cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וונדה-ויז'ן
כתיבה
עם תחילת עבודתה על כתיבת התסריט עבור המיני-סדרה, שייפר קיבלה מאולפני מארוול מספר חוברות קומיקס שונות ומתווה עלילתי של מה שהם קיוו להשיג בתסריט של המיני-סדרה, על מנת שהיא תעזור לעצב את רעיונותיהם למבנה עלילתי קוהרנטי. פייגי חשב לראשונה על הרעיון להציב את מקסימוף וויז'ן ב"עולם פנטסטי ומוזר של פרוורים מאושרים" בשל היותו חובב סיטקומים, "מקצועי" כהגדרתו, ושל התפיסה הרעיונית של הבריחה מהמציאות שבבסיס הסיטקומים. פייגי אף הושפע ויזואלית מעטיפות הקומיקס "ויז'ן" מאת טום קינג, שאוירו על ידי מייק דל מונדו, ותוארו כ"נורמן רוקוול פוגש את משפחת ביבר". שייפר שכרה שמונה תסריטאים לכתיבת הסדרה, כולל ארבע תסריטאיות ומספר תסריטאים אפרו-אמריקאים, משום שהאמינה ש"סיפורים הם הרבה יותר טובים ככל שיש לך יותר פרספקטיבות". התסריטאית מייגן מקדונל שימשה כתסריטאית עבור המיני-סדרה, לפני שקודמה להיות עורכת התסריט. פייגי, יחד עם שייפר, שקמן וליבנוס, הקדישו את מרצם על מנת להגדיר בצורה מדויקת את הטון של המיני-סדרה. שייפר אמרה כי המיני-סדרה היא "מכתב אהבה לתור הזהב של הטלוויזיה". המיני-סדרה מהווה מחווה לסיטקומים פופולריים רבים ששודרו בתקופות טלוויזיונות שונות, כולל סיטקומים מודרניים שצולמו בסגנון מוקומנטרי כמו "משפחה מודרנית" ו"המשרד". גם שייפר וגם שקמן צפו וחקרו סיטקומי-עבר על מנת ללמוד את הניואנסים והסגנונות שלהם, ואף שוחחו עם דיק ואן דייק, הכוכב הסיטקום "המופע של דיק ואן דייק" במטרה ללמוד איך להפוך את המיני-סדרה לבעלת הומור סלפסטיק נרחב, אך גם אותנטית. ואן דייק סיפר לשניים שבמהלך הפקת הסיטקום הם התמקדו במה שיכל ולא היה יכול לקרות במציאות, על מנת לכתוב את הסיפורים לסיטקום. כתיבת התסריטים עבור המיני-סדרה הושפעה רבות בין היתר מהסיטקומים הפופולריים "לוסי אהובתי", "אבא יודע הכי טוב", "שלושת בניי", "הרפתקאותיהם של אוזי והארייט", "מעשי כשפים", "חברים", "רוק 30" ו"מחלקת גנים ונוף". המיני-סדרה כוללת גם אזכורים ל"צער גידול בנות"", בו כיכבו אחיותיה הגדולות של אולסן, מרי קייט ואשלי.
אולסן ציינה כי היו "שפע של ספרי קומיקס שתמכו" בהצגת דמויות המופיעות בסיטקום. סופר הקומיקס, טום קינג, ציין באוקטובר 2019 כי המיני-סדרה תושפע מהקומיקס שהוא כתב על דמותו של ויז'ן. עם צאת הקדימון הרשמי של המיני-סדרה בספטמבר 2020, היו שהצביעו על ההשפעה הניכרת מהקומיקס של קינג, כמו כן גם על התייחסויות לקשת הסיפור של "בית אם", הרצת הקומיקס "ויז'ן ומכשפת השני" מאת ביל מנטלו וריק לאונרדי, והרצת הקומיקס "ויז'ן ומכשפת השני" מאת סטיב אנגלהארט וריצ'רד האוול, בהם דמותה של מכשפת השני נכנסת להיריון מוויז'ן ב"אמצעים קסומים".
כשהיא עשתה השוואה בין עבודתה על המיני-סדרה לבין עבודתה על הסרט "האלמנה השחורה", שייפר אמרה כי המיני-סדרה תהווה את "היפוכו הקוטבי" לסגנון האגרסיבי והאלים של הסרט. פייגי תיאר את המיני-סדרה כהזדמנות לספר את סיפורם של מקסימוף וויז'ן, להראות יותר ממה שמקסימוף מסוגלת לעשות, לחקור לעומק נוסף מיהו ויז'ן ולהציג את האלטר-אגו הקומיקסי של וונדה מקסימוף, "מכשפת השני", ליקום הקולנועי של מארוול "בדרכים מהנות, מצחיקות ומפחידות לחלוטין, שיהיו להן השלכות על כל העתיד של השלב הרביעי של היקום הקולנועי של מארוול". פייגי הוסיף כי אמנם כל צופה שלא מכיר את כל סרטי היקום הקודמים יוכל לצפות במיני-סדרה בצורה נפרדת לחלוטין, אך הוסיף שלאלו שראו את כל הסרטים ועוקבים הקשת העלילתית המתוכננת לשלב הרביעי, מחכה שפע של תגמולים כשהכול יתחבר יחד. שייפר גם ציינה כי במהלך העלילה, דמויותיהם של דארסי לואיס וג'ימי וו ייאלצו לפתור תעלומה גדולה, ושבנוסף, העלילה תבחן כיצד השקפת עולמה ורעיונותיה של מקסימוף, שגדלה במדינה מזרח אירופאית, בנוגע לניהול חיים תקינים הושפעו מהטלוויזיה האמריקאית. המיני-סדרה עתידה להתרחש לאחר אירועי "סוף המשחק" ואף דווח כי אירועיה יובילו לאירועי הסרט "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" שעתיד לצאת לאקרנים בשנת 2022 ולכלול את דמותה של מקסימוף.
ליהוק
בד בבד עם הכרזתה הרשמית על הפקת הסדרה באפריל 2019, אושר כי אולסן ובטאני ישובו לגלם את דמויותיהם של מקסימוף וויז'ן, בהתאמה. בטאני הסכים להצטרף לפרויקט לאחר שנפגש עם פייגי וד'אספוזיטו, שהעלו רעיון "מרגש ומשגע" כיצד להשיב את דמותו ליקום הקולנועי של מארוול. אולסן, מצידה, חששה מהמעבר של מארוול לטלוויזיה ומהדרך שבה סדרות הטלוויזיה יתחברו לסרטים, אך נרגעה כשנודע לה על מעורבותה של שייפר בכתיבת התסריט ועל שימוש בחוברות הקומיקס שהעניקו השראה למיני-סדרה.
בהמשך, נודע ביולי 2019 שהשחקנית טיונה פאריס תגלם את דמותה של מוניקה רמבו; שהופיעה לראשונה ביקום הקולנועי של מארוול כילדה קטנה באירועי "קפטן מארוול", שמתרחש בשנת 1995. באוגוסט 2019, נחשף שקאט דנינגס ורנדל פארק ישובו לגלם את דמויותיהם מהיקום הקולנועי של מארוול, ושקתרין האן תגלם את אגנס, שכנתם החטטנית של וונדה וויז'ן. דנינגס הופיעה בעבר בסרטים "תור ו"תור: העולם האפל, והיא ציינה שהיא חשה שתפקידה במיני-סדרה תהווה "הפתעה במידת-מה" עבור המעריצים, ואילו פארק הצטרף למיני-סדרה בעקבות אספה כללית באולפני מארוול שכללה דיון על עתיד דמותו של וו ביקום הקולנועי שלה לאחר הופעתו ב"אנטמן והצרעה". על ליהוקם של השניים, שייפר אמרה שהוא "כייפי", מכיוון ששניהם היו שחקני סיטקומים "ותיקים", שהופיעו בעבר ב"מרוששות" ו"חמוץ מתוק", בהתאמה.
עם הפצת הקדימון הרשמי, נחשף שהשחקנים פרד מלמד ודברה ג'ו ראפ לוהקו לתפקיד אורח כשכניהם של וונדה וויז'ן, הזוג הארט. באוקטובר 2020, נחשף שהשחקנים אסיף עלי וג'ולין פורדי לוהקו לתפקידים שטרם נחשפו. מספר ימים לפני עליית המיני-סדרה לשידור, השחקנית אמה קולדפילד חשפה שהיא תופיע במהלך העלילה בתפקיד שטרם פורסם.
עיצוב
מעצבת התלבושות, מייז סי רובו, ציינה שזה נדיר למצוא עלילה שקשתות הסיפור שלה מתרחשות במשך כל כך הרבה עשורים, בלי שהדמויות יזדקנו. הטוקסידו ושמלת הכלה שלבשו ויז'ן ומקסימוף בכותרות הפתיחה, יוצרו במיוחד עבור המיני-סדרה, כשהשמלה נעשתה כמחווה לאודרי הפבורן. כשהסדרה עברה מצילום בשחור-לבן לצילום בצבע, מעצבי ההפקה השונים עבדו יחד כדי להבטיח מראה אחיד של הדמויות והסטים. מעצב ההפקה, מארק וורת'ינגטון, הוסיף ואמר כי הצוות שבראשו הוא עמד "גילה כמה דברים על האופן שבו הצבעים עובדים בחלל שחור-לבן".
צילומים
צילומי המיני-סדרה החלו בתחילת נובמבר 2019, באולפני פיינווד שבאטלנטה, ג'ורג'יה. המיני-סדרה צולמה על ידי הצלם ג'ס הול. בעבר דווח כי הצילומים יחלו ב-21 בספטמבר בלוס אנג'לס, קליפורניה. בטאני ציין שהצילומים התקיימו בצורה מושכלת, בהתחשב העובדה שהם נאלצו לצלם שש שעות תוכן בתקציב שדומה לסרט מהיקום הקולנועי שאורכו שעתיים וחצי. תוכנית הצילומים כללה צילומי קטעים מפרקים שונים בו זמנית, שלדברי בטאני התאפשרו מאחר ששקמן היה אחראי על ביום כל הפרקים. שקמן אכן ניסה לצלם את העלילה באופן כרונולוגי על מנת לסייע לשחקנים במעבר הצילומים מתקופת סיטקום אחת לאחרת. השחקנים גם צפו בפרקים של סיטקומים שונים לפני הצילומים במטרה "לתפוס את הרוח של כל טון וסגנון", מכיוון שהגישה הקומית של הסיטקומים השתנתה בכל עשור. על הסט היה מאמן דיאלקט שעזר לשחקנים לעבוד על המימיקות והאופנים שבהם אנשים נשמעו והתנהגו בכל עשור.
במהלך צילומי עשורים אחרים שמופיעים במהלך העלילה, נעשה שימוש בנגיעות ספציפיות לאותו העשור שצולם; למשל, הפרק השני, שעלילתו מתרחשת בשנות ה-60, היווה מחווה ל"מעשי כשפים", שצולם גם בשחור-לבן וכלל שימוש בצחוק מוקלט, ועבור הפרק שעלילתו מתרחשת בשנות ה-70, נעשה שימוש בתאורה מאותו התקופה. שקמן רצה להבטיח שהאלמנטים הסיטקומיים של העלילה לא ירגישו פרודיים, אלא יהיו אותנטיים ככל האפשר. הול השתמש ב-47 עדשות מצלמה שונות במשך שבע תקופות הזמן שעלילת המיני-סדרה מכסה, שרבות מהן היו עדשות מודרניות שהותאמו אישית במטרה לשמור על העדשות תקופתיות. באשר לתאורה, נורות טונגסטן שימשו בעיקר בשנות ה-50 עד שנות ה-70, שכן אלו שימשו לתאורה באותה התקופה, כאשר נעשה שימוש בנורות לד החל מהפרקים שעלילתם מתרחשת בשנות האלפיים. בדומה לצילומי שני הפרקים הראשונים, שכללו מחוות ל"מופע של דיק ואן דייק" ו"מעשי כשפים", בהתאמה, גם צילומי שאר הפרקים כללו מחוות לסיטקומים פופולריים נוספים, כמו "משפחת בריידי" ו"הזמנים הטובים", כרמז לאופן שבו הפופולריות של הטלוויזיה גדלה לאורך השנים, ועד לחיקוי הסגנון המוקומנטרי של מספר סיטקומים מודרניים. ברגעים בהם משהו משתבש באשליה של מקסימוף, שקמן עשה "עבודה רבה עם העדשות והתאורה כדי לשנות את מצב הרוח ולשנות את שדה הכוח הסטטי". שקמן הוסיף כי הרגעים הללו מעבירים את העלילה "לטריטוריה של אזור הדמדומים", ושגם לעיצוב הסאונד היה חלק מרכזי ברגעים הללו.
צילומי לוקשיינים נוספים התקיימו במטרופולין של אטלנטה בין החודשים דצמבר 2019 לפברואר 2020. חגיגת הפסקת הצילומים נערכה ב-1 במרץ, לקראת הפסקה מתוכננת של ארבעה שבועות, אך הצילומים הושבתו ב-14 במרץ בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית. הצילומים התחדשו והתקיימו בלוס אנג'לס בספטמבר 2020, וכללו פרוטוקולי בטיחות קפדניים למניעת הידבקות על מנת להשלים את הצילומים החיצוניים הדרושים לסדרה, ונמשכו גם באוקטובר. אולסן התקשתה לשוב לצילומים לאחר שהייתה מבודדת במהלך ההשבתה, ואילו בטאני לא אהב את העובדה שפרוטוקולי הבטיחות משמעותם אילוץ השחקנים לשוב לקרונות שלהם בין ההפסקות ויצירת ניכור בין צוות השחקנים לצוות ההפקה. הצילומים התקיימו גם באולפני "בלונדי סטריט" של האחים וורנר בברבנק, קליפורניה, שם גם צולמו בעבר סיטקומים. שקמן הרגיש כי ל"בלונדי סטריט" יש "תחושה מזויפת ומוזרה" שאף רחוב אמיתי לא היה יכול לחקות. צילומי המיני-סדרה הסתיימו באמצע נובמבר 2020, בסמוך לתחילת צילומי הסצנות של אולסן ב"דוקטור סטריינג' בממדי השיגעון".
גמר הפקה
במהלך השבתת ההפקה בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, שקמן החל לערוך את החומר שכבר צולם והצליח "ללטש אותו" לפני שההפקה חודשה. העבודה המוקדמת על תהליך גמר ההפקה נתנה לשקמן תובנות על מספר דברים בתהליך ההפקה בצורה שונה, אך הפקת המיני-סדרה לא שונתה באופן משמעותי. טים רוש, נונה קודאי וזין בייקר משמשים כעורכים. בשלושת הפרקים הראשונים מספר קאטים ואפקטים אחורניים הותאמו עבור האפקטים המעשיים שצולמו. המפקחת על האפקטים חזותיים, טארה דמארקו, הוסיפה כי נעשה שימוש באפקטים חזותיים עכשוויים "על מנת לסלק את החוטים ולהחליק את הקאטים" וכאשר חוטי התיל לא צולמו באופן מעשי. שקמן אמר שהעבודה על כל שלב בתהליך בבת אחת חשה כעבודה "סכיזופרנית". בטאני העריך כי למיני-סדרה היו 2,496 צילומי אפקטים חזותיים יותר מאשר לסרט "סוף המשחק".
מוזיקה
בינואר 2020, דווח שהמלחין כריסטופר בק, שעבד בעבר על הלחנת המוזיקה לסרטים "אנטמן" ו"אנטמן והצרעה", ילחין את המוזיקה עבור המיני-סדרה. בק ניסה לתת הומאז' ללחני הסיטקומים בכל תקופת זמן, באמצעות בחירת המכשור וסגנון הקומפוזיציה. לדוגמה, בפרקים הראשונים מופיעים אנסמבלים תזמורתיים קטנים, בעוד שהפרקים המאוחרים יותר כוללים לחנים מוזקליים בסגנון רוק-פופ, כאשר המוזיקה הופכת ל"נרחבת יותר "ככל שמתקדמת הסדרה. בק העיד על התהליך שזה "מרגש למצוא דרכים לחבר את הלחנים גם כאשר הם משתרעים על המגוון הסגנוני לאורך פני כל הפרקים", למשל, נעימת שיר האהבה שהלחין עבור מקסימוף וויז'ן. בק גם השתמש בטכניקות מיקס והקלטות תקופתיות ספציפיות.
הפסקול הרשמי של כל פרק במיני-סדרה, ושיכלול גם את נעימות הנושא בהלחנתם של לופז ואנדרסון-לופז, עתיד לצאת לשוק בשירותי הזרמות המדיה השונות באופן שבועי, החל משבוע לאחר בכורת שני הפרקים הראשונים.
שיווק
הסדרה מקודמת כחלק מהרחבת היקום. בדצמבר 2019, קווין פייג' חשף את התמונה הראשונה מתוך הסדרה במהלך כנס ה-" Comic Con Experience" ויני מנקוסו מ"קולידר" מצאה את הדימוי "מעניין מאוד", תוך כדי הדגשת בחירת האולפנים לצבוע את התמונה ב"שחור-לבן הישן והמוכר", קטע קצרצר מהסדרה הוצג בפרסומת שיווקית במהלך אירוע הסופרבול LIV לצד קטעי וידאו מ"הפלקון וחייל החורף" ו"לוקי". דאיס ג'ונסטון מ"אינברס" הצביע על כך שהקטעים שהוצגו בפרסומת כוללים רפרנסים לסיטקומים פופולריים ששודרו על פני תקופות שונות, כולל "המופע של דיק ואן דייק", "משפחת ביבר", "מעשי כשפים", "משפחת בריידי", "רוזאן" ו"צער גידול בנות", וציין שהסדרה תהיה "חובה לצפייה לא רק עבור מעריצי מארוול, אלא גם עבור כל מי שמחפש להיט נוסטלגי: הפורמט המתרחב הזה בעידן הנוכחי פירושו שכל אחד יכול לחוות מחדש את מופעי הילדות בעידן הסטרימינג הנוכחי". הכתבת ג'וליה אלכסנדר מ-"The Verge" אמרה שהפרסומת הציעה "מספיק הצצות כדי לרגש מעריצים". הכתבת היילי פוץ' מ"קולידר" העירה שמכל הפרסומות במהלך הסופרבול, אנשי השיווק של מארוול "גנבו את כל ההצגה" והיה להם "הרבה ממה לרגש איתו", והוסיפה כי הקטעים מהסדרה היו "הכי המרגשים", ושהם היו "מוזרים לחלוטין ובעלי מראה בלתי צפוי".
הקדימון הרשמי של המיני-סדרה הופץ ב-20 בספטמבר 2020, במהלך טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-72. הטריילר זכה ל-55.7 מיליון צפיות מקוונות תוך 24 שעות, כולל 36.1 מיליון ביוטיוב, 4.9 מיליון בפייסבוק ו-10.1 מיליון באינסטגרם. המיני-סדרה זכתה גם ללמעלה מ-302,600 אזכורים וציוצים בטוויטר מיד לאחר הטיזר ששודר במהלך טקס פרסי האמי לקראת יציאתו של הטריילר המלא, ובסופו של דבר הפכה לטרנד הרביעי ברשימת הטרנדים של טוויטר. בנוסף, הקדימון הרשמי הפך לסרטון השני בפופולריותו ביוטיוב, וזכה לביקורות חיוביות בקרב המבקרים. לאחר שנחשפו רשימת השחקנים שעתידים להופיע בסרט ההמשך ל"ספיידרמן: רחוק מהבית", גרהאם מקמילן מ"הוליווד ריפורטר" ראה את הקדימון הרשמי של הסדרה "באור חדש", והציע פרשנות לפיה התאפשרות קיומם של הגרסאות השונות של מקסימוף וויז'ן שמופיעים במיני-סדרה נובעת מכך שמקסימוף "שוברת את הקירות בין מציאויות שונות", מה שלא רק יכין את הקרקע ל"דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף", אלא גם לסרט ההמשך של "ספיידרמן: רחוק מהבית".
בתחילת דצמבר 2020, שוחררו שש כרזות עבור המיני-סדרה, המציגות כל אחת עשור שונה, משנות החמישים ועד שנות האלפיים. פוליאם-מור מ-"io9" ציין כי עם כל כרזה חדשה, "אלמנטים שונים משתנים ומותמרים, ומשקפים את חלוף הזמן ואת התפתחויות העלילה של 'וונדה-ויז'ן'" לאחר פרסום הכרזות, הופץ קדימון חדש שהוצג לראשונה במצגת יום המשקיעים של דיסני. אנדרטון מ-"/Film" ציין כי הקדימון הציג יותר קטעים שאינם סיטקומיים ממה שהוצג בעבר. כמו קודמו, גם הקדימון החדש זכה לביקורות חיוביות. טוני סוקול מ-"Den of Geek" הדגיש את השימוש של הקדימון בשיר "Daydream Believer" של להקת "The Monkees", וציין שהשיר ומילותיו משקפים היטב את מצבה של מקסימוף, אם כי ציין שהמוזיקה הופכת ל"קשה לזיהוי תחת שכבות הולכות וגדלות של מוזרות פסיכדלית". כחלק מקידום המיני-סדרה, שני הפרקים הראשונים של הסדרה אולפני מארוול: אגדות חוקרים קטעי ארכיון של מקסימוף וויז'ן מסרטי היקום הקולנועי של מארוול ואת המסע שלהם לאורכו. שני הפרקים שודרו ב-8 בינואר 2021. גם הפרק הראשון של Assembled, הצפוי להתפרסם ב-12 במרץ 2021, יוקדש לסדרה.
שידור
ב-12 בנובמבר 2020, אושר שהמיני-סדרה תעלה לשידור ב-15 בינואר 2021 בשירות הזרמת המדיה של "דיסני+", ולכלול תשעה פרקים. בנוסף, נחשף ששני הפרקים הראשונים יעלו יחד בשידור הבכורה, ואילו ששבעת הפרקים הנותרים יעלו לשידור באופן שבועי עד ל-5 במרץ 2021. לפני-כן, דווח שהמיני-סדרה תעלה לשידור בדצמבר 2020, אחרי שהוחלט להקדים את תאריך עלייתה לשידור מלוח השידורים לשנת 2021. שקמן אמר כי הסדרה הצליחה לעלות לשידור זמן כה קצר לאחר סיום הצילומים בעקבות עבודות גמר ההפקה שהחלו במהלך השבתת ההפקה במהלך ההתפרצות הראשונה של מגפת הקורונה. שייפר ציינה שכרגע זהו הזמן המתאים עבור המיני-סדרה לעלות לשידור, במהלך שיא תחלואת המגפה, משום שהיא "השתקפות של הרבה חרדות שאנחנו מרגישים, ושל הרבה מהפאתוס והכאוס של [2020], כך שזה מרגיש מאוד נכון לדעתי". המיני-סדרה היא הראשונה לפתוח את השלב הרביעי של היקום הקולנועי של מארוול.
ביקורות
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", המיני-סדרה זכתה לציון משוקלל של 93%, בהתבסס על 150 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.79/10 והקונצנזוס שמדובר ב"חצי מחווה אוהבת להיסטוריה הטלוויזיונית, חצי ממסתורין לא שגרתי 'וונדה-ויז'ן' היא צעד מוזר ואמיץ להפליא אל המסך הקטן עבור היקום הקולנועי של מארוול – וחלון ראווה מושלם עבור ביצועיהם של אליזבת אולסן ופול בטאני". באתר "Metacritic", המשתמש בממוצע משוקלל, המיני-סדרה זכתה לציון של 76 מתוך 100, בהתבסס על 37 ביקורות, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
המיני-סדרה זכתה לביקורות חיוביות רבות מהמבקרים. רבקה יאנוצ'י מהאתר "TVLine" העניקה לשלושת הפרקים הראשונים את הציון "A" ושיבחה את ביצועיהם של השחקנים, במיוחד את של אולסן, אך הצביעה על השאלה אם אכן לא היה עדיף יותר להפיץ את כל הפרקים בבת אחת במקום בהפצה שבועית. סאם ברסנטי מהאתר "The A.V. Club" העניק למיני-סדרה את הציון "-A" וציין שהיא אכן "הביטוי האולטימטיבי" לפוטנציאל של היקום הקולנועי של מארוול "לעשות דברים חדשים ולספר סוגים חדשים של סיפורים", כמו כן גם בעלת פוטנציאל להיות "חלק מרתק בקאנון של היקום הקולנועי". דניאל פיינברג מהאתר "הוליווד ריפורטר" ציין כי המיני-סדרה איננה מוזרה יותר משומרי הגלקסיה, אך אמיצה יותר מבחינה יצירתית ומאפשרת לקהל לחקור את הפוסט-מודרניות של המוסכמויות שבסיטקומים, אף על פי שאותו הקהל מצפה לחליפות מצחיקות ולפיצוצים. בעיני ליז שאנון מילר מהאתר "קוליידר", המעבר בין כל עשור במהלך הפרקים היה "פשוט מדהים". מילר שיבחה את ביצועיהם של אולסן ובטאני, ואמר כי האן "טובה מדי ממה מילים פשוטות יוכלו לתאר". בהעניקה לסדרה את הציון "A", מילר ציינה את מסקנתה שמסגרת היקום הקולנועי של מארוול "מעולם לא איפשרה רמה כזו של ניסויים לפני כן... 'וונדה-ויז'ן' מעיזה באמת לאתגר את הצופה". דארן פראניץ' מהאתר "אנטרטיינמנט ויקלי" אמר כי מדובר בהתחלה יוצאת דופן לשלב הרביעי, והעניק לשלושת הפרקים הראשונים את הציון "+B". פראניץ' תיאר את הסצנות ש"הציגו באהבה את רוחן של תוכניות הטלוויזיה ישנות מאוד" כחלקים הטובים ביותר בפרקים, אך הביע דאגה מכך שהתעלומה שבמרכז העלילה תהיה "כמו סתם עוד סרט" עם פוטנציאל להפוך ל"שובר קופות מוכר מדי של גיבורי-על". פראניץ' ציין כי הצלחת המיני-סדרה תיקבע על סמך האופן בו צוות ההפקה יטפל בנושא הזה.
מנגד, המיני-סדרה זכתה גם לביקורות מעורבות או שליליות. בביקורתה עבור "וראייטי", קרוליין פרמקה כינתה את המיני-סדרה כ"מבוא מוזר להפליא לעידן החדש של טלוויזיית מארוול", אך הרגישה שהמיני-סדרה עלולה לבלבל את מעריצי היקום הקולנועי של מארוול, כמו גם את אוהדי הסיטקומים שהעניקו לה השראה. בנוסף, פרמקה ציינה שלטעמה אף אחד מהפרקים לא היה "מצחיק במיוחד", ושהרגעים הטובים ביותר של הסדרה הם הרגעים בהם מוצג לקהל הצופים כי מקסימוף וויז'ן אינם שייכים למציאות בה הם חיים. מייקל פיליפס, מהאתר "שיקגו טריביון", מתח ביקורת רבה יותר על שלושת הפרקים הראשונים, כינה אותם "רעים להפליא" ומתח ביקורת על השימוש בקלישאות הסיטקומיות כמו תכונת הצחוק המוקלט. לתחושתו של פיליפס, עלילת הסיפור של פרק אחד נמתחה לאורך שלושת הפרקים הראשונים. רוקסנה הדדי, מהאתר "RogerEbert.com", כתבה שקשה לדעת לאן העלילה תימשך משלושת הפרקים הראשונים, אך היא הרגישה שתשומת הלב מוסטת ממקסימוף וויז'ן לטובת הרמיזות אל סיטקומי העבר, ושבנוסף לכך, חסרה תחושה של נרטיב ושל סיכון גבוה "מאחר שהיא מתרחשת בתוך הנרטיב הגדול יותר של היקום הקולנועי של מארוול". דומיניק פטן, מהאתר "דדליין הוליווד", גם מתח ביקורת על הסדרה, וכינה אותה "מעייפת". פטן האמין שהמיני-סדרה מהווה צעד אחורה עבור סדרות הטלוויזיה של מארוול; שהסדרות של נטפליקס והסדרה "סוכני S.H.I.E.L.D." של רשת ABC היו טובות יותר; והוסיף שהמיני-סדרה שייכת לרשימת הפעמים בהם מארוול "עשתה את זה לא נכון".
קישורים חיצוניים
כתבות ביקורות
מגדל מרטלו בחוף סנדיקוב
מגדל מרטלו בחוף סנדיקוב (מוכר גם כ"מגדל ג'יימס ג'ויס") בדבלין, אירלנד, הוא מגדל מרטלו הממוקם כ-12 קילומטרים מדרום לדבלין. המגדל שימש למגוריו של הסופר האירי ג'יימס ג'ויס במשך כשבוע אחד בשנת 1904. המגדל הונצח באפיזודה הראשונה של ספרו יוליסס, וזהו מקור פרסומו. כיום משמש המגדל כמוזיאון להנצחת הסופר. המגדל הוא אחד מכ-30 מגדלי מרטלו שבנו הבריטים על אדמת אירלנד בתחילת המאה התשע עשרה כדי להגן על האי מפלישות צרפתיות. המגדל בחוף סנדיקוב נבנה יחד עם עוד 15 מגדלים בסביבת דבלין לאחר שהבריטים פרסמו את חוק ההגנה של 1804, שנועד לספק הגנה על חופי בריטניה ומושבותיה מפלישות צרפתיות בתקופת נפוליאון. המגדל, כמו מגדלים דומים לו, הוקם בתצורה של מגדל צרפתי בקורסיקה, שהדף פלישה בריטית ב-1794.
מבנה המגדל ושימושיו הצבאיים
על גג המבנה ניצב תותח בעל טווח של כקילומטר וחצי.
בידיים אזרחיות
החל מ-1904 הוסב המבנה לשימושים אזרחיים. הסטודנט לרפואה אוליבר סנט ג'ון גוגארטי שכר את המגדל ממשרד המלחמה הבריטי לשם מגורים, תמורת 8 לירות שטרלינג לשנה. בספטמבר הזמין גוגארטי את ידידו, ג'יימס ג'ויס, להתגורר עמו במגדל. לאחר כשבוע של מגורים משותפים רבו השניים, ונפרדו ללא שוב. ג'ויס, שעזב את אירלנד כחודש לאחר האירועים, הנציח אותם בפרק טלמאכוס, הפרק הפותח את יצירתו "יוליסס":
בשנת 1954 רכש את המגדל האדריכל מייקל סקוט, שהסב אותו בעזרת ידידיו, ובהם הבמאי ג'ון יוסטון, למוזיאון. המוזיאון נחנך ב-16 ביוני ("בלומסדיי") 1962, בנוכחות סילביה ביץ', המוציאה לאור של "יוליסס". ב-1978 הוסף אולם תצוגה בקומת הקרקע ונפתח פתח בקירות המגדל המשמש כיום לכניסה למוזיאון. שמו של המוזיאון הוסב ל"מוזיאון ג'יימס ג'ויס", ומוצג ובו חדר המגורים של ג'ויס ושותפיו למגדל. בקומת הכניסה של המוזיאון נמצאים אולם תצוגה, חנות מזכרות וספרים הקשורים ליוליסס ומגג המגדל קיימת תצפית טובה על מפרץ דבלין.
בבלומסדיי נערכות במגדל הקראות של קטעים מיוליסס.
מית'וטין
היסטוריה
מית'וטין הוקמה בשנת 1992 על ידי כריסטיאן שוץ וסטפן וויינרהל בשם Cerberus (קרברוס, כשם הכלב התלת-ראשי השומר על שער השאול) כשבשנת 1993 שינתה הלהקה את שמה למית'וטין . מית'וטין מבססת את המוזיקה שלה על בלאק מטאל יחד עם השפעות מלודיות של מוזיקה עממית ויקינגית. השירה היא שירה בלאק מטאל אופיינית באופן יחסי, והקצב המוזיקלי נע בין קצב בינוני לבין ריפים מהירים עם דגש על אווירה הרואית.
בשנת 1997 הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה In The Sign Of The Ravens ובאותה שנה יצא אלבומה השני של הלהקה King Of The Distant Forest שקיבל ביקורות חיוביות בעולם המטאל.
אלבומה השלישי של הלהקה, Gathered Around The Oaken Table, יצא בשנת 1999. באותה שנה אף התפרקה הלהקה באופן רשמי. שניים מחברי הלהקה מנגנים בלהקת הפאוור מטאל פאלקונר.
דיסקוגרפיה
אלבומים מלאים
FAFSA
The Free Application for Federal Student Aid (בראשי תיבות: FAFSA) הוא טופס שנתי אותו רשאים למלא סטודנטים או סטודנטים לעתיד באוניברסיטאות ובקולג'ים בארצות הברית ולפעמים גם הורי הסטודנטים כדי להירשם כמועמדים ולקבוע את מידת זכאותם לקבלת מלגות או הלוואות כספים פדרליות למימון לימודיהם. כל האוניברסיטאות והקולג'ים מפנים כחלק מתהליך ההרשמה לעזרה כספית ל-FAFSA, אשר מיועד לתושבי ארצות הברית בלבד (אזרחים ותושבי קבע). הרשויות האמריקאיות מלוות כספים לרוב לכל מי שעומד בקריטריונים והסטודנטים לרוב מחויבים להחזיר את ההלוואה במשך תקופה לאחר סיום לימודיהם.
את טופס ה-FAFSA ממלאים הסטודנטים דרך אתר אינטרנט ייעודי. טופס ה-FAFSA מורכב משאלות מרובות לגבי מצבו הכלכלי של הסטודנט ושל משפחתו של הסטודנט, מידע זה מוכנס לתוך נוסחה הקובעת את מידת יכולתה הכספית של המשפחה לתמוך בתלמיד (נתון זה נקרא EFC). הגורמים הקובעים את ה-EFC כוללים את גודל המשפחה, הכנסתה, מספר חברי המשפחה אשר לומדים בקולג', ורכוש המשפחה. טופס ה-FAFSA לא מכיל שאלות הנוגעות למוצאו, גזעו או דתו של התלמיד.
בעקבות המידע אשר נקלט באתר מונפק דו"ח אשר מכיל מידע מפורט לגבי זכאותו של הסטודנט למענקים פדרליים (דו"ח אשר נקרא SAR), ומועבר לסטודנט. התלמיד צריך לסקור את הדו"ח בקפדנות על מנת לבצע את התיקונים ההכרחיים על מנת להשלים את הדו"ח. גרסה אלקטרונית של הדו"ח (אשר מכונה ISIR) נשלחת לקולג'ים/אוניברסיטאות אותם התלמיד ציין בטופס. ה-ISIR נשלח גם לסוכנויות אשר אחראיות על הענקת המלגות.
חגי מן
חגי מן (נולד ב-1937) הוא אלוף-משנה בדימוס בצה"ל ששימש כקצין המודיעין של פיקוד הצפון לפני ובמהלך מלחמת יום הכיפורים, ונזכר בוועדת אגרנט כמי שסייע בהעלאת הכוננות בגזרה הצפונית בשבועות ובימים שטרם המערכה. בין תפקידיו שימש כקמ"ן מפקדת קצח"ר בזמן מבצע אביב נעורים וברדס 54–55 ולאחר מלחמת יום הכיפורים כמפקד בה"ד 15 להכשרת מקצועות המודיעין.
קורות חייו
מן נולד גדל ולמד בפתח תקווה. התגייס לצה"ל באוגוסט 1955 ושירת כמש"ק מודיעין בפיקוד הצפון. הוא סיים קורס קצינים כחניך מצטיין באוגוסט 1957, ושירת כקצין מודיעין בפיקוד הדרום עד 1958 ולאחר מכן כקצין מודיעין בפיקוד המרכז עד 1962. שירת במשך כשנתיים כראש לשכת מפקד פיקוד המרכז וב-1964 מונה לקצין המודיעין של חטיבה 16. ב-1966 עבר להדריך בקורס קציני מודיעין ובמהלך מלחמת ששת הימים שירת במינוי חירום כקצין המודיעין של חטיבה 10. לאחר מכן שירת כעוזר קצין המודיעין של פיקוד המרכז עד 1969. יצא ללימודים בפו"ם וב-1971 מונה למפקד קורס קציני מודיעין וקצין מודיעין של מפקדת קצין חיל רגלים וצנחנים ראשי, מילא תפקיד זה במהלך התכנון וההוצאה לפועל של מבצע ברדס 54–55 ומבצע אביב נעורים.
בתחילת שנות ה-80 היה נספח צה"ל בדרום מזרח אסיה. בשנת 1984 פרש מצה"ל ומונה למנהל חברת אמגו, חברת בת של קבוצת עיט שעסקה בייצוא של ציוד ביטחוני.
פועלו טרם מלחמת יום הכיפורים
מן נכנס לתפקידו ב-15 באוגוסט 1973, מספר חודשים לפני תחילת מלחמת יום הכיפורים, ועמד מקרוב על התעצמות הצבא הסורי בגזרת רמת הגולן. אף שמודר מחומרים מודיעיניים רבים, הצליח מן כקצין המודיעין של הפיקוד להסב את העירנות לאתגר המתפתח. על פעילותו להעלאת הכוננות בפיקוד ננזף על ידי ראש חטיבת המחקר תא"ל אריה שלו מאחר שלא תאמה את הערכת אמ"ן. יחד עם מאמצי אלוף הפיקוד, האלוף יצחק חופי, הצליחו התרעותיו להביא להעלאת כוחות חטיבה 7 למרחב רמת הגולן ולאחר מכן להעלאת כוננות באחת מחטיבות הגיוס המהיר של השריון, החלטות שהשפיעו באופן מהותי על מהלך הלחימה בגזרה הצפונית. לטענת מן, לאור פעילות זו לא ניתן לדבר על הפתעה בגזרה הצפונית במלחמת יום כיפור. ועדת אגרנט נדרשה למערכת היחסים שבין אמ"ן למודיעין השדה, בין השאר על רקע המתחים שבין חגי מן ובכירי חטיבת המחקר. ביחס למן, כתבה הוועדה כי:
בין השאר על רקע המקרה של מודיעין פיקוד צפון, דרשה הוועדה לשנות את מערכת היחסים בין אמ"ן ומחלקות המודיעין בפיקודים, ואכן לאחר המלחמה מחלקות אלו התחזקו הן בכוח אדם, הן בחשיפה לחומרים מסווגים והן בהשפעתן במערכת.
חאליד בשליץ'
קורות חייו
חאליד בשליץ' נולד בכפר קנז'ינה, סמוך לבירה סרייבו בבוסניה והרצגובינה כאשר זו הייתה חלק מיוגוסלביה, אביו מויו היה איש צבא בצבא העממי היוגוסלבי. הוא החל את להופיע באופן חובבני כאשר היה ילד בתקופת בית הספר היסודי ובמקביל גם הופיע במועדוני שירה. אחרי שסיים את שירותו הצבאי בצבא היוגוסלבי עבר להתגורר בסרייבו והתחיל את הקריירה המקצועית כשהופיע במסעדות שונות.
בשנת 1979 הקליט את הסינגל הראשון שלו, "Grešnica / Ne budi mi nadu". בין השנים 1979–2003 הקליט בשליץ' 16 אלבומים שנמכרו במיליוני עותקים. הופיע פעמים רבות ברחבי העולם בביצוע יחיד. שירים שהוציא לאור בשנת 1984 "Budi budi uvijek srećna" ו-"Neću neću dijamante" הגיעו במהירות למעמד של פלטינה, שזכה להצלחה כבירה, שהובילה אותו להיות אחד הזמרים פופוולריים ששיריו מושמעים ביותר בכל יוגוסלביה בסצנת המוזיקה העממית הבוסנית והבלקנית. במהלך מלחמת בוסניה הוא הופיע ברחבי אירופה במופעי צדקה במטרה לגייס תרומות לנפגעי המלחמה בבוסניה והרצגובינה.
הגהות אשרי
הגהות אשרי הוא תוספות ל"פסקי הרא"ש". החיבור נכתב במאה ה-14 על ידי רבי ישראל מקרֶמס. החיבור מכיל ליקוט של פסקי הלכה מראשוני אשכנז, בעיקר מן הספר אור זרוע של ר' יצחק מווינה (בחתימה 'מא"ז') ופסקי מהרי"ח של ר' יחזקיה ממגדבורג (בחתימה 'פר"י מהרי"ח' ) ועוד, המשלימים את דבריו של הרא"ש.
חות
חות (פרסית: حوت; בעברית: מזל דגים) הוא טורפדו סופרקוויטציה מתוצרת איראן. הטורפדו נע במהירות 360 קילומטר לשעה, הנחשבת גבוהה יחסית. נוסה לראשונה בתרגיל צבאי שנערך בין 2 ל-3 באפריל 2006.
לפי פרסומי סוכנות הידיעות האיראנית הרשמית IRNA הטורפדו פותח על ידי משמרות המהפכה האסלאמית. מומחי צבא ותעשייה צבאית מעריכים כי הטורפדו פותח באמצעות הנדסה הפוכה של הטורפדו הרוסי VA-111 Shkval הנע במהירות דומה.
קישורים חיצוניים
כתבה המתייחסת, בין היתר, לפיתוח החות באתר Strategy Center (ראו תחת הכותרת "Aiding Iran’s Military Self Sufficiency").
כתבה על הניסוי הראשון בחות באתר ה-BBC
עמי נאווי
עמי כדורי נאווי (נולד ב-2 באוגוסט 1964) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז, ומשמש כמאמן קבוצת כדורסל של בית הספר אליאנס תל אביב ובנוסף כמאמנה של קבוצת הפיתוח של מכבי תל אביב שמורכבת משחקני ליגת העל לנוער לשעבר.
קריירה
נאווי החל את דרכו המקצועית כשחקן בקבוצת מכבי רמת-גן, ולאחר מכן שיחק בהפועל תל אביב שבה זכה לפרסום, הפועל אריה ת"א (קבוצת הבת), מכבי הוד השרון ובני הרצליה.
לאחר שפרש ממשחק, שימש כעוזרם של שרון דרוקר, מאמנה של מכבי רעננה, ואפי בירנבוים בהפועל תל אביב.
בעונת 2010/11 מונה תחילה לתפקיד עוזר המאמן של אלעד חסין במכבי חיפה. בדצמבר 2010 לאחר פיטוריו של חסין, מונה נאווי למאמן הקבוצה אך פוטר במרץ 2011.
ב-30 באוגוסט 2012 הצטרף עמי נאווי לעירוני רמת גן כמאמנה הרשמי לעונת 2012/2013.
ב-4 במרץ 2016 מונה למאמנה של אליצור יבנה עד תום העונה. לאחר מכן, ב-2020, הצטרף למועדון מכבי תל אביב והחל לאמן את קבוצת הפיתוח של המועדון.
חיים אישיים
לנאווי בן מגרושתו רוויטל, ושלושה בנים מאשתו טל.
יחיאל ישעיהו טרונק
יחיאל ישעיה טרוּנק (Trunk; 15 במרץ 1887 – 7 ביולי 1961) היה סופר יידיש, היסטוריון חוקר תולדות יהדות פולין, מסאי ועורך.
ביוגרפיה
י"י טרונק נולד בכפר אוסמולסק שליד לוֹביץ' שבפולין למשפחת רבנים מיוחסת: אביו חיים אברהם טרונק, היה בנם של הרב משה פנחס טרונק רבה של קוטנא ונכדו של רבי ישראל יהושע טרונק, רבהּ של קוטנא ומגדולי פוסקי ההלכה בזמנו, ושל האדמו"ר ר' יצחק מוורקה; אמו הייתה בתו היחידה של הגביר ברוך גז'יבאץ בן למשפחת גז'יבאץ העשירה. בנעוריו עברה משפחתו ללודז'. בזמן מלחמת העולם השנייה, בשנת 1941, הצליח להגיע לארצות הברית והשתקע בניו יורק. הוא פרסם אסופות של סיפורים קצרים ורומנים עממיים. בפעילותו כחוקר מסאי ועורך, עסק רבות בספרות יידיש ותולדותיה, בזיכרונות מפולין ובמחקרים על יהדות פולין.
י"י טרונק ערך, יחד עם אהרון צייטלין, אנתולוגיה גדולה של סיפורת יידיש. האנתולוגיה כוללת עשרות סופרים יהודים שיצרו ביידיש בין שתי מלחמות העולם: אנטאלאגיע פון דער יידישער פראזע אין פוילן: צווישן ביידע וועלט מלחמות (1914–1939) (ניו יורק: ציקא, 1946).
בשנת 1947 זכה בפרס קרן לואי למד על הרומן "פולין". בשנת 1951 זכה בפרס צבי קֶסֶל לספרות יידיש במקסיקו.
טרונק הלך לעולמו ב-1961 בניו יורק.
המנון כורדיסטן
"אֶיי רקיב" (בכורדית: Ey Reqîb, מבוטא [ɛj rɛˈqiːb])) הוא ההמנון הלאומי הכורדי וההמנון הלאומי של כורדיסטן העיראקית. השיר נכתב ב-1938 על ידי דילדר בסוראני (ניב כורדי).
היסטוריה
ההמנון נכתב על ידי המשורר והפעיל הפוליטי הכורדי, דילדר ב-1938, בזמן שהיה בכלא. "אֶיי רקיב", שמשמעו "הו אויב!", מתייחס לסוהרים בכלא שבו הוחזק ועונה דילדר, אך גם לדיכוי הרחב של הכורדים.
הרביעייה האיטלקית
הרביעייה האיטלקית (באיטלקית: Quartetto Italiano) הייתה רביעיית מיתרים שנוסדה בשנת 1945. הופעת הבכורה של הרביעייה התרחשה ב-1945 בעיר קארפי שבנפת מודנה, באיטליה, כשכל חבריה היו עוד בשנות העשרים המוקדמות לחייהם. שמו המקורי של ההרכב היה "הרביעייה האיטלקית החדשה" (Nuovo Quartetto Italiano) ובשנת 1951 החליטו חברי ההרכב לקצר את שמו.
הרכב זה נודע במיוחד בזכות ביצועיו המוקלטים למכלול רביעיות המיתרים של לודוויג ואן בטהובן (שהוקלטו בין השנים 1967 ו-1975) וכן לאלה של קלוד דביסי ומוריס ראוול. מלבד אלה, הקליטו חברי הרביעייה גם את כל רביעיות המיתרים של מוצרט, שומאן, ברהמס ווברן.
דובר קוסאשווילי
ביוגרפיה
קוסאשווילי נולד בגאורגיה. בגיל צעיר עלה לישראל עם משפחתו, והתגורר עמה באור יהודה. ב-1997, בעודו סטודנט בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, ביים את סרט הקולנוע הראשון שלו "עם חוקים", סרט קצר בהשתתפותם של אלון אבוטבול ורבקה מיכאלי ובהפקתו של צבי פרידמן. הסרט מספר על התבגרות תחת ערכי המשפחה הגרוזינית. הסרט השתתף וזכה בפרס וולג'ין היוקרתי בפסטיבל ירושלים, וכמו כן זכה במקום השני בפרס מיוחד בפסטיבל קאן בצרפת, בפרס בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים בניהול החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ובפרס מוגרבי. למרות זכייתו הבינלאומית, לא זכה קוסאשווילי להערכה ולחשיפה מלאה בישראל.
בשנת 2001 נחשף קוסאשווילי לראשונה כשכתב וביים את סרטו המפורסם "חתונה מאוחרת". הסרט מבוסס על "עם חוקים", ומספר את סיפורו של זאזא, דוקטורנט מבריק וחריף לפילוסופיה בשנות ה-30 שלו, המנהל סיפור אהבה מלא תשוקה וכאב עם אם לילדה במשפחה חד-הורית. בסרט משתתפים השחקנים ליאור אשכנזי, מוני מושונוב ורונית אלקבץ, ואילו לתפקיד האם ליהק קוסאשווילי במיוחד את אמו לילי קוסאשווילי, שעליה מבוססת הדמות. הסרט זכה להצלחה ענקית, הופץ מחוץ לישראל והפך במהרה לאחד מהסרטים הישראליים המצליחים והמרוויחים ביותר שנוצרו אי-פעם. לאחר שזכה במספר פרסים בפסטיבלים בסלובקיה, ירושלים, צ'כיה ונורווגיה, זכה הסרט בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים ובעשרה פרסי אופיר, בהם פרסים לארבעת השחקנים ופרס על התסריט והבימוי לקוסאשווילי.
בשנת 2003 כתב וביים את סרטו הבא "מתנה משמיים", המספר על חבורת גברים בני משפחה גרוזינית אחת המתכננים שוד יהלומים גדול. בסרט הופיעו יובל סגל, רמי הויברגר, מוני מושונוב וליאור אשכנזי (בשיתוף הפעולה השני שלהם עם הבמאי), קוסאשווילי עצמו ושחקנים נוספים. אף על פי שהסרט השתתף בפסטיבל הסרטים הישראליים בצרפת והיה מועמד למספר רב של פרסי אופיר, הוא זכה להצלחה בינונית מצד הביקורת והקהל.
בשנת 2008 השתתף קוסאשווילי בחלק מפרקי הסדרה "אבי ביטר חי בסרט" בערוץ ביפ.
בשנת 2009 יצא קוסאשווילי נגד הקולנוע הישראלי חרף שורת ההצלחות שרשמו במאים מקומיים בגלובוס הזהב ובפסטיבלי קולנוע חשובים באותה תקופה, ואמר:
בשנת 2010 יצא לאקרנים סרטו השלישי באורך מלא, "התגנבות יחידים", המבוסס על ספרו של יהושוע קנז. הסרט זכה באותה שנה בפרס אופיר אחד בקטגוריית הצילום.
באוגוסט 2012 יצא לאקרנים סרטו "רווקה פלוס", שעורר סערה כבר בהקרנותיו המוקדמות. הסרט מספר על זהבה (יעל טוקר), גננת רווקה בת 34 שמחפשת אהבה. אמה (רובי פורת שובל) שחולה במחלה סופנית מבקשת ממנה שתביא לה נכד לפני לכתה מהעולם ואילו היא רוצה למצוא גבר שתאהב. אמא של זהבה מפרסמת מודעה שמקשרת בינה לבין זוג חשוך ילדים (מיכל ינאי ומיקי לאון) שמעוניינים להביא ילד לעולם והיא נאותה לשמש כאם הפונדקאית שלהם.
בסוף שנת 2015 החלו צילומי סרטו "זוג יונים", בכיכובם של טל טלמון ואסף גולדשטיין. הסרט צולם בתקציב נמוך וללא תמיכת קרנות הקולנוע, ויצא לאקרנים ב-6 ביולי 2017.
בשנת 2016 שיחק בסדרת הפשע הקומית "מטומטמת" ששודרה בערוץ HOT3. בשנת 2018 הופיע בסדרת הטלוויזיה "מלכות" ששודרה בערוץ HOT3.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד הראשי בסרט העצמאי הקצר "יום רגיל" לצד בת-אל מוסרי וליטל שוורץ.
בשנת 2019 שיחק בסרט "קצפת ודובדבנים" של הבמאי גור בנטביץ', על תפקיד זה זכה בפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2021 שיחק בסדרה "מעילה" בתפקיד אביגדור, אביהם של אתי אלון ועופר מקסימוב. הסדרה מספרת את סיפור גניבת המיליונים מהבנק למסחר.
ועידת פסגה
ועידת פסגה היא ועידה שבה נפגשים ראשי מדינות. בשל דרגת הייצוג הגבוהה של המדינות בוועידות מסוג זה, הנושאים הנדונים בוועידות הם על פי רוב בעלי חשיבות רבה יותר. בשל כך, ומשום מעמדם הרם של המשתתפים בוועידות, הן זוכות לסיקור תקשורתי נרחב ולאבטחה כבדה. ארגונים בינלאומיים מסוימים, בהם ארגון המדינות המתועשות והליגה הערבית, מקיימים מדי שנה ועידות פסגה.
הראשון שטבע את המונח "פסגה" בהקשר הדיפלומטי היה ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל, בשנת 1950, כאשר אמר:, בקראו לקיים סבב שיחות נוסף עם ברית המועצות. אולם מפגשים בין מנהיגים התקיימו גם קודם לטביעת המונח בידי צ'רצ'יל. לפני המאה העשרים נערכו ועידות פסגה לעיתים רחוקות, וזאת ממספר טעמים: ראשית, התנקשויות אפשריות בדרך למפגש הפסגה או במהלך המפגש עצמו. שנית, המסעות אל מארחי מפגשי הפסגה ארכו ימים ושבועות, דבר שעלול היה להעיד על פחיתות כבודו של המנהיג המבקר. שלישית, השימוש בשגרירים ובשליחים אחרים ייתר את הצורך במפגש בין המנהיגים עצמם.
המאה העשרים זימנה יותר ועידות פסגה בשל התעופה, שקיצרה את משך המסע בין מדינות, ובשל הנשק להשמדה המונית, אשר הפך ועידות אלה לחיוניות, ולא בכדי רוב מפגשי הפסגה בתקופת המלחמה הקרה עסקו במרוצי חימוש ובניסיונות למנוע מלחמת עולם שלישית. בנוסף, אמצעי תקשורת ההמונים נתנו במה ופרסום לוועידות הפסגה שנערכו מאז תום מלחמת העולם השנייה.
דוגמאות בולטות לוועידות פסגה
ועידת פסגה ידועה הייתה ועידת יאלטה בפברואר 1945, שהתקיימה בהשתתפות נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט, ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, ושליט ברית המועצות, יוסיף סטלין. בוועידת פסגה זו נדונה חלוקת השטחים ואזורי ההשפעה בין בעלות הברית, שהיו עתידות לנצח במלחמת העולם השנייה.
מספר ועידות פסגה התקיימו על מנת להביא פתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני בחסות מדינות שונות. במסגרת זו ניתן למנות את ועידת קמפ דייוויד שנערכה בארצות הברית וועידת טאבה שנערכה במצרים.
דירת המצוירים
דירת המצוירים (באנגלית: Drawn Together; תרגום חופשי: צוירו יחדיו/נמצאים ביחד) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית ששודרה ברשת קומדי סנטרל, המספרת על חבורה מוזרה של דמויות מצוירות שחיות בדירה מלאה במצלמות, כפרודיה על תוכניות המציאות. הדמויות עצמן הן פרודיות על דמויות מצוירות בהשראת מגוון סרטים, סדרות, קומיקס ומשחקי מחשב פופולרים. הסדרה מתייחסת באופן פרודי לנושאים שבדרך כלל יש עליהם טאבו כגון שואה, גזענות וכו'. הפרק החמישי של העונה הראשונה צונזר כיוון שלעג לנכים.
בישראל הסדרה שודרה ב-yes stars 3 וב-HOT Comedy Central.
הסרט
לאחר העונה השלישית הוחלט שלא להמשיך את הסדרה ויוצריה הוציאו את הסרט "הסרט של מצוירים יחדיו: הסרט!" שעוסק בין היתר בביטול הסדרה. בסרט הצוות נלחם למען החזרת הסדרה כנגד דמות בשם "ישראל" (Intelligent Smart Robot Animation Eraser Lady) אותה מדבב סת' מקפרלן (איש משפחה). הדמות גרמה למחלוקת ולהאשמות באנטישמיות בטענות לשימוש ציני בסרט לטובת תעמולה אנטי-ישראלית ושימוש בעלילות דם כנגד העם היהודי.
לוטוס 1-2-3
לוטוס 1-2-3 הוא תוכנת גיליון אלקטרוני מתוצרת חברת התוכנה לוטוס (כיום חלק מיבמ).
היסטוריה
חברת לוטוס נוסדה על ידי מיצ'ל קפור, חברם של מפתחי הגיליון האלקטרוני ויזיקלק (VisiCalc). תוכנת 1-2-3 המקורית פותחה על ידי ג'ונתן סקס אשר פיתח בעברו כבר שתי תוכנות גיליון אלקטרוני בזמן שעבד בחברת קונסנטריק דטה סיסטמס. לוטוס 1-2-3 יצא לאור ב-26 בינואר 1983 וכבר בשנתה הראשונה עברה במכירותיה את הגיליון האלקטרוני הנמכר ביותר, ויזיקלק.
קוסיימה
אתר מקראי
לעיירה קוסיימה מיוחסים הקשרים מקראיים. המקום נמצא בצומת דרכים עתיק חשוב, בו נפגשת דרך שור עם דרך עזה.
דרך שור
על פי המסופר בספר בראשית, כאשר הגר ברחה משרי, מצא אותה מלאך ה' – פירושה של המילה "שור" הוא חומה, ובהקשר הזה הכוונה כנראה לביצורי גבול מצריים. משערים כי דרך שור יצאה מבמת הר חברון, עברה ליד באר שבע, חלוצה, בארותיים (המקראית), קוסיימה, ביר חסנה, ביר גפגפה, האגם המר הגדול (במחוז אסמאעיליה). באזור קוסיימה היא הצטלבה עם דרך עזה, אולי דרך ים סוף המקראית שהובילה מקדש ברנע לעציון גבר על חוף ים סוף.
זאב משל סבר שיש לקבל את הצעתם של וולי ולורנס, שזיהו את "דרך שור" בקו ביר־חסנה – קוסיימה – בארותיים. המצדים הישראליים שליד רחייבה וליד ביריין (בארותיים) היו עד כה הממצא הרלוונטי היחיד על קו זה בין קדש ובין באר שבע. לאחרונה נתגלתה מצודה גדולה נוספת מצפון לקוסיימה.
זאת לעומת ההצעה המזהה את "דרך שור" בקו באר שבע – חלוצה – ניצנה – איסמעיליה, כנראה בהשפעת הכביש המודרני, העובר במסלול זה.
הכביש היוצא מערבה מקוסיימה, המגיע כעבור 69 ק"מ ל"חסנה", עובר על תוואי דרך הקרוי בפי הבדואים "דרב א־שריף" המוביל לאל עריש, שהערבים כינו אותה "דרב א־שור", כלומר: דרך שור.
עצמונה
קוסיימה היא, לפי הרשום במפות, ולדעת חלק מהחוקרים, מקומה של עצמונה המקראית. לדעת חוקרים אחרים, מקומה של עצמונה באזור אל־מוּוילה כ־5 ק"מ צפונית־מערבית לקוסיימה. עצמונה הוא מקום בתוואי של נחלת שבט יהודה, לפי הכתוב בספר יהושע:
בתקופה העות'מאנית
לעיירה הייתה חשיבות מיוחדת בתקופה העות'מאנית. היא הייתה התחנה הסופית של הרכבת שעמדה לרשות הצבא הטורקי, שעשה הכנות לפלוש דרומה במטרה לחסום את מעבר האוניות בתעלת סואץ.
תחנת הרכבת הסופית
השימוש ברכבות בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה הגיע להיקף יחסי שלא נודע כמוהו עד היום. כלי רכב מוטוריים כמעט לא היו בארץ ורוב התחבורה של חיילות צבא, נשק ותחמושת ואספקה, בוצעה ברכבות. הצבא הטורקי השתמש במסילת הרכבת החיג'אזית להובלת האספקה לארץ.
בעקבות ההוראה של ג'מאל פאשה לכבוש את תעלת סואץ מידי הבריטים הועלה לראשונה הצורך ברכבת שתגיע לדרום ארץ ישראל. הטורקים הטילו את המשימה של תכנון הרכבת אל תעלת סואץ על היינריך מייסנר, מהנדס גרמני שעבד עם השלטון הטורקי וזכה לתואר פשה המכובד. מייסנר שינה את תכנון המסלול של מסילת השומרון שנעה מעפולה דרך השומרון לשכם ותוכננה להגיע לירושלים ובמקום זאת נסללה לטול כרם. מטול כרם נסללה המסילה המזרחית ההיסטורית לוואדי צראר, אל־פאלוג'ה היום מערבית מצומת פלוגות בין אשקלון לקריית גת ומשמר הנגב של היום, ולבאר שבע. באוקטובר 1915 הגיעה מסילת הרכבת לתחנת הרכבת בבאר שבע. התחנה הפכה למרכז הלוגיסטי החשוב של הצבא העות'מאני, לקראת הניסיון לכיבוש תעלת סואץ וחסימת המעבר הבריטי למושבתם החשובה באותם הימים הודו.
למרות כישלונם בכיבוש התעלה שמונה חודשים קודם לכן, הטורקים עדיין לא נואשו מלכבוש את אזור התעלה. הם המשיכו את בניית המסילה דרך ביר עסלוג' (משאבי שדה), ושרידי הסוללה שלה, נראים עד היום, דרומית לבאר שבע, ביציאות הדרומיות של העיר לכיוון משאבי שדה. משם המסילה המשיכה לנחל לבן ובמאי 1916 הגיעה המסילה לניצנה, מקום מושבה של המפקדה הטורקית האזורית, משם המשיכה המסילה כ־13 ק"מ נוספים דרומה עד עזוז, (בארותיים) שם חצתה את הגבול לסיני והגיעה עד היישוב הערבי קציימה הוא קוסיימה כ־17 ק"מ דרומית-מערבית מעזוז – התחנה הסופית של הרכבת, אשר תחנתה הראשונה הייתה דמשק.
תלמידי מקוה ישראל
בצידה הצפוני־מערבי של העיירה נמצאים התמרים המסמנים את מקום מעיינות עין המדבר. סמוך לדקלים מצויה חורשת אקליפטוסים עבותים. אלה ניטעו ב־1916, במלחמת העולם הראשונה, על ידי צעירים עבריים, בוגרי בית הספר החקלאי מקוה ישראל, בראשות מנהל בית הספר, אליהו קראוזה. על ידי הקמת "קבוצת נוטעים", שנטעה עצים גם במקומות אחרים בגבול המדבר, הצליחו הצעירים להשתחרר מהשירות בצבא העות'מאני.
פעולת תגמול
בשנת 1956, אחת מפעולות התגמול בוצעה נגד המוצבים המצרים בקוסיימה.
במלחמת ששת הימים
המלחמה פרצה בשעות הבוקר המוקדמות של 5 ביוני 1967. מטוסי חיל האוויר תקפו את כל שדות התעופה הצבאיים במצרים ובסיני.
התרסקות מטוס
ב־10 ביולי 1980 התרסק מטוס דקוטה של טייסת 122 על צלע גבעה באזור קוסיימה, עקב ראות לקויה, בעת אימון ניווט נמוך. ארבעה אנשי צוות אוויר מהטייסת נספו בתאונה. בין הנספים היה טייס המשנה. אנדרטה לזכרו הוקמה ביער הטייסים לצד כביש 443 לירושלים ובה כנף משרידי המטוס.
כלכלת המקום
לאחר כיבוש סיני בשנת 1967, ביקר במקום העיתונאי צבי אילן. הוא כתב בספרו על העיירה כי היא מרכז בדווי מדברי טיפוסי: "את ירקותיהם ואת הזיתים לכיבוש ולעצירת שמן מביאים החקלאים לעיירה. ליד הכביש מצויים בשורה ארוכה חנויות "כל בו" לכל דבר: ירקות, פירות, בדים, מלבושין, כלי בית, סוכר, אורז וזרעים" וכן מה שעשוי להיות שימושי לבן המדבר ולעובר האורח.
קסדת ברודי
קסדת ברודי היא קסדת פלדה, שעוצבה על ידי ג'ון לאופולד ברודי ושימשה את הממלכה המאוחדת ובעלות בריתה במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה.
בהגדרה המצומצמת ביותר קסדת ברודי היא רק אותו דגם ראשוני שפותח ב-1915 עבור הצבא הבריטי, אך עיצוב זה זכה למספר דגמים ממשיכים ויוצר במספר מדינות בעלות ברית אשר נהוג לכלול אותם בהגדרה הרחבה, כל אלו חולקים את אותו העיצוב המאפיין של הקסדה. הקסדות העיקריות שהתבססו על הברודי היו הסימן I ו-II הבריטיות וה-M1917 האמריקאית, היא זכתה למספר כינויים בהם "קסדת טומי", "קסדת דאובוי" (Doughboy), "קסדת רסיסים" ובפי החיילים הגרמנים "קערת סלט" (Salatschüssel).
בשירות צה"ל
הדגמים השונים של קסדת הברודי הבריטית הגיעו לידי הארגונים הלוחמים בישראל עוד טרם קום המדינה. הקסדה הייתה בשימוש נרחב של חיילי צה"ל במהלך מלחמת העצמאות ועד אמצע שנות ה-50, כאשר היא הוחלפה בהדרגה בקסדת הצנחנים הבריטית לצנחנים וקסדת ה-M1 ליחידות הלוחמות.
קסדות ברודי נותרו בשימוש יחידות שונות בצה"ל במלחמת ששת הימים ובמספרים מצומצמים יותר אף במלחמת יום הכיפורים - בעיקר בקרב יחידות עורפיות, סוללות תותחנים ולוחמי חיל הים.
אבנר פרץ
ביוגרפיה
בשנים 1961 עד 1964 למד מתמטיקה פיזיקה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים.
על מחקרו בתחום הלאדינו קיבל את פרס סדן לשנת תשנ"ח מטעם קרן לבון באוניברסיטת ת"א. בשנת 1999 אצר עבור הרשות ללאדינו את תערוכת "לשון מאספמיא – חמש מאות שנות הספר בלאדינו" שהוצגה ביריד הספרים הבינלאומי בירושלים. התערוכה יצאה אחר כך לסבב בן שנתיים ברחבי ספרד. ד"ר אבנר פרץ עוסק בחישופם, פענוחם ופרסומם של כתבי יד בלאדינו (רובם בסוליטריאו – כתב חצי קולמוס) באופן המעשיר את הידע וההכרות עם המגוון שבספרות לאדינו. חומר זה מתפרסם בעשרות מאמרים מפרי עטו. ערך והוציא לאור בשנת 1999 ספר לימוד ללאדינו מאת משה שאול. פרץ כתב את המילון לאדינו-עברי המקיף ביותר, המונה כ-50,000 ערכים. המילון יצא לאור בשנת 2007. אבנר מכהן כיועץ מדעי לוועד המנהל של הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו.
פרסומים
פרסם ספרים אחדים מאוצרות הספרות בלאדינו הכוללים מחקר ותרגום אמנותי של היצירות:
יחזקאל מרגלית
יחזקאל מרגלית (נולד ב-9 באפריל 1974; י"ז בניסן ה'תשל"ד) הוא פרופסור למשפטים, המשמש פרופסור חבר במכללה האקדמית נתניה.
מרגלית מתמחה בדיני משפחה, משפט עברי, ביו-אתיקה ודיני חוזים. בשנת 2022 הוציא לאור את הספר "יחסי הורים וילדים – בין דיני משפחה לבין דיני חוזים" בהוצאת נבו.
ביוגרפיה
פרופ' מרגלית למד במדרשית נעם ובמספר ישיבות ביניהן ישיבת הר עציון. בעל תואר ראשון במשפטים בהצטיינות ותואר שני במשפטים בהצטיינות יתירה במסגרת המסלול הישיר לתואר שני. במסגרת זו כתב בשנת 2006 עבודת תזה בנושא "'ועונתה לא יגרע': על הסדרה צבורית ופרטית של יחסי אישות בין בני זוג במשפט העברי". את התואר השלישי השלים בשנת 2011 בעקבות כתיבת עבודת דוקטורט בנושא "קביעת הורות משפטית בהסכמה" שלושתם מאוניברסיטת בר-אילן.
במקביל, בתחילת שנות האלפיים התמחה בטרום התמחות במחלקה הבינלאומית במשרד עורכי הדין גורניצקי ושות' ואת ההתמחות שם עשה בהנחיית עו"ד דפנה טלגם (גורניצקי). בשנים אלו הוא הוסמך כרב מטעם הרבנות הראשית לישראל.
עבד מספר שנים במרכז למשפט רפואי, ביו אתיקה ומדיניות בריאות בקריה האקדמית אונו ובמסגרת זו שימוש כעורך משנה של כתב העת "משפט רפואי וביו-אתיקה" וכן עבד במכון גרטנר לחקר אפידמיולוגיה ומדיניות בריאות בביה"ח תל-השומר. התארח כחוקר אורח באוניברסיטת מנצ'סטר בשנת 2010 ואת הפוסט דוקטורט עשה באוניברסיטת ניו יורק (.N.Y.U) ,שם שימש כחוקר אורח במהלך השנים 2011–2012. עם שובו ארצה החל ללמד באוניברסיטת תל אביב ובהמשך גם באוניברסיטת בר-אילן וכן במספר רב של פקולטות ובתי ספר למשפטים בארץ.
ביוני 2022 מונה לפרופסור חבר במכללה האקדמית נתניה.
יחזקאל מרגלית נשוי לחגית ולהם ארבעה ילדים, הם מתגוררים בפתח תקווה.
תחומי מחקר עיקריים ופעילות אקדמית
פרופ' מרגלית מתמקד בעיקר בחקר הממשק שבין דיני החוזים ודיני המשפחה במישור היחסים הזוגיים ובמישור יחסי הורים וילדים הן בהיבט האזרחי והן בהיבט ההלכתי. במסגרת זו כתב ארבעה ספרים - שנים מהם באנגלית ושנים מהם בעברית. מחקריו מצוטטים במאות מאמרים לועזיים מחוץ לישראל וכן בעשרות מאמרים ופסקי דין בישראל.
קביעת הורות משפטית בהסכמה
הציר המרכזי של עבודתו עוסק בהסדרה אזרחית של יחסי הורים וילדים בעיקר בכל הקשור לקביעת ההורות המשפטית בהסכמה. במסגרת זו פרסם עשרות מאמרים בישראל ומחוצה לה וכן את הספר DETERMINING LEGAL PARENTAGE - BETWEEN FAMILY LAW AND CONTRACT LAW (Cambridge University Press, 2019), https://www.cambridge.org/core/books/determining-legal-parentage/EFAEF236C858C77F51B5CBEAD5E20F8B. ספרו הראשון בעברית בשם יחסי הורים וילדים – בין דיני משפחה לדיני חוזים עתיד להתפרסם בכל יום בהוצאת הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. המחקר עוסק בבחינת היישום האפשרי של דיני החוזים על יחסי הורים וילדים על רצף החיים החל מהלידה, דרך חיי הנישואים ופקיעתם מחמת גירושי ההורים ועד שימוש בזרעו של נפטר והסדרת קביעת ההורות המשפטית לצורכי הירושה. הספר השני המעדכן ומשדרג את עבודת הדוקטורט שלו בשם קביעת הורות משפטית בהסכמה אמור להתפרסם בהוצאת הספרים של נבו בשנת 2023. בין מאמריו הבולטים ניתן למצוא את "לקראת קביעת הורות משפטית בהסכמה בישראל", שיש מן השופטים שראו בו דרך מרכזית חשובה ונוספת לקביעת ההורות המשפטית בארץ; "הורות משפטית מן הדין ומן הצדק – גבולותיו הנורמטיביים הראויים של צו ההורות הפסיקתי", שהן בפסיקות בתי המשפט המחוזיים והן בפסיקות ביהמ"ש העליון אימצו את שיטתו בדבר היות צו ההורות הפסיקתי צו קונסטיטוטיבי מכונן ולא דקלרטיבי גרידא; "מת ל (ה)חיות – על הגבולות הנורמטיביים הרצויים של עשיית שימוש ברצון הנפטר להולדת ילדים לאחר מותו", המצדד בצמצום עשיית שימוש בזרע הנפטר במקום בו הלה לא הותיר הנחיות ברורות מה יעשה בזרעו לאחר פטירתו ובמקום בו האלמנה אינה חפצה בעשיית שימוש שכזה. קו מצמצם זה ניתן למצוא בששת פסיקות ביהמ"ש העליון בנושא החל משלהי שנת 2016.
מציאת פתרון לבעיית סרבנות הגט
את ספרו הלועזי הראשון THE JEWISH FAMILY – BETWEEN FAMILY LAW AND CONTRACT LAW (Cambridge University Press, 2017), https://www.cambridge.org/core/books/jewish-family/2F31F78673EEF0E51EF51E99C5DC1485 הקדיש פרופ' מרגלית לבחינת גבולות הגזרה של "חופש החוזים" וליתר דיוק חופש ההתנאה שיש בהלכה היהודית בתחום דיני המשפחה. מטרת הספר הייתה לבחון האם ועד כמה ניתן להסכים על סיום חיי הנישואים בלא צורך במתן הגט ההלכתי בכדי להתגבר על בעיית סרבנות הגט. בין מאמריו הבולטים בתחום ניתן למצוא את הבאים: Bargaining in the Shadow of Get Refusal: How Modern Contract Doctrines Can Alleviate This Problem; ""חופש חוזים" בדיני המשפחה – בין תלמוד בבלי ובין תלמוד ירושלמי" ועוד.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
רב יהודה בר חביבא
רבי יהודה בר חביבא (מוזכר לעיתים בתואר "רב" ולעיתים בתואר "רבי") היה אמורא בבלי בן הדור השני (המאה ה-3), תלמידו של שמואל. מאמריו בתלמוד מועטים, רובם ככולם בשם חכמים אחרים או ברייתות שמסר.
על קורותיו, מקומו ומשפחתו, לא ידוע דבר, פרט לעובדה שבתו נישאה לבנו של האמורא המפורסם רב יהודה, מגדולי תלמידיו של שמואל.
המאמר היחיד שאמר ואינו בשם חכם אחר הוא אודות שילובה של פרשת ציצית בקריאת שמע:
.
שמו
במספר מקומות בתלמוד הוא מוזכר בתואר "רבי" יהודה בר חביבא, ממנו ניתן להסיק, אולי, כי הוסמך בארץ ישראל, שהרי אמוראים בבליים לא נקראו בשם זה, אך ייתכן שמדובר בטעות דפוס, ואכן במקומות אחרים הוא מוזכר בתואר "רב". ד"ר מיכאל הייגער מביא כי במסכת שבת הוא מובא בתואר "תני ר' יהודה בר חביבא" וכן מובא בפירוש רבינו חננאל שם, אם כי בדברי סופרים הוא מוזכר ללא התואר רב. כמו כן בערכי תנאים ואמוראים מצטט את הגמרא שם ללא התואר "ר", אך בהמשך הוא עצמו מביא את התואר "ר'".
בספר יוחסין השלם בערכו הוא מוזכר בתואר "רב יהודה חביבא" (בלי "בר"), אך הוא מזכיר כי ישנה גם גרסה "רב יהודה בר חביבא".
גדעון (פירושונים)
{{פירושונים|אישים:
אחר:
ראו גם
}}
TBC Bank
TBC Bank (בגאורגית: თიბისი ბანკი, תיבּיסי בַּנקי) או הבנק המסחרי המוביל הוא הבנק הגדול ביותר בגאורגיה.
היסטוריה
הבנק הוקם בשנת 1992 ובמשך עשור הפך לאחד משני הבנקים הגדולים בגאורגיה. לבנק נתח שוק של כ-30% (הנתח שלו בנכסי כל הבנקים הוא 27%). לבנק 12 סניפים ברחבי גאורגיה, ומרכזו ממוקם בבירה, טביליסי. ההתמחות הבנק מתמחה במגוון מוצרים קמעונאיים ובנקאות עסקית לתאגידים ולעסקים בינוניים. ההון העצמי של הבנק עומד על כ-751 מיליון דולר נכון ל-15 באוגוסט 2014.
שו ג'יאיין
הוא מחזיק המניות הגדול ביותר של הקבוצה, המנהלת יותר מ-700 פרויקטים ביותר מ-240 ערים ברחבי סין כולל בייג'ינג, שאנגחאי, גואנגג'ואו ושנג'ן.
TBC Bank
היסטוריה
הבנק זכה בתואר "הבנק הטוב ביותר בגאורגיה" במגזין הבריטי "הבנקאי" ("The Banker") לשנים 2002, 2003, 2004 ו-2005. זאת עקב הצמיחה המהירה שלו וההובלה שלו בכל האינדיקטורים.
שו ג'יאיין
באוקטובר 2017, לפי מדד רשימת העשירים הורון, הוא קפץ למקום הראשון בעשירי סין עם הון מוערך של 43 מיליארד דולר.
החיים האישיים
הוא נשוי עם שני ילדים וגר במרכז גואנגג'ואו.
TBC Bank
היסטוריה
הבנק נמצא בבעלות משותפת של:
בינואר 2007 חתם בנק לאומי על זיכרון דברים עם Bank TBC על רכישת 20% ממניותיו תמורת כ-40 מיליון דולר, סכום שיוזרם להגדלת ההון העצמי של הבנק, כך שההון העצמי לאחר הרכישה יהיה 100 מיליון דולר. בנק לאומי יחזיק ב-20% ממניות הבנק ואילו IFC ו-DEG יחזיקו בכ-30% מהמניות.
כנסיית השילוש הקדוש (אנטארקטיקה)
היסטוריה
היוזמה להקמת הכנסייה באה לעולם בשנות התשעים על ידי הארגון הרוסי Temple for Antarctica (Храм – Антарктиде) ומומנה מכספי תרומות שנאספו מרחבי רוסיה. בתחרות לתכנון הכנסייה זכו האדריכלים אניסיפירוב, ריבאק ושמידט (P.I. Anisifirov, S.G. Rybak, A.B. Schmidt) מהעיר ברנאול. הכנסייה תוכננה כמבנה בגובה של 15 מטר המעוצב בסגנון רוסי מסורתי ובה מקום לשלושים מתפללים. היא נבנתה ברוסיה מעץ אורן סיבירי ולאחר מכן פורקה והובלה באונייה מקלינינגרד לאי המלך ג'ורג', שם נבנתה בנקודה גבוהה ליד חוף הים על ידי אנשי צוות תחנת המחקר בלינגסהאוזן. האיקונוסטאזיס של הכנסייה עוטרה על ידי ציירים מהעיר פאלק (Palekh). הכנסייה נחנכה ב-15 בפברואר 2004 על ידי בישוף העיר סרגייב פוסד (Sergiyev Posad) הסמוכה למוסקבה ואב המנזר לאוורת השילוש-סרגייב השוכן באותה העיר.