cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יובל ספרא
אלוף ישראל בשחייה במים פתוחים
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי אותה שנה זכה ספרא ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:59.00 דקות, אחרי נמרוד שפירא בר אור (3:58.64 דקות) ולפני אלעד לנדמן (4:00.20 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש נוסף של 8:19.61 דקות, אחרי מיכאל דמיטרייב (8:19.28 דקות) ולפני לנדמן (8:21.27 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:03.20 דקות, אחרי דמיטרייב (15:56.86 דקות) ולפני לנדמן (16:07.46 דקות).
הסכסוך בצפון הקווקז
קברדינו-בלקריה
מספר הנפגעים ירד בשנים שלאחר מכן. בסך הכל בשנת 2014 דווח על 49 הרוגים (מיליטנטים, כוחות ביטחון ואזרחים).
יובל ספרא
אלוף ישראל בשחייה במים פתוחים
בתחרות משחה המילניום שנערכה בקריית ביאליק בסוף דצמבר אותה שנה זכה ספרא בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:56.14 דקות, לפני אלעד לנדמן (3:56.18 דקות) ועידו הבר (3:57.87 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:43.07 דקות, אחרי מרק חינאווי (15:32.08 דקות) לפני לנדמן (15:44.36 דקות).
הסכסוך בצפון הקווקז
צפון אוסטיה-אלניה
ב-9 בספטמבר 2010 אירע פיגוע מכונית תופת בשוק צפוף בולאדיקווקז, בירת צפון אוסטיה, בה נהרגו 19 מבוגרים וילדים ונפצעו מעל 190. נשיא רוסיה מדבדב הגיב כי "אנו בוודאי נעשה הכל כדי לתפוס את המפלצות האלה, שביצעו פיגוע נגד אנשים רגילים. מה שכן, פיגוע ברברי. אנו נעשה הכל, כדי שיימצאו וייענשו בהתאם לחוק ארצנו, או במקרה של התנגדות או מקרים אחרים, כך שהם יחוסלו."
יובל ספרא
2013
בתחרות הסבב העולמי שנערכה במקסיקו באפריל 2013 סיים ספרא במקום ה-20 מתוך 64 מתחרים, במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:58.49 שעות.
הסכסוך בצפון הקווקז
צפון אוסטיה-אלניה
על פי הדיווחים, ארגון מקומי בשם ויליאט גלגיאצ'ו לקח אחריות וקבע שההתקפה כוונה נגד "הכופרים האוסטים" על "אדמות אינגושטיה הכבושות".
נפגעים
מרבית האזרחים שנהרגו היו רוסים, אך גם זרים מטג'יקיסטן, אוזבקיסטן, אוקראינה, בלארוס, גרמניה, אוסטריה, בריטניה וארמניה.
יובל ספרא
2014
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 סיים ספרא במקום שביעי במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:10:09.6 שעות ובמקום 33 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:53:51.8 שעות.
2015
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה באוגוסט 2015 סיים ספרא במקום 12 במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:02:52.9 שעות ובמקום 26 במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 55:33.2 דקות.
הישג השיא
באליפות אירופה בשחייה במים פתוחים שנערכה בהורן, שבהולנד ביולי 2016 סיים ספרא במקום רביעי בשחייה ל-25 ק"מ ובמקום 19 במשחה ל-10 ק"מ.
קורמורן הכתר
תיאור
זהו קורמורן קטן יחסית המגיע לאורך 50 עד 55 ס"מ ולמשקל של 400 גרם בלבד. הוא בעל נוצות שחורות עם עיניים ופנים אדומות וציצה זקורה בקדמת המקור הצהוב. הכנפיים חומות-כהות משורטטות ושאר הגוף שחור. הקורמורן הוא מעופף מגושם מעט אך שחיין וצוללן מוצלח.
הוא חי לאורך החופים של נמיביה ודרום אפריקה בנקודת המפגש של האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס ההודי באזורים ממוזגים וסוערים, אך עשירי דגה. הטרף מורכב מדגים איטיים וחסרי חוליות אותם הוא לוכד בין הסלעים או ביערות קלפ שופעים.
הקורמורן מקנן בקבוצות קטנות יחסית, עד 150 פרטים במושבה שלעיתים מרוחקת משכנתה מעל 500 ק"מ. הקן מורכב מאצות, מקלות ועצמים צפים המורכבים על סלעים, עצים או מבנים מוגבהים. הביצים והאפרוחים פגיעים לטורפים מקומיים כמו שחף הקלפ ושקנאי לבן. פגיעות נוספות נגרמות עקב הפרעה מהאדם, השפעה מדיג יתר והסתבכות בפסולת וברשתות דיג.
רכס האימפריה הבריטית
רכס האימפריה הבריטית (באנגלית: British Empire Range) הוא רכס הרים באי אלסמיר בטריטוריית נונאווט שבקנדה.
גאוגרפיה
הרכס הוא הצפוני ברכסי הקורדילרה הארקטית אחד הרכסים הצפוניים בעולם (אחרי הרי צ'לנג'ר המצויים צפונית מערבית לרכס האימפריה הבריטית, ורכס ארצות הברית המצוי מזרחית לרכס האימפריה הבריטית).
הגבוה בהרי הרכס הוא פסגת ברבאו, המתנשאת לגובה של 2,616 מטרים מעל פני הים.
שטחו של הרכס 16,717 קמ"ר.
פסגות עיקריות
הפסגות העיקריות של הרכס הן:
לקריאה נוספת
• Jack Bennett, Not Won in a Day: Climbing Canada's Highpoints, PP 132 - 138
• Buckley, D., Barbeau Peak Expedition Report, 2012
• Lyle Dick, Muskox Land: Ellesmere Island in the Age of Contact, P 13
אבטיח מרובע
אבטיח מרובע (באנגלית: Square Watermelon) הוא אבטיח הגדל בתוך קופסה ומקבל צורת קובייה. אבטיחים מסוג זה נמכרים בעיקר ביפן ונחשבים יקרים מאוד. למרות צורתו הלא-טבעית, האבטיח גדל בצורה טבעית ואינו תוצר של הנדסה גנטית. יחד עם זאת, אבטיח זה אינו אכיל.
הסיבה לייצור
אבטיח הוא פרי גדול, כבד, ומסורבל. כדי לפתור זאת, הומצא האבטיח המרובע ב-1978 על ידי מעצב גרפי יפני בשם טומויוקי אונו, למטרות אחסון קל יותר במקרר וחיתוך יותר נוח. המעצב הציג את האבטיח המרובע בגלריית קינזה בטוקיו ורשם פטנט על כך בארצות הברית.
אופן הייצור
אבטיח מרובע גדל כמו אבטיח רגיל בתנאים של חקלאות בעל, ובעודו קטן, מניחים סביבו קופסה מפלסטיק או מזכוכית שקופה, עם מסגרת ברזל, המאפשרת לאור שמש להגיע לאבטיח, מגבילה את התפתחותו, וגורמת לו לקבל את צורת הקופסה.
על מנת לשמור את צורתו הוא נקטף בעודו בוסר, ולכן אינו אכיל.
שימושים
בשנת 2001, מחיר אבטיח מרובע ביפן היה ¥10,000 (כ 83$US) כמעט פי שלוש ממחיר אבטיח רגיל בחנויות.
צורות נוספות
אבטיח מרובע על פי רוב גדל בקובייה של 18 ס"מ רבוע, ומשקלו 6 קילוגרמים. מאז הצגתו לראשונה הוצגו אבטיחים בצורות רבות, כגון פרמידה, עיגולים ולבבות, תוך שימוש באותו אופן ייצור.
ראש רפובליקת צ'צ'ניה
ראש רפובליקת צ'צ'ניה, או ראש הרפובליקה הצ'צ'נית (ברוסית: Глава Чеченской Республики; מ־23 במרץ 2003 עד 5 באפריל 2011 המשרה נקראה בשם נשיא הרפובליקה הצ'צ'נית, Президент Чеченской Республики) היא המשרה הציבורית הגבוהה ביותר ברפובליקה הצ'צ'נית. ראש צ'צ'ניה עומד בראש הרשות המבצעת של הרפובליקה הצ'צ'נית. המשרה נוצרה מתוך משרת נשיא הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה ומאז נובמבר 2007 זוהי המשרה הרמה ביותר בחבל.
לפני התפרקות ברית המועצות, המשרה הבכירה בחבל הייתה "המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית של צ'צ'ניה", משרה שנוצרה בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה, בשנת 1921 והתקיימה עד נובמבר 1990. בתקופה הסובייטית כיהנו טשטמיר אלדרחאנוב (כיהן בשנים 1921–1925), יוסוף טאמבייב (1937–1944), איליאס אלמאזוב (1958–1971), חז'יבקאר בוקוב (בשנים 1973–1990) וג'וחר דודייב שניהל את הפרלמנט הצ'צ'ני ממרץ 1990 עד להתפרקות ברית המועצות.
זכויות וחובות
בהתאם לסעיף 64 לחוקה של הרפובליקה הצ'צ'נית, נבחר ראש הרפובליקה הצ'צ'נית על ידי אזרחי הפדרציה הרוסית השוהים ברפובליקה הצ'צ'נית ובנוסף, בהתאם לחוק הפדרלי, הוא נבחר בהצבעה ישירה וחשאית. על פי החוק, ראש הרפובליקה הצ'צ'נית יכול להיבחר כאזרח הפדרציה הרוסית, בעל זכות בחירה פסיבית בהתאם לחוקת הפדרציה הרוסית, החוק הפדרלי, ללא אזרחות של מדינה זרה או היתר שהיה או מסמך אחר המאשר את זכות השהיה הקבועה של אזרח הפדרציה הרוסית בשטחה של מדינה זרה והגיע לגיל 30 שנה.
סמכויות
בהתאם לסעיף 68 לחוקה של הרפובליקה הצ'צ'נית, ראש הרפובליקה הצ'צ'נית:
מרגריט מצרפת, דוכסית ברי
מרגריט מצרפת, דוכסית ברי (בצרפתית: Marguerite de France; 5 ביוני 1523 - 15 בספטמבר 1574), הייתה בתו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת ואשתו של אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה.
ביוגרפיה
מרגריט נולדה בשאטו סן-ז'רמן-א-ליי, לפרנסואה הראשון, מלך צרפת ולקלוד, נסיכת צרפת, בתם של לואי השנים עשר, מלך צרפת ואן מברטאן. מרגריט הייתה קרובה מאוד לדודתה מרגריט מנווארה ולגיסתה קטרינה דה מדיצ'י.
בשלום קאטו-קמברזי שנחתם בשנת 1559 בין צרפת לספרד, סוכם על החזרת דוכסות סבויה לאמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה, ועל נישואיו עם מרגריט. ב-30 ביוני אותה שנה נפצע אחיה אנרי השני, מלך צרפת באורח קשה, במהלך תחרויות אבירים שהתקיימו במהלך חתונת בתו אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת לפליפה השני, מלך ספרד כפי האמור בחוזה. בעקבות כך נערך טקס החתונה של מרגריט בכנסייה קטנה סמוכה ב-9 ביולי בהשתתפות אורחים מעטים, ולמחרת מת אנרי השני מהרעלת דם. למרגריט ובעלה נולד רק ילד אחד - קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, וב-15 בספטמבר 1574 מתה מרגריט בארמונה בטורינו.
כיכר הניצחון (מינסק)
כיכר הניצחון (בלארוסית: Пло́шча Перамо́гі, רוסית: Пло́щадь Побе́ды) היא כיכר ראשית בעיר מינסק, בלארוס. הכיכר ממוקמת באזור העיר העתיקה של מינסק. הכיכר חוצה את שדרת העצמאות ואת הרחובות זכראבה (Захарава) וקיסיליובה (Кісялёва). בקרבת הכיכר אתרים בעלי חשיבות רבה כגון: מוזיאון הקונגרס (РСДРП), משדרי הטלוויזיה והרדיו ופארק גורקי. כיכר הניצחון במינסק היא הגרסה הבלארוסית של הכיכר האדומה במוסקבה, רוסיה.
אנדרטת הניצחון
האנדרטה נבנתה בשנת 1954 לכבוד חיילי הצבא הסובייטי והפרטיזנים של בלארוס. עמוד הגרניט שנבנה במרכז הכיכר נישא לגובה של 38 מטרים ומסמל את ניצחון העיר. את אבני הגרניט סיפקו מחצבות אוקראיניות מאזור ז'יטומיר, את אבני הפסיפס סיפקה האקדמיה לאמנות בלנינגרד ומפעל ברונזה מלנינגרד סיפק תבליטי ברונזה שונים.
הכיכר
מסביב לכיכר באזור המכונה "עגול" (Kruglaya) שני בניינים בצורת קשת שנהרסו חלקית בהפצצות במהלך מלחמת העולם השנייה, בסוף שנות ה-40 תוכננו מחדש על ידי האדריכל ר. סטולר (R. Stoler) ובשנות ה-50 החל תהליך שחזורם.
בשנת 1984 שופצה הכיכר ויציאותיה הותאמו לצורכי רכבת המטרו "כיכר הניצחון" (Плошча Перамогі) שנבנתה תחת הכיכר ונפתחה לראשונה בתאריך ה-26 ביוני, שנת 1984. הפרויקט תוכנן על ידי האדריכלים ב. לרשנקו (B.Larchenko), ב. שקולניקוב (B. Shkolnikov), ק. ויזגין (K.Vyazgin).
בתאריך ה-8 במאי 1985, יום השנה ה-40 לניצחון ברית המועצות על הנאצים, נחנך היכל זיכרון באזור הולכי הרגל שמתחת לכיכר. על קירות ההיכל מוטבעים שמותיהם של גיבורי ברית המועצות (ילידי בלארוס וממדינות נוספות) שלחמו ומסרו את נפשם כדי לשחרר את בלארוס מהכיבוש הנאצי. במרכז ההיכל מבנה זכוכית עגול שעוצב על ידי האמן ו. פוזיק (V. Pozhyak)
בשנת 2003 שופצה האנדרטה שבכיכר ועצי האשוח הוחלפו במדשאות ירוקות.
קישורים חיצוניים
גלריית תמונות של הכיכר בשנות ה-50.
האתר הרשמי של העיר בלארוס (אנגלית)
רוד מקיואן
רודני מרווין מקיואן (באנגלית: Rodney Marvin McKuen; אפריל 1933 – 29 בינואר 2015) היה משורר, זמר-יוצר ומלחין אמריקאי. אחד המשוררים המצליחים ביותר בארצות הברית בסוף שנות ה-60. לאורך הקריירה שלו, מקיואן הפיק מגוון רחב של הקלטות, שכללו מוזיקה פופולרית, ספוקן וורד, פסקולים ומוזיקה קלאסית. הוא זכה בשתי מועמדויות לפרס אוסקר על יצירותיו המוזיקליות. התרגומים והעיבודים שלו לשיריו של ז'אק ברל היו מכריעים בהבאת הפזמונאי הבלגי לגדולה בעולם דוברי האנגלית. שירתו של מקיואן עוסקת בנושאים אהבה, עולם הטבע ורוחניות. שיריו נמכרו בלמעלה מ-100 מיליון עותקים ברחבי העולם, ו-60 מיליון ספרי שירה שלו נמכרו גם כן.
כריכה רכה מקורית
}}
איגוד תעשיית ההקלטות היפני
איגוד תעשיית ההקלטות היפני (ביפנית: 日本レコード協会, Nippon Rekōdo Kyōkai; בראשי תיבות: RIAJ) הוא ארגון העוקב אחר כמעט כל ההיבטים של ענף ההקלטות ביפן. האיגוד הוקם בשנת 1942 ולצידו פועל גם ה-Oricon שמעניק תעודות על מכירות.
נכון לשנת 2020, היו"ר והמנכ"ל של האיגוד הוא הירוהומי שיגורורה.
מייגן, דוכסית סאסקס
מייגן, דוכסית סאסקס (באנגלית: Meghan, Duchess of Sussex; שם מלא: רייצ'ל מייגן מרקל, Rachel Meghan Markle; נולדה ב־4 באוגוסט 1981) היא אמריקאית חברה במשפחת המלוכה הבריטית. שחקנית קולנוע וטלוויזיה ודוגמנית לשעבר. אשתו של הנסיך הארי, דוכס סאסקס, החמישי בסדר הירושה לכתר הבריטי, אם בנם, ארצ'י, ובתם ליליבת (הממוקמים במקומות השישי והשביעי בסדר הירושה לכתר, בהתאמה).
ביוגרפיה
רייצ'ל מייגן מרקל נולדה וגדלה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית. אמה של מרקל, דוריה רגלנד, אפרו-אמריקאית, מורה ליוגה ובעלת תואר שני בעבודה סוציאלית. אביה, תומאס וו' מרקל, אמריקאי לבן ממוצא אירי, במאי צילום זוכה פרס אמי המתגורר במקסיקו. מייגן התחנכה בבתי ספר פרטיים; מגיל חמש בבית הספר ליטל רד בהוליווד, ומגיל שתים עשרה בתיכון הקתולי הפרטי לבנות בלבד Immaculate Heart שבלוס אנג'לס. אף שלמדה במוסד קתולי, מייגן הגדירה את עצמה פרוטסטנטית, עד לנישואיה לנסיך הארי.
קריירת משחק
ב־2008 שיחקה בסדרה "90210". ב־2009 גילמה סוכנת FBI בסדרה "פרינג'".
ב־2011 שיחקה בסרט הקומדיה "איך להיפטר מהבוס". בשנת 2015 שיחקה בסרט הפשע הבריטי-הונגרי "אנטי-חברתי" לצד גרג סולקין.
משנת 2011 ועד לנישואיה בשנת 2018, שיחקה בתפקיד רייצ'ל זיין בסדרת הדרמה המשפטית "Suits".
חיים אישיים
בשנים 2011–2013 הייתה נשואה לשחקן טרבור אנגלסון.
אביה של מייגן ניתק עימה את הקשר. גם סמנתה, אחותה, כעסה על אי הזמנתה לחתונה של הארי ומייגן וניתקה עמה את הקשר. באוגוסט 2018 כתבה מייגן מספר מכתבים לאביה, ואלו פורסמו לאחר חצי שנה בצהובון בריטי. מייגן תבעה את הצהובון על שימוש לרעה במידע פרטי, הפרת זכויות יוצרים והפרת האסדרה הכללית להגנה על מידע. בתום שישה-עשר חודשים היא זכתה בתביעה, אך טרם נקבע גובה הפיצויים.
בינואר 2020 הודיעו בני הזוג על כוונתם לסגת מתפקידם הבכיר במשפחת המלוכה ולהפוך לעצמאים כלכלית. הדוכסים העתיקו את מקום מגוריהם מאנגליה לוונקובר שבקנדה ומשם ללוס אנג'לס. לאחר ההודעה על הנסיגה מהתפקיד, עיתונים המשיכו לחשוף פרטים נוספים משיחותיה של מייגן לאביה. כל צד (הארי ומייגן כנגד התקשורת) טען שגרסתו היא הנכונה, ואביה של מייגן זומן להעיד בבית משפט, לצד חבריה של מייגן לסדרה "Suits", ובני הזוג הודיעו על הפסקת שיתוף הפעולה עם ארבעת העיתונים הגדולים באנגליה: "הסאן", "דיילי מירור", "דיילי מייל" וה"דיילי פוסט".
בנובמבר 2020 הצהירה מייגן כי עברה הפלה טבעית בחודש יולי מוקדם יותר באותה שנה.
ב-4 ביוני 2021 נולדה למרקל ולבעלה הנסיך הארי בתם ליליבת "לילי" דיאנה מאונטבאטן-וינדזור (באנגלית: Lilibet “Lili” Diana Mountbatten-Windsor).
בדצמבר 2022 עלתה לשידור בנטפליקס הסדרה התיעודית "הארי ומייגן", אשר מתעדת את מערכת היחסים של בני הזוג מתחילתה ועד להחלטתם לפרוש מהיותם חברים בכירים במשפחת המלוכה.
פוליטיקה ואקטיביזם
בשנת 2016 מונתה מייגן לשגרירה עולמית של World Vision Canada, עבדה עם גופים שונים של האומות המאוחדות לשוויון מגדרי ולהעצמת נשים, והייתה נציגה מטעם האו"ם למען השתתפות פוליטית ומנהיגות פוליטית.
נקז חזה
נקז חזה (באנגלית: Chest tube נקרא גם קטטר בית החזה) הוא צינור פלסטי גמיש המוחדר דרך בית החזה אל תוך חלל האדר (החלל הפלוארלי ) במטרה לנקז הצטברות של דם או אוויר.
נקז החזה משמש לפרוצדורה כירורגית לטיפול בחזה אוויר בלחץ ובחזה דם שמבוצעת בתנאי שטח במתאר טרום בית החולים או בבית החולים עצמו. נקז החזה היא פעולה מצילת חיים ונפוצה מאוד במתארי טראומה, במיוחד בתור טיפול לפגיעות חודרות לבית החזה.
אופן הטיפול
בפרוצדורה זו מוחדר נקז בין צלעות ארבע וחמש בחלק הקרוב לחמישית אל בין קרומי האדר של הריאה (קרומי הפלאורה). כתוצאה מהחדרת הנקז, אוויר או דם שהצטברו בלחץ גבוה בין הקרומים ינוקזו הודות לנקז וכך הלחץ בין הקרומים מתאזן. במרבית המקרים טרם ביצוע הטרוקר מוחדרת מחט עבה (14G) או קטטר (10FR) אל בין קרומי הפלאורה כדי לנקז חלק מן הלחץ תוך כדי הכנת כל הציוד לטרוקר.
פרוצדורה זו היא מסוכנת ודורשת מיומנות רפואית וזמן, לכן בישראל היא נעשית רק בסמכות רופא (או פרמדיק - בהוראת רופא). טרוקר מבוצע בבית חולים לצורך ניקוז חומרים שחדרו אל בין קרומי האדר של הריאות (בדרך כלל אוויר או דם). במקרים מסוימים, כמו למשל במקרים של החייאה על רקע טראומה, מבוצע ניקוז דו צדדי של החזה.
בשטח מבוצעת פעולה זו כאשר מתקיימים כל התנאים הבאים:
מלאכי (דג)
מאפיינים
דגים בעלי סנפירי גב ושת המגיעים לגובה 38 סנטימטרים אצל המין Pterophyllum altum, אך הגוף קצר יחסית. הראש קטן ובעל שפתיים משורבבות הפונות למעלה ועיניים אדומות בעלות טבעות. מתחת החזה ישנם כמה זיזי סנפיר ארוכים המשמשים למטרות חברתיות. דגים אלה צהובים עד כחולים, ובעלי פסים שחורים אופקיים לאורך הגוף.
הם חיים בנהרות איטיים באזורים רדודים, שם הם מסתתרים בין צמחי מים מטורפים וגם אורבים לטרף קטן כמו דגים קטנים וחסרי חוליות שונים.
הם מהווים דגי נוי נפוצים באקווריום, בייחוד המין מלאכי רביב.
קולג' לרפואה לנשים של ניו אינגלנד
קולג' לרפואה לנשים של ניו אינגלנד (באנגלית: New England Female Medical College) היה מוסד הלימודים הראשון בעולם שהכשיר נשים למקצוע הרפואה. בית הספר נוסד בנובמבר 1848 בבוסטון, ארצות הברית, בשם קולג' לרפואה לנשים של בוסטון על ידי סמואל גרגורי. בשנת 1873, הקולג' לרפואה לנשים של ניו אינגלנד מוזג עם אוניברסיטת בוסטון, ובשנת 1874 שמו שונה לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת בוסטון.
רקע היסטורי
בשנות ה-40 של המאה ה-19, סמואל גרגורי פצח בקמפיין נגד העסקת גברים במקצוע המיילדות בטענה ששילובם במקצוע זה מסוכן ולא מוסרי. לדבריו, נוכחות של גבר בחדר לידה עשויה לגרום ליולדת למתח ולעצבנות עד למצב בו הצירים שלה נפסקים, דבר שגורר בתורו התערבות של רופאים עם מכשירים ותרופות שמסכנים את היולדת ואת הוולד. בכתביו, תיאר מקרים קשים בהם גברים בחדר לידה השתמשו בסכינים ובמלקחיים וחילצו את הוולד ביחד עם המעיים או הרחם של היולדות וגרמו למותן. גרגורי סבר שיש להכשיר נשים כ'רופאות מיילדות' על מנת שיחליפו את הגברים בתחום זה, ובשנת 1848 ייסד את הקולג' לרפואה לנשים של ניו אינגלנד כדי לענות על מטרה זו. גרגורי לא אחז בתפיסת עולם פמיניסטית ליברלית הדוגלת בשוויון מגדרי. הוא התנגד לזכות הצבעה לנשים, ותמך בסדר החברתי הקיים ובתפקידי המגדר המסורתיים. הוא טען בעד שילוב נשים במקצוע הרפואה מתוך אמונה שנשים אוחזות ב'איכויות נשיות טבעיות' כמו היכולת לדאוג, לטפל ולנחם.
בית הספר נפתח במטרה להכשיר נשים למקצוע המיילדות והגינקולוגיה. משום שהוא יועד לנשים בלבד, היה ברור שהוא לא יצליח להיות ריווחי עקב מספר נרשמות קטן היקף, ולכן בית הספר נשען בעיקר על תרומות, והנשים שעמדו בתנאי הקבלה יכלו לקבל מלגת לימודים. ב-9 בנובמבר 1848, נפתח מחזור הלימודים הראשון עם 12 סטודנטיות, ובשנת 1850, כל הסטודנטיות סיימו את לימודיהן וקיבלו תואר ברפואה.
בשנת 1857, מדינת מסצ'וסטס הכירה רשמית בבית הספר והעניקה לו אישור רשמי להכשיר נשים למקצוע הרפואה. בתקופה זו, התגלעה מחלוקת, לגבי מטרת העל של בית הספר, בין גרגורי לבין הרופאה מארי אליזבת זקז׳בסקה, שעבדה בבית הספר כפרופ' למיילדות וראש מחלקה קלינית. בעוד גרגורי סבר שבית הספר צריך להכשיר נשים במקצועת הסיעוד, המיילדות והרפואה, זקז׳בסקה סברה שבית הספר צריך להתמקד בלימודי רפואה בלבד.
במשך 25 שנות פעילותו, הקולג' לרפואה לנשים של ניו אינגלנד הכשיר 300 נשים, והעניק תואר ברפואה ל-98 נשים, ביניהן הרופאה האפרו-אמריקאית הראשונה, רבקה לי קרמפלר, שסיימה את לימודיה בשנת 1864.
תוכנית לימודים
גרגורי סבר שיש להפריד בין תחומי ההתחמות של גברים ונשים במקצוע הרפואה, ושבית הספר צריך ללמד את הסטודנטיות את תחומי ההתמחות הראויים בעיניו לנשים. לכן, אף על פי שבית הספר לימד נשים את מקצוע הרפואה, תוכנית הלימודים הפלתה אותן משום שהתמקדה בעיקר בתחומי מיילדות וגינקולוגיה. מועמדות ללימודי רפואה בקולג' לרפואה לנשים של ניו אינגלנד היו צריכות להוכיח שיש להן הכשרה באנגלית ושהן כתבו תזה בנושא רפואי כלשהו. כמו כן, היה עליהן להגיע עם ידע מוקדם במיילדות וגינקולוגיה.
תוכנית הלימודים נפרסה על פני שלוש שנים וכללה 17 שבועות של למידה תאורטית (30 שעות לימוד בשבוע), ולאחר מכן כשנתיים-שלוש של התמחות תחת פיקוח של רופא גבר. משום שלא היה זה חוקי לעשות שימוש בגופות, נעשו מעט ניתוחים, ולכן רוב ההדגמות בשיעורי אנטומיה נערכו על בובות. במסגרת הלימודים, הסטודנטיות למדו מטריה מדיקה, כימיה, טיפול, אנטומיה, כירורגיה, רפואה משפטית, מיילדות, גינקולוגיה, מחלות ילדים, פיזיולוגיה והיגיינה.
ביקורת
הקמת הקולג' לרפואה לנשים של ניו אינגלנד לוותה בביקורת ועוררה מחלוקת רבה. באותה תקופה, נשים נתפסו בציבור כחסרות כישורים מנטליים עבור מקצוע הרפואה. הממסד הרפואי בבוסטון גינה את פתיחת בית הספר. גברים בולטים בממסד הרפואי טענו שנשים לא מסוגלות לקבל החלטות, ושהן לוקות בכושר שיפוט פגום, בחוסר יציבות רגשית, בחוסר עמידה ובנחיתות ביולוגית. כמו כן, נטען כי מקצוע הרפואה הוא מקצוע מלחיץ מאוד, ושלנשים אין את היכולת להתמודד עם לחצים.
אפליית הסטודנטיות והבוגרות של בית הספר
מאבקן של בוגרות בית הספר לכבוד ולהכרה לא נגמר בשם התואר שלהן. במשך עשרות שנים, הן נאבקו כדי שהממסד יקבל אותן כרופאות מן המניין. הסטודנטיות של בית הספר לא הורשו לעבור התמחויות בבתי חולים רבים, וגם אם קיבלו אישור להתמחות, ההתמחות הגבילה אותן לתחומי המיילדות והגינקולוגיה בלבד, דבר שאילץ בוגרות רבות לחפש הכשרה נוספת מחוץ לגבולות ארצות הברית. בוגרות בית הספר התקשו מאוד להשתלב בשוק העבודה. ארגוני רפואה סירבו לתת לבוגרות רישיון לעסוק ברפואה, ובמטרה למנוע התמחות של נשים ברפואה, כל רופא שלימד או התייעץ עם אישה רופאה, הסתכן בכך שרישיונו יישלל ממנו. קשיים אלו ייאשו נשים רבות שוויתרו על הרשמה ללימודי רפואה מלכתחילה.
מיזוג עם אוניברסיטת בוסטון
בשנת 1872 גרגורי מת והשאיר את בית הספר ללא תקציבים ועם משכנתה גבוהה. בית הספר נכנס לקשיים כלכלים ועמד בפני פשיטת רגל. אוניברסיטת הרווארד הציעה לקחת את בית הספר תחת חסותה אולם בתנאי שנשים לא יורשו ללמוד בו. אוניברסיטת בוסטון הציעה לקחת אותו תחת חסותה ולהמשיך לקבל אל שורותיו נשים אבל בתנאי שהוא יפתח גם לגברים. ההצעה של אוניברסיטת בוסטון התקבלה, שמו של בית הספר שונה ל'בית הספר לרפואה של אוניברסיטת בוסטון' ושעריו נפתחו ב-5 בנובמבר 1873. בשנת 1893, נשים היוו שליש מסך הסטודנטים של בית הספר.
קורמורן ג'אווה
תיאור
מין זה מגיע לאורך 50 ס"מ והוא קטן יותר מהמין קורמורן הודי, החי לצידו. צבע נוצותיו שחורות-מבריקות עם מספר כתמים לבנים לאורכו והוא בעל כפות שחורות עם קרומי שחייה. הצוואר חום כהה עם ראש שחור בעל עיניים ירוקות ומקור אפור בעל קרס בקצהו ושק מתחתיו. שני הזוויגים דומים במראם וגודלם, אף שמשקל הזכרים גדול יותר.
הקורמורן נמצא בדרום-אסיה בהודו (למעט סביב הרי ההימלאיה חוץ מבלדאק), סרי לנקה, בנגלדש, פקיסטן ונפאל ובדרום-מזרח אסיה במיאנמר, תאילנד, לאוס, קמבודיה, מלזיה וחלק מאינדונזיה כמו בג'אווה. הוא נמצא לרוב לאורך אגמים ונהרות רדודים או ביצות טרופיות ולעיתים יימצא בכמה איים או בשפכי נהר ליד החוף.
קורמורן זה לרוב חי בבדידות או בקבוצות קטנות ונוטה לצוד בגפו. הוא מחפש במים דגים שונים, ראשנים וחסרי חוליות שונים כמו חרקים וחלזונות. את הטרף הוא בולע לרוב מתחת למים אם הוא נכנס בשק של מקורו, מאחר שבפני המים עופות מים אחרים כמו חסידן צבוע, שחפיים, אנפות ושאר קורמורנים עלולים לגנוב לו את טרפו.
המין מקנן על עצים לרבות דקלים והנקבות מטילות 2 עד 6 ביצים, עליהם שומרים שני ההורים.
הוראסיו קארטס
הוראסיו מנואל קארטס חארה (בספרדית: Horacio Manuel Cartes Jara; נולד ב-5 ביולי 1956, אסונסיון) הוא איש עסקים ופוליטיקאי פרגוואי. כיהן כנשיא פרגוואי בשנים 2013–2018.
ביוגרפיה
קארטס נולד בשנת 1956 כשלישי בין 4 ילדי הוריו.
בבעלותו של אביו של קארטס, רמון טלמו קארטס לינד, הייתה חברה קטנה למטוסי ססנה.
בנעוריו למד קארטס במכללה הגרמנית "גתה", במכללה הבינלאומית ובמכללה הישועית "כריסטו ריי" באסונסיון.
אחרי כך הוא למד בארצות הברית מכונאות מטוסים ב בית הספר -Powerplant Spartan School of Aero בטולסה, אוקלהומה והשתלמות  במטוסי ססנה בויצ'יטה, קנזס.
בעולם העסקים
כשחזר לפרגוואי, פתח עסק לממכר חלקי חילוף למטוסים, ומאוחר יותר חברה למכירת מוצרי משק. בשנת 1985 נידון למאסר על סחר מטבעות. בשנת 1986 הוא פתח חברה להחלפת כספים בשם "אממביי". החברה גדלה והפכה מאוחר יותר, בשנת 1992, לבנק בשם זהה, כיום בשווי של כ-333 מיליון דולרים. בשנת 1994 הפך לבעל מניות בחברת הטבק  Tabacalera del Este SA, בעלת מותג הסיגריות "פלרמו"  וכעבור שנתיים הקים את חברת Tabacos del Paraguay SA. ב-2001 רכש את חברת המשקאות Licoreria Acosta שהפכה ל Bebidas del Paraguay, יצרנית המשקאות "פאלפ" ו"פורו סול" ומשווקת של מספר מותגים בינלאומיים. במשך השנים הבאות הקים קארטס מספר רב של חברות, המאוגדות בקבוצה הנושאת את שמו - קבוצת קארטס.
קארטס נכנס גם לזירת עסקי הספורט ובשנת 2001 הפך ליושב ראש מועדון הכדורגל "ליברטד" (Club Libertad). בעת ניהולו זכה המועדון 4 פעמים לאליפות, כמו כן בשנת 2006 עלה לחצי הגמר של גביע "ליברטאדורס סנטנדר". קארטס היה גם לראש ועדת הבחירה של איגוד הכדורגל של פרגוואי. בעת כהונתו בתפקיד עלתה נבחרת פרגוואי בשנת 2010 לרבע הגמר גביע העולם בכדורגל
הוראסיו קארטס היה בעבר נשוי למריה מונטניה, שממנה התגרש, ונולדו לו שלושה ילדים: חואן פבלו, סופיה ומריה סול.
קריירה פוליטית
עד לשנת 2009 קארטס לא היה מעורב כלל בפוליטיקה, ואף לא היה רשום בפנקס הבוחרים. בשנת 2009 הצטרף למפלגת הימין-מרכז "קולורדו", תוך הצהרה שמטרתו היא למנוע את הסחפותה של פרגוואי לגל השמאלני המתחולל בדרום אמריקה. הוא הפך במהרה למועמד מוביל במערכת הבחירות של שנת 2013. הוא זכה, בין השאר, לתמיכתו של ניקנור דוארטה פרוטוס, נשיא פרגוואי לשעבר.
הקמפיין התבסס על הבטחות לפיתוח פרגוואי מבחינה כלכלית, משיכת משקיעים זרים ומודרניזציה של התעשייה.
במהלך הקמפיין, הצהיר קארטס מספר הצהרות הומופוביות, בין השאר אמר כי הוא יירה לעצמו באשכים, אם יתברר כי אחד מילדיו הוא הומוסקסואל.
נבחר ב-21 באפריל 2013 למשרת נשיא פרגוואי, מטעם מפלגת "קולורדו" (או בשמה הרשמי: התאחדות הרפובליקאים הלאומיים) ברוב של 45.8% מהקולות. באוגוסט 2013 נכנס לתפקידו וכיהן בו חמש שנים. בהתאם לחוקת פרגוואי נמנע ממנו לרוץ לכהונה נוספת בנשיאות, והחליף אותו בתפקיד בן מפלגתו מריו אבדו בניטס.
בעקבות החלטת נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ להעביר בשנת 2018 את שגרירות ארצות הברית בישראל מתל אביב לירושלים, גם הנשיא קארטס החליט להכיר בירושלים כבירתה של ישראל. ב-21 במאי 2018 התקיים טקס חנוכת שגרירות פרגוואי בירושלים, השוכנת בשכונת מלחה, בהשתתפותם של נשיא פרגוואי עצמו, של ראש הממשלת ישראל בנימין נתניהו ושל אישים נוספים. כתגובת מחווה על כך החליטה ישראל לפתוח מחדש שגרירות בפרגוואי, שנסגרה בעבר מסיבות כלכליות. יורשו של קארטס בתפקיד, אבדו בניטס, הפך בספטמבר 2018 את ההחלטה והודיע כי יחזיר את שגרירות ארצו ל"תל אביב", בפועל להרצליה. קארטס גינה את הצעד הזה.
האמנה האזרחית של הצילום
האמנה האזרחית של הצילום הוא ספר שכתבה ד"ר אריאלה אזולאי ויצא לאור בהוצאת רסלינג בשנת 2006. הספר עוסק בפגיעה בזכויות האדם והאזרח, בצילום, בשימוש בצילום כדי להציג את הפגיעה בזכויות וברתימת הצילום למאבק לשמירת זכויות האדם והאזרח, אלה המכונים בספר בעלי מעמד אזרחי פגום.
אריאלה אזולאי מציגה תפיסה של אזרחות כמסגרת של שותפות וסולידריות בין נשלטים, שאינה מכוננת ריבונות ואינה מוגבלת על ידה. היא מציגה תורת צילום המבוססת על ניתוח הצילום כצירוף בין שני מפגשים משלימים: האחד מתקיים בין המצלמה, הצלם והדמות המצולמת והאחר מתקיים בין התצלום לצופה. בצירופם יחד שני המפגשים הללו הופכים את הצילום לאירוע מיוחד רב-ממדי. הדיון התאורטי של אזולאי מלווה בקריאה קרובה בתצלומים ובשחזור קפדני של מצבים קונקרטיים שונים בהם מעורבים התצלומים. היא מציגה זירה אחת ממנה התצלומים נעדרים בעקביות: היא זירת האונס. הפרקים הפותחים של הספר חוזרים לרגע מכריע בעיצוב האזרחות המודרנית, עת המהפכה הצרפתית, ולרגע מכריע בהופעת הצילום – ההכרה בחוסר האפשרות להשיג מונופול על השימוש בצילום.
אריאלה אזולאי מתבוננת על הצילום ונושאיו בפרספקטיבה עיונית רחבה ושואבת את שראה מאולאמפ דה גוּז', מחנה ארנדט, מוולטר בנימין, ממישל פוקו ומקרול פייטמאן. פרספקטיבה זו מאפשרת לה להציב ולראות על מישור אחד את המצלמה עצמה, את האסון הפלסטיני ואת הגוף הנשי המופקר. אריאלה אזולאי כותבת על הפונקציה הפוליטית של הצילום ועל האזרחות בחברה. הפוליטיקה והאזרחות אינם רק כפי שהממסד, בין אם זאת המדינה ובין אם אלה מוסדות התקשורת או האמנות הרגילו אותנו לקבלם, אלא בעיקר כפי שהממסד לא היה רוצה שנשתמש בהם. הצילום נתפס ומוצג ככלי לשיקום והעצמה של אזרחות המערערת על כללי המשחק הדמוקרטי כפי שהמדינה, התקשורת והאמנות מרגילות אותנו לראות אותם.
אזולאי מובילה את הקוראים למסע בשני מסלולים מקבילים: ההיסטוריה של זכויות האדם והאזרח וההיסטוריה של המצלמה ושל הצילום. עיונה בשני מסלולים אלה מאפשר לה לשוב ולהוכיח כי "הצילום הוא הכיסוי האזרחי היחיד העומד לפעמים לרשותו של מי שנושל מאזרחותו". לאחר שהמצלמה הולאמה לצורכי המדינה נוצר מצב חדש של הרחבת המבט, ייצור המוני של דימויים ושל נגישות למבט שלא נשלט על ידי כוח ריבוני. הצילום, כך טוענת אריאלה אזולאי, הגיע לעולם עם הוראות שימוש שגויות. הוראות אלה מצמצמות את הצילום לתצלום ואת המבט בו לזיהוי המצולם. מעשה הצילום הוא הרבה יותר מורכב ממה שמודפס על נייר הצילום. התצלום נושא את חותם האירוע וכדי לשחזר אותו יש לצפות בתצלום.
הצפייה בצילומים בהם ניתן לקרא פגיעה באחרים ולרוב אלה בעלי מעמד אזרחי פגום, היא מיומנות אזרחית. האזרחות היא אמצעי לדעת אזולאי, למאבק המופקד לפרעון במפגש עם תצלומים של פגיעה באחרים. האמנה האזרחית של הצילום מנתחת את הפרקטיקה של השימוש בצילום במונחים של אזרחות וממשיגה את האזרחות בתוך הצילום. אזולאי מרבה לכתוב על מעמדם האזרחי הפגום של הפלסטינים תוך הבאת דוגמאות רבות. היא מביאה צילומי עיתונות רבים המאששים את טענותיה ומדריכה את הקורא להתבונן בהם כדי להבין את המצוקות שהם מתארים ואת המצב על סף אסון שהאנשים המוצגים בצילומים נמצאים. גם שרותי הביטחון של המדינה משתמשים בצילום לצרכיהם. הם משיגים צילומים שהמצולמים נראים בהם באופן המחשיד אותם כמשתפי פעולה או במצבים מביכים וכך מופעל לחץ לשתף פעולה מחשש שהצילומים יופצו ברבים.
אזולאי כותבת על עבודותיה של מיכל היימן המציגה צילומי עיתונות מעובדים בתוספת כותרות, בהשוואה לציורים ידועים ובשתילת דמותה שלה בצילומים. היימן מנסחת יחסים חדשים בין אובייקט האמנות, הסובייקט והדיבור ומפגישה בין הפרקטיקה של הצילום וזאת של הפסיכואנליזה, בכתיבה ובעבודות מיצב בחללים מוזיאליים. היימן עוסקת בנושאים אלה עסקה בסדרת העבודות: "צלם לא ידוע", "נשים שוכבות", "Photo Rape", "על מה את חושבת?", "Holding", "אני הייתי שם", ובסדרת עבודות הווידאו: "התקפות על חיבור" ו"סוג בת".
נבחרת טרינידד וטובגו בכדורגל נשים
נבחרת טרינידד וטובגו בכדורגל נשים מייצגת את טרינידד וטובגו בתחרויות כדורגל נשים בינלאומיות ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של טרינידד וטובגו. הנבחרת נחשבת לאחת מנבחרות הנשים הטובות ביותר באיים הקריביים, לצידן של ג'מייקה והאיטי.
משחקה הראשון של הנבחרת נערך באפריל 1991 במסגרת גביע הזהב הראשון, שבו היא סיימה במקום השלישי (הישג השיא של הנבחרת עד היום). היא הנבחרת היחידה שהשתתפה בכל תשעת טורנירי גביע הזהב לאורך השנים, ולזכותה 7 ניצחונות, 4 תיקו ו-17 הפסדים. למעט טורנירים אלו, לא העפילה הנבחרת מעולם לטורניר בינלאומי גדול אחר, דוגמת גביע העולם או המשחקים האולימפיים.
טרינידד וטובגו לקחה חלק בשלושה טורנירי כדורגל של המשחקים הפאן-אמריקאיים (XIII, XVI ו-XVII), אך מעולם לא הצליחה לעבור את הסיבוב הראשון.
יוקיו אנדו
יוקיו אנדו (ביפנית: 遠藤 幸雄; 18 בינואר 1937 - 25 במרץ 2009) היה מתעמל יפני. הוא אלוף אולימפי בעל 7 מדליות מהן 5 זהב ו-2 כסף מ-3 אולימפיאדות (רומא 1960, טוקיו 1964 ומקסיקו סיטי 1968) ואלוף עולם (פראג 1962 ודורטמונד 1966) בעל 10 מדליות מהן 3 זהב, 5 כסף ו-2 ארד.
ביוגרפיה
אנדו נולד באקיטה שבמחוז אקיטה.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת רומא (1960) זכה אנדו במדליית זהב בתחרות הקבוצתית. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בתרגיל על המתח, במקום חמישי על סוס הקפיצות ובתחרות הקרב-רב אישי, במקום שביעי בתרגיל על המקבילים, במקום עשירי בתרגיל הקרקע ובתרגיל על סוס הסמוכות ובמקום 12 בתרגיל על הטבעות.
אלוף עולם
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה אנדו ב-4 מדליות מהן 3 זהב ו-1 כסף. 3 מדליות זהב בתחרות הקרב-רב אישי, בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על המקבילים ומדליית כסף בתרגיל הקרקע. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בתרגיל על המתח, במקום שישי בתרגיל על סוס הקפיצות ובתרגיל על הטבעות ובמקום 17 בתרגיל על סוס הסמוכות.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בדורטמונד, מערב גרמניה בשנת 1966 זכה אנדו ב-3 מדליו, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב בתחרות הקבוצתית ו-2 מדליות כסף בתרגיל הקרקע ובתרגיל על המתח.
אנדו נפטר ב-25 במרץ 2009 מסרטן הוושט.
תארים והישגים
בשנת 1999 זכה אנדו להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי בהתעמלות.
סיפורי אבו-נימר
"סיפורי אבו נימר" (בהרחבה: "סיפורי אבו נימר: לאנשים שלא מפינים ערבית ולא מכירים טוף אל-ערבים") הוא ספר סיפורים עממיים, פתגמים ומשלים מאת דן בן אמוץ. הסיפורים התפרסמו בתחילה כטור במעריב ויצאו בספר לראשונה בשנת 1982, בהוצאת זמורה ביתן מודן. מאז יצאו מספר מהדורות.
לפי דבריו של בן אמוץ בראיון פיקטיבי עם עצמו שפרסם בסוף הספר, מקורם של הסיפורים בשיחות שערך עם מספר סיפורים ערבי זקן מיפו, שאותו הכיר במהלך חתונה ובהמשך רשם את הסיפורים מפיו, בלשונו. בן אמוץ סירב לגלות מיהו "אבו נימר" המקורי והיכן בדיוק הוא מתגורר, ולפיכך הסברה היא שבן אמוץ כתב את הסיפורים מדמיונו לשונם של הסיפורים ציורית, מערבת עברית וערבית ושזורה ניבים והמצאות לשוניות.
בין גיבורי הסיפורים אבו נוואס המחוכם, השופט קרקאש האוויל, "שעושה משפט כמו שכתוב בספר" בלי להתחשב בטיעונים המובאים בפניו, הארמני הקמצן קרוטיאן ועוד גלריה של דמויות שסיפוריהן נטועים בימי האימפריה העות'מאנית ועד ימי ראשית מדינת ישראל. כמו כן משובצים בספר פתגמים עממיים ומשלי חיות.
הולנד במשחקים האולימפיים לנוער
הולנד השתתפה בכל המשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). הולנד משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער ההולנדים 32 מדליות, מהן שמונה מדליות זהב. עשרים מדליות במשחקי הקיץ האולימפיים לנוער ושלוש עשרה במשחקי החורף.
במשחקי החורף מדורגת הולנד במקום ה-13 עם שלוש עשרה מדליות, מתוכן שש מדליות זהב. הענף הבולט ביותר הוא החלקה מהירה בו מדורגת הולנד במקום השלישי עם שישה מדליות, מתוכן ארבע מדליות זהב. הולנד מדורגת גם במקום השלישי בענף הבובסלי עם שתי מדליות, מהן מדליית זהב יחידה. הולנד מדורגת במקום החמישי בענף ההוקי קרח עם מדליית זהב יחידה.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של הולנד למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 36 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בארבעה מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים הוקי שדה עם זכייה במדליית זהב בטורניר הנערות, קשתות עם זכייה במדליית כסף בטורניר הנערים, שיט עם זכייה במדליית כסף בשיוט במפרשית מדגם ביט לנערות, ואופניים עם זכייה במדליית ארד. בענף ההתעמלות המשלחת דורגה במקום החמישי בתרגיל המקבילים מדורגים לנערות, מקום שישי בתרגיל הקרקע לנערות, ובמקום השמיני בקרב רב בהתעמלות מכשירים לנערות. המשלחת רשמה הישגים בענף החתירה עם דירוג במקום החמישי בטורניר היחידים לנערות, ובשחייה עם העפלה לשני גמרים בהם סיימה במקום השביעי במשחה 200 מטר לנערים בסגנון שחייה חופשית ובמקום השמיני במשחה 50 מטר לנערות בסגנון שחייה חופשית. המשלחת העפילה לרבע גמר בטורניר הנערות בבדמינטון. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים ג'ודו וטניס שולחן.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג היא הגדולה ביותר שהולנד שלחה עד כה. המשלחת מנתה 41 ספורטאים שהתחרו ב-13 ענפים. המשלחת זכתה בעשרה מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה. המשלחת הגיעה להישג בענף השחייה עם זכייה במדליות זהב במשחה 50 מטר לנערות בסגנון שחיית גב, מדליית כסף במשחה 200 מטר לנערים בסגנון שחייה חופשית, מדליית ארד במשחה 50 מטר לנערים בסגנון שחיית פרפר, והפעלה לשבעה גמרים בהם סיימו במקום הרביעי במשחה 50 מטר לנערים בסגנון שחיית גב ו-100 מטר שליחות בסגנון שחייה חופשי, מקום חמישי במשחים 100 מטר לנערים בסגנון שחייה חופשית ובסגנון שחיית פרפר, 100 מטר לנערות בסגנון שחיית גב ו-100 מטר שליחים מעורב סגנון שחייה חופשית. ספורטאי המשלחת רשמו הישגים נאים בענפים שיט עם זכייה במדליית כסף בשיט במפרשית מדגם ביט לנערות, מדליית ארד בגלישת רוח לנערים על דגם מסוג ביט טכנו 293 ומקום רביעי בגלישת רוח לנערות על אותו דגם, וזכייה במדליית כסף בטורניר הנערות בהוקי שדה. נבחרת הנערות בכדורסל זכתה במדליית כסף וסיימה במקום הרביעי בתחרות הכישורים לנערות. המשלחת זכתה במדליית ארד בענפים ג'ודו בקטגוריית משקל עד 81 ק"ג לנערים, טאקוונדו בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג לנערים, ואופניים בטורניר הקבוצות לנערים. קבוצת הנערות באופניים סיימה במקום החמישי. בענף הטריאתלון המשלחת דורגה במקום השישי בטורניר הנערות. המשלחת העפילה לרבע גמר בטורניר הנערים בענף הקשתות. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים בדמינטון, גולף, התעמלות ורכיבה.
אולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012)
הולנד השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק. המשלחת כללה 18 ספורטאים שהתחרו בשמונה ענפי ספורט. המשלחת דורגה במקום השישי בטבלת המדליות עם זכייה בשבעה מדליות, מהן ארבע מדליות זהב. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים בובסלי עם זכייה במדליות זהב וארד בטורניר הזוגות לנערות, והחלקה מהירה עם זכייה בשתי מדליות זהב במירוץ 3000 מטר והתחלה המונית לנערות, מדליית כסף במירוץ 1500 מטר לנערות, ודירוג במקום הרביעי במירוץ 500 מטר לנערות ו-3000 מטר לנערים, ומקום חמישי במירוץ ל-1500 מטר לנערים. בתחרות הכישורים בהוקי קרח המשלחת זכתה במדליית זהב בתחרות הנערות והגיעה למקום השמיני בתחרות הנערים. בענף סקי אלפיני המשלחת זכתה במדליית ארד במסלול המשולב (סופר סלאלום ענק וסלאלום) לנערות ודורגה במקום השישי במסלו סלאלום ענק לנערות. המשלחת הגיעה העפילה לשני גמרים בענף גלישת שלג בה סיימה במקום ה-11 בתחרות חצי צינור לנערים ובמקום ה-18 בגלישת מדרון לנערים. בטורניר הנערים בקפיצות סקי המשלחת דורגה במקום האחת עשרה. המשלחת לא הגיעה למקומות גבוהים בענפים החלקה מהירה במסלול קצר וסקלטון. אולם, גם לא סיימה בין המקומות האחרונים.
אולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה 13 ספורטאים שהתחרו בשישה ענפי ספורט. המשלחת לא הצליחה לשחזר את הישגיה של המשלחת לאולימפיאדת הנוער אינסברוק וזכתה במדליית ארד יחידה. המשלחת הגיעה להישגים בענף החלקה מהירה עם זכייה במדליית ארד במירוץ ל-1500 מטר לנערים, וסיום במקום הרביעי במירוץ התחלה המונית לנערות, מקום חמישי במירוץ ל-500 מטר לנערות, מקום שמיני במירוץ ל-1500 מטר לנערות, מקום תשיעי בהתחלה המונית לנערים ומקום עשירי במירוץ ל-500 מטר לנערים. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים גלישת שלג, תחרות כישורים לנערים ולנערות בהוקי קרח, החלקה מהירה במסלול קצר, סקי אלפיני וסקלטון.
אולימפיאדת הנוער לוזאן (2020)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן מנתה 15 ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בחמישה מדליות, מתוכן שתי מדליות זהב.
מדליות לפי משחקים
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
מדליות לפי ענף
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
רולף סיוורט
רולף מקסימיליאן סייורט (שוודית: Rolf Maximilian Sievert; 6 במאי 1896 - 3 באוקטובר 1966) היה פרופסור וחוקר בתחום הפיזיקה הרפואית שוודי. הוא תרם רבות לחקר השפעת קרינה מייננת על מערכות ביולוגיות.
חייו
סייורט נולד בסטוקהולם, שוודיה לאביו מקס סייורט, תעשיין ממוצא גרמני. הוא כיהן כראש המעבדה לפיזיקה במכון Radiumhemmet שבשוודיה משנת 1924 עד 1937. אחר כך הוא מונה לראש מחלקת פיזיקה של קרינה במכון קרולינסקה. סייורט היה חלוץ בתחום של מדידת מנת קרינה ובשימוש של קרינה לאבחנה וטיפול של סרטן. בשנים המאוחרות של חייו הוא הקדיש את מחקרו לנושא השפעת חשיפות חוזרות למנות קרינה קטנות.
בשנת 1964 סייורט ייסד את האגודה הבינלאומית להגנה מקרינה (IRPA), ואף כיהן כיו"ר האגודה. הוא כיהן גם כיו"ר "הועדה המדעית של האו"ם להשפעת קרינה אטומית". הוא המציא כמה מכשירים לצורך מדידת מנת קרינה; הכי ידוע הוא "תא הסיוורט" (על שמו).
בשנת 1979 בפגישה של הכינוס הכללי על משקלים ומדידות (CPGM) הוחלט לקרוא את יחידת SI למנה אפקטיבית על שמו: סיוורט (Sv).
תרופיתקוס דארטי
תרופיתקוס דארטי (שם מדעי: Theropithecus darti) הוא מין נכחד של קוף דומה לבבון מהמשפחה קופים בעלי זנב שחי במשך תקופת הפליוקן של אפריקה מלפני 3.4 עד ללפני 2.9 מיליון שנה מזמננו. הוא השתייך לסוג תרופיתקוס, בו כלול היום המין בבון זנוב, ובעבר השתייכו מינים גדולים כמו תרופיתקוס אוסוולדי ותרופיתקוס ברומטי.
קוף זה ידוע ממאובנים שהתגלו בתצורת חדר שבעפר, אתיופיה בידי החוקרים ברום וג'נסן והוא תואר ב-1946. באותו אזור התגלו גם ממצאי ראשוני פרטי המין אוסטרלופיתקוס אפרנסיס, הידוע כהומיניד הראשון.
הקוף היה מהקדומים שבבני סוגו, והוא ידוע מכמה שרידי גולגולות שונות, בהם נמצאו הבדלים בגודל בין הזכרים לנקבות, הבדלים המצויים בכל מיני הבבונים המודרניים. הוא היה קטן יותר מהמינים הגדולים בסוג שאולי הגיעו למשקל 100 קילוגרם. הבבון הקדום התקיים לאורך אפריקה דרומה עד דרום אפריקה, וגם באזור של מדבר סהרה הקדום, שהיה פחות חם ויבש מכפי שהיום.
אמיצה
אמיצה (באנגלית: Brave) הוא סרט אנימציה ממוחשבת של חברת פיקסאר. זהו סיפור אגדה על נסיכה צעירה בשם מרידה, החיה בהיילנדס הסקוטים. מרידה היא בתם של המלך פרגוס והמלכה אלינור, וגם קשתית מוכשרת. הסיפור סובב את התמרדותה נגד ציפיות הוריה שתמלא את מסורות משפחת המלוכה כנסיכה, בעוד היא רוצה לקבוע את ייעודה בעצמה. הקונפליקט סוחף את סביבתה אל תוך כאוס, כישופים ואתגרים רבים, ומרידה נאלצת להציל את המצב.
הסרט הופץ על ידי חברת וולט דיסני ויצא לאקרנים בארצות הברית ב -22 ביוני 2012. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - הנפשה, וכמו כן זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר.
דמותה של מרידה משתתפת בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "עד עצם היום הזה" (2015-2016).
עלילת הסרט
בסקוטלנד, ישנה ממלכה המורכבת מארבעה שבטים - דנברוך (DunBroch), מקגאפין (MacGuffin), מקינטוש (Macintosh) ודינגוול (Dingwall). מלך משבט אחד שולט על כל הארבעה. בתחילת הסרט, למלך פרגוס משבט דנברוך ולמלכה אלינור נולדת ילדה אדמונית בשם מרידה. ביום הולדתה, מעניק לה אביה מתנה - קשת ארוכה. מרידה גדלה והופכת לקלעית מצטיינת ועיקר עניינה מתרכז בקליעה למטרה, או לכלי מלחמה אחרים, למורת רוחה של אלינור - אמהּ.
בזמן שמרידה הילדה משחקת בחץ וקשת, היא פוגשת את "אורות התעתועים", דמות אגדית שנאמרם באגדות שבכוחה להוביל אדם אל גורלו. זמן קצר לאחר מכן, דוב ענק תוקף את המשפחה. פרגוס מצליח להדוף את הדוב בעוד מרידה ואלינור נמלטות, אך הדוב הכביר תולש את רגלו של פרגוס, וזו מוחלפת ברגל מעץ.
מרידה מגיעה לגיל שש עשרה וכעת היא אחות לשלישיית אחים קטנים, האמיש, האריס והוברט. המלכה אלינור מודיעה לה שהיא אמורה להתארס לאחד מבני ראשי שלושת השבטים, בעלי הברית של אביה. מרידה לא מסכימה, ואף כועסת על אמהּ על כך שהיא מחייבת אותה להינשא לא מרצונה למישהו כשאינה מעוניינת בכך, ואלינור מזכירה לה אגדה על נסיך שהרס את הממלכה שלו מכיוון שהוא רצה "למרוד" וללכת בדרך שלו. אלינור גם מזהירה אותה שאם לא תעשה כדבריה היא תהרוס את המסורת והמורשת של שבט דנברוך ושל שאר השבטים, אך מרידה בשלה ועדיין כועסת ומאוכזבת מאמהּ על האטימות שהיא מפגינה. מרידה מרגישה שאיש אינו מקשיב לה, ואומרת שאם רק יקשיבו לה, הדברים יסתדרו. אלינור מצדה רוצה שמרידה תקשיב לה. גם היא מאמינה שאם מרידה תקשיב הכל יסתדר. במקום להגיע להבנה הדדית, השתיים מצפות כל אחת לקשב מהשנייה, ונותרות מתוסכלות.
השבטים של מקינטוש, מקגאפין ודינגוול מגיעים עם הבנים הבכורים של מלכיהם (כלומר, יורשי העצר שלהם) להתחרות בתחרות משחקי ספורט, שהוחלט שהזוכה בהם יזכה בידה של מרידה. לפי המסורת, מרידה בוחרת את המשחק בו יתחרו. היא בוחרת בירי בחץ וקשת למטרה, ודורשת את זכותה להתמודד כיורשת העצר של שבט דנברוך. לפי המסורת, מותר גם לנשים להתמודד על הכתר, אך הדבר לא מקובל. מרידה מנצחת ומביסה כל אחד ממחזריה בתחרות חץ וקשת, למרות התנגדותה הגדולה של אמה.
מאוחר יותר, אלינור נוזפת במרידה לגבי העתיד שלה ואי הציות שלה לכללים, אך מרידה נותנת בתחושת כעס וייאוש וללא תובנות אמיתיות. מרידה חותכת עם חרבה את "בד השושלת" של המשפחה, שמציג את עץ המשפחה, והקרע נוצר בדיוק בינה לבין אמהּ, כסימן לנתק. אלינור זורקת את הקשת של מרידה לאח ומרידה הפגועה בורחת ומגיעה ליער. ביער, היא רואה את "אורות התעתועים", והם מובילים אותה לצריף של מכשפה זקנה שמתחזה למוכרת גלופות עץ. האישה הזקנה מנסה להכחיש שהיא מכשפה, אבל אחרי כמה שכנועים של מרידה, המכשפה מסכימה לתת לה כישוף ש"ישנה את אמהּ" (כמו שמרידה ביקשה). המכשפה מביאה למרידה עוגה ומבטיחה שאם אמהּ תאכל את העוגה, היא תשתנה.
מרידה חוזרת לטירה ונותנת לאלינור את העוגה, אבל במקום לשנות את דעתה על הנישואין - כפי שמרידה קיוותה - המלכה הופכת לדוב שחור גדול. אלינור אמנם נותרת מודעת לסביבתה ומתנהגת כמו בת אדם, אך מרידה מבינה שטעתה ומצליחה בעזרת אחיה להבריח את אמהּ מהלוחמים במקום ואביה, ששונא דובים מאז התקרית עם הדוב שלקח ממנו את רגלו. מרידה ואלינור מוצאות את הצריף של המכשפה אך הצריף ריק, מלבד סימן שהשאירה לה המכשפה לפיו הכישוף יהיה קבוע, אלא אם כן הן יבטלו אותו לפני הזריחה השנייה מהטלתו. כמו כן, היא מותירה הערה חידתית לפיה ניתן לבטל את הכישוף רק אם מרידה "תתקן את הקשר אשר נקרע על ידי גאווה".
מרידה ואלינור מתקרבות כשהן מחפשות מזון, ומרידה מתחילה להצטער על כך שהיא הלכה למכשפה. השתיים רואות את "אורות התעתועים" והם מובילים אותן לחורבות עתיקות. שם הן נתקלות בדוב שטרף את רגלו של פרגוס. הן מגלות שהדוב היה פעם נסיך, שנהפך לדוב לכל ימי חייו מאותה סיבה שאלינור הפכה לדוב - הוא רצה למרוד ולהרוס את המורשת, והלך למכשפה בבקשה שתהפוך אותו לדוב. הן מגלות שהוא גם חתך את סלע השושלת של משפחתו, כפי שעשתה מרידה. מרידה נודרת לאמהּ שלא תיתן לה להיות חיה פראית כל חייה כמו הנסיך, והיא מבינה שהדרך להחזיר את אמה כמו שהייתה היא לחבר את הבד שנקרע.
בטירה, השבטים על סף מלחמה, אבל מרידה מדכאת את רוח הלחימה. בעידוד אימה, מרידה משנה את המסורת וקובעת שכל ילד, ובפרט נסיך, יתחתן עם מי שהוא רוצה, מתי שהוא רוצה, וכך נסיכים ונסיכות לא יחויבו להינשא כנגד רצונם. השבטים מסכימים, הם מחדשים את הקשר ביניהם וכתוצאה, מכירים בעובדה שמרידה תשלוט עליהם. מרידה ואלינור מתגנבות לחדרה של מרידה כדי לחבר את הבד, הקרוע, אך אלינור מאבדת את שליטה על האנושיות שלה ומתנהגת כמו דוב פרא. פרגוס נכנס לחדר ומותקף על ידי אלינור עד שהיא חוזרת להכרה אנושית. אחרי שאלינור בורחת מהטירה, פרגוס, שחושב שהדוב טרף את אשתו, רודף אחריה. בעזרתם של אחיה שהפכו גם הם לדובים כי אכלו מן העוגה, מרידה רוכבת לעבר אמהּ לאחר שתפרה את הבד ורצה להציל אותה.
מרידה מגיעה ומנסה לשכנע את אביה שהדוב הוא אלינור. הדוב שטרף את רגלו של פרגוס מגיע ונלחם במרידה. אלינור, עדיין בדמות דובה, נלחמת בנסיך-הדוב, ולבסוף הוא מת ונשמת הנסיך יוצאת ממנו.
בזריחה השנייה, מרידה מבינה את המשמעות האמיתית של חידת המכשפה. היא מחבקת את אימה ואחיה, המלכה וילדיה חוזרים לגופם המקורי, והמשפחה מתאחדת. כמה ימים לאחר מכן, הלורדים והשבטים חוזרים לבתיהם. בסוף הסרט מרידה ואמה רוכבות על סוסים סביב סקוטלנד, והופכות את הקשר ביניהן לחזק מאי פעם.
פסקול
כל פסקול הסרט הולחן ונכתב בידי פטריק דויל.
משחקים
ביוני 2012, פורסם כי אולפני דיסני חברו ל-Imangi Studios, החברה המפיצה את משחק המובייל Temple Run על מנת להפיץ את הסרט אמיצה באמצעות סדרת "ריצת המקדש"; והמשחק יצא לאור ב-14 ביוני. המשחק עצמו דומה לריצת המקדש למעט שינויים קלים:
ביקורת
הביקורות לסרט היו מעורבות אך חיוביות בעיקר. הסרט קיבל ציון של 79 מתוך 100 באתר "Rotten Tomatoes".
אפריקאנר בונד
אפריקאנר בונד (בהולנדית: Afrikander Bond, האיחוד האפריקאנרי) הייתה מפלגה פוליטית בדרום אפריקה במהלך שלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. בעוד בתחילה עיקר פעילותה התבססה בתחומי מדינת אורנג' החופשית, מאוחר יותר היא זכתה לייצוג בולט במושבת הכף הבריטית. לפרקים הייתה למפלגה הגדולה ביותר בדרום אפריקה.
שנים ראשונות ופעילות במדינת אורנג' החופשית
מוצאה של האפריקאנר בונד הוא בקבוצה קטנה של אפריקאנרים תושבי מושבת הכף הבריטית אשר הקימו ב-14 באוגוסט 1875 את "האגודה לתקניות האפריקאנרים" (Genootskap van Regte Afrikaners). ארגון זה אשר הוקם בעיירה פרל שם לו למטרה לטפח את התרבות האפריקאנרית ובכלל זה לשפר את תקניות ואיכות לשונם, שפת האפריקאנס. לצד פעילות תרבותית רבים מחברי האגודה קראו לפעילות פוליטית לעצמאות האפריקאנרים בדרום אפריקה, ובין השאר הם הוציאו עיתון בשם "האפריקאנר הפטריוט" (Die Afrikaanse Patriot) אשר הפיץ את רעיונותיהם הפוליטיים של חברי האגודה.
בשנת 1879, בניסיון לתרגם את פעילות האגודה לתקניות האפריקאנרים לכוח פוליטי, הקימו כמה מאנשיה את מפלגת האפריקאנר בונד. מנהיגם בראשית דרכם היה סטפנוס יאקובס דה טויט בעל המוצא ההוגנוטי. תחת הכינוי "האפריקאנר בונד השני", בשנת 1883 התמזגה האפריקאנר בונד עם "החברה להגנת הבורים בדרום אפריקה" (Zuidafrikaansche Boeren Beschermings Vereeniging) בראשות יאן הנדריק הופמאייר. השפעתה הרבה ביותר של המפלגה הייתה כנראה בפוליטיקה הפנימית של שנותיה האחרונות של מדינת אורנג' החופשית. שני נשיאיה האחרונים של מדינה זו, פרנסיס רייץ אשר עלה לשלטון בשנת 1889 ומרטינוס סטיין אשר החל לשמש בתפקידו בשנת 1896, השתייכו לאפריקאנר בונד. רייץ וסטיין, בעת עמידתם בראשות מדינת אורנג' החופשית, הנהיגו מדיניות חוץ עוינת יחסית כלפי בריטניה, באופן אשר היווה שינוי משמעותי ממדיניות החוץ שהוביל יוהנס ברנד, קודמם בתפקיד.
שנים מאוחרות ופעילות במושבת הכף הבריטית
מעבר למדינת אורנג' החופשית, החזיקה המפלגה גם בסניף קטן ברפובליקה הדרום-אפריקאית. עם זאת, הסניף המשמעותי ביותר שלה היה במושבת הכף הבריטית, המקום בו המפלגה הוקמה. הישגה הבולט הראשון של המפלגה במושבת הכף, היה בשנת 1882, אז קבע הפרלמנט המקומי את השפה ההולנדית כשפה רשמית בעלת מעמד שווה לאנגלית במושבה. בעשורים הבאים אנשי האפריקאנר בונד הציעו במושבה יחס קיצוני ולאומני כלפי בריטניה והאוכלוסייה השחורה, והמפלגה ניהלה מאבק פוליטי קולני מול שלטונות המושבה, אשר בשנות ה-90 של המאה ה-19 נשלטה על ידי אימפריאליסטים פרו בריטים כדוגמת ססיל רודס, ראש הממשלה החמישי של מושבת הכף. לצד מאבקה כנגד השלטון הפרו בריטי, ניהלה האפריקאנר בונד גם מאבקים מרים עם מפלגת המפלגה הדרום אפריקאית על אהדת קהל הבוחרים האפריקאנרי במושבה. המפלגה הדרום אפריקאית הייתה באותן השנים האופוזיציה הראשית לשלטון, ובדומה לאפריקאנר בונד היא התבססה בעיקר על בוחרים אפריקאנרים. עם זאת, בניגוד לאידאולוגיה הקיצונית יחסית של האפריקאנר בונד, המפלגה הדרום אפריקאית הדגישה מצע ליברלי ומתון יותר.
בעשור הראשון של המאה ה-20, אל מול הצלחת הכוחות הפרו בריטים במושבה לשמר את שלטונם במסגרת המפלגה הפרוגרסיבית, החליטו אנשי האפריקאנר בונד והמפלגה הדרום אפריקאית לשתף פעולה כנגד הפרוגרסיבים, תחת מצע משותף של הנהגת מדיניות חוץ לעומתית כלפי בריטניה גם אם בצורה מתונה ומדיניות פנים אשר תדאג לזכויותיהם של האפריקאנרים תושבי המושבה. מהלך זה צלח, ובשנת 1908 ראש הממשלה הפרוגרסיבי הפרו בריטי ליאנדר ג'יימסון הובס, ובמקומה עלתה לשלטון קואליציה בראשות המפלגה הדרום אפריקאית והאפריקאנר בונד כשותפה משנית. ראש הממשלה היה ג'ון מרימאן, יושב ראש המפלגה הדרום אפריקאית. בממשלתו זכו כמה מבכירי האפריקאנר בונד, לרבות יאקובוס וילהלם זאואר וניקולאס פרדריק דה וואל, למקום בקבינט.
נדיר רוסטמלי
נדיר רוסטמלי ׁ(באזרית: Nadir Rüstəmli; נולד ב-8 ביולי 1999) הוא זמר אזרי, זוכה תחרות The Voice אזרבייג'ן ונציג אזרבייג'ן באירוויזיון 2022.
ביוגרפיה
במהלך שנות הלימודים שלו למד פסנתר וסולפג'יו בבית הספר למוזיקה גולו אסגרוב במשך 7 שנים. בשנת 2017 השתתף בפסטיבל הזמר הלאומי וזכה במקום השני. ב-2019 הוא השתתף שוב באותה תחרות וזכה בתחרות. בשנת 2019, הוא ייצג את אזרבייג'ן בתחרות השירים הבינלאומית Youthvision.
בשנת 2021 השתתף בפרויקט "קול אזרבייג'ן" ששודר בערוץ הטלוויזיה הציבורי של אזרבייג'ן. בסיבוב הראשון הוא שר את "Writing'S on the wall" ושני שופטים רצו בו. הוא הגיע עד לשלב הגמר וגבר על שלושה משתתפים אחרים עם 42.6% מהקולות. בכך זכה גם לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2022. שירו לתחרות, "Fade To Black", יצא לאור ב-21 במרץ 2022. ב-12 במאי 2022 ביצע רוסטמלי את "Fade To Black" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-14 במאי ביצע רוסטמלי את "Fade To Black" בגמר התחרות. הוא הגיע למקום ה-16 עם 106 נקודות (103 מהשופטים ו-3 מהקהל).
צ'ארלס מקדואל
צ'ארלס מקדואל (18 באוקטובר 1743 – 31 במרץ 1815) היה בריגדיר גנרל בחטיבת מחוז מורגן של המיליציה המדינית של קרוליינה הצפונית, במהלך המהפכה האמריקאית.
ביוגרפיה
מקדואל נולד ב-18 באוקטובר 1743, בווינצ'סטר, מחוז פרדריק שבווירג'יניה, לג'וזף ומרגרט. בצעירותו עברה משפחתו למחוז רואן שבקרוליינה הצפונית.