cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוסלאן
דמויות בולטות בין הנוסעים
דמויות בולטות ברשימת המפליגים, אשר השפעתן על היישוב ועל מדינת ישראל ניכרה בשנים שלאחר מכן, זיכו את הרוסלאן בתואר "המייפלאואר הציונית". מבין הנוסעים על הרוסלאן: ההיסטוריון יוסף קלוזנר, האדריכלים זאב רכטר ויהודה מגידוביץ', עורך "הארץ" לעתיד משה יוסף גליקסון, אריה נבון בן ה-10, לימים קריקטוריסט וצייר, שעלה עם משפחתו, הרקדן ברוך אגדתי ואחיו איש הקולנוע יצחק אגדתי, הוריה של הטייסת זהרה לביטוב, ישראל גורי (לעתיד חבר הכנסת ואביו של המשורר חיים גורי), המחנכת פנינה היילפרין עם בניה, אוריאל (לימים המשורר יונתן רטוש), גמליאל צבי (לימים הבלשן צבי רין) והבת מרים (לימים המשוררת מירי דור); הרופא הגלילי ד"ר שניאור זלמן אביגדורי, ד"ר חיים יסקי, מנהל בית החולים הדסה שנרצח בשיירת הרופאים ב-1948, הרופא אריה דוסטרובסקי ובתו יוכבד דוסטרובסקי, לימים מייסדת האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, הציירים פנחס ליטבינובסקי ויצחק פרנקל, רוזה כהן אמו של יצחק רבין, הפסל משה ציפר, חברת הכנסת הראשונה רחל כהן-כגן (החתומה על מגילת העצמאות), ד"ר ברוך ניסנבוים, מייסד מד"א בחיפה, שמואל נבון, נחום חת (לעתיד חבר כנסת ונשיא הוועדה האולימפית) ורבים אחרים. באוניה הגיעו גם ששת חברי קבוצת החלוצים שהתיישבה בדילב, לימים קרית-ענבים. באונייה זו חזרו לארץ רחל המשוררת, השחקן מאיר תאומי והאמן יוסף קונסטנט.
אזכורים בספרות
ספר החיים - יומנה של קבוצת קרית-ענבים תר"פ-תרפ"ט.
HOTOL
HOTOL (ראשי תיבות באנגלית של HOrizontal Take Off and Laning) היה מיזם בריטי לפיתוח מעבורת חלל לשימוש חוזר, המצוידת במערכת הנעה העושה שימוש בחמצן אטמוספירי בשלב ההמראה והטיפוס אל החלל. מטוס חלל זה תוכנן על ידי שתי חברות בריטיות גדולות - רולס-רויס ובריטיש איירוספייס (כיום BAE סיסטמס). מטוס החלל הוטול אמור היה לטוס לחלל ללא השלכת שלבים או טילי עזר, תפיסה המכונה SSTO - Single Stage To Orbit.
המיזם החל במימון ממשלת בריטניה בשנת 1986, אולם בעקבות בעיות רבות בתכנונו, וחריגות בלוחות הזמנים, הופסק המימון בשנת 1988 ניסיונות לגיוס הון ממקורות אחרים נערכו, והכלי שתכנונו שונה באופן קיצוני - מטוס החלל אמור היה להמריא לאוויר על גבו של מטוס התובלה הענק אנטונוב An-225 כונה HOTOL 2, אולם גם מיזם זה נזנח.
נמל ברצלונה
נמל ברצלונה (בקטלאנית: Port de Barcelona, IPA: [ˈpɔɾ ðə βəɾsəˈlonə]; בספרדית: Puerto de Barcelona) הוא בעל היסטוריה של 2,000 שנה וחשיבות מסחרית עכשווית רבה כאחד הנמלים הגדולים של אירופה בים התיכון. כמו כן, הוא הנמל הגדול ביותר של קטלוניה. זהו גם נמל המכולות השלישי בגודלו בספרד והתשיעי בגודלו באירופה, עם נפח סחר של 3.42 מיליון TEU ב-2018. הנמל מנוהל על ידי רשות הנמלים של ברצלונה. שטחו 7.86 קילומטרים רבועים המחולקים לשלושה אזורים: פורט ול (הנמל הישן), הנמל המסחרי/תעשייתי והנמל הלוגיסטי (הנמל החופשי של ברצלונה).
זה לא הנמל היחיד בברצלונה, שכן יש גם שני נמלי יאכטות ומרינות נוספים: פורט אולימפיק ופורט פורום סנט אדריה מצפון.
סקירה
אזור פורט ול כולל שתי מרינות ומעגנים ליאכטות, נמל דייגים, תחנה ימית למעבורות הנוסעות לאיים הבלאריים ויעדים אחרים בים התיכון ועוד תחנות ואזורים לעגינת אוניות. פורט ול צמוד לנמל התעשייתי.
מקום טוב לצפות בנמל התעשייתי וגם בנמל התענוגות הוא ממונז'ואיק, וליתר דיוק, מטירת מונז'ואיק, כמו גם מהרכבל האווירי, המחבר את ברצלונטה עם תחנת המעבורת ומונז'ואיק.
היסטוריה
ב-1978 הכריז משרד העבודה הציבורי על קידום נמלים אוטונומיים  בבילבאו, ולבה  ולנסיה  וברצלונה. לאחר מכן הוא נודע בשם הנמל האוטונומי של ברצלונה (בקטלאנית: Port Autònom de Barcelona, בספרדית: Puerto Autónomo de Barcelona) ובעודו נותר גוף ממשלתי, הוא הצליח לתפקד כמיזם מסחרי הכפוף למשפט הפרטי.
פתיחת רציף Bosch i Alsina לציבור בפורט ול (הידוע גם בשם Moll de la Fusta) בשנת 1981 סימנה את תחילת השינוי של חלקו הצפוני של הנמל. התהליך תפס תאוצה רבה עם ההחלטה ב-1986 שברצלונה תארח את אולימפיאדת הקיץ של 1992. בשנים שלאחר מכן הוסב השטח המוזנח של מחסנים ריקים, מגרשי רכבת ומפעלים לאזור נמל אטרקטיבי בפרויקט רחב של התחדשות עירונית. גם ברצלונטה השכנה והחופים שלה עברו שינוי כדי לפתוח את העיר לים. במהלך האולימפיאדה הנמל אירח עד 11 ספינות שייט ששימשו כמלונות צפים.
בנובמבר 1992, הגוף המרכזי לנמלי המדינה (בספרדית: Puertos del Estado) נוצר על ידי ממשלת ספרד והביא את הקץ לנמל האוטונומי של ברצלונה. מאז הנמל מופעל על ידי רשות הנמל של ברצלונה (בספרדית: Autoridad Portuaria de Barcelona, בקטלאנית: Autoritat Portuària de Barcelona, APB).
אזור הפעילות הלוגיסטית (בקטלאנית: Zona d'Activitats Logístiques, בספרדית: Zona de Actividades Logísticas, ZAL) הוא מרכז תחבורה רב מודלית שהוקם ב-1993 על שטח התחלתי של 680 דונם בשלב הראשון. בשלב השני בוצעה הרחבה של 1,430 דונם לתוך אל פראט דה ליוברגט.
ביולי 1999 נפתח מרכז הסחר העולמי של ברצלונה.
בין 2001 ל-2008 עבר הנמל הרחבה שהכפילה את גודלו על ידי הסטת שפך נהר ליוברגט 2 קילומטרים דרומה ודחיקה מעט אחורה של שמורת הטבע דלתה ליוברגט.
תאונות ותקלות
ב-31 באוקטובר 2018, בשעה 8:00 בבוקר שעון מקומי, התנגשה מעבורת "אקסלנט" על קו גרנדי נאווי וולוצ'י (GNV) בנמל ברצלונה לאחר שפרץ רוח דחף אותה לתוך רציף המטען והיא התנגשה בעגורן גשר גנטרי, שהתהפך על מיכלים המכילים כימיקלים דליקים, שעלו באש, הציתו את המזח וגרמו לעשן רעיל לעלות. האקסלנט ניסתה לעגון, אך נמנעה מכך עקב מזג אוויר גרוע.
אלייזה אלן
אלייזה אלן (באנגלית: Eliza Allen; 27 בינואר 1826, מיין, ארצות הברית - ?) הייתה כותבת זיכרונות אמריקאית שהסוותה עצמה לגבר ונלחמה עם צבא ארצות הברית במלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
ביוגרפיה
אלן נולדה באיסטפורט מיין למשפחה בעלת אמצעים. היא התאהבה באחד מעובדי המשפחה, ויליאם בילינגס (William Billings), שהיה בן למשפחה ממעמד נמוך. הם נפגשו בסתר עד שמשפחתה גילתה זאת. הוריה אסרו עליה להמשיך ולהפגש עם בילינגס משום מעמדו הנמוך, ואיימו עליה כי אם תמשיך לעשות כן, היא תנושל מהירושה ותושלך מהאחוזה. בהמשך גילתה כי בילינגס עזב את אחוזת משפחתה כדי להרגיע את הרוחות ושהוא התגייס לצבא על מנת להילחם במלחמת מקסיקו. אלן, שנחשפה לסיפוריהן של נשים שהסוו עצמן לגברים על מנת להתגייס לצבא (לוסי ברואר במלחמת 1812 ודבורה סמפסון  במלחמת העצמאות של ארצות הברית), החליטה להסוות עצמה לגבר ולהתגייס לצבא על מנת לאתר ולהתאחד עם אהובה. הודות למעמדה הכלכלי, היה לה מספיק כסף על מנת לבצע את מבוקשה. היא עזבה את ביתה, הסתפרה, לבשה בגדי גברים טיפוסיים, בחרה לעצמה את השם ג'ורג' מיד ויצאה לדרכה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה המשיכה אלן להסוות עצמה לגבר. בילינגס וחבריו מהצבא עבדו כחברי צוות באנייה שהפליגה לקליפורניה, ואלן הפליגה בעקבותיו עם אנייה אחרת. במצר מגלן, אנייתו של בילינגס החלה לטבוע, ואנייתה של אלן חילצה את נוסעיה. בקליפורניה, אלן עסקה בכריית זהב. בספטמבר 1849, נסעה עם יוצאי הצבא לבוסטון ושם לראשונה חשפה בפני בילינגס את זהותה האמיתית. אלן ובילינגס נישאו בהסכמת הוריה.
בשנת 1851, אלן הוציאה לאור את ספר הזיכרונות שלה The Female Volunteer; Or the Life and Wonderful Adventures of Miss Eliza Allen, A Young Lady of Eastport, Maine.
מייקל היגינס
מייקל דניאל היגינס (באנגלית: Michael Daniel Higgins; באירית: Micheál D. Ó hUigínn; נולד ב-18 באפריל 1941; ידוע כמייקל ד. היגינס) הוא נשיאה התשיעי והנוכחי של אירלנד. היגינס הוא פוליטיקאי ומדינאי, סוציולוג, משורר, סופר ושדרן. הוא נבחר לנשיאות בבחירות שהתקיימו ב-27 באוקטובר 2011 ונכנס לתפקידו ב-11 בנובמבר 2011. היגינס הוא יושב ראש מפלגת הלייבור של אירלנד. בעבר היה חבר הבית התחתון בפרלמנט האירי ושר התרבות, האמנויות והאזורים דוברי השפה האירית בממשלת אירלנד בשנים 1993–1997.
תחילת דרכו
היגינס נולד בלימריק. לאחר שמצבו הבריאותי של אביו הידרדר בין היתר על רקע צריכת אלכוהול, הוא נשלח בגיל חמש על ידי אימו, יחד עם אחיו בן הארבע, לגור בחווה של דודו ודודתו במחוז קלייר. אחיותיו התאומות נותרו בבית ההורים בלימריק. לאחר סיום לימודי התיכון עבד זמן מה כפועל וכפקיד, עד שעמית לעבודה סייע לו ב-200$ כדי להרשם ללימודים בקולג' האוניברסיטאי גולוויי (היום האוניברסיטה הלאומית של אירלנד בגולוויי). בשנים 1964–1965 שימש היגינס כיושב ראש אגודת הסטודנטים בקולג'. אחרי סיום תואר ראשון בכלכלה ומסחר, למד שפה וספרות אנגלית וסוציולוגיה לתואר שני. סיים תואר שני בסוציולוגיה באוניברסיטת אינדיאנה ואחרי 1968 נסע ללמוד באוניברסיטת מנצ'סטר. הוא היה הראשון מבני משפחתו שלמד באוניברסיטה. בטרם החל בפעילותו כפוליטיקאי שימש מרצה בקולג' אוניברסיטת גולוויי ומרצה אורח באוניברסיטת דרום אילינוי.
דרכו כמדינאי
בשנת 1987 נבחר פעם נוספת לבית התחתון. הוא המשיך ונבחר כנציג בית הנבחרים האירי ברציפות עד לבחירות הכלליות בשנת 2011. בשנת 1993 הצטרף לממשלה כשר האמנות, התרבות וענייני הנוער. בעת כהונתו כשר בממשלת אירלנד שימש אף כיושב ראש מועצת אירופה לשרי תרבות. בתקופת כהונתו ביטל את סעיף 31 של חוק רשות השידור האירית, אשר אסר על שידור קולם של חברי מחתרת השין פיין. היגינס שב ויסד את מועצת הסרטים האירית והקים תחנת טלוויזיה המשדרת בשפה האירית. בשנת 2003 התמנה ליושב ראש מפלגת העבודה האירית בעודו ממשיך לשמש כדובר המפלגה בנושא יחסי חוץ.
לקראת הבחירות לנשיאות אירלנד בשנת 2004 הראה היגינס על נכונותו לרוץ כמועמד מפלגת העבודה. אולם בחודש ספטמבר 2004 החליטה המפלגה שלא להציג מועמד מטעמה לבחירות. באוקטובר 2010 הודיע כי לא יהיה עוד מועמד לבית הנבחרים האירי.
המרוץ לנשיאות בשנת 2011
בעת מסע הבחירות הבטיח כי אם יבחר יהיה נשיא נייטרלי ולא ישמש כמשרתה של הממשלה. ב-29 באוקטובר 2011, יומיים לאחר עריכת הבחירות באירלנד, הוכרז כי היגינס זכה בבחירות לנשיאות עם 1,007,104 קולות בוחרים, 121,222 קולות יותר מן המינימום הנדרש לזכייה. היגינס החל לכהן כנשיא ב-11 בנובמבר 2011.
כהונה שנייה
היגינס התמודד לכהונה שנייה כנשיא אירלנד ב-26 באוקטובר 2018, ונבחר מחדש בניצחון מוחץ. היגינס השיג את המנדט האישי הגדול ביותר בהיסטוריה של אירלנד, עם 822,566 קולות העדפה ראשונה. כהונתו השנייה החלה ב-11 בנובמבר 2018.
תחומי פעילות נוספים
היגינס היה פעיל למען זכויות אדם באזורי סכסוך שונים בעולם, בהם בניקרגואה, צ'ילה, קמבודיה, אל סלוודור, עיראק וסומליה. על פעילותו ההומניטרית הוא זכה בפרס השלום על שם שון מקברייד. הוא ביקר בחריפות את מדיניות החוץ של ארצות הברית בעת כהונת הנשיא רונלד רייגן. היה תומך בולט של ארגון הסולדריות אירלנד-פלסטין והשתתף בעבר בכמה מהפגנותיו נגד מדיניותה של ישראל.
היגינס נודע גם כלוחם למען השוואת השכר לנשים, ליברליזציה של ההפלות והזכות לגירושין (שהותרו באירלנד רק ב-1974) ולמען זכויות הנכים.
היגינס הוא אף חובב ספורט ומתייצב מדי קיץ במסלול מרוצי הסוסים של גולוויי. הוא משמש כנשיא ומנהל מועדון הכדורגל גולוויי יונייטד המשחקת בליגת העל של ליגת הכדורגל של אירלנד.
הוא נשוי לסבינה קויין (משנת 1974) ואב לארבעה.
פין (פירושונים)
{{פירושונים|בפ"א דגושה:
בפ"א רפה:
עיפרון
עיפרון הוא כלי כתיבה ידני לשם כתיבה, ציור, ורישום לרוב על דפי נייר. העיפרון מורכב ממוט גרפיט, אשר לרוב מצופה בעץ. גרפיט הוא חומר רך, ובעת הרישום נושרים ממנו פירורים זערוריים על הנייר. העיפרון נבדל ממרבית כלי הכתיבה (למשל עטים, צבעי פנדה) בכך שניתן למחוק את תוצריו. לעיתים קרובות נמצא בקצהו האחד של העיפרון מחק. בעיפרון ממוצע ניתן לכתוב כ־50,000 מילים לפני שהוא נגמר. במהלך השימוש בעיפרון נהוג לחדדו באמצעות מחדד. עפרונות צבעוניים עשויים מחומרים אחרים, לרוב סוגים של שעווה בתוספת פיגמנט.
היסטוריה
מאז העת העתיקה חיפשו בני האדם מכשיר כתיבה נוח שלא יצריך נשיאת קסת דיו ושניתן לטלטלו לכל מקום בלי להתלכלך. בתקופה הרומית ואולי לפני הוחל השימוש בחרטי עופרת ופחם לכתיבה על פפירוס. חרתים אלה כונו penicillus, ומכאן השם לעיפרון במספר שפות אירופאיות (כגון pencil באנגלית). בשנת 1564 נמצאו מאגרים עצומים של גרפיט בקאמבריה, אנגליה, והתושבים המקומיים גילו כי ניתן להשתמש בו כדי לסמן כבשים. הגרפיט נמצא במצב צבירה מוצק וטהור, כך שניתן היה להפוך אותו בקלות למקלות. מרבץ זה היה והוא עדיין היחיד ברמת ניקיון כה גבוהה. כיוון שבאותה עת הכימיה הייתה בחיתוליה, החומר החדש לא זוהה, נחשב בטעות כצורה של עופרת, וכונה plumbago (כמו Plumbum, השם הלטיני לעופרת). מכאן מקור שמו של העיפרון. במאה ה־17 הוחל בייצור המוני של עפרונות בגרמניה. בשנת 1802 הוציאה חברת קוהינור הארטמות' פטנט לייצור גלעין העיפרון העשוי תערובת של גרפיט וחרסית. ב־30 במרץ 1858 ניתן בפילדלפיה, פנסילבניה פטנט מספר 19,783 על חיבור מחק לקצה העיפרון.
ייצור
בבית החרושת לעפרונות טוחנים את הגרפיט לאבקה דקה ואחר מערבבים אותה בחרסית ובמים. ככל שמרובה יותר החרסית, כן קשים יותר העפרונות. וככל שאחוז הגרפיט גדול יותר כן העפרונות רכים יותר. בעיפרון בדרגת גוון HB התערובת מכילה 65% (משקלי) גרפיט והשאר חרסית. כל דרגת קושי גבוהה יותר (מ־HB ל־F ומשם ל־H וכו') מושגת בהחלפת 2.5% גרפיט בחרסית. מדייסת הגרפיט והחרסית מכינים מוטות דקים וארוכים. לאחר ייבושם מחופים מוטות הגרפיט בעץ. מעטה זה נעשה משני חלקים, אשר לארכו של כל אחד חריץ. בחריצו של אחד החלקים שמים את חוט הגרפיט, ואחר כך מדביקים על גבי זה את החלק השני. לבסוף מועברים מעטי העץ המחוברים והממולאים בחוטי הגרפיט למכונות, והללו מקנות להם את הצורה הגלילית, חותכות אותם לקטעים קצרים ואף צובעות אותם.
דרגות הגוון
העיפרון השחור משמש לשרטוט ורישום ומיוצר בגוונים שונים בהתאם לשימוש. דרגת הקושי של תערובת הגרפיט-חרסית יוצרת את הבדלי גוני האפור. אם התערובת מכילה יותר חרסית כך היא יותר קשה ופריכה, הגוון בהיר יותר ונמחק ביתר קלות. סימון הקושי המקובל בישראל הוא בהתאם לתקן האירופי: הדרגה הנוחה לכתיבה רגילה היא HB. בדרגות H השתמשו בעבר לשרטוט קווי עזר בשרטוטים הנדסיים. על קו זה היו עוברים בקו 2B או בטוש על מנת להבליטו, ומחקו את המיותר. כיום תהליך זה מיותר עם המעבר לתוכנות שרטוט בעזרת מחשב (דוגמת תוכנות CAD) והעיפרון משמש לשרטוט בעיקר לצורכי הוראה לימוד ותהליכים מהירים וראשוניים של תכנון בסקיצה. עיפרון בדרגות B משמש גם כיום ככלי מרכזי לרישום יחד עם הפחם והעט.
עיפרון מכני
כל עיפרון כזה מותאם לעובי מסוים של חוד גרפיט אשר רק הוא יכול להיכנס לתוך העיפרון. עובי מוט הגרפיט נמדד במילימטרים, לדוגמה: חוד 0.5 הוא חוד גרפיט בקוטר חצי מילימטר (0.5 מילימטר), אותו מכניסים לתוך עיפרון מכני 0.5. הסוגים הנפוצים של חודי הגרפיט הם 0.2, 0.3, 0.5, 0.7 ו־0.9. ומגיעים בדרגות קושי רבות. ככל שהקוטר קטן יותר העיפרון יצייר קו דק יותר אבל יהיה שביר יותר. הקוטר הנפוץ ביותר הוא 0.5 ואחריו 0.7.
עיפרון מכני דומה לעט בכך שאין צורך לחדד אותו ולנקות את השאריות. אולם יש לו יתרון על עט בכך שניתן למחוק את הכתוב עם מחק.
Moves (שיר של אולי מארס)
Moves הוא סינגל של הזמר האנגלי, אולי מארס, בשיתוף פעולה עם הראפר האמריקאי, סנופ דוג. השיר יצא, על ידי חברות התקליטים RCA רקורדס וסוני מיוזיק אנטרטיינמנט, ב-28 בספטמבר 2018, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השישי שלו, You Know I Know. השיר מופיע בפסקול של הסרט ג'וני אינגליש 3.0. השיר נכתב על ידי אד שירן, סטיב מק, עמר מאליק וסנופ דוג, והופק על ידי סטיב מק.
נכון לאוקטובר 2022, השיר הושמע למעלה מ-11 מיליון פעמים ביוטיוב, ו-51 מיליון פעמים בספוטיפיי.
חקיין (ציפור)
החקיינים הם ציפורי שיר בגודל בינוני, בעלות מקור מעוקל וכעין מסיכה על העיניים. הן אוכלות כל חכמות המנצלות הזדמנויות. מקור שמן בשירתם, המחקה את קולותיהן של ציפורים אחרות.
מינים
מינים החיים באיי גלאפגוס:
מיכה סלקטר
מיכה סלקטר (נולד ב-6 באוגוסט 1969) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
מיכה סלקטר, בנו של השחקן אברהם סלקטר, נחשף לעולם המשחק והתיאטרון בגיל צעיר. הוא החל להופיע כבר בגיל 10, במופעי בידור שונים, ומגיל 14 שימש עוזר במאי במופעי בידור גדולים, כגון חגיגות יום העצמאות.
לאחר שירותו הצבאי כמאבחן פסיכוטכני, התקבל לבית הספר למשחק של ניסן נתיב.
סלקטר נשוי לשחקנית אולה שור-סלקטר ואב לשתי בנות.
בתיאטרון
עם סיום לימודיו ב-1994 לוהק סלקטר לתפקיד ראשי בהצגה "יתומים" בתיאטרון הבימה, בבימויו של יוסי פולק. בהבימה גילם, בין היתר, את דמותו של חנן ב"הדיבוק", את אלג'רנון ב"חשיבותה של רצינות" ואת מספר 8 ב"שנים עשר המושבעים".
ב-1999 עבר סלקטר לתיאטרון הקאמרי. הוא גילם שורה של תפקידים בתיאטרון זה, ובהם טום ב"ביבר הזכוכית" בו זכה בפרס ע"ש עדנה פלידל, אורלנדו ב"כטוב בעיניכם", ביף ב"מותו של סוכן", קובו ב"עיר הנפט", השחקן ב"אשה בשחור", טום ב"שמנה", ואדגר ב"מלך ליר". אחד מתפקידיו הבולטים היה רוס ב"מר גרין", המוצגת מאז 2001. על תפקידו זה זכה בפרס על שם אברהם בן-יוסף.
בשנת 2008 גילם סלקטר את נוחי כרמי במחזה "אנדה" של תיאטרון בית ליסין, שם שיחק לצידו של אביו, אברהם.
בשנת 2011 גילם את בנדיק בעיבוד של תיאטרון באר שבע למחזה מהומה רבה על לא דבר.
ב-2016 שיחק ב"מלון רנדוו" מאת ז'ורז' פדו ובבימוי אודי בן-משה בתיאטרון הקאמרי.
מ-2017 משחק בתפקיד הראשי ב"שליחותו של הממונה על משאבי אנוש" מאת א' ב' יהושע ובבימויו של איציק ויינגרטן בתיאטרון הקאמרי.
מ-2019 משחק במחזה "הריון" מאת עדנה מזי"א ובבימויו של עמרי ניצן בתיאטרון הקאמרי בתפקיד יוני.
מ-2021 משחק במחזה "כימים אחדים" שהמחיז וביים חנן שניר על פי מאיר שלו בתיאטרון הקאמרי בתפקיד משה רבינוביץ'.
בשנת 2023 שיחק במחזה "המלך עומד למות", שעלה בתיאטרון הקאמרי בבימויו של עירד רובינשטיין.
בקולנוע
סלקטר גילם מספר תפקידים ראשיים בקולנוע, ובהם "אין שמות על הדלתות" (1997), "הגרעין הקשה" (1999), בו שיחק לצד אביו, "ההסדר" (2000) ו"ג'ירפות" (2001). ב-2002 כתב את התסריט לסרט "בת קול", שהופק על ידי הטלוויזיה בכבלים, ועוסק בסיפור אהבתו של צייר חולה לבתו הצעירה של אדמו"ר ידוע. סלקטר גם שיחק בסרט לצדם של יורם חטב וטינקרבל. ב"אחים", הפקה של הטלוויזיה השווייצרית, שיחק את דן, אחד האחים. ב-2012 השתתף בתפקיד המהפנט בסרטו של שמי זרחין "העולם מצחיק". ב-2014 שיחק את טוביאנסקי בסרטו של ריקי שלח "טוביאנסקי" וב-2015 שיחק את האב בסרט הילדים "אבוללה". ב-2018 שיחק בסרט "הנשף", לצידן של סתיו סטרשקו ואסי לוי.
בטלוויזיה
סלקטר השתתף בסדרות "מעורב ירושלמי", "סיפורים קצרים על אהבה", "טירונות", "שירות חדרים, "המכון", "האשה באפור", "סיטון", "אלטלנה", ו"בני ערובה".
בשנת 2015 השתתף בתפקיד השר בכוכב הצפון.
החל משנת 2017 משחק בסדרות הבאות: בסדרה שכונה (המשודרת בערוץ ניקלודיאון לצופי HOT) בתפקיד שוטר, בסדרה פולמון (המשודרת בהוט) עם דניאל ליטמן, תומר קאפון ואחרים, בסדרה כדברא (המשודרת בערוץ ניקלודיאון ללקוחות Yes), עם דניאל מורשת וריימונד אמסלם, ובסדרה מתים לרגע בתפקיד רופא בכיר.
בשנת 2018 שיחק בסדרת הטלוויזיה "בשבילה גיבורים עפים", שעלתה לשידור בקשת 12, ולאחר מכן בנטפליקס.
בשנת 2020 שיחק בסדרה מנאייכ ששודרה בערוץ כאן 11, בתפקיד חוקר במח"ש.
בשנת 2021 עלתה הסדרה השוטרים בקשת 12, שם סלקטר משחק את פולג, מפקדת תחנה מקומית בנהריה.
ברכת האדמה
"ברכת האדמה" (בנורווגית: "Markens Grøde") הוא רומן מאת הסופר הנורווגי קנוט המסון. הספר זיכה את מחברו בפרס נובל לספרות לשנת 1920. תומאס מאן אמר על הספר: "ברכת האדמה הוא משהו חד־פעמי, מקרה בר־מזל ממדרגה ראשונה, יצירה של רב־אמן שתמיד תהיה לכבוד לספרות הסקנדינבית, לספרות האירופית כולה."
תוכן
"ברכת האדמה" הוא האפוס של עובד האדמה המסור יצחק ואשתו אינגיר המקימים יחדיו, בלב אחד האזורים המוריקים והמבודדים ביותר של נורווגיה, את אחוזתם הדלה "סילנארה". הזמן עובר, השנים חולפות, ולאחר הולדתם של הבנים אלישע וסיברט, נולדת בתם הראשונה. כאשר מבחינה אינגיר כי לילדה ישנה "שפת ארנבת" שסועה, כפי שיש לה עצמה, היא ממיתה אותה כדי שלא תסבול מחיצי החברה הלעגנית.
הדבר מתגלה, אינגיר מושמת במשך שש שנים במאסר בעיר רחוקה, ושם נולדת בתה השנייה. ימים אלו, בהם היא מבלה בכלא, הם לה הכרות ראשונה עם אנשים עירוניים, והיא לומדת מהם את גינוני החברה על הטוב והרע שבהם. כאשר היא משתחררת וחוזרת לביתה, אשר הורחב מאז צאתה עשרות מונים, יצחק מתקשה להכירה: היא תופרת במקום לעבוד בשדה, מבקשת ממנו טבעות זהב, נחה ארוכות בצהריים, דורשת משרתת ועוד. כאשר היא מבחינה כי אלישע, שגדל והיה כבר לגבר צעיר, חכם דיו כדי לעבוד בעיר, היא שולחת אותו לעבוד כפקיד בבית המהנדס. אלישע משחית את נפשו, מבקש סכומי כסף עצומים מהוריו, הולך אחר בנות העיר ונעשה ל'עירוניסט' של ממש. סיברט לעומתו נותר בבית יחד עם אביו, ועוזר לו במשק הגדל מיום ליום מתוך שמחה אמיתית של עבודת אדמה טהורה.
עם הריחוק מהעיר הסואנת ומתוך הקרבה לשקט שמעניקה לה האחוזה, נעשית אינגיר דתייה אדוקה, מצטרפת במלא המרץ לעבודה בשדה, ואף מנסה לגרום לאלישע לחזור לדרך האמונה – אך ללא הועיל. בעוד היבולים פורחים, הבקר מתרבה, ו"סילאנרה" הופכת למעצמה אזורית בזכות התמקדותו של יצחק בחיי האדמה ללא פניות מיותרות, אלישע נאלץ לחזור הביתה לאחר שכילה את כל כוחותיו בעיר. הוא לא מוצא את עצמו בחווה, ומתוך רתיעה של ממש נמנע מעבודת כפיים. יצחק קונה עבורו בית-ממכר (שלא ברצון), אך במקום להשתקע בעבודה החדשה שוקע אלישע בתהליך דקדנטי הרסני שמוביל אותו לעוגמת נפש מהורהרת ולמאיסה בחיים. "אלישע אינו מתעניין במיוחד בנערות... ייתכן כי מעולם לא השתוקק לאהוב ממש... אדם מוזר מאוד בין אנשי האחוזות: אדון בעל ידיים ענוגות של פקיד, שנוטה כמנהג הנשים אחר תפנוקים, ומתהלך עם מטרייה וערדליים... הוא חי באווירה מלאכותית ואיבד את דרכו. מכל מקום, הוא עומד לפנינו – חלוש, אדיש, חסר-תאווה. היה עליו לקנא בכל גבר שבין האיכרים, אבל גם לכך לא מצא כוח." אלישע מחליט לנסוע לאמריקה, ממנה הוא לא ישוב עוד. הרומן נחתם בדמות בה נפתח, ביצחק, הזורע בשדות כשהוא שרוי בהרמוניה מושלמת עם הטבע ועם החיים. "הוא מפריח את השממה מטבעו, והוא איכר מכף רגל ועד ראש. אדם קדמון – שקם לתחיה ומביא אתו בשורה לעתיד, אדם מהתקופה הראשונה לעבודת-האדמה. הוא ידוע מאוד, מניין שנותיו הוא תשע מאות שנה [כאדם הראשון], אבל הוא בן זמננו."
תהילים קמ"ט
תהילים קמ"ט הוא המזמור ה-149 בספר תהילים. המזמור הוא אחד מעשרה מזמורים הפותחים בקריאה להלל את ה': 'הַלְלוּ-יָהּ'.
תוכן המזמור ומבנהו
בעל המזמור מזמין את הקהל להלל ולשבח את ה' אשר מבדיל בין עם ישראל, חסידיו של ה' לבין הגויים. ה' מבקש בטובת עם ישראל אשר מכונים במזמור "עֲנָוִים" אלה אשר נאנקים תחת עול זרים. האל מסופר במזמור, מושיע את עמו והם יוצאים שידיהם על העליונה וכובלים את האויב ששבה אותם. אמנם זהו שיר ניצחון, אך אין הכתוב מוסר מידע אודות איזו מלחמה שר המשורר. שני חלקי המזמור מוקפים במבנה מעטפת: המילים "שִׁירוּ" ו"תְּהִלָּתוֹ" יוצרות מסגרת בפתיחתו של חלקו הראשון והמילים הנרדפות להן, "יְהַלְלוּ" "ויְזַמְּרוּ", חותמות את חלק זה. בפתיחת חלקו השני יוצרות המילים "יְפָאֵר" בפסוק ד', ו"בְּכָבוֹד" בפסוק ה את המסגרת בפתיחת החלק השני והמעטפת נחתמת במילה "הָדָר". השורשים "פאר" ו"הדר" מופיעים לעיתים כצמד במקרא.
חלוקת המזמור
יש הנוהגים לחלק את המזמור כך:
המזמור בליטורגיה
המזמור נאמר בכל יום כחלק מפסוקי דזמרא בכל יום.
אולגה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1822–1892)
אולגה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Ольга Николаевна Рома́нова; 11 בספטמבר 1822 - 4 בנובמבר 1892), הייתה בתו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, ואשתו של קרל הראשון, מלך וירטמברג.
ביוגרפיה
אולגה נולדה בסנקט פטרבורג ב-11 בספטמבר 1822, לניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ולשרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה, נסיכת מקלנבורג-שטרליץ. הוריה היו מסורים לילדיהם והיו הורים חמימים ומלאי חיבה, שאף שיחקו עם ילדיהם ושרו עמם.
אולגה התחנכה בחברת אחיותיה מריה ואלכסנדרה, החדרים שלהם, שהיו ממוקמים בקומת הקרקע של ארמון החורף, היו עם אוויר צח בכל עונות השנה, ורופאים שלטו בתזונת הבנות. החינוך של מריה הושם בפיקוחו של הסופר הליברלי, המשורר והסופר וסילי ז'וקובסקי, שהיה בעבר המורה הרוסי של אמה - אלכסנדרה פיודורובנה. ז'וקובסקי נשאר בקשר הדוק עם חצר המלוכה עד מותו. אולגה ואחיותיה קיבלו שיעורי ריקוד, מוזיקה וציור, והיא נחשבה לאחת הנסיכות המוכשרות ביותר באירופה. היא דיברה בכמה שפות, הייתה אטרקטיבית, תרבותית ואינטליגנטית, ואהבה מוזיקה וציור.
בתחילת 1846 נפגשה אולגה עם קרל, נסיך הכתר של וירטמברג בפאלרמו. ב-18 בינואר הם התארסו וב-13 ביולי אותה שנה התחתנו השניים בארמון פטרהוף בסנקט פטרבורג. לאחר מכן נסעו בני הזוג לוירטמברג, שם התגוררו בשטוטגרט ובפרידריכסהאפן לחלופין. לבני הזוג לא היו ילדים בשל ההומוסקסואליות של קרל, ולפיכך הם אימצו את אחייניתה של אולגה - ורה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
בשנת 1864 מת חמיה וילהלם הראשון, מלך וירטמברג, ובעלה קרל עלה במקומו לשלטון. אולגה הקדישה את חייה למטרות חברתיות, והתעניינה במיוחד בחינוך הבנות, ובתמיכה בפצועי מלחמה. בית החולים לילדים של שטוטגרט, בית החולים אולגה, נקרא על שמה בשנת 1849, ואילו מסדר הסיעוד של הנזירות הפרוטסטנטי של שטוטגרט, "אולגהשווסטרנשאפט", נקרא על שמה בשנת 1872. פעילויות צדקה אלו הפכו אותה למאוד פופולרית בקרב נתיניה, הרבה יותר מאשר בעלה. אולגה חיבבה את החקלאות והתעניינה מאוד בכל ההתרחשויות באחוזה החקלאית שלה, שנמצאה במושבה הגרמנית של ווהלין שברוסיה. אולגה גם התעניינה במדעי הטבע ואספה מינרלים באופן שיטתי, אשר מוצגים היום במוזיאון בשטוטגרט.
בשנת 1891 מת בעלה קרל הראשון, מלך וירטמברג, וב-4 בנובמבר 1892 היא מתה בביתה בפרידריכסהאפן.
ג'ון סורטיס
ג'ון סורטיס (באנגלית: John Surtees; ‏11 בפברואר 1934 - 10 במרץ 2017, בריטניה) היה רוכב מרוצי אופנועים ונהג מרוצי מכוניות אנגלי. הוא זכה שבע פעמים בתואר אלוף העולם במרוצי אופנועי גרנד פרי בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ופעם אחת בתואר אלוף העולם במרוצי פורמולה 1 ב-1964. סורטיס היה הראשון שהוכתר כאלוף במרוצי האופנועים והמכוניות החשובים ביותר, והישג זה לא שוחזר מעולם.
מרוצי אופנועים
סורטיס היה בנו של סוחר אופנועים מלונדון. המרוץ הראשון בו השתתף היה ב-1948 במרוץ אופנועים עם סירה ביחד עם אביו. הם זכו במרוץ, אך נפסלו עקב גילו הצעיר של סורטיס. ב-1951 הוא התפרסם כשרכב במרוץ לאומי בבריטניה והיווה יריב לגאוף דיוק, הרוכב הראשי של נורטון באותה עת. שנה לאחר מכן הוא התחרה לראשונה במרוץ גרנד פרי בודד כשהוא רוכב על גבי נורטון בקטגוריית 500 סמ"ק וסיים במקום השישי. כעבור שלוש שנים הוא חזר להתחרות בגרנד פרי, עדיין באופן לא מלא, על גבי NSU בקטגוריית 250 ונורטון ב-350. הוא התחרה במרוץ בודד בקטגוריית ה-250 בצפון אירלנד וזכה בו לניצחון הגרנד פרי הראשון שלו. ב-350 הוא השיג שני פודיומים מתוך שלושה מרוצים בהם השתתף וסיים את העונה במקום השישי.
עקב חשש שהקשיים הכלכליים של נורטון יפגעו בביצועי אופנועיה, עבר סורטיס ב-1956 להתחרות עם קבוצת היצרן של אם וי אגוסטה בקטגוריית ה-500. השעייתו של דיוק, אלוף העונה הקודמת, לחצי שנה עקב תמיכתו בשביתת רוכבים, סייעה לסורטיס לנצח בכל שלושת המרוצים בהם השתתף ולזכות באליפות הראשונה שלו, אף על פי שזינק רק למחצית ממרוצי העונה. בעונת 1957 שוב זינק סורטיס לשלושה מרוצים בלבד אך הפעם זכה במרוץ בודד בלבד וסיים את העונה שלישי. אופנועי אם וי אוגוסטה סבלו באותה עונה מנחיתות טכנולוגית בהשוואה לאופנועי ג'ילרה. ליברו ליבראטי, יריבו של סורטיס שרכב על ג'ילרה ניצח בארבעה מרוצים וזכה באליפות.
עונת 1958 החלה עם היעדרותם של מספר יצרנים איטלקיים שפרשו מהשתתפות במרוצי הגרנד פרי, בראשם ג'ילרה ומוטו גוצי. אם וי אוגוסטה התכוונה בתחילה לפרוש גם כן, אך חזרה בה וכך החלה מסורת ארוכה של 17 אליפויות רצופות בקטגוריית ה-500. בעונה זו זכתה החברה באליפות בכל ארבע הקטגוריות האפשריות כשסורטיס אחראי לקטגוריות ה-500 וה-350. יכולתו של סורטיס לנצח מרוצים באותה עונה הייתה יוצאת דופן. הוא השתתף בשישה מתוך שבעת המרוצים בשתי הקטגוריות וניצח בכולם, כשהוא מותיר רק את הגרנד פרי השוודי לניצחון של דיוק. עונת 1959 היוותה המשך ישיר לעונה הקודמת כשסורטיס המשיך לנצח בכל מרוץ שבו השתתף. הוא שוב זכה באליפות ה-350 וה-500 באותה עונה.
בעונת 1960 לא הצליח סורטיס לשמור על רצף הניצחונות, אך עדיין סיים תמיד על הפודיום וזכה באליפויות בקטגוריית ה-500 וה-350. הוא ניצח בחמישה משישה מרוצים ב-500 ובשניים מתוך ארבעה ב-350. באותה עונה השלים סורטיס לראשונה בהיסטוריה רצף של שלושה ניצחונות במרוץ הבכיר באירועי המרוצים באי מאן (Isle of Man Senior TT). לאחר עונה זו ביצע סורטיס מהלך מפתיע. הוא פרש ממרוצי האופנועים ועבר להתחרות בפורמולה 1, מרוצי המכוניות החשובים ביותר. סורטיס פרש עם סטטיסטיקת הצלחות יוצאת דופן בה הוא ניצח ב-77 אחוז מהמרוצים בהם השתתף וב-91 אחוז מהם סיים על הפודיום. בקטגוריית ה-500 היו אחוזי ההצלחה גבוהים אף יותר. פרישתו של סורטיס בשיא קריירת הרכיבה הפכה סטטיסטיקה זו קשה לשחזור.
מרוצי מכוניות
ב-1959 החל סורטיס בביצוע נהיגות מבחן במכוניות פורמולה 1. ב-1960, בעוד הוא השתתף במרוצי אופנועי גרנד פרי וזכה בתואר כפול, חבר סורטיס לקבוצת לוטוס וניסה להשתתף בארבעה מרוצים. במרוץ הראשון ובשניים נוספים הוא נאלץ לפרוש, אך במרוץ השני שלו, המרוץ הבריטי בסילברסטון, הוא הצליח לסיים במקום השני. הוא גם סיים ראשון במקצי הדירוג של הגרנד פרי בפורטוגל.
גם בשלוש העונות הבאות נהג סורטיס מדי שנה עבור קבוצה אחרת. ב-1961, שהייתה עונתו המלאה הראשונה, הוא השיג פעמיים מקום חמישי עם קבוצת BRP ומכוניות קופר. בעונת 1962 הוא עבר לקבוצתו של רג פרנל עם מכוניות לולה והשיג פעמיים מקום שני. הוא סיים את העונה במקום הרביעי. בעונת 1963 עבר סורטיס לקבוצת פרארי והשתתף בעשרה מרוצים. הוא אמנם נאלץ לפרוש משישה מרוצים, אך זכה בפעם הראשונה בניצחון, במרוץ הגרנד פרי הגרמני. גם בעונה זו סיים במקום הרביעי.
בעונת 1964 הציגה קבוצת פרארי דגם חדש, אך הוא עדיין היה חלש בהשוואה למכונית של קבוצת לוטוס הנהוגה בידי ג'ים קלארק, אלוף העונה הקודמת. סורטיס היווה יריב ראוי לקלארק וניצח בשני מרוצים, אך סייעה לו גם אמינות לקויה של מכוניות לוטוס. קלארק אמנם ניצח בשלושה מרוצים באותה עונה, אך שני הניצחונות של סורטיס בגרמניה ובאיטליה כללו גם הקפה מהירה וזמן הדירוג הטוב ביותר. גם גרהאם היל מקבוצת BRM, שהיה אלוף 1962, ניצח בשני מרוצים באותה עונה ולקראת המרוץ האחרון במקסיקו עמדו שלושת הנהגים הבריטיים בעמדת זכייה באליפות, כשהיל מוביל במספר הנקודות. קלארק הצטיין, אך סבל מכשל מנוע בסוף המרוץ וסיים חמישי. היל סבל גם הוא מתקלה טכנית ולא סיים את המרוץ. סורטיס סיים במקום השני שהוביל אותו לזכייה באליפות הפורמולה 1.
את עונת 1965 החל סורטיס עם מקום שני במרוץ בדרום אפריקה, אך זה היה הישגו הטוב ביותר בעונה. בהמשך הוא השיג שני פודיומים נוספים, אך לא היווה יריב לקלארק והיל. ב-25 בספטמבר 1965 נפצע סורטיס קשה מאוד בתאונה באימונים בקנדה. הוא התאמן שם לקראת השתתפות באליפות הקנדית Can-Am שהחלה בשנה שלאחר מכן. החלמתו המהירה אף אפשרה לו להפוך לאלוף 1966 של סדרה זו. בגרנד פרי, הוא נעדר משני המרוצים האחרונים של 1965 עקב התאונה וסיים את העונה במקום החמישי.
בעונת 1966 שב סורטיס לנצח במרוצי גרנד פרי, ובאופן חריג, עבור שני יצרנים שונים. הוא החל את העונה כשהוא ממשיך להתחרות עם קבוצת פרארי, אך לאחר הניצחון הראשון שלו בבלגיה הוא עזב את הקבוצה עקב חילוקי דעות עם הנהלת הקבוצה, במיוחד על רקע השתתפותו במרוץ 24 השעות של לה מאן. החל מהמרוץ השלישי של העונה עבר סורטיס להתחרות עבור קבוצת קופר. הוא ניצח במרוץ האחרון של העונה במקסיקו עם קופר וסיים את העונה במקום השני אחרי האלוף ג'ק ברבהאם.
בעונה הבאה עבר סורטיס להתחרות עם קבוצת הונדה. בעיות אמינות גרמו למספר פרישות, אך החלפת הדגם במהלך העונה עזרה לו להשיג את הניצחון השני אי פעם עבור קבוצת הונדה במרוץ באיטליה. הוא סיים את העונה במקום הרביעי. הישגו הטוב ביותר בעונת 1968 היה מקום שני בגרנד פרי הצרפתי והוא סיים את העונה במקום השביעי. גם בעונות הבאות חלה ירידה בהישיגיו של סורטיס והוא סיים אותן במקומות 11, 18 ו-19. בעונת 1970 הוא הקים את קבוצת סורטיס בניהולו והיה אחד הנהגים שלה. הוא פרש ממרוצי הגרנד פרי ב-1972.
לאחר הפרישה
בשנת 2003 העניק ארגון ה-FIM לסורטיס את התואר "אגדת מרוצים" על הישגיו במרוצי אופנועי הגרנד פרי. משפחת המלוכה הבריטית העניקה לסורטיס תואר חבר (MBE) במסדר האימפריה הבריטית ובשנת 2008 הוענק לו התואר קצין (OBE).
הנרי, בנו של סורטיס שנולד ב-1991, התחרה במרוצי מכוניות כפורמולה רנו ופורמולה 2, ונהרג ביולי 2009 מתאונה במרוץ פורמולה 2.
ויליאם כריסטופר הנדי
ויליאם כריסטופר הנדי או '''וו. סי. הנדי (באנגלית: William Christopher Handy or W. C. Handy'''; 16 בנובמבר 1873 - 28 במרץ 1958) היה מוזיקאי וכותב שירים אמריקאי. נודע כ"אבי הבלוז" (זהו גם שמה של האוטוביוגרפיה שלו מ-1941). אמנם הוא לא המציא את הסגנון, לא היה הראשון שניגן בלוז, הקליט מוזיקה בסגנון זה או פרסם אותה, אך הוא הפך אותו מסגנון מוזיקלי מקומי (דלתא בלוז) לסגנון פופולרי ומוכר בכל רחבי ארצות הברית. כמו כן, היה אחד מכותבי השירים בעלי ההשפעה הרחבה ביותר בסוגה זו והראשון ששבר את מסגרת בלוז 12 תיבות. מחברם של "ממפיס בלוז", "סיינט לואיס בלוז" ו"ביטל סטריט בלוז", קטעים שהוקלטו במאות ביצועים.
תולדות חייו
נולד בפלורנס, אלבמה. אביו היה כומר של קהילה קטנה. הבקתה בה נולד נשמרה והיא כיום מוזיאון. הוא לימד את עצמו לנגן בגיטרה וקורנית, למורת רוחו של אביו הכומר, והצטרף בחשאי ללהקה. עם זאת, המשיך להיות דתי באופן עמוק ולבקר בכנסייה, כך שסגנונו מושפע מזימרה כנסייתית. השפעות נוספות היו קולות הטבע באזור הכפרי, צלילי סדנאות המתכת בהן עבד בצעירותו ושירי העבודה של האפרו-אמריקאים, ששרו, לדבריו באוטוביוגרפיה שלו, כל הזמן ובכל מקום.
ב-1892 עבר לברמינגהאם שם קיבל משרת הוראה ועבד במקביל במפעל, שם גיבש להקה ולימד את חבריה קריאת תווים. הלהקה ביקשה להופיע בתערוכה העולמית של שיקגו (1893) וערכה מסע הופעות בסנט לואיס. הנדי הופיע כנגן בתערוכה בשיקגו, שר כטנור במופע מינסטרל, ניגן כחצוצרן וגיבש להקה מקצועית. ב-1896, בגיל 23, היה למוביל הרכב. הלהקה יצאה לארבע שנות הופעות בטקסס, טנסי, ג'ורג'יה, פלורידה וקובה. בתום הסיבוב שב הנדי לביתו בפלורנס, יחד עם אשתו אליזבת, אותה פגש ולה נישא במהלך סיבוב ההופעות. ב-1900 קיבל משרת הוראת מוזיקה בקולג' לחקלאות ומלאכה של אלבמה.
ב-1902 יצא למסע היכרות עם המוזיקה העממית. הוא עבר ברחבי מיסיסיפי ובפרט במטעי הכותנה של הדלתא של מיסיסיפי, האזין לסוגי מוזיקה כפרית ועממית שונים ורשם אותם. בהמשך עבר עם משפחתו לקלרקסדייל, מיסיסיפי, בלב הדלתא של מימיסיפי וב-1908 עבר לעיר ממפיס. ב-1912 הקליט את "ממפיס בלוז", שיר שחובר כחלק מתעמולת בחירות של מועמד מקומי, אותו הפך הנדי לשיר שהביא לידי ביטוי את כל העקרונות הסגנוניים שספג הנדי במהלך השנים בהן חקר את המוזיקה העממית של דרום ארצות הברית. השיר הוקלט בתחילה עם תזמורת ריקודים. באותה עת ייסד הנדי יחד עם הבנקאי והפעיל האפרו-אמריקאי הארי פייס את חברת Pace and Handy Sheet Music - דפי התווים של הנדי ופייס. להפתעתו של הנדי, קצרו דפי התווים של המוזיקה העממית הדרומית הצלחה דווקא בקרב מובילי להקות לבנים.
ב-1917 עבר הנדי והעביר את עסקי הפצת המוזיקה שלו, לניו יורק, שם התמקם בטיימס סקוור. גם בניו יורק ביצעו את שיריו בעיקר לבנים. ב-1919 חתם הנדי הסכם עם חברת התקליטים ויקטור, שהפיקה את תקליט הבלוז הפופולרי הראשון, Yellow Dog Blues בביצוע התזמורת של ג'וזף סי. סמית'. ב-1920 פרש פייס מהשותפות על מנת לייסד את חברת התקליטים האפרו-אמריקאית הראשונה, Black Swan Records. הנדי נותר לנהל את חברת דפי התווים לבדו, בהמשך הפכה החברה לחברת תקליטים בשם Handy Record Company. החברה הפיקה למעלה מ-200 שירים, רבים מהם שירים דתיים ועממיים וכ-60 בלוזים, רובם מאת הנדי וחלקם מאת יוצרים אפרו-אמריקאים אחרים, וזכתה להצלחה מסחרית גדולה. ב-1926 חיבר הנדי את הספר Blues: An Anthology—Complete Words and Music of 53 Great Songs ספר ראשון מסוגו, בו מנתח ומגדיר הנדי את סוגת הבלוז, כחלק מההיסטוריה של דרום ארצות הברית. ב-1929 הפיקה RCA סרט קולנוע בשם "סיינט לואיס בלוז", בשיתוף פעולה עם הנדי. את שיר הנושא שרה הזמרת בסי סמית.
בשיאו, בשנת 1941, בגיל 68, הוציא את ספרו האוטוביוגרפי Father of the Blues ("אבי הבלוז"). לאחר מכן חלה התדרדרות במצבו. ב-1943 נפל בנפילה מרציף הרכבת התחתית ואיבד את מאור עיניו. לאחר מות אשתו ב-1954 נשא לאשה את מזכירתו אירמה לואיס מורגן. ב-1955 סבל משבץ מוחי, בעקבותיו רותק לכסא גלגלים. מסיבת יום הולדתו ה-84 נערכה בהשתתפות-800 ידידים ותומכים במלון וולדורף אסטוריה.
פסל מיכה
פסל מיכה הוא הסיפור הראשון בחלק השלישי של ספר שופטים, המתאר את התגלגלותו של מקדש ביתי שבנה איש מהר אפרים בשם מיכה (או מיכיהו). הסיפור מובא בפרקים – בספר שופטים, והוא אחד מהסיפורים החותמים את הספר, ומבטאים את האנרכיה ששררה בישראל לפני תקופת המלוכה.
ייסוד בית מיכה
יסודו של מקדש מיכה בגנבה – מיכה גנב מאימו אלף ומאה שקלי כסף. לאחר שהוא שמע כי היא קיללה את הגנב, הוא השיב לה את הכסף והיא בירכה אותו, והקדישה לה' מאתיים שקלים מתוך הכסף ליצירת פסל ומסכה. בית מיכה נעשה לבית אלוהים חשוב. מיכה הוסיף לו אביזרים פולחניים - אפוד ותרפים ואף מינה את אחד מבניו לכוהן. כאשר פגש מיכה את יהונתן בן גרשם בן מנשה, נער לוי שעבר בביתו, הוא הציע לו לעבוד אצלו ככוהן בתמורה לשכר נדיב, והנער נענה להצעתו. מיכה היה מרוצה בטענה שה' ייטיב לו הפעם כי הוא לקח נער לוי לכוהן. מתואר שמצב זה התאפשר מפני ש"בימים האלה אין מלך בישראל, איש הישר בעיניו יעשה".
משלחת בני דן
בני שבט דן ביקשו להרחיב את נחלתם, ולשם כך שלחו חמישה נציגים לרגל את הארץ ולמצוא מקום שניתן לכבוש בקלות. זהו שיקוף של התהליך שבו נדחקו בני דן מנחלתם המקורית באזור גוש דן על ידי הפלשתים לעבר צפון הארץ.
המרגלים הגיעו להר אפרים ולנו בבית מיכה. בזמן שהותם שם, הם זיהו את קולו של הנער הלוי ושאלו אותו "מי הביאך עד הלום, ומה אתה עושה בזה ומה לך פה?" הנער הלוי סיפר להם שמיכה מינה אותו לכהן. המרגלים ביקשו ממנו שישאל באלוהים, כלומר ינבא להם אם הם יצליחו בדרכם או לא, והוא ענה "לכו לשלום, נוכח ה' דרככם אשר תלכו בה".
מיכה, שגילה שהוא נשדד, רץ אחרי בני דן וקרא אליהם "את אלהי אשר עשיתי לקחתם... ". בני דן השיבו לו באיום מרומז והוא נכנע וחזר לביתו. בני דן כבשו את ליש, ושינו את שמה לדן. בדן הם בנו מקדש בו כיהן הנער הלוי, יהונתן בן גרשֹם בן מנשה. רק בשלב זה בסיפור מוזכר שמו של הנער, ועל פי המסורה, האות נ' במילה "מנשה" תלויה, ועל כך דרשו חז"ל כי למעשה הכהן הוא יהונתן בן גרשם בן משה, אלא שמתוך כבוד למשה נוספה לשמו האות נ'.
המקדש בדן נשאר על תלו עד יום גְלוֹת הארץ והפסל ניצב בו "כל-ימי היות בית-האלהים בשִלה". המצודת דוד והרד"ק פירשו שגם "גֲלוֹת הארץ" כוונתה לחורבן משכן שילה, עליו נאמר "גלה כבוד מישראל, כי נלקח ארון האלוהים", אך בתום תקופת השופטים שמואל השמיד את הפסילים. מאידך בירושלמי נתפרש שהכוונה לגלות עשרת השבטים וכן פירשו רש"י והמלבי"ם, שכתב שהפסל אמנם בטל, אך הוחזר בימי ירבעם. והרלב"ג פירש שהכוונה לגלות מצומצמת שארעה בתקופת השופטים. יש שמסבירים ש"גלות הארץ" הוא למעשה שיבוש של "גלות הארון" - במקרה זה הכוונה היא בפשטות חורבן שילה שהוביל לגלות הארון בשדות פלשתים במשך כחצי שנה.
אני חצ'יקיאן
אני חצ'יקיאן (בארמנית: Անի Խաչիկյան; נולדה ב-4 ביוני 1993), היא שדרנית ושחקנית קולנוע וטלוויזיה ארמנית. היא ידועה בשל תפקידה בתור סונה בסדרה "סופר אמא" ובסדרת ההמשך שלה, "סופר אמא 2".
חצ'יקיאן החלה דרכה בעסקי הבידור בתור ילדה, כאשר הופיעה בשורה של פרסומות. הבכורה הטלוויזיונית שלה הייתה בתוכנית "בית ספר למלאכים", תפקיד אשר הוביל להצעת נוספות, וכך פיתחה קריירה כשחקנית. היא גם צלמת, ולמדה משחק במכון הלאומי של ירוואן לתיאטרון וקולנוע.
Traitor
רקע והרכב
בתוכן הלירי של השיר מתואר בן זוגה לשעבר של רודריגו מתחיל מערכת יחסים עם בחורה אחרת, בזמן שהיא לא מצליחה להתגבר על כך ומנסה להבין מה השתבש.
ב-5 באוגוסט 2021 הודיע גארי טראסט, מנהל חטיבת המצעדים של מגזין בילבורד בעמוד הטוויטר שלו כי השיר צפוי לצאת כסינגל לתחנות הרדיו האמריקאיות ב-9 באוגוסט של אותה השנה.
ביקורות
עם צאת האלבום, זכה השיר לשבחים מהמבקרים.
מגזין בילבורד ציין את השיר כרצועה הטובה ביותר מתוך האלבום Sour, וציין לטובה את הביצועים הקוליים של רודריגו, בנוסף להגשה הגולמית של השיר. מגזין הנוער האמריקאי טין ווג תיאר את השיר כ-"קרוב למושלם, עם ביצוע הפולק הקליל [שמזכיר את] קייסי מאסגרייבס". המגזין האינטרנטי The A.V. Club ציין את השיר כ"שיר הפגיע ביותר של [רודריגו] עד כה, המתאר בדיוק מה כואב כל כך בסיום מערכת היחסים שלה."
הצלחה מסחרית והופעות חיות
אף על פי שהשיר לא יצא כסינגל מתוך האלבום, הוא הגיע לעשירייה הפותחת במצעדים באוסטרליה, אירלנד, ניו זילנד, בריטניה, ארצות הברית וקנדה. בנוסף - הגיע השיר למעמד זהב באוסטרליה, ניו זילנד וקנדה וכמו כן, גם למעמד כסף בבריטניה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי. השיר צבר כ-100 מיליון השמעות בפלטפורמה בתוך 22 יום, ושבר את השיא לשיר שאינו סינגל שהוחזק קודם לכן על ידי השיר "Exile" של טיילור סוויפט - שהגיע להישג תוך 54 ימים.
הופעות חיות
רודריגו ביצעה את השיר לראשונה בסרט ההופעה שלה, Sour Prom שעלה לאוויר ב-26 ביוני 2021 בעמוד היוטיוב שלה.
וידאו קליפ
קליפ ל"Traitor" צולם באמצע חודש ספטמבר 2021 ויצא לאור ב-21 באוקטובר 2021.
ירקו ניימינן
ירקו קלרבו ניימינן (בפינית: Jarkko Kalervo Nieminen) נולד ב-23 ביולי 1981 בפינלנד) הוא טניסאי פיני.
ב-6 בפברואר 2006 דורג ניימינן בדירוג השיא שלו - מקום 26 בעולם. ב-14 בינואר 2006, זכה ניימינן בטורניר הראשון שלו מסבב ה-ATP בו גבר על מריו אנצ'יץ' הקרואטי בטורניר בניו זילנד. ההישג הגדול ביותר שלו בגראנד סלאם הוא הגעה לשלב רבע הגמר באליפות ארצות הברית הפתוחה בשנת 2005. ניימינן הוא הפיני היחיד אשר זכה בטורניר מסבב ה-ATP או הגיע לשלב רבע הגמר בגראנד סלאם.
שמאלץ
שמאלץ הוא שומן בשר עוף המשמש לטיגון או כממרח על לחם, במטבח האשכנזי והגרמני. במטבח היהודי של יהודי צפון-מערב ומרכז אירופה שימש השמאלץ כתחליף כשר לחמאה במתכוני בשר וכן כתחליף לשומן חזיר, שומני הבישול הנפוצים בחלקים אלו של אירופה. באזורים אלו לא היה מקובל השימוש בשמנים צמחיים כגון שמן זית ושמן שומשום הנפוצים בארצות הים התיכון (כמו איטליה וספרד) ובמזרח התיכון.
הכנת השמאלץ כללה חיתוך שומן העוף לפיסות קטנות, התכת השומן במחבת על אש קטנה-בינונית יחד עם בצל, איסופו וסינונו דרך בד כותנה דק. פיסות העור הצלוי והבצל המקורמל הפריכות והמושחמות הנותרות מתהליך זה נקראות גריבען.
כיוון שתהליך ההכנה מסיר את המים והחלבון מהשומן, המוצר עמיד למדי. ניתן אף לשמר בו בשר מבושל, בדומה לקונפי הצרפתי.
בשל הארומה החזקה שלו שמאלץ משמש פעמים רבות במתכוני נזיד וצלי. בשימוש כממרח על לחם נהוג להמליחו. במקרים מסוימים נהוג לאכול שמאלץ מתובל בחומץ בן יין.
אטימולוגיה ומשמעויות נוספות
"שמאלץ" ביידיש הוא שומן בעלי חיים נוזלי, בפרט שומן עוף. מקור המילה בגרמנית עתיקה. המילה חדרה לאנגלית באמצעות מהגרים יהודים אשכנזים בארצות הברית. בדומה לכך, נקלטה בעברית באמצעות עולים בני תרבות זו.
באנגלית-אמריקאית ובעברית המושג שמאלץ משמש בהשאלה לתיאור קיטש. דהיינו, סנטימנטליות מופרזת, בין השאר באמנות ובמוזיקה. שימוש זה תועד באנגלית לראשונה בסביבות 1950. בסלנג של יהודי מונטריאול משתמשים במושג במשמעות של כסף.
דומיניק סוויין
דומיניק אריאן סוויין (באנגלית, Dominique Ariane Swain; נולדה ב-12 באוגוסט 1980) היא שחקנית קולנוע אמריקאית, המוכרת בעיקר מתפקידה כלוליטה בסרט הנושא את שמה "לוליטה" משנת 1997.
ביוגרפיה
דומיניק אריאן סוויין נולדה ב-12 באוגוסט 1980 במאליבו, קליפורניה, בתם של סינדי (לבית פיצג'רלד) ודייוויד סוויין האב, מהנדס חשמל. יש לה שתי אחיות צעירות ממנה, השחקניות צ'לסה סוויין ואלכסיס סווין, ויש לה אח ואחות חורגים מנישואיו הראשונים של אביה. סוויין גדלה במאליבו ושם למדה ב"תיכון מאליבו" ועסקה בספורט ואמנות. הוריה פרודים.
קריירה
בשנת 1995, כאשר הייתה בת 15 נבחרה סוויין לתפקיד לוליטה בסרט הנושא את שמה "לוליטה" מתוך 2,500 ילדות, והסרט יצא לאקרנים ב-1997. באותה שנה כיכבה גם כביתו המרדנית של ג'ון טרבולטה בסרט "עימות חזיתי".
בשנת 2001 כיכב בתפקיד הראשי בסרט הדרמה "פרוצה" בתפקיד של קאט סטורם, אודות אישה צעירה בניו יורק של שנות ה-80, והתמודדותה עם קבוצת אנשי המעמד העליון בשכונתה. לאחר מכן כיכבה במספר סרטים נוספים כגון: "אלפא דוג" בתור הנערה סוזן הארטניין המעורבת בחטיפת הנער זאק מזורסקי (אנטון ילצ'ין). בשנת 2008 גילמה את ננסי בסרט האקשן "פגיון" לצדם של סטנה קטיק, טום ברנג'ר וויליאם פורסיית'.
בשנת 2015 לוהקה לסרט האקשן העצמאי "רוצח שכיר בלונדון" לצדם של מיקי רורק, דריל האנה, אריק רוברטס ומייקל מדסן.
חייה הפרטיים
סוויין היא דוברת של PETA. בגיל 21 הייתה לצעירה ביותר מבין הדוגמניות אשר הצטלמו בעירום עבור PETA. סוויין איננה צמחונית אך היא מתנגדת לשחיטה של חיות עבור הפרווה שלהן.
חבובוטף (סדרת טלוויזיה, 2018)
חבובוטף (באנגלית: Muppet Babies) היא סדרת אנימציה ממוחשבת אמריקאית לילדים שנוצרה על ידי טום וורבורטון. הסדרה שודרה לראשונה ב-23 במרץ 2018 בערוץ דיסני ג'וניור. זוהי סדרת ריבוט לחבובוטף ששודרה בשנות ה-80. האנימציה של הסדרה המחודשת נעשתה בישראל בסטודיו SnowBall, והיא משודרת בערוץ דיסני ג'וניור, ואל הדמויות המוכרות כמו: קרמיט הצפרדע, מיס פיגי, פוזי הדוב, גונזו ואנימל מצטרפת דמות מקורית בשם "סאמר פינגווין". הסדרה משודרת בדיבוב לעברית בערוץ דיסני ישראל ובדיסני ג'וניור ישראל ב-2019.
ב-7 בספטמבר 2018, הוכרז כי הסדרה חודשה לעונה שנייה כאשר שודרה ב-9 באוגוסט 2019.
ב-25 ביולי 2019, הוכרז שהסדרה חודשה לעונה שלישית.
עלילה
עלילת הסדרה התמקדה בדמויות "החבובות" כאשר היו זאטוטים אשר חיים יחד בחדר הילדים גדול תחת השגחתה של מטפלת המכונה "נאני". בעזרת דמיונם הפעיל הם נוהגים לצאת להרפתקאות בעולמות דמיוניים.
קרל שולץ
ביוגרפיה
שולץ נולד וגדל באיסט הרטפורד שבקונטיקט. ב-1983 סיים תואר ראשון בהנדסה אזרחית מאקדמיית משמר החופים. ב-1992 סיים תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת קונטיקט והוא בוגר תוכנית עמיתים שנתית לאנשי מערכת הביטחון בבית הספר לממשל של אוניברסיטת הרווארד.
שולץ שירת כקצין בספינות הסיור של משמר החופים "PETREL" ו-"GENTIAN". שימש קצין משמרת במרכז המבצעים של מחוז 7 ופיקד על ספינות הסיור "VENTUROUS", "ACACI" ו-"FARALLON". בשנים 2006–2008 פיקד על גזרת דרום-מזרח פלורידה.
הוא שימש קצין קישור לקונגרס ולמחלקת המדינה וב-2010 מונה לראש מחלקת הקונגרס והממשל במטה משמר החופים. ביולי 2012 מונה למפקד מחוז 11 של משמר החופים וב-2014 מונה לקצין האג"ם של פיקוד דרום של ארצות הברית. באוגוסט 2016 מונה למפקד האזור האטלנטי וכוח ההגנה המזרחי במשמר החופים וראש כוח המשימה המשותף מזרח במחלקה לביטחון המולדת. כמפקד האזור פיקח על מאמצי משמר החופים במהלך הוריקן מריה, הוריקן הארווי והוריקן אירמה, מהסופות שחוללו את הנזק הגדול בהיסטוריה.
שולץ נשוי לדון והם הורים לחמישה ילדים.
SOS (שיר של ריהאנה)
SOS  (בעברית: ת'צילו אותי) הוא סינגל של הזמרת הברבדית ריהאנה מאלבום האולפן השני שלה, A Girl like Me. השיר נכתב על ידי יונתן JR רותם אי. קיד בוגרט ואד קוב והופק על ידי יונתן JR רותם, קרל סטרקן ואוון רוג'רס. השיר יצא לאור ב-14 בפברואר 2006, כסינגל הראשון מהאלבום. השיר הוא שיר דאנס-פופ שמכיל סמפולים מהשיר "Tainted Love" של אד קוב משנת 1965. השיר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה בין היתר גם על הסמפולים. בנוסף חלק מהמבקרים השוו את השיר לסינגל הבכורה שלה "Pon de Replay".
השיר זכה להצלחה רבה בעולם. הוא הגיע למקום הראשון בארצות הברית שם שהה במשך 3 שבועות והפך לשיר הראשון שלה לעשות זאת. בנוסף הוא הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס של בילבורד וגם במצעד "Mainstream Top 40" של בילבורד ואף הצליח להגיע למעמד פלטינה במדינה. השיר זכה להצלחה גם באירופה וגם באוסטרליה שם שהה 8 שבועות במקום הראשון.
לשיר צולמו 3 קליפים. מלבד הקליפ הרשמי בבימויו של כריס אפלבאום, יצאו שני קליפים נוספים על מנת לקדם את מותג ההלבשה התחתונה "Provocateur" וחברת הנעליים "נייקי". על מנת לקדם את השיר, ריהאנה ביצעה אותו בטקס ה-EMA של 2006 ובנוסף במהלך שלושת סיבובי ההופעות הראשונים שלה. בנוסף, השיר גם היה חלק מהפסקול של הסרט "אלווין והצ'יפמאנקס".
רקע ופיתוח
השיר נכתב על ידי יונתן JR רותם אי. קיד בוגרט ואד קוב והופק על ידי יונתן JR רותם, קרל סטרקן ואוון רוג'רס. הוא הוקלט באולפני ברטמיצבה הול, סנטורי סיטי, קליפורניה ואולפני לופט הקלטה, ברוקסוויל, ניו יורק. השיר מספל את השיר "Tainted Love" של אד קוב משנת 1965. בריאיון עם "HitQuarters" הסביר רותם את התפיסה של השיר, ואמר: "ששמעתי את 'Tainted Love' רציתי לקחת את קו הבס של השיר ולעשות אותו עדכני יותר. כאשר השמעתי את השיר לאוון [רוג'רס], התחושה של שנות ה-80 הייתה כבר בשיר". רותם נשאל איך הוא מרגיש עם העבודה שזמרים הפכו למצליחים אחרי שעבד איתם בריאיון עם ויליאם א. קטצ'ום עבור HipHopDX במאי 2011, והזכיר את השיר SOS ואמר: "עשיתי את השיר של ריהאנה SOS, אמנם זה לא היה השרי המצליח הראשון שלה אך זה היה שיר הראשון שלה שהגיע למקום הראשון בבילבורד אבל אני לא מתסכל על זה כאילו זה קרה בזכותי אלא כאילו זה היה מדהים לעבוד איתה באותו הזמן, ואני רוצה לעשות את זה שוב".
במקור השיר היה מיועד לזמרת כריסטינה מילאן שגם הייתה חתומה באותה חברת תקליטים, עבור האלבום השלישי שלה "So Amazin'" שיצא באותה שנה אך היא דחתה את ההצעה והמנכ"ל לשעבר של חברת התקליטים דאף ג'אם הציע את השיר לריהאנה שקיבלה את ההצעה. לאחר יציאת אלבומה השלישי של מילאן היא פוטרה מהחברה בגלל המכירות הנמוכות של האלבום.
הפקה וסמפול
קולות הרקע של השיר נדחסו באמצעות תוסף תוכנה בשם "Waves Renaissance Compressor", אשר שימש כדי ליצור אפקט מלוטש ומשופר. בריאיון עם "Sound on Sound", מהנדס המיקסינג פיל טאן, שביצע את המיקסינג אודיו של "SOS", הסביר כי הוא דחס את קולות הרקע בשיר כך שתועבר "אנרגיה גבוהה בשיר", והוא רצה את קולות הרקע כדי לממש מטרה זו. טאן גם ציין כי קולות הרקע השתנו כדי להגדיל את איכות והגוון של השיר וליצור השפעה משופרת במהלך הפזמון. המטרה שלו הייתה מלהפוך את השירה שלה לאנמית לחדה וגבוהה יותר בהדרגתיות ולאחר מכן לערבב את קולות הרקע והשירה שלה יחד. כשנשאל על ההפקה של הקולות המובילים בשיר, טאן תיאר את השיר כ"סוג שיר הולם, והמילים הן קריאות לעזרה, כך שהשירה צריכה להיות 'על הפנים' שלך, כמעט תוקפנית, ואמר כי הוא רצה שצורת השירה תישאר קבועה לאורך כל השיר. כמו עם קולות הרקע, הקולות המובילים היו דחוסים באמצעות "Waves Renaissance Compressor". טאן המשיך לציין כי בהיעדר ריוורב "SOS" היה בעיקר שיר אפ-טמפו, לא היה הרבה מקום להוסיף משהו אחר. טאן הסביר את תהליך של הסמפול עם השיר "Tainted Love", כמו גם את השינויים שנעשו:
"שיר זה משתמש בלולאת סטריאו מתוך השיר 'Tainted Love' כבסיס שלה. JR [רותם] ניגן את החלקים הנוספים בשילוב של סינתיסייזרים שקטים וחומריים. היו כנראה 30–40 רצועות בסך הכול. JR [רותם] נוטה לתת לך פרקי זמן שיש להם מטרה ברורה: אין הרבה ניחושים. אני לא משנה או מוסיף הרבה, רק תוף בס ומשתמש בלולאה כמה פעמים עבור הבתים הנוספים. מעולם לא היה ספק שזה הולך להיות שיר מועדונים, אז זה היה צריך להיות מיידי ולהיט חזק."
הוצאה
השיר יצא לאור לראשונה בצרפת ב-27 במרץ 2006 כ-"Maxi Single" (סינגל המכיל שני שירים "A side" ו-"B side") ביחד עם הגרסה האינסטרומנטלית של השיר. באוסטרליה השיר הועלה להורדה דיגיטלית ב-3 באפריל 2006 ביחד עם השיר "Let Me" מאלבומה הקודם. בארצות הברית יצא השיר ב-15 באפריל 2006 כעותק פיזי. בגרמניה השיר יצא באותו תאריך גם כ-"Maxi Single" אשר בנוסף לגרסה האינסטרומנטלית כללה גם את הקליפ של השיר ואת הגרסה האינסטרומנטלית של השיר "Break It Off". ב-17 באפריל 2006, יצא השיר גם בממלכה המאוחדת כעותק פיזי רגיל.
ביקורות
השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. ביל למב מ-About.com שיבח את הסמפול של "Tainted Love" ואת הביצועים הווקאליים של ריהאנה, תוך התייחסות ספציפית לקולות הנמוכים שלה. עם זאת, לאמב ביקר את ריהאנה על כך שלא הציגה שום תחושה של מקוריות. נוסף על כך, לאמב השווה את הביצועים הווקאלים של ריהאנה בשיר לביונסה, כאשר כתב כי "גם קולה של ביונסה בתווים הגבוהים חלש יותר." אל צ'ינקמני ממגזין "Slant" שיבח את הסמפול וציין כי "SOS" הוא היריב של "Pon de Replay". בנוסף הוא ציין כי זהו השיר היחיד באלבום שמציג את "החוצפה" של ריהאנה. דייוויד ג' פריס מ-AllMusic תיאר את "SOS" כמו "מנגינת מועדון סקסית". כתב המוזיקה קוונטין בי. האף כתב: "כל הדברים החשובים בשיר נמצאים בו, הוא שיר הגון, שופע אנרגיה ומתאים באופן מושלם לשירה של ריהאנה." בארי וולטרס מ"רולינג סטון" כתב ש-"Pon de Replay" היה מתוחכם וסקסי, והשיר החדש שלה, "SOS", הוא אפילו יותר, שיר בסגנון של הדסטיניז צ'יילד סביב סימפולים של להקת Soft Cell, ריהאנה מוכיח שאמריקה עדיין מעריכה את הפופ החכם כשהיא שומעת אותו."
הצלחה במצעדים
בארצות הברית השיר הגיע למקום הראשון ובכך הפך לשיר הראשון שלה לעשות זאת ובכך הצליחה להדיח את השיר "Bad Day" של דניאל פאוטר ששהה 5 שבועות רצופים במקום הראשון. השיר חווה עלייה חדה במכירות בשבוע בו יצא, כיוון שחברת התקליטים העלתה אותו להורדה דיגיטלית לפני הוצאת האלבום. השיר נשאר במקום הראשון במשך 3 שבועות רצופים ובנוסף גם הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס של בילבורד ובמצעד שירי הפופ. בנוסף השיר גם הגיע למקום ה-7 במצעד שירי הרדיו של בילבורד ולמקום הראשון במצעד השירים למבוגרים של בילבורד. נכון ליוני 2015 השיר הגיע למעמד פלטינה כפולה עם מכירות של 2 מיליון עותקים.