cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עיצורים סותמים
במהלך הפקת העיצורים הסותמים ניתן להבחין בשלושה שלבים עיקריים: בשלב הראשון מתבצעת סתימה מוחלטת של ערוץ זרימת האוויר בבסיס החיתוך (ומכאן השם "סותמים"), בשלב השני נוצר לחץ חיובי בחלל הפה כתוצאה מהצטברות האוויר ובשלב הסופי נפתחת הסתימה והאוויר משתחרר בבת אחת תוך יצירת קול נפץ (מכאן השם המקובל האחר, "פוצץ"), זאת להבדיל מעיצורים מחוככים שבמהלך הפקתם חסר השלב השלישי של שחרור האוויר לאחר הגיית החלק הפוצץ והאוויר משתחרר במהלך הגיית החלק החוכך בצליל חיכוך. העיצורים הסותמים קיימים ברוב השפות, ורק במספר שפות מעטות אין אף לא עיצור סותם אחד.
במספר שפות, לדוגמה באיטלקית, ניתן להבחין ששני עיצורים סותמים נבדלים ביניהם במשך הגייתם. עיצור סותם מוארך מופק באמצעות הארכת ביצוע השלב השני של הצטברות האוויר לפני השחרור, והגיית אותם עיצורים סותמים מוארכים יכולה להימשך עד פי שלושה מאשר הגיית סותם רגיל.
כאשר מופיעים בטבלה שני עיצורים באותה משבצת, הימני קולי והשמאלי אטום.
את ואני
את ואני הוא השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 1975. את המילים כתב אהוד מנור, הלחין שלמה ארצי, שגם ביצע את השיר, ועיבד וניצח אלדד שרים. השיר נבחר לשיר המייצג את ישראל באירוויזיון על פי החלטת ועדה פנימית והוא הגיע למקום ה-11 בתחרות.
השיר הוא מסוג בלדה, המספר על גבר המתאהב באישה ורוצה שיהיו ביחד. בשיר מתוארים המילים "שמש", "ים" ו"מים", המחזקים את עלילת השיר.
בישראל היה השיר ללהיט והגיע למקום הרביעי במצעד השנתי של קול ישראל. בעקבות הצלחת השיר דחקה חברת "הד ארצי" בארצי להקליט אלבום חדש, בשם "את ואני".
גרסה מחודשת של השיר בביצועו של ארצי נכללה באלבומו "אהבתיהם", שראה אור בשנת 2000.
סואורונבאי ג'נבקוב
סורונבאי שריפוביץ' ג'נבקוב (בקירגיזית: Сооронбай Шарипович Жээнбеков; נולד ב-16 בנובמבר 1958) הוא פוליטיקאי קירגיזי שכיהן כנשיא קירגיזסטן, החל מ-24 בנובמבר 2017 עד 15 באוקטובר 2020. קודם כיהן כראש ממשלת קירגיזסטן מאפריל 2016 ועד אוגוסט 2017.
ביוגרפיה
ג'נבקוב נולד באזור אוש שבמרכז המדינה ב-16 בנובמבר 1958, וגדל במשפחה בת 12 נפשות. בצעירותו רכש השכלה גבוהה בתחום גידול בעלי חיים. בשנת 2003 סיים לימודים בכלכלה. בגיל 18 החל לעבוד כמורה לרוסית וספרות. בשנת 1983 חזר לעבוד בתחום לעבוד גידול בעלי חיים. בסוף שנות ה-80 החל לעבוד במוסדות המפלגה הקומוניסטית, שם התקדם לעמדות בכירות.
בשנת 2007 התמנה ג'נבקוב לשר החקלאות, המים והתעשייה. בשנים 2012–2015 עמד בראש מחוז אוש. במרץ 2016 קיבל ג'נבקוב תפקיד בכיר בסגל הנשיאותי ולאחר מכן החל לכהן גם כראש הממשלה.
נשיאותו
ב-22 באוגוסט 2017 ג'נבקוב התפטר מתפקידו כראש הממשלה על מנת להתמודד לנשיאות. הבחירות נערכו ב-15 באוקטובר ובהן ג'נבקוב ניצח ברוב של כ-54.3%. בחירתו של ג'נבקוב נחשבת לאחת מהעברות השלטון הדמוקרטיות הראשונות במדינה.
ג'נבקוב הושבע כנשיא ב-24 בנובמבר 2017 בטקס שהתקיים בבית קבלת הפנים של אנזי במעון עלא ארצ'ה. הצו הנשיאותי הראשון שלו בתפקיד היה להעניק את תואר גיבור הרפובליקה הקירגיזית לנשיא לשעבר אטמבאייב. רק כמה ימים לכהונתו שינה ג'נבקוב את זמן יציאתו למעון העבודה לפנות בוקר כדי להימנע מפקקים בתנועת בישקק, מהלך שזכה לשבחים מצד רבים מתושבי בישקק. את ביקור החוץ הראשון שלו ערך ברוסיה ונפגש עם פוטין. בתחילת כהונתו הואשם כי ערער את הדמוקרטיה במדינה על ידי דיכוי פוליטיקאים ועיתונאים באופוזיציה.
ב-19 באפריל 2018, ג'נבקוב פיטר את ראש הממשלה שלו ספאר איסקוב ואת הממשלה בעקבות הצבעת אי אמון מצד הפרלמנט הקירגיזי. בנאום בפני עיתונאים במאי 2018, הבטיח ג'נבקוב להילחם נגד השבטיות במדינה.
ג'נבקוב פתח את המסגד המרכזי של האימאם סאראכסי, שהוא המסגד הגדול ביותר במרכז אסיה, עם עמיתו הטורקי רג'פ טאיפ ארדואן במהלך ביקורו בבישקק בתחילת ספטמבר 2018. במהלך ביקורו לחץ ארדואן על ג'נבקוב לנקוט בצעדים המתאימים להתמודדות עם מנהיג האיסלאמיזם הטורקי פתוללה גולן.
ג'נבקוב פתח את משחקי הנוודים העולמיים לשנת 2018 בחולפון-אתא ב-3 בספטמבר 2018, בסימן האירוע הבינלאומי הגדול הראשון שג'נבקוב אירח בקירגיזסטן. כשקיבל את ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן במעונו בחולפון-אתא למחרת, הודה ג'נבקוב לראש הממשלה על שהפך למנהיג ההונגרי הראשון שביקר במדינה מאז עצמאותה.
באפריל 2019 קיבל ג'נבקוב את ולנטינה שבצ'נקו (לוחמת אמנית לחימה מעורבת שמוצאה מקירגיזיסטן) במהלך ביקור בקירגיזסטן מולדתה, ביקורה הראשון מזה שבע שנים. ג'נבקוב שיבח את תפקידה ואף הרחיק לכת באומרו כי היא "הגנה על כבוד קירגיזסטן שלנו". ב-4 במאי אותה שנה, הוא הורה כי כל כריית האורניום במדינה תיאסר.
ביוני 2020 ג'ינבקוב נכנס לבידוד לאחר שחזר מביקור קצר במוסקבה לאחר ששניים מעובדיו נמצאו חיוביים לנגיף COVID-19. הוא אמור היה להשתתף במצעד יום הניצחון במוסקבה שנדחה, אך לבסוף ביטל הגעתו. הוא הכריז על 30 ביולי כעל יום אבל לאומי. באותו יום הוא השתתף בטקס דתי אסלאמי כדי לכבד את אלו שאיבדו את חייהם מהמגפה, באומרו "תנו לנשמת בני ארצנו שנפטרו לנוח בשלום, נשמתם תהיה בשמיים"
לאחר הבחירות לפרלמנט בספטמבר 2020 פרצו הפגנות ברחבי המדינה ורבים דרשו ממנו להתפטר. מוקדם יותר באותו אוגוסט הוא ציין כי לא ניתן לדחות את הבחירות למרות המגפה. במהלך הבחירות הואשמו כמה מפלגות המקורבות לג'נבקוב בקניית קולות. מבין המפלגות שנכנסו לפרלמנט, רק מפלגת קירגיזסטן המאוחדת התנגדה לממשלת ג'נבקוב. בשעות הבוקר המוקדמות של יום שלישי, 6 באוקטובר, תבעו המפגינים את השליטה בכיכר אלא-טו במרכז בישקק והצליחו לתפוס גם את בנייני הפרלמנט (הבית הלבן) והמועצה העליונה, נכנסו למשרדי הנשיא והרסו דיוקנאות של ג'נבקוב. בעקבות ההפגנות, ביטלה ועדת הבחירות המרכזית את תוצאות הבחירות לפרלמנט. ג'נבקוב טען כי הוא עומד בפני הפיכה ואז אמר ל-BBC כי הוא "מוכן להעביר את האחריות למנהיגים חזקים". ב-8 באוקטובר הוכרז כי מקום הימצאו אינו ידוע, ומשרד הפנים אמר כי הוא אינו עוסק בחיפושים אחריו. בינתיים, נציגי האופוזיציה פתחו נגדו באותו היום בהליכי הדחה.
בנאום שהתפרסם באתר האינטרנט של הנשיא ב-8 באוקטובר הכריז ג'נבקוב: "לאחר אישור הרשויות המבצעות הלגיטימיות וחזרתנו לדרך החוקיות, אני מוכן לעזוב את תפקיד נשיא הרפובליקה הקירגיזית". מאוחר יותר באותו יום, למרות כל הסימנים ההפוכים, ג'נבקוב הכריז על מצב חירום בבישקק והורה על הצבת הצבא הקירגיזי ברחובות. הוא פיטר את הגנרל טאליבק אומוראלייב מתפקיד ראש המטה הכללי שהוביל את התגובה, במקום הגנרל ריימברדי דואישנייב. הוא פיטר גם את עומורבק סובאנלייב, שכיהן כראש המועצה לביטחון לאומי.
עם זאת, ב-15 באוקטובר, הודיע על התפטרותו המיידית כדי למנוע שפיכות דמים נוספות במדינה. בהודעת ההתפטרות שלו אמר "אני לא רוצה להיחקק בהיסטוריה של המדינה כנשיא ששפך דם וירה באזרחיו", הוא ציין כי שלמותה של קירגיזסטן והרמוניה בחברה יקרים מכל שלטון. "לרוע המזל, התוקפנות נמשכת, הדרישה להתפטרות מיידית נמשכת", אמר ודרש מראש הממשלה וזרועות הביטחון לעשות כל שביכולתם כדי השיב את הסדר ולמנוע שפיכות דמים.
עקרון ההכלה וההפרדה
עֶקְרוֹן הַהֲכָלָה וְהַהַפְרָדָה או עֶקְרוֹן הַהֲכָלָה וְהַהֲדָחָה הוא עיקרון קומבינטורי שלפיו, כדי לספור עצמים בקבוצה, אפשר לכלול ולהוציא את אותו עצם שוב ושוב, כל עוד בסוף ההליך נספר כל עצם פעם אחת. עיקרון זה מתורגם לנוסחה שיש לה שימושים וגרסאות רבות בכל ענפי הקומבינטוריקה.
כוחו של עקרון ההכלה וההדחה בכך שהוא מאפשר להמיר בעיה קומבינטורית מסובכת הדורשת ניתוח של האינטראקציות בין כל הקבוצות בבת-אחת, בבעיות קלות יותר שבהן מספיק לספור את האיברים השייכים לקבוצות מסוימות, בלי שיהיה צורך לבדוק את מעמדם של האיברים האלה ביחס לשאר הקבוצות.
ניסוח העיקרון
תהיינה קבוצות סופיות. אז גודל האיחוד שווה לסכום המתחלף, כלומר:. אם מסכימים שחיתוך אפס קבוצות שווה למרחב כולו, אפשר לקבל נוסחה אלגנטית למספר האיברים שמחוץ לאיחוד:.
במקרים רבים גודל החיתוך של כל k קבוצות הוא קבוע, ואז מתקבלת נוסחה פשוטה יותר,.
דוגמאות
המקרה הפשוט ביותר מתייחס לספירת עצמים המקיימים אחת משתי תכונות, למשל: גדול או אדום.
האיברים בשלב השני נספרו פעמיים בשלב הראשון (פעם ראשונה כאדומים, פעם שנייה כגדולים) לכן יש להחסיר אותם.
באופן פורמלי, אם A היא קבוצת העצמים האדומים, ו-B היא קבוצת העצמים הגדולים, אז הגודל של האיחוד בניהן יְחוּשַּׁב כך:.
במקרה הכללי, העיקרון קובע שגודל האיחוד של כמה קבוצות שווה לסכום מתחלף: סכום הגדלים של כל הקבוצות, פחות סכום הגדלים של חיתוכים של שתי קבוצות, ועוד סכום הגדלים של חיתוכים של שלוש קבוצות, פחות סכום הגדלים של חיתוכים של ארבע קבוצות, וכן הלאה.
נוסחת ההכלה וההפרדה לגודל האיחוד של שלוש קבוצות היא.
נראה כיצד ניתן לחשב את מספר התמורות על \ n איברים שבהן אף איבר אינו נשאר במקומו. כדי להפעיל את עקרון ההכלה וההדחה, נסמן ב-\ A_i את קבוצת התמורות שבהן האיבר ה-i דווקא נשאר במקומו. השאלה היא כמה תמורות נמצאות מחוץ לכל הקבוצות, ומכיוון שמספר התמורות הכללי הוא \ n!, די לספור כמה תמורות שייכות לקבוצה אחת לפחות; כלומר, לחשב את. בחיתוך של k קבוצות נמצאות התמורות שמשאירות את k האיברים המתאימים במקומם, בלי קשר לשאלה מה הן עושות בשאר האיברים. לכן גודל החיתוך הוא, וזאת לכל אחת מ- הבחירות של האיברים השונים. לפי עקרון ההכלה וההדחה,. הסיכוי שתמורה אקראית תהיה שייכת לקבוצה הזאת הוא, שהוא קירוב טוב מאוד למספר e^{-1}.
הוכחת העיקרון
כדי להוכיח את השוויון, נבדוק כמה פעמים נספר איבר x בשני האגפים. אם x אינו שייך לאף קבוצה, אז הוא נספר פעם אחת באגף שמאל, ופעם אחת (במסגרת החיתוך הריק, עבור k=0) באגף ימין. אחרת, נניח שהוא שייך בדיוק ל-m קבוצות, ומטעמי סימטריה אפשר להניח שאלו הן הקבוצות ; בפרט, x אינו שייך לקבוצות. במקרה כזה האיבר נספר באגף ימין בדיוק פעמים לפי נוסחת הבינום של ניוטון, בדיוק כמו באגף שמאל.
המרכז המדעי הממלכתי לווירולוגיה וביוטכנולוגיה
המרכז המדעי הממלכתי לווירולוגיה וביוטכנולוגיה "וקטור" של השירות הפדרלי לפיקוח בתחום הגנת זכויות הצרכן (ברוסית: Государственный научный центр вирусологии и биотехнологии „Вектор“» федеральной службы по надзору в сфере защиты прав потребителей и благополучия человека ,ГНЦ ВБ «Ве́ктор») הוא אחד המרכזים הווירולוגיים והביוטכנולוגיים המדעיים הגדולים ביותר ברוסיה, הממוקם בעיר המדעית קולצובו, שבמחוז נובוסיבירסק, במרחק כמה קילומטרים מהעיר נובוסיבירסק. המרכז שידוע גם בכינוי "מכון וקטור" תרם לפיתוח העיירה קולצובו שקיבלה מעמד של עיר מדעית משנת 2003 ועד 2025.
ייעודו של המרכז הוכרז כ"תמיכה מדעית ומעשית בהתמודדות עם איומים זיהומיים גלובליים". עבודות מחקר בסיסיות מתבצעות במרכז המחקר הממלכתי בתחום מחקר יישומי של אפידמיולוגיה, ביולוגיה מולקולרית, וירולוגיה, בקטריולוגיה, הנדסה גנטית, ביוטכנולוגיה, אקולוגיה ובטיחות ביולוגית.
המרכז כולל גם את המכון לביוטכנולוגיה רפואית, שנמצא בעיר ברדסק הסמוכה.
היסטוריה
בשנת 1974 הוקם מכון המחקר המדעי לביולוגיה מולקולרית (VNII MB). בהתבסס על כך, בשנת 1985 נוצרה האגודה המדעית Vector-m (וקטור NPO) בהנהגתו של לב סנדחצ'ייב.
לדברי העיתונאית והסופרת האמריקאית ד. הופמן, לשעבר ראש לשכת מוסקבה בעיתון "וושינגטון פוסט", תפקידו העיקרי של המרכז היה פיתוח כלי נשק ביולוגיים פוגעניים בניגוד לאמנה הבינלאומית לאיסור נשק ביולוגי ורעלנים, עליהם חתמה ברית המועצות בשנת 1972. הקמת מעבדה והמכון החלה באמצע שנות השבעים, הרבה לפני התאריך הרשמי של הקמת האגודה המדעית. סנדחצ'ייב הכחיש את מעורבותו של המרכז ביצירת נשק ביולוגי.
בשנת 1999 אישר ראש מחלקת ההגנה הביולוגית במשרד ההגנה של רוסיה ו. יבסטינגייב את גרסת הופמן, וקבע כי בתחילת פעילותה המרכז פיתח אמצעי הגנה מפני מילוי פתוגני של נשק ביולוגי מאויב פוטנציאלי, אך בסוף שנות השמונים המרכז החל להיראות כ"בסיס תעשייתי לייצור מוצרים ביולוגיים פוגעניים". ההנחה הייתה כי זני אבעבועות שחורות, טולרמיה, דבר, אנתרקס, מרבורג ואבולה שפותחו על ידי המרכז יועדו לשמש ככלי נשק פוגעניים. באפריל 1988 נדבק ומת ניקולאי אוסטינוב, ראש מעבדת נגיף מרבורג. העבודה הקשורה לשימוש צבאי בנגיפים נפסקה בשנת 1992, זמן קצר לאחר שברית המועצות חדלה להתקיים.
בשנת 1997, אחד משני מרכזים המשתפים פעולה של ארגון הבריאות העולמי לאבחון זיהומים באורתופוקסווירוס ומוזיאון של זני נגיף אבעבועות שחורות ו-DNA נוצרה מעבדה לאיתור נגיפים אלה. זו הייתה המעבדה היחידה ברוסיה שעסקה בנגיפי אבולה ומרבורג ונסגרה בשנת 2004.
בתחילת 2005 ארגן המרכז מעבדה לחקר נגיף שפעת העופות כחלק מהמחלקה לזיהומים. במהלך מגפת H5N1 שפרצה בשנת 2009, נקבע שהמעבדה הייתה אחד המרכזים האחראיים למאבק במגיפות בפדרציה הרוסית. לאחר הקמת השירות הפדרלי לפיקוח בתחום הגנת זכויות הצרכן הפך המרכז לחלק ממנו.
מכון "וקטור" (בשמו העממי) הוא אחד משני המשתתפים הישירים בתהליך השנוי במחלוקת ל"חיסול אבעבועות שחורות והרס מלאי נגיפים" : על פי המלצת ארגון הבריאות העולמי וביוזמת המרכז לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) ומחלקת המדינה האמריקנית, פותח פרויקט למימון והרס פיזי של מלאי נגיפים הזמין רשמית רק בארצות הברית (מאגר מבוסס CDC) וברוסיה (במאגר מרכז וקטור). בשנת 2014 הוחלט כי אוסף הזנים לא ייהרס. החל משנת 2014 המרכז עוסק בפיתוח שיטות לרפואה מונעת, אבחון וטיפול במחלות זיהומיות ופיתוח אמצעים למניעת פתוגנים זיהומיים.
בינואר 2020 המרכז, על בסיס מידע שהתקבל מעמיתים סינים, תוך שבוע, הכין במהירות וביעילות מערכות בדיקות אבחון לאיתור וירוס Covid-19 בגוף והקים את ייצורן, תוך זמן קצר על מנת לתת מענה לצרכיה של המדינה במאבק על הנגיף למערכות בדיקות מסוג זה. המרכז החל גם לפתח חיסונים נגד נגיף קורונה מסוג זה, שהיו מוכנים עד קיץ 2020.
תקריות
באפריל 1988 נדבק ראש מעבדת נגיף מרבורג, ניקולאי אוסטינוב ומת.
ב-5 במאי 2004 נדבקה עוזרת המעבדה אנטונינה פרזניאקובה בנגיף האבולה כתוצאה מתאונה במעבדה. למרות הטיפול ועזרתם של מומחים, היא מתה שבועיים לאחר מכן.
ב-16 בספטמבר 2019, במהלך תיקון בבניין חדר הבידוק הסניטרי בבניין המעבדה, התפוצץ גליל גז ואחריו פרצה שרפה. אדם אחד אושפז עם כוויות. חרף החשש לאיומים על זיהום ביולוגי אלה נשללו.
צחי בן ציון
יצחק (צחי) בן ציון (נולד ב-6 בפברואר 1964), רופא, פסיכיאטר וסקסולוג ישראלי. משמש כפסיכיאטר הראשי של מחוז דרום של שירותי בריאות כללית וכמנהל המרפאה לבריאות מינית במרכז הרפואי האוניברסיטאי "סורוקה" לנגב. בעבר כיהן כסגן-מנהל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה וכפסיכיאטר הראשי של קופת חולים לאומית. פרט לפעילותו הרפואית, נודע גם כמספר סיפורים וכאמן סטנד-אפ.
ביוגרפיה
בן ציון נולד בבת ים לאביו שלמה-נתנאל שהיה מורה ולאמו אלקה שהייתה ספרנית. הוריו היו ניצולי שואה ילידי בוקובינה, שעלו מרומניה. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בגיל 16, והמשיך מיד ללימודי תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. בצה"ל שירת בחיל המודיעין. לאחר מכן החל ללמוד מתמטיקה בטכניון, אך החליט לשנות כיוון אחרי שנה, ועבר ללימודי רפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. לאחר סיום לימודי הרפואה ב-1990, התמחה באורולוגיה, אך בשל רצונו לעבוד כרופא מין, פרש במחצית ההתמחות ופנה להתמחות בפסיכיאטריה - אותה השלים ב-1998. לקראת סוף ההתמחות בפסיכיאטריה נסע להולנד והשתלם ברפואת מין. הוא בעל הסמכה לרפואת מין מהאיגוד האירופי לרפואת מין FECSM. כמו כן השתלם בדנמרק ואיטליה וזכה לתואר מומחה אירופי לטיפול בהפרעות במצב רוח וחרדה ESAMD.
בן ציון כיהן כסגן מנהל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה, ומנהל המרפאה לטיפול בהפרעות ובתפקוד המיני והזוגי במרכז. משמש כמזכיר החברה הישראלית להפרעות בתפקוד המיני וחבר באיט"ם - האגודה הישראלית לטיפול מיני. ייסד וניהל את פורום הסקסולוגיה הראשון בעברית באינטרנט, מנהל פורום מין וזוגיות באתר האינטרנט של שירותי בריאות כללית, שם מוצגות גם הרצאותיו. כיום מנהל את פורום ההפרעות בתפקוד המיני באתר "כמוני".
ב-2010 עזב בן ציון את בית החולים סורוקה לאחר מחלוקת עם הנהלת בית החולים, לאחר שלטענתו סירבה לנקוט הליכים נגד רופא בכיר שתקף אותו מילולית וגרם לו להתקף לב. הוא מונה לתפקיד הפסיכיאטר הראשי ומנהל השירות הסקסולוגי בקופת חולים לאומית.הוא היה שותף בכיר בעצוב הרפורמה בבריאות הנפש והקים ארבע מרפאות בריאות נפש מחוזיות וקרא להן מרפאות "ציפור הנפש".
לקראת כניסת הרפורמה בבריאות הנפש לתוקפה, התבקש בן ציון לשוב לשירותי בריאות כללית ולהקים מחלקה חדשה לבריאות הנפש במחוז הדרום ולשוב לנהל את המרפאה לבריאות מינית ב"סורוקה".
בשנים 2014, 2015 נבחר לאחד ממאה הרופאים הטובים בישראל מטעם המגזין "פורבס". ב-2012 הרצה במסגרת אתר ההרצאות TED.
במאי 2018 עלתה לשידור בערוץ רשת התוכנית "הזדמנות אחרונה לאהבה" העוסקת בזוגות העומדים בפני גירושין, ובה משמש בן ציון כמגשר בין בני הזוג.
מנהרות הכרמל
מנהרות הכרמל (מסומנות ככביש 23) הן מערכת כבישי אגרה הסלולים בשתי מנהרות כפולות מתחת לרכס הכרמל בחיפה. הן מחברות בין מחלף חיפה דרום בכביש 2 לצ'ק פוסט (מחלף הקריות) בכניסה המזרחית לעיר. המנהרות נפתחו לתנועת כלי רכב ב-1 בדצמבר 2010.
מאפייני המנהרות ותפעולן
פתחה של המנהרה המערבית ממוקם בסמוך למרכז הקונגרסים בחיפה והוא מאפשר גישה מכביש 2 וממישור חוף הכרמל (כביש 4). המנהרה מסתיימת בנווה שאנן, במחלף רופין. מחלף זה הוא גם הפתח המערבי של המנהרה המזרחית, שממשיכה עד לצ'ק פוסט, ביציאה לכביש 4 וכביש 75. החל משלהי 2014, ישנו גם חיבור ישיר מהמנהרות אל כביש 22.
מהירות הנסיעה המרבית המותרת במנהרות הכרמל היא 80 קילומטר לשעה.
סך אורך הכבישים בפרויקט מנקודת הכניסה אל נקודת היציאה הוא 6.5 קילומטרים, מהם כ-4.7 קילומטרים במנהרות. המנהרה המערבית, שאורכה 3,200 מטרים, היא הארוכה ביותר בישראל כיום לנסיעת כלי רכב. אורכה של המנהרה המזרחית הוא 1,643 מטרים. כל אחת משתי המנהרות היא בגובה של 6.5 מטרים וברוחב 10 מטרים, מספיק כדי לאפשר לשתי משאיות "פול-טריילר" לנסוע זו לצד זו. המנהרות אינן מיועדות לכניסת הולכי רגל. המחלף שהוקם בנווה שאנן הוא המחלף הגדול בישראל, עם שבעה גשרים בארבעה מפלסים.
המנהרות נבנו בידי שותפות "כרמלטון", אשר הוקמה במיוחד לצורך הקמת המיזם. הפעלת המנהרות נעשית עבור "כרמלטון" בידי חברת נתיבי הכרמל מערכות ותפעול, שהיא חברה-אחות של "דרך ארץ", מפעילת כביש 6. חברת כביש חוצה ישראל היא המפקחת על פעילותו של הזכיין במנהרות הכרמל, גביית האגרות (כולל ועדות ערר על גובה החיוב), התפעול והתחזוקה.
היסטוריה
הצעה ראשונה לכריית מנהרות מתחת לכרמל עלתה כבר בתקופת המנדט הבריטי, וכן הועלה באמצע שנות ה־60, כפתרון לבעיות התחבורה הקשות בעיר התחתית ובדרכים לנמל חיפה. בסוף שנות ה-80 הוצע הרעיון לראש עיריית חיפה, אריה גוראל, אך לא התממש. בתחילת שנות ה-90 קידם את הרעיון ראש עיריית חיפה, עמרם מצנע, והוביל צעדים שהביאו למימושו.
לכל אורך תכנונו וביצועו היה המיזם שנוי במחלוקת. מתנגדיו טענו כי הוא יעודד את מגמת הפירוור כתוצאה מעקיפת מרכז העיר ויעודד את השימוש ברכב פרטי (המביא לפגיעה רבה יותר באיכות הסביבה על פני תחבורה ציבורית). לטענתם הוא יביא ל"ייבוש" של מרכז העיר הישן, ועצם תכנונו שם לאל כל מאמץ מקביל של התחדשות תוך-עירונית. נגד הפרויקט הוגשו 223 התנגדויות והוא התעכב בוועדות התכנון ובתי המשפט שנים רבות.
המכרז לפרויקט פורסם בדצמבר 1996. בשנת 1997 זכתה בו קבוצת כרמלטון, לביצוע הפרויקט במשך ארבע שנים וגביית האגרה במשך 31 שנים, בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT). קבוצת כרמלטון הייתה מורכבת מחברת דרגדוס (Dragados) - חברת תשתיות ספרדית, אשטרום, פ.י.ב.י. אחזקות, ו"נכסים ובניין" מקבוצת דיסקונט השקעות. במסגרת המכרז, התחייבה כרמלטון לשלם למדינה תמלוגים בסך 266 מיליון שקלים. בשנת 1999 נחתמו הסכמי המימון לביצוע הפרויקט ונחתם הסכם סופי עם הממשלה.
הקבוצה התכוונה להתחיל את העבודות, אולם עיכובים באישורים החוקיים של התוכנית לא אפשרו את התחלת העבודות עד שנת 2002. אז התעוררה בעיה חדשה, כאשר בנק דיסקונט נסוג מהסכמתו לספק אשראי למימון פעולות הבנייה. הפרויקט הותנע מחדש לאחר התדיינות משפטית ארוכה בה נפסק כי על בנק דיסקונט לעמוד בהתחייבויותיו. הבעלות על הזכיינית כרמלטון שונתה וכיום היא בבעלות של אשטרום (50% בעלות) ו"שיכון ובינוי" (50% בעלות). שינוי זה דרש אישור מיוחד של הממונה על ההגבלים העסקיים מאחר ששתי החברות פועלות באותו התחום.
לאחר שהוקמה גם קבוצת מימון חדשה, ביולי 2005 נחתם חוזה מחודש עם הממשלה. בהסכם המחודש התחייבה הממשלה להעניק לזכיינית "רשת ביטחון" במקרה שיסעו בכביש פחות כלי רכב מהתכנון, בדומה להסכם עם זכיינית כביש חוצה ישראל. כרמלטון תשתף את המדינה ברווחיה אם התנועה במנהרות תהיה גבוהה מהצפוי.
ההערכה היא שעלות ביצוע הפרויקט היא כמיליארד ורבע שקל במימון פרטי וכרבע מיליארד שקל נוספים לסלילת דרכי גישה שבוצעה על ידי חברת "יפה נוף".
שלבי ההקמה
בינואר 2007 החלו העבודות בשטח. שנתיים לאחר מכן, בינואר 2009, הסתיימה חפירתה של המנהרה הראשונה באורך 1,643 מטרים, מהצ'ק פוסט למחלף רופין בנווה שאנן. זו אחת מזוג מנהרות מקבילות המוליכות במסלול זה, כל מנהרה חד-סטרית בכיוון אחר. את המנהרה חפרו משני הכיוונים: מצד אחד חברת CCECC הסינית ומהצד השני חברת "י. לרר (הנדסה) בע"מ" הישראלית. כאשר הגיעו שני הצוותים האחד מול משנהו, בוצע פיצוץ מבוקר שהסיר את המכשול האחרון. חפירת המנהרה המקבילה הסתיימה ב-25 בפברואר 2009. חפירת המנהרה השלישית הסתיימה ב-5 במאי 2009 וב-21 ביולי 2009 הסתיימה חפירת המנהרה הרביעית. טקס חנוכת המנהרות התקיים במעמד ראש הממשלה ב-30 בנובמבר 2010, ובבוקר המחרת נפתחו המנהרות לתנועת כלי רכב.
תקופת ההפעלה
שנתיים וחצי לאחר חנוכת המנהרות, הפרויקט לא עמד ביעדי ההכנסות. נפח התעבורה היה קטן בשליש ממה שציפו, ובשל כך נאלצה המדינה לפצות את המפעילים בסכום של 50 מיליון שקל.
בראשית 2014 נפתחה דרך נחל הגיבורים בחיפה, המקשרת בין העיר התחתית למחלף רופין. דרך זו מקבילה לחלקו המזרחי של פרויקט מנהרות הכרמל, אך בניגוד אליו, הנסיעה בה אינה בתשלום. במרץ 2014 נחנך קטע הכביש המקשר את מנהרות הכרמל אל נתיבי המפרץ באמצעות מחלף מבוא כרמל.
מחירי הנסיעה
הנסיעה במנהרות כרוכה באגרה, שאת גובההּ קבעה ועדת הכלכלה של הכנסת. המחיר לנוסעים שאינם מנויים, נכון לחודש יולי 2019 הוא 10.9 שקלים לנסיעה ברכב פרטי של מחצית הדרך ותשלום של 20.18 שקלים עבור נסיעה למלוא אורכן של המנהרות. בעלי רכב דו-גלגלי מחויבים במחיר הזהה למחיר מכונית פרטית. התשלום מתבצע בשני מסלולים: מסלול מהיר למנויים ומסלול ובו קופות ללקוחות מזדמנים. במסלול המהיר למנויים השער פתוח בכל עת והרכב מזוהה על ידי צילום לוחית הרישוי הקדמית, או באמצעות התקן אלקטרוני ייעודי לכלי רכב דו-גלגליים שבהם מותקנת לוחית אחורית בלבד.
תעריפי הנסיעה לרכב ציבורי ולמשאית גבוהים יותר: מחיר הנסיעה למשאיות עומד על פי חמישה ממחיר הנסיעה לרכב פרטי (בכביש 6, לשם השוואה, דמי הנסיעה למשאית הם פי 2.5 בממוצע מרכב פרטי, בהתאם לסוג המנוי). דבר זה נועד להרתיע משאיות מלהשתמש במנהרות, וכך להשאיר את המנהרות פנויות. דמי הנסיעה לרכב ציבורי (אוטובוס), הם פי 3 מהמחיר לרכב פרטי.
החל מ-19 בדצמבר 2010 מפעילה "אגד" מספר קווי אוטובוס עירוניים שמסלולם עובר במנהרות הכרמל, לרבות קו 101 שנסע במנהרות במסלולן המלא ונע בין תחנת מרכזית המפרץ לתחנת מרכזית חוף הכרמל. החל מ-13 במאי 2022 הוחלף קו 101 בקו 4 של המטרונית שנוסע במסלול דומה. פועלים גם מספר קווים בינעירוניים העוברים במנהרות.
החל מינואר 2018, הוחל תעריף מוזל למנויים בחלק מקטגוריות כלי הרכב, וכן נוספה ללוח התעריפים הקטגוריה "משאית קלה" למשאיות שמשקלן עד 12 טון. התעריף המוזל למנויים, התאפשר בזכות הסכם עם משרד האוצר, לסיבסוד המנהרות.
תוקף ההסכם עד שנת 2024, ובמסגרתו מתוכננות עליות מחירים למנויים, כמתואר בטבלה:
בעקבות עליית המחירים החדה בינואר 2021, פרצה מחאת תושבים וראש עיריית חיפה שיגרה מכתב הדורש להקפיא את עליית המחירים.
מערכות הבטיחות
במנהרות הכרמל מופעלות מספר שיטות לשמירה על בטיחות הנהגים על פי תקנים בינלאומיים מחמירים:
טרגדיה
הטרגדיה (מיוונית: Τραγωδία) היא מחזה - יצירה ספרותית בעלת עלילה, אירועים וחוויות עזות. הטרגדיה התפתחה ביוון הקדומה מן המזמורים שבהם ליוו את קורבן התיש בחגו של דיוניסוס. שני הסוגים הספרותיים העיקריים בדרמה היוונית הם הקומדיה והטרגדיה, שמהוות ניגוד אחת לשנייה.
הטרגדיה שואבת את נושאיה מן האגדה וההיסטוריה ועלילתה רבת עניין.
הטרגדיות מתחלקות לשתי קבוצות: הטרגדיה הקלאסית והטרגדיה המודרנית. בטרגדיה הקלאסית הדמויות הן בדרך כלל מבני המעמדות העליונים בחברה, לעומת הטרגדיה המודרנית שבה הגיבורים הם בני אדם מהשורה.
שורשי הטרגדיה בפולחנים לאלים היוונים בעת העתיקה. היא נוצרה כענף משנה של הדרמה, יחד עם הקומדיה.
טרגדיה יוונית
שמה של הטרגדיה, מקורו מהמילה "טרגוס" (ביוונית הוא "תיש") לזכר קורבנות התיש שהיו מקריבים לזכר דיוניסוס וכמו כן בעת הפולחנים הדתיים שהפכו למחזות, אנשי המקהלה לבשו על עצמם עור של תיש.
הטרגדיה על פי אריסטו
בספרו פואטיקה, אריסטו טען כי "טרגדיה היא חיקוי אמנותי של מציאות חיים נעלה", והמליץ למחברי טרגדיות לשמור על אחדות עלילה, כלומר על רצף אירועים מקושרים באופן סיבתי ("הכרחי או מסתבר", מסביר אריסטו) שנתון בין התחלה לסוף.
לטרגדיה, לפי אריסטו, שישה מרכיבים מהותיים שהם:
נקודות שאריסטו הוסיף הן:
בטרגדיה היוונית מתרחשת תמיד קטסטרופה (יוונית: אסון, אך פה הכוונה למצב ללא מוצא) - והיא מתרחשת בין נפשות קרובות המובילות עצמן אל הקטסטרופה.
שלבי הטרגדיה (על פי דורותיאה קרוק)
הטרגדיה היוונית מורכבת מארבעה שלבים (ע"פ החוקרת דורותיאה קרוק):
דמויות נעלות
בטרגדיה היוונית משתתפות דמויות נעלות. לדמויות אלה אין קונפליקט פנימי לגבי המעשים אותן הן רוצות לבצע וזאת בניגוד לדמויות בטרגדיה המודרנית בהן לדמויות ייתכנו דיאלוגים פנימיים לגבי מעשיהן. כך, למשל, הגיבור הטרגי בטרגדיה היוונית יחזור בו ממעשהו המביש רק כשזה מאוחר מדי (למשל באנטיגונה: קריאון חוזר בו רק אחרי שאנטיגונה התאבדה כך שכל שנותר לו הוא לצפות בתוצאות).
מאפייני הגיבור הטרגי
חוקרת הספרות דורותיאה קרוק קבעה מאפיינים כוללים לגיבור הטרגי:
שימוש מושאל
כיום נהוג לכנות בשם "טרגדיה" כל יצירה ספרותית, בימתית או קולנועית המתארת מאבק מלא סבל וייסורים של הגיבור שבו הסוף הוא לרוב עצוב. בהשאלה, המונח "טרגדיה" מתאר גם אסון כבד שהתרחש בחיים האמיתיים, על אחת כמה וכמה אם נסיבות המקרה נראות כאילו הן לקוחות מסיפור טרגדיה.
רץ על הקצה
רץ על הקצה הוא אלבומם המשותף של מוזיקאי הרוק רמי פורטיס ושלומי ברכה. האלבום יצא בשנת 1998 על ידי חברת התקליטים הד ארצי.
ברכה הפיק מוזיקלית את האלבום ואף הלחין וכתב במשותף עם פורטיס את כל השירים, ביניהם "חול", "לפעמים", "בוסה נובה קטן" ו"משאית פיננסית" שהפכו ללהיטים. על האלבום עבדו מלבד ברכה חברים נוספים מלהקת משינה, מייקל בנסון בגיטרה וכן אבנר חודורוב ויובל בנאי בקולות רקע. יהודה פוליקר ניגן בבוזוקי ב"משאית פיננסית".
האלבום לא זכה להצלחה מסחרית ניכרת למרות שהניב סינגלים רבים, והדפסתו נסתיימה אחרי מהדורה אחת. סיבוב ההופעות שליווה את האלבום כלל גם ביצועים לשירי משינה, אך לא עמד בציפיות וגרם לפורטיס ולברכה להפסיק את פעילותם המשותפת מוקדם מהצפוי.
לארי בושון
לארי דין בושון (באנגלית: Larry Dean Bucshon; נולד ב-31 במאי 1962) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מדינת אינדיאנה, מאז 2011. בושון, חבר המפלגה הרפובליקנית, מייצג את רוב דרום-מערב אינדיאנה. מנתח במקצועו.
ביוגרפיה
בושון נולד בטיילורוויל (Taylorville) שבאילינוי בשלהי מאי 1962, וגדל בעיירה קינקייד הסמוכה. אביו, רונלד, היה כורה פחם, חייל בצי ארצות הברית ותומך מושבע של המפלגה הדמוקרטית ואילו אמו, ברברה, הייתה אחות. בושון רכש את השכלתו הגבוהה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, ואת התואר שלו ברפואה קיבל מאוניברסיטת אילינוי בשיקגו. בתום לימודי הרפואה שלו, התמחה בושון במכללה לרפואה של ויסקונסין, שם היה מתמחה ראשי בניתוחים ונשאר שם להשלים את תקופת ההכשרה שלו בכירורגיית לב-חזה. בנוסף, הוא הוכשר במרכז הרפואי לחיילים משוחררים במילווקי. בתוקפה זו התגייס לכוחות המילואים של הצי האמריקאי, שם שירת במשך כעשור.
במהלך קריירתו הרפואיים התמחה בכירורגיית לב-חזה (Cardiothoracic surgery) וביצע מאות נניתוחי לב. בין השנים 1995–1998 עסק ברפואה פרטית בוויצ'יטה שבקנזס. בשנת 1998 הצטרף בושון ל-"Ohio Valley HeartCare", שם כיהן כנשיא הקבוצה. הוא נבחר לרופא השנה של הצוות הרפואי בסנט מרי בשנת 2007. הוא שימש גם כראש המחלקה לכירורגיית לב-חזה ומנהל רפואי של היחידה לטיפול נמרץ בהתאוששות מניתוח לב פתוח בבית החולים סנט מרי.
בבחירות אמצע הכהונה ב-2010, התמודד בושון אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השמיני של אינדיאנה, נגד יריבו טרנט ואן האפטן. באותה העת ייצג את המחוז בראד אלסוורת' מטעם המפלגה הדמוקרטית, שעזב את בית הנבחרים לטובת מסע הבחירות שלו אל הסנאט של ארצות הברית. בושון זכה לתמיכתם של מספר קבוצות חשיבה ואישים רפובליקניים, בהם לשכת המסחר של ארצות הברית; חבר הקונגרס מייק פנס; מנהיג המיעוט בבית הנבחרים ג'ון ביינר; ומושל אינדיאנה מיץ' דניאלס. ביום הבחירות הכלליות גבר בושון על ואן האפטן בפער של כ-215, וגרף 57.55% מקולות הבוחרים אחרי שזכה בכל מחוזות אינדיאנה השוכנים בתחומי מחוז הקונגרס.
ב-3 בינואר 2011 בושון הושבע לתפקידו כחבר הקונגרס. הוא מתאר עצמו כ"חבר ארוך שנים של הפחם", והתורמים הכי משמעותיים שלו הם משפחת קוק. הוא תומך בקו צינור קיסטון ובביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. במהלך כהונתו בבית הנבחרים תמך בתנועות נגד הפלות, ופעל להקמת מסדרת משפטית לביטול פסק דין רו נגד וייד של בית המשפט העליון של ארצות הברית. במהלך שימוע שערכה ועדת המדע, הטכנולוגיה והחלל של בית הנבחרים של ארצות הברית ב-17 בספטמבר 2014, תשאל בושון את ג'ון הולדרן, מנהל משרד הבית הלבן למדיניות מדע וטכנולוגיה. כאשר הולדרן עודד את בושון לקרוא את הספרות המדעית בנושא ההתחממות העולמית, השיב בושון כי אינו מאמין בכך. ב בושון חבר בוועדת האנרגיה והמסחר.
פרמטה
פֶרְמָטָה (בעברית גם שְׁהִי, שֶׁהִי, בהקלדה: 𝄐) היא סימן מוזיקלי המורה על הארכת משך התו במידה בלתי מוגדרת (לרוב עד פי שניים). הפרמטה מסומנת כחצי עיגול ובמרכזו נקודה, והיא מופיעה מעל או מתחת לתו הרלוונטי. המלחין יכול להמחיש את משך הפרמטה על ידי הארכת משך התו הבסיסי שאליו היא מתייחסת. לדוגמה, פרמטה על תו באורך רבע תהיה יותר קצרה מאשר פרמטה על תו באורך חצי. כאשר תזמורת מנגנת פרמטה, מורה המנצח לנגנים מתי להפסיק את הצליל.
פרמטה בקומפוזיציה יכולה גם להתייחס לסוף משפט מוזיקלי, שכן היא תופיע בו לרוב, (על הטוניקה או על הדומיננטה), או כיחידה של משפט מוזיקלי.
אף על פי שמקור השם "פרמטה" באיטלקית (fermata פירושה "תחנה"), דווקא בשפה זו משתמשים במונח "קורונה" (כתר) לציון סימן מוזיקלי זה.
חשש
חשש הוא מצב מנטלי הקשור לרגשות פחד או דאגה, או שילוב ביניהם. לעיתים המילה משמשת לתיאור מצבים הדומים לחשד או לספק. בכך נבדלת המילה מכל אחת מהמילים הנ"ל. היות שחשש מתקשר גם לדאגה, יש לו קונוטציה עתידית יותר מאשר לפחד, שממוקד לעיתים קרובות יותר בהווה.
דוגמאות
המילה חשש נמצאת בשימוש שכיח בתקשורת, לעיתים קרובות בכותרות של כתבות או ידיעות העוסקות באירועים עתידיים שליליים שעלולים להתרחש או שהתרחשו ועשויים להתגלות, לרוב חשש לחיי אדם שנעדר או נחטף.
המילה משמשת לרישום כשרות של מוצרים או יצרנים, בניסוח "ללא חשש ערלה", "ללא חשש חמץ", "ללא חשש טבל ושביעית" וכו'.
ברפואה, המילה משמשת לרישום רפואי של אבחנות ראשוניות או משוערות, שאותן יש לבדוק בהמשך, או לעקוב אחריהן, בניסוח: "חשש ל...", כשלאחר מכן מצוינת האבחנה המשוערת. לדוגמה: "חשש לזיהום בתוספתן", "חשש לסרטן מעי הגס", וכו'.
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו
מאפייני הפסטיבל ותולדותיו
הפסטיבל נוסד בשנת 1976, והוא נחשב כיום לאחד מפסטיבלי הקולנוע החשובים ביותר בעולם, לצידם של פסטיבל קאן ופסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. המגזין TIME ציין בכתבה בשנת 2007 כי פסטיבל טורונטו הפך עם הזמן לפסטיבל הסרטים הראשון בעולם בחשיבותו הודות למבחר הסרטים הרב המוצג בו והקהל העצום המשתתף בו.
בשל המועד בו נערך הפסטיבל, חודש ספטמבר, נהוג לראות בו כמסמן את תחילת המרוץ השנתי לפרס האוסקר. אולפני קולנוע רבים בוחרים להציג בו בהקרנות בכורה את סרטיהם המובילים. בין הסרטים שהוקרנו לראשונה בפסטיבל וזכו לאחר מכן בפרסי אוסקר: "פישר קינג" (1991), "ניצוצות" (1996), "החיים יפים" (1997, הקרנת בכורה בצפון אמריקה), "אמריקן ביוטי" (1999), "ריי" (2004) ו"נער החידות ממומביי" (2008).
למרות שהפסטיבל החל בשנים האחרונות להעניק תשומת לב רבה יותר לסרטי המיינסטרים ההוליוודים, הוא שומר עדיין על שורשיו העצמאיים, וממשיך להעניק מקום של כבוד גם לקולנוע העצמאי. נערכות בו רטרוספקטיבות לסרטים ממדינות שונות ושל במאים שונים, מוקרנים בו מיטב הסרטים של הקולנוע הקנדי, וכן מבחר סרטים ממדינות באפריקה, בדרום אמריקה ובאסיה.
מנכ"ל הפסטיבל הוא קמרון ביילי, שמונה לתפקיד ב-30 בנובמבר 2021. ביילי שימש עד מינויו כמנהל האמנותי וכמנהל משותף בפועל, בצוותא עם ג'ואנה ויסנטה . ויסנטה עזבה בספטמבר 2021 את תפקיד המנהלת המשותפת בפועל, בעקבות מינויה למנהלת הכללית של מוסד סאנדנס המארגן ומארח את פסטיבל הסרטים סאנדנס.
סרטים ישראלים בפסטיבל
סרטים ישראלים רבים משתלבים בתוכנית הפסטיבל. בין הסרטים הישראליים שהשתתפו בפסטיבל לאורך השנים: "ואלס עם באשיר" של ארי פולמן, "חסר מנוחה" של עמוס קולק, "כנפיים שבורות" של ניר ברגמן, "מסעות ג'יימס בארץ הקודש" של רענן אלכסנדרוביץ', "אדמה משוגעת" של דרור שאול, "ללכת על המים" של איתן פוקס, "ביקור התזמורת" של ערן קולירין, "הסודות" ו-"פעם הייתי" של אבי נשר, עץ תאנה של עלמוורק דוידיאן, "מדוזות" של אתגר קרת ושירה גפן, וכן "עלילה", "הארץ המובטחת" ו"התנתקות" של עמוס גיתאי, שסרטיו השתתפו בפסטיבל יותר מכל במאי ישראלי אחר.
בפסטיבל שנערך ב-2009 נחנכה מסגרת חדשה בשם "עיר לעיר", שתוקדש בכל שנה לעיר אחרת בעולם. מסגרת הבכורה הראשונה הוקדשה לתל אביב, לרגל חגיגות המאה לעיר. הוקרנו עשרה סרטים שהציגו את פניה השונים והמורכבים של העיר, וכן התארחו בפסטיבל יוצרים ואישי ציבור מתל אביב, במפגשים פתוחים עם הקהל ועם יוצרים קנדים. המחווה לתל אביב גררה מחאה מצד יוצרים, אומנים ואקדמאים בעולם, שמחו על "ניצול הפסטיבל לקמפיין תעמולה ישראלי, תוך התעלמות מסבלם של אלפי תושבי תל אביב לשעבר וצאצאיהם החיים במחנות פליטים, בשטחים הכבושים ובמדינות זרות". מארגני הפסטיבל התעלמו מהמחאה והמשיכו בתוכניתם המקורית.
בפסטיבל שנער בשנת 2018 זכה הבמאי גיא נתיב בפרס איגוד המבקרים הבינלאומי עבור סרטו, "Skin".
בכל שנה מוענקים בפסטיבל שני פרסים: פרס בחירת הקהל ופרס הסרט הקנדי הטוב ביותר.
Francis Albert Sinatra & Antonio Carlos Jobim
Francis Albert Sinatra & Antonio Carlos Jobim הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-49 של סינטרה וה-22 היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא בשנת 1967.
בשנות ה-60 צבר סגנון הבוסה נובה מעריצים בקרב קהל אוהבי הג'אז והפופ. אך סינטרה לא ניסה להקליט מוזיקה בסגנון זה שהושפע מהמוזיקה הברזילאית. בשנת 1967 החליט סינטרה לנסות ולהקליט אלבום בסגנון עם המלחין הידוע ביותר של סגנון הבוסה נובה, אנטוניו קרלוס ז'ובים. האלבום שאורגן בידי קלאוס אוגרמן הציג את ז'ובים שניגן על גיטרה והוסיף קולות רקע. את הלחנים המקוריים כתב ז'ובים בעצמו.
באלבום מופיעים שלושה שירים ממה שמוגדר כספר השירים האמריקאי הגדול. השירים אורגנו כך שיתאימו לסגנון הבוסה נובה. התוצאה הייתה אלבום עדין ושקט, שהשתמש במקצב הלטיני כבסיס אך לא כנקודת המיקוד של האלבום. ארגונו הרגוע של אוגרמן שכלל כלי נשיפה שקטים, כלי הקשה מתונים ושאינם פורצים את המסגרת השלווה של האלבום.
מבקרים מוזיקליים רבים טענו כי הופעתו של סינטרה באלבום בולטת בהשוואה לאלבומיו האחרים, הייתה זו הופעתו העדינה ביותר, מדגיש כל שורה בשירים ומביא את יכולתו הווקאלית לשיאים חדשים.
לאחר הצלחת אלבום זה הוציאו סינטרה וז'ובים אלבום משותף נוסף, Sinatra & Company שיצא בשנת 1971.
האלבום היה מועמד לגראמי בקטגוריית אלבום השנה. אך בטקס גראמי שהתקיים בשנת 1968 זכה האלבום, Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band של להקת הביטלס.
דאצ'יה סנדרו
דאצ'יה סנדרו (ברומנית: Dacia Sandero) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב הרומנית דאצ'יה אשר מיוצרת משנת 2007 ועד היום.
בלייסקי (נפה)
נפת בַּלֵייסְקִי (ברוסית Балейский район) היא אחת מ-28 הראיונים של סובייקט עבר הבאיקל, שהוא אחד מ-87 הסובייקטים המרכיבים את רוסיה.
הנפה ממוקמת במרכז המחוז, ובליי היא העיר הראשית בה. ראש הנפה הוא ויקטור אושקוב (Ушаков Виктор Иванович).
היסטוריה
המחוז הוקם ב-11 בפברואר 1935.
לואיס מיגל
ביוגרפיה
מיגל נולד בסאן חואן שבפוארטו ריקו לזמר הספרדי המנוח לואיס גאג'גו סאנצ'ז (לואיס ריי) ולשחקנית האיטלקייה, מרסלה בסטרי. במשך שהייתם הקצרה של הוריו באי, נולד בפוארטו ריקו ולאחר מכן כשהוא בן ימים אחדים, עברו הוריו לחיות במקסיקו. ב-1990 קיבל אזרחות מקסיקנית מנשיא מקסיקו. יש לו שני אחים צעירים ממנו, סרחיו ואלחנדרו. אמו של לואיס נעלמה בשלהי 1987 ועד היום לא ידוע מה עלה בגורלה.
לואיס מיגל החל את הקריירה שלו בגיל 11. הוא הופיע בתחרויות כישרונות ובילה לצד אביו בהופעותיו. בנוסף הוא הופיע בתוכנית הטלוויזיה של ארנולדו קוודה ושר את השיר "לה מלגונייה". הופעתו הדהימה את המנחה ואת קהל הנוכחים, ובין הופעה להופעה שנתן, אנשי חברת התקליטים של EMI נכחו באחת מההופעות, וחודש לאחר מכן החתימו את לואיס על חוזה הקלטות. ב-1982, הקליט מיגל את אלבומו הראשון "1+1=2 מאוהבים", ועד סוף שנת 1984 הקליט שלושה אלבומים נוספים: Directo Al Corazon, Decidete ו-Palabra de Honor. בשנה זו התחיל את סיבוב ההופעות הראשון הבינלאומי הראשון שלו מבין רבים, ועשה את הסרט הראשון שלו "Ya Nunca Mas". למרות הביקורות הטובות וההצלחה בקופות, מאוחר יותר בחייו התכחש לואיס לקריירת הסרטים שלו. הוא זכה בתקליט הזהב הראשון שלו על שירי הסרט.
בשנת 1985, זכה מיגל לראשונה בפרס גראמי על השיר "אני אוהב אותך כמו שאת", דואט שביצע עם הזמרת הסקוטית שינה איסטון והפך לאומן הלטיני הראשון שזוכה בפרס זה. באותה השנה הוא זכה בפרס "Antorcha de plata" בפסטיבל השירים של צ'ילה, בווינה דל מאר.
ב-2004, הוציא מיגל את האלבום " Mexico En La Piel". האלבום הוא אוסף שירי מאריאצ'י מקסיקניים. הוא זכה להצלחה רבה, והפך לאחד מהאלבומים הטובים ביותר של מיגל. האלבום זיכה את מיגל בשני פרסי גראמי. 100,000 עותקים נמכרו בשבוע הראשון ליציאתו רק במקסיקו.
ב-2006 שר לטלנובלה "האמת הסמויה" ("La Verdad Oculta") את שיר הנושא שלה "Si Te Perdiera" ("לו איבדתי אותך") שנכתב והולחן על ידי המשורר הספרדי המפורסם מנואל אלחנדרו.
באותה שנה הוציא מיגל אלבום לחג המולד בשם "Navidades". ב-6 במאי 2008, יצא אלבומו "Complices". בספטמבר אותה שנה, יצא מיגל לסיבוב הופעות בכל יבשת אמריקה, בספרד, באיטליה ובפורטוגל. ב-22 בספטמבר 2009 יצא למיגל אלבום רמיקס בשם "No Culpes A La Noche".
חייו האישיים
ב-1989, נולד למיגל ולשחקנית סטפני סאלס בת בשם מישל. מיגל לא הכיר במישל כבתו. בין השנים 1998–2001, יצא מיגל עם הזמרת מריה קארי. ב-2005, החל מיגל לצאת עם הדוגמנית והשחקנית המקסיקנית ארסלי ארמבולה. לזוג שני בנים: מיגל (נולד ב-1 בינואר 2007) ודניאל (נולד ב-18 בדצמבר 2008).
אלקסיס ג'ורדן
אלקסיס ג'ורדן (באנגלית: Alexis Jordan; נולדה ב-7 באפריל 1992) היא זמרת-יוצרת אמריקאית. בשנת 2011, הוציאה את אלבום הבכורה Alexis Jordan, אשר זכה להצלחה כאשר הגיע אל המקום התשיעי במצעד האלבומים הבריטי. מתוך האלבום יצא הלהיט "Happiness".
בשנת 2011, הוציאה ביחד עם שון פול את השיר "Got 2 Luv U", שהפך לאחד מהלהיטים המצליחים ביותר באותה השנה בה יצא. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הכסף על מכירות של למעלה מ-200,000 עותקים במדינה.
קריירה
בשנת 2011, הוציאה אלקסיס ג'ורדן את אלבום הבכורה שלה, Alexis Jordan. הסינגל הראשון מתוכו "Happiness", הפך ללהיט בינלאומי, תוך שהצליח לכבוש את פסגת מצעד שירי ה-R&B של חברת המצעדים הרשמית, מצעד שירי הדאנס קלאב, והגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי. כמו כן, הוכתר לשיר השנה לשנת 2011 של הולנד. הסינגל השני מתוך האלבום "Good Girl", כבש את פסגת מצעד שירי הדאנס קלאב גם כן. הסינגל השלישי והאחרון מתוך האלבום "Hush Hush", זכה להצלחה בהולנד.
לאחר שסיימה להוציא סינגלים מתוך אלבום הבכורה שלה, החליטה ג'ורדן להקליט ביחד עם הראפר שון פול, את השיר "Got 2 Luv U". השיר הפך ללהיט בינלאומי, ולאחד מהלהיטים המצליחים ביותר של השניים, כאשר צבר למעלה מ-350 מיליון צפיות ביוטיוב, כבש פסגות מצעדים,  וקיבל תארים שונים. בשנת 2013, הוציאה את הסינגל האחרון שלה "Acid Rain", אשר כבש את פסגת מצעד שירי הדאנס, תוך שנכנס לשתי רשימות סוף שנה של בילבורד.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1892
הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1892 נערכו ב־8 בנובמבר 1892. הנשיא לשעבר גרובר קליבלנד ניסה להיבחר מחדש והתמודד מול הנשיא היוצא, בנג'מין הריסון שגם ניסה להיבחר מחדש, בשחזור של הבחירות הקודמות. קליבלנד ניצח את הריסון, וכך נעשה האדם היחיד בהיסטוריה האמריקנית שנבחר לשתי תקופות כהונה לא רצופות כנשיא. קליבלנד, שזכה במירב הקולות בשנת 1888, הפסיד בספירת הקולות האלקטורלית ולכן לא נבחר מחדש. בבחירות הללו הוא זכה גם במירב הקולות וגם ברוב האלקטורים. קליבלנד גם הפך לאדם האחרון שניצח בקרב חוזר מול נשיא מכהן. המפלגה הפופוליסטית החדשה, שנוצרה בידי "ברית החוואים" ותומכי איגודי עובדים, גם התמודדה. הם הצליחו במערב, וזכו בחמש מדינות וב-22 אלקטורים.
מסע הבחירות התמקד במדיניות המוניטרית. קליבלנד תמך בתקן הזהב, ואילו הרפובליקנים והפופוליסטים תמכו בשילוב הכסף בדולר. קליבלנד גם תמך בהורדת מכסי המגן (לעומת הרפובליקנים שתמכו במכסים גבוהים) והתנגד להצעת הרפובליקנים למנות מפקחים מטעמם לבחירות.
מועמדים רפובליקניים
גם הסנאטור ג'ון שרמן מאוהיו נחשב למועמד מוביל. אולם גם הוא לא רצה להתמודד בבחירות. בתגובה, בחרו הצירים מאוהיו במושל, ויליאם מקינלי, שהתנגד להריסון והיה אהוד בקרב הרפובליקנים. לאחר שבליין והריסון נחלשו, מקינלי סבר שיבחר כמועמד פשרה. למרות תמיכה מצד מארק האנה, מקינלי סירב להתמודד באופן פתוח כדי לא לזכות להתנגדות מתומכי בליין והריסון. בנוסף, הוא הרגיש שהרפובליקנים לא יזכו בבחירות.
רוב הצירים כבר התאחדו מאחורי הריסון בזמן הוועידה, שנערכה במיניאפוליס בין 7 ל-10 ביוני. ריצ'רד תומאס מאינדיאנה מסר את נאום ההתמודדות של הריסון, שנבחר כבר בסיבוב הראשון עם 535.17 קולות לעומת 182.83 לבליין ו־182 לוויליאם מקינלי, כששאר הצירים פיזרו את הצבעותיהם. מקינלי מחה על כך שהצירים מאוהיו תמכו בו למרות שלא התמודד באופן רשמי. כוחו של מקינלי, שעל הנייר היה אמור לקבל תמיכה רק בקרב המשלחת מאוהיו, הפתיע פרשנים פוליטיים. וייטלו ריד, עורך עיתון "New York Tribune" והשגריר בצרפת, נבחר להיות המועמד לתפקיד סגן הנשיא. גם לוי פ. מורטון זכה לתמיכה מצד הצירים בהתמודדות לעוד כהונה כסגן הנשיא, אולם הוא לא חפץ בעוד כהונה. הנשיא הריסון גם לא תמך בו.
המצע הרפובליקני תמך במכסי מגן גבוהים, בדו מתכתיות (הצמדת הדולר לזהב ולכסף), בהקשחת חוקי ההגירה, בהקמת תעלה לכיוון מרכז אמריקה, והביע סימפתיה כלפי המאבק של האירים בבריטניה למען עצמאות, ותמיכה ביהודים הנרדפים באימפריה הרוסית.
מועמדים דמוקרטיים
בסוף כהונתו של הריסון, רוב האמריקנים היו מוכנים לחזור אל מדיניותו הנוקשה של קליבלנד. כשהדמוקרטים התאספו בשיקגו ביוני, קליבלנד היה המועמד המוביל אך הוא היה צריך אופוזיציה חזקה. עיתונאים רבים התנגדו למועמדותו, אולם היו מעטים שיכלו לאתגר אותו. קליבלנד שתק בנוגע להצמדת הדולר לכסף או לזהב, אולם כשהדמוקרטים תמכו בהטבעה חופשית של כסף, קליבלנד גינה זאת, וטען שזה רעיון מסוכן. רבים טענו שבכך בידל את עצמו מהדמוקרטים הדרומיים והמערביים, אולם קליבלנד העדיף את עמדתו. לאחר מכן, קליבלנד התמקד במכסי המגן, וקיווה שנושא הכסף החופשי יעלם.
מי שאיתגר אותו היה דייוויד היל, מושל לשעבר וסנאטור מניו יורק. הוא תמך בדו-מתכתיות וברפורמה במכסי המגן, כך שהיה מקובל על שני הצדדים. היל היה מקושר לטמאני הול ולמנגנונים המפלגתיים, ורבים לא חשבו שיוכל לנצח את קליבלנד. בנוסף, קליבלנד זכה לתמיכת רוב המדינות בוועידה, למרות שניו יורק תמכה בהיל.
בניצחון קטן בסיבוב הראשון, קליבלנד זכה ב־617.33 קולות, 10 קולות יותר מהמינימום הדרוש, לעומת 114 למושל דייוויד היל, מועמד הטמאני הול, 103 למושל הוראס בויס מאיווה, פופוליסט ורפובליקני לשעבר, כששאר הצירים פיזרו את הצבעותיהם. אף על פי שתומכי קליבלנד העדיפו את אייזיק גריי מאינדיאנה בתור המועמד לתפקיד סגן הנשיא, הם התפשרו על עדלי סטיבנסון מאילינוי. כתומך לשעבר של מפלגת גרינבק, ותומך ברעיונות הכסף החופשי כדי לגרום לאינפלציה שתקל על המצוקה הכלכלית במחוזות הכפריים, סטיבנסון איזן את קליבלנד, שהיה מועמד שתמך בכסף יציב ובתקן הזהב. בנוסף, רבים קיוו שהצירים מניו יורק יתמכו במפלגה הדמוקרטית אם סטיבנסון יהיה הסגן של קליבלנד.
מועמדים מהמפלגה הפופוליסטית
ב־1891, חברים מברית החוואים נפגשו עם חברי איגודי עובדים וכוחות שתמכו ברפורמה בסינסינטי, והחליטו ליצור מפלגה חדשה. הם יצרו את מפלגת העם, שנהייתה ידועה בתור המפלגה הפופוליסטית, שנה מאוחר יותר בסנט לואיס.
בוועידה הלאומית הפופוליסטית הראשונה באומהה ביולי, ג'יימס וייבר נבחר להיות המועמד לנשיאות בסיבוב הראשון. ג'יימס פילד מוירג'יניה נבחר להיות המועמד לתפקיד סגן הנשיא. לווייבר היו עניינים רבים שעמדו לו לרועץ, והוא גם נחשב ללא ידידותי כלפי הדרום בגלל השתתפותו במלחמת האזרחים. המצע הפופוליסטי קרא להלאמת תעשיות הטלגרף, הטלפון והרכבות, מטבעות כסף חופשיים, מס הכנסה פרוגרסיבי והקמת בנקים לתבואה.
מועמדים ממפלגת האיסור
הוועידה הלאומית השישית של מפלגת האיסור התרחשה בסינסינטי. בוועידה היו 972 צירים מכל המדינות מלבד לואיזיאנה ודרום קרולינה.
לפני שהוועידה התרחשה, שני דברים קרו: ראשית, כמה חברי מפלגה הביעו רצון להתאחד עם הפופוליסטים. בזמן הוועידה היה ברור שהאיחוד לא יקרה.
שנית, מדינות דרומיות שלחו כמה צירים שחורים. מלונות סירבו להגיש ארוחות לצירים לבנים ושחורים באותו זמן ולפעמים סירבו לשרת שחורים.
הוועידה בחרה בג'ון בידוול מקליפורניה בסיבוב הראשון. ג'יימס קרנפיל נבחר להיות המועמד לתפקיד סגן הנשיא בסיבוב הראשון, עם 417 קולות לעומת 351 לג'ושוע מרלינג ממרילנד ו־45 לאחרים.
מועמדים אחרים
מפלגת העבודה הסוציאליסטית ניסתה להיבחר לבית הלבן בפעם הראשונה ובחרה בסימון ווינג בתור המועמד לנשיאות ובצ'ארלס מאטשט בתור המועמד לתפקיד סגן הנשיא.
מסע הבחירות
נושא מכסי המגן שלט במסע הבחירות. הריסון הגן על מיסוי מקינלי הפרוטקציוניסטי, שמקינלי חוקק במהלך כהונתו. קליבלנד, שהבטיח לבוחרים שהוא מתנגד לסחר חופשי מוחלט, המשיך לדרוש את הורדת המכס. קליבלנד גם גינה את החוק של הרפובליקנים שנועד להגן על זכויות ההצבעה של השחורים בדרום. ויליאם מקינלי ניהל מסע בחירות נרחב לטובת הריסון, והכין את הקרקע להיבחרו כעבור ארבע שנים.
מסע הבחירות קיבל תפנית קודרת כאשר באוקטובר, הגברת הראשונה, קרוליין הריסון, מתה. למרות בריאותה הירודה, היא ליוותה את בעלה לכל סיור רשמי. בסיור בקליפורניה באביב 1891, היא התקררה והתברר שהיא חולה בשחפת. היא מתה שבועיים לפני הבחירות, ולאחר מותה כל המועמדים הפסיקו את מסע הבחירות.
תוצאות
הפרש הניצחון של קליבלנד היה 400,000, הכי גדול מאז 1872. הדמוקרטים הצליחו להשתלט על שני בתי הקונגרס ולזכות בנשיאות. הנשיא הריסון הפסיד לחלוטין. קליבלנד השיג פחות תומכים מאשר בשתי התמודדויותיו הקודמות.
הרפובליקנים לא זכו לתמיכה רחבה כמו הדמוקרטים. הרפובליקנים זכו במזרח, במערב התיכון, במערב ובכלל לא בדרום.
הרפובליקנים הפסידו במערב התיכון, בעקבות הכעס כלפי המשבר הכלכלי. בנוסף הם היו מקושרים עם נייטיביזם, מה שהרחיק מהם מהגרים שתמכו בדמוקרטים. קליבלנד זכה בוויסקונסין ובאילינוי, בפעם הראשונה מאז 1856.
ג'יימס וייבר הפופוליסט, שקרא לאמץ מדיניות של כסף חופשי ומדיניות מוניטרית אינפלציונית, זכה בתמיכה חזקה במיוחד במערב ונהיה המועמד היחיד שלא היה מבין המפלגות הגדולות, בין 1860 (מפלגת האיחוד החוקתי) ל־1912 (המפלגה הפרוגרסיבית) שזכה במירב הקולות במדינה מסוימת. הפופוליסטים השיגו 22 אלקטורים בבחירות אלו.
מועמדי מפלגת האיסור גרפו 270,879 קולות, או 2.2% מהקולות. זאת הייתה כמות הקולות הגדולה ביותר שמפלגת האיסור קיבלה.
וויומינג העניקה זכות בחירה לנשים. בנוסף לכך, שש מדינות השתתפו לראשונה במערכת הבחירות.
האלקטורים ממישיגן נבחרו לפי הבחירות לקונגרס: הזוכה בכל מחוז זכה בקול אחד של אלקטור, והזוכה במדינה זכה לשני אלקטורים. דבר זה גרם לכך שתשעה אלקטורים תמכו בהריסון וחמישה בקליבלנד.
באורגון, האלקטורים נבחרו ישירות, כששלושה תמכו בהריסון ואחד בווייבר.
בקליפורניה, האלקטורים נבחרו ישירות, כששמונה תמכו בקליבלנד ואחד בהריסון.
באוהיו, האלקטורים נבחרו ישירות, כש-22 תמכו בהריסון ואחד בקליבלנד.
בדקוטה הצפונית, שני אלקטורים מהשילוב בין הדמוקרטים לפופוליסטים ניצחו יחד עם אלקטור רפובליקני אחד. שלושת האלקטורים תמכו כל אחד במועמד אחר.
נבחרת לוקסמבורג בכדורגל
נבחרת לוקסמבורג בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של לוקסמבורג.
פעילות
נבחרת לוקסמבורג נחשבת לאחת הנבחרות החלשות באופ"א, והיא מעולם לא העפילה לטורניר גמר כלשהו.
למרות חולשתה לאורך השנים, הנבחרת כמעט והעפילה לאליפות אירופה בכדורגל ב-1964, כשבאותו טורניר השתתפו רק ארבע נבחרות. הנבחרת ניצחה את הולנד בשלב שמינית הגמר, אך הפסידה לדנמרק בשלב רבע הגמר (הנבחרות שהעפילו לשלב חצי הגמר השתתפו בטורניר).
משנת 1995 ועד 2007 לא הצליחה לוקסמבורג לנצח בשום מסגרת, והתדרדרה בדרוג פיפ"א עד למקום ה-195. בפברואר 2007 השיגה לבסוף ניצחון 1–2 במשחק ידידות מול נבחרת גמביה. באוקטובר אותה שנה, ניצחה לראשונה במשחק רשמי אחרי 12 שנה את בלארוס 1-0 במוקדמות יורו 2008. ניצחון סנסציוני נוסף רשמה לוקסמבורג בספטמבר 2008, במשחק חוץ של מוקדמות מונדיאל 2010 נגד שווייץ 2-1, היה זה ניצחונה הראשון בטורניר מוקדמות המונדיאל מאז 1972. ב-3 בספטמבר 2017 סיימה לוקסמבורג בתוצאה 0-0 בחוץ נגד נבחרת צרפת, מה שנחשב גם כן בתור אחת התוצאות הטובות ביותר של הנבחרת בכל הזמנים. ב-8 בספטמבר 2018 ניצחה לוקסמבורג 4-0 את מולדובה ובכך קבעה למעשה את הניצחון השני הכי גבוה שלה בהיסטוריה והכי גבוה שלה ב-70 שנים האחרונות במשחק רשמי. ב-11 בספטמבר 2018 ניצחה לוקסמבורג את נבחרת סן מרינו בכדורגל בתוצאה 3-0 והשיגה את רצף הניצחונות הגבוה ביותר בהיסטוריה שלה - 3.
שיאי שחקנים
נכון ל 17 ביוני 2023
לנינגראדץ (כדורגל)
מועדון הכדורגל לנינגראדץ (ברוסית: Футбольный клуб Ленинградец) הוא מועדון כדורגל מקצועני, המייצג את מחוז לנינגרד ב. הוקם ביוני 2018.
ייחודו של המועדון בכך, שהוא נוטה שלא לרתום לשורותיו שחקן לא מקומי ובכך מגביל מאוד את הכישרונות שיכולים לשחק אצלו.
היסטוריה
מועדון הכדורגל לנינגראדץ הוקם ביוזמת מושל מחוז לנינגרד אלכסנדר דרוזדנקו בקיץ 2018 במקום קבוצת טוסנו שפורקה, על מנת לייצג את מחוז לנינגרד בליגות המקצועניות ברוסיה.
משחק הבכורה הראשון של הקבוצה היה נגד קבוצת המילואים של לוקומוטיב מוסקבה, קאזאנקה, שהסתיים בניצחון 2:0 ואסף קהל של 650 אוהדים, רובם אוהדי טוסנו לשעבר. הדרבי העירוני הראשון נערך ב-30 ביולי 2018 במסגרת משחקי הגביע הרוסי בכדורגל נגד זבזדה סנקט פטרבורג ובו הקבוצה הפסידה 1–3 לזבזדה, שהעפילה לשלב הבא.
בעונת 2019/2020 העפילה עד לשלב 32 האחרונות בגביע ממנו הודחה על ידי בלטיקה קלינינגרד במשחק שנכחו בו 1,300 צופים, במה שמהווה שיא צופים בתולדות הקבוצה והנובה ארנה.