cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיזיקה חישובית
האתגרים בפיזיקה חישובית
באופן כללי, פתרון מדויק של מערכות פיזיקליות הוא קשה מאוד. הסיבות לכך מגוונות: חוסר בפתרון אנליטי/אלגברי, תורת הכאוס ועוד. אפילו בעיות הנראות כפשוטות, כמו חישוב אורך הגל של אלקטרון הסובב גרעין, כאשר כל המערכת מצויה בשדה חשמלי חזק (נקרא אפקט שטארק), עלולות להצריך מאמץ גדול כדי למצוא אלגוריתם פרקטי שיחשב את פתרון המערכת (בהנחה שניתן למצוא אלגוריתם כזה). היכולת לתרגם תאוריה לאלגוריתם דורש ידע תאורטי מעמיק בפיזיקה או במתמטיקה (לפעמים בשניהם), ואינה פשוטה כלל. כאשר אין אלגוריתם כזה, לפעמים אין מנוס וצריך להשתמש בטכניקות "כוח גס" (באנגלית - brute force), שמבחינה סיבוכית הן מאוד לא יעילות, ולכן לפעמים לא ישימות. לפעמים ניתן להשתמש בתאוריה מתמטית מתקדמת (אפקט שטארק למשל, נפתר על ידי תורת ההפרעות).
בנוסף, בעיות רב גופיות דורשות כח חישובי גדול. גודל מערכת מקרוסקופית הוא בדרך כלל מסדר גודל של 10^{23} חלקיקים (סדר גודל של קבוע אבוגדרו), ולכן זוהי בעיה לא פשוטה. בדרך כלל, פתירת בעיות במכניקה קלאסית עם N גופים, תהיה בסיבוכיות של N^2 בריבוע, בעוד פתירת בעיה במכניקה קוונטית עם N גופים, תהיה בסיבוכיות אקספוננציאלית ב-N (כלומר, סדר גודל של 2^N).
לסיכום, מערכות פיזיקליות רבות הן לא-ליניאריות במקרה הטוב, ובמקרה הרע הן כאוטיות, וזה מוביל לכך שקשה מאוד להבטיח שהשגיאה נומרית לא גדלה, עד המצב בו הפתרון שקיבלנו הוא חסר משמעות (למשל, אם קיבלנו כי אורך הגל של גל אלקטרומגנטי מסוים הוא 500nm, עם שגיאה של 200nm\pm, זה אומר שהאורך גל יכול בספקטרום הנראה, או מחוצה לו באולטרה סגול או אינפרה אדום - בכל מקרה התוצאה שקיבלנו היא חסרת משמעות).
מתודות ואלגוריתמים נפוצים
פיזיקה חישובית עושה שימוש במגוון רחב של שיטות נומריות על מנת לפתור סוגים רבים של בעיות. נזכיר את הבעיות הבולטות ואת צורת הקירוב הנפוצה עבורם:
כאמור, זאת רק רשימה קצרה מבין הבעיות אשר פיזיקה חישובית נדרשת להן, והשיטות לפתרונן.
ענפים
אפשרי למצוא ענף בפיזיקה חישובית עבור כל ענף מרכזי בפיזיקה. למשל, מכניקה חישובית או אלקטרודינמיקה חישובית. מכניקה חישובית כוללת גם הידרודינמיקה חישובית ומכניקת המוצק חישובית. כמו כן, פיזיקה חישובית לעיתים משיקה לכימיה חישובית, כאשר לפעמים הן משתמשות באותן שיטות, או כאשר פתרון נומרי למערכת רב-גופית במכניקת הקוונטים, מובילה למסקנות כימיות. במכניקת קוונטים תלויה בזמן, מעניין לפתור נומרית את משוואת שרדינגר בהינתן תנאי שפה ופוטנציאלים שונים, וכן להשתמש בתורת המסלול הקוונטי.
הענף בפיזיקה חישובית העוסק במצב מוצק, הוא ענף מרכזי וחשוב העוסק ישירות גם בהנדסת חומרים.
הענף העוסק בחומר מעובה, הוא מכניקה סטטיסטית חישובית, אשר עוסקת בסימולציה של מודלים ותאוריות שהן קשות לפתרון בצורה אחרת (כמו תהליך חלחול או מודל ספינים). ענף זה עושה שימוש גודל בשיטת מונטה קרלו ושיטות דומות. התפתחות ענף זה הביאה לתוצאות מחוץ לפיזיקה כמו הבנה של התפשטות אש ביער, התפשטות מחלות, תאוריות חברתיות ועוד.
ענף הנחשב אזוטרי הוא יחסות נומרית, העוסק במציאת פתרונות נומריים למשוואת השדה של איינשטיין, וכך גם הענף העוסק בפתרונות נומריים עבור פיזיקת חלקיקים.
עוד ענפים שכדאי להזכיר הם אסטרופיזיקה חישובית, העוסקת בבעיות ובתופעות אסטרופיזיקליות, וביופיזיקה חישובית (גם ענף של ביולוגיה חישובית), המיישמת מתודות ממדעי המחשב ופיזיקה, לבעיות גדולות ומסובכות בביולוגיה.
פופוקטפטל
פּוֹפּוֹקָטֵפֵּטְל (בספרדית: Popocatépetl; מוכר גם בכינויים אל פופו ודון גויו) הוא הר געש פעיל והפסגה השנייה בגובהה במקסיקו לאחר פסגת פיקו דה אוריסאבה (5,601 מ'). מקור השם פופוקטפטל הוא בשפת נאוואטל (אחת משפות האצטקים): "פופוקה" פירושו "הוא מעשן" ואילו "טפטל" הוא "הר" ומכאן שמו: "ההר המעשן". פופוקטפטל מחובר ברכס אוכף, בשם פאסו דה קורטס להר הגעש איצטקיהואטל השוכן מצפונו.
פעילות געשית
פופו הוא הר הגעש הפעיל הגבוה ביותר בחצי הכדור הצפוני. התפרצות משמעותית שאירעה בשנת 1947 החלה מחזור פעילות הנמשך עד היום. ביום 21 בדצמבר 1994 ההר המטיר גז ואפר שנישאו למרחק של 25 ק"מ עם כיוון הרוח. בעקבות ההתפרצות פונו תושבי הכפרים הסמוכים להר ומדענים החלו לנטר אחר פעילות ההר. ביום 30 באפריל 1996 נהרגו חמישה מטפסי הרים על שפת לוע ההר בהתפרצות פתאומית. בדצמבר 2000 פונו עשרות אלפי תושבים מן האזור לאחר שמדענים הזהירו מפני התפרצות נוספת קרובה. ביום 29 בינואר 2001, התפרץ ההר בעצמה שלא נראתה כמוה במקום, מזה אלפי שנים. זרם פירוקלסטי ירד במורד ההר לאורך 8 ק"מ וגרם להמסת הקרחון על מורדותיו.
התפרצותו ב-2012
פרק נוסף של פעילות החל ב-19 באפריל 2012 כאשר החלו להיפלט מההר גושי סלע לוהטים, אדי מים ואפר געשי – 15 פעמים במהלך אותה יממה. פעילותו של ההר נמשכה תוך התרוממות של עמודי התפרצות שהגיעו עד לגובה של 2 ק"מ, שהמטירו אפר געשי עד למרחק של 23 ק"מ. רצף אירועים זה – הדומה בקנה המידה שלו לזה שהחל בדצמבר 2000 – עשוי לעודד את השלטונות לפתוח בפינוי סביבתו הקרובה של הר הגעש.
האגדה על פופוקטפטל ואיצטקיהואטל
במיתולוגיה האצטקית פופוקטפטל היה לוחם שאהב את איצטקיהואטל. אביה של איצטקיהואטל שלח אותו לקרב בווחאקה (אזור במקסיקו), והבטיח כי יוכל לשאת את בתו לאישה לכשישוב (דבר שאביה של איצטקיהואטל הניח כי לא יקרה). לאיצטקיהואטל נאמר כי אהובה מת וכאשר שמעה זאת, מתה מצער. כאשר שב מן הקרב ושמע על גורל אהובתו, אף פופוקטפטל מת מצער. האלים כיסו אותם בשלג והפכו אותם להרים. הר איצטקיהואטל נקרא "האישה הנמה" כיוון שצלליתו דומה לדמות אישה השוכבת על גבה. פופוקטפטל, לעומת זאת, ממטיר אש על הארץ בזעם אדיר על אובדן אהובתו.
סיפור שונה מסופר על ידי תושבי טטלסינגו מורלס, דוברי נהואטל. לפי סיפור זה איצטקיהואטל הייתה אשתו של פופו, אבל נבדו דה טולוקה (ההר הרביעי בגובהו במקסיקו) רצה אותה ולכן הוא ופופו זרקו אבנים האחד על משנהו. כך נוצר רכס הרי הרוקי של יבשת צפון אמריקה וטבעת האש החוצה את מקסיקו. לבסוף, פופו בהתקף זעם, זרק על נברו דה טולוקה גוש קרח ענק וערף את ראשו. זו הסיבה שפסגתו של נברו דה טולוקה שטוחה, עם כתפיים רחבות וללא ראש. נראה שאגדה זו משמרת זיכרון של התפרצויות עצומות של פופו.
הגלגול
"הגלגול" (בגרמנית: Die Verwandlung, בשפות לטיניות: Metamorphosis, "מטאמורפוזה") היא נובלה מאת הסופר היהודי-צ'כי פרנץ קפקא. הנובלה חוברה בסוף שנת 1912 ופורסמה בשנת 1915.
תקציר העלילה
הסיפור מורכב משלושה פרקים. בכל פרק מופיע ניסיון של גרגור, לאחר שהפך לחרק, לצאת מהחדר שבו הוא נמצא ומסתיים בגירושו בחזרה לתוכו.
חלק ראשון
הסיפור פותח בתדהמה שלאחר היקיצה מחלומות טרופים:
הגלגול המחריד פורץ במפתיע אל מציאות חייו של גרגור, סוכן-נוסע המתמיד מזה חמש שנים יום יום בעבודתו, בצורה המוחשית והברורה ביותר. המספר מדגיש: "זה לא היה חלום". גרגור סמסא מגלה שהפך לחרק.
לאחר התדהמה הראשונית מנסה גרגור להתעלם ממה שקרה ולברוח אל השינה, אלא שאז מתעוררת לו בעיית נתוניו הפיזיים החדשים - ובהם שריון מעוגל, רגלי חרק וחיספוס דוחה - והם מונעים ממנו לחזור אל השינה ומחייבים אותו להתמודד עם התמורה המביכה שבמצבו.
בתחילה נראה שהוא מקבל את מצבו כמצב זמני, עד שמגיע סגן המנהל במפעל בו הוא עובד. האחות שקוראת לגרגור בראשונה לצאת מחדרו בשל הגעת המנהל נענית בלא כלום. גם נסיונותיהם של האב והאם מבוזבזים לריק ושאר השאלות נענות ב"כן" או "לא" בקול ענות חלושה, משום שהברות פיו נשמעות כזמזום קשה להבנה. תוך כדי שיחת המשפחה עם המנהל נבנה סיפור בהסכמה פנימית בין הנפשות הפועלות כי גרגור חולה ולכן לא התעורר לעבודה. הרי גרגור היה מן המתמידים בעבודתו ולא תיתכן סיבה אחרת שתגרום להיעדרותו ממנה.
גרגור שבכל הזמן זה שוכב על גבו במיטה ואינו מצליח להתהפך מנסה שוב לצאת מהמיטה ונופל ארצה בקול רעש גדול. סגן המנהל, ששמע קול זה, ממהר להודיע לכל המשפחה על שהתרחש ובעקבות כך המשפחה נלחצת ומפצירה בגרגור לפתוח את הדלת שעד כה הייתה נעולה ומנעה קשר ישיר בין המשפחה והמנהל ובין גרגור.
בעוד הדלת נעולה, החליט גרגור לענות לסגן המנהל והחל מתחנן לפניו שהוא מצטער על כך שלא התעורר ומבקש הזדמנות נוספת לתקן את שנעשה, על אף העובדה שהוא יודע כי כעת הוא חרק. המשפחה וסגן המנהל לא נוטים להבין את דבריו מפאת דיבורו המחוספס והחרקי. סגן המנהל מתחיל לחשוד בגרגור שמא הוא משטה בו, אך דברים אלו נהדפים על ידי האם במחי יד.
לאחר שמיעת מספר שיעולים מוזרים מתוך חדרו של גרגור מחליטה המשפחה לקרוא לרופא ולמסגר כדי לפרוץ את הדלת ולטפל בגרגור. אך מיד כששומע גרגור על כך הוא מנסה לפתוח את הדלת תוך כדי דרבוניה של אחותו לא להפסיק לנסות עד ההצלחה.
לבסוף, מצליח גרגור לפתוח את הדלת. אך תגובת המשפחה וסגן המנהל שכה רצתה לראות אותו עברה שינוי חד:
תגובות המשפחה לא התבררו לגרגור כראוי ועל כן הוא מתחיל לחשב לו חשבונות כיצד הוא חוזר לעבודה וכיצד הוא מסדר חיש מהר את חייו מחדש על אף הפיכתו לחרק. האם והאב, הרואים אותו פותח את לסתותיו בניסיון לפנות אליהם, מתחלחלים. סגן המנהל נס על נפשו, האם מתעלפת בשנית ואילו האב לוקח את מקל ההליכה שהשאיר סגן המנהל ומנסה לחבוט בגרגור כדי להניסו אל חדרו. גרגור מנסה לעבור מבעד לדלת ולהיכנס לחדרו, אך בשל אי התאמתו ותפישׂתו את גופו ואת אופן ההילוך בו, הוא לא מצליח לחדור מבעד לדלת. האב שהמשיך להפציר בגרגור להיכנס לחדרו תוך כדי צעקות והנפת המקל, מכניס ללחץ ולשכרון חושים כללי את גרגור שדוחק את עצמו דרך הדלת בחזקה ומצליח לבסוף להיכנס לחדר לאחר פציעות רציניות של גופו החרקי החדש.
חלק שני
גרגור מתעורר משנתו ומיד מריח "ריחו של דבר מאכל", אך המאכלים לא ערבים לחכו. אחותו שזיהתה את ההבדל המהותי שעבר חוש הטעם של גרגור עם הפיכותו לחרק פרסה לפניו מאכלים שונים (ובהם פסולת מאכל וירקות רקובים) אותם גרגור אהב.
המשפחה מתחילה לערוך סידור חשבונות פנימיים. גרגור עובד זה שנים בעבודה השנואה עליו מתוך מחויבות כלפי משפחתו, לאחר שאביו פשט את הרגל ונשאר חייב סכומים נכבדים למעבידו של גרגור. עכשיו מתברר לגרגור שלאביו נותרו חסכונות, אותם הסתיר מגרגור. לו ידע על חסכונות אלה ייתכן שלא היה צריך לעמול כעבד שנים כה רבות.
כעבור כחודש, שבו המשפחה לא ראתה את גרגור באופן ישיר, החלה האם לרצות לראות את הבן אך שאר המשפחה מנעה ממנה מלעשות כן על אף צווחותיה קורעות הלב "תנו לי כבר להיכנס אל גרגור, הרי הוא בני האומלל! אתם לא מבינים שאני מוכרחה להיכנס אליו?"
בעקבות כך, גרגור מתחיל לשנות את כיוון החשיבה של ההסתגרות ומצפה לראות את משפחתו ולצאת ביום מן הימים מחדרו. אך עם זאת, גרגור לא משנה את כיוון תפישׁתו את עצמו בתור חרק.
לאחר זמן מה, החליטה האחות - שכעת משמשת כמנקה והאחראית בבית כולו - להתיר לאם להיכנס עמה לחדרו של גרגור, אך גרגור מעדיף לכסות את פניו בסדין ואף לא מציץ כדי לראות אותן.
בעקבות הביקור מתפתח שיג-ושיח בין האם לאחות בעניין השינוי המהותי שצריך לעבור בחדרו של גרגור כאשר האם תומכת בהוצאת הארון הגדול וסידור הרהיטים בצורה אחרת, אך האחות מתנגדת בעיקר בגלל שהאם נוקטת עמדה כלפי גרגור ובעצם פולשת למרחב שהיה עד כה ברשותה הבלעדית.
גרגור גילה שהוא מסוגל, ואף אוהב, ללכת על הקירות ועל התקרה. הוא מוצא עצמו משתוקק לסילוק החפצים הכבדים מחדרו, ומצד שני – הוא חש קשור לחפצים אלה. הוא מסרב להכיר ברצונן של הנשים לסלק את כל החפצים ובמיוחד – תמונת האישה בפרווה התלויה על הקיר. בחלק הראשון הוזכר שגרגור עצמו בנה את מסגרת התמונה. הוא יוצא ממקום מחבואו, מתחת למיטתו, מטפס על התמונה ומסרב לאפשר לנשים לסלקה. האם והאחות, שנבהלו למראה זה נרתעו אחורה והאם אף התעלפה בעקבות כך בקריאות "אלהים! אלהים אדירים!"
בעקבות ההתעלפות, רצים גרגור ואחותו לחדר הסמוך, שבו נמצאת התמצית המעוררת למצבים שכאלו. אך בדיוק באותו הזמן פורץ האב מבעד לדלת ורואה את גרגור רץ אחרי הנשים. למרות העובדה שגרגור לא מנסה לפגוע בנשים, "דעתו של האב לא הייתה פנויה להבחין בדקויות שכאלה" ועל כן הוא מנסה להכות את גרגור ולהבריחו את תוך חדרו. משלא הצליחה שיטה זו, החל האב להפגיז את גרגור בתפוחים שהיו מונחים על השולחן. אך הם לא גרמו לנזק מהותי. "ואולם זה שעף מיד אחריו נתקע ממש בתוך גבו". גרגור המתפתל מכאבים רואה את הכל מסתובב סביבו ועם יציאתן של בנות הבית מחדרו, הוא תופס בו את מקומן.
חלק שלישי
החלק נפתח בתיאור פציעתו הקשה של גרגור - שבה אף אחד לא בא לטפל. ובמילות המספר המתארות את כל החלק האחרון כולו:
הפרק כולו מאופיין במחשבותיו של גרגור על הוריו, על אחותו ועל העתיד המוזיקלי הצפון לה, עליו עצמו ועל מה שהפסיד בחיים הקצרים שנותרו לו עם פציעתו וזיהומה הפושטים בו מיום ליום. אך עם כל זאת, לא מעלה גרגור אף לא לרגע תהייה קטנה ככל שתהיה על עצם העובדה שהוא עבר שינוי כה דרסטי בגופו.
האם, שמחליטה יום אחד לסדר את חדרו של גרגור - ועושה זאת בהצלחה, נתקלת בזעיפותה של האחות על המעשה המחוצף של האם שבעצם חורגת מגבולות הסמכות שהקנתה לה האחות מתחילת הגלגול של גרגור. האם חדלה ממעשיה ומכאן כמעט שלא נוהגת בצורה אופרטיבית כלפי גרגור.
חיי השגרה של המשפחה משתנים בהדרגה. שלושת בני המשפחה מוצאים מקורות פרנסה: האב עובד כשומר בבנק, האחות כזבנית בחנות בגדים והאם – תופרת. אם בעבר הוצגו בני המשפחה כמי שאינם מסוגלים לעבוד, עכשיו מסתבר שהם מסוגלים לכך. שלושת בני המשפחה מתקרבים מאוד זה לזה וגרגור נשאר מחוץ לשלישייה המלוכדת.
כמקור פרנסה נוסף משכירה המשפחה חדר לשלושה אדונים. בני המשפחה משרתים אותם ומתרפסים בפניהם. באחד הערבים, בעת ארוחת הערב, מבקשים האדונים לשמוע את נגינתה של האחות, גרטה, בכינור. היא מוציאה את כינורה ומנגנת. האדונים אמנם מאבדים את סבלנותם במהירה אך גרגור, המוקסם מנגינת אחותו, מציץ מחדרו ומבלי משים זוחל לתוך חדר האוכל.
כאשר נוכחותו בחדר מתגלה לאדונים הם זועקים ומתלוננים ומודיעים שיעזבו את הבית מיד, ואף יסרבו לשלם את שכר הדירה עבור שהותם בו עד עתה (עם זאת הם חוזרים לחדרם). האב מגרש את גרגור לחדרו, והאחות מבריחה עליו את הדלת.
לאחר אירוע זה מכריזה האחות: לא ייתכן שזהו גרגור. אילו היה זה גרגור היה יודע כי אין אנו יכולים לחיות איתו בבית אחד. זאת הפעם הראשונה שמישהו מפקפק בכך שהשרץ הוא גרגור. בזאת, בעצם, גוזרת האחות על גרגור את מותו.
בינתיים גרגור, ששמע את הדברים, החל חש בקהות חושיו ובהדלדלות גופו עד כדי רפיון מוחלט, עד הסוף המר:
בבוקרו של אותו היום מגלה המנקה את פגרו של גרגור ומודיעה למשפחה על מותו, ובהמשך מודיעה בצחוק כי נפטרה מגופתו, כלשונה: היא רוגזת על כך שאינם מעוניינים לשמוע את פרטי המעשה ועוזבת את הדירה בכעס, והאב מכריז שהיא תפוטר. שלושת הדיירים, שמופיעים ומצפים לארוחת הבוקר בניגוד להודעתם הקודמת, מגורשים על ידי האב. כך נשארים האב, האם והאחות בודדים בביתם. במקום להצר על מה שקרה מחליטה המשפחה לצאת לטיול משפחתי - דבר שלא עשו מזה שנים. כשהם מגיעים אל מחוז חפצם ומתמקמים בנוחות בחיק הטבע. לראשונה מזה זמן רב שהם מתכננים תוכניות לעתיד: לעבור לדירה חדשה, ולמצוא בעל מתאים לגרטה. הם חשים -
האב
דמותו של האב מתאפיינת בניגוד בין תדמית חיצונית הגונה מנומסת ומאופקת ובין קוצר רוח ותוקפנות רגוזה. בנוכחותם של זרים מנסה האב להפגין את התדמית החיצונית שלו. הצד האחר שבו מגולם על ידי דחיפתו את גרגור לחדרו עם פריצתו מחוץ לחדרו לאחר הגלגול. למרות התנהגותו הנוקשה לבנו, קשה לראות באב אדם רע משום שמעצם מהותו מוטבעת חולשה והיא לובשת פנים רבות בהתאם לנסיבות המתגלמות באותו הרגע. גינוני הנימוס וההתרפסות הם צורה אחת של חולשה. התוקפנות והרגזנות הם תגובה המשקפת חוסר יכולת להתמודד עם מצבים חריגים וקיצוניים, שפלשו במפתיע לשגרת החיים.
חולשת האב ניכרת גם בתבוסתנות שלו לאחר הסתבכותו בענייני כספים בחיים שאינם מתוארים בסיפור. הוא אינו מנסה לשקם את עצמו ומניח לבן ליטול על עצמו את האחריות לפרנסת המשפחה, כאשר גרגור עובד כסוכן-נוסע. בחסות אותה חולשה יכול האב ליהנות מיתרונות של קצב חיים איטי והנאות ביתיות קטנות שמזומנות למי שאינו חייב לטול חלק במלחמת הקיום ומעמדו כראש המשפחה עדיין נתון לו. בגלל גלגולו המחריד של גרגור, אנוס האב להיפרד מהשלווה הביתית ולקבל על עצמו משרה של שרת. תפנית זו יכולה הייתה להיות מעבר ממצב של חולשה למצב של כוח. רושם זה נוצר על ידי מאפייני השינוי בצורה החיצונית של האב שבתחילה הייתה נקייה ומסודרת ולבסוף דבקו בה כתמי זוהמה. דמותו של האב לאחר הגלגול מעידה על התמכרות לחולשה, רחמים עצמיים ובעיקר על עמדה של כוח המושגת דווקא על ידי החולשה. בעקבות נקודות אלו, ניתן למצוא הסבר למיידיות ולתוקפנות בתגובות האב על גלגולו של הבן. חולשת הבן אילצה את האב לחזור לעמדה של כוח, אבל החולשה המנטלית של האב לא אפשרה זאת.
האם
דמותה של האם מתאפיינת בעיקר בצורות התנהגותה במהלך הסיפור ובתגובותיה הפיזיות למהלך הגלגול. ההתנהגות הרגשנית של האם, שלעיתים גובלת בהיסטריה, יוצרת רושם של דמות חיוורת, מוגבלת בהשגתה וברגשותיה אשר נוטה אחר מגינות לבה בכל שעה. חולשה זו מובלטת על רקע הניגוד לתוקפנות הסמכותית של האב, שמונעת ממנה לגשת אל גרגור בראשונה ולהחלטיות המעשית של האחות שמונעת ממנה את הגישה לטיפול בגרגור. אבל כשם שהחולשה והכוח של האב והאחות אינם ניתנים לתיאור חד משמעי, כך הוא ביחס לאם.
גילה המתקדם של האם ומחלת האסתמה בה היא לוקה, המעמד המשני במשפחה והנטייה לרגשנות גורמים לכך שהאם מאבדת את שליטתה העצמית במצבים קריטיים. המצב הגופני של האם המעולפת המתקשה בנשימה, מגביר את המהומה בבית ויחד אתה את התגובה העוינת כלפי גרגור בשל חיפושיו בבית אחר המרקחת המעוררת. וכך שלא מרצונה ולא מדעתה הופכת האם לגורם העקרי ליחס האיבה כלפי גרגור. מצב זה מנוגד למניע העיקרי בהתנהגות האם כתגובה לגלגול והוא הרצון לגונן על הבן עד כמה שניתן.
יחסה של האם כלפי מצבו החדש של גרגור עובר מספר תמורות במהלך הסיפור: בתחילה היא נבעתת עד מאוד, צורחת, מתעלפת, לאחר מכן היא נלחמת על חייו, רוצה לטפל בו. בהמשך היא מגלה רגישות גוברת לעניינו ולבסוף היא נרדמת בשלווה בנוכחותו.
האחות
עם תחילת העלילה וגלגולו של גרגור מופיעה האחות (גרטה) כבת ברית של גרגור, המתעניינת בהרגשתו ודואגת לצרכיו וזאת בהתאמה לאהבתו של גרגור כלפיה שהתבטאה בתכנונו להפתיעה בשעורי נגינה בקונסרבטוריון. מיקומה של האחות בחדר צדדי בבית המשותף והפרדתה מההורים במעמד הפתיחה מחזקים את הציפייה ליחס מיוחד מצד האחות לגלגולו של גרגור. בהמשך העלילה האחות נוטלת על עצמה את תפקיד האחראית, והיא היחידה שמעזה ואף רוצה להיכנס לחדרו של גרגור על מנת לדאוג לצרכיו האלמנטריים. מכל בני המשפחה היא היחידה המעניקה לגרגור תשומת לב ויחס לאחר גלגולו לחרק. היא מביאה אוכל לחדרו ועוקבת האם אכל אם לאו. גם גרגור מגלה רגישות כלפיה, המתבטאת ברצונו להסתתר תחת הספה ולהתכסות בסדין בכל פעם שהיא נכנסת, כדי שלא לזעזעה. פעם אחת אף דימה לראות הכרת תודה בפניה על רצונו הטוב. עם דאגתה להוציא את הרהיטים מחדרו, אמנם בכוונה טובה כדי לאפשר לו לזחול ביתר קלות, היא משנה את יחסה אליו. ביקוריה נעשים פחות ופחות שכיחים. היא מתחילה להזניח אותו עם שהיא תובעת אחריות בלעדית על הטיפול בו ולא מאפשרת לאם לגשת אליו או לעזור בטיפול בו.
לקראת סוף הסיפור, היא יוצאת נגד גרגור ומכחישה את זהותו כגרגור ובכך מוציאה אותו מתוך חוג המשפחה. לאחר פריצתו מחדרו בפעם השלישית, היא מפטירה כלפי ההורים כי עליהם להיפטר ממנו אחת ולתמיד. גרגור תלה את תקוותו האחרונה באחותו שהייתה לו בעבר לסעד ולמשען, אך היא מאכזבת אותו.
פרשנויות לסיפור
גרסת במה לנובלה הועלתה על ידי סטיבן ברקוף בשנת 1969. גרסת במה נוספת הועלתה בשנת 2006 על ידי החברה האיסלנדית "וסטורפורט", ב"לייריק האמרסמיט'", לונדון. אותה גרסה אמורה לעלות בתיאטרון האיסלנדי בשנת 2008. גרסת במה נוספת הועלתה בדאקה שבבנגלדש בשנת 2005 על ידי המרכז לתיאטרון אסייתי.
תרגומים לעברית
"הגלגול" הוא אחד מהסיפורים והנובלות של קפקא ("התבוננות", "גזר הדין", "במושבת העונשין", "רופא כפרי" ו"אמן צום") שתורגמו ופורסמו על ידי הוצאות הספרים העבריות באופן תדיר בקובץ אחיד:
כמו כן, הסיפור בתרגום ישורון קשת יצא בנפרד בספרית "תרמיל" במרץ 1975 (ניסן תשל"ה) - נלקח מתוך הקובץ "סיפורים ופרקי התבוננות" בהוצאת שוקן; על הכריכה הופיע ציור מאת יוסל ברגנר (תמונת הספר מוצגת בתחילת ערך זה).
עיבודים
ישנן מספר גרסאות מוסרטות לנובלה, ובהן:
פסיכולוג
פסיכולוג הוא אדם שלמד פסיכולוגיה במוסד אקדמי מוכר, בדרך כלל בעל תואר שני לפחות, ושאושר לו לאחר לימודיו, על ידי משרד הבריאות הרשמי של מדינה אחת לפחות, לעסוק בפסיכולוגיה במדינה זו ואולי אף במדינות נוספות. פסיכולוג נותן אבחון, טיפול, וייעוץ פסיכולוגיים, חוות-דעת מדיקו-ליגאליות, המלצה רשמית לטיפול תרופתי (בתרופות פסיכוטרופיות) ובחלק מהמדינות אף מרשמים לתרופות במישרין.
ברוב המדינות מותנית הזכאות לקבלת רישיון "פסיכולוג" בסיום תואר שני לפחות, אך בחלק מהמדינות, כגון אנגליה וארצות הברית, רק מי שהשלים תואר שלישי (כלומר, הגיש עבודת דוקטורט בנושא מסוים הקשור בתחום הפסיכולוגיה) יוכל לשאת בתואר "פסיכולוג" במדינתו.
האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (APA) מגדירה 56 תחומי התמחות שונים הקיימים בפסיכולוגיה (חלקם דורשים תקופת הכשרה והתמחות נוספת להכשרה המקובלת, וחלקם לא). בישראל לעומת זאת, רק 6 תחומים זכו לתוכנית התמחות מסודרת (ראו בהמשך הערך), ולכן בישראל החוק היבש מתיר לפסיכולוגים לעסוק בפסיכולוגיה או עיסוק כללי או באחד מ-6 תחומי התמחות אלה (אפילו אם התמחו בתחומים המוגדרים מחוץ לישראל).
הכשרה
לימודי פסיכולוגיה נערכים במרבית האוניברסיטאות, בדרך כלל במסגרת פקולטות למדעי החברה (כך באוניברסיטאות בישראל) ולעיתים גם בפקולטות לבריאות ורפואה, ובישראל גם באחדות מהמכללות האקדמיות. תנאי הקבלה ללימודי פסיכולוגיה ברוב מדינות העולם נחשבים בעלי רף גבוה. מלבד הלימודים בנושא פסיכולוגיה (היסטוריה של הפסיכולוגיה וספרות ביופסיכולוגית) נדרשים הלומדים ללמידת קורסים בסטטיסטיקה ומתודולוגיה, מדעי הרוח, ולרוב גם קורסי מבוא מדעים בסיסיים בנוירוכימיה (אם כי, הבנה מעמיקה ומדעית של המח נרכשת במדעי המח ולא בפסיכולוגיה).
פסיכולוגיה היא תחום נרחב, כך שישנם פסיכולוגים בעלי התמחויות מקצועיות שונות, אשר אין בהכרח כל קשר תמטי ביניהן (לדוגמה, פסיכולוגיה של זהירות בדרכים, ופסיכולוגיה של מגדר ומיניות, אינן חולקות הרבה מן המשותף).
בישראל
בישראל מתיר חוק הפסיכולוגים את השימוש בתואר "פסיכולוג", ואת העיסוק בפסיכולוגיה, רק למי שבעל תואר "מוסמך" (כלומר תואר שני - .M.A) ומעלה בפסיכולוגיה, ממוסד אקדמי המוכר על ידי המועצה להשכלה גבוהה. האדם צריך להיות רשום בפנקס הפסיכולוגים שמנהל משרד הבריאות, וייתכן שהוא בעל היתר זמני מהמשרד לעסוק בפסיכולוגיה. החוק בישראל קובע: "לא יעסוק אדם בפסיכולוגיה אלא אם הוא פסיכולוג".
תחומי הפסיכולוגיה רבים, חלקם דורשים הכשרה נוספת מעבר להסמכה בפסיכולוגיה וחלקם לא. בישראל, העיסוק בחלק מתחומי הפסיכולוגיה מותנה בהתמחות רשמית, או בהכשרה ממוקדת. פסיכולוגים בישראל יכולים לזכות לתואר "פסיכולוג מומחה" אחר ההתמחות באחד מהתחומים הפסיכולוגיים היישומיים שלפי שעה, משרד הבריאות מציע מסלול התמחות בהם. אחר ההתמחות נדרש הפסיכולוג לעבור בהצלחה בחינת מומחיות. ההתמחות אורכת לפחות שנתיים במשרה מלאה או ארבע שנים בחצי משרה ונערכת בבית חולים פסיכיאטרי או במרפאה לבריאות הנפש בבית חולים כללי (ברוב המסלולים). בשנים האחרונות עוֹלָה ביקורת בקרב מתמחים ומועמדים להתמחות על תהליך הקבלה לתואר שני ולמסלולי ההתמחות בארץ, ועולות טענות בדבר המתנה ארוכה עד למציאת מקום התמחות, משך ההתמחות הארוך, השכר הנמוך, וקשיים שונים במהלך התהליך. קשיים אלו מביאים לעיתים מוסמכי תואר שני בארץ המעוניינים לגשת אליהן, לוותר על ההתמחויות המוצעות ולעסוק בפסיכולוגיה עיסוק כללי, לבחור בתחומי מומחיות או הכשרה אחרים (חלקם בעלי מסלולים קצרים וממוקדים יותר), לעסוק במחקר והוראה, או לעבוד בתחומם בחו"ל.
נכון ליולי 2020, ישנם בישראל כ 14,976 פסיכולוגים בעלי רישיון (שחלקם אינם בעלי שום התמחות)
חוק הפסיכולוגים מכיר כיום ב-6 התמחויות בפסיכולוגיה:
דוגמאות לתחומים פסיכולוגיים שטרם זכו לתוכנית התמחות בישראל, או כאלה הכרוכים בהכשרה ממוקדת:
מהות עיסוקו של הפסיכולוג
עיסוקו של פסיכולוג בן ימינו, בדרך כלל כולל את העיסוקים להלן (מערך זה של פעולות, מבדיל את העיסוק הפסיכולוגי מתחומי עיסוק אחרים, בפרט מפסיכותרפיה ממוקדת). כל המאפיינים הללו ברוב המקרים הולמים את התחום הפסיכולוגי המסוים בו הפסיכולוג מומחה או מוכשר:
רבים מהפסיכולוגים עוסקים גם במחקר נוירו-פסיכולוגי אם אין זה עיסוקם הכמעט-בלבדי.
ההבדל בין פסיכולוג לפסיכיאטר
הפסיכולוגיה נחשבת לתחום נפרד מפסיכיאטריה (רופא עם התמחות בתחום הנפש) - ככלל, פסיכולוג אינו רופא, ובישראל, כמו ברוב מדינות העולם, אינו מותר להנפיק מרשמים לתרופות פסיכיאטריות למטופליו (בחלק ממדינות ארצות הברית למשל פסיכולוג בעל הכשרה מתאימה מותר להנפיק מרשמים לתרופות פסיכוטרופיות בלבד). בכל מקרה תחומי העיסוק חופפים קמעה; פסיכולוג קליני למשל מטפל בפסיכותרפיה ואף מרכז את כל ההתערבויות הטיפוליות ""(case management) במטופלים עם הפרעות נפשיות קשות (כגון סכיזופרניה), הוא מומחה לפסיכופתולוגיה נרחבת או ספציפית, וכן לפסיכותרפיה באופן כללי. רק פסיכולוג מוכשר להעביר מבחנים פסיכודיאגנוסטיים כדי לאבחן וליצור פרופיל פסיכולוגי על המטופל, לשם שימוש קליני, משפטי או סוציאלי. כמו כן, פסיכולוג בעל הכשרה מתאימה לכך, כוחו יפה להפנות לטיפול פסיכיאטרי משקבע שצורת טיפול זו עדיפה לבעיה הספציפית ולהדגים מן הספרות את עמדתו לגבי טיפול פסיכיאטרי ספציפי, בהמלצתו או חוות דעתו.
הערכה עצמית
הַעֲרָכָה עַצְמִית הוא מונח בפסיכולוגיה המתאר את ההערכה הרגשית על שוויו של האדם, שיש לאדם על עצמו. המונח מתאר הן כיצד האדם שופט את עצמו, והן כיצד הוא מתייחס לעצמו. ההערכה העצמית מתבטאת במספר רבדים נפשיים: בתפיסה (לדוגמה, "אני מוכשר", "אני בעל ערך"), ברגשות (כגון ייאוש, גאווה, בושה), ובהתנהגות. הערכה עצמית היא ההערכה השלילית או החיובית של העצמי, במובן של מאפייני הרגשות שחש האדם כלפי עצמו.
נטיית ההערכה העצמית של האדם מהווה אומדן לדעת האדם בנוגע לשוויו. באמצע שנות השישים, מוריס רוזנברג ועוד תאורטיקנים חברתיים הגדירו את ההערכה העצמית כ"יכולת החווייתית של האדם להתמודד עם האתגרים הבסיסיים שבחיים, ולהיות ראוי לאושר".
חוקרים אחרים הדגישו כי ההערכה העצמית היא שילוב של ביטחון עצמי (תחושת היכולת העצמית של האדם) וכבוד עצמי. ההערכה העצמית נבנית מהאומדן והשפיטה העצמית המובלעים בחיי כל אחד; כל אדם שופט את יכולותיו להתמודד עם אתגרי החיים, בהבנת ופתירת בעיות, בזכותו להשיג אושר, ובזכותו לקבלת כבוד מהסביבה.
הערכה עצמית משקפת את המורכבות שביחס בין האדם לסביבה, בין הפסיכולוגיה והסוציולוגיה, שכן היא מעתיקה את היחס בין האדם לחברה לנפש בפנימה, וכביכול מפגישה את האדם עם עצמו. על כן תחום זה נחקר רבות. הערכה עצמית יכולה להיות תקפה לגבי נושא מסוים (לדוגמה, "אני מאמין שאני סופר טוב ואני שמח על כך") וגם לגבי תחום רחב יותר (לדוגמה, "אני חושב שאני אדם רע, ואני מרגיש רע עם עצמי").
תאוריות
תאוריות מוקדמות רבות הציעו שההערכה העצמית היא צורך אנושי בסיסי או מוטיבציה. הפסיכולוג האמריקאי אברהם מאסלו הכליל את ההערכה העצמית בתאוריית הצרכים שלו. מאסלו תיאר שתי צורות שונות של הערכה: הצורך בכבוד מאחרים, והצורך בכבוד-עצמי, הערכה עצמית פנימית. כבוד מאחרים כולל הכרה, קבלה, סטטוס והערכה, ונחשב ליותר שביר והולך לאיבוד בקלות רבה יותר מאשר הערכה עצמית, מכיוון שהוא תלוי בסביבה של האדם. לפי מאסלו, האדם ימשיך ויחתור להשגת הערכה עצמית עד שישיג אותה, מכיוון שבלעדיה לא יוכל להגיע, על פי תאוריית הצרכים, למימוש עצמי.
תאוריות מודרניות של הערכה עצמית תרות אחר הסיבות שבגינן בני אנוש חשים את הצורך לקבל יחס גבוה לעצמם. התאוריה הסוציומטרית גורסת שההערכה העצמית התפתחה כדי שהאדם יבדוק את רמת הסטטוס שלו ואת מידת קבלתו בקבוצה החברתית לה הוא שייך. לפי תאוריית ניהול האימה, הערכה עצמית משמשת כמנגנון הגנה לאדם, על מנת להפחית חרדות הנובעות ממחשבות על מוות וזמניות החיים.
חשיבותה של ההערכה העצמית טמונה בעובדה שהיא נוגעת ל'עצמי' של האדם, לדרך שבה האדם חי והיחס שהוא מעניק לעצמו. על כן, ההערכה העצמית משפיעה באופן ישיר על דמות האדם, כיצד הוא פועל בעולם וכיצד הוא מתקשר עם החברה. ההערכה העצמית משפיעה על כל הנגזרות של פעילות האדם: אורח מחשבתו, רגשותיו, החלטותיו ופעולותיו – כל אלה מושפעים באופן ישיר מהערכת האדם את עצמו.
אברהם מאסלו, בתאוריית הצרכים שלו, מתאר את ה"צורך בהערכה", שמחולק לשני רבדים, הראשון הוא ההערכה של האדם עצמו כלפי עצמו, האהבה העצמית, הביטחון העצמי, הכישרון והיחס העצמי. השני הוא הכבוד וההערכה המתקבלים מהאנשים הסובבים את האדם, ההכרה, ההצלחה וכו'.
קארל רוג'רס, פסיכולוג שעסק רבות בתחום הפסיכולוגיה ההומניסטית, העלה את האפשרות ששורשיהן של בעיות פסיכולוגיות רבות טמונות בחוסר האהבה וחוסר ההערכה של האדם כלפי עצמו, ובכך שהוא לא מחשיב את עצמו כבעל ערך, או כראוי לאהבה; על כן הפסיכולוגיה ההומניסטית רואה חשיבות עצומה בקבלה המלאה של כל מטופל, ללא כל סייג או התניה במעשה או דרך חשיבה מסוימת. אכן, קונספט ההערכה העצמית נחשב בפסיכולוגיה ההומניסטית כזכות בלתי ניתנת לביטול של כל אדם באשר הוא; לכל אדם, ללא יוצא מן הכלל, ראוי לכבוד והערכה מסביבתו, ללא שום תנאי. הפסיכולוגיה ההומניסטית סוברת שכל אדם ראוי להעריך את עצמו, ולהיות מוערך. על פי גישה זו, גם האדם הרע ביותר זכאי להערכה ולטיפול ראוי. עם זאת, לא מחייב שגישה זו תתנגש עם זכותה של החברה למנוע או להגביל את יכולות האינדיבידואל לגרום נזק לאחרים.
היבטים מוטיבציוניים
על מנת לתפקד באופן מסתגל ויעיל אנו זקוקים למידע נאות על יכולותינו, עמדותינו, והתכונות שלנו. ללא מידע זה, נרבה לטעות ונציב לעצמנו יעדים אותם לא נוכל לממש. בהתאם לכך, לעיתים קרובות מושפעת ההערכה העצמית מן המוטיבציה לקבל מידע אמין ומדויק על עצמנו. מוטיבציות אלה משפיעות על הפעילויות שבהן אנו בוחרים לעסוק, על הדרך שבה אנו מציגים את עצמנו בציבור והן לפני עצמנו, על אנשים עמם אנו בוחרים לבוא במגע, ועל ההתנהגות בהקשרים רבים.
תאוריית ההשוואה החברתית
כדי להעריך את עמדותיו ויכולותיו, עשוי האדם לפנות למדדים אובייקטיביים. ואולם, לעיתים קרובות אין בנמצא מדדים אובייקטיביים. במצבים כאלה יפנה האדם לסביבה החברתית כאל מקור מידע ויעריך את עמדותיו ואת יכולתו באמצעות השוואתן לאלה של אחרים. אולם, השוואה זו אינה פשוטה לפיכך חשיבות רבה לשאלה – במי מכל האנשים שבסביבה נבחר כמודל להשוואה? תאוריית ההשוואה החברתית גורסת כי בני אדם מעדיפים להשוות את עצמם לאנשים הדומים להם. על פי פסטינגר, ככל שגדל הפער בין העמדות ויכולותיו של האדם לבין אלה של זולתו, כך פוחתת נטייתו להשוות את עצמו לאותו זולת. זאת משום שרק השוואה לזולת הדומה לו מאפשרת לגבש הערכה עצמית מדויקת.
פסטינגר ממחיש נקודה זו בדוגמה המתארת אדם הלומד לשחק שחמט. כאשר יהיה מעוניין להעריך את יכולתו במשחק, הוא לא ישווה את עצמו לרב-אמן בשחמט, משום שההבדל ביניהם כה גדול עד שההשוואה כזאת לא תיתן לו מידע מדויק, אלא הוא ישווה את עצמו לשחמטאי חובב, כלומר למישהו שיכולתו דומה לשלו.
תאוריית השיפור העצמי
האדרה עצמית או שיפור עצמי (באנגלית: Self-enhancement) היא המוטיבציה לשמור על דימוי עצמי גבוה, והיא מונעת מהצורך של הפרט לשמור על הערכה עצמית חיובית ככל האפשר. מניע זה מופיע בעיקר במצבים בהם האדם מרגיש מאוים, עומד בפני כישלון, או חווה פגיעה בהערכה העצמית. התופעה רווחת בתרבות המערב. כלומר, הפסיכולוגיה חברתית גורסת כי לאדם יש מוטיבציה לראות את עצמו באור חיובי ולהסיק מסקנות המשמרות או מחזקות את צרכיו ואת ערכו האישי, בין אם אלה מסקנות מציאותיות או לא.
תאוריית ההיכרות עם העצמי
על פי תאוריית ההיכרות עם העצמי בני אדם שואפים לקבל מידע מפורט בתחומים שלגביהם אין הם בטוחים מה הם יכולתם. כמו תאוריית ההשוואה החברתית, גם בבסיס התאוריית ההיכרות עם העצמי עומדת ההנחה כי לאדם יש מוטיבציה ללמוד על עצמו, ולפתח הערכה מציאותית של יכולותיו ושל מגבלותיו. אולם, התמודדות עם מידע שלילי דורשת משאבים נפשיים שאינם תמיד עומדים לרשות האדם. לפיכך, לא תמיד תבוא מוטיבציה לידי ביטוי במקרים שבהם אנו מניחים כי נקבל מידע שלילי על עצמנו, המוטיבציה להיכרות עצמית תבוא לידי ביטוי בעיקר אם מצב רוחנו חיובי. לפי סדיקידס (1997) כך התפיסה העצמית של הפרט את עצמו היא עקבית, בטוחה, נכונה, ומשופרת.
הערכה עצמית גבוהה ונמוכה
הערכה עצמית נמוכה מתבטאת בתחושת נחיתות, בדידות, דיכאון וחרדה, אשמה, הפחתה בערך הישגים וביכולות האישיות. לעומת זאת, להשפעה של הערכה עצמית גבוהה קיימות סתירות בספרות המקצועית. מחד, הערכה עצמית גבוהה נמצאה כמנבאת התמודדות טובה עם לחצים, רגשות שליליים, ובאופן כללי, מנבאת הסתגלות טובה. מאידך, מחקרים מצביעים על קשר בין הפגנה של הערכה עצמית גבוהה לאסטרטגיות הנחשבות כבלתי מסתגלות או בלתי מציאותיות, כדוגמת הפגנת מיומנויות חברתיות ופסיכולוגיות דלות, אלימות , ושימוש יתר בקוגניציות בשירות העצמי (האדרה עצמית).
ג'ורדן ספנסר וזאנה (2003) כינו סתירה זו כ"פרדוקס ההערכה העצמית הגבוהה", על מנת לתאר מקרים בהם הערכה עצמית גבוהה קשורה דווקא להתנהגויות שליליות. הסבר אפשרי לממצאים אלו ניתן ליישב באמצעות פריזמה שלוקחת בחשבון שישנם שני רבדים להערכה העצמית. בניגוד לעבר בו הייתה התייחסות בלעדית להערכה עצמית כמשתנה בעל רובד אחד, במחקרים עכשוויים נעשה שימוש בהבחנה בין הערכה עצמית גלויה להערכה עצמית אימפלצסטית.
הערכה עצמית אימפלצסטית
הערכה עצמית אימפליצסטית (implicit) היא הערכה עצמית לא מודעת ולא מדווחת באמצעות דיווח עצמי מכיוון שהיא מתייחסת לרבדים לא מודעים של ההערכה העצמית. בספרות המחקרית קשר זה נמדד באמצעות מבחן אסוציאציות חבויות.
הערכה עצמית סמויה אינה ניתנת לאינטרוספקציה אך משפיעה על עמדות הפרט, בעיקר בנוגע לאובייקטים המיוחסים ל"עצמי" ושאינם מיוחסים ל"עצמי". שני הרבדים של הערכה עצמית סמויה וגלויה, מובילים להתנהגויות שונות והמתאם ביניהם נמוך. דהרט ואח' (2006) הציעו כי הרבדים השונים מתגבשים בשלבים התפתחותיים שונים: בעוד שהערכה עצמית סמויה מושפעת בעיקר מסגנון ההורות של הדמויות המטפלות, הערכה עצמית גלויה מושפעת מחוויות מאוחרות יותר. עוד הוצע כי הערכה עצמית גלויה היא תוצר של המערכת הקוגנטיבית ומבוססת על ניתוח רציונלי של משוב הנוגע לעצמי, ואילו הערכה עצמית סמויה הינה תוצר של מערכת חווייתית ומבוססת על עיבוד הוליסטי ואוטומטי של חוויות רגשיות.
כאשר מתקיים פער בין הערכה עצמית גלויה גבוהה והערכה עצמית סמויה נמוכה, למעשה זוהי הערכה עצמית גבוהה-הגנתית. זילגר-הייל (2006) מציע הסבר נוסף לממצאים הסותרים: אנשים המפגינים כלפי חוץ הערכה עצמית גבוהה עשויים להיות בעלי הערכה עצמית בטוחה או בעלי הערכה עצמית הגנתית/שבירה – כלומר, המציגים כלפי הערכה עצמית גבוהה כלפי חוץ, כחלק מהגנותיהם. אנשים עשויים לדווח על הערכה עצמית גבוהה בשל צרכי האדרה עצמית, והטיית רצייה חברתית.
יחד עם זאת, התוקף של הערכה עצמית אימפלצסטית כמבנה פסיכולוגי הוא נושא שנוי במחלוקת. נכון להיום, יש מעט מאוד ראיות לכך שניתן למדוד הערכה עצמית סמויה באופן מהימן או תקף.
הערכה עצמית מותנית
הערכה עצמית מותנית (באנגלית: Contingent self-esteem) היא הערכה עצמית המתייחסת לתחושות של האדם כלפי עצמו התלויות במידה שבה האדם עומד בסטנדרטים של מצוינות, בהשוואות חברתיות, בציפיות אישיות או בין-אישיות. אנשים בעלי ערך עצמי מותנה טרודים במידה שבה הם מוערכים בתחומים שונים (למשל, "האם אני אטרקטיבי?"), וכיצד הם נתפסים בעיני אחרים (למשל, "האם אנשים חושבים שאני חכם?") והם עסוקים באופן מתמיד בהצבת סטנדרטים ועמידה בהם על מנת לתקף את תחושת הערך העצמי שלהם. לפיכך, ההצלחה או הכישלון של כל מצב הרלוונטי לאדם יכולים לגרום לתנודות בהערכה העצמית.
התפתחות
חוויות בחייו של האדם הן מקור מרכזי להתפתחות ההערכה העצמית. חוויות החיים החיוביות או השליליות שהאדם חווה יוצרות גישה מסוימת כלפי ה'עצמי'. יכולה להיווצר גישה חיובית שתפתח רגשות בריאים של ערך-עצמי, ויכולה להיווצר גישה שלילית שתפתח רגשות שליליים בנוגע לערך העצמי. בשנות הילדות המוקדמות, ההורים מהווים את ההשפעה החשובה ביותר בחייו של הילד על הערכתו העצמית, מכיוון שהם המקור החזק ביותר לחוויות חיוביות או שליליות שהילד יחווה. ספרי ההדרכה להורים, המדגישים את נתינת האהבה הבלתי-אמצעית ולא-תלותית, הם דוגמה לחשיבות הרבה שיש לכך שהילד יגדל עם חוש בריא והבנה שמטפלים בו ומכבדים אותו. חוויות בסיסיות אלה מתפתחות ומתרגמות מאוחר יותר למישורים אחרים בחייו של הילד, ומשפיעות על מידת ההערכה העצמית שלו בעתיד.
במהלך שנות הלימודים, הישגים לימודיים הם תורם מרכזי להתפתחות ההערכה העצמית. תלמיד שבאופן קבוע יצליח בלימודיו או באופן קבוע ייכשל, הערכתו העצמית תושפע באופן ישיר מהצלחתו או אי-הצלחתו. חוויות חברתיות הן גם גורם חשוב. כשילדים מתחילים ללכת בכל יום לבית הספר, הם מתחילים להבין ולזהות הבדלים ביניהם ובין חבריהם לכיתה. בעזרת מדדים חברתיים, הילד מעריך האם הוא הצליח יותר או פחות מחבריו בפעילויות שונות. השוואת חברתיות כאלו מהוות גורם חשוב בבניית ההערכה העצמית של הילד ומשפיעות על הרגשות החיוביות או השליליות שיש להם כלפי עצמם. עם תחילת גיל ההתבגרות מוטיב ההשוואה לאחרים מודגש יותר, שכן בני הנעורים מעריכים את עצמם על פי מערכות היחסים שלהם עם חבריהם הקרובים, ולא הוריהם. על כן, מערכות יחסים מוצלחות בין חברים חשובות ביותר להתפתחות הערכה עצמית גבוהה בקרב ילדים. קבלה חברתית מביאה עימה ביטחון ומובילה להערכה עצמית גבוהה, בעוד דחייה חברתית (על ידי חברים השווים לו) ובדידות מובילים לספקות בנוגע ל'עצמי' ולבסוף לחוסר הערכה עצמית.
חוויות ילדות שתורמות לבניית הערכה עצמית גבוהה הן שהילד מרגיש שמקשיבים לו, שמדברים אליו בכבוד, שהוא מקבל את תשומת הלב הראויה ואת החיבה הראויה, שרואים את הצלחותיו ושמקבלים את טעויותיו. חוויות התורמות להתפתחות חוסר הערכה עצמית כוללות ביקורתיות המוטחת בילד, התעללות פיזית, מינית או רגשית, התעלמות, לגלוג או העמדת דרישות וסטנדרטים גבוהות מדי.
מאפיינים
ההערכה העצמית היא הליבה של אישיות האדם. לאורך חייו האדם מפתח מכלול של רגשות, תפיסות ומושגים לגבי ערכו כאדם. מכלול זה מתייחס לכשרים והמיומנויות של האדם, ליחסיו הבין אישיים, למעמדו בחברה ועוד.
הערכה עצמית היא המידה שבה האדם רואה באור חיובי או שלילי את ההיבטים השונים של מושג העצמי שלו. הערכה עצמית יכולה להתייחס באופן בלעדי לפן התנהגותי מסוים (לדוגמה: "אני מאמין שאני כותב טוב, ומרגיש גאה בכך באופן ייחודי") או למאפיין כללי (לדוגמה: "אני מאמין שאני אדם טוב, ומרגיש גאה בכך באופן כללי").
הערכה עצמית מתקשרת לביטחון, לכבוד, לאהבה ולקבלה של ה"עצמי". הערכה זו מתקיימת אצל הפרט בראש ובראשונה כלפי זכותו הבסיסית להיות בעולם כפי שהוא, ללא צורך בתארים שונים (יפה, עשיר, חכם, מוצלח) על מנת להצדיק זאת. הערכה עצמית תקינה יוצרת אמונה חזקה של אדם בעצמו וביכולותיו, ונוטעת בו תחושת יציבות וערך.
מושג זה כולל את שתי האמונות הנוגדות (לדוגמה: "אני/אינני אדם ראוי") והרגשות הנוגדים (לדוגמה: תחושה של התרוממות רוח לעומת ייאוש, או גאווה לעומת בושה).
התפתחות הערכה עצמית
ההערכה העצמית היא עמדה של האדם אודות עצמו, המתגבשת על פי חוויות של הצלחות וכישלונות, בהתאם לדרך בה האדם מסביר אותם ומייחס להם סיבות. על כן, ההערכה העצמית מבוססת על השוואה סובייקטיבית של הפער בין הציפיות למידת הגשמתן לאורך כל חייו של האדם, מגילאי הילדות ועד הבגרות.
ההערכה העצמית נקבעת על ידי יחסי גומלין בין התנהגות הסביבה כלפי האדם, לבין הפרשנות שלו לתגובות אלה. ציפיותיהן של ילדים מעצמם מושפעות באופן משמעותי מהמטרות המוצבות בפניהם על ידי מבוגרים משמעותיים ודמויות סמכות בחייהם, כמו הוריהם ומוריהם. הילד יתמיד בניסיונותיו להשיג את המטרות אשר הוגדרו עבורו כל עוד שהוא מרגיש שהוא מסוגל להתמודד עם האתגרים שהן מציבות בפניו. תחושת המסוגלות העצמית של הילד נבנית לאור התמיכה של ההורים והמחנכים במאמציו, ומתחזקת עם הצטברותן של חוויות הצלחה. ככל שהילד צובר התנסויות חיוביות, כך מתגבשת תחושת המסוגלות שלו ויורד כוחם של כישלונות בודדים לפגוע בהערכתו העצמית. עם זאת, חוויות מרובות של כישלון עלולות לגבש מושג עצמי שלילי. במצב זה הילד לא ירגיש שהוא מסוגל להתמודד עם הציפיות של הסביבה ולכן יתעורר בו חשש לקראת ניסיונות ואתגרים חדשים.
השפעה של הערכה עצמית
הערכת סיכויי ההצלחה תלויה באופן שבו האדם תופס את רמת הקושי של פעולה מסוימת ביחס למיומנות שלו ויש לה השפעה על הפן הרגשי. כאשר האתגר שהפעולה מציבה בפני האדם קשה מדי ביחס ליכולתו, נוצרת תחושת תסכול שהופכת לדאגה אשר יכולה להתעצם לתחושת חרדה. לחלופין, במצב שבו יכולת האדם עולה על דרישת הפעילות תתעורר תחושת שעמום מתגברת. עם זאת, כשהאדם מרגיש שמיומנויותיו באות לידי ביטוי מרבי בביצוע הפעילות, הוא נכנס למצב של זרימה.
בהתאם לכך, התנהגות האדם מושפעת במידה רבה מהערכתו העצמית, אשר התגבשה לאור ניסיונו בעבר. הערכה עצמית שלילית אשר נוצרה בעקבות התנסות חוזרת ונשנית מול כישלונות רבים, עשויה לפגוע ברגשות הביטחון של האדם בנוגע ליכולת ההתמודדות שלו במצבים חדשים. מסיבה זו רבים סיכוייו של אדם למוּד כישלון לשוב ולהיכשל גם בעתיד. במקרים קיצוניים הדבר עלול להוביל למצב של חוסר אונים נרכש.
רמה גבוהה מאוד או נמוכה מאוד של הערכה עצמית מאפיינת לעיתים אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית.
גביע אוקיאניה לאומות 1998
גביע אוקיאניה לאומות 1998 היה הטורניר הרביעי של גביע אוקיאניה לאומות. הטורניר התקיים בעיר בריזבן שבאוסטרליה. בטורניר השתתפו שש נבחרות, שחולקו לשני בתים. שתי המדורגות ראשונות בכל בית העפילו לשלב הפלייאוף.
נבחרת ניו זילנד זכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה אחרי שגברה 1–0 במשחק הגמר על המארחת. בעקבות הזכייה, זכתה ניו זילנד לייצג את התאחדות אוקיאניה בגביע הקונפדרציות 1999.
מוקדמות
טרם הטורניר, שתי הנבחרות המובילות בדירוג פיפ"א מתוך 12 הנבחרות החברות בקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה היו ו, והן העפילו אוטומטית לטורניר הגמר. יתר הנבחרות שיחקו בטורנירי גביע מלנזיה וגביע פולינזיה, ושתי המוליכות מכל טורניר העפילו לטורניר הגמר והשלימו את תמונת שש הנבחרות.
גביע מלנזיה 1998
הטורניר התקיים בעיר אספיריטו סנטו שבונואטו. העפילה מהמקום הראשון בטבלת הבית, והנבחרת המארחת העפילה מהמקום השני אל טורניר הגמר.
גביע פולינזיה 1998
הטורניר התקיים באיי קוק. העפילה מהמקום הראשון במאזן מושלם של ארבעה ניצחונות, ואיתה העפילה הנבחרת המארחת,.
שלב הגמר
שש הנבחרות שהעפילו לטורניר הגמר חולקו לשני בתים בני שלוש נבחרות כל אחד. בשלב זה נפגשו הנבחרות ביניהן בסיבוב אחד. בתום שלב הבתים, המשיכו שתי המובילות בכל בית אל חצי גמר הטורניר, ששוחק במתכונת של משחק בודד. המנצחות המשיכו למשחק הגמר, והמפסידות התמודדו ביניהן על המקום השלישי.
כל משחקי הטורניר נערכו בלאנג פארק שבבריזבן.
כמו פעם (אלבום של אילן ואילנית)
כמו פעם הוא אלבום האוסף השני והאחרון בדיסקוגרפיה של הצמד המוזיקלי הישראלי אילן ואילנית. את האלבום הוציאה בשנת 2013 לאור חברת התקליטים התקליט חיפה. הוא כולל שירים מאלבומי האולפן המצליחים ביותר של הצמד, כמו שוב אתכם, ישראל שלי חוגגת ויחד לתמיד.
פול ראד
ראד קיבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ביולי 2015. הוא נבחר כחלק פורבס סלבריטי 100 בשנת 2019. בשנת 2021, הוא זכה בתואר "האיש הסקסי ביותר" של מגזין פיפל.
ביוגרפיה
ראד נולד וגדל בעיר פסאיק, ניו ג'רזי שבארצות הברית, למשפחה יהודית-אשכנזית מאנגליה. אביו, מייקל ראד (1943–2008), היה מדריך טיולים היסטורי וסגן הנשיא לשעבר של טראנס וורלד איירליינס. אמו, גלוריה אירן גרנוויל, הייתה מנהלת מכירות בתחנת הטלוויזיה KSMO-TV בקנזס סיטי, מיזורי. שני הוריו ילידי לונדון, כאשר אביו בא מאדג'וור ואמו מסורביטון, ושניהם היו צאצאי מהגרים יהודים אשכנזים שהיגרו לאנגליה מבלארוס, פולין ורוסיה. שם המשפחה המקורי של משפחת אביו של ראד, רודניצקי, הוחלף על ידי סבו לראד, ושם המשפחה של משפחת האם שלו היה במקור גולדשטיין; הוריו היו בני דודים שניים. ראד ערך טקס בר מצווה באונטריו, קנדה.
כשהיה בן 10, משפחתו של ראד עברה להתגורר בעיר לנקסה, קנזס. בגלל עיסוקו של אביו, משפחתו בילתה גם שלוש שנים באנהיים, קליפורניה. הוא וסיים את לימודיו בתיכון Shawnee Mission West בשנת 1987. הוא למד באוניברסיטת קנזס, שם התמחה בחוג לתיאטרון, והשתייך לאחווה סיגמא נו. הוא למד בהמשך באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה לצד השחקן מת'יו לילארד.הוא גם בילה שלושה חודשים בלימוד דרמה באקדמיה הבריטית האמריקאית לדרמה באוקספורד. בזמן שלמד בבית ספר למשחק עבד כדיג'יי בבר מצווות.
קריירה
תפקידו הראשון כשחקן היה בשנת 1995, בסרט השישי בסדרת סרטי האימה "ליל המסכות", "ליל המסכות: הקללה של מייקל מאיירס", בו גילם את טומי דוייל.
תפקיד הפריצה שלו היה בקומדיית הנעורים "קלולס" ב-1995, שם גילם את אחיה-החורג-לשעבר של דמותה של אלישה סילברסטון. לאחר מכן התפרסם בדמותו הספרותית של פאריס, צעיר המאוהב עד עמקי נשמתו ביוליה, שגילמה קלייר דיינס, ב"רומיאו וג'ולייט", עיבוד הקולנועי ועדכני למחזה השייקספירי.
בשנים 2002–2004 הופיע ראד בתפקיד חוזר ב-18 פרקים בסיטקום "חברים", בתור מייק האניגן, בן זוגה (ומאוחר יותר, בעלה) של פיבי.
כמו כן ב-2004 שיחק בתפקיד משני לצידו של ויל פרל בסרט הקומדיה "והרי החדשות", ובסרט ההמשך שלו "חדשות בהפרעה" שיצא ב-2013.
ראד החל לעבוד לצידו של הבמאי ג'אד אפאטו ב-2005 בסרט "בתול בן ארבעים", בו גילם את דייוויד חברו לעבודה של אנדי סטיזאר שמגלם סטיב קארל, אדם חביב בן 40 אך עדיין בתול. קומדיה מצליחה נוספת בהם השניים שיתפו פעולה הייתה "הדייט שתקע אותי" בו שיחק לצד סת' רוגן, וכמו כן ב-2012 ראד כיכב בסרט ההמשך "הכל יחסים" לצד לזלי מאן. ג'ייסון סיגל שיחק עם גם ראד גם בשני סרטי קומדיה נוספים: "קח את זה כמו גבר" בו גילם ראד את מדריך הגלישה של פיט בארטר, וב"אני אוהב אותך, אחי", בו כיכבו שניהם ביחד.
מלבד משחק מתעניין ראד גם בתסריטאות והפקה, והיה שותף בהפקת הסרט הקומי "עשר" שיצא ב-2007, סדרה של קצרים קומיים שמקבלים את השראתם מעשרת הדיברות, בו כיכב לצידן של וינונה ריידר וג'סיקה אלבה.
ראד שיחק גם בהפקות ברודוויי, "הלילה השנים עשר" ו"שלושה ימים של גשם".
ב-2015 ראד כיכב בסרט גיבורי-העל מבית אולפני מארוול "אנטמן" בתור איש הנמלה, סקוט לאנג. ב-2016 שב לגלם את אותו תפקיד גם בסרט האנסמבל "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים". באותה שנה שיחק בסרט הדרמה היסודות של האכפתיות.
ב-2018 כיכב בסרט ההמשך "אנטמן והצרעה". ב-2019 שיחק בסרט "הנוקמים: סוף המשחק".
בשנת 2019 כיכב בסדרה הקומית "לחיות עם עצמך" בשירות הסטרימינג נטפליקס, בו גילם את הדמות הראשית - מיילס אליוט.
חיים אישיים
בשנת 2003, ראד התחתן עם ג'ולי יגר, אותה הכיר (זמן קצר לאחר ששיחק ב-"קלולס") במשרד של היחצ"ן שלו, שם עבדה יגר ומאז הפכה לתסריטאית ומפיקה. הם מתגוררים בריינבק, ניו יורק, עם שני ילדיהם: הבן; ג'ק סאליבן, יליד 2006, והבת; דארבי, ילידת 2010.
אוהד מוכר של קבוצת הבייסבול קנזס סיטי רויאלס, ושל קבוצת הפוטבול קנזס סיטי צ'יפס.
מאז 2014, ראד וחברו השחקן ג'פרי דין מורגן הם בעלים משותפים של סמואל'ס סוויט שופ, חנות ממתקים בריינבק, נ שאותה הצילו מסגירה כשהבעלים הקודם, חבר שלהם, מת במפתיע.
תוכנית ברקת
תוכנית "ברקת" היא תוכנית שהחלה בשנת 2018 תחת חסות מנט"א – תא אקדמיזציה, במטרה למלא את הצורך במהנדסי נתונים ביחידות הטכנולוגיות של צה"ל. תוכנית "ברקת" היא תוכנית במסגרת העתודה האקדמית של צה"ל המכשירה את חניכיה לתואר שני בהנדסת נתונים בטכניון ובאוניברסיטת בר-אילן. בוגרי התוכנית משרתים בצה"ל תחת חמ"ן ואגף התקשוב כקצינים אקדמאיים ומבצעים שירות צבאי המורכב מ-32 חודשי שירות חובה ושלוש שנות שירות קבע. משך התוכנית – בתוכנית ישנם 2 מסלולים: מסלול של 3 סמסטרים ללא תזה ומסלול של 4 סמסטרים כולל תזה.
מהלך התוכנית
התוכנית היא תוכנית אינטגרלית עם מסלול האקדמיזציה, בשיתוף פעולה עם חמ"ן ואגף התקשוב. בסוף השנה הראשונה ללימודים, חניכי התוכנית מבצעים טירונות 02, אשר מטרתה להכשיר את המועמדים לקראת שירותם הצבאי. במהלך הלימודים, חניכי התוכנית מבצעים סיורים ביחידות הטכנולוגיות על מנת ללמוד ולהכיר את מקום שירותם העתידי ולהציג למועמדים את התפקידים אליהם הם מיועדים.
דרישות קבלה
דרישות הקבלה לתוכנית הן גבוהות. על המועמדים להיות מתאימים למיון במסלול אקדמיזציה ומצטיינים. דרישות הקבלה הן:
מאפיינים ייחודיים
חניכי התוכנית מקבלים יחס אישי וליווי צמוד הן מחונכים מהיחידות הטכנולוגיות והן מאוניברסיטת בר-אילן והטכניון. במהלך לימודיהם באוניברסיטה, בשל היותה תוכנית מצוינות, בנוסף למענק עידוד העתודה הרגיל בסך 10,500 ש"ח זכאים הלומדים בתוכנית למענק הצטיינות בסך של 5,000 ש"ח.
מעבר גאליבייה
קול דו גאליבייה (בצרפתית: Col du Galibier) הוא מעבר הרים בהרי האלפים הצרפתים, סמוך לעיירה בורג ד'אויזנס, המתנשא לגובה של 2,645 מטר מעל פני הים.
ניתן לטפס אל ההר משני צדדים (דרום-מזרח, ודרום מערב). אורכו של מסלול הטיפוס מאחד הכיוונים הוא כ-17 קילומטר והשני שמונה קילומטר. השיפוע הממוצע הוא כ-7.3%.
מעבר ההרים על צלע ההר הוא אחת העליות הקשות והמפורסמות במרוץ האופניים, הטור דה פראנס. בדרך כלל, מעבר הרים זה נמצא באמצע הקטע שבו הוא נכלל ולא בסיומו. הפעם הראשונה בה נכלל הטיפוס למעבר במרוץ הייתה ב-1911. בקטע ה-15 במרוץ של שנת 1998, בתנאי קור, רוח וגשם, החלה על מעבר הגליבייה ההתקפה של הרוכב האיטלקי מרקו פנטאני, אשר התמודד מול יאן אולריך הגרמני. בסיומו של הקטע, ניצח פנטאני בהפרש גדול והכריע, למעשה, את המרוץ כולו שהסתיים בניצחונו.
בשנת 2011, לכבוד יובל ה-100 להכללת המעבר במסלול הטור דה פראנס, החליטו מארגני המרוץ לסיים את קטע 18 במרוץ בפסגת המעבר. הייתה זו נקודת סיום קטע הגבוהה ביותר בהיסטוריה של המרוץ. בקטע ניצח אנדי שלק ולמחרת, בקטע ה-19, נרכב שנית מעבר הגאליבייה, הפעם במהלך קטע שהסתיים באלפ ד'ואז.
חצוצרן המדבר
חצוצרן המדבר (שם מדעי: Bucanetes githagineus או Rhodopechys githagines) הוא מין של ציפור שיר שמשתייך למשפחת הפרושיים. שירתו מזכירה צליל של חצוצרה ומכאן מקור שמו.
תזונה
החצוצרן ניזון מזרעים, מעלים, מפירות, ואף מחרקים שונים. הוא זקוק למי שתייה וימצא במשך שעות היום ליד מקורות מים.
מבנה גוף
אורך גופו של החצוצרן כ-14.5 סנטימטר ומשקלו כ-19 גרם. ראשו גדול ומקורו קצר ומאוד עבה, וזנבו יחסית קצר.
מראה חיצוני
חצוצרן המדבר משנה צבעו בהתאם לעונת השנה. בקיץ צבע הזכר חום בגוון ורדרד והכנפיים אפורות. הזנב חום כהה, הרגליים בהירות וצבע המקור אדום, וצבעם המקורי נחלש בחורף. בעונת החורף, לזכר יש ראש אפרפר, חלקי הגוף העליונים חומים-אפרפרים וגחונם בגוון דומה אך בהיר יותר. צבעים אלו מעורבבים במעט גוון ורוד, גוון דומה מופיע גם בסוככות הכנף ובקצוות אברות היד. הזנב והכנפיים שחומים ומקורו של הזכר צהבהב-כתום. הנקבה דומה לזכר בלבוש החורף אך היא חומה ובהירה יותר. בראשה אין כמעט גוון אפור, ובגופה אין בכלל את הגוון הוורוד. מקורה של הנקבה בעונת החורף צהבהב, ואילו הצעיר חום כולו, ואין להם גוון ורוד בכלל. לצעיר מקור צהבהב-חום בהיר, צבע רגליו הוא ורוד בהיר מאוד לעומת הרגל של הבוגר. הרגל של הבוגר צהבהבה בחורף והופכת ורדרדה באביב.
עונת הקינון
בעונת הקינון, הראש והצוואר של החצוצרן נעשים אפורים עקב בליית קצות הנוצות, הגב נעשה חום-ורדרד וגוון ורוד מתבלט גם בקצוות הכנפיים. החזה אפרפר-ורוד ואילו הבטן ורדרדה. בעונת הקינון מקורה של הנקבה בגוון כתום צהבהב ואילו בתחילת עונת הקינון מקורו של הזכר בצבע כתום כהה עד אדום.
בית גידול
כשם הציפור, בית גידולה מצוי במדבריות טרשים וגבעות סלעים. חצוצרן המדבר הוא ציפור נפוצה ברוב חלקי הנגב ומדבר יהודה.
ניתן למצוא אותה גם באזורים מדבריים ביבשת אפריקה, כמדבר סהרה, ובאזורים חמים וצחיחים במדינות אגן הים התיכון וביבשת אסיה.
מחזור החיים
הקן נבנה בדרך כלל על הקרקע מתחת לסלע או שיח. הנקבה מטילה 3–6 ביצים תכלכלות בהירות ודוגרת עליהן לבדה במשך כ-13 יום. שני ההורים מאכילים את הגוזלים בקן כשבועיים לאחר בקיעתם.
הדוויג
Hedwig Hedvig Edvige Hedvig Hedviga Hedvig Sihirli Yaratıklar (Harry Potter)
השרפה הגדולה
List of historic fires
הוליווד (צפון אירלנד)
הוליווד (באנגלית Holywood, באירית ארד ויץ' נסקה Ard Mhic Neasca) היא עיר במחוז דאון בצפון אירלנד, לחוף לוך בלפסט. במפקד אוכלוסין שנערך ב-2001 נמנו בה 12,037 תושבים.
מקור השם
שמו האירי של המקום הוא "Ard Mhic Nasca" שמשמעו "גובה בנו של נסקה".
היסטוריה
היישוב הראשון במקום בו נמצאת כיום העיר הוליווד היה מנזר שנוסד על יד לזרן הקדוש בשנת 640 או קודם לכן.
עד המאה ה-19 הייתה הוליווד כפר דייגים קטן. במהלך המאה ה-19 הפך הכפר, כמו גם כפרים רבים אחרים בחופי אנגליה, לאתר נופש ותיירות. האתר היה פופולרי בקרב תושבי בלפסט הסמוכה, אשר באו לנפוש בכפר ולרחוץ בחופיו. סוחרי בלפסט האמידים בנו במקום בתי נופש רבים (בתי אחוזה). דוגמה לבתים אלה היא אחוזת קולטרה (Cultra Manor) אשר נבנתה בין השנים 1902–1904 המשמשת כיום את מוזיאון אלסטר לפולקלור ולתחבורה.
בשנת 1848 נבנתה מסילת ברזל אשר קישרה את הכפר לבלפסט. בניית מסילת הברזל הביאה לתחילת התפתחות הכפר ולגידול באוכלוסיית הוליווד אשר מנתה בשנת 1900 כ-3,500 תושבים.
כיום העיר הוליווד מהווה פרוור של בלפסט, ונודעת כאתר נופש פופולרי לתושבי האזור.
אתרים בעלי חשיבות
במרכז העיר (במקום בו עמד מרכז הכפר עד ראשית המאה ה-20), ישנו עמוד מאי אשר הוצב במקום בראשית המאה ה-18, ככל הנראה על ידי ימאים הולנדיים. סביב העמוד נערך מדי שנה יריד ביום מאי. עמוד זה, המקובל באנגליה הוא יוצא דופן וייחודי באירלנד.
שרידי המנזר שסביבו הוקם הכפר מצויים במרכזו. בין שרידי המנזר מצויים שרידים מהמאה ה-13 אולם מרבית השרידים ובהם מגדל המנזר מקורם בראשית המאה ה-19.
בעיר נערך מדי שנה פסטיבל ג'אז ובלוז.
אוכלוסין
בהוליווד מתגוררים 12,037 (על פי מפקד אוכלוסין מיום 29 באפריל 2001). 19.9% מהם מתחת לגיל 16 ו-20.6% מעל גיל 60. מרבית התושבים (68.6%) הם נוצרים פרוטסטנטים, והיתרה (23%) הם קתולים.