cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע חץ שחור
הסתערות
כיוון שמפקד כוח א' סעדיה אלקיים (סופאפו) דיווח כי אזלו אצלו מטעני הצינור לפריצת גדרות, הורה לו סגן מפקד הפעולה, דוידי, לפרוץ למחנה דרך השער הראשי שלו, שנמצא סמוך לפינתו הדרום-מזרחית ונפתח לכביש. משמעותה של פקודה זו הייתה, בעצם, שעל מפקד כוח א' ואנשיו לנוע בשולי הכביש, לאורך הגדר המזרחית של המחנה, כמעט מפינתו הצפון-מזרחית ועד לפינתו הדרום-מזרחית, למעלה ממאה מטר, תחת אש אויב שקשה מאוד לשתקה, כיוון שהמחנה נמצא על מישור נמוך מזה של הכביש וכל מי שנע על הכביש או בשוליו היה גלוי לעמדותיו, שהיו ברובן מוסתרות. מפקד כוח א' ועמו שני לוחמים, נעו ראשונים וחצו את הכביש מערבה, לפני יתר הכוח. מקלען-אויב ירה עליהם מטווח קצר ומפקד כוח א' ואחד ממלוויו נהרגו, בעוד המלווה האחר נפצע. סגן מפקד הפעולה, שנוכח כי לא זו הדרך לפרוץ למחנה, נטל את הפיקוד על הכוח והחזירו אל השטח שמצפון למחנה, כדי לפרוץ לתוכו מצד זה, כמתוכנן. הכח סבל מפצועים רבים אך המ"מ עוזי עילם לקח עימו עוד שלושה לוחמים והסתער למחנה המרכזי.
בינתיים, כיתת "סבלי" חומר-הנפץ, שנשארה בגזרה זאת עד אשר יידרשו שירותיה, לא ישבה בחיבוק ידיים. מפקד הכיתה איכן את הגדר הצפונית "האבודה" של המחנה: היא נמצאה כמעט בקו אחד עם מכון-המים (במקום 100 מטר צפונה משם, כמצוין בתצלום האוויר). המולת הקרב מכיוון תחנת הרכבת ולהבות דליקה שהתלקחה שם, הבהירו לסגן מפקד הפעולה כי כוח ב' ביצע את עיקר משימתו שם. הוא קרא לו בקשר לחזור ולסייע לכוח א' לכבוש את המחנה. על מפקד כיתת ה"סבלים" פקד לפרוץ במטען צינור את גדר המחנה לקראת הסתערות עליו. פקודה זו בוצעה במלואה, אך מעבר לפרצה שנוצרה נתגלתה גדר נוספת. מפקד כיתת "הסבלים", אשר נותר ללא מטעני צינור נוספים, הצליח לאתר פרצה מוכנה בגדר דרכה הסתער כוח א' וכבש את המחנה מול התנגדות שדעכה במהירות. שני מצרים, שאיישו עמדה מוסווית סמוך לפרצה דרכה חדר הכוח, בחרו להיות פאסיביים ונתגלו רק בטיהור היסודי שנעשה במחנה לאחר סריקתו בכיוון ההפוך, מדרום לצפון.
מפקד הפעולה העתיק את חבורת הפיקוד הקדמית לתוך המחנה והתמקם בפאתו הצפונית. פיצוץ מתקני המחנה התנהל כסדרו- מתקן אחר מתקן. במחנה נתגלו משאית, ג'יפ וטנדר. מכונאי שצורף אל הכוח במיוחד למטרה זו, הצליח להתניע את המשאית. שני כלי הרכב האחרים חובלו. על המשאית הועמסו ההרוגים והפצועים, נשקם ונשק שלל רב שנמצא במחסן הנשק של המחנה: 30 רובים, מרגמה, סטנים ומקלעים. באיסוף הנפגעים והשלל סייע כוח ב', שחזר כבר למחנה.
פלוגה ד' בתחנת הרכבת
כשניתנה הפקודה להסתער על תחנת הרכבת קידם מפקד כוח ב' את מחלקתו בשלושה טורים כיתתיים – כיתה אחת על סוללת המסילה ושתי האחרות משני עבריה – לעבר מתקני תחנת הרכבת. בהתקרבם אליה, נפתחה עליהם אש מקלע מטווח של 50 מטר. מפקד כוח ב' הטיל רימון לעבר עמדת המקלע ושיתק אותה. הכוח המשיך בהסתערותו בלא להיתקל בהתנגדות של ממש, ותוך עשר דקות נכבשו מבני התחנה, בעיקר ברימונים. בשלב זה נתקבלה פקודת סגן מפקד הפעולה, דוידי, לחזור ולסייע לכוח א' בכיבוש המחנה ולפיכך חזר כוח ב' מבלי להשלים את החבלה במתקני תחנת הרכבת.
הנסיגה והחזרה לשטח הישראלי
בתום העמסת הנפגעים והשלל על המשאית, נסע הנהג אל נקודת איסוף הפצועים, שליד הכביש, כשלפניו נע כוח מאבטח של תת-מקלענים. הכוחות התארגנו במקום לנסיגה. מפקד הפעולה החליט לוותר על המשאית, מחשש שתשמש מטרה בולטת מידי לאש אויב. לכל נפגע הוקצו ארבעה נושאים ואלונקה. כיוון שמספר הפצועים היה רב מהצפוי וחסרו אלונקות, אולתרו רבות מהן מחולצות ורובים, אך גם כך עדיין חסרו אלונקות. כיוון שלא נותר כוח-אדם לנשיאת ציוד השלל – פוצצה המשאית על מטענה.
הכוח העיקרי המשיך במסעו ומאמץ רב נדרש לנשיאת הפצועים, כשבמיוחד קשתה נשיאת הנפגעים שלא היו אלונקות בשבילם. כשהגיע הכוח העיקרי לכביש, נפתחה אש מקלע על ראשוני החוצים אותו וצנחן אחד נפגע. מקום המקלע לא אוכן. כוח ג', כיתת החוד בראשה סגן מפקד הפעולה נעה מזרחה והצליחה לחסל את המקלע, שככל הנראה הוצב על ידי האויב במארב חפוז כדי למנוע מהכוח לחצות את הכביש. מעבר לכביש מזרחה, נעו הכוחות בשדה קמה, שהשתרע עד ואדי-חליב. הצעידה בשדה הייתה קשה במיוחד, והקימה המולה ניכרת. נוסף לכך, משני מוצבים מצריים מצפון ומדרום נפתחה אש צולבת של מק"בים לעבר השדה. אש האויב פגעה במספר חיילים נוספים. עומס הנשיאה גדל ועמו התשישות. הרבה מנושאי האלונקות פיגרו והשליטה על הכוחות, שנתפזרו, נתרופפה מאוד. רק בתוך ואדי-חליב מצאו החיילים מחסה מאש המקל"בים. הכוחות רוכזו ואורגנו, והמסע התחדש. במהלך חיפוי האש נפגעו ארבעה לוחמים- שניים נהרגו ושניים נפצעו.
אכזבה קשה ציפתה לחוזרים בנקודת המפגש שנקבעה עם האמבולנסים ליד הגבול. האמבולנסים לא מצאו את המקום, וחלפו על פני הכוח המתקרב בלא שעצרו. באמבולנסים לא נמצא כלל מכשיר קשר, חרף הוראה מפורשת לקחתו, ולא ניתן היה להעמידם על טעותם. רכב שנשלח לאתר את האמבולנסים החזירם לנקודת המפגש לאחר שעה ארוכה שם הועמסו עליהם הנפגעים- שמונה הרוגים ושלושה עשר פצועים שהועברו למרפאת כפר עזה.
כוח החסימה
המג"ד העריך כי האויב יתחיל להחיש תגבורות לאו דווקא אל היעדים המותקפים, אלא אל קו מוצבי הגבול, במגמה לנתק את דרך הנסיגה של הכוח הפושט. בין אם יופנו תגבורותיו אל עבר הגבול ובין אם אל היעדים המותקפים, ניתן היה לשער כי תגבורות אלו תבואנה מדרום הרצועה, שם נמצאו ריכוזיו העיקריים של הצבא המצרי. שיקול זה חייב הצבת חסימה בפניהן. לא היה טעם להציב את החסימה בקרבת היעדים או בקרבת קו המוצבים, כיוון שגם אל היעדים וגם אל המוצבים יכול היה האויב לנוע מעזה במספר רב של דרכי גישה וכבישים בשטחים בנויים או סגורים. בגזרה זו לא ניתן היה לבלום את התגבורות. לפיכך הציב המג"ד את כוח החסימה כשישה ק"מ מדרום לעזה, על כביש עזה-רפיח, בקרבת המקום שבו מסתעף ממנו הכביש העוקף את עזה ממזרח. המג"ד העריך כי בנקודה זו, הרחק מן היעדים עשוי הכוח המתגבר לנוע, עדיין ללא חשש, על הכביש הראשי.
מפקד כוח החסימה היה שמעון כהנר, ו-22 אנשיו היוו את מחלקת הסיירים המובחרת של הגדוד אל כוח זה הצטרף גם דני מט. נוסף לנשקם האישי היו לסיירים שני מקלעים, מרגמה 52 מ"מ, ררנ"ט, בזוקה, פח הצתה ומוקשי תאורה. משימת הכוח הייתה לחסום את כביש עזה-רפיח בנקודת החסימה שנבחרה, משעת ה-"ש" ועד "ש+2", ולהשמיד כל תגבורת אויב שתנוע לאזור הפשיטה. תוכניתו של מפקד החסימה הייתה לצאת עם רדת החשיכה מבארי הישנה ולנוע בתוך ואדי-נחביר עד לגבול, להצפין ולעבור בין המוצבים המצריים אל פרדס ג' הסמוך לכביש. משם להגיע לכביש בהליכה לאורך הגדר הדרום-מערבית של הפרדס, ולהציב מארב בכביש כלפי רכב הבא מדרום, בנקודת החסימה המיועדת. הכוח טעה בדרכו, כיוון שסטה לעבר פרדס ד' אשר נדמה לו כפרדס ג'. כ־200 מטר מדרומו של הכוח נראו בקתות מגורים. השעה הייתה 21:00. כיוון שנותרה שעה תמימה עד לשעת ה"ש", ומפקד כוח החסימה לא רצה להקדים לבוא למקום החסימה כשהוא נע בקרבת אזור מגורים, שמא יתגלה בטרם עת, החליט, בהניחו שהוא נמצא בפרדס ג' הסמוך לכביש, לשהות במקומו עד סמוך לשעת ה"ש". בינתיים שלח סיירים לאכן את נקודת החסימה המדויקת אך אלה בוששו לחזור מאחר שהופתעו למצוא שטח בלתי מוכר ולא צפוי. בינתיים, הודיע מפקד הפעולה למפקד החסימה כי שעת ה-"ש" הוקדמה בחצי שעה. לפיכך יצא כוח החסימה מייד אל הכביש, מבלי להמתין לשובם של הסיירים, כדי להגיע למקום במועד החדש. הסיירים ששבו והצטרפו אל הכוח דיווחו כי מצאו כביש המתמשך אלכסונית מערבה, שאינו יכול להיות כביש עזה-רפיח. הטעות הובהרה. אותו זמן החלה להישמע המולת הקרב בצפון. מפקד כוח החסימה החליט שלא לחזור ולחפש את פרדס ג', אלא לחצות את השטח שבין שני הפרדסים לכיוון הכביש. לבסוף הגיע אל הצומת המבוקש, שם ערך את שלוש כיתותיו המצומצמות ממזרח לכביש, כשאגפו הימני מרוחק מאה מטר מן הצומת, ואגפו השמאלי – מאה מטר מבניין בודד, שניכרה בו נוכחות אנשים. לפי מידע שהיה למפקד החסימה, צריכה הייתה להימצא בקרבת הצומת חוליית ביקורת של משטרת האויב. ואמנם, נורתה אש רובים קלושה ממקומה המשוער של החוליה לעבר הכוח הנערך. הכוח לא השיב אש. גם מן הבניין הבודד נורו יריות אחדות, ושוב נמנע מפקד החסימה להגיב. אש האויב הייתה בלתי יעילה והוכיחה כי ידיעותיו על הנעשה בחוץ קלושות ובלתי מספקות. כעבור זמן-מה, הופיע ג'יפ מכיוון עמדת המשטרה והאיר על הכוח בפנסיו. לא היה ברור בוודאות האם הכוח נתגלה. אחר-כך הופיעו שתי משאיות בעורפו המזרחי של הכוח, כשהן נעות לאורך קו המוצבים, עוצרות מדי פעם ומורידות תגבורות, ככל הנראה, או מציבות מארבים. בשלב זה התחזקה אש מוצב המשטרה שבצומת והצטרף אליה גם מקלע. כוח החסימה נצר את נשקו בעקשנות.
התאפקותו של כוח החסימה השתלמה. בשעה 22:45 הופיעה מדרום, על הכביש מרפיח, שיירה בת ארבע מכוניות ובהן כמאה חיילים, נוסעת באורות מלאים צפונה. המכונית הראשונה נעה מאות מטרים לפני האחרות. התוכנית הייתה להפעיל "פוגז" על המכונית הראשונה, כשתעבור בקטע הכביש שמול גזרת הכיתה המרכזית. זו תפתח באש, ובחיפויה תסתער הכיתה הדרומית על הרכב ברימונים ובתת מקלעים. הכיתה השלישית תרתק את מוצב המשטרה ותהווה עתודה לטיפול בכל מטרה אחרת אם תופיע. התוכנית בוצעה כמתוכנן, אף כי מפקד הכיתה הדרומית נאלץ לפתוח באש על המכונית המתקרבת שסטתה ונקלעה בדיוק למקום ההתפוצצות של ה"פוגז".
המשאית ספגה את מלוא האש של המארב, והיו בה נפגעים רבים מאוד. למראה מכת תת-מקלעים, הרימונים והררנ"טים שספגה המכונית הראשונה, עצרו המכוניות האחרות, הסתובבו והסתלקו משם. מפקד כוח החסימה הניח, כי הכוח המצרי שבשלוש המשאיות המרוחקות מתארגן בינתיים ועלול לפתוח בקרוב בהתקפה. גם בקטעים אחרים של הגזרה ניכרה תנועה ערה. לכן התקשר עם מפקד הפעולה כדי לקבל אישור לנסיגה, בטרם יושלמו הכנות האויב להתקיפו. לאחר קשיי קשר רבים, ניתן לו האישור. ב-24:00 החל הכוח חוזר. משהתרחק כמה מאות מטר, נפתחה אש עזה על מקומו הקודם. ככל הנראה, ערכו שם כוחות התגבורת המצריים את התקפתם. בדרכו חזרה, הבחין הכוח במארב אויב על קו רקיע סמוך, אך המארב לא הבחין בו, והכוח המשיך בדממה לעבר בסיסו והגיע אליו ללא תקלה. כוח החסימה השאיר מאחוריו 22 הרוגי אויב ו-13 פצועים. כשלל הביא שני מקלעי 'ברן' ושלושה רובים. מן הכוח עצמו נפגע קלות סייר אחד שנפצע מרסיסי רימונו-שלו.
אבדות
לכוח המצרי היו במחנות ובמכון המים ארבעה עשר הרוגים וחמישה עשר פצועים. מכון המים נהרס, וכן בניין אבן, ארבעה צריפים, מספר אוהלים, סככות והושמדו כלי נשק. בחסימה, בהיפגעות המשאית – עשרים ושניים הרוגים ושלושה עשר פצועים.
לכוח הישראלי היו שמונה הרוגים ושלושה עשר פצועים – מספר רב מאוד של נפגעים, במיוחד ביחס לצפוי וביחס למה שהיה רגיל באותה תקופה, כל זה בקרב עם יחידות עורפיות קטנות של האויב המצרי, או מצרי-פלסטיני, ובהן גם שירותי מינהלה.
בעקבות הפעולה
בהודעה שפרסם דובר צה"ל לאחר המבצע, נאמר כי העימות פרץ כאשר המצרים התקיפו סיור של צה"ל אשר נע לאורך גבול הרצועה. גרסה שקרית זו הוכתבה על ידי דוד בן-גוריון ללא ידיעת ראש הממשלה משה שרת. ב-1 במרץ כתב שרת לבן-גוריון: "בעניינים כאלה כמות הופכת לאיכות ומספר החללים משווה למאורע כולו אופי אחר לגמרי מזה שנתכוונו לו". ב-3 במרץ כתב בן-גוריון ביומנו על המבצע: "זה היה, לדעתי, שיא הגבורה האנושית". בישיבת הממשלה לאחר המבצע, אמר שרת כי "איננו מאושר" ממנו למרות "היעל החיובי הפנימי שהיה לו" והביע את צערו על כל כך שהמבצע "מוכרח להרחיק את סיכויי השלום" עם מצרים ועלול להחמיר את היחסים עם ארצות הברית. בן-גוריון, לעומת זאת, הדגיש את חשיבות גילוי העדיפות הצבאית של ישראל על המדינה הערבית החזקה ביותר והמעיט בחשיבות השפעת המבצע מחוץ לישראל, משום שבכל מקרה תחזרנה המעצמות אחרי הערבים "וגם אם נתנהג למופת... לא נשנה את המאזן לטובתנו כמלא הנימה". הוא שיבח את הצנחנים וטען: "אילו הייתה לנו יחידה כזאת במלחמת השחרור, היינו משלימים את שחרור ירושלם ולוכדים את לטרון". בעקבות החלטת הממשלה, כתב בן-גוריון מכתב הוקרה לצנחנים, שהוקרא על ידי משה דיין, בו ציין את "רוח הגבורה היהודית שנתגלתה בקרב זה" וטען כי יחידת הצנחנים "הוסיפה דף מפואר לספר הניצחונות של צבא הגנה לישראל".
בניגוד לגאווה שעוררה הפעולה בישראל, מדינות העולם נטו לגנותה בחריפות. כך למשל, ממשלת אנגליה טענה כי מדובר בפעולה "בלתי מוצדקת"; שר החוץ האמריקאי שלח לשרת שדר "קודר וזעום". צרפת, לעומת זאת, נקטה קו הרבה יותר אוהד.
עיקר השפעת הפעולה נוגעת למצרים. על אף שבישראל התלבטו לגבי ההישגים, הפעולה נתפסה במצרים כמוצלחת עד כדי השפלה. למחרת המבצע פרצו הפגנות של פליטים פלסטינים ברחבי רצועת עזה. אלה שרפו מחסנים של סוכנות הסעד של האו"ם ליד רפיח, סקלו באבנים משאיות צבאיות, צרו על בית חולים בו ביקרו קצינים ועיתונאים ותבעו חלוקת נשק להגנה מפני ישראל. ממשלת מצרים פנתה למועצת הביטחון של האו"ם בדרישה לסנקציות נגד ישראל, אולם דו"ח של ראש משקיפי האו"ם, הגנרל ברנס, קבע כי מנקודת מבטה של ישראל ניתן לראות את התקרית "כמעשה גמול על מעשי ריגול, חבלה ורצח". לאחר הפעולה הגבירה מצרים את המתיחות בגבול הרצועה באמצעות פעולות מיקוש, תקריות אש ושיגור מסתננים לנגב. בסופו של דבר נתקבלה במועצת הביטחון החלטת גינוי לישראל, אולם ללא פעולות עונשין. נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר טען מאוחר יותר כי פעולת עזה הביאה אותו לשתי החלטות: להקים ברצועת עזה יחידות מתאבדים, ה"פידאיון", ולחמש את צבאו. לדבריו, פעולת עזה הייתה "נקודת המפנה" ביחסים בין ישראל למצרים, אז בא הקץ לסיכויי השלום. על פי הגרסה המצרית, המקובלת על פרשנים רבים, פעולת עזה החלה תהליך שהוביל לעסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית בספטמבר 1955. בדיעבד ניתן לומר שפעולת עזה הביאה לעידן של מתיחות והתחמשות בין מצרים לבין ישראל. עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית חימשה את מצרים והביאה לפתיחתו של מבצע קדש ב-1956.
בעקבות תוצאותיה המאוד לא חיוביות של הפעולה מבחינת ישראל נשמעו בארץ כמה קולות זועמים. עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית עוררה פחד גדול בישראל. היא שינתה את מאזן הכוחות לטובת מצרים והעמידה את ישראל בפני חשש ממלחמה בה היא תסבול מנחיתות כפולה - הן בשל הגבולות שנקבעו בהסכמי שביתת הנשק ברודוס והעניקו למצרים עליונות טופוגרפית, והן בשל העובדה שמצרים שלאחר עסקת הנשק מחומשת יותר מישראל.
גם תקריות הדמים הרבות לאורך הגבול התקשרו לפעולה הזו ונתפסו כמעשי נקמה עליה.
צירוף ליניארי
צירוף ליניארי הוא סכום של מספר סופי של וקטורים שכל אחד מהם מוכפל בסקלר. בגלל סגירותו של המרחב הווקטורי ביחס לחיבור וכפל בסקלר, הצירוף הליניארי אף הוא וקטור השייך לאותו מרחב וקטורי.
בהינתן קבוצה מתאימה של וקטורים - קבוצה פורשת - ניתן לכתוב כל וקטור במרחב כצירוף ליניארי של איברים מתוך הקבוצה.
מבחינה פורמלית, צירוף ליניארי מוגדר כך. בהינתן סדרה של וקטורים במרחב, וסדרה  של סקלרים, נקרא לביטוי: צירוף ליניארי של הווקטורים. או בקיצור:.
קבוצה זו תהיה תלויה ליניארית אם קיים בה וקטור שהוא צירוף ליניארי של וקטורים אחרים מהקבוצה. או באופן שקול, קבוצה היא תלויה ליניארית אם קיים צירוף ליניארי לא טריוויאלי של איבריה (לא כל הסקלרים אפס) ששווה לווקטור האפס. אם קיים רק הצירוף הליניארי הטריוויאלי, הקבוצה בלתי תלויה ליניארית.
בהתאם לכך וקטור האפס יהיה תמיד צירוף ליניארי של כל קבוצת וקטורים, וכשהוא יינתן בתוך קבוצה אזי הקבוצה תהיה תלויה ליניארית.
חם על הירח
חם על הירח הוא אלבומו השלישי של ברי סחרוף. האלבום יצא ב-7 בדצמבר 1995 על ידי חברת התקליטים נענע דיסק בהפקת ניצן זעירא.
האלבום היה פחות חדשני מאלבומו הקודם של סחרוף, "סימנים של חולשה", אך הוא הכיל להיטים רבים ומיקם את סחרוף במרכז המיינסטרים הישראלי. השיר "יומולדת" מתוך האלבום התפרסם במיוחד, לאחר שבשנת 2002 עובד לגרסת דאנס על ידי סחרוף וההרכב אינפקטד מאשרום, יחד עם שני שירים נוספים של מינימל קומפקט, שבה היה סחרוף חבר בשנות ה-80. האלבום כולל גם גרסת כיסוי לשירו של אלביס פרסלי "Can't Help Falling in Love", הנמצאת באלבום כשיר נסתר אחרי השיר "מפנה מקום". כמו כן, האלבום כמו קודמו יצא ביום הראשון של השנה האזרחית.
הבחירות הכלליות בברזיל (2022)
הבחירות הכלליות של שנת 2022 בברזיל, נערכו ב-2 באוקטובר 2022, לבחירת הנשיא, סגן הנשיא והקונגרס הלאומי. הבחירות למושלי המדינה וסגני מושלים, אסיפות המחוקקים במדינות ולשכת המחוקקים של המחוז הפדרלי יתקיימו במקביל. תחת הנחיה משנת 2020 שנקבעה על ידי מועצת הבחירות העליונה, על המפלגות הפוליטיות להקצות מקומות ברשימותיהן, כמו גם זמן אוויר במהלך מערכת הבחירות, למועמדים שחורים.
בסיבוב הראשון הנשיא לשעבר לואיז אינסיו דה סילבה קיבל 48.3% מהקולות, לפני ז'איר בולסונארו שזכה ב-43.2%. מאחר שאף מועמד לנשיאות וכמה מושלים לא קיבלו יותר מ-50% תמיכה בסיבוב הראשון, נקבע כי יערך סיבוב שני ב-30 באוקטובר. בסיבוב השני ניצח דה סילבה עם 50.9% עם הקולות לעומת 49.1% לבולסונארו.
בחירות לנשיאות
הנשיא וסגן הנשיא של ברזיל נבחרים באמצעות המערכת הדו-סיבובית. אזרחים רשאים להגיש את מועמדותם לנשיאות ולהשתתף בבחירות הכלליות, המתקיימות ביום ראשון הראשון באוקטובר (במקרה זה, ב-2 באוקטובר 2022). אם מועמד מקבל יותר מ־50% מכלל הקולות, הוא / היא נבחר. אם רף 50% לא עומד על ידי מועמד כלשהו, סבב הצבעה שני נערך ביום ראשון האחרון באוקטובר (במקרה זה, 23 באוקטובר 2022). בסיבוב השני רשאים להשתתף רק שני המועמדים שמקבלים הכי הרבה קולות מהסיבוב הראשון. הזוכה בסיבוב השני נבחר לנשיא ברזיל. הנשיא בוחר את סגן הנשיא שלו.
בחירות למושל
המושלים וסגני המושל של כל המדינות ושל המחוז הפדרלי ייבחרו, בשני סיבובים במידת הצורך, באותו אופן כמו הבחירות לנשיאות.
בחירות לסנאט הפדרלי
שליש מתוך 81 חברי הסנאט הפדרלי ייבחרו, ושני השלישים האחרים נבחרו בשנת 2018. מועמד אחד ייבחר מכל אחת מהמדינות והמחוז הפדרלי באמצעות הצבעה ברוב.
בחירות ללשכת הצירים
כל 513 חברי לשכת הצירים (הצירים הפדרליים) ייבחרו, כאשר המועמדים ייבחרו מ-27 מחוזות המתאימים למדינות ולמחוז הפדרלי, בגודל משתנה בין 8 ל-70 מושבים. הבחירות נערכות באמצעות בחירות בשיטה היחסית ברשימה הפתוחה. שאר המושבים מוקצים בשיטת ג'פרסון.
בחירות לאסיפות מחוקקות
ייבחרו כל חברי האסיפות המחוקקות המדינתיות ולשכת המחוקקים המחוזית הפדרלית (צירי המחוז). בחירות אלה נערכות גם באמצעות בחירה יחסית ברשימה הפתוחה.
הקונגרס
הבחירות לקונגרס נערכו במקביל לסיבוב ההצבעה הראשון.
לף
לף (בצרפתית: Leffe) הוא מותג בירה בלגי של חברת אינבב בלג'יום, חברת הבת האירופאית של ענקית המבשלות – אנהאוזר-בוש אינבוו.
בישראל מיובאת הבירה על ידי חברת תימקו.
רקע
מנזר נוטרדאם דה לף נבנה בשנת 1152 על גדת נהר מז, הזורם לאורכו של מחוז נאמור בדרום-מזרח בלגיה. בדומה למנזרים רבים ברחבי אירופה, ייצר המנזר סוגי שיכר למחייתו. בחלוף השנים פיתח המנזר שיטת הכנת שיכר ייחודית שעברה מדור לדור. את רכיבי המשקאות ליקטו הנזירים משטחי הבר הסובבים את המנזר. כאשר תהליך הזיקוק או הבישול נעשה במרתפי המנזר בלבד.
המנזר ידע גם תקופות שפל שנגרמו לעיתים בעטיין של סיבות טבעיות או אנושיות. בשנת 1460 ניזוק המבנה קשות כאשר עלה נהר מז על גדותיו וגרם לשיטפון. שש שנים מאוחר יותר פרצה בעיירה שרפה שלא פסחה על המנזר המשוקם, ובשנת 1735 גרמה קבוצת חיילים עוברי אורח שלנו במקום נזק למבנה. בעקבות המהפכה הצרפתית ננטש המנזר בשנת 1794, ומבשלתו הושבתה עד שנת 1902.
בשנת 1952 חזר המנזר להפיק בירה, עת כוננה שותפות עם מבשלת בירה פלמית, שמאוחר יותר קנתה את המבשלה הבינלאומית אינטרברו (כיום אינבב). לאחר מכן עבר ייצורו של המותג למבשלת מון-סן-גיבר, עד אשר סגרה אינבב את המקום והעבירה את המותג למבשלת סטלה ארטואה הממוקמת בעיר לוון, בירת מחוז ברבנט הפלמי.
מיד בשנת 1952 חתם המנזר על הסכם עם המבשלה הבינלאומית (אינבב), בו הוחלט כי יש לתגמל את המנזר באחוזים ממכירות המותג.
מוזיאון לף הוקם בעיר דינט שבבלגיה, והוא פתוח למבקרים.
בישראל מיובאת הבירה על ידי חברת תימקו בירה בע"מ.
Highway 61 Revisited
Highway 61 Revisited (בתרגום חופשי מאנגלית: ביקור חוזר בכביש הראשי מס' 61) הוא אלבומו השישי של הזמר, והמוזיקאי בוב דילן שהוקלט בשנת 1965 בקולומביה רקורדס. הוא נחשב לאחת מנקודות המפנה של דילן, בעיקר מפני שהוא האלבום הראשון שהוקלט כולו עם להקת פולק רוק, אחרי שניסה את הליווי הזה ב-Bringing it All Back Home. המעבר הזה לכלים חשמליים נחשב לאחד מ-50 האירועים המכוננים של הרוק על פי הרולינג סטון. בנוסף לכך, האלבום מדורג במקום הרביעי ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של המגזין. האלבום הוא אחד מהאלבומים המחוספסים של דילן, בניגוד לאחרים באותה תקופה, שהיו יותר הומוריסטים.
האלבום נחשב כיום בעיני רבים לאחת מיצירות המופת של דילן, שהעיד עליו: "אני לא אצליח להקליט אלבום יותר טוב מהאחד הזה... הוא יותר מדי טוב. יש שם דברים שאני הייתי מקשיב להם." האלבום כולל כמה מהיצירות המצליחות ביותר שלו,"Like a Rolling Stone", "Desolation Row", "Highway 61 Revisited" ו"Ballad of a Thin Man".
הצלחת האלבום
האלבום הגיע למקום שלישי ברשימת הלהיטים של המגזין בילבורד, ולמקום רביעי במצעד האלבומים של אנגליה באותה שנה. בעוד שהשיר הפותח "Like a Rolling Stone" הגיע למקום השני במצעד הלהיטים האמריקאי, ורביעי בבריטי. כמו כן, השיר נמצא במקום הראשון ברשימת השירים הטובים בכל הזמנים של הרולינג סטון. מתחתיו ברשימה נמצאים עוד שניים מהשירים באלבום: "Highway 61 Revisited" ו"Desolation Row". האלבום עצמו הגיע למקום רביעי ברשימת האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים של הרולינג סטון.
רשימת הרצועות
כל השירים נכתבו, והולחנו על ידי בוב דילן.
מקור השם
שיר הנושא באלבום קרוי על שם הכביש הראשי מספר 61, שנודע גם כ"כביש הבלוז". זהו כביש המתחיל בניו אורלינס ממשיך בכיוון צפון ומסתיים במרכז גבולה המזרחי של מינסוטה. עד 1991 המשיך הכביש צפונה עד גבול ארצות הברית-קנדה ועבר, בין השאר, בדולות' - עיר הולדתו של דילן. הוא נסלל לאורך נהר המיסיסיפי וישנן התייחסויות רבות אליו בשירי בלוז אמריקאים, כשהבולטים הם של מיסיסיפי פרד מקדואל ושל ג'יימס תומאס הנקראים "Highway 61". בסי סמית נהרגה בתאונת דרכים על הכביש הזה, והאגדה מספרת שרוברט ג'ונסון מכר את נשמתו לשטן בצומת בין הכבישים המהירים 61 ו-49, (כביש 49 הוא שם שיר ידוע של אמן הבלוז האולין וולף). אלביס פרסלי גדל באחד מהשיכונים שלצידי הכביש.
אלכסנדר אוקידז'ה
קריירת מועדונים
בקיץ אוקדידז'ה חתם בשטרסבורג מהליגה השלישית. אוקידז'ה היה שותף לעלייה של המועדון לליגה השנייה וכעבור שנה לליגת העל הצרפתית. בעונתו הראשונה בליגה הבכירה, אוקידז'ה איבד את מקומו בהרכב אך חזר אליו בחצי העונה השני.
בקיץ הצטרף למץ מהליגה השנייה והיה שותף לעלייה שלה לליגת העל בסיום העונה.
קריירה בינלאומית
בשנת אוקידז'ה קיבל אישור לייצג את אלג'יריה בזכות העובדה כי אביו הוא יליד המדינה. ב-26 במרץ 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות. נכלל בסגל הנבחרת פעמיים בגביע אפריקה לאומות ולזכותו זכייה אחת בטורניר בשנת 2019.
הדיבוק - אופרה ביידיש
הדיבוק – אופרה ביידיש (באנגלית: The Dybbuk – An Opera in Yiddish) היא אופרה מאת המלחין האמריקאי סולומון אפשטיין, על פי המחזה "הדיבוק" של ש. אנ-סקי שהוצגה בבכורה עולמית בישראל בשנת 1999. האופרה בבימוי ובהפקה של רחל מיכאלי ובניצוחו של רונן בורשבסקי עלתה בהצגות גאלה במרכז סוזן דלל ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומוקרנת מאז בעולם בגרסת די.וי.די. ככל הידוע זוהי האופרה הראשונה שנכתבה במקור ביידיש (בעבר הועלו בקהילות היהודיות אופרות ידועות בתרגום ליידיש). ההפקה הועלתה על ידי קבוצת יוצרים וזמרים צעירים, רובם ללא ידע מוקדם ביידיש לפני תחילת החזרות.
המחזה הדיבוק משנת 1914 עלה במקור ביידיש, והעלאת האופרה, לקראת סוף המאה העשרים הייתה בין הסנוניות שבישרו על תחייתה של תרבות היידיש בקרב הדור הצעיר בישראל ובארצות הברית.
קולו של הדיבוק, הבוקע מגרונה של לאה, הופך באופרה למשחק מתעתע של קולות. האופרה נאמנה בסגנונה המוזיקלי לתקופה שבה נכתב המחזה ברוח מלחינים כבארטוק ודביוסי, ומעניקה בד בבד מרחב מחיה למסורת המוזיקלית היהודית.
"הדיבוק - אופרה ביידיש" עלתה בגרסה בימתית קאמרית ומקוצרת. הגרסה המקוצרת מתמקדת באהבתה של לאה, ובתשוקה לחוש בתשוקה. לאה, בגרסתה של הבמאית רחל מיכאלי, נאחזת בדיבוק ומגוננת עליו במקום לשתף פעולה עם אלה המנסים לגרשו.
ההפקה כללה צוות של שישה זמרים, שישה שחקני תנועה, בליווי הפסנתרנית אירית רוב. בתפקיד הראשי מככבת הסופרן השוודית קמילה גריסל. לצדה: יוסף ארידן (חנן), ברכה קול (פרידה), דוד זבה (ר' עזריאל), אבי יסינובסקי (חנוך) ומורי גרוס (סנדר), והשחקנים: דורית תלמי, מיקי אנגל, סמי פיוגלר, עודד גאון, אייל הראל וחזי שוחט. בצוות: איתן שמייסר (קורפטיטור), הדסה בן חיים (הדרכת זמרים ביידיש), רחל מיכאלי (עיצוב תפאורה) עפיף אדריס (עיצוב תאורה) ודבורי טופז (עיצוב תלבושות).
בשל ייחודה, זכתה האופרה לסיקור בינלאומי נרחב. מגזין האופרה החשוב "Opera Magazine" כתב ב-1999: "זהו אחד הפרויקטים המקוריים והמעניינים ביותר שנעשו השנה". ב-2014 יצא לאור באיטליה ספרה של אלומה בארדי אודות הייצוגים המוזיקליים של ה"דיבוק". הספר, בהוצאת אוניברסיטת נאפולי, שתמונת הכריכה שלו לקוחה מן ההפקה, הקדיש פרק נרחב לאופרה ולהפקה.(Aloma Bardi, Esotismi musicali del Dibbuk, Università Napoli).
בישוף אדום צפוני
בישוף אדום צפוני (שם מדעי: Euplectes franciscanus) הוא מין של ציפור קטנה ממשפחת האורגיים מהסוג שזרן המצוי באפריקה. הוא קרוב של המין בישוף אדום דרומי (Euplectes orix) ובעבר היה נחשב תת-מין שלו.
אורכו של הבישוף 13–15 ס"מ כשהזכרים יותר גדולים מהנקבות. זהו מין עם דו-צורתיות זוויגית והזכרים מקושטים הרבה יותר מהנקבות החומות הדהויות וצבעם אדמוני עד אדום בוהק כשראשם ובטנם וכן חזם שחורים.
זהו עוף הנפוץ ברחבי הסוואנות של אפריקה מדרום מדבר סהרה עד לחגורת קו המשווה האפריקני וניזון מזרעים וכמה חרקים. האדם הפיץ עוף זה לאזורים נוספים כמו האיים הקריביים, קליפורניה וטקסס.
ציפור זו פוליגמית וטריטוריאלית והזכרים יתקפו כל מסיג גבול באגרסיביות. הם קוראים לנקבה על אלומות של עשב ומקפצים סביבה. הנקבות מכינות קן כדורי ומטילות בתוכו 2–4 ביצים. לעיתים קוקיית דידריק נטפלת למין זה וכך עוד כמה מיני קוקיות.
הודו
רפובליקת הוֹדוּ (בהינדי: भारत गणराज्य, בּהָרָט גַנְרָאגְ'יַה) היא מדינה בדרום אסיה השולטת על רוב תת-היבשת ההודית. הודו היא המדינה השביעית בגודלה בעולם בשטחה והמדינה בעלת האוכלוסייה הגדולה ביותר בעולם עם מעל ל-1.4 מיליארד נפש (נכון לאפריל 2023), אשר דוברים למעלה ממאה שפות שונות. הממשל בהודו הוא דמוקרטי. כנגזרת מכך, הודו היא גם הדמוקרטיה בעלת הכי הרבה אנשים בעולם.
הודו מחולקת לעשרים ושמונה מדינות (שבעצמן מחולקות למחוזות), שבע טריטוריות איחוד, וטריטוריה אחת של בירת המדינה, דלהי. בכל מדינה השלטון נבחר בבחירות מקומיות בעוד שבטריטוריות האיחוד השלטון ממונה על ידי המדינה. להודו קו חוף באוקיינוס ההודי שאורכו למעלה מ-7,000 קילומטרים, והיא גובלת בפקיסטן במערב; בנפאל, ברפובליקה העממית של סין ובבהוטן בצפון-מזרח; ובבנגלדש ובמיאנמר במזרח. מלבד מדינות אלה, קרובה הודו למספר מדינות-אי באוקיינוס ההודי: סרי לנקה, האיים המלדיביים ואינדונזיה. כלכלת הודו היא הרביעית בגודלה בעולם, וצומחת בקצב מהיר.
מתוקף היותה כר הצמיחה לתרבות עמק האינדוס ומוקד של דרכי מסחר חשובות ואימפריות גדולות, להודו תפקיד מפתח בהיסטוריה האנושית: ההינדואיזם, הסיקיזם, הבודהיזם והג'ייניזם מקורם כולם בהודו, בעוד גם האסלאם והנצרות זכו להשפעה נרחבת בתקופות מאוחרות יותר. במאה ה-19 הייתה הודו קולוניה של האימפריה הבריטית. היא זכתה בעצמאות בשנת 1947, לאחר מאבק מתמשך, אלים בחלקו.
כמדינה בעלת נשק גרעיני באופן רשמי וכמעצמה אזורית, להודו הצבא השני בגודלו בעולם מבחינת כוח אדם.
אטימולוגיה
המונח "בְּהָרֵט", שנזכר הן בשירה ההודית האפית והן בחוקת הודו, הוא שמה של המדינה בשפות הודיות שונות. המונח, שהוא קיצור של השם ההיסטורי "בהרטוורשה" (Bharatavarsha), ששימש במקור לתיאור אזור בעמק הגנגס, החל לצבור פופולריות במאה ה-19 כשמה הילידי של הודו. עם זאת, עד להכרזת העצמאות של הודו. לא הייתה קיימת במהלך ההיסטוריה יישות פוליטית בשם הודו.
"הינדוסטן" הוא שם המציין את הודו בפרסית אמצעית. השימוש בו החל בתקופת האימפריה המוגולית והוא בשימוש רב מאז. משמעות המונח מגוונת, והוא מתייחס לאזור צפון הודו של היום ופקיסטן או להודו כולה. השם "India" (אינדיה), שבו נעשה שימוש באנגלית, מקורו בלטינית אמצעית, שבה זהו מונח המתייחס לדרום אסיה ולאזור שזיהויו אינו ברור במזרח אזור זה של היבשת; המונח הלטיני נשאב מהמונח היווני ההלניסטי "Ἰνδία" (אינדיה), שנשאב בתורו מהמונח "הינדוּש" בפרסית עתיקה, מחוז מזרחי של האימפריה האחמנית. בסנסקריט מילה דומה במקורה הבלשני, "סינדוּ" (Sindhu), שמשמעותה "נהר", ובעיקר "נהר האינדוס"; בשל כך משמש המונח גם לתיאור אגן הניקוז המיושב בצפיפות שבדרום הנהר.
היסטוריה
עד למאה ה-16, פלישות המוסלמים להודו הפכו לשכיחות. אך באבור שפלש להודו ב-1526 ייסד את האימפריה המוגולית, אחת האימפריות המפוארות ביותר בעולם.
בשנת 1674 נוסדה בדרום הודו האימפריה המראטהית, והיא התקיימה עד 1818, עת נכנעה לאימפריה הבריטית. בחצר השלטון הבריטי שררה הסברה שהודו היא הטריטוריה החשובה ביותר.
בשנת 1770 מתו כעשרה מיליוני בני אדם ברעב המוני בחבל בנגל. רעב זה נגרם בעקבות המעבר לגידול אופיום בשטחים חקלאיים (שנכפה על חקלאים מקומיים בידי חברת הודו המזרחית הבריטית כחלק מן האסטרטגיה לייצאו לסין), שהוביל למחסור קטלני במזון עבור האוכלוסייה המקומית. רעב המוני נוסף היכה בחבל זה בשנת 1943 וגרם למותם של כשלושה מיליון בני אדם.
מאבקה הארוך של הודו לעצמאות החל רשמית ב-1885, כשנוסד הקונגרס הלאומי ההודי. הקבוצה מצאה מנהיג גדול בדמותו של מהאטמה גנדי. גנדי היה עורך דין שחונך בשיטה הבריטית, הוא השתמש בהפגנות לא אלימות שלהן קרא "סטיאגרה" כדי למחות נגד השלטון הבריטי בהודו. מאמיניו נהגו לשבת ברחובות ללא תנועה, אפילו אם המשטרה הכתה אותם. גאנדי אמר למאמיניו לא לקנות מוצרים בריטיים ולא לעבוד עבורם. הוא בילה שנים אחדות בכלא ושבת רעב לעיתים קרובות. הצבא הבריטי פתח באש נגד קבוצת הודים שהפגינו באמריטסר ב-1919, כתוצאה מכך נהרגו 400 איש לא חמושים. אירוע זה נחשב לנקודת המפנה במאבק לעצמאות הודו. המאבק לעצמאות נשא פרי, ולבסוף הכריז המשנה למלך, הלורד לואי מאונטבאטן, כי השלטון הבריטי יסתיים ב-14 באוגוסט 1947, אולם הודו תחולק בין מדינה הינדית – הודו, למדינה מוסלמית – פקיסטן, בניגוד לחזונו של גנדי לחיים משותפים של מוסלמים והינדים בהודו אחת. בגלל אזהרות של אסטרולוגים מפני ביש מזל ביום העצמאות המיועד, הוכרזה עצמאות הודו רק למחרת, 15 באוגוסט 1947, וכך הכריז ראש הממשלה הראשון של הודו, ג'ווהרלל נהרו: "בשעת חצות, כשהעולם ינום את שנתו, תתעורר הודו לחיים ולחירות."
בחודש שאחרי החלוקה, התבצעו חילופי אוכלוסין רוויי דמים בין שתי המדינות החדשות. היה זה טרנספר של 4 מיליון הינדים ומוסלמים שהעבירו את ביתם לצד השני של הגבול. במהומות בין הינדים ומוסלמים שאירעו בעקבות אירוע זה נהרגו כחצי מיליון אנשים. על ידי שביתות רעב הצליח גאנדי לגרום להפסקת המהומות בכלכותה ובדלהי, אך ב-1948 הוא נרצח על ידי קנאי הינדי, שחשב שהקו שהוא נוקט כלפי המוסלמים הוא רך מדי.
מאז הכרזת העצמאות של שתי המדינות, נותר אזור חבל קשמיר במחלוקת קשה בין הודו לפקיסטן. ימים ספורים לאחר הכרזת העצמאות, החלה מלחמת הודו-פקיסטן הראשונה, שנמשכה מ־1947 ועד 1949 ונסבה סביב עתיד החבל. הפסקת האש בסוף הלחימה הותירה בידי הודו שני שלישים מהשטח. גם ב-1965 וב-1971 אירעו מלחמות בין המדינות שמרכזן חבל קשמיר. אף על פי שפקיסטן הפסידה ברוב הקרבות, גורל האזור טרם הוכרע, ועדיין מתרחשים באזור פיגועי טרור וסכסוכי גבול מקומיים בין הצבאות. מצב זה גורם לאי יציבות מתמדת בין הודו לפקיסטן, שאף הוביל החל מסוף שנות ה-90 למרוץ חימוש גרעיני בין שתי המדינות, במקביל לניסיונות שנעשו על ידי האו"ם ליישב את הסכסוך בדרכי שלום.
מאז עצמאות הודו שלטה בה מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי, מפלגתם של ג'ווהרלל נהרו ומהטמה גנדי, תחילה בראשותו של נהרו ואחר כך של בתו אינדירה גנדי ושל נכדו רג'יב גנדי, חוץ מאשר בשתי תקופות קצרות בשנות השבעים והשמונים, והחל משנת 2014 אז עלתה לשלטון מפלגת העם ההודית בראשותו של נרנדרה מודי.
ראש הממשלה נהרו משל במדינה עד למותו ב־1964. תחת נהרו נקטה המדינה מדיניות של התרחבות תעשייתית המבוססת על תעשייה כבדה, על ידי סדרת תוכניות חומש. מדיניות החוץ של נהרו הדגישה את הנייטרליות, והודו נעשתה לחברה מובילה במדינות הבלתי-מזדהות.
בשנות ה-90 עברה הודו מהלך של ליברליזציה ורפורמה כלכלית, שפתחה את הכלכלה ההודית לסחר והשקעות בינלאומיות. הפוליטיקה הפנימית של הודו גם עוצבה מחדש, כשנאמנויות ישנות על פי קאסטה, אמונה ואתניות פינו את מקומן למפלגות אזוריות קטנות רבות.
פוליטיקה
בהתאם לחוקתה, הודו היא "רפובליקה ריבונית, סוציאליסטית, חילונית ודמוקרטית". בדומה לארצות הברית, להודו צורת ממשל פדרלית. עם זאת, לממשל המרכזי בהודו כוח רב יותר מאשר למדינות המרכיבות את הודו, והממשל המרכזי עוצב על פי הדגם הבריטי. יש ביכולתו של הממשל המרכזי לפטר ממשלות של מדינות במקרה שאף מפלגה אינה מסוגלת להקים ממשלה בראשותה, או בהתקיים סעיפים מסוימים המוגדרים בחוקה. כן יש ביכולתו של הממשל המרכזי להטיל על מדינה שלטון פדרלי ישיר, הידוע כשלטון הנשיא.
הממשלה מפעילה כוחות מנהליים נרחבים בשם הנשיא, אשר תפקידיו הם במידה רבה טקסיים. הנשיא וסגנו נבחרים באופן בלתי ישיר אחת ל־5 שנים על ידי מועצה בוחרת מיוחדת. סגן הנשיא תופס את תפקיד הנשיאות במקרה של מוות או התפטרות של הנשיא המכהן.
הפרלמנט ההודי (הידוע בשמו סנסאד) מורכב משני בתים: הבית העליון – רג'יה סבהה (מועצת המדינות) והבית התחתון – לוק סבהה (בית העם). מועצת השרים אחראית כלפי הלוק סבהה. הכוח הביצועי הלאומי מרוכז בידי מועצת שרים (קבינט), המונהגת על ידי ראש ממשלת הודו. בדומה לנהוג בישראל, הנשיא ממנה לתפקיד ראש הממשלה את האדם שהוצע לכך על ידי מרבית חברי הלוק סבהה. רוב זה ניתן להשיג הן על ידי מפלגה שזכתה ברוב מוחלט והן על ידי צירוף של סיעות בפרלמנט ההודי. לאחר מכן, מתייעץ הנשיא עם ראש הממשלה ובסוף התהליך ממנה שרים הכפופים לראש הממשלה. בפועל, אין לנשיא שום שיקול דעת את מי למנות לראש הממשלה, חוץ מאשר במצבים בהם שום מפלגה או צירוף מפלגות אינם מהווים רוב מוחלט בלוק סבהה. מרגע מינוי ראש הממשלה, אין לנשיא כל שיקול דעת בנוגע לכל עניין אחר, לרבות מינוי שרים. אולם כל החלטות הממשל המרכזי כוללות את שמו באופן סמלי. יש לזכור מאפיין זה כאשר קוראים על "החלטות שנתקבלו על ידי הנשיא".
יחסי חוץ
בתקופת המלחמה הקרה הצהירה הודו על מדיניות אי הזדהות ונמנעה מלבחור צד באופן מובהק. לצד זאת, כן הושפעה הודו מברית המועצות כמודל סוציאליסטי, ואף קיבלה ממנה סיוע צבאי ודיפלומטי במספר מקרים. זיקה זו בין המדינות נשמרה גם אחרי תום המלחמה הקרה.
התחזקותה של סין כמעצמה עולמית בכלל, ובפרט מעצמה אזורית סמוכה להודו, הפכה את סין לאחד האתגרים הדיפלומטיים המשמעותיים של הודו, והיריבות בין המדינות גברה. על רקע זה, ועל רקע פעילות הדרגתית של ארצות הברית לכונן חזיתות דיפלומטיות כנגד סין, ב התחזק שיתוף הפעולה של הודו עם ארצות הברית, גם בפן הכלכלי וגם בפן האסטרטגי. אף עוד קודם לכן הצטרפה הודו לברית האזורית שקידמה ארצות הברית, הברית לדיאלוג ביטחוני רב-צדדי, בה משתפות פעולה גם יפן ואוסטרליה אל מול האתגרים שמציבה סין.
שלטון מקומי
הודו מחולקת ל-28 מדינות (ובכל מדינה יש חלוקה נוספת למחוזות), 7 טריטוריות-איחוד, וטריטוריה אחת של בירת המדינה – דלהי. לכל מדינה יש ממשלה נבחרת משל עצמה בראשות "צ'יף מיניסטר", וכל טריטוריה נשלטת על ידי מנהלן הממונה על ידי השלטון הפדרלי המרכזי. בתי המחוקקים של כמה מהמדינות מורכבים משני בתים, בדומה לפרלמנט הלאומי.
כלכלה
מאז הכרזת העצמאות נקט הממשל ההודי גישה סוציאליסטית הכוללת שליטה ריכוזית ממשלתית ובקרה על היוזמה החופשית, בין היתר בשל תלותה הכלכלית בברית המועצות. התפרקות הגוש המזרחי בראשית שנות ה-90, הביאה לתהליך ליברליזציה בהודו, שהפחיתה את הבקרה הממשלתית על השקעות חוץ במקביל להפרטה של חברות, בעיקר אלו שהיו בשליטת מדינות הודו.
נכון ל-2014 התמ"ג ההודי הוא הרביעי בעולם (אחרי האיחוד האירופי, סין וארצות הברית) במונחי שווי כוח הקנייה, וה-9 בעולם במונחים נומינליים. למרות זאת ההכנסה השנתית לנפש היא רק כ-1,688 דולר (כ-6,209 דולר במונחי שווי כוח הקנייה) ו-37% מהאוכלוסייה מצויים מתחת לקו העוני. כוח העבודה ההודי מונה כמעט חצי מיליארד נפש. הודו נמנית עם מדינות ה-BRICs, קרי ארבע הכלכלות המתפתחות הגדולות בעולם בשנות ה-2000. צמיחת התמ"ג ההודי בשנים 2006–2007 הייתה מהגבוהות בעולם – למעלה מ-9% לשנה, אך ירדה במעט כתוצאה מהמשבר הכלכלי העולמי של השנים 2008–2010, לכ-7% לשנה. האינפלציה עלתה ללמעלה מ-9%. משקיעים זרים מבצעים יותר ויותר השקעות בכלכלה הצומחת של הודו ובשוק המניות שלה.
המטבע ההודי הוא הרופי ההודי והוא מתחלק למאה פאייסה. נכון לאפריל 2022, דולר אמריקני אחד שווה 75.92 רופי הודי. ענפי הכלכלה העיקריים הם:
נכון ל-2008 יש בהודו כולה למעלה ממיליון משפחות שהכנסתן עולה על 100,000 דולר לשנה, ו-27 מיליארדרים, ביניהם לאקשמי מיטאל ומוקש אמבאני, הנמנים, על פי פורבס, עם עשרת עשירי תבל בשנת 2009. בשנת 2013 עלה מספר המיליארדרים בהודו ל-55 (בהשוואה ל-37 בבריטניה ו-22 ביפן).
גאוגרפיה
הודו נמצאת בדרום אסיה, שטחה 3,287,590 קמ"ר, שוכנת על רוב תת-היבשת ההודית. תת-היבשת היא חצי אי המוקף משלושת עבריו באוקיינוס ההודי, ונמצא על הלוח ההודי, שהוא חלק מהלוח הטקטוני ההודי-אוסטרלי. הודו גובלת יבשתית בפקיסטן, סין, בנגלדש, מיאנמר, נפאל, ובהוטן.
הודו מחולקת לאזורים הבאים: הרי ההימלאיה, שפלות הנהרות הגדולים, מדבר טהאר ורמת דקאן.
בשנת 2023 נחנכה מערכת קווי שיט הנהרות הארוך בעולם על גנגס.
אקלים
האקלים במרבית שטחה של הודו הוא מונסוני. יש שלוש עונות עקריות בהודו: עונה שחונה וקרה יחסית (אוקטובר עד פברואר), עונה שחונה וחמה (פברואר עד יוני), ועונה גשומה וחמה (יוני עד ספטמבר) בה יורדים גשמי המונסון, הגורמים לעיתים קרובות להצפות ולאובדן בנפש וברכוש. עם זאת, בין חלקי הודו, ניכר הבדל רב בכמויות המשקעים: בעיר צ'רפונג'י הסמוכה לגבול בנגלדש נמדדה כמות של 24,555 מ"מ לשנת 1995 (שיא עולמי) ובמדבר טהאר יורדים 100–500 מ"מ לשנה.
דמוגרפיה
טבלת מדינות וטריטוריות הודו, ממויינת לפי כמות האוכלוסייה:
דת
הגיוון הדתי בהודו הוא רב, והודים רבים לא רואים סתירה בין חלק מהדתות השונות המתקיימות בה, לכן לדוגמה בודהיסטים רבים בהודו רואים את עצמם גם כהינדואים.
קבוצת הדתות הנפוצה ביותר היא ההינדואיזם על כל זרמיו וכתותיו, שאליהם משתייכת 80.4% מהאוכלוסייה. בהודו מיעוט מוסלמי גדול, המונה כ־13.4% מהאוכלוסייה. בנוסף קיימות במדינה גם הנצרות (2.3%), סיקיזם (1.9%), בודהיזם (1.5%), ג'ייניזם (0.5%), זורואסטרים, בהאים ומאמינים בדתות עממיות. בהודו היו בעבר קהילות יהודיות גדולות, בעיקר במדינת מהאראשטרה, שם ישבה קהילת "בני ישראל" וקהילת היהודים העיראקיים. בקוצ'ין היו מספר קהילות – בעיקר המלברים והפארדסים. אחרי 1948 עלו רוב הקהילות היהודית לישראל, וכיום נשארו במדינה אלפים בודדים של יהודים.
ההינדואיזם
לדת ההינדואית השפעה מכריעה על אורח החיים והתרבות בהודו. השפעה רבה ניכרת לשיטת המעמדות (קאסטות). בשיטה זו מתחלקים האנשים לארבע "וארנות" – צבעים, המייצגים כל אחד מעמד שונה, בעל זכויות וחובות משלו. חלוקה נוספת מקבילה ל"וארנות" היא מערכת ה"ג'אטים" – מקצועות, המחלקים את האנשים לבעלי מקצועות שונים, כיום יש כ-3,000 ג'אטים שונים בחברה ההינדואית.
הווארנה העליונה היא "הווארנה הלבנה" וארנת הברהמינים, המנהיגים הרוחניים ופרשני כתבי הקודש ה"ודות". הווארנה השנייה היא "הווארנה האדומה" וארנת הקשטריה – מלכים שליטים ולוחמים. הווארנה השלישית היא "הווארנה החומה" – וארנת הואישיה, הכוללת את הסוחרים, החקלאים ובעלי המלאכה ולבסוף – "הווארנה השחורה" וארנת "השודרה", מעמד המשרתים והעבדים. מתחת ומחוץ למערכת הווארנות, נמצאים ה"דלית" המכונים לעיתים "האסורים במגע" (אנגלית: untouchables), שהם חסרי צבע ומעמד ונחשבים ל"טמאים".
על אף החוקה המקנה העדפה מתקנת, עד היום בני המעמדות הנמוכים, הטמאים ואנשי השבטים עובדים לרוב בעבודות הבזויות, וסובלים השפלות מצד ההודים האחרים.
האלים הראשיים בהינדואיזם הם: ברהמה, שהוא בורא העולם, וישנו – משמר היקום, שיווה – כוח ההרס שבעולם וכן האלה האם מהאדווי, שנמצאת בקאלי, פרואוטי, לקשמי דורגה ועוד. לפי האמונה ההינדואית מרבית החיות קדושות ובראשן הפרה, ואין לפגוע בה או לאכול מבשרה שכן היא נחשבת לאם מקיימת ומזינה.
קולנוע וטלוויזיה
הקולנוע ההודי הוא בין המפותחים בעולם, והיקף תעשיית הסרטים בהודו עצום: הודו מייצרת כ-900 סרטים בשנה, יותר מכל ארץ אחרת בעולם, אף יותר מהוליווד שמייצרת סה"כ כ-300 סרטים בשנה. מרכז תעשיית הסרטים נמצא בעיר מומבאי, וזכה לכינוי "בוליווד". הסרט ההודי הראשון הופק בשנת 1913 על ידי מי שנחשב לאבי הקולנוע ההודי, גובינד פאלק (Govind Palke).
רוב הסרטים ההודיים מרצים את העדפות הקהל בשילוב של פעולה, רומנטיקה, מוזיקה ומאבק אלוהי כנגד הרוע. סרט מסוג זה נקרא מסאלה, כפי שמסאלה היא שילוב של תבלינים הודיים. המוזיקה היא חלק מרכזי ברוב הסרטים, ולעיתים רבות שירי הסרט הופכים לשירי הפופ הפופולריים במדינה. הסרטים מוקלטים ב-2 או 3 שפות כדי להבטיח לעצמם קהל רב.
המטבח ההודי
מאחר שהודו היא בעצם תת-יבשת, קשה לדבר על מטבח הודי אופייני, היות שיש הבדלים משמעותיים בין האוכל המקובל בדרום לבין האוכל המקובל בצפון, בין מה שאוכלים הינדים לבין מה שאוכלים מוסלמים, והבדלים נוספים. ככלל, אוכל הודי מתבסס על מאכלי קטניות וירקות שלידם מוגש לחם או אורז או שניהם, והאוכל מתובל בג'ינג'ר, שום, בצל, הל, כורכום, כוסברה, כמון, עלי עץ הקארי, קינמון, תערובות גאראם מסאלה (תערובת המורכבת ממספר תבלינים) ועוד.
במקרים רבים מוגש האוכל על צלחת טאלי.
תיירות בהודו
הודו מהווה מוקד תיירות עולמי בשל העושר והגיוון הרב של תרבותה, אוכלוסייתה ונופיה. קסמי המזרח משכו במשך אלפי שנים מבקרים לתת היבשת. אחד ממקורות המידע על הודו בימים עברו הוא כתביו של אבן בטוטה, שביקר בהודו במאה ה-14.
בשנת 2017 ביקרו בהודו כ-10 מיליון תיירים זרים. הגידול בתיירות גבוה, ועמד על כ-14%. באותה שנה נמנו גם למעלה מ-1,650 מיליון ביקורים של תיירים פנימיים. ההכנסות במט"ח מענף התיירות עמדו על כ-27 מיליארד דולרים. המספר הרב ביותר של תיירים זרים מגיעים מארצות הברית ומבריטניה.
5 המדינות המתוירות ביותר הן אנדרה פרדש, אוטר פרדש, מהאראשטרה, דלהי וראג'סטאן. מדינות נוספות שמושכות תיירים רבים הן קרנטקה, טאמיל נאדו, קראלה וגואה. הרי ההימאלאיה בצפון וחופי הים הטרופיים בדרום, מהווים מוקד משיכה למטיילים, לצד הדתות העתיקות, טכניקות היוגה והמדיטציה, וכן האמנות והארכיטקטורה העשירה שמציעה הודו.
אחד ממוקדי התיירות הבולטים בהודו הוא הטאג' מהאל שבעיר אגרה, מצבת האהבה שבנה הקיסר שאה ג'האן לזכר אשתו מומתאז מהאל. באתר, שהוכרז כאחד משבעת פלאי עולם, מבקרים מדי שנה יותר מ-3 מיליון בני אדם.
יהדות הודו
יהודי הודו מונים כיום כ-5,000 איש בלבד (כמחציתם במומבאי, כ-1,500 בטהנה, 300 בפונה, ורק עשרות בודדות בקוצ'ין, כלכתא וניו דלהי); עד לפני מספר עשורים מנו יהודי הודו כ-30 אלף נפש.
המקצועות המסורתיים של יהודי הודו היו בתעשיית השמן, בהמשך עברו לתעשייה קלה ואז הצטרפו לכוחות הביטחון והממשלה ואף הגיעו לעמדות גבוהות. יהודי הודו השתתפו בתנועת השחרור של המדינה, וכשקמה מדינת ישראל בשנת 1948 היגרו אליה בהמוניהם.
הקהילה היהודית במומבאי נעזרת בגופים המנסים לסייע לה ולתמוך בה בהמשך דרכה, כגון הג'וינט, הסוכנות היהודית, אורט, אגודת חזון אלי, וחב"ד הפעילים במקום גם עם ישראלים ותיירים ממקומות שונים בעולם.
כמו כן קיימות קהילות יהודיות במדינות מיזורם ומאניפור שבצפון מזרח הודו.
רבים מיהודי הודו עלו לישראל.
וושון לנארד
וושון קלאן לנארד (באנגלית: Voshon Kelan Lenard; נולד ב-14 במאי 1973) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1995–2006. ממוצעיו הכוללים לאורך 11 עונותיו ב-NBA הם 11.9 נקודות, 2.8 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
קריירת תיכונים ומכללות
בין השנים 1991–1995 למד באוניברסיטת מינסוטה, ושיתף פעולה בקבוצת הכדורסל שלה עם הרכז אריאל מקדונלד. בכל אחת מ-4 עונותיו בקבוצת האוניברסיטה היה הקלעי המוביל שלה, ולאורך התקופה קלע 16.6 נקודות בממוצע למשחק. בסיום עונתו השלישית העמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA 1994, ונבחר בבחירה ה-46 על ידי מילווקי באקס, אך בחר לחזור לעונתו הרביעית באוניברסיטת מינסוטה. בעת סיום לימודיו בשנת 1995 היה הקלעי המוביל בתולדות קבוצת האוניברסיטה, עם 2,103 נקודות.
קריירה מקצועית
בקיץ 1995 הצטרך לקבוצת "אוקלהומה סיטי קאלברי" מליגת ה-CBA, וב-18 משחקיו בקבוצה הוביל את כל שחקני הליגה עם ממוצע של 30.1 נקודות למשחק.
בדצמבר 1995 חתם על חוזה במיאמי היט מליגת ה-NBA. במהלך עונת הפך לשחקן חמישייה קבוע במיאמי, וסייע לקבוצה לרשום את מאזן הניצחונות הטוב בתולדותיה (61–21), עם ממוצע של 12.3 נקודות למשחק. במשחק הראשון של פלייאוף 1997 קלע לנארד 24 נקודות מול אורלנדו מג'יק, ולאורך הפלייאוף פתח בכל 17 משחקי קבוצתו והיה הקלעי השלישי שלה (אחרי טים הארדוויי ואלונזו מורנינג), עם 11.4 נקודות למשחק. בסדרת גמר האזור המזרחי, אליו העפילה לראשונה בתולדותיה, הפסידה מיאמי מול שיקגו בולס בתוצאה 1–4. בשלוש העונות הבאות המשיך לנארד להציג יכולת סולידית במיאמי, עם 11.9 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת הועבר יחד עם מארק סטריקלנד בטרייד לדנוור נאגטס, בתמורה לכריס גאטלינג. בשתי עונותיו בדנוור קלע ממוצע של 12.3 נקודות למשחק, לרוב כשחקן חמישייה.
בקיץ 2002 חתם על חוזה בטורונטו ראפטורס, ובעונתו היחידה בקבוצה קלע שיא קריירה של 14.3 נקודות בממוצע למשחק.
בספטמבר 2003 חזר לשחק בדנוור, כאשר חתם בקבוצה על חוזה ל-3 עונות. בסוף-שבוע האולסטאר 2004 זכה לנארד בתחרות השלשות, לאחר שגבר בסיבוב הגמר על פג'ה סטויאקוביץ' וקייל קורבר. באותה עונה העפילה דנוור לשלב הפלייאוף לראשונה מזה 9 שנים, הודות ליכולת מצוינת של הרוקי כרמלו אנתוני. בסיבוב הפלייאוף הראשון הוביל לנארד את קלעי הנאגטס, עם ממוצע של 17.0 נקודות למשחק, אך קבוצתו הפסידה מול מינסוטה טימברוולבס בתוצאה 1–4. במשחק הראשון של עונת נפצע בגיד האכילס, ונאלץ להחמיץ את כל המשך העונה, למעט שני משחקים.
בפברואר 2006 נשלח לפורטלנד טרייל בלייזרס במסגרת טרייד בין 4 קבוצות, בו רובן פטרסון ורג'י אוונס הועברו לדנוור, ויטלי פוטפנקו וסרגיי מוניה הועברו לסקרמנטו קינגס, ובראיון ראסל וארל ווטסון הועברו לסיאטל סופרסוניקס. ב-14 משחקיו בפורטלנד קלע 6.6 נקודות למשחק, ובסיום עונת פרש ממשחק, בגיל 32.
ערך עצמי
באלגברה ליניארית, ערך עצמי (eigenvalue) של טרנספורמציה ליניארית או של מטריצה הוא סקלר כלשהו, המסומן לרוב כ-\lambda, כך שקיים וקטור שונה מווקטור האפס (הנקרא וקטור עצמי) שהפעלת הטרנספורמציה עליו, או הכפלתו במטריצה, מכפילה אותו באותו סקלר. במילים אחרות, וקטור עצמי של טרנספורמציה או מטריצה הוא וקטור שעבורו הטרנספורמציה או המטריצה מתנהגים כמו סקלר. אינטואיטיבית, השפעת הטרנספורמציה על וקטור עצמי היא "כיווץ" או "מתיחה" של הווקטור, מבלי ש"תזיז" או "תעקם" אותו.
בשל הקשר ההדוק בין מטריצות וטרנספורמציות, שמאפשר להביט עליהן כעל שני ייצוגים של אותו הדבר, מושג הערך העצמי זהה עבור שתיהן.
הגדרה פורמלית
בהתאם, מוגדרים גם ערכים עצמיים ווקטורים עצמיים של מטריצות:
תהי A מטריצה ריבועית מסדר n מעל שדה \mathbb{F} ויהי וקטור השונה מאפס.
אם קיים סקלר כך ש-, אז v יקרא וקטור עצמי של A השייך לערך העצמי \lambda.
וקטור עצמי ומרחב עצמי
עבור מטריצה A, הווקטורים העצמיים המתאימים לסקלר \lambda הם כל הפתרונות למערכת המשוואות ההומוגנית, כאשר I היא מטריצת היחידה. למשוואה הזו יהיה פתרון שאינו טריוויאלי (כלומר, v \neq 0) רק כאשר הדטרמיננטה תהיה שווה לאפס.
אוסף הפתרונות נקרא "המרחב העצמי" של \lambda, והוא תמיד מרחב וקטורי. אם יש פתרונות לא טריוויאליים, אז \,\lambda הוא "ערך עצמי", ובמקרה זה ממדו של המרחב קרוי הריבוי הגאומטרי של הסקלר (ראו להלן).
לעיתים קרובות, משתמשים בקיצור ו"ע עבור "וקטור עצמי", וכן בקיצור ע"ע עבור "ערך עצמי".
ריבוי אלגברי וריבוי גאומטרי
מאפיינים חשובים של ערך עצמי הם הריבוי האלגברי והריבוי הגאומטרי שלו. הריבוי האלגברי (או הריבוב האלגברי) הוא מספר הופעותיו של הערך העצמי כשורש של הפולינום האופייני; הריבוי הגאומטרי (או הריבוב הגאומטרי) הוא מספר הווקטורים העצמיים הבלתי-תלויים השייכים לערך העצמי, שהוא, למעשה, ממד המרחב העצמי של הערך העצמי או ממד מרחב הפתרונות של המשוואה. הריבוי האלגברי תמיד גדול או שווה לריבוי הגאומטרי. אם הפולינום האופייני מתפרק לגורמים ליניאריים מעל השדה אזי סכום הריבויים האלגבריים שווה לסדר המטריצה.
מטריצה ניתנת ללכסון אם ורק אם הפולינום האופייני שלה מתפרק לגורמים ליניאריים מעל השדה, והריבוי האלגברי של כל ערך עצמי שלה שווה לריבוי הגאומטרי שלו. בפרט, אם כל הערכים העצמיים שונים זה מזה, המטריצה לכסינה.
מציאת ערכים עצמיים
ערכים עצמיים מסייעים להצגת טרנספורמציות ומטריצות בצורות פשוטות יותר, ועל כן יש למציאתם חשיבות. בפרט, מציאת ערכים עצמיים הכרחית בתהליכי לכסון מטריצות.
ישנן מספר שיטות למציאת ערכים עצמיים, והן תלויות בסוג המטריצה שאת ערכיה העצמיים מחפשים.
הערכים העצמיים של מטריצה אלכסונית הם איברי האלכסון הראשי שלה, ווקטורי הבסיס הסטנדרטי הם וקטורים עצמיים שלה.
שיטות נומריות
עבור מטריצות מסדר גבוה הפולינום האופייני עשוי להיות ממעלה חמישית ויותר. נילס הנריק אבל ופאולו רופיני הראו כי לא קיים פתרון אלגברי כללי למשוואות כאלו (ראו היסטוריה של פתרון משוואות פולינומיות), ולכן במקרים כאלו נהוג להשתמש בשיטות נומריות המבוססות על שיטות איטרטיביות. שיטות אלה מחשבות קירוב לערכים העצמיים ולוקטורים העצמיים, אבל הקירוב יכול להיות בכל דיוק רצוי. אחת השיטות הנומריות הראשונות שהוצעו למציאת ערכים עצמאיים היא אלגוריתם QR.
אר. ג'יי. בארט
'''רואן אלכסנדר "אר. ג'יי." בארט הבן (באנגלית: .Rowan Alexander "RJ" Barrett Jr'''; נולד ב-14 ביוני 2000) הוא כדורסלן קנדי המשחק בקבוצת ניו יורק ניקס מליגת ה-NBA, בעמדות הקלע והסמול פורוורד. כמו כן חבר בארט בנבחרת קנדה בכדורסל.
אביו, רואן בארט, היה אף הוא כדורסלן, אשר שיחק בין היתר בקבוצות מכבי ראשון לציון והפועל רמת השרון/חיפה מליגת העל הישראלית.
נעורים וקריירת תיכונים
בארט נולד בטורונטו שבקנדה, ועד גיל 8 גדל בצרפת בזמן שאביו הכדורסלן רואן בארט שיחק ברחבי אירופה. סנדקו של בארט היה הכדורסלן סטיב נאש, חברו הטוב של אביו. עם סיום קריירת המשחק של רואן בשנת 2008 עברה המשפחה להתגורר בעיר מיסיסוגה שבקנדה.
את עונת סיימה מונטוורדה עם מאזן מושלם 36–0, וזכתה באליפות התיכונים של ארצות הברית. במשחק גמר התיכונים מול "אקדמיית פורט לודרדייל" קלע בארט 25 נקודות והוריד 15 ריבאונדים, בניצחון קבוצתו בתוצאה 76–58. בסיום העונה זכה בפרסי "מר כדורסל בארצות הברית" ו"שחקן העונה על שם נייסמית'", המוענקים לשחקן התיכונים המצטיין בארצות הברית. באפריל 2018 השתתף בשנית במשחק נייקי הופ סאמיט, וזכה בתואר ה-MVP לאחר שרשם במשחק 20 נקודות, 9 ריבאונדים, 6 אסיסטים ו-5 חטיפות.
קריירת מכללות
בשנת 2018 החל ללמוד באוניברסיטת דיוק, שאליה הצטרף יחד עם שלושה שחקני תיכונים מצטיינים נוספים – זאיון ויליאמסון, קאם רדיש וטרה ג'ונס. במשחקו הראשון בקבוצת הכדורסל של דיוק קלע 33 נקודות מול אוניברסיטת קנטקי, ובכך שבר את שיא הקבוצה לנקודות במשחק בכורה. ב-17 בפברואר 2019 קלע 23 נקודות, אסף 11 ריבאונדים וחילק 10 אסיסטים במשחק מול אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, ובכך רשם את הטריפל דאבל הרביעי בתולדות קבוצת דיוק. על אף הציפיות הגבוהות ממנה, הודחה הקבוצה כבר בשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), כאשר הפסידה מול אוניברסיטת המדינה של מישיגן בתוצאה 67–68.
לאורך עונתו היחידה בדיוק העמיד בארט ממוצעים של 22.6 נקודות, 7.6 ריבאונדים ו-4.3 אסיסטים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American), לצד חברו זאיון ויליאמסון.
קריירת משחק ב-NBA
בדראפט ה-NBA 2019 נבחר בארט על ידי ניו יורק ניקס בבחירה השלישית. בבחירה ה-47 של הדראפט צירפו הניקס את איגנאס בראזדייקיס, חברו של בארט בנבחרת קנדה. במשחק הבכורה שלו ב-NBA קלע בארט 21 נקודות, בהפסד הניקס מול סן אנטוניו ספרס. לאורך עונת הרוקי שלו שימש כשחקן חמישייה קבוע, ותרם 14.3 נקודות, 5.0 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים בממוצע למשחק.
נבחרת קנדה
ביולי 2017 השתתף בגביע העולם בכדורסל עד גיל 19, וזכה בתואר ה-MVP של הטורניר לאחר שהוביל את נבחרתו לזכייה במדליית הזהב. במשחק חצי הגמר מול נבחרת ארצות הברית הציג יכולת מצוינת עם 38 נקודות, 13 ריבאונדים ו-5 אסיסטים, בניצחון נבחרתו בתוצאה 99–87. במשחק הגמר מול נבחרת איטליה קלע בארט 18 נקודות ואסף 12 ריבאונדים, בדרך לניצחון בתוצאה 79–60. על אף שהיה בן 17 בלבד, ובכך צעיר ממרבית השחקנים בכשנתיים, הוביל את כל קלעי הטורניר עם 21.6 נקודות בממוצע למשחק.
ביוני 2018 הצטרף בארט לנבחרת קנדה הבוגרת, לקראת משחקה מול נבחרת סין במסגרת משחק ה-"Pacific Rim Classic".
הר המפיל
הר המפיל (באנגלית: Mount Hemphill) הוא הר מכוסה שלג בחלק הדרומי של הרי אנארי, באזור חוף פנל של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,800 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-2,166 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם בין ראשו של קרחון מקלין (ממזרח לו) לבין קרחון אבי.
גילוי ומיפוי ההר
ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים של הקרקע ועל תצלומי אוויר, שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1963.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של לוטננט הרולד ס. המפיל (Harold S. Hemphill), שהיה קצין צילום, בטייסת VX-6, אשר צילמה את אזור זה של אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962 – 1963, ובעונת המחקר 1963–1964.
ארתור, נסיך קונוט
ארתור, נסיך קונוט (באנגלית: Prince Arthur of Connaught, 13 בינואר 1883 – 12 בספטמבר 1938), היה בנו של הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן, בנה השלישי של המלכה ויקטוריה.