cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אולינגיטו
תפוצה ובית גידול
האולינגיטו שוכן ביערות הגשם הטרופיים של הרי האנדים, בגובה של יותר מ-1,500 מטר מעל פני הים. פרטים מן המין זוהו ביערות המשתרעים ממרכז קולומביה ועד מערב אקוודור. לא ידוע אם המין נמצא בסכנת הכחדה, ואולם מוערך כי בית הגידול שלו מצטמצם, כיוון שיותר מ-40% מהיערות שבאזור תפוצתו כבר בוראו.
אורח חיים
בדומה לאולינגו ולדביבון הלופת, האולינגיטו הוא ארבוראלי בלעדי, ומבלה את מרבית חייו על עצים. כמוהם הוא פעיל בעיקר בלילה, איננו חברותי ונוטה להסתתרות. אף שמבחינה טקסונומית האולינגיטו שייך לסדרת הטורפים, הוא אוכל-כול בדומה למרבית שאר בני משפחת הראקוניים, וניזון בעיקר מפירות, וכן מחרקים ומצוף.
הצעירים
הצעירים הייתה מפלגה קטנה בישראל בסוף שנות ה-90.
רקע
המפלגה הוקמה ב-23 במרץ 1999, במהלך הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה, כאשר חבר הכנסת ממפלגת מרכז, אליעזר זנדברג, התנתק והקים את המפלגה שלו בעלת מנדט בודד.
אולם המפלגה הייתה קיימת לזמן קצר מאוד, שכן שבוע לאחר הקמתה הצטרף זנדברג למפלגת שינוי. מאוחר יותר הוא היה חלק מקבוצה שנפרדה ממפלגת שינוי שהקימה את הפלג החילוני, ולאחר מכן נכנס לבית הלאומי, שהתמזגה לליכוד.
יורומילק גורנו ליסיצ'ה
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1964 ושיחק בליגה המקדונית הרפובליקאית שהייתה הליגה השלישית במערכת הליגות של יוגוסלביה. בעונת 1992/1993 לאחר התפרקות יוגוסלביה, המועדון עבר לשחק בליגה השלישית במקדוניה. בסוף עונת 2009/2010, עלה מהליגה השלישית לליגה השנייה במקדוניה. המועדון שיחק 3 שנים בליגה השנייה, מעונת 2010/2011 ועד עונת 2012/2013. בעונת 2012/2013 הגיע לשמינית גמר הגביע המקדוני והפסיד לקבוצת וארדאר סקופיה. בסוף העונה הגיע למקום הרביעי בליגה השנייה ועלה בפעם הראשונה לליגת העל המקדונית. בסוף עונת 2013/2014 ירד מליגת העל המקדונית לליגה המקדונית השנייה.
מקדניאל
{{פירושונים|
ראו גם
}}
תמירון מפוספס
מאפיינים
אורכו של תמירון זה 45 עד 53 סנטימטרים, בעל מוטת כנפיים של 55 עד 68 סנטימטרים ומשקלו 220 עד 260 גרם בממוצע. שני הזוויגים דומים במראם. התמירון בעל נוצות לבנות, עם כנפיים וזנב שחורים, ועל החזה ישנו פס חום כהה בולט המקיף את החזה. הראש לבן עם מקור שחור דק וארוך שמיועד לחטוף יצורים קטנים מהמים.
התמירון הוא עוף חברותי ביותר, המצוי לרוב בקבוצות גדולות המונות מעשרות בודדות עד לעשרות אלפי פרטים החיים יחד. הם מדשדשים לאורך אגמים מלוחים רדודים, אגמים רדודים ויבשים ובאזורים צחיחים בדרום אוסטרליה. הם נמצאים גם במקווי מים מתוקים רדודים, לרוב בקרבת סכרים וגם לאורך החופים וביצות מנגרובים מסוימות. להקת התמירונים נודדת לאורך אוסטרליה בחיפוש אחרי אגמים כאלה ויכולה לעוף מרחקים עצומים. להקה אחת סביב אגם אייר, המתייבש לעיתים קרובות, נדדה מעל 1,500 קילומטרים מערבה משם. להקה אחרת שברה שיא ונדדה מעל 2,263 קילומטרים בחיפוש אגמים.
תמירונים אלה ניזונים בתנועה מהירה של מקורם ממיני סרטנים זעירים ביניהם מזימרגלאים כמו ארטמיה, סרטנים מסננים, צדפונאים ושווה-רגלאים וגם מחלזונות וצדפות שונים, חרקים החיים על הגדות כמו זבובים, פשפשים, חיפושיות ונמלים ואף מדגים קטנים מהסוג Craterocephalus (ממשפחת האדרוניים).
התמירונים לא מצויים בסכנה, אך לעיתים קרובות הם לא מתרבים בהצלחה, כנראה עקב התייבשות של אגמים כמו אגם אייר ועקב טורפי אפרוחים רבים כמו שחף כסוף, בז סבניגר ועיט מחודד-זנב. התמירון המפוספס הוא מין מוגן באוסטרליה.
עתירת ברנהיים
עתירת ברנהיים הייתה עתירה שהגיש בשנת 1933 היהודי פרנץ ברנהיים (Franz Bernheim), תושב גליביצה שבפרובינציית שלזיה העילית, אז בתחומי גרמניה הנאצית והיום בתחומי פולין, אל חבר הלאומים במחאה על חקיקה אנטי-יהודית של הנאצים.
העתירה הוגשה בהתאם להוראות ההסכם הגרמני-פולני על שלזיה המזרחית משנת 1922, הסכם שהכיל הוראות להגנה על זכויות המיעוטים, ומתוקפו הוקמה ועדה מעורבת גרמנית-פולנית לשלזיה עילית, בראשות פליקס קלונדר, לתקופה של 15 שנים (מועד סיום כהונתה נקבע ל-1937).
ברנהיים פוטר מתפקידו כמנהל בחברת Gleiwitz Deutsches Familien-Kaufhaus (DeFaKa) באפריל 1933 בשל חקיקה אנטי יהודית. העתירה התייחסה לא רק לפיטוריו של ברנהיים, אלא גם לאפליה גזעית בשלזיה העלית כולה, וציטטה הוראות נאציות לפיטורי עובדי ציבור "לא-אריים", נוטריונים, עורכי דין, אנשי רפואה ומורים. העתירה התקבלה על ידי חבר הלאומים, והובילה לא רק לפיצוי כספי עבור ברנהיים עצמו, אלא להשהיה של רוב החוקים הגזעיים הנאציים בשלזיה עילית. עם זאת, כאשר פג תוקף סעיף 147 להסכם על שלזיה המזרחית ב-15 ביולי 1937, הוחלו חוקי גזע גרמניים גם בשלזיה עילית.
צו"ל
צוּ"ל, או צוּלניק או צוּלער (בלשון נקבה: צוּ"לית וצוּ"לניקית) הוא שם תואר סטריאוטיפי בסלנג הדתי והחרדי לדמות המאופיינת בצדיקות יתר ופעמים רבות אף צדקנות, לפעמים בקונוטציה שלילית. הכינוי מורכב מראשי התיבות של הביטוי צדיק ורע לו.
הצו"ל האופייני נתפס כמי שמציית לכללים, וכן כאחד שאינו משקיע בלבושו ומחמיר בהלכות מעבר למה שנדרש ממנו ב"דרגתו הרוחנית". הצו"ל יהיה טיפוס רציני, מתנזר ממנעמי העולם הזה עד כמה שניתן, וייתפס לרוב עוסק בפעולה דתית כמו לימוד או תפילה.
הצו"ליות האופייניות נתפסות ככאלה הלבושות בצניעות מוקפדת, ולרוב הן יימנעו בצורה מכוונת מלבוש העלול להיתפס כ"מודרני". הן אף יעסקו רבות בפעולה דתית כמו קריאת ספרי מוסר, אמירת תהילים או התנדבות בארגון חסד.
המילה אינה משמשת דווקא כאפיון שלילי אלא גם כפרמטר המתאר את רמת ה"צדיקות" של האדם המדובר.
גבריאל ברשי
ד"ר גבריאל (גבי) בַּרְשִׁי (לנדסמן) (נולד ב-9 באפריל 1930) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה. בגיל 12 הצטרף לגדודי הנוער בארגון ההגנה ובגיל 17 סיים קורס מ"כים בפלמ"ח. היה בין מקימי קיבוץ צרעה, ובמסגרת פעילותו העסקית היה מנכ"ל מפעל הסכו"ם של כור תעשיות בדימונה וכן מנכ"ל המרכז לעיוור. בגיל 90 השלים תואר דוקטור באוניברסיטת חיפה. ממלא בהתנדבות תפקידים בכירים בעמותות העוסקות בסיוע אנושי ובקידום השלום.
ביוגרפיה
גבריאל ברשי נולד ב-9 באפריל 1930 בתל אביב וגדל בה עד גיל 6. משפחתו עלתה מהונגריה בשנים 1920–1921. האם הייתה עיתונאית בהונגריה, ובארץ התפרנסה בדוחק בעבודות משק בית. אביו השתייך לאחת המשפחות הראשונות בהרצליה. גבריאל גדל בבית דודו, ד"ר דוד ברשי.
בגיל שש נשלח לקרובי משפחה בכפר ברוך, שם למד בכיתה א'. את כיתה ב' סיים ברמת גן כחניך המוסד "מעון עממי לילדים". בכיתה ג' עבר המעון לאבן יהודה, שם כתלמיד השתתף בעליית חומה ומגדל של בית יצחק וכפר נטר, וסייע במילוי החומות בחצץ. את כיתות ד' - ה' השלים בבני ברק לשם עבר המעון. מבני ברק עבר לכפר הילדים מאיר שפיה, שם בנוסף ללימודים ועבודה בענפי המשק השונים, עברו הילדים אימוני גדנ"ע אשר כללו א"ש, קפא"פ, מחנאות, סיירות, קשר, מורס בדגלים ופנסים, איתות סמפור, תרגילי סדר (ת"ס), קורס חובשים והתעמלות בוקר כל יום. בשפיה מילא תפקידים מרכזיים בחיי החברה: יו"ר ועד כיתה, יו"ר הוועד הפועל הכללי (מועצת תלמידים) וחבר מערכת עיתון הכפר. בגיל 12 הושבע כחבר ב"הגנה" ובגיל 15 נשלח לקורס מ"כים בבנימינה והיה מפקד מחלקה בגדנ"ע. ב-1946 הצטרף לפלמ"ח במסגרת הכשרת דגניה ב', עבר קורס מ"כים בדליה, בפיקודו של חיים בר-לב והיה מ"כ בהכשרה. לאחר מכן עבר קורס מפקדי נשק כבד, מרגמות 81 מ"מ ומקלעי בזה בקיבוץ שמיר ומונה למ"מ של הכשרת כפר בלום. יצא לקורס הקצינים הראשון של צה"ל, אותו סיים לפני גיל 18. היה מפקד מחלקה בפלוגה ג' בגדוד השלישי ובגיל 19 היה מפקד פלוגה בבסיס האימונים של הפלמ"ח.
לאחר מלחמת העצמאות, בפברואר 1949, השתחרר מצה"ל. היה בין מקימי קיבוץ צרעה ושימש כמא"ז (מפקד אזור) הקיבוץ, מרכז הרפת, מרכז הפלחה, סדרן עבודה ומרכז המשק. בשנים 1951–1953 חזר לצה"ל ובשנת 1954 חזר על פי דרישת הקיבוץ לצרעה. ב-1957, לאחר שהקיבוץ לא איפשר לו לחזור לצבא, עזב עם משפחתו את הקיבוץ, בתחילה לנתניה כיוון שהוצב לבה"ד 3, משם עברה המשפחה לתל אביב וב-1994 התיישבו בכרכור.
היה נשוי לבת-שבע (נפטרה ב-2013), לזוג שלושה ילדים ושלושה נכדים.
שירות צבאי
בלילה שבין 16 ל-17 ביוני 1946 השתתף ברשי בפעולת ליל הגשרים. הכוח בו השתתף ברשי היה אחראי לפיצוץ גשר מטולה.
במלחמת השחרור שירת ברשי כמפקד מחלקה בגדוד 3 בחטיבת יפתח של הפלמ"ח. עם הגדוד השתתף בלחימה לשחרור הגליל המזרחי.
במסגרת מבצע מטאטא היה ברשי אחראי להפעלת כיתת מרגמות 81.
בקרב על צפת נפצע מרסיסי רימון יד, פונה לבית חולים וחזר ליחידתו לאחר ימים מעטים. בבית החולים לא זוהה רסיס גדול אשר חדר לחזה ליד הלב. הרסיס הוצא מהחזה רק בשנת 2002 במהלך ניתוח מעקפים.
המחלקה של ברשי הייתה זו אשר בסופו של דבר השתלטה על משטרת נבי יושע (מצודת כ"ח). בבוקר 17 במאי. הלוחמים הגיעו אל המצודה ומצאו אותה ריקה, לאחר שננטשה בידי מגיניה, שנסוגו ללבנון.
במבצע דני השתתף ברשי בשני ניסיונות לכבוש את לטרון. כבש עם מחלקתו מספר כפרים והשתתף בכיבוש העיר לוד.
בסוף שנת 1948 שוחררו לוחמי יחידות הפלמ"ח בעיקר להתיישבות ספר. קיבוץ צרעה עלה להתיישבות בדצמבר 1948. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בבסיס האימונים של הפלמ"ח במחנה כפר יונה. בפברואר 1949 השתחרר בדרגת סגן משנה והצטרף לחבריו בקיבוץ צרעה.
ב-1950 חזר לצבא לשירות קבע. הוא גויס למפקדת המחוז הכולל את קיבוץ צרעה, בעקבות פניה לאברהם יפה, מח"ט גולני, הצטרף לחטיבה ובהיותו בעל ניסיון קרבי, התמנה לעוזר קצין אג"ם החטיבתי, לאחר מכן לקמב"ץ גדוד 21 ולאחר זמן קצר למפקד פלוגה ב' בגדוד 21.
כמפקד פלוגה ב' השתתף בקרב תל מוטילה. פלוגה ב' בפיקודו נשלחה להחליף את פלוגת המילואים בתל מוטילה. ההחלפה בוצעה תחת אש. בהמשך פעלה הפלוגה כרתק להתקפה של פלוגה א', והעסיקה באש חלק גדול ממוצב "הדמות" המותקף.
בנובמבר 1951 נקרא על ידי קיבוצו, צרעה, לשרת קרוב יותר לבית. הוא עבר למטכ"ל - אג"ם מבצעים, שם קיבל דרגת סרן. כקצין בענף גיוס וכוננות, שותף להקמה ולארגון משק לשעת חירום (מל"ח). בתקופה זו השלים לימודים אקסטרניים לבגרות.
בסוף 1952 התמנה למפקד גוש הר-טוב במסגרת חטיבת ירושלים.
בסוף 1953 ולאחר שסיים קורס מג"דים, השתחרר משירותו הצבאי.
החל משנת 1954 שרת במילואים כמפקד פלוגה בחטיבה הירושלמית, ולאחר זמן קצר הקים את יחידת הסיור החטיבתית ופקד עליה בדרגת רב-סרן.
ערב מבצע קדש נולד בנו, עמנואל, אח לאורית בת השש. במהלך המבצע פיקד ברשי על יחידת הסיור החטיבתית.
ב-1957 החליט לחזור לצבא ומאחר והקיבוץ התנגד, עזב את הקיבוץ. שובץ לשלוש שנים לבה"ד 3, תחילה כמדריך בקורס מפקדי פלוגות ומאוחר יותר כמדריך ראשי בבית הספר לחיל רגלים, תחת פיקודו של אריק שרון.
ב-1960 יצא לקורס פו"ם למשך כשנה ולאחר מכן הוצב באגף מבצעים במטכ"ל, תחת יצחק רבין שהיה אז ראש המחלקה. בתפקידו זה עסק כמקשר לפיקוד הצפון, לחיל האוויר בנושא טיסות אח"מ, בביקורות ביחידות צה"ל וכאחראי על דו"ח הכוננות החודשי לצבא.
ב-1961 במהלך השירות במטכ"ל, יצא לקורס מפקדי קומנדו בבסיס תל נוף.
ב-1962 הוצב לבה"ד 1 ושירת במשך שנתיים כמפקד פלוגה בקורס קצינים, בדרגת סגן אלוף.
ב-1964 פנה לרמטכ"ל יצחק רבין בבקשה לשרת כמג"ד בחטיבת גולני, קיבל מינוי כמג"ד 12 והכינו למלחמה. באותה תקופה לקח הגדוד חלק בפעולות התגמול בירדן ובלבנון וזכה בפרסים ארציים מטעם אגף כוח האדם ואגף האפסנאות במטכ"ל. בליל 27–28 באוקטובר 1965, במסגרת מבצע מאזניים שהיה חלק מפעילות מבצעית יזומה של צה"ל כנגד יעדים בלבנון, הוביל ברשי כוח מגדוד 12 שמטרתו הייתה פיצוץ מתקני מים בכפר הלבנוני מיס אל-ג'בל.
ב-1966 התמנה לרמ"ט חטמ"ר 3 שבמלחמת ששת הימים לחמה ברמת הגולן. ברשי היה שותף להכנתה לקראת מלחמת ששת הימים, בשנים 1966–1967 החטיבה המרחבית הייתה אחראית להיערכות היישובים לקראת המלחמה ולהגנת המדינה בגזרת הגליל המזרחי הנושק לגבול עם סוריה.
בין השנים 1968–1972 שרת בשליחות צה"ל באתיופיה. לשם יצא עם משפחתו וביחד עם קצינים נוספים עמד בראש צוות שמשימתו הייתה הקמת בית ספר לקצינים עבור הצבא האתיופי והרצתו. בהמשך היה קצין אג"ם של המשלחת ויועץ למפקד המשמר הלאומי האתיופי.
ב-1972 לאחר השליחות באתיופיה, הוצב במטכ"ל באגף כוח האדם ועמד בראש צוות שעסק במחקר תאונות הדרכים בצה"ל ודרכים למניעתן. לאחר כשנה הגיש דו"ח מפורט אשר נכללו בו רעיונות שנראו אז דמיוניים, אך לימים חלק לא קטן מהם יושם טכנולוגית ומעשית, על כבישי הארץ.
ב-1973, במהלך מלחמת יום הכיפורים, נשלח מטעם אכ"א לאיתור נפגעים ונעדרים ברמת הגולן ולאחר מכן הוצב באג"ם פיקוד הדרום, כאחד מעוזריו של קצין האג"ם הפיקודי וכמפקד על צוות הממונה על ההקצאה האג"מית של ציוד הלחימה לאוגדות.
ב-1974 חזר למטכ"ל, ליחידת מודיעין שעסקה בלימוד חומרי שלל מצריים שנאספו במהלך המלחמה. במהלך שנה זו שילב לימודי תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
ב-1976 השתחרר מצה"ל והמשיך לשרת במילואים עד גיל 55, כקצין אג"ם ולאחר מכן כראש המטה, במפקדת עורף פיקוד דרום, שם הענקה לו דרגת אלוף-משנה. במהלך תקופה זו סיים תואר שני באוניברסיטת בר-אילן.
בין השנים 1976–2019 שירת במילואים בהתנדבות, בפיקוד העורף הארצי, בהגהה, עריכה וכתיבה של חומרים מקצועיים, הקשורים בפעילות הפיקוד. בגיל 90 קיבל פטור משירות ביטחון.
קריירה עסקית וניהולית
לאחר השחרור מצה"ל עבר קורס מנהל עסקים במסגרת אוניברסיטת תל אביב, התקבל לעבודה על ידי ישעיהו גביש בכור תעשיות, והיה מנכ"ל תעשיות סכו"ם דימונה למשך כשנה וחצי. לאחר מכן, עבר למרכז לעיוור בתל אביב, שימש כמנכ"ל במשך כשנה והחליט לפרוש ולעבור ללימודים אקדמיים.
בין השנים 1982–1984 השתלב בצוות ההוראה של המכללה למינהל מיסודה של הסתדרות הפקידים שבהסתדרות הכללית, לימד אזרחות וכתב חוברות לימוד ובהמשך מונה למרכז הפדגוגי של המכללה.
פעילות אקדמית
בוגר תואר שני בתחום מדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2004 פרסם את הספר "חייל בגוף וברוח".
הוכתר בתואר דוקטור מאוניברסיטת חיפה, על עבודת דוקטורט בחוג למקרא בנושא: "יחסי אל-אדם במזמורי תהלים".
חצרון בן ראובן
חצרון הוא דמות מקראית, בנו הרביעי של ראובן ונכדו הרביעי של יעקב ושל לאה. לחצרון היו שלושה אחים: חנוך, פלוא וכרמי. למשפחתו של חצרון קראו משפחת החצרוני.
יש חוקרים הסוברים ששמו של חצרון מגיע מהמילה הערבית חצר (chatzar) שפירושה דק, צר וגבוה. לעומת זאת מרטין נות סובר שהשם מגיע מהשורש ח'צר, שפירושו ישוב קבוע, והוא מפרש את השם חצרון כאיש היישוב הקבוע, כלומר שהוא לא נודד אלא נשאר במקומו.
הרפובליקה הפיליפינית השנייה
הרפובליקה הפיליפינית השנייה שהייתה ידועה גם בשם הרפובליקה של הפיליפינים, הייתה מדינת בובות של האימפריה היפנית שהוקמה ב־14 באוקטובר 1943, במהלך הכיבוש היפני במדינה.
רקע
לאחר הפלישה היפנית לפיליפינים הכריז הנשיא מנואל קזון על בירת הפיליפינים, מנילה כעיר פתוחה על מנת למנוע מהצבא היפני הקיסרי להרוס את העיר. לאחר ההכרזה, העיר הייתה למעשה תחת שליטתו של ראש העיר, חורחה ב. ורגאס. בינואר 1942, נכנסו היפנים למנילה. יפן כבשה את הפיליפינים במלואה רק במאי של אותה השנה, לאחר שניצחו בקרב על קורגידור.
הגנרל היפני הומה מסאהרו הוציא צו פירוק לחבר העמים בפיליפינים הקים במקום את הוועדה המבצעת הפיליפינית שהייתה למעשה ממשלת אד-הוק. ראש הממשלה שמונה היה וראגס. בינתיים, הממשלה הוציאה צו שהקים את איגוד שירותי הפיליפינים החדש, שהיה למעשה סניף היפני של מפלגת טאיסיי יוקוסאנקאי. המפלגה הפכה למפלגה החוקית היחידה במדינת האיים וכל המפלגות הפוליטיות הקיימות הוצאו מחוץ לחוק. בניגנו אקינו האב מונה למנכ"ל התנועה.
הקמת הרפובליקה
לפני הקמת ועדת ההכנה נתנו היפנים אפשרות להעמיד את הפיליפינים תחת הדיקטטורה של ארטמיו ריקארטה, שחזר מגלות בעיר היפנית יוקוהמה לכדי לסייע בחיזוק תנועת שלהם. עם זאת, ועדת ההנהלה הפיליפינית סירבה לאפשרות זו ובחרה להפוך את הפיליפינים לרפובליקה עצמאית. במאי 1943, במהלך ביקורו הראשון בפיליפינים הבטיח ראש ממשלת יפן, הידקי טוג'ו להשיב את העצמאות לפיליפינים וזאת כחלק ממסע התעמולה היפני קידוש עקרון הפאן-אסייתיות.
בעקבות כך הוחלט להקים את ועדת ההכנה לעצמאות הפיליפינים, שהייתה מורכבת מ-20 חברים. ועדת ההכנה, שבראשותה עמד חוזה לורל הציגה את טיוטת החוקה של המדינה החדשה ב-4 בספטמבר 1943 ושלושה ימים לאחר מכן, האספה הכללית אישרה את הטיוטה.
עוד באותו היום נחתמה הסכם הברית בין הרפובליקה הפיליפינית החדשה לממשלת האימפריה היפנית שאושרה כעבור יומיים על ידי האספה הלאומית היפנית.
משבר המזון
הממשל, בעקבות מחסור חמור במזון, החליט להקים סוכנות לחלוקת אורז, זאת אף על פי שבפועל מרבית משלוחי האורז הוחרמו על ידי חיילים יפנים. מנילה הייתה אחת מהערים הרבות במדינה סבלו ממשבר חמור, בעיקר בשביל טייפון שפגע במדינה בנובמבר 1943. היפנים, על מנת להעלות את קצב ייצור האורז במדינה, הביאו אורז הוראי הגדל במהירות, והשימוש בו נעשה לראשונה בטייוואן. אורז הוראי הפך את הפיליפינים לעצמאים באורז עד 1943, אך גשמים במהלך 1942 מנעו את השימוש בו באותה תקופה.
אחת הסיבות הרבות לכישלון בהשגת השקט שלו קיוו היפנים במהלך המערכה בפיליפינים (1941–1942) והנוכחות הכבדה של לוחמי גרילה פיליפינים, נבעה מאדישותם של החיילים היפנים כלפי יסודות הכלכלה הפיליפינית. הקראבאו סיפק את כוח העבודה העיקרי שאיפשר לחקלאים הפיליפינים לגדל אורז ומצרכי מזון בסיסיים אחרים. סיורים של הצבא הקיסרי היפני באי החרימו מהתושבים לא רק אורז ומצרכי מזון, אלא גם שחטו את הקרבאואים שלהם לבשר, ובכך מנעו מהחקלאים לגדל מספיק אורז בשביל להאכיל את התושבים הרבים. ניתן ללמוד זאת מכך שלפני מלחמת העולם השנייה היו כמעט 3 מיליון קרבאואים בפיליפינים, ועד תום המלחמה כמעט 70% מהם נשחטו, מתו או נהרגו. איים מסוימים בפיליפינים כדוגמת מינדורו, נשלטו בפועל על ידי לוחמי הגרילה הפיליפינים, כך שבעת המערכה השנייה בפיליפינים, הם סייעו רבות לאמריקנים לכבוש את האיים הללו בקלות מידי היפנים.
פירוק הרפובליקה
ב־23 בספטמבר 1944 הכריזה הרפובליקה באופן רשמי על מלחמה נגד ארצות הברית והממלכה המאוחדת. ב-20 באוקטובר 1944 נחתו האמריקנים באי לייטה והחלו את שחרורם של הפיליפינים. ב-27 בפברואר 1945 נכבשה מנילה והממשלה הקודמת הוחזרה לשלטון. ב-4 ביולי 1945 הושלם שחרור האי. הגנרל האמריקאי, דאגלס מקארתור הורה על מאסרו של לורל, אך ב-1946 הכריז הנשיא מנואל רוחאס על חנינה כללית, ולורל שוחרר ממעצרו. לאחר מכן שב והשתלב בפוליטיקה הפיליפינית, נבחר לסנאט, ואף היה מועמד בבחירות לנשיאות בשנת 1949.
סקסטוס וטולנוס קריאליס
סקסטוס וטולנוס קריאליס (בלטינית: Sextus Vettulenus Cerialis) היה איש צבא רומאי ומשנת 70 עד 71 לספירה שימש כנציב יהודה ומפקד הלגיון העשירי פרטנסיס. בשנת 72 או 73 לספירה מונה לקונסול.
תולדות חייו
סקסטוס וטולנוס קריאליס הוא הנציב הראשון ביהודה לאחר חורבן בית שני. הוא נולד ברייטיה, ומילא תפקידים של קווסטור ופרייטור, לפני שמונה למפקד הלגיון החמישי מקדוניקה. הוא היה מפקד הלגיון החמישי מקדוניקה לאורך כל המרד הגדול. הוא השתתף במצור על יודפת, ובזמן המצור נשלח לדכא והכניע את מרידת השומרונים, וכבש את אזור חברון. כמו כן שימש מפקד של כוח משימה מיוחד שנועד לכבוש את המקדש, אך הוא נכשל. הוא היה בין המשתתפים במועצת המלחמה אותה כינס טיטוס לצורך הכרעה בגורל בית המקדש. מתיאורי יוסף בן מתתיהו עולה כי קריאליס היה מפקד הלגיון החמישי מקדוניקה משנת 67 ועד לסיום המרד. בתקופה זו הוא צבר ניסיון צבאי רב והכיר היטב את התנאים השוררים ביהודה, אספסינוס וטיטוס רחשו לו אמון ובידיו הופקד הביצוע של פעולות צבאיות עצמאיות. הניסיון הצבאי הרב שרכש קריאליס בדיכוי המרד והכרותו עם יהודה ותושביה הכשירו אותו לתפקידו כנציב. הוא התחיל את שירותו כנציב בנובמבר שנת 70, לאחר שהחליף את מרקוס אולפיוס טראיאנוס, מפקד הלגיון העשירי פרטנסיס. על פעולותיו כנציב אין כל ידיעות, אף נציבותו מוזכרת על ידי יוספוס כדרך אגב. על אף ניסיונו הצבאי העשיר אין כל עדות לפעילות צבאית של הצבא הרומאי בתקופתו. ונראה כי הוא הקדיש את מירב מאמציו להבטחת השקט בפרובינקיה. הוא משל עד שנת 71, אז החליף אותו סקסטוס לוסיוס באסוס. בשנת 72 או 73 לספירה נתמנה לתפקיד של קונסול ממשיך. לאחר הקונסולט הוא מונה לתפקיד נציב בפרובינקית מואסיה, שבה שירת בין השנים 73-78. לאחר מכם מונה לפרו-קונסול של פרובינקיית אפריקה.
נונאטאק סרפנט
נונאטאק סרפנט (באנגלית: Serpent Nunatak; מילולית: נונאטאק הנחש) הוא נונאטאק בשטח שדה השלג ניקולס, בחלקו הצפוני של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הנונאטאק ממוקם בסמוך ממערב למעבר טאפטס.
אדוארד קרדון
אדוארד קרדון (באנגלית: Edward C. Cardon) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל, בתפקידו האחרון כיהן כראש המשרד לייעול צבא ארצות הברית.
נונאטאק סרפנט
לנונאטאק צורה של האות S הפוכה.
אדוארד קרדון
ביוגרפיה
קרדון נולד בטקסס וגדל בקליפורניה. ב-1982 סיים תואר ראשון באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא ארצות הברית.
הוכשר כקצין הנדסה צבאית, שירת כמדריך במרכז הלאומי לאימונים, יועץ לראש מטה הצבא ומפקד צוות הקרב החטיבתי הרביעי בדיוויזיית החי"ר השלישית. שימש סגן מפקד המכללה לפיקוד ומטה של הצבא וסגן מפקד כוחות ארצות הברית בעיראק.
נונאטאק סרפנט
גובהו של הנואנאטק 750 מטרים מעל פני הים.
אדוארד קרדון
ביוגרפיה
בספטמבר 2011 מונה למפקד דיוויזיית החי"ר השנייה בדרום קוריאה. בספטמבר 2013 מונה למפקד פיקוד הסייבר של צבא ארצות הברית, במרץ 2014 קיבל פיקוד גם על מפקדת הארמייה השנייה. באוקטובר 2016 מונה לראש המשרד לייעול צבא ארצות הברית (U.S. Army Office of Business Transformation).
נונאטאק סרפנט
הנונאטאק ממוקם 6.4 קילומטרים צפונית-מזרחית לנונאטאק ליזארד; ו-6.23 קילומטרים מגבעת לסנובו.
אדוארד קרדון
ביוגרפיה
ב-2019 הצטרף לחברת הייעוץ "קבוצת כהן".
קרדון בעל תואר שני מהאוניברסיטה לביטחון לאומי ותואר שני ממכללת המלחמה של הצי. הוא נשוי ואב לשלושה.
נונאטאק סרפנט
מקור השם
שמו של הנונאטאק ניתן לו בשנת 1977 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
השם הוא תאורי. בשל צורתו (צורה של האות S הפוכה), המזכירה נחש, נתן לו שם זה (באנגלית "סרפנט" משמעותו "נחש").
La Bamba (שיר)
גרסאות כיסוי
השיר נודע בעיקר בגרסת הרוק אנד רול של ריצ'י ואלנס משנת 1958 אשר זכתה להצלחה רבה ברחבי העולם. השיר בגרסה של ואלנס היה השיר הראשון המושר בשפה הספרדית אשר הגיע למקום הראשון במצעד האמריקני. ואלנס פרסם לראשונה את השיר בהיותו בן 17, כאשר שנה לאחר מכן נהרג בתאונת מטוס קל במדינת איווה יחד עם המוזיקאים באדי הולי וג.פ. "ביג בופר" ריצ'רדסון.
הגרסה של ואלנס לשיר מדורגת במקום ה-345 ברשימת 500 השירים הגדולים של כל הזמנים של המגזין "רולינג סטון", והוא השיר היחידי ברשימה שלא מושר באנגלית.
לאורך השנים זכה השיר לגרסאות כיסוי רבות על ידי אמנים בולטים רבים, בהם הגרסה של להקת לוס לובוס אשר שימשה בתור שיר הנושא של הסרט "לה במבה", שיצא לאור ב-1987. הביצוע של לוס לובוס הגיע באותה שנה למקום הראשון במצעדי הפזמונים האמריקני והבריטי.
בשנת 1988 פרסם הזמר וירד אל ינקוביק גרסה פרודית לשיר בשם "לזניה", העוסקת כולה באוכל איטלקי.
בישראל השיר התפרסם בשנות ה-60 וה-70 בביצועם של Los Machucambos, וכן הוקלטה לו גרסת כיסוי בביצוע שלישיית הפרברים.
מאוחר יותר, להקת אטרף הקליטה גרסה עברית בשם יום סבבה.
אטדה נוהיו
אטדה נוהיו (באלבנית: Atdhe Nuhiu; נולד ב-29 ביולי 1989) הוא כדורגלן קוסובני המשחק בריינדורף אלטאך בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
נוהיו התחיל את הקריירה שלו בוואלס מהליגה השלישית באוסטריה. בקיץ חתם באוסטריה קרנטן מליגת העל האוסטרית. ב-31 באוגוסט 2009 הושאל לריד. ב-23 בספטמבר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אוסטריה וינה.
ב-8 ביוני 2010 נוהיו חתם בראפיד וינה לשלוש שנים עם אופציה לעונה נוספת. נוהיו חתם על חוזה לפיו ירוויח כ-1.2 מיליון אירו בכל עונה. ב-22 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד מאטרסבורג. ב-13 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה נגד מאטרסבורג.
ב-25 ביולי 2013 נוהיו חתם בשפילד ונסדיי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, אליה הגיע בהעברה חופשית. ב-3 באוגוסט 2013 נוהיו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד קווינס פארק ריינג'רס. ב-11 בינואר 2014 נוהיו הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-6 נגד לידס יונייטד.
ב-11 בספטמבר 2020, נוהיו חתם באפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
בקיץ, נוהיו חתם בריינדורף אלטאך מליגת העל האוסטרית.
קריירה בינלאומית
נוהיו שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של אוסטריה. ב-18 בנובמבר 2010 אמר בריאיון לתקשורת כי הוא ניסה להשיג אזרחות אלבנית שתאפשר לו לשחק עבור נבחרת אלבניה, אך יהיה עליו לוותר על האזרחות האוסטרית כיוון שהחוק האוסטרי לא מאפשר לאזרח אוסטרי להחזיק באזרחות נוספת.
ב-19 בספטמבר 2014 נוהיו הצהיר כי הוא מעוניין לשחק עבור נבחרת קוסובו, לאחר שזו קיבלה אישור חריג מפיפ"א לקיים משחקי ידידות נגד נבחרות שחברות בה חצי שנה קודם לכן. ב-4 בינואר 2017 נוהיו קיבל אזרחות קוסובנית המאפשרת לו לשחק בנבחרת. ב-24 במרץ 2017 נוהיו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-1 ל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
עקרבון נגבי
מאפיינים
אורך הבוגר מגיע עד 35 מ"מ, צבע הגוף אפור - שחור. רוחב בסיסה של האצבע הנחה (Tarsus) קטן ממחצית אורכה. זהו המין היחיד בישראל שבמנוחה זנבו פרוש לאורך ציר הגוף ואינו מעוקל. הזנב עבה ביחס לגוף. על הפרקים הרביעי והחמישי של הזנב שקעים קטנים רדודים שמקנים לו מראה מבריק. שלפוחית הארס קטנה ובמנוחה היא חבויה בשקע שבפרק הזנב החמישי. צבעם של זוג המסרקיות (Petcen), אצבעות-הצבתות ומשנה-פיסות הרגליים, צהוב בהיר. לזכרים עד 22 עלעלים בכל מסרקית, ולנקבות עד 18.
תחת אבנים קטנות ובינוניות, ניתן למצוא כמה פרטים יושבים זה לצד זה (כנראה שבמין זה בניגוד לעקרבים אחרים אין קניבליזם). הוא אינו מרבה לצאת מתחת לאבנים, ניזון מפרוקי-רגליים קטנים. ההשרצה מתרחשת ביולי-ספטמבר, עם 8-4 ולדות בצבע לבנבן עד סגול בהיר.
הארס חזק אך כמותו קטנה. עקיצתו מכאיבה מאוד אך אינה מסוכנת לאדם בוגר בריא. ארסו של העקרבון המדברי מכיל OSK1, מעכב של החלבון KCNA3.
אנשים שנעקצו מתארים כאב צורב ופועם. לאחר מספר שעות הכאב חולף בהדרגה, אם כי תיתכן תחושת עקצוץ שתישאר במשך מספר ימים.
פרופיל הורמונלי
פרופיל הורמונלי היא בדיקה של מספר הורמונים בדם, המבוצעת כחלק מהבירור הראשוני של בעיות פוריות. הבדיקה מבוצעת גם במקרים נוספים כגון: אל-וסת, מחזור שאינו סדיר, אקנה, ושיעור יתר.
ג'ובארת
ג'ובארת, גֻ'בּארת, היה שבט בדואי גדול, אשר נטה את אוהליו בארץ ישראל.
במחצית המאה ה-20 משפחות השבט הגדולות היו אבו גבר, ארתימת אבו אל-עדוס, חסנת אבן צבח, אלדקס, ולידה, רוועה, סעדנת אלנוירי, סורכת אבן רפיע, סעדנה אבן ג'רבן, עמרין אבן עג'לן, קלזין תותבה, משרפה, וחידת ג'ברת.
נחצ'ה והגנרל
נחצ'ה והגנרל הוא סרט קומדיה ישראלי משנת 1972 בבימויו של ג'ורג' עובדיה, עם יעקב בודו, פול סמית, דובי גל וגדעון זינגר בתפקידים הראשיים. המוזיקה נכתבה על ידי מוני אמריליו ושיר הנושא מושר על ידי עמי שביט למילותיו של דן אלמגור.
כמו רוב סרטי הבורקס, נקטל הסרט על ידי מבקרי הקולנוע אבל לא על ידי קהל הצופים.
עלילה
נחום (נחצ'ה) רבינוביץ (יעקב בודו) מסתובב ברחבי תל אביב עם מרכולתו ומוכר כל מיני "פטנטים". הפקחים רודפים אחריו והוא נאלץ להימלט ועולה על טרמפ בו נוהג קצין העיר, סגן-אלוף רמי (גדעון זינגר).
נחצ'ה מכנה את רמי בשם "גנרל" ו"משכנע" אותו שהוא חולה מאוד. הגנרל משתכנע מדבריו, מגיע לביתו וחש כי הוא נוטה למות. רופא שמוחש למקום קובע שהוא בריא ואז מבקש הגנרל משניים מפקודיו, הגברתן פולי (פול סמית) והנמוך דובי (דובי גל) לחפש את נחצ'ה על מנת להענישו. הוא נעזר גם בידידו הבלש שרלו (גבי עמרני).
גם המשטרה מחפשת אחרי נחצ'ה בעקבות תלונת חברתו המסז'סטית שוש (ציפי שביט) על הפרת הבטחת נישואים. לבסוף נתפס נחצ'ה במסדר זיהוי והגנרל מחייל אותו לאחר שהתחמק ממילואים במשך חמש שנים.
נחצ'ה נשלח לחרמון המושלג וממשיך בתעלוליו. הוא מראה לחיילים כדור נמס במים ומנקה בצורה יסודית את קנה הנשק. הגנרל שמגיע לשם מתרשם שהוא שוב עובד על כולם ומכייף, ושולח אותו עם פולי ודובי ליחידת סיירים על גמלים.
גם שם ממשיך נחצ'ה בתעלוליו במטבח ובחדר האוכל ולבסוף הוא בורח מהמחנה ועולה לחלק האחורי של טנדר המוביל גופה לאיכילוב. הוא מתחיל לדבר עם הגופה ולאחר שמתברר לו שזו גופה הוא נוקש בחלון והנהג (שלמה וישינסקי) עוצר ובורח בפחד מהמקום ביחד עם חיילת טרמפיסטית.
יום שמחת כהן
יום שמחת כהן (ביהדות ג'רבה ויהדות מרוקו) או יום שמחת כוהנים (ביהדות לוב) הוא יום חג יהודי-עממי המקובל במסורת יהדות צפון אפריקה בי"א בתשרי.
נחצ'ה והגנרל
עלילה
הטנדר מגיע לאיכילוב ונחצ'ה נכנס לבית החולים ושואל על חדר המתים. לאחר שהוא מולבש בבגדי מנתח הוא נכנס לחדר ניתוח ומורה למנתח איך להמשיך בניתוח...
יום שמחת כהן
מקור המנהג
החג מבוסס על פרשנות לדברי חז"ל על מנהג הכהן הגדול בתום עבודת יום הכיפורים: ; פרשנות זו מקבלת את התיאור "יום טוב" כפשוטו - יום שלם שנוהגים בו כעין חג.
לזכר חג זה, נהגו הכוהנים במדינות צפון אפריקה שלא לעשות מלאכה ביום שלמחרת יום הכיפורים, והיו עורכים בו משתאות וחגיגות ומארחים ידידים רבים בהתאם ליכולתו הכלכלית של כל אחד.
בקרב בני משפחת כהן-סקלי בעיר הכהנים דבדו וגם מחוצה לה, נקרא היום גם בכינוי "יום לגופראן". בג'רבה, אף היא עיר כהנים, נהגו להכין מערב יום הכיפורים תבשיל חצילים בשם "בראנייה".
הנוסע היהודי בן המאה ה-19, יעקב ספיר, דיווח כי בני ישראל בהודו חגגו ביום זה חג בשם "שילה סאן" - יום שמחת כהן, ושבמשפחות מסוימות בבומביי נהגו ביום זה לערוך ביקורי נימוסין הדדיים. על מנהג דומה בקהילת יהודי קוצ'ין שבהודו העיד אליהו בירנבוים.
מנהג דומה ביהדות אשכנז
מנהג דומה ל"יום שמחת כהן" המבוסס על אותו מקור, הוא מנהג חזני ראש השנה ויום הכיפורים, לקיים אסרו חג ליום הכיפורים ולעשות בו יום משתה ושמחה. מנהג זה מוזכר בספר המנהגים של קהילת וורמס שכתב שמש הקהילה ר' יוזפא שמש. הוא מציין שהייתה השתתפות של קופת הקהילה במימון המשתאות.
בקרב האשכנזים כונה היום: אין גאט'ס נאמען (למען האל), צו גאט'ס נאמען וכדומה, לציון העובדה שחזרו לומר בתפילה "האל הקדוש" לאחר עשרת ימי תשובה שבהם הייתה חתימת הברכה "המלך הקדוש".
נחצ'ה והגנרל
עלילה
נחצ'ה מגיע למכון בו עובדת שוש המסז'יסטית ומבטיח להתחתן איתה אם תבטל את התלונה נגדו אך למקום מגיעים גם הגנרל ועוזריו ונחצ'ה נמלט מהם. לבסוף הוא נתפס ומוכנס למחנה צבאי בו הוא מספר לחיילים כי הוא למעשה הציל את הגנרל מטנק בוער.
הגנרל שולח את נחצ'ה לפסיכיאטר צבאי (טוביה צפיר) בעל התנהגות הומוסקסואלית אך גם כאן נחצ'ה משגע אותו. לבסוף מקבל הגנרל מכתב מלשכת הרמטכ"ל כי הוחלט להעניק לנחצ'ה תעודת הוקרה על ההמצאה שלו לניקוי הנשק.
לבסוף כולם נפגשים בחגיגה לכבוד נחצ'ה, והגנרל משבח אותו על שהביא כבוד לעיר, וכן נותן לו תעודה על כך שהמציא שיטה לניקיון הנשק.
אנדרטאות לזכר החייל המצרי
שתי אנדרטאות לזכר החייל המצרי הוקמו על ידי מצרים בדרומה של ישראל. האנדרטה האחת נמצאת בתחומי המועצה האזורית יואב, בסמוך לכביש 35 ומצודת יואב, והאנדרטה השנייה נמצאת בפארק "עד הלום" ליד העיר אשדוד.
דוד לוריא (קצין)
דוד לוריא (נולד ב-23 בנובמבר 1952) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת בצה"ל בחיל הים ופיקד בצוללות עד מפקד שייטת הצוללות, פיקד על בסיס חיפה וכיהן כראש מספן הים. מאז 2010 מכהן כראש מנהל התפעול בעיריית חיפה.
אנדרטאות לזכר החייל המצרי
הקמת האנדרטאות סוכמה במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים לזכר החיילים המצרים שנפלו בקרבות בשנת 1948. האנדרטה ליד חמי יואב מוקדשת לזכר חיילים מצרים שנהרגו בקרב כיס פלוג'ה, האנדרטה בפארק עד הלום היא לזכר חללי הצבא המצרי שנהרגו במקום. בהסכם השלום התחייבה ישראל לשמור על אנדרטאות אלו, ובמקביל התחייבו המצרים לשמור על האנדרטאות שהוקמו לזכר חיילים ישראלים בסיני בטרם נחתם ההסכם.
שתי האנדרטאות, שהוקמו בשנת 1989, עשויות אבן גרניט מצרית ועוצבו בצורת אובליסק. בכל אחת מהאנדרטאות מצוינים שמותיהם של ארבעה חיילים בדרגות שונות: על האנדרטה ליד חמי יואב מוזכרים שני אלופי-משנה, סמל וטוראי; על האנדרטה בפארק עד הלום מוזכרים אלוף-משנה, סגן-אלוף, רב-טוראי וטוראי. הכתובות על האנדרטאות והשילוט במקום הם בעברית, ערבית ואנגלית.
דוד לוריא (קצין)
ביוגרפיה
הוריו, בנימין לוריא ויפה יתום עלו לארץ ישראל כצעירים חלוצים בשנת 1933, והיו בגרעין ההקמה של קיבוץ אשדות יעקב. הקימו יחד משפחה ונולדו להם שתי בנות והבן דוד.
דוד לוריא נולד בקיבוץ אשדות יעקב איחוד בנובמבר 1952. הוא גדל והתחנך בקיבוץ ואת לימודי התיכון עשה בבית הספר האזורי תיכון בית ירח.
שירות בחיל הים
בשנת 1970 גויס לצה"ל והתנדב לשייטת הצוללות. עם סיום קורס צוללן שירת בצוללת אח"י דולפין (צ-79), בתפקיד מפעיל סונאר (מערכת גילוי תת-מימי). הייתה זו הצוללת האחרונה מהצוללות מסדרת T בשנתה האחרונה עד שהועמדה.
במהלך מלחמת יום הכיפורים, יחד עם חבריו משייטת הצוללות עבר לזירת ים סוף ושירת במשך כ-9 חודשים כאיש צוות דבור.
באוגוסט 1975 נשלח לוריא למספנות ויקרס, בעיר בארו בצפון מערב אנגליה, בתפקיד נגד סונר בכיר באח"י גל, הראשונה מהצוללות מסדרת גל. כחלק מצוות הצוללת השתתף לוריא בבקרת הבניה, ניסויי הים, אימון ההיבנות וקבלת הצוללת מהמספנות. בנובמבר 1976 הפליג עם אח"י גל לישראל.
ב-1983 עבר לוריא לשייטת ספינות הטילים הוכשר והוסמך כמפקד סטי"לאך לא קיבל ספינה לפיקודו. ב-1984 חזר לוריא לשייטת הצוללות, עבר תהליך הכשרה והסמכה עד שביולי 1984 הוסמך וקיבל פיקוד על אח"י רהב (צוללת מסדרת גל) עליה פיקד עד ספטמבר 1987.
בספטמבר 1987 נשלח לוריא לארצות הברית בתפקיד קצין מבצעי לפרויקטים שפותחו ויוצרו שם עבור הצוללות מסדרת גל. במאי 1989 הועלה לדרגת סא"ל והמשיך באותו תפקיד עד אוגוסט 1990. עם חזרתו לישראל יצא לוריא ללימודים לתואר ראשון במדע המדינה במסגרת שיתוף פעולה של המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה עם אוניברסיטת חיפה.
ביולי 1992 מונה לוריא לתפקיד מפקד שייטת הצוללות. תפקיד אותו ביצע עד מרץ 1996. השייטת כללה אז שלוש צוללות מסדרת גל.
בשנת 2000 השתלם לוריא ב להכשרת קצינים בכירים, מפקדי חטיבות, במסגרת צה"ל.
בסיום תפקידו כרמי"ם בספטמבר 2004 חלה לוריא בסרטן במערכת הלימפה והוכר כנכה צה"ל נפגע מהקישון. רק בגמר הטיפולים הסכים צהל לשחררו. בספטמבר 2005 פרש לוריא מצה"ל לגמלאות.
תפקידים אזרחיים
בינואר 2006 מונה למנהל הרכש התאגידי בבנק הפועלים.
בינואר 2007 ועד ספטמבר 2007 שימש בתפקיד מנכ"ל "שלמה סיקסט".
מאוקטובר 2007 ועד אמצע 2009 לקח לוריא פסק זמן מעבודה, טייל בווייטנאם, קמבודיה, סרי לנקה וארצות הברית. מאמצע 2009 ועד מרץ 2010 הועסק כיועץ ימי עצמאי.
במרץ 2010 החל לוריא לשמש כראש מנהל התפעול ופיתוח התשתיות בעיריית חיפה. תחת טיפול מנהל התפעול נמצאים נושאים רבים בין היתר נדרש בשנת 2017 לנושא ההצפות שפקדו את שכונת בת גלים עקב הגשמים.
נשוי לשלי ממשפחת רכטמן, אותה הכיר כששירתה כחיילת בבסיס חיפה, בהיותו צוללן באח"י דולפין (1968). יחד יצאו לאנגליה לקליטת צוללות מסדרת גל. לזוג שלושה ילדים.
ליעד מאיר
ליעד מאיר (נולד ב-23 בינואר 2002) הוא ראפר ישראלי.
ביוגרפיה
מאיר גדל בכרמיאל. הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו בשנת 2018, בגיל 16, כשפרסם את שירו הראשון, "בסוף הכל חולף כפרה". בשנה זו אף זכה לפרסום כשהשתתף בדוקו הריאליטי של HOT, "ביטים", בו זכה.
בשנת 2021 הוציא את הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלו, "להקפיץ ת'רגל".
שנה לאחר מכן, ב-2022, הוציא סינגל נוסף, "פלואו של טמבל". שני השירים זכו להצלחה ברשתות החברתיות.
בשנת 2023 יצא האלבום, בשם "פלואו של טמבל". האלבום כולל הופעות אורח של שגיא דהן, זיו שביט, מיכאל סוויסה, רון חיון, דודא וביג סאזו. האלבום זכה להצלחה ברשתות הסטרימינג והגיע בשיאו למקום התשיעי במצעד האלבומים השבועי של פלטפורמת ספוטיפיי. השיר "פלואו של טמבל 2" מתוך האלבום, בהשתתפות רון חיון, הצליח להגיע למקום ה-25 במצעד היטליסט השבועי של מאקו.
וסילי הקדוש
וסילי הקדוש (ברוסית: Василий Блаженный - וסילי המבורך; 1468 או 1551-1469) הוא קדוש פרבוסלאבי ממוצא רוסי שנטש את אורח חייו הקודם על מנת להקדיש את עצמו לסיוע לאנשים ולכנסייה.
וסילי הקדוש נולד כצמית ליד מוסקבה, בדצמבר 1468 או 1469. לפי המסורת נולד וסילי על מרפסת הכנסייה המקומית, ליעקב ואנה.
במקור היה חניכו של סנדלר, והוא אימץ מנהג של גנבה מעשירים ונתינה לעניים ולנזקקים. הוא נהג להלך עירום ולקשור את רגליו בשלשלאות, והאשים את איוואן הרביעי בחוסר תשומת לב לכנסייה ובהתנהגותו האלימה כלפי החפים מפשע.
לאחר מותו של וסילי הקדוש, ערך מקריאוס, הפטריארך של מוסקבה, את הלווייתו, ואיוואן הרביעי בעצמו נשא את ארון המתים אל בית הקברות. כיום קבור הקדוש בקתדרלת וסילי הקדוש שנבנתה על ידי איוואן הרביעי, ונקראה על שמו לאחר שהוכר כקדוש בסביבות שנת 1580. יום החג שלו נקבע ליום מותו - 2 באוגוסט לפי הלוח היוליאני, שהיה מקובל באותה תקופה, וה-15 באוגוסט לפי הלוח הגרגוריאני שמקובל כיום ברוסיה.
פרמקופיאה
פרמקופיאה (ביוונית φαρμακον – תרופה, רעל ו-ποιη – מכין, יוצר) הוא אוסף מסמכים רשמיים (של תקנות ותקנים) המבטיחים איכות נאותה של התרופות. זהו מסמך או ספר רשמי הכולל בתוכו צורות הכנה ובדיקה של תרופות ושיטות, מינונים ודרישות לחומרי גלם. דרישות הפרמקופיאה מחייבות את כל המפעלים והמוסדות אשר יוצרים, מאחסנים, משתמשים ומנהלים תרופות.
היסטוריה
ספרי הפרמקופיאות הראשונים נכתבו על ידי רופאים מוסלמים, ביניהם "קאנון הרפואה" של אבן סינא משנות ה-20 של המאה ה-11, ספרי אבו אלראיחאן אלבירוני באותה המאה, איבן זוהר במאה ה-12 ואיבן אלבייתר במאה ה-14.
הפרמקופיאה האירופית הראשונה נכתבה ב-1498 בפירנצה מטעם מכללת הרפואה העירונית.
ספר שהודפס בנירנברג ב-1542 היה הפרמקופיאה הראשונה שייצאה בהזמנת השלטונות. הוא היה פרי עטו של ולריוס קורדוס (Valerius Cordus) אשר נכתב לפי בקשת מועצת העיר.
הכותרת "פרמקופיאה" הופיעה לראשונה בעבודה שפורסמה בבזל ב-1561 על ידי ד"ר פואז (Foes), אך המונח נכנס לשימוש שוטף רק בתחילת המאה ה-17.
ד"ר ניקולאס טולפ, ראש העיר של אמסטרדם ומנתח מכובד, אסף את כל חבריו הכימאים והרופאים ויחד הם כתבו את הפרמקופיאה הראשונה של העיר אמסטרדם - Pharmacopoea Amstelredamensis בשנת 1636. זה היה ניסיון משולב לשפר את בריאות הציבור, לאחר התפרצות של המגפה השחורה, ולהגביל את מספר חנויות הרוקחים באמסטרדם.
פרמקופיאה בריטית
מאותה השנה הכנת מרשמים הייתה קשורה ישירות במרפאים והם נדרשו להכין את השיקויים באופן מדויק כפי שנכתב בפרמקופיאה שאושרה במאי 1618 על ידי מכללת הרופאים ועל ידי מינוי פקחים מטעם המכללה שבדקו במשך החודשים הבאים את כלל בתי המרקחת של לונדון והשמידו כל תרופה שהוכנה בצורה לא אמינה. אותה הפרמקופיאה הרשמית הראשונה של לונדון התבססה בעיקר על עבודותיהם של מזוא וניקולאוס מסלרנו (Mezue and Nicolaus de Salerno). נמצאו בה טעויות רבות שבעקבותיהם היא נגנזה והמהדורה המתוקנת יצאה רק בדצמבר הבא.
באותו הזמן התרופות ושיקויים שהוכנו היו בעלי 20 עד 70 ויותר מרכיבים בעוד שהרבה תרופות מרפא הוכנו מאותו חומר שנחשב לבעל השפעה שונה בהתאם למקור או תנאיים שנאסף. כך לדוגמה, עיני סרטן (כלומר, אבני כיבה), פנינים, צדפות, קונכיות ואלמוגים היו אמורים להיות בעלי תכונות מרפא שונות. בין מרכיבים אחרים בנוסחאות הללו היו הפרשות בני אדם, כלבים, עכברים, אווזים וחיות אחרות, חישובים, גולגולות האדם וטחב עליהן, גורים עיוורים, שלשולים וכדומה.
המהדורות של 1621, 1632, 1639, 1677 לא כללו שינויים משמעותיים. רק במהדורה של 1721 תחת חסותו של הנס סלואן כללה שינויים רציניים, כגון השמטת התרופות הרבות שנמצאו מגוחכות, יחד עם זאת נשארו כ"תרופות" צואת כלבים, שלשולים וטחב הגולגולת. כמו כן לשמות התרופות הרשמיות נוספו שמות בוטניים, המים המזוקקים אוחדו לתקן אחיד, מהרשימות הוסרו אלכוהוליים ממותקים ליקרים שנחשבו לעוזרים בבעיות לב, רכז שקדים וחומרים אחרים שלא נחשבו לתרופות בלונדון אך עדיין היו באופנה במקומות אחרים. במהדורה מ-1746 רק התרופות שקיבלו רוב קולות בוועדת הפרמקופיאה ולאלו נוספה רשימת תרופות היעילות ביותר. נעשה ניסיון לפשט עוד את ההכנות הישנות על ידי השמטת מרכיבים מיותרים. במהדורת 1788 הנטייה הזאת אף הוגברה ונמחקו תרופות המורכבות ביותר אשר שמשו את המרפאים כבסיס יותר מאלפיים שנים וכמה תרופות שנחשבו למסוכנות בפרמקופיאת 1765 הוחזרו לרשימות. בשנת 1809 התקבלה לשימוש הנומנקלטורה הצרפתית לחומרים כימיים וב-1815 הרישומים המעודכנים שלה הונפקו. המהדורות הבאות הודפסו ב-1824, 1836 ו-1851.
הפרמקופיאה הראשונה של אדינבורו הודפסה ב-1699 והאחרונה ב-1841. הפרמקופיאה הראשונה של דבלין הודפסה בשנת 1807 והאחרונה ב-1850. הרשומות הכלולות בשלושתן לא היו אחידות בכוחן, דבר שגרם לאי נחת וסכנות רבות לציבור הרחב כאשר תמיסות חזקות כמו החומצה הציאנית המדוללת נרשמו כמועילות על ידי מדינה אחת ובוטלו לפי פרמקופיאה של מדינה אחרת באי. צו רפואי של 1858 הסמיך את המועצה הרפואית הכללית לפרסם ספר המכיל רשימה של תרופות ותרכובות שיקרא פרמקופיאה הבריטית (en:British Pharmacopoeia), אשר יהיה תחליף ברחבי בריטניה ואירלנד עבור הפרמקופיאות הנפרדות והיא תפורסם בלטינית. הפרמקופיאה הראשונה באנגלית פורסמה ב-1864 אך יצרה אכזבה בקרב כימאיים והרופאים שהמועצה פרסמה מהדורה מתוקנת ב-1867. חוסר שביעות הרצון נבע, כנראה, מכך שרוב כותבי הפרמקופיאה לא היו רוקחים בעצמם ובמקום סוגי הכנות התייחסו יותר לשיטות ייצור התרופות.
פרמקופיאה גרמנית
פרט לפרמקופיאה האירופאית ישנן 2 פרמקופיאות גרמניות:DAB:Deutsches Arzneibuch המאספת את רוב התרופות וHAB:Homöopathisches Arzneibuch המגדירה דרישות ההכנה לחומרים הומאופתיים.
פרמקופיאה יפנית
הפרמקופיאה הראשונה ביפן על בסיס הפרמקופיאה הגרמנית פורסמה ב-7 ביולי 1886 ביפנית ולטינית בעקבות הוראתו של שר הפנים דאז מצוקטה מאסיושי מ 1880 אך נהייתה רשמית רק שנה מאוחר יותר. המהדורה השנייה שפורסמה ב-1891 והופקה גם כן בשתי השפות (במהדורה השנייה השמות הלטיניות עברו התאמה לכתיב גרמני-אוסטרי). המהדורה השלישית עודכנה ונכתבה במשך 7 שנים - מ-1900 עד 1907 ולא הייתה לה גרסה לטינית. כעת היא מופקת כל חמש שנים וב 2011 פורסמה המהדורה ה-16 (ביפנית ואנגלית).
פרמקופיאה פולנית
הפרמקופיאה הראשונה נכתבה ב-1665 תחת שם Dispensatorium Gedanensae. לאחר מכן ב-1683 נכתבה Dispensatorium Pharmakopea Cracoviensi בקרקוב. מאז 1817 נקראת פרמקופאה פולנית (Farmakopea Polska), אף על פי שלפרמקופיאה הזאת היה גם שם נוסף: פרמקופיאה של מלך פולני Pharmacopea Regni Poloniae (אף על פי שבפועל שליט פולין היה מלך רוסיה, לו גם ייחסו את התואר של המלך הפולני). פרמקופיאה של מדינת פולין (ה-שנייה לפי המספור) הופיעה ב-1937 והודפסה מחדש ב-1946, מאז הגיעה למהדורה השמינית בשנת 2008.
פרמקופיאה רוסית
לראשונה פורסמה ב-1778 תחת השם «Pharmacopoea Rossica», המהדורה השנייה - ב-1871. מאז עד המהפכה הבולשביקית יצאו עוד 4 מהדורות ב-1880, 1891, 1902 ו-1910. הפרמקופיאה הראשונה של ברית המועצות הודפסה ב-1925 ועד פירוק ברית המועצות הודפסו 5 מהדורות. המהדורה הראשונה והאחרונה של רוסיה המודרנית ראתה אור בשנת 2008.
פרמקופיאה אמריקאית
הפרמקופיאה האמריקאית מורכבת משני חלקים - הפרמקופיאה עצמה (United States Pharmacopeia) והפורמולאר הלאומי (en:National Formulary) שמהווה גם סוג של סל קליטה מכיוון שחומרים לא רשומים בו עלולים לעלות יותר לדורשי התרופה. על כתיבת הפרמקופיאה הוחלט בפגישת 11 הרופאים הבחירים בבניין הקפיטול ב 1 בינואר 1820 והמהדורה הראשונה שלה יצאה לאור ב-15 בדצמבר אותה השנה. תחילה היו רשומים בה מתכונים להכנת תרופות ועם הזמן היא הפכה לאוסף נוהלים לקביעת זיהוי ואיכות של מרכיבי תרופות על ידי בדיקות מתאימות. מ 1820 עד 1942 היא הודפסה פעם ב 10 שנים, עד שנת 2000 - כל חמש שנים, ומ 2002 כל שנה יוצאת מהדורה חדשה.
להבדיל משאר הפרמקופיאות השימושיות לאמריקאית אין תוקף של חוק אך היא הוכרה בחוק פדרלי על ניקיון המזון והתרופות מ-1906 (:en:Pure Food and Drug Act) ועל ידי חוק הפדרלי למזון, תרופות וקוסמטיקה (:en:Federal Food, Drug, and Cosmetic Act) מ 1938.
פרמקופיאה מאוחדת
גלובליזציה מביאה צורך לדרישות אחידות של תרופות כדי למנוע סכנה לחולים כאשר מרשם מחולק במדינה אחרת מזו שבה הוא נכתב. ניסיונות לקבוע בסיס שעליו הפרמקופיאה הבינלאומית יכולה לצאת לאור נעשו על ידי כנסי רוקחים וכנסים רפואיים בינלאומיים, אך בשל הגישה הלאומית וניסיון לכלול יותר מדי תרופות הדבר טרם הושג.
התקדמות מסוימת נצפית תחת הארגון ICH (The International Conference on Harmonisation of Technical Requirements for Registration of Pharmaceuticals for Human Use:www.ich.org), ארגון תלת אזורי המייצג את רשויות הפיקוח של האיחוד האירופי, יפן וארצות הברית. נציגי שלוש המדינות נפגשו פעמיים בשנה מאז 1990 בקבוצת דיון על פרמקופיאה על מנת לנסות ולפעול "הרמוניזציה מסוכמת". מונוגרפים מסוימים מוצעים לתהליך ואם הנ"ל מתקבלים דרך שלבי ביקורת והתייעצות מובילה לקבלת מונוגרף משותף המספק אוסף משותף של בדיקות ומפרטים עבור חומר מסוים.
פריטי הפרמקופיאה
פרמקופיאות נבדלות באופן חלוקה לנושאים.
פרמקופיאה אמריקאית
פרמקופיאה אמריקאית היא בעצם איחוד של פרמקופיאה עצמה והפורמולאר הלאומי (NF). לפי כך, כל מונוגרף של הרכבי תרופות שנמצאו בטוחות ויעילות מופרדים לפי החלוקה ההיסטורית. כמו כן, פרט למבוא, הערות כלליות ומילון מונחים, ישנו פרק של בדיקות כלליות בו תת-סעיפים של בדיקות פיזיות, כימיות ומיקרוביולוגיות, פרקי מגיבים המשמשים לבדיקות הכימיות, טבלאות הנדרשות, תוספי תזונה וקולונות לכרומטוגרפיה.
פרמקופיאה אירופית
פרמקופיאה אירופית מופיעה בשלוש שפות: אנגלית, צרפתית וספרדית. מופיעים בה הפרקים הבאים: מבוא, הערות כלליות, שיטות האנליזה, חומרים ומכלי אריזה, מגיבים, טקסטים ומונוגרפים כלליים, צורות מינון, חיסונים, תגובות חיסוניות, תרופות המכילות חומרים רדיואקטיביים, דברים הקשורים בתפירה רפואית, צמחי מרפא, חומרים הומאופתיים, מונוגרפים של הרכבי תרופות ואינדקס.
I Drink Wine
I Drink Wine (בעברית: אני שותה יין) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית אדל, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, 30 (2021). השיר יצא לאור ב-19 בנובמבר 2021, על ידי חברות התקליטים מלטד סטון וקולומביה רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום.
ב-26 באוקטובר 2022 יצא וידאו קליפ נלווה לשיר בערוץ היוטיוב הרשמי של אדל. תוך יומיים הוא צבר קרוב ל-5 מיליון צפיות.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד שירי הסטרימינג.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אדל וגרג קורסטין והופק על ידי קורסטין גם כן. בריאיון של אדל למגזין רולינג סטון, היא טענה ש-"I Drink Wine" נכתב על הורדת האגו, תוך שהוא נכתב בהשראת הסגנון המוזיקלי של אלטון ג'ון וברני טופין משנות השבעים. בהמשך לכך, הצהירה כי:
אדל פעלה בצורה בה טופין פעל; היא מבצעת כל פזמון ב-"I Drink Wine" בצורה שונה מהקודמת לה. היא רצתה להעניק לשיר "אווירה סרקסטית של שנות השישים.
וידאו קליפ
ב-26 באוקטובר 2022 הועלה לערוץ היוטיוב של אדל וידאו קליפ רשמי לשיר. הקליפ אורך כ-7 דקות, ובו אדל נראית שטה על גלגל ים בנהר כשהיא שותה כוס יין. את הקליפ ביים ג'ו טלבוט.
הצלחה מסחרית
"I Drink Wine" זכה להצלחה מסחרית ברחבי העולם ובעיקר בממלכה המאוחדת. הוא דורג במקום הרביעי במצעד שירי הסטרימינג של חברת המצעדים הרשמית, והפך לשיר השלישי מ-30 שהצליח להיכנס לעשירייה הפותחת במצעד (כשבמקום החמישי, השביעי, התשיעי והעשירי מתחתיו, דורגו השירים "My Little Love", "Can I Get It", "Strangers by Nature" ו-"Cry Your Heart Out"; סך של שבעה שירים בעשירייה הפותחת בו-זמנית).
אנדרו ג'יימס מורלי
אנדרו ג'יימס מורלי (באנגלית: Andrew James Morley נולד ב-10 בנובמבר 1989) הוא שחקן אוסטרלי, הידוע בתפקידיו בסדרות הטלוויזיה נקודת גלישה, קרוב רחוק ושכנים שכנים.
ביוגרפיה
מורלי גדל בחווה בקלארקפילד, ויקטוריה. יש לו אח בכור, תומאס ואחות גדולה, אליסון. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, מורלי למד הנדסה אזרחית באוניברסיטת RMIT. שנתיים לאחר מכן, בגיל 20, החל לשחק והופיע בסרטים קצרים שונים.
מורלי היה כבאי מתנדב מאז תחילת שנות ה-2000. מורלי התארס לבת זוגו ג'יי האגר באוגוסט 2017. הגר ילדה את בתם הבכורה ב-14 בדצמבר 2017. מורלי הוא גם אב חורג לשני ילדיה של הגר ממערכת יחסים קודמת.
קריירה
בסוף 2010 לוהק מורלי לתפקיד הראשי של ברנדון בנדיקט בסדרת הטלוויזיה נקודת גלישה, ששודרה לראשונה בשנת 2012. הוא נאלץ לעבור לגולד קוסט לצילומים של שבעה חודשים. בינואר 2013, החל מורלי להופיע בסדרת הטלוויזיה קרוב רחוק. הוא עזב את הסדרה באפריל 2015 לאחר שנתיים. כמה חודשים לאחר מכן, הוא הצטרף לצוות המגיש של תוכנית הטיולים והלייף סטייל Melbourne Weekender.
בינואר 2016, פורסם כי מורלי לוהק לתפקיד באופרת הסבון עטירת הפרסים שכנים שכנים. הוא הופיע לראשונה במסך ב-4 באפריל 2016. מורלי עזב את הסדרה בשנת 2018.
רות קנאי
רות קנאי (נולדה ב-2 ביולי 1943) היא פרופסור חבר למשפטים העוסקת בדיני עונשין וענישה במרכז האקדמי כרמל, ובעבר באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
נולדה בשנת 1943 לחנה ופאלק שלזינגר בירושלים.
בשנת 1966 סיימה קנאי לימודים לתואר ראשון בהצטיינות במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1983 השלימה תואר שני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן ובשנת 1992 - תואר דוקטור (בציון מעולה), גם הוא מאוניברסיטת בר-אילן.
הצטרפה לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. בשנים 2003–2008 הייתה גם נציבת קבילות להטרדות מיניות באוניברסיטה.
לצד מחקר והוראה באקדמיה, קנאי פעילה בענייני ציבור, ובין היתר:
נשואה למתמטיקאי פרופ' יקר קנאי ממכון ויצמן למדע, לשעבר נשיא האיגוד הישראלי למתמטיקה. גיסתו של חתן פרס נובל פרופ' ישראל אומן.
פרסומים ומאמרים
רשימה חלקית:
ז'ואאו פליקס
ז'ואאו פליקס (בפורטוגזית: João Félix Sequeira; נולד ב-10 בנובמבר 1999) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי באתלטיקו מדריד, ובנבחרת פורטוגל.
תחילת הקריירה
ז'ואאו פליקס נולד ב-10 בנובמבר 1999 בוויסאו שבפורטוגל. הוא שיחק במחלקת הילדים של קבוצת Os Pestinhas, עד שעבר לשחק במחלקת הילדים של פורטו. הוא שיחק 7 שנים במדי פורטו, אך הם שחררו אותו בשל ממדי גופו הקטנים, ולאחר שנה הוא עבר למחלקת הנערים של היריבה, בנפיקה ליסבון.
בנפיקה ליסבון
פליקס ערך את הופעתו הרשמית בבנפיקה ב' מהליגה השנייה בפורטוגל ב-17 בספטמבר 2016, והפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק בבנפיקה ב'.
ב-15 בפברואר 2017 כבש את שערו הרשמי הראשון בליגה השנייה, וב-30 בינואר 2018 כבש את השלושער הראשון בקריירה שלו.
לקראת עונת 2018/2019 עלה לקבוצת הבוגרת של בנפיקה ליסבון. ב-18 באוגוסט 2018 ערך את הופעתו הראשונה בליגה הראשונה ושבוע לאחר מכן כבש את שערו הראשון בקבוצה במסגרת הדרבי של ליסבון, והפך לשחקן הצעיר ביותר שכובש בדרבי של ליסבון.
ב-11 באפריל 2019 כבש שלושער בניצחונה של בנפיקה ליסבון 4–2 על איינטרכט פרנקפורט במסגרת הליגה האירופית. בכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שכובש שלושער במסגרת הליגה האירופית, כשהוא בן 19 שנים ו-152 ימים בלבד.
פליקס סיים את עונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של בנפיקה ליסבון עם 20 שערים, מתוכם 15 בליגה.
אתלטיקו מדריד
ב-3 ביולי 2019 חתם על חוזה לשבע שנים במדי אתלטיקו מדריד, ששילמה תמורתו 126 מיליון אירו לבנפיקה ליסבון. עם העברה זו הפך פליקס לשחקן היקר בתולדות אתלטיקו מדריד. הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית בליגה ב-18 באוגוסט, בניצחון 1–0 על חטאפה. ב-1 בספטמבר 2019 כבש את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון קבוצתו 3–2 על אייבר.
השאלה לצ'לסי
ב-11 בינואר 2023 הושאל לצ׳לסי עד לסיום עונת 2022/2023. ב-12 בינואר שיחק את משחק הפתיחה שלו נגד פולהאם ובדקה ה-57 הורחק.
קריירה בינלאומית
ב-5 ביוני 2019 ערך הופעת בכורה במדי נבחרת פורטוגל בניצחון נבחרתו 3–1 על נבחרת שווייץ במשחק חצי גמר ליגת האומות. את שער הבכורה כבש ב-5 בספטמבר 2020 בניצחון נבחרתו 1–4 על נבחרת קרואטיה.
נכלל בסגל נבחרת פורטוגל לטורניר מונדיאל 2022.
סטטיסטיקות
מעודכן ל-13 בינואר 2023
אנדרה אלמיידה
אנדרה אלמיידה (בפורטוגזית: André Gomes Magalhães de Almeida; נולד ב-10 בספטמבר 1990) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הבלם והקשר האחורי בולנסיה.
בג"ץ האגודה לזכויות האזרח נגד שרת התרבות והספורט
בבג"ץ 7647/16 האגודה לזכויות האזרח בישראל נגד שרת התרבות והספורט פסל בג"ץ תיקון למבחנים להענקת תמיכה למוסדות תרבות, שנעשה במאי 2016, כשנה לאחר שחברת הכנסת מירי רגב מונתה לשרת התרבות והספורט, ובו נקבעה הגדלת התמיכה למוסדות אשר הופיעו ביהודה ושומרון והפחתת תמיכה למוסדות שנמנעו מהופעה ביהודה ושומרון.
בספטמבר 2016 עתרה האגודה לזכויות האזרח לבג"ץ וביקשה לבטל את התיקונים. במאי 2020 פורסמה החלטת בג"ץ שנתקבלה בהכרעת הנשיאה חיות והמשנה לנשיאה חנן מלצר כנגד דעתו החולקת של השופט דוד מינץ. ההחלטה פסלה את סעיף הבונוס, אבל, בשל שיקולי ההסתמכות של הגופים שקיבלו תמיכה, הפסילה חלה רק ממועד ההחלטה ואילך. ההחלטה לא פסלה את סעיף הקנס בנימוק של חוסר בשלות מאחר שלא נעשה בו כל שימוש מפורש.
מפלגות שלטון שואפות להיטיב עם ציבור בוחריהן ולתמוך בפעילויות העולות בקנה אחד עם המדיניות שלהן. אבל, חקיקה ופסיקה מציבות סייגים לתמיכות כאלו. בג"ץ האגודה לזכויות האזרח נגד שרת התרבות והספורט מדגים זאת.