cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אפרסמון (בושם)
אזור הגידול
התחום הגאוגרפי המוגדר "מעין גדי ועד רמתא", מופיע גם בנוסח מעט שונה: "מעין גדי ועד יריחו", כתחום הכולל את 'עמק יהודה'. הזיקה בין יריחו לרמתא מופיעה בתרגום יונתן על הפסוק: "והיא יושבת תחת תמר דבורה בין הרמה ובין בית אל בהר אפרים"' – "ולה דקלין ביריחו, פרדסין ברמתא", וייתכן שהכוונה היא לגני האפרסמון. בשם 'פרדס' כינה גם סטראבון את גן הבלסם ביריחו (Balsamon paradeios).
התנהגות מגדלי האפרסמון
בחפירות הארכאולוגיות בבית הכנסת העתיק בעין גדי התגלתה כתובת העשויה לשפוך אור על טיבם של מגדלי עץ האפרסמון. הכתובת מוצגת היום במוזיאון רוקפלר. בסיומה מתוארים כללי התנהגות בקהילת עין גדי.
פרופ' שאול ליברמן במאמר בתרביץ, מנסה לבחון את טיבו של קטע זה בכתובת, הקשר האפשרי בין חלקיה והסיבה לכתיבתה בבית הכנסת. לכתובת זו אין מקבילות בתוכנן של כתובות בבתי כנסת אחרים. העניין תמוה לאור העובדה שכותב הכתובת היה מוכן לכלול בה קללה נמרצת, בארמית: כל מי כל מי שיגרום למחלוקת בין אדם לחברו, ועל מי שיספר לשון הרע על חברו לגויים, על מי שגונב חפצו של חברו ועל מי שמגלה לגויים את "סוד הכפר", עליו התבססה כלכלת המקום, והיה מוצר ייצוא חשוב - תחול עליו הקללה הבאה
בנימין מזר כותב באותו נושא: סודות הייצור היו נשמרים בקרב הגילדות של מגדלי בשמים ורקחים שהיו בדרך כלל מאוגדים על בסיס משפחתי והיוו מעמד כלכלי סגור.
RFK ריגה
RFK ריגה (בלטבית: Rīgas futbola klubs, בתרגום לעברית: מועדון הכדורגל של ריגה, בקיצור RFK ריגה או פשוט RFK) היה מועדון כדורגל היסטורי מהעיר ריגה, בירת לטביה.
היה זה מועדון הכדורגל הלטבי הכי בולט ופופולרי בשנות ה-20 וה-30, היה זה גם מועדון שהיה גרעין הבסיס של הלטבי לנבחרת הכדורגל הלאומית בשנותיה הראשונות ועד למלחמת העולם השנייה, בה הסתיימה דרכה של המועדון. למועדון 8 אליפויות הליגה הבכירה בלטביה מתקופה זו.
היסטוריה
מועדון הכדורגל של ריגה נוסד ב-14 בדצמבר 1923. הרעיון ליצירתו נוצר בשנת 1922 במטרה לאחד את השחקנים הלטבים בקבוצה שיכולה לנצח את קבוצת קייזרוואלד ריגה ריגה הגרמנים ברובם. המייסד והמנהל היה יוריס רדילס, אחד ממארגני הכדורגל הפעילים ביותר בלטביה. בשנת 1923, רוב הכדורגלנים הלטבים הטובים ביותר מ-JKS ריגה עברו ל-RFK. אלה כללו את הרמניס סולטפס, אשמניס, אייכמניס, רוגה, בון, סוקולובס, זמיטים והאחים אדווינס, רודולפס וארווידס ברדה.
בעונתה הראשונה באליפות ריגה, RFK סיימה במקום השני - נקודה אחת אחרי קייזרוואלד. בשנת 1924 ל-RFK היה מנג'ר חדש שניהל גם את נבחרת לטביה בכדורגל - מאלושק מאוסטריה. מכיוון שהיה אסור לאזרחים זרים לשחק בליגה הלטבית באותה עונה, מועדון קייזרוואלד לא שיחק באליפות זו ב-1924. ריגה FK ניצחה בקלות את יריבתה על התואר - ASK ריגה וגברה על אלופות המחוז מצ'סיס 5–1. אליפות לטביה הראשונה שלו. בשנים 1925 ו-1926 זכתה ריגה FK בתואר השני והשלישי שלה.
בשנת 1927, אולימפיה לייפאיה לקחה את התואר, והשאירה את RFK במקום השני. מספר שחקנים עזבו את המועדון במהלך העונה הזו על מנת להקים קבוצה חדשה - "ריגה וונדררס". אולימפיה גם ניצחה את RFK בקרב על התואר ב-1928 וב-1929.
בשנות ה-30, הופעתו של הכדורגלן הלטבי הטוב ביותר לפני המלחמה, אריקס פטרסונס, הביאה שוב תוצאות טובות עבור המועדון - עם תארים ב-1930 וב-1931. ב-1932, לעומת זאת, הקבוצה סיימה במקום השלישי, אחרי ASK ריגה וריגה ונדררס. התארים הבאים עבור RFK הגיעו ב-1934 וב-1935, כאשר הקבוצה ניצחה את מתחרותה בהפרש גדול.
הפעם האחרונה שבה זכתה RFK בתואר הלטבי הייתה ב-1940, חודשים ספורים לפני הכיבוש הסובייטי של לטביה. לאחר מכן פורקה RFK כשהשחקנים הטובים ביותר שלה הצטרפו ל-FK דינמו ריגה. ב-1941, עם הכיבוש הגרמני של לטביה, חזרה RFK לפעילות וקבוצות כדורגל לטביות אחרות השתתפו באליפויות 1942–1944.
בשנת 1992 שונה שמה של FK Auda לשעבר לריגה FK, אך לאחר מספר עונות ללא תוצאות רציניות, הוא שונה לשם Auda שוב.
בשנת 2014 נוסד מועדון הכדורגל ריגה, שממשיך את שמה של RFK ריגה.
אנטולי טורקונוב
אנטולי וסילייביץ' טורקונוב (ברוסית: Анатолий Васильевич Торкунов; נולד ב-26 באוגוסט 1950) הוא דיפלומט סובייטי-רוסי, חוקר יחסים בינלאומיים ויושב ראש דירקטוריון הערוץ הראשון ברוסיה.
רקטור המכון ליחסים בינלאומיים, חבר האקדמיה הרוסית למדעים ובקולגיום של משרד החוץ של רוסיה. הוא משמש כיו"ר איגוד האו"ם ברוסיה. מאז 2017 הוא היה נשיא משותף של דיאלוג טרינון, פורום חברות אזרחיות רוסיות-צרפתיות.
אנטולי טורקונוב הוא אוריינטליסט רוסי מכובד, מומחה ליחסים בינלאומיים, מערכות תת-אזוריות באזור אסיה וצפון מזרח אסיה, היסטוריה מודרנית של קוריאה, היסטוריה דיפלומטית ויישומה. תחומי המחקר שלו הם גורמים היסטוריים ופוליטיים של קביעת מדיניות חוץ; סכסוכים בינלאומיים ומחקרים אזוריים.
ביוגרפיה
אנטולי טורקונוב נולד ב-26 באוגוסט 1950. לאחר סיום לימודיו במכון הממלכתי ליחסים בינלאומיים במוסקבה (MGIMO) בשנת 1972, החל אנטולי טורקונוב ללמד במכון, תוך כדי ביצוע תארים מתקדמים הקשורים לאפריקה ואסיה. הוא זכה בתואר מועמד למדעים בהיסטוריה עבור עבודת דוקטורט בנושא התקנת ואיחוד השלטון הצבאי הביורוקרטי בדרום קוריאה בשנת 1977. הקריירה המנהלית שלו כללה עבודה בתפקידים כעוזר הרקטור, דיקן המשרד הבינלאומי, סגן הרקטור לשיתוף פעולה בינלאומי. הוא היה בשירות דיפלומטי בפיונגיאנג ובוושינגטון. עם שובו לברית המועצות הוא חידש את עבודתו ב-MGIMO, שם נבחר לדיקן בית הספר ליחסים בינלאומיים (1986), לאחר מכן הועלה לתפקיד ממלא מקום הדיקן (1989). בשנת 1991 הוענק לו תואר פרופסור.
בשנת 1992 נבחר אנטולי טורקונוב לדיקן MGIMO (נבחר מחדש בשנת 1997, 2002, 2007 וב-2012). בשנת 1993 הוענק לו דרגת שגריר, בשנת 1995 קיבל את התואר דוקטור למדעי המדינה (על התזה "אתגרי הביטחון של חצי האי הקוריאני: היבטים בינלאומיים ותוך קוריאניים").
בשנת 1999 נבחר לנשיא האיגוד למדעים רוסיים בינלאומיים. נבחר לחבר האקדמיה הרוסית למדעים בשנת 2003 והוא הפך לחבר מן המניין באקדמיה בשנת 2008. טורקונוב הוא בעל דרגה דיפלומטית של שגריר מאז 1993. מאז 2011 מכהן כיושב ראש דירקטוריון הערוץ הראשון בטלוויזיה הרוסית.
אתאיזם מפורש ומרומז
לפי ג'ורג' המילטון סמית', אתאיזם מפורש ואתאיזם מרומז הם סוגים של אתאיזם. אתאיזם מרומז מוגדר כ"העדר אמונה תיאיסטית ללא דחייה שלה באופן מודע" בזמן ש"אתאיזם מפורש" הוא "העדר אמונה תיאיסטית בעקבות דחייה מודעת שלה". אתאיסטים מפורשים בחנו את הרעיון של אלים ומסרבים להאמין שיש כאלו. אתאיסטים מרומזים, למרות שלא מחזיקים בעצמם אמונות הקשורות באלים, לא דחו את הרעיון או לא בחנו אותו לעומק. הוגים אחרים התנגדו להגדרות אלו וסברו כי מצב של "העדר תאיזם" אינו מקביל ל"אתאיזם" ולכן אתאיזם מרומז, אינו אתאיזם כלל.
אתאיזם מרומז
סמית' מגדיר "אתאיזם מרומז" כ"העדר אמונה תיאיסטית ללא דחייה שלה באופן מודע". "העדר אמונה תיאיסטית" הוא ביטוי המאגד בתוכו צורות רבות של אי־אמונה באלים. ביטוי זה יכלול את כל המבוגרים שמעולם לא שמעו על התפיסה של אלוהות, ואת המבוגרים שמעולם לא חשבו לעומק על הרעיון. הביטוי יכלול גם את האגנוסטיקנים שטוענים שהם לא מאמינים כלל באלים (על־אף שהם מצהירים שהם לא אתאיסטים). ישנה מחלוקת על האם גם ילדים שנולדו זה עתה נכללים בקטגוריה זו. בשנת 1772 כתב הברון ד'אולבאק ש"כל הילדים נולדים אתאיסטים; אין להם מושג אודות אלוהים". סמית' עצמו אינו מעולם לא הביע דעה בנושא ילדים שזה עתה נולדו, אך בבירור מסווג ילדים שלא שמעו מעולם על תפיסת האלוהות כאתאיסטים:
ארנסט נייגל מתנגד להגדרת האתאיסטיות של סמית' ומסווג אותה כ"היעדר תאיזם", בעודו כולל רק אתאיזם מפורש כחלק מהאתאיזם:
אתאיזם מפורש
לדעת סמית', אתאיזם ביקורתי מחולק לשלוש תתי־קבוצות: למרות שכמצוין למעלה, נאגל מתנגד לזהות את מה שסמית' קורא לו "אתאיזם מרומז" כאתאיזם, שני המחברים כן מסכימים מאוד על החלוקה לשלוש תתי־הקבוצות של "אתאיזם מפורש" כפי שהן מופיעות להלן. נאגל לא משתמש בחיבוריו במילה "מפורש".
חיה פיקהולץ
חיה פיקהולץ (20 בספטמבר 1902 – 24 באוגוסט 1984) הייתה מורה ישראלית ואהובתו של חיים נחמן ביאליק בשנות חייו האחרונות.
ביוגרפיה
חיה פיקהולץ נולדה בשנת 1902 בגליציה, שהייתה אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית. בצעירותה שימשה כמורה. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 יצאה ללונדון שם למדה פילוסופיה. בדצמבר 1930 יצא ביאליק בן ה-57 לשהוּת בת חודשיים בלונדון, שם ביקש לגייס כסף להוצאת הספרים "דביר" שהיה בין מקימיה. שם נקרתה חיה פיקהולץ בדרכו. נקשרו ביניהם קשרי אהבה. הם שהו יחד בחדרו במלון ראסל.
באותה שנה שלח לה ביאליק מכתב אהבה בו כתב:
בשנת 1933 עלתה חיה פיקהולץ לארץ ישראל וקיבלה משרת מורה לאנגלית בגימנסיה גאולה בתל אביב, אז חודש הקשר בינה ובין ביאליק. שנה לאחר מכן, בקיץ 1934, יצא ביאליק לווינה לעבור ניתוח לצורך טיפול בבעיית אבנים בכליות ממנה סבל, אולם שם נפטר ב-4 ביולי 1934, לאחר סיבוך בניתוח. מותו גרם לאבל כבד ביישוב.
חיה פיקהולץ האריכה ימים ונפטרה ערירית וחשוכת ילדים, חמישים שנה לאחר מות המשורר, בשנת 1984 ונטמנה בבית העלמין קריית שאול. בשנות חייה האחרונות התגוררה בבית אבות ברמת אביב. את העובדה שהייתה אהובתו של ביאליק שמרה בסוד כל ימי חייה.
ימים אחדים לאחר מותה פרסם איש הספרות חיים נגיד כתבה לזכרה במעריב. בכתבה נתפרסם לראשונה ברבים דבר קשר האהבה שלה עם המשורר הלאומי. נגיד כתב כי את סוד אהבתם גילתה לראשונה חוקרת הספרות ד"ר זיוה שמיר, המתמחה בחקר ביאליק. העניין נתגלה לה בזכות מכתב שנמצא בארכיונו של הסופר אליעזר שטיינמן, שנאמר עליו שהיה אף הוא ממאהביה של חיה פיקהולץ. חיים נגיד מספר כי נלווה לזיוה שמיר בביקור אצל חיה פיקהולץ והם ניסו להשפיע עליה שתשחרר לפרסום את פרשת אהבתה עם המשורר, אך היא לא נעתרה. חיים נגיד מתאר את התרשמותו ממנה:
במקום אחר חיה פיקהולץ מתוארת כך:
את הכתבה שלו ב"מעריב" הכתיר נגיד בכותרת "האם היו לאהובת ביאליק עוד מאהבים בעלי-שם ?". וסיכם אותה במילים:
נגיד עצמו נותן בכתבה מספר רמזים לתשובה. מלבד אזכור שמו הסופר אליעזר שטיינמן הוא מוסיף ומספר כי ד"ר זיוה שמיר קיבלה מכתב מחוקר הספרות פרופ' דב סדן בו כתב לה כי בארכיונו שמור מכתב מברל כצנלסון, ממנהיגיה הבולטים של תנועת העבודה בארץ ישראל, בו כתב לסדן כי פגש בלונדון את חיה פיקהולץ והם היו קרובים מאוד.
הסופר נתן שחם, בנו של אליעזר שטיינמן, התייחס בספרו "סיפורי הכיסוי הכפול של אמא שלי" למאהבת של אביו שלדבריו קיבל אותה ב"ירושה" מביאליק.
כל זאת בנוסף לפרשת אהבתם של ביאליק והציירת אירה יאן מהשנים הראשונות של המאה העשרים, אשר נתגלתה במחקרים משנות ה-80. לדעתה של זיוה שמיר חלקים גדולים מיצירתו של ביאליק מושפעים במישרין מן הקשר שהיה לו עם אירה יאן, אשר מהווה, לדעתה, את פרשת האהבה המרכזית של חייו.
כשם שפרשת קשריו עם של ביאליק עם אירה יאן לא האפילה על יחסה של אשתו מאניה לביאליק ולא פגעה בחייהם המשותפים, כך גם קשריו עם חיה פיקהולץ. במכתב למניה, שחשדה בקיומו של קשר זה, הכחיש ביאליק את הדבר מכל וכל ונשבע כי מדובר בהיכרות סתמית תמימה.
ישראל גוטליב
ישראל גוטליב (דצמבר 1917 – 1988) היה ראש העירייה השישי והשמיני של בני ברק. גוטליב כיהן בתפקידו 9 שנים, בין השנים ה'תש"ל–ה'תשל"ד וה'תשל"ו–ה'תשל"ח (1969–1974, 1976–1978).
ביוגרפיה
גוטליב נולד בכ"א כסלו תרע"ח במונקאץ'. הוא למד בבית ספר עברי בתלמוד תורה ובישיבה. בסוף שנת 1935 עלה לארץ ישראל עם משפחתו והחל לפעול בתנועת בני עקיבא. בשנת 1938 שירת כנוטר בעין השופט. בהמשך היה מזכיר סניף תל אביב של האיגוד המקצועי של הפועל המזרחי. כן כיהן בתפקידים שונים מטעם התנועה, בהם חבר הנהלת הצופה, חבר הוועד המפקח של קופת-חולים הכללית וראש המחלקה לאיגוד מקצועי של הפועל המזרחי. גוטליב השתייך בשנות ה-40 לסיעת "למפנה" ובהמשך עבר לסיעת ליכוד ותמורה במפד"ל, בראשות יצחק רפאל.
גוטליב נבחר לראשונה למועצת עיריית בני ברק בשנת 1965. במרץ 1968 נתמנה לסגן ראש העירייה, לאחר שחבר סיעתו משה בגנו פרש מטעמי בריאות. לאחר הבחירות בסוף שנת 1969 גיבש קואליציה עם המערך וגח"ל והותיר את הגוש התורתי באופוזיציה. בה'תשל"ו גוטליב נכנס לכהונה שנייה, במסגרת הסכם רוטציה עם אגודת ישראל. בבחירות 1978 זכה המפד"ל בראשותו בשישה מנדטים מתוך 21 מקומות במועצה, לעומת 9 מנדטים של "למען בני ברק התורתית" וגוטליב היה לממלא מקום ראש העירייה. בדצמבר 1981 הוא התפטר מתפקידו כממלא מקום ראש העיר ובמקומו התמנה רפאל מרובקה.
ב-1981 שימש כעד מדינה במשפט השוחד של אהרן אבוחצירא. הוא התמוטט מתשישות על דוכן העדים. "תשובות השקר שלו הן שגרמו לתשישותו במהלך החקירות על ידי הסנגוריה", קבע השופט יהודה כהן - נשיא ההרכב, השופטים זיכו את אבוחצירא מחמת הספק.
לאחר מותו, הונצח גוטליב על ידי עיריית בני ברק, בקריאת רחוב בעיר על שמו.
סגירת רחוב השומר
במהלך כהונתו השנייה כראש העיר התפתחו הפגנות סביב דרישה לסגירת רחוב השומר לנסיעת כלי רכב בשבת. החרדים פעלו לסגור את הכביש בכח וגורמים חילוניים ארגנו הפגנות נגדיות נגד החרדים. האירועים התדרדרו לאלימות הדדית וגוטליב פעל רבות בניסיון למצוא פתרון שירגיע את הרוחות, לחץ על הרשויות לסגור את רחוב השומר ודרש מהציבור החרדי לשמור על איפוק עד מציאת פתרון של פשרה. העירייה בראשותו הציבה שלטים המבקשים שלא לנסוע ברחוב. חרדים קיצונים הפעילו על גוטליב לחץ וטענו שהוא תומך בחילונים.
ביוני 1977 הוחלט במועצת העירייה לחסום את הכביש לנסיעה בשבת. המפקח על התעבורה במחוז תל אביב הביע התנגדות לסגירת הכביש והתריע על הסכנה שבהצבת שרשרת בכביש, וגוטליב השיב לו שהוא תמיה על התנגדותו לסגירת הכביש הנתמכת על ידי המשטרה וכי בעיית השימוש בשרשרת היא בעיה טכנית שניתן להתגבר עליה.
ב-2 ביולי 1977 התנגש ג'יפ בשרשרת בלתי מוארת שהוצבה לאורך רחוב השומר כדי למנוע תנועה בשבת, והנוסע שישב ליד הנהג נהרג. בפברואר 1978 החליט היועץ המשפטי לממשלה אהרן ברק להעמיד את גוטליב, את מועצת העיר ואת הנהג לדין על גרימת מוות ברשלנות. ההעמדה לדין ספגה ביקורת רבה בחוגים דתיים, אשר טענו שהנוסע נהרג בזמן שהנהג ניסה לפרוץ את המחסום, ולא בגלל שהוא לא ראה אותו. כמו כן, ההעמדה לדין ספגה ביקורת מצד אנשי מרכז השלטון המקומי שטענו שהדבר יפגע בתפקודם של ראשי רשויות. גוטליב זכה לאהדה רבה מצד הציבור החרדי ובעת פתיחת משפטו שבתו החנויות בבני ברק במשך שעתיים לאות הזדהות עמו. המשפט נפתח במרץ 1978, אך לבקשת גוטליב נדחו הדיונים לדצמבר 1978 לאחר הבחירות לראשות עיריית בני ברק. בפברואר 1980 גוטליב הורשע בדין, והיה זה מקרה ראשון בו ראש עירייה בישראל הורשע בגרימת מוות ברשלנות. גוטליב נידון למאסר על תנאי ותשלום קנס.
יעקב טלמון
יעקב לייב טַלְמוֹן (Jacob Leib Talmon; 14 ביוני 1916 – 16 ביוני 1980) היה היסטוריון ישראלי, פרופסור להיסטוריה של העת החדשה באוניברסיטה העברית, חוקר העת החדשה ובעיקר של תקופת המהפכה הצרפתית; טבע את המונחים "דמוקרטיה טוטליטרית" ("דמוקטטורה") ו"משיחיות מדינית".
קורות חייו
יעקב טלמון נולד בעיירה ריפין שבצפון פולין בשם יעקב לייב פליישר, במשפחה יהודית אורתודוקסית, לאמו צפורה לבית ליכטנשטיין ולאביו אברהם, איש עסקים. בשנת 1933 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתגוררה תל אביב. הוא החל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים, עד שנת 1939. אחר כך נסע לפריז ולמד בסורבון. לאחר כיבוש פריז על ידי הנאצים במלחמת העולם השנייה עבר ללונדון. שם סיים את לימודיו לתואר דוקטור בשנת 1943 בלונדון סקול אוף אקונומיקס.
ב-1949 חזר טלמון לישראל והחל ללמד באוניברסיטה העברית. ב-1960 מונה למשרת פרופסור להיסטוריה מודרנית. בשנת תשט"ז-1957 זכה בפרס ישראל על מחקרו ראשיתה של הדמוקרטיה הטוטליטרית. בשנת 1967 נבחר לחבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. במהלך השנים היה טלמון מרצה ופרופסור אורח באוניברסיטת אוקספורד, במכון למחקר מתקדם בפרינסטון וב-MIT.
לדבריה של פרופ' חדוה בן-ישראל, "פרסומו של טלמון כאחד מגדולי ההיסטוריונים של דורו בא לו בבת אחת בשנת 1952 עם צאתו לאור של חיבורו החשוב ראשיתה של הדמוקרטיה הטוטליטרית. השם שטבע והתיזה שהציע, הפכו בין לילה לאירוע בתולדות הפרשנות ההיסטורית". שני הספרים הנוספים בטרילוגיה ההיסטורית שכתב: המשיחיות המדינית - השלב הרומנטי ומיתוס האומה וחזון המהפכה - מקורות הקיטוב האידאולוגי במאה העשרים, תיארו את יסודותיהם של המאבקים האימתניים בין הזרמים והתנועות הפוליטיות במאה העשרים.
בשנת 1980 נפטר טלמון בירושלים במהלך ניתוח לב, לאחר מחלה ממושכת. היה בן 64 במותו. בהלווייתו נשא דברים יריבו הפוליטי, ראש הממשלה מנחם בגין. רשות הדואר הנפיקה בול לזכרו ב-24 בפברואר 2004 עם אזכור יצירתו "ראשיתה של הדמוקרטיה הטוטליטרית" בשובל.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
היה נשוי לאירנה טלמון (בוגַאיֶיר), ניצולת שואה ילידת פולין ורופאה פנימית, ולהם שתי בנות: דניאלה טלמון-הלר, היסטוריונית של המזרח התיכון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומיה טלמון-אזרזר, עיתונאית ומפיקה.
דמוקרטיה טוטליטרית
התזה העיקרית של טלמון הייתה כי מן האירוע המכונן של המהפכה הצרפתית הסתעפו שני ענפים גדולים של הגות פוליטית: הקומוניזם והסוציאליזם מחד, לבין הפאשיזם והנאציזם מאידך. שני אלה הובילו כזרמים אידאולוגיים-פולטיים חוצי אומות ויבשות, אל הקיטוב הפוליטי החריף במאה העשרים ולהתנגשות החמושה וההרסנית במלחמת העולם השנייה. שני ענפים אלה ינקו גם מתורתו של ז'אן-ז'אק רוסו. הם הרחיבו בחתירתם לאבסולוטי את אי הסובלנות הטמונה ברעיון "הרצון הכללי". שניהם והולידו את דת המשיחיות המדינית החילונית אשר מובילה למשטר, אשר טלמון כינה: "דמוקטטורה". מדינה שהיא לכאורה דמוקרטית, אך למעשה בעלת אופי בלתי סובלני, בהשוואה לדמוקרטיה הליברלית המערבית.
השאיפה לחירות ושוויון שהונחה ביסוד המהפכה הצרפתית, הותמרה במדינות ה"דמוקטטורה" בעריצות המיעוט, אשר טוען שהוא מייצגו הבלעדי של "הרצון הכללי". טלמון הגדיר את התופעה הזאת של זיהוי האמת כאחת ויחידה בפוליטיקה עם הדמוקרטיה בשם "הדמוקרטיה הטוטליטרית", וראה בה את המבשרת והמולידה של הדיקטטורות הגדולות של המאה העשרים.
הניסיון הראשון ליישם את הליברליזם האוטופי בנוסח רודני זה, נעשה ברפובליקה היעקובינית של שלטון הטרור. על הנאורים שבחברה, המחזיקים באמת מוחלטת, קרי: "הרצון הכללי" של רוסו – מוטלות זכות וחובה להכריח את שאר האזרחים ללכת בדרך האחת והיחידה, התואמת את "האמת" הזאת:
כפי שהראה טלמון נוצרה הדמוקרטיה הטוטליטרית כאסכולת מחשבה של תנועת הנאורות הצרפתית במאה ה-18, ומכאן המשיכה להתקיים בגלגוליה השונים במשך כל העידן המודרני. היא באה לידי ביטוי במשטרים רודניים, כמו הדיקטטורה היעקובינית והקומוניזם הסובייטי לשעבר:
כך גם ניתן לפי טלמון ליישם תפיסתו את הטוטאליטריות גם כלפי קנאות דתית פונדמנטאליסטית המובילה לאלימות:
טלמון והיהדות
טלמון חקר רבות את מקומם ותפקידם של היהודים בהיסטוריה העולמית ובמיוחד בתנועות המהפכניות של העת החדשה. הוא סבר כי:
לדעתו של טלמון:
והסברו לכך:
כדיאלקטיקן ופולמוסן היו תפיסותיו של טלמון קוטביות לעיתים. כך לדוגמה במאמרו, "ההיסטוריה האירופית כרקע לשואה", כתב:
לדעתו:
בהיותו סקרן לרדת לפשרי העבר ונבכיו ביטא לעיתים טלמון את תסכולו באופן דרמטי ורגשני, תוך מתן צידוק לביטוי הרגשי של ההיסטוריון ולא רק שימושו בכליו הקוגניטיביים, כמו בניסיונו להבין את שורש האנטישמיות:
אידאולוגיה ופוליטיקה
טלמון ניסה להבין את ההיסטוריה במטרה לרדת לחקר הזרמים התת-קרקעיים המניעים את ההווה. לתפיסתו חייב ההיסטוריון להיות פעיל ומשפיע במציאות החברתית והפוליטית בת זמנו. זאת בהקשר לתפיסתו, כי האדם המודרני פטור מכפיית הדת, האחריות למעשיו ומחדליו מוטלת עליו:
כהמשך לניסוחיו החדים ולהגדרתיו הישירות והבוטות כתב:
תיאוריו של טלמון נמזגים בלהט מהפכני, כאותה מהפכה גדולה עליה כתב ואותה חי, גם כאשר התיאור נסוב על הרומנטיקה שימיה בראשית המאה ה-19:
ועוד:
כך גם בדברו על הלאומיות הפולנית האנלוגית לכאורה לזו היהודית ציונית:
דעותיו הפוליטיות
עמדתו של טלמון כי האדם הוא יצור פעיל ומעורב בפוליטיקה מעידים ספריו: אחדות וייחוד - מסות בהגות היסטורית ובעידן האלימות. וכן מאמרים רבים שפרסם בעיתונות על משמעותם של אירועים פוליטיים שונים בראייה היסטורית. לדוגמה הוא השתתף בעצומת הפרופסורים חברי סגל ההוראה באוניברסיטה העברית; העצומה קראה לפתרון הסכסוך במזרח התיכון כארבעה חודשים לאחר מלחמת ששת הימים. בהכירו את האקלים הפוליטי שבו פעל, הוא כתב:
ב-1972 ביסס את עמדתו כנגד החזקת "השטחים הכבושים" במאמר שפרסם בעיתון הארץ בשם: "מלחמת ששת הימים בפרספקטיבה היסטורית":
בהתאם לתפיסתו את ההיסטוריון כמשפיע ומנסה לשכנע, כתב כעבור שנים את מכתבו הפתוח לראש הממשלה מנחם בגין, בשנת 1980, ובו קרא לסגת מן "השטחים הכבושים" כדי להימנע מאסון עתידי.
טלמון שאל את קוראיו:
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
שילוש זווית
בגאומטריית המישור, בעיית שילוש הזווית (או טריסקציה של זווית) מבקשת לחלק זווית נתונה לשלושה חלקים שווים באמצעות סרגל ומחוגה. זוהי אחת מן הבעיות הגאומטריות של ימי קדם שלא נמצא לה פתרון במשך 2000 שנה. במאה ה-19 פותחה תורת גלואה שאפשרה להוכיח כי שילוש זווית אינו אפשרי באמצעות סרגל ומחוגה. למעשה, אפילו את הזווית של משולש שווה-צלעות לא ניתן לשלש בסרגל ומחוגה.
אי אפשר לשלש במחוגה וסרגל
מכאן ש- הוא שורש של הפולינום 8x^3-6x-1. זהו פולינום אי-פריק מעל השדה המספרים הרציונליים (כי בדיקה של כל המועמדים האפשריים תראה שאין לו שורש רציונלי). לכן הוא מספר אלגברי מדרגה 3, והשדה  הוא בעל ממד 3 מעל הרציונליים.
מספר מרוכב ניתן לבניה אם ורק אם הוא שייך לשדה בקצה שרשרת של הרחבות ריבועיות של הרציונליים (כי בניות בסרגל ומחוגה מתקבלות מחיתוכים בין ישרים ומעגלים שמניבים הרחבות ריבועיות). הממד של שדות כאלה הוא כמובן חזקת 2, אבל 3 אינו חזקה של 2, ומכאן שאי אפשר לבנות זווית של 20 מעלות.
שילוש זווית בכלים אחרים
עם זאת, אפשר לשלש זוויות אם נעזרים בכלים נוספים (מלבד סרגל ומחוגה):
משפט מורלי
משפט מורלי (שהתגלה על ידי פרנק מורלי (Frank Morley) ב-1904) קובע שאם משלשים את שלוש הזוויות של משולש, נקודות המפגש של הקרניים יוצרות משולש שווה-צלעות, כבאיור משמאל.
מרד הנפל של 26 בפברואר 1936
מרד הנפל של 26 בפברואר 1936 הוא ניסיון הפיכה צבאית שהתרחש באימפריה היפנית ביוזמתם של קצינים בצבא היפני הקיסרי, שפעלו לאור רעיונותיו של הוגה הדעות היפני קיטה איקי. מטרתם של מתכנני המרד היה טיהור הממשל וההנהגה הצבאית היפנית מיריביהם הפוליטיים, תוך שמירה על מעמדו ותפקידו של הקיסר הירוהיטו.
המורדים הצליחו להתנקש בחייהם של גורמים פוליטיים מובילים, ביניהם שני ראשי ממשלה לשעבר, אך כשלו בניסיון ההתנקשות בראש הממשלה אוקדה קייסוקה ובניסיון ההשתלטות על הארמון הקיסרי של טוקיו. על אף התמיכה לה זכו המורדים בחוגים מסוימים בצבא היפני, ההתנגדות להפיכה מצד חלקים מסוימים בצבא ומצד הקיסר עצמו, לא אפשרה להם להחליף את השלטון והם נכנעו ב-29 בפברואר 1936.
בניגוד לניסיונות הפיכה קודמים שהתרחשו באימפריה היפנית בשנות ה-30 של המאה ה-20, העונשים שהוטלו על מנהיגי מרד 26 בפברואר היו קשים. כ-19 ממנהיגי המרד, כולל הוגה הדעות קיטה איקי הוצאו להורג וכ-40 קיבלו עונשי מאסר. כתוצאה מהמרד התפרקה סיעת קודו-הא הקיצונית שפעלה בצבא היפני וגברה השפעתו של הצבא בניהול ענייני המדינה.
יריבויות בצבא היפני הקיסרי
כתוצאה מיריבויות בקרב הפיקוד העליון של הצבא היפני הקיסרי במהלך תקופת מייג'י, חווה הצבא תקופה ארוכה של חוסר יציבות וסכסוכים פנימיים קשים. לאחר ניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932 התחלקו הקצינים בפיקוד העליון לשתי קבוצות לא רשמיות עיקריות. הקבוצה הראשונה נקראה קודו-הא - "סיעת הדרך הקיסרית", בראשותם של הגנרל סדאו אראקי ובן בריתו ג'ינזאבורו מסאקי, ואילו הקבוצה השנייה נקראה טוסיי-הא - "סיעת השליטה", שזוהתה עם הגנרל טטסוזאן נגאטה.
סיעת קודו-הא הדגישה את חשיבותה של התרבות היפנית החקלאית המסורתית, ובזה לחומריות, לתיעוש ולערכי המערב. היא האמינה במיליטריזם והדגישה את הצורך בתקיפת ברית המועצות ובהתפשטות טריטוריאלית על חשבונה. הטוסיי-הא לעומתה האמינה במודרניזציה טכנולוגית ובהתרחבות טריטוריאלית על חשבון סין. בין השנים 1931–1934, בתקופת כהונתו של גנרל אראקי כשר המלחמה, הייתה הקודו-הא דומיננטית יותר ותפסה עמדות מפתח משמעותיות בצבא, אך לאחר התפטרותו של אראקי הוחלפו רבים מחבריה על ידי קצינים מסיעת הטוסיי-הא.
"הקצינים הצעירים"
אותם קצינים צעירים האמינו כי הבעיות העומדות בפני האימפריה היפנית הן תוצאה של סטייתה של יפן מה"קוקטאיי" - מונח שמשמעותו הוא היחס שבין הקיסר למדינה ולעם. הם האמינו כי המעמדות המיוחסים ניצלו את העם והוליכו שולל את הקיסר, מה שהוביל לעוני נרחב באזורים הכפריים והחליש את יפן. הפתרון לגישתם היה החלת "הרסטורציה של שווה", במסגרתה ישוקם מעמדו של הקיסר הירוהיטו והוא ישוחרר מהשפעתם של הפקידים הסובבים אותו, אותם ראו כמושחתים. לאחר נטרול השפעתם של היועצים המושחתים יוכל הקיסר לטהר את יפן מההשפעה המערבית ולהשיב את השגשוג לאומה היפנית. רעיונות אלו הושפעו רבות מתפיסת העולם הלאומנית אותה הוביל הוגה הדעות קיטה איקי. על פי ההערכה קבוצה זו של קצינים מנתה כ-100 חברים קבועים, רובם קצינים מאזור טוקיו. מנהיגה הבלתי רשמי היה מיצוגי נישידה, קצין לשעבר בדרגת לוטננט ותלמידו של קיטה איקי.
על אף גודלה הקטן יחסית של הקבוצה, השפעתה הייתה רבה. היא זכתה לאהדה גם בקרב חלקים מהמשפחה הקיסרית, בייחוד הנסיך יסוהיטו, אחיו של הקיסר, שהיה מיודד עם נישידה ועם דמויות מובילות אחרות בקבוצה. על אף התנגדותה האידאולוגית לקפיטליזם ולתאגידים הגדולים, זכתה הקבוצה למימון ממנהיגי הזאיבצו, שקיוו להגן על עצמם באמצעות תמיכה בפעולתה.
ניסיונות הפיכה קודמים
השנים שקדמו למרד הנפל של 26 בפברואר 1936 התאפיינו בסדרה של אירועי אלימות וניסיונות הפיכה מצד הקצינים הצעירים וגורמים אזרחיים לאומניים שחברו אליהם. תקריות אלו כוללות את תקרית מרץ ותקרית אוקטובר, שהתרחשו ב-1931.
המרד
בשעות המוקדמות של 26 בפברואר 1936 החלו כ-1500 חיילים לתפוס בנייני מפתח ברחבי טוקיו, כשבראשם בניין הדיאט ומטה הצבא. לאחר מכן פרצו המורדים לבתיהם של אישים מרכזיים באליטה השלטונית ורצחו אותם. במהלך ההפיכה נהרגו שר האוצר טקהאשי קורקיו, ראש ממשלת יפן לשעבר סאיטו מקוטו, המורדים פרצו גם לביתו של ראש חצרני הקיסר האדמירל קנטרו סוזוקי וירו בו, אך האחרון לא מת כפי שחשבו. המורדים פרצו גם לביתו של ראש הממשלה אוקדה קייסוקה, אך לא הצליחו למצוא את חדרו וירו בטעות בגיסו. מספר אישים נוספים הצליחו לברוח מהמורדים. בין השאר, ניסו המורדים להשתלט על הארמון הקיסרי אך לא הצליחו בשל התנגדות חיילי המשמר הקיסרי.
המורדים דרשו את התפטרות הממשלה והציעו במקומה ממשלה בראשותו של הגנרל מזאקי. המורדים שמרו על כבודו של הקיסר וכל רצונם היה להדיח את אלו שלדבריהם מנהלים אותו.
מה שהכשיל בסופו של דבר את המרד היה היחס הציבורי והתנגדות הקיסר. המורדים לא לקחו בחשבון את יחס הציבור המבולבל והנבוך, שלא הבין על מה בדיוק המהומה, למרד. הקיסר התנגד ואף אמר כי "אני בעצמי אצא בראש המשמר הקיסרי על מנת להביס אותם". המורדים שלא התנגדו לקיסר אלא למקורביו נאלצו להיכנע לרצונו.
השלכות
השלכותיו של מרד הנפל היו מרחיקות לכת.
עם תום המרד הוצאו כ-19 ממשתתפיו להורג, הנהרגים כללו קצינים משתפי פעולה וגם את הוגה הדעות של הקודו הא, קיטה איקי. עונשים אלו היוו שינוי חד בחומרת הענישה מהמרידות הקודמות בהם כמעט ואיש לא נענש, ודאי שלא עונש מוות, דבר זה הגביר את הרתיעה מפתיחה במרד נוסף.
תחליף טריטון
תחליף טריטון משמש במוזיקה כאשר רוצים לגוון מבחינה הרמונית, או ליצור צבע וסאונד שונה. תחליף טריטון הוא אקורד שנמצא במרחק של טריטון מהדומיננטה ומחליף אותה מבחינת תפקודו ההרמוני. כך למשל, בסולם דו מז'ור תחליף הטריטון יהיה Db7 במקום הדומיננטה המקורית, G7. הגיוון ההרמוני הזה נפוץ בהרמוניה של המאה העשרים, ומשמש סימן היכר לג'אז.
ניתוח תאורטי
תחליף הטריטון הוא אקורד "חריף" במיוחד מפני ששורש האקורד שלו לא נמצא בסולם הדיאטוני, וכך גם הקווינטה שלו. כמו כן, כל תווי האקורד הם טונים מובילים לאקורד הטוניקה. שורש האקורד (דרגה שנייה מונמכת) מהווה טון מוביל עליון לשורש של הטוניקה, והקווינטה מהווה טון מוביל עליון לקווינטה של הטוניקה. הטריטון, המורכב מהטרצה והספטימה של האקורד, נפתח משני צדדיו: הטרצה טון מוביל עליון לטרצה של הטוניקה, והספטימה טון מוביל תחתון לשורש הטוניקה (כפי שמשמשים צלילי הטריטון במקרה הרגיל של שימוש בדומיננטה). אלו עושים את תחליף הטריטון לאקורד מאוד לא יציב ש"מושך" חזק לטוניקה.
תחליף טריטון לא חייב להופיע רק בסולם המקורי שבו כתוב הקטע. למעשה בכל מקום שמופיע דומיננטה שניונית ניתן להחליף אותה בתחליף הטריטון שלה, וכמעט כל דרגה (למעט השביעית במז'ור והשנייה במינור) יכולה להיות מורחבת כשלפניה מופיע תחליף הטריטון המוביל אליה.
בהרמוניה מסורתית
גם בהרמוניה מסורתית יש אקורד הבנוי על השנייה המונמכת, הוא האקורד הנפוליטני, אלא שזה כמעט לעולם לא יופיע כספטאקורד, ובן כה וכה מהווה תחליף לסובדומיננטה ולא לדומיננטה. לעומת זאת תחליף טריטון שמוביל לחמישית דומה מאוד, מבחינה אנהרמונית לאקורדים עם סקסטה מוגדלת - הם האקורדים הגאוגרפים. כך, מבחינה אנהרמונית, תחליף טריטון עם קווינטה מתגלם באקורד הגרמני, וללא קווינטה הוא מתגלם בדמות האקורד האיטלקי.כאשר הוא מופיע עם קווינטה מונמכת הוא מתגלם בדמות האקורד הצרפתי (המהווה למעשה שני אקורדים צרפתיים במרחק טריטון זה מזה, עקב הסימטריות המאפיינת אותו).
באלתור
מבחינה מלודית, הסולם שנהוג לאלתר עליו כשמשתמשים בתחליף טריטון, הוא הסולם הלידי עם דרגה שביעית מונמכת, שמתחיל בבסיס האקורד (זה המשמש כתחליף טריטון).
כך למשל בדו מז'ור כשהאקורד הוא D♭7, צלילי הסולם שעליו יאלתרו הנגנים בזמן אקורד זה, הם: רה במול, מי במול, פה, סול, לה במול, סי במול, דו במול. אפשר לראות שהסולם הזה הוא תחליף מודאלי, כלומר הוא כולל את אותם הצלילים, כמו סולם ה-Altered על הדומיננטה המקורית, סול: סול, לה במול, סי במול, סי בקר (אנהרומונית - דו במול), רה במול, מי במול, פה.
סולם הAltered הוא המודוס השביעי של סולם המינור המלודי. בהפרש טריטון ממנו ממוקם המודוס הרביעי של מינור מלודי, הלא הוא המודוס הלידי מונמך השבע Lydian b7 ולכן תכולתם זהה.
דוגמאות
ספרות הג'אז והמוזיקה של המאה העשרים שופעת בתחליפי טריטון. דוגמה אחת, היא בסטנדרט אפריל בפריז של קאונט בייסי. ניתן לראות את תחליף הטריטון בפיתוחים של מבנים מוכרים רבים כמו בלוז 12 תיבות או רית'ם צ'יינג'ס. בנוסף, תחליף הטריטון הוא מרכיב גורלי בתחליף אחר הנקרא קולטריין צ'יינג'ס. גם במוזיקה פופולרית אפשר למצוא דוגמאות לתחליפי טריטון, למשל בשיר Honey Pie של הביטלס יש כמה תחליפי טריטון, אחד מהם - תחליף טריטון שניוני לדומיננטה בקודה לפני המילים "חזרי אלי".
גם במוזיקה קלאסית שבמאה העשרים אפשר לשמוע שימוש בתחליפי טריטון, היצירה קידוש של המלחין המודרני קורט וייל מסתיימת בתחליף טריטון הנפתר לטוניקה.
Imagine
Imagine (בתרגום חופשי לעברית: דמיינו) הוא שיר שנכתב ובוצע על ידי המוזיקאי הבריטי ג'ון לנון. שיר זה נחשב כשיר הסינגל הטוב ביותר בקריירת הסולו של לנון. בתוכנו הוא מתאר עולם אוטופי ללא גבולות בין אומות, ללא דת, ללא רכוש וללא מלחמות. השיר הושמע לראשונה ב-1971 כחלק מהאלבום Imagine, והופק על ידי פיל ספקטור.
על השיר
שיר זה נחשב אחד השירים הטובים ביותר בכל הזמנים: בשנת 2004, דורג במקום השלישי ברשימת "500 השירים הגדולים בכל הזמנים" של הרולינג סטון', ובשנת 2017 בחרה האגודה הלאומית למפיקי מוזיקה (National Music Publishers' Association) בשיר "Imagine" כשיר של המאה ה-20. ב-2017 הוחלט גם להוסיף את שמה של יוקו אונו כמחברת השיר.
בשנת 2018 הופק בבריטניה סרט תיעודי של הבמאי מיכאל אפשטיין המנציח את תהליך יצירתו של השיר ואת חלקה של יוקו אונו בכתיבתו. הסרט "ג'ון ויוקו: רק שמיים מעל" הוצג בפסטיבל דוקאביב בשנת 2019.
השיר נפתח במילים:
נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ימי קרטר, אמר:
השיר הושמע בליל ראש השנה האזרחית בזמן מעבר התאריך מ-2009 ל-2010, בכיכר טיימס בניו יורק, כסמל לעתיד טוב יותר.
בספר "לנון באמריקה" שנכתב על ידי ג'אופרי ג'וליאנו, לנון מציין כי השיר הוא "אנטי-דתי, אנטי-לאומי, אנטי-שגרתי, ואנטי-קפיטליסטי. אך מכיוון שהוא מצופה סוכר, הוא מקובל".
מדינת נוטופיה
נוטופיה היא מדינה דמיונית המתוארת בשיר Imagine שהוכרזה על ידי ג'ון לנון ויוקו אונו באחד באפריל 1973. המדינה או האומה הזאת אמורה להתנהל על פי תפיסת העולם שבשיר Imagine. בהכרזת העצמאות של המדינה מנוסח:
צבע דגלה של נוטופיה הוא לבן. על גבי חותם המדינה תמונת כלב ים וההמנון הבינלאומי של המדינה כולל את האלבום Mind Games של ג'ון לנון ומספר שניות של שקט.
בשנת 2006 חברת ההפקות Lions Gate Entertainment הקימה אתר אינטרנט לנוטופיה לטובת פרסום הסרט הדוקומנטרי The U.S. vs. John Lennon.
ביקורת על השיר
כנגד השיר יצאה ביקורת לפיה זהו שיר צבוע. הזמר אלביס קוסטלו שואל בשירו "The Other Side of Summer" משנת 1991: "האם היה זה מיליונר שאמר 'דמיינו שאין רכוש'?"
פרופסור זאב מגן טוען כי חזונו האוטופי של לנון הוא לא אידיאל אליו יש לשאוף אלא "כניעה לנטיות ההרסניות והאפלות של הנשמה האנושית".
גרסאות בעברית
המשורר עודד פלד פרסם תרגום של השיר לעברית בעתון 77, גיליון 131 (דצמבר 1990), עם הקדמה קצרה של רוני סומק. בשנת 1997 פורסם התרגום גם במעריב.
בשנת 2005 תרגם דן אלמגור את מילות השיר עבור המופע שיר נולד.
Girls (שיר של ג'ניפר לופז)
Girls (בעברית: בנות) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית ג'ניפר לופז, מתוך אלבומה השמיני,. השיר יצא לאור ב-27 בינואר 2014, כסינגל השיווקי הראשון מן גרסת הטרגט של האלבום. מן גרסת הדלוקס של האלבום יצא הסינגל השיווקי השני, "Same Girl". בסך הכל יצאו מן האלבום שני סינגלים שיווקיים, ושלושה סינגלים רשמיים.
לסינגל יצאו שתי גרסאות, האחת בשיתוף הראפר האמריקאי טייגה, שאורכה כ-4:40 דקות, והשנייה בגרסת סולו שאורכה קצר מהקודמת, 3:58 דקות. הגרסה השנייה מהווה כגרסה הרשמית של הסינגל.
רקע וכתיבה
השיר הוא בין היחידים באלבום שבו לקחה לופז חלק בכתיבה. את השיר כתבו במכלול דיז'ון מקפרנקלין, ג'ניפר לופז, ואסיה בראיינט, והוא הופק על ידי דיג'יי מאסטרד, קורי רוני, טרבור, ובראיינט.
בראיון שערכה לופז עם מגזין הבילבורד, היא הסבה את תשומת לבה על השיר, ועל האלבום כולו.
ביקורות והופעות
באתר המוזיקה Rap-Up זכה השיר לסיקור מקיף, כאשר יצא. עם השיר הופיעה לופז במשך כל סיבוב ההופעות שלה, "Jennifer Lopez: All I Have". בנוסף, הופיעה לופז עם השיר ב-"Dubai World Cup" באותה שנה שבו הוא יצא.
קיריל קליימיונוב
קיריל אלכסייביץ' קליימיונוב (ברוסית: Кири́лл Алексе́евич Клеймёнов; נולד ב-20 בספטמבר 1972) הוא עיתונאי, מנחה רוסי, סמנכ"ל הערוץ הראשון - ראש אגף תוכניות המידע וחבר בדירקטוריון הערוץ הראשון ברוסיה.
ביוגרפיה
קליימיונוב במוסקבה, אביו עבד המכון לפיזיקה כימית. אמו, בוגרת הפקולטה לפילולוגיה מאוניברסיטת מוסקבה, שעבדה כעיתונאית. הוא למד באוניברסיטת הלסינקי בשנת 1991 ובשנת 1994 למד במחלקת הרומנו-גרמנית של הפקולטה לפילולוגיה באוניברסיטת מוסקבה.
הוא דובר פינית, אנגלית, שוודית ורוסית. חובב ספורט מים, שחייה והוקי קרח ובעת לימודיו במוסקבה גם למד סמבו. מחשיב עצמו כאוהד של מועדון הכדורגל ספרטק.
באקלברי
באקלברי הוא כפר במערב מחוז ברקשייר באנגליה.
היסטוריה
באקלברי הייתה בעבר אחוזה מלכותית של אדוארד המודה בשנים 1042–1066. לימים הנרי הראשון, מלך אנגליה העניק את באקלברי למנזר קלוני, בין השנים 1100–1135. בשנת 1540 חזר האזור לבעלות כתר המלוכה, בעקבות ייסוד הכנסייה האנגליקנית.
גאוגרפיה
בבאקלברי שלושה חלקים עיקריים: הכפר המקורי שעל גדת הנהר פנג, שמורת היער שגודלה 826 אקר, והכפר באקלברי שנמצא בצדו הדרומי של האזור.
סיטי קאר
סיטי קאר היא חברה לשיתוף מכוניות שהוקמה ב-2013.
החברה
סיטי קאר הוקמה ב-2013 על ידי מאיר רותם ואריה בלומנטל, ב-2016 רותם פרש, ומאז שמואל רוזנברג הוא הבעלים והמנכ"ל.
התשלום הוא לפי משך זמן ההשכרה וטווח נסיעה בקילומטר, יש אפשרות לעשות מנוי, המחיר כולל דלק וביטוח, יש להחזיר את הרכב לתחנת המוצא ממנה נלקח. בשיטת A TO A.
החברה אינה פעילה ואף אוסרת שימוש ברכביה ביום השבת.
על השירות ניתן לשלם באתר, ובאפליקציה, מכיוון שהחברה מיועדת גם לציבור החרדי, ניתן לשלם על נסיעה גם באמצעות מערכת ייעודית בסלולרי כשר.
סיטי קאר זכתה במכרזים במצפה רמון, בירושלים בשדרות, ובערים נוספות, כמו כן החברה פעילה בלמעלה מ-50 יישובים בארץ.
בסוף 2016 פרסמה החברה שממוצע השימושים עמד על 700 נסיעות ביום (19.000 בחודש).
נכון לתחילת 2023, סיטי קאר מחזיקה צי של כ-900 רכבים הממוקמים בתחנות ייעודיות ברחבי הערים והשכונות.
משלים (מתמטיקה)
בתורת הקבוצות, משלים של קבוצה G (באנגלית: G complement of set) הוא קבוצה אחרת, אשר מכילה את כל האיברים שאינם נמצאים ב-G. זאת ביחס לקבוצה U כלשהי שהיא "הקבוצה האוניברסלית" - קבוצה שבהקשר הנוכחי של הדיון, כל קבוצה שעליה נדבר היא תת קבוצה של U.
על-פי הגדרה זו, האיחוד של קבוצת G והמשלים של G הוא הקבוצה U, ואילו החיתוך ביניהן הוא קבוצה ריקה.
הגדרה פורמלית
תהא U קבוצה, ותהא קבוצה חלקית שלה. אז המשלים של G ב-U יוגדר כך:. סימונים מקובלים נוסף למשלים הם. עם זאת, הסימון \overline G מתנגש לעיתים עם שימושים אחרים של הסימון בקו עליון, ולכן מקובל להימנע ממנו.
דוגמה
תהא קבוצה N המכילה את כל המספרים הטבעיים.
תהא קבוצה A המכילה רק את המספרים הטבעיים הזוגיים. הקבוצה B היא המשלים של A ביחס ל-N אם היא מכילה את המספרים המוכלים ב-N אך לא ב-A, כלומר את המספרים הטבעיים האי זוגיים.
ניתן לראות כי החיתוך של A עם B נותן קבוצה ריקה, בעוד שאיחודן יוצר את הקבוצה N.
תכונות בסיסיות
, כלומר, חיתוך קבוצה והמשלים שלה שווה לקבוצה הריקה.
, כלומר, איחוד קבוצה והמשלים שלה שווה לקבוצה האוניברסלית.
, כלומר המשלים של הקבוצה האוניברסלית הוא הקבוצה הריקה.
, כלומר המשלים של הקבוצה הריקה הוא הקבוצה האוניברסלית.
כללי דה מורגן
כללי דה מורגן קושרים את הפעולות "איחוד", "חיתוך", "משלים". בכתיב פורמלי הם מוצגים כך:
האני ליפס
האני ליפס (בהולנדית: Hannie Lips; 16 ביולי 1924 – 19 בנובמבר 2012) הייתה מנחה וקריינית טלוויזיה הולנדית מטעם רשות השידור ההולנדית KRO. ב-1958, ליפס הנחתה את המהדורה ה-3 של תחרות האירוויזיון, שנערכה בעיר הילברסום בהולנד. בנוסף, בין השנים 1960–1962, הנחתה את קדמי האירוויזיון של הולנד. היא גם שיחקה במספר תוכניות טלוויזיה דוגמת "Hokus Pokus, dat kan ik ook" ובסרטים כמו "Redt een kind". היא סיימה את הקריירה על מסך הטלוויזיה ב-1966.
ליפס נפטרה בהולנד בגיל 88 בעיר הולדתה, לרן.
יהושע לדרברג
יהושע לדרברג (באנגלית: Joshua Lederberg ;23 במאי 1925 – 2 בפברואר 2008), היה ביולוג מולקולרי אמריקאי יהודי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1958 על מחקרו על המבנה הגנטי והתפקוד במיקרואורגניזמים. לדרברג זכה במחצית הפרס ואילו במחציתו השנייה התחלקו אדוארד לורי טטום וג'ורג' וולס בידל.
ילדותו ונעוריו
לדרברג נולד בעיירה מונטקלייר ניו ג'רזי לרב צבי לדרברג ואשתו אסתר, זמן קצר לאחר שהיגרו לארצות הברית מארץ ישראל המנדטורית. בגיל 15 סיים לימודי תיכון בעיר ניו יורק. לאחר סיום לימודיו הורשה לבצע ניסויים במעבדת המכון האמריקאי למדע. בשנת 1941, בגיל 16, הוא החל לימודיו באוניברסיטת קולומביה וסיים תואר ראשון בזואולוגיה בשנת 1944. בתקופת לימודיו עבד במעבדת בית חולים של הצי האמריקאי בביצוע בדיקות דם וצואה לגילוי טפיל המלריה.
גנטיקה בקטריאלית
לדרברג החל לימודי רפואה באוניברסיטת קולומביה, אולם המשיך במקביל לעבוד במעבדה. השראתו הייתה גילוי חשיבות ה-DNA על ידי אוסוולד אייברי. לדרברג העלה השערה כי, בניגוד לדעה הרווחת, חיידקים אינם מעבירים עותקים זהים של המידע הגנטי, דבר שהיה הופך את כל החיידקים באותו הקו לשיבוטים, זה של זה. לאחר שלא הצליח להתקדם במחקר זה באוניברסיטת קולומביה, הוא כתב לטטום והציע כי ישתפו פעולה במחקר. בין השנים 1946–1947 הפסיק לדרברג את לימודי הרפואה ועבר לאוניברסיטת ייל, כדי לחקור יחד עם טטום. לדרברג וטטום הראו כי החיידק Escherichia coli נכנס לשלב מיני במהלך חייו שבו הוא יכול לחלוק מידע גנטי בדרך של זיווג חיידקי. לאור תגלית זו ומיפוי חלק מן הכרומוזום של החיידק Escherichia coli, הוענק ללדרברג תואר דוקטור באוניברסיטת ייל בשנת 1947, הוא היה בן 22 באותה עת. בשנת 1946 בעת שהייתו באוניברסיטת ייל, הכיר את אסתר צימר והיא הייתה לאשתו ולשותפתו במחקריו. לזוג לא נולדו ילדים והם התגרשו מאוחר יותר.
במקום לשוב ללימודי הרפואה, לדרברג קיבל משרת הוראה בגנטיקה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בשנת 1952 הראו לדרברג ותלמידו נורטון זינדר כי בקטריופאג'ים יכולים להעביר מידע גנטי בין חיידקי סלמונלה. הליך זה, הנקרא טרנסדוקציה גנטית, הסביר כיצד חיידקים מסוגים שונים יכולים לפתח עמידות לאותה תרופה אנטיביוטית באופן מהיר מאוד. בשנת 1957 ייסד לדרברג את המחלקה לגנטיקה רפואית באוניברסיטת ויסקונסין.
מחקר לאחר קבלת פרס נובל
בשנת 1958, בגיל 33 בלבד, קיבל לדרברג פרס נובל על הישגיו ועבר לאוניברסיטת סטנפורד, שם ייסד מחלקה לגנטיקה. הוא שיתף פעולה עם פרנק מקפרלן בורנט במחקר על נוגדנים וירליים. לאחר שיגור הלוויין ספוטניק בשנת 1957, לדרברג גילה דאגה בהשפעות הביולוגיות של חקר החלל. הוא כתב בעניין זה לאקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים ופרס את דאגותיו באשר לסכנת כניסה של מיקרובים חוצניים לכדור הארץ על גבי חלליות. דבר שעלול לגרום לאסון עולמי. הוא טען גם שזיהום מיקרובי של לוויינים מעשי-אדם, עלול לפגוע במאמצים למצוא חיים מחוץ לכדור הארץ. הוא הציע כי אסטרונאוטים השבים מן החלל לכדור הארץ יושמו בבידוד וייעשה טיהור מוחלט של הציוד הנשלח לחלל. לדרברג חבר לקארל סאגאן, כדי לתרום להרחבת תחום הביולוגיה בנאס"א. בשנות השישים הוא שיתף פעולה עם אדוארד פייגנבאום במחלקת מדעי המחשב בסטנפורד כדי לפתח את מערכת המומחה DENDRAL.
בשנת 1978 הוא התמנה לנשיא אוניברסיטת רוקפלר ושירת בתפקיד עד לפרישתו בשנת 1990. אז הפך לפרופסור בדימוס באוניברסיטה בתחום גנטיקה מולקולרית ואינפומטיקה.
החל משנת 1950 ובמשך כל חייו המקצועיים לדרברג שימש כיועץ לממשלת ארצות הברית. תחילה היה חבר בוועדות ייעוץ מדעיות שונות לנשיא ארצות הברית. בשנת 1979 הוא הפך חבר בוועדת מומחים בנושאי מדע וביטחון המייעצת למשרד ההגנה והיה אף יושב ראש הוועדה לסרטן במינויו של הנשיא ג'ימי קרטר. בשנת 1989 הוענקה לו המדליה הלאומית למדעים. בשנת 1994 הוא עמד בראש כוח משימה של משרד ההגנה על נזקי הבריאות של מלחמת המפרץ ואשר חקרה את סינדרום מלחמת המפרץ. לדרברג היה אף יועץ של ארגון הבריאות העולמי (WHO)
בחודש יוני, 2005, בגיל שמונים, כתב לדרברג לאתר פרס נובל כי שינה לאחרונה את מוקד מחקרו ועתה הוא מתמקד בשאלה: "מהו קצב הגידול המהיר ביותר לתא חיידק ומדוע?"
ב-2006 העניק לו הנשיא ג'ורג' בוש את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה בארצות הברית.
ב-2 בפברואר 2008, בגיל 82, נפטר לדרברג מדלקת ריאות בביתו שבניו יורק, ארצות הברית.
אפרים צ'יזיק
אפרים צ'יזיק (1897 - 28 באוגוסט 1929, כ"ג באב תרפ"ט) היה פעיל ציוני, לוחם ההגנה וחקלאי. נהרג במאורעות תרפ"ט.
קורות חייו
אפרים צ'יזיק נולד בעיר טומשפול באימפריה הרוסית, באוקראינה של ימינו. בשנת 1906 עלה ארצה עם הוריו (בריינה ושמואל זנביל) ואחיו (שרה, חנה, ציפורה, מניה, חיה, רבקה, אהרון וברוך). במהלך נדודיה בארץ ישבה המשפחה בסג'רה, שם נולד צעיר הבנים, יצחק, במושבה כנרת, ולבסוף השתקעה במושבה מלחמיה (היום מנחמיה).
צ'יזיק עבד במשק החקלאי ועזר להוריו. במלחמת העולם הראשונה גויס עם עגלתו ופרדותיו לעבודות כפייה של הצבא הטורקי. הוא הוביל עצים שנכרתו בגליל להסקת קטרי רכבות.
בתום המלחמה, יצא צ'יזיק ליפו מטעם המרכז החקלאי והשתלם שם בווטרינריה. מאוחר יותר התגייס לגדוד העבודה והועסק כווטרינר בעין חרוד ובתל יוסף.
בי"א באדר תר"פ נהרגה אחותו שרה צ'יזיק בהגנת תל חי. לאחר נפילתה כתב אפרים לאחיו:
במאורעות תרפ"א (מאי 1921) הגיע צ'יזיק לתל אביב ונפצע בשכונת נווה שלום כאשר פורעים ערביים ניסו לפרוץ אליה. לאחר מכן שב לעבוד במשק הוריו במנחמיה.
עם פרוץ מאורעות תרפ"ט, הגיע צ'יזיק לירושלים ונתן ידו להדיפת התקפות הערבים. מששב למפקדת ההגנה בתל אביב נשלח מיד לעזרת חולדה.
הגנת חולדה במאורעות תרפ"ט
חולדה הייתה קבוצה קטנה ודלה. היא הייתה מורכבת מחצר מבוצרת ומדרומה בית-אבן בן שתי קומות (הידוע כיום כ"בית הרצל"). חבר הקבוצה הגיע למפקדת ההגנה בתל אביב וביקש עזרה. הוחלט לשלוח למקום את יעקב אברהמסון, איש "השומר" לשעבר, ואת אפרים צ'יזיק ששב מירושלים. משהגיעו למקום הם מצאו בו 16 בחורים, שתי נשים ושני ילדים. בחולדה מצוי היה ארגז נשק ממשלתי ובו 12 רובים קנדיים ומספר רימונים ורובים אנגליים. השניים הורו לאנשי הקבוצה להתחיל לאלתר בחפירת שוחות, מילוי שקי-חול וניקוי כלי הנשק, והדריכו את חברי הקבוצה בשימוש בנשק.
ההתקפה על חולדה נפתחה ב-28 באוגוסט 1929 לפנות ערב. מספר המתקיפים הגיע למאות, ועימהם באו נשיהם, חמוריהם וגמליהם לשאת את הביזה והשלל. הפורעים העלו את הגורן באש והלהבות האירו את חשכת הלילה. הערבים הקיפו את החווה והחלו לפרוץ אליה. אפרים צ'יזיק פקד לסגת בזחילה לבית האבן, וניהל בעצמו את פעולת הנסיגה מהחצר אל הבית בלוותו את האנשים. בצאתו בפעם האחרונה מהבית לחצר פגע בו כדור והוא נהרג במקום. המגינים תפסו עמדות סמוך לחלונות הקומה השנייה וצלפו על הערבים הבוזזים. בחצות הגיע כוח בריטי ודרש להפסיק את האש. משסירבו הערבים להפסיק את ההתקפה פתחו עליהם הבריטים באש ביחד עם המגינים. 40 גופות ערבים נספרו במקום. הבריטים פינו את המגינים אבל סירבו לקחת את גופתו של אפרים צ'יזיק. המשק נשרף ונחרב עד היסוד.
רק ב-31 באוגוסט 1929 חזרו כמה מהמגינים לחולדה ביחד עם בני משפחתו של אפרים והביאו את גופתו החרוכה לקבורה באדמת חולדה.
לאחר נפילתו
רק כעבור שנתיים הוקמה חולדה מחדש ובשנת 1937 היא עברה למקומה החדש. בשנות ה-30 הוקמה בחדרה "שכונת אפרים" לזכרו. באותה שנה הוצבה על קברו של אפרים צ'יזיק אנדרטת "עבודה והגנה" מעשה ידיה של הפסלת בתיה לישנסקי. באנדרטה שלש דמויות: אפרים צ'יזיק ואחותו שרה, ודמות נוספת, שהסברה המקובלת היא שזהו השומר בנימין מונטר, ששהה בחולדה בטרם עלה לגליל ונהרג בתל חי, יחד עם שרה צ'יזיק.
למרות ההקבלה לפרשת תל חי, לא נתפסה פרשת חולדה כמיתוס ביישוב בדומה לתל חי. אפרים צ'יזיק לא זכה למעמד מיתי כזה של יוסף טרומפלדור והאנדרטה של בתיה לישנסקי לא התפרסמה כמו פסל "האריה השואג" של אברהם מלניקוב בבית הקברות בתל חי.
במשך 15 שנים לאחר תרפ"ט סופר שצ'יזיק היה מפקד ההגנה על חולדה, על מנת שלא לעורר את הבריטים לחפש את המפקד אברמסון בין הניצולים.
גביע המדינה בכדורסל 1965/1966
מכבי תל אביב זכתה בתואר בפעם השמינית, לאחר ניצחון בגמר על הפועל תל אביב.
הגמר
מכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה השמיני בתולדותיה.
המאה ה-10
המאה ה-10 היא התקופה שהחלה בשנת 901 והסתיימה בשנת 1000 (בין התאריכים 1 בינואר 901 ל-31 בדצמבר 1000). היא המאה העשירית של האלף הראשון.
בתקופה זו שיאו של תור הזהב של אסלאם, וקורדובה הופכת לאחד המרכזים התרבותיים החשובים בעולם. בתקופה זו מוקד הכוח במזרח התיכון עבר מהשושלת העבאסית שמרכזה בבגדאד לשושלת הפאטמית שקבעה מרכזה בקהיר.
פרסום פתוח
המונח מו"לות פתוחה או פרסום פתוח (Open Publishing) נטבע על ידי מת'יו ארניסון, המתכנת של גרסת אינדימדיה הראשונה. ארניסון רואה קווים דומים בין פרסום פתוח לבין עקרון התוכנה החופשית של ריצ'רד סטולמן. לדעתו, שני הרעיונות קוראים תיגר על מה שהוא מכנה ההפרטה של מידע בידי התאגידים. בדומה להגדרה של GNU, החופש כאן נגזר מ"חופש הביטוי", ולא מ"בירה חופשית". לפי עקרון הפרסום הפתוח, על תהליך יצירת החדשות להיות שקוף לכולם. כל אחד יכול להוסיף תוכן, ולראותו מופיע מיד במאגר התכנים הכללי. ניתן להגיב באופן מיידי לכל תוכן שפורסם. התגובה מהווה חלק בלתי נפרד מהתוכן עצמו. התכנים מסוננים באופן מינימלי, רק כדי לאפשר לקוראים נגישות מרבית אליהם. הקוראים והכותבים מסוגלים לראות את כל שיקולי העריכה. אם יש להם הצעה לשיפור התוכן ולסייע לעריכה, הם יכולים לשנות ולשכלל את התוכן כאוות נפשם - התוכן חופשי ופתוח לכולם. אם הקוראים רוצים להפיץ מחדש תכנים, הם יכולים לעשות זאת בקלות, וקיימת העדפה להפצת התכנים באתרים המיישמים את עקרון פרסום הפתוח. מערכת דומה היא ויקיפדיה.
חוק לינוס וחוק ארניסון
אריק ס. ריימונד, בחיבורו "הקתדרלה והבזאר", טען כי "בעזרת מספר גדול דיו של בודקי גירסות בטא ומפתחים-מסייעים, כמעט כל בעיה ניתנת לסיווג מהיר, והפתרון יהיה מובן מאליו למישהו". הוא קרא לעיקרון זה חוק לינוס, על פיו "בעזרת מספיק עיניים, כל הבאגים שטחיים". בדומה, אפשר לכנות את החוק הבא בשם חוק מת'יו ארניסון: "בעזרת מספיק עיניים, נחשפים כל התכנים הבלתי ראויים". פרסום תוכן בעייתי מאפשר לכותב המקורי לתקן עצמו ולהבהיר את הנושא, לאחר שהקוראים חושפים לכותב את הבעיות בטקסט שהפיץ.
ויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין
ויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג (בגרמנית: Prinzessin Viktoria Adelheid von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg; 31 בדצמבר 1885 – 3 באוקטובר 1970), הייתה סבתו של קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה.
ביוגרפיה
ויקטוריה אדליידה נולדה ב-31 בדצמבר 1885 בגרינהולץ, שלזוויג-הולשטיין, לפרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ולקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, בתם של פרידריך השמיני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ואדלהייד, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג.
ב-11 באוקטובר 1905 התחתנה ויקטוריה אדליידה עם קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, אותו שידך לה דודה וילהלם השני, קיסר גרמניה, ונולדו להם 5 ילדים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה קרל אדוארד מונה לגנרל בצבא הגרמני ושירת בחזית המזרחית. לאחר המלחמה הוא הודח, כמו יתר בני המלוכה הגרמניים, מכס השלטון כתוצאה מהמהפכה הגרמנית, כל תאריו הבריטיים נשללו גם הם על פי חוק שלילת התארים 1917 מכיוון שנלחם בבריטניה ובעלות בריתה במלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נמלטו השניים לאחוזתם בגרינברג שבאוסטריה, בעקבות תפיסת נכסי המשפחה בתורינגיה על ידי ברית המועצות. בשנת 1954 מת בעלה קרל אדוארד, וב-3 באוקטובר 1970 מתה ויקטוריה אדליידה בביתה בגרינברג, ונקברה באחוזת המשפחה בקובורג.
אולימפיה לייפאיה
אולימפיה לייפאיה (בלטבית: Olimpija Liepāja, או בקיצור אולימפיה) היה מועדון כדורגל לטבי מהעיר לייפאיה.
היסטוריה
אולימפיה לייפאיה היה אחד ממועדוני הכדורגל הכי פופולארים בלטביה בשנות ה-20 וה-30, היה זה גם מועדון שהיה גרעין הבסיס של הלטבי לנבחרת הכדורגל הלאומית בשנותיה הראשונות ועד למלחמת העולם השנייה, בה הסתיימה דרכה של המועדון. מ"אולימפיה" ישירות יצאו לא פחות מ-17 שחקנים לנבחרת לטביה, ששיחקה בסך הכל 141 משחקים בנבחרת, וכבשו 12 שערים. השוער הארייס לזדינס, הקשר רודולפס קרונלקס והמגן פריסיס לאומניס שיחקו הכי הרבה משחקים - 18. הכי הרבה שערים למועדון כבשו וולדמורס ז'ינס, שכבש 5 שערים ב-10 משחקים. הכי הרבה שחקני "אולימפיה" - 6 - השתתפו במשחק החוץ ב-21 באוגוסט 1926 מול ליטא. השוער הארייס לזדינס, הקשר רודולפס קרונלקס והמגן פריסיס לאומניס שיחקו הכי הרבה משחקים - 18.
למועדון 7 אליפויות הליגה הבכירה בלטביה מתקופה זו, והוא היה אחד ממעצבי הכדורגל הלטבי בשנותיו הראשונות, כי באותה תקופה רק קבוצת RFK ריגה זכתה ביותר תארים מקבוצת אולימפיה - 8. בשנת 1936 החל חלוץ נבחרת אוסטריה לשעבר אוטו פישר לאמן את הקבוצה. בארבע השנים עד תחילת המלחמה, בהנהגתו, השתתפה הקבוצה בשלוש אליפויות.
בשנים 1932 ו-1933, הקבוצה השתתפה גם באליפות לטביה בהוקי, וזכתה בתחרות המאסטר של אזור לייפאיה בשתי העונות, אך הפסידה לשחקני ההוקי "איחודים" של ריגה בגמר האליפות. ב-1941, עם הכיבוש הגרמני של לטביה, חזרה RFK לפעילות וקבוצות כדורגל לטביות אחרות השתתפו באליפויות 1942–1944, אך לאחר מכן התפרקה ונעלמה.
לחי (הלכה)
בהלכות ערובין, לחי הוא עמוד בגובה של עשרה טפחים, (כ-80 ס"מ) המשמש לתיקון מבואות כך שיהיה מותר לטלטל חפצים בתוך המבוי בשבת, אף שהמבוי פרוץ לרשות הרבים או לכרמלית, דבר שאוסר בו את טלטול החפצים מדרבנן. הלחי נחשב כמחיצה בפתח המבוי, אף שמידותיו מינימליות.
כיום אין כמעט שימוש מעשי בלחי, היות שמערבים את כל העיר באמצעות עירוב אחד, ולא מערבים חלקים חלקים, כך שגם אם ישנו מבוי, הוא אינו פתוח לכרמלית או לרשות הרבים, ואין צורך בתיקון לחי. אך יש שאינם סומכים על העירוב העירוני שלדעתם מבוסס על קוּלוֹת רבות, והם משתמשים בלחי.
כמו כן יותר מצוי שכשמערבים מבוי - משתמשים בצורת הפתח במקום בלחי.