cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המעבדה הלאומית לורנס ברקלי
מנהלה
במעבדה יש כ-4000 עובדים, מתוכם כ-800 סטודנטים. בנוסף, מתארחים כל שנה כ-3000 חוקרים. המעבדה מכילה 76 בניינים ושוכנת על שטח של כ-0.8 קמ"ר.
כאריות לכבשים
הסרט, מקפל בתוכו ביקורת על מנהיגים לא מוכשרים אשר שולחים חיילים אמיצים אל תופת הקרב. הסרט מבקר את מלחמות ארצות הברית במזרח התיכון (עיראק, אפגניסטן) ובמיוחד את ההנהגה האמריקאית. הסרט מציג שלושה סיפורים שונים המתרחשים במקביל: סנאטור המשיק אסטרטגיה צבאית חדשה שאת פרטיה הוא מציג בפני עיתונאית על סף התמוטטות נפשית, שני החיילים המעורבים בפעולה שהיא חלק מאותה אסטרטגיה, וכן פרופסור בקולג' של אותם חיילים המנסה לשלהב מחדש תלמיד מבטיח לעבר עשייה ציבורית.
הסרט נכתב על ידי מתיו מייקל קארמאהן, ובוים על ידי רוברט רדפורד. למרות צוות השחקנים המוכר, הסרט ספג ביקורת שליליות ולא הצליח בקופות.
חוכמת ההמונים
חוכמת ההמונים היא הדעה הקולקטיבית של קבוצת יחידים. איסוף תשובות של קבוצה גדולה לשאלות הכרוכות באומדן, ידע כללי וחשיבה מרחבית מראה, לעיתים, כי בממוצע מתקבלת תשובה מדויקת יותר מאשר כל תשובה שניתנה על ידי אותם יחידים בקבוצה. הסבר אינטואיטיבי לתופעה זו הוא ה"רעש" הייחודי ליחיד בקבוצה – לכל אדם דעות אישיות ושיקול דעת פרטני, וכאשר לוקחים את ממוצע התשובות של קבוצת יחידים, מצטמצמת השפעת "רעש" זה.
עקרון חוכמת ההמונים גורס שחוכמתו של ההמון גדולה, בתנאים מסוימים, מחוכמתו של המומחה היחיד. על פי רעיון זה, שקלול התשובות שתפיק קבוצה גדולה של אנשים, שאינם מתואמים ביניהם, יהיה לעיתים מדויק יותר מהתשובה הטובה והמלומדת שיפיק מומחה עצמאי. עיקרון זה הודגם באוכלוסיות שונות ובניסויים מתחומי חיים שונים.
חוכמת ההמונים - הספר
מושג חוכמת ההמונים, תוך התמקדות בעולם העסקים, תוּאר בהרחבה על ידי העיתונאי האמריקני ג'יימס סורוויקי, בספרו "חוכמת ההמונים", שיצא לאור בשנת 2004.
במרכזו של הספר מתואר מחקר, המסיק כי דווקא קבוצות מגוונות, נטולות היררכיה ושמורכבוֹת מאנשים שלא מכירים זה את זה, ייתנו את התוצאות הטובות ביותר לארגון. לטענתו, ב-91% מהמקרים, ההמונים מספקים תשובה נכונה לבעיה המוצגת בפניהם, בעוד ששיעור ההצלחה של מומחים בעלי השכלה רלוונטית הוא רק 65%.
תנאים לקיום חכמת המונים
על פי סורוויקי, כדי שחוכמת המונים תהיה אפקטיבית בצורה מיטבית, עליה לקיים את כל התנאים הבאים:
היבטים של חוכמת המונים
סורוויקי מתייחס לשלושה היבטים של חוכמת המונים:
מנת משכל קבוצתית
בנוסף לסורוויקי, קבוצת חוקרים, ביניהם אניטה וו. וולי ותומאס מאלון, חקרו מהם המשתנים המשפיעים על מנת המשכל הקבוצתית. במחקר "ראיות לפקטור אינטליגנציה קולקטיבית בביצועים של קבוצות אנושיות" זיהו וולי, מאלון ושותפיהם את "גורם c" (באנגלית: Collective factor).
שלושת המשתנים המשפיעים על "גורם c":
חוכמת ההמונים ברשת
מייקל נילסן, בעברו פיזיקאי קוונטי, גייס את תופעת חוכמת ההמונים ויצר את המחקר המדעי האזרחי. המטרה היא לפתח כלים, שיאפשרו לאנשים לשתף את הידע והרעיונות שלהם, על מנת לפתח את המדע מהר יותר משיעשו זאת המומחים לבדם. פלטפורמת הווב 2.0 היא זאת שמאפשרת להמונים מכל קצוות העולם להביע את דעתם בתחום מסוים, ועל ידי כך לקדם את המדע. נילסן מציג את הרעיון באמצעות סיפורו של המתמטיקאי טים גאוורס, שהשתמש בבלוג שלו כדי להעלות בעיות מתמטיות קשות במיוחד והזמין אנשים לנסות ולפתור אותן. תוך 37 ימים בלבד הבעיות נפתרו במלואן, והשיטה הוכחה כיעילה.
גם חוקרי החלבונים, פרופסור דייוויד בייקר ופרופסור זורן פופוביץ', גייסו את ההמונים לטובת המדע, כאשר פיתחו את המשחק המכונה "Foldit" (קפל אותו). הם הפיצו את המשחק ברשת, כשהם מעודדים את המשתתפים לשחק בו בחינם, ולהתחרות זה בזה ב"קיפול" חלבונים. המשחק עזר לפענח את מבנהו של חלבון מורכב במיוחד, הישג שעשוי להוביל לפיתוח תרופות במלחמה כנגד מגפת האיידס. מבנהו של חלבון זה היה בגדר תעלומה עבור החוקרים בתחום במשך יותר מעשר שנים, אך הגיימרים הצליחו לפתור אותה תוך שלושה שבועות בלבד. זו היא דוגמה נוספת לדרך בה יכולים אנשים מן השורה לתרום את כוח החישוב של מוחותיהם לטובת המדע.
ניחוש משקל שור - אנגליה
גלטון הגה שלושה עקרונות כדי להשתמש ב"חוכמת ההמונים":
שולמית גרוס
שולמית גרוֹס (1923 – 19 בספטמבר 2012) הייתה גאולוגית ומינרלוגית ישראלית שבמחקרה על תצורת חתרורים גילתה מינרלים חדשים, המינרלים גרוסיט ושולמיתיט, נקראים על שמה.
ביוגרפיה
עבדה כמינרלוגית בוועדה לאנרגיה אטומית ובמכון הגיאולוגי לישראל. נפטרה ב-2012.
מחקריה
גרוס התפרסמה בעולם בעקבות מחקריה על המינרלים של תצורת חתרורים. באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 גילתה קבוצת חוקרים מהאוניברסיטה העברית בירושלים והמכון הגאולוגי לישראל, שכללה את יעקב בן-תור, שולמית גרוס וליזה הלר-קלאי, כי לסלעים בתצורת חתרורים הרכב מינרלוגי ייחודי. אנליזה של הסלעים גילתה בהם מינרלים נפוצים דוגמת וולאסטוניט, דיופסיד, גארנטים ואנורתיט, אבל גם מינרלים נדירים דוגמת ספוריט (Ca5(SiO4)2CO3), בראונמילריט (Ca2(Al,Fe)2O5), גהלניט ([Ca2Al[AlSiO7) ולרניט (Ca2SiO4) היציבים בטמפרטורות גבוהות וידועים ממקומות בהם סלעי גיר צורניים עברו התמרת מגע ממחדרים של סלעים געשיים, בעיקר בזלת. סביבה נוספת שבה מופיעים מינרלים אלו היא מעשי ידי אדם - בצמנט פורטלנד, מוצר בסיסי של תעשיית הבנייה. תהליך ייצור הצמנט דומה לתהליך המתרחש בזמן התמרת המגע - חימום תערובת של קירטון וחרסית בטמפרטורה גבוהה (1300°C).
גרוס הרחיבה את חקר המינרלים, וב-1977 פרסמה עבודת מחקר שבה תיארה 123 מינרלים שונים שהתגלו בתצורת חתרורים. חמישה מהם התגלו קודם לכן באתר בודד אחד בעולם, ושמונה היו ידועים רק כתוצרים סינתטיים של תעשיית המלט. גרוס גילתה גם מינרלים חדשים. היא תיארה שלושה מהם וקראה להם בנתוריט ((Ca6(Cr,Al)2(SO4)3(OH)12•26(H2O - על שם פרופ' יעקב בן-תור), יעלימיט ((Ca4Al6O12(SO4 - על שם הר יעלים ונחל יעלים, תוואי שטח בולטים בבקעת חתרורים) וחתרוריט (Ca3SiO5 - קרוי על שם התצורה). היא זיהתה מינרל חדש רביעי, אך לא הספיקה לתארו, ואת המלאכה השלימו דיטמר ובר (Dietmar Weber) ואדולף בישוף (Adolf Bischoff), צמד מינרלוגים גרמנים בשנת 1994, והם קראו למינרל גרוסיט (CaAl4O7) לכבודה.
גרוס גם הוכיחה כי המינרלים המיוחדים של תצורת חתרורים נוצרו כתוצאה משרפה, והצליחה לייצר במעבדה את רוב המינרלים הבונים את סלעי חתרורים על ידי חימום של סלעים מהתצורות שהיו במקור באזור לפני השרפה - תצורת ע'רב ותצורת טקיה לטמפרטורת ההתמרה המשוערות.
תגליותיה זיכו אותה בפרס על שם פרופ' רפאל (רפי) פרוינד מטעם החברה הגיאולוגית הישראלית בפעם הראשונה שחולק פרס זה ב-1979.
לכבודה נקרא מינרל נוסף שנתגלה בתצורת חתרורים בשם שולמיתיט (CA3TiFe3+AlO8), אחד משלושת המינרלים שקיומם אושר על ידי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה ב-2011.
קוסמוס 954
שיגור והפעלה
הלווין היה חלק מתוכנית הריגול של ברית המועצות, סדרה של לווייני ריגול ששוגרו והשקיפו על התנועה באוקיינוס בעזרת מכ"ם, וכך יכלו לעקוב אחר כלי שיט מעל פני המים וצוללות גרעיניות. הלווין קיבל את המספר 954 בסדרת לווייני קוסמוס ושוגר ב-18 בספטמבר 1977 מקוסמודרום בייקונור, על גבי משגר מסוג Tsyklon-2. עם נטיית מסלול של 65°, פריאפסיד של 259 קילומטרים ואפואפסיד של 277 קילומטרים, הוא הקיף את כדור הארץ כל 89.5 דקות. הוא הונע באמצעות כור גרעיני שהכיל כ-50 קילוגרמים של אורניום-235, הלווין תוכנן לתצפית ארוכת טווח במסלול כבידתי, אך בדצמבר 1977 הלווין סטה מהמסלול המתוכנן והמסלול שלו הפך לבלתי יציב יותר ויותר. באמצע דצמבר הבחין פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה, אשר הקצה ללווין את המספר הקטלוגי 10361, כי הלווין מבצע תמרונים בלתי יציבים, משנה את גובהו בעד 50 מיל, ונדמה כאילו המפעילים הסובייטים נאבקים להשתלט על הלווין שלהם. בפגישות סודיות הזהירו בכירים סובייטים את האמריקאים כי הם איבדו שליטה על הכלי, וכי המערכת שהייתה אמורה לפלוט את הכור הגרעיני בבטחה ל"מסלול הזבל" כשלה.
ב-24 בינואר 1978 קוסמוס 954 חדר לאטמוספירה של כדור הארץ במסלול מעל קנדה. בתחילה טענה ברית המועצות כי הלווין הושמד כליל במהלך הכניסה לאטמוספירה, אך חיפושים שהתקיימו מאוחר יותר איתרו שברים מהלווין על אדמת קנדה לאורך 600 קילומטרים מימת העבדים הגדולה ועד אגם בייקר. האזור המדובר כלל חלקים מהטריטוריות הצפון-מערביות, נונאווט, אלברטה וססקצ'ואן.
החיפושים
מאמצי החיפוש לאיתור החומרים הרדיואקטיביים מהלווין נקראו מבצע אור הבוקר (Operation Morning Light). צוותים משותפים לקנדה וארצות הברית כיסו שטח כולל של 124,000 קילומטרים רבועים, הצוותים סרקו את השטח ברגל ובאוויר. לבסוף נמצאו 12 שברים גדולים מהלווין. למעט שניים, כל השאר היו רדיואקטיביים. לשברים היו רמות רדיואקטיביות של עד 1.1 סיוורט לשעה. שבר אחד הכיל כמות קרינה ש"מספיקה להרוג בן אדם... שנשאר במגע עם החלק למשך מספר שעות".
השלכות
תחת התקנות של האמנה לאחריות בינלאומית לנזק הנגרם על ידי עצמים בחלל משנת 1972, מדינה אשר משגרת עצם לחלל אחראית לנזקים שיגרמו על ידי אותו עצם. ממשלת קנדה חייבה את ברית המועצות בתשלום על סך 6,041,174 דולר קנדי בגין מאמצי החיפוש ופיצויים על הוצאות לא צפויות עתידיות, ברית המועצות שלמה לבסוף סכום של 3,000,000 דולר קנדי.
קוסמוס 954 לא היה הלווין הסובייטי הראשון שמונע אמצעות אנרגיה גרעינית שכשל. שיגור לוויין דומה כשל ב-1973, כאשר הכור הגרעיני שלו נפל לאוקיינוס הפסיפי צפונית ליפן. קוסמוס 1402 כשל גם, והכור הגרעיני שלו נפל לאוקיינוס האטלנטי ב-1983. לאחר מכן צוידו הלוויינים מסדרת קוסמוס במנגון גיבוי לפליטת הכור, כאשר המנגנון הראשי כשל בקוסמוס 1900 בשנת 1988, מערכת הגיבוי הצליחה להעלות את הכור ל"מסלול זבל" בטוח.
בתרבות הפופולרית
קוסמוס 954 הוא חלק היסטורי ידוע מאוד בילונייף, עיר הבירה של הטריטוריות הצפון-מערביות. הצייר ניק מקניטוש מילונייף, יצר יצירות המנציחות את הלווין.
סבסטיאן פראנקס
סבסטיאן פרנקס (בהולנדית: Sebastiaen Vrancx, לעיתים נכתב גם Sebastiaan או  Sebastian, וכן Franck או Franks; 22 בינואר 1573 - 19 במאי 1647) היה צייר בארוק פלמי, שידוע בעיקר בזכות סצינות הקרב שלו, ז'אנר שהוא היה החלוץ בו. הוא גם צייר נופים עם סצינות מיתולוגיות ואלגוריות, סצנות עם שודדים, סצינות כפר וחגיגות בערים. הוא היה צייר דמויות מחונן שהוזמן באופן קבוע לצייר בקומפוזיציות של ציירים עמיתים.
ביוגרפיה
סבסטיאן פרנקס הוטבל ב 22-בינואר 1573 בכנסיית סנט ג'יימס באנטוורפן. אביו יאן היה סוחר. אמו הייתה ברברה קוטרו.
הוא החל את הקריירה שלו באנטוורפן וזכה להכרה של חבריו האמנים. הוא הוערך במיוחד כצייר סצינות קרב ופיטר פול רובנס ידוע כי היה בבעלותו סצנת קרב של האמן.
בשנת 1610 הוא הוזמן להצטרף לאגודת Confrerie של Romanists, באנטוורפן, שבמגוון התפקידים שלה היה גם ליצור הזדמנות טובה למפגשים בין אמנים ופטרונים פוטנציאליים.[5] הוא נבחר לדיקן קבוצת הציירים של הגילדה בשנת 1611. פרנקס היה חבר וראש מחוז של המיליציה האזרחית המקומית משנת 1613 ואילך, ובשנת 1626 התבקש על ידי ראש עיריית אנטוורפן לתת כהונה של חמש שנים בתור קפטן המיליציה בתמורה לפטור מוחלט ממסים ושירותים עירוניים. בתפקידו הוא היה רשאי לשאת חרב. הוא צויר בתנוחה של איש מליציה עם חרב לצידו, על ידי אנתוני ואן דייק. , פרנקס היה חבר בקבוצת רטוריקה וסופרים שהייתה צמודה לגילדת האמנים. הוא היה מאוד פעיל בתא הרטוריקה וכתב 13 קומדיות ומספר השירים. וראקס עבד עם יאן ברויגל בן, הנדריק ואן באלון ופרנס פרנקן שני על עיצוב סמל עבור קבוצת הרטוריקה, שעבורו זכה בפרס ראשון 1618.
פרנקס חווה טרגדיה אישית כאשר אשתו וילדתו היחידה ברברה נפטרו כמה חודשים זאת אחר זאת בשנת 1639. הוא עצמו נפטר ב-19 במאי 1647 באנטוורפן.
תלמידיו של פרנקס כללו את פיטר סניירס שהפך לצייר קרב מוביל ובלתאסאר קורטויס, שעבודתו כמעט ולא ידועה. אין פרטים ברורים על גודל הסטודיו של פרנקס. במכתב משנת 1634 כתב יאן ברויגל הצעיר לבן זוגו העסקי בסביליה כי: 'לפרנקס יש הרבה מה לעשות אבל הוא מסרב להעסיק עוזרים, מה שאומר שעבודתו נמשכת זמן רב.
יצירותיו
סבסטיאן פרנקס ידוע כיום בעיקר בזכות סצינות הקרב שלו, ז'אנר שהוא ככל הנראה היה החלוץ שלו באמנות צפון אירופה. עם זאת נושאי הציור שלו היו הרבה יותר רחבים מסצינות קרב בלבד. הוא צייר נופים עם סצינות מיתולוגיות ודתיות, אלגוריות לעונות השנה, נופי עיר, סצנות אירועים, סצינות כפר, סצינות ז'אנר ואפילו ציורים ארכיטקטוניים. הוא גם הפיק איורים עבור בתי דפוס וההוצאות לאור באנטוורפן.
צייר מלחמות
סבסטיאן פרנקס היה ככל הנראה האמן הראשון בצפון או בדרום הולנד שתיאר סצינות קרב. ניסיונו כקצין וכקפטן במיליציה האזרחית באנטוורפן אולי מילא תפקיד בהתעניינותו בפיתוח ז'אנר זה. כמחצית מיצירותיו הידועות מוקדשות למראות צבאיים. ניסיונו ממקור ראשון בנושאים צבאיים, ככל הנראה, היווה השראה לטיפולו בנושא ותמך במיומנותו בתיאור אירועי פרשים וקרבות במלחמת שמונים השנים. פרנקס הפך לדמות בעלת השפעה רבה בהתפתחות נושא זה. החל מהתקופה של 1611–1625 התפתח סגנון הציור שלו כך שנופיו והדמויות בהם קיבלו אופי מיוחד שהוכר כסגנונו הבוגר. הוא השיג שליטה רבה יותר בייצוג החלל ובקבוצות דמויות גדולות ומורכבות יותר. בתקופתו המאוחרת משנות ה-1630 ואילך התאפיינו הקומפוזיציות שלו בטונליות חדה יותר ובביצוע דינמי יותר של העצים. הסגנון הבוגר של פרנקס מציג קבוצות של דמויות מורכבות הפועלות בנופים נרחבים.
אחד הנושאים אליהם חזר באופן קבוע היה ״הקרב בין לקרבינטה ודה ברואה״. הנושא שאב את השראתו מאירוע שהתרחש ב־5 בפברואר 1600, כאשר מפקד צבא צרפתי צעיר ובטוח יתר על המידה בשם פייר דה ברואטה, אתגר לדו-קרב את סגן הפרשים הספרדי ג'רארד ואן הובלינג, הידוע בכינויו לקרבינטה לאחר שהוא כביכול הפעיל את פרשיו טוב יותר מהספרדים. הדו-קרב היה באחו המיוער ליד העיירה ווכט בין העיירה לטחנה. לכל צד היו 21 פרשים חמושים בחרבות ואקדחים. לקרבינטה נהרג בתחילת הקרב ביריה מאקדח. במהלך ההתכתשות ספגו הצרפתים בסך הכל 19 הרוגים. פייר דה ברואה נתפס ואז נהרג על ידי מתנגדיו. נושא הקרב הזה הפך לפופולרי באותה תקופה.
נושא הקשור מקרוב לסצנות הצבאיות הוא סצנות ההתקפות של שודדים על נוסעים וסצינות של חיילים השודדים כפרים. דוגמה לכך היא ״התקפת השודדים״ ( מוזיאון ההרמיטאז'). בתמונה רואים סצנה של נוסעים על סוסים המנסים להדוף התקפה של שודדים. רבות מסצנות המארבים שלו משקפות את חוסר האונים של הקורבנות האזרחיים.
לפרנקס היו חסידים רבים בדרום הולנד, ביניהם פיטר מולינר, ז'אק ואן דר ווייגן ואדם פרנס ואן דר מיולן, שהיה תלמידו של פיטר סניירס (תלמידו של פרנקס) שבהמשך עבר לצרפת. סצינות הפרשים של פרנקס נותרו שמרניות, דומות לאלה של אנטוניו טמפרסטה.
ארבע העונות
פרנקס יצר סדרות שונות של ציורים המייצגים את ארבע העונות או חודשי השנה. בתמונות האלגוריות הללו כל חודש או עונה מתאפיינים בשלבי הנוף והפעילויות האנושיות הנלוות אליו. ציורים אלה היו פופולריים מאוד בציור הפלמי בסוף המאה ה -16 ותחילת המאה ה -17. פיטר ברויל האב ייסד את הז'אנר כקטגוריה עצמאית של ציור עם מעגל החודשים המשפיע עליו שצויר לביתו של פטרונו. [7] סדרות של שנים עשר פאנלים של חודשים בודדים, של שישה פאנלים שכל אחד מהם מייצג חודשיים, וכן סדרות של ארבע העונות הופקו על ידי מספר אמנים.
בסדרה של ארבע העונות סבסטיאן פרנקס שילב מספר מוטיבים ופרטים יפים בנופים לייצוג העונות. האביב מציג מסיבת שייט אלגנטית העוסקת באהבה באדיבות ובאיכרים המטפלים בגנים, רועי צאן. הקיץ מציע נוף פנורמי של פועלים בעבודה, פיקניקים ורחצה בבריכה סמוכה במהלך הבציר. הסתיו מציג חצר משק שבה עובדים עסוקים בבחירת תפוחים ומסירת שקים מלאי ענבים שנקטפו כדי להפוך ליין. החורף מיוצג בשלג בפאתי עיר חומה, שם נערך קרנבל ואנשים מחליקים על קרח קפוא.
ציורי ז'אנר
לאחר שחזר מאיטליה לארץ מולדתו פנה לצייר נושאי ז'אנר. הוא יצר מספר סצנות כפר ועיר. כמה סצינות תיארו רעולי פנים, ואולי התבססו על ניסיונו כסופר ושחקן במחזות שהופקו באגודת הרטוריקה. דוגמה לכך היא ״תצפית על אנטוורפן בלילה עם דמויות אלגנטיות״ בסצנת הלילה הזו הצליח הצייר לתפוס את ההשפעות אור הירח ואור פנס. האווירה הלילית נעשית מוחשית עם סצינות נטורליסטיות וצוירו בקפידה כמו דמותם של שני החתולים שבמרכז הציור, המוצגים כצלליות בלבד שעומדים לתקוף אחד את השני. הקומפוזיציה מדגימה את תשומת הלב ללבוש הדמויות, עניין שבא לידי ביטוי גם בעיצובים של ורנאקס לסדרת הדפסים של פיטר דה ג'וד הראשון, המתארים שמלות של עמים שונים".
הוא גם צייר את הקומפוזיציה ״קופים וחתולים״ המציגה דמויות של קופים העוסקים בפעילות אנושית. בז'אנר הזה היו הקופים לרוב לבושים בתלבושות שהוסיפו מימד קומי שעה שהקופים מבצעים פעולה אנושית ספציפית.
רישומים
סדרה של 65 רישומים יוחסה לסבסטיאן פרנקס. מתוכם 59 היו חלק מאוסף פרטי עד שנמכרו במכירה פומבית בפריז ב־9 באוקטובר 1981. חלק מהציורים האלה נמצאים כעת באוסף של מוזיאונים שונים.
הרישומים מתוארכים לסביבות 1615, או אולי מאוחר יותר, בערך 1625–1630. מרבית הסצנות המיוצגות תופסות את המחצית העליונה של הגיליון, כאשר המחצית התחתונה שמורה לטקסט. החלק העליון נקטע בכמה רישומים והותיר רק את האיור. הקומפוזיציות השונות מציגות גודל דומה של רישום. כתב יד הוא תרגום הולנדי לוירג'יל. לא ידוע אם התרגום נעשה על ידי פרנקס עצמו. התרגום אמור היה כנראה להתפרסם ולהמחיש באיורים, אך ככל הנראה הפרויקט מעולם לא בוצע. פרנקס לא צייר את פני הדמויות אלא רק את פעולתן, והשתמש במשיכות קצרות וזוויתיות כדי לתאר את האלמנטים העיקריים בכל סצנה.
ספייבל והורבינק
ספייבל והורבינק (באנגלית: Spejbl and Hurvinek, בצ'כית: Spejbl a Hurvínek) היא סדרת מריונטות שפורסמה בצ'כוסלובקיה בשנים 1960 - 1985. הסדרה מבוססת במקור על שתי דמויות תיאטרון המריונטה בפראג שהקים יוזף סקופה בשנת 1920.
עלילה
ספייבל והורבינק היו דמויות בתיאטרון בובות צ'כוסלובקי שהוקם על ידי יוזף סקופה בשנת 1920 בעיר פלזן. הדמות הראשונה הייתה אז יוזף ספייבל, מורה כושל בבית הספר. בשנת 1926 הביא לעולם את בנו של ספייבל, הורבינק. הורבינק התחבב במהרה על ידי ילדים ואף היה למוקד חיקוי בברית המועצות. בשנת 1930 הוסיף לדמויות את כלבם, ז'ריק, ומאוחר יותר הוסיף את חברתו ואולי גם קרובת משפחתו הרחוקה של הורבינק, מאניקה, ואף את סבתו של הורבינק, גברת קטרינה. הסדרה צולמה בצילומי שחור לבן ואחר כך עברה לצילומי צבע. הסדרה מדברת על הורבינק בן השבע החווה הרפתקאות ביתיות כל יום עם אביו. יחד הם תמיד מסתבכים בצרות, או שפשוט מגיעים לאי הבנה משותפת, ולבסוף תמיד מגיעה חברתו של הורבינק ועוזרת להם לסדר את המצב. לאחרונה השתתפו ספייבל והורבינק בפרסומת לחברת הרכב סקודה בגרמניה.
חיקויים
דמותו של הורבינק נלקחה מצ'כוסלובקיה על ידי ברית המועצות. הורבינק השתתף בקומיקס הרוסי מורזילקה, ואף נעשו עליו כמה וכמה סרטי אנימציה. בכללי, איש בברית המועצות לא ידע על סיפורו האמיתי של הורבינק.
דיאן לוברן
ראשית חיים
לוברן נולד להורים קרואטים בזניצה שביוגוסלביה, כיום בוסניה והרצגובינה. כשהיה בן שלוש, עם תחילת מלחמת האזרחים ביוגוסלביה, ברחה משפחתו של לוברן למינכן. לוברן גדל והתחנך בעיר, ובגיל עשר עבר עם משפחתו לעיר קרלובץ שבקרואטיה, מולדת הוריו.
קרואטיה
לוברן החל את הקריירה בקבוצת הנוער של קרלובץ. ב-2004, זוהה לוברן על ידי סקאוטים של דינמו זאגרב, ועבר לשחק באקדמיית הנוער של הקבוצה. ב-2006 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של המועדון. לאחר עונתו הראשונה בקבוצת הבוגרים, הושאל לוברן לאינטר זאפרשיץ', שירדה לליגה השנייה בקרואטיה בקיץ שלפני כן. בעונת ההשאלה הראשונה באינטר זאפרשיץ', רשם לוברן 21 הופעות, והיה שותף לעלייתה של הקבוצה לליגת העל הקרואטית. לוברן הושאל לעונה נוספת לאינטר זאפרשיץ', ורשם 29 הופעות במדי הקבוצה. ב-10 במאי 2008, כבש לוברן את שער הבכורה שלו בקריירה, בהפסד 1–2 לאוסייק. בעונה שלאחר מכן חזר לוברן לדינמו זאגרב והפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, כשהוא בן 20. בעונת 2008/09, רשם 38 הופעות ושלושה שערים בכל המסגרות.
ליון
בינואר 2010, חתם בליון מליגת העל הצרפתית על חוזה לארבע וחצי שנים תמורת 9.5 מיליון אירו. לוברן ערך את הופעת הבכורה שלו ב-24 בינואר, כאשר פתח בהרכב במשחק הגביע הצרפתי, נגד מונקו. לוברן סיים את עונת 2009/10 עם עשר הופעות במדי ליון, רובן כמחליף. הוא לא הורשה לשחק במדי ליון במסגרת ליגת האלופות, בשל שכבר רשם ארבע הופעות במוקדמות ליגת האלופות באותה עונה במדי דינמו זאגרב, לפני שנמכר. לאחר עזיבתם של ז'ין אליין בומסונג ומתיאו בודמר, הפך לוברן לשחקן הרכב ראשון בליון, וכמה פעמים במהלך העונה אף שיחק כמגן ימני או שמאלי, והפך את עצמו ל"שחקן כלבו" הגנתי. בנובמבר, דורג לוברן על ידי העיתון הספרדי, דון בלון, לאחד מ-100 שחקני ההגנה הצעירים (עד גיל 23) הטובים בעולם. ב-24 בינואר 2012 האריך את חוזהו בליון בארבע שנים, ובאותה עונה זכה איתה בגביע הצרפתי.
אנגליה
ב-14 ביוני 2013, חתם בסאות'המפטון על חוזה לארבע שנים תמורת סכום המוערך בתקשורת האנגלית בכ-8.5 מיליון ליש"ט. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו ב-17 באוגוסט, במשחק הפרמייר ליג נגד וסט ברומיץ' אלביון. לוברן כבש את שער הבכורה שלו במדי סאות'המפטון ב-21 בספטמבר, והוביל את קבוצתו לניצחון 0–1 נגד ליברפול.
ב-27 ביולי 2014 חתם בליברפול עבור דמי העברה של 25 מיליון יורו. ב-17 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 1–2 על קבוצתו הקודמת סאות'המפטון. ב-28 באוקטובר 2014 כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–2 על סוונסי סיטי בגביע הליגה.
בעונת 2015/2016 בליגה האירופית העפילו לוברן וליברפול עד למשחק הגמר, שם פתח בהרכב בהפסד קבוצתו 1–3 לסביליה. בעונת 2017/2018 בליגת האלופות העפיל יחד עם ליברפול למשחק הגמר אך נכנעו לריאל מדריד בתוצאה 1–3. הבלם פתח בהרכב והשלים 90 דקות. ב-28 באפריל 2017, לוברן האריך את חוזהו בליברפול, עד 2021. גם בעונת 2018/2019 בליגת האלופות העפיל עם ליברפול לגמר ליגת האלופות אך לא שותף בניצחון קבוצתו 0–2 על טוטנהאם. בסיום עונת 2019/2020 זכה עם הקבוצה באליפות אנגליה, לוברן ערך עשר הופעות בלבד במדי הקבוצה באותה העונה.
זניט
ב־27 ביולי 2020 חתם לשלוש שנים בזניט סנקט פטרבורג מליגת העל הרוסית בכדורגל תמורת 12 מיליון ליש"ט. את הופעת הבכורה ערך במסגרת הסופר קאפ הרוסי בכדורגל, ב-7 באוגוסט, שבו קבוצתו גברה על לוקומוטיב וזכתה בסופר קאפ. את הופעת הבכורה בליגה ערך במחזור הראשון, במשחק החוץ נגד רוטור וולגוגרד, ב-11 באוגוסט 2020. את שער הבכורה במדי זניט הבקיע במחזור ה־2 נגד רוסטוב ב־15 באוגוסט 2020 כשנגח לרשת בניצחון קבוצתו 0–2.
ב־8 בנובמבר 2020, במשחק מול קרסנודאר, עלה לראשונה כקפטן הקבוצה ושימש זמנית כקפטן במספר משחקים. ב־16 בדצמבר 2020, הבקיע שער עצמי במשחק הקלאסיקו הרוסי מול ספרטק, שבו קבוצתו ניצחה 1–3. עם זאת התברג בעמדת קפטן הקבוצה החל מעונת 2020/2021 ועד לעזיבתו בדצמבר 2022.
חזרה לצרפת
בינואר 2023 חזר לאולימפיק ליון, עשר שנים לאחר שעזב אותה.
במדי נבחרת קרואטיה
נכלל בסגל נבחרת קרואטיה לטורניר מונדיאל 2022.
בפברואר 2023 הודיע על פרישה מהנבחרת.
חיים אישיים
לוברן נקרא על שמו של אגדת הכדורגל המונטנגרי, דז'אן סביצ'ביץ'. הוא דובר קרואטית, גרמנית, אנגלית וצרפתית. אחיו, דאבור לוברן, משחק בליגת העל הקרואטית.
בשנת 2005, כשהיה בן 16, היה לראשונה במערכת יחסים עם אניטה סקוליץ'. הזוג עבר משבר במהלך חייו בליון והם נפרדו לזמן קצר, אך לאחר מכן התפייסו וחזרו לחיות כזוג. זמן קצר לאחר מכן, נכנסה סקוליץ' להריון והזוג התחתן ביולי 2012. ב-28 באוגוסט באותה שנה, נולדה להם בת בשם אלנה. הזוג התחתן ביוני 2013. ב־21 ביוני 2015 נולד בנם, ג'וסיפ, שנקרא על שם סבו של אביו של לוברן.
בפברואר 2017 פרסמה LFC TV סרט דוקומנטרי קצר בשם: "Lovren: My Life as Refugee" בו סיפר הכדורגלן על חוויותיו, חייו הקשים והטראומות וביקש סובלנות רבה יותר לפליטים באומרו:
אגריפה פוסטומוס
מרקוס ויפסניוס אגריפה פוסטומוס (בלטינית: Marcus Vipsanius Agrippa Postumus; 12 לפנה"ס - 14 לספירה) הידוע גם כאגריפה פוסטומוס היה אציל רומאי מהשושלת היוליו-קלאודית.
חייו
אגריפה נולד בשנת 12 לפנה"ס, לאמו יוליה שהייתה בתו של הקיסר אוגוסטוס ולאביו מרקוס ויפסניוס אגריפה, מפקד הצבא הבכיר ביותר של הקיסר וחברו הקרוב. מספר חודשים לפני לידתו נפטר אביו. הוא היה גם דודו של הקיסר קליגולה מצד אמו, בן דוד מדרגה שנייה של הקיסר קלאודיוס, ודוד רבא של הקיסר נירון.
עם זאת, בעקבות מותו של לוקיוס בשנת 2 ושל גאיוס בשנת 4, אימץ אוגוסטוס מחוסר ברירה את אגריפה וטיבריוס כבניו. אימוץ זה הפך את אגריפה לאויבו של טיבריוס ואמו ליוויה מכיוון שהדבר איים על מעמדו של טיבריוס כיורשו של אוגוסטוס. למרות זאת וככל הנראה, לאימוצו על ידי אוגוסטוס לא הייתה שום כוונה פוליטית והדבר נעשה מסיבות אישיות של אוגוסטוס.
ההיסטוריונים של העת העתיקה מתארים את דמותו של אגריפה באופן שלילי כטיפוס גס רוח, טיפש, חסר צניעות והולל הנתון להתפרצויות זעם אלימות. ככל הנראה הוא היה פחות מוכשר מאחיו הבכורים וזו אחת הסיבות שאוגוסטוס, שחשק תמיד שצאצא שלו ירש אותו, לא הועיד אותו להיות יורשו.
ידוע כי אוגוסטוס התעלם מאגריפה בסדר הירושה ונמנע מלתת לו תפקידים חשובים, לדוגמה בשנת 7 לספירה כאשר נשלחה תגבורת צבאית לטיבריוס שעסק בדיכוי המרד הפאנוני, לא היה אגריפה בן ה-19 חלק מן המשלחת הצבאית. דברים אלה הגבירו את תסכולו ואכזבתו של אגריפה שכן חש שאוגוסטוס מונע ממנו את מקומו הראוי בסדר הירושה.
לא ידוע הסיבה הוודאית לכך, אך אגריפה הוגלה על ידי אוגוסטוס לסורנטום בשנת 7 לספירה, התנהגותו האלימה בגלות הביאה למעברו לאי פלנסיה שם הושם תחת משמר צבאי. גלותו הפכה לקבועה על ידי סנאטוס קונסולטום.
כשהיה ברור שאוגוסטוס עומד למות ושטיבריוס ירש אותו כקיסר, הוכנה קנוניה ברומא. עיקריה של הקנוניה היו מניעת הגלות על ידי חילוצם של אגריפה בן ה-28 ואמו יוליה, שאף היא הייתה בגלות בשל ניאופיה, אחרי מותו של אוגוסטוס, הבאתם ללגיונות הרומאים שחנו בגרמניה והכרזה על אגריפה כיורשו של אוגוסטוס והקיסר החדש. הקושרים גם הפיצו את שמו של אגריפה כמועמד אפשרי לרשת את אוגוסטוס והם ככל הנראה היו המקור לשמועה שטקיטוס מדווח עליה שכביכול לפני מותו אוגוסטוס ביקר את אגריפה במקום גלותו והתכוון לבטל את הגלייתו ולהחזירו לרומא.
אולם הקנוניה נתגלתה ואגריפה הוצא להורג לפני שהקושרים יכלו לחלצו, לא ברור על פי פקודתו של מי התבצעה ההוצאה להורג אולם ככל הנראה זה היה מעשה ידיו של אוגוסטוס, אחד ממשרתיו או ליוויה ולפי תגובתו המופתעת של טיבריוס כשהודיעו לו על ההוצאה להורג הוא לא היה מעורב בכך.
אירוויזיון 1982
תחרות האירוויזיון 1982, היא התחרות ה-27 למניין, התקיימה ב-24 באפריל 1982 בעיר הרוגייט הממוקמת בצפון יורקשייר בבריטניה, לאחר שהאחרונה זכתה שנה קודם לכן.
גרמניה המערבית זכתה בתחרות בפעם הראשונה בתולדותיה. נציגת גרמניה, ניקול, בשירה "Ein bißchen Frieden" (מעט שלווה), גברה בפער של 61 נקודות על פני נציג ישראל אבי טולדנו בשירו "הורה", עם הפרש שיא שנשבר ב-1997 ו-2009. ניקול קיבלה באותו ערב 9 פעמים 12 נקודות (דוז פואה) ו-3 פעמים 10 נקודות, לא קיבלה נקודות כלל מלוקסמבורג וסיימה עם 161 נקודות בסיכום הכללי. ישראל סיימה כאמור במקום השני עם 100 נקודות. "הורה" קיבל "דוז פואה" מפינלנד ומגרמניה, ועשר נקודות מארבע מדינות נוספות, ולא קיבל נקודות כלל מטורקיה ומאירלנד.
שתי מדינות לא השתתפו בתחרות: יוון וצרפת. יוון פרשה כי השיר שהיא בחרה (Sarantapente Kopelies, בביצוע של ת'מיס אדמנטידיס) הוא גרסת כיסוי לשיר אחר. צרפת פרשה לאחר שרשת הטלוויזיה הלאומית, TF1, סירבה להמשיך את שיתוף הפעולה עם התחרות (בטענה כי התחרות אינה איכותית כבעבר). הממשלה קיימה מכרז שבו אישרה לתחנות טלוויזיה אחרות להשתתף בתחרות, ובו נבחרה תחנת France Télévisions ("טלוויזיה צרפתית"), אולם התחנה לא הספיקה לבחור שיר עד למועד הרישום ולכן הסתפקה, באותה השנה, בשידור התחרות בלבד.
זה לא הגיל
זה לא הגיל היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמה קומית רומנטית, המשודרת החל מה-9 ביולי 2019 בערוץ קשת 12. העונה השנייה עלתה לשידור ב-1 בדצמבר 2019. את הסדרה בבימוי של אורן שקדי יצר רועי עידן והפיקו דנה עדן ושולה שפיגל.
רקע העלילה
טליה (מירי מסיקה), עורכת דין גרושה עם שלושה ילדים, מוצאת את עצמה מנהלת רומן עם ישי (גפן ברקאי), מדריך גלישה במקצועו. לאחר בילוי של לילה אחד הקשר הרומנטי ביניהם מתהדק, אך הם בוחרים להסתיר אותו מאחר שמדובר בחבר הטוב ביותר של בנה דניאל (דוד שאול), הצעיר ממנה בכשני עשורים. כשהשניים מחליטים לחשוף את הקשר, הם נאלצים להתמודד עם התגובות של קרוביהם. עם התקדמות מערכת היחסים נראה כי היחסים בין השניים לא מתקבלים בזרועות פתוחות אצל הסובבים אותם.
סקירת סדרה
פרק הבכורה של העונה הראשונה נמדדו כ-19.4 אחוזי רייטינג.
ביקורת
מבקר הטלוויזיה נדב מנוחין כתב בוואלה תרבות ביקורת מעורבת, וציין כי למרות שהסדרה (...) "מניבה סצנות רבות בנאליות ולא עד כדי כך מצחיקות, אחת לאיזה זמן מגיע טוויסט חביב, המצלמה אוהבת את מסיקה, ושתי דמויות בסדרה קורעות מצחוק".
בידיעות אחרונות כתב מבקר הטלוויזיה עינב שיף כי "נדמה כי היוצר, רועי עידן, שאף לשלב את מסורת הפאן של הקומדיה הרומנטית עם הומור מעט יותר אקסצנטרי, כדי להדגיש את החריגות של הסיטואציה. אלא שזהו גם עקב אכילס העיקרי של "זה לא הגיל", שלא מצליחה לשלב בין האגפים השונים. לדוגמה, סצנה קריטית כמו חשיפת הקשר מוותר על אמינות (למה שמישהי שאינה טליה תפתח לישי את הדלת במפגש כה גורלי?) לטובת רצף פאנצ'ים לא מבריק במיוחד."
פסקול
על ההפקה המוזיקלית בסדרה אחראים איתי צוק ורוני בראון. שיר הנושא של הסדרה: "זוכרת את הים", מבוצע על ידי מסיקה. המוזיקאי אליה רוסיליו כתב את השיר והלחין אותו יחד עם איתן דרמון.
ציונות בגרמניה
ניתן לחלק את ציונות גרמניה לארבע תקופות: הראשונה מהקונגרס הציוני העולמי הראשון ב-1897 ועד לסיום מלחמת העולם הראשונה. התקופה השנייה מסיום מלחמת העולם הראשונה בחוזה ורסאי וכינון רפובליקת ויימאר ב-1918 ועד עליית הנאצים לשלטון ב-1933. התקופה השלישית מתחילת שלטון הנאצים (וחקיקת חוקי נירנברג בפרט) עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. התקופה הרביעית החלה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, חלוקת גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה, איחודה בשנית ועד עתה.
קודם לקונגרס הציוני הראשון
רבים משורשיה של הציונות נעוצים ביהדות גרמניה. בנוסף לעובדה כי תנועת ההשכלה (ממקורותיה הרוחניים של הציונות) שאבה את כוחה מיהדות גרמניה, הרי בין מבשרי הציונות ניתן למנות את פעילותם של הרב צבי הירש קלישר והרב אליהו גוטמכר, הגותו של משה הס ואחרים.
1897 - 1918
חזונו של בנימין זאב הרצל להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, כפי שנוסח בתוכנית בזל, הכה גלים מעטים יחסית בקרב יהדות גרמניה באותה עת. יהודי גרמניה נהנו משוויון זכויות תחת "כתב הסובלנות", ועקב תנועת ההשכלה והיקף התנועה הרפורמית וההתבוללות הנרחבת, לא חשו בצורך שבפתרון "בעיית היהודים", כפי שהגדיר זאת הרצל. בעוד שבחלקים אחרים באירופה סבלו היהודים באורח קבע מרדיפות ומהפליה, ותחושת השייכות למדינה בה התגוררו הייתה נמוכה, אם בכלל, הרי שיהודי גרמניה ראו את עצמם כגרמנים לכל דבר, אך בעלי דת שונה ממרבית האוכלוסייה.
לכן, הציונות נחלה הצלחה לרוב בקרב בני הקהילות האורתודוקסיות שבגרמניה, או ביהודים בני מהגרים ממזרח אירופה ("אוסט-יודן"). כך או כך, השפעתה של הציונות בקרב יהדות גרמניה הייתה מעטה מבחינת היקף חבריה. שלושה חודשים לאחר הקונגרס הציוני הראשון, נוסדה התאחדות ציוני גרמניה ("Zionistische Vereinigung Für Deutschland", או בראשי-תיבות: 'ZFAD), אך היקף השפעתה היה מצומצם יחסית. באוניברסיטת ברלין הוקם בשנת 1899 סניף של "בר כוכבא", ואוטו ורבורג היה ממנהיגיה הבולטים של הציונות באותה תקופה.
לעומת ההיקף הקטן יחסית של יהודי גרמניה בתוך התנועה הציונית, נודע להם משקל נרחב. הסיבה המרכזית לכך הייתה מעמדם הכלכלי האיתן יחסית והיותם לרוב בעלי השכלה אקדמאית נרחבת ביחס ליהודי מזרח-אירופה, שלעיתים קרובות נאסר עליהם כליל (או תחת הגבלות מחמירות) ללמוד במוסדות להשכלה גבוהה.
בין שתי מלחמות העולם
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה וספיחיה, נוצרה מציאות חדשה בגרמניה (אז "הרייך הגרמני", או "רפובליקת ויימאר"). תנועות לאומניות, כמו גם תנועות סוציאליסטיות, החלו לתפוס תאוצה ברחבי המדינה. כחלק מהתעוררות זו גם הציונות החלה לפרוח בקרב יהודי גרמניה. ניתן לשייך זאת גם להתחזקות האנטישמיות וגלי ההגירה הגדולים של יהודים ממזרח-אירופה אל תוך גרמניה.
מבצע כפפות משי
מבצע כפפות משי היה פעולת תגמול של צה"ל שנערכה בליל ט"ו טבת תשי"ד 21 בדצמבר 1953 בפרברי העיר חברון, אז בשליטת ירדן, שבה הרגה חוליה של יחידה 101 שלושה אזרחים ומפקד במשמר הלאומי הירדני.
רקע
ב-16 בדצמבר 1953 נורו למוות שני חיילי צה"ל על ידי שני מסתננים באזור בית גוברין בעומק קילומטר בתוך שטח ישראל. ב-20 בדצמבר זימן אליו רס"ן אריק שרון, מפקד יחידה 101, את מפקד החוליה הבולט ביחידתו, מאיר הר-ציון, והטיל עליו את ביצועה של פשיטה בעיר הערבית חברון, בלילה שלמחרת (21 בדצמבר), שמטרתה "להכות מכה שתעורר הד" ו"להטיל פחד" על ידי פגיעה בלבו של הר חברון, כפעולת תגמול על רצח החיילים בבית גוברין. בנוסף להר-ציון מנתה חוליית הפשיטה את שמעון כהנר (קצ'ה), כוכבא גיא ואיתן בן-טוב.
מהלך המבצע
הכוח יצא למשימתו עם רדת הליל מנקודת הגבול שבקיבוץ נתיב הל"ה. ציר התנועה הנבחר לעבר היעד עבר דרך הרי ירושלים והיה ארוך במיוחד, 21 קילומטרים אורכו. הדבר היקשה על הלוחמים בביצוע המשימה, הן מבחינת הקושי שבגמיאת המרחק ועבירות הדרך, והן מבחינת הזמן המועט שניתן להם להשלים בו את המשימה ולשוב על עקבותיהם עד לאור ראשון. נוסף על כך, מזג האוויר ששרר באזור באותו לילה היה קר מן הרגיל, גשם ירד ופסגות ההרים היו מכוסות שלג. הלוחמים העידו כי נדרשו לכל כוח רצונם כדי לדבוק במשימה ולבצעה. הכוח חמק מסיורי הלגיון הירדני ונע בין הכפרים הערבים עד אשר הגיעו לחברון. משהגיעו לעיבורי העיר, בחר הר־ציון "בבית יפה בלב השכונה" כמטרה וירה ופגע באדם שניגש לחלון. יחד עם חייל נוסף פוצצו מטען ליד פתח הבית ודלת הברזל של הבית נפתחה. על פי עדותו, לאחר שניסה לחפש את בעל הבית ב"מהומה וחשיכה" ששררו בחדר ונמנע מפגיעה באשה, נשמעו צעקות מבחוץ והוא יצא החוצה, שם ראה "אנשים מתרוצצים בין הבתים" ו"יריות פולחות את האוויר", אז מיהר לחזור לחדר והמטיר בו אש. בבית הזה הרג שני גברים ואשה הרה ופצע גבר נוסף.
ציונות בגרמניה
עליית הנאצים לשלטון
התחזקות הנאציזם בגרמניה, ובייחוד עם מינויו של אדולף היטלר בראשית 1933 לקנצלר גרמניה וחקיקת חוקי נירנברג שנתיים לאחר מכן, גרמה להתחזקות הציונות בקרב יהדות גרמניה. באופן מעניין, למשטר הנאצי באותה תקופה היה אינטרס משותף לעידוד העלייה היהודית לארץ-ישראל דאז. הפתרון הסופי וההחלטה על השמדה פיזית של היהודים תחת שלטון הרייך עדיין לא נהגה, והמדיניות בה נקט המשטר הנאצי היה כי מוטב לעודד את יהודי גרמניה לעזוב ברצונם את שטחי הרייך.
מבצע כפפות משי
מהלך המבצע
משהחלו לסגת נוצר נתק בין החוליה לאחד הלוחמים שנותר מאחור, איתן בן-טוב. הכוח שב לאחור, הרג אדם נוסף ופצע מספר חיילים מהמשמר הלאומי הירדני, עד שחבר לבן-טוב. משחברו לבן-טוב המשיכו הלוחמים בנסיגה. הר-ציון, שהוביל את הכוח נתקל במפקד כוח המשמר הלאומי הירדני שנזעק למקום והרגו ביריות. את אקדחו של המפקד הביא עמו קצ'ה כשלל. הכוח גמא את 21 הקילומטרים בשנית, ובשעה 04:30 לפנות בוקר, הגיעו הלוחמים בחזרה לקווי צה"ל לרכב שחיכה להם בנקודת החבירה ופגשו במפקד היחידה, אריאל שרון.
ציונות בגרמניה
עליית הנאצים לשלטון
באותה תקופה נהנתה התנועה הציונית בגרמניה מתמיכת השלטונות, וביטאונה הרשמי של הציונות הגרמנית "יידישה רונדשאו" הפך לנפוץ, ועורכו רוברט ולטש הפך לאחד מדובריה הבולטים של היהדות הגרמנית.
מבצע כפפות משי
מהלך המבצע
באותו לילה פשטה חוליה אחרת מהיחידה על מחנה צבאי ירדני ליד תרקומיא.
התגובות למבצע
בתגובה לידיעות מירדן על האירועים הודיע דובר צה"ל כי שום כוחות צבא ישראליים לא ערכו התקפות באזור הר חברון. ועדת שביתת הנשק, שהתכנסה לדון באירועים, התייחסה למבצעיהם כ"ישראלים מזוינים בלתי סדירים".
אייל קופמן
אייל קופמן (נולד ב-3 ביוני 1969) הוא זמר-יוצר מוזיקאי וצלם בינלאומי תחת שם הבמה - Anedrew Coburn
מבצע כפפות משי
התגובות למבצע
הפשיטה לחברון הייתה לאחת הפעולות הקשות והנועזות ביותר שביצעה יחידה 101. זאת בשל התנאים הקשים בהם בוצעה, הן מבחינת מזג האוויר והן מבחינת תנאי השטח והעובדה שהכוח השלים את משימתו ושב לקווי צה"ל למרות מגבלות הזמן והמסלול. אורי מילשטיין תיאר את הפשיטה כ"קשה בתולדות צה"ל".
ציונות בגרמניה
עליית הנאצים לשלטון
גלי העלייה הגדולים של יהדות גרמניה, כחלק מהעלייה השלישית, יצרו בארץ ישראל מעמד בורגני, חיזקו את הערים החדשות, פיתחו תעשייה זעירה ומסחר ומוסדות תרבות ואקדמיה שונים. בד בבד, הלחץ הגובר והולך והביקוש הרב לסרטיפיקטים, גרם להאצת ולפיתוח תנועת ההעפלה.
אייל קופמן
ביוגרפיה
קופמן נולד בחולון וגדל בראשון לציון, שם החל את דרכו המוזיקלית, בגיל 6, כשלמד לנגן בפסנתר.
ציונות בגרמניה
לאחר מלחמת העולם השנייה עד דורנו
עם סיום מלחמת העולם השנייה והבנת היקף ההרס שחוותה יהדות גרמניה, היוותה הציונות מענה מידי לשארית הפליטה שבגרמניה. גופים ציוניים שונים הוקמו ברחבי שתי מדינות גרמניה, המזרחית והמערבית, אולם בזו המזרחית, הממשל הקומוניסטי בתחילת שנות החמישים פתח במסע אנטי-ציוני.
אייל קופמן
ביוגרפיה
בשנת 1991, לאחר שירותו הצבאי, הצטרף קופמן ללהקת כנען, לימים להקת אוליב, עם ישי אמיר.
ציונות בגרמניה
לאחר מלחמת העולם השנייה עד דורנו
כיום, פעילים ברחבי גרמניה מספר מוסדות ציוניים, בין השאר סניף של קק"ל בפרנקפורט, שליחים של הסוכנות היהודית בברלין ועוד.
אייל קופמן
ביוגרפיה
מי שהיה המורה והאב הרוחני שלו היה הצלם פרג׳ פרי שאימץ את קופמן ולימד אותו את כל רזי הצילום.
בשנת 2018 החל קופמן בהקמת גלריה ביוניון סקוור בניו יורק.
בשנת 2021 הקים קופמן סטודיו לצילום וגלריה ברחוב ישראליס בתל אביב.
כשניקו תתחיל לדבר
בשנת 1992 הקים יחד עם פטריק סבג את להקת כשניקו תתחיל לדבר, על שם הכלבה של קופמן. הלהקה עבדה יחד חמש שנים עד צאת אלבום הבכורה שלה.
קופמן (קלידים, גיטרה, אקורדיון) וסבג (שירה, גיטרות) נפגשו בגן צ'ארלס קלור, בזמן ששניהם עבדו כמאבטחים. הם החליטו להקים להקה ותלו מודעות ברחבי תל אביב. כך הצטרפו להרכב החדש רונן אשטמקר (תופים), יואב טלר (גיטרה) ורונן חילביץ' (בס). הלהקה ניגנה במועדונים, בעיקר בתל אביב ובחיפה.
בשנת 1996 הוחתמו בחברת NMC ועבדו על אלבום הבכורה במשך שנה. יעקב גלעד התמנה על ידי חברת התקליטים להיות המנהל האמנותי של הלהקה וליאור טבת הפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה שיצא בשנת 1997. האלבום כלל להיטים גדולים כמו - "קודש לחול", "שיר אהבה" ו"צל כבד".
אלבומי סולו
בשנת 1999 הוציא קופמן את אלבום הבכורה שלו "כתמים של זמן" בחברת LA4 של ישי אמיר, כשאיתו מנגנים רונן חילביץ', רונן אשטמקר (מלהקת כשניקו תתחיל לדבר) וארז לב ארי. את כל שירי האלבום כתב והלחין בעצמו. האלבום כונה על ידי המבקרים "רומנטיקה מסוג אחר" (עמוס אורן, ידיעות אחרונות) ו"אותנטיות של הנשמה".
בשנת 2004 יצא אלבומו השני "אל תעצמי עיניים" בלייבל "פוך" של מוטי שהרבני (נושאי המגבעת). את כל שירי האלבום, המאופיין בשירים מלודיים, אישיים ואינטימיים, כתב והלחין בעצמו. "קופמן כותב שירים יפים מאוד, שמקבלים עטיפה מוזיקלית ענוגה ומתוחכמת ונופך מיוחד נוסף, כשפסנתר עומד במרכז ההפקה המוזיקלית" (גל אוחובסקי, העיר).
בשנת 2006 יצא אלבומו השלישי, יחד עם "הנגרים" - ארז לב ארי, ליאור שולמן וגולן זוסקוביץ' - "שנייה אחת לפני", בלייבל התו השמיני. באלבום הרוק הבועט העמוס ב"גיטרות שעושות מה שגיטרות צריכות לעשות" (מעריב), מציג קופמן "רוק גיטרות טרי ואמיתי. אחד מאלבומי הרוק הטובים של השנה" (שי להב, מעריב).
בשנת 2014 יצא אלבומו החמישי, השני יחד עם "הנגרים" - ליאור שולמן וגולן זוסקוביץ' - "השתקפות", בהפקה עצמית דרך קמפיין גיוס המונים באתר Headstart. ייעוץ אומנותי והפקת שירה - אבי בללי.
תיבת נגינה
בשנת 2007 ייסד קופמן את שיטת "תיבת נגינה" ופתח אולפן הקלטות בקיבוץ גבעת חיים איחוד. תיבת נגינה מציעה דרך ייחודית לילדים, לבני-נוער ולמבוגרים להביע את עולמם הפנימי, להתפתח ולצמוח, באמצעות יצירה מוזיקלית מקורית. תהליך העבודה בתיבת נגינה משלב כתיבה שירים, הבעה קולית וחוויה מיוחדת של יצירה באולפן הקלטות. התהליך מתקיים במסגרת מפגשים אישיים או קבוצתיים, במהלכם יוצרים שירים ויצירות מוזיקליות, בליווי כלי נגינה שונים. חוויית היצירה מעניקה תחושת סיפוק וביטחון, מפתחת את יכולות התקשורת, ההבעה והקשר ומהווה מנוף לשינוי, לצמיחה ולהתפתחות, מתוך העולם הפנימי של כל אחד ובקצב האישי שלו. הקלטת היצירה מעניקה לתהליך מימד משמעותי נוסף, כשכל מילה וכל צליל מקבלים מקום.
כיום, עובד קופמן בשיטת תיבת נגינה בסטודיו שלו בגבעת עדה, בתל אביב ובבתי ספר ומסגרות קהילתיות ברחבי הארץ.
מריו קסטלנואובו-טדסקו
מריו קַסְטֶלנוּאוֹבוֹ-טֶדֶסְקוֹ (באיטלקית: Mario Castelnuovo-Tedesco; 3 באפריל 1895 - 16 במרץ 1968) היה מלחין יהודי-איטלקי שחי באיטליה ובארצות הברית. הוא התפרסם ביצירותיו לגיטרה ובמוזיקה שכתב לסרטים הוליוודיים.
חייו
קסטלנואובו-טדסקו נולד בפירנצה, נצר למשפחת בנקאים שחיו בעיר זו עוד מגירוש יהודי ספרד ב-1492. הוא נחשף לעולם המוזיקה לראשונה בגיל שש, כאשר אמו לימדה אותו פסנתר. כבר בגיל תשע הוא הלחין את יצירתו הראשונה.
בגיל 19, לאחר שסיים לימודיו באוניברסיטה במגמת פסנתר, החל ללמוד קומפוזיציה אצל המלחין האיטלקי הנודע אילדברנדו פיצטי, והשלים דיפלומה בתחום בשנת 1918, בגיל 23.
בשנת 1926 הועלתה לבמות האופרה הראשונה שלו, "לה מנדרגורה", המבוססת על מחזה של ניקולו מקיאוולי, הייתה זו הראשונה מרבות יצירותיו שלוקחות השראה מהספרות.
קסטלנואובו-טדסקו הושפע רבות ממורשתו היהודית, זאת ניתן לזהות למשל בקונצ'רטו לכינור מספר 2 שלו (1931), אשר אותו כתב לבקשת הכנר יאשה חפץ.
בשנת 1932, פגש לראשונה בגיטריסט אנדרס סגוביה. בעקבות המפגש, הוא כתב את קונצ'רטו לגיטרה מספר 1. יצירה זו הייתה מהראשונות מתוך מאה יצירות שכתב לגיטרה, דבר אשר הקנה לו מוניטין של אחד מהמלחינים לגיטרה החשובים ביותר במאה העשרים.
בעקבות התחזקות חוקי הפאשיזם באיטליה לקראת סוף שנות השלושים, ובפרט קבלת חוקי הגזע ואיסור השמעת יצירותיו ברדיו ובציבור, החליט קסטלנואובו-טדסקו לעזוב את איטליה. ב-1939 הפליג לארצות הברית, בה חי עד סוף ימיו.
בארצות הברית השתקע בהוליווד, שם כתב מוזיקה ליותר ממאתיים סרטים הוליוודיים. הוא הכחיש שהדבר השפיע על יצירותיו האחרות, אך האמין שזוהי סוג של אמנות אמריקאית, בדומה לאופרות אירופאיות. כמו כן, בארצו החדשה המשיך לעבוד על אופרות, ויצירות המבוססות על שירה אמריקאית, פולחנים יהודיים והתנ"ך.
מריו קסטלנואובו-טדסקו נפטר בבוורלי הילס בגיל 72.
בלומינגדיילס
בלומינגדיילס (באנגלית: Bloomingdale's) היא רשת חנויות כלבו אמריקאית. היא נוסדה על ידי ג'וזף וליימן בלומינגדייל בשנת 1861. בשנת 2007 היא הפכה לחברת בת של קבוצת "מייסיס".
נכון לינואר 2022, ישנן 55 חנויות תחת המותג "בלומינגדיילס" ברחבי ארצות הברית. המטה וחנות הדגל של הרשת ממוקם ברחוב 59 ובשדרת לקסינגטון ברובע מנהטן שבניו יורק.
היסטוריה
הרשת הוקמה על ידי האחים לימן וג'וזף בלומינגדיילס בשנת 1861, כאשר הם פתחו חנות כלבו קטנה בניו-יורק, שמכרה בעיקר מוצרי אופנה אירופאית. בשנת 1886 הם העבירו את הפעילות של הכלבו למיקומה המפורסם ברחוב 59 והשדרה השלישית, והשם בלומינגדייל'ס הפך לאחד משמות המותג המוכרים בעולם. ג'וזף פרש מהעסק כמה שנים אחר כך והוא היה בבעלותו הבלעדית של לימן בלומינגדיילס. עם מות אביו, סמואל בלומינגדייל הפך למנכ"ל ב-1905. במהלך 25 ​​שנות כהונתו, הוא פיקח על הרחבת החנות כולל בנייה מחדש למבנה מודרני בן שמונה קומות התופס את כל הבלוק מרחוב 59 עד 60 בין שדרת לקסינגטון לשדרה השלישית.
בשנת 1969 החלה חנות בלומינגדיילס בניו-יורק למכור באופן בלעדי את הבגדים של המעצב ראלף לורן. אחר כך פתח רשת חנויות בבעלותו.
בשנת 1979 ערכה בלומינגדיילס אירוע שבועיים ישראליים, בו נמכרו עשרות מוצרים תוצרת ישראל.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, עם התפשטות השוק הקמעונאי התרחבה הרשת. חנויות חדשות נפתחו בחוף המזרחי, בפלורידה, שיקגו ובדאלאס, טקסס.
בשנת 1988 יזם הנדל"ן הקנדי רוברט קמפאו השתלט קבוצת "פדרייטד" לאחר ששילם כ-6 מיליארד דולר. אולם שנתיים לאחר מכן, הגישה החברה בקשה לפשיטת רגל לאחר שקמפאו לא הצליח לממן מחדש את החוב של הקבוצה. בשנת 1992, קמפאו הודח וחברה יצאה מפשיטת רגל כחברה ציבורית חדשה. בשנת 1994 רכשה קבוצת "פדרייטד" גם את רשת "מייסיס".
בשנים 2000–2001 סבלה הרשת מירידה חדה במכירות עקב המיתון הכלכלי בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום ופיגועי 11 בספטמבר. אולם שנה אחר כך התאוששו המכירות, והרשת הכריזה על הקמת סניף חדש בשעונת סוהו בניו יורק, וסניף ענק בסן פרנסיסקו.
בשנת 2009 כיכבה הדוגמנית הישראלית גל גדות בקמפיין של הרשת.
ב-4 בינואר 2012 הודיעה בלומינגדיילס על סגירת ארבע חנויות. הסגירה המשמעותית ביותר היה ב"קניון אמריקה" בבלומינגטון, מינסוטה. בנוסף סגרו את שעריה חנות לבית במרכז אוקברוק באוק ברוק, אילינוי, חנות "קו מלא" בקניון פרימטר דנוודי, ג'ורג'יה, וחנות בקניון ויינט פלינט בצפון בת'סדה, מרילנד.
זה רק אור הירח
בחלוף השנים, גפן טבע את הכינוי "ילדי אור הירח" לתיאור הנוער שהתבגר לשיריו בשנות ה-90.
גיבוש ההרכב הראשון
גפן החל ללמוד בבית הספר "רימון" לאחר שסולק מחטיבת הביניים ברופין, מפני שבמסיבת סוף השנה הקדיש שיר אהבה למורתו לספרות אפרת גן והיא נעלבה מכך (בראיון מאוחר עם גפן התארחה אותה מורה בשיחת פיוס עם גפן וזה שר חלק מהשיר). בתקופת הלימודים ב"רימון" הכיר את קארין אופיר, בתו של השחקן שייקה אופיר והשניים נהיו לזוג. ב-1990 בגיל 17 עזב ביחד עם אופיר את "רימון" בטענה שבית הספר לא מספק את צורכיהם. גפן הקים הרכב בשם "חתולים בצנרת", עם גפן כסולן וגיטרות, שפריר ערד בגיטרות, אורן לץ בגיטרה בס, דני כץ בקלידים ועודד שחר בתופים. חברו הטוב של גפן, ניר שפינר, לא התקבל להרכב.
חוזה ההקלטות
חברת התקליטים הד ארצי החליטה שההרכב ייבחן אם הוא ראוי לחוזה הקלטות, והטילה על גפן והלהקה להקליט שיר ראשון. השיר שהוקלט היה "חבר" ולמימון הוצאות ההקלטה גפן עבד כמגיש במסעדה. אנשי המקצוע בהד ארצי לא התלהבו מהשיר, ולמרות זאת, השיר נכלל באלבום 'שפמשותפת - מועדון השירים הבודדים', וב-17 במרץ 1991 יצא השיר לרדיו וזכה להשמעות בודדות (בשנת 1997, השיר נכלל באלבום האוסף הכפול "ירח מלא"). גפן לא התאכזב מחוסר תשומת הלב לשיר, שדרבן את הוצאת אלבומו הראשון. בינואר 1991, באותה שנה העלה ההרכב מופע בכורה שהקהל שלו היה בעיקר מוזמנים. בהופעה נכח גם המפיק המוזיקלי משה לוי, שלעתיד יפיק את אלבומו הראשון ואת רוב אלבומיו של גפן. לוי מסר לגפן שישמח לשמוע ממנו חומרים נוספים בעתיד. גפן התרגש מהודעתו ולאחר זמן קצר שלח ללוי על קלטת ביתית הקלטה של השיר "לכבודכם", שלאחר מכן הוחלף שמו ל"מיליארד טועים".
גפן נכח במסיבה פרטית בתל אביב שם היה גם הראל בן-עמי, וגפן הזמין אותו למבחן בד בביתו. לאחר ימים ספורים הגיע בן-עמי והחל לנגן סולו את שירו של גפן "לפעמים". הטלפון צלצל באמצע השיר וגפן פתח את השיחה במילים: "הלו, מצאתי גיטריסט".
לקראת יציאת האלבום
בעת הקלטות האלבום נחתו על גפן מספר טרגדיות שהתבטאו בשירים אלו באווירה ובטקסט. הוריו התגרשו ואביו עזב את הבית, חברו הטוב ניר שפינר נהרג בתאונת דרכים (ומאוחר יותר כתב גפן את השיר המפורסם "לבכות לך", לזכרו של שפינר) וחברתו לחיים קארין אופיר הודיעה לו על היפרדותם, לטענתה בעקבות תנודות מצב רוחו וחרדותיו. הסינגל הראשון "אמש" יצא לרדיו, ומקובל להאמין שנכתב על אופיר (אם כי עוסק גם בביקורת על הצבא).
בפברואר 1992 התראיין גפן למוסף "7 לילות" של ידיעות אחרונות. הוא צולם עירום כשעל חזהו כתוב "טוב למות בעד עצמנו", וגיטרה מסתירה את איבריו. בראיון שנתן הוא ביקר את צה"ל והתנהלותו. בעקבות הראיון הייתה סערה גדולה וכעס על הזמר החדש ש"השתמט". אזרחים רבים שלחו מכתבי מחאה לעיתונים, לרדיו ולטלוויזיה והעלו דרישה לצנזר את שיריו והופעותיו. גפן עצמו קיבל איומים בטלפון, ספג קללות ברחוב ואף כמעט שנפגע. הוא התראיין שוב למוסף והסביר שהצבא לא גייס אותו עקב הניתוח שעבר בגבו בהשתלת מוט מפלטינה, בעקבות מחלת העקמת, ושהשיר "גנרל" מהאלבום נכתב על אטימות הצבא במקרהו של צעיר בשם ליאור אדרת שהתאבד במהלך שירותו הצבאי.
נושאים באלבום
הנושא המרכזי שבו עוסקות מילות השירים הוא אהבה נכזבת (בעקבות הפרידה האחרונה מאופיר), כמו בשירים "אמש", "בואי אלי", "שנינו שווים", "לאן את הולכת" ו"השכבת אותי בעשר". האלבום עוסק גם בביקורת על מוסד הצבא וקידום השלום, כמו בשירים "אמש" ("ובעטו בי מול כולם כי לא הייתי בצבא, ומה זה לב רגיש מול ביטחון של מדינה"), "גנרל" ו"שלום אחד".
ציוני העשור ו-20 השנים לצאת האלבום
במלאת 10 שנים לצאת האלבום בוצעה הופעה מיוחדת שכללה את כל שירי האלבום ובנוסף גם שירים נוספים מהאלבומים האחרים. ההופעה התקיימה ב־15 בספטמבר 2001 באמפי וואהל בתל אביב, והתארחו בה קארין אופיר ומשה לוי.
בשל הביקוש הרב התקיימה הופעה נוספת ב-29 בדצמבר 2001 ב"האנגר 11" במתחם נמל תל אביב. בהופעה התארחו ברי סחרוף, מוקי משב"ק ס' וסטיבן וילסון מפורקיופיין טרי.
ב-25 ביוני 2011, במלאת 20 שנה לצאתו של התקליט התקיימה הופעה בהאנגר 11 במתחם נמל תל אביב. בהופעה אירחו גפן ו"התעויוט" את נינט טייב, משינה, שלום חנוך ואורנה בנאי.
במלאת 30 שנה ליציאת האלבום הופיעו גפן ולהקתו ארבע פעמים באמפי שוני, במשך ארבעה ימים רצופים.
ב-15 בפברואר 2008, האלבום דורג במקום ה-17 ברשימת 50 אלבומי הבכורה הישראליים הטובים בכל הזמנים, מטעם מוסף 7 לילות של עיתון ידיעות אחרונות.
אוסטאופתיה
לתאוריה העומדת בבסיס השיטה אין ביסוס מדעי והיא נחשבת לפסאודו-מדע. שירות הבריאות הלאומי בבריטניה מצא כי קיימות "ראיות מועטות המציעות" כי אוסטאופתיה "עשויה להועיל לסוגים מסוימים של כאבי צוואר, כתף או גפיים תחתונות, ולהחלמה לאחר ניתוחי ירך וברך", שבהם מומלץ טיפול פיזי מלווה, אך אין ראיות ליעילות האוסטאופתיה למצבים שאינם קשורים לעצמות ושרירים, "דוגמת כאבי ראש, מיגרנות, כאבי מחזור, בעיות במערכת העיכול, דיכאון או בכי מוגזם בתינוקות (קוליק). לפי חלק מהספרות המחקרית, הראיות ליעילות האוסטאופתיה בטיפול בכאבי עצם ושרירים אינן חזקות מספיק.
מניפולציה אוסטאופתית היא מערך הליבה של טכניקות באוסטאופתיה ורפואה אוסטאופתית. הטכניקות מבוססות על תאוריה שנוצרה על ידי אנדרו טיילור סטיל (1828–1917) המייצגת קיומה של שכבת רקמה ש"קושרת כל חלק בגוף עם כל חלק אחר". אוסטאופתים מנסים לאבחן ולטפל במה שנקרא "חוסר תפקוד סומטי", על ידי מניפולציה על עצמותיו ושריריו של אדם. טכניקות אוסטאופתיות משמשות לרוב לטיפול בכאבי גב ובעיות שרירים ושלד.
היסטוריה
האוסטאופתיה נוסדה בשנת 1874 על ידי ד"ר במיזורי, ארצות הברית, אשר היה רופא בעל ותק של 30 שנה. סטיל טען כי מחלות מושרשות בבעיות במערכת השלד והשרירים, וכי מניפולציות אוסטאופתיות יכולות לפתור בעיות אלה על ידי רתימת פוטנציאל הריפוי העצמי של הגוף. בנוסף לראייתו, יש להעדיף טיפול הוליסטי על פני הדרכים הקונבנציונליות הכוללות נטילת תרופות.
שיטות טיפול
על פי נתוני האיגוד האמריקני לאוסטאופתיה (AOA), טיפול במניפולציה אוסטאופתית נחשב רק למרכיב אחד ברפואה האוסטאופתית וניתן להשתמש בו לבד או בשילוב עם תרופות, שיקום, ניתוחים, חינוך מטופלים, תזונה ופעילות גופנית. טכניקות אוסטאופתיות אינן בהכרח ייחודיות לרפואה האוסטאופתית; תחומים אחרים, כמו פיזיותרפיה או כירופרקטיקה, משתמשים בטכניקות דומות.
עקרון בלתי נפרד באוסטיאופתיה הוא שבעיות באנטומיה של הגוף יכולות להשפיע על תפקודו התקין. עיקרון נוסף הוא היכולת המולדת של הגוף לרפא את עצמו. רבות מהטכניקות המניפולטיביות של הרפואה האוסטיאופתית מכוונות להפחית או לחסל את המכשולים למבנה ותפקוד תקינים, כך מנגנון הריפוי העצמי יכול לחזור לתפקודו והשיב לאדם את בריאותו. האיגוד האמריקני לאוסטאופתיה (AOA) קובע כי ארבעת העקרונות העיקריים של הרפואה האוסטאופתית הם הבאים:
עקרונות אלה אינם נראים על ידי רופאי הרפואה האוסטאופתית כחוקים אמפיריים; הם משמשים, למעשה, כבסיס לגישה האוסטאופתית לבריאות ומחלות.
Counterstrain (מתח-נגדי)
לפי האוסטאופתיה טכניקת המתח הנגדי רואה את חוסר התפקוד כרפלקס מתמשך ובלתי הולם, אשר מעוכב במהלך הטיפול על ידי הפעלת מתח קל בכיוון ההפוך בדיוק לזה של הרפלקס. טכניקה זו מוחזקת תשעים שניות והמטופל מוחזר לאחר מכן לתנוחתה הרגילה. שיפור או שחרור בנקודת המתח המזוהה הוא התוצאה הרצויה.
Myofascial release (שחרור שרירי-פציאלי)
פשייה היא רקמת החיבור המספקת תמיכה והגנה לרוב המבנים בגוף האדם, כולל שרירים. לפי האוסטאופתיה רקמה רכה זו יכולה להיות מוגבלת עקב מחלה פסיכוגנית, שימוש יתר, טראומה, חומרים זיהומיים או חוסר פעילות, ולעיתים קרובות לגרום לכאבי שרירים.
Craniosacral (גולגולת-אגן)
היא טכניקת טיפול המשתמשת במגע עדין כדי לחוש את המפרקים של עצמות הגולגולת. מגע, שנועד ל"איזון תנודת נוזל המוח והשדרה" במטרה לחזק את "כוח הריפוי הפנימי". הטכניקה לא תאומת למחקר מדעי מודרני והגדרתה פסאודו מדע.
עיסוי לימפטי
טיפול במשאבות לימפטיות (LPT) הוא טכניקה ידנית המיועדת לעודד זרימת לימפה במערכת הלימפה של האדם. טכניקת המשאבה הלימפטית המודרנית הראשונה פותחה בשנת 1920, אם כי רופאים אוסטאופתים השתמשו בצורות שונות של טכניקות לימפטיות כבר בסוף המאה ה -19.
יעילות
במרבית האנליזות שנערכו לא נצפתה השפעה חיובית משמעותית כתוצאה מטיפול באוסטאופתיה. בסקירה שיטתית משנת 2013 לא נמצאו מספיק ראיות לתמיכה בטיפול במניפולציה אוסטאופתית לכאבי גב תחתון לא ספציפיים. בשנת 2011, סקירה שיטתית לא מצאה שום הוכחה משכנעת לכך שמניפולציה אוסטיאופתית הייתה יעילה לטיפול בכאבי שרירים ושלד.
סקירה שיטתית משנת 2013 של השימוש במניפולציה אוסטיאופתית לטיפול במצבי ילדים הגיעה למסקנה כי יעילותה אינה מוכחת. סקירת ספריית קוקרן משנת 2005 של שימוש במניפולציה אוסטיאופתית בטיפול באסתמה הגיעה למסקנה כי אין מספיק הוכחות לכך שניתן להשתמש במניפולציה אוסטיאופתית לטיפול באסתמה.
בסקירה שיטתית משנת 2018 נמצא כי אין הוכחות לאמינות או ליעילות הספציפית של הטכניקות המשמשות באוסטיאופתיה של האיברים הפנימיים.