cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טקס ההכתרה של צ'ארלס השלישי וקמילה
הכרה
הטקס כולו נוהל על-ידי ג'סטין ולבי, הארכיבישוף מקנטרברי. בתחילתו התפללו המלך והמלכה תפילה חרישית ולאחריה ישבו על כיסאות המעמד (הראשונים מתוך שלושה כיסאות בהם ייעשה שימוש). עבור הטקס חודשו הכיסאות שנוצרו עבור הוריו של צ'ארלס, בניגוד לנוהג של בניית כיסאות חדשים, מטעמי חיסכון.
ראשית, פנה המלך לכל אחת מרוחות השמיים, וארבעה אישים (בהם הארכיבישוף מקנטרברי) קראו: הקהל ענה:  לאחר מכן, ראש האספה הכללית של הכנסייה הסקוטית הציג בפני המלך את ספר התנ"ך.
שבועה
הארכיבישוף ניהל את שבועת ההכתרה, שבה התחייב המלך למשול בכל אחת ממדינותיו בהתאם לחוקיה ולמנהגיה, לקיים את החוק בצדק וברחמים, לקיים את הדת הפרוטסטנטית בבריטניה, להגן על הכנסייה האנגליקנית ולשמור עליה ועל הבישופים ואנשי הכמורה, ויסיים באומרו:. ראש הממשלה ואצילים נבחרים הקריאו לאחר מכן פסוקים מן הביביליה, והושרו מזמורים שהולחנו במיוחד לרגל האירוע. דרשה של הארכיבישוף נעלה את חלק השבועה, ולאחריה הושר המזמור "בוא, רוח בורא".
משיחה
גלימת המלך הוסרה ממנו, והוא עבר לשבת בכיסא אדוארד הקדוש, כאשר בתוכו אבן סקון שהובאה מסקוטלנד. הכיסא עבר הליך של שיקום ושימור לקראת הטקס. לצלילי המזמור המפורסם "צדוק הכהן" הוקם סביב הכיסא מסך מיוחד שתפקידו להסתיר את החלק המקודש ביותר בטקס (וזאת בניגוד לנוהג ההיסטורי לפיו מוקמת חופת אריג זהב שמוחזקת על-ידי ארבעה אבירי מסדר הבירית). שמן המשחה לטקס נוצר במיוחד בירושלים מעצי זית מקומיים במרץ 2023. הארכיבישוף מקנטרברי יצק מן האמפולה העתיקה את שמן המשחה אל תוך הכף הייעודית (שהיא תכשיט הכתר העתיק ביותר, ששרד את תקופת מלחמת האזרחים שכילתה את הרוב המוחלט של תכשיטי הכתר) וטבל בה את אצבעותיו ומשח את המלך שלוש פעמים: על מצחו, על חזהו ועל כף ידו הימנית; בכל פעם עבר עם אצבעו ויצר צלב באומרו:
הכתרה והושבה על הכס
המלך קיבל לידיו דורבנות זהב, שהוחזרו לאחר מכן אל המזבח. לאחר מכן קיבל לידיו את חרב המדינה. תפילה מיוחדת נאמרה על-ידי הארכיבישוף מקנטרברי ולאחריה הוחזרה החרב אל המזבח. זוג צמידי זהב הוצגו בפני המלך, והוא הולבש בגדי כמורה עשויים אריג זהב. לאחר מכן נמסר לידיו גלובוס הריבון שהוחזר אחרי כן אף הוא אל המזבח. המלך עטה כפפה לבנה על יד ימינו, טבעת הריבון הוצגה בפניו, שרביט אדוארד הקדוש ושרביט היושר והרחמים נמסרו לידיו. לאחר מכן הונח על ראשו כתר אדוארד הקדוש בידי הארכיבישוף, והקהל קרא: "אל, נצור המלך". ברגע ההכתרה נורו 21 מטחי כבוד מתותחים ברחבי הממלכה, ו-62 מטחים במצודת לונדון.
המלך בורך על-ידי ראשי הכנסיות השונות בממלכה ועבר בליווי החשמן של וסטמינסטר והארכיבישוף מקנטרברי אל עבר כס המלכות. הארכיבישוף כרע ברך בפניו והצהיר נאמנות, ולאחריו עשה זאת יורש העצר ויליאם הנסיך מווילס. הארכיבישוף הזמין את מי שמעוניין לעשות כן, להצהיר אמונים למלך, בפעם הראשונה בהיסטוריית הטקס.
הכתרת המלכה
לאחר הכתרת המלך, הוכתרה המלכה קמילה בטקס קצר יותר. המלכה נמשחה בשמן אך בלא שהיה מסביבה מסך או חופה. טבעת מיוחדת נענדה על אצבעה וכתר המלכה מרי הונח על ראשה. זו הייתה הפעם הראשונה מאז 1727 שבה המלכה הרעיה מוכתרת בכתר שלא נוצר במיוחד עבורה. לאחר ההכתרה קיבלה המלכה לידיה שני שרביטים ואזי הובלה אל כס המלכות שלה, שהוצב ליד כס בעלה, אך נמוך שתי מדרגות ממנו.
סיום הטקס
בסיום הטקס התקיימה סעודת האדון, ובה הוגשו למלך ולמלכה לחם הקודש ויין הקודש. הוקראה תפילת האדון והושרו מזמורים ובהם "טה דאום", המלך עטה את גלימת המדינה שלו, שנוצרה במיוחד עבורו, והמלכה עטתה גלימה חדשה גם היא. הזוג צעד בתהלוכה אל היציאה מן המנזר לצלילי "אל, נצור המלך" ובורך על-ידי נציגי הדתות השונות בממלכה.
הזוג המלכותי עלה על כרכרת הזהב הממלכתית וכך החלה תהלוכת החזרה לארמון בקינגהאם, שהייתה מרובת משתתפים ומפוארת יותר מן התהלוכה אל המנזר. בחזרתו של המלך אל הארמון סקר מסדר הצדעה של הכוחות המזוינים בממלכתו ועלה מאוחר יותר אל המרפסת המפורסמת יחד עם משפחתו המורחבת, משם הודו לקהל. ובסופו של הטקס נערך מטס של הצבא הבריטי, וחיל האוויר המלכותי.
LG תינקיו
LG תינקיו (באנגלית: LG ThinQ) הוא מותג מוצרי אלקטרוניקה שהושק על ידי LG אלקטרוניקה ב-2017, המוצרים מצוידים בשליטה קולית ובטכנולוגיית בינה מלאכותית. המותג הושק במקור עבור מכשירי חשמל ביתיים ואלקטרוניקה, כגון מקררים ומזגנים. בפברואר 2018, LG הכריזה על "LG V30S ThinQ", שהוא הטלפון הראשון עם מיתוג "ThinQ".
היסטוריה
המיתוג הוצג לראשונה בשנת 2011 בתערוכת מוצרי האלקטרוניקה (CES) בלאס וגאס. המוצר הראשון של ThinQ היה מקרר חכם, עם תכונות כמו אפשרויות חיסכון חכמות, מערכת ניהול מזון ותוכנות שונות במסך ה-LCD במקרר.
תכונות
מוצרי LG תינקיו משתמשים בשליטה קולית כדי ליצור אינטראקציה עם משתמשים, ומשתמשים בנתוני חיישנים ותכונות שונות כגון זיהוי מוצר וטכנולוגיות מנוע למידה כדי לשפר את היכולות שלהם.
בשנת 2018, טלוויזיות ממותג LG תינקיו הוסיפו תמיכה בפקודות קוליות של Google Assistant ו-Alexa.
אביגדור מילר
אביגדור הכהן מילר (א' באלול תרס"ח, 28 באוגוסט 1908; בולטימור - כ"ז בניסן תשס"א, 20 באפריל 2001; ניו יורק) היה רב ומחנך חרדי, מחבר ספרים ומרצה בארצות הברית. שימש משגיח בישיבת רבינו חיים ברלין ומורה בבית יעקב.
תולדותיו
נולד בבולטימור לאביו ר' ישראל. למד בבית ספר ציבורי ואחר הצהריים בתלמוד תורה. בשעות הלילה למד עם מלמד פרטי, חסיד חב"ד, שלימדו ללא תשלום מכיוון שלמשפחתו לא הייתה אפשרות לשלם.
בגיל 17 פנה ללמוד בישיבת רבי יצחק אלחנן ובסיום הלימודים קיבל סמיכה לרבנות מרבני הישיבה.
באותה תקופה קבעו חמישה מחבריו בישיבה לימוד משותף בספר מסילת ישרים, בראשות הרב יעקב יוסף הרמן. הרב הרמן עודד אותו לנסוע לאירופה כדי ללמוד בישיבותיה המפורסמות. הרב מילר פגש את הרב יצחק אייזיק שר שהגיע לניו יורק כדי לאסוף תרומות בשביל ישיבת סלבודקה ובשנת 1932 הגיע לסלבודקה כדי ללמוד בישיבתו. חתנו של הרב שר, הרב מרדכי שולמן, שידך בינו לבין בתו של הרב יעקב משה ליסין, והשנים התחתנו בשנת 1935. בספריו כותב הרב מילר כי כל תורתו היא מרבו המובהק הרב שר.
בשנת 1938, עקב התגברות סכנת המשטר הנאצי, ביקש לחזור לארצות הברית. חבר כיתתו שהיה בעל קשרים עם הקונסול האמריקני בקובנה סידר אשרה לו, לאשתו ולילדיו, שלא נולדו בארצות הברית, וכך איפשר את יציאתו לארצות הברית.
בשובו לארצות הברית התמנה לרב בית הכנסת בצ'לסי, מסצ'וסטס. הקהילה הופתעה מהשקפתו הבלתי מתפשרת של הרב מילר ומהתנגדותו התקיפה לחומרנות ולחיי המותרות האמריקאיים.
ישיבת רבנו חיים ברלין
בשנת 1944 שכנע אותו הרב יצחק הוטנר להפוך למשגיח ישיבתו, ישיבת רבנו חיים ברלין, משרה שבה כיהן עד 1964. בשנת 1945 החל למסור שיעורים בבית הכנסת ישראל הצעיר (Young Israel) בברוקלין, ניו יורק. בשנת 1975, בעקבות השינויים הדמוגרפיים בשכונה, הקים הרב מילר את ארגון "בית של תורה" במרכז אושן פארקוויי בפלטבוש, ששימש אמצעי להפצת תורתו.
ישיבת בית ישראל
בשנת 1986 פתח בנו הרב שמואל את הישיבה הגדולה "בית ישראל" בפלטבוש, ומינה את אביו למשגיח וראש ישיבה. הרב מילר הרצה בישיבות ובבתי הספר של בית יעקב.
אישיותו ועמדותיו
הרב מילר נודע כדרשן בשפה האנגלית, ודרש גם ביידיש. את רוב הרצאותיו מסר בבית הכנסת שלו בפלטבוש. מאות אלפי עותקים מהקלטות שלו נמכרו. הוא דיבר בביתו ביידיש, והקפיד לא לדבר אנגלית עם בני משפחתו. עסק רבות בתולדות עם ישראל מתוך השקפה מסורתית, ובספריו בנושא זה הרבה לטעון נגד ההיסטוריונים, בפרט על הסתמכותם המוחלטת על יוספוס. חיבר גם ספרים במחשבת ישראל, ספרים בהם הכחיש את תורת האבולוציה, ועוד. היה מתנגד תקיף לציונות, הן חילונית והן דתית.
הרגיל את עצמו לסגפנות. במשך למעלה משישים שנה נהג לישון על ספסל. כתלמיד בישיבת סלבודקה, שבה הקפידו על ניקיון והדר, הוא לבש מעיל בקיץ על מנת להסתיר את הכתמים על מכנסיו מפאת קשייו הכלכליים. הקפיד על ניצול זמנו. עסק בנושא זה גם בשיעוריו.
פטירתו
הרב מילר נפטר בבוקר יום שישי, כ"ז בניסן תשס"א, 20 באפריל 2001.
בארצות הברית הוספד בין היתר על ידי הרב שמואל בירנבוים והרב חיים פינחס שיינברג. ארונו הועבר לישראל, והלווייתו יצאה מישיבת מיר בירושלים. הספידוהו שם הרב נתן צבי פינקל הרב משה שטרנבוך והרב מתתיהו סלומון. נקבר בהר הזיתים בחלקת "קברות תש"ח".
לאחר מותו נוסד על שמו בית כנסת "נטעי אביגדור" בויליאמסבורג, ברוקלין.
משנת תשע"ט מוציאים תלמידיו גיליון שבועי של שיעוריו ושיחותיו בשם 'תורת אביגדור'.
סאשה קאון
אלכסנדר אולגוביץ' "סאשה" קאון (ברוסית: Александр Олегович "Саша" Каун; נולד ב-8 במאי 1985 בטומסק, ברית המועצות) הוא כדורסלן עבר רוסי. גובהו 2.11 מטר. שיחק בעמדת הסנטר.
תיכון ומכללות
קאון החל לשחק כדורסל במדי קבוצת בית ספרו התיכון שבמלבורן, פלורידה. בשנתו השלישית קלע 13 נקודות, הוריד 7 כדורים חוזרים וחסם פעמיים בממוצע למשחק. בשנתו הרביעית בתיכון קלע 15.3 נקודות, אסף 12.6 ריבאונדים והוביל את קבוצתו לזכייה באליפות התיכונים של פלורידה.
לאחר סיום לימודיו, קאון החל את קריירת המכללות בליגת המכללות של ארצות הברית, ה-NCAA, במדיה של אוניברסיטת קנזס. קאון זכה עם קנזס בטורניר ה"ביג 12" של שנת 2008, ונבחר לחמישיית העונה של הביג 12 שלוש פעמים, ב-2006, 2007 ו-2008. בנוסף לכך, סיים את לימודיו באוניברסיטה עם תואר במדעי המחשב.
קריירה מקצועית
בסוף עונת 2014/15 אמר כי לא ישחק עוד באירופה, ובכוונתו לשחק בליגת ה-NBA. ב-9 בספטמבר 2015 חתם בקליבלנד קאבלירס על חוזה לעונה, ובסיומה פרש מכדורסל.
נבחרת לאומית
קאון היה חבר בסגל נבחרת רוסיה, ובאולימפיאדת לונדון אף זכה איתה במדליית הארד.
מחלת קסטלמן
המחלה תועדה לראשונה בשנת 1950 על ידי הרופא והפתולוג האמריקאי בנימין קסטלמן, וקרויה על שמו.
הגדרת המחלה
המחלה היא הפרעה לימפופרוליפרטיבית (מחלה שבה יש ריבוי לא מבוקר של תאים השייכים למערכת הלימפתית) שפירה. מחלת הקסלמן אינה מוגדרת כסרטן, אך החולים בה הם בעלי סיכון מוגבר לחלות בלימפומה. קיימים שני סוגים של המחלה - כאשר המחלה ממוקמת במוקד אחד בגוף (Unicentric Castleman's disease) וכאשר היא מפושטת (multicentric Castleman's disease).
מחלת קסטלמן - CD
זוהי הצורה הנפוצה יותר של המחלה. היא מוגבלת לקשר לימפה אחד או אזור אחד. המיקום השכיח ביותר הוא בית החזה, ואחריו חלל הבטן. במרבית המקרים החולים אינם תסמיניים, והמחלה מתגלה כממצא מקרי באמצעי דימות. עם זאת, לעיתים בשל ריבוי התאים מופיעה נפיחות בקישורית הלימפה. המחלה פוגעת בדרך כלל בצעירים (גיל ממוצע 35).
אפשרויות טיפול
ניתן לרפא את המחלה בניתוח לכריתת הגידול. כריתה מלאה מביאה להחלמה בכל החולים. גם כאשר לא ניתן לבצע כריתה מלאה - יש לבצע כריתה חלקית, ובחלק מן המקרים נהוג להוסיף טיפול בקרינה.
מחלת קסטלמן רב-מוקדית - MCD
הצורה הנפוצה פחות אך אגרסיבית יותר. המחלה הפוגעת בעיקר באנשים מבוגרים (גילאי 50-60 ומעלה) ובנשאים של HIV עקב החלשות מערכת החיסון גיל הופעת המחלה צעיר יותר. הביטוי הראשוני האופייני הוא חום, הזעות לילה, ירידה במשקל וחולשה. המחלה המפושטת גורמת להגדלת בלוטות לימפה (במקרים רבים בכל הגוף) ולעיתים להגדלת הטחול או הכבד. בבדיקות דם ניתן למצוא אנמיה, ירידה ברמת החלבון בדם, ירידה בכמות הנוגדנים ושקיעת דם מוחשת. אפשרויות טיפול
הטיפולים המקובלים הם ניתוח להסרת הגידול, הקרנות, סטרואידים, טיפול אנטי-ויראלי, נוגדנים ספציפיים, טיפול בטוסיליזומב וכימותרפיה.
תוחלת חיים
המחלה עשויה להתקדם במהירות, ולהביא למוות תוך מספר שבועות או להישאר במצב יציב במשך כמה שנים. תוחלת החיים הממוצעת היא של 26-30 חודשים, אך עקב נדירותה היחסית של המחלה והימצאות שונות רבה בין החולים בה, קשה לקבוע מה תוחלת החיים לכלל החולים, עם זאת תוחלת החיים של חולים במחלת קסטלמן רב מוקדית הקשורה ל- HIV נמוכה יותר. לחולים במחלת קסטלמן רב מוקדית שאינה קשורה ל- HIV ישנם סיכויי החלמה גבוהים יותר.
מרבית החולים נפטרים מזיהום מפושט, התקדמות המחלה או ממאירויות נלוות.
תסמינים
עקב היפרפלזיה של בלוטות הלימפה יישנם הגדלות של קשרי לימפה. למחלת הקסטלמן רב מוקדית ישנם תסמינים רבים לא ספציפיים כמו חום, הזעות לילה, הקאות ובחילות, שלשולים, אובדן משקל, בצקת בבטן, דימומים על העור, תחושת נימול ונטייה לחבורות.
גורמים
למרות שהמחלה התגלתה לפני למעלה משישה עשורים המנגנונים שבבסיס מחלת הקסטלמן רב מוקדית - MCD עדיין אינם מובנים במלואם, עם זאת מבחינה פתופיזיולוגית נמצא כי MCD מתווכת על ידי יחסי גומלין בין מתווכים דלקתיים כמו IL-6 (-ציטוקין) אשר עשויים להיות מונעים על ידי וירוס הנקרא (herpesvirus 8 - (HHV-8. כמו כן הסיכון לחלות במחלה עולה במקרה של ירידה בכושרה של מערכת החיסון, כחצי מן החולים במחלה מאובחנים כמקביל כחולים ב- איידס.
הסיבה להתפרצותה של מחלת קסטלמן חד מוקדית עדיין אינו ידוע.
סוחוי Su-37
סוחוי Su-37 (ברוסית: Сухой Су-37, קוד דיווח נאט"ו : Flanker-F) הוא מטוס קרב רב-משימתי מהדור הרביעי, מתוצרת רוסיה, המבוסס על מטוס הקרב Su-27. פיתוח המטוס לא מומן על ידי ממשלת רוסיה, והוא פרויקט פרטי של חברת סוחוי. המטוס לא נכנס לשירות מבצעי בחיל האוויר הרוסי.
גילוי קיומו של המטוס וביצועיו יוצאי הדופן גררו התעניינות רבה במערב ובארצות הברית בפרט.
מאפיינים ותכונות
בעת הצגת המטוס, בעת מפגן אווירי, הפגין המטוס ביצועים חסרי תקדים. נטען כי אף מטוס מערבי אינו יכול לשחזר את ביצועיו שהפגין הסוחוי וגם ה-F-22 האמריקאי, חוד החנית של חיל האוויר האמריקאי, איננו מסוגל לשחזר בהצלחה את התמרונים שביצע המטוס.
למטוס ישנם שני מנועי חזקים מאוד, שמקנים לו יכולת לבצע תמרונים חריפים, המקנים לו יכולות להגיע לזוויות התקפה גבוהות במיוחד. בעת הצגתו הגיע לזווית התקפה של כ-135 מעלות, בעוד מטוסים מקבילים מצליחים להגיע לכמה עשרות בודדות. בנוסף לכל אלו, מצויד המטוס במכ"ם רב עוצמה היכול לעקוב בו זמנית אחר מספר רב של מטרות, הן אוויריות והן קרקעיות, בעל יכולת ליצור תמונת SAR. יתרה מזאת, נוסף למטוס מכ"ם נוסף בחלקו האחורי, כך שנוצרת תמונה מלאה של כל המרחב.
ההבדלים העיקריים בינו לבין ה-Su-27M הם:
נסים דהן
נסים דהן (נולד בתשי"ד, 7 במאי 1954) הוא איש ציבור חרדי-ספרדי, לשעבר חבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס, כיהן כשר הבריאות, סגן שר האוצר וסגן יושב-ראש הכנסת. בשנים 2007–2014 כיהן כיו"ר הוועדה הקרואה במועצה המקומית קציר-חריש.
ביוגרפיה
נולד במרוקו בשנת 1954, ועלה ארצה בשנת 1955. למד בישיבה גבוהה ושירת בצה"ל שירות מקוצר, בזיהוי חללים. הוא מקורבו של הרב שמעון בעדני, חבר מועצת החכמים.
כיהן כסגן שר האוצר בממשלת ברק (מ-5 באוגוסט 1999 עד פרישת ש"ס מהקואליציה ב-11 ביולי 2000), ולאחר מכן כשר הבריאות בממשלתו הראשונה של אריאל שרון (2001–2003).
בכנסת ה-16 כיהן כסגן יושב ראש הכנסת, ואף נבחר על ידי יושב ראש הכנסת, ראובן ריבלין, לנהל את ישיבות הפגרה עד הבחירות לכנסת ה-17, בשל בחירת ריבלין ליו"ר מטה הבחירות של הליכוד.
לאחר סיום כהונתו כשר הבריאות המשיך להיות פעיל בנושא הבריאות בכנסת והגיש מספר הצעות חוק בתחום זה. הצטרף לעתירה לבג"ץ שהגישה ההסתדרות הרפואית בישראל כנגד משרד הבריאות בעניין אי יישום דו"ח ועדת אמוראי על הרפואה הציבורית ומעמד הרופא בה. לקראת הבחירות לכנסת ה-17 הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים.
ב-29 באוקטובר 2007 מונה לכהן כיו"ר הוועדה הממונה של קציר-חריש על ידי שר הפנים מאיר שטרית. בשנת 2012, פורקה המועצה ודהן המשיך לכהן עד שנת 2014 כראש מועצת חריש בלבד. בשנים 2014–2016 כיהן כרב בית הכנסת "חורש רמות" לעדת הפרסים בירושלים.
חיים אישיים
נשוי ואב לתשעה ילדים. הוא בעל חגורה שחורה בקראטה ובעל רישיון טיס ורישיון צלילה.
ממלכת אבחזיה
ממלכת אבחזיה (בגאורגית: აფხაზთა სამეფო, אפּחאזתא סאמֶפּוֹ) הידועה גם בשם ממלכת אבחזיה-אגריסי או ממלכת האבחזים היא ממלכה פיאודלית מימי הביניים בקווקז, שהתקיימה משנות השמונים של המאה השמינית ועד לתחילת איחוד גאורגיה לממלכה הגאורגית המאוחדת, ברצף שושלתי העובר בתורשה, עם ממלכת הגאורגים בשנת 1008.
בעיה היסטוריוגרפית
מקורן של העדויות על ההיסטוריה המוקדמת של הממלכה הן בעיקר מהרשומות הגאורגיות, הארמניות, הביזנטיות והמוסלמיות, הנתמכות בממצאים ארכאולוגיים ואפיגרפיים חדשים.
בעיית המחקר ההיסטוריוגרפי לגבי הממלכה האבחזית, היא במיוחד השאלה לגבי אופי המשפחות השליטות וההרכב האתני שלהן. זו גם הנקודה העיקרית הנתונה במחלוקת בין ההיסטוריונים הגאורגים המודרניים לבין ההיסטוריונים האבחזים. הסיבה למחלוקת נעוצה בעובדת מיעוט המקורות הראשוניים בנושאים אלה. רוב ההיסטוריונים האבחזים טוענים כי הממלכה נוסדה כתוצאה מהתגבשות מוקדמת של שבטים אבחזים, שאיפשרה להם להגדיל את שליטתם על האזורים השכנים. מאידך, מפריכים ההיסטוריונים הגאורגיים את הטענה, וחלקם אף טוענים שהממלכה הייתה לגמרי גאורגית.
היסטוריה מוקדמת
אבחזיה או אבסגיה, כפי שמופיעה במקורות הקלאסיים, הייתה, בימים שקדמו לממלכה, חלק מקולכיס ומאוחר יותר אגריסי (לזיקה), עד לשנות התשעים של המאה השביעית. לאחר מכן נסיכות תחת המרות של האימפריה הביזנטית. היא השתרעה בעיקר לאורך חוף הים השחור בצפון-מערב גאורגיה וכללה את סמגרלו ואבחזיה של היום, וצפונה לתוך שטחי מחוז קרסנודר שברוסיה של היום. בירתה של הממלכה הייתה אנאקופיה. הגבול בין הממלכה לאגריסי נמשך לאורך נהר קליסורה.
הממלכה האבחזית נשלטה על ידי ארכון (או על פי מקורות גאורגיים אריסתווי), ששלטונו עבר בירושה, שתפקד בפועל כמשנה למלך של הביזנטים. הממלכה הייתה בעיקרה נוצרית והעיר פיטיוס הייתה מקום מושבו של הארכיבישוף והיה תחת חסותו הישירה של פטריארך קונסטנטינופול.
בשנת 736, רדפו הערבים אחר הנסיכים הגאורגים הנמלטים, האחים מיר מאגריסי וארצ'יל מכארתלי והגיעו לאבחזיה. בבואם נתקלו בדיזנטריה שיטפונות ובהתנגדותו העקשנית של הארכון, לאון הראשון ובעלי בריתו, מכארתלי ואגריסי, שגרמו לנסיגתם. לאון הראשון נישא לביתו של מיר, ויורשו, לאון השני ניצל את איחוד השושלות כדי להשיג, בשנות השבעים של המאה השמינית, את השליטה על אגריסי. כנראה בדרך של המשך רציף של השלטון בלזיקה. הממשל החדש נחשב בחלק מהרשומות הגאורגיות (כמו למשל בחיבורו של לאונטי מרובלי, "חיי המלכים הגאורגים") והרשומות הארמניות (כמו למשל בחיבורו של הובאנס דראסחננאקרצי, "ההיסטוריה של ארמניה").
ההגנה המוצלחת מהערבים והניצחונות הטריטוריאליים החדשים הביאו את הנסיכים האבחזים מספיק כוח כדי לתבוע אוטונומיה מהאימפריה הביזנטית. לקראת שנת 786 לערך, השיג לאון את עצמאותו בעזרת הכוזרים. הוא הכתיר את עצמ ובתואר "מלך האבחזים" והעביר את בירתו לקוטאטיסי ( כיום כותאיסי), שבמערב גאורגיה. על פי הרשומות הגאורגיות, חילק לאון את ממלכתו לשמונה דוכסויות (סאאריסתוו): אבחזיה האמיתית, צחומי, בדיה, גוריה, רצ'ה, טאקוורי, סוואנתי, ארגוותי וכותאיסי. התקופה המשגשגת ביותר של הממלכה האבחזית הייתה בין השנים 850-950. בשנים הראשונות של המאה העשירית השתרעה הממלכה, על פי המקורות הביזנטיים, לאורך חופי הים השחור לאורך שלוש מאות מיילים יוונים, מגבול התמה של כשדים ועד לפתח נהר ניקופסיס, כשהרי הקווקז מאחריה. הנטייה ההולכת וגוברת של הממלכה להתפשטות הובילה להתרחבות הממלכה ממזרח. החל מתקופת שלטונו של גיאורגי הראשון (872/873-878-879) שלטו המלכים האבחזיים גם על כארתלי, שבחלק המערבי של מזרח גאורגיה, והתערבו במערכת היחסים שבין הבגרטידים הגאורגיים לבין הבגרטידים הארמניים. בסביבות שנת 908 סיפח, המלך קונסטנטין השלישי (898/899-916/917), לבסוף חלק ניכר מכארתלי, והביא את ממלכתו עד כדי שכנות לשלטון הערבי בטביליסי. תחת שלטונו של בנו, גיאורגי השני (916/917-960), הגיעה הממלכה האבחזית לשיאה. במשך תקופה קצרה הכירו קאחתי, המחוז הגאורגי המזרחי ביותר, והרתי המחוז שנמצא בגבול גאורגיה ואלבניה, בריבונות האבחזית עליהן. כבעל ברית זמני של הביזנטים, שימש גיאורגי השני כפטרון הפעילות המיסיונרית של ניקולס מיסטיקוס (Νικόλαος Α΄ Μυστικός) באלאניה (אלאנים). אף על פי כן, יורשיו של גיאורגי, לא היו מסוגלים לשמור על כוחה ושלמותה של הממלכה. בתקופת שלטונו של לאו השלישי (960-969) שיחררו את עצמן מעול השלטון האבחזי. מלחמת אזרחים מרה, ומרידות של האצילים, שהחלו בתקופת שלטונו של דמטריוס השלישי (969-976), הביאו את הממלכה לאנרכיה מוחלטת בתקופת שלטונו של המלך האבחזי האומלל, תאודוריוס השלישי העיוור (976-978). במקביל, עברה ההגמוניה על עבר הקווקז לידי הבגרטידים הגאורגיים מטאו-קלארג'תי. בשנת 978, תפס הנסיך הגאורגי, אחיינו (בן אחותו) של תאודוריוס חשוך הבנים, בגרט, בעזרת אביו המאמץ, דוד השלישי קורופלאטס. בשנת 1008, ירש בגרט את התואר "מלך מלכי הגאורגים" מאביו הביולוגי שנפטר. כך אוחדו שתי הממלכות תחת שלטון הבגרטיונים, ויסדו בפועל את הממלכה הגאורגית המאוחדת, שנקראה בשלב זה ממלכת הגאורגים והאבחזים.
הפלישה הסלג'וקית
המחצית השנייה של המאה האחת עשרה הייתה בסימן הפלישות ההרסניות של הממלכות הסלג'וקיות, שעד לסוף שנות הארבעים של אותה מאה הצליחו בבניית אימפריית נוודים נרחבת שכללה בתוכה את רוב מרכז אסיה ואיראן. בשנת 1071 הרסו צבאות הסלג'וקים, בראשות אלפ ארסלאן, את הצבא הביזנטי-ארמני בתגבור של כוחות רוסים, כוזרים, אלאנים, אוזסים, קומנים, פרנקים, גותים קרימנים, בולגרים, פצ'נגים, חלק מהמשמר הורנגי, צרפתים וגאורגים, בקרב מנזיקרט. ועד שנת 1081, נכבשו ונחרבו בידיהם ארמניה, אנטוליה, מסופוטמיה, סוריה ורוב גאורגיה.
שליטים
רוב המלכים האבחזים, להוציא את ג'ון ואדרנסה מבית שאבליאני (ממוצא סוואני כפי הנראה), היו משושלת המוכרת לעיתים בהיסטוריה המודרנית כ"לאונידים" על שם המלך הראשון של השושלת לאון, או "אנוסידים", על שם הנסיך אנוס, האב הקדמון של השושלת כפי שטענה השושלת. ההיסטוריון סיריל טואומנוף מייחס את השם "אנוס" לאציל הגאורגי-אבחזי המאוחר יותר, אנצ'בדזה. על פי הנוהג, ממשיך מנין מלכי אבחזיה מהארכונים של אבסגיה. ישנה גם מידת מה של חוסר בהירות לגבי זמני המלוכה של כל מלך.
לאציו (כדורגל)
סוצ'ייטה ספורטיבה לאציו (באיטלקית: Società Sportiva Lazio SpA ובקיצור אס-אס לאציו) היא קבוצת כדורגל איטלקית מהעיר רומא, אשר ידועה כ"ביאנקוצ'לסטי" (תכולים לבנים באיטלקית). המועדון משחק בסרייה א' וזכה פעמיים באליפות איטליה (1974, 2000), שבע פעמים בקופה איטליה, 5 פעמים בסופר קאפ האיטלקי ("סופר קופה איטליאנה"), פעם אחת בגביע אופ"א ופעם אחת בסופר קאפ האירופי. הקבוצה משחקת בחולצות תכולות, עם מכנסיים לבנים וגרביים לבנים, וחולקת את האצטדיון הביתי (ה"סטאדיו אולימפיקו") עם היריבה העירונית מ.ס. רומא. היריבות בין שתי הקבוצות היא ארוכת שנים והמפגשים ביניהם נקראים "דרבי הבירה" (Derby della Capitale באיטלקית) והוא אחד מרגעי השיא בעונת הכדורגל האיטלקית.
הקמת המועדון ושנים ראשונות
המועדון היה חובבני ולא השתתף בליגה המסודרת עד לשנת 1913, אז נרשמה הקבוצה לראשונה בליגה הבכירה של ההתאחדות האיטלקית. הם הגיעו לדו-קרב הארצי מספר פעמים אבל כשלו, לעיתים הושפלו כמו ה-1–9 המצטבר נגד קזלה ב-1914 ו-1–6 נגד ג'נובה בשנת 1893 ו-1923.
המועדון שיחק בסרייה א' האיטלקית החל מ-1929 בהנהגת החלוץ סילביו פיולה, אך ההישג הגדול ביותר שלהם לפני מלחמת העולם השנייה היה מקום שני ב-1937. בעונת 1940/1941 הגיע המועדון לחצי גמר הגביע האיטלקי לאחר שניצח ברבע גמר את קבוצת ספציה.
עליות וירידות - ה"סקודטו" הראשון
לאחר סיום המלחמה המועדון המשיך להכשל בליגה, אך בו בזמן זכה בגביע האיטלקי בשנת 1958. המועדון ירד לראשונה לליגת המשנה (ה"סרייה ב') בסוף עונת 1960/1961 מהמקום האחרון בליגה, וחזרה לליגה הבכירה שנתיים לאחר מכן. הקבוצה ירדה פעם נוספת לליגה השנייה בסוף עונת 1970/1971 וחזרה שוב לסרייה א' ב-1972/1973. המועדון התרומם ונכנס לרצף של יכולת טובה, והצליח לסיים במקום השלישי בעונת 1972/1973 שהייתה קרובה מאוד לזכייה בתואר האליפות אך הפסידה במחזור האחרון. בסופו של דבר ה"סקודטו" (אליפות איטליה) הראשון הגיע בעונת 1973/1974 עם קבוצה שכללה את הקפטן ג'וזפה וילסון, הקשרים לוצ'יאנו רה-צ'קוני (שכונה "המלאך הבלונדיני") ומריו פרוסטלפי, החלוץ ג'ורג'ו צ'ינאגילה ותחת הדרכתו של המאמן תומאסו מאסטרלי. אולם מותם הטרגי של רה-צ'קוני (שנורה למוות בטעות על ידי חברו לאחר שהתחזה לשדוד את חנות התכשיטים שלו) ומאסטרלי (שנפטר מסרטן), ועזיבתו של החלוץ צ'ינאגליה היווה מכה קשה למועדון בשנים אלו והוא נקלע לתקופה רעה. הקבוצה אומנם סיימה במקום השמיני בלבד ב-1978/1979 אבל לראשונה שחקן הקבוצה - ברונו גיורדאנו סיים כמלך השערים בסרייה א'.
המועדון ירד ליגה ב-1980 בעל כורחו, אחרי שבמרץ 1980 נודע למשטרת המס האיטלקית על מעורבות מספר כדורגלנים בקבלת כספים תמורת הפסד קבוצתם. לאחר סיום החקירה הוחלט על עונשים קשים כלפי הקבוצות המעורבות (ביניהם: מילאן, בולוניה ופלרמו). על לאציו הושת קנס כבד של 10 מיליון לירות - ובנוסף היא נשלחה לסרייה ב'. הקבוצה נשארה בליגה השנייה במשך 3 עונות, שהיוו את התקופה הכי רעה של לאציו בהיסטוריה. המועדון חזר לליגה הבכירה בסוף עונת 1982/1983, ועונה לאחר מכן ניצל מירידה נוספת רק ביום האחרון של הליגה. אולם כבר בעונת 1984/1985 חזרה הקבוצה לליגת המשנה לאחר עונה שכללה 2 ניצחונות ב-30 משחקים ועם 15 נקודות בלבד בטבלה. ב-1986, הופחתו ללאציו 9 נקודות בליגת המשנה בעקבות פרשת הימורים לא חוקיים של שחקנה קלאודיו וינאצאני - מכת מוות בתקופה שבה עדיין ניתנו 2 נקודות על ניצחון. נעשו מאמצים כבירים של הקבוצה להישאר בכל זאת בליגה ולהימנע מירידה לסרייה ג', שלבסוף הצליחה רק בפלייאוף הירידה כאשר היא ניצחה את טרנטו וקמפובאסו. עונה זו סימנה את השינוי עבור הקבוצה, שעלתה עונה לאחר מכן חזרה לסרייה א' בסוף עונת 1987/1988 תחת הדרכתו של המאמן ג'יאנמרקו קאלרי.
הסקודטו השני ונפילה
דף חדש נפתח במועדון עם הצטרפותו של סרג'ו קרניוטי ב-1992, שהיה מוכן להשקיע לטווח ארוך בהבאת שחקנים למועדון ורכש בין היתר את פול גאסקוין, שהיה מבוקש מאוד באנגליה עצמה, מטוטנהאם הוטספר תמורת 5.5 מיליון יורו. לאחר מכן המשיך לנפץ את שיאי סכומי ההעברות כשרכש את חואן סבסטיאן ורון תמורת 18 מיליון יורו, כריסטיאן ויירי תמורת 19 מיליון יורו ושובר שיא עולמי של כל הזמנים לאותה התקופה עם רכישתו של הרנן קרספו מפארמה תמורת 35 מיליון יורו. בשנת 1993 לאציו סיימה חמישית בסרייה א', רביעית ב-1994, שנייה ב-1995, שלישית ב-1996, ורביעית פעם נוספת ב-1997, וב-1999 הפסידה את האליפות בנקודה אחת למילאן, לפני זכייתה המרשימה ב"סקודטו" בפעם השנייה בשנת 2000 (אז גם השלימה הקבוצה דאבל כשזכתה בגביע האיטלקי) כשבשורותיה מככבים סינישה מיכאילוביץ', אלסנדרו נסטה, מרסלו סאלאס ופאבל נדבד תחת הדרכתו של סוון-יוראן אריקסון. כמו כן, המועדון זכה בגביע האיטלקי בשנים 1998 ו־2004 וכן בגביע המחזיקות של אופ"א בשנת 1999. בנוסף הייתה לאציו הקבוצה האיטלקית הראשונה שנסחרה בבורסה האיטלקית בשנת 2000.
2004 ועד היום
בעונת, לאציו ניצחה בדרבי הראשון 1-3, כאשר הדרבי השני הסתיים בתוצאה 0-0.
בתום עונת, לאחר חשיפת פרשות השוחד והשחיתות בליגה האיטלקית, נגזר דינה של לאציו לרדת לסרייה ב' יחד עם יובנטוס ופיורנטינה ולספוג הפחתה של 7 נקודות. בנוסף נשלל מלאציו הכרטיס לגביע אופ"א. אולם לאחר ערעור שבה לאציו לליגה הבכירה, אך עם הפחתה של 11 נקודות. אחרי ערעור נוסף שנערך מספר חודשים מפתיחת עונת הוחזרו ללאציו 8 נקודות כך שבדיעבד הופחתו ללאציו 3 נקודות בלבד, והקבוצה סיימה במקום השלישי בליגה. את העונה הבאה סיימה לאציו במקום ה-12 בליגה בלבד. בעונת 2008/2009 זכתה לאציו בגביע ה"קופה איטליה" בפעם החמישית, לאחר ניצחון על סמפדוריה בגמר. את עונת 2009/2010 החלה לאציו עם מפגש סופר קאפ איטלקי נגד האלופה אינטר מילאנו בבייג'ינג והצליחה לנצח ולהניף גביע סופר קאפ שלישי על חשבונה.
בעונת 2012/2013 זכתה לאציו בגביע "קופה איטליה" שישי לאחר ניצחון 0-1 בגמר על היריבה השנואה רומא.
בעונת 2016/2017 הגיע לאציו לגמר הקופה איטליה אבל הפסידה בגמר ליובנטוס 2-0. בגמר הסופר-קאפ האיטלקי לשנת 2017 ניצחה לאציו את יובנטוס שהייתה דאבליסטית, וזכתה בגביע הסופרקאפ הרביעי שלה.
בעונת 2018/2019 זכתה לאציו ב"קופה איטליה" השביעי לאחר ניצחון 0-2 על אטאלנטה.
יריבות ואוהדים
הקבוצה חולקת את אצטדיון סטאדיו אולימפיקו המונה 82,656 מקומות עם המועדון היריב בעיר רומא, א. ס. רומא. שתי הקבוצות משחקות אחת נגד השנייה בדרבי הרומאי המפורסם בשנאה והטמפרמנט שלו, שמאופיין לעיתים תכופות באלימות וקטטות בין מחנות האוהדים.
חלק מאוהדי לאציו מזוהה עם תנועות לאומניות ופאשיסטיות, ואוהדיה גורמים לעיתים לפרובוקציות, על ידי קריאות ומחוות שמזהות עם זרמים לאומניים וימניים באיטליה.
המועדונים חולקים היסטוריה של יריבות: בשנת 1979 נהרג אוהד קבוצת לאציו מזיקוק שנורה מיציע אוהדי רומא. בעונת 2003, אירוע חסר תקדים קרה כאשר ה"אולטראס" של א. ס. רומא גרמו לעצירת המשחק ודחייתו לאחר שהופצו שמועות כוזבות על כך שילד נהרג על ידי המשטרה זמן קצר לפני המשחק. בתקרית מפורסמת נוספת שאירעה בסוף משחק הדרבי בינואר 2005 שחקן לאציו פאולו די קאניו הצדיע לעבר אוהדי רומא במועל יד.
סגל השחקנים
(בהשאלה מהלאס ורונה)
שחקנים מפורסמים
לרשימת כל שחקני לאציו בעלי ערך בוויקיפדיה ראו קטגוריה:כדורגלני לאציו.
תוכנית האו"ם להקמת מיליציה יהודית
החלטת החלוקה שהתקבלה בעצרת האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 הובילה להקמת "ועדת ארץ ישראל" (ועדת האו"ם לארץ ישראל; באנגלית: United Nations Palestine Commission, UNPC), שנועדה לבצע בפועל את תוכנית החלוקה. העצרת קבעה כי השלטון האזרחי בארץ יועבר בהדרגה מהבריטים לוועדת ארץ ישראל, ובהמשך מהוועדה לשתי המדינות שתוקמנה. כחלק מתהליך העצמאות אמורה הייתה הוועדה לסייע לשתי המדינות להקים ממשלה ('מועצות ממשלה זמניות') ולגייס צבא ('מיליציות חמושות') משל עצמן.
היהודים כינו את ועדת ארץ ישראל "ועדת הביצוע" (Implementation Committee), אולם במבחן התוצאה נחלה ועדה זו כישלון חרוץ. הבריטים לא התירו לוועדה להגיע לארץ ישראל, ולפיכך מאז כונסה ב-9 בינואר ועד פירוקה ב-14 במאי 1948 ניסתה הוועדה לפעול למימוש תוכנית החלוקה ממשרדי האו"ם בניו יורק. הערבים התנגדו לתוכנית, החרימו את הוועדה ויזמו פעילות אלימה על מנת למנוע את ביצועה. על כן ביקשה הוועדה להתמקד בהקמת המדינה היהודית ובעיקר בהקמת המיליציה היהודית, שחשיבותה עלתה בנסיבות שנוצרו. אולם המיליציה היהודית לא קמה, ובמקום מעבר מסודר של השלטון מהבריטים ליהודים פרצה בארץ מלחמה. תוכנית החלוקה ירדה לטמיון, והיהודים הכריזו על עצמאותם באופן חד צדדי, ולחמו על מדינתם עם צבא שקם ללא עזרת האו"ם.
מיליציות חמושות במקום כוח בינלאומי
במושב הסדיר השני של עצרת האו"ם ב-25 בספטמבר, נפתחו הדיונים בדו"ח אונסקו"פ, בוועדה מיוחדת שהוקמה כדי לטפל בנושא. לאחר כחודש הועבר הדיון מהוועדה המיוחדת לוועדת משנה, שבה עובדו פרטי תוכנית החלוקה. הוועדה הכניסה אומנם מספר שינויים בהמלצות אונסקו"פ ובמפת הגבולות שלה, אולם רוב הדיון עסק בסוגיית הביצוע של תוכנית החלוקה, שהפכה לסלע מחלוקת בין ארצות הברית וברית המועצות. הצעה אמריקנית, שנועדה לחפות על התפקיד המינורי שרצתה ארצות הברית להטיל על האו"ם, הייתה גיוסה של מיליציית מתנדבים – כוח בינלאומי, שיעמוד ברשות האו"ם ויישא בנטל הביצוע. בסיכומו של דבר, התקבלה נוסחה שהניחה אומנם את דעתם של האמריקאים והרוסים, אך המענה שהיה בה לשאלת הביצוע היה קלוש ביותר: הוחלט על גיוסן של מיליציות חמושות שיורכבו מאזרחי שתי המדינות, אשר יופקדו על שמירת הסדר הפנימי ועל מניעת התנגשויות בגבול. הרעיון של גיוס מיליציות מקרב האזרחים, שהופיע לראשונה בהצעת הרוסים (והיה אמור לפיכך להיות נתון לליווי ופיקוח משמעותי מטעם חברות מועצת הביטחון), הפקיד, להלכה לפחות, כוח צבאי הנתון לפיקוחה של ועדת ארץ ישראל, ולפיכך אפשר היה לראות בו אמצעי הוצאה לפועל בידי האו"ם.
הסעיף שעוסק במיליציות נוסח בהחלטת העצרת באופן הבא:
אמיל סַנְדְסְטְרֶם (Sandström), היו"ר השוודי של אונסקו"פ, הוזמן כעד מומחה להעיד בפני הוועדה המיוחדת שדנה בתוכנית החלוקה בעצרת. סנדסטרם היה משוכנע כי "ההגנה" (ביחד עם האצ"ל והלח"י) תנצח את הערבים במקרה שיתחולל עימות בין שני הצדדים, והוא העביר בפירוט את חוות דעתו זו לאמריקאים. בהסתמך על עדות אנשי ההגנה פיתח סנדסטרם גם תפיסה שהשתרשה בקרב מומחי מזכירות האו"ם לענייני ארץ ישראל, שלפיה אם יחליט האו"ם על תוכנית חלוקה אך לא יצליח לאתר גורם שיסייע לו בהוצאתה לפועל, 'היהודים עצמם' יוציאו לפועל את התוכנית; הם יגינו על הגבולות שיקבעו להם ויכפו על הערבים שבמדינתם את ההסדר, ואילו האו"ם יצטרך לטפל רק בשטח שלא ייכלל במדינה היהודית. על כן נגזר היה על ועדת ארץ ישראל להוציא לפועל את תוכנית החלוקה, כשלטובת העניין הועמדו לרשותה 'מיליציות חמושות' של היהודים והערבים.
תכנון המיליציה היהודית על ידי האו"ם
על פי תוכנית מומחי האו"ם, המשימות שאליהן צריכה הייתה המיליציה היהודית להיערך היו מורכבות ומגוונות. ראשית, הובהר כי על אף שמטרתה העיקרית של המיליציה היא שמירה על ביטחון הפנים הרי ש"היא אמצעי הכפייה היחיד בידי הוועדה כדי להוציא לפועל את התוכנית העצרת", וכיוון שכך אמורה המיליציה היהודית להגן על הוועדה בעת שזו תבצע את משימותיה. היעד המרכזי של המיליציה היה הגנה על המדינה היהודית: התמודדות עם התקפות שעלולות לבוא מהשטח שיועד למדינה הערבית או להתבצע בידי הערבים שימצאו בתחומי המדינה היהודית. בנוסף לאלו, אמורה הייתה המיליציה גם להגן על המיעוט הערבי במדינה היהודית.
למעשה, למומחי האו"ם ברור היה שאין מדובר כאן בהקמת מיליציה יש מאין, אלא במיליציה שתבוסס על 'לגליזציה' שתיעשה לארגון "ההגנה", תוך פיקוח והתאמה של היצירה החדשה למשימותיה העתידיות. בנושא סוגיית ציודה וחימושה של המיליציה, לא התייחסה תוכנית החלוקה כלל למקורותיו של הנשק שאמור היה לשרת את המיליציות, ומומחי האו"ם נאלצו להתבסס בנושא זה על "התקווה" שחברות האו"ם יירתמו להעביר למיליציה נשק ואמצעים נחוצים אחרים.
מומחי האו"ם קבעו את התבנית הכללית לחימושה של המיליציה היהודית, וזאת על פי הגדרת המיליציה ככוח שהוא "הרבה יותר מכוח משטרה ומעט פחות מצבא לאומי מלא". הם הדגישו כי על המיליציה היהודית להיות מצוידת בכל אותם אמצעים אשר משמשים את הבריטים לצורכי הביטחון השוטף בארץ ישראל, ובכלל זה משוריינים וטנקים קלים, והמליצו לצייד אותה גם במטוסי קרב, בעיקר כדי לאפשר שליטה אפקטיבית "בערביי הנגב", וגם במטוסים קלים, שישמשו לצורכי מודיעין ויאפשרו פריסת כוחות מהירה במקרה הצורך.
המאבק להקמת המיליציה היהודית
בימי עבודתה הראשונים פנתה הוועדה לבריטים, ליהודים ולערבים, וביקשה מהם למנות אנשי קשר שילוו את עבודתה. בריטניה מינתה לתפקיד את אלכסנדר קדוגן (Cadogan), נציגה הקבוע באו"ם, הציונים את משה שרתוק, ראש המחלקה המדינית של הסוכנות – ואילו הוועד הערבי העליון הגיב במסר חריף שתמציתו סירוב מוחלט לשתף פעולה עם הוועדה.
אולם המכשולים שהציבו הבריטים בפני הוועדה לא היו הגורם היחיד שמנע ממנה להתקדם במתווה שהוכן לה. לקראת סוף ינואר התפוררה כמעט לחלוטין התפיסה הבסיסית של הוועדה, שגרסה כי את תוכנית החלוקה של ארץ ישראל תוכל הוועדה להוציא לפועל רק בעזרת "ההגנה" בכסות המיליציה היהודית. הסחף המהיר שחל בעניין ניזון מכך ש"ההגנה" לא הציגה הצלחה צבאית ברורה בהתמודדות בארץ ישראל, ולא פחות מכך מהדברים הברורים שהושמעו לוועדה בעניין בעיקר על ידי שרתוק. קרל ליסיצקי, נציג צ'כוסלובקיה, שהיה ראש ועדת ארץ ישראל, הביע את אכזבתו מכוחה של ההגנה. הוא טען כי הוועדה הופתעה מכמות הציוד הצבאי שדרשה הסוכנות היהודית, וקבל כי הרושם שהתקבל אצל אנשי אונסקו"פ היה שהפוטנציאל הצבאי של היישוב הוא הרבה יותר גדול ממה שנראה להם כעת. למעשה כבר ב-24 בינואר טען ליסיצקי בשיחה לא רשמית עם קדוגן כי כל הוועדה "משוכנעת" שתוכנית העצרת לא תוכל להיות מוצאת אל הפועל ללא כוח נייטרלי בינלאומי או אחר שיסייע בכפייתה. יו"ר ועדת הביצוע ביקש בנסיבות אלו לבחון האם הבריטים יהיו מוכנים להאריך את שהותם בארץ, והעלה גם את אפשרות לכנס את העצרת למושב מיוחד כדי לשקול בשנית את תוכנית החלוקה.
ב-30 בינואר הטיל ליסיצקי את הטיפול בנושא המיליציה על החבר פיליפיני בוועדה, ויסנטה פרנסיסקו. קשה שלא לחשוד כי המהלך נועד לקבור סופית את סוגיית המיליציה: הנושא המסובך והדחוף מכולם הוטל על מי שהיה בעליל הנציג החלש ביותר בוועדה. פרנסיסקו הגיש שורת הצעות יצירתיות שנועדו לקדם את הקמת המיליציה באופן שאפשר היה להניח שהבריטים יסכימו לו. בין היתר הוצע לסמן את האזורים שיוקצו למיליציה כבסיסים ומחנות אימונים; לפתוח בהליך הגיוס למיליציה; להקים את סגל הפיקוד הבכיר; לקיים אימונים ללא נשק; לאמן את כוח המיליציה בחוץ לארץ ולאפסן נשק וציוד צבאי במחסנים שיהיו חתומים עד סיום המנדט. בנוסף ביקש לשלוח מומחים צבאיים שייעצו ל'ההגנה' בעניין הקמת המיליציה. רשימה זו נשלחה לעיונם של הבריטים יחד עם הדרישה לפרק את "משמר העם" ואת הארגון המקביל לו "המשטרה העירונית הערבית", ובכל מקרה לא לספק נשק לערבים, בנימוק שצעד כזה "יביך" את הוועדה.
בטרם הוגש ונכתב דו"ח הוועדה הראשון למועצת הביטחון התקיימו בוועדה דיונים ארוכים. בשלב זה כל החברים כבר היו שותפים להערכה כי לא ניתן יהיה להוציא לפועל את תוכנית החלוקה רק באמצעים שעליהם החליטה העצרת (הווה אומר: המיליציות), וכי במרכז הדו"ח צריכה להופיע הדרישה למשלוח כוח בינלאומי לארץ ישראל. למעשה, ערב הגשת דו"ח הוועדה למועצת הביטחון, היחידים בוועדה שלא זנחו את הכוונה להסתמך בלעדית על הכוח היהודי בביצוע התוכנית היו אנשי מזכירות הוועדה. בקרב הסגל הבכיר של אנשי מזכירות האו"ם שרר תסכול רב על חוסר האונים שבו נמצא הארגון ביחס להגשמת תוכנית החלוקה. מזכר פנימי של מזכירות ועדת ארץ ישראל שיקף רוח דברים זו, ודרבן את הוועדה לפעול בנחישות כדי לקדם למרות כל הקשיים את הקמתה של המיליציה היהודית. המסמך הורה לאנשי הוועדה לפעול בעניין, והדגיש את האחריות הכבדה אם המיליציה לא תוקם. אנשי הוועדה נקראו למנות מיד את סגל הפיקוד הבכיר של המיליציה היהודית, ולפתוח במגעים מול ארצות הברית, בריטניה וברית המועצות כדי לציידה ולחמשה. אף על פי שבמסמך המזכירות הובעה חוות דעת שהצהירה כי בנושא המיליציה עדיין אין סיבה להיות פסימיים, הרי שבפועל הייתה זו הפעם האחרונה שגורם מקרב האו"ם הציג בכנות את עניין המיליציה כפתרון מציאותי.
מתקן המודיעין לורדס
מתקן המודיעין לורדס, הממוקם ליד הוואנה שבקובה היה המתקן הגדול ביותר מסוגו המופעל על ידי שירות ביון החוץ הרוסי מחוץ לרוסיה. ממוקם במרחק של פחות מ-150 קילומטרים מקי וסט, המתקן משתרע על פני שטח של 73 קמ"ר. הבנייה החלה ביולי 1962 ובשנות המלחמה הקרה שימש את הקג"ב. התחנה נסגרה באוגוסט 2002. כל מתקני התחנה נסגרו, המבנים ננטשו ולאחר מכן שוחזרו כדי להפוך את מה שכעת היא האוניברסיטה לטכנולוגיות מידע (Universidad de las Ciencias Informáticas) שהוקמה ב-2002.
היסטוריה
המתקן הוקם על מנת לשמש כמרכז לאיסוף מודיעין אותות מתקשורת הלוויינים האמריקאית באמצעות כבלי התקשורת. במחלקת המדינה של ארצות הברית ובמחלקת ההגנה של ארצות הברית טענו שבתקופת המלחמה הקרה המתקן איפשר לברית המועצות להאזין לתקשורת האמריקאית מאתר השיגור של נאס"א בכף קנוורל.
בשיאה במהלך המלחמה הקרה היו במתחם למעלה מ-1,500 טכנאים של ההביון הסובייטי, המודיעין הצבאי הסובייטי ואחר כך הרוסי, המודיעין הקובני, גופי הביון של הגוש המזרחי, מהנדסים וסוכני ביון. בשנת 2000, דווח שסין חתמה על הסכם עם ממשלת קובה כדי לחלוק את השימוש במתקן עבור המשרד לביטחון המדינה וסוכנות המודיעין הצבאי שלה.
הוצאת אנשי הצוות וסגירתו הסופית בוצעה באוגוסט 2002. עד לסגירתו, רוסיה שילמה לקובה סובסידיה שנתית של 200 מיליון דולר עד לנקודה זו מאז 1962. ביולי 2014 דווח כי רוסיה וקובה הסכימו לפתוח מחדש את המתקן לשימוש המודיעין הרוסי. עם זאת, Russia Today מאוחר יותר הסירה את הסיפור המקורי והחליפה אותו עם דיווח שמכחיש שהיה כזה הסכם. גם התקשורת הקובנית הכחישה קיומו של הסכם שכזה.
אף שבתחילה פרשנים רבים טענו שפידל קסטרו יפרק את המתקן לאחר עזיבת המומחים הרוסיים, בפועל מנהיג קובה חתם על הסכם שיתוף פעולה עם נשיא ונצואלה הוגו צ'אווס. מבנה המרכז אף שופץ ומשמש את האוניברסיטה לטכנולוגיות מידע (Universidad de las Ciencias Informáticas).
IC 10
IC 10 היא גלקסיה לא-סדורה ננסית שנמצאת בקבוצת הכוכבים קסיופאה במרחק של כ-2.6 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצה המקומית. לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 9.5 והיא התגלתה ב-8 באוקטובר 1887 על ידי האסטרונום האמריקאי לואיס סוויפט, שתיאר אותה ככוכב חלש מוקף בערפילית מאוד גדולה ומאוד מאוד מאוד חלשה וחסרת צורה מוגדרת. היא הוכנסה בשנת 1895 על ידי ג'ון דרייר לתוספת הראשונה (IC I) של הקטלוג הכללי החדש תחת הציון IC 10, כשהיא מתוארת ככוכב חלש מוקף בערפילית חלשה מאוד וגדולה מאוד. הגלקסיה נמצאת כמעלה וחצי ממזרח לכוכב כף (β בקסיופאה) וכ-3.8 מעלות מצפון-מערב לכוכב שדר (α בקסיופאה), כך שקל יחסית לאתרה באמצעות טלסקופ חובבים.
מאפיינים
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-8 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-6,000 שנות אור, מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-300 מיליוניות ממסת שביל החלב, כאשר כ- מסות שמש ממנה היא מסת הכוכבים הנראים שבה וכ- מסות שמש ממנה היא מסת המימן הנייטרלי שבה, כך שבניגוד לרובן המוחלט של הגלקסיות הננסיות שבקבוצה המקומית, יש בה מעט מאוד חומר אפל ולעומת זה יש בה הרבה מימן נייטרלי שמאפשר יצירה של כוכבים חדשים. בשל כך יש בה מספר גבוה יחסית של כוכבים צעירים ומסיביים וביניהם כוכבי וולף ראייה בצפיפות של פי 2.5 מזו של הענן המגלני הגדול, שנחשב לגלקסיה עם פעילות גבוהה של יצירת כוכבים חדשים. את IC 10 מקיף ענן עצום של גז מימן נייטרלי שמשתרע עד לרדיוס של פי 10 מרדיוסה הנצפה, זאת בדומה לגלקסיית ברנרד ול-IC 1613. לא ברור אם IC 10 היא גלקסיית לוויין של גלקסיית אנדרומדה, אך אם כן, היא מקיפה את מרכזה של גלקסיית אנדרומדה במרחק שנע בין 690,000 שנות אור ובין 1,050,000 שנות אור בזמן הקפה של קרוב ל-11 מיליארד שנים, כלומר מאז היווצרותה של הקבוצה המקומית היא ביצעה הקפה אחת בלבד. מרחקה מגלקסיית אנדרומדה דומה למרחק מגלקסיית אנדרומדה של גלקסיית פגסוס האליפסואידית הננסית, שנחשבת לגלקסיית לוויין שלה, כך שסביר שגם IC 10 היא אכן גלקסיית לוויין.
ג'נדרפלואיד
כעיקרון, ג'נדרפלואיד נכלל בקשת הא-בינארית וגם בקשת הטרנסג'נדרית אך יש אנשים ג'נדרפלואידים שייבחרו לא להשתמש במונחים האלו על עצמם.
אופי הזהות המגדרית
אנשים אשר מזדהים כג'נדרפלואידים יכול להרגיש שיום אחד הם מזדהים כאישה ויום למחרת כגבר או גם כזהות מגדרית א-בינארית אחרת. חלקם מרגישים שהשינויים בזהות המגדרית שלהם קיצוניים או מהירים, וחלק מרגישים ששינויים אלו יותר הדרגתיים ואיטיים.
בהתאם לשינויים אלו בזהות המגדרית, הם עשויים גם לשנות את הביטוי המגדרי שלהם ואת לשון הפנייה שלהם. אנשים ג'נדרפלואידים מסוימים אפילו ירגישו דיספוריה מגדרית, כלומר אי-נוחות עם המין הפיזיולוגי והצורה שבה אנשים אחרים רואים אותם, והיא לפעמים תשתנה אך זהו אינו תנאי ללהיות ג'נדרפלואיד.
אנשים ג'נדרפלואידים יבחרו להשתמש בלשון הפנייה המועדפת עליהם. כגון, היא/את, הוא/אתה, הם/אתם, הן/אתן, או ב"ניאופרונאונס" כמו Ze/zir, Ey/em, Per/per. בהתאם לכך, הם ייבקשו גם מאנשים אחרים לעיתים להשתמש בשפה ומונחים שונים כאשר מתייחסים אליהם. כלומר, במקום "בעל" או "אישה" הם יכולים לבקש להשתמש במושג "פרטנר" וייתכן שהם לא יירצו שאנשים ישתמשו במחמאות או מונחים בעלי מגדר כמו "חתיך", "יָפָה", וכדומה.
היסטוריה
על פי "מילון מיריאם-וובסטר", השימוש הראשון בביטוי זה נעשה בשנת 1993 אך להמון תרבויות היה רעיון כלשהו המתאר ג'נדרפלואידיות במשך כ-3,000 שנים.
המונח הופיע בסביבות שנות ה-80 של המאה ה-20, ובסביבות אותה התקופה הופיעו גם המונחים טרנסג'נדר וג'נדרקוויר, אבל רק בסוף שנות ה-2000 ותחילת העשור השני שלהן, החלו לשים לב לביטוי ג'נדרפלואיד כאשר יצא מקהילות וירטואליות אל הספרות. המונח התפשט עם ההבנה שמגדר אינו בינארי, כלומר לא מוגבל רק לאישה או גבר, וגם לא לתכונות פיזילוגיות. הפילוסופית ג'ודית באטלר עזרה בעיקר לקדם את הרעיון הזה ולהם ניתן הקרדיט על הפצת הרעיון שמגדר הוא הבניה חברתית.
דגל הגאווה הג'נדרפלואידי
דגל הגאווה הג'נדרפלואידי נוצר בשנת 2012 על ידי ג'יי ג'יי פול (JJ Poole, הם/אתם) שהם א-ג'נדריים ופאנסקסואליים ממדינת ניו יורק התומכים באנשים שלא מתאימים לחברה ההטרונורמטיבית. הם עיצבו את הדגל כדי שיכיל את כל הזהויות המגדריות, לכן הדגל מכיל 5 פסים אופקיים ב-5 צבעים הבאים :
מאז יצירת הדגל המקורי, אנשים נוספים יצרו דגלים חלופיים המביעים רעיונות אחרים או דומים הקשורים לג'נדרפלואידיות.
נפות הרשות הפלסטינית
נפות הרשות הפלסטינית נקבעו כחלוקה המנהלית של שטחי מזרח ירושלים, יהודה ושומרון ורצועת עזה, במסגרת הסכמי אוסלו. כיום ברשות הפלסטינית 16 נפות, מהן 11 ביהודה ושומרון ו-5 ברצועת עזה.
שליטה
אף שהנפות נקראות "נפות הרשות הפלסטינית", אין לרשות הפלסטינית שליטה ברוב שטחן: מזרח ירושלים בנפת אל-קודס נמצאת בריבונות ישראלית מוחלטת ובה אין לרשות הפלסטינית כל שליטה או מעמד חוקי, מרבית שטח הנפות נמצאת בשליטה ישראלית מלאה וחלק מן השטח נמצא בשליטה ביטחונית ישראלית במקביל לשליטה אזרחית פלסטינית. רק בחלק קטן משטח הנפות מתקיימת שליטה פלסטינית מלאה, וגם שם, אין לרשות הפלסטינית שליטה בכל השטח, מכיוון שכל נפות רצועת עזה נתונות לשלטון חמאס. מכל זה נובע כי החלוקה המנהלית לנפות משמשת לצרכים אזרחיים פנים-פלסטיניים (כדוגמת מנהל אוכלוסין ובחירות) בלבד, ושאין לה כל קשר לחלוקה לצורכי שליטה או ריבונות (ניסיון לחלוקה לצורכי שליטה וריבונות נעשה במסגרת הסכמי אוסלו, בזמן החלוקה לשטח A, שטח B ושטח C).
אוכלוסייה מוחרגת
מזרח ירושלים, על שטחה ואוכלוסייתה הערבית האוחזת בתושבות ישראלית, נכללת בנפת אל-קודס. שטח השכונות היהודיות במזרח ירושלים נכלל גם הוא בנפה זו, אך לא אוכלוסיית השטח הזה. נתוני אוכלוסיית הנפות גם אינם כוללים את ההתנחלויות ביהודה ושומרון.
נפות
בעבר נפת שכם כללה גם את שטחה של נפת טובאס. ב-1996 הכריזה הרשות על טובאס כנפה עצמאית והפרידה אותה מנפת שכם.
קנטאור
הקנטאורים הידועים בעברית גם בשם צנטאורים או הסילנים, היו במיתולוגיה היוונית גזע של יצורים בעלי פלג גוף עליון של אדם ופלג גוף תחתון של סוס. הקנטאורים תוארו לרוב כפראיים ואכזריים וסימלו הפקרות, תאווה חייתית והשתכרות.
הקנטאורים היו בניהם או נכדיהם של איקסיון, הרוצח הראשון, ושל נפלה , האישה שהאלים בראו מענן. לפי גרסאות אחרות הקנטאורים היו צאצאים של הזדווגות איקסיון, או בנו קנטאורוס, עם סוסות. הקנטאורים היו קשתים מעולים, ולכן דמותם מסמלת את מזל קשת בגלגל המזלות. ברבות מאגדות המיתולוגיה הם נהגו לרדוף אחרי נערות חסרות מגן כדי לאנוס אותן.
הקנטאורים והרקולס
כחלק מ-12 משימותיו של הרקולס לכפר על רצח אשתו וילדיו, הוא נשלח להביא את חזיר הבר ששכן בהר ארימנתוס - חזיר אשר היה פושט על אזור פסופיס וזורע הרג והרס. בדרך התארח הרקולס אצל הקנטאור פולוס שהגיש לו בשר צלוי, אף שקנטאורים נוהגים לאכול רק בשר נא. פולוס שמר אצלו את כד היין המשותף לכל הקנטאורים, אך חשש למזוג ממנו לאורחו. הרקולס הרגיע אותו ופתח את הכד. לריח היין נזעקו הקנטאורים, חמושים בסלעים ועצי אשוח. כשפרצו למערה הניס אותם הרקולס בגזרי עצים בוערים ובמטחי חיצים. הרקולס רדף אחריהם ואחר כך חזר למערתו של פולוס. כאשר חזר למערתו של פולוס מצאו הרקולס מת. בהיעדרו בדק פולוס חץ מחיציו של הרקולס וניסה להבין מה מקור כוחו. החץ נשמט מידיו, שרט את רגלו, וסקרנותו עלתה לו בחייו. הרקולס עצמו נהרג מאוחר יותר בשל נקמתו של הקנטאור נסוס, שגרם לאשתו דיאנירה בעורמה למשוח את גלימתו ברעל.
כירון
הקנטאור כירון היה שונה מחבריו. הוא היה חכם ונדיב וניהל מעין בית ספר, בו חונכו רבים מגיבורי המיתולגיה היוונית, בין השאר הרקולס, הרופא אסקלפיוס והגיבורים יאסון ואכילס. על כירון סיפרו שהוא גילה והורה את תורת הרפואה, בצד מדעים אחרים. כירון הוא בנו של קרונוס.
הקנטאורים באמנות ובספרות
הקנטאורים מופיעים בסיפורי פנטזיה רבים, כגון דברי ימי נרניה, ארטמיס פאול, הרקולס, פרסי ג'קסון והאולימפיים והארי פוטר, וכן במשחקי תפקידים רבים.
הקנטאור מופיע בספרו של דויד גרוסמן, "נופל מחוץ לזמן" (הקיבוץ המאוחד, 2011), בו הקנטאור מגלם את בן דמותו של גרוסמן שחווה אובדן ילד.
רומן הביכורים של תמיר מנדובסקי, "קנטאור" (ידיעות ספרים, 2022), מתאר את מציאות חייו של לוחם בשב"כ המנסה לחלק את חייו בין לחימה לבין חיי זוגיות ולימודים באוניברסיטה.
עשה דוחה לא תעשה
עשה דוחה לא תעשה הוא כלל פסיקה הלכתי שקובע שכאשר חל חיוב אקטיבי לקיים מצווה, אך הוא כרוך בביצוע עבירה שאיסורה נובע ממצוות לא תעשה, יש לקיים את המצווה מכיוון שמצוות עשה גוברת על מצוות לא תעשה. קיימות שתי גישות באשר להגדרת העדיפות של מצוות עשה על לא תעשה, לדעות מסוימות מצוות העשה מבטלת את האיסור מלכתחילה, ולאחרות מדובר בעליונות של מצוות העשה בסדר העדיפויות. מכלל זה למד הרמב"ן: "מצות עשה גדולה ממצות לא תעשה, כמו שהאהבה גדולה מהיראה".
מקור
מקור הכלל הוא על פי המובא בתלמוד: מסמיכות המשפטים בפסוק זה שבמקרא נלמד כי מותר ללבוש ציצית שעשויה משעטנז כדי לצאת ידי חובת המצווה. התלמוד מוסיף שלא מדובר רק במצוות לא תעשה רגילות, אלא אף במצוות לא תעשה שעונשן כרת. הכלל מובא בתלמוד בצורה מפורשת בשם ריש לקיש: "כל מקום שאתה מוצא עשה ולא תעשה: אם אתה יכול לקיים את שניהם מוטב, ואם לאו: יבוא עשה, וידחה את לא תעשה."
בעלי התוספות (בתחילת מסכת יבמות) מתלבטים מדוע התלמוד לא בחר ללמוד זאת ממצוות מפורשות כמו דין ייבום שעצם חיוב הייבום תלוי באופן בלתי נפרד באיסור נשיאת אשת-אח שנחשבת לערווה, ודוגמה נוספת שיכולה הייתה להוות מקור לדין זה היא מאבנט בבגדי כהונה שהיה בעצמו עשוי משעטנז. לדעתם של בעלי התוספות מקורות אלה שונים במאפייניהם משאר כלל המקרים מכיוון ש"מצוותם בכך"; כלומר, מכיוון שהאיסור הוא חלק אינטגרלי מעשייתם, הם נחשבים לקטגוריה בפני עצמה שאינה יכולה ללמד על מצבים שבהם ישנה התנגשות מקרית בין מצווה לאיסור.
כלל זה של "עשה דוחה לא תעשה" לכאורה מתנגש עם כלל אחר - שב ואל תעשה עדיף. משמעותו של כלל זה היא שכאשר יש ספק האם דבר מסוים הוא עבירה או מצווה (למשל מקרה של טיפול רפואי שספק יחיה את החולה או ספק יהרוג אותו), עדיף לנקוט בגישה פסיבית ולא לעשות דבר. הסיבה בגינה עשה דוחה לא תעשה ולא מעדיפים לנקוט גישה פסיבית, היא שבעשה דוחה לא תעשה לא מדובר בספק וברורים לנו פן המצווה ופן האיסור, במקרים אלה התורה נותנת זכות-קדימה למצווה האקטיבית והחיובית על פני צד האיסור השלילי.
דוגמאות
הרמב"ם בהתאם פוסק "וכל מקום שאתה מוצא עשה ולא תעשה, יבוא עשה וידחה את לא תעשה". וכן הוא פוסק בהלכות מילה כי מילה בזמנה (ביום השמיני) אם חלה להיות בשבת מתקיימת ודוחה את השבת. כמו כן, במקרה שיש צרעת על העורלה, אף שיש לא תעשה לקצוץ נגע צרעת, מילה דוחה את הלא תעשה. הנימוק של הרמב"ם הוא "יבוא עשה, וידחה את לא תעשה".מקרה נוסף הוא נזיר שהצטרע בימי נזירותו ונרפא, להלכה הוא חייב לגלח את כל שערו מדיני צרעת, אף שמדיני נזירות אסור לו לגלח את שער ראשו.
כאשר "אפשר לקיים שניהם"
כאמור לעיל, בתלמוד מבואר בשם ריש לקיש שכאשר ישנה אפשרות לקיים את מצוות העשה מבלי לעבור על הלאו, אין לעבור עליו. הרשב"א מעלה אפשרות לפיה רק אם האפשרות לקיים את העשה מבלי לעבור על הלאו קיימת כעת יש לקיים את מצוות העשה מבלי לעבור על הלאו, אך אם כדי לקיים שניהם יש להשהות את מצוות העשה ולאחר את זמן קיומה, עדיף לקיימה כעת ולעבור על הלאו. כך לדבריו מוסברת ההווה אמינא בגמרא שמותר לעשות מלאכה ביום טוב כדי לקיים את מצוות כיסוי הדם, אף על פי שניתן להשהות את מצוות הכיסוי למוצאי יום טוב ובכך לקיים גם את העשה וגם את הלאו.
עשה איננו דוחה לא תעשה ועשה
עם זאת המשנה בדיני שופר קובעת שאין לחלל יום טוב כדי להשיג שופר, אף שיש חובת תקיעה, והתלמוד מסביר מפני ששמירת יום טוב, היא גם מצוות עשה וגם לא תעשה ואילו לתקוע בשופר הוא רק מצוות עשה, ואין מצוות עשה דוחה מצוות עשה ומצוות לא תעשה ביחד. דוגמה נוספת היא כהן שרואה אבידה בבית הקברות, אינו נכנס לבית הקברות כדי להשיב אבידה מפני שכנגד המצווה יש בכניסתו לבית הקברות איסורי עשה ולאו גם יחד.
גזרה משום אפשרות לעבור עבירה אחרת
ישנם מקרים שבהם חז"ל גזרו שמצוות עשה לא תדחה מצוות לא תעשה בנימוקים אחרים. למשל, במקרה של יבמה שאסורה באיסור לאו על המייבם שלה, שנחלצת ולא מתייבמת משום גזירה אחרת, שמא לאחר הבעילה הראשונה שרק היא בגדר מצווה, ימשכו לפעם נוספת.
עשה שלפני הדיבור
התוספות בקידושין מבארים שהסיבה שבני ישראל לא אכלו מצות שאסורות באיסור חדש אף על פי שעשה דוחה לא תעשה, מכיון שאין בכחה של מצוות עשה שנאמרה לפני מתן תורה לדחות מצוות לא תעשה שנאמרה לאחר מתן תורה. מקור דבריהם הוא מתלמוד ירושלמי.
מצווה הבאה בעבירה
ישנן מקרים, כמו אכילת מצת טבל בפסח, אכילת מצה גזולה, נטילת לולב גזול בסוכות, והקרבת קורבן גזול, שבהם אנו לא אומרים את הכלל של עשה דוחה לא תעשה, ומי שעובר ועושה זאת, לא מקיים מצווה, מכיוון שמדובר במצווה הבאה בעבירה.
מצווה הבאה בעבירה היא, מצווה שבבסיסה קיימת עבירה (תוספות), או מצווה שגורמת לעבירה להעשות (ריטב"א), לעומת "עשה דוחה לא תעשה" שאין בו חיבור עקרוני בין המצווה לעבירה. הטעם של האיסור לדעת חלק מהראשונים הוא "שלא יהא נעשה סנגורו קטגורו".
על פי הירושלמי הכלל של מצווה הבאה בעבירה יוחל כאשר מנסים לקיים מצווה בחפץ שנעשה בו איסור. הירושלמי מחלק בין אבל שקורע בשבת, שאף שמחלל את השבת, יוצא ידי חובת קריעה, לבין אכילת מצה גזולה בפסח שבה לא יוצא ידי חובתו. החילוק ביניהם הוא שבקריעה עבר עבירה סתמית, שאינה קשורה דווקא לבגד המסוים, מה שאין כן באכילת מצה ש"גופה עבירה", ואין לעשות מצווה באמצעות אותו חפץ שנעברה בו עבירה. על פי תפיסה זו הרמב"ם פוסק כי לולב שעבדו בו עבודה זרה פסול למצוות ארבעת המינים מדין מצווה הבאה בעבירה.