cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפיגוע ברמת מגשימים
הפיגוע
המחבלים פרצו לישיבת הגולן שבמושב הדתי רמת מגשימים ברמת הגולן לאחר ארוחת הערב בישיבה. אחד המחבלים שלף רימון יד, ואחר התחיל לירות. המחבל הכה באחד היהודים עם גרזן, לאחר מכן ירה בשאר התלמידים במקום, בפיגוע נרצחו 2 תלמידי ישיבת הר עציון באלון שבות שהתארחו במקום ותלמיד אחד מישיבת הגולן, ונפצעו 2 תלמידי ישיבה אחרים.
רעידת האדמה בדמע'אן (856)
רעידת האדמה בדמע'אן או רעידת האדמה בקומיס התרחשה ב-22 בדצמבר 856. רעידת האדמה הייתה בעוצמה משוערת של 7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט, ועוצמה מרבית של X (נוראה) בסולם מרקאלי. האזור המייזוסמלי (אזור הנזק המרבי) השתרע על פני כ-350 קילומטרים לאורך הקצה הדרומי של הרי אלבורז המזרחיים לאיראן של ימינו כולל חלקים מטבריסטאן וגרגאן. לפי ההערכות, מוקד רעידת האדמה קרוב לעיר דמע'אן, שהייתה אז בירת המחוז הפרסי קומיס. היא גרמה לכ-200,000 מקרי מוות ונרשמה על ידי ההסקר הגאולוגי של ארצות הברית כרעידת האדמה השישית הקטלנית ביותר בהיסטוריה המתועדת. קיים ויכוח בנוגע למספר ההרוגים.
מאפיינים טקטונים
איראן שוכנת בתוך אזור של התנגשויות יבשתיות בין הלוח הערבי והלוח האירואסייתי, המשתרע מחגורת ביטליס-זגרוס בדרום להרי הקווקז, אבשרון-בלקן והרי קופט-דאג בצפון. מוקד הרעידה ממוקם ברכס הרי אלבורז, שבו התקצרות קרום אלכסונית מצפון לדרום מתאפיינת בשילוב של העתקי דחיקה והעתקי חילוף שמאליים.
המבנה הפעיל העיקרי באזור קומיס הוא מערכת ההעתקים בשאהרוד, המשתרעת על פני מאות קילומטרים. אזור זה של העתקי חילוף שמאליים כוללת מספר גדילי ההעתקים, כולל העתק דמע'אן, העתק דמע'אן הצפוני ומערכת ההעתקים אשטנא, כולם נמצאים באזור מוקד הרעידה ומהווים עדות לתזוזה במהלך הרביעון.
מאפייני רעידת האדמה
רעידת האדמה התרחשה בלילה.
הארוכה ביותר מבין המועמדים האפשריים למקור רעידת האדמה היא מערכת ההעתקים אשטנא באורך של כ-150 ק"מ. חפירה לאורך אחד ממקטעי מערכת העתקים זו סיפקה עדות לרעידת אדמה משמעותית לאורך ההעתק שהתרחשה הרבה אחריי 600 לפני הספירה ולפני 1300 לספירה, מה שמתאים לרעידה ב-856.
רעידות משנה בעקבות רעידה זו השפיעו על האזור במשך מספר שנים, ככל הנראה כולל רעידת אדמה מזיקה במערב ח'וראסאן.
נזק
אזור הנזק המשמעותי השתרע לאורך האלבורז במשך כ-350 קילומטרים, כולל העיירות אחבנו, אשטן, תאש, בסטאם ושאהרוד, כאשר כמעט כל הכפרים באזור ניזוקו קשות. הקאטומפילוס, הנקראת כיום שהר-י קומיס, הבירה לשעבר של האימפריה הפרתית, נהרסה. גם חצי מדמע'אן ושליש מהעיר בסטאם נהרסו. רעידת האדמה פגעה קשות באספקת המים באזור קומיס, בין היתר עקב התייבשות מעיינות ופוגארות, אך גם בגלל נפילת סכרי נחלים. דווח כי מספר ההרוגים הכולל ברעידת האדמה הוא 200,000, עם 45,096 נפגעים במחוז דמע'אן בלבד.
השלכות
מחוז שהר-ה קומיס ניזוק כל כך עד שנראה שהוא ננטש בעקבות רעידת האדמה. השפעות רעידת האדמה עדיין נראו באזור שבין בסטאם לדמע'אן 46 שנים מאוחר יותר.
סכנה ססמית עתידית
מתוצאות חפירת תעלות באתר בודד לאורך העתק אשטנא, נאמד כי רעידה חוזרת תתרחש בתקופה של כ-3,700 שנים מאז רעידת 856 ולא נרשמו רעידות אדמה גדולות באזור דמע'אן עד כה. עם זאת, יש צורך במחקרי תעלות נוספים כדי לקבוע אם כל אורך ההעתק בדרך כלל מעורב בתזוזה, או שקטעים קצרים יותר עשויים להיות אחראים לרעידות אדמה חלשות יותר (אם כי מזיקות) עם תקופת חזרה קצרה יותר.
אהרן דאגלס
ביוגרפיה
לאחר התיכון עבר דאגלס לדטרויט, מישיגן, ועבד בעבודות שונות - בניין, מוסך ועוד. במהלך תקופה זו הוא השתתף בשיעורים במוזיאון דטרויט לאמנות לפני שנכנס ללמוד באוניברסיטת נברסקה בשנת 1918. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה ניסה דאגלס להצטרף לחיל ההדרכה של צבא הסטודנטים (SATC) באוניברסיטת נברסקה, אך לא התקבל. היסטוריונים העריכו כי הדבר נבע מאווירת ההפרדה הגזעית בחברה האמריקאית כולל הצבא באותה העת. לאחר חתימת שביתת הנשק חזר לאוניברסיטת נברסקה, שם קיבל תואר ראשון באמנויות יפות בשנת 1922.
לאחר סיום לימודיו, עבד דאגלס כמלצר ברכבת יוניון פסיפיק עד שנת 1923, ולאחר מכן התקבל להוראת אומנות חזותית בבית הספר התיכון לינקולן בקנזס סיטי, מיזורי, שם שהה שם עד 1925. במהלך תקופתו בקנזס סיטי, הוא התכתב עם אלטה סוייר, אשתו לעתיד, על תוכניותיו מעבר להוראה במסגרת תיכונית. הוא רצה להמשיך את קריירת האמנות שלו בפריז, צרפת, כפי שעשו רבים מחבריו האמנים.
1925-37
בשנת 1925 התכוון דאגלס לעבור להארלם, ניו יורק, בדרכו לפריז כדי לקדם את קריירת האמנות שלו. הוא היה משוכנע שיישאר בהארלם ויפתח את אמנותו בעיצומו של הרנסאנס של הארלם. בזמן שהותו בהארלם, למד אצל וינולד רייס, צייר פורטרטים גרמני שעודד אותו לעבוד עם נושאים אפרו-אמריקאיים כדי ליצור תחושת אחדות בינם לאמנות. דגלאס אייר עבור כתבי עת וארגונים שונים. איורים אלה התמקדו במאמרים על הגזענות התיאטרון והג'אז. בשנת 1927 התבקש דאגלס ליצור את ציור הקיר הראשון שלו במועדון לילה והדגיש את חיי הלילה של הארלם בציור. בשנת 1928 קיבל דאגלס מלגת קרן בארנס להיות שנה בפילדלפיה, פנסילבניה, שם אלברט ברנס, הנדבן ומייסד קרן בארנס, תמך בו בלימוד ציור מודרניסטי והאמנות האפריקאית. באותה שנה השתתף דאגלס בתערוכה של קרן הרמון שאורגנה על ידי האגודה לאמנות המכללות, בכותרת "אמנות שחורה עכשווית". בקיץ 1930 עבר לנאשוויל, טנסי, שם עבד על סדרת ציורי קיר, לספרייה של אוניברסיטת פיסק. בזמן ששהה בנאשוויל, הוא הוזמן על ידי מלון שרמן בשיקגו, אילינוי, לצייר סדרת ציורי קיר. בנוסף, הוא הוזמן על ידי מכללת בנט לנשים בגרינסבורו, צפון קרוליינה, ליצור ציור קיר עם דמותה של לוחמת זכויות האדם הארייט טאבמן במרכז הציור. לאחר מכן עבר בשנת 1931 לשנה אחת בפריז, צרפת, שם קיבל הכשרה בפיסול וציור.
דאגלס חזר להארלם באמצע שנות השלושים לעבוד על טכניקות ציור הקיר שלו. בשנת 1934 הוזמן על ידי YMCA ברחוב 135 בניו יורק לצייר ציור קיר על הבניין שלהם, כמו גם על ידי מינהל העבודות הציבוריות לצייר את סדרת ציורי הקיר המוערכת ביותר שלו, ״הבטים של חיי השחורים״, עבור סניף הספרייה הציבורית של ניו יורק. הוא השתמש בציורי קיר אלה כדי לאפיין לציבור על מקומם של האפרו-אמריקאים לאורך ההיסטוריה של אמריקה והחברה הנוכחית שלה. בסדרה המורכבת מארבעה ציורי קיר, דאגלס לקח את הצופים מזמן העבדות לעידן השיקום בארצות הברית. וכן מדרך איומי הלינץ' וההפרדה באמריקה שלאחר מלחמת האזרחים לציור קיר אחרון המתאר את ההגירה של האפרו-אמריקאים צפונה לעבר הרנסאנס של הארלם והשפל הגדול. באותו הזמן, שימש דאגלס כנשיא גילדת האמנים של הארלם בשנת 1935, ארגון שנועד ליצור רשת של אמנים צעירים בעיר ניו יורק כדי לספק תמיכה והשראה במהלך הרנסאנס של הארלם.
1937-66
בשנת 1937 העניקה קרן רוזנוולד לדאגלס מלגה לנסוע לדרום ארצות הברית ולבקר בעיקר באוניברסיטאות שחורות, כולל אוניברסיטת פיסק בנאשוויל, טנסי, מכון טוסקקי באלבמה ואוניברסיטת דילארד בניו אורלינס, לואיזיאנה. בשנת 1938 הוא קיבל שוב מלגה מקרן רוזנוולד כדי לנסוע לרפובליקה הדומיניקנית והאיטי כדי לייצור סדרת ציורים המתארים את חיי האיים הקריביים.
כשחזר לארצות הברית בשנת 1940, עבד באוניברסיטת פיסק בנאשוויל, טנסי, בעת שלימד גם במכללת המורים באוניברסיטת קולומביה בעיר ניו יורק. הוא קיבל את התואר השני לאמנויות בשנת 1944, ועבר לנאשוויל כדי לייסד את המחלקה לאמנות באוניברסיטת פיסק. [5] במהלך כהונתו כפרופסור במחלקה לאמנות, הוא היה המייסד של הגלריה לאמנות יפה של קרל ואן וכטן, שכלל אמנות לבנה וגם אפרו-אמריקאית במאמץ לחנך סטודנטים להיות אמנים בדרום האמריקאי.
הוא ניצל את חוויותיו כאמן בתקופת הרנסאנס בהארלם כדי לעורר את תלמידיו להרחיב את תנועות האמנות האפרו-אמריקאית. הוא עודד את תלמידיו ללמוד את ההיסטוריה האפרו-אמריקאית כדי להבין היטב את הצורך באמנות שלהם בתוך החברה הלבנה-אמריקאית. דאגלאס פרש מהוראה במחלקה לאמנות באוניברסיטת פיסק בשנת 1966.
אהרון דאגלס נפטר בגיל 79 ב -2 בפברואר 1979.
סגנון
אהרון דאגלס פיתח שני סגנונות אמנות במהלך הקריירה שלו: תחילה כצייר מסורתי, אחר כך כצייר ציורי קיר ומאייר. דאגלס שילב נושאים אפריקאים ביצירות האמנות שלו כדי ליצור קשר עם אנשי הקהילה השחורה האמריקאית. עבודתו מתוארת כמופשטת, בכך שהיא הציגה את האוניברסליות של הקהילה האפרו-אמריקני באמצעות שירה, מחול ודימויים. באמצעות ציורי קיר ואיורים לפרסומים שונים הוא התייחס לנושאים חברתיים הקשורים לגזענות ולהפרדה בארצות הברית, והיה אחד האמנים החזותיים האפרו-אמריקאים הראשונים.
בעבודותיו מופיעות צלליות של גברים ונשים, לרוב בשחור לבן. התיאורים האנושיים הם בצורות שטוחות, זוויתיות וארוכות, וחריצים במקום עיניים. לעיתים קרובות, דמויותיו הנשיות נמשכות בתנוחה כפופה או בתנועה כאילו הן רוקדות בצורה מסורתית. הוא אימץ אלמנטים של מסכות ופסלים ממערב אפריקה לאמנות שלו, בטכניקה שהשתמשה בקוביזם כדי לפשט את דמויותיו לקווים. הוא השתמש בטווח צר של צבעים, לרוב בירוקים, חומים, אפורים ושחורים. צורותיו האנושיות צוירו בגוונים כהים יותר של הצבעים הנוכחיים בציור. לעיתים קרובות השתמש במעגלים קונצנטריים כדי להשפיע על הצופה להתמקד בחלק מסוים בציור.
עבודות האמנות שלו הן דו־ממדיות, ודמויותיו האנושיות הן חסרות פנים, ומאפשרות לצורותיהן להיות סמליות וכלליות, כדי ליצור תחושת אחדות בתוך הקהילה. ציוריה של דאגלס כוללים צלליות שקופות למחצה כדי להציג את מאבקם של אפרו-אמריקאים ואת הצלחותיהם היחסיות בהיבטים שונים של חיי החברה. עבודתו מתוארת כמיוחדת ביצירת קשר בין אפרו-אמריקאים לבין אבותיהם באפריקה באמצעות אלמנטים חזותיים המושרשים באמנות אפריקאית, ובכך מעניקים לחוויה האפרו-אמריקאית אסתטיקה סמלית.
מורשת
אהרון דאגלס היה חלוץ התנועה המודרניסטית האפרו-אמריקאית בשילוב עם אסתטיקה של אמנות מסורתית אפריקאית עתיקה. הוא הקים את הבמה לאמנים אפרו-אמריקאים כדי להשתמש באלמנטים מההיסטוריה האפרו-אמריקאית לתאר נושאים גזעיים הקיימים בחברה.
בשנת 2007 ארגן מוזיאון ספנסר תערוכה בשם "אהרון דאגלס: מודרניסט אפרו-אמריקני". התערוכה נדדה למקומות אחרים בארצות הברית. היא הוצגה גם במוזיאון האמנות האמריקאי סמית'סוניאן בוושינגטון הבירה, והגיעה למרכז שומבורג למחקר התרבות השחורה בניו יורק, 2008.
בשנת 2016, עם פתיחת המוזיאון הלאומי להיסטוריה ותרבות אפרו-אמריקאית, הוצב באתר שלהם ארכיון של יצירות אמנות שנוצרו על ידי אהרון דאגלס או הקשורות אליו.
צ'ארלי קריד-מיילס
צ'ארלי קריד-מיילס (באנגלית: Charlie Creed-Miles; נולד ב-24 במרץ 1972) הוא שחקן ומוזיקאי אנגלי.
קריד-מיילס נולד בנוטינגהאם. בשנת 1993 שהיה בן 21 כיכב לראשונה בסרט הקולנוע "The Punk". ניהל מערכת יחסים עם השחקנית סמנתה מורטון, איתה שיחק בסרט "The Last Yellow". בשנת 2000 נולדה בתם של בני הזוג אזמה קריד-מיילס שאף היא שחקנית.
15 באפריל
15 באפריל הוא היום ה-105 בשנה (106 בשנה מעוברת), בשבוע ה-16 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 260 ימים.
מרד כלא אנגרסק
מרד כלא אנגרסק (ברוסית: Бунт в ангарской колонии) הוא הכינוי לאירוע של מרד אסירים בכלא אנגרסק (רשמית: מושבת העונשין מספר 15 אנגרסק, בשפת המקור: ИК-15 г. Ангарск) הנמצא באנגרסק שבמחוז אירקוטסק ברוסיה, שהחל ב-9 באפריל 2020 ונחשב לאחת ממרידות האסירים הגדולות בהיסטוריה של רוסיה.
המרד החל ב-9 באפריל, כאשר כמה אסירים בכלא אנגרסק, במחוז אירקוטסק, חתכו את ורידיהם במחאה על צעדים שהפעילה הנהלת הכלא. הם התפרעו, הציתו כמה מבנייני הכלא ואת מרכז הטלפונים. המהומות נמשכו כיממה. כוחות מיוחדים של שירות בתי הסוהר הפדרלי הוכנסו לכלא ודיכאו קשות את ההתקוממות, תוך שימוש בכוח נגד האסירים - הם הוכו ושוסו בהם כלבים. על פי נתונים רשמיים, אדם אחד מת.
מהלך האירועים
בערב ה-9 באפריל 2020 סירב אסיר מתא מאסר לעבור חיפוש אישי, הוא דחף את צוות הכלא, צרח ועודד אסירים אחרים להתקומם ותקפו סוהר שניסה לעזור לאסיר שדימם אחרי שפצע את עצמו, כתוצאה מכך הסוהר אושפז בבית חולים. המהומה החלה לאחר שהסוהרים החרימו סיגריות מאסירים.
לאחר שהאסיר שסירב לעבור בידוק, הוכה, האסיר חתך את הוורידים שלו והקליט הודעת וידאו בה ביקש להפסיק את "ההפקרות" מצד צוות הכלא. לאחר מכן הוא הוכה שוב. במחאה על כך, 17 אסירים נוספים חתכו את עורקיהם. שירות בתי הסוהר הפדרלי דיווח שהפצועים גרמו לעצמם חבלות בסיוע אסירים מתאים שכנים במרכז המעצר לפני משפט, כאשר שברו את מצלמות הטלוויזיה במעגל סגור וחתכו את ידיהם ברסיסים.
ב-10 באפריל המרד נמשך. האסירים פתחו במחאה נרחבת נגד הנהלת הכלא, הציתו את חדרי העבודה ותחנת הטלפונים. על פי מקור באינטרפקס, המסיתים לכאורה של ההתפרעות ביימו ניסיון התאבדות וכשצוות הכלא נכנס לעזור, הם תקפו אותם.
בסוכנות הידיעות הממשלתית טא"ס דווח כי פרצו התנגשויות אלימות בין אסירים לכוחות המיוחדים ובסוכנות הידיעות רי"א נובוסטי ציטטו את שר המשפטים שטען כי המהומות בוימו על ידי גורמים מחוץ לכלא.
אמו של אחד המורשעים, אמרה בריאיון לערוץ גשם שהם יורים עליהם ו"זורקים עליהם רימונים מוזרים... יש רעש כזה, צעקה כזו, כולם צועקים שם. הוא צעק: 'אמא, עזרי לי בבקשה, הם הורגים אותנו כאן'." אמו של מורשע אחר דיווחה שכוחות הקומנדו הצית את צריפי המגורים ולדברי פעיל זכויות כאדם פאבל גלושצ'נקו, "פעולות צבאיות בקנה מידה מלא" התנהלו בכלא - האסירים הוכו, נשטפו במים ושוסו בהם כלבים.
על פי נתוני MBK מדיה, כ-300 אסירים מתוך כ-1,200-1,300 בכלא נפצעו במהלך ההתפרעות. אחד האסירים הוסיף כי במהלך ההתפרעות התכנסו כ-500 איש בשטח המצעדים של הכלא. כשהחלו לזרוק לעברם רימוני הלם, כ-200 איש חתכו את ורידיהם במחאה. בעוד האסירים דיווחו על שני הרוגים. פאבל גלושצ'נקו דיווח על מוות אחד ובכלי התקשורת נכתב שמצאו אסיר תלוי בשער מול אחד ההאנגרים. אין נתונים רשמיים על פצועים והרוגים, למעט הדיווח על הרוג אחד.
בערב 10 באפריל, דיווחה מנהלת הכלא כי המצב בשליטה - אף שפעילי זכויות אדם ציינו כי האש טרם כובתה והמהומות נמשכו. השריפה כובתה מאוחר יותר ובתקשורת דיווחו על דיכוי חלקי של המהומות. שירות בתי הסוהר הפדרלי טען שהאסירים הפסיקו לאחר משא ומתן עמם.
תגובות
נפתחה חקירה בשיתוף פעולה עם ממשלת מחוז אירקוטסק, עובדי משרד התובע המחוזי וחוקרי ועדת החקירות של רוסיה.
בעוד הממשל התמקד במציאת האשמים במרד, ארגוני זכויות האדם קראו לחקירה ציבורית בנושא האירועים ובחינת אופן התנהלותם של אנשי שירות בתי הסוהר הפדרלי כשברקע, אסירים משתי בתי כלא אחרים באזור אירקוטסק (IK-14 ו-IK-2) הביעו תמיכה וכוונה לפתוח במרד.
שנה לאחר מכן, באוקטובר 2021, נחשף כי סוהרים ערכו עינויים והתעללו באסירים שהיו מעורבים בכלא.
למפל
למפל הוא שם משפחה אשכנזי.
יחסי ברזיל–סנט לוסיה
יחסי ברזיל–סנט לוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין סנט לוסיה.
היסטוריה
בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין סנט לוסיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. שתי המדינות חברות בארגון מדינות אמריקה ובארגון האומות המאוחדות. שתי המדינות מרבות לשתף פעולה, בעיקר במגזרי החקלאות היצרנית, ביטחון המזון לאכילה, ויצירת קווי תעופה בין ברזיל למדינות שונות באזור האנטילים הקטנים.
שתי המדינות כוננו את יחסיהן לראשונה ב-1980 במזכר הבנות בו סוכם כי שגרירות ברזיל בטרינידד וטובגו היא זו שתהיה אחראית על האינטרסים של המדינה בסנט לוסיה. בשנת 1994 הועברה האחריות על האינטרסים הברזילאים בסנט לוסיה לשגרירותה בפרמריבו, בירת סורינאם, ובשנת 2007 נפתחה שגרירות ברזיל בקסטריז, בירת סנט לוסיה.
בעת התפרצות הוריקן תומאס בסנט לוסיה בשנת 2010 סיפקה ברזיל מסוק ומשלחת של שנים עשר קצינים שיעזרו לתושבים כעזרה הומניטרית. מעט מוקדם יותר באותה השנה ביקר ראש הממשלה של סנט לוסיה בברזיליה בירת ברזיל כחלק מוועידת הקהילייה הקריבית-ברזיל. במסגרת הביקור נחתמו שישה הסכמים בין שתי המדינות.
ב-9 ביולי 2012 ביקר בברזיליה שר החוץ של סנט לוסיה למפגש עם שר החוץ הברזילאי. שר החוץ של סנט לוסיה עזב את ברזיל ב-13 ביולי.
מריה הוליק
מריה†הוליק היא סדרת מנגה שנכתבה על ידי מינארי אנדו ופורסמה לראשונה במגזין "סאנן" גאקאן קומיקו ארייבו ביפן ב-27 ביוני 2006. עד כה פורסמו כ-14 כרכים של הסדרה; היא ממשיכה להיכתב וכתיבתה לא הסתיימה. ששת הכרכים הראשונים תורגמו ופורסמו באנגלית על ידי Tokyopop בין השנים 2010–2011. ב-5 בינואר 2009 שודרה אנימה ביפן המבוססת על סדרת המנגה מריה†הוליק. היא לוותה בסדרת המשך "מריה†הוליק: אלייב" בין אפריל ויוני 2011.
תקציר עלילה
קאנקו מיאמאה היא תלמידה חדשה שהגיעה לבית ספר תיכון קתולי לבנות בלבד "אמה נו קיסאקי". בחופשת הקיץ לפני תחילת לימודיה, היא עוזבת את משפחתה ועוברת להתגורר במעונות שבית הספר מציע. ביום הראשון להגעתה, היא פוגשת בנערה בלונדינית נאה, מריה שידו, שמציעה לערוך לה סיור בשטח בית-הספר. קאנקו, שמעוניינת למצוא אהבה חדשה ולסבית, מסכימה מיד. אך מאוחר יותר נודע לה את סודה של מריה - היא אינה נערה מקסימה, אלא נער סדיסט שמתחזה להיות אחותו התאומה, שיזו.
גאורגיה במשחקים האולימפיים לנוער
גאורגיה משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הגאורגים אחת עשרה מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה. גאורגיה משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של גאורגיה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה חמישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית ארד יחידה בענף ההיאבקות בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג נערים בסגנון היאבקות חופשית. המשלחת גם דורגה במקום הרביעי בקטגוריית משקל עד 100 ק"ג נערים בסגנון היאבקות חופשית ספורטאי המשלחת הגיעו להישגים בענף הג'ודו בה דרוגו במקום החמישי בקטגוריית משקל עד 66 ק"ג נערים. המשלחת לא רשמה הישגים בענף השחייה.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג היא הגדולה ביותר שגאורגיה שלחה עד כה. המשלחת מנתה 12 ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפים. המשלחת זכתה בשלוש מדליות. המשלחת רשמה הישגים בענפים היאבקות עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 76 ק"ג נערים בסגנון היאבקות חופשי ומדליית ארד בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג נערים בסגנון היאבקות חופשי, וג'ודו עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 81 ק"ג נערים ודירוג במקום החמישי בקטגוריית משקל עד 52 ק"ג נערות. בענף האתלטיקה ספורטאי המשלחת העפילו לשני גמרים ודורגו במקום השביעי בקפיצה משולשת נערים וקפיצה לרוחק נערות. המשלחת לא רשמה הישגים בענפים איגרוף, התעמלות, סיף ושחייה.
משחקי החורף
גאורגיה השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק וכללה שני ספורטאים שהתחרו בענף הסקי אלפיני. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים אך גם לא הגיעו למקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה שני ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת דורגו במקום האחת עשרה בטורניר הנערים בענף הלוז'. בענף הסקי אלפיני המשלחת, בדומה לאולימפיאדת הנוער אינסברוק, לא רשמה הישגים משמעותיים.
אולימפיאדת הנוער לוזאן (2020)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה גאורגיה עד כה ומנתה עשרה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית ארד יחידה.
מדליות לפי משחקים
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
מדליות לפי ענף
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
אדמו טדוליני
אדמו טדוליני (באיטלקית: Adamo Tadolini ; 1788, בולוניה – 1868, רומא) היה פסל איטלקי שפיסל בסגנון הניאו קלאסי של אנטוניו קנובה.
טדוליני נולד בבולוניה למשפחה של פסלים שהמשיכה את מסורת הפיסול בה החל סבו פטרוניוס טדוליני.
בין השנים 1818-1813 טדוליני למד באקדמיה לאמנויות יפות בבולוניה, הוא זכה בפרס על תבליט של ונוס ואיניאס, וזכה במלגת ארבע שנות לימוד ברומא במהלכן יצר פסל גבס של איאס מקלל את האלים.
בניו שיפיונה טדוליני וטיטו טדוליני עבדו בסטודיו שלו, ובנו שיפיונו טדוליני המשיך להחזיק את הסטודיו לאחר מותו של האב, בהמשך הסטודיו נוהל על ידי ג'וליו טדוליני וולבסוף ניהל את הסטודיו אנריקו טדוליני.
ולדיסלב השני, שליט ולאכיה
ולדיסלב השני, (? - 20 באוגוסט 1456), היה ווייבוד (שליט) של ולאכיה. הוא מלך בין השנים 1448-1447, ובשנית בין 1456-1448.
ולדיסלב השני היה נציג של משפחת דנשט (Dăneşti) מקרב בני בית בסאראב, והיה בנו של השליט דן השני, שליט ולאכיה. במשך כמה שנים הוא היה בן ברית נאמן של יאנוש הוניאדי במאבקו בהגמוניה העות'מאנית בבלקן.
עלייתו לשלטון ולאכיה ומלוכתו הראשונה 1448-1447
לאחר שוולאד דראקול הגיע להסכם עם העות'מאנים, החלפתו בראש נסיכות ולאכיה, נראתה ככורח המציאות בעיני יאנוש הוניאדי, המצביא הטרנסילבני שבאותן שנים תכנן מתקפת נקם בעות'מאנים בעקבות התבוסה הנוראית בקרב וארנה בשנת 1444. יתרה מזו, הכרוניקן הפולני הידוע, יאן דלוגוש ייחס להוניאדי גם שאיפות להשתלט בעצמו "על כס המלכות של הבסאראבים".
ולדיסלב, שכונה אז בפי ההונגרים "לדיסלאוס ואלאכוס", הגיע עם פמלייתו לחצרו של יאנוש הוניאדי בקיץ 1437. הוא זכה בהמשך לתמיכת המנהיג הטרנסילבני במאמציו כטוען לכתר ולאכיה. התערבויותיו הבלתי אמצעיות של יאנוש הוניאדי בחילופי הנסיכים בוולאכיה עוררו מאוחר יותר את ביקורתו של המלך ההונגרי אולאסלו החמישי פוסטומוס שציין על הוניאדי המנוח במסמך מה-21 במרץ 1457:"הוא חיסל שליטים של ולאכיה ושל מולדובה, הנאמנים לממלכה, כדי להחליפם באנשי שלומו".
בנובמבר-דצמבר 1447, נכנס יאנוש הוניאדי עם צבאו לוולאכיה, לכד את ולאד דראקול והוציאו להורג, בכפר בלטן, על יד סנגוב (ככל הנראה חלק מהכפר פֶּריש, במחוז אילפוב של ימינו). בהזדמנות זו גם בנו של ולאד דראקול, מירצ'ה השני, שהצטיין במלחמות בטורקים, הוצא להורג באכזריות בעיר טרגובישטה ככל הנראה על ידי בויארים עוינים. לפי מקורות אחדים עיוורו אותו וקברו אותו חי. ייתכן כי הערות המלך ההונגרי התייחסו גם לרציחתו זו של ולאד דראקול (ושל בנו הבכור, מירצ'ה) אם כי  כמה היסטוריונים, כמו ניקולאיה יורגה (ב"תולדות הרומנים" כרך ד, ע' 90-91) חשבו כי האשם האמיתי היה דן ("דן השלישי"), אחיו של ולדיסלב.
האירועים באותו סוף של שנת 1447 אינם ברורים. הכרוניקנים מסרו בדרך כלל על הגעתו לשלטון של "הבן של דן", בטורקית "דן-אולו". ההיסטוריון פרנצ'יסק פאל סבר שמדובר ב"דן השלישי", אותו אח של ולדיסלב, אבל שמו לא הוזכר אף פעם על ידי יאנוש הוניאדי, להבדיל משמו של ולדיסלב.
קרב קוסובו והאבדן הזמני של השלטון 1448
את מקומו של ולאד דראקול כשליט ולאכיה תפס קרוב לוודאי ולדיסלב השני, כבעל ברית מסור של יאנוש הוניאדי. בשנת 1448 יצא ולדיסלב את הארץ עם כוח צבאי רומני של כ-6,000 או 10,000 פרשים (לפי מקורות שונים, לפי מקור אחר - 3000 קשתים ולאכים ו כ-4000 פרשים מולדבים) על מנת ללוות את ה"אביר הלבן", יאנוש הוניאדי, במסעו נגד העות'מאנים בסרביה. באוקטובר השתתף ולדיסלב השני בקרב קוסובו, 1448 בדרום סרביה, אירוע שהסתיים באסון לנוצרים. בשדה הקרב התמודדו הרומנים עם כוחות הפאשה מאנטוליה ושל הביילרביי מרומליה ונחלו תבוסה קשה. בשובו מנוצח מן הקרב נלכד יאנוש הוניאדי על ידי הדספוט הסרבי ג'וראג' ברנקוביץ' ונכלא בסמדרבו עד דצמבר. בהיעדרו של ולדיסלב מן הארץ פלשו העות'מאנים לוולאכיה והעלו לכס המלכות את הנסיך הצעיר ולאד שיוודע כ"המשפד", בן ה-17. עם זאת, כהונה ראשונה זו של ולאד המשפד לא האריכה יותר מחודשיים, עד שחזר ולדיסלב השני לוולאכיה, אולי עם סיוע של לוחמים מולדבים והבריח אותו מן המדינה.
הסכם עם הטורקים
בחזרה לשלטון שמר בהתחלה ולדיסלב, שנודע בכרוניקות הזרות כ illustris Radozla Waywoda Transalpinus ("ראדוזלא, השליט הנכבד של ולאכיה") על יחסים טובים עם יאנוש הוניאדי. המצביא ההונגרי שוחרר בינתיים מצפורניו של ברנקוביץ וחזר לרסני ההנהגה בהונגריה. אולם כשראה ולדיסלב את עוצמת המתקפות הטורקיות שעמדו להביא לבסוף לכיבוש קונסטנטינופול ואת תבוסותיו של הוניאדי, בדומה לשליטים ולאכים קודמים, הגיע בשנת 1451, אחרי מות הסולטאן מוראט השני, להסכם עם העות'מאנים. החוזה נחתם באדירנה עם היורש מהמט השני. ולדיסלב השני הכיר עצמו כבן חסות של הסולטאן, התחייב לא לבנות שוב מבצרים חדשים לאורך הדנובה, ולשלם לטורקים את המיסים הנדרשים. בו זמנית עדיין ראה עצמו גם כבן חסות של הכתר ההונגרי. ולדיסלב ניסה להבטיח לעצמו את המשך מלוכתו בעזרת השגת איזון בין שתי הממלכות השכנות - הונגריה והאימפריה העות'מאנית. סעיף אחד בהסכם הבטיח שלא יוחלף לפני שתעבורנה שלוש שנים מחתימתו. כמו כן השיג הבטחה שבמות השליט, לא יועלה על כס ולאכיה אלא מישהו שנבחר על ידי אספת הבויארים המקומיים.
מדיניות פנימית
בזמנו של ולדיסלב השני הוטבעו בוולאכיה מטבעות משלה - שלושה סוגים של דוקאטים בעלי משקל משתנה, בין 0.41-0.80 גרם, ולפחות סוג אחד של באן במשקל 0.3 גרם. הדוקאט של ולדיסלב שימש כדגם לדוקאטים של ולאד המשפד ולמטבע ה"גרוס" של שטפן הגדול במולדובה השליט קבע קורס רשמי מאולץ לגבי ערכם האמיתי בהשוואה לאספר (אקצ'ה) העות'אמני שיחד עם הפלורין ההונגרי היה המטבע הנפוץ בנסיכות.
לפי דרישתו, תורגמו לראשונה בוולאכיה, לשפה הסלבונית הכנסייתית, כמה קובצי חוקים ביזנטיים, תחת הכותרת "זאקוניק או הפראבילה של טרגובישטה". התרגום נערך ב-1451 על ידי מלומד ("גרמטיק") בשם דרגומיר.
הרעת היחסים עם יאנוש הוניאדי
לאחר כיבוש קונסטנטינופול ב-29 במאי 1453 על ידי הטורקים, היה יאנוש הוניאדי עוד יותר נחוש להשפיע על ניהול שתי הנסיכויות הרומניות השכנות מולדובה וולאכיה. גם האפיפיור פיוס השני נכח לדעת במרירות כי "הוולאכים נאלצו להיכנע לטורקי". ראשי העיר סיביו (הרמנשטאט) ה"סקסונים", היו מודאגים מאיומים מפורשים של הטורקים לכבוש את עירם. באוגוסט 1453 או 1454 ניסה יאנוש הוניאדי ללא הצלחה להדיח את ולדיסלב מכס המלכות. כתגובת נקם תקף ולדיסלב השני את העיר סיביו ושדד אותה. בהמשך, הגיע לפשרה עם הוניאדי תוך הבטחה כי יפצה את תושבי סיביו על הנזקים שגרם להם..
בשנת 1455 הגבירו העות'מאנים את הלחצים הצבאיים על הנסיכויות הרומניות על ידי שליחת צי חזק אל הדנובה ועל ידי מסע שוד במולדובה. שוב שקל יאנוש הוניאדי להדיח את שני השליטים - במולדובה ובוולאכיה אבל בסתיו אותה שנה היחסים שבו למסלולם. בחורף שוב עלתה המתיחות כשוולדיסלב שלח כוח צבאי להטיל מצור על אחד המבצרים של ההונגרים ("סאם"?,, אולי בראן או אדה קאלה) ולכובשו.
בסופו של דבר, המסע הצבאי של ולאד המשפד ולוחמיו לוולאכיה, אורגן בתמיכת ההונגרים והסקסונים ובשיתוף פעולה עם פלג מקרב הבויארים הוולאכים. ולדיסלב השני נוצח, נלכד וככל הנראה הוצא להורג על ידי עריפת ראשו, ביישוב טרגשור, על יד פלוישט. ולאד צפש לקח את מקומו כשליט ולאכיה וכך התחיל את מלוכתו שנייה והמפורסמת.
ולדיסלב השני נקבר בכנסיית המנזר דיאלול בעיר טרגובישטה. על קברו הונחה מצבה בימי מלוכתו של ניאגויה בסאראב.
קישורים חיצוניים ומקורות
(קונסטנטין ק. ג'ורסקו ודינו ק. ג'ורסקו - תולדות הרומנים, כרך ב, 1352-1606,) Ştefan Andreescu ''Vlad Ţepeş între legendă şi adevăr istoric. Editura enciclopedică, Bucureşti, 1998'' Bogdan Costin - O serie monetară necunoscută a Ţării Româneşti din secolul al XV-lea, atribuită voievodului Vladislav al II-lea Cercetări numismatice 12-13, 2006-2007 Florin Ciulavu - Circulaţie monetară şi sistemul monetar în vremea lui Vladislav al II-lea al Ţârii Româneşti B.C.Ş.S, Universitatea Alba Iulia 2010. Apariţia şi conţinutul pravilelor bisericeşti
לקריאה נוספת
(פרנצ'יסק פאל - התערבותו של יאנקו דה הונדוארה בוולאכיה ומולדובה בשנים 1447-1448) (ניקולאיה סטויצ'סקו - ולאד צפש, בוקרשט 1976)
יעל צבעוני
יעל צבעוני (נולדה ב-14 בינואר 1979) היא משוררת ועורכת ישראלית.
ביוגרפיה
צבעוני נולדה בירושלים לד"ר לאה צבעוני ולפרופסור דן צבעוני. במהלך שירותה הצבאי שימשה כמש"קית ת"ש בגדוד הסיור הבדואי. את לימודי התואר ראשון בספרות עברית סיימה באוניברסיטת תל אביב (בהצטיינות), ולאחר מכן המשיכה לימודי תואר שני בספרות בתוכנית לכתיבה יוצרת באוניברסיטת חיפה.
בשנת 2014 ייסדה את "מבעד למילים – בית לכתיבה יצירתית". בו מנחה ומלווה כותבים ותהליכי יצירה. מכשירה מנחי סדנאות כתיבה, במיזם משתתפים יוצרים כמו ערן צור, גלעד כהנא, טל ניצן, נעם פרתום, רון דהן. עורכת. למדה התמקדות ומדיטציה ומשלבת בסדנאות הכתיבה עולמות נוספים. במהלך השנים היא הנחתה סדנאות כתיבה עבור ספריות, מתנ"סים, בתי אבות, בתי ספר, חברות וארגונים , מעגלי נשים. מלבד שני ספריה, פורסמו שיריה במבחר כתבי עת כגון "המוסך" ו"מאזניים" . במשך תקופה, כתבה טור למעריב.
בנוסף, היא מפיקה את סדרת "כותבים בעקבות כותבים" – מפגשי כתיבה והשראה בעקבות יוצרים – סופרים, משוררים, מוזיקאים. היא גם היוזמת של מיזם "סיפור של חיים" – כתיבת סיפורי חיים בהתנדבות עבור חולי פוסט טראומה. במהלך הפרויקט ראו אור למעלה מעשרה ספרים.
צבעוני גרה באבן יהודה עם בן זוגה ושתי בנותיה.
אנתולוגיות בעריכתה
יעל צבעוני מנחה סדנאות כתיבת שירה בשם "מבעד למילים" במשך השנים אספה וערכה מספר אנתולוגיות סיפורים ושירים של תלמידיה.
צרור של צרות
צרור של צרות (באנגלית: Pounds of Trouble 40) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1962, בבימויו של נורמן ג'ואיסון עם טוני קרטיס, סוזן פלשט, והילדה קלייר וילקוקס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על הסיפור "גב' מרקר הקטנה" של דמון ראניון משנת 1932. הסיפור עבר מספר עיבודים לקולנוע:
העלילה היא על רווק שמנהל עסק הימורים ופתאום נאלץ לטפל בילדה יתומה שהושארה במשרדו. עם הזמן הוא מתרכך, מפתח רגש אבהות כלפיה ומאמץ אותה. השם באנגלית מתייחס למשקלה של הילדה - 40 פאונדים (18.1 ק"ג) - "צרה" שמשקלה 40 פאונדס.
זה הסרט הראשון שבו יש סצנה ארוכה שצולמה בדיסנילנד באישורו של וולט דיסני.
תקציר העלילה
בעל המלון והקזינו הוא ברני פרידמן (פיל סילברס) המכונה "הקצב". כולם רועדים מפניו והוא מביא את אחייניתו כריס לוקווד (סוזן פלשט) להופעה במלון אף על פי שמנהל הבידור ג'וליוס (הווארד מוריס) לא מרוצה מהופעתה. סטיב רודף הנשים מתחיל לחזר אחריה אך נזהר כי הוא חושב שהיא בעצם הפילגש של ברני.
אחד המהמרים, הווארד פייפר (גרג פאלמר), מפסיד את כל כספו במשחק פוקר עם סטיב שמאפשר לו לגייס את הכסף בחוץ. פאלמר שהוא אלמן ומגדל לבד את בתו פני (קלייר וילקוקס) משאיר אותה במלון וסטיב לא יודע מה לעשות עם הילדה בת השש. הוא משכן אותה בחדרו ובהדרגה הוא מתחיל לחבב אותה בעזרתם של עוזרו פלויד (לארי סטורץ') וכריס.
האב לא חוזר וכעבור מספר ימים מסתבר שנהרג בתאונת דרכים. פני נשארת ללא אב ואם. סטיב מרחם עליה ולא יודע איך לבשר לה. פני רצתה כל הזמן לבקר בדיסנילנד וסטיב מחליט לקחת חופשה ולטוס לדיסנילנד עם פני וקריס שיחסיהם התהדקו לאחר שהתברר לו שהיא אכן אחייניתו של ברני ולא פילגשו.
שלושתם מבלים במתקנים בדיסנילנד ונהנים אבל חוקר פרטי בולש אחריהם וסטיב מנסה להימלט ממנו. לבסוף הוא נפגש בכניסה עם ליז ולואי. הוא חובט בלואי והצילום מתפרסם בכל העיתונים. מסתבר שסטיב מחזיק בילדה ללא אישור ורשויות הרווחה מזמנות אותם למשפט.
השופט חוקר את הילדה ושאר המעורבים ומסכם שהיא תועבר למוסד אומנה כי סטיב הוא רווק ללא משפחה. סטיב מתבונן בכריס והיא מהנהנת בחיוב. הם נישאים ונוסעים לירח דבש עם פני. לשאלה לאן הם נוסעים? עונה סטיב בחיוך - לדיסנילנד...
לוגאן פול
לוגאן אלכסנדר פול (באנגלית: Logan Alexander Paul; נולד ב-1 באפריל 1995) הוא בדרן מדיה חברתית, שחקן ומתאגרף מקצועי אמריקאי. פול החל להתפרסם דרך סרטונים המשותפים באפליקציית Vine ומאוחר יותר הפך לשחקן מקצועי.
קורות חיים
לוגאן נולד בעיירה ווסטלייק אוהיו שבארצות הברית, למשפחה נוצרית בעיקרה, אם כי סבתו של אמו הייתה יהודיה. בגיל 10 החל ליצור סרטוני רשת לערוץ יוטיוב הנקרא "Zoosh". הלך לאוניברסיטת אוהיו לפני שפרש בשנת 2014 כדי לקדם את קריירת הבידור ברשת החברתית Vine במשרה מלאה בלוס אנג'לס. אחיו הצעיר הוא ג'ייק פול.
רשתות חברתיות ו-Vine
לוגאן החל להתפרסם כיוצר תוכן בפלטפורמת שיתוף הסרטונים ברשת Vine. בפברואר 2014, היו לו יותר מ-3.1 מיליון עוקבים בפלטפורמות רשתות חברתיות שונות. הוא הוגדר כמקום 10 מיוצרי התוכן המשפיעים ב-Vine בשנת 2015. הסרטונים שלו הופיעו בפלטפורמות רשתות חברתיות אחרות גם, כגון פייסבוק, אינסטגרם, טוויטר, סנאפצ'ט ויוטיוב. באוקטובר 2015, הצפיות הכוללות שלו בפייסבוק לבד היו יותר מ-300 מיליון צפיות.
ב-18 במאי 2017 הוציא לוגאן סינגל הנקרא Help Me Help You (עזרי לי לעזור לך), המארח בקליפ את הלהקה "Why Don't We" ואת השחקנית שי מיטשל. השיר הגיע ליותר מ-30 מיליון צפיות וליותר מ-980 אלף לייקים בשלושה שבועות בלבד.
בנוסף, לוגאן היה למפיק ולבמאי בשני השירים של הלהקה Why Don't We, הנקראים "Nobody Gotta Know", ו-"Something Different".
באוגוסט 2017 לוגאן צבר כעשרה מיליון רשומים בתוך כ-333 ימים בעמוד היוטיוב שלו, ובכך הפך ליוטיובר שצבר כעשרה מיליון רשומים בזמן הקצר ביותר.
ב-31 בדצמבר 2017 העלה לוגאן סרטון שבו מתועד טיול ביער האאוקיגהארה, שנקרא גם "יער ההתאבדות", במהלך צילומי הסרטון נתקלו לוגאן וצוותו בגופה תלויה של מתאבד, תיעדו אותה מקרוב וצולמו צוחקים ומתייחסים אליה בחוסר כבוד. ביום שלמחרת פרסום הסרטון כוכבי רשת שונים ביקרו את לוגאן על התנהגותו ועל הפרסום וקראו לחסימתו. ב-2 בינואר, מחק לוגאן את הסרטון, העלה סרטון התנצלות, והודיע בחשבון הטוויטר שלו שעד להודעה חדשה הוא אינו מפרסם ולוגים, ולוקח זמן לעצמו להפיק לקחים. במהלך הצעד השנוי במחלוקת, #LoganPaul היה בראש הציוצים החמים למשך 24 שעות, כאשר סחף אחריו 700 אלף ציוצים בנושא לפני שהוסר על ידי Twitter. בעקבות התקרית, YouTube החליטו להוריד את לוגאן מרשימת היוצרים בעלי עדיפות תוכן פרסומי משודרג, ולהשהות את המשך פרויקטי YouTube Red שבהשתתפותו כגון סרט ההמשך The Thinning 2.
ב-25 באוגוסט 2018 נערך קרב אגרוף בינו לבין KSI והקרב הסתיים בתיקו.
ב 9 בנובמבר 2019 נערך קרב חוזר בין השניים אשר נגמר בניצחון של KSI.
בשנים 2021-2022 KSI ופול הפכו להיות חברים טובים ויצאו בשיתוף פעולה בהוצאת מותב משקאות אנרגיה בשם:"PRIME" שכיום מחזיק בכ-10 טעמים.
סרטים וטלוויזיה
בתחילת 2015 הופיע לוגאן בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד". בנוסף הופיע בסדרה של פוקס "Weird Loners", שם שיחק כ"תאומי פול". פול שיחק גם בפרק בסדרה Stitchers מבית ABC. ב-2016, לוגאן שיחק בסרט של יוטיוב רד - The Thinning, לצד פייטון ליסט. בשנת 2021 הופיע בתוכנית "הזמר במסכה" בתור סבא מפלצת והודח לאחר הופעתו השנייה.
מותג האופנה Maverick by Logan Paul
ב-2017 הודיע לוגאן כי הוא משיק מותג אופנה שיקרא על שם התוכי שלו, מאווריק (Maverick), שמשמש גם כלוגו של המותג. את המוצרים ניתן להזמין רק מהאתר שלו, והם כוללים מגוון רחב של חולצות, תיקים, גרביים, פוסטרים, כובעים ועוד.
בתחילת 2018, לאחר תקרית הווידאו "יער המתאבדים" ביפן, חברת Maverick Apparel בארצות הברית תבעה את לוגאן בשימוש שם המותג "Maverick" עבור מותג הבגדים שברשותו לאור ירידה במכירות עקב פרסום שלילי בגלל התקרית, לכאורה.
חיים אישיים
ללוגאן יש אח קטן, ג'ייק פול, שחקן ויוצר תוכן ב-Vine.
הוריו התגרשו כשהיה צעיר, ואימו נישאה מחדש.
בשנת 2023 התארס פול לנינה אגדל, דוגמנית דנית.
Off our backs
off our backs (oob) הוא קולקטיב פמיניסטי רדיקלי, שפרסם כתב עת באותו השם בין השנים 1970 ל-2008. לשם יש משמעות כפולה - המשמעות הברורה "לרדת לנו מהגב", כלומר, להפסיק להפריע, להציק, או להעמיס עלינו, המתייחס לדיכוי מגדרי של נשים, ומשמעות שנייה - שנשות הקולקטיב מצהירות שהן (כבר) לא שוכבות על הגב בסקס הטרונורמטיבי.
הקולקטיב נוהל באופן שיתופי, עם קבלת החלטות על ידי קונצנזוס. מטרת הקולקטיב וכתב העת שפרסם היה לספק חדשות ואינפורמציה לגבי חייהן של נשים ואקטיביזם פמיניסטי, לחנך את הציבור לגבי מעמד נשים ברחבי עולם, להוות מקור מידע על פמיניזם, תרבות נשים ותרבות לסבית, ולקדם צדק חברתי עבור נשים.
הקולקטיב הוקם ב-1970 על ידי מרילין ווב, היידי סטפנס, מרלין ויקס, קולט ריד ונורמה לסר.
כתב העת
off our backs (oob) היה כתב עת שלא למטרות רווח, שבא לקדם אג'נדות פמיניסטיות ולסביות, ופעל בין השנים 1970 ו-2008. בהתחלה, המגזין פורסם פעם בחודש, ובשנות ה-2000 הוא החל לצאת פעם בחודשיים. בין הנושאים שסוקרו בעיתון היו ידיעות חדשותיות בענייני נשים ופמיניזם, מאמרי נושא וטורי דעה, בנושאים מגוונים הכוללים אלימות מגדרית, פורנוגרפיה, פוליאמוריה, צבא, מלחמת וייטנאם, פוליטיקה שמאל-רדיקלית, מעמדיות, צנזורה, גזענות, ודת.
oob הוא כתב העת הפמיניסטי שפורסם ברציפות לאורך טווח הזמן הארוך ביותר בארצות הברית - כמעט 40 שנה. העיתון נחשב בעולם העיתונות לאיכותי, ואף כונה בידי ארגונים פמיניסטים "הניו יורק טיימס של הפמיניזם". הכתבות בו היו מדויקות ומבוססות על מחקר, אף על פי שהעיתון לא ניסה לכסות על הכיוון המוצהר שלו כבעל אג'נדה פמיניסטית. בהצהרת הכוונות של העיתון נכתב: "בכוונתנו להיות הוגנות, אך לא אובייקטיביות. אנו מחויבות למאבק וננקוט בעמדות כדי לקדם אותו."
הקולקטיב
היוזמה של oob הייתה מודל לפרסומים פמיניסטיים רבים שבאו אחריו, שגם בהם התוצר היה משני לבניית קהילה ופעולה על פי עקרונות פמיניסטים.
גנאדי גרישין
גנאדי אלכסייביץ' גרישין (ברוסית: Геннадий Алексеевич Гришин; נולד ב-25 בנובמבר 1964 בעיר דנקוב שבמחוז ליפצק) הוא כדורגלן עבר סובייטי - רוסי, ששיחק בעמדת קשר בטורפדו מוסקבה ובהפועל חיפה.
קריירה
גרישין החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת מטאלורג ליפצק בשנת 1982. לאחר עונה אחת עבר לקבוצת איסקרה מהעיר סמולנסק. בשנת 1986 עבר לטורפדו מוסקבה, במדיה שיחק שבע שנים במהלכן זכה עם הקבוצה בגביע ברית המועצות ובגביע הרוסי. בשנת 1993 הוא הושאל לחצי עונה לקבוצת לייפציג הגרמנית. מגרמניה הוא עבר לישראל, שיחק עונה אחת בהפועל חיפה. בשנת 1994 שב לרוסיה, לקבוצתו הקודמת - טורפדו מוסקבה. בהמשך שיחק בקבוצות שיניק ירוסלבל וטום טומסק. בשנת 2000 חתם בקבוצת קאמאז נאברז'ניה צ'לני מליגת המשנה הרוסית. בסוף אותה שנה פרש ממשחק פעיל.
שי גל
ביוגרפיה
גל נולד בקיבוץ עין כרמל, וכשהיה בן 11 עבר להתגורר בחדרה.
גל בעל תואר ראשון בתקשורת וניהול, מהמכללה למנהל.
בשנים 2002–2004 עבד תחקירן בתוכנית "עובדה", וערך את התחקיר לסרט "זהב לבן, עבודה שחורה" שחשף את ניצול עובדי הקבלן במפעלי ים המלח.
ב-2009 שימש כבמאי נוסף לסרט הדוקומנטרי "גוגל בייבי", סרט שמתעד את תעשיית הבאת הילדים והפונדקאות העולמית. הסרט זכה בפרס אמי.
ב-2014 זכה בפרס פרימור לתחקיר עיתונאי על נושא חברתי לשנת 2014 על תחקיר שכר החיילים.
ב-2011 ביים את "צל על השמש העולה". סרט דוקומנטרי על מסע אל יפן שישה חודשים אחרי הצונאמי – אל תוך האזור הגרעיני הפגוע סביב הכור בפוקושימה, ששודר בקשת.
ב-2017 יצר וביים את "המחתרת היהודית" – סדרה דוקומנטרית החוזרת לחקירת פיגועי המחתרת היהודית בתחילת שנות ה-80 ונמשכת אל עמדות הכח שאנשי המחתרת מחזיקים בישראל העכשווית. הסדרה שודרה ב־Yes וזכתה בפרס התחקיר של פורום היוצרים הדוקומנטרי ובפרס האקדמיה לטלוויזיה בשנת 2018, בקטגוריית צילום בסדרה תיעודית עובדתית.
בשנים 2017–2021 שימש כתב ובמאי בתוכנית התחקירים "עובדה" בקשת 12. בין הכתבות הבולטות שלו בתוכנית: ליווי של פרויקטור הקורונה רוני גמזו, תחקיר פרשת התאבדותו של לוחם גבעתי ניב לובטון, "קשר הלב" שעסק בתרומת איברים, כניסתו לפוליטיקה של איתמר בן גביר ועוד.
בשנת 2023 יצאו לאור סרטיו "אל הלא נודע: מכונת הזמן הקוסמית" ו"סוף עונת האהבה". בשנת 2023 התחרה בעונה השנייה של "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12 והיה המודח השני.
משמש כמרצה לתקשורת, במסלול האקדמי המכללה למינהל.
גל נשוי לנועה, אב לשלוש בנות ומתגורר בהרצליה.
ארטיום גברליאנוב
ארטיום ארמוביץ' גאברליאנוב (נולד ב-9 בפברואר 1987) הוא יזם רוסי, מייסד באבל קומיקס, תסריטאי, עיתונאי, מפיק, כותב קומיקס ורומנים גרפיים כמו מייג'ור גרום, קוטל השדים ואחרים.
ביוגרפיה
ארטיום נולד באוליאנובסק, במשפחה של העיתונאים ארם גברליאנוב וגלינה קולסובה. ב-1996 עבר למוסקבה עם משפחתו. הוא אחיו הבכור של איש העסקים הרוסי אשוט גברליאנוב. בשנת 2009 סיים את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה בפקולטה לעיתונאות. עבד כעיתונאי מאז כיתה י"א וכתב למגזינים FHM ו-Men's Health, כמו גם עבור סוכנות הידיעות Life ועבור האתר Spidermedia.ru. גברליאנוב רצה להיכנס ללימודים במכון גרסימוב לקולנוע כדי להיות במאי קולנוע, אבל הוא לא התקבל. עם זאת, גברליאנוב עדיין רצה ליצור סיפורים משלו והחל לעסוק בתעשיית הקומיקס. הבחירה בקומיקס נבעה מהעובדה שכאומנות הם דומים במובנים רבים לקולנוע, אך עם זאת אין צורך בתקציב גדול.
באבל קומיקס
הוא הקים את Bubble Comics ב-2011 כחטיבה של ניוז מדיה אחזקות (News Media Holdings). באותה שנה הוא הוציא לאור את מגזין Bubble, שהכיל קומיקס סאטירי על חיי החברה, הפוליטיקה והשואו ביזנס ברוסיה. אביו, ארם גברליאנוב ומייסד ניוז מדיה אחזקות, השקיע במגזין, אך המגזין לא זכה לפופולריות רבה וראה אור במשך פחות משנה. בהמשך נימק ארם את הכישלון במגזין ב"ניסיון חיים". לאחר מכן, ארטיום גברליאנוב החליט כי על בית ההוצאה לנטוש את כיוון הקומיקס ההומוריסטי לטובת הרפתקאות וגיבורי על.
לאחר יציאת הקומיקס מייג'ור גרום, שכתב גברליאנוב, כמה מבקרים החלו להאשים את באבל בתעמולה פרו-קרמלינית, שכן הנבל הראשי של קשת הסיפור הראשונה של הקומיקס, הרוצח הסדרתי רופא המגפה, הורג פקידים מושחתים. אנשי עסקים, משאיר סרטים לבנים (שהיה סמל ההפגנות נגד הממשלה) באתרי הרצח שלו, ובתוך הפגנות המבוססות על המחאות ברוסיה בשנים 2011–2013, הציבור בקומיקס מתחיל לראות בו גיבור. אפילו ארם גברליאנוב, הידוע בעמדתו הפרו-קרמלינית, חשש אז שבנו מבזה את האופוזיציה הרוסית בקומיקס. ארטיום, בתגובה להאשמות, אמר שכאשר פיתח את דמותו של רופא המגפה, הוא לא תכנן להפוך אותו לנבל כל כך ידוע לשמצה, והסרט הלבן נוסף לעלילה "במקרה, בשביל הכיף, ובשביל פרובוקציה, כמובן". לדבריו, הוא שם לב שהקוראים אוהבים את רופא המגפה יותר מאשר את איגור גרום, גיבור הסדרה והרגיש שהוא "לוקח את הקורא לכיוון הלא נכון" ולכן החליט להפוך אותו לנבל מטורף שרצה לנצל הפגנות שלוות ולבצע הפיכה עקובה מדם. בגיליונות מאוחרים יותר של גרום, הוא בחר שלא לגעת בנושאים פוליטיים.
אולפני באבל ועיבודים לקולנוע
ארטיום גברליאנוב, יחד עם העורך הראשי של Bubble Comics, רומן קוטקוב, תכננו ליצור עיבודים קולנועיים לקומיקס שלהם. החברה החלה בתהליך של פיתוח העיבוד הקולנועי הראשון המבוסס על קומיקס שלה. לדברי גברליאנוב, הוא קיבל הצעות מחברות טלוויזיה ומפיקים, אם כי באבל החליטה ליצור את הסרט בכוחות עצמה כדי לקבל שליטה מלאה על תהליך היצירה. גברליאנוב גם ציין את הניסיון של מארוול: לפני שיצרה חטיבת סרטים משלה, מארוול קומיקס מכרה רישיונות עבור הדמויות שלה לאולפני קולנוע של צד שלישי, אך מאוחר יותר הם החליטו לעסוק ביצירת עיבודים קולנועיים בעצמם והקימו אולפני מארוול. באבל תכננה לעשות את אותו הדבר.
כהשראה ממארוול, החליטה באבל להקים חטיבת סרטים משלה, Bubble Studios, שתהיה אחראית ליצירת סרטים המבוססים על הקומיקס של ההוצאה לאור. החברה פיתחה לוח זמנים למספר שנים קדימה, שלפי תוצאותיו היה על אולפן הקולנוע לצלם שבעה עיבודים לקומיקס בעשר שנים. לפני שהתחיל ליצור סרטים באורך מלא, גברליאנוב ראה צורך, קודם כל, לנסות את היכולות של האולפן ביצירת הסרט הקצר, שהפך לפרויקט הראשון של האולפנים: מייג'ור גרום, שתוכנן במקור כסרט באורך שבע דקות, אך התארך לחצי שעה.
ווקאלוסיטי
ווקאלוסיטי (באנגלית: Vocalocity) הוא הרכב א-קפלה ישראלי, הפועל משנת 2013.
ההרכב נחשב לחדשני ופורץ דרך בתחום האקפלה העכשווית (Contemporary A-Capella) ומשמש הרכב ייצוגי קבוע של עמותת מיל"ה (המרכז הישראלי למקהלות ולחבורות הזמר) בפסטיבלים ובאירועי מוזיקה מקומיים ובינלאומיים.
בהרכב חברים 40 זמרות וזמרים המבצעים שירי פופ, רוק, ג׳אז ופאנק לועזיים ועבריים, בעיבודים רב-קוליים מקוריים הנכתבים במיוחד עבור ההרכב על ידי מעבדים בישראל ומחוצה לה ומבוצעים בשימוש בקול אנושי בלבד ללא ליווי כלי נגינה, בהרמוניות מורכבות.
ההרכב מזמין ומארח בארץ מנצחים והרכבים מובילים מרחבי העולם, ומקיים איתם הופעות משותפות. ברפרטואר של ווקאלוסיטי שירי ביטלס, סטיבי וונדר, סטינג, ואריאנה גרנדה לצד מתי כספי, שלמה גרוניך, עידן רייכל, כוורת, אברהם טל ודני רובס.
ההרכב פועל מהוד השרון ומקיים שם את החזרות. חברי ההרכב מגיעים מכל הארץ, מרביתם מתגוררים במחוזות המרכז והשרון.
בנוסף להופעות החיות, ההרכב מקליט חלק מהשירים באולפן. אחת לשנה מקיים ההרכב מבחני בד לקבלת זמרות וזמרים חדשים.
היסטוריה
ווקאלוסיטי הוקם בשנת 2013 במסגרת עמותת מיל"ה, כפרויקט ייעודי של נבחרת זמרים מהרכבים קוליים שונים. לאחר סבב ההופעות המוצלח הוחלט להמשיך ולקיים את המסגרת, שבמשך הזמן הפכה להרכב עצמאי.
בשנת 2015 ערך ההרכב קונצרטים בדנמרק, במסגרת פסטיבל ההרכבים הווקאליים השנתי AAVF שמתקיים בעיר אורהוס וכן בבית הכנסת הגדול של קופנהגן.
אחת לשנה מזמין ההרכב יוצר ישראלי מוערך לעבודה על מופע משותף. בשנת 2018 הופיע ההרכב עם דני רובס, ובסוף קיץ 2019 התקיימה סדרת הופעות עם שלמה גרוניך.
בנימין ורביץ'
בנימין ורביץ' (בסלובנית: Benjamin Verbič; נולד ב-27 בנובמבר 1993 בצליה) הוא כדורגלן סלובני המשחק בעמדות הקשר בקבוצת פנאתינאיקוס ובנבחרת סלובניה.
קריירה
ורביץ' החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל צליה. הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2011 קודם לקבוצה הבוגרת. ורביץ' שיחק בשורות צליה במשך 4 שנים (למעט תקופה קצרה בשנת 2012, במהלכה הושאלה לקבוצת שמפיון מליגת המשנה).
באפריל 2015 חתם ורביץ' על חוזה למשך 4 שנים עם הקבוצה הדנית פ.צ. קופנהגן. אך למרות החוזה, שיחק במדי קופנהגן רק שנתיים. במהלך התקופה הזו זכה עם הקבוצה פעמיים ב"דאבל" (באליפות הליגה הדנית ובגביע דנמרק).
בדצמבר 2017 עבר ורביץ' לקבוצת הצמרת האוקראינית דינמו קייב.
במרץ 2022 עזב ורביץ' את דינמו קייב עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה. חוזהו עם דינמו הושעה על פי חוקי פיפ"א חדשים, שאפשרו לשחקנים לחתום במועדונים מחוץ לאוקראינה עד ל-30 ביוני 2022, וורביץ' הצטרף ללגיה ורשה עד לתום העונה.
נבחרת
ורביץ' שיחק בנבחרת הנערים ובנבחרת הצעירה של סלובניה. בנבחרת הלאומית של סלובניה משחק ורביץ' מאז מרץ 2015. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול. את שערו הראשון בנבחרת הבקיע לרשת של במשחק שנערך ב-11 בנובמבר 2016 במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
אימרי זיו
אִימְרִי זִיו (נולד ב-12 בספטמבר 1991) הוא זמר, שחקן ומדבב ישראלי. זוכה העונה הרביעית של התוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון" בה נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 2017.
ביוגרפיה
זיו נולד, גדל והתחנך בהוד השרון כבן זקונים ולו אח ואחות גדולים ממנו. בנעוריו הצטרף ללהקת "צעירי הוד השרון". את לימודי התיכון עשה זיו בתיכון רמון בהוד השרון. את שירותו הצבאי עשה בלהקת חיל החינוך.
בשנת 2012 התמודד בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "The Voice ישראל" ב"נבחרת" של רמי קליינשטיין, אך הפסיד בשלב הדו-קרב לאורית שלום. לאחר מכן הופיע באירוויזיון 2015 כזמר ליווי של נדב גדג'. שנה לאחר מכן הופיע באירוויזיון 2016 כזמר ליווי של חובי סטאר.
בשנת 2017 ניצח בגמר העונה הרביעית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון" ונבחר לייצג את ישראל באירוויזיון באותה שנה שהתקיים בקייב במאי. זיו ביצע את השיר "I Feel Alive", שכתבו דולב רם ופן חזות, בחצי הגמר השני של התחרות, סיים במקום השלישי והעפיל לשלב הגמר, בו דורג במקום ה-23 (מתוך 26 משתתפות בשלב הגמר). החל מאוגוסט 2017, זיו משמש כמחליפו של הראל סקעת בדמותו של מריוס, במחזמר "עלובי החיים", המועלה בתיאטרון הבימה. באותה שנה, בחג החנוכה, השתתף במופע הילדים "מותק הטרול הקסום" לצד מיכל הקטנה, ציפי שביט ועוד.
בשנת 2018 השתתף בעונה הראשונה של נינג'ה ישראל VIP וסיים במקום הרביעי.
זיו שימש כמדבב בגרסה העברית של הסרט "טרולים".
זיו הוא בוגר מרכז הבינתחומי הרצליה בתקשורת.
אורן, אחיו של זיו, הוא בסיסט להקת "מופע הארנבות של ד"ר קספר".
חיים אישיים
ביוני 2023 זיו יצא מהארון כהומוסקסואל.
קורס קציני שריון
קורס קציני שריון (בראשי תיבות: קק"ש) הוא ההשלמה החילית של צוערי חיל השריון. משכה כארבעה חודשים, בהם לומדים ומתרגלים הצוערים את הטכניקות והמיומנויות הנדרשות לפיקוד והפעלת מחלקת טנקים.
מבנה הקורס
הקורס מתקיים אחת לארבעה חודשים בגדוד 196 במחנה שיזפון. אל הקורס מגיעים מפקדי טנקים מכל חטיבות השריון לאחר שסיימו את קורס קציני יבשה בבית הספר לקצינים בבה"ד 1. הקורס נחשב לאחד היקרים בצה"ל בשל עלויות הפעלת הטנקים והתחמושת הרבה הנורית בו.
תוכני הקורס
במהלך הקורס לומדים הצוערים את תורת הלחימה של חיל השריון ואת הפעלת מחלקת הטנקים במתארים שונים כשטח פתוח, שטח הררי ושטח עירוני ובנוי. בתרגילים רבים מושם דגש על כיבוש יעדים מבוצרים ופריצת מכשולים. אופן לימוד הפעלת מחלקת הטנקים הוא מדורג: ראשית בשיעורים עיוניים, לאחר מכן בתרגילים ייצוגיים על גבי האמרים ובהמשך על גבי טנקים. הצוער מתרגל הפעלת מחלקת טנקים בודדת, ובשלבים מאוחרים יותר, במסגרת פלוגתית. דגש רב מושם על הקרב המשולב. בשלביו האחרונים של הקורס מתקיימת סדרת הקרב המשולב, בו נערכים תרגילי פלוגה וגדוד ביחד עם צוערי ההשלמות האחרות. מעבר לידע והמיומנויות הנדרשות בקרב, מוקדש פרק בקורס ללימוד שגרת המחלקה: ניהול המחלקה בשגרה, דרכי הנחלת ערכי צה"ל לחיילים, חינוך ופיתוח הכושר הגופני. השכלתו של הצוער בתחום ההיסטוריה הצבאית והטקטיקה חשובה, והצוערים נדרשים לכתיבת עבודה באחד מהנושאים הללו. הקורס תובעני מאוד ודורש מאמץ רב מהצוער: שעות השינה מועטות, ויש מספר רב של תרגילים מבחנים ומטלות.
מפקדי הצוערים בקורס קציני שריון מכונים גנק"שים (גנני קורס קציני שריון).
קבוצת דוראל אנרגיה
קבוצת דוראל משאבי אנרגיה מתחדשת בע"מ, (או: דוראל אנרגיה) היא חברה ציבורית העוסקת בהקמה, תפעול ומכירת חשמל ממקורות אנרגיה מתחדשת בישראל ובעולם. לחברה מערכות לייצור חשמל, אנרגיה סולארית, אגירת אנרגיה, טורבינות רוח ותשתיות סביבתיות בישראל, ארצות הברית, פולין, דנמרק, איטליה, רומניה וקניה. נכון לשנת 2022, היא החזיקה ב-545 מערכות פוטו-וולטאיות בהפעלה מסחרית בישראל, יחד עם קיבוצים.
ניירות ערך של החברה נסחרים בבורסת תל אביב מחודש יוני 2020. נכון לחודש מאי 2023, שווי השוק של החברה הוא כ-1.5 מיליארד ש"ח. החברה נסחרת במדדים ת"א 90, ת"א 125 ומדד הקלינטק.
יושב ראש החברה הוא דורי דודוביץ' ומנכ"ל החברה הוא יקי נוימן.
היסטוריה
קבוצת "דוראל" הוקמה בשנת 1999 על ידי דורי דודוביץ' ואלון קסל כחברת נדל"ן וניהול מקרקעין. שם החברה הוא הלחם בסיסים של שמותיהם הפרטיים של מייסדיה.
בשנת 2007 נכנסה "דוראל" לתחום האנרגיה וייסדה את "דוראל אנרגיה" כחברה פרטית הפועלת בתחומים אנרגיה סולארית, אגירת אנרגיה, אנרגיית רוח, אגרו-וולטאי ותשתיות סביבתיות. בקיץ 2008 החברה הקימה בקצרין וחיברה לרשת החשמל את המתקן הסולארי המסחרי הראשון על פי אסדרות רשות החשמל.
בחודש יוני 2020 הפכה דוראל אנרגיה לחברה ציבורית והונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בהנפקה גייסה 126.1 מיליון שקל לפי שווי חברה של כ-700 מיליון שקל אחרי הכסף. בחודש אוקטובר גייסה 191 מיליון שקל נוספים. בחודש אוגוסט 2021 הנפיקה סדרת אג"ח וגייסה סכום של 307 מיליון ₪ ובחודש אוקטובר 2021 השלימה גיוס אג"ח נוסף של כ־178 מיליון ש"ח.
פעילות
צבר הפרויקטים של החברה ב־2023 עומד על כ-18.6 ג'יגה ואט (DC), מתוכם כ-15 ג'יגה ואט (DC) בארצות הברית והשאר בישראל ובאירופה (איטליה, פולין, רומניה ודנמרק). ההספק הכולל של פרויקטים בהפעלה מסחרית, מוכנות חיבור, הקמה, לקראת הקמה ו/או לאחר זכייה בהליכים תחרותיים או חתימת הסכם למכירת חשמל (PPA), הכוללים הבטחת תעריף ארוכת טווח, ושנמצאים בבעלות חברות קבוצת דוראל, יחד עם שותפים עומד על כ-2,876 מגה-ואט (DC).
החברה מקימה מתקנים לייצור חשמל מאנרגיית רוח בהיקף של מאות מגה ואט,, ומחזיקה בפרויקט בפיתוח בפנסילבניה ארצות הברית, בהיקף של כ-1.6 ג'יגה ואט. בשנת 2020 הקימה החברה ארבע טורבינות רוח בינוניות בקיבוץ מעלה גלבוע, ובשנת 2022 הקימה שם ארבע טורבינות נוספות.
בנוסף, החברה מקימה ומפעילה מתקני עיכול אנאירובי לטיפול בפרש בעלי חיים ובפסולת אורגנית, ולצורך הפקת אנרגיה מפסולת עירונית. החברה השקיעה בחברות "קיילות" ו"פאולי" הפועלות בתחומים אלה.
חולית
בדצמבר 2022 חנכה דוראל את המתקן הסולארי הראשון בישראל להפקת חשמל המשלב יכולות אגירת אנרגיה. הפרויקט מתפרש על פני 40 דונמים והוא משלב שדה סולארי בהספק 5.5 MWp (DC) ומערכות אגירת אנרגיה בהספק 11.4 MWh.
האגירה תאפשר להשתמש בחשמל הירוק גם בשעות הערב ובשעות שיא צריכת החשמל. הפרויקט הוקם במסגרת ההליכים התחרותיים של רשות החשמל.
הדרי שאן
דוראל אנרגיה מקימה בעמק המעיינות פרויקט אנרגיה סולארית בשטח כולל של כ-1,900 דונם, השדה הסולארי הגדול ביותר במדינת ישראל.
בחודש נובמבר 2020 אושרה התכנית על ידי קבינט הדיור וקיבלה תוקף סטטוטורי. האישור מאפשר הוצאת היתר בניה להקמת המתקן הפוטו-וולטאי האזורי שיזמה וקידמה החברה, וכן תוואי החשמל שיחבר אותו לרשת החשמל הארצית.