cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויז'ואל בייסיק
הכרזת קבועים
הכרזת קבועים נעשית באמצעות המילה השמורה Const, כאשר אפשר להקדים להגדרת הקבוע האם מדובר בקבוע פרטי או ציבורי. דוגמה:
הכרזת משתנים
בהכרזת משתנים בשפה זו, שלא כפי שנהוג בשפות כמו C ופסקל, מתבצע איפוס אוטומטי שלהם: מחרוזות לערך ריק, ומספרים ל-0. "התשלום" בזמן מעבד שכרוך בפעילות עיבוד נוספת מאחורי הקלעים, משתלם מבחינה תכנותית וזמן ניפוי קוד ומונע מראש באגים שנוצרים עקב אי אתחול של משתנים. מגבלה הקיימת בשפה היא אי האפשרות לבצע הכרזה והשמת ערך באותה שורה.
בנוסף לכל המשתנים המקובלים, כמו משתנים מספריים שלמים וממשיים בגדלים שונים, משתנה מחרוזת ומשתנה בוליאני, קיימים משתנים נוספים מטיפוסים מיוחדים:
צורת הכרזה של משתנה
משתני מחרוזת ניתן להגדיר בגודל קבוע באמצעות התו *,
הכרזה מקוצרת
ניתן להכריז על משתנים באמצעות כתיב מקוצר, באמצעות הצמדת סימן מיוחד בהגדרת משתנה, כאשר לכל סוג משתנה מוקצה תו מסוים. למחרוזת (String) - $, למספר שלם (Integer) - %, לשלם ארוך (LongInteger) - &, לנקודה צפה יחיד (Single) - !, לנקודה צפה כפול (Double) - #, למטבע (Currency) - @.
וריאנט
משתנה וריאנט מהווה tagged union (שיכול להיות מוגדר לכמה טיפוסי משתנים שונים) שיכול לייצג כל טיפוס נתונים (למשל, שלם, משתנה נקודה צפה - float, משתנה single או double, אובייקט וכדומה) מלבד מחרוזת באורך קבוע. ניתן להשתמש במשתנה וריאנט כאשר טיפוס המשתנה ידוע רק בזמן ריצה, כשטיפוס המשתנה צפוי להשתנות תוך כדי התוכנית, או כאשר יוצרים מתודה שמצריכה פרמטרים אופציונליים או מערך פרמטרים.
בשפת Visual Basic .NET טיפוס הווריאנט הוחלף בטיפוס "אובייקט". ישנן נקודות דמיון בקונספט בין וריאנט לאובייקט, אך גם הבדלים משמעותיים, ולא ניתן לבצע המרה ישירה בין טיפוסים אלו. כאשר נדרשת המרת טיפוסים, למשל בעת עבודה מול אובייקט Visual Basic 6 COM, המתודולוגיה המקובלת היא שימוש ב-marshaling.
ניתן להצהיר על משתנה וריאנט A בשתי צורות - מרומזת (implicit) ומפורשת (explicit):
המרה אוטומטית
ב-VB מתבצע בפעולות השמה המרה אוטומטית כאשר יש לדבר משמעות, כך למשל מספר מחרוזתי יהפוך למספר מסוג המשתנה אליו הושם, או אל סוג האופרטור שעליו נעשית פעולה. בדוגמה הערך שיתקבל ב-A יהיה 6, והפעולה תחשב לתקינה לגמרי.
גם במקרה של השמה מחרוזת למערך בתים, והשמת מערך בתים למחרוזת הדבר תקין, וייתן את התוצאות המתבקשות בכל השמה.
מיספור - Enum
רשימת ערכים ממוספרת נעשית באמצעות המילה השמורה Enum, הדבר כופה על משתנה או פרמטר בפונקציה להיות בערכים שנקבעו ומהווה עזרה במילוי הערך הנכון. אם קובעים ערכים הם ימוספרו בסדר עולה מהמספר 1.
בדוגמה ברגע שנבקש לבצע השמה למשתנה CityList1, נקבל רשימה נפתחת ובו הערכים שבEnum
הגדרת משתני משתמש
טיפוס משתנה מורכב, המכונה גם רשומה או מבנה, מוגדר בVB בצורה דומה לפסקל, באמצעות המילה השמורה Type, אך לא ניתן ליצור בו רשומה בעלת שדות דינמיים.
אוספים - Collections
טיפוס אוסף הוא טיפוס מיוחד בשפה שמפצה על חוסר האפשרות של שימוש במצביעים ובהקצאה דינמית בשפה זו. באמצעות טיפוס זה ניתן ליצור משתנים בזיכרון אף מסוג מורכב בצורה של רשימות מקושרות, כאשר הגישה לאיברי הרשימה היא סדרתית כמו במערך. לאוסף יש שיטות להוספת איבר, להסרתו, ולהעברת איבר ממקום למקום באוסף ותכונה המונה את מספר האיברים הקיימים בו. ניתן באותו משתנה-אוסף ליצור אוסף של פריטים מסוגים שונים של טיפוסים. טיפוס זה נותן פונקציונליות של הקצאה דינמית בצורה של מערך ונוח ביותר לשימוש. ניתן לעבור על איברי האוסף באמצעות לולאה מיוחדת For Each, שמתבצעת כמספר האיברים שבאוסף, כשכל מעבר היא יוצרת מצביע אל האיבר הנוכחי.
הגדרת שגרה
שגרה שהיא מקטע תכנותי שלא מחזיר ערך, מוגדרת בVB בצורה דומה לפונקציה עם כמה שינויים באופן הבא: השגרה מוגדרת בעזרת מילת המפתח Sub, שם השגרה, שמות פרמטרים שהיא מקבלת וטיפוסם. כמו בפונקציה, ניתן כקידומת בשגרה לקבוע האם תהיה ציבורית או פרטית. השגרה תסתיים במילה השמורה End Sub.
מודול
מודול (Modules) הוא האזור הכללי בו ניתן לבצע הגדרות כלליות, הכרזות קבועים ומשתנים גלובליים וכתיבת פונקציות ושגרות כלליות. נתונים באזור זה שיהיו מוגדרים כפומביים, יהיו חשופים לכל המודולים האחרים שבפרויקט. באזור זה ניתן לכתוב את השגרה MAIN ולהורות שהיא תהיה השגרה שתתבצע לראשונה בהרצת הפרויקט. בניגוד לשפת פסקל שקטעים תכנותיים יכולים להיות בגוף התוכנית, קטעים תכנותיים בVB יכולים להיות רק בתוך מקטעים של פונקציות או שגרות.
תכנות מונחה עצמים - מודול מחלקה
כל מחלקה חייבת להיות בקובץ נפרד. לא ניתן ליצור מחלקות מקוננות. ב-VB מובנה אשף חזותי לבניית מחלקות בשם Class Builder, שבו אפשר לקבוע ולנהל את תצורת המחלקות שבפרויקט: שמות המאפיינים, השיטות והאירועים והפרמטרים שלהם.
עבודה בקבצים
לVB ישנה יכולת לעבוד עם קבצים באופנים שונים. כדי לעבוד עם קובץ יש לפתוח אותו בערוץ מסוים באמצעות הפקודה Open, ניתן לקרוא מתוכו למשתנה באמצעות פקודת Input ולכתוב לתוכו באמצעות פקודת Print, ולבסוף יש לסגור אותו באמצעות פקודת Close. הדוגמה הבאה מדגימה כיצד ניתן לקרוא קובץ טקסט לתוך משתנה מחרוזת.
בסיסי נתונים
ל- VB ישנם כמה רכיבים ועזרים שנועדו לספק פונקציונליות שונה ומגוונת בעבודה עם בסיסי נתונים, בכל השלבים: היצירה, העדכון וההדפסה.
Data Environment
רכיב ActiveX Designer "סביבת נתונים" נועד לסייע למתכנת בעבודה עם בסיסי נתונים ולספק רכיב תקשורת חזותי שייצג קשרים עם בסיסי נתונים שונים. הרכיב מספק אפשרות לתקשורת מרובה בו זמנית עם מסדים מסוגים שונים. קשר עם טבלאות, שגרות מאוחסנות ועוד. ישנה אפשרות לתקשר עם הרכיב בטפסים השונים של הפרויקט, ולקבל את הנתונים שהוא מספק אל פקדים בטופס.
Data Report
רכיב זה אף הוא אובייקט Active X המשולב בסביבת VB, הנועד לעזור ביצירת דוחות. באמצעותו ניתן לפצל את הנתונים לאזורים שונים (כמו כותרת דוח, כותרת עמוד, מקטע פירוט), לקבץ אותם לפי ערכים. לרכיב זה בדומה לטופס פקדים שונים המאפשרים תצוגה של נתונים. שדות מוגדרים מראש, שדות מבוססות פונקציות לחישובי דוח, יכולות גרפיות, הצגה מוקדמת והדפסה. מחולל דוחות נוסף שבאמצעותו ניתן לייצר דוחות הוא Crystal Reports שאף הוא מצורף לחבילת הפיתוח של VB.
פקדי בסיסי נתונים
בVB ישנם פקדי נתונים מסוגים שונים כמו DAO ו ADO המאפשרים תקשורת עם בסיסי נתונים בשיטות שונות. ניתן גם לתקשר ישירות בקוד ללא פקדים עם בסיסי הנתונים באמצעות אובייקטי גישה לנתונים בסוגים השונים. ישנם פקדים נוספים לתצוגת נתוני המסדים, שמאפשרים תצוגת נתונים באופנים שונים: רשומה בודדת, גיליון נתונים (רשת DataGrid), רשומות בקשר אב ובנים, רשת היררכית ותרשים. כאשר לפקדי התצוגה ישנה יכולת לתקשר עם פקדי הנתונים, באמצעות איגוד נתונים עם תוכני הרשומות של טבלאות המסדים.
תתי גרסאות
ישנן שתי תתי גרסאות נפוצות לVisual Basic:
מגבלות השפה
מגבלות השפה נוגעים לכמה תחומים עיקריים:
מגבלות ביכולתה ליישם אובייקטים
בשפה זו התמיכה בתכנות מונחה עצמים חלשה וחלקית. מבין שלושת מאפייני תכנות מונחה עצמים יש בשפה תמיכה רק בכימוס: ניתן ליצור אובייקט עם מאפיינים שיטות ואירועים. אבל לא ניתן להוריש אותו לאובייקט אחר. וממילא לא ניתן לעשות פולימורפיזם.
מגבלות בתחביר השפה
שפת ה-VB חסרה גמישות תחבירית הקיימת בשפות תכנות רבות ומבחינה זו היא שפה מסורבלת. דוגמאות לכך הן אי האפשרות להכריז משתנה ולאתחלו באותה שורה, אי האפשרות לאתחל מערך בעת ההגדרה, אי האפשרות להגדיר משתנה לוקלי בתוך לולאת For, אי האפשרות לתחם הערה בין שני סימנים (בכל שורה יש להגדיר את ההערה מחדש), חיסרון של אופרטורים בצירוף שווה לביצוע פעולות על המשתנה עצמו, מבלי לכפול אותו בפקודת ההשמה. צורך בשימוש בתו מיוחד כדי ליצור המשכיות בין פקודות בשורות נפרדות, השמה לפונקציה באמצעות שם הפונקציה ולא פקודת Return שסרבלה את שינוי שם הפונקציה ועוד.
פונקציונליות
שפה זו חסרה את היכולות לכתוב שירותי חלונות. היא גם חסרה את היכולות לכתיבה של תהליכונים מבלי לעשות שימוש ב-Windows API, וחסרה את האפשרות לעשות שימושים במצביעים. מלבד זאת נצרכה לעשות שימוש ב-Windows API לצורך דברים רבים, חלקם טריוויאליים. לטיפוסי Variant הייתה תקורה גבוהה בנפח הזיכרון, לעומת שפות בעלות טיפוסיות חזקה. בהרבה תחומים תכנותיים כמו תקשורת ווידאו חסרה ל-VB תשתית ראויה בשפה עצמה, והיא מושלמת באמצעות פקדי ActiveX שנכתבים לרוב בשפת C++. גם לא ניתן לכתוב בשפה זו מערכות תשתיתיות כמו מערכות הפעלה וכדומה.
איטיות בזמן ריצה
מהירות הריצה של שפה זו איטית יחסית לשפות כמו C, C++ ופסקל. בפעילות חישוביות כמו חיפושים ומיונים ניכרת האיטיות שלה. ולכן היא לא מתאימה לכתיבה של עיבודים כבדים כמו עיבודי וידאו.
חלק ניכר ממגבלות שפה זו תוקנו ב-VB.NET. כיום מיקרוסופט איננה תומכת כבר בסביבת פיתוח זו, אף שלא מעט מתכנתים של שפה זו ממשיכים לתכנת בה ולא מהגרים לסביבת הדוט נט.
פונקציה שמחזירה את המספר הגדול מבין שניים
פונקציה זו ששמה MaxOf, מקבלת שני מספרים ומחזירה את הגדול ביותר. ניתן לראות בפונקציה זו את המבנה הטיפוסי של VB, שבו כל מבנה מסתיים, בEND, דבר המקל על קריאותה של התוכנה, לעומת שפות הC למיניהן אפשר לקבל בסיום קוד רצף של סוגריים מסולסלים, שקשה לדעת איזו שייכת לאיזו פקודה.
Visual Basic .NET
גרסה זו של ויז'ואל בייסיק שהוכרזה לראשונה בפברואר 2002, (ב-2003, סוף 2005, וסוף 2007) עברה מקצה שיפורים נרחב לכיוונם של השפות העיליות. אם בגרסה 6 הוסיפו אובייקטים, יכולת הידור, יצירת אובייקטי Active X וקובצי DLL, בגרסה זו שהיא מערכת חדשה מומשה פרדיגמת תכנות מונחה עצמים במלואה, עם אפשרות של ירושה, פולימורפיזם וממשקים וכן תכנות פונקציונלי. כמו כן, הוספו יכולות לשפה כמו תמיכה בתכנות מקבילי וריבוי משימות, טיפול בקטע קריטי, תחשיב למדא, LINQ ועוד. התחביר שונה והוגמש כך שיהיה תואם יותר לתפיסות המקובלות. נוספו אובייקטים וספריות רבות שמקלות על עבודת התכנות. השפה החדשה מתבססת על סביבת NET Framework. של מיקרוסופט, שהוסיפה יכולות נרחבות שכלל לא היו קיימות בגרסאות הקודמות, כמו כתיבת ישומי ושירותי רשת וטפסי Web, וחיזוק העבודה עם בסיסי נתונים באמצעות ה-ADO.NET. התוכנה הפכה להיות רב פלטפורמית, ואפשר לפתח בה יישומים להתקנים ניידים, לשולחן העבודה (desktop) וישומי אינטרנט. הוספה לה יכולת תקשורת עם שפות תכנות אחרות הכלולות בדוט נט, באופן שמאפשר מיחזור קוד משפה לשפה, ללא צורך של כתיבה מחדש. שינוי התחביר של ה-VB והכללתה בסביבת הדוט נט, הפך את התכנות בה ליותר מסובך, וחייב המרה של הגרסאות הקודמות, דבר שעורר תרעומת אצל חלק ממתכנתי ה-VB, עם זאת השינויים הרבים שהיא עברה, הפכו אותה למעשה משפת נישה שמיועדת לממשקים ובסיסי נתונים, למעמד של שפה מובילה בפלטפורמת NET Framework, בעלת מעמד דומה לשפת C#.
תאו ואן גוך (סוחר אמנות)
תאודורוס ואן גוך (Theodorus van Gogh; 1 במאי 1857 – 25 בינואר 1891) היה סוחר אמנות הולנדי. הוא היה אחיו הצעיר של הצייר וינסנט ואן גוך, ונודע בשל התמיכה הכספית והרגשית שהעניק לו. בנוסף היה דמות משפיעה בהבאת אמנות הולנדית וצרפתית בת תקופתו לידיעת הציבור הרחב.
ביוגרפיה
ואן גוך נולד בכפר חרוט-זונדרט (Groot-Zundert) שבמחוז צפון בראבנט בהולנד. הוא היה צעיר בארבע שנים מאחיו וינסנט. כשהיה כבן 16 החל לעבוד בסניף בריסל של חברת המסחר באמנות Goupil & Cie. בהמשך עבד בסניפי החברה בלונדון ובהאג ומ-1884 בסניף הראשי בפריז.
בפריז הכיר את אנדריס בונחר (Andries Bonger) וב-1889 נשא לאשה את אחותו יוהנה. ב-1890 נולד בנם וינסנט וילם. באותה שנה מת אחיו וינסנט לאחר ששלח יד בנפשו.
תאו ואן גוך סבל ממחלה זיהומית ניוונית של מערכת העצבים המרכזית (Dementia paralytica). לאחר מות אחיו הידרדרה בריאותו במהירות. הוא התאשפז בבית חולים פסיכיאטרי בדן דולדר שליד העיר אוטרכט בהולנד באמצע נובמבר 1890. הוא מת שם שישה חודשים לאחר מות אחיו, בגיל 33.
תאו ואן גוך נקבר באוטרכט. ב-1914, על פי בקשת אלמנתו יוהנה, הועברה גופתו לקבורה בצד קבר אחיו בעיירה אובר סור אואז שבצרפת.
הבמאי תאו ואן גוך היה נינו של תאו. ואן גוך נרצח בהולנד בשנת 2004 בעקבות ביקורת שפרסם על האסלאם במסגרת עבודתו.
יחסיו עם אחיו
במהלך תקופה בת כשנתיים (1886-1888) גרו האחים יחד במונמארטר שבפריז. בתקופה זו התוודע וינסנט בזכות אחיו אל הציירים פול גוגן, פול סזאן, אנרי טולוז לוטראק, אנרי רוסו, קאמי פיסארו וז'ורז' סרה. הייתה לתאו יד בהחלטת וינסנט ופול גוגן לעבור לגור בעיר ארל ב-1888. תאו סייע כספית לא רק לוינסנט אלא גם למעברו של גוגן מברטאן לארל. עזרתו של תאו סייעה לקיומו של שיתוף הפעולה האמנותי בין שני הציירים.
מכתבי וינסנט ותאו
התקשורת בין שני האחים לא הייתה קלה. הם החליפו מכתבים (המוקדם שבהם ב-1872, וביתר שאת מ-1881), כאשר תאו היה הכותב העיקרי. וינסנט לא הקפיד לשמור את מכתבי אחיו (שרדו רק 39 מהם, ורובם מהשנים 1888-1890), אך תאו שמר כל אחד מהם - 651 בסך הכל. על כן שרדו בעיקר תשובותיו של וינסנט לאחיו. מכתביו של תאו לווינסנט היו מלאים בדברי שבח ועידוד. וינסנט שלח לאחיו טיוטות של רעיונות לציור וכן דיווחים על חוויותיו בחיי היומיום, שתאו נהנה לקבל. במכתבים כלולים גם ויכוחים מרים בין האחים.
מכתביו של וינסנט לתאו, שנכתבו החל בשנת 1874, הם אחד המקורות העיקריים לתולדות חיו, שכן הם הכילו לא רק תיאורים של ימיו - כמעין יומן - אלא גם תיאורים של מחשבותיו ותחושותיו. מעט ידוע על התקופה שבה גרו האחים יחד במונמארטר, שכן אז הם מיעטו להתכתב.
לאחר מות שני האחים החליטה יוהנה ואן גוך לפרסם את ההתכתבות ביניהם ובעיקר בזכותה היא מוכרת כיום לציבור הרחב. היא הקדישה שנים רבות להכנתה לפרסום, שנעשה לראשונה ב-1914. ההתכתבות תופסת את עיקרו של הספר מכתבי וינסנט ואן גוך ובו כ-820 מכתבים ששלח הצייר בימי חייו וכשמונים שקיבל.
היחסים בין האחים היו נושא עיקרי בשני סרטי קולנוע - תאווה לחיים בבימויו של וינסנט מינלי ווינסנט ותאו בבימויו של רוברט אלטמן.
קאסטרו פרטוריו
קאסטרו פרטוריו (באיטלקית: Castro Pretorio) הוא שמו של הרובע השמונה עשר מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
הרובע ממוקם באתר בו היה ממוקם מחנה המשמר הפרטוריאני, ונקרא על שמו (בלטינית: Castrum Praetorium). שטח הרובע הפך לחלק מהעיר רומא, כאשר, בעת בניית חומת אורליאנוס נעשה שימוש בחומת מחנה המשמר הפרטורי כחלק מחומת העיר החדשה.
ברובע נמצאים כיום הפיאצה דלה רפובליקה (כיכר הרפובליקה), שער פיה (שריד של חומת אורליאנוס) וכן הכנסיות: סן ברנרדו אלה טרמה, סנטה מריה דגלי אנג'לי וסקרה קורה די ג'סו.
מגפת הקורונה באסיה
התפרצות נגיף הקורונה באסיה החלה ככל הנראה בדצמבר 2019, כאשר בעלי חיים הנשאו את הווירוס הדביקו אזרחים בשוק בעיר ווהאן שבסין, השוק נסגר חודש לאחר התקרית. לאחר תקרית זו, אזרחים נוספים במדינה נדבקו והוירוס אף התפשט לאזורים רבים בעולם כגון אירופה, אפריקה ואמריקה.
לא כולל רוסיה (שהיא מדינה טרנס-יבשתית), המדינות באסיה עם כמות החולים הגבוהה ביותר הם הודו, טורקיה, איראן ואינדונזיה.
המדינות שבהן הנגיף הגיע ראשון, בהוטן, מונגוליה, סינגפור, טאייואן ווייטנאם הן באופן מפתיע במצב יחסית טוב למדינות אחרות באסיה.
אפגניסטן
ב-24 בפברואר אישרה אפגניסטן את החולה הראשון, גבר בן 35 שהגיע מהראת שנמצא כחיובי לקורונה. ב-7 במרץ אושרו שלושה מקרים חדשים במחוז הראת. ב-10 במרץ, המקרה הראשון שדווח עליו מחוץ לעיר הראת, היה במחוז סמנאן, וסך הכל היו בו חמישה מקרים.
ארמניה
ארמניה גילתה את החולה הראשון במדינתה ב-29 בפברואר/תחילת 1 במרץ כאשר אזרח ארמניה בן 29 חזר מאיראן והתגלה כחיובי לקורונה. אשתו גם נבחנה לקורונה והתגלתה כשלילית. ראש הממשלה ניקול פשימיאן קבע כי הוא "כרגע במצב טוב" וכ-30 אנשים שהיו במגע איתו נכנסו לסגר.
אזרבייג'ן
באזרבייג'ן, התגלה האזרח הראשון שחלה מקורונה, שחזר מרוסיה דרך איראן.
בחריין
החולה הראשון במדינה התגלה ב-21 בפברואר, שנהג באוטובוס לימודים לאחר שחזר מטיול באיראן. נכון ל-10 באפריל, בחריין שוברת שיאים של 1200 חולים מאומתים ביום, מה שהיא לא ראתה מאז תחילת המגפה.
ממלכת נג'ד וחג'אז
ממלכת נג'ד וחג'אז (בערבית: مملكة الحجاز ونجد) היא ממלכה בשליטת אבן סעוד שכללה שתי ישויות מדיניות סולטנות נג'ד וממלכת חג'אז שנכבשה מידי השושלת ההאשמית ב-1925. רשמית היא הוכרזה תחת השם הזה ב-8 בינואר 1926 ואוחדה סופית לערב הסעודית ב-23 בספטמבר 1932.
היסטוריה
אבן סעוד כבש בסיוע צבאי של שבט מוטייר את ממלכת חג'אז בסוף דצמבר 1925, והומלך כסולטן של נג'ד במסגד אל-חראם במכה כמלך חג'אז ב-8 בינואר 1926. אבן סעוד העלה את ממלכתו הראשונה, סולטנות נג'ד לממלכה ב-29 בינואר 1927. ב-20 במאי אותה השנה שליטתו על השטחים הוכרה על ידי בריטניה.
ב-1928 התרחש בממלכה מרד האח'ואן, בו אנשי תנועת אל-אח'ואן, ששימשו כצבא לאבן סעוד, פנו נגדו לאחר שהוא פסק במדינות ההתרחבות הטריטוריאלית של הממלכה ולא ביקש להמשיך ולכבוש את שטח החסות הבריטיים בכווית, עיראק וירדן. הקרב המשמעותי בין הצדדים היה קרב סבילה ב-11 בספטמבר 1929, שבו הובסו כוחות אל-אח'ואן.
אבן סעוד ניהל את שתי הטריטוריות בנפרד עד שב-23 בספטמבר 1932 הוא איחד את הדומיניונים אל-חסאא, קטיף, נג'ד וחג'אז ל"ערב הסעודית".
לאבן סעוד היו שני משנים: פייסל, שכיהן כמשנה למלך חג'אז, וסעוד כמשנה למלך נג'ד.
יחסי חוץ
ברית המועצות הכירה בממלכה ב-1926 והקימה צירות בג'דה שם גם היו נציגויותיהן של בריטניה, טורקיה, פרס והולנד. ארצות הברית הכירה בממלכה ב-1931.
ממלכת חג'אז שתחת מלכות אבן סעוד פרשה מחבר הלאומים.
דני רוטשילד
דני רוטשילד (נולד ב-1946) הוא אלוף בצה"ל בדימוס ואיש ציבור המכהן כיו"ר חבר הנאמנים של מכללת אפקה וכחבר הוועדה המייעצת לבנק ישראל.
ביוגרפיה
רוטשילד נולד בראשון לציון. בשנת 1964 התגייס לצה"ל ועבר לשרת בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס חובשים. בהמשך עבר קורס קצינים ושירת כקצין מודיעין ביחידות שונות, ביניהן קמ"ן חטיבת גולני, חטיבה 217 במלחמת יום הכיפורים וקמ"ן פיקוד המרכז. בהמשך דרכו שימש כעוזר הרמטכ"ל משה לוי ומפקד יחידת הקישור ללבנון. בתפקידו הבא שימש ראש חטיבת המחקר, בין היתר במלחמת המפרץ. ב-1991 מונה למתאם פעולות הממשלה בשטחים ובמסגרת זו עמד בראש הצוות הישראלי למשא ומתן עם הרשות הפלסטינית לקראת הסכם אוסלו. היה מעורב גם בהסכם השלום עם ירדן. דני רוטשילד פרש מצה"ל ב-1995 ופנה לעסקים פרטיים.
בין השאר שימש כיו"ר המועצה לשלום ולביטחון; ראש המכון למדיניות ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה; חבר חבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים; חבר המועצה הציבורית של ארגון אמון הציבור וחבר דירקטוריון בנק כללי. ב-2006 מונה למועצה המייעצת של בנק ישראל.
ב-2005, כחלק מהוויכוח הציבורי על תוכנית ההתנתקות, החתים מאות קציני מילואים על גילוי דעת, בו נאמר בין השאר: "ההתנתקות תאפשר את יכולת הפעולה של כוח הביטחון ותעניק לה לגיטימיות. היא תגרום לשינוי אסטרטגי מדיני ותפתח סיכוי להסדר, ההתנתקות חשובה לביטחון הלאומי."
רוטשילד מתגורר, נכון לשנת 2009, בהר אדר.
טרנספורמציה (גנטיקה)
טרנספורמציה היא העברת חומר תורשתי מחיידק אחד לאחר, ללא מגע ביניהם. במסגרת התהליך ה-DNA יוצא לסביבה, וממנה נכנס אל חיידק אחר. על מנת שחיידק יקלוט מקטע גנום בטרנספורמציה, עליו להיות במצב של "כשירות" (קומפטנטיות), כשירות זו מותנה בצפיפות החיידקים ובריכוז "פורמוני כשירות" המיוצרים על ידי חיידקים אחרים במצע הגידול.
היסטוריה
התופעה שבה תא יכול לשנות את תכונותיו נצפתה לראשונה על ידי פרדריק גריפית' ב-1928. גריפית' חיפש דרך לייצר חיסון לדלקת ריאות, ומצא כי כאשר חושפים חיידקים מסוג Streptococcus pneumoniae שאינם וירולנטיים לחיידקים Streptococcus pneumoniae שהומתו בחימום, הם מקבלים את תכונת הווירולנטיות. באותה העת לא ניתן היה להראות מהו אופי הגורם המעביר את התכונה הנשלטת. ב-1944 הראו אוסוולד אוורי, קולין מקלאוד ומקלין מקארתי (ניסוי איוורי-מקלאוד-מקארתי) כי הגורם המועבר הוא גן (DNA) וכינו את התהליך טרנספורמציה.
שימושים
בביולוגיה מולקולרית נעשה שימוש נרחב בטרנספורמציה (התמרת תאים) שנחשבת להליך מעבדתי פשוט. טרנספורמציה משמשת ככלי מחקר חשוב להבנת תפקידם של גנים ודרכי פעולתם. על מנת להשרות "כשירות" בחיידקים כך שיוכלו לקלוט את מקטע הDNA, במעבדה גורמים לממברנת התא להיעשות חדירה ל-DNA באמצעות חימום (heat shock) ושימוש בשדה חשמלי (אלקטרופורציה), כמו גם שימוש ביונים דו-ערכיים ( כגון יון סידן) על מנת לגרום לתנועה של ה-DNA הטעון במטען שלילי.
בית האדס
בית האדס הוא רומן פנטזיה המבוסס על המיתולוגיה היוונית. הספר הוא הרביעי בסדרת גיבורי האולימפוס, שכתב ריק ריירדן. בספר, מנסים אלים למחצה לעצור את האלה גאיה מלהשתלט על האולימפוס. הספר יצא לאור ב-2014, קיבל ביקורות חיוביות, והיה רב מכר לנוער.
עלילה
הספר מסופר בכמה מסלולים שונים: המסלול של פרסי ואנבת' בטרטרוס לאחר שנפלו במהלך מאורעות הספר הקודם אות אתנה, והמסלול של האחרים לאפירוס שביוון כדי לסגור את שערי המוות ולשחרר את פרסי ואנבת'. בטרטרוס אנבת' ופרסי פוגשים את בוב הטיטאן, ונעזרים בו בשביל לחצות את טרטרוס ולשרוד את המפלצות הרבות שהם פוגשים. הם פוגשים גם את דמסן, שהוא ענק שוחר שלום, שהוגלה לטרטרוס עקב סירובו להצטרף למלחמות הגיגאנטים נגד אלי האולימפוס. במהלך המסע הם נרדפים על ידי הענקים המובסים, ופוגשים אלים שונים: ניקס אלת הלילה, אכליס אלת האומללות ואחרים. הם מוצאים דרך לתקשר עם מחנה החצויים ולהעביר אליהם מכתב. במכתב אנבת' מבקשת מריינה לקחת את אתנה פרתנוס למחנה החצויים כדי להשלים בין המחנות. בסוף המסע, כשהם מנסים להגיע אל שערי המוות, בוב ודמסן מקריבים את עצמם בקרב נגד התגלמותו של טרטרוס כדי שפרסי ואנבת' יוכלו לצאת חזרה לעולם. למעלה ארגו שתיים נוסעת במסלול עקיף שהציעה הקטה, מכיוון שהמסלול הישיר היה מותם מובטח. במהלך הספר, הדמויות הראשיות מתפתחות ומקבלות יכולות חדשות: הייזל בת פלוטו לומדת את דרכי הקסם מהקטה, ונעזרת ביכולות החדשות שלה כדי לעבור מכשולים. פרנק בן מארס מקבל את ברכתו של מארס, ליאו בן הפייסטוס נזרק לאי המבודד אוגיגיה ופוגש את קליפסו.
ארגו שתיים עוברת במדינות שונות ברחבי אירופה, ונלחמים במפלצות ובאלים, כמו סקיירון (סיירון), שודד הדרכים בן פוסידון, וקופידון. בסוף הם מגיעים לבית האדס שבאפירוס. שם מזמנים פרנק וניקו לגיון של רוחות שיעזור להם להביס את הצבאות התוקפים אותם. ג'ייסון מעביר לפרנק את תואר הפראיטור וכך פרנק יכול לפקד על הלגיון. הם פוגשים את פרסי ואנבת', סוגרים את שערי המוות, נלחמים במכשפה פסיפאה, שניסתה להחזיר את המבוך של דיידלוס (דדלוס). בסיוע קסמים גורמת לה הייזל ליפול במלכודת של עצמה, וכך הם מביסים את הענק קליטיוס. בדרכם לשערי המוות כל אחד מהשבעה לומד משהו על עצמו, ומתגבר על חששותיו. לבסוף, הם פוגשים את ריינה, והיא, ניקו והמאמן הדג' לוקחים את אתנה פרתנוס חזרה למחנה כדי לנסות להשכין שלום, בעוד שהשבעה פונים לאתונה.
חינוך מעורב מגדרית
חינוך מעורב מגדרית מקובל במערכות חינוך רבות. העירוב מאפשר פעילויות משותפות בכיתות ובתחומי בית הספר. גישה זו התפתחה החל מאמצע המאה העשרים. הגישה ההפוכה היא חינוך נפרד מגדרית. לכל אחת מהגישות החינוכיות הללו יש יתרונות וחסרונות.
המוסד החינוכי הוותיק ביותר לחינוך מעורב הוא בית הספר Dollar Academy בסקוטלנד, שמערב בנים ובנות מאז שנוסד בשנת 1818. בית הספר פעיל עד ימינו, ולומדים בו כ-1,250 תלמידים.
במוסדות רבים להשכלה גבוהה הייתה נהוגה הפרדה מגדרית, אך עד סוף המאה העשרים רובם הגדול הפכו למעורבים. המוסד להשכלה גבוהה ששילב לראשונה בנים ובנות היה אוברלין קולג' באוהיו, ארצות הברית. הוא נפתח ב-3 בדצמבר 1833, עם 44 סטודנטים, מהם 29 גברים ו-15 נשים.
כיום הנורמה היא שבנים ובנות לומדים יחדיו, אם כי עדיין השיעורים במקצועות מסוימים נפרדים, בעיקר כאלה שבהם קיימים הבדלים מגדריים בולטים בהישגים הלימודיים או בתחומי העניין, למשל ספורט וחינוך מיני.
עם זאת, נראה כי השאיפה ליצור שוויון הזדמנויות לשני המינים באמצעות חינוך מעורב לא הושגה. בחירת המקצועות של בנים ובנות לאחר סיום הלימודים עדיין משקפת את התפקידים המגדריים המסורתיים בחברה.
היסטוריה
בתרבויות המוקדמות מעמד האישה היה נמוך מאוד, במשך דורות רבים. בסין העתיקה וביוון העתיקה רק גברים זכו לחינוך. ברומא העתיקה רק חלק מהנשים זכו ללמוד, אך במסגרת לימודית נפרדת מהגברים. מגמה זו נמשכה בבתי ספר נוצריים באירופה בעת העתיקה ובימי הביניים, בהם נשמרה ההפרדה המגדרית.
נושא החינוך קיבל חשיבות עליונה בעקבות ועידת טרנטו, במאה ה-16, בה הוחלט ללמד ילדים לקרוא את כתבי הקודש. החלטה זו הביאה לפתיחת בתי ספר פרטיים רבים בצפון אנגליה, סקוטלנד וניו אינגלנד, בהם הלימודים היו מעורבים. גם במושבות הקווייקרים באנגליה ובארצות הברית היו נהוגים לימודי דת מעורבים לילדים.
לאחר המהפכה האמריקאית נפתחו בתי ספר יסודיים רבים, וברובם היה חינוך מעורב. בתי הספר התיכוניים עברו בהדרגה גם הם לחינוך מעורב, אם כי במוסדות להשכלה גבוהה עדיין היו מקובלים לימודים נפרדים. בשנת 1900 רוב בתי הספר התיכוניים הציבוריים בארצות הברית שילבו בנים ובנות. באותה תקופה העדר ההפרדה הפך לנורמה שאומצה במדינות רבות בעולם, בהן בריטניה, גרמניה, אוסטרליה וברית המועצות.
ברפובליקה הסינית עבר חוק בשנת 1919 שאיפשר קליטת נשים לכל המוסדות להשכלה גבוהה. אחת הסטודנטיות הראשונות שנקלטו הייתה הפיזיקאית טשין-שיונג וו.
הסורבון בפריז החל לקלוט נשים כבר בשנת 1860. עירוב הבנים והבנות במוסדות החינוך הפך לחוק מחייב בצרפת בשנת 1957 לבתי ספר יסודיים, וב-1975 לכל האוניברסיטאות.
באנגליה היה נהוג חינוך נפרד במשך שנים רבות, אם כי בסקוטלנד ובוויילס היה נהוג חינוך מעורב. במהלך המאה ה-20 הפך החינוך המעורב לנורמה במערכת החינוך הבריטית, ומספר בתי הספר היסודיים הנפרדים ירד מ-2,500 בשנת 1966 ל-400 בשנת 2006 ול-200 כיום. תהליך דומה קרה גם במוסדות להשכלה גבוהה. כיום נותר רק מספר קטן של מכללות לבנים או לבנות בלבד, בהן איטון קולג' ובית הספר הארו, שנחשבים ליוקרתיים.
במאה ה-19
ההשכלה התיכונית והגבוהה יועדה לבנים בלבד. בנות נשלחו לבית ספר לבנות, בו למדו בעיקר מלאכת יד, כלכלת בית ולימודי דת. לעיתים לימדו בנות נושאים במדעי הטבע, מתמטיקה ולטינית, אבל לרוב מקצועות אלו נחשבו קשים מדי עבור בנות. בנוסף, הייתה דעה נפוצה לפיה נשים שלומדות יותר מדי עלולות ללקות בעקרות, וחשיבה מדעית עלולה לפגוע בתפקוד האישה כרעייה ואם. בגלל סיבות אלו, נשים שהשלימו את לימודי התיכון לא שקלו כלל לימודי השכלה גבוהה.
במאה ה-20
לקראת סוף המאה ה-19 החלה התנועה הפמיניסטית להיות פופולרית, וקמו ארגוני נשים שביקשו לשלב בנות במוסדות להשכלה גבוהה. בתחילת המאה העשרים חלק מבתי הספר התיכוניים לבנים החלו לקלוט גם בנות. התהליך הואט בתקופת מלחמת העולם הראשונה והשנייה, אך התחדש ביתר שאת בשנת 1945. בשנת 1948 נחקק חוק עירוני בברלין המחייב חינוך מעורב במוסדות החינוך, פרט למספר מקרים חריגים, כגון שיעורי ספורט. כיתות מעורבות הפכו לנורמה בשנות החמישים במערב ברלין, המבורג, ברמן והסן, ואחריהן בשאר אזורי גרמניה. האזורים השמרנים ביותר החלו לשלב בנים ובנות בחינוך מעט מאוחר יותר: באדן-וירטמברג החלה את חוק החינוך המעורב בשנת 1966, ובאוסטריה נחקק חוק דומה בשנת 1975.
השפעות חינוך מעורב
במשך שנים התלבטו אנשי חינוך וחוקרים בנוגע ליתרונות והחסרונות של חינוך מעורב. הסיבה העיקרית שבגינה הפכו רוב בתי הספר למעורבים היא התפיסה לפיה מערכת חינוך מעורבת מאפשרת לגברים ונשים להיות מוכנים יותר למצבים בהם יהיו לאחר סיום הלימודים, כמו מקומות עבודה או לימודים באוניברסיטה, ומהווה יתרון חברתי.
מספר מחקרים שנעשו בתחילת שנות האלפיים מצאו יתרון קל לחינוך חד-מגדרי. על פי מחקר משנת 2006, לתלמידים אלו יש התנהגות טובה יותר, הישגים לימודיים גבוהים יותר, שאיפות לקריירה (בוגרות בתי ספר לבנות נטו להחליט לעיתים קרובות יותר להמשיך בלימודים בתחומים שנשלטו על ידי גברים) ופער של כ-15% ברמת ההכנסה בשלב התעסוקה. עם זאת, התוצאות לא היו אחידות. מחקר נוסף שנעשה בשנת 2007 (פורסם בשנת 2009) בדק אצל 260 תלמידים ממערכות חינוך שונות את הנטייה לקחת סיכון במספר משחקים. על פי עורכי המחקר, קיים קשר בין לקיחת סיכונים לבין תפקידים בכירים בתעסוקה והכנסה גבוהה. המחקר מצא כי בנות שלמדו בחינוך מופרד נטו יותר לקחת סיכונים מבנות בחינוך מעורב, אך לא מצא הבדלים משמעותיים בין קבוצות הבנים.
מחקר מ-2014 סקר מחקרים רבים שבחנו חינוך נפרד מול חינוך מעורב. המחקר בדק את ההישגים הלימודיים ואת ההשפעות החברתיות בתקופת הלימודים ואחריה. מסקנת המחקר היא שאין יתרון משמעותי לשיטה זו או אחרת. המחקר מספק נתונים על מספר בתי הספר וכמות התלמידים באוסטרליה ובבריטניה, ומזהה מגמה ברורה לכיוון החינוך המעורב: נפתחים הרבה יותר בתי ספר מעורבים מאשר חד-מיניים, ובתי ספר נפרדים הופכים בהדרגה למעורבים.
מחקר משנת 2017 בדק ממצאים של מחקרים קודמים אודות ההשפעה החיובית של חינוך נפרד, לפיהם קיים שיפור בהישגים הלימודיים, במעבר בין כיתות ובהתפתחות האישית. המחקר מצא שרוב המחקרים הללו לא לקחו בחשבון את ההישגים הקודמים של התלמידים, ואם משקללים נתון זה אז הממצאים מצביעים על הישגים לימודיים דומים בלימודי שפה, מדעים וטכנולוגיה בשתי השיטות. עם זאת, במחקר נמצא כי ההישגים הלימודיים של בנות במקצועות הומניים היו נמוכים במידה משמעותית במסגרת הלימודים הנפרדים, לעומת בנות בחינוך מעורב.
הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ
הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ (באנגלית: Bureau of Alcohol, Tobacco, Firearms and Explosives; בקיצור: ATF) היא הרשות האמריקנית לאכיפת חוקי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ. במרץ 2003, הרשות פוצלה על ידי המחלקה לביטחון המולדת לשני גופים נפרדים: ATF - הרשות לאכיפת החוקים שעברה ממשרד האוצר למחלקת המשפטים, ו־TTB - הרשות לאכיפת חוקי המסים, כחלק ממחלקת האוצר. הרשות מפעילה מעבדה לזיהוי חומרי נפץ בבלטסוויל, מרילנד. הרשות נהנית מתקציב שנתי של 1.12 מיליארד דולר (נכון ל-2010) ומועסקים בה כ-5,000 סוכנים. היא הוקמה ב-1 ביולי 1972.
בתחילת שנות התשעים, הרשות פיתחה תוכנית למאבק חינוכי בכנופיות הרחוב, שכוללת הדרכות בבתי ספר (תוכנית GREAT). עד 2002 הסוכנות הייתה חלק ממחלקת האוצר של ארצות הברית ובעקבות חוק הפטריוט הועברה לידי אחריות מחלקת המשפטים של ארצות הברית.
היסטוריה
בתקופת היובש היחידה הוחזרה למחלקת האוצר של ארצות הברית והפכה ליחידת מיסוי האלכוהול (Alcohol Tax Unit ,ATU) של לשכת הכנסות הפנים. בשנת 1942 היחידה גם החלה לעסוק באכיפת חוקי אחזקת חומרי נפץ.
בתחילת שנות ה-50 לשכת הכנסות הפנים הפכה לשירות הכנסות הפנים וליחידה נוספו תפקידי אכיפת חוקי מיסוי הטבק ושם היחידה שונה לחטיבת מיסוי טבק ואלכוהול (Alcohol and Tobacco Tax Division – ATTD).
ב־1968 עבר החוק לפיקוח על כלי ירייה והיחידה שינתה את שמה שוב והפכה לחטיבת חומרי נפץ, הטבק והאלכוהול (Alcohol, Tobacco, and Firearms Division) והחלה לשאת מאז את ראשי התיבות AFT ולאורך שנות ה-70 גדלו סמכויות הרשות והקיפו מאבק בנשק לא חוקי ובחומרי נפץ.
ב־1 ביולי 1972 ATF הפכה לגוף עצמאי במחלקת האוצר בשם הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק, וחומרי הנפץ (Bureau of Alcohol, Tobacco, and Firearms; מילולית: הלשכה לאלכוהול, טבק וחומרי נפץ). היחידה המשיכה לאכוף חוקים בתחום מיסוי האלכוהול והטבק אך התמקדה במאבק בכלי נשק לא חוקיים וחומרי נפץ.
לאחר מתקפות ה-11 בספטמבר הנשיא ג'ורג' וו. בוש הקים את המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית והרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק, וחומרי הנפץ הועברה מאחריות מחלקת האוצר למחלקת המשפטים והרשות שינתה שמה ללשכת האלכוהול, הטבק, כלי נשק וחומרי נפץ (Bureau of Alcohol, Tobacco, Firearms, and Explosives), ברם הסוכנות המשיכה לשאת את ראשי התיבות המקוריים ATF.
ב־24 בינואר 2003 משימת איסוף המס הפדרלי מהפקת מוצרי טבק ואלכוהול ותפקידי הפיקוח הקשורים להגנת הציבור בנושאי הפקת אלכוהול שהיו באחריות ATF ורשות המיסים האמריקאית הועברו לאחריות הלשכה למסחר ומיסוי טבק ואלכוהול (Alcohol and Tobacco Tax and Trade Bureau, TTB) שאך זה הוקמה.
ארגון ומבנה
לרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק, וחומרי הנפץ ישנם מספר משרדי שדה בערים הגדולות בארצות הברית: אטלנטה; בלטימור; בוסטון; שרלוט; שיקגו; קולומבוס; דאלאס; דנוור; דטרויט; יוסטון; קנזס סיטי; לוס אנג'לס; לואיוויל; מיאמי; נשוויל; ניוארק; ניו אורלינס; ניו יורק; פילדלפיה; פיניקס; סן פרנסיסקו; סיאטל; סיינט פול; טמפה; וושינגטון די. סי.. ישנם גם סניפים במדינות אחרות כמו קנדה, מקסיקו, אל סלוודור, קולומביה, עיראק, והקריביים.
דווייט גרין
דווייט הרברט גרין (באנגלית: Dwight Herbert Green; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-30 בשנים 1941–1949.
ראשית חייו
דוווייט גרין נולד בעיר לינגוניר שבמחוז נובל, אינדיאנה, כבנם של הארי גרין ומיני (לבית גרבר) גרין. ב-1926 הוא נשא לאישה את מייבל ויקטוריה קינגסטון, ולשניים נולדו שתי בנות. במלחמת העולם הראשונה הוא שירת בצבא ארצות הברית.
מושל אילינוי
ב-1940 החלו ההתנגדות לניו דיל ולמפלגה הדמוקרטית להשפיע על אילינוי ועל מדינות רבות נוספות, במיוחד במערב התיכון. גרין הרפובליקני, עם עבר של תובע פדרלי ושל מתנגד למנגנון הפוליטי של העיר הגדולה שיקגו, נבחר כמושל אילינוי ה-30 והושבע לכהונתו ב-13 בינואר 1941.
בסופה של אותה שנה הובילה כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה את גרין אל המשימה של הובלת ממשלת אחת המדינות הגדולות בארצות הברית במהלך המלחמה. במהלך המלחמה הוא זכה לתמיכה רחבה, וב-1944 הוא נבחר לכהונה שנייה כמושל.
המפלגה הדמוקרטית בשיקגו בחרה בעורך דין המוכשר עדלי סטיבנסון כמי שיתמודד מול גרין בבחירות בהן הוא התמודד על כהונה שלישית. במערכת בחירות מפתיעה שהתקיימה בנובמבר 1948, הביס סטיבנסון את גרין, ובכך תמה הקריירה הפוליטית שלו. תבוסתו התרחשה בין השאר בשל הרשלנות במניעת מותם של 111 כורים באסון המכרה בסנטרלייה ב-1947.
בבחירות לנשיאות של 1948 שקל המועמד הרפובליקני תומאס דיואי לבחור בגרין כמועמדו לסגן הנשיא, אך נמלך בדעתו לאחר לחץ מהעיתונות של שיקגו.
מותו
לאחר תבוסתו בבחירות שב גרין לחייו הפרטיים. דווייט גרין נפטר בשיקגו ב-20 בפברואר 1958. הוא נטמן בבית הקברות רוזהיל שבעיר.
מקס פיין (מנהיג פועלים)
מקס פיין (באנגלית: Max Pine; 1868–1928) היה מזכיר איחוד האיגודים המקצועיים היהודים בארצות הברית (ה"געווערקשאפטען") בראשית המאה ה-20.
חייו
נולד בלובביץ' שברוסיה הצארית, נתייתם בגיל צעיר.
בשנת 1890 היגר לארצות הברית, שם עבד בתחילה כמוביל פחם ולאחר מכן היסב את מקצועו לחייט. בתקופה זו חלה במקצוע החייטות "אבטלה סמויה", ופיין מצא לעצמו זמן לחשוב על תנאי העבודה של החייטים ותוך זמן קצר נהיה למנהיג אהוד באיגוד החייטים.
ב-1906 נטש את עסקיו לטובת משרת מזכיר ב. התפטר ממשרה זו בסיום שביתת האופים וחזר לעסקי הדפוס יחד עם בנו, ובמקביל עודד פעילות התאגדותית ומעמדית במגזרים השונים. במהרה הפך למנהיג תנועת העבודה היהודית בארצות הברית.
מסע לווייתו יצא ממערכת העיתון פארווערטס, והגיעו אליה עשרות אלפי פועלים. הוא נקבר בבית העלמין היהודי "מאונט כרמל" בקווינס שבניו יורק, סמוך לקברי שלום עליכם, מאייר לונדון ועוד.
מקס פיין והציונות
בראשית דרכו היה פיין מקורב לתנועת הבונד, ששללה את הציונות וראתה בהשתלבות היהודים בארצותיהם את הדרך להמשך חיים יהודיים, בד בבד עם שמירת תרבות היידיש. אולם בשנת 1921, לאחר סדרת פגישות אישיות עם ברל כצנלסון, אשר נועדו לבסס את הקשרים בין פועלי ארץ ישראל לפועלים היהודים בגולה, שינה את דעתו והפך לתומך בציונות ולפעיל בסניף האמריקאי של מפלגת פועלי ציון. בהמשך אף ניהל את מגבית ההסתדרות בארצות הברית אשר גייסה הון שהציל את ההסתדרות מקריסה בשנות העשרים.
הנצחה
לזכרו של פיין הוקמו בנוער העובד חדרי מלאכה להכשרה מקצועית, בהנהגתו של שמואל מסטצ'קין, שנקראו "חדרי המלאכה ע"ש מקס פיין". בתל אביב הפך חדר המלאכה לבית הספר המקצועי הראשון בארץ ישראל, בשנת 1929, בסיועו של המהנדס משה פלדשטיין. בית הספר הראשון קרוי היום מכללת מקס פיין. מפעל זה גדל ברבות הימים והיה לרשת בתי הספר המקצועיים עמל של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל.
קטאן (סדרת משחקים)
קטאן היא סדרת משחקי קופסה, שתכנן ויצר קלאוס טויבר בשיתוף עם בנו בנג'מין (בנימין).
המשחק הראשון בסדרה, "המתיישבים של קטאן", יצא לראשונה בגרמניה ב-1995 והופץ ברחבי אירופה, ארצות הברית ומדינות אחרות. טויבר החליט ברבות השנים ליצור הרחבות שיתנו מענה לרצונות השחקנים וישפרו את המשחק מבחינות מסוימות.
ההרחבה הראשונה שיצאה למשחק היא "קטאן: יורדי הים", שיצאה לשוק בשנת 1997 בגרמניה, ומשם הופצה ברחבי העולם. אחריה יצאו לשוק גם הרחבת ערים ואבירים שבה ניתן עומק משחקי נוסף למשחק, והרחבת סוחרים וברברים, שהכילה גרסאות מיוחדות של משחק הבסיס. הרחבות אלו הן ההרחבות היחידות שתורגמו לעברית. במהלך השנים פותחו גם גרסאות עצמאיות למשחק. בשונה מההרחבות, הגרסאות לא היו תלויות במשחק הבסיס, וניתן היה לשחק בהן בלעדיו. גרסאות אלו נחשבות כפריטי אספנות.
בשונה מהמשחק הרגיל, לכל גרסה יש נושא מיוחד שמותאם לקהל שחקנים ייחודי: "קטאן: משמר הלילה" מותאמת לחובבי סדרת "משחקי הכס"; "קטאן: עליית שבט האינקה", מותאמת לחובבי תרבות האינקה ולמעריצי אלפקות; ו"קטאן ג'וניור" מותאם לקהל שחקנים בגילאים צעירים יותר וכו'. למשחק יצאו גם תרחישים וגרסאות מיוחדות, אשר רובם הרחבות לגרסאות עצמאיות של המשחק, וחלק נוסף מהם הוא מיני-הרחבות (הרחבה קטנה להרחבה גדולה של המשחק). חלק אחר מהתרחישים ומהגרסאות המיוחדות הן מפות ייחודיות של חבלי ארץ המבוססים על מדינות אמיתיות.
קטאן: יורדי הים
ההרחבה יצאה לראשונה בגרמניה בשנת 1997 והייתה להרחבה הראשונה של המשחק. ההרחבה מורכבת משמונה תרחישים שלכל אחד מהם חוקים שונים. בהרחבה זו גדל לוח המשחק, וניתנת אפשרות לבנות ספינות בנתיבים ימיים, ומתווסף למשחק משאב חדש - זהב.
קטאן: סוחרים וברברים
ההרחבה יצאה לראשונה בגרמניה ב-2007 והייתה להרחבה השלישית של המשחק, אחרי ערים ואבירים ויורדי הים. ההרחבה מורכבת מחמישה תרחישים וארבע גרסאות של משחק הבסיס הניתנים לשילוב זה עם זה ועם הרחבת יורדי הים ועם קטעים מסוימים מההרחבות ערים ואבירים ומגלי ארצות ופיראטים. מפתח המשחק קלאוס טויבר הגדיר את הרחבה זו כ"גרסאות למשחק הבסיסי" המציעה בתרחישים האחרונים שלה עומק משחקי. כדי לשחק בהרחבה יש צורך במשחק הבסיס, המתיישבים של קטאן.
קטאן: מגלי ארצות ופיראטים
קטאן: מגלי ארצות ופיראטים שוחררה לקהל בשנת 2013, וכללה בתוכה חמישה תרחישים ושלוש משימות המבוססות על חקר אדמות חדשות ונלחמים בשודדי ים. חלק מהתרחישים עושים שימוש במשימות ואילו אחרים לא עושים זאת. התרחישים הכלולים הם "Land Ho", "כיסאות פיראטים", "Fish for Catan", "תבלינים לקטאן" ו- "Explorers & Pirates". הרחבה זו משלבת בתוכה אלמנטים שמזכירים את הרחבת יורדי הים ואת הרחבת סוחרים וברברים.
קטאן: חברים-אויבים (Frenemies of Catan)
בהרחבה "קטאן: חברים-אויבים" התנהגות אלטרואיסטית כמו מתן משאבים, חיבור בין דרכי שחקנים מרובות, ניטרול השודד ופעולות ידידותיות נוספות מתוגמלות באסימונים שיכולים לשמש לקניית משאבים, לקניית קלפי פיתוח, לקבלת תנאי מסחר טובים יותר ואף לקבלת נקודות ניצחון.
קטאן: עליית שבט האינקה
המשחק הופץ לראשונה בסתיו 2018 והיה למשחק העצמאי השני המופץ בסדרת המשחקים. בשנת 2019 תורגמה הגרסה לעברית על ידי חברת "הקוביה". במשחק זה מתחלפים חלק מהמשאבים: הלבנה מתחלפת באבן, והחיטה - בתפוח אדמה ומתווספות שלוש "סחורות": נוצות, עלי קוקה ודגים. החידוש המרכזי בגרסה זו הוא "השבטים": לכל שבט יעד פיתוח שאותו עליו להשיג כדי לעבור לשבט הבא. כששבט מתחלף, הדרכים שלו נעלמות ועל היישובים והערים שלו מניחים סבך. כשהשחקן משיג את יעד הפיתוח של השבט השלישי הוא מנצח.
קטאן: משמר הלילה
גרסה עצמאית המבוססת בחלקה על סדרת "משחקי הכס" ועל סדרת הספרים "שיר של אש וקרח". כמו בסדרת הספרים, מופיעה חומה שמפרידה בין "ההלכים הלבנים" לדרום היבשת, ועליה שומר משמר הלילה.
קטאן: גיבורי החלל
גרסה עצמאית של המשחק המדמה מסע בחלל, שהשחקנים צריכים לנוט את החלליות שלהם אל נקודות ישוב כדי להשיג משאבים ולפתח קשרים דיפלומטיים עם חייזרים.
קטאן: אגדת הכובשים
תרחיש מיוחד של הרחבת ערים ואבירים (מיני-הרחבה). בתרחיש זה מתווספים למשחק אזורים חדשים, והדרך שבה הברברים מתקדמים לקטאן משתנה. כמו כן, מתווספת למשחק קובייה נוספת.
Helpers of Catan
תרחיש מיוחד של הרחבת ערים ואבירים (מיני-הרחבה). בתרחיש זה מתווספים למשחק קלפי תמיכה, שעוזרים לך להתקדם במשחק. על מנת להשיג אותם יש לשפר את הערים שלך.
עקומת ניקולס
עקומת ניקולס היא עקומה המשמשת בעיבוד אותות ובתורת הבקרה לתכן בקרים. קרויה על שם המהנדס האמריקאי נתנאל ב. ניקולס.
תיאור העקומה
בהינתן פונקציית תמסורת:
אז פונקציית תמסורת בחוג סגור מוגדרת:
גרף ניקולס מציג את התגובה בתדר של פונקציית התמסורת בחוג הפתוח. התגובה מוצגת במערכת צירים קרטזית של הגבר ביחידות דציבל כנגד המופע \arg(G(s)) ביחידות של מעלה, כאשר התדר \omega משתנה לאורך העקומה ומהווה כפרמטר.
הסתכלות בגרף מאפשרת למתכנן לקבל מידע אודות המערכת בחוג סגור ושולי יציבות ישירות מפונקציית התמסורת בחוג הפתוח.
בבקרת מערכות הגרף משמש להערכה של יציבות ורובוסטיות של מערכות ליניאריות. הגרף מהווה חלק מרכזי בתכן בקרים לפי תורת משוב כמותית (QFT- quantitative feedback theory) של הורוביץ וסידי.
עקומים נוספים
ניתן להשוות את עקומת ניקולס לעקומים דומים המספקים מידע על יציבות המערכות באמצעות בחינת ההגבר המופע והתדר. למשל עקומת בודה שמכיל שני גרפים - הגבר כנגד תדר ומופע כנגד תדר.
עקומה נוספת היא עקומת נייקוויסט שמכילה גרף קרטזי במישור המרוכב בה ההגבר מחושב כמרחק מראשית הצירים והפרש המופע שווה לזווית שיוצר הווקטור המחבר בין הנקודה על הגרף לראשית הצירים עם הכיוון החיובי של ציר ה-x.
תעלומת המגייה השחורה (מיני-סדרה)
תעלומת המגייה השחורה (באנגלית: The Pale Horse) היא מיני-סדרה בריטית מסוגת דרמת-מותחן, שעובדה למסך על ידי התסריטאית שרה פלפס על פי ספרה באותו השם מאת סופרת המתח אגתה כריסטי, בוימה על ידי ליאונורה לונסדייל ומככבים בה רופוס סוול וקאיה סקודלריו בתפקידים הראשיים.
מיני-הסדרה עלתה לשידור ב-9 בפברואר 2020.
תקציר העלילה
כאשר רשימת שמות מסתורית מתגלה בתוך נעלה של קשישה שגופתה נמצאה ברחוב, מארק איסטרברוק, אחד מהאנשים ששמו מוזכרת ברשימה מתחיל לחקור כיצד ומדוע שמו הגיע לרשימה. חקירתו של מארק מובילה אותו אל "הסוס החיוור", בית שבו מתגוררת שלוש נשים שנרמז עליהן בכפר הקטן לוט דיפינג כי הן מכשפות. מארק, שאינו מאמין בעל-טבעי, משוכנע בכך כי לתעלומה חייב להיות הסבר רציונלי.
הפקה
צילומי מיני-הסדרה התקיימו בבריסטול.
הכנסייה האנגליקנית (נצרת)
הכנסייה האנגליקנית או כנסיית ישו או כנסיית הגואל (אנגלית: Christ church) היא כנסייה אנגליקנית השוכנת בלב העיר נצרת.
היסטוריה
הכנסייה נבנתה לאחר שימאים בריטים שביקרו בעיר בשנת 1861, לא מצאו בה כנסייה אנגליקנית, ופנו בעניין אל הארכיבישוף מקנטרברי. שנה לאחר מכן ביקר בעיר יורש העצר הבריטי, לימים המלך אדוארד השביעי, ותרם את הכספים הדרושים להקמת המבנה.
הכנסייה תוכננה על ידי האדריכל השווייצרי פרדיננד שטאדלר (Ferdinand Stadler) בסגנון התחייה הגותית, והייתה עבודתו האחרונה (הוא נפטר ב-1870 לפני שהושלמה). היא נבנתה בין השנים 1869- 1871 על ידי "החברה המיסיונרית הכנסייתית". כאשר נחנכה ב-1 באוקטובר 1871, הייתה לכנסייה האנגליקנית השנייה בארץ ישראל לאחר זו שבירושלים. בשל מחסור במימון נותר המבנה ללא הצריח המחודד שתוכנן לו. בשנת 2014 שופצה הכנסייה ונבנה הצריח.
ב-26 בספטמבר 1937, נרצחו במדרגות הכנסייה, מושל הגליל הבריטי לואיס אנדרוס ושומר ראשו - רצח שזיעזע את היישוב ובעקבותיו נערכו מעצרים רבים והוצא צו מעצר נגד המופתי של ירושלים וראש הוועד הערבי העליון, חאג' אמין אל-חוסייני.
הנסיך ריצ'רד, דוכס גלוסטר
הנסיך ריצ'רד אלכסנדר וולטר ג'ורג', הדוכס השני מגלוסטר (באנגלית: Prince Richard Alexander Walter George, 2nd Duke of Gloucester; נולד ב-26 באוגוסט 1944) הוא בן למשפחת המלוכה הבריטית. ריצ'רד הוא נכדו של המלך ג'ורג' החמישי ורעייתו מרי מטק, ונושא את התואר דוכס גלוסטר אותו ירש במות אביו בשנת 1974. ריצ'רד ניצב במקום ה-31 בסדר הירושה לכתר הבריטי.
קורות חיים
ריצ'רד נולד ב-26 באוגוסט 1944, בהאדלי קומון (Hadley Common) שבהרטפורדשייר לנסיך הנרי ולנסיכה אליס. אביו, הנסיך הנרי, היה בנו השלישי של המלך ג'ורג' החמישי ורעייתו, המלכה מרי מטק. אימו, הנסיכה אליס, הייתה בתם של ג'ון מונטאגו-דגלס-סקוט, דוכס בקלוך.
ריצ'רד הוטבל בטירת וינדזור באוקטובר 1944 על ידי הארכיבישוף מקנטרברי, ובין סנדקיו היו המלכה אליזבת (לימים המלכה האם), הנסיכה אליס מאולבני (אשר בתה נכחה במקומה באירוע), וולטר מונטאגו-דגלס-סקוט, דוכס בקלוך, ג'ורג' קיימברידג', מרקיז קיימברידג', מריה לואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין. בשל מלחמת העולם השנייה, ומחשש להפצצות, לא פורסם אתר ההטבלה.
בשל היותו אחיינו של המונרך המכהן, נשא ריצ'רד את התואר "הוד מעלתו הנסיך מגלוסטר" מלידתו. בעת לידתו היה ריצ'רד חמישי בסדר הירושה לכתר הבריטי (לאחר אביו ואחיו, הנסיך ויליאם מגלוסטר).
בשנת 1947 שבה המשפחה להתגורר באחוזת ברנוול.
הנסיך התחנך על ידי מורים פרטיים בביתו, ולאחר מכן למד בבית ולסלי שבברודסטיירס ובמכללת איטון. בשנת 1963 החל את לימודי האדריכלות במכללת מודלן שבקיימברידג' וביוני 1966 קיבל תואר BA. בשנת 1971 הוענק לו תואר MA.
בשנת 1966, לאחר סיום לימודי התואר הראשון, הצטרף הנסיך למשרד למבני ציבור ועבודות ציבוריות לשנה של התמחות. הנסיך שב לקיימברידג' בשנת 1967 וביוני 1969 הוסמך כאדריכל, והחל לעבוד בחברת אדריכלות לונדונית.
בעקבות מותו של אחיו הבכור, הפך ריצ'רד ליורש התואר המשפחתי, עזב את משרתו על מנת לשאת בחובותיו המלכותיות, והחל לייצג את בת דודתו, המלכה אליזבת באירועים רשמיים שונים.
ב-8 ביולי 1972 נשא הנסיך לאישה את ביריגטה ון דורס מדנמרק. החתונה נערכה בכנסיית סנט אנדרוז, בבארנוול שבנורת'המפטונשייר.
לבני הזוג שלושה ילדים:
הילדים אינם רשאים לשאת את התואר "נסיך" ואת התואר "הוד מעלתו" בשל היותם נינים של מונרך.
ב-10 ביוני 1974, במות אביו, ירש ריצ'רד את התארים "דוכס גלוסטר", "רוזן אלסטר", ו"ברון קלודן".
באפריל 2008 מונה הנסיך ריצ'רד לאוצר אוניברסיטת ווסטר.
ביתם הרשמי של הדוכס ורעייתו הוא ארמון קנזינגטון שבלונדון.
תארים ושלט אצולה
כצאצאו של המלך ג'ורג' החמישי, שלט האצולה של ריצ'רד מבוסס על שלט האצולה המלכותי, כאשר ההבדל הוא בתגי השלט: שני התגים החיצוניים, והתג האמצעי מציגים צלבים אדומים על רקע לבן, ושני התגים הפנימיים מציגים אריה אדום צועד על רקע לבן.
באר מרים
{{פירושונים|
ראו גם
}}
כנסיית המולד
היסטוריה
בברית החדשה עצמה לא מוזכרת מערה כמקום לידתו של ישו, אלא אבוס בלבד. מערת המולד של ישו בבית לחם נזכרת לראשונה בכתובים על ידי אוריגנס במחצית המאה ה-3 לספירה. גם אוזביוס מקיסריה מזכיר את המערה בחיבורו "חיי קונסטנטינוס" ואת הכנסייה בחיבורו "אונומסטיקון". מסורות נוצריות המשתקפות בכתביו של הירונימוס טוענות כי המקום שימש כמקום פולחן לאלים יופיטר, ונוס ואדוניס. מסורות מסוג זה מופיעות גם סביב בנייתה של כנסיית הקבר.
הכנסייה הראשונה הוקמה במקום בעקבות ועידת ניקיאה, על ידי בישוף העיר ירושלים מקאריוס (Makarios of Jerusalem), בשנת 325, ובהנחיית הלנה, אמו של הקיסר הרומאי קונסטנטינוס. המבנה המקורי נהרס בשנת 539 במהלך מרד השומרונים, והוקם מחדש כמה שנים מאוחר יותר בהוראת הקיסר יוסטיניאנוס.
הפלישה הפרסית לארץ ישראל בשנת 614 לא פגעה במבנה הכנסייה. באיגרת אשר נשלחה לקיסר תיאופילוס (Theophilos) מירושלים בשנת 836, מתוארת עמידתה של הכנסייה בפני הרס הכובשים הפרסים:
ב-1672 התכנס במקום סינוד ירושלים בראשות פטריארך ירושלים דוסיתאוס השני שקבע עיקרי אמונה של הכנסייה היוונית-אורתודוקסית.
ב-1757 העביר הסולטאן מוסטפא השלישי את החזקה בכנסיית המולד מידי הקתולים ליוונים-אורתודוקסים, והתיר לקתולים רק להתפלל במקום.
ב-1847 נגנב כוכב הכסף שהוצב על ידי צליינים קתולים במאה ה-18 במערת המולד ובו נכתב בלטינית "כאן נולד ישוע הנוצרי לבתולה מרים". התקרית גרמה לחילופי האשמות בין הקתולים ליוונים-אורתודוקסים, שהתפתחו לכדי מחלוקת מחודשת על השליטה בכנסייה ובשאר המקומות הקדושים לנוצרים בארץ שסיבכה את השלטונות העות'מאנים בהבטחות סותרות לצרפתים ולרוסים.
בפברואר 1852 הם העניקו לצרפתים את הצהרת הסטטוס קוו שקבעה שהמצב יוחזר לזה ששרר לפני 1757, ולקראת חג המולד באותה שנה תרם הסולטאן כוכב כסף מחודש שהוצב במקום על ידי הפטריארך הלטיני. מורת הרוח של הרוסים מהתנהגות השלטון העות'מאני בסוגיה הייתה אחת העילות לפרוץ מלחמת קרים ב-1853.
השליטה בכנסייה כיום ממשיכה את החזקה שקיבלו העדות הדתיות השונות בפירמאנים שונים של השלטון העות'מאני והיא מחולקת בין הכנסייה הקתולית, הכנסייה היוונית-אורתודוקסית והכנסייה הארמנית. הבזיליקה במרכז הכנסייה נמצאת בשליטת הכנסייה היוונית אורתודוקסית. לכנסייה צמודה מצפון כנסיית קתרינה הקדושה הנמצאת בחזקת משמורת ארץ הקודש הפרנציסקנית. בשנת 1977 התקיים בכנסייה ניסיון פיגוע, כאשר בסמוך לכנסייה התפוצץ מטען חבלה, אך לא היו נפגעים
באינתיפדה השנייה
באפריל 2002, במהלך האינתיפדה השנייה, התבצרו בכנסייה 50 פלסטינים חמושים ברובי סער ובמטעני חבלה. הקבוצה, שבראשה עמד הקולונל עבדאללה דאוד, ראש המודיעין הפלסטיני בבית לחם, לקחה כבני ערובה את 46 הכמרים ששהו בכנסייה וכמאתיים אזרחים נוספים, בהם נערים וילדים. בשל חשיבותו הדתית של המבנה כוחות צה"ל לא פרצו אליו, אולם מנעו הכנסת מזון. המצור נמשך 39 ימים, במהלכו הציתו החוטפים חלקים מקודשים במתחם הכנסייה. בנוסף, לפי עדות כמרים שהוחזקו במקום, החוטפים גנבו איקונות ומנורות יקרי ערך והשתמשו בדפים של ספרי קודש של הכנסייה כבנייר טואלט. באותם ימים גם ניסו רבים מבני הערובה להימלט מהמבנה. חלק מהחמושים נורו על ידי צלפים של צה"ל.
ב-9 במאי, לאחר משא ומתן ממושך, הוסכם כי המבוקשים החמושים יועברו לקפריסין או לעזה בתמורה לשחרור בני הערובה. החמושים השאירו בכנסייה 40 מטעני חבלה פעילים. לבקשת הכמורה בכנסייה, צה"ל איתר ופירק את כל המטענים.
לאחר האינתיפאדה השנייה
ב-2012 הוכרזה הכנסייה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, האתר הראשון בתחומי הרשות הפלסטינית, והוכללה ברשימת האתרים בסיכון בשל נזקים הנגרמים מדליפות מים. בשנת 2017 עברה הכנסייה שיפוץ, יותר מ-500 שנה לאחר השיפוץ שקדם לו. במהלך השיפוץ התגלה, מתחת לשכבות טיח, פסיפס ובו דמות של מלאך מרחף. ב-2019 היא הוסרה מרשימת האתרים בסיכון בעקבות עבודות שימור שנעשו בשנים מאז ההכרזה הראשונית.
מבנה הכנסייה
כנסיית המולד בבית לחם נבנתה כבזיליקה ובה חמישה אולמות אורך. בצמוד לבזיליקה הוקם מבנה מתומן (אוקטגונאלי) גדול אשר נבנה סביב מערת המולד של ישו. טיפוס בנייה כזה, המשלב מבנה בזיליקה עם מבנה מרכזני, מופיע גם בבניין כנסיית הקבר בירושלים. הארכיטקטורה הייחודית הזו, אשר התפתחה בארץ ישראל עבור כנסיות עולי-הרגל, איפשר לכנסייה לשמש הן ככנסייה המכוונת לקהל גדול של צליינים המבקש להתקרב אל המערה, לצד קיום הליטורגיקה המסורתית של הפולחן הנוצרי. בתקופתו של יוסטיניאנוס הראשון, שונה מבנה הכנסייה מן היסוד ובמקום המבנה המשולב הוקם טרנספט ואפסיס גדול ומערת המולד שולבה בבזיליקה עצמה. בתקופת הצלבנית נבנתה ליד כנסיית המולד מבנה כנסייה נוסף הנקרא כנסיית קתרינה הקדושה.
כיום, מתחם הכנסייה כולל כ-12,000 מטרים מרובעים. לבד מכנסיית המולד ומכנסיית קתרינה הקדושה הוא מכיל גם מבני מנזרים של העדות השונות המחזיקות בכנסייה. הכניסה אל הכנסייה היא דרך דלת קטנה באורך של 78 ס"מ ובגובה של 130 ס"מ. היא מכונה "דלת הענווה" (Door of Humility) כיוון והיא מצריכה מן המבקר בכנסייה להתכופף כדי לעבור בה. פתח זה שינה את הכניסה המקורית לבזיליקה, אשר הייתה בעלת פתח מרכזי וכניסות צדדיות אשר כוסו החל מן המאה ה-16. לדלת הכנסייה שלושה מפתחות, אשר כל אחד מהם נמצא ברשות עדה אחרת המחזיקה בכנסייה. שתי כניסות נוספות מוליכות אל מנזר פרנסיסקאני - בצד הצפוני של הכנסייה - ואל מנזר יווני - בצידה הדרומי של הכנסייה.
המערה, אליה מוליכות מדרגות, מעוטרת בלוחות שיש ובכוכב המאזכר את הופעת הכוכב בברית החדשה. מעל המזבח ישנו פסיפס המציג את התגלות המלאך לרועים ובשורתו על לידת ישו.
המטופלת השקטה
המטופלת השקטה הוא רומן מתח פסיכולוגי שנכתב על ידי הסופר הבריטי-קפריסאי אלכס מיכאלידס. הרומן הוא רומן הביכורים של מיכאלידס, והוא יצא לאור ב-5 בפברואר 2019. הספר תורגם לעברית על ידי רחל פן ויצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים, ביולי 2019.