cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה של מלזיה
מלחמה וחירום
החל מ-1949 חלה ירידה בכוחה של המפלגה ומספר חבריה ירד בצורה חדה. אף על פי שפעילי המפלגה הצליחו להתנקש בנציב הבריטי סר הנרי גרני באוקטובר 1951, מעבר זה לטקטיקה טרוריסטית גרם לסינים רבים לעזוב את המפלגה. הגעתו של לוטננט גנרל ג'רלד טמפלר, שמילא את תפקיד המפקד הבריטי, הייתה תחילת הסוף של מצב החירום. טמפלר פיתח את טכניקות המלחמה בסגנון מרידת נגד, ויישם אותן ללא רחמים.
לעבר מלזיה
תגובת הסינים נגד המפלגה הקומוניסטית המאלאית הייתה באמצעות הקמתה של התאחדות הסינים המאלאים (MCA) ב-1949 כבסיס לדעות פוליטיות סיניות מתונות. מנהיג ההתאחדות, טאן צ'נג לוק, העדיף מדיניות של שיתוף פעולה עם ה-UMNO על מנת להביא לעצמאותה של מאלאיה לפי מדיניות של שוויון זכויות אזרחי, אולם עם מספיק ויתורים שירגיעו את חששות המאלאים. טאן יצר שיתוף פעולה קרוב עם הנסיך עבדול רחמן, השר הראשי של קדה, והחל מ-1951 מחליפו של און בראשות ה-UMNO.
כיוון שהבריטים הודיעו ב-1949 על כוונתם להפוך את מאלאיה למדינה עצמאית בתוך זמן קצר וכי אין בדעתם להתחשב בדעתם של המאלאים בנושא, שני המנהיגים היו נחושים לכרות ביניהם הסכם שיהיה מקובל על קהילותיהם כבסיס למדינה עצמאית יציבה. הברית בין UMNO ל-MCA (אליה הצטרף מאוחר יותר הקונגרס המאלאי ההודי - MIC) השיגה ניצחונות משכנעים בבחירות המקומיות והאזורים שנערכו באזורים המאלאים והסיניים בין 1952 ל-1955.
קיומן של הבחירות הכלליות לממשלה היה צעד חשוב נוסף במאבק מול הקומוניסטים. לאחר מותו של סטלין ב-1953 חל פיצול בהנהגת ה-MCP בעקבות ויכוח על המשך המאבק החמוש. רבים מהחברים המיליטנטיים של המפלגה הקומוניסטית פרשו, ובזמן שטמפלר עזב את מאלאיה ב-1954 מצב החירום נגמר, אף על פי שצ'ין פנג הוביל קבוצה קטנה שארבה לאנשים בג'ונגלים שלאורך הגבול עם תאילנד במשך זמן רב. מצב החירום הותיר מורשת של מרירות בין המאלאים והסינים.
במהלך 1955 ו-1956 הקימו ה-UMNO, MCA והבריטים תשתית עבור מאלאיה העצמאית. UMNO נאלצה להסכים לעיקרון של זכויות אזרח לכל הגזעים. בתמורה, ה-MCA הסכימה שראש המדינה ייבחר מקרב הסולטאנים המאלאים, שמאלאית תהיה השפה הרשמית, ושיינתן סבסוד ממשלתי לחינוך ולכלכלה. מבחינה מעשית, משמעות הדבר הייתה שמאלאיה תנוהל על ידי המאלאים, בייחוד כיוון שהם המשיכו לשלוט בשירות האזרחי, הצבא והמשטרה. כמו כן, הסינים וההודים יקבלו ייצוג הולם בקבינט ובפרלמנט, ינהלו את המדינות שבהן הם הרוב, והמעמד הכלכלי שלהם יזכה להגנה. פתרון סוגיית השליטה במערכת החינוך נדחה לאחר הכרזת העצמאות. הכרזה זו התבצעה ב-31 במאי 1957, כאשר טונקו עבדול רחמן הפך לראש הממשלה הראשון של מאלאיה העצמאית.
סינגפור, שבה היה רוב סיני, הפכה לאוטונומיה ב-1955, וב-1959 המנהיג הסוציאליסטי הצעיר לי קואן יו התמנה לתפקיד השר הראשי. סולטאן ברוניי נותר תלוי בבריטים במובלעת הנפט העשירה שלו. בין 1959 ל-1962 הממשלה הבריטית ניהלה מספר סבבי משא ומתן בין המנהיגים המקומיים הללו לבין ממשלת מאלאיה.
ב-1961 עבדול רחמן העלה לדיון את הרעיון של יצירת מדינה חדשה בשם מלזיה, שתורכב ממאלאיה, סינגפור, סבה, סאראוואק וברוניי, שכולן היו מושבות בריטיות. ההיגיון מאחורי הצעה זו היה שהדבר יאפשר לממשלה מרכזית אחת לשלוט ולהילחם בפעילים הקומוניסטים, ובייחוד באלה שבסינגפור. כמו כן, היה חשש שאם סינגפור תזכה לעצמאות, היא תיהפך למעוז סיני שיהווה איום על הריבונות המאלאית. על מנת לאזן את ההרכב האתני של האומה החדשה, שאוכלוסיית המאלאים והילידים שבה יבטלו את הרוב הסיני הסינגפורי, נכללו גם המדינות האחרות.
אף על פי שלי קואן יו תמך בהצעה, יריביו מהחזית הסוציאליסטית הסינגפורית התנגדו, וטענו שמדובר במזימה שמטרתה להנציח את השלטון הבריטי באזור. רוב המפלגות הפוליטיות בסאראוואק התנגדו גם כן למיזוג. בסבה, שלא היו בה מפלגות פוליטיות, נציגי הקהילה הביעו את התנגדותם. אף על פי שסולטאן ברוניי תמך במיזוג, מפלגת ראייקאט התנגדה לכך גם כן.
בפגישת ראשי מדינות חבר העמים הבריטי שנערכה ב-1961 עבדול רחמן נתן הסברים נוספים למתנגדי ההצעה. באוקטובר הוא השיג את הסכמתה של הממשלה הבריטית לתוכנית, בתנאי שתהיה הסכמה של המדינות המועמדות למיזוג. ועדת קובולד, שנקראה על שם לורד קובולד שעמד בראשה, ערכה מחקר בטריטוריות בורנאו ואישרה את המיזוג עם סבה וסאראוואק; אולם, הוועדה מצאה שעדיין יש מתנגדים רבים למיזוג בקרב תושבי ברוניי. בסינגפור נערך משאל עם כדי לקבל תמונת מצב עדכנית, ו-70% הביעו תמיכה במיזוג ובמתן אוטונומיה נוספת לממשלת המדינה.
לאחר שסקרה את ממצאי ועדת קובולד, ממשלת בריטניה הקימה את וועדת לנדסדאון על מנת לנסח חוקה עבור מלזיה. החוקה שחוברה הייתה בעיקרון דומה, אם כי כללה מספר שינויים. לדוגמה, ההעדפות לטובתם של המאלאים נעשו לנחלתן של כל הבומיפוטרה, קבוצה המורכבת מהמאלאים ומילידי מלזיה. רמת האוטונומיות של המדינות החדשות שודרגה בהשוואה לתשע המדינות המקוריות שהרכיבו את מאלאיה. לאחר משא ומתן שנערך ביולי 1963 הוסכם שמלזיה תוקם מבחינה רשמית ב-31 באוגוסט 1963, ותורכב ממאלאיה, סינגפור, סבה וסאראוואק. ברוניי נסוגה מהרעיון לאחר שמפלגת ראייקט פתחה במהפכה חמושה, שלמרות דיכויה הוצגה כגורם שיערער את יציבות האומה החדשה.
The Fame Monster
The Fame Monster (בעברית: מפלצת התהילה; מעוצב: The Fame Mons†er) הוא האלבום השני של זמרת הפופ ליידי גאגא, שיצא כמהדורה חדשה של אלבום הבכורה שלה The Fame משנת 2008, ב-15 נובמבר 2009 על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. תחילה האלבום היה אמור לצאת כמהדורת דלוקס של The Fame אך גאגא החליטה להוציא את כול שמונת השירים כאלבום.
היסטוריה של מלזיה
לעבר מלזיה
הפיליפינים ואינדונזיה התנגדו בצורה נחרצת להתפתחות זו, כאשר אינדונזיה טוענת שמלזיה מייצגת צורה של "נאוקולוניאליזם" והפיליפינים טוענת שסבה שייכת לה. סוקרנו, נשיא אינדונזיה, פעל בגיבוי של המפלגה הקומוניסטית האינדונזית, ובחר להתייחס למלזיה כאל מזימה "נאוקולוניאליסטית" נגד מדינתו, ותמך בהתקוממות קומוניסטית בסאראוואק, שכללה בעיקר חלקים מהקהילה הסינית המקומית. כוחות לא-סדירים של אינדונזיה חדרו לסאראוואק, היכן שנתקלו בלוחמים של חבר העמים הבריטי ומלזיה. קרבות התחוללו גם באזור האי סבאטיק בין הצבא הסדיר של אינדונזיה וכוחות מחבר העמים הבריטי וממלזיה ובאזור זה אין הסכמה מלאה על קו הגבול עד היום.
The Fame Monster
מבחינה מוזיקלית, האלבום הוא בסגנון הפופ עם השפעות של דיסקו, רוק גלאם, ומוזיקת סינת'פופ של שנות ה-70 וה-80. האלבום מושפע מהופעות אופנה ולפי גאגא האלבום מתאר את הצד האפל של התהילה בעזרת מטפורות מפלצתיות. כריכת האלבום נוצרה על ידי הדי סלימאן ויש לה נושא גותי, שבגללה נדחו במקור על ידי חברת התקליטים שלה אך גאגא שכנעה אותם. ביציאתו האלבום קיבל ביקורות טובות ממבקרי מוזיקה. במדינות מסוימות הוא צורף עם The Fame וכבש את מצעדי המדינות באוסטרליה, בריטניה, אוסטריה, בלגיה, פינלנד, גרמניה, ניו זילנד, פולין, ושווייץ. בארצות הברית הגיע למקום החמישי במצעד האלבום הרשמי, בילבורד 200 והגיע לפסגת המצעד של האלבומים האלקטרונים\דאנס של בילבורד. האלבום זכה בפרסים רבים ומיציאתו השיג כשש מועמדויות לפרס גראמי שכולל את המועמדות השנייה של גאגא לפרס "אלבום השנה" וזכה בפרס בקטגוריית "אלבום הפופ הטוב ביותר" בשנת 2010. ברחבי העולם מכר מעל ל-8 מיליון עותקים.
היסטוריה של מלזיה
לעבר מלזיה
תקופה זו, שנקראה קונפרונטאסי, נמשכה עד 11 באוגוסט 1966, למעלה מ 10 חדשים לאחר כישלון ההפיכה באינדונזיה ב-30 בספטמבר 1965 בעקבותיה הודח סוקרנו והוכחדה מפלגת PKI מעל פני האדמה, מי שנחשד בתמיכה בה נרצח או נכלא. תחת שלטונו של סוהארטו, היורש של סוקרנו, נחתם הסכם השלום והשתפרו יחסי אינדונזיה-מלזיה. בינתיים, נשיא הפיליפינים דיוסדאדו מאקאפאגאל העלה מחדש את הדרישה הפיליפינית לקבלת סבה, שבעבר הייתה חלק מסולטנות סולו. הטענה הועלתה מחדש בעיקר לצורך ענייני פנים של הפיליפינים. ב-1966 החליט הנשיא החדש פרדיננד מרקוס לוותר על הדרישה ולהכיר במלזיה. אבל הדרישה לספוח סבה אל הפיליפינים לא נזנחה כליל. היא הועלתה שוב ושוב בפי פוליטיקאים פיליפיניים בהזדמנויות שונות. האזכור הרשמי האחרון של דרישה זאת צץ בשנת 2001 כאשר הפיליפינים בקשה להתערב בבוררות בין מלזיה לאינדונזיה על האיים סיפאדאן וליגיתאן. הפיליפינים בקשה לקבל את סבה, ולא אכפת היה לה לותר על סיפאדאן וליגיתאן לטובת אינדונזיה. האו"ם דחה את הבקשה. מלזיה זכתה בבוררות ו 2 האיים נותרו חלק של סבה.
The Fame Monster
הסינגל המוביל, "Bad Romance" זכה להצלחה בין לאומית כאשר כבש מעל ל-25 מצעדי מדינות וזכה בשני פרסי גראמי ובארצות הברית הגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100. הסינגל הבא "Telephone" בשיתוף ביונסה הפך לאחד מתוך "הסינגלים הנמכרים בכול הזמנים" והגיע לתואר פלטינה משולשת בארצות הברית לאחר שמכר מעל ל-3 מיליון עותקים ושבר שיא גינס בזכות הווידאו קליפ שלו. הסינגל השלישי "Alejandro" הפך להצלחה נוספת של גאגא וכבש את מצעדי בולגריה, פינלנד, צ'כיה, ישראל, מקסיקו, רומניה, ועוד, והוכתר כתואר פלטינה כפולה בארצות הברית ואיטליה. הסינגל הרביעי והאחרון, "Dance in the Dark" זכה להצלחה מתונה משום שיצא לאור במקומות נבחרים וללא וידאו קליפ משלו, אך השיג מועמדות לפרס גראמי והגיע לעשירייה המובילה בפולין, צ'כיה, והונגריה.
היסטוריה של מלזיה
לעבר מלזיה
מלזיה הפכה לישות מדינית ממשית ב-16 בספטמבר 1963 כאשר מאלאיה, סינגפור, סבה וסאראוואק התאחדו. לא הצטרפה ברוניי אל האחוד כי השלטאן חשש בגלל המרד שהבריחו מארצו בשנת 1962. הבריטים הם שהשיבוהו לשם והוא ויורשו העדיפו להישאר בחסות בריטית עד 1 בינואר 1984.
The Fame Monster
רקע וכתיבה
The Fame Monster הוא אלבום המשך לאלבום הבכורה המצליח של גאגא משנת 2008, The Fame. ההשראה ליצירת האלבום הגיעה לדברי גאגא ממסעותיה ברחבי העולם בעקבות אלבום הבכורה וחשיפה למוזיקה בינלאומית. בנוסף, ההשראה הנוספת והעיקרית היא "הצד האפל" של התהילה. כל אחד משמונה שירי האלבום מייצג פחד שונה שלה. הסינגל המוביל, "Bad Romance" התהדר בקליפ מושקע כלכלית, שכולו סבב סביב תלבושות אומנותיות של מעצב האופנה אלכסנדר מקווין. הוא זכה להצלחה רבה כמו הסינגל עצמו, והפך באותו זמן לקליפ הנצפה ביותר באתר בכול הזמנים. בתחילתו מופיעה סצנה ובה 7 תאים, כמספר השירים באלבום (לא כולל הסינגל עצמו), נפתחים, ומתוך כל אחד מהם מגיחה מפלצת כלשהי, אשר מייצגת את הפחדים שבהם עוסקת גאגא באלבום.
היסטוריה של מלזיה
לעבר מלזיה
ב 9 באוגוסט 1965 הוכרזה עצמאות סינגפור שפרשה ממלזיה ובמלזיה לא הצטערו על הדבר. שמע זאת סוקרנו ואמר: "גם אלף אלים לא יצילו את מלזיה עכשו".
The Fame Monster
רקע וכתיבה
בתחילה, The Fame Monster כלל לא היה אמור להיות אלבום בפני עצמו. ההחלטה הראשונית של חברת התקליטים שבה גאגא חתומה, הייתה למנף את הצלחת אלבום הבכורה ולהגדיל את מכירותיו, על ידי כך שתוציא אותו במהדורה מחודשת אשר תכלול את שמונת השירים החדשים. אולם, בעקבות התנגדותה של גאגא למהלך, שלדבריה היה שגוי מבחינה כלכלית כלפי מעריציה ומהבחינה האומנותיות, הוחלט להוציא את השירים בצורה נפרדת כאלבום בפני עצמו, אך גם לצרפו כ-EP לאלבום הבכורה. בכך גדלו מכירותיו של אלבום הבכורה בצורה ניכרת ושל The Fame Monster שהגיע למקום ה-5 במצעד הבילבורד, ולמקום הראשון בעוד כ-12 מצעדים שונים ומכר מעל ל-8 מיליון עותקים ברחבי העולם.
היסטוריה של מלזיה
בעיות העצמאות
השפל הגדול במהלך שנות ה-30 ופריצת מלחמת סין–יפן השנייה גרמו לסיום ההגירה הסינית למאלאיה. תוצאה זו גרמה לייצוב המצב הדמוגרפי והורידה מן הפרק את האפשרות שהמאלאים יהיו מיעוט בארצם. בזמן קבלת העצמאות ב-1957 המאלאים היוו כ-55% מהאוכלוסייה, כאשר הסינים היוו 35% וההודים 10%. כיוון שהריבוי הטבעי של המאלאים היה גבוה יותר באותה תקופה, החלק היחסי שלהם באוכלוסייה גדל מאז ובשנת 2000 הגיע לכ-60%.
The Fame Monster
נושאים והפקה
"The Fame Monster" מכיל כשמונה שירים במהדורתו הסטנדרטית. התקליט מציג את הטעם של גאגא לפאסטיש, כשהוא מתבסס על "גלאם ארנה של שנות השבעים, דיסקו להקת אבבא ועצבני כמו סטייסי Q", על פי מגזין הרולינג סטון. ניל מקורמיק ממגזין הדיילי טלגרף הרגיש ש"אף על פי שלא היה מאוחד מבחינה נושאית כמו קודמו, The Fame Monster מציג שירים מרתקים שהורכבו מכוח. האנרגיה התוססת, המנגינות הנועזות והסנסציוניזם הבלתי פוסק כמעט". הטקסטים מכילים מטפורות זומביות בשירים כמו "Monster" ("הוא אכל את ליבי ..."), סגנון קוזאק כמו המוזיקה ב-"Teeth", ("נשוך את הבשר של הילדה הרעה שלי...") ו-"Dance In The Dark" (" סיליקון, מלוח, רעל, הזרק לי ... ") שמתייחס גם במילותיו לאנשים מפורסמים שפגשו סוף טרגי בחייהם בהם, מרילין מונרו, ג'ודי גרלנד, סילביה פלאת', הנסיכה דיאנה, וליבראס וג'ונבנט רמזי. הקלטות האלבום נערכו בלוס אנג'לס, לונדון, אוסקה ואמסטרדם. ארבעה משיריו הופקו בעיקר על ידי רדוואן, עם הפקות נוספות בשירים האחרים של רון פייר, פרננדו גאריביי, טל הרצברג, רודני דארקצ'ילד ג'רקינס, טדי ריילי, וספייס קאובוי. גאגא הייתה מפיקה משותפת בכל השירים.
היסטוריה של מלזיה
בעיות העצמאות
שוויון זה הופר באמצעות הכללת הסינגפורים, שהגדיל את מספר התושבים הסיניים לכ-40%. ה-UMNO וה-MCA היו מודאגות מהאפשרות שמפלגת פעולת העם (PAP, שנתפסה כמפלגה סוציאליסטית רדיקלית) תזכה לתמיכה במאלאיה, וניסו להקים מפלגה בסינגפור על מנת לקרוא תיגר על מעמדו המקומי של לי שעמד בראש ה-PAP. בתגובה, לי איים להריץ מועמדים מטעם ה-PAP בבחירות הפדרליות שנערכו במאלאיה ב-1964, תוך הפרת הסכם שהיה חתום עליו. דבר זה גרם לטונקו עבדול רחמן לדרוש את הוצאתה של סינגפור ממלזיה, כפי שאכן קרה באוגוסט 1965.
הנושאים הבעייתיים ביותר לאחר קבלת העצמאות היו חינוך והפער הכלכלי בין הקבוצות האתניות השונות. כיוון שלא הייתה מפלגת אופוזיציה פעילה, נושאים אלה טופלו בעיקר בתוך הקואליציה הממשלתית, שזכתה בכל המושבים מלבד אחד בבחירות הראשונות לפרלמנט שנערכו לאחר קבלת העצמאות.
שני הנושאים היו קשורים, וזאת כיוון שהיתרון הסיני בחינוך היווה גורם מסייע ביכולתם לשמור על כוחם הכלכלי שמנהיגי ה-UMNO היו נחושים להפחית. מנהיגי ה-MCA התלבטו בין הצורך להגן על האינטרסים של קהילתם לבין הצורך בקיום יחסים טובים עם UMNO. בסופו של דבר התפתח משבר ב-MCA ב-1959, כאשר קבוצה אסרטיבית בהנהגתו של צ'ונג או קראה תיגר על הנהגת המפלגה בנושא החינוך, ונאלצה לוותר על דרישותיה לאחר שעבדול רחמן איים לפרק את הקואליציה.
ניצחונה של ה-UMNO בסוגיית החינוך קיבל חיזוק בדמות חוק החינוך (1961). החל מקבלת החוק חלה חובה על בתי הספר התיכונים ללמד במאלאית ואנגלית בלבד, ובתי הספר היסודיים היו צריכים ללמד במאלאית בלבד. אף על פי שלקהילה הסינית ולקהילה ההודית היו בתי ספר יסודיים שבהם למדו במנדרינית ובטמילית, כל התלמידים שלמדו בהם נדרשו ללמוד גם מאלאית, כאשר תוכנית הלימודים הייתה לפי "סילבוס מאלאי".
יתר על כן, בחינת הכניסה לאוניברסיטת מאלאיה (שעברה מסינגפור לקואלה לומפור ב-1963) נערכה רק במאלאית, אף על פי שעד לשנות ה-70 לימדו בה באנגלית. דבר זה גרם להדרתם של סטודנטים סיניים רבים. במקביל, בתי הספר המאלאים קיבלו סובסידיות גדולות, וננקטה מדיניות של העדפה מתקנת לטובת המאלאים. הכשלונות הללו של ה-MCA גרמו להיחלשות מעמדה בקרב הקהילה הסינית.
בזמן קבלת העצמאות למאלאיה היו יתרונות כלכליים רבים. מאלאיה הייתה אחת מהיצרניות המובילות של שלוש סחורות חשובות: גומי, בדיל ושמן דקלים. כמו כן, מאלאיה הייתה יצרנית עפרות ברזל חשובה. רווחי תעשיות הייצוא הללו נתנו לממשלת מאלאיה את היכולת להשקיע בהתפתחות תעשייתית ובפרויקטים הקשורים לתשתיות. בדומה למדינות מתפתחות אחרות בשנות ה-50 ושנות ה-60, מאלאיה (ומאוחר יותר, מלזיה) שמה דגש על תכנון המדינה, אף על פי שה-UMNO לא הייתה אף פעם מפלגה סוציאליסטית.
כתוצאה מתוכנית החומש המאלאית הראשונה (1956–1960) והשנייה (1961–1965) הואצה הצמיחה הכלכלית באמצעות השקעות מדינה בתעשייה ובתיקון תשתיות כגון דרכים ונמלים, שהוזנחו וניזוקו במהלך תקופת החירום. הממשלה חתרה לכיוון הפחתת התלות של מאלאיה במוצרי ייצוא, שגרמה למדינה להיות תלויה במחירים משתנים. כמו כן, הממשלה הייתה מודעת לכך שהביקוש לגומי טבעי יירד כאשר יגבר השימוש והייצור של גומי מלאכותי. כיוון ששליש מכוח העבודה המאלאי הועסק בתעשיית הגומי, הייתה חשיבות רבה בפיתוח מקורות תעסוקה אחרים. משמעותה של התחרות בשוקי הגומי של מאלאיה הייתה שרווחיות התעשייה תלויים ברמת שכר נמוכה, מה שגרם להתגברות העוני באזורים הכפריים.
כמו בחינוך, האג'נדה הלא כתובה של ממשלת UMNO בתחום ההתפתחות הכלכלית הייתה להעביר את הכוח הכלכלי מהסינים למאלאים. שתי תוכניות החומש, ותוכנית החומש המלזיאנית הראשונה (1966–1970), הסיטו משאבים רבים לפיתוחים שיועילו בעיקר לקהילה המאלאית הכפרית, כגון בתי ספר כפריים, דרכים כפריות, מרפאות ופרויקטים בתחום ההשקיה. הוקמו מספר סוכנויות על מנת לאפשר לבעלי הבתים המאלאים לשדרג את יכולת הייצור שלהם ולהגדיל את הכנסותיהם.
רשות פיתוח האדמה הפדרלית (FELDA) סייעה למאלאים רבים לקנות חוות או לשדרג חוות שבבעלותם. כמו כן, המדינה סיפקה הלוואות בתנאים משופרים לעסקים מתחילים, והממשלה העדיפה חברות מלאיות במכרזיה, מה שגרם לתופעת "מלזיציה" של הנהלות החברות. כל הפעולות האלה הקטינו את הפער בין תנאי המחיה הסינים למאלאים, אף על פי שיש הטוענים שזה בכל מקרה היה מתרחש בעקבות הגידול במסחר וברווחה של מלזיה.
משבר 1969
שיתוף הפעולה בין MCA ל-MIC בנושאי המדיניות הללו גרם לירידת התמיכה בהן בקרב הסינים וההודים. במקביל, וכתוצאה ממדיניות ההעדפה המתקנת של הממשלה שננקטה בשנות ה-50 וה-60, נוצר מעמד של מאלאים משכילים שמיעוט מתוכם עובד. היה זה שילוב מסוכן, והוא הוביל ליצירתה של מפלגה חדשה ב-1968 שנקראה תנועת העם המלזי. בזמן הקמתה, המפלגה לא הייתה בעלת אופי קהילתי, והצטרפו אליה אנשי איגודי סחר, אינטלקטואלים ומנהיגים סינים והודים. במקביל החלו שתי מפלגות נוספות לצבור תמיכה על חשבון UMNO ו-MCA: המפלגה האסלאמית של מלזיה (PAS) ומפלגת הפעולה הדמוקרטית (DAP), שחבריה היו סינים בעלי דעות סוציאליסטיות.
בבחירות הפדרליות שנערכו במאי 1969 המפלגות UMNO, MCA ו-MIC הצליחו להשיג רק 48% מכלל קולות המצביעים, אם כי הן הצליחו לשמור על רוב ברשות המחוקקת. ה-MCA איבדה את רוב המושבים של נציגי הסינים למועמדי תנועת העם המלזי או ה-DAP. התוצאה הייתה הפגנות אנטי-ממשלתיות שנערכו על ידי הסינים בקואלה לומפור, שגררו תגובה מאלאית קשה שהתדרדרה במהירות למה שכונה תקרית ה-13 במאי שבה נשרפו למעלה מ-6,000 בתים ועסקים סיניים ו-184 אנשים נהרגו. הממשלה הכריזה על מצב חירום, ומועצת מבצעים לאומית, שבראש עמד סגן ראש הממשלה עבדול ראזאק חוסיין, נטלה סמכויות מהממשלה בראשותו של עבדול רחמן, שנאלץ לפרוש לטובת עבדול ראזאק בספטמבר 1970.
באמצעות שימוש בחוק ביטחון הפנים (מלזיה) (ISA), הממשלה החדשה השעתה את פעילות הפרלמנט והמפלגות, הפעילה צנזורה על העיתונות והטילה הגבלות חמורות על הפעילות הפוליטית. לפי החוק הממשלה הייתה מוסמכת לכלוא כל אדם ללא משפט או הגבלת זמן. סמכויות אלה נוצלו בהרחבה על מנת להשתיק את המבקרים, ומעולם לא בוטלו. החוקה שונתה על מנת שכל ביקורת על המונרכיה המלזית, מעמד המלאים במדינה, או המעמד של המאלאית כשפה הלאומית תהיה בלתי חוקית (אפילו בפרלמנט).
ב-1971 הפרלמנט התכנס מחדש, והוקמו ממשלה וקואליציה חדשות בראשות החזית הלאומית. בקואליציה החדשה היו חברות גם UMNO, MCA, MIC ותנועת העם המלזי (שנחלשה מאוד), כמו גם מפלגות אזוריות בסבה וסאראוואק. ה-DAP נותרה מפלגת האופוזיציה המשמעותית היחידה. כמו כן, ה-PAS הצטרפה לחזית אך סולקה ממנה ב-1977. עבדול ראזאק נשאר בתפקידו עד שמת ב-1976. יורשו היה חוסיין און, בנו של מייסד UMNO, ולאחריו מאהאטיר בן מוחמד, שהיה שר החינוך מאז 1971. במהלך השנים הללו ננקטה מדיניות שהובילה לשינוי מהיר בכלכלה ובחברה המלזיות.
The Fame Monster
נושאים והפקה
השיר החמישי באלבום, "Dance in the Dark" מדבר על נערה אשר אוהבת לקיים יחסי מין כאשר האורות כבויים מאחר שהיא מתביישת בגופה. בשיר ניתן לראות זאת במשפט, "בייבי אוהבת לרקוד בחושך, כי כשהוא מסתכל היא מתפרקת". "Telephone" נכתב במקור על ידי גאגא עבור אלבום האולפן השישי של הזמרת בריטני ספירס, "Circus" משנת 2008, אך ספירס דחתה אותו. מאוחר יותר הקליטה גאגא אותו כשיתוף פעולה יחד עם ביונסה עבור "The Fame Monster". השיר מדבר על כך שגאגא מעדיפה לרקוד על רחבת הריקודים מאשר לענות לשיחות המאהב שלה. היא הסבירה כי השיר עוסק בפחד שלה מפני הרגשת חנק, "פחד מכך שלא אוכל ליהנות מעולם. מכיוון שאני כל כך אוהבת את העבודה שלי, אני באמת מתקשה לצאת ולבלות". ב-"So Happy I Could Die" מציגה גאגא את תחושת ההנאה שלה במעשים מיניים כאשר היא אומרת, "אני אוהבת את הבלונדינית ההיא, את הדרך בה היא הולכת, אני נוגעת בעצמי ולא יכולה להפסיק". "The Fame Monster" מסתיים בשיר השמיני, "Teeth" בו נשמע קולה של גאגא ברדיו.
הופעות חיות
הקידום ל-"The Fame Monster" החל בהופעתה של גאגא בתוכנית סאטרדיי נייט לייב, שהכילה קטעי גרסת פסנתר של "Bad Romance". גאגא הופיעה בתוכניות אירוח שונות כגון "It's On with Alexa Chung" ו-"Wetten, dass..?". ב-16 בנובמבר 2009 בחגיגת 30 השנה למוזיאון לוס אנג'לס לאמנות עכשווית, הופיעה עם "Speechless" ושיתפה פעולה עם האמן פרנצ'סקו וזולי וחברי האקדמיה לבלט בולשוי ברוסיה. באותו יום היא ביצעה את "Bad Romance" בתוכנית "Gossip Girl" בערוץ CW, במהלך פרק שכותרתו "The Last Days of Disco Stick". גאגא ביצעה את השיר גם בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית לשנת 2009, ובתוכנית "The Jay Leno Show", המופע של אלן דג'נרס, ובאקס פקטור בבריטניה. לאחר מכן הופיעה עם "Speechless" בטקס ה-36 של "Royal Variety Performance".
היסטוריה של מלזיה
מלזיה המודרנית
העוני טופל באמצעות מדיניות חקלאית שבמסגרתה הועברו 250,000 מאלאים לאדמות חווה טריות, השקעות גדולות יותר בתשתית הכפרית, והפיכת אזורי הכפר לאזורי סחר חופשי על מנת ליצור מקומות עבודה חדשים. במהלך שנות ה-70 ושנות ה-80 אכן חלה ירידה בעוני באזורי הכפר, בייחוד בחצי האי המלאי, אולם מבקרי התוכנית טענו שהדבר קרה בגלל צמיחה כלכלית כללית (שהתרחשה בעקבות גילוי מרבצי נפט וגז טבעי) ובגלל הגירה של תושבי הכפרים לאזורים העירוניים. נעשה מעט על מנת לשפר את תנאי החיים של עובדי המטעים (שמשכורתם הייתה נמוכה), אם כי אחוז העובדים הללו מכלל כוח העבודה ירד.
The Fame Monster
הופעות חיות
גאגא הופיעה בתערוכת אופרה ווינפרי בינואר 2010, וביצעה מופע מעורב של "Monster", "Bad Romance" ו-"Speechless". בטקס פרסי גראמי ה-52, הופיעה בביצוע מעורב של השירים, "Poker Face", "Speechless" ו-"Your Song" עם אלטון ג'ון. בטקס פרסי המוזיקה הבריטית לשנת 2010, שרה גרסת בלדה של "Telephone" ו-"Dance In The Dark" כמחווה להתאבדותו של המעצב אלכסנדר מקווין. לאחר מכן הופיעה בתוכנית "Friday Night with Jonathan Ross" וביצעה את השירים, "Brown Eyes" (מתוך The Fame) ואת "Telephone". חודש לאחר מכן קיימה מיני קונצרט ביפן עבור קו האיפור "MAC Cosmetics", וביצעה את "Speechless", "Alejandro" ו-"Bad Romance".
היסטוריה של מלזיה
מלזיה המודרנית
בתחילת שנות ה-90 האזורים העניים ביותר (שפיגרו אחרי שאר מלזיה) היו סבה הכפרית וסאראוואק. בעשור זה חל גידול מהיר בערים המלזיות, ובייחוד קואלה לומפור, שהפכו למוקד משיכה עבור מהגרים ממאלאיה הכפרית וממדינות שכנות עניות יותר כגון אינדונזיה, בנגלדש, תאילנד והפיליפינים. העוני העירוני הפך לבעיה בפעם הראשונה. מסביב לערים החלו להתפתח שכונות צריפים.
The Fame Monster
סיבוב הופעות
בעבר, גאגא הודיעה כי היא הולכת למסע הופעות עם הראפר קניה ווסט, לקידום המיני אלבום בשם, "Fame Kills: Starring Kanye West and Lady Gaga". עם זאת, לאחר המחלוקת שלו בטקס פרסי ה-VMA בשנת 2009 עם הזמרת טיילור סוויפט, הודיע כי הוא לוקח הפסקה מעולם המוזיקה. בעקבות התגלות זו, כל תאריכי המסע בוטלו מיד וגאגא אישרה לאחר מכן כי היא הולכת למסע הופעות לבדה כדי לקדם את The Fame Monster.
היסטוריה של מלזיה
מלזיה המודרנית
החלק השני של מדיניות הממשלה, שהונהג בעיקר על ידי מאהאטיר (בהתחלה כשר חינוך ולאחר מכן כראש ממשלה), היה העברת הכוח הכלכלי למאלאים. מאהאטיר הגדיל במידה רבה את בתי הספר התיכוניים והאוניברסיטאות בכל המדינה, ואכף מדיניות של לימוד במאלאית ולא באנגלית. פעולה זו גרמה להיווצרותו של מעמד עובדים מאלאי חדש. כמו כן, נוצר "מחסום" בפני הסינים כאשר הם ניסו להתקבל למוסדות האקדמיים, כיוון שמעט סינים דיברו מאלאית בצורה שוטפת. מסיבה זו משפחות סיניות רבות בחרו לשלוח את ילדיהן לאוניברסיטאות בסינגפור, אוסטרליה, בריטניה וארצות הברית. לדוגמה, בשנת 2000 היו 60,000 מלזים שהחזיקו בתואר אקדמי מטעם אוניברסיטאות אוסטרליות. התוצאה הבלתי צפויה של מהלך זה הייתה חשיפתם של מלזים רבים לסגנון החיים המערבי, מה שהיווה מקור לחוסר שביעות רצון. מאהאטיר הרחיב את ההזדמנויות בתחום ההשכלה עבור נשים מלאיות – בשנת 2000 מחצית מהסטודנטים היו נשים.
The Fame Monster
סיבוב הופעות
המסע אליו יצאה נקרא, "The Monster Ball Tour" והחל באגוסט 2010 והסתיים בחודש מרץ 2011. בסיימו המסע קיבל מעל ל-227.4 מיליון דולר הכנסות וכ-2.4 מיליון כרטיסים ובכך הוכנס אל תוך רשימת "סיבובי ההופעות המרויחים בכול הזמנים", והוכתר כמסע ההופעות הרביעי המרוייח ביותר של זמרת. סיבוב ההופעות כלל כ-203 הופעות בארבע יבשות שונות. 15 הופעות באוקיאניה, 4 באסיה, 64 באירופה ו-120 בצפון אמריקה.
היסטוריה של מלזיה
מלזיה המודרנית
על מנת למצוא מקומות עבודה עבור בעלי התארים החדשים, ממשלת מאלאיה יצרה מספר סוכנויות שתפקידן היה להתערב בכלכלה. החשובות שבהן היו PERNAS (שיתוף פעולה בינלאומי בע"מ), PETRONAS (תעשיות נפט לאומיות בע"מ), ו-HICOM (איגוד התעשייה הכבדה המלזי), שהעסיקו מאלאים רבים והשקיעו בתחומים המתפתחים של הכלכלה על מנת ליצור משרות טכניות ומנהליות שהיו מיועדות קודם כל למאלאים.
The Fame Monster
סיבוב הופעות
לסיבוב ההופעות צולם גם DVD רשמי בשם, "Lady Gaga Presents the Monster Ball Tour: At Madison Square Garden" שהגיע למקום הראשון במצעדי ה-DVD של צרפת, איטליה, והבילבורד ונכנס לעשירייה המובילה בעוד כ-17 מצעדים נוספים. בצרפת ואוסטרליה קיבל תואר פלטינה כפולה, ובבריטניה תואר זהב.
היסטוריה של מלזיה
מלזיה המודרנית
כתוצאה מכך עלה החלק של המאלאים בהון העצמי הלאומי מ-1.5% ב-1969 ל-20.3% ב-1990, ואחוז העסקים מכל הסוגים שהיו בבעלות מאלאים עלה מ-30% ל-68%. הנתון האחרון מטעה במקצת וזאת כיוון שעסקים רבים שלכאורה היו בבעלות מאלאית עדיין נשלטו באופן עקיף על ידי הסינים, אולם אין ספק באשר לשיפור המעמד הכלכלי של המאלאים. הסינים נותרו חזקים באופן בלתי יחסי בכלכלת המדינה, אולם החל משנת 2000 ההבדלים בין העסקים הסינים למאלאים התפוגגו כאשר תאגידים חדשים שקמו, בייחוד בסקטורי צמיחה כגון טכנולוגיית המידע, היו בבעלות ובניהול אנשים משתי הקבוצות האתניות.
אל ההתקדמות הכלכלית של מלזיה החל מ-1970, שהופרעה רק על ידי משבר הבנקים באסיה ב-1997, לא התלווה שינוי מקביל בפוליטיקה המלזית. אמצעי הדיכוי שהופעלו ב-1970 עדיין קיימים. במלזיה יש בחירות כלליות החל מ-1974, ואף על פי שהקמפיין בזמן הבחירות הוא חופשי במידת מה, מלזיה היא למעשה מדינה חד-מפלגתית, כאשר החזית הלאומית (הנשלטת על ידי UMNO) זוכה בדרך כלל בכל המושבים הארציים בפרלמנט, בעוד שה-DAP זוכה בכמה מושבים סיניים אזוריים וה-PAS בכמה מושבים מאלאים כפריים. כיוון של-DAP ול-PAS יש מדיניות מנוגדת, הן אינן מסוגלות ליצור אופוזיציה יעילה וכמעט ואין ביקורת על הממשלה בתקשורת. ישנן הגבלות רבות על המחאה הציבורית. ה-ISA ממשיכה לשמש למטרות השתקת ביקורת, וחברי תנועת הנוער של UMNO פרוסים ברחבי המדינה על מנת להרתיע את היריבים.
The Fame Monster
אמריקה הצפונית
בארצות הברית, The Fame Monster הגיע לראשונה למקום החמישי במצעד הבילבורד 200 לאחר שמכר כ-174,000 עותקים, בעת הגעתו למקום החמישי, The Fame עלה מהמקום ה-34 ל-6 במצעד עם מכירות של מעל 151,000 עותקים. האלבום גם הגיע לפסגת מצעד האלבומים הדאנס\אלקטרונים בבילבורד עם כ-65,000 עותקים. שבעה מתוך שמונה השירים באלבום נכנסו על המצעד השירים הדיגיטליים של בילבורד, כאשר "Bad Romance" שהה במקום הראשון עם כ-218,000 עותקים בשבועו השני. בסך הכל גאגא הכניסה כ-11 שירים במצעד זה. לאחר כמה זמן, The Fame Monster הגיע גם הוא למקום הראשון במצעד האלבומים הדאנס\אלקטרונים ובכך עקף את The Fame ששהה במקום הראשון והפך לאלבומה השני שכבש את המצעד. ב-16 בפברואר 2010, האלבום הוכתר כתואר פלטינה על ידי "איגוד תעשיית ההקלטות של ארצות הברית" (RIAA) עבור מכירות של 1,000,000 עותקים. נכון לאפריל 2015, The Fame Monster מכר מעל 1,600,000 מיליון עותקים בארצות הברית. במצעד סוף השנה של הבילבורד 200, האלבום היה במקום ה-13 ובמקום השני במצעד אלבומי הדאנס\אלקטרוני. בקנדה, האלבום הופיע לראשונה במצעד האלבומים הרשמי במקום השישי והגיע לשיאו במיקום זה, והפך לאלבום ה-23 הנמכר ביותר במדינה לשנת 2010, בזמן ש-The Fame הוא האלבום השלישי הנמכר ביותר.
היסטוריה של מלזיה
מלזיה המודרנית
תחת שלטונו הארוך של מאהאטיר (1981 – 2003) התרבות הפוליטית של מלזיה התאפיינה באוטוריטריות רבה, כאשר השיא היה בפיטוריו וכליאתו (על סמך האשמות חסרות בסיס) ב-1997 של אנואר איברהים, סגן ראש הממשלה, לאחר ויכוח פנימי בממשלה. השותפות לדבר עבירה שהייתה ברדיפה המשפטית הזו הוצגה כסימן להתדרדרות הדמוקרטיה המלזית. פרשת אנואר הובילה ליצירת מפלגה חדשה, מפלגת הצדק העממי, בהנהגתה של ואן עזיזה ואן עיסמאיל, אשתו של אנואר איברהים.
The Fame Monster
אוקיאניה ואירופה
באוסטרליה, The Fame Monster בתחילה נרשם עם The Fame, אבל נחשב מאוחר יותר כאלבום עצמאי. הוא הופיע במקום השישי במצעד האלבומים הרשמי ובשבוע השמונה עשרה שלו, עלה למקום הראשון. בחודש יולי 2010, קיבל תואר פלטינה 3х על ידי "איגוד תעשיית ההקלטות של אוסטרליה" (ARIA) עם כ-210,000 מכירות עותקים. ביפן, לאחר שהיה נוכח במצעד הרשמי במשך 20 שבועות, הגיע לשיאו במקום השני ב-17 במאי 2010. נכון ליולי 2011, האלבום מכר מעל 548,000 עותקים במדינה ודורג במקום ה-14 במצעד סוף השנה של 2010.
בבריטניה, The Fame Monster יצא במהדורה מיוחדת עם The Fame, ולא כאלבום עצמאי, ומיקומיו במצעדים משותפים עם The Fame. בשבוע הבכורה שלה, האלבום הגיע מהמקום ה-55 למקום השביעי במצעד האלבומים הבריטי. כול שמונת השירים מן האלבום נכנסו אל תוך מצעד הסינגלים הבריטי. לבסוף ב-6 במרץ 2010, The Fame יחד עם The Fame Monster הגיעו לראש מצעד האלבומים במדינה. האלבום משולב עם The Fame גם במצעדים הרשמיים של דנמרק, אירלנד גרמניה, שם הגיע לפסגה בשתי המדינות האחרונות. בשל דירוג המצעדים הגבוהים של האלבום באירופה, The Fame Monster הגיע למיקום ה-13 במצעד "100 האלבומים המובילים של אירופה". בנוסף הוא הוכתר כפלטינה 3х על ידי "איגוד תעשיית ההקלטות של אירופה" עבור מכירות של כשלושה מיליון עותקים ברחבי היבשת.
היסטוריה של מלזיה
מלזיה המודרנית
מאהאטיר פרש ב-2003 ודאטו סרי עבדוללה אחמד באדאווי, יורשו בתפקיד, שחרר את אנואר והתיר לו לצאת מתחומי המדינה, כאשר צעד זה נתפס כסמן לשינוי קל לכיוון ליברלי יותר. בבחירות שנערכו ב-2004 החזית הלאומית בהנהגתו של עבדוללה זכתה לניצחון גדול, וכמעט ומחקה את PAS ומפלגת הצדק העממי, אם כי ה-DAP זכתה בחזרה במושבים שאיבדה ב-1999. הניצחון נתפס כתוצאה של הפופולריות הרבה של עבדוללה, וההתאוששות הרבה של הכלכלה המלזית, שגרמה להחלשת האופוזיציה ולעלייה בתנאי המחיה של רוב המלזים, רמה שכמעט והגיעה לתנאים בעולם הראשון. מטרת הממשלה היא להפוך את מלזיה למדינה מפותחת באופן מלא עד שנת 2020 כפי שכתוב בתוכנית ואוואסון 2020. אולם, התוכנית משאירה ללא פתרון את השאלה של מתי ואיך מלזיה תפתח מערכת פוליטית כמו בעולם הראשון (דמוקרטיה רב-מפלגתית, עיתונות חופשית, רשות שופטת עצמאית והחזרת החירויות הפוליטיות והאזרחיות) שתתאים לבגרות הכלכלית החדשה.
The Fame Monster
ביקורת
The Fame Monster קיבל ביציאתו ביקורות חיוביות בעיקר ממבקרי מוזיקה. באתר הביקורות, "Metacritic", שמציג דירוג מתוך כ-100 ביקורות ממבקרי המיינסטרים, האלבום קיבל ציון ממוצע של 78 נקודות, על בסיס 14 ביקורות. סאל צ'ינקמני מגליינט סלאנט הרגיש שהאלבום לא היה קפיצת מדרגה ענקית עבור גאגא. סיימון פרייס של האינדיפנדנט הבריטי כינה אותו "יצירה חדשה לגמרי בזכות עצמה". קיטי האימפריה מ-"The Observer" נתנה לאלבום ביקורת שלילית ואמרה כי "הוא הרבה יותר מפוקפק להפליא מאשר העבודה של להקת הבנות הפוסיקט דולז.
על דולן ממגזין הרולינג סטון נתן לאלבום 3.5 כוכבים מתוך 5 ואמר כי "חצי מהאלבום הוא מדונה אבל, האלבום מתאר את הצדדים החשוכים של התהילה אז לא צריך לדאוג עם מקוריותם". אד פאוור בחן את האלבום במגזין "Hot Press" באירלנד, שם הוא החמיא ליכולתיה של גאגא, "היא תמיד מביאה את המשחק שלה בתפקידיה המוזיקליים". ג'וש מודל מהמגזין "Spin" העניק משוב חיובי על שירי האלבום, אך חש כי "גאגא נשמעת אבודה".
ביקורת האלבום בישראל
הכתב נוי אלוש מהאתר "Mako" שיבח את האלבום ואמר "נדמה שמאז הפצעתה של בריטני ספירס לחיינו בסוף הניינטיז, לא הייתה בעשור הזה עוד כוכבת פופ כל כך דומיננטית ומסעירה כמו ליידי גאגא. גאגא היא זו שיכולה יותר מכולם לסמן "וי" ענק על 2009 כשנה המוצלחת ביותר בקריירה שלה, אם לא של חייה, אבל רק בהמשך, כשהחלה לכבוש גם את המצעדים, הסתבר לכולם שעולם המוזיקה זכה לא רק באלבום מוצלח, אלא גם בזמרת, יוצרת ופרפורמרית ייחודית, עם חושים מחודדים לאופנה ולעסקים, שתהיה כנראה זו שתקבע את הטון בתעשיית הפופ לשנים הקרובות".
הכתב עמית קולטר מאתר "ynet" נתן גם הוא סקירה חיובית לאלבום ואמר עליו כי, "ההאזנה לאלבום גורמת רוב הזמן לתחושה שגאגא מתחה עוד קצת את החבל הדק עליו היא מהלכת מרגע הפיכתה לאייקון הפופ הגדול ביותר של סוף העשור הנוכחי. זוהי אסופה של שירים חזקים, חדים ומופקים היטב (על ידיה ב-7 מתוך כול ה-8) שעושים שימוש נפלא ביכולותיה הווקאליות ובכישרון המופרע שלה להרגיש הכי 1986 בסוף 2009 - מצד אחד לעטוף כל יצירה (כן, מדובר ביצירות לכל דבר) בפרווה אייטיזית מבריקה, ומצד שני להרים להיטים שממציאים מחדש את הפופ, כאילו שנות ה-80 מעולם לא היו פה". הילית וולברג מאתר "וואלה! NEWS" אמרה על גאגא שהיא, "לא עושה "מוזיקה", היא קוראת לזה "אמנות"; היא לא כותבת "מילים", היא קוראת לזה "שירה" היא לא לובשת "בגדים", היא לובשת "אופנה" והיא לא זועקת לתשומת לב, היא בולעת אותה, פותחת עיניים גדולות עמוסות בנצנצים ובעזרי פירוטכניקה, פוערת פה רעב להצלחה ומשחיזה את טפריה המפלצתיים, רגע לפני שהיא יוצאת לכבוש את העולם". והוסיפה על האלבום כי הוא "חתום במעצבי אופנה, מעצבי ארט, צלמים ומאפרים, במידה שווה למפיקים ומלחינים. הכל כדי להבטיח שלא מדובר רק במוזיקה, אלא במפלצת פופ שרואה את מדונה ממטר, ואז עוקפת אותה בעוד שניים".
שבחים
בשנת 2010 זכתה גאגא בפרס "אמן המוזיקה המצטיין" עם The Fame Monster, במהלך פרסי המדיה של ה-GLAAD ה-21. האלבום והשירים שלו קיבלו כ-6 מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-53 השנתי של שנת 2011 שבהם, The Fame Monster הועמד לפרס "אלבום השנה" אך הפסיד לאלבום "The Suburbs" של הלהקה ארקייד פייר וכן זכה בקטגוריית "אלבום הפופ הטוב ביותר". הסינגל הראשון "Bad Romance" זכה בשני פרסים בקטגוריות "ביצוע הפופ הטוב ביותר של זמרת", ו-"הקטע הקצר הטוב ביותר מווידאו קליפ" והסינגל השני "Telephone" (עם ביונסה) הועמד ל-"שיתוף הפעולה בז'אנר הפופ הטוב ביותר". הסינגל הרביעי והאחרון "Dance in the Dark" קיבל מועמדת לקטגוריית "הקלטת הדאנס הטובה ביותר" אך הפסיד לשיר "Only Girl (In The World)" של ריהאנה.
האלבום קיבל פרסים בטקסי מוזיקה רבים אחרים כגון, טקס פרסי המוזיקה הבין לאומית, "האלבום הטוב ביותר", פרס מטאור, ובשנת 2010 בעת טקס פרסי ה-"Premios Oye!" במקסיקו זכה בפרס "האלבום הבין לאומי הטוב ביותר". בשנת 2011 בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד, זכה בקטגוריית "אלבום הדאנס\אלקטרוני הטוב ביותר".
אובליסק קאחה
אובליסק קאחה (בספרדית: Obelisco de la Caja) הוא אנדרטה הממוקמת בפלאסה דה קסטייה במדריד, בירת ספרד.
The Fame Monster
שבחים
בשנת 2015, בילבורד כלל אותו ברשימת "50 כריכות האלבומים הגדולים של כול הזמנים" במקום ה-45. מגזין פיצ'פורק דירג את האלבום ברשימת "200 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" במקום ה-151. מגזין Spin כלל את האלבום במקום ה-197 ברשימת "300 האלבומים הטובים ביותר ב-30 שנים האחרונות (1985–2014), שנערך בשנת 2019. בסקר השנתי של Pazz & Jop שנערך על ידי מגזין הוילג' ווייס, האלבום התברג במקום ה-24 ברשימת 1000 האלבומים הטובים ביותר לשנת 2010, יחד עם אלבום האולפן הראשון שלה, The Fame. האלבום נמנה כאחד מן האלבומים המושמעים ביותר שיצאו בעשור הראשון של המאה ה-21, עם 4.100 מיליארד האזנות.
אובליסק קאחה
תיאור האובליסק
בנק קאחה מדריד החליט לקרוא לאנדרטה "אובליסק קאחה", אף על פי שהיא אינה עונה להגדרתו של אובליסק, האמור לכלול אלמנט בצורת פירמידה בקצהו, אלא דומה יותר לעמוד הנצחה. גוף האובליסק הוא פיר מתכת בקוטר 2 מטרים, הנח על שלוש רגלי מתכת במשקל 50 טונות האחת. כל אחת מהרגליים נתמכת על יסודות בטון בקוטר של כ-2 מטרים ובגובה 26 מטרים. פרישת התמיכה באופן רוחבי נבחרה כדי להקל על העומס הפועל על מנהרות הרכבת התחתית העוברות מתחת לכיכר.
על גוף האובליסק מותקנות 462 צלעות ארד באורך 7.7 מטרים האחת. האובליסק כולל מנגנון המעוות את צורתו באופן מחזורי על הציר הרדיאלי באמצעות עיוות הצלעות, ובכך נוצרת אשליה של סיבוב האובליסק כולו. האובליסק מתנשא לגובה של 92 מטרים.
צליבה
פרטי הצליבה
הצליבה כמעט ולא התבצעה בשל סיבות טקסיות או סמליות. לרוב, מטרתה הייתה אך להמית את הנידון מוות מכאיב ופומבי. הצליבה הייתה חלק ממגוון צורות של הוצאה להורג שהיו נהוגות בתרבויות העתיקות למטרת המתה פומבית ומכאיבה. לפיכך, פרטי הצליבה היו שונים במקצת מתרבות לתרבות, על פי הנוהג המקומי המקובל.
צורת הצלב
יש שהניחו את הזרוע האופקית של הצלב בראש הזרוע האנכית, באופן שייווצר צלב דמוי האות הלטינית T, או מעט מתחת לראש הזרוע האנכית, באופן המוכר לנו מן הנצרות. כמו כן, היו שיצרו צורת X. לעיתים, לשם הפשטות, צלבו את האדם על מוט מאונך מעץ, ללא זרוע אופקית. יש ראיות כי רגלי הקורבן לא היו ישרות בצורת T אלא מעט בכיפוף על מנת להגביר את הלחץ על הברכיים בנוסף למסמרי הברזל שננעצו בקרסוליים.
מיקומם של המסמרים
לרוב היה הנידון מקובע אל הצלב באמצעות חבלים, מסמרים, או צירוף של השניים. בציורי הצליבה, המבוססים בעיקר על תיאור הצליבה בספר יוחנן מן הברית החדשה, הקובע כי ישו נפצע בידיו, נראה הנידון כשהוא נתמך אך במסמרים הננעצים בצלב דרך כפות הידיים והרגליים. עם זאת בשר היד אינו מסוגל לתמוך במשקל הגוף, כך שהיה צורך באמצעי נוסף על מנת לקבע את הנידון אל הצלב, כגון קשירת פרקי הידיים אל זרועו האופקית של הצלב.
אפשרות אחרת היא כי הנידון קובע במסמרים שננעצו מעל לפרק היד בין עצם החישור ועצם הגומד. אין פירוש חד משמעי למילה "ידיים" בברית החדשה, וניתן להניח כי המסמרים ננעצו בכל מקום שיכל לתמוך את משקל הגוף מן המרפק והלאה.
לעיתים היה לצלב מעין משען או מושב עליו יכול היה הצלוב להשעין את משקל גופו. לעיתים מוסמר הצלוב אל המשען, שהיה פיסת עץ שבלטה מן הצלב בין רגלי הצלוב, באמצעות מסמר שהוחדר אל המשען דרך איבר מינו של הצלוב.
סיבת המוות
מוות בצליבה יכול היה להמשך ימים, תלוי בשיטה המדויקת בה השתמשו, בריאותו של הנדון, והנסיבות הסביבתיות.
תאוריה נפוצה טוענת כי סיבת המוות הנפוצה הייתה תשניק, שכן כאשר מוטל משקל הגוף על פרקי הידיים, מביא הדבר למתיחה של הריאות ולקשיי נשימה. מעת לעת היה על הצלוב להעביר את משקלו ולהעלות את גופו באמצעות ידיו או לתמוך את רגלו בדבר מה. תאוריה זו נתמכת בעדויות על מנהגם של הרומאים לשבור את רגלי הצלובים לאחר זמן מה, על מנת להחיש את מותם. כאשר לא היה יכול הנידון לתמוך את משקלו בדבר פרט לפרקי ידיו, היה המוות מחנק מגיע תוך דקות. ניסויים רפואיים מטילים ספק בתאוריה זו, ולדעת אחד החוקרים, פרדריק זוגיבה, שבירת רגלי הצלוב הייתה גורמת למוות מהלם או מקריש שומני שנגרם בדרך זו והגיע אל הלב דרך מחזור הדם. זוגיבה ראה בהחשת מותו של הצלוב סוג של המתת חסד.
אם לא מת הצלוב מחנק, יכול היה המוות להגרם מסיבות רבות, כגון הלם, התייבשות ותשישות.
ניסויים רפואיים הראו כי כאשר הידיים מתוחות בזווית שבין 60 ל־70 מעלות לאנך, לנבדקים לא היה כל קושי לנשום - רק אי נוחות וכאב מתגברים, מה שמתאים לכוונתם של הרומאים להשתמש בצליבה כמוות איטי בייסורים. בעמידה ממושכת בצורה הזו וללא תזוזה הראות מתחילות להתמלא במים עד כדי חנק, עובדה זו מסבירה מדוע כאשר דקר החייל הרומי את ישו בין צלעותיו, כפי שמוזכר בבשורה על פי יוחנן, יצאו מגופו מים ולא דם (הם ראו בכך נס). צליבה על מוט ללא מוט אופקי נוסף תגרום למוות מהיר מחנק אם לצלוב לא היה מדף כדי לעמוד עליו, או שרגליו נשברו, כאמור.
ראיות ארכאולוגיות לצליבה
על אף העובדה שיוסף בן מתתיהו כמו גם מקורות אחרים בני זמנו, מספרים על צליבתם של אלפי אנשים בידי הרומאים, ישנו רק גילוי אחד של גופת צלוב. דבר זה אינו מפתיע, שכן הצלובים היו נותרים על הצלב זמן רב לאחר מותם, וגופתם לא השתמרה במצב טוב. גווית הצלוב נמצאה בחפירות בשנת 1968, בגבעת המבתר שבירושלים, בארון ועליה שמו של הצלוב - יהוחנן בן חגקול. בעקביה של הגופה היה נעוץ מסמר, ורגליה היו שבורות. שרידי עץ זית בלתי מעובד שנמצאו על המסמר מרמזים כי כפי הנראה נצלב יהוחנן על עץ זית.
פרס ואלכסנדר
הצליבה מקורה כפי הנראה בפרס הקדומה. ישנן ראיות ששודדי ים שנתפסו נצלבו בנמל אתונה במאה השביעית לפני הספירה. אלכסנדר הגדול הפיץ מנהג זה ברחבי ממלכתו.
האימפריה הרומית
הרומאים אימצו את המנהג אותו ראו בקרתגו והשתמשו בו להענשת עבדים, מורדים, שודדי ים, ופושעים אחרים. אזרחים רומים לא נצלבו בדרך כלל, פרט לאלו שהואשמו בבגידה. הרומים השתמשו בצליבה באופן נרחב במהלך מרידת ספרטקוס, במהלך מלחמות האזרחים, ובזמן המרד הגדול ומרד בר כוכבא. צליבה נחשבה לדרך משפילה להוצאה להורג.
יוסף בן מתתיהו מספר כי במהלך המצור על ירושלים הרומאים צלבו יהודים לאורך חומות העיר, וכי החיילים הרומים השתעשעו בהמצאת אופני צליבה שונים. בצליבה בנוסח הרומי יכול היה הנידון למות לאחר ימים, וגופתו הושארה על הצלב, למאכל לעופות אוכלי הנבלות.
מטרת הצליבה ברומא לא הייתה סתם הריגתו של הפושע, אלא דרך להשמיד את הגוף ולהשפילו. במסורת העתיקה מוות מכובד מצריך קבורה הולמת. השמדת הגוף בצליבה, והותרתו על הצלב למשך זמן רב לאחר המוות, הייתה ההשפלה הגרועה ביותר עליה יכלו הרומאים לחשוב. הצליבה לא רק שהייתה דרך להוציא להורג, אלא גם להפגין את מעמדו החברתי הנמוך של הצלוב. האליטות הרומאיות מעולם לא היו חשופות לעונשים גופניים, אלא לגלות או אף התאבדות כפויה. יוסף בן מתתיהו מספר כי נכבדי היהודים הוצאו לעיתים להורג בצליבה, וזאת כפי הנראה כדי להדגיש את נטילת זכויותיהם.
הברית החדשה, מתארת חיילים המהמרים על גלימותיו של ישו, ומכאן משתמע כי הנידונים הוצאו להורג כשהם ערומים. לעיתים הקדימה את הצליבה הצלפה, אשר גרמה לצלוב לאבד דם ולהגיע למצב של הלם. הצלוב היה נושא את הזרוע האופקית של הצלב אל מקום הצליבה, ולרוב לא את הצלב כולו. את הצליבה היו מבצעים חיילים שהתמחו בכך, בדרך כלל כיתה המורכבת מארבעה חיילים בפיקודו של שר מאה. כאשר נעשתה הצליבה במקום המיועד לכך הייתה הזרוע האנכית של הצלב בדרך כלל מחוברת לאדמה בחיבור של קבע. הנידון הופשט עירום ומסמרים באורך של בין 13 ל-18 סנטימטרים ובראש שקוטרו סנטימטר היו משמשים לצליבה.
הרומאים שברו, לעיתים, את רגלי הצלוב על מנת להחיש את המוות. לרוב לא הורשתה קבורת הצלוב. במקרים מסוימים נאספו המסמרים לאחר הצליבה כקמעות המשמשים לריפוי. בשנות שלטון הקיסר קונסטנטינוס, שהפך את הנצרות לדת מותרת (Religio licita) ברומא, נאסרה הצליבה.
יפן
בשנת 1597 נצלבו בנגסאקי עשרים ושישה מיסיונרים קתולים, בפקודת הידיושי, כחלק מרדיפתו את הנצרות.
צליבות מודרניות
במהלך מלחמת העולם הראשונה הופצה שמועה על צליבת חיילים קנדים בידי הגרמנים, אך הייתה זו תעמולה בלבד, ונראה כי הסיפור אינו נכון או אינו מדויק.
הצליבה נפוצה יותר בעולם המוסלמי. בסודאן למשל היא מותרת על פי החוק. ב-1994 דווח על מקרי צליבה בסודאן של כמרים בידי מוסלמים, ב-2002 נגזר מוות בצליבה על 88 בני אדם, ב-2009 הוצא להורג בערב הסעודית אדם שנאשם בפדופיליה באמצעות עריפת ראשו וצליבתו, וב-2014 דווח כי המורדים בסוריה צלבו אדם באשמה של ניסיון לגנבה.
במקומות אחרים הצליבה היא נדירה. ישנן עדויות על צליבה בקמבודיה בעת שלטון הקמר רוז', ובמהלך המלחמה בין סין ויפן, כאשר הייתה זו אך אחת משיטות העינויים בהן נהגו החיילים היפנים כנגד האוכלוסייה האזרחית הסינית, וכחזרה על מנהגים יפניים מימי הביניים.
במלחמת העולם השנייה, היפנים השתמשו בצליבה כשיטת עינויים כנגד שבויי מלחמה. מקרה ידוע של צליבה היה של רינג'ר אדוארדס, שבוי מלחמה אוסטרלי, שנקשר לצלב על ידי היפנים ושרד 63 שעות על הצלב לפני שהשתחרר.
צליבה כחלק מטקס דתי
מאמצע המאה ה-19 קבוצות של קנאים נוצרים בניו מקסיקו הקרויים "Hermanos de Luz" (אחי האור) מציגים את מעשה הצליבה במהלך השבוע הקדוש תוך כדי קשירתו של אחד מהם לצלב, אך ללא מסמורו. כן נהוגה בפיליפינים הצליבה, ואף המסמור לצלב, באופן שאינו קטלני, על מנת להפגין את הדבקות בישו הנוצרי. ישנם נוצרים פיליפינים שנצלבו כך מספר רב של פעמים, במהלך טקסים דתיים.
תחנת מקמרדו
תחנת מֶקמֶרדו (באנגלית: McMurdo Station) היא תחנת מחקר אמריקאית השוכנת בחלק הדרומי של האי רוס, על חוף מצר מקמרדו, באזור האנטארקטי.
התחנה שוכנת במרחק חמישה קילומטרים מתחנת סקוט הניו זילנדית ומחוברת אליה באחת הדרכים המעטות הקיימות באזור האנטארקטי.
התחנה נבנתה ב-1956 ושמה המקורי היה Naval Air Facility McMurdo. בתחנה יש נמל, שלושה שדות תעופה (שדה התעופה אייס, שדה התעופה פניקס ושדה התעופה ויליאמס), מנחת מסוקים ויותר ממאה מבנים. זה המקום היחיד באנטארקטיקה בו יש בית תפילה - "קפלת השלגים".
אוכלוסיית התחנה מונה כאלף נפשות במהלך הקיץ ופחות משלוש מאות בחורף. הקיבולת המרבית של התחנה היא 1,258 בני אדם, והיא המקום המאוכלס ביותר באנטארקטיקה. מרבית תושבי המקום הם אנשי מדע.
תחנת מקמרדו היא מקום המוצא של כל הציוד, המזון ומתקני הבינוי המגיעים לתחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט בקוטב הדרומי. הציוד משונע בקיץ בלבד בידי טרקטורים על כביש חוצה הקוטב הדרומי שאורכו 1,601 קילומטרים. הכביש הוא בעצם דרך על קרח מהודק שחריצי הקרח בו מולאו בקרח מהודק.
גלאוקופן
גלָאוּקוּפַן הוא מינרל, חבר בקבוצת האמפיבול - קבוצה של אינוסיליקטים (סיליקטים במבנה דמוי שרשרות) מאפיים שהם מינרלים בוני הסלעים חשובים. נוסחת המבנה הכימי של הגלאוקופן היא: Na2,Mg3Al2Si8O22(OH)2. הגלאוקופן בנוי משרשרת כפולה שבה שתי שורות של ארבעונים של סיליקט (SiO4) מתחברות אל שתי שורות אחרות דרך קטיונים של אלומיניום, מגנזיום או נתרן.
הגלאוקופן משתתף בשתי שורות איזומורפיות (מצב בו אטום אחד או יותר במבנה המינרל יכולים להיות מוחלפים על ידי אטומים אחרים מבלי שיחול שינוי במבנה המינרל): לכל המינרלים שצוינו לעיל יש מבנה זהה ותכונות זהות, אבל עם הגידול בכמות הברזל צבע המינרל נעשה כהה יותר, השרטוט הופך כחול יותר, המשקל הסגולי עולה והברק מתגבר.
מבחינת תכונותיו האופטיות הגלאוקופן הוא דו-צירי, והוא ניחן בפלאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) בולט. הוא נראה צהוב עד חסר צבע מזווית אחת, סגול עד כחול אזוביון מזווית שנייה וכחול מזווית שלישית.
הגלאוקופן נתגלה לראשונה בשנת 1845 באי היווני סירוס שבקבוצת האיים הקיקלאדיים. מקור שמו הוא צבעו הכחול האופייני, ביוונית "גלאוקוס" – צבע ירוק כחול ו"פאנוס" – נראה, כלומר "נראה כחול".
מקור ותפוצה
הגלאוקופן נוצר בסלעים מותמרים שהיו עשירים במיוחד בנתרן, או שעברו התמרה בלחץ גבוה וחום נמוך כפי שמתרחש לאורך אזורי הפחתה. בהתמרה עבר החומר לחץ חזק במיוחד וחום בינוני בזמן ששקע מטה כלפי מעטפת כדור הארץ. הגלאוקופן הוא שנותן לפאצייס צפחות כחולות את שמו. גלאוקופן נתגלה גם באקלוגיט שעבר התמרה נסוגה (התמרה שבמהלכה הטמפרטורה והלחץ יורדים).
קיים גם אמפיבול נדיר המכונה הולמקוויסטיט שנוסחת המבנה הכימי שלו היא Li2Mg3Al2Si8O22(OH)2, המצוי אך ורק בסלעים יבשתיים עשירים בליתיום. במשך שנים רבות נהגו לטעות ולזהות את ההולמקוויסטיט כגלאוקופן, שכן השניים נראים זהים בבדיקה של פרוסות סלע תחת מיקרוסקופ פטרוגרפי שבו האור מקוטב.
ניתן למצוא גלאוקופן באי היווני סירוס שבקבוצת האיים הקיקלאדיים - המקום בו נתגלה המינרל לראשונה, ובכמה שלשלות הרים: ברכס החוף של קליפורניה ובקבוצת איי קודיאק באלסקה שבארצות הברית, בנפת ביאלה שבמחוז פיימונטה באיטליה, באנגלסי שבוויילס ובכמה מקומות ביפן.
גיד הנשה
גיד הַנָּשֶׁה הוא גיד על כף הירך האחורית של חיה או בהמה, שאותו אסור לאכול על פי ההלכה היהודית. האיסור נקשר בתורה עם סיפור מאבקו של יעקב במלאך. יעקב אומנם ניצח אך נותר צולע עקב פגיעה בגיד הנשה.
נהוג לזהות כיום מבחינה אנטומית את גיד הנשה עם עצב השת שעובר מהאגן דרך נקב השת הגדול של עצם השת, עובר ירך ומעצבב חלק ניכר של הגפים התחתונות.
שם מסורתי ליהדות בסין הוא "דת הסרת הגיד" (挑筋教, tiǎo jīn jiāo).
מקור המצווה
בספר בראשית מתואר סיפור מאבקו של יעקב אבינו עם איש מסתורי לפני פגישתו הממשמשת ובאה עם עשיו אחיו, שממנה חשש יעקב מאוד. כך נאמר :
על פי פסוקים ב ניתן להבין שמדובר במלאך:.
במגילת קומראן 4Q158 קטע 1 שורות 13-12 נמצאת הלכה זו כדעת רבי יוסי שאין לאכול את הגיד של שני הרגליים וכמותו אף נפסק להלכה: 'ויאמר אל תוא[כל     ] על שתי כפות הירך עד ה[יום הזה]'.
מדיני המצווה
האיסור נוהג בבהמה וחיה ולא בעוף. מן התורה אסור לאכול את הגיד הפנימי שעל כף הירך בלבד, הימנית והשמאלית, אך חז"ל הרחיבו את האיסור על כלל הגיד, ועל הגיד החיצון. על פי הרמב"ם והשולחן ערוך על הגיד אין איסור הנאה, דהיינו מותר למכור אותו וליהנות ממנו ממונית וכן להשתמש בו כל שימוש שאינו אכילה.
האוכל שיעור כזית מגיד הנשה במקום האסור מן התורה או את כל המקום האסור אפילו הוא פחות מכזית, חייב על פי ההלכה מלקות.
ניקור הגיד
תפקיד הסרת הגיד דורש מומחיות מיוחדת הנקראת ניקור, וכוללת גם את הסרת החלבים האסורים (בבהמה בלבד) וחוטי דם שונים. תפקיד זה דורש מקצועיות, אחריות ונאמנות מרובה אף יותר מהשחיטה עצמה, משום שמלאכת הניקור מצריכה בקיאות, ויש בה טרחה ודקדוק. עדות יהודיות רבות נמנעות לפיכך לחלוטין מאכילת חלקה האחורי של הבהמה, אך יש שנהגו לאכול לאחר הסרת החלקים האסורים.
מטעמי המצווה
על פי פשט הכתובים, המצווה נועדה לזיכרון לאותו מאבק בין אבי האומה לבין המלאך. הטעמים שניתנו במהלך הדורות לרוב נשארים בכיוון זה, אך מעמיקים אותו יותר, בהתבוננות בסיבה שיש לזכור את אותו מאבק. כך, למשל, כותב ספר החינוך (מצווה ג):
מיקום הגיד
רבי יהונתן אייבשיץ מספר בספרו כרתי ופלתי : "והנה בזמני היה מנקר אחד אפילו בעל תורה ומומחה למאוד, ונשתבש בדעתו לומר על גיד אחר שהוא הגיד האמיתי, ועד היום הזה טעינו נחנו ואבותינו, בגיד, שאינו גיד שאסרה התורה. והיה הולך ושב בכל ארץ אשכנז, ומרעיש הבריות, עד שבא לפראג, והציע דבריו לפני, ולפני חכמי העיר הגאונים. ואני חקרתי ובדקתי את הדבר, ומצאתי שזה הגיד אינו רק בבהמות זכרים ולא בבהמות נקבות, ואז הראיתי לו (סמ'ג) [סדר הלכות ניקור] (מבעל העיטור הנדפס בטור סוף סי' ס'ה) שכתב דגיד הנשה נוהג בזכרים ונקבות, ועל ידי כן אשתקל מילוליה."האחרונים עסקו רבות בדברי רבי יהונתן אייבשיץ אשר בפשוטו כוונת הראשונים לומר כי גיד הנשה נוהג באנשים זכרים וכן בנקבות ואין כוונתם כלל לבהמות נקבות.
חלק מן האחרונים כתבו להחמיר כי יש ליטול את שני הגידים, אלא שלא נתפרש בדבריהם מהו אותו הגיד הנוסף שיש להחמיר בו, איזה גיד ישנו בזכרים ולא בנקבות. יש שהציעו לומר כי כוונתו של אותו מנקר היה שהגיד הוא האיבר ועל כן ישנו בזכרים ולא בנקבות, עם זאת נראה מדבריו של רבי יהונתן אייבשיץ כי היה צריך לחקור אחר הדבר ואילו אם זה האיבר הדבר פשוט.
רבי אברהם אבן עזרא בפירושו למקרא מביא עמדה כזו ודוחה אותה: "בגיד הנשה ידוע כאשר העתיקו קדמונינו ז"ל, ואין בו ספק כי אם לחסרי הדעת ותולדות שמפרשים שהוא האבר, ויפרשו הנשה מגזרת נשים."
רבי יהונתן אייבשיץ בספרו "יערות דבש" מפרש כמה פעמים כפירושם של אותם חסרי הדעת, ועל פי זה הוא משייך את יצר העריות לאיסור גיד הנשה : "ויגע בכף ירכו, היינו יצרא דעריות, כי ירכו כינוי לאבר התשמיש, כדכתיב יוצאי ירך יעקב, ובזה נגע, ובזה עדיין יש אחיזה, ולא היה אז אפשר להכניע, ולכך נקרא גיד הנשה, מלשון נשים ותשמיש, כמ'ש הראב'ע [בראשית ל'ב - כ'ו - ד'ה ובגיד], וכן רמז הגמרא [שם צא א] נשתה גבורתם והיו לנשים, כי זהו ענין יצר הרע של עריות."
מאמרים:
משה אלטבאואר
משה אלטבאואר (12 בנובמבר 1904, ד' בכסלו ה'תרס"ה, פשמישל – 14 באוקטובר 1998, ירושלים) היה בלשן ומתרגם ישראלי, פרופסור לבלשנות באוניברסיטה העברית בירושלים. אלטבאואר הוא חתן פרס ישראל לבלשנות (תש"ן).
קורות חיים
אלטבאואר נולד בפשמישל שבגליציה בשנת 1904. בשנת 1932 סיים לימודי בלשנות סלאבית באוניברסיטאות לבוב וקרקוב. בין השנים 1926–1935 עסק בהוראה בפולין ובגליציה, ומשנת 1930 הרצה על השפה האוקראינית במכון המדעי למזרח אירופה שבווילנה. ב-1935 עלה לארץ ישראל והועסק על ידי עיריית תל אביב. היה עורך "ידיעות עיריית תל אביב" (1936–1951) וממקימי המוזיאון לתולדות תל אביב.
בשנת 1946 החל להרצות באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1951 הצטרף לסגל ההוראה. מחקריו בבלשנות סלאבית פורסמו בשפות שונות ובכתבי העת בעברית "גליונות", "לשוננו" ו"כנסת". כמו כן כתב ערכים עבור האנציקלופדיה העברית.
בשנת ה'תש"ן זכה בפרס ישראל לבלשנות.
היה נשוי לרות, ואב לשני בנים.
נפטר בשנת 1998 בירושלים.
חקירה בשני
חקירה בשני (באנגלית: A Study in Scarlet) הוא סיפור בלשי שנכתב על ידי סר ארתור קונאן דויל ופורסם לראשונה ב-1887. בספר זה מוצגת לראשונה דמותו של הבלש הפרטי הידוע שרלוק הולמס, שמאוחר יותר יהפוך לאחת הדמויות החשובות ביותר בספרות הבלשית.
קונאן דויל כתב את הרומן בגיל 27. במהלך התקופה שבה התמחה ברפואה באנגליה הוא הספיק לפרסם מספר סיפורים קצרים במגזינים של אותה תקופה, כגון "לונדון סוסייטי". הסיפור נקרא במקור "סליל החוטים המסובך", ולבסוף פורסם על ידי הוצאת וורד, לוק ושות' ב-1887, לאחר שנדחה מספר פעמים.
קונאן דויל קיבל 25 לירות שטרלינג עבור זכויות היוצרים שלו. הסיפור יצא כספר ביולי 1888 ואביו של קונאן דויל, צ'ארלס, היה המאייר. המהדורה השנייה של הספר הופיעה שנה אחת לאחר מכן ואוירה על ידי ג'ורג' האצ'ינסון. ב-1890 יצאה לאור המהדורה האמריקנית של הסיפור בהוצאת ג'יי. בי. ליפינקוט. במשך השנים שעברו מאז הספר פורסם במהדורות ותרגומים רבים נוספים.
הסיפור, והדמות הראשית בו, לא זכו בהתחלה לתשומת לב מהציבור. כיום ידוע על קיומם של עשרה עותקים בלבד של המהדורה הראשונה ומחירם גבוה ביותר. למרות שדויל כתב 56 סיפורים קצרים שהולמס כיכב בהם, חקירה בשני הוא אחד מארבעה רומנים ארוכים בלבד שנכללים בקאנון המקורי.
בעקבות הרומן הזה פורסם ב-1890 רומן נוסף בשם חותם הארבעה.