cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טאקר נייט
NXT (2015–2018)
ביולי 2016, נייט חבר לשורות המתאבק אוטיס דוזוביץ', כשביחד הם נקראו בשם "Heavy Machinery" (או בעברית: מכונות כבדות). השניים השתתפו בטורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס לשנת 2016, שבו הפסידו לאוסטין אריס ורודריק סטרונג והודחו כבר בסיבוב הראשון. הצמד חזר והשיג את ניצחון הטלוויזיוני הראשון שלו ב-29 במרץ 2017 בפרק של התוכנית NXT, כשהם ניצחו את מייקל מרשל וג'ונתן אורטגון.
הרוסטר הראשי (2018–2021)
נייט ערך את הופעת הבכורה שלו ברוסטר הראשי ב-27 באפריל 2018 במסגרת האירוע הרויאל ראמבל הגדול ביותר, שהתקיים בג'דה, ערב הסעודית, ובו הוא נכנס כמספר ה-24 לקרב הרויאל ראמבל הגדול ביותר, ואף הדיח את דרו גולאק, אך הודח לאחר מכן על ידי ביג אי. ב-17 בדצמבר בתוכנית Raw, הצמד Heavy Machinery הוכרז כשניים מששת המתאבקים שיועברו מ-NXT בין המותגים הראשיים (Raw וסמאקדאון). שמות הבמה של השניים קוצרו לאוטיס וטאקר וב-14 בינואר 2019 בתוכנית Raw, השניים ערכו את הבכורה שלהם כשהתפרצו בזמן ראיון של אלכסה בליס ופול היימן במסגרת הפינה "רגע של בליס". ב-16 באפריל, אוטיס וטאקר הועברו לתוכנית סמאקדאון כחלק מהסופרסטאר שייק-אפ. ברסלמניה 35, אוטיס וטאקר התחרו בקרב הבאטל רויאל לזכר אנדרה הענק. בחודש מאי, הם פתחו בפיוד נגד אלופי הזוגות של סמאקדאון, דניאל בריאן ורואן. השניים השתתפו בקרב הבאטל רויאל בן 51 המשתתפים באירוע סופר שואודאון 2019, אך הם הודחו במהלך הקרב. לאחר מספר תחבולות מצד אלופי הזוגות, הם התמודדו מול בריאן ורואן באירוע סטומפינג גראונדס, שנערך ב-23 ביוני, ובו הם כשלו בניסיונם לזכות באליפות הזוגות. ב-2 ביולי בתוכנית סמאקדאון, Heavy Machinery התחרו בקרב זוגות נגד קווין אואנס ודולף זיגלר בקרב שבו הזוג המנצח התווסף לקרב על אליפות הזוגות של סמאקדאון באירוע חוקי אקסטרים. באירוע זה, שנערך ב-14 ביולי, הם הפסידו לניו דיי, שהפכו לאלופי הזוגות החדשים של סמאקדאון. ב-30 בספטמבר בתוכנית Raw, אוטיס וטאקר כשלו בניסיונם לזכות באליפות הזוגות של Raw לאחר שהפסידו לדולף זיגלר ורוברט רוד. באירוע היהלום שבכתר, שנערך ב-31 באוקטובר, Heavy Machinery השתתפו בקרב זוגות מרובה משתתפים אשר קבע את "הזוג הטוב בעולם", שבו הודחו על ידי הניו דיי ובסופו ה-O.C.‏ (לוק גאלוס וקארל אנדרסון) ניצחו.
באירוע סדרת ההישרדות, Heavy Machinery השתתפו בקרב באטל רויאל בן 10 זוגות של המותגים, שבסופו דולף זיגלר ורוברט רוד יצאו עם ידם על העליונה. לקראת שלהי שנת 2019, שותפו של טאקר, אוטיס, היה מעורב בעלילה רומנטית עם מנדי רוז. ב-14 בפברואר, אוטיס היה ערוך ומוכן לדייט שלו עם רוז כחלק מיום ולנטיין, עד שהוא הגיע וראה את דולף זיגלר יושב עימה בשולחן, מה שגרם לו לעזוב, כשליבו שבור. ב-6 במרץ, Heavy Machinery השתתפו בקרב גונטלט אשר קבע איזה זוג יכנס אחרון לקרב תא ההדחות זוגות על אליפות הזוגות של סמאקדאון באירוע תא ההדחות. בקרב זה, הם הצליחו להדיח ארבעה זוגות, אך לבסוף הם הודחו על ידי המנצחים בקרב, דולף זיגלר ורוברט רוד. יומיים לאחר מכן באירוע תא ההדחות, הצמד כשל בניסיונו לזכות באליפות הזוגות של סמאקדאון במסגרת קרב תא ההדחות זוגות, כשהודח מקרב זה על ידי אותם זיגלר ורוד. ב-20 במרץ בתוכנית סמאקדאון, זיגלר הסיח את דעתם של אוטיס וטאקר, כשהראה תמונות שלו ביחד עם רוז ואף גרם לפסילתם של אוטיס וטאקר בקרב הזוגות נגד המיז וג'ון מוריסון ב-3 באפריל בתוכנית סמאקדאון, טאקר הותקף על ידי זיגלר. שבוע לאחר מכן, טאקר איתגר את זיגלר לקרב שבו הוא נחל הפסד לאותו זיגלר. ב-4 בספטמבר, טאקר ואוטיס ניצחו בקרב זוגות את ג'ון מוריסון והמיז.
נחמן תמיר
נחמן (נְיוֹמָה) תמיר (מירְסקי) (16 באוגוסט 1913 – 21 בספטמבר 1999) היה פעיל ציוני סוציאליסטי בפולין ובארץ ישראל, ממנהלי ההסתדרות הכללית, עיתונאי ועורך ישראלי.
ביוגרפיה
תמיר נולד בקיץ תרע"ג (1913) בעיירה פינסק (ברוסיה הלבנה; לאחר המלחמה בפולין), הרביעי משבעת ילדיהם של מלכה לבית קפלן וישראל מירסקי (בן הרב מרדכי-יעקב מירסקי). אביו היה בעל בית מסחר לצורכי בניין, ואמו הייתה אישה משכילה, שידעה עברית על בוריה. למד בגימנסיה העברית של רשת "תרבות" בעירו, ואחרי כן למד במכון למדעי היהדות בוורשה. במהלך לימודיו בגימנסיה הצטרף לתנועת "השומר הצעיר", כיהן כראש ה"קן", כראש המחוז ולבסוף נבחר להנהגה הראשית של התנועה בפולין. בשלוש השנים שעשה בוורשה ערך את עיתון התנועה "המצפה" וכתב ספר הדרכה למדריכים ביידיש (1933).
בשנת 1934 נישא לטובה גוּרמַן (1909–1991), עלה לארץ ישראל עם גרעין "במסילה" של השומר הצעיר והיה ממייסדי קיבוץ מסילות שבעמק בית שאן. בארץ נולדו שתי בנותיו, אלדמע (1936) ונעמי (1946).
ראשית הקריירה הפוליטית שלו הייתה במזכירות מועצת פועלי נס ציונה (מקום מושבו הראשון של גרעין "במסילה"). בהמשך היה ל"תרבותניק" (אחראי תרבות) של הקיבוץ; העיסוק הכפול בפוליטיקה ובתרבות ליווה אותו כל חייו. בשנת 1937 נשלח כציר לקונגרס הציוני ה-20. במאי 1939 עשה את שליחותו הראשונה, לפולין, והספיק לחזור ארצה עם אשתו ובתו בספטמבר 1939, עם תחילת מלחמת העולם השנייה, ברכבות מופצצות.
אחיו הבכור אייזיק מירסקי היגר לארגנטינה, ושני אחים נוספים עלו לארץ ישראל בטרם המלחמה והיו פעילים בתעשייה (דב מירסקי) ובחינוך (דבורה גת מירסקי), אולם שלושת אחיו הנותרים והוריו נספו בשואה. לימים הנציח את עיירת הולדתו בעריכת הכרך "פינסק: ספר עדות" של ספר היזכור "פינסק" (תשכ"ז 1966), ואת האלבום "יהודי פולין בטרם שואה / די פוילישע יידין פארן אומקום" (1983).
בהמשך התגייס ל"הגנה". מ-1941 שירת בש"י תחת שאול אביגור. במסגרת תפקידו זה גר כשנה וחצי בירושלים ואחר-כך בחיפה. לאחר מלחמת העצמאות השתחרר מצה"ל בדרגת סרן.
בשנים 1942–1949 כיהן כמנהל ועדת התרבות של מועצת פועלי חיפה. ב-1950 עבר לנהל את בית הספר לפעילי ההסתדרות בתל אביב. בהמשך אותה שנה יצא בשליחות "האיחוד העולמי" לארגנטינה. ב-1956 יצא בשליחות ההסתדרות לארצות הברית, וב-1959 יצא לצרפת לערוך את העיתון היהודי Notre Parole. שימש עוד פעמיים בשליחות בדרום אמריקה, ופעם נוספת בארצות הברית.
היה חבר מרכז מפא"י ולימים חבר מרכז רפ"י, ושימש כדובר המפלגה. לאחר מכן היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות, כיהן כראש מחלקת החינוך של ההסתדרות והיה ממנהלי המרכז לתרבות. במסגרת זו ערך והוציא את ירחון ההסתדרות "החודש" ואת קובצי "עיונים" לבעיות חברה חינוך, תרבות ותקשורת. ב-1974 התמנה כמנהל המחלקה החדשה להסברה ותקשורת בהסתדרות.
בין השנים תשכ"ב–תשכ"ו (1961–1965) ערך והוציא בהוצאה פרטית את הירחון "ליקוטים מעיתונות העולם" – מבחר מעיתונות העולם, שנועד להיות מעין גרסה עברית של Reader's Digest. במשך כל חייו פרסם כתבות על ההווי הקיבוצי, ביקורות פוליטיות, הומורסקות, מערכונים, סיפורים, ביקורות ספרותיות, ראיונות עם סופרים ואמנים וסיפורים לילדים, ביותר מ-20 עיתונים וכתבי עת (בהם "דבר", "הדור", "ידיעות אחרונות", "מעריב", "מאזנים", "משמר לילדים"), חלקם בשמו וחלקם בשמות עט (מיראי, שמגר, אבי-נעמי, אלישע, ס"ש אורנה, ס"ש חמוטל, נ' בן ישראל ועוד). כמו כן היה בעל טורים בעיתונים "ואני אומר", "דגש קל" ועוד.
היה חבר אגודת העיתונאים ואקו"ם.
תמיר נפטר בירושלים בסתיו 1999, שמונה שנים לאחר אשתו. בן 86 במותו. נקבר בהר המנוחות. הותיר את שתי בנותיו, חמש נכדות וכן נינות.
בתו אלדמע יזרעאלי עסקה בחינוך, מתגוררת ביישוב מכמנים שבמשגב. בתו נעמי ענֵר היא פסיכואנליטיקאית מנחה בחברה הפסיכואנליטית בישראל, מתגוררת בירושלים.
SOR B 7,5
SOR B 7,5 הוא אוטובוס עירוני מתוצרת יצרנית האוטובוסים הצ'כית SOR Libchavy (שם רשמי: "SOR Libchavy spol. s r.o") אשר יוצר בצ'כיה בין השנים 1996–1997 ובפולין בשנת 1998.
קורפוס אס אס הררי התשיעי
היסטוריה
הקורפוס הוקם בהונגריה ב-21 ביוני 1944, וכמפקדו הראשון מונה קרל-גוסטב זאוברצווייג. הקורפוס כלל בשלב ראשוני את דיוויזיית אס אס הררית ה-13 "הנדשאר" ואת דיוויזיית אס אס הררית ה-23 "קאמא". הקורפוס נכלל במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, והשתתף בקרבות כנגד הפרטיזנים בקרואטיה. בהמשך השנה הועבר הקורפוס לאזור בודפשט שבהונגריה, ונכלל במסגרת הארמייה השישית. הוא כלל את דיוויזיית הפאנצר ה-13, דיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה, דיוויזיית פרשים אס אס השמינית "פלוריאן גאייר" ודיוויזיית פרשים אס אס ה-22 "מריה תרזה". כל הדיוויזיות היו במצב קשה משום שלקחו חלק בקרב דברצן.
ב-24 בנובמבר נאלץ לסגת מדרכי הגישה לבודפשט, ובדצמבר החל הצבא האדום את המצור על בודפשט. קרל פפר-וילדנברוך קיבל פיקוד על הקורפוס, כמו גם על כל היחידות הגרמניות בבודפשט ובסביבותיה. ב-1 בינואר 1945, הארמייה השישית תחת פיקודו של הרמן באלק פתחה במבצע קונרד במטרה לשחרר את הקורפוס, כשהיא זוכה להצלחות ומתקדמת באופן מוצלח לשבירת האויב. התקדמות הכוח נבלמה לבסוף רק 28 ק"מ מהעיר, בהמשך החודש נעשו עוד שני ניסיונות לשבירת הצבא האדום וכיבוש בודפשט, אך למרות הצלחות נקודתיות נכשלו הכוחות הגרמנים. לקראת סוף ינואר כבר נדחסו הגרמנים וההונגרים בתוך כיס בגודל של קילומטר אחד. ב-11 בפברואר קיבל הקורפוס פקודה לנסות לפרוץ החוצה, אולם רק 170 מאנשי האס אס הצליחו להגיע אל הקווים הגרמניים. ב-12 בפברואר נכנע פפר-וילדנברוך לכוחות הסובייטים.
פאטל
{{פירושונים|
קישורים חיצוניים
}}
שמואל שבח קנטורוביץ
שמואל שֶבַח בן זאב קַנטורוביץ (נכתב לעיתים קנטרוביץ) (בכתיב יידי: קאַנטאָראָוויטץ (נכתב גם קאנטאראוויץ, קאנטאראוויטש); ברוסית: С. Ш. Канторовичъ (כתיב שלפני הרפורמה); בפולנית: Sz. Sz. Kantorowicz; תרל"א, 1871, מריאמפולה – כ"ז/כ"ח בטבת תרצ"א, 16/17 בינואר 1931 ורשה) היה מורה, מדקדק עברי ומחברי ספרי דקדוק.
קורות חיים
שמואל שבח קנטורוביץ נולד בשנת 1871 בעיירה מריאמפולה שליד סובאלק, בפלך סובאלק שבצפון-מערב רוסיה (ליטא), בנו של הרב זאב בן יואל, בן לשושלת רבנים קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר" ובישיבה ורכש בכוחות עצמו השכלה עברית וכללית. כשהיה כבן עשרים החל ללמד בערי ליטא ורוסיה. אחרי מלחמת העולם הראשונה השתקע בעיר ורשה, מרכז התרבות היהודית, שהייתה אז לבירת המדינה הפולנית החדשה, ברח' פרנצ'ישקנסקה (הפרנציסקנים) 11 (ליד רחוב נָלֶבקי, שם התגורר עד סוף ימיו. בוורשה שימש כמורה ללשון עברית בכיתות הגבוהות בבית המדרש לרבנים "תחכמוני" ובגימנסיה "חִנוך".
בצעירותו ניסה כוחו בכתיבת שירים, ופרסם שני קובצי משלים, מכתמים וסיפורים מספרות חז"ל, שליקט ועיבד בחרוזים: "משלי מוסר ומכתמים וסיפורים לחכמינו בעלי התלמוד" (וילנה תרמ"ח) ו"משלי חכמינו: מכתמיהם, הגיונותם וספוריהם" (שם תרנ"ח). בהמשך השתתף בעיתוני ילדים (כמו "הכוכב" ו"בן הכוכב"), ובשנת תרפ"ג, בשבתו בוורשה, פרסם עוד את "משלי המגיד מדוּבְּנָא" – עיבוד לעברית (מיידיש) של מבחר משליו ומעשיותיו של ר' יעקב קרנץ, המגיד מדובנא, ו"האנוסים: סיפור מימי האינקויזיציה בספרד" – עיבוד לספרה של גרייס אגילר ולעיבודו של א"ש פרידברג לספרה ("עמק הארזים"). באחרית ימיו תרגם קנטורוביץ לעברית את הפיוט "אַקְדָמוּת" לר' מאיר ש"ץ (אחד מתרגומים ספורים לשיר).
ואולם, עיקר עיסוקו של קנטורוביץ היה בחקר הלשון העברית ודקדוקה. פרסם מאמרים רבים בענייני לשון וחינוך (בשם העט "בן-זאב") בכתבי העת והעיתונים העבריים "הצפירה" (ורשה), "העולם", "הפדגוג", "קול המורה", "השחר", "כנסת ישראל". מאמרו "הקריאה העברית", שהתפרסם בכתב העת "הפדגוג", סייע רבות למורים העבריים הצעירים בהוראת השפה
חיבר מספר ספרי דקדוק ולימוד השפה העברית, שראו אור בכמה מהדורות, בהם: "דקדוק לתלמידים" (תרס"ו), "תורת הלשון העברית לכל סגנונֶיה" (א–ב, תר"ע–תרע"ב; ראה אור ביותר מעשר מהדורות) – ספר הנחלק לארבע רמות, המקיף את נושאי הניקוד, האטימולוגיה והתחביר בעברית מקראית ובלשון חז"ל; "מדרך קצר להוראת הדקדוק" (תר"ע) – דידקטיקה; "המורה העברי" (תרע"ב) – קורס שלם ללמוד השפה העברית ושימושה לתלמידים ולמתלמדים, שנכתב ביחד עם חיים אליעזר דובניקוב ובנציון פרידקין; לוח נטיות לפעלים, לשמות ולמלים בעברית לכל תקופותיה; ו"דקדוק השפה העברית לכל סגנונֶיה" (א–ב, תרפ"ד–1928), קורס למתקדמים.
קנטורוביץ תואר כצנוע ונחבא אל הכלים, השוקד על תורתו ומחקרו, שעסק כל ימיו בחקירת הלשון ובשכלול הדקדוק העברי והיה בקיא בספרות התלמודית ובספרות העברית בכלל. שלושת ספרי הדקדוק של קנטורוביץ שהופיעו לפני מלחמת העולם הראשונה בהוצאת "מוריה", ובהם "תורת הלשון העברית לכל סגנוניה", הוכשרו לדפוס על ידי חיים נחמן ביאליק, שכתב על ספרו: "איני יודע ספר אחר, שהחומר הלשוני יהיה מעובד בו מכל צדדיו כספר הזה" ועד הלשון בארץ ישראל וכן ביאליק עמדו בקשר רציף עמו בנוגע לסוגיות מוקשות בלשון. בפולין לא היה מי שישווה לו כמדקדק ויודע לשון. ספרי הדקדוק שלו נחשבו לספרים הטובים ביותר בזמנם, והיו נפוצים מאוד ברוסיה ובפולין חוקר הספרות והסופר דב סדן, שהתחנך בגליציה, כתב כי קנטורוביץ היה "מדקדק נודע, שכולנו למדנו לוח הנטיות שלו והתענגנו על ניסוחו הנאה למשלים ראשונים – כמשלי חז"ל, ולמשלים אחרונים – כמשלי המגיד מדובנא".
ש"ש קנטורוביץ נפטר בינואר 1931 בוורשה אחרי מחלה קשה וממושכת, בשנה ה-60 לחייו. הותיר אישה, בן ובנות.
נכדה של אחותו, שלמה דיקמן, היה מתרגם ישראלי, חתן פרס ישראל לספרות יפה ופרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת (בנו הוא המתרגם וחוקר הספרות עמינדב דיקמן). קרוב נוסף של קנטורוביץ היה הסופר אברהם פרנק.
כתביו
מחזות לילדים ונוער:
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
אלבר קלמט
אלבר קַלְמֶט או בשמו המלא לאון שארל אלבר קלמט (בצרפתית: Léon Charles Albert Calmette; 12 ביולי 1863 ניס – 29 באוקטובר 1933 פריז) היה רופא ובקטריולוג צרפתי. קלמט התפרסם בזכות פיתוח חיסון נגד שחפת, לצד הווטרינר והאימונולוג קאמי גרן. החיסון הקרוי על שמם Bilié Calmette-Guérin (ידוע בראשי תיבות: BCG), פותח בין השנים 1908–1921.
שנותיו המוקדמות
אלבר קלמט נולד בשנת 1863, בעיר ניס, כבנו של פרפקט. הוא למד במספר בתי ספר תיכוניים בקלרמון-פראן, בתיכון "סן שארל" בסן בריאק ובברסט, ואחר כך בתיכון "סן לואי" בפריז. בשנים 1883-1881 הוא למד בבית הספר לרפואה של חיל הים בברסט, בו היה לתלמידו של ארמאן קור (Armand Corre) שהדריך את עבודת הגמר שלו.
זכויות להט"ב בגרנדה
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בגרנדה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים. פעילות הומוסקסואלית בין גברים או נשים היא פלילית ועונשה 10 שנות מאסר.
מעמד בחוק
הומוסקסואליות בין גברים היא פלילית על פי החוק הפלילי של גרנדה, סעיף 431, תחת הכותרת "פשע לא טבעי" המבוצע בדרך של מגע מיני, המטיל דין מאסר של עשר שנים. בנוסף, גיל ההסכמה מוגדר כלא שווה בין זוגות הטרוסקסואלים להומוסקסואלים.
אלבר קלמט
התחלת הקריירה כרופא וחוקר במושבות שמעבר לים
משנת 1883 עבד כרופא בהונג קונג במסגרת יחידת הרפואה של הצי. במהלך עבודתו שם חקר את מחלת המלריה, לה הקדיש את עבודת הדוקטורט שלו משנת 1886. הוא נשלח בהמשך לסן-פייר ומיקלון, אחר כך עבד במערב אפריקה, בגבון וב"קונגו הצרפתית". באזורים אלה המשיך לחקור לא רק את המלריה, אלא גם את מחלת השינה והפלגרה.
זכויות להט"ב בגרנדה
מעמד בחוק
עבירה זו ניתנת לביצוע על ידי גבר עם/לאדם זכר או אדם עם/לנקבה. עם זאת, העבירה אינה יכולה להתבצע על ידי שתי נשים. עם זאת, בסעיף 7, החוק הפלילי אוסר על "ביצוע מעשה מגונה חמור" הנכתב במונחים נייטרליים מגדרית, אשר משתמע מכך כי הוא מכסה הן מעשים הטרוסקסואלים והן מעשים חד מיניים. המעשה המגונה החמור חייב להתבצע במזיד ובפומבי. לפי סעיף זה, הומוסקסואליות נשית אינה חוקית על פי "חוקי המגונה בפומבי".
במאי 2013, נשיא הסנאט של גרנדה קרא לאי לשקול מחדש את איסורו על יחסים הומוסקסואלים בהסכמה באומרו כי "היום מתקרב במהירות עבור גרנדה ומדינות אחרות בקריביים לבטל את חוקי הסדום שלהן".
אלבר קלמט
התחלת הקריירה כרופא וחוקר במושבות שמעבר לים
בשנת 1890 השתלם קלמט במעבדתו של אמיל רו בפריז. בהיותו שותף למחקרים של פסטר, הוטל עליו להקים את מכון פסטר בעיר סייגון. הוא ארגן בשלוחה שהקים מעבדה לייצור חיסונים נגד הכלבת. כמו כן התמסר למחקרים בתחום הטוקסיקולוגיה, ענף מדעי שהתפתח לא מכבר, בחיבור ישיר אל האימונולוגיה הוא חקר את הארס של הנחשים והדבורים, הרעלים שבצמחים ובקוררה. במקביל ארגן קלמט ייצור חיסונים נגד אבעבועות שחורות ונגד כלבת וחקר את הכולרה ואת תסיסת האופיום והאורז.
המשך פעלו בצרפת. המכון פסטר בליל. מרפאת קלמט
ב-1894 שב קלמט לצרפת וייצר את הנסיובים הראשונים נגד הכשת נחש באמצעות נסיובים לקוחים מסוסים שעברו חיסון ושיטות אימוניזציה אחרות (הנסיוב על שם קלמט).
מחקרים אלה הומשכו מאוחר יותר במכון בוטנטן בסאו פאולו על ידי הרופא הברזילאי ויטל ברזיל שיצר נסיובים שונים נוספים נגד ארסים של נחשים, עקרבים ועכבישים. קלמט השתתף גם ביצירת הנסיוב המחסן הראשון נגד הדבר, ביחד עם אמדה בורל ואלכסנדר ירסן (1943-1863) שהיה בין מגלי חיידק מחולל המחלה, Yersinia pestis. הוא נסע לעיר פורטו בפורטוגל כדי לחקור מגפת דבר שפרצה שם ולעזור במיגורה.
החל משנת 1895 קיבל מידי אמיל רו את ניהול המכון פסטר בעיר ליל אותו ניהל אחר כך למשך 25 שנה. בינואר 1901 הקים קלמט את מרפאת "אמיל רו" (שבימינו נקראת על שמו - "מרפאת קלמט") ששימשה דגם לסוג השירותים הרפואיים שנדרש להקים בצרפת לפי החוק ע"ש לאון בורז'ואה שנחקק בשנת 1916 לצורך המאבק בשחפת. ב-1904 הוא הקים את הליגה הצפונית למאבק בשחפת, הקיימת עד ימינו. ב-1905 יחד עם אדואר אמבו נמנה עם חבריו המייסדים של האיגוד הכללי של המהנדסים, האדריכלים, התברואנים והטכנאיים העירוניים שהפך מאוחר יותר לאיגוד הכללי של התברואנים והטכנאים העירוניים (A.G.H.T.M.) ואחר כך לאיגוד המדעי והטכני לענייני מים וסביבה (A.S.T.E.E). ב-1908 נמנה עם מייסדי החברה לפתולוגיה אקזוטית ובשנת 1909 השתתף גם בהקמת שלוחה באלג'יר של מכון פסטר.
מחקריו בתחום השחפת
מחקריו המדעי העיקרי שהביאו לו תהילה עולמית והנציחו את שמו בתולדות הרפואה עסקו ביצירת חיסון נגד השחפת, מחלה שכונתה גם "הדבר הלבן" ושעשתה שמות בקרב בני האדם באותה תקופה. ב-1882 גילה המיקרוביולוג הגרמני רוברט קוך את החיידק האחראי למחלה: Mycobacterium tuberculosis או :המתג על שם קוך". התגלית עוררה את עניינו של פסטר. ב-1906 קאמי גרן, רופא וטרינר ואימונולוג קבע שיכולת החיסון נגד השחפת קשורה לחיידק החי בדם. תוך שימוש בשיטות של פסטר, שאף קלמט לדעת אם כושר חיסוני זה יתפתח אצל בעלי חיים בעקבות הזרקת באצילים מוחלשים של שחפת הפרות. סוג זה של חיסון נקרא על שם שני ממציאיו, קלמט וגרן. מפני שההחלקה הושגה על ידי גידול הבאצילים בתרבית שכללה מרה, לפי רעיון של חוקר נורווגי בשם כריסטיאן פייר אנדוורד (1934-1855), נקרא החיסון "קלמט-גרן מרתי" (Bilié Calmette Guérin), בקיצור BCG.
בשנים 1921-1908 עמלו גראן וקלמט על ייצור זני באצילים פחות ופחות אלימים, תוך העברות זו אחר זו על שורה של תרבויות. לבסוף, ב-1921 השתמשו בהצלחה ב-BCG אצל ילודים בבית החולים שאריטה בפריז. תוכנית החיסונים קיבלה מכה רצינית כשבשנת 1930 72 ילדים בעיר הגרמנית ליבק שקיבלו חיסון לקו בשחפת. חקירת המקרים הוכיחה שמכון פסטר סיפק זנים מתאימים ושהרופאים האחראים בליבק היו רשלנים בצורה פושעת: הם נידונו בהמשך לעונשי מאסר בפועל, בעוד שהמכון פסטר נמצא חסר אשמה.
אחרי שנת 1932 חיסונים מסיביים של ילדים נגד שחפת חודשו ביתר שאת בארצות רבות, תוך שימוש בשיטות ייצור עוד יותר בטיחותיות. דבר השערורייה מליבק פגע מאוד בבריאותו של קלמט שנפטר במכון פסטר בפריז שנה לאחר מכן.
אלבר קלמט היה אחיו הצעיר של גסטון קלמט (1914-1858), שהיה בשנים 1903–1914 העורך הראשי של העיתון "לה פיגרו" ונרצח ב-1914 על ידי אנרייט קאיו, אשת שר האוצר הסוציאליסטי ז'וזף קאיו.
הנצחה
רחובות, מוסדות חינוך ורפואה מרובים בצרפת ובמושבות צרפתיות לשעבר נושאים את שמו כמו כן קיבלו את שמו:
כריש מחודד-אף אוסטרלי
כריש מחודד אף אוסטרלי (שם מדעי: Rhizoprionodon taylori) הוא מין כריש קטן החי במים הטרופיים של האוקיינוס השקט.
דג זה חי באוקיינוס השקט באזור פפואה גינאה החדשה וצפון אוסטרליה, ויכול להימצא בפני הים ולהגיע עד לעומק של 110 מטרים מתחת לפני המים.
זהו המין הקטן ביותר במשפחת הכרישיים. פרט בוגר של כריש זה יכול להגיע לאורך של עד 70 סנטימטרים בקירוב. הכריש הוא טורף וניזון בעיקר מדגים, סרטנים קצרי בטן ורכיכות כמו חלזונות ודיונונים.
MG 1
MG 1 (באנגלית: MG One) היא מכונית קומפקטית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי MG משנת 2021. היא נחשפה ב-30 ביולי 2021.
מפרט טכני
היא משווקת עם מנוע בנזין בנפח 1.5 ליטר טורבו המספק 184 כ"ס. תיבת הילוכים דו-מצמדית בעלת שבעה הילוכים. המנוע בגרסת הנעה קדמית.
בנדיקט הובדס
בנדיקט הובדס (בגרמנית: Benedikt Höwedes; נולד ב-29 בפברואר 1988 בהלטרן, מערב גרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם. הובדס שיחק לאורך רוב הקריירה שלו בשאלקה 04, בה שימש קפטן במשך שש עונות. להובדס גם הייתה קריירה בינלאומית ענפה בנבחרת גרמניה, בשורותיה ערך 44 הופעות, והיה חלק בלתי נפרד מהזכייה במונדיאל 2014, בו לא החמיץ ולו דקת משחק אחת.
קריירת מועדונים
הובדס החל לשחק כדורגל ב-1994 במחלקת הנוער של קבוצת עיר הולדתו, ט.ו.ס הלטרן, וב-2001 עבר למחלקת הנוער של שאלקה 04. בשנת 2003 מונה הובדס לקפטן של קבוצת הנוער של שאלקה 04, ובשנת 2006 היה חלק מזכייתה של הקבוצה באליפות הנוער של גרמניה. בינואר 2007 חתם הובדס על חוזה מקצועני עם שאלקה שהיה אמור להסתיים בסוף עונת 2009-10, וביולי של אותה שנה הוא הועלה לסגל של הקבוצה הבוגרת של המועדון. אף על פי שהיה מספר חודשים בקבוצה הבוגרת, את הופעת הבכורה שלו במדיה הוא ערך רק באוקטובר 2007, במסגרת משחקיה של הקבוצה בליגת האלופות. בדצמבר 2008 האריך הובדס את חוזהו עד ה-30 ביוני 2014. ביולי 2011 מונה לקפטן של שאלקה, במרץ 2013 חידש שוב את חוזהו עד 30 ביוני 2017.
ב-30 באוגוסט 2017, לאחר שאיבד את סרט הקפטן לראלף פאהרמן, חתם הובדס ביובנטוס מהליגה האיטלקית בהשאלה לעונה תמורת 3.5 מיליון אירו, עם אופציה לרכישה בתום תקופת ההשאלה בסכום של 16 מיליון אירו הכולל בונוסים. בכך סגר הובדס 16 שנים בשאלקה. לאחר עונה אחת ביובנטוס, בה סבל מפציעות וערך רק שלוש הופעות בהן הבקיע שער אחד, חזר הובדס לשאלקה. ביולי 2018 נמכר הובדס ללוקומוטיב מוסקבה, שם חתם על חוזה לארבע שנים. ביולי 2020 הודיע על פרישה ממשחק.
קריירה בינלאומית
הובדס שיחק באופן קבוע בנבחרות הצעירות של נבחרת גרמניה, וב-29 במאי 2011 ערך הובדס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת מול אורוגוואי במשחק ידידות. ב-7 ביוני 2011 ערך הובדס את ההופעה הבינלאומית הרשמית הראשונה שלו במסגרת מוקדמות יורו 2012 נגד אזרבייג'ן. המשחק נגמר בתוצאה 3-1 לטובת גרמניה, והובדס בישל את השער הראשון למסוט אוזיל. שיחק במונדיאל 2014 וזכה עם נבחרת גרמניה בגביע העולם.
טד 2
טד 2 (באנגלית: Ted 2) הוא סרט קומדיה ופנטזיה אמריקאי שיצא לאקרנים ביוני 2015. הסרט נכתב בחלקו, הופק ובוים על ידי סת' מקפרלן (יוצר הסדרות "איש משפחה", "אבא אמריקאי" ו"המופע של קליבלנד"). סרט זה מהווה המשך לסרט "טד" שיצא לאקרנים ביוני 2012.
תקציר עלילה
עלילת הסרט מגוללת את סיפור ההמשך של ג'ון בנט (מגולם על ידי מארק וולברג) ודובון הצעצוע שלו, טד (מדובב על ידי סת' מקפרלן), המתגוררים בביתם בבוסטון שבמסצ'וסטס. ג'ון התגרש מלורי (מילה קוניס), וטד מתחתן עם תמי-לין (ג'סיקה בארת'), חברתו מהסרט הראשון, אותה הכיר במסגרת עבודתו בסופרמרקט. הזוג מעוניין להביא ילד לעולם, ולכן טד מבקש מג'ון לספק עבורו זרע עבור הזרעה מלאכותית. ברם, כדי להיות רשאי להחזיק בילד מבחינה חוקית, נדרש טד להוכיח לבית המשפט כי הוא אנושי.
הפקה
במהלך הפאנל של "אבא אמריקאי" בפסטיבל קומיק-קון ב-2012, הצהיר מקפרלן כי הוא יפתח סרט המשך עבור "טד". בספטמבר 2012 אמר מנכ"ל סרטי יוניברסל סטיב בורק שהאולפן מחפש לעשות סרט המשך לטד "בהקדם האפשרי". בינואר 2013, בתוכנית "אנדרסון לייב", אישר וולברג כי סרט ההמשך היה בעבודות ושזה יהיה סרט ההמשך הראשון בקריירה שלו, גם בעת שחשף כי הוא וטד (מדובב גם הוא בידי מקפרלן) יופיעו בטקס פרסי האוסקר ה-85. ב-2 באוקטובר 2013, הוכרז כי "טד 2" יפורסם ב-26 ביוני 2015.
ב-14 בפברואר 2014 לוהקה אמנדה סייפריד לתפקיד הנשי הראשי. ב-17 ביוני באותה שנה אישרה ג'סיקה בארת' כי היא תשוב לשחק את תפקידה מן הסרט הקודם, כתמי-לין. לאורך אוגוסט וספטמבר 2014, הוכרז כי פטריק וורברטון יחזור לשחק את גיא, חבר לעבודתו של ג'ון, וכי מורגן פרימן, נאנה ויזיטור, מייקל דורן, דניס הייסברט, ליאם ניסן וג'ון סלאטרי הצטרפו לצוות השחקנים. מילה קוניס, שהופיעה בסרט הקודם בתפקיד לורי, חברתו של ג'ון, לא השתתפה בסרט בעקבות חופשת הלידה הארוכה שעשתה לכבוד לידת בתה הראשונה. הצילומים החלו ב-28 ביולי 2014, והסתיימו ב-13 בנובמבר באותה שנה. הם נערכו במסצ'וסטס, בניו יורק ובסנטה קלריטה.
את המוזיקה לסרט כתב והלחין וולטר מרפי, המוזיקאי של הסרט הראשון.
הקרנת הסרט
ב-17 בינואר 2015, פורסם פוסטר הטיזר של הסרט. יומיים לאחר שחרור הפוסטר, שוחרר הטריילר הרשמי של הסרט. הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-26 ביוני 2015 ובישראל עלה לאקרנים ב-25 ביוני 2015.
ייצוג טרנסג'נדרים במדיה
כבר מראשיתה של המדיה הפופולרית בעולם המערבי במאה ה-20, ניתן לראות ייצוג רבים של דמויות על הקשת הטרנסית. האופן בו דמויות טרנסג'נדריות מוצגות במדיה השתנה יחד עם התפתחות הקולנוע והטלוויזיה והושפע מן השינויים החברתיים שעברה הקהילה הטרנסג'נדרית כקבוצת שוליים; שינויים בזכויות להט"ב, שינוי יחס הממסד הרפואי כלפי טרנסג'נדרים, ושינוי יחס החברה כלפי הקהילה הטרנסג'נדרית. במילים אחרות, ייצוג טרנסג'נדרים בתקשורת ההמונים משקפים עמדות חברתיות הנוגעות לזהות טרנסג’נדרית, ואלו התפתחו והשתנו ביחד עם התפיסה הציבורית כלפי האוכלוסייה הטרנסג'נדרית. אף על פי שייצוג הטרנסג'נדרים בתקשורת משקף לרוב רק חלק זעיר מן הקהילה הטרנסג'נדרית, הוא משדרים פרשנות אחידה ורעיונות מכלילים על אודות הקהילה, ולכך השפעה ישירה על חייהם של טרנסג'נדרים במציאות. מחקרים מצאו כי צפייה בתכנים המציגים דמויות וסיפורים טרנסג'נדרים משפרת את יחס הצופים כלפי טרנסג'נדרים ואת עמדתם כלפיהם כקבוצת שוליים. ב-2014 ארצות הברית הגיעה ל-"נקודת מפנה" טרנסג'נדרית על פי המגזין טיים, כאשר הנראות התקשורתית של אנשים טרנסג’נדרים במדיה הגיעה לרמה גבוהה יותר מכפי שראו בעבר. מאז, מספר הייצוג הטרנסג’נדרים בטלוויזיה נותר יחסית גבוה ובנוסף לכך ניתן למצוא מגוון רחב ועשיר יותר של ייצוג מן הקהילה.
המאה ה-20
תיעוד לטרנסג'נדריות קיים בקרב תרבויות וחברות רבות, לרבות עמים ילידיים, תרבויות מערביות ותרבויות מזרחיות מימי קדם ועד ימינו. אף על פי כן, עד תחילת המאה ה-20, רוב העוסקים במקצועות הרפואה ומקצועות טיפוליים התייחסו לטרנסג'נדריות כאל הפרעה נפשית. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 החלו להופיע במגזינים פופולריים ובעיתונות בארצות הברית סיפורים על "היפוך מין", וכך קרה שהופעת הבכורה של סוגיית 'שינוי המין' קרתה בתקשורת הפופולרית ולא בעולם הרפואה. אנשים רבים פנו למגזינים ולעורכים על מנת להבין את הרצון שלהם בגוף ובמין אחר, והסיפורים שפורסמו פתחו את האמריקאים לאפשרות כי המין לא קבוע ומוחלט כפי שהאמינו עד אותו הזמן.
הרעיון של התאמה מגדרית לא היה מוכר לרוב הציבור עד שהחדשות על כריסטין יורגנסן הגיעו לכותרות בשנת 1952. יורגנסון לא הייתה הטרנסג'נדרית הראשונה, אך הייתה הראשונה שסיפורה התפרסם בכל העולם. היא עברה ניתוח להתאמה מגדרית בדנמרק, וכאשר שבה אל ארצות הברית לאחר הניתוח חיכו לה המוני עיתונאים ואנשי תקשורת על מנת לראות ולתעד את האישה שהפכה לגבר. יורגנסון הפכה לסנסציה תקשורתית, סיפקה ראיונות, הופיעה, שרה והקימה מועדון לילה משלה בפנסילבניה, ואף כתבה ספר אוטוביוגרפי על חייה שבהמשך הפך לסרט בשנת 1970.
בשנות ה-50 בארצות הברית, כאשר הטלוויזיה החלה להתחרות בצורות מדיה מסורתיות כמו עיתונות כתובה, הסיפורים על שינוי מין לא נראו על המסך כיוון שהנושא נחשב לנפיץ ומסוכן מידי. במהלך שנות ה-60, לצד מהפכות חברתיות רבות שהתחוללו באותה תקופה, הצנזורה של תחנות הטלוויזיה הופחתה, והחלו להיראות יותר טרנסג'נדרים על המסכים. בשנת 1968 יצא לאור הספר "מיירה ברקינרידג''", רומן מאת גור וידאל שהפך לרב מכר. בספר מירה הייתה אישה טרנסג'נדרית רעבה לכוח המעוניינת להשמיד גברים. במרכזו עמדה סוגיית מיניותה של מירה, בה השתמשה כדי לנקום בגברים שהשפילו אותה בעבר. שיאו של הסיפור מגיע בסצנה בת שלושים עמודים בה מירה אונסת גבר. הספר הפך במהרה ללהיט ובשנת 1970 הופק כסרט, באותה שנה שבה הופק הסרט המבוסס על חייה של כריסטין יורגנסן. בשנת 1990 יצא הסרט התיעודי "פריז בוערת", אשר הציג את "תרבות הנשפים" בניו יורק בה לקחו חלק הקהילות הטרנסג'נדריות, האפרו-אמריקאיות, הלטינות ולהט"ב באופן כללי. הנשפים היו אירועי תרבות מחתרתית להט"בית, אשר התפתחו החל מסוף המאה ה-19, ובהם התקיימו תחרויות דראג עם חוקים נוקשים ועל פי קטגוריות קבועות מראש. הסרט קיבל ביקורות מהללות וזכה במספר פרסים יוקרתיים. בסרט הרפתקאותיה של פריסילה מלכת המדבר שיצא בשנת 1994, אחת משלוש הדמויות הראשיות היא טרנסג'נדרית בשם ברנט בסינג'ר. הסרט השיג מעמד של סרט פולחן בקרב קהילות להט"ב.
באותה שנה בפברואר 1994 שודר הסרט "אייס ונטורה: בלש חיות מחמד". במהלך הסרט מגלה אייס (ג'ים קארי) כי לואיס איינהורן (שון יאנג) הוא גבר, וכתגובה הוא מקיא, בוכה במקלחת ולבסוף חושף את איבר המין של לואיס בחדר לעיני כל. סרט זה היא דוגמה מצוינת למגמה לפיה טרנסג'נדריות נתפסת כמושא ללעג, ומציגה טרנספוביה קומית בסצנת השיא של הסרט.
בשלהי המאה ה-20 ייצוג טרנסג'נדרי במדיה לא היה שכיח. כך מספר ג'ק גראף, יוצר קולנוע ושחקן בריטי: "העובדה שלא ראיתי את עצמי בחברה, ברחוב, במדיה או בכל מקום אחר גרמה לי לחוויה של בדידות". ואם כן היה ניתן למצוא ייצוג טרנסג'נדרי, הוא היה בדרך כלל מציג נשים טרנסג'נדריות כעובדות מין, כרוצחות או כמושא לבדיחה. החשיפה הראשונה של גרף למה שהוא עצמו, גבר טרנסג'נדר, הייתה דרך הסרט "Boys don't cry", שלימים הפך לאבן דרך קולנועית בכל הנוגע לענייני להט"ב. סרט דרמה עצמאי זה יצא בשנת 1999 והוא מבוסס על סיפור חייו של ברנדון טינה, בחור טרנסג'נדר שנאנס ונרצח על ידי חבריו על רקע טרנספוביה. הילרי סוונק, שגילמה בסרט את ברנדון טינה, זכתה על משחקה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. גראף מספר כי החשיפה לסרט הותירה בו טראומה עמוקה משום שנדמה כי כך מצטייר סופו של כל מי שמזדהה כטרנסג'נדר, ולכן עדיף לא לעבור תהליך התאמה מגדרית.
המאה ה-21
כתום זה השחור החדש היא סדרת טלוויזיה אמריקאית ששודרה לראשונה ביולי 2013. במרכז הסדרה עומדת דמותה של פייפר צ'פמן, אישה נורמטיבית בשנות ה-30 לחייה, אשר נשלחת לכלא נשים בעקבות פשע שביצעה עשר שנים קודם לכן. העלילה עוקבת אחר סיפורה של צ'פמן וכך גם אודות האסירות הנוספות בבית הכלא. האסירות המוצגות מוצבות על קשת רחבה ומגוונת של גזעים, סוגי נשיות, נטיות מיניות והופעות חיצוניות. הסדרה היא הפלטפורמה הראשונה בתרבות המיינסטרים האמריקאית אשר מציגה באופן נרחב דמות טרנסג'דריות, אחרי שנים שהזיהוי הטרנסג'נדרי לא קיבל ביטוי מורכב בתקשורת ובבידור. סופיה בורסט, אותה משחקת השחקנית לברן קוקס, היא טרנסג'נדרית אפרו-אמריקאית אשר נכלאה בבית הכלא לאחר שביצעה הונאה שמטרתה לממן לעצמה ניתוח לשינוי מין. סופיה משאירה בבית את בנה ואם בנה אשר לה הייתה נשואה בעברה. האתגרים של סופיה כאישה טרנסג'נדרית, וכאחת השוהה בכלא נשים סגור, הם רבים ומוצגים בסדרה באופן נרחב. הקושי של שאר הנשים בכלא לקבל אותה, והעובדה כי אינה מקבלת בתכיפות לה היא זקוקה את ההורמונים אותם היא נוטלת, מציגים את דמותה באור מורכב ומגוון. סופיה משמשת כספרית של בית הכלא, תפקיד אשר נותן "תוקף" לנשיותה והופך אותה לדמות מרכזית אשר נמצאת בממשק עם נשים רבות בכלא.
בשנת 2015 יצא הסרט "הנערה הדנית". סרט זה הוא עיבוד קולנעי לרומן האמריקאי מאת המחבר דייוויד אברסהוף שיצא לאור בשנת 2000. השחקן האנגלי אדי רדמיין מגלם את דמותה של לילי אלבה, הנחשבת לאחת הטרנסג'נדריות הראשונות שעברו ניתוח להתאמה מגדרית. על אף שרדמיין קיבל תשבחות, "הנערה הדנית" קיבל ביקורות שליליות על כך שלוהק שחקן סיסג'נדר לשחק דמות של טרנסג'נדרית. השחקניות הטרנסיות רבקה רוט וג'ייק גראף הופיעו שתיהן בנערה הדנית, שתיהן כדמויות סיסג'נדריות.
השפעות חיוביות של הייצוג
השינוי שחל בייצוג של טרנסג'נדרים במדיה בעשור האחרון בא לידי ביטוי בכמות הולכת וגדלה של ייצוג בטלוויזיה, בקולנוע ובמדיות החברתיות, והביא עמו השפעות חיוביות רבות. הגיוון הרב הוביל לתפיסה חברתית מורכבת יותר של נשים וגברים טרנסג'נדרים בקרב הקהלים שנחשפו לתוכן, ניפוץ סטריאוטיפים שליליים רווחים וגיבוש תחושת הזדהות וקרבה בעקבות חשיפה לאתגרים שעימם מתמודדת הקהילה הטרנסג'נדרית. יתרה מכך, הייצוג המגוון מהווה דוגמה עבור ילדים ונוער טרנסג'נדרים המחפשים במדיה דמויות שחוות באופן דומה את אי-ההלימה בין המין שסומן בלידה לבין המגדר כדי להזדהות עימן. מחקר שפורסם בשנת 2021, סקר את השפעותיה של הסדרה "כתום זה השחור החדש", ששודרה בין 2013–2019, וטען כי הסדרה הביאה לקדמת הבמה ייצוגים טרנסג'נדרים מורכבים יותר, מגוונים יותר מבחינת אופי הדמויות ואופן קבלתן בחברה. מחקר נוסף, שחקר את ההשפעות של העיסוק סביב תהליך ההתאמה המגדרית של קייטלין ג'נר, מצא כי למדיום הטלוויזיוני יש כוח עצום בעיצוב דעת הקהל וכי טמון בו פוטנציאל גדול להשפעה על חוקים ומדיניות הנוגעים לקהילה הטרנסית. ייצוג אלו ונוספים לקחו חלק ביצירת תפיסות חברתיות חיובית בנוגע לטרנסג'נדריות בקרב הציבור, שלרוב אינו חשוף לקהילה הטרנסג'נדרית בדרך אחרת, ומדגישים את החשיבות בחשיפה לנרטיבים מגוונים באמצעות המדיה.
ביקורת
ייצוג טרנסג'נדרי במדיה זכה לביקורת רבה בנוגע להיבטים רבים. מרבית הביקורת עסקה בכך שלמרות שהייצוג הפך רב ומגוון יותר עם השנים, הוא ממשיך לשמר תפיסות מתוך הנרטיב הישן. גם בסדרה "כתום זה השחור החדש", שהתכוונה לייצר נרטיב חדש עבור טרנסג'נדרים, הדמויות הטרנסג'נדריות ממוסגרות בתוך הקשרים של פשע, אלימות וקורבנות, באופן שמקבע תפיסות שמקורן בנרטיב הישן של ייצוג טרנסג'נדרי במדיה. יתר על כן, נוצרה ביקורת רבה על לכך שהייצוג הופך מגוון יותר בתחומים מסוימים בלבד, אותם קל יותר לתווך לציבור הרחב באמצעות תקשורת פופולרית. למשל, ייצוג של טרנסג'נדרים לא בינאריים עדיין לא מקובל בתקשורת ואינו מוכר בחברה, בדומה לייצוג של טרנסג'נדרים בעלי גיוון גילאי, סוציו-אקונומי, אתני, גזעי, דתי ועוד. לפי ביקורת זו, הייצוג נותר חד-ממדי וסטריאוטיפי למרות שחל בו שינוי לטובה, ולכן הוא מגביל את תפיסת העולם של טרנסג'נדרים צעירים ומסליל אותם לכיווני התפתחות מוגבלים.
טענות נוספות הועלו כנגד נרטיב אשר הפך פופולרי במדיה ונקרא "החיים משתפרים" (Getting Better), שמתאר באופן אוטופי את החיים של טרנסג'נדרים לאחר סיום התהליך להתאמה מגדרית. הביקורת שהועלתה מצאה כי נרטיב מוחלט שכזה יוצר תחושות קשות אצל טרנסג'נדרים שמרגישים שמשהו בהם אינו תקין במידה ולאחר סיום התהליך חייהם אינם משתפרים באופן משמעותי. טרנסג'נדריות שממשיכות לסבול מהקשיים שחוו בתקופות שקדמו לתהליך או חוות קשיים חדשים חשות בדיסוננס. כמו כן, נקבע במחקר אחר כי הדימויים השליליים המופיעים דרך קבע במדיה בהקשר של טרנסג'נדריות משפיעים על הבריאות הנפשית של טרנסג'נדרים, והוכח כי יש קשר בין חשיפה תכופה לסטריאוטיפים בתקשורת ובין הופעת תסמינים קליניים של דיכאון.
ייצוג טרנסג'נדרים במדיה בישראל
ייצוג טרנסג'נדרים במדיה בישראל הופך עם השנים למגוון יותר ויותר. הוא כולל בתוכו את בל אגם, שחקנית ואקטיביסטית למען הקהילה הטרנסית, סתיו סטרשקו, דוגמנית ושחקנית בינלאומית, אפרת טילמה, יקירת העיר תל אביב, המתנדבת הטרנסג'נדרית הראשונה מחוץ לארון במשטרת ישראל ואקטיביסטית עבור הקהילה הטרנסית, תאלין אבו חנא, כוכבת ריאליטי, המשתתפת הטרנסית הראשונה בתחרות מלכת היופי וזוכת פרס "מיס טרנס ישראל" ועוד רבים ורבות נוספות.
גילה גולדשטיין
גילה גולדשטיין הייתה מהמייסדות הראשונות של הקהילה הגאה בישראל, שחקנית, זמרת ואמנית ישראלית. היא שיחקה בסדרה "חסמבה דור 3", בסרט "ילדים טובים", ובסרט "זה גילה, זה אני", שהציג את סיפור חייה. גולדשטיין אף זכתה בפרס יקירת הקהילה הגאה על סיועה לנשים טרנסג'נדריות ועל שמה נקרא "פרויקט גילה להעצמה טרנסית", הארגון החברתי לסיוע לקהילה הטרנסית בישראל. במצעד הגאווה בתל אביב בשנת 2015 זכתה להיות אורחת הכבוד ולעמוד בראש המצעד. במהלך חייה התקשורת תיארה אותה כ"אייקון של הקהילה הלהט"בית הישראלית" וכ"טרנסית הראשונה של תל אביב".
התפלגות בטא
בתורת ההסתברות ובסטטיסטיקה, התפלגות בטא היא משפחה של התפלגויות רציפות, המוגדרות על הקטע [0,1] ובעלות שני פרמטרים המשפיעים על צורת ההתפלגות: α ו-β. קבוע הנרמול של פונקציית צפיפות ההסתברות הוא פונקציית בטא של הפרמטרים, ומכאן שמה של ההתפלגות.
ייצוג טרנסג'נדרים במדיה
ספיר ברמן
ספיר גאיה ברמן היא שופטת כדורגל ישראלית, שופטת ראשית בליגת העל והשופטת הטרנסג'נדרית הראשונה בישראל. היציאה התקשורתית מהארון של ברמן בשנת 2021 הפכה לסמל לשינוי עבור טרנסג'נדרים בתחומי הספורט ובתחומים נוספים. עולם הכדורגל, בפרט, ממוסגר כתחום גברי באופן כמעט בלעדי והנרטיב השולט בתחומי הספורט השונים הוא מקובע מגדרית. את כל אלה הפכה ברמן, כשהצהירה לעולם על התהליך להתאמה מגדרית שהיא עוברת והמשיכה לדבר עליו ולהנכיח אותו לציבור בכל הזדמנות אפשרית, בין אם בפרסומת שלקחה בה חלק, בראיונות לחדשות וברשתות החברתיות, תוך כדי שברמן ממשיכה בעבודתה כשופטת בליגת העל הישראלית.
התפלגות בטא
פונקציית הצפיפות
עבור ועבור הפרמטרים, פונקציית הצפיפות של ההתפלגות מוגדרת כך:
ייצוג טרנסג'נדרים במדיה
רומי אברג'יל
רומי אברג'יל היא דוגמנית זוכת פרס "תגלית השנה" בתחרות מלכת היופי של הדרום לשנת 2016, כוכבת רשת, פעילה חברתית לזכויות הקהילה הגאה ואישה טרנסג'נדרית. בשנת 2017 השתתפה אברג'יל בתוכנית הטלוויזיה "הבנים והבנות", כמתמודדת מקבוצת הבנות, המשודרת בערוץ הילדים. בעקבות השתתפותה בתוכנית הפכה למודל לחיקוי עבור ילדים ונוער בכל הנוגע לקבלה עצמית, מגדר ומיניות בריאה ואף מהווה דוגמה בשיעורים בבתי ספר העוסקים בזהות מגדרית. בשנת 2021 לקחה חלק בקמפיין הלבשה תחתונה של מותג ההלבשה הישראלי "FIX" ביחד עם עוד 5 דוגמניות טרנסג'נדריות. אברג'יל מתראיינת ומדברת בגלוי על הרצון שלה להוות דוגמה לטרנסג'נדרים צעירים, מתארת את הבריונות שספגה במהלך התהליך ועל האמונה שלה ש"בזכות אנשים כמוני, טרנסג'נדרים הם כבר לא טאבו".
התפלגות בטא
פונקציית הצפיפות
כאשר \Gamma (z) היא פונקציית גמא ו-B היא פונקציית בטא.
פונקציית הצפיפות המצטברת
פונקציית הצפיפות המצטברת מוגדרת על ידי הנוסחה:
כאשר היא פונקציית הבטא הלא שלמה.
התוחלת
התוחלת של ההתפלגות היא פונקציה של היחס β/α:
כאשר הפרמטרים שווים, התוחלת שווה ל-1/2, מה שאומר כי במקרה זה ההתפלגות היא סימטרית והתוחלת היא מרכז התפלגות.
השונות
השונות של ההתפלגות מוגדרת כך:
כאשר, השונות היא:
חרמן קונטי
חֵרמן אנדרס קונטי (נולד ב-3 ביוני 1994 בסנטה פה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הבלם בלוקומוטיב מוסקבה מליגת העל הרוסית.
קריירת משחק
קונטי החל את דרכו בקבוצת הנוער של אתלטיקו קולון מעיר הולדתו סנטה פה. הוא התקדם לקבוצה הבוגרת, במדיה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-8 בדצמבר 2013, מול קבוצת אולימפו, כשהיה בן 19. תוך זמן קצר היה קונטי לשחקן הרכב קבוע, ובהמשך לקפטן קולון. בחמש שנים במדי הקבוצה, צבר קונטי 115 הופעות ליגה, בהן כבש ארבעה שערים.
ב-25 במאי 2018 עזב לראשונה את קולון, וחתם במדי בנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית. הוא ערך רק ארבע הופעות במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בטרם יצא לסדרת השאלות באטלס המקסיקנית ובבאהיה ואמריקה פוטבול קלוב הברזילאיות.
בינואר 2023 עזב את בנפיקה ועבר ללוקומוטיב מוסקבה מליגת העל הרוסית, בחוזה לשנתיים וחצי.
אינדרה שרפיטיטה
אִינְדְרֶה שֶׁרְפִּיטיטֶה (בליטאית: Indrė Šerpytytė; נולדה ב-1983, פלאנגה, ליטא הסובייטית) היא אמנית ליטאית החיה ופועלת בלונדון. היא עוסקת בהשפעתן של מלחמות על היסטוריה ועל תפיסה, ועובדת בצילום, פיסול, ציור, ומיצב.
עבודותיה מוחזקות במוזיאון ויקטוריה ואלברט ובאוספים פרטיים, והוצגו בטייט מודרן, במוזיאון לאמנות מודרנית, בגלריית הצלמים, במוזיאון לאמנות עכשווית בקראקוב, ובמוזיאון פולקוואנג.
חייה ויצירתה
שרפיטיטה נולדה ב-1983 בפלאנגה, בליטא הסובייטית, אך עקרה ללונדון בגיל 14. היא השלימה תואר ראשון בצילום עיתונאי באוניברסיטת ברייטון, ותואר שני בצילום במכללה המלכותית לאמנות בלונדון.
"(1944-1991)"
תחת שם זה הציגה שרפיטיטה כמה סדרות תצלומים, החל משנת 2009 ועד היום (נכון ל-2016), ובהן "מבנים של הנקו"ד, מב"ד, מג"ב, וקג"ב לשעבר", אשר מתמקדת בהשלכות מלחמת העולם השנייה על ליטא. תמונות שחור-לבן מתארות סיפור נשכח של חיכוכים מקומיים, חקירות ועינויים של אנשים בבתים שהופקעו ממשפחות לשימוש המשטרה החשאית הסובייטית. במקום להציג את המבנים עצמם, או להראות קורבנות באופן ישיר, משתמשת שרפיטיטה בדגמים מגולפים מעץ שהזמינה במיוחד, על בסיס מחקר ארכיוני וביקורים באתרים. בשנת 2009 פרסמה גם סדרת תצלומים בשם "אחֵי יער", שעסקה ביער הליטאי כמקום מחבוא והיעלמות לאחר ששימש בית לאחת המחתרות הפעילות ביותר בתקופת המלחמה.
מדינת/מצב שתיקה
היצירה A State of Silence (2006) היא הומאז' לאביה של שרפיטיטה, אַלְבּינַס שרפיטיס, אשר כיהן בשעתו כראש מנגנון הביטחון של ליטא, ונהרג בנסיבות חשודות בתאונת דרכים בבוקר ה-13 באוקטובר 2001.
2 שניות של צבע
תבניות הצבע הגדולות המרכיבות את היצירה המקוונת "2 שניות של צבע" לקוחות מחיפוש תמונה באתר גוגל עם מחרוזת החיפוש "עריפות דאעש" (באנגלית). היצירה מציגה יריעת טלאים של מלבנים אשר נוצרים אוטומטית עם טעינת הדף, ואשר צבעיהם לקוחים מ"השחור של בגדי המוציאים להורג, הכתום של בגדי הקורבנות [או] כחול השמיים." התמונות מציעות תגובה למרחב התקשורת המוצף, ומבקשות "לפרוץ את המעגל הסגור שבין אלימות שמבוצעת ללא מחשבה, ואלימות שנצרכת ללא מחשבה".
150 מייל לשעה
הציורים המרכיבים את היצירה "150 מייל לשעה" מבוססים על תמונות של בני אדם קופצים ממרכז הסחר העולמי בניו יורק במהלך התקפות ה-11 בספטמבר. בכל תמונה, הוסרה דמות האדם, ונותר רק המבנה כ"עד יחיד ומצבה לא מכוונת".
ויליאם מקונל
ויליאם ג'ון מקונל (באנגלית: William John McConnell; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איידהו השלישי בשנים 1893–1897. קודם לכן הוא היה אחד משני הסנאטורים הראשונים שייצגו את איידהו בסנאט של ארצות הברית החל מכינונה כמדינה בדצמבר 1890 ועד מרץ 1891.
ראשית חייו
ויליאם מקונל נולד בקומרס שבמישיגן והתחנך בבתי ספר ציבוריים. הוא יצא מערבה כנהג קטר רכבות משא והגיע לקליפורניה. שם הוא עסק בכל עבודה שיכול היה להשיג: כורה, פקיד בחנות, בוקר ומורה. ב-1862 הוא עבר לאורגון, שם הוא לימד בבית ספר ובשנה שלאחר מכן יצא בעקבות הבהלה לזהב שם.
הוקמה שנה קודם לכן, ואכיפת החוק בה כמעט ולא הייתה קיימת. כאשר מקונל ושאר המתיישבים לאורך נהר פאייט החלו לאבד את סוסיהם ואת פרדיהם לגנבים, עמד מקונל בראש מהלך הארגון של ועדת הכוננות של האזור. בעוד שהם לא הצליחו לשים קץ לפשע באזור, ועבודת הוועדה לא הפחיתה אותה כלל, לחקלאים לא היו יותר בעיות עם גנבי סוסים. לימים פרסם מקונל את תולדות התקופה ותיאר באריכות את עבודתם. הוא לא התנצל על דבר שעשה, אלא פשוט תיאר את מה שהוא ראה כצורך חיוני. בשל פעילותו זו, ב-1865 הוא מונה כסגן המרשל של ארצות הברית בטריטוריה. בתום שנתיים בתפקיד זה הוא שב לקליפורניה.
ב-1867 נשא מקונל לאישה את לואיזה בראון, ובנם הראשון נולד בקליפורניה, שם הייתה בבעלותו חנות כלבו והוא עסק גם בגידול בקר. ב-1871 עברה המשפחה לאורגון, שם הם התיישבו בסופו של דבר במחוז יאמהיל. גם שם הייתה בבעלותו של מקונל חנות כלבו והוא גידל בקר. ב-1882 הוא נבחר לסנאט של המדינה וגם נבחר כנשיא הסנאט.
שובו לאיידהו
בערך ב-1879 החל מקונל להשקיע בעיירה המתפתחת מוסקו שבאיידהו, וב-1884 הוא עבר עם משפחתו לשם. חנות הכלבו שהוא פתח עם שותף במוסקו נחשבה במשך שנים לטובה באזור. כאשר התארגנה ועידת החוקה לקראת הפיכתה של איידהו למדינה בארצות הברית, ייצג מקונל את מחוז לאטה.
מושל איידהו
יחד עם ויליס סוויט, פעל מקונל להקמת אוניברסיטת איידהו במוסקו.
השבעתו של מקונל ב-1893 כמושל שנבחר בקולות של מיעוט הבוחרים, לא הקלה על כהונתו. כמדינה שהתקבלה זמן קצר קודם לכן לאיחוד, היה על איידהו לעמול על כמה פרטים בנוגע לממשל שלה. בשל כך בעיות לא מעטות היו מונחות על שולחנו של מקונל.
בתקופת ממשלו ביטלה איידהו את שבועת הנאמנות, שכתוצאה ממנה נשללה זכות הבחירה מהמצביעים המורמונים. ב-1896 הייתה איידהו למדינה הרביעית בארצות הברית שהעניקה זכות בחירה לנשים. המדינה גם הקימה את התשתית שהייתה נחוצה לניהול מיזמי השקיה, כפי שהתאפשר על פי חוק קרי. כמה שנים יעברו עד שתושלם המערכת בשלמותה, אך במסגרת החוק הייתה איידהו לסיפור הצלחה ייחודי.
במהלך תקופת כהונתו של מקונל כמושל, יחד עם כל האומה, סבלה איידהו מתקופת השפל שנקראה, כאשר חברות רכבות מרכזיות ויותר מ-500 בנקים קרסו. המשבר הכלכלי החריף באופן טבעי את העימות בין האיגודים המקצועיים לבין החברות העסקיות, בעיקר במכרות הכסף באזור קור ד'אלן שבצפון איידהו. המשבר באיידהו החמיר עם ביטול חוק רכישת הכסף של שרמן, והממשלה הפדרלית כבר לא נדרשה לרכוש כמות חודשית מוגדרת של כסף. קריסת התעריפים שהתחוללה כתוצאה מכך הזיקה לחברות הכרייה, וכתוצאה מכך לפיטורים ולקיצוצים בשכר. אי-השקט שנוצר כתוצאה מכך, והתפרצויות האלימות, הובילו את מקונל לאיים בשימוש בכוחות צבאיים כדי לשמור על השקט.
לאחר פרישתו
למזלו של מקונל, ניצח הנשיא הרפובליקני, ויליאם מקינלי, בקלות את המועמד הדמוקרטי-פופוליסטי ויליאם ג'נינגס ברייאן. כגמול על נאמנותו למפלגתו, הוא קיבל מינוי בלשכה לענייני אינדיאנים, תפקיד בו הוא שימש עד 1901, בהמשך הוא שימש כמפקח בשירות ההגירה מ-1909 ועד למותו.
ויליאם באפין
ויליאם באפין (William Baffin; בסביבות 1584 – 23 בינואר 1622) היה נווט ימי וחוקר ארצות אנגלי. נודע במסעות לגילוי המעבר הצפון-מערבי בין האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט. באחריתו עסק במיפוי חופי ים סוף והמפרץ הפרסי מטעם חברת הודו המזרחית הבריטית.
חייו ופועלו
אין מידע מהימן על מוצאו ועל חינוכו של ויליאם באפין. ככל הנראה נולד בלונדון למשפחה ממעמד נמוך. הוא נזכר לראשונה במסמכים כאשר שירת ב-1612 כנווט הראשי במשלחת הרביעית של ג'יימס הול לגרינלנד. אחרי שובו הועסק באפין בספינות ציד לווייתנים סמוך לשפיצברגן בשירות חברת הסחר המוסקבאית.
ב-1615 שימש באפין כנווט של ה"דיסקברי", הספינה שתרה את מצר הדסון בחיפוש המעבר הצפון-מערבי מהאוקיינוס האטלנטי אל המזרח הרחוק. המסע נערך מטעם "חברת הסוחרים של לונדון, מגלי המעבר הצפון-מערבי" שנוסדה ב-1612. במהלך ההפלגה ביצע באפין תצפיות אסטרונומיות ומדידות גאות ושפל שאושרו ברבות הימים, כאשר החוקר ויליאם פּארי עבר ב-1821 באותו נתיב. המשלחת של 1615 הגיעה עד לפתח מפרץ הדסון אבל נאלצה לחזור על עקבותיה בשל הקרח שחסם את דרכה. ב-1616 שוב הפליג באפין כנווט על סיפונה של ה"דיסקברי" שחדרה אל תוך הארכיפלג הארקטי הקנדי. הספינה עברה בחופי מערב גרינלנד עד למצר דייוויס וכך התגלה הים השולי הגדול של האוקיינוס הארקטי, שייקרא בעתיד על שמו – מפרץ באפין. בהפלגה זו הגיע באפין כ-480 ק"מ צפונה מעבר למה שהגיעו קודמיו באזור זה. מכיוון שלא אותר נתיב ימי חופשי מקרח בצפון קנדה אל המזרח הרחוק, לא נמשכו הפעולות למציאתו במשך 200 השנים הבאות, וקו הרוחב שאליו הגיע באפין ('45 77°) בצפון קנדה לא נחצה אלא רק ב-1852, בתקופת החיפושים אחרי המשלחת האבודה של פרנקלין.
משנזנחו המיזמים לגילוי המעבר הצפון-מערבי, פנה באפין לשירות בחברת הודו המזרחית הבריטית, אולי מתוך כוונה להגיע למעבר הימי בצפון אמריקה מצדו השני, ממערב למזרח. ב-1617 הפליג בדרגת רב-חובלים לסוראט שבהודו הבריטית, ובדרך הגיע למוח'א שבתימן ולנמלים אחרים בים סוף ובמפרץ הפרסי. בשובו ללונדון בספטמבר 1619 זכה להערכה מיוחדת בשל המפות שיצר במהלך מסעו. ב-1620 הפליג שוב למזרח. ב-22 בינואר 1622, במהלך העימותים של הבריטים והפרסים מול הפורטוגזים במפרץ הפרסי, נשלח באפין לחוף לביצוע מדידות של ביצורי קשם שבמצר הורמוז ונהרג מפגיעת כדור שנורה מידי חיל המצב הפורטוגזי הנצור באי שבמצר.
פרטי מסעותיו של ויליאם באפין מוכרים מתוך יומניו שלוקטו בידי הגאוגרף ריצ'רד האקלוט וראו אור בדפוס ב-1625 על ידי סמיואל פרצ'ס, אולם המפות והנתונים ההידרוגרפיים הושמטו ככל הנראה בשל יוקר ההפקה בדפוס. היו שהטילו ספק במהימנות דיווחיו של באפין מן המסעות באזור הארקטי, אולם הם אושרו כמאתיים שנים אחרי מותו על ידי החוקר ג'ון רוס, מפקד המשלחת מטעם האדמירליות הבריטית שחידשה ב-1818 את החיפושים אחרי המעבר הצפון-מערבי. הגאוגרף קלמנטס מרקהם פרסם ב-1881 בהוצאת אגודת האקלוט מהדורה מוערת של פרטי מסעותיו של באפין בשנים 1612–1622 המבוססת על מצאי יומניו וכוללת מסמכים שונים ומפתח נושאים.
מלבד הגילויים הגאוגרפיים, באפין מוערך בשל מדידותיו ותצפיותיו. הוא נחשב לראשון שניסה לחשב קו אורך בלב ים לפי אקולטציה של כוכב לכת מאחרי הירח (26 באפריל 1615). כמו כן ניסה לחשב את קו האורך לפי גובה הירח בשיאו (ב-8 ביולי 1612) ולפי המרחק בין הירח לבין השמש (21 ביוני 1615).
על שמו נקראים מפרץ באפין, האי באפין והרי באפין בטריטוריית נונאווט בקנדה.
וילי שטוור
וילי שטוור (בגרמנית: Willy Stöwer; 22 במאי 1864 – 31 במאי 1931) היה אמן, מאייר גרמני בתקופת הקיסרות. הוא ידוע בעיקר בזכות ציורים ימיים וליטוגרפיות. רבות מיצירותיו מתארות אירועים ימיים היסטוריים כמו טביעת הטיטניק בשנת 1912.
ביוגרפיה
וילי שטוור, בנו של רב חובל, נולד בוולגסט שבגרמניה, על חוף הים הבלטי. במקור הוא התאמן כטכנאי במשרדי ההנדסה של מספנות גרמניות שונות. עד מהרה הוא קיבל משימות כשרטט, מאייר וצייר. הכישרון שלו הוכר מוקדם וטכניקת הציור שלו הייתה אוטודידקטית. בשנת 1892 הוא התחתן עם הנרייטה דטמן ממשפחה אמידה, וזה אפשר לו להתמסר אך ורק לעבודתו כאמן.
במהלך חייו עקב אחרי פטרונו וגורלו של הצי הגרמני הקיסרי. כמו אצל בני דורו כהנס בוהרדט, תקופת היצירה הגדולה ביותר שלו הגיעה לסיומה עם כניעת הקיסר וסיום העידן הקיסרי. הקריירה המאוחרת שלו, ללא הפטרון, הסתמכה על כמה עבודות מקווי ספינות קיטור.
הוא נפטר ונשכח יחסית, בביתו המפואר בברלין-טגל ב־31 במאי 1931, תשעה ימים לאחר יום הולדתו ה -67.
קריירה
שטוור היה אמן פורה מאוד בין השנים 1892–1929, ויצר כ־900 איורים בשחור-לבן ו- 335 צבעונים ל -57 ספרים, וכן כרזות, גלויות, כרטיסי מסחר, תוויות, חוברות ויומנים. דוגמה מוקדמת לאמנות המסחרית שלו היא סדרת כרטיסי מסחר בשנים 1899- 1900 שהכין ליצרן השוקולד הגרמני סטולוורק בשם "ספינות המלחמה הגרמניות החדשות" באלבום מס ' 3, סדרה 132.
ציורו של שטוור על טביעת הטיטניק במגזין Die Gartenlaube זכה לפופולריות מיוחדת. את האיור הוא יצר זמן קצר לאחר האסון בשנת 1912 ללא מידע מפורט. כך לדוגמה הארובה הרביעית במציאות לא הוציאה עשן שחור מכיוון שנועדה רק לאוורור. למרות אי דיוקים כאלה, התמונה הפכה לאייקונית והודפסה פעמים רבות. שטוור, שלא היה ידוע בציורי דיוקנאות, צייר גם דיוקן של הקיסר במדי חיל הים, אשר יחד עם כמה מציוריו הימיים האחרים היו תלויים בארמון הקיץ של הקיסר בין השנים 1907-1914.
דוגמאות נוספות לעבודותיו של שטוור נמצאים במוזיאונים כוללים ציורי שמן על בד: טביעת המשחתת האיטלקית "טורבין" על ידי המשחתות האוסטריות ב־24 במאי 1915. במוזיאון להיסטוריה צבאית, וינה, וכן: סירת מנוע מהירה! במוזיאון הימי הבינלאומי של המבורג. בשנת 1917 הופקו גלויות מכמה מציוריו לסיוע צדקה לטובת אנשי צוות ופצועים ממלחמת העולם הראשונה.
טורניקה אוקריאשווילי
טורניקה אוקריאשווילי (בגאורגית: თორნიკე ოქრიაშვილი; תּוֹרנִיקֶה אוֹכּרִיאשווילי, נולד ב-12 בפברואר 1992) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת הקשר בגגרה.
קריירה
אוקריאשווילי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אולימפי רוסתווי ובהמשך הצטרף לזו של גגרה. בעונת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במסגרת ליגת העל הגאורגית. עונה לאחר מכן, הפך לשחקן הרכב בקבוצה הבוגרת בה שיחק 22 משחקי ליגה ועוד משחק אחד בגביע. בסיום העונה גגרה ירדה לליגה השנייה.
ביוני אוקריאשווילי קיבל הצעות ממועדונים מהולנד, טורקיה, גרמניה, אוסטריה, בלגיה ורוסיה. בסופו של דבר אוקריאשווילי הושאל לשחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית עם אופציה לרכישה והצטרף מיד לקבוצת המילואים. ב-9 ביולי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הליגה נגד קריווץ קריבי ריה.
בינואר שחטאר רכשה את כרטיס השחקן שלו תמורת 400 אלף אירו. זמן קצר לאחר מכן הושאל ל איליצ'בץ מריאופול. ב-4 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד מטאלורג זפוריז'יה בו ניצחה איליצ'בץ 0-4. ב-21 במאי 2011 בישל את שער הניצחון (2-3) נגד דינמו קייב בדקה ה-90 של המשחק שבזכותו איליצ'בץ נשארה בליגת העל. בקיץ חתם באיליצ'בץ לעונה נוספת. בשנת אוקריאשווילי נבחר ל"כדורגלן השנה" באתר "עולם הספורט" הגאורגי.
ב-27 בינואר 2014 הושאל לצ'רנומורץ אודסה. ב-20 בפברואר אוקריאשווילי ערך את הופעת הבכורה שלו באודסה.
ב-28 ביולי 2014 אוקריאשווילי חתם בגנק הבלגית ל-3 שנים עם אופציה לשנתיים נוספות. ב-12 בינואר 2016 הושאל לאסקישהירספור מליגת העל הטורקית.
בקיץ חתם בקרסנודאר מליגת העל הרוסית.
ב-23 במרץ 2019 חתם באנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית.
בפברואר חזר לקדנציה שנייה בגגרה.
קריירה בינלאומית
אוקריאשווילי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאורגיה ב-17 בנובמבר 2010 במשחק ידידות נגד בו הפסידה גאורגיה 2-1. ב-7 בספטמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
הפצצת כוחות חטיבה 943
הפצצת כוחות חטיבה 943 היא תקרית אש כוחותינו שאירעה בצה"ל ב-10 ביוני 1982, בשבוע הראשון של מבצע שלום הגליל, שבה מבנה של ארבעה מטוסי פנטום של חיל האוויר הישראלי הפציץ בטעות כוחות של חטיבה 943 ובהם גדוד הנח"ל 931 שסופח לחטיבה והגדודים האורגניים של החטיבה: 346, 572 ו-573. בהפצצה נהרגו 25 לוחמים ונפצעו 108, ועוד כ-30 סבלו מהלם קרב. זו תקרית "אש כוחותינו" החמורה ביותר בתולדות צה"ל.