cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'נצ'ו גיילטשן
קריירת מועדונים
ב-31 באוגוסט 2021 חתם בקרלה בלסטרס מהסופר ליג ההודי. ב-21 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1-0 לדלהי.
קריירה בינלאומית
בצעירותו שיחק גיילטשן בכל נבחרות הנוער של בהוטן, אולם לא שיחק בנבחרת הצעירה מכיוון שהיה חלק מסגל הנבחרת הבוגרת.
ב-19 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, בהפסד 2-1 ל. ב-12 במרץ 2015 הבקיע בניצחון 0-1 נגד, שהיה הניצחון הראשון של הנבחרת אי פעם במסגרת מוקדמות גביע העולם.
גיילטשן הוא שיאן ההופעות (37) ומלך שערי הנבחרת (10) בכל הזמנים.
ליידי המילטון
ליידי המילטון (באנגלית: That Hamilton Woman) הוא סרט דרמה היסטורי בשחור-לבן משנת 1941 בהפקתו ובבימויו של אלכסנדר קורדה עם ויוויאן לי ולורנס אוליבייה בתפקידים הראשיים.
הסרט מתאר את פרשת אהבתם של אמה המילטון, אשתו של שגריר בריטניה בממלכת נאפולי והאדמירל הבריטי המפורסם, הוריישו נלסון, בתקופת המלחמות הנפוליאוניות.
הסרט צולם בארצות הברית בתקופה שאירופה הייתה כבושה על ידי גרמניה הנאצית וברית המועצות עדיין הייתה עדיין בת בריתה. בריטניה נשארה מבודדת במלחמתה. התסריט לסרט הוא פרו-בריטי מובהק ונפוליאון מצטייר בו כדיקטטור ללא מעצורים (כמו היטלר. כאשר נפוליאון הציע תנאים לשלום התנגד לכך נלסון בטענות הדומות לאלו של צ'רצ'יל: "נפוליאון לא יעצור עד שיכבוש את כל העולם, אין עושים שלום עם דיקטטורים, יש להרוס ולהשמיד אותם".
הסרט זכה להצלחה בארצות הברית, אבל להצלחה גדולה עוד יותר בברית המועצות. וינסטון צ'רצ'יל אף יזם את הקרנת הסרט במסיבה שבה השתתף גם פרנקלין דלאנו רוזוולט, ובסוף ההקרנה הוא פנה למשתתפים וציין "רבותיי, חשבתי שהסרט יעניין אתכם מעצם היותו מציג אירועים שדומים לאירועים שאנחנו שותפים להם כיום".
"תנועת אמריקה תחילה" שהתנגדה לכניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה קראה להחרים את הסרט המעודד מלחמה. תנועה זו התפרקה שלושה ימים לאחר המתקפה על פרל הארבור. העלילה נפרשת בצורת פלאשבק בסיפורה של ליידי המילטון שהגיעה לתחתית לאחר מות נלסון.
בסרט יש שחזור של קרב טרפלגר בו נהרג נלסון.
קיצור העלילה
שוטרים תופסים בעיר קאלה, אישה שגנבה בקבוק אלכוהול. בבית הסוהר היא משוחחת עם זונה (הת'ר אנג'ל) שנאסרה ביחד איתה ואומרת לה ששמה הוא ליידי המילטון. היא ממשיכה בסיפורה לזונה שלא מאמינה לה.
אמה המילטון (ויוויאן לי) הייתה אישה בעלת "עבר". גדלה בשכונת עוני ואחר כך הייתה רקדנית במקומות מפוקפקים עד שהפכה לקורטיזנה. לבסוף הייתה לפילגש של צ'ארלס גרנוויל. גרנוויל שלח אותה ואת אמה לביתו של דודו ויליאם המילטון (אלן מובריין) שהיה שגריר בריטניה בממלכת נאפולי תמורת כיסוי חובותיו הכבדים. המילטון היה מבוגר, אלמן וצולע. הוא התאהב בה עוד כשראה ציור שלה בלונדון. הוא הסביר את המצב לאמה והציע לה נישואים והיא מחוסר ברירה הסכימה והפכה לליידי המילטון.
נלסון תמך באמה והם חיו בגלוי ובאושר עד שנקרא לקרב האחרון, קרב טרפלגר ב-21 באוקטובר 1805 ממנו לא חזר. לאחר מכן הידרדר מצבה של אמה והיא סיימה את חייה בשכרות ובעוני.
פורמולה 1 עונת 1952
עונת 1952 היא העונה השלישית בה התקיימה אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). במהלך העונה התקיימו שמונה מרוצים - שבעה מרוצי פורמולה ברחבי אירופה אליהם נוסף מרוץ האינדיאנפוליס 500, שהתקיים בארצות הברית. אלברטו אסקרי ניצח שישה מתוך שמונת המרוצים בעונה וזכה לראשונה בתואר האליפות.
תקציר העונה
אלפא רומיאו לא יכלה לממן פיתוח רכב חדש ועל כן הודיעה על פרישה מהאליפות. קבוצת BRM תכננה שני רכבים חדשים המצוידים עם מנועי V16, אך החליטה לפרוש גם היא מהתחרות כחודש לפני תחילת העונה. חואן מנואל פנג'יו, הזוכה באליפות בעונה שעברה נפצע קשה ולא השתתף בעונה. בתנאים אלה נותרה פרארי הטוענת היחידה לכתר. הדבר הוביל את המארגנים לשנות את הכללים ולהתאימם לקטגוריית הפורמולה 2 בה נעשה שימוש במנועים בנפח 2 ליטרים. הדבר אפשר למגוון גדול של יצרנים וקבוצות להשתתף בתחרות, אך השליטה של פרארי הייתה מוחלטת - הקבוצה ניצחה את כל שבעת המרוצים האירופאים.
שווייה
שֲוִויֵּיה, או מחשוש (מערבית: محشوش) הוא מאכל תימני ודרום מערב סעודי מסורתי. הוא אחד ממאכלי העדה התימנית.
פורמולה 1 עונת 1952
תקציר העונה
אלברטו אסקרי נעדר ממרוץ פתיחת העונה, עקב נסיעה לארצות הברית במטרה להשתתף במרוץ האינדיאנפוליס 500, שנחשב לחלק מהאליפות. אסקרי הוא הנהג האירופאי הראשון שהשתתף במרוץ, אותו לא הצליח לסיים. הוא חזר לסבב האירופאי בגרנד פרי ניצח את כל ששת המרוצים שנתרו בעונה וזכה, לראשונה, באליפות.
שווייה
המאכל
זהו תבשיל של צלי בשר שהיה נאכל בשבת ובחגים בעיקר בפסח, במהלך הג'עלה. לרוב הוא מוגש קר. נהגו לשתות לצד השווייה שתייה חריפה, כגון ערק. השתייה הייתה מקלה על בליעתו ועיכולו של התבשיל.
פורמולה 1 עונת 1952
שיטת הניקוד
הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מחמשת המקומות הראשונים. הניקוד ניתן בהתאם למופיע בטבלה. בנוסף, ניתנה נקודת בונוס לנהג שקבע את זמן ההקפה המהירה בכל מרוץ. נהגים שחלקו רכב במהלך מרוץ, קיבלו מחצית מהנקודות, כל אחד. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון 4 התוצאות הטובות ביותר בלבד. הנקודות המופיעות בסוגריים כוללות את סך הנקודות שהושגו בעונה.
דירוג הנהגים
הטבלה כוללת רק נהגים שצברו נקודות במהלך העונה
שווייה
המאכל
יש שמכינים את השווייה שווייה עשויה קוביות בשר מבושלות ומטוגנות עם בצל ותבלינים.
Live at Montreux 2012
Live at Montreux 2012 הוא אלבום הופעה של הזמרת-יוצרת הקנדית אלניס מוריסט. אלבום ההופעה יצא לאור ב-22 באפריל 2013 ומתעד את הופעתה של הזמרת בפסטיבל Montreux Jazz אשר נעשתה כחלק מסיבוב ההופעות "Guardian Angel Tour".
בנוסף ל-DVD שתיעד את ההופעה, צורף גם תקליטור שהכיל את כל הביצועים לשירים בגרסת אודיו.
קפוסטה גרוכם
קפוסטה גרוכם (בפולנית: Kapusta z Grochem) הוא מאכל פולני מסורתי ונפוץ, המוגש בארוחת ערב חג המולד.
המאכל מורכב מכרוב, אפונה, מלח, פלפל, עלי דפנה, אזוב תרבותי, קימל, קמח חיטה, בצל ושומן חזיר.
מלבד הגרסה הבשרית, ניתן להכין את המאכל עם שמן כתחליף לשומן החזיר.
צ'אלמרס גודלין
צ'אלמרס היוברט "סליק" גודלין (באנגלית: Chalmers Hubert "Slick" Goodlin) (20 באוקטובר 2005 – 2 בינואר 1923) היה טייס הניסוי השני של המטוס הנסיוני הרקטי-העל קולי בל X-1 והראשון להפעיל את הכלי בטיסה ממונעת. הוא היה טייס הדגם השני של מטוס פרויקט שבירת מחסום הקול ואף שכמעט שבר את מחסום הקול באמצעותו.
חיים מוקדמים ושירות במלחמת העולם השנייה
גודלין נולד ב-2 בינואר 1923 בגרינסבורג, פנסילבניה. הוא החל ללמוד תעופה בגיל 15 ושלוש שנים לאחר מכן, אף הצטרף לחיל האוויר המלכותי הקנדי, בדיוק ביום הולדתו ה-18. הדבר שהניע אותו לכך היה התרשמותו העמוקה מסדרי הגודל של קרבות האוויר שהתחוללו מעל תעלת למאנש בשלבים מוקדמים יותר במלחמה, אך לא היה יכול להשתתף בהם מפני שבשלב ההוא, ארצות הברית עדיין לא נכנסה למלחמה. בעת הצטרפותו לחיל האוויר, היה גודלין לקצין הצעיר ביותר בתולדות החיל הקנדי. גודלין סיים את הכשרתו כשנה לאחר מכן והועבר לזירה האירופאית בשנת 1942. בדצמבר של אותה השנה, ביקש הצי האמריקאי מגודלין לחזור לארצות הברית ושם עבר גודלין הסבה לטייס חיל הים האמריקאי. הוא שוחרר משירות פעיל ומצא משרה בחברת בל איירקראפט כטייס ניסוי בדצמבר 1943.
טייס ניסוי
באותו הזמן, בנו בחברת בל את מטוס הניסוי X-1 במטרה לשבור את מחסום הקול במהלך שנות ה-40. בשל כך, הפך גודלין לאחד מטייסי הניסוי המוסמכים הראשונים בארצות הברית. הטיסה הלא-ממונעת הראשונה של גודלין הייתה ב-11 באוקטובר 1946, בבסיס חיל האוויר אדוארדס, קליפורניה. אחרי שלושה ניסיונות דאייה, הפך גודלין לטייס הראשון להטיס את ה-X-1 בטיסה ממונעת ב-9 בדצמבר 1946 בדגם מס' 2 של המטוס (הדגם הראשון חזר למפעלי בל בבפאלו, ניו יורק לתיקונים). גודלין הטיס את הדגם השני עוד כ-11 פעמים לפני שחזר לטוס בדגם הראשון המשודרג והמשופר. שדרוגי הדגם הראשון כללו כנפיים חדשות, שקוטרן היה קטן ב-8% מכנפי הדגם השני ומייצב אופקי חדש. הטיסה הראשונה של גודלין בדגם המשופר הייתה ב-10 באפריל 1947. בסך הכל, גודלין הטיס את ה-X-1 כ-26 פעמים, על סך שני דגמיו והגיע עד קרוב מאוד לשבירת מחסום הקול. גודלין הצטרף ל"מועדון הזחל", זאת לאחר שנאלץ לנטוש את המטוס פעמיים.
עם זאת, בסופו של דבר חיל האוויר לקח לידיו את פרויקט ה-X-1 וזאת לאחר שגודלין דרש 150,000 דולר לביטוח חיים ובנוסף על כך דרש בונוס על כל דקה שבילה במהירות מעל 0.85 מאך. דבר נוסף שגרם למהלך זה, היה שמרנותה של התוכנית. כלומר, התעקשותם של מהנדסי התעופה להתקדם רק בכשתי מאיות המאך בכל טיסה (0.02). צ'אק ייגר אף ציטט באוטוביוגרפיה שלו בנוגע לתוכנית, כי "בקצב הזה היה לוקח להם חודשים עד שהיו שוברים את מחסום הקול". לבסוף, מחסום הקול נשבר על ידי ייגר עצמו בטיסה הממונעת התשיעית בשנת 1947. גודלין הכחיש לאחר מכן כל דרישה עבור בונוסים נוספים. גודלין הודיע כי עשה עסקה עם רוברט סטנלי, טייס ניסוי מטעם חברת בל שישבור את מחסום הקול בטרם יעבור המטוס לידי חיל האוויר, אך העסקה לא יצאה לפועל בשל התעקשותם של עובדי בל על אדם יותר כריזמטי ופרסומי בשביל לעשות יחסי ציבור עבורה החברה.
גודלין המשיך בקריירת התעופה שלו ואף היה הבעלים של חברת תעבורת אוויר קו סיישל-קילימנג'רו. בבעלותו אף היו חברות לייצור חלפי מטוסים.
הוקרה, חיים מאוחרים ומותו
גודלין מת ב-20 באוקטובר 2005 בפאלם ביץ', פלורידה, לאחר שמעולם לא טס במהירות הגבוהה ממהירות הקול, הוא הודה בכך כשהתראיין בנוגע למטוס ה-X-1 בסדרה The X Planes של ערוץ דיסקברי משנת 1991. גודלין הודה שהוא שקל לטוס במטוס הנוסעים העל-קולי, הקונקורד כדי לחוות מהירות הגבוהה ממאך 1, אבל המחיר הגבוה מנע ממנו לעשות זאת
בתרבות
צ'אלמרס גודלין גולם על ידי השחקן ויליאם רוס בסרט הצוות המובחר משנת 1983.
בית הזיכרון לשואה ולגבורה באריאל
בית הזיכרון לשואה ולגבורה באריאל הוא מוסד להנצחת זכר השואה, הנמצא באריאל, ישראל.
בית הזיכרון
בית הזיכרון הוקם בשנת 1992 על ידי בני הזוג וודיסלבסקי - יעקב ואירנה (נולדה ב-1936), שניהם ניצולי שואה, לאחר שנוכחו לדעת כי זכר השואה נמחק מן הדורות הצעירים.
קומה 1: קומת ההרצאות - שם מציגים גם סרטים בנושאי השואה. קומה 2: קומת הגלויות - שם ישנן מאות גלויות שנשלחו מגטאות בגרמניה, פולין, הונגריה, רומניה ועוד ולצידן תרגום לעברית. קומה 3: קומת התמונות והפסלים - עבודות של אמנים ניצולי שואה, כגון הפסל שמואל וילנברג והצייר אוזיאש הופשטטר. קומה 4: קומה המכילה מוצגים רבים הקשורים בשואה, כגון מדים, מסמכים ועוד.
הזוג וודיסלבסקי
ב-16 באפריל 2008 זכו קובה ואירנה בתואר יקירי העיר אריאל על פועלם המיוחד למען תושבי העיר והדור הצעיר, בפרט, בהקמת בית זיכרון לשואה ולגבורה בעיר. קובה ואירנה זכו גם בפרס על מפעל חיים למפעלים חינוכיים ב-6 ביוני 2013.
יעקב וודיסלבסקי
יעקב (קובה) וודיסלבסקי (1926 - 7 במאי 2013) גדל בגטו צ'נסטוחובה, פולין. כשפרצה מלחמת העולם השנייה, התחבאו יעקב ואחיו - שניהם בהירי עור ושיער ושולטים בפולנית רהוטה - והיו מסתננים מן הגטו אל העיר צ'נסטוחובה כדי להשיג מזון. בשנת 1943 חוסל גטו צ'נסטוחובה. יעקב ואחיו נשלחו למחנה עבודה ואילו הוריהם נשלחו לטרבלינקה, שם נספו. במחנה העבודה עבד יעקב בבית חרושת לתחמושת. לאחר שנה נמלטו יעקב ואחיו לכפר ססמין, שם הסתירה אותם משפחה פולנית בבור בתוך אסם במשך 8 חודשים. בינואר 1946, אחרי שהסתיימה המלחמה, הגיע יעקב לארץ ישראל בעזרתו של יצחק צוקרמן.
יעקב נתפס בידי הבריטים ונכלא במחנה המעצר בעתלית. הוא התגייס לצה"ל, נלחם במלחמת העצמאות בכרמל והיה ממשחררי חיפה. לאחר מכן נלחם במנרה שם נפצע ברגלו.
אירנה וודיסלבסבקי
אירנה העידה היא כי ניצלה ממוות בזכות מראה האירופי. בילדותה הייתה בהירת עור ובעלת שיער בלונדיני חלק. כשהייתה ילדה, הוכנסה לחדר ובו חיילי אס אס. החיילים דיברו איתה מעט ובחנו אותה. היא נראתה להם גרמניה ובכך שוחררה. אירנה גם סיפרה כי בעת ביקור בבית קברות ראתה גופות של יהודים אשר נרצחו, בין הגופות ראתה חברה של אימה.
ג'ורג' שארקזי
ג'ורג' שארקזי (בהונגרית: Sárközi György, בודפשט, 22 בינואר 1899 – באלף, 8 במרץ 1945) היה משורר הונגרי יהודי מומר, סופר פרוזה, עורך מגזינים, מתרגם ספרות.
ביוגרפיה
ג'ורג' שארקזי הוא בנם של וילמוש שארקזי ששינה את שמו מפוגל בשנת 1881, והיה פקיד בחברת מניות משותפת ושל ז'ופיה קובאץ' (1945-1862) ילידת שימג, משפחה יהודית מרובע 7 של בודפשט. הוא למד בבית הספר התיכון בעיר ואץ (כיתות א'-ב', בשנים מ-1909- עד 1911 ולאחר מכן בבית הספר התיכון דניאל ברז'ניי בבודפשט, אחד מבתי הספר הטובים ביותר בהונגריה כולה. ארנו אושבאט, שהיה העורך של כתב העת הספרותי החשוב ניוגט, גילה אותו בשנת 1917. בשנת 1918 היה שארקזי סטודנט בפקולטה למשפטים ומדע המדינה באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט במשך חצי שנה. הלימודים האלה לא היו לרוחו ולכן הצטרף לחברת הוצאת לאור החשובה אתנאום כלקטור בשנת 1919, שם עבד עד שנת 1938 והוא אכן התמקם בתוך עולם הספרות כשאיפתו. ב־5 במרץ 1921 המיר את דתו לקתולית. כרך השירים הראשון שלו ראה אור בשנת 1926, תחת הכותרת "קרב המלאכים". כבר באותה תקופה חבריו הטובים ביותר היו המשורר לרינץ סאבו והסופר לאסלו נמט, שהתרגשותם האינטלקטואלית הפריעה לשארקזי בתפיסת עולמו ההרמונית. בכרך השירים הבא שלו, אפשר היה כבר להתחקות אחר המשבר הרוחני שלו, כפי שנאמר בכותרת הספר (כשמו): עם "נשמה משתנה". בשנת 1927 השתתף בעריכת אנציקלופדיה. בין 1935 לבין 1938 היה העורך של כתב העת "ואַלַאס" (תשובה-Válasz).
בשנת 1936 השיק סדרת ספרים סוציוגרפיים ספרותיים תחת הכותרת "גילוי הונגריה". בשנת 1933 התחתן עם מרתה מולנאר, בתם של פרנץ מולנר ומרגיט וסי. בשנת 1937 היה אחד ממנהיגי "החזית של מרץ" ( Márciusi Front ) שהייתה תנועה רעיונית ופוליטית. התוכנית של החזית קראה לשינוי דמוקרטי בהונגריה, לחופש העיתונות, לחופש ההתאגדות, לעדכון המבוסס על ריבונותם של עמי הדנובה, להפקעת האחוזות הפיאודליות הגדולות, הגבלת המונופולים, להעלאת המודעות לסטיגמה הלא הוגנת כלפי היהדות ולסכנות ההתפשטות של הרייך הגרמני. תצהירי ועלוני החזית נוסחו בדירתו של שארקזי באוקטובר 1937 הוא ארגן יחד עם פרנץ ארדאי את מפגש מאקו. הוא הועמד לדין בשנת 1938 משל פרסום קריאת החזית בכתב העת "ואלאס" ששארקזי היה עורכו. בשנת 1939 השתתף זמן מה בעבודתם של כתב העת "עם המזרח" שהיה כתב עת לספרות יפה, למדעי החברה ולביקורת חברתית. עקב מחלת ריאות הוא טופל בבית הבראה בשנת 1944, ומשם גויס לשרות העבודה, (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי והגרמני). הוא נפטר ב-8 במרץ 1945 בבלפ (כפר במערב הונגריה שהוקם שם מחנה ריכוז באלפ. הכפר היה של כ-1000 תושבים על גבול הונגריה אוסטריה. בעקבות הסכם השלום בטריאנון לאחר מלחמת העולם הראשונה החל הכפר לפרוח כמו אתרי נופש אחרים בהונגריה, בהם היו מעיינות מרפא. במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם בכפר מחנה עבודה בו מתו כאלפיים יהודים, ביניהם גם הסופר אנטאל סרב), אלפים מיהודי בודפשט בעיקר שנמסרו שם לפיקוד האס אס לבנית וביצור החומה הדרומית-מזרחית של הרייך.
כתביו
בתרגום לעברית:
סן מרטן (אי)
סן מרטן (בצרפתית: Saint-Martin, בהולנדית: Sint Maarten) הוא אי בצפון מזרח הים הקריבי, הממוקם כ-300 קילומטרים מזרחית לפוארטו ריקו. האי משתרע על פני כ-87 קילומטרים רבועים כאשר בסביבות כ-60 אחוזים משטחי האי נמצאים תחת שליטת הרפובליקה הצרפתית ובסביבות כ-40 אחוזים משטחי האי נמצאים תחת שליטת ממלכת הולנד. אף על פי כן החלק ההולנדי של האי מאוכלס יותר מאשר החלק הצרפתי של האי.
האי חולק בין צרפת והולנד במהלך שנת 1648. החלק הצרפתי של האי כולל את הקולקטיב סן מרטן המהווה קולקטיב מעבר לים של הרפובליקה הצרפתית. משום שהוא משתייך לצרפת החלק הצרפתי של האי הוא גם חלק מהאיחוד האירופי. החלק ההולנדי של האי כולל את המחוז ההולנדי סנט מארטן אשר נחשב לאחד מארבע המדינות של ממלכת הולנד.
פרשנות חוזה
פרשנות חוזה הוא מושג משפטי, אשר משמעו כי חוזה הנכרת בין צדדים להסכם הוא טקסט משפטי, וככזה הוא נדרש פעמים רבות לפרשנות.
גישות שונות לפרשנות חוזה
בדיני החוזים בישראל ובעולם, ישנן גישות שונות המציעות כיצד יש לפרש את החוזה במקרה של מחלוקת בין הצדדים שהבולטות ביניהן הן הגישה האובייקטיבית-סובייקטיבית, הגישה הסובייקטיבית והגישה התכליתית.
הגישה האובייקטיבית-סובייקטיבית
גישה זו נהוגה בעיקר באנגליה. לפי גישה זו, אמנם עיקרון חופש החוזים מחייב את הפרשן להתחקות אחר אומד דעתם של הצדדים, ובכל זאת, אין להתייחס לכוונת הצדדים כפי שהייתה בעת כריתת החוזה, כיון שדעתם היא נסתרת וקשה לקבוע מהי. עדיף אפוא להתחקות אחרי אומד דעתם של הצדדים, כפי שעולה מלשונו של החוזה, שהרי הטקסט החוזי הוא הכלי השקוף והמהימן ביותר לצורך הזה. דרך פרשנות זו היא אפוא אובייקטיבית, משום שהיא מתייחסת לא לכוונת הצדדים כשלעצמה, אלא להשתקפותה בחוזה, לפי הבנתו של אדם סביר המתבונן בחוזה מן הצד.
הגישה הפרשנית האובייקטיבית-סובייקטיבית מוסיפה וגורסת שבמהלך מלאכת הפרשנות אין לעשות שימוש בנסיבות שבהן נכרת החוזה, כל עוד ניתן לפרשו באופן מילולי. כמו כן, ראוי להימנע מפרשנות המתבססת על תכליתם העסקית של חוזים מאותו סוג. יתרונה של הגישה האובייקטיבית הוא בכך שהיא מגבירה את הוודאות משפטית ואת היכולת של צדדים לחוזה להסתמך עליו.
הגישה הסובייקטיבית
גישה זו סבורה שיש לבחון את כוונתם האקטואלית של הצדדים ואומד דעתם, כפי שהיו בעת כריתת החוזה. לפי שיטה זו, אין להתנות את פרשנות החוזה על לשונו הדווקני. אם נסיבות כריתת החוזה או ראיות חיצוניות אחרות מעידות על כוונתם האמיתית של הצדדים, יש לפרש את לשון החוזה על פי כוונה זו, על אף שייתכנו לה משמעויות אחרות. גם לפי גישה זו לשון החוזה חשובה למלאכת הפרשנות, אך במידה פחותה בהרבה מן הגישה הפרשנית האובייקטיבית. אם בגישה האובייקטיבית הפרשן דבק בלשון החוזה בצורה דווקנית, גם על חשבון כוונתם האמיתית של הצדדים בשעת כריתת החוזה, הרי שבגישה הסובייקטיבית ניתן המשקל העיקרי להקשר ולנסיבות שבהן נכרת החוזה, גם אם כתוצאה מכך פרשנות המילה הכתובה תהיה שונה ממשמעותה הרגילה.
הגישה התכליתית
גישה זו מכירה בכך שבאופן ראשוני ראוי לפרש את החוזה לפי אומד דעתם הסובייקטיבי של הצדדים לחוזה. עם זאת, אם פרשנות כזו אינה עולה יפה, יש לפרש את החוזה לפי התכלית האובייקטיבית שלו, דהיינו, על-פי כוונת הצדדים הראויה בעיני מערכת המשפט. לפי גישה זו, מלאכת הפרשנות לוקחת בחשבון ערכים כמו: תקנת הציבור, תום לב, שוויון, הגינות, וכיוצא באלה. על הפרשן לבחון את החוזה לאו דווקא באמצעות ה'משקפיים' של הצדדים המסוימים לחוזה, אלא בעיניהם של צדדים סבירים כלשהם, אשר נוהגים בהגינות ובתום לב זה כלפי זה.
עם זאת, כשמתגלה סתירה בין כוונתם הסובייקטיבית של הצדדים לבין פירוש החוזה לפי התכלית האובייקטיבית, יש להעדיף את הפירוש הסובייקטיבי, משום שהפרשנות התכליתית אינה גורם פרשני ראשוני כי אם משני ומשלים, שנועד למלא את החסר, אם דעתם של הצדדים איננה ידועה.
פרשנות חוזה במשפט הישראלי
סעיף 25 לחוק החוזים (חלק כללי) קבע בעבר כי "חוזה יפורש לפי אומד דעתם של הצדדים, כפי שהוא משתמע מתוך החוזה, ובמידה שאינה משתמעת ממנו – מתוך הנסיבות". סעיף זה פורש על ידי בית המשפט כקובע תורת פרשנות דו-שלבית: תחילה מתפרש החוזה לפי לשונו, ולאחר מכן על פי נסיבות חיצוניות. אולם בשנת 1995, במסגרת הלכת 'אפרופים', הציע נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, תורת פרשנות חד-שלבית, לפיה יש לבחון את החוזה לפי כלל הנסיבות. מטרת הפרשנות היא לעמוד על כוונת הצדדים בלי להיות מוגבלים לשפה ולביטויים שהצדדים השתמשו בהם בעצמם. פרשנות זו נסמכת על עקרונות הגישה התכליתית לפרשנות החוזה, בהם תום לב ועוד. המאבק על הגישה הפרשנית כלפי חוזים הוביל לתיקון סעיף 25 לחוק החוזים בניסיון להטות את הכף כלפי הגישה השמרנית: "חוזה יפורש לפי אומד דעתם של הצדדים, כפי שהוא משתמע מתוך החוזה ומנסיבות העניין, ואולם אם אומד דעתם של הצדדים משתמע במפורש מלשון החוזה, יפורש החוזה בהתאם ללשונו". הדעות חלוקות בשאלה האם התיקון לחוק אכן שינה את ההלכה אם לאו.
בפסק דין שניתן בסוף 2019 הביעו השופטים אלכס שטיין ועופר גרוסקופף את העמדה שכללי פרשנות שונים חלים על חוזים שונים. השופט עופר גרוסקופף טען שיש לשים דגש על אופי השחקנים המתקשרים בחוזה. כך, יש להבחין בין שחקנים מיוצגים שמנהלים עסקים בקצה האחד, לבין שחקנים פרטיים בקצה האחר. לעניין סוג החוזה, זהות השחקנים מעצבת שלושה סוגי חוזים: חוזה עסקי (בו שני הצדדים מיוצגים ומנהלים עסקים), חוזה צרכני (בו צד אחד עסקי ומיוצג ואילו השני פרטי) וחוזה פרטי (בו שני הצדדים אינם מנהלים עסקים ואינם מיוצגים על ידי עורך דין). באשר לחוזה הראשון, אין מקום להכניס שיקולים של פרשנות תכליתית אובייקטיבית ופרשנות החוזה תוגבל לפרשנות תכליתית סובייקטיבית (דהיינו, התחקות אחר רצונם של הצדדים) ויושם דגש רב על לשון החוזה. בשני החוזים האחרונים לעומת זאת, יש להביא בחשבון שיקולים של פרשנות תכליתית אובייקטיבית.
פרשנות לשונית-לקסיקאלית
לצורך פרשנות כזו חז"ל יצרו לקסיקון, הקובע משמעויות למגוון מינוחים שעשויים לעורר בעיות פרשניות. משנת בבא בתרא מקדישה ארבעה פרקים ליצירת מילון כזה. שתי דוגמאות לערכים מתוך הלקסיקון החז"לי:
קביעת משמעותם של המינוחים, באה במקום בו הצדדים לא הסכימו מפורשות ובאופן מדויק על תוכן הממכר. בנסיבות אלו נוצר ספק, ויש צורך לפרש את החוזה כדי לקבוע את משמעותו המילולית. לכן, חז"ל קבעו אפריורית את הפרשנות שיש לתת למונח. כך ניתן ללמוד מן הדוגמה שבמשנה הבאה: "המוכר את השדה מכר את האבנים שהם לצורכה ואת הקנים שבכרם שהם לצורכו ואת התבואה שהיא מחוברת לקרקע וכו'". לפי התלמוד, התבואה כלולה במכירה, אף על פי שהיא עומדת להיקצר. קביעה זו אינה משקפת בהכרח את אומד דעת הצדדים, אלא היא מחילה את הפרשנות הלקסיקאלית של חז"ל על החוזה הספציפי.
פרשנות על פי המשמעות המקובלת
במקרה של מחלוקת בין הצדדים על פירוש לשון החוזה, חכמים סבורים שיש לתת משקל מכריע גם למשמעות המקובלת של המונח. גישה זו באה לידי ביטוי בעיקר בתלמוד (בהשוואה ללקסיקון שגובש, בעיקר, במשנה), והיא אינה סותרת את גישת הפרשנות הלשונית האובייקטיבית של החוזה. המשמעות המקובלת משמשת כאמצעי לקבוע את המשמעות המילולית של החוזה ואת גבולות השפה, ואינה מתיימרת לקבוע שזו כוונת הצדדים.
כך, לדוגמה, המשנה מגדירה את משמעותם של המונחים "בקר" ו"צמד" (העול הניתן על הבקר), בהתאם ללקסיקון החז"לי, אולם הגמרא מקשה על כך, ומפנה למשמעות המקובלת של המושגים בפי אנשי המקום. אם באותו המקום נוהגים להבחין בין שני מושגים אלה, יש לפרש 'צמד' כמתייחס לצמד בלבד, אולם אם נוהגים לכלול גם את הבקר במונח 'צמד', תפורש לשון החוזה ככוללת גם אותו.
פרשנות על פי הנסיבות
במקרים של קושי פרשני המשפט העברי עשוי להעניק משקל מסוים גם לנסיבות כריתת החוזה. דוגמה לכך היא גובה התמורה ששולמה עבור הממכר. זהו אמצעי פרשני טריביאלי בשיטות משפט בנות זמננו, ואף המשפט הישראלי משתמש בו. ברם, במשפט העברי נחלקו התנאים בדבר:
"מכר את הצמד לא מכר את הבקר, מכר את הבקר לא מכר את הצמד. רבי יהודה אומר: הדמים מודיעין. כיצד? אמר לו מכור לי את צמדך במאתיים זוז, הדבר ידוע שאין הצמד במאתיים זוז. וחכמים אומרים: אין הדמים ראיה".
התלמוד מצמצם את המחלוקת בין רבי יהודה לחכמים למקרה בו הפרשנות הלשונית האובייקטיבית אינה ברורה. דהיינו, במקום בו רוב האנשים משתמשים במונחים נפרדים לצמד ולבקר, אך ישנו מיעוט שקורא גם לבקר – צמד. במקרה זה סבור רבי יהודה שהנסיבות (גובה התמורה) יכריעו את הספק. לעומתו חכמים סבורים, שגם במקרה זה יש להיצמד למשמעות האובייקטיבית של המונח "צמד", ואין להוכיח מגובה התמורה על כוונה אחרת. לפי גישה פרשנית זו המטרה היא להגיע לאומד דעת אובייקטיבית, ולאו דווקא לכוונת הצדדים בעת הכריתה.
דוגמה תלמודית נוספת להסתייגות מפרשנות חוזה על-פי הנסיבות היא ממכר של חמור והכלים שעליו. לדעת הרוב, אם דובר בין הצדדים על חמור, העסקה אינה כוללת את כליו, ואפילו אם החמור עומד לפני הצדדים וכליו עליו. בהקשר אחר משתמע שניתן לפרש חוזה על-פי נסיבות כריתתו. מדובר במכר של שור כאשר לאחר זמן התברר לרוכש שהשור נגחן. בין הצדדים מתנהל ויכוח בשאלה אם השור נועד לשחיטה או לבשר, והגמרא מעלה את האפשרות לבחון את כוונת הצדדים, באמצעות גובה דמי המכירה. כלומר, הדרך לאיתור תכלית העסקה היא על ידי בדיקה כמה היה המוכר מוכן לשלם עליה.
יש אכן שראו בסוגיה זו עמדה סותרת לזו שהובאה לעיל, וקבעו שלא נפסק כסוגיה זו ו'אין הדמים ראיה' באופן גורף ובכל מקרה. יש שיישבו את הסתירה לכאורה בין הסוגיות באומרם כי חכמים אמנם מודים שגובה התמורה יכול לשמש כלי פרשני, אך רק במקרים מסוימים.
פרשנות סובייקטיבית בפסיקתם של ראשונים ואחרונים
בניגוד להעדפת הגישה הפרשנית האובייקטיבית-הלשונית בתלמוד, הספרות הרבנית (ראשונים ואחרונים) מעדיפה את גישת הפרשנות הסובייקטיבית (כוונת הצדדים). כך לדוגמה כותב רבינו ירוחם: "כלל גדול בידינו בכל תנאי, שאדם מתנה עם חברו שאין להלך אחר הלשון הכתוב אלא אחר הכוונה לבד".
ספרות הפוסקים מציגה שלושה מבחנים לבירור כוונת הצדדים: לשון בני אדם, מנהג המקום ואומדנא דמוכח.
לשון בני אדם
במבחן זה האמצעי הפרשני הוא המשמעות המקובלת של לשון החוזה בלשונם של בני אדם. כך כותב הרמב"ם: "וזה עיקר גדול: בכל דברי משא ומתן הולכים אחרי לשון בני אדם באותו המקום...". תנאי לכך הוא שהצדדים היו מודעים לפירוש הנכון של המילה בה השתמשו בחוזה. לפי עיקרון זה נפסק שלא ניתן להשתמש בכספי צדקה לפדיון שבויים: "ובלשון בני אדם אין רגילות להיקרא צדקה סתם אלא מה שמחלקים לעניים סתם, ולא כופר נפשות, כי לזה ייקרא פדיון שבויים ולא צדקה".
מנהג
נוסף ללשון בני אדם, ניתן להתחשב, לצורך פרשנות חוזה, גם במנהג המקום כפי שקובע הרמב"ם בהמשך דבריו: "וזה עיקר גדול בכל משא ומתן הולכים אחרי לשון בני אדם... ואחר המנהג". על פי כלל זה ניתן גם למלא חללים בחוזה, בעניינים שלא נקבעו מפורשות על ידי הצדדים, על פי הנוהג המקובל במקום החוזה. דוגמה לכך, היא המשנה הקובעת את תנאי ההעסקה של עובדים : "השוכר את הפועלים ואמר להם להשכים ולהעריב, מקום שנהגו שלא להשכים ושלא להעריב אינו רשאי לכופן". בגדר "מנהג" כאן, נכללים לא רק מנהגי המקום או המדינה, אלא גם התנהגות מקובלת של בני אדם.
אומדנא דמוכח
כלל נוסף בפרשנות חוזה עושה שימוש גם בנסיבות חיצוניות כדי לקבוע את כוונת הצדדים. זאת, כאשר הפרשנות העולה מנסיבות אלו היא מוכחת וברורה. דוגמה לכך היא בקידושין בהם התנה האיש המקדש: 'הרי את מקודשת לי על מנת שאראיך מאתיים זוז". בנסיבות אלו, אם החתן הראה לכלה מאתיים זוז שאינם שלו, היא אינה מקודשת, שכן ברור ('אומדנא דמוכח') שדעתו הייתה להראות לה מאתיים זוז שהם שלו. דוקטרינת 'אומדנא דמוכח' מכריעה אף כנגד לשונו המפורשת של השטר. לכן, אם פועלים התחייבו לבצע עבודה בכל תנאי, וקיבלו אחריות ל'כל אונס שיתרחש' יהיו פטורים אם לא ביצעו את עבודתם מחמת אונס נדיר ('אונסא דלא שכיח'): "לא עלה על לב המוכר דבר זה ועל אונס שאינו מצוי אינו בכלל תנאי זה".
פרשנות תכליתית
גישת הפרשנות התכליתית לחוזה איננה נפוצה בספרות חז"ל. כך, למשל, על אף חובתם של הצדדים לנהוג בהגינות אחד כלפי השני, לא ניתן לפרש הסכם שלא לפי תוכנו ושלא לפי כוונת הצדדים, רק כדי להתאימו לעקרון תום הלב. לדוגמה, בשאלה האם ניתן לפרש הסכם מכר במקרקעין כך שיאפשר למוכר לממש את זכויותיו בממכר באופן ראוי ("מוכר בעין יפה מוכר"). בהקשר זה נחלקו תנאים בנסיבות בהן אדם מכר לחברו בור מים המצוי בחצרו: האם על המוכר לאפשר לקונה דרכי גישה ראויות לבור אף שלא הוגדרו בהסכם בין הצדדים, כך שיתאפשר לו שימוש סביר בבור. בשאלה זו נחלקו תנאים. לדעת רבי עקיבא הרוכש את הבור, רכש לו גם זכות מעבר לבור שקנה, ואילו חכמים סוברים שלא כך, ואם הוא מעוניין בזכות מעבר, עליו לרכוש אותה בנפרד. עם זאת, בדברי הרא"ש ניתן למצוא פתח לפרשנות חוזה על פי גישה תכליתית. לדבריו יש לעמוד על כוונתם המשוערת של הצדדים באופן שאינו מתנגש עם מצוות התורה. כך לדוגמה הוא פסק: "אף על פי שכותבין בשטרות שיש רשות למלוה לירד לנכסי לוה, אין לעבור על דברי תורה. מכאן הוא מסיק כי הרשות שיש למלווה לעקל את כספי הלווה אינה כוללת פנייה לערכאות, אלא אם כן בעל הדין אלים, והוא מסכם כי "יש לפרש הלשון בעניין שלא יהיה עבירה".
דוד שלמה אייבשיץ
רבי דוד שלמה אייבשיץ (תקט"ו, 1755 - תקע"ד, 1813) היה אדמו"ר, פוסק ורב בכמה קהילות בגליציה ובבסרביה. חיבר ספרים בהלכה, דרוש וחסידות שזכו לפרסום, בהם לבושי שרד על השולחן ערוך וערבי נחל - ספר דרשות חסידיות על סדר חמישה חומשי תורה. עלה לארץ ישראל בשנת תקס"ח והתיישב בעיר צפת.
ביוגרפיה
דוד שלמה נולד בעיר אוזיראן לרבי ירחמיאל אייבשיץ, בסביבות שנת ה'תקט"ו. בצעירותו נודע כעילוי. רבי מאיר מרגליות, רב הערים אוסטראה ולבוב, שכנע את אחיינו רבי יחיאל מיכל מרגליות, רבה של לשקוביץ (אולשקוביץ) - עיירה קטנה בסמיכות לאוז'ירן, לקחתו לחתן עבור בתו.
לאחר חתונתו, דר תקופה בלשקוביץ, סמוך על שולחן חותנו. באותה תקופה ערך והביא לדפוס את כתבי סבו - אבי חמיו - רבי משה אברהם אבוש בן צבי הירש מרגליות רבם של הקהילות הורודנקה וזביא הסמוכה לה. את מלאכתו של רבי דוד שלמה סיים רבי בצלאל מרגליות, שבשנת תקפ"א הביא את הכתבים לדפוס באוסטרהא, ונקראו בשם צילותא דאברהם -חידושי מהרמ"א. (עבודתו בעריכה, מוזכרת בשיר פתיחה ארוך, שהקדים רבי בצלאל מרגליות). אל הספר הוסנפו גם כמה דרושים מפרי רוחו של החתן הצעיר.
כבן עשרים ויותר, התבקש לבוא לקהילת נדבורנה, שבה התמנה ראש ישיבה והעמיד תלמידים רבים. באותה תקופה החל לעסוק בפרישות, בתעניות וסיגופים, וביותר בתעניות חלום.
עוד בטרם מלאו לו עשרים ושבע שנים, החל להעלות את חידושיו על הכתב במטרה להוציאם לאור. בכתביו עסק בתלמוד ובפסקי הלכה, לצד עיון מעמיק בקבלה שבה הגיע להשגים ניכרים. פרי ביכוריו הוא החיבור "מגילת סתרים", ספר מוסר וביאור על פרק הראשון שבתהילים. ספרו השני, הוא הספר "משוש כל המתאבלים", שנכתב בשנת תקמ"ג, פירוש על מגילת איכה, ובו שני חלקי ביאור: האחד "משוש" – בדרך שמחה ונחמה, והשני "המתאבלים" – בדרך יגון ואנחה. בשער הספר הוקדם שיר תהילה, שבו רמז את שמו ושם אביו. את כתב היד, העתיק רבי משה בן רבי יקותיאל מנעמירוב וסידרו לדפוס. כתב היד היה גנוז במשך מאתיים שנה, עד שבשנת תשמ"ט נמצא ונדפס בירושלים.
באותו פרק נבחר לכהן ברבנות קהילת חורוסטקוב (עיר בגליציה, בין הוסיאטין וקופיצ'נה). בבואו, החלה הקהילה היהודית להתייסד ולהתמסד, ובהשפעתו אף הוקם בה בית עלמין, וכל צרכיה תוקנו על הצד היותר טוב. אף עמד בראשות 'חבורה קדושה' שחבריה הוסמכו לפקח על ענייני העיר. (גם לאחר שעזב את העיר, המשיך לסייע לניהולה, ואף חתם על הסכם בחירות לצד רבי יוסף חיים יעבץ מקופישטניץ).
מחורוסטקוב עבר לכהן ברבנות בודזאנוב, שבה עשה לכל הפחות עשר שנים. לחם ברוחות השכלה שהחלו לנשב בקהילה והירבה לייסר את בני הקהל בדרשות חוצבי להבות. בספרו ערבי נחל נדפסו כמה פלפולים ארוכים שאותם נשא בפני בני הקהילה שהעריצו אותו, ואף סיפרו אודותיו שזכה לגילוי אליהו הנביא. בבודזאנוב, נקשר בו תלמידו המובהק רבי אריה ליב מרגליות, שלימים, טיפל בכתביו והוציאם לאור בהידור.
מבודזאנוב הגליצייאנית, עקר לסורוקה שבמחוז בסרביה, ובכך היה לאחד מראשוני נושאי דגל החסידות במחוז רומניה. ככל הנראה, היה רבי דוד שלמה הרב הראשון בעיר, הוא שקוממה וייסד את ענייני היהדות בה. שם העיר נקרא עליו, שכונה בפי כל: "הרב מסורקה".
עם התיישבותו בסורוקה, החל בפעולות לרומם את קרן התורה בעיר ולהרבות בה תלמידי חכמים שוקדים על דלתי תורה. הקים ישיבה לתלמידים, אותה ישיבה הייתה הראשונה במחוז בסרביה כולו, ומכל קצוי המדינה החלו נוהרים תלמידים מצוינים לפתחה.
בית הכנסת שבו קבע רבי דוד שלמה את לימודו ובו לימד את תלמידיו, קיים היה עוד שנים רבות לאחר פטירתו, וגם השולחן והכיסא אשר ישב עליהם ניצבו ולא הרהיב איש עוז לישב עליהם גם כעבור מאה שנים ויותר מפטירתו. על הדברים מעיד הרב יהודה לייב מימון שהיה מילידי העיר (סיני ניסן תשי"ג), בזו הלשון:
רבותיו החסידים
לבד מרבותיו אף בא בדברים עם גדולי החסידות רבי יעקב שמשון משיפיטובקה, רבי ברוך ממז'יבוז', רבי לוי יצחק מברדיטשב, רבי אברהם יהושע השיל מאפטא, רבי אריה ליב מוולטשיסק ורבי חיים מצ'רנוביץ, שהעריכוהו והסכימו על ספריו.
עלייתו לארץ ישראל
השתוקק לעלות לארץ ישראל ולגור בה, ובשנת תקס"ח יצא במסעו ארצה. בדרכו הפליג באוניה אחת עם רבי מנחם מנדל משקלוב, מנהיג עליית תלמידי הגר"א והתיידד עמו, למרות היותו מייצג עליית תלמידי הבעש"ט. (על פי מקורות אחרים, נמסר כי נסע רק בשנת תקס"ט, ובהפלגתו פגש בר' לייב חסיד מסלונים סבו של המהרי"ל דיסקין מבריסק, שהיה גם הוא מתלמידי הגאון מווילנא. כפי המסופר, בדרך ההפלגה, נזדמן להם עותק יחיד של גמרא, ושניהם הגו בו יחדיו משך כל הנסיעה.)
בארץ הקודש, קבע את מושבו בצפת שבה דרו העולים החסידים שעלו זה מכבר. בצפת השיל מעליו את אדרת הרבנות והשררה, ונהג כאחד מפשוטי ישראל. הסתתר במסווה של 'מלמד תינוקות' וממשרה זו הייתה פרנסתו מצויה לו בדוחק. שכניו, תושבי צפת, לא ידעו על מעלתו ולא נהגו בו יתר כבוד.
לאחר יותר מחמש שנים שעשה רבי דוד שלמה בארץ ישראל, נפטר ביום כ"ב לחודש חשוון שנת תקע"ד, כבן שישים היה בפטירתו. ונטמן בבית העלמין שבצפת, במערת קבורה של כמה צדיקים, ביניהם רבי אריה לייב מוולטשיסק, ורבי אברהם דב מאבריטש. המערה, הייתה למקום קדוש ולמוקד עליה לתפילה.
כעבור שנים התכסה הקבר בעפר ולא נודע מקומו. בשנת תר"ב, ביקר במערה השד"ר הירושלמי רבי משה ריישר שתיאר זאת בספרו "שערי ירושלים" (שער ח'). לדבריו "לא היה ניכר שום ציון ומצבה, רק היה קבלה שכאן מקום קבורתו". והוא לקח עמו ארבעה חברים שחפרו ומצאו בעומק הארץ את המצבה הישנה, והקימוה מחדש. אך כבר הוכח למעלה מכל ספק, כי נוסח המצבה שצוטט על ידי ריישר לוקה בשתי טעויות: שם אביו, שהיה ירחמיאל נכתב בטעות כאביגדור, וגם שנת הפטירה תקע"ד נתחלפה בתק"ע, בשנים האחרונות נתגלתה המצבה כולה, ובה נמצאו הדברים המדוייקים.
השתלשלות הדפסת כתביו
לחוץ לארץ נשלחו גם הגהות שכתב על גיליון השולחן ערוך שלו, אלא שההגהות נדפסו רק בשנת תקע"ח לאחר פטירתו. ההגהות שנכתבו על כל חלקי השולחן ערוך, כונו כשם הספר לבושי שרד, ובתוך שנים ספורות נדפסו בארבעה עשרה ונקבעו על גיליון השולחן ערוך ברוב מהדורותיו. עוד בטרם הדפיס את 'לבושי שרד', קיווה להדפיס את תשובותיו אגודים בספר ששמו נקבע "נאות דשא", אלא שחוסר האמצעים מנעו ממנו להוציאו. את כתבי התשובות, שלח לרבי ישראל נחמן דרוהוביטשר מחבר הספר 'פקודת המלך', - מבאי ביתו של החיד"א - אלא שבסופו של דבר לא הצליח במשימתו והתשובות נותרו בכתב יד.
מלאכתו של דרוהוביטשר, הושלמה בשנת תרכ"א, על ידי רבי אברהם בנימין קלוגר מברוד שהדפיס את הספר על קל"ח תשובותיו. (בסוף הספר הוסיף עוד שתי תשובות מאביו רבי שלמה קלוגר). בתרנ"ט נדפסו בפשמישל כ"ד תשובות נוספות שנתגלו מכתב ידו של רבינו -שאת חלקן כתב רבינו ממקום שבתו בצפת- ונקראו בשם 'כד הקמח' על שם כ"ד התשובות. מאוחר יותר התגלו כ"ח תשובות נוספות שהתגלגלו והגיעו לידי הגאון רבי ירוחם פישל יהושע ברנשטיין ראב"ד ירושלים ונדפסו על ידי בניו וחתניו בשנת תשכ"ב שכללו את שני החיבורים ביחד וקראו את שמם 'מי מנוחות' שכך היה רצון רבינו.
חיבורים רבים נוספים, נותרו בכתב יד ולא נדפסו, ביניהם חיבור גדול על מסכת גיטין, שכונה 'טיב גיטין', והחיבור 'כד הקמח' על המסכתות בבא קמא, בבא מציעא וחולין ('קמח' – ראשי תיבות קמא מציעא חולין), וחיבור על אבן העזר שאבדו בלא להותיר עקבות.
ערבי נחל
כהשלמה לספר ההלכות, כתב רבי דוד שלמה את הספר "ערבי נחל" שהיה ליצירה דרושית מונומנטלית שרבים הוגים בה. הספר מושתת על יסודות החסידות שחידש הבעל שם טוב שדבריו ודברי תלמידיו מצוטטים בספר רבות. הספר בנוי בדרושים ארוכים על סדר פרשיות התורה ומבנה הדרושים כמעט אחיד. בפתיחה מוצגים קושיות בהבנת המקראות, לאחריהם באים הקדמות המיוסדות על יסודי פנימיות התורה מתורת החסידות שלובים באמרי חז"ל ומדרשים, בהמשך מובאים דברי מוסר והתעוררות, ולאחר הצעת ההקדמות והלקחים, מיושבים על פי הם כל הקושיות שהובאו בפתיחה.
שם הספר "ערבי נחל" נבחר על ידי המחבר עצמו, שלא פירש את טעמו. השערות וטעמים לכך, הועלו במשך הדורות על ידי רבים, אולם לידי וודאי לא באו. ככל ספרי רבי דוד שלמה, גם ספרו זה נפוץ בתפוצה גדולה והודפס במהדורות רבות, עד שבשנת תרט"ז אף נדפס בלבוב כביאור סביב לחומש.
פסטיבל מונפלייה למחול
פסטיבל מונפלייה למחול (בצרפתית: Festival Montpellier Danse או בקיצור Montpellier Danse) הוא פסטיבל למחול מודרני המתקיים בעיר מונפלייה, שבדרום מערב צרפת מדי קיץ.
היסטוריה
הפסטיבל נוסד ביולי 1981, ביוזמת הכוריאוגרף והרקדן דומיניק באגווה, שבאותה עת מונה לנהל את מרכז המחול הבינלאומי של מונפלייה, שהוקם כחלק ממדיניות ממשלתית של ביזור מפעלי תרבות לערי השדה בצרפת, ובתמיכה משמעותית של עיריית מונפלייה, וראש העיר שלה ז'ורז' פרש.
הפסטיבל התמקד תחילה במתן במה נוספת לפיתוח וקידום הריקוד הצרפתי החדש, שדומיניק באגווה היה אחד המובילים בו. ארגון הפסטיבל הופקד לאחר מספר שנים בידי ז'אן-פול מונטנרי שמנהל אותו מאז 1983.
הצלחת הפסטיבל במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, עם ממוצע של 50,000 צופים משלמים, הובילה משנת 1996 ליצירת עונת פסטיבל נוספת בחורף, בנוסף לעונת הקיץ. במשך השנים שאחר כך הפך לאחד מפסטיבלי המחול המודרני החשובים באירופה. מאז 2010 מוקד הפסטיבל הוא ב״אגורה״, מבנה שהיה בעבר מנזר, שהוסב אחר כך לבית כלא לנשים ולקסרקטין, עד שהוכשר לרגל 30 שנה לפסטיבל, לשמש את מרכז המחול הבינלאומי של מונפלייה. הבניין שופץ והותקנו בו אולמות, חדרי אימון, חדרי הרצאות, דירות מגורים לאמנים, חצר ובה תיאטרון גדול הפתוח לשמיים.
אלפרד גומיס
אמיגו אלפרד ג'וניור גומיס (באנגלית: Amigo Alfred Junior Gomis; נולד ב-5 בספטמבר 1993) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת השוער בקבוצת קומו ובנבחרת סנגל.
קריירת מועדונים
גומיס נולד בזיגינצ'ור שבסנגל ובגיל צעיר עבר עם משפחתו לקונאו שבאיטליה. גומיס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של טורינו, וב-26 במאי 2012 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד אלבינולפה.
ב-11 באוגוסט 2014 גומיס הושאל לאבלינו. 6 ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במסגרת הקופה איטליה. ב-28 באוקטובר 2014 הורחק במשחק הליגה נגד פרוג'ה, לאחר שבעט בראשו של רודריגו טאדיי.
ב-30 ביולי 2015 גומיס חתם בצ'זנה. ב-31 באוגוסט 2016 הושאל לבולוניה כמחליפו של אנטוניו מיראנטה, אצלו הובחנה בעיה בלב, אך כעבור זמן קצר נפצע.
ב-18 בינואר 2017 הושאל לסלרניטנה.
ב-8 ביולי 2017 הושאל לספאל, ובסיום העונה חתם על חוזה בקבוצה.
ב-20 באוגוסט 2019, עבר לדיז'ון מליגת העל הצרפתית.
ב-29 בספטמבר 2020, גומיס חתם בסטאד רן.
ב-27 בינואר 2023 חזר גומיס לאיטליה והושאל לקומו עד לסוף העונה.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, גומיס שיחק בנבחרות הנוער של איטליה. בשנת, הצטרף לנבחרת סנגל. ב-14 בנובמבר 2017 גומיס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–2 נגד. גומיס, נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
נכלל בסגל נבחרת סנגל לטורניר מונדיאל 2022.
הקול הבא
הקול הבא היא תוכנית מציאות ישראלית - חרדית אשר עלתה לשידור ברדיו קול חי בינואר 2015, ובמרכזה תחרות שירה בין מתמודדים מהמגזר החרדי.
פורמט התוכנית משלב בין רדיו, רשת האינטרנט וטלפון. התוכנית ניתנה לצפייה בשידור חי באתר האינטרנט של רדיו קול חי ובערוץ היוטיוב של התוכנית.
פורמט התוכנית בעונה הראשונה דמתה לתוכנית הכוכב הבא ששודרה בקשת 12. עם זאת, מפיק התוכנית, דוד פדידה, הצהיר כי אין לו עניין להידמות לכוכב הבא.
המפיק דוד פדידה מנהל פרויקט מוזיקלי בשם "קולות הנשמה" שבו בוגרי התכנית מבצעים את לחניו של הרב החבד"י פייטל לוין.
עונה ראשונה (2015–2016)
הפרס של הזוכה בעונה הראשונה, מוטי רוטמן, היה הפקת אלבום על ידי חברת ההפקות FDD פרודקשיין בעיבודם של הצמד אלי קליין ואיצי ברי, וחוזה לשלוש שנים. בפועל, הופסקה ההתקשרות בין הזוכה להפקה לאחר הפקת סינגל אחד בלבד, לטענתו של רוטמן בראיונות - בשל "אי הסכמות כלליות עם המפיק". עם זאת הזוכה רוטמן המשיך להפיק סינגל ואלבום שירים באופן עצמאי.
שלבי התחרות
את העונה ליוו המנהל המוזיקלי גרשון פריישטט ותזמורתו.
עונה שנייה (2018–2019)
העונה השנייה עלתה לשידור ב-14 בינואר 2018. המנחים היו מנחם טוקר ושוקי סלומון. צוות השופטים היה אריה ברונר, עדי רן, איציק דדיה, והצמד אלי קליין ואיצי ברי על תקן שופט אחד. בגמר השתתף כשופט אורח שלומי גרטנר.
הזוכה בעונה השנייה, עמיחי סובר, קיבל הפקת אלבום על ידי חברת ההפקות FDD פרודקשיין בעיבודם של הצמד אלי קליין ואיצי ברי, וחוזה לשלוש שנים.
עונה שלישית (2021-2020)
העונה השלישית עלתה לשידור ב-12 בספטמבר 2020. צוות השופטים היה יובל סטופל, קובי ברומר, עדי רן, ואביעד גיל. במהלך העונה החליפו לעיתים את חלק מהשופטים מפיק התוכנית דוד פדידה, מבקר המוזיקה נתנאל לייפר והמנצח אופיר סובול, בנו של מרדכי סובול ששימש כשופט בעונה הראשונה. בגמר השתתף כשופט אורח שולי רנד.
שלבי התחרות
בכל מצב של שוויון בקולות השופטים ניתנה זכות ההכרעה למפיק המוזיקלי אהרל'ה נחשוני.
תחמס אירופי
תחמס אירופי (שם מדעי: Caprimulgus europaeu) הוא מין של עוף לילי ממשפחת התחמסיים החי באירופה, אסיה ואפריקה ומגיע גם לישראל.
מאפיינים
לתחמסים אלה ולקרוביהם בסוג תחמס יש זיפים קשים סביב המקור, כנפיים ארוכות וצרות, אצבע אמצעית משוננת דמוית מסרק ודוגמת נוצות מנומרת, המסייעת להסוואה. לזכרים ולפעמים גם לנקבות יש כתמים לבנים על הכנפיים והזנב המכונים "איתותים".
ישנם שישה תת-מינים מוכרים, המפגינים גרדיאנט קל של שינוי: באזור המזרחי הגודל הממוצע קטן יותר, הניצוי בהיר יותר ולזכרים איתותים לבנים גדולים יותר. באזורי החפיפה בין תת-המינים קיימים מופעי ביניים.
התחמס האירופי ניזון ממגוון נרחב של חרקים מעופפים, אותם הוא תופס בשעת מעופו, לעיתים קרובות ממעוף קצר מענף. התחמס מסתמך על חוש הראייה בשעת הציד, על ידי זיהוי צל הטרף מול שמי הלילה. עיניי התחמס גדולות יחסית ובעלות שכבה מחזירת אור אשר משפרת את ראיית הלילה. נראה שהתחמס לא מסתמך על חוש השמיעה באיתור טרף ואינו משתמש באקולוקציה. התחמס שותה ומתרחץ תוך כדי תעופה.
אף על פי שהתחמס האירופי חשוף לטפילים ולטריפה, האיומים העיקריים על הישרדות המין הם אובדן בית גידול, הפרעה וירידה בכמות הטרף עקב שימוש בחומרי הדברה. על אף הירידה בכמות האוכלוסייה, מסווג המין על ידי IUCN כ"ללא חשש", בשל מספר הפריטים הגדול ואתרי רבייה נרחבים.
זכויות להט"ב בגמביה
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בגמביה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כעבירה פלילית בגמביה לגברים מאז 1934 (כחלק מגמביה הבריטית) ונשים מאז 2005 ונושאת עונש של 14 שנות מאסר לגברים, 5 שנות מאסר לנשים ומאסר עולם למורשעים מעל לפעם אחת.
מעמד בחוק
הקוד הפלילי של גמביה, כפי שתוקן על ידי הקוד הפלילי (תיקון), 2005, קובע כדלקמן,
סעיף 144. עבירות לא טבעיות
(1) כל אדם אשר –
(א) יש לו ידיעה גשמית עם כל אדם בניגוד לסדר הטבע; אוֹ
[…]
(ג) מתיר לאדם זכר להיות בעל ידע גשמי בניגוד לסדר הטבע;
אשם בעבירה פלילית, ודינו - מאסר של 14 שנים.
(2) בסעיף זה - "ידיעה גשמית של כל אדם בניגוד לסדר הטבע" לרבות -
(א) ידיעה גשמית של האדם דרך פי הטבעת או פיו של האדם;
(ב) הכנסת חפץ או דבר כלשהו לפות או לפי הטבעת של האדם לצורך הדמיית מין; ו
(ג) ביצוע כל מעשה הומוסקסואלי אחר באדם. סעיף 145 קובע כי,"כל אדם המנסה לבצע אחת מהעבירות המפורטות בסעיף 144, אשם בעבירה פלילית ודינו - מאסר 7 שנים."סעיף 147 קובע כי,"אדם זכר העושה, בין בציבור ובין אם בפרטיות, מעשה מגונה גס עם אדם זכר אחר או רוכש אדם זכר אחר לבצע בו מעשה מסוג זה, או מנסה להשיג אדם זכר אחר, לבצע מעשה כזה בעצמו או באדם אחר, אשם בעבירה ודינו מאסר לתקופה של 5 שנים."עוד קובע הקוד הפלילי כי כאשר "אישה שעושה, בין אם בציבור ובין אם בפרטיות, מעשה מגונה גס עם אדם אחר או רוכשת אישה אחרת לבצע בה מעשה מסוג זה, או מנסה להשיג אישה אחרת, לבצע מעשה כזה בעצמה או באדם אחר, אשמה בעבירה ודינה מאסר לתקופה של 5 שנים".
תנאי מחיה
נשיא גמביה לשעבר בין השנים 1994–2017, יחיא ג'אמה, אמר במאי 2008 כי בקרוב יוכנסו חוקים "מחמירים יותר מאלה שבאיראן" נגד הומוסקסואלים בגמביה, ונשבע "לחתוך את הראש" לכל הומוסקסואל שייתפס במדינה. ב-15 במאי 2008 ג'מה נתן להומוסקסואלים "24 שעות לעזוב את המדינה" וציווה על "כל אלה שאוגרים אנשים כאלה להעיף אותם מהמתחמים שלהם" וציין כי "סיור המוני יתבצע בהוראת המפקח הכללי של המשטרה ומנהל מחלקת ההגירה של גמביה להשמיד אלמנטים רעים בחברה". לדבריו, "כל מלון, אכסניה או מוטל שיאכסנו אנשים מסוג זה ייסגרו, מכיוון שהמעשה הזה אינו חוקי. אנחנו במדינה שנשלטת על ידי האסלאם, ואני לא מקבל ולעולם לא אקבל אנשים כאלה במדינה הזו". ג'אמה הצהיר בנאומו בפני ראשי הצבא החדשים שקודמו ב-7 בדצמבר 2009 באומרו "לא נעודד לסביות והומוסקסואליות בצבא. זה טאבו בכוחות המזוינים שלנו. אני אפטר כל חייל שנחשד כהומוסקסואל או כלסבית בגמביה... אנחנו לא צריכים הומוסקסואלים בכוחות המזוינים שלנו". ג'אמה יעץ לראשי הצבא לפקח על הפעילויות של האנשים שלהם ולפעול נגד חיילות אשר "מתרגלות לסביאניזם".
ביוני 2008 שני גברים ספרדים שנטען כי הם הומוסקסואלים, פר ג'ואן בן 56 וחואן מונפסראט רוסה בן 54, נעצרו על ידי משטרת גמביה ועוכבו בתחנת המשטרה בשכונת קוטו בסרקונדה. על פי דיווחים, הזוג יצר קשר עם שני נהגי מוניות וביקש שהנהגים "ייקחו אותם למקום שבו יוכלו להיפגש עם הומוסקסואלים" ואמרו שהם מוכנים לשלם כל סכום שיתבקש. לאחר מכן הנהגים ביקשו מהזוג להמתין בטענה כי הם "הולכים לחפש עוד הומוסקסואלים". כשהם עזבו, הנהגים שינו את דעתם והחליטו לפנות לתחנת המשטרה בקוטו, שעצרה את הזוג. הגברים שוחררו לאחר מכן על פי הדיווחים לאחר התערבות של ממשלת ספרד.
בשיחתה עם שגריר ארצות הברית בגמביה, מזכירת המדינה של ארצות הברית הילרי קלינטון סיפרה על הפגישה שלה עם הנשיא ג'אמה ב-26 בפברואר 2010. מטעם משרד מחלקת המדינה של ארצות הברית נמסר כי "המזכירה הציעה לנשיא ג'אמה שתפיסתו על ידי משקיפים מבחוץ יכולה להיות מיוחסת במידה רבה לכמה מהערותיו היותר מבעיתות, כגון אלו הקשורות ל-"כריתת ראשים של הומוסקסואלים". הנשיא השיב באומרו להצהרה כי "כן, הערתי את ההערות האלה אבל האם באמת כרתתי למישהו את הראש? האם אי פעם עצרתי מישהו בגלל היותו הומוסקסואל? לא, אבל סנגל עצרה וכלאה מישהו בגלל שהוא הומוסקסואל והם מקבלים את תאגיד אתגר המיליונים.... יש הומוסקסואלים כאן בגמביה, אני יודע את זה. אבל הם חיים בסתר וזה בסדר מבחינתי, כל עוד הם מתעסקים אחד עם השני בפרטיות לא אכפת לנו. אבל אם אתם מדברים על להתחתן במדינה הזאת, זה לעולם לא יקרה. לעולם לא נקבל הומוסקסואלים".
בנאום שנשא הנשיא ג'מה בפני העצרת הכללית של האו"ם ב-27 בספטמבר 2013 הצהיר כי "הומוסקסואליות על כל צורותיה וביטויה, שאמנם מקודמות כזכות אדם על ידי מספר מעצמות, אף על פי שהיא רעה מאוד, אנטי-אנושית וגם אנטי-אללה". בשנת 2014 הוא כינה הומוסקסואלים כ-"שרצים" באומרו כי "אנו נילחם בשרצים האלה המכונים הומוסקסואלים או גייז באותו אופן בו אנו נלחמים נגד יתושים הגורמים למלריה, אם לא בצורה אגרסיבית יותר". הוא המשיך בגישתו ההומופובית בגלוי באומרו כי "מבחינתי להט"ב יכולים לעמוד באותה הגדרה כמו צרעת, זיבה, חיידקים ושחפת. כל אלה רק פוגעים בקיום האנושי". בשנת 2015 בניגוד לביקורות שליליות שהושמעו נגדו מצד מדינות מערביות בנושא, ג'מה הגביר את הרטוריקה ההומופובית שלו והצהיר במהלך נאומו מול קהל במהלך סיור חקלאי, "אם תעשו את זה בגמביה אני אחתוך לכם את הגרון - אם אתה גבר ורוצה להתחתן עם גבר אחר במדינה הזאת ואנחנו תופסים אותך, אף אחד לעולם לא ישים לב אליך שוב, ואף אדם לבן לא יוכל לעשות שום דבר בקשר לזה".
נשיא גמביה מאז 2017, אדאמה בארו, התייחס לזכויות להט"ב בתחילת כהונתו ואמר כי "הומוסקסואליות היא לא עניין בגמביה". פעילי זכויות להט"ב הביעו תקווה לאחר מכן שהדבר מעיד על שיפור בתנאים עבור אזרחי להט"ב גמבים בהשוואה למדיניות המשטר הרודני של הנשיא ג'מה לשעבר. עם זאת, לאחר נאום שנשא בארו בביקור במשרדי האיחוד האירופי בבריסל ב-2020, שהוביל לתגובות מבוהלות בגמביה בקרב פנאטים דתיים מאחר שנראה בעיני חלק מהבוחרים כ-"מפייס מדי" כלפי זכויות להט"ב, פקידי הנשיא דחו כל הצהרה לכך שהממשלה תפעל לקידום זכויות להט"ב בגמביה.
אילן טרואן
ביוגרפיה
טרואן נולד וגדל בארצות הברית בעיר בוסטון והתחנך במוסדות יהודיים וכלליים. סיים תואר ראשון בשנת 1963 באוניברסיטת ברנדייס ואת הדוקטורט קיבל מאוניברסיטת שיקגו. לימד באוניברסיטת מיזורי ובאוניברסיטת פרינסטון, לפני שעלה לארץ בשנת 1975 והצטרף לסגל המחלקה לתולדות עם ישראל באוניברסיטת בן-גוריון, שם עמד בראש קתדרת לופין להיסטוריה מודרנית. כמו כן כיהן כדִּקָאן הפקולטה למדעי הרוח והחברה. בין השנים 1983 ל־1987 עמד בראש מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות בשדה בוקר.
פרופ' טרואן הוא המייסד והמנהל הראשון של קרן עמיתי קרייטמן המעניקה מלגות לבעלי תואר דוקטור שסיימו את עבודת הדוקטורט שלהם בהצטיינות ומעוניינים לבצע השתלמות בתר-דוקטורית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, וכן העורך המייסד של כתב העת הרב תחומי Israel Studies העוסק בנושאי ההיסטוריה, החברה, הפוליטיקה והתרבות של מדינת ישראל. כתב העת נוסד בשנת 1996 והוא יוצא לאור על ידי מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות באוניברסיטת בן-גוריון ועל ידי מרכז שוסטרמן ללימודי ישראל באוניברסיטת ברנדייס בארצות הברית.
בשנת 2007 פרש לגמלאות מאוניברסית בן-גוריון וייסד את מרכז שוסטרמן לחקר ישראל באוניברסיטת ברנדייס בארצות הברית, שם החזיק בקתדרת סטרול ללימודי ישראל עד פרישתו בשנת 2017. בין פעילותיו בתקופה זו ניתן למנות את הקמת בית ספר ללימודי ישראל, תוכנית המכשירה אנשי אקדמיה מרחבי העולם ללמד על ישראל. בין השנים 2015–2017 כיהן כנשיא האגודה ללימודי ישראל.
פרופ' טרואן הוא גם חוקר-עמית במרכז ללימודי עברית ויהדות באוניברסיטת אוקספורד ובמרכז ירושלמי לענייני ציבור ומדינה.
נשוי לקרול (רחל), אב לשישה ילדים. מתגורר בעומר.
מספריו
אילן טרואן הוא המחבר והעורך של ספרים ומאמרים רבים בנושאי ההיסטוריה של החברה הישראלית ויהודי העולם. בין ספריו ניתן למנות את:
מיכל אפרת (בלשנית)
מיכל אורנן-אפרת (נולדה ב-3 ביוני 1956) היא בלשנית ישראלית, פרופסור מן המניין בחוג ללשון עברית באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
מיכל אורנן-אפרת נולדה בישראל, כאחת מתוך שלישיית בנות. קיבלה תואר ראשון בלשון עברית וחינוך ב-1979 ותואר שלישי ב-1984. עבודת הדוקטורט, שעליה קיבלה ציון מעולה, הייתה בנושא "טבלת שורש משקל - דרך המלך של תצורת המלה העברית". עיקר התמחותה היא השתיקה כאמצעי הבעה. היא עוסקת גם בחקר שקיפות והיבטים סמנטיים, מורפולוגיים, ופסיכו-לשוניים של חידושי מילים (תחדישים). כמו כן היא מתמחה בחקר הלשון בתחומים חוץ-בלשניים, למשל תחום סימני המסחר ותחום הלשון והבלשנות בפרקטיקה ובתאוריה הפסיכואנליטית.
חיים אישיים ומאבק משפטי
פרופ' מיכל אורנן-אפרת היא אלמנתו של הבלשן פרופ' עוזי אורנן שמת בנובמבר 2022, ולהם בן ובת.
בשנת 1989 פנתה אפרת למשרד הפנים והודיעה על שינוי שם משפחתה מ"אפרת" ל"אורנן-אפרת". להודעתה צורף מכתב לוואי שבו הסבירה כי היא מבקשת להיקרא בשם שבו רשום בנה. משרד הפנים הודיע לאפרת כי שינוי שמה נפסל משום שהוא עלול להטעות ולפגוע בתקנת הציבור. כעבור זמן, לאחר שאפרת ילדה בת, סירב משרד הפנים לרשום את הבת בשם המשפחה "אורנן-אפרת" ואף סירב לאפשר לבנה של אפרת להוסיף ולהיות רשום בשם משפחה זה. בתגובה פנו אפרת ואורנן אל בית המשפט, משרד הפנים חזר בו מעמדתו והבת נרשמה בשם "אורנן-אפרת". בעקבות זאת שבה אפרת וביקשה כי משרד הפנים ישקול את עמדתו מחדש בעניין שינוי שם משפחתה, אולם פנייתה המחודשת נדחתה אף היא. אפרת עתרה לבג"ץ, וב-29 במרץ 1993 בג"ץ קיבל את עתירתה וביטל את פסילת השינוי של משרד הפנים (בג"ץ 693/91 ד"ר מיכל אפרת נ' הממונה על מרשם האוכלוסין במשרד הפנים). בעקבות פסק דין זה תוקן חוק השמות, ונקבע בו במפורש כי השר אינו רשאי לפסול שם מן הטעם שהשם נבחר עקב קשר בין ידועים בציבור.
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
על כתביה:
ברנרד הרמן
ברנרד הרמן (באנגלית: Bernard Herrmann; 29 ביוני 1911 – 24 בדצמבר 1975) היה מלחין אמריקאי, הידוע במיוחד בשל המוזיקה שכתב ל-47 סרטים ולתסכיתי רדיו (בראשם "מלחמת העולמות" של אורסון ולס מ-1938). בנוסף למוזיקה עבור הסרט על פי "השטן ודניאל ובסטר" מ-1941 עליה זכה בפרס אוסקר, כתב הרמן מוזיקה לסרטיו של אלפרד היצ'קוק, "ורטיגו", "פסיכו", "מזימות בינלאומיות" ו"האיש שידע יותר מדי" ועוד. כמו כן כתב את המוזיקה לסרטים "האזרח קיין" (אורסון ולס), "פסגת הפחד" ("Cape Fear"), "נהג מונית" (מרטין סקורסזה), ל"ענוג הוא הלילה", ל"הערומים והמתים", לסדרת הטלוויזיה "אזור הדמדומים" ולסרטים, סדרות ומיזמים רבים אחרים.
שנים ראשונות
הרמן נולד בשם מקס הרמן בניו יורק למשפחה יהודית שמקורה ברוסיה. הוא למד הלחנה באוניברסיטת ניו יורק ובבית הספר ג'וליארד, שם ארגן תזמורת בשם "The New Chamber Orchestra of New York".