cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רעידת האדמה בחלב (1138)
רקע גאולוגי
חלב מצויה בצפון בקע ים המלח, חלקו הצפוני של השבר הסורי-אפריקאי. מערכת העתקי חילוף זו מפרידה בין הלוח האפריקאי ולוח ערב ומהווה מוקד לרעידות אדמה רבות שאירעו באזור. לאחר רעידת האדמה של 1137 אירעו מקבצים נוספים של רעידות אדמה: אחד בחודש יוני 1139 וסידרה של רעשים שהחלה בספטמבר 1156 והסתיימה במאי 1159.
מהלך האירועים
ההיסטוריון איבן אל קלניסי שהתגורר בדמשק תיעד את רעידת האדמה שהתרחשה ביום רביעי, 11 באוקטובר 1138. הוא כתב כי קדם לה רעש ביום שלישי, 10 באוקטובר, וכי לאחריה אירעו רעשי משנה, האחרון בהם ב-3 בנובמבר.
רבים מעשרות אלפי תושביה של חלב ניצלו מהרעש העז כאשר נמלטו אל האזור הכפרי סביב לה בעקבות הרעש ב-10 באוקטובר. לא ניתן להעריך כמה מתושבי העיר מצאו את מותם באירוע, אך העיר נפגעה באורח קשה: חומות המצודה ורבים מן הבתים קרסו. נזק נוסף נגרם לערים ועיירות סמוכות, והרעש הורגש אף בדמשק – המרוחקת יותר מ-300 ק"מ מחלב.
בית יולדות אמהות
בית יולדות אמהות היה בית יולדות שהוקם ברחוב הצנובר (שדרות הנשיא 19) ברובע כרמל, חיפה. בית היולדות נוסד ב-20 בספטמבר 1945 ופעל עד ינואר 1963. ב-10 השנים הראשונות לפעילותו יולדו בבית היולדות 1,500 תינוקות.
היסטוריה
השניים תרמו את ביתם הפרטי לצורך הקמת בית החולים, ועברו להתגורר בבית סמוך ברחוב יפה נוף.
הייגן
{{פירושונים|
בית יולדות אמהות
היסטוריה
לאחר ביצוע שינויים מבניים שנדרשו להתאמת המבנה ליעודו החדש, נפתח "בית יולדות אמהות" ב-20 בספטמבר 1945, ובו 20 מיטות אשפוז.
הייגן
ראו גם
}}
בית יולדות אמהות
היסטוריה
לאחר 10 שנות פעילות וכ-1,500 לידות, נקלע בית החולים לקשיים, וכעבור מספר שנים, בינואר 1963, הופסקה פעילותו. חודש לאחר מכן נפטרה ד"ר פיניה רוטנברג בבית חולים בשווייץ.
בית היולדות קיים קשר הדוק עם משפחת המלוכה הירדנית. הקשר למלך עבדאללה נוצר באמצעותו של אברהם רוטנברג אחיו הצעיר ויד ימינו של מייסד חברת החשמל, אשר ירש את תפקידו כמנכ”ל החברה עם מות האח המייסד בשנת 1942 וכיהן בתפקיד עד 1957. במלחמת העצמאות שימש אברהם איש הקשר למלך עבדאללה שעם משפחתו עמד בקשרי ידידות מאז בניית התחנה ההידרואלקטרית בנהריים.
בחצר רחבת הידיים עמד אוהל גדול שניתן למייסדת בית החולים הגינקולוגית ד"ר פיניה רוטנברג כמתנה מהמלך עבדאללה, שליטה של ירדן, שנשותיו וגם זיין א-שריף, מלכת ירדן רעייתו של בנו הבכור טלאל, מלך ירדן, הגיעו ללדת במוסד הזה את נסיכי השושלת.
בית יולדות מולדה
לפני שניהלה את "בית יולדות אמהות" הייתה הד"ר רוטנברג שותפה עם הגניקולוג הד"ר רודולף מאייר בניהול "בית יולדות מולדה" שנפתח בשנת 1934 ופעל עד שנת 1958, אך בשנת 1945 השותפות ביניהם פורקה בית היולדות מולדה שכן בשדרות הנשיא 82. תוכנן על ידי האדריכל שמואל רוזוב.
גימנסיה כרמל
במקום בו שכן "בית יולדות אמהות" בשדרות הנשיא 19, ממוקמת גימנסיה כרמל (נכון לשנת 2020)
אסטאש לה סואר
אֶסְטָאש לה סואר (בצרפתית: Eustache Le Sueur; 19 בנובמבר 1617 - 30 באפריל 1655) היה צייר צרפתי, ממייסדי הבארוק הצרפתי וחבר המורים המייסדים של האקדמיה המלכותית לציור ופיסול בפריז.
חייו
אֶסְטָאש לה סואר, נולד בפריז. הוא התגורר בה לאורך כל חייו, ולא עזב אותה לפלנדריה או איטליה, כפי שעשו בני דורו, בחיפוש אחר השראה וידע אמנותי. זאת כנראה הסיבה שיצירתו הייתה ל"צרפתית". בהמשך התפתחות הציור התגלה כאבן ייסוד בבניית תרבותית חדשה: הברוק הצרפתי. סגנון ציור חדש שקם בפריז והשפיע על מרחב הציור בעולם הישן כולל על ערש הברוק פלנדריה ואיטליה.
בשנת 1632 ככל הנראה החל אֶסְטָאש, את לימודי הציור, בהיותו בן 15, אצל מבשר הברוק האיטלקי בפריז סימון וואה. וואה חזר מאיטליה לפריז בהזמנת מלך צרפת (1627) כשהוא מושפע מאמני הצפון דוגמת טינטורטו. ההשראה הוונציאנית עברה אליו דרך מורו שפעל באיטליה קודם בואו לפריז. עבודתו הראשונה כצייר הייתה מרשימה. לה סואר היה בן 19 לערך, כשהגיעה הזמנה לציור אל מורו וואה (איור ספר מתקופת הרנסאנס שנושאו אהבה אבירית בשם "החלום של פוליפילוס"). כישרונו כצייר בלט והראה סימנים אמתיים למקוריות. "החלום של פוליפילוס" יצא לאור בין השנים 1636–1645.
בגיל 31, ב-1648, לאחר שהוקמה האקדמיה המלכותית לציור ולפיסול בפריז במטרה למקצע ולזכות אמנים בהכשרה לשירות הממלכה והתארגנות בגילדה של ציירים, מונה אֶסְטָאש לה סואר לאחד הפרופסורים הראשונים שלה, מעמד נכבד שהביא לו תלמידים רבי כישרון והשפעה על אמני המדינה. באקדמיה זו פעל אֶסְטָאש, לצד אמנים גדולים כשארל לה בּרַן.
חייו של ברונו הקדוש
בין השנים 1645 - 1648 עמל על יצירתו השנייה (אחרי "החלום של פוליפילוס"), הפעם הנושא דתי: "חיי הקדוש ברונו". ההזמנה הגיעה בשנת 1645 מהמנזר הקרתוסיאנים של פריז, סדרה של עשרים ושניים ציורים המעלים את חייו של ברונו הקדוש, מייסד מסדרם. פרויקט אדיר של ציורים לקירות המנזר. חיי הקדוש ברונו הביאו את לה סואר להצלחה ומעמד רם וזהה לזה של ניקולא פוסן, גדול ציירי התקופה. יצירה זו פתחה לו, בשנת 1648, את הדלת להשתתף בהקמתה של האקדמיה המלכותית לציור ופיסול בפריז בהזמנת רישלייה, קרדינל שמילא תפקיד מאוד מרכזי בניהול ענייני המדינה ויריבה של המלכה האם מארי דה מדיצ'י הפטרונית הגדולה של האמנויות. לה סואר הוגדר כ"רפאל של הצרפתים" - ביטוי לכבוד והערצה, אבל ההשפעה של פּוּסָן על חלוקת הצבעים של הקומפוזיציה בלטה יותר והעלתה חשדות ליחסי קרבה בין האמנים ולהגדרתו כתלמידו של פוסן. "הזיעה" (LE SUEUR) ציור מסדרה זו ובו מתוארים המלאכים שמגלים לקדוש היכן יש לבנות את המנזר הקטן של הקרתוסיאנים בפריז וכן "בואו של הקדוש ב' לרוג" נמצאים כיום במוזיאון הלובר בפריז. זאת לאחר שבשנת 1776 הוצעו כמתנה על ידי הקרתוסיאנים למלך לואי השישה עשר.
מלון למברט
בשנת 1646 הוזמן לה סואר ביחד עם שארל לה ברן שהוזכר למעלה לקשט את חללי מלון למברט האחוזה המפוארת שממוקמת ברובע ה 4 של פריז (ברחוב איל סן לואי, מס 2). מלון למברט הוא אחת האטרקציות המרשימות עד היום של פריז. "הולדתו של קופידון" שהייתה אחת מעבודותיו למלון למברט מוצגת כיום במוזיאון הלובר.
אֶסְטָאש, לה סואר הקדיש את זמנו לציור של תמונות מיתולוגיות והתפרסם בתמונותיו הדתיות. הוא נמנה עם מייסדי הסגנון הברוק הקלאסי הצרפתי כש"אלכסנדר ורופאו", "הולדתו של קופידון" ו"התכנסות של חברים"הם אחד משיאי יצירתו. בן עבודותיו: "הגר וישמעאל", "יעקב שולח את יוסף לחפש את אחיו בשכם", המוזות: קליאו (המספרת) המוזה הממונה על רישום ההיסטוריה ועל שירת הגבורה, אוטרפה (עונג) פטרונית המוזיקה, השירה הלירית והנגינה בחליל ותליה (עליזות) מוזת הקומדיה ושירת הרועים הפסטורלית - אוחזת במסכה, נושאים דתיים נוספים כ"הצגת הבתולה בבית המקדש", "הבשורה", "צְנִיעוּת", ועוד נושאי חולין כגון "התכנסות של חברים" שהוזכר לעיל, בהשראת הסעודה האחרונה של טינטורטו בנוסף לציורי דיוקן. אחת מעבודותיו הגדולות ביותר היא ״אונס תמר״ על-פי הנושא מספר שמואל ב' שמוצגת בניו יורק.
אונס תמר
בגיל 23, בשנת 1640 אֶסְטָאש, לה סואר התמודד עם נושא כבד של תככים, מזימות וכיבוש של נבל הנכון לעשות כול שביכולתו על-מנת להשיג את יעדו. בספר שמואל ב' מתוארת עלילת התחזות בה אמנון מציג עצמו כחולה חלש הזקוק לעזרה. הוא מנצל את מיטת חוליו ותמימותה של אחותו למחצה הבאה לעזרתו, כדי לאנוס אותה.
בציור "אונס תמר" מתאר לה סואר את הנסיכה העברייה שעה שהיא פוגשת בכוחו של נבל ותדהמה מציפה אותה. היא מנסיגה עצמה בבת אחת מפניו. הצייר מוסיף לאירוע אווירה דחוסה של חדר עמוס באווירה של ארמון קלסי, עם וילאות בצבע בורדו, כבדים שמונחים כמי שעברו תזזית ועמודים יווניים דוממים ברקע. מאחור נערה נסה על נפשה כשגבה מופנה לאחור. "אונס תמר" מוצג כיום במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק.
קישורים חיצוניים
France in the Golden Age
פרנקולין שחור
פרנקולין שחור (שם מדעי: Francolinus francolinus) הוא מין בסוג פרנקולין שבמשפחת הפסיוניים. כמו רוב מיני הפרנקולין, הפרנקולין השחור נפוץ בחלקים מסוימים של דרום האזור הפלארקטי באירופה ובאסיה, לרוב במטעים, בסבכי-צמחים ובקרבת בריכות דגים. פרטים של פרנקולין שחור יציבים ומקננים בישראל, בעיקר בעמק בית-שאן, ארץ כינרות ואגן הקישון,עד העבר הקרוב המין היה שכיח בכל הארץ, אך הוא ניצוד בהמוניו, ונתון כיום בסכנה מתמדת.
אורכו של הזכר 33-36 ס"מ ומשקלו עד 453 גרם. אצל הפרנקולין קיימת דו-צורתיות זוויגית בולטת. הזכרים ניכרים בטבעת צבעונית על צווארם ובגוף בעל נקודות לבנות. הנקבות מתאפיינות בגוף חום המתאים לצורכי הסוואה.
בעת תקופת הייחום, החלה בחודש מרץ, מתחילים משחקי-החיזור של הזכרים כאשר הם משמיעים קולות רעשניים במיוחד. הנקבה מטילה בין 8 ל-12 ביצים ודוגרת לבדה כ-21-24 ימים.
בית יעקב הנרי
בית יעקב הנרי הוא ביתו של החבר היהודי הראשון בבית המחוקקים של קרוליינה הצפונית, יעקב הנרי (1775-1847), שנבחר לתפקידו זה ב-1808 לאחר מאבק נגד התקנה החוקתית שהייתה תקפה בקרוליינה באותם ימים, שחייבה הצהרת אמונים של נבחרי ציבור בברית החדשה, וחסמה למעשה בני דתות שאינן נצרות להיבחר לתפקידים אלו.
נאומו של הנרי נגד התקנה, היה בין הביטויים הראשונים של זכויות יהודים בארצות הברית, ונחשב לאבן דרך ביחסי דת ומדינה בארצות הברית.
הבית ממוקם בעיר בופרט, שבמחוז קרטרט בקרוליינה הצפונית, והוא נכלל ברשימת האתרים ההיסטוריים הלאומיים (ה-NRHP) , החל משנת 1973
פלורין פיירסיק
ילדות ושנות לימודיו
פלורין פיירסיק נולד בכפר קורלטה במחוז סוצ'אבה שבבוקובינה. הוא חי את שנותיו הראשונות בעיר קלוז', בירת חבל טרנסילבניה. אביו היה הרופא הווטרינר שטפאן פיירסיק, רומני יליד בוקובינה. עם סיפוחה מחדש של העיר קלוז' להונגריה בשנת 1940 עזב פיירסיק עם משפחתו את אזור הולדתו ואחרי קיץ 1941 עבר לצ'רנוביץ, אז צ'רנאוץ, שנכבשה מחדש על ידי הצבא הרומני. אביו עבד שם כממונה על השירותים הווטרינריים במחוז סורוקה שבבסרביה. אחרי נפילת המשטר הפאשיסטי-צבאי ברומניה וחזרתה של קלוז' לתחום רומניה, חזרה המשפחה לעיר. כנער, למד פלורין פיירסיק בתיכון לבנים מס.3 בקלוז' ולאחר מכן נרשם ללימודים באקדמיה לאמנויות הבמה וקולנוע ע"ש קאראג'אלה בבוקרשט, אותה סיים בשנת 1957.
הקריירה בתיאטרון ובקולנוע
בשנים 1957–1959 שיחק על במת התיאטרון מקראיובה. בשנת 1959 צורף פיירסיק ללהקת התיאטרון הלאומי בבוקרשט שבה השתתף בהפקות מרובות עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1989. תפקידו הראשון היה ריצ'רד ב"בכור שטן" מאת ג'ורג' ברנרד שו.
בשנת 1958 הופיע לראשונה בקולנוע בסרט הרומני-צרפתי "קוצי ברגאן". פלורין פיירסיק שיחק במעל ארבעים סרטים. בין היתר גילם גבורי-עם ודמויות היסטוריות בסרטים מתקופת השלטון הקומוניסטי, כמו כן במחזות זמר.
פחטרין פיירסיק היה נשוי שלוש פעמים: בין השנים 1962–1974 לשחקנית טטיאנה יקל, שילדה לו בן בשם פלורין פיירסיק הבן; בין השנים 1975–1985 לשחקנית אנה סלש, מאוראדיה, אם בנו השני, דניאל, שהתיישבו מאוחר יותר בהונגריה. החל משנת 1993, אחרי חברות של 7 שנים, התחתן עם אנה טרק.(Török).
אמן פופולרי בקרב העם, נבחר למקום ה-51 בין הרומנים הגדולים, בשנת 2006.
ויד
ויד (בהונגרית: Vid) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בוויד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 138 תושבים, ובשנת 2019 רק 112 תושבים.
יהודי ויד
בויד חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
עונת 2023/2024 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 2023/2024 בליגה הלאומית בכדורסל צפויה להיות העונה ה-58 של הליגה השנייה בחשיבותה בכדורסל בישראל.
עקב צמצום הליגה בסיום העונה הקודמת בעונה זו ישחקו 13 קבוצות, 10 קבוצות ששיחקו בליגה בעונה הקודמת, ואליהן יצטרפו היורדת מליגת העל, הפועל גלבוע גליל ושתי העולות מהליגה הארצית הפועל בני כפר קאסם ומ.ס.צפת דניאל. שיטת המשחקים בעונה זו זהה לעונה הקודמת כאשר כל קבוצה תיפגש לצמד מפגשים מול כל יריבה בשיטת בית-חוץ סך הכל 24 לכל קבוצה, בסיום העונה הסדירה תחולק הליגה לשתיים, כאשר הקבוצות במקומות 1–8 יעפילו לפלייאוף העליון, והקבוצות במקומות 9–13 יתחרו בסיבוב פנימי נוסף בפלייאוף התחתון. בסיום עונה זו יהיו 2 יורדות לליגה הארצית ו-2 יעפילו לליגת העל.
רבע הגמר
8 הקבוצות שיעפילו משלב העונה הסדירה מתמודדות בסדרות לפי דירוגן בסיום העונה הסדירה (מקום ראשון נגד מקום שמיני, מקום שני נגד מקום שביעי, מקום שלישי נגד מקום שישי ומקום רביעי נגד מקום חמישי). בסדרת הטוב מחמש, כשהקבוצה המדורגת גבוה יותר תארח את המשחק הראשון, השלישי והחמישי (במידת הצורך), המדורגת נמוך יותר תארח את המשחק השני והרביעי (במידת הצורך).
חצי הגמר
4 הקבוצות שיעפילו משלב רבע הגמר יתחרו בסדרת הטוב מחמש.
גמר
שתי המנצחות בסדרות חצי הגמר יעפילו לליגת העל ובגמר ישחקו על תואר אלופת הליגה הלאומית.
אסכולת בודפשט
בית ספר בודפשט או אסכולת בודפשט, (בהונגרית: Budapesti iskola) הידוע גם בשם אסכולת לוקאץ', הייתה קבוצה של פילוסופים והוגים שהתקבצו סביב ג'רג' לוקאץ' בשנות ה-60 וה-70. האסכולה כללה את פרנץ פהר, אגנש הלר, ג'רג' מרקוש ומיהאי ויידה, בין היתר. באופן רחב יותר, ניתן לכלול בו גם את מיקלוש אלמאשי ואישטוואן הרמן.
תלמידי האסכולה נקראו מאוחר יותר "גן הילדים של לוקאץ'" וכללו כמה פוליטיקאים שצמחו מאוחר יותר (למשל: יאנוש קיש, ג'רג' בנצה מריה לודאשי, שאנדור רדנוטי), שכבר השתייכו לאופוזיציה הדמוקרטית המאוחרת יותר.
בית ספר בודפשט הייתה אכן במקור אסכולה של הומניזם מרקסיסטי, אך מאוחר יותר של פוסט-מרקסיזם וליברליזם דיסידנטי שצמח בהונגריה בתחילת שנות ה-60, השייך למה שנקרא השמאל החדש ההונגרי.
רקע
המרד ההונגרי (המהפכה ההונגרית של 1956) הייתה אחד האירועים הפוליטיים החשובים בחייה של הפילוסופית אגנש הלר, שכן בתקופה זו היא ראתה את השפעת החירויות האקדמיות של התיאוריה הביקורתית המרקסיסטית כמסוכנת לכל המבנה הפוליטי והחברתי של הונגריה. ההתקוממות אישרה את רעיונותיה של הלר, שמה שקרל מרקס התכוון באמת שלעם תהיה אוטונומיה פוליטית וקביעה קולקטיבית של החיים החברתיים. לוקאץ' ואגנש הלר ותאורטיקנים ביקורתיים מרקסיסטים אחרים יצאו מהמהפכה תוך אמונה שצריך ליישם את המרקסיזם והסוציאליזם באומות שונות בדרכים אינדיבידואליות ולמעשה הטילו ספק בתפקידה של ברית המועצות בעתידה של הונגריה. רעיונות אלה העלו את הלר על מסלול התנגשות אידאולוגי עם ממשלתו החדשה (שנתמכת במוסקבה) של יאנוש קאדאר. הלר שוב סולקה מהמפלגה הקומוניסטית והיא פוטרה מהאוניברסיטה ב-1958 בשל סירובה להפליל את לוקאץ' כמשתף פעולה במהפכה.
בית הספר נחשב לאופוזיציה במשטר יאנוש קאדאר והיה קשור גם לאופוזיציה הדמוקרטית. חבריו נצפו, הוטרדו ולבסוף "חוסלו" בעצם במהלך מה שמכונה משפט הפילוסופים (1973), כמה מחבריה לשעבר נאלצו להגר לחו"ל, למשל הלר ואישטוואן מסארוש או ג'רג' קראשו.
אגנש הלר הגיבה מאוחר יותר על בית הספר:
"בית ספר בודפשט (אסכולת בודפשט) היה יותר מחוג חברים. זה היה חוג פילוסופי שהתקבץ סביב לוקאץ', קראנו זה את עבודתו של זה, יצרנו חברויות אישיות. ביליתי 10–14 שנים מחיי בחוג הזה. אבל זה היה חייב להסתיים, כי הרי כל בית ספר מתחסל".
יחסי אסטוניה–פינלנד
יחסי אסטוניה-פינלנד הם יחסי החוץ בין רפובליקת פינלנד לבין רפובליקת אסטוניה. שתי המדינות כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים ב-29 באוגוסט 1991. לפינלנד יש שגרירות בטאלין וקונסוליית כבוד בטרטו ולאסטוניה יש שגרירות בהלסינקי וחמש קונסוליות כבוד, הממוקמת באואולו, טורקו, אקנאס, טמפרה וקוטקה. שתי המדינות הן חברות מלאות במועצת הים הבלטי, האיחוד האירופי, נאט"ו ובגוש האירו.
שפות הרוב בשתי המדינות הן שפות פיניות, שכן השפה העיקרית של פינלנד, פינית, קשורה לאסטונית, ויש תחושה מסוימת של קרבה. 76% מהפינים ביקרו באסטוניה, ובשנת 2004 דיווחו על ביקור של 1.8 מיליון פינים באסטוניה. מס הבלו על אלכוהול נמוך יותר באסטוניה מאשר בפינלנד, ולכן מקובל לקנות כמויות גדולות של אלכוהול כשחוזרים מאסטוניה: מחקר בשנת 2014 הצביע על כך ש-34% מהאלכוהול שנמכר באסטוניה נקנה על ידי פינים. המשקיעים הפינים והשוודים הם המשקיעים הזרים הגדולים באסטוניה. פינלנד ואסטוניה הן חברי האיחוד האירופי, הסכם שנגן ואת גוש האירו, שחרור נסיעות וסחר בינלאומי בין המדינות. פינלנד היא השותפה המסחרית הבכירה ביותר באסטוניה, והיא מהווה ערך של מעל 15% מסך היבוא בשנת 2012, כמו גם השוק השני בגודלו לייצוא אסטוניה אחרי שוודיה.
ממשלת פינלנד הכירה בעצמאות אסטוניה בשנת 1920. בתגובה לפלישה הסובייטית, הנציגויות הדיפלומטיות הוסרו בפועל. עם זאת, כאשר אסטוניה החזירה את עצמאותה, "מכשול זמני" זה נפתר. פינלנד תרמה ומוסיפה לתרום סיוע צבאי לאסטוניה, כגון הכשרת קצינים, ואספקת ציוד.
היסטוריה
בפינלנד הרעיון של פינלנד הגדולה המאוחדת זכה לפופולריות ולהשפעה במהירות בשנת 1917, אך איבד תמיכה לאחר מלחמת העולם השנייה ומלחמת ההמשך.
באסטוניה של 1917, 1918 ו-1940, הנשיא קונסטנטין פאטס איחל לאיחוד מדינות פיניות בצוואתו הפוליטית, וכתב מתווה של תוכנית איחוד. הוא השתמש במונח "soomesugu" באסטונית כדי להצביע על העם והמדינות של פינלנד ואסטוניה כשדיבר על חוק הגבולות המשותף.
שיתוף פעולה אזורי
המשקיעים הפינים והשוודים הם המשקיעים הזרים הגדולים באסטוניה. פינלנד ואסטוניה הן חברות האיחוד האירופי, הסכם שנגן וגוש האירו. פינלנד היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של אסטוניה, והיא מהווה ערך של מעל 15% מסך היבוא בשנת 2012, כמו גם השוק השני בגודלו לייצוא אסטוניה אחרי שוודיה.
ממשלת פינלנד הכירה בעצמאות אסטוניה בשנת 1920. פינלנד תרמה וממשיכה לתרום סיוע צבאי לאסטוניה, כגון הכשרת קצינים, ואספקת ציוד.
ג'יין הבתולה
ג'יין הבתולה (באנגלית: Jane the Virgin) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה קומית ששודרה החל מ-13 באוקטובר 2014 ועד לסיומה ב-31 ביולי 2019 במשך 5 עונות ו-100 פרקים ברשת The CW. הסדרה מהווה עיבוד חופשי של הטלנובלה הוונצואלית "Juana la Virgen" שנוצרה ב-2002 על ידי פרלה פריאס.
בישראל כל עונות הסדרה שודרו תחילה ב-yes ולאחר מכן ב- HOT, סלקום tv ונטפליקס.
ב-18 במרץ 2019, עלתה בערוץ MBC 4 גרסה מצרית לסדרה, תחת השם "פארה הבתולה", בכיכובם של ראניה יוסף ואחמד מגדי. באותו החודש, עלתה לשידור גם הגרסה הישראלית לסדרה תחת השם "בת אל הבתולה".
עלילה
הסדרה מתרחשת במיאמי ומפרטת את האירועים הבלתי צפויים שמתרחשים בחייה של ג'יין גלוריאנה וינואבה, אישה לטינית צעירה, דתייה, מסורה, אחראית למשפחתה ועובדת רצינית, שנדרה לשמור על בתוליה. היא נכנסת להריון במפתיע לאחר שהיא עוברת בטעות הפריה מלאכותית.
עונה 2
בתחילת העונה השנייה ג'יין נכנסת ללחץ עקב חטיפתו של מתיאו. מתברר שסין רוסטרו חטפה את מתיאו על מנת לנהל משא ומתן על צ'יפ אשר בתוכו נמצא מידע יקר שמכיל תמונות של כל ניתוחי הפנים שביצעה, דבר שעשוי מאוד לסייע לחקירתו של מייקל. מייקל מגיע למשא ומתן אך מעדיף להחזיר את מתיאו ומוותר על הצ'יפ. מייקל מעביר את הצ'יפ לנדין, שהתברר שהיא שותפה של סין רוסטרו בעקבות איומים שקיבלה על חיי משפחתה. מייקל נעלם מפני השטח ונוסע עם נדין למקסיקו, בעוד ג'יין מתמודדת עם חרדות בעקבות חטיפתו של מתיאו. לאחר כחצי שנה מייקל שב אל השטח, בהתחלה אינו מעוניין בקשר עם ג'יין אך מאוחר יותר הוא נפתח בפניה ומספר לה שהוא מרגיש אשמה רבה בעקבות מותה של נדין. בינתיים, הטלנובלה של רוחליו "התשוקות של סנטוס" יורדת מן המסך. ג'יין רואה את סבלה הרב של פטרה, כתוצאה מכך שמילוש, בן-זוגה לשעבר, חזר ומכריח אותה להתחתן איתו. ג'יין מוסרת לפטרה דיסק-און-קי שמאפשר שליפת מידע רגיש מתוך מחשבים ופטרה משתמשת בו על מנת להפליל את מילוש ושולחת את החומר אל הרשויות בצ'כיה. היא יוצאת עם אימה להשמיד את הנשק הרב שהחביא מילוש במלון, אלא שאמה של פטרה החזיקה רימון יד ושכחה לזרוק אותו ובעקבות זאת איבדה את עינה ואת ידה. לאחר מכן איוון, שליחו של מילוש ובן הערובה לשעבר של פטרה, חוזר ונרצח בידי אמה של פטרה, המנסה להפליל את פטרה ברצח. המזל שיחק לטובת פטרה ואמה של פטרה נכלאה. בעקבות פיטוריו של רוחליו הוא נאלץ לעבוד בסדרתו של יריבו המושבע, אסטבן, והוא שונא זאת. לאחר מכן רוחליו חוזר למסך בסדרה משלו, שמספרת על דמות בשם טיאגו שנוסע בזמן על מנת לתקן מחדלים בהיסטוריה. בינתיים, פטרה מקבלת שיחה מבנק זרע מקומי שבו אוחסנו מנות הזרע של רפאל ומספרים לה שנמצאה מנת הזרע האבודה של רפאל. פטרה מחליטה לקחת מהם את הדגימה בניגוד לידיעתו של רפאל ומפרה את עצמה. רפאל מגלה זאת וג'יין מחליטה להתקרב לפטרה על מנת שיחיו כמשפחה. בבדיקת האולטראסאונד מתגלה כי פטרה נושאת ברחמה זוג תאומות. לאחר מכן פטרה יולדת את התאומות וקוראת להן אלזה ואנה. לאחר הלידה פטרה נכנסת לדיכאון שאחרי לידה ומתקשה להיות בקרבת בנותיה, היא מתקשה להתמודד עם זה אך ג'יין מציעה לה ללכת לקבוצת תמיכה שתעזור לה. פטרה מתקשה ליצור חיבור עם ג'יין למרות שהיא רוצה בכך, ולבסוף יוצאת מהדיכאון ששררה בו. במהלך העונה מתגלה כי לפטרה יש אחות תאומה זהה בשם אנזקה שנותרה בצ'כיה שנים רבות וננטשה על ידי אימם בלידה בעקבות האפילפסיה בה היא לוקה. לאחר כמה זמן, מוטר רוצחת את רוז, ומייקל חושף בפני ג'יין שהוא החליט להתרחק ממנה עד שהסכנה של רוז תחלוף, ולאחר מותה הוא רוצה שהם יחזרו. בסוף העונה, ג'יין ומייקל מתחתנים, אנזקה מחליטה להתחזות לפטרה ומחדירה בה חומר מרדים שגרם לה לשיתוק בכל גופה. אנזקה צובעת את שיערה וגונבת את זהותה של פטרה. מייקל חושף את שותפתו סוזנה (שמתגלה לבסוף כרוז) והוא מספר לה זאת במסדרון. היא יורה בו מיד והולכת לבת זוגה, לואיסה, אחותו של רפאל, ומורידה בפניה את המסיכה ואת המדבקה שמשנה את קולה. העונה מסתיימת בכך שמייקל נורה וגיין זועקת לעזרה, ובנוסף רפאל שוכב עם אנזקה כי הוא חושב שמדובר בפטרה.
עונה 4
ג'יין מפרסמת ספר עליה ועל מייקל, אך הספר לא זוכה להצלחה רבה. ג'יין מתאהבת ברפאל מחדש והם חוזרים להיות ביחד. במהלך העונה נודע כי רפאל מאומץ וכי סין רוסטרו היא פושעת שיושבת בכלא ויודעת היכן הוריו של רפאל נמצאים, ותסכים לתת את המידע בתנאי שרפאל יגיד לה איפה לואיסה נמצאת. לקראת סוף העונה ג'יין מחליטה לכתוב ספר חדש המכיל את שלושת הספרים הקודמים שלה משולבים (הספר על סבתא של ג'יין, הספר עליה ועל מייקל והספר עליה ועל אמא שלה). במהלך העונה לרוחליו נולדת ילדה ששמה בייבי, וכן סיומרה חולה בסרטן השד ועוברת כריתת שד חד צדדית. העונה מסתיימת כאשר ג'יין מגלה כי מייקל עדיין בחיים.
ביקורת
"ג'יין הבתולה" קיבלה שבחים ביקורתיים. האתר Rotten Tomatoes נתן לעונה הראשונה ציון של 100% בהתבסס על 48 ביקורות, עם ממוצע דירוג של 7.7 מתוך 10. הקונצנזוס באתר מציין, "הנחת היסוד המפוקפקת של ג'יין הבתולה הפך לחלק מהקסם הבלתי סביר שלה - יחד עם כתיבה מגוונת ומענגת והופעה מעולה של ג'ינה רודריגז". האתר Metacritic נתן לסדרה ציון של 80 מתוך 100 בהתבסס על 23 ביקורות, מציין "ביקורות חיוביות באופן כללי". הסדרה קיבלה 3 מועמדויות בטקס פרסי בחירת המבקרים, ותארים בטקסים אחרים.
הסדרה קיבלה מועמדות בפרסי גלובוס זהב בקטגוריית הסדרה הקומית או המוזיקלית הטובה ביותר. ג'ינה רודריגז זכתה בפרס גלובוס הזהב כשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית או מוזיקלית על הופעתה בסדרה.
ויליאם פנהלו הנדרסון
ראשית חייו
ויליאם פנהלו הנדרסון נולד בשנת 1877 במדפורד, מסצ'וסטס. אביו, ויליאם אוליבר הנדרסון, היה חברו של הצייר ויליאם אדוארד נורטון וצייר חובב בעצמו. במהלך ילדותו של הנדרסון, המשפחה עברה מספר פעמים והתיישבה בטקסס בשנת 1879 ובקליפטון, קנזס בשנת 1886.
כשחזר לבוסטון בשנת 1891, למד הנדרסון בבית הספר לאמנות במסצ'וסטס, ובשנת 1899 נכנס לבית הספר לאמנויות יפות של מוזיאון בוסטון, ולמד אצל אדמונד צ'ארלס טרבל. בשנה שלאחר מכן זכה במלגת נסיעות של פייג' למשך שנתיים של לימודים באירופה. במסעותיו בשנים 1902–1903, הוא היה בלונדון, שם התוודע לג'ון סינגר סרג'נט, לאחר מכן נסע גם לפריז, ברלין, דרזדן, מדריד.
בשנת 1905 נשא לאישה את אליס קורבין, משוררת ועוזרת עורך במגזין "פואטרי". ילדתם היחידה, אליס אוליבר הנדרסון, נולדה בשנת 1907.
קריירה
בשנים 1904 עד 1910 לימד הנדרסון באקדמיה לאמנויות יפות בשיקגו. בשנת 1904 צייר במקסיקו ובאריזונה עם עמיתו קרל נ' ורנץ.
ספרה של גברת הנדרסון "סיפורי האגדות הטובים ביותר של אנדרסון", שאויר על ידי בעלה, נתן את הכספים לטיול שני לאירופה בשנים 1910–1911.
בשנת 1914 בנה הנדרסון בית וסטודיו בעיצובו באילינוי, ובאותה שנה הוזמן על ידי פרנק לויד רייט לעצב ציורי קיר עבור גני מידוויי, שיקגו. לרוע המזל, ציורי הקיר נפגעו זמן קצר לאחר השלמתם. בשנה שלאחר מכן הוא עיצב את התפאורה והתלבושות להפקת תיאטרון של "אליס בארץ הפלאות" בשיקגו.
מאחר שאשתו אליס קורבין הנדרסון חלתה בשחפת, משפחת הנדרסון עברה לסנטה פה, ניו מקסיקו בשנת 1916. בשנת 1918 הועסק הנדרסון בסן פרנסיסקו כדי לצבוע בצבעי הסוואה גוף של ספינות במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1925 הקים הנדרסון, יחד עם חתנו ג'ון אוונס, את חברת הבנייה הפואבלו-ספרדית, שבאמצעותה תכנן ובנה בתים פרטיים רבים וכמה מבני ציבור, כולל משרד כרטיסי הרכבת בסנטה פה. הנדרסון הצליח גם בעיצוב רהיטי עץ מגולפים. באמצע שנות השלושים מונה לפרויקט האמנויות הפדרלי, שבגינו השלים שישה ציורי קיר לבניין בית המשפט הפדרלי של סנטה פה.
בשנת 1937, תכנן הנדרסון את הכנסייה של הנוואחו, בסנטה פה, שהפך למוזיאון להיסטוריה ומורשת של האינדיאנים בני הנוואחו.
הנדרסון מת בשנת 1943 בטסוקה שבניו מקסיקו.
עבודותיו שוכנות באוספים הקבועים של המכון לאמנות בשיקגו, איגוד האמנות של דנבר, מוזיאון לאמנות בניו מקסיקו, מוזיאון לאמנות טאוס ומוזיאון אלבוקרקי לאמנות והיסטוריה.
ביתו בסנטה פה רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ברובע ההיסטורי של קמינו דל מונטה סול.
1923 בארצות הברית
1923 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 147 שנה מיום היווסדה.
גונאר זאוור
גונאר זאוור (בגרמנית: Gunnar Sauer, נולד ב-11 ביוני 1964 בקוקסהאפן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק לאורך רוב הקריירה בוורדר ברמן בעמדת הבלם. זאוור נכלל בסגל של נבחרת גרמניה המערבית ליורו 1988 אך לא שותף בטורניר עצמו, ולא ערך אף הופעה במדים הלאומיים.
קריירת מועדונים
בקיץ 1996 חתם זאוור בהרטה ברלין מהבונדסליגה השנייה, וסייע למועדון להעפיל לבונדסליגה, על אף שערך שמונה הופעות בלבד. זאוור לא ערך הופעות עם הרטה ברלין בבונדסליגה, וחתם בעונת 1997/98 בלוקומוטיב לייפציג מהבונדסליגה השנייה, שם ערך באותה עונה 12 הופעות, וירד ליגה בתום העונה. בעונת 1988/89 שיחק זאוור באולדנבורג, שם ערך 11 הופעות. בתום עונה זו פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
זאוור כאמור זומן ליורו 1988 אך לא הופיע בו ולא ערך אף הופעה במדי נבחרת גרמניה המערבית הבוגרת. זאוור זומן באותה שנה גם לאולימפיאדת סיאול, וגם בה לא ערך ולו הופעה אחת, אך זכה עם הנבחרת האולימפית של גרמניה המערבית במדליית ארד. לזאוור ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית עד גיל 21.
תארים
עם ורדר ברמן:
עם נבחרת גרמניה המערבית האולימפית:
MIB
במחשוב, מאגר מידע וניהול (MIB) הוא תיאור פורמלי של קבוצה של אובייקטי רשת שיכולים להיות מנוהלים באמצעות פרוטוקול ניהול רשת פשוט (SNMP). הפורמט של MIB מוגדר כחלק SNMP. (כל MIBs האחר הם שלוחות של בסיס מידע וניהול בסיסי זה.) MIB-I מתייחס להגדרת MIB הראשונית; MIB-II מתייחס ההגדרה הנוכחית. SNMPv2 כולל MIB-II ומוסיף כמה אובייקטים חדשים.
לפעמים קובצי MIB ניתנים כקובצי טקסט יוניקס. בפורמט טקסט יוניקס הוא שונה באופן משמעותי בפורמט טקסט DOS / Windows. קובצי טקסט DOS / Windows יש מעבר לשורה והזנת שורה בסוף כל שורה; יוניקס שהקבצים רק הזנת שורה. אם קובץ יוניקס טקסט יוצג בעורך טקסט Windows, כל שייראה הוא קו אחד ארוך, כי הכלי הזה מעולם לא פגע מעבר לשורה.
אודמורטית
אוּדְמוּרְטִית (удмурт кыл; ברוסית: Удмуртский язык) היא שפה אוראלית המדוברת על ידי האודמורטים ברפובליקה אודמורטיה שבפדרציה הרוסית, שם היא שפה רשמית לצד הרוסית. היא כוללת אוצר מילים שאול רב בעיקר מן הרוסית והטטרית, אשר השפיע גם על הפונולוגיה והתחביר של השפה. מילים רבות הקשורות לטכנולוגיה, מדע ופוליטיקה שאולות מרוסית.
הגיית השפה וכתיבתה
נכתבת באלפבית קירילי בתוספת חמש אותיות (Ӝ/ӝ, Ӟ/ӟ, Ӥ/ӥ, Ӧ/ӧ, Ӵ/ӵ).
לאה רוזנברג
ספרה: "שטיינברגים" יצא לאור בשנת 2017.
קורות חיים
לאה רוזנברג נולדה בגורנה ז'ומיה (היום-בלגואבגרד), בולגריה, להוריה: ביאטריס ומיקו סלניקיו (סלע). עלתה לישראל בשנת 1948. במהלך שנותיה התגוררה ברמלה, ירושלים, חולון ופריז. משנת 1995 ואילך היא מתגוררת בתל אביב.
את דרכה המקצועית החלה רוזנברג ב־1968 כמורה בבית הספר התיכון המקיף על שם מיטראני בחולון. בשנת 1982 נתמנתה למנהלת בית הספר.
ב-1983 למדה תרבות ושפה צרפתית באוניברסיטת הסורבון בפריז. בשנים 1984–1989 ניהלה רוזנברג את בית הספר המקיף תל גיבורים בחולון. בשנים 1989 ועד 1993 שהתה בפריז וניהלה את בית הספר הישראלי בפריז ע"ש משה שרת.
החל משנת 1993 ועד 2000 ניהלה רוזנברג את האגף לחינוך על-יסודי בעיריית תל אביב, ולאחר מכן, ניהלה במשך שלוש שנים את האגף לחינוך, רווחה, תרבות נוער וספורט בעיריית הרצליה.
ב-2002 התמנתה לסמנכ"לית וראש המינהל הפדגוגי במשרד החינוך בירושלים עד לצאתה לגמלאות בשנת 2012.
תפקידה האחרון במשרד החינוך היה ממונה על קשרי החוץ של המשרד, שכלל תפקיד של נציגה באונסק"ו, וב-OECD
מאז פרישתה משמשת לאה רוזנברג כיושבת ראש העמותה של בית עגנון בירושלים, ובשנת 2022 התמנתה גם ליושבת ראש עמותת ידיד לחינוך. כמו כן, היא חברה בהנהלה הציבורית של "קתדרה" רמת השרון.
פרטים אישיים
בשנת 1972 נישאה לאה למשה רוזנברג, שנפטר בשנת 2009. להם שני בנים.
מחנכת
לאור תפקידיה וניסיונה הרב במערכת החינוך, הייתה רוזנברג מעורבת בוועדות מקצועיות, בדיונים בנושאי חינוך בכנסת. בין הסוגיות החינוכיות שדנו בהן היו: השפעת העוני על רמת ההישגים במערכת החינוך, כנס יפו - מנהל חינוך ערבי, כללים למעבר לחמישה ימי לימוד, טיפול משרד החינוך באלימות בבתי הספר, ועוד.
היא הביעה את רעיונותיה בניירות עמדה שכתבה בנושאים הרלוונטיים. מערכת החינוך הישראלית, היא טוענת, ידעה שינויים אשר נבעו משפות שונות - כל שפה הנהיגה שינוי כלשהו. השפות השונות נבעו מהקשרים חברתיים שונים. בשנים שלפני קום המדינה שלטה שפת הקוממיות - שפה שהיוותה כלי חשוב לבניית אומה והכילה פאתוס ויסודות לאומיים. בעשור השני שלאחר קום המדינה שלט השיח הסוציולוגי; התלמיד אינו עוד ילד, מתחנך או תלמיד בלבד; הוא שייך ל“אוכלוסייה“ מסוימת: ”טעוני טיפוח“, ”רוב“, ”מיעוט“, ”מגזר“, ”עדה“. בשנות ה-60 וה-70 שלטה שפת הארגון והמנהל. זו הייתה התקופה שבה הונהגה הרפורמה בחינוך. בשנות ה־70 וה־80 חלחלה אל השיח החינוכי שפה חדשה - ”השפה הפסיכולוגית“. התלמיד אינו עוד סתם ”תלמיד“, ”ילד“ או ”חניך“, אלא ”מטופל“ או ”מאובחן“ שיש לטפל בו, להבין את מניעיו ואת וצרכיו ו“לשקם“ אותו. לאחר מכן באו השפה הטכנולוגית, השפה הכלכלית, המשפטית וכדומה. כל השפות "הזרות" הללו, גורסת רוזנברג, באות על חשבונה של השפה החשובה באמת, בה צריך להתמקד; שפת החינוך. זו השפה שעוסקת במעשה המופלא של הפיכת מידע לידע, בהעשרה, בפיתוח החשיבה וזוויות הראייה השונות, בהרחבת העולם לעולם התוכן והמושגים, בהשכלה וביחסי הגומלין שבין בני אדם.
בכל העשייה החינוכית שלה ביקשה רוזנברג להיות מי שרואה את הילדה או הילד שמאחורי התלמידה או התלמיד. ס. יזהר, הסופר והמחנך, שקרא את דבריה של לאה רוזנברג לבוגרים, התרשם מגישתה, וכתב לה ש"חשיפת האדם הפנימי הוא מעשה החינוך ולא רק האבסתו במידע לשמו. יש יותר מדי מורים שהם 'סוכני הטקסט', ופחות מדי מורים שהם 'מגלי האדם'. אתה התלמיד, הוא הנושא, אתם הבוגרים, ולא הספרים הגדולים או המקצועות החשובים. יפה היה לראות בך מחנכת שתוכנו של האדם, זהותו וכוחו להחליט - הוא במרכז חינוכו".
סופרת
בשנת 2017 הוציאה לאה רוזנברג את ספרה הראשון "שטיינברגים" – זהו "ספר על בני אדם שמחפשים את המילים שאבדו להם, ועל מילים מעוררות געגוע שמחפשות להן בני אדם שישמיעו אותן, וכמו גיא, גיבור הסיפור 'דרך שתי נקודות', עליהם ללמוד שדרך שתי נקודות עובר הרבה יותר מקו ישר אחד; עוברים שם לפעמים גם ג'ירפה ולחן, או פומפייה, מלחייה, או מעבר חצייה, ופעמים בדידות או אהבה גדולה".
שירות הסדר היהודי
שירות הסדר היהודי (בגרמנית: Jüdischer Ordnungsdienst) (שכונה "המשטרה היהודית", או "משטרת הגטו") היו יחידות משטרת-עזר בגטאות וביישובים מסוימים בשטחי הכיבוש הגרמני בזמן מלחמת העולם השנייה. הם הוקמו בהוראה ישירה של הנאצים והיו כפופים ליודנראט.
עמנואל רינגלבלום כתב על המשטרה היהודית בגטו ורשה: "אכזריותה של המשטרה היהודית עלתה פעמים רבות על זו של הגרמנים, של האוקראינים והלטבים". יחד עם זאת, חוקרי השואה מציינים את תפקידם המורכב כשומרי הסדר בגטו, גם באמצעים קשים ביותר ובעת השילוחים להשמדה, כשהיודנראט האמין שבדרך זו ניתן יהיה להמשיך בתפקוד הגטו.
הקמה
זמן קצר לאחר שהמועצות היהודיות (היודנראטים) הוקמו בשטחים הכבושים של מזרח אירופה, הם קיבלו הוראות להקמת יחידות משטרה. בדרך כלל הוראה זו באה במקביל לכניסת האוכלוסייה היהודית לתוך הגטו. היודנראט עצמו, למרות שנוצר בהוראת הגרמנים, היה לעיתים קרובות בעל אופי התנדבותי שנוצר בידי הקהילה. המשטרה היהודית, לעומת זאת, כוונה אך ורק בידי הגרמנים ולא עלה בידי היודנראטים לקבוע את אופייה. באופן רשמי היו השוטרים כפופים ליודנראט, אולם הנאצים השתמשו בהם כעושי דבריהם, לטובת האינטרסים שלהם.
הנאצים הוציאו הנחיות לגיוס: המועמדים היו צריכים להיות בריאים, בעלי חינוך צבאי והשכלה תיכונית לפחות. רק חלקם היו כאלה. רק עשרה אחוזים מאנשי המשטרה היהודית היו בעלי קשרים הדוקים עם הקהילה היהודית לפני תקופת השואה. ראשי המשטרה נבחרו על פי מידת הציות שלהם לנאצים.
השוטרים יכלו לנוע בחופשיות יחסית, מזונם היה רב יותר משאר תושבי הגטו ונחסכו מהם עבודות הכפייה אליהם נלקחו רבים מתושבי הגטו.
תפקידי המשטרה וארגונה
את תפקיד המשטרה היהודית ניתן לחלק לשלוש קטגוריות:
בגטאות גדולים מפקדי המשטרה היו קצינים והמשטרה עצמה נחלקה לחטיבות ויחידות שומרים, אך בגטאות קטנים לא היה צורך במבנה זה. יחידות המשטרה הגדולות ביותר היו בגטו ורשה עם 2,500 שוטרים יהודים, 1,200 שוטרים היו בגטו לודז' ו-500 בגטו לבוב.
לאנשי המשטרה היהודית לא היו מדים רשמיים. הם זוהו על ידי כובע מיוחד או סרט על הזרוע. הם לא הורשו לשאת נשק, אך חלק מצוותי המשטרה צוידו באלות גומי.
מעשי אלימות
אנשי המשטרה היהודית התעמתו מדי פעם עם יתר תושבי הגטו, במיוחד לאחר שהחלו הפשיטות והגירושים למחנות ההשמדה. הם לרוב לא היו אהודים על יתר תושבי הגטו. ההיסטוריון והארכיונאי של גטו ורשה, עמנואל רינגלבלום, אף תיאר את השוטרים היהודיים כאכזריים הרבה יותר מהגרמנים, האוקראינים והלטבים.
בדצמבר 1942 - רינגלבלום מסביר את הנסיבות הפסיכולוגיות הבלתי רגילות שהשוטרים היהודים בגטו היו נתונים בהם - "איימו עליהם בלי הרף שייקחו אותם, את נשותיהם וילדיהם לאומשלאג... הנחטפים לאומשלגפלאץ ובעיקר הנשים גילו התנגדות. כל זה יצר אווירה בלתי אפשרית לשוטרים והם התפרעו ועשו מעשים נוראים." אנשי שירות הסדר עמדו בפני דילמה. למשפחותיהם ולהם הובטחה חסינות מפני גירושים, ורבים האמינו שבכך שהם משתתפים באיסוף האנשים לקראת גירושם, הם מגבילים את היקף הגירושים ומצילים חיי יהודים. הם חשו, ובצדק, שאם הגרמנים או האוקראינים או הליטאים השאוליסטים (כנופיות של בריונים ליטאים ארגון ה"שאוליסטים" [הקלעים] הלאומני) יבצעו את הגירושים, יהיו הגירושים אלימים וחסרי רחמים בהרבה.
במיוחד היו לאנשי המשטרה היהודית עימותים קשים עם המחתרות ותנועות ההתנגדות בגטאות, שהתייחסו אליהם בזעם ובסלידה כבוגדים ומשתפי פעולה. ארגון אי"ל אף הוציא בגטו ורשה "צווים" המורים על הוצאתו להורג של כל מי שיצטרף לשורותיהם. ב-25 באוגוסט 1942 אנשי אי"ל ירו ביוסף שרינסקי, מפקד המשטרה היהודית בגטו ורשה, אשר שיתף פעולה עם מנגנון המשלוחים, ופצעו אותו קשה. מחליפו, יעקב לייקין, נהרג בחודש אוקטובר.
חלק מהמשטרות היהודיות פעלו להכשיל את ההתנגדות היהודית בגטאות, כך קרה בגטאות ורשה, קרקוב, בנדין, סוסנוביץ ועוד, אם כי בחלק מהגטאות המשטרה היהודית לא התערבה ובגטו קובנה וגם בגטו וילנה היו אף שוטרים שסייעו למחתרת.
השילוחים למחנות ההשמדה, בהם נכללו גם קרוביהם של השוטרים, יצרו אצלם תחושה קשה שגרמה לחלקם לעזוב את המשטרה ולהיות מגורשים למחנות ההשמדה, אך רובם המשיכו לקיים את צווי הגרמנים עד הסוף. בגטו ורשה, נשלחו מרבית השוטרים לאושוויץ, ביום הכיפורים של 1942, הוא היום האחרון של האקציה הגדולה. מבין 50,000 היהודים שנותרו בגטו ורשה לאחר האקציה הגדולה כ-200 מהם היו שוטרים במשטרת הגטו.
לאחר המלחמה
שוטרים יהודים רבים נתפסו וחוסלו לאחר המלחמה בידי ניצולי המחנות וגם בידי פרטיזנים. באזור הכיבוש האמריקאי במינכן הואשמו 40 שוטרים לשעבר ב"התנהגות לא נאותה" והוטל עליהם חרם בידי קהילת שארית הפליטה. בישראל נערכו בשנות ה-50 מספר משפטים, בהם הואשמו שוטרים תחת החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם. רובם זוכו, כשבתי המשפט הכירו בכך שהם היו נתונים תחת נסיבות יוצאות דופן.
יש הטוענים, כי "המשטרה היהודית" הייתה חלק מובהק מפעולות אחיזת העיניים המאורגנת שנקטו בה הנאצים בקרב היהודים ובהקשר הציבורי והתקשורתי הכללי, לשם הוצאתו לפועל של הפתרון הסופי.
הבחירות הפרלמנטריות בהולנד 1986
הבחירות הכלליות בהולנד, 1986 נערכו ב-21 במאי 1986 ובמסגרתן נבחרו 150 חברי בית הנבחרים בפרלמנט של הולנד. מפלגת נוצרית-דמוקרטית של ראש הממשלה היוצא רוד לוברס, שמרה על המקום הראשון. למקום השני עלתה מפלגת העבודה. הקואליציה שהייתה בשלטון לפני הבחירות המשיכה להתקיים והרכיבה את הממשלה החדשה.
יחסי הונג קונג–ספרד
יחסי הונג קונג-ספרד הם היחסים הבין-לאומיים בין הונג קונג לספרד.
קונסוליות כבוד
לספרד יש קונסוליה במרכז הונג קונג. משרד הכלכלה והסחר של הונג קונג בבריסל מייצג את הונג קונג בספרד.
יחסי סחר
בשנת 2015 סך המסחר בין הונג קונג לספרד עמד על 2.8 מיליארד דולר.
ספרד היא השותפה העסקית העשירית בגודלה של הונג קונג באירופה. בשנת 2015 סכום הייצוא להונג קונג הסתכם בכ־298 מיליון דולר, כאשר ציוד שידור, תנורי החשמל ועלונים היו המוצרים העיקריים. מנגד, הונג קונג היא השותפה העסקית השמינית בגודלה של ספרד באסיה. בשנת 2015 סכום היצוא לספרד הסתכם בכ-956 מיליון דולר, כאשר שעוני מתכת, בשר ותרופות הם המוצרים העיקריים.
ביקורים רשמיים
שר התחבורה והשיכון של הונג קונג, אנתוני צ'אונג, הגיע לביקור רשמי במדריד במאי 2017.
1922 בארצות הברית
1922 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 146 שנה מיום היווסדה.
אפרוביט
אפרוביט (באנגלית: Afrobeat) הוא ז'אנר מוזיקלי ניגרי, הכולל שילוב של סגנונות מוזיקליים מערב אפריקאיים, השפעות פאנק, ג'אז ומוזיקת נשמה, וכן התמקדות בשירה, מקצבים מצטלבים מורכבים וכלי הקשה. הז'אנר נוצר לראשונה בשנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי המוזיקאי הניגרי, פלה קוטי.
הנגזרת של אפרוביט, היא הסוגה המוזיקלית אפרוביטס, סוגה מוזיקלית שמקורה ממערב אפריקה של המאה ה-21, המושפעת משילוב של הז'אנרים המוזיקליים היפ הופ בריטי, מוזיקת האוס, R&B עכשווי, מוזיקת ג'וג'ו , נדומבולו וסוקה. אף על פי שלעיתים קרובות יש מיזוג בין שני הז'אנרים, הם אינם זהים.
יוגב קנזי
יוגב קנזי (נולד ב-1974 הוא ספורטאי פאראלימפי בעל מדליית ארד בקפיצה לרוחק.
חייו
קנזי נולד עם שיתוק בכתף ומוגבל בידו הימנית. בצעירותו החל להתאמן במרכז הספורט לנכים ומאוחר יותר באימונו של דוד קושניר.
במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) התחרה בריצות ל-100, 200 ו-400 מטר ובקפיצה לרוחק. בריצת 200 מטר דורג במקום השמיני וביתר התחרויות לא העפיל לגמר.
ב-1998 התחרה לראשונה באליפות העולם וסיים במקום החמישי עם קפיצה לרוחק 6.36 מטר. בהופעותיו הבאות באליפות העולם קפץ ב-2002 למרחק 6.28 מטר וסיים במקום החמישי וב-2006 למרחק 5.89 מטר וסיים במקום השמיני.
במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) התחרה בקפיצה לרוחק וזכה במדליית ארד לאחר הישג של 6.63 מטר.
במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) התחרה בקפיצה לרוחק וסיים במקום השמיני עם הישג של 6.11 מטר.
כיום מתחרה קנזי בהטלת כידון. ב-2014 השתתף באליפות אירופה ודורג במקום השישי עם הטלה למרחק 24.9 מטר.
SIOE
מטרת התנועה
SIOE (ראשי תיבות של: Stop Islamisation of Europe, תרגום: לעצור את התאסלמות אירופה) היא קבוצה אשר שמה למטרה "לעצור את הפיכת האסלאם לכח פוליטי בעל משמעות באירופה". הקבוצה פעילה בדנמרק וכן ארגנה הפגנות אנטי-אסלאמיזציה באנגליה. הקבוצה נוצרה תוך איחוד של קבוצה מקומית בדנמרק שנקראה "לעצור את התאסלמות דנמרק" יחד עם פעילויות בעלות אופי דומה באנגליה.
מטרת הקבוצה להתנגד ל"קיצוניות אסלאמית". הקבוצה מקדמת את המוטו האומר: "גזענות היא הצורה הנמוכה ביותר של הטיפשות האנושית, אך איסלמופוביה היא הגבוהה בחכמת החיים".
השתייכות פוליטית
הארגון אינו מגדיר את עצמו כשמאלני או ימני. "התנועה מאמינה בחופש ומתנגדת לטוטליטריות בין אם היא נאצית, קומוניסטית, פשיסטית או האסלאם הגרוע מכל".
ל-SIOE יש הפגנות אנטי-אסלאמיות קבועות והמידע אודותיהם מתפרסם באתר הרשמי של הארגון ובעמוד הטוויטר של הארגון.
תישאר קרוב (מיני-סדרה)
תישאר קרוב (באנגלית: Stay Close) היא מיני-סדרת דרמת פשע בריטית המבוססת על ספרו של הרלן קובן באותו השם שיצא לאור בשנת 2012, שהופק על ידי "Red Production Company" עבור שירות הזרמת המדיה נטפליקס.
המיני-סדרה עלתה לשידור ב-31 בדצמבר 2021.
רקע
באוגוסט 2018, הרלן קובן חתם על הסכם בן חמש שנים עם נטפליקס, במסגרתו 14 מספריו יעובדו כסדרות מקור של השירות והוא ישמש כמפיק בכל העיבודים המופקים.
פיתוח
הפקתה של המיני-סדרה, שתכלול שמונה פרקים, הוכרזה על ידי נטפליקס באוקטובר 2020. באותה תקופה, הוכרז כי דני ברוקלהרסט יהיה אמון על כתיבת התסריט, וכי המיני-סדרה תבוים על ידי דניאל אוהרה.
ליהוק
באוקטובר 2020, נמסר כי כוש ג'מבו, ג'יימס נסביט, ריצ'רד ארמיטאג' ושרה פאריש לוהקו לצוות השחקנים הראשי. בפברואר 2021, נמסר על ליהוקם של חברי צוות השחקנים המלא,בהם אדי איזרד, אנדי אושו, דניאל פרנסיס, ג'ו ג'וינר, בת'אני אנטוניה ורייצ'ל אנדרוז.
צילומים
צילומי המיני-סדרה החלו ב-18 בפברואר 2021 ותמו ב-30 ביולי 2021. הצילומים התקיימו במנצ'סטר וסביבתה, בבלקפול וצפון מערב בריטניה.
מתלול טורברט
אורכו של המתלול 28 קילומטרים, והוא מהווה את השוליים המערביים של שדה השלג מידיאן, שברכס נפטון.
גילוי ומיפוי המתלול
המתלול מופה ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, בין השנים 1956 – 1966.
מקור השם
שמו של המתלול ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN).
המתלול נקרא על שם הר טורברט, המהווה את קצהו של המתלול.
Light as a Feather
Light as a Feather (בעברית: קל כמו נוצה) הוא אלבום האולפן השני של להקת הפיוז'ן ג'אז Return to Forever בהובלת הפסנתרן צ'יק קוריאה.
סקירה
האלבום נפתח עם הרצועה "You’re Everything" בנגינתו של קוריאה על הפסנתר החשמלי. השיר מציג צד רגוע וענוג של האלבום עם שירתה של פלורה פורים על רקע נגינתו האיטית של קוריאה. באמצע השיר נפתח קטע מהיר במקצב סמבה, אולם עדיין מנוגן בווליום חלש. בסופה של רצועה זו עובר האלבום לשירים "Captain Marvel" ו-"Light as a Feather", שניהם שירים קצביים ומהירים מאוד הכוללים מאפיינים רבים מהמוזיקה הלטינית, כמו כלי הקשה אקזוטיים ונגינת חליל מהיר.
האלבום מסתיים עם שלושה שירים נוספים, שניים מהם מהקלאסיקות הגדולות של קוריאה: "500 Miles High" ו-"Spain". המנגינה הבסיסית של האחרון לקוחה מהיצירה הספרדית "Concierto de Aranjuez" של חואקין רודריגו (1939).
רומאריו פירס
רומאריו סנטוס פירס (בפורטוגזית: Romário Santos Pires; נולד ב-16 בינואר 1989) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק באוניברסיטטה קלוז' בעמדת הקשר אחורי.
קריירה
פירס גדל במחלקות הנוער של בוטפוגו ובואבישטה. בקיץ עבר לאולאירה ואחרי חצי שנה הוא עבר לדוקה דה קצ'יאס ובמהלך התקופה שלו שם הושאל למרסיליו דיאס ומקאה. בקיץ חתם בגלוריה ביסטריצה הרומנית. בינואר חתם בפטרולול פלוישט עימה זכה בגביע הרומני.
ב-23 בספטמבר 2014 חתם במכבי נתניה. ב-21 בפברואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנתניה בניצחון 2–4 נגד הפועל באר שבע.
ב-3 בפברואר 2016 עזב את מכבי נתניה שניצבה במקום האחרון בטבלה, וחתם במכבי חיפה. ב-6 בפברואר ערך את הופעת הבכורה במדי מכבי חיפה כשנכנס כמחליף במשחק הבית בניצחון 0–4 על מכבי פתח תקווה. בסיום העונה זכה עם חיפה בגביע המדינה, בניצחון 1:0 על מכבי תל אביב במשחק הגמר. לאחר הגמר שוחרר פירס מהקבוצה.
בקיץ 2016 חתם במכבי פתח תקווה.
מלכה שקד
מלכה שקד (נולדה ב-1933) היא חוקרת ספרות, מורה ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה
ד"ר מלכה שקד נולדה ב-1933 במונקאץ' שבצ'כוסלובקיה לבית מגנצא, הועלתה לארץ ישראל בינקותה וגדלה בגליל העליון. קיבלה חינוך מסורתי. למדה באוניברסיטה העברית בירושלים ספרות עברית, ספרות ערבית וספרות השוואתית. לימדה ספרות בבית ספר תיכון, בסמינר למורים ובאוניברסיטה העברית.
כלת פרס ס. יזהר לשנת 2007.
שקד הייתה נשואה לחוקר ומבקר הספרות גרשון שקד עד מותו ב-2006. היא אם לשתיים, אחת מהן היא במאית הטלוויזיה והמפיקה דלית קימור.
ג'יימס פארלי
ג'יימס אלווישס פארלי (באנגלית: James Aloysius Farley; 30 במאי 1888 – 9 ביוני 1976) היה פוליטיקאי אמריקאי, האירי-קתולי הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית שנחל הצלחה בפוליטיקה הארצית. הוא כיהן בו-זמנית כיושב ראש הוועדה של המפלגה הדמוקרטית במדינת ניו יורק, כיושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית וכמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בשתי תקופות הנשיאות הראשונות של פרנקלין דלאנו רוזוולט. כאיש עסקים בעל מעמד מכובד וכחבר במסדר מלטה, זכה פארלי למעמד של "ממליך מלכים" פוליטי ובמידה רבה היה האחראי לבחירתו של רוזוולט כנשיא. פארלי היה מנהל מסע הבחירות למשרת מושל ניו יורק של אל סמית' ב-1922 ושל אלו של רוזוולט ב-1928 וב-1930 וכן של מסעות הבחירות של רוזוולט לנשיאות ב-1932 וב-1936. בשתי מערכות בחירות אלו חזה פארלי ניצחון סוחף וחולל מהפכה בשימוש בנתוני הסקרים.
פארלי היה אחראי ליצירת שיתוף הפעולה של קואליציית הניו דיל של הקתולים, איגודי העובדים, האפרו-אמריקאים, והחוואים. הוא היה איש מנגנון הפטרונות של הממשל שסייע לקדם את התוכניות החברתיות והתשתיתיות של הניו דיל. הוא שלט ברוב המינויים בדרג הביניים ובדרג הנמוך, תוך התייעצות עם הארגונים המדינתיים והמקומיים של המפלגה הדמוקרטית.
פארלי הצליח ליצור נורמליזציה ביחסי ארצות הברית עם הוותיקן ב-1933. הוא היה פקיד הממשל האמריקאי הבכיר הראשון שנסע לרומא והתקבל שם לראיון אצל האפיפיור פיוס האחד עשר. הוא גם סעד יחד עם הקרדינל פאצ'לי, לימים האפיפיור פיוס השנים עשר.
פארלי התנגד לשבירת המסורת שביצע רוזוולט, על פיה הנשיא לא כיהן ביותר משתי תקופות כהונה. על רקע זה התערערו יחסיו הקרובים עם הנשיא. ב-1942 הוא נחשב לבוס העליון של המפלגה הדמוקרטית במדינת ניו יורק. ב-1947 מינה הנשיא הארי טרומן את פארלי למשרה הבכירה של הנציב של ועדת הובר, או בשמה הרשמי "הוועדה לארגון הזרוע הביצועית של הממשלה".
פארלי היה פעיל במסגרת ההנהגה של חברת קוקה-קולה העולמית במשך יותר משלושים שנה והיה אחראי על התרחבותה העולמית של החברה כמעין סוכנות ממשלתית במהלך מלחמת העולם השנייה. מוצרי החברה שימשו כאמצעי להעלאת המוראל ואספקת אנרגיה לאנשי הכוחות הלוחמים. המוצרים נשלחו יחד עם מזון ותחמושת כ"פריט בעל חשיבות מלחמתית" וכך הורחב השוק העולמי של החברה על חשבון הממשלה. לאחר המלחמה, גם אז על חשבון הממשלה, הוקמו 59 מפעלים חדשים של החברה כדרך לשיקומה של אירופה.
ראשית חייו
ג'יימס פארלי נולד בכפריר גראסי פוינט שבמדינת ניו יורק למשפחה של חמישה בנים. סביו היו מהגרים אירים-קתולים. אביו, ג'יימס פארלי האב, היה מעורב בתעשיית ייצור לבנים, תחילה כפועל ולאחר מכן כשותף בשלושה סקונרים להובלת לבנים. אמו הייתה אלן לבית גולדריק.
לאחר מותו הפתאומי של אביו, סייע פארלי לאמו בהפעלת בר וחנות מכולת שהיא רכשה לפרנסת המשפחה. לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון, למד פארלי בקולג' העסקי פקארד בניו יורק, שם הוא למד הנהלת חשבונות ושאר מיומנויות עסקיות. לאחר סיום לימודיו שם הוא החל לעבוד בתאגיד הגבס של ארצות הברית.
ראשית הקריירה הפוליטית
ב-1911 החל פארלי את פעילותו הפוליטית, כאשר הוא נבחר כפקיד העירייה של העיירה סטוני פוינט שבניו יורק. על אף הנטייה הרפובליקנית של העיירה, נבחר פארלי מחדש פעמיים. ב-1918 הוא נבחר כיושב ראש המפלגה הדמוקרטית במחוז רוקלנד, ובתפקיד זה הוא עשה שימוש לחיזוק קשריו עם הבוס של טמאני הול, צארלס מרפי, ושכנע אותו שאל סמית' יהיה הבחירה הטובה ביותר למשרת מושל ניו יורק. ב-28 באפריל 1920 נשא פארלי לאישה את אליזבת א. פינגן. לזוג נולדו שתי בנות ובן אחד.
פארלי הצליח להבטיח את הצבעתם של הבוחרים באפסטייט ניו יורק מצפון לקו הברונקס עבור סמית', כאשר זה התמודד על משרת המושל באותה שנה. לפני שפארלי ארגן את המנגנון המפלגתי באזורים אלו, לא עלה בידם של הדמוקרטים לנצח שם. לאחר שסייע לסמית' להיבחר כמושל, הוא מונה כמפקח הנמל של עיריית ניו יורק. הוא היה הדמוקרט האחרון שהחזיק במשרה זו, שבהמשך הייתה במסגרת רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי.
ב-1922 התמודד פארלי על מושב באספה המדינתית של ניו יורק וניצח במחוז רוקלנד, שקודם לכן היה מעוז של הרפובליקנים. הוא כיהן באספה שהתכנסה ב-1923, אך בשנה שלאחר מכן הוא נוצח בעקבות הצבעתו נגד חוק היובש של מדינת ניו יורק.
לאחר מכן הוא מונה לוועדה האתלטית של מדינת ניו יורק, על פי הצעתו חבר הסנאט המדינתי, ג'ימי ווקר. הוא היה נציג לוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית של 1924, שם הוא התיידד עם רוזוולט, שנשא את נאום "הלוחם המאושר" המפורסם שלו בעד סמית'.
כיושב ראש הוועדה האתלטית נאבק פארלי למען זכויות האזרח של האפרו-אמריקאים. ב-1926 הוא איים להתפטר מתפקידו בוועדה אם אלוף האיגרוף ג'ק דמפסי לא יתמודד מול המתאגף האפרו-אמריקאי הארי וילס. פארלי מנע מדמפסי להתמודד מול ג'ין טאני ואיים באופן פומבי לבטל את הרישיון של טקס ריקרד לעריכת תחרויות במדיסון סקוור גארדן אם זה יתעלם מהנחיית הוועדה. עמידתו של פארלי לטובת זכויות השחורים הוכחה כנכס יקר ערך למפלגה הדמוקרטית לדורות הבאים, והיא זרעה את זרעי הבלוק השחור של הניו דיל.
באותה תקופה מיזג פארלי חמש חברות קטנות לאספקת חומרי בניין והקים את "תאגיד הבנאים הכללי" (General Builders Corporation) שהיה לחברת אספקת חומרי הבניין הגדולה ביותר בעיר ניו יורק. החברה של פארלי זכתה בחוזים פדרליים בתקופת ממשלו של הרברט הובר הרפובליקני לאספקת חומרי הבנייה לבניינים שכיום נחשבים לנקודות ציון חשובות בעיר, כמו מכלול הבניינים שמהווה כיום את בניין הדואר על שמו של פארלי ובניין אמפייר סטייט. עם מינויו לתפקידו החדש בממשלו של רוזוולט פרש פארלי מהחברה.
מנהל מסע הבחירות של רוזוולט
לאחר מאמצי שכנוע של פארלי ושל לואיס האו, ביקש רוזוולט מפארלי לקבל את תמיכתו על ההתמודדות ב-1928 על משרת מושל ניו יורק. פארלי ניהל את מערכת הבחירות שבה זכה רוזוולט בניצחון דחוק. לאחר מכן הוא מונה כמזכיר הוועדה המדינתית של המפלגה הדמוקרטית וניהל גם את מסע הבחירות לבחירתו מחדש של רוזוולט כמושל ב-1930. הוא נבחר כיושב ראש הוועדה המדינתית של ניו יורק ובתפקיד זה הוא שימש עד 1944. פארלי סייע לגיוסו של איל העיתונות ויליאם רנדולף הרסט למחנהו של רוזוולט ועזר לרוזוולט לקבלת מועמדות המפלגה לנשיאות בבחירות 1932.
יכולתו של פארלי לקבץ סביבו קתולים, אנשי איגודי העובדים, ואת המנגנון המפלגתי של העיר, במקביל לשמירה על "הדרום המבוסס" בקואליציית הניו דיל, סייעו מאוד לרוזוולט. פארלי חזר על התהליך בבחירות של 1936, כאשר הוא חזה נכונה באילו מדינות רוזוולט ינצח ובאילו שתי מדינות הוא יפסיד. עם קבלת תוצאות הבחירות הכריז פארלי, "לאן שתלך מיין, תלך ורמונט" (שתי המדינות היחידות שהצביעו בעד מועמד הרפובליקנים אלף לנדון), כמשקל נגד לאמירה הידועה "לאן שתלך מיין, תלך האומה". תחזית זו הקנתה לפארלי את המוניטין שלו בהיסטוריה של ארצות הברית כנביא פוליטי.
המנהל הכללי של הדואר
בהתאם למסורת הפוליטית, מינה רוזוולט עם היבחרו לנשיא את פארלי כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית, משרה שבאופן מסורתי ניתנה למנהל מערכת הבחירות של הנשיא הנבחר או תומך רב השפעה. בנוסף, נקט רוזוולט בצעד נוסף בלתי רגיל כאשר מינה את פארלי כיושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית במקביל למשרתו בקבינט. פארלי ספג ביקורת מתמדת מצד מתנגדיו של רוזוולט על כך שהתעקש להחזיק בשני התפקידים בו-זמנית.
פארלי עבד קשה כדי לדאוג שמחלקת הדואר תמשיך לפעול כשורה במהלך השפל הגדול. כישוריו המנהליים הפכו את המחלקה שהייתה אז בלתי רווחית לגוף המפיק רווחים. פארלי סייע מאוד לשינוי המהפכני בשירות דואר האוויר חוצה היבשת וארגן מחדש את מובילי דואר האוויר של המחלקה. הוא פעל בתיאום עם נשיא פאן אמריקן וורלד איירווייז ג'ואן טריפה, לוודא שדברי הדואר יחולקו בבטחה תוך חיסכון בעלויות. היה זה לאחר תקופה קצרה שנתיבי הדואר האוויריים הופעלו על ידי הצבא, ואחד מאנשיו נהרג בעת טיסה בתנאי מזג אוויר קשה. פארלי דאג לטיסה הראשונה של מטוס ה"צ'יינה קליפר" הראשון.