cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קים ג'ה-בום
ביוגרפיה
קים לא השתתף במשחקים האולימפיים בריו 2016 ובמקומו נשלח לי סונג-סו. ב-1 במאי 2016, קים הודיע על פרישה מג'ודו.
חיים אישיים
קים קיבל מספר כינויים במהלך הקריירה. וביניהם: "האיש עם הניצחונות בעזרת יד אחת" על הצלחותיו במהלך פציעות, "נמר קוריאני" על משחקו האגרסיבי ומעמדו האייקוני בג'ודו הקוריאני ו"הארנב הנמרץ" על סגנון הג'ודו הזריז וחסר הרחמים שלו.
קים קיבל בשנת 2010 פטור משירות החובה בצבא דרום קוריאה, לאחר זכייתו במדליית הזהב במשחקי אסיה.
קים הוא נוצרי אדוק, והוא מקפיד להתפלל לפני ולאחר הקרבות שלו.
הינקו גוטליב
הינקו (חיים) גוטליב (בסרבו-קרואטית: Hinko Gottlieb, בסרבית קירילית: Хинко Готлиб; 5 במאי 1886, ג'וּרְגֶבָאץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 22 בנובמבר 1948, חולון, ישראל) היה סופר, משורר, מסאי, מחזאי, עיתונאי, עורך ומתרגם יוגוסלבי, יהודי מקרואטיה, אשר כתב בסרבו-קרואטית. גוטליב היה גם משפטן ופעיל ציוני ובמהלך מלחמת העולם השנייה נמנה עם כוחות הפרטיזנים של טיטו. בסוף חייו התיישב בישראל.
קורות חייו
חיים הינקו גוטליב נולד בכפר ג'וּרְגֶ'בָאץ ובהמשך עבר לזאגרב. הוא למד משפטים באוניברסיטת זאגרב ובהמשך רכש תואר דוקטור במשפטים. הוא היה פעיל בקהילה היהודית של ווקובר וב-1909 ייצג אותה בכנס הקהילות היהודיות בקרואטיה שנערך בזאגרב. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם גוטליב בחזית האיטלקית ובחזית המקדונית. ב-1918 נישא לרוז'ה לבית לווינשטיין, פתח משרד עצמאי לעריכת דין ונבחר ליושב ראש הקהילה היהודית וההסתדרות הציונית בביילובאר. באותה העת מנתה הקהילה כ-500 נפשות. ב-8 ביוני 1925 עמד גוטליב בראש רשימה יהודית נפרדת לבחירות המוניציפליות בביילובאר וזכה לרוב קולות בני הקהילה היהודית. ב-1929, שב לזאגרב.
ב-1941, לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, החלו רדיפות יהודים. הינקו גוטליב נעצר, עבר עינויים במטה האס אס בזאגרב ובהמשך הועבר לגראץ ולבית כלא בווינה. מאוחר יותר הועבר לאיטליה. שני בניו ולאדו ודאנקו הצטרפו לכוחות הפרטיזנים של טיטו ונהרגו. ולאדו בתאונת דרכים בדרום איטליה ודאנקו באחד ממחנות ההשמדה. דירתו בזאגרב נשדדה וכל תכולתה ובכלל זה כתבי יד אבדה.
ב-1943 הועברו בני הזוג גוטליב לאיטליה ושם שוחררו בידי עצירים שהתקוממו. הם הצטרפו לשורות הפרטיזנים של טיטו וב-1944 הוטסו לבארי שבאיטליה, כנציגי הצלב האדום לטיפול והסדרת פינויים של שארית הפליטה. ב-1945 חל קרע בין גוטליב לבין הנהגת הפרטיזנים היוגוסלבים על רקע פעילותו הציונית. גוטליב ורעייתו עלו לארץ ישראל המנדטורית בספינת מעפילים ונעצרו על ידי הבריטים במחנה המעצר בעתלית. בסוף השנה, שוחררו ועברו לקיבוץ כפר גלעדי שם שהו מספר חודשים, לאחר מכן עברו להתארח אצל ידידים בגבעת רמב"ם ולבסוף לדירה בשיכון בקצה החולות בחולון.
בני הזוג נקלעו למשבר כלכלי קשה. למחייתו התפרנס גוטליב ממכירת מוצרי מאפה שאפתה רעייתו, תוך שהוא ממשיך את עבודתו הספרותית בלילות. ביומנו כתב ב-3 באוגוסט 1948:
הינקו גוטליב הלך לעולמו בנובמבר 1948 מסרטן הכבד והוא בן 62 שנים ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק בחלקת הסופרים-עיתונאים. רוז'ה אלמנתו נפטרה ב-13 בדצמבר 1974 ונקברה באותו בית עלמין. סיפוריו תורגמו לעברית על ידי ידידו ד"ר צבי רותם.
פעילותו הספרותית
פעילותו הספרותית כללה רשימות אוטוביוגרפיות, שירה, סיפורת, מחזות, תרגומים, ועריכה של כתבי עת לספרות ושירה. גוטליב שלט הן בקרואטית והן בגרמנית כבשפת אם וכן ביידיש ומעט בעברית.
חלק ניכר מכתיבתו הספרותית במהלך 40 שנות כתיבה, אבד, או לא פורסם. ספרו "המפתח לשער הגדול" בגרסתו הראשונה אבד, וגוטליב שיכתב אותו. הספר מסוגת המדע הבדיוני תורגם ונדפס לראשונה באנגלית בארצות הברית ב-1947. בעברית פורסמו כארבעים מסיפוריו הקצרים. הוא כתב חמישה מחזות: "היער שנשרף", "ניסויו של פרופסור איבנס", שיילוק בע"מ, "תיבה מפרס" ו "משחק מחצות לילה" והותיר שלושה רומנים בלתי גמורים, אשר תורגמו ומופיעים בכרך א' של כתביו - "סיפורים". ב-1936 תרגם את שירי היינריך היינה וכן את כתבי י.ל. פרץ לסרבו-קרואטית. כמחזאי חיבר קומדיות שהועלו על במות יוגוסלביה, ורק אחת נותרה בעזבונו.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, ערך גוטליב את כתב העת "אמנות" אשר יצא לאור בקרואטיה היוגוסלבית בין 1936–1941 ופרסם בו מספר מאמרים. בארץ ישראל, כתב 24 סיפורים, פרסם עשרות תרגומים שהופיעו בעיתוני התקופה, בין השאר ב "דבר", "הגה", "חדשות הערב", וכן ושלושה סיפורי ילדים אשר פורסמו ב"דבר לילדים", 1948.
גוטליב זכה להוקרה כמשורר לירי ולאומי בקרואטיה. מבחר משירתו "אייר - המאי היהודי" הופיע ב-1935. חלק משיריו הופיעו תחת שמות עט שונים עוד בנעוריו.
האיש שלא היה שם
האיש שלא היה שם (באנגלית: The Man Who Wasn't There) הוא סרט קולנוע מאת האחים ג'ואל ואיתן כהן שיצא לאקרנים בשנת 2001. בסרט מככבים בילי בוב תורנטון, פרנסס מקדורמנד, ג'יימס גנדולפיני, ג'ון פוליטו, מייקל בלדוקו, ריצ'רד ג'נקינס, סקרלט ג'והנסון וטוני שלהוב.
הסרט מצולם בשחור-לבן, בסגנון הפילם נואר, כשבמרכז הסיפור עומד סַפָּר. הסרט מבטא דרך חשיבה אקזיסטנציאליסטית. דרך חשיבה זו מתבטאת בסרט בפאסיביות של הגיבור (אד קריין) על המתרחש בחייו. "אני רק גוזז", הוא אינו מתרגש מדבר אפילו כאשר הוא מבין שאשתו בוגדת בו. הידע בסרט נתפס כקללה, לא ניתן להגיע אל האמת לכן חבל בכלל לחפש אחריה.
האחים כהן משתמשים במוטיבים קולנועיים קלאסיים על מנת לבטא את דרך החשיבה, למשל: האור והצל מבטאים את הגלוי והנסתר, האחים כהן הוסיפו הרבה אפור כדי להדגיש את העובדה שקשה להבחין בין השניים. הם השתמשו גם במוטיב של חזרה על פעולה כמו גילוח הרגל, הן של הגיבור בעת ההוצאה להורג והן כאשר בתחילת הסרט הוא מגלח את רגלה של אשתו, כדי להצביע על קשר בין הרגעים - בשניהם מתרחשת תפנית בחייו של אד קריין.
עלילת הסיפור דומה בבסיסה לסיפורו האקזיסטנציאלי הקלאסי של אלבר קאמי, הזר.
עלילה
בשנת 1949, אד קריין (בילי בוב תורנטון) הוא ספר בעיירה סנטה רוזה, קליפורניה. הוא נשוי לדוריס (פרנסס מקדורמנד), מנהלת חשבונות עם בעיית שתייה, ועובד במספרה השייכת לקרוב משפחתו פרנק. לקוח בשם קרייטון טוליבר (ג'ון פוליטו) אומר לאד כי הוא איש עסקים אשר מחפש משקיעים שישקיעו 10,000$ על מנת לפתח טכנולוגיה חדשה של ניקוי יבש. אד מחליט להשקיע את הכסף על ידי סחיטת הבוס של דוריס באופן אנונימי, אשר שמו הוא "ביג דייב" ברוסטר (ג'יימס גנדולפיני), שבו הוא חושד בניהול רומן עם דוריס. דייב מועל כסף מחנות הכלבו שלה בשביל ההשקעה. בסופו של דבר, דייב חושד באד, ואד פוצע אותו אנושות עם סכין, ולבסוף הוא נפטר.
המשטרה עוצרת דוריס בחשד למעילה ורצח של דייב. למרות שאד שוכר לה את העורך הדין שנחשב לטוב ביותר באזור, דוריס תולה את עצמה בתאה בבוקר לפני המשפט. הוא גילה מאוחר יותר כי היא הייתה בהריון כאשר היא תלתה את עצמה, למרות שהם לא קיימו יחסי מין במשך שנים רבות. כעת לאחר שאשתו מתה וטוליבר נעלם, אד נמצא בחובות כבדים ומתחיל לשתות בכבדות.
כשאד מתעורר במיטת בית חולים לאחר תאונת דרכים, שני שוטרים עוצרים אותו בחשד לרצח. הגוף המוכה של טוליבר נמצא באגם, יחד עם חוזה ההשקעה של אד. המשטרה סבורה שאד כפה על דוריס למעול את כסף ההשקעה ולאחר מכן רצח את טוליבר כשגילה זאת. כתוצאה מכך, אד נידון למוות.
רגע לפני הוצאה להורג, כשהוא קשור לכיסא חשמלי, הוא משקיף על גורלו, לא מתחרט על אף אחת מההחלטות שלו ומקווה לראות את דוריס בעולם הבא.
קבלה בציבור
הסרט קיבל שבחים רבים ובמיוחד על המשחק של בילי בוב תורנטון בתפקיד הראשי.
Yesterday
Yesterday (בעברית: אתמול) היא בלדת רוק של להקת הביטלס שנכתבה על ידי פול מקרטני (תחת הקרדיט הקבוע לנון/מקרטני), ויצאה גם כסינגל באלבום Help!‎ שיצא ב-1965 ומאוחר יותר באלבום Yesterday and Today.
השיר יצא כסינגל ב-1965 בארצות הברית וב-1976 באנגליה. מפיק השיר הוא ג'ורג' מרטין, אורך השיר הוא 2:05. השיר הוכתר בספר השיאים של גינס כשיר הפופ בעל המספר הרב ביותר של גרסאות כיסוי ("קאברים") אי פעם. השיר הושמע ברדיו יותר מ-7 מיליון פעמים. השיר נשאר פופולרי גם היום ויצאו לו יותר מ-3000 עטיפות לסינגל. הבי-סייד של הסינגל הם השירים I Should Have Known Better בבריטניה והשיר Act Naturally בארצות הברית. לשיר יצאה גרסה ישראלית בשם "רק אתמול", למילים של חיים חפר ובביצוע דואט של יפה ירקוני ואריק איינשטיין.
השיר היה יוצא דופן יחסית לעולם הרוק'נרול של שנת 1965, אם כי השיר עצמו אינו בסגנון רוק'נרול כלל. הכלים המשתתפים בשיר הם גיטרה אקוסטית ורביעיית כלי מיתר - דבר יוצא דופן בהתייחס לשירי רוק ופופ עד אז. את השיר שר פול מקרטני.
הקלטת השיר
בהקלטת השיר מקרטני ניגן בגיטרה האקוסטית. הוא רצה לנגן השיר בסולם סול מז'ור, משום שכך היה לו נוח לנגן אותו בגיטרה, אך לשיר אותו בסולם פה מז'ור, שבו העדיף לשיר.
לכן, מקרטני כיוון את הגיטרה שלו טון למטה, כך שינגן בסולם סול מז'ור והגיטרה תישמע בסולם פה מז'ור.
חוסר שביעות רצונו של מקרטני
מקרטני הביע פעמים רבות את חוסר שביעות רצונו מסידור הקרדיט לכותבים. במקום "לנון-מקרטני" שאף מקרטני להשיב את הסידור שהתקיים בתקליט הראשון של הלהקה: "מקרטני ולנון". באלבום ההופעה Back in the U.S (משנת 2002), בניגוד לאלבומי הופעה ולקט קודמים, שינה מקרטני את סדר הקרדיט על דעתו, והדבר עורר מחאה מצד אלמנתו של לנון, יוקו אונו. בעקבות המחאה הגיעו אונו ומקרטני להסכמה כי מקרטני לא ישוב לעשות זאת בעתיד.
הומור בתי שימוש
הומור בתי שימוש, או הומור ביבים, הוא סוג של הומור העוסק בפעילויות גופניות המיוחסות לבתי שימוש. התייחסות פומבית לפעילויות כאלו נחשבת לטאבו בתרבויות רבות. הז'אנר מצטלב לעיתים עם ז'אנר ההומור הסקסואלי, בעיקר בגלל טבעם של חלקי הגוף המעורבים בשני הז'אנרים, הממלאים תפקידים שונים, וכן על רקע פטישיזם סקסואלי המיוחס לפונקציות גופניות שונות. הז'אנר כולל בין השאר בדיחות העוסקות בפעוטות או בקשישים שאינם מסוגלים לשלוט בפעולות השלפוחית או המעיים שלהם ואף בעלי מוגבלות או לוקים במחלות בדרכי העיכול והשתן ואורח חייהם, ובדיחות על רקע צניעות, העוסקות בבני אדם עירומים או הלבושים בבגדיהם התחתונים בלבד. בדיחות המציגות "ודג'יז" (מתיחת תחתוניו של הקורבן עד לגרימת כאב רב) נופלות גם הן תחת קטגוריה זו.
גרפיטי בבתי שימוש ציבוריים
בבתי שימוש ציבוריים נכתב לעיתים גרפיטי, שברוח המקום מבוסס על הומור בתי שימוש. בפרט נפוץ גרפיטי כזה בבתי שימוש צבאיים. דוגמאות:
עלקת
עַלֶּקֶת (שם מדעי: Orobanche) סוג במשפחת העלקתיים, שכל מיניו טפילים מוחלטים. כמה ממיני סוג זה הם עשבים טפיליים שגורמים נזק רב לגידולים חקלאיים.
תיאור הסוג
השם העברי, עלקת, נגזר משם בעל החיים הטפילי עלוקה. על סמך הבדלים במבנה הפרח והפרי ובמספר הבסיסי של הכרומוזומים פוצל הסוג עלקת (Orobanche) לשני סוגים בוטניים נפרדים (Orobanche, Phelipanche). השם העממי האנגלי הוא Broomrape.
העלקת כמזיק לחקלאות
מספר מיני עלקת נטפלים לשורשים של גידולים חקלאיים. בעוד מינים אחדים נטפלים לצמח פונדקאי ספציפי, קיימים מינים שמסוגלים להיטפל למגוון של צמחים.
בניגוד לנביטה של צמחים לא טפיליים, שתלויה בתנאים א-ביוטיים, כדוגמת לחות ואור, נביטת העלקת נעשית בתגובה לחישת חומרים המופרשים משורשי צמחים שכנים. בתנאים המתאימים, מתפתח משורשון העלקת איבר שנקרא 'מצץ' (הוסטוריום, haustorium) שפורץ לתוך רקמות השורש של הצמח הפונדקאי, ומתחבר לרקמות ההובלה שלו, מהם הוא מקבל את מזונו. לאחר החיבור הראשוני מתפתחת פקעית של הטפיל מחוץ לשורש, ועליה מתפתחים שורשים צדדיים. השורשים הצדדיים של מינים רבים יכולים לפתח מצצים נוספים שמאפשרים לטפיל חיבור רחב יותר לשורשי פונדקאים. התפתחות המצצים הצדדיים מתאפשרת רק כאשר שורש הטפיל חש בנוכחות שורש אחר על ידו. כאשר הפקעית מגיעה לבגרות היא מפתחת גבעול פריחה (אשכול) שפורץ מעל פני הקרקע ונושא פרחים.
צמחי העלקת, הם טפילים מוחלטים שאינם ירוקים, כלומר - לא מסוגלים לייצר בעצמם חומר אורגני בתהליך הפוטוסינתזה. הם מקבלים מהפונדקאי לא רק את המים הדרושים להם ואת המינרלים, אלא גם את הסוכרים, חומצות האמינו וחומרים אורגנים אחרים הדרושים להתפתחותם. זאת בניגוד לטפילים למחצה כדוגמת דבקון הזית- שנושא עלים ירוקים ומטמיע בעצמו את המינרלים הדרושים לקיומו, בעוד שהספקת המים שלו מגיעה מענפי הפונדקאי הנושא אותו. צמחי העלקת מתחרים על משאבי הצמח ה'מארח', ועל ידי כך הם פוגעים בהתפתחותו. הפגיעה יכולה להתבטא בהקטנת ממדי הפונדקאי, בפחיתת יבול הפירות והזרעים שלו, או בהצהבת העלים. הפונדקאי עלול למות במקרים בם הוא טיפול במספר רב של צמחי עלקת. מצבים קיצוניים כאלה מוכרים בעיקר בשדות חקלאיים.
הגידולים שנפגעים בצורה המסיבית ביותר מן העלקת, הם גזר, חמנית, אפונה ועגבנייה בישראל, ובעולם- מיני סולניים, מצליבים, מורכבים, סוככיים וקטניות שונים. הקושי בהדברת הצמח מגיע גם מהתפשטותו היעילה באמצעות זרעים, שמתניידים ממקום למקום באמצעות וקטורים שונים- החל מפעילות האדם וכלי רכבו, המשך באיתני הטבע כדוגמת מים ורוח, ובמידה רבה ב'עזרת' העברת תוצרת חקלאית ממקום למקום.
תיאור מורפולוגי
הפרח דו-שפתני-כלומר, בעל סימטריה דו-צדית בלבד, כאשר השפה העליונה היא בעלת שתי אונות, והשפה התחתונה מעט ארוכה יותר, ומחולקת לשלוש אונות. צלקת הפרח נחלקת לזוג או רביעיית אונות. השחלה עילית. גביע הפרח בעל שיניים או שסוע. הפרחים ערוכים בתפרחת מטיפוס אשכול או שיבולת.
פרי העלקת הוא מטיפוס הלקט. הזרעים מרובים וקטנים.
מיני הסוג בארץ ישראל
מובאים בסדר סיסטמטי
קשה להיות חרק!
קשה להיות חרק! (באנגלית: !It's Tough to be a Bug) הוא סרט תלת־ממדי שאורכו 9 דקות, המבוסס על הסרט של אולפני פיקסאר "באג לייף".
הסרט משתמש בפעלולי תאורה, אודיו אנימטרוניקס ופעלולי קולות וריחות הנותנים לקהל הצופה בסרט את ההרגשה איך העולם נראה מנקודת מבט של חרק. גיבור הסרט הוא פליק - גיבור הסרט "באג לייף".
שיר הנושא
שיר הנושא של הסרט הופץ על גבי ה-CD "מוזיקה מההרפתקאה הקליפורנית של דיסני" משנת 2001.
מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה (1845–1927)
מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה (15 ביולי 1845 – 8 באוקטובר 1927), הייתה בתו של הארכידוכס אלברכט, דוכס טשן, ואשתו של פיליפ, דוכס וירטמברג.
ביוגרפיה
מריה תרזה נולדה ב-15 ביולי 1845 בווינה, לארכידוכס אלברכט, דוכס טשן ולהילדגרד, נסיכת בוואריה, בתם של לודוויג הראשון, מלך בוואריה ותרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן.
ביוני 1862 ביקש לואיש הראשון, מלך פורטוגל את ידה של מריה תרזה, לאחר שאחיו פדרו החמישי, מלך פורטוגל, הנסיך ז'ואאו, דוכס באג'ה ופרננדו, נסיך פורטוגל מתו בשנת 1861 ללא ילדים, אולם אביה סירב להצעה בטענה כי היא עודנה צעירה ועליה לסיים את לימודיה, ובעקבות כך התחתן לואיש עם מריה פיה, נסיכת סבויה.
ב-18 בינואר 1865 התחתנה מריה תרזה עם פיליפ, דוכס וירטמברג, ממנו היו לה 5 ילדים. בשנת 1866 עברו בני הזוג להתגורר בארמון בווינגשטראסה בווינה, אולם 5 שנים מאוחר יותר מכרו את הארמון לקבוצת משקיעים, אשר פתחו בו בשנת 1873 את "מלון אימפריאל".
בשנת 1917 מת בעלה פיליפ, דוכס וירטמברג, וב-8 באוקטובר 1927 מתה מריה תרזה בביתה בטיבינגן.
משפחתה
ב-18 בינואר 1865 התחתנה מריה תרזה עם פיליפ, דוכס וירטמברג. ממנו היו לה 5 ילדים:
קרטיס וילבור
קרטיס דווייט וילבור (באנגלית: Curtis Dwight Wilbur; 10 במאי 1867 – 8 בספטמבר 1954) היה עורך דין אמריקאי, שופט בבית המשפט של קליפורניה, מזכיר הצי של ארצות הברית, שופט פדרלי ושופט בבית המשפט לערעורים.
ראשית חייו
קרטיס וילבור נולד בבונסבורו, איווה לדווייט לוק וילבור ועדנה מ. ליימן. בהמשך עברה משפחתו לג'יימסטאון שבטריטוריית דקוטה (כיום בדקוטה הצפונית), שם הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון. ב-1884 הוא התקבל ללימודים באקדמיה הימית של ארצות הברית וסיים שם את לימודי התואר הראשון ב-1888. זמן קצר לאחר סיום לימודיו הוא ויתר על הצבתו, נוהג מקובל באותה תקופה, ועבר לריברסייד, קליפורניה. בלילות הוא למד משפטים ובימים לימד מתמטיקה וב-1890 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של קליפורניה.
קריירה
וילבור התקבל לעבודה במשרד עורכי הדין "ברסון, וילסון ולם" בלוס אנג'לס, שם הוא עבד שמונה שנים. הוא היה פעיל בפעילות פוליטית במסגרת המפלגה הרפובליקנית וב-1898 היה לנשיא המועדון הרפובליקני של הרובע הרביעי של העיר. באותה שנה הוא שימש כסגן עוזר התובע המחוזי של מחוז לוס אנג'לס, ג'ון דונל וב-1899 הוא היה הסגן הבכיר במשרד התובע המחוזי, ג'יימס ריבס.
ב-1902 היה וילבור למועמד המפלגה הרפובליקנית למשרת שופט בבית המשפט העליון של המחוז במקומו של לוסיאן שאו שהתמודד על משרת שופט בבית המשפט העליון של קליפורניה. בנובמבר אותה שנה ניצח וילבור בבחירות והחל לכהן כשופט. הוא התעניין במיוחד בקידום רווחת הילדים ובבית המשפט העליון של המחוז הוא ישב בראש הרכבי השיפוט של בית המשפט לנוער. ב-1910 הוא היה המנהל המייסד של האגודה לקידום הנוער. ב-1912 הוא היה נשיא ליגת הטוהר החברתי שהעבירה הרצאות בנושאי דת לציבור. ב-1915 הוא סייע לארגן את תנועת הצופים בלוס אנג'לס והיה לנשיא המועצה של התנועה. הוא גם שימש כנשיא אגודת בתי הספר של יום ראשון בקליפורניה וארגן התכנסויות אוונגליסטיות עבור האוכלוסייה הצעירה.
במהלך תקופת כהונתו בבית המשפט העליון של קליפורניה וילבור כתב ופרסם לראשונה את הסיפורים לילדים הפופולריים שלו, "משפחת הדובים" (Bear Family) שיצאו לאור ב-1905.
בין השנים 1904–1917 לימד וילבור בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת דרום קליפורניה, במקביל לשבתו בבית המשפט העליון של המדינה.
ב-1917 מינה מושל קליפורניה, ויליאם סטיבנס, את וילבור כשופט בבית המשפט העליון של קליפורניה, תפקיד בו הוא כיהן החל מינואר 1918. בספטמבר 1922 הביס וילבור את ויליאם לאולור בבחירות המקדימות ובנובמבר הוא נבחר כנשיא בית המשפט העליון של קליפורניה, משרה בה הוא החזיק מינואר 1923 ועד מרץ 1924. לאחר התפטרותו מתפקיד זה, מינה המושל פרינד ריצ'רדסון במקומו את לואיס ווסקוט מיירס.
מזכיר הצי
ב-19 במרץ 1924 הושבע וילבור כמזכיר הצי של ארצות הברית. כמינוי הראשון לקבינט של הנשיא קלווין קולידג', הגיע וילבור למשרתו עם מוניטין של אדם אינטליגנטי ובעל "יושרה ללא דופי". עם זאת, אחד המבקרים כינה את וילבור "מורה טוב של בית ספר של יום ראשון שחפץ להפוך את הצי למקום בטוח לנערים". ביולי 1925 הוא התלווה לשלוש ספינות קרב במשט לאורך חוף האוקיינוס השקט, שעצר במחוז מארין לפיקניק שנערך במאונט טמלפאיס בהשתתפות 600 פרחי קצונה ויותר ממאה נשות חברה. באוגוסט 1928 הוא התלווה בשנית לספינות הצי בהפלגה לסן פרנסיסקו בדרכם למשט אימון. בתום תקופת כהונתו כמזכיר הצי עלה בידיו של וילבור לרשום הצלחה בהגדלת ובהתחדשות הצי וייסוד כוח האוויר של הצי, שיגדל ויהיה מרכיב חשוב במלחמה מול יפן במלחמת העולם השנייה.
שופט פדרלי
ב-1 במרץ 1929, בשעות האחרונות לנשיאותו, מינה הנשיא קולידג' את וילבור לשופט בית המשפט לערעורים בסן פרנסיסקו, אך הסנאט לא אישר את המינוי. ב-18 באפריל אותה שנה מינה הנשיא החדש הרברט הובר, את וילבור לתפקיד זה וב-2 במאי אישר הסנאט את המינוי שנכנס לתוקפו באותו היום. הוא היה חבר בוועדת השופטים הבכירים בין השנים 1931–1944. הוא המשיך לכהן כשופט גם לאחר פרישתו החלקית במאי 1945 עד למותו
חיים אישיים
וילבור נישא פעמיים. ב-9 בנובמבר 1893 הוא נשא לאישה את אלה ט. צ'ילסון. היא נפטרה ב-1896. ב-13 בינואר 1898 הוא נישא בשנית לאוליב דוליטל. הם התגוררו בבית גדול בסן פרנסיסקו שבנייתו הושלמה ב-1904. לאחר פרישתו בילה וילבור את זמנו עם רעייתו ועם שלושת ילדיהם.
ב-שנות ה-30 של המאה ה-20 ייסד אחד מילדיו של וילבור, דר' לאונרד וילבור, בית חולים של המיסיון במחוז שאנשי שבסין. לאונרד, רעייתו ג'ין ספודלינג ושני ילדיהם רות וליימן, שרדו את תהפוכות המלחמה בסין, אך ביום ראשון של הפסחא, שנת 1940 הוא נפטר מטיפוס הבטן. לאחר פטירתו ילדה רעייתו את ילדם השלישי, ברוס, ולאחר מכן שבה לסן פרנסיסקו. אחיו של וילבור, ריי ליימן וילבור, היה מזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הרברט הובר ונשיא אוניברסיטת סטנפורד.
קייטי קוריק
קתרין אן "קייטי" קוריק (באנגלית: Katherine Anne "Katie" Couric; נולדה ב-7 בינואר 1957) היא עיתונאית ואשת טלוויזיה אמריקאית-יהודייה, המנחה את מהדורת החדשות הגלובלית של יאהו!. בשנים 2006–2011 הגישה קוריק את מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ CBS, בעבר הייתה כתבת בתוכנית התחקירים 60 דקות ובשנים 2006–2009 הגישה את תוכנית הראיונות המקוונת השבועית "@katiecouric".
ב-5 בספטמבר 2006 קוריק הפכה לאשה הראשונה שמגישה לבד מהדורת חדשות באחת משלוש רשתות השידור הגדולות בארצות הברית. בין השנים 1991 עד 2006 קוריק הייתה מגישה בתוכנית הבוקר "Today" של רשת NBC. במאי 2011 נודע כי קוריק תעבור לרשת ABC ותיכנס למשבצת השידור של אופרה וינפרי, לאחר שזו סיימה את תוכניתה לאחר 25 שנה, והנחתה שם עד שנת 2014.
קורות חיים
מ-1975 ועד 1979 קוריק למדה באוניברסיטת וירג'יניה. מיד לאחר שסיימה את לימודיה בקולג', קוריק החלה את הקריירה שלה במערכת החדשות של ערוץ ABC בוושינגטון. בשנת 1980, החלה לעבוד כעורכת בערוץ CNN. בין השנים 1984 עד 1986 עבדה בתור כתבת בתחנה מקומית של NBC במיאמי. בין השנים 1986 עד 1988 עבדה בתור כתבת בתחנה מקומית של NBC בוושינגטון.
בשנת 1989 קוריק הפכה למגישה במהדורת החדשות של NBC. בשנת 1991 קוריק החלה לעבוד בתוכנית הבוקר "Today" של רשת NBC, שם זכתה לחשיפה משמעותית. קוריק המשיכה לעבוד בתור מגישה בתוכנית הבוקר "Today" עד שנת 2006. במקביל, לאורך שנות התשעים והעשור הראשון של המאה ה-21 עבדה גם כמגישה של התוכנית "Dateline" ששחזרה פשעים פליליים. במהלך השנים בהם עבדה כמגישה בתוכנית הבוקר של NBC, קוריק זכתה לראיין אישים בולטים רבים מתחום הפולטיקה והבידור ברחבי העולם, בהם הנשיאים ג'רלד פורד, ג'ימי קרטר, ג'ורג' בוש האב, ג'ורג' בוש הבן וביל קלינטון. כמו כן, קוריק ראיינה בין היתר גם את ראש ממשלת בריטניה לשעבר טוני בלייר, הילרי קלינטון (הראיון הטלוויזיוני הראשון של קלינטון) ואת הסופרת ג'יי קיי רולינג.
ב-5 בספטמבר 2006 קוריק הפכה למגישה של מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ CBS, ובכך הפכה למעשה לאשה הראשונה שמגישה לבד מהדורת חדשות באחת משלוש רשתות השידור הגדולות בארצות הברית. במקביל קוריק עבדה גם ככתבת בתוכנית התחקירים 60 דקות - הראיון הנודע ביותר של קוריק בתפקיד זה היה עם הטייס צ'סלי סלנברגר של טיסה 1549 של יו אס איירווייז אשר ביצעה נחיתת חירום בנהר ההדסון. במהלך השנים בהם עבדה כמגישה של מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ CBS, קוריק זכתה לראיין אישים בולטים רבים מתחום הפולטיקה והבידור ברחבי העולם, בהם הנשיא ג'ורג' בוש הבן, מזכירת המדינה האמריקנית קונדוליזה רייס, הסנאטור ג'ון אדוארדס, שרת החוץ הישראלית ציפי לבני, הזמרת נורה ג'ונס והשחקן מייקל ג'יי פוקס.
אחד מהראיונות הנודעים ביותר של קוריק בתפקיד מגישת מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ CBS היה הראיון שערכה במהלך שנת 2008 עם שרה פיילין, המועמדת הרפובליקנית לתפקיד סגנית הנשיא. הראיון שודר לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008. הראיון, בו פיילין התבלבלה במושגים בסיסיים ודברה בשלב מסוים בחוסר קוהרנטיות מוחלט, פגע רבות בתדמיתה של פיילין ובקמפיין לנשיאות של מקיין, וצוין על ידי רבים בתור הגורם המכריע ביותר בשינוי של דעת הקהל נגד פיילין. עבור הראיון קיבלה קוריק פרס מצוינות בעיתונות על שם וולטר קרונקייט.
החל משנת 2009 קוריק מגישה גם את תוכנית הראיונות המקוונת השבועית "@katiecouric". האישים הבולטים הרבים שראיינה בתפקיד זה כוללים בין היתר את הפרשן הפוליטי גלן בק, סגן הנשיא לשעבר אל גור, השחקן יו ג'קמן, הגברת הראשונה מישל אובמה וכן את ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.
חיים פרטיים
קוריק התחתנה עם ג'יי מונהאן בשנת 1989, לזוג נולדו שתי בנות. ג'יי מונהאן מת מסרטן המעי הגס בשנת 1998, בגיל 42. ביוני 2014 התחתנה בשנית עם הכלכלן ג'ון מולנר, בחתונה פרטית בביתה שבלונג איילנד.
תחנת הכוח הגרעינית בלקובו
תחנת הכוח הגרעינית בלקובו היא תחנת כוח גרעינית שנבנתה בשטח מחוז סראטוב, כ-8 ק"מ מבלקובו. תחנת הכוח מורכבת מ-4 כורים גרעיניים בהספק של 1000 מגוו"ט כ"א ומייצרת בשנה מעל ל-30 מיליארד קווט"ש של אנרגיה חשמלית (כ-20% מסך הייצור של תחנות כוח גרעיניות ברוסיה).
היסטוריה
מייד לאחר הפעלת היחידה השלישית באתר החלו עבודות בהקמת יחידות מס' 5 ומס' 6. עבודות אלו הופסקו בשנת 1992. בשנת 2007 תוכנן לחדש את הבנייה לאור תוכנית של חברת רוסאל להקים בקרבת תחנת הכוח מפעל חדש לייצור אלומיניום. בסופו של דבר תוכניות אלו לא מומשו.
להוצאת אנרגיה מהתחנה נבנו קווי 220-550 ק"ו המקשרים את תחנת הכוח עם הרשת הארצית.
סביב המתקן הוקמה מערכת בקרת איכות הסביבה שמנטרות תנאים סביבתיים באזור של כ-30 ק"מ מתחנת הכוח.
בתחנת הכוח עובדים כ-4,500 אנשים. באתר התחנה ממוקם גם מרכז הדרכה לעובדי תחנות הכוח. במרכז זה עוברים הדרכה עובדי תחנות כוח גרעיניות של רוסיה ומדינות נוספות. תוכניות הדרכה הוכנו בהתחשב בניסיון התפעולי ותקלות שהתרחשו בכול העולם.
במתקני תחנת הכוח בוצעו עבודות מחקריות שאישרו יכולת הציוד להגדיל את ייצור החשמל ב-4%. לאחר אישור הממצאים הוחלט ליישם את ההמלצות בכול תחנות הכוח מאותו סוג הקיימות ברוסיה.
בשנים 2008 ו-2011 באתר ביקרו מומחי הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית. בהתאם לממצאי הדו"ח הם אישרו שרמת הבטיחות באתר היא גבוהה.
דייב טוורדזיק
דייוויד ג'ון "דייב" טוורדזיק (באנגלית: David John "Dave" Twardzik; נולד ב-20 בספטמבר 1950) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1972–1980. ממוצעיו הכוללים בשתי הליגות הם 9.3 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-3.4 אסיסטים למשחק. בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן פורטלנד טרייל בלייזרס, ובאוקטובר 1981 הפרישה הקבוצה את גופייתו, עם המספר "13".
כמו כן שימש לתקופות קצרות כעוזר מאמן וכג'נרל מנג'ר במספר קבוצות NBA.
קריירת משחק
טוורדזיק נולד בעיר הרשי שבפנסילבניה, ובשנת 1968 החל ללמוד באוניברסיטת אולד דומיניון אשר בנורפוק, וירג'יניה. ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 20.0 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1972 נלקח טוורדזיק בבחירה ה-26 על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס, אך בחר לשחק עבור וירג'יניה סקוויירס מליגת ה-ABA. כשחקן הסקוויירס שיתף פעולה עם ג'וליוס ארווינג וג'ורג' גרווין, ורשם ממוצעים של 9.0 נקודות ו-3.4 אסיסטים למשחק. בעונת 1974/1975 קלע שיא קריירה של 13.6 נקודות למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-ABA.
לקראת עונת, בה התפרקה ליגת ה-ABA, עבר טוורדזיק לשחק עבור פורטלנד וסייע לה לזכות באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה. לאורך אותה עונה קלע 10.3 נקודות למשחק כשחקן החמישייה הפותחת, לצד ליונל הולינס, בוב גרוס, מוריס לוקאס וביל וולטון. בסיום עונת, לאחר 4 עונות עם הטרייל בלייזרס, פרש טוורדזיק ממשחק.
באוקטובר 1981 הפריש מועדון הטרייל בלייזרס את גופייתו של טוורדזיק, עם המספר "13", ובסך הכול זכו לכבוד זה שישה שחקנים נוספים מקבוצת האליפות של עונת 1977. הפרשת גופייתו של טוורדזיק, כמו גם אלו של שלושה מחבריו לקבוצה – גרוס, לויד ניל ולארי סטיל – נחשבת בעיני רבים כ"לא מוצדקת".
קריירת אימון וניהול
בין השנים 1986–1989 שימש טוורדזיק כעוזרו של מאמן אינדיאנה פייסרס, ג'ק רמזי, ובעונת היה עוזרו של דון קייסי בלוס אנג'לס קליפרס.
בשנת 1991 מונה לג'נרל מנג'ר של שארלוט הורנטס. ב-4 עונותיו בתפקיד רשמו ההורנטס מאזן כולל של 166 ניצחונות ו-162 הפסדים, והעפילו פעמיים לשלב הפלייאוף. בשנים 1995–1997 שימש כג'נרל מנג'ר של גולדן סטייט ווריורס.
בעונת חזר לתפקד כעוזר מאמן, הפעם בדטרויט פיסטונס תחת המאמן ג'ורג' אירווין.
במאי 2005 מונה לג'נרל מנג'ר של אורלנדו מג'יק, והחזיק בתפקיד יחד עם אוטיס סמית' עד לסיום עונת.
תומאש נסיד
תומאש נסיד (בצ'כית: Tomáš Necid, נולד ב-13 באוגוסט 1989) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בבוהמיאנס 1905 בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
נסיד התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סלביה פראג. נסיד ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. בעונת שיחק 13 משחקים. במהלך עונת הושאל נסיד לבאומיט ייאבלונס. לפני שהגיע לייאבלונס המועדון היה בסכנת ירידה ועם 5 שערים מתוך 14 משחקים בהם שיחק, הפך לאחד מהשחקנים הבולטים שעזרו למועדון להישאר בליגה. בנוסף לכך הוא גם היה מלך השערים של המועדון בעונה זו. בתום העונה חזר לסלביה וסיים את העונה עם 11 שערי ליגה מתוך 16 משחקים והוא נבחר לכישרון השנה בצ'כיה ואף על פי שעזב במהלך העונה היה מלך השערים של המועדון.
במהלך העונה עזב את סלביה וחתם בצסק"א מוסקבה. ב-7 במרץ 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי צסק"א במסגרת הסופר קאפ הרוסי. נסיד שנכנס בדקה ה-78 של המשחק, הבקיע את שער הניצחון בהארכה וזכה בתואר ראשון מחוץ לצ'כיה. ביוני נפצע בברכו והוא חזר לשחק רק באפריל.
לאחר שחזר לשחק הושאל לפאוק סלוניקי ולסלביה פראג, אך לא הצליח לשחזר את היכולת שלו מהעבר. בקיץ הושאל לזוולה ההולנדית ועד לאמצע העונה כבש 8 שערים ב-14 משחקים. בינואר רכש המועדון את כרטיס השחקן שלו מצסק"א. ב-2 ביולי 2015 חתם בבורסאספור הטורקית ל-4 שנים. בינואר  הושאל ללגיה ורשה עד לסיום העונה. בקיץ  הושאל לסלביה פראג.
ב-12 באוקטובר 2020, נסיד חתם בבוהמיאנס 1905.
קריירה בינלאומית
נסיד שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צ'כיה והיה מלך השערים באליפויות אירופה עד גיל 19 ועד גיל 21. נסיד היה שחקן מוביל בכל הנבחרות פרט לנבחרת הצעירה, זאת בשל ההצטרפות לנבחרת הבוגרת. ב-19 בנובמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–3 נגד בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
סמל צ'אד
סמל צ'אד הוצג לראשונה בשנת 1970. במרכז - מגן עם פסים גליים כחולים, ושמש הזורחת מעליו. המגן נתמך על ידי עבדקן הרעמה ואריה. מתחת למגן נמצא המוטו הלאומי של צ'אד - Unité, Travail, Progrès - אחדות, עבודה, קדמה, בצרפתית.
הפסים הכחולים מייצגים את ימת צ'אד, והשמש מסמלת התחלה חדשה. העבדקן מסמל את הצד הצפוני של המדינה, והאריה את הדרום. המדליה מתחת למגן היא מדליית מסדר הכבוד של צ'אד.
נייטרון מהיר
נֵיטְרוֹן מָהִיר או נייטרון חם הוא נייטרון חופשי שיצא מגרעין האטום. קרינת נייטרונים היא קרינה בעלת יכולת חדירה גבוהה, הרבה יותר מסוגי קרינה אחרים. לכן, היא יכולה לחדור בקלות שריון עבה, כמו זה של טנק לדוגמה, ולהשמיד את כל יושביו. הסיבה לכך היא שהנייטרון יכול לעבור בקלות את המרחק העצום (יחסית אל החלקיק עצמו, התופס 1 חלקי 100,000 מנפחו של אטום) שבין הגרעין לאלקטרונים, כמו גם את המרחק הגדול אף יותר בין מולקולה למולקולה. ההשפעה של קרינת נייטרונים תלויה ברמת האנרגיה של חלקיקי הנייטרון. כאשר האנרגיה של חלקיקי הנייטרון גבוהה יחסית, ההתנגשויות של הנייטרונים בחומר הן התנגשויות אלסטיות. נייטרון הפוגע בפרוטון בגרעין המימן יעביר לו חלק גדול מהאנרגיה שבו וכתוצאה הפרוטון יעוף ממקומו במהירות. פרוטון זה בעצמו עשוי להיתקל בגרעיני אטומים אחרים ולגרום לנזק משני. המשמעות של זה היא שקרינת נייטרונים היא קרינה מייננת קטלנית (בדומה לקרינת גמא) בעלת אפקטיביות גבוהה ביותר.
ינבוע
ינבוע (בערבית: ينبع, תעתיק מדויק: יַנְבֻּעְ, מילולית: "מעיין") היא עיר נמל במחוז אל-מדינה שבמערב ערב הסעודית. העיר שוכנת בדרום-מערב המחוז לחוף ים סוף, כ-160 קילומטרים דרום-מערבית לעיר אל-מדינה. לפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 331,916 בני אדם, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה במחוז אל-מדינה ולעיר השנייה בגודלה בערב הסעודית השוכנת על חוף ים סוף (אחרי ג'דה).
העיר הוקמה במוצא צינור נפט שהוביל נפט מהמפרץ הפרסי לים סוף, שנבנה במטרה לעקוף את מצר הורמוז, ובכך להימנע מהסיכון שבזמן מלחמה או משבר תחסום איראן את התנועה במצר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שימשה ינבוע בסיס לכוחות בריטים וערבים שנלחמו באימפריה העות'מאנית. עד 1975 הייתה ינבוע עיר נמל קטנה, אז החליטה ממשלת ערב הסעודית לפתח בינבוע ובג'ובייל מרכזי תעשייה.
את ינבוע משרת (YNB).
גרבולץ
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גרבולץ קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-149 תושבים בשנת 1990 עד 115 תושבים בשנת 2020.
יהודי גרבולץ
יהודים חיו בגרבולץ בתקופות זמן שונות. בשנת 1944 נרצחו רבים מבני הקהילה בשואה.
מחנה אבא
מחנה אבא היא סדרה קומית ישראלית לילדים, שעלתה לשידור ב-2 באוגוסט 2020 בערוץ KidZ לצופי yes. בסדרה מככבים דניאל גד, קים אור אזולאי, נעמי לבוב, לידור אדרי, נגה דאנג'לי, אורי לייזרוביץ', אסי ישראלוף, עמית הכטר ורוני הדר.
החל מ-2021 הסדרה משודרת בשידורים חוזרים בערוץ ZOOM למנויי yes.
עלילה
ניתאי (עמית הכטר) הוא נער בן 15 להורים גרושים שעובר לגור עם אביו (אסי ישראלוף), איש צבא בקבע, בבסיס חיל האוויר עליו מפקד. ניתאי, שהיה רגיל לחיי העיר הנוחים, נאלץ להתרגל לעולם הצבאי הנוקשה ולנסות לתקן את מערכת היחסים עם אביו. בבסיס הוא מתאהב בלי-פס (קים אור אזולאי), נערה בת 15 שהיא בדיוק ההפך ממנו: לי-פס נולדה וגדלה בבסיס כל חייה. חלומה הגדול הוא לקבל תפקיד חשוב בצבא למרות גילה הצעיר.
Balkan Beat Box (אלבום)
Balkan Beat Box הוא אלבום הבכורה של הרכב מוזיקת העולם הישראלי בלקן ביט בוקס.
הרוהיקו קורודה
הרוהיקו קורודה (ביפנית: 黒田 東彦; נולד ב-25 באוקטובר 1944) הוא כלכלן יפני, אשר כיהן כנגיד הבנק המרכזי של יפן החל ממרץ 2013. ב-25 בפברואר 2018 מונה שוב לכהונה שנייה. כהונתו הסתיימה באפריל 2023. קודם לכן כיהן בשלל תפקידים בממשל היפני בהם נשיא הבנק לפיתוח אסיה.
ביוגרפיה
בשנת 1963 החל קורודה בלימודי משפטים באוניברסיטת טוקיו אותם סיים בשנת 1967, כשהוא עובר בהצטיינות את בחינות ההסמכה עוד קודם סיום לימודיו. לאחר מכן הצטרף למשרד האוצר במסגרת פרויקט ממשלתי אשר מימן לו לימודי כלכלה באוניברסיטת אוקספורד אותן למד בין השנים 1969–1971.
הוא המשיך בתפקידים שונים במשרד האוצר, והגיע לשיאו בתפקיד סגן שר האוצר לעניינים בינלאומיים (1999–2003). בינואר 2003 התפטר מממשרד האוצר לטובת מינוי ליועץ מיוחד לממשלה במרץ 2003. בשנים 2003–2005 כיהן כנשיא הבנק לפיתוח אסיה.
דיופסיד
דיופסיד הוא מינרל השייך לקבוצת הפירוקסן, קבוצה של מינרלים אינוסיליקטים - (סיליקטים במבנה בצורת שרשרות) בעלי שרשרת בודדת. הדיופסיד שייך לשורת המינרלים האיזומורפית (כלומר שורה של תרכובות אנלוגיות בהרכבן) הכוללת את ההדנברגיט ( FeCaSi2O6) והאוגיט. לגבישים יש גוונים שונים, אך לרוב מופיע הדיופסיד כגבישים ירוקים עמומים.
דיופסיד מצוי בסלעי יסוד אולטרא-מאפייים כדוגמת קימברליט ופרידוטיט. אוגיט עשיר בדיופסיד נפוץ בסלעים מאפיים כדוגמת בזלת אוליבינית ואנדזיט. דיופסיד מצוי גם במגוון של סלעים מותמרים, כמו בסקארן שהתפתח מסלעי דולומיט עשירים בסיליקה בהתמרה של לחץ. הדיופסיד הוא מינרל חשוב במעטפת כדור הארץ והוא נפוץ בקסנוליתים של פרידוטיט שהתפרצו בקימברליט ובבזלת אלקלית. כמו כן מצוי דיופסיד במטאוריטים.
בטמפרטורות גבוהות יחסית יכול הדיופסיד להתערבב עם פיג'וניט ובטמפרטורות נמוכות עם אורתופירוקסנים. היחס בין כמות הסידן לסך כל כמות הסידן, המגנזיום והברזל בדיופסיד שנוצר יחד עם אחד משני סוגי הפירוקסן הנ"ל מושפע במיוחד מטמפרטורות מעל 900°C, ולהרכב הדיופסיד בקסנוליתים של פרידוטיט יש חשיבות בהשערה לגבי הטמפרטורות במעטפת כדור הארץ.
דיופסיד באיכות של אבן חן קיים בכמה צורות:
הדיופסיד תואר לראשונה בתחילת המאה ה-19 ומקור שמו מיוונית "דיס"- "שני סוגים" או "כפול" ו"אופסיס" – "דעה" או "מופע".
המלחת קרקע
המלחת קרקעות היא תופעה גאוגרפית בה מצטבר בהדרגה מלח על פני הקרקע או בשכבות קרקע אליהן מגיעים שורשי צמחים, עד שריכוזו מגיע לכזה שבו צמחים כבר לא יכולים לגדול בקרקע והיא כבר לא מתאימה לחקלאות. במצבים קיצוניים הקרקע יכולה להגיע לרמת מליחות שאינה מאפשרת אפילו את גדילתם של צמחים המותאמים למליחות.
צרפת באירוויזיון
צרפת נטלה חלק בתחרות האירוויזיון כ-65 פעמים החל מהצטרפותה לראשונה ב-1956 והיא נמנית בין שבע מדינות מייסדות התחרות. צרפת נעדרה מהתחרות פעמיים ב-1974 ו-1982, ניצחה חמש פעמים ב-1958, 1960, 1962, 1969 ו-1977 ואירחה את התחרות שלוש פעמים ב-1959, 1961 ו-1978. לאור כל ניצחונותיה, יחד עם לוקסמבורג, בריטניה והולנד, צרפת מדורגת במקום השלישי בטבלת הניצחונות של התחרות עם חמישה ניצחונות.
השפה הצרפתית באירוויזיון
כבר באירוויזיון הראשון השפה הצרפתית הייתה מקובלת במיוחד, שבעה מהשירים, שהם מחצית מכלל השירים, בוצעו בצרפתית. באירוויזיון השני, ב-1957 בוצעו 3 שירים בלבד בצרפתית, מתוך 10 שירים שהתחרו.
הנחיית האירוויזיון חייבת להיות בצרפתית, בנוסף לאנגלית.
הישגים
בשנים הראשונות של האירוויזיון צרפת הייתה אחת המדינות הבולטות ביותר. עם זכייתה של איזבל אוברה ב-1962, הייתה צרפת המדינה בעלת מספר הזכיות הגדולה ביותר - שלוש. צרפת החזיקה בשיא עד 1973, בו זכתה אן מארי דוד בייצגה את לוקסמבורג. בשלב זה היו צרפת ולוקסמבורג בתיקו במספר הניצחונות - כל אחת מהן זכתה ארבע פעמים.
הזכיות בתחרות:
כמו כן הגיעה צרפת למקום השני ארבע פעמים מתוכן שתיים בשובר שוויון (אחת במקום הראשון ב - 1991 אבל הפסידה לשוודיה והשנייה במקום השני בתיקו עם אירלנד ואירלנד הפסידה), לשלישי שבע פעמים, לרביעי שבע פעמים ולחמישי פעמיים.
צרפת וחמש הגדולות
מהתחרות ב-1998, ישנן ארבע מדינות מסוימות שמעפילות אוטומטית לגמר התחרות בלי קשר למיקומן בתחרות בשנה הקודמת. הן הרוויחו מעמדן עקב היותן התורם הכלכלי הגדול ביותר של התחרות מטעם איגוד השידור האירופי. מדינות אלה הן ספרד, גרמניה, בריטניה, צרפת והחל מהתחרות ב-2011, כאשר איטליה שבה לתחרות לאחר כ-13 שנות היעדרות, גם איטליה. בשל מעמדן הבלתי פגיע בתחרות, הן היו ידועות בשם "ארבע הגדולות", וכשאיטליה הצטרפה אליהן הן ידועות בשם "חמש הגדולות". המפקח של התחרות, סוונטה סטוקסליוס, אמר לכתבים בפגישה עם "OGAE" סרביה, כי אם איטליה תשוב לתחרות בעתיד היא תעפיל ישירות לגמר ותהווה חלק מ"חמש הגדולות", וכך היה כאשר היא שבה לתחרות. ב-2009, דווח כי "ארבע הגדולות" עלולות לאבד את מעמדן הבלתי פגיע בתחרות וכי הן יצטרכו להתחרות בחצאי-הגמר של התחרות כמו כל שאר המדינות. עם זאת, הדבר לא התרחש, ו"ארבע הגדולות" שמרו על מעמדן הבלתי פגיע בתחרות.
היעדרויות
צרפת נעדרה משתי תחרויות אירוויזיון לאורך השנים:
היעדרותה הראשונה נרשמה ב-1974, כאשר לאחר בחירת השיר והאמן שיתחרו עבור צרפת בתחרות, צרפת פרשה בפתאומיות מהתחרות עקב פטירתו של נשיא צרפת, ז'ורז' פומפידו, בשבוע התחרות. אם צרפת הייתה מתחרה בתחרות באותה שנה, היא הייתה מיוצגת על ידי הזמרת הצרפתייה דני עם השיר "La vie à vingt-cinq ans". בעקבות מותו של נשיא צרפת, נבצרה האפשרות מהזמרת הצרפתייה אן-מארי דוד, אשר ניצחה בתחרות בשנה הקודמת עבור לוקסמבורג, להגיע לתחרות שהתקיימה באותה השנה על מנת להעניק למנצחת התחרות את הפרס. צרפת הקליטה ושידרה את התחרות שבוע לאחר מכן.
היעדרותה השנייה והאחרונה נרשמה ב-1982. בנובמבר 1981, רשות השידור הצרפתית סירבה בתוקף לשלוח נציג לאירוויזיון 1982. מנכ"ל רשות השידור הצרפתית פייר בוטיילר אמר כי "היעדר הכישרון ובינוניותם של השירים הם מטרד. תחרות האירוויזיון היא אנדרטה לאיוולת". עקב תגובתה הציבורית של רשות השידור הצרפתית לפרוש מתפקיד בחירת הנציג והשיר לתחרות, בשנה שלאחר מכן רשות השידור הצרפתית, France 2, לקחה על עצמה את תפקיד בחירת הנציג והשיר שיתחרו עבור צרפת בתחרות.
נפתלי תשבי
נפתלי-זיו "תלי" תשבי (28 בדצמבר 1952 – 9 באוגוסט 2021) היה פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים.
חייו
תשבי נולד בשנת 1952 בירושלים. אביו, ישעיה תשבי, היה חוקר הקבלה, ספרות המחשבה והמוסר והמיסטיקה היהודית. אימו, אסתר לבית תמרי (טייטלבוים) צאצאית הרב ישראל דב לוי שעלה במחצית הראשונה של המאה ה-19 לטבריה, הייתה מורה בתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים.
תשבי גדל בירושלים ובשנת 1971 סיים את התיכון ליד האוניברסיטה בירושלים. לאחר מכן הצטרף לעתודה האקדמית, ושירת בצה"ל עד 1980. בשנת 1980 הוענק לו פרס ביטחון ישראל.
בשנת 1974 קיבל תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה מהאוניברסיטה העברית. בשנת 1980 קיבל תואר שני באסטרופיזיקה מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1984 קיבל תואר דוקטור בפיזיקה עיונית מהאוניברסיטה העברית. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בגישת תורת האינפורמציה לתיאור מצומצם של מערכות דינמיות – כיצד למצוא תיאור פשוט למערכות מורכבות, נושא שהמשיך לעסוק בו גם שנים אחר כך. בשנים 1986-1985 שהה בפוסט-דוקטורט ב-MIT, ועסק בתאוריה סטטיסטית של מערכות דינמיות כאוטיות (עם אי-סדר בהתפתחות שלהן). בשנים 1986–1991 עבד כחוקר במעבדות בל בניו-ג'רזי. בתקופה זו היה בין החלוצים בפיתוח תאוריה של למידה חישובית, במיוחד למידה ברשתות עצבים מלאכותיות.
בשנת 1992 מונה למרצה בכיר למדעי המחשב באוניברסיטה העברית, בשנת 1995 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1997 מונה לפרופסור מן המניין. בשנות התשעים הקים את המעבדה הראשונה בישראל ללמידה חישובית במכון למדעי המחשב וחנך את מחקר התחום בישראל. קבוצת הלמידה החישובית שייסד באוניברסיטה העברית נחשבת כיום מבין המובילות והמתקדמות בעולם.
הוא היה חבר מייסד במרכז הבין-תחומי לחישוביות עצבית ועמד בראשו בשנים 2009–2013, חבר מייסד במרכז אדמונד ולילי ספרא למדעי המוח, ובמרכז סודרסקי לביולוגיה חישובית באוניברסיטה העברית. הקים וכיהן כראש החוג הראשון של החוג להנדסת מחשבים בבית הספר להנדסה ומדעי המחשב של האוניברסיטה העברית.
פרופ' תשבי עמד בראש מרכז הידע הלאומי של משרד המדע לבינה מלאכותית ולמידה חישובית, ובראש מרכז מחקר של אינטל לבינה חישובית (ICRI-CI).
נפתלי תשבי היה נשוי לפרופ' אוריה תשבי, מרצה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. לזוג שני בנים ושתי בנות.
תרומתו למדע
נפתלי תשבי עסק בתאוריה מתמטית-סטטיסטית של למידה, חישוביות עצבית והסתגלות ביולוגית. בין עבודותיו ראויה לציון שיטת המהווה עקרון חישובי כללי לקביעת איזה מידע הוא רלוונטי. בין השימושים לעקרון הזה במחקריו: ניתוח ממוחשב של דיבור והשפה האנושית, זיהוי של כתב-יד, ועיבוד מידע המתקבל מצלילים ומוזיקה. השיטה שפיתח פרופסור תשבי מתארת את התהליך שבו מחליט המוח איזה מידע הוא רלוונטי וצריך לשמור אותו. שיטת "צוואר הבקבוק של המידע" משמשת כיום לניתוח והבנה של עיבוד מידע במערכות נבונות, ביולוגיות ומלאכותיות. לאחרונה נתנה בסיס תאורטי חדש ללמידה עמוקה שהיא כיום הגישה המוצלחת ביותר שיש לבינה המלאכותית.
רבים מתלמידי המחקר שלו הם חוקרים מובילים בישראל ומחוצה לה בתחומי הלמידה החישובית, הביולוגיה החישובית ומדעי המוח.
אריק עזוז
אריק עזוז (1937 - 19 ביוני 2018) היה תת-אלוף בחיל האוויר הישראלי. הוא שירת כלוחם בחטיבת הצנחנים, טייס קרב ומפקד טייסת 105 ("העקרב"). במסגרת שירות המילואים שירת כמדריך טיסה במגמת קרב של קורס הטיס בבית הספר לטיסה.
ביוגרפיה
עזוז נולד בנהלל. לדבריו נמשך לטיסה כבר מגיל צעיר, אך בשל האווירה החברתית בה גדל התנדב לחטיבת הצנחנים כאשר התגייס לצה"ל בשנת 1955. הוא שירת בחטיבה כלוחם וכמפקד בגדוד 890. במהלך שירותו לחם במבצע קדש, במהלכו צנח עם הגדוד במעבר המיתלה ולמחרת השתתף בלחימה בקרב המיתלה.
לאחר ששירת כמפקד פלוגת צנחנים והשתחרר משירות סדיר, חזר ב-1959 לצבא כדי להתנדב לקורס טיס מס' 34, אותו סיים ביולי 1961 במגמת קרב. את קורס האימון המתקדם עשה על מטוסי אורגן, ולאחריו שובץ כטייס סמב"ד בטייסת 105 ("העקרב"), בה התקדם לתפקיד סמ"ט ב'. זמן קצר לפני מלחמת ששת הימים היה אמור עזוז לנסוע לארצות הברית כדי לעבור קורס הסבה למטוסי A-4 סקייהוק, אך עם עליית הכוננות בוטלה נסיעתו. עזוז לחם במלחמת ששת הימים כטייס סופר מיסטר בטייסת 105 והשתתף במבצע מוקד. גיחתו הראשונה הייתה כמוביל רביעיית מטוסי סופר מיסטר לתקיפת שדה התעופה אבו סואר, ובהמשך היום הוביל גיחה נוספת לתקיפת אותו שדה וגיחה נוספת לתקיפת שדה התעופה במפרק בצפון ירדן ולהתמודדות עם מטוסי ההוקר האנטר שהיו מוצבים בו.
לאחר המלחמה מונה לראש מדור תקיפה במטה חיל האוויר. בניגוד לאנשי מטה אחרים השתתף עזוז גם בתקיפות מבצעיות במהלך מלחמת ההתשה, תחילה כטייס סופר מיסטר בטייסת 105 ולאחר מכן כטייס מיראז' 3 בטייסת 101 ("הקרב הראשונה"). בהמשך עבר הסבה למטוס הפנטום. בסך הכל ביצע עזוז למעלה מ-60 גיחות במלחמה זו. בשנת 1971 מונה למפקד טייסת 105, שהפעילה באותן שנים מטוסי סער, שהיו מטוסי סופר מיסטר משודרגים עם מנועי פראט אנד ויטני J-52 P-8.
ב-1973 מונה עזוז למפקד טייסת תעופה בבסיס רמת דוד, ובתפקיד זה שימש במהלך מלחמת יום הכיפורים. תפקידו האחרון בחיל היה ראש מחלקת קצינים בלהק כוח האדם במטה חיל האוויר. הוא השתחרר מצה"ל בשנת 1983. את שירות המילואים, לאחר שחרורו, עשה כמדריך בבית הספר לטיסה החל מ-1987. עזוז המשיך בהדרכת טייסים עד שפרש שנת 2002, בהגיעו לגיל 65. במקביל מונה עזוז למפקד בשעת חירום על מנחת מחניים.
בשנת 2012 העניק מפקד חיל האוויר לעזוז וחבריו מקורסי הטיס את "כנפי הזהב", לרגל ציון 50 שנה לסיום קורס הטיס.
משפחה
עזוז התגורר בנהלל כל חייו. היה נשוי לרחלי, ולהם שלוש בנות: לי, מור ועדי. עזוז הלך לעולמו ב-19 ביוני 2018, בגיל 80.
הסרט "הטיסה האחרונה", שהוקרן במאי 2005, תיעד את פרישתו של עזוז מטיסה.
הייתי פעם ילד
הפקה
באלבום 12 שירי ילדים, שהולחנו ועובדו כולם על ידי יוני רכטר. מילות השירים נכתבו על ידי משוררים ופזמונאים שונים, בהם תרצה אתר, יהונתן גפן וחיה שנהב. השירים מאופיינים כשירי ילדים, אך במרוצת השנים הפכו חלקם לנכסי צאן ברזל של המוזיקה העברית - לאו דווקא כשירי ילדים. בין השירים הבולטים והמוכרים באלבום: "אדון שוקו", "שבת בבוקר" ו"גברת עם סלים". השיר בואי אמא שבמקור לאה נאור כתבה אותו למנגינה רוסית של אדוארד קולמנובסקי, הולחן מחדש על ידי רכטר. גם "בגן החיות" הולחן מחדש על ידי רכטר עבור האלבום, לאחר שתלמה אליגון הלחינה אותו קודם עבור אלבום הילדים של שושיק שני "יעל מטיילת" (שהתבסס על ספרה של תרצה אתר בעל אותו השם) בתחילת שנות השבעים.
שם האלבום לקוח משיר שכתב איינשטיין לאלבום שירי ילדים בשנת 1972. עטיפת האלבום, שצולמה על ידי הצלם עודד קליין, מנציחה את איינשטיין ובנו במהלך משחק סביב פסל האריה בסמטה פלונית שבתל אביב. באותה שנה צולם הסרט "כמו גדולים" בכיכובם של אריק איינשטיין, מוני מושונוב, צבי שיסל, יוני רכטר, ירוסלב יעקובוביץ' וילדיהם של איינשטיין שיסל ומושונוב, בנוסף לילדים אחרים. הסרט יצא לאור בשנת 1991. היה זה אחד הסרטים האחרונים בו השתתף איינשטיין, נוסף על "כבלים" (1992) ו"כמו גדולים 2" (1993).
שלוש שנים לאחר הוצאת אלבומם משותף זה הוציאו איינשטיין ורכטר אלבום נוסף של שירי ילדים, "האריה, היונה ותרנגולת כחולה".
רצועות באלבום
בגרסת המקור: שירים 1–6 צד א', שירים 7–12 צד ב'
בויס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אלכסנדרה מלניק
אלכסנדרה מלניק (באנגלית: Alexandra Melnik; 15 במאי 1892 – 1982) היא חסידת אומות עולם אשר הצילה את סוניה ברנשטיין ואמה פניה, בכך שהוציאה אותם מהגטו והסתירה אותם בביתה יחד עם בנה ויקטור מלניק (Melnik Viktor) ובתה טאיסיה מלניק (חרצ'נקו) (Kharchenko Taisia).
משפחת מלניק כללה ארבע נפשות, האם אלכסנדרה ושלושת ילדיה: הבת הבכורה טאיסיה בת 16, הבן ויקטור בן 13 והבת גלינה בת 10. אב המשפחה נרצח ב-1938 בטיהורים בתקופת סטלין. אלכסנדרה הייתה אמה של חברה של סוניה מבית-הספר.
ההצלה
בנובמבר 1941 התחולל הפוגרום הראשון בעיר חמלניצקי באוקראינה, שם סוניה ואמה היו שבויות. אחרי שהצליחו השתיים לשרוד את הפוגרום, הגיעה אלכסנדרה מלניק אל שער הגטו. סוניה סיפרה בעדותה ליד ושם: "אלכסנדרה הייתה אמה של חברת בית הספר שלי עוד מלפני המלחמה. היא נכנסה לתוך הגטו, איתרה אותנו ולקחה אותנו אליה הביתה מתוך רצונה החופשי". הניצולות, סוניה ואמה הסתתרו אצלה במשך שנה, למרות שהמשפחה חיה בעוני, הם חלקו איתם כל דבר (אוכל בגדים וכו'). עוד מספרת סוניה: "הילדים במשפחה גילו בגרות יוצאת דופן ושמרו על שתיקה, גם כאשר שכנים סקרניים ניסו לסחוט מהם מידע כלשהו, לאחר שחשדו באמם."
לאחר שנה של מסתור אצל משפחת מלניק, הכריזו הגרמנים על הפתרון הסופי. משפחת מלניק לא גירשה את סוניה ואמה אלא המשיכה להסתיר אותן. בימים מסוכנים במיוחד הובילו אותן הילדים של משפחת מלניק ליערות ומקומות מסתור והיו מביאים להם אוכל כל כמה ימים. לאחר מכן, היו באים להחזירן הביתה - לביתם.
בהמשך המלחמה, אלכסנדרה העבירה אותם לטרנסניסטריה באמצעות שכן שלה ואדם נוסף שהיו מוכנים לסייע תמורת תשלום. הם הגיעו לעיר מוהיליב-פודילסקי וכך הצליחו לשרוד את המלחמה. לאחר שהצליחו לעבור, חזרה סוניה לאזור הכיבוש הגרמני, על מנת ליידע יהודים שנשארו על כך שבאזורי כיבוש רומני הרציחות ורדיפות יהודים נרגעו במקצת. לאור זאת המשיכה אלכסנדרה להעביר בסיוע ילדיה יהודים נוספים שהסתתרו בטרנסניסטריה. סך הכל הצילה אלכסנדרה 22 יהודים.
לאחר המלחמה, שמרו המשפחות על קשר הדוק ביניהן. בשנת 1989 עלו סוניה ומשפחתה ארצה והתיישבו בבאר-שבע. בנות המשפחות טאיסיה וסוניה קיימו קשר חם במכתבים.
תהליך ההכרה
אלכסנדרה זכתה בהכרה רק לאחר מותה. לאחר שסוניה ומשפחתה עלו ארצה, הגישה סוניה ב-1990 בקשה ליד ושם, להכיר באלכסנדרה ובמשפחתה כחסידי אומות עולם. הבקשה התעכבה כ-4 שנים בגלל מחסור בעדים שיבואו להעיד. ב-1994 ניתן לאלכסנדרה לוויקטור ולטאיסיה התואר "חסידי אומות העולם" מיד ושם.
לאחר עיכובים ביורוקרטיים מצד גורמים ביד ושם פנתה סוניה בשנת 1995 אישית לנשיא המדינה, עזר וויצמן, להרשות לטאיסיה ובעלה לעלות ארצה לאחר שבקשתם נדחתה כל פעם מחדש בגלל פירוש שגוי של הסעיפים הרלוונטיים בחוק השבות. ב-1996 בגיל 68 עלו טאיסיה ובעלה ארצה לבאר שבע לגור ליד סוניה, והן היו שכנות במשך שנים. לאחר 10 שנים, בגיל 78, קיבלה טאיסיה אזרחות ישראלית. סוניה נפטרה בשנת 2014 והשאירה במותה שני ילדים, שלושה נכדים ושישה נינים. טאיסיה נפטרה בשנת 2019 ונטמנה ליד בעלה בבית העלמין האזרחי בבאר שבע.
יחסי אורוגוואי–וייטנאם
יחסי אורוגוואי–וייטנאם הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי לבין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם. שתי המדינות חברות בארגון G77.
הלמה של גאוס
Lemma di Gauss
האספה הפדרלית של שווייץ
האספה הפדרלית של שווייץ  (בגרמנית: Bundesversammlung; בצרפתית: Assemblée fédérale; באיטלקית: Assemblea federale; ברומאנש: Assamblea federala) היא הגוף המחוקק של שווייץ הבנוי משני בתים - מועצת הקנטונים והמועצה הלאומית. החברים נבחרים ישירות על ידי העם, במועצת הקנטונים - נבחרים 46 חברים, 2 מכל קנטון; ובמועצה הלאומית - נבחרים 200 חברים בבחירות אזוריות. הנבחרים מכהנים במשך ארבע שנים.
תפקוד וסמכויות
הרשות המחוקקת בשווייץ נקראת אספת פדרלית. האספה מורכבת משני בתים:
כל חוק צריך לעבור בשני בתי הפרלמנט.
בדיון בנושאים חשובים מכנסים את מליאת האספה הפדרלית (בגרמנית: Vereinigte Bundesversammlung; בצרפתית:  Assemblée fédérale, Chambres réunies; באיטלקית: Assemblea federale plenaria), שבה חברים כל חברי מועצת הקנטונים והמועצה הלאומית. מתפקידי האספה, לבחור את הרכב המועצה הפדרלית והעומד בראשה ואת שופטי בית המשפט הפדרלי בשווייץ; במקרים שבהם צריך לנהוג בבוררות כאשר פורצים סכסוכים בין שלטון הקנטונים לזה הפדרלי אספה זו ממונה על פתרון בנושא. ובנוסף, חנינה לאסירים בשווייץ ניתנת מידי האספה.
המפלגות בשווייץ
בשווייץ נהוגה דמוקרטיה קונסנזואלית, אשר מתבטאת בנוסחת הקסם לחלוקת השרים בין המפלגות: מאז 1951 ועד 2007, מרכיבות את הממשלה 4 מפלגות קבועות. ל-3 המפלגות הגדולות יש שני שרים, ולמפלגה הקטנה יותר יש שר אחד.
הבחירות בשווייץ
אחת לארבע שנים, מתקיימות בחירות כלליות לאספה הפדרלית, הפרלמנט של שווייץ.
הילדגרד, נסיכת בוואריה
הילדגרד, נסיכת בוואריה (בגרמנית: Hildegard von Bayern; 10 ביוני 1825 – 2 באפריל 1864), הייתה בתו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה, ואשתו של הארכידוכס אלברכט, דוכס טשן.
ביוגרפיה
הילדגרד נולדה ב-10 ביוני 1825 בווירצבורג, שהשתייכה לממלכת בוואריה, ללודוויג הראשון מלך בוואריה ולתרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, והייתה אחותם הצעירה של מקסימיליאן השני, מלך בוואריה ואותון, מלך יוון.
ב-1 במאי 1844 התחתנה הילדגרד במינכן עם הארכידוכס אלברכט, דוכס טשן, ממנו נולדו לה 3 ילדים. לאחר לידת בתה מתילדה לא יכלה הילדגרד ללדת עוד ילדים, ובעקבות כך אימץ בעלה את אחיינו פרידריך, ארכידוכס אוסטריה, שירש את נחלותיו ותאריו לאחר מותו.
הילדגרד הייתה בקשרים טובים מאוד עם בת דודתה הקיסרית סיסי, והייתה אחת מאנשי סודה. במרץ 1864 ביקרה הילדגרד במינכן עקב הלוויית אחיה מקסימיליאן השני, מלך בוואריה, ובמהלך שהותה חלתה בדלקת ריאות, ממנה מתה ב-2 באפריל.
משפחתה
ב-1 במאי 1844 התחתנה הילדגרד במינכן עם הארכידוכס אלברכט, דוכס טשן, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
צינור נפט
צינור נפט הוא צינור המשמש להובלה של נפט, ממקום הפקתו לבית זיקוק או לנמל שממנו הוא ממשיך את דרכו במכליות, או מבית זיקוק לתחנות הפצה. לצינורות נפט הייתה בעבר וכיום חשיבות כלכלית ופוליטית רבה.
עקב חשיבותם הרבה צינורות הנפט היו מוקד לחבלות ופגיעה מכוונת. בהרבה מקומות הקימו כביש לאורך הצינור כדי לתחזק אותו וגם כדי לשמור עליו מחבלות.
צינורות נפט במזרח התיכון
המדינות שהרויחו הכי הרבה ממעבר הצינורות בשטחיהן הן סוריה וטורקיה.
המעמד המתפתח של הסכמת פריז
המעמד המתפתח של הסכמת פריז (ברומנית: Statutul Dezvoltător al Convenției de la Paris), המוכר בהיסטוריוגרפיה הרומנית גם בכינוי "המעמד של קוזה" (Statutul lui Cuza), הוא מסמך בעל אופי של חוקה, שאומץ בנסיכויות הרומניות, ב-1864, ביוזמתו של הדומניטור, אלכסנדרו יואן קוזה.
שליט הנסיכויות הרומניות, קוזה, ניסה לבצע רפורמות, בעיקר בתחום האגררי, אך האספה המחוקקת, שהייתה מורכבת בעיקר מבויארים, לא איפשרה זאת. קוזה פיזר את האספה המחוקקת בעזרת גדוד צבא ופרסם את "המעמד המתפתח של הסכמת פריז", שהיו בו שינויים רבים לעומת הסכמת פריז, בעיקר בדרך בחירת הנציגים לאספה המחוקקת. לאישור המסמך נערך משאל עם בחודש מאי 1864 ובמשאל אושר המסמך ב-682,621 קולות של תומכים מול 1,307 מתנגדים ו-70,220 נמנעים.