cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לודוויג טייכמן
לודוויג קרול טייכמן סטווירסקי (בפולנית: Ludwik Karol Teichmann-Stawiarski; 16 בספטמבר 1823 – 24 בנובמבר 1895) היה אנטומיסט פולני שגילה דרך חדשה של מחקר ברפואה משפטית, שעל שמו נקראים גבישי טייכמן.
ביוגרפיה
טייכמן נולד ב-16 בספטמבר 1823 בלובלין.
הוא היה אחיינו של הכומר הרפורמי האוונגליסטי בקרקוב פריידריק יעקב טייכמן, ובנו של הרופא יעקב ולדיסלב טייכמן.
הוא סיים בית ספר תיכון ברדום, תחילה למד תאולוגיה אוונגליסטית באוניברסיטת דורפאט, כדי להפוך לכומר קלוויניסטי, בעקבות אביו, אך בסופו של דבר נטש את הלימודים לטובת לימודי רפואה.
בשנת 1856, טייכמן קיבל תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת גטינגן. בשנת 1861, הוא נהפך לפרופסור לאנטומיה פתולוגית מטעם האוניברסיטה היגלונית שבקרקוב, ובשנת 1868 הוא נהפך שם לפרופסור לאנטומיה תיאורית והשוואתית. בנוסף, טייכמן כיהן כרקטור באוניברסיטה בין השנים 1877–1878.
עבודותיו
המחקרים שלו על כלי הלימפה הוכרו על ידי הקהילה הרפואית, והוא קיבל פרסים על תגליותיו בתערוכות כלליות בפריז ובווינה.
בשנת 1853 הוא גילה את ההמין (המכונים גם גבישי טייכמן): צורה גבישית של צבע דם. רק מרגע גילוי זה של המדען הפולני, ניתן היה לאתר עקבות דם באופן חד משמעי. המחקר של טייכמן סלל את הדרך לכל מחקר ההמוגלובין הכימי שלאחר מכן.
פאייטוויל
פאייטוויל (באנגלית: Fayetteville) היא בירת מחוז קמברלנד במדינת קרוליינה הצפונית שבארצות הברית. בעיר השוכנת על גדות נהר קייפ פיר מתגוררים כ-200,000 תושבים (נכון ל-2010), מה שהופך אותה עיר השישית בגודלה בקרוליינה הצפונית, ובמטרופולין שלה מתגוררים למעלה מ-360,000 תושבים.
צפונית לעיר נמצא הבסיס פורט בראג של צבא ארצות הברית.
היסטוריה
לאחר דיכוי מרידות של הילידים המקומיים בקרוליינה הצפונית בתחילת המאה ה-18 החלה התיישבות במעלה נהר קייפ פיר. מתיישבים סקוטים מההיילנדס הקימו במעלה הנהר את ההתיישבויות קמפבלטון וקרוס קריק.
סוחרים מעיר הנמל וילמינגטון רצו עיירה בנהר קייפ פיר כדי לאבטח את המסחר שלהם עם פנים הארץ. הם חששו שאנשים יעדיפו להעביר סחורות בנהר פי די ומשם אל נמל צ'ארלסטון בקרוליינה הדרומית. בהתאם לכך הם שכרו שטחים בקרוס קריק והקימו את עיירתם.
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, שפרצה ב-1775, המתיישבים הסקוטים תמכו בכתר הבריטי ונותרו נאמנים לו, אך הם הובסו בסופו של דבר על ידי תומכי העצמאות. לאחר המלחמה הוחלט לאחד את קמפבלטון וקרוס קריק לעיירה אחת שנקראה פאייטוויל, על שם המרקיז דה לה פאייט, גנרל צרפתי שעזר לתומכי העצמאות במלחמה. לה פאייט עצמו גם ביקר בפאייטוויל ב-1825.
ב-1789 התכנסה בעיר האספה של קרוליינה הצפונית שאשררה את חוקת ארצות הברית. פאייטוויל הייתה מועמדת להיות בירת המדינה החדשה, אך בסופו של דבר נבחרה ראלי.
במרץ 1865, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, פאייטוויל הותקפה על ידי כוח של 60,000 בפיקודו של ויליאם שרמן. הכוח השמיד מאגר נשק של הקונפדרציה ששכן בעיר ולאחר מכן גם החריב אותה.
ב-20 באוקטובר 1898 ערכו דמוקרטים דרומיים עצרת גדולה בפאייטוויל, בשיתוף ארגון עליונות לבנה בשם "החולצות האדומות". עצרת זו סימנה את תחילתן של המהומות הגזעיות בווילמינגטון.
בעשורים שלאחר מכן העיר שוקמה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה היא גדלה באופן משמעותי.
כלכלה
כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על משרות בבסיסים הצבאיים באזור. בנוסף יש באזור העיר מספר מפעלים של תעשיית הנשק האמריקאית.
חינוך
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות ומכללות, בהן אוניברסיטת המדינה פאייטוויל והאוניברסיטה המתודיסטית.
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה האזורי פאייטוויל, הנמצא במרחק של 6 קילומטרים דרומית למרכז העיר.
בעיר עוברים מספר קווי רכבת, המקשרים בין היתר לערים ניו יורק ומיאמי.
תרבות
למרות גודלה הקטן של העיר, היא זוכה להתייחסיות תרבותיות במוזיקה, ספורט וסרטים. הראפר ג'יי קול גדל בעיירה ועל כן מזכיר אותה ואת שכונותיה ותושביה המפורסמים ברבים משיריו. מלבד תושבי העבר המפורסמים שגדלו בעיר, גם בסיס הצבא המפורסם מזכה את העיירה באזכורים בסרטים הוליוודים ובשירים של אמנים מפרוסים, כדוגמת האזכור אליה זכתה בשיר "Look Around" של להקת "רד הוט צ'ילי פפרז".
שסטזאורוס
שסטזאורוס (שם מדעי: Shastasaurus; מילולית: "הלטאה של הר שסטה") הוא סוג של זוחל ימי נכחד מסדרת האיכתיוזאוריה. הוא דמה במראו לשוניזאורוס והיה מהגדולים שבזוחלים הימיים אי-פעם. מאובניו התגלו בארצות הברית, בקנדה ובסין.
אורכו המשוער של השסטזאורוס מהמין Shastasaurus sikanniensis הגיע ל-21 מטרים ומשקלו ל-70 טון, אך המינים הקטנים יותר הגיעו לאורך של לא יותר משבעה מטרים. הם היו בעלי לסתות צרות שפנו מטה והכילו מעט מאוד שיניים קטנות בגודלן. מבנה זה עזר להם לתפוס סילוניות שצפו בקרבתם. סנפיריו הקדמיים היו גדולים מאוד אך לא היה לשסטזאורוס סנפיר גב ולא אונה תחתונה לזנבו, כמו אצל האיכתיוזאורוס. הם היו שחיינים איטיים יחסית.
אלו היו יצורים גדולים שניזונו מדגים ורכיכות ימיות ושלטו בימים הקדמונים. כולם נכחדו לפני סוף תקופת הטריאס.
פול ריס
פול ריס (באנגלית: Paul Rhys; נולד ב-19 בדצמבר 1963) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ולשי.
ביוגרפיה
ריס נולד בנית' שבדרום ויילס להורים קתולים. אמו, קתרין אייבורי הייתה אירית-ולשית, ואביו ריצ'רד צ'ארלס ריס היה ולשי. כשהיה פול בן 10 המשפחה עברה לכפר פנסוד. ריס היה חבר בלהקות אחדות לפני שעבר ללונדון ללמוד ב-RADA.
קריירה
התפקיד הראשון של ריס בקולנוע היה בסרט "לב ארי" בבימויו של פרנקלין שפנר. הוא שיחק תקופה קצרה עם הלהקה השייקספירית המלכותית, ואחר כך השתתף בסרט זוכה הפרסים "Tumbledown" בבימויו של ריצ'רד אייר, לצדו של קולין פירת'. זמן מה אחר כך הוא הופיע בסרט "וינסנט ותיאו" בבימויו של רוברט אלטמן, בתפקיד תיאו, אחיו הצעיר של וינסנט ואן גוך. שוב גילם דמות באותו נושא של אחים מפורסמים בסרט "צ'פלין" בו הופיע בתפקיד סידני צ'פלין, לצדו של רוברט דאוני ג'וניור שגילם את צ'ארלי צ'פלין. אחר כך גילם את מאסיס בסרטו של אלן בנט "102 Boulevard Hausmann", ושיחק לצדו של פיטר או'טול בסרט "האגדה על רבקה". בהמשך השתתף בסדרה של סרטים בהם "ממעמקי הגיהנום", "Food of Love", "אהבה שוכבת מדממת", ובסרט "מעורר השאול 7 - מת יותר".
בשנת 2023 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי "נפוליאון" בדמותו של שארל-מוריס דה טליראן. הסרט, בבימויו של רידלי סקוט, ומגולל את עלייתו לשלטון של נפוליאון בונפרטה.
במקביל להופעותיו בסרטי קולנוע פיתח ריס קריירה גם בטלוויזיה, ועבד עם במאים כגון מייק הודג'ס, סטיבן פרירס, סר ריצ'רד אייר, פיליפ מרטין, כריסטופר מורהאן, טום ווהן, אדוארד הול, הארי ברדביר בהפקות שונות בהן "Tumbledown", העיבוד לרומנים "A Dance to the Music of Time", מיני-סדרה "The Heroes", מיני-סדרה "Gallowglass", העיבוד לרומן "אנה קארנינה", "The Deal", "בטהובן". עוד השתתף בסדרות "הבורג'ס", "לות'ר", "ספוקס" וב"כמעט אנושיים" בתפקיד הערפד איוואן.
ב-1995 גילם ריס את דמותו של סיימון טמפלר ("המלאך") בסדרת תסכיתים לרדיו 4 של ה-BBC.
ב-2014 הופיע ריס בתפקיד ראשי בדמות אולדריץ' איימס במיני-סדרה "The Assets". ב-2015 גילם ריס את ולאד, נסיך ולאכיה הידוע בשם דרקולה, בעונה הראשונה ובעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "הסודות של דה וינצ'י".
בשנת 2000 הופיע ריס בתפקיד הראשי במחזה "המלט" בתיאטרון יאנג ויק ואחר כך בטוקיו ובאוסקה. על הופעה זו זכה בפרסים אחדים. הוא גילם את אנג'לו במחזה "מידה כנגד מידה", עליו זכה בפרס חוג מבקרי התיאטרון, את האוסמן במחזה "The Invention of Love", ואת אדגר במחזה "המלך ליר" עליו היה מועמד לפרס אוליבייה. שלושה מחזות אלה הוצגו בתיאטרון המלכותי הלאומי. עוד שיחק בתפקיד אדמונד במחזה "מסע ארוך אל תוך הלילה", בתפקיד ליאו במחזה "Design for Living" לצדם של רייצ'ל וייס וקלייב אוון בתיאטרון דונמאר ורהאוס. עוד הופיע זמן קצר בתפקיד הראשי במחזה "פול" מאת האוורד ברנטון בתיאטרון הלאומי, אבל נאלץ לוותר על התפקיד בגלל ירידה חדה במשקלו בעבודה מאומצת מדי.
מ-6 בפברואר עד מרץ 2014 כיכב ריס בהפקה מחודשת של המחזה "הדוד וניה" מאת אנטון צ'כוב בעיבודו של רוברט איק בתיאטרון אלמיידה לצדו של טוביאס מנזיס.
בין הדמויות שגילם ריס נכללים ולאד המשפד, לודוויג ואן בטהובן, פיטר מנדלסון, פול מקרטני, תומאס דה קווינסי, אלפרד אדוארד האוסמן, פרדריק שופן ומרקוס טוליוס קיקרו.
חיים אישיים
לריס הייתה מערכת יחסים עם השחקנית האוסטלית ארקי וייטלי, איתה הופיע במיני-סדרה "Gallowglass".
עונת 1953/1954 בליגה א'
עונת 1953/1954 בליגה א' הייתה העונה השלישית של ליגה א' כליגת הכדורגל הבכירה בישראל מאז קום המדינה, והיא הוקדמה על חשבון עונת 1952/1953 מאחר שעונת 1951/1952 נסתיימה באיחור של כחמישה חודשים.
הליגה כללה 12 קבוצות - 10 קבוצות ששיחקו בליגה בעונת 1951/1952, וכן הפועל כפר סבא והפועל בלפוריה שעלו ליגה בתום עונת 1951/1952 בליגה ב'. העונה החלה ב-21 בפברואר 1953 והסתיימה ב-13 במרץ 1954. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי יחס שערים.
העונה הסתיימה בניצחון של מכבי תל אביב, שזכתה באליפות בפעם השלישית ברציפות. המבקיע המצטיין של העונה היה אליעזר שפיגל ממכבי פתח תקווה שכבש 16 שערים. מכיוון שהוחלט להרחיב את הליגה ל-14 קבוצות, אף קבוצה לא ירדה לליגת משנה.
ניקולאי קוסטומרוב
נִיקוֹלַאי אִיוַנוֹבִיץ קוֹסְטוֹמַרוֹב (ברוסית: Никола́й Ива́нович Костома́ров) או מִיקוֹלַא אִיוַנוֹבִיץ קוֹסְטוֹמַרוֹב (באוקראינית: Микола Іванович Костомаров; 16 במאי 1817 – 19 באפריל 1885) היה אחד ההיסטוריונים האוקראינים והרוסים המכובדים ביותר, פרופסור להיסטוריה רוסית באוניברסיטת ולדימיר הקדוש בקייב ולאחר מכן באוניברסיטת סנקט פטרבורג, של רוסיה, מחברם של ספרים רבים, כולל הביוגרפיה המפורסמת שלו על המאה השבע-עשרה ההטמאן בוגדן חמלניצקי, המחקר על האוטאמן של ה סטפן ראזין וההיסטוריה הרוסית היסודית שלו בת שלושה כרכים: "ההיסטוריה הרוסית בביוגרפיות של דמויותיה העיקריות" (Русская история в жизнеописаниях её главнейших деятелей).
קוסטומרוב נודע גם כדמות ראשית של חברת התחייה הלאומית האוקראינית הידועה בעיקר כ, שפעלה בקייב מינואר 1846 עד מרץ 1847. קוסטומרוב היה גם משורר, אתנוגרף, ומקדם של מה שנקרא תנועת הנרודניקים באימפריה הרוסית.
שדרות בן-גוריון (ראשון לציון)
שדרות דוד בן-גוריון היא שדרה הנמצאת במרכזה של ראשון לציון, ונחשבת כגבולה המערבי של ראשון לציון הישנה, לפני ההתפתחות העירונית ממערב לשדרות אלו. שדרות אלו קרויות על שמו של דוד בן-גוריון שהיה ראש ממשלת ישראל הראשון.
השדרה מצויה בסמוך לשכונות בנות חיל וכצנלסון בעיר ומפרידה בין המערב למזרח, וממוקמת מכיוון צפון-מזרח לכיוון דרום, עד לצומת מפגש הרחובות רוטשילד וההסתדרות מדרום-מזרח לצפון-מערב רוטשילד ובהמשך לה רחוב שפרינצק לכיוון דרום.
מערבית לשדרות אלו נמצא כביש מספר 4, המופרד בסוללת עפר, ויותר מערבית - השכונות החדשות של מערב ראשון לציון. לאורך שדרות בן-גוריון נמצאים המוסדות הבאים: בית ספר תיכון, מרכז פיס קהילתי, שתי חטיבות ביניים, קאנטרי קלאב, מרכז מסחרי ואתר חפירות ארכאולוגי בצומת רוטשילד.
ניקולאי קוסטומרוב
לימודים אקדמיים
אף על פי שמרבית לימודיו של ניקולאי קוסטומרוב היו בתחום הלימודים הקלאסיים והספרות הצרפתית, הוא בתחילה לא ממש התלהב מהלימודים. מצד אחד, זה נבע מרמת ההשכלה הנמוכה של המורים שם ומצד שני, מהלימודים הבלתי מודרכים ובלתי שיטתיים. מאוחר יותר תיאר קוסטומרוב את ימי הסטודנט שלו כ"כאוטיים". רק כאשר מ.מ. לונין נכנס לתפקידו באוניברסיטת חרקוב ב-1835, התחיל קוסטומרוב, בהשפעת הרצאותיו של לונין, לעסוק ברצינות ובשיטתיות בהיסטוריה. עם זאת, הרעיונות על הייעוד שלו עדיין היו כה מעורפלים עד שקוסטומרוב אפילו הצטרף לצבא לאחר לימודיו. כשהגדוד שלו התמקם ב התעמק קוסטומרוב בארכיון בית משפט השלום המקומי. זה נתן לו השראה לכתוב את ההיסטוריה של גדודי הקוזאקים הסלובודסקיים (слободских казачьих полков). בעצת הממונים עליו הוא עזב את הגדוד בשנת 1837, וחזר לחרקוב להעמיק את הידע ההיסטורי שלו.
במהלך לימודיו פיתח קוסטומרוב השקפה על היסטוריה מנוגדת לזו שרווחה אז בקרב היסטוריונים רוסים. הוא תהה מדוע בספרות ההיסטורית אפשר לקרוא הכול על המדינאים המפורסמים, מדי פעם גם על החוקים והמוסדות, אבל שום דבר על פשוטי העם. לא היה שום דבר על "האדם הפשוט", שום דבר על חייו, אמונתו וחיי היומיום שלו. המחשבה על ההיסטוריה של פשוטי העם, על החיים הרוחניים שלהם בניגוד לתולדות המדינה, הפכה לרעיון המנחה שעיצב באופן מכריע את השקפותיו ההיסטוריות של קוסטומרוב. עם ראייה מורחבת זו של ההיסטוריה, הרחיב קוסטומרוב גם את מקורותיו. לכן, לדעתו, היה צריך לא רק ללמוד את הכרוניקות והרשימות הכתובות, אלא גם לראיין אנשים חיים. הוא למד את השפה האוקראינית, קרא את שירי העם האוקראינים שפורסמו בדפוס וספרות מודפסת בשפה האוקראינית. הוא שהה באביב 1838 במוסקבה, שם חיזקו הרצאותיו של את דעתו על פשוטי העם. בשנים 1839–1841 פרסם שני מחזות וכמה אוספי שירים, הן בשפת המקור והן בתרגומים, תחת שם העט "ירמיה גלקה" (Иеремия Галка).
קוסטומרוב המשיך להרחיב את הידע שלו בהיסטוריה, ובשנת 1840 קיבל את התואר השני. ב-1842 פרסם את עבודת הדוקטורט שלו "על הסיבות והטבע של האיחוד במערב רוסיה", אך לא הצליח לקבל איתה את הדוקטורט. הארכיבישוף של חרקוב מצא את תוכן העבודה שערורייתי. אף על פי שזה היה רק עניין של כמה ניסוחים שליליים, העניק פרופסור מאוניברסיטת סנקט פטרבורג, שתיקן את העבודה, הערכה חריפה מטעם משרד החינוך, שהביאה לשריפת העבודה. קוסטומרוב הורשה להגיש תזה נוספת לתואר השלישי, ובשנת 1843 הציג את העבודה שכותרתה "על המשמעות ההיסטורית של שירה עממית רוסית". הוא הגן עליה בתחילת שנת 1844.
תקופת הזוהר של הכתיבה
מיד לאחר שסיים את עבודת הדוקטורט השנייה שלו, החל קוסטומרוב לעבוד על ההיסטוריה של בוגדן חמלניצקי. כדי להיות קרוב למקומות שבהם התרחשו האירועים, קיבל תחילה תפקיד כמורה בבית ספר תיכון ברובנו, ולאחר מכן (1845) עבר לבית הספר התיכון הראשי של קייב. ב-1846 מונה קוסטומרוב לפרופסור להיסטוריה רוסית באוניברסיטת קייב, ובסתיו של אותה שנה החל להרצות. הרצאותיו זכו מיד לפופולריות רבה ועוררו עניין רב. בקייב ובחרקוב נוצר סביב קוסטומרוב חוג של אנשים שהתמסרו לרעיון ה"נארודנוסט" (עממיות). לחוג זה השתייכו, , , וטאראס שבצ'נקו. האינטרסים של מחוז קייב לא הוגבלו ללאומיות האוקראינית. החברים בחוג חלמו על הדדיות כל-סלאבית, שהכילה את התשוקה לקדמה פנימית במולדתם. הם ראו בדמיונם את חקיקתם של חוקים וזכויות יסוד משותפים לכל הפדרציות; הכנסת מידות, משקלות ומטבעות אחידים; וביטול המכסים. יש להקים רשות מרכזית בעלת סמכות על הצבא והצי. עם זאת, על כל פדרציה לשמור על אוטונומיה מלאה בתחומים של מוסדות פנימיים, מנהל פנימי, הליכים משפטיים וחינוך ציבורי. מטרה נוספת הייתה ביטול הצמיתות והנחלות. על מנת לקדם את הפצת הרעיונות הללו, הוקמה חברת התחייה הלאומית האוקראינית הידועה בעיקר כ.
התוכניות הפאן-סלאביות של החברים הצעירים בחוג סוכלו. תלמיד שמע את שיחותיהם והודיע לרשויות. באביב 1847 כולם נעצרו, הואשמו בפשעים נגד המדינה וקיבלו עונשים שונים. אף על פי שהיה פאן-סלאבי, התנדנד קוסטומרוב בין העמדה שיש "שתי אומות רוסיות" (אחת מכותרות ספרו; כלומר רוסים גדולים ורותנים) או עם רוסי מאוחד. זה האחרון התאים לעמדה הצארית, שנלחמה נגד הבדלנות התרבותית של אוקראינה. אך במיוחד, כמו אינטלקטואלים אוקראינים אנטישמים אחרים, הוא גינה את הכובשים הפולנים של העם האוקראיני, שלכאורה שללו את חירותם מהאיכרים בעזרת סוכניהם היהודים.
לאחר שנת מאסר במבצר פטרופבלובסקיה, הועבר קוסטומרוב לסראטוב והוצב תחת פיקוח המשטרה המקומית. נאסר עליו ללמד ולפרסם. במהלך גלותו התוודע קוסטומרוב לפער בין האידיאלים שלו למציאות, אך הוא לא איבד את מרצו והתלהבותו מעבודתו. בסראטוב המשיך את העבודה על "בוגדן חמלניצקי" ובמקביל החל במחקר חדש על פעולתה הפנימית של נסיכות מוסקבה במאות ה-16 וה-17. קוסטומרוב ערך טיולים אתנוגרפיים, אסף סיפורים ושירים. בשנת 1855 קיבל קוסטומרוב אישור לנסוע לסנקט פטרבורג. הוא ניצל נסיעה זו כדי לסיים את עבודתו על בוגדן חמלניצקי. שנה לאחר מכן בוטלו גם איסור הפרסום וגם המעקב. לאחר טיול מחוץ לרוסיה, השתקע קוסטומרוב בסראטוב. כאן כתב את "מרד סטנקה ראזין" והשתתף כסופר בהכנת רפורמות האיכרים בוועד המקומי לשיפור חיי האיכרים.
באביב 1859 הוצעה לו הקתדרה להיסטוריה של רוסיה באוניברסיטת סנקט פטרבורג. לאחר שהאיסור האחרון על הוראה הוסר בנובמבר, החל קוסטומרוב בהרצאותיו. זו הייתה התקופה של העבודה האינטנסיבית ביותר וגם תרמה ביותר לפופולריות שלו. קוסטומרוב כבר היה ידוע כסופר מוכשר. עכשיו הוא עשה לעצמו שם כפרופסור. בהרצאותיו התייחס לא פעם לדעות שגיבש בחרקוב. במרכז יצירתו הוא שם את חיי פשוטי העם על כל ביטוייהם. בנוסף, החל קוסטומרוב לעבוד על ההיסטוריה של אוקראינה. בנוסף, פרסם בכתבי עת כמו "" ("מילה רוסית") וסוברמניק, שם הודפסו קטעים מהרצאותיו ומאמריו ההיסטוריים. ב-1861 היה שותף בהקמת כתב העת (Основа, "בסיס") שהוקדש רובו ככולו לליבו הבעיה הלאומית האוקראינית.
קוסטומרוב נודע גם כמרגל ומלשין; לפיכך הוא גינה את ניקולאי צ'רנישבסקי, שהוא האמין שהוא השטן במובן הדתי בגלל דמיונו הפיזי לכאורה, וכותבים אחרים ל"זרוע השלישית", משטרת המדינה הרוסית.
שנותיו האחרונות
ב-1875 שרד קוסטומרוב את מחלת טיפוס הבהרות שהחלישה אותו מאוד. באותה שנה התחתן עם אלינה קיסל (Алиной Леонтьевной Кисель), לה התארס לפני מעצרו ב-1847. ניתן לראות שינוי גם ביצירתו של קוסטומרוב. במקומות מסוימים, הסגנון החי מפנה את מקומו למניין העובדות היבש. באותן שנים, קוסטומרוב אף הביע את הדעה שמשימתו של היסטוריון היא לשחזר את מה שמצא במקורות, בשילוב עם עובדות מוכחות. הוא עבד ללא לאות עד מותו.
קוסטומרוב מת לאחר מחלה ארוכה וכואבת, ב-19 באפריל 1885. ניקולאי קוסטומרוב קבור ב של סנקט פטרבורג.
עבודתו כהיסטוריון
קוסטומרוב היה מומחה לפולקלור של סלאבים מזרחיים. הוא העלה את הרעיון שיש שני סוגים של אנשי רוס, אלו של רוס של קייב, באגן הדנייפר, שאותם כינה "רוסים דרומיים", ואלה מרקע של נובגורוד, שאותם כינה "רוסים צפוניים". קוסטומרוב ראה ברוסים הצפוניים הגמון פוליטי של המדינה הרוסית. כהיסטוריון, כתביו של קוסטומרוב שיקפו את המגמות הרומנטיות של זמנו. הוא היה ההיסטוריון הרוסי הראשון שהשתמש באתנוגרפיה ובשירי עם לכתיבת ההיסטוריה, וניסה להבחין ב"רוח" העם, כולל מה שמכונה "הרוח הלאומית" (народность). בשיטה זו על בסיס שירי העם וההיסטוריה שלהם, הוא אמר שהעמים של מה שהוא כינה רוס הצפונית או מצד אחד ושל רוס הדרומית או רוס הקטנה מצד שני (רוסים ואוקראינים, בהתאמה) שונים באופיים ויצרו שני לאומים רוסיים נפרדים. במאמרו המפורסם "שני לאומים רוסים" (ברוסית: Две русские народности), נקודת ציון בתולדות החשיבה של הנרודניקים, הוא כתב את מה שחלק מחשיבים כדעה שהרוסים נוטים לאוטוקרטיה, קולקטיביזם ובניית מדינה, והאוקראינים נוטים לכיוון חירות ואינדיבידואליזם. למאמר של קוסטומרוב על בעיית המגוון הפסיכולוגי של אנשי רוס באימפריה הרוסית הייתה השפעה על המחקר המדעי של הפסיכולוגיה הקולקטיבית במזרח אירופה.
בכתביו ההיסטוריים השונים, הביע קוסטומרוב תמיד דעות חיוביות מאוד לגבי הרפובליקה של רוס של קייב ורפובליקת נובגורוד, לגבי מה שנחשב בעיניו כמערכת ה של אסיפות עממיות (ראו במיוחד את המונוגרפיה שלו על תפקידה של נובגורוד הגדולה בהיסטוריה הרוסית (רוסית: О значении Великого Новгорода в русской истории), ואחוות הקוזאקים הזפורוז'יאנית המאוחרת יותר, שלדעתו היא בחלקה גם יורשת של השיטה הדמוקרטית. לעומת זאת, הוא מתח ביקורת על האוטוקרטיה הישנה בדוכסות הגדולה של מוסקבה. קוסטומרוב נודע לשמצה בימיו בכך שהטיל ספק בסיפורו של, גיבור וקדוש מעונה מיתולוגי שנחשב כמושיע של צבא רוסיה. כתיבתו המפורטת על סטפן ראזין, אחת הדמויות הפופולריות ביותר בתולדות הסיץ' הזפורוז'י, הייתה חשובה במיוחד לאבולוציה הפוליטית של הנרודניקים.
קוסטומרוב נגד פוגודין
קוסטומרוב ניהל ויכוח ארוך שנים עם בנוגע למקור הלשוני והאתנוגרפי של המילה "רוס". קוסטומרוב סירב לקבל את הטענה שהשם "רוס" מגיע לאזור הסלאבי מסקנדינביה, בעוד פוגודין טען שאנשי רוס הראשונים הגיעו מ באזור שוודיה של ימינו. פוגודין חיבר את השם "רוס" עם סקנדינביה ביחס ל. קוסטומרוב קישר את השם "רוס", עם האויקומנה של הסלאבים המזרחיים. הוויכוח בין קוסטומרוב לפוגודין על מקורו של השם "רוס" השפיע על בנייתן של שתי אסכולות היסטוריוגרפיות שונות ברוסיה: מה שנקרא "נורמניסטים" ו"אנטי-נורמניסטים". בהשפעת הוויכוח הזה בין פוגודין לקוסטומרוב, שהתקיים באוניברסיטה האימפריאלית במוסקבה, אמר הנסיך ונמשורר : "אם לא ידענו קודם לאיזה דרך אנחנו הולכים, עכשיו אנחנו לא יודעים מהיכן אנחנו הולכים גם כן″.
דת ויחסו ליהדות
קוסטומרוב היה אדם דתי מאוד וחסיד אדוק של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית. הוא היה ביקורתי על השפעות קתוליות ופולניות על אזור אוקראינה ובלארוס לאורך מאות השנים, אך עם זאת, נחשב כפתוח יותר לתרבות הקתולית מאשר רבים מבני דורו הרוסים.
קוסטומרוב היה בעד הענקת שוויון זכויות ליהודים, אבל בתנאי שיפסיקו להתבדל ושיזנחו את העיסוקים הכלכליים שעליהם השתלטו. עם זאת, הוא טען כי גם הנוצרים אשמים במצב משום שהם ותרנים. במחקרים ההיסטוריים על אוקראינה הוא תיאר את היהודים כסוכנים וחוכרי מיסים חמסנים מטעם בעלי האחוזות הפולנים. במשפט של עלילת הדם בסראטוב שהתנהל בין ל-1853 ל-1860 הוא השתתף כעד מומחה ודחה את התביעה שהאשימה יהודים ברצח פולחני של ילדים נוצרים. אבל עם זאת טען כי ייתכן שקנאים יהודים ישתמשו לרעה במצוות הדת היהודית.
סופר
קוסטומרוב היה גם סופר ומשורר רומנטי, חבר באסכולה הרומנטית בחרקוב. הוא פרסם שני אוספי שירה ("בלדות אוקראיניות" (1839) ו"הענף" (1840)), שניהם אוספים המכילים שירים היסטוריים בעיקר על רוס של קייב ועל בוגדן חמלניצקי. הוא גם פרסם ניתוח מפורט של שירי העם הרוסיים הגדולים. שירתו של קוסטומרוב ידועה בכך שהיא כוללת אוצר מילים ואלמנטים אחרים של יסודות מסורתיים ושירי עם, שאסף ובחן במחקריו ההיסטוריים ביחס לאתנוגרפיה.
קוסטומרוב כתב גם דרמות היסטוריות, אולם לאלו הייתה השפעה מועטה על התפתחות התיאטרון. הוא כתב גם פרוזה ברוסית (הנובלה קודיאר (Кудеяр), 1875), ורוסית מעורבת באוקראינית (צ'רניגובקה, 1881), אך גם אלה נחשבים חסרי חשיבות.
הנצחה
רחובות בחרקוב ובוורונז' נקראים על שם קוסטומרוב. לוח זיכרון הוצב על הבית באי ואסילייבסקי שבו התגורר. בשנת 1992 הוקדש בול הנצחה לקוסטומרוב באוקראינה. ב-20 באפריל 2017, הבנק הלאומי של אוקראינה הטביע מטבע הנצחה של 2 הריבניה לציון יום השנה ה-200 (על פי התאריך היוליאני) להולדתו, ב-2020 הטביע הבנק מטבע הנצחה לכבוד 175 שנים להקמת בערך נקוב של 5 הריבניה, שגם בו מוטבעת דמותו של קוסטומרוב.
ויקאר
ויקאר (בלטינית: Vicarius, באנגלית: Vicar) הוא התואר הכנסייתי שניתן לכל מי שמשמש כממלא מקום או שליחו של ממונה או עליון ממנו. התואר מיוחס בדרך כלל בנצרות הקתולית לנציג מקומי של הקיסר כמו ארכידוכס, העשוי לקבל את התואר. בנוסף, סגנו של כומר נקרא לעתים ויקאר.
האפיפיור משתמש בתואר ויקריוס כריסטי במשמעות "ממלא מקומו של ישו". האפיפיורות השתמשה במונח בפעם הראשונה במאה השמינית. קודם לכן, נעשה שימוש בתואר "ממלא מקומו של פטרוס הקדוש או "ממלא מקום ראש השליחים" (vicarius principis apostolorum). כמה לגטים אפיפיוריים כובדו אף הם בתואר "ממלא מקום כס השליחים".
בשיתוף האנגליקני, ויקאר הוא תואר רגיל הניתן לכהני קהילה מסוימים. אנשי הכמורה האנגליקניים בקהילות מתחלקים לרקטורים, ויקארים ו"קוראטים קבועים," בהתאם לתשלום שהם זכאים לקבל: רקטור מקבל מעשר גדול (מגידול חיטה, שחת ועץ) ומעשר קטן משאר התוצרת המקומית, ואילו הוויקאר את המעשר הקטן בלבד. הקוראט הנצחי אינו מקבל הכנסת מעשר ומשכורתו משולמת על ידי הדיוקסיה, אך הכנסתו קבועה ממש כמו של המכהנים במשרות האחרות. חוק פרלמנטרי משנת 1868 התיר גם לקוראטים קבועים לכנות עצמם ויקארים, ובהמשך הטשטשו עוד יותר ההבדלים בין ממלאי המשרות השונים.
בכנסייה האפיסקופלית בארצות הברית, ויקאר הוא כהן האחראי על מיסיון, כלומר, קהילה הנתמכת על–ידי דיוקסיה, בניגוד לקהילה החיה על הכנסותיה היא, שבראשה עומד רקטור.
ריי צ'ארלס
ריי צ'ארלס רובינסון (באנגלית: Ray Charles Robinson; 23 בספטמבר 1930 – 10 ביוני 2004), הנודע מקצועית כריי צ'ארלס, היה זמר-יוצר ונגן אמריקני עיוור. מהאמנים בעלי השם וההשפעה הגדולים ביותר בעולם מוזיקת הנשמה בארצות הברית. כונה לעיתים קרובות בידי קולגות ״הגאון״. החל להקליט לקראת סוף שנות ה-40 בסגנון המשלב ג'אז, גוספל, בלוז, R&B ופופ.
דורג במקום ה-2 ברשימת 100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים של רולינג סטון.
ביוגרפיה
ריי צ'ארלס רובינסון נולד בשנת 1930 באולבני, ג׳ורג׳יה להוריו ארית׳ה (מכבסת) וביילי רובינסון (פועל). אמו של ריי התייתמה מאמה בצעירותה ואביה לא יכל לטפל בה אז ביילי (שלימים יהיה אביו של ריי) שהיה אז קולגה של אביה של ארית׳ה אימץ באופן לא רשמי את ארית׳ה לחיק משפחתו ונתן לה את שם משפחתו. בגיל 15 הרתה ארית׳ה לביילי וילדה את ריי. ביילי שהיה נשוי באותה התקופה נטש גם את ארית׳ה וגם את אשתו והתחתן בשלישית, כך שריי מעולם לא הכיר את אביו. לאחר נטישת האב עברו ריי ואמו לפלורידה. עוד לפני יום הולדתו הראשון של ריי נולד לו אח, ג׳ורג׳ שזהות אביו מעולם לא נחשפה. כאשר ריי היה בן 5 שיחקו הוא ואחיו בחוץ ואחיו ג׳ורג׳ נפל בשוגג לדלי הכביסה של אמו וטבע למוות בגיל 4 לנגד עיניו של ריי שהיה חסר אונים, באותה השנה החל ריי לאבד בהדרגה את ראייתו, ועד גיל 7 הוא התעוור לחלוטין ככל הנראה בשל גלאוקומה. בפלורידה הוא למד 8 שנים בבית הספר סנט אוגוסטין לחרשים ועיוורים, בו למד לראשונה לנגן על פסנתר. ריי עזב את בית הספר לאחר מות אמו ב 1945. לאחר מכן עבר לסיאטל, שם החל להתפרסם כמוזיקאי.
ויליאם אגאדה
ויליאם אגאדה (באנגלית: William Agada; נולד ב-17 בספטמבר 1999) הוא כדורגלן ניגרי, המשחק בעמדת החלוץ בספורטינג קנזס סיטי מליגת ה-MLS.
ריי צ'ארלס
ביוגרפיה
במהלך שנות ה-50 הצליח במצעדי ה"רית'ם אנ' בלוז" בארצות הברית עם להיטים רבים כמו "Baby Let Me Hold Your Hand" "I Got a Woman" ו-"This Little Girl of Mine". לקראת סוף העשור ובתחילת שנות ה-60 דרך כוכבו גם בקרב קהל אוהבי הפופ עם השירים "What`d I Say" ו-"Hit the Road Jack". לקראת סוף שנות ה-60 גיוון את סגנונו והחל להקליט שירי רוק אנד רול אך לא זנח את הפופ. מאז הוציא עשרות תקליטים מגוונים ומצליחים, ובהם שירים שחיבר בעצמו וביצועים שלו לשירים של אחרים. ריי צ'ארלס המשיך להופיע גם בשנות ה-80 וה-90, עד למותו ב-2004.
ויליאם אגאדה
קריירה
בגיל 18 הצטרף אגאדה לקבוצת הנוער של הפועל קטמון ירושלים, במדיה כבש שמונה שערים בשישה משחקי הליגה. בדצמבר הצטרף לזו של מכבי תל אביב.
ריי צ'ארלס
ביוגרפיה
ריי צ'ארלס תרם גם לתעשיית הקולנוע. להיטיו נשמעו בסרטי קולנוע כגון "ג'ורג'יה" והוא גם הופיע בסרטים אחדים. הוא הופיע בסרטים מסוגת הקומדיה, כשהוא משחק את עצמו. הבולט בסרטים אלה היה "האחים בלוז" (1980). בסרטים אלה מימש ריי צ'ארלס את אהבתו הגדולה לספר בדיחות על עיוורונו והוא נראה בהם כשהוא יורה באקדח, נוהג באוטובוס וכיוצא בזה. בשנת 2004 יצא הסרט הביוגרפי "ריי", בכיכובו של ג'יימי פוקס, שזכה בפרס אוסקר על גילומו של צ'ארלס.
צ'ארלס גם פעל למען המאבק בגזענות כשסרב להופיע באולם בג'ורג'יה שבו הייתה הפרדת גזעים, ולא הותר לצופים השחורים להיכנס לאולם עם אלו הלבנים. מספר שנים לאחר מכן הוקירה אותו מדינת ג'ורג'יה כשהפכה את השיר (שנכתב על ידי ביקס ביידרבק והוגי קרמייקל וזכה לתהילה בביצוע ריי צ'ארלס), "ג'ורג'יה בלבי" (Georgia on my mind) להמנונה הרשמי.
ויליאם אגאדה
קריירה
ביולי הצטרף אגאדה בהשאלה להפועל חיפה. ב-7 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1–2 למכבי נתניה. בקיץ שב להפועל ירושלים.
ריי צ'ארלס
ביוגרפיה
לצד הצלחותיו של ריי צ'ארלס הוא נודע גם בהסתבכויות שונות. הסתבכויות אלה כללו התמכרות לסמים ובגידות באשתו.
הנפת הדגל הסובייטי מעל בניין הרייכסטאג
חיילי הצבא האדום מניפים את הדגל הסובייטי מעל בניין הרייכסטאג הוא תצלומו הידוע ביותר של הצלם היהודי-סובייטי יבגני חאלדיי. התמונה שצולמה ב-2 במאי 1945 במהלך הקרב על ברלין, התבררה כמבוימת ומרוטשת.
ויליאם אגאדה
קריירה
ב-23 ביוני 2022 חתם אגאדה בספורטינג קנזס סיטי מליגת ה-MLS.
ריי צ'ארלס
ביוגרפיה
ביוני 2004 נפטר צ'ארלס בביתו שבבוורלי הילס, לוס אנג'לס, ממחלת כבד.
הנפת הדגל הסובייטי מעל בניין הרייכסטאג
במהלך כיבוש ערים בצבא האדום התפתחה מסורת של הנפת דגל במקום הראשי של העיר. באספת מועצת העיר של מוסקבה ב-6 בנובמבר 1944 יוסיף סטלין נאם על הצורך בסיום המלחמה תוך הנפת הדגל האדום מעל ברלין. מפקד הארמייה השלישית נתן הנחיה להכין תשעה דגלים וכל אחד מהם קיבל מספר. בהמשך, דגל מס' 5 יקבל את התואר "דגל הניצחון". בלילה של 22 באפריל הדגלים הועברו לנציגי היחידות שהשתתפו במתקפה על הרייכסטאג.
ריי צ'ארלס
דיסקוגרפיה
ריי צ'ארלס הוציא לאור 55 אלבומי סטודיו, 7 אלבומי הופעות חיות ו־127 סינגלים (חדשירים). כמו כן יצאו במהלך השנים אלבומי אוספים רבים, לפני ואחרי מותו.
הנפת הדגל הסובייטי מעל בניין הרייכסטאג
במהלך הקרבות על העיר דגלים אכן הונפו מעל בניין העירייה, שער ברנדנבורג, משרדו של אדולף היטלר ואתרים חשובים נוספים. היה צורך להחליט איזה דגל יהיה "הדגל הרשמי" אשר יסמל את הניצחון. הנחיית סטלין הייתה חד-משמעית - דגל מעל בניין הרייכסטג. במהלך המתקפה מפקדת חטיבה מס' 150 הודיעה כבר ב-14:25 של 30 באפריל שהבניין נכבש. הדבר הועבר לעיתונות ולשידור ברדיו. מעשית בשעה זו לא היה בבניין אף חייל סובייטי. החיילים הראשונים הצליחו לחדור לבניין רק לקראת השעה 10 בערב. קבוצה בפיקודו של סמל מינין הצליחה לעלות לגג הבניין ולהניף דגל. באותו זמן יגורוב וקנטריה שברשותם היה דגל מס' 5 נמצאו במטה של יחידה אחרת. לקראת חצות הגיע לבניין הרייכסטג מפקד אחת היחידות שהשתתפו במתקפה והתעניין איפה הדגל הרשמי. לקראת השעה 3 בבוקר ב-1 במאי הם הגיעו עם הדגל לגג הבניין והניפו אותו. לאחר שנה, ב-8 במאי 1946 קיבלו שמונה חיילים, שהניפו את הדגל, את התואר הגבוה גיבור ברית המועצות, מהם שלושה לאחר המוות. מסיבות שלא ברורות עתה, מינין וקבוצתו לא היו בין מקבלי האותות. מינין בעצמו קיבל את תואר גיבור הפדרציה הרוסית רק בשנת 1998 בתקופת נשיאותו של ילצין.
גאורגי ז'וקוב קיבל כ-20 פניות לתת אות גיבור ברית המועצות למניפי הדגל על בניין הרייכסטג. הוא החליט לא להעביר למוסקבה אף שם עד לבירור הנושא.
ריי צ'ארלס
דיסקוגרפיה
הדיסקוגרפיה (ללא אוספים וסינגלים):
הנפת הדגל הסובייטי מעל בניין הרייכסטאג
חאלדיי התקנא בצלם ג'ו רוזנטל, אשר צילם זמן קצר לפני-כן, ב-23 בפברואר 1945, את "הנפת הדגל באיוו ג'ימה". תצלום עבורו זכה רוזנטל בפרס פוליצר באותה שנה. על אף הטענות, שרוזנטל הכחיש בתוקף עד מותו, כי גם תמונתו בוימה, הרי שהדימוי ההרואי תרם להאדרת יוקרתו של הצבא האמריקאי, וחאלדיי שאף להעניק לצבא האדום תצלום ניצחון הרואי דומה. הוא הצטרף לצבא האדום ועם תחילת הקרב על ברלין, נסע לבירה הגרמנית כשבידיו דגל ברית המועצות. בניין הרייכסטאג, משכנו של הפרלמנט הגרמני, שוכן בליבה של ברלין. לאחר הצתת הבניין ב-1933 ושלילת סמכויות הפרלמנט ב"חוק ההסמכה" איבד הרייכסטאג כל משמעות מעשית פרט לסמליות שלו ולמיקומו הפיזי במרכז העיר. הבניין נבחר לשמש כרקע של תמונת הניצחון לאחר שנבחנו גם מקומות אחרים כמו שדה התעופה טמפלהוף ושער ברנדנבורג.
בשעות הערב של 30 באפריל 1945, יום לאחר תחילת הקרב לכיבוש הרייכסטאג וסביבתו, וכשההגנה הגרמנית בשיאה, עשתה קבוצה בת ארבעה חיילים סובייטים את דרכה במעלה הבניין עד לגגו, כשבידם דגל ברית המועצות. הקבוצה בחרה באחד מהפסלים שבגג כנקודה בה יניפו את הדגל, וחיברו את מוט הדגל לבקע שמצאו בפסל. וכך, בשעה 22:40, טיפס מיכאיל מינין על הפסל והניף את הדגל. שום צלם לא היה באזור והרגע לא הונצח.
ביומיים שלאחר ההנפה הראשונה המשיכו הקרבות העזים בבניין, כשהסובייטים עוברים מחדר לחדר ונלחמים בחיילים הגרמנים האורבים להם. ההתקדמות הרוסית אמנם לא נבלמה, אך מאידך, השכילו החיילים הגרמנים לסלק את הדגל מגג הבניין. ב-2 במאי נכנעו הגרמנים ומרביתם נטשו את הבניין, כשרק חילופי אש קלים ממשיכים להתחולל. חאלדיי ניצל את ההזדמנות ואסף קבוצה של שלושה חיילים סובייטים, ויחד הם עלו לגגו של בניין הרייכסטאג, שם הניפו את הדגל, כשחאלדיי מצלם 36 תצלומים של המאורע. כיום ידוע על לפחות שלושה צלמים אחרים שצילמו חיילים סובייטים מניפים דגלי ניצחון על גג הרייכסטאג ב-1 וב-2 במאי, ברם אף אחד מהם לא זכה למידת הפרסום לה זכה תצלומו של חאלדיי. בתצלום נראים שני חיילים: מליטון כנתריה אשר מחזיק בדגל, ומיכאיל יגורוב התומך בו (חייל שלישי, אַלֶכְּסֵיי בֶּרֶסְט, נראה בתצלום אחר (החייל הימני ביותר)).
על אף שהתצלום בוים, הוא הפך לאחד המפורסמים בהיסטוריה של הצילום. לתצלום גרסאות שונות, כאשר שני שינויים בולטים במיוחד; בתמונה המקורית מבצבצים שני שעונים על ידו של החייל שתומך במניף הדגל, שהיו ככל הנראה שלל ביזה. על מנת שלא לבייש את הצבא האדום רוטשה התמונה ואחד השעונים הועלם. התצלום שפורסם במגזין אוֹגוֹנְיֵיק (Огонёк) תשעה ימים לאחר ההנפה ב-13 במאי כבר כלל שינוי זה. בעיבוד נוסף, שהתבצע מאוחר יותר, הוסיף חאלדיי עשן לתצלום כדי להאדיר את הרושם.
טרמל דארדן
טרמל דארדן (באנגלית: Tremmell Darden; נולד ב-17 בדצמבר 1981 באינגלווד, קליפורניה שבארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצה פלקנסטרו קאנטו מליגת העל האיטלקית בכדורסל. גובהו 1.96 מטרים והוא משחק בעמדת הסמול פורוורד.
רוברט רוי מקגרגור
רוברט רוי מקגרגור (Robert Roy MacGregor) המכונה גם רוב רוי (1 בפברואר 1671 - 28 בדצמבר 1734) הוא גיבור לאומי סקוטי. נקרא גם "רוברט האדום" על שם שערו האדמוני.
קורות חיים
הוא נולד בעיירה גלנגייל בהיילנדס וב-1693 נישא למרי מקגרגור (1671–1745). כמו רוב אנשי השבטים הסקוטים הצטרף ביחד עם אביו למרד היעקוביטים כתמיכה בג'יימס השני, מלך אנגליה, הקתולי.
המרד דוכא ורוב רוי עבר עם אנשי שבטו לכפר בלקהוידר (Balquhidder) שם עסק ביחד עם אנשיו בגביית דמי חסות מבעלי ממון תמורת שמירה על בקרם מפני גנבה.
לאחר שלווה כסף ממרקיז מונטרוז והפסיד אותו הוכרז כעבריין נמלט והחל במלחמה עקובה מדם נגד המרקיז שבה כונה על ידי האצולה כ"בנדיט" ועל ידי אנשיו כרובין הוד, עד שנאלץ להיכנע ב-1722. הוא נכלא בבית כלא אך קיבל חנינה ב-1727 ושוחרר. הוא חזר לבלקהוידר ושם מת ונקבר ב-28 בדצמבר 1734.
ויל פלץ
ויליאם "ויל" פלץ (באנגלית: William "Will" Peltz; נולד ב-30 במאי 1986) הוא שחקן אמריקאי ממוצא יהודי, הידוע בשל תפקידיו בסרטים "הסר חבר" ו"גברים, נשים וילדים".
ביוגרפיה
פלץ נולד בעיר ניו יורק, בנו של איש העסקים והיזם נלסון פלץ. אביו ממוצא יהודי-אוסטרי ויהודי-רוסי, ואילו אמו היא נוצרייה ממוצא גרמני, וולשי ואנגלי. אחותו היא השחקנית ניקולה פלץ, ואחיו בראד פלץ הוא שחקן הוקי קרח. יש לו שבעה אחים, ושני אחים-למחצה מנישואיו הקודמים של אביו. פלץ חגג בר מצווה. כנער, שיחק הוקי קרח במסגרת קבוצת הנוער "ג'רזי היטמן".
קריירה
בשנת 2014, שיחק בתפקיד ראשי לראשונה בסרט של הבמאי ג'ייסון רייטמן "גברים, נשים וילדים". באותה שנה שיחק בסרט האימה "הסר חבר" בתפקיד אדם סוול.
בשנת 2017 שיחק בסרט "המנודים" בתפקיד קולין.
בשנת 2021 גילם את דמותו של לוי בסדרת הדרמה העל-טבעית "מניפסט" ברשת NBC. בשנת 2022 שיחק לצד ג'ורדן ור הוב בסרט הקולנוע "Exploited".
חיים אישיים
הוא ואחותו השחקנית ניקולה פלץ, עשו קעקועים משותף עם הכיתוב בעברית "משפחה". גיסו ברוקלין בקהאם, בנו של הכדורגלן האנגלי ממוצא יהודי דייוויד בקהאם, התחתן עם אחותו ניקולה באפריל 2022, בטקס יהודי שכלל גם חופה וגם כתובה.
מאז 2011 הוא בזוגיות עם הדוגמנית האמריקאית קניה קינסקי-ג'ונס (בתם של המוזיקאי האמריקיאי קווינסי ג'ונס, ושל השחקנית הגרמנייה נסטסיה קינסקי).
שמעון אשד
שמעון אשד (28 באוגוסט 1921 – 1 בפברואר 2008) היה מפקדו השני של משמר הגבול ומפקד המחוז הצפוני של משטרת ישראל.
ביוגרפיה
שמעון אשד נולד בטרנסילבניה ועלה ארצה בשנת 1923. בגיל 18 הצטרף לפלוגות הלילה בפיקודו של אורד צ'ארלס וינגייט ואחר כך התגייס לנוטרים. בשנת 1943 עבר קורס מ"מים בהגנה (מחזור ט"ו) שנערך בג'וערה. בתקופה זו ועד מלחמת העצמאות שירת במשימות פיקוד שונות במשטרת היישובים העבריים באזור עמק יזרעאל. עם פרוץ מלחמת העצמאות הצטרף לצה"ל לחטיבת גולני. במלחמה, השתתף בין היתר בקרבות משמר העמק מול צבא ההצלה של קאוקג'י ובקרבות משמר הירדן. בתחילת שנות החמישים מונה למפקד גדוד מילואים בחטיבה המרחבית בעמק יזרעאל. בשנת 1954 עבר לשרת במשמר הגבול תחילה כסמג"ד וזמן קצר לאחר מכן כמג"ד מג"ב צפון. בשנת 1964 מונה למפקד משמר הגבול בדרגת ניצב. עם תום שירותו במשמר הגבול, היה למפקד המחוז הצפוני של המשטרה. בשנת 1976 פרש מהמשטרה והמשיך לעסוק בתחום הביטחון והאבטחה עבור גורמים אזרחיים.
נפטר ב-1 בפברואר 2008.
מנזר גרצ'אניצה
מנזר גרצ'אניצה (סרבית: Манастир Грачаница; אלבנית: Manastiri i Graçanicës) הוא מנזר סרבי אורתודוקסי בקוסובו שנבנה על ידי המלך סטפאן אורוש השני מילוטין ב-1321. בשנת 2006 הוא הוסף לרשימת אתרי המורשת העולמית תחת השם "אתרי ימי הביניים בקוסובו", כהרחבה למנזר דצ'אני. יחד עם מנזר גרצ'אניצה הוספו עוד שני אתרים להכרזה, וכל הארבעה הוכרו כאתרים בסיכון.
מנזר זה הוא אחת מתרומותיו המונומנטליות של מילוטין. הוא שוכן בקרבת הכפר גרצ'אניצה, במרחק חמישה קילומטרים מפרישטינה, בתוך מובלעת הנושאת את אותו שם. המנזר נמצא במרחק קצר מליפליאן (העיר הרומית העתיקה אולפאינה), שהייתה מקום המגורים הקדום של הבישופים הסרבים.
היסטוריה
גרצ'אניצה נבנה על הריסות כנסיית הבתולה הקדושה מהמאה ה-13, שנבנתה על חורבותיה של בזיליקה תלת-ספינתית מהמאה ה-6. הצ'ארטר המלכותי נכתב על הקיר הדרומי של הקפלה, כולל המילים הבאות: "אני ראיתי את ההריסות וההזנחה של מקדש הבתולה הקדושה בגרצ'אניצה, הבישופות של ליפליאן, ולכן אני בניתי אותה מההתחלה וצבעתי וקישטתי אותה מבפנים ומבחוץ". הכנסייה היא המבנה המקורי היחיד ששרד. הנרתקס והמגדל נבנו כמה עשרות שנים לאחר בניית המתחם המקורי, על מנת להגן על הפרסקאות של החזית המערבית. הנרתקס נפגע קשות על ידי העות'מאנים בין 1379 ל-1383, כאשר המגדל הועלה באש שהרסה גם אוסף של כתבי יד וחפצים יקרים אחרים. הנרתקס נבנה מחדש ב-1383. גרצ'אניצה נפגע פעם נוספת בתקופת קרב קוסובו (1389).
גרצ'אניצה הפך למרכז תרבותי חשוב בתקופת השלטון העות'מאני. בתקופתו של המטרופוליטן ניקנור (1528–1555) נצבעו מספר איקונינים על המזבח כקישוט. בזכות פרסומם של הציורים ניקנור הצליח להשיג מספר ספרי תפילה וחפצים ששימשו את המנזר. הדלתות המלכותיות הוזמנו ב-1564 על ידי המטרופוליטן דיוניסיי, שמותו מיוצג באחד הפרסקאות שבנרתקס. בתקופתו של הפטריארך מקריי סוקולוביץ' נערכו עבודות שיקום נרחבות. כל הפתחים בנרתקס החיצוני נסגרו, וב-1570 הקירות הללו כוסו בפרסקאות חדשים. גג העופרת של הכנסייה נבנה בעקבות עזרתו של הפטריארך פאיסיי, וב-1620 נבנה צלב גדול עם קרוסיפיקס על האיקונוסטאזיס. המנזר נפגע פעם נוספת בשלהי המאה ה-17 בעקבות המלחמות שהתרחשו באזור. העות'מאנים הסירו את צלב העופרת ועקרו את אריחי הרצפה, ביחד עם האוצר שהוחבא בכנסייה על ידי הפטריארך ארסניי השלישי.
המנזר הופעל לאחר מלחמת העולם השנייה על ידי נזירות, והוא משמש מאז כמנזר פעיל. כיום מתגוררות במנזר 24 נזירות העוסקות בצביעת איקונינים, חקלאות, תפירה ומטלות נוספות הנובעות מאופי החיים במנזר.
לאחר מבצע כוח מאוחד המנזר הפך למקום המושב הרשמי של הבישוף של ראשקה ופריזרן, כך שהוא משמש כמרכז הרוחני הראשי של הסרבים בקוסובו.
אדריכלות
גרצ'אניצה מייצג את שיא אמנות הבנייה הסרבית בשיטות ביזנטיות. צורתה של הכנסייה היא צלב כפול, אחד בתוך השני, כאשר הצלב הפנימי משמש כנקודת משען להרמת הכיפה המרכזית, הניצבת על ארבעה עמודים. מעל המרווחים הנוצרים נבנו ארבע כיפות קטנות יותר המשלימות את המבנה של כותרת הכנסייה. בצדדים החיצוניים של המזבח יש שלושה אפסיסים, כאשר האמצעי הוא הגדול ביותר. בין הספינה הראשית לנרתקס נמצאים עמודים רחבים, והקתוליקון נמצא בגובה רב יותר. הכנסייה נבנתה מסוגים שונים של לבנים ואבנים. בשלהי המאה ה-14 נבנה אקסונרתקס עם שתי ארקדות, אך הן הוסתרו במאה ה-16.
אמנות
ניתן להבחין בשלושה סוגים של ציורים בכנסייה. הקדומים ביותר נמצאים בספינה הראשית, ואילו שני סוגים אחרים נמצאים בנרתקס. הפרסקאות נצבעו בין 1321 ל-1322. רוב עבודות הציור השתמרו היטב. המוטיב המרכזי בציורי הספינה הראשית הוא חיי היומיום של ישו והשנה הליטורגית.
הציורים בגרצ'אניצה מתארים בעיקר את מחזור השנה, הפסיון של ישו, ניסים המיוחסים לישו ואת ישו עצמו. בתוך הנרתקס נמצאים ציורים של מייסדי המנזר: המלך מילוטין והמלכה סימונידה, המלכה הלנה ד'אנז'ו (אם המלך) כנזירה והמלך מילוטין כנזיר. אחד הציורים החשובים הוא זה של הגנאלוגיה של שושלת נמניה שאליה משתייך מילוטין. כמו כן, בנרתקס יש ציור המתאר במפורש את יום הדין. על הקיר הצפוני מתוארות סצינות מחיי היומיום של ניקולאס הקדוש, ועל הקיר הדרומי מתוארות סצינות מהברית הישנה ומחייהם של ישו ומריה.
ציורי גרצ'אניצה נחשבו להישג מרשים בתקופתו של מילוטין, והם הושפעו גם על ידי מגמות ביזנטיות וסגנון המכונה רנסאנס פלאולוגני.
ההעתק בשיקגו
באחד מפרברי שיקגו נמצאת כנסיית גרצ'אניצה החדשה, שבה נמצא העתק מדויק של המנזר הקוסוברי. הכנסייה נבנתה על קרקע שנרכשה על ידי אגודה סרבית דתית ב-1977, ובנייתה הושלמה ב-1984. באותה שנה הכנסייה קודשה. למרות היותה העתק מבחינת המראה, הכנסייה בשיקגו גדולה ב-18% ביחס למנזר המקורי. דלתות הכניסה לכנסייה מכוסות בציורים המתארים 23 מנזרים ממגוון אזורים בסרביה.
מינהל הביון של המטה הכללי של הצי הרוסי
מינהל הביון של המטה הכללי של הצי הרוסי (ברוסית: Разведывательное управление Главного штаба ВМФ РФ) הוא הגוף שאחראי לגיבוש תמונת המודיעין בזירה הימית שבה פועל הצי הרוסי והעברתה לגורמי הפיקוד והתכנון במפקדת הצי וליחידות הלוחמות של החיל. הגוף משתף פעולה בהרכבת תמונת המודיעין הכוללת שמגבש המינהל הראשי במטה הכללי של הכוחות המזוינים.
המינהל הוקם בשנת 1917 בשם "שירות הרישום הימי של המטה הכללי" (морская регистрационная служба Морского Генерального штаба) כמקור העיקרי למודיעין הימי. מאז מלחמת האזרחים ברוסיה התרחבה משימת הארגון כך שיכלול דיווחים בזמן אמת על התפתחויות ופעילויות של ציים זרים; שמירה על המשאבים והאינטרסים הימיים; מעקב והתמודדות עם איומים ימיים לאומיים; מתן תמיכה טכנית, מבצעית וטקטית לצי; מעקב אחר הסביבה הימית העולמית והפעלת כוחות, דוגמת יחידת הקומנדו הימי.
במסגרת הרפורמה הצבאית ברוסיה, הצי הרוסי אורגן ככלי ימי רב-עוצמה, אך קטן בעשרות מונים לעומת הצי האדום; במסגרת הרפורמה הוקטנו מספר היחידות בצי ולפיכך גדל היקף עבודת המודיעין הימי, על מנת לספק את התמיכה המבצעית הטובה ביותר ואת המודיעין הטוב ביותר, ותפקידו של המודיעין הימי הורחב להפעלת כוחות הקומנדו הימי.
הגוף מקביל למספן המודיעין הישראלי ולמשרד מודיעין הצי האמריקני.
היסטוריה
בזמן מלחמת האזרחים הופעל על ידי הצבא האדום בשם המחלקה הימית של מינהל הרישום במטה הצבא (морской агентурный (2-й морской разведывательный) отдел Регистрационного управления Полевого штаба РВСР) מפברואר 1919 עד ינואר 1920.
לאחר הקמת ברית המועצות הוטלה עבודת המודיעין הימי על המחלקה הרביעית במינהל המודיעין של הצבא האדום (Четвертый (военно-морской) отдел Разведывательного управления РККА) בשנים 1935—1938. לאחר מכן הוקם הקומיסריון העממי לענייני צי וב-16 בפברואר 1938 הוקמה לראשונה מחלקת ביון (Разведывательный отдел НКВМФ) מאורגנת, גוף זה שימש את צבא ברית המועצות כמינהל המודיעין של מטה הצי האדום (Разведывательное управление Главного штаба ВМФ CCCР), גם לאחר מלחמת העולם השנייה ובייחוד בתקופת המלחמה הקרה כשהוטלה עליו משימת איסוף מודיעין על חילות הים של מדינות נאט"ו.
נץ גבאר
נץ גבאר (שם מדעי: Micronisus gabar) הוא מין עוף דורס אפריקני הדומה לנץ והוא מין יחיד בסוגו. בעבר נחשב למין של נץ אפור.
מאפיינים
נץ גבאר הוא עוף קטן באורך 28–36 ס"מ ובעל פלומת נוצות אפורה עם מקור צהוב קטן ו"גבות" שחורות וקל מאוד להתבלבל בינו לבין הנצים האפורים. הכנפיים כהות יותר משאר הגו אצלו והרגליים ורודות מעט. בזנבן נוצות שחורות ולבנות והוא חי הרבה מזמנו על הקרקע בחיפוש אחרי טרף קטן.
עונת 1998/1999 בפרמייר ליג
עונת 1998/1999 הייתה העונה השביעית של פרמייר ליג שהיא הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-15 באוגוסט 1998 והסתיימה ב-16 במאי 1999.
זו הייתה העונה ה-100 מתחילת משחקי הליגה באנגליה. מקובצות המייסדות רק אסטון וילה, בלקברן רוברס דרבי קאונטי ואברטון שיחקו העונה בליגה העליונה.
הליגה הבכירה כללה 20 קבוצות. נוטינגהאם פורסט, מידלסבורו וצ'רלטון את'לטיק היו הקבוצות שעלו מפוטבול ליג.
עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון הפרש שערים דורגה במקום גבוה יותר.
מנצ'סטר יונייטד זכתה באליפות בפעם ה-12 בתולדות המועדון.
בסוף העונה לפוטבול ליג ירדו צ'רלטון את'לטיק, בלקברן רוברס ונוטינגהאם פורסט. במקומן לליגה הבכירה עלו סנדרלנד, ברדפורד סיטי וווטפורד.
נגזרת פרשה
במתמטיקה, נגזרת פרשה היא הרחבה של מונח הדיפרנציאל עבור מרחב בנך כללי. נגזרת זו נקראת על שם המתמטיקאי הצרפתי רנה מוריס פרשה.
באמצעות נגזרת פרשה ניתן לתאר דיפרנציאלים של מרחבי מטריצות או פונקציות. עובדה זו הופכת את נגזרת פרשה לשימושית במיוחד בתחום של חשבון וריאציות.
בהמשך ערך זה נסמן ב-, ו- מרחבי בנך כלשהם מעל שדה הממשיים או שדה המרוכבים, ו- קבוצות פתוחות. כמו כן נסמן ב-B(X,Y) את מרחב כל האופרטורים הליניארים החסומים מ-X ל-Y.
הגדרה פורמלית
פונקציה f:U\to Y תקרא גזירה לפי פרשה בנקודה x\in U אם ורק אם קיים אופרטור ליניארי חסום A:X\to Y כך שמתקיים:
ניתן להוכיח כי במידה ו-A כזו קיימת, היא בהכרח יחידה, לכן ניתן להגדיר Df(x):= A. Df(x) נקראת נגזרת פרשה בנקודה x.
ליניאריות
בהינתן שתי פונקציות f,g:U\to Y גזירות לפי פרשה בנקודה x\in U וזוג סקלארים (ממשים או מרוכבים), ניתן להראות כי הפונקציה  אף היא גזירה לפי פרשה בנקודה x ומתקבל:
כלל השרשרת
נגזרת פרשה מקיימת גרסה שקולה לכלל השרשרת: עבור f:U\to W גזירה לפי פרשה ב-x\in U ו-g:W\to Z גזירה לפי פרשה ב-f(x), ניתן להראות כי g\circ f גזירה לפי פרשה בנקודה x ומתקיים:
אי תלות בבחירת הנורמה
בהניתן נורמות השקולות לנורמות  בהתאמה, ניתן להחליף את הנורמה בהגדרת נגזרת פרשה מבלי לשנות את תוצאת הנגזרת. על כן, במקרה שבו X ו-Y שניהם מממד סופי, הגדרת נגזרת פרשה אינה תלויה בבחירת הנורמה, זאת מכיוון שכל הנורמות שקולות עבור מרחב מממד סופי.
דפרנציאל ממשי או מרוכב
כלומר, נגזרת פרשה תהיה פונקציית הכפלה בסקלר f'(x), כאשר f'(x) היא הנגזרת הסטנדרטית של f בנקודה x.
קשר עם נגזרת כיוונית וחלקית
במקרה שבו (n,m מספרים טבעיים שונים מ-0), ניתן להוכיח כי נגזרת פרשה קיימת בנקודה  אם ורק אם הפונקציה f דיפרנציאבילית בנקודה זו. במקרה זה, ניתן להגדיר את מטריצת היעקוביאן:
ולבטא באמצעותה את נגזרת פרשה של f בנקודה x. לכל מתקבל:
קשר לנגזרת גאטו
בעוד שנגזרת פרשה מהווה הרחבה של הנגזרת הסטנדרטית, היא באותה מידה מהווה מקרה פרטי של נגזרת גאטו. בעוד שנגזרת פרשה מחויבת להיות אופרטור ליניארי חסום, נגזרת גאטו אינה בהכרח ליניארית.
עם זאת, ישנם מקרים שבהם נגזרת גאטו אינה ליניארית ומקרים נוספים שבהם היא ליניארית אך אינה חסומה. בשני מקרים אלו נגזרת פרשה לא תתקיים.
נגזרת ממעלה גבוהה
בהינתן פונקציה f:U\to Y אשר גזירה לפי פרשה בכל U, מתקבלת פונקציה חדשה. מאחר שכל האיברים ב-B(X,Y) הם אופרטורים חסומים, ניתן להגדיר עליהם את הנורמה האופרטורית ובכך להפוך את B(X,Y) למרחב בנך. כלומר, Df היא פונקציה בין שני מרחבי בנך, ועל כן ניתן להגדיר עליה נגזרת פרשה. בהינתן ש-Df גזירה לפי פרשה ב-x\in U מתקבל כי:
ניתן להגדיר באופן שקול פונקציה ביליניארית כך ש:
פונקציה זו היא הנגזרת השנייה לפי פרשה בנקודה x. ניתן בצורה דומה להגדיר את נגזרת פרשה עבור מעלות גבוהות יותר.
אופרטור ליניארי
DL(x)=L
פונקציה מטריציונית
נגדיר פונקציה כאשר  הוא מרחב המטריצות הריבועיות מממד n כך שלכל :
f(E)=E^2
ניתן להראות כי f גזירה לפי פרשה בכל מקום וכי לכל :
הליניאריות של Df(E) נובעת מתכונות כפל מטריצות. כמו כן פונקציה זו חסומה מכיוון שהמרחב הוא מממד סופי.
על-מנת להוכיח כי אכן פונקציה זו היא נגזרת פרשה של f בנקודה E מגדירים כך ש-A(F)=EF+FE לכל. כמו כן, מאחר שכל הנורמות על שקולות ניתן לבחור נורמה תת-כפלית עבורה  לכל. כעת:
מכל זה מתקבל כי ולכן A היא נגזרת פרשה בנקודה E.
הכבשה דולי
הכבשה דולי (5 ביולי 1996 – 14 בפברואר 2003) הייתה תוצר השיבוט הגנטי (שיבוט הוא תהליך מלאכותי לשכפול יצור חי) הראשון בעולם של יונק הנוצר מתא בוגר.
רקע
דולי שובטה בניסוי מדעי על ידי צוות מחקר בראשות איאן וילמוט במכון רוסלין למחקר בבעלי חיים (Roslin Institute) השייך לאוניברסיטת אדינבורו וממוקם בעיירה רוסלין שבסקוטלנד, ושם נשארה כל חייה. מטרתו המקורית של המחקר הייתה שיבוט תקין של בעלי-חיים מהונדסים גנטית לייצור חלבונים תרפויטיים, כגון אינסולין והורמון הגדילה בחלב שלהם. הכבשה דולי נוצרה מתא רקמה בוגר וממוין של עטין בטכניקת שיבוט בהעברת גרעין תא סומטי (Somatic Cell Nuclear Transfer) שבה מאחים תא ביצה שגרעינו הוסר עם תא סומטי.
הניסוי נערך בשנת 1996, וצלח רק לאחר מספר ניסיונות כושלים - מתוך 277 ביציות מופרות, רק 30 עברו חלוקה; מתוך אותן 30 ביציות רק תשע נקלטו באמהות פונדקאיות והובילו להריון; כל ההריונות נכשלו, מלבד אחד. ב-22 בפברואר 1997 פורסם הניסוי, ועורר ויכוחים אתיים רבים ברחבי העולם.
דולי המליטה שישה טלאים, אולם לא האריכה ימים ומתה בשנת 2003 בגיל שש, לאחר שהורדמה. דולי הומתה על מנת למנוע ייסורים נוספים ממחלת ריאות שבה חלתה. למחלה, שאופיינית לכבשים החיות בשבי, אין כל קשר להיותה תולדה של שיבוט. דלקת ריאות זו נוספה לדלקת מפרקים שממנה סבלה דולי. על אף טענות מוקדמות כי דולי סבלה מהזדקנות מואצת, נמצא כי הדבר לא נבע מעצם השיבוט. ב-9 באפריל 2003, הוצב פוחלצה של דולי במוזיאון המלכותי של סקוטלנד, באדינבורו.
בריאיון לסיינטיפיק אמריקן בשנת 2008 התוודה וילמוט שזנח את השיבוט לטובת הפיכת תאים בוגרים לתאי גזע. "הגישה החדשה תאפשר לדברים להתקדם קצת יותר מהר".
בת עין
בת עין מורכבת מחוזרים בתשובה, מזרם החסידות החדשה, ומחסידות ברסלב, חסידות חב"ד תלמידי הרב יצחק גינזבורג ודתיים לאומיים.
היסטוריה
היישוב שוכן על הרכס שמדרום לכפר עציון, בסמוך לעיירה הפלסטינית צוריף. היישוב נקרא על שם ספרו של הרב אברהם דב מאבריטש. הגרעין הראשון שלו שכן בתחילה במקום שבו הייתה קודם לכן היאחזות הנח"ל "צורף". בכניסה ליישוב ישנה עדות ליישוב יהודי קדום מתקופת בית שני, "חרבת חכלילי". בעתיקות במקום נמצאו גת עתיקה עם פסיפס ומקווה טהרה גדול.
היישוב הוקם ב-ב' באייר ה'תשמ"ט (7 במאי 1989) בידי תלמידי הרב יצחק גינזבורג ובסיוע תנועת אמנה, על אדמות כפר עציון ועל אדמות נוספות שנרכשו מפלסטינים באזור. המייסדים ביקשו לשלב בין אורח חיים דתי לבין עבודת האדמה. הם כינו את עצמם "חסידות במגפיים". היישוב נקרא תחילה בשם מגדל עדר, על שם מגדל עדר, היישוב היהודי הראשון בגוש עציון ששכן באותו מקום, ובהמשך שונה השם לשמו הנוכחי, בת עין. טקס העלייה על הקרקע היה ביום העצמאות ה-41 למדינה והשתתף בו אריק שרון. בשנותיו הראשונות כיהן הרב יצחק גינזבורג כרב היישוב.
בתי היישוב בולטים בצניעותם ביחס לשאר יישובי גוש עציון. בהתאם לתקנון היישוב, התושבים מקפידים על צניעות, רבים נמנעים משימוש במוצרים מתוצרת גרמניה ומשימוש בטלוויזיה, ומקפידים על עבודה עברית ואי העסקת גויים. היישוב מונע כניסת גויים לתוכו, הן ערבים והן אחרים.
כלכלה
רבים מן התושבים עוסקים בתחומי אמנות ואומנות: חקלאות אורגנית, עבודות קרמיקה, כתיבת מזוזות וספרי תורה, חינוך ותורת הנפש, פיסול, אריגה, תפירת טליתות ויודאיקה, ציור, משחק, כתיבת שירה וספרות, ריקוד, בימוי, ויטראז', מוזיקה, רקמה ועוד.
בקצה היישוב ישנם כרמים ולידם הוקם יקב אורגני שמשתמש בגתות עתיקות שהתגלו במקום. במקום גם צימרים.
ביישוב נוצרה והתפתחה הכיפה "כיפת בת עין", כיפה גדולה ומעט גבוהה בעבודת יד שבאה במקור מכיפות שהיו לובשים החסידים (ומלבד זה הייתה כיפה דומה לרב אלעזר מנחם מן שך). את הכיפה מייצרת חברת "עוז והדר" שהוקמה בידי תושבת המקום תמר פרנקל. הכיפה זכתה לפופולריות רבה בקרב הציבור הדתי לאומי והפכה בכללי לאחד מסמלי המתנחלים.
חינוך
ביישוב תלמוד תורה ממלכתי-דתי אזורי ברוח חסידית, לבנים ולבנות, שבו לומדים כמה מאות תלמידים. המוסד נקרא "שלמה נתיב", על שם אחד התלמידים שנרצח בסמוך, בגיל 13.
במקום פועל סניף בני עקיבא נפרד.
לימוד תורה
רב היישוב הוא הרב דניאל כהן.
בת עין בסכסוך הישראלי-פלסטיני
על אף קרבתה למספר כפרים פלסטיניים, בת עין לא הייתה מוקפת גדר מטעמים אידאולוגיים במשך שנים, בדומה להתנחלויות ומאחזים נוספים, בהם סוסיא, חוות מעון, יצהר ומצפה יאיר.
בשנת 2013 תושבי הכפר ח'ירבת סאפא עתרו לבג"ץ בדרישה להקיף את בת עין בגדר, בטענה שתושבי היישוב פוגעים ברכושם ומהווים סכנה לתושבי הכפר. בשנת 2014 נבנתה גדר שמקיפה חלק מהיישוב.
בשנת 2003 נעצרו שלושה מתושבי היישוב יחד עם מתנחל מיישוב אחר, שהואשמו בהתארגנות ותכנון מעשי טרור נגד פלסטינים. הקבוצה כונתה מחתרת בת עין, ושלושה מחבריה הורשעו ונגזרו עליהם עונשי מאסר כבדים.
בפברואר 2007 נדקר למוות תושב היישוב, ארז לבנון - בעת שהתבודד בחורשה במרחק של כ־200 מטרים מביתו. רוצחיו, שני צעירים פלסטינים תושבי הכפר חרבת צפא הסמוך, נתפסו עוד באותו לילה לאחר שהתפארו במעשיהם בגלוי. השניים שוחררו בעסקת שליט. הואדי בו התבודד ארז לבנון קרוי על שמו, ואדי ארז לבנון.