cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bridges to Babylon
הפקה
האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה ביחס לאלבומיה הקודמים של הלהקה באותו עשור, והגיע בבריטניה למקום ה-6 במצעדי המכירות, ובארצות הברית למקום ה-3, מה שזיכה את האלבום באלבום פלטינה. סינגלים נוספים שיצאו מהאלבום וזכו להצלחה שולית היו "Saint of Me" ו-"Flip the Switch".
8 נגני בס שונים השתתפו בנגינה באלבום, ובין שאר הנגנים השתתף הקלידן בילי פרסטון - שהחל לנגן עם הלהקה בסוף שנות ה-60 וזהו שיתוף הפעולה האחרון שלו עם הלהקה טרם מותו.
האלבום לווה במסע הופעות רחב וסובב עולם, שכלל 108 הופעות - מה שהביא אותו למעמד מסע ההופעות השני הגדול ביותר שנערך בצפון אמריקה בכל הזמנים.
אדוקי האמונה הישנה
אדוקי האמונה הישנה או תומכי המנהג הישן (Старообря́дчество, староверие, старообрядцы) הם מאמינים פרבוסלאביים שלא קיבלו את הרפורמות הכנסייתיות של הפטריארך ניקון. הרפורמות הונהגו בשנים 1650–1660 ומטרתן הייתה לקרב את הפולחן הפרבוסלאבי למקור היווני-אורתודוקסי, היות שבמאות השנים מאז התנצרותה של רוסיה, הלך הפולחן והתבדל.
חלק ניכר מאנשי הכנסייה והמאמיניה סירבו לקבל את הרפורמות ודבקו בפולחן המוכר להם. ממשלת הצאר צידדה בפטריארך והחלה ברדיפותיהם. המתנגדים מצדם החלו לראות בממסדים הכנסייתי והחילוני את משרתי השטן וסירבו לשתף עמם פעולה. לשם כך, קהילות שלמות העתיקו את מקום מושבן אל אזורי הספר הנידחים. בעוד שמתנגדי הרפורמה הקיפו מנעד רחב מאוד, מאנשי כנסייה בכירים ועד למנזרים מקומיים, רק חלק התגבש ופיתח השקפה דתית מובחנת; אלו האחרונים נעשו לבסוף ל"אדוקי האמונה הישנה".
במאה ה-18 וה-19, המאבק בין הממסדים ל"פלגנים" הלך והתמתן וקהילותיהם החלו לשוב ולפרוח בערים. בשנת 1800 הסינוד (מועצת הכנסייה הרשמית) נתן היתר לעריכת תפילות לפי הנוהג הישן ובהתאם לצו קיסרי של ניקולאי השני משנת 1905 הוחלט לא לקרוא יותר את תומכי המנהג הישן "מפלגים" לאור הקונוטציה השלילית ולקרוא להם "תומכי המנהג הישן" או "אדוקי האמונה הישנה" (ברוסית: старообрядцы). כמו כן, הותר להקים כנסיות חדשות בהם תפילות יהיו לפי הנוהג הישן. כמו כן הצו ביטל למעשה את ההגבלות החוקיות שכוונו נגד תומכי המנהג הישן.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 1897 התגוררו ברוסיה כ-2.2 מיליון תומכי המנהג הישן, כ-1.75% מכלל האוכלוסייה, וכ- 2.4% מכלל הנוצרים האורתודוקסים.
בהתאם להערכה נוכחית, בתחומי רוסיה מתגוררים עתה כמיליון מאדוקי האמונה הישנה. בנוסף לכך, קיימות קהילות באוקראינה ובלארוס וכן מחוץ לגבולות רוסיה ההיסטורית, צאצאי קהילות שנמלטו מרדיפות השלטון הצארי ואחריו הקומוניסטי: רומניה (ליפובנים), ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, פולין, המדינות הבלטיות ואמריקה הלטינית.
אלברט קנר
אלברט קנר (בהונגרית: Kner Albert; 19 בפברואר 1899, גיומנדרד – 21 באוגוסט 1976, שיקגו) היה מדפיס, גרפיקאי יהודי-הונגרי, אחד מבני משפחת קנר.
ביוגרפיה
אלברט קנר נולד במשפחה יהודית כילד השישי במשפחת המדפיס המפורסם, איזידור קנר. המסורות המשפחתיות השפיעו רבות על ילדותו ועד מהרה נתגלה הכישרון, המיומנות והיצירתיות של אלברט, אך הוא ירש גם את נחישותו וקשיחותו של אביו.
בשנים 1915–1916 למד גרפיקה אצל אישטוואן אורקני, גרפיקאי ומורה בבית הספר לאמנות שימושית. לאחר שירותו בחזית, במלחמת העולם הראשונה, למד בבית הדפוס של אביו בכפר הולדתו, אחר כך היה חניך של ה-Graphische Lehr- und Versuchsanstalt בווינה, תלמידו של רודולף לאריש (Rudolf Larisch) ובשנת 1923 היה סטודנט בלייפציג של פרופסור גיאורג בלווה (Georg Belwe) ב-Akademie für graphische Künste und Buchgewerbe. לאחר לימודיו יצר תחילה חיתוכי עץ לאוסף חוכמת החיים ההודי הפנצ'טנטרה (Panchtanatra), ולאחר מכן לצמד של הספר "הבדיחות של הודג'ה הטורקי". הוא השתמש במוטיבים הודים וטורקים בטעם ובמידה סבירה. הוא ביצע ניסיונות ליישם כריכות, עיצב גיליונות נייר עמילניים צבעוניים, עיצב את הצבע שהומס בעמילן בעזרת כלי מסרק. בהמשך עיצב אלברט גם את נייר הכריכה המקושט של קנר. כישרונו התפתח אף בצילו של אחיו הגדול, אך הוא ייחל ליותר.
הוא התחתן עם סוזן בראון בשנת 1933, בנם אנדראש נולד בשנת 1935, ובתם אנה בשנת 1937. בגלל החוק האנטי יהודי שהתקבל בשנת 1938, החליט לעזוב את הונגריה מחשש למשפחתו. מכיוון שאשתו הייתה אזרחית אמריקאית, לא היה בכך שום מכשול.
בשנת 1940 הוא ומשפחתו היגרו לשיקגו, שם היה ראש מעבדת העיצוב בחברת טכנולוגיית האריזות Container Corporation עד 1965, עד לפרישתו. בשנת 1973 זכה בפרס "האנשים המפורסמים של האריזה". משנות ה-60 היה יועץ מערכת עבור כתבי העת הניו יורקיים Print és a Packaging Design.
טיל נגד קרינה
טיל נגד קרינה (באנגלית: Anti-Radiation Missile ובראשי תיבות: ARM) הוא טיל שתוכנן לגלות קרינה הנפלטת ממכ"ם ולהתביית עליה. טיל זה משמש בדרך-כלל במשימות דיכוי הגנה אווירית שמטרתן היא לפגוע במערכי ההגנה האווירית של האויב בפתיחת העימות, על-מנת להגדיל את סיכויי השרידות של גלי התקיפה הבאים. טילים אלו יכולים לשמש גם כדי לשתק סוללות טילי קרקע-אוויר (טק"א) או לפגוע במכ"מים של יחידות בקרה אווירית במהלך פשיטה אווירית. לאחר נטרול המכ"ם באמצעות טיל נגד קרינה, ניתן להשתמש בפצצות מצרר כדי לנטרל גם את מוצב השליטה, משגרי הטילים וכו', על-מנת לוודא שאתר הטק"א לא ישוב לפעולה.
טילים נגד קרינה מוקדמים כמו ה־AGM-45 שרייק לא היו מתוחכמים במיוחד. הם היו מתבייתים על מקור הקרינה ומתפוצצים בקרבתו. מפעילי סוללות טק"א מיומנים למדו לכבות את המכ"ם כאשר טיל נגד קרינה נורה לעברו, ומאוחר יותר להדליקו שוב, ובכך הפחיתו מיעילות הטיל. דבר זה הוביל לפיתוחם של טילים מתוחכמים יותר כמו ה־AGM-78 סטנדרד ארם וה־AGM-88 הארם, המכילים מערכת ניווט אינרציאלית (INS). מערכת זו מאפשרת להם "לזכור" את מיקומו של המכ"ם גם אם הוא כבוי ואינו משדר ולהמשיך לטוס לעברו. הסיכוי לפגוע במכ"ם פוחת ככל שהמכ"ם כובה מוקדם יותר, אולם עקב מהירותו הגבוהה של טיל ההארם והרקטה חסרת העשן המניעה אותו, סביר להניח כי יוכל לסגור את הטווח משמעותית לפני שניתן יהיה לגלות את שיגורו, דבר המקנה לו סיכוי טוב לפגוע במכ"ם גם בנסיבות כאלו.
לטיל האלארם הבריטי ישנה יכולת נוספת - "שיטוט". מצנח מאפשר לו להאט את צלילתו עד אשר המכ"ם מופעל שנית. ה־AGM-136 טסית רינבאו היה אמור לפעול באופן דומה. היה זה טיל שיוט קטן המשוגר מהאוויר שיכול היה להיות משוגר לעבר מכ"ם קורן או לעבר אזור שמאמינים כי קיימים בו מכ"מי טק"א מוסתרים. במידה והמכ"ם כובה, הטסית רינבאו היה משוטט, בעזרת מנוע הסילון הקטן שלו, עד אשר המכ"ם היה מופעל. התוכנית בוטלה ב־1991 עקב אילוצי תקציב.
היבט תכנוני נוסף של טילים נגד קרינה מודרניים, מלבד הטווח (שצריך להיות גדול יותר מהטווח של מערכת הטק"א שהוא משוגר נגדה) הוא המהירות. ישנם טילי קרקע-אוויר המסוגלים להאיץ למהירויות גבוהות (אפילו עד מאך 10), מה שמחייב את הטיל נגד הקרינה לטוס במהירות גבוהה. לטילים המשוגרים מכלי טיס יש יתרון על הטק"א כיוון שהטק"א צריך לטפס ממצב מנוחה בגובה פני הקרקע.
בישראל פותחו מערכות לשיגור טילים נגד קרינה מהקרקע: הכחלילית לשיגור טילי AGM-45 שרייק והקרס לשיגור טילי AGM-78 סטנדרד ארם.
מציאת מיקום במרחב
כדי שהטיל יוכל לדעת היכן מיקומו יחסית למקור הקרינה (המכ"ם) הנייח, או לחלופין, היכן מקור הקרינה ביחס אליו, הטיל עושה שימוש במדידות זמן קליטת הפולס אלקטרומגנטי (כשאלומת המכ"ם חולפת על פניו) ממספר מיקומים שונים במסלולו. השיטה בעלת עקרונות דומים לשיטת טריאנגולציה. נניח לשם פשטות מקרה של מכ"ם דו־ממדי. נניח שהטיל קלט אותות בזמנים, ושהמהירות הזוויתית של סריקת המרחב על ידי מכ"ם המטרה ידועה. כיוון שמשך הסריקה של 360 מעלות על ידי המכ"ם ידוע ונסמנו T, מדידת מאפשר לדעת את השינוי הזוויתי במיקום הטיל במערכת צירים שראשיתה ממוקמת בתחנת המכ"ם, שנסמנו \theta. לפיכך מיקום התחנה O הוא אחד מאוסף כל הנקודות האפשריות עבורן תיווצר זווית כזו (הזווית \theta) בין הקווים המחברים בין הנקודה לשני מיקומי הטיל A ו-B מהם נתבצעה המדידה (הטיל מצויד במערכת ניווט אינרציאלית המאפשרת לו לדעת היכן הוא נמצא בכל רגע נתון), כלומר עבורם זווית AOB שווה \theta. מקום גאומטרי זה הוא מעגל (והזווית הנ"ל היא זווית היקפית במעגל זה). חישוב זהה עבור הזמנים t_2 ו- t_3 מאפשר לשרטט מעגל נוסף, וחיתוך המעגלים הנ"ל הוא מיקום התחנה המבוקש.
לני קרביץ
לאונרד אלברט "לני" קרביץ (באנגלית: Leonard Albert "Lenny" Kravitz; נולד ב-26 במאי 1964) הוא זמר-יוצר, מפיק מוזיקלי ושחקן אמריקאי, זוכה ארבע פעמים ברציפות בפרס הגראמי להופעת הרוק הטובה ביותר בשנים 1999–2002.
קורות חיים
לאונרד אלברט קרביץ נולד במנהטן, ניו יורק. בנם היחיד של השחקנית רוקסי רוקר (1929–1995), שמוכרת בשל כיכובה בסיטקום משנות השבעים "הג'פרסונים", ומפיק הטלוויזיה ברשת NBC סיי קרביץ (1924–2005). אמו באה ממשפחה נוצרית ממוצא אפרו-אמריקאי ומאיי בהאמה. אביו צאצא ליהודי אוקראינה. מצד אמו, קרביץ הוא בן דודו השני של מגיש מזג האוויר בטלוויזיה אל רוקר, כיוון שסביהם היו אחים. הוא נקרא על שם דודו, לאונרד מ' קרביץ, שנהרג בפעולה במלחמת קוריאה בגיל 19 בעת שבלם לבדו התקפה סינית ואפשר ליתר המחלקה לסגת בבטחה. קרביץ גדל באפר איסט סייד בבית הוריו ובסופי שבוע אצל סבתא בסי בשכונת בדפורד-סטייבסנט בברוקלין.
בצעירותו עברו הוריו לקליפורניה, שם לימד את עצמו לנגן בגיטרה, גיטרה בס, תופים ופסנתר. הוא למד פיתוח קול, והופיע בבית ספרו תחת שם הבמה "רומאו בלו" ("רומיאו הנוגה" או "רומיאו הכחול") בעקבות השפעתו מהזמר פרינס. בין חבריו של הוריו נמנו אמני ג'אז רבים, ביניהם אלה פיצג'רלד ומיילס דייוויס.
קרביץ לא גדל בסביבה דתית. לאחר חוויה רוחנית שחווה בגיל 13, החל להתפלל בקביעות ונעשה נוצרי אל-זרמי (ללא כנסייה ספציפית). קרביץ הוא מאמין אדוק. הוא כתב אלבום בשם "Baptism", ואף קעקע "My Heart Belongs to Jesus Christ" על גבו.
מוזיקה
אלבומו הראשון, "Let Love Rule", שיצא בשנת 1989 זכה להצלחה מסחרית בינונית, אך נכנס לרשימת 100 האלבומים הטובים של אותה שנה בארצות הברית. קרביץ זכה בהכרה בינלאומית ב-1990, כאשר מדונה ביצעה את השיר אשר כתב, "Justify My Love". באותה שנה הוא גם התגרש מליסה בונה. אלבומו השני, "Mama Said", שיצא בשנת 1991, הגיע לרשימת 40 המקומות הראשונים במצעד השנתי של ארצות הברית. הסינגל הבולט מהאלבום הזה היה "It Ain't over till it's over" שהגיע למקום השני במצעד השנתי. באלבום זה הופיע גם שון לנון, בנו של ג'ון לנון, בהקלטת בכורה. באותה תקופה הוא חתם חוזה עם חברת התקליטים "וירג'ין רקורדס", והושפע רבות מאמני הנשמה והרוק הקלאסי, כמו ג'ימי הנדריקס, הביטלס, לד זפלין, בוב מארלי וסטיבי וונדר.
ב-1993 יצא אלבומו השלישי "Are You Gonna Go My Way", בגינו זכה בשנת 1994 בטקס פרסי המוזיקה הבריטית בפרס לאמן הבינלאומי הטוב ביותר. השיר "Are You Gonna Go My Way" זכה בפרס לקליפ הטוב ביותר לזמר זכר. האלבום היה אחד המצליחים של קרביץ. שיתוף הפעולה המפורסם ביותר של קרביץ בשיר זה היה עם המוזיקאי והגיטריסט לשעבר של להקת ההארד רוק Guns N' Roses, סלאש.
ב-1995 יצא האלבום הרביעי של קרביץ "Circus" שזכה להצלחה מועטה.
גרסת הכיסוי שלו לשיר של להקת "הנחש מי?" (The guess who?) לשיר "American Woman" זיכתה אותו בפרס גראמי לשיר הטוב ביותר לזמר לשנת 2000. באותה שנה הוציא את אלבום הלהיטים הראשון שלו "Greatest Hits", שהיה לאלבום הנמכר ביותר שלו אי פעם.
במאי 2004 יצא האלבום השביעי של קרביץ "Baptism".
בפברואר 2008 הוציא קרביץ את אלבומו השמיני " It Is Time For A Love Revolution" שאותו הוביל הלהיט "I'll Be Waiting". קרביץ הקליט את האלבום בניו יורק, בהאמס, מיאמי, פריז ובברזיל. קרביץ אף סימפל את עצמו בשיר "Will You Marry Me" כאשר הוא משתמש בהקלטות מתוך אלבומו "Are You Gonna Go My Way" מ-1993. קרביץ הוציא שני סינגלים נוספים מן האלבום - "Love Love Love" ו-"Dancin' Till Dawn".
באפריל 2009 הוציא קרביץ גרסת 20 שנה מיוחדת לצאת אלבומו הראשון "Let Love Rule". האלבום המחודש כולל גרסאות חדשות לכל הסינגלים שיצאו מן האלבום, דיסק עם גרסאות חיות של שירי האלבום, גרסאות דמו שלא יצאו לאור מעולם, וספרון בן 25 עמודים.
אלבומו ה-9 של קרביץ "Black And White America" יצא באוגוסט 2011. הסינגל הראשון מתוכו "Come On Get It", שימש כשיר פתיחת העונה של ליגת ה-NBA ברשת הטלוויזיה האמריקאית TNT. הסינגל השני והמוביל מתוך האלבום הוא שיר הסול-רוק "Stand".
לאורך השנים המוזיקה של קרביץ התאפיינה בגיטרה מובילה, אשר לפחות לאורך כל הפתיח והבית הראשון ממשיכה באותו קצב, כאשר אליה מתלווה גיטרה משנית או תופים בהמשך השיר.
בשנת 2015 הופיע קרביץ יחד עם קייטי פרי במחצית סופרבול XLIX, הופעה זו היא הופעת המחצית הניצפת בהיסטוריה. בשנת 2020 התארח בחידוש לשירם של להקת הרוק אואזיס "stop crying your heart out".
משחק
בשנת 2009 שיחק קרביץ בתפקידו המשמעותי הראשון בהוליווד בסרט הדרמה "פרשס" את ג'ון מק'פיידן, האח שמתיידד עם הנערה במצוקה פרשס ג'ונס (גבורי סידיבי).
בשנים 2012 ו-2013 שיחק קרביץ בסדרת סרטי "משחקי הרעב" בתפקיד סינה, הסטייליסט של גיבורת הסרט, קטניס אוורדין.
חיים אישיים
לאחר שנתיים של היכרות, ב-16 בנובמבר 1987 נישא לשחקנית ליסה בונה, ביום הולדתה ה-20. בשנת 1988 נולדה לזוג ילדה, השחקנית והזמרת זואי קרביץ. ב-1991 קרביץ ובונה נפרדו, וב-1993 התגרשו.
קרביץ הוא טבעוני. בריאיון ב-2020 סיפר כי חלק עיקרי מהתזונה שלו מגיע מפירות וירקות שהוא מגדל עצמאית בגינה שלו.
סמל דרום אפריקה
תהליך עיצובו של הסמל החל בשנת 1999 כאשר משרד האמנות, התרבות המדע והטכנולוגיה פנה אל הציבור בבקשות לרעיונות עבור סמל חדש למדינה. שפע הרעיונות אשר הגיעו למשרד לצד תגובות מהקבינט היוו את הבסיס לעיצוב הסמל. עשרה עיצובים שונים הוצגו בפני הקבינט ולבסוף נבחר עיצובו של איאן בקר.
בסמל מופיע הכיתוב בשפת סן "עמים שונים התאחדו" על רקע ירוק, ושני חטי פילים עולים ממנו בכל אחד מצדדיו. ביניהם מופיעים שיבולת חיטה ומגן מוזהב שבו נראות שתי דמויות בני אדם המברכות זו את זו, ואשר מקורן באומנות הסלע הבושמנית. מעל למגן מופיעים כידון ואלה, פרח פרוטאה, ציפור לבלר ושמש.
סמל דרום אפריקה הישן
סמל דרום אפריקה הישן היה בשימוש משנת 1910 ועד שנת 2000. הסמל היה למעשה שילוב של אלמנטים משלטי ארבע המדינות והמושבות אשר שולבו באיחודה של דרום אפריקה. הרבע הראשון מכיל את גברת התקווה הטובה מתוך סמל מושבת הכף. שני הגנואים הכחולים ברבע השני לקוחים מתוך סמל מושבת נטאל. ברבע השלישי מופיע מוטיב עץ מתוך סמל מדינת אורנג' החופשית וברבע הרביעי מופיעה העגלה מתוך סמל טראסנוול. התומכים (ראם הצבי והדלגן) לקוחים מתוך סמל מושבת הכף וסמל מושבת נהר אורנג'. האריה אשר בציצה אוחז בארבעה מטות קשורים יחדיו כסמל לאחדותן של ארבע המושבות והמדינות לשעבר. המוטו בתחתית השלט כתוב בלטינית: Ex Unitate Vires ומשמעותו "כוח באמצעות אחדות".
גבי (כדורגלן)
גבריאל פרננדס ארנא (בספרדית: Gabriel Fernández Arenas; נולד ב-10 ביולי 1983), ידוע בקיצור שמו הפרטי גבי, הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי. שימש כקפטן קבוצת אתלטיקו מדריד, איתה זכה בלה ליגה, גביע המלך הספרדי והליגה האירופית.
אתלטיקו מדריד
גבי נולד בבירת ספרד, מדריד. הוא גדל במחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד, שיחק בקבוצת המילואים שלה, אתלטיקו מדריד ב'. בעונת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של אתלטיקו מדריד הופיע בשבעה משחקים. בשנת 2004 הוא הושאל לחטאפה. בעונתו היחידה בקבוצה שותף ב-32 משחקי ליגה בהם כבש שני שערים, והיה שחקן מפתח בהרכב הקבוצה.
לאחר שחזר מההשאלה, שיחק גבי בשתי עונות בהן רשם 52 משחקי ליגה. הוא כבש את שערו היחיד בתקופה זו ב-9 באפריל 2006, במשחק השוויון 1-1 עם אספניול.
ריאל סרגוסה
בפברואר 2007 סוכמה רכישתו של גבי על ידי ריאל סרגוסה, ששילמה לאתלטיקו 9 מיליון אירו תמורת השחקן. ההעברה יצאה לפועל ביולי אותה שנה, עם פתיחת חלון ההעברות. השחקן חתם בקבוצתו החדשה על חוזה לארבע שנים. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא הרבה לפתוח בהרכב, אולם בתום העונה ירדה הקבוצה האראגונית לליגה הספרדית השנייה.
בעונה הבאה הבקיע גבי ארבעה שערים ב-35 הופעות ליגה, ובכך סייע לקבוצתו לחזור ללה ליגה, לאחר שסיימה במקום השני בליגת המשנה. בעונה שלאחר מכן המשיך לבסס את מעמדו כקשר ההגנתי הבכיר בקבוצתו, וסייע לסרגוסה להגיע למקום ה-14 בליגה.
בעונת נבחר גבי לקפטן סרגוסה. בעונה זו כבש 12 שערים ב-38 משחקים, דבר שנחשב לשיא השערים שלו בעונה אחת.
החזרה לאתלטיקו
ב-1 ביולי 2011 גבי חזר למועדון נעוריו אתלטיקו מדריד, ששילם לסרגוסה תמורתו כ-3 מיליון אירו. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בקדנציה השנייה שלו במדי אתלטיקו ב-4 בדצמבר, בניצחון 1-3 על ראיו ואיקאנו. במשחק זה כבש גם שער עצמי. ברוב עונת שיחק גבי לצד מריו סוארס בעמדות הקישור ההגנתי. בעונה זו סייע גבי לקבוצתו לזכות בליגה האירופית, כאשר שיחק בכל משחקיה בטורניר, החל מהמוקדמות ועד משחק הגמר מול אתלטיק בילבאו.
בתחילת עונת מונה גבי על ידי מאמן הקבוצה דייגו סימאונה לקפטן. באותה עונה הופיע גבי ב-45 משחקים רשמיים במדי אתלטיקו, כולל גם שבע הופעות במסגרת גביע המלך, בו זכתה אתלטיקו באותה עונה, לאחר ניצחון הרואי 1-2 על יריבתה העירונית, ריאל מדריד. זאת הייתה הזכייה הראשונה של אתלטיקו בגביע הספרדי מזה 17 שנים, והניצחון הראשון בדרבי של מדריד מזה 14 שנים.
ב-17 במאי 2014, במשחק במחזור האחרון של הליגה הספרדית, מול ברצלונה, בקאמפ נואו, בעט גבי בעיטת קרן, שהגיעה לראשו של דייגו גודין, שכבש את שער השוויון. המשחק הסתיים בתוצאה 1-1, ובסיומו זכתה אתלטיקו באליפות ראשונה מאז שנת 1996. באותה עונה גם הגיעה אתלטיקו לגמר ליגת האלופות, שם הפסידה 4-1 לריאל מדריד לאחר הארכה. ב-4 ביולי האריך גבי את חוזהו באתלטיקו, עד שנת 2017.
באוקטובר 2014 הודה גבי כי היה שותף במכירת משחק בתקופה בה שיחק בריאל סרגוסה, בו ניצחה סרגוסה 1-2 את לבאנטה ב-21 במאי 2011, במחזור האחרון של עונת, כאשר גבי הבקיע צמד. ניצחון זה הציל את סרגוסה מירידת ליגה. להגנתו, טען גבי כי "עשה מה שהמועדון ביקש".
אל-סאד
ב-2 ביולי 2018 חתם גבי באל-סאד הקטרית לשלוש שנים. לאחר שנתיים שוחרר מחוזהו בקבוצה ופרש ממשחק פעיל.
וילם רויטר
וילם רויטר (בהולנדית: Willem Reuter; סביב 1642 בבריסל – 1681 ברומא) היה צייר פלמי של נופי עיר, ציורי ז'אנר וציורי היסטוריה, שפעל בעיקר ברומא. הוא היה חלק מחוג ציירי הז'אנר ההולנדי והפלמי ברומא המכונים "הבמבוצ'אנטי" והיו ידועים בזכות סצנותיהם המתארות את המעמדות הנמוכים ברומא.
ביוגרפיה
מעט מאוד ידוע על חייו הצעירים של רויטר בפלנדריה. הוא התאמן אצל הצייר בבריסל מיכיל סוורץ. סוורץ התגורר ברומא במשך עשר שנים שם עבר לחוגם של ציירי הז'אנר הפלמי וההולנדי סביב פיטר ואן לאר, המכונים בדרך כלל הבמבוצ'נטי. ציירי הבמבוצ'אנטי הביאו עימם לאיטליה מסורות קיימות המתארות נושאי איכרים מהאמנות ההולנדית מהמאה השש-עשרה, ויצרו בדרך כלל ציורים קטנים או תחריטים מחיי היומיום של המעמדות הנמוכים ברומא ובאזור הכפרי שלה.
לא ברור מתי נסע רויטר לרומא שם התגורר ב"קאסה דיי פיטורי פיאמינגי" ליד כיכר דל פופולו. ההוכחה התיעודית הראשונה לנוכחותו ברומא היא רישום נישואיו לאישה המקומית אנה פרוביטלי בשנת 1672, אך הוא כנראה הגיע לעיר כמה שנים קודם לכן.
כמו מדריכו סוורץ, הוא התחבר לציירי הז'אנר הבמבוצ'אנטי ברומא. ייתכן שהוא הפך לחבר בבנטפויכלס, אגודה של אמנים הולנדים ופלמיים שעבדו ברומא. אשתו נפטרה בשנת 1678 ובשנה שלאחר מכן הצטרף לקבוצת הקונגרציונה של ציירי הפנתאון, כאשר הצייר הבמבוצ'נטי ההולנדי דירק הלמברקר משמש כתומך שלו. הקונגרזציונה מנתה בין חבריה אמנים חשובים רבים שהטביעו את חותמם ברומא.
יצירה
רק מספר קטן של ציורים מיוחסים לוילם רויטר ברמת ודאות כלשהי. קשה לקבוע את הכרונולוגיה שלו מכיוון שמעולם לא תיאר את יצירתו. ציוריו מתארים בדרך כלל סצנות שוק או תהלוכות בכיכרות הרומאיות ומדי פעם אירועים היסטוריים או דתיים המוצבים בתפאורות נוף. דוגמה לתיאור של אירוע היסטורי היא החגיגה בפיאצה די ספנייה, המתארת ​​ככל הנראה את הולדתו של התינוק הספרדי דון קרלוס בשנת 1661. סצנת השוק הפנורמי הרומי של וילם רוטר משנת 1669 המכונה "שוק רומאי" היא דוגמה לסצנות השוק ההומות שלו. התמונה בנויה מסצינות רבות ואנקדוטות שונות כמו מופע של "קומדיה דה לה ארטה", קבצן המקבל נדבה ועגלה הפוכה ועליה כלי אוכל שבורים. ההרכב המצויר בקפידה של היצירה הופך את כל האירועים למובנים וקריאים. הבניינים המכוונים אנכית מספקים רקע יציב לקבוצות המסודרות באופן רופף של אנשים המוצגים על רקע הכיכר בקדמת הציור. אור חזק עוזר להבהיר את הדמויות ואת האינטראקציות ביניהם.
ניתן להבדיל בין עבודותיו, אף כי הן דומות ליצירות אחרות של ציירי הסגנון הבמבוצ'אנטי, בשימוש בתפאורות רומיות המאוכלסות בדמויות רבות. רויטר לא אימץ את הטיפולוגיה המלאה של הבמבוצ'אנטי והוא מייצג את הנוף העירוני יותר בצורה של ודוטה. שלא כמו ציירים מהסגנון הבמבוצ'אנטי האחרים, רויטר הקדיש תשומת לב רבה יותר לביצוע הטבעי והמדויק של הנוף.
הוא השאיל ממדריכו סוורץ (שהושפע בתורו מקראווג'ו) את העדפה לשימוש בגוונים אדומים.[4] כמו סוורץ, רויטר הצליח להעביר אווירה שלווה בכך שהציג את דמויותיו העוסקות בפעילותן היומיומית באור בזווית חדה.[6] עבודותיו מראות גם נטיות קלאסיות, עם דמויות פסלים שהוצבו במסגרת אדריכלית או נופים אידיאליסטים, וזו כנראה הסיבה לכך שאחת מיצירותיו יוחסה בעבר לניקולא פוסן.
שרה מיילס
שרה מיילס (באנגלית: Sarah Miles; נולדה ב-31 בדצמבר 1941) היא שחקנית קולנוע אנגלייה מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1970 על הופעתה בסרט "בתו של ריאן".
ביוגרפיה
נולדה בעיירה אינגטסטון שבאסקס, דרום מזרח אנגליה. אחיה של מיילס הוא הבמאי והמפיק מועמד פרס האוסקר כריסטופר מיילס. נרשמה בגיל 15 לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. לאחר שסיימה את לימודייה ביצעה את הופעת הפריצה שלה לצידו של לורנס אוליבייה בסרט "תנאי המשפט" אשר העמידה אותה לפרס באפט"א לפריצת השנה. תפקידה השני בסרטו של ג'וזף לוסי "המשרת" הקנה לה מועמדות לפרס השחקנית הבריטית הטובה ביותר. הופיעה בקומדיה "אנשים מופלאים במכונות מעופפות" בתור פטרישיה בתו של איל העיתונות הלורד רונסלי (רוברט מורלי). התפרסמה לראשונה בארצות הברית ובעולם בזכות תפקידה בסרטו של מיכלאנג'לו אנטוניוני "יצרים" בתור פטרישיה שכנתו של צלם האופנה תומאס (דייוויד המינגס).
מיילס לקחה לאחר מכן מספר שנים של הפסקה מקולנוע כדי להתמקד בקריירה בתור שחקנית תיאטרון, חזרה כדי לשחק את הדמות הראשית בדרמה דייוויד לין "בתו של ריאן". בסרט גילמה את הצעירה האירית המפונקת רוזי ראין וקיבלה מועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי. קיבלה את מועמדותה השנייה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הדרמה הטובה ביותר על הופעתה בדרמה הספרותית "המלח שחזר מהים" בתפקיד האם החד הורית אן אוסבורן לצידו של קריס קריסטופרסון. מיילס הופיעה בתפקיד משמעותי בפעם האחרונה בדרמת ההתבגרות הבריטית "תקווה ותהילה" בתור גרייס, אם המשפחה הבריטית רוואן.
למיילס ילד אחד מנישואיה הכפולים למחזאי ולתסריטאי הבריטי זוכה האוסקר רוברט בולט, הזוג חי ביחד 38 שנים עד לפטירתו של בולט.
משק לשעת חירום
משק לשעת חירום (מל"ח) הוא גוף בין-משרדי המופקד על הכנת מפעלים, שירותים ומוצרים חיוניים במשק לשעת חירום, על מנת לאפשר שגרת חיים תקינה ככל האפשר בעורף. כן אחראי מל"ח על הפעלת אותם גורמים בעת מלחמה או שעת חירום, על הכנת הרשויות המקומיות ועל היערכות לקליטת מפונים. בשנת 2009 התמזג מל"ח (משק לשעת חירום) לתוך רשות חירום לאומית (רח"ל).
היסטוריה
מערך מל"ח הוקם ב-1955 ביוזמת ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שראה כי גיוס תכוף של אמצעים וכח אדם לצבא, גורם למחסור במשק. ההחלטה העקרונית על הקמת מל"ח התקבלה בממשלה בשנת 1955. בשנת 1965 נקבע כי שר הביטחון יעמוד בראש מל"ח, אך בראש המטה עמד מאיר מרדור, שהקים את תשתית הפעולה שלו. רק בשנת 1972 קבעה הממשלה את סמכויותיה ותפקידיה של ועדת מל"ח. בשנת 1986 הוקם מטה מל"ח ארצי בראשות ממלא מקום קבוע לשר הביטחון, ונקבעה חלוקה מרחבית המקבילה לפיקודי צה"ל.
מלחמת לבנון השנייה
במהלך מלחמת לבנון השנייה נמתחה ביקורת על כך שמערך מל"ח לא הופעל, אף שיועד בדיוק לאותם מקרים. מדו"ח ביניים של הוועדה לבחינת מוכנות העורף במצבי חירום עולה כי רק שבועיים לאחר פרוץ המלחמה עלתה לראשונה האפשרות להשתמש במל"ח, ואולם היא כלל לא הוצגה בפני הממשלה. תחת זאת, הוקם אד-הוק המנ"ל - מרכז ניהול לאומי. הוועדה מתחה ביקורת על כך שאף שהיה בנמצא מערך שיכול היה לתת מענה לבעיות שהתעוררו במהלך המלחמה, הוקם גוף שסמכויותיו מוטלות בספק, ושלא מילא את תפקידו כיאות.
לאחר מלחמת לבנון השנייה
בהתאם להחלטת השרים לביטחון לאומי משנת 2007, אוחדו ב-23 באוגוסט 2009 מל"ח ורח"ל. לכן הגוף שמתאם בין משרדי הממשלה, רשויות ייעודיות ומקומיות לבין ועדות המל"ח השונות הוא רח"ל. המטרה של הגוף המאוחד הוא להבטיח את המשך פעילות המפעלים והשירותים החיוניים לקיום האוכלוסייה, לצמצם שיבושים אפשריים ולאפשר קיום שגרת חיים סבירה ככל הניתן.
משק לשעת חירום הוחל באזור הדרום במבצע עופרת יצוקה, במבצע עמוד ענן ובמבצע צוק איתן.
ועדת מל"ח העליונה
המוסד העליון במל"ח הוא ועדת מל"ח העליונה. פורמלית עומד בראש הוועדה שר הביטחון, ואולם בפועל, החל משנת 1986 ממלא את התפקיד ממלא מקום קבוע. חברי הוועדה האחרים הם המנהלים הכלליים של כל משרדי הממשלה, מנכ"ל הסוכנות היהודית, יו"ר ארגון המועצות האזוריות, יו"ר מרכז השלטון המקומי, נציג המטכ"ל ונציג משטרת ישראל. בשנת 2009 אוחד מערך המל"ח והוטמע ברח"ל (רשות החירום הלאומית) הפועלת כרשות בתוך משרד הביטחון.
ועדות מל"ח
לוועדת המל"ח העליונה כפופים מטה מל"ח ארצי, ועדות מל"ח פיקודיות (צפון, מרכז ודרום, על פי גבולות הגזרה של פיקודי צה"ל) ועדות מל"ח מחוזיות וועדות מל"ח מקומיות.
רשויות ייעודיות
מספר גופים בממשלה נקבעו כ"רשות ייעודית". כרשויות ייעודיות, הוסמכו, באישור ועדת מל"ח העליונה, לבצע מספר פעולות הקשורות בהפעלת מל"ח. בין הגופים -משרד הבריאות, משרד החקלאות, משרד הפנים, משרד התמ"ת, משרד החינוך ועוד.
חלמנו על הנר
חלמנו על הנֵר (בפולנית: Chełmno nad Nerem; בגרמנית: Kulmhof an der Nehr) הוא כפר בגמינה דומביה (Dąbie), במחוז קולו שבפרובינציה פולין גדול במרכז פולין. הכפר שוכן כ-19 ק"מ מדרום-מזרח לעיר קולו (Koło), וכ-135 ק"מ ממזרח לבירת החבל פוזנן. נכון לשנת 2006, מונה הכפר כ-350 תושבים.
בקרבת הכפר פעל בתקופה השואה מחנה ההשמדה חלמנו.
לתור את הארץ
לתור את הארץ - התיירות בארץ ישראל בתקופת המנדט 1917 - 1948 - הוא ספרו של פרופ' קובי כהן-הטב מהמחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן בהוצאת יד יצחק בן-צבי. המחבר סוקר את הדרך שבה הפכה ארץ ישראל מארץ שבה מטיילים בעיקר עולים לרגל לארץ שבה גם תיירות פנימית ותיירות חוץ שאינה ממניעים דתיים.
כהן-הטב מייחס את התפתחות התיירות להנהגת אמצעי תחבורה חדשים, כמו המכונית וכן למדיניות רשויות המנדט הבריטי ביחס לתיירים; בין השאר, עריכת ירידים כמו יריד המזרח והאירועים העונתיים, פיתוח שירותי חוף הים בתל אביב ובחיפה, הופעת תיירות הקייט, התפתחות תיירות המרפא וצמיחת ענף הארחה בקיבוצים.
המחבר טוען כי התיירות הייתה אחד הגורמים החשובים בכניסת המודרניזציה לארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
התפתחות מהותית הייתה בתיירות בירושלים. הביאו לכך המקומות הקדושים וגם הקמת מרכזי תרבות בירושלים כמו כבניין ימק"א ומוזיאון רוקפלר לארכאולוגיה. הודות לתיירות החלה להתפתח תשתית שירותי תיירות בירושלים והופיעו ספרי הדרכה, פרסומים תיירותיים ומורי דרך.
הברווזון המכוער
הברווזון המכוער (בדנית: Den grimme ælling) היא יצירה ספרותית על ידי הסופר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן, אשר פורסמה לראשונה ב-11 בנובמבר 1843.
הסיפור עוסק בברווזון השונה מאחיו הברווזונים, מגושם, מכוער, דוחה, ועל כן נרדף. הסיפור מתאר את התמודדויותיו השונות עד לסוף הטוב, שבו הוא מגלה שלמעשה אינו ברווז אלא ברבור יפה תואר. יש הסוברים כי הסיפור מבוסס על חייו הקשים של היוצר עצמו, אנדרסן, אשר בתחילת דרכו נרדף והושפל עד שהפך לסופר מפורסם.
תקציר העלילה
הערה: מכיוון שמדובר בסיפור פופולרי, נפוצו גרסאות רבות ושונות.
כשהברווזון גדל, כל החיות בחווה צוחקות עליו ואפילו אחיו לועגים לו, אך יש גרסה שבה אמו מגינה עליו. הוא בורח מהחווה ונודד עד שהוא מגיע אל ביתה של אישה זקנה ובודדה הגרה עם חתול ותרנגולת. אומנם האישה מאכילה אותו ושמחה לארח אותו בביתה, אך החתול והתרנגולות מציקים לו ללא הרף. לבסוף הוא עוזב גם את בית האישה.
החורף מגיע וקר לברווזון. הוא נודד לבדו כל החורף עד לאביב ומגיע לאגם מפשיר, שם הוא רואה קבוצת ברבורים יפהפייה חונה. הוא רוצה להצטרף אליהם, אבל אז חושב בליבו על כך שהוא מכוער, ושהברבורים ודאי לא ירצו בו. לבסוף הוא מחליט לזרוק את עצמו לתוך קבוצת הברבורים ושעדיף לו למות על ידם מאשר להמשיך את חייו מלאי הצער. לתדהמתו, הברבורים מברכים אותו לשלום ומקבלים אותו כאחד משלהם. כשהוא מסתכל מטה לאגם הוא רואה שהוא הפך לברבור יפהפה.
לפי גרסה אחת הברבורים עפים והוא מצטרף אליהם, לפי גרסה אחרת הם שטים באגם ושני ילדים רואים אותם ומכריזים שהוא הברבור היפה מכולם ולפי גרסה שלישית הוא חוזר לחווה יחד עם קבוצת הברבורים ואחיו לא מזהים אותו ונדהמים לגלות איך התייפה.
סמליות ביצירה
הברווזון המכוער הפך לסמל תרבותי לאדם שאינו מתאים לחברה, לאדם שונה משאר האנשים סביבו.
אף על פי שנכתב כסיפור ילדים, מכוונת היצירה גם לקהל המבוגרים תוך אמירה חזקה על החברה האנושית ויחסה לחריגים. היצירה, נחשבת כאחת מיצירות המופת של אנדרסן. הברווזון המכוער נתקבל בעולם באהדה רבה והוא אחד הספרים האהובים בקרב ילדי העולם.
הברווזון המכוער העלה דיונים רבים בקרב הספרות על השונה מאיתנו ומשמש לחינוך ילדים קטנים לקבל את השונה.
עיבודים ליצירה
היצירה זכתה לעיבודים רבים, אחד העיבודים המוכרים הוא הסרט האחרון של וולט דיסני שזכה להצלחה גדולה.
ב-2009 תיאטרון הבלט של ברדנטון, פלורידה הציג גרסת בלט לסיפור.
הסיפור הוצג באחד מפרקי סדרת האנימציה הדנית אגדות אנדרסן ששודרה בישראל בשנת 2005.
החלטה 194 של העצרת הכללית של האו"ם
החלטה 194 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות התקבלה ב-11 בדצמבר 1948, והיא עוסקת בהשלכות של מלחמת העצמאות ובניסיון להתוות דרך לסיום הסכסוך הישראלי-ערבי באמצעות הקמת ועדת הפיוס לארץ ישראל.
מדינות ערב הצביעו נגד ההחלטה, כיוון שמשמעותה המעשית הייתה הכרה במדינת ישראל. התנגדות תקיפה להחלטה נרשמה גם מצד ההנהגה הפלסטינית בראשות המופתי חאג' אמין אל-חוסייני שראה בהתניה של שיבת הפליטים בנכונות לחיות בשלום עם היהודים - כניעה של הפלסטינים.
תוכן ההחלטה
בהחלטה 15 סעיפים:
סעיף 11
בסעיף 11 של החלטה 194 ניתנו שתי חלופות לפתרון בעיית הפליטים שנוצרה במלחמת העצמאות (שעדיין לא הסתיימה במועד קבלת ההחלטה):
פרשנות סעיף זה והשלכותיו נתונות בוויכוח בין הצד הערבי לצד הישראלי. עמדת הצד הערבי לאורך השנים הייתה כי החלטה זו של האו"ם מעגנת באופן ברור את תביעתם של הפלסטינים לזכות השיבה. לעומתם, טענה ישראל כי נוסח ההחלטה השאיר את יישום ההחלטה, אופן ביצועה וקביעת מי הם הפליטים אשר שואפים "לחיות בשלום עם שכניהם" בידי ישראל. בנוסף, טענה ישראל כי בהחלטה הוצעו אפשרויות נוספות לפתרון הסוגיה הכוללות פיצויים ושיקום הפליטים במקומות מושבם.
לאחר מלחמת ששת הימים קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 242 שקראה בין היתר למציאת "פתרון הוגן" (“..just settlement..”) לבעיית הפליטים, אך לא הזכירה את החלטה 194. הערבים טענו כי החלטה 194 היא הפרשנות למונח "פתרון הוגן".
בעשור הראשון של המאה ה-21 הוזכרה החלטה 194 בכמה יוזמות שלום כבסיס לפתרון סוגיית הפליטים. יוזמות אחרות הציעו חלופות שונות לפתרון וקבעו כי מימוש חלופות אלו ייחשב ליישום ההחלטה.
ועדת הפיוס
בהתאם להחלטת האו"ם 194 הוקמה ועדת פיוס (United Nations Conciliation Commission), בהתאם להצעת ברנדוט- Palestine Conciliation Commission.. הוועדה הורכבה מנציגי שלוש מדינות - צרפת (שנחשבה כנוטה לצד ישראל בעקבות הסיוע שהגישה לה), טורקיה (כמדינה אסלאמית נחשבה כנוטה למדינות ערב) וארצות הברית (שנחשבה כמדינה נייטרלית). ועידת הפיוס הוסמכה לנקוט צעדים כדי לסייע לממשלות ולגורמים הנוגעים בדבר לקדם את הסכמי שביתת הנשק, ולהשיג הסכם שלום כולל בין מדינת ישראל למדינות ערב.
בראש הוועדה עמד מרק אתריג' מארצות הברית שמאוחר יותר הוחלף בפול פורטר. בפגישתה הראשונה של הוועדה שנערכה בז'נבה ב-17 בינואר 1949, נקבעו סדרי העבודה של הוועדה והוחלט כי החל מ-24 בינואר יהיה מקום מושבה הקבוע של הוועדה בירושלים. במהלך החודשים הראשונים של 1949 נפגשו אנשי הוועדה בנפרד עם נציגי ישראל, מדינות ערב והפלסטינים. ניסיון ליצירת הסכמי שלום בין הצדדים נעשה בועידת לוזאן שכונסה בשני סבבים במהלך 1949. ניסיון זה לא צלח. ב-23 באוקטובר 1950 הציגה הוועדה את מסקנותיה בפני האספה הכללית של האו"ם. הוועדה המשיכה להתקיים שנים רבות והגישה דו"ח שנתי לאו"ם על מצב הסכסוך.
יחסי אורוגוואי–גואטמלה
יחסי אורוגוואי–גואטמלה הם היחסים הדיפלומטיים בין גואטמלה ואורוגוואי. שתי המדינות חברות בקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, G77, ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקניות והאו"ם.
היסטוריה
הן גואטמלה והן אורוגוואי חולקות היסטוריה משותפת בעובדה ששתי המדינות היו פעם חלק מהאימפריה הספרדית. במהלך התקופה הקולוניאלית הספרדית, גואטמלה נשלטה ממלכות המשנה של ספרד החדשה במקסיקו סיטי בעוד אורוגוואי הייתה אז חלק ממלכות המשנה של ריו דה לה פלטה ונוהלה מבואנוס איירס. בשנת 1828, אורוגוואי קיבלה את עצמאותה לאחר המלחמה הסיספלטית. בשנת 1841, גואטמלה קיבלה את עצמאותה לאחר פירוק הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה. במרץ 1907, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים.
היחסים הבילטרליים בין שתי המדינות התקיימו בעיקר בפורומים רב-צדדיים. בנובמבר 2006, סגן נשיא גואטמלה אדוארדו סטיין השתתף בפסגה האיברו-אמריקאית ה-16 במונטווידאו. בנובמבר 2018 ביקרה סגנית נשיא אורוגוואי, לוסיה טופולנסקי באנטיגואה גואטמלה כדי להשתתף בפסגה האיברו-אמריקאית ה-26.
הסכמים בילטרליים
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים כגון הסכם על שיתוף פעולה מדעי וטכני (1987); הסכם תרבות (1987); הסכם על שיתוף פעולה כלכלי ומסחרי (1987); מזכר הבנות בנושא התייעצויות פוליטיות (2007); הסכם לחילופי מידע לגבי עיצוב ויישום מדיניות סמים (2013); הסכם בשיתוף פעולה אקדמי (2013); והסכם על סחר והשקעות (2019).
מרי רוזמונד האס
מרי רוזמונד האס (באנגלית: Mary Rosamond Haas, 12 בינואר 1910 – 17 במאי 1996) הייתה בלשנית אמריקאית שהתעסקה בבלשנות השוואתית, שפות אמריקאיות ילידיות ותאילנדית. האס הייתה מהבלשניות הראשונות באמריקה, ומחקריה קידמו ותרמו להרחבת הידע והשימור של שפות אמריקאיות ילידיות רבות.
רמון טורלבה
רמון טורלבה אי לרס (בקטלאנית: Ramon Torralba i Larraz; 1895–1986) היה כדורגלן קטלאני שנודע בזכות תקופתו במדי ברצלונה, שם שיחק במשך 14 שנים, מ-1914 ועד 1928. בזכות הוותק הרב שלו בקבוצה נודע בשם "הזקן" (La Vella בקטלאנית).
מרי רוזמונד האס
קורות חיים
בעת שנותיה בקולג' האס התחילה להתעניין בבלשנות לאחר שקראה את "Life and Growth of Language" של ויליאם דווייט ויטני ו" "A primer of phonetics של הנרי סוויט.
רמון טורלבה
ביוגרפיה
אף על פי שנולד בארדיסה, כפר קטן באראגון, עבר טורלבה עם משפחתו כחצי שנה לאחר לידתו לקטלוניה. בתחילה שיחק במועדון קטן בעיר ברצלונה, וב-1914 החל לשחק במועדון הבכיר בעיר, ברצלונה. טורלבה שיחק כקשר, לצדם של אגוסטי סאנצ'ו וז'וזפ סמיטייר בעיקר. נאמנותו לקבוצה הייתה חזקה והוא המשיך לשחק גם לאחר גיל 30, שנחשב באותה תקופה לעניין נדיר למדי. בשל כך כונה "הזקן". עם 475 הופעות במשחקים רשמיים ולא רשמיים, בהם הבקיע 16 שערים, היה טורלבה שיאן ההופעות של המועדון עד שנות ה-60 של המאה ה-20, אז ז'ואן סגרה שבר את שיאו.
מרי רוזמונד האס
קורות חיים
האס החליטה ללמוד בלשנות השוואתית באוניברסיטת שיקגו, והשלימה את עבודת הגמר שלה בהנחיית קארל דארלינג באק בין השנים 1930 - 1931(4). שם למדה בין היתר בקורס של אדוארד ספיר. יחד עם ספיר האס עברה ללמוד ולחקור באוניברסיטת ייל. בעת ירח הדבש של האס ושל מוריס סוואדש באי ונקובר בקנדה השניים חקרו יחד את השפות המקומיות "נוטקה" (Nootka) ו"ניטינט" (Nitinat). האס חקרה שירי ניטינט מזווית בלשנית ומוזיקאית ושילבה את הידע שלה בשני תחומים אלו. האס וסוואדש פרסמו יחד את "A Visit to the Other World, a Nitinat Text", בשנת 1933, המאמר האקדמאי הראשון של האס.
רמון טורלבה
ביוגרפיה
טורלבה זכה עם ברצלונה 10 פעמים באליפות קטלוניה. ב-1919 הגיע עם ברצלונה לגמר הגביע הספרדי, אך קבוצתו, עם טורלבה בהרכבה, הפסידה במשחק הגמר לארנס גצ'ו. כעבור שנה הצליחה הקבוצה לזכות בגביע, עם ניצחון 2-0 על אתלטיק בילבאו בגמר, בו פתח טורלבה בהרכב. ב-1922 זכה עם ברצלונה בפעם השנייה בגביע, כשהוא אף כובש במשחק הגמר בו הביסה ברצלונה את ריאל אוניון בתוצאה 5-1. ב-1925 וב-1926 היה שותף לשתי זכיות רצופות בגביע, כשגם במשחקי הגמר, בהם ניצחה ברצלונה את ארנס גצ'ו ואתלטיקו מדריד בהתאמה, פתח בהרכב. ב-1928 היה בסגל הקבוצה עת ניצחה את ריאל סוסיאדד בגמר וזכתה בגביע פעם נוספת, אך טורלבה לא שותף במשחק הגמר הראשון או בשני המשחקים החוזרים שנערכו.
מרי רוזמונד האס
קורות חיים
בשנים 1931 - 1933 האס הייתה גם עוזרת המחקר של אדוארד ספיר בייל של שפת הגוויצ'ין (Gwich'in). בשנים 1933–1941 האס כמו שאר תלמידיו של אדוארד ספיר נשלחה על ידי פרנץ בועז, לחקור בעבודת שטח שפות אמריקאיות מכל משפחת שפות מרכזית באמריקה. האס נשלחה לחקור שפות בדרום-מזרח ארצות הברית. ראשית ב-1933 האס התחילה לחקור את שפת הטוניקה (Tunica) בלואיזיאנה, ביחד עם ססוטריי יוצ'יגנט (Sesotrie Youchigant), דוברת השפה היחידה שנשארה. האס פרסמה את הדוקטורט שלה באוניברסיטת ייל על שפת הטוניקה ב-1935 – "A Grammar of the Tunica Language". ב-1934 האס חקרה גם את שפת הנאטצ'ז (Natchez) עם שני דובריה האחרונים, ווט סאם וננסי לוגן רייבן. בשנים 1936 - 1937 אחרי שחקרה את שפות הטוניקה והנאטצ'ז, האס החליטה לחקור את שפת הקריק (Creek), בה נעזרה כדי לתקשר עם ווט וננסי כשחקרה את שפת הנאטצ'ז, מכיוון שכמעט וכלל לא ידעו אנגלית. בהמשך חקרה את משפחת השפות של שפת הקריק, שפות מוסקוגיאניות (Muskogean), בהן צ'וקטאוו (Choctaw), צ'יקאסאוו (Chickasaw), אלבמה (Alabama), קואסאטי (Koasati), והיטצ'יטי (Hitchiti).
רמון טורלבה
ביוגרפיה
טורלבה היה שחקן ברצלונה הראשון שנערך לכבודו משחק הוקרה. הראשון היה ב-4 בפברואר 1917 באצטדיון של ברצלונה, קרר אינדוסטריה. ברצלונה ניצחה את טראסה בתוצאה 6-2. השני נערך בלס קורטס ב-1 ביולי 1928 לרגל פרישתו ממשחק. לאחר פרישתו היגר למקסיקו. למעט תקופה במהלך שנות ה-60 בה חזר לקטלוניה, הוא בילה שם את שארית חייו, וב-1986 נפטר שם.
מרי רוזמונד האס
קורות חיים
מחקריה של האס את שפות דרום-מזרח ארצות הברית הופסקו בזמן מלחמת העולם השנייה. לצבא האמריקאי שנלחם בזירה הפסיפית היה צורך לדעת להבין ולדבר את שפות אסיה, ספציפית את שפות דרום-מזרח אסיה שעדיין לא נחקרו והיו מוכרות לגמרי לעולם המערבי. המטרה הייתה לחקור את השפות האלו וליצור קורסים ללימוד השפות בעבור חיילים ואנשי צבא. האס למדה וחקרה תאילנדית (מדינה ששיתפה פעולה עם יפן בציר הנגדי לארצות הברית), בשנים 1942-1943, וב-1943–1944 לימדה אנשי צבא באוניברסיטת ברקלי, קליפורניה.
בשנים הבאות האס המשיכה לחקור תאילנדית, וגם המשיכה ללמד תאילנדית, שפות אמריקאיות, ובלשנות בברקלי. היא הייתה בין המקימים של מחלקת הבלשנות באוניברסיטת ברקלי ב-1953. בשנים 1953–1977 האס הייתה בין המקימים והמנהלים של סקר השפות האינדיאניות של קליפורניה, ארכיון באוניברסיטת ברקלי המכילתיעוד ומחקר של כלל שפות יבשת אמריקה הצפונית.
במרוצת השנים האס כיהנה בתפקידים חשובים רבים, בהם ממלאת מקום יושב ראש מחלקת הבלשנות בברקלי (1956–1957) ויושבת הראש (1958–1964), סגנית נשיא האגודה האמריקאית לבלשנות (1956) והנשיאה בשנת 1963, וחברת האקדמיה הלאומית למדעים האמריקאית (NAS) מ-1978.
האס מתה בביתה שבברקלי, קליפורניה ב-17 במאי 1996, בגיל 86, לאחר שנים של התדרדרות בבריאותה.
השפעה
האס חקרה בשפות בהן עסקה הצטלבות של תחביר, מורפולוגיה, משמעות ושימוש, באופן חלוצי כי בתקופתה בלשנים לרוב התעסקו רק במורופולוגיה.
האס חקרה נושאים שלא נחקרו בעבר כמו שפת גברים ושפת נשים, מילות טאבו בין-לשוניות, ומשחקי מילים.
אנדריוס קוביליוס
אנדריוס קוביליוס (בליטאית: Andrius Kubilius; נולד ב-8 בדצמבר 1956) הוא פוליטיקאי ליטאי שכיהן כראש ממשלת ליטא בשנים 1999–2000 ו-2008–2012.
מרי רוזמונד האס
השפעה
בתור מי שעסקה בבלשנות היסטורית ובלשנות השוואתית הייתה לה תרומה רבה כשחקרה משפחות שפות אמריקאיות רבות, והוכיחה ששפות עוברות תהליכים מורכבים של שינוי ושחזור, גם בדקדוק ובפונולוגיה.
אנדריוס קוביליוס
קוביליוס נולד בווילנה ובשנים 1974–1979 למד פיזיקה באוניברסיטת וילנה. בשנת 1992 נבחר לפרלמנט של ליטא.
מרי רוזמונד האס
השפעה
אחד מהמאפיינים הבולטים של האס היה הקרבה שלה לשפות אותן חקרה, הקרבה לשטח, לאנשים ולתרבות.
אנדריוס קוביליוס
אשתו, ריטה, היא כנרת בתזמורת הסימפונית הליטאית, ולזוג שני בנים.
מרי רוזמונד האס
השפעה
גם כפרופסורית הייתה להאס השפעה, היא השגיחה על עבודות דוקטורט בשפות ילידיות אמריקאיות של יותר מ-100 תלמידים והכשירה יותר בלשנים "אמריקניסטים" (החוקרים שפות אמריקאיות ילידיות) מקודמיה אדוארד ספיר ופרנץ בועז ביחד. כמייסדת והמנהלת של סקר השפות האינדיאניות של קליפורניה האס הדריכה עוד בלשנים רבים.
חיים אישיים
כאשר האס למדה אצל אדוארד ספיר באוניברסיטת שיקגו, היא הכירה כמה מהתלמידים שהנחה בעבודת הגמר. אחד מהם היה מוריס סוודש. השניים התאהבו והתחתנו בשנת 1931. בשנת 1937 האס עברה לאוקלהומה בתקווה להוציא תעודת הוראה ולעבוד כמורה בתיכון כעבודה יציבה, ולערוך מחקרים ועבודות שטח באוקלהומה בה שפות ילידיות רבות היו מדוברות, בקיץ ובחופשים. כאישה נשואה האס אמרה במכתב שכתבה לסוודש שלא תוכל לקבל עבודה כמורה, ולכן החליטה להתגרש. השניים אמנם התגרשו אך שמרו על קשר חברי ומקצועי במשך כל חייהם. בסופו של דבר האס המשיכה לחקור ולא עסקה בהוראה תיכונית.
כאשר למדה וחקרה את השפה התאילנדית האס הכירה את הנג סובהאנקה, ונישאה לו. יחד הם כתבו את "Spoken Thai" ללימוד תאילנדית בשנים 1945–1948. השניים התגרשו בשנת 1949.
איי דחלק
איי דהלכּ הם ארכיפלג הנמצא בים סוף, לא הרחק מהעיר מאסאווה, המהווים חלק מאריתריאה. בארכיפלג ישנם שני איים גדולים בנוסף ל-124 איים קטנים יותר. הארכיפלג היה ידוע לרומאים בשם "דגת הפנינה" בגלל הפנינים הרבות המצויות בו. רק ארבעה מהאיים מיושבים, והמאוכלס ביותר הוא דחלק כאביר שהוא גם האי הגדול ביותר. תושבי האי דוברים שפה המיוחדת לאזור הנקראת דחלקית המשתייכת למשפחת השפות שמיות.
היסטוריה
החוקר האנטינגפורד, מזהה עם דחלק את האיים הנקראים "אליו" ב"פֶריפְּלוּס הים האריתראי" (פריפלוס - קובץ הוראות שיוט), אשר היוו מקור לשריון צבים. לפי ההיסטוריון אדוארד אולנדורף תושבי דחלק היו הראשונים במזרח אפריקה שהתאסלמו ומספר כתובות בכתב כופי מצביעות על כניסה של תרבות ערבית לאזור. במאה ה-7 מדינה אסלאמית הוקמה בארכיפלג, אך נכבשה על ידי תימן, ויותר מאוחר על ידי האימפריה האתיופית. לאחר מכן הייתה תחת שליטתם של ממלכות האימפריה האתיופית האוטונומיות כגון מדיר בהר, ובסופו של דבר נכבשו האיים על ידי האימפריה העות'מאנית ב-1559 והיו תחת שלטונו של הפחה של עיר הנמל סואכין.
בסוף המאה ה-19 האיים נהפכו לחלק מקולונית אריתריאה שהקימו האיטלקים ב-1890. בתקופה זו היו האיים לבתי מאסר של הצבא הקולוניאלי האיטלקי. בעקבות עלייתה של החונטה הצבאית האתיופית ושיתוף הפעולה האתיופי-סובייטי באיים הוקם בסיס צבאי של ברית המועצות. במלחמת העצמאות של אריתריאה נכבשו האיים על ידי ארגון השעביה יחד עם שאר אריתריאה ואתיופיה איבדה את שליטת באיים. בעקבות הכרזת העצמאות של אריתריאה ב-1993 היו האיים לחלק מהמדינה.
בשנת 2012 דווח בארצות הברית כי ישראל מחזיקה בסיס צבאי (מעגן) באיים.
ניב גלבוע
ניב גלבוע (נולד ב-27 בדצמבר 1968) הוא עיתונאי, מגיש טלוויזיה ומבקר מסעדות. גלבוע פעיל ויוצר תוכן בנושאי קולינריה וביקורת מסעדות במספר רב של אתרים ורשתות חברתיות, ביניהן יוטיוב, אינסטגרם, וטיקטוק. גלבוע שימש בעבר כמגיש ויוצר דוקו בקשת. והיה עורך, מגיש וכתב בערוץ 10.
ביוגרפיה
אמו, שולמית גלבוע, היא סופרת, שערכה את המוסף לספרות בעיתון "ידיעות אחרונות". אביו, אלי גלבוע, היה ראש החוג לפילוסופיה של החינוך במכללת לוינסקי לחינוך.
גלבוע עבר קורס כתבים צבאיים ושירת ככתב בביטאון אגף האפסנאות. הוא בוגר תואר ראשון בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב.
עם שחרורו מצה"ל הגיש מבזקים ויומנים בגלי צה"ל. ערך במשך שנתיים את "בוקר טוב ישראל" ובהמשך עבר לשמש כראש דסק בעיתון "חדשות". לאחר מכן היה מגיש החדשות המקומיות של חברת "הוט" באזור תל אביב.
גלבוע ערך את מהדורת "חדשות השבת" בהגשת אשרת קוטלר בערוץ 10, והגיש מבזקי חדשות ותוכניות בערוץ. בין השנים 2008–2014 הוא ניהל את מחלקת הרדיו של ערוץ 10, בה היה אחראי על מבזקי חדשות 10 ברדיו האזורי והיה אחראי על מבזקני הערוץ. החל מ-2009 הגיש בערוץ 10 פינה בתוכנית "לילה כלכלי", שעסקה בביקורת מסעדות, בעיקר ארוחות עסקיות ברחבי הארץ, ולעיתים הגיש את כל התוכנית וגם את התוכנית "חמש עם רפי רשף". בנוסף, הוא הגיש, עד שנת 2010, את תוכנית הרדיו "שישי עם ניב גלבוע" ברדיו ללא הפסקה עד 2010.
בשנת 2016 הודיע על פרישתו מערוץ 10 לטובת הגשת תכנים דיגיטליים בשיתוף פעולה עם חברת האשראי דיינרס. הוא פתח אז בלוג, החל לכתוב טורים באתרי אינטרנט, והתארח בערוצי הטלוויזיה השונים, תחת כובעו כמבקר מסעדות ועיתונאי.
בנובמבר 2017 חזר לעבודה קבועה בטלוויזיה, כשהצטרף ל"קשת" ככתב התוכנית "אנשים".
בפברואר 2021 החל לשדר את הפודקאסט "ידועים בציבור" לצד יעל רגב.
גלבוע מנהל ערוץ יוטיוב, בו הוא מעלה ביקורת מסעדות, ומפעיל חשבון טיקטוק שעוסק באותו התחום.
בספטמבר 2022 ראה אור ספרו: "50 המסעדות הטובות בישראל וכל הסודות מאחורי הקלעים".
בנובמבר 2022 השתתף בתוכנית המציאות "MKR המטבח המנצח: VIP עונה 3", כבן-זוגה של השחקנית חנה לסלאו.
חיים אישיים
בגיל 40 גלבוע יצא מהארון.
ארבעת האחים
ארבעת האחים (באנגלית: The Brothers Four) היא להקת פולק אמריקאית שהחלה את פעילותה ב-1958 במדינת וושינגטון ופעילה עד היום (2018).
ניב גלבוע
חיים אישיים
אחיו הם האמן איתמר גלבוע שפועל באמסטרדם ודניאל בן-אליעזר, ד"ר לפסיכולוגיה.
ארבעת האחים
במשך שנות קיומה הופיעה הרביעייה באלפי קונצרטים בארצות הברית וברחבי העולם. מהופעות בקהילות קטנות ועד הופעות לפני נשיאי ארצות הברית בבית הלבן. הלהקה הייתה ממבשרות תחיית מוזיקת הפולק שזכתה לפופולריות בארצות הברית, בסוף שנות ה-50 ובשנות ה-60 של המאה ה-20, ומבין ההרכבים שהתפרסמו באותה עת, היא בין הבודדים שעדיין פעילים. סימן ההיכר של הלהקה היה השילוב ההרמוני של קולות חבריה שליוו את עצמם בפריטה על כלי מיתר. הלהקה התפרסמה בעיקר הודות לשני להיטיה הגדולים "Greenfields" ו-"The Green Leaves of Summer", שנתפרסמו בתחילת שנות ה-60.
ההיסטוריה של הלהקה
בוב פליק, ג'ון פיין, מייק קירקלנד ודיק פולי נפגשו באוניברסיטת וושינגטון שם למדו והיו חברים באחוות פי גמא דלתא ומכאן "האחים" שבשם הלהקה. הופעותיהם הראשונות היו תוצאה של מתיחה שאורגנה על ידי חברי אחווה מתחרה ב-1958. הללו סדרו שאלמונית תתקשר לארבעת האחים ותזמינם למבחן במה במועדון מקומי. למרות שלא הוזמנו ולא נערכו כלל מבחנים, הורשו ארבעת האחים לשיר מספר שירים כמבחן ובסיום נשכרו להופיע במועדון. את רוב שכרם שם קיבלו בצורת בירה.
ב-1959 עזבו הארבעה לסן פרנסיסקו שבקליפורניה, שם פגשו את מורט לואיס שהיה אמרגנו של דייב ברובק. לואיס הפך לאמרגנם ומאוחר יותר באותה שנה, דאג להם לחוזה עם קולומביה רקורדס. בסוף 1959 הוציאו תקליטון שנעלם ולא הותיר כל עקבות. התקליטון השני שלהם, שיצא בינואר 1960, כלל את השיר "שדות ירוקים" (Greenfields) שנכתב ב-1956 על ידי חברי להקת "The Easy Riders", טרי גילקיסון, ריצ'רד דר ופרנק מילר. השיר הפך ללהיט והגיע למקום השני במצעד הלהיטים של הבילבורד תוך שהוא מוכר מעל מיליון תקליטונים. לקראת סוף אותה שנה, הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון, "Brothers Four", שהגיע למקום ה-11 במצעד האלבומים של בילבורד.
הלהיט השני הבולט של ארבעת האחים היה "The Green Leaves of Summer" שהתפרסם ב-1961. השיר הופיע ב-1960 בסרט "האלמו", בבימויו ובכיכובו של ג'ון ויין. הלחן נכתב על ידי דימיטרי טיומקין למילים של פול פרנסיס ובסטר ושימש גם כנעימת הנושא של הסרט. בטקס האוסקר שנערך ב-1961 הם ביצעו את השיר, שהתמודד על פרס השיר הטוב ביותר. השיר קיבל פרסום מחודש בשנת 2009 כאשר הופיע, כאזכור לסרט האלמו, בפתיחת סרטו של קוונטין טרנטינו - ממזרים חסרי כבוד.
ב-1961 הוציאו את אלבומם השני, "BMOC/Best Music On/Off Campus", שהגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים. הם הופיעו במופע הטלוויזיה של אד סאליבן ובסוף אותה שנה הוציאו אלבום נוסף, "The Brothers Four Song Book", שהכיל שירי עם ישנים. ב-1961 גם היו "ארבעת האחים" מועמדים לפרס גראמי בקטגוריה האמן החדש הטוב ביותר אך בפרס זכה הקומיקאי בוב ניוהארט. הלהקה שילבה נימה הומוריסטית בהופעותיה שחלקה בא מהמילים שחיברו לחלק משיריהם, כמו השיר "Frogg" שהיה מבוסס על הלחן של "Froggy Went a Courtin" ובוב פליק כתב לו מילים חדשות. הצלחת ההופעות הביאה להקלטת שני אלבומים בהופעות חיות: "The Brothers Four: In Person" ב-1962 ו-"Cross-Country Concert" ב-1963.
הפלישה המוזיקלית הבריטית לארצות הברית ב-1964 ועלייתו של זרם הפולק-רוק בו בלט בוב דילן, שמו קץ להצלחתם הגדולה של ארבעת האחים, אך הם המשיכו להופיע ולהקליט בהצלחה. גדולה במיוחד הייתה הצלחתם ביפן ובבתי מלון של רשתות אמריקאיות ברחבי העולם. מסוף 1964 הם הועברו בבילבורד לתחום המוזיקה הקלה. למזלם, חברת התקליטים שלהם, קולומביה רקורדס, המשיכה להתמקד בתחום זה של המוזיקה וכך הם הקליטו שני אלבומים נוספים: "Big Folk Hits" ב-1963 ו-"More Big Folk Hits" ב-1964. הלהקה ניסתה לחזור לכותרות והקליטה גרסה קליטה לשירו של דילן "Mr. Tambourine Man", עוד לפני שדילן הוציא לאור את השיר. למרות שגם דילן היה חתום בקולומביה רקורדס, ענייני זכויות יוצרים מנעו את ההוצאה לאור וכך, להקת הבירדס זכתה מן ההפקר כשהוציאה את גרסתה לשיר וזכתה להצלחה גדולה. ב-1965 וב-1966 הוציאה הלהקה שלושה אלבומים נוספים, האחרון שבהם, "A Beatles' Songbook (The Brothers Four sing Lennon/McCartney)", הוקדש לשירי הביטלס.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, חזרו ארבעת האחים להקליט בחברת Folk Era Records. הם הוציאו לאור אלבום שהוקלט בהופעה חיה ביפן ובנוסף, חזו בהוצאתם מחדש של חלק גדול מאלבומי העבר שלהם על תקליטורים. למרות שחלפה חצי מאה מאז החלו להופיע ולמרות השינויים הרבים שעברה תעשיית המוזיקה הפופולרית, ארבעת האחים עדיין פעילים ומופיעים ברחבי ארצות הברית והעולם.
ב-20 באוגוסט 2020, נפטר מסרטן חבר הלקה לשעבר, מייק קירקלנד.
הרכב הלהקה
חברי הלהקה המקורית היו:
במשך השנים חלו השינויים הבאים בהרכב הלהקה:
אור הלר
אור הלר (נולד ב-10 ביולי 1977) הוא עיתונאי ישראלי המשמש כיום כמגיש טלוויזיה, כפרשן וככתב צבאי בערוץ 13.
קריירה
הלר החל את הקריירה העיתונאית שלו בשנת 1995 עם גיוסו לגלי צה"ל בתפקיד כתב צבאי וכתב לענייני משטרה ומשפט. עם שחרורו מצה"ל, החל לעבוד בעיתון מעריב בתפקיד כתב משפטי. בשנת 2002 הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 10 בתפקיד כתב לענייני משטרה ומשפט. בסוף 2004 מונה לכתב ערוץ 10 ו"מעריב" בפריז, וסיקר, בין היתר, את האירועים הבאים:
בשנת 2008 שב ארצה לתפקיד הכתב לענייני צבא בערוץ 10. במבצע עופרת יצוקה בינואר 2009 היה העיתונאי הישראלי הראשון שנכנס לרצועת עזה יחד עם כוחות צה"ל כדי לסקר את פעילות צה"ל.
ביולי 2012 נשלח על ידי חדשות 10 לסקר את חקירת הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס. בדצמבר 2013 נשלח לסקר את הלוויית נלסון מנדלה בדרום אפריקה.
במבצע צוק איתן ב-30 ביולי 2014, נלווה לכח צה"ל שפעל בתוך רצועת עזה נגד מנהרות החמאס וספג ירי נ"ט.
הלר שימש בתפקיד מגיש-מחליף בתוכניות האקטואליה של ערוץ 10, "חמש עם רפי רשף" ו"לונדון את קירשנבאום".
ב-2015 החל להגיש יחד עם מיה זיו-וולף תוכנית בוקר בערוץ 10 תחת השם "אור ומיה", עד שזיו-וולף עזבה את הערוץ בספטמבר 2017. לאחר מכן החל להגיש באותו ערוץ את התוכנית "בוקר אור" לצידה של ימית סול.
הלר כתב טור קבוע באתר "מעריב השבוע", באתר IsraelDefense ופרשנות בעיתון "גלובס".
חיים אישיים
הלר הוא גיטריסט להקת "נאג' חמאדי", הכוללת את העיתונאים דרור פויר, דרור גלוברמן, אראל סג"ל וטל לזר. הלהקה מופיעה בעיקר במועדונים בתל אביב, ובאוקטובר 2014 שחררה את הסינגל הראשון "אל תלכי לישון" מתוך אלבום בכורה שהקליטה.
הלר הוא בן זוגה של ענת פניני, רכזת הכתבים של חברת החדשות, ולהם בן ובת. הם מתגוררים בגבעתיים.
שגריר
שגריר הוא דיפלומט אשר מייצג את מדינתו במדינה זרה ואחראי לטיפוח יחסי ממשלתו עם מדינה זו. דרגת השגריר היא מהדרגות הבכירות בשירות הדיפלומטי והוא מהווה למעשה את ראש המשלחת הדיפלומטית של מדינתו במדינת השירות.
מושבו של השגריר ושל כל צוות עוזריו נמצא בבניין השגרירות הנמצא לרוב בבירת המדינה הזרה. ישנם מקרים ששגריר אחד מייצג את מדינתו בכמה מדינות שבדרך כלל סמוכות זו לזו (מסיבות של מחסור בכוח-אדם או רמת עדיפות נמוכה של האזור בשיקולים הדיפלומטיים ההדדיים). כמו כן נשלחים שגרירים למוסדות בינלאומיים כגון האומות המאוחדות והאיחוד האירופאי.
אם נפסקים היחסים הדיפלומטיים בין שתי מדינות מסיבה כלשהי, חדלים השגרירים לייצג את מדינתם והם מוחזרים אליה. החזרות שגרירים ("להתייעצויות") יכולות להתרחש גם כשהשגריר עצמו, עקב עבירה פלילית או התנהגות בלתי הולמת למעמדו, נחשב לאישיות בלתי רצויה במדינת השירות; כצעד הבא לאיים בניתוק יחסים או כמחאה על צעד בזירה הבינלאומית. במצב כזה מנהל את הנציגות לעיתים נציג זוטר יותר הנקרא Chargé d'affaires - "ממונה על העניינים".