cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גסטרקטומיה
רקע
כריתת קיבה מתבצעת בעת שישנו כיב מדמם דימום עז, או כשהכיב אינו מחלים על-אף הטיפול התרופתי. כריתת קיבה לרוב מבוצעת בחולי סרטן בקיבה או בבעלי גידולים שפירים בקיבה. בלי קיבה לא ניתן לאכול שלוש ארוחות עיקריות ושלוש ארוחות ביניים ביממה. לפיכך, אם כן, ברוב המקרים העדרה של הקיבה מאלץ את האדם להסתגל לתפריט בו הוא ניזון מארוחות ביניים בלבד, המכילות כמות מצומצמת של מזון (כגון כריך), בתדירות של פעם בשלוש שעות. במהלך הניתוח כורתים את החלק הנגוע של הקיבה, בין אם בכריתה חלקית ובין אם בכריתה מלאה. טרם הניתוח נדרש לרוקן את הקיבה על ידי שאיבה באמצעות צינורית, אשר מוחדרת דרך האף, עוברת בוושט ומשם ממשיכה לקיבה. במהלך הניתוח מבוצע חיתוך של הבטן העליונה, על מנת לקבל גישה לביצוע כריתה חלקית של החלק הנגוע. לאחר הכריתה מבוצע חיבור גדם הקיבה לפיתול המעי הדק או לתריסריון. מקום בו מבוצעת כריתה מלאה, תופרים בזהירות את גדם הוושט לפיתול המעי הדק ויוצרים צינור רצוף למעבר המזון. מאז שפותחה שיטת הלפרוסקופיה, נהוג כיום, במקרים מסוימים, לכרות את הקיבה בלפרוסקופיה.
ג'ון סטנלי
חייו
סטנלי, עיוור מנעוריו, למד מוזיקה עם מוריס גרין ועבד כנגן עוגב במספר מקומות בלונדון. עם מותו של ויליאם בבל ב-1723, קיבל את משרתו בכנסייה שברחוב "ברד", וב-1726 נתמנה למשרה בכנסיית אנדרו הקדוש.
גסטרקטומיה
החלמה
בתקופת ההחלמה מחובר המטופל למכשיר הזנה מלאכותית. כמו כן מוחדר לגופו נקז או שניים לניקוז נוזלים שהצטברו במהלך כריתת הקיבה. בתוך 5 ימים עד כשבוע מיום הניתוח, המטופל יכול לאכול ולשתות כבשגרה. משך האשפוז הדרוש הוא בדרך כלל כשבוע וחצי או מעט למעלה מכך. עם זאת, ייתכן משך אשפוז ארוך יותר במצבים בהם מופיעים סיבוכים למיניהם. במהלך תקופת ההחלמה, בהנחיית פיזיותרפיסט, מבצע המטופל תרגילי נשימה. כמו כן נעזר המטופל בדיאטנית על מנת להסתגל לשגרת החיים החדשה מבחינת עיכול המזון. תופעות לוואי נפוצות לאחר הניתוח הן בחילות וושלשולים, אותן ניתן למנוע או לצמצם באמצעות תרופות. מרבית המטופלים יכולים לשוב לשגרה תוך חודש עד חודשיים. לאחר כריתת קיבה קיימת שגרת מעקב בה נהוג לבצע בדיקות דם. לעיתים נהוג להוסיף ויטמינים לתזונת המטופל.
ג'ון סטנלי
חייו
סטנלי היה עמיתו של גאורג פרידריך הנדל, ולאחר מותו הוא המשיך את סדרת קונצרטי האורטוריה שהנדל התחיל.
בשנת 1779 סטנלי קיבל את המינוי המכובד כמסטר מוזיקת המלכים מידיו של ויליאם בויס.
יצירתו
יצירתו המוזיקלית של סטנלי כוללת את האופרה טרמינטה, הקנטטה הדרמטית בחירת הרקולס ועוד 12 קנטטות, וכן מוזיקה אינסטרומנטלית לדוגמת ששת הקונצ'רטים לאורגן ותזמורת.
והיום איננו כלה
והיום איננו כלה (ברוסית: И дольше века длится день, בתרגום מילולי "יותר ממאה נמשך היום") הוא רומן מאת צ'ינגיס אייטמטוב, יצא לאור בברית המועצות בשנת 1980.
נכתב במקור ברוסית, יצא לאור בעברית בהוצאת עם עובד בתרגומם של דינה מרקון ואמציה פורת.
עלילת הספר מתרחשת במשך יממה אחת במרחבי ערבות הסָארוֹזֵק שבקזחסטן. העלילה סובבת סביב עובד המסילה, בּוּרָאנִי יֵדִגֵיי, ביום שבו הוא מוביל את ידידו המנוח, קָזַנְגָפּ, לקבורה בבית הקברות העתיק, אנה בֵּית, לאחר שישים שנה של שלטון סובייטי. במהלך מסע הקבורה ידגיי נזכר ומהרהר במהלך חייו במדבר הסארוזק ובאגדות עם עתיקות מן המסורת הקזחית.
עלילת הספר חובקת "עולם ומלואו" ונעה במרחבי הזמן והמקום. במהלך הספר, העלילה נעה בין זמנים שונים בהיסטוריה וקופצת בין תקופות ומאורעות שונים. העלילה נעה בין אגדות עם קזחיות עתיקות ובין העידן המודרני, היא חוזרת למאורעות שונים שהתרחשו במהלך השלטון הסובייטי (כמו תקופת הטיהורים תחת שלטונו של סטלין ומותו של סטלין) ומגיעה עד לפגישה היסטורית עם ציוויליזציה מן החלל החיצון.
בשנת 1991, לאחר התפרקות ברית המועצות, הוסיף אייטמטוב לספר פרק שכנראה לא יכול היה לפרסם תחת השלטון הסובייטי, בו מוצגת נקודת המבט האופורטוניסטית של חוקר משטרתי, המבקש להתקדם בדרגות כדי ליהנות ממנעמי השלטון, על ידי האשמות שווא של אזרחים תמימים בדבר בגידה במולדת וחשיפת "קונספירציה" נגד השלטון הסטאליניסטי.
מוטיב מרכזי בספר הוא האסיר בעל הנפש המומתת: ה"מנקורט". מונח קירגיזי זה מתאר שבויים שעברו עינויי ששבר את רוחם והפך אותם לעבדים חסרי רצון עצמי. לפי סיפורי העם הקירגיזי היו כורכים על מצחו של השבוי רצועה רטובה עשויה עור גמלים וקושרים אותה במהודק כך שתפעיל לחץ על כל היקף ראשו. לאחר מכן, היו מעמידים את השבוי בשמש הקופחת, כך שרצועת העור הייתה מתייבשת ובכך מתהדקת אף יותר סביב ראשו. הלחץ הממושך והבלתי נסבל על ראשו והשהייה בשמש הקופחת במשך ימים היו מענים את השבוי עד כדי-כך שאיבד כל רוח עצמאית וסממן לאישיות. כך היה הופך לעבד נרצע לאדונו עד כי נטען שהיה מתכחש לאמו אם היה פוגש אותה. מוטיב ה"מנקורט" משמש כאנלוגיה מרומזת להשפעת השלטון הסובייטי. האזור בו חי גיבור הסיפור הוא סוג של "מנקורט" וכך גם לאומים, קבוצות ואנשים בודדים בברית המועצות, אשר תחת השלטון הקומוניסטי איבדו כל זהות לאומית או עצמית ומוצאים עצמם חיים במצב בו הם תלושים מסביבתם הטבעית והתרבותית ומשרתים את "האדון" הקומוניסטי ללא התנגדות.
אגדות העם בספר
במהלך "והיום איננו כלה" מופיעות כמה אגדות עם מן המסורת הקזחית. אגדות אלו משקפות את המסורת והתרבות של האנשים שבהם הרומן עוסק ומתקשרות למהלך העלילה ולמצב שבו גיבורי הסיפור נמצאים באותה נקודה.
ג'ואן גרינווד
ג'ואן גרינווד (באנגלית: Joan Greenwood; 4 במרץ 1921 - 27 בפברואר 1987) הייתה שחקנית אנגלייה. קולה הצרוד היה סימן ההיכר שלה, וב-1995 דורגה על ידי המגזין "אמפייר" במקום ה-63 ברשימת 100 השחקניות הסקסיות ביותר בהיסטוריה של הקולנוע.
ביוגרפיה
נולדה בצ'לסי, לונדון ולמדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA). לגרינווד הייתה קריירה ארוכה על במת התיאטרון. בשנים שאחרי מלחמת העולם השנייה הופיעה בתיאטרון של דונלד וולפיט.
בהפקה של פרנק דאנלופ למחזה "אובלומוב" המבוסס על רומן באותו שם מאת הסופר הרוסי איוון גונצ'רוב, היא גילמה את דמותה של אולגה, ושיחקה לצידו של ספייק מיליגן. ההצגה עלתה לראשונה ב"ליריק תיאטר" בלונדון ב-6 באוקטובר 1964. גרינווד תוארה כ"מודל לנדיבות ולסובלנות". בביוגרפיה של מיליגן כתוב עליה "היא הייתה היחידה מבין המשתתפים שמיליגן לא הצליח לגרום לה לצחוק באמצע ההצגה, אף על פי שהשתדל מאוד. היא הייתה יפהפייה, וגילמה את דמות האשה האומללה של אובלומוב ביושר מוחלט".
גרינווד זכורה מהופעותיה על מסך הקולנוע בסרט "חשיבותה של רצינות" משנת 1952, ובתפקיד סיבלה בקומדיה השחורה של אולפני אילינג "דם כחול". היא השתתפה בשתי קומדיות נוספות של אולפני אילינג "ויסקי בלי סוף" ו"האיש בחליפה הלבנה". עוד כיכבה בסרטים "Stage Struck" (1958), "אי התעלומות" המבוסס על ספרו של ז'ול ורן (1961), ובסרט זוכה האוסקר "טום ג'ונס" (1963). סרט הקולנוע האחרון שלה היה "דוריט הקטנה" שהוסרט בשנת מותה, היא גילמה את דמותה של מרת קלנם, אמו הקפדנית של ארתור קלנם.
בטלוויזיה הבריטית הופיעה בתפקיד ליידי קרלטון, בעלת הבית המוזרה שמחברת רומנים, בסיטקום "Girls On Top".
ב-1960 הופיעה גרינווד בתפקיד הראשי במחזה "הדה גאבלר" מאת הנריק איבסן, שהוצג ב"אוקספורד פלייהאוס". לצידה שיחק אנדרה מורל בתפקיד בראק. הם התאהבו, ונישאו בסתר בג'מייקה. הם חיו יחד עד למותו ב-1978. לבני הזוג היה בן אחד, ג'ייסון, שאף הוא שחקן.
היא מתה בביתה בלונדון מהתקף לב חמישה ימים לפני יום הולדתה ה-66.
חוסה צ'ונגה
חוסה לואיס צ'ונגה וגה (בספרדית: José Luis Chunga Vega; נולד ב-11 ביולי 1991 בברנקייה שבקולומביה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת השוער בקבוצת אליאנסה פטרולרה מליגת העל הקולומביאנית ובנבחרת קולומביה.
קריירת מועדונים
צ'ונגה גדל במחלקת הנוער של ג'וניור ברנקייה. הוא שיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במשך שבע עונות, בהן שימש כשוער שני וערך 30 הופעות ליגה בלבד.
ב-1 בינואר 2021 חתם צ'ונגה בחגוארס קורדובה מליגת העל הקולומביאנית. הוא ערך 12 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-20 במאי 2021 חתם באליאנסה פטרולרה מליגת העל הקולומביאנית.
ג'יל קרייבאס
ג'יל קרייבאס (אנגלית: Jill Craybas; נולדה ב-4 ביולי 1974) היא שחקנית טניס מקצוענית מארצות הברית, דירוג השיא שלה היה מקום ה-39 בעולם (17 באפריל 2006). מדורגת כיום (אוגוסט 2011) במקום ה-112 בדירוג ה-WTA.
קריירה
קרייבאס זכתה עד היום ב-5 תוארי יחידות (1 WTA ו-4 ITF) וב-5 תוארי זוגות (4 WTA ו-1 ITF).
קרייבאס שיחקה בנבחרת ארצות הברית בין השנים 2004 ו-2009. מאזנה בגביע הפדרציה עומד על 3 ניצחונות (2 במשחקי יחידות ואחד במשחק זוגות) ו-5 הפסדים (4 במשחקי יחידות ואחד במשחק זוגות).
מייג'ור
מייג'ור היא דרגת קצונה הקיימת במרבית צבאות העולם, ומקבילה לדרגת רב-סרן בצה"ל. דרגת מייג'ור היא לרוב בכירה מדרגת הקפטן, זוטרה לדרגת הלויטננט קולונל ומקבילה לדרגת הלויטננט קומנדר או הקומנדר בציים השונים. הדרגה נקראת גם קומונדנט או קפטן מייג'ור בחלק מצבאות העולם.
התואר מייג'ור משמש גם כתוספת לדרגות אחרות ונועדה להבדילן ולקדמן בסדר הדרגות כמו מייג'ור גנרל או סרג'נט מייג'ור בכמה מצבאות העולם.
סימון הדרגה על פי תקנות נאט"ו הוא OF-3.
וייט מין
וייט מין (Việt Minh, קיצור של Việt Nam Ðộc Lập Ðồng Minh Hội, "הליגה למען עצמאות וייטנאם") היה ארגון שחרור מהפכני שהקים הו צ'י מין בשנת 1941 כדי ללחום להשגת עצמאות וייטנאם מן השלטון הצרפתי ולהתנגד לכיבוש היפני.
עיקר פעולתו של הארגון בתקופת הקמתו היה כנגד הכיבוש היפני בשטחים בהם שלטה קודם לכן צרפת (ושנודעו בשם "הודו-סין הצרפתית"). ככזה, קיבל הארגון סיוע מן האמריקנים והסינים. אחרי כניעתה של יפן באוגוסט 1945, העבירו היפנים את השליטה בחלק מהמבנים הציבוריים בהאנוי לידי הוייט מין, שהונהגה שוב על ידי הו צ'י מין, שהתאושש ממחלתו והשתחרר מן הכלא הסיני, וזה הכריז ב-2 בספטמבר 1945 על הקמת הרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם, שהתקיימה לפי שעה באופן תאורטי בלבד.
הסינים, הצרפתים והווייטנאמים הגיעו להסכמה לפיה הסכימו הסינים לסגת מווייטנאם ובתמורה ויתרו הצרפתים על חלק מזכויותיהם בסין והבטיחו עצמאות לווייטנאם בתוך "האיחוד הצרפתי". השיחות בין צרפת לוייט מין התמוטטו בתוך זמן קצר, מה שהוביל ל"מלחמת הודו-סין הצרפתית". במהלך המלחמה, ובייחוד אחרי 1949, זכו הוייט מין לסיוע סיני, והצליחו להשתלט על חלק נכבד מאזורי הכפר של וייטנאם.
אחרי קרב דיין ביין פו ב-1954 החליטו הצרפתים לסגת מווייטנאם והחלו נושאים ונותנים בוועידת ז'נבה על הסכם שלום. וייטנאם חולקה לחלק צפוני ודרומי, לאורך קו הרוחב 17, חלוקה שנועדה להתקיים עד לבחירות שייערכו 1956. המנהל האזרחי בצפון וייטנאם הועבר לידי הוייט מין והו צ'י מין מונה לראש הממשלה הסוציאליסטית במדינה. נו דין דיים, שמונה קודם לראש ממשלת דרום וייטנאם על ידי הקיסר באו דאי, שלט בדרום וייטנאם. מאוחר יותר, התכחשה ממשלת דרום וייטנאם להתחייבות לערוך בחירות לאיחוד המדינה, בעיקר בגלל החשש מניצחונו של הו צ'י מין בבחירות אלו, מצב שהיה לצנינים בעיני ארצות־הברית, התומכת העיקרית של ממשלת דרום וייטנאם.
מנעלן
מנעלן או נַעֲלִי (שם מדעי: Balaeniceps rex) הוא מין העוף היחידי במשפחת המנעלניים שבסדרת השקנאים. הוא מקנן בביצות גדולות ומבודדות במזרח אפריקה, מסודאן עד זמביה. שמו נגזר ממקורו הגדול המזכיר בצורתו נעל. העוף התגלה למדע בשנת 1851 על ידי הצפר ג'ון גולד, שדיווח לחברה הזואולוגית של לונדון כי מדובר בעוף יוצא הדופן ביותר שראה זה שנים רבות.
מבנה גוף
המנעלן הוא עוף גדול למדי המתנשא לגובה 1.15-1.5 מטרים. מוטת כנפיו כשני מטרים ומשקלו ארבעה עד שבעה קילוגרמים. כנפיו הארוכות מאפשרות לו לדאות בנקל בגובה נמוך, למרחק כחמש מאות מטרים ויותר. לעוף הבוגר נוצות אפורות-כחולות ואילו לצאצאיו צבע חום יותר. אורך מקורו כ-23 ס"מ ורוחבו כעשרה ס"מ, די והותר לעטות כף רגל אנושית. הוו המתעקל בקצה מקורו מסייע בלפיתת הטרף ובאותה עת דומה לחרטום מסוגנן של נעל או קבקב.
קינון ותזונה
המנעלן נחבא בין קני הגומא ועשבי הסוף של ביצות מזרח אפריקה, לכן התגלה למערב רק באמצע המאה ה-19 והתצפיות עליו עודן מועטות יחסית. ככל הידוע העוף עומד בביצה במשך שעות בהמתנה לטרף, אותו הוא שולה מהמים העכורים והרדודים. העוף ניזון בעיקר מדגי ריאות, אך לא בוחל גם בדו-חיים, נחשי מים זעמניים, לטאות, צבים, חולדות, עופות מים צעירים ואפילו תניני יאור קטנים. משערים שגם ולדות קובוס המשקפיים (אחד מצבאי הסוף) נאכלים על ידי המנעלן.
המנעלן צד את טרפו מן המארב ולכן נע לאט ומעט. לרוב יסתתר בצמחייה שגובהה פחות ממטר, המסתירה אותו מפני הטרף, אך אינה מפריעה לו להמריא. בגני חיות הוא מוכר כעוף הקופא על עומדו וממקד את מבטו על דגים המוצעים לו בתנועת ראש קצרה. לאחר מכן מזנק המנעלן לעבר טרפו במהירות תוך נפנוף כנפיו ובאבחת מקור יחידה שולה אותו וממהר לבלעו. לעיתים קרובות מסתיים תמרון זה בהחלקה קדימה על הקרקע הביצתית, המאלצת את המנעלן לוותר על שללו לטובת השבת שיווי משקלו. פעמים אחרות נאלץ המנעלן לפלוט עשבים שגרף באבחה אחת עם הטרף, העשוי לנצל את ההזדמנות ולחמוק בחזרה למים. בתום התקיפה יעופף לנקודת מסתור חדשה במרחק מטרים עד מאות מטרים מזו הקודמת, שם ישוב לארוב לטרף בקצה השלולית. מדי פעם מאמץ המנעלן התנהגות שונה, האופיינית יותר לחסידות: הוא צועד לעבר עקבות פילים ובהמות שנמלאו מים ושולה מהן את טרפו.
רבייה
חיי הזוגיות מוגבלים לתקופת הרבייה, לאחריהן חוזר המנעלן לחיות בגפו, בדומה למספר טורפים אחרים. קן עשבוני שטוח נבנה בעונה היבשה במקום מסתור קרקעי ובו מטילה המנעלנית אחת עד שלוש ביצים, בהפרש של כחמישה ימים זו מזו. הזוג דוגר על ביציו במשמרות בנות כשש שעות לאורך כחודש, במהלכו הם מטפטפים מים על הביצים כשברצונם לצננן. החלפת המשמרות בין בני הזוג מלווה במחוות קידה ופטפוט, בדומה למנהג החסידות. החסידות משמיעות סדרת נקישות במשך 4-6 שניות, בקצב של כשמונה נקישות לשנייה, תוך הטיית הראש לאחור. לעומתן משמיעים המנעלנים סדרה מורכבת יותר של נקישות, הנחלקת לשני שלבים עוקבים: בשל תנינים ותחרות בין הצאצאים, לרוב רק אחד מהם עשוי להגיע לבגרות. הגוזלים מתפתחים באיטיות יחסית. בגיל חודש לערך הם מתחילים לצמח נוצות ומקורם מתפתח לצורתו האופיינית. בשלב זה מפסיקים ההורים לבתר עבורם את הטרף לשניים ופוחתת תדירות ביקוריהם היומיים. בגיל כחודשיים וחצי נעמדים הגוזלים על רגליהם. צימוח נוצותיהם נשלם כעבור כחודש נוסף ואז הם מנסים לעוף ולצוד, אך נותרים סמוכים על מקורם של הוריהם לאורך תקופה מסוימת. בגיל 3-4 שנים הם מגיעים לבגרות מינית. תוחלת חייו מוערכת בכ-27 שנים ובשבי היו שהאריכו ימים עד גיל 36 שנים.
תחום מחיה
מנעלנים שומרים על מרחק של מאתיים מטרים לפחות זה מזה, גם באזורים עשירים בדגה. זוגות משתלטים יחדיו על תחום מחיה גדול יותר, לעיתים אף מעבר לתקופת הרבייה, לאורכו הם מסיירים בתעופה ומגרשים פרטים אחרים. באזורים ביצתיים תחום המחיה מעגלי בעוד שלגדות אגמים הוא מקבל צורה מוארכת. במקרה מתועד היטב תפס זוג מנעלנים רצועה ברוחב 200-300 מטרים לאורך למעלה משבעה קילומטרים של גדת אגם.
אוכלוסייה
אוכלוסיית המנעלנים מצטמצמת והולכת ונאמדה בכחמישה עד שמונה אלפי פרטים. רובם משתכנים בביצת סוד שורצת התנינים והבהמות, שיוצר נהר הנילוס הלבן בדרום סודאן. ניתן למצאם גם בביצות דרומיות יותר, בקרבת אגמי ויקטוריה אדוארד, טנגניקה ובאנגויילו. שרפות, גידול אורז, רעייה וציד נמנים בין הגורמים להרס בית גידולם של המנעלנים, שהביאו לסיווג אוכלוסייתם כפגיעה על ידי ארגון "BirdLife International".
שיוך טקסונומי
המנעלן הוא מקרה מובהק של יצור התופס גומחה אקולוגית ייחודית ומפתח תווי גוף והתנהגות תואמים המקשים על שיוכו הטקסונומי. זהו עוף יחיד בסוגו ומשפחתו, הדומה מבחינות מסוימות לכמה מיני חסידאים ומבחינות אחרות לשקנאים. היצור החי הקרוב לו ביותר הוא העוף טגואן גם הוא בסדרת השקנאים. ממצאים מדעיים עדכניים עשויים לשנות את שיוכו הטקסונומי, מסיווגו המסורתי בסדרת החסידאים אל סדרת השקנאים, על בסיס דמיון אנטומי ביניהם. מנגד, נמצא כי חומצה מסוימת המצויה במיץ המרה של מנעלנים אותרה בחמישה מתוך תשעה מיני אנפתיים שנבדקו, ולא במשפחות אחרות של חסידאים (האנפתיים שייכים גם הם היום לשקנאים ולא לחסידאים). ממצא זה עשוי להעיד על מידה רבה של קרבה התפתחותית בין המנעלנים לאנפתיים. נכון לשנת 2007 מזוהים המנעלנים כשארים הקרובים ביותר של סדרת השקנאים ולא של משפחת האנפתיים או חסידאים אחרים, איתם הם מתקבצים בטקסון אחד גבוה יותר.
המרוץ לדראג: אולסטארס
המרוץ לדראג: אולסטארס (באנגלית: RuPaul's Drag Race: All Stars) היא תוכנית מציאות אמריקאית בהפקת World of Wonder ששודרה בארצות הברית במקור בערוץ הטלוויזיה לוגו. החל מהעונה השנייה היא שודרה בערוץ VH1. העונה החמישית שודרה בערוץ שואוטיים. מהעונה השישית הסדרה שודרה בפרמאונט+.
ממלכת טונגנינג
ממלכת טונגנינג (במנדרינית תקנית: 東寧王國, בפין-יין: Dōngníng Wángguó) הייתה ממלכה קצרת ימים (1661 – 1683) שנוסדה באי טאיוואן. הממלכה, אותה יסד קושינגה, בנו של פיראט סיני ואם יפנית, הייתה הממשל הראשון של בני האן בטאיוואן. קושינגה, מאחרוני הנאמנים לשושלת מינג בנפילתה, השתלט על האי לאחר שנמלט מפני המאנצ'ו שהשתלטו על כל סין בשליחות שושלת צ'ינג, תוך שהם מביסים בהדרגה את כל הכוחות שניסו להעמיד מולם טוענים לכתר מטעם שושלת מינג, השושלת הקודמת ששלטה בסין. קושינגה הכריז כי הוא תומך בשושלת מינג, וקיווה לצבור כוח בטאיוואן על מנת להשתמש בה כבסיס לכיבוש סין מחדש עבור שושלת מינג.
שמות נוספים
לממלכה היו כמה שמות נוספים. לעיתים היא קרויה ממלכת גֶ'נְג (鄭氏王朝, בפין-יין Zhèngshì Wángcháo) או ממלכת יֵנְפִּינְג (延平王國, Yanping). קושינגה כינה את האי טאיוואן בשם דונְגְדוּ (Dongdu). בספרי ההיסטוריה במערב הייתה הממלכה קרויה ממלכת טאיוואן ותקופת השלטון מכונה לעיתים שושלת קושינגה.
היסטוריה
ב-1661 נחת צבאו של קושינגה בלוּאָרמֶן (鹿耳門, בפין-יין Lù'ěrmén) שבטאיוואן. בתוך פחות משנה הוא כבש את פורט זילנדיה וניהל משא ומתן לכניעת ההולנדים עם פרדריק קוייט (Frederick Coyett), המושל ההולנדי של טאיוואן מטעם חברת הודו המזרחית ההולנדית, על הסכם לפיו ההולנדים מסרו את המבצר והשאירו מאחוריהם את כל הסחורות והרכוש של חברת הודו המזרחית ההולנדית, וכן נשים וילדים רבים. בתמורה הורשו הפקידים, החיילים והאזרחים ההולנדים ליטול את חפציהם האישיים בחזרה לבטביה (היום ג'קרטה). כך תמו 38 שנות שלטון הולנדי קולוניאלי בטאיוואן. הנשים ההולנדיות נותרו כפילגשים ונמכרו לחיילים הסיניים, ולכן עד היום נראים טאיוואנים אדומי שיער בדרום מערב טאיוואן. מכאן ואילך הקדיש קושינגה את מרצו לבניית טאיוואן כבסיס של ממש למתנגדי משטר שושלת צ'ינג ששאפו להחזיר את שושלת מינג לשלטון.
שנה אחר כך, ב-1662, בגיל 37 מת קושינגה ממלריה, למרות שקיימות גם שמועות כי מת מהתקף שגעון פתאומי כששמע על מות אביו תחת שושלת צ'ינג. בנו ג'נג גִ'ינְג (Zheng Jing) ירש אותו כשליט טאיוואן בתור "נסיך יֵנְפִּינְג".
במשך 19 השנים הבאות השתדל ג'נג גִ'ינְג לספק את צורכיהם של התושבים המקומיים ולארגן מחדש את הכוחות הצבאיים בטאיוואן. חילופי שגרירים יצרו קשרים תדירים עם קיסר סין קאנגשי משושלת צ'ינג. ג'נג גִ'ינְג ניסה להגן על העיר שיאמן שביבשת, האי קמוי ואיי פשקדורס בפני לחץ צבא שושלת צ'ינג, אבל איבד מקומות אלו במהלך השנים, בייחוד משום שכוחותיו היו זעירים ובלתי מספקים להגנה בפני כוחות צ'ינג. במהלך מרד שלושת הווסלים הוביל ג'נג גִ'ינְג מתקפה באזור פוג'יין והובס. אחרי התבוסה חזר ג'נג גִ'ינְג לטאיוואן ושקע בשתייה ובאהבהבים, ומת במהרה ממחלה. עם מותו התחלקו שריו ומפקדיו לשני מחנות, כשכל אחד תמך בבן אחר של ג'נג גִ'ינְג כיורש. אחרי סדרת מלחמות פנים נבחר בן הפילגש, ג'נג קֶשׁוָאנְג (Zheng Keshuang), בנו בן השנים עשרה כמלך.
ב-1683, אחרי קרב פנגחו, נכנע ג'נג קֶשׁוָאנְג בן ה-13 לכוחות צ'ינג וממלכתו שולבה בסין תחת שושלת צ'ינג כחלק ממחוז פוג'יין, והוא עבר להיות דוכס סיני בבייג'ינג.
מורשת
בהבניה הלאומית של המדינה נדרשים לגיבורים לאומיים, ופרט לסון יאט-סן וצ'יאנג קאי-שק, לכבוד של גיבור לאומי לו לא זכה מונה רודאו, מוצב קושינגה כגיבור לאומי, ופסליו נמצאים במקומות רבים ברחבי האי. הוא הפך לגיבור לאומי גם בפוג'יין וגם ביפן, שכל אחד מהמקומות רואה בו גיבור מקומי.
ממלכת טונגנינג התקיימה במשך קצת למעלה מ-20 שנים, אך בשל קווי הדמיון בינה לבין המצב המדיני הנוכחי בטאיוואן, יש לה עדיין משמעות סמלית רבה.
לאחר התבוסה במלחמת האזרחים הסינית ב-1949 נסוג ממשל הרפובליקה הסינית בהנהגת הקוומינטנג לטאיוואן, כשהוא מותיר את סין לשלטון המפלגה הקומוניסטית של סין שהקימה אחר כך את הרפובליקה העממית של סין. במשך העשורים שבאו אחר כך הקדישה הרפובליקה הסינית מאמצים לחזור לשלטון בסין כשהיא מחזיקה בבסיסים קרוב ליבשת (לדוגמה קמוי), בדיוק כפי שעשו קושינגה וצאצאיו. למרות שהרפובליקה הסינית עברה מאז תהליך של דמוקרטיזציה ואינה ממוקדת יותר במטרה של כיבוש של סין היבשתית מחדש, ההסדרים המדיניים והטריטוריאליים נותרו כשהיו. בהיבט זה יש קווי דמיון ברורים בין המצב בתקופת קושינגה/צ'ינג לבין המצב כיום של הרפובליקה הסינית/הרפובליקה העממית של סין.
שלא במפתיע התמקד הקוומינטנג ברפובליקה הסינית באותן המטרות של קושינגה, כלומר לעשות שימוש בטאיוואן כבסיס ממנו יפעלו על מנת להחזיר את שלטונם על כל סין, במקביל לנקודת ההשקפה שלהם כמגני הרפובליקה הסינית. ברפובליקה העממית של סין נוהגים להתמקד בעובדה שקושינגה שחרר את טאיוואן מהקולוניאליזם ההולנדי למען המולדת, כשהם מתעלמים כמעט לחלוטין מהעובדה שבאותו זמן הקדיש קושינגה את חייו להפלת הממשל השולט בסין על מנת להחזיר לשלטון את הממשל הקודם.
עמק הוורדים
עמק הוורדים נמצא בבולגריה, הרי הבלקנים, בין שני נחלים.
בפתח המזרחי של עמק הוורדים שוכנת העיר קאזאנלק. העמק מתוחם ממערב על ידי הנחל סטריאמה, יובל של המריצה וממזרח על ידי הנחל טונדז'ה, יובל נוסף של המריצה. העמק מפורסם בגידול הוורדים מזן ורד בולגרי (Rosa Centifolia). מעלי הכותרת של הוורדים מופק שמן ורדים, מוצר יקר שמחירו עולה על מחיר הזהב (לפי משקל).
יגאל מנחם
יגאל מנחם (נולד ב-9 באוקטובר 1963) הוא כדורגלן עבר ישראלי בעמדת החלוץ והקיצוני הימני, שידוע בעיקר על תקופתו במכבי נתניה, שם שיחק רוב הקריירה. כיום מנחם הוא עורך דין במקצועו.
קריירה
מנחם החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי נתניה, וב-1980 הועלה לשחק בבוגרים והראה יכולת טובה. בעונת 1982/1983 שיחק בהשאלה בהפועל כפר סבא, שם שיחק כמחליפו של אלי יאני כחלוץ אך לא הבקיע. מ-1982 שיחק מנחם 8 עונות במדי מכבי נתניה, כשהוא מופיע 240 פעמים במדיה, וכובש 65 שערים, רובם מעמדת החלוץ, כאשר לפעמים הוא משחק גם בעמדת הקיצוני הימני. עונת השיא שלו הייתה עונת 1986/1987 בה הבקיע 13 שערים והיה מעורב ברוב משחקי הקבוצה. בעונות שלאחר מכן הבקיע גם כמות מכובדת של 11 שערים בכל עונה, והוזמן לנבחרת ישראל, במדיה שיחק 5 משחקים, והבקיע שער אחד, נגד נבחרת מלטה.
עם השנים התחזק מנחם בדת ולא רצה יותר לשחק בשבת, ועבר להפועל ירושלים, ולאחר מכן לבית"ר נתניה, וסיים את קריירת הכדורגל המקצועני בסיום עונת 1992/1993, כשהוא בן 30 בלבד.
לאחר פרישתו מעולם הכדורגל, חזר יגאל מנחם בתשובה והפך לעורך דין.
אחיו של יגאל, שמעון מנחם, היה כדורגלן גם הוא במכבי נתניה בעמדת המגן, אך פרש בגיל צעיר יחסית (27), ועבר לעסקי היהלומים והנדל"ן, ולאחר מכן מנכ"ל של חברת סקורפיו, והיה משיאני המרוויחים במשק לשנת 2009.
דרמיס
דרמיס (בלועזית: dermis; לעיתים נקרא בעברית: העור או שכבת העור) היא שכבת העור העבה ביותר, הנמצאת מתחת לאפידרמיס ומעל לשכבות התת-עוריות, ומטרתה היא להגן על העור מפני אלמנטים זרים. הדרמיס היא שכבת התאים החיצונית. הדרמיס הוא קשה וגמיש ועשוי רקמת חיבור מוצקה שבה יש סיבים גמישים, ובהם שפע של עצבים וכלי דם, המעבירים גירויי חום, קור, כאב, מגע ולחץ. הצרורות של סיבי קולגן שברקמת החיבור של הדרמיס ערוכים בתלמים אופייניים הנראים על פני העור, במיוחד בכפות הידיים וטביעת האצבע שבקצות האצבעות המיוחדת לכל אדם והנשמרת ללא שינוי למשך כל חייו. הדרמיס מורכב משתי שכבות, השכבה העליונה של הדרמיס היא השכבה הפטמתית והשכבה התחתונה היא השכבה הרשתית.
שופט (טניס)
בטניס, השופט הוא האדם ששומר שהמשחק/טורניר הטניס יתנהל לפי הכללים של הפדרציה הבינלאומית לטניס וכללים אחרים של תחרויות טניס.
השופטים מחולקים לקטגוריות שמבוססת על אחריותם במשחק.
ברמות הגבוהות ביותר יכולים להיות על המגרש צוות של עד עשר שופטים. לעומת זאת משחקים רבים משוחקים כשאין אף שופט על המגרש.
אישור
שופטי טניס מאושרים על ידי איגוד הטניס של המדינה שלהם, הפדרציה הבינלאומית לטניס יכולה גם כן לאשר שופטים ברמות של שופטי-כיסא ושופטים ראשיים. כל אישור של הפדרציה הבינלאומית מחולק לחמש רמות. התג הראשון, התג הירוק, הוא תג שאיתו אפשר לשפוט בטורנירים חשובים אבל רק עם הם נמצאים באותה אומה. התג השני, התג הלבן, מחולק לשלוש קטגוריות (שופט כיסא, שופט ראשי, שופט) ואיתו אפשר לשפוט רק באותה מדינה. השלושה הבאים, ברונזה (בברונזה יש רק קטגוריה אחת שהיא שופט כיסא), כסף וזהב, נחשבים אישורים בינלאומיים שאיתם אפשר לשפוט בתחרויות הגדולות ביותר לדוגמה: טורנירי הגראנד סלאם, תחרויות הסבב העולמי לגברים (ATP) והסבב העולמי לנשים (WTA) וגביע דייוויס.
שופט כיסא
שופט הכיסא הוא הסמכות הסופית של כל השאלות במשחק, שאלות האם הכדור היה בפנים או בחוץ. במשחקים שיש בהם שופטי קו, שופט הכיסא יכול לקבוע אחרת ממה שהם חושבים אם הוא בטח שהם עשו טעות.
שופט הכיסא יושב לרוב על כיסא גבוה מאחד מהצדדים של הרשת (נגד כיוון השמש), ספסלי השחקנים ממוקמים כל אחד מהם בצד אחר של שופט הכיסא.
אספקט
אַסְפֵּקְט (בעברית: הֶבֵּט) הוא מונח בבלשנות וקטגוריה דקדוקית המתאר את יחסו של הדובר לפעולה שעל אודותיה הוא מדבר בהקשר לזמן שעליו מדובר; היינו, האם מבחינת הדובר מדובר בפעולה מתמשכת, חד-פעמית או כזו הנשנית ומתרחשת, וכיוצא בזה. האספקט מתבטא בדרכים שונות, לעיתים באמצעות שינויים מורפולוגיים בפועל עצמו (כמו ברוב השפות הסלאביות), ועתים באמצעות מילים מיוחדות לכך. ישנן גם שפות בהן אין לאספקט יצוג בפני עצמו, והוא מיוצג בעזרת צורות זמן שונות.
הגדרה
לרוב, קיים בלבול מסוים בין מושג האספקט למושג הזמן הדקדוקי. אך בעוד הזמן מציין את מיקום הפעולה על גבי ציר הזמן (לרוב, ביחס לזמן הדיבור), הרי שהאספקט מתאר את איכות זמן הפעולה והיחס אליו. דוגמה לכך ניתן לראות במשפטים הבאים באנגלית: "I eat", "I am eating", "I have eaten", "I have been eating" כולם משתייכים בצורה כזו או אחרת לזמן הווה, אך נבדלים ביניהם בתיאור זמן הפעולה, ומכאן - באספקט. לאספקט צורות רבות, מהן המבטאות פעולה נמשכת, או פעולה הקורית-לעיתים ("מדי שבת אני הולך לבית הכנסת" למרות שהפועל הולך מופיע כאן בזמן הווה, הכוונה היא לפעולה הקורית מדי פעם), ועוד רבות. אך השכיחות שבהן ברוב השפות ובעיקר בסלאביות (ראה להלן) הן צורות הפרפקט (-מושלם) ואימפרפקט (בלתי מושלם) בנוסף לאספקט דורטיבי (ממושך). הפרפקט מתייחס לתוצאת הפעולה המושלמת, כמו במשפטים הבאים בצ'כית וברוסית (בהתאמה): (פתחתי את הדלת)
משמעותו של משפט זה מתייחסת לתוצאה, לאמור, הדלת כעת פתוחה. לעומת זאת האימפרפקט מתייחס לפעולה עצמה שנעשתה, ולא לתוצאתה. כך למשל: (פתחתי את הדלת)
המשפט הזה נבדל מקודמו בכך שהפועל בו הוא בצורת האימפרפקט, וע"כ משמעותו מתייחסת לפעולת הפתיחה ("עסקתי בפתיחת דלת").
דוגמה לאספקט דורטיבי (ממושך)
"המגדל הולך ושוקע"
השימוש באספקט
ישנן שפות בהן קיימת הבחנה ברורה וחדה בין האספקט לזמן. כך למשל במנדרינית קיימות תוספות ייחודיות לציון פועל מתמשך או מושלם (了, 过), אך לעומת זאת הפעלים אינם נוטים כלל בזמן, והזמן מצוין בלעדית בעזרת ציוני-זמן (אתמול, מחר וכדומה). לעומת זאת, בשפות ההודו-אירופיות (למעט השפות הסלאביות) התאחדה מערכת האספקטים לחלוטין עם מערכת נטיות הזמן והיא מבוטאת בעזרת צורות זמן שונות, או מובנת מההקשר הכללי של המשפט. קיימים גם אספקטים המורים על "הכנה לקראת" פעולה, (האספקט הפרוספקטיבי. "אני הולך לעשות כך-וכך". קיים באנגלית (I am going to do it), בצרפתית (Je vais le faire demain), ובערבית ועברית מדוברות, בהשפעת השפות האירופיות). כמו גם האספקט האינספטיבי המורה על תחילתה של הפעולה (למשל התחילית ek- באספרנטו: Mi ekmanĝas - אני מתחיל לאכול), ועוד רבים.
ליל הברווזים (1979)
ליל הברווזים הוא שמה של ישיבה מיוחדת שקיימה ממשלת ישראל בראשות מנחם בגין ב-17 ביולי 1979. מטרת הישיבה הייתה לבצע שינויים במדיניות הכלכלית, בהם הסרת הסבסוד של מוצרי מזון ודלק. בשל מחלוקות שהתגלעו בין השרים, הישיבה הסתיימה ללא החלטות מעשיות, וסוכם שיש להקים ועדות מיוחדות לטיפול בעניין.
עוד לפני הישיבה, רווחה בקרב הציבור הדעה שהממשלה תנקוט צעדים שיגרמו להתייקרות מוצרים, ואנשים רבים הזדרזו וקנו מוצרים ואף מילאו את מכלי הדלק של מכוניותיהם. הממשלה לא הגיעה להחלטה, וציפיות הציבור התבדו. ליל הברווזים היה בעיני הציבור סמל להססנות של ממשלת בגין לקבל החלטות חשובות.
פליסיטי
פליסיטי (באנגלית: Felicity) היא סדרת דרמה אמריקאית אשר הופקה לשידור במשך ארבע עונות ברשת WB בין השנים 1998–2002. הסדרה נוצרה על ידי ג'יי ג'יי אברהמס ומאט ריבס. הסדרה צולמה בלוס אנג'לס, אך עלילתה התרחשה בעיר ניו יורק.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ 2 בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21.
פטנט כחול V
פטנט כחול V (מוכר גם בשם: E131) הוא צבע מאכל סינתטי שצבעו כחול כהה.
ברפואה, הצבע מסייע לטיפול מחלות הנוגעות לכלי הלימפה. בנוסף, הצבע משמש כחושף כתמים על השיניים והחניכיים. לרוב, כאשר הצבע נחשף לחומוציות גבוה, צבעו ישתנה לכתום.
באירופה, נעשה שימוש בצבע מאכל בייצור ביצה סקוטית, סוכריות גומי ועוד. צבע מאכל זה מיוצר בריכוז נמוך, מה שגורם לצבעו להיות כהה ועמוק. החיסרון בצבע מאכל זה הוא שהוא נחלש בחשיפה לאור.
הצבע נאסר בשימוש באוסטרליה ובארצות הברית מכיוון שבכירי ממשרדי הבריאות של מדינות הללו, חושדים כי צבע זו עלול לגרום לתגובות אלרגיות יחד עם תסמינים הכוללים גירוד, בחילות, לחץ דם ובמקרים נדירים אף הלם.
Head Above Water
Head Above Water (בעברית: ראש מעל המים) הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת-יוצרת הקנדית אבריל לאבין. האלבום יצא לאור ב-15 בפברואר 2019 על ידי חברת התקליטים BMG רייטס מנג'מנט.
זהו אלבומה הראשון מאז 2013, מה שהופך את האלבום הזה לאלבום שיצא בהכי הרבה מרווח זמן מקודמו.
רקע
בניגוד לאלבומיה הקודמים היא הייתה שותפה לחלק מהפקת שירי האלבום שהיא משתפת פעולה עם מפיקים נוספים ביניהם בעלה לשעבר צ'אד קרוגר, סטפן מוקסיו, כריס בייספורד, יוהאן קרלרסון, לורן כריסטי (מהצמד המטריס) ועוד.
מבחינה לירית, האלבום שאב השראה מהמאבק שלה במחלת הליים אותו היא תיארה כ-"מסע רגשי".
סינגלים
שיר הנושא יצא לאור כסינגל הראשון מהאלבום בספטמבר 2018. שלושה חודשים לאחר מכן יצא לאור הסינגל השי "Tell Me It's Over". הסינגל השלישי מהאלבום היה השיר "Dumb Blonde" אשר יצא לאור בסמוך ליציאת האלבום בשיתוף עם הראפרית ניקי מינאז' והשיר "I Fell in Love with the Devil" יצא לאור כסינגל הרביעי מהאלבום.
האלבום שהה 6 שבועות בחמישייה הפותחת במצעד האלבומים הקנדי. על מנת לקדם את האלבום יצאה בספטמבר האחרון לסיבוב ההופעות "Head Above Water Tour". זהו סיבוב ההופעות הראשון שלה מזה 5 שנים. כל המופעים שהיו צריכים להתקיים בשנת 2020, בוטלו עקב התפרצות נגיף קורונה-ווהאן.
חצר אדר
חצר אדר היה מאחז בצפון-מזרח סיני, 12 קילומטר מהמושב נאות סיני, צמוד לצומת חרובית. הוא היה אחד מיישובי חבל ימית והוקם בדצמבר 1981, על ידי התנועה לעצירת הנסיגה מסיני כחצי שנה לפני נסיגת צה"ל מסיני. הוא נקרא על שם חצר אדר המקראית.
היסטוריה
המושב הוקם על ידי קבוצה של מתנחלים מיהודה ושומרון וממקומות נוספים, שמחו על כוונת הממשלה למסור את פתחת רפיח ואת סיני לידי מצרים, כפי שהוסכם בחוזה השלום בין המדינות. זה היה היישוב הצעיר ביותר בין יישובי סיני. ב-24 בדצמבר 1981 התקיים במקום הכנסת ספר תורה.
מזכיר המושב היה יגאל קירשנזפט, שהיה קודם לכן תושב העיר ימית ונשלח למשימה על ידי רב ישיבת העיר ישראל אריאל. בין תושבי המושב היה גם ברוך מרזל, שהופקד על קיום קשר אלחוטי עם המתנגדים לפינוי בימית ועל עדכון התושבים על פעולות הצבא. רכז היישוב היה מיכאל בן חורין.
בסוף ינואר 1982 תואר חצר אדר בדבר: "כל החצר היא מאה מטרים מרובעים. במרכזה עומד כיור אחד, לבן. צינור המים מונח על האדמה."
בשבועות הראשונים לקיום המושב חיו תושביו בתורת שומרים בשטחים המעובדים של עצמונה, שהיו שלושה קילומטרים מהמושב עצמונה, צמוד לצומת חרובית. במשך שהות המתנחלים במקום הוקמו בו בית כנסת, מטבח, צריפי מגורים ומקלחת. לצורך גידול הירקות נעזרו אנשי המושב בחממות הנטושות של המושב חרובית הסמוך, אותו עזבו התושבים במהרה תמורת פיצויים.
המושב פונה על ידי צה"ל לראשונה ב-3 במרץ 1982 באחת מפעולות הפינוי הקשות ביותר שידע צה"ל בסיני. ביום הפינוי נכח בחצר אדר חבר הכנסת יובל נאמן מתנועת התחיה, שהתנגדה לנסיגה. בערב אותו יום הזהיר נאמן בשידור במהדורת "מבט" בערוץ הראשון, כי "אם יימשכו הדברים כמו שנראו הבוקר בחצר אדר, אנו קרובים מאוד לשפיכות דמים". הוא תיאר גרירת אנשים לתוך תיל, פציעתם ושימוש בגרזנים, והזהיר את ממשלת בגין שלא תשפוך דם יהודי.
ב-11 במרץ 1982, ב-6:00 בבוקר, הגיעה קבוצה של כ-50 מתנחלים, יחד עם גאולה כהן והרב ישראל אריאל, להקים מחדש את ההתנחלות, בה נותר צריף אחד. בצהריים פינה הצבא את המתנחלים. לאחר הפינוי השני, בהפגנה בירושלים של מתנגדי הנסיגה מסיני ב-16 במרץ 1982, הבטיח הרב איסר קלונסקי, שכונה רב היישוב, שחצר אדר תוקם בשלישית. המתנחלים הקימו את חצר אדר ג', חצר אדר ד', ולבסוף חצר אדר ה'. כולן פונו בזו אחר זו.
חצר אדר הייתה אחת מארבעת היישובים שבהם היה ריכוז של מתנגדי הנסיגה.
סנטיאגו מורנו
סנטיאגו מורנו (בספרדית: Santiago Moreno; נולד ב-21 באפריל 2000 בקאלי שבקולומביה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פורטלנד טימברס מה-MLS ובנבחרת קולומביה.
קריירת מועדונים
מוסקרה גדל במחלקת הנוער של אמריקה קאלי. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הקולומביאנית, במדיה ערך 41 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.
ב-29 ביולי 2021 חתם מורנו בפורטלנד טימברס מה-MLS.
קריירה בינלאומית
ב-19 בנובמבר 2022 ערך מורנו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קולומביה, בניצחון 2-0 על נבחרת פרגוואי במשחק ידידות.
נשאר במקום
נשאר במקום הוא אלבום הסולו השלישי של הזמר יובל בנאי אשר יצא ב-2001.
חוק בדר-עופר
חוק בדר-עופר הוא הכינוי שניתן לחוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 4) תשל"ג-1973, שהחליף את סעיף 81(ד) לחוק הבחירות לכנסת. התיקון קובע כי בבחירות לכנסת המושבים יחולקו בין המפלגות ב"שיטת הממוצעים הגבוהים ביותר", שנותנת עדיפות למפלגות הגדולות. זאת בשונה מהשיטה שהייתה נהוגה קודם לכן, "שיטת השאריות הגבוהות ביותר" , שנתנה עדיפות למפלגות הקטנות. התיקון קרוי על-שם שני חברי הכנסת שיזמו אותו בישראל, יוחנן בדר מגח"ל ואברהם עופר מהמערך.
שיטת בדר-עופר זהה ל"שיטת ג'פרסון", שהנהיג הנשיא האמריקני תומאס ג'פרסון להקצאת מספר חברי הקונגרס למדינות ארצות הברית. ישנן שתי שיטות ידועות יותר, שנבדלות משיטת בדר-עופר (וג'פרסון) בדרך החישוב אך מגיעות בהכרח לאותה תוצאה: "שיטת ד'הונט", אותה הציע המתמטיקאי והמשפטן הבלגי ויקטור ד'הונט בשנת 1878, ו"שיטת הגנבך-בישוף", אותה הציע הפיזיקאי השווייצרי אדוארד הגנבך בישוף  באותה תקופה. השיטה נהוגה בעשרות מדינות נוספות, ובהן צ'ילה, ספרד, פולין, פינלנד וטורקיה.
חיסון נגד קדחת צהובה
חיסון נגד קדחת צהובה הוא חיסון שמגן מפני מחלת הקדחת הצהובה. קדחת צהובה היא זיהום ויראלי הנפוץ במדינות אפריקה ובדרום אמריקה. רוב המחוסנים מתחילים לפתח חסינות בתוך עשרה ימים ו-99% מהם מוגנים לאחר חודש מקבלת החיסון, שמגן עליהם לכל החיים. החיסון יכול לסייע בהשתלטות על מקרים של התפרצויות של המחלה. החיסון ניתן באמצעות הזרקת החומר המחסן לתוך שריר או אל מתחת לעור. חיסון נגד קדחת צהובה נחשב כבטוח. תופעות לוואי קלות יכולות לכלול כאבי ראש, כאבי שרירים, כאב במקום ההזרקה, חום ופריחה. אלרגיות חמורות מתרחשות בכשמונה מקרים מתוך מיליון מנות שניתנו, בעיות נוירולוגיות חמורות מתרחשות בכ-4 מתוך מיליון מנות, וכשל איברים מתרחש בכשלושה מתוך מיליון מנות. החיסון נחשב לבטוח גם בקרב נשים בהיריון, ולכן מומלץ לחסנן באם תמצאנה באזור נגוע. החיסון לא יינתן למי שסובל מבעיות תפקודיות של המערכת החיסונית.
היסטוריה
הניסיונות הראשונים לפתח חיסון נגד קדחת צהובה החלו לאחר פתיחת תעלת פנמה בשנת 1912, שהגדילה את החשיפה העולמית למחלה. הבקטריולוג היפני הידיו נוגוצ'י הוביל חקירות מטעם ארגון רוקפלר  באקוודור, אשר תוצאתן הייתה חיסון, המבוסס על התאוריה כי המחלה נגרמה על ידי חיידק בשם לפטוספירה. למרות זאת, חקירות נוספות לא הצליחו לשכפל את התוצאה, והחיסון הוגדר בסופו של דבר כלא יעיל. חיסון אחר פותח מזן צרפתי של הווירוס, אשר נלקח מאדם בדקר, סנגל, ששרד את המחלה, והועבר לידי מדענים ממכון פסטר. חיסון זה ניתן בשילוב עם חיסון נגד אבעבועות שחורות, בשיטה בה הוחדרו גרסאות מוחלשות של הווירוסים לגוף, במטרה ליצור חסינות עבור שתי המחלות, אולם אובחנו סיבוכים מערכתיים ונוירולוגיים במספר מקרים. ניסיונות עוקבים להחליש את הווירוס שניתן בחיסון נכשלו. מדענים בארגון רוקפלר פיתחו חיסון נוסף, אותו הפיקו מנסיוב שנלקח מחולה אפריקאי ב-1927, דבר שהיווה את ההפרדה הראשונה של הווירוס מגוף האדם. שיטה זו הייתה בטוחה יותר, אך היא דרשה שימוש בכמויות גדולות של נסיוב אנושי, מה שהגביל את השימוש הנרחב בחיסון. נעשה שימוש בשני החיסונים במשך מספר שנים, כאשר החיסון שהופק בארגון רוקפלר נצרך במערב אנגליה, בעוד שהחיסון שהופק במכון פסטר נצרך בצרפת ובמושבות האפריקאיות תחת שליטתה.
ב-1937 נעשתה עבודה במטרה לשפר את החיסון שהופק בארגון רוקפלר, שממנה התגלה כי המוטציה המועדפת בווירוס המוחלש הניבה זן יעיל ביותר, שנקרא 17D. לאחר ניסויי שטח בברזיל, מעל מיליון תושבים חוסנו עד 1939, ללא סיבוכים חמורים. עבור שיפור החיסון והנגשתו לאנושות, מקס תיילר, המדען שהוביל לתוצאה זו, קיבל פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה בשנת 1951. החיסון מסוג 17D מצוי בשימוש עד היום.
שימושים רפואיים
קבוצת הסיכון שעלולה להידבק בווירוס הקדחת הצהובה נדרשת להתחסן. לדוגמה, חוטבי עצים אשר עובדים באזורים טרופיים נמצאים בסיכון מוגבר לחלות בקדחת צהובה. חומרי הדברה, ביגוד מגן ורשתות על הבתים נמצאו כמגנים מועילים, אך הם לא תמיד יעילים מספיק למניעת הידבקות. באזורים מסוימים הדברת יתושים הוכיחה עצמה כדרך יעילה לצמצם את מספר ההידבקויות במחלה. השוהים באזור נדרשים להשתמש בתרסיס נגד חרקים. כמו כן מטיילים נדרשים להתחסן עד 10 ימים לפני הגעתם לאזור נגוע.
ב-17 במאי 2013, קבוצה מטעם ארגון הבריאות העולמי (WHO) המייעצת בנוגע לחיסונים (SAGE), הודיע כי אין צורך בחיסון חוזר לאחר 10 שנים מקבלת המנה הראשונה. מאז הופץ החיסון לראשונה ב-1930, דווחו רק 12 מקרים שבהם מחוסנים לקו במחלה לאחר קבלת מנת החיסון, מתוך כ-600 מיליון מנות שניתנו ברחבי העולם. לפי הממצאים, כל המקרים האמורים פיתחו את המחלה תוך חמש שנים ממתן החיסון. ממצאים אלו הוכיחו כי החסינות נגד המחלה בזכות החיסון אינה יורדת עם הזמן.
המלצות כלליות על קבלת החיסון
ארגון הבריאות העולמי ממליץ על קבלת החיסון בגילאים 9 עד 12 חודשים, באזורים בהם המחלה נפוצה. כל מי שגילו מעל 9 חודשים ולא חוסן קודם לכן וכן גר או נמצא באזור שבו המחלה נפוצה צריך להתחסן גם הוא.
המלצות על קבלת החיסון בישראל
החיסון מומלץ לאנשים שמתכננים לבקר באזורים בהם יש סיכון להידבק בנגיף הקדחת הצהובה כדוגמת אמריקה הדרומית, בחלק מהאיים הקריביים או באפריקה המשוונית, וכן במדינות שדורשות אישור על חיסון זה כתנאי לכניסה לתחומיהן.
תופעות לוואי
חיסון מסוג 17D נגד קדחת צהובה נחשב בטוח מאוד, כאשר מתוך מעל 500 מיליון מנות שניתנו תועדו מעט מאוד מקרים בהם מחוסנים לקו במחלה. לא תועד מקרה שבו הווירוס המוחלש שהוחדר בעת החיסון הפך לווירוס האלים המקושר לקדחת הצהובה.
רוב תופעות הלוואי לחיסון מסוג 17D נובעות מתגובה אלרגית לביצים, שכן החיסון מופק בתוכן. אנשים עם אלרגיה ידועה לביצים צריכים להיוועץ ברופא, טרם קבלת החיסון. בנוסף, קיים סיכון קטן של מחלות נוירולוגיות ודלקת המוח, במיוחד בקרב אנשים מדוכאי חיסון וילדים צעירים מאוד. חיסון מסוג 17D לא יינתן בין היתר לתינוקות בגילאים בין אפס לשישה חודשים או מבוגרים מעל גיל 59, כמו כן, החיסון לא יינתן לאנשים הסובלים מהפרעות בתימוס שגורמות לתפקוד לקוי של המערכת החיסונית, אנשים בעלי מערכת חיסונית מוחלשת וכן אנשים הנוטלים תרופות המעכבות את פעילות המערכת החיסונית.
נחמיאס
נחמיאס (או גם "נחמיאש" בהגייה מרוקאית) הוא שם משפחה יהודי ספרדי שמשמעותו היא נחמיה.
דרגות כוחות ההגנה של דנמרק
דרגות כוחות ההגנה של דנמרק מבוססות על סולם הדרגות של נאט"ו. קיימת הקבלה בין דרגות הצבא המלכותי הדני, הצי המלכותי הדני וחיל האוויר המלכותי הדני.
המשמרת השנייה
המשמרת השנייה הוא מונח שטבעה הסוציולוגית האמריקאית ארלי הוכשילד בספרה הקרוי בשם זה, "המשמרת השנייה". מונח זה מעלה לתודעה ומתאר את היקף העומס הקיים בעבודות הבית וגידול הילדים כמשרה בפני עצמה ואת ההשלכות שיש לכך על הורים עובדים ועל אימהות בפרט. על פי תפישה זו ישנה הבדלה בין עבודות הבית, גידול הילדים וטיפול בבני משפחה חולים שאינן משולמות ובין יציאה לעבודה תמורת שכר. כאשר, על אף חשיבותן הרבה והזמן שהן לוקחות, עבודות הבית שאינן משולמות נראות כפחותות ערך וחשיבות. תופעה זו קיבלה שמות שונים וידועה גם בשם "העול הכפול" (Double Burden).
מונספל
מונספל (Moonspell) היא להקת מטאל גותי פורטוגזית שהוקמה בשנת 1989 תחת השם Morbid God. בשנת 1992 הוחלף השם למונספל. הלהקה הוציאה מיני-אלבום (EP) ראשון ב-1994, ושנה לאחר מכן את אלבומה הראשון, Wolfheart, שזכה להצלחה רבה בפורטוגל ובגרמניה. הלהקה הוציאה 9 אלבומי אולפן, אלבום אוסף אחד, DVD מהופעות ומספר וידאו-קליפים. במספר אלבומים של הלהקה, כמו Wolfheart מ-1995 ו-Under Satanæ מ-2007, היא מוסיפה אלמנטים של בלאק מטאל לצד המטאל הגותי הידוע שהיא מנגנת.
פיליפ השלישי, מלך צרפת
פיליפ השלישי "הנועז" (בצרפתית: Philippe Trois le Hardi; 3 באפריל 1245 – 5 באוקטובר 1285), בן לשושלת הקאפטינגים, מלך על צרפת מ-1270 עד מותו. פיליפ זכה לכינוי "הנועז" משום שניחן בגבורה וגילה אומץ לב בקרב.
פיליפ היה בנם של לואי התשיעי מלך צרפת ושל מרגריט מפרובנס (1221–1295). ב-28 במאי 1262 הוא נשא לאישה את איזבלה מאראגון (1247–1271). ב-1270 מת המלך לואי התשיעי, ופיליפ ירש את הכתר בשם פיליפ השלישי. לפיליפ ולאיזבלה מאראגון נולדו ארבעה ילדים, אך מתה והיא בת 24 בלבד. ב-21 באוגוסט 1274 נשא פיליפ השלישי לאישה את מארי מברבנט (1254–1321) ולהם נולדו שלושה ילדים נוספים.
הכתרתו ומלכותו
ב-1270 ליווה פיליפ את אביו, המלך לואי התשיעי, במסע הצלב השמיני (לתוניסיה), אך המלך לואי חלה בדיזנטריה ומת בתוניסיה ב-25 באוגוסט של אותה שנה, ועם מותו הוכרז פיליפ כמלך צרפת. באמצעות דודו, שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה, הגיע פיליפ להסכם על הפוגה בקרבות עם המורים בתוניסיה, מה שאיפשר לו לחזור לצרפת. ב-12 באוגוסט 1271 נמשח והוכתר פיליפ השלישי למלך צרפת.
המלך פיליפ השלישי היה נעים הליכות ונחבא אל הכלים. הוא סמך על עצות מקורביו, ובעיקר על אלה של דודו שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה. פיליפ השלישי ירש מדודו אלפונס מפואטייה הרוזן מטולוז, את מחוז פואטו שבמערב צרפת וחלק ממחוז אוברן שבדרום צרפת, שהפכו לנחלותיו של מלך צרפת.
ב-1282 פרץ מרד בסיציליה נגד השלטון הצרפתי בראשותו של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה. אנשי סיציליה קראו לעזרתם את פדרו השלישי, מלך אראגון, שכבש את סיציליה מידי שארל. ב-1285 הטיל פיליפ השלישי מצור על העיר גרונה שבקטלוניה, אך ללא הצלחה (26 ביוני - 7 בספטמבר). נסיגתו הייתה הרת שואה בשל מגפה שתקפה את האזור ובגלל מחסור באספקה. ב-5 באוקטובר 1285 נפטר המלך פיליפ השלישי בעיר פרפיניאן שבדרום צרפת, ובנו פיליפ ירש את הכתר בשם פיליפ הרביעי.
קטקומבות יהודיות ברומא
הקטקומבות היהודיות ברומא הן מספר מערכות קבורה קדומות הנמצאות סמוך לרומא, בהן נקברו יהודי העיר בתקופות קדומות. המצבות אשר נמצאו בהן הניבו ממצאים רבים על היקפה של הקהילה היהודית ברומא ומשלח היד של חבריה. 534 מצבות נמצאו בקטקומבות, עליהן נחרטו שמות בתי הכנסת אליהם היו קשורים הנפטרים ומהן אנו למדים על קיומם של שנים עשר בתי כנסת בעיר. נוסף על כך, פיזורן והיקפן של הקטקומבות ברחבי העיר (ראו מפה) מצביע על כך שאוכלוסייה יהודית גדולה התגוררה בעיר וסביבתה (כאשר על פי הערכה עמדה על כ-40,000 תושבים לפני חורבן הבית ולמספר גדול אף יותר לאחריו).
התיארוך המשוער של הקטקומבות הוא למאה ה-4. בדיקת איזוטופים שנערכה על ידי קלאס ואן דר בורג (Klaas van der Borg) מאוניברסיטת אוטרכט שבהולנד, מצביעה על מועד מוקדם יותר כאשר בהתבסס על ממצאים צמחיים שנמצאו בקטקומבות של וילה טורלוניה ניתן להקדים את מועדי הקבורה בקטקומבות למאה ה-1.
מיקום הקטקומבות
רשימת המקומות שבהן נמצאו קטקומבות עם כתובות המזוהות עם יהודים:
שתיים מן הקטקומבות פתוחות לביקור בתיאום עם רשות העתיקות הממשלתית, בווילה טורלוניה (Villa Torlonia) ובוויניה רנדאניני (Vigna Randanini). בקטקומבות ניתן לראות ציורים בצבעים על סלע הטוף וביניהם ציורים של סימנים יהודיים כמנורות וחזיתות ארונות קודש, כמו גם בעלי חיים ודמויות אדם.
בקטקומבות נמצאו גם תחתיות מוזהבות של כוסות, ובהן תיאורי חזיתות של ארונות קודש וסמלים הקשורים לעבודת המקדש, הדומים לאלו המופיעים בפסיפסים בבתי כנסת מתקופת המשנה בארץ ישראל. כמה מן התחתיות מוצגות בספרייה האפוסטולית בוותיקן.
הקטקובות ברחוב אוסטיאנסה ברובע מונטאורדה הן הגדולות והעתיקות מכולן. הן היו בשימוש מהמאה הראשונה לפני הספירה עד המאה הרביעית. בכיתוביות הקדומות בקטקומבות אלה נכתב כי הנפטרים הם "עבדים משוחררים" - כנראה מהשבויים שפומפיוס הביא עמו לרומא בשנת 69 לפנה"ס.
שמות בתי הכנסת
בכתובות זוהו שמות בתי הכנסת האלה:
התפלגות שמות הנפטרים לפי השפה
ב-405 מן המצבות השמות החרוטים יווניים, ב-123 השמות לטיניים, ובשאר השמות עבריים, ארמיים או שמות מעורבים.
נתון זה הוביל למסקנה שעיקר שפתם ותרבותם של יהודי רומא הייתה יוונית ולא לטינית. גם בכתבי שליח נוצרי המבקר את מאמיניו ברומא מופיעים שמונה עשר אנשים בעלי שם יווני, ארבעה בעלי שמות לטיניים ואך שניים בעלי שם עברי.
פרנסות היהודים
מהמצבות שנמצאו בקטקומבות ניתן ללמוד על המקצועות של יהודי רומא, כאשר המקצועות הרשומים עליהם הם לרוב פשוטים.
המעמד הכלכלי של יהודי רומא נמוך היה באותה תקופה, על כך מעידים מקצועות הקבורים בקטקומבות - ביניהם נמצאו עוסקים ברוכלות וסחר זעיר, צבעות, קצבות והוראה, סחר בגדים משומשים ואף מגידי עתידות.
מיכאל שור
מיכאל שור (25 בדצמבר 1920 - 26 בספטמבר 2011) היה מהנדס ישראלי, כיהן כמנכ"ל התעשייה הצבאית (תע"ש) במשך 17 שנה, זכה פעמיים בפרס ביטחון ישראל.
חייו
שור נולד באודסה שבברית המועצות ועלה לארץ ישראל ב-1938. הוא הצטרף לארגון "ההגנה" והשתלב בתעשיית הנשק שלו. לאחר שסיים את לימודי ההנדסה הכימית בטכניון ב-1945, עבד כמהנדס ניסויים בתעשייה הצבאית. לאחר מלחמת העצמאות ניהל את מפעל החומרים ההודפים של תע"ש, על פעולותיו זכה ב-1959 בפרס ביטחון ישראל. בשנות ה-60 ניהל את אגף חומרי הנפץ וחומרי ההדף בתע"ש, אגף שהיווה את הבסיס לחטיבת הטילים והרקטות. בתקופתו פותחו בין השאר פגזי אוויר 20 מ"מ, תותח אוויר-אוויר, פצצות נפל"ם, ופצצות פיצוח המסלולים ששימשו את חיל האוויר הישראלי במבצע מוקד. ב-1967 מונה לסגן מנהל התעשייה הצבאית ובמקביל המשיך לנהל את חטיבת המפעלים הכימיים והרקטיים. ביולי 1972 מונה למנכ"ל תע"ש, שפעלה בתקופה זו כיחידת סמך של משרד הביטחון, ושימש בתפקיד עד 1989. בשנים 1990 – 1991 היה יו"ר הדירקטוריון, והוביל את שינוי מעמדה לחברה ממשלתית. בתקופתו גדל הייצוא של תע"ש מעשרות מיליוני דולרים לכחצי מיליארד דולר, ופותח תחום הייצור לתעופה האזרחית. לאחר פרישתו זכה ב-1991 בפרס ביטחון ישראל למפעל חיים.
ב-1985 הוענק לו דוקטור כבוד למדעים טכניים מהטכניון לאות תרומתו הייחודית להתפתחות התעשייה הצבאית בשטחי ההנדסה, הניהול והכלכלה, וכהכרה בפועלו למען חיזוק מערכת הביטחון.
נישא לגבריאלה ולשניים 4 ילדים. בנם, אריק שור, היה מנכ"ל "תנובה".
מיכאל שור נפטר ב-2011, בגיל 91, ונקבר בבית העלמין בתל מונד.
רוג'ר דלטרי
רוג'ר הארי דלטרי (באנגלית: Roger Harry Daltrey; נולד ב-1 במרץ 1944) הוא מוזיקאי בריטי, ממייסדי להקת הרוק הקלאסי הבריטית "המי" וסולנה.
לאחר פירוק הלהקה המשיך בקריירה עצמאית כסולן בהצלחה חלקית. כמו כן, לצד הקריירה המוזיקלית שלו, דלטרי השתתף במשך השנים במספר רב של סרטי קולנוע, הצגות תיאטרון ותוכניות טלוויזיה.
חייו
דלטרי נולד בשכונת הפועלים הלונדונית Shepherd's Bush. בשכונה זו גדלו גם שני חברים נוספים של להקתו המפורסמת, המי - פיט טאונסנד וג'ון אנטוויסל. דלטרי נחשב לתלמיד מוצלח בבית הספר ואף דורג במקום ראשון במבחנים שנעשו בכיתתו. הצלחתו בלימודים הביאה לקבלתו לבית הספר היוקרתי לבנים "אקטון קאנטרי גראמר סקול", אך בסיומם החליט שלא להמשיך ללימודים אקדמאים גבוהים.
דלטרי בנה את הגיטרה הראשונה שלו מקורת עץ וייסד להקה שנקראה "המעקפים" (The Detours). כשאביו קנה לו גיטרה מקצועית בשנת 1959, הוא הפך לגיטריסט המוביל של הלהקה. דלטרי הועסק כפועל במפעל לניירות מתכת במשך היום, ובלילות התאמן עם הלהקה והופיע איתה בחתונות, פאבים ומועדוני גברים. בתקופה זו הלהקה כללה את דלטרי שניגן בגיטרה מובילה, פיט טאונסנד בגיטרת קצב, ג'ון אנטוויסל בבס, דאג סנדום בתופים וקולין דוסון כזמר המוביל.
במשך הזמן נחשב דלטרי למנהיג הלהקה, כאשר הוא זוכה למוניטין של אדם המרבה להשתמש באגרופיו כדי להשליט את דעתו, וזאת למרות ממדיו הפיזיים הצנועים. חברו ללהקה טאונסנד, העיד כי "רוג'ר הריץ דברים כמו שהוא רצה. אם התווכחת איתו, בדרך-כלל קיבלת סדרת חבטות." בדרך-כלל היה הוא זה שבחר את המוזיקה שאתה הלהקה תופיע, בין היתר שירים של הביטלס, ג'יימס בראון, ואמני רוק אחרים. ב-1964 היה הוא זה שהחליט על שמה החדש של הלהקה, שהוצע על ידי שותפו של טאונסנד לחדר, ריצ'רד בארנס - "המי."
לדלטרי ולאשתו הנוכחית, הדוגמנית לשעבר הת'ר טיילור, יש שתי בנות ובן. בנוסף יש לו בן מנישואיו הראשונים ועוד מספר ילדים מיחסים מחוץ לנישואים עם נשים שונות. ב-31 בדצמבר 2004, הוענק לו תואר של מפקד של מסדר האימפריה הבריטית, בשל תרומותו למוזיקה, לתעשיית הבידור ולצדקה.
המי
כבר עם ההקלטה הראשונה של הלהקה ב-1965, החל טאונסנד לכתוב חומרים מקוריים ושליטתו של דלטרי על הלהקה התרופפה. הסינגל השני שלהם, "Anyway, Anyhow, Anywhere", היה השיר היחיד בו דלטרי וטאונסנד שיתפו פעולה. בעוד טאונסנד התפתח לאחד ממלחיני הרוק הטובים ביותר, הפכה השירה של דלטרי לכלי הביטוי העיקרי שלו והוא זכה למידה זהה של מוניטין כזמר בעל קול עוצמתי שאין דומה לו. ההרגל שפיתח לעצמו לתלות את המיקרופון על ידי החוט נעשה לאחד מסימני ההיכר שלו.
ההבעה המגמגמת של דלטרי, שהפגין כעס נעורים, תסכול ושחצנות, בסינגל פורץ-הדרך של הלהקה "הדור שלי" (My Generation), ביטא היטב את הרגשות המהפכניים של שנות ה-60 של המאה ה-20 עבור צעירים רבים מסביב לעולם והפך לסימנה המסחרי של הלהקה. צרחתו לקראת סיומו של השיר "לא ישטו בנו שוב" (Won't Get Fooled Again) הפך לרגע מכונן עבור הלהקה.
תוך כדי ההצלחה האדירה לה זכתה הלהקה, מצא את עצמו דלטרי נאבק בחבריו ובתופעת השימוש בסמים ואלכוהול, שהאמין שיהרסו אותם. באחת הפעמים שטף בשירותים את הסמים של קית' מון המתופף, וכשזה התנגד - הכה והפיל אותו לרצפה. באירוע אחר ב-1973, כאשר פיט טאונסנד היה בשפל אחרי כישלון האלבומים האישיים שלו ובזמן שדלטרי דווקא הצליח עם פרויקטי הסולו שלו ותפקידי המשחק אותם ביצע, בעת שהקליטו באולפן, הניף טאונסנד את הגיטרה מעל ראשו של דלטרי, וזה הגיב בהכאתו של טאונסנד עד לעילפון.
בכל ההישגים מצייני-הדרך של המי, טומי, "Who's Next" ו- "Quadrophenia", נחשב דלטרי לקולה ופניה של הלהקה. חבריה הגדירו את עצמם כמורדים האולטימטיביים בדור של שינוי. עם הופעתו של "טומי" כסרט קולנוע ב-1975, שיחק דלטרי בתפקיד הראשי ועל תפקידו זה הוענק לו פרס גלובוס הזהב בעבור "הופעת הבכורה הטובה ביותר בסרט קולנוע."
קריירת סולו
למרות שתמיד החשיב את המי כהצלחתו הגדולה בחיים, הוציא דלטרי גם שמונה אלבומי סולו.
האלבום Daltrey מ-1973 לא היה תקליט הסולו הראשון שהוציא חבר להקת המי, קדמו לו שני אלבומים של ג'ון אנטוויסל ופיט טאונסנד. הסינגל הטוב ביותר באלבום, Giving It All Away, הגיע למקום החמישי בבריטניה, והאלבום הגיע לרשימת 50 הנמכרים ביותר בארצות הברית. ב-Daltrey הוכיח הזמר שהוא מסוגל לבטא גם את יצירתו שלו, לא רק את זו של טאונסנד.
כאשר חברו סוייר פתח בקריירת סולו צירף אליו דלטרי קבוצה נרחבת מחבריו שיכתבו עבורו חומר מקורי וינגנו בהקלטת האלבומים. פול מקרטני תרם את השיר החדש Giddy ל-One of The Boys, כאשר הלהקה כללה את אריק קלפטון, אלוין לי ומיק רונסון.
McVicar הוצא כאלבום פסקול לסרט בשם דומה, אותו הפיק דלטרי, וגם כיכב בו, אך גם כל שאר חברי להקת המי - טאונסנד, אנטוויסל וקני ג'ונס - השתתפו בהכנתו, ולכן הוא יכול להחשב כאלבום של המי. McVicar כלל שני סינגלים פופולריים, Free Me ו Without Your Love, והיה אלבום הסולו הנמכר ביותר של דלטרי. שיר הנושא Under a Raging Moon (תחת ירח זועם) היה מחווה למתופף המי קית' מון, שמת ב-1978. כל שירי האלבום, כולל Let Me Down Easy שנכתב בידי בריאן אדמס, מבטאים את התיסכול שבהתבגרות.
דלטרי חגג את יום הולדתו החמישים ב-1994 בהופעה בקרנגי הול בהופעה שנקראה, "דלטרי שר טאונסנד". בהופעה השתתפו תזמורת בית הספר ג'וליארד, וחבריו הוותיקים מהילדות טאונסנד, אנטוויסל, וכן להקת רקדנים איריים וקבוצה של מוזיקאים עממיים.
דלטרי החל להגיש תוכנית שבועית קצרה ב-BBC, בה הוא בחר בעצמו שני שירי רוק אנד רול מועדפים עליו.
בשנת 2018 הוא הוציא אלבום חדש שנקרא As long I have you.
מונסטר (סרט)
מונסטר (במקור: Monster - באנגלית, מפלצת) הוא סרט דרמה משנת 2003. בוים על ידי פאטי ג'נקינס ומבוסס על סיפור חייה של הרוצחת הסדרתית איילין וורנוס, שרצחה שבעה גברים והייתה הרוצחת הסדרתית הראשונה שהתגלתה בארצות הברית כאשר בסופו של דבר, ב-9 באוקטובר 2002 הוצאה להורג באמצעות זריקת רעל. שרליז ת'רון המגלמת את לי זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.