cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טלפתיה
בתרבות הפופולרית
סדרות, סרטים, ספרים וקומיקסים רבים עוסקים בטלפתיה כנושא מרכזי, בעיקר בתחומי המדע הבדיוני וגיבורי העל. דוגמאות לכך הן אקס-מן, גרין לנטרן, הניצוץ, גיבורים, דם אמיתי, אנשי המחר ועוד.
השירות להגנה על סודות מדינה
השירות להגנה על סודות מדינה של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Служба защиты государственной тайны ВС РФ) הוא גוף מיוחד בתחום הפיקוד והבקרה הצבאיים של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, הפועל במסגרת המנהל השמיני של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית לאבטחת מידע והגנה על סודות מדינה במשרד ההגנה ובצבא הרוסי.
מייסד היחידה ומי שעמד בראשה לראשונה היה פיוטר בליוסוב משנת 1941 עד 1961.
היסטוריה
ב-8 במאי 1918, על פי פקודת הקומיסר העממי לעניינים צבאיים מספר 339, הוקם ב-13 בנובמבר 1918, תת-מחלקה עצמאית של המטה הכללי להצפנה שנועדה לסייע למשטר בהגנה על סודות מדינה.
ב-5 במאי 1921, בצ'קה, הוקמה מחלקה מיוחדת לעסקי הצפנה ופענוח במדינה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 נפתר תהליך מיכון ההצפנה כאשר בשנת 1936 פותח ציוד ההצפנה הראשון V-4. בשנת 1937 נוצרה מכונת הקידוד "קריסטל" K-37.
לאחר מלחמת העולם השנייה, תקשורת מוצפנת הייתה סוג אמין של תקשורת סמויה בכוחות המזוינים של ברית המועצות, שנועדה להעביר מידע חשוב והודעות הדורשות סודיות מיוחדת.
מבנה
השירות להגנה על סודות מדינה של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית משלב מחלקות משנה :
צבי גרמן
צבי גרמן (1917 - 15 באוגוסט 2007) היה לוחם ההגנה וקצין צה"ל, פיקד על גדוד 32, על חטיבת אלכסנדרוני ועל חטיבת כרמלי במלחמת העצמאות.
חייו
במלחמת העצמאות הקים את גדוד 32 בחטיבת אלכסנדרוני, בהמשך שירת כקצין המבצעים של החטיבה ובאוגוסט 1948 מונה למפקדה. בנובמבר 1948 מונה למפקד חטיבת כרמלי.
לאחר המלחמה נותר בשירות הקבע בצה"ל, שירת כראש מטה פיקוד המרכז וכמפקד מחוז חיפה. פיקד על מצעד צה"ל ביום העצמאות בירושלים ב-1951 ובעפולה ב-1955.
קדימות אופרטורים
כללי קדימות אופרטורים המוכרים גם כסדר פעולות חשבון הם הכללים הקובעים באיזה סדר יש לבצע את הפעולות בביטוי שבו מופיעים אופרטורים (פעולות) מסוגים אחדים. כדי שיהיה שימושי, סימון מתמטי חייב להיות חד משמעי ולכן יש צורך בדרך כתיבה או במערכת כללים שתאפשר פירוש חד משמעי לביטוי חוקי נתון. כללי הקדימות הם הדרך שהפכה לרווחת ומקובלת כיום בשל הנוחות היחסית בכתיבתה וקריאתה.
כל אחת מארבע פעולות החשבון, למשל, פועלת על שני מספרים, אך ניתן לכתוב ביטויים הכוללים מספרים רבים ופעולות רבות, ובמקרה זה נחוצים כללים לקביעת סדר ביצוע הפעולות. דוגמה: האם בביטוי יש לבצע תחילה את פעולת החיבור או את פעולת הכפל? הכלל הפשוט ביותר לניסוח הוא ביצוע הפעולות לפי סדר הופעתן (בדוגמה שלפנינו: תחילה יבוצע החיבור, ותוצאתו תוכפל ב-5). כלל זה אכן מופעל במחשבונים פשוטים. בסימון מתמטי נקבעו כללים מורכבים יותר, של קדימות אופרטורים.
ארבע פעולות החשבון
עוד מראשית ימיו של הסימון המתמטי, נקבע הכלל שפעולות כפל וחילוק קודמות לפעולות חיבור וחיסור. כדי לבצע את הפעולות בסדר שונה מהאמור בכלל זה יש להשתמש בסוגריים. לאחר הפעלת שני כללים אלה, הפעולות מתבצעות משמאל לימין.
דוגמאות:
בצורת הכתיב המקובלת נכתבת הפעולה, ומשני צדיה המספרים שעליהם היא פועלת. כתיב שאינו מקובל בחיי היומיום הוא הכתיב הפולני, שבו נכתבת הפעולה ואחריה שני המספרים שעליהם היא פועלת. יתרונו של הכתיב הפולני הוא בכך שהוא מייתר את הצורך בכללי קדימות אופרטורים, ואין צורך בסוגריים.
חזקה ושורש
כאשר בביטוי מופיעות גם פעולות של העלאה בחזקה והוצאת שורש, פעולות אלה קודמות לארבע פעולות החשבון, אך כאשר ישנו ביטוי כלשהו מתחת לסימן השורש, יש לחשב תחילה ביטוי זה, ומהתוצאה להוציא שורש. כך גם ביחס לביטוי המופיע כחלק מהחזקה (כלומר באותיות עיליות) - תחילה יש לחשב את ערכו של הביטוי, והתוצאה היא החזקה.
דוגמה:
דוגמה משולבת:
מחשבונים
מחשבונים פשוטים פועלים ללא קדימות אופרטורים, כלומר הם מבצעים את הפעולות לפי סדר הקלדתן למחשבון. התוצאה של הקלדת תהיה 35. במחשבונים מדעיים נשמרים כללי קדימות אופרטורים, והתוצאה של הקלדת תהיה 23. למחשבון במערכת ההפעלה "חלונות" יש שני מצבי הפעלה - "רגיל" ו"מדעי", המחקים את שני סוגי המחשבונים הפיזיים.
שפות תכנות
ביטויים הנכתבים בשפות תכנות מחושבים במרבית השפות לפי הכללים המקובלים לקדימות אופרטורים, ויש בהן כללי קדימות גם לאופרטורים נוספים, כגון "וגם".
מוקי בצר
רקע משפחתי
בצר נולד בנהלל וגדל במושב בית שערים. הוא נכד של שניים ממייסדי נהלל, ישראל בצר ושפרה לבית שטורמן, אנשי העלייה השנייה. אביו, נחמן בצר, היה איש ההגנה ופלוגות הלילה של אורד וינגייט.
שירות צבאי
את עיקר הקריירה הצבאית שלו עשה בצר ביחידות המובחרות של צה"ל. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1964, התנדב לצנחנים, שירת בסיירת הצנחנים ועבר קורס מ"כים חי"ר. לאחר קורס קציני חי"ר מונה למפקד מחלקה בסיירת שקד, ולחם בראשה במלחמת ששת הימים בקרבות הציר המרכזי. בתום המלחמה, על פי בקשתו של מתן וילנאי, שב לצנחנים והיה סגן מפקד הסיירת, עד לפציעתו הקשה בפעולת כראמה. כשהחלים השתתף בצר בהקמת מערך האבטחה של אל על. הוא שב לצבא כמפקד פלוגה וכמפקד קורס סיור בסיירת אגוז והשתתף בפשיטת הסיירת על אל-ח'יאם שבלבנון ב-31 בינואר 1971.
הוא יצא לאוגנדה בשליחות צה"ל ועסק באימון הצנחנים של אידי אמין. אהוד ברק, מפקד סיירת מטכ"ל באותה תקופה ולימים ראש ממשלת ישראל, ויוני נתניהו, שהכיר אותו עוד מן הצנחנים, משכו אותו ליחידה. בצר היה מפקד פלוגת האימונים ביחידה והשתתף בין היתר במבצע ארגז לחטיפת גנרלים סורים בגבול לבנון. במבצע אביב נעורים, שנערך באפריל 1973, השתתף בצר כמפקד אחת החוליות שתקפו שני בנייני מגורים של מנהיגי המחבלים בלב ביירות. תחת פיקודו בחוליה היה סגן מפקד היחידה באותה עת, יוני נתניהו. החוליה הרגה את יוסוף א-נג'אר, סגנו של יאסר ערפאת.
במלחמת יום הכיפורים לחם ברמת הגולן, בכוח בפיקודו של יוני נתניהו, שלחם בקומנדו הסורי וחילץ את סא"ל יוסי בן-חנן. ב-20 באוקטובר עבר להילחם במסגרת כוח נוסף של היחידה בחזית הדרום. לאחר המלחמה השתתף בפעולת ההשתלטות במעלות ובפעולת ההשתלטות בבית-שאן כקצין בכוח הפורץ. בשנת 1974, בעקבות לקחי מלחמת יום הכיפורים, שבה לא באו יכולותיה של סיירת מטכ"ל כיחידה מיוחדת לידי ביטוי, הקים בצר את יחידת שלדג, שבראשית דרכה הייתה פלוגת מילואים של סיירת מטכ"ל.
ביולי 1976, לפני מבצע יונתן, היה בצר מפקד מערך המילואים של סיירת מטכ"ל. במבצע עצמו היה סגנו של יוני נתניהו ומפקד כוח הפריצה לטרמינל הישן. בצר היה מהלוחמים שהשתתפו במבצע . לאחר שיוני נפצע אנושות, לקח בצר פיקוד על כלל כוחות היחידה והשלים את ההשתלטות על הטרמינל ואת משימת חילוץ בני הערובה.
לאחר מבצע אנטבה יזם בצר את הקמתה של יחידת קומנדו לעיתות מלחמה, שתתמחה בשיתוף פעולה עם חיל האוויר. בהקמת היחידה נעזר בצר רבות בדודיק רוטנברג, איש הצנחנים ומגיבורי הקרב על גבעת התחמושת, וביפתח ספקטור, ראש מחלקת מבצעים בחיל האוויר. בעקבות תמיכתו של סגן הרמטכ"ל באותם ימים, רפאל איתן, הוחלט בינואר 1977 להפוך את פלוגת המילואים ליחידה סדירה, ובצר מונה למפקדה הראשון של יחידת שלדג. היחידה הייתה כפופה באותם ימים למפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי והייתה מסונפת לצנחנים. בהמשך, הפכה היחידה ליחידה מיוחדת ייעודית של חיל האוויר. הלוחמים הגיעו מסיירת מטכ"ל ומסיירת שקד שפורקה באותה שנה, וב-1978 התגייס מחזור הטירונים הראשון למסלול לוחם ביחידת שלדג, והיווה את צוות הלוחמים הראשון של היחידה. בצר פיקד על היחידה עד שנת 1979, ובתפקידו האחרון בצה"ל, והוא כבר אלוף-משנה, עמד בראש מפקדת כוחות אוויר מיוחדים, אותה יזם והקים. המפקדה, כיחידת שלדג שהקים לפניה, נותרה גוף מטה בחיל האוויר אולם במקביל גם היוותה מודל ראשוני למפקדת העומק. באוקטובר 1985 סיים בצר את שירות הקבע בצה"ל.
המעבר לחיים האזרחיים
בצר הקים את חברת מ. בצר יזום וניהול פרויקטים, במסגרתה הקים שתי שכונות ברמת ישי, ניהל את פרויקט שכונת נווה גנים בקריית מוצקין, והיה ממייסדי היישוב נווה זיו בגליל המערבי.
לאחר מבצע אנטבה התגלע ויכוח חריף בין בצר לבין משפחת נתניהו על חלקם של בצר ונתניהו בתהילת המבצע. בצר טוען שהיות שנתניהו היה בתרגיל בסיני, רוב תכנון המבצע הוטל עליו - זאת בניגוד לכתוב בספרו של שמעון פרס "יומן אנטבה". לאחר מספר שנים שמעון פרס חזר בו ואישר שיוני נתניהו אכן היה בפעילות בדרום בזמן תכנון המבצע כפי שטען מוקי בצר ואף שלח לבצר מכתב התנצלות שפורסם על ידי אמנון אברמוביץ' בערוץ 10. העימות עם בני משפחת נתניהו החריף לאחר פרסום ספרו של עידו נתניהו, אחיו הצעיר של יוני, "הקרב האחרון של יוני" (1991).
בשנת 1996 יצא לאור ספרו של בצר, Secret soldier : the true life story of Israel’s greatest commando, שאותו כתב יחד עם הסופר והעיתונאי רוברט רוזנברג. בספר מוצגת גרסתו של בצר לדברים. חלק ניכר ממשתתפי המבצע בחרו שלא להתערב בפולמוס על המבצע. מתן וילנאי, חברם של יוני נתניהו ובצר, שהשתתף כמח"ט הצנחנים במבצע אמר כי: "כשיוני נהרג, המבצע היה עלול להיכשל בקלות. המבצע הצליח הודות למוקי בצר ולאנשים שלו שרצו פנימה. בשניות האלה נקבע אם המבצע הצליח או נכשל".
חיים אישיים
בצר היה נשוי לנורית גפן בצר, אחותו של יהונתן גפן, עד למותה הטראגי ב-1977. בנם הוא המפיק והבמאי שאול בצר, ששירת אף הוא כלוחם בסיירת מטכ"ל. כעת הוא נשוי בשנית ואב לשלושה, ומתגורר ביישוב הקהילתי תמרת שבגליל התחתון שהוא אחד ממייסדיו.
פבריס פרננדס
פבריס פרננדס (צרפתית: Fabrice Fernandes; נולד ב-29 באוקטובר 1979) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
פרננדס החל את הקריירה שלו בקבוצה הצרפתית סטאד רן ובשנת 2000 עבר לקבוצה האנגלית פולהאם. הוא חזר לראן במהלך העונה, בטענה שלא הסתדר באנגליה, ואת העונה סיים במועדון הסקוטי גלאזגו ריינג'רס. ב-2001 שוב פתח את העונה בראן, ולאחר שהושאל לאולימפיק מרסיי לתקופה קצרה, שוב עבר לאנגליה, הפעם לסאות'המפטון. בקבוצה זו נשאר 3 שנים, ואף הגיע עימה לגמר גביע הליגה בשנת 2003. בעונת 2005/06 עבר פרננדז לבולטון וונדררס. הוא לא זכה לדקות משחק רבות בקבוצה זו, כושרו ירד, והוא שוחרר ממנה בראשית 2006.
באותה עונה רכש המיליארדר ארקדי גאידמק את בית"ר ירושלים. הקבוצה החתימה שחקנים בכירים רבים, ובהם פרננדס. הוא שוחרר מהקבוצה ב-11 בינואר 2007, עקב בעיות משמעת, אז עבר לשחק במדי קבוצת דינמו בוקרשט הרומנית, ונזרק ממנה תוך זמן קצר עקב בעיות משמעת. פרננדס חזר לצרפת וחתם בקבוצת לה הבר, אך לא זכה לדקות משחק במדיה, וביולי 2008 החליט לסיים את הקריירה בגיל 29.
כרמי גילון
כרמי גילון (נולד ב-20 בינואר 1950) הוא איש ביטחון ישראלי, כיהן בעבר כראש השב"כ, שגריר ישראל בדנמרק, ראש מועצת מבשרת ציון, סגן נשיא האוניברסיטה העברית ויושב ראש חברת הסייבר סייטיג'יק (Cytegic).
ראשית חייו
כרמי גילון הוא בן למשפחת משפטנים ידועה משכונת רחביה שבירושלים. סבו, גד פרומקין, היה שופט בבית המשפט העליון בתקופת המנדט הבריטי. סבתו, חנה פרומקין (בתו של אהרן אייזנברג, ממייסדי רחובות), הייתה נשיאת "בנות ברית" בירושלים. אביו, קולין גילון, היה פרקליט המדינה ואמו, סעדה, הייתה המשנה ליועץ המשפטי לממשלה. אחיו, אלון גילון, שימש אף הוא כמזכיר וכסגן רשם בבית משפט העליון וסגן מנהל מערכת בתי המשפט הישראלית, ואחותו יעל נישאה לדב (דובי) שילוח, בנו של ראש המוסד לשעבר ראובן שילוח. גילון למד בגימנסיה רחביה ובאקדמיה למוזיקה.
את שירותו הצבאי החל בחיל השריון ואחר כך עבר לחיל התותחנים. נפצע במלחמת ההתשה אך חזר לשירות צבאי. השתחרר מצה"ל בשנת 1971 והחל ללמוד מדע המדינה ומינהל ציבורי באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1972, במהלך לימודיו, גויס לשב"כ וביצע תפקידים רבים, החל במאבטח בשטח ועד לתפקידי מטה בכירים. בשנים 1980–1982 שהה בפריז. בשנת 1982 חזר לישראל ומונה לעמוד בראש המחלקה היהודית בשב"כ, תפקיד בו שירת עד 1986. כראש המחלקה היה מעורב בלכידת יונה אברושמי וחשיפת המחתרת היהודית. במהלך פרשת קו 300 תמך גילון בבכירי השב"כ שפעלו כנגד התנהלות ראש השב"כ אברהם שלום. גילון נחשב למקורב לראש השב"כ בעבר עמוס מנור.
בשנת 1987 יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי וסיים תואר שני במדע המדינה ומינהל ציבורי באוניברסיטת חיפה, ב-1989 מונה לראש אגף הדרכה וב-1990 מונה למפקד מרחב צפון בשב"כ, תפקיד שבמסגרתו ניהל את פעילות השב"כ בלבנון. את עבודת המוסמך הגיש בשנת 1990 על הנושא "הפרת חוק ממניעים אידאולוגיים, בימין הקיצוני בישראל, על רקע הסכסוך הישראלי-ערבי", עובדה שזכתה לתשומת לב בעת פרישתו מתפקידו. ב-1993 מונה לראש אגף מינהל ולוגיסטיקה. במהלך שנת 1994 כיהן במשך ארבעה חודשים כממלא מקום ראש השב"כ, תקופה בה ראש הארגון יעקב פרי היה בחופשת לימודים בארצות הברית. במרץ 1995 מונה, בהמלצת קודמו יעקב פרי, לתפקיד ראש השב"כ כאשר הוא מועדף על פני המועמד גדעון עזרא.
ראש השב"כ
תקופתו הקצרה בראשות השב"כ הובלטה בעיקר בשל רצח רבין. ב-4 בנובמבר 1995 נרצח יצחק רבין בכיכר מלכי ישראל אחרי כישלון של היחידה לאבטחת אישים, שלא מנעה מיגאל עמיר לשהות באזור הסטרילי ולהתקרב לרבין ולירות בו מטווח אפס. באותה שעה שהה גילון בפריז, וכשחזר ארצה הגיש מיד את התפטרותו לשמעון פרס, אך התפטרותו נדחתה.
ב-6 בינואר 1996 השב"כ תחת פיקודו חיסל את יחיא עיאש, בכיר המבוקשים הפלסטינים באותה תקופה. אחרי מצוד ממושך, השב"כ הצליח למצוא סייען שהיה מקורב מאוד לעיאש ושכנע אותו לתת לו טלפון סלולרי שבאמצעותו יוכלו בשב"כ לצותת לשיחותיו. הסייען הסכים, אך לא ידע שהטלפון היה ממולכד. כאשר עיאש ענה לטלפון שצלצל וסוכני השב"כ זיהו את קולו, המטען שבטלפון פוצץ והרג את עיאש במקום.
לאחר החיסול התפטר גילון ופרש בפברואר 1996. ב-28 במרץ 1996 פרסמה ועדת שמגר, ועדת החקירה לעניין רצח יצחק רבין, את ממצאיה, ובהם כתבה על גילון: "במילוי תפקידו לא שקד במידה נדרשת ולא פיקח כנאות על הארגון, ההיערכות, הדריכות, הכוננות והפעולה התקינה של אגף האבטחה בכל הנוגע ליחידה לאבטחת אישים שבו, ובפרט בקשר לאבטחת ראש הממשלה המנוח", וציינה כי החלטתו להתפטר תוך כדי עבודתה "משקפת את דעתנו ואיננו רואים צורך בהמלצה נוספת".
בשנת 2012 יצא הסרט התיעודי שומרי הסף בו מרואיינים ששה מראשי השב"כ לדורותיהם כולל גילון.
לאחר סיום תפקידו כראש השב"כ
לאחר התפטרותו המשיך ונשא בתפקידי ניהול שונים בשירות הציבורי וגם נסע לארצות הברית ולמד בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד.
בשנים 1997–1999 כיהן כמנכ"ל אבנר חברה לביטוח. בשנת 1999 לאור הרפורמה בביטוח החובה על פיה לא תמכור אבנר ביטוחים חדשים, הציע שאבנר תקים חברות בנות שינצלו את עובדיה למכירת שירותי גילוי הונאות לחברות ביטוח אחרות. בשנת 2000 הוא כיהן כדירקטור מטעם הציבור בחברה והתפטר מהדירקטוריון בסוף שנת 2000 על רקע התנגדותו לרפורמה להכנסת תחרות בביטוח החובה. גילון טען שהרפורמה תעלה את מחירי הביטוח למבוטחים חלשים.
בסוף 1999 התמנה למנכ"ל מרכז פרס לשלום.
ביולי 2001 מונה לשגריר ישראל בדנמרק, דבר שגרר תגובות נרגזות בדנמרק, והעלה חשש לתקרית דיפלומטית לאחר שארגונים אנטי-ישראליים שונים דרשו את מעצרו ברגע שידרוך באירופה באשמת פשעי מלחמה. בסופו של דבר דנמרק כיבדה את חסינותו הדיפלומטית.
לאחר סיום כהונתו כשגריר נבחר בשנת 2003 לראש מועצת מבשרת ציון, כשקיבל 50% מקולות המצביעים. בתפקידו החדש נדרש גילון תחילה לבעיית החובות שצברה המועצה בתקופה בה כיהן קודמו בתפקיד ולמניעת השביתות של עובדי העירייה. עם כניסתו לתפקיד אישר תוכנית הבראה והחל בצמצום החובות, יחד עם זכייה לאהדה ברחבי המועצה. על אף התהליך אותו החל, החליט שר הפנים בסוף שנת 2006 למנות למועצה חשב מלווה, עקב חריגה של כ-8 מיליון שקלים בשנת 2006. גילון טען כי לא היה מקום למינוי החשב, מאחר שהמועצה הייתה בתהליך ארוך של התאוששות ושרוב החוב נצבר לפני שהחל לכהן כראש המועצה. הוא התפטר כמחאה על המהלך לקראת סוף דצמבר 2006, אך למחרת חזר בו מההתפטרות לאחר קריאות התושבים ופגישה אישית עם שר הפנים. כחודש לאחר מכן הגיש גילון את התפטרותו בשנית מראשות המועצה.
בינואר 2014 ביקר בדנמרק לשם קידום הסרט התיעודי "שומרי הסף", שבו השתתף, אך נאלץ לקצר את ביקורו לאחר שארגון פרו-פלסטיני ביקש להוציא נגדו צו מעצר.
בשנת 2014 מונה ליו"ר חברת סייטג'יק (Cytegic), העוסקת באבטחת מידע.
בנובמבר 2014 החל להתבטא במופגן בעניינים פוליטיים, בהפגנה של ״שלום עכשיו״ נגד חוק הלאום ובנימין נתניהו. ב-2015 צוטט כי ״הכיבוש משחית ורואים את זה - באלימות במועדונים, בהתנהגות של הישראלי המכוער שהוצגה בסרטונים האחרונים. יש פה אווירה מאוד אלימה. הכיבוש הורס אותנו". באוגוסט 2020 נפצע קל בעת פינוי מאהל מחאה נגד בנימין נתניהו בירושלים.
בראיונותיו אודות רפורמת לוין, שמובילה ממשלת הליכוד, התבטא גילון בכך שיש צורך בהתערבות אמריקנית על מנת לעצור את הרפורמה.
גילון נשוי לשרי ואב לשלוש בנות, מתגורר במבשרת ציון.
טירת ספיש
טירת ספיש (בסלובקית: Spišský hrad, - "ספישסקי הראד") היא אחת הטירות הגדולות באירופה והיא משתרעת על שטח של 41.4 דונם. הטירה שוכנת בחבל ספיש (Spiš) שבמחוז פרשוב במזרחה של סלובקיה, בגובה של 634 מטר וכ-200 מטר מעל המישור המקיף אותה. בשנת 1993 הוכרזה הטירה, יחד עם העיירות הסמוכות ספישסקה פודהרדייה וספישסקה קפיטולה, והכפר ז'הרה, כאתר מורשת עולמית. בשנת 2006 ביקרו בטירה כ-170,000 מבקרים, ובמקום צולמו מספר סרטים.
היסטוריה
הסלע עליו שוכנת הטירה היה נושב כבר בתקופת האבן החדשה באלף ה-5 לפנה"ס, ויישוב מבוצר גדול הוקם במקום על ידי תרבות פוכוב (Púchov) במאה ה-1. הממצאים הארכאולוגיים במקום כוללים שרידי בתי מגורים, בתי מלאכה ומבנה אשר שימש לפולחן, וברי כי כבר בתקופה זו שימשה הטירה כמרכז שלטוני ומנהלי של חבל ספיש.
המקום היה מבוצר גם במאה ה-9, אך ראשיתה של הטירה הנוכחית הייתה בסוף המאה ה-11 או בתחילת המאה ה-12. המבנים הראשונים קרסו בשל כך שהסלע עליהם הוקמו נסדק, והמבנים המוקדמים ביותר הניצבים במקום כיום, הוקמו במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-13 כמענה לפלישת הטטרים. על אלה נמנים הארמון הרומנסקי מ-1249 ומגדל העוז העגול מ-1270, וכן מספר מבנים נוספים בחלקה העילי של הטירה. לאחר שהאציל מאתה צ'אק (Matúš Čák Trenčiansky) ניסה ללא הצלחה לכבוש את הטירה ב-1312, ניסיון שבמהלכו נגרמו לה נזקים כבדים, היא נבנתה מחדש בסגנון גותי והורחבה. האציל יאן ייסקרה (Ján Jiskra) כבש את הטירה ב-1443 והרחיב אותה. הוא הקים את החצר התחתונה הגדולה בצידה הדרום-מערבי של הטירה, ובכך העניק לה את ממדיה הנוכחיים. במהלך המאה ה-15 הוקמה בטירה קפלה, הארמון חודש בסגנון גותי והחומות הוגבהו והורחבו.
ב-1528 עברה הטירה לשלטון בית הבסבורג, אך לאחר שלוש שנים, העניקו אותה ההבסבורגים לבני משפחת טורזו (Turzo), אשר הוסיפו ובנו את המקום בסגנון הרנסאנס. ב-1636 עברה הטירה לרשותה של משפחת צ'אקי (Csáky) ונותרה בבעלותה עד 1945. עם זאת, בני המשפחה חיו בטירה רק עד סוף המאה ה-17, ולאחר מכן נותר במקום רק חיל מצב קטן, אשר עזב גם הוא את הטירה לאחר שב-1780 היא נהרסה בעקבות שרפה. הטירה ננטשה ועמדה בחורבותיה עד שחודשה ושופצה רק במחצית השנייה של המאה ה-20.
מבנה הטירה
הטירה כוללת את מגדל העוז העילי ואת חצרו שבה שוכנים, בין היתר, הבאר והקפלה, שתי חצרות פנימיות מבוצרות, ואת החצר התחתונה הגדולה ובה שער הכניסה העיקרי למתחם, שרידי קסרקטינים וברביקן גדול במצב של הרס. חפירות בקדמת הטירה חשפו את שרידיהם של הביצורים המוקדמים ביותר במקום ואת המבנה ששימש לפולחן במאה ה-1.
החצר התחתונה נבנתה במהלך המאה ה-15 כדי לאכלס את חיל המצב, ובעיתות חירום היא הייתה יכולה להעניק מחסה לתושבי הסביבה. בחלקה התחתון של החצר שוכנים שרידיו של מגדל מתחילת המאה ה-15, שהוקף בחפיר ובחומה, ואשר שימש למגורים ולאחסון אבק שרפה. לאחר שחומות החצר התחתונה הוקמו, איבד המגדל את תפקידו כמבצר. עוד שכנו בחצר התחתונה מבנים שנועדו לשימושים מסחריים.
מגדל העוז העילי הוא חלקו העתיק ביותר של המתחם כולו, ובו שכנו מגוריהם של בעלי הטירה. במרכזו של מגדל העוז מגדל ניצב עגול מהמאה ה-13 המחובר אל הקפלה באמצעות ארקדה. מאחורי המגדל הקיים נמצאים שרידיו של המגדל העגול שהוקם בטירה בסוף המאה ה-11 או בתחילת המאה ה-12. סמוך לקפלה ניצב הארמון הרומנסקי בן שלוש הקומות שנבנה מחדש בסגנון גותי במאה ה-15 ובמאה ה-16.
קתדרלת צ'פלו
קתדרלת צ'פלו (באיטלקית: Duomo di Cefalù) היא בזיליקה מינורית קתולית בעיר צ'פלו בעיר המטרופולינית של פלרמו באי סיציליה. היא הקתדרלה של של הכנסייה הקתולית. זהו אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, בתוך האתרים הערביים-נורמניים בפלרמו והקתדרלות של צ'פלו ומונריאלה.
הקתדרלה הוקמה בין השנים 1131 ל-1240 בסגנון אדריכלות נורמנית, לאחר שהאי סיציליה נכבש על ידי הנורמנים בשנת 1091. על פי המסורת, המבנה הוקם לאחר שרוג'רו השני, מלך סיציליה נדר לישו לאחר שנמלט מסערה ונחת בשלום בחוף העיר. הסיבה האמיתית הייתה כנראה מדינית-צבאית, בהתחשב בכך שלבניין יש אופי דמוי מבצר, וכפי שהוא נראה ממרחק, הוא שולט בקו הרקיע של העיירה מימי הביניים שסביבו, סוג של הצהרה עוצמתית על הנוכחות הנורמנית.
היסטוריה
הקתדרלה נבנתה באזור שהיה מאוכלס זמן רב, ויעידו על כך נוכחות של דרך רומאית ופסיפס קדם-נוצרי. הבנייה החלה בשנת 1131, פסיפסי האפסיס נוצרו בשנת 1145, והסרקופגים שסיפק רוג'רו השני לקבר שלו ושל אשתו הוצבו באותה שנה. אחרי 1172 הכנסייה עברה תקופה של הידרדרות. בשנת 1215 העביר פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את שני הסרקופגים לקתדרלת פלרמו, לשימוש בקברו ובקבר אביו. בניית הקתדרלה התחדשה זמן קצר לאחר מכן, והחזית הושלמה בשנת 1240. הקתדרלה נחנכה בשנת 1267 על ידי רודולף דה שבריאר (Rodolphe de Chevriêres),.
בשנת 1472 נוסף פורטיקו, בתכנון אמברוג'ו מקומו, בין שני מגדלי החזית.
הקתדרלה הוכרה כמונומנט לאומי מ-1941, וב-3 ביולי 2015 הוכרזה אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, חלק מהאתרים הערביים-נורמניים בפלרמו והקתדרלות של צ'פלו ומונריאלה.
אדריכלות
לפני הקתדרלה כיכר גדולה על טרסות, שהייתה במקור בית קברות שהוקם לפי המסורת, עם אדמה שהובאה מירושלים, והייתה אמורה להיות בעלת תכונות שגרמו לחניטה מהירה של הגופות.
החזית מאופיינת בשני מגדלים נורמניים גדולים עם חלונות ביפוריים, כשעל כל אחד מהם בנוי צריח קטן שנוסף במאה ה-15. הצריחים אינם זהים: לאחד יש תוכנית מרובעת המוקפת בשינות בצורת להבה, המסמלות את המצנפת של האפיפיור ומכאן את סמכותו הדתית. לצריח השני יש תוכנית מתומנת ושינות של גיבלינים, המסמלות את סמכותו הפוליטית והצבאית.
בפורטיקו מהמאה ה-15 יש שלוש קשתות, כאשר שתי החיצוניות מחודדות, נתמכות על ידי ארבעה עמודים וקמרונות צלעות. מתחת לפורטיקו נמצא "פורטה רגום" (Porta Regum, "שער המלך"), עם שער מעוטר בעדינות בשיש, כשמצדדיו ציורי קיר.
פנים הקתדרלה בנוי בתוכנית הצלב הלטיני, המחולק לספינה ראשית (אולם התווך) ושתי ספינות צדדיות באמצעות ארקדות של עמודים עתיקים: ארבעה עשר מגרניט ורוד ושניים מ. הבסיסים והכותרות הם מהמאה השנייה לספירה. שתי כותרות גדולות התומכות בקשת הניצחון של הספינה נוצרו כנראה על ידי בית מלאכה מפוליה באמצע המאה ה -12.
גג הספינה הונמך, כפי שניתן לראות מהחלק החיצוני של הבניין. הטרנספט גבוה הן מהספינה הראשית והן מהספינות המשניות. בעוד שהתקרות של חלקים מהמבנה בעלי קמרון חבית וחלקים בעלי גג קורות עץ פתוח, תקרת בית המקהלה היא קמרון צלעות.
מעבר למקום המצלב, הכנסייה יוצאת דופן בשילוב סגנון שהוא בעיקרו רומנסקי בצורותיו הפשוטות והמאסיביות עם ה. תכונה זו נראית גם בקתדרלת מונריאלה. אלו מאפיינים מוקדמים של הסגנון הגותי שהיה עתיד להתפתח באזור פריז תוך מספר שנים.
לכנסייה יש שלושה אפסיסים, סידור הקיים בסיציליה גם בקתדרלת מונריאלה. לשני האפסיסים הצדדיים התחתונים יש את הקווים העליונים של החלק החיצוני המעוטרים בקשתות עיוורות של קשתות צולבות קטנות עם זיזים מפוסלים, שקיימים גם הם בשימוש נרחב במונריאלה. הזיזים מתוארכים לשנים 1215–1223 ומתארים מסכות, ראשי בעלי חיים ודמויות אנושיות בתנוחות מעוותות. הזיזים של האפסיס המרכזי חדשים יותר. באפסיס המרכזי היו במקור שלושה חלונות גדולים בתקרה, שנסגרו אחר כך כדי לתת מקום לפסיפס, וחלון מרכזי גדול יותר בצורת אוגיב. שני זוגות נוספים של חלונות עגולים ממוקמים בקצות הטרנספט.
הקלויסטר
לקתדרלה יש קלויסטר שניתן להיכנס אליו מתוך הכנסייה. בארקדה יש קשתות מחודדות, שכל אחת מהן נשענת על זוג עמודים דקים. הצורה אינה שונה מזו של קלויסטרים ספרדיים וחלק מהקלויסטרים הצרפתיים; הכותרות המרוכבות של העמודים המשולבים הם נורמניים והשאר עם מוטיבים רומנסקיים כלליים יותר. קלויסטר זה הוא המודל לקלויסטרים הנורמניים הבאים של סיציליה, ובמיוחד זה של מונריאלה.
פסיפסים בבית המקהלה ובאפסיס
ככל הנראה היה התכנון המקורי שכל הכנסייה תהיה מעוטרת בפסיפסים, אך התכנון יצא אל הפועל רק באזור בית המקהלה והאפסיס. פסיפס עדיין מכסה את האפסיס וכמחצית מקירות הצדדים. רוג'רו השני, מלך סיציליה הביא רבי אמנים המומחים בטכניקת הפסיפס מקונסטנטינופול. הם התאימו את האמנות הדקורטיבית הביזנטית המסורתית שלהם למבנה אדריכלי שהיה ממוצא צפון אירופי.
הדמות הדומיננטית בתוכנית הדקורטיבית היא חלק הגוף העליון של ישו פנטוקראטור, המוצג על חצי הכיפה של האפסיס, כשידו הימנית מונפת לברכה, ובידו השמאלית הוא אוחז את הבשורה הפתוחה בפסוק ביוונית ובלטינית: "אֲנִי אוֹר הָעוֹלָם. אִישׁ הַהוֹלֵךְ אַחֲרֵי לֹא יִתְהַלֵּךְ בַּחֹשֶׁךְ, אֶלָּא אוֹר הַחַיִּים יִהְיֶה לוֹ" (הבשורה על-פי יוחנן, ח' 12).
בחלק העליון של קיר האפסיס מתוארת מריה הבתולה הברוכה, ידיה מורמות בתפילה, מוקפת על ידי ארבעה מלאכים. מתחת לה, משני צדי החלון המרכזי, יש דמויות של שנים-עשר השליחים והמבשרים, שמוקמו על פי תוכנית תאולוגית מתוכננת.
עיטור הפסיפס משתרע אל בית המקהלה, כאשר הקירות הצדדיים מראים דמויות של נביאים וקדושים. על הקיר הימני, הצמוד לכס המלכות, יש דמויות מלכותיות, ואילו בצד שמאל, סמוך לכס הבישוף, יש דמויות כוהנים. לכל דמות מלווה כתובת, ביוונית או בלטינית, המתארת את הדמות המוצגת. בעיטור קמרון הצלעות יש ארבעה כרובים וארבעה שרפים.
הדמויות הראשיות, אלו של ישו פנטוקראטור ומריה הבתולה, לבושות בכחול, וזוהרות על רקע האריחים המוזהבים. היצירה היא בדרגה הגבוהה ביותר, ומציגה אלגנטיות בצורת הלבוש של הגלימות של הדמויות וברגישות של פניהם ומחוותיהם. פסיפס זה נחשב לפסיפס הביזנטי הטוב ביותר באיטליה, וניתן להשוותו ליצירות ביזנטיות מאוחרות אחרות של קונסטנטינופול.
עיטור הפסיפס הביזנטי הושלם לפני שנת 1170. החלק התחתון וקירות הצד של בית המקהלה לא הושלמו עד המאה ה-17. הם כיסו ציורים קודמים שמהם נשארו מעט עקבות.
עבודות אמנות אחרות
מהקישוט המצויר המקורי נותרו, דמות אורבנוס החמישי משלהי המאה ה-14, על עמוד בצד שמאל; ו"מדונה על כס המלכות" מהמאה ה-15 בזרוע השמאלית של הטרנספט.
הבזיליקה מכילה כמה קברים, כולל סרקופג עתיק, סרקופג מימי הביניים, והקבר הבולט של הבישוף קסטלי מהמאה ה-18.
אגן הטבילה מהמאה ה-12, שנחצב מגוש אבן יחיד, מעוטר בארבעה פסלי אריות קטנים. הכנסייה מכילה גם פסל של המדונה מבית המלאכה של (המאה ה-16) וצלב עץ מצויר על ידי גוליילמו דה פזארו (Guglielmo da Pesaro, 1468). העוגב הוא מכשיר גדול דו-ידני עם קונסולה מנותקת וצנרת רגילה, ניצב מעל מבנה מחופה בלוחות עץ.
בתקרת הספינה עיטור צבוע עם פרוטומות, בעלי חיים דמיוניים ומוטיבים אחרים, כנראה עבודתם של בעלי מלאכה ערבים.
החל משנת 1985 הוזמן האמן מיקלה קנצונרי (Michele Canzoneri) מפלרמו, להתקין בחלונות 72 ויטראז'ים מודרניים, מופשטים, המבוססים על פרקים מהברית הישנה והחדשה. אלו עוררו מחלוקת מסוימת בגלל סגנונם.
פסיפס נוצרי קדום
חפירות באזור הקתדרלה חשפו חלקים מפסיפס ססגוני מהמאה ה-6. הם מתארים יונה שותה, חלקים משתי ציפורים אחרות, שני עצים קטנים, ופרח בצורת שושן, הסגורים בתוך מסגרת עם מוטיבים אוגיביים ומעויניים.
פסיפס זה היה שייך ככל הנראה לבזיליקה ביזנטית קודמת. אזור זה של צ'פלו היה שייך לדיוקסיה לפחות עד המאה ה-8.
כחלון הפלרגון
כַּחְלוֹן הַפֵּלַרְגּוֹן (שם מדעי: Cacyreus marshalli) או כַּחְלִיל הַפֵּלַרְגּוֹן הוא פרפר יום קטן ממשפחת הכחליליים.
מקורו בדרום אפריקה אך הפרפר הובא לראשונה לאירופה בסוף המאה ה-20, שם התפשט במהירות לאזורים רבים בדרום ומזרח אירופה. מאז כניסתו לאירופה, הפך כחלון הפלרגון למזיק למינים של צמחי הגרניון והפלרגוניום המתורבתים. נעשים מאמצים להכיל את התפשטות פרפרי הברונזה הגרניום וכן לקבוע את חומר ההדברה היעיל ביותר למין.
בנובמבר 2019, נצפה הפרפר לראשונה בישראל, בירושלים.
בישראל
בישראל, בדומה לשאר המדינות אליהן הובא בטעות, ככל הנראה יחד עם ייבוא פרחים וצמחי נוי, נחשב למין פולש המזיק לצמחי הגרניון והפלרגוניום. עם זאת, נשיא אגודת חובבי הפרפרים בישראל דובי בנימיני הביע אופטימיות בנוגע למין זה. הוא ציין כי ביוון למשל, הפרפר התרבה והטיל ביצים באופן משמעותי על צמחי בר ונוי, בשנה הראשונה בה הוא נצפה. אך עם הזמן אוכלוסייתו הופחתה והתאזנה, ככל הנראה כתוצאה מטורפים וטפילים. במחקר הפורסם ב-2018, על תצפיות שהתרחשו ביוון וטורקיה, האנטמולוג ג'ון קוטסיס כתב כי בעקבות המגמה האחרונה של הדעיכה בנזקי המין: "כחלון הפלרגון עשוי להיות תוספת יפה לחיי הטבע הפלארקטיים".
טווח תפוצה
כחלון הפלרגון תועד לראשונה באזורים של דרום אפריקה, בפרובינציות קייפ ובקוואזולו-נטאל, ובמדינות שכנות בהן: אסוואטיני, בוטסואנה, זימבבואה, לסוטו ומוזמביק. הוא הובא בטעות לאירופה בשנת 1978. לאחר שתועד באנגליה, אוכלוסייה של כחלון הפלרגון נמצאה במיורקה בשנת 1990, ומאז התפשטה לרוב האזורים בדרום אירופה. בשנת 1996, הפרפר תועד לראשונה ברומא, איטליה, והתפשט במהירות לאורך אזורי החוף האדריאטי והטירני לפני שהתפשט פנימה. מאז הקים המין מושבות בבלגיה, גרמניה, הולנד, איטליה, צרפת, יוון, מלטה, ספרד, פורטוגל, דרום שווייץ, סלובניה, קרואטיה ובאזור הים התיכון הצרפתי.
זחל
לאחר הבקיעה, הזחלים ניזונים מניצני הפרחים, העלים הצעירים והגבעולים הרכים של הצמח הפונדקאי שלהם, בדרך כלל מהסוגים פלרגוניום וגרניון. על מנת לאכול את הגבעול של הצמחים הללו, הזחלים סוללים את דרכם באכילה אל תוך הגבעולים וגורמים נזק לצמחים.
בוגר
הפרפרים הבוגרים ניזונים מנקטר.
ביצה
הביצה זעירה ובצבע ירקרק שהופך לבן ואז לחום או צהוב בהיר לפני בקיעת הזחל. הביצה באורך 0.5 מ"מ ובגובה 0.3 מ"מ. הביצים מוטלות בדרך כלל קרוב לניצני הפרחים, אך מדי פעם מוטלות על העלים. הביצים מוטלות בבודדים. הטלת הביצים מתרחשת לרוב בחודשי הקיץ, בעוד פעילות הזחלים נרשמה בקיץ, בסתיו ובחורף.
זחל
לאחר בקיעתו, הזחל עובר דרך גבעול הצמח הפונדקאי ונמצא בדרך כלל בתוך הגבעול או בניצני הפרחים. גבעול הצמח הופך בדרך כלל לשחור לאחר שפלשו אליו הזחלים. הזחל ניזון מהצמח הפונדקאי עד שהוא נכנס לשלב הגולם.
בשלב הראשון, אורכו הממוצע של הזחל הוא 1 מ"מ, שיגדל ל-2 מ"מ במהלך 8 הימים הבאים. זחלים בשלב השני גדלים ל-3 מ"מ בממוצע; בשלב שלישי עד 6 מ"מ; ובשלב הרביעי עד לגודל של 13 מ"מ. השלב השני, השלישי והרביעי מתרחשים למשך 8, 8 ו-9 ימים, בהתאמה. צבע הזחלים יכול להשתנות. רוב הזחלים הם צהובים או ירוקים, ועשויים להיות בעלי סימנים ורודים.
גולם
במרבית מיני הצמח הפונדקאי, הזחל מתגלם על חלקו התחתון של עוקץ התפרחת. חלק זה בצמח מציע את ההגנה הטובה ביותר עבור הזחלים, וזו הסיבה שהזחלים יישארו בדרך כלל בבסיס הפרח עד להתרחשות המטמורפוזה. הוצע כי כחלון הפלרגון חרוף כזחל או כגולם, אם כי יש צורך בנתונים נוספים כדי לאשר טענה זאת.
צבע הגולם משתנה, אבל בדרך כלל הוא בצבע ירוק, צהוב חיוור או חום. הגולם שעיר ואורכו לרוב 9 מ"מ.
נדידה
הפרפרים הבוגרים מתעופפים כל השנה באזורים חמים יותר, אך בדרך כלל מאוגוסט עד מאי בדרום אפריקה. בגבהים גבוהים יותר, הפרטים הבוגרים נמצאים בתעופה בדצמבר ובינואר.
כחלוני הפלרגון התפשטו מבית גידולם הטבעי בדרום אפריקה לאזורים רבים בדרום ומזרח אירופה. זה נבע ככל הנראה מייצוא מקרי של צמחים הנגועים בזחלי כחלון הפלרגון ולא בשל דפוסי נדידה טבעיים כלשהם. מין זה עף לפרקי זמן קצרים ולעיתים קרובות נמצא במנוחה.
טורפים
כחלון הפלרגון לא דווח כמזיק בסביבתו הטבעית בדרום אפריקה ובאזורים הסמוכים. הסברה הרווחת היא כי פרפר זה אינו מזיק באזורים אלו בגלל טורף מקומי או טפיל שהשאיר את אוכלוסיית הפרפרים נמוכה. הטורף טרם זוהה.
הטלה
נקבות כחלון הפרגון מעדיפות להטיל את ביציהן על ניצני הפרחים של מיני גרניון שונים. לעיתים רחוקות יותר הן יטילו על העלים ומתחתיהם ובמקרים נדירים על הגבעולים עצמם. מין זה הוא רב דוריים, כלומר הנקבה תטיל שניים או יותר דורות בשנה.
בחירת צמחים להטלת ביצים
נקבת כחלון הפלרגון תטיל בדרך כלל ביצים על צמחים מהסוגים פלרגוניום וגרניון, ממשפחת הגרניים. לאחר הבקיעה, צמחים אלה ישמשו כפונדקאים לזחלים. בשנת 2008, החוקרת אמברה קוואצ'יה מצאה כי כחלוני הפלרגון באיטליה הראו עדיפות להטלת ביצים על מיני הגרניון: Geranium sanguineum, Geranium sylvaticum, ו-Geranium pratense הנתונים נאספו מתצפית של שנתיים באזורים שונים של פיימונטה ועמק אאוסטה באיטליה. נבדק הקשר בין העדפת הצמחים וכושר הצאצאים (באמצעות מוטת כנפיים כסמן לכושר), אך לא נמצא מתאם מובהק סטטיסטית.
כמזיק עבור צמחים
כמזיקים, פרפרים אלו גרמו גם לבעיות כלכליות. במדינות כמו ספרד, מיני צמח הגרניום משמשים לנוי בבתים רבים. צמחים אלו בעלי חשיבות רבה כלכלית רחבה ופגיעה זו פוגעת הן ברוכשים והן במועסקים. בספרד לבדה יש ארבע חברות גדולות לגידול ומכירה של צמחי גרניון, המרוויחות יחד מעל 30 מיליון דולר בשנה. חברות רבות ראו ירידה במכירות עקב השפעת הפרפרים על הצמח. עדיין לא נמצא פתרון הדברתי המונע את נזקי הפרפרים, מרבית קוטלי החרקים חזקים מדי מבחינה כימית על הצמחים כך ששימוש בהם עשוי לפגוע גם בצמחים עצמם.
חומרי הדברה
מתבצע מחקר נרחב על השימוש בחומרי הדברה על פרפרי כחלון הפלרגון. חומרי הדברה במגע נמצאו ללא השפעה על הפרפר, מכיוון שהזחל מבלה את רוב חייו בתוך הצמח, ועקב הרגלים אנדופיטיים אחרים. החוקר מריו הררו, מצא כי החיידק Bacillus thuringiensis עשוי להיות יעיל בשליטה על כחלון הפלרגון. בנוסף ל-Bacillus thuringiensis, קוטלי החרקים: diflubenzuron, flufenoxuron, hexaflumuron, lamda-cyhalothrin, alphamethrin ו-benfuracarb יעילים גם הם.
ספר הזכרונות של מומינאבא
ספר הזכרונות של מומינאבא (בשוודית: Muminpappans memoarer) הוא ספר שנכתב על ידי הסופרת השוודית-פינית טובה ינסון אשר פורסם לראשונה בשנת 1950 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זהו הספר הרביעי בסדרת ספרי המומינים. הספר תורגם לעברית על ידי תמר שלמון ויצא לראשונה לאור בשנת 1968 בהוצאת זמורה ביתן. בשנת 2023 יצא הספר שנית לאור בעברית בתרגומה של דנה כספי.
עלילת הספר
בתחילת ספר הזכרונות, מספר מומינאבא כיצד נמצא נטוש בסל בפתח בית יתומים. בהמשך הוא מרחיב על התקופה בה גדל בבית היתומים וכיצד מנהלת בית היתומים סירבה לענות לשאלות הרבות שהיו לו. מנהלת בית היתומים הקפדנית רצתה שכל הילדים יעשו בדיוק מה שהיא אמרה מבלי לשאול דבר, מה שהקשה מאוד על מומינאבא (שהיה סקרן מאוד בנעוריו). בשל כך, מומינאבא מחליט לבסוף כי עליו לגלות את העולם בעצמו ולכן הוא משאיר מכתב פרידה ובורח מהמוסד.
בהמשך הוא פוגש בחבריו החדשים שילוו אותו בהרפתקאותיו: אריקסון, ממציא דגול הממעיט לדבר; פאדלר, אחיינו של אריקסון, אספן נלהב של כפתורים ופריטים קטנים אחרים (בעתיד יהיה אביו של סניף); ויוסטוס, נווד עצלן המתעב שלטים ואנשי חוק (בעתיד אביו של סנופקין). יחד הם בונים ספינה בשם "שירת הים". לקראת השקת הספינה הם מגלים שהיא תקועה באדמה, וכדי לפתור זאת הם משכנעים יצור ענק (הידוע בשם אדוארד) לרחוץ בנהר ובכך להוביל את הזרם לכיוון הספינה ולשחררה אל תוך המים. לאחר מכן הם יוצאים למסע באמצעות הספינה.
אריקסון בונה ספינה אמפיבית עבור המלך. בהפלגת הבכורה הספינה מותקפת על ידי מפלצת ים, אך מומינאבא וחבריו ניצלים לאחר שאדוארד מופיע לפתע ודורך על המפלצת בטעות.
לקראת סוף הסיפור פאדלר מתחתן עם פאזי, ומומינאבא מתאר איך פגש את מומינאמא (לאחר שהציל אותה מטביעה בים).
עיבודים
הספר זכה לשני עיבודים טלוויזיוניים לאורך השנים:
VLSI
VLSI - Very Large Scale Integration הוא תהליך של שילוב מספר רב של רכיבים אלקטרוניים ממוזערים ליצירת מעגל משולב של רכיבים רבים – בעיקר טרנזיסטורים על גבי שבב יחיד. VLSI החל בשנות ה-70 עם התפתחות תעשיית המוליכים למחצה, התקשורת והמחשבים. השם נוצר כהמשך לשמות MSI ,SSI ו-LSI המתארים שילוב נמוך בינוני וגבוה של אינטגרציה. הביטוי כיום מאוד שימושי ונועד לתאר את כל תחום פיתוח השבבים בצד שמות כמו מוליכים למחצה ושבבים. דוגמה נפוצה להתקן VLSI הוא מעבד מיקרו מחשב בו ישנם מיליארדי טרנזיסטורים.
סוגי רכיבים
בטכנולוגיית ה-VLSI קיימים מספר תתי-טכנולוגיות ורכיבים. סוגי רכיבים נפוצים:
תהליך התכנון
תהליך תכנון רכיבי VLSI הוא מורכב מאוד וכולל שלבים רבים אשר רובם נעזרים בכלי תכנון אוטומטיים CAD ו-EDA והם כוללים:
חברות בולטות בתחום
בגלל הדינמיות הרבה בתחום חלק מהחברות כבר אינן קיימות, בעיקר כתוצאה של מיזוגים ורכישות.
קישורים חיצוניים
Интегральная схема
ארץעיר (עמותה)
ארץעיר (בעבר: תור המדבר) היא עמותה הפועלת לקידום קהילתיות עירונית בפריפריה. העמותה פועלת בשיתוף עם תושבים מקומיים לקידום איכות חיים בעיר על ידי התחדשות עירונית אנושית. העמותה הוקמה ב-2006.
קהילות עירוניות
העמותה פועלת לקידום חיי קהילה בערים שונות בישראל באמצעות הקמה וליווי של קהילות עירוניות על ידי יצירת קבוצות מקומיות הפועלות בתחומים שונים הקשורים לחיי הקהילה והתרבות ולקידום שינוי חברתי.
הקהילות פועלות להגברת החוסן החברתי, לשימור אוכלוסיות מקומיות ולמשיכת תושבים נוספים.
בעמותה חברות קהילות ממגזרים שונים בחברה הישראלית. אלו מקיימות אורח חיים קהילתי באמצעות מפגשים ואירועים משותפים, ופועלות במרחב המקומי על מנת לייצר שירותים עירוניים שונים בתחומים כמו: חינוך, תרבות, תשתיות ועוד.
יזמות חברתית
העמותה מלווה יזמים חברתיים בפיתוח מענים חברתיים חדשים בעלי מודל עסקי בר-קיימא. מטרת מיזמים חברתיים-עסקיים אלו היא לתרום להתפתחות כלכלת העיר, ליצור מקומות עבודה חדשים ולפתח שירותים חברתיים לרווחת התושבים.
תעסוקה
העמותה פועלת בכאמצעות מעורבות קהילתית ושותפויות תלת מגזריות לגיוון תעסוקה בערים. הפעילות באמצעות מרכז לאודר לתעסוקה בנגב, בשותפות JNF ארצות הברית, ומרכזי NETGEV – האבים ליזמות ותעסוקה מרחוק, אשר מטרתם הבאת מקצועות שונים ומגוונים לנגב. כמו כן העמותה מתכללת את מיזם 'עובדים ביחד', ביוזמת הפילנתרופיה והממשלה.
תומאס הנרי האקסלי
תומאס הנרי האקסלי (באנגלית: Thomas Henry Huxley; 4 במאי 1825 – 29 ביוני 1895) היה ביולוג אנגלי שנודע בכינויו "הבולדוג של דרווין", על שום הגנתו העיקשת על תאוריית האבולוציה.
הדיון המפורסם של האקסלי היה ב-1860 עם הארכיבישוף סמואל וילברפורס, בו הראה האקסלי את הדמיון הרב בין האנטומיה של בני אדם וגורילות.
האקסלי היה כותב מדע פופולרי מוכשר וטבע לראשונה את הביטוי "אגנוסטי", כדי להסביר את עמדתו הנייטרלית לגבי נושאים של דת ושל אמונה. האקסלי לא קיבל רבים מרעיונותיו של דרווין, כגון רעיון ההתפתחות ההדרגתית והברירה הטבעית, והוא נחשב כאבי תורת ה"ביוגנזה", הטוענת כי כל תא חי התפתח מתא חי אחר, וכמקדם תורת ה"אביוגנזה", המסבירה את התפתחות החיים מחומר דומם.
נשיא החברה המלכותית 1883–1885.
ילדותו ונעוריו
האקסלי נולד בכפר קטן על יד לונדון. הוא היה אחד משמונה אחים, מהם אחד נפטר. אביו היה עוזר מנהל בית ספר ומורה למתמטיקה. כשתומאס היה בן שש עברה המשפחה לקובנטרי, שם עבד האב בבנק. למרות החינוך הרשמי של כשנתיים בלבד שקיבל, כבר מילדותו התעניין במדע ודת, לימד את עצמו מתמטיקה, גאולוגיה, פילוסופיה ופיזיקה, קרא כתבים אוניטריים והושפע מתומאס קרלייל שהפריד בין תאולוגיה ליראת אלוהים והיה השורש לאגנוסטיציזם של האקסלי בעתיד.
מגיל 13 החל האקסלי להתמחות אצל בעלה של אחת מאחיותיו שעסק ברפואה, בהמשך התמחה אצל בעלה של אחותו הגדולה ביותר, אליזבת. בגיל 16 התקבל לבית ספר ללימודי אנטומיה ולאחר כשנה, בזכות הישגים מרשימים בלימודיו, קיבל מלגה ללימודים ב-Charing Cross Hospital, אולם נאלץ להפסיק את לימודיו שם לאחר שנתיים בלבד בגלל בעיות כלכליות.
ניסיונו הספיק לו על מנת להתקבל לצי המלכותי ב-1845 וכבר ב-1846 התמנה לעוזר מנתח במסע מחקר על הספינה "Rattlesnake" ובמהלך ארבע השנים הבאות, ערך האקסלי מסעות על הספינה אל חופי אוסטרליה וגינאה החדשה. ממצאיו של האקסלי מהמסעות היו בסיס לעשרות פרסומים מדעיים שזיכו אותו בסטטוס מכובד בחברה המדעית, ובאחד ממסעותיו לאוסטרליה הכיר את הנרייטה הית'ורן (Henrietta Heathorn), לימים אשתו. רבים מפרטיו הביוגרפיים בשנותיו על ה-Rattlesnake אפשר לבסס על התכתבויותיו עם הנרייטה הית'ורן. במחקרו האקסלי התרכז במשפחת חסרי חוליות ומאמרו "על האנטומיה של משפחת המדוזות" ("On the anatomy and the affinities of the family of Medusae"), שנכתב ב-1849 על פי ממצאיו מהמסעות, הוכר ופורסם על ידי החברה המלכותית והציב את האקסלי באחד הדרגים החשובים של אנשי המדע של אותה עת.
בשנים שלאחר תום המסעות על ה-Rattlesnake, התפרנס האקסלי בעיקר מכתיבה מדעית והרצאות. ב-1851, בזכות הישגיו בתחום המדע והמחקר נבחר האקסלי לחבר בחברה המלכותית ובהמשך, קיבל את מדליית הזהב לפיזיולוגיה של החברה, הרבה בזכות מחקרו על המדוזה. ב-1854 מונה לפרופסור להיסטוריה של הטבע (Professor of Natural History) בבית הספר המלכותי במיינס שבלונדון, בעיקר בזכות חברו, אדוארד פורבס (Edward Forbes), שכיהן בתפקיד לפניו. בהמשך מונה האקסלי לחוקר הטבע במדעי הגאולוגיה ולמרצה בתחום אנטומיה השוואתית בבית החולים סיינט תומאס (St. Thomas Hospital). בשנים הבאות המשיך להרצות ולפרסם בעיקר בנושא חסרי החוליות. החל מ-1856 וב-16 השנים הבאות עסק האקסלי בחקר מאובנים ופרסם עשרות מאמרים ומחקרים בנושא.
"הבולדוג של דרווין"
הכינוי "הבולדוג של דרווין" נבע מהגנתו התקיפה של האקסלי על תאוריית האבולוציה של דרווין מול מתנגדיה. בשנותיו כחוקר מאובנים, עד הפרסום של "מוצא המינים" בנובמבר 1859, האקסלי לא הביע דעה משמעותית בהקשר לתאוריית האבולוציה. הוא קרא את "Principles of Geology" של צ'ארלס לייל והיה שותף לגישתו של לייל כי מבחינת התופעות, מאז בריאת העולם הן נשארו כפי שהיו בעבר וכי כל תופעה מן העבר ניתנת להסבר על ידי תופעות ההווה.
עם פרסום "מוצא המינים", הפך האקסלי בהדרגה לאחד הסנגורים הגדולים של דרווין ועקרון האבולוציה, אך למרות תמיכתו היה מודע לכמה בעיות מהותיות של הטענה. בהרצאתו "On the types of animal life" הוא חזה את אחת מטענות הנגד העתידיות והיא החוסר בראיות גאולוגיות. כמו כן, האקסלי תמך בטענה כי האבולוציה התרחשה בעיקר בגלל ממצאים שמצא האקסלי בעצמו אשר תמכו בתאוריה, אך לא הסכים לגמרי עם הטענה של הברירה הטבעית. עם זאת, בביקורת שלו ב"טיימס", כתב האקסלי על "מוצא" כי ההנחה הזו מאפשרת למדע לתת הסבר לאינספור האנומליות בתפוצת היצורים לאורך החלל והזמן ובהמשך כתב כי דרווין מניח בספרו "גשר של עובדות" לפערים העצומים במדע. באותה שנה האקסלי פרסם כ-12 מאמרים על מחקריו בתחום המאובנים שהצטרפו למסת ההוכחות שהצטברה בעד תאוריית האבולוציה. מאמר אחד למשל התמקד בשינוי במבנה של זנב של סוג מסוים של דג "Observations on the Development of Some Parts of the Skeleton of Fishes".
הוויכוח עם ווילברפורס
ביוני 1860 השתתף האקסלי בדיון פומבי במוזיאון אוניברסיטת אוקספורד. לדיון הועלו טיעונים נגד תאוריית האבולוציה כאשר בצמרת המתנגדים עמד ריצ'רד אוון, אחד המבקרים הגדולים של "מוצא המינים", אשר העלה את הטענה כי אם בוחנים מוח של גורילה, יימצאו יותר הבדלים בינו לבין מוחו של אדם, מאשר בינו לבין הקוף הכי נחות.
החלק המפורסם של הכנס היה הוויכוח בין האקסלי לבין הבישוף של אוקספורד דאז, סמואל ווילברפורס שנשא דברים בתמיכה לאוון ונגד דרווין והאקסלי. הוא פנה להאקסלי ושאל בגיחוך מאיזה צד של המשפחה הוא טוען להיות צאצא של קוף, הסבא או הסבתא. על כך האקסלי השיב כי לאדם אין סיבה להתבייש בסבא קוף, אך אם ישנו אב קדום שיש להתבייש בו, זהו דווקא אדם שכאשר אינו מרוצה מהצלחתו המפוקפקת בתחומו, צולל לתוך שאלות מדעיות ואינו אלא מערפל אותן בדיבורים ריקים. זאת על מנת להסיח את דעת שומעיו מהנושא האמיתי על ידי סטייה לדת ודעות קדומות. המפגש באוקספורד הרים את האקסלי לדרגת הלוחם האולטימטיבי למען העקרונות הדרווינאיים ועורר לא מעט תמיכה ואהדה בקרב השומעים.
אתנולוגיה
ב-1865 כתב האקסלי את החיבור "Emancipation Black and White" שדן בנושא עבדות בארצות הברית לאחר מלחמת האזרחים ובהשכלה גבוהה לנשים. בחיבורו האקסלי טען כי על אף שהשחורים לא יוכלו להגיע לרמתו של האדם הלבן, אין סיבה שיישאר ברמה הנמוכה ביותר וכי אם תינתן אמנציפציה לשחורים, האדם הלבן כבר לא יצטרך לשאת באחריות לגורלו של האדם השחור וכי אף בן אנוש לא יכול לשלוט באחר מבלי לגרום נזק לטבעו.
על נשים כתב האקסלי כי אין הבדל בין מוחה של ילדה ממוצעת לבין מוחו של ילד ממוצע ולכן הטיעון שמצדיק מתן חינוך לכלל הבנים מצדיק גם חינוך לכלל הבנות. התוצאה המשוערת על פי האקסלי: הנשים ימצאו את מקומן, מקום אשר לא יהיה זהה למקום בו הוחזקו עד כה, אך גם לא כזה שחלקן שואפות אליו.
פעילות בתחום החינוך
בשנות ה-50 של המאה ה-19, במהלך לא מעט הרצאות, החל האקסלי לשים לב לכך שהקהל הצעיר בעיקר אינו מכיר את המונחים והנושאים המדעיים עליהם דיבר. ב-1857 הוא החל להרצות בקורסי ערב מיוחדים על מנת לספק לקהל ידע כללי ב"פיזיוגרפיה" ופלאונתולוגיה. בשנים הבאות האקסלי כתב רבות על חשיבותו של המדע בחינוך ועל חשיבות החינוך הליברלי בכלל ככלי לאימון ופיתוח לא רק של הידע, אלא הגוף והנפש של האדם. הוא האמין שלמדע מקום חשוב ובלתי מעורער במערכת החינוך של החברה המודרנית ואף גינה את הכמורה הפרוטסטנטית על בורותה בנושא המדעים, באחת מהרצאותיו אף דיבר עליה בחלוקה לשלוש קבוצות: האחת הגדולה ביותר, אשר גם הבורה ביותר. הוא טען כי החלק הכי גדול במוסד הפרוטסטנטי הם אנשים בורים שנושאים דברי שווא וכי הקבוצה השנייה, חלק קטן, נאור ואינו מדבר כלל והחלק המזערי ביותר הם האנשים שמבינים ונושאים דברים בהתאם. על הכנסייה הקתולית, האקסלי אמר כי היא עושה עבודה טובה בהרבה במאבק נגד ההתקדמות של המדע המודרני. הוא הרצה רבות על המדע בחינוך והנחה הרצאות דוגמה בנושא המדעים בפני קהל של תלמידים ותלמידות.
לקראת סוף המאה ה-19, הוויכוח בין דת ומדע הגיע לשיאים חדשים. זרמים שונים של אנשי רוח ומדע התנגדו לכך שהדת הייתה הכלי החינוכי האולטימטיבי במערכת החינוך היסודית. בשנת 1870, נבחר האקסלי לשרת במוסד חדש שהיה אחראי על המדיניות החינוכית של בתי הספר בלונדון ועד להתפטרותו ב-1872 השפיע לא מעט על מועצת המנהלים. האקסלי תמך בחינוך חילוני, אך גם לא התנגד לנוכחות של הוראה דתית "אמיתית". הוא ראה בתנ"ך מקור לספרות עתיקה עם מגוון רחב של יופי ומוסר, שרלוונטית לחייהם של אצילים ופשוטי העם כאחד. התנ"ך בעיניו הוא כלי ללימוד על תרבות ועל היסטוריה עתיקות יומין גם עבור אלה שאינם יכולים להרשות לעצמם לצאת מגבולות הכפר. הוא כתב כי אין ספר אחר עבור ילדים שילמד אותם כי הם, בדיוק כמו כל דמות ודמות בתנ"ך, ממלאים רגע קטן בתוך זמן אינסופי ואשר ילמד אותם לאהוב את הטוב ולשנוא את הרע. הלימוד בבתי הספר היסודיים, על פי דבריו, צריך להיות כזה שיותאם ליכולת של הילד להבין סוגיות של מוסר ושל דת.
אגנוסטיציזם
בשנת 1869, האקסלי הצטרף לחברה המטאפיזית (The Metaphysical Society). מטרת החברה הייתה להפגיש בין מוחות גדולים בעלי דעות מגוונות בנושא "הפילוסופיה החדשה". עיקר הפילוסופיה הזו היה מבוסס על האידאולוגיה של אוגוסט קומט, אשר במטרה למצוא פתרון להתערערות העתידית של המוסד הדתי, כך האמין, ייסד את "Religion of Humanity" שתחליף את התפקיד המסורתי של הכנסייה בחברה המודרנית. על פי קומט, בעתיד החברה תהיה מבוססת על מדע ובמקום שתהיה מובלת על ידי הדת, תיווסד חברה "פוזיטיביסטית" כאשר הגורם המניע להתנהגותם של בני אדם יהיה המוסר וההיגיון.
עם כניסתו לחברה המטאפיזית, טבע האקסלי את המונח "אגנוסטי" הבא להסביר את גישתו לנושא האלוהות — אי ידיעה. האקסלי השתמש במונח גם על מנת להסביר את גישתו לתאוריית הברירה הטבעית, שהייתה כאמור אחת המחלוקות שהייתה לו עם דרווין. על הברירה הטבעית אמר כי לא ניתן להוכיח את הטענה מכיוון שלא נוצרים כתוצאה מינים חדשים וכל עוד לא ניתן להוכיח אותה, היחס יהיה אגנוסטי.
שנותיו האחרונות
משנת 1870 והלאה, האקסלי עבר ממחקר מדעי אל פעילות ציבורית. הוא שימש כמזכיר החברה המלכותית הבריטית בין השנים 1871 ל-1880 וכנשיאה עד שנת 1885. ב-1888 קיבל את מדליית קופלי מטעם החברה המלכותית. בשנים אלה האקסלי עסק בחקר הגולגולת כמו גם בנושאים ציבוריים ובתחום החינוך. הוא ביקר בארצות הברית והרצה במהלך ביקורו בנושא החינוך וההשכלה הגבוהה והציע את שיטת הבחירה של הנושאים הנלמדים באוניברסיטאות. האקסלי התרשם מאוד ממפלי ניאגרה מבחינה גאולוגית. בעשור האחרון לחייו, כיהן כנשיא החברה המלכותית, מונה לפרופסור לביולוגיה ולדיקן האוניברסיטה המלכותית שבמיינס. האקסלי התפטר מתפקידו כנשיא החברה המלכותית בגלל הרעה במצבו הבריאותי ב-1885. בשנים הבאות סבל האקסלי מדלקת עטפת הריאות, שתקפה אותו לתקופות ארוכות, עד שנפטר מהמחלה ב-1895.
האקסלי היה הראשון במשפחה מכובדת של אקדמאים בריטים, הכוללת את נכדיו – הסופר אלדוס האקסלי; סר ג'וליאן האקסלי, היו"ר הראשון של אונסק"ו ומייסד הקרן העולמית לשימור חיות הבר (WWF); וסר אנדרו האקסלי, פיזיולוג זוכה פרס נובל.
להאקסלי מיוחס הציטוט: "נסה ללמוד משהו על הכל והכל על משהו".
A Wonderful World (אלבום של סוזן בויל)
A Wonderful World (בעברית: עולם נפלא) הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת הסקוטית סוזן בויל. האלבום יצא לאור ב-4 בנובמבר 2016 על ידי חברות התקליטים סייקו וקולומביה רקורדס.
האלבום הגיע למקום השביעי במצעד האלבומים של סקוטלנד.
צבי הירש דרנבורג
צבי הירש (הַארְטְוִויג) דֶרֶנְבּוּרג (לעיתים נכתב דירינבורג; בתעתיק של זמנו: דערנבורג) היה סופר עברי שפעל במאה ה-18. נודע בשל הקומדיה שחיבר – יושבי תבל, שראתה אור בשנת תקמ"ט (1789) באוֹפֶנְבַּך.
ידוע שמוצאה של המשפחה בעיירה דֶרֶנְבּוּרג שליד הלברשטאדט, בסקסוניה, ושמשם נדדו לאופנבך, לפרנקפורט ולבסוף הגיעו למיינץ. מההקדמה לספר, שבה מעיד על עצמו המחבר, עולה כי בעת פרסום החיבור כבר ישב דרנבורג במיינץ. צבי הירש בן יעקב דרנבורג נקבר במיינץ; על מצבתו לא מצוינת שנת פטירתו.
"יושבי תבל: ויכוח במליצה בין בעלי מִדות טובות ורעות"
דרנבורג מבקש לציין, שבביתו בפרנקפורט גר דרנבורג ולימד את בנו, והמחזה מוקדש.
המחזה מחקה את "לישרים תהילה" למשה חיים לוצאטו (רמח"ל), ודרנבורג מעיד בהקדמה:.
בעמוד השער מסופר:
המחזה "יושבי תבל" הוא היצירה היחידה שפרסם דרנבורג.
משפחתו
צאצאיו של צבי הירש היו:
למשפחת דרנבורג ממיינץ היה ענף של יהודים מתנצרים בגרמניה שכלל את:
I Have Questions
I Have Questions (בעברית: יש לי שאלות) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקובנית קמילה קביו, מתוך המהדורה היפנית של אלבום הבכורה שלה, הקרוי על שמה, . השיר יצא לאור ב-22 במאי 2017, על ידי חברות התקליטים אפיק רקורדס וסייקו מיוזיק, כסינגל שיווקי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-24 במצעד השירים מתחת להוט 100.
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-140 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-22 במאי 2017, ביום צאתו כסינגל שיווקי רשמי מתוך המהדורה היפנית של אלבום הבכורה של קביו. אותו הקליפ הוא מעין קליפ מילים, הכולל בתוכו את מילות השיר, לצד אפקטים חזותיים שמציגים אותן. קליפ מילים נוסף שפורסם זכה להצלחה כאשר צבר למעלה מ-7.7 מיליון צפיות.
נכון לאוקטובר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-38 מיליון צפיות.
1992 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1992.
קסיו
קסיו מחשבים בע"מ (ביפנית: カシオ計算機株式会社) היא יצרנית אלקטרוניקה יפנית מהגדולות בעולם. החברה מייצרת מחשבונים, קופות רושמות, שעונים ומצלמות דיגיטליות. כמו כן, מייצרת החברה ציוד מוזיקה אלקטרוני.
היסטוריה
חברת קָסיו הוקמה ב-1946 על ידי מהנדס בשם טאדאו קָשִׁיאוֹ. המוצר הראשון אותו ייצר קאשיו הוא טבעת לאצבע ובה חריץ המותאם לעוביה של סיגריה, דבר המאפשר למעשן לשמור על שתי ידיו חופשיות בעת העישון. בתום מלחמת העולם השנייה, סיגריות נהיו למוצר פופולרי ביפן ועל כן נחלה המצאתו של קאשיו הצלחה.
דריכת הרגל של החברה בתחום האלקטרוניקה החלה ב-1949, אז ראו לראשונה קאשיו ואחיו הצעיר מחשבון חשמלי בתערוכת עסקים בגינזה, טוקיו. השניים השתמשו ברווחי החברה מהטבעת על-מנת לפתח מחשבונים משלהם. בזכות הידע של קאשיו באלקטרוניקה, פיתחו השניים מחשבון באמצעות סולנואיד. פיתוחו של המחשבון בגודל שולחן הושלם ב-1954 והוא נהיה למחשבון המכני-אלקטרוני הראשון תוצרת יפן. אחת הבשורות המרכזיות שהביא המחשבון הוא השימוש בחלון תצוגה אחד במקום בשלושה כמו שהיה נהוג עד אז.
ב-1957 קסיו שחררה קסיו את הדגם 14-A, שנמכר תמורת 485,000 ין (כ-19 אלף ש"ח, השווים היום כ-153 אלף לפי מדד אינפלציה), שהיה למחשבון הראשון בעולם שהוא כולו אלקטרוני. זמן לא רב לאחר מכן הפכה קסיו לחברה ציבורית.