cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פייר לון
גיוון אתני
פייר לון הייתה מרכז לתרבות יהודית במשך כמה עשורים. מאז תחילת שנות האלפיים האוכלוסייה היהודית האורתודוקסית גדלה משמעותית והחליפה את היהודים הלא-אורתודוקסים שמספרם ירד. לאחר קריסת ברית המועצות בשנת 1991, החלו יהודי רוסיה להגר לפייר לון. האוכלוסייה היהודית האמריקאית של פייר לון היוותה לפחות שליש מהאוכלוסייה במשך מספר עשורים. לאחר מכן החלה הגירה של רוסים אורתודוקסים. כיום למעלה מ-10% מאוכלוסיית היישוב היא ממוצא רוסי, הגבוה מבין כל היישובים בניו ג'רזי, וגוברת עם המשך הגירתם של רוסים אמריקאים מברוקלין. בפייר לון יש גם את הקהילה הגדולה של אמריקאים ישראלים במחוז ברגן. ב-22 בנובמבר 2015 חגגה אגודת ההיסטוריה היהודית של צפון ג'רזי את הפתיחה של משכן הקבע שלה בפייר לון, לאחר ששכנה במקומות שונים, בעיקר בפטרסון השכנה, בעשורים הקודמים.
ג'בל הארון
ההר תלול וסלעי בתחתיתו, כשבהמשכו כלפי מעלה מתגלה מישור מסוים ובאמצעו מזדקר גוש סלעי ענק. מבנהו הכולל הקנה לו את הכינוי הור ההר, שמזוהה עם דפוסים טופוגרפיים דומים בסביבותיה של ארץ ישראל.
קבר אהרון הכהן
ג'בל הארון זוהה כמקום קבורתו של אהרן הכהן כבר בעת העתיקה. הזיהוי זה נזכר לראשונה בספר קדמוניות היהודים (ד, ד) ולאחר מכן באונומסטיקון של אוסביוס (עמ' 176). שבטים בדואים המתגוררים באזור זיהו את המקום כהור ההר ובנו בו מצבה ומבנה מקורה שבראשו כיפה בפסגתו של ההר. בצד המבנה מדרגות המגיעות אל הגג, שמשמש נקודת תצפית על הסביבה. בתוך המבנה אף נמצא ספר מבקרים שבו יכולים פוקדי המקום לכתוב את רשמיהם. ג'בל הארון מושך אליו מטיילים ישראלים ואחרים הבאים להתפלל ולתייר במקום.
בדצמבר 2019 חודשה הגישה ליהודים לקבר.
הגישה להר ולקבר
בשל מיקומו וגובהו הלא נוחים של ההר לא קיימת אליו גישה בכלי רכב, וזו מתבצעת באמצעות חמורים היוצאים מאתר הסלע האדום (פטרה) כשכל כיוון אורך כשעתיים וחצי. בחלקו העליון של ההר, הסמוך לקבר, עולים רגלית במאות מדרגות החצובות בסלע עד ההגעה אל אתר הקבר עצמו.
הסתייגויות
יש המבקרים את ההנחה כי ג'בל הארון הוא אכן מקום קבורתו של אהרון הכהן, שני קווי הביקורת המרכזיים הם:
מרגריטה
מרגריטה (Margarita) היא משפחת קוקטיילים על בסיס טקילה המנוערים בשייקר או מעורבלים בבלנדר עם קרח. הגרסה המעורבלת ידועה בשם "מרגריטה קפואה". הקוקטייל הקלאסי מוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי ובגרסתו הרשמית מורכב מחמישים מיליליטר טקילה 100% אגבה, 20 מיליליטר ליקר קואנטרו ו- 15 מיליליטר מיץ ליים סחוט טרי, אך בברים שונים משתמשים במינונים שונים בהתאם לטקילה בה משתמשים ולהעדפת הבר. בנוסף ישנם וריאציות הכוללות פירות שנטחנים בממחה עם קרח, טקילה וקואנטרו.
הקוקטייל הפופולרי זכה לכוס על שמו, בה נוהגים להגיש את הקוקטייל כששפתה של הכוס מצופה בכתר מלח.
מרגריטה קפואה (Frozen Margarita) היא מרגריטה המוגשת כברד ומורכבת מרכזי פרי טבעיים, טקילה וליקר תפוזים.
מרגריטה מעושנת (Smokey Margarita) כוללת למרכיבי המרגריטה הקלאסית גם 15 מ"ל מסקל, 45 מ"ל טקילה במקום 60 מ"ל וכתר המלח עשוי ממלח מעושן.
מקור השם
ישנן גרסאות שונות באשר לזהותה של "אותה מרגרט" על שמה קרוי הקוקטייל. על פי אחת מהן, מדובר בכוכבנית מרג'ורי קינג ("מרגרט"), שבתקופת היובש של שנות ה-30, נהגה לחצות את הגבול מקליפורניה למקסיקו כדי שתוכל ללגום מהקוקטייל.
ימטלנד
המחוז מהווה 12 אחוז משטחה של שוודיה, ורובו מורכב מרמות הרריות ושממות שלג. אין יישובים מעל 4,000 נפש מלבד הבירה. המחוז נוסד בראשית המאה ה-19 כאיחוד מנהלי של החבלים הריידלן וימטלנד, וסמלו מציג את סמלי שתי הפרובינציות ההיסטוריות. מבחינה פוליטית בולטות במחוז מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה ומפלגת המרכז, מה שאינו שכיח בשוודיה, אולם מבטא את זיקתו של האזור לנורווגיה השכנה.
מרביתם של התושבים חיים סביב האגם סטוּרכן (Storsjön, "האגם הגדול"). הכלכלה מושתתת בעיקר על חברות קטנות, כשסקטורים בולטים הם תעשיית העץ ותיירות.
לאה נס
ביוגרפיה
לאה נס בוגרת אולפנת כפר פינס, והשלימה את לימודי הדוקטורט בביוכימיה ב-1993 באוניברסיטת בר-אילן.
פעילותה הציבורית
בשנת 1993 החלה את פעילותה הציבורית, כנבחרה כחברת מועצה במועצה המקומית גבעת שמואל (ואף כיהנה כסגנית ראש המועצה) וכחברה בוועדה לבריאות ואיכות הסביבה של מרכז השלטון המקומי. במקביל השתתפה גם כחברה במועצת רשות הדואר.
בסוף 2002 לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה התמודדה בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד ושובצה במקום ה-36. "הליכוד" זכה ב-38 מנדטים והיא נכנסה לראשונה לכנסת.
ביולי 2004 מונתה לעמוד בראש ועדת המדע והטכנולוגיה, בנוסף הייתה חברה בוועדה לזכויות הילד, בוועדת הפנים ובוועדת איכות הסביבה, בה שימשה אף כיו"ר ועדת המשנה לנושא מפגעי איכות הסביבה. כמו כן הייתה חברה בשדולה למען איכות הסביבה. קיבלה במעמד נשיא המדינה את אות חברת הכנסת המצטיינת בתחומי פעילותה. זוכת אות אבירת הסביבה לשנת 2003 במעמד יו"ר הכנסת וזוכת פרס הגלובוס הירוק שהוענק לה על ידי ארגון הגג של ארגוני הסביבה כמצטיינת בשמירה על בריאות הציבור.
במהלך כהונתה בכנסת יזמה מספר חוקים, ובהם:
לקראת הבחירות המקדימות ל בסוף 2008 גייסה תרומות בסך מאות אלפי שקלים, בסיוע בעלה שלמה נס. נס זכתה באופן מפתיע ב-19,301 קולות שהם כ-39.8% מהקולות. בעקבות זאת מוקמה במקום ה-10 ברשימה והייתה האשה הראשונה ברשימת הליכוד לכנסת. לאחר הקמת הממשלה ה-32, מונתה נס לתפקיד סגנית השר לאזרחים ותיקים, כשמעליה מכהן ראש הממשלה בנימין נתניהו כשר לאזרחים ותיקים.
בבחירות המקדימות של הליכוד לקראת הבחירות לכנסת ה-19 לא הצליחה נס להיבחר למקום שנחשב ריאלי והיא שובצה במקום ה-60 ברשימה המשותפת עם ישראל ביתנו, ובעקבות זאת נותרה מחוץ לכנסת.
משנת 2003 מכהנת נס כנציגת ציבור במועצה להנצחת נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה ונציגת המועצה במרכז למורשת מנחם בגין וכן כנציגת ציבור בוועדה לבחינת סוגיית ההבאה, תיווך וטיפול בעובדים זרים בענף הסיעוד.
בשנת 2014 מונתה נס כדירקטורית חיצונית בחברת אפריקה ישראל נכסים.
באוגוסט 2015 בכיר לשעבר בחברת "סימנס" אמר בחקירתו, במסגרת פשרת השוחד בחברת החשמל, כי נתן תרומות לקמפיין של נס בבחירות המקדימות בליכוד, על פי דרישת בעלה. שלמה נס עצמו נחקר בפרשה, לאחר שנחשף כי חצי מיליון דולר הועברו לחשבונו בשווייץ.
חיים אישיים
נס נשואה לרואה החשבון ועורך הדין ד"ר שלמה נס ולהם חמישה ילדים. היא מתגוררת בגבעת שמואל.
מירוסלב קרלז'ה
מירוסלב קרלז'ה (בקרואטית: Miroslav Krleža; 7 ביולי 1893 - 29 בדצמבר 1981) היה סופר קרואטי שחי ופעל רוב חייו ביוגוסלביה, מחבר רומנים, נובלות, דרמות, פואמות ומסות. קרלז'ה נחשב לסופר הקרואטי החשוב ביותר במאה ה-20.
יצירתו הושפעה תחילה על ידי איבסן וסטרינדברג, ומאוחר יותר על ידי קרל קראוס, רילקה, דוסטויבסקי ופרוסט. עם ספריו הידועים ביותר נמנים "שובו של פיליפ לטינוביץ", "אינני משחק יותר" או "הלווייה בתרזינבורג".
הוא ייסד את המכון הלקסיקוגרפי בזאגרב, הנושא בימינו את שמו. נודע ביזימת מספר אנציקלופדיות ולקסיקונים ובעריכתם, לרבות "האנציקלופדיה היוגוסלבית". קרלז'ה כיהן כסגן יושב ראש האקדמיה היוגוסלבית למדעים ולאמנויות וכמזכיר הכללי שלה.
שנות ילדותו וצעירותו
מירוסלב קרלז'ה נולד בזאגרב, אז "ממלכת קרואטיה-סלבוניה" במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית, למשפחה מן המעמד הבינוני. למשפחתו היו אבות בעלי מוצא אצילי בצפון קרואטיה. אחרי שסיים חטיבת ביניים בבית ספר תיכון בזאגרב, בשנת 1908 נרשם לבית הספר לפרחי קצונה בעיר ההונגרית פץ'. החל משנת 1911 המשיך את הלימודים באקדמיה הצבאית לוביצאום בבודפשט.
בימי מלחמת הבלקן הראשונה של מדינות הבלקן נגד האימפריה העות'מאנית ניסה להגיע לבלגרד דרך פריז וסלוניקי בכוונה להתנדב לצבא הסרבי. אולם הסרבים דחו את בקשתו מתוך חשד שהוא מרגל וגירשו אותו חזרה לשטח אוסטרו-הונגריה. שם נחשב לעריק, וכעונש הורדה לו הדרגה ונאסר עליו ללמוד במוסדות להשכלה גבוהה. בתקופה זו עבד בהוצאה לאור ופרסם יצירות ספרותיות ראשונות. אחרי פרוץ מלחמת העולם הראשונה בסוף שנת 1915 גויס כחייל מן השורה לצבא האוסטרו-הונגרי ובשנת 1916 נשלח לחזית המזרחית בגליציה. בגלל מחלה שוחרר בסופו של דבר מהשירות הצבאי הקרבי ובסוף 1917 חזר לזאגרב. פרסם מאמרים על המצב העניינים בחזיתות המלחמה ופרסם ספרים. יחד עם מספר חברים מאוכזבים ממצוקת ארצם ומהישגי התנועה הסוציאל-דמוקרטית, השתתף בהקמת מסגרות ראשונות של התנועה הקומוניסטית בקרואטיה.
פעילותו הספרותית, העיתונאית והפוליטית
במלחמת העולם השנייה שהה קרלז'ה בזאגרב, במדינה העצמאית של קרואטיה. הוא סירב לשתף פעולה עם ממשלת האוסטאשה הפשיסטית של אנטה פאבליץ', לא פרסם דבר ולא יצא להופעות פומביות. אחרי שנודע לו גורל חברו אוגוסט צסרץ שהוצא להורג בבית הכלא קרסטינץ, החליט שלא להצטרף לצבא הפרטיזנים בראשות טיטו.
אחרי המלחמה, הקרע בשנת 1948 בין המשטר של טיטו ובין ברית המועצות איפשר החזרת השפעתו של קרלז'ה בזירה התרבותית של יוגוסלביה המחודשת. אף שמילובן ג'ילס המשיך לראות בו "רוויזיוניסט", טיטו העניק לו את תמיכתו. בשנת 1947 קרלז'ה נבחר לסגן יושב ראש האקדמיה למדעים ולאמנויות של יוגוסלביה ובשנים 1961-1958 כיהן כיושב ראש איגוד הסופרים של יוגוסלביה. בשנת 1951 קרלז'ה ייסד את המכון הלקסיקוגרפי בזאגרב שפרסם שורה של אנציקלופדיות ולקסיקונים.
אלכסנדרה מריה לרה
אלכסנדרה מריה לרה (בגרמנית: Alexandra Maria Lara; נולדה ב-12 בנובמבר 1978) היא שחקנית קולנוע גרמנייה ילידת-רומניה.
ביוגרפיה
נולדה בשם אלכסנדרה מריה פלטריאנו (ברומנית: Alexandra Maria Plătăreanu) בבוקרשט שברפובליקה הסוציאליסטית רומניה (כיום ברומניה), למשפחה נוצרית. הוריה הם ולנטין פלטריאנו, במאי ושחקן רומני, ודוינה.
בשנת 1983 בהיותה בגיל 4 היגרה משפחתה לגרמניה המערבית (כיום חלק מגרמניה), תוך שהם נמלטים משלטונו הנוקשה של הרודן ניקולאה צ'אושסקו ששלט ברומניה הקומוניסטית של אותה תקופה. על אף שמשפחתה התכוונה בתחילה להגר לקנדה, התיישבו למשך זמן מה בעיר פרייבורג לפני שעברו לברלין באופן קבוע.
בשנת 1997 לאחר שסיימה את לימודיה בגימנסיה הצרפתית שבברלין, עברה לרה ללימודי משחק עד שנת 2000 אצל אביה, שהיה מייסד ה"תאטרוורקשטט שרלוטנבורג".
קריירה
כבר בגיל 16 שיחקה לרה בכמה תפקידים בסדרות טלוויזיה שונות, ומאז פרחה קריירת המשחק שלה והיא נעשתה שחקנית קולנוע מוערכת. תפקידה הידוע ביותר היה בסרט "הנפילה" משנת 2004, בו שיחקה את טראודל יונגה, שהייתה מזכירתו האישית של מנהיג גרמניה הנאצית אדולף היטלר. לאחר משחקה המשכנע ב"הנפילה", קיבלה לרה מכתב מהבמאי פרנסיס פורד קופולה, שהעניק לה בשנת 2007 תפקיד ראשי בסרטו "נעורים ללא נעורים". בשנת 2007 שיחקה לרה בתפקיד עיתונאית בסרט "שליטה", אודות קורות חייו של איאן קרטיס, סולן להקת ג'וי דיוויז'ן, ובסרט הקומדיה הבריטי "אני באמת שונאת את העבודה שלי" בבימויו של אוליבר פארקר.
בשנת 2008 שימשה לרה כחלק מחבר המושבעים בפסטיבל הקולנוע בקאן. תפקיד מוביל נוסף קיבלה בשנת 2008 בסרט "אבק הזמן" של הבמאי היווני תיאו אנגלופולוס, בכיכובם של השחקנית אירנה ז'אקוב והשחקן ברונו גנץ. עוד בשנת 2008 שיחקה לרה בסרט "נער קריאה".
בשנת 2019 שיחקה בסרט הדרמה הגרמני "תיק קוליני" בדמותה של יוהנה מאייר.
בשנת 2021 שיחקה בסרט הפעולה הבריטי-אמריקאי "קינגס מן: ההתחלה", מהווה פריקוול והפרק השלישי בסדרת סרטי "קינגסמן".
חיים אישיים
בשנת 2007 עת שיחקה בסרט "שליטה", הכירה את בעלה לעתיד, השחקן והזמר האנגלי סם ריילי, ולאחר כשנתיים נישאו ב-2009. לזוג יש בן שנולד בינואר 2014.
מולד הלבנה
מולד הלבנה הוא אחד ממופעי הירח המתרחש אחת לחודש ירחי, והוא בעל חשיבות מרובה בקביעת מועדי השנה בתרבויות ודתות הנסמכות על לוח שנה ירחי. דוגמאות לכך הן הלוח העברי והלוח המוסלמי. המושג מולד הלבנה מתייחס למספר זמנים שונים והם:
בלוח השנה העברי הנוכחי נקבע מועד ראש השנה על פי המולד הממוצע. יום א' של ראש השנה ייקבע ביום שבו חל המולד הממוצע של חודש תשרי, אלא אם כן ישנה סיבה לדחותו. קביעה זו, בשילוב עם כללי עיבור השנה, גוזרים את מועדי שאר החגים והמועדים באותה השנה, וכן את מספר הימים בשנה.
המולד האסטרונומי (מולד אמיתי)
הירח, או בשמו האחר - הלבנה, מקיף את כדור הארץ, ובו בזמן כדור הארץ והירח מקיפים את השמש. מולד הירח האסטרונומי הוא הרגע שבו הירח נמצא בין כדור הארץ לשמש על אותו קו אורך של מישור המילקה. חודש ירחי הוא פרק הזמן בין מולד למולד והוא אורך בממוצע כ-29.530588 ימים, אך הוא איננו קבוע. ההפרש באורכם של חודשים ירחיים מגיע עד כ-14 שעות: 29 יום וכ-20 שעות למשך החודש המקסימלי, ו-29 יום ו-6.5 שעות למשך החודש המינימלי. זהו הנקרא מחזור סינודי בשונה, ממחזור סידרי שהוא משך הסיבוב של הירח סביב כדור הארץ שאורך כ-27.32 ימים בקירוב. אך כיוון שבזמן זה כדור הארץ נע במסלולו סביב השמש נדרשים עוד כשני ימים לירח כדי להשלים את ההקפה ביחס לכדור הארץ.
כדור הארץ מקיף את השמש. הקפה אחת של כדור הארץ סביב השמש נקראת שנה טרופית. אורכה של השנה הטרופית הוא קבוע למדי - 365.242189 ימים בממוצע, טווח ההפרש בין השנים אינו עולה על דקות בודדות.
מראהו של הירח, לצופה הניצב על פני כדור הארץ, מושפע מהמיקום היחסי של שלושה גופים אסטרונומיים אלו - השמש, הירח וכדור הארץ. כאשר הירח נמצא בין כדור הארץ לבין השמש, מרבית השטח של פני הירח הנצפים מכדור הארץ חשוכים, והירח איננו נראה כלל. לעומת זאת, כאשר הירח והשמש נמצאים בכיוונים מנוגדים ביחס לצופה על פני כדור הארץ, מופנה כל חלקו המואר של הירח כלפי כדור הארץ, והירח נראה כעיגול. בשל התנועה המעגלית של הירח סביב כדור הארץ, מראהו של הירח משתנה באופן מחזורי - במשך כ-15 יום הוא הולך ומתמלא, מחרמש דק לעיגול שלם, ובמשך כ-15 יום הוא הולך מתרוקן, מעיגול שלם לחרמש דק.
השם מולד הוא מטאפורה להיוולדות הירח מחדש בראשית כל מחזור חודשי.
ראייה ראשונה
החודש הירחי נמשך בממוצע, כאמור, כ-29.5 ימים, אך חודשי השנה נספרים בימים שלמים. לכן נקבע כי בלוח השנה העברי יהיה משך החודש 29 או 30 יום. השיטה שלפיה קובעים כמה ימים יהיו בחודש מסוים השתנתה במהלך ההיסטוריה היהודית.
עד תקופת האמוראים, נקבעו ראשי החודשים על פי ראיית הירח ממש - אם נראה סהר הירח בסוף היום ה-29 בחודש, נקבע היום שאחריו כראש החודש. אם לא, נדחה ראש החודש ביום נוסף. הקביעה נעשתה על ידי הסנהדרין שחקרו עדים שהעידו שראו את המולד (ראייה ראשונה). אם אושרה העדות היו חברי בית הדין מכריזים על קידוש החודש.
מולד הלוח
על פי המסורת, בשנת ד'קי"ט (4119 לבריאת העולם; 359 לספה"נ) נקבע על ידי הלל נשיאה לוח שנה קבוע, המקובל כיום על כל הקהילות היהודיות מלבד הקראים, שמבוסס על אלגוריתם המשתמש באורך החודש הירחי הממוצע, בלי צורך להיעזר בתצפיות ישירות. בלוח הקבוע מספר הימים בכל חודש קבוע מראש, למעט החודשים חשוון וכסלו, שמספר הימים שבהם עשוי להיות 29 או 30 יום, בהתאם למערכת כללים הנקראים 'דחיות'. המולד המשמש לקביעה זו נקרא מולד הלוח והוא מולד מחושב, ולא מולד אמיתי. מולד הלוח מחושב על ידי הוספת מכפלת מספר החודשים שעברו מחודש נתון באורך החודש הממוצע למולד הלוח של החודש הרצוי. אורך החודש הממוצע, לפי מסורת חז"ל, הוא 29 יממות, 12 שעות ועוד 793 חלקים של שעה (שהם 44 דקות ו-31/3 שניות). מקובל לציין פרק זמן זה באותיות: כ"ט י"ב תשצ"ג. נהוג להתחיל את החשבון ממולד בהר"ד - דהיינו: יום שני, 5 שעות ו-204 חלקים. מולד זה הוא מולד חודש תשרי שנת א' לבריאת העולם.
המולד האחרון היה ביום, שעות - , חלקים - ;. המולד הבא יהיה ביום, שעות - , חלקים - ;.
מדידת אורך חודש סינודי זהה בדיוק הייתה מצויה מאז הישגי האסטרונומים והמתמטיקאים קידינו (כשדי, המאה הרביעית לפני הספירה), והיפרכוס (יווני, המאה השנייה לפני הספירה) - שניהם הגדירו את זמן המולד כך: 29,31,50,8,20 בבסיס 60, שהוא זהה בדיוק לכ"ט י"ב תשצ"ג.
תלמי אף כותב בספרו אלמגסט כיצד היפרכוס הגיע לחשבון זה: הוא חילק את ההפרש בין שני ליקויים - שעברו ביניהם 345 שנה - למספר החודשים שביניהם. בשיטה זו ניתן להגיע באמצעים פשוטים לתוצאה מדויקת ביותר.
חישובים מודרניים מראים שמסורת חז"ל, וכן חשבונם של הכשדים והיוונים, קרובים מאוד לאורך המדויק של חודש סינודי (הזמן הממוצע שבין פגישת הירח עם השמש לבין הפגישה שלאחריה). בשנת ד'קי"ט (4119; שנת 359 לספה"נ) - שנת קביעת הלוח, האורך המדויק של חודש סינודי ממוצע, במונחים של אורך היממה באותה שנה (להבדיל מאורך היממה המקובל), היממה הייתה קצרה יותר והחודש ביחס ליממה ארוך יותר ולכן הסטייה הייתה של כרבע שנייה לחודש בלבד (בניגוד לסטייה של כחצי שנייה לחודש בזמננו).
המולד בלוח המוסלמי
תחילת החודש בלוח המוסלמי נקבע עדיין על פי ראיה בפועל של מולד הירח. באופן מעשי למולד הנראה יש משמעות רבה בקביעת תחילת חודשים בהם חלים חגי האסלאם: חודש הרמדאן (החודש התשיעי) לצורך קביעת תחילת הצום, וחודש שַׁוַאל (החודש העשירי) לצורך קביעת סיום צום הרמדאן ותחילת עיד אל-פיטר. במדינות השונות ישנם גופים אשר מקבלים וחוקרים עדים שראו את מולד הלבנה. הסתמכות על ראיה בפועל של המולד יוצרת חוסר ודאות לגבי היום המדייק שבו יחול החג. כמו כן לעיתים נוצר פער ביחס לתחילת ימי החג, בין מוסלמים במדינות שונות.
סוודר
סוודר (נקרא גם מיזע, סוּדָר בעבר סֻרְגָּה) הוא פריט לבוש, הנועד לחמם הנלבש לרוב מעל החולצה או פריט לבוש לחלק העליון של הגוף, אך לעיתים גם בסמיכות לעור. הסוודר הוא סריג מחמם הסרוג במכונה או ביד מצמר, כותנה, פשתן, משי, קשמיר או חוט סינתטי, לעיתים תופרים סוודר ממשטח של סריג תעשייתי. לבישת סוודר נפוצה הן בקרב גברים והן בקרב נשים וילדים. את הסוודר מכבסים ביד בהשריה או במכונת כביסה שיש לה תוכנית מיוחדת לכביסה ידנית או בניקוי יבש, לעיתים משתמשים במסיר מוך  להסרת סיבים מהסוודר.
אטימולוגיה
מקור המילה בשפה העברית הוא מהאנגלית, מהפועל "להזיע" ("To sweat"), ומכאן הדמיון לשם האנגלי של הבגד "Sweater", ולשם העברי "מיזע".
הקשרים תרבותיים
לעיתים, משויך הסוודר כפריט לבוש של החנון או של אנשים בגיל העמידה. בקשת האם מילדיה ללבוש סוודר בצאתו מהבית כשבחוץ קר, הפכה לסמל לדאגת האם. כמו כן, סריגת הסוודר היא פעולה שבאופן סטריאוטיפי משויכת לנשים מבוגרות. בשנים האחרונות יש שיבה לסריגת סוודרים אמנותיים, בעלי צבעים ודוגמאות מרהיבות עין.
מדים ותלבושות
בבתי ספר ומוסדות שונים מקובל כי התלמידים לובשים סוודר הנושא את סמל בית הספר או המוסד. לעיתים, סוודר שכזה איננו פריט לבוש שנעשה על ידי בית הספר או המוסד עצמו, אלא בין תלמידי הכיתה או המחזור, במטרה ליצור גיבוש או כמזכרת. במקרים כאלו, סביר להניח שעל הסוודר יודפס מוטו או ציור המסמל את המחזור הספציפי.
בצה"ל, לבישת סוודר כיום אסורה במדי א', אך הוא עדיין מצוי במדי עבודה. בשנות השמונים צה"ל החל לחלק לחיילי הצנחנים סוודר שכונה סוודר טלאים. הסוודר היה תוצרת בריטניה, וכונה כך על שם הטלאים שעל שרווליו. בעקבות הביקוש הגדול, הפך הסוודר לפריט לבוש בכל חיילות צה"ל. בשנת 2006, עם ירידת הפופולריות של הסוודר, וכניסת מעיל חדש לשורות הצבא, הוצא הסוודר מרשימת הפריטים המותרים.
סוגים
בין סוגי הסוודר השונים ניתן למנות כמה בולטים:
גיזת הזהב
במיתולוגיה היוונית, גיזת הזהב (ביוונית: Χρυσόμαλλον δέρας) הייתה שרידי צמרו של האַיִל האגדי כריסומאלוס (Χρυσομαλλος), אשר שימשה עילה למסעם של יאסון וגיבורים מיתולוגיים נוספים לעיר קולכיס על הספינה ארגו, מסע המכונה "מסע הארגונאוטים". סיפור המסע והרקע לו מכונים על פי רוב בשם "גיזת הזהב".
תקציר העלילה
לאתאמאס מלך בויאוטיה ואשתו הראשונה נאפלה, נולדו בן פריקסוס ובת הלה. לאחר מותה של אמם נשא המלך את אינו לאשה ונולדו להם שני ילדים. לפי עצתו של האורקל מדלפי שמקורה בתככים של אשתו השנייה, עמד אתאמאס להקריב את פריקסוס והלה קורבן לאלים למניעת בצורת בארצו. נאפלה הופיעה בחלומו של פריקסוס ואמרה לו לקחת את אחותו ולברוח. הרמס שליח האלים הביא להם איל מופלא שצמרו זהב ששמו כריסומאלוס. האיל ידע לדבר בשפת אנוש ולעוף. הילדים עלו על גב האיל, וזה החל לעוף לקולכיס שבקווקז, לעיר בשם פאסוס, אשר כיום נקראת פותי. כאשר עברו מעל המצר שבימינו נקרא הדרדנלים התחוללה סופה והלה נפלה למיצר המים שנקרא על שמה: "הלספונטוס".
פריקסוס הגיע לקולכיס והתקבל על ידי אייטס המלך. הוא והאיל חיו בשלווה עד סוף ימיו. כשהזדקן האיל ביקש מפריקסוס להקריבו לזאוס. את צמרו הזהוב תלה איטס על עץ אלון בחורש הקדוש של ארס. על משמר גיזת הזהב הופקד דרקון.
פליאס, דודו של יאסון, שלח אותו להביא את גיזת הזהב, בתקווה שלא ישוב ממסעו. לטענתו, נשמתו של פריקסוס תנוח בשלום רק כאשר תשוב גיזת הזהב למולדתו (של פריקסוס), ומשימה זו מוטלת על מי שחפץ למלוך ביולקוס.
סיפורו של יאסון מופיע בספר "מטמורפוזות" מאת אובידיוס.
בתרבות
היוונים זיהו את קבוצת הכוכבים "טלה" (Aries) שעל שמה המזל טלה, עם כריסומאלוס.
האגדה היוותה גם השראה לשמו של מסדר האבירים מסדר גיזת הזהב.
בסמל ניו זילנד משובץ סמל גיזת הזהב המסמל את ענף הצאן המפותח של המדינה.
בספר פרסי ג'קסון וים המפלצות מסדרת הספרים פרסי ג'קסון, גיבורי הסדרה משתמשים בגיזה כדי להציל את העץ של מחנה החצויים שמגן עליו וכך בסוף הספר יוצאת תאליה מן העץ ופותחת את העלילה לספר השלישי.
ארתור רובינשטיין
ארתור רובינשטיין (בפולנית: Artur Rubinstein; 28 בינואר 1887 – 20 בדצמבר 1982) היה פסנתרן יהודי-פולני שהתאזרח בארצות הברית, מגדולי הווירטואוזים בדורו. זכה לתהילה בינלאומית, במיוחד על ביצוע יצירותיו של פרדריק שופן ועל עידוד מוזיקה ספרדית.
רובינשטיין זכה עוד בחייו להכרה, יוקרה ופרסום ברחבי העולם, ונחשב לאחד מהפסנתרנים הגדולים של המאה ה-20. מוריו בצעירותו היו קרל היינריך בארת ויוזף יואכים.
בעוד רובינשטיין מוכר בעיקר סביב ביצוע יצירותיו של שופן, מוכרים גם ביצועיו של יצירות מאת מלחינים רבים ובהם לודוויג ואן בטהובן, יוהנס ברהמס, רוברט שומאן, הייטור וילה לובוס, קלוד דביסי, מוריס ראוול, מנואל דה פאיה, קאמי סן-סנס, איסק אלבניס ואחרים. בנוסף, רובינשטיין היה מעריץ גדול, במשך כל חייו, של וולפגנג אמדאוס מוצרט.
רובינשטיין, פולני במוצאו ויליד האימפריה הרוסית, אינו מקורב לפסנתרן הרוסי-יהודי אנטון רובינשטיין שפעל במהלך המאה ה-19. במהלכה של מלחמת העולם הראשונה התגורר במערב אירופה ומאז מהפכת אוקטובר לא שב לנגן ברוסיה עד ל-1932. בעקבות מלחמת העולם השנייה עבר לארצות הברית והתאזרח ב-1946. בשנותיו האחרונות התגורר בז'נבה, שווייץ.
רובינשטיין היה אוהד ישראל והופיע מספר פעמים עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ללא תמורה. הוא היה חבר אישי של ראש עיריית ירושלים טדי קולק ובמותו, לפי בקשתו, נטמן אפרו ב"יער רובינשטיין", המשקיף על יער ירושלים.
תחילת דרכו
רובינשטיין נולד בלודז', פולין (באותם ימים ארץ הוויסלה, תחת ריבונות האימפריה הרוסית) למשפחת אורגים יהודית והתחנך בוורשה. אמו, פליסיה (Felicja), נולדה בלודז' ב-1852 היכן שהכירה את בעלה לימים ואביו של רובינשטיין. אביו, יצחק, חזה בהרג הוריו בידי הצבא הרוסי במהלך דיכוי המרד הפולני ב-1863. לאחר מכן הוא נדד ברחבי פולין הרוסית עד שהתיישב בלודז' בשנות ה-60 של המאה ה-19, שהתפתחה וגדלה במהירות באותן השנים. בני הזוג, שלא היה להם כל קשר למוזיקה, נישאו ב-1870 ונולדו להם שבעה ילדים - שלוש בנות וארבעה בנים - כאשר ארתור נולד בן זקונים ב-1887. בילדותו של רובינשטיין, העיר לודז' הייתה בעיקרה עיר תעשייתית חסרת תשתיות מפותחות כגון צנרת ביוב שהייתה עילה לתסיסה אזרחית.
עבודתו עד לכדי פרסום
את קונצרט הבכורה שלו נתן בברלין בשנת 1900. לאחר מכן הופיע בגרמניה ובפולין והמשיך את לימודי הפסנתר עם איגנצי יאן פדרבסקי. בשנת 1904 נסע לפריז, שם פגש את המלחינים מוריס ראוול ופול דיקא ואת הכנר ז'אק טיבו. שם גם ניגן את הקונצ'רטו השני לפסנתר של קמיל סן-סאנס בנוכחות המלחין, שהתרשם מן הביצוע. בשנת 1906 הופיע רובינשטיין לראשונה בארצות הברית, בקרנגי הול בניו יורק, משם המשיך בסיור הופעות בארצות הברית, אוסטריה, איטליה ורוסיה.
ב-1908 לקה בדיכאון לאחר שנדמה היה שנעצרה התקדמות הקריירה שלו ולאחר שאהובתו התרחקה ממנו. עקב כך, בגיל 21, ניסה להתאבד. לאחר כישלונו כתב "בכיתי מרות, בלא ניחומים, במשך זמן רב, כשאני שוכב במקום שנפלתי בלא שום כוח. אחר, ביודעין למחצה, פסעתי בכבדות אל הפסנתר ונתתי פורקן לבכיי במוזיקה... כאשר אדם מפסיק לבכות שוכך הסבל... וכך, כיוון שהטבע תבע את שלו התחלתי לחוש רעב. 'הפעם אוכל שתי נקניקיות', החלטתי... בדרכי לאוטומט של אשלינגר לסעודה המפוארת שלי... גיליתי את סוד האושר ועדיין אני מחזיק בו: אהבו את החיים, והם יאהבו אתכם בחזרה. אנשים תמיד מציבים תנאים לאושר.. אני אוהב את החיים ללא תנאים."
ב-1910 נסע לבירה הרוסית סנקט פטרבורג להתחרות בתחרות פסנתר על שם אנטון רובינשטיין (ובכך הוא הפר את החוק הצארי הרוסי לפיו אסור ליהודים לשהות בבירה למשך יותר מיום אחד). על אף שלא הצליח לזכות במקום הראשון, נפתחה עבורו דלת הזדמנויות ושיתוף פעולה עם המנהל המוזיקלי היהודי סרגיי קוסביצקי ב-1911. בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה ובהמשך מהפכת אוקטובר, מלחמת האזרחים והקמתה של ברית המועצות, נקטעה פעילותו של רובינשטיין ברוסיה עד לשובו לביצוע קונצרט במהלך 1932. בשנת 1912 הופיע לראשונה בלונדון, אנגליה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה חי רובינשטיין בעיקר בלונדון, שם ליווה בפסנתר את הכנר והמלחין אז'ן איזאיי. ב-1915 זכה לפרסום רחב ויוקרה כאשר הופיע בסן סבסטיאן, ספרד, וביצע את קונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של ברהמס. לאחר הביצוע של היצירה נשאר בספרד וטייל ברחבי המדינה מצפון לדרום וממזרח למערב. משנת 1916 עד 1917 סייר בספרד ובאמריקה הדרומית, שם התוודע ליצירותיהם של המלחינים המקומיים אנריקה גרנדוס, אלבניס, דה פאיה ווילה לובוס. וילה-לובוס הברזילאי הקדיש לו את יצירתו 'רודפואמה' (Rudepoêma), הנחשבת עד היום לאחת היצירות הקשות ביותר לביצוע בפסנתר. בקונצרט הראשון שלו בבואנוס איירס נחל הצלחה רבה כאשר ביצע מספר יצירות אבני צאן ברזל של המלחינים הגדולים בתולדות המוזיקה הקלאסית: באך, בטהובן, שופן, אלבניס, ראוול וליסט.
רובינשטיין יצא בהצהרה כי בעקבות פשעי מלחמה שביצע צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, הוא לעולם לא ינגן שוב בגרמניה. בהמשך, הוא נהג להשתתף בהופעות שנערכו על גבולות גרמניה, כדי לאפשר לקהל מעריציו הגרמני להאזין לו על כל מקרה. זמן קצר לאחר סיומה של המלחמה ביצע סיבוב הופעות בריו דה ז'ניירו, בירת ברזיל באותה העת, ופגש ונשאר בקשר עם פול קלודל ודריוס מיו. בהמשך, ב-1919, ערך סבב הופעות בממלכה המאוחדת ביחד עם זמרת הסופרן אמה קלווה וזמר הטנור ולדימיר רוסינג. דרך מסעותיו בספרד ואמריקה הלטינית התמקצע רובינשטיין במוזיקה קלאסית ספרדית ובהמשך הקריירה שלו הרבה לפרסם ולטפח את הסגנון.
ב-1920 ערך מסע שני לריו דה ז'ניירו, עבד ביחד עם המלחין וילה-לובוס והתוודע למוזיקת פולקלור ברזילאית. ב-1921 ביצע שני סיורי קונצרטים בארצות הברית, עיקרם בניו יורק, לצד מכריו קרול שימנובסקי ופול קוצ'אנסקי. עקב מסעותיו הרבים רובינשטיין לא התיישב במקום אחד ועיקר חפציו עברו איתו במזוודות. ב-1924, לאחר שהייה ממושכת בבית מלון בפריז, נודע לו שהשחקן פייר פרסנאי מוכר את ביתו במונמארטר ורובינשטיין מיהר לקנות ממנו את הבית.
נקודת מפנה בשנות השלושים
בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 נהנה רובינשטיין לראשונה מפרסום בינלאומי רחב, וכבר לא עמד בצילם של סרגיי רחמנינוב ויוזף הופמן. רובינשטיין ביסס את עצמו כיורש לווירטואוזים של הדור הפוסט-רומנטי ונציג של "הדור החדש" גם כן, זאת לנוכח ירידת קרנם של רחמנינוב והופמן. בסתיו 1931 ערך רובינשטיין סבב הופעות ברפובליקה הפולנית השנייה, שכלל ביצועים בעיר הולדתו לודז' ובבירה ורשה. במהלך מסעו זה נפגש מחדש עם ידידו משכבר הימים, הצ'לן היהודי-רוסי גרגור פיאטיגורסקי. בשנת 1932 פרש רובינשטיין למשך מספר חודשים מחיי הבמה, במטרה לשפר טכניקת נגינה ולרענן את הרפרטואר.
עוד ב-1932 נשא רובינשטיין לאישה את אניאלה (נלה) מלינארסקה, בתו של המנצח אמיל מלינארסקי ואשתו לשעבר של מייצ'יסלב מונץ. היא הייתה בת 24 והוא - בן 45. לזוג נולדו חמישה ילדים ואחד מהם נפטר בצעירותו. רובינשטיין בגד באשתו פעמים רבות ואחת ממאהבותיו אף ילדה לו בת. לימים העיד רובינשטיין על עצמו:. בקיץ 1934 התבודד בחופשה בהרי האלפים הצרפתים, ביחד עם אשתו, בתם בת השנה ואחות מטפלת. בתקופה זאת שיפר ורענן את יכולותיו ולימים הגדיר אותה כ"נקודת מפנה". בעקבות זאת, ב-1937 יצא למסע הופעות נוסף בארצות הברית וב-1943 עיתון בסן פרנסיסקו העניק לו את התואר "מאסטרו בפסנתר".
מלחמת העולם השנייה
בפלישת גרמניה הנאצית לפולין שהובילה לפרוץ מלחמת העולם השנייה רובינשטיין שהה בפריז וראה פליטים פולנים מגיעים לצרפת במהלכה של המלחמה המדומה. טרם עזיבתו לארצות הברית היה עליו לבצע יצירה באמסטרדם. הוא מצידו חישב מסלול מחדש, ביטל תוכניות מוקדמות ובסתיו 1939, ביחד עם משפחתו, עלה על אונייה מבורדו לניו יורק. רובינשטיין עבר להתגורר בברנטווד, קליפורניה. ב-1941 הוצע לו והוא נענה בחיוב לכתוב ספר אוטוביוגרפיה. על אף הסכם עם מוציא לאור מקצועי, רובינשטיין זמן רב לא התפנה לכתיבת הספר ובסופו של יום הוא כתב ופרסם אוטוביוגרפיה רק עשרות שנים מאוחר יותר, ב-1975.
ב-1942 הסתכסך והתכוון לפרוש מהסכם עם חברת ההקלטות RCA לאחר שהתאכזב מיכולת המסחור של החברה ביצירותיו ולאחר שהיה עד לכך שפעם נוספת הוא עומד בתודעה הציבורית בצילם של פסנתרנים אחרים, בהם ולדימיר הורוביץ. בנוסף, רובינשטיין הביע אכזבה מאיכות ההקלטות, וטען שאינן מתקרבות לקרסוליים של צפייה בקונצרט אמיתי. הוגשה לו הצעה להסכם הקלטות עם חברת קולומביה רקורדס אך לאחר תהייה ארוכה החליט להישאר עם ההסכם הקיים עם RCA. רובינשטיין פרץ מחדש לתודעה הציבורית ב-1944, כאשר העניק ביצוע לקונצ'רטו השלישי של בטהובן בניו יורק בניצוחו של ארטורו טוסקניני.
בתחילת 1945, זמן קצר לפני סיומה של המלחמה, רובינשטיין הוזמן לבית האופרה - יד זיכרון לנופלים בסן פרנסיסקו, להופיע בפני דיפלומטים מרחבי העולם לקראת ועידת ההקמה של האומות המאוחדות. באוטוביוגרפיה שלו כתב רובינשטיין שקודם החל הקונצרט חיפש ללא תוצאה לראות את דגל פולין בין דגלי מדינות האו"ם, אך פולין הצטרפה לארגון רק מספר חודשים לאחר מכן. בתחילת הקונצרט היה על רובינשטיין, לפי החיוב בממסד, לנגן את המנון ארצות הברית - "הדגל זרוע הכוכבים". מיד בסיום הנגינה של ההמנון פנה לקהל המאזינים, שהורכב מדיפלומטים מטעם האו"ם, וביקר אותם חריפות על כך שדגל מולדתו, שזה שנים נלחמת נגד כוחות הכיבוש של מדינות הציר, לא נמצא. לאחר מכן שב לפסנתר וניגן באיטיות את מזורקת דוֹמבּרוֹבסקי - היא המנון פולין.
השנים שלאחר המלחמה
בשנת 1946 ניתנה לרובינשטיין אזרחות אמריקאית. הוא חידש את קביעתו ממלחמת העולם הראשונה וסירב לנגן בגרמניה שלאחר המלחמה משום שכמה ממקורביו נספו בשואה. בנוסף הרחיב את קביעתו והצהיר כי לעולם לא ינגן גם לא באוסטריה, וזאת על אף הערכתו התרבותית כלפי שתי הארצות האלו (הערכה שכללה הערצה עבור מוצרט). בתשובה לשאלה ב-1975 מדוע אינו מנגן בגרמניה ענה רובינשטיין:
ב-1949 רובינשטיין הצהיר, ביחד עם פסנתרים כגון ולדימיר הורוביץ ויאשה חפץ, כי הם לעולם לא יעבדו ביחד עם התזמורת הסימפונית של שיקגו אם זאת תעסיק את המנצח והמלחין הגרמני וילהלם פורטוונגלר, שהיה מקורב לאדולף היטלר והמפלגה הנאצית. רובינשטיין טען שאם פורטוונגלר היה אוהב ומאמין אמיתי בדמוקרטיה, הוא היה מפנה עורף לגרמניה הנאצית כפי שעשה תומאס מאן. ב-1954 שב רובינשטיין לפריז אותה אהב והתמקם בשדרות פוש. בתו אווה מתגוררת עד היום בפריז. בעונת ההופעות בין 1955 ל-1956 ערך חמש הופעות גדולות בהן ניגן 17 מהיצירות האהובות עליו, שעליהן טען כי "לעולם אינן מזדקנות". הסיבוב החל בלונדון, המשיך בפריז והסתכם בקונצרט בניו יורק.
ב-1956, בעקבות מות סטלין ואוקטובר הפולני שהוביל לשחרור מתון של שליטת ברית המועצות על הרפובליקה העממית הפולנית, רובינשטיין חשב על האפשרות לבקר מחדש בארץ מולדתו, שמאז מלחמת העולם השנייה הייתה חלק מהגוש המזרחי במלחמה הקרה. כעבור שנתיים הוא אכן ביקר בפולין, ובביקור מלא רגש במולדתו שלאחר המלחמה הוא ביקר בקברו של שימנובסקי בבזיליקת סקאווקה. בהמשך הופיע בקונצרט שנכחו בו מאזינים עד אפס מקום וההתרגשות והקריאות שהשמיעו לעבר רובינשטיין לאורך ניגונו התבטאו בדברי עוזרו בסיום הקונצרט ש"זה נס שכולם נשארו בחיים אחרי הקונצרט הזה ."
שנות השישים: "תור הזהב"
שנות ה-60 של המאה ה-20 נחשבות לשנות השיא של רובינשטיין ולתור הזהב של פעילותו והקריירה שלו בכלל. במהלך אותה העת ניתנו לו תוארי דוקטור לשם כבוד משמונה אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת ייל האמריקאית. ב-1961, בטווח של 40 יום, ביצע 10 קונצרטים באולם קרנגי הול בניו יורק. באותה העת גם הוקלטו מנגינותיו על יצירות הנוקטורנים של שופן. רובינשטיין תמך בתנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח באמריקה וביצע שני קונצרטים שכל הרווחים מהם הועברו לידי האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים - NAACP.
בשנת 1960 עורר רובינשטיין שערורייה בעולם המוזיקה כאשר שימש כאחד השופטים בתחרות שופן בוורשה. חבר השופטים החליט לתת את הפרס למאוריציו פוליני, אך רובינשטיין, שחלק על מסקנה זו, יצר בו במקום פרס על שם עצמו, "פרס ארתור רובינשטיין", ואותו העניק לפסנתרן שאותו העדיף באותה תחרות - מישל בלוק. לימים חזר בו רובינשטיין משיפוטו וקשריו עם פוליני היו טובים. מאז מהפכת אוקטובר ועליית ברית המועצות, אנשי אומנות מערביים לא הוזמנו לרוסיה. מ-1917 עד 1964 רובינשטיין ביצע רק קונצרט אחד ברוסיה, שנערך כאמור ב-1932 במוסקבה. ההרגעה ביחסי הגושים במלחמה הקרה לקראת אמצע שנות השישים ומדיניות ההפשרה של חרושצ'וב, אפשרו לרובינשטיין לשוב ולבצע קונצרט ברוסיה. רובינשטיין העריך את הטעם התרבותי של העם הרוסי והתרגש מהאפשרות לנגן שוב בפני קל מאזינים רוסי. בספטמבר 1964 הגיע לרוסיה וביצע סדרת קונצרטים במוסקבה ובהמשך עוד שני קונצרטים בלנינגרד. בעת ביצוע סונאטה מס' 2 של שופן בקונסרבטוריון של מוסקבה שכח קטע והתגבר על כך בעזרת אלתור תחלופה. מהלך זה תאם לאמרתו המפורסמת:
אף כי התפרסם בעיקר כסולן, גם במוזיקה קאמרית היה רובינשטיין משכמו ומעלה, וניגן עם מוזיקאים גדולים כמו הנריק שרינג, יאשה חפץ וגרגור פיאטיגורסקי. פרט ליצירותיו של שופן, אשר על ביצועיהן עיקר תהילתו, הקליט רובינשטיין גם יצירות משל בטהובן, ברהמס, שוברט, שומאן ודבוז'אק. ב-1969 התפרסם ספר דוקומנטרי צרפתי על חייו של רובינשטיין בשם "אהבת החיים - ארתור רובינשטיין" (L'Amour de la vie – Artur Rubinstein).
פעילות מאוחרת, פרישה ויחסו לישראל
התדרדרות במצב הראייה והשמיעה אילצו אותו לפרוש מן הבמה בשנת 1976, ומאוחר יותר התעוור לחלוטין. בשנת 1977, בגיל 90, זנח רובינשטיין את אשתו בת ה-69 לטובת אשה צעירה בשם אנבל ווייטסטון (כיום ליידי אנבל וויידנפלד), אז בת 33, ועבר להתגורר אתה בז'נבה, שווייץ, עד מותו. היא עזרה לו לכתוב את החלק השני של האוטוביוגרפיה שלו - "שנותי הרבות" (1980) שאותה הקדיש לה.
באמונתו האישית היה רובינשטיין אגנוסטי והתגאה במורשתו היהודית. רובינשטיין היה ידיד גדול ונאמן לישראל. הוא נודע בעולם כפסנתרן יקרן, אך את כל הופעותיו עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית תרם ללא תמורה. הוא בנוסף גם העביר שיעורי מאסטר במרכז למוזיקה ירושלים. רובינשטיין הזדעזע מאירועי השואה ואובדן בני משפחתו למכונת ההרג של גרמניה הנאצית. השואה הותירה בו רושם עז עד לסוף חייו והוא מעולם לא הפר את החלטתו שלא להופיע בגרמניה או באוסטריה. במלחמת ששת הימים, כשהיה בן 81, שלח להיכל התרבות מברק:
ערוב ימיו ופטירתו
רובינשטיין מת בז'נבה, שווייץ, ב-1982, בן 95. גופתו נשרפה, ועל פי בקשתו הובא אפרו לקבורה בישראל. ידידו הטוב ראש עיריית ירושלים טדי קולק דאג להטמנת האפר בכד באדמה ובמקום הוצבה מצבה עליה חרותים שמו ותאריכי הולדתו (1887) ומותו (1982) של רובינשטיין. הקבר שוכן בחלקת יער שנקראת על שמו של רובינשטיין, סמוך למושב עמינדב. מקברו נשקפת תצפית מרהיבה על יערות האזור, ובמקום הקרוי על שמו "מצפה רובינשטיין" הוקמה אנדרטה צנועה לזכרו, המתארת מקלדת פסנתר קמורה בצורת גלים.
בישראל נערכת אחת לשלוש שנים תחרות פסנתר בינלאומית יוקרתית על שמו.
פרסי גראמי
פרס גראמי על הביצוע הטוב ביותר של מוזיקה קאמרית פרס גראמי על ביצוע סולו אינסטרומנטלי הטוב ביותר
מיכאיל לומונוסוב
מיכאיל ואסילייביץ' לומונוסוב (רוסית: Михаил Васильевич Ломоносов; 8 בנובמבר 1711 - 4 באפריל 1765) הוא איש אשכולות רוסי שתרם רבות לספרות, לחינוך ולמדע ברוסיה.
מיכאיל לומונוסוב נולד בשנת 1711 בכפר דייגים במחוז ארכאנגלסק הנידח, בצפון רוסיה. בגיל 19 ברח מהבית למוסקבה, שם התקבל לאקדמיה הסלאווית-יוונית-לאטינית (מעין בית ספר תיכון) וסיים אותה בהצטיינות. לאחר-מכן נשלח לומונוסוב ללמוד באקדמיה למדעים בסנקט פטרבורג. בעקבות הישגיו בלימודים, קיבל מלגה ונשלח ללמוד באירופה. כשחזר לרוסיה, הפך לומונוסוב לחבר פעיל באקדמיית המדעים הרוסית.
בשנת 1745 הוא חולל מהפכה של ממש, כאשר היה הראשון שהתחיל להעביר הרצאות ברוסית ולא בלטינית, כמו שהיה מקובל. לצורך כך היה עליו להמציא מילים רבות בשפה הרוסית לתיאור מושגים מדעיים שונים ולהכניס לתוכה מונחים זרים. לא לשווא לומונוסוב כונה "האוניברסיטה הראשונה שלנו". בשנת 1755 ייסד לומונוסוב את האוניברסיטה המוסקבאית.
לומונוסוב מת בשנת 1765.
לומונוסוב כמדען
כפיזיקאי, לומונוסוב עסק בנושא של חשמל, וכן הגה את התורה האטומית, שנוסחה באופן מוצק יותר על ידי ג'ון דלטון כיובל שנים לאחריו. כמו כן הוא העלה את ההשערה המקובלת כיום בתרמודינמיקה בדבר טיבו של החום, בטענו שהוא תולדה של תנועה חופשית של האטומים.
ככימאי, הישגיו הגדולים של לומונוסוב הם גילוי חוק שימור החומר, שלבואזייה גילה 18 שנה מאוחר יותר, והכנסת תבנית קבועה של שמות (נומנקלטורה) לכימיה.
כגאוגרף, לומונוסוב התקרב לתאוריית נדידת היבשות, ניבא תאורטית את קיומה של יבשת אנטארקטיקה, וכן המציא מספר כלים ימיים, שהקלו על רישום וחישוב הכיוונים והמרחקים.
כגאולוג, לומונוסוב הוציא ספר מקיף על גאולוגיה מעשית, בו פירט סוגים שונים של סלעים ועפרות, את מקומות הימצאם וסימנים מזהים שלהם.
בשנת 1755, לומונוסוב הוציא את ספרו "הדקדוק הרוסי" (רוס') - אחד הספרים הראשונים בתחום הזה.
לומונוסוב כבלשן וכסופר
לומונוסוב הכניס מילים רבות לתוך השפה הרוסית (ראו לעיל). כמו כן, הוא הכניס לתוך השירה הרוסית את השיטה הסילבו-טונית באופן סופי (לפניו השיטה הזו הוכנסה באופן לא-שלם על ידי בן-זמנו טרדיאקובסקי). לקולמוסו של לומונוסוב שייכות יצירות רבות בשירה הרוסית, בעיקר אודות (שירי הודיה והלל).
שרשרת (מושב)
היסטוריה
המושב נוסד בשנת 1949 על ידי הסוכנות היהודית, ונקרא על שרשרת כדרך לציין את שרשרת המושבים הדתיים שתוכננה לקום באזור. ואכן, לאחר הקמת שרשרת הוקמו עוד מושבים ומושב שרשרת כונה בתחילה שרשרת א', מושב שיבולים שהוקם אחריו כונה שרשרת ב, מושב מלילות כונה שרשרת ג' ומושב גבעולים שהוקם אחרון כונה שרשרת ד. כל גוש היישובים הזה כונה 'השרשראות'. מאוחר יותר כל מושב קיבל שם: שיבולים, מלילות, גבעולים. המתיישבים הראשונים במושב שרשרת, היו עולים צעירים מג'רבה ומדרום תוניסיה, שעברו הכשרה בקבוצת יבנה במשך כשנה. בשנת 1949 (ה'תש"ט) הם הופנו לסוּמַרָה, שם ישב במקור המושב תקומה, שהוקם על ידי עולים מרומניה ומהונגריה בהקמת 11 הנקודות בנגב. חברי תקומה שחיו במסגרת שיתופית קלטו אותם והמשיכו בהכשרתם החקלאית. כדי להכשירם לקראת יסוד יישוב עולים חדש בנגב. אולם הם היו מעטים והיה צורך בגיוס חברים נוספים. לשם כך "איגוד המושבים" גייס מתיישבים נוספים מצפון אפריקה.
המושב היה למושב הראשון שהוקם בנגב לאחר מלחמת העצמאות בה השתתפו מייסדיו, והראשון משרשרת המושבים הדתיים (שרשרת א', ב' ג' וכן הלאה) שהוקמו באזור זה. לאור הצלחתו, הוחלט להקים אחריו את רצף היישובים מלילות, מעגלים, גבעולים ושיבולים שנקראו על שמו '"השרשרות".
המושב הוקם תחילה כמושב שיתופי על 17 דונם אשר התחלקו בין החברים. כיום שטחו הוא 6000 דונם, המתחלקים בין 62 משקים חקלאיים עצמאיים. במושב מתגוררות כ-124 משפחות, רבות מהן מתפרנסות מחקלאות, ויש מעבודות חוץ.
הרב הכהן נפטר בשנת ה'תשל"ד, ובשנת ה'תשל"ו (1975) מונה במקומו הרב יצחק ברדא, עד לשנת ה'תשמ"ב. אחריו מונה הרב חיים אמסלם, שלימים היה ח"כ מטעם ש"ס, ואחריו מונה הרב דוד ישעיה. זמן מה לאחר עזיבת האחרון, מונה לתפקיד הרב שמואל צובירי, והוא מכהן בתפקיד למעלה מ-20 שנה. במושב התגורר שמעון כלפה, ראש המועצה האזורית עזתה, שנקראת היום שדות נגב. כלפה, שקודם לכן היה סגן ראש המועצה האזורית (בשלהי שנות ה-50 ובראשית שנות ה-60) כיהן כראש המועצה האזורית מ-1980 ועד לשנת 1998, לארבע קדנציות רצופות במשך 18 שנים. הוא המשיך להתגורר במושב עד לפטירתו בשנת 2016. בשנת 2012 נבחר לראשות המועצה האזורית תמיר עידאן, שנבחר מאז לקדנציה נוספת, ואף הוא מתגורר במושב.
אנג'לה גריפין
ביוגרפיה
גריפין נולדה בלידס, ולמדה בבית הספר התיכון אינטייק בעיר. היא גדלה בקוטינגלי איסטייט סמוך לביסטון.
ב-1992 הופיעה גריפין באופרת הסבון הפופולרית של ITV "אמרדייל" בתפקיד קטן בדמות בשם טינה. בשנים 1993 עד 1998 שיחקה בתפקיד הספרית פיונה מידלטון בסדרה "קורוניישן סטריט". היא שיחקה בצוות השחקנים המקורי של סדרת הדרמה הרפואית "הולבי סיטי" בתפקיד האחות ג'סמין הופקינס, אבל עזבה את הסדרה בסוף העונה השלישית ב-2001. עוד השתתפה גריפין בסדרות הדרמה של ה-BBC "קצוות מפוצלים" ו"עם הרגליים על הקרקע".
באוקטובר 2001 הגישה גריפין תוכנית טלוויזיה בערוץ 4 הבריטי אודות אנשים ממוצא מעורב בחברה הבריטית. התוכנית כללה ראיונות עם מספר רב של אישים ממוצא מעורב כגון ברוס אולדפילד וחניף קוריישי כמו גם פוליטיקאים כגון טוני בן.
מ-2006 עד 2010 הופיעה גריפין בתפקיד המורה קים קמפבל בסדרת הדרמה של ה-BBC "דרך ווטרלו" לצדו של ג'ייסון מרלס ששיחק לצדה גם בסדרה "קצוות מפוצלים". היא לקחה פסק זמן מהסדרה בסוף 2007 ותחילת 2008, אבל חזרה להופיע בעונה הרביעית ב-2009. בסוף העונה החמישית עזבה את הסדרה כדי להתמקד בתוכניתה היומית בערוץ Sky1.
החל מנובמבר 2009 ועד יולי 2010 הנחתה גריפין תוכנית טלוויזיה בשעות היום בערוץ Sky1 בשם "Angela and Friends". אליה הצטרפו החברות הטובות שלה ליזה פוקנר וניקולה סטיבנסון. ב-1999 הגישה את הגרלת הלוטו "The Midweek National Lottery", והשתתפה בתוכנית המילניום של ה-BBC בערב השנה החדשה. גריפין הצטלמה לפרק פיילוט לתוכנית "Dishes" עבור ערוץ 4, אבל החליטה לבסוף לא להגיש את התוכנית והוחלפה על ידי קייט תורנטון.
גריפין דיבבה את דמותה של איימי בתוכנית הטלוויזיה לילדים "דר דוור".
במרץ 2009 הופיעה גריפין בתוכנית הריאליטי "Murder Most Famous" בה יחד עם ידוענים נוספים כתבה רומן פשע, בהדרכת הסופרת מינט וולטרס. הפרס היה הוצאה לאור של הרומן שכתב הזוכה. בפרס זכתה השחקנית שרי יוסון.
בינואר 2010 הגישה גריפין יחד עם גת'ין ג'ונס את התוכנית של ערוץ Sky 1 של טקס חלוקת פרס גלובוס הזהב. גריפין השתתפה בשתי העונות הראשונות של סדרת הדרמה קומית "משפחה וצרות אחרות". בינואר 2012 השתתפה בתחרות "The Great Sport Relief Bake Off" של ערוץ BBC Two והייתה אחת מהשלושה המגיעים לגמר.
ב-2013 שיחקה גריפין בתפקיד דולי במחזה "One Man, Two Guvnors". ב-2014 וב-2015 כיכבה בתפקיד סמלת בילוש ליזי מדוקס בסדרה "לואיס" של רשת ITV. מה-5 עד 9 בינואר 2015 הנחתה גריפין יחד עם קיאן איגן את התוכנית "Fat Pets: Slimmer of the Year" של ITV.
יחסי דנמרק–שווייץ
יחסי דנמרק–שווייץ הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ממלכת דנמרק לבין הקונפדרציה השווייצרית. לדנמרק ישנה שגרירות בברן, ולשווייץ קיימת שגרירות בקופנהגן, אבל רק מציעה שירותים קונסולריים מהמרכז הקונסולרי האזורי הנורדי בסטוקהולם. יחסים דיפלומטיים בין דנמרק ושווייץ הוקמו ב-1945.
היסטוריה
ברית ידידות ומסחר כוננה בין דנמרק ושווייץ ונחתמה ב-10 בפברואר 1875. ההסכם הראשון בין דנמרק ושווייץ נחתם ב-10 בדצמבר 1827. הסכם אחר היה בנושא גיוס חובה, שנחתם ב-10 בפברואר 1875. לפני 1945, שווייץ יוצגה בדנמרק, דרך קונסוליה בשוודיה, ובקונסוליה כללית בקופנהגן. כאשר כוננו קשרים דיפלומטיים בשנת 1945, נפתחה צירות שווייצרית בדנמרק, ולאחר מכן שגרירות. ב-22 ביוני 1950, חתמו המדינות על הסכם שירותי אוויר. ב-21 במאי 1954 אמנת ביטוח סוציאלי נחתמה. הסכם בנושא תחבורה וכבישים נחתם ב-1989. שווייץ חתמה גם על הסכם עם איי פארו.
יחסים כלכליים
הסחר בין דנמרק ושווייץ נחשב למפותח. היצוא הדני לשווייץ הסתכם ב-4.6 מיליארד כתר דני, בעוד היצוא השווייצרי לדנמרק הסתכם בכ-5 מיליארד.
ביקורים מדרג גבוה
בספטמבר 2002 נשיא שווייץ קספר פיליגר ביקר את אנדרס פוג ראסמוסן, ראש ממשלת דנמרק. לאחר הפגישה, אמר פוג ראסמוסן, "היה לי דיון טוב ומועיל עם הנשיא השווייצרי". במרץ 2008, שר החוץ הדני פר סטיג מואלר ביקר בשווייץ במטרה להיפגש עם חברת המועצה הפדרלית מישלין קלמי-רה.
The Girls Tour
The Girls Tour הוא סיבוב ההופעות השלישי של הזמרת-יוצרת הבריטית ריטה אורה. סיבוב ההופעות החל באירופה והסתיים באירופה גם כן. הופעת הפתיחה התקיימה ב-11 במאי 2018, בסקוטלנד שבגלאזגו.
סיבוב הופעות זה נועד לקדם את אלבום האולפן השני שלה, Phoenix.
רשימת שירים
להלן רשימת השירים של סיבוב ההופעות. ייתכן שבמהלך סיבוב ההופעות התרחשו שינויים אחדים:
קונסוליית ישראל בבנגלור
הקונסוליה הכללית של ישראל בבנגלור מייצגת את האינטרסים של ממשלת ישראל במדינות הודו קרנאטקה והמדינות הסובבות אותה טאמיל נאדו, קרלה ופודוצ'רי. היא נפתחה ב-20 במאי 2013 ברחוב מרפי, האלאסורו בבנגלור. הקונסוליה מדווחת לשגריר בשגרירות ישראל בניו דלהי.
הקמת הקונסוליה
באמצע 2012 תכננה ממשלת ישראל לפתוח קונסוליה בבנגלור עד סוף אותה שנה. הממשלה הכריזה על תוכניותיה להקים שלושה מרכזי מצוינות (CoE) בקרנטקה הקשורים לגננות. באותה תקופה הם בנו בהצלחה מערכת יחסים קרובה עם מחלקת הגננות של ממשלת קרנטקה.
הקונסוליה נחנכה רשמית ב-20 במאי 2013, לרגל 65 שנה להקמתה של מדינת ישראל. זו הייתה הקונסוליה הישראלית השנייה בהודו אחרי מומבאי, מלבד השגרירות הראשית שלה בניו דלהי. הודו היא המדינה החמישית בה הקימה ישראל יותר משתי נציגויות דיפלומטיות במהלך אירוע ההשבעה אמר שגריר ישראל אלון אושפיז: "הנוכחות של ישראל בבירת הטכנולוגיה של הודו מגיעה באופן טבעי מאחר שישראל היא גם מרכז טכנולוגי. אנחנו משתפים פעולה עם המדינה גם בתחומים נוספים כמו חקלאות." מנחם כנאפי הפך לקונסול הכללי של ישראל בבנגלור. הוא אמר בנאומו: "בנגלור היא מעצמה של הודו. זהו עמק הסיליקון של המדינה. ישראל היא גם כמו עמק הסיליקון בעולם. כל אחד מאיתנו יכול להרוויח אחד מהשני."
שירותים ופעילויות
החל מ-1 ביולי 2014 החלה הקונסוליה להנפיק אשרות לישראל עבור תושבי דרום הודו קרנטקה, קראלה, טמיל נאדו ופודוצ'רי. הם שיתפו פעולה עם IVS Processing Services Ltd עבור שירות זה. באותה תקופה נסעו לישראל יותר מ-40,000 הודים מדי שנה. מנחם כנאפי, הקונסול הכללי של ישראל בבנגלור, אמר אז: "פתיחת המרכז תגביר את הקשר בין אנשים באמצעות נסיעות. אנו מחויבים באופן מלא לחיזוק הקשר בין ישראל להודו." במקביל חתמה הקונסוליה על תוכנית קרנטקה-ישראל לטיפוח מיזמי מחקר ופיתוח תעשייתי (R&D) שיתופיים בין קרנטקה לחברות ישראליות על ידי מתן תמיכה כספית. ביולי אותה שנה ארגנה הקונסוליה פסטיבל קולנוע ישראלי לאזרחי בנגלור. אירוע זה אורגן במשותף עם אגודת הסרטים סוצ'יטרה ושותפי תרבות בנגלור. בין 3 ל-31 ביולי הוקרנו תשעה סרטים ישראלים.
בשנת 2014 החלה הקונסוליה גם להעניק מלגות לסטודנטים הודים ללימודים במוסדות חינוך בישראל. בספטמבר 2014 ג'ון ג'ו ואטטארה היה הסטודנט הראשון מבנגלור שקיבל מלגה לקורס הנדסת חשמל ואלקטרוניקה בן ארבע שנים אוניברסיטת תל אביב.
בנובמבר 2015, זיו שלווי, סגן ראש הנציגות והקונסולרית, הקונסוליה הכללית של ישראל בבנגלור, ביקר בקוצ'י, קרלה ופגש את קיי.סי ג'וזף, שר התרבות של המדינה כדי לדון בתוכניות ובאפשרויות של שיקום אנדרטאות יהודיות במקום ובסביבתו.
רצאבי
רצאבי הוא שם משפחה יהודי שמשמעותו היא "יוצא רצאב" – כפר במחוז דמאר שבתימן.
חיים
חיים על פי התיאוריה הביולוגית, הם מאפיין המבדיל ישויות חומריות המקיימות תהליכים ביולוגיים (ונקראות יצורים חיים או אורגניזמים) מישויות חומריות שאינן מקיימות תהליכים כאלו. קיימות צורות שונות של חיים, כגון צמחים, בעלי חיים, פטריות, פרוטיסטים, ארכאנים וחיידקים. הקריטריונים להגדרת חיים יכולים לעיתים להיות מעורפלים ויכולים להגדיר או לא להגדיר נגיפים, וירואידים או חיים סינתטיים פוטנציאליים כ"חיים". ענף המדע העוסק במגוון היצורים החיים נקרא ביולוגיה.
הגדרות
הגדרת החיים תמיד היוותה אתגר עבור מדענים ופילוסופים, וכללה הגדרות רבות ומגוונות, בין השאר מכיוון שחיים הם תהליך ולא חומר.
הגדרה ביולוגית
מאחר שאין הגדרה חד-משמעית של החיים, רוב ההגדרות הנוכחיות בביולוגיה הן תאוריות. החיים נחשבים למאפיין שמקיים את כל או את רוב התנאים הבאים:
היווצרות החיים
השאלה אודות היווצרות החיים העסיקה את התרבות האנושית משחר קיומה. המדע העוסק בשאלה כיצד נוצרו החיים נקרא אביוגנזה, ובמהותו הוא מנסה לברר את התהליכים שגרמו להופעת התא הראשון בכדור הארץ, הוא האב הקדמון המשותף הכולל, שממנו התפתחו כל צורות החיים המוכרים לנו כיום. שאלה זו אודות היווצרות החיים עדיין לא זכתה למענה ברור, ומדענים עדיין מנסים להתחקות אחר התהליכים הכימיים שהתרחשו בכדור הארץ לפני כ-4 מיליארד שנים, ואיפשרו את יצירתו של תא חי מחומר דומם.
לפי היהדות קיים יוצר שהוא אינו גוף ולא חומרי שיצר וברא את העולם יש מאין במשך שש תקופות המתוארות בתורה כשישה ימים, ומתוכן בחמישי ובשישי נבראו החיים כולם לפני-5782 שנה.
התא
התאים הם אבני הבניין של החיים. דהיינו:
בכל תא יש חומר תורשתי. למעשה, ביצור רב-תאי כל תא ותא מכיל את כלל החומר התורשתי של הגוף כולו (למעט תאי זרע וביציות לא מופרות המכילים כמחצית מחומר זה). החומר התורשתי בכל תא ותא מקודד ב-DNA דו גדילי (בניגוד לחלק מהנגיפים שבהם החומר התורשתי שונה). כל תא ותא מכיל מנגנונים להכפלת החומר התורשתי לקראת התחלקות התא לשני תאים - רבייה לא מינית ברמת התא (או התחלקות אחרת לקראת רבייה מינית היוצרת תאי זרע וביציות לא מופרות).
החומר התורשתי הוא יחסית חסר פעילות כימית ואינו מעודד, יחסית, את הפעילות הכימית בתא ההכרחית לחילוף החומרים. מרבית הפעילות הכימית של התא מתבצעת באמצעות קטליזה של חלבונים. בכל תא יש גם מולקולות של RNA שעושות גם חלק מהפעילות הקטליטית ומשמשות גם להעברת מידע שמקורו ב-DNA אל חלקי התא השונים.
כל תא מוקף בקרום - ממברנה ביולוגית המורכבת דו-שכבה של מולקולות ליפידיות ומשובצת בחלבונים. ממברנה זו מפרידה את התא מסביבתו ומאפשרת לו לקיים סביבה פנימית יציבה ושונה מהסביבה החיצונית. היא מאפשרת לו גם לקלוט מהסביבה החיצונית את מה שדרוש לו ולפלוט אליה את מה שאינו דרוש.
סוגי תאים
נהוג לחלק את התאים על פי מבנם לשני סוגים:
הטקסונומיה הביולוגית - מדע מיון היצורים החיים מחלקת את כלל היצורים החיים לשלוש "ממלכות-על": חיידקים אמתיים (בקטריה), חיידקים קדומים (ארכה בקטריה או בכינוי המודרני "ארכיאה") ותא אאוקריוטים.
יצורים רב-תאיים
על פי הטקסונומיה, היצורים הרב תאיים משתייכים לשלוש ממלכות מתוך כלל הממלכות של ממלכת העל האאוקריוטית. שלוש ממלכות אלה הן הצמחים, הפטריות והאנימלים. הצמחים נבדלים משתי הממלכות הרב תאיות האחרות בכך שהם עושים פוטוסינתזה (ישנן גם בקטריות שעושות פוטוסינתזה ולמעשה הצמחים עושים פוטוסינתזה בעזרת אברונים תוך תאיים שמוצאם מסימביוזה עם בקטריות אלה). הפטריות והאנימלים ניזונים רק מאכילת יצורים חיים אחרים. הפטריות מפרישות חומרי עיכול אל סביבתן וסופגות ממנה את תוצרי העיכול והאנימלים מכניסים את טרפם או חלקים ממנו אל תוך גופם כדי לעכלו.
רמות ארגון ביצור הרב תאי
מורכבותם של יצורים רב-תאיים היא מגוונת. ישנם יצורים רב-תאיים המורכבים מרקמת תאים אחת. דהיינו, כל התאים שלהם דומים זה לזה ומחוברים ברצף, לדוגמה - ספוג. רמת המורכבות הבאה היא שילוב של תאים מתמחים בתוך רקמה זו. יצורים מורכבים יותר יכילו איבר אחד, דהיינו מספר רקמות היוצרות מבנה בעל צורה פשוטה ותפקוד אחיד, לדוגמה - מדוזה. ביצור כזה, כאשר מכנים אזור מסוים בשם הדומה לשמו של איבר בגוף האדם, רמת המורכבות של אותו אזור היא נמוכה בהרבה ממה ששמו מעיד. זרוע של מדוזה, למשל, היא רקמה בודדת. פה של מדוזה הוא רקמה בודדת או שתי רקמות.
רמות ארגון מסובכות יותר באנימלים
רמת המורכבות הבאה היא התולעת הנימית. תולעת זו היא בעלת שלוש שכבות שכל אחת מהן היא קבוצת רקמות. השכבה העליונה היא העור והעצבים והיא מכילה רקמת תאים לקליטת אור המכונות עיניים (אצל האדם העין היא איבר ואצל התולעת הנימית זו רק רקמה רגישה לאור). השכבה האמצעית היא שכבת השרירים ואזורי ייצור תאי המין. השכבה הפנימית היא צינור העיכול. לתולעת הנימית יש פה עם שיניים ופי טבעת.
רמת המורכבות הבאה היא תולעת פרקים - תולעת המחולקת ליחידות אורך שכל אחת מהן יכולה לתפקד כתולעת עצמאית אם היא מופרדת מגוף שאר התולעת או מושלת ממנו בחלק מרבייה לא מינית. פרק כזה מצמיח פרקים חדשים. הפרק הראשון והאחרון בתולעת כזו עוברים התמיינות ומתמחים כראש וכפי טבעת.
ברמת המורכבות הבאה יש שתי אפשרויות:
רמות ארגון מסובכות יותר בצמחים
כל עוד תא אוקריוטי אינו חלק מיצור רב-תאי, קשה להגדירו חד משמעית כתא צמח. ישנם תאים אוקריוטים שגם מיצרים פוטוסינתזה וגם טורפים כיצורים אנימלים. בעקבות מוטציה הם יכולים לאבד אחד התפקודים האלה ולהפוך למשך דור אחד למעין צמחים מובהקים או אנימלים מובהקים. אולם, כעבור דור התכונה החסרה יכולה לחזור בעקבות הרבייה המינית.
האנטומיה של הצמח רב התאים שונה לחלוטין מזו של היצור האנימלי רב התאים.
הצמחים הפשוטים ביותר הם הטחבים. כל התאים שבהם עושים פוטוסינתזה ויכולים גם לשמש כתאי מין (יש לתאים אלה דור אחד שבו הם דיפלואידים והם חלק מיצור רב-תאי ודור עוקב שבו הם תאי מין הפלואידים שאינם חלק מיצור כזה).