשי – מעבר לגבולות: לקראת פרשנות טרנספורמטיבית של כבידה קוונטית), והיה חסר כל משמעות – אוסף של ציטוטים חסרי משמעות של הוגי דעות פוסט-מודרניסטיים בצירוף שטויות פסבדו-מדעיות.
סוקל פרסם את העובדה שהמאמר היה שקרי (או פרודיה בלשונו), במאמר שפרסם בירחון לינגואה פרנקה. המהומה שנוצרה בעקבות זאת נחשבת לשיאן של מלחמות המדע, ויכוח בין הוגי דעות פוסטמודרניסטיים למדענים והוגי דעות שהתנגדו לפוסט-מודרניזם.
ב-1997 הרחיב סוקל ביחד עם ז'אן בריקמונט, פיזיקאי בלגי, את הביקורת שלו בספר שיצא בצרפת בשם "אינטלקטואלים מתחזים" (Impostures intellectuelles), ובארצות הברית בשם "נונסנס אופנתי" (Fashionable Nonsense). ב-2008 פרסם סוקל ספר נוסף, "מעבר לתרמית" (Beyond the Hoax).
מקלע קורד
קוֹרְד (ברוסית: Корд) הוא מקלע כבד רב תכליתי שפותח בשנות ה-90 של המאה ה-20 המוקדמות על ידי מפעל קוברוב ברוסיה. המקלע החדש היה אמור להחליף את המקלע NSV הוותיק, שהיה בעל קליבר זהה.
הסיבה להחלפת ה-NSV הייתה העובדה שלאחר התפרקות ברית המועצות יצור ה-NSV התרחש על אדמת קזחסטן העצמאית ולכן היה צורך בתחליף רוסי המיוצר על אדמת רוסיה. סיבה נוספת ליצורו של הקורד היא שמלכתחילה כבר הושמה המטרה להגדיל את דיוקו של ה-NSV.
הקורד (Корд) הוא קיצור של המלים הבאות: Конструкция оружейников - Дегтяревцев - עיצוב נשקי של ממשיכי דגטרב. הנשק התקבל לשירות בצבא רוסיה בשנת 1997 והיצור הסדרתי החל בשנת 2001 במפעל קוברוב. הקורד משמש כמקלע מסייע לחיל רגלים, מקלע נ"מ והוא מותקן גם על כלי רכב צבאיים דוגמת טנק ה-T-90 החדש.
פרטים טכניים
קורד פועל על האנרגיה שמספק לו רתע הקליעים מפליטת הגזים. זה מתבצע על ידי תנועת גזים דרך צינור העובר מתחת לקנה.
ההזנה מתבצעת עם שרשיר תחמושת בלתי נפיצה עם מקשרים פתוחים (ניתן לחיבור לשרשירים נוספים) הזהה לשרשיר שהיה בשימוש מקלע ה-NSV. כיוון ההזנה הוא מימין לשמאל, אך ניתן לשנות כיוון זה בקלות.
השליטה בנשק היא פשוטה למדי ולמעשה מורכבת ממוט כיוון ונצרה ידנית. אביזרי השליטה באש ממוקמים על הדורגל/חצובה או הקן. בגרסת תגבור חיה"ר בעלת החצובה 6T7 מותקנים (על החצובה) ידית עם קרס מתנוון ומנגנון העלאת הבריח. בנוסף לכך גרסה זו מתאפיינת בקת מתקפלת עם מערכת בולמת רתע מובנית על בסיס קפיצים.
במיוחד למקלע הקורד נוצר דורגל חדש מדגם 6Т19, השונה מעט מהחצובות הקודמת בשם 6T7. לדורגל החדש יש התקן חיבור בצורת חור, הדומה להתקן החיבור של החצובה הישנה, אך גדול יותר כדי שיהיה נוח יותר לשאת את מקלע ותאפשר גם ללוחם יחיד להעביר את המקלע הכבד ממקום למקום, תכונה נדירה במקלעים כבדים. השימוש בדורגל מחייב פשרה מסוימת בטווח הירי.
גרסת הנ"מ של הקורד מורכבת מהתקן מיוחד בשם 6U6 (ברוסית:6У6) המסתובבת 360 מעלות. למקלע גם כן ניתן להתקין מגוון כוונות לשימוש יומי ולילי על קורה מיוחדת שנמצאת על מין קופסה על הקנה.
סינפוניה
סינפוניה (באיטלקית: Sinfonia) היא גם ההגיה האיטלקית, הספרדית והפורטוגזית לסימפוניה, אך כשהיא מופיעה בהקשר מוזיקלי בשפה שאיננה מבוססת על הלטינית, יש לה משמעות שונה.
שלהי הרנסאנס - הבארוק המוקדם
בשנים האחרונות של תקופת הרנסאנס ובראשית תקופת הבארוק, סינפוניה היה שם אחר לקנצונה, פנטזיה או ריצ'רקר. אלה היו כמעט תמיד צורות אינסטרומנטליות, ששורשיהן נעוצים במסורת הפוליפונית. בשנים מאוחרות יותר בתקופת הבארוק הסינפוניה צפויה יותר להופיע כסוג של סונאטה, בייחוד טריו סונאטה או סונאטה להרכב גדול יותר. עוד בהמשך הבארוק שימשה המילה להגדיר פרלוד אינסטרומנטלי, כמפורט בסעיף הבא.
אוברטורה ו/או סימפוניה מוקדמת
בצורות הגדולות, האינסטרומנטליות-ווקאליות של המאות ה-17 וה-18, כגון אופרה ואורטוריה, הסינפוניה הייתה בדרך כלל פרלוד אינסטרומנטלי ולעיתים גם אינטרלוד/אינטרמצו (פרק ביניים) או פוסטלוד (פרק סיום), שסיפק ניגוד לפרקים סמוכים, ווקאליים או שונים מבחינה אחרת.
צורה ספציפית של מבוא מסוג זה, בראשית המאה ה-18, הייתה הסינפוניה בעלת שלושת הפרקים שהייתה לאוברטורה המקובלת לאופרה איטלקית. ברוב המקרים נכתבו קטעים אלה ברה מז'ור (להשגת תהודה מקסימלית במיתרים פתוחים בכלי מיתר), עם פרקי פתיחה וסיום מהירים ופרק איטי ביניהם. דוגמאות לסוג זה של סינפוניה איטלקית הן הפתיחות הרבות לאופרות של אלסנדרו סקרלטי, כולן אבטיפוס של אוברטורות איטלקיות.
בצרפת, לעומת זאת, היו האוברטורות תמיד פרקים מקדימים בני פרק אחד, על פי רוב בצורת A-B-A. קטעי-A היו בעלי קצב איטי במקצב מנוקד (כפול) מתון ואילו קטע B האמצעי היה זורם ומהיר יחסית. הצורה המוזיקלית הזו נודעה עם הזמן בשם "אוברטורה צרפתית". כאשר מלחינים גרמנים כמו באך והנדל אימצו להם סוג זה של פתיחה, מראשית המאה ה-18 ואילך, היא יכלה להופיע בה במידה כפרק הפותח של סוויטת מחולות, ובמקרה זה אוברטורה יכולה להיות מילה נרדפת לסוויטה כולה (למשל, האוברטורה הצרפתית של באך, 831 רי"ב).
רוב האופרות והאורטוריות של הנדל נפתחות בפרק אוברטורה מן הטיפוס הצרפתי, גם אם הנדל בוחר לקרוא לו לעיתים סינפוניה (כמו במשיח, שם קרא לו Sinfony), אבל הנדל השתמש גם בטיפוס האיטלקי של פרלוד/אינטרלוד תזמורתי, למשל, ה"אינטרודוציונה" לקנטטה "דליריו אמורוזו", 99 ברשימת יצירות הנדל. גם מקור ה"Pifa" המופיעה ב"משיח" איננו בדוגמאות צרפתיות דווקא. אנקדוטה מעניינת אומרת, שכאשר מוצרט התקין גרסה גרמנית ל"משיח", כשלושים שנה אחרי מות הנדל, הוא שינה את שם הסינפוניה הפותחת לאוברטורה, אבל סילק, פחות או יותר, את מאפייניה הצרפתיים: הוא ריכך את המקצב המנוקד של קטע A בכמה מלודיות קרן זורמות, ובכך שהגביר במידת מה את מהירותו, טשטש את ההבדל בינו לבין קטע B: התוצאה היא, שחלק A נראה כלא הרבה יותר ממודראטו מקדים לפרק סימפוני מהיר, שהוא קטע B
בינתיים, גם הפעם מראשית המאה ה-18 ואילך, החלה הסינפוניה בת שלושת הפרקים, מן הטיפוס האיטלקי, בחיים משלה: אפשר היה לחבר אותה כיצירה עצמאית דמוית-קונצ'רטו (אף כי ללא סולנים). לדוגמה, ויוואלדי חיבר סינפוניות עצמאיות תלת-פרקיות, שלא היו שונות בהרבה מכמה מן הקונצ'רטי שלו לכלי קשת, וגם סינפוניה-פרלודים לאופרות שלו. באך השתמש לעיתים במונח סינפוניה במשמעות, שכבר התיישנה אז, של יצירה כלית בפרק אחד, לדוגמה, האינוונציות וסינפוניות לכלי מקלדת 787-801 רי"ב, בסגנון פוליפוני בשלושה קולות. במאה ה-20 החלו המוציאים לאור לפרסם את הסינפוניות האלה כ"אינוונציות בשלושה קולות", שבהן כל "קול" הוא מלודיה הנעה באופן חופשי (קול במובן האינסטרומנטלי, לא הווקאלי) ביצירה בת פרק יחיד.
אם באך פתח יצירה ווקאלית בפרק אינסטרומנטלי נפרד, אחד או יותר (נוהג לא תדיר ביותר, בסך הכל), הוא קרא על פי רוב ליצירה כזאת בשם סינפוניה. הסגנון נטה יותר לאיטלקי (גם לגבי הפרקים היחידים) מאשר לצרפתי:
הן הנדל והן באך השתמשו באוברטורה מן הטיפוס הצרפתי לפתיחת הסוויטות התזמורתיות שלהם. לסוויטות שחיברו לכלי סולו לא היה, במקרים רבים, פרק מקדים. באותם מקרים שפרק כזה נכתב, הוא היה או אוברטורה Overture/Ouverture (תמיד בסגנון הצרפתי), או פרלוד/פרלודיום Prelude/Praeludium. סגנונם של פרלודים כאלה היה מוגדר פחות, אבל לעיתים קרובות חיקה את סגנון הפרק המהיר של סינפוניה איטלקית.
עם חלוף השנים במהלך המאה ה-18, התקבל השם אוברטורה לפרלוד אינסטרומנטלי ליצירה ווקאלית/תיאטרלית. אף כי אוברטורות כאלה היו בדרך כלל קטעים בני פרק אחד, הן לא היו עוד בסגנון הצרפתי, אלא עשו שימוש במאפיינים של הסינפוניה המקדימה האיטלקית, לדוגמה, מוטיב דמוי מוטו באקורדים משולשים, רפריזה שקודם לה פיתוח תמאטי מינימלי והלך רוח כללי של ציפייה ולא של הכרעה.
הרעיון של סינפוניה איטלקית ב-3 פרקים כחיבור תזמורתי עצמאי המשיך גם הוא להתקיים: הסימפוניות המוקדמות ביותר של היידן ושל מוצרט חוברו במתכונת זו. מוצרט חיבר גם דיברטימנטי במתכונת הסינפוניה האיטלקית. לא לגמרי ברור, אם הדיברטימנטי הללו נועדו להיות יצירות אינסטרומנטליות עצמאיות, או פרקי ביניים (אינטרלוד) אינסטרומנטליים (לשימוש בהפקות תיאטרון וכדומה).
אבל אז הפגיש היידן שוב את הסינפוניה/קונצ'רטו-ללא-סולנים ואת האוברטורה/סוויטה מן הטיפוס הצרפתי: הוא לקח את שלושת פרקי הסינפוניה והשחיל פרק רביעי בין שני הפרקים האחרונים של הדגם האיטלקי. הפרק הנוסף הזה היה מינואט, שעד אז היה רק פרק חובה כמעט בסוויטה. עוד לקח כמה מאפיינים של פרק האוברטורה בסגנון הצרפתי, כמו גם מאלה של הסונאטה של אותם ימים, ביניהם האפשרות להתחיל את הפרק הראשון של יצירה בת ארבעה פרקים במבוא איטי. אבל התוצאה לא נקראה עוד "סינפוניה" (לפחות לא בעולם שמחוץ לאיטליה וספרד): הסימפוניה באה לעולם.
זוויאהל
היסטוריה
האזכור הראשון של העיר בשנת 1256, בדברי הימים של נסיכות גליציה-ווהלין בשם "ווזוויאהל" (Возвягель) לאחר מכן זוויאהל (Звягель); ביידיש שם זה נכתב זוועהיל. שנה לאחר מכן הנסיך דניאיל מגליציה שרף את העיר לאחר שתושביו סירבו להיכנע לו. מאז הפכה העיר לכפר קטן. ב־1280 הוא נכבש על ידי המונגולים. המקום נותר בחורבותיו עד שבשנת 1507 בנה במקום הנסיך קונסטנטין מאוסטרוה מבצר. מסביב למבצר התחילה להתפתח עיר חדשה. ב־1620 היו בעיר חמישה רחובות ו־403 בתים. העיר נפגעה מאוד במרד בוגדן חמלניצקי בשנים 1648–1649. ב־1740 הוקם בית הכנסת הגדול. ב־1793, כתוצאה מחלוקת פולין השלישית, הפכה העיר לחלק מהאימפריה הרוסית. ב־1795 שם העיר שונה לנובוהרד-וולינסקי.
בשנים 1795–1804 שימשה כמרכז החבל (גוברניה) ווהלין. ב־1804 הועבר המרכז לז'יטומיר. בערך משנות ה'תק"ן (1790) ייסד בה הרב משה גולדמן מרכז חסידי שהתקיים במשך דורות, עד שצאצאיו עלו ארצה. בשנת 1903 הועברה לעיר ישיבת "אור תורה", בה למדו 70 תלמידים, עם מייסדה וראשה הרב יואל שורין ("העילוי מפולטבה"), לאחר שבברז'ניצה (בה נוסדה בשנת 1896) הייתה שרפה גדולה שפגעה קשות ביהודים. בשנת 1915 מנתה אוכלוסיית העיר 22,809 תושבים, כאשר כמחצית מתושביה היו יהודים. העיר נפגעה קשות במלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1922 היו בה רק 12,858 תושבים. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, בקיץ 1919 נערך פוגרום רחב ממדים בו נרצחו כ-1,000 יהודים.
ב-2022 שונה שמה של העיר חזרה לזוויאהל באופן רשמי.
איבדאן
איבדאן (באנגלית: Ibadan; ביורובה: Ìbàdàn) היא בירת מדינת אויו בדרום-מערב ניגריה. לפי חישוב המבוסס על תחזית רשמית לתאריך 21 במרץ 2022 אוכלוסיית העיר מנתה כ-3.19 מיליון תושבים, מה שהופך אותה לעיר השלישית בגודלה בניגריה אחרי לאגוס וקנו. העיר ממוקמת בדרום מדינת אויו, במרחק של כ-120 קילומטר צפון-מזרחית לעיר לאגוס, והיא מקשרת בין אזור החוף לאזורים הצפוניים יותר של המדינה. בתקופת קום ניגריה, איבדאן הייתה העיר המאוכלסת ביותר במדינה, והשלישית בגודל אוכלוסייתה באפריקה. בתקופת הקולוניאליזם הבריטי, שימשה איבדאן כמרכז המנהלי והמסחרי של האזור המערבי של ניגריה. כיום, מרבית התושבים בעיר הם בני שבט היורובה. מקור שמה של העיר הוא מהמילה "Èbá-Ọdàn", שמשמעותה - "בין היער והמדבר".
היסטוריה
העיר איבדאן נוסדה על ידי לאגלו, מפקדם העליון של שבט היורובה, אשר החליט לעזוב את העיר איפא, עיר עתיקה שהשתייכה לבני שבט היורובה, ולייסד עיר חדשה בשם "אבא-אודן" (Èbá-Ọdàn). כעבור מספר עשרות שנים, העיר נחרבה עקב תקרית שהתרחשה במהלך פסטיבל ה"אגונגון" (Egungun), המהווה חלק מהפולחן של שבט היורובה, שבו חולל כבודו של אחד המשתתפים. הידיעה הגיעה לאוזניו של מלך ממלכת אויו, ששלטה באזור שבו נוסדה איבדאן, והוא ציווה להחריב את העיר.
לאגלו היה בשנותיו המאוחרות לחייו בעת ההתקפה על העיר, ולא היה באפשרותו לעשות דבר על מנת למנוע התקפה זו. הוא וחלק מאנשיו שרדו את ההתקפה על העיר, ומצאו מקלט בגבעות הסמוכות לחורבות העיר. לאגלו ואנשיו החלו לעבד את האדמות שבגבעות וגידלו סוגי דגנים שונים, שמהם ניזונו במהלך שהותם בגבעות. בסופו של דבר, החליטו לאגלו ואנשיו להקים עיר נוספת בקרבת מקום בשם "אבדן" (Eba'dan). העיר חדשה התפתחה ושגשגה במהירות, והחלה למשוך תשומת לב רבה. לאגלו נפטר מספר שנים לאחר קום העיר, והותיר אחריו עיר יציבה בעלת ידע ומשאבים. השליט החדש של העיר נשא את ניקן, בתו היחידה, לשליט העיר "אוו" (Owu) על מנת להדק את הקשר בין הערים. אנשי ה"אוו" נדרשו להקריב קורבן אדם באחד ממסעותיהם על מנת לחצות נהר בבטחה. הקורבן שנבחר היה ניקן, בתו של שליט אבדן. השליט הזדעזע לנוכח הידיעה על מות בתו, ויזם יחד עם מלכי שבט היורובה התקפה על העיר "אוו". הלוחמים הצליחו למוטט את העיר, אך רובם סירבו לחזור לעריהם והחלו לבזוז את הערים והכפרים הסמוכים. לבסוף, הלוחמים כבשו את אבדן ושינו את שמה לאיבדאן.
איבדאן הפכה למרכז עירוני מרשים ושופע, ולקראות סוף 1829 שלטה באזור מבחינה צבאית, פוליטית וכלכלית. עוצמתה הצבאית של העיר גדלה עוד יותר כאשר אלפי פליטים שנטשו את אדמותיהם לאחר נפילתה של ממלכת אויו מצאו מחסה בעיר. שבטים יריבים כבשו אזורים מהעיר, אך עד ל-1840 נהדפו לחלוטין על ידי הצבא האיבאדני.
ב-1893 האזור כולו הפך למדינת חסות בשליטתה של בריטניה. באותה תקופה העיר מנתה כ-120 אלף תושבים. האזור פותח על ידי הבריטים במטרה לטפח את קשרי המסחר של הבריטים עם התושבים המקומיים. טיפוח זה הפך את איבדאן למרכז מסחרי מרכזי בניגריה.
חינוך
עם בואם של המתיישבים הראשונים מאירופה בשנת 1853, חלה צמיחה ברמה החינוכית באזור והוקמו מספר בתי ספר בעיר.
הבריטים תרמו רבות לפיתוחה את התשתית החינוכית של העיר. בתקופת הקולוניאליזם הבריטי שימשה איבדאן כמרכז חינוכי ומשכה אליה מלומדים מכל רחבי אפריקה. האוניברסיטה הראשונה בניגריה נוסדה באיבדאן בשנת 1948 תחת השם אוניברסיטת איבדאן. תחילה השתייכה המכללה לאוניברסיטת לונדון, אך הפכה לגוף אוטונומי בשנת 1962. האוניברסיטה נחשבת לאחת המוסדות להשכלה גבוהה הטובים ביותר באפריקה. האוניברסיטה למדעים מדויקים (פוליטכניון) שהוקמה באיבדאן הייתה הראשונה מסוגה ונחשבת עד היום לטובה ביותר בניגריה. באיבדאן נוסדו מספר מוסדות נוספים הראויים לאזכור: בית החולים הראשון המשלב לימודי רפואה כללית בניגריה, המכון לחקר הקקאו והמכון לחקלאות טרופית. כמו כן, בעיר ישנם מספר בתי ספר יסודיים ובתי ספר תיכוניים.
תחבורה
הכבישים העיקריים העוברים דרך איבדאן מקשרים בין העיר לערים לאגוס ובנין. תשתית הכבישים באיבדאן רעועה, מרבית הכבישים אינם סלולים כהלכה ולרוב לא מכילים אף תמרור. מצב זה מקשה ומסכן את הנהגים, במיוחד בעונות הגשומות של השנה.
התחבורה הציבורית המופעלת בעיר היא שירותי אוטובוסים, מוניות, וניתן לשכור כלי רכב בעיר לתקופת זמן מסוימת. כמו כן, בעיר ישנו נמל תעופה ותחנת רכבת המחברת בין הערים לאגוס וקנו, אך היא הושבתה בשנים האחרונות.
כלכלה
איבדאן משמשת כמרכז מסחרי בניגריה. העיר ממוקמת בדרך המחברת בין הערים לאגוס וקנו. מיקום אסטרטגי זה מקנה לעיר את אופייה המסחרי. ענפי המסחר העיקריים בעיר הם מניהוט מצוי, קקאו, כותנה, עצים, גומי, ושמן דקלים. התעשייה בעיר מתמקדת בעיקר בעיבוד תוצרים חקלאיים, טחינת קמח, עבודת בד והכנת רהיטים. כמו כן, בעיר ישנו שפע של חרסית, קאוליניט, אקוומרין, ובעיר מצויות רפתות, משחטות וחוות רבות.
עבדאללה ג'אבר
עבדאללה ג'אבר (בערבית: عبد الله جابر; נולד ב-17 בפברואר 1993) הוא כדורגלן ערבי ישראלי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת מכבי בני ריינה מליגת העל הישראלית וקפטן בנבחרת פלסטין (עד 2020). אחיו, הוא כדורגלן מכבי חיפה ונבחרת ישראל, מחמוד ג'אבר.
קריירת מועדונים
ג'אבר נולד וגדל בטייבה, הוא אחיו הגדול של כדורגלן מכבי חיפה ונבחרת ישראל, מחמוד ג'אבר.
החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא, ממנה עבר בגיל 17 וחצי לקבוצת הנוער של הפועל רמת השרון. ב-5 במאי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה במדי הקבוצה הבוגרת של הפועל רמת השרון, כשנכנס כמחליף בתיקו 1–1 נגד הפועל חיפה בליגת העל.
בקיץ חתם ג'אבר בהילאל אל-קודס מליגת העל הפלסטינית, עמה זכה בגביע פלסטין בסיום העונה. בקיץ חתם באהלי אל-ח'ליל, והיה שותף להעפלה של הקבוצה לגביע AFC.
בקיץ חתם באל-מוקוואלון מליגת העל המצרית, אך העסקה בוטלה אחרי שלושה ימים. שנה לאחר מכן חתם באל-איתיחאד אלכסנדריה המצרית, אך גם עסקה זו בוטלה, עקב רישומו כישראלי ולא כפלסטיני.
במאי חתם בהפועל חדרה מליגת העל.
נבחרות פלסטין
בשנת 2013 זומן ג'אבר לנבחרת הצעירה של פלסטין, במדיה רשם שמונה הופעות.
ב-19 במאי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פלסטין הבוגרת, בניצחון 1–0 על במסגרת גביע האתגר של ה-AFC. ג'אבר זכה עם הנבחרת בתואר, שהעניק לנבחרתו העפלה אוטומטית לגביע אסיה בכדורגל 2015, לראשונה בתולדותיה.
ב-12 באוקטובר 2014 הבקיע ג'אבר את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2–0 במשחק ידידות מול.
ג'אבר השתתף עם נבחרת פלסטין בגביע אסיה 2015 ובגביע אסיה 2019.
ב-2020 נופה מסגל נבחרת פלסטין – על אף תרומתו הרבה ואף כקפטן לסירוגין – עקב כך שג'אבר חתם בהפועל חדרה, קבוצה מליגת העל הישראלית.
ג'ון קי
ג'ון פיליפ קי (באנגלית: John Phillip Key; נולד ב-9 באוגוסט 1961) היה ראש ממשלת ניו זילנד ה-38. השלישי בתפקיד זה שמוצאו יהודי. עמד בראש המפלגה הלאומית של ניו זילנד, מפלגה ימנית מתונה, שניצחה בבחירות הכלליות שהתקיימו במדינה זו בנובמבר 2008. החליף את ראש הממשלה הקודמת, הלן קלארק ממפלגת הלייבור השמאלית, שכיהנה בתפקיד תשע שנים. לאחר 8 שנים בתפקיד, ב-5 בדצמבר 2016 הודיע במפתיע על התפטרותו, שנכנסה לתוקף ב-12 בדצמבר.
קורות חיים
קי נולד באוקלנד, ניו זילנד, להוריו - ג'ורג' קי, מהגר מבריטניה ורות לזר (1922-2000), יהודיה אוסטרית ילידת וינה, שהיגרה לבריטניה בשנת 1938 ואחר כך היגרה יחד עם בעלה לניו זילנד. אביו היה אלכוהוליסט ומת כשקי היה בן 6 בלבד, תוך שהוא משאיר את המשפחה בחובות כבדים. כתוצאה מכך נאלצה האם לעבוד בעבודות ניקיון ולשמש כשומרת לילה כדי לגדל אותו ואת שתי אחיותיו, לבדה, כמשפחה עניה הגרה בשיכון ציבורי בעיר כרייסטצ'רץ'. למרות הרקע העני הזה, כתב קי כבר בגיל 13 מכתב לראש ממשלת ניו זילנד דאז ביל רולינג, ובו הצהיר כי בכוונתו לרשת אותו במישרתו זו ביום מן הימים.
שנים אחדות אחר כך למד קי וסיים ב-1981 תואר ראשון בחשבונאות במכללת קנטרברי שבקרייסטצ'רץ' ואף למד לאחר מכן מספר קורסים באוניברסיטת הרווארד, בקיימברידג', מסצ'וסטס, ארצות הברית.
קי הכיר את אשתו ברונה עוד בבית הספר התיכון בכרייסטצ'רץ', נישא לה ב-1984 ולהם היום שני ילדים, סטפי ומקס. במשך כעשרים שנה הוא עסק בראיית חשבון ולאחר מכן במינהל עסקים לסוגיו, ועשה כן בהצלחה ניכרת עד כי הגיע לעמדת ניהול בכירה במריל לינץ', בה הרוויח לפי העיתונות של ניו זילנד כ-2.25 מיליון דולר אמריקאי לשנה, לפני שנכנס לחיים הפוליטיים ב-2001.
פוליטיקה
ב-27 ביולי 2002 נבחר קי לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה הלנסוויל שבצפון-מערב אוקלנד. הוא הביס ברוב של כ-56% את בריאן ניסון, חבר הפרלמנט הוותיק מטעם הלייבור ובשנים שלאחר מכן נבחר מידי מערכת בחירות מחדש עם רוב הולך וגדל בכל פעם. ב-2004 מונה קי לדובר הכלכלי של המפלגה הלאומית וב-27 בנובמבר 2006 הוא נבחר ללא מתנגדים ליו"ר המפלגה הלאומית ויו"ר האופוזיציה, לאחר שמנהיגהּ הקודם של המפלגה הלאומית (מאז אוקטובר 2003), דון בראש, התפטר. ב-8 בנובמבר 2008 ניצחה מפלגתו של קי בבחירות וב-19 בנובמבר הוא הושבע כראש ממשלתה ה-38 של ניו זילנד.
השקפותיו הכלכליות-חברתיות של קי הן נאו-ליברליות ונאו-קונסרבטיביות.
בדצמבר 2016 הודיע על התפטרותו.
דת
למרות מוצאו ואף שאימו הייתה עד יום מותה חברה פעילה בקהילה היהודית הקטנה במדינה, קי מגדיר עצמו כאגנוסטי מחד ופוקד באופן קבוע כנסייה נוצרית קתולית מאידך. אשתו היא בת למשפחה מעורבת קתולית-פרוטסטנטית מצפון אירלנד. לזוג יש שני ילדים.
שני ראשי הממשלה הקודמים של ניו זילנד שהיו להם שורשים יהודיים: ג'וליוס ווגל, שהיה יהודי מאמין וכיהן בתפקיד בשנות השבעים של המאה ה-19 ופרנסיס בל, שהיה בן לאם יהודייה שהמירה את דתה לנצרות.
רומן אברמוביץ'
ברשימת עשירי העולם של המגזין העסקי פורבס לשנת 2022 דורג במקום ה-350, עם הון אישי של 6.9 מיליארד דולר. הוא נחשב מהעשירים שבאוליגרכים הרוסים.
מעיין אדם
מעיין אדם (נולדה ב-18 במאי 1987) היא בעלת טור, מגישת טלוויזיה ורדיו ישראלית.
רומן אברמוביץ'
בעבר שימש כמושל צ'וקוטקה, כיושב ראש הפרלמנט, וכחבר הדומה הממלכתית. אברמוביץ' הוא ראש חבר הנאמנים של איגוד הקהילות היהודיות בחבר המדינות.
מעיין אדם
ביוגרפיה
אדם נולדה בנהריה, לאב שעלה מארגנטינה, ולאם צברית ממוצא רומני. לה שני אחים צעירים. אביה ואמה הקימו יחד חברת כוח אדם. בנעוריה, הוריה התגרשו.
לפני הגיוס, עשתה שנת שירות (ש"ש) בגרעין תיאטרון ואמנות. לאחר מכן, התגייסה לצה"ל לחיל החימוש ושירתה כקצינה במשך כשנתיים. עברה לדובר צה"ל, הייתה קצינת המטה של אבי בניהו, ועם עזיבתו, מונתה לראש לשכתו של הדובר החדש, יואב (פולי) מרדכי.
רומן אברמוביץ'
בשנת 2022 עלה לכותרות עקב סנקציות על רכושו בעקבות מלחמת רוסיה אוקראינה, והשתתפותו בשיחות השלום בין המדינות.
מעיין אדם
ביוגרפיה
בשנים 2013–2015 הייתה יועצת התקשורת והדוברת של יו"ר מפלגת "קדימה", שאול מופז.
בשנת 2015, לאחר פרישתו של מופז מהפוליטיקה, שימשה מ"מ-יועצת התקשורת והדוברת של שר העלייה והקליטה זאב אלקין. בהמשך, במשך כשנה, הייתה יועצת התקשורת ודוברת שרת התרבות והספורט מירי רגב.
רומן אברמוביץ'
קורות חיים
נולד בעיר סראטוב שברוסיה הסובייטית לאירנה וארקדי אברמוביץ, משפחה יהודית ממוצא ליטאי. איבד את אמו כאשר היה בן שנה וחצי. אביו עבד, ולכן לא היה יכול לטפל בו, ומסרו לטיפול סבתו טטיאנה. כשהיה בן ארבע נהרג אביו בתאונת בנייה ואברמוביץ' שנתייתם וסבתו עברו לגור עם משפחת דודו לייב בעיר אוכ'טה, בצפון-מערב רוסיה, במחוז קומי. בגיל שמונה עבר עם סבתו לגור בקרבה לדוד אחר, אברם, במוסקבה.
מעיין אדם
ביוגרפיה
בשנת 2017 השתתפה בקמפיין למותג "תכשיטי צבאן", החלה לכתוב טור קבוע עבור "ישראל היום" בדיגיטל ובפרינט, ולוהקה כפאנליסטית קבועה בתוכנית "אקטואליות" ברשת 13, בהנחיית שרון כידון.
מינואר עד אוקטובר 2018 הגישה את תוכנית הבוקר ברדיו גלי ישראל. בתור עיתונאית ומגישה, חשפה כי גורמים קואליציוניים ביקשו מח"כ יהודה גליק להגיע לכנסת להצביע על חוק המרכולים בזמן שישב שבעה על מות רעייתו.
רומן אברמוביץ'
קורות חיים
ב-1983 סיים את לימודי התיכון וב-1985 התגייס לצבא הסובייטי, שם שירת שנתיים כפקח תנועה בחיל היבשה. טרם הגיוס למד במוסד אוניברסיטאי, המקורות חלוקים על הפרטים מלבד שלא השלים את לימודיו.
מעיין אדם
ביוגרפיה
מיולי 2018 מגישה פינה בתוכנית "חי בלילה" בקשת 12, ומשמשת כפאנליסטית בתוכנית "חדשות הבוקר".
רומן אברמוביץ'
בתחום התעשייה
אברמוביץ' החל את דרכו בעולם העסקים כסוחר בתקופת "הפרסטרויקה" והתפרקות ברית המועצות. הוא סחר בעצים, סוכר, מוצרי מזון ומוצרי צריכה אחרים. במקביל פתח עם אשתו הראשונה אולגה עסק ביתי לייצור בובות. העסק התפתח במהרה לחברה מצליחה. בתוך שנים ספורות התפשטו עסקיו לענף הנפט ולחוות חזירים.
בסוף שנת 1994 פגש את האוליגרך בוריס ברזובסקי, איש אקדמיה שהפך לסוחר מכוניות מצליח, והשניים החליטו להיכנס כשותפים לעסקי הנפט ברוסיה. אברמוביץ' תרם את כישוריו העסקיים, וברזובסקי ניצל את קשריו עם בכירי שלטון. השניים פתחו חברת החזקות בשם "רוניקום" במקלט מס, והקימו תחתיה חמש חברות בת. אברמוביץ' עמד בראש השלוחה של החברה השווייצרית שמשרדיה נמצאו במוסקבה.
בשנת 1995 מספר חברות נפט סיביריות בהחזקת המדינה מוזגו לחברה "סיבנפט", בין היתר בזכות מאמצי ברזובסקי. ב-1997 השיגו אברמוביץ' וברזובסקי גרעין שליטה ב"סיבנפט". המהלך התאפשר בזכות "תוכנית הלוואות" ממשלתית שנויה במחלוקת, במסגרתה לוותה המדינה מכל אחד מהשותפים 100 מיליון דולר והעמידה את גרעין השליטה כערבות. בעקבות חדלות הפירעון של המדינה השיגו השניים שליטה בחברה, קיימו מכרז למכירתה, והחברה עברה לידיהם תמורת שווי החוב. לפי עיתון "הטיימס" הלונדוני אברמוביץ' נעזר באוליגרך בדרי פטרקצישווילי למימון חלקו ברכישת "סיבנפט". תחקיר שהזמין הפרלמנט הרוסי בעקבות העסקה העריך כי התשלום עבור החברה נפל ב-2.7 מיליארד דולר מהערכת שוויה והמליץ להעמיד את אברמוביץ לדין.
מעיין אדם
ביוגרפיה
ביוני 2021 החלה להגיש לצד אבי קורניק את העונה השנייה של מגזין התרבות "מה הלוז" בקשת 12.
רומן אברמוביץ'
בתחום התעשייה
אחרי סיבנפט, היעד הבא של אברמוביץ' היה תעשיית האלומיניום ברוסיה שהופרטה. באותה עת התחוללו "מלחמות האלומיניום", שבמהלכן נרצחו מנהלי מפעלי אלומיניום, סוחרי מתכות ועיתונאים, כאשר קבוצות נאבקו על השליטה בתעשייה. אברמוביץ' איחד מספר מפעלים, עם שותפים שונים בהם מיכאל צ'רנוי, ליצירת חברת האלומיניום "רוסאל". בתחילת 2001 אישר הקרמלין את הקמת החברה המאוחדת, שהחזיקה 70% מתעשייות האלומיניום במדינה והייתה ליצרנית השנייה בגודלה בעולם.
בשנת 2001 רכש אברמוביץ' מברזובסקי ופטרקצישווילי את חלקם ב"סיבנפט" תמורת תשלום של 1.3 מיליארד דולר.
מעיין אדם
ביוגרפיה
בסוף ינואר 2023 החלה להגיש את תוכנית האקטואליה "מדברות על זה" עם דנה גרוצקי בגזרת הצהריים של ערוץ 12.
רומן אברמוביץ'
בתחום התעשייה
בנובמבר 2003 נפגש בחשאי עם לאוניד נבזלין, נציגה של חברת הנפט יוקוס ומבעליה, לדון במיזוגה של סיבנפט לתוך יוקוס. בפגישה סיכמו הצדדים כי אברמוביץ' יקבל 3 מיליארד דולר במזומן ו-26% ממניות יוקוס תמורת חלקו בסיבנפט. אברמוביץ' חזר בו מהסיכום לאחר שיו"ר יוקוס ובעל השליטה, מיכאיל חודורקובסקי, נעצר על ידי הקרמלין בחשד להונאה ועל יוקוס הוטלו מיסים בגובה עשרות מיליארדי דולרים. בין 2004 ל-2007 נתפסו רוב נכסי יוקוס והועברו לבעלות המדינה.
מעיין אדם
השתתפות בתוכניות מציאות טלוויזיניות
בשנת 2016 השתתפה בעונה השמינית של תוכנית המציאות "הישרדות" בערוץ 2 של רשת. אדם העפילה לגמר והגיעה למקום השני ונבחרה בהצבעת הקהל בבית לתואר "חביבת הקהל".
בשנת 2022 השתתפה בעונה השמינית של "רוקדים עם כוכבים", העפילה לגמר וסיימה במקום השלישי.
רומן אברמוביץ'
בתחום התעשייה
ביוני 2006 רכש נתח של 41.3% ביצרנית הפלדה הרוסית אווראז תמורת כ-3.4 מיליארד דולר.
מעיין אדם
השתתפות בתוכניות מציאות טלוויזיניות
אדם היא גרושה ונמצאת בזוגיות עם חבר הכנסת לשעבר יובל צלנר, גרוש ואב לבת אחת. לזוג בת משותפתושמה תבור.
רומן אברמוביץ'
בתחום התעשייה
באוגוסט 2006, מכר אברמוביץ' את מניותיו ברוסאל לאליגרך אולג דריפסקה.
ב-2007 תבע ברזובסקי את אברמוביץ' בבית המשפט באנגליה. בכתב התביעה טען כי אברמוביץ' איים עליו שאם לא ימכור לו את אחזקותיו בזול, בפרט את חלקו ב"סיבנפט", רכושו יולאם ומקורביו ייעצרו. בכתב ההגנה שהגיש לבית משפט בלונדון ב-2008, הודה אברמוביץ' ששילם לברזובסקי ולפטרקצישווילי על מנת שיפעילו את השפעתם על הממשל הרוסי. בית המשפט הגבוה בלונדון דחה את התביעה ופסק לזכות אברמוביץ' הוצאות משפט. פטרקצישווילי מת בנסיבות לא ידועות ב-2008, וברזבסקי מצא את מותו בנסיבות מסתוריות ב-2013.
השקיע כ-120 מיליון דולר ב-20 חברות הזנק ישראליות, ממנעד תחומים, החל מרפואה ואנרגיה מתחדשת ועד רשתות חברתיות.
בתחום הספורט
בשנת 2003 הפך אברמוביץ' לבעל השליטה בקבוצת הכדורגל האנגלית, צ'לסי, לאחר השקעה של 140 מיליון שטרלינג בה 80 מיליון ליש"ט לכיסוי חובות המועדון. עם מעבר הבעלות לאברמוביץ', צ'לסי השקיעה רבות ברכישות של שחקני כדורגל מן הדרג הראשון בעולם. התוצאה הייתה הצלחה: בעונת ובעונת  זכתה צ'לסי באליפות אנגליה, והישגיה הנוספים הכניסו את צ'לסי לרשימת מועדוני הפאר בעולם.
במרץ 2004 חתמה חברת סיבנפט על חוזה אימוץ תלת-שנתי בסך של 58 מיליון דולר עם מועדון הכדורגל הרוסי צסק"א מוסקבה. אף על פי שהחברה הסבירה שמדובר בהחלטה מנהלתית, יש שראו בעסקה מעקף של תקנון אופ"א המגביל בעלים להחזקה במועדון יחיד, ובעסקה אמצעי לטיפוח דמותו של אברמוביץ' ברוסיה דרך הכדורגל. ביוני 2004 נבחר "האדם המשפיע ביותר בכדורגל הרוסי" על ידי המגזין הרוסי "פרו ספורט". במאי 2005 זכתה צסק"א בגביע אופ"א והפכה לקבוצה הרוסית הראשונה שזכתה בגביע אירופי.
בפברואר 2022, אברמוביץ' הודיע על העברת צ'לסי לנאמנות בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה וחשש מהקפאת נכסיו בבריטניה עקב עיצומים. ב-2 במרץ 2022 הודיע אברמוביץ' כי החליט למכור את הקבוצה וכי כל הרווחים מהמכירה יתרמו ליתומי המלחמה באוקראינה. ב-10 במרץ הוקפאו נכסיו בבריטניה, ואפשרותו למכור את המועדון נבלמה. במאי 2022 מסר אברמוביץ' את השליטה בצ'לסי לקבוצת משקיעים בראשות טוד בוהלי, תמורת 2.5 מיליארד ליש"ט. הממשל הבריטי אישר את עסקת המכירה לאחר שאברמוביץ' התחייב לתרום את הרווחים למטרות הומניטריות.
פוליטיקה
ב-1999 ברזובסקי ואברמוביץ' היו מעורבים בקידומו של ולדימיר פוטין כיורש לנשיא ילצין (אברמוביץ' אף התגורר בדירה בתוך הקרמלין באותה עת). אולם לאחר בחירתו של פוטין לנשיא, תקף ברזובסקי בחריפות את הרפורמה החוקתית שהציע פוטין, שתעניק לו סמכויות נרחבות. ב-7 בנובמבר 2000, ברזובסקי עזב את המדינה, לא התייצב לחקירה שנפתחה נגדו והודיע כי לא יחזור לרוסיה. אברמוביץ' מצידו נשאר ברוסיה ושמר על קשרים טובים עם פוטין.
בשנת 1999 נבחר אברמוביץ' לנציג מחוז צ'וקוטקה בפרלמנט הרוסי. ערב מועמדותו הקצה 15 מיליון דולר מהונו הפרטי כסיוע למחוז, ובדצמבר 2000 נבחר למושל צ'וקוטקה ברוב גדול. מאז השקיע מאות מיליוני דולרים במחוז. בין הפרויקטים שבהם השקיע בצ'וקוטקה היו הקמת מכללה ובניית מלונות בעיר אנאדיר וחידוש הפעלתו של שדה התעופה המקומי. השתמש בצ'וקוטקה למתן מקלט מס לחברת סיבנפט, ובאמצעות שליטתו בחברה, הוא ארגן חיפושי נפט נרחבים ברחבי המחוז. הושבע לקדנציה שנייה כמושל צ'וקוטקה בסוף שנת 2005. באוקטובר 2008 נבחר לחבר הפרלמנט של צ'וקוטקה וכשבוע לאחר מכן מונה ליושב ראש הפרלמנט של המחוז האוטונומי צ'וקוטקה.
במאי 2021 הגיש בלונדון תביעת דיבה נגד העיתונאית קתרין בלטון, מחברת הספר "אנשי פוטין", ונגד הוצאתה לאור. בספרה טענה בלטון שאברמוביץ' נתמנה למושל מחוז צ'וקטוקה בהוראת פוטין, שרכישת צ'לסי נעשתה בהנחיית פוטין, וכי עושרו של אברמוביץ' שייך בפועל לפוטין. בדצמבר 2021 הגיעו הצדדים להסכם פשרה במסגרתו התנצלה הוצאת הספרים על טעויות שנפלו בספר, והתחייבה לתיקונים, בהם הבהרה כי הטענה שאברמוביץ' נשלט על ידי פוטין אינה מגובה בעובדות.
סנקציות
במרץ 2022, בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה, הודיעו האיחוד האירופי, אוסטרליה, קנדה והממלכה המאוחדת על שורה של סנקציות אישיות נגד אוליגרכים רוסים המקורבים לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין, בניסיון לפגוע בכלכלה הרוסית ולשבש את מאמצי המלחמה של פוטין, בכלל זה הוטלו סנקציות גם על אברמוביץ'. הסנקציות כוללות בין השאר הקפאת נכסים ומגבלות תנועה. יפן ודרום קוריאה הודיעו שיצטרפו לסנקציות ופורטוגל, שאברמוביץ’ אזרחה, הודיעה שהסנקציות יכובדו גם בשטחה. בעקבות חשש להטלת הסנקציות העביר אברמוביץ' את יאכטת הענק שבבעלותו מברצלונה למונטנגרו.
בפברואר 2022 שיגרו נציגי ארגונים ומוסדות בישראל, מכתב קריאה לשגריר ארצות הברית להימנע מהטלת סנקציות אמריקאיות עליו. בין החתומים על המכתב היה יו"ר "יד ושם" דני דיין. ב-22 בפברואר 2022 הכריז יד ושם שאברמוביץ' התחייב לתרום עשרות מיליוני שקלים למוסד . עם פרסום דבר הסנקציות הכלכליות שהטילה בריטניה על אברמוביץ', הודיע המוסד על השעיית התרומה.
ב-2 במרץ 2022 הודיע אברמוביץ' על מכירת מועדון צ'לסי בעקבות הסנקציות.
ב-14 במרץ 2022 שודר תחקיר בתוכנית התחקירים "פנורמה" של ה-BBC בה נטען כי אברמוביץ' עשה את הונו באמצעות עסקאות מושחתות של מיליארדי דולרים. התחקיר התבסס על מסמכים של רשויות החוק ברוסיה הנוגעים לאברמוביץ', שבהם נטען כי הוא הוציא במרמה מממשלת רוסיה מיליארדי דולרים באמצעות הטיית מכרז ממשלתי למכירת חברת הנפט סיבנפט ב-1995. בזכות המכרז הוא שילם עבור סיבנפט כ-250 מיליון דולר, וכעבור עשור, ב-2005, מכר אותה בחזרה לממשלת רוסיה עבור 13 מיליארד דולר, בהסכמת פוטין.
ב-16 במרץ 2022 דיווח ה"וול סטריט ג'ורנל" כי ב-24 בפברואר, שעות ספורות לפני פלישת רוסיה לאוקראינה, העביר אברמוביץ את השליטה בקרן ההון סיכון נורמה השקעות לידי שותפו העסקי דוד דוידוביץ'.
ב-18 במרץ 2022 הודיעה מחלקת המסחר של ארצות הברית על קרקוע מטוס הגאלפסטרים 650 של אברמוביץ' כחלק מצעדים נגד מטוסים ברישום רוסי. ב-19 ביוני 2022 נחתם בארצות הברית צו לתפיסת שניים ממטוסיו הפרטיים, הבואינג דרימליינר 787 והגאלפסטרים 650, לאחר שהוטסו לרוסיה ובכך עברו על איסור הכניסה למדינה. ב-13 באפריל פורסם כי מקלט המס ג'רזי הקפיא נכסים של אברמוביץ' בסך 7 מיליארד דולר, המהווים מחצית מהונו. ב-24 במאי פורסם כי רשויות המס באי ג'רזי פתחו בחקירה כיצד צבר את ההון אותו הוא מחזיק במקלט המס.
בינואר 2023 פורסם תחקיר של ה"גרדיאן" לפיו אברמוביץ' העביר לשבעת ילדיו - שניים מהם קטינים - את הבעלות על קרנות עם נכסים שמסתכמים במילארדי דולרים, בהם נכסי נדל"ן וצי של מטוסים פרטיים וסופר-יאכטות, הרשומות בקפריסין ובאי ג'רזי, שלושה שבועות לפני פלישת רוסיה לאוקראינה, וימים ספורים לאחר שממשלות מערביות איימו להטיל סנקציות על אוליגרכים רוסים במקרה של פלישה.
עיסוקים אחרים
לאברמוביץ' מטוס בואינג 300–767 פרטי המכונה "הבנדיט" בשל צבעו. בספטמבר 2007 התפרסם כי הזמין מטוס מסוג איירבוס A380, שמחירו כ-300 מיליון דולר, אך אבמרוביץ' הכחיש את הפרסומים.
באפריל 2010 רכש יאכטה בשם "אקליפס" בעלות משוערת של 1.2 מיליארד דולר, והיא היאכטה השנייה בגודלה בעולם. אורכה של אקליפס כ-162.5 מטרים והיא בעלת מערכות הגנה מפני פגיעת טילים, ומערכת לייזר כהגנה כנגד פפראצי.
פילנתרופיה
הג'רוזלם פוסט מיקם את אברמוביץ' במקום ה-25 ברשימת היהודים המשפיעים לשנת 2021, וכינהו "מגה פילנתרופ" ו"תומך נלהב וותיק של תרבות יהודית ברחבי העולם". אברמוביץ' השתמש במעמדו כבעלי מועדון הכדורגל צ'לסי, לחנך ולעורר אוהדים להילחם בגזענות שנאה. הוביל ומימן קמפיין גלובלי ייחודי ומקיף, תחת השם 'אמור לא לאנטישמיות', שהוקדש להעלאת המודעות לאנטישמיות. הקמפיין כלל שותפים כמו הקונגרס היהודי העולמי, ADL, האמון החינוכי לשואה, ועידת נשיאי הארגונים היהודיים האמריקאים הגדולים, המוזיאון היהודי, מוזיאון המלחמה הקיסרית וחיל האוויר המלכותי.
אברמוביץ' הוכר על ידי הפורום לתרבות ודת יהודית, לאחר שתרם למעלה מ-500 מיליון דולר למטרות יהודיות ברוסיה, ארצות הברית, בריטניה, פורטוגל, ליטא, ישראל ובמקומות אחרים במהלך 20 שנה. יזם נטיעת 25,000 עצים, לזכר יהודי ליטא שנספו בשואה, בתוספת אנדרטה מחווה וירטואלית ליהדות ליטא. תרם לשיקום בית הקברות היהודי באלטונה, כיום שכונה בעיר המבורג. הפרויקט מבוצע על ידי בני ברית פורטוגל הבינלאומית בשיתוף עם חב"ד המבורג.
בספטמבר 2020 פורסם ב-BBC כי חברות בבעלות אברמוביץ' תרמו כמאה מיליון דולר לעמותת אלע"ד.
יחד עם מייקל קדורי ויעקב ספרא, אברמוביץ' הוא אחד המיטיבים העיקריים של הקהילה היהודית בפורטוגל ושל בני ברית פורטוגל.
בשנת 2015 תרם אברמוביץ' כ-30 מיליון דולר לאוניברסיטת תל אביב להקמת מרכז חדשני לננוטכנולוגיה.
בין תרומותיו האחרות של אברמוביץ' נמצא המרכז הרפואי שיבא בתל השומר, אליו תרם יותר מ-60 מיליון דולר למיזמים שונים בתחום הרפואה המתקדמת, בהם הקמת מרכז חדש לרפואה גרעינית, המשתרע על פני 2,000 מ"ר, ומימון מיזמים בחקר הסרטן ורפואת ילדים. ב-2020, ערב התפרצות הקורונה בישראל, מימן את הרחבת יחידת הטיפול הנמרץ של שיבא לקומות התת-קרקעיות, ואת הנחת התשתיות לעיתות חירום.
תרומה שנתן אברמוביץ' לקק"ל לתוכנית שיקום יער מקיפה במדבר הנגב הדרומי, מסייעת להילחם במדבר העולה באזור ומקדמת את תיירות הטבע לאזור.
אברמוביץ' תרם ליוזמות אמנות ותרבות יהודיות, בהן פסטיבל התרבות העכשווית בתל אביב, M.ART.
מגורים ואזרחות
במרוצת השנים התגורר אברמוביץ' לסירוגין ברוסיה, בבריטניה ובישראל.
בריטניה
ב-2018 סירב הממשל הבריטי להאריך את אשרת השהייה שלו בבריטניה. אחת ההערכות, לסירוב הבריטי להארכת האשרה, שמדובר בתגובה להרעלת המרגל הרוסי סרגיי סקריפאל ובתו בבריטניה בתחילת מרץ באותה השנה. התגובה הבריטית כללה גירוש דיפלומטים רוסיים וכן הצרת צעדיהם של אנשי עסקים המקורבים לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין, שאברמוביץ' הוא הבולט שבהם.
ישראל
ב-2015 רכש את מלון ורסנו ומגרש סמוך בשכונת נוה צדק בתל אביב תמורת כ-100 מיליון שקל, במטרה להקים בית מגורים יוקרתי לו ולמשפחתו. במאי 2018 אברמוביץ' עלה לישראל, לאחר שפגה אשרת השהייה שלו בבריטניה. בעלייתו הפך לאיש העשיר ביותר המתגורר בישראל. ביוני 2020 רכש אברמוביץ' אחוזה בעיר הרצליה בשווי 226 מיליון שקלים, ובכך ביצע את עסקת הנדלן הגבוהה ביותר בתולדות מדינת ישראל.
בקשה להיתר שהייה בשווייץ בשנת 2016
אברמוביץ' הגיש בקשת רישיון שהייה בקנטון ואלה ביולי 2016 ותכנן להעביר את תושבות המס שלו לעיריית שווייץ. שלטונות הוואלה הסכימו לבקשה והעבירו את הבקשה לאישור מזכירות המדינה לשווייץ. כשהגיעו לשם, חוקרי משרד המשטרה הפדרלית של שווייץ הביעו חשדות והתנגדו לבקשה. כתוצאה מכך, אברמוביץ' חזר בו מבקשתו ביוני 2017.
לאחר סאגה משפטית בת שלוש שנים, בשנת 2021 הרשויות השווייצריות ניקו את רומן אברמוביץ' מכל חשד.
בקשה לאזרחות פורטוגלית
באפריל 2021 קיבל אזרחות פורטוגלית בסיוע הקהילה היהודית בעיר פורטו, על בסיס החוק מ-2015 המאפשר קבלת אזרחות לצאצאי יהודים מגורשי פורטוגל וספרד מהמאה ה-15. קבלת האזרחות עוררה סימני שאלה לאחר שמשך ההליך היה קצר יחסית (חצי שנה לעומת כשנתיים בדרך כלל), והתהייה כיצד אברמוביץ' הוכיח שהוא צאצא ליהודים מגורשי פורטוגל. ב-11 במרץ 2022 משטרת פורטוגל עצרה את דניאל ליטבק, רב הקהילה בפורטו, בחשד שסייע לאברמוביץ' לקבל דרכון פורטוגלי תוך שעבר על החוק. לפי הדיווחים, המשטרה חקרה מספר חודשים את השתלשלות העניינים שהובילה להענקת דרכון פורטוגלי לאברמוביץ'.
חיים אישיים
בשנים 1987–1990 היה נשוי לאולגה ליסובה. בשנים 1991–2007 היה נשוי לאירינה מלנדינה, דיילת אירופלוט, ולהם חמישה ילדים. בשנים 2008–2017 היה נשוי לדוגמנית דשה ז'וקובה}.
ג'יימס דוהאן
ג'יימס מונטגומרי "ג'ימי" דוהאן (באנגלית: James Montgomery "Jimmy" Doohan; 3 במרץ 1920 – 20 ביולי 2005) היה שחקן ואמן קול קנדי, הידוע בעיקר בגין תפקידו כמונטגומרי "סקוטי" סקוט בסדרות הטלוויזיה ובסרטי הקולנוע של "מסע בין כוכבים". אפיון הדמות של המהנדס הראשי של ספינת החלל אנטרפרייז הפך לאחד מהאלמנטים המוכרים ביותר בזיכיון. רבים מהמאפיינים, הגינונים והביטויים שהוא יצר עבור סקוטי הפכו למושרשים בתרבות הפופולרית.
בעקבות הצלחתו במסע בין כוכבים, הוא הגדיל את ההכנסה שלו והראה את המשך תמיכתו במעריצים שלו על ידי ביצוע הופעות ציבוריות רבות. דוהאן, לעיתים קרובות, עשה מאמצים גדולים כדי לעודד מספר גדול של מעריצים, אשר הוא שימש השראה עבורם, כדי להגיע להישגים משלהם בהנדסה ובתחומים אחרים, כתוצאה מעבודתו של דוהאן ומעידודו.
ראשית חייו
דוהאן נולד בוונקובר, בריטיש קולומביה, קנדה, הצעיר מבין ארבעה ילדיהם של ויליאם ושרה דוהאן, שהיגר מבנגור, דאון קאונטי, צפון אירלנד. אביו היה רוקח, וטרינר, ורופא שיניים, ואמו הייתה עקרת בית. על פי דיווחים, אביו של דוהאן המציא צורה מוקדמת של בנזין אוקטן גבוה בשנת 1923. באוטוביוגרפיה של דוהאן משנת 1996 מתוארת מחלת האלכוהוליזם החמורה של אביו. המשפחה עברה לסרניה, אונטריו, שם למד בבית ספר תיכון והצטיין במתמטיקה ובמדעים. הוא התגייס אל יחידת הצוערים 102 של הצבא הקנדי המלכותי.
שירות צבאי
בתחילת מלחמת העולם השנייה, דוהאן הצטרף לחיל התותחנים הקנדי המלכותי. הוא שימש כלוטננט בגדוד התותחנים 13 של חטיבת הרגלים הקנדית 3. דוהאן נסע לאנגליה בשנת 1940, לצורך אימונים. הקרב הראשון שלו היה הפלישה לנורמנדי בחוף ג'ונו, ביום הפלישה. לאחר שהרג שני צלפים, דוהאן הוביל את אנשיו למקום גבוה יותר, דרך שדה של מוקשים נגד טנקים, שבו הם תפסו עמדות הגנה ללילה. בעוברו אל מאחז פיקוד בשעה 23:30 באותו הלילה, דוהאן נפגע משישה כדורים שנורו לעברו ממקלע ברן על ידי זקיף קנדי לחוץ: ארבעה ברגלו, אחד בחזה ואחד באצבע האמצעית הימנית. הכדור בחזהו נעצר על ידי קופסת סיגריות כסופה אשר קיבל מאחיו במתנה. את אצבעו האמצעית הימנית נאלצו לקטוע, עובדה שהוא היה צריך להסתיר במהלך הקריירה שלו כשחקן.
דוהאן הוכשר כטייס (שסיים את קורס טיס תצפית אוויר עם 11 קציני תותחנים קנדיים אחרים), והטיס מטוסי Taylorcraft Auster Mark V עבור טייסת 666, כקצין תותחנים מלכותי קנדי, לתמיכה בקבוצה 1 של תותחני הצבא הקנדי המלכותי. כל שלוש הטייסות הקנדיות היו מאוישות בקציני ארטילריה-טייסים, ובליווי אנשי מש"ק חיל האוויר וחיל התותחנים כמשקיפים.
למרות שלא ממש היה חבר בחיל האוויר הקנדי, דוהאן כונה פעם "הטייס הכי המטורף בחיל האוויר הקנדי". על פי סיפור מימיו כטייס דוהאן גלש עם מטוס - הוקר הוריקן או מטוס אימונים סילוני - בין עמודי טלגרף רק כדי להוכיח שניתן לעשות זאת, מה שזיכה אותו בנזיפה חמורה. (ההישג בפועל בוצע במטוס Mark IV Auster, במישור סולסברי שבצפון אנדובר, בסוף האביב של 1945).
קריירת משחק מוקדמת
לאחר המלחמה, דוהאן החל את קריירת המשחק שלו. עבודתו החלה בהופעה בתוכנית ברשת הרדיו הקנדית CBC ב-12 בינואר 1946. הוא לקח שיעורי דרמה בטורונטו, ולאחר מכן זכה במלגה לשנתיים ל-"Neighborhood Playhouse" שבניו יורק; בין חבריו ללימודים: לזלי נילסן, טוני רנדל וריצ'רד בון. במשך כמה שנים דוהאן נסע הלוך וחזור בין טורונטו לבין ניו יורק, על פי דרישת מקום העבודה שלו. בתקופה זו הופיע בכ-4,000 תוכניות רדיו וכ-400 תוכניות טלוויזיה, וזכה למוניטין רב בשל הרבגוניות שלו.
באמצע שנות ה-50 הוא הופיע בדמות "שומר יערות העץ טום" (המקבילה הצפונית ל"באפלו בוב") בגרסה הקנדית של תוכנית הילדים "Howdy Doody". בצירוף מקרים, ויליאם שאטנר, לימים - עמיתו של דוהאן בצוות השחקנים של מסע בין כוכבים - הופיע באותה העת בו-זמנית כ"רנג'ר ביל", בגרסה האמריקאית. כמו כן, דוהאן ושאטנר הופיעו יחד בסדרת המדע בדיוני הקנדית משנות ה-50 "Space Command".
דוהאן שיחק את התפקיד הראשי בפיילוט לסדרת דרמה שהפיקה רשת הטלוויזיה הקנדית CBC בשם "Flight into Danger" שנכתבה על ידי ארתור היילי. בין תפקידיו הטלוויזיוניים השונים ניתן למנות הופעות אורח רבות, כגון: אזור הדמדומים, הנמלט, פייטון פלייס, בגבולות המסתורין, מעשי כשפים, בוננזה ועוד. בפרק בוננזה "Gift of Water" משנת 1962 הוא שיתף פעולה עם השחקנית מייג'ל בארט, שלימים תלוהק לתפקיד האחות צ'אפל בסדרה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית". כמו כן, הוא הופיע כעוזר לנשיא ארצות הברית בשני פרקים של הסדרה "Voyage to the Bottom of the Sea".
"מסע בין כוכבים"
דוהאן פיתח כישרון למבטאים, כילד. באודישן לתפקיד של מונטגומרי סקוט, המהנדס הראשי של ספינת החלל אנטרפרייז, על פי ג'ין רודנברי (היוצר של מסע בין כוכבים), דוהאן עשה כמה מבטאים שונים. רודנברי שאל אותו איזה מבטא הוא מעדיף, ודוהאן ענה: "טוב, אם אתה רוצה מהנדס, עדיף שהוא יהיה סקוטי כי, מניסיוני, כל המהנדסים הטובים בעולם היו סקוטיים".
בשנים מאוחרות יותר, דוהאן היה חוזר ומספר אודות תהליך הליהוק בכנסי מסע בין כוכבים, כשהוא מדגים מגוון גדול של קולות ודמויות. כאשר רודנברי יצר את "מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה" בתחילת שנות ה-70, היכולות של דוהאן לבצע קולות שונים באו לידי שימוש, בכך שהוא ביצע את מרבית תפקידי "הכוכב האורח" הגבריים שבסדרה, לרבות רוברט אפריל, הקפטן הראשון של האנטרפרייז. דוהאן גם ביצע את קולו של הנווט החייזר ארקס, ולעיתים קרובות ביצע ארבעה קולות שונים וייחודיים בכל פרק.
דמותו של מונטגומרי סקוט, כפי שנהגתה, הייתה אמור להיות קבועה-למחצה. הובהר כי בשל נטייתו הטכנולוגית הגבוהה, לוטננט-קומנדר סקוט היה השלישי בשרשרת הפיקוד של האנטרפרייז, ולעיתים - הספינה נשארה תחת פיקודו. בדמותו של סקוט נעשה שימוש לעיתים קרובות בעלילות-משנה הנוגעות לתקלות כלשהן בספינה (כגון גבישי דיליתיום אשר מסדירים את פעילות מנוע העיוות, מכשיר הטלפורטציה "טרנספורטר", או רק התעסקות בצינורות ה"ג'פריס"), וכן כמי שמדכא את גישותיו השאפתניות מבחינה טקטית של קפטן קירק, אשר דורש ממנו למצות את יכולות ההנעה/ההגנה של ספינת החלל (הזוכות לתגובה הקלאסית: "אני לא יכול לדחוף אותו יותר מהר, קפטן!"). במסגרת זו, סקוט הוכיח עצמו כמהנדס מאלתר (שיפוצניק), או מומחה היי-טק, לעיתים קרובות ככל הנראה מחזיק את האנטרפרייז שלמה עם לא יותר מקצת חוט. בסופו של דבר, מעריצים רבים ראו את האנטרפרייז עצמה ככוכבת של הסדרה, ובכך הציבו את סקוט בעמדה הבלתי נמנעת של המגן שלה. לדוגמה, בפרק "The Trouble With Tribbles", סקוט עומד מנגד, ואף שומר על צ'קוב שלא יקלע לצרות עם הקלינגונים המטיחים עלבונות בקפטן קירק; אולם, סקוטי בעצמו נגרר לתגרה אלימה, כאשר הקלינגונים מעליבים את האנטרפרייז עצמה.
דוהאן צוטט כאומר: "סקוטי הוא 99% ג'יימס דוהאן ואחוז אחד מבטא". תוך שימוש ביכולותיו הווקליות הניכרות, דוהאן המציא את שפתם של הוולקנים ואת השפה הקלינגונית אשר נשמעים כחלק מהדיאלוג בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: הסרט". מאוחר יותר, בלשנים מקצועיים, במיוחד מארק אוקרנד, הרחיבו את השפה הקלינגונית לשפה מתוכננת מלאה עם דקדוק עובד. בנוסף לגילום דמותו של סקוטי, דוהאן ביצע מספר קולות של דמויות אורחות במסע בין כוכבים, ביניהן:
לאחר "מסע בין כוכבים"
דוהאן קיווה שמסע בין כוכבים תועיל לקריירת המשחק שלו. לאחר שהסדרה הסתיימה, לעומת זאת, הוא מצא את עצמו מוגבל לטייפקאסט אחד, והיה לו קשה להשיג תפקידים אחרים. לאחר שיחה עם רופא השיניים שלו, הוא הבין שהוא "תמיד יהיה סקוטי", ויוכל לפרנס את עצמו בהכנסות מהופעותיו האישיות. בניגוד למספר חברים אחרים לצוות השחקנים של הסדרה, דוהאן התענג לפגוש מעריצים ותמיד היה מוכן לבדר עם סיפור - או שיר. פרט לכך, היו לו מספר תפקידים קטנים וחולפים, חלק בעקבות תהילת "מסע בין כוכבים", כמו תפקיד של קפטן בתוכנית בוקר לילדים "Jason of Star Command", או הופעת קמע בסרט טלוויזיה, בתפקיד "ג'ימי דוהאן, הבחור ששיחק את סקוטי במסע בין כוכבים". היה לו גם תפקיד בסדרת הטלוויזיה "Homeboys in Outer Space", בה גילם דמות בשם "פיפן": משחק מילים על סקוטי ועל כוכב הכדורסל סקוטי פיפן. כמו כן, הוא הופיע בתפקיד עצמו בפרק בתוכנית "The Ben Stiller Show". הוא גם גילם את דיימון וורוויק, אביו של ג'יימס וורוויק, באופרת הסבון "היפים והאמיצים", בשנים 1996–1997.
כאשר הוחיה זיכיון מסע בין כוכבים, דוהאן שב לגלם את דמותו של סקוטי בשבעה סרטי "מסע בין כוכבים", וכן בהופעת אורח בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", בפרק "Relics" - אשר בסופם הוא נותר מצב נוח מבחינה כלכלית. רבות מהופעותיו של דוהאן בסרטים התמקדו בדמות של סקוטי, כמו גם הופעת קמע בסרט הפארודי "מת לצחוק", בו הוא מגלם שוטר שאומר לקצין הממונה עליו: "אני נותן את כל מה שהיא יכולה לתת, קפטן!", באותו המבטא שהוא השתמש במסע בין כוכבים. עם זאת, הוא סירב לתרום את קולו לפרק "פיוצ'רמה" "Where No Fan Has Gone Before", או לאפשר לעשות שימוש בתמונתו, ועל כן "הוחלף" בפרק על ידי דמות חדשה שנוצרה - "וולשי", שקיבל בסופו של דבר את הטיפול המקובל ב-"חולצה אדומה".
למרות שהוא המשיך לעבוד עם ויליאם שאטנר בסרטי מסע בין כוכבים, בחייו הפרטיים שאטנר לא מצא חן בעיני דוהאן, אשר צוטט כאומר: "אני אוהב את קפטן קירק, אבל אני לא יכול לומר שאני מאוד אוהב את ביל", ואף סירב להעניק ריאיון לשאטנר עבור ספרו "Star Trek: Memories", ספר הזכרונות הראשון של שאטנר מהתוכנית. עם זאת, דוהאן הסכים להתראיין עבור "Star Trek: Movie Memories", ספרו השני של שאטנר. במאמר של Associated Press, שפורסם בסמוך למועד הכנס האחרון בו דוהאן השתתף, באוגוסט 2004, נכתב כי דוהאן כבר סלח לשאטנר וכי השניים תיקנו את מערכת היחסים ביניהם.
חיים מאוחרים
במשך השנים, אוהדים רבים אמרו שדוהאן היה זה שהניע אותם לבחור בהנדסה כמקצוע. האסטרונאוט ניל ארמסטרונג, מהנדס לפני שהצטרף אל תוכנית אפולו של נאס"א, אמר באופן אישי לדוהאן, על במה בהופעה הפומבית האחרונה של דוהאן, "ממהנדס אחד למשנהו, תודה, חבר". בראיון מאוחר יותר, בסמוך למועד צאת סרט המעריצים הראשון, דוהאן סיפר את סיפורה של מעריצה צעירה ששקלה להתאבד; דוהאן אמר שהוא שכנע אותה להגיע לכנס המעריצים הבא בהשתתפותו, ומאוחר יותר גילה שעידודו והמילים טובות שלו לא רק שהצילו את חייה, אלא גם היוו עבורה השראה לחזור לבית הספר ולהפוך ולהיות מהנדסת אלקטרוניקה.