cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סאניווייל
שכונות
בקטע המזרחי הרחוק יותר של רחוב אל קמינו ריאל בסאניווייל יש ריכוז משמעותי של עסקים בבעלות מהגרים הודים.
פארקים
באזור סאניווייל ישנם 476 דונם של פארקים. פארקים אלה כוללים את: פארק לאס פלמאס, פארק אורטגה, פארק שבעת הימים, פארק וושינגטון ליד מרכז העיר, שני מסלולי גולף ציבוריים ופארק ביילנדס שהוא אתר הפיקניק השנתי של לינוקס.
הגנים ברחוב צ'ארלס, מהווים את הגן הקהילתי הוותיק והגדול ביותר של סאניווייל. הם ממוקמים בסמוך לספרייה הציבורית של סאניווייל. בשנת 2017 בתי הספר המחוזיים המאוחדים של סנטה קלרה חכרו את הגנים ממחוז סנטה קלרה על מנת להקים בהם מיזם חינוכי חקלאי.
תחבורה
כמה כבישים ארציים/פאדרלים וכבישים מהירים עוברים דרך סאניווייל:
תחבורה ציבורית
התחבורה הציבורית בסאניווייל מנוהלת על ידי רשות התחבורה בעמק סנטה קלרה ( רכבת קלה ואוטובוסים ) ורכבת הנוסעים של קלטריין. שתי תחנות קלטריין ממוקמות בסאניווייל: תחנת סאניווייל שבמרכז המיתולוגי של העיר, ותחנת לורנס במזרח סאניווייל, צפונית לשכונת פונדרוזה.
אופניים
העיר סאניווייל הוקרה על ידי ליגת האופניים האמריקאים כקהילה ידידותית לאופניים ברמת ארד. הוועדה המייעצת בנושאי אופניים והולכי רגל מועצת העירייה מייעצת להמשיך בפיתוח תוכנית האופניים של עיר.
שדות תעופה
בתחום הטיסות, סאניווייל מונגשת לשלושה שדות תעופה בינלאומיים סמוכים:
פשיעה
משנת 1966 ועד 2004 סאניווייל דורגה בעקביות כאחת מעשר הערים הבטוחות ביותר (לערים בסדר גודל דומה) בארצות הברית על פי דיווחי הפשיעה של ה-FBI. בשנת 2005, סאניווייל דורגה כעיר ה-18 הבטוחה ביותר בארצות הברית. בשנת 2009 דורגה סאניווייל במקום השביעי בארצות הברית על ידי מגזין פורבס בניתוח הערים הבטוחות ביותר באמריקה. בשנת 2018, סאניווייל נבחרה לעיר הבטוחה ביותר על ידי SmartAsset.com זו השנה השלישית.
על פי המחלקה לבטיחון הציבור של סאניווייל, חברי כנופיה ידועים מהווים פחות מאחוז אחד מהאוכלוסייה, אם כי 95% מהפשיעה מתבצעת על ידי כנופיות אלימות. סוכנות המשימות-כוח גאנג של סאניווייל, וה-FBI מדווחים שקיימות לפחות שתי כנופיות בעיר מאז שנת 1960.
פוּלקלוֹר
אגדה ארוכת שנים בסאניווייל מספרת על רוח רפאים שרודפת את חנות הצעצועים טויס אר אס שבעיר (נסגרה בשנת 2018). המדיום סילביה בראון הצהירה כי היה מטיף שוודי בשם ג'וני ג'ונסון שעבד ליד משק חקלאי בפרדס בו נבנתה חנות הצעצועים וכי הוא דימם למוות מפציעת גרזן בשוגג ברגלו.
חרטומן אמריקאי
חרטומן אמריקאי (שם מדעי: Scolopax minor) הוא מין של חרטומן החי בטבע לאורך מזרח אמריקה הצפונית, מדרום-מזרח קנדה ודרומה לארצות הברית עד לפלורידה וטקסס ומערבה עד קנזס ומיזורי, אם כי נמצאו גם פרטים שעפו יותר צפונה ומערבה.
החרטומן הוא עוף מוסווה בעל כסות נוצות המחקה את העלים והזרדים של קרקעית היערות והחורשים בהם הוא חי. הוא מזכיר מאוד את החרטומן האירופי. אורכו 25 עד 30 סנטימטרים ומשקלו 140 עד 230 גרם. הנקבות מעט כבדות וגדולות יותר מהזכרים. לחרטומן מקור ארוך וישר מאוד בצבע ורוד חיוור, גוף אפור מנומר בשחור ובכתמים בהירים לאורך הגוף והעיניים שחורות.
החרטומנים הם מעופפים חלשים, ולרוב הם יושבים על קרקעית היער ומחפשים במקורם חרקים ותולעים, בעוד עיניו הגדולות מתבוננות סביב בהיקף גדול אחרי טורפים. כאשר יש סכנה הם משתופפים ומסתמכים על הסוואתם ורק כשהסכנה ממשית הם ינסו לעוף.
החרטומנים הם עופות ציד והם מותרים לציד. למרות זו מצבם הוא "ללא חשש" בטבע, אף שהוא נפגע מכריתת יערות בחלק מתחומי מחייתו.
טנטלום
תכונות
טנטלום הוא מתכת מעבר שצבעה אפור כחול, עמידה מאוד בפני קורוזיה ומוליכה טובה מאוד של חשמל וחום. בטמפרטורות הנמוכות מ-150 מעלות צלזיוס טנטלום חסין כמעט לחלוטין בפני חומרים כימיים ואפילו בפני מי מלח. החומצה היחידה שיכולה לתקוף טנטלום היא חומצה פלואורית (HF).
שימושים
השימוש העיקרי של טנטלום הוא בצורה של תחמוצת טנטלום, המשמשת בייצור רכיבים אלקטרוניים, בעיקר בתור התווך הדיאלקטרי בקבלים, עבור ציוד אלקטרוני מסוגים שונים כולל טלפונים סלולריים ומחשבים ניידים. רכיבים אלקטרוניים נוספים המשתמשים בטנטלום הם מסננים, זכרונות DRAM ומסכי LCD.
שימוש נוסף של טנטלום הוא בייצור סגסוגות בעלות נקודת התכה גבוהה במיוחד. יחד עם מתכות אחרות, לטנטלום תפקיד בייצור קרבידים, סגסוגות על לרכיבי מנועי סילון, חלקי טילים ועוד. בתעשייה הכימית משמש הטנטלום לייצור מחליפי חום, בטנות כורים וצנורות.
בין השנים 1902-1910, יוצרו נורות להט עם חוט להט מטנטלום כחלופה יעילה לנורות להט עם חוט להט מפחם.
היסטוריה
הטנטלום נתגלה על ידי הכימאי השוודי אנדרס אקברג (Anders Ekeberg) ב-1802 ובודד לראשונה על ידי הכימאי השוודי יונס יעקב ברצליוס (Jöns Berzelius). רבים מבין הכימאים בתקופה זו האמינו כי ניוביום וטנטלום הם אותו יסוד, עד שב-1846 הפריד היינריך רוז את הטנטלום מהניוביום והוכיח שהם שונים. מאוחר יותר, ב-1866 הציע מריגנאק שיטה יעילה להפריד ביניהם ופתח הפתח לניצול תעשייתי של הטנטלום והניוביום. החוקרים הראשונים הצליחו להפיק רק מתכת שאינה טהורה. הראשון שהצליח לזקק טנטלום טהור היה ורנר פון בולטון (Werner von Bolton) ב-1903. תיילים מהמתכת טנטלום שימשו בנורות ליבון עד שהמתכת טונגסטן החליפה אותה בתפקיד זה.
מקור השם ליסוד הוא טנטלוס, אביה של ניובה, דמות מהמיתולוגיה היוונית, שנענש לאחר מותו לעמוד במים עד ברכיו כשפירות גדלים מעל ראשו. טנטלום קרוי על שם טנטלוס בשל הקושי הניכר בזיקוקו.
צורה בטבע
בטבע, טנטלום מופיע בעיקר במינרלים כמו טנטליט Fe, Mn)Ta2O6), קולטן, אוקסניט וסמרסקיט.
כלכלה
המקורות העיקריים לטנטלום הם מחצבי קולטן ותוצרת לוואי מעיבוד של סיגי בדיל. בשנות ה-70 של המאה ה-20 היה קצב הייצור העולמי השנתי של טנטלום בין 700–1,000 טון. לטנטלום אין בורסה מרכזית בה הוא נסחר ועל כן קשה להעריך במדויק את מחירו. באופן כללי הטנטליט נסחר סביב ה-40$ לק"ג אולם המחיר חווה מספר עליות תלולות וצניחות עוקבות: בסוף שנות ה-70, בשנת 1988 ובשנת 2000. עליות המחירים הביאו לחסכון ולשימוש בתחליפים.
אוסטרליה היא המקור העיקרי למינרלים עשירים בתחמוצת טנטלום. היצרן הגדול ביותר "Sons of Gwalia" מפעיל באוסטרליה שני מכרות המספקים כ-50% מהתצרוכת העולמית לטנטלום. את המינרלים המכילים טנטלום כורים גם בקנדה, בברזיל, בסין וברפובליקה הדמוקרטית של קונגו (שבה מצויים כ-80% מהעתודות הידועות בעולם). גם תאילנד ומלזיה הן יצואניות של מינרלי טנטלום, המתקבלים במדינות אלה כמוצר לוואי של תהליך הכרייה והפקת הבדיל.
עיקר האספקה מיבשת אפריקה מגיע מהאזורים המזרחיים של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. מקומות נוספים שבהם כורים מינרלים עשירים בטנטלום הם אתיופיה, ניגריה, זימבבואה, מוזמביק, נמיביה, דרום אפריקה ומצרים.
אמצעי זהירות
טנטלום מתכתי לא גורם לבעיות בשימוש מסחרי במעבדות, אך ישנן עדויות לכך שתרכובות טנטלום יכולות לגרום לגידולים בגוף ולכן יש לטפל בהן בהתאם. למרות זאת, לטנטלום שימוש בהשתלות בגוף, מכיוון שהוא לא מגיב עם נוזלים בגוף.
ארכילוכוס
אַרְכִילוֹכוֹס (ביוונית: Ἀρχίλοχος, בלטינית: Archilochus; 680 לפנה"ס לערך – 645) היה משורר יווני ושכיר חרב. הוא היה המשורר היווני הראשון ששירתו הועלתה על כתב וחלקה השתמר.
חייו
רק מעט נשתמר משירתו, ומתוכו עולה דמותו של ארכילוכוס כשילוב של רוח הלוחם ורוח המשורר. הוא אף מעיד על עצמו באחד משיריו, שעל אף שהוא משרתו של ארס, הוא יודע גם את אמנות המוזות (כלומר השירה).
על כתביו נמנו אלגיות, המנונות, ושירים יאמביים וטרוכאיים. בעת העתיקה יוחסה לו המצאת השירה היאמבית ושימושה לצורכי סאטירה. עד ארכילוכוס נהגו רק שתי צורות בשירה היוונית: המשקל האפי (הקסאמטר דאקטילי), והמשקל האלגי, הגזור ממנו. המשקל האפי האטי נראה לא מתאים למהלומות הזריזות שמנחיתה הסאטירה.
ארכילוכוס יצק את היאמב לתבנית הטרימטר היאמבי, ואת הטרוכא לתבנית הטטראמטר הטרוכאי. הוראטיוס היה מעריץ מובהק של ארכילוכוס, וחיקה את משקליו ואת מבנה הבתים שלו.
כל המקורות מן העולם העתיק מאוחדים בדעה חיובית במיוחד על ארכילוכוס, והוא זוכה לשבחים מופלגים לרוב. שיריו ניחנו בעוצמה, גמישות, תנופה, ותעוזה. חלק מהיוונים ראו בו שווה להומרוס.
הניב היווני שמופיע בשיריו הוא איונית עתיקה. לצד סמונידס איש אמורגוס הוא נחשב למשורר הבולט של התקופה.
תרגומים משירתו ניתן למצוא בתוך: * בוזגלו, שמעון,, השירה הלירית היוונית בראשיתה, ספרי עליית הגג/ ידיעות ספרים, תל אביב, 2006 (מכיל מבחר מקיף משירת ארכילוכוס).
יחסי בנין–הממלכה המאוחדת
יחסי בנין–הממלכה המאוחדת הם יחסי החוץ בין בנין והממלכה המאוחדת.
סקירה כללית
במהלך המאה ה-17 החלו סוחרים בריטים לפקוד את חוף העבדים, אשר נכלל בשטחי בנין של ימינו, משם קנו עבדים אשר הובלו לברזיל ולארצות הברית, כחלק מסחר העבדים האטלנטי.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1962, זמן קצר לאחר שבנין קיבלה את עצמאותה מצרפת. שתי המדינות משתפות פעולה בארגונים בינלאומיים, ובכלל זה באו"ם.
פרוורי סידני
פרוורי סידני הוא שם כולל לקבוצת יישובים בקרבת סידני, המצויים תחת ניהול של אחת מ-38 רשויות עירוניות (Local Government Area, או LGA) ורשומים במנהל רישום השמות של ניו סאות ויילס. אין אלו פרוורים במובן המוכר של המילה, שכן רבים מהם אינם בעלי שלטון עצמי ואינם ישויות עירוניות, אלא שכונות או חלקי שכונות של רשות עירונית גדולה מהן. הכינוי פרוור בסידני מיוחס אם כך לאזור גאוגרפי גרידא ולא לישות פוליטית, ודומה (ולרוב חופף) לשיטת המיקוד האוסטרלית.
דהומיי הצרפתית
דהומיי הצרפתית הייתה מושבה צרפתית וחלק מאפריקה המערבית הצרפתית בשנים 1894 עד 1958. לאחר מלחמת העולם השנייה, עם הקמת הרפובליקה הצרפתית הרביעית בשנת 1947, הפכה דהומיי לחלק מהאיחוד הצרפתי עם אוטונומיה מוגברת. ב-11 בדצמבר 1958 הוקמה הרפובליקה הצרפתית החמישית והאיחוד הצרפתי הפך לקהילה הצרפתית. המושבה הפכה לרפובליקה של דהומיי בשלטון עצמי בתוך הקהילה, וכעבור שנתיים ב-1 באוגוסט 1960 היא קיבלה עצמאות מלאה (ובשנת 1975 שינתה את שמה לבנין).
ממלכת דהומיי
במהלך המאה ה-13, תושבי יורובה הילידים באזור ניז'ר המערבי נשלטו על ידי קבוצה של ראשי שבטים, אך במהלך המאה ה-17 שליט יחיד המכונה 'האובה' תפס שליטה והקים את ממלכת דהומיי. תחת השושלת שהקים אווארה הגדול, המפורסם ביותר מבין האובות, שטח דהומיי התרחב וכיסה אזור בין הדלתא של נהר ניז'ר לבין מה שהיא כיום העיר הניגרית לאגוס. האובות הביאו שפע גדול ומדינה מאורגנת ביותר לבנין. הם גם הקימו יחסים טובים וסחר עבדים נרחב עם הפורטוגזים והולנדים שהגיעו מהמאה ה-15 ואילך.
דעיכת האובות החלה במאה ה-18 כאשר החלה סדרת מאבקי כוח פנימיים שנמשכה עד המאה ה-19.
קולוניה
ההשתלטות והקולוניזציה של צרפת על ממלכת דהומיי החלו בשנת 1872. מלחמת צרפת-דהומיי הראשונה בשנת 1890 החלישה אותה עוד יותר. מלחמת צרפת-דהומיי השנייה הביאה לכך שהממלכה הפכה לפרוטקטורט צרפתי בשנת 1894.
קואליים
ממוזער|איור של [[נימיוקואלה (Nimiokoala) לצד ליטוקואלה (Litokoala).]] קואליים (שם מדעי: Phascolarctidae) היא משפחה של יונקי כיס מסדרת הקנגוראים ומתת-סדרת דמויי-וומבט אשר חיים אך ורק באוסטרליה. בעבר היו מינים שונים במשפחה שהתקיימו מסוף האאוקן עד הפליסטוקן אך כולם נכחדו למעט מין אחד - קואלה החיה כיום בדרום-מזרח אוסטרליה.
דהומיי הצרפתית
קולוניה
צו מ-22 ביוני 1894 יצר את מושבת דהומיי, שאמורה הייתה להשתלב באפריקה המערבית הצרפתית בשנת 1904.
קואליים
הקואלות דומות במראם לוומבטים, קרוביהם הקרקעיים החיים אך הם התאימו לטיפוס על ענפי עצים בדומה למשפחת הכיסאים הקדומים Ilariidae. זרועותיהם בעלות טפרים רחבים וחזקים העוזרים להיתפס בעצים. הקואלות ניזונות מצמחים, בעיקר של עלי האקליפטוס המהווים את המזון כמעט היחיד של הקואלות החיות. הם כמעט ולא שותים מים ומצויים במנוחה זמן רב מחייהם.
דהומיי הצרפתית
קולוניה
תחת הצרפתים הוקם נמל בקוטונו ונסללו מסילות ברזל. מתקני בית הספר הורחבו על ידי משלחות רומיות קתוליות. בשנת 1946 נהפכה דהומיי לטריטוריה מעבר לים עם פרלמנט משלה ונציגות באספה הלאומית הצרפתית.
ב-4 בדצמבר 1958 היא הפכה לרפובליקה של דהומיי, שלטון עצמי באיחוד הצרפתי.
עצמאות
ב-1 באוגוסט 1960 קיבלה רפובליקת דהומיי עצמאות מלאה מצרפת.
הנשיא הראשון של הרפובליקה היה אובר מאגה, שהיה ראש הממשלה במהלך השנה שהמדינה הייתה טריטוריה מעבר לים תחת שלטון צרפת.
נער המים
נער המים (באנגלית: The Waterboy) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1998 בבימויו של פרנק קורצ'י ובכיכובם של אדם סנדלר, קתי בייטס, פירוזה באלק, הנרי וינקלר, ג'רי ריד, לארי גיליארד ג'וניור, בלייק קלארק, פיטר דנטה, וג'ונתן לוגראן.
סנדלר הפיק את הסרט וכתב את התסריט יחד עם טים הרליהי.
הסרט גרף מעל ל-161 מיליון דולרים באמריקה הצפונית לבדה.
תקציר העלילה
אדם סנדלר מגלם את בובי בושר בן ה-31. בושר, אשר סובל מבעיות חברתיות ומחוסר יכולת לשלוט בכעס שלו, עובד כנער מים עבור קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת לואיזיאנה קוגרס ומתגורר בבית אימו השתלטנית. לאחר ששחקני הקבוצה התעמרו בו הוא פוטר לבסוף על ידי המאמן. בעקבות כך הוא מצא קבוצת פוטבול אחרת לעבוד עבורה. המאמן של קבוצת הפוטבול שהוא עובד עבורה, מבחין בבעיית הכעס של בושר ונותן לו בעקבות כך לשחק בקבוצה. למרות התנגדות אימו של בושר, הוא ממשיך לשחק פוטבול. בושר לומד להשתמש בכעס שלו על מנת להתמודד עם השחקנים היריבים כאשר הוא מעמיד פנים שהם צוחקים עליו. בעקבות כך הוא הופך לאחד משחקני הפוטבול המובילים ולמושא אהבתה של ויקי ואלנקורט, כל זאת תוך כדי שהוא מוביל את קבוצתו למשחק הגמר המכריע.
ארתורו פרונדיסי
ארתורו פרונדיסי ארקולי (בספרדית: Arturo Frondizi Ercoli, נולד ב-28 באוקטובר 1908 ונפטר ב-18 באפריל 1995) היה פוליטיקאי ועורך דין ארגנטינאי, ששימש כנשיא ארגנטינה בשנים 1958-1962. בנוסף, שימש פרונדיסי כפרופסור למשפטים.
ביוגרפיה
פרונדיסי נולד בשנת 1908 בקוריינטס שבצפון-מערב המדינה למהגרים מאומבריה שבאיטליה. היו לו כעשרה אחים ואחיות. בשנת 1912 המשפחה עברה לגור בקונספסיון דל אורוגוואי ובשנת 1923 לבואנוס איירס. בשנת 1926 נרשם פרונדיסי לאוניברסיטת בואנוס איירס. בשנת 1930 סיים בהצטיינות את לימודי המשפטים. בתקופה זו החל להיות פעיל שמאל פוליטי והחל להאבק למען זכויות אדם. בשנת 1933 התחתן. בדצמבר 1936 הצליח בקושי להימלט מהתנקשות.
פרונדיסי נבחר לראשונה לקונגרס הלאומי הארגנטינאי בשנת 1946. נבחר לנשיא בשנים שלאחר הדחת חואן דומינגו פרון.
נשיאות
בשנות כהונתו של פרונדיסי כנשיא, השתפרו היחסים בין הממשל לאיגודים המקצועיים. בנוסף על כך, הממשל ביטל רגולציות רבות בתחום החינוך פרטי והאוניברסיטאות הפרטיות.
בתחום יחסי החוץ, פרונדיסי דאג לפתח את יחסי ארגנטינה-ארצות הברית, מבלי לפגוע באלו עם המדינות הבלתי-מזדהות ועם ברזיל. נשיא ארצות הברית, דווייט ד. אייזנהאוור, ביקר בארגנטינה במרץ 1959. בשנת 1961 היה פרנדיסי לנשיא ארגנטינה הראשון שביקר בארצות הברית, יפן והודו. פרנדיסי עבד בשיתף פעולה גם עם ג'ון פיצג'רלד קנדי, ואף תיווך בינו לבין נציג קובה צ'ה גווארה באוגוסט 1961. למרות שבסופו של דבר קובה סולקה מארגון מדינות אמריקה, מאמציו הרבים של פרונדיסי בעניין הרשימו מאוד את קנדי.
לאחר הנשיאות
הוא הודח מתפקידו על ידי הצבא ב-29 במרץ 1962. פרונדיסי הוחזק במעצר עד יולי 1963. בעשורים שלאחר מכן היה מעורב בפוליטיקה הארצית, אך לא שיחזר את הצלחתו. פרונדיסי מת ב-18 באפריל 1995, בגיל 86.
באטורליגט
באטורליגט (בהונגרית: Bátorliget) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה בסמוך לגבול הרומני.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית באטורליגט קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-825 תושבים בשנת 1990 עד 685 תושבים בשנת 2020.
בשנת 1950 אוחד באטורליגט עם הכפרים אפורהאזה (Aporháza) וגיירגיליגט (Györgyliget) לכפר בשם אפורליגט, ובשנת 1975 שונה שמו לבאטורליגט.
מרבית תושבי הכפר פנסיונרים. ובכל זאת יש בכפר גן ילדים, בית ספר יסודי, ספרייה, בית תרבות ומוזיאון.
Fire Drill
Fire Drill (בעברית: תרגיל אש) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז, כסינגל שלא מתוך אלבום. השיר יצא לאור ב-26 ביוני 2020, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס והאחים וורנר.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מלאני מרטינז ומייקל קינן והופק על ידי קינן גם כן, שעבד עם מרטינז על מרבית להיטיה כדוגמת "Copy Cat", "Lunchbox Friends", ו-"Wheels on the Bus". כלפי השיר הופנו שלל ביקורות מטעם אתרי מוזיקה ומגזינים שונים, כמו BroadwayWorld, Idolator, בילבורד, ו-Correio Braziliense.
ין חווי
יֵן חְווֵי (בסינית מסורתית: 顏回, בסינית מפושטת: 颜回, בפין-יין: Yán Huí. 521?-481 לפנה"ס) היה התלמיד החביב על קונפוציוס ואחד האישים הנערצים בקונפוציאניזם. קיים לכבודו פולחן במקדשי קונפוציוס כאחד מארבעת החכמים.
Fire Drill
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, ביחד עם השיר "Play Date".
ין חווי
שמות
יֵן חְווֵי ידוע גם בכינוי הכבוד שלו דְזְה יְוֵּ'אן((סינית: 子淵; פין-יין: Zǐ yuān; ווייד-ג'יילס: Tzu-yüan), וגם בשם יֵן יְוֵּ'אן (סינית: 顏淵, פין-יין: yan yuan, ווייד-ג'יילס: Yen Yüan), שילוב של שם משפחתו והכינוי שלו. הוא גם מוכר על ידי מעריציו כ"מאסטר יֵן" או יֵן דְזְה (סינית: 顏子, פין-יין: yan zi, ווייד-ג'יילס: Yen Tzu).
Fire Drill
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של מלאני מרטינז ב-26 ביוני 2020, ביום צאתו של השיר כסינגל. האודיו של השיר הוא מעין קליפ ויזואלי שנעשה בהשראת נושא השיר ובו ניתן לראות את מרטינז, כשהיא בוערת באש, תוך שהיא עצמה מוצגת כהולוגרמה.
נכון לאוגוסט 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-8.6 מיליון צפיות.
ין חווי
חייו
יֵן חְווֵי היה יליד מדינת לו. אביו יֵן ווּיוּאוּ (יֵן לוּ) היה אחד מתלמידיו הראשונים של קונפוציוס. יֵן חְווֵי היה צעיר ב30 שנים בערך מקונפוציוס, והפך לתלמיד שלו בגיל צעיר.
יֵן חְווֵי היה התלמיד החביב על קונפוציוס. "אחרי שקיבלתי את יֵן חְווֵי, התלמידים נעשו יותר קרובים אליי" העיר פעם. מסופר כי פעם אחת, כאשר מצא עצמו על גבעת נָאנְג עם יֵן חְווֵי, דְזְה לוּ ודְזְה גונְג, ביקש מהם קונפוציוס לספר לו את מטרותיהם השונות, והוא ישפוט ביניהן. דְזְה לוּ פתח, וכשסיים אמר קונפוציוס "הדבר מדגיש את האומץ שלך". לאחריו דיבר דְזְה גונְג, ועל דבריו הגיב במורה "הם מראים את צחות הלשון העילאית שלך". לבסוף דיבר יֵן חְווֵי, שאמר: "הייתי רוצה למצוא מלך נבון ושליט חכם לו אסייע. אפזר בין האנשים את לימוד חמש הנקודות הגדולות, ואוביל אותם באמצעות העקרונות של הטקסים והמוזיקה, כך שלא ישאפו לבצר את עריהם בחומות וחפיר, אלא יכתתו חברותם וחניתותיהם לכלי חקלאות. ישלחו את עדריהם ללא פחד אל המישורים והיערות. לא יפוצלו עוד משפחות, לא יהיו אלמנות או אלמנים. אסון המלחמה יוסר לאלף שנים. ליו' לא תהיה הזדמנות להציג את גבורתו, ולמורה לא תהיה הזדמנות להציג את כושר הדיבור שלו". והמורה השיב "כמה נערצת סגולתו!".
מותו
אחרי מותו של יֵן חְווֵי קונן קונפוציוס: "השמיים שכלו אותי! השמיים שכלו אותי!" כשאמרו לו התלמידים האחרים כי הוא מפגין צער מוגזם, השיב "אני מפגין צער מוגזם? ולמי אפגין צער מוגזם אם לא לאיש הזה?" אפילו שנים לאחר מכן, אמר קונפוציוס שאף תלמיד אחר לא יוכל לקחת את מקומו של יֵן חְווֵי, כל כך מוכשר ומסור היה.
פולחן
יֵן חְווֵי, בדומה לקונפוציוס, זכה להערצה מצד הקיסר הראשון של שושלת האן. התואר אותו הוא נושא כיום בקאנון הפולחני, "ממשיכו של החכם" (סינית:  הוא 圣; פין-יין: Fù Shèng), ניתן לו בשנת 1530. כמעט כל התארים הפולחניים של הנערצים במקדש קונפוציוס תוקנו באותו זמן. מקומו של יֵן חְווֵי הוא הראשון מבין "ארבעת המעריכים של קונפוציוס", מזרחית לקונפוציוס.
צאצאים
משפחת יֵן הגיעו במקור מלָאנְגְיֵה (琅邪). המשפחה עזבה את מקום מושבה בצפון סין 317, ועקב ההרס ששרר בצפון סין עם נפילתה של שושלת ג'ין המערבית (265-420), יצאה המשפחה דרומה, כפי שמתואר ביצירה "שירה לסקירת חיי" (观我生赋). לאחר מכן שירתה המשפחה את השושלות הדרומיות.
בשנת 495, הקיסר שְׂיָאווֶן מוֵיי הצפונית, שהעריץ את קונפוציוס ותורתו, העניק דרגה רשמית לשני צאצאים משושלתו של יֵן חְווֵי.
עם לידתו של יֵן גְ'ה-טְווֵי (531-591), אשר כתב את "שירה לסקירת חיי", הייתה משפחת יֵן תושבת הדרום כבר מזה שמונה דורות. סבו התאבד במסגרת שביתת רעב לאחר המרד בשנת 502 נגד שושלת צִ'י הדרומית. יֵן גְ'ה-טְווֵי עצמו שירת תחת מספר שושלות במהלך חייו, וחיבר את הספר "משלי בני יֵן" ((Yanshi Jiaxun 顏氏家訓). הוא גם חיבר את הספר "תיעוד רוחות הקורבנות" (Yuanhun Zhi 冤魂志). באלף השנים שחלפו בין יֵן חְווֵי ליֵן גְ'ה-טְווֵי, שניים מבני יֵן שימשו בתפקידים צבאיים, אך רוב בני המשפחה שימשו בתפקידי מלומדים.
רוב תקופת שושלת מינג (1368-1644) ולכל אורך תקופת שושלת צ'ינג (1644-1912), החזיקו צאצאיו של יֵן חְווֵי בתואר המשפחתי "דוקטור לחמש הקלאסיקות" (五经博士; 五經博士; Wǔjīng Bóshì), דרגה אקדמית מאקדמיין הָאנְלִין.
בטאיוון ישנה משרה שנקראת "פקיד הפולחן" (Fengsiguan 奉祀官) לארבעת החכמים של הקונפוציאניזם, ובהם גם יֵן חְווֵי.
מקדשים
פולחן לין חווי נערך במקדש יֵן חְווֵי הממוקם בעיר הפנימית של צ'ופו, כמה בניינים צפונית למקדש קונפוציוס.
קברו של יֵן חְווֵי מוקף כיום במאות קברים של צאצאיו, במה שהפך לבית הקברות של משפחת יֵן ("יער יֵן"). מצבה הוצבה על קברו במהלך שושלת ג'ין הג'ורצ'נית, וחודשה במהלך שושלת מינג. הקבר שמור היטב.
שרה דבורצקי
שרה דְבוֹרֶצְקי (4 באוגוסט 1915 – 12 בדצמבר 1972) הייתה מתרגמת ישראלית, כלת פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת מעיריית תל אביב לשנת 1966.
ביוגרפיה
דבורצקי נולדה בשם שרה שניאורסון באוקראינה, בת לאהרן מנחם מנדל וחיה שניאורסון (איש חינוך ופעיל חברתי, בן למשפחה שמיוחסת לרבי שניאור זלמן מלאדי) ולחנה טְבֶרסקי. בשנת 1924 עלתה יחד עם אחיה ואמה לארץ ישראל. הם התגוררו בתל אביב עד שנת 1929, אז עלה אביה ארצה והמשפחה עברה לגור בירושלים. אביה היה פעיל בסוכנות היהודית ושימש כגזבר האוניברסיטה העברית. שרה דבורצקי למדה בגימנסיה רחביה, עשתה את לימודיה האקדמיים באוניברסיטה העברית, שם למדה חוג ראשי פילוסופיה וחוג משני לשונות קלאסיות, וקיבלה תואר שני בשנת 1938. בזמן מלחמת העולם השנייה עבדה במשרדי ממשלת המנדט. בשנת 1940 נישאה לאריה דבורצקי, לימים פרופסור למתמטיקה, נשיא מכון ויצמן למדע ונשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
שרה דבורצקי עסקה בתרגום מלטינית לעברית של חשובי ההיסטוריונים הקלאסיים.
משפחתה
דבורצקי הייתה אם לבת ובן. בנה, גדעון דבורצקי, לחם במלחמת יום הכיפורים וקיבל את עיטור העוז עבור פינוי תחת אש של נפגעי החווה הסינית. מספר ימים לאחר קרב זה נהרג בפאיד.
אחיה, מרדכי שניאורסון, היה איש משרד החוץ, שגריר במקסיקו, בברזיל וביפן וציר בצרפת.
לילנד ה. הרטוול
לילנד הריסון (לי) הרטוול (באנגלית: Leland Harrison (Lee) Hartwell, נולד ב-30 באוקטובר 1939 בלוס אנג'לס, קליפורניה) הוא המנהל לשעבר של המרכז לחקר הסרטן של פרד האצ'ינסון בסיאטל, וושינגטון, ארצות הברית. הוא חלק את פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 2001 עם פול נרס וטים האנט "על גילוי משפחת חלבוני הציקלין וקינאזות תלויות ציקלין, מולקולות מרכזיות בוויסות מחזור התא".
בנוסף על פרס נובל, הרטוול הוא זוכה פרס לסקר (1998) ופרס מאסרי (2000). החל משנת 1987 הוא חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
חינוך
הרטוול למד בתיכון גלנדייל בגלנדייל שבקליפורניה ולאחר מכן קיבל את התואר הראשון שלו במדעים מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה ב-1961. ב-1964 קיבל את הדוקטורט בביולוגיה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בשנים 1965–1968 עבד באוניברסיטת קליפורניה שבאירווין כפרופסור. הוא עבר לאוניברסיטת וושינגטון ב-1968. בסדרת ניסויים מ-1970 עד 1971 גילה הרטוול את הגנים של מחזור חלוקת התא (CDC) בשמרי האפייה.
בארי (אי, אנטארקטיקה)
האי בארי (באנגלית: Barry Island) הוא אי במרכז איי דבנהאם, במפרץ מרגריט, שלמול החוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
באי ממוקם בסיס המחקר הארגנטיני - בסיס סן מרטן, שהוא אתר מורשת היסטורי אנטארקטי, בהתאם לאמנת אנטארקטיקה.
גילוי האי
האי התגלה על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1937–1934 בפיקודו של ג'ון ריימיל.
קנדה במשחקים האולימפיים
קנדה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת פריז (1900). היא נעדרה מהמשחקים רק פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980), במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
בארי (אי, אנטארקטיקה)
מקור השם
ריימיל קרא לאי על שמו של קנת בארי למפייר דבנהאם (Kenneth Barry Lempriere Debenham), בנו הבכור של פרנק דבנהאם, חבר הוועדה המייעצת של משלחת החקר הבריטית אל ארץ גרהאם.
קנדה במשחקים האולימפיים
במהלך השנים צברו הספורטאים הקנדים 326 מדליות, מהן 71 מדליות זהב. הענפים הבולטים הם אתלטיקה (66 מדליות, מהן 16 מדליות זהב), חתירה (43 מדליות, מהן 10 מדליות זהב) ושחייה (54 מדליות, מהן 9 מדליות זהב). בטרמפולינה מדורגת קנדה במקום השני בטבלת המדליות, אחרי סין.
בארי (אי, אנטארקטיקה)
לקריאה נוספת
• Ben Saul, Tim Stephens, editors Antarctica in International Law, P 269
קנדה במשחקים האולימפיים
קנדה השתתפה גם בכל אולימפיאדות החורף, והיא נחשבת לאחת המדינות הבולטות במשחקים אלה. לאורך השנים צברו הספורטאים הקנדים 225 מדליות באולימפיאדות החורף, מהן 77 מדליות זהב, והיא מדורגת במקום החמישי בטבלת המדליות של כל הזמנים, אחרי נורווגיה, ארצות הברית, ברית המועצות וגרמניה. ענפי החורף הבולטים הם הוקי קרח (23 מדליות, מהן 14 מדליות זהב, יותר מכל מדינה אחרת בהיסטוריה), סקי בסגנון חופשי (30 מדליות מהן 12 זהב, מדורגת ראשונה), החלקה מהירה (42 מדליות, מהן 10 מדליות זהב) והחלקה מהירה במסלול קצר (37 מדליות, מהן 10 מדליות זהב, נתון המדרג אותה במקום השלישי בכל הזמנים, אחרי קוריאה הדרומית וסין). ענף נוסף בו מוליכה קנדה את טבלת המדליות הוא הקרלינג, עם 12 מדליות, מהן 6 מדליות זהב.
אירוח המשחקים
קנדה אירחה פעם אחת את משחקי הקיץ (אולימפיאדת מונטריאול (1976)) ופעמיים את משחקי החורף (אולימפיאדת קלגרי (1988) ואולימפיאדת ונקובר (2010)).
משחקי הקיץ
מונטריאול זכתה לארח את המשחקים של 1976, לאחר שהועדפה על פניהן של מוסקבה ולוס אנג'לס. הייתה זו לה התמודדות שלישית על אירוח המשחקים, לאחר שקודם לכן התמודדה על אירוח המשחקים של 1944, אך הפסידה ללונדון (המשחקים בוטלו בסופו של דבר בשל מלחמת העולם השנייה), ועל אירוח המשחקים של 1972 (אז דורגה במקום השלישי, אחרי מינכן ומדריד).
משחקים אלה היו לכישלון תכנוני וכלכלי. הקמת המתקנים לוותה בפיגור בלוח הזמנים, וכמה מהם כלל לא הוקמו בסופו של דבר. בניית האצטדיון האולימפי בעיר הכניסה את ממשלת קוויבק לגירעון, ולשם כיסויו אף הוטל מס מיוחד על טבק. רק בשנת 2006 הצליחה הממשלה לכסות את כל החובות. על המשחקים העיב גם חרם שהטילו עליהם רבות ממדינות אפריקה, במחאה על סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד בעקבות משחק שקיימה נבחרת הרוגבי שלה עם נבחרת דרום אפריקה. אם לא היה די בכך, זכתה קנדה לכבוד המפוקפק בהיותה המדינה היחידה שלא זוכה במדליית זהב באולימפיאדה שנערכת על אדמתה.
עיר קנדית נוספת שהתמודדה על אירוח משחקי הקיץ היא טורונטו. עיר זו דורגה במקום השלישי במכרז אירוח המשחקים של 1996 (אחרי אטלנטה ואתונה), ובמקום השני, אחרי בייג'ינג, במכרז אירוח המשחקים של 2008.
משחקי החורף
אולימפיאדת החורף הראשונה שנערכה בקנדה נערכה בקלגרי ב-1988, לאחר שהועדפה על פניהן של פאלון וקורטינה ד'אמפצו. הייתה זו לה ההתמודדות השלישית על אירוח המשחקים, לאחר שב-1964 הפסידה ברוב גדול לאינסברוק, וב-1968 הפסידה על חודם של שלושה קולות לגרנובל.
ונקובר נבחרה לארח את אולימפיאדת החורף של 2010, לאחר שנבחרה על פניהן של פייאונגצ'אנג וזלצבורג. היא העיר הגדולה ביותר שאירחה אי פעם את משחקי החורף.
ערים קנדיות נוספות שהגישו את מועמדותן לאירוח המשחקים כוללות את מונטריאול (1956; הפסידה ברוב גדול לקורטינה ד'אמפצו), באנף (1972; הפסידה לסאפורו), מאונט גאריבלדי (1976; דורגה במקום הרביעי אחרי דנוור, סיון וטמפרה) וקוויבק סיטי (2002; דורגה במקום הרביעי אחרי סולט לייק סיטי, אסטרסונד וסיון).
עד מלחמת העולם הראשונה
שני ספורטאים קנדים השתתפו באולימפיאדת פריז (1900). ג'ורג' אורטון זכה במדליית זהב בריצת 2,500 מטר מכשולים ובמדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות, וכן סיים במקום החמישי בריצת 4000 מטר מכשולים. חברו, רונלד מקדונלד, סיים במקום השישי בריצת המרתון.
מדינות אירופאיות רבות לא השתתפו באולימפיאדת סנט לואיס (1904), או שלחו משלחות מצומצמות. המשלחת הקנדית בת 52 הספורטאים הייתה השנייה בגודלה אחרי המשלחת האמריקאית, שהייתה דומיננטית עד כדי כך שצברה ב-85% מהמדליות. במצב דברים זה, הישג נאה אך צנוע, של 6 מדליות ובהן 4 מדליות זהב, הספיק לקנדה כדי להיות מדורגת במקום הרביעי, אחרי ארצות הברית, גרמניה וקובה. באותה תקופה לא ייצגו את המדינות השונות נבחרות לאומיות, אלא מועדוני ספורט שונים. מועדון הכדורגל הקנדי גאלט זכה במדליית הזהב, וכמוהו גם קבוצת הלקרוס ויניפג שמרוקס. קבוצת לקרוס קנדית נוספת, מוהוק אינדיאנס, זכתה במדליית ארד. שני ספורטאים קנדים נוספים זכו במדליות זהב. אטיין דמרטו זכה במדליית זהב בהטלת כדור של 56 ליברות. דמרטו, שהיה שוטר, פוטר ממשטרת קנדה לאחר שנסע למשחקים ללא אישור, אך משחזר התקבל כגיבור לאומי, והוחזר לשורות המשטרה. הוא נפטר כעבור שנה מטיפוס. הזוכה השני היה שחקן הגולף ג'ורג' ליון. בנוסף, זכתה שמיניית החותרים במדליית כסף.
באולימפיאדת לונדון (1908) זכו הספורטאים הקנדים ב-16 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, שהקנו לקנדה את המקום השביעי בטבלת המדליות. באתלטיקה, זכה רוברט קר במדליית זהב בריצת 200 מטר ובמדליית ארד בריצת 100 מטר. גארפילד מקדונלד זכה במדליית כסף בקפיצה משולשת ושלושה אתלטים נוספים זכו במדליות ארד: קלווין בריקר בקפיצה לרוחק, אדוארד ארצ'יבלד בקפיצה במוט וקון וולש ביידוי פטיש. הקלע וולטר יואינג זכה במדליית זהב בירי בצלחות חרס, וסגנו היה ג'ורג' ביטי. שניהם זכו גם במדליית כסף קבוצתית. נבחרת הקלעים ברובה צבאי זכתה במדליית ארד. במדליית הזהב השלישית זכתה נבחרת הלקרוס. היא הייתה אחת משתי הנבחרות היחידות שהשתתפו בטורניר, ודי היה בניצחונה על נבחרת בריטניה כדי להבטיח לה את התואר האולימפי. צמד החותרים פרדריק טומס ונורוויי ג'קס זכה במדליית ארד, וכך גם שמיניית החותרים ורביעיית החותרים ללא הגאי. במדליות ארד נוספות זכו המתאבק אובר קוטה ונבחרת רוכבי האופניים במרוץ המרדף.
בין מלחמות העולם
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) הגיעו הקנדים להישגים דומים להישגיהם בסטוקהולם, 9 מדליות, 3 מכל סוג. הענף הפורה ביותר היה האיגרוף: ברט שניידר זכה במדליית זהב, כריס גראהם וז'ורז' פרוד'הום זכו במדליות כסף, ומו הרסקוביץ' וקלרנס ניוטון זכו במדליות ארד. האתלט ארל תומסון קבע שיא עולם בריצת 110 מטר משוכות (14.8 שניות), ובמדליית הזהב השלישית זכתה קבוצת ההוקי קרח ויניפג פאלקונס, שייצגה את קנדה במשחקים אלה (באותה העת טרם הוחל בקיום אולימפיאדות חורף, וענפי חורף היו חלק מהמשחקים). בשתי המדליות הנותרו זכה השחיין ג'ורג' ורנוט - מדליית כסף במשחה ל-1,500 מטר חופשי ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי.
אולימפיאדת פריז (1924) הייתה הראשונה מאז החלה קנדה להשתתף במשחקים האולימפיים, שבה אף ספורטאי קנדי לא זכה במדליית זהב. החותרים זכו במדליות כסף בתחרויות לשמינייה ולרביעייה, וכמותם גם הקלעים בתחרות הקבוצתית של ירי בצלחות חרס. אחד הקלעים, ג'ורג' ביטי, היה שותף להישג זהה של הנבחרת הקנדית בלונדון, 16 שנים קודם לכן. את מאזן המדליות השלים המתאגרף דאגלס לואיס, שזכה במדליית ארד.
הישגיה של קנדה השתפרו מאוד באולימפיאדת אמסטרדם (1928). הספורטאים הקנדים זכו ב-15 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, ודורגו במקום העשירי בטבלת המדליות. עיקר ההישגים היו באתלטיקה: פרסי ויליאמס ניצח בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר, אתל קתרווד קבעה שיא עולם חדש בקפיצה לגובה (1.595 מטר), ובמדליית הזהב הרביעית זכתה רביעיית השליחות ל-100X4 מטרים. שתיים מהשליחות הגיעו להישגים גם בריצת 100 מטר - פני רוזנפלד זכתה במדליית כסף ואתל סמית' במדליית ארד. ג'יימס בול זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר, והיה שותף לזכייתה של רביעיית השליחים ל-400X4 מטרים במדליית ארד. שלושה מתאבקים קנדים זכו במדליות: דונלד סטוקטון זכה במדליית כסף, וג'יימס טריפונוב ומוריס לצ'פורד זכו במדליות ארד. צמד החותרים ג'וזף רייט ג'וניור וג'ק גסט זכה במדליית כסף, ושמיניית החותרים זכתה במדליית ארד. המתאגרף ריימונד סמילי זכה במדליית ארד, וכך גם השחיינים במשחה השליחים ל-200X4 מטר חופשי.
המשלחת הקנדית לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) כללה 102 ספורטאים, שזכו ב-15 מדליות, מהן שתי מדליות זהב. תשע מהמדליות הושגו באתלטיקה. דאנקן מקנוטון היה האלוף האולימפי היחיד בענף זה, בקפיצה לגובה. הילדה סטרייק זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר, והייתה שותפה להישג דומה של רביעיית השליחות. אלכס וילסון זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר, ובמדליות ארד בריצת 400 מטר ובריצת השליחים ל-400X4 מטר. חברו לנבחרת השליחים, פיל אדוארדס, זכה במדליות ארד גם בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר. במדליית ארד נוספת זכתה אווה דואוז, בקפיצה לגובה. במדליית הזהב השנייה זכה המתאגרף הוראס גווין. צוות שייטי ה-8 מטר זכה במדליית כסף, ושייטי ה-6 מטר זכו במדליית ארד. המתאבק דניאל מקדונלד זכה במדליית כסף, ובחתירה זכו הקנדים בשתי מדליות ארד: צ'ארלס פראט ונואל דה מיל במקצה הזוגות, ושמיניית החותרים.
1948 עד 1972
אולימפיאדת לונדון (1948) סימנה את ראשיתה של תקופה שבה הישגיה של קנדה היו חלשים מבעבר. להישג הגבוה ביותר הגיע חותר הקאנו דאגלס בנט, שסיים במקום השני במקצה ל-1000 מטר. נורמן ליין זכה במקום השלישי במקצה ל-10,000 מטרים, ולהישג דומה הגיעה רביעיית השליחות ל-100X4 מטרים. נבחרת הכדורסל סיימה רק במקום התשיעי.
גם באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכו הקנדים בשלוש מדליות. הקלע ז'ורז' ז'נרו זכה במדליית זהב בירי בצלחות חרס, ובמדליות כסף זכו מרים המשקולות ג'רלד גראטון וחותרי הקאנו קנת ליין ודונלד הוגוד, במקצה הזוגות ל-1000 מטרים.
אולימפיאדת רומא (1960) הייתה החלשה בתולדות קנדה. פרט לשמיניית החותרים שזכתה במדליית כסף, אף ספורטאי קנדי לא זכה לעמוד על הפודיום.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכו הקנדים בארבע מדליות. החותרים רוג'ר ג'קסון וג'ורג' הנגרפורד זכו במדליית זהב בתחרות הזוגות, האתלט ביל קרות'רס זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר, וכמותו גם הג'ודוקא דאג רוג'רס, ואילו הארי ג'רום זכה במדליית ארד בריצת 100 מטר.
208 ספורטאים ייצגו את קנדה באולימפיאדת מינכן (1972). גם במשחקים אלה בלטו השחיינים, אף שאיש מהם לא זכה במדליית זהב. ברוס רוברטסון זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר, והיה שותף לזכייתה של נבחרת השליחים במדליית ארד במשחה ל-100X4 מטר מעורב. לזלי קליף זכתה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי, ודונה גור זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב. במדליית ארד נוספת זכה צוות שייטי הסולינג.
אולימפיאדת מונטריאול (1976)
8 מתוך המדליות בהן זכו הקנדים הושגו בבריכת השחייה. שריל גיבסון זכתה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי, ובמקום השלישי באותו משחה זכתה בקי סמית', שגם הייתה שותפה לזכייתה של נבחרת השליחות במדליית הארד ב-100X4 חופשי. ננסי גאראפיק זכתה בשתי מדליות ארד, במשחים ל-100 ול-200 מטר גב, ואילו שאנון סמית' זכתה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי. רביעיית השליחות זכתה גם במדליית ארד ב-100X4 מטר מעורב, ולהישג המשמעותי היחיד בו זכו השחיינים הגברים הגיעו השליחים ב-100X4 מטר מעורב, שזכו במדליית כסף.
בנוסף לשחיינים, זכו במדליות כסף גם רוכב הסוסים מישל ולאנקור בתחרות הקפיצות, חותר הקאנו ג'ון ווד במקצה ל-500 מטר, והקופץ לגובה גרג ג'וי. נבחרת הכדורסל סיימה במקום הרביעי לאחר שהפסידה לנבחרת ארצות הברית 77–95 בחצי הגמר ולאחר מכן הפסידה 72–100 לנבחרת ברית המועצות במשחק על המקום השלישי.
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
לאחר שהחרימה את אולימפיאדת מוסקבה, שבה קנדה והשתתפה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). היא השיגה במשחקים אלה את התוצאות הטובות בתולדותיה - 44 מדליות, מהן 10 מדליות זהב. לשם השוואה, באולימפיאדה השנייה בטיבה מבחינת הישגיה של קנדה, אולימפיאדת אטלנטה, צברו הקנדים 22 מדליות. ההישג הקנה לקנדה את המקום השישי בטבלת המדליות, ובמספר כולל של מדליות דורגה במקום הרביעי, אחרי ארצות הברית, גרמניה המערבית ורומניה.
גם במשחקים אלה היה הענף הבולט ביותר ענף השחייה, עם 10 מדליות, מהן 4 מדליות זהב. אלכס באומן קבע שיאי עולם בשני המשחים בסגנון מעורב אישי (2:01.42 דקות ל-200 מטר ו-4:17.41 דקות ל-400 מטר). ויקטור דייוויס קבע שיא עולם ב-200 מטר חזה (2:13.34 דקות), זכה במדליית הכסף במשחה ל-100 מטר חזה, והיה שותף לזכייתה של רביעיית השליחים במדליית הכסף במשחה ל-100X4 מטר בסגנון מעורב. ברביעייה זו היה חבר גם מייק וסט, שזכה במדליית ארד ב-100 מטר גב. במשחה למרחק הכפול זכה קמרון הנינג במדליית ארד. בין השחייניות, בלטה אן אוטנברייט, שזכתה במדליית זהב ב-200 מטר חזה, במדליית כסף ב-100 מטר חזה, והייתה שותפה לזכייתה של נבחרת השליחות ל-100X4 בסגנון מעורב במדליית ארד. מדליית הזהב של אוטנברייט הייתה הראשונה של שחיינית קנדית במשחקים האולימפיים.
ענף נוסף בו בלטו הקנדים הוא ענף הקאנו/קיאק, בו זכו בשתי מדליות מכל סוג. לארי קיין זכה במדליית הזהב בקאנו ל-500 מטר, ובמדליית כסף בתחרות ל-1000 מטר. לראשונה גם חותרי קיאק קנדים הגיעו להישגים, כאשר יו פישר ואלווין מוריס זכו במדליית זהב בתחרות ל-1000 מטר ובמדליית ארד בתחרות ל-500 מטר. אלכסנדרה בארה וסוזאן הולוויי זכו במדליית כסף בתחרות הזוגות ל-500 מטר, והיו שותפות לזכייה במדליית הארד בתחרות לרביעיות. גם החותרים זכו בשש מדליות, אחת מהן מדליית זהב - בתחרות לשמיניות. אליזבת' קרייג וטרישה סמית' זכו במדליית כסף במקצה הזוגות, וכך גם רביעיית החותרות עם הגאית. רוברט מילס זכה במדליית ארד במקצה היחידים, האחיות דניאל וסילקה לאומן זכו אף הן במדליית ארד, ובמדליית ארד נוספת זכו רביעיית החותרים.
המתאגרפים שון או'סאליבן ווילי דה ויט זכו במדליות כסף, ודייל וולטרס זכה במדליית ארד. סטיב באואר זכה במדליית כסף במרוץ אופני כביש וקורט הארנט זכה במדליית כסף במרוץ נגד השעון. קרולין וולדו זכתה במדליית כסף בשחייה צורנית, ובדואט רשמו שרון המברוק וקלי קריצ'קה הישג דומה. שייטי ההולנדי המעופף טרי מקלאפלין ואוורט בסטט זכו במדליית כסף, שייט הפין טרנס נילסון זכה במדליית ארד, וכך גם שייטי הסולינג. המתאבק רוברט מולה זכה במדליית כסף, ועמיתו כריסטופר רינקה זכה במדליית ארד. מרים המשקולות ז'אק דמר זכה במדליית כסף, והג'ודוקא מארק ברגר זכה במדליית ארד.
נבחרת הכדורסל שוב סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה לנבחרת ארצות הברית בחצי הגמר 59–78 ובמשחק על מדליית הארד הפסידה לנבחרת יוגוסלביה בתוצאה 82–88. נבחרת הנשים סיימה אף היא במקום הרביעי, לאחר שהפסידה לנבחרת סין 63-57 במשחק על מדליית הארד. גם נבחרת הגברים בכדורעף סיימה במקום הרביעי, לאחר הפסדים לנבחרות ארצות הברית ואיטליה בשלבים המכריעים. נבחרת הנשים סיימה במקום השמיני. נבחרת הכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת ברזיל, לאחר שהפסידה 2–4 בבעיטות הכרעה.
אולימפיאדת סיאול (1988)
הישגיהם של הספורטאים הקנדים באולימפיאדת סיאול (1988) היו נמוכים מאשר בלוס אנג'לס, אך גבוהים ביחס להישגיהם בשנות ה-60 וה-70: 10 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
שני ספורטאים מזוהים במיוחד עם השתתפותה של קנדה באולימפיאדת סיאול, האחד לשלילה והשני לחיוב. האתלט בן ג'ונסון (אתלט) ניצח בריצת 100 מטר, תוך שהוא קובע שיא עולם חדש, 9.79 שניות, ומקדים את האלוף האולימפי מלוס אנג'לס, קרל לואיס, ב-11 מאיות השנייה. מאוחר יותר נמצא כי נטל סטרואידים אנאבוליים, המדליה נשללה ממנו, שיא העולם שלו בוטל, והוא הושעה מפעילות ספורטיבית. לעומתו, השייט לורנס למייה, שהתחרה בדגם פין, זכור כמי שנהג באצילות ובספורטיביות. באחד השיוטים היה למייה שני לאחר המצוף החמישי מבין שבעה, כשהבחין בצמד שייטי 470 סינגפורים שנפלו למים עקב הרוחות החזקות ונפצעו. למייה נחלץ לעזרתם וסיים את השיוט במקום ה-22. פדרציית השיט הבינלאומית החליטה לחשב את הניקוד של למייה כאילו סיים את השיוט במקום השני. מאוחר יותר העניק לו הוועד האולימפי הבינלאומי את מדליית פייר דה קוברטן, המוענקת למי שהפגינו רוח ספורטיבית יוצאת דופן. הוא היה לאדם השישי בהיסטוריה לו מוענקת מדליה זו.
בשחייה צורנית זכתה קרולין ולדו בתחרות היחידות וביחד עם מישל קמרון הן זכו במדליית זהב בדואט. במדליית הזהב השלישית זכה המתאגרף לנוקס לואיס. מתאגרף נוסף, אגרטון מרקוס, זכה במדליית כסף, וריי דאוני זכה במדליית ארד. רביעיית השליחים הקנדית ל-100X4 מעורב, שכללה את ויקטור דייוויס ואת מארק טוקסברי, זכתה במדליית כסף. במשחה השליחות המקביל לנשים, זכו הקנדיות במדליית ארד. במדליות ארד נוספות זכו האתלט דייב סטין (בקרב עשר), שייטי ההולנדי המעופף פרנק מקלאפלין וג'ון מילן, ונבחרת הרכיבה האמנותית.
אולימפיאדת ברצלונה (1992)
הישגיהם של הקנדים באולימפיאדת ברצלונה (1992) השתפרו לכדי 18 מדליות, מהן 7 מדליות זהב. 295 ספורטאים קנדים נטלו חלק במשחקים אלה.
באתלטיקה זכה מארק מקקוי במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות, גיום לבלאנק זכה במדליית כסף בהליכה ל-20 ק"מ, ואנג'לה צ'אלמרס זכתה במדליית ארד בריצת 3000 מטר. השחיינית הצורנית סילבי פרשט זכתה במדליית זהב, ובדואט זכו התאומות ויקי ופני וילאגוס במדליית כסף. השחיין מארק טוקסברי זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב, והיה שותף לזכייתם של השליחים במדליית ארד במשחה ל-100X4 מעורב.
המתאגרף מארק לדוק זכה במדליית כסף, וכריס ג'ונסון זכה במדליית ארד. המתאבק ג'פרי תואה זכה במדליית כסף, הג'ודוקא ניקולא ז'יל זכה במדליית ארד, שייטי הסטאר אריק ג'ספרסן ורוס מקדונלד זכו אף הם במדליית ארד, ובמדליית ארד נוספת זכה רוכב האופניים קורט הראנט במרוץ הספרינט. נבחרת הנשים בהוקי שדה סיימה במקום השביעי.
אולימפיאדת אטלנטה (1996)
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכו הקנדים ב-22 מדליות, המספר הגבוה ביותר פרט לאולימפיאדת לוס אנג'לס. עם זאת, רק שלוש מהמדליות היו מדליות זהב.
דונובן ביילי קבע שיא עולם חדש בריצת 100 מטר (9.84 שניות), והיה שותף לזכייתם של השליחים במדליית הזהב במרוץ ל-100X4 מטרים. במדליית הזהב השלישית זכו החותרות קתלין הדל ומרני מק'בין, שזכו גם במדליית ארד עם רביעיית החותרות. פרט לכך, זכו החותרים בארבע מדליות נוספות. סילקן לאומן זכתה במדליית כסף במקצה היחידות, שהייתה המדליה האולימפית השלישית שלה. דרק פורטר זכה אף הוא במדליית כסף, במקצה היחידים, ובמדליות כסף נוספות זכו שמיניית החותרות ורביעיית החותרים בסירה קלה.
רוכבי האופניים הקנדים זכו בחמש מדליות. בראיין ווטסון זכה במדליית כסף במרוץ הנקודות ואליסון סידור זכתה במדליית כסף במרוץ אופני הרים. קלרה יוז זכתה בשתי מדליות ארד, במרוץ אופני כביש ובמרוץ נגד השעון, וקורט הארנט זכה במדליית ארד במרוץ הספרינט, שהייתה המדליה האולימפית השלישית שלו. השחיינית מריאן לימפרט זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, וקרטיס מיידן זכה במדליות ארד במשחים ל-200 ו-400 מטר מעורב אישי. הקיאקיסטית קרוליין ברונט זכתה במדליית כסף במקצה ל-500 מטר, והישג דומה רשמו גם המתאגרף דייוויד דפיאגבון, המתאבק גיבי סיסאורי ונבחרת השחייה הצורנית. אני פלטייה זכתה במדליית ארד בקפיצה למים מ-3 מטר, ובמדליית ארד נוספת זכו כדורעפני החופים ג'ון צ'יילד ומארק היז. נבחרת הסופטבול סיימה במקום החמישי.
אולימפיאדת סידני (2000)
באולימפיאדת סידני (2000) השיגו הקנדים 14 מדליות, ב-11 ענפי ספורט שונים. זוכי מדליות הזהב היו הטריאתלט סיימון ויטפילד, המתאבק דניאל איגאלי, והטניסאים סבסטיאן לרו ודניאל נסטור בטורניר הזוגות.
הקופצות למים אן מונמיני ואמילי היימנס זכו במדליית כסף בקפיצה הסינכרונית מ-10 מטר, ומונמיני זכתה גם במדליית ארד בתחרות היחידות. הקיאקיסטית קרוליין ברונט זכתה במדליית כסף שנייה ברציפות במקצה ל-500 מטר, ובמדליית כסף נוספת זכה הג'ודוקא ניקולא ז'יל. שני מתעמלים קנדים זכו במדליות ארד בתחרויות הטרמפולינה, מתיה טורז'ון בתחרות הגברים וקארן קוקברן בתחרות הנשים. השחיין קרטיס מיידן זכה במדליית ארד שנייה ברציפות במשחה ל-400 מטר מעורב אישי, ובמדליות ארד נוספות זכו חותר הקאנו סטיב ג'ילס (במקצה ל-1000 מטר), לוחם הטאקוונדו דומיניק בוסארט, שמיניית החותרים ונבחרת השחייה הצורנית. נבחרת הנשים בכדורמים סיימה במקום החמישי ונבחרת הגברים בכדורסל סיימה במקום השביעי. מייגן בנפייטו
אולימפיאדת אתונה (2004)
לקראת אולימפיאדת אתונה (2004) החליט הוועד האולימפי הקנדי להחמיר את הקריטריונים להשתתפות, ומספר המשתתפים ירד ל-200, שזכו ב-12 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
הקיאקיסט אדם ואן קוברדן זכה במדליית זהב במקצה ל-500 מטר ובמדליית ארד במקצה ל-1000 מטר. קרוליין ברונט זכתה במדליה אולימפית שלישית ברציפות במקצה ל-500 מטר, הפעם מדליית ארד. רוכבת האופניים לורי-אין מינצר זכתה במדליית זהב במרוץ הספרינט, ומארי-הלן פרמון זכתה במדליית כסף במרוץ אופני הרים. במדליית הזהב השלישית זכה המתעמל קייל שופלט, בתרגיל הקרקע.
אלכסנדר דפאטי זכה במדליית כסף בקפיצה מ-3 מטר, סיים במקום הרביעי בקפיצה מ-10 מטר, ובמקום החמישי בקפיצה הסינכרונית מ-10 מטר, יחד עם פיליפ קומטואה. אצל הנשים, זכו אמילי היימנס ובליית' הארטלי במדליית ארד בקפיצה הסינכרונית מ-10 מטר. קארן קוקברן שיפרה את הישגה מסידני וזכתה במדליית כסף בטרמפולינה. במדליות כסף נוספות זכו המתאבקת טוניה ורביק, שייטי הסטאר רוס מקדונלד ומייק וולפס, ורביעיית החותרים. נבחרת הבייסבול סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה לנבחרת קובה בחצי הגמר, ולנבחרת יפן במשחק על מדליית הארד. נבחרת הסופטבול סיימה במקום החמישי ונבחרת הנשים בכדורמים סיימה במקום השביעי.
אולימפיאדת בייג'ינג (2008)
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) עלה מספר המשתתפים הקנדים ל-332. הם זכו ב-19 מדליות, ובפעם הרביעית ברציפות בשלוש מדליות זהב.
קארן קוקברן זכתה במדליית כסף שנייה ברציפות בטרמפולינה, שהייתה גם מדליה אולימפית שלישית ברציפות. בתחרות הגברים זכה ג'ייסון ברנט במדליית כסף. גם אלכסנדר דפאטי שחזר את הישגו מאתונה, כשזכה במדליית כסף בקפיצה מ-3 מטר. אמילי היימנס זכתה אף היא במדליית כסף, בקפיצה מ-10 מטר. הקיאקיסט אדם ואן קוברדן, שנשא את הדגל הקנדי בטקס הפתיחה הסתפק הפעם במדליית כסף בתחרות ל-500 מטר. חותר הקאנו תומאס הול זכה במדליית ארד במקצה ל-1000 מטר. סיימון ויטפילד, שניצח בטריאתלון שנערך בסידני, זכה אף הוא במדליית כסף, ובמדליית כסף נוספת זכתה לוחמת הטאקוונדו קארין סרז'רי. מרימת המשקולות כריסטין ג'ירארד זכתה במדליית ארד לאחר פסילת הזוכה במקזחסטן בשל אימרוץ.
באתלטיקה זכתה פריסילה לופס-שליפ במדליית ארד בריצת 100 מטר משוכות. דילן ארמסטרונג סיים במקום הרביעי ביידוי פטיש, והיה רחוק סנטימטר אחד בלבד מזכייה במדליית הארד. עם זאת, מאוחר יותר התברר כי הזוכה במדליית הארד, הבלארוסי אנדריי מיחנביץ', השתמש בחומרים אסורים, ובשנת 2014 החליטה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית להעניק לארמסטרונג את מדליית הארד. במדליית ארד נוספת זכה השחיין ראיין קוקריין, במשחה ל-1500 מטר חופשי.
נבחרת הסופטבול סיימה במקום הרביעי, ונבחרת הבייסבול סיימה במקום השישי. נבחרת הנשים בכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר, לאחר שהפסידה לנבחרת ארצות הברית 2-1 בהארכה.
אולימפיאדת לונדון (2012)
באולימפיאדת לונדון (2012) צברה המשלחת הקנדית 18 מדליות, אך רק ספורטאית אחת מתוך 277 הספורטאים הקנדים, מתעמלת הטרמפולינה רוזי מקלינן, זכתה במדליית זהב. מתעמלת נוספת, קארן קוקברן, סיימה במקום הרביעי בטרמפולינה, וג'ייסון ברנט סיים במקום השמיני. בהתעמלות המכשירים הרגילה סיימה נבחרת המתעמלות הקנדית במקום החמישי, ובריטני רוג'רס ואליזבת בלאק סיימו במקום השביעי והשמיני בתרגיל הקפיצות.
השחיין המצליח ביותר היה ראיין קוקריין, שזכה במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי. שני שחיינים נוספים זכו במדליות ארד: ברנט היידן במשחה ל-100 מטר חופשי וריצ'רד ויינברגר במשחה המרתון ל-10 ק"מ במים פתוחים. נבחרת השליחות ל-200X4 מטר חופשי סיימה במקום הרביעי ונבחרת השליחים ל-100X4 מטר מעורב סיימה במקום השמיני. שחייניות קנדיות נוספות שהעפילו למקצי הגמר כללו את מרתה מק'קייב (מקום חמישי ב-200 מטר חזה), בריטני מקלין (מקום שביעי ב-400 מטר חופשי) ושינייד ראסל (מקום שמיני ב-200 מטר גב).
בחתירה זכו הקנדים בשתי מדליות כסף, במקצי השמיניות לגברים ולנשים. דייב קאלדר וסקוט פרנדסן סיימו במקום השישי במקצה הזוגות. חותר הקיאק אדם ואן קוברדן זכה במדליה אולימפית רביעית, מדליית כסף במקצה ל-1000 מטר. מארק דה ז'ונג זכה במדליית ארד במקצה ל-200 מטר וחותר הקאנו מארק אולדרשו זכה במדליית ארד במקצה ל-1000 מטר. ראיין קוקריין והוג פורנל סיימו במקום השביעי במקצה הקיאקים לזוגות ל-200 מטר.
שתי מתאבקות קנדיות זכו במדליות: טוניה ורביק זכתה במדליית כסף, שהייתה המדליה האולימפית השלישית שלה, וקרול היונג זכתה במדליית ארד. שני מתאבקים נוספים סיימו במקום החמישי. בקפיצה למים זכו שני צמדי הנשים במדליות ארד בקפיצות הסינכרוניות: מייגן בנפייטו ורוזלין פיליון בקפיצה מ-10 מטרים וג'ניפר אייבל ואמילי היימנס בקפיצה מ-3 מטרים. אייבל גם סיימה במקום השישי בקפיצות היחידות מ-3 מטרים, והישג דומה רשמו אלכסנדר דפאטי ורובן רוס בקפיצה סינכרונית מ-3 מטרים. הג'ודוקא אנטואן ולואה-פורטייה זכה במדליית ארד, וכך גם מרימת המשקולות כריסטין ג'ירארד.
האתלט הקנדי היחיד שזכה במדליה בלונדון היה דרק דרואין, שסיים שלישי בקפיצה לגובה. מייקל מייסון סיים במקום השמיני באותה תחרות. אתלטים קנדים נוספים שרשמו הישגים גבוהים כללו את דמיאן וורנר (מקום חמישי בקרב עשר), דילן ארמסטרונג (מקום חמישי בהדיפת כדור ברזל), פילישה ג'ורג' (מקום שישי בריצת 100 מטר משוכות), ג'סיקה זלינקה (מקום שביעי הן בקרב שבע והן בריצת 100 מטר משוכות) וקמרון לווינס (מקום 11 בריצת 10000 מטר ומקום 14 בריצת 5000 מטר). נבחרת השליחים ל-100X4 מטר סיימה במקום השלישי, אך נפסלה.
נבחרת הנשים של קנדה זכתה במדליית ארד במירוץ המרדף הקבוצתי באופני מסלול. חברת הנבחרת טארה ויטן סיימה במקום הרביעי באומניום. רוכבים בולטים נוספים כללו את קלרה יוז (מקום חמישי במרוץ אופני כביש), מוניק סאליבן (מקום שישי בקיירין), זקארי בל (מקום שמיני באומניום) וג'ף קבוש (מקום שמיני במרוץ אופני הרים). ספורטאים קנדים נוספים שרשמו הישגים גבוהים בלונדון כוללים את שחקניות הבדמינטון מישל לי ואלכסנדרה ברוס (מקום רביעי בטורניר הזוגות), השחייניות הצורניות מארי-פייר בורדו-גאניון ואליז מרקוט ונבחרת השחייה הצורנית (מקום רביעי), נבחרת הרכיבה (מקום חמישי בתחרות הקפיצות), השייט זאקארי פלאבסיץ' (מקום שמיני בדגם ניל פרייד RS:X) והמתאגרפים קאסטיו קלייטון וסיימון קין (הודחו ברבע הגמר).
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכו הקנדים ב-22 מדליות, המספר הגבוה ביותר מזה 20 שנה. ארבע מהמדליות היו מדליות זהב.
באתלטיקה זכו הקנדים בשש מדליות. דרק דרואין שיפר את הישגו מלונדון וזכה במדליית זהב. אנדרה דה גראס זכה במדליית כסף בריצת 200 מטר ובמדליות ארד בריצת 100 מטר ובמרות השליחים ל-100X4 מטר. דמיאן וורנר זכה במדליית ארד בקרב עשר ובריאן תיסן-איטון זכתה במדליית ארד בקרב שבע. אתלטים קנדים נוספים שבלטו בריו כללו את מליסה בישופ (מקום רביעי בריצת 800 מטר), איוואן דאנפרי (מקום רביעי בהליכה ל-50 ק"מ), מוחמד אחמד (מקום חמישי בריצת 5000 מטר), ג'ונתן קבראל (מקום שישי בריצת 110 מטר משוכות) ופילישה ג'ורג' (מקום שמיני בריצת 100 מטר משוכות). רביעיית השליחות ל-400X4 מטר סיימה במקום הרביעי ורביעיית השליחות ל-100X4 מטר סיימה במקום השביעי.
גם בשחייה זכו הקנדים בשש מדליות. פני אולקסיאק חלקה את מדליית הזהב במשחה ל-100 מטר חופשי עם האמריקנית סימון מנואל. הזמן שקבעו השתיים 52.70 שניות, היה שיא אולימפי, ועבור אולקסיאק בת ה-16 הוא גם היה שיא עולם לנוער. אולקסיאק זכתה גם במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר, וגם בו התוצאה שהשיגה, 56.46 שניות, הייתה שיא עולם לנוער. בנוסף, זכתה אולקסיאק במדליות ארד במשחי השליחות ל-100X4 מטר חופשי ו-200X4 מטר חופשי, וסיימה במקום החמישי עם נבחרת השליחות ל-100X4 מטר מעורב. חברתה למשחה השליחות המעורב, קיילי מאס, זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב, וקנדית נוספת, הילרי קולדוול, זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב. שחייניות קנדיות נוספות שבלטו בריו כללו את אמילי אוברהולט (מקום חמישי ב-400 מטר מעורב אישי), בריטני מקלין (מקום חמישי ב-400 מטר חופשי), רייצ'ל ניקול (מקום חמישי ב-100 מטר חזה), סידני פיקרם (מקום שישי ב-200 מטר מעורב אישי) וקירה סמית' (מקום שביעי ב-200 מטר חזה). איש מהשחיינים הגברים לא זכה במדליה אולימפית בריו. סנטו קונדורלי סיים רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי והגיע למקום השביעי במשחה השליחים ל-100X4 מטר חופשי, וראיין קוקריין סיים שישי במשחה ל-1500 מטר חופשי.