cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לינדזי פרייס
קורות חייה
ב-2005 הוציאה פרייס אלבום הנושא את שמה, ובאותה שנה הופיעה בסדרה "פפר דניס". בשנים 2008–2009 הופיעה בשתי עונות של סדרת הדרמה "ליפסטיק ג'ונגל", בתפקיד המעצבת ויקטורי פורד. במחצית השנייה של 2009 הופיעה פרייס בסדרת הדרמה "איסטוויק", המבוססת על ספרו של ג'ון אפדייק, "המכשפות מאיסטוויק".
STS-1
המשימה
השיגור התבצע בהצלחה ב-12 באפריל 1981 במעבורת החלל קולומביה ששוגרה ממרכז החלל קנדי (כן 39A), כשעל הסיפון המפקד ג'ון יאנג והטייס רוברט קריפן. השיגור החל ב-7:00:03 בבוקר לפי אזור הזמן המזרחי בארצות הברית (EST).
שיגור זה היה המשימה המאוישת הראשונה שבה השתמשו בדלק מוצק. בנוסף, זאת הייתה המשימה הראשונה ששוגרה ללא מבחן המערכות במעבורת, בשל אי תקינותו של מחשב המטרה המרכזי שהפסיק את המבחן, ולא נבחן שוב עד השיגור.
במשך יומיים, שש שעות, עשרים דקות ו-53 שניות, הקיפה המעבורת 37 פעמים את כדור-הארץ ועברה מרחק כולל של 1,729,348 ק"מ. התקלה המשמעותית היחידה במהלך הטיסה, הייתה קלקול באסלה של המעבורת.
לאחר פתיחת דלתות תא המטען, יכלו האסטרונאוטים להבחין דרך החלון האחורי (הפונה אל תוך תא המטען ואל זנב המעבורת) ב-15 אריחי מגן שנשרו מאזור רקטות הניהוג שעל זנב המעבורת. צוות הקרקע הגיע למסקנה שהדבר לא יהווה בעיה בעת החזרה לקרקע.
לואיג'י קאדורנה
לואיג'י קאדורנה (באיטלקית: Luigi Cadorna; 4 בספטמבר 1850 – 21 בדצמבר 1928) היה ראש המטה הכללי של צבא איטליה במלחמת העולם הראשונה.
STS-1
המשימה
במהלך הטיסה שוחחו אנשי הצוות עם סגן נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש האב.
לואיג'י קאדורנה
ביוגרפיה
לואיג'י קאדורנה נולד לגנרל רפאלֶה קאדורנה בפאלנצה שבורבניה, פיימונטה ב-1850.
STS-1
המשימה
ביום הנחיתה, התעוררו שני אנשי הצוות לקול אזעקה, המתריעה על התקררות של אחת מיחידות כוח העזר. יחידות אלה מספקות מתח למערכות בקרת הטיסה בזמן ההמראה והנחיתה, אך במהלך הטיסה מושארות מכובות ומחוממות. לקולומביה היו שתי יחידות גיבוי, וצוות הקרקע קבע שהיחידה לא הייתה קרה עד כדי שתגרום לבעיה משמעותית.
הנחיתה התקיימה במסלול המראה 23 בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה, ב-14 באפריל 1981 בשעה 10:21 בבוקר לפי שעון מערב ארצות הברית (PST). מרחק הגלישה (עד לעצירה) על המסלול היה 2,741 מטר. המעבורת הוחזרה למרכז החלל קנדי מקליפורניה על גבי בואינג 747 שהותאם במיוחד למטרה זו ב-28 באפריל. על גב המטוס נכתב: "הנח את המעבורת כאן, עם הצד השחור למטה".
לואיג'י קאדורנה
קריירה צבאית
קאדורנה התמנה לרמטכ"ל ביולי 1914. עם כניסת איטליה למלחמה לצד מעצמות ההסכמה היו לצבא האיטלקי 36 דיוויזיות של חיל רגלים שמנו כ-875,000 חיילים דלים בחימוש ומצוידים רק ב-120 קני ארטילריה מודרניים.
STS-1
המשימה
בדיקה שלאחר הטיסה חשפה שלחץ יתר מהצתת אחד הטילים בזמן ההמראה, גרם לאובדן של 16 מגיני חום ונזק ל-148 מגינים אחרים, בנוסף להסטה של כנף המעבורת. הפתרון לבעיה זו היה התקנת מתז מים בלחץ גבוה בתחתית כן השיגור, כדי לספוג את גל ההלם. חקירה שנעשתה על ידי אסטרונאוטים הראתה כי הבידוד התרמי של מכל הדלק ניזוק בצורה משמעותית. מעבורת החלל קולומביה מחזיקה בשיא השהות בהאנגר (Orbiter Processing Facility) לפני השיגור (בסך הכול 610 ימים), זמן שנדרש לשם החלפת רוב מגיני החום.
לואיג'י קאדורנה
קריירה צבאית
איטליה הכריזה מלחמה על הקיסרות האוסטרו-הונגרית ב-13 במאי 1915. החזית השתרעה מאזור טרנטינו ומשם מזרחה לעמק נהר האיזונצו עד לים האדריאטי. קאדורנה בחר בטקטיקה של הגנה בחזית טרנטינו והתקפה בחזית האיזונצו. בין 1915 עד 1917 ערך קאדורנה 11 התקפות בחזית האיזונצו ללא שינוי משמעותי בקו החזית פרט לכיבוש העיר גוריציה בקרב השישי על האיזונצו באוגוסט 1916. בקרבות אלה נהרגו כ-150,000 איטלקים. המורל בקרב החיילים היה נמוך והמשמעת הצבאית נשמרה על ידי הוצאות להורג והדחות מפקדים. קאדורנה הכניס לתוקף את המנהג הרומאי של דקימאטיו - הוצאה להורג של אחד מתוך עשרה חיילים ביחידות שהראו מורך לב בקרב.
STS-1
סמל המשימה
סמל המשימה עוצב על ידי האומן רוברט מקקאל (Robert McCall).
לואיג'י קאדורנה
קריירה צבאית
קאדורנה הצטיין בהדיפת המתקפה האוסטרית הגדולה בחזית טרנטינו במאי 1916. המצב בחזית זו השתנה כאשר נכנסה גרמניה לחזית. צבאו של קאדורנה היה מותש ולא מוכן למתקפה של הגרמנים והאוסטרים בקפורטו.
STS-1
יום השנה
"יומו של יורי" (Yuri's Night), הוא יום הנחגג ב-12 באפריל כל שנה לשם ציון האדם הראשון ששהה בחלל (יורי גגארין) וגם ציון המשימה הראשונה של תוכנית מעבורות החלל השאפתנית.
לואיג'י קאדורנה
קריירה צבאית
בעקבות התבוסה הקשה בקרב קפורטו, הודח קאדורנה ובמקומו נתמנה סגנו, ארמנדו דיאז. לאחר המלחמה נשלח קאדורנה כנציג איטליה למועצת המלחמה העליונה בוורסאי. כאשר נתפרסמו מסקנות וועדת החקירה הממשלתית על התבוסה בקפורטו שתלו בו את האשמה, התפטר וחזר לאיטליה.
STS-1
סרט
השיגור, הנחיתה ומשך המשימה צולמו במצלמות IMAX לשם הפקת הסרט Hail Columbia. הסרט זמין כיום בתקליטורי DVD.
לואיג'י קאדורנה
קריירה צבאית
ב-1924 העניק לו בניטו מוסוליני דרגת פילדמרשל (Maresciallo d'italia).
מחנה נועם
מחנה נועם (מוצב השייך לגדוד 47) היה בסיס צה"ל בדרום בקעת הירדן ששכן בקרבת הכפר נועימה שבנפת יריחו. הבסיס פונה לקראת מסירתה של יריחו לידיה של הרשות הפלסטינית בעקבות הסכמי אוסלו א' שב-1993.
הבסיס שימש בין השאר כבסיס הדרכה של חיל התותחנים ובסיס של גדוד 402 "רשף" מעוצבת עמוד האש. מרבית מבניו היו מבנים טרומיים. כיום משמש המחנה כמוצב לפלוגה הרובאית ב׳, גדוד 47.
סטרנד מגזין
סטרנד (באנגלית: Strand Magazine) הוא ירחון בריטי של סיפורי מסתורין וסיפורים קצרים, בו התפרסמו לראשונה סיפורי שרלוק הולמס פרי עטו של ארתור קונאן דויל. כתב העת הופיע בלונדון לראשונה בשנת 1891. הירחון התבסס על סיפורי מתח ומסתורין וזכה לתפוצה המונית תוך זמן קצר.
מעל דפיו של הסטרנד הופיעו לראשונה סיפורי שרלוק הולמס בלווית הציורים המקוריים של סידני פג'ט. כאשר סיפורו הראשון של הולמס "שערורייה בבוהמיה" התפרסם בו, זינקה תפוצתו עוד יותר. לשיא תפוצתו הגיע כאשר התפרסם בו לראשונה, בהמשכים, הספר באורך מלא – כלבם של בני בסקרוויל. תורים ארוכים של קוראים השתרכו ליד משרדי הסטרנד, בציפייה לכל פרק חדש. ספר זה היה אחד מארבעת ספרי שרלוק הולמס באורך מלא, אשר גם שניים נוספים מהם הופיעו בהמשכים מעל דפי הסטרנד, והם "חקירה בשני" ו"סימן הארבעה". במרוצת הזמן, הצירוף שבין הסטרנד לבין סיפורי שרלוק הולמס, הפך את קונאן דויל לסופר הפופולרי בזמנו. 56 סיפורי שרלוק הולמס הופיעו בסטרנד בין השנים 1891–1927.
כותבי ספרות בלשית נודעים כאגאתה כריסטי, אדגר וואלס, ז'ורז' סימנון ודורותי סיירס פרסמו סיפוריהם מעל דפי הסטרנד, ולצידם סופרים נודעים כרודיארד קיפלינג, גרהם גרין ואפילו וינסטון צ'רצ'יל.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, עקב המצוקה הכלכלית והקיצוב בנייר, הלך הפורמט של הסטרנד והצטמצם ותפוצתו פחתה עד אשר נסגר בשנת 1950. כחצי יובל שנים לאחר סגירתו, בסוף המאה ה-20 חודשה הופעתו של הסטרנד. בסטרנד החדש מופיעים סיפוריהם של סופרי מתח ופנטזיה בני זמננו, ביניהם סיפורים מאת רות רנדל וריי ברדבורי ולצדם גם סופרים פחות ידועים.
זוהר וייס
ביוגרפיה
זוהר וייס נולד וגדל בקיבוץ בית קמה. הוא התאמן בהדרכתו של אברי גביש בקבוצת השחייה הפועל בית קמה. לאחר מכן עבר לקיבוץ גבעת חיים והתאמן בהפועל גש"ם תחת הדרכתו של גרשון שפע. בסוף שנת 1983 חזר לקיבוצו להתאמן בקבוצת השחייה של הפועל בני שמעון בהדרכתו של גביש.
1977
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף חודש ספטמבר 1977 זכה וייס ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:48.22 דקות ומדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:04.57 דקות, אחרי ניר שמיר מהפועל גבעת חיים (2:00.69 דקות) ורון קרמן ממכבי חיפה (2:03.83 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.79 דקות.
אליפות העולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין, מערב גרמניה 1978 היה וייס שותף לנבחרת השליחים הישראלית (יחד עם אמיר גניאל, רון קרמן וניר שמיר) שסיימה במקום ה-13 במשחה ל-4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:35.45 דקות ובמקום ה-13 במשחה ל-4x200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש נוסף של 7:55.64 דקות.
כינוס הפועל ה-11
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב במאי 1979, בהשתתפות טובי הספורטאים בעולם כהכנה לאולימפיאדה, זכה וייס במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם קרמן, טל סנונית ושמיר בשיא ישראלי חדש של 3:38.68 דקות.
בתחרות שמונה האומות שנערכה בבלגיה ביולי אותה שנה זכה וייס במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם שמיר, גניאל וקרמן בשיא ישראלי חדש של 3:36.12 דקות ובמדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר שוב ביחד עם שמיר, גניאל וקרמן בשיא ישראלי חדש נוסף של 7:53.69 דקות, איטי ב-3 מאיות השנייה מנורווגיה המנצחת.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף אוגוסט אותה שנה, זכה וייס בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:16.19 דקות, אחרי גניאל (4:03.82 דקות) ולפני שמיר (4:25.68 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.59 דקות, אחרי גניאל שקבע שיא ישראלי חדש של 1:54.62 דקות ושמיר (1:56.19 דקות).
1981
בתחרות הכנה לקראת המשימות הלאומיות לשנת 1981 שנערכה בקיבוץ רמת רחל (בריכה של 25 מטר) בסוף יוני זכה וייס במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.2 שניות, אחרי שמיר (53.2 שניות).
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי אותה שנה סיים וייס במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם שמיר, קרמן וגניאל בתוצאה של 3:38.67 דקות, במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יורם כוכבי, קרמן וירון אילתי בתוצאה של 4:07.40 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-4x200 מטר חופשי ביחד עם יוחאי ליפשיץ, כוכבי ואילתי בתוצאה של 8:18.61 דקות.
1982
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט בשנת 1982 זכה וייס ב-6 מדליות, מהן 2 זהב במשחי השליחים, 1 כסף ו-3 ארד. מדליות זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי עם קבוצתו הפועל גש"ם, ביחד עם שמיר שקבע שיא ישראלי חדש (52.52 שניות), יובל רותם, וטל סנונית בשיא ישראלי חדש לקבוצות של 3:39.50 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש נוסף של 7:59.91 דקות. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.55 דקות, אחרי גניאל (1:56.62 דקות) ומדליות ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.14 שניות, אחרי שמיר שקבע שיא ישראלי חדש (24.05 שניות) וגניאל (24.96 שניות), במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.30 שניות, אחרי שמיר (52.93 שניות) וגניאל (54.27 שניות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:11.01 דקות, אחרי גניאל (4:08.58 דקות) וליפשיץ (4:10.47 דקות).
1983
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט בשנת 1983 זכה וייס בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.96 שניות, אחרי שמיר (53.21 שניות) ולפני שנהר (54.77 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.65 דקות, אחרי גניאל (1:54.34 דקות) ולפני שטיגמן (2:00.33 דקות).
1985
בתחרות שבע האומות שנערכה בהלסינקי שבפינלנד בתחילת יולי 1985 זכה וייס בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חפשי בתוצאה של 7:54.85 דקות, אחרי סקוטלנד, מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.06 שניות ובמקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.93 דקות.
המכביה ה-12
בתחרויות השחייה של המכביה ה-12 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה זכה וייס ב-3 מדליות כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם רזיאל רימר, יוסי אפל ושגב פורת בתוצאה של 3:34.95 דקות, אחרי ארצות הברית (3:32.95 דקות), במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם יוחאי ליפשיץ, אמיר שטרנפלד ושגב פורת בשיא ישראלי חדש של 7:50.61 דקות, אחרי הרביעייה מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 7:43.17 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם טל משקיף, אייל שטיגמן ונדב שנל בשיא ישראלי חדש של 3:55.48 דקות, אחרי ארצות הברית (3:54.45 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי של 53.44 שניות ובמקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי של 1:55.40 דקות.
חודש לאחר מכן, בצליחת הכנרת התחרותית ה-17, למרחק של כ-10 ק"מ, זכה וייס במדליית כסף בתוצאה של 1:54.53 שעות, אחרי יוחאי ליפשיץ (1:52.47 שעות) ולפני ז'יל רווליי מצרפת (1:58.59 שעות).
1986
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר 1986 זכה וייס ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:57.62 דקות, לפני שגב פורת (3:58.50 דקות) ועמית טלמון ממכבי תל אביב (4:08.25 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.62 שניות, 2 מאיות השנייה איטי משגב פורת (52.60 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1.52.58 דקות, תוצאה טובה מהשיא הישראלי של אמיר גניאל 1:52.62 דקות, אחרי פורת שקבע שיא ישראלי חדש של 1:51.87 דקות ולפני ועמית טלמון (1:57.57 דקות).
1987
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1987 זכה וייס ב-3 מדליות, זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.69 שניות, לפני אורי ברק בן אגודתו (25.34 שניות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.22 שניות, אחרי שגב פורת 53.02 שניות ולפני שגיא שטיגמן (54.50 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.91 דקות, אחרי פורת (1:55.27 דקות ולפני ערן הירש (1:57.29 דקות).
1988
בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד בתחילת יולי 1988 הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם שגב פורת, ערן הירש ערן גרומי בשיא ישראלי חדש של 7:44.32 דקות ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.08 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם ערן גרומי, אייל שטיגמן ונדב שנל בתוצאה של 3:58.10 דקות.
1989
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי 1989 זכה וייס במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.92 שניות, במקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:42.78 דקות, במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.91 דקות, במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:12.02 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:13.26 דקות.
המכביה ה-13
בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב מספר ימים לאחר מכן זכה וייס במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:31.05 דקות, ביחד עם יואב ברוק שקבע שיאי ישראלי חדש כשחיין ראשון (52.41 שניות), ערן גרומי ושגב פורת. בנוסף, הוא סיים במקום החמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.69 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה, זכה וייס ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:38.58 דקות ובמשחה ל-4x200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לאגודות של 7:56.71 דקות ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.48 שניות, אחרי רז דר (53.21 שניות) וברוק (53.25 שניות).
השגים בתחרויות שחייה למסטרס
בשנים האחרונות משתתף וייס בתחרויות שחייה למסטרס. הוא מחזיק בשיאי ישראל רבים למסטרס בגילאים השונים.
האתרים הארכאולוגיים בבאת, אל ח'וטם ובאל-עין
האתרים הארכאולוגיים בבאת, אל ח'וטם ובאל-עין (בערבית: المواقع الأثرية في بات والخطم والعين) הם שלושה אתרים ארכאולוגיים מהאלף ה-3 לפנה"ס בהרי חאג'ר בצפון-מערבה של עומאן, הכוללים שרידי יישוב ונקרופוליס. האתרים נחשבים למקיפים ביותר בעולם מסוגם ומתקופתם, ועל כן הוכרזו בשנת 1988 כאתר מורשת עולמית.
האתר הארכאולוגי בכפר באת ממוקם מצפון לכפר, השוכן כ-30 ק"מ מזרחית לעיירה עברי. הנקרופוליס שבמרכז האתר כולל כמאה קברים עשויים מאבן, הערוכים לפי תוכנית מצידו המזרחי של ואדי. הקברים בנויים בצורת בתי כוורת מסורתיים והעתיקים שבהם כוללים כניסה בודדת המובילה לחדר קבורה. בחלקו הדרומי של הנקרופוליס הופכים מבני הקבורה למונומנטאליים יותר; יש להם שתי כניסות והם מחולקים לשניים עד ארבעה חדרי קבורה. ממזרח וממערב לאתר הקבורה המרכזי התגלו בין 200 ל-300 קברים נוספים במרחק של עד שני ק"מ ממנו.
מעבר לקברים התגלו באזור חמישה "מגדלים" עגולים גדולים שקוטרם עד 20 מטר, השוכנים דרומית-מזרחית לנקרופוליס. מבנים אלה מתוארכים לתקופה שבין 2595 ל-2465 לפנה"ס, והם כוללים שתי שורות חדרים מקבילות שביניהם משתרעת רחבת אבן ובמרכזה באר מים. ייעודם של המגדלים טרם הובהר, אך הועלו השערות כי שימשו כאסמים.
אל-ח'וטם שוכנת כשני ק"מ מערבית לבאת, ובה מגדל נוסף; ואל-עין נמצאת במרחק של 22 ק"מ מזרחית לבאת ובה קבוצה של קברים בצורת מבני כוורת שהשתמרו בצורה הטובה ביותר מבין שלושת האתרים.
שריר המרפק
שריר המרפק (TA: Musculus anconeus) הוא שריר קטן הסמוך לזיז המרפק של הגומד בחלקו האחורי של המרפק. יש שמתייחסים אליו כאל חלק משריר הזרוע התלת ראשי. בעת כיווצו מסייע השריר לפשיטת המרפק. הוא גם מרחיק את הגומד בזמן סיבוב אמה כלפי מטה ומייצב את מפרק המרפק.
עצבוב
שריר המרפק מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני ועל ידי שורש העצב החזי הראשון (C7,C8,T1) דרך עצב החישור.
קטת נמקוואה
קטת נמקוואה (שם מדעי: Pterocles namaqua) היא מין של עוף דמוי-יונה החי במדבריות דרום-מערב אפריקה.
מאפיינים
הקטה היא עוף קרקע עגלגל בגווני חום שונים. אורכה עד 28 ס"מ ולזכר גרון בולט בצבע חום-לבן וכנפיים בעלות נקודות צהובות בולטות. קל להתבלבל בין מין זה לקטה מפוספסת (Pterocles bicinctus) או לקטת ברצ'ל (Pterocles burchelli).
הן מפורסמות עקב חזה הזכרים היכול לשאוב מים ולעוף עם כמות המים לעבר האפרוחים שישתו מנוצות החזה. האפרוחים גדלים במהירות, תוך שלושה שבועות הם מגדלים נוצות מלאות, ולאחר שלושה שבועות נוספים הם מסוגלים לעוף.
טורפי הקטות העיקריים הם עופות דורסים כמו בז נודד, נץ אפור או עיט גמדי וכן תנים, חתולים ונחשים. הקטנים נטרפים בעיקר על ידי נמיות.
צבי נור
צבי (צביקי) נור (נויבאור) (נולד בשנת 1936) הוא אלוף-משנה במילואים צה"ל. כיהן בין היתר כמפקד חטיבה 55, חטיבת צנחנים במילואים.
שירותו הצבאי
נור נולד וגדל בעין חרוד איחוד. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1954, התנדב נור לצנחנים, ושובץ בגדוד 890 בפלוגה א' עליה פיקד תחילה סעדיה אלקיים ולאחר מכן מאיר הר-ציון. תחת פיקודו של הר-ציון השתתף כמפקד חוליה במבצע כנרת. בצנחנים הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בהיותו בקורס קצינים השתתף במבצע יהונתן (1956). לאחר הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה בסיירת צנחנים, והוביל אותה במלחמת סיני.
במלחמת ששת הימים לחם נור כמפקד פלוגה בקרב על ירושלים. במלחמת יום הכיפורים לחם כמפקד גדוד 416 במילואים בחטיבה 55, בין היתר צלח בראש גדודו את תעלת סואץ במבצע אבירי לב ובקרב סרפאום. בהמשך שימש נור במספר תפקידי פיקוד בחטיבה, ובשנים 1982-1979 פיקד על חטיבה 55, חטיבת צנחנים במילואים במלחמת לבנון הראשונה ובעת המצור על ביירות.
מקדש פורטונוס
מקדש פורטונוס (באיטלקית: Tempio di Portuno) או מקדש פורטונה ויריליס ("גורל גברי") הוא מקדש רומאי, אחד השמורים ביותר מכל מקדשי רומא ששרדו עד ימנו. שמו המקורי אינו ודאי והמקורות העתיקים מזכירים מספר מקדשים באזור זה של רומא בלי להוסיף מספיק פרטים שיאפשרו זיהוי מדויק. המקדש נקרא מקדש פורטונה ויריליס בתקופת הרנסאנס אך היום הוא מוכר יותר כמקדש על שם פּוֹרְטוּנוּס - אל המפתחות, הדלתות, משק-החי והאסמים.
המקדש נמצא בפורום בואריום (פורום הבקר) קרוב לנהר הטיבר ובעת העתיקה צפה על נמל טיברינוס במקום בו הנהר מתעקל באופן חד. מכאן פורטונוס היה יכול לצפות על הדוברות נושאות הבקר עם הגיען לעיר מכוון נמל אוסטיה. מקדש הרקולס המנצח העגול עומד מעט דרומה למקדש פורטונוס, גם כן בפורום בואריום.
המקדש נבנה במקור במאה השלישית או הרביעית לפנה"ס (כלומר בתקופת רומא הרפובליקאית) אך נבנה מחדש בין השנים 80-120 לפנה"ס. המקדש בנוי לפי הסדר האיוני של הארכיטקטורה היוונית. המבנה המלבני כולל פורטיקו (מבנה כניסה נישא על עמודים) טטרסטילי (כלומר בעל ארבעה עמודים) המוביל אל נאוס (או סלה - ההיכל הפנימי המרכזי של המקדש בו נמצא פסל האל). המבנה הוגבה על פודיום והגישה לכניסה הייתה דרך גרם מדרגות ששרד. לרוחב חזית האכסדרה כאמור ארבעה עמודים מהמסדר האיוני ועומק האכסדרה הוא של 2 עמודים, בדומה לאכסדרה של המזון קארה שבנים בצרפת. ארבעת העמודים בחזית הם חופשיים בעוד חמשת העמודים הנותרים מכל צד טמונים בחציים בתוך הקיר. סגנון זה מכונה פסאודו-פריפטרוס, להבדיל ממקדש פריפטרוס כמו הפרתנון באתונה המוקף כולו בעמודים העומדים חופשי. העמודים האיונים שבצדדים שונים במקצת מעמודי החזית, ומכותרות העמודים האיוניות (בעלות זוג ספירלות) של העמודים הפינתיים בולטת הספירלה החיצונית בזווית של 45 מעלות החוצה. זהו פרט נפוץ בארכיטקטורה הרומית. המקדש בנוי מאבני טוף וטרוורטין וצופה בעבר בסטוקו (מעין חומר מליטה לחיפוי ועיצוב קירות) שאבד מאז.
המקדש שרד בצורה מרשימה יחסית מכיוון שהוסב לשימוש ככנסייה נוצרית ("מריה הקדושה ממצרים") בשנת 872. המסדר האינוי של המקדש עורר הערצה, צויר והועתק רבות מאז המאה ה-16 (ראו איור משמאל). הפולי (מבנה "הבל" למטרות קישוט) "מקדש להרמוניה" מהמאה ה-18 בסאמרסט שבאנגליה מבוסס על מקדש פורטונוס.
פסמון
מאפיינים
הפסמונים הם פעילי יום, ופעילותם קשורה לטמפרטורת הסביבה; בעונות הקרירות פעילים מזריחה לשקיעה ובעיצומה של עונת הקיץ החמה, נמנעים מפעילות רוב שעות היום ופעילותם מתרכזת בשעות הבוקר הקרירות יחסית. לאחר שהשביעו את רעבונם בשעות הבוקר הם אוגרים את מזונם על ידי גיזום ענפים וגרירתם למחילה, ובימים חמים במיוחד הפסמונים יישארו במחילה ויאכלו את המזון האגור.
מזונם העיקרי של הפסמונים הוא צמחי מליחה מדבריים, רבים ממשפחת הסלקיים; מינים של מלוח, אכם, יפרוק המדבר, חמדה, מלחית ועוד. בהיותם ניזונים מהשיח מלוח קיפח, נמצא שמגרדים את שכבת המלח הנמצאת על גבי העלים עם הרגליים הקדמיות והשיניים. התנהגות אכילה דומה של צמחי מלוח נמצאה אצל המכרסם האמריקאי "עכבר הקנגורו" מהמין "Dipodomys microps". כדי להתמודד עם ריכוזים כה גבוהים של מלחים המצויים במזונם, הפסמונים פיתחו כליות מפותחות ויעילות במיוחד שמסוגלות להיפטר מכמויות המלח הגדולות ולרכז שתן עד פי 4 לערך מכליית האדם.
הפסמונים מתבססים תחת שיחי המלוח, וחיים תחתם במחילות. לכל פרט מערכת מחילות מסועפת הכוללת אפיקים לשינה, אגירת מזון ורבייה. לזכרים טריטוריות גדולות יותר, הכוללות לעיתים מספר טריטוריות של נקבות. הזכרים נפגשים עם הנקבות לצורך רבייה. ההיריון נמשך כ-25 יום ובסופם ממליטה האם 1–8 גורים השוהים איתה במחילה.
כאשר משתנה תזונתם הטבעית של הפסמונים, חלק מן הפרטים מפתחים תסמינים של מחלת הסוכרת או השמנת יתר ולכן משמשים הפסמונים חיות מחקר חשובות בחקר התופעות הללו. ברם, החזקתם אינה קלה שכן תזונתם ייחודית, ולכן קיימות מושבות מחקר מעטות.
תפוצת המין היא ממדינות צפון אפריקה ועד חצי האי ערב. בישראל חי המין בנגב ובמדבר יהודה, באפיקי נחלים, מלחות ומישורים חוליים.
Marlborough: His Life and Times
Marlborough: His Life and Times (תרגום חופשי: מרלבורו: חייו ותקופתו) היא ביוגרפיה שנכתבה על ידי וינסטון צ'רצ'יל על ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, אחד מאבותיו הקדומים.
תוכן
הספר מורכב מארבעה כרכים, שהראשון מביניהם הופיע באוקטובר 1933 והכיל 557 עמודים עם 200,000 מילים. הכרכים הבאים יצאו לאור ב-1934, ב-1936 וב-1938. המו"ל היה ג'ורג' ג' הארפ, שב-1929 הסכים לשלם מקדמה בגובה 10,000 לירות שטרלינג עבור זכויות ההוצאה, וגבר על ההצעה שקיבל צ'רצ'יל מהמו"ל הקבוע שלו, ת'ורנטון באטרוורת'. המו"ל האמריקני, סקריבנר, שילם מקדמה בגובה 5,000 לירות שטרלינג עבור זכויות ההוצאה לאור בארצות הברית. צ'רצ'יל היו אמור לכתוב בסך הכל 180,000 עד 250,000 מילים, ולחלקן בין שני כרכים לכל היותר. הכרך הראשון נמכר בסך הכל ב-17,000 עותקים, השני ב-15,000 עותקים והשלישי והרביעי ב-10,000 עותקים.
צ'רצ'יל הגה את רעיון כתיבת הספר ב-1929, לאחר תבוסת השמרנים בבחירות הכלליות, שמשמעותה הייתה הפסקת כהונתו כשר, כך שהיה לו זמן פנוי והוא לא נהנה יותר מהמשכורת הממשלתית. צעדו הראשון בהכנת הספר היה העסקתו של מוריס אשלי במשרה חלקית, תמורת שכר שנתי של 300 לירות שטרלינג, על מנת לבצע את המחקר על מרלבורו. ב-1939 יצאה לאור ביוגרפיה על מרלבורו שנכתבה על ידי אשלי. צ'רצ'יל, ביחד עם עוזרים אחרים, עבד על ופרסם מספר ספרי היסטוריה אחרים בזמן שהעבודה על מרלבורו התקדמה. הוא החל להתמקד בכתיבה על מרלבורו לאחר חג הפסחא של 1932, בעקבות לחץ מהמו"ל שלו. הטיוטה הראשונית הועבר לאדוארד מארש, שהיה מזכירו הפרטי בתקופת כהונתו כשר, עם הוראה לבדוק היטב חזרות על הטקסט, קטעים לא מעניינים ומשפטים המנוסחים באופן לא טוב. הוא כתב למעלה מ-300 מכתבים, בהם ביקש מידע או דעה אודות ההתקדמות של עבודתו.
במבוא לכרך הראשון כתב צ'רצ'יל כי "תקוותי היא לקרוא בחזרה את הצל הגדול הזה מהעבר, ולא רק לשקע אותו בתלבושתו הטקסית המלאה, אלא להפוך אותו לחי ואינטימי עבור עיניים מודרניות".
רוי ג'נקינס כלל ביקורת על הספר בביוגרפיה שחיבר על צ'רצ'יל. הוא תיאר את הספר כ"תגלית" עבור מישהו "שאינו בקיא בשלהי תקופת בית סטיוארט" כמוהו. הוא טען כי הפרק הראשון הוא למעשה תיאור יבש של אבותיו של מרלבורו, אך שאר הפרקים מתארים באופן חי את הרסטורציה באנגליה ואת אירופה בתקופת צ'ארלס השני. צ'רצ'יל רצה לתקן את הרושם השלילי של מרלבורו שנוצר על ידי תומאס בבינגטון מקאולי 100 שנים קודם לכן בספר ההיסטוריה שלו על אותה תקופה, בו מתח ביקורת על מרלבורו כיוון שהעביר את נאמנותו מצ'ארלס השני לויליאם מאוראנז', ומאוחר יותר היה בקשר עם ג'יימס השני שהיה בגלות. אולם, גם ג'נקינס מעיר על נטייה דומה עבור צ'רצ'יל שביקר את לואי הארבעה-עשר.
צ'רצ'יל היה ספקן באשר לטענה שבגיל 17 או 18 מרלבורו היה המאהב של פילגש המלך, אך הסכים כי הוא אכן עשה זאת בגיל 27. אולם, ב-1675 הוא פגש את שרה ג'נינגס בת ה-15, עמה התחתן וחי עד סוף ימיהם. שניהם היו ממעמד חברתי גבוה, אך לא בעלי אמצעים כספיים מרובים. צ'רצ'יל ראה בכך דמיון בין מרלבורו לבינו.
אחרי החגים
אחרי החגים הוא ביטוי נפוץ בעברית החדשה, לתקופה שלאחר חגי תשרי, כשהשגרה והעבודה חוזרות לסדרן. ביטוי זה הפך עם השנים גם לביטוי של דחייה ומנגד ביטוי של התחדשות.
חודש תשרי עמוס בחגים ובימי חופשה נוספים. ב-24 ימים החל מ-כ"ט באלול ועד כ"ג בתשרי, ניתן למנות:
גלגולי הביטוי
המונח חג ושימושו בלשון העברית החליף משמעות ועבר שינויים אחדים מימי המקרא ועד ימינו. משום כך הביטוי "אחרי החגים" לא היה בספרות הרבנית, והתגלגל לעברית המתחדשת תחילה מתוך מונח נוצרי בשפות האירופיות של "תקופת החגים" (תקופת הימים הקדושים) הכוללת בדרך כלל 12 יום החל מחג המולד ב-25 בדצמבר, את ראש השנה הנוצרי ב-1 בינואר, ועוד ימים אחדים אל תוך השנה, תלוי בכנסייה והחלטותיה. לימים אומץ הביטוי גם לגבי החגים העברים, תחילה תוך ציון עניין זה, ולבסוף בהשמטתו.
מונחי יום החג טרם העברית החדשה
המונח "החג", עם ה הידיעה, יוחד לשבעת ימי חג הסוכות, בהם חגו סביב המזבח וקשרו סביבו עבותות, כמופיע באמירת אורחי המקדש איש לרעהו בפרקי ההלל שבתהלים (118:27): "אִסְרוּ חַג בַּעֲבֹתִים עַד קַרְנוֹת הַמִּזְבֵּחַ!".
וכך מצינו במשנה (תענית פרק ראשון משנה ג' מנוסח ומנוקד על פי כתב יד קאופמן) כאן תוצאת המשמעות דומה ל"אחרי החגים" כלומר הזמן שאחרי חג הסוכות, אולם המשמעות המילולית שונה, שכן "החג" הוא הכינוי המקראי הנפוץ לחג המקראי חַג-הַסֻּכּוֹת.
הימים הקדושים יוחדו במקרא כימים של "מקראי 'קודש!'" כלומר ימים שיש להכריז בהם "קודש!". ימים אלו הם יום השבת בכל שבוע, ראש השנה, יום הכיפורים, היום הראשון של חג הסוכות והיום השמיני (בימינו: שמחת תורה), היום הראשון והשביעי של חג המצות (כיום: חג הפסח), ויום חג השבועות. החגים כולם, הן ימי מקרא קודש והן אלו שאינם כאלו, נקראו במקרא ימי מועד.
בלשון חכמים ימי מקרא קודש נקראו ימים טובים ואילו ימי החג האחרים נקראו חולו של מועד, בסמיכות כפולה. בספרות הרבנית קוצר המונח ל"חול המועד". ביידיש המונח "ימים טובים" (בוטא במלעיל: יומימטויבים, יונטעף ביחיד) שימש לחגים העבריים, המילה מועד (בוטא במלעיל: מוֹיֶד) יוחדה לימי חול-המועד (בוטא במלעיל: כַֿלַמוֹיֶד) ואילו הביטוי לאחר החגים במשמעות חגי הנוצרים היה "נאך די שטאט ראט פעריען" (אחרי הירידים של מועצת העיר) ובגרמנית Nach die ferien לאחר הירידים.
בספרות הרבנית חגי תשרי נקראו בשמות שונים: הימים הנוראים הם שני ימים של ראש השנה (במקרא - יום אחד, וכך אף ברוב תקופת בית שני) ויום הכיפורים. יום הכיפורים עצמו נקרא בארמית יהודית בבלית יומא, כלומר היום, עם ה הידיעה. התקופה עד יום הכיפורים נקראת עשרת ימי תשובה.
כביטוי לדחייה
ביטוי זה נפוץ לצורכי דחייה ודחיינות. בעקבות דחייה של פתיחת משפטו של הנשיא לשעבר, משה קצב, פרסם המשפטן אביעד הכהן מאמר נזעם, ובו כתב:
Pages
Pages (בתרגום חופשי לעברית: דפים) הוא מעבד תמלילים של חברת אפל. התוכנה היא חלק מחבילת iWork של החברה המיועדת למערכת ההפעלה OS X. התוכנה יוצרת בקלות מסמכים מסובכים גרפית כמו הזמנות, ירחונים ועלונים. התוכנה יודעת לייצא מסמכים בפורמטים הבאים: pages ,doc ,pdf ,html ,rtf, ו-txt.
הגרסה הראשונה של התוכנה הוכרזה בינואר 2005 ושוחררה חודש לאחר מכן. ב-27 בינואר 2010 שוחררה גרסה של התוכנה למכשירי האייפד. ב-31 במאי עודכנה גרסת האייפד כדי לתמוך גם במכשירי האייפוד והאייפון.
ג'ואן אייקן
ג'ואן דלאנו אייקן (באנגלית: Joan Aiken; 4 בספטמבר 1924 – 4 בינואר 2004) הייתה סופרת אנגלייה שהתמחתה בסיפורים על-טבעיים וספרי היסטוריה חלופית לילדים. בשנת 1999 הוענק לה אות MBE על תרומתה לספרות ילדים. היא זכתה בפרס הגרדיאן לספרות ילדים עבור ספרה ההר הלוחש (The Whispering Mountain), שיצא לאור בהוצאת ג'ונתן קייפ ב-1968. אייקן צוינה לשבח כמתמודדת על מדליית קרנגי מטעם איגוד הספריות. היא זכתה בפרס אדגר אלן פו (1972) עבור הערב נופל.
ביוגרפיה
אייקן נולדה בעיירה ריי, סאסקס ב-4 בספטמבר 1924. אביה הוא המשורר קונרד אייקן זוכה פרס פוליצר (1889–1973). אחיה הגדול היה הסופר והכימאי ג'ון אייקן (1913–1990), ואחותה הגדולה הייתה הסופרת ג'יין אייקן הודג' (1917-2009). אמה, ג'סי מקדונלד (1889–1970), סיימה תואר שני במכללת רדקליף, קיימברידג' (מסצ'וסטס). נישואיהם של ג'סי וקונרד התפרקו ב-1929, וג'סי נישאה לסופר האנגלי מרטין ארמסטרונג ב-1930. קונרד אייקן התחתן פעמיים נוספות. יחד עם אחיה ג'ון ואחותה ג'יין, ג'ואן אייקן כתבה את זוכרים את קונרד אייקן (1989), הוקרה והערכה לאביהם.
אייקן התחנכה בלימוד ביתי על ידי אמה עד גיל שתים עשרה, ומ-1936 עד 1940 למדה בבית הספר ויקשווד לבנות באוקספורד. היא לא למדה באוניברסיטה. היא החלה לכתוב בגיל צעיר, וסיימה את הרומן הארוך הראשון שלה כשהייתה בת שש עשרה. בשנת 1941 הסיפור הראשון שלה לילדים שודר ב-BBC במהלך התוכנית "שעה לילדים".
אייקן עבדה במרכז המידע של האו"ם (UNIC) בלונדון בשנים 1943–1949. בספטמבר 1945 היא התחתנה עם רונלד ג'ורג' בראון, עיתונאי שעבד גם הוא ב-UNIC. נולדו להם שני ילדים לפני מותו ב-1955.
לאחר מותו של בעלה, הצטרפה אייקן למגזין ארגוזי, שם עבדה בתפקידי עריכה מגוונים, ושם, סיפרה לימים, למדה להיות סופרת. המגזין היה אחד מני רבים שבהם פרסמה סיפורים קצרים בין השנים 1955 ו-1960. במהלך תקופה זו היא גם פרסמה את שני האוספים הראשונים של סיפורי ילדים והחלה לעבוד על רומן לילדים, שנקרא תחילה בשם בוני גרין, ופורסם מאוחר יותר ב -1962 בשם הזאבים מאחוזת ווילובי. בשלב זה היא הייתה יכולה לכתוב במשרה מלאה מהבית, והצליחה לכתוב שניים או שלושה ספרים בשנה עד סוף ימי חייה, בעיקר ספרי ילדים וספרי מתח, וכן מאמרים רבים, מבואות ושיחות על ספרות ילדים ועל יצירתה של ג'יין אוסטן.
אייקן התחתנה עם מעצב הנוף יוליוס גולדשטיין בשנת 1976. הם חילקו את זמנם בין ביתה, הרמיטאז' בפטוורת', סאסקס, ובין ניו יורק. הוא נפטר בשנת 2001.
בספטמבר 1999 הוענק לאייקן לתואר חברת המסדר הבריטי (MBE).
אייקן מתה בביתה בגיל 79 בשנת 2004.
קריירה ספרותית
ג'ואן אייקן חיברה למעלה ממאה ספרים, ובהם יותר מתריסר אסופות של סיפורי פנטזיה, מחזות ושירים, ורומנים מודרניים והיסטוריים למבוגרים ולילדים. היא הייתה מעריצה נלהבת של סיפורי רפאים, במיוחד אלה של מ. ר. ג'יימס, פיץ' ג'יימס או'בריאן ונוג'נט בארקר. חלק מספריה מתמקדים באירועים מצמררים או על טבעיים, כולל The Windscreen Weepers (סיפורים, 1969), The Shadow Guest (רומן, 1980), A Whisper in the Night (סיפורים, 1982) וA Creepy Company (סיפורים, 1993, עם תוכן משתנה במהדורות ארצות הברית ובריטניה). היא מיקמה את הרומן העל-טבעי שלה למבוגרים, בית לאמב רדוף הרוחות (The Haunting of Lamb House), בבית לאמב בעיר ריי (כיום נכס של קרן הנאמנות הלאומית). סיפור רפאים זה מתאר בצורה בדיונית חוויה שעברו לכאורה שני דרי הבית לשעבר, הנרי ג'יימס ואדוארד פ. בנסון, שני סופרים שכתבו גם הם סיפורי רפאים.
רבים מהספרים הפופולריים ביותר של אייקן, כולל סדרת "קורות הזאבים" (הידועה גם בשם הזאבים מאחוזת ווילובי או סדרת ג'יימס השלישי), מתרחשים בהיסטוריה חלופית של בריטניה, שבה ג'יימס השני מעולם לא הודח במהפכה המהוללת, אבל תומכי בית הנובר ממשיכים להתסיס נגד המלוכה. ספרים אלה משנים גם את הגאוגרפיה של לונדון, בין היתר באמצעות הוספת "מחוז תעלה". ברומנים יש דמויות שונות המופיעות בחלק מן הספרים ומגוון של גיבורים ילדים המקושרים זה לזה: בוני גרין, סיימון, דידו טווייט (גיבורת רוב הספרים), אחותה למחצה של דידו ואואן יוז.
בביקורת על הספר Midwinter Nightingale שהתפרסמה בכתב העת School Library Journal שיבחה סוזן פטרון את אפיוני הדמויות ואת העלילה המרגשת וציינה כי "אף על פי שניתן לקרוא את הספרים בסדרת "הזאבים" באופן עצמאי", ייתכן כי הקוראים יעדיפו לקרוא ראשית את הספרים הקודמים.
סדרת ספרי הילדים של אייקן על אראבל ומורטימר אוירה על ידי קוונטין בלייק. ספרים אחרים אוירו בידי יאן פינקובסקי ופט מריוט. ב-1971 פינקובסקי זכה בפרס הבריטי החשוב ביותר לאיור ספרי ילדים, מדליית גרינווי, עבור הממלכה שתחת הים וסיפורים אחרים (ג'ונתן קייפ, 1971), אסופת "אגדות ייחודיות ממזרח אירופה ורוסיה" שעובדו על ידי אייקן.
אייקן השתתפה במחנה הקיץ השנתי לספרות ילדים מטעם מועדון הספר של הוצאת פאפין, יחד עם סופרי ילדים פופולריים אחרים.
אייקן חיברה גם רומנים רבים למבוגרים, ביניהם כמה שממשיכים או משלימים את הרומנים של ג'יין אוסטן: Mansfield Revisited ו-Jane Fairfax.
קורות הזאבים
הספרים מסודרים לפי הסדר הנראטיבי (ולא לפי שנת ההוצאה):
שריר החרטום והזרוע
שריר החרטום והזרוע (TA: Musculus coracobrachialis) הוא שריר ארוך ודק הממוקם בחלקה המקורב של הזרוע. השריר פועל עם יתר שרירי הכתף כשריר עזר לכיפוף הזרוע ולקירובה לגוף.
תיאור
תחילתו של שריר החרטום והזרוע בזיז החרטום של עצם השכם באזור הקדמי של הכתף. יחד איתו נאחזים בזיז החרטום גם הראש הקצר של שריר הזרוע הדו-ראשי ושריר החזה הקטן. חלקו המרוחק של השריר נאחז בשליש האמצעי של הפן התיכון של עצם הזרוע.
עצבוב
שריר החרטום והזרוע מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי, השישי והשביעי (C5, C6, C7) דרך עצב השריר והעור.
מכתש הד
מכתש הד הוא מכתש פגיעה קטן שנמצא בים הידוע, הירח. האיגוד האסטרונומי הבינלאומי הכריז על שמו של המכתש ב-1973.
שמו של מכתש הד הגיע משום שנראות המכתשים באזור דומה לזו של איש שלג (עם מכתש סורוויור שיוצר את הגופה של איש השלג) במבט ממזרח, כמו בגישת הנחיתה.
נחל אשתמוע
נַחַל אֶשְׁתְּמֹעַ הוא נחל אכזב שראשיתו בדרום הר חברון, ברום של כ-800 מטרים מעל פני הים, וסופו בחיבור לנחל יתיר, מיובלי נחל באר שבע, בסמוך לחורה.
שמו של הנחל נגזר משמה של העיר המקראית והתלמודית אֶשְׁתְּמֹעַ, אשר מזוהה עם הכפר סמוע, בו מתחיל הנחל.
אפיקו של הנחל הוא בכיוון דרום מערב, והוא עובר בתחילתו למרגלות היישוב שמעה, ובהמשך למרגלות הר חירן ובצמוד ליישוב מיתר ולתוואי שביל ישראל, וכולל מספר גבים, בנוסף, בנחל עובר שביל ישראל.
1951 בישראל
1951 הייתה השנה השלישית לעצמאותה של מדינת ישראל.
הבחירות לכנסת השנייה וממשלת ישראל השלישית
בפברואר 1951 התפטר דוד בן-גוריון על רקע משבר החינוך האחיד. הוכרזו בחירות חדשות. ב-30 ביולי 1951 נערכו הבחירות לכנסת השנייה. בבחירות ניצחה מפא"י ודוד בן-גוריון הרכיב את ממשלת ישראל השלישית, אותה הציג בפני הכנסת ב-8 באוקטובר. רשימת חרות, לעומת זאת, זכתה לשמונה מושבים בלבד ומנהיגה מנחם בגין הודיע על פרישה מהחיים הפוליטיים והתבודד תקופה ארוכה.
נשיא מדינת ישראל הראשון, חיים ויצמן, לוקה במחלה ומצהיר כי אינו יכול להמשיך בתפקידו. בין 11 בדצמבר 1951 להיבחרו של יצחק בן-צבי כנשיא השני ב-8 בדצמבר 1952, מכהן יושב ראש הכנסת, יוסף שפרינצק, בתור נשיא המדינה בפועל.
מספר סוגיות עומדות על סדר היום הציבורי: לצד שאלות כלכלה וביטחון, קיימת מחלוקת בנושא דמותה של מערכת החינוך הישראלית וההתמודדות עם השואה. ב-1951 מחליטה הכנסת על החלת יום הזיכרון לשואה ולגבורה, אם כי תוכנו יעוצב סופית ב-1959. בסוף 1951 פורצות המחאות הגדולות נגד הסכם השילומים עם גרמניה המערבית. בקיבוץ יד מרדכי נחשפת האנדרטה שעיצב נתן רפפורט לזכר מרדכי אנילביץ'.
ביטחון ויחסי חוץ
סוגיית האיום על ביטחון המדינה ממשיכה לעמוד בראש סדר היום הציבורי. ב-4 באפריל מתרחשת תקרית אל-חמה, במסגרתה שולחת ישראל חיילים במדי שוטרים לאזור המפורז שכלל את מובלעת אל-חמה - חמת גדר להפגנת נוכחות. החיילים נתקלו בחיילים סורים שתקפו אותם. למחרת מתבצעת פעולת התגמול הראשונה. מגמה זו של תקריות גבול בין ישראל לסוריה באזורים המפורזים, ממשיכה: בקרב תל מוטילה (2 במאי) חודרים חיילים של צבא סוריה לאזור המפורז בכורזים וצה"ל שולח כוחות להניסם, במחיר כבד לצה"ל: 40 הרוגים ו-70 פצועים.
במוקד היחסים של ישראל עם העולם הערבי בכללו, תחילת החרם הערבי ורצח המלך עבדאללה.
ראובן שילוח הוא האדם הראשון העומד בראשות המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים (עד 1952).
המלחמה הקרה משפיעה על הציבוריות והפוליטיקה הישראלית. במועצת נען מתקבע בתנועת הקיבוץ המאוחד פילוג בין תומכי מפ"ם ומפא"י על רקע היחס לברית המועצות: קיבוצים מתפצלים (גבעת חיים, אשדות יעקב, עין חרוד) ובאחרים עוזבים חברים לקיבוץ "אוהד" יותר; כתוצאה מן הפילוג מוקמת גם תנועת הנוער קצרת הימים הצופים החלוציים. ארגון הטרור היהודי מלכות ישראל ("מחתרת צריפין") מוקם על ידי יוצאי לח"י, בין היתר על רקע המדיניות בגוש המזרחי כלפי יהודים.
כלכלה ותשתיות
כלכלת ישראל עוברת משבר קשה במאזן התשלומים המתחיל בשנת 1951. המשבר הכלכלי בשנותיה הראשונות של ישראל משפיע על כל תחומי הכלכלה ומאלץ את שר האוצר אליעזר קפלן להציג את מדיניות כלכלית חדשה (ב-1952), אשר מחליפה את מדיניות הצנע. במקביל, אחד האירועים המשמעותיים בהיסטוריה של יחסי העבודה בישראל היה שביתת הימאים. האמצעים שנקטה הממשלה וההסתדרות על מנת לשבור את השביתה היו חריפים וכללו גיוסם של מנהיגי השביתה לשירות מילואים ושליחת בריונים אשר יכפו שבירת השביתה בכוח. "העולם הזה", אשר תמך במאים השובתים, הוביל את הביקורת נגד אמצעים חריפים אלה ובייחוד השימוש בצה"ל לשבירת שביתה.
זהו לא המקרה היחיד שבו הדמוקרטיה הישראלית הצעירה מתמודדת עם הפרות זכויות אדם מצידה. בנוסף, מוקמת "ועדת חקירה פרלמנטרית" לבדיקת טענות של עצירים במחנה ג'למי (ג'למה) על התעללות של המשטרה ועל הפרת זכויותיהם. הוועדה, בראשות חברת הכנסת חנה למדן הציגה את הדו"ח שלה בפני הכנסת ב-3 באוגוסט
אחד האירועים המשמעותיים מבחינת פיתוח הכלכלה והתשתיות במדינת ישראל בשנת 1951 היה המבצע לייבוש החולה. מטרת מבצע זה הייתה הוספת שטחי חקלאות ליישובי אצבע הגליל, אך הוא שנוי כיום במחלוקת בשל השפעתו האקולוגית. גם אבן הפינה לפארק הלאומי ברמת גן הונחה בט"ו בשבט תשי"א, כלומר בינואר 1951.
הקואופרטיבים "אגד", "שחר", ו"דרום יהודה" מתאחדים בנובמבר ונקראים אש"ד, אך השם נזנח אחרי מספר חודשים והקואופרטיב נקרא "אגד". בנק אנגלו-פלשתינה מפורק, ובמקומו מוקמת חברה ישראלית, בנק לאומי לישראל.
בחודש דצמבר פקדה את המדינה סופת רוח וגשם חריגה בעצמתה, שנמשכה כ-11 ימים והסבה נזקים כבדים לרכוש.
נולדו
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951)
נפטרו
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1951)
יהדות אוקראינה
יהדות אוקראינה היא קהילה יהודית גדולה במזרח אירופה, באזור התואם לגבולותיה הנוכחיים של אוקראינה.
אוקראינה הוקמה כישות מדינית נפרדת בתחילת המאה העשרים, וכללה את החבלים ההיסטוריים גליציה, ווהלין ופודוליה, בהם קמו קהילות יהודיות גדולות. במשך כאלף שנים נחשבו יהודי אוקראינה, בלארוס וליטא כחלק מיהדות פולין, שהייתה, משלהי ימי הביניים ועד השואה, הגדולה בקהילות עם ישראל בתפוצות, עד להשמדת רובם – בערך 4 מיליון יהודים – במלחמת העולם השנייה (למעט היהודים שהיגרו החוצה בתקופות הרבות שלפני המלחמה).
בדומה ליהדות פולין, תרבותם של יהודי אוקראינה הייתה יהודית אורתודוקסית והם דיברו יידיש. חלק ניכר ממגוריהם וחייהם התקיים בשטעטל שבתחום המושב. זאת גם כאשר הפכה אוקראינה לחלק מהאימפריה הרוסית ונקבעו גבולותיה המדיניים של אוקראינה.
יהודי אוקראינה סבלו מפוגרומים ואנטישמיות גואה במהלך כל ימי הביניים ואחריהם, שהגיעה לשיא במהלך מלחמת העולם השנייה, במהלכה קהילות יהודיות רבות נרצחו, והושמדו לפחות כ-900,000 יהודים באוקראינה.
לפי האומדנים, אוכלוסיית הליבה היהודית במדינה מונה כ-50 אלף איש, וישנם בה עוד כ-150 אלף זכאי חוק השבות. הקהילות הגדולות ביותר הן בקייב, דניפרו, אודסה וחרקוב.
תולדות היהודים
האזכור הראשון של קייב, בירת אוקראינה בכתבים יהודיים מופיע במכתב קייב מן הגניזה הקהירית. בגניזה נמצא מכתב של סוחרים יהודים, המתוארך למאה התשיעית, ובו נכתב כי אחד הסוחרים נקלע לחובות ונלקח לשבי לעיר קייב. חבריו שלחו איגרות בעברית לקהילות היהודיות כדי לגייס סכום הכסף הנדרש על מנת לפרוע את החוב.
מפרץ סנטה מוניקה
מפרץ סנטה מוניקה (באנגלית: Santa Monica Bay) הוא מפרץ הממוקם בחוף המערבי של מדינת קליפורניה שבארצות הברית, לחוף האוקיינוס השקט.
גבולות המפרץ אינם ברורים, אולם מקובלת ההנחה שהמפרץ נמצא בין פוינט דיום (Point Dume) שבמאליבו לבין חצאי האי פאלוס ורדס.
יהדות אוקראינה
תולדות היהודים
במאה ה-12 הגיעו לאוקראינה יהודים ממרכז אירופה ובמאות ה-15 וה-16 הגיעו אליה יהודים מפולין.
במאה ה-18 הייתה אוקראינה מרכז ההתפשטות תנועת החסידות ברחבי מזרח אירופה. בצפון אוקראינה פעלה בעיקר חסידות צ'רנוביל ובמערב אוקראינה פעלה בעיקר חסידות רוז'ין.
במאה ה-19 עודדה הממשלה הרוסית ששלטה באוקראינה התיישבות של יהודים בחקלאות באזורי דרום אוקראינה, בקרבת הים השחור ומולדובה והוקמו כמה מושבות יהודיות חקלאיות באוקראינה.
מפרץ סנטה מוניקה
בראשית המאה ה-20 היה המפרץ אתר לדיג מסחרי, אולם בשל הירידה באיכות המים ובכמות הדגה (בעיקר בשל שפיכת שפכים רבים אל המפרץ) הופסק הדיג בו. חקיקה מדינתית שנחקקה במחצית השנייה של המאה ה-20 נועדה לשקם את מימי המפרץ, אולם המפרץ עדיין מזוהם.
יהדות אוקראינה
תולדות היהודים
יהודים רבים מאוקראינה הצטרפו לתנועות ציוניות למיניהן, ורוב העולים בעלייה השנייה היו יהודים מאוקראינה. ב-1957 נידונו ארבעה יהודים למאסר על "פעילות ציונית", ביניהם ברוך מרדכי וייסמן שיומנו העברי הוברח ופורסם בישראל. ב-1959, ביובל המאה להולדת שלום עליכם, תלו היהודים שלט זיכרון על פתח הבית שבו התגורר הסופר בשעתו; באותה שנה סגרה העירייה את בית-העלמין הישן ליד באבי-יאר אך התירה ליהודים את העברת העצמות לבית-עלמין חדש.
הפרעות
בקרב התושבים באוקראינה, בעיקר בקרב הכפריים, שררה אנטישמיות חריפה שבעקבותיה חלו פרעות ביהודים. הפרעות הקשות ביותר שערכו ביהודים, היו מלוות במעשי אכזריות נוראים, היו גזירות ת"ח ות"ט בימי מרד חמלניצקי בפולנים. במהלך הפרעות נרצחו בין 40 ל-50 אלף יהודים, וקהילות רבות נפגעו קשות.
בשנת 1768 נערכו פרעות ביהודים על ידי ההיידמקים, שהיו כנופיות של קוזקים.
מפרץ סנטה מוניקה
לחוף המפרץ מצויות הערים מאליבו, פסיפיק פליסיידס, סנטה מוניקה, וניס, מרינה דל ריי, פלאיה דל ריי, אל סגונדו, חוף מנהטן, חוף הרמוסה וחוף רדונדו.
יהדות אוקראינה
הפרעות
בין 1917 ו-1920, במהלך מלחמת העצמאות של אוקראינה, הייתה אוקראינה לזירת מלחמה בין כמה צבאות שונים, שמרביתם (חוץ מהבולשביקים) ערכו מעשי טבח ביהודים. לפחות 50,000 (100,000 נחשב למספר סביר) יהודים נרצחו, ורבים נאנסו, עונו ונשדדו, במאורעות שנודעו כפרעות פטליורה. פטליורה נרצח אחר כך על ידי שלום שוורצבארד.
מלחמת העולם השנייה והשואה
בשנת 1940, שנה לפני מבצע ברברוסה שבו כבשה גרמניה הנאצית את אוקראינה, חיו באוקראינה כ-2.4 מיליון יהודים. למרות שיתוף פעולה יחסי בין האוקראינים לגרמנים הצליחו כ-850 אלף, מתוך כ-2.4 מיליון מיהודי המדינה, לברוח מאוקראינה במהלך המלחמה, בעיקר לשטחים אחרים בברית המועצות כמו סיביר, אוזבקיסטן ומדינות נוספות במרכז אסיה שהיו חלק מברית המועצות.
רבים מהיהודים כלל לא נלקחו למחנות השמדה. הם נרצחו על אדמת אוקראינה בהמוניהם, וגופותיהם רוכזו בבורות על ידי יחידות האס-אס ומשתפי פעולה אוקראינים. ראשית היה נמסר שעל היהודים להתכנס במקום מסוים. משם הובלו ברגל למרחק של כמה קילומטרים, עד שהגיעו לאזור ובו גיא טבעי - ושם נורו למוות, לעיתים אפילו מבלי שחפרו בורות קודם לכן. לפי ההערכה, בכל רחבי רוסיה יש בין 2,000 ל-3,000 מקומות הנחשבים "גיא הריגה". כמעט ליד כל כפר שהיו בו יהודים, ניתן לזהות את גיא ההריגה וקבר האחים ביער הסמוך.
המספר המשוער של היהודים שהושמדו על אדמת אוקראינה מגיע ל-900,000. בסוף שנות ה-90 אפשרה הגישה לארכיונים הסובייטיים אומדן מדויק יותר של אוכלוסיית היהודים לפני המלחמה כך שדיטר פוהל העריך כי 1.2 מיליון יהודים נרצחו, והערכות עדכניות יותר אף הגיעו ל-1.6 מיליון.
באבי יאר
לפי דוח מס' 101 של האיינזצגרופן, 33,771 יהודים נטבחו ב-29 וב-30 בספטמבר בבאבי יאר. במהלך השנה שלאחר הרצח הובלו לבאבי יאר והומתו שם בהריגה 15,000 יהודים נוספים שנתפסו בעיר ובסביבתה.
בשנת 1991 הוצבה אנדרטה לזכר הקורבנות היהודים של באבי יאר. ב־29 בספטמבר 2006 נערך טקס לציון 65 שנה לטבח, ובו נשא תפילת יזכור הרב ישראל מאיר לאו, הרב הראשי לישראל בשנים 1993–2003. באותו מעמד הוענק גם עיטור הגבורה של הצבא האוקראיני לאנטולי שפירו, רב-סרן יהודי שפיקד על יחידה מהצבא האדום שהשתתפה בשחרור מחנה ההשמדה אושוויץ.
תקופת ברית המועצות
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו מרבית הניצולים היהודים לאוקראינה. כמו יתר יהודי ברית המועצות, ההגירה שלהם הוגבלה עד לשנת 1989.
על פי מרכז שמעון ויזנטל אוקראינה "לא ניהלה מעולם חקירה אחת של פושע מלחמה נאצי מקומי, שלא לדבר על תביעה נגד פושע שרצח יהודים בשואה".
ב-1966 דחה הוועד המרכזי של המפלגה במוסקבה בקשה מטעם יהודי קייב לחדש את פעולת התיאטרון היידי. קייב הוסיפה לשמש מרכז לסופרים ביידיש, רבים מהם יוצאי מחנות מתקופת סטלין, כגון: איציק קיפניס, הירש פוליאנקר, נתן זבארה, אלי שכטמן ויחיאל פאליקמן. באותה השנה נהרו רבבות יהודים מאוקראינה כולה, לדוכן הישראלי בתצוגה חקלאית בין-לאומית בענף הלול, וכעבור שנה בעקבות מלחמת ששת הימים, ניתן ביטוי פומבי לרגשות היהודים, בניסיונות חוזרים להביע את זהותם הלאומית ביום-השנה לטבח באבי-יאר.
ב-1968 נאסר המהנדס היהודי בוריס קוצ'ובייבסקי באשמת "הוצאת דיבה על המשטר הסובייטי", לאחר שביקש היתר יציאה לישראל בשבילו ובשביל אשתו הלא-יהודיה; בקיץ 1970 חתמו עשרה יהודים מקייב על מכתב גלוי שלפיו ויתרו על אזרחותם הסובייטית וביקשו להיות אזרחי מדינת ישראל.
למרות התנגדות המשטר הסובייטי לפעילות דתית, היו באוקראינה קהילות יהודיות ששמרו על אורח חיים יהודי אורתודוקסי, כולל תפילות וכשרות. בין קהילות אלו ניתן למנות את קהילת קורוסטן וקהילת אוברוץ', שתיהן במחוז ז'יטומיר שבצפון המדינה. בקהילות אלו התקיימה תפילה יומיומית במניין במשך כל שנות השלטון הסובייטי לאחר המלחמה.
העלייה לישראל בראשית שנות התשעים
מיד לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 1991, סבלה אוקראינה ממשבר כלכלי חריף שהיה גורם חשוב בעליה של מאות אלפים מיהודי אוקראינה למדינת ישראל. רבים מהעולים היו משכילים ובעלי מקצוע בתחומי ההנדסה והרפואה, והתאקלמו היטב במשק הטכנולוגי של מדינת ישראל.
אוקראינה העצמאית
בתחילת שנות האלפיים הואטה עליית יהודי אוקראינה. מנגד החל תהליך אינטנסיבי של שיקום וחידוש הקהילות בערים השונות באוקראינה. להתחדשות ולהתחזקות של יהדות אוקראינה. מאז תחילת שנות האלפיים ישנן מספר סיבות ובהן פעילות אינטנסיבית של שליחי חב"ד, בעיקר בקהילות שקשורות מבחינה היסטורית לחסידות חב"ד כמו קייב, דניפרו, מיקולאייב, חרסון וז'יטומיר, סיבה ראשונה, תמיכה של נדבנים וארגונים מיהודי ארצות הברית שמוצאם מאוקראינה, וכן של יהודים אוקראינים שהיגרו בעבר לארצות שונות כמו גרמניה, ישראל וארצות הברית ושבו לאוקראינה, בגלל השיפור במצב הכלכלי, והיו גם תושבים אוקראינים ממוצא יהודי, שהסתירו את זהותם בזמן השלטון הסובייטי, ושבו להתקרב ליהדות לאחר נפילת ברית המועצות.
ישנן הערכות שונות לגבי מספר היהודים, בתלות בשאלת מיהו יהודי. על פי ארגון נתיב, יחידת סמך במשרד ראש הממשלה שאחראית על הקשר בין ישראל ליהודי ברית המועצות לשעבר, אוכלוסיית זכאי חוק השבות באוקראינה נאמדת בכ-170–200 אלף בני אדם. על פי נתונים אשר הוצגו בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, פחות מ-20% מכל יהודי רוסיה ואוקראינה חשופים לתוכניות בנושאי יהדות או חינוך.
בכלל השנים 2012 עד 2022 עלו מאוקראינה יותר מ-51 אלף עולים. מתוכם בשנים 2019 עד 2022 עלו כ-13 אלף יהודים שהגיעו לישראל.
הקהילה הגדולה באוקראינה היא קהילת יהודי קייב שמנוהלת על ידי הרב יונתן בנימין מרקוביץ' ובה מעל לחמישים אלף יהודים, ולצדה שלוש קהילות גדולות יחסית בדניפרו (מנוהלת על ידי הרב שמואל קמינצקי), אודסה וחרקוב שבהן, על פי ההערכות, כ-25,000 יהודים בכל אחת. מלבדם יש קהילות קטנות יותר בערים והעיירות ברדיצ'ב, ז'יטומיר, מיקולאייב, צ'רקאסי, לבוב, צ'רנוביץ', חרסון, דונצק ואומן.,באוקראינה עשרות בתי ספר יהודים פעילים באופן יומיומי וכן נפתחו שלוש מכללות אקדמיות בדניפרו, באודסה ובז'יטומיר.
בעיר קיימות הקהילות הבאות:
בבחירות לנשיאות אוקראינה 2019 ניצח המתמודד היהודי, וולודימיר זלנסקי. עם בחירתו, זלנסקי הפך לנשיא הצעיר ביותר בתולדות אוקראינה (בן 41), ליהודי הראשון בתפקיד, ולנשיא הפופולרי ביותר בעת בחירתו מבחינת אחוז הקולות (73%).
מלחמת האזרחים באוקראינה התרחשה ועודנה מתרחשת באזור הדונבאס שהוא אזור עשיר בתעשייה ובמכרות. באזור זה קיימות שלוש קהילות יהודיות מאורגנות בדונצק, לוהנסק ומאקאיבקה. מאז תחילת המלחמה נמלטו מהאזור כשבעת אלפים יהודים. ארבעת אלפים מתוכם עלו לישראל. לאחר שהחלה הפלישה הרוסית לאוקראינה, עלו יהודים נוספים.
בעקבות הפלישה, החלו מלחמה עקובה מדם וסבל רב מאוד לאזרחים. יהדות אוקראינה אף היא ספגה אבידות גדולות בנפש וברכוש. רבים נמלטו, אם למדינת ישראל וחלקם לארצות המערב. אחרים נעו למערב אוקראינה שהייתה רחוקה מהחזית. כמעט בכל המדינות הגובלות באוקראינה (שבירותיהן בודפשט, קישינב, ורשה) למעט בלארוס, נקלטו פליטים יהודים, ועוד אלפים התאקלמו – לפחות זמנית – במדינות במעגל השני והשלישי, ובראשן אוסטריה וגרמניה. מחצית מהיהודים שעזבו את אוקראינה נקלטו בישראל.
מונגו ג'רי
מונגו ג'רי (באנגלית - Mungo Jerry) היא להקת רוק בריטית שפעלה בתחילת שנות ה-70 הידועה בלהיטה In the Summertime.
הלהקה הוקמה בשנת 1970 בבריטניה, ובהרכבה חברו ריי דורסט, שהיה הזמר הראשי, וכן ניגן בגיטרה ובמפוחית, נגן הבאנג'ו פול קינג, הקלידן קולין ארל ונגן הבאס מייק קול. לאחר הצלחתם הראשונית, שלוותה במספר להיטים ובראשם "In the Summertime" התפרק ההרכב המקורי של הלהקה בשנת 1972. דורסט המשיך להקליט עם הרכבים שונים ששמרו על השם "מונגו ג'רי" בווריאציות שונות, במשך שנים רבות לאחר מכן. הלהקה ידועה אף בשיתוף הפעולה שלה עם היוצר הישראלי מיקי גבריאלוב ולהקתו "ג'ריקו ג'ונס" (שאף הקליטה קאבר לשירו - Time is now).
קרלוס גרואסו
קרלוס ארמנדו גרואסו ארבולדה (בספרדית: Carlos Armando Gruezo Arboleda; נולד ב-19 באפריל 1995 בסנטו דומינגו שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת סן חוזה ארת'קווייקס מה-MLS ובנבחרת אקוודור.
קריירת מועדונים
גרואסו גדל במחלקות הנוער של אוניון דפורטיבה ז'ובניל, ליגה דה קיטו, דפנסור ספורטינג ואינדפנדיינטה דל ואיה. הוא ערך ארבע הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של אינדפנדיינטה דל ואיה במסגרת ליגת העל האקוודורית, בהן ערך ארבע הופעות.
ב-31 בינואר 2012 חתם גרואסו בברצלונה ספורטינג קלוב מליגת העל האקוודורית. הוא ערך 77 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-30 בינואר 2014 חתם גרואסו על חוזה לארבע עונות בשטוטגרט מהבונדסליגה. ב-26 במרץ 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לנירנברג במסגרת המחזור ה-27 בליגה לעונת 2013/2014. בסך הכל ערך 18 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-23 בינואר 2016 חתם גרואסו בדאלאס מה-MLS. הוא ערך 101 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-2 ביולי 2019 חתם גרואסו על חוזה לחמש עונות באאוסבורג מהבונדסליגה.
קריירה בינלאומית
ב-17 במאי 2014 ערך גרואסו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בתיקו 1-1 נגד נבחרת הולנד במשחק ידידות. ב-12 בנובמבר 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-2 על נבחרת בוליביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת במונדיאל 2014, בו ערך שתי הופעות, וכן בקופה אמריקה 2016 בקופה אמריקה 2019 ובקופה אמריקה 2021.
Gang Bang
Gang Bang (בעברית: גאנג באנג) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, מתוך אלבומה השנים עשר, MDNA. השיר יצא לאור ב-23 במרץ 2012, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.