cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
במקום
פעילות
הפעילות של עמותת במקום מתבצעת בארבעה ערוצים עיקריים: פעילות תכנונית-קהילתית, מחקר, סינגור מול מקבלי החלטות ופעילות ציבורית. הפעילות התכנונית-קהילתית כוללת ייעוץ מקצועי לקהילות בנושא מימוש שוויון זכויות ושוויון הזדמנויות בתהליכי התכנון, השתתפות ומעורבות בהליכי התכנון, הגשת חוות דעת תכנוניות או אנתרופולוגיות למוסדות התכנון ולבתי משפט, וסיוע בהגשת התנגדויות תכנוניות או עתירות לבג"ץ. במקביל, עורכת העמותה מחקרים ומפרסמת דוחות וניירות עמדה בנושא זכויות תכנון וחברה בקואליציות של ארגוני חברה, סביבה וזכויות אדם במטרה לקדם מטרות משותפות. חלק מהפרויקטים של הארגון מבוצעים בשיתוף עם ארגונים אחרים כדוגמת האגודה לזכויות האזרח.
בין השאר הוגשו עתירות נגד הארכת כביש 6 עד לצומת הנגב בדרום, בשל פגיעה בהתיישבות הבדואית, נגד תוכנית להקמת חוות בודדים בדרום בשל פגיעה בהתיישבות הבדואית ופגמים בהליך התכנון ונגד רפורמת הממשלה בהליכי תכנון ובנייה בשנת 2010. שלוש עתירות אלו נדחו על ידי בג"ץ. עתירה של הארגון נגד עבודות שביצעה עיריית ירושלים בסילואן ללא היתר בנייה כדין נתקבלה בחלקה.
עתירות שהוגשו בשנים האחרונות: עתירה נגד שר הפנים על עצירת תהליך התכנון של שכונה בלקיה בה עמדת העמותה התקבלה; עתירה נגד תקנות הפטור המאפשרות לשר הפנים להקים את מתקן הכליאה למסתננים בהליך מזורז הפוטר את המדינה הצורך לקבל היתר בנייה – תלויה ועמדת; ועתירה נגד אי הכללת דיור בהישג יד בתוכניות הוד"ל בשכונות מלחה ומשואה בירושלים – תלויה ועמדת.
בתחום החקיקה, פעלה במקום לתיקון הרפורמה בתכנון ובנייה, בטענה שהחוק המוצע יפגע באוכלוסיות מוחלשות וכן פעלה בנושא תמ"א 38 - בטענה שהיא איננה מציעה מענה מספק ליישובי הפריפריה ולאזורים שאינם אזורי ביקוש.
פעילות במהלך מבצע עופרת יצוקה
'במקום' היה שותף לעתירה של שורת ארגונים ישראליים בדרישה לדאגה לפינוי פצועים פלסטיניים ולאספקת חשמל לרצועת עזה. בנוסף, פרסמה העמותה עצומה "נגד הפגיעה הקשה בתשתיות בעזה", בטענה שמדובר בענישה קולקטיבית אשר תפגע "באפשרות לשיקום מערכת היחסים בינינו לבין שכנינו הפלסטינים". העמותה הייתה שותפה למכתב שנשלח ליועץ המשפטי לממשלה, לראש הממשלה ולשר הביטחון ב-4 בינואר 2009, בו שורה של ארגונים קראו לפתיחת חקירה פלילית לנוכח פגיעה באזרחים במהלך המבצע באופן המפר לטענתם את כללי המשפט הבינלאומי.
צוות ותקציב
סך ההכנסות בשנת 2015 עמד על כ-4.8 מיליון ש"ח. המימון לפעילות העמותה מגיע מתרומות של האיחוד האירופי, מדינות אירופאיות שונות וקרנות סיוע, בהם הקרן החדשה לישראל, קרן מוריה וקרן בלאושטיין.
אנני סמית' פק
ראשית החיים והחינוך
אנני פק נולדה ב -19 באוקטובר 1850 בפרובידנס, רוד איילנד. היא הייתה הצעירה מבין חמישה ילדים שנולדו לאן פאוור (סמית') פק ( 1820-1896) וג'ורג' באצ'לר פק (1807–1882). אחיה, ג'ורג 'באצ'לר פק (1843–1934) היה רופא; ויליאם תאיין פק (1848–1939),היה מנהל בית הספר התיכון הקלאסי בפרובידנס. ג'ון בראונל פק (1845–1923), היה מהנדס, סוחר, מורה וחקלאי. בגיל צעיר החדירו תחושת תחרותיות באנני פק. אחותה אמילי סמית' פק (1847-1847) נפטרה בינקותה.
במקום ללמוד באוניברסיטת בראון, היא עברה למישיגן, והתכוונה לחיות לבדה ולפרנס את עצמה. אנני פק מצאה עבודה כמורה לשפות ולמתמטיקה בבית הספר התיכון שם נשארה עד שנת 1874. תוך כדי ההוראה החליטה פק להמשיך בהשכלתה ולקבל תואר ראשון מאוניברסיטה. כשכתבה הביתה לספר למשפחתה על תוכניותיה, הם חשבו שזו "שטות מושלמת" עבורה לרצות ללמוד בקולג' ולסיימו בגיל 27. במכתב לאביה, כתבה אנני פק, "מדוע שתמליץ לי על כיוון כל כך שונה מזה שאתה עוסק בו או ממליץ לבנים שלך? אני לא יכולה לראות שום סיבה לכך...אני בהחלט לא יכולה להשתנות. רציתי ללמוד במשך שנים ופשוט היססתי בגלל הגיל. גיל 27 לא נראה מבוגר כמו שהיה פעם. עלי לקוות לפחות לעשרים שנה של עבודה טובה אחרי הלימודים."
לאחר שנודע לאביה כי היא התעקשה לקבל את אותה השכלה כמו אחיה, הסכים לתמוך בה. בשנת 1874 נרשמה פק לאוניברסיטת מישיגן, שפתחה את שעריה לנשים בשנת 1871. אנני פק קבלה תואר ראשון בהצטיינות מאוניברסיטת מישיגן בשנת 1878 בשפות יווניות ושפות קלאסיות ותואר שני ביוונית מהאוניברסיטה בשנת 1881. היא לימדה לטינית באוניברסיטת פרדו משנת 1881 עד 1883.
בשנת 1884 נסעה אנני פק לאירופה, שם המשיכה את לימודיה בהנובר, גרמניה, ובאתונה, יוון. בשנת 1885 הפכה פק לאישה הראשונה שלמדה בבית הספר האמריקאי ללימודים קלאסיים באתונה, שם למדה ארכאולוגיה.
קריירה
אף על פי שאנני פק עבדה בתחילה כמורה, היא התמסרה לענף הספורט טיפוס הרים בזמן שלמדה באמצע שנות השמונים של המאה ה-19. החל משנת 1892 היא התפרנסה כמרצה, כמטפסת הרים וכמחברת של מדריכי טיולים. כאשר אנני פק החלה לטפס, להרצות ולחקור באמריקה הלטינית, היא גם קידמה את פאן-אמריקניות, ואת החינוך גאוגרפי באמצעות הרצאותיה ופרסומיה.
מטפסת הרים
בשנת 1885, בזמן שלמדה את לימודיה באירופה, גילתה אנני פק את התלהבותה מטיפוס הרים. היא טיפסה על הרים בגובה בינוני באירופה ובארצות הברית, כולל את הר בקליפורניה 4,380 מ', והרים נוספים ב־1888, [11] באיטליה ומעברי הרים נמוכים בשווייץ. כולל מעבר תיאודול בגובה 3000 מ'. שהייתה ביוון היא טיפסה על הר הימטוס ועל הר פנטקוס, שגובהם נע בין 910 מ' ו-1,200 מ'.
בשנת 1895 טיפסה אנני פק אחרי מטפסת ההרים הבריטית לוסי ווקר במעלה הר המטרהורן, אך ייחודה של אנני פק היה בלבושה במהלך הטיפוס. בגדי הטיפוס שלה כלל טוניקה באורך הירך, מגפי טיפוס גבוהים, וזוג מכנסים רחבים, וכובע לבד עם צעיף. באותה תקופה, בגדי הטיפוס הלא שגרתיים של אנני פק משך את תשומת הלב של העיתונות וייצר דיון ציבורי ב"ניו יורק טיימס", בשאלה מה נשים צריכות לעשות ולאן הן יכולות לשאוף להגיע.
אנני פק טיפסה לגובה של 5,610 מ' על פסגות הרים במקסיקו בשנת 1897. באותה עת עלייתה על פסגת הר אוריזאבה במקסיקו הייתה העלייה הגבוהה ביותר ביבשת אמריקה שנערכה אי פעם על ידי אישה. שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1900, היא טיפסה על מונטה כריסטולו בדולומיטים האיטלקיים, על היונגפראו בהרי האלפים של שווייץ ועוד. אנני פק עזרה גם להקים את המועדון האלפיני האמריקאי בשנת 1902.
אף על שכבר מלאו לה יותר מחמישים שנה, אנני פק רצתה לבצע טיפוסי שיא. היא נסעה לדרום אמריקה בשנת 1903, בחיפוש אחר הר שגובהו מעל 6,960 מטר - אקונקגווה בארגנטינה. היא ניסתה גם לטפס על אילמפו בבוליביה בשנת 1903 ושוב בשנת 1904. מלווה על ידי שני מדריכי הרים שווייצרים בשנת 1908, המשלחת שלה הייתה הראשונה שטיפסת על הפסגה הצפונית של הר Huascarán, בגובה 6,768 מטר, בפרו. ההישג של אנני פק לא ערער את השיגה של פאני בולוק וורקמן בטיפוס לפסגת הר פינאקל בהימלאיה, לגובה של 6,930 מטר, שנחשב כשיא העולם לטיפוס בגובה לנשים. עם זאת, פאני וורקמן ערערה על טענת אנני פק על שיא הגבוה בעולם החדש במהלך בטיפוסה על הר האושקרן בפרו. כדי לאמת את ההישג שלה, פאני וורקמן שילמה למהנדסים צרפתיים כדי שיחשבו מחדש את הגובה של הפסגה שטיפסה עליה פק בעזרת מדידות טריאנגולציה. המהנדסים קבעו כי חישובי הגובה של פק היו מוטעים, והיא טעתה ב־600 מטר בחישובי גובה ההר. לפי חישוביה הגובה היה כ־7,300 מטר, אבל נמדד במד גבהים שבור, כלומר פק השיגה את שיא טיפוס בחצי הכדור המערבי, בעוד שפאני וורקמן נשארה מחזיקת השיא העולמי של טיפוס לגובה.
בשנת 1911, בגיל 61, טיפסה אנני פק על אחת מחמש הפסגות בגובה 6,426 מ' קורופונה בפרו. אנני פק, הייתה לוחמת נלהבת לזכויות הנשים, כאשר הגיעה לפסגה של הר קורופונה, הציבה על הפסגה שלט "זכות הצבעה לנשים". בהמשך כתבה פק ספר על חוויותיה שנקרא "חיפוש אחר איפקס באמריקה: טיפוס הרים גבוהים בפרו ובוליביה" (1911). ציטוטה המפורסם, "הבית שלי הוא המקום של תא המטען שלי", מקורו בספר זה.
שנים מאוחרות יותר
אנני פק המשיכה גם לטפס על הרים לעת זקנתה. ההר האחרון שטיפסה היה הר מדיסון, בגובה 1,638 מטר בניו המפשייר, בגיל שמונים ושניים.
בהמשך כתבה אנני פק שני ספרים נוספים על מסעותיה, הסיור בדרום אמריקה: מדריך תיאורי (1913) ודרום אמריקה התעשייתית והמסחרית (1922). [11] שני הספרים היו פופולריים בקרב דיפלומטים, אנשי עסקים, תאגידים, פוליטיקאים ותיירים. בנוסף להיותה חברה מייסדת של המועדון האלפיני האמריקני בשנת 1902, [4] פק הפכה לנשיאת הליגה של ז'אן ד'ארק בשנת 1914; עמיתת האגודה הגאוגרפית המלכותית בשנת 1917, והתקבל באגודה של הגאוגרפיות, בשנת 1928.
מוות
אנני פק, מעולם לא התחתנה, החלה סיבוב הופעות עולמי בשנת 1935 בגיל שמונים וארבע, אך חלתה בזמן שטיפסה על האקרופוליס באתונה. היא חזרה לביתה במלון מונטריי בעיר ניו יורק ומתה מדלקת ריאות בסימפונות ב־18 ביולי 1935.
שרידיה של אנני פק נשרפו ואפרה נקבר בבית העלמין בפרובידנס, רוד איילנד.
אילן תלמוד
אילן תלמוד (נולד ב-10 בינואר 1957) הוא סוציולוג ישראלי, פרופסור חבר בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה שבאוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
תלמוד נולד בישראל. השלים תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני בסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב (1985). את עבודת המ.א. שלו כתב בהדרכת פרופ' אפרים יער ופרופ' יונתן שפירא. ב-1989 עבר לניו יורק לצורך לימודים באוניברסיטת קולומביה. ב-1992 השלים את עבודת הדוקטורט  "Relations and Gains: Industry Market Power, Industry Political Power, and State Support: The Case of Israeli Industry"  בהנחייתו של פרופסור רונלד ברט. לאחר הדוקטורט חזר לישראל והחל להרצות בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת חיפה. בין השנים 1995–2007 שימש גם כמרצה בכיר בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. עמד בראש החוג ללימודי תואר שני בסוציולוגיה כלכלית באוניברסיטת חיפה.
תלמוד הוא עמית חוקר במרכז שגיא לחקר האינטרנט באוניברסיטת חיפה.
תחומי מחקר
תחומי המחקר העיקריים של תלמוד עוסקים ברשתות חברתיות, יחסים וירטואליים, חקר האינטרנט, סוציולוגיה כלכלית, סוציולוגיה ארגונית והון חברתי בקהילות ארגונים וכלכלה מקוונת.
ספרים
lan Talmud, Gustavo S. Mesch (2000) Wired Youth: The Online Social World of Adolescence 2nd Edition,  Routledge, 221 Pp.  ISBN 9780815378846 - CAT# K339021 �	The Chapter "Online Relationship Formation’" from Wired Youth: The Online Social World of Adolescence, has been chosen to appear in Psychological Insights for Understanding 	COVID-19 and Media and Technology, Routledge, December 2020 ISBN 978-0-367-64006-4 (pbk)
קישורים חיצוניים
https://sites.google.com/soc.haifa.ac.il/profilantalmud/home
מלונות דן
רשת מלונות דן היא אחת מרשתות בתי המלון הגדולות בישראל, והוותיקה שבהן. בבעלות הרשת ובניהולה בתי מלון ברחבי הארץ, חלקם בעלי מוניטין בינלאומי. מלונות הרשת נמצאים בירושלים, תל אביב, חיפה, אילת, קיסריה, הרצליה נצרת וצפת, וכן בבנגלור שבהודו.
היסטוריה
תחילתה של רשת מלונות דן בשנת 1947, עם רכישתם של מייסדי הרשת, האחים יקותיאל (קסיל) פדרמן ושמואל (סמו) פדרמן, את הפנסיון "קטה דן" בן 21 החדרים על חוף ימה של תל אביב. עם פתיחתו המחודשת של "קטה דן", הפך המלון מקום מפגש קבוע של הנהגת המדינה שבדרך. את המלון ניהל סמו פדרמן, ואת משק הבית ניהלה רות, בת זוגו.
בשנת 1948 הוחלט על הרחבת "קטה דן" למלון מפואר בן 120 חדרים. ב-1951 החלה בנייתו של המלון החדש על-פי תכנונו של הארכיטקט היינץ פיינכל ובשנת 1953 נפתח מלון "דן תל אביב" בסמוך ל"קטה דן" הישן.
בדצמבר 1960 הוקמה חברת רשת "מלונות דן בע"מ", וביוני 1982 נרשמו מניותיה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ב-1989 פרשו האחים פדרמן מניהול רשת המלונות והעבירו את הניהול למיקי פדרמן (בנו של יקותיאל) ולעמי פדרמן (בנו של שמואל).
בשנת 1990 חתמה הרשת הסכם לניהול מלון פנינת ירושלים עם היזמים שהקימו אותו. החברה שבנתה את המלון פשטה את הרגל ובשנת 2003 יצאה ממנו רשת דן, עם סיום חוזה הניהול, אחר כך נסגר המלון והמבנה נשאר נטוש במשך שנים ארוכות.
בפברואר 2019 רכשה הרשת מקבוצת הכשרת היישוב שלושה מלונות שנוהלו תחת רשת רימונים, תמורת 207 מיליון ש"ח. העסקה כללה את מלונות "רימונים אילת", "רות רימונים" בצפת ו"רימונים המעיין" בנצרת.
נכון לשנת 2019, בעל השליטה בחברה הוא בנו של יקותיאל, מיקי פדרמן. אשתו, ליאורה, אחראית על העיצוב ברשת המלונות.
פעילות החברה
נכון לשנת 2021 כוללת הרשת 18 בתי מלון, ובהם כ-4,000 חדרים. היא מעסיקה כ-3,600 עובדים. "מלונות דן" מחזיקה גם מרכז ללימודים קולינריים - "דן גורמה", שטחים מסחריים במרכז פנורמה חיפה ובמגדל המלך דוד בתל אביב, והיא שותפה (יחד עם חברת QAS) ברשת טרקליני האירוח בטרמינל החדש של נמל התעופה בן-גוריון. לרשת חברת בת בשם "מקומות טובים" המפעילה את מרכז ההזמנות של הרשת ומספר מסעדות בישראל. החברה מספקת גם שירותי קייטרינג באמצעות חברת הבת "עידית לוגיסטיקת מזון".
מותגים מלונאיים
הרשת מפעילה שני מותגים עיקריים, שמיועדים לאוכלוסיות שונות: המותג "דן" - מייצג את מלונות היוקרה של הרשת; מלונות במותג "דן פנורמה" פועלים על פי רוב בצד מלונות "דן" והם פחות יוקרתיים ובהתאם לכך גם מציעים חדרים במחירים נמוכים יותר;
בשנים האחרונות הרשת שילבה מותגים נוספים לרשת:
המלך דוד ירושלים
המלון נבנה בשנת 1932 על ידי משפחת מוסרי היהודית ממצרים. המלון נמצא מול חומת העיר העתיקה ומול מגדל דוד וממנו הגיע שמו. ביוני 1946 ביצעה מחתרת האצ"ל פיצוץ באגף הדרום-מערבי של מלון ובשנת 1948 חזר המלון לתפקד אך מצבו היה גרוע. המלון נרכש בתחילת 1958 כאשר אגפו הדרומי היה עדיין הרוס. לאחר מכן שופץ האגף ונוספו למלון שתי קומות.
דן ירושלים
מספר חדרים - 505 (המלון הגדול ביותר בירושלים).
המלון, שפעל בעבר בשם "רג'נסי ירושלים", נרכש על ידי רשת דן באוגוסט 2010. המלון שוכן על מדרונות הר הצופים, בסמיכות לאוניברסיטה העברית ולמרכז הרפואי הדסה. מחלונותיו ניתן להשקיף לעבר העיר העתיקה ושכונת שייח' ג'ראח.
דן פנורמה ירושלים
מספר חדרים - 292, מספר עובדים - 225.
המלון שוכן בירושלים ופעל בעברו כמלון מוריה, ובהמשך שרתון מוריה. הוא נרכש על ידי רשת מלונות דן בשנת 1999, עבר שיפוץ ונפתח מחדש לקהל באותה השנה. בחודש מרץ 2020, בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל, המלון הוסב על ידי פיקוד העורף ביחד עם עוד מספר מלונות במדינה לקליטת חולים במצב קל כדי להקל על העומסים בבתי החולים.
דן בוטיק ירושלים
מספר חדרים - 129.
דן בוטיק ירושלים פעל בעבר כ"מלון אריאל", שנבנה בשנות ה-70 ופעל כחלק מרשת מלונות שיף, ובהמשך כמלון עצמאי וכחלק מרשת מלונות אטלס. המלון נרכש על ידי רשת מלונות דן ולאחר שיפוץ ועיצוב מחודש נפתח שוב ב-27 במאי 2008. המלון שוכן בדרך חברון.
דן תל אביב
מספר חדרים - 280, מספר עובדים - 275.
המלון נפתח בנובמבר 1953 במתחם הסמוך לבית ההארחה "קטה דן". את המלון ניהל שמואל פדרמן ולאחריו פאול זילברשטיין. בשנת 1961 נהרס המבנה הישן של "קטה דן" ובשנת 1964 נפתח מלון דן תל אביב החדש. בקיץ 1994 נפתח לצידו מלון הדירות "מגדל המלך דוד" שנבנה על ידי החברה.
דן פנורמה תל אביב
את המלון תכנן האדריכל יעקב רכטר (אדריכל אחראי: גדי הלר) שתכנן כמה מבתי המלון הגדולים בישראל. במקור פעל כמלון "לרום" והחליף מספר ידיים. המלון נרכש ב-1985 ונפתח מחדש ב-1986. המלון שוכן בחלק הדרומי של הטיילת של תל אביב, בסמוך לשוק הכרמל. בשנת 1994 נבנה בצמוד למלון מרכז קונגרסים.
לינק תל אביב
מספר חדרים - 97
מלון "לינק" נמצא בשדרות שאול המלך בתל אביב.
במלון חדרי אירוח בגדלים שונים, חדר כושר, חלל עבודה משותף, מטבח ובר, חדרי עבודה פרטיים בגדלים שונים, שולחן ביליארד ומשחקי לוח ווידאו.
דן אכדיה הרצליה
מספר חדרים - 207, מספר עובדים - 250.
המלון נרכש בסוף שנת 1957 מידיו של פנחס ספיר שהציע לפדרמנים רכישת מלון כושל בהרצליה בשם אכדיה. המלון נפתח מחדש ב-1958. בשנת 1959 הועלה הרעיון של הקמת בריכה (וזאת, אף על פי שהמלון צמוד לים) וזו הוקמה ביחד עם הגדלת המלון לכ-200 חדרים. ב-2012 ניתן אישור להקים בסמוך למלון עוד שני מלונות בני 8 קומות מצפון למבנה המלון הנוכחי, ומלון בן 17 קומות מדרום למבנה הנוכחי. המלונות החדשים צפויים להכיל עוד כ-1,300 חדרי אירוח.
דן כרמל חיפה
מספר חדרים - 227, מספר עובדים - 175.
תוכנן על ידי שמואל רוזוב ונבנה על ידי חברת מלונות דן במרכז הכרמל. העבודות החלו בשנת 1961 והמלון נפתח במרץ 1963.
מיראבל פלאזה חיפה
מספר חדרים - 100.
מלון מיראבל פלאזה חיפה שוכן ברחוב יפה נוף שבמרכז הכרמל בחיפה, במרחק קצר ממלונות דן כרמל ודן פנורמה, ומרחק קצר מגן האם, טיילת לואי וגן הבהאים. במלון יש חדר כושר הפתוח ללא הפסקה, מתקני ספא ובריכת שחייה מקורה. המלון בבעלות משה מנו אך מנוהל על ידי רשת מלונות דן.
דן פנורמה חיפה
תחילתו של דן פנורמה הייתה בימי אבא חושי, שרצה להוסיף בתי מלון נוספים בחיפה. הפדרמנים היססו בגלל ההצלחה המוגבלת בהבאת תיירים לחיפה. אולם חושי הציע להם לבנות, בצמוד למלון, מגדל מגורים. הצעתו נענתה בחיוב וכך נבנו מגדלי פנורמה. הפרויקט תוכנן במקור על ידי האדריכל הבינלאומי אוסקר נימאייר, אך נמסר בסופו של דבר לאדריכל החיפאי שלמה גלעד שתכנן גם את מגדל אשכול באוניברסיטת חיפה. בנייתו של דן פנורמה התעכבה במשך שנים רבות, בשל אילוצים בירוקרטיים ואחרים, אבל לבסוף הושלמו המלון ומגדל הדירות שלצידו ונפתח בקיץ 1986. מרוץ המדרגות של חיפה מקיים את מסלול העלית במעלה מדרגות של מגדל המלון.
דן אילת
מספר חדרים - 373, מספר עובדים - 550.
אבן הפינה הונחה בשנת 1992 ונפתח בסוף שנת 1995. המלון ממוקם בחוף הצפוני של מפרץ אילת ונבנה על ידי החברה בעיצוב מיוחד. ההשקעה במלון הגיעה לסכום שיא של כ-90 מיליון דולר.
דן פנורמה אילת
מספר חדרים - 277, מספר עובדים - 275.
המלון פעל תחת השם "גני שולמית אילת" ונרכש ב-1999 עם רכישת חברת "גני שולמית". לאחר רכישת המבנה נבנה המלון מחדש על ידי רשת דן, עקב נזקים שנגרמו לו מרעידת האדמה שהייתה באילת בשנת 1995. המלון נפתח מחדש בתחילת שנת 2000.
נפטון אילת
מלון נפטון אילת שוכן במרכזה של הטיילת באילת. למלון חוף פרטי לשימוש אורחיו. המלון נרכש מרשת רימונים.
המעיין נצרת
מספר חדרים - 226.
המלון שוכן במרכז העיר העתיקה בנצרת, לא רחוק ממעיין מרים.
רות צפת
מספר חדרים - 76
המלון שוכן בחאן אורחים עתיק בן 800 שנה, בלב העיר העתיקה והוא משקיף על הנופים של הר מירון. במלון יש בריכת שחייה חיצונית, חדר כושר, ספא, סאונה, חדר כנסים ומסעדה.
דן קיסריה
המלון הוקם בקיסריה בשנת 1962 ונרכש על ידי משפחת פדרמן מחברת הברון אדמונד אדולף דה רוטשילד. המלון שופץ ונפתח מחדש במרץ 1972.
ב-2 בספטמבר 2018 נסגר בית המלון לשיפוץ נרחב ונפתח מחדש במאי 2019.
ויקיפדיה זירו
ויקיפדיה זירו (באנגלית: Wikipedia Zero) היה פרויקט של קרן ויקימדיה אשר סיפק גישה לוויקיפדיה ללא תשלום בטלפונים ניידים באמצעות דירוג אפס. מטרת הפרויקט הייתה לתת גישה לידע חינמי עבור תלמידים וסטודנטים במעמד סוציו-אקונומי נמוך, נטען כי 800 מיליון אנשים קיבלו גישה לוויקיפדיה במסגרת הפרויקט. הפרויקט הסתיים ב-2018.
הפרויקט הושק בשנת 2012, וזכה בפרס South by Southwest לאקטיביזם לשנת 2013. לאחר שהפרויקט ספג ביקורת לאורך השנים בגין הפרת עקרון נייטרליות הרשת, הודיע ​​הפרויקט על סיום היוזמה בפברואר 2018, והקרן הודיעה כי תמצא אסטרטגיה חדשה להפוך את ויקיפדיה לנגישה יותר.
בהשראת המיזם, נוצר גם פייסבוק זירו.
יחסי החוץ של נאורו
נאורו, לאחר שקיבלה עצמאות מהממלכה המאוחדת, הפכה לרפובליקה ריבונית ועצמאית ב-31 בינואר 1968. מאז בנתה המדינה יחסים דיפלומטיים עם מספר מדינות, כולל רוב שכנותיה ב איתן היא מקיימת קשרים כלכליים, תרבותיים ומנהליים.
חברות בארגונים בין-לאומיים
נאורו התקבלה ל ב-14 בספטמבר 1999. בקשתה של נאורו להתקבל לאומות המאוחדות נחקרה על ידי הרפובליקה העממית של סין בשל הקשרים הדיפלומטיים והמסחריים ההדוקים בין נאורו וטאיוואן. אף על פי כן, קיבלה נאורו חברות מלאה באו"ם.
מנחם מנדל ברייאר
ד"ר מנחם מנדל ברייאר (תרפ"ב, 1922 - ח' בשבט ה'תשס"ז, ינואר 2007) היה אביו של האדמו"ר מבויאן, רבי נחום דב ברייאר. ובנם של בלימה מלכה והרב יוסף ברייאר רבה של שטפנשט.
יחסי החוץ של נאורו
חברות בארגונים בין-לאומיים
מאז עצמאותה הייתה נאורו רק חברה מיוחדת בחבר העמים הבריטי, אך במאי 1999 קיבלה מעמד של חברה מלאה. לאחר שנקלעה לפיגור בתשלומים חזרה המדינה למעמד של חברה מיוחדת ב-1 ביולי 2005, והפכה לחברה מלאה שוב ביוני 2011.
מנחם מנדל ברייאר
קורות חיים
ברייאר היה ד"ר לפסיכולוגיה ושימש כמרצה להיסטוריה יהודית וחינוך בישיבה יוניברסיטי בניו יורק. במקביל היה חסיד בויאן לכל דבר. כשבנו הוכתר לאדמו"ר נהג להגיע לעיתים לטיש של בנו שהושיבו לצידו בראש השולחן.
היה אחראי על סניף התנועה הציונית בצעירותו. בניו יורק ניהל קהילה של אנשים המשתייכים לאורתודוקסיה המודרנית.
אלדד בן שטרית
אלדד בן שטרית (נולד ב-29 בדצמבר 1949) הוא פרופסור לרפואה ישראלי, לשעבר ראש המחלקה הפנימית ומנהל היחידה הראומטולוגית (2009-2017) במרכז הרפואי הדסה בירושלים. היה פרופסור אורח במכון למחקר רפואי באוקלהומה ב-1996, במחלקה לביוכימיה באוניברסיטת סטנפורד ב-2004, בבית החולים לילדים גאסליני שבאוניברסיטת ג'נובה, איטליה ובמרפאה לרפואה טרופית באוניברסיטת היידלברג, גרמניה, ב-2016.
מנחם מנדל ברייאר
קורות חיים
ארבע עשרה שנים אחרי פטירתו של רבי מרדכי שלמה, התמנה בנו של הרב ברייאר רבי נחום דב, שנישא ועלה לירושלים לממשיך השושלת ואדמו"רות בויאן. אביו ואמו נשארו בניו יורק.
אלדד בן שטרית
ביוגרפיה
בן שטרית נולד בירושלים. בוגר בית הספר לרפואה של הדסה והאוניברסיטה העברית בירושלים, הוא סיים את התמחותו והוסמך ברפואה פנימית ב-1984. בין השנים 1986–1988, הוכשר בן שטרית בראומטולוגיה ואימונולוגיה במכון למחקר ולרפואה סקריפס בלה הויה, קליפורניה. ב-1991 הוסמך בן שטרית בראומטולוגיה בישראל.
יחסי החוץ של נאורו
חברות בארגונים בין-לאומיים
בנוסף מחוץ לאזור, נאורו חברה בארגון המדינות האפריקאיות, הקריביות והפסיפיות (ACP), ברית מדינות האיים הקטנות, הבנק לפיתוח אסיה, הוועדה הכלכלית והחברתית לאסיה והאוקיינוס השקט (ESCAP), ארגון המזון והחקלאות (FAO), G77, הארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית, ארגון הימאות הבין-לאומי, איגוד הטלקומוניקציה הבין-לאומי והוועד האולימפי הבין-לאומי.
מנחם מנדל ברייאר
קורות חיים
על שמו ישיבה לצעירים של חסידות בויאן בביתר עילית.
יחסי החוץ של נאורו
חברות בארגונים בין-לאומיים
נאורו בולטת בהיעדרותה מכמה ארגונים בין-לאומיים גדולים. נאורו היא אחת משבע חברות האו"ם היחידות שאינן חברות ב ואחת מ-12 שאינן חלק מהתאגיד הכלכלי הבין-לאומי. נאורו גם אינה חברה באיגוד הפיתוח הבין-לאומי ואין לה שום חברה הקשורה לתנועת הצלב האדום או הסהר האדום. לבסוף, כמו מדינות אחרות רבות באוקיאניה, נאורו אינה חברה בארגון ההידרוגרפיה הבין-לאומי.
חברות בארגונים אזוריים
שיתוף פעולה אזורי באמצעות ארגונים רב-צדדיים שונים הוא מרכיב מרכזי במדיניות החוץ של נאורו. המדינה אירחה את הפגישה האזורית שהביאה להסכם נאורו, שעסק באינטרס המשותף בשיתוף פעולה בניהול דיג, ששמונה החותמות עליו (כולל נאורו) שולטות ביחד ב-25-30% מאספקת הטונה בעולם וכ-60% מהאספקה של מערב ומרכז האוקיינוס השקט. בנוסף, נאורו היא חברה מלאה בפורום איי האוקיינוס השקט, הוועדה למדעי הגאוגרפיה היישומית של דרום האוקיינוס השקט, תוכנית הסביבה האזורית של האוקיינוס השקט ומזכירות הקהילה הפסיפית.
אירוח פליטים
בשנת 2001 נאורו אירחה כ-867 פליטים, רובם אפגנים, שגורשו בזמן שניסו להיכנס לאוסטרליה באופן בלתי חוקי. שיכון זה של פליטים היה אחד מני רבים שהיו ידועים ביחד כ"פתרון הפסיפי" של אוסטרליה. בפברואר 2008, אחרוני הפליטים יושבו מחדש באוסטרליה. על פי הדיווחים, נאורו קיבלה סיוע של כ-10 מיליון דולר מאוסטרליה בתמורה להסכמתם לשכן את הפליטים בזמן שייבחנו בקשות המקלט שלהם.
מדינות אחרות
לנאורו יחסים דיפלומטיים עם רוב המדינות באוקיאניה. יש לה גם קשרים עם רוב המדינות המתועשות הגדולות, כולל יפן, קוריאה הדרומית, רוסיה, צרפת, הממלכה המאוחדת, גרמניה, ספרד, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, ארצות הברית ודרום אפריקה. לנאורו יש יחסים דיפלומטיים עם האיחוד האירופי, רוב המדינות החברות בו ועוד כמה מדינות באירופה, כולל הכס הקדוש (קריית הוותיקן).
נאורו כוננה יחסים דיפלומטיים עם קוסובו ב-23 באפריל 2008, שהסתיימו ב-13 בנובמבר 2019 כאשר נאורו חזרה בה מהכרתה.
יחסים עם מדינות מוכרות חלקית
נאורו השתמשה במעמדה כחברה באו"ם כדי לקבל תמיכה כספית הן מהרפובליקה הסינית (טאיוואן) והן מהרפובליקה העממית של סין (סין) על ידי שינוי עמדתה לגבי מעמדה הבין-לאומי של טאיוואן. ב-21 ביולי 2002, נאורו חתמה על הסכם לכינון יחסים דיפלומטיים עם סין. נאורו קיבלה 130 מיליון דולר מהרפובליקה העממית עבור מהלך זה. בתגובה, טאיוואן ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם נאורו יומיים לאחר מכן. מאוחר יותר, נאורו חידשה את הקשרים עם טאיוואן ב-14 במאי 2005, והקשרים הדיפלומטיים עם סין נותקו רשמית ב-31 במאי 2005. באופן דומה, נאורו הכירה ברפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית ב-12 באוגוסט 1981, אך ב-15 בספטמבר 2000, נסוגה נאורו מההכרה ברפובליקה וחתמה עם מרוקו על הסכמים על אזור הפוספטים, שאוזלים באי. בשנת 2008, נאורו הכירה בקוסובו כמדינה עצמאית, אך חזרה בה מהכרתה בשנת 2019. בנוסף, בשנת 2009, נאורו הפכה למדינה הרביעית בלבד שמכירה באבחזיה ודרום אוסטיה, אשר שתיהן נתבעות על ידי גאורגיה. דווח כי רוסיה מעניקה לנאורו סיוע הומניטרי בסך 50 מיליון דולר בתמורה.
נאורו וחבר העמים הבריטי
נאורו היא רפובליקה עצמאית בחבר העמים מאז 1968.
אלדד בן שטרית
קריירה ומחקר
בן שטרית רכש את התמחותו ברפואה פנימית במרכז הרפואי הדסה ירושלים ואייש שם תפקידים רבים, כולל ניהול מחלקה פנימית וניהול היחידה הראומטולוגית. תחומי המחקר של בן שטרית בשנותיו הראשונות כללו פתופיזיולוגיה של המחלות האוטואימוניות זאבת, תסמונת שיוגרן וחסימה עליתית חדרית מולדת על רקע חיסוני. בן שטרית זיהה רכיב אנטיגן חדש (52 KD) של J Exp Med 1988) SSA/Ro) ושיבט את הגן המקודד של רכיב ה-60 KD של אותו אנטיגן (J Clin Invest 1989). בשיתוף עם עמיתים מהמחלקה לראומטולוגיה של המרכז הרפואי של אוניברסיטת ניו יורק, חקר בן שטרית את הקשר בין נשיאת נוגדני SSA-Ro /SSB-La אצל האם, לבין סיכון ל-חסימה עלייתית – חדרית בעובר או בתינוק (J Clin Invest 1989). תחומי המחקר העיקריים של בן שטרית, נכון לשנת 2021, הם הגנטיקה, הפתופיזיולוגיה והתגובה הטיפולית של קדחת ים-תיכונית משפחתית (FMF), מחלת בכצ'ט (BD) ומחלות אוטואינפלמטוריות אחרות. הוא חקר באופן מקיף את מנגנון הפעולה של קולכיצין והפרמקוקינטיקה שלו. במהלך עבודתו כחבר בקונסורציום הצרפתי לחקר הקדחת הים-תיכונית המשפחתית (French FMF Consortium), השתתף בן שטרית בזיהוי הגן המזוהה עם המחלה (Nat Genet 1997). בנוסף, השתתף בן שטרית בקבוצת מחקר של המכונים הלאומיים לבריאות (ק) (NIH) (ארצות הברית) אשר גילה את הקשר של רב צורניות של נוקלאוטיד בודד (SNP) בגן המקודד את החלבון IL-10 עם מחלת בכצ'ט (Nat Genet 2010). לאחרונה השתתף בן שטרית כחבר בוועדה המכוונת של ניסוי רחב שבדק את יעילותה של התרופה קנאקינומאב (Anti IL-1 ab) בטיפול במספר מחלות אוטואינפלמטוריות (NEJM 2018), וישב בראשה של ועדה לעדכון הגדרתן של המחלות האוטואינפלמטוריות (Ann Rheum Dis 2018).
מת'יו ארנולד
מתיו ארנולד (באנגלית: Matthew Arnold; 24 בדצמבר 1822 – 15 באפריל 1888) היה משורר ומבקר תרבות אנגלי, שעבד כמפקח על בתי ספר. הוא היה בנו של תומאס ארנולד, מנהל של בית ספר רוגבי.
ארנולד נחשב ל"אבי הביקורת המודרנית" לא מעט בזכותו של ת"ס אליוט. האחרון ראה בו מבקר דגול ואימץ את האסתטיקה האובייקטיביסטית של ארנולד הן בכתיבתו הספרותית והן בביקורת. אליוט אף פיתח בהשראתו את המושג תואם אובייקטיבי (Objective Correlative) במאמרו "המלט ובעיותיו", שבו ביקר את הרומנטיקה הוויקטוריאנית וקרא לאובייקטיביזציה של הרגש במקום דיבור מופשט עליו.
ארנולד המשיך מביקורת ספרות לביקורת כללית יותר של רוח התקופה. בין 1867 ל־1869 כתב את "תרבות ואנרכיה" בו הטמיע את המונח הגרמני "פיליסטר" לתיאור חלק מהאוכלוסייה הוויקטוריאנית כ"פיליסטינים" - על שם הפלשתים, מילה שפירושה אנשים צרי מוחין, חסרי השכלה רחבה וראיית תרבות כוללת.
התקופה המזוליתית
התקופה המזוליתית (מ-Mesolithic - ביוונית: μέσος - מזוס (אמצע), λίθος - ליתוס (אבן), דהיינו תקופת האבן התיכונה), היא מושג המשמש באירופה להגדרת התקופה הארכאולוגית שבין התקופה הפלאוליתית והתקופה הנאוליתית. כלומר, זו תקופת המעבר מאורח חיים של ציידים-לקטים נוודים לאורח חיים של חקלאים, היושבים בכפרי קבע. תחילת התקופה משתנה ממקום למקום אך מקובל ליחסה לתחילת תור ההולוקן, לפני כ-11,000 שנים.
במרבית האזורים, התקופה המזוליתית מאופיינת בכלי צור מורכבים קטנים. ציוד דיג, קרדומי אבן, וחפצי עץ כגון סירות קאנו וקשתות נמצאו בכמה אתרים. החל ייצור כלים מורכבים בעלי ידית שבה משובצים להבוני צור מסותתים – מיקרוליתים. המיקרוליתים שולבו בכלי ציד ודיג, וכלי צור אחרים דוגמת מרצעים ומגרדים שנוצלו לעיבוד החיות שניצודו או יצירת כלים אחרים.
אתרים חשובים
עם האתרים המזוליתיים הראויים לציון נמנים:
משגר רקטות M-270 MLRS
משגר רקטות M-270 MLRS הוא מערכת שיגור רקטות רב־קנית מתנייעת, על תובת נגמ"ש בראדלי מתוצרת לוקהיד מרטין, ארצות הברית. MLRS הוא ראשי תבות של Multiple-Launch Rocket System. המערכת פותחה במיזם משותף עם מדינות אחדות בברית נאט"ו ובהן: ארצות הברית, בריטניה, צרפת וגרמניה. כינויו בחיל התותחנים הישראלי הוא "מנתץ".
מבנה והנדסה
ה-M-270 MLRS הוא משגר רקטות רב-קני כבד המורכב מתובה של נגמ"ש בראדלי, תא מפעיל המשמש גם כתא נהג ותא בקר ירי, ומאחור - משגר רקטות ניתן לצידוד הכולל שני תאי שיגור הנטענים על ידי מנוף אינטגרלי כאשר כל תא שיגור יכול להכיל מארז שיגור ("פוד"). ה-M-270 MLRS בנוי כך שאת הכלי אפשר לחמש במארזים של רקטות מסוגים שונים, דבר המגדיל את מגוון החימושים, היכולות והמטרות של הכלי.
המארז הסטנדרטי כולל שישה צינורות לשיגור 6 רקטות 227 מ"מ בעלות טווח של כ-40 ק"מ. עם שני מארזי M26 יכול ה-M270 MLRS לשגר מטח של 12 רקטות ב-60 שניות. קיימות רקטות נוספות בשימוש בעלות טווח ארוך יותר, שגם אותן ניתן לשגר מה-M270 MLRS כגון ה־GMLRS בעלת הטווח של עד 70 ק"מ, ורקטת MGM-140 ATACMS Block IA בעלת טווח מרבי של 300 ק"מ. שתי הרקטות הנ"ל נמצאות בשימוש צבא ארצות הברית.
כאמור, ה-M-270 בנוי על תובה של נגמ"ש בראדלי ובעל עבירות שטח וניידות מצוינת. זאת עקב השילוב בין עבירות השטח של כלי רכב זחלי למשקל קל יחסית (רק כ-25 טון) המאפשר נסיעה במהירות גבוהה.
כל כלי M-270 בנוי כך שהוא מסוגל לפעול באופן עצמאי, לקבל מטרות ממערכת השליטה והבקרה של כוחות הצבא (בצה"ל ממערך האיכון של חיל התותחנים), לבצע ירי מהיר של מספר רקטות ואז להתקפל ולשנות מיקום כדי להימנע מירי נגדי של אש נגד סוללות מצד האויב. גם הטעינה מחדש של ה-M-270 היא מהירה יחסית ונעשית באמצעות מנוף אינטגרלי המותקן מעל תאי השיגור ונראה כשתי מסגרות מתכת ריבועיות הנמצאות בחזית המשגר ובולטות החוצה.
מטרות וייעוד
ה-MLRS הוא מערכת ארטילריה רקטית ומשמש לירי ארטילרי בכינון עקיף לטווחים בינוניים ורחוקים (20–40 ק"מ בדרך כלל, ישנן רקטות עם טווח מוגדל). מכיוון שה-MLRS יכול לשגר חימוש מגוון, השימושים הספציפיים שלו מגוונים. יתרונו הוא היכולת לשגר מטחי רקטות מרוכזים בפרק זמן קצר, ואז להתקפל ולשנות מקום כדי להתחמק מאש נגד-סוללות של האויב.
במלחמה כוללת ייעודו:
שימוש בעולם
ה-MLRS M-270 נמצא בשרות צבאות רבים בברית נאט"ו ואחרים, הכוללים את צבא ארצות הברית, ישראל, בריטניה, בחריין, צרפת, גרמניה, יוון, איטליה, יפן, קוריאה הדרומית, נורווגיה, מצרים, טורקיה, פינלנד (נרכשו מדנמרק והולנד), אוקראינה (תרומה מבריטניה ונורווגיה).
שימוש בצה"ל
בשנת 1994 הגיעה המערכת לחיל התותחנים הישראלי, שם הוקם עבורה מערך מקצועי נפרד, לרבות אימונים ומערכי הדרכה. למערכת ניתן השם "המנתץ" או פשוט "מנתץ", היות שמדובר במערכת הנשק הטקטית ההרסנית ביותר בצה"ל. בשנות ה-2000 עברה המערכת שורה של שיפורים ושדרוגים ישראלים, והתקנת מערכות בקרת אש מתקדמות מתוצרת ישראל.
השימוש המבצעי הראשון במערך המנתץ נערך רק 12 שנים לאחר השמשתו, ביולי 2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה. כתוצאה מהשימוש בה, נפגעו עשרות משגרי קטיושות ונהרגו עשרות מחבלי חזבאללה וכ-24 אזרחים לבנוניים, חלקם עקב פצצונות שנותרו לאחר המלחמה. השימוש ב-MLRS והשלכותיו עוררו ביקורת גדולה בעולם. בעקבות זאת הכחיש הרמטכ"ל, דן חלוץ, שהתיר ירי בקרבת ריכוזי אוכלוסייה, ואמר שהירי נעשה בניגוד לפקודתו.
לדברי מפקד ביחידה המפעילה את המערכת, במהלך מלחמת לבנון השנייה ירתה ישראל כ-1,800 רקטות מצרר שהתפרקו למעל למיליון פצצות. מוערך שכ־2% מהן, נותרו בשטח כנפלים. לאחר המלחמה אסף האו"ם כ־12 אלף פצצונות מצרר שלא התפוצצו, לפי טענות שונות גם בריכוזי אוכלוסייה. האו"ם טען שתעבור שנה שלמה עד שניתן יהיה לפרק את כל הנפלים. תוך כדי המלחמה, החליטו שר הביטחון והרמטכ"ל להקים ועדה בראשות האלוף גרשון הכהן לבדיקת הנושא, בעקבות מסקנות הוועדה, קבע הפרקליט הצבאי הראשי, תא"ל אביחי מנדלבליט כי השימוש שנעשה בחימוש מצרר תאם את עקרונות דיני הלחימה של המשפט הבינלאומי.
במלחמה גם נעשה שימוש עולמי ראשון ברקטה ישראלית חדשה בשם רקטה מתקנת מסלול (רמ"מ) - רקטה בעלת רש"ק מצרר ודיוק גבוה ביחס לרקטה. בעקבות המלחמה בלבנון הוחלט להגביר את ההצטיידות ברקטות מתקנות מסלול מתוצרת התעשייה הצבאית.
רקטה נוספת שפותחה היא "רומח" - זוהי רקטה קטנה יותר בעלת ראש קרב נפיץ ודיוק גבוה ביותר, שלמעשה היא טיל מונחה GPS, אשר נכנסה לשימוש מבצעי ב-2014.
ב-2016 נכנסה לשירות בצה"ל רקטת "רעם איתן". מדובר בדגם מתקדם יותר של הרקטה מתקנת מסלול והשיפור העיקרי בו הוא בפצצונות המצרר והקטנת אחוז הנפלים באופן משמעותי ל-0.01% בלבד.
ועידת ז'נבה (1973)
ועידת ז'נבה 1973 הייתה משא-ומתן בניסיון מציאת פתרון לסכסוך הישראלי-ערבי בהתאם להחלטה 338 של האו"ם, שהתקבלה בעקבות מלחמת יום הכיפורים. הוועידה נפתחה בארמון האומות בז'נבה ב-21 בדצמבר 1973. בוועידה השתתפו משלחות מישראל, מצרים וירדן. ארצות הברית וברית המועצות היו נותנות החסות המשותפות, והמדינות הלא מזרח-תיכוניות העיקריות המעורבות בוועידה. שולחן ריק הוכן למשלחת הסורית שלא הופיעה לוועידה. לאחר מושב הפתיחה התכנסו קבוצות עבודה צבאיות ישראליות ומצריות, כדי להמשיך את המשא ומתן להשגת הסכם הפרדת כוחות, שהתקיים קודם לכן בקילומטר המאה ואחד בכביש סואץ-קהיר. בוועידה לא הושג שום הסכם רחב, וניסיונות עתידיים להחיות את הוועידה נכשלו.
המחלוקת שהתעוררה בישראל בסוגיית כינוס ועידת ז'נבה היוותה נושא מרכזי בתעמולת הבחירות במערכת הבחירות לכנסת השמינית.
מטרותיה של מצרים
בזמנו של סאדאת המצרים ניתקו עצמם מהלאומיות הערבית, ומהנהגות קיצוניות באזור. מצרים הרתיעה מדינות אלו מלהשתתף בוועידת ז'נבה. מטרתה העיקרית של מצרים הייתה להשיב לעצמה את השטחים שהפסידה לישראל ב-1967, במלחמת ששת הימים, בזמן כהונתו של הנשיא גמאל עבד אל נאצר. זו הייתה מטרתם במלחמת יום הכיפורים שקדמה לוועידה, ובהסכמי קמפ דייוויד ב-1978.
סוגיית הייצוג הפלסטיני
המצרים, האמריקאים, הירדנים והסובייטים קיוו שבמהלך הוועידה תתפתח הסכמה בינלאומית כלשהי בנושא הבעיה הפלסטינית, ומי יהיו אלו שייצגו את הפלסטינים בעניינים בינלאומיים. מצרים תמכה בייצוג הפלסטינים על ידי אש"ף, ובהצטרפותו למצרים, ישראל, ארצות-הברית ומדינות אחרות בוועידת ז'נבה. גורמים סוריים הבהירו שאם אש"ף לא ישתתף בוועידה, גם סוריה לא תשתתף בה. ישראל וארצות-הברית התנגדו להכרה רשמית באש"ף בוועידת ז'נבה, משום שבאותה עת אש"ף לא הכיר בקיומה של מדינת ישראל. לכן, גם נציגים סורים לא נכחו בוועידה.
הזונה מאוהיו
הזונה מאוהיו הוא מחזה לשלוש דמויות מאת חנוך לוין. המחזה הועלה לראשונה ב-31 במאי 1997 בתיאטרון הקאמרי בבימויו של לוין ויצא לאור בשנת 1996 במסגרת כרך המחזות החמישי במספר של לוין, "הזונה מאוהיו ואחרים", בהוצאה משותפת של ספרי סימן קריאה וספרי תל אביב. הכרך כלל עוד ארבעה מחזות שנכתבו בשנים 1991-1995: "הופס והופלה", "האשה המופלאה שבתוכנו", "פעורי-פה" ו"הכובש".
דמויות
המחזה מיועד לשני שחקנים המגלמים שני קבצנים, אב ובן, ושחקנית אחת המגלמת זונה שעל אף שם המחזה, מוצאה בישראל ולא באוהיו. מדינת אוהיו דווקא משמשת במחזה כפנטסיה אליה נכספות הדמויות, הייצוג של החלום האמריקאי בקרב פשוטי העם. שמות הדמויות הן:
עלילה
בסופו של המחזה הויביטר מוציא את כל חסכונותיו על ברונצצקי, ולא מותיר דבר לבנו הוימר כירושה. כשהוימר מגלה זאת הוא זועם על אביו ופותח במונולוג טעון כלפי אביו ומסתיים בכך שלא הותיר לו דבר:
ד"ר עמרי יבין החוקר את יצירתו של חנוך לוין, מדגים באמצעות דמות הזונה מאוהיו את היפוך נרטיב הגעגועים הציוני ששזור במחזותיו:
הפקות
המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי בשנת 1997 בבימויו של חנוך לוין, תפאורה ותלבושות של רות דר ומוזיקה מאת ערן דינור. שלושת השחקנים היו ג'יטה מונטה בתפקיד ברנצצקי, גבי עמרני בתפקיד הויביטר ורמי ברוך בתפקיד הוימר. ההצגה קצרה שבחים רבים והמשיכה לרוץ גם לאחר מותו של לוין במשך ארבע שנים. דמות "הזונה מאוהיו" הפכה לחלק מהזיכרון הקולקטיבי של התרבות הישראלית.
אפי שושני
אפי שושני (נולד ב-14 בפברואר 1967) הוא מלחין, מעבד, מפיק, מנהל מוזיקלי, מרצה ויזם ישראלי.
ביוגרפיה
אפי שושני נולד וגדל בגבעתיים למלכה ונתן שושני, מהנדס חשמל ומנהלת חשבונות. כשהיה בן 15 נפטר אביו. מכיתה א' ועד גיל שמונה עשרה למד נגינה (חלילית, מנדולינה, פסנתר) אך התמקד בעיקר בלימודי הלחנה ועיבוד בקונסרבטוריון "אנזאגי" ברמת-גן ובמסלול זה גם סיים לימודיו. בצה"ל שירת בחיל האוויר.
מאז שחרורו מהצבא ב-1989/90, עוסק אפי שושני בהלחנה, עיבוד והפקה מוזיקלית הוא כותב בסגנונות שונים: מוזיקה קלאסית, רוק כבד, פסיכדלי, פופ, אתני ועוד.
עד היום הלחין מוזיקה ללמעלה מ-400 מחזות ומחזות זמר שהוצגו בתיאטראות הבימה, באר שבע, תיאטרון בית ליסין, חיפה, הספרייה, הקאמרי, הסימטה, הקיבוץ, מופע ובית צבי. הלחין להצגות שעלו בפסטיבלים כמו פסטיבל עכו, ופסטיבל חיפה להצגות ילדים. הלחין מוזיקה להצגות ילדים רבות. הלחין מוזיקה לסרטי קולנוע, תוכניות טלוויזיה וסדרות טלוויזיה. ניהל מוזיקלית אירועים מסחריים ושיווקיים. הלחין מוזיקה לסדרות הנפשה בערוץ הטלוויזיה האמריקאי BFTV.
עם שחרורו מהצבא הצטרף כקלידן ומעבד להרכב "איך זה עובד באמת", בהפקת עמירם גרוס, בו היו חברים יוסי פרץ, גדי פור ומודי בראון. בשנת 1990 עבד כקלידן ומעבד מוזיקלי וליווה את הצמד אורנה ומשה דץ בסיבובי הופעותיהם בארץ.
פרויקטים בינלאומיים
פרויקט "שפת אם" שושני הגה את פרויקט "שפת אם" אותו הפיק ולו עיבד את המוזיקה. במסגרת הפרויקט זמרות מלאומים שונים ומארצות שונות בעולם (איטליה, נורווגיה, צ'כיה, הונגריה, שוודיה וישראל ועוד) שרות שירי עם בשפתן. השיר הראשון מתוך הפרויקט שיצא לאור היה שיתוף הפעולה עם הזמרת ההונגריה אנדרה גרק (Andrea Gerak). השיר צבר תאוצה באירופה ושהה שבועיים במקום הראשון במצעד פזמוני מוזיקת עולם בבריטניה. השיר Oh Live Love של הזמרת Karolina Kamberská יצא כסינגל בצ’כיה ונכנס היישר למקום השלישי במצעד של “רדיו 1" ברפובליקה הצ’כית. גם שיר זה עשה דרכו אל מחוץ למדינת המוצא שלו (צ'כיה) והגיע לעשירייה הפותחת של מצעד פזמוני מוזיקת עולם בפורטוגל, שם שהה במשך שישה שבועות ברציפות. הפרויקט כולל את השיר עברי "כוכבים בדלי" ששרה מאיה אברהם ואת מילותיו כתב עקיבא נוף. השיר הצ’כי נלקח על ידי מפיק אמריקאי לסרט קולנוע אמריקאי שהופק סביב אותה שנה 2009\2010 "מדיסון". תוצר הפרויקט יצא כדיסק בהפקת חברת הליקון ביום האישה הבינלאומי 2011.
פרויקט "כשזיכרון פוגש אומנות" באביב 2011 נסע שושני לעיירה טרזין, בה פעל גטו טרזיינשטט בתקופת השואה, עם הספר "אין פרפרים פה", שכתבו וציירו ילדי הגטו ותרגמה לאה גולדברג, מכשיר הקלטה וכלי נגינה. הרעיון לנסוע התגבש לאחר שבחורף ישב באולפן בתל אביב וניסה לתת ביטוי מוזיקלי למצוקתם של ילדי הגטו. הוא הסתובב בטרזין חמישה ימים עם הספר, ובמלון הלחין בהשראת המקום. שם יצר את האלבום "אין פרפרים פה". בארץ יצר אלבום סקיצות ובמקביל יצר מופע ניסיוני עם סטודנטים למשחק בבית הספר "הדרך", שם הוא מלמד. בעקבות פרסום המופע ברשתות החברתיות, יצרה עמו קשר איילת בכנר, שסיפרה שסבה, אלי בכנר, כתב את מילות השירים "שיר העכבר", "כן, כן, ככה זה" ו"לאדם הסברה". בספר "אין פרפרים פה" לא צוינה זהות המחבר. שושני פגש את בכנר (יליד 1931) שגר ביישוב מולדת. אלבום הסקיצות הגיע לרוני ורטהיימר מכאן 88 ובערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה 2012 הוזמן שושני לשוחח על תהליך הלחנת שירי הספר, ורוב האלבום הושמע.
בינואר 2019 פנה בית הספר הבין-לאומי להוראת השואה ביד ושם אל שושני בבקשת תוכן אמנותי לכנס מורים ארצי שעמד להתקיים ביד ושם בקיץ 2019. שירי הילדים שנכתבו בגטו והולחנו על ידי שושני, נבחרו למופע שמחבר זיכרון ואמנות. שושני חבר לרחל אורנשטיין מיד ושם ותוך חצי שנה הופק מופע בו עלה בכנר לבמה.
במרץ 2020 הוטל סגר בישראל בעקבות מגפת הקורונה, במהלכו יצרו שושני ואורנשטיין פרויקט עבור יד ושם - קליפ שיתופי המבוסס על השיר "הפחד" מאת אווה פיקובה, הכלול בספר "אין פרפרים פה". לפרויקט גויסו והתנדבו ילדים מאירופה, דרום אמריקה וישראל. הילדים צילמו עצמם שרים. לקליפ גויס השחקן והקריין גיל פרנק. בקליפ מנגנת צ'לו דומיניקה וייס הוסקובה, נכדתה של הלגה וייס הוסקובה. הלגה ואווה גרו יחד בחדר 24 בבית הילדים של גטו טרזין. השקת הקליפ השיתופי נעשתה בערוץ יד ושם ביוטיוב. הקליפ והשיר יצרו הדים בתקשורת הישראלית והעולמית. הייתה זו הפעם הראשונה שיד ושם השיק קליפ בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
בעצם יצירת תוכן זה, נוצר פרויקט עצמאי בהובלת שושני ואורנשטיין, היסטוריונית וחוקרת שואה, המבוסס על תיעוד היסטורי, מילים שכתבו ילדים בגטו טרזין, הולחנו על ידי אפי, והופקו לכדי קליפ תחת הכותרת ״כשזיכרון פוגש אומנות״, במטרה לעצב זיכרון תרבותי של השואה.
במהלך חודש ספטמבר 2020 פנתה שגרירות צ'כיה בישראל לאפי שושני ורחל אורנשטיין בבקשה להפיק עבור משרד החוץ הצ'כי, קליפ המבוסס על מילים שנכתבו בשואה וישקף את התרבות הצ'כית. הקליפ היה מיועד להקרנה במסגרת שגרירות צ'כיה בישראל ולשימוש משרד החוץ הצ'כי על כל היבטיו. במקרה זה בחרו רחל ואפי לצלם לקליפ את ״העכבר״, שיר שכתב בכנר עם 2 חבריו שלא שרדו.
בכנר ושני חבריו - מירוסלב קושק והנוש לוי, כתבו את מילות השיר בזמן שהייתם בגטו טרזין. הקליפ צולם בפראג ובתל אביב במהלך חודש אוקטובר, תחת הסגר השני שהכתיבה הקורונה. לצורך כך נרתמו ילדי בית ספר לאודר בפראג לצילומים והקלטות בצ'כיה ומנגד, נרתמו ילדי המקהלה הצעירה של הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב.
בחודש ינואר 2021, שחררו אפי ורחל קליפ שלישי מתוך הפרויקט. שמו של השיר הנבחר היה ״כן כן ככה זה״. גם את מילותיו כתב הילד אלי בכנר עם שני חבריו, מירוסלב קושק והנוש לוי.
יצוין שאלי בכנר חוגג את יום הולדתו התשעים והוא חי במושב מולדת בצפון הארץ.
לשיר ״כן כן ככה זה״ נבחר השחקן והזמר אקי אבני. הקליפ צולם במושב מולדת, מקום מגוריו של בכנר כיום. הקליפ שוחרר לתקשורת ביום השואה הבינלאומי, ינואר 2021, וזכה לתגובות רבות במדיות השונות. עם סיום הפקת קליפ זה פנו שושני ואורנשטיין להפקת קליפ עבור יום השואה 2021.
הקליפ הבא ששוחרר היה לשיר ״אשר שקע״. שנכתב על ידי הילד זדנק אורנסט Zdeněk Ornest בן 14 בגטו טרזין. לביצוע שיר זה בחרו שושני ואורנשטיין בזמרת משי קלינשטיין. הקליפ שוחרר לתקשורת ביום השואה 2021 והביא עימו התעניינות גדולה מצד עיתונאים.
קולנוע וטלוויזיה
בין עבודותיו בתחום:
סרט הקולנוע ״הבולשת חוקרת״ (בימוי - מרק רוזנבאום).
סרט הקולנוע "כולם מחכים רק לי" (בימוי - אקי אבני).
סרט התעודה ״פרלה יקירתי״ (בימוי - איילת הלר).
סדרת הדוקו "24 שעות" (בימוי - רוני קובן).
סדרת הטלוויזיה ״כאן גרים בכיף״ (בימוי - רועי פלורנטין)
סדרת הטלוויזיה ״החברים של נאור״ (בימוי - נאור ציון).
סרט הדוקו "המספרה של מימי" (בימוי - רחלי שוורץ).
סרט התעודה ״דקל שפל צמרת״ (בימוי - איילת הלר).
סדרת הטלוויזיה ״שולחן לשישה״ (בימוי - אייל סלע).
סרט התעודה ״חבורת היתומים״ (בימוי - נועם דמסקי)
סרט התעודה ״הגבורה״ (בימוי - ציפי ביידר).
סדרת הטלוויזיה ״תקומה״ (במאים שונים)
סרט טלוויזיה "ראס פינה" ( בימוי - איילת ברגור)
סרט הדוקו ״מכורים לשחור ״ (בימוי - איילת הלר)
ועוד ...
הצגות
בשנת 1991 כתב שושני מוזיקה להצגה בשם "השד האחרון". הצגה אשר מבוססת על סיפורו של יצחק בשביס-זינגר. את הסיפור עיבדה וביימה יוספה אבן-שושן. ההצגה הועלתה באולמות האבירים במתחם הקלאסי של פסטיבל עכו. בעקבות כך יצר שושני פסקול אשר זרם מחלל לחלל ובעזרתו הובל הקהל לזירת ההתרחשות הבאה, על-פי כרונולוגיית המחזה. שושני זכה בציון לשבח על מוזיקה מקורית לשנת 1991.
בשנת 1991 הלחין את המוזיקה להצגה "בדיונות" שהציגה בתיאטרון הסמטה בבימויו של ניקו ניתאי. ניתאי הכיר בינו לבין גרי בילו, מנהלו של בית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי", שהתרשם משושני ומאז ועד היום אחראי שושני על כתיבת המוזיקה לרוב ההצגות המועלות בתיאטרון בית צבי.
בשנת 1993 הלחין את המוזיקה להצגה "אביב מתעורר" בבית צבי. זו הייתה מוזיקה ווקלית, שהושרה בפי הזמרים, ללא ליווי של כלי נגינה, איתה הופיעו במוסקבה ולנינגרד.
בשנת 1994 היה אחראי שושני להפקה המוזיקלית ולעיבודים של התקליט "בא הזמן" של נסים גרמה; במסגרת העבודה עליו הוא עבד עם מאיר אריאל ומני בגר.
דון קישוט בשנת 1994 כתב אפי שושני מוזיקה להצגה "דון קישוט" שביים רונן פלד חדד על פי עיבוד של יורם גל. בהצגה שיחקו שמעון מימרן, עזרא דגן ושרגית ביקובסקי. שושני זכה בפרס המלחין הטוב ביותר במסגרת פסטיבל חיפה להצגות ילדים לשנת 1994 בשל הדרך בה בחר לעצב את הפסקול של ההצגה.
המחזמר "שיער" בשנת 1999 קיבל לידיו שושני, את תפקיד המעבד והמנהל המוזיקלי של המחזמר "שיער". שושני העדיף לטפל ולעטוף את שירי המחזמר בסגנון הרוק הבועט. המחזמר עלה בתיאטרון רמת גן תחת בימוי של גדי ענבר ורץ במהלך 10 שנים. כל שנה כ-30 פעם.
בשנת 2002 כתב שושני את המוזיקה להצגה "הילד שאהב את הירח" בהפקת תיאטרון נדנדה, כתבה איילה קורקוס על פי ספרו של פאול קור, וביים אבי מלכה.
המחזמר "מיקה שלי" בשנת 2004 חברו יחדיו, בשנית, גדי ענבר (הבמאי והכותב) ואפי שושני, ויחד יצרו את המחזמר "מיקה שלי". מחזמר שסיפר את סיפורה של המדינה בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום כיפור. המוזיקה במחזמר הייתה מורכבת משיריו של יאיר רוזנבלום. במסגרת המחזמר שושני יצר פרשנות חדשה לשירים שהיו מושרשים בהוויה הישראלית.
המחזמר "מי שחלם" בשנת 2005, במלאת עשור להירצחו של יצחק רבין, חבר אפי שושני לבמאי והמחזאי גדי ענבר ויחד יצרו את המחזמר "מי שחלם". המחזמר עסק בסיפור חייו של יצחק רבין מימיו בפלמ"ח ועד ליל הירצחו בעצרת למען השלום. המחזמר עלה בהיכל התרבות והשתתפו בו מהידועים שבשחקני ישראל כמו עודד תאומי, גילה אלמגור, אסנת וישינסקי, חני נחמיאס, הראל סקעת, שלומית אהרון, עודד לאופולד, אסף אשתר ועוד. במסגרת תפקידו של שושני כמעבד ומנהל מוזיקלי של המופע, נתן הוא פרשנויות חדשות ואינטרפטציה חדשה לשירים מוכרים כמו "מי שחלם", "הרעות", "לו יהי", "שומר החומות", "באב אל-וואד" ועוד. העלאתו של המחזמר גרמה לביקורת בכלי התקשורת על ענבר (הבמאי) ושושני (המנהל המוזיקלי).
טקס הדלקת המשואות בהר הרצל - בשנים 2007 ו–2008 עיבד וניהל מוזיקלית את הטקס הרשמי של הדלקת המשואות בהר הרצל.
ירושלים של זהב במסגרת תפקידו כמנהל מוזיקלי ומעבד של טקס הדלקת המשואות בהר הרצל, בשנת ה 60 למדינה, יצר שושני עיבוד חדש לשיר "ירושלים של זהב". העיבוד החדשני שהוצג בטקס יצר רעש תקשורתי חזק למחרת. עד כדי דיון רדיופוני בין אילנה דיין ואיתן הבר אודות התעוזה שלקח על עצמו שושני בעצם השמעת עיבוד חדש (ופרובוקטיבי לטענתם) בבמה מכובדת רשמית וממלכתית ובשידור חי לכל רשתות הטלוויזיה.
כתיבת מוזיקה לתיאטרון הלאומי של בולגריה בשנת 2009 הוזמן להלחין מוזיקה בתיאטרון הלאומי של בולגריה, למחזה, "משרתם של שני אדונים". את המחזה ביים חברו של שושני, הבמאי מיטקו בוזקוב.
המחזמר "אנני" בשנת 2009 חברו הבמאי אילן שטורם (ששימש אז כסגנו של מנהל בית צבי, גרי בילו) ושושני, ויחד יצרו, לראשונה בארץ, עיבוד בעברית למחזמר הידוע "אנני". את תפקידה של הילדה אנני גילמה אור אילן. בין היתר שיחקו במחזמר אוולין הגואל, מלי לוי-גרשון, צביקי לוין, נועה גורן ועוד רבים. המחזמר זכה להצלחה רבה באותה שנה ורץ 4 פעמים ביום ברצף, במשך 8 ימים.
המחזמר "הבית שלנו" Our house בשנת 2010, חברו שנית הבמאי אילן שטורם ושושני ויחד יצרו גרסה ישראלית למחזמר "הבית שלנו". המחזמר אשר הגיע מלונדון, התבסס על מיטב להיטיה של להקת מדנס. המחזמר עלה בתיאטרון רמת גן ושושני הופקד על ניצוח של 7 נגנים חיים.
אופרת הרוק - "רנט" בשנת 2010 שיתפו פעולה הבמאי משה קפטן ואפי שושני ויחד יצרו גרסה ישראלית למחזמר המצליח "רנט". בגרסה הישראלית של המחזמר כיכב השחקן והזמר תום אבני. אופרת הרוק שכללה כ-80 דקות רציפות של מוזיקה ללא אתנחתא טקסטואלית בין שיריה (כנהוג באופרה).
האוצר שבהר בשנת 2011 הלחין שושני מוזיקה להצגה בשם "האוצר שבהר". הצגה שנכתבה ובוימה על ידי הבמאית והכותבת הדס קריידלמן-גלבוע. הצגה עוסקת במיחזור אשפה ולצורך זה אסף שושני פסולת אשר ניתן לנגן עליה. את אותה פסולת (בקבוקים, פחיות, שקיות, קופסאות, מתכות שונות) דגם למחשב וכך יצר שפה מוזיקלית חדשה. על עבודתו זו זכה שושני בפרס מלחין השנה 2011\2012 בקטגוריית הילדים והנוער.
איש חסיד היה בשנת 2011 חבר שושני לבמאי דניאל אפרת ויחד יצרו, חידשו ונתנו פרשנות חדשה למחזה "איש חסיד היה" אשר נכתב עובד ונערך על ידי דן אלמגור. את כל אותם ניגונים חסידיים מן המקורות אשר שזורים באופן טבעי בערב החסידי, צבע שושני בעיבוד מודרני, רוקיסטי, אלקטרוני, ובעל עומק ונופך מיסטי.
זרעים של מסטיק בשנת 2012 חבר שושני לבמאי שוקי וגנר ויחד העלו את הגרסה החדשה והמעודכנת למופע המוזיקלי "זרעים של מסטיק". את העיבוד לסיפורה של הכותבת לאה נאור, עשו דניאל אפרת ועידן עמית, והמופע עלה בהפקת תיאטרון בית ליסין. המחזה, מבוסס על שיריו של המלחין הוותיק, נחום היימן. לצורך כך קיבל שושני אישור מנחום היימן לעשות ולעבד כרצונו את שירי המחזמר.
דרמת הרוק "זרעים רעים" בדצמבר 2013 נערך "חג המחזמר בת-ים" - חג המחזמר העברי הראשון, בניהולו האמנותי של אורי פסטר. למופע הוגשו שישים מחזות זמר, ארבעה התקבלו, ביניהם "זרעים רעים" שכתב גל אפק והלחין שושני. במחזמר ניגנה סימפונט רעננה. היה זה המחזמר היחיד בפסטיבל שבו שולבה סימופנט רעננה עם גיטרות חשמליות ויחד ניגנו תחת הכותרת "רוק כבד".
פעילויות נוספות שושני מלמד מוזיקה בבתי הספר למשחק "הדרך" ו"בית צבי". במקביל, הוא מעביר הרצאות בנושא מוזיקה לתיאטרון קולנוע וטלוויזיה במסגרת השלמת ניקוד לתואר ראשון לסטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון ובמכללת ספיר.
אברהם רונן (חוקר אמנות)
אברהם רונן (קאושנסקי) (2 באפריל 1929 – 4 ביוני 2014) היה חוקר ומבקר אמנות ישראלי, פרופסור לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב ודקאן הפקולטה לאמנויות בה.
ביוגרפיה
רונן נולד בשנת 1929 במושבה ראשון לציון, בן ליצחק ושרה קאושנסקי מטיגינה (בנדרי; כיום במולדובה). בשנת 1948 התגייס לפלמ"ח והשתתף בקרבות מלחמת העצמאות. לאחר מכן הצטרף לקיבוץ ארז. בשנת 1949 עזב את הקיבוץ ועבר לירושלים, שם למד באוניברסיטה העברית פילוסופיה והיסטוריה כללית, תוך כדי עבודה במשרד מבקר המדינה והוראת תולדות האמנות בבית הספר לאמנות בצלאל.
בשנים 1964–1976 היה הממונה לענייני אמנות של הביתן הישראלי בביאנלה של ונציה.
בשנת 1997 פרש כפרופסור אמריטוס. נפטר ב-2014 ותרם את גופתו למדע.
חייו הפרטיים
בשנת 1954 נישא לשרה גרינשטיין ונולדו לו שני בנים, יובל ואיתמר. שרה נפטרה בשנת 1977, וב-1979 נישא בשנית לחיה מולד.
איליין בניס
איליין מארי בניס היא דמות בקומדיית המצבים הפופולרית סיינפלד אשר מגולמת על ידי ג'וליה לואי-דרייפוס. על גילום דמותה של בניס זכתה דרייפוס בפרס גלובוס הזהב ב-1994 ובפרס אמי לבידור בפריים טיים ב-1996.
דמותה של איליין נוצרה כאשר הכותבים שילבו מספר דמויות של מכרותיהם הרבות, בעיקר קרול לייפר, האקסית של ג'רי סיינפלד ומוניקה ייטס, האקסית של לארי דייוויד. דמות זו לא הופיעה בפרק הפיילוט, ונכנסה לסדרה בשל דרישה להכניס דמות נשית לחבורה.
אופייה
דמותה של איליין היא לעיתים קרובות קורבן של הנסיבות, המופיעות בדמותם של חברים לא מוצלחים או דרישות בלתי הגיוניות מצד מעסיקיה. היא בדרך כלל אדישה לבעיותיהם של אחרים, אלא אם כן הן נוגעות לה באופן ישיר ויכולה להיות אכזרית בצורה מפתיעה כמו למשל בפרק "הנאצי של המרק" בו היא חושפת את מתכוני המרקים שלו.
עם התקדמות התוכנית היא נעשית יותר צינית וחריפת לשון אך בתוך תוכה, היא מרגישה מרירות כלפי המצב בו החיים שלה נמצאים.
בעונה הראשונה איליין אומרת שהיא אלרגית לחתולים.
ספורט - בהוקי היא אוהדת את ניו-יורק ריינג'רס ובבייסבול היא אוהדת את הבולטימור אוריולס.
משפחתה
איליין גדלה בפרוור עשיר בבולטימור במרילנד שבארצות הברית, ובניגוד לג'רי וג'ורג' משפחתה כמעט שלא הופיעה בסדרה. אביה, הסופר אלטון בניס (דמות המבוססת על הסופר ריצ'רד ייטס), הופיע בפרק "הג'קט", וקרובת משפחתה הולי הופיעה בפרק "הקריצה", שהתייחס לסבתה "מימה" שהורישה להולי את סט המפיות המיוחד. בעונה הראשונה אף מוזכר דודה פיט, כשהיא מספרת עליו שהוא מתקלח ארבע פעמים ביום ולא יודע לספור עד עשר (כשהיא משווה אותו לחתול.)
השכלה
איליין למדה באוניברסיטת טאפטס. בפרק השביעי בעונה השלישית, פרק 24 מתחילת הסדרה, טענה שיש לה מנת משכל של 151.