cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גואר גאם
הרכב כימי
אבקת גואר גאם מורכבת מ-75%–86% גלקטומנן מסיס, 8%–14% מים, 5%–6% חלבון, 2%–3% סיבים ו-0.5%–1% אפר. גלקטומנן הוא פוליסכריד המורכב משלד שרשראות ליניאריות של יחידות (1-4)-beta-D מנוז אליהן מחוברות הסתעפויות של יחידות (1-6)-beta-D גלקטוז. לגואר גאם יכולות ספיחת מים ויצירת קשרי מימן טובות המיוחסות להסתעפויות אלה. יחסי יחידות הגלקטוז והמנוז כפי שנמדד במחקרים שונים נע בין 1.6:1 ל-2:1. המשקל המולקולרי של גואר גאם נמצא בטווח של 6^10*(1-2) גרם למול והוא נחשב בין המשקלים המולקולריים הגבוהים עבור פוליסכרידים טבעיים מסיסים במים. עובר הגרעין שמופרד בתהליך ההפקה מורכב ברובו מחלבון בעוד שרקמת האגירה מורכבת ברובה מגלקטומנן.
תכונות פיזיקליות וכימיקליות
ניתן לנתח את מאפייני הגואר גאם בהתאם להתנהגותו בתמיסה מימית. גואר גאם סופח מים או מתמוסס בממסים פולאריים ויוצר קשרי מימן חזקים. קשרי המימן נוצרים הודות לנוכחות של קבוצות הידרוקסיל ביחידות הסוכר. בממסים א-פולאריים נוצרים קשרי מימן חלשים בלבד. על מנת להגיע לצמיגות מקסימלית ברוב שימושי הגואר גאם, נדרשת הידרציה של שעתיים לפחות. הוספה של מעט גואר גאם משנה את התכונות האלקטרוקינטיות של כל מערכת באופן ניכר. גם עבור ריכוזים נמוכים של גואר גאם, מתקבלת תמיסה בעלת צמיגות גבוהה. כך למשל עבור רוב השימושים במזון הריכוז המומלץ הוא עד 1%. בהכפלת ריכוז הגואר גאם תתקבל תמיסה בעלת צמיגות גבוהה פי 10.
קיימים מספר גורמים המשפיעים על אופן ההתמוססות של גואר גאם, ביניהם:
שימושים במזון
דוגמאות לשימושים נפוצים בתעשיית המזון:
שימושים בתעשיית התרופות
גואר גאם נמצא בשימוש כחומר המקשר שמתפרק בטבליות תרופות. עבור תכשירים נוזליים משמש כמסמיך, מייצב ומתחלב. בעשורים האחרונים מחקרים רבים נערכו על מנת לפתח נגזרות של גואר גאם בתור בסיס למערכות מתן תרופות ספציפיות למעי הגס ומערכות למתן תרופות דרך העור. נמצא כי שימוש בגואר גאם מאפשר שליטה בפרופיל שחרור תרופות בגוף. הודות לתכונה זו, מחירו הזול, וקבלתו הרגולטורית הרחבה, נעשה שימוש רחב בגואר גאם לאספקת תרופות ממוקדת בצורות שונות כמו מערכת מתן תרופות באופן אורלי, ציפויים לטבליות, נוזל טבליות, הידרוג'לים, ננו-חלקיקים ועוד.
השפעות בריאותיות
גואר גאם נעכל במידה מועטה ביותר על ידי הגוף. בשל היותו סיב תזונתי סופח מים, גואר גאם משמש כחומר משלשל, המסייע להסדרת פעילות המעיים. הוא מסייע בהקלה על עצירות ובטיפול במחלות מעיים כרוניות כמו קרוהן, קוליטיס ותסמונת המעי הרגיז. בנוסף, צריכה של גואר גאם מקושרת להורדת רמות הכולסטרול והגלוקוז בגוף. הודות ליכולתו ליצור ג'ל, גואר גאם תורם לתחושת שובע לאורך זמן ומאט את קצב התרוקנות המעיים. על כן, תזונה המכילה גואר גאם מפחיתה את התיאבון והרעב, דבר העשוי לעזור בירידה במשקל ומניעת השמנת יתר. גואר גאם ונגזרותיו יעילים גם כנגד מחלות נוספות כמו כולרה ושלשולים.
הוראה מתוכנתת
הוראה מתוכנתת היא שיטת הוראה שנולדה מתוך הגישה הביהביוריסטית באמצע המאה העשרים. השיטה מבוססת על התפיסה כי ניתן להקנות כל ידע או מיומנות באמצעות תהליך הדרגתי, על ידי חלוקה ליחידות קטנות מאוד, תוך מתן חיזוקים מיידיים.
רקע היסטורי
סקינר בנה מכונת הוראה שנועדה ליישם את השיטה (אם כי ניתן ליישמה גם באמצעות ספר לימוד מתאים או כרטיסיות). למכונת ההוראה של סקינר קדמה מכונה שבנה סידני ל. פרסי ב-1915, אך זו שימשה אך ורק לבחינת הבנתם של תלמידים. המכונה של פרסי הציגה שאלות רב-ברירתיות על חומר שנלמד בשיטות הרגילות (טקסט או הוראה פרונטלית), ונתנה משוב מיידי על תשובות התלמיד. רק בהמשך הבין פרסי את הפוטנציאל הגלום במכונה זו להעברת חומר חדש.
השימוש בהוראה מתוכנתת עלה בהתמדה, בין היתר בשל המחסור החמור במורים, והגיע לשיאו באמצע שנות ה-60. אז הוצף השוק בתוכניות הוראה מתוכנתת באיכות ירודה, וכתוצאה מכך סבלה השיטה מתדמית גרועה עד שנות ה-70 המוקדמות. גם העלות הגבוהה של הפקת חומרי הלימוד בשיטה זו תרמה לכך שהפופולריות שלה ירדה בהתמדה לאורך שנות ה-70. עיקר הטענות נגד השיטה היו כי היא מונוטונית ומשעממת, וכי הלמידה במסגרתה רוטינית וחסרת משמעות.
"מכונת ההוראה" של סקינר
המכונה נועדה ליישם תוכנית לימוד המתוכננת בדייקנות רבה, המובילה את התלמיד מנקודת הפתיחה בה החומר אינו מוכר לו כלל, ועד לשלב הסיום בו התלמיד שולט בחומר. ההתקדמות מתרחשת באמצעות מספר גדול של צעדים קטנים מאוד המסודרים באופן ליניארי, לוגי וקוהרנטי. הצעדים קטנים מאוד ומספקים לתלמיד עזרה מרבית (רמזים, הצעות וסימני עזר) במטרה למקסם את סיכויי הצלחתו. התלמיד אינו נבחן, להפך: התוכנית מתוכננת כך שהתלמיד הממוצע ישיב נכונה על 95% מהשאלות.
מבנה מסועף
נורמן קראודר, בן תקופתו של סקינר, פיתח תוכניות הוראה מתוכנתת בעלות מבנה מסועף. בתוכניות של קראודר, הוצג טקסט רב יותר בכל פריים, ולאחריו שאלה רב-ברירתית. כל תשובה הפנתה את התלמיד למשוב שונה ומתאים: טקסט המסביר מדוע התשובה נכונה והעברה ליחידה הבאה, הסבר מדוע התשובה שגויה ומתן הזדמנות נוספת, או הסבר או תרגול נוספים בהתאם הצורך. המבנה המסועף נוצר כתוצאה מהתאמת רצף יחידות הלימוד לתלמיד בהתאם לתשובותיו, כך שתלמידים שונים עשויים לעבור מסלולים שונים. בעוד שסקינר שאף לכך שתשובות התלמידים, רובן ככולן, יהיו נכונות, עבור קראודר תשובות התלמיד היוו כלי להתחקות אחר מבנה הידע של הלומד ומידת הטמעת המידע החדש, ולפיכך גם תשובות שגויות מועילות לתהליך הלמידה.
השפעת המחשבים
ההוראה המתוכנתת והלמידה משולבת מחשב התפתחו בנפרד בשנות ה-60, ובמקביל לירידת קרנה של הראשונה, החלה השנייה לצבור תאוצה. אך ההוראה המתוכנתת לא נעלמה, אלא עברה טרנספורמציה לטכנולוגיות החדשות שהפכו דומיננטיות בשנות ה-70 וה-80. הטכניקות ורצפי ההוראה של ההוראה המתוכנתת התאימו ללמידה משולבת מחשב, והמחשב ככלי התאים לשיטת ההוראה המתוכנתת: יכולות המולטימדיה שלו הפכו את תוכניות הלמידה והתרגול לידידותיות יותר, ובנוסף, המחשב איפשר איסוף נתונים ומעקב אחר הישגי התלמיד. ואכן פיתוחים רבים במסגרת הלמידה משולבת מחשב השתמשו במודל ההוראה המתוכנתת, ויישמו רבים מעקרונותיו.
עקרונות ומאפיינים
השיטה מושתתת על עקרונות ההתניה האופרנטית, ומאפייניה הם:
ביקורת
עיקר הביקורת נוגעת לתורת הלמידה של סקינר, ולפיה לא כל למידה אנושית מושתתת על מתן תגובה לגירויים חיצוניים, ומתקדמת בצעדים קטנים בעזרת חיזוקים מידיים. שיטה זו מתאימה בעיקר להקניית מיומנות או הכוונת התנהגות (בעיקר בגיל הרך), אך חלק גדול מן הלמידה האנושית מורכב הרבה יותר, ותלוי בפיקוח פנימי ובהכוונה עצמית. תחומי דעת רבים אינם מתאימים לחלוקה למנות ידע זעירות, אין בהם חשיבות לסדר יחידות הידע, או שאין בהם דרך אחת נכונה לפתרון בעיות. כמו כן, השינוי ההתנהגותי שסקינר מזהה כתהליך של למידה, אינו בהכרח מעיד על הבנה (ייתכן שהתלמיד רק שינן את הידע), ובוודאי שאינו מעיד על רגשותיו ותפיסותיו של התלמיד. מחקר של מאיירס הוכיח כי שימוש לאורך זמן בשיטת ההוראה המתוכנתת הביא לירידה בתדמיתם העצמית של הלומדים.
שימושים כיום
כיום עדיין ניתן למצוא בתחומים רבים לומדות המיישמות עקרונות מרכזיים משיטת ההוראה המתוכנתת. כך בתחומי התעשייה, הניהול ובלמידה מרחוק. דוגמאות: תוכנות ללימוד הקלדה עיוורת, תוכנות ללימוד שפות זרות.
אברהם רובינשטיין
אברהם רובינשטיין (נולד בל' בסיוון תשי"ח, 18 ביוני 1958) הוא ראש עיריית בני ברק ומזכיר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.
בעבר כיהן בתפקידי סגן וממלא מקום ראש עיריית בני ברק.
ביוגרפיה
נולד לזאב ושרה רובינשטיין וגדל בבני ברק. למד בישיבת אור ישראל בפתח תקווה ולאחר מכן בישיבת פוניבז'. נישא ליהודית אלפא, נינת הרב מאיר קרליץ. לאחר נישואיו למד בכולל חזון איש.
בשנות ה-80 היה ממקימי בית הכנסת "נחלת משה" בבני ברק. הוא משמש כגבאי הראשי של בית הכנסת וביוזמתו הפך המקום למרכז לשיעורי תורה. כמו כן הוא מנהל את רשת הכוללים "נחלת משה" שהסניף המרכזי שלה שוכן בבית כנסת זה ומונה מאות אברכים.
רובינשטיין חבר מזכירות מפלגת דגל התורה. בסוף שנות ה-90 מונה למזכיר מועצת גדולי התורה של דגל התורה. במסגרת תפקיד זה ביצע שליחויות שונות והעברת מסרים בין רבני דגל התורה. הוא גם חבר הנהלת החינוך העצמאי וחבר הנהלת קרן השביעית, המסייעת באופן כלכלי לחקלאים שומרי שביעית.
בשנת 1998 נבחר למועצת עיריית בני ברק מטעם דגל התורה. בשנת 2004 התמנה לסגן ראש העיר ובפברואר 2013, עם התפטרותו של ראש עיריית בני ברק יעקב אשר שנבחר כחבר הכנסת ה-19 מטעם רשימת יהדות התורה, נבחר רובינשטיין על ידי מועצת העירייה לראשות העיר, עד לעריכת הבחירות לרשויות המקומיות. בנובמבר 2013, לאחר בחירת חנוך זייברט לראש העירייה, שב רובינשטיין לכהן כסגן ראש העיר.
בבחירות שהתקיימו ב-30 באוקטובר 2018 קיבל רובינשטיין כ-82% מהקולות ונבחר לראשות עיריית בני ברק. הוא נכנס לתפקידו ב-20 בנובמבר 2018.
Un Poco de Amor
Un Poco de Amor (בעברית: טיפה קטנה של אהבה, ובאנגלית: A Little Bit of Love) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבומה השלישי, Pies Descalzos. השיר יצא לאור ב-16 במאי 1996, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
במצעדים העיקריים הגיע השיר למקום ה-11 במצעד שירי הפופ הלטיניים, ולמקום ה-1 במצעד שבוונצואלה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי שאקירה ולואיס פרנדדו אוצ'ואה. לשיר יצאה גרסת רמיקס שנכללה באלבום הרמיקסים הראשון שלה, The Remixs. בנוסף לכך, השיר הוא בסגנון הרגאיי והפופ הלטיני.
וידאו קליפ
בתחילת הקליפ ניתן לראות את שאקירה כששיערה צבוע בשחור ועלים נידפים ברוח. לאחר מכן, ניתן לראותה עולה אל הבמה ומתחילה לשיר את השיר, ואת הקהל אשר מתאסף סביבה. לאורכו של הקליפ ניתן לראות קטעים שבהם העלים עפים על שאקירה.
השיר עצמו זכה להתייחסות רבה מצדה של שאקירה, כאשר הקפידה לשיר אותו בכל אחד מן המופעים שקיימה בסיבוב ההופעות הראשון שלה, "Tour Pies Descalzos".
מיקומי שיא
ההצלחה העיקרית של השיר התמקדה בוונצואלה, שם הגיע בשיאו למקום ה-1.
שעת התה הארוכה והאפלה של הנפש
הספר תורגם לעברית על ידי עמנואל לוטם ויצא בהוצאת כתר. עלילות נוספות של דירק ג'נטלי מופיעות בספר סלמון הספק.
עלילה
עלילת הרומן, המתארת חקירה נוספת שעורך הבלש הפרטי ההוליסטי דירק ג'נטלי, מתפצלת לעלילות משנה ונעה בזמנים ומקומות שונים, עד אשר מתחברים הקצוות.
בנמל התעופה הית'רו שבלונדון, שוטטה קייט שכטר ברציף 2, בדרכה לקנות כרטיס טיסה לנורווגיה. דרכה מביתה שבלונדון הייתה רצופת מכשולים, ובהגיעה לבסוף לדלפק מסירת החפצים, היא מוצאת שם גבר גדול, בלונדיני ומשונה, לבוש בפרווה ומדבר במבטא נורדי. אדם זה מתווכח עם הפקידה על כך שלא מאפשרים לו לטוס במחלקה ראשונה. כשהתברר שאין לאיש כרטיס טיסה ואף לא אמצעי תשלום כלשהו, מתנדבת קייט לשלם עבורו את מחיר כרטיס הטיסה ורושמת את פרטיה על דף; כאשר מתברר כי לאיש אין אפילו דרכון, קופאת הפקידה בתדהמה, ובעוד הוא מתחיל להתרגז, אוספת קייט את חפציה ומתרחקת מהמקום. רגעים ספורים לאחר מכן, בעודה קרובה ליציאה, רואה קייט את הדלפק כולו נורה דרך התקרה, עטוף בכדור של להבה כתומה. בחקירה שהתפתחת בעקבות הפיצוץ - אשר הרס חלקים נרחבים ממסוף שניים אולם איש לא נפצע בו קשה, פרט לפקידה שנחשבת לנעדרת - לא עלה שום הסבר הגיוני, והמקרה הוכתר כ"אצבע אלוהים".
קייט, אשר איבדה את הכרתה, מגלה להפתעתה שהיא נמצאת בתוך עולם מלא בארגזי חפצים, כעשירית מתוכם מלאים בזכרונות מעברה - דבר אשר סייע לה להבין כי היא חולמת, אך למרבה תמהונה שאר הארגזים היו מלאים בפינגווינים. כששבה להכרתה, שני לילות לאחר הפיצוץ, מצאה את עצמה בחדר בבית חולים, וכשהחלה לשוטט במחלקה גילתה להפתעתה באחד החדרים את האיש המגודל, שוכב חסר הכרה על מיטה ולצידו פרווה כבדה מונחת על כיסא, מכונת קוקה-קולה לא תקינה זמנית ומקבת ישנה מונחת לצידה. לאחר ששמעה רשרוש, והבינה שמקורו מבחוץ, הפרידה קייט בין הווילונות ונדהמה למצוא עיט ענקי שמעגלים מקועקעים על כנפיו ההולם בזעם לחלון. בעודה ממהרת לצאת, התעלפה קייט, וחצי שעה לאחר מכן הוציאה דמות קטנה את האיש על מיטת הגלגלים, ואת מכונת הקוקה-קולה.
חייו של הבלש ההוליסטי דירק ג'נטלי לא יכולים היו להיות מסובכים יותר. ג'אניס פירס, מזכירתו, עזבה אותו לאחר שלא שילם לה משכורת מזה זמן רב; אלינה, עוזרת הבית שלו, מסרבת לנקות את הבית ומנהלת איתו מאבק מתיש לגבי פתיחת המקרר; חובותיו הולכים ומצטברים, וכשניסה לעסוק בקריאה בכף היד, לא די בכך שהיה צריך להתחזות לאישה, הוא אף לא קיבל תמורה בעבור תחזיותיו, אשר התבררו כמדויקות להפליא. "לו רק היה לי לקוח...", נהג דירק להתפלל בכל בוקר, עד שלפתע קלט... כי יום קודם לכן הגיע אליו לקוח אמריקני עשיר ומוזר, אשר דיבר על יצור מדובלל שאיש מלבדו אינו יכול לראות, שבע רגליים גובהו ועיניו ירוקות, ובעל חרמש אשר הציג לו חוזה הכתוב בשפה לא ברורה ואיים על חייו. זמן קצר לאחר מכן נזכר דירק כי לקוחו, ג'פרי אנסטי, ביקש ממנו להיות נוכח בביתו שבשכונת היוקרה, בשעה שש ושלושים בבוקר.
כאשר יצא לבסוף מביתו, בשעה 11:30 לערך, החל דירק לחשב מה יעשה בכסף אשר ירוויח, אך בהגיעו לשם, הופתע למצוא בחזית הבית שלוש ניידות משטרה החוסמות את הרחוב, לשמוע קטע משיר אשר מתנגן מתוך המרתף, חוזר על עצמו כתקליט שרוט: "אל תחזיק אותו ביד, תחזיק אותו ביד, תח-", ובכניסה למרתף לפגוש בסמל ג'ילקס, אשר מספר לו על מעטפה מלאת כסף המחכה לו. בהיכנסו לחדר, נדהם דירק למצוא את ג'פרי אנסטי יושב בנחת מול מערכת הסטריאו, כשראשו מונח באמצע התקליט אשר מסתובב על גבי הפטיפון, והסמל ג'ילקס הטיל עליו להסביר כיצד אדם אשר ישב בחדר נעול ומבוצר, יכול היה למות וככל הנראה - להתאבד. בעודו עומד בחצר, מנסה להיזכר בפרטים שמסר לו לקוחו ולהתגבר על רגשות האשם אשר מכים בו, מופרע דירק על ידי אישה הדורה ונאה שנראית כעובדת בתחום הפרסום, אשר שואלת אותו אם יש לו קשר לכל... זה. לאחר שמצא דירק את מי להאשים, הוא רושם לאנשי המחלקה לזיהוי פלילי תאוריה כיצד יכול היה מר אנסטי להתאבד בסיוע כלי מטבח, מנורה וכיוצא באלה, לאחר שפסלו את האפשרות כי המנוח ניהל חוזה שטני עם ישות על טבעית וזהו למעשה התשלום. דירק לוקח את השכר אשר קיבל, ובעודו עולה במדרגות מבחין בקולות של שידורי טלוויזיה, אי שם בקומות העליונות. הוא מתחיל לשוטט בבית, ובחדר האמבטיה מגלה תקליט זהב התלוי על הקיר, ומעיד על מכירת חמש מאות אלף עותקים של תקליט בשם ברזל מלובן, ומזהה שאותו התקליט התנגן בפטיפון של מר אנסטי המנוח. כשניסה דירק להזיז מעט את התמונה אשר 'ישרה מדי', הבחין במעטפה אשר נפלה מאחורי התמונה, מודבקת בפיסות סלוטייפ רבות, ועליה שמות של אנשים רבים, מחוקים בקו, פרט לשמו של ג'פרי אנסטי. בתחתית המדרגות המובילים לעלית הגג שמע דירק את הטלוויזיה, וכשעלה במדרגות הבחין בחדר אמבטיה זעיר, אשר ממנו יוצא צינור השקיה המוביל לחדר הסמוך, המתגלה כחד קטן ומבולגן שבמרכזו יושב על כורסה נער מוזנח כבן 13, אשר צופה באדיקות בטלוויזיה ואינו מגיב לנוכחותו של דירק. כאשר דירק, בניסיון נואש למשוך את תשומת לב הנער, מכבה את הטלוויזיה, נוגח בו הנער ובעודו צורח ומתעלם מכאביו של דירק שאפו נשבר, מדליק מחדש את הטלוויזיה, חוזר לבהות במסך ומעיר לדירק "היית יכול לחכות לפחות עד החדשות". כשהחלו חדשות הצהרים והנער החל לגלות עניין בנעשה מחוץ למרקע, הבחין דירק בתמונה של הפקידה הנעדרת, והופתע לגלות שזוהי מזכירתו לשעבר. בעודו תוהה איזה אל יכול להסתובב במסוף שניים של נמל התעופה הית'רו, חזר הנער, אשר הלך לחדר המקלחת, והתמקם שוב מול הטלוויזיה. כשירד במדרגות ונתקל שוב בסמל ג'ילקס, הסביר לו דירק שישנו עד בעליית הגג ובפיו מידע מעניין, אך כדאי קודם לכבות את הטלוויזיה. כשיצא דירק מן הבית, צלל אליו עיט מן השמיים וכמעט הפיל אותו מהמדרכה.
במשך כעשרים דקות לאחר מכן נשמעו קולות וצווחות מחרידות מהקומה העליונה של הבית, אמבולנס אסף את שרידיו של מר אנסטי וגם שוטר שפניו זבות דם, ועשרים דקות לאחר ששוטר גדול ומגושם הגיע ויצא משם אף הוא, לופת את אפו, הגיעה למקום מכונית משטרה וממנה יצא שוטר הנושא בידיו מכשיר טלוויזיה נייד, וכשיצא מהבית הוביל אחריו נער צייתני בן שלוש עשרה, המאושר על הצעצוע החדש. כשהתרוקן הבית, הופיעה מאי שם דמות גדולה, שעירה וירוקת עין, אשר נופפה בחרמש שבידה לעבר אחד הרמקולים, טבלה אצבע ארוכה בשלולית הדם שנקוותה על לוח הפטיפון וסימנה קו על שוליו התחתונים של גיליון נייר עבה, ונעלמה.
בבית חולים פרטי, הנקרא ווּדְסְהֶד, המנוהל בידי הפסיכולוג רַלְף סְטֶנְדִישׁ, מאושפזים חולים בעלי תסמינים אשר אינם ידועים בתחומי הפסיכולוגיה והפסיכיאטריה, אשר המכובד שבהם הוא אדם זקן בעל עין אחת, המכונה מר אוֹדְווִין, או ווֹדִין, והוא בעצם האל אוֹדִין, אשר נהנה מאוד משהייתו במקום בתנאים מפנקים הכוללים סדיני פשתן, ואינו מעוניין בהתרחשויות אשר יפריעו לשלווה שלו, בייחוד לא מצד אלים אחרים הכפופים לו.
קישורים חיצוניים
ציטוטים בוויקיציטוט: שעת התה הארוכה והאפלה של הנפש
אדגר הילסנראט
אדגר הילסנראט (בגרמנית: Edgar Hilsenrath; 2 באפריל 1926 – 30 בדצמבר 2018) היה סופר יהודי-גרמני ניצול השואה.
קורות חיים
הילסנראט נולד בלייפציג שבגרמניה ב-1926. ב-1938, לאחר ליל הבדולח, ברחה אמו עם שני ילדיה מרדיפות הנאצים לעיירה סירט בבוקובינה, שם נהנו לזמן מה מהפוגה מהרדיפות. בגיל בו היה אמור להתחיל את לימודיו במוסד להשכלה גבוהה, נכלאו הוא ואימו בגטו צ'רנוביץ.
הוא החל לכתוב על השואה לאחר סיומה, כאשר עבר לגור בפריז. עלה לישראל, אך לא השתלב בחברה הישראלית וחזר לאירופה ומשם לניו יורק ולבסוף שב לגרמניה וקבע את מושבו בברלין.
על פי דגמר לורנץ, ממרכז שמעון ויזנטל:
נפטר ב-30 בדצמבר 2018.
רחוב מיכאילו הרושבסקי
רחוב מיכאילו הרושבסקי (באוקראינית: Вулиця Михайла Грушевського) הוא רחוב ברובע פצ'רסקי של העיר קייב, באזור ליפקי. הרחוב קרוי על שמו של מיכאילו הרושבסקי, מאבות ההיסטוריוגרפיה הלאומית האוקראינית.
רחוב מיכאילו הרושבסקי ממוקם ברובע הממשלה שבו ממוקמים מוסדות השלטון של אוקראינה.
ולדמר פרידריך
וולדמר פרידריך (בגרמנית: Woldemar Friedrich; 20 באוגוסט 1846 – 16 בספטמבר 1910) היה צייר ומאייר גרמני. הוא היה חבר במושבת הציירים וילינגהאוזן.
ביוגרפיה
פרידריך למד אצל קרל שטפק באקדמיה לאמנות בברלין משנת 1863, ונסע לויימאר בשנת 1865, שם המשיך את לימודיו אצל ארתור פון רמברג, וברנהרד פלוקהורסט. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה של 1870 ו- 1871, עבד גם כשרטט, במיוחד במגזין "דהיים", וסיפק את האיורים ליצירתו של גאורג הילטל על מלחמת צרפת-גרמניה. לאחר נסיעה לאיטליה שב לוויימאר בשנת 1873, שם עבד כמאייר, ביצע ציורי נוי (כולל בטירת הומלשיין) וגם צייר כמה תמונות ז'אנריות. בשנת 1881 הפך לפרופסור בבית הספר לאמנות בוויימאר.
בשנת 1885 מונה ללמד את נושא רישום מהחיים באקדמיה לאמנות בברלין, ובשנה שלאחר מכן סיפק עדויות לכישרונו לציור מונומנטלי על ידי ציור הכיפה בבניין התערוכה הממלכתי. בשנת 1886 קיבל את מדליית הזהב הקטנה של תערוכת האמנות בברלין, הכשיר את פריץ גרוטמאייר כסטודנט לסטודיו משנת 1887 ואז נסע לביקור בהודו. בנוסף לסדרת צבעי מים וציורים, גם הכין איורים לספר "שישה חודשים בהודו" (לייפציג 1893, עם טקסט מאת א. פון לייפציגר).
בין ציוריו הדקורטיביים המאוחרים יותר ניתן למנות את הרייכסטאג בורמס, באודיטוריום של בית הספר התיכון בויטנברג, הציורים האלגוריים בבית מוכר הספרים בלייפציג (בנושאים: אמנות ומדע, סחר ספרים והדפסת ספרים) וציור קיר היסטורי לבניין המרכז הקהילתי במחוז ברנים, המתאר חזרתם של אזרחי ברנאו לעירם, לאחר שהביסו את ההוסיטים ב-1432.
וולדמר פרידריך היה חבר באקדמיה לאמנויות בברלין.
נפטר בברלין בגיל 64. הוא נקבר ב -20 בספטמבר 1910 בבית העלמין לזכר קייזר וילהלם בשרלוטנבורג-ווסטנד.
גבריאל גורודצקי
הוא נשוי לרות הרץ, משפטנית מקלן, שופטת בתוכנית ההמשפט ב-RTL בין השנים 2001 עד 2005, עמיתת מחקר של המרכז לקרימינולוגיה באוניברסיטת אוקספורד, ומחברת את הספר "רכט פרסונליך" ואת הספר-The Art of Justice: The Judge's Perspective (Hart Publishing, Oxford, 2013).
מחקר
בספרו Grand Delusion: Stalin and the German Invasion of Russia, טען גורודצקי כי סטלין היה מחויב להשתמש בעקרונות הריאל-פוליטיק על מנת לשפר את מעמדה הלאומי של ברית המועצות. היא איבדה את מעמדה כתוצאה מהאסונות במהלך מלחמת העולם הראשונה והמהפכה הרוסית. לפי גורודצקי, באמצעות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, סטלין האמין שהוא יכול להביא לשינוי במאזן הכוחות האירופי. כאשר למד על רצונותיו וכוונותיו האגרסיביות של היטלר בסוף שנות ה-30, לא הייתה לו ברירה אלא לפנות לפיוס, בתקווה שיוכל לעכב את המלחמה או להגיע להסכם שני עם היטלר. הטיהורים של סטלין בשנות ה-30 ערפו את ראשו של הצבא והותירו אותו במצב עגום.
הנס פפיצנר
הנס אריך פְּפִיצְנר (Hans Erich Pfitzner; 5 במאי 1869 – 22 במאי 1949) היה מלחין, מנצח ותאורטיקן גרמני אשר תיאר עצמו כ"אנטי-מודרניסט". יצירתו הידועה ביותר היא ככל הנראה האופרה "פלסטרינה", שעלילתה מבוססת בחופשיות על חייו של המלחין בן המאה ה-16 ג'ובאני פיירלואיג'י דה פלסטרינה.
ביוגרפיה
פפיצנר נולד במוסקבה מפני שבאותה תקופה אביו היה צ'לן בתזמורת מוסקבאית. ב-1872 חזרה משפחת פפיצנר לפרנקפורט. הנס פפיצנר גר בגרמניה במשך רוב שנות חייו שבהן עסק, בנוסף לעבודתו כמלחין, גם בניצוח, נגינה בפסנתר והוראה. יצירתו, אשר חולשת על מרבית הז'אנרים החשובים במוזיקה (למעט הפואמה הסימפונית), זכתה להערכה מצדם של מלחינים כגוסטב מאהלר וריכרד שטראוס, אף על פי שאף אחד מאלה לא חיבב במיוחד את הליכותיו הבלתי נעימות (ואילו אלמה מאהלר השיבה לו בוז תחת הערצתו אליה). ראויים לציון במיוחד היו ה"לידר", השירים האמנותיים הרבים והמעודנים שהלחין, אשר הושפעו רבות מהוגו וולף אך חבקו בתוכם קסם מלנכולי אישי משל המלחין. אחדים מן הלידר שכתב פפיצנר הוקלטו במהלך שנות השלושים של המאה העשרים בקולו של זמר הבריטון הנודע בתקופתו גרהארד היש (Gerhard Hüsch) בליווי המלחין עצמו בפסנתר. הסימפוניה הראשונה שחיבר פפיצנר עברה גלגול משונה; סימפוניה זו לא נוצרה במחשבה תזמורתית אלא התחילה כרביעיית מיתרים שעובדה, בשלב מאוחר יותר, לתזמורת.
המפורסם ביותר מבין כתבי הפרוזה של פפיצנר הוא הפמפלט "Futuristengefahr" ("סכנת הפוטוריסטים"), אשר נכתב כתגובה לכתבו של המלחין האיטלקי פרוצ'ו בוזוני "סקיצה לאסתטיקה חדשה של המוזיקה". "בוזוני," התאונן פפיצנר, "תולה את כל תקוותיו למוזיקה המערבית בעתיד ומבין את ההווה ואת העבר כהתחלה לא יציבה, כהכנה. אך מה היה קורה לו היה זה ההפך? מה אם אנו מוצאים עצמנו בהווה בנקודה גבוהה (של התפתחות), או שמא אף כבר עברנו אותה?"
עם השנים, נעשה פפיצנר לאומני ובתחילה זכה לגילויי אהדה מצד אישים בכירים ברייך השלישי ובמיוחד מצדו של הנס פרנק, שאתו נשאר ביחסים טובים. אך עד מהרה, "נתערערו יחסיו" עם דמויות המפתח במשטר הנאצי, אשר לא ראו בעין יפה את קשרו המוזיקלי עם המנצח היהודי ברונו ואלטר. פפיצנר עורר את חמתם של הנאצים עוד יותר כאשר סירב לבקשת המשטר לחבר מוזיקת ליווי ל"חלום ליל קיץ", מוזיקה שתוכל להחליף את יצירתו הנודעת של פליקס מנדלסון (היהודי) בשם זה. הוא סבר כי יצירתו של מנדלסון טובה פי כמה מכל מוזיקה שיוכל הוא להציע כתחליף. לאחר המלחמה חי פפיצנר בבית אבות בזלצבורג, ושם נפטר. לאחר שנשכחה יצירתו במשך שנים, זכתה לעדנה מחודשת בביצועים בבתי האופרה ובאולמות הקונצרטים וכמו כן בהקלטות אולפן במהלך שנות התשעים.
רומה רימונים
רומה רימונים או מטול, הוא התקן המאפשר להרכיב רימון על קנה רובה (רובה מטען (רומ"ט) או רובה סער) ולשגרו מקנה הרובה באמצעות לחיצה על ההדק.
הסבר
כדי לשגר את הרימון, חייב הלוחם להחליף את מחסנית הכדורים הרגילים שברובה במחסנית תחמישים (התחמישים הם תרמילי כדורים ללא קליע, הממולאים באבק שרפה הודף בעל עוצמה חזקה יותר מהרגיל), להתקין את הרומה על קנה הרובה, ו"להלביש" עליו את רימון הרובה. בשל ההדף הרב שנוצר בעת הירי, אין אפשרות לירות את רימון הרובה כשהקת צמודה אל כתף הלוחם, ויש להצמיד את עקב הקת למשטח מאסיבי כגון קיר או גזע עץ. בתנאי שדה, כורע הלוחם ברך, ומניח את עקב הקת על האדמה, כאשר הרובה מוטה בזווית של 45 מעלות להשגת טווח מרבי. הירי מבוצע כאשר הלוחם מניח את ידו האחת בחזקה מעל למתפס הרובה, ובידו השנייה מפעיל את הדק הרובה. החזקה לא יציבה או לא נכונה של הרובה, תביא להשלכתו של הרובה בפניו של הלוחם הרוכן מעליו.
יתרון שיטה זו הוא בכך שטווח השיגור של הרימון גדול בהרבה מטווח זריקה של רימון יד, ושהרימון נורה בקשת בליסטית. אין אפשרות לירות ברובה כדורים רגילים כל עוד לא הוסר רימון הרובה מעל קנה כלי הנשק.
היסטוריה
החל ממלחמת העולם השנייה ועד לשנות ה-70 של המאה ה-20, השימוש ברומה רימונים נגד טנקים (ררנ"ט) היה נפוץ למדי. בשנות ה-80 הוחלף הררנ"ט במטולי רימונים ייעודיים ובמשגר M-203 אשר מורכב מתחת לקנה של הרובה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, כאשר החלו לפתח אמצעים לפיזור הפגנות (אלפ"ה), חזר השימוש בהתקנים דמויי ררנ"ט ושימוש בכדורי תחמיש חסרי קליע, לצורך ירי אמצעים כגון רימוני גז מדמיע וגלילי גומי המאוחסנים בהתקנים (כגון ררנ"ג או "טמפון").
אישטוואן אנדייל
אישטוואן אנדייל (בהונגרית: Angyal István; מאדיארבאנהדייש, 14 באוקטובר 1928 – בודפשט, 1 בדצמבר 1958) היה לוחם חירות יהודי-הונגרי במרד ההונגרי של שנת 1956, מנהיג קבוצת רחוב טיזולטו (Tűzoltó utca) בבודפשט, קורבן "נקמת השלטון" שלאחר דיכוי המרד.
דמותו
אישטוואן אנדייל היה אחת הדמויות האידיאליסטיות והשנויות במחלוקת של המרד: קומוניסט אידיאליסט, שמרד כנגד הקומוניזם של אותה עת. הוא נידון למוות על ידי המשטר הקומוניסטי שדיכא את המרד ובכל זאת נשאר נאמן לחלוטין לרעיונותיו האידיאליסטיים עד מותו. מאז השנים 1989–1990 (שנות חילופי המשטר בהונגריה) "מלחמת התרבות" שמתרחשת על המורשת של המרד בשנת 1956 הותירה על ידי משתתפי הדיון את אחד הטיעונים הנפוצים של היות אנדייל אחד מאנשי השמאל.
חייו עד 1956
הוא היה הילד השלישי במשפחה יהודית של בעלי מלאכה וסוחרים קמעונאים במחוז בקש, בסיום חטיבת הביניים הוא לא יכול היה להמשיך לגימנסייה בגלל מוצאו היהודי. בשנת 1944 הוא גורש עם אמו ואחת מאחיותיו למחנה ההשמדה אושוויץ. אחותה נתלתה מול כל המחנה, כי ניסתה לברוח, גם אמו מתה במחנה ההשמדה.
אישטוואן שרד את הזוועות, חזר להונגריה והפך לקומוניסט באמונה. הוא ציפה מהאידאולוגיה הקומוניסטית לחסל את ההבדלים הגזעיים, הדתיים והמעמדיים, על אף שמעולם לא הצטרף כחבר במפלגה הקומוניסטית. הוא השיג את תעודת הבגרות וב-1947 בבודפשט, התקבל לפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה לחוג של "היסטוריה הונגרית", בשנת 1949 עם זאת, בדיון שבו הוא תמך בג'רג' לוקאץ' שנתקף אידאולוגית - גורש מהאוניברסיטה.
לאחר מכן הפך למנעולן ב"חברת המנעולים הממשלתית של בודפשט". בשנת 1951 למד ברזלנות בדונאויווארוש. על עבודתו בהקמת "מפעלי הברזל על שם סטלין" הוא קיבל מספר פרסים על שם אלכסיי סטחאנוב. כאשר בשנת 1953 (לאחר מות סטלין) החלו לנשוב רוחות חדשות ואימרה נוג' הפך לראשונה לראש ממשלת הונגריה, הואט קצב הפיתוח של התעשייה הכבדה, ואנדייל איבד את עבודתו. הוא הצטרף לחברת בת של חברת בניית קווי תחבורה ומשנת 1955 עד אוקטובר 1956 עבד כמנהל אתר בנייה.
מאוכזב מהמערכת הקומוניסטית-סוציאליסטית הקיימת, על אף שעדיין האמין בתורתם של מרקס, אנגלס ולנין שניתן לארגן חברה "דמוקרטית", צודקת, אף על פי שהוא לא ראה בדמוקרטיה זו משטר רב-מפלגתי, כפי שהתברר. הייתה לו עבודה באסטרגום ב-23 באוקטובר (יום פרוץ המרד) אך כששמע שמארגנים הפגנה, נסע לבודפשט.
במהלך המרד
השתתפות באירועי המהפכה:
צריכת חמצן מרבית
צריכת חמצן מרבית (צח"מ) (גם VO2 Max) היא שיעור ספיגת החמצן המרבי של גוף האדם במהלך אימון גופני. צריכת החמצן המרבית מבטאת את כמות החמצן המרבית שהגוף מסוגל לנצל בפעילות גופנית עצימה. מקור שם המונח הלועזי VO2 הוא בהלחם בסיסים בין שלושת המרכיבים: "V" עבור Volume, נפח, O2 - המסמל חמצן ו-Max עבור Maximum, כלומר מקסימלי.
ככל שעצימות האימון עולה, כך צריכת החמצן עולה בהתאמה, עד לנקודה שבה נשארת קבועה. נקודה זו היא צריכת החמצן המרבית (VO2max) והיא מייצגת את מיצוי היכולת האירובית המרבית של האדם המבצע את הבדיקה. העלייה בעצימות הפעילות לא נפסקת לאחר הגעה לצריכת החמצן המרבית והיא נמשכת באמצעות הפקת אנרגיה במסלול האנאירובי. למעשה המונח "צריכה" מבטא את ה"ניצול" של החמצן מן האוויר.
מדידת צח"מ בתנאי מעבדה מספקת ערך כמותי עבור הכושר האירובי של ספורטאי. ערך זה משמש להשוואה בין אפקטיביות האימונים של אותו ספורטאי כמו גם בין ספורטאים שונים. ערך גבוה של חמצן מרבי הניתן לספיגה מצביע על סיבולת לב-ריאה גבוהה בביצועים ספורטיביים. ספורטאי עלית, כמו גם רצים תחרותיים למרחקים ארוכים, רוכבי כביש, גולשי סקי במישור וטריאתלטים מקצועיים, הם בעלי צח"מ של כ-80 מ"ל/ק"ג לדקה. בעלי חיים כמו סוסי מרוץ או אנטילוקפרה אמריקנית הם בעלי ערכי צח"מ של מעל 200 מ"ל/ק"ג לדקה.
ביטוי
צח"מ בא לידי ביטוי בדרך כלל בערכים של ליטר חמצן לדקה (ליטר/דקה). לחלופין, הוא מנורמל עבור משקל גוף כערך יחסי - בערכי מיליליטר של חמצן לקילו לדקה (מ"ל/ק"ג לדקה). הביטוי האחרון משמש על פי רוב להשוות את הביצועים של ספורטאי עלית בענפי סיבולת. אף על פי כן, צח"מ לא משתנה בדרך כלל בהתאם למשקל הגוף בצורה ליניארית, לא בקרב פרטים מאותו זן ולא בין בהשוואה בין זנים. לכן, השוואות ביצועים וערכי צח"מ של פרטים או זנים השונים בגודל הגוף צריך להעשות באמצעים סטטיסטיים הולמים כמו ניתוח של שונות משותפת.
מדידה
מדידת צח"מ מדויקת כוללת מאמץ פיזי עצים מספיק בזמן ובמאמץ כדי להגיע לגירוי מספר של המערכת האירובית. בבדיקות פיזיות כלליות, הדבר כרוך במבדק מאמץ על הליכון או אופניים נייחים במהלכו עצימות האימון הולכת ועולה בהדרגה. במהלך הבדיקה נמדדים בנשימה ריכוזי חמצן ופחמן דו-חמצני בשאיפה ובנשיפה. נקודת צריכת החמצן המרבית מגיעה כאשר ריכוז החמצן בנשימה נשאר קבוע למרות התגברות המאמץ.
חישוב: משוואת פיק
צח"מ מוגדר על ידי משוואת פיק:
כאשר הערכים מושגים במהלך מאמץ בעצימות מרבית.
הערכת צח"מ על סמך בדיקת מאמץ שאינו מרבי
הדרישה להגיע למאמץ מרבי במטרה למדוד את הצח"מ המדויק עשויה להיות מסוכנת לאנשים עם בעיות במערכות הנשימה או הלב. לשם כך פותחו בדיקות מאמץ לא-מרבי המשמשות להערכת הצח"מ.
שיטת הדופק
על פי שיטה זו ערך צח"מ משוער מבוסס על הדופק המקסימלי ועל דופק המנוחה
מבחן קופר
קנת ה. קופר ביצע מחקר עבור חיל האוויר של ארצות הברית בשנות ה-60 המאוחרות. כתוצאה מהמחקר נולד מבחן קופר, בו הנבדק מבצע ריצה של 12 דקות והמרחק אותו הוא מצליח לכסות במהלכן נמדד. בהסתמך על מדידת המרחק, מבוצעת הערכה של הצח"מ על פי הנוסחה:
כאשר d12 הוא המרחק במטרים שהנבדק הצליח לרוץ ב-12 דקות.
היסטוריה
הפיזיולוג הבריטי ארצ'יבלד ויויאן היל הציג את רעיון ספיגת חמצן מרבית וחוב חמצן ב-1922. היל ורופא יהודי יליד גרמניה בשם אוטו מאירהוף חלקו את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על התגליותי שגילו בנוגע לייצור חום בשרירים. בהמשך לעבודה שביצעו, מדענים החלו למדוד צריכת חמצן במהלך פעילות גופנית. תרומות משמעותיות נעשו על ידי הנרי טיילור מאוניברסיטת מינסוטה, המדענים הסקנדינבים פר-אולוף אסטראנד ובנג סלטין בשנות ה-50 וה-60, מעבדת העייפות של הרווארד, אוניברסיטאות גרמניות והמכון למחקר שרירים בקופנהגן.
אתלט השנה בעולם
התארים אתלטית השנה בעולם ואתלט השנה בעולם מוענקים מדי שנה מאז 1988 על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF), לאתלטית ולאתלט הטובים ביותר בעולם.
פריג'
פַרִיג' (בערבית: فريج) הוא שם משפחה ממקור ערבי.
אולהה קובליאנסקה
אוֹלְהָה יוליאניבנה קוֹבֶּלְיאנְסְקָה (באוקראינית Ольга Юліанівна Кобилянська; 27 בנובמבר 1863 גורה הומורולוי, בוקובינה, אוסטרו-הונגריה - 21 במרץ 1942 צ'רנוביץ, רומניה) הייתה סופרת מודרניסטית ופמיניסטית אוקראינית.
מוצא משפחתי
קובליאנסקה נולדה ב-גורה הומורולוי בבוקובינה (כעת במחוז סוצ'אבה, רומניה), רביעית בין שבעה ילדים, לעובד מדינה זוטר (של האימפריה האוסטרו-הונגרית) בשם יוליאן יאקוביץ' קובליאנסקי, שהיה נצר למשפחת אצולה ממרכז אוקראינה, ולמריה ורנר, פולניה ממוצא גרמני. אמהּ נטבלה בזרם הנצרות היווני-קתולי, ולמדה אוקראינית בניב המקומי. לאמהּ היה קשר משפחתי רחוק למשורר הגרמני זכריאס ורנר. אחד מאחיה של אולהה, סטפּאן יוליאנוביץ', הפך צייר דיוקנאות; אח אחר, יוליאן יוליאנוביץ', היה לפילולוג וחיבר כמה ספרי לימוד בלטינית.
ראשית דרכה
קובליאנסקה זכתה לארבע שנים בלבד של השכלה פורמלית, בשפה הגרמנית, ואת עיקר השכלתה רכשה בכוחות עצמה. את יצירותיה הראשונות חיברה בגרמנית, החל משנת 1880, ושלחה לכתבי עת בברלין ובווינה. לצד גרמנית, שלטה גם באוקראינית ובפולנית. בשנת 1868 קיבל אביה משרה בסוצ'אבה, והמשפחה עקרה לשם עמו. שם פגשה באולהה אוסטיאנוביץ', בתו של הסופר האוקראיני מיקולה אוסטיאנוביץ'. בשנת 1889 עקרה לאחוזת הורי אמהּ, בכפר דֶמְקָה (Dymka; כיום בנפת הלבוקה, במחוז צ'רנוביץ). בשנת 1973 נחנך שם מוזיאון לזכרה.
צ'רנוביץ
בשנת 1891 עקרה קובליאנסקה לצ'רנוביץ. שם פגשה את הרופאה (הראשונה באוקראינה) והפמיניסטית סופיה אוקונבסקה ואת הסופרת הפמיניסטית נטליה קוברינסקה. בשנת 1894 הייתה בין יוזמי הקמת אגודת הנשים הרותניות בבוקובינה (Общество русских женщин), ומסמך היסוד של האגודה כלול בעלון שפרסמה בשם "דברים אחדים על רעיון התנועה הפמיניסטית". היא החליפה את שפת היצירה שלה לשפה האוקראינית בהשפעת אוקונובסקה וקוברינסקה. בין יצירותיה הבולטות היה רומן בשם הנסיכה (Царівна), שפורסם בהמשכים בכתב העת "בוקובינה" החל משנת 1895, ואשר שיקף את רעיונותיה הפוליטיים והחברתיים, שהיו פרוגרסיביים ומושפעים מן הרומנטיקה הגרמנית ומכתבי פרידריך ניטשה. המבקרת מרתה בוהצ'בסקי-צ'ומיאק כינתה את הרומן "הרומן הפמיניסטי הראשון והעקבי ביותר בספרות האוקראינית".
הנובלה Valse melancolique (הכותרת בצרפתית במקור, על אף שהיצירה באוקראינית) עוסקת בחייהן של שלוש נשים משכילות, שמחפשות, כל אחת בדרכה, מימוש עצמי והגשמה אמנותית. היא הייתה חלוצית בספרות האוקראינית בתיאור היחסים הקרובים בין נשים, והלכה נגד הזרם המקובל באותה עת, שנטה לתאר נשים בצורה אידיאלית ומגבילה, לפי האבטיפוס של האשה הכפרית הנבערת והחרוצה.
קובליאנסקה הוסיפה לפרסם בכתבי עת מקומיים כגון Світ ו-Українська хата.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 ניהלה קובליאנסקה מערכת יחסים רומנטית עם המבקר הספרותי אוסיפ מקוביי, אשר אהד את יצירתה. על אף זאת, לאחר כעשור עלו יחסיהם על שרטון, ומקוביי נשא אשה אחרת. לאחר מכן פגשה והתאהבה בסופרת לסיה אוקראינקה, וניהלה איתה מערכת יחסים אינטימית ועמוקה, בעיקר בהתכתבות, מכיוון שמחלתה של אוקראינקה ונסיבות חייהן מנעו מהן לחיות יחד.
חנן אופנהיימר
חנן (הנס) אופנהיימר (Chanan (Heinz) Oppenheimer; 22 במאי 1905, ברלין - 4 בנובמבר 1978, רחובות) היה אגרונום וחוקר חקלאות ישראלי, מומחה לגידול עצי פרי טרופיים, מכליא זנים חדשים, מנהל במרכז וולקני ופרופסור בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית. חתן פרס ישראל לחקלאות לשנת תשכ"ח.
אולהה קובליאנסקה
צ'רנוביץ
שני רומנים ידועים נוספים פרי עטה הם האדמה (Земля) משנת 1902, וביום ראשון ליקטה עשבי-תיבול (В неділю рано зілля копала) משנת 1909. על האחרון כתב חוקר הספרות ויטאלי צֶ'רְנֶצְקִי: עלילת הספר מבוססת על שיר עם אוקראיני ידוע, "הו, אל תצא, הְרוּטְס". בשיר, עלם בשם הרוטס מחזר אחר שתי עלמות במקביל. אחת מהן, מתוך יאוש, מרעילה אותו באמצעות מרקחת עשבים. היות שעלילה זו ידועה לקורא מלכתחילה, תשומת הלב עוברת לאופן הצגתה: טכניקות הסיפר, תיאורי הטבע, מנהגים כפריים, ועלילות משנה ופרטים שהוסיפה המחברת. [...] היא מוסיפה קבוצת דמויות לעלילה, צוענים נודדים בין הקרפאטים האוקראיניים והמישור ההונגרי, שמשחקים תפקיד משמעותי בעלילה. רכיב זה, שייקרא בלימודי תרבות מודרניים "היבְּרִידיוּת", מייחד את הרומן של קובליאנסקה בין היצירות המודרניסטיות האוקראיניות העוסקות בנושאי פולקלור. לימים עובד הספר למחזה באותו שם בידי מיכאילו סטרצקי.
חנן אופנהיימר
קורות חיים
אופנהיימר נולד בשם היינץ אופנהיימר בברלין בירת גרמניה. אביו היה הביוכימאי קרל אופנהיימר. הוא סיים לימודיו בגימנסיה ריאלית במינכן ב-1923. בשנת 1928 עלה לארץ ישראל בפעם הראשונה. הוא עשה תקופת הכשרה בקיבוץ גן שמואל, וחזר לברלין. בשנים 1929–1932 למד בבית הספר הגבוה לחקלאות בברלין (Landwirtschaftliche Hochschule; מ-1934 חלק מאוניברסיטת ברלין). נושא התמחותו היה הורטיקולטורה – בוסתנאות, עם סיום לימודיו קיבל תואר דוקטור. עם קבלת התואר עלה אופנהיימר ארצה בשנית ב-1932, להזמנתו של אוטו ורבורג. הוא מצא עבודה במחלקה לבוטניקה באוניברסיטה העברית, ובשנת 1933 התקבל לתחנה לחקר החקלאות ברחובות. בראשית דרכו שם עבד כעוזר ראשי במחלקה לאקלום מטעים, אחר-כך עבר למחלקה לפיזיולוגיה וגנטיקה של מטעים. ובשנת 1941 הקים את המעבדה להשבחת צמחי מטע וגן.
אולהה קובליאנסקה
צ'רנוביץ
קובליאנסקה פגשה ובילתה זמן מה גם עם סופרים אוקראיניים אחרים, כגון איוואן פרנקו, וסיל סטפאניק, ומיכאילו קוצובנסקי, אשר השפיעו על השקפותיה הפוליטיות והתרבותיות. כמו סופרים אחרים כגון מרקו צ'רמשינה, אוסיפ מקוביי הנזכר לעיל, וקטריה הרנבצ'בה, גם קובליאנסקה תיארה את מלחמת העולם הראשונה בכתביה, בהם הסיפורים "יודה" (Юда), "מכתב מחייל מורשע לאשתו" (Лист засудженого вояка до своєї жінки), שניהם משנת 1917.
חנן אופנהיימר
קורות חיים
בשנת 1951 עברה התחנה ברחובות מרשות הסוכנות היהודית אל משרד החקלאות (ואחרי שנים למכון הלאומי והאוניברסיטאי לחקלאות, ובהמשך, למינהל המחקר החקלאי – מרכז וולקני). בשנת 1956 מונה כמנהל המחלקה למטעים סובטרופיים, ובה עבד עד לפרישתו. משנת 1953 החל בעבודת הוראה בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות. לימד גידול עצי פרי טרופיים. ב-1955 מונה כמרצה, בשנת 1962 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1969 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין.
אולהה קובליאנסקה
סגנון ונושאים
קובליאנסקה הושפעה ביצירתה מז'ורז' סאנד ומן הרומנטיקה הגרמנית, ובמיוחד מניטשה. נושאים שהעסיקו אותה, מלבד פמיניזם ומעמד האשה בחברה האוקראינית, היו חיי האיכרים האוקראינים (שהיא ציירה בלי אידיאליזציה), המאבק בין טוב לרע, ורעיונות מיסטיים על הטבע, גורל מוכתב מראש, קסם, והאירציונלי. כתיבתה מתאפיינת בתיאורי טבע אימפרסיוניסטיים וליריים, ובתיאורי פסיכולוגיים עדינים.
יצירתה של קובליאנסקה פורסמה בשפות רבות, אך טרם בעברית. בשנת 1944 נחנך מוזיאון ספרותי לזכרה בצ'רנוביץ, בבניין שבו התגוררה בין השנים 1938 ו-1942.
חנן אופנהיימר
קורות חיים
אופנהיימר נטע וניהל החל מתחילת שנות ה-30 גני אקלום ברחובות ובדגניה א', שאותם הקים לכבוד יום הולדתו השישים של ד"ר ארתור רופין. הוא קיים קשרים מיוחדים עם אנשי ועדת הניסיונות החקלאיים של עמק הירדן ועם נוטעים רבים ברחבי הארץ.
עסק במחקרים רבים ומגוונים, ובין השאר חיפש ויצר זנים חדשים בענף ההדרים. הוא נקט הן בשיטת ההכלאה והן בשיטת הבירור. נתן מכוחו גם לענף עצי הפרי הנשירים בארץ, והשתתף ביצירת זנים חדשים. גם בעזרת הכלאות בין זני חוץ משובחים לבין טיפוסים מקומיים. הצלחתו הגדולה בתחום זה הייתה הכלאת זן תפוח בכיר, הזקוק למנות קור מעטות. הוא קרא לזן זה "ורד", על שם בתו.
תרם רבות לאקלום רביית והתפשטות ענף גידול הבננות, וכן בענף התמרים. הוא גם עסק בהשבחת סוגי ירקות שונים, ובעיקר בהתאמת עגבניות באזורים החמים של הארץ ובערבה.
פרסם מאמרים רבים בנושאי חקלאות בכתבי העת המקצועיים, ופרסם גם כמה ספרים והביא בהם את סיכומי מחקריו ועבודתו.
בשנת 1949 זכה בפרס ע"ש יוסף אליהו שלוש של קק"ל עבור פיתוח זן חדש של תפוח (פרס ראשון). זכה בפרס ההסתדרות למחקר חקלאי. בשנת תשכ"ח (1968) זכה בפרס ישראל לחקלאות על מפעל חייו, הישגיו ותרומתו לחקלאות ישראל. פיתח את זן המנגו מיה, המיה טופח מזריע מקומי של הדן ונקרא על שם אשתו. טעמו מיצי מאוד.
היה נשוי למיה לבית קְלוֹס (Kloss) ואב לשתיים. נפטר בנובמבר 1974, בתום מחלה ממושכת.
היה אחיינו של הכלכלן פוליטי והסוציולוג פרנץ אופנהיימר, ודודנו של הלל אופנהיימר, פרופסור לבוטניקה, ממייסדי הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס ישראל לחקר החקלאות לשנת תשי"ט. על שמו ועל של דודנו נקרא רחוב ברחובות.
מתייה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אווה-מריה לימטס
אווה-מריה לימטס (באסטונית: Eva-Maria Liimets; נולדה ב-31 במאי 1974) היא פוליטיקאית ודיפלומטית אסטונית, אשר בין היתר כיהנה כשרת החוץ של אסטוניה.
ביוגרפיה
בשנת 1995 קיבלה לימטס תואר ראשון במנהל ציבורי מאוניברסיטת טרטו, ובשנת 2005 עשתה תואר במנהל עסקים בבית הספר לעסקים באסטוניה.
בשנת 1997 החלה להיכנס לעולם הדיפלומטי, ובשנים 1997–1999 הועסקה במחלקת כוח אדם במשרד החוץ. בשנים 1999–2003 עמדה בראש המחלקה הכלכלית בשגרירות אסטוניה ברומא. בשנים 2003–2006 שבה לעבוד במשרד החוץ בטאלין, ובשנים 2006–2009 עבדה בשגרירות אסטוניה בוושינגטון די. סי..
בשנים 2009–2014 עבדה כראש היחידה לארגונים בינלאומיים במטה משרד החוץ האסטוני בטאלין, ובשנים 2014–2017 הייתה הקונסולית הכללית של אסטוניה בניו יורק.
לימטס הייתה מועמדת עצמאית, וב-26 בינואר 2021 מונתה לשרת החוץ על ידי ראש ממשלת אסטוניה קאיה קאלאס במקום אורמס ריינסלו. ביוני 2021 הצטרפה למפלגת המרכז.
זמן קצר לאחר כניסתה לתפקיד הכריזה על "החודש הארקטי", שהחל ב-28 בינואר 2021, על רקע רצונה של אסטוניה לקבל סטטוס של מדינה משקיפה במועצה הארקטית.
ביוני 2022 אירע בממשלה האסטונית משבר קואליציוני וכל שרי מפלגת המרכז, ובתוכם לימטס, פוטרו; כעבור חודשיים היא החלה לעבוד כיועצת במרכז האסטוני לפיתוח בין-לאומי.
יעקב שן צור
יעקב שן צור הוא אלוף-משנה במילואים שכיהן כמנכ"ל רכבת ישראל בשנים 1993–1994.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב לאדריכל יצחק שוורץ (שן-צור) ולאמה לבית נובליק, במשפחה בת שני בנים.
שן צור היה קצין בצה"ל בחיל החימוש. כרב-סרן שירת במדור המכשירים המדויקים וכסגן אלוף פיקד בין היתר על הענף לאמצעים מיוחדים מרגע הקמתו ב-1969 ועד לפירוקו ב-1972. ב-1976, בדרגת אלוף-משנה, מונה למפקד מרכז תחמושת 6400. במהלך מבצע ליטני היה אחראי על העמסת 500 משאיות באלפי טון תחמושת. הוא שירת בתפקיד מפקד מרכז תחמושת עד 1981.
לאחר פרישתו מצה"ל התמנה בשנות ה-80 למנכ"ל כימיקלים לישראל. בפברואר 1993 מונה למנכ"ל רכבת ישראל וב-1994 פרש על רקע אי סדרים ובדיקת מבקר המדינה בעניין פרשיית "רכבת הזבל".
טרופאוגנטוס
טרופאוגנטוס (שם מדעי: Tropeognathus) הוא סוג זוחל קדום מעופף מסדרת הפטרוזאוריה שחי בתקופה קרטיקון תחתון לפני 112 מיליון שנה. מאובניו התגלו באמריקה הדרומית.
מאפיינים
יצור זה עופף מעל הימים של אמריקה הדרומית וצד דגים וחיות דומות.
פילה (חברה)
תאגיד פילה אחזקות (באנגלית: Fila Holdings Corp.) היא יצרנית בגדי ספורט המעצבת נעליים ובגדים שהוקמה על ידי אטורה וג'יאנסברו פילה בשנת 1911 בביאלה, פיימונטה, איטליה. בשנת 2003 נמכרה לקבוצה האמריקאיתSport Brands International. בשנת 2007 נמכרה החברה לפילה קוריאה, החטיבה הדרום קוריאנית שלה. בספטמבר 2010 הונפקה החברה בבורסת קוריאה (הדרומית).
מנכ"ל החברה הוא יון קאון-צ'אנג. לפילה משרדים ב-11 מדינות ברחבי העולם.
היסטוריה
פילה הוקמה בביאלה, פיימונטה, איטליה, על ידי אטורה וג'יאנסברו פילה בשנת 1911. במקור החברה ייצרה בגדים לאנשי האלפים האיטלקיים, בעיקר תחתונים. בשנות השבעים החברה עברה להתמקדות בבגדי ספורט, עם אישור עסקת שיתוף פעולה עם הטניסאי השוודי ביורן בורג. המותג הפך פופולרי יותר לאחר המעבר לבגדי ספורט.
בשנת 1991, בתמיכתה של החברה האיטלקית, הוקמה חברה בת FILA קוריאה.
בשנת 2003, הבעלים האיטלקי המקורי, Holding di Partecipazioni, מכר את החברה ל-Cerberus Capital Management, קרן גידור אמריקאית, לאחר שהחברה התחייבה יתר על המידה להסכמים יקרים עם אתלטים בתקופה שבה החברה הייתה עם שולי רווח נמוכים. סרברוס הייתה בעלת חברת Fila באמצעות חברת ההחזקות Sports Brands International, שגם הפעילה את כל עסקי פילה ברחבי העולם למעט Fila Korea, שהייתה חברה נפרדת שהפעילה את המותג ברישיון.
לאחר מספר שנים בהם המותג דשדש, בינואר 2007 נרכשו המותג וכל החברות הבנות הבינלאומיות שלו על ידי פילה קוריאה.
בשנת 2009 רכשה ANTA Sports את הזכויות על המותג בסין, הונג קונג ומקאו, מהשותף המיזם המשותף הסיני של חברת פילה, בל אינטרנשיונל. פילה קוריאה הייתה עדיין בעלת 15% ממניות החברה המשותפת "Full Prospect".
במאי 2011 רכשה חברת פילה קוריאה את יצרנית ציוד הגולף העולמית Acushnet Company, והפכה לבעלים החדשים של מותגי גולף מובילים כמו טיטיסט תמורת 1.23 מיליארד דולר.
חסויות
פילה נותנת חסות לקבוצת הבייסבול Doosan Bears הקוריאנית, קבוצת הכדורגל מכבי תל אביב, ונבחרת הפיליפינים ברוגבי.
ההמנון ההומרי לאפולו
ההמנון ההומרי לאפולו (ביוונית: Ὕμνος εἰς Ἀπόλλωνα  בלטינית: Hymnus Homericus ad Apollinem) הוא ההמנון השלישי בקורפוס שלושים ושלושה המנונות עתיקים המיוחסים להומרוס (ההמנונות ההומריים) והוא מונה 546 שורות. ההמנון כתוב במשקל הקסמטר דקטילי (dactylic hexameter) והוא חובר בשפה היוונית הומרית. ההמנון דוקלם בעל פה, בחברה שהיא חברה אוראלית, ולא ידוע היכן הוא בוצע.
תיארוך
הדעות בעניין התיארוך של ההמנון חלוקות. ישנם חוקרים אשר סוברים כי הטקסט הוא אחיד והתפתחותו היא טבעית, Walter Burkert סובר (ממקור קדום על ידי משורר מהעיר כיוס) כי ההמנון הולחן בשנת 522 לפנה"ס עבור פסטיבל שנערך על ידי פוליקרטס, לכבוד אפולו. וישנם חוקרים הסבורים כי יש לחלק את הטקסט לשני חלקים: החלק שמתקיים בדלוס והחלק שמתקיים בפיתי. הטקסט מתוארך בנפרד לשני החלקים, החלק האחד אשר מתרחש בדלוס מתוארך בסביבות המאה השביעית ואף השמינית שלפני הספירה. ואילו החלק השני המתרחש בדלפי מתוארך לסוף המאה השישית לפני הספירה. הסברה היא כי שני החלקים "הודבקו" יחדיו בעזרת קטע מעבר, או שהם התפתחות טבעית של האל ומדגישים את דמותו הפאן-הלנית.
חלוקת ההמנון
את ההמנון ניתן לחלק לשלושה חלקים:
לידת אפולו
ההמנון מתחיל בסיפור לידתו של האל אפולו המכונה בשיר בכינויים: המרחיק לקלוע, פוׂיְבּוׂס, פיתי, האדון הקולע, בן חסון ונאה ללא דופי.
פתיחת ההמנון:
ההמנון מתחיל בתיאור סצנה: אפולו מגיע לבית זאוס, לטו, אימו, מנחה אותו אל כסאו בראש ההיכל, ואילו אביו מגיש לו נקטר בגביע זהב. לטו מתרוננת על "שנולד לה בן הבקי בקשתו ורב כח".
המשך ההמנון מתאר את לידת האל אפולו לאמו לטו ולאביו זאוס, את נדידת אמו לטו לחפש אחר מקום הראוי ללידת אפולו, מצוינים שמות איים והרים יוונים רבים אשר פחדו לקבל את פניו של אפולו וסירבו לאמו ללדת אצלם, מפחדים מכוחו העצום של אפולו:
לבסוף מתייצבת לטו בפני האי דלוס, ושואלת אותו האם יסכים לשמש עבור בנה בית:
האי נעתר לה, ומשתכנע בחיל ורעדה שהולדת אפולו תתקיים אצלו:
לידת אפולו ארכה תשעה ימים ותשעה לילות של צירים, היא מלווה בלידה על ידי אלות עתיקות. נעדרת מן הלידה המיילדת איליתיה אלת הלידות, מאחר שהרה, בת זוגו של זאוס מקנאת בלטו על שבקרוב תלד את אפולו ועיכבה את איליתיה מלהגיע לסייע ללטו.
אפולו נולד כשהוא מדלג אל האור ומכריז על שלושת תחומי ההשפעה העיקריים שלו:
1. הקתרוס - כלי מיתר (הלאוטה)
2. הקשת
3. מנבא את דבריו של זאוס לבני האדם
ייסודו של האוראקל בדלפי
אפולו מחפש חבל ארץ שבו ייסד לאנושות את היכל נבואותיו, יש תיאור של חבלי ארץ רבים, שטחים מיוערים ביוון העתיקה, בהם חורשות, אפולו מגיע ל טלפוסה, בה רוצה לבנות את היכלו, אך טלפוסה מתנגדת זו מניעה אותו מאחר שרוצה שטֶלֶפוּסָה תיוחד לעצמה, היא מציעה לו לגשת לקָרִיסָה. אפולו נשלח על ידי טלפוסה לקריסה, סמוך לקריסה השתפך מעין שם הרג בקשתו את טיפאון, מפלצת פראית, שהסבה צער רב ליושבי קריסה. הדרקונית המפלצת היא טיפאון – בתו של הרה שילדה כתוצאה מכעס על זאוס. לאחר מות הדרקונית נקרא המקום "פיתו" או "פיתי".
אפולו כועס על טלפוסה ששלחה אותו להילחם בדרקונית, מנכס חלק מחורשה ושם בנה מזבח לעצמו: "אם כי רצית, טלפוסה, לגנוב דעתי בדבר שקר, כדי להחזיק בנווה ולקלח בחן את מימייך, בתהילת המקום תאלצי לוותר לי על חלק!"
אפולו והכהנים - ביסוס הפולחן בדלפי
אפולו מחפש בבני האדם משרתים ועורכי טקסי קודש להיכלו. הוא מבחין באונייה שעליה נוכרים כרתיים שמוצאם מקנוסוס, הוא הופך עצמו למפלצת ים בדמות דולפין ומעביר את יושבי האוניה טלטלות על פני הים כשהם שטים דרך ערי יוון. עם הגיעם לקריסה, מתגלה במלוא הדרו וכוחו אפולו אל יושבי האוניה ומכריז באוזנם שמעתה הם יהיו משרתיו וכהני מקדשו. הוא מצוום לקרוא לו בתפילה "דלפיני" ולהתפלל אליו ולציית לו. הנוכרים מצייתים לו, בונים מזבח, עורכים סעודה מפוארת לכבוד פויבוס הדגול, ואפולו אחוז בנבל מנגן להם בצלילים כלילי יופי. את ההמנון מסיים המשורר בדברי סיום: "שא נא ברכה אדוננו, בנם של לטו ושל זאוס, ואנכי אזכרך בשירים אחרים שאשמיע".
הסברים אטיולוגיים בהמנון
בהמנון מסופרים לנו סיפורים אשר מטרתם היא להסביר תופעות שנשתמרו והשלכותיהן. הסיפורים קשורים לשמות אפולו לשלושה שמות פולחניים המצוינים בהמנון:
ר. א. סלבטורה
רוברט אנתוני סלבטורה (באנגלית: Robert Anthony Salvatore; נולד ב-20 בינואר 1959, כותב תחת השם ר. א. סלבטורה) הוא סופר אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות יצירת הדמות הפופולרית דריזט דו'אורדן, וסדרת ספרי האלף האפל בעולם ממלכות נשכחות.
קורות חיים
רוברט סלבטורה נולד במסצ'וסטס, הצעיר מבין משפחה בת שבע נפשות. הוא החל להתעניין בספרות פנטזיה, לאחר קריאת ספרי שר הטבעות של ג'.ר.ר. טולקין. בשנת 1981 קיבל תואר B.Sc בתקשורת, ומאוחר יותר קיבל תואר ראשון באנגלית. לפני שהתחיל לכתוב במשרה מלאה, עבד בתור שומר סף. בסתיו 1997, תרם סלבטורה את מכתביו, כתבי יד, ומאמרים מקצועיים אחרים שלו, לאוניברסיטה שבה למד.
ניתוח שרוול קיבה
שרוול קיבה הוא ניתוח בריאטרי לטיפול בהשמנת יתר שמבוצע בדרך כלל בלפרוסקופיה. ניתוחים נוספים להרזייה כוללים הצרת קיבה באמצעות טבעת, מעקף קיבה ומעקף תריסריון. בניגוד לניתוח להצרת קיבה, במקרה זה מדובר בניתוח רסטריקטיבי שמקטין את הקיבה לנפח של כחמישים סמ"ק, אולם ללא שימוש בטבעת. שרוול קיבה אינו משנה את שאר מערכת העיכול ומכאן שאין בו את חסרונות הניתוחים המשרים תת-ספיגה במעי כגון מעקף קיבה ומעקף תריסריון.
בניתוח שרוול קיבה נצפית ירידה של כ-60% ויותר מעודף המשקל. ניתוח זה היווה בעבר שלב ניתוחי ראשון בחולים עם BMI מעל 50 ותחלואות נלוות קשות. לאחר שנה תוכנן השלב השני הכולל מעקף קיבה או מעקף תריסריון. התוצאות הטובות של הניתוח הביאו לכך שמנותחים רבים כלל לא נצרכו לשלב השני והניתוח צבר תאוצה כאחת האלטרנטיבות הטובות לטיפול בהשמנת יתר. עם זאת, בהיותו טיפול חדשני נצבר מידע הכולל מעקב של שלוש שנים בלבד לאחר הניתוח ולפיכך יש צורך במעקב ארוך טווח כדי לבחון האם ההצלחה נשמרת למשך שנים רבות.
ניתוח שרוול קיבה מתאים לחולים הסובלים מהשמנת יתר חולנית עם ערכי BMI של 40 ומעלה או לחולים עם ערכי BMI של 35 ומעלה ומחלות נלוות (כגון יתר לחץ דם, עודף טריגלצרדים, בעיות פוריות ועוד) ואינו גורם לשינוי במבנה המעי. אין בניתוח זה השקה של המעי וכך יורדים באופן משמעותי הסיכונים לדלף ולהיוצרות היצרות או כיב בהשקה. הניתוח מתבצע באמצעות חתכים מזעריים בעור כך שהתוצאה הקוסמטית אינה בולטת. כמו כן, נמנעים סיבוכים של זיהום פצע ושל הופעת בקע בצלקת הניתוחית, משום שלא מבוצע חיתוך דופן הבטן. הכאבים מופחתים באופן משמעותי בהשוואה לניתוחים פתוחים ונצפית חזרה מהירה יחסית לאורח חיים רגיל ולמעגל העבודה. חולים שעברו ניתוח זה מסוגלים לאכול מגוון עשיר של מאכלים לאחריו משום שנשמר הסוגר של הקיבה ומתאפשר תהליך עיכול רגיל. המנותחים מדווחים על שיפור משמעותי באיכות החיים לאחר הניתוח וכן על ריפוי מלא או שיפור משמעותי בתחלואות הנוספות.
ינה מורבאי
ינה מורבאי (בהונגרית: Morvay Jenő; טיסולץ, 20 באוגוסט 1902 – פראג, 7 במאי 1945) היה צייר יהודי-הונגרי, מעצב גרפי יוצא דופן, בוגר בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות, מורה, ומנהל גימנסיה.
קורות חייו
מורבאי גם ערך את ספרי המחזור של הגימנסיה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא נלקח למחנות שירות העבודה מספר פעמים (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא גורש למחנות ריכוז באביב 1944. שרד ולאחר השחרור גילה שכל משפחתו הושמדו. הוא החליט לשים קץ לחייו.
מורבאי צייר נופים, פורטרטים ויצירות פיגורטיביות רבות בסגנון ריאליסטי, עם דגש על קווי מתאר. הוא עסק גם בתיאטרון בובות. כתב את המחזות ופיסל את הבובות בעצמו.
צפצפה בלסמית
צפצפה בלסמית (שם מדעי: Populus balsamifera, באנגלית: Balsam poplar) היא מין העץ הנשיר הצפוני ביותר באמריקה הצפונית. העץ צומח לרוחב כל היבשת, בטאיגה, במורדות ההרים ובמישורי הצפה, ומתפתח בצורה הטובה ביותר במישורי הצפה. זהו עץ חסין קור הצומח במהירות, שהוא בדרך כלל קצר ימים, אך נמצאו כמה עצים בני 200 שנה.
העץ ידוע בניחוחו החזק והמתוק, שמקורו בניצנים שלו הדביקים והמלאים בשרף. הריח הושווה לזה של עץ אשוח ריחני.
אטימולוגיה וטקסונומיה
לצפצפה בלסמית יש כמה שמות עממים באנגלית בנוסף ל-Balsam poplar, ובהם Bam, Bamtree, Eastern balsam-poplar, Hackmatack, Tacamahac poplar ו-Tacamahaca. השם המדעי הוא מלטינית. שם הסוג Populus הוא צפצפה בלטינית, והאפיתט balsamifera פירושו "נושא בלסם". בשל הריח האופייני.
לפעמים מחשיבים את מין הצפצפה Populus trichocarpa (באנגלית Black cottonwood) כתת-מין של צפצפה בלסמית.
העץ המכונה "Balm-of-Gilead" (תרגום לאנגלית של "צרי גלעד") ששמו המדעי Populus × jackii, הידוע גם כ-P. × gileadensis הוא רביית כלאיים בין צפצפה בלסמית לצפצפה משולשת (P. deltoides), המתרחשת לעיתים שתחום התפוצה של שני המינים חופף. כלאיים זה ניטע לעיתים כעץ מצל, ולעיתים מופיע בטבע כפליט ממשתלות.
בשם Populus candicans נעשה שימוש עבור צפצפה בלסמית או עבור Populus × jackii, וכיום הוא נחשב שם נרדף ל-P. balsamifera. שם מדעי נרדף נוסף למין הוא Populus tacamahacca.