cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פוקימון גו
מהלך המשחק
המשחק מתנהל במרחב הממשי בו נע השחקן עם הטלפון החכם שלו. על השחקנים לחפש פוקימונים המופיעים באזור בו הם נמצאים. שיבוץ הדמויות נעשה באופן אקראי, על ידי האלגוריתם של המשחק. זאת, בעזרת רמזים שהיישומון מספק לשחקנים. עם מציאת פוקימון, יש ללכוד אותו באמצעות זריקת כדור־תפיסה מיוחד (המכונה פּוֹכדוּר), לעברו. מאותו רגע, השחקן יכול לטפח את הפוקימון שברשותו ולאמנו, כך שיוכל להילחם בפוקימונים אחרים השייכים לשחקנים אחרים. מטרת המשחק זהה למשחקי פוקימון אחרים: המאמן נדרש ללכוד פוקימונים, לחזק אותם, לצבור נקודות ניסיון (EXP) ולעלות רמות, כאשר כל רמה פותחת בפני השחקן את האפשרות לחזק את הפוקימונים שלו עוד יותר. הרמה המקסימלית לשחקן במשחק היא 50.
ניהול פוקימונים
בעת יציאתו של המשחק, היו זמינים בו רק הפוקימונים של מחוז קאנטו, מהדור הראשון של המשחקים המקוריים, 151 במספר. עם הזמן התחילו להתווסף למשחק פוקימונים ממחוזות אחרים: ג'וטו, הואן, סינו, יונובה ולאחרונה גם קאלוס ואלולה שהם מדורות 2, 3, 4, 5 ו־6 ו־7 של המשחקים, ואף הפוקימונים המיתיים מלטאן ומלמטאל, שהוצגו לראשונה בפוקימון: בוא נלך, פיקאצ'ו! ובוא נלך, איבי!, לכל פוקימון שכזה יש 3 סטאטים (התקפה, הגנה וחיים), שמחושבים בעזרת ששת הסטאטים מהמשחקים המקוריים. שלושת הסטאטים האלה, ביחד עם הרמה של הפוקימון (אותה ניתן להעלות על ידי חיזוק – Power Up – של הפוקימון) ונתוני הIV של כל סטאט (מספר שנע בין 0 ל־15, בדומה למשחקים המקוריים), מרכיבים את "כוח הקרב" של הפוקימון – CP.
את הפוקימון ניתן לחזק (להעלות לו את הרמה, ובהתאם, גם את ה־CP) על ידי "האכלה" שלו באבקה (Stardust) וסוכריות של אותו הפוקימון/המשפחה אליה שייך הפוקימון (אם מדובר בפוקימון בעל מספר התפתחויות). בעזרת הסוכריות ניתן גם לפתח פוקימונים מסוימים לצורות חזקות יותר.
נקודות עניין במשחק, מכונים, קרבות וריידים
במשחק זמינה גם מערכת של "מכוני פשיטה" (באנגלית: Raid Boss), או בלשון הגיימרים: רייד, שהוספה בחודש יוני 2017. במסגרת הרייד, מופיע לפרק זמן מוגבל על מכון מסוים פוקימון חזק ועוצמתי הקרוי "פוקימון בוס". בפרק הזמן שניתן, יכולים להתאסף שחקנים שונים כדי להביס ביחד את אותו פוקימון. אם השחקנים מצליחים להביס את הבוס הם מקבלים הזדמנות לתפוס אותו. יש 5 רמות קושי של ריידים, כאשר הרמה החמישית שמורה תמיד לפוקימון אגדי, שמשתנה מדי חודש לערך, או כחלק מאוונטים, על ידי ניאנטיק.
קרבות "שחקן נגד שחקן", מערכת חברים והחלפות
במקביל למערכת הקרבות במכונים או בריידים, ניתן גם לקיים קרבות PVP (שחקן נגד שחקן). שחקן יכול לאתגר שחקן אחר באמצעות סריקת קוד הQR שזמין בטלפון של היריב, ולאתגר את היריב לקרב באחת מבין 3 ליגות זמינות: Great – אליה ניתן להכניס פוקימונים עד 1500 CP, Ultra – אליה ניתן להכניס פוקימונים עד 2500 CP, ו־Master – אליה ניתן להכניס פוקימונים ללא הגבלת CP. השתתפות בקרב נותנת לכל אחד מהשחקנים פרס בדמות אבקה וחפצים שונים. עם הזמן, המערכת צברה פופולריות רבה בקרב השחקנים ואף התחילו לקיים עבורה תחרויות, טורנירי פוקימון בעולם האמיתי (שמתנהלים בדומה לטורנירי הפוקימון מהמשחקים והאנימה), כשהידוע שבהם הוא The Silph Tournament שמקיים טורנירים ברחבי העולם להם אלפי משתתפים. התחרויות המקצועיות לרוב מתנהלות ב־Great League במשחק (שכפי שצוין ניתן להכניס אליה פוקימונים עד 1500 CP).
במשחק קיימת גם מערכת חברים. ניתן להוסיף חברים על ידי קוד שחקן בן 12 ספרות שקבוע לכל שחקן ואינו משתנה, ולטפח את החברות על ידי שליחה וקבלה של מתנות. ישנם 4 דרגות חברות, כאשר כל דרגה נותנת בונוסים שונים, למשל בונוסי נזק בריידים, הנחות באבקה בזמן החלפת פוקימונים, ואפשרות להזמין חבר מרמה 3 ומעלה לקרב ללא צורך בשהייה פיזית לידו וסריקת קוד QR.
ביצי פוקימון ו'פוקימון חבר'
בנוסף לאפשרויות השגת הפוקימונים על ידי תפיסה של פוקימונים בטבע או ריידים, השחקן גם יכול להשיג פוקימונים מביצים. השחקן יכול לקבל ביצים שונות מסיבוב פוקסטופ, כאשר לכל ביצה יש מכסה של קילומטרים שעל השחקן ללכת לפני שהיא תבקע. במשחק זמינות ביצי 2 ק"מ, 5 ק"מ, ו10 ק"מ אותן ניתן לקבל מפוקסטופים, וביצי 7 ק"מ אותן ניתן לקבל ממתנות חברים.
השחקן גם יכול לבחור 'חבר' פוקימון שילווה אותו במהלך הליכותיו. ה'חבר' צובר קילומטרים, וכל מספר מסוים של קילומטרים (תלוי בפוקימון) השחקן מקבל סוכרייה מתאימה. יש פוקימונים שיכולים להתפתח רק אחרי שצוברים קילומטרים איתם. לדוגמה - את איבי אפשר לפתח לאספיון או אמבריון רק אחרי שאיבי הוא ה"חבר" שלך והוא צבר איתך 10 ק"מ.
משימות, מחקרים וצוות רוקט
במשחק יש מספר סוגים של משימות. משימות רגילות, הן משימות שאותן השחקן יכול לקבל מפוקסטופ, ואחרי שהוא מסיים את המשימה הוא יכול לקבל פרס בדמות חפץ, נקודות ניסיון, אבקה, או הופעה של פוקימון מסוים. המשימה הראשונה שהתבצעה באותו היום נרשמת ביומן כחותמת ואם השחקן מצליח להשיג 7 חותמות, הוא מקבל בסוף קופסה ובה פרס בדמות פוקימון נדיר, לרוב אגדי.
בנוסף למשימות הרגילות ישנם גם "מחקרים מיוחדים". לרוב, המחקרים האלו מורכבים מסדרה של בין 3 ל־7 שלבים, קבוצות־משימות ובכל קבוצה יש 3 משימות, אותן השחקן צריך לבצע לפני שיעבור לשלב הבא. המחקרים המיוחדים סובבים לרוב סביב פרופסור ווילו, פרופסור הפוקימונים של המשחק, שחוקר הופעה של פוקימון מסתורי מסוים, לרוב פוקימון מיתי. לרוב, השחקן זוכה בפוקימון המיתי, שהוא נחשב פוקימון נדיר ביותר, לאחר שסיים את כל שלבי המחקר.
צוות רוקט גם זמין במשחק, בדומה למשחקים המקוריים ולאנימה; חבר צוות רוקט יכול להשתלט על פוקסטופ מסוים, ולא לשחרר אותו עד שהשחקן לא הביס אותו בקרב. לאחר שחבר הצוות הובס, ניתנת לשחקן אפשרות לתפוס פוקימון מסוים בגרסת צללים שלו. פוקימוני צללים ניתן 'לטהר' על ידי אבקה וסוכריות.
אפשרויות בתשלום
אף על פי שהמשחק זמין להורדה בחינם, לשחקן ישנה גם אפשרות לרכוש חפצים שונים בתוך המשחק באמצעות תשלום כסף אמיתי.
העלייה והדעיכה בפופולריות המשחק
תוך שבוע מהשקתו, הפך המשחק למשחק הסלולרי המבוקש ביותר בארצות הברית, ביחס לכמות ההורדות ומספר המשתמשים באותו פרק זמן. בעקבות הביקוש הרב, קרסו מספר פעמים השרתים המשמשים להורדת המשחק.
בחודש אוגוסט 2016 הגבילה ניאנטיק את השימוש ביישומים־נלווים שפותחו על ידי חברות אחרות. זאת, בטענה שאותם יישומים פוגעים באיכותו של המשחק שמספקת ניאנטיק ללקוחותיה ובהמשך הפריסה הגאוגרפית של המשחק, מאחר שהם מכבידים על השרתים ומעסיקים את החברה בטיפול בתקלות שונות. לאור המהלך, מפתחי צד שלישי הפסיקו מיוזמתם את פיתוחי היישומים שלטענתם נועדו לשפר ולהגביר את חוויות המשחק ובעיקר להעניק פתרון ל"באג הצעדים", שפגע בחלק מרכזי במשחק. נתוני שימוש במשחק מאותו חודש הראו שמספר המשתמשים היומי במשחק קטן בשליש: משיא של כ־45 מיליון משתמשים פעילים ביום, ירד מספר השחקנים הפעילים ביום ל־30 מיליון, וכיום המשחק נחשב לאופנה חולפת.
השפעות שליליות של המשחק
בסין העממית שירותי חברת גוגל, שהמשחק נשען עליהם באופן משמעותי, חסומים לחלוטין על ידי "חומת האש הגדולה" שמופעלת על ידי הממשלה. בנוסף לכך שירותי ה־GPS של המשחק חסומים לחלוטין בארץ סין (לא כולל הונג קונג) כך שלא ניתן לראות דבר על מסך המשחק. כתוצאה מכך שחקנים סיניים שמעוניינים לשחק, נאלצים לבצע זאת על ידי השגת חשבון משתמש שנפתח מחוץ לסין, להתחבר למשחק תוך שימוש ב־VPN, ואף להשתמש באפליקציות לזיוף מיקום GPS כדי לשחק מחוץ לסין, אף על פי שהדבר נוגד את תנאי השימוש במשחק, ונחשב ל"רמאות".
תופעת הרמאות במשחק מתרחשת בהיקף נרחב, כאשר שחקנים רבים משתמשים באפליקציות לזיוף מיקום GPS כדי "לשחק מהבית", תופעה שלה השפעות שליליות ביותר על קהילת המשחק לדעת חלק גדול מהשחקנים ה"לגיטימיים". בראשית ימיו של המשחק, שחקן שהיה מעוניין לרמות היה יכול לעשות זאת על ידי זיוף מיקום באין מפריע או שימוש בבוטים, תוכנות חיצוניות כדי לעלות רמות ולהשיג פוקימונים ללא התערבות פיזית של השחקן. ניאנטיק החלה כבר באוגוסט 2016 להעניש שחקנים שמרמים במשחק על ידי חסימה לצמיתות של חשבונות שכאלה.
קרל פרידריך גרדלר
קרל פרידריך גרדלר (31 ביולי 1884 – 2 בפברואר 1945) היה מדינאי גרמני. מראשי קשר העשרים ביולי להתנקשות בחיי אדולף היטלר.
ביוגרפיה
גרדלר נולד למשפחה מהמעמד הבינוני. לאחר לימודי משפטים ובנקאות, שירת כקצין זוטר בצבא הקיסרות הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה. שירת במגוון תפקידים במינהל המקומי ואף בתפקיד ארצי כמפקח על המחירים. תפקידו המוניציפלי הבכיר היה ראש עיריית לייפציג, תפקיד שלו נבחר בשנת 1930 וממנו פרש בשנת 1937 במחאה על הרס פסלו של המלחין היהודי פליקס מנדלסון בידי הנאצים. גרדלר היה מתנגד נחוש לרדיפת היהודים ולהשמדתם. ב-1933, כאשר הוכרז חרם על יהודים, קנה באופן הפגנתי בחנות יהודית, ואף הפציר בבריטים לא לנהל משא ומתן עם הגרמנים על שאלות מהותיות כל עוד הם ממשיכים ב"רדיפתם הסדיסטית והמצמררת של יהודים פולנים בגרמניה, הנרדפים לגבול השווייצרי והפולני כשמאחוריהם מכונות ירייה." את ליל הבדולח הגדיר כנקודת אל חזור. "מעתה," כתב, "לא נותרה, אפילו למהססים מביננו, אפשרות של פיוס עם המשטר העריץ." את השואה כינה "הפשע הגדול ביותר בתולדות המין האנושי." מלבד זאת, היה גם גרדלר תומך נלהב בתנועה הציונית והקמת מדינה יהודית, שיבח בחום את היישוב היהודי בארץ ישראל ואף שמר על קשרים עם נשיא ההסתדרות הציונית חיים ויצמן. עם זאת, היו גם נקודות מוצללות יותר ביחסו של גרדלר ליהודים: הוא תמך בחוקי נירנברג מתוך מחשבה שאלו ימנעו פרעות נוספות ביהודים, ובעודו ראש עיר חתם על צו המדיר יהודים מבריכות שחייה ציבוריות. עם זאת, לאחר התפטרותו ב-1937 יצא במלוא הקיטור כנגד המדיניות היהודית של הנאצים ולא שב לשתף עמם פעולה.
משנת 1937 ועד פרוץ מלחמת העולם השנייה בילה גרדלר חלק ניכר מזמנו מחוץ לגרמניה במסגרת עבודתו בחברת "בוש", באירופה ובאמריקה, בניסיונות לארגן תמיכה בתנועת ההתנגדות הגרמנית. ניסיונות אלו נכשלו. עם פרוץ המלחמה היה גרדלר לכוח האזרחי המניע מאחורי התנועה. הוא המריץ את הגורמים השונים - אנשי הוורמאכט, דיפלומטים ופוליטיקאים, וניסה לאחד את התנועה ולהביא להצלחת קשר להפלת השלטון הנאצי.
ב-18 ביולי 1944 נרמז לגרדלר כי הגסטפו הוציא כנגדו פקודת מעצר. הוא ירד למחתרת, אך עמד הכן להגיע לברלין עם היוודע הידיעה על הצלחת הקשר, ולקחת לידיו את מוסרות השלטון האזרחי.
קשר העשרים ביולי נכשל, הפצצה שפוצץ שטאופנברג במטהו של היטלר לא הצליחה להרוג את היטלר, והמורדים נעצרו. גרדלר החל במסע באזורים הכפריים במזרח פרוסיה, כאשר הוא שוהה בבתי ידידים, ומחליף את מקומות הלינה. לאחר כשלושה שבועות זוהה גרדלר על ידי אישה כאשר אכל ארוחת בוקר בפונדק כפרי. האישה הסגירה אותו לידי הגסטפו. הוא הועמד לדין בבית הדין העממי, מוסד מעין משפטי, ששפט אלפים מאלו שנחשדו בחברות בארגון הקושרים, שיפוט מהיר שבסופו גזר דין מוות. אף גרדלר נדון למוות. תקופה מסוימת הוחזק בחיים, כנראה על מנת לשמש "קלף מיקוח" במשא ומתן עם מעצמות המערב, אך בסופו של דבר הוצא להורג בתליה (יחד עמו אחיו, פריץ גרדלר) ב-2 בפברואר 1945.
3 ביולי
3 ביולי הוא היום ה-184 בשנה (185 בשנה מעוברת), בשבוע ה-27 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 181 ימים.
לאונטופוליס
לאונטופוליס היא עיר במצרים העתיקה, במחוז הליופוליס (אנ'), בחלקה הדרומי של דלתת הנילוס. התל עליו שכנה העיר ידוע גם בשם תל אל-יהודיה. השם ניתן לתל בעקבות הממצאים היהודיים שנמצאו בו. משמעות השם ביוונית הוא: עיר האריות. שמה המצרי של העיר היה: ניי-טה-חות. האתר היה מיושב מתקופת הביניים השנייה (תקופת החיקסוס - שהתקיימה בין המאות ה-18-16 לפנה"ס) ועד התקופה הרומאית.
ארכאולוגיה והיסטוריה
מתקופת הביניים השנייה נמצאו באתר: סוללה גדולה ששימשה למטרות צבאיות או דתיות, בית קברות גדול הכולל קברים של מהגרים וצאצאיהם. בית קברות זה שימש לקבורה גם בתקופת הממלכה החדשה ותקופת הביניים השלישית. כמו כן נמצאו באתר מגוון כלי קרמיקה חרוטים בעיטור מיוחד הכולל דגמים גאומטרים שונים. כלים אלה נמצאו לראשונה באתר זה. משפחת כלים אלו קיבלו את השם כלי תל אל-יהודיה ומתוארכים לתקופת הברונזה התיכונה II המאה ה-19 לפנה"ס עד המאה ה-16 לפנה"ס. הכלים נמצאו בקברים. מקור הכלים בכנען.
מתקופת הממלכה החדשה נמצאו שרידי פסלים קולוסליים של רעמסס השני, גדול פרעוני השושלת ה-19 שמוצא משפחתו מאזור הדלתא, וגם ארמון של המלך רעמסס השלישי מהשושלת ה-20, אשר מלך במאה ה-11 לפנה"ס. הארמון מפורסם במיוחד בריצוף הצבעוני העשוי מפיאנס מצרי.
בתקופת השושלת ה-23 שימשה העיר כבירתו של המחוז ה-11 במצרים התחתונה. העיר תחת השם לאונטופוליס, הוזכרה לראשונה על ידי סטראבון גאוגרף ופילוסוף יווני, אזכור זה מצביע על חשיבותה היחסית של העיר. שמה של העיר ניתן לה על שם המקדש שהוקדש לאלות הלביאות באסט ושחמת ובנם. בתקופת השלטון היווני הוחזק אריה חי במקדש.
בתקופת שלטונו של בית תלמי במאה ה-2 לפנה"ס, נבנה מקדש יהודי לאלוהי ישראל אשר נוסד על ידי הכוהן הגדול חוניו הרביעי. מקדש חוניו היה מזבח או מבנה בצורת בית המקדש ובתוכו מזבח. המקדש נהרס בשנת 73 בהוראת הקיסר אספסיאנוס, שחשש ממרד יהודי שיתפתח בהשפעת המקום המקודש.
האתר נחפר מספר פעמים: אדוארד נוויל – שנים 1886 – 1887, פלינדרס פיטרי – שנים 1905 – 1906, שהתה אדם - 1950.
סול (תו)
סול הוא תו בסולם הצלילים, שמסומן באות G. תדירותו באוקטבה הראשונה היא 392 הרץ. במספור עממי הוא החמישי בסולם התווים. התו סול הוא התו ששומעים כאשר מרימים שפופרת של טלפון נייח בישראל.
הצליל סול במפתחות השונים:
סול דיאז
התו סול דיאז הוא תו הגבוה מסול בחצי טון והוא מסומן ב-#G.
סול במול
התו סול במול הוא תו הנמוך מסול בחצי טון והוא מסומן ב-Gb.
סולם סול מז'ור
סולם סול מז'ור הוא הסולם המז'ורי המתבסס על הצליל סול. רצף התווים בסולם הם: סול, לה, סי, דו, רה, מי, פה דיאז וסול.
סולם סול מינור טבעי
סולם סול מינור הוא הסולם המינורי המתבסס על הצליל סול. רצף התווים בסולם הם: סול, לה, סי במול, דו, רה, מי במול, פה וסול.
אדמונד מלאנגלי, דוכס יורק
ארדמונד מלאנגלי, דוכס יורק (באנגלית: Edmund of Langley, 1st Duke of York; 5 ביוני 1341 - 1 באוגוסט 1402) היה בנם של אדוארד השלישי, מלך אנגליה ושל פיליפה מאנו, והיה הרביעי מבין חמשת הבנים של הזוג שהגיעו לגיל הבגרות.
קורות חיים
אדמונד נולד ב-5 ביוני 1341 בקינגס לאנגלי שבהרטפורדשייר, וכונה על שם מקום הולדתו. בגיל 21 קיבל את התואר רוזן קיימברידג' וב-6 באוגוסט 1385 קיבל את התואר דוכס יורק. בין השנים 1376–1381 ו-1396–1398 נשא בתואר לורד חמשת הנמלים.
אדמונד היה למעשה המייסד של בית יורק, אבל למעשה, רק בשל נישואי בנו הצעיר ריצ'רד מקוניסבורו, רוזן קיימברידג' לאן מורטימר, נכדתו של אחיו הגדול של אדמונד, ליונל מאנטוורפן, דוכס קלרנס, בית יורק טען את תביעתו לכתר האנגלי במלחמות השושנים.
כל נשותיו של אדמונד מלאנגלי היו קשורות לאחיו הגדול, ג'ון מגונט: אשתו הראשונה, אינפנטה איזבלה מקסטיליה, הייתה אחותה הצעירה של רעייתו של ג'ון מגונט; אשתו השנייה, ג'ואן הולנד הייתה אחותה של מרגרט הולנד, אשתו של ג'ון ביופורט, רוזן סומרסט, בנו של ג'ון מגונט.
איזבלה, אשתו הראשונה של לאנגלי, הייתה בתו של פדרו, מלך קסטיליה ושל מריה דה פאדילה. נולדו להם שני בנים ובת:
לאחר מותה של איזבלה בשנת 1392, נשא לאנגלי לאישה את בת דודו, ג'ואן הולנד. לא נולדו להם ילדים.
לאנגלי נפטר בעיר הולדתו ונקבר בה.
שלט אצולה
בהיותו בנו של המלך, לאנגלי השתמש בשלט האצולה המלכותי, בהבדל אחד - על התגים שעל שלט האצולה צוירו שלושה עיגולים אדומים.
שפה
שפה היא דרך תקשורת המבוססת על מערכת סמלים מורכבת בעלת חוקיות, המאפשרת לקודד ולארגן מידע בעל משמעויות רבות ומגוונות. נהוג להבדיל בין הסמל השפתי, המסמן, לבין המושג או התוכן המסומן בו, אשר יכול להיות מציאותי או מופשט. חקר השפה והשימושים בה נעשים לרוב בתחום דעת ייעודי לנושא – הבלשנות. מכלול אוצר המילים של שפה מסוימת מכונה לקסיקון, והכלי לאיסוף והביאור של פרטים בלקסיקון מכונה מילון.
שפה טבעית
במערכת המונחים של הבלשנות, שפה טבעית היא מערכת של אותות וסמלים הכפופים לתחביר אשר נוצרה באופן טבעי. ישנן כ־10,000 שפות אנושיות ברחבי העולם ואין־ספור ניבים מקומיים. האבולוציה של השפה היא התהליך שבו התפתחה יכולתם של בני האדם להשתמש בשפות. התפתחות השפה משולבת בהתפתחות התרבות ומאפשרת שכלול התקשורת בין בני האדם, והתפתחות ההכרה והתובנה.
יצירת השפה האנושית מחולקת לשני שלבים – ראשית, פעולת בנייה של משמעות כלשהי לקבוצת העיצורים והתנועות המתחברים להברות שמרכיבים מילה, ומתארים את אותה המשמעות, ושנית, הרכבת משפטים מן המילים המצויות על ידי כללי תחביר ודקדוק.
שוני ודמיון בין השפות
שפות נבדלות ממערכות סימנים אחרות בעושר של אוצר המילים (כלומר, מכלול הסימנים) ובעיקר בכללי התחביר המאפשרים יצירת מבעים כמעט בלתי מוגבלים בגמישותם ומורכבים. התחביר קובע את משמעותו של סימן בהקשר מסוים, והוא מאפשר סימנים שאין להם משמעות כשלעצמם אלא משמעותם נקבעת על פי ההקשר שבו הם מופיעים. חוקי התחביר בשפות מתאפיינים בכך שהם רקורסיביים, כלומר כל משפט יכול לשמש בסיס ליצירת משפט חדש. כמו כן, התחביר בשפות האנושיות מאפשר קיום סימנים שאין להם משמעות משל עצמם, אלא הם מקבלים את משמעותם מתוך ההקשר (למשל מילים כגון: "כאן", "עכשיו" וכדומה), או מתוך הצבעה על סימן אחר (למשל: "האיש ביקש שייתנו לו לדבר").
רוב השפות האנושיות כוללות סימנים קוליים, המופקים בחללי הפה, האף והגרון. לחלק מהשפות האנושיות יש מערכת כתב המאפשרת את העברת הסימנים באופן חזותי. יש מספר מצומצם של שפות אנושיות שבהן הסימנים מובעים באמצעות תנועות ידיים והבעות פנים (כמו שפות סימנים), והן נוצרו בקהילות שבהן יש שיעור גבוה של חירשים. בשפות האנושיות הקוליות יש מגוון רחב של צלילים, שאותם מקובל לחלק לעיצורים ותנועות. בפפואה גינאה החדשה קיים המגוון הלשוני הגדול ביותר בעולם, עם כ־820 שפות שונות, שרובן מדוברות עד היום, וחלקן כמעט ונכחדו; זאת מכיוון ששיעור יודעי הקרוא וכתוב נע בין 30 ל־40 אחוזים, וקיים קושי בתיעוד השפות קיימת סכנת הכחדה לחלק מהן.
שפות מלאכותיות
קיימות גם שפות מלאכותיות, שהומצאו על ידי האדם באופן יזום למטרות שונות ועבור צרכים שונים. דוגמאות לשפות מסוג זה הן: שפות פורמליות במתמטיקה ובלוגיקה, שפות מחשב, וכן שפות שהומצאו לצרכים קולנועיים וספרותיים (כמו הלשון השחורה והקלינגונית). שפה מתוכננת מוכרת יותר היא האספרנטו, שהומצאה על ידי אליעזר לודוויג זמנהוף, אשר ייעד אותה להפוך לשפתו השנייה של כל אדם בעולם, לצד שפת האם שלו.
מרכיבי השפה
רובן המוחלט של השפות האנושיות מצריכות מהדוברים בהן ידע שפתי ספציפי בתחומים שונים, כך שלמשל רכישת שפה אצל ילדים היא תהליך התפתחותי בו הם לומדים, לא באופן מודע בהכרח, את הידע השפתי הנדרש לשפתם. נהוג לציין חמישה מרכיבים הנמצאים בבסיס כל שפה :
תפקידים
שפה עשירה במילים וביטויים היא תופעה ייחודית לאדם הנבון, והשימוש בה חשוב בכל תחומי החיים. למשל, היא יכולה לשמש לחשיבה, הבנה, תקשורת ולמידה.
חשיבה ודמיון
השפה היא כלי לחשיבה ויצירה. היא מסייעת לפעולת החשיבה בכך שהיא מאפשרת שימוש בשיום של מושגים ורעיונות לצורך תהליכים קוגניטיביים כמו דיבור פנימי. השפה יכולה לאפשר לאדם להפליג לעולם הדמיון, כמו במשחק סמלי בילדות או בקריאת רומן בבגרות.
תקשורת
השפה משמשת גם לצורכי תקשורת על ידי העברת מסרים מילוליים ממוען לנמען. כל אדם שמכיר את הקולות, הסמלים והחוקים הדקדוקים של שפה מסוימת יכול ליצור משפטים, שדרכם ניתן להעביר מידע לאנשים אחרים בעלי ידע דומה באותה השפה. על ידי כך היא יכולה לשמש גם ככלי חברתי ליצירה וחיזוק של קשרים בין-אישיים. מחסום השפה נוצר כאשר אנשים או קבוצות מתקשים ליצור קשרים כאלה מפני שהם דוברים שפות שונות.
בעוד שהשפה היא תנאי הכרחי לקיומו של הדיבור, הדיבור אינו תנאי הכרחי לקיומה של השפה, שכן היא יכולה להתקיים גם בלעדיו. השפה היא התפיסה הקוגניטיבית והרגשית המאפשרת את קיומו של הדיבור, אשר מסתמך על היכולת המוטורית. לכן, היעדרו של הדיבור אינו משקף בהכרח היעדר של התפתחות שפה.
למידה
היכולת להשתמש בשפה ככלי תקשורתי לקליטה של מסרים וככלי מחשבתי להבנתם וארגונם הופכת אותה ליכולת משמעותית בתהליכי למידה. הידע האנושי מיוצג על ידי השפה הדבורה והכתובה. בעקבות זאת השפה מאפשרת לאנושות לצבור תגליות על ידי העברת הידע שנרכש מדור אחד לזה שאחריו. פעולה זו מתבצעת כחלק מתהליך החינוך. האדם המקשיב והקורא מתוודע לידע המוצג באופן שפתי ברצף ליניארי מהמילה הראשונה ועד למילה האחרונה. בעקבות המאפיינים הליניאריים של ייצוג ידע שפתי, תוכניות הלימודים מציגות את חומרי הלימוד באופן היררכי וליניארי בעל מטרות המוגדרות מראש.
היבטים פיזיולוגיים ונוירולוגיים
יכולת הפקת השפה טמונה במבנה של המוח האנושי. ההמיספרה השמאלית של המוח הגדול היא הדומיננטית עבור תפקודי השפה בקרב כ־90% מהאוכלוסייה. "אזור ברוקה" הוא האזור במוח האנושי האחראי על עיבוד השפה ובעיקר יכולת הדיבור ותקשורת בשפת הסימנים. הוא ממוקם באונה המצחית של ההמיספרה הדומיננטית (שמאלית אצל 90% מהאנשים הימניים וכן 70% מהשמאליים); "אזור ורניקה" בהמיספרה הדומיננטית (בדרך כלל שמאל) קשור ליכולת להבין ולסדר מילים מדוברות. בהמיספרה השנייה הוא קשור ליכולת להבין ולבטא את הפרוזודיה של השפה. אומנם המנגנונים העיקריים המעורבים בהבנה והפקה של שפה דבורה ממוקמים בהמיספרה אחת, אך גם ההמיספרה השנייה לוקחת חלק בפעילות זו. למשל, ההמיספרה הימנית לוקחת חלק בשליטה על הפרוזודיה ובהבעה וזיהוי של רגשות בטון הדיבור.
בנוסף, כדי שהאדם יוכל להבין את המילים שהוא שומע ולספר על התפיסות והזיכרונות שלו יש צורך במעורבותם של מנגנונים נוספים מעבר לאלו המעורבים באופן ישיר בדיבור. למשל, נזק להמיספרה הימנית המעורבת בתפיסה של יחסים חזותיים יכול להקשות לא רק על קריאת מפה וזיהוי של דפוסים גאומטריים מורכבים, אלא גם לפגוע ביכולת של האדם לדבר עליהם או להבין אנשים אחרים שמדברים על נושאים אלו.
גרעיני הבסיס אחראיים ללמידה ויישום של תמורות מורכבות בתגובות לגירויים, מהסוג הדרוש לשימוש בכללי הדקדוק של שפה, במוחם של אנשים רב-לשוניים, לגרעיני הבסיס יש תפקיד נוסף המתייחס לקבלת ההחלטות בנוגע לשפה בה יש להשתמש עבור סיטואציה מסוימת.
רכישת שפה
כדי להשתמש באופן יעיל בשפה יש לפתח שליטה בידע מורכב מתחומים שונים של הלשון ובדרכים שבהן יש להשתמש בה. היכולת הדרושה לפעילות הדיבור היא פעולת בנייה מוחית של כל ההברות והמילים שבמשפט לתנועות והעיצורים שמרכיבים אותם ותרגום מוטורי שלהם לגירוי פיזיקלי של תנועה בחלל הפה עם יצירת גלי הקול על ידי נשיפת האוויר אל מחוץ לגוף. קליטת הגירוי הפיזיקלי מהאוויר והמרתו חזרה למשמעות הראשונית היא היכולת הדרושה לפעילות ההקשבה. היכולת הדרושה לפעילות הכתיבה היא פעולת בנייה מוחית של כל תנועה ועיצור או של ההברות, המילים והמשפטים לצורת סמלים או סימנים גרפיים ותרגום מוטורי שלהם לגירוי עצבי של תנועה על פי הצורה. קליטת הסימנים או הסמלים הגרפיים והמרתם חזרה למשמעותם הראשונית היא היכולת הדרושה לפעילות הקריאה.
הפרגמטיקה מתייחסת לפן התקשורתי והחברתי של השפה ועל אופן שבו היא מושפעת מההקשר והנסיבות. כדי לקחת חלק פעיל ותורם בדיאלוג יש לדעת כיצד ליזום נושאים חדשים, כיצד להבין רמזים, כיצד להבחין בין הנאמר לבין המשתמע, כיצד להתנסח באופן ההולם את היחסים בין המשתתפים וכיצד לבחור במשלב הולם לנסיבות. מודעות לשונית היא היכולת של האדם לחשוב על הידע השפתי ועל תהליכי השפה של עצמו. המודעות הלשונית כוללת מודעות פונולוגית ומודעות מורפולוגית.
רכישת שפת אם
תהליך הרכישה של שפת אם מתחיל בינקות והשליטה בשפה מחייבת תקופות למידה ותרגול ממושכות. אופן רכישת השפה של ילדים זהה עבור כל השפות האנושיות. ההתפתחות הפרגמטית היא תהליך מורכב, המתרחש במשך כל שנות הלימודים בגן ובבית הספר.היכולת הפרגמטית מאפשרת לילדים עצמאות תקשורתית על ידי שחרור מהתלות בבני שיח מבוגרים, אשר מצמצמים בהדרגה את הסיוע השיחתי ומעבירים לילדים את האחריות לשיחה. באופן זה הילדים לומדים ליזום שיחה, לנסח כוונות, להבין כוונות של הזולת ולהגיב אליהן באופן מותאם. בהתאם לכך, להתנסויות של ילדים בתקשורת עם סביבתם יש תפקיד מרכזי בהפנמה של עקרונות פרגמטיים ובפיתוח כישורי שיח.
לקויות שפה
אנשים עם פגמים ברכישת שפה או בשימוש בה מסיבות שונות נחשבים לבעלי לקות. אחד הגורמים למצבים אלו הוא לקות שפה, אשר נוצרת בעקבות ליקויים במנגנונים השפתיים ויוצרת הנמכה משמעותית ביכולת השפתית של האדם. לקויות שפה עשויות להיות לקויות בהפקת דיבור (למשל גמגום) בהבנת שפה מדוברת ובדיבור כאחד (למשל אפזיה), לקויות בכתיבה (למשל פגם בקואורדינצית ידיים) או בקריאה (דיסלקסיה). לקויות שפה יכולות להיות חלק מלקות כוללת רחבה יותר כמו שיתוקים נרחבים שלא מאפשרים דיבור, כתיבה ושימוש בשפת סימנים לצד בעיות תנועה אחרות, או כמו אוטיזם שבו עשויים להיות פגמים בהגייה, בתפיסה שמיעתית, בתפיסת הדקדוק, בשמירה על אוצר מילים רחב בזיכרון לטווח ארוך ובתקשורת לא שפתית (מחוות, הבעות פנים, אצבוע, הבנת מצבים חברתיים).
מאז המאה התשע עשרה מתפתחות שיטות לצמצום נזקן של לקויות שפה ולהקניית שפה לאנשים עם לקויות שפה קשות. קלינאי תקשורת יכולים לאמן אדם עם לקות ולהדריכו בשיפור הדיבור שלו (למשל הוראת דיבור וקריאת שפתיים לחירשים כמו גם לאפשר לו שימוש בשפה באופנים לא קוליים רבים. אדם עם לקות בשפה קולית יכול להשתמש בשפת הסימנים (שנוצרת באופן ספונטני במקום בו יש אנשים רבים עם לקות בשפה קולית אך לא במקום בו יש אנשים בודדים כאלה) יכול להשתמש במכשור תקשורת חלופית ותומכת כדי להפיק דיבור. אדם עם לקות בכתיבה יכול להיעזר במחשב נגיש לשם כתיבה וכיוצא בזה.
בתיאוריה ובמחקר
חלק גדול מבעלי החיים משתמש בתקשורת סמלים המאפשרת אף העברת מסרים מורכבים. לחיות שונות יש מערכות סמלים שונות, שחלקן מולדות וחלקן נרכשות בתהליכי למידה. מערכות תקשורת אלה המבוססות על חוש השמיעה באמצעות קולות וצלילים, חוש הראייה באמצעים חזותיים, תנועות, באמצעות מגע (חוש המישוש) וחוש הריח בפעולות כימיות. המסרים שהיצורים החיים מעבירים זה לזה ולסביבתם, נושאים מידע חיוני אודות עצמם, ויש להם תפקיד מרכזי במלחמת הקיום של בעלי החיים וביכולתם לשרוד בטבע.
מספר מיני בעלי החיים בטבע הוא עצום וייתכן שמלבד האדם יש בטבע עוד מינים בעלי מערכות סמלים מורכבות ונלמדות הראויות לכינוי שפה. אולם, ההכללה שעל פיה השפה היא תופעה ייחודית למינים בודדים מהסוג אדם, שהיחיד ביניהם ששרד הוא האדם המודרני (הומו סאפיינס) היא הכללה די מקובלת.
מציאת שפה אצל בעלי חיים אחרים תאפשר לחקור את תופעת השפה בנקודת מבט חדשה ולהבין אותה טוב יותר. החיפושים אחרי בעלי חיים בעלי שפה נעשים בכמה דרכים. הדרך הראשונה היא עריכת ניסויי שדה ותצפיות על קהילות של בעלי חיים חברתיים שונים – בעיקר כאלה שדומים לאדם, כאלה שיש יסוד סביר להניח שהישרדותם בטבע תלויה בכושר התקשורת שלהם וכאלה שיש להם מוח מפותח אך אינם דומים לאדם. עד כה טרם נאספו עדויות מספקות לשכנע את אנשי המדע שלמי מבעלי חיים אלה יש שפה בטבע.
דרך שנייה לחקר שפה בבעלי חיים היא ניסיונות הקניית שפה במעבדה. היכולת להקנות שפה לבעל חיים במעבדה יכולה ללמד על היכולת השפתית של בעלי החיים ותפיסתם השפתית של חיות המעבדה יכולה להסביר את תופעת השפה מזווית ראייה מעניינת. ניסיונות להקנות שפה לתוכים במעבדות (להבדיל מיכולת חיקוי של משפטים בודדים) הסתיימו בהצלחות חלקיות ביותר ופרטים שלהם הוקנתה שפה כזו לא הצליחו להשתלב בקהילת בני מינם. ניסיון של הוראת השפה ליונקים ימיים בעזרת הפעלת אביזרי מחשב נראה מבטיח יותר, אך עדיין לא ברורה מידת הצלחתו.
בעלי חיים שבבירור יכולים לרכוש שפה במעבדה הם גורילה, בונובו ושימפנזה. ניסיונות הקניית שפת סימנים לבעלי חיים אלה במעבדה נחלו הצלחות רבות וברורות (למשל עם השימפנזה וואשו והגורילה קוקו). זאת בניגוד לניסיונות הקניית שפה קולית, כתובה או שפה בסיוע מכשור. בניגוד לאדם, קבוצות בעלי חיים אלה לא ייצרו שפה באופן ספונטני, אך מי מהם שלמד שפה במעבדה יעדיף קשר חברתי ומיני עם פרטים נוספים שלמדו שפה במעבדה, וגם ידבר אל עצמו בשפת הסימנים כאשר הוא לבד.
דרך שלישית לחקירת שפה בבעלי חיים היא חיפוש עדויות ארכאולוגיות לשימוש בשפה. המדענים משוכנעים שלבד מהאדם המודרני, מינים בודדים נוספים מהסוג אדם שנכחדו היו בעלי שפה גם הם. המדענים משוכנעים שהאדם הניאנדרטלי דיבר בשפה קולית ושההומו ארקטוס היה בעל יכולת תקשורתית וקולית מפותחת באופן משמעותי מזו של השימפנזים, אך פחות מזו של האדם הנבון.
פויבה (מיתולוגיה)
במיתולוגיה היוונית פוֹיבֶה – "בעלת עטרת הזהב" (ביוונית עתיקה Φοίβη) שבשמה שלה הייתה ההעתק הנשי של פֶבּוׂס, הייתה אחת מן הטיטאנים – צאצאי אורנוס וגאיה.
על פי המסורת היא יוחסה לירח (ראו סלנה), כפי שמציג מייקל דרייטון ביצירתו "אנדימיון ופויבה" (1595) – הייחוס הנרחב הראשוני לאגדת אנדימיון בשפה האנגלית. בן זוגה הוא אחיה הטיטאן קויוס, איתו היו לה שתי בנות – לטו, אשר ילדה את ארטמיס ואפולו, ואסטריה, אלת הכוכבים, שלה בת יחידה – הקטה. דרך לטו הייתה פויבה סבתם של אפולו וארטמיס. השמות פויבה ופבוס רומזות על מילים נרדפות לארטמיס וככינויים לאפולו. על פי נאום שאייסכילוס שם בפיה של כוהנת דלפית, במחזהו "EUMENIDES" ("נוטות החסד" – על פי תרגומו של שלמה דיקמן), פויבה השיגה שליטה על האורקל מדלפי דרך תמיס. "פויבה תחת ירושה זו נראית כהמצאה הפרטית שלו", ד.ס רוברטסון הגיע למסקנה ששלוש החלוקות הגדולות של כוחות הנבואה בדלפי, מקבילות לשלושת דורות האלים, "אורנוס, העניק את האורקל לאשתו גאיה וקרונוס מן הראוי העניק זאת לאחותו תמיס." בכל אופן, בתורו של זאוס להעניק את המתנה, אייסכילוס לא יכול היה לדוח שהאורקל ניתנה ישירות לאפולו, אשר עדיין לא נולד, וכך פויבה נכנסה לתמונה.
שיר של אש ושל קרח - דמויות
שיר של אש ושל קרח, סדרת ספרי הפנטזיה האפית מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין, כוללת מספר עצום של דמויות. הסדרה עוקבת אחר שלושה קווי עלילה השזורים זה בזה: מלחמות ירושה לשליטה על כס המלוכה וסטרוז בין מספר בתי אצולה; האיום הגובר של ההלכים הלבנים העל-אנושיים שמעבר לגבול הצפוני של וסטרוז; השאיפה של דאינריז טארגאריין, היורשת הגולה של השושלת הקודמת בשלטון.
כל פרק מוקדש לנקודת מבט של דמות מסוימת, המסופרת בגוף שלישי. מספר הדמויות גדל מתשע ב"משחקי הכס" (1996), ל-18 ב"ריקוד עם דרקונים" (2011).
חי אדיב
חי אדיב (נולד ב-27 במרץ 1954) הוא איש ציבור ישראלי, המשמש יושב ראש עמית של קק"ל והיה ראש עיריית הוד השרון (2003–2018).
לפני כניסתו לחיים הפוליטיים היה איש צבא ושימש כסגן מפקד אוגדה, מפקד חטיבה ומדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
ביוגרפיה
אדיב נולד וגדל בשכונת גיל עמל בהוד השרון, בן למשפחה מסורתית ואח לשישה. ב-26 באפריל 1988 נהרג אחיו החמישי, סגן-אלוף, בהר דב.
בנעוריו למד בבית הספר שפרינצק, המוכר כיום כבית הספר תל"י ובתיכון מוסינזון, והיה פעיל בתנועת הנוער העובד והלומד.
אדיב, בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, השלים במהלך שירותו תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת חיפה וכן לימודי תעודה בפקולטה למנהל עסקים, אוניברסיטת בר-אילן ולימודי ניהול בכיר באוניברסיטת בן-גוריון.
עם שחרורו שימש כיו"ר מועצת תל אביב מרכז בארגון נכי צה"ל וכדירקטור בקרן הסתדרות המורים מטעם מרכז השלטון המקומי.
קריירה צבאית
אדיב התגייס לצה"ל ב-1972 ושירת בסיירת שקד. במלחמת יום הכיפורים לחם בגזרת תעלת סואץ.
לאחר קורס קצינים שירת בתפקידי פיקוד בחטיבת הצנחנים. בשנים 1982–1983 פיקד על גדוד 932 בחטיבת הנח"ל. כיהן כמפקדה הראשון של חטיבת בנימין, סגן מפקד אוגדת איו"ש ומפקד מחוז חיפה של פיקוד העורף.
קריירה פוליטית
בשנת 1998 התמודד לראשונה למועצת העיר הוד השרון, כעומד בראשה של סיעת "הד - הוד השרון אחת". הסיעה הובילה באותה קדנציה את האופוזיציה העירונית.
בשנת 2003 התמודד אדיב כראש סיעת "הוד השרון אחת – שינוי" לראשות העיר וזכה ברוב קולות. בבחירות המוניציפליות של שנת 2008 זכה שוב, ובחודש נובמבר 2013 נבחר לקדנציה שלישית.
עם כניסתו של אדיב לתפקיד ראש העיר יזם הכנת תוכנית אב אסטרטגית למימוש החזון העירוני "הוד השרון עיר קהילה ירוקה". בשנת 2013 הציגה עיריית הוד השרון את תוכנית המתאר לעיר "2050 לעתיד".
ב-1 בפברואר 2018 הודיע כי אין בכוונתו להתמודד על קדנציה רביעית.
ב-2018 מונה כיושב ראש עמית של הקרן הקיימת לישראל.
חיים אישיים
במהלך שרותו הצבאי נפצע שלוש פעמים, ונאלץ לעבור ניתוח גב צווארי.
אדיב נשוי למיכל ואב לשלוש בנות
טירת אשפורד
טירת אשפורד (באנגלית: Ashford Castle) היא טירה מבוצרת מתקופת ימי הביניים בקרבת העיר קונג, במחוז גולוויי שבאירלנד. הטירה ממוקמת על שפכו של נהר קונג לאגם (לוך) קוריב. המקום מהווה עתה בית מלון.
היסטוריה
הטירה נבנתה בשנת 1228 בידי בית ברק האנגלו-נורמני, לאחר תבוסתם למשפחת אוקונר, מבית קונכט המלכותי. אנשי בית ברק בנו עוד מספר טירות ברחבי אירלנד, ואף אחת קרובה לשפכו של נהר קוריב לים והעיר גולוויי, אך טירת אשפורד היא הגדולה שבהן והיא היוותה את מעוזם העיקרי.
לאחר יותר משלוש מאות וחמישים שנים, עברה הטירה לבעלות לורד בינגהם, מושל קונכט, לאחר קרבות קשים בשנת 1589.
בשנת 1852 רכש את הטירה בנג'מין לי גינס, בן למשפחת גינס, יצרנית הבירה האירית המפורסמת גינס. גינס שיפץ את הטירה: הרחיב את שטחה עד לשטח של 110 קילומטרים רבועים, בנה תוספת בסגנון ויקטוריאני ונטע אלפי עצים. בנו של גינס, ארתור, שהיה גנן חובב, המשיך את פיתוח האזור, עיצב את הגנים ועודד את השיט באגם ובתעלה. עידוד השיט תרם לפיתוח המסחר באזור.
בשנת 1939 נמכרה הטירה, ונואל האגרד, הבעלים החדש, הפך אותה למלון יוקרתי. בשנת 1970 נמכרה הטירה שוב, לידי ג'ון מולכני, שהכפיל את שטחה, בנה את מסלול הגולף ופיתח את אדמותיה וגניה של הטירה.
בשנת 1952 צולם בטירה ובסביבתה סרט קולנוע, האדם השקט, בכיכובו של ג'ון ויין. בשנת 1985 קבוצה של משקיעים אירים - אמריקנים רכשה את הטירה ומכרה אותה לאיש עסקים אירי מקומי בשנת 2007 בסכום של 50 מיליון אירו.
בטירה נמצא כיום בית הספר של אירלנד לאילוף בזים ויש בה בית ספר לרכיבה על סוסים ובית ספר לדיג.
פנינה דמבינסקי
פנינה דמבינסקי (נולדה ב-10 בפברואר 1950) היא כדורסלנית עבר ישראלית. שיחקה בעמדת הסנטר, רוב שנותיה בקבוצת הפועל תל אביב ושיחקה בנבחרת ישראל. גובהה 1.94 מטרים.
ביוגרפיה
פנינה דמבינסקי נולדה בירושלים גדלה בתל אביב ולה אח תאום. אחותה שושי דמבינסקי הייתה אף היא שחקנית כדורסל בהפועל תל אביב. בנערותה הייתה שחיינית באגודת הפועל תל אביב. שירתה בצה"ל כמורה חיילת.
בגיל 20 החלה לראשונה לשחק כדורסל במועדון. היא הצטרפה לקבוצת הכדורסל של הפועל תל אביב ושיחקה בה בשנים 1970 - 1977. בהמשך שיחקה עונה אחת בהפועל מעגן מיכאל. בשנים 1970, 1974 ו-1975 זכתה עם הפועל תל אביב באליפות ליגת העל. בשנת 1970 ו-1973 זכתה עם הקבוצה בגביע המדינה. בגמר הגביע של שנת 1973 קלעה 26 נקודות.
במהלך שנותיה כשחקנית כדורסל זומנה לנבחרת ישראל. בשנת 1972 השתתפה במשחקי קדם אליפות אירופה שנערכו באיטליה. בסך הכלל השתתפה דמבינסקי ב-11 משחקים בנבחרת וקלעה 9 נקודות.
דמבינסקי למדה הוראה בסמינר לוינסקי ולאחר לימודיה שימשה במקביל לקריירה הספורטיבית, כמורה ומחנכת בפנימייה החקלאית "עירון" שבחדרה.
בשנת 1980 פרשה ממשחק, ויצאה לשליחות בקהילה היהודית בקייפטאון, דרום אפריקה כמורה לעברית.
ב-1985 שבה לישראל והצטרפה בעונת 1985/86 לקבוצת הפועל גבעת חיים. לאחר עונה זו פרשה ממשחק.
בהמשך יצאה לשליחות נוספת בקהילה היהודית במלבורן, אוסטרליה. לאחר מכן הייתה מורה לספרות והבעה בתיכון ויצו הדסה בנתניה, ובגיל 56 פרשה מהוראה. מתגוררת בנתניה.
קאנקאן
קאנקאן (במנדינקה : Kánkàn; בצרפתית: Kankan) היא עיר בגינאה שמשמשת כבירת המחוז קאנקאן ונפת קאנקאן.
גאוגרפיה
קאנקאן נמצאת כ-454 קילומטרים מבירת גינאה, קונאקרי. בנוסף, ליד העיר זורם הנהר מילו.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 24 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מרץ (29 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (20 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,762 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (433 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (3 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
העיר ממוקמת ליד הכבישים N2, N6 ו-N7. בנוסף, ליד העיר פועלים שדה התעופה קאנקאן ונמל ימי.
היסטוריה
קאנקאן הוקמה על ידי הקבוצה האתנית סונינקה ב והמאה ה-18. לאחר מכן, היישוב נהיה לבירת אימפריית באטה ולמרכז סחר חשוב, במיוחד עבור תוצרת חקלאית, שביניהם גם נמכרו אגוזי קולה. אוכלוסיית העיר נובעת בעיקר מהקבוצה האתנית מנדינקה ושפתם נפוצה ברחבי העיר.
החוקר הצרפתי רנה קאייה שהה כחודש בקאנקאן ב-1827 במסעו מבוקה, גינאה של ימינו, לג'נה וטימבוקטו שבמאלי. הוא הגיע עם שיירה שהובילה אגוזי קולה. הוא תיאר את הביקור בספרו Travels through Central Africa to Timbuctoo. בעיירה התגוררו אז כ-6,000 תושבים והייתה מרכז מסחרי חשוב עם שוק שהתקיים שלוש פעמים בשבוע. במקום להצטייד בחומת בוץ מסביב, העיר הוגנה על ידי גידור גבעות. ראש העיירה סירב לקאייה לנסוע לאורך הנהר לכיוון צפון, בעוד שהעיירה עצמה נלחמה על השליטה באזור ייצור הזהב של בורה (Buré) סביב העיירה סיגורי והנהר טינקיסו. במקום זאת, עזב קאייה את העיירה לכיוון מזרח לכיוון מיניגנאן שבחוף השנהב.
העיר נכבשה על ידי סאמורי טורה ב-1879–1881, ונכבשה על ידי הצרפתים ב-1891.
דת
בקאנקאן נמצא אחד מהמסגדים העתיקים ביותר שנמצאים במערב אפריקה. בנוסף, קאנקאן הוא מקום מושבו של הדיוקסיה הקתולי, הכנסייה האוונגליסטית-פרוטסטנטית בגינאה (הברית הנוצרית והמיסיונרית ) ואסיפות האל.
חינוך
בתוך העיר פועלת אוניברסיטת קאנקאן, שהוקמה ב-1964.
כלכלה
הכלכלה בקאנקאן מבוססת על פעילויות תעשייתיות וחקלאיות, ביניהם גידולי מזון (סתוויון, תירס ופרי), בטטה, מנגו וכותנה.
ימי הביניים
ימי הביניים (בלטינית: Medium Aevum) היא תקופה במהלך ההיסטוריה האירופית שתחילתה עם סיום העת העתיקה וסופה עם הופעת הרנסאנס ותחילתה של העת החדשה. המונח הופיע לראשונה באיטליה במהלך המאה ה־15, לציון העידן שבין נפילתה של הקיסרות הרומית בשנת 476 (במאה החמישית), עד 1492 (במאה ה־15) – שנת גילוי יבשת אמריקה וגירוש המוסלמים מספרד (או התקופה הנוכחית, בלטינית: Praesens Tempus).
תיקוף ימי הביניים - כלומר הקביעה מתי התחילו ומתי נסתיימו, והחלוקה לתת-תקופות על פי שנים - הוא עניין שנוי במחלוקת בין היסטוריונים. ישנה אמנם הסכמה על מסגרת הזמן הכללית של התקופה, והוויכוחים הם לגבי הגדרת תאריכים מדויקת יותר. בשל כך, בהיסטוריוגרפיה קיימים תיקופים שונים של ימי הביניים, בהתאם לזווית ההתייחסות - היסטורית, כלכלית, תרבותית, גאוגרפית, ביולוגית, וכדומה - אך מקובלת חלוקה הממקמת את נקודת הפתיחה של ימי הביניים בשקיעת התרבות העתיקה במאות הרביעית והחמישית, ואת נקודת הסיום שלהם בעליית הרנסאנס במדינות אירופה השונות, החל במאה החמש-עשרה באיטליה ועד תחילת המאה השבע-עשרה בצפון אירופה, ואף מאוחר יותר.
מקור המונח ושימושיו
המונח "ימי הביניים" (בלטינית: Medium Tempus או Medium Aevum) נטבע במקור בתקופת הפיאודלים והפיאודום של ונציה. טבע אותו ההיסטוריון האיטלקי ג'ובאני די בוסי בספרו "ההיסטוריות העתיקות ואלה של ימי הביניים", שהתפרסם בשנת 1469. המונח התקבל על ידי אנשי התקופה ומאוחר יותר, שראו את התקופה שבין נפילתה של הקיסרות הרומית המערבית לבין התחייה הרוחנית שלהם, כתקופת ביניים שבה לא התרחשה התפתחות משמעותית, והאנושות הייתה שקועה בדכדוך מתמשך. כחלק מטרמינולוגיה זו - שבאה להאדיר את התחייה הרוחנית של הרנסאנס באמצעות ביזוי ימי הביניים - נקראה האמנות של תקופה זו "אמנות גותית", על שם השבטים הגותיים שהתיישבו בשטחי האימפריה הרומית. מונחים אלה רווחים בשימוש, אך ללא ההקשרים השליליים שהתלוו אליהם במקור. יש גם לשים לב שמונח זה הוא אירופו-צנטרי במהותו. הווה אומר: הוא אינו נוגע בעניינים רבים לתושבי אמריקה, אפריקה ואוסטרליה ולרוב תושבי אסיה. כמו כן, הוא כמעט ואינו רלוונטי לתיאור העולם הערבי-מוסלמי. המונח כן רלוונטי ומתייחס גם לממלכת ירושלים. יתירה מזו, בעיניו של הנוצרי האדוק, אף זה האירופאי, תקופה זו מכונה דווקא 'תור האמונה', בשל מרכזיות הנצרות בה. 'ימי הביניים' הוא במהותו מושג שיפוטי.
תחילת ימי הביניים
בין התאריכים שהוצעו כמועד תחילת ימי הביניים היו:
סיום ימי הביניים
ישנה מחלוקת אף בדבר סיומה המדויק של תקופת ימי הביניים, מאחר שהיסטוריון החוקר את איטליה במאה ה-15, לדוגמה, ימצא עצמו חוקר את הרנסאנס, בעוד אחר החוקר את אנגליה בתחילת המאה ה-15, ימצא עצמו בלב ימי הביניים. היסטוריונים מסמנים גם שנים שונות כסוף ימי הביניים. יש הסוברים שימי הביניים הסתיימו בשנת 1492 עם נפילת מעוז המוסלמים האחרון בספרד והמסע של כריסטופר קולומבוס לאמריקה שהתרחשו באותה שנה, אחרים סוברים שהתקופה הסתיימה בשנת 1453 עם נפילת קונסטנטינופול לידי האימפריה העות'מאנית ועם סיום מלחמת מאה השנים בין ממלכת אנגליה לצרפת שהתרחשו באותה שנה, בניגוד לכך יש היסטוריונים הסוברים שימי הביניים הסתיימו בשנת 1456 עם המצאת הדפוס. אחרים סוברים שהתקופה הסתיימה רק בשנת 1517 עם תחילת המהפכה הפרוטסטנטית. את סיום תקופת ימי הביניים ואת תחילתה של תקופת העת החדשה מאפיינים שינויים רבים. ביניהם, תחילת הרפורמציה הפרוטסטנטית בשנת 1517, המצאת הדפוס בשנת 1456, עליית דגם המדינה המונרכית, תחילת מסעות החקר הימיים, תחילת השינוי הכלכלי-דמוגרפי ותחיית האמנות הקלאסית שהתרחשו לקראת סוף המאה ה-15 באיטליה, ובתחילת המאה ה-16 בצפון אירופה כחלק מהרנסאנס.
בין התאריכים שהוצעו כמועד סיום ימי הביניים היו:
חלוקה שנקבעה על פי ההיסטוריונים
ההיסטוריונים מחלקים את ימי הביניים לשלוש תקופות:
חלוקות נוספות
חלוקה היסטורית מקובלת נוספת היא החלוקה הגרמנית: חלוקה שקיימת בארצות שדוברות שפות רומאניות:
שלהי העת העתיקה וראשית ימי הביניים
שלהי העת העתיקה וראשית ימי הביניים (גרמנית: Frühmittelalter) הם מונחים המציינים בדרך כלל את התקופה בהיסטוריה האירופית שנמשכה משלהי העת העתיקה בסוף המאה הרביעית ובמאה החמישית ועד המאה האחת עשרה לערך.
כבר בשלהי התקופה הרומית החל צומח סדר חברתי חדש שהחליף בהדרגה את הסדר החברתי הרומי. הקיסרים דיוקלטיאנוס וקונסטנטינוס בסוף המאה השלישית ובתחילת המאה הרביעית החלו בתהליך של שינוי במבנה השלטון ובמבנה החברתי באימפריה הרומית. השליט הפך בהדרגה לשליט-אל בנוסח המזרחי, תוך סילוק מוקדי כוח מתחרים ובניית מערכת ביורוקרטית הנשלטת ישירות על–ידי המונארך. כדי לשמר ולממן את המערכת הריכוזית הזו הועלו המיסים באופן ניכר, ונעשה ניסיון להצמית אנשים למקום מושבם ולמקצועם, ואף לכפות הורשת מקצוע מאב לבן.
שינוי יזום זה גרם להחרפה ניכרת במצבה של האימפריה, לדעיכה של המרכזים העירוניים שאינם ערי הבירה קונסטנטינופול ורומא ולהימלטות של רבים מתושבי הערים אל אזורי הכפר או אל חסות הכנסייה. במקביל, כיוון שחלה התדרדרות במצבת כוח האדם הצבאית שנדרשה להחזקת האימפריה, החלה חדירה הדרגתית של קבוצות שבטים ברברים אל תוך גבולות הקיסרות הרומית.
חדירת השבטים הברברים מכונה בדרך כלל "נדידת העמים" (Völkerwanderung). הפולשים נמנו על שלוש קבוצות עיקריות: קבוצות שבטים ממוצא גרמאני, שחלקן ישבו מזה מאות שנים בשולי הקיסרות הרומית ובהם כאלו שראו עצמם יורשיה של האימפריה (לדוגמה: הגותים); קבוצות שבטים סלאבים, שהגיעו ממזרח, וגם הן נמנו בחלקן על שבטים שישבו בגבול האימפריה; ושבטים לא-גרמאניים כמו ההונים, האווארים או המגיארים.
פלישות אלו, בניגוד לתפישה שהייתה שלטת עד לפני מספר עשורים, לא נשאו בכל המקרים אופי אלים. לעיתים קרובות, ובמיוחד ביחס לשבטים הגרמאנים, חדרו השבטים אל תוך האימפריה בהסכמה ולעיתים בהזמנת שליטי האימפריה, ששאפו לגייס כוחות מחודשים ורעננים לחיזוק הצבא האימפריאלי הנחלש. רוב השבטים קנו להם אחיזה ראשונית בשטחי האימפריה תחת הסדרי פואדרטי, שהקצו להם שטחי אדמה בתמורה למזון ולמתן סיוע צבאי לאימפריה.
בהדרגה ולאורך המאה החמישית, החלו השבטים שזכו לאדמות בצד הרומי של הדנובה והריין מקימים ממלכות עצמאיות או עצמאיות למחצה בתחומי הקיסרות הרומית. גאליה, ספרד, ואפריקה נשמטו בהדרגה מידי האימפריה לטובת הוונדלים, הוויזיגותים, הפרנקים, הלומברדים ואחרים. החלק שנותר, שכלל בעיקר את איטליה ורומא עצמה עמד בשליטה הולכת ומתעצמת של גנרלים גרמאנים.
התמוטטותה הסופית של האימפריה בשנת 476, הייתה סמלית יותר מממשית. השלטון בפועל היה מסור ממילא בידי שליטי ממלכות גרמאנים שונים. חלק מהם, כמו תאודוריק הראשון, ראו עצמם כיורשיה הלגיטימיים של הקיסרות הרומית, אך הסדר שאלו רצו ויכלו לקיים, גם אם היו בו יסודות רומיים, היה שונה מאוד מסדר העולם של הציוויליזציה היוונית-רומית.
בין המאה החמישית והמאה השמינית נוצרה תשתית פוליטית וחברתית שונה לחלוטין בשטחי אירופה המערבית. תחת האוסטרוגותים באיטליה, הוויזיגותים בספרד, הפרנקים והבורגונדים בגאליה ובמערב גרמניה והסקסונים באנגליה התפוררו במהרה כל הסדרי השלטון הרומיים ופינו מקומם לשלטון שליטים-לוחמים בנוסח הגרמאני, שלא הצליחו לכונן מערכת שלטונית בת-קיימא או מערכות חוק, משפט וסדר. עם היעלמם של אלו, נעלמו גם הביטחון בקניין הפרטי ובסחר ואחריהם כל התעשיות שהיו תלויות בביטחון הקניין והסחר כמו קדרות או ייצור יין ושמן.
מידה מסוימת של התרבות הרומית הכתובה ושל קשרים בין שטחים שונים נשמרה בחסות הכנסייה, המנזרים, והבישופויות שלה, אך היוונית והלטינית, התרבות, הספרות, הממשל והחוק שמשלו באגן הים התיכון מאז עלייתה של אתונה במאה החמישית לפנה"ס נמחו במידה רבה מן העולם. מסך של קדרות ובורות ירד, ואירופה נכנסה ל"עידן האפלה".
ממלכות הוונדלים בצפון אפריקה, הוויזיגותים במזרח ספרד ודרום צרפת, הפרנקים בצפונה, הבורגונדים במרכזה וממלכת אודואקר שירשה את הקיסרות הרומית באיטליה היו הכוחות העיקריים בסוף המאה החמישית. בהנהגת כלוביס הראשון, מייסד השושלת המרובינגית השתלטו הפרנקים בהדרגה עד סוף המאה השישית על שטחי צרפת כולה. מתחילת המאה השביעית, ירשו אותם הקרולינגים, שהרחיבו בהדרגה את שטחי שלטונם גם לצפון איטליה ומזרחה על פני רוב שטח גרמניה ומרכז אירופה. איטליה, לעומת זאת, התפוררה אחרי תום שלטון תאודוריק הראשון לשורה של ממלכות נפרדות ואילו ספרד דעכה עד שנכבשה ברובה על–ידי המוסלמים.
במקביל להתפתחויות אלו, החלו פולשים נוספים עושים את דרכם ממזרח. המצביא המוכשר בליסריוס השיב לאימפריה הביזנטית חלק משטחי האימפריה המערבית בתחילת המאה השישית, אך שלטונם היה קצר מועד. הדת החדשה שנוסדה בשנת 632 בחצי האי ערב — האסלאם — החלה כובשת את העולם. במהלך המאה השביעית והשמינית כבשו הפולשים הערבים את המזרח התיכון, צפון אפריקה, ספרד וחלק מאיי הים התיכון כולל סיציליה. הים התיכון הפך מ"הים שלנו" (mare nostra), כמאמר הרומאים, לים בשליטה מוסלמית. האימפריה הביזנטית איבדה את צפון אפריקה וחלק מאסיה הקטנה ונאלצה לוותר על שטחי איליריה כדי להתגונן מפני הערבים. התפתחות זו, שמה קץ לתקווה להתחדשות הסחר בשלב מוקדם, והמסחר באגן הים התיכון, ערש התרבות המערבית, נפסק כמעט לחלוטין החל במאה השביעית.
צמיחת הסדר הפיאודו-ואסאלי
מתוך אפרו של סדר העולם היווני-רומי החל לצמוח במאה השמינית סדר עולם חדש, הפיאודליזם. התמוטטות השלטון המרכזי והסמכות הממשלתית, הובילה לצמיחת מערכת של שליטים מקומיים, שקיימו כל אחד מערכת שלטונית נפרדת. במערכת זו היו אלמנטים שאומצו מתקופת שלהי השלטון הרומי, כמו קיבוע אנשים למעמדם ולעיסוקם של הוריהם והצמתת החקלאים לאדמתם; ובמקביל אימוץ מערכת הנאמנות האישית ושבועות הנאמנות האישיות שהייתה מקובלת בחברה הגרמאנית.
האדם בחברה הפיאודלית לא היה ישות אינדיבידואלית מבחינה אישית ומשפטית. עיקר האוכלוסייה הורכבה מצמיתים — איכרים ללא רכוש קרקעי שהיו להלכה חייבים להביע אמונים (קומנדטיום) בתמורה להגנת האדון, ובפועל היו פשוט רכושו של בעל הקרקעות. בעלי הרכוש, הווסאלים תפקדו במידה רבה כבעלי אחוזות אוטרקיות, עם קשר מועט בין אחוזה אחת למשנה. הם היו קשורים ביניהם במערכת של שבועות אמונים אישיות (הומגיום), אופקיות ואנכיות, שקבעו חובת הענקת שירותים צבאיים לאדון לו נשבעו אמונים, כאשר התמורה התדירה באה בדמות הענקת אדמות לווסאל.
האדמות או הפייף שקיבל הווסאל, הפך במהרה לתנאי מקדים לכל שירות שהעניק זה לאדון. בתחילה, היו אדמות אלו אמורות לשוב לרשות בעליהם הראשונים, האדון, אך במהרה הפכו האדמות, ומאוחר יותר גם שטחי שליטה שהוענקו לווסאלים בולטים, לרכוש העובר בירושה. מצב זה החליש בהדרגה את מחויבותם של הווסאלים לאדון וחיזק את מעמדם כשליטים עצמאיים להלכה בדוכסויות ונסיכויות נפרדות.
ראשית ימי הביניים
עד לזמן האחרון, היה נפוץ התיאור של "הפלישות הברבריות", שעברו את הגבולות הרומאים והביאו לקריסתה של הקיסרות הרומית. היסטוריונים מודרניים, לעומת זאת, מבינים כעת שתיאור זה הוא תמונה מעוותת של המציאות באותם ימים, שהייתה למעשה תקופת הגירה לא פשוטה. בכמה מקרים חשובים, כגון התיישבות הפרנקים בגאליה, יישוב הפולשים לקח עשורים רבים, כאשר קבוצות המחפשות אופציות כלכליות חדשות עברו דרך טריטוריה רומאית, מסיגים את החברה הגאלו-רומאית, בדרך כלל ללא אלימות כלל. כמו הגותים, חלק גדול מאותם מתיישבים היו פואדרטי (foederati), בעלי ברית צבאיים, של האימפריה, שזכו באפשרות ליישב טריטוריות מסוימות, הפרנקים והבורגונדים נמנו עליהם.
בין המאה ה-5 למאה ה-8 סדר פוליטי חדש התפתח על שטחי האימפריה לשעבר, מבוסס על משפחות אצילים, ועל הממלכות החדשות של האוסטרוגותים באיטליה, הויזגותים בספרד, הפרנקים והבורגונדים בגאליה וגרמניה המערבית, והסקסונים אנגליה. אדמות אלו נשארו נוצריות, כאשר המתיישבים הפגאנים התנצרו במהרה. השילוב בין התרבות החדשה, התרבות הקלאסית ולהשפעות הנוצריות, יצר מודל חדש של חברה.
לעומת זאת, מעבר לאזורים אלו של אירופה חיו אנשים רבים ללא קשר ולו הפשוט ביותר עם הנצרות או עם התרבות הרומית. לוחמים אלו, כמו האבארים והוויקינגים, עדיין היו מסוגלים לפגוע קשה במערכת החברתית החדשה שנוצרה באירופה המערבית.
הכנסייה הנוצרית, הגוף המרכזי היחיד ששרד את נפילת הקיסרות הרומית המערבית, ריכז את עבודתו בלימוד לטינית, שמירת אמנות הכתיבה ויצירת ממשל מרכזי שמנוהל בידי רשת של בישופים. ימי הביניים המוקדמים מאופיינים בידי ממשל זה של הבישופים וכן חלוקת הנחלות למשפחות אצולה, דוכסים ולורדים.
מחוץ לשרידי הערים הרומאיות הנותרות, כוח השלטון פחת בהרבה. כתוצאה מכך, הוקצו נחלות ללורדים מקומיים שניהלו את הצבא, המסים והחוק במקום, ונהנו מהכנסות שטח הקרקע. התפתחויות אלו הביאו להקמת החברה הפיאודלית. בהמשך ימי הביניים יתחזק שוב כוח השלטון המרכזי והזהות ה"לאומית" החדשה תצמח, כאשר שליטים חזקים ינסו להשמיד אצילים יריבים (או כאלו שמסכנים את שלטונם), כדוגמת "מלחמות השושנים".
מדרג זה של התחייבויות הדדיות, ידוע כפיאודליזם, או כחברה הפיאודלית, חברה הקושרת כל אדם לשירותו של שליט בתמורה להגנתו של זה. אופייה של מערכת זו יצר בלבול בנחלות (שכן הנחלות הוחלפו בין שליטים לעיתים ולפעמים אף הוחזקו בחזקת שני שליטים). היתרון בפיאודליזם היה הגמישות של החברה, ויכולתה ליצור משענת יציבה לשלטון בלא שיהיה מאחוריה כוח מלכותי או פוליטי גדול ואחיד. בתקופה זו החלה עלייתם של מעמד הפרשים המשוריינים שהיוו את עיקר כוחה הצבאי של אירופה ומאוחר יותר נהפכו למעמד האבירים - פרשים משוריינים בעלי תואר אצולה וקוד של כבוד (שכלל לרוב נאמנות למלך או לכנסייה).
הנצרות התפשטה מרחבי אירופה, לא רק באזור המזרח התיכון, יצרה יבשת מאוחדת כמעט לחלוטין תחת האידאולוגיה והדת הנוצרית, קריסטנדום, מאזור המאה ה-9 ועד להיפרדות הכנסייה האורתודוקסית מהכנסייה הקתולית ב-1054.
דוגמה מרכזית לכוח התרבותי של הנצרות, שיצרה "זהות" אירופאית חדשה, ניתן למצוא במסעות הצלב. אשר במהלכם, אפיפיורים, מלכים וקיסרים יצרו את המושג של אחדות נוצרית ודרבנו קבוצות אוכלוסייה גדולות מאירופה לצאת ולהגן על הקריסטנדום מהכובש המוסלמי.
מהמאה ה-7 לספירה והלאה, האסלאם כבש אדמות רבות בצדי הגבולות הדרומיים והמזרחיים של אירופה. צבאות מוסלמים כבשו את מצרים, צפון אפריקה, ירושלים, ספרד, סיציליה וחלקים גדולים מאנטליה, עד לעצירתם בקרב טור שנערך בדרום צרפת, בידי צבאות נוצרים. תמימות הדעים הפוליטית באירופה הייתה גדולה פחות משחשבו ורוב הצבא שגויס למסעות הצלב היה מאזורים ספורים באירופה. אזורים קטנים באזור צפון אירופה עדיין נשארו מחוץ לקריסטנדום עד למאה ה-12 ולאחריה והפכו גם הם יעד למסעות הצלב.
שיא ימי הביניים
בערך בסביבות שנת 1000, החלה תקופה של יציבות במערב אירופה כאשר נדידת העמים הגדולה נפסקה ברובה. באותו זמן המסחר גדל באיטיות ברחבי אירופה כאשר סכנות המסע קטנו, והחל גידול כלכלי איטי אך יציב. בתקופה זו נוצרה גילדת הסוחרים ואיתה שאר ארגוני מסחר ובנקאות שפעלו במערב אירופה. האוניברסיטאות הראשונות נבנו בערים אירופאיות גדולות, משנת 1080 לערך, בעיקר כדי לאמן וללמד אנשי כמורה. הספרות החלה לצמוח, ואיתה התקדמות גדולה באמנות, פיסול, מוזיקה ואדריכלות. קתדרלות גדולות נבנו ברחבי אירופה, תחילה בסגנון רומנסקי ולאחר מכן בסגנון גותי.
בתקופה זו החלו להתגבש הממלכות הגדולות של אירופה.