cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כנס הרצליה
כנס הרצליה לאורך השנים
כנס הרצליה השלושה-עשר נערך בין 11–14 במרץ 2013.
כנס הרצליה הארבע-עשר נערך בין התאריכים 8–10 ביוני 2014. בכנס זה הופיעו טובי האסטרטגים בעולם ובהם: פרופ' אדוארד לוטוואק ואנטוני קורדסמן.
כנס הרצליה החמישה-עשר נערך בין התאריכים 7–9 ביוני 2015. בכנס הופיעו נשיא צרפת לשעבר ניקולא סרקוזי, קתלין קנדי, פרופ' נוריאל רוביני, ושורה ארוכה של מנכ"לים בינלאומיים. בין הדוברים הישראלים הבכירים שהשתתפו בכנס ה-15: נשיא המדינה, ראובן ריבלין, שנשא בכנס את נאומו המפורסם הידוע כנאום "ארבעת השבטים"; וראש הממשלה נתניהו שנשא את "נאום הרצליה".
כנס הרצליה השישה-עשר נערך בין התאריכים 14–16 ביוני 2016 וכותרתו הייתה "תקווה ישראלית משותפת: חזון או חלום?". יומו הראשון של הכנס נערך במשכן הנשיא בירושלים וכלל נאומים של ראשי מפלגות ונשיאת בית המשפט העליון. מבין הנושאים שהתפתחו בכנס, בלטו נאומיהם של משה (בוגי) יעלון ואהוד ברק.
ביקורות על הכנס
כנס הרצליה זוכה לביקורות מכיוונים וטעמים שונים. הביקורת נובעת משתי סיבות עיקריות - האחת, היא החסות של חברות פרטיות ובעלי הון לכנס שבו מתארחים בעיקר אנשי ציבור ופוליטיקאים והקשרים הנוצרים מכך. הסיבה השנייה, היא על עצם היותו כנס פרטי, המשמש במה מועדפת לנבחרי ציבור להשמעת עמדותיהם, במקום בכנסת - דבר הגורם לפגיעה במעמדה של הכנסת, פגיעה בדיון הציבורי ובאופן עקיף גם פגיעה בדמוקרטיה. בכנס שנערך בתחילת 2006 הופיעה שלי יחימוביץ', אז מועמדת מפלגת העבודה לכנסת, ואמרה: ביומו הראשון של הכינוס ה-8, בשנת 2008, הכנס התקיים בכנסת וגרר אף הוא ביקורות נוספות מכל הקשת הפוליטית וגם מגורמים ציבוריים חוץ פרלמנטריים.
הון ושלטון
הביקורת על יחסי הון ושלטון בכנס הרצליה, נובעת מאופיו של הכינוס. הכנס מתקיים בהרצליה, בין כותלי אוניברסיטה פרטית, בחסותם של בעלי הון וחברות פרטיות דוגמת: קבוצת I.D.B, בנק הפועלים ובנק דיסקונט, בואינג ולוקהיד מרטין, רון לאודר, ישראל מקוב וארקדי גאידמק. המבקרים טוענים כי עצם מהותו של הכנס לא מאפשרת דיון עמוק ואמיתי בבעיות להן הכנס נדרש. אחרים אף טוענים, כי הכנס מקדם אג'נדות הקשורות לבעלי ההון ולבעלי אינטרסים אחרים, אשר ניתנת להם גישה והשפעה על מגוון הדיונים שבכנס. דוגמה אחת לנושא, היא מענק שמשרד הרווחה היה צריך להעביר למארגני הכנס על מנת לקיים מושב בנושאי רווחה. דוגמה אחרת הייתה, כאשר נדרשו יוזמי המפקד הלאומי, יוזמת ז'נבה והתוכנית חילופי השטחים לשלם סכום כולל של רבע מיליון שקלים כדי לקיים דיון על יוזמות לסיום הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
לביקורות זו, היו מודעים מארגני הכנס כבר מראשיתו. בתום הכנס הראשון אמר עוזי ארד, יו"ר הכנס, את הדברים הבאים:
העיתונאי יואב יצחק חשף שחלק מהנואמים בכנס, הוזמנו בתמורה לתשלום כספי גבוה, אותו שילמו הנואמים למארגני הכנס. העיתונאי חיים ריבלין טען כי גם משרדי ממשלה נדרשים לשלם סכומי כסף גבוהים למארגני הכנס.
הפגיעה במעמד הכנסת
האירוע הגדול ביותר שנתן לכנס הרצליה את התהודה הציבורית שלו זכה, היה גם אחד הגורמים המרכזיים לביקורת כלפי הכנס. נאומי הרצליה בכנסים בשנת 2002 ו-2003 היו מהנאומים המרכזיים בתקופת שלטונו של שרון ואלו שעיצבו את משנתו המדינית. בניגוד לעבר ולמקובל עד אז, נאם אריאל שרון את הנאומים המרכזיים שהובילו לבסוף אל תוכנית ההתנתקות בבמה שאינה הכנסת. הטענה היא שנבחרי ציבור החלו להעדיף את הבמה שמאפשרת להם כנס אקדמי כמו כנס הרצליה, כיוון שאינם צריכים להתמודד עם קריאות ביניים מצד חברי כנסת וחברי האופוזיציה. בנוסף, הנאומים בדרך-כלל מתוזמנים לשעות צפיית שיא או מהדורות חדשות בהן הרייטינג גבוה ולכן הנאום זוכה לתהודה רבה מבלי הביקורת שבהצגתו בכנסת. מאז ועד היום, אהוד אולמרט ובנימין נתניהו בתפקידיהם כראשי ממשלה, ניצלו את הבמה האקדמית במקום את במת הכנסת כדי לפרוש את משנתם המדינית, ובכך הפכו במה מסוג זה לנאומיהם לנורמה. מאז הכנס השלישי בו החל לנאום שרון, נאמו בו מדי שנה ראשי הממשלה המכהנים, כאשר נאומים אלו שווקו כ"נאומי הרצליה". יוצא דופן הוא הכנס בשנת 2009, כיוון שהוא התקיים זמן קצר לפני הבחירות. מארגני הכנס הזמינו את שלושת המתמודדים העיקריים לראשות הממשלה לנאום בכנס ונאומים אלו היוו את "נאומי הרצליה" באותה שנה, במקום הנאום המסורתי אותו בדרך כלל נושא ראש הממשלה המכהן.
קיום הכנס ה-8 בכנסת בשנת 2008
אל המבקרים השיב פרופ' אוריאל רייכמן, מייסד המרכז הבינתחומי:
ביקורות נוספות
ביקורת נוספת על הכנס מופנית מצד אנשי שמאל, תנועות פמיניסטיות וארגוני זכויות אדם, על עמדותיו של הכנס כמקדם עמדות ימניות ושמרניות, בעיקר בנושאים של מדיניות חוץ וביטחון ומדיניות כלכלית וחברתית בישראל. מבקרים אלו הצביעו על היותו משמר הגמוניה גברית-יהודית, על עמדותיו ביחס לקבוצות מיעוט וביחס לקבוצות חברתיות אחרות. כאות מחאה, ארגונים מסוימים ארגנו כנס אלטרנטיבי, המקביל לכנס הרצליה, במטרה להעלות לתודעה הציבורית את האג'נדה שלהם.
בנוסף לכנס האלטרנטיבי, החל משנת 2003, מארגנת מכללת ספיר שליד שדרות את "כנס ישראל-שדרות לחברה" כתגובה לעניין הגובר בכנס הרצליה וכנס קיסריה אשר עוסקים בנושאי ביטחון וכלכלה. את כנס שדרות בחרה מכללת ספיר לקיים בשדרות לא רק בשל הקרבה הגאוגרפית, אלא גם בגלל הסמליות של שדרות כעיירת פיתוח אל מול הרצליה וקיסריה המסמלות את העושר והשפע בישראל. בכנס, בדומה לכנס הרצליה, מתפרסם מדד של החוסן הלאומי אשר מתמקד באופן בלעדי בענייני חברה וזכויות חברתיות. כנס אלטרנטיבי נוסף הוא כנס ירושלים הנחשב כמזוהה עם חוגי הימין ועוסק גם הוא בנושאים מדיניים, חברתיים וכלכליים.
מוזמנים ונואמים בולטים
אחד מהגורמים העיקריים ליוקרתו ולהשפעתו של כנס הרצליה על השיח הציבורי בישראל היא מצבת המוזמנים והנואמים בכנס מדי שנה. בנוסף אל הסגל האקדמי של המכון למדיניות ואסטרטגיה, בית הספר לאודר לממשל והמרכז הבינתחומי מוזמנים אל הכנס חוקרים רמי דרג, נבחרי ציבור, אנשי צבא, אנשי עסקים, אנשי תקשורת, אנשי חברה ורוח וכן נציגים ממדינות זרות.
מרד התרנגולים
מרד התרנגולים (באנגלית: Chicken Run) הוא סרט קומדיה משפחתית בריטי בסטופ מושן של ארדמן אנימציות ודרימוורקס אנימציות מ-2000. הסרט בוים על ידי פיטר לורד וניק פארק, נכתב על ידי קארי קירקפטריק והופק על ידי פיטר לורד, ניק פארק ודוד ספרוקסטון.
העלילה עוקבת אחר חבורת תרנגולות המנסה לברוח מהחווה שלהם כאשר אלו מגלים כי בעלי החווה יעברו ממכירת ביצים למכירת פשטידות עוף. בסרט מדבבים ג'וליה סוואלה, מל גיבסון, טימותי ספול, פיל דניאלס, טוני היגארט ומירנדה ריצ'רדסון.
הסרט היה להצלחה קופתית גדולה עם הכנסות של 224,834,564 דולר, בנוסף לכך הוא דורג כסרט ה-16 ברווחיותו בשנת 2000; הסרט היה גם להצלחה ביקורתית גדולה.
עלילה
הסרט מתחיל בניסיון בריחה כושל של הגיבורה, ג'ינג'ר. לאחר מכן מתברר שג'ינג'ר מנסה בהתמדה ובעקשנות להימלט מחוות התרנגולות, הנראית כמחנה שבויים, כאשר היא מנסה כל פעם שיטה אחרת ותמיד נתפסת ומושלכת לצינוק. ג'ינג'ר לא מפסיקה לתכנן וליזום מבצעי בריחה כי היא יודעת שכל תרנגולת שלא עומדת במכסת הביצים סופה לנחות בסיר הבישול. לביצוע מבצעי הבריחה היא נעזרת בתרנגולות האחרות ובזוג עכברים המספקים לה ציוד וחומרים "מוברחים".
יום אחד "עף" תרנגול קרקס אמריקאי בשם רוקי מעל החווה ונוחת בתוכה. הוא מפיח תקוות חדשות בג'ינג'ר שחושבת שרוקי מסוגל לעוף. היא מאמינה שלכל התרנגולות יש סיכוי לברוח מן החווה לאחר שרוקי ילמדן לעוף. רוקי לא טורח להעמיד את ג'ינג'ר על טעותה ונהנה מן החיים הטובים בחווה, כאשר כל התרנגולות מעריצות ומפנקות אותו.
כיוון שתפוקת הביצים בחווה יורדת בעקביות ועמה הרווחים, מחליטה בעלת החווה, גברת טווידי, להפסיק את ייצור הביצים ומזמינה מכונה תעשייתית לייצור פשטידות עוף. היא מקווה להפוך בכך את החווה הכושלת לעסק מצליח.
לאחר הרכבת המכונה לייצור פשטידות נלקחת ג'ינג'ר לשמש כשפן הניסיונות לבדיקת תקינות המכונה. רוקי מצליח במאמצים רבים לחלץ את ג'ינג'ר מגורלה כפשטידת עוף ועקב כך יוצאת המכונה מכלל שימוש.
בגלל ההמולה שבחוץ יוצאת גברת טווידי מביתה חמושה בגרזן ומנסה למנוע את המראת המטוס כאשר היא אוחזת בחוט תאורה המחובר אליו. ג'ינג'ר ורוקי מנסים להפיל אותה ומצליחים לגרום לה לקטיעת החוט על ידי הגרזן. עקב כך נוחתת גברת טווידי מן האוויר לתוך פתח האוורור של מכונת הפשטידות הנסתמת ומתפוצצת והורסת את כל האסם. הסרט מסתיים בכך שהתרנגולות מקימות מושבה בתוך שמורת טבע לציפורים.
שחקנים
להלן הדמויות ומדבביהם במקור, המדבב/ת בעברית מופיע/ה בסוגריים.
הפקה
מרד התרנגולים היה סרט האנימציה העלילתי הראשון באורך מלא של ארדמן אנימציות. הסרט בוים על ידי ניק פארק ופיטר לורד.
פיתוח הסרט החל ב-1995 על ידי לורד ופארק, ב-1996 קיבל הסרט מימון מחברת ההפצה פאת'ה וב-1997 הצטרפו דרימוורקס אל ההפקה. במהלך הפקת הסרט נעשה שימוש ב-30 סטים עם 80 אנימטורים ו-180 בכלל ההפקה.
ביקורת
הסרט זכה לביקורות חיוביות בעיקר באתר Rotten Tomatoes זכה הסרט לציון של 97 אחוז המבוסס על 153 חוות כעת עם דירוג ממוצע של 8.1/10. באתר Metacritic זכה הסרט לציון של 88 מתוך 100 המבוסס על 125 חוות דעת..
הכנסות
הסרט היה להצלחה קופתית כאשר גרף 106,834,564 דולר בארצות הברית, 118,000,000 דולר מחוץ לארצות הברית ו-224,834,564 דולר ברחבי העולם כולו. בסוף השבוע הראשון להקרנותיו גרף הסרט 17,506,162 דולר מ-2,491 בתי קולנוע ודורג שני בקופות. בסוף השבוע השני להקרנותיו גרף הסרט 13,192,897 דולר לאחר שהורחב ל-2,851 בתי קולנוע שהקרינו אותו ודורג רביעי בקופות. זהו סרט הסטופ מושן הרווחי ביותר בהיסטוריה בארצות הברית..
פסקול
פסקול הסרט הולחן על ידי ג'ון פאוול והארי גרגסון ויליאמס ויצא ב-20 ביוני 2000..
כל השירים נכתבו או הולחנו על ידי ג'ון פאוול והארי גרגסון ויליאמס אלא אם צוין אחרת.
משחק וידאו
משחק וידאו המבוסס על הסרט יצא ב-3 בנובמבר 2000 בפורמט תלת-ממד והיה פרודיה רופפת לסרט "הבריחה הגדולה".
חזית (לחימה)
חזית היא קו הלחימה בעימות מזוין, ובכך מהווה גבול בין הצבאות הלוחמים. החזית יכולה להיות טקטית צרה או רחבה עד כדי זירה. בעוד שאל החזית נשלחים בעיקר לוחמים וכוחות תומכי לחימה, העורף, היפוכה של החזית, כולל בעיקר את האוכלוסייה האזרחית שאינה אוחזת בנשק.
אף שבמפה חזית מסומנת כקו אחד, היא למעשה מורכבת ממספר קווים, כך שהקווים האחוריים תומכים לוגיסטית בקווים הקדמיים הלוחמים. ניתן לראות זאת בבירור במלחמת חפירות, שבה השוחות הקדמיות הן שוחות ההסתערות, ואילו השוחות האחוריות והמקשרות מסייעות לקדמיות באספקת מזון ובקשר. השטח שבין הקו הקדמי של צבא אחד לזה של האחר נקרא שטח הפקר, מאחר שזהו שטח ללא שליטה בפועל של אף אחד מהצדדים.
לחימה במספר מרובה של חזיתות היא קשה יותר מאשר לחימה בחזית אחת, משום שהיא דורשת הפניית משאבים לשני קצוות שונים. משום כך, תאורטיקנים צבאיים מנסים לצמצם את מספר החזיתות במלחמה אחת או להכריע חזית אחת במהירות במטרה להפנות את כל המשאבים אחר כך אל החזית השנייה. דוגמה לכך ניתן לראות בתוכנית שליפן, אשר התייחסה למלחמה אפשרית של הקיסרות הגרמנית בשתי חזיתות: מול צרפת ומול האימפריה הרוסית.
כל המקיים נפש אחת
כל המקיים נפש אחת הוא ביטוי המתייחס לערכם הרב של חיי אדם (ובגרסאות מסוימות - חיי יהודי).
מקור
זהו הנוסח בכתב יד קאופמן,בכתב יד פארמה ובכתב יד קיימברידג' של המשנה, וכן הוא בנוסח המשנה בכתב ידו של הרמב"ם. גם בגרסאות דפוס של התלמוד הירושלמי מצוטטת המשנה בנוסח זה, אך בתלמוד הבבלי בכתב-יד יד הרב הרצוג ובכתב-יד קרלסרוהה רוכלין 2, בגרסאות הדפוס של התלמוד הבבלי וכן בגרסאות דפוס של המשנה, מופיעה המילה "מישראל", ומתקבל הנוסח "כל המאבד נפש אחת מישראל, מעלים עליו כאילו איבד עולם מלא; וכל המקיים נפש אחת מישראל, מעלים עליו כאילו קיים עולם מלא".
הרמב"ם בספרו משנה תורה מצטט את המשנה בהתאם לגרסתו: "שכל המאבד נפש אחת... וכל המקיים נפש אחת". אולם בדפוסים ובחלק מכתבי היד נוספו המילים רמב"ם "מן העולם".
היעדרה או קיומה של המילה "מישראל" מעוררים דיונים ממושכים: האם מדובר באמירה הומניסטית, המייחסת חשיבות עליונה לחייו של כל אדם ואדם, שנברא בצלם אלוהים, או שמדובר באמירה לאומית, המייחסת חשיבות עליונה רק לחייו של אדם מישראל (כלומר יהודי). קודמת לדיונים אלה השאלה מהו הנוסח המקורי, והאם ייתכן שאחד הנוסחים הוא שיבוש שנוצר במהלך השנים.
ארנסט גוסטב שולץ
ארנסט גוסטב שולץ (בגרמנית: Ernst Gustav Schultz, 20 במאי 1811 דברן, פרוסיה המזרחית - 22 באוקטובר 1851 ירושלים) היה מזרחן ודיפלומט גרמני, ששימש כסגן קונסול (1845-1842) ולאחר מכן הקונסול הראשון (1851-1845) של פרוסיה בירושלים. שולץ נודע כמייסדה של "הספרייה המלכותית" בירושלים (1904-1847) הנחשבת לספרייה הציבורית וספריית המחקר הראשונה בארץ ישראל.
כל המקיים נפש אחת
מקור
במאמרו של פרופ' אפרים אלימלך אורבך בנושא, הוא טען שהמילה "מישראל" היא הוספה מאוחרת לנוסח:
ארנסט גוסטב שולץ
משפחתו ולימודיו
ארנסט גוסטב שולץ נולד ב-1811 ביישוב דֶבֶּרְן (Döbern) (בימינו - דוברי Dobry, יישוב המסופח למועצת גודקובו, בעבר גטכנדורף, בפרובינציה ורמיה-מזוריה בצפון פולין), מזרחית לפרויסיש הולנד (בימינו Pasłęk). אביו, ארנסט גוסטב שולץ צו הירשפלד, היה בעל תפקיד מנהלי בכיר ("Superintendent") בכנסייה הלותרנית המקומית.
ארנסט גוסטב הבן למד הגימנסיה באלבלונג (אז אלבינג), והחל משנת 1829 - תאולוגיה לותרנית ואחר כך מזרחנות באוניברסיטת קניגסברג. בשנים 1838-1834 שולץ השתלם במזרחנות בפריז אצל מורים כמו סאסי, קאטרמר ואז'ן בירנוף. בהמשך מצא משרת מורה פרטי בביתו של המזרחן הרוזן פייר אמדה ז'ובר כדי לחזק בהזדמנות זו את שליטתו בשפות מזרחיות מדוברות. הוא שקל לנסוע למזרח התיכון על מנת ללמוד אצל המזרחן הלבנוני אחמד פארס אפנדי מאסעד שהמיר באותה תקופה את דתו לנצרות לותרנית, אך געגועיו להוריו החזירו אותו לאזור הולדתו. בשנת 1838 הוסמך כמרצה באוניברסיטת קניגסברג. בחורף 1838–1839 עשה השתלמות נוספת בערבית ועברית, לימד שיעורים פרטיים בבתי העשירים בקניגסברג וערך אנטולוגיה על ב-3 כרכים תחת הכותרת "צרפת בת זמננו,
כל המקיים נפש אחת
מקור
נוסח המשנה מצוטט גם בקוראן, תוך הסתייגות: "לפיכך כתבנו בספר לבני ישראל, כי כל המאבד נפש אחת - בלא שאיבדה נפש או ביקשה למלא את הארץ חמס - כאילו איבד מלא, וכל המקיימה כאילו קיים עולם מלא".
ארנסט גוסטב שולץ
מינויו בקונסוליה בירושלים
ב-1841 ביקר שולץ בספריות בפריז ובאוקספורד על מנת לעיין בכתבי יד ערביים. הוא התוודע בהזדמנות זו למזרחן והדיפלומט כריסטיאן קארל יוזיאס, ברון פון בונזן, שנשא ונתן בלונדון בנוגע להקמת הבישופות הפרוטסטנטית של ירושלים בחסות בריטניה ופרוסיה. בשובו לפרוסיה, בתמיכתו של בונזן, התייצב שולץ בפני שר הדתות יוהאן א.פ. פון אייכהורן שחיפש אדם מתאים לעבודה דיפלומטית בקונסוליה הפרוסית שקמה זה עתה בירושלים. תחילה התמנה שולץ ב-20 במאי 1842 במשרת סגן קונסול. המלך פרידריך וילהלם הרביעי והברון בונזן היו מעוניינים באותן השנים לחזק את השפעת הכנסייה הלותרנית בארץ הקודש ובאמצעותה גם את השפעתה של פרוסיה במזרח התיכון.
כבר בשנתיים הראשונות ערך שולץ מחקרים ראשונים היסטוריים-טופוגרפיים על ירושלים וארץ ישראל. בין היתר ליווה את לורד נוג'נט בביקורו בכנסיית הקבר כדי לבדוק את אמיתות הדעות בנוגע למקום הקבורה של ישו. אחרי ביקור במולדת עמד בקשר עם אלכסנדר פון הומבולדט וביקר בחצר המלך בברלין. שולץ הכין באותה תקופה את הדו"ח שלו על ירושלים, שלווה במפה מאת הקרטוגרף היינריך קיפרט.
כל המקיים נפש אחת
בשיח הישראלי
בשיח הישראלי מקובל לצטט ביטוי זה לשם הדגשת ערכם של חיי אדם. כך, למשל, ציטט שופט בית המשפט העליון מישאל חשין את נוסח הרמב"ם, לסיום פסק דינו שבו דחה את ערעורו של עמי פופר על הרשעתו ברצח פלסטינים:
שאול מופז, בהיותו שר התחבורה, ציטט משפט זה (בהתאם לנוסח הירושלמי וכתבי היד של המשנה - "כל המציל נפש אחת" וכו') בסיום דבריו הקוראים למלחמה בתאונות הדרכים. ראש הממשלה בנימין נתניהו השתמש בפתגם זה בסיום דבריו בישיבת הממשלה שדנה באישור עסקת שליט (בנוסח שגם סופו שונה מן המקור: "כל המציל נפש אחת מישראל כאילו הציל עולם ומלואו") וגם לגבי נגיף הקורונה השתמש במשפט זה כדי לומר שכל המדביק נפש אחת כאילו הדביק עולם ומלואו.
ארנסט גוסטב שולץ
מינויו בקונסוליה בירושלים
שולץ היה אמביוולנטי בנוגע לתפקידו כקונסול. באוקטובר 1843 פנה לממונה עליו, הקונסול הכללי פון וילדהברוך בביירות, עם בקשה לקבוע מועד לסיום שליחותו, וכעבור חודשיים אף התפטר, אך בסופו של דבר נשאר בתפקיד. לפי דעתו של טיטוס טובלר, רופא וחוקר ארץ ישראל שהכיר אותו, נטה שולץ למצבי דיכאון. תנאי המחיה בירושלים, אותם תיאר שולץ בחיבורו, הכבידו עליו.
חוק תרומת ביציות
היסטוריה של החוק
חוק תרומת ביציות תש"ע 2010 עבר היסטוריה ארוכה לפני קבלתו כחוק.
ארנסט גוסטב שולץ
מינויו בקונסוליה בירושלים
ב-1845 חזר לירושלים בתפקיד קונסול כללי. ביתו המרווח, ששימש בעבר משלחת מיסיונרית אמריקאית, הפך למרכז תרבות ודיפלומטי חשוב שפקדו אותו מבקרים רבים מקרב הערבים והתיירים האירופים.
חוק תרומת ביציות
היסטוריה של החוק
לראשונה הוגש להצעה בשנת 2001 על ידי נשים, אך ההצעה נדחתה. לאחר מספר שנים הוצע שוב והוגש למליאה הראשונה שלו לדיונים במאי 2007 על ידי חבר הכנסת לשעבר ממפלגת העבודה, חגי מירום. החוק עבר שלוש מליאות ונכנס לתוקף כחוק רשמי במדינת ישראל בשלוש עשרה ליוני 2010 בכנסת השמונה עשרה של מדינת ישראל.
מטרת החוק
החוק נחקק על מנת להבטיח את בריאותיהן של התורמות והנתרמות כאחד ולהביא שימוש סדיר בביציות, ועם זאת לסייע לאותן נשים במצוקה המבקשות להרות וזקוקות לתרומת הביציות הללו.
כל המקיים נפש אחת
בשיח הישראלי
ארגון "יד ושם" משתמש בביטוי זה בהתייחסותו לחסידי אומות העולם, שמימשו את האמור בו בצורה נעלה, ואף מעניק לחסידי אומות העולם מדליה שעליה חקוק הביטוי.
ארנסט גוסטב שולץ
מינויו בקונסוליה בירושלים
בשנת 1847 התמנה גם לתפקיד קונסול בביירות במקום פון וילדברוך. מלבנון יצא למסעות בגליל וגילה בהזדמנות זאת כמה תגליות ארכאולוגיות. שולץ היה הראשון שזיהה מחדש את מיקום המצודה העתיקה יודפת. הוא הסתמך על תאוריו של יוסף בן מתתיהו ועל הדמיון הפונטי של השם עם הטופונים הערבי "חירבת ג'פת". בנוסף לעניינו בהיסטוריה הקדומה ובארכולוגיה, שולץ אהב לצוד חיות בר וגם אסף צמחים אופייניים לצמחיית ארץ ישראל כדי לשלוח דוגמאות לגרמניה.
חוק תרומת ביציות
עיקרי חוק תרומת ביציות
התורמות חייבות להיות בגילאים 21–35 בריאות ומוכנות נפשית לתהליך, התרומות מתבצעות לנשים מעל גיל ה-30 שלא הביאו ילדים ובעתיד מתכננות להביא ילדים לעולם ואילו החוק אמור לסייע להן גם בשלב המאוחר של החיים להיות הרות.
ארנסט גוסטב שולץ
מינויו בקונסוליה בירושלים
מבחינה מדינית פעל שולץ לפי הקו שחיפש ההתקרבות בין פרוסיה לאנגליה במישור המזרח תיכוני בכלל ובארץ ישראל בפרט. הוא התעניין בעידוד הפעילות המיסיונרית הפרוטסטנטית, בעיקר בקרב היהודים או הנוצרים יוונים אורתודוקסים, ובאפשרות של התיישבות נוצרית פרוטסטנטית בארץ ישראל. הוא נכנס לעימות עם הבישוף הפרוטסטנטי של ירושלים, מייקל סולומון אלכסנדר, יהודי מומר, שלא הירשה פולחן לותרני במסגרת המיסיון הבריטי LJS (החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים).
בשנת 1848 דאגות הקשורות למצב הפוליטי הבלתי יציב באירופה והתערערות מצב בריאותו אילצו אותו לחזור לפרוסיה. הוא חידש שם את עבודתו המחקרית בנוגע לגליל וירושלים. בחזרתו לארץ ישראל ב-1850 סבל מחום גבוה ומצהבת, ובנוסף שבר רגל עקב נפילה מעל סוס.
"הספרייה המלכותית" בירושלים
גולת הכותרת של הפעילות התרבותית הגרמנית בארץ ישראל הייתה הקמת הספרייה המלכותית בירושלים שכללה באוספיה כתבי יד, ספרים נדירים ותעודות היסטוריות. הספרייה התמקמה בבית הקונסוליה הפרוסית ברחוב הנביאים, מול הכניסה אל השכונה זיכרון משה. הבניין נהרס על ידי המחתרת היהודית אחרי עליית הנאצים לשלטון.
כל המקיים נפש אחת
בשיח הישראלי
ארגון מגן דוד אדום, העוסק בהצלת נפשות, רואה בביטוי זה אבן יסוד בפעולתו.
בצדו האחורי של כרטיס אדי לתרומת איברים, המשפט מצוטט תוך הפניה למשנה בסנהדרין, אך המילה "מישראל" מושמטת ומופיעות במקומה שלוש נקודות.
ארנסט גוסטב שולץ
"הספרייה המלכותית" בירושלים
בשנת 1847 הקים בקונסוליה ספרייה ציבורית לפי דגם של הספרייה באוניברסיטת גטינגן, אם כי קטנה בממדיה. החידוש שבה היה כך שהיא לא נועדה רק לחוקרים ולחכמי דת ותלמידיהם אלא הייתה זמינה אף לקהל הרחב - כולל תיירים (בעיקר דוברי גרמנית) ותלמידי בית הספר של המיסיון. הספרייה הייתה בקשר קצר עם החברה הספרותית הבריטית בירושלים והועלה בשלב מסוים האפשרות ששני המוסדות יתאחדו. רשימת הספרים שנועדו לחקר ארץ ישראל הורכבה על ידי אמיל רדיגר מן העיר האלה. הספרייה ייבאה ספרים רלוונטיים מאירופה ושלחה לספריות אוניברסיטאיות בגרמניה פרסומים והעתקי תעודות מארץ ישראל.
בימיו האחרונים טופל על ידי אחיות ממסדר הדיאקוניסות הפרוטסטנטיות, ונפטר באוקטובר 1851. שולץ הובא לקבורה בבית הקברות של הקהילה הלותרנית בירושלים. בלווייה השתתפו בני כל העדות והמעמדות בעיר. בשנת 1857 הפסטור פיליפ וולף, שהתארח אצל שולץ בירושלים בשנת 1847, צירף את חיבורו של שולץ למהדורה הראשונה של הספר שכתב בעצמו על העיר.
כתביו
מתאר בו תמונה די עגומה ופסימית של המצב בארץ ישראל באמצע המאה ה-19. מספר על עוולות צבא הכיבוש העות'מאני, המאבקים השבטיים המקומיים, פשיטות הבדואים, חוסר הצדק, השימוש בעינויים, הביטחון האישי הירוד, השחיתות, תוך הבעת אהדה לאוכלוסייה המקומית.
קישורים חיצוניים ומקורות
2012 - Strategies for Tourism Industry – Micro and Macro Perspectives Dr Murat Kasimoglu (Ed.), InTech
חוק תרומת ביציות
עיקרי חוק תרומת ביציות
התורמת חייבת להישאר אנונימית על מנת למנוע בעיות עתידיות בין הנשים לגבי הילוד.
על מנת לתרום, התורמת חייבת לענות על כל התנאים הבאים: לא נשואה, קרובת משפחה של האבא המיועד, לא פסולת דין. אישה שהחליטה לתרום ונמצאת בין אותם הגילאים יכולה לתרום רק 3 פעמים בחייה ובהפרש זמן של 3 חודשים בין תרומה לתרומה.
פיצויים
לתורמת יינתנו פיצויים על ידי בית החולים שבו בוצעה פעולת שאיבת הביציות, גובה הפיצויים 20,316 ש"ח לשאיבה, עליהם פטור ממס הכנסה.
BNT 1
BNT 1 ׁׁ(בבולגרית: БНТ 1) הוא ערוץ טלוויזיה ציבורי בולגרי שנוסד בשנת 1959. הוא החל לשדר ב-26 בדצמבר אותה שנה. המשרד הראשי של הערוץ נמצא בסופיה בירת בולגריה. הערוץ מנוהל על ידי הטלוויזיה הבולגרית הלאומית, שהיא גוף השידור הציבורי הבולגרי.
בשנת 2016 נתון הרייטינג הממוצע של הערוץ היה 4.05%.
היסטוריה
השידור הראשון של טלוויזיה בבולגריה בוצע ב-7 בנובמבר 1959 והוא היה שידור ישיר של הפגנת 7 בנובמבר. השידור הרשמי בוצע ב-26 בדצמבר אותה שנה מסופיה. בשנת 1964 הוקם ארגון "הרדיו והטלוויזיה הבולגרית", ובשנת 1971 הופרדו שני הארגונים.
החל מ-1 ביוני 2016 הערוץ החל לשדר בפורמט שידור של HDTV.
שיטת שידור
שידורי הערוץ מבוצעים על ידי 20 משדרים עיקריים ברחבי המדינה. הוא משודר דרך כל רשתות הטלוויזיה בכבלים ומשודר גם דרך הלוויין ברחבי אירופה, ורבות מהתוכניות ניתן למצוא באתר ארגון "הטלוויזיה הלאומית הבולגרית".
בסמה מוצ'ו
"בסמה מוצ'ו" (מספרדית: Bésame Mucho) הוא בולרו מקסיקני שנכתב בשנת 1940 על ידי  לפני יום הולדתה השישה עשר. משמעות השם בתרגום חופשי היא "נשקני הרבה". לדברי ולאסקאס, נכתב השיר טרם התנשקה לראשונה, בהשפעת האריה "Quejas, o la Maja y el Ruiseñor" מהאופרה "Goyescas" לאנריקה גרנדוס שנכתבה בשנת 1916.
הראשון שהקליט את השיר היה אמיליו טואר. השיר הפך למפורסם ב-1953, הודות לגרסתו של לוצ'ו גטיקה, זמר צ'יליאני שחי באותה תקופה במקסיקו. מאז חודש השיר  על ידי זמרים רבים, ומעריכים כי זהו אחד השירים שזכו למספר הרב ביותר של גרסאות כיסוי במהלך המאה ה-20. הביטלס נהגו לבצע את השיר בתירגומו לאנגלית בהופעותיהם החיות, במהלך 1962. הלחן גם שימש פסקולים של סרטים רבים, בהם: חלום אריזונה, ג'ונו ואף בסרטים הישראלים מבצע סבתא ובסמה מוצ'ו.
נחשב לאחד הבולרו המפורסמים ביותר (או למפורסם ביותר).
מחדשי השיר
בין האמנים שביצעו גרסאות כיסוי לשיר ניתן למנות את:
ועוד רבים.
לוקס (פירושונים)
ראו גם
}}
לוקמס
לוקמס, הידועות גם בשמן היווני לוקומדס, הן מגדנאות העשויות מכדורי בצק מוחמצים ומטוגנות בשמן עמוק, ומצופות בסירופ סוכר או בדבש, לעיתים מצופות בקינמון או במרכיבים אחרים. המנה תוארה כבר במאה ה-13 על ידי מוחמד בן חסן אל-בגדאדי.
אטימולוגיה
פירוש המילה הערבית לוקמה (لُقْمَةٌ) (ברבים לוקמט) הוא פרוסה או נגיסה. המנה נודעה בתור "לוקמאת אל-קאדי" (لُقْمَةُ ٱلْقَاضِيِ) בספרי הבישול הערביים של המאה ה-13, השם הטורקי למאכל, לוקמס, נגזר מהשם בערבית, וכך גם השם היווני, לוקומדס.
היסטוריה
המתכון הראשון ללוקמאת אל-קאדי, שהכיל בצק שמרים מטוגן ומכוסה בדבש או בסירופ סוכר עם מי ורדים, מתוארך לפחות לתקופת ימי הביניים המוקדמות ולתקופת בית עבאס של המאה ה-13, שם הוא מוזכר בכמה מהספרים. ספרי בישול היו קיימים באותה תקופה. הוא מוזכר גם בסיפורי אלף לילה ולילה, בסיפור "הפורטר ושלושת הנשים מבגדד". החוקר אבן בטוטה נתקל במאכל שהכיר כלוקמאת אל-קאדי בארוחת ערב במולטאן, במהלך מסעותיו בהודו של ימי הביניים, שם התושבים קראו למאכל מארחיו אל-האשימי.
המאכל בושל על ידי טבחי ארמון האימפריה העות'מאנית במשך מאות שנים והושפע ממטבחי מדינות אחרות של המדינות שהיו חברות באימפריה העות'מאנית בבלקן, במזרח התיכון ובקווקז.
הכנה
לבלילת השמרים הסמיכה והחלקה יש עקביות רכה וקצפית מאוד. בדרך כלל מוזגים את הבלילה לשמן חם ומטגנים עד שהבלילה זהובה, המנה מוגשת עם דבש ולעיתים גם עם קינמון.
באופן מסורתי, הבלילה הוחמצה עם שמרים, אך וריאציות מודרניות משתמשות לעיתים באבקת אפייה.
ארצות ערב
כיום, בעיראק קוראים למאכל לוקמא או לוקאימאט והם שונים הן בגודל והן בטעם ברחבי המדינה. בעוד שבמדינות ערב במפרץ הפרסי, המאכל לפעמים מתובל בהל או זעפרן, מכיוון שהמתכונים השתנו מעט מהמתכונים של המאה ה-13. בחלקים במזרח התיכון הם עשויים להיקרא גם עוואמה (عوامة) כלומר "שחיין", או זלאביה, אם כי המונח האחרון עשוי להתייחס גם למאכל דומה עשוי בצורת ספירלה ארוכה או שרביט ישר. המאכל נכלל באופן מסורתי בתקופות של מצוות דת; למשל בלבנט על ידי מוסלמים ברמדאן, יהודים בחנוכה ונוצרים בחג ההתגלות.
טורקיה
ישנם סוגים שונים של לוקמס בטורקיה. לוקמס לקינוח מיוצרים מקמח, סוכר, שמרים ומלח, הם מטוגנים בשמן ומאוחר יותר מצופים בסירופ או דבש. באזורים מסוימים של טורקיה אוכלים לוקמס עם גבינה, בדומה לבייגל בארוחת בוקר. הלוקמס של איזמיר הוא בצורת סופגניה עם חור באמצע. הם נקראים ארמון לוקמה (בטורקית: Saray lokması). באזורי גודול-איאס באנקרה, קיים סוג של לוקמה המכונה בירטלק.
באופן מסורתי, ארבעים יום אחרי שמישהו נפטר, קרובי משפחה וחברים של המנוח מבשלים כמויות גדולות של לוקמס ל‏שכנים ולעוברי אורח. נוצרים תורים על מנת לקבל צלחת ולהקריא תפילה לנפשו של הנפטר לאחר אכילת לוקמס.
יוון
מנה הנקראת לוקומנדס (λουκουμάδες) היא עמוד התווך של הבישול היווני, במיוחד בדרום יוון, והוא אוכל רחוב פופולרי המוגש עם כל שילוב של דבש, קינמון, אגוזי מלך ורוטב שוקולד. שמו המקורי של המאכל בספרות היוונית העתיקה הוא "אסימוני דבש", ולפי קאלימאכוס, הם ניתנו כמתנות קטנות (charisioi) למנצחי המשחקים האולימפיים.
מונח זה שימש גם את הרומניוטים (יהודים יוונים) כשם ללוקומנדס, שכינו אותם זבינג'וי (σβίγγοι), והם הכינו אותם כמאכלים לחנוכה.
יוונים פונטים שהיגרו מהים השחור כתוצאה מ קוראים להם ציריכטה (τσιριχτά). המאכל מוגש בחתונות פונטיאניות.
קפריסין
בקפריסין המאפה נקרא לוקומנדס (λουκουμάδες) ב. הם מוגשים בדרך כלל עם קינמון בסירופ דבש וניתן לפזר עליהם אבקת סוכר.
סוהר חובה
בישראל, סוהר חובה הוא חייל שהוצב לשרת בשירות בתי הסוהר.
אף שבחוק נקבע כי החיילים יוכלו להיות מוצבים רק בבית כלא ביטחוניים, בפועל, שירתו חיילים רבים גם בבתי כלא אחרים. זאת, משום שמשיקולים ארגוניים, העביר שירות בתי הסוהר אסירים ביטחוניים רבים לאגפים ביטחוניים בבתי הסוהר בהם כלואים אסירים פליליים. רק בשנת 2009 תוקן החוק שאיפשר את הצבתם של החיילים גם באגפים הביטחוניים של בתי הסוהר המעורבים. באותו תיקון נקבע גם כי ניתן יהיה להציב חיילים גם בתפקידים של שירותי מינהלה הנוגעים לארגון כוח אדם וטיפול בפרט שיינתנו רק לאותם חיילים, כלומר רכזי כוח אדם ומש"קי ת"ש.
מאז נחקקה הוראת השעה היא הוארכה שש פעמים, ותוקפה עומד כעת עד ה-31 בדצמבר 2021.
ניקולס דה לה קרוס
דייגו ניקולס דה לה קרוס (נולד ב-1 ביוני 1997) הוא כדורגלן אורוגוואי, המשחק בעמדת הקשר התקפי בריבר פלייט ובנבחרת אורוגוואי. דה לה קרוס הוא אחיו למחצה של הכדורגלן קרלוס אנדרס סאנצ'ס.
קריירה
ניקולס דה לה קרוס, יליד מונטווידאו, החל את הקריירה שלו בליברפול (מונטווידאו) ממדינת הולדתו, אורוגוואי. הוא עלה לקבוצה הבוגרת של ליברפול בעונת 2015/2016, והופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת הייתה ב-13 בספטמבר 2015, במסגרת הליגה מול קבוצת "אל טנקה סיסליי".
ב-15 במאי 2016, כבש דה לה קרוס את שערו הראשון במדי הקבוצה מול "אתלטיקו רנטיסטאס" במסגרת הליגה.
ב-25 באוקטובר 2017, שיחק לראשונה בגביע ליברטדורס במדי ריבר פלייט בשלב חצאי הגמר נגד לנוס הארגנטינאית. ריבר פלייט הודחה מהטורניר לאחר שהתוצאה הסתיימה ב3–4 לטובת לנוס, בשני המשחקים.
ב-5 בנובמבר 2017, השתתף דה לה קרוס בסופר קלאסיקו הראשון בקריירה שלו מול קבוצת בוקה ג'וניורס, שם אף בישל את שערה היחידי של ריבר פלייט במשחק כשהתוצאה הסתיימה ב1–2 לטובת בוקה ג'וניורס.
באותה העונה (2017/2018) רשם דה לה קרוס 16 הופעות בכל המסגרות שמתוכן בישל 6 שערים (כולל 2 בישולים בגביע הליבטדורס) ואף זכה עם קבוצתו בגביע הליבטדורס.
ב-4 באפריל 2018, כבש דה לה קרוס את שערו הראשון בגביע הליבטדורס מול אינטרנסיונל הברזילאית בשלב הבתים של גביע הליברטדורס.
I Never Liked You
I Never Liked You הוא אלבום האולפן התשיעי של הראפר האמריקאי פיוצ'ר. האלבום יצא לאור ב-29 באפריל 2022, על ידי חברות התקליטים פריבנדז ואפיק רקורדס. בהפקת האלבום השתתפו שלל מפיקים, כגון ATL ג'ייקוב, סאות'סייד ו-ויזי. האלבום מכיל הופעות אורח של קניה וסט, יאנג ת'אג, גאנה, דרייק, טמס, EST Gee וקודאק בלאק. גרסת הדלוקס של האלבום יצאה שלושה ימים לאחר מכן, והיא כוללת הופעות אורח של בייביפייס ריי, 42 דאג, ליל בייבי, ליל דורק ויאנג סקוטר.
ניקולס דה לה קרוס
קריירה
במהלך עונת 2018/2019, עלה מעמדו של דה לה קרוס בקבוצת ריבר פלייט ואף היה לו חלק משמעותי בעליית הקבוצה עד לגמר גביע הליברטדורס, כשבמהלך הטורניר הוא רשם 3 שערים ו3 בישולים.
I Never Liked You
האלבום נתמך על ידי ארבעה סינגלים: "Worst Day", "Wait for U", "Keep It Burning" ו-"Love You Better". האלבום קיבל ביקורות חיוביות וזכה להצלחה מסחרית רחבה. הוא הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, עם 222,000 יחידות שקולות לאלבום בשבוע הראשון. זהו אלבומו השמיני של פיוצ'ר שהגיע למקום הראשון במצעד וה-15 בעשירייה הפותחת. ביוני 2022, קיבל האלבום תואר זהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
ניקולס דה לה קרוס
קריירה
ב-5 באפריל 2019, כבש דה לה קרוס את השלושער הראשון שלו בקריירה במסגרת גביע הסופרליגה מול אתלטיקו אלדוסיבי.
I Never Liked You
רשימות סיכום שנה
האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2022.
ניקולס דה לה קרוס
קריירה
בעונת 2019/2020, הגיע דה לה קרוס למקום הרביעי בטבלת הבישולים של ליגת העל הארגנטינאית עם 5 בישולים.
נבחרת לאומית
ניקולס דה לה קרוס זומן לנבחרת אורוגוואי ב-5 במרץ 2020, לצמד המשחקים נגד נבחרת צ'ילה ונבחרת אקוודור במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022, אך בסופו של דבר המשחקים הללו נדחו עקב התפרצות מגפת הקורונה.
נכלל בסגל נבחרת אורוגוואי בטורניר מונדיאל 2022.
קבוצתיים
ריבר פלייט
תנועות קדמיות
תנועות קדמיות הן תנועות אשר מופקות כאשר מיקום הלשון הוא המרוחק ביותר מגב חלל הפה. בתוך התנועות הקדמיות קיימת קבוצה של תנועות כמעט קדמיות אשר בעת הגייתן הלשון ממוקמת כמו בעת הגיית התנועות הפתוחות רק מעט אחורנית.
קישורים חיצוניים
Mjuka vokaler
ארנולד ואן פורייסט
קריירה
הוא הגיע למקום השמיני בתחרות האג בשנת 1878 בגיל 15 (אליפות הולנד, ניצח: פולק דניאלס) והגיע למקום החמישי בתחרות אוטרכט 1886 (אליפות הולנד, ניצח: דירק ואן פורייסט), הגיע למקום השלישי בתחרות רוטרדם 1888 (אליפות הולנד, ניצח: רודולף לומן, שני דירק ואן פורייסט). בשנת 1889 הגיע ואן פורייסט למקום השמיני בתחרות אמסטרדם (ניצח: עמוס ברן).
בתחרות שהתקיימה בגודה, בשנת 1889 (אליפות הולנד) ניצח ואן פורייסט. הוא חלק מקום ראשון בתחרות חרונינגן בשנת 1893, ניצח בתחרות חרונינגן בשנת 1896, הגיע שני, אחרי בלייקמאנס בתחרות ליידן 1896, חלק מקום 3-4 בתחרות האג בשנת 1898 (ניצח: טרסלינג), הגיע למקום השלישי בתחרות הארלם 1901 (ניצח: אדולף אולנד) וניצח בתחרות רוטרדם בשנת 1902.
ואן פורייסט חלק מקום ראשון עם פרנק מרשל בתחרות אמסטרדם בשנת 1911 והגיע למקום ה-14 בתחרות שבינגן בשנת 1913 (ניצח: אלכסנדר אלכין).
משטח (טופולוגיה)
דוגמאות מוכרות למשטחים הם המישור, הספירה הדו-ממדית, הטורוס, המישור הפרויקטיבי, טבעת מביוס, מטריית וויטני ובקבוק קליין.
סלופארק טכנולוגיות
סלופארק טכנולוגיות בע"מ היא חברה פרטית ישראלית המפעילה מערכת תשלום באמצעות טלפון סלולרי עבור שירותי חניה בישראל ומחוצה לה. החברה מפעילה בישראל אפליקציה המאפשרת תשלום דמי חניה בחניית רחוב ("כחול לבן"), בחניונים, תשלום בכבישי אגרה, שירותי חילוץ ועוד.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 2004 כחברה פרטית, ובשנת 2013 עברה להיות מוחזקת באופן מלא על ידי קבוצת מ.ג.ע.ר, ספקית בענף השירותים למגזר הציבורי בישראל המתמחה בהקמה ותפעול של תהליכים עסקיים (BPO) ושירותים מבוססי טכנולוגיה מתקדמת.
סלופארק מפתחת שירותי תשלום חניה בישראל ובמספר מדינות בעולם, בהן אוסטרליה, ארגנטינה ויוון והייתה לחברה הראשונה בישראל שהשיקה מערכת תשלום באמצעות הטלפון הסלולרי.
החברה מונה כ-50 עובדים הפועלים משני מוקדים – בבית דגן ובבית שמש.
המערכת
עד שנת 2011 ניתן היה להשתמש במערכת רק באמצעות מערכת טלפונית אוטומטית (IVR), ובשנה זו הושקה האפליקציה. המערכת מחוברת לכל הרשויות המקומיות בהן נגבה תשלום על חניה בכחול-לבן ומכילה את המידע הדרוש לגבי התעריפים ושעות האכיפה בערים השונות. פקחי הרשויות המקומיות מחוברים למערכת סלופארק ובודקים את מצב תשלום דמי החניה של הרכב. מחיר החניה מחושב על פי זמן החניה בפועל.
סלופארק מציעה את שירותיה במספר מסלולים, ללקוחות פרטיים, עסקיים וציי רכב. כמו כן, מאפשרת סלופארק שירות טעינת מזומן מראש לטובת תשלום על חניה (סלופארק Cash) ללא צורך בכרטיס אשראי או בהוראת קבע. לאחר הפעלת השירות, מתקבלת תזכורת 15 דקות לפני שזמן החניה עומד להסתיים, וכן תזכורת אם הרכב יצא מהחניה מבלי לסיים את התשלום בגינה. כשירות משלים, ניתן להאריך את זמן החניה באופן אוטומטי ואף לסיים אותו אוטומטית עם החזרה לרכב ותחילת הנסיעה.
סלופארק מציעה גם שירותי דרך וחילוץ הכוללים החלפת צמיג או תיקון תקר, תדלוק, מנעולנות והטענת מצבר.
בסוף שנת 2019 הרחיבה סלופארק את השימוש באפליקציית התשלום גם עבור טעינת כרטיס רב-קו.
אברהם באום
מייג'ור אברהם באום (באנגלית Abraham J. Baum; 29 במרץ 1921 - 3 במרץ 2013) היה קצין יהודי-אמריקאי בצבא ארצות הברית שזכה בשורה ארוכה של אותות ועיטורים צבאיים על לחימתו נגד הגרמנים במלחמת העולם השנייה.
קורות חיים
אברהם (אייב) באום נולד ברובע הברונקס בניו יורק והתפרנס כגזרן של בגדים. ב-1941 התגייס כטוראי לחיל השריון האמריקני וטיפס במעלה הדרגות עד הגיעו לדרגת מייג'ור (רב-סרן) באפריל 1945.
בדצמבר 1943 נשלח באום, אז בדרגת סגן משנה אל מעבר לים, והשתתף בחמישה קרבות בזירה האירופאית במלחמת העולם השנייה.
בחודש מרץ 1945 לחם תחת פיקודו של גנרל ג'ורג' פטון והוטלה עליו משימה קשה שעיקרה חציית קו זיגפריד ושחרורם של 900 שבויים אמריקאים ממחנה המעצר OFLAG XIII-B ליד המלבורג (Hammelburg) בעומק שטח גרמניה.
ב-26 במרץ 1945 תחת פיקודו של באום התקדם הכוח הצבאי לעבר היעד ונתקל בכוחות שריון ורגלים גרמנים. במהלך הקרב נהרגו חלק מלוחמיו של באום, רובם נישבו, ואילו הוא נפצע קשה. למרות פציעתו המשיך להילחם עד אשר נפל בשבי. ימיו בשבי לא ארכו, והוא שוחרר כעבור זמן קצר על ידי הכוחות האמריקאיים.
לאחר המלחמה היה באום ליועץ אסטרטגי במשרד הביטחון האמריקאי.
ב-1948 במהלך מלחמת העצמאות, הגיע באום לישראל ושימש כיועץ למפקדת צה"ל. משה דיין ציין כי חלק מהטקטיקות שלו הושפעו מעצותיו של באום.
באום התגורר ברנצ'ו ברנרדו, סן דייגו, קליפורניה. הוא נפטר ב-3 במרץ 2013 והותיר אחריו את אשתו איילין, 2 בנים ו-2 בנות. באום נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
עיטורים
על פעולתו וגבורתו בשדה הקרב עוטר באום בשורה של עיטורים בהם:
מדד תפיסת השחיתות
מדד תפיסת השחיתות הוא מדד שנתי, המפורסם מדי שנה מאז שנת 1995 על ידי הארגון הבינלאומי שקיפות בינלאומית (Transparency International) ובו מדורגות מדינות העולם לפי רמת השחיתות שבהן, בהתאם לסקר שנעשה בנושא זה בין מומחים ואנשי עסקים. בסקר זה מוגדרת שחיתות כ"ניצול לרעה של כוח שניתן בנאמנות לצורך רווח פרטי".
הדירוג העולמי
המדינות הנקיות ביותר, נכון לשנת 2018, בסדר יורד הן: דנמרק, ניו זילנד, פינלנד, סינגפור, שוודיה, שווייץ, נורווגיה, הולנד, קנדה, לוקסמבורג, גרמניה ובריטניה. אלה הן 12 המדינות שזכו לציון מ-80 ומעלה.
המדינות המושחתות ביותר, בסדר עולה: סומליה (המושחתת ביותר), סוריה, דרום סודאן, תימן, קוריאה הצפונית, סודאן, גינאה ביסאו, גינאה המשוונית, אפגניסטן, לוב, בורונדי, ונצואלה, עיראק, הרפובליקה של קונגו, צ'אד ואנגולה. אלה הן 16 המדינות ש'זכו' לציון נמוך מ-20.
שיטת הדירוג
על מנת לכלול מדינה בדירוג, נדרשים לפחות 3 מקורות מידע עליה. דירוג 2014 התבסס על 12 מקורות מידע (כל המקורות עולמיים או יבשתיים, ולכן מספקים מידע על יותר ממדינה אחת). בנוסף, בעבודת המחקר שלפני הדירוג נעשה שימוש גם בסקרים, הן בקרב אנשי עסקים והן בקרב אנשים שהארגון מגדיר כ"מומחים".
בדו"חות הדירוג מצוין הקושי למדוד את רמת השחיתות המדויקת, שנגרם בשל טבעה החשאי של השחיתות בדרגים הגבוהים והנמוכים כאחד, ולכן יש לראות את הדירוג כמדד כללי יותר לרמת השחיתות.
דירוגה של ישראל לאורך השנים
בישראל קיים סניף מקומי של הארגון הבינלאומי (שבי"ל) והוא מקיים את הבדיקה של מדד תפיסת השחיתות בישראל. ישראל נכללת בדירוגי המדד מאז שנת 1996. להלן הציונים והדירוגים שקיבלה ישראל מאז היכללותה במדד:
קרב פידנה
קרב פידנה התרחש בשנת 168 לפנה"ס, והוא הקרב שסיים את המלחמה המוקדונית השלישית בין הרפובליקה הרומית לבין פרסאוס, מלך מוקדון.
מדד תפיסת השחיתות
דירוגה של ישראל לאורך השנים
הערה: הציונים עד שנת 2011 הם מתוך 10. משנת 2012 ואילך, מתוך 100, כאשר 0 משמעותו "שחיתות גבוהה"
קרב פידנה
רקע לקרב
לאחר שתי תבוסות שנחל פיליפוס החמישי מול רומא הוא הקפיד מאוד לשמור על נאמנותו להסכמים עימה ואף לסייע לה במלחמות באזור. עם זאת בין רומא (החשדנית מאוד) ובין פיליפוס נוצרה מתיחות, אולי כתוצאה מההתאוששות הכלכלית שלו. פיליפוס שלח את בנו דמטריוס להרגיע את הרוחות ברומא. פרסאוס, בנו הבכור של פיליפוס החל לדאוג וגרם להוצאתו להורג של דמטריוס, לאחר מות אביו עלה פרסאוס לשלטון.
סיבות ליציאה לקרב
מספר גורמים הרעו את היחסים בין רומא לפרסאוס שניסה לשאת חן בעיני מנהיגיה:
רומא החליטה לצאת לקרב, אם כי לא היה מניע ברור וריאלי למלחמה. פרסאוס גילה נכונות להיענות לדרישות הרומיות אך הרומאים לא הראו רצון לתקן את המצב והתעקשו לצאת למלחמה. גם ההאשמות על הפרת החוזה (שאפיינו הרבה מגורמי המלחמה הרומאים) לא היו מוצדקות ואף מופרכות.
סביר להניח שהמניעים למלחמה היו קנאה בשגשוג של פרסאוס וממלכתו, חשש מהאהדה שצבר ביוון ומחוצה לה וכן אינטרסים אישיים של מנהיגים ומצביאים תאבי שלל מלחמה ותהילת ניצחון.
מהלך הקרב
בשלוש השנים הראשונות (משנת 171 לפנה"ס) ניהלו המצביאים הרומיים את המלחמה באופן גרוע ונחלו כישלונות רבים. בשנה הרביעית הפיקוד הועבר ללוקיוס אימיליוס פאולוס מקודוניקוס שחדר למאקדוניה למרות הביצורים של פרסאוס.
צבאו של פרסאוס נסוג לפידנה וב-22 ביוני שנת 168 לפנה"ס נערך הקרב המכריע. לאחר התכתשיות של חיל רגלים קל שנערכו במהלך היום, חיל הרגלים הקל של לוקיוס התקרב לצבאו של פרסאוס יתר על המידה, דבר שגרם לפרוץ הקרב. הפלנקס של פרסאוס ניגפו אל מול הלגיון של פאולוס שהיה גמיש יותר ויכל להתאים את עצמו לפני הקרקע.
אברהם אביאל
אברהם אביאל (ליפקונסקי) (נולד ב-20 בינואר 1929) הוא סופר, מנהל סוכנות להפצת ספרים בשם "בית עלים" ועד במשפט אייכמן.
ביוגרפיה
נולד בפולין, בכפר היהודי חקלאי דוגאלישוק, למשה דוד ושרה מינה. רכש השכלה תורנית בישיבה קטנה בראדון, עיירתו של החפץ חיים. בגיל 13, ב-10 במאי 1942, חזה בהשמדת יהודי ראדון והאזור בבורות המוות. הוא נמלט ליערות ולחם כנגד הנאצים עד השחרור. איבד את משפחתו בשואה, שבמהלכה אחיו פנחס נרצח לנגד עיניו.
בשנת 1945 הגיע לצפון איטליה ושהה במוסד עליית הנוער של ילדי סלבינו, בית שיזופולי. העפיל לארץ באנייה "כתריאל יפה" ונתפס על ידי הבריטים, הוגלה לקפריסין ועלה לארץ ישראל בסוף שנת 1946. ביתו הראשון בארץ היה בקיבוץ משמר השרון. בתחילת 1948 התגייס לגדוד השישי של הפלמ"ח ונלחם בדרך לירושלים. במשפט אייכמן בשנת 1961, הופיע כעד מטעם התביעה וגולל בעדותו את פרשת חיסול יהודי ראדון כדוגמה לסיפורם הטראגי של יהודי ליטא וחיי הפרטיזנים ביערות.
אברהם אביאל כתב שלושה ספרים:
ביום הזיכרון לשואה ולגבורה תשע"א (2011) השיא את המשואה השישית בטקס המרכזי שנערך ביד ושם.
זכה בתעודת הוקרה מטעם אגודת הסופרים העברים ע"ש נחמה פוחצ'בסקי (נפ"ש) לשנת תשע"ח 2018 על העשייה לקידום הספרות והשירה העברית.
סיפורו חתם את הטקס הממלכתי "לכל איש יש שם" שהתקיים בכנסת ביום השואה תשע"ח (2018) במעמד יו"ר הכנסת, ראש הממשלה ונשיאת בית המשפט העליון.
מאז 1958 עוסק בענף הספרים. היה נשוי לאילה לבית ליברמן, ילידת העיר רובנה, עד למותה ב-2017. לבני הזוג שלושה ילדים, תשעה נכדים ושמונה נינים.
ג'וני האלידיי
ג'וני האלידיי (בצרפתית: Johnny Hallyday; 15 ביוני 1943 – 6 בדצמבר 2017) היה זמר ושחקן קולנוע צרפתי פופולרי, נודע כ"אלביס פרסלי הצרפתי". במשך 48 שנות קריירה קיים עשרות סיבובי הופעות ומכר למעלה מ-100 מיליון תקליטים, ביניהם 18 אלבומי פלטינה.
ביוגרפיה
האלידיי נולד בשם ז'אן-פיליפ סמט (Jean-Philippe Smet) לאב בלגי ולאם צרפתייה והחל להתפרסם בשנות השישים, כאשר היה אחד הראשונים ששרו רוקנרול בצרפתית, תוך השפעה ברורה של אלביס פרסלי בסגנון ההופעה. כבר תקליטו הראשון Hello Johnny (1960) זכה להצלחה והפך אותו לכוכב בצרפת. ב-1 ביולי 1962 הופיע בתוכניתו של אד סליבן שהוקלטה במועדון המולן רוז' ושודרה בטלוויזיה בארצות הברית והפך לכוכב בקנה מידה עולמי. חלק משיריו היו מקוריים וחלקם תרגומים של להיטי רוק ידועים מארצות הברית ומבריטניה. הופעתה הראשונה של להקתו של ג'ימי הנדריקס הייתה כהופעת חימום להאלידיי על במת האולימפיה ב-1966.
האלידיי מעולם לא הפסיק להופיע ולהוציא תקליטים ושמר על פופולריות יציבה יחסית לאורך שנות הקריירה הארוכות שלו. הוא הוציא תקליט אולפן כמעט בכל שנה מ-1960 ועד 2008, ו-25 אלבומי הופעות חיות, ביניהן ארבע מהופעותיו באולם האולימפיה (62', 64', 67' ו-2000). מבקרי תרבות טוענים שהלך והשתבח עם השנים. בשנת 2000 הופיע ברחבת מגדל אייפל במופע שנשא את השם "100% ג'וני" (100% Johnny: Live à La Tour Eiffel), מול קהל של כחצי מיליון איש. במופע, שהועבר בשידור חי בטלוויזיה, צפו 9.5 מיליון צופים.
האלידיי הופיע במספר סרטים. הוא הופיע לראשונה בקולנוע בתפקיד קטן ללא קרדיט בסרטו של אנרי ז'ורז' קלוזו, "בנות השטן". הסרט הבולט ביותר בו השתתף הוא "בלש" (Détective ; 1985) בבימוי ז'אן-לוק גודאר. בשנת 2003 הוא בלט בתפקידו בקומדיית הפשע "שיקגו סיטי" (Crime Spree), בה כיכבו גם ז'ראר דפארדיה, הארווי קייטל, הזמר הצרפתי רנו, סעיד טמאורי, רישאר בורינג'ר ואייב ויגודה. בשנת 2005 השתתף בסרט "נהרות הארגמן 2: מלאכי אחרית הימים" לצידם של ז'אן רנו וכריסטופר לי. בשנת 2009 השתתף בסרט "הפנתר הוורוד 2" לצדו של סטיב מרטין. הוא המשיך להשתתף בסרטים עד שנתו האחרונה, בין היתר שיחק בסרטו של קלוד ללוש משנת 2017 "החיים שלנו".
האלידיי זכה לעיטור אות לגיון הכבוד הצרפתי בדרגת "אביר" (Chevalier) בשנת 1997. ב-1998 נעל קונצרט שלו את גמר גביע העולם בכדורגל שהתקיים בפריז, ובו נחגג גם זכייתה של צרפת בגביע.
בריאיון עיתונאי מ-3 בדצמבר 2007, הצהיר שבכוונתו לפרוש מפעילות מוזיקלית עם תום סיבוב ההופעות העולמי האחרון שלו ב-2010.
ג'וני האלידיי היה נשוי לזמרת הצרפתייה סילבי ורטאן משנת 1965 עד 1980. בנם המשותף, דוד האלידיי, יליד 1966, הוא מוזיקאי מצליח.
נפטר ב-6 בדצמבר 2017, בגיל 74, מסרטן הריאה.
פיאט M13/40
פיאט M13/40 Carro Armato  הוא טנק בינוני תוצרת חברת פיאט איטליה, שיוצר בתקופת מלחמת העולם השנייה עבור צבא איטליה. הטנק פותח במטרה להחליף שלושה טנקים מיושנים: פיאט L3, פיאט M11/39 ו- פיאט L6/40, ששרתו עד שנת 1940 את הצבא האיטלקי בתחילת מלחמת העולם השנייה. תכנון הטנק הושפע מהטנק הבריטי הקל ויקרס סימן 6, והתבסס על המרכב של הטנק הקודם בסדרה הזאת, ה- M11/39.
הטנק הראשון נכנס לשירות הצבא האיטלקי במרץ 1940. קצב הייצור עמד על 22 יחידות לחודש.
מלחמת העולם השנייה
באוקטובר 1940 כבר הוצבו בלוב 3 גדודי טנקים שרובם הושמדו בהתקפת הנגד הבריטית במבצע מצפן. הדגם הזה מעולם לא הגיע למספרים משמעותיים עד לסופה של המערכה בצפון אפריקה. אולם לא עבר זמן רב עד שהטנקים החדישים של בנות הברית שהגיעו לזירה הזאת, הפכו אותו לנחות. הטנק הוחלף על ידי דגמים מתקדמים יותר מסוג M14/41 וכן מסוג M15/42.
הטנק לא היה אמין, נטה להתלקח בקלות לאחר פגיעה. התותח שלו, בקוטר 42/37 מ"מ, היה טוב יחסית לשנים 1940-41. למרות שתותח זה הביא את הקליע למהירות של 627 מטר לשנייה, הוא לא הצליח לחדור שריון בעובי של 38 מ"מ ממרחק של 750 יארד וכן שריון של 32 מ"מ ממרחק של 1000 יארד.
רוב הטנקיסטים האיטלקיים שקיבלו טנקים חדשים מסוג זה, נאלצו להיכנס ללחימה עם כלים ללא ציוד קשר ולאחר שבוע אחד של אימונים.
למרות כל זאת טנקים אלה השתתפו בקרבות עדיין גם בשנת 1942.
אחד האירועים יוצאי הדופן התרחשו מסביב לביר - אל - הרמת שהיוותה מוצב החוץ של "ביר-אל-חכים". האזור היה תחת פיקודו של הגנרל הצרפתי מארי-פייר קניג. המוצב שהיה כ- 12 ק"מ מצפון מערב ל"ביר אל חכים" הותקף בתאריכים 3 ביוני עד ל-10 ביוני 1942. כפופה לפיקודו של גנרל קניג הייתה יחידת חפרים ישראלית בפיקודו של מייגור פליקס ליבמן שתפקידה היה למנוע בכל מחיר התקדמותה של דיוויזיה גרמנית לכיוון ביר אל חכים. כל היחידות הבריטיות במדבר באזור זה, היו מוצבות בתוך חפירות שכונו "תיבות" כאשר כל תיבה הייתה מוגנת על ידי שדות מוקשים. היחידה של ליבמן הייתה המוצב המבודד הקיצוני ביותר של האוגדה הצרפתית לצד דרום. היחידה שמנתה כ-400 חיילים לא צוידה בכל נשק נגד טנקים או נ"מ, הותקפה קשות מהאוויר על ידי מטוסי שטוקה, ועל ידי יחידות שריון של טנקים מסוג M13/40 מדיוויזיית השריון אריאטה האיטלקית. בהתקפות אלה נבלמו חלק מהטנקים לאחר עלותם על מוקשים נגד רכב. חלק אחר של הטנקים שהצליחו לחדור למרכז המתחם נוטרלו בעזרת בקבוקי מולוטוב. באותו שבוע לחימה ללא מזון, מים, אספקה, וללא נשק מסייע, איבדה היחידה כ- 80 אחוז מהלוחמים אבל לא ויתרה ולא נסוגה.
מלחמת העצמאות
אין מסמכים המעידים על כך שיחידות השריון המצריות בתש"ח הפעילו טנקים מסוג M13/40. עדות יחידה לכך היא התמונה בה צולם החבלן הבכיר של גדוד 53 גבעתי, עודד נגבי, בה הוא עומד ליד טנק מצרי שעלה יום קודם לכן, ב-12 ביולי 1948 על מוקש נגד רכב, בסמוך לגדר הדרומית של קיבוץ נגבה. הטנק נבלם לאחר שהמוקש ריסק את הזחל שלו.
הטנק עלה על המוקש כ-80 מטר דרומית לשער הקיבוץ, לכיוון המצודה, נותר תקוע במקומו. אנשי גבעתי שחששו מכך שהמצרים יגררו את הטנק, יתקנו וישמישו אותו, (נוהל עליו שמרו המצרים בקפדנות), פרקו מיד לאחר הקרב את התותח מהצריח. על כן נראה הטנק בתמונה ללא התותח.
דברה קר
דברה קר (באנגלית: Deborah Kerr; נולדה כדברה ג'יין קר-טרימר (Deborah Jane Kerr-Trimmer); 30 בספטמבר 1921 – 16 באוקטובר 2007) הייתה שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע סקוטית. היא זכתה בפרס שרה סידונס בשיקגו עבור הופעתה כלורה ריינולדס במחזה Tea and Sympathy, תפקיד אותו שיחקה בברודוויי, קיבלה את פרס גלובוס הזהב עבור הופעתה בסרט הקולנוע המלך ואני, והוענקו לה גם פרס אוסקר של כבוד, פרס באפט"א ופרסים בפסטיבל הקולנוע בקאן.
היא הייתה מועמדת שש פעמים לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, אולם מעולם לא זכתה. ב-1994 העניקה לה האקדמיה האמריקאית לקולנוע פרס על מפעל חיים בנימוק שהיא תמיד ייצגה: "שלמות, משמעת ואלגנטיות." בין סרטיה הידועים ביותר נמנים: "המלך ואני", "רומן בלתי נשכח", "מעתה ועד עולם", "רק אלוהים יודע, מר אליסון" ו"שולחנות נפרדים".
שנותיה הראשונות
אף על פי שההגייה הסקוטית של שם משפחתה קרובה יותר לקריאה הפונטית (והוא מבוטא /kɛr/), הרי כשהיא נהפכה לשחקנית הוליוודית היה ברור ששם משפחתה צריך להיות מבוטא כ"car". על מנת להימנע מבלבול בהגייה, לואי ב. מאייר ממטרו גולדווין מאייר הסביר "Kerr rhymes with star" (קר על משקל כוכב).
סרטים
תפקידה הראשון בקולנוע היה בסרט הבריטי Contraband ב-1940, אולם הסצנות בהן שיחקה קוצצו מהסרט בעריכה. אחרי כן היא הופיעה במספר סרטים בכללם Hatter's Castle (1942), שבו היא שיחקה לצידם של רוברט ניוטון וג'יימס מייסון. בשנה שאחרי כן, היא שיחקה בתפקידים מרובים כשלוש נשותיו של הגיבור בסרט "חייו ומותו של קולונל בלימפ" של מייקל פאוול (Michael Powell) ואמריק פרסבורגר (Emeric Pressburger). פאוול כותב באוטוביוגרפיה שלו שבמהלך הצילומים הוא והיא נהפכו לנאהבים. הוא כתב עליה, "הבנתי שדברה הייתה גם האידיאל וגם האישה בשר ודם אותה חיפשתי".
אף על פי שוינסטון צ'רצ'יל סבר שהדבר יהרוס את המורל המלחמתי והצבא הבריטי סירב להרחיב את שיתוף הפעולה עם המפיקים, הסרט הפתיע את המבקרים בכך שנחל הצלחה אמנותית ומסחרית. פאוול קיווה לאחד מחדש את קר ואת רוג'ר ליבסי (Roger Livesey) ששיחק את התפקיד הראשי בסרטו הבא, A Canterbury Tale (1944), אולם סוכנה של קר מכר את החוזה שלה ל-MGM. פאוול כותב, שהרומן שלו עם קר הסתיים כשהתברר לו שהיא תיאות להצעה לנסוע להוליווד אם תוצע לה כזו.
היה זה תפקידה כנזירה בסרט "נרקיס שחור" ב-1947 שהביא אותה לתשומת לבה של הוליווד. הסרט היה להצלחה גדולה בארצות הברית כמו גם בבריטניה וקר זכתה בפרס המבקרים של העיר ניו יורק כשחקנית השנה. בהוליווד, מבטאה וגינוניה הבריטיים הביאו לה רצף של תפקידים בהם גילמה ליידי אנגליה מעודנת, מאופקת והגונה. אף על פי כן ניסתה קר תכופות למצוא כל הזדמנות על מנת להשיל מעליה את החזות הקרירה. באותה שנה הופיעה בדרמה "אם החורף יגיע" לצידו של וולטר פידג'ן. בסרט הרפתקאות משנת 1950, "מכרות המלך שלמה", שצולם באפריקה (קניה, טנזניה, אוגנדה וקונגו), בו היא כיכבה לצידם של סטיוארט גריינג'ר וריצ'רד קרלסון, היא הרשימה את הקהל בכך שנראתה מינית ופגיעה רגשית, תפקיד שהוסיף מימד חדש לסרטי פעולה שבמרכזם עמדו גברים. שנה לאחר מכן היא הופיעה בסרט אפי דתי, (1951), קוו ואדיס, שצולם בצ'ינצ'יטה שברומא, בו היא גילמה את ליג'יה העשויה ללא חת, נוצרייה בת המאה הראשונה לספירה.
קר גם נפרדה מתפקידי האופי הקבועים שלה בהופעה שהציגה את החושניות שלה, כקארן הולמס, רעיית איש הצבא הממורמרת בסרט "מעתה ועד עולם" (1953), שעליו היא הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. האיגוד האמריקאי לקולנוע הכיר כאייקון תרבותי בקטע מאותו הסרט שבו היא וברט לנקסטר תינו אהבים על חוף הוואי בינות לגלים הנשברים. הארגון בחר בסרט כאחד ממאה הסרטים הרומנטיים הטובים ביותר של כל הזמנים ("AFI's Top 100 Most Romantic Films"). באותה שנה הופיעה בסרט יוליוס קיסר בתור קלפורניה, אשתו של ברוטוס.
משפט לוסטרניק-שנירלמן
בטופולוגיה, משפט לוסטרניק-שנירלמן הוא משפט הקובע ששתי הטענות הבאות נכונות:
דברה קר
סרטים
מאז ואילך, בגלל בחירת התפקידים השונים שקר ביצעה במהלך הקריירה שלה היא נודעה בהוליווד כשחקנית רבגונית. ב-1955 שיחקה בסרט "סוף הרומן" לצדו של ואן ג'ונסון, היא גילמה נזירה בסרט "רק אלוהים יודע, מר אליסון" (1957), ילדה טובה של אמה ("שולחנות נפרדים" (1958)) ואומנת (גן הגיר). אולם היא גם שיחקה אשת רועה כבשים אוסטרלית ב"אנשי השקיעה" (1960), ויפהפייה בעלת תשוקות בסרטים Beloved Infidel ו-שלום לך עצבות. היא אף כיכבה בקומדיות (The Grass Is Greener). ב-1956 שיחקה בסרט "תה וסימפתיה" בבימויו של וינסנט מינלי.
משפט לוסטרניק-שנירלמן
המשפט שוער לראשונה במאמר של לזר לוסטרניק ולב שנירלמן מ-1930. המשפט שקול למשפט בורסוק-אולם שהוכח ב-1933.
דברה קר
סרטים
בין תפקידיה הידועים היו אנה ליאונאוונס בגרסת הסרט "המלך ואני" משנת 1956 למחזמר של רוג'רס והמרשטיין ולצידו של קרי גרנט בסרט "רומן בלתי נשכח" משנת 1958. באותה שנה גם שיחקה בסרטו של אוטו פרמינגר "שלום לך, עצבות" לפי ספרה של פרנסואז סאגאן. ב-1964 שיחקה בסרטו של ג'ון יוסטון "ליל האיגואנה. בשנת 1965 שיחקה בקומדיה "נישואין על שרטון" לצדם של פרנק סינטרה ודין מרטין. בשנת 1966 הציעו לה המפיקים של הסרט Carry On Screaming! שכר המשתווה לסך כל השכר ששולם לשאר הצוות, אך היא סירבה לתפקיד לטובת הופעת נפל בגרסת הבמה של "פרחים לאלגרנון". בשנת 1967, בגיל 46, היא כיכבה בסרט "קזינו רויאל", והייתה לנערת בונד המבוגרת ביותר שהופיעה אי פעם בסרטי ג'יימס בונד.
משפט לוסטרניק-שנירלמן
למעשה נכון משפט כללי יותר שמכליל את שתי הגרסאות המקוריות של המשפט:
Playground Politica
Playground Politica (בעברית: פוליטיקה של גן המשחקים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נטע ברזילי בהשתתפות מר איזי. את השיר הוציאה לאור ב-31 באוגוסט 2022 חברת התקליטים קורב רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. בסמוך לצאתו עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-210 אלף השמעות.
משפט לוסטרניק-שנירלמן
הוכחה
מספיק להוכיח את המשפט ל-S^n שהיא ספירת היחידה ה-n-ממדית (אוסף כל הנקודות ב- שמרחקן מהראשית הוא 1).
נוכיח כי המשפט שקול למשפט בורסוק-אולם הקובע שלכל פונקציה רציפה קיימת נקודה x \in S^n כך ש-f(x)=f(-x).