cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמיטת כספים
מעשה בית דין
לווה שכפר בהלוואה ותבעו המלווה בבית דין שפסק לטובת המלווה, ובטרם נגבה החוב הגיע זמן שמיטת כספים - אין שמיטת כספים משמטת, שכן כל מעשה בית דין (פסקי בית הדין) נחשבים כגבויים כבר מעכשיו. אם המשפט על ההלואה התחיל לפני זמן שמיטת כספים, וקודם לשמיטת כספים לא היה למלווה ראיות, ורק לאחר זמן שמיטת כספים באו עדים או שנמצאה ראייה - אין החוב נשמט, שכן רואים את החוב כאילו נוצר בשעה שבאו העדים או נמצאה הראיה, ושעה זו הייתה לאחר זמן שמיטת כספים.
חובות שאינם הלוואות
שמיטת כספים משמטת אך ורק חובות שנוצרו מהלוואות, ולא חובות שנוצרו מסיבות אחרות. כך למשל שמיטת כספים אינה משמטת הקפת חנות, תשלום משכורת שהתעכב או את תשלום הכתובה. אולם אם התשלום המעוכב נזקף כהלוואה - שמיטת כספים חלה עליו.
שותפות אינה משמטת, שכן היא אינה הלוואה, אף אם ממון השייך לשותף הראשון מוחזק ביד השותף השני, ואף אם רק אחד מהשותפים מנהל את העסקים.
עסקה של מחצית שכר, על פיו אדם אחד נותן ממון והשני סוחר בו והכסף נחשב חציו הלוואה וחציו פיקדון, שמיטת כספים משמטת את החצי של ההלואה.
המקום
יש שכתבו שכאשר חז"ל תיקנו שמיטת כספים גם בחוץ לארץ, הם גזרו רק על המדינות הסמוכות לארץ ישראל כגון בבל ומצרים ולא על הרחוקות, וכן יש שכתבו שתקנה זו תוקנה דווקא בזמן שבית דין קידשו את החדשים. אולם רוב השיטות סוברות ששמיטת כספים נוהגת בכל מדינה בחוץ לארץ ובכל זמן.
הזמן
שמיטת כספים חלה מיד עם שקיעת החמה של היום האחרון של שנת השמיטה (כ"ט באלול, עם כניסת ראש השנה של השנה החדשה). שמיטת הכספים האחרונה הייתה ב- והבאה תהיה ב- []. גם בין השמשות (זמן מסופק בין היום ללילה שזמנו משקיעת החמה עד צאת הכוכבים) אסור לתבוע את החוב, כיוון שהחוב הושמט מיד עם שקיעת החמה. אולם לדעת הרא"ש אסור לגבות את החוב כבר מתחילתה של שנת השמיטה.
טעמי המצווה
ספר החינוך מסביר את טעם מצוות שמיטת כספים בחינוך האדם לנדיבות כלפי האחר, לביטחון בהשגחת אלוהים, ולהרחקה מגזל.
רבי יונתן אייבשיץ מבאר את טעם המצווה בניסיון לחנך את האדם להבין את פחיתות ההישגים הגשמיים בעולם הזה, חינוך להסתפקות במועט, ומקשר אותה אל מצוות שמיטת קרקעות:
יש הטוענים שהסיבה שהתורה הוסיפה את שמיטת כספים למצוות השמיטה, שעיקרה היא שמיטת הקרקעות, היא בשל הקושי הרב שיכול להיווצר לחקלאים לפרוע את חובותיהם בשנת השמיטה, שבה אין להם הכנסות. מסיבה זו אין לראות במהות השמיטה עניין סוציאלי, אלא שהדבר קשור יותר ליחס האדם לאדמה וזכות האדמה, כישות בפני עצמה, לנוח ולהיות עצמאית ללא שליטת האדם עליה בשנה זו.
נטישה לצמיתות או רק לשנה אחת
בקרב חוקרי מקרא רבים נפוצה הסברה כי אין הכוונה לביטול מוחלט של החובות, אלא לפסק זמן בגבייתם. כפי שהבעלות על האדמה אינה מתבטלת בשנת השמיטה, אלא רק נשמטת באופן זמני, כך גם הבעלות על החובות הכספיים נשמטת רק באופן זמני. עם זאת, לפי ההלכה הכוונה לשמיטת החוב לצמיתות. לדעת ח' טשרנוביץ, הלכה זו תוקנה על ידי כורתי האמנה בימי עזרא ונחמיה, שאמרו:""הלשון "ונטוש את... משא כל יד" מכוונת כנגד המצווה "שָׁמוֹט כָּל בַּעַל מַשֵּׁה יָדוֹ אֲשֶׁר יַשֶּׁה בְּרֵעֵהוּ", אולם מסגנון הפסוקים נראה שאין זו חזרה על המצווה שבתורה אלא תוספת - נטישה של החוב לצמיתות ולא רק למשך שנה אחת (ישנם חוקרים החולקים על דעה זו, ראו לפירוט).
שמיטת כספים בזמן הזה
שמיטת כספים תלויה בשנת היובל - אם שנת היובל אינה נוהגת, אז גם מצוות שמיטת כספים אינה נוהגת מהתורה:""לכן בימינו שמיטת כספים נוהגת רק כמצווה מדרבנן ולא כמצווה מהתורה. ישנה גם שיטת מיעוט שסוברת ששמיטת כספים נוהגת בימינו כמידת חסידות בלבד, אך שיטה זו נדחתה לרוב.
נדיבי ארץ
נדיבי ארץ הוא מיזם של מכון התורה והארץ ליישום את מצוות שמיטת כספים בעידן המודרני. המיזם אוסף כספים מהציבור במעמד הלוואה כך שהחובות נשמטים בסוף שנת השמיטה, ומשתמש בהם לפריעת חובות של משפחות חדלות פירעון. מאחורי המיזם עומד שיתוף פעולה בין מכון התורה והארץ לארגון הצדקה מקימי. בעבר גם ארגון פעמונים השתתף במיזם. במיזם הביעו תמיכה אנשי רוח ורבנים רבים.
המחזיר חוב לאחר שמיטת כספים
לווה רשאי להחזיר את חוב הלוואתו לאחר שמיטת כספים למלווה. אולם על המלווה לומר ללווה שהוא משמט את החוב, ואם הלווה מתעקש להחזיר את החוב - רשאי לקבלו אך ורק בתור מתנה. חכמים אף הביעו קורת רוח מלווים שמשיבים את חובם חרף מצוות שמיטת כספים: "המחזיר חוב בשביעית - רוח חכמים נוחה הימנו".
היסטוריה של קיום מצוות שמיטת כספים
מאז תיקון תקנת הפרוזבול על ידי הלל הזקן בסוף תקופת בית שני, שימש הפרוזבול באופן נרחב, ולא היו כמעט מקרים של שמיטת חובות בפועל. בירושלים היה מנהג לפיו לאחר סידור הפרוזבול היו נוהגים להלוות לעניים סכום מסוים, שהיה נשמט במסגרת שמיטת כספים, או לפרט בפרוזבול הסתייגות לגבי חוב מסוים, עליו לא יחול הפרוזבול.
בשמיטת תשס"ח (2008), יצא ארגון פעמונים ביוזמה המשלבת בין מצוות צדקה לשמיטת כספים, על ידי מתן הלוואת בתיווך הארגון למשפחות השרויות בחובות כספיים, והשמטה של ההלוואות על ידי אי כתיבת פרוזבול, כך שהכסף ישמש כעין צדקה.
קלוד לוי-שטראוס
קלוד לוי-שטראוס (בצרפתית: Claude Lévi-Strauss; 28 בנובמבר 1908 – 30 באוקטובר 2009) היה אנתרופולוג יהודי-צרפתי, מגדולי האינטלקטואלים במאה ה-20. פיתח את הסטרוקטורליזם כשיטה להבנת החברה והתרבות האנושית.
קורות חיים
לוי-שטראוס נולד בבריסל ולמד משפטים ופילוסופיה בסורבון בפריז. הוא הפסיק ללמוד משפטים וקיבל תואר בפילוסופיה ב־1931. לאחר מספר שנים של הוראה בבתי ספר תיכוניים, ב-1935 השתתף במשלחת תרבותית לברזיל, מטעם משרד החוץ הצרפתי, ושימש כפרופסור אורח באוניברסיטת סאו פאולו, יחד עם דינה דרייפוס שלימדה אתנולוגיה. בשנים 1935-1939 התגורר בברזיל וערך את מחקרי השדה האתנוגרפיים הראשונים שלו ביער הגשם באזור האמזונאס ובמאטו גרסו ביחד עם זוגתו דינה דרייפוס ועם לואיז דה קסטרו פאריה, אנתרופולוג ברזילאי. חוויה זו מיסדה את זהותו כאנתרופולוג.
ב-1939 חזר לצרפת כדי להשתתף במאמץ המלחמתי, אך לאחר הסכם הכניעה הצרפתית לגרמנים, נמלט לניו יורק. כמו אינטלקטואלים פליטים רבים, לימד בבית הספר החדש New School for Social Research. לצד ז'אק מאריטן, אנרי פוסיון ורומן יאקובסון, הוא היה חבר מייסד של ה-École Libre des Hautes Études, אוניברסיטה-בגלות לאקדמאים צרפתים.
מבחינות רבות היו שנות המלחמה בניו יורק שנים מעצבות ללוי-שטראוס. הקשר שלו עם יאקובסון עזר לעצב את השקפתו התאורטית (יאקובסון ולוי-שטראוס נחשבים לשני ההוגים המרכזיים שעליהם מבוסס הסטרוקטורליזם). בשנים אלו נחשף לאנתרופולוגיה האמריקאית כפי שנלמדה על ידי פרנץ בועז באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. דבר זה נתן לעבודתו הראשונה הטיה אמריקאית ברורה, וסייעה לה להתקבל בארצות הברית. בשנים 1946 ו-1947 שימש נספח תרבותי לשגרירות הצרפתית בוושינגטון הבירה, וחזר לפריז ב-1948. בתקופה זו קיבל את הדוקטורט שלו מהסורבון בכך שהגיש, לפי המסורת הצרפתית, תזה "קטנה" ו"גדולה". התזות היו "המשפחה והחיים החברתיים של שבט נמביקווארה האינדיאני", ו"תבניות היסוד של יחסי השארות".
חיבוריו
החיבור "תבניות היסוד של יחסי השארות" (Les structures élémentaires de la parenté) פורסם בשנה לאחר מכן ומיד הוכר כאחד מהחיבורים החשובים על יחסי שארות שפורסמו, וזכה לביקורת חיובית של סימון דה בובואר, שראתה בו אמירה חשובה על מעמד האישה בחברות לא-מערביות. שם החיבור הוא משחק על כותרתו של "צורות היסוד של חיים דתיים" של דורקהיים, והוא בוחן כיצד בני אדם מארגנים את משפחותיהם, על ידי בדיקת המבנים הלוגיים שמונחים ביסוד היחסים, במקום לבדוק את תוכן היחסים. בזמן שאנתרופולוגים בריטיים כמו רדקליף-בראון טענו כי קרבת משפחה מבוססת על "מוצא" מאב קדמון משותף, לוי-שטראוס טען כי הקִרבה מבוססת על "ברית" בין שתי משפחות שנוצרת כאשר נשים מקבוצה אחת נישאות לגברים מקבוצה שנייה.
מצמן את מרוץ
היסטוריה
בשנת 2001 התמזגה חברה מצמן סחר שעסקה באופניים ממותגים ויקרים, עם חברת מרוץ שעיסוקה היה באופניים לא ממותגים וזולים יותר.
קלוד לוי-שטראוס
חיבוריו
בשנות הארבעים והחמישים המשיך לוי-שטראוס לפרסם, וזכה להצלחה מקצועית מרשימה. עם חזרתו לצרפת הוא החל להיות קשור לניהול ה-CNRS וה-Musée de l'Homme (מוזיאון האדם) לפני שלבסוף קיבל את הקתדרה במחלקה החמישית של האקול פראטיק דה אוטז אטיד (École Pratique des Hautes Études), מחלקת "מדעי הדת", שראשה קודם לכן היה מרסל מוס.
מצמן את מרוץ
היסטוריה
בשנת 2002 מיזגה החברה לתוכה את יבואנית מותגי האופניים "מוטופאן", ובשנת 2005 רכשה החברה ומיזגה לתוכה את חברת "ציר מרכזי" שעסקה בתחום אופני היוקרה.
קלוד לוי-שטראוס
חיבוריו
לוי-שטראוס היה מוכר באותה תקופה רק בחוגים אקדמאיים, אך ב-1955 הוא נעשה לאחד מהאינטלקטואליים הידועים ביותר בצרפת כשפרסם את "Tristes Tropiques" (תוגת הטרופיקה). ספר זה היה בעיקרו יומן מסע המפרט את חוויותיו בברזיל בשנות השלושים, בו שילב לוי-שטראוס פרוזה לצד מחשבה פילוסופית עמוקה, ובחינה אתנוגרפית של הדוגמה האמאזונית, וכך יצר עבודת אמנות. מארגני פרס גונקור היוקרתי הצטערו כי אינם יכולים להעניק לו את הפרס מכיוון שהספר, מבחינה טכנית, אינו יצירת בדיון.
מצמן את מרוץ
היסטוריה
בשנת 2008 קנה בית ההשקעות DBSI, בעל השליטה בחברת טלדור, שליש מהחברה.
קלוד לוי-שטראוס
חיבוריו
לוי-שטראוס מונה להיות יושב-ראש הקתדרה לאנתרופולוגיה חברתית בקולז' דה פראנס ב-1959. בערך באותו הזמן פרסם את "אנתרופולוגיה סטרוקטורלית" (Anthropologie structurale), אוסף של מאמריו שסיפק גם דוגמאות וגם תוכניות מחקר של סטרוקטורליזם. יחד עם בניית היסודות לתוכנית אינטלקטואלית זו, הוא החל לייסד גם סדרת מוסדות על מנת לבסס את האנתרופולוגיה כדיסצפלינה בצרפת, כולל המעבדה לאנתרופולוגיה חברתית, שם הוכשרו תלמידים חדשים, שפרסמו את מחקריהם בכתב עת חדש, "האדם" (l'Homme).
מצמן את מרוץ
היסטוריה
כיום (2017) מפעילה הרשת 19 סניפים, אשר שניים מהם פועלים במתכונת "מצמן בעיר". כל הסניפים למעט שניים פועלים בזכיינות. החברה היא יבואנית בלעדית של מותגי אופניים וציוד נלווה, ומשווקת את מוצריה לעשרות נקודות מכירה ברחבי הארץ. החברה היא נותנת החסות לאיגוד התריאטלון ולטריאתלט רון דרמון
קלוד לוי-שטראוס
חיבוריו
ב-1962 פרסם את "החשיבה הפראית" (Pensée Sauvage), ספר שרבים מחשיבים כחיבורו החשוב ביותר. חציו הראשון מפתח את התאוריה של לוי-שטראוס על תרבות ומחשבה, בעוד שהחלק השני מרחיב את התאוריה הזו לתאוריה של היסטוריה ושינוי חברתי. החלק הזה של הספר הכניס את לוי-שטראוס לוויכוח ער עם ז'אן-פול סארטר על טבע הבחירה החופשית. מצד אחד, הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית של סארטר חייבה אותו לעמדה שבני אדם חופשיים לפעול כפי שהם חפצים. מצד שני, סארטר היה גם שמאלן שהיה מחויב לרעיון שבני אדם מאולצים על ידי אידאולוגיות שבעלי העוצמה כופים עליהם. לוי–שטראוס הציג את הגישה הסטרוקטיאליסטית שלו לפעולה אישית כניגוד לסארטר. הדים של הוויכוח הזה בין סטרוקטיאליזם לאקזיסטנציאליזם עתידים היו לספק השראה לעבודתם של מחברים צעירים כמו פייר בורדייה.
כמו כן פיתח לוי-שטראוס בספרו זה את ההשוואה בין "בריקולר" ל"מהנדס". בהשוואה לאומן האמיתי, שאותו מכנה לוי-שטראוס מהנדס, הבריקולר מיומן במשימות רבות ובהרכבה מחודשת של דברים קיימים, תוך שהוא מתאים את הפרויקט שלו למלאי מוגבל של חומרים וכלים שעומד לרשותו. המהנדס ממוקד לעומתו בפרויקט בכללו, תוך שהוא הוגה, יוצר ומגייס את כל החומרים והכלים הדרושים להשלמת הפרויקט שלו. הבריקולר מדמה את "המוח הפראי" והמהנדס את המוח המדעי. לוי-שטראוס אומר כי יקומו של הבריקולר מסוגר, והוא נאלץ לעיתים קרובות להסתדר עם מה שקיים סביבו בהישג יד, ואילו היקום של המהנדס פתוח כיוון שהוא מסוגל ליצור כלים וחומרים חדשים. אולם שניהם חיים בתוך מציאות מוגבלת, ולכן, בדומה לבריקולר, גם המהנדס נאלץ לשקול לעשות שימוש במערכות קודמות של ידע תאורטי ומעשי.
בשנת 1963 הוא הזמין את ז'ורז' דוורה, אנתרופולוג ידוע ממוצא יהודי-הונגרי ללמד בבית הספר הגבוה למדעי החברה בפריז.
כשהוא מפורסם בכל העולם, בשנים 1965-1970 עבד על הפרויקט הגדול שלו, מחקר בעל ארבעה כרכים ששמו "מיתולוגיות" (Mythologiques). בספר זה, לוי-שטראוס לקח מיתוס יחיד מהקצה של דרום אמריקה, ועקב אחרי הווריאציות שלו מקבוצה לקבוצה, דרך אמריקה המרכזית, ועד לחוג הארקטי שבצפון אמריקה, וכך עקב תפוצת המיתוס מצד אחד של היבשת לצד השני. הוא עשה זאת באופן סטרוקטואליסטי טיפוסי, כשהוא בוחן את היחסים בין האלמנטים של הסיפור במקום להתמקד בתוכן הסיפור עצמו. בעוד ש"חשיבה פראית" היה הצגה של התאוריה הרחבה של לוי-שטראוס, "מיתולוגיות" היה דוגמה מורחבת של ניתוח. הספר מפורט וארוך מאוד, ולמרות היותו יצירת המופת שלו, הוא נקרא פחות מ"חשיבה פראית" הנוח יותר לקריאה.
פרסים והוקרה
לוי-שטראוס סיים את כתיבת הכרך האחרון של "מיתולוגיות" ב-1971, נבחר כחבר האקדמיה הבריטית ב-1966, הוא נבחר לאקדמיה הצרפתית ב-1973, הכבוד הגדול ביותר לאינטלקטואל בצרפת. הוא קיבל את פרס ארסמוס ב-1973 וב-2003 - את פרס מייסטר-אקהרט לפילוסופיה. הוא קיבל כמה דוקטורטים לשם כבוד מאוניברסיטאות כמו אוקספורד, הרווארד, וקולומביה, ואת אות לגיון הכבוד מהדרגה הגבוהה ביותר. אף שפרש לגמלאות, הוא המשיך לפרסם מפעם לפעם מחשבות על אמנות, על מוזיקה ועל שירה, וכן ראיונות וזיכרונות מתקופות מוקדמות יותר בחייו.
דעות תאורטיות
הדעות התאורטיות של לוי-שטראוס מוצגות ב"אנתרופולוגיה סטרוקטורלית" (1958). הוא רואה את התרבות כמערכת של תקשורת סימבולית, שיש לחקור אותה באמצעים שמשתמשים בהם בדיון ברומנים, בנאומים פוליטיים, בספורט ובקולנוע.
החשיבה שלו קלה יותר להבנה כאשר מבינים אותה על רקע התאוריה החברתית של הדור הקודם. הוא כתב על הקשר הזה במשך עשורים רבים.
העדפה של הסברים "פונקציונליים" שלטה במדעי החברה מתחילת המאה ועד לשנות החמישים, כלומר, אנתרופולוגים וסוציולוגיים ניסו להסביר את מטרתו של מוסד או מעשה חברתי. הקיום של דבר הוסבר אם הוא מילא תפקיד, או פונקציה. האלטרנטיבה המשמעותית היחידה לסוג כזה של ניתוח היא ההסבר ההיסטורי, המסביר את העובדה החברתית בכך שהוא מתאר כיצד הוא התפתח ונעשה קיים.
אולם, הרעיון של פונקציה חברתית התפתח בשני כיוונים שונים. האנתרופולוג האנגלי אלפרד רדקליף-בראון, שקרא והעריך את חיבוריו של הסוציולוג הצרפתי אמיל דורקהיים, טען כי מטרת המחקר האנתרופולוגי היא למצוא את הפונקציה הקולקטיבית, כלומר, למשל, מהי התרומה למערכת החברתית ככלל, של אמונה דתית או של מערכת של חוקים לגבי נישואין. הרקע לגישה זו היה הרעיון הישן, שהתרבות התפתחה בשלבים מהפרימיטיבי למודרני, ובכל מקום באותו אופן. כל הפעולות בחברה מסוימת יהיו, לפיכך, דומות, ולוגיקה פנימית תגרום להם להתפתח משלב אחד לשני. באופן זה, ניתן לראות את החברה כאורגניזם, שחלקיו פועלים יחד כחלקי גוף.
בארצות הברית, שם האנתרופולוגיה עוצבה על ידי פרנץ בועז, שחונך בגרמניה, ההעדפה הייתה לתיאורים היסטוריים. בגישה זו היה בעיות ברורות, ולוי-שטראוס משבח את בועז על כך שהוא עמד כנגדם בהגינות.
פעמים רבות, מידע היסטורי אינו זמין בתרבויות שאינן כותבות ועל האנתרופולוג להשלים את המידע, על ידי השוואה לחברות דומות, והתבססות על תאוריות חסרות בסיס ראייתי, הרעיון הישן של שלבים אוניברסליים של התפתחות או הטענה כי נקודות דמיון תרבותיות מגיעות ממגע בעבר בין התרבויות. בועז הגיע למסקנה כי אין דגם כללי של התפתחות חברתית שניתן להוכיח אותו; לפיכך, אין היסטוריה, אלא רק היסטוריות.
ישנן שלוש שאלות שכל אסכולה צריכה לענות עליהן בעניינים אלו: באיזה סוג ראיות להשתמש? האם להדגיש את הפרטים של כל תרבות, או לחפש את התבנית הכללית שביסוד של כל התרבויות? ומה עשוי להיות המקור של התבנית הכללית הזו, ההגדרה של הכלליות האנושית.
מדענים מכל מדעי החברה תמיד הסתמכו על מחקרים בין-תרבותיים. תמיד היה צורך להשלים את המידע מחברה אחת במידע מחברות אחרות. לפיכך, מושג כלשהו של טבע אנושי כללי היה טבוע ביסוד של כל גישה.
ההבדל בין הגישות הוא, אם כן: האם העובדה החברתית קיימת מפני שהיא פונקציונלית לחברה ככלל או מפני שהיא פונקציונלית לאדם היחיד? האם הדברים המשותפים לכל התרבויות קיימים בגלל צרכים ארגוניים של החברה, שצריך למלא אותם בכל מקום, או בגלל צרכים של האישיות הפרטית?
עבור לוי-שטראוס, הבחירה הייתה בחברה הכללית. כלל היה לו להראות את חוסר העקיבות והחשיבות של התיאורים האישיים. מלינובסקי טען, לדוגמה, שאמונות מאגיות נוצרות כאשר אנשים מרגישים צורך בשליטה על אירועים שבהם התוצאות אינן ידועות. הוא מצא תמיכה לטענה זו באיי טרוברייאנד, בטקסים שקיימים סביב הפלות ואריגה. אך באותם השבטים, אין שום מאגיה שקשורה לעשיית סירים מחמר, אף שעיסוק זה אינו יותר בטוח מזה של אריגה. חוץ מזה, הסברים אלה פעמים רבות מסופקים אד-הוק; קל מאוד להציג את התכונה האנושית הנצרכת כשצריך אותה.
אך גם השיטה הרגילה של פונקציה קבוצתית אינה פועלת. בחברות שונות עשויים להיות מוסדות שונים, שדומים מבחינות מסוימות אך משרתים פונקציות שונות. תרבויות שבטיות רבות מחלקות את השבט לשתי קבוצות ומקיימות חוקים מסובכים על איך מותר לשתי הקבוצות להתנהג זו כלפי זו. אך השאלה מה בדיוק מותר להם לעשות, וגם ההגדרות של כל קבוצה, שונות משבט לשבט. גם לא ניתן לומר שחלוקה לשתיים הכרחית לקיום של ארגונים באופן אוניברסלי, שכן יש שבטים רבים ששורדים ללא חלוקה זו.
עבור לוי-שטראוס, השיטות של הבלשנות נעשו למודל לכל ההבנות של החברה. האנלוגיות שלו הן בדרך כלל מהפונטיקה (אם כי מאוחר יותר, גם ממוזיקה).
בחקירה של מערכות קרבה שהוא עסק בהם, האידיאל הזה של הסבר איפשר לו ארגון של המידע שבידו. המטרה הכללית הייתה לגלות מדוע יחסי משפחה וקרבה כה שונים בשבטים דרום אמריקאיים שונים. בקבוצה אחת, לדוגמה, לאב יהיה שליטה הדוקה על הבן, ואילו בקבוצות אחרות, אח האם הוא שיהיה לו את היחס הזה עם הבן, ואילו היחס של האב יהיה רגוע.
הצליחו להגיע לכמה דגמים חלקיים. היה קשר הופכי בין היחס שבין האם והאב, ליחס שבין האב והבן; לדוגמה, אם לאם היה מעמד חברתי שליט ויחסה לאב היה פורמלי, אז לאב בדרך כלל היה קשר קרוב עם בנו. אך העדויות על תבניות אלה לא היו מוחלטות וממצות.
צורה אחת למצוא מאפיין מארגן כללי הוא להציב את כל העמדות במערכת המשפחתית בסולמות בכמה ממדים. לדוגמה, האב זקן מהבן, האב יצר את הבן, האב הוא באותו מין כמו הבן, וכן הלאה; הדוד הוא זקן ובאותו מין כמו הבן, אך לא יצר אותו, וכן הלאה. ייתכן כי בחינה כללית ומדוקדקת של מאפיינים כאלה תוכל להביא לתבנית כלשהי.
בלי קשר לנכונותו, הסבר זה מראה את האיכויות של המחשבה הסטרוקטורליסטית. אף על פי שלוי-שטראוס מדבר על כך שהוא מתייחס לתרבות כתוצר של אקסיומות שנמצאות בבסיסה, הוא מעוניין במידע האובייקטיבי של המחקר בשטח. הוא מציין, כי אפשרי שתהיינה יחידות בסיסיות אחרות של קרבה; אחות, אח האחות, אשת האחות, בת; אך אין דוגמאות בעולם האמיתי של יחסים שניתן להגיע אליהם מיחידות אלה.
החיבורים המאוחרים יותר של לוי-שטראוס יותר שנויים במחלוקת, בין השאר משום שהם עוסקים בנושאים של דיסציפלינות אחרות. הוא האמין כי החיים המודרניים וכל ההיסטוריה מיוסדים על אותם הקטגוריות שהוא גילה בברזיל. לדוגמה, הוא משווה בין אנתרופולוגיה לסדרתיות מוזיקלית ומגן על גישתו ה"פילוסופית". הוא גם הצביע על כך שהראייה המודרנית של תרבויות פרימיטיביות היא פשטנית בכל שהיא לא נותנת להן היסטוריה. הקטגוריות המיתולוגיות משקפות את השינויים שקרו בחברות אלה – הפסד במלחמה, הגירה, גלות.
הוא דגל בהבנה של החיים האנושיים כקיימים בו-זמנית בשני קווי זמן: באירועים ההיסטוריים ובמחזורים ארוכים, שבכל אחד מהן תבניות בסיסיות של מיתוסים הן דומיננטיות. במובן זה, דעותיו דומות לאלה של פרננד ברודל, ההיסטוריון של הים התיכון וה"תקופה הארוכה" ("'la longue durée"), הטוען כי יש להבין את ההיסטוריה במחזורים ארוכים של מאות שנים לפחות.
מספריו שתורגמו לעברית
ספרי לוי-שטראוס לפי סדר יציאתם לאור בעברית:
פרסים
בשנת 1986 זכה קלוד לוי שטראוס בפרס נונינו הבינלאומי.
ברודקאסט (חברה)
ברודקאסט  היא חברה העוסקת בהפקות טלוויזיה, סרטים ופרסומות, כמו גם בהשכרת אולפנים, מצלמות וידאו וציוד צילום מקצועי. אחת משלושת בתי ההפקה הגדולים בישראל. ברודקאסט היא חברת הפוסט פרודקשן הגדולה בישראל ועושה הרבה מהפרסומות של המפרסמים הגדולים.
החברה הוקמה בשנת 1990 על ידי דני שפאר ויואב ברקאי. 75% מהחברה בבעלות דני שפאר ו-25% בבעלות יואב (צ'ופה) ברקאי
החברה עוסקת בפרודקשן ופוסט פרודקשן. בבעלותה מתחמי אולפני הקלטה בתל אביב ובחולון, ובהם מספר אולפנים בגדלים שונים. סניף נוסף של ברודקאסט נפתח ברמת החייל, ובו ניתנים שירותי פוסט למשרדי הפרסום באזור. החברה מעסיקה כ-75 עובדים ופרילנסים רבים.
לאורך העשור הראשון של המאה ה-21 הפיקה ברודקאסט פרסומות ישראליות לחברות רבות, בהן תנובה, פוקס, Yes, Hot, בנק לאומי, פלאפון, מקדונלד'ס, האגיס, בזק ועוד.
הפקות
להלן רשימה חלקית של הפקות החברה:
שרבט
שרבט (פרסית: شربت) הוא משקה איראני, המוכן מפירות או עלי כותרת של פרחים, ומוגש בדרך כלל מקורר. אפשר להגיש אותו בצורה מרוכזת ולאכול עם כף או לדלל במים ליצירת המשקה.
שרבט נפוץ באיראן, טורקיה, בוסניה, העולם הערבי, אפגניסטן, פקיסטן, סרי לנקה, בנגלדש והודו, במיוחד הוא נפוץ אצל מוסלמים לשבירת צום הרמדאן.
גרסה דרום-הודית המכונה בדרך כלל סרבאת פופולרית בקראלה, טמיל נאדו ואנדרה פרדש.
ככל הנראה מקורם של השרבטים באיראן. המשקה מתואר על ידי הסופר הפרסי אבן סינא, בקנון הרפואה שכתב במאה ה -11.
תוכנית מחשב
תוכנית מחשב היא רצף של הוראות בשפת תכנות כלשהי, שנועדו לבצע משימה מסוימת במחשב. למעשה, תוכנית מחשב היא מימוש של אלגוריתם באמצעות שפת תכנות.
פיתוח תוכניות מחשב הוא מלאכתו של המתכנת, העוסק בתכנות. מתכנתים כותבים תוכניות מחשב בעיקר בשפה עילית (בניגוד לשפת סף). תוכניות אלה עוברות הידור, כלומר תרגום של התוכנית לשפת מכונה. הפקודות המפעילות בסופו של דבר את המחשב נקראות שפת מכונה והן ספציפיות למחשב (מכונה), שבו הן מופעלות. פקודות אלה הן מפורטות מאוד מכיוון שכל אחת מהן פונה ישירות לחומרה, שמפעילה את המחשב.
מופע של תוכנית מחשב הוא תהליך. ניתן להפעיל מספר מופעים של תוכנית או תוכניות שונות במקביל במערכות התומכות בריבוי משימות. אוסף של תוכניות מחשב למטרה מסוימת, יחד עם הנחיות להפעלתן, קרוי תוכנה. תוכניות מחשב יכולות להיות מסווגות גם לפי הפונקציונליות שלהן, כגון יישום מחשב ותוכנת מערכת.
דוגמה לתוכנית מחשב קצרה בשפת התכנות BASIC, המחשבת ממוצע של סדרת מספרים שהוזנה לה:
תוכנית מחשב נכתבת בדרך כלל בסביבת פיתוח משולבת, המסייעת בכתיבת התוכנית ומאפשרת את הפעלתה לשם בדיקת נכונתה. הדוגמה להלן מציגה תוכנית מחשב פשוטה, שמטרתה הדפסת המילים. בחלק העליון מימין מוצגת התוכנית, ובחלק התחתון מוצגת תוצאת פעולתה.
לוצ'יה "לוצי" פולריס
לוצ'יה "לוצי" פולרייס (בגרמנית: Lucia „Luci“ Pollreiss) הייתה תופרת ואשת עסקים וינאית מחסידי אומות העולם, שהצילה במלחמת העולם השנייה יהודים ממוות בידי הנאצים.
קורות חייה
לוצ'יה פולרייס הייתה תופרת ובבעלותה חנות חייטים קטנה ברודולף-הים-פונפהאוס, ברובע ה-15 של וינה, בטרנרגאסה. לוצ'יה הייתה נשואה לחייל ששרת בארמייה השנייה הגרמנית.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
מקס ארנולד היה חייט יהודי שחי ברובע פרסבאום, מחוץ לווינה. ב-1942 קיבל הודעה מן השלטונות שעליו לעבור לווינה ולהירשם במשרדי הקהילה היהודית. מקס ציית חלקית לפקודה, כשעבר לווינה אולם בחר לא להרשם כנדרש. בווינה נשא לאישה את יוהנה, היהודיה.
כאשר ניתנה הפקודה לגירוש יהודי וינה מזרחה, החליטו בני הזוג מקס יחד עם אחותו של ארנולד ליאופולדין שטרן, להסתתר בעיר. הם חיפשו מקום מקלט ופנו אל לוצ'יה פולרייס, שהסכימה להעסיק את ארנולד כחייט ולעזור לשלושה למצוא מקום מסתור. השלושה נעו בין מקומות מסתור בווינה מ-1942 עד סוף המלחמה. מחודש ספטמבר עד אפריל 1943, התחבאו בביתה של מריה שאוור. לקראת הקיץ הגיעה למקום בעלת הבית של שאוור, שהייתה פעילה נאצית מרכזית ולכן למשך הקיץ הוסתרו השלושה בביתה של לוצ'יה, תוך שהיא דואגת להם למקום לינה, למזון ולצורכי קיומם. בעלה של לוצ'יה, ששירת בצבא הגרמני והגיע רק לחופשות, ביקש ממנה להפסיק לעזור ליהודים. למרות בקשתו והסכנה לחיי שניהם, המשיכה בפעילותה. יום אחד כאשר שהו השלושה בביתה של לוצ'יה, הגיעה הגסטאפו על מנת לברר אם מישהו נוסף מתגורר בביתה. היא ענתה בנחרצות בשלילה, והכחשתה שכנעה אותם לא לבדוק. לוצ'יה סיכנה את עצמה בהסתרת יהודים, פשע שהיה עלול להוביל לגירוש למחנה ריכוז, ובסופו של דבר למוות. היא לא קיבלה כל תמורה על פעילותה ועל כך שחלקה את מזונה ובגדיה עם היהודים, בתקופה של מחסור. לאחר המלחמה המשיכו ליאופולדין שטרן מקס ויוהנה ארנולד לחיות בווינה.
הכרה והנצחה
ב-8 ביולי 1982 הכיר יד ושם בלוצ'יה פולרייס כחסידת אומות העולם.
אשר אריאלי
הרב אשר יהודה לייב אריאלי (נולד בשנת 1957) הוא ר"מ בישיבת מיר ומוסר שיעור שבועי בהתנדבות בישיבת תפארת צבי בירושלים.
ביוגרפיה
למד בישיבת פוניבז' אצל רבי שמואל רוזובסקי, ואחר כך בישיבת מיר בירושלים, שם היה תלמידו המובהק של הרב נחום פרצוביץ. לימים נשא לאישה את מלכה, בתו של הרב פרצוביץ ונכדתו של הרב חיים שמואלביץ.
שיעוריו
הרב אריאלי מעביר שיעור יומי ביידיש בישיבת מיר בירושלים. לשיעור מגיעים מאות תלמידים, רובם אברכים, והוא מועבר דרך קול הלשון ומופיע בדפוס עוד באותו ערב. מקומות הישיבה בשיעור מוקצים לבעלי 'מקום קבוע' ומשתתפים אחרים יכולים רק לעמוד באולם. הרב אריאלי קורא בשיעור את כל דברי הגמרא, רש"י ותוספות ומסבירם. קצב הלימוד בשיעוריו מהיר ביחס לישיבות אחרות, וכולל עשרות דפים בזמן חורף.
בשנת 2020 נפתח מוקד צפייה של השיעור בשידור ישיר בחדר אוכל של הישיבה.
כמו כן הוא מוסר חבורה בליל שישי לוותיקי השיעור, בעבר החבורה נמסרה בביתו אולם בשנת 2021 עברה החבורה לישיבה.
למען אלה שאינם מבינים יידיש, מוסר הרב אריאלי בימי שני וחמישי בצהריים חבורה בעברית. הוא מוסר שיעור בעברית גם בישיבת תפארת צבי. בניגוד לשיעור במיר, בשיעור זה עונה הרב אריאלי לשאלות, כולל בענייני הדרכה ומוסר.
משפחתו
סבו של הרב אשר אריאלי הוא הרב יצחק אריאלי, המשגיח של ישיבת מרכז הרב. אביו של הרב אריאלי הוא הרב חיים יעקב אריאלי, מחבר הספר "באר יעקב". אמו, שולמית, היא בתו של אשר שטרנבוך מלונדון. שניים מאחיה הם הרב משה שטרנבוך ראב"ד העדה החרדית, והרב אליהו שטרנבוך, שכיהן כראב"ד קהילת מחזיקי הדת באנטוורפן. אחות אמו היא אשתו של הרב משולם דוד סולובייצ'יק. אחות נוספת היא אשתו של הרב חנוך ארנטרוי אב"ד בלונדון.
אחיו הצעיר, הרב שלמה אריאלי, הוא ר"מ בישיבת טשעבין ומהדיר חידושי רבי עקיבא איגר על הש"ס. אח נוסף, הרב שמואל אריאלי, הוא ראש ישיבת 'חברון החדשה'. גיסו, הרב אברהם נובוגרוצקי, הוא ר"מ בישיבת אור ישראל בפתח תקווה. גיסו הרב אברהם לויסון, ר"מ בישיבת חברון.
קרב כרבלא
קרב כרבלא (ערבית معركة كربلاء; "מערכת כרבלאא") התרחש ב-10 במוחרם, בשנה ה-61 לספירת האסלאם (9 או 10 באוקטובר 680) בכרבלא שבעיראק של ימינו. בצד אחד היו תומכיו וקרוביו של נכדו של מוחמד, חוסיין, ומולם ניצב כוח צבאי אשר נשלח מטעם יזיד הראשון, החליף האומיי.
על פי המסורת, מחנהו של חוסיין הורכב מנכבדים בני משפחת מוחמד, 128 במספר, חלקם זקנים מאוד (בני יותר מ-90) וחלקם צעירים (בני 6 חודשים). חוסיין וכמה מבני מחנהו הגיעו עם נשותיהם וילדיהם. בצד השני, הכוחות החמושים של יזיד הראשון הונהגו על ידי עומר אבן סעד.
הסיבה לפרוץ הקרב הייתה התעקשותו של יזיד על כך שחוסיין יכיר בו כמנהיג הצודק והבלתי מעורער של האומה האסלאמית. חוסיין, בעל הייחוס המשפחתי המכובד לנביא, נחשב אדם אדוק כל חייו, והכרה כזאת מצידו הייתה נותנת לשאיפותיו של יזיד לגיטימציה מהדרג הגבוה ביותר. שניהם היו מודעים לכך. כאשר יזיד בחר לנצל את כוחה של המדינה כדי למנוע מים ומזון מאנשיו של חוסיין, בהם נשים וילדים, וכאשר חוסיין עמד בהתעקשותו שלא להכיר ביזיד, יזיד אמר לו שהוא ימות. חוסיין בחר למות. הוא ותומכיו נהרגו בידי כוחותיו של יזיד במהלך קרבות היום הראשון בכרבלא. הנשים השבויות עונו והושמו ללעג.
מורשת הקרב
לקרב יש חשיבות גדולה להתפתחות מרידות נגד השושלת האומיית, ולהתפתחות האסלאם השיעי, שחרת על דגלו את האמונה כי "כל יום הוא עשוראא, כל מקום כרבלא".
הקרב של חוסיין בן עלי מצוין בתקופה של 10 ימים בחודש מוחרם כל שנה על ידי השיעים ושיאם ביום העשירי, העשוראא, אותו השיעים הפכו לאחד מהימים המרכזיים ביותר בדתם.
רונדה (פירושונים)
{{פירושונים|* רונדה – עיר בדרום ספרד אישים:
שאגן
שאגן (שם מדעי: Alouatta) הוא סוג של קוף הידוע בקולו הרועש ומשם שמו. גודלם נע בין 56-92 ס"מ ללא הזנב, שעשוי להגיע לאורך זהה. קופים אלה חיים בצמרות העצים ביערות הגשם שבמרכז אמריקה ובדרומה.
השאגנים חיים בקבוצות של 10 עד 18 פריטים, בהן יותר מזכר אחד. לאחר ההמלטה, הנקבות שומרות את הצאצאים איתן בכל עת, בדרך כלל צמודים לבטנן או לגבן, למשך מספר חודשים, לאחריהם אלו הופכים לעצמאיים. הם ניזונים מעלי הצמרות ביחד עם הפרחים והפירות. השאגן הוא אכלן בזבזני - הוא נוהג לטעום מעט ממזונו לפני שהוא משליך אותו על הרצפה. מכיוון שהוא משליך פירות עם הזרעים שבהם, הוא מפיץ זרעים ובכך מסייע למגוון האקולוגי ביערות העד.
שמו של השאגן בא לו מצורת התקשורת שבני הסוג מקיימים ביניהם. השאגן משמיע מעין נביחות, הנשמעות למרחק של 2-3 קילומטר. העצם ההיואידית בצווארו היא מוגדלת, ומשמשת כתיבת תהודה המגבירה את קולו.
כאשר ירגיש מאוים, יטיל השאגן צואה לתוך ידיו וישליך אותה לעבר הגורם המטריד על-מנת לסלקו.
לייב
לייב (LIVE) היא להקת גראנג'-רוק אלטרנטיבי מיורק, פנסילבניה, ארצות הברית.
חברי הלהקה
החל מ-1999 מצטרף אל הלהקה בכל הופעותיה אחיו הצעיר של קוולצ'יק, אדם קוולצ'יק, על תקן גיטריסט וזמר מלווה ובעבר השתתף בהופעות הקלידן הבריטי מייקל ריילטון "ריילו".
היסטוריית הלהקה
הלהקה הוקמה עוד בחטיבת הביניים בשם First Aid (עזרה ראשונה) אי שם בתחילת שנות השמונים, כאשר האחרון להצטרף היה אד קוולצ'יק. מאז ועד הבחירה בשם LIVE נקראה במספר שמות נוספים ובהם Public Affection. תחת שם זה הוציאו את אלבומם הרשמי הראשון כלהקה, Death of a Dictionary בשנת 1989 ובמימון עצמי.
טיולים תכופים לניו יורק והופעות במועדון ה-CBGB הביאו לבסוף לחתימה על חוזה עם חברת התקליטים רדיואקטיב וגיוסו של ג'רי הריסון מהטוקינג הדס ויחד הפיקו את המיני אלבום הראשון תחת השם החדש הרשמי Four Songs EP, LIVE. הסינגל הראשון מתוכו, Operation Spirit, הגיע למקום תשיעי במצעדים והוביל להפקת האלבום המלא הראשון, Mental Jewelry, אשר יצא ב-1991. אלבום זה התבסס על כתביו של ג'ידו קרישנמורטי, פילוסוף הודי.
סיבוב הופעות מסיבי אשר כלל את וודסטוק 1994 ואת מסע ההופעות של פיטר גבריאל, כמו גם ארבעת הסינגלים החדשים I Alone, Lightning Crashes, Selling the Drama ו- All Over You שרובם הגיעו למקום ראשון, הביאו לכך שהאלבום הבא, Throwing Copper, הגיע למקום הראשון במצעד המכירות האמריקאי. האלבום מקבל הערכה רבה עד היום, הן מצד המעריצים והן מצד מבקרי מוזיקה. בעקבות הצלחת האלבום הופיעה הלהקה בתוכנית סאטרדיי נייט לייב עם השירים I Alone ו-Selling the Drama. כשנה לאחר מכן ערכו LIVE מופע אקוסטי במסגרת הופעות ה-MTV Unplugged וביצעו מחדש את שיר של ויל צ'סנט, Supernatural.
ב-1997 הוציאה הלהקה את אלבומה Secret Samadhi, בו החליף ג'יי הילי את הריסון בהפקה. האלבום הגיע גם הוא למקום הראשון במצעד המכירות, אך קיבל ביקורות פחות טובות מקודמו. הלהקה הוזמנה שוב להופיע בסאטרדיי נייט לייב עם השירים: Lakini's Juice ו- Heropsychodreamer.
ב-1999 חזר הריסון ויצא האלבום The Distance To Here, שהצליח פחות מקודמיו בהגיעו למקום רביעי, אך עדיין הוערך מאוד על ידי מעריצי הלהקה. הסינגל הראשון מתוכו היה Dolphin's Cry. אלבום זה היה גם האחרון שזכה להצלחה הגדולה יחסית לה זכו האלבומים הקודמים של הלהקה.
אחריו בשנת 2001 יצא אלבומם V (שמו המקורי היה Ecstatic Fanatic לפני שהוחלף לשם שהוזכר), אלבום ניסיוני ששולבו בו סגנונות שבעבר היו זרים ללהקה כמו היפ הופ. פיגועי 11 בספטמבר, אשר התרחשו כשבוע לאחר יציאת האלבום, הביאו לשחרור סינגל מלנכולי בשם Overcome, אשר זכה לכמות השמעות גדולה ביותר, אך לא עזר לאלבום להתקדם מעבר למקום 22.
בשנת 2003 הוציאו לייב את האלבום סטודיו הבא שלהם Birds of Pray בעקבות ההצלחה המפתיעה של הסינגל הראשון מתוכו, Heaven. האלבום הגיע אמנם למקום ה-28, אך עבר את כמות המכירות של האלבום הקודם.
בשנת 2004 הוציאה לייב אלבום אוסף הנקרא Awake: the Best of Live וכלל שיר שלא נכנס ל-Throwing Copper, שנקרא We Deal in Dreams, וביצוע מחודש לשיר של ג'וני קאש, I Walk the Line. בנוסף כלל האוסף גרסה מחודשת לשיר Run Away מאלבומם הקודם, בה שרה גם זמרת הקאנטרי שלבי לין.
ב-2005 חתמה הלהקה על חוזה עם חברת התקליטים Epic של סוני וב-2006 יצא אלבומה Songs From Black Mountain מגובה בסינגל הראשון מתוכו שנקרא The River. האלבום, שבו לקחה הלהקה תפנית נוספת והחליטה להתמקד במוזיקת פופ קליטה במקום ברוק הגיטרות הכבדות שאפיין אותה בשנים המוקדמות יותר, הגיע למקום ה-52 בלבד במצעדים האמריקאים. למעריצים המסורים הרבים של הלהקה יש דחייה מסוימת למסלול וחברת התקליטים החדשה בהם בחרו, אשר להרגשתם מרחיקים אותה מהסגנון המקורי והופכים את הלהקה למסחרית יותר. מסלול זה כלל, בין השאר, הופעת אורח באחת מעונות אמריקן איידול האמריקאית עם השיר Mystery.
ללייב יש אהדה בינונית בארצות הברית, אך היא זוכה לפופולריות משמעותית יותר באירופה, (קוולצ'יק: "הולנד היא מרכז היקום של לייב"), אוסטרליה וניו זילנד, כאשר רוב ההופעות שלהם במקומות אלו נמכרות מראש, גם כאשר מדובר באצטדיונים של אלפי מקומות.
טיפול משפחתי
המשותף למרבית האסכולות של הטיפול המשפחתי, הוא האמונה כי מעורבות המשפחה בהתמודדות ובפתרונות לקשיים ולבעיות מועילה ביותר, וזאת גם אם מקור הבעיה מיוחס רק לאחד מחברי המשפחה ונתפס כבעיה אישית לו. מעורבות זו של המשפחה מושגת לרוב באמצעות השתתפות ישירה של כל חבריה בפגישות הטיפוליות. המטפל המשפחתי מסייע להם במהלך הפגישות ומנסה להשפיע על התנהלות השיחות כך שיחשפו ויגבירו את הכוחות, התובנות והתמיכה ההדדית של המערכת המשפחתית. משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים בישראל פועל בשנים האחרונות לקידום תפיסת עבודה המציבה את המשפחה במוקד עבודת שירותי הרווחה.
בשנותיו הראשונות של התחום, מטפלים רבים הגדירו את המשפחה במובן הצר והמסורתי של המונח, שכולל בדרך כלל את ההורים וילדיהם. עם התפתחות התחום, מושג המשפחה הורחב, ובשנים האחרונות מוגדר יותר במונחים של יחסים ותפקידים תומכים וארוכי טווח בין אנשים שעשויים להיות בעלי קשרי דם, כמו גם כאלו שאינם בעלי קשרי דם. הטיפול המשפחתי משמש כיום לטיפול בטווח נרחב של בעיות ודילמות אנושיות.
היסטוריה
צמיחתו של הטיפול המשפחתי החלה בארצות הברית בשנות ה-50, לאחר מלחמת העולם השנייה. בתקופה זו עלה קרנו של תחום הפסיכולוגיה החברתית, שהפנה את תשומת הלב מהדגשת הפרט אל חשיבות הקבוצה והקהילה. כך החלה להיווצר התעניינות רבה יותר של מטפלים בהקשרים הסביבתיים והפסיכו-חברתיים שבהם חי האדם.
במקביל, החלה בשנים אלו התפתחות מהירה בטכנולוגיית המחשבים, ניתוח מערכות וכן בתאוריות תקשורת שונות בין אנשים ומערכות. במיוחד רבה חשיבותה של התפתחות תאוריית הקומוניקציה וערוצי תקשורת בין אנשים במערכות משפחתיות. תאוריה זו עלתה בין השאר במאמרים שפרסם הסוציולוג והאנתרופולוג הבריטי גרגורי בייטסון בשנות ה-50, למשל לגבי השפעת ההקשר המשפחתי והתקשורת בין חברי המשפחה על יצירת תסמינים של סכיזופרניה. בייטסון טען כי הסכיזופרניה היא בעלת תפקיד בשמירת האיזון המשפחתי במשפחות בהן היא מתפתחת אצל אחד מחבריה. אמנם מרבית טענותיו בנושא זה הוכחו במהלך השנים כמוטעות, אך המחקרים החדשניים שערך במשפחות והתצפיות הראשוניות על התקשורת והארגון במשפחה תרמו רבות להתפתחות תחום הטיפול המשפחתי.
בתחום הפסיכותרפיה, פורסמו בתקופה זו מאמרים של פילוסופים ומטפלים מהגישה הפנומנולוגית (המתעניינת באופן שבו המטופל עצמו תופס ומייחס משמעות לעולם ולעצמו), וכן מהגישה האקזיסטנציאליסטית (הדוגלת בכך שלכל אדם יש מציאות ואמת משלו, ולכן החיפוש אחר אמת כללית אובייקטיבית הוא חסר משמעות). עובדים סוציאליים בבריטניה החלו להתעניין בתקופה זו בתכונות המערכתיות של המשפחה וההשפעות ההדדיות של בני המשפחה זה על זה, וכך נהגו באופן טבעי לראיין מדי פעם קבוצה של בני משפחה ביחד, כשעלה הצורך בכך. בעקבות התפתחויות אלו, צמחה בקרב מטפלים תפיסה חדשה של האדם, לפיה יש תלות הדדית בין ישויות מנוגדות כמו הפרט וההקשר הסביבתי בו הוא חי, החלק והשלם. כך גם לגבי הנורמלי והסוטה - נטען כי לחברה יש צורך להשליך על בודדים מתוכה את החלק החולה והשלילי שבה. צורך זה משתקף גם בתא המשפחתי, בו המשפחה לעיתים קרובות משליכה על בן משפחה אחד, המטופל המזוהה, המכונה גם שעיר לעזאזל, את כל תחלואיה וקשיי התפקוד שלה, וכך גורמת להם להישאר מחוץ לגבולות ה"עצמי", על ידי השמתו בתוך ה"אחר".
תפיסות חדשות אלו השפיעו על מטפלים רבים. הפסיכיאטר נתן אקרמן ניסה לשלב רעיונות פסיכואנליטיים קלאסיים עם טיפול משפחתי, ופתח ב-1957 את אחת הקליניקות הראשונות לטיפול משפחתי, "הקליניקה לבריאות נפשית משפחתית" של שירותי המשפחה היהודיים בניו יורק. ב-1960 ייסד גם את "מכון המשפחה" (שנקרא אחרי מותו "מכון אקרמן"), וכן כתב מאמרים וייסד ב־1962 עם דון ג'קסון את כתב העת המדעי הראשון והמוביל בתחום עד היום, "תהליך משפחתי".
תחום הטיפול המשפחתי הלך והתפתח בשנות ה-50 וה-60, וב-1970 הוצג לראשונה כנושא מרכזי בדוח השנתי של "החוג לקידום הפסיכיאטריה". החלו לקום מכונים בהם הועסקו מטפלים מומחים בטיפול משפחתי והוכשרו סטודנטים, נערכו מחקרים רבים במוסדות אקדמיים, והתקיימו כנסים קבועים בהם נערכו דיונים על היבטים שונים בתחום.
הערות שוליים
Systemische Therapie Породична терапија
יהודה קן-דרור
יהודה קן-דרור (8 בפברואר 1935 – 3 בינואר 1957) היה חייל צה"ל, שנפצע במבצע קדש, בקרב המיתלה, עת נהג בג'יפ לאורך המיצר כדי למשוך אליו את אש החיילים המצרים על מנת שייחשף מסתורם. הוא נפטר מפצעיו כעבור כחודשיים. על מעשה זה זכה לאחר מותו בשני צל"שים: עיטור הגבורה, העיטור הגבוה ביותר שניתן בצה"ל, וצל"ש הרמטכ"ל.
ביוגרפיה
יהודה קן-דרור נולד בירושלים, בן לשמחה ושלמה קן-דרור, ילידי ישראל שמקור משפחתם ביהדות עיראק. יהודה היה אחד מעשרה ילדים במשפחה. אחיו,, נהרג בקרב הקסטל במלחמת העצמאות.
בדצמבר 1953, כ-5 שנים לאחר נפילת אחיו, יהודה התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת הצנחנים. במבצע קדש לחם, כחייל מילואים, בתור נהג הג'יפ של סא"ל אהרן דוידי, מפקד גדוד מילואים, ונמנה עם הכוחות שלחמו במעבר המיתלה.
ב-31 באוקטובר 1956, הסכים לנהוג בג'יפ אל תוך מעבר המתלה, בפעולה שהסיכויים לצאת ממנה חי היו קלושים ביותר, על מנת למשוך אליו את אש הלוחמים המצרים שהסתתרו במעבר, ובכך לסייע לאתר את עמדותיהם. קן-דרור נסע לאורך 500 מטרים, ובמהלך נסיעתו נורתה עליו אש עזה. במהלך נסיעתו ספג קן-דרור פגיעות רבות מאש המצרים, ונפצע באורח אנוש. חבריו ליחידה חשבו שנהרג, אך לאחר שעות אחדות הצליח לזחול אליהם. כעבור חודשיים, ב-3 בינואר 1957, מת מפצעיו ונקבר בבית העלמין הצבאי בהר הרצל.
ישנו ויכוח לגבי השאלה האם פעולתו של קן-דרור תרמה לניצחון בקרב, או להצלת חיי אדם. כך או כך, על פעולה זו זכה לאחר מותו בצל"ש הרמטכ"ל שהומר לעיטור הגבורה, העיטור הגבוה ביותר שניתן בצה"ל, על "מעשה גבורה עילאית שנעשה נוכח פני האויב, תוך חירוף נפש".
על פי גרסתם של שני לוחמים ביחידה, שפורסמה בשנת 2007, לא התנדב קן-דרור למשימה, אלא הסכים לבצעה לאחר שמפקד הגדוד אהרן דוידי פקד עליו כן. על טענה זו הגיב לוחם אחר ביחידה:. תת-אלוף (בדימוס) יצחק יעקב (יצה) הגיב אף הוא בעניין זה:.
ניקולא בורבאקי
ניקולא בורבאקי (Nicolas Bourbaki) הוא שם עט שמאחוריו הסתתרה קבוצה של מתמטיקאים צרפתים במאה העשרים, שפרסמה, החל משנת 1935, סדרת ספרים שעסקו בהצגה קפדנית של המתמטיקה המודרנית. המשימה שנטלה על עצמה קבוצת בורבאקי הייתה לבסס את המתמטיקה על תורת הקבוצות, תוך הקפדה על פורמליות של ההוכחות, ובסך הכול יצאו במסגרת זו יותר משלושים ספרים.
תפיסת העולם המתמטית של קבוצת בורבאקי זכתה להצלחה בצרפת ובארצות הברית. בבריטניה קידם השקפה דומה המתמטיקאי ג. ה. הארדי. הנה תיאורו של המתמטיקאי בנואה מנדלברוט לתפיסת עולם זו:
ניקולא בורבאקי, השם שבחרו לעצמם חברי הקבוצה, הוא שמו של גנרל צרפתי שהובס במלחמת צרפת–פרוסיה. במשך תקופה ארוכה הקפידו חברי קבוצת בורבאקי להסתתר היטב מאחורי שם העט ולא להזדהות. בשנת 1949 כתב ראלף בואס מאמר ובו טען שבורבאקי הוא שם עט, ולא קיים אדם כזה. בתגובה כתב אנדרה וייל, שהתגלה מאוחר יותר כאחד מראשי הקבוצה, מכתב נרגז שבו הכחיש את דבריו של בואס. יתרה מזו, חברי קבוצת בורבאקי החלו להפיץ שמועות שבואס הוא שם עט, ולא קיים אדם כזה. לקראת סוף המאה העשרים נסדק מעטה הסודיות, ופורסמו שמותיהם של חברי הקבוצה. פעילות הקבוצה הייתה מתמשכת, וניתן למנות דורות אחדים של מתמטיקאים שפעלו מאחורי השם ניקולא בורבאקי.
צולל ימי
צולל ימי (שם מדעי: Aythya marila) הוא מין ברווז בסוג צולל השייך לתת-המשפחה ברווזים צוללים. ברווז זה חי בחלק הצפוני של כדור הארץ באירופה, אסיה ואמריקה הצפונית, לאורך החופים והאגמים וגם בטונדרות של אלסקה ורוסיה ובאזור הטייגה. בישראל אפשר למצוא אותו חורף בעמק החולה ובכנרת.
ברווז זה מגיע לאורך 39–56 ס"מ, ולמשקל 726–1,360 גרם. הוא בעל נוצות שחורות עם בטן וצידיים לבנים, כנפיים מנומרות כסופות-אפורות וצוואר וראש ירוקים כהים. העיניים צהובות והמקור השטוח תכול. הנקבה חומה ברובה, אך בעלת ראש שחור, מקור תכול וסביבו אזור לבן ועיניה צהובות.
ברווזים אלה חיים רוב הזמן על פני הים או באגמים גדולים ורוב זמנם מצויים במים. הם צוללים כדי להשיג את מזונם המורכב מתולעים, צמחייה מימית, רכיכות ודגיגים.
גדילה
הצולל הימי גדל בטונדרה וטייגה. כעת מוערך ששבעים וחמישה אחוזים מאוכלוסיית הצולל הימי מתפתחת באלסקה. הצולל הימי בדרך כלל מתחיל לגדול בגיל שנתיים אף על פי שהוא מתחיל לקנן כבר בהגיעו לגיל שנה.
צוללים ימיים זכרים משתמש בשריקה רכה וזריזה בשביל למשוך את תשומת לבם של הנקבות בתקופת החיזור (בין סוף החורף עד תחילת האביב), בדרך חזרה לאזור הגדילה שלהם. צוללים ימים מסוג נקבה משמיעים קול אחד, "ארר-ארר-ארר-ארר" צורם. החיזור של הצולל הימי הוא מסובך ומסתיים בצורת זוגות של זכר ונקבה. הקן של צולל ימי הוא בעצם שקע באדמה, שאותו הנקבה מרפדת.
אחרי שהנקבה מטילה את הביצים, הזכר נוטש אותה והולך עם זכרים אחרים לאגמים, אליהם הם חוזרים באופן שנתי. באגמים האלה יש מזון ומחסה. הנקבה מטילה שש עד תשע ביצים ואז דוגרת עליהם במשך עשרים ושישה עד עשרים ושמונה ימים. האפרוחים שרק בקעו מכוסים בפלומה וזמן מה לאחר מכן הם יכולים ללכת, לשחות, להאכיל את עצמם ועוד, אבל רק אחרי ארבעים עד ארבעים וחמישה ימים אחרי הבקיעה. האפרוחים הפגיעים עוקבים אחרי אמם. הצעירים נחשפים לטורפים רבים כמו: שועלים, ינשופים, בואשים, דביבונים, זאבים ואיומים רבים אחרים.
שימור
מאז שנות השמונים אוכלוסיית הצוללים הימיים קטנה באיטיות. הגורמים העיקריים לכך הם: מחסור במקומות גידול ושינויים בבית הגידול, חומרים מזהמים, וסיכויי ההישרדות הנמוכים של הנקבות.
ב-2010 נספרו 4.2 מיליון צוללים, אבל מעריכים שמתוכם רק 1,200,000 עד 1,600,000 הם צוללים ימיים.
חואן פאבלו אנחל
ביוגרפיה
אנחל החל את הקריירה שלו בשנת 1993 בקבוצת אתלטיקו נסיונל הקולומביאנית, ועזר לה לזכות באליפות קולומביה בכדורגל בשנת 1994. בשנת 1997 עבר לריבר פלייט מליגת העל הארגנטינאית, תחילה כמחליפו של הרנן קרספו ועד מהרה הפך ליקיר אוהדי הקבוצה. הוא זכה עם ריבר פלייט באליפות ארגנטינה לפני שאסטון וילה האנגלית רכשה אותו בסכום שיא עבורה של 9.5 מיליון ליש"ט ב-12 בינואר 2001.
בתחילת דרכו באסטון וילה, סבל אנחל מקשיי הסתגלות לאורח החיים באנגליה, דבר שהשפיע על יכולתו במגרש. אנחל יצא מתקופת המשבר, ואת עונת 2003/04 סיים עם 23 שערים במסגרות השונות, מתוכם 16 שערים בפרמייר ליג האנגלית. בעונת 2004/05 חלה ירידה בתפוקתו של אנחל שהבקיע רק 7 שערים. בעונת 2005/06 חל פיחות במעמדו של אנחל עם הגעתו של המאמן האירי דייוויד אולירי, לאור העובדה שהחמיץ שני פנדלים במשחק אחד. בעונה שאחרי, כבש אנחל 7 שערים, אך הבאתם של מילאן בארוש, אשלי יאנג וג'ון קארו למועדון דחקה אותו החוצה. בסך הכל, כבש 66 שערים ב-205 משחקים עבור אסטון וילה.
ב-17 באפריל 2007 הודיעה הנהלת הרד בול ניו יורק מליגת ה-MLS האמריקאית, על הצטרפותו של אנחל לקבוצה. הוא ערך את הופעת הבכורה ב-8 במאי 2007 מול הלוס אנג'לס גלאקסי של דייוויד בקהאם וכבש בבעיטה חופשית בהפסד 1–3. הוא סיים את העונה עם 19 שערים ו-5 בישולים ב-24 משחקים. אנחל שיחק שנה שנייה בקבוצה והפך לכובש המצטיין שלה ולשחקן הראשון בהיסטוריה של הרד בולס שכובש ב-6 משחקים ברציפות.
ב-19 בינואר 2011 הצטרף ללוס אנג'לס גלאקסי לחצי עונה. ב-17 באוגוסט חתם בצ'יבאס ארצות הברית, בעונתו הראשונה הבקיע 7 שערים בתשעה משחקים.
נבחרת קולומביה
בנבחרת ארצו, אנחל לא השאיר יותר מדי רושם חיובי. היה שותף לכישלונות של הנבחרת להעפיל ממוקדמות גביע העולם בדרום אמריקה ב-2002 וב-2006 ולא השתתף באף טורניר קופה אמריקה. בסך הכל כבש במדי הנבחרת 9 שערים ב-33 משחקים.
ברוניסלב מלינובסקי
ברוניסלב קספר מלינובסקי (פולנית: Bronisław Kasper Malinowski; 7 באפריל 1884 – 16 במאי 1942) היה אנתרופולוג פולני, שנחשב אחד האנתרופולוגים החשובים במאה ה-20 בשל מחקריו החדשניים בעבודת שדה אתנוגרפית, המחקר על החליפין, והאתנוגרפיה העשירה שלו על אודות מלנזיה.
ביוגרפיה
מלינובסקי נולד בקרקוב, פולין, למשפחה מהמעמד הבינוני-גבוה. אביו היה פרופסור ואמו באה ממשפחה בעלת קרקעות. הוא היה ילד חולני וסבל מבריאות רעועה כילד, אך הצליח מאוד בבית הספר. הוא קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה היגלונית ב-1908, שם הוא התמקד במתמטיקה ובמדעים. בשנתיים הבאות הוא היה באוניברסיטת לייפציג, שם הוא הושפע בידי וילהלם וונדט והתאוריות שלו של פסיכולוגיה חברתית. אלה הובילו אותו לעניין באנתרופולוגיה. באותו הזמן, ג'יימס פרייזר וחוקרים בריטים אחרים היו בין האנתרופולוגים הידועים ביותר, לכן נסע מלינובסקי ללונדון ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון (LSE) ב-1910.
ב-1914 הוא נסע לגינאה (פפואה), למה שאחר כך יקרא גינאה החדשה (פפואה גינאה החדשה), שם הוא עשה עבודת שדה במיילו ואחר כך באיי טרובריינד. הוא עשה כמה מסעות לאזור זה, שחלקם הוארכו כדי שלא להגר מהקולוניה האוסטרלית בזמן מלחמת העולם הראשונה. בזמן זה הוא ביצע את מחקריו על הקולה.
ב-1922 קיבל מלינובסקי דוקטורט באנתרופולוגיה והחל ללמד בבית הספר לכלכלה של לונדון. באותה שנה ספרו "ארגונאוטים (ימאים) של האוקיינוס השקט המערבי" הופיע. הספר נחשב כיצירת מופת, ומלינובסקי נעשה לאחד מהאנתרופולוגים הידועים ביותר בעולם. בשלושים השנה הבאות מלינובסקי ביסס את ה-LSE כאחד מהמרכזים הגדולים בבריטניה לאנתרופולוגיה. הוא הכשיר תלמידים רבים, כולל תלמידים מהקולוניות של בריטניה, שהיו לדמויות חשובות בארצות המוצא שלהם.
מלינובסקי לימד לפרקים גם בארצות הברית, והוא היה באחד ממסעות אלה כשפרצה מלחמת העולם השנייה. הוא נשאר בארצות הברית, וניתנה לו משרה באוניברסיטת ייל, שם הוא נשאר עד מותו.
הישגים
מלינובסקי נחשב לחוקר הראשון שהוציא את האנתרופולוגיה אל השטח, אל שדה המחקר, והרבה לכתוב על המתודולוגיה הזאת. אנתרופולוגים לפניו נהגו לעשות את המחקר שלהם על ידי ראיונות, ולא ניסו לחיות יחד עם הנחקרים עצמם. אנתרופולוגים אלה, כדוגמת אדוארד טיילור, מכונים כיום "אנתרופולוגים של כורסה". מלינובסקי הדגיש את חשיבותה של התצפית המשתתפת, וטען כי אנתרופולוגים חייבים להיות בשטח כדי לתעד את חיי היום יום, החשובים על מנת להבין את התרבות השונה. המחקר שלו על שרשרת הקולה היה חשוב מאוד להתפתחות התאוריה האנתרופולוגית של החליפין, והחומר מאיי טרויבריאנד נדון רבות בספרון של מרסל מוס, "המתנה". מלינובסקי היה ממייסדי האסכולה האנתרופולוגית חברתית הידועה כפונקציונליזם. בניגוד לפונקציונליזם הסטרוקטורלי של רדקליף-בראון, מלינובסקי טען כי התרבות פועלת כדי לענות על צורכיהם של היחידים ולא של החברה.
רעיונות והשפעות
מלינובסקי נחשב לעיתים קרובות לאחד האתנוגרפים המיומנים ביותר של האנתרופולוגיה, במיוחד בגלל הגישה המתודית והתאורטית ביותר לחקר מערכות חברתיות. לעיתים קרובות מכנים אותו החוקר הראשון שהביא את האנתרופולוגיה "מהמרפסת" (ביטוי שהוא גם שם של סרט תיעודי על יצירתו), כלומר, חווה את חיי היומיום של מושאי המחקר שלו יחד איתם. מלינובסקי הדגיש את החשיבות של התבוננות מפורטת במשתתפים וטען שעל אנתרופולוגים לקיים קשר יומיומי עם המודיעים שלהם אם הם רוצים לתעד כראוי את "חוסר היכולת של חיי היומיום" החשובים כל כך להבנת תרבות אחרת.
הוא קבע כי מטרתו של האנתרופולוג, או האתנוגרף, היא "לתפוס את נקודת מבטו של היליד, את יחסו לחיים, לממש את חזונו את עולמו" (ארגונאוטים של האוקיינוס השקט המערבי)
עם זאת, בהתייחס לטבעת קולה, מלינובסקי גם הצהיר בספרו:
בשני הקטעים הללו צפה מלינובסקי את ההבחנה בין תיאור לניתוח ובין השקפות השחקנים והאנליסטים. הבחנה זו ממשיכה ליידע את השיטה והתיאוריה האנתרופולוגית.
המחקר שלו על טבעת הקולה היה חיוני גם להתפתחותה של תאוריית הדדיות אנתרופולוגית, וחומריו מהטרוברינדים נדונו בהרחבה במאמרו המכונן "המתנה" של מרסל מוס.
כאמור, מקורו של מלינובסקי הוא בית הספר לאנתרופולוגיה חברתית המכונה פונקציונליזם. בניגוד לפונקציונליזם המבני של רדקליף-בראון, מלינובסקי טען כי התרבות מתפקדת על מנת לענות על צורכיהם של יחידים ולא על החברה כולה. הוא נימק שכאשר נענים לצרכים של יחידים, המרכיבים את החברה, אז מתמלאים צורכי החברה. בעיני מלינובסקי, רגשות האנשים והמניעים שלהם היו ידע מכריע להבנת האופן שבו החברה שלהם מתפקדת:
"מלבד המתווה האיתן של חוקה שבטית ופריטים תרבותיים מגובשים המהווים את השלד, מלבד נתוני חיי היומיום וההתנהגות הרגילה, שהם, כביכול, בשר ודם, יש עדיין לרשום את הרוח - דעות הילידים, אמירותיהם וביטוייהם."
מלבד עבודת שטח, תיגר מלינובסקי גם את הטענה לאוניברסליות של תורת פרויד על תסביך אדיפוס. הוא יזם גישה חוצה תרבויות בסקס ודיכוי בחברת פראים, שם הוא הוכיח שמתחמים פסיכולוגיים ספציפיים אינם אוניברסליים.
בקטע קצר בספרו "Broca's Brain" משנת 1979, מתח המדען הפופולרי והמנוח קרל סייגן ביקורת על מלינובסקי כי חשב כי ש"הוא גילה עם באיי טרובריאנד שלא פיתח את הקשר בין יחסי מין ולידה" וטען שזה סביר יותר כי תושבי האי פשוט לעגו למלינובסקי. עם זאת, כתב מארק מוסקו בשנת 2014 כי מחקרים נוספים על אנשים טרובריאנד אישרו את טענותיו של מלינובסקי בנוגע לאמונותיהם בנוגע להולדה, והוסיף כי הדוגמות קשורות למערכת מסובכת של אמונה שמקיפה קסם באמונות לגבי הולדת האדם והצומח.
על שמו של מלינובסקי נקראת סדרת הרצאות שנתית לאנתרופולוגיה בבית הספר לכלכלה בלונדון. מגזין אנתרופולוגיה בהדרכת סטודנטים ב- LSE, "הארגונאוט", לקח את שמו מ"ארגונאוטים של מערב האוקיינוס השקט" של מלינובסקי.
הולדן HX
הולדןHX (באנגלית: Holden HX) היא סדרת מכוניות בתצורות : סדאן 4 דלתות, (מכונית סלון), קופה - 2 דלתות, סטיישן, ו-מסחרית אשר יוצרו על ידי ג'נרל מוטורס-הולדן (General Motor Holden) האוסטרלית, חברת בת של קונצרן ג'נרל מוטורס האמריקאית, בין השנים 1976–1977.
בנוסף דגמי "הולדן HX" יוצרו ב-ניו זילנד על ידי "ג'נרל מוטורס ניו זילנד" (General Motors New Zealand).
יוצרו 110,669 יחידות.
הנרי מודסלי
הנרי מודסלי (באנגלית :Henry Maudsley) 5 בפברואר 1835 רום  - 23 בינואר 1918 בושי הית') היה פסיכיאטר ומומחה אנגלי ברפואה משפטית. כיהן כפרופסור ביוניברסיטי קולג' של לונדון.
ילדות וצעירות
הנרי מודסלי נולד בשנת 1835 במשפחה של חוואים בכפר הקטן רום, ליד העיירות גיגלסוויק וסטל במחוז צפון יורקשייר שבאנגליה. למד בבית הספר בגיגלסוויק. התייתם מאמו לפני גיל 10, אביו מיעט לדבר איתו גדל על אצל דודיו שלימדו אותו שירה, העסיקו עבורו מורה פרטי מנורת'המפשייר בשם ניות' (Newth), ואחר כך שלח אותו הדוד, ד"ר בייטסון, שהיה רופא, ללימודי רפואה ביוניברסיטי קולג' של לונדון שבה התקבלו עם נוצרים לא אנגליקנים. כסטודנט הצטיין במיוחד בלימודים הטרום-קליניים, בהם זכה בעשר מדליות זהב, כמו כן שיחק קריקט וקרא את ספרי הרברט ספנסר ואוגוסט קונט. מאודסלי עשה סטאז' במחלקה של ג'וזף קלובר, רופא מרדים ידוע, בבית החולים של יוניברסיטי קולג'. סיים את התואר ברפואה (BM) בשנת 1857 עם מדליית זהב בכירורגיה ומלגה. התחמק מהתחומים שלא מצאו חן בעייניו כמו נתיחות ומיילדות ונהג להתווכח עם המורים. מודסלי התכוון בהתחלה להתמחות בכירורגיה ובמחלקה הכירורגית של ריצ'רד קוויין, ושינה את דעתו אחרי שלא קיבל תשובה להגשת מועמדותו. כפי שסיפר, לא ידע שהתשובה הגיעה לכתובתו הקודמת. שקל אז לעזוב את המדינה ולעבוד עבור חברת הודו המזרחית הבריטית. על מנת להתקבל בחברה זו היה עליו לעבוד שישה חדשים בבית מחסה לחולי נפש. עבד תשעה חדשים בבית המחסה וסט ריידינג בווייקפילד ותוך כדי כך בחר במקצוע הפסיכיאטריה. ולאחר מכן שהה זמן קצר בבית המחסה של המחוז אסקס בברנטווד. בגיל 23 התמנה כמנהל רפואי של בית המחסה לחולי נפש (Lunatic Asylum) המלכותי צ'ידל בצ'ידל רויאל על יד מנצ'סטר. אף-על-פי שהיה חסר ניסיון קליני ומנהלי, והצליח לגרום לעלייה במספר המטופלים וברווחי המקום. בשובו ללונדון בשנת 1862 עבר לגור ברחוב קווין אן (מלכת אן) בכיכר קוונדיש. ב-1864 מצא משרה כרופא זוטר, וכעבור שנתיים כרופא בכיר בבית החולים של מערב לונדון אך ניסיונו להתקבל בשנת 1865 כרופא בבית החולים בת'לם נכשל, על אף ההמלצות מכמה פסיכיאטרים ורופאים חשובים, ביניהם וילהלם גריזינגר.