cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הגדוד הקדוש
פעולות ביוון
לאחר שהגרמנים פינו את יוון באוקטובר 1944 שב הגדוד אליה. במדינה כבר החלה להתלקח מלחמת האזרחים בין הממשלה שנשענה על תמיכתה של בריטניה לבין חזית השחרור הלאומית הקומוניסטית. הגדוד היה מעורב בפעולות הממשלה נגד הכוחות הקומוניסטים, לרבות אירועי דצמבר 1944. כמו כן פעל הגדוד עד תום המלחמה נגד חילות המצב הגרמנים שנותרו באיי הים האגאי. ביוני 1945 חזר הגדוד למצרים לקראת פירוקו. טקס הפירוק החגיגי התקיים באתונה ב-7 באוגוסט, ובמהלכו הוענקו לגדוד מספר עיטורים יוונים גבוהים.
אבדות הגדוד במלחמה מנו 25 הרוגים, 56 פצועים, שלושה נעדרים ו-29 שבויים.
הגדוד נחשב לגרעינה של יחידת עילית בצבא היווני - בריגדת הצנחנים ה-1. יחידה זו הוקמה בשנת 1946 והיא פעילה עד ימינו.
זיזף חד-עלה
תיאור
לזיזפים אלו פרווה קצרה וצפופה. צבעה משתנה בהתאם למין: אצל אחד המינים הצבע הדומיננטי הוא חום קפה-זהוב, בעוד שאצל המין השני הצבע הכללי עשוי להיות שילוב של חום אפרורי ואפור כסוף או שחרחר. הבטן לרוב חיוורת אצל שני המינים. החוטם, האף ופנים האוזניים ורודים, והכנפיים וקצות האוזניים בצבע חום קקאו או שחרחר.
ביולוגיה
המינים בסוג אנדמיים לאיים האנטילים; בית הגידול שלהם מורכבת מיערות גשם טרופיים, ובתה חופית. למינים בסוג אוכלוסיות גדולות ונוכחות מרובה באזורים מוגנים; בשל כך, מצבם נחשב ליציב ובאזורים מסוימים הם אף נחשבים למזיקים בגלל מספרם הגבוה. שני המינים היו נוכחים בעבר באי פוארטו ריקו, אך ייתכן שאחד מהם נעלם ממנו בעקבות פגיעת הוריקנים.
כיתר בני משפחתם, המינים בסוג פעילי לילה. במהלך היום, הם ישנים במערות לצד מיני עטלפים אחרים. מין אחד חברותי ומעדיף מערות גדולות ועמוקות עם לחות גבוהה, בעוד שהמין השני מתבודד ומעדיף מערות קטנות ויבשות.
מינים
בסוג 2 מינים:
גאווה ודעה קדומה (סרט, 1940)
גאווה ודעה קדומה (באנגלית: Pride and Prejudice) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1940, עיבוד לרומן "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטן, בבימויו של רוברט ז. לאונרד ובכיכובם של גריר גרסון ולורנס אוליבייה. אלדוס האקסלי וג'יין מורפין כתבו את התסריט שהיה מבוסס על העיבוד הבימתי של הלן ג'רום לרומן של אוסטן. הסרט מספר על חמש אחיות במשפחה מן האצולה הכפרית באנגליה, המתמודדות עם בעיות של נישואים, מוסר ותפיסות מוטעות. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-26 ביולי 1940, וקיבל ביקורות חיוביות. מבקר הקולנוע של הניו יורק טיימס שיבח את הסרט במילים "הקומדיה של נימוסים החצופה והמהנה ביותר שאנו בפינה זו ראינו על המסך".
הסרט נבדל מן הרומן במובנים אחדים. תקופת הסרט היא תקופה מאוחרת יותר מהרומן של אוסטן. הסיבה לשוני זה הייתה שהאולפנים רצו להציג תלבושות ראוותניות יותר מאלה שבזמנה של אוסטן. סצנות אחדות שונו באופן משמעותי. למשל בעימות בין אליזבת לליידי קתרין דה ברג לקראת סוף הסרט, הדרישה התקיפה מאליזבת להבטיח שלעולם לא תינשא לדארסי, הפכה כאן למבחן הבודק את כנותה ומידת אהבתה של אליזבת. ברומן העימות נובע מיחסה הסנובי של ליידי קתרין ומרצונה העז שדארסי ישא לאשה את בתה.
תקציר עלילה
גברת בנט (מרי בולנד) ובנותיה ג'יין (מורין או'סאליבן) ואליזבת (גריר גרסון) נמצאות בחנות וקונות שמלות חדשות כשהן רואות שני ג'נטלמנים וליידי יורדים ממרכבה בסמוך להם. הן מגלות שהגברים הם מר בינגלי (ברוס לסטר), שלאחרונה שכר את אחוזת נת'רפילד, ומר דארסי (לורנס אוליבייה), שניהם רווקים ועשירים. גברת בנט הנרגשת מהחדשות, אוספת את בנותיה וחוזרת לביתה. שם היא מנסה לשכנע את בעלה להתוודע למר בינגלי, אבל מר בנט מסרב. מתברר שהוא כבר ערך עמו היכרות.
בנשף הריקודים אליזבת רואה כמה יהיר הוא מר דארסי, והיא שומעת שהוא מסרב לרקוד איתה. בנשף היא פוגשת גם את מר ויקהם שמספר לה על העוול שדארסי גרם לו. מאוחר יותר דארסי מזמין אותה לרקוד והיא מסרבת, אבל היא מקבלת את הזמנות של ויקהם לרקוד.
אליזבת מבקרת בביתה החדש של חברתה שארלוט. שם היא מוצגת בפני ליידי קתרין דה ברג (עדנה מיי אוליבר) והיא נפגשת שוב עם דארסי (שהוא האחיין של ליידי קתרין). מאוחר יותר דארסי מציע נישואים לאליזבת והיא מסרבת לו, בין היתר בגלל מה שסיפר לה ויקהם שדארסי מנע ממנו את הרכוש שמגיע לו, וגם כי היא גילתה שדארסי הוא זה שניתק את הקשר הרומנטי בין מר בינגלי לאחותה ג'יין. הם מתווכחים בלהט והוא עוזב.
כשאליזבת חוזרת ללונגבורן היא מגלה שלידיה ברחה עם ויקהם. מר דארסי שמגיע לביקור אומר לה שוויקהם לעולם לא יתחתן עם לידיה. הוא מספר לה שוויקהאם ניסה לפתות את אחותו בת ה-15, ג'ורג'ינה, ולברוח איתה. אליזבת מבינה שהיא אוהבת את דארסי, אבל חושבת שלא תראה אותו יותר בגלל החרפה שהמיטה לידיה על משפחתה. לידיה וויקהם חוזרים לבית נשואים. לאחר מכן מגיע לביקור בלונגבורן ליידי קתרין ומגלה שדארסי הוא זה שמצא את לידיה ואילץ את ויקהם לשאת אותה לאישה. דארסי מופיע שוב, והוא ואליזבת מצהירים על אהבתם זה לזה. הסרט מסתיים כשאליזבת ודארסי מתנשקים וגברת בנט מרגלת אחריהם ורואה שגם שאר בנותיה מצאו מחזרים ראויים.
הפקה
הפקת הסרט "גאווה ודעה קדומה" תוכננה לאוקטובר 1936 בפיקוח של אירווינג תלברג ובכיכובם של קלארק גייבל ונורמה שירר בתפקידים הראשיים. ההפקה הוקפאה בעקבות מותו של תלברג ב-13 בספטמבר 1936. באוגוסט 1939 בחרו באולפני MGM בג'ורג' קיוקור לביים את הסרט ורוברט דונאט לוהק לשחק לצדה של שירר. האולפן שקל לצלם את הסרט באנגליה, אבל תחילת המלחמה באירופה בספטמבר 1939 גרמה לשינוי בתוכניות ולסגירת הפעילות של אולפני MGM באנגליה. בסופו של דבר החליף רוברט ז. לאונרד את ג'ורג' קיוקור בגלל אי התאמה בלוחות זמנים.
קבלה
הסרט התקבל היטב וזכה לביקורות חיוביות. הסרט קיבל דירוג של 88% באתר Rotten Tomatoes.
לפי רישומי ההכנסות ב-MGM הרווחים של הסרט היו 1,849,000 דולר, שגרמו להפסד של 241,000 דולר.
הבדלים בין הסרט לרומן
בעיני חובבי הרומן המקורי של ג'יין אוסטן סרט זה סוטה במידה ניכרת מהרומן בהיותו "הוליוודי" באופן מוגזם, ובשימוש בסגנון התלבושות משנות השלושים של המאה התשע עשרה במקום בסגנון תקופת הרג'נסי שבה מתרחשת עלילת הרומן.
מסגרת הזמן של העלילה בסרט קוצרה באופן ניכר, ואירועים מסוימים מתרחשים במקביל בסרט לעומת הרומן שבו הם מתרחשים בהבדל של ימים, שבועות או אפילו חודשים. ברומן ויקהם לא השתתף בנשף שבו דארסי מעליב את אליזבת, ולמעשה הוא לא השתתף באף נשף שבו גם דארסי היה נוכח. סצנת התחרות בחץ וקשת בין דארסי ואליזבת אינה מופיעה ברומן. בסרט דארסי בעצמו מספר לאליזבת על ניסיון הבריחה של ויקהם עם אחותו ג'ורג'ינה, בספר דארסי מתאר את האירועים האלה במכתב שהוא מוסר לאליזבת יום אחרי שהיא דוחה את הצעת הנישואים שלו.
שני מסעות של בנות בנט אינם מופיעים בסרט. האחד, נסיעתה של ג'יין ללונדון להתארח אצל משפחת גרדינר, דודה ודודתה. ג'יין מקווה לפגוש את קרוליין בינגלי בלונדון בתקווה לראות גם את צ'ארלס בינגלי. דארסי ואחיותיו של צ'ארלס מסתירים ממנו את המידע על היותה של ג'יין בעיר. המסע השני הוא הטיול של אליזבת, שוב עם מר ומרת גרדינר לדרבישייר, במקום הטיול המתוכנן לאזור האגמים. בדרבישייר אליזבת מגיעה לפמברלי, אחוזתו של דארסי, ונפגשת איתו שוב.
הבדל נוסף הוא בבריחתה של לידיה עם ויקהם. ברומן, לידיה נוסעת לברייטון בעקבות הגדוד, כבת לוויה לאשתו של הקולונל, ובורחת משם עם ויקהם. אירוע זה קורה כשאליזבת נמצאת בדרבישייר. בסרט זה מתרחש כשאליזבת חוזרת מביקורה אצל משפחת קולינס. בספר לידיה היא זו שמגלה שדארסי היה בחתונתה, והדודה גרדינר, מסבירה במכתב לאליזבת את התפקיד שמילא דארסי בנישואיהם של ויקהם ולידיה.
פרסים
"גאווה ודעה קדומה" זכה בפרס אוסקר לעיצוב התפאורה הטוב ביותר בסרט שחור לבן (סדריק גיבונס ופול גרוסי).
מתקפת אגם בלטון
מתקפת אגם בלטון (כך במחקר באנגלית, בעברית וברוב השפות. בגרמנית נקרא "מבצע אביב מתעורר" - Operation Frühlingserwachen, ברוסית: "מבצע המגננה של בלטון" - Балатонская оборонительная операция) הייתה המתקפה הגדולה האחרונה שערכו צבאות מדינות הציר בשלבי הסיום של מלחמת העולם השנייה. המתקפה נערכה בין 6 ל-16 במרץ 1945 במסגרת המערכה הצבאית בחזית המזרחית, סמוך לאגם בלטון במערב הונגריה. יעדיה העיקריים היו למנוע את אובדן שדה הנפט האחרון שנותר בידי הגרמנים (ליד נג'קניז'ה (Nagykanizsa), מדרום לבלטון), להחזיר לידי הוורמאכט את היוזמה האסטרטגית בחלק הדרומי של החזית המזרחית ולכבוש מחדש את בודפשט, בירת הונגריה. ההתקפה נתקלה במערך הגנתי סובייטי עמוק, ולא הצליחה להשיג התקדמות משמעותית. הכוחות התוקפים נאלצו לסגת תוך זמן קצר לעמדות המוצא שלהם, לאחר שהצבא האדום עבר למתקפת נגד רחבת היקף ואיים לכתר אותם. במהלך המתקפה הכושלת, ומתקפת הנגד הסובייטית שבאה בעקבותיה, ספגו כוחות השריון הגרמניים אבדות ניכרות, ואיבדו את רוב כלי הרכב המשוריינים שלהם. שחיקת הכוחות הניידים הגרמניים הקלה על הצבא הסובייטי להשלים את כיבוש הונגריה ולחדור לשטח אוסטריה, ופתחה בפניו את הדרך לכיבוש וינה, שנפלה לידיו פחות מחודש לאחר תום המתקפה הגרמנית.
רקע
בסוף אוקטובר 1944 פתח הצבא האדום במתקפת בודפשט במערב הונגריה במטרה לכבוש את בודפשט, בירת הונגריה. עד לסוף השנה חצו הכוחות הסובייטיים, שכללו את החזית האוקראינית השנייה ואת החזית האוקראינית השלישית, את נהר דנובה, השתלטו על שטחים נרחבים בגדה המערבית של הנהר, והשלימו את כיתור בודפשט. בתוך העיר הנצורה נלכדו כ-80 אלף חיילים גרמניים והונגריים. הצבא האדום הקים שתי טבעות כיתור סביב בודפשט - טבעת כיתור פנימית למניעת פריצה החוצה של כוחות הציר המכותרים בעיר, וטבעת כיתור חיצונית למנוע ניסיונות של קבוצת ארמיות דרום לחבור לכוחות הנצורים - ופתח במתקפה על העיר עצמה. הכוחות הנצורים בבודפשט ניהלו קרב מגננה עיקש בתוך רחובות העיר, והסבו אבדות כבדות לכוחות הסובייטיים התוקפים.
במהלך ינואר 1945 ביצעה הארמייה הגרמנית השישית, שתוגברה על ידי כוחות עתודה משוריינים חזקים, מספר ניסיונות לפרוץ את טבעת הכיתור סביב בודפשט, ולשחרר את העיר מהמצור הסובייטי. מאמצי החילוץ הגרמניים זכו להצלחה ראשונית נאה, וריתקו כוחות סובייטיים גדולים, אולם נבלמו לבסוף על ידי כוחות עתודה סובייטיים במרחק קצר מהעיר, ולא הצליחו לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית. מצד שני, התקפות הנגד הגרמניות מנעו מהצבא הסובייטי להרחיב את השטחים שבשליטתו בגדה המערבית של הדנובה, ולהמשיך בהתקדמותו מערבה.
לאחר כחודשיים של לחימה קשה, כוחות הציר בתוך בודפשט, שנדחקו בהדרגה לכיס מצומצם בשטחו ברובע בודה, וסבלו ממחסור חמור במזון ובאספקה, ביצעו ניסיון נואש לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית בליל 12/11 בפברואר. אולם ניסיון הפריצה החוצה נכשל, וכמעט כל כוחות הציר שנלכדו בעיר הושמדו או נפלו בשבי. ב-13 בחודש השלים הצבא האדום את כיבוש בודפשט, והפיקוד הסובייטי החל בהכנות להמשך המתקפה מערבה לכיוון אוסטריה וצ'כוסלובקיה. בצד הגרמני, אדולף היטלר, שלא היה מוכן להשלים עם נפילת בודפשט, דרש מהפיקוד הגרמני העליון לפתוח בהכנות למתקפת נגד גדולה במערב הונגריה, שתהדוף את הסובייטים חזרה לקו נהר הדנובה, ותכבוש מחדש את בודפשט.
תוכניות הצדדים היריבים
היעדים של המתקפה הגרמנית המתוכננת בהונגריה היו שאפתניים מאוד, בדומה ליעדים של מתקפת הארדנים בחזית המערבית, שלושה חודשים קודם לכן. המתקפה נועדה ליצור מפנה במצב האסטרטגי בחלק הדרומי של החזית המזרחית, לפצל ולהשמיד את כוחות החזית האוקראינית השלישית בגדה המערבית של נהר הדנובה, לייצב קו הגנה חדש על הנהר ולכבוש מחדש את בודפשט, בירת הונגריה. היטלר ייחס חשיבות רבה להמשך השליטה הגרמנית בהונגריה (האחרונה מגרורותיה של גרמניה הנאצית, שנותרה במחנה הציר), ולכיבוש מחדש של בודפשט, ולכן דרש מהפיקוד הגרמני העליון לשלוח להונגריה חלק ניכר מהעתודות המשוריינות שנותרו לגרמניה, כולל ארבע מדיוויזיות העילית של הוואפן אס אס, שהועברו לשם מהחזית המערבית, על אף שהיו דרושות באופן נואש בגזרות אחרות של החזית.
המודיעין הגרמני זיהה שהכוחות המשוריינים העיקריים של הצבא הסובייטי בהונגריה - ארמיית הטנקים השישית והקבוצה הניידת פלייב - מרוכזים מצפון-מערב לבודפשט, ולכן הפיקוד הגרמני החליט להנחית את מתקפת הנגד שלו בגזרה שמדרום לבודפשט, בה החזיקה החזית האוקראינית השלישית. לפי תוכנית המתקפה, שקיבלה את שם הקוד מבצע אביב מתעורר, נועד הכוח התוקף העיקרי - ארמיית הפאנצר השישית והארמייה השישית (שכללו יחד 10 דיוויזיות פאנצר) - להתקדם מכיוון צפון-מערב, אל הפער שבין הקצה הצפון-מזרחי של אגם בלטון לבין אגם ולנצה, לשבור את מערך ההגנה הסובייטי בגזרה זו, להגיע לנהר הדנובה (כ-60 ק"מ מנקודת המוצא של המתקפה), ולבסס ראש גשר בגדה המזרחית של הנהר. במקביל נועדה ארמיית הפאנצר השנייה (שכללה בפועל רק דיוויזיית פאנצרגרנדיר אחת) לתקוף מדרום לקצה המערבי של אגם בלטון לכיוון קאפושוואר, במטרה לרתק את הארמייה ה-57 הסובייטית, שהגנה על גזרה זו, ולהתקדם אף היא לכיוון הדנובה. על הארמייה ההונגרית השלישית הוטל לאבטח את האגף השמאלי (הצפוני) של הארמייה השישית וארמיית הפאנצר השישית מפני מתקפת נגד של החזית האוקראינית השנייה מאזור בודפשט.
בשלב השני של המתקפה, לאחר השלמת חיסול הכוח הסובייטי המכותר, נועדו הכוחות הגרמניים לנוע צפונה במקביל לדנובה, ולכבוש מחדש את בודפשט מידי הצבא האדום.
הפיקוד הסובייטי העליון תכנן אף הוא מתקפה גדולה במערב הונגריה. ב-17 בפברואר 1945 קיבלו החזית האוקראינית השנייה והשלישית הנחיה מהסטבקה להתחיל בהכנות לקראת מתקפה, שקיבלה את השם מתקפת ברטיסלאבה-וינה. במסגרת המתקפה המתוכננת נועדו שתי החזיתות להשלים את כיבוש מערב הונגריה ולאחר מכן להמשיך בהתקדמות לכיוון צ'כוסלובקיה ואוסטריה, במגמה לשחרר את סלובקיה ולכבוש את וינה, בירת אוסטריה. המתקפה החדשה נועדה להיפתח ב-15 במרץ. לאחר שנודע לפיקוד הסובייטי שהגרמנים מתכננים לערוך מתקפת נגד גדולה באזור אגם בלטון, הוא הורה לחזית האוקראינית השלישית להיערך לניהול קרב מגננה בגזרתה, במטרה להחליש ולשחוק את הכוחות הניידים הגרמניים, אך לא שינה את תוכניותיו ההתקפיות ואת מועד המתקפה המתוכננת, והורה לחזית להשאיר חלק מיחידותיה בעתודה, כדי לשמור כוחות רעננים לקראת המתקפה לכיוון וינה.
הכוחות היריבים
החזית האוקראינית השלישית בפיקוד פיודור טולבוחין, שהגנה על הגזרה שהותקפה, כללה 53 דיוויזיות רגלים (כולל 7 דיוויזיות בולגריות), 2 קורפוסי טנקים, 2 קורפוסים ממוכנים וקורפוס פרשים. כוחות החזית כללו 407 אלף חיילים, כ-400 טנקים ותותחים מתנייעים, 6,800 תותחים, תותחי נ"ט ומרגמות, ו-965 מטוסים (מארמיית האוויר ה-17). אולם חלק מיחידות החזית, כולל ארמיית המשמר התשיעית וקורפוס המשמר הממוכן ה-2, הוחזקו בעתודה בגדה המזרחית של הדנובה, והפיקוד הסובייטי העליון (הסטבקה) לא אישר לפיקוד החזית להשתמש בהם במסגרת מבצע המגננה שניהלו כוחות החזית.
בניגוד לפיקוד הגרמני, הפיקוד הסובייטי העליון ראה בחזית בהונגריה חזית משנית בחשיבותה. המאמץ העיקרי של הצבא האדום החל מינואר 1945, התמקד בנתיב הקצר ביותר לליבה של גרמניה הנאצית, בשטחי פולין, פומרניה ופרוסיה המזרחית. כתוצאה מכך, איכות כוח האדם שנשלח להשלים את אבדות החזית האוקראינית השנייה והחזית האוקראינית השלישית, הייתה ירודה וכללה מספר רב של חיילים שגויסו בכפייה באזורים ששוחררו מידי הנאצים בברית המועצות, ונשלחו לחזית לאחר אימונים מינימליים. בנוסף לכך, מספר כלי הרכב המשוריינים, שעמדו לרשות שתי החזיתות, היה קטן יחסית (רק ארמיית טנקים אחת, מתוך שש ארמיות הטנקים שלחמו בשורות הצבא הסובייטי, לחמה בחזית ההונגרית).
נוכח העובדה שלפחות 12 מהדיוויזיות של החזית האוקראינית השלישית הוחזקו בעתודה בגדה המזרחית של הדנובה, ושמצבת כוח האדם הממוצעת של דיוויזיות הרובאים של החזית לא עלתה על 40–45 אחוז מהתקן (כ-4700 חיילים מתקן של 11,000 בדיוויזיה), עקב האבדות הכבדות שהן ספגו במהלך הלחימה בחודשים שקדמו למתקפה הגרמנית, הצד הגרמני נהנה מעדיפות מספרית ניכרת על הצד הסובייטי, לפחות בגזרת המאמץ ההתקפי העיקרי, בשלב הפתיחה של מבצע אביב מתעורר. הצד הגרמני נהנה גם מעדיפות מספרית ואיכותית ניכרת בכלי רכב משוריינים על הצד הסובייטי. הכוח הגרמני התוקף כלל, בין השאר, שלושה גדודי פאנצר כבדים, שכללו 104 טנקים כבדים מבצעיים מדגם טיגר II (קינג טיגר), שהיו עדיפים בהרבה כמעט על כל דגמי הטנקים הסובייטיים. לפחות 70 מתוכם השתתפו באופן פעיל במתקפה הגרמנית. הפיקוד של החזית האוקראינית השלישית פיצה על נחיתותו בשריון, באמצעות הקמת מערך הגנה מבוצר לעומק, וריכוז כמות גדולה של קני ארטילריה ואמצעי נ"ט בגזרות, בהן העריך שתונחת המהלומה הגרמנית העיקרית.
ההכנות בצד הסובייטי
במחצית השנייה של פברואר 1945 גילה המודיעין הסובייטי ריכוז של כוחות שריון גרמניים חזקים, כולל ארמיית הפאנצר השישית, בצפון-מערב הונגריה, והעריך שמדובר בהכנות למתקפת נגד גרמנית גדולה. הפיקוד הסובייטי העריך שהמתקפה הגרמנית תתמקד בגזרה שמצפון לקצה המזרחי של אגם בלטון, בין אגם בלטון לגנט (Gant). ב-20 בפברואר העביר פיקוד החזית האוקראינית השלישית התראה כללית ליחידות החזית להתכונן להדוף מתקפה גרמנית גדולה על חזיתם, במקביל להמשך ההכנות לקראת המתקפה המתוכננת לכיוון וינה. אולם רק ב-25 בחודש קיבלו יחידות החזית פקודה להתחיל בהכנת מערך הגנה אנטי טנקי עמוק, במטרה לבלום את המתקפה הגרמנית הצפויה. במהלך הזמן הקצר שנותר לפני פתיחת המתקפה הגרמנית (ב-6 במרץ) הוקם מערך הגנה אנטי-טנקי רב-שכבתי בעומק 30–35 ק"מ, שכלל, בין השאר, יותר מ-70 שטחי השמדה לשריון הגרמני (אזורים אנטי טנקיים), שכל אחד מהם כוסה על ידי כמה עשרות תותחי נ"ט. שטחי ההשמדה מוקמו באזורים שנחשבו נוחים ביותר לתנועת כוחות שריון, ולאורך צירי ההתקדמות המשוערים של הכוחות התוקפים. מערך ההגנה שהכינו כוחות החזית בין גנט בצפון והקצה הדרום-מזרחי של אגם בלטון בדרום, הגן על גזרה ברוחב כ-85 ק"מ. הוא כלל שלוש רצועות הגנה, שכל אחת מהן כללה מספר קווי הגנה. רצועת ההגנה הראשונה כללה 3 קווי הגנה בעומק כולל של 5–7 ק"מ, שכל אחד מהם כלל בין אחד לשלושה קווי חפירות, שקושרו זה לזה באמצעות רשת תעלות קשר. רצועת ההגנה השנייה נחפרה במרחק 8–12 ק"מ מאחרי רצועת ההגנה הראשונה, וכללה שני קווי הגנה, ואילו רצועת ההגנה השלישית נחפרה במרחק קצר מהגדה המערבית של הדנובה, ובמרחק קצר מדרום לתעלת בלטון-דנובה (תעלת שיו). בין רצועות ההגנה הוקמו קווי ביניים וכל נקודות היישוב מאחורי קו החזית הסובייטי הפכו למעוזים מבוצרים. עם זאת, אין בסיס להשוואה בין מערך ההגנה הסובייטי, שנועד לבלום את המתקפה הגרמנית מצפון לאגם בלטון, לבין מערך ההגנה העמוק, שהכין הצבא האדום בקיץ 1943 במשך חודשים ארוכים במבלט קורסק, לקראת המתקפה הגרמנית הצפויה על המבלט ("מבצע ציטדאל"). עקב הזמן המועט, שעמד לרשות כוחות החזית האוקראינית ה-3, מערך ההגנה שלהם כלל מעט פילבוקסים ועמדות מבוצרות, מכשולי נ"ט וגדרות תיל דוקרני, והורכב בעיקר מעמדות חפורות לחיל רגלים, טנקים, אמצעי נ"ט וארטילריה, ומספר רב של מוקשים נגד טנקים ונגד אדם (1500 מוקשים בממוצע לק"מ חזית).
החזית האוקראינית השלישית ריכזה את כוחותיה העיקריים, כולל ארבעת הקורפוסים הניידים שלה, ויותר מ-70 אחוז מקני הארטילריה שלה, בגזרה הצפויה לספוג את המתקפה הגרמנית העיקרית, וצפיפות הכוחות בגזרה זו עלתה בהרבה על צפיפות הכוחות בגזרות האחרות בהן החזיקו כוחות החזית. היא פרסה שתי ארמיות (ארמיית המשמר ה-4 והארמייה ה-26) בדרג הראשון, וארמייה נוספת (הארמייה ה-27) בדרג האופרטיבי השני, סמוך לגדה המערבית של נהר דנובה. ארבעת הקורפוסים הניידים של החזית - קורפוסי הטנקים ה-18 וה-23, הקורפוס הממוכן ה-1 וקורפוס הפרשים ה-5 - נפרסו בין רצועת ההגנה השנייה ורצועת ההגנה השלישית של החזית, ככוח עתודה לצורך התקפות נגד על הכוחות הגרמניים, שיצליחו לחדור דרך שתי רצועות ההגנה הראשונות. כל אחד מהקורפוסים הניידים הכין גם מערך הגנה משלו, שהורכב מרשת של נקודות מבוצרות, שבכל אחת מהן מספר טנקים, תותחים מתנייעים, תותחי נ"ט וכוח חי"ר. הפיקוד הסובייטי דאג גם לבצע את ההכנות הלוגיסטיות הנדרשות לקראת קרב המגננה הצפוי, כולל צבירת כמויות גדולות של תחמושת ארטילרית, הקמת מספר גשרים צפים על הדנובה, והעברת קו צינור דלק אל מעבר לנהר.
עם זאת, המודיעין הסובייטי נכשל בזיהוי הגזרה הצפויה לספוג את המהלומה הגרמנית העיקרית. כתוצאה מכך, הכוח העיקרי של ארמיית המשמר הרביעית (9 דיוויזיות רובאים של המשמר) הוצב להגן על גזרה צרה יחסית ברוחב 29 ק"מ מצפון לקצה המערבי של אגם וָלנֶצֶה (Valence), כדי לבלום אפשרות של מתקפה גרמנית מאזור זה לכיוון בודפשט, בעוד שהמתקפה הגרמנית התמקדה בגזרה שמדרום לאגם, בינו לבין אגם בלטון. צפיפות הכוחות בגזרה זו הייתה דיוויזיה ל-3.3 ק"מ של חזית בממוצע. בהשוואה לכך, מערך ההגנה באגף השמאלי (הדרומי) של הארמייה היה חלש בהרבה, וכלל רק בריגדה עצמאית אחת (אזור מבוצר, כוח מיוחד בסדר כוחות חטיבתי למשימות הגנתיות, שצויד בכמות גדולה מהרגיל של נשק מסייע), שנדרשה להגן על גזרה ברוחב 10 ק"מ, בין הקצה הדרום-מערבי של אגם ולנצה לשארגליש (Seregelyes). עם זאת, כוח זה הסתייע בריכוז חזק של יחידות ארטילריה ונ"ט - 5 רגימנטים של ארטילריה מעתודות החזית, אגד ארטילרי של הארמייה, שכלל 113 תותחים כבדים, ו-4 רגימנטים של נ"ט. בנוסף, מכיוון שבגזרה זו המרחק בין קו החזית הסובייטי לבין נהר דנובה היה הקצר ביותר, קורפוס הרובאים ה-35 של הארמייה ה-27, שהחזיק ברצועת ההגנה הסובייטית השלישית סמוך לנהר, נמצא במרחק קצר יחסית מאחורי רצועת ההגנה הראשונה, ולכן היה ביכולתו להעניק סיוע לבריגדה, שהגנה על הגזרה, במקרה הצורך.
מדרום לארמיית המשמר ה-4, הגנה הארמייה ה-26 על גזרה ברוחב 44 ק"מ, בין שארגליש לקצה הדרום-מזרחי של אגם בלטון. הארמייה כללה 10 דיוויזיות רובאים מדולדלות מצבה (פחות מ-50 אלף חיילים בסך הכל), ששש מתוכן נפרסו להגן על רצועת ההגנה הראשונה, וארבע הנותרות הוצבו ברצועת ההגנה השנייה. צפיפות הארטילריה הממוצעת בגזרות בהן החזיקו הקורפוסים, שהגנו על שני האגפים של הארמייה, הייתה כ-35 קני ארטילריה לק"מ חזית, בעוד שבמרכז מערך ההגנה של החזית, צפיפות הארטילריה הממוצעת הייתה כ-20 קנים לק"מ חזית. צפיפות הארטילריה הייתה גדולה במיוחד בגזרה אותה החזיקה הדיוויזיה ה-155, שהגנה על האגף הימני של הארמייה, בין שאראגליש לתעלת שארוויז, בתפר בין הארמייה ה-26 וארמיית המשמר ה-4 (67 קני ארטילריה לק"מ חזית).
הארמייה ה-27, שהגנה על רצועת ההגנה השלישית של החזית, כללה 9 דיוויזיות רובאים מדולדלות מצבה (7 מהדיוויזיות שלה כללו פחות מ-4500 חיילים), אולם אחד משלושת הקורפוסים שלה הוצב בגדה המזרחית של נהר הדנובה.
תנאי קרקע ואקלים
המערכה העיקרית במהלך מתקפת אגם בלטון התחוללה בתא שטח שנתחם על ידי אגם בלטון בדרום, אגם ולנצה בצפון, נהר הדנובה במזרח ותעלת בלטון-דנובה בדרום-מזרח. הקרקע בשטח זה היא מישורית ברובה, בגובה 100–150 מטר, אך עם לא מעט בליטות קרקע ורכסי גבעות. זירת המערכה נחצית על ידי עמק נהר שרוויז (Sarviz), אזור ביצתי ומוצף, שנוקז רק בשנות ה-20 של המאה ה-20, כאשר המים הזורמים מהרי באקון (Bakonyׂׂ) בכיוון דרום-מזרח לאגן נהר הדנובה, תועלו למספר תעלות ולשרשרת אגמים קטנים. בעונת הגשמים ובעונת הפשרת השלגים (בסתיו ובאביב), התעלות עלו לעיתים על גדותיהן, הציפו את העמק ואת האזורים שסביבו, והפכו אותו למכשול מים משמעותי. תשתית התחבורה באזור הייתה דלה ובלתי מפותחת, וכללה מעט מאוד דרכים סלולות שניתן היה להשתמש בהן בכל עונות השנה.
אגם בלטון משפיע על האקלים בסביבתו. כמות המשקעים הממוצעת באזור שסביב האגם היא כ-600 מ"מ יותר בהשוואה לאזורים המרוחקים ממנו ומזג האוויר מעונן בדרך כלל. מזג האוויר במחצית הראשונה של מרץ 1945 היה גשום ומעורפל, והטמפרטורה נעה בין מינוס 7 ל-4 מעלות צלזיוס. הפשרת השלגים ביחד עם גשמי ראשית האביב, הפכו את הקרקע בזירת המערכה לעיסת בוץ עמוק, והמים העולים הציפו שטחים נרחבים באזור. תנאי הקרקע היקשו מאוד על הפעלה יעילה של כוחות ממונעים. מכיוון שהכוחות הגרמניים-הונגריים היו הצד התוקף, הם היו הסובלים העיקריים מתנאי הקרקע במהלך מתקפת אגם בלטון. השריון הגרמני לא יכול היה להתפרס כהלכה, ותנועתו הוגבלה בדרך כלל לדרכים הסלולות המעטות שעברו בזירת המערכה, ואפילו כלי רכב זחליים התקשו לנוע בדרכי העפר, שהפכו לנהרות בוץ. הקשיים של הצד הגרמני הוחמרו עקב העובדה, שחלק ניכר מכלי הרכב המשוריינים שהשתתפו במתקפה (טנקים מדגם פנתר וטיגר, ומשחיתי טנקים מדגם יאגדפנתר ויאגדטיגר) ונועדו להוביל את הכוחות התוקפים, היו במשקל כבד (מעל 45 טון), ולכן התקשו במיוחד לנוע בבוץ העמוק.
המתקפה בגזרת המאמץ העיקרי
המתקפה הגרמנית העיקרית הונחתה בגזרה צרה, שרוחבה לא עלה על 54 ק"מ, בין הקצה הדרום-מזרחי של אגם בלטון לבין אגם ולנצה. בגזרה זו ריכז הפיקוד הגרמני 3 קורפוסי פאנצר מתוגברים וקורפוס פרשים מארמיית הפאנצר השישית ומקבוצת ארמיות באלאק, שכללו 6 דיוויזיות פאנצר, 3 דיוויזיות רגלים ושתי דיוויזיות פרשים (בסדר כוחות של בריגדות מתוגברות). שתי דיוויזיות פאנצר נוספות (ה-6 וה-23) ובריגדת פאנצרגרנדיר אחת (ה-92) הוחזקו בעתודה. בנוסף לפחות חלק מהיחידות של דיוויזיית הפאנצר אס אס החמישית (ויקינג) מקורפוס הפאנצר אס אס הרביעי, שנועד להגן על אגפו השמאלי של הכוח התוקף, מצפון לאגם ולנצה, הצטרפו אף הן למתקפה הגרמנית בשלביה המאוחרים. הכוח התוקף כלל גם 2–3 גדודי פאנצר כבדים (לא ברור אם גדוד הפאנצר הכבד ה-503, שסופח לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר "פלדהרנהאלה", השתתף אף הוא במתקפה הגרמנית) וגדוד משחיתי טנקים כבדים.
בסך הכל הפעילו הגרמנים בגזרת המאמץ העיקרי שלהם כ-170 אלף חיילים, ו-517 טנקים, משחיתי טנקים ותותחי סער מבצעיים. מספר כלי הרכב המשוריינים המבצעיים נכון ל-5 במרץ 1945. הוא אינו כולל את דיוויזיית הפאנצר ה-6 (102 טנקים ותותחי סער), שהצטרפה למתקפה רק בשלבי הסיום שלה, וכן מספר רב של כלי רק"מ, שהוחזרו לכשירות מבצעית במהלך עשרת הימים של המתקפה הגרמנית, ותגברו את הכוח התוקף. כך למשל, ב-13 במרץ, שמונה ימים לאחר פתיחת המתקפה, כללה ארמיית הפאנצר השישית (כולל דיוויזיית הפאנצר ה-23 שסופחה עליה) 250 כלי רק"מ מבצעיים יותר מכפי שעמדו לרשותה ב-5 במרץ. זאת על אף שבמהלך פרק זמן זה, לפחות 31 טנקים ו-11 תותחי סער של הארמייה הושמדו לחלוטין, ומספר גדול פי כמה של כלים משוריינים נפגעו בדרגות חומרה שונות.
בנוסף לתנאי הקרקע ומזג האוויר, שהגבילו מאוד את יכולתם של הגרמנים להפעיל ביעילות את כוחות השריון שלהם במהלך המתקפה, הם סבלו גם ממחסור חמור ביחידות חיל רגלים (כאמור, רק שלוש דיוויזיות חי"ר, אחת מהם הונגרית, הופעלו במסגרת המאמץ ההתקפי העיקרי), שנדרשו כדי לסייע להתקדמות דיוויזיות הפאנצר, לאבטח את אגפיהם, ולהחזיק בשטחים שנכבשו על ידם, וכן מהקצאה בלתי מספקת של תחמושת ארטילרית, שלא איפשרה לארטילריה הגרמנית לפצות על חוסר היכולת של השריון הגרמני לסייע להתקדמות יחידות החרמ"ש של דיוויזיות הפאנצר.
עמק נהר שרוויז, העובר בערך במחצית המרחק בין ימת בלטון לאגם ולנצה, חילק את זירת המערכה לשניים. מדרום לו פעלו קורפוס הפאנצר אס אס הראשון, בסיוע קורפוס הפרשים הראשון באגפו הימני. שני הקורפוסים נועדו להתקדם לכיוון דרום מזרח, ויעדם הראשוני הייתה תעלת שיו באזור שימונטורניה (Simontornya), כ-25 קילומטר מנקודת המוצא של המתקפה. מצפון לעמק נועדו קורפוס הפאנצר אס אס השני וקורפוס הפאנצר השלישי לתקוף מאזור סקשפהרוואר לכיוון דרום-מזרח, דרך שארושד (Sarosd), במטרה להגיע לנהר הדנובה באזור דונאיווארוש.
בניסיון לשמור על אלמנט ההפתעה עד כמה שניתן, הפיקוד הגרמני העביר את פקודות המבצע המפורטות ליחידות שנועדו לבצע את המתקפה, זמן קצר מאוד לפני מועד פתיחת המתקפה. קורפוס הפאנצר אס אס השני, לדוגמה, קיבל את הפקודות שלו רק 16 שעות לפני שעת השין, כשיחידות החלוץ שלו נמצאו עדיין במרחק כ-20 ק"מ מעמדות הזינוק שלהן. כתוצאה מלוח הזמנים הקצר ומקשיי התנועה בדרכים הבוציות והפקוקות, הכוחות העיקריים של הקורפוס לא הספיקו להגיע מבעוד מועד לעמדות הזינוק שלהם, ולכן לא מילאו תפקיד משמעותי ביום הראשון של המתקפה.
ויטלי לידניוב
ויטלי לידניוב (בבלארוסית: Віталь Ледзянёў; נולד ב-26 במרץ 1979) הוא כדורגלן עבר בלארוסי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה
לידניוב התחיל את הקריירה שלו בדינמו-ג'וני מינסק. בשנת הצטרף לקבוצת האם, דינמו מינסק. בשנת הושאל לטורפדו-סק"א מינסק, ובשנת  הושאל לסלביה מאזיר.
מתקפת אגם בלטון
המתקפה בגזרת המאמץ העיקרי
ההתקפה הגרמנית נפתחה ב-6 במרץ בשעה 04:00, בהפגזה ארטילרית כבדה, שארכה 30 דקות. ביום הראשון של המתקפה לא הצליחו הכוחות התוקפים להשיג התקדמות משמעותית, לאחר שנתקלו בהתנגדות סובייטית עזה ומאורגנת היטב. באגף הימני הקיצוני, סמוך לחופי אגם בלטון, לא הצליח קורפוס הפרשים הראשון (שתי דיוויזיות פרשים ודיוויזיית רגלים, בסיוע תותחים מתנייעים ותותחי סער) להתקדם, ונהדף לעמדות המוצא שלו בהתקפת נגד סובייטית. קורפוס הפאנצר אס אס הראשון, שתקף מדרום-מערב לתעלת שרוויז, הצליח לחדור לעומק 2–4 ק"מ בלבד ברצועת ההגנה הסובייטית הקדמית. מצפון-מזרח לתעלת שרוויז, הכוחות העיקריים של קורפוס הפאנצר אס אס השני לא הצטרפו למתקפה עקב האיחור בהגעה לעמדות הזינוק שלהם. רק קורפוס הפאנצר השלישי, שתקף באגף הגרמני השמאלי, סמוך לאגם ולנצה, הצליח להשיג הצלחה מוגבלת. הקורפוס הבקיע את החזית הסובייטית בתפר שבין הארמייה ה-26 וארמיית המשמר הרביעית, התקדם כ-4 ק"מ, וכבש את שאראגאליש (Seregelyes). התקדמות הקורפוס איימה על עורפו של הקורפוס ה-30 מהארמייה ה-26, ופיקוד הארמייה והחזית החלו להזרים לאזור תגבורות (כולל חלק מקורפוס הטנקים ה-18), כדי לסתום את הפירצה בחזית. בנוסף, הפיקוד הסובייטי ריכז מספר רב של קני ארטילריה ממזרח לשאראגליש, וריכוז הארטילריה בגזרה זו הגיע ל-45 קנים לק"מ חזית.
ויטלי לידניוב
קריירה
בקיץ חתם במכבי נתניה מליגת העל. ב-26 באוגוסט 2005, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 2-1 למכבי פתח תקווה. כעבור חודש בדיוק חתם בהפועל חיפה מהליגה הלאומית.
באפריל שוחרר מהפועל חיפה וחזר לבלארוס, על מנת לחתום בבלשינה בובריוסק. בעונת שיחק במ.ט.ק. אראז ווראס ניאסוויז'.
מתקפת אגם בלטון
המתקפה בגזרת המאמץ העיקרי
ביום השני של המתקפה (7 במרץ) נחלו הכוחות הגרמניים-הונגריים הצלחה רבה יותר. הכוחות העיקריים של קורפוס הפאנצר אס אס השני (שתי דיוויזיות פאנצר בסיוע דיוויזיית רגלים) הצטרפו למערכה, והצליחו להתקדם לעומק 4–6 ק"מ לפני שנבלמו על ידי כוחות העתודה הסובייטיים. התקדמות הקורפוס בוצעה על ידי יחידות החרמ"ש (פאנצרגרנדיר) שלו, כמעט ללא סיוע מצד כלי הרכב המשוריינים, שהתקשו מאוד לנוע בבוץ העמוק. מספר טנקים שקעו בבוץ עד לגובה הצריח, והתנועה של השאר הוגבלה לדרך הסלולה היחידה בגזרה, שכוסתה באש תותחי הנ"ט הסובייטיים. בנוסף, כוח השריון העיקרי של דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-9 ספג הפגזה ארטילרית מרוכזת, בעת שניסה לחצות את תעלת שרוויז.
ויטלי לידניוב
קריירה
בינואר חתם במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית. במדי נצרת, לידנייב כבש 4 שערים ב-16 משחקים.
לאחר ששיחק בנצרת, לידניוב שיחק בבננאטס, מט"ז-ריפ"ו, אינטר באקו, אוליסס ירוואן, דאצ'יה קינישב, אולימפיה אלבלונג וגורודייה.
מתקפת אגם בלטון
המתקפה בגזרת המאמץ העיקרי
מדרום-מערב לתעלת שרוויז, זכה גם קורפוס הפאנצר אס אס הראשון להישגים ניכרים. בשעות הבוקר של 7 בחודש הצליחו כוחות של הקורפוס להבקיע את מערך ההגנה של דיוויזיית המשמר ה-68, באגף הדרומי של הקורפוס הסובייטי ה-30. עד תום היום הצליחו הגרמנים לכבוש את הכפר קלוז' (Kaloz) והדיוויזיה ה-68 נאלצה לסגת לגדה המזרחית של תעלת שרוויז, אך הצליחה להדוף את הניסיונות של לייבשטנדרטה לחצות את התעלה. נסיגת הדיוויזיה יצרה פער בחזית הסובייטית ואפשרה לקורפוס האס אס לפנות לכיוון דרום-מזרח, ולהתקדם במקביל לעמק נהר שרוויז, לכיוון תעלת שיו.
ב-8 במרץ צברה המתקפה של קורפוס הפאנצר אס אס הראשון מומנטום, ועד תום היום הגיעו כוחותיו למרחק כ-3 ק"מ מצפון-מערב לדאג (De'g), כ-16 ק"מ מנקודת המוצא של המתקפה. הדיוויזיות ה-233 וה-74 של הקורפוס ה-135 מהארמייה ה-26, נאלצו לסגת דרומה, בתנועה של דלת מסתובבת, כאשר אגפן הימני נשען על תעלת שרוויז, לרצועת ההגנה השנייה, שאוישה על ידי הדיוויזיה השלישית של הקורפוס. אולם ממזרח לתעלת שרוויז, קורפוס הפאנצר אס אס השני לא נחל הצלחה דומה. יחידות הקורפוס לא הצליחו להתקדם אל מעבר לדרך אבה-שארושד (Aba-Sarosd). ולפי מקורות סובייטיים, במהלך היום נהדפו 9 ניסיונות התקפה של דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-2 באש תותחי נ"ט וארטילריה.
הבלימה הכמעט מוחלטת של התקדמות קורפוס הפאנצר אס אס השני, גרמה דאגה רבה בפיקוד הגרמני, משום שהיא יצרה פער הולך ומתרחב בינו לבין קורפוס הפאנצר אס אס הראשון, בגדה המערבית של העמק, וחשפה את אגפו השמאלי של האחרון למתקפת נגד סובייטית. כתוצאה מכך, בליל 9/8 במרץ, סיפח פיקוד "קבוצת ארמיות דרום" את דיוויזיית הפאנצר ה-23, שנשמרה בעתודה, לקורפוס הפאנצר אס אס הראשון. הדיוויזיה נועדה לנוע בעקבות דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-1 (לייבשטנדרטה אדולף היטלר), ולהיות מוכנה לחצות את עמק נהר שרוויז ולנוע לכיוון שארקרסטור (Sarkeresztur), במטרה לתקוף מהאגף והעורף את הכוחות הסובייטיים, שבלמו את התקדמות קורפוס הפאנצר אס אס השני.
ההתקדמות הגרמנית האיטית, איפשרה לפיקוד החזית האוקראינית השלישית להזרים עוד ועוד כוחות עתודה לגזרות המותקפות, ובכך להטות את מאזן הכוחות לטובת הצד הסובייטי. הקורפוס ה-30 של הארמייה ה-26, שהחזיק בגזרה שבין תעלת שרוויז לאגם ולנצה, יחד עם בריגדת הביצורים מארמיית המשמר ה-4, תוגבר על ידי קורפוס המשמר ה-31 וקורפוס הטנקים ה-23, שהועברו מהגזרה שמצפון לאגם ולנצה, ומספר רב של יחידות ארטילריה ונ"ט מעתודות החזית. בנוסף נשלחו לגזרה זו יחידות מהקורפוסים ה-35 וה-37 של הארמייה ה-27, שקודמו מרצועת ההגנה השלישית, סמוך לגדה המערבית של נהר הדנובה, ושני קורפוסים ניידים של החזית (קורפוס הטנקים ה-18 והקורפוס הממוכן ה-1).
הקורפוס ה-33 של הארמייה ה-27, שהוצב במקור בגדה המזרחית של הדנובה, הועבר תחת פיקוד הארמייה ה-26, ונשלח דרומה לתגבר את הקורפוסים ה-135 וה-104 של הארמייה, שהגנו על הגזרה בין תעלת שרוויז לאגם בלטון, ביחד עם קורפוס פרשי המשמר ה-5, שתי בריגדות של משחיתי טנקים (ה-208 וה-209) ושני רגימנטים אנטי טנקיים. כוחות העתודה הסובייטיים תפסו עמדות מדרום לתעלת שיו, ובגדה המזרחית של תעלת שרוויז.
ב-9 במרץ תמונת המצב של היום הקודם חזרה על עצמה. בליל 9/8 בחודש הצליח קורפוס הפאנצר אס אס ה-1 להבקיע דרך רצועת ההגנה הסובייטית השנייה בהתקפת לילה, ולמחרת המשיך בהתקדמותו המהירה יחסית לכיוון תעלת שיו. בריגדת משחיתי הטנקים ה-208, שנעה צפונה לתגבר את יחידות הקורפוס ה-135, הופתעה בדרכה על ידי טנקים גרמניים, שפרצו את החזית הסובייטית, וספגה אבדות כבדות. עד סוף היום הגיעו כוחות החלוץ של דיוויזיות הפאנצר אס אס ה-1 וה-12 עד למרחק קצר (קילומטרים בודדים) מצפון לנקודת המפגש בין תעלת שרוויז ולתעלת שיו באזור צצה (Cece)-שימונטורניה. אולם הניסיון הגרמני לצלוח את תעלת שיו תוך כדי תנועה נבלם על ידי מגנן נ"ט סובייטי חזק, שכלל למעלה ממאה תותחי נ"ט ומשחיתי טנקים, בסיוע דיוויזיית הפרשים ה-11.התקדמות קורפוס הפאנצר אס אס ה-1 אילצה את הכוחות הסובייטיים (קורפוס הרובאים ה-104), שבלמו את התקדמות קורפוס הפרשים הראשון, לסגת כדי להימנע מכיתור, ובכך איפשרה לאחרון להתקדם אף הוא לכיוון תעלת שיו באזור מזוקומרום (Mezokomarom).
אולם ממזרח לעמק נהר שרוויז, שוב לא השיג קורפוס הפאנצר אס אס השני התקדמות משמעותית. פיקוד החזית האוקראינית השלישית ריכז בגזרה זו (בין תעלת שרוויז לאגם ולנצה) את רוב כוחות העתודה שלו (שש דיוויזיות רגלים ושלושה קורפוסים ניידים), כדי לחסום בפני הגרמנים את הנתיב הקצר ביותר לנהר דנובה.
האיום שיצר התפתחות המבקע של כוחות הציר לכיוון תעלת שיו הדאיג את פיודור טולבוחין, מפקד החזית האוקראינית השלישית, ואילץ אותו לשנות את מבנה הפיקוד של כוחותיו. הקורפוס ה-30 של הארמייה ה-26 הועבר תחת פיקוד הארמייה ה-27, שקיבלה את האחריות על הגזרה שבין עמק נהר שרוויז לאגם ולנצה, ואילו הארמייה ה-26, כולל כוחות העתודה שהועברו תחת פיקודה, נותרה אחראית לגזרה שמדרום-מערב לתעלת שרוויז, בינה לבין אגם בלטון. טולבוחין גם פנה אל הסטבקה בבקשה לאשר לו להשתמש בארמיית המשמר התשיעית שלו, אשר נשמרה בעתודה ממזרח לדנובה, כדי לתגבר את הכוחות, שבלמו את המתקפה הגרמנית, אך נענה בשלילה.
הפיקוד העליון הסובייטי דבק בתוכנית המערכה המקורית שלו. הוא תפס את המבקע הגרמני לכיוון תעלת שיו, כהזדמנות ולאו דווקא כאיום על יציבות החזית. המבלט העמוק, שיצרה התקדמות הכוחות הגרמניים מדרום לאגם ולנצה, חשף את האגף השמאלי של הכוחות התוקפים למתקפת נגד סובייטית. לכן, טולבוחין קיבל הנחיה להמשיך לבלום את התקדמות כוחות הציר באמצעות הארמיות ה-26 וה-27 המתוגברות, ובמקביל לרכז את ארמיות המשמר ה-4 וה-9 שלו, בגזרה שמצפון לאגם ולנצה, ולערוך את ההכנות הנדרשות למתקפת נגד על האגף והעורף של הארמייה השישית וארמיית הפאנצר השישית, במטרה לכתר ולהשמיד אותן, באמצעות תנועת איגוף לכיוון החוף הצפוני של אגם בלטון. מתקפת הנגד נועדה להתחיל ב-15 או ב-16 בחודש, לאחר שהמתקפה הגרמנית תגיע לעצירה מוחלטת, והכוחות התוקפים יותשו.
במהלך היומיים הבאים של המתקפה (10-11.3) הואטה התקדמות הכוחות הגרמניים-הונגריים בגלל תנאי מזג אוויר קשים והקרקע הבוצית. שני הקורפוסים, שהתקדמו ממערב לתעלת שרוויז, הצליחו לטהר את רוב השטח שמצפון לתעלת שיו מהאויב, ותפסו עמדות זינוק לקראת הסתערות אל מעבר למכשול המים של התעלה (שרוחבה היה כ-30 מטר), שנועדה להתבצע ב-12 במרץ. בגזרת קורפוס הפרשים הראשון, הצליחה דיוויזיית הפרשים ה-3 לכבוש ראש גשר קטן מעבר לתעלת שיו, כ-5 ק"מ ממערב למזוקומרום, אך מאמץ הצליחה העיקרי נועד להתבצע באזור שימונטורניה על ידי יחידות קורפוס הפאנצר אס אס ה-1. דיוויזיית הפאנצר ה-23 החליפה את היחידות של דיוויזיית לייבשטנדרטה, אשר הגנו על האגף השמאלי של הקורפוס, סמוך לתעלת שרוויז, כדי לאפשר לה לרכז את כוחה לקראת המתקפה אל מעבר לתעלת שיו, וניהלה קרבות קשים על השליטה בכפר שאראגרש (Saregres).
בגזרת קורפוס הפאנצר אס אס ה-2 הצליחו שתי דיוויזיות הפאנצר של הקורפוס להתקדם מעט מצפון ומדרום לשארקרסטור, ודיוויזיית הרגלים ה-44 טיהרה את אזורי העורף שלהן, אך באופן כללי, התקדמות הכוחות הגרמניים בגזרה שבין תעלת שרוויז לבין אגם ולנצה (5 דיוויזיות פאנצר ו-2 דיוויזיות רגלים) נבלמה כמעט לחלוטין. לפי מקורות סובייטיים יחידות הארטילריה והנ"ט, שרוכזו בגזרה זו, מילאו תפקיד מרכזי בהדיפת התקפות גרמניות חוזרות ונשנות, וגרמו אבדות כבדות לכוחות התוקפים.
במקביל ללחימה הקרקעית התנהלה גם לחימה עזה בזירה האווירית, על השליטה בשמיים מעל שדה הקרב. ארמיית האוויר ה-5, שהייתה מסופחת לחזית האוקראינית השנייה, הועברה דרומה כדי לסייע לארמיית האוויר ה-17 של החזית האוקראינית השלישית. לפי מקורות סובייטיים, בין 8 ו-14 במרץ ביצעו מטוסי ארמיית האוויר ה-5 בלבד 4500 גיחות מעל שדה הקרב. כוחות האוויר הסובייטיים התמקדו בעיקר בתקיפת כוחות הקרקע הגרמניים, ולפי טענות סובייטיות, מטוסי התקיפה מדגם שטורמוביק גרמו להם אבדות ניכרות.
קבוצת ארמיות E נתקלה ביציאתה ממוהאץ' בהתנגדות עזה של הארמייה הבולגרית הראשונה ושל הפרטיזנים היוגוסלבים של טיטו ואף היא לא הצליחה להתקדם.
ב-14 במרץ כתב יוזף גבלס ביומנו שההתקפה נכשלה. ב-16 במרץ פתחו כוחות הצבא האדום במתקפה גדולה מצפון לאגם ולנצה, על האגף הצפוני של הכוח הגרמני התוקף, איימו לנתק אותו מעורפו, ותוך שבוע אילצו את כוחות הציר לסגת במהירות לעמדות המוצא שלהם, כדי להימנע מכיתור, תוך שהם נוטשים מאחור את מרבית הציוד הכבד שלהם.
לאחר המתקפה
ב-22 במרץ החלה נסיגת הכוחות הגרמניים הנותרים. ב-30 במרץ עברה החזית האוקראינית השלישית בפיקודו של רודיון מלינובסקי את הגבול ההונגרי מערבה לאוסטריה. ב-4 באפריל החל מבצע וינה לכיבוש הבירה האוסטרית. וינה נפלה ב-13 באפריל, ב-15 באפריל התחולל קרב בין שרידי ארמיות הפאנצר השנייה והשישית לבין הארמיות ה-26 וה-27 ליד גראץ.
בין 16 ל-25 באפריל הושמדה הארמייה ההונגרית השלישית על ידי הארמייה ה-46 בדרכה לברטיסלאבה.
בעקבות הכישלון השתולל היטלר ודרש מיוזף דיטריך להורות לחייליו, ובפרט לחיילי דיוויזיית "אדולף היטלר", להסיר את סמלי היחידה מזרועם, כיוון ש"לא לחמו כפי שמצופה מהם". דיטריך, שהבין בשלב זה ששלטונו של היטלר גמור, לא העביר את הפקודה לחייליו.
ויטלי לידניוב
קריירה
בשנת פרש מכדורגל.
לזכותו של לידניוב, 15 הופעות ו-6 שערים במדי נבחרת בלארוס הצעירה.
2020 באוקראינה
אירועים בשנת 2020 באוקראינה.
אירועים
מתמשך – מגפת הקורונה באוקראינה
מתמשך – סיפוח חצי האי קרים (החל מ-2014)
ציר המתפללים
ציר המתפללים בחברון הוא כביש באורך של כ-730 מטר המחבר בין קריית ארבע ומערת המכפלה בחברון. הציר משמש בעיקרו כדרך להולכי רגל ישראלים ותיירים הפוקדים את מערת המכפלה, ולעיתים עוברים בו גם כלי רכב. נאסר על פלסטינים לנסוע בכביש, למעט תושבי הרחוב, המורשים לנסוע בו בימי חול בלבד. הציר הוא דרך הגישה העיקרית למתפללים המגיעים ברגל למערת המכפלה בימי שבת.
ציר המתפללים הורחב לאחר הפיגוע שהתרחש בו בנובמבר 2002. לצורך ההרחבה הופקעו קרקעות ומבנים שהיו שייכים לפלסטינים. במהלך ההרחבה נהרסו מספר מבנים בעלי ערך אדריכלי והיסטורי מתקופת הסולטנות הממלוכית והאימפריה העות'מאנית.
תוואי הציר
הדרך יוצאת משער הכניסה הדרומי של קריית ארבע ומשם פונה מערבה בקו ישר דרך העמק המפריד בין קריית ארבע לחברון, לאחר העמק הדרך פוגשת בציר ציון וממשיכה דרך סמטאות העיר העתיקה של חברון עד למערת המכפלה.
השימוש בציר
השימוש בציר המתפללים נועד להקל על מתפללים במערת המכפלה המגיעים אליה ברגל בימי שבת וחג, כחלופה קצרה יותר לציר ציון.
בגלל שהדרך עוברת בתוך שכונה ערבית, אירעו בה לאורך השנים עימותים רבים בין יהודים לערבים. בשנת 2002 התרחש הפיגוע בציר המתפללים בו נרצחו 12 בני אדם ובהם מפקד חטיבת יהודה אל"ם דרור וינברג.
על פי עדויות באתר "שוברים שתיקה" של חיילים ששירתו בציר המתפללים, תפקידם העיקרי בימי חול הוא להפריד בין יהודים לערבים העוברים בציר. בימי שבת וחג הונחו החיילים לאסור כל תנועה של ערבים בציר.
חלק מבתי הפלסטינים לאורך הציר פונו מתושביהם, ומפעם לפעם נכנסים אליהם מתנחלים מתוך כוונה להתפלל במקום ולהישאר בהם.
על פי עדות של פעילה במחסום Watch מאוגוסט 2020, לאורך ציר המתפללים הוצבה גדר המייצרת עבור המתפללים היהודים מרחב לפסוע בו בשבתות ובמועדים, ומצידה השני שביל צר עבור התושבים הפלסטינים.
סורת אל-פתח
סורת אל-פתח (בערבית: سورة الفتح; באופן מילולי: "הניצחון") היא הסורה ה-48 בקוראן. הסורה מכילה 29 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק הראשון בה.
לפי המסורת האסלאמית, אללה מסר את הסורה הזאת למוחמד בשנה השישית להג'רה.
חלק מפרשני הקוראן גורסים כי הסורה מתייחסת להסכם חודייביה, שבקרב המוסלמים נתפס כניצחון בדרכי שלום, תוך הימנעות ממלחמה ושפיכות דמים.
תוכן הסורה
יש המסכמים את תוכנה של סורת אל-פתח בנקודות שלהלן:
פרדי נעים
פרדי נעים (נולד ב-31 בדצמבר 1966) הוא אתלט ישראלי. שנות פעילותו בנבחרת ישראל היו בשנים 1984–1996. נעים ייצג במשך שנות פעילותו את מדינת ישראל בתחרויות רבות ברחבי העולם, בהן זכה במדליות רבות ובהישגים מכובדים.
ביוגרפיה
נעים נולד בקריית גת והחל את דרכו הספורטיבית באגודת הפועל באר שבע תחת שרביטו של המאמן ברוך שפירא. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1985, עבר להתאמן בהפועל תל אביב אצל המאמן יהודה מור. מור ייעד את פרדי לקפיצה לגובה, לאור העובדה שבמקצוע זה הוא היה אלוף המכביה השתים עשרה, אשר נערכה מוקדם יותר באותה שנה.
תוצאתו הטובה ביותר בקפיצה לגובה היא 2.03 והיא נקבעה בשנת 1993.
לימים עשה פרדי הסבה ועבר למקצועות הקפיצה האופקיים, הפעם באגודת אס"א ת"א. תחת ניהולו והדרכתו של המאמן דוד קושניר, מאמן נבחרת הקופצים של ישראל, זכה פרדי באליפות ישראל בקפיצה משולשת ב-1993. בשנת 1991 קבע פרדי את שיאו האישי בקפיצה משולשת, 15.77 מ', בתחרות בתל אביב. תוצאה זו הקנתה לו את הניצחון בתחרות ואת מדליית הזהב. תוצאה זאת ממקמת אותו בין עשרת הקופצים הטובים ביותר של ישראל בקפיצה משולשת עד היום.
תוצאתו הטובה ביותר בקפיצה למרחק היא 7.23 מ'. הישג זה נקבע באליפות ישראל באתלטיקה בשנת 1990, באליפות זו זכה במקום השני. כיום, עובד כמורה ומחנך בבית הספר "בליך" ברמת גן.
פיתול טיפות
תיאור
ההדפס "פיתול טיפות" הוא חלק מסדרה בת שני הדפסים שיצר אסף בן-צבי בטכניקה של אקווטינטת סוכר והודפסה במהדורה של 12 עותקים על ידי רן סגל בסדנת ההדפס ירושלים. היא נוצרה עבור תערוכה שהתקיימה בסדנה במסגרת הביאנלה לרישום. במקביל לסדרת ההדפסים יצר בן צבי סדרה של חמישה ציורים גדולי ממדים בשם זה.
העבודה מציגה דימוי של ספינה שטה ומעליה קו מתפתל גדול ממדים, כמעין גל. אירנה גורדון תיארה את ההדפס כביטוי למשבר או לבעייתיות של ייצוג הדימוי ביצירתו של בן-צבי.
פרשנות כזו קשורה גם אל האיקונוגרפיה הארספואטיקה של דימוי הספינה בעבודתו של בן-צבי. בסדרת הדפסים קודמת (1999) ציטט האמן תיאור של פרננדו פסואה אודות. בראיון משנת 2005, לרגל הצגת תערוכה בשם זה, תיאר בן-צבי את השימוש במונח "פיתול טיפות" כביטוי של פרדוקס:
מוהאץ'
היסטוריה
העיר הייתה מחנה צבאי רומי, בעת ממלכת הונגריה הייתה העיר מרכז מנהלי של מחוז באראניה (Baranya) ההיסטורי. עם הכיבוש העות'מאני הייתה העיר המרכז המנהלי של סנג'ק מוהאץ'.
ב-1911, כחלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, חיו בעיר 56,909 איש. מתוכם 21,951 היו דוברי גרמנית, 20,699 דוברי הונגרית, 4,312 דוברי סרבית, 421 דוברי קרואטית ו-9,600 דוברי "שפות אחרות", רובם דוברי הדיאלקט הסרבו-קרואטי בונייווק (Bunjevac) וסלובקית.
יהודי מוהאץ'
ב-1941 היה אחוז היהודים באוכלוסייה 4% (707 נפשות). רובם השתייכו לזרם הנאולוגי ועסקו במסחר ותעשייה. ב-1942 הייתה העיר מרכז לגיוס עובדי כפייה (שגויסו בכפייה מקרב הגברים היהודים הבוגרים לשירות במסגרת הצבא ההונגרי) ושליחתם לחזית המזרחית. ובעיר התקיים מחנה עבודה.
הצבא הגרמני כבש את העיר ב-19 במרץ 1944, אז מנו חברי הקהילה הנאולוגית 622 נפש. באמצע מאי רוכזו לשני גטאות שהוקמו בעיר למעלה מ-1,000 מיהודי המחוז. ב-29 ביוני נשלחו תושבי הגטאות (למעט גברים כשירים לעבודה שנשלחו לחזית במסגרת הצבא ההונגרי) למחנה ההשמדה אושוויץ, דרך בירת המחוז, פץ'. בין יהודים אלו היה רב ראשי ארמין פלש שלא שרד את המחנה.
POZ
POZ הוא מגזין אמריקאי שמתעד את חייהם של אנשים המושפעים ממחלת האיידס/HIV. באתר האינטרנט של המגזין, Poz.com, מופיעים כל יום קטעי חדשות, מידע על טיפולים, פורומים, בלוגים, ומודעות הכרות.
היסטוריה ופרופיל המגזין
POZ מתפרסם על ידי חברת ההוצאה לאור Smart + Strong, אשר גם מפרסם את אתר האינטרנט "AIDSmeds.com", אתר המציג מידע על טיפול ב-HIV/איידס; את "Real Health", מגזין ואתר בריאות לקהל האפריקאי-אמריקאי; את "Tu Salud", מגזין ואתר לקהל הלטינו-אמריקאי; "Sane", אתר העוסק בבריאות הנפש; "Hep", העוסק בהפטיטיס; ו-"Cancer Health", אתר למידע על סרטן.
ב-2004, מכר סטרוב את בית ההוצאה לאור לחברת CDM Publishing. ב-2006, מונתה רגן הופמן, בעלת הטור "אנונימוס", כעורכת ראשית של POZ. לפני שהצטרפה ל-POZ, היא הייתה העורכת הראשית של מגזין הלייפסטייל "New JerseyLife", ואף יסדה את מגזין התרבות "Poets, Artists & Madmen." היא עזבה את התפקיד ב-2012, ומאז פועלת לקידום מידע, מודעות, מימון ומציאת מרפא לאיידס, כיועצת, שתדלנית, מחברת ספרים ודוברת. ב-2012, מונה לעורך ראשי אוריאל ר. גוטיירז. הוא שימש כסגן העורך מאז 2008, והיה העורך המנהל של המגזין "DiversityInc", והיה מייסד שותף, מו"ל ועורך ראשי של מגזין.
הורים במשרה מלאה
הורים במשרה מלאה (באנגלית: Parenthood) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1989, ובו מככבים סטיב מרטין, טום הולס, ריק מוראניס, מרתה פלימפטון, חואקין פיניקס, קיאנו ריבס, ג'ייסון רוברדס, מרי סטינבורגן ודיאן ויסט.
את הסרט ביים רון הווארד על פי תסריט מאת לואל גנץ ובאבאלו מנדל. הסרט מבוסס ברובו על חוויות המשפחה וההורות של הווארד, גנץ, מנדל ושל המפיק בריאן גרייזר שלהם סכום כולל של 17 ילדים. צילום הסרט ברובו התרחש באורלנדו, פלורידה כאשר חלק מהצילומים התרחשו באוניברסיטת פלורידה. הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר, האחד לדיאן ויסט עבור שחקנית המשנה הטובה ביותר והשני לרנדי ניומן עבור השיר המקורי הטוב ביותר - "אני אוהב לראות אותך מחייכת" (I Love to See You Smile).
עלילה
גיל באקמן הוא איש מכירות נוירוטי אשר מנסה לאזן בין המשפחה לקריירה. כאשר הוא מגלה שלבנו הבכור, קווין, יש בעיות רגשיות וזקוק לטיפול ושגם לילדיו האחרים, לבתו, טיילור, ולבנו הצעיר ג'סטין גם יש בעיות, הוא מתחיל להאשים את עצמו ומתחיל לפקפק ביכולותיו האבהיים. כאשר אשתו, קרן, נכנסת להריון עם ילדם הרביעי, הוא אינו בטוח שהוא יכול לעמוד בכך.
גיל גם כן מתוסכל ומפוחד שהמעמסות הכלכליות של ילד נוסף הופכים אותו ל-"וורקאהוליק" המנוכר שהיה אביו, פרנק. גיל נפתח בפני אביו בנוגע לספקותיו על היותו הורה. פרנק אומר לו שהוא דואג יותר מדי והשניים מישרים את ההדורים כאשר פרנק אומר לו שהחששות על הילדים לעולם אינם נגמרים. כאשר גיל שוכר קאובוי לבוא להופיע ביום ההולדת שלקווין והוא אינו מופיע, גיל מתחפש לקאובוי בעצמו ונכנס לתפקיד.
אחותו של גיל, הלן, היא מנהלת בנק גרושה שבעלה לשעבר אינו מעוניין בקשר עם ילדיה, גארי וג'ולי. גארי, שזה עתה נכנס לגיל ההתבגרות, הוא טיפוס שקט ונחבא אל הכלים. הוא אוהב להתבודד בחדרו עם תיק מנייר מסתורי. תחילה, הלן דואגת שמא התיק מכיל סמים או אלכוהול אך למעשה התיק מכיל פורנוגרפיה.
ג'ולי עדיין בתיכון אך אינה מעוניינת בהשכלה שלה. היא וחברה, טוד, מתחתנים, היא נכנסת להריון וטוד עובר לגור בבית של הלן. כאשר הלן מבקשת מטוד לדבר עם גארי, טוד מצליח לעודד את גארי שהאובססיה שלו עם בנות וסקס היא נורמלית לילד בגילו וגארי שואב עידוד מכך. דבר זה גם מעלה את רמת הכבוד שרוכשת הלן לטוד. בסופו של דבר היא תומכת ביחסים שבין ג'ולי לטוד עד כדי כך שכאשר ג'ולי רוצה להפרד ממנו, הלן מצווה עליה להתמודד עם פחדיה ולתמוך בו.
אחותו השנייה של גיל, סוזן, היא מורה בחטיבת ביניים אשר נשואה למדען בשם נתן. להם יש בת, פאטי. סוזן רוצה עוד ילדים אך נתן מעוניין יותר בהתפתחות הקוגניטיבית של בתם. סוזן נוקמת בנתן כאשר היא מחבלת בדיאפרגמה שלה כחלק מתוכניתה להיכנס להריון בניגוד לרצונו של נתן. היא בסופו של דבר נהיית כל כך מתוסכלת שהיא עוזבת אותו. נתן מגיע בסופו של דבר לאחד מהשיעורים שלה ושר לה סרנדה כדי לזכות בה בחזרה ומבטיח לה שהוא ישתנה. סוזן מסכימה לחזור הביתה.
לארי, אחיו של גיל, הוא הכבשה השחורה של המשפחה אך האהוב ביותר על פרנק. במקום להסתדר עם קריירה, הוא נסחף בחייו בנסיונותיו להשיג כסף קל באמצעים מפוקפקים. הוא מופיע עם בנו, קול, ומבקש להלוות כסף מאביו. במהרה מתברר שלארי זקוק לכסף כדי להחזיר את חובותיו מהימורים אחרת הוא עלול לשלם בחייו. פרנק מתאכזב ממנו אך עדיין מנסה לעזור. פרנק מסרב להוציא אותו לגמרי מכלל צרה אך מציע ללמד אותו את העסק המשפחתי כדי שזה יוכל להחליף אותו כדי שיוכל לצאת לפנסיה ולהשתמש בהכנסות כדי לשלם את חובותיו. במקום זאת, לארי מציע תוכנית אשר מכריחה אותו לצאת לצ'ילה ופרנק מסכים לשמור על קול.
המשפחה מתאחדת בבית החולים כאשר הלן יולדת בת. פרנק מחזיק בנכד, קול. טוד וג'ולי ביחד עם בנם. סוזן בהיריון וגיל וקרן הם כעת הורים לארבעה.
חוסאם זומלוט
חוסאם זומלוט (בערבית: حسام زملط; נולד בשנת 1973) היה שגריר הרשות הפלסטינית בארצות הברית. זומלוט מונה לתפקידו בחודש מרץ 2017 וייצג את הרשות הפלסטינית בתפקידים דיפלומטיים שונים בממלכה המאוחדת מאז שנת 2003. ב-2018 מונה לשגריר בממלכה המאוחדת.
קורות חייו
זומלוט נולד במחנה הפליטים שבורה, בדרום רצועת עזה. לאחר סיום לימודי התיכון עזב את רצועת עזה ולמד באוניברסיטת ביר זית בתקופת האינתיפאדה הראשונה והסכמי אוסלו, אז שימש כנציג פת"ח במועצת הסטודנטים. הוא סיים לימודי תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה.
בין השנים 1996–1999 עבד באומות המאוחדות כיועץ כלכלי במשרד המתאם המיוחד מטעם האומות המאוחדות לתהליך השלום במזרח התיכון, שם שימש בהכשרת אנשי צוות ובתאום בין המדינות התורמות לרשות הפלסטינית ועסק בחיבור דו"חות מטעם המתאם. בשנת 1999, לאחר שקיבל מלגה מממשלת בריטניה, החל ללמוד בלונדון סקול אוף אקונומיקס, שם סיים תואר שני בלימודי פיתוח (Development Studies) בתחום מדעי החברה והתמקד בנושאי סיוע לפיתוח מדינות נחשלות. הוא המשיך בלימודי דוקטורט באוניברסיטת לונדון שם חקר "תוכניות בינלאומיות בונות שלום" וסיים את לימודיו בשנת 2007.
צ'מפיונסניק
צ'מפיונסניק הוא שעשועון בערוץ ניקולידאון שמתחרים בה 16 כיתות על טיסה לברצלונה ולמשחק בקאמפ-נואו (למונדיאל במוסקבה ב-2018). יוצריו הם טל מוסרי וגיורא חמיצר.
פורמט
16 כיתות מתחרות על טיסה לברצלונה ומבצעות משימות.
בעונה הראשונה, המנצחת בגמר הייתה כיתה ו' מרמלה והפיינליסטיות היו כיתה ה' מבקעת הירדן וכיתה ד' מנס ציונה.
בעונה השנייה, המנצחת בגמר הייתה כיתה ו'1 מאשקלון.
בעונה השלישית ניצחו מגידו.
חזקיה (פירושונים)
{{פירושונים| אישים ביהדות:
אחרים:
הסהרון של היפוקרטס
הסהרון של היפוקרטס הוא סהרון הקרוי על שמו של היפוקרטס מכיוס, שחקר אותו. סהרון זה בנוי מקשתות של שני מעגלים, שקוטרו של המעגל הקטן מביניהם משמש כיתר במשולש ישר-זווית שניצביו הם רדיוסים במעגל הגדול (יתר זה הוא המיתר המשותף לשתי הקשתות). לחלופין זהו סהרון שקשתו האחת היא בגודל 90 מעלות (רבע מעגל), וקשתו האחרת היא בגודל 180 מעלות (חצי מעגל). זו הצורה הראשונה שגבולותיה אינם מורכבים מקווים ישרים בלבד, ששטחה חושב מתמטית.
היסטוריה
ב ביקש המתמטיקאי והאסטרונום היווני היפוקרטס מכיוס לפתור את אחת הבעיות הגאומטריות של ימי קדם – תרבוע העיגול, כלומר לבנות בסרגל ובמחוגה בלבד ריבוע השווה בשטחו לשטח עיגול נתון. בתוך כך הוא הוכיח כי סהרון זה שווה בשטחו לשטח המשולש המוזכר לעיל בהגדרתו.
המתמטיקאי וההיסטוריון הבריטי תומאס הית' שיער כי בהוכחתו זו של היפוקרטס, הוא כנראה היה גם הראשון להוכיח כי שטחו של עיגול הוא ביחס ישר לריבוע קוטרו.