cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויקטוריה (טלנובלה)
ויקטוריה (בספרדית: Victoria) היא טלנובלה קולומביאנית משנת 2007, אשר הופקה על ידי חברת טלמונדו. הסדרה מבוססת על הטלנובלה "סניורה איזבל" (1993). לטלנובלה יש 171 פרקים. הסדרה נמכרה ל-21 מדינות.
עלילה
ויקטוריה מנדוסה, אישה בת 50 ואמא לשלושה ילדים: פאולה, מריאנה וסנטיאגו, מגלה ביום החגיגות לכבוד 25 שנים לנישואיה, שלבעלה אנריקה, יש מאהבת צעירה בשם טטיאנה לופז. לפתע, כל חייה של ויקטוריה מתרסקים סביבה, ברגע שהיא מבינה שנישואיה נכשלו. בעוד ויקטוריה מנסה לעכל את הכאב, היא פוגשת את חרונימו אקוסטה, גבר בן 33, גרוש עם ילד. ויקטוריה מתאהבת באיש הצעיר, ומחליטה לתת הזדמנות שנייה לאהבה.
חנינא גאון
רב חנינא (חיננאי) גאון היה ראש ישיבת סורא שבבבל בשלהי תקופת השלטון הסאסאני ובתחילת תקופת השלטון הערבי.
תולדותיו
רב חיננאי היה הגאון השני בסורא מאז שרב מר בר רב הונא הקים מחדש את ישיבת סורא בשנת ד'שס"ט (לאחר כמאה שנה שהיא לא הייתה קיימת בגלל רדיפות המלכים וכהני הדת הפרסיים. הוא התמנה לתפקיד גאון בישיבת סורא לאחר פטירתו של רב מר בר רב הונא בשנת ד'ש"ף (620) ושמש כגאון במשך עשרים שנה.
במקביל אליו שמש רב חנא כגאון בישיבת פומבדיתא ורב חנינא מבי גיהרא ורב יצחק שמשו כגאונים בישיבת פרוז שבור.
הוא נפטר בשנת ד'ת' (640). לאחר פטירתו מונה רב הונא לתפקיד גאון סורא.
ברכת רפואה
ברכת רפואה (או רפאנו) היא הברכה השמינית בתפילת שמונה עשרה, לאחר ברכת גאולה ולפני ברכת השנים. הברכה משתייכת לקבוצת שלוש עשרה ברכות הבקשה שבתפילה בימי חול. עניינה הוא בקשה מבורא עולם שירפא את מכאובינו ומחלותינו. בחזרת הש"ץ של תענית ציבור הברכה נאמרת לאחר תפילת עננו.
נוסח תימן בלדי
רְפָאֵנוּ ה' אֱלֹהֵינוּ וְנֵרָפֵא, הוֹשִׁיעֵנוּ וְנִוָּשֵׁעָה.
וְהַעֲלֵה רְפוּאָה שְׁלֵמָה לְכָל תַּחֲלוּאֵינוּ.
כִּי אֵל רוֹפֵא רַחֲמָן אָתָּה.
בָּרוּך אַתָּה ה' רוֹפֵא חוֹלֵי עַמּוֹ יִשְׂרָאֵל.
נוסח הספרדים
רְפָאֵנוּ ה' וְנֵרָפֵא, הוֹשִׁיעֵנוּ וְנִוָּשֵׁעָה, כִּי תְהִלָּתֵנוּ אָתָּה,
וְהַעֲלֵה אֲרוּכָה וּמַרְפֵּא לְכָל-תַּחֲלוּאֵינוּ וּלְכָל-מַכְאוֹבֵינוּ וּלְכָל-מַכּוֹתֵינוּ.
כִּי אֵל רוֹפֵא נֶאֱמָן וְרַחֲמָן אָתָּה.
בָּרוּךְ אַתָּה ה', רוֹפֵא חוֹלֵי עַמּוֹ יִשְׂרָאֵל.
נוסח ספרד
רְפָאֵנוּ ה' וְנֵרָפֵא, הוֹשִׁיעֵנוּ וְנִוָּשֵׁעָה, כִּי תְהִלָּתֵנוּ אָתָּה,
וְהַעֲלֵה (אֲרוּכָה וּמַרְפֵּא לְכָל תַּחֲלוּאֵינוּ וּלְכָל מַכְאוֹבֵינוּ וּלְכָל מַכּוֹתֵינוּ) רְפוּאָה שְׁלֵמָה לְכָל מַכּוֹתֵינוּ,
כִּי אֵל מֶלֶךְ רוֹפֵא נֶאֱמָן וְרַחֲמָן אָתָּה.
בָּרוּךְ אַתָּה יְיָ, רוֹפֵא חוֹלֵי עַמּוֹ יִשְׂרָאֵל.
נוסח אשכנז
רְפָאֵנוּ ה' וְנֵרָפֵא, הוֹשִׁיעֵנוּ וְנִוָּשֵׁעָה, כִּי תְהִלָּתֵנוּ אָתָּה,
וְהַעֲלֵה רְפוּאָה שְׁלֵמָה לְכֹל מַכּוֹתֵינוּ.
כִּי אֵל מֶלֶך רוֹפֵא נֶאֱמָן וְרַחֲמָן אָתָּה.
נוסח איטליה
רְפָאֵנוּ ה' אֱלֹהֵינוּ וְנֵרָפֵא, הוֹשִׁיעֵנוּ וְנִוָּשֵׁעָה, כִּי תְהִלָּתֵנוּ אָתָּה,
וְהַעֲלֵה רְפוּאָה שְׁלֵמָה לְכֹל מַכּוֹתֵינוּ (וּלְכָל תַּחֲלוּאֵינוּ).
כִּי אֵל רוֹפֵא רַחֲמָן וְנֶאֱמָן אָתָּה.
בָּרוּךְ אַתָּה ה', רוֹפֵא חוֹלֵי עַמּוֹ יִשְׂרָאֵל.
נוסח רומניא
רְפָאֵנוּ ה' וְנֵרָפֵא, הוֹשִׁיעֵנוּ וְנִוָּשֵׁעָה, כִּי תְהִלָּתֵנוּ אַתָּה,
וְהַעֲלֵה רְפוּאָה שְׁלֵימָה לְכָל מַכּוֹתֵינוּ וּלְכָל תַּחֲלוּאֵינוּ לְחַיִּים וּלְשָׁלוֹם
כִּי אֵל מֶלֶך רוֹפֵא רַחֲמָן וְנֶאֱמָן אַתָּה.
בָּרוּךְ אַתָּה ה', רוֹפֵא חוֹלֵי עַמּוֹ יִשְׂרָאֵל.
נוסח פרובאנס
רְפָאֵנוּ ה' וְנֵרָפֵא, הוֹשִׁיעֵנוּ וְנִוָּשֵׁעָה, כִּי תְהִלָּתֵנוּ אַתָּה,
וְהַעֲלֵה רְפוּאָה שְׁלֵמָה וּמַרְפֵּא לְכָל תַּחֲלוּאֵינוּ וּלְכָל מַכְאוֹבֵינוּ וּלְכָל מַכּוֹתֵינוּ.
כִּי אֵל רוֹפֵא חִנָּם נֶאֱמָן וְרַחֲמָן אַתָּה.
בָּרוּךְ אַתָּה ה', רוֹפֵא חוֹלֵי עַמּוֹ יִשְׂרָאֵל.
נוסח קטלוניה
רְפָאֵנוּ ה' אֱלֹהֵינוּ וְנֵרָפֵא, הוֹשִׁיעֵנוּ וְנִוָּשֵׁעָה, כִּי תְהִלָּתֵנוּ אָתָּה,
בָּרוּךְ אַתָּה ה', רוֹפֵא חוֹלֵי עַמּוֹ יִשְׂרָאֵל.
נוסח ארץ ישראל
רְפָאֵנוּ ה' אֱלֹהֵינוּ מִמַּכְאוֹב לִבֵּנוּ,
וְהַעֲלֵה רְפוּאָה לְמַכּוֹתֵינוּ.
בָּרוּךְ אַתָּה ה' רוֹפֵא חוֹלֵי עַמּוֹ יִשְׂרָאֵל.
מבנה הברכה ומיקומה
תחילת ברכת רפאנו מבוסס על הפסוק:. חז"ל העבירו פסוק זה ללשון רבים.
על פי נוסח הספרדים ונוסח ספרד, אומרים "וְהַעֲלֵה אֲרוּכָה וּמַרְפֵּא" (ולא "והעלה רפואה שלמה"), על פי הפסוק בירמיהו:.
על פי הגמרא, ברכה זו היא השמינית במספר בתפילת שמונה עשרה, מאחר שגם ברית מילה המצריכה עזרה רפואית, נקבעה ליום השמיני להולדת הבן.
מנהגים והלכות
ניתן להוסיף בברכה זו תפילה לרפואתו של חולה ספציפי שהמתפלל מעוניין שיבריא, ולבקש עליו אישית רפואה והחלמה, כפי שבכל ברכה ניתן להוסיף תפילות אישיות בנושא הברכה. הנוסח המקובל להוספה זו הוא: "יהי רצון מלפניך ה' אלהי ואלהי אבותי, שתשלח מהרה רפואה שלמה מן השמים, רפואת הנפש ורפואת הגוף לחולה (פלוני בן פלונית) בתוך שאר חולי ישראל."
נוריתאים
נוריתאים (שם מדעי: Ranunculales) היא סדרת צמחים בעלי פרחים. על פי מערכת המיון APG II מ-2003 היא מונה עשר משפחות:
סדרה זו כוללת מגוון רחב של מינים, בעלי מאפיינים שונים. רוב המינים עשבוניים, עם מיעוט של שיחים ומטפסים, ואף עצים ספורים. חלק מהמינים רב-שנתיים ואחרים חד-שנתיים. משפחות הנוריתאים מונות מעל 3,000 מינים. מתוכם מספר סוגים המשמשים לחקלאות, כגון הפרג, וסוגים אחרים הנמכרים באופן מסחרי כפרחי נוי, כגון הכלנית. בארץ גדלים בר מינים במשפחות נוריתיים, פרגיים, ערטניתיים, עשנניים וצהרונים.
זרמי הערבול (גאולוגיה)
זרמי הערבול הם תאי זרימה הנוצרים במעטפת של כדור הארץ. בכל תא כזה עולה המגמה ממעמקי המעטפת, וכשהוא מתקרב הוא מתקרר ונוחת חזרה. זרמי הערבול הם האחראים לנדידת היבשות, המוסברת באמצעות טקטוניקת הלוחות. דוגמה להמחשת תהליך פיזיקלי זה מהווה מנורת לבה שבה השעווה מתפקדת כחומר הסלעי.
גלעד חצב
גלעד חצב (נולד ב-2 בינואר 1981) הוא פסנתרן ומלחין המזוהה עם סגנון הג'אז. חצב מנגן ומופיע בקביעות, בדרך כלל עם חומרים מקוריים בפורמט טריו פסנתר. בנוסף, הוא שותף בהפקה ונגינה בפרויקטים נוספים של מוזיקה אלקטרונית, מוזיקה ברזילאית, ובכתיבת מוזיקה לפרויקטים שונים.
החל משנת 2007 מתגורר בתל אביב.
ביוגרפיה
גלעד חצב נולד בטבריה לאב עיתונאי ואם במאית תיאטרון. הוא החל לגלות עניין במוזיקה בגיל מוקדם ובגיל 9 החל ללמוד בקונסרבטוריון העירוני בטבריה, שם ניגן בפסנתר ובחצוצרה, מאוחר יותר לימד את עצמו לנגן גם על גיטרה ותופים. בשנת 1994, כשהיה בן 14, עבר מבית הוריו לצורך לימודים בתיכון לאמנות תלמה ילין בגבעתיים. בתקופה זו למד וניגן ג'אז באנסמבלים שונים כפסנתרן ומתופף. בנוסף, עיבד והלחין מוזיקה להפקות התיאטרון בבית הספר, וכן הלחין חומרים משלו. במהלך לימודיו השתלם בלימוד שפת האלתור של הביבופ (זרם בג'אז) אצל הפסנתרן ומחנך הג'אז עמית גולן. הוא סיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1999.
לאחר שירותו הצבאי, החל ללמוד במסלול הנדסת קול במכללת עמק הירדן, שם השתלם אצל אנשי סאונד בכירים בתעשייה, בהם יואב שדמה (סוני יפן). בתקופה זו החל לעבוד עם מחשב וליצור עבודות סאונד שונות לרבות יצירות מוזיקליות מבוססות מחשב. הוא למד את התואר הראשון שלו באקדמיה למוזיקה ומחול ע"ש רובין. במהלך לימודיו הלחין יצירות ועיבודים שונים, בהן רביעיות מיתרים, יצירות לפסנתר, ויצירות להרכבי ג'אז. יצירותיו הוצגו מול קהל, וחלק מהן אף הוקלט.
ב-2006, הפיק מספר הופעות ג'אז, שהתהוו לפרויקט "ג'אז ישראלי" במרכז התרבות בית אבי חי בירושלים. בתום הקיץ של שנה זו, סיים את לימודיו ועשה רסיטל סיום בהצטיינות, ועבר לברלין, שם יצר וניגן עם אמנים בינלאומיים.
בשנת 2015 נבחר על ידי אונסק"ו להפיץ את רעיון יום הג'אז הבינלאומי בישראל, ויזם אירועים בכל רחבי הארץ בשיתוף נגנים ומועדונים שונים. חלק מהאירועים כוסו על ידי התקשורת וזכו לביקורות נלהבות. גלעד מרבה להופיע, ובמופעיו דגש על מוזיקה מקורית ושיתופי פעולה עם יוצרים בולטים בתחום הג'אז, המוזיקה הברזילאית ומוזיקת העולם. במקביל להופעותיו, מפיק ומקליט עבודות באולפנו הביתי.
דיסקוגרפיה ופרויקטים
ב-2007 הקליט שני קטעים מקוריים, ועיבוד לשיר הישראלי נעמה (שלמה בידרמן). בהקלטות השתתפו הגיטריסט ונגן העוד עמוס הופמן, המתופף רע בר נס, והקונטרה-בסיסט גלעד אברו. במקביל להופעות שונות שתועדו בהקלטות, גלעד הוציא 2 אלבומים רשמיים הכוללים מוזיקה מקורית, והעלה עם השנים הקלטות של סשנים ביתיים ואולפניים המוקדשים לסקיצות של יצירות מקוריות וביצועים בעיבודיו למוזיקה ברזילאית של מלחינים כמו הרמטו פסקואל ,ג'ובים ואחרים.
ביצירתו גלעד משלב ג'אז מסורתי עם השפעות מתרבויות שונות כמו מוזיקה ברזילאית, פלמנקו,  ואף לאדינו ומבצע בין היתר גם עיבודים אישיים לנכסי צאן מהמוזיקה הישראלית, לצד ביצוע קטעי שורו ומוזיקה ברזילאית מסורתית.
כשהוא לא מופיע עם הרכביו, גלעד הוא מורה, יזם ומלחין.
פרויקטים מרכזיים:
הפקת יום הג'אז הישראלי המצוין כיום חג של אונס"קו  - 30.4
הפקת הפרויקט לדינו ג'אז - עם הזמרת יאיואי אוקאניווה שזכה לחשיפה וסיבוב הופעות ביפן וישראל, 2014
הפקת הפרויקט גלעד חצב 3rio שהוקדש למוזיקה ברזילאית ומקורית וזכה לחשיפה וסיבוב הופעות בגרמניה 2019.
פרויקט הופעות הבית "שאפל" - הפקת הופעות של חצב בהשתתפות מיטב אמני ג'אז ישראלי שקראה למפגש בלתי אמצעי עם קהל ביתי הפרויקט החל ב-2017 בירושלים ובתל אביב  וממשיך לפעול גם במהלך 2021 אם כי בתדירות נמוכה יותר.
מעבר ליוצר, גלעד הוא גם מורה פעיל ומבוקש המלמד מעל לשני עשורים ברציפות, בסטודיו לפסנתר המשמש גם כאולפן  ובית להפקות היצירה של חצב.
Sucka Free
Sucka Free הוא המיקסטייפ השני של הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז'. המיקסטייפ יצא לאור ב-12 באפריל 2008, על ידי חברת התקליטים יאנג מאני. המיקסטייפ מכיל שיתופי פעולה עם הראפרים: ליל ויין, גוצ'י מיין, ג'יידאקיס, ליל קים ורנסום.
את המיקסטייפ הפיקו מגון מפיקים ביניהם דייבן "פרסטיג'" ונדרפול, שון קומבס, ג'ייד טוד סמית', ויין וכדומה.
רקע
מיקסטייפ זה יצא לאחר שהראפר האמריקאי ליל ויין החתים את מינאז' בחברת התקליטים שלו יאנג מאני. הוא שימש לה כמנטור לאורך תקופת ההקלטות של המיקסטייפ, תוך שהוא עזר לה להמשיך בקריירת הראפ שלה.
כל השירים שנכללים במיקסטייפ הם גרסאות כיסוי לשירים ישנים שיצאו לפני כן.
עטיפה
עטיפת המיקסטייפ מציגה בתוכה את ליל ויין ואת ניקי מינאז', כשהם על פודיום, מאחורי וילון אדום, כפי שהצטלמו למגזין XXL ול-MTV. כמו כן, מינאז' עונדת שרשרת ועגילים בצבע זהב, תוך שהיא לובשת חולצה אדומה מכופתרת.
ויקטור מאקייב
ויקטור פטרוביץ מאקייב (25 באוקטובר 1924 - 25 באוקטובר 1985) היה מהנדס טילים סובייטי, שהיה אחראי לפיתוח רוב הטילים הבליסטיים של ברית המועצות שנועדו לשיגור ימי מתוך צוללות. לימים הוסבו חלק מהטילים שתוכננו על ידו למשגרי לוויינים. משרד התכנון מאקייב פועל עד היום וממשיך לפתח טילים בליסטיים מדגמם שונים. עסק בתכנון טילים ומנועים גם לתוכנית חלל של ברית המועצות והיה עמיתו של סרגיי קורוליוב.
טילים מפיתוחו של מאקייב
טילים בליסטיים מדור ראשון:
טילים בליסטיים מדור שני:
טילים בלסיטיים מדור שלישי:
אותות ועיטורים
מאקייב עוטר בעיטורים רבים של ברית המועצות, ובהם:
ולנטינה טרשקובה
ראשית חייה
טרשקובה נולדה בכפר קטן מסלניקובו במחוז ירוסלבל שבמרכז רוסיה. היא נולדה למשפחת פועלים מהמעמד הנמוך, אביה היה נהג טרקטור ואמה הייתה תופרת במפעל טקסטיל. אביה של ולנטינה גויס בשנת 1939 לצבא האדום ונהרג במהלך מלחמת החורף ב-1940. אמה גידלה אותה ואת שני אחיה לבד. ולנטינה עבדה עם אמה במפעל הטקסטיל, למדה הנדסאות תעשייה קלה ועסקה בצניחה במועדון טיס מקומי.
ווסטוק 6
לאחר טיסתו ההיסטורית של יורי גגארין, החליטה רוסיה לשלוח אישה לחלל. ולנטינה שמעה על המבצע ושלחה מכתב לסוכנות החלל הרוסית וביקשה להפוך לקוסמונאוטית. בשנת 1962 הוצע לה להצטרף כקוסמונאוטית לתוכנית החלל הסובייטית, והיא נבחרה עם ארבע נשים נוספות מתוך יותר מ-400 מועמדות. ניקיטה חרושצ'וב, מנהיג ברית המועצות, השתתף בעצמו במיון הסופי של המועמדות. לאחר שהתקבלה לתוכנית, היא גויסה באופן פורמלי לחיל האוויר הסובייטי. בתום ההכשרה הוענקה לה דרגת סגן משנה.
התוכנית המקורית הייתה שטרשקובה וולנטינה פונומריובה, קוסמונאוטית נוספת, יטוסו בשתי חלליות ווסטוק בו זמנית וייצרו קשר רדיו בחלל. התוכנית לא יצאה אל הפועל משום שפונומריובה נפסלה ברגע האחרון מסיבה של "אי-התאמה אידאולוגית". בסופו של דבר המריא ולרי ביקובסקי בווסטוק 5 וטרשקובה שוגרה יומיים מאוחר יותר בווסטוק 6. השניים טסו במרחק של 5 ק"מ זה מזה בשלב מסוים ויצרו קשר רדיו ישיר.
ב־16 ביוני 1963 היא שוגרה לחלל בטיסה האחרונה של תוכנית ווסטוק, והייתה לאישה הראשונה שטסה לחלל. היא שהתה קרוב ל-71 שעות במסלול סביב כדור הארץ, יותר מהזמן הכולל של כל האסטרונאוטים האמריקאים שהגיעו לחלל עד אותה עת. אות הקריאה שלה במשימה היה "צ'איקה" (ברוסית: שחף, שם עצם ממין נקבה).
לאחר שהחללית נכנסה למסלול גילתה טרשקובה שהיא מתרחקת מכדור הארץ במקום להתקרב אליו. טרשקובה לא הייתה טייסת ולא ניתנה לה שליטה על כלי הטיס, ולכן היא הסתפקה בדיווח למרכז הבקרה. חייה ניצלו משום שניתן היה לטעון נתונים חדשים לטייס האוטומטי. הנתונים נשלחו לטרשקובה בעזרת שידורי רדיו והיא טענה אותם ידנית. לבקשת סרגיי קורוליוב דבר השגיאה נשמר בסוד במשך שנים. טרשקובה סיפרה על כך רק בשנת 2007. לטענתה היא החליטה להתראיין בנושא זה רק בעקבות הדלפה של בכיר בסוכנות החלל מספר שנים לפני כן.
אף על פי שהיו תוכניות לשיגור קוסמונאוטיות נוספות, לא שוגרה אף קוסמונאוטית אחרת מהצוות שלה, ורק כעבור 19 שנה שוגרה האישה השנייה לחלל, סבטלנה סאוויצקאייה.
המשך הקריירה
טרשקובה הייתה לאישיות מפורסמת בברית המועצות, והעיתונות עקבה אחר פעולותיה. בחורף 1963–1964 היא יצאה לביקורים במדינות אפריקה והמזרח התיכון. בפברואר 1964 ביקרה בלונדון כדי לקבל עיטור כבוד של האגודה הבריטית לחקר החלל ובמאי 1965 ביקרה בפריס.
לאחר חזרתה המוצלחת היא פנתה ללימודים באקדמיית חיל האוויר על שם ז'וקובסקי וסיימה לימודי הנדסת חלל ב-1969. בשנת 1977 קיבלה תואר דוקטור להנדסה. בשנת 1975 היא הועלתה לדרגת קולונל בחיל האוויר הסובייטי.
טרשקובה גם כיהנה בסובייט העליון (הפרלמנט של ברית המועצות). בשנת 1974 זכתה במקום קבע בפרזידיום (נשיאות) שלו. עד 1991 הייתה חברת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית.
בשנת 1995 היא הועלתה לדרגת גנרל-מיור בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. נכון ל-2013 טרשקובה היא האישה היחידה שהגיע לדרגת גנרל בצבא הרוסי.
בשנת 1997 פרשה מתפקידיה בהוראה נשיאותית. טרשקובה ייצגה את מדינתה באירועים בינלאומיים והייתה פעילה בקידום נשים. לאחר נפילת הקומוניזם, נעלמה מעיני הציבור הרחב. בשנת 2011 נבחרה לדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית ואף קיבלה מינוי של סגן יו"ר הדומה.
טרשקובה קיבלה אותות כבוד רבים, בהם מכתש על הירח שנושא את שמה ואסטרואיד בשם צ'איקה, אות הקריאה שלה בחלל.
משפחתה
טרשקובה נישאה ב-3 בנובמבר 1963 לקוסמונאוט אנדרייאן ניקולאייב, ובתה אלנה נולדה ב-1964. היא התגרשה ב-1982 לאחר שנים ארוכות של נישואין מעורערים. בעלה השני, ד"ר שפושניקוב, נפטר ב-1999.
כבל תקשורת תת-ימי
כֶּבֶל תקשורת תת-ימי הוא כבל תקשורת המונח על קרקעית הים כדי לחבר בין שתי נקודות שאין ביניהן חיבור נוח או אפשרי ביבשה.
הכבל התת-ימי הראשון הונח בין אנגליה לצרפת בשנת 1850 ושימש להעברת טלגרף בלבד, הכבל כלל גיד אחד ומעטפת. כשלושה ימים לאחר שהונח בים נקרע הכבל על ידי סירת דייגים. מאז הונחו כבלים תת-ימיים המכילים מספר רב יותר של גידים ואפשרו נפח תקשורת גדול יותר.
בשלב הבא השתמשו בכבלים קואקסיאליים, המכילים גיד מרכזי (ציר) ומעטפת (סיכוך). כבלים אלו העבירו תדר מאופנן הנושא עליו מידע בשיטת חלוקת תדר (FDM). מאוחר יותר העבירו בכבלים מידע בשיטת ריבוב בחלוקת זמן (TDM), שהייתה יעילה יותר ופתרה בעיות של רעשי רקע ועוצמות שמע בלתי יציבות.
בעקבות התפתחויות הטכנולוגיות, עברו לשימוש בסיבים אופטיים, המשמשים לתקשורת עד היום. לסיבים האופטיים יש יתרון גדול על פני השיטות הישנות, כיוון שכמות המידע שניתן להעביר באמצעות זוג סיבים גדולה בהרבה מכמות המידע שניתן להעביר באמצעות כבלי נחושת.
ישראל נעזרת במספר כבלים תת-ימיים לתקשורת בינלאומית עם מדינות אירופה ואמריקה. תעבורת האינטרנט מישראל לאירופה ואמריקה עוברת בצמד הכבלים התת-ימיים של חברת בזק ו-C.I.O.S וגם דרך "מד נאוטילוס" וטמרס טלקום.
כיום נעשה שימוש רב בכבלים תת-ימיים, כיוון שהתחליף היחיד – לוויינים – אינו יכול להעביר את כמות המידע הנדרשת. בנוסף, היות שאורך הכבלים קצר בהרבה מהמרחק שצריך שידור לווייני לעבור (מכדור הארץ לחלל ובחזרה) – השימוש בכבלים אופטיים תת-ימיים מאפשר תקשורת מהירה וללא זמן השהיה משמעותי. כבלים תת-ימיים גם בטוחים יותר משידור אטמוספירי של מידע, ולכן פעמים רבות מידע העובר בהם אינו צריך להיות מוצפן או מקודד.
בנוסף לתקשורת נתונים נעשה שימוש בכבלים תת-ימיים להעברת חשמל (כבל חשמל תת-ימי). כמו כן ניתן להניח כבלים תת-ימיים קטנים בתוך בריכות חקלאיות או בריכות אחרות, במידת הצורך.
היסטוריה של כבלי התקשורת המוקדמים
המצאת הטלגרף גררה שינוי תודעתי באופן הפצת חדשות (שהגיעו לממדים חדשים), מסרים פרסומיים ומחקרי שווקים. עם התפתחות הטלגרף, התעצם הביקוש לקווים שיכולים לחצות נהרות, ימים ואפילו אוקיינוסים.
כשהחומר המדובר, שהוא לטקס טבעי אשר נקרא גוטה-פרצ'ה, הופיע לראשונה באנגליה בשנת 1843, פאראדיי ואחרים ציינו שהוא מבדד חשמלי טוב שניתן להשתמש בו לבידוד כבלים. בגרמניה, סימנס השתמש בו כדי לבדד כבלי טלגרף תת-קרקעיים אשר חיברו בין ברלין ופרנקפורט.
החומר הוכיח את יעילותו גם בכבלים תת-ימיים, תחילה עם הכבל שהניחה חברת הטלגרף התת-ימי בתעלת למאנש ב-1851.
ניסיונות רבים לחבר בין קצוות שונים בעולם נכשלו, ואלו שהצליחו, אפשר לייחס את הצלחתם למזל מאשר להבנה של הבעיות הכרוכות באתגר.
היסטוריה של הטלגרפיה הטרנס-אטלנטית
בשנות ה-50 של המאה ה-19 החריף הביקוש להעברת מידע בצורה מהירה אל מעבר האוקיינוס האטלנטי, במיוחד מידע אודות מחירי גרעינים וכותנה.
סיירוס פילד, סוחר אמיד וצעיר מניו-יורק, ראה את היתרונות (ואת הרווחים) בהנחת כבל תת-ימי באורך 2000 מייל אשר יחבר בין ניופאונדלנד לאירלנד, עם חיבורים בקצוות לניו-יורק ולונדון.
פילד הבין במהרה שהמימון והמומחיות אשר נחוצים לו נמצאים מעבר לאוקיינוס, בבריטניה. בשנת 1856 הקים פילד את חברת הטלגרף האטלנטי בלונדון.
לא מעט ספקות אפפו את רעיון הכבל האטלנטי, עם חששות רבים שהגיעו מכיוון הדעיכה של האות החשמלי, תופעה שהתגלתה לראשונה כמה שנים לפני כן, בעת הנחת הכבל התת-קרקעי והתת-ימי הראשונים, ותוארה על ידי מייקל פאראדיי בשנת 1854. לתופעה היה קשר ישיר עם אורך הכבל, דבר אשר הטיל ספקות לגבי כמות ההודעות שניתן להעביר ביום כדי להצדיק את עלויות הכבל התת-ימי.
סימנס הבחין בתופעת הדעיכה המדוברת כבר בשנת 1849, ולדבריו, הדבר הוביל אותו להתייחס ברצינות לרעיונותיו של פאראדיי בנוגע לחומרים דיאלקטריים ומוליכות חשמלית. הכבלים התת-קרקעיים של סימנס נכשלו אחרי שנה או שנתיים, בעיקר אחרי שהחומר המבודד נהפך ללא יעיל.
בשנת 1854, ויליאם תומסון, שהחשיב את הטלגרפיה כחלק אינטגרלי מהפיזיקה המתמטית, שילב את הרעיונות של פאראדיי לגבי הולכה חשמלית עם משוואות שהגיעו מתאוריית העברת החום כדי לייצר תאוריה מתמטית המתארת איך פעימות של זרם חשמלי נעות לאורך כבלים.
תומסון הראה שתופעת הדעיכה בכבל היא פרופורציונלית לתכונות ההתנגדות והקיבול של הכבל המדובר, והתופעה תהיה מינימלית בכבל נחושת עבה שנאטם בשכבה עבה של גוטה-פרשה. כמו כן, התאוריה של תומסון טענה שהתופעה אמורה לגדול ביחס לריבוע אורך הכבל.
בדצמבר 1856, משקיעים בחרו בתומסון שיצטרף למועצת המנהלים של חברת הטלגרף האטלנטי.
פילד, שהיה בלחץ זמנים, הזמין 2000 מיילים של כבל יחסית דק, שנבדק בצורה פשוטה על ידי וויטהאוס – שאישר את כשירותו. הכבל הושאר במשך חודשים תחת כיפת השמים, דבר אשר זירז את תהליך ההתדרדרות של השכבה המבודדת של הכבל.
באוגוסט 1857 התחיל תהליך הנחת הכבל, אך 300 מייל מהחוף, הכבל נקטע. אחרי שלושה ניסיונות כושלים נוספים ביוני 1858, הוחלט על ניסיון אחרון ביולי של אותה שנה. הפעם, הכל הלך כשורה, ובאוגוסט 1858, הנחת הכבל האטלנטי הראשון הושלמה.
בעת שליחת ההודעות הראשונות, הבחינו המפעילים בהשהיה בין שליחה וקבלת ההודעות.
בתחילת ספטמבר, הכבל חדל לעבוד. הציבור הרחב החשיב את הטלגרפיה הימית ככישלון טכנולוגי, דעה שהתעצמה בשנת 1860, כאשר קרס הכבל תת-ימי שהונח על ידי הממשלה הבריטית בים האדום כדי לחבר את הודו. הכשלונות הללו הובילו להקמתה של הוועדה המשותפת לבחינת הטלגרפיה התת-ימית, כשמסקנות מהדו"ח של הוועדה המשותפת בשנת 1863 הנחו את פיתוח הכבלים עבור הניסיונות הבאים.
בשנת 1865, התבצע ניסיון נוסף להנחת הכבל האטלנטי כשויליאם תומסון משמש כיועץ מומחה. לקראת אמצע הדרך, הכבל נקטע וטבע שני מיילים אל תוך הים. ניסיון נוסף להנחת הכבל התבצע ביולי 1866, ניסיון שעבר בהצלחה, כשעל הדרך, חוברו יחדיו קצוות הכבל שנקטע שנה לפני כן.
בספטמבר 1866, שני כבלים תת-ימיים חיברו את אירופה וצפון אמריקה, קשר שלא נותק מאז.
הוועדה המשותפת לבחינת הטלגרפיה התת-ימית
בשנת 1859, חברה חברת הטלגרף האטלנטי לממשלה הבריטית בהקמת ועדה משותפת שמטרתה הייתה לבחון את הסוגיה של טלגרפיה ימית. הוועדה שמה בראש מעיינותיה לפתח את הבסיס הטכנולוגי שישמש את הניסיונות הבאים על ידי חקירת הכשלונות של ניסיונות העבר.
הדו"ח של הוועדה המשותפת המריץ עבודה מדעית בתחום, ובמיוחד את הקמתה של הוועדה הבריטית לסטנדרטים חשמליים, בהנהגת תומסון, מקסוול וג'נקין, שפיתחה, בין היתר, את היחידות החשמליים (אוהם, וולט ואמפר), שעדיין בשימוש כיום.
כמו כן, הדו"ח הצביע על הכיוון של הנדסה טלגרפית, תחום שיכול להתפתח בעזרת כמויות המידע שנצברו מניסיונות העבר ואת השילוב בין תאוריה למעשיות שיכולים לעזור בתכנון כבלים לצרכים ותנאים שונים.
רוברט פלאהרטי
רוברט ג'וזף פלאהרטי (באנגלית: Robert Joseph Flaherty; 16 בפברואר 1884 – 23 ביולי 1951), במאי קולנוע וראינוע אמריקני. ידוע במיוחד כחלוץ הסרט הדוקומנטרי.
חייו
פלאהרטי היה אחד משבעה ילדים שנולדו לרוברט הנרי פלאהרטי, ממוצא אירי פרוטסטנטי ולאשתו סוזן קלוקנר, ממוצא גרמני קתולי. אביו של פלאהרטי היה כורה, ופלאהרטי בילה את ילדותו בטבע, במחנות הכורים. בצעירותו עבד במקומות שונים באזור מפרץ הדסון שבקנדה, בחיפוש אחר אוצרות טבע ובסלילת כבישים.
בשנת 1913 ערך מסע לאזור שהיה אזור פראי ובלתי מיושב באירופאים, וראש המשלחת, ויליאם מקנזי, הציע כי ייקח עמו מצלמה על מנת לתעד את נופי הטבע ואת התרבויות השונות שיראה בדרכו. פלאהרטי התרשם במיוחד מבני עם האינואיט, ובילה עמם זמן רב, כשהוא מתעד את חייהם במצלמתו.
לאחר שובו לארצות הברית הציג את צילומיו בפני ידידים וקיבל תגובות נלהבות. על אף שחלק מן החומר אבד בתאונה מוזרה, כאשר השליך פלאהרטי סיגריה על ערימת צלולואיד בעת עריכת הסרט בטורונטו, הבין פלאהרטי כי ייעודו הוא הקולנוע, ושב לארצות הצפון בשנת 1920 במטרה המפורשת להסריט סרט. הוא טען כי התאונה אך סייעה במלאכתו, שכן הסרט המקורי היה אך סדרה של צילומים וחסר עלילה ברורה.
על מנת להסריט את סרטו, קיבל פלאהרטי מימון בן חמישים אלף דולר מיצרנית פרוות. בטרם החל את ההסרטה חי פלאהרטי עם האינואיט נאנוק ומשפחתו במשך זמן מה. פלאהרטי ביים מעמדים רבים המופיעים בסרט, לרבות הסיום הדרמטי, בו מצויים כביכול נאנוק ומשפחתו בסכנה אם לא יבנו איגלו במהירות. האיגלו נבנה מראש, באופן שהותיר חור בצידו כך שמצלמתו של פלאהרטי תוכל לצלם את הנעשה בתוכו. פלאהרטי התעקש שהאינואיט לא ישתמשו ברובים לציד, על אף שאלו היו ברשותם. פלאהרטי עצמו היה מצויד היטב במעבדה ניידת שאיפשרה לו לעבור על החומר שצולם מדי יום, באתר בו הוסרט הסרט.
התוצאה הייתה "נאנוק איש הצפון", אשר הוקרן בשנת 1922 וזכה להצלחה עולמית. הסרט נחשב לחלוץ הסרט הדוקומנטרי. על מנת להדגיש את התנאים הקשים של ציידי האינואיט נהג פלאהרטי לספר כי נאנוק עצמו מת מרעב זמן מה לאחר סיום הסרטת הסרט. עם זאת, נראה כי נאנוק מת משחפת בביתו, כשנתיים לאחר סיום ההסרטה.
פלאהרטי חתם על חוזה עם אולפני סרטי פרמאונט, להסרטת סרט דוקומנטרי נוסף. הפעם נסע פלאהרטי לאיי סמואה, על מנת להסריט את "מואנה". גם לשם יצירת סרט זה חי פלאהרטי זמן מה עם הילידים וחקר את דרכיהם, ולבסוף ביסס את הסרט על טקסי המעבר של נער מילדות לבגרות. סרט זה זכה להצלחה פחותה מזו של נאנוק.
עתה נחשב פלאהרטי למומחה למקומות אקזוטיים ולתרבויות זרות. בשנת 1928 יצא עם הבמאי הגרמני פרידריך וילהלם מורנאו לצלם את הסרט "טאבו" באיי הים הדרומי. שני הבמאים היו בעלי אופי עיקש, ופלאהרטי עזב את ההסרטה בטרם הסתיימה העבודה. מורנאו עצמו לא זכה לראות את הסרט המוקרן, שכן מת בתאונת דרכים בטרם יצא הסרט אל המסכים.
פלאהרטי מת בשנת 1951 בוורמונט.
פרידון זיימוגלו
פרידון זיימוגלו (טורקית: Feridun Zaimoğlu; נולד ב-4 בדצמבר 1964 ) הוא סופר גרמני.
חיים
פרידון נולד בבולו בטורקיה והגיע כתינוק עם הוריו לגרמניה. עד גיל עשרים התגורר בברלין ובמינכן, ומאז הוא חי בקיל. אחרי לימודי רפואה ואמנות חלקיים החל לכתוב וחי כסופר ועיתונאי מאז. בשנת 1999\2000 הוא עבד גם בתיאטרון של מנהיים כסופר. כמו כן הוא הרצה באוניברסיטת ברלין בשנת 2004 ובשנת 2007 בטובינגן.
יצירה
ביצירתו הוא שם במרכז את האנשים בשולי החברה. הוא מביא איתם שפה, שעד כה לא נכתבה בספרות הגרמנית. בשנת 2000 יצר לרס בקר סרט על בסיס הרומן השני שלו. בעברית: לילה. 2006. הוצאת מטר
השתתפות בדיון הפוליטי
זיימוגלו הוא אחד הצירים בכנס האסלאם הגרמני, אם כי הוא מבקר את הרכב הכנס המתכנס פעם בשנתיים בערך.
מונירה אל-קאדירי
מונירה אל-קאדירי (בערבית: منيرة القادري, באנגלית: Monira Al Qadiri; נולדה ב-1983 בדקר שבסנגל) היא אמנית בינלאומית ממוצא כוויתי, אשר מתגוררת כיום בגרמניה. עבודתה כוללת מיצגי וידאו, פסלים, מיצבים אמנותיים, ומיצגים שונים. בעלת דוקטורט באמנות מאוניברסיטת טוקיו לאמנות. הציגה במגוון גדול של תערוכות יחיד באירופה ובמדינות ערב, ובמספר תערוכות משותפות בין השאר במוזיאון לאמנות מודרנית של ניו יורק ובמוזיאון Palais de Tokyo בפריז. בשנת 2017 הציגה תערוכת יחיד בגלריית Gasworks בלונדון.
פסליה הוצגו ב- EXPO 2020 בדובאי.
לקראת מונדיאל 2022 הציבה קטר מגוון פסלים ברחבי האי, ביניהן פסליה של אל-קאדירי. בנוסף מוצגות עבודותיה של אל-קאדירי ברחבי דוחה.
אל-קאדירי מציגה את עבודותיה בביאנלה של ונציה 2022.
בעבודותיה היא עוסקת במדינות המתבססות על נפט, בהגדרות מגדר, ובמורשת השחיתות בעולם.
ביוגרפיה
אל קאדירי נולדה ב־1983, בדקר, סנגל להורים ממוצא כוויתי. אמה ת'וראיה אל-באקסאמי, אמנית כווייתית ואביה מוחמד אל-קאדירי דיפלומט כוויתי, שהיה בשליחות בסנגל באותה עת. אחותה הנה פאטימה אל-קאדירי, מוזיקאית ואמנית. לדבריה היא גדלה באווירה של אמנות ופתיחות.
בשנת 1985 הוריה חזרו לכווית, שם חוותה את הפלישה העיראקית לכווית ב-1990–1991, שהותירה טראומה על משפחתה. בין השאר אביה נעצר וישב בכלא בבצרה במשך חודשיים, אמה הייתה פעילה בתנועת ההתנגדות לכיבוש העיראקי.
בשנת 1999, בגיל 16, עברה אל-קאדירי, בעקבות משיכתה לאנימה יפנית, ליפן לבדה, באמצעות מלגת לימודים, שם חיה ולמדה במשך עשור. בשנת 2010 היא קיבלה דוקטורט באמנות מאוניברסיטת טוקיו לאמנות, עבור פרויקט שנקרא "האסתטיקה של העצב במזרח התיכון".
בגיל 27, לדבריה כאשר הבינה שלעולם לא תהיה חלק מיפן, וכי במקומות מסוימים היחס לנשים ביפן גרוע אף מאשר בעולם הערבי, היא החליטה לשוב לכווית.
קריירה
בשנת 2013 הקימה אל-קאדירי את ה- GCC, קולקטיב אמנות של המפרץ הפרסי. בין מקימי הקולקטיב היו אחותה, פאטימה אל-קאדירי ועוד אמנים נוספים.
בשנת 2016 היא עברה לגור באמסטרדם, עבודותיה הציגו במגוון תערוכות במוזיאונים שונים באירופה, ובמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק כמו גם במרכז לאמנות ג'אמיל בדובאי.
בשנת 2022 הופיעו עבודות הפיסול התלת־ממדיות שלה בביאנלה ה-59 בוונציה. הפסלים בצבעים כרומומנטליים עזים, הודפסו במדפסת תלת מימד והוצגו בתערוכה המרכזית.
נפט ופנינים
סבה של אל-קאדירי היה זמר על ספינה לגילוי פנינים בים, אחד ממקורות ההכנסה העיקריים של כווית לפני שהפכה למעצמת נפט. בעבודתה מנסה אל-קאדירי לעסוק במוטיבים האילו של עולם הולך ונעלם. במספר עבודות מקשרת אל-קאדירי בין הפנינים לבין הנפט, כיוון שלשניהם יש את אותם גוונים מיוחדים. כווית היא כיום מעצמת נפט ובעבודותיה מתייחסת אל-קאדירי למשבר האקלים ולסכנה לסביבה.
זהות מגדרית
אחד המוטיבים העיקריים באמנותה של אל-קאדירי הוא הזהות המגדרית. במספר עבודות ניתן למצוא את אל-קאדירי לובשת בגדי גברים, לדוגמה בעבודתה "אבו עטיה- אב הכאב" היא מתחפשת לזמר העיראקי יאס חודור. משיכתה לדראג התחילה כבר בנעוריה בכווית בה נשים היו חייבות להישאר בבתיהן מסיבות של בטיחות. היא החלה לקשר בין להיות גבר ללהיות חזק ובעל עוצמה, דבר שגרם לה לרצות להיהפך לגבר. כבר בילדותה היא נהגה להסתפר קצר ולחבוש שפמים מזויפים. עבודותיה מלאות במוטיבים הללו. גם עבודות הווידאו שלה משתמשות בקולות גבריים עמוקים.
לדבריה היא הטרוסקסואלית, אך משיכתה להתלבש כגבר גם כיום נובעת מהיחס לו זוכות נשים בעולם הערבי, ברחוב ובבית. יחס של הטרדות וזלזול במרחב.
חיים אישיים
ב־2014 נישאה לריאד יאסין, אמן חזותי. מתגוררת בברלין.
פילנתרופיניזם
פילנתרופיניזם (בגרמנית: Philanthropismus מילולית: "אהבת האדם") הייתה תנועה לרפורמה חינוכית ברוח ערכי הנאורות, עם דגש על לימוד מדעי הטבע שהחלה בצפון גרמניה בשנות ה-70 של המאה ה-18. התנועה שאפה לתקן את החינוך המסורתי הכנסייתי ולהציע חינוך מודרני שמטרתו להכשיר אזרחים מועילים ומשכילים, אשר נסמך על הבנת הילד ואופני תפיסתו. הילד, לשיטת הפילנתרופיניסטים, נבדל מן המבוגר ותופס בחושיו, ולכן יש ללמדו תוך גירוי החושים, לימוד מעשי ודוגמאות מוחשיות. באותן שנים התגבשה גם תנועת ההשכלה המוקדמת היהודית בפרוסיה, והמשכילים היהודים שאבו משיטות ההוראה של הפילנתרופיניסטים שנקראו בעברית המשכילית של התקופה "פילנתרופין". הפילנתרופיניזם, שהיה תנועה פילוסופית-אינטלקטואלית, לא התארגן כארגון ולא יצר רשת חינוך. בתי ספר וספרי לימוד פילנתרופיניסטים חולקים עמדות משותפות, אך אינם כפופים לדוקטרינה סדורה או לממסד כלשהו, ולפיכך הם נבדלים זה מזה בדרכים ובדגשים.
תיאור השיטה ועקרונותיה
הרעיונות המרכזיים של תפיסת הפילנתרופיניסטים שאובים מז'אן-ז'אק רוסו, אולם בעוד רוסו התעניין בפיתוח אינדיבידואלי והתנגד לספרי לימוד, הציבו הפילנתרופיניסטים את מטרת החינוך לשם הכשרת הילד להשתלבות במוסדות החברה והמדינה. אף על פי שהתנגדו לבתי הספר הכנסייתיים המסורתיים, על תוכניהם המיושנים ודרכי ההוראה הדכאניות והמשמימות שלהם, שעיקרן שינון, הרי שהתיקון שהציעו היה יחסית שמרני וחתר לייצוב חברתי.
עיקרי תוכנית הלימודים היו מדעי הטבע, היסטוריה, גאוגרפיה, שפות וחינוך דתי ומוסרי. הפילנתרופיניסטים האמינו כי חומר הלימוד צריך להימסר בדרך חווייתית, מעניינת ורלוונטית, ובאופן התואם את רמת הקליטה של הילדים. לשם כך יצרו ספרי לימוד עשירים בהמחשות (כגון מפות ודיאגרמות) ותמונות (בעלי חיים, צמחים, מכשירים וכדומה), עודדו ניסויים ותצוגות בכיתה (ממדידה באמצעות מד-זווית ועד תצפית בבעלי חיים), סיורים, גינון ועוד. אחד מן המאפיינים הבולטים של השיטה הוא הדגמת חוקים כלליים באמצעות דוגמאות פרטיות רבות, תיאורים חיים של פרטים ואף יוצאי-דופן ומוזרויות. חלק ניכר של המידע מועבר בספרי הלימוד בדרך של דיאלוג המדמה שיחה בכיתה בין מורה (או קול סמכותי אחר) ותלמידיו. למשל קטע מתוך פתיחה למקראה ללימוד תולדות הטבע:
את הקניית הידע שאפו הפילנתרופיניסטים לקיים באווירה נעימה ובריאה. הם שללו מכל וכל ענישה גופנית והקפידו על שעות משחק, חינוך גופני ומלאכת יד שיגוונו את שעות הלימוד העיוני. עם זאת, החינוך הקפיד על שמירת הסדר וכבוד לסמכות ולמוסדות הדת והמדינה וכיוון לנימוסים, היגיינה, דרישות מוסריות גבוהות ופטריוטיות (שהודגשה בלימודי השפה והספרות הגרמנית, ההיסטוריה והגאוגרפיה), אמנם בדרך דידקטית ולא מתוך ציות עיוור.
אישים ומוסדות
ב-1768 פרסם יוהאן ברנהרד באזדוב את ספר היסוד של התנועה Vorstellung an Menschenfreunde für Schulen, nebst dem Plan eines Elementarbuches der menschlichen Erkenntnisse ("מבוא פילנתרופיניסטי לבית ספר ותבנית של ספר-יסוד לידע האנושי") ובשנת 1774 הקים את בית ספר "פילנתרופינום" בדסאו (Philanthropinum Dessau) שיועד לבני המעמד הבורגני. בית ספר זה זכה להתעניינות ציבורית רבה ובין היתר ביקרו בו וציינו אותו לטובה הפילוסוף עמנואל קאנט והמחזאי גוטהולד אפרים לסינג. בית הספר התפרסם והיווה דגם לבית ספר מתקדם, אנשי חינוך פילנתרופיניסטים הגיעו לעבוד בבית הספר מכל רחבי המרחב הגרמני ולאחר שלימדו בו תחת הנחייתו של באזדוב חזרו למקומותיהם וייסדו בהם בתי ספר דומים. סגנו, כריסטיאן היינריך וולקה (Christian Heinrich Wolke) הקים בית ספר דומה בסנקט פטרבורג ומתמחה אחר בבית הספר, איזק איסלין (Isaak Iselin) נטל את רעיונותיו לשווייץ. כספר לימוד בסיסי ערך באזדוב יחד עם המאייר דניאל חודובייצקי את "ספר היסוד עם תמונות" (Elementarwerk mit Kupfern, 1774), שזכה לשבחיו של קאנט כחומר הלימוד לחינוך הרצוי.
בשנת 1773 הקים פרידריך אברהרד פון רוכוב (Friedrich Eberhard von Rochow) בית ספר פילנתרופיניסטי כפרי לילדי איכרים באחוזתו רקאן (Reckahn). בית ספר זה שימש כדגם לבתי ספר כפריים בסביבתו, שרוכוב היה מעורב בהקמתם, כגון בגטין (1777) ובקריין (1779). הוא חיבר את אחד מספרי הלימוד הפילנתרופיניסטים הראשונים: Versuch eines Schulbuches für Kinder der Landleute ("ספר לימוד נסיוני לילדי ארצנו", 1772) ואת המקראה המאוירת לילדי הכפר (הכוללת סיפורים מעולמם, המעוררים חשיבה רציונלית ומחזקים את ערכי המוסר) Der Kinderfreund ("ידיד הילד", 1776).
יואכים היינריך קאמפה לימד בבית הספר של באזדוב ולאחר מכן יסד וניהל בית ספר בהמבורג והיה אחראי על מערכת החינוך בבראונשווייג (בשני התפקידים ירש אותו ארנסט כריסטיאן טראפ (Ernst Christian Trapp)). בין השנים 1785-1791 פרסם 16 כרכים של החיבור הפרוגרמטי Allgemeine Revision des gesammten Schul und Erziehungswesens ("תיקון כללי של בית הספר ומערכת חינוך") ותרגם את הספרים מחשבות אחדות אודות החינוך מאת ג'ון לוק ואמיל, או על החינוך מאת רוסו. כמו כן חיבר ספרי ילדים בתוכם עיבוד ל"רובינזון קרוזו" וספרי מסעות.
כריסטיאן גוטהילף זלצמן (Christian Gotthilf Salzmann) ייסד ב-1784 את בית הספר שנפפנטאל (Schnepfenthal) בעיר גותה, שעדיין פעיל כפנימייה למחוננים והוא אחד מבתי הספר הטובים בגרמניה. כתב מספר ספרים בתחום החינוך המוסרי, בהם Moralisches Elementarbuch nebst einer Anleitung zum nützlichen Gebrauch desselben ("ספר-יסוד מוסרי ומדריך לשימוש טוב") ו-Über die heimlichen Sünden der Jugend ("על חטאי סוד הנעורים").
קשרי הפילנתרופיניזם ותנועת ההשכלה היהודית
המשכילים היהודים המוקדמים פעלו באותה סביבה גאוגרפית ואינטלקטואלית כמו ראשוני הפילנתרופיניסטים ובין פילנתרופיניסטים מובילים ומשכילים מוקדמים היו קשרי היכרות. משכילים כגון שלמה מימון, משה מנדלסון, נפתלי הרץ וייזל, דניאל איציג, יצחק אייכל ודוד פרידלנדר עסקו רבות בחידוש החינוך ובהוראת המדעים ברוח ערכי הפילנתרופיניזם ובית הספר היהודי המודרני בברלין "חנוך נערים" (נחנך ב-1781) הוקם לפי תפיסה זו. גם ספרי הלימוד של ההשכלה נכתבו על בסיס ספרי הפילנתרופיניזם. בתי ספר יהודים פילנתרופיניסטים (משכיליים) קמו גם בברסלאו, דסאו, גיסן, קאסל, המבורג ופרנקפורט (שם נקרא בית הספר "פילנתרופין") ואף בפראג.
ומוריץ לווה שלזינגר חיבר ב-1800 מניפסט פילנתרופיניסטי בעברית:
יחסי גרמניה–קנדה
היסטוריה
תחילת הקשר בין גרמניה לקנדה התרחש בצרפת החדשה, אזור בצפון אמריקה שנשלט ויושב בידי צרפת במהלך המאה ה-17. קבוצת גרמנים אתנים היגרו למושבה בתקופת השלטון הקולוניאלי הצרפתי בין השנים 1663–1763, והתערבבו עם האוכלוסייה הצרפתית המקומית. ההגירה הגרמנית הגדולה הראשונה לקנדה הייתה לאחר כיבושה האנגלי של נובה סקוטיה, מספר רב של שכירי חרב גרמנים ששירתו בצבא הבריטי בחרו להתיישב בשטח החדש, האוכלוסייה המקומית הייתה קתולית דוברת צרפתית, ובחירתם של הבריטים ליישב במושבות הדרומיות גרמה חוסר איזון לדמוגרפיה, לצורך זה הם החלו בתוכנית "פרוטסטנטים זרים", במהלכה גויסו הפרוטסטנטים לאזן את כמויות האוכלוסייה, רוב המתיישבים הגיעו מגרמניה, ועקב הגירה זו החלו ערים רבות בנובה סקוטיה לשאת שמות גרמניים מובהקים, כמו קינגסבורג ולוננבורג.
אחר המהפכה האמריקאית היגרו עוד גרמנים אתניים רבים לקנדה, שהיו לויאליסטים או שכירי חרב של הבריטיים שנמלטו מארצות הברית. המהגרים נשכרו כדי להגן על צפון אמריקה הבריטית, וחלק מהם החליטו להישאר במקום באופן קבוע והתיישבו בקוויבק. הקבוצה הגדולה ביותר שהגיעה היו המנוניטים, שהיו מופלים בארצות הברית עקב אמונתם. קבוצה זו משכה אחריה מהגרים נוספים מגרמניה, כ-50,000 שהגיעו במשך עשרות שנים.
היחסים בין קנדה לגרמניה הגיעו לשפל המדרגה במלחמת העולם הראשונה, ועוד יותר במלחמת העולם השנייה, בה הכריזה קנדה מלחמה על גרמניה הנאצית כשבוע אחר ההכרזה הבריטית. הכוחות הקנדיים מילאו תפקיד משמעותי בפלישה לאירופה, עם אחריות מיוחדת בשנים 1944–1945 לשחרור הולנד. ב-1948 כשביקשה בריטניה מהקנדים מטוסי תובלה לסגר על ברלין סירבה קנדה, אך תחת הנהגתו הנלהבת של ראש הממשלה הליברלי לואי סן-לורן הצטרפה קנדה לנאט"ו, למרות התנגדותם של מספר אינטלקטואלים, השמאל הקיצוני, ולא מעט קנדים צרפתים.
קנדה הקימה יחסים דיפלומטיים עם גרמניה המזרחית ב-1 באוגוסט 1975.
בתחילת המאה ה-21, המדינות שאפו להדק את שיתוף הפעולה ביניהן בתחום האנרגיה.
נציגויות
בנוסף לשגרירות באוטווה, מחזיקה גרמניה קונסוליות בטורונטו, מונטריאול, וונקובר.
סחר
בשנת 2006 הייתה גרמניה שישית בדירוג היצוא הקנדי (0.9%), ושישית אף ביבוא לקנדה (2.8%).
עמשי לוין
עֲמָשַׂי לוין (ד' באייר ה'תרצ"ו, 12 במאי 1936 – 16 באפריל 2002, ד' באייר ה'תשס"ב) היה משורר ומתרגם ישראלי. יליד תל אביב, בנם של המחבר והתעשיין צבי לוין, נשיא הלשכה הגדולה של הבונים החופשים בישראל, ושל הציירת בת שבע לוין; אחיינו של שופט בית המשפט העליון דב לוין. פרסם גם בשמות העט "עמוס יהב" ו"אבישר לוין".
ידוע בזכות מילותיו לשיר "בדד", שיר שהפך לקלאסיקה לאחר ביצועו של זוהר ארגוב וזכה לביצועים נוספים רבים, בין השאר בפיהן של גליקריה וסי היימן.
כמתרגם של ספרות יפה ומדעית, כמו גם תוכניות טלוויזיה וסרטים, לוין אחראי לתרגומים לעברית של יצירות ספרות יפה חשובות כמו "גן הצבאים" ו"שירת התליין" של נורמן מיילר; "המרד על הקיין" ו"מלחמה וזיכרון" להרמן ווק; "עיר קטנה בגרמניה", "מרגל מושלם" ו"בית רוסיה" של ג'ון לה קארה; "לא בלי בתי" של בטי מחמודי; "כפירי אריות" לאירווין שו; "תרופה מרה" לארתור היילי; ההמון והכח של אליאס קנטי; ו"מלך עכברוש" של ג'יימס קלאוול. במדעי החברה, לוין תרגם וערך את "ביהייביוריזם" ו"מעבר לחרות ולכבוד" של ב' פ' סקינר; סוציולוגיה - "יסודות, עקרונות, גישות של ליאונרד בלום" ופיליפ סלזניק; "אישיות והסתגלות" של ריצ'רד ס' לאזארוס; "מהותה של חקירה פסיכולוגית" של ריי היימן; "פסיכולוגיה של ארגונים" של אדגר שיין; ואת "אנטישמיות בברית המועצות: מבחר מאמרים ומסות" בעריכת שמואל אטינגר. לוין תרגם את "מרכבות האלים" ו"אלים מן החלל החיצון" מאת אריך פון דניקן. כן תרגם אף ספרי מתח כספר "החטא השלישי" שכתב לורנס סנדרס.
שמו הפרטי של לוין, עֲמָשַׂי, הוא שם נדיר ממקור תנכ"י.
ראדק שירל
ראדק שירל (צ'כית: Radek Šírl; נולד ב-20 במרץ 1981 ברודנה) הוא כדורגלן צ'כי לשעבר ששיחק בעמדת הקשר בקבוצת בוהמיאנס 1905.
בעבר שיחק שירל במועדונים ספרטה פראג ובוהמיאנס פראג. ב-2008 הוא זומן לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של צ'כיה, ואף שיחק עבור הנבחרת הצעירה שלה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת 2001. הוא זכה עם זניט סנקט פטרבורג באליפות ליגת העל הרוסית בשנת 2007, ואף כבש שער מכריע במחזור האחרון מול סאטורן ראמנסקו שהעניק לקבוצתו את האליפות. בעונת הוא זכה עם זניט בגביע אופ"א, לאחר ניצחון 0–2 על גלאזגו ריינג'רס במשחק הגמר.
פורד פורדסון E83W
פורד פורדסון E83W (באנגלית: Fordson E83W) היא מכונית מסחרית מתוצרת חברת Ford of Britain (פורד בריטניה), (שם רשמי: Ford Motor Company Limited), חברת בת של קונצרן הרכב פורד, אשר יוצרה בין השנים 1938–1957.
דגמי "פורד פורדסון E83W" יוצרו במספר תצורות, כולל רכבי קנטינה, משאיות גלידה, ורכבים לשירות כבאי-האש.
ראבקצל
ראבקצל (בהונגרית: Rábakecöl) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית ראבקצל קטנה משמעותית, מ-917 תושבים בשנת 1990 עד 634 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-30%).
בראבקצל חיו מעט יהודים.
סיפורי ניו יורק
סיפורי ניו יורק (באנגלית: New York Stories) הוא אנתולוגיה של שלושה סרטים קצרים אמריקאיים משנת 1989.
הסרטים הם:
שיעורי חיים
פולט מרגישה שליונל מעוניין רק בסקס איתה ומחליטה לעזוב אותו. היא יוצאת לתקופה קצרה עם סטנדפיסט צעיר בשם גרגורי סטארק (סטיב בושמי). ליונל מסכים שתישאר אצלו ללא יחסי מין ואומר לה שרק דרכו תוכל להתקדם בניו יורק אך לבסוף היא עוזבת אותו.
את כל המתח הוא מוציא על ציור מופשט גדול בתערוכה שמתקבל בהתלהבות. בתערוכה הוא נפגש בציירת צעירה שמחפשת מקום לגור, להתפרנס וללמוד. הוא מציע לה את דירתו ומעגל חדש נפתח.
החיים ללא זואי
זואי (הת'ר מקומב) היא נערה הגרה במלון מפואר בניו יורק לאחר שהוריה התגרשו. אביה קלאודיו (ג'אנקרלו ג'אניני) הוא חלילן מפורסם המופיע ברחבי העולם ואמה שרלוט (טליה שייר) היא צלמת עיתונות המטיילת בכל העולם. מי שמטפל בה ואחראי עליה במלון הוא מל (אדריאן ברודי). בעת שוד במלון נפרצת הכספת של אביה ונופלת משם מעטפה ובתוכה עגיל ומכתב מהנסיכה סוראיה (קרול בוקה) המעניקה לו את העגיל לאחר שהתרשמה מנגינתו. זואי מאתרת את הנסיכה ומחזירה לה את העגיל ולאחר מכן היא מאחדת את אביה ואמה. לבסוף כולם מתאחדים בקונצרט בו מנגן האב, למרגלות האקרופוליס באתונה.
רסיסי אדיפוס
שלדון מילס (לשעבר מילסטיין) (וודי אלן) הוא עורך דין יהודי רווק בן 50. הוא מנהל זוגיות עם ליסה (מיה פארו), נוצרייה גרושה עם שלושה ילדים למרות התנגדותה החריפה של אמו הקשישה (מיי קווסטל). כל חייו אמו ביקורתית כלפיו.
לאחר היעלמות אמו הוא מתחיל להרגיש משוחרר ושמח והסקס שלו משתפר. הוא מפטר את החוקר ומאושר בחייו.
יום אחד מופיעה האמא בשמי ניו יורק ומתחילה לגעור בו לנוכח כל תושבי העיר הוא נבוך וליסה עוזבת אותו. שלדון מחפש עזרה אצל טרבה, מגרשת שדים ומדברת עם מתים בעזרת סיאנס (ג'ולי קאוונר). הטיפול נכשל ואמו עדיין בשמי העיר אך שלדון מתאהב בה מביא אותה לדירתו ומציג אותה לפני אמו בשמים. זאת מאשרת את החברה החדשה שלו וחוזרת לדירתו בארץ ומתחילה שוב להביך אותו כשהיא מראה לטרבה תמונות מילדותו.
בת-שבע (להקה)
בת-שבע היא להקת מחול ישראלית, שהוקמה בשנת 1964 על ידי הברונית בת שבע דה רוטשילד ועל ידי הכוריאוגראפית האמריקאית מרתה גרהאם. הלהקה התבססה על קבוצת רקדנים ורקדניות שהתגבשה סביב בימת מחול וסביב התיאטרון הלירי. הלהקה הוקמה כלהקת מחול רפרטוארית ואת החזרות הראשונות ליווה הפסנתרן נתן מישורי. החל משנת 1990 עד שנת 2017 המנהל האמנותי של הלהקה היה אוהד נהרין. החל משנת 2017 המנהלת האמנותית היא גילי נבות. בשנת 2022 מונתה ליאור אביצור למנהלת האמנותית של הלהקה.
בת-שבע 2 ואנסמבל בת-שבע
להקת "בת- שבע 2" נוסדה בשנת 1976 ופעלה עד לשנת 1987. המנהלות האמנותיות היו רינה גלוק ורינה שחם. בשנת 1980/81 נכנסה נירה פז לתפקיד. ללהקה יצרו הדה אורן, רחל כפרי, רות אשל, מירי מאגנוס, שרון פינזלי, רונית לנד, אנה סוקולוב (במסגרת השתתפות הלהקה בהפקה של התיאטרון העירוני חיפה "כנפיים") ואחרים.
אנסמבל בת-שבע הוא ההרכב הצעיר של הלהקה. האנסמבל הוקם בשנת 1990 והוא מהווה חממה לרקדנים צעירים. רבים מרקדני האנסמבל עוברים לאחר כשנתיים עד שלוש להרכב הבוגר של הלהקה. מרבית הופעות האנסמבל הן מול קהל של ילדים ובני נוער.
יקוב קיביור
יקוב פיוטר קיביור (בפולנית: Jakub Piotr Kiwior; נולד ב-15 בפברואר 2000 בטיכי שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת הבלם בארסנל מהפרמייר ליג ובנבחרת פולין.
ז'לזיארנה פודברזובה
קיביור גדל במחלקות הנוער של טיכי ואנדרלכט. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בז'לזיארנה פודברזובה מליגת העל הסלובקית. הוא ערך 16 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
מ.ש.ק ז'ילינה
ב-2 באוגוסט 2019 חתם קיביור במ.ש.ק. ז'ילינה מליגת העל הסלובקית. הוא ערך 46 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ארסנל
ב-23 בינואר 2023 חתם קיביור בארסנל מהפרמייר ליג על חוזה ארוך טווח.
במחזור האחרון של עונת 2022/2023 כבש שער בכורה בפרמייר ליג בניצחון 0–5 על וולברהמפטון וונדררס.
קריירה בינלאומית
ב-11 ביוני 2022 ערך קיביור את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין, בתיקו 2–2 נגד נבחרת הולנד במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
נכלל בסגל נבחרת פולין לטורניר מונדיאל 2022.
אשימא
אֲשִׁימָא מוזכרת בתנ"ך כאל של אנשי חמת שיושבו בשומרון על ידי מלך אשור.
במקרא
אֲשִׁימָא מוזכרת פעם אחת במקרא בספר מלכים:
זיהוי
זיהויים והקבלות רבות ניתנו במשך השנים לאשימא. זיהויים אלו כוללים:
במקורות תלמודיים ויהודיים מימי הביניים
לפי, אשימא לבשה צורה של "צאן קירח" דהיינו עז. במאה ה־19 נטען שזיהוי זה נובע מהדמיון של "אשימא" ל"שמם" ומכאן קרח. כן נטען שבכך אשימא דמה לאל המצרי מנדס.
לפי, צורתה כשל כבש. רב סעדיה גאון מביא פירוש שהיא בעלת צורת חתול. רבי אליהו בחור כותב שאשימא הייתה אלה בצורת קוף. ככל הנראה זיהוי זה נובע מדמיון המלה אשימא לקוף בלטינית.
אברהם אבן עזרא בפתיחה לפירושו למגילת אסתר כתב שהטקסט השומרוני של התורה פותח בייחוס הבריאה לאשימא. נטען שטענה זאת נובעת מעיוות של המלה אלוהים במבטא השומרוני.
בתרבות המודרנית
במחזה "הזונה הגדולה מבבל" של חנוך לוין אחת הדמויות נקראת בשם אשימא.
מודיעין אזרחי (חברה)
מודיעין אזרחי היא חברה המספקת שרותי אבטחה, בלדרות מאובטחת ושירותי מוקד וסיור ומספקת שירותים ברחבי הארץ באמצעות צי כלי רכב משוריינים. קבוצת מודיעין אזרחי נוסדה בשנת 1963 והיא כוללת את חברות השמירה והאבטחה מהגדולות בישראל יחד עם חברת בילוש פרטי.
החברה מעסיקה מאבטחים, שומרים, בלדרים (כולל בלדרות מאובטחת ברכב משוריין), סיירים, מוקדנים ועובדי מנהלה.
מאז פברואר 2009 מפעילה החברה את מחסום שער אפרים מדרום לטולכרם.
נכון לשנת 2022 החברה איבטחה את מעון ראש הממשלה לשעבר נפתלי בנט ברעננה ואת ילדיו כחלק מיחידת האבטחה של משרד ראש הממשלה. כמו כן החברה מאבטחת שרים, חברי כנסת ואנשי ציבור.
ההערכה היא שהחברה מעסיקה בישראל למעלה מ-8,000 עובדים, מה שהופך אותה לגדולה ביותר בנוסף להיותה הוותיקה ביותר בתחומה בישראל, ועובדיה מועסקים ב-9 סניפים בפריסה ארצית. בין לקוחות החברה נמנים (נכון לשנת 2016): משטרת ישראל, משרד ראש-הממשלה, משרד-הביטחון, משרד-החוץ, משרד-האוצר, משרד-המשפטים, ומשרדי ממשלה נוספים וכן חברות מסחריות כמו שטראוס-עלית, המשביר לצרכן, אלביט, IBM, רשת הריבוע הכחול, ועוד.
אריאל הורוביץ
אריאל הורוביץ (נולד ב-10 בינואר 1970) הוא זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי.
מודיעין אזרחי (חברה)
ביקורות על פעילות החברה
ביקורות שנערכו על ידי משרד האוצר כנגד חברות אבטחה ושמירה בכלל, וחברת מודיעין אזרחי בפרט, העלו כי היא הפרה את חוקי העבודה במסגרת העסקת עובדיה. נקבע, כי היקף הפרות השכר על ידה בתקופה קצרה רק במשרדי הממשלה נאמדו בכ-15 מיליון שקל.
אריאל הורוביץ
ביוגרפיה
הורוביץ הוא בנם של הפזמונאית והמלחינה נעמי שמר ושל הסופר והמשורר מרדכי הורוביץ. לאחר שירותו הצבאי בחיל המודיעין ביחידת המזל"טים החל ללמוד מוזיקה בבית הספר "רימון", שם פגש את יהודה עדר, שהיה אחד ממוריו. עדר אהב את יצירתו של הורוביץ, הפגיש אותו עם חברת התקליטים "הליקון" וגם הפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה שלו. האלבום, שנקרא "יאללה ביי", הקנה להורוביץ מעמד של כותב להיטים ותמלילן מבריק בזכות השיר "סיגל נחמיאס", שגם הפך להמנון המאבק למען זכויות חיילי המילואים באותה שנה, וכמו כן השירים "הכל כתוב", "יאללה ביי" ו"זה בשבילך". האלבום עצמו נמכר ביותר מ-15,000 עותקים.
מודיעין אזרחי (חברה)
ביקורות על פעילות החברה
ב-2008 אף נקבע על ידי בית המשפט המחוזי בתל אביב כי החברה חתמה על תצהיר כוזב עת הצהירה כי היא מקיימת את חוקי העבודה וכי דוחות ביקורות שליליים לא נכתבו כנגדה על ידי משרד ממשלתי, ולכן יש לפסול את הצעתה במכרז של רכבת ישראל.
אריאל הורוביץ
ביוגרפיה
שנתיים לאחר צאת אלבומו כתב הורוביץ והלחין את מרבית שירי אלבום הבכורה של אשתו תמר גלעדי, "תמר גלעדי". שיר הנושא של האלבום, "האהבה מתה", נבחר כשיר השנה של אקו"ם לשנת 2000.
חודשים ספורים לאחר מכן יצא אלבומו השני של הורוביץ, "רנה", שהבליט בעיקר את שיר הנושא "רנה" שזכה להצלחה גדולה במצעדי הפזמונים ולהשמעות רבות. האלבום הופק על ידי עובד אפרת.
מודיעין אזרחי (חברה)
ביקורות על פעילות החברה
דו"ח ביניים של החשב הכללי באוצר לגבי מאבטחי מודיעין אזרחי שעובדים במוסדות המדינה, מצא כי החברה קובעת שכר נמוך מזה שנקבע בהסכם עם המדינה.
אריאל הורוביץ
ביוגרפיה
לאלבומה של תמר גלעדי "גן חורפי" משנת 2003 הלחין הורוביץ את השיר "מקום אחר" למילותיה של גלעדי וכתב והלחין במשותף עם רונית בישקו את השיר "מילון חדש".
אלבומו השלישי של הורוביץ, "מנסה ספר", התאפיין בכתיבה פחות מסחרית, דבר שהוביל את הורוביץ להחליט ביחד עם "הליקון" על פרידה, והורוביץ פנה להוציא את האלבום בלייבל קטן יותר. האלבום, שסיכם תקופה ארוכה של הופעות ברחבי ישראל, יצא בלייבל "בארבי רקורדס" של מועדון הבארבי, וזכה לביקורות נלהבות, אם כי למכירות מעטות.
מודיעין אזרחי (חברה)
ביקורות על פעילות החברה
בשנת 2016 אירעה תקרית במחסום קלנדיה בה ירו למוות מאבטחי "מודיעין אזרחי" בפלסטינית בת 23, אם לשתי בנות קטנות, ולאחר מכן באחיה, בן 16. החברה ערכה תחקיר פנימי שהעלה ששני המאבטחים פעלו כשורה והוחלט בחברה להמשיך את עבודתם כרגיל. עם זאת, גורמים פלסטיניים טענו כי השניים לא היוו סכנה לכוח, והירי היה לא מוצדק.
אריאל הורוביץ
ביוגרפיה
בשנים שלאחר מכן הורוביץ שיתף פעולה עם חוה אלברשטיין באלבומה "קוקוס" ועם ארקדי דוכין באלבומו "חלומות למבוגרים".
בשנת 2009, בזמן מבצע עופרת יצוקה, הוציא הורוביץ את "רקפות בין הסלעים", שיר שכתב בזמן המבצע, תוך כדי הופעות במקלטים. השיר זכה להשמעות רבות.
בשנת 2010 הוציא הורוביץ את אלבומו החמישי, "אלבום 5", בחברת התקליטים "לב גרופ מדיה". באלבום זה בלטו הסינגלים "אהבתך" ו"אמריקה". עם צאת האלבום יצא הורוביץ למסע הופעות ברחבי ישראל הנקרא על שם האלבום, "אלבום 5".
בשנת 2013 הוציא אריאל הורוביץ את אלבומו השישי, "הגיבורים שלי". אלבום העוסק בדמויות מגוונות אשר להן בחר אריאל להקדיש שיר - אבא קובנר, אמו וסבתו, רופא ואח אשר טיפלו באביו, הרב מנחם פרומן, בחור צעיר שהתאבד מקבוצת ביתניה ועוד.
במהלך מבצע צוק איתן הוציא הורוביץ את השיר "עשרים אלף איש" לזכרו של שון כרמלי, חייל בודד שנהרג במהלך המבצע, ושבהלווייתו השתתפו 20,000 איש.
בסוף ינואר 2017, פרסם הורוביץ את השיר "ברלין" ובו אמירה נוקבת על גל הירידה הישראלית לברלין.
בשנת 2016 הקים את עמותת "הפינג'אן הדיגיטלי" יחד עם אמנים כמו אהובה עוזרי, דני רובס ויאיא כהן אהרונוב. העמותה חתמה, בחסות ההסתדרות, על הסכם עם הפדרציה הישראלית לתקליטים וקלטות להקמת אפליקציית מובייל להזרמת מוזיקה ישראלית. היישומון שפותח בסופו של דבר על ידי הספרייה הלאומית ובחסות משרד התרבות והספורט נקרא "שירי".
חיים אישיים
אריאל נשוי לתמר גלעדי ולהם שלושה ילדים.
פרינסטון (ניו ג'רזי)
בירת ניו ג'רזי היא העיר טרנטון, אך מעונו הרשמי של המושל נמצא בפרינסטון מאז 1945.