cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'ארלס למברט
בשנת 1926 עבר למחלקת העתיקות של ממשלת המנדט. בשנת 1928 לקראת תוכנית הבנייה של נמל חיפה שנדרשה להקמת מחצבות באזור נחל מערות במצוק הר הכרמל נשלח למברט לחקור את השטח במערת הנחל. למרות שלא היה ארכאולוג בהכשרתו, למברט ערך במערה חפירות שיטתיות באיכות גבוהה לזמנו שאיפשרו לו לגלות ממצאים פרהיסטוריים חשובים ביותר מן התרבות הנאטופית, לרבות חפץ אמנות מן הקדומים ביותר שנתגלו במזרח התיכון - ידית עשויה מעצם מגולפת בצורת בעל חיים.
לאחר שלמברט גילה כי בנחל מערות יש ממצאים פרהיסטוריים חשובים, הוא שלח מברק לירושלים המודיע על הממצא הייחודי שהוא מצא. בעקבות המברק הוחלט לשלוח את הארכאולוגית הבריטית דורותי גארוד  לחקור את המערות. הממצאים שמצאה הביאה לגניזת התוכנית להפוך את מצוק נחל המערות למחצבה..
הקריירה המדעית המבטיחה של למברט נקטעה על ידי מותו בשנת 1935 כשהוא בן 44 בלבד. כנוצרי אנגליקני הובא לקבורה בבית הקברות הנוצרי פרוטסטנטי בהר ציון בירושלים.
פרסם, בין היתר קטלוגים של "מטבעות פיניקים", "מטבעות מצרים-ערבים, פיניקים ואחרים מן המאה ה-4 לפנה"ס", "מטבעות שבמוזיאון רוקפלר", "מטבעות ברונזה יהודים מן העופל", "הערה על הפן ההפוך של טטרדרכמה מזמן המרד היהודי השני", "מטבעות מן התקופה הקונסטנטינית" ו"מטבעות ביזנטים".
קדחת שיגרונית
קדחת שיגרונית (באנגלית: Rheumatic Fever), או קדחת השיגרון, היא מחלה דלקתית רב-מערכתית המתווכת על ידי מערכת החיסון בעקבות זיהום על רקע חיידקי Streptococcus בדרכי האוויר העליונות. זוהי ככל הנראה מחלה אוטואימונית, הנובעת מתגובה צולבת של נוגדנים עם חלבוני החיידק וחלבונים במאכסן. המחלה הייתה שכיחה בעבר אך כיום נחשבת נדירה במדינות העולם המערבי. עם זאת, היא ממשיכה להיות מחלה שכיחה במדינות מתפתחות ומהווה עדיין מקור עיקרי למחלות לב נרכשות.
אטיולוגיה
המחלה הראשונית וההתקפים החוזרים של המחלה מופיעים לאחר זיהום בדרכי האוויר העליונות, לרוב זיהום של הגרון, בחיידק מקבוצת Streptococcus בטא-המוליטי מקבוצה A, שהמין העיקרי בה הוא Streptococcus pyogenes. זיהום על רקע חיידקי Streptococcus שאינם בגרון אינו יכול לגרום להופעת המחלה. כמו כן, הופעת המחלה תלויה גם בגורם המאכסן, וככל הנראה קיימת נטייה מוקדמת גנטית וקשר ל-HLA מסוג מסוים.
אפידמיולוגיה
המחלה מהווה כ-0.3% מהמקרים של זיהום בחיידקי Streptococcus. המחלה יכולה להופיע בכל גיל אך שכיח למצוא אותה בגילאי 5–15 שנה. המחלה נוטה להופיע בחורף וקיימת נטייה משפחתית. גברים ונשים מושפעים באותה מידה. המחלה שכיחה יותר באוכלוסיות ממעמד סוציו-אקונומי נמוך וכן באנשים המתגוררים בסביבות צפופות.
אבחנה
אבחנת המחלה מתבססת על קריטריונים על שם ג'ונס (Jones Criteria):
קריטריונים משניים:
יש צורך בעדות לזיהום אשר יכולה להיות מוכחת באמצעות תרבית חיובית מהלוע או עלייה בנוגדני אנטיסטרפטוליזין O.
לשם אבחנה יש צורך בשני קריטריונים עיקריים או קריטריון עיקרי אחד ובנוסף שני קריטריונים משניים.
פרוגנוזה
ישנה שכיחות גבוה של הישנות המחלה ולרוב ההתקפים מחקים את ההתקף הראשוני. בשנה הראשונה אחרי ההתקף הראשון מתרחשים מרבית ההתקפים החוזרים. המחלה גורמת לנזק קבוע בלב בפחות מ-30% מהחולים.
עגור אדום-ראש
הבוגרים אפורים, בעלי ראש חשוף בצבע אדום עם כתר לבן ומקור ארוך. בזמן תעופה, הצוואר הארוך נשאר ישר, שלא כמו האנפה, וגם קצות הכנפיים השחורים נראים לעין. שני הזוויגים לא נבדלים בצבע, אך הצעירים חומים. הזכר גדול בממוצע מהנקבה; זכרים הודיים מגיעים לגובה מקסימלי של 2 מטר ולמוטת כנפיים באורך 250 ס"מ, מה שהופך אותם לעופות המעופפות הגבוהים בעולם. משקלם הממוצע הוא 7.3 ק"ג, מה שהופך אותם לקלים יותר מעגור אדום כתר.
טור דאון אנדר
טור דאון אנדר (אנגלית: Tour Down Under) הוא מרוץ אופני כביש שנתי הנערך בסביבות העיר אדלייד שבאוסטרליה הדרומית, ובו משתתפים רוכבי אופניים מכל העולם. לאחר שראש ממשלת אוסטרליה הדרומית מייק ראן ושרת התיירות ג'יין לומקס סמית' פתחו במסע פרסום לשדרוגו, נכלל המרוץ בסבב המקצועני של איגוד האופניים הבינלאומי ב-2008, ושנה לאחר מכן נכלל בסבב העולמי החדש.
מסלול
מסלול המרוץ עובר בסביבותיה של העיר אדלייד, והוא נע משטוח לגלי. אין במרוץ טיפוסים קשים במיוחד, ונוסף על כך מסתיימים רוב הקטעים בספרינט קבוצתי, עובדה שמותירה את מרבית המטפסים המקצועיים מחוץ למרוץ.
הטמפרטורות היומיות באוסטרליה הדרומית בחודש ינואר, בו נערך המרוץ, גבוהות ועשויות להגיע ל-40 מעלות.
חולצות
הרוכב בעל הזמן המצטבר הנמוך ביותר בתום כל שלב ובסיום המרוץ לובש את חולצת האוכרה. צבע האוכרה הוא אחד מצבעיה של אוסטרליה, וזהו המרוץ היחיד בסבב העולמי המשתמש בצבע זה.
מסורת
במהלך השנים התפתחה במרוץ מסורת לפיה האוהדים בוחרים לעצמם רוכב עלום שם, שלרוב אינו דובר אנגלית, ומתייחסים אליו ככוכב לאורך כל המרוץ, צועקים את שמו, מעודדים אותו, ומתקהלים סביבו בסוף כל קטע על מנת לבקש חתימה.
זיקוקין די-נור
זיקוקין די-נור, זיקוקי די-נור, זיקוקין או זיקוקים הם מתקני נפץ המתפוצצים תוך הפצת אור רב בשלל צבעים ואפקטים, ומשמשים בחגיגות. רוב הזיקוקין המשוגרים בחגיגות הם פגזים מיוחדים המשוגרים ממעין מרגמות (ולא רקטות).
את הזיקוקין ומופעי הזיקוקין פיתחו בדרום מזרח אסיה ובעיקר בסין העתיקה, לצרכים פולחניים.
חומרי נפץ פירוטכניים
על מנת לשגר ולפוצץ אלמנטים פירוטכניים דרושים חומרי נפץ הודפים שונים. הנפוץ מביניהם הוא אבק השרפה השחור. הוא מיוצר מאבקת פחם עץ, גופרית צהובה וחנקת אשלגן על פי היחס 75,10,15 אחוז בהתאמה. בחומר נפץ זה חנקת האשלגן משמשת כמחמצן ואבקת הפחם והגופרית כדלק. ישנם עוד כמה חומרי נפץ אחרים המשמשים בזיקוקין הפועלים לפי תגובות חימצון-חיזור דומות לאבק השרפה.
כוכבים פירוטכניים
כוכבים פירוטכניים משמשים ליצירת רוב האפקטים הצבעוניים בזיקוקין די-נור. הכוכבים הם תערובת של חומרים דליקים שנדחסו עם חומר מאגד ועוצבו בצורה מסוימת בהתאם לאפקט הפירוטכני המבוקש. הכוכב הפירוטכני בוער לפרקי זמן קבועים וגודלו נקבע לפי גודל האלמנט וזמן הבעירה הרצוי. כחומר מאגד אפשר להשתמש גם בסוגי גומי שונים, אבקת שלק או בניטרוצלולוזה. המאגד לרוב הוא דקסטרין המופק מחימום של עמילן תירס (קורנפלור). מערבבים אותו ואת תערובת הכוכבים בתמיסת מים בתוספת אתנול עד שהתערובת הופכת לעיסה הניתנת לעיצוב.
סוגי כוכבים פירוטכניים
הצורה בה נראים הכוכבים בשעת הפיצוץ נקבעת על ידי מרכיבי התערובת. אבקות מתכת שונות יוצרות אור בצבעים שונים ומלחים שונים יוצרים אש צבעונית. מלחי אשלגן בוערים בצבע סגול, מלחי נתרן בוערים בצבע צהוב, מלחי בריום בוערים בצבע ירוק, מלחי סטרונציום בצבע אדום, מלחי נחושת (נחושת דו-כלורית) בוערים בצבע כחול, וכן הלאה.
זיקוקין שקטים
ב-2022 לקראת יום העצמאות של ישראל, עלה הדיון בדבר השפעת רעש הפיצוץ על האוכולוסיה הסובלת מהלם קרב, כמו כן על השפעתו על אוכלוסייה מבוגרת, ילדים, תינוקות, ובעלי חיים, שעלולים גם לסבול מרעש זה. לפיכך הוחלט במספר רב של מועצות לבטל או להשתמש בזיקוקין שקטים.. זיקוק שקט בנוי ועשוי מחומרים קצת שונים, אך אינו באמת שקט לחלוטין.
פגז כדורי
פגז כדורי הוא זיקוק בו מסודרים כוכבים מסביב לליבת תערובת נפץ לשבירה. בעת ההצתה של התערובת נוצרים גזים רבים המרסקים את גוף הפגז ומשגרים את הכוכבים בצורה עגולה וסימטרית. פגזים כדוריים אופייניים לזיקוקין המיוצרים באסיה, בעיקר בסין ויפן. ההצתה של התערובת נגרמת על ידי הצתה של פתיל השהיה (הנמצא בתוך צינורית המונעת ממנו להצית את השכבות החיצוניות). פתיל ההשהיה נדלק כחלק מתהליך שיגור פגז הזיקוקין, על ידי תערובת ההדיפה (לרוב אבק שרפה) המשגר את הפגז לגובה רב. שריפתה של אבקת ההדיפה מציתה את פתיל ההשהיה, שמדליק את חומר הנפץ לשבירת הפגז. סוג כזה של פגז נקרא באנגלית "Aerial Shell".
פגז גלילי
פגזים גליליים דומים מאוד בפעולתם לפגזים הכדוריים, אך בפגז מסוג זה הכוכבים הפירוטכניים מסודרים בתוך מבנה בצורת גליל, מה שגורם לפיצוץ להיות לא עגול או סימטרי. פגזים גליליים אופייניים לזיקוקין מסורתיים המיוצרים בדרום אירופה במדינות כגון איטליה, ספרד ובאי מלטה. פגזים אלו הם לפעמים רב-שלביים, מאחר שניתן לחבר כמה פגזים כאלה זה אחר זה, וכך ליצור רצף פיצוצים. במדינות בהם פגזים גליליים נפוצים נוצרו מסורות של פגזים גליליים רב שלביים, לפעמים בעלי 7 שלבי פיצוץ ואף יותר. סוג הפגזים הזה פופולרי משום שהוא קל יותר להכנה ולשילוב במתקנים פירוטכניים, אך בדרך כלל מכיל יותר כדורים פירוטכניים מאשר הפגז הכדורי.
סוג זה של פגזים נקרא לעיתים פגז איטלקי למרות שלא ידוע היכן הוא הומצא.
פגזים קטנים
פגזים קטנים יחסית ניתנים לשיגור בעזרת מנוע רקטי, כאשר בראשו נמצא הפגז שמתפוצץ בסוף בעירת המנוע הרקטי. שיטה זו יכולה לגרום לסטיות ובכך לסכן את הסובבים, זאת לעומת השיגור מגליל בעל קוטר פנימי בגודל הפגז אשר נותן הדיפה ישרה ובטיחותית.
מתקנים פירוטכניים אחרים
ישנם עוד מתקנים פירוטכניים רבים כגון:
היסטוריה
מקור הזיקוקין כפי הנראה מסין העתיקה. התיעוד הראשון לגבי זיקוקין, שאינו נתון לוויכוח הוא מהמאה ה-12, שם מוזכרים זיקוקין ששימשו לצרכים פולחניים, על מנת להפחיד את הרוחות הרעות בקולם הרם ("ביאן פאו") וכן לצורך תפילות לשמחה ולפרנסה.
עם הזמן, התפתחה אמנות הזיקוקין והפכה למקצוע. את אומני הזיקוקין בסין העתיקה כיבדו על פי כישרונם ליצור מופעים מרהיבים של קול ואור. בסין ובמונגוליה העתיקות פיתחו גם את הרקטות הראשונות לשימוש צבאי, כפי הנראה על בסיס הזיקוקין. ישנו תיעוד משנת 1264 על בהלתה של הקיסרית הזקנה דווגר גונג-שנג בעת סעודה שערך לכבודה בנה הקיסר ליזונג מסונג, מירי זיקוק שהומצא אז ונקרא "חולדת עפר". עד המאה ה-14 הפך המנוע הרקטי למצוי בפעילות מלחמתית וצבאית, כפי שתועד בספר "הולונגג'ינג" על קרבות הסינים, ונכתב בשנים 1330 ועד 1360.
מגדל המים ברחוב מזא"ה
מגדל המים ברחוב מזא"ה הוא מגדל מים הניצב ברחוב מזא"ה 36 בתל אביב־יפו. נחנך ב־1924 על מנת לשרת את מערכת אספקת המים המתרחבת של הישות העירונית (TOWNSHIP) תל אביב. הוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ושופץ בשנת 2013. בחודש יוני 2020 ננעל האתר על ידי עיריית תל אביב בשל תלונות שכנים על זיהום רעש וכעת הוא אינו נגיש לציבור.
ההיסטוריה של המגדל
שכונותיה הראשונות של העיר תל אביב, שהוקמה בשנת 1909, חוברו למגדל המים הראשון בעיר שהוקם בקצה שדרות רוטשילד מעל בית הוועד. מגדל זה היה בנקודה בגובה 19 מטר מעל פני הים וגובהו היה 10 מטר. על המגדל היו שני מיכלים בגובה 6 מטר שהכילו 150 קוב מים. בשנת 1920, עם התרחבות העיר נוצר צורך להרחיב את מערכת אספקת המים לבתי התושבים ולשם כך הוחלט לבנות מגדל מים חדש על גבעת כורכר מצפון לשטח הבנוי (לימים רחוב מזא"ה 36). בשנת 1930 תיאר דוד סמילנסקי את תכנון המגדל:
המשרד של הארכיטקט ארפד גוט נבחר לתכנן את המגדל וב-1924 הוא נחנך והחל להזרים מים לבתים.
בשנת 1930 תואר המגדל:
לאחר שנים רבות שהמגדל שימש לאספקת מים לא היה בו עוד צורך והוא נותק ממערכת המים, תחזוקתו נפסקה ומצבו התדרדר עד כדי כך שבשנות ה-90 הוכרז כמבנה מסוכן והשטח מסביב גודר. בשנת 2011, לאחר שהוגדר כאתר מורשת, נבחר משרד אדריכלים אמנון בר אור לשפץ את המגדל. השיפוץ הושלם ב-2013
בשנותיו הראשונות, שימש המגדל למטרות ביטחוניות. ארגון ההגנה השתמש במגדל כדי ליצור קשר (בקוד מורס או סמפור) עם יישובים שכנים. על מנת להסוות פעילות זו, פעל בחלקו התחתון של המגדל מועדון צופים ותיקים.
בהמשך, נוצל גובהו הרב של המגדל, והוצבה בראשו חנוכייה שהודלקה בחג החנוכה.
תיאור המבנה
גובה המגדל כ-16 מטר. הוא נבנה מבטון מזוין ולבני סיליקט על גבי משטח מוגבה מהרחוב. בראש המגדל בריכת בטון עגולה בנפח של כ-400 מ"ק הנתמכת על ידי שמונה עמודי בטון. לאורכו של המגדל נבנו 3 מרפסות תצפית מגודרות כשהעלייה אליהן דרך גרם מדרגות במרכז המבנה. המגדל נבנה בסגנון האקלקטי. בחלקו התחתון נבנו קירות בין עמודי התמך על מנת ליצור מרחב סגור ומוגן. לאחר סיום השיפוץ נבנה שביל גישה ספירלי ממפלס הרחוב עד לדלת הכניסה לחלקו התחתון של המגדל. המגדל מוקף מסביבו בבניני מגורים מחודשים בני 6–7 קומות לכן אינו בולט יותר בקו הרקיע של העיר.
מזותליומה ממאירה
מזותליומה ממאירה היא סוג נדיר של סרטן ממאיר המופיע ב. מעל 90% מהמקרים הידועים של מזותליומה קשורים לחשיפה לאזבסט.
מאט די אנג'לו
ביוגרפיה
די אנג'לו נולד בלונדון להורים ממוצא יווני ואירי. הוא למד בבית הספר סאות'גייט, והחל ללמוד משחק, שירה ומחול בבית הספר בודן סטודיוס (אנפילד/ברנט). אחר כך למד בבית הספר לתיאטרון של סילביה יאנג. הוא החל ללמוד אמנות הבמה ב-BTEC אבל לא סיים את הלימודים.
התפקיד הראשון של די אנג'לו היה בדמות רובי בסדרת הטלוויזיה "Harbour Lights" בפרק "Rites of Passage" ששודר ב-28 במאי 2000. ב-2004 שיחק בתפקיד פליקס בסדרה הקומית מוזיקלית "I Dream" של ערוץ CBBC. בהמשך הופיע בתוכנית לילדים "Smile". ב-2006 שיחק בסרט "Telling Lies".
מזותליומה ממאירה
הקשר לאזבסט ולעישון
הסיבה לכך שרוב המקרים הידועים קשורים לחשיפה לאזבסט היא לפי הנראה שסיבי האזבסט נתקעים באדר ובריאה ולא יוצאים ממנה, כתוצאה מכך נוצרת קסקדה של הפרשת ציטוקינים, והתפתחות מוטציות הגורמת לתא סרטני אגרסיבי. שלא בדומה לקרצינומה של הריאה, לא קיים במזותליומה קשר בין עישון סיגריות להתפתחות שלה.
מאט די אנג'לו
ביוגרפיה
באותה שנה לוהק לתפקיד המוכר ביותר שלו דינו ויקס באופרת הסבון הפופולרית של ה-BBC "איסטאנדרס", בה הופיע לראשונה ב-2 בינואר 2005. הוא שמע שקיבל את התפקיד כשעבד בחנות נעליים. ב-18 באוגוסט 2007 פורסם שדי אנג'לו עוזב את הסדרה בעקבות פיל דניאלס (שגילם את אביו קווין ויקס). הופעתו האחרונה על המסך ב"איסטאנדרס" הייתה ב-7 בפברואר 2008.
מזותליומה ממאירה
הקשר לאזבסט ולעישון
במקרה בו לחולה יש מזותליומה, הוא מגיע עם כאב בחזה וירידה במשקל, חוסר תיאבון ותפליט פלאורלי. המחלה מתקדמת במהירות ומתפשטת גם לאיברי הבטן, הפרוגנוזה אינה נחשבת לטובה.
מאט די אנג'לו
ביוגרפיה
די אנג'לו הופיע בפרסומות טלוויזיה ועסק בדוגמנות. הוא השתתף כאורח בתוכניות טלוויזיה שונות כגון "המופע של פול או'גריידי", תוכניות הבישול "Saturday Kitchen" ו-"Ready Steady Cook", השעשועונים "Hole in the Wall", "החוליה החלשה" ו-"Alan Carr's Celebrity Ding Dong" ותוכנית הבידור "The Sunday Night Project".
מ-11 בדצמבר 2008 עד 31 בינואר 2009 שיחק די אנג'לו בתפקיד האל במחזה "שלל" בתיאטרון טריסייקל שבצפון לונדון, ובין 3 ל-7 בפברואר בתיאטרון רויאל בניוקאסל.
ב-2009 החל די אנג'לו לגלם את שון בעונה החמישית של סדרת הלהיט "הנוכלים" של ערוץ BBC One, ושיחק בתפקיד זה עד העונה השמינית. הוא שיחק בתפקיד פיץ קריינר במחזה אודיו של "דוקטור הו" בשם "The Company of Friends".
באפריל 2012 פורסם שדי אנג'לו לוהק להופיע במותחן הפשע הבריטי "Two Days in the Smoke" לצדם של סטיבן מרקוס, אלן פורד, לילי בורדן ושל וליבור טופיק.
באפריל 2014 חזר די אנג'לו להופיע ב"איסטאנדרס" ולגלם את דמותו של דין ויקס. באוקטובר 2015 פורסם שהוא שוב עוזב את הסדרה. הפרק האחרון בהשתתפותו שודר ב-5 בפברואר 2016.
ב-2016 השתתף די אנג'לו בעונה השנייה של הסדרה "שקרים פשוטים". צילומי הסדרה החלו ב-21 במרץ 2016 בקארדיף שבוויילס.
Strictly Come Dancing
ב-2007 השתתף די אנגלו בעונה החמישית של תחרות הריקודים "Strictly Come Dancing", והיה בן זוגה של הרקדנית פלביה קאקייס (Flavia Cacace). השניים סיימו את התחרות במקום שני והפסידו לאלישה דיקסון ומתיו קטלר. השניים השתתפו בתחרות ספיישל חג המולד של 2007 והגיעו למקום השלישי.
בני הזוג הופיעו יחד גם בסיבוב הופעות של התוכנית "Strictly Come Dancing" בין ינואר לפברואר 2008, וזכו במספר הגבוה ביותר של תחרויות. בסך הכל הגיעו 16 פעמים למקום הראשון ו-10 פעמים למקום השני.
האצטדיון הלאומי בייג'ינג
האצטדיון הלאומי בייג'ינג המכונה גם "קן הציפור", הוא אצטדיון שנבנה כאצטדיון אולימפי בפארק האולימפי של בייג'ינג, בירת הרפובליקה העממית של סין, עבור אולימפיאדת 2008 שנערכה בעיר. המבנה אירח את טקסי הפתיחה והסיום של האולימפיאדה, את טקסי הפתיחה והסיום של המשחקים הפאראלימפיים וכן את התחרויות במקצועות האתלטיקה הקלה. האצטדיון יארח גם את טקסי הפתיחה והסיום של אולימפיאדת החורף בייג'ינג 2022.
נתונים טכניים
לצורכי האולימפיאדה, המבנה הכיל כ-91,000 מושבים לצופים. בשינויים שנערכו במקום לאחר המשחקים האולימפיים, הופחת מספר המושבים לכ-80,000.
אורכו של המבנה 330 מטרים, רוחבו 220 מטרים וגובהו 69.2 מטרים. באצטדיון מגרש מרכזי של דשא ששטחו כ-250,000 מ"ר. המבנה בנוי מ-36 ק"מ של פלדה מלופפת שמשקלה הכולל כ-45,000 טונות.
הקמת האצטדיון והשימוש בו
עבודות הבנייה החלו בדצמבר 2003 ועלות ההקמה הסתכמה לבסוף ב-450 מיליון דולר.
במהלך ינואר 2008 התגלה כי למעלה מ-10 עובדים נהרגו במהלך העבודות.
עלות האחזקה השנתית של המבנה עומדת על 9 מיליון דולר.
לאחר המשחקים האולימפיים, כדי למנוע את הפיכתו לפיל לבן, שונה יעודו. בתחילה, שימש המקום כמוזיאון וב-2009 הוחלט להופכו לפארק שעשועי-שלג, אשר על-פי הערכות, עתיד למשוך כ-20 אלף מבקרים ביום.
ב-2015 אירח האצטדיון את אליפות העולם באתלטיקה ה-15.
פירוש האבן עזרא
פירוש האבן עזרא הוא פירוש לתנ"ך שנכתב על ידי רבי אברהם אבן עזרא במהלך המאה ה-12 והוא מהווה את אחד הפירושים החשובים ביותר שנכתבו לתנ"ך, הוא הודפס ברוב מוחלט של גרסאות מקראות גדולות לתנ"ך ולפירושו נכתבו מעל מאה פירושים. פירושיו על הספרים: תורה, חמש מגילות, ישעיהו, תרי עשר, תהלים, איוב ודניאל נמצאים בידינו, כששני פירושים המיוחסים לו, על ספר משלי וספר עזרא-נחמיה אינם שלו ומי שכתבם הוא רבי משה קמחי. אבן עזרא מזכיר את פירושיו לנביאים ראשונים ומשלי, אך הם לא הגיעו לידינו.
האבן עזרא כתב את פירושו לתורה כפי שכתב את רוב ספריו, תמורת תשלום. מסיבה זו כתב האבן עזרא את הפירוש מספר פעמים, כל פעם מחדש לאדם ששילם לו. שתי מערכות פירושים עיקריות פרי עטו שרדו לחמשה חומשי תורה. פירושיו דומים מאוד ברוב הפעמים, אך לעיתים גם חלוקים. אחד הפירושים ארוך יותר יחסית לכמות הפירוש, וממנו שרדו רק ספר שמות וחלקו הראשון של ספר בראשית, בעוד מהפירוש השני, הקצר יותר ברוב המקרים, שרדו בכמה מהדורות מחלקים שונים של חייו של האבן עזרא, הפירוש על התורה כולה.
את פירושו לתורה כתב האבן עזרא בלשון קצרה תמציתית ופיוטית, וזו אחת הסיבות להיותו של הפירוש קשה להבנה. סיבה נוספת היא היותו של הפירוש מרבה בסודות, ופעמים רבות ניתן לקורא רמז בלבד להבנת הפסוק ובנוסף צוינה העובדה "ויש בו סוד" או "והמשכיל יבין". דיבור המתחיל רבים מכילים מילים בודדות ואף מילה אחת לעיתים. עם זאת, במקומות בהם הזכיר עניין עקרוני - הרחיב האבן עזרא אפילו מספר דפים רק על 'דיבור מתחיל' אחד.
דבר נוסף הבולט בפירושו, למעט השאיפה לרובד הפשט, היא בלשנות עברית. רבים מפירושי האבן עזרא עוסקים בעניינים לשוניים, בפירוש מילים וכללי דקדוק ייחודים בלשון המקרא. מהיקפם ותוכנם של אלה - משתקפת הבנתו העמוקה של האבן עזרא גם בתחום הבלשנות.
הראב"ע תוקף בחריפות רבה מפרשים קודמים לו אשר לדעתו טעו בביאור הכתוב. בין המותקפים נמצאים פרשנים ידועים כרבי שמואל הנגיד, הרב סעדיה גאון, רבי שמואל בן חפני ואחרים. רבים נוספים מבקר האבן עזרא ללא ציון שמותיהם, אלא מכנה את המבוקרים כ"יש אומרים" או מילים דומות.
הראב"ע מִקד את הבקורת שלו בעיקר ברב סעדיה גאון וברב משה. את רש"י לא הזכיר מלבד פעמים ספורות. מדברי הראב"ע עולה תמונה לפיה רחש לרש"י כבוד רב אך הסתייג רבות מפרשנותו.
הרקע לכתיבת הפירוש
האבן עזרא נולד בעיר טודלה שבספרד המוסלמית. בספרד כתב שירים וספרים רבים, רובם בערבית, וכתביו בערבית לא שרדו. באזור גיל ארבעים נאלץ האבן עזרא לעזוב את ספרד מסיבה לא ידועה והחל לנדוד ברחבי אירופה. עקב מעברו לאירופה נתקל האבן עזרא בקהל קוראים שונה, אשר לא הכיר את החכמות היווניות והערביות וניגש ללימוד התורה ללא הכרות עימן. חוסר הכרות זו, בנוסף לכך שקהלו לא קרא ערבית ולכן לא היה יכול לקרוא את כתבי גאוני בבל וחכמי ספרד, גרמו לאבן עזרא להסביר רבים מיסודות מדעי התקופה בתוך פירושו ובספרים קרובים לפירוש. אמנם האבן עזרא עצמו מתנגד להוספת דברים אלו בפירוש, אך נראה שבלית ברירה נאלץ האבן עזרא להוסיף גם את חכמות אלו.
פירושיו לתורה
קיימים שלושה פירושים של האבן עזרא לתורה: הפירוש הקצר (על כל התורה), הפירוש הארוך (על בראשית ושמות, מכונה לעיתים 'השיטה האחרת') והפירוש בעל פה (לפרשות וישלח וויחי).
הפירוש הקצר
את הפירוש הקצר כתב האבן עזרא בלוקה שבאיטליה באזור שנת 1143. זהו הפירוש הראשון לתורה שכתב האבן עזרא והוא מקיף את כל חמשת חומשי התורה. כפי שמשתמע משמו, רוב דיבורי המתחיל בפירוש הינם קצרים, אולם כאשר הוא מדבר על נושאים עקרוניים הוא יכול להרחיב גם מספר עמודים לאותו דיבור.
הפירוש הארוך
את הפירוש הארוך (שנקרא כך על שום שדיבורי המתחיל בו ארוכים יחסית לפירוש הראשון לתורה) התחיל לכתוב האבן עזרא בשנת 1153 ככל הנראה בעיר רואן שבצרפת. הרקע לכתיבת הפירוש הוא נדר שנדר האבן עזרא בשעת מחלתו, שאם ה' ירפא אותו הוא יכתוב פירוש חדש לתורה. הפירוש הארוך קיים על שני חומשים בלבד, בראשית ושמות, בין הפירושים לשני החומשים קיימים הבדלים, אולם הם שייכים לאותו פירוש.
הפירוש לבראשית
כאמור, את הפירוש לבראשית כתב האבן עזרא בשנת 1153. בתחילת הפירוש הוא כותב הקדמה בה הוא מסביר את עקרונות הפירוש מבנה הפירוש לבראשית הוא שבתחילת כל פרשה האבן עזרא מפרש את המילים הקשות בפרשה ולאחר מכן מפרש את תוכן הפרשה. מתוך הפירוש הגיע לידינו רק הפירוש עד לפרק י"ב פסוק י"א.
הפירוש לשמות
את הפירוש לשמות כתב האבן עזרא ככל הנראה בשנת 1155 או 1156. ההפסקה בין כתיבת הפירוש לבראשית לפירוש לשמות הביאה לכמה שינויים בין שני הפירושים: 1. בפירוש לשמות האבן עזרא משלב את הפירוש הלשוני בתוך הפירוש התוכני. 2. בפירוש לשמות הוא מפרש את כל הפסוקים על הסדר. 3. בפירוש לשמות הוא מתחיל כל פרשה בפיוט העוסק בפרשה.
הפירוש בעל פה
את הפירוש שבעל פה כתב תלמידו של האבן עזרא, יוסף בן יעקב ממורוויל, ע"פ שיעורים ששמע ממנו בהיותו של האבן עזרא בלונדון. כיום נמצאים רק הפירושים לפרשת וישלח ו-ויחי, אולם ככל הנראה הפירוש היה על כל חומש בראשית.
קהל היעד
קהל היעד לפירוש אינו ברור. מצד אחד מעיד האבן עזרא כי קהל הקוראים אליו הוא מכוון הוא אנשים חכמים. כך בהקדמתו לספר ישעיהו מצהיר האבן עזרא כי הסודות שיגולו בפירוש יתמיהו "נבוני לב" ובהקדמתו לאיכה מכוון האבן עזרא את פירושיו ל"אנשי אמת", אך מפירושיו עולה התאמה של הפירוש גם לציבור הרחב המשכיל פחות. הסיבה לכפילות זו, לפי פרידלנדר, היא הצורך להתאים את הפירוש לכלל הקוראים, בין משכילים ובין אנשים פשוטים. כפילות זו באה לידי ביטוי במספר אופנים. ראשית, האבן עזרא מסתיר חלקים מדבריו וכותב אותם כסודות אשר רק המשכילים יבינו, כאשר במקביל לסוד מופיע פירוש פשוט יותר הנועד למי שלא הבין את הסוד. האופן השני הוא בכך שהאבן עזרא משלב בפירושו חקירות מדעיות המובנות למשכילים בלבד, אך רק במקומות בהם הוא סבור שאין ברירה.
הקדמתו לפירוש התורה
חמש הגישות לפירוש התורה הן:
דיוק בעלי המסורה
ככלל, נמנע האבן עזרא מלהתעסק בשאלות של מהימנות הנוסח שלפניו, גישה זו נבעה משתי סיבות עקרוניות:
א. אמינותו של נוסח המסורה בעיניו. את דעתו על מפעלם של בעלי המסורה הוא כותב בפתיחה לספר מאזנים, ע"פ דבריו שם בעלי המסורה עשו שני דברים בכדי לדאוג לדיוקו של הנוסח: בראש ובראשונה הרחיקו נוסחים זרים מעל הנוסח האמיתי, כלומר, ביררו בכל המקרים המסופקים מהו הנוסח הנכון. לאחר מכן, כדי למנוע שיבושים נוספים הם ספרו את כל המילים בתורה בכדי למנוע שיבושים נוספים. בנוסף על הסתמכותו על מפעלם של בעלי המסורה, הוא סובר כעיקרון שבענייני לשון יש להסתמך על המסורת, ובדיוק כפי שלא ניתן לדעת איך קוראים את אותיות הניקוד ללא המסורת כך לא ניתן לדעת את נוסח התורה ללא המסורת. תפיסה זו הביאה אותו למסקנה הבאה:.
קרי וכתיב
לרוב נמנע האבן עזרא מלהתעסק בענייני קרי וכתיב, כאשר הוא כן מפרש פסוקים בהם יש שוני בין הקרי והכתיב לרוב הוא מפרש אותם ע"פ הקרי. היצמדותו לקרי באה לידי ביטוי בכך שגם כאשר הקרי והכתיב מתחלפים הוא מפרש בשני המקומות ע"פ הקרי.
דבריו המפורשים ביותר בנושא מופיעים בספר צחות:. כלומר, לשיטתו הקרי והכתיב הם שתי צורות לשוניות קבילות לאותה המשמעות, אלא שהוא מעדיף את הקרי בגלל בהירותו הלשונית.
לעיתים חורג האבן עזרא מהיצמדותו לקרי ומפרש ע"פ הכתיב. פרופסור אוריאל סימון מסביר שפעולה זו נובעת מכך שלפי האבן עזרא הערות הקרי הן פירושים שבעלי המסורה הוסיפו למילים מוקשות. כיוון שכך, כאשר הוא חושב שפירושם לא תואם את כוונת הכתוב הוא לא טורח להיצמד אליו ומפרש את הכתוב מעצמו.
"סוד השנים עשר"
הסוד המפורסם ביותר אותו מחביא האבן עזרא בפירושו הוא סוד השנים עשר. סוד זה מביא האבן עזרא בפירושו על דברים, וכך לשונו -. סוד זה גרר התעניינות רבה מכיוון שהוא סוד אשר מקיף מספר חלקים מהתורה וייתכן שהוא מחביא את דעתו של האבן עזרא על כתיבת התורה. מפרשי סוד זה נחלקו לארבע דרכים עיקריות:
הדרך הראשונה - הטענה כי חלקים נרחבים מהתורה נכתבו לאחר תקופת משה
הדרך הראשונה היא אמירה כי האבן עזרא מכוון לכך שבמקומות רבים נוספו לתורה פסוקים מאוחרים. הטוענים לשיטה זו נעים על מנעד רחב של דעות, מהדעה כי לדעת האבן עזרא הוספו לתורה שלושים ושלשה קטעים מאוחרים ועד הדעה הטוענת כי האבן עזרא סובר כי התורה כולה נכתבה מאוחר יותר.
הדעה הראשונה (מבחינה כרונולוגית) ההולכת בשיטה זו טוענת כי הוספו שלושים ושלשה קטעים בתורה לאחר חתימת התורה בידי משה. דעה זו מבוססת בעיקר על פירוש האבן עזרא ב, ד"ה "עזאזל": . על פסוק זה אומרים הפרשנים המחזיקים בדעה זו כי האבן עזרא התכוון לכך שמילת עזאזל לא נכתבה על ידי משה, אלא מאוחר יותר, ומספר הפעמים שדבר זה חוזר במקרא הוא שלושים ושלש. השאלה מהם הפסוקים המאוחרים נתונה לוויכוח בתוך ההולכים בדרך זו, כמו כן השאלה האם מדובר רק על פסוקים שלמים או שמא נמנים גם חלקי פסוקים במניין הפעמים הנוספים לתורה. מרבית הולכי הדרך הזו נעים בין שלושה עשר פסוקים שהוספו לתורה, עם חלקי פסוקים המשלימים את התוספות לשלושים ושלוש ועד הטענה כי שלושים ושלשה פסוקים שלמים הוספו לתורה.
את דרך זו הקצין ברוך שפינוזה, שאמנם לא כתב פירוש מסודר לפירוש ראב"ע על התורה, אך התייחס ספציפית לסוד זה. הוא טען שלפי האבן עזרא התורה כולה נכתבה לאחר ימי משה. את דבריו הוא מצמיד למילים של האבן עזרא על ידי הטענה כי המילים "השנים עשר" מכוונים למזבח, שנבנה על ידי יהושע, היקפו היה שנים עשר אבנים ועליו נכתבה כל התורה. אם את כל התורה היה ניתן לכתוב על שנים עשר אבנים, כותב שפינוזה, מכאן שהיקף ספר התורה המקורי היה קטן משמעותית ורובו נכתב לאחר ימים אלו. אמנם, בהמשך מביא שפינוזה שתי אפשרויות חלופיות להבנת הסוד אשר טוענות כי הסוד הרבה יותר מצומצם והוא מדבר על חלקים מסוימים בלבד. דרך זו הותקפה על ידי מספר חוקרים שטענו כי שפינוזה תולה את ביקורתו על התנ"ך באבן עזרא ומרבית החוקרים כיום מסכימים כי סודו של האבן עזרא היה מצומצם משמעותית.
הדרך השנייה - טענה כי חלקים מועטים מהתורה נכתבו לאחר חתימתה ביד משה
מפרשי דעה זו טוענים כי לשיטת האבן עזרא הוספו לתורה חלקים בודדים בידי נביאים לאחר חתימתה. הראשון שידוע לנו המפרש בשיטה זו את האבן עזרא הוא ר' אלעזר בן מתתיה, שחי במאה ה-13, בפירושו על פירוש האבן עזרא למילים "והכנעני אז בארץ" מסביר ר' אלעזר כי הכוונה בסוד השנים עשר הוא לשנים עשר בניו של יעקב, להם ניתן טעם לכתיבת שמם בתורה. מכיוון שאת התורה כתב משה אנו נאלצים להגיד שהוא ידע את הסיבות ברוח הקודש והוסיף אותן לתורה, מסביר ר' אלעזר, ואת הרעיון להוסיף חלקים לתורה לקח עזרא ממקום זה של משה. כך הוא מסביר כי את החלקים הנראים אנכרוניסטיים כמו "ויכתב משה" או "וימת משה"  נכתבו על ידי עזרא מפי רוח הקודש.
שמוליק קראוס
שמואל (שמוליק) קראוס (1 ביולי 1935 – 17 בפברואר 2013) היה זמר-יוצר, מוזיקאי, פזמונאי, מלחין ושחקן קולנוע ישראלי, מחלוצי הרוק הישראלי וחתן "פרס שר החינוך" למפעל חיים לשנת 2006. קראוס היה בין המלחינים הבולטים בישראל, והלחין שירי משוררים לצד פזמונים. כמו כן התפרסם כשחקן בסרטי קולנוע ובסדרה "לול".
ביוגרפיה
שמואל קראוס נולד כבן הבכור לרוזה ומוסא בשכונת נחלת אחים בירושלים. האב מוסא נולד ב־1912 בירושלים, סב סבו מצד אביו הוא השד"ר משה זקס, מראשוני תלמידי החתם סופר שעלו לארץ. סבתו של שמואל גידלה את מוסא כאם חד־הורית, לאחר שהסבא עזב את המשפחה. מוסא הצטרף בגיל 13 להגנה ועבד כנהג, שהביא סחורות לקיבוץ בית הערבה המבודד ולמפעלי ים המלח. אמו של שמואל, רוזה, הייתה אחותו של רחמו, בעל מסעדה מוכרת ומצליחה בעיר. השניים נמנו על העדה האורפלית. המשפחה גרה בדירה מרווחת בקצה רחוב עזה (רחוב שפרעם כיום). במהלך המרד הערבי הגדול נפצע מוסא ברגלו מירי של ערבים, במהלך נסיעה, והחלים במשך זמן רב בבית מן הפציעה. בתקופה זו נאלצה האם לפרנס את המשפחה בעבודות משק בית בשכונת רחביה. באמצע שנות ה־40 היו לשמואל אח ואחות והמשפחה עקרה לחולון.
בגיל 15 נשלח קראוס לכפר הנוער "הדסים", שאותו עזב כעבור שבוע. לאחר מכן הצטרף לחברת הנוער של קיבוץ שער הגולן. לאחר שסולק משם הצטרף לקורס גדנ"ע ים, ובסופו התגייס לחיל הים. קראוס היה מכונאי בחדר הדוודים באונייה, וכן הופיע בהרכב קטן דמוי להקה צבאית. לאחר שחרורו עבד כימאי בצי הסוחר. בעת עגינה בפאב הימאים "העוגן" בחיפה התחיל בדרך מקרה לנגן בגיטרה, לאחר שנערה ביקשה ממנו להחזיק את הגיטרה שבה ניגנה לכמה רגעים.
קריירה
ב־1958 החל קראוס להופיע כרקדן סטפס בחיפה. באותה תקופה פגש באברהם רייכשטט, לימים אבי עופרים, והשניים הקימו צמד בשם "העופרים", שבו קראוס ניגן בגיטרה ורייכשטט בתוף מרים. קראוס לימד את עצמו לנגן אקורדים אחדים על פי ספר לימוד אקורדים לשירי עם אמריקאים, והשניים ניגנו בעיקר שירים אמריקאים ידועים. עם תחילת פעילותו של הצמד החליף את שם משפחתו מ"קראוז" ל"קראוס". לאחר כשנה שבה הופיעו השניים הכיר קראוס זמרת צעירה בשם אסתר זייד, לימים אסתר עופרים, והציע לרייכשטט לצרפה לצמד. רייכשטט וזייד התאהבו ונישאו, ואילו קראוס עזב את ההרכב אחרי חילוקי דעות אומנותיים ויצא שוב להפלגות בים.
ב־1959 הלחין קראוס את שני שיריו הראשונים: "עוד נשוב" למילים של עמוס אטינגר ו"שיר הדייג" למילים של אורי שרון. את שני השירים שרו אסתר ואבי עופרים. באותה תקופה הלחין את נעימת השיר שהפכה בהמשך ל"בית הערבה".
לאחר שעזב קראוס את צי הסוחר החל להופיע ברחבי ישראל. בשנת 1961 הקים קראוס פאב בבאר שבע בשם "בר שבע". שם אירח את מיטב כוכבי התקופה, הופיע בחיקויים ושר משיריו המקוריים. ב־1962 התקבל לתפקיד הראשי במחזה "השטח" בתיאטרון הבימה, שהצגתו נמשכה כחודשיים. בהמשך פגש קראוס בג'וזי כץ, שהגיעה לישראל מארצות הברית בקבוצת נוער יהודי־אמריקאי, והפך לבן זוגה.
בקיץ 1964 השתתף קראוס בצילומי הסרט "חור בלבנה" של הבמאי אורי זוהר, שעלה לאקרנים ב־1965. לאחר מכן נסע קראוס לצרפת, ושם הוציא ב־1965 מיני-אלבום בשם "Chants d'israel" ובו ארבעה שירים בעברית: "ערב של שושנים", "שדמתי", "ויבן עוזיהו", ו"דונה דונה". עם שובו מצרפת חזר להתגורר באילת עם כץ. השניים החלו להופיע במועדון "סוף העולם" של רפי נלסון ששכן בעיר. כץ שרה באנגלית וקראוס ליווה אותה בגיטרה ובשירה. לאחר כחצי שנה שבו לתל אביב, והחלו להופיע בקביעות במועדון "עומר כיאם" ביפו. הרפרטואר של השניים הורכב בחלקו מגרסאות כיסוי ובחלקו משירים חדשים שהלחין קראוס. אחד השירים המקוריים היה שיר שכתבה כץ בשם "Long Ago" על פי לחנו של קראוס ששימש בהמשך כלחן השיר "בית הערבה".
החלונות הגבוהים והרכבים נוספים
בסוף 1966 פנו קראוס וכץ לאריק איינשטיין והשמיעו לו אחדים משיריהם. איינשטיין אהב את השירים, והשלושה החליטו על הקמת להקה חדשה, "החלונות הגבוהים". השלושה החלו מייד לאחר מכן בחזרות ובעבודה על שירים חדשים, כולם על פי לחנים של קראוס. שירי הלהקה התאפיינו בפופ ורוק רך ונחשבו לחדשניים בזמר העברי, בהם "זמר נוגה" (הידוע בזכות הקריאה החוזרת בבית הראשון "התשמע קולי"), "הבובה זהבה", "אינך יכולה", "כל השבוע לך", "אהבה ראשונה" ו"יחזקאל". בפברואר 1967 החלה הלהקה בסיבוב הופעות, והופעותיה זכו לשבחים רבים בכלי התקשורת. אלבומה היחיד של הלהקה יצא באפריל 1967. הלהקה הופיעה רבות ברחבי ישראל, ובעיקר במועדון בשם "החלונות הגבוהים" שהיה בבעלותו של קראוס. לאחר מלחמת ששת הימים הצטרפה השלישייה ללהקת המחול של יונתן כרמון למופע ברחבי העולם, בין היתר בפריז ובאיטליה. בעקבות מתיחות בין חברי הלהקה עזב איינשטיין את המופע ושב לישראל, בעוד קראוס וכץ נסעו ללונדון. קראוס חתם על חוזה הקלטות ללהקה עם חברת CBS, ולבקשתו שב איינשטיין ללהקה. השלישייה הקליטה שני שירים חדשים באנגלית, שהלחין קראוס למילים של ראלף מרפי: "Maybe Someday" ו"Your Eyes". לאחר מכן הוקלטו שני השירים גם בעברית במילים שכתב איינשטיין: "כמה נעים" ו"בואו ונרים כוסית". שני השירים בעברית יצאו על גבי תקליטון בישראל בפברואר 1968. איינשטיין עזב את לונדון ושב לישראל כעבור חודשיים, והלהקה התפרקה.
לאחר שאיינשטיין עזב את החלונות הגבוהים נשארו קראוס וכץ בלונדון והחלו להופיעו באנגלית עם שירים חדשים שכתב ראלף מרפי, חלקם על פי לחנים קיימים של החלונות הגבוהים. הופעות אלו לא נמשכו זמן רב, אך מרפי הקליט את השירים החדשים באלבום שיצא באנגליה ב־1970 בשם "Smokey Circles" כחלק משלישייה לצד פרנק שין ולזלי דנקן. ב־1969 הקליט אריק איינשטיין את השיר "בית הערבה" במילותיו המוכרות, שכתבו חיים חפר ועמוס קינן על אביו של קראוס שהיה פעיל בהקמת קיבוץ בית הערבה, לאחר שקראוס סיפר להם את סיפורו. השיר נועד להיכלל באלבומה השני של החלונות הגבוהים, ולאחר פירוקה הקליט איינשטיין את השיר בעצמו והוציא אותו על גבי תקליט שדרים שראה אור באפריל 1969. באלבומו של איינשטיין "פוזי" שיצא באותה שנה נכללו שלושה שירים שהלחין קראוס: "אצו רצו גמדים", "ארץ ישראל" ו"כשאת בוכה את לא יפה". הלחנים של שלושתם התפרסמו קודם לכן במילים אנגליות באלבום "Smokey Circles".
שערוריית סוסורלוק
שערוריית סוסורלוק (טורקית Susurluk Skandalı) הייתה פרשה שזיעזעה את טורקיה בשנים 1996 ו-1997, והצביעה על קשר בין רשויות השלטון, כוחות הביטחון והפשע המאורגן במדינה.
תחילתה של הפרשה בתאונת דרכים מקרית שארעה ב-3 בנובמבר 1996 בשעה 19:25 ליד סוסורלוק בנפת בלקסר במערב טורקיה, בין רכב מסוג מרצדס לבין משאית. בתאונה נהרגו שלושה מנוסעי המרצדס:
אם לא היה די בצירוף המטריד של נוסעי הרכב - חבר פרלמנט, שוטר בכיר לשעבר, אשת ארגון פשע ומנהיג ארגון טרור - על גופו של צ'טלי נמצאו בין היתר 2,900 דולר, 44.5 מיליון לירות טורקיות ישנות, רישיון נהיגה על שם אחד מהמט אזבאי ואישור חתום בידי מהמט איאר (Mehmet Ağar), שר המשפטים עד מרץ 1996 ולאחר מכן שר הפנים, על שם אותו מהמט אזבאי. במכונית עצמה נמצאו 7 אקדחים, 10 מחסניות, כ-300 כדורי אקדח ושתי לוחיות זיהוי לרכב הרשום באיסטנבול.
שמוליק קראוס
החלונות הגבוהים והרכבים נוספים
ב־1969 לוהק קראוס לסרט הקולנוע "המצוד המלכותי אחר השמש" (The Royal Hunt of the Sun), שבו גילם מתורגמן אינדיאני לשפת האינקה. הוא נשלח ללימודי משחק בניו יורק, ושם נישא לג'וזי כץ. בסוף 1969 חזרו השניים לישראל בעקבות מות אביו של קראוס. ב־1970 יצרו עם אריק איינשטיין ושלום חנוך את השיר "מה איתי", שנכלל באלבומם של איינשטיין וחנוך "פלסטלינה" מאותה שנה. באותה שנה הופיעו קראוס וכץ בתוכנית הטלוויזיה "לול". בסוף אותה שנה הצטרפה כץ ללהקה "כיף התקווה הטובה", שהספיקה להקליט רק מעט שירים לפני פירוקה. קראוס כתב והלחין עבור הלהקה את השיר "שני צבים", והלחין עבורה את השיר "בלדה לעוזב קיבוץ" שכתב יענקל'ה רוטבליט. שיר זה היה שיתוף פעולה ראשון בין השניים, שנמשך עוד שנים רבות לאחר מכן. זמן קצר לאחר מכן יצרו רוטבליט וקראוס שיר נוסף, "לוח וגיר", שהקליט קראוס עם חברי "כיף התקווה הטובה" אלי מגן, זהר לוי וג'וזי כץ לאחר שחנן יובל עזב את הלהקה. השיר יצא בינואר 1971 והוצג כשיר של "שמוליק קראוס והגבוהים".
שערוריית סוסורלוק
הפרשה התפתחה עד מהרה לשערורייה הגדולה ביותר בהיסטוריה של טורקיה, וגל של מחאה ציבורית שטף את המדינה. ב-8 בנובמבר 1996 הודיע שר הפנים איאר על התפטרותו מהממשלה, ומספר בכירים במשטרה, כולל מפקד משטרת איסטנבול, הושעו מתפקידם. הפרשה איימה גם על משרתם של מספר אנשי ציבור ופקידים בכירים נוספים. אחד מצעדי המחאה המתוקשרים ביותר לאחר המקרה, כונה "דקת חשיכה למען אור תמיד" (Sürekli Aydınlık İçin Bir Dakika Karanlık), ובמסגרתו כובו האורות ברחבי המדינה בכל ערב בשעה 21:00 למשך דקה, החל ב-1 בפברואר 1997 ועד ה-28 בפברואר 1997. ביום זה התחוללה בטורקיה המהפכה הצבאית הרביעית שזכתה לשם ה"מהפכה הפוסט-מודרנית" (Postmodern darbe), וראש המטות המשולבים של טורקיה אילץ את ראש הממשלה נג'מטין ארבקן, מנהיג מפלגת הרווחה המסורתית-מוסלמית, להתפטר. התפטרותו של ארבקן נבעה לכאורה מכך שהמדיניות שנקטה ממשלתו לא עלתה בקנה אחד עם עקרונות המדינה החילונית, אולם ברי ששערוריית סוסורלוק וגלי המחאה וחוסר הפופולריות של הממשלה ניצבו ברקע להתרחשות.
שמוליק קראוס
שנות השבעים
בתחילת 1971 עבר קראוס להתגורר בבית נטוש סמוך לנבי סמואל. לטענתו ירש מסבתו חלקת אדמה במקום שנרכשה מאגודת נחלת ישראל - רמה בסוף המאה התשע עשרה. כשחיילים באו לפנות אותו נמצא ברשותו חשיש, רובה ומטבע זר. הוא נעצר ונכלא באשמת החזקת חשיש והחזקת נשק בלא רישיון. בזכות הסדר עם הנהלת הכלא הותר לקראוס להחזיק גיטרה, ובעת מאסרו כתב שירים חדשים. בסוף חודש אפריל הוא שוחרר בערבות ששילמה המשוררת מרים ילן-שטקליס, והחל לעבוד על הקלטת השירים החדשים שיצר. לאחר עיכוב באולפני ההקלטות הוא החל בהקלטה במאי 1971, עם חיים רומנו בגיטרה, אהרלה קמינסקי בתופים ושמוליק ארוך בבס. ללא הפקה מוזיקלית ובג'אם סשן ספונטני וארוך. השירים יצאו לראשונה רק בשנת 1976 בגרסה מצומצמת. האלבום "מדינת ישראל נגד קראוז שמואל" הופיע בשנת 1977. בשנת 2004 הוציאה החברה "נענע דיסק" את האלבום במהדורה מחודשת. קראוס כתב והלחין את כל השירים באלבום, למעט השיר "יום אחד" שכתב על פי לחנו של שלום חנוך לשיר "אבשלום", והשיר "אמא טבע", שהוא גרסה עברית שכתב קראוס לשירם של הביטלס "Mother Nature's Son".
שערוריית סוסורלוק
הפרשה הובילה להכנת מספר דוחות חקירה בענינה. הדוח הראשון היה של ארגון הביון הלאומי של טורקיה (Millî İstihbarat Teşkilatı או MİT), אך זה נחשד כדוח מניפולטיבי ו"מטעם" אשר נועד לטייח את הפרשה, והוא רק העצים את גלי ההתנגדות והמחאה. דוח חקירה נוסף הוכן על ידי פקידים במשרד ראש הממשלה, ולבסוף נערך בחודש אפריל 1997 דוח של ועדת חקירה פרלמנטרית מטעם האספה הלאומית הגדולה של טורקיה. הדוח קבע כי גופים רשמיים של המדינה פעלו בשיתוף פעולה עם ארגון הזאבים האפורים וגרמו למסכת המאבקים והטרור בין הימין והשמאל, אשר שטפו את המדינה בשנות ה-70.
שמוליק קראוס
שנות השבעים
עוד ב־1971 הואשם קראוס בכמה עברות נוספות. בינואר באותה שנה הואשם בנהיגה פרועה ובתקיפת נהג, וביוני הורשע בתקיפת בני אמדורסקי.
אחד השירים מהאלבום "מדינת ישראל נגד קראוז שמואל", "שישי חם", עסק בחשיש בתוכן מחויך. השיר נפסל לשידור, והקליפ בצבע סם הזיה (צבעים בהירים שקופים), שביים עידן זעירא, נפסל גם הוא לשידור מפני שקראוס מתועד שם מעשן קנאביס. באותה תקופה החלה ג'וזי כץ בעבודה עם בני אמדורסקי וישראל גוריון על הרכב חדש, "הטוב הרע והנערה". קראוס העביר להם את הלחן של "שישי חם", שעל פיו כתב אהוד מנור מילים חדשות. השיר "טוב לי לשיר", במילותיו החדשות של מנור, זכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון 1972. הלהקה הוציאה באותה שנה את אלבומה היחיד, ובו שירים נוספים שהלחין קראוס למילים של מנור: "ימים של קולנוע", "הבלדה על ליטל־מי", "הדבר הזה" ו"אלה שמות". עוד באותה שנה השתתפו קראוס וכץ בתוכנית הטלוויזיה "מועדון הצועני השורק" בהנחייתו של דן אלמגור, שעבורה הלחין קראוס מספר שירים, וכן שר את גרסתו העברית לשיר "צרות במשפחה".
ב־1973 גילם קראוס את הדמות הראשית בסרט "אדם". עבור הסרט כתב והלחין קראוס את השיר "זה קורה". הראשון להקליט את השיר היה אלי מגן, וב־1975 הפך השיר ללהיט גדול בביצועו של אריק לביא. ב־1973 הקימו כץ וקראוס מחדש את להקת "החלונות הגבוהים", הפעם עם אלי מגן במקום אריק איינשטיין. הופעתם הראשונה נערכה במאי 1973 בחגיגות יום העצמאות בתל אביב, וביולי 1973 עלה המופע של ההרכב "המשולש הנצחי". הלהקה המחודשת הופיעה עם שירים של ההרכב המקורי, וכן שרה את השיר "אלישבע מה נחמדת" בפסטיבל שירי משוררים לילדים. פרט לו הקליטו רק עוד שיר מקורי אחד, "אצלי הכול בסדר". ההרכב לא האריך ימים, והתפרק זמן קצר לאחר מכן.
ב־1978 גילם קראוס את הדמות הראשית בסרטו של יקי יושע "סוסעץ". קראוס הלחין עבור הסרט את שיר הנושא על פי מילים של יעקב רוטבליט, ואת השיר שר אריק איינשטיין.
שנות השמונים
בשנת 1981 הוציאה חברת התקליטים "הד ארצי" את האלבום "שבעים שמונים", שקיבץ 11 הקלטות שבהן השתתף קראוס בשנות ה־70 ולא יצאו עד אז על גבי אלבום. בין השאר קובצו לאלבום שירי להקת "כיף התקווה הטובה" שלא הקליטה חומר לאלבום שלם טרם התפרקותה. קראוס הלחין את מרבית שירי האלבום ובחלקם אף שר או ניגן. את רוב השירים כתב יענקל'ה רוטבליט, ובהם "בלדה לעוזב קיבוץ", "לוח וגיר", "אצלי הכל בסדר" ו"סוס עץ". ידיעה על האלבום הצפוי התפרסמה כבר ארבע שנים קודם לכן, אך יציאתו התעכבה.
ב־1983 השתתף קראוס בסרטו של ג'אד נאמן "מגש הכסף". באותה שנה גם שיחק בסדרת הטלוויזיה "ניידת" בתפקיד קצין חוקר והעלה לראשונה מופע משיריו, בשם "בין השירים". המופע לווה בשיר חדש שהלחין למילים של יענקל'ה רוטבליט ושר עם אילן וירצברג בשם "רואים רחוק רואים שקוף". השיר יצא על גבי תקליט שדרים, זכה להצלחה ודורג במקום ה־31 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ד של רשת ג'. זמן קצר לאחר מכן נעצר קראוס באשמת תקיפה ונכלא בכלא רמלה.
ב־1984 הלחין קראוס את שיר הנושא לסרט "מכת שמש" על פי מילים של יענקל'ה רוטבליט, ואת השיר שר בסרט יובל בנאי. באלבומה של נורית גלרון "נגיעה אחת רכה" שיצא באותה שנה נכלל שיר שיצרו קראוס ורוטבליט בשם "השיר שהוא שר לי בגשם".
בספטמבר 1988 הוציא קראוס את האלבום "אחרי עשרים שנה", שהיה מורכב כמעט כולו משירים שהלחין למילותיו של יענקל'ה רוטבליט, ובהם "אחרי עשרים שנה", "אִם" וגם "רואים רחוק רואים שקוף" שהוקלט לאחר האלבום הקודם. שיר אחד באלבום, "מונה", היה מעיזבונו של הפזמונאי והמלחין שמוליק צ'יזיק.
שנות התשעים והאלפיים
במרץ 1994 הוציא את אלבומו "ידידותי לסביבה". את רוב שירי האלבום הלחין למילים של יענקל'ה רוטבליט, ושניים מהם הלחין למילים של המשורר נתן זך: "המקום הכי נמוך" ו"בית, שני בתים". שני שירים באלבום שר קראוס בדואט עם הזמרת מזי כהן: "תני לי" ו"מה אתה רוצה". כמו כן נכללה באלבום גרסה מחודשת לשיר "בית הערבה". לשיר "המקום הכי נמוך" מהאלבום הופק קליפ בבימויו של אחיו של קראוס, יגאל. האלבום לא זכה להצלחה. באוגוסט באותה שנה יצא אלבום אוסף של קראוס בשם "רואים רחוק רואים שקוף", ובו שירים מקריירת הסולו שלו לצד שירים של החלונות הגבוהים ושירים שהלחין לאחרים.
ב־1995 השתתף קראוס בכמה פרקים בסדרת הטלוויזיה "המונה דופק" של הבמאי יקי יושע. שיר הנושא של הסדרה היה גרסה מחודשת של דני ליטני לשירו של קראוס "זה קורה". ב־1997 זכו קראוס וייענקל'ה רוטבליט בפרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום המוזיקה הקלה. באותה שנה הקליט גרסה מחודשת לשיר "ארץ ישראל" עבור אלבום גרסאות הכיסוי "עבודה עברית".
בקיץ 2001 התחיל קראוס לעבוד על אלבום חדש, שוב בשיתוף פעולה עם יענקל'ה רוטבליט ובהפקה מוזיקלית של משה לוי. האלבום המלא, "יום רודף יום", יצא בינואר 2003 וזכה לביקורות טובות. הוא הורכב כולו מלחניו של קראוס לשירים של רוטבליט, למעט גרסה מחודשת לשיר "זה קורה" וקטע אינסטרומנטלי בשם "עצבות". העבודה על האלבום תועדה במשך שנה על ידי הבמאית יסמין הדס ליפשיץ, שיצרה מן החומר המתועד את הסרט "מעשה בתקליט". הסרט מתמקד בעבודה על השירים מיצירתם בביתו עם המילים שעל הנייר והגיטרה דרך העבודה באולפן, מהלך ההקלטות ועד ליציאת התקליטור. הקרנת הבכורה שלו נעשתה בפסטיבל הקולנוע ירושלים ב־2005.
פרסים, הוקרה והנצחה
קראוס נמנה עם בכירי המוזיקאים הישראלים, ותרם רבות למהפכת הרוק והפופ במוזיקה הישראלית בשנות ה־60 וה־70.
חיים אישיים
לאורך חייו סבל קראוס ממשברים נפשיים קשים, אושפז פעמים אחדות במרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל בשל גילויי אלימות והסתבך לא פעם עם רשויות החוק.
בפברואר 1962 נישא קראוס לעיתונאית שולה רון. השניים התגרשו כעבור שלושה חודשים. ב־1964 היה נשוי בצרפת לתקופה קצרה לפלורנס סמואל.
ב־22 באוקטובר 1969 נישא לג'וזי כץ. לשניים נולדו שני בנים, ב־1974 וב־1976. כץ וקראוס חוו משברים רבים עקב מצבו הנפשי המעורער של קראוס, מעצריו ואשפוזיו הרבים. בשנת 1981, בעקבות מריבה קשה עם קראוס, עזבה כץ את ישראל בן לילה ועברה להתגורר בארצות הברית עם שני ילדיהם. מאוחר יותר הם התגרשו.
בסוף שנות השמונים פגש את חנה קופלר, שהייתה בת זוגו עד מותו. לאחר מותו הוציאה קופלר ספר-אלבום עם כל שיריו וביוגרפיה מקוצרת.
בשנת 2003 נתפס קראוס כשהוא נוהג עם רישיון נהיגה שתוקפו פג 17 שנים קודם לכן, לאחר שהיה מעורב בשלוש תאונות דרכים.
זכייתו של קראוס בפרס משרד החינוך ב־2006 עוררה ביקורת בחוגים למניעת אלימות ולזכויות האישה בשל עברו האלים. בלטה בביקורת שלה חברת הכנסת שלי יחימוביץ'.
כשנה לאחר מותו שודר בערוץ yes-דוקו סרט בשם "מאחורי עיניים כחולות" העוסק בקראוס. בסרט נטען כי קראוס סבל מהפרעה דו-קוטבית (מאניה דפרסיה).
שמוליק קראוס הוא דודהּ של הזמרת יעל קראוס.
מותו
ב־7 בפברואר 2013 אושפז קראוס במרכז הרפואי איכילוב בתל אביב במצב קשה בשל שפעת החזירים. מצבו החמיר עוד בהיותו בבית החולים, והוא לקה בדום לב. לאחר עשרה ימים נפטר והובא למנוחות בבית העלמין ירקון ביום שלמחרת. גרושתו, ג'וזי כץ, ושני בניהם נעדרו מההלוויה.
דיסקוגרפיה
אלבומים בהם הלחין חלק משמעותי מהשירים, אך לא השתתף כמבצע:
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
יאנינה בוגוצקה
יאנינה בוגוצקה (גודלבסקה) (בפולנית: Janina Godlewska-Bogucka; 8 במרץ 1904 – 19 ביולי 1992) הייתה זמרת ושחקנית פולנייה. היא ובעלה אנדז'יי בוגוצקי הוכרו על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם על הצלת הפסנתרן ולדיסלב שפילמן בזמן השואה.
קורות חייה
לפני מלחמת העולם השנייה הופיעה יאנינה כשחקנית בתיאטראות שונים בוורשה. ב-27 ביוני 1933 נישאה לאנדז'יי בוגוצקי.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
מיד לאחר הקמת גטו ורשה, נאלץ הפסנתרן והמלחין היהודי הידוע ולדיסלב שפילמן לעבור אליו. בינואר 1943, בתחילת ההתנגדות היהודית בגטו ורשה, שפילמן היה במקום העבודה שלו מחוץ לגטו יחד עם עוד כמה פועלים. המשטרה הגרמנית ששמרה על הקבוצה אפשרה לאחד הפועלים ללכת לעיר כדי לקנות מזון לאחרים. שפילמן ניצל את המצב וביקש מאותו פועל שיעדכן את בני הזוג, שהיו מכריו, על מצבו. הם קיבלו את הידיעה, כשב-13 בפברואר 1943, הגיע אנדז'יי, בעלה של יאנינה, למקום העבודה של שפילמן ולקח אותו לדירה של מכרים משותפים, שם חיכתה לו יאנינה. הם ארגנו לו יחד את מקום המסתור ודאגו לו במשך כשבועיים.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה המשיכו יאנינה ובעלה בקריירות המשחק שלהם. הם הופיעו בתיאטרון הפולני הצבאי בלודז' ובתיאטראות שונים בוורשה, ביניהם התיאטרון הלאומי. בנוסף להיותה שחקנית, יאנינה הייתה גם זמרת והשתתפה במספר הקלטות בכורה של יצירות מאת המלחין הפולני ויטולד לוטוסלבסקי.
הכרה והנצחה
בעקבות עדויות על מעשיהם של הזוג בוגוצקי למען הצלת שפילמן, שנמסרו בורשה על ידי הלנה מרנהולץ למשה בייסקי, וממנו ליד ושם, הוכרו יאנינה ואנדז'יי בעלה ב-23 במאי 1978 כחסידי אומות העולם. ב-30 באפריל 1981, לאחר פטירתו של אנדז'יי, ביקרה יאנינה בישראל והשתתפה בטקס נטיעת עץ ומסירת מדליה על שמה ועל שם בעלה המנוח בגן חסידי אומות העולם. הזוג בוגוצקי מוזכר בספרו של שפילמן, ובסרט הפסנתרן של הבמאי רומן פולנסקי.
שמריהו לוין
תולדות חייו
שמריהו לוין נולד לאלקה ושמואל-חיים בשנת 1867 בסוויסלץ' (ברוסית: Свислочь; בבלארוסית: Свіслач) שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית, בתחום המושב (כיום בבלארוס). למד ב"חדר", שם רכש חינוך מסורתי, ומשגילה הצטיינות בלימודיו, נשלח על ידי אביו ללימודים בישיבה. על אף שהוסמך לרבנות, לנגד עיניו עמד חלום הלימוד מחוץ לארצו, ואת צעדיו הראשונים שם עשה בבית הספר הריאלי שבמינסק אותו סיים ב-1886. למד באוניברסיטאות קניגסברג וברלין וכן בבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות, וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה ב-1894.
לוין היה מפעילי התנועה הציונית ברוסיה, ונמנה עם פעילי "ציוני ציון", שהתנגדו לתוכנית אוגנדה שהעלה תיאודור הרצל בקונגרס הציוני השישי בשנת 1903. באותן השנים היה ממנהלי "הלשכה המרכזית" של ההסתדרות הציונית ברוסיה, ואז גם נשא אישה. בשנת 1906 נבחר כציר לדומה מטעם העיר וילנה, הצטרף לסיעה חוקתית-דמוקרטית ונלחם רבות על חסינות הצירים, זכויות היהודים ועל מתן שוויון אזרחי להם. הוא נתן נאומים בנושאי שוויון אזרחי, ביטול עונש מוות, בעקבות פוגרום ביאליסטוק. בעקבות חתימתו על "הצהרת ויבורג" לאחר שפוזרה הדומה בידי הצאר, עבר לגרמניה בשנת 1908 והתמסר במיוחד לעניין הטכניון; נמנה עם יוזמיו ונאבק לצד אחד העם על שמירת אופיו העברי של הטכניון.
שמריהו לוין נמנה עם שני השוחרים הראשונים לאגודת הידידים של האוניברסיטה העברית, יחד עם משה גליקסון, שנרתמו לפעולה לצדו של חיים נחמן ביאליק. ב-1911 נבחר להנהלה הציונית העולמית בקונגרס הציוני העשירי. בימי מלחמת העולם הראשונה פעל בארצות הברית ובקנדה להפצת תעמולה ציונית ובין היתר ערך את השבועון התורן (יחד עם י"ד ברקוביץ'). ב-1919 שימש ראש מחלקה בהנהלה הציונית בלונדון. בשנת 1920 השתתף בוועידת לונדון, ונבחר שם לחבר הוועד הפועל הציוני והועמד בראש התעמולה לקרן היסוד. בתום המלחמה חזר לאירופה וישב בברלין, שם השתתף יחד עם חיים נחמן ביאליק בהקמת הוצאת הספרים "דביר". בשנת 1924 עלה לארץ ישראל, התגורר בחיפה והיה פעיל בחיים הפוליטיים והתרבותיים בארץ, ואף יצא למסעות הסברה ברחבי העולם כמנהל מחלקת ההסברה והתעמולה של קרן היסוד. הוא כתב בעיתונים "הארץ", "על המשמר", "פלסטיין פוסט", "מערכות".
נפטר בשנת תרצ"ה (1935), ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
לוין כתב את סיפור חייו באוטוביוגרפיה אותה החל בשלהי חייו, וכשנפטר הגיע בפרשת חייו עד שנתו הארבעים, בנקודה שבה עזב את רוסיה בשנת 1906 בלא ששב אליה בשנית. שלושת הכרכים ראו אור זה אחר זה ברווחים של שנה-שנתיים.
על שמו קרוי היישוב כפר שמריהו וכן רחובות בתל אביב, בחיפה, בשכונת קריית יובל בירושלים בחולון, ובערים נוספות בארץ.
ארכיונו האישי של שמריהו לוין, הכולל מסמכים, צילומים ותעודות שמור בארכיון הציוני המרכזי בירושלים.
פעילותו החברתית
לוין נתפס בעיני רבים כשליח המעמד הבינוני בארץ ישראל, המתמסר כל כולו לעסקנות למען היהודים. הוא נחשב טיפוסי מאוד לדורו העברי – לדור שנטל עליו לא רק לשמור על הקיים, אלא גם להנחיל מורשת לבאות, להעשירו ולהצעידו קדימה, ונחשב לאחד הדוברים הנלהבים והטובים ביותר של התנועה הציונית. ניחן בכישרון הטפה רב אשר השפיע על רבים. הוא היה סופר בעל יסודות עממיים ומסורתיים, עסקן בעל התמדה שלא יכול לפרוש מעסקנותו.
לוין היה לסניגורהּ של העיירה היהודית בפני כל מקטרגיה, וכל חייו עמד במלחמה מול הכוחות הרבים שרצו לטשטש את דמותהּ. מאבקיו היו רבים: מלחמה במתבוללים מדומים ובלתי מדומים, בשלטונות רוסיה על יציאה מתוך תחום המושב, התעסקותו באדישות היהודית לגורל האומה, על הלשון העברית וזכויותיה ומקומה בעולם, על התרחבות והתפשטות הציונות, ומלחמה על שמירת העצמאות היהודית שלא תסחף ולא תיגרר לתוך מערבולות עולמיות. גם בארצות הברית פעל באופן מאסיבי, שכן התנועה הציונית הייתה עדיין בחיתוליה כששהה שם. במהרה הפך לנואם מבוקש על ידי קהילות רבות, והוא מילא את המשימה וחינך את הדור לציונות.
יחסיו עם מנהיגי הקהילה
לוין נמשך אל התנועה הלאומית הציונית, אל הרצל, ויצמן, אחד העם ולקראת סוף ימיו גם לביאליק. נחשב לנושא כלים לראשי הדוברים של היהדות, ונלחם על מקומם וכבודם באמונה כי אותם אלו הם שליחיה של תנועת התחייה, ומצווה וחובה לעבוד עמם. הוא דבק בתורת ישראל ובקדושת ישראל.
חיים ויצמן חלק ללוין שבחים נרגשים באוטוביוגרפיה שלו "מסה ומעש", וסיפר על איש שהיה ראשון בין אנשי התעמולה, נואם בחסד עליון אשר דיבר בשכל רב ועשה שימוש ניכר במליצות מבריקות, בפסוקים מן המקרא ומן התלמוד ובניתוח נוקב. אחד ששימש כמורה יותר מאשר פוליטיקאי ונטל חלק מועט בדיוני הקונגרסים. תמים מאוד בכל רזי העולם ובזה עיקר קסמו.
מנחם אוסישקין תפס מקום נכבד בחייו והיה חברו של לוין. בין השניים שררו ביטחון ואמון עיוור. מעבר אליו חוג ידידיו כלל גם את מיכל מיידנסקי, מראשי עסקני יהדות רוסיה וחיבת ציון, וסרגיי פוולוביץ שייצג בעיני לוין את השינוי של דור היהודים ברוסיה.
לוין דיבר רבות בכתביו על האהבה שהייתה להרצל לאנגליה, שקיבלה את כתבי הקודש של ישראל בצורה הטובה ביותר, ועל כן פעל הרצל לקיום הקונגרס הציוני הרביעי בלונדון. בקונגרס זה בו היה לוין שותף, נגלה מצבם של יהודי רוסיה, ומה נוקשים הם חוקי ההגבלה ששררו שם. הרצל והקונגרס הציוני עשו רושם רב על לוין, ודימה זאת למלכות נוסח הסנהדרין. לאחר שנים, כשהוצעה תוכנית אוגנדה, היה לוין מראשוני המתנגדים לתוכנית זו וראה בה עסק פוליטי ושבירת הרעיון הציוני.
קרחון תומאס
קרחון תומאס (באנגלית: Thomas Glacier) הוא קרחון בחלקו הדרומי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה
הקרחון המנקז את מדרונותיו הדרום מזרחיים של מסיב וינסון.
הקרחון, שצורתו כצורת האות האנגלית Z, זורם לאורך 31 קילומטרים ועוזב את רכס סנטינל, בין רמת דויראן ורמת פטוואר דרומית למצוק ג'ונסון.
אולף תון
אולף תון (בגרמנית: Olaf Thon; נולד ב-1 במאי 1966 בגלזנקירכן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני. שיחק בשאלקה 04 ובבאיירן מינכן בעיקר בעמדת הקשר.