cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוזציאה
תרופות
שימוש בקליפות של חומצות אלפא-הידרוקסיות עשוי לסייע בהפחתת האדמומיות הנגרמת על ידי גירוי, ולהקטין את הפפולות ואת הפוסטולות הקשורות לרוזציאה. אנטיביוטיקה אוראלית יכולה לעזור להקל על הסימפטומים של רוזציאת עיניים. אם ישנן פפולות ופוסטולות עקשות, אז לפעמים ניתן להשתמש באיזוטרטינואין שנרשם על ידי רופא.
ההסמקה שבדרך כלל מלווה את הרוזציאה מטופלת בדרך כלל עם יישום מקומי של אגוניסט אלפא-אדרנרגי כגון ברימונידין ופחות נפוץ אוקסימטזולין או קסילומטזולין.
לייזר
ראיות לשימוש בלייזר ואור פועם בצורה אינטנסיבית נחשב לטיפול דל ברוזציאה.
אפידמיולוגיה
נשים, במיוחד אלה בגיל המעבר, נוטות יותר מאשר גברים לפתח רוזציאה. אלה ממוצא האדם הלבן, במיוחד אלה ממוצא צפון או מזרח אירופאי מושפעים יותר.
פלסיוזאורודים
פלסיוזאורודים (שם מדעי: Plesiosauroidea) היא קבוצה נכחדת של זוחלים ימיים מסדרת הפלזיוזאורים. הם חיו בעידן המזוזואיקון, לפני 66–210 מיליון שנה. הם היו קרובי משפחתם של הפליואוזאורודים אך קטנים בהרבה ובעלי לסתות קטנות יותר.
לפלסיוזאורודים היה צוואר מוארך, ראשים קטנים ומבנה גוף שהזכיר כלבי ים, וככל הנראה יכלו לעלות לחופים ואולי גם להטיל שם ביצים. הם שחו בתנועת משוטים עם כל גפיהם ולא בעזרת זנבם. לבני המשפחה Polycotylidae היו צווארם קצרים ורחבים ולסתות גדולות.
הם רדפו בימים הקדומים אחרי להקות דגים אותם הם צדו עם צווארם הארוך, באמצעותו תקפו בהפתעה את הדגים. אצל חלקם נמצאו גם חלוקי אבן בבטנם, מה שעזר להם לשקוע ולא לצוף למעלה.
סופת רעמים
סופת רעמים (גם סופת ברקים או סופת רעמים וברקים) היא מזג אוויר סוער המאופיינת בברקים ורעמים הנלווים להם, הנוצרים בענני קומולונימבוס. סופות רעמים בדרך כלל מלוות בגשם כבד ויכולות גם להתלוות ברוח, ברד וטורנדו חזקים. בחודשי החורף, ירידת שלג יכולה להתרחש בעת סופת רעמים. סופת רעמים מתרחשת רק כאשר האוויר אינו יציב.
חיים יצחק ליפקין
הרב חיים יצחק ליפקין (תרע"א, 1911 - תשמ"ח, 1988) היה חבר לשכת הרבנות בתל אביב ורב בית הכנסת המרכזי של הפועל המזרחי בעיר, מחבר ספרים בתורת המוסר ובתורתו של אבי סבו רבי ישראל מסלנט.
תולדותיו
נולד בירושלים, בנו של אריה לייב ליפקין ונכדו של הרב יצחק ליפקין (בנו של רבי ישראל מסלנט). אמו, מרים, הייתה בתו של בנימין ביינוש לוין ואחותו של הרב אריה לוין. למד בישיבת עץ חיים ובישיבת חברון. נישא למרים, בתו של הרב אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי, רבה של שכונת מקור חיים בירושלים.
לאחר נישואיו עבר להתגורר בתל אביב ולמד בהיכל התלמוד ובבית מדרש לתורת ארץ ישראל.
במשך שנים רבות כיהן כחבר הרבנות בתל אביב ורב בית הכנסת המרכזי של הפועל המזרחי בתל אביב. חיבר ספרים רבים שעסקו בתורת המוסר ובתורתו של אבי סבו רבי ישראל מסלנט. ערך לוח שנה ובו חלוקה של לימוד יומי של ספרי מוסר.
RZD ארנה
RZD ארנה (ברוסית: РЖД Арена, בעבר אצטדיון לוקומוטיב, Стадион Локомотив) במוסקבה הוא אצטדיונה הביתי של קבוצת הכדורגל לוקומוטיב מוסקבה. האצטדיון ממוקם ברובע פראובראז'נסקויה במחוז האדמיניסטרטיבי המזרחי של מוסקבה, סמוך לתחנת המטרו צ'רקיזובו, ומכיל 27,320 מושבים. האצטדיון נבנה ב-2002 על חורבות אצטדיון לוקומוטיב הקודם.
השם RZD ארנה נובע מראשי התיבות ברוסית של חברת הרכבות הרוסית, המהווה לספונסר הראשי של קבוצת לוקומוטיב מוסקבה.
היסטוריה
בשנת 1935, במקום אצטדיון "לוקומוטיב" הנוכחי, נפתח אצטדיון "סטאלינץ" על ידי איגוד עובדי ענף החשמל. וקבוצות כדורגל רבות ממוסקבה אירחו את משחקיהן במגרש זה.
אצטדיון "לוקומוטיב" נבנה לראשונה בתקופת ניקיטה חרושצ'וב. האצטדיון, נפתח במקום שבו ניצב אצטדיון סטאלינץ שנהרס ואבן הפינה הונח ב-17 באוגוסט 1966. האצטדיון אכלס בזמנו, כ-30 אלף איש (באמצע שנות ה-90, כשהוחלפו המושבים, התכולה ירדה ל-24,000).
בשנת 2000 החלה בניית האצטדיון החדש, במקום אצטדיון לוקומוטיב המיושן, והוא הושלם בתוך שנתיים. האצטדיון החדש הפך לאחד הטובים במדינה ומשחק הבכורה נערך ב-5 ביולי 2002 בין קבוצת לוקומוטיב לקבוצת אורל. ב-2003 האצטדיון אירח את המשחק הבינלאומי הראשון - לוקומוטיב מול אינטר מילאנו שניצחה 3:0. את יוזמת האצטדיון החדש יזם שר הרכבות הרוסי, ניקולאי אקסננקו. עלות הבנייה הסתכמה ב-60 מיליון דולר.
בשנת 2011 נפתח כאן המוזיאון של מועדון הכדורגל לוקומוטיב והוא הראשון מסוגו ברוסיה. באוגוסט 2017 הוחלט לשנות את שם האצטדיון ולקרוא לו בשם "RZD ארנה" (РЖД Арена) על שם הספונסרית של קבוצות לוקומוטיב, חברת מסילות הברזל הרוסיות (RZD).
בקיץ 2019 נודע שלוקומוטיב מוסקבה והספונסר שלה, חברת הרכבות הלאומית, שוקלים לשפץ את האצטדיון או להרוס אותו ולבנות תחתיו אצטדיון חדש עם תוכניות להשלמת העבודות עד 2022, במלאת 100 שנה למועדון. במסגרת התוכניות הללו לוקומוטיב שוקלת לעבור לארח את משחקיה באצטדיון לוז'ניקי או ב-VTB ארנה למשך שנתיים.
האצטדיון בתרבות
באצטדיון נערכו צילומי הסרטים "הספירה לאחור" (2006), "המשחק" (2008) ו"שגעונות" (2011).
ב-22 ביוני 2013 הופיעה כאן להקת Depeche Mode במסגרת מסע ההופעות שלהם The Delta Machine Tour.
זירת הספורט הקטנה
בסמוך לאצטדיון קיים אצטדיון קטן יותר. האצטדיון הקטן נבנה ב-2009 והכיל תחילה 5,000 מקומות. ב-2010 הורחב ל-10,000 מושבים ונוסף קירוי לכל היציעים. האצטדיון מארח את משחקי קבוצת הנוער של לוקומוטיב וקבוצת המילואים "קאזאנקה מוסקבה".
יואב שמש
יואב שמש (נולד בשנת 1981 בחיפה) הוא מלחין, פסנתרן, מוזיקאי, ומפיק מוזיקלי ישראלי המתגורר כיום בניו יורק.
ביוגרפיה
בעל תואר ראשון בקומפוזיציה במחלקה הרב תחומית באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים ותואר שני בקומפוזיציה ומולטימדיה באוניברסיטת ניו יורק. בין מוריו היו ד"ר אלמר פאל, וצ׳סלב גנלין, מיכאל וולפה, ינעם ליף, פרופסור ג׳ואן לה ברברה ופרופסור איירה ניו-בורן.
יואב כותב יצירות לתזמורות ואנסמבלים רבים, החל מאולמות הקונצרטים ועד למחול מודרני, לקולנוע ותיאטרון.
כמו כן, כתב פסקולים לסרטים אשר הוצגו ואף זכו בפרסים בעשרות פסטיבלים בכל העולם כגון - Aniwow-Beijing Festival, and the 25th Interfilm International Short Film Festival, Berlin.
יואב זכה בפרסים בתחרות הקומפוזיציה ע״ש גרטרוד קראוס, בתחרות ע״ש חנה ידור-אבני, בפרס אלמר ברנסטיין, במלגת באייר סיגר לכתיבת שירים ובמקום ראשון בתחרות הקומפוזיציה של אוניברסיטת ניו יורק וסקירבול סנטר.
התפלגות היפרגאומטרית
התפלגות היפרגאומטרית היא התפלגות של המשתנה המקרי הבדיד הסופר את ההוצאות המוצלחות (ללא החזרה וללא חשיבות סדר) שיצאו בקבוצה חלקית, כאשר ידוע מספר ההצלחות האפשריות בסדרת הניסויים כולה. הסימון מתאר שהמשתנה המקרי \ Xמתפלג היפרגאומטרית עם הפרמטרים D,N ו-n, אם הוא סופר את מספר ההצלחות ב-n הניסויים הראשונים (ללא החזרה) מתוך N, כשידוע שבסדרת הניסויים כולה היו D הצלחות פוטנציאליות.
כך לדוגמה, התפלגות זו מתארת את מספר הכדורים הלבנים שמתקבלים כאשר מוציאים n כדורים מכד שיש בו N כדורים, ומתוכם יש D כדורים לבנים.
ההסתברות לכך ש- \ X=k היא.
שם ההתפלגות
היחס מבטא סדרה היפרגאומטרית, ומכאן שמה של ההתפלגות.
דוגמאות ויישומים
אחת הדוגמאות הנפוצות לשימוש בהתפלגות היפרגאומטרית היא הוצאת כדורים מכד ללא החזרה.
בדוגמה ישנו כד עם D כדורים בצבע א' ו-S כדורים בצבע ב' ומוציאים n כדורים מהכד ללא החזרה, כדי לחשב את המשתנה המקרי של מס' הכדורים מצבע א' שייצאו מהכד יש להציב את הנתונים בנוסחה כאשר N=D+S, ושאר הנתונים בהתאמה.
בעזרת הג'אם
בעזרת הג'אם הוא שמו של אלבומם הרביעי של להקת ההיפ הופ הישראלית הדג נחש. האלבום יצא במרץ 2006 על ידי חברות התקליטים הד ארצי ולבנטיני בהפקתו המוזיקלית של יוסי פיין, שהפיק גם את אלבומם הקודם, "חומר מקומי".
הפקה
האלבום הוקלט ביערות קליפורניה באולפן המפורסם "In The Pocket". באלבום בולט הגיוון בסגנון המוזיקלי שמאפיין את הדג נחש, וכן גיוון בשירה כאשר תפקיד הסולן (וכן, כתיבת הטקסטים) מתחלק בין שאנן סטריט לגיא מר ושלומי אלון. בהקלטות נוספות שנערכו בתל אביב הוקלטו שירים נוספים לאלבום, בין היתר עם הראפרים מוקי, שחר סוויסה וסגול 59, אך שירים אלה לא נכללו באלבום הסופי.
האלבום זכה בפרס אלבום השנה בטקס העמ"י של ערוץ 24, ולמעמד של אלבום זהב, על מכירת 20,000 עותקים.
הילדים משכונת חיים
הילדים משכונת חיים הייתה סדרת טלוויזיה מקורית לילדים שהופקה בטלוויזיה החינוכית הישראלית בשנים 1976–1978, ושודרה בשידורים חוזרים לאורך שנות השמונים. הסדרה היא בת 17 פרקים עיקריים ו-5 פרקים נוספים שנועדו לתלמידים מתקשים.
הסדרה נכתבה על ידי יוסי אלפי ובוימה על ידי חיים שירן, ששון חי ואליק ותיקאי. ד"ר אברהם שטאל היה היועץ הפדגוגי של הסדרה, וכתב את ספרי הלימוד והמדריכים למורה שליוו אותה. מטרת הסדרה הייתה להסביר מושגי לשון ואת חשיבות התקשורת הבין אישית. בנוסף, הייתה לה מטרה סמויה – ליצור עבור ילדים מעדות המזרח ומהשכונות אובייקט הזדהות טלוויזיוני. כך, התוכנית התמקדה בחיי שכונה ישראלית, עם ילדים בעיקר מבני עדות המזרח ומשפחותיהם ועם מדריך נוער שכונתי (ששון גבאי). פתיח התוכנית תיאר גם הוא את השכונה:.
בין הקטעים הזכורים מהתוכנית: יוני לא אוהב את הקובה שאמו מכינה, הכבאי אישוני לא ממש ממהר לצאת לכבות שריפות, יחזקאל מספר סיפורים ועוד.
את פתיח הסדרה כתב יורם טהרלב והלחינה שוש רייזמן.
שחקנים ודמויות
כמו כן השתתפו גבי עמרני, יוסי סגל, גדעון זינגר, חנן גולדבלט ושחקנים ילדים.
סדרות המשך
לסדרה הופקה בשנת 1979 תוכנית המשך, "מסיפורי השכונה", אשר זכתה להצלחה פחותה ושודרה רק בשני סבבים. בסדרה זו השתתפו רק שבעה משחקני הסדרה המקורית. תוכנית זו התמקדה בסיפורי ומנהגי העדות השונות. לסדרה נלוותה חוברת לימוד לכיתות ג–ה.
באפריל 2023, לקראת חגיגות שנת ה-75 למדינת ישראל, פורסם שבכוונת כאן חינוכית להפיק גרסת המשך לתוכנית.
אדמונד ליאופולד דה רוטשילד
ביוגרפיה
אדמונד לאופולד, נינו של ליונל נתן דה רוטשילד, הצטרף לבנק המשפחתי "נ. מ. רוטשילד ובניו" בשנת 1939. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת כקצין בצבא הבריטי ובין היתר שירת כקפטן בבריגדה היהודית. הוא קיבל מעמד של שותף ב-1946. מילא תפקידי ניהול בפועל החל בשנת 1955, אחרי שדודו, אנתוני גוסטב דה רוטשילד, סבל משבץ. מילא תפקידי מפתח בהתרחבות הבנק בשנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20. מונה כשותף בכיר ב-1960 וכיהן כיושב ראש הבנק בשנים 1970–1975. בשנים אלו הוביל תהליכי מודרניזציה של הבנק, הרחיב את תחומי עיסוקיו ואת קהל לקוחותיו, ולראשונה בתולדות הבנק פתח אותו בפני שותפים שאינם מבני המשפחה, ובכך הפך את הבנק מחברה משפחתית שמרנית לבנק בינלאומי.
בשנים 1963–1969 שימש כסגן היושב ראש של תחנת כוח הידרואלקטרית בניופאונדלנד, וזאת אחרי שסינדיקט בניהולו מימן את הקמת התחנה.
אדמונד לאופולד דה רוטשילד רכש לעצמו מוניטין בתחביבו - גננות, בייחוד בצמחי שושנת האלפים והכלאות של אזליאה. על עבודתו זו זכה ב-2005 במדליית הכבוד Victoria Medal of Honour. בתום מלחמת העולם השנייה היה האחראי על שיקום גני אקסבורי בהמפשייר.
אסטרונומיית חובבים
אסטרונומיית חובבים היא עיסוק באסטרונומיה לשם הנאה ולא מתוך עניין מקצועי. תחביב האסטרונומיה מורכב מהיבטים שונים רבים, כגון ההיסטוריה של האסטרונומיה, תצפיות יום (על כתמי שמש והתפרצויות סולריות), תצפיות לילה (בעין בלתי מצוידת וכן מבעד למשקפות וטלסקופים). חובבי אסטרונומיה רבים בעלי טלסקופים פרטיים בקטרים שבין 60 מילימטר ועד 40 סנטימטר, ישנם אף חובבים בעלי טלסקופים בקוטר מטר. ייחוד נוסף של תחביב האסטרונומיה הוא שגם כיום חובבים רבים תורמים מידע רב ערך למחקרים מדעיים רבים, לדוגמת מעקב אחר כוכבים משתנים, גילוי ערפיליות, חקר מטאורים וחיפוש שביטים.
בישראל קהילת חובבי האסטרונומיה מונה כ-2,000 חובבים מחציתם חברים כיום או בעבר באגודה הישראלית לאסטרונומיה.
תולדות התחביב
כיום, הפער בין המקצוענים לחובבנים עצום, ומדובר למעשה בתחומים שונים. מחד, רבים מהמקצוענים אינם מכירים את שמי הלילה היכרות בסיסית, שכן זו אינה דרושה למחקר כיום. מאידך, חלק ניכר מהחובבים אינו מתעניין בנושאי המחקר העכשווי. למרות זאת, ישנם מדענים המתמידים בפעילות של חובבים ומפיקים ממנה השראה.
חוויית התצפית לחובב
עבור רוב החובבים החוויה קרובה לטיול בטבע, ורחוקה מאוד מכל עיסוק מדעי. התצפיות הן לעיתים קרובות אירוע חברתי בו נפגשים חובבים המכירים זה את זה עשרות שנים, לעיתים בלוויית בני משפחה. ההווי החברתי כולל כמעט תמיד מזון ומשקה חם, ולעיתים גם מדורה.
ראויות לציון תצפיות חודש אוגוסט, בהן מגיע קהל רב - הן בשל מידות החום הנוחות בלילה והן בשל מטרות המטאורים של חודש אוגוסט. עיריית מצפה רמון פיתחה בשנים האחרונות את התצפית במטר לאירוע של אלפי משתתפים, המתכנסים יחדיו ללילה של חוויה מיוחדת ומרוממת.
פעילויות חובבים בישראל
מידע נוסף מצפי כוכבים בישראל מוסדות ומקומות המיועדים לחובבים:
ציוד החובבים
ציוד החובב שונה מאוד מציוד האסטרונום המקצועי. להבדיל מהמקצוען, מארסנל החובב נעדרים מכשירי מדידה כמעט לגמרי. כמו כן ישנו ציוד שנועד לתצפית בעין בלבד, למשל טלסקופ דובסוני.
לעיתים קרובות משתמשים החובבים בלייזר ירוק רב עוצמה לצורך הנחיה בשמיים, המקל מאוד על הצבעה לגרם שמיימי זה או אחר ועל הסברים.
חובב האסטרונומיה יכול להסתפק במעט ציוד שעלותו נמוכה, או להפליג בהוצאות ובהתמקצעות ללא גבול הנראה לעין. חלק מהקסם שבתחביב הוא האפשרות "להתחיל בקטן", מבלי להנזק מהימנעות מציוד יקר וקשה לתפעול.
זה רוברטו
ז'וזה רוברטו דה סילבה ז'וניור (פורטוגזית: José Roberto da Silva Júnior; נולד ב-6 ביולי 1974 באיפירנגה), המכונה זה רוברטו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר. עיקר הצלחתו הייתה במדי קבוצת באיירן מינכן עימה זכה 4 פעמים בדאבל (אליפות וגביע) הגרמני. זה רוברטו שיחק בנבחרת ברזיל וזכה עימה פעמיים בקופה אמריקה.
קריירת מועדונים
זה רוברטו החל את דרכו בפורטוגזה שם שיחק שלוש שנים. בשנת 1997 עבר לריאל מדריד והיה שותף לזכייה באליפות הליגה. זה רוברטו רצה להיות שותף לסגל נבחרת ברזיל במונדיאל 1998, אך חש שבריאל הוא אינו מקבל מספיק הזדמנויות להוכיח את יכולותיו. לכן בסיום העונה בחר לעזוב את מדריד ולשוב לשחק בברזיל, הפעם במדי קבוצת פלמנגו. הוא שיחק בקבוצה לצידו של רומאריו, שותף ב-24 משחקים, אך לא הצליח להבקיע לאורך כל העונה.
בקיץ 1998 חתם בבאייר לברקוזן, במדיה שיחק 4 עונות. התקופה בה שיחק בקבוצה נחשבת לאחת מהטובות בתולדותיה - בשלוש מתוך ארבע העונות סיימה הקבוצה את העונה כשהיא במקום השני ובעונת 2001/2002 הגיע יחד עם הקבוצה לגמר ליגת האלופות 2002, בו הפסידה הקבוצה לריאל מדריד. באפריל 2002 הודיע על מעבר לקבוצת באיירן מינכן בסיום העונה. חודש לאחר מכן חתם בקבוצה על חוזה לשלוש עונות תמורת 12 מיליון אירו. במהלך שנותיו בקבוצה זכה שלוש פעמים בדאבל - אליפות וגביע.
בשנת 2006 עבר זה רוברטו לסנטוס וזכה עם הקבוצה באליפות סאו פאולו בכדורגל. במהלך עונת 2007 בגביע ליברטדורס הבקיע 7 שערים והגיע עם הקבוצה עד לשלב חצי הגמר. ביוני 2007 הודיעה באיירן מינכן על חזרתו של זה רוברטו לקבוצה. בעונת 2007/2008 הבקיע חמישה שערים וזכה עם הקבוצה בדאבל נוסף. בפתיחת עונת 2008/2009 הבקיע 4 שערים ב-11 המשחקים הראשונים, אך עד לסיום העונה לא כבש שערים נוספים. בסיום העונה עזב את באיירן מינכן לאחר שהקבוצה לא הסכימה להעניק לו חוזה חדש לשנתיים נוספות.
ביולי 2011 חתם על חוזה לשתי עונות בקבוצת אל-גארפה מהליגה הקטרית. בעונת 2011/2012 הבקיע שישה שערים בליגה והיה שותף לזכייה בגביע האמירות. בסיום העונה, אף על פי שהיה לו חוזה לעונה נוספת, עזב את הקבוצה והצטרף לקבוצת גרמיו הברזילאית. בדצמבר 2012, לאחר שהאריך את חוזהו בקבוצה, הכריז על רצונו לסיים את קריירת המשחק שלו כשחקן של גרמיו. למרות ההצהרה, שנתיים לאחר מכן, עזב את הקבוצה וחתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת פלמיירס. לאחר חתימתו מונה לקפטן הקבוצה. במהלך העונה זכה עם הקבוצה בגביע הברזילאי, כשהוא כובש 4 שערים במהלך הטורניר. בסיום העונה חתם על הארכת חוזה לעונה נוספת. בעונתו השנייה בקבוצה זכה באליפות ליגת העל הברזילאית. במהלך העונה הודיע כי זאת תהיה עונתו האחרונה, אך בסיום העונה חתם על חוזה חדש לעונה נוספת. ב-28 בנובמבר 2017 לאחר משחק ליגה מול בוטפוגו פרש זה רוברטו מכדורגל.
נבחרת לאומית
זה רוברטו ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ברזיל ב-18 בדצמבר 1996 במשחק ידידות מול נבחרת נבחרת בוסניה והרצגובינה. הוא נכלל בסגל הנבחרת למשחקי הקופה אמריקה בשנת 1997. הנבחרת הגיעה עד לגמר וזה רוברטו הבקיע את השער השלישי והאחרון בניצחון 1:3 על נבחרת בוליביה. בדצמבר אותה שנה נכלל בסגל הנבחרת לגביע הקונפדרציות. ברזיל זכתה בגביע, אך זה רוברטו שותף רק במשחק הפתיחה נגד נבחרת ערב הסעודית.
בשנת 1998 השתתף עם במונדיאל 1998, אך זכה לשחק 3 דקות בלבד במהלך הטורניר, כשעלה כמחליף בדקות הסיום מול נבחרת דנמרק ברבע הגמר.
בשנת 1999 השתתף במשחקי הקופה אמריקה. הוא שותף בשלושה משחקים, כולל משחק הגמר בו ניצחה ברזיל את נבחרת אורוגוואי בתוצאה 0:3. באותה שנה לקח חלק בגביע הקונפדרציות הוא שותף בארבעה משחקים, בהם הבקיע שלושה שערים. במשחק הגמר הבקיע את השער האחרון שקבע את תוצאת המשחק - 4:3 לטובת נבחרת מקסיקו שזכתה בתואר.
מועדונים
ריאל מדריד
סנטוס
אל-גארפה
פלמיירס
תאוסודון
תאוסודון (שם מדעי: Theosodon) הוא סוג של יונק פרהיסטורי גדול בן לסדרת הליטופטרנה, אשר חי באמריקה הדרומית במהלך תקופת המיוקן בטווח זמן שלפני 17.5 עד 11.8 מיליון שנה מזמננו. סוג זה הכיל מספר מינים שחלקם נתונים במחלוקת גדולה. רק שבעה עד עשרה מינים מקובלים על החוקרים וב-2014 הפרידו כמה מהמינים לסוגים אחרים כמו Paraunauchenia וב-2018 הוסיפו לסוג את המין Theosodon arozquetai.
הוא נודע ממאובנים שהתגלו במאה ה-19 משרידים בתצורות סנטה קרוז שבפטגוניה, ארגנטינה. סוג זה הוגדר בשנת 1887 בידי החוקר פלורנטינו אמגינו. משמעות שמו המדעית מיוונית הוא: "שן האל", כשלא ברור מה הסיבה להענקת שם זה.
מאפיינים
התאוסודון היה פרסתן דרום אמריקאי שדמה במראהו ללמה או לגואנקו אך היה רחוק מהם מאוד. הוא היה קרובה של המקרוקניה בעלת החדק המוזר ואין למינים אלה אף יונק חי קרוב. האורך המוערך של היונק הגיע ל-2 מטרים ומשקלו הגיע ל-130 ק"ג בממוצע. הוא היה בעל צוואר ארוך ובעל גולגולת חרוטית בעלת לסתות צרות שהכילו שורות רבות של טוחנות אשר התאימו לרעיית עשב. הרגליים היו ארוכות ובקצותיהם היו 3 אצבעות עוטות פרסות בדומה לרגלי הטפירים והקרנפים.
יונק זה היה דומה בצורה שטחית ללמה והיה בעל נחיריים מוגבהים שהזכירו גולגולת ג'ירפים ואולי מבנה זה עזר ליונק לאכול צמחים דו-פסיגיים. הוא חי בגדות היערות ובמישורי המיוקן האמריקאים בעדרים אשר משכו טורפים כמו הפורוסרקוס או הבוריהאינה.
גריטוויקן
גריטוויקן (משוודית: Grytviken, "מפרץ הסיר") הוא יישוב באי ג'ורג'יה הדרומית אשר בטריטוריה הבריטית איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים. היישוב נקרא כך בשנת 1902 על ידי החוקר השוודי יוהאן גונאר אנדרסון (Johan Gunnar Andersson) שמצא במקום סירים אנגלים ישנים ששימשו להגשת שומן טורפים ימיים. זהו הנמל הטוב ביותר באי המבוסס על מפרץ טבעי. האתר מוגן היטב ובמקום נמצאת קרקע שטוחה המתאימה לבנייה וכן יש שם אספקת מים טריים.
קארל אנטון לארסן
היישוב גריטוויקן הוקם ב-16 בנובמבר 1904 על ידי רב החובל הנורווגי קארל אנטון לארסן (Carl Anton Larsen) כתחנה לציד לווייתנים עבור חברת הדיג הארגנטינאית שהייתה בבעלותו. בעונה הראשונה קצר לארסן הצלחה כאשר ניצודו 195 ליווייתנים והציידים ניצלו את כל חלקי גופם של הלווייתנים. פילי ים ניצודו אף הם בשל השומן שלהם. כ-300 איש עבדו בתחנה בשיא עונת הציד בחודשים אוקטובר עד מרץ. כמה מהם נשארו במקום לעונת החורף כדי לתחזק את הסירות ואת המפעל. פעם בכמה חודשים ספינת אספקה הייתה מביאה מצרכים חיוניים לתחנה ולקחה עמה את השומן ואת שאר התוצרים. בשנה שלאחר מכן הקימה ממשלת ארגנטינה במקום תחנה מטאורולוגית.
לארסן, שקיבל אזרחות בריטית, נולד בנורווגיה. הוא התגורר במקום עם אשתו, שלוש בנותיו ושני בניו. כמנהל חברת הדיג ניהל לארסן את בנייתו של היישוב גריטוויקן. הייתה זו משימה שהושלמה תוך חמישה שבועות בחודשים נובמבר-דצמבר 1904. לארסן בחר באתר להקמת תחנת הציד בביקורו במקום ב-1902 בעת שפיקד על ספינה במסגרת המשלחת השוודית לאנטארקטיקה בניהולו של אוטו נורדנשלד. באותו ביקור ניתן השם גריטוויקן למקום על ידי הארכאולוג והגאולוג יוהאן גונאר אנדרסון שביצע סקר בחלק מחצי האי ת'אטצ'ר (Thatcher) ומצא בו מספר רב של ממצאים שהותירו אחריהם ציידי לווייתנים בריטים. מנהלים של תחנות הציד גרו לעיתים קרובות במקום עם משפחותיהם. ביניהם היה פרידהוף יקובסן (Fridthjof Jacobsen) שהתגורר במקום עם אשתו שאף ילדה במקום שניים מילדיהם ובתם הייתה האדם הראשון שנולד מדרום לרכס האנטארקטי.
אוכלוסיית היונקים הימיים מסביב לאיים פחתה בשישים השנים הבאות עד שהתחנה נסגרה בדצמבר 1966. גם כיום מפוזרים בחוף מסביב לגריטוויקן עצמות ליווייתנים יחד עם שרידיהם החלודים של מפעלי העיבוד והספינות הנטושות.
ארנסט שקלטון
תולדותיה של גריטוויקן קשורים לחוקר האירי ארנסט שקלטון. המשלחת המפורסמת ביותר בהנהגתו של שקלטון הפליגה מלונדון ב-1 באוגוסט 1914 והגיעה לים ודל ב-10 בינואר 1915, שם מחסום קרח מנע מספינתם אנדיורנס להמשיך בדרכה. הספינה התרסקה על הקרח ב-27 באוקטובר 1915 ו-28 חברי הצוות הצליחו להימלט לאי הפיל ולהביא איתם שלוש סירות קטנות. כולם שרדו כאשר שקלטון וחמישה אנשים נוספים הצליחו להגיע לחוף הדרומי של ג'ורג'יה הדרומית על סיפונה של הסירה ג'יימס קירד (James Caird).הם הגיעו למערת המפרץ ומשם חצו את האי לחלקו הצפון-מזרחי. בהגיעו לגריטוויקן ארגן שקלטון מבצע הצלה להשיב הביתה את שארית אנשיו. שקלטון שב לגריטוויקן בפעם האחרונה לאחר מותו. הוא מת באופן פתאומי ב-1922 מהתקף לב במהלך משלחת נוספת לאנטארקטיקה. אלמנתו בחרה בג'ורג'יה הדרומית כמקום קבורתו והוא קבור שם לצדם של ציידי הלווייתנים שמתו באי. ב-27 בנובמבר 2011 נקבר אפרו של פרנק ויילד שהיה יד ימינו של שקלטון לצד קברו של זה האחרון.
מלחמת פוקלנד
במהלך מלחמת פוקלנד גריטוויקן נכבשה על ידי הכוחות המזוינים של ארגנטינה בראשית אפריל 1982 לאחר קרב קצר עם חיל הנחתים המלכותי הבריטי. יחידות הקומנדו הבריטיות SAS והSBS כבשו מחדש את היישוב שלושה שבועות מאוחר יותר בלא שנורתה אפילו ירייה אחת.
בסיועה של קורבטה של הצי הארגנטינאי נחת כוח של הנחתים הארגנטינאים ותקף מחלקה של הנחתים המלכותיים שהוצבה בגריטוויקן. בסיומו של הקרב בן השעתיים ניזוקה נחתת ארגנטינאית ומסוק ארגנטינאי הופל. לארגנטינאים היו 3 הרוגים ו-3 פצועים ולבריטים פצוע אחד. אבדותיהם של הארגנטינאים מנעו מהם להמשיך ולכבוש את שאר חלקי האי ורק גריטוויקן נותרה תחת שליטתם. ב-25 באפריל גרם הצי המלכותי נזק ושבה צוללת ארגנטינאית בג'ורג'יה הדרומית. חיל המצב הארגנטינאי בגריטוויקן נכנע מבלי לירות ירייה אחת.
כיום
יחד עם סביבתה, גריטוויקן הוכרזה כאזור תיירותי מיוחד (ASTI). היישוב הוא תחנת עצירה פופולרית לספינות תיירים המבקרים את אנטארקטיקה והתיירים עוצרים בדרך כלל במקום כדי לפקוד את קברו של שקלטון. המוזיאון המקומי שוכן בביתו של מנהל תחנת צייד והוא פתוח בתקופת הקיץ הדרומי. הכנסייה המקומית היא המבנה היחידי במקום שעדין משמש לייעודו המקורי ולעיתים מתקיימות בו תפילות. בכנסייה נערכו כמה טקסי חתונה במשך השנים.
רבי סימון
רבי סימון (או רבי שמעון בן פזי) הוא אמורא שחי בדור השני לאמוראי ארץ ישראל, היה תלמיד של רבי יוחנן ורבי יהושע בן לוי, וחבר של רבי אלעזר ורבי זירא (תלמידי רבי יוחנן).
באטמן מתחיל
באטמן מתחיל (באנגלית: Batman Begins) הוא סרט גיבורי על מסוגת סרטי הפעולה, המבוסס על סדרת הקומיקס "באטמן" מבית DC קומיקס אשר נוצרה על ידי ביל פינגר ובוב קיין. הסרט יצא לאקרנים ב-17 ביוני 2005 בבימויו של כריסטופר נולאן, אשר גם כתב את התסריט יחד עם התסריטאי דייוויד ס. גויר, ובכיכובם של אנסמבל שחקנים ככריסטיאן בייל, מייקל קיין, ליאם ניסן, גארי אולדמן, מורגן פרימן וטום וילקינסון.
רבי סימון
רבי סימון מוזכר בעיקר בתלמוד הירושלמי פעמים רבות, אך לעיתים מוזכר גם בתלמוד הבבלי. במסכת שבת מוזכר שישב יחד עם רבי אלעזר, ובמקום עבר רבי יעקב בר אחא. אמר אחד לשני: הבה נקום מפניו, שכן הוא ירא שמים וירא חטא. אמר לו השני: הבה נקום מפניו כי תלמיד חכם ובן תורה הוא. נענה הראשון ושאל: אומר אני לך דבר גדול יותר - ירא שמים, אם כן לשם מה צריך אתה לומר שבן תורה הוא שנקום מפניו?
בנו היה רבי יהודה בר סימון, תלמידו היה רבי חלקיה.
באטמן מתחיל
לאחר מספר ניסיונות כושלים ליצירת הסרט החדש מאז צאת האחרון בסדרת הסרטים, החלו נולאן וגויר בכתיבת תסריט שמביא פן אפל ומציאותי יותר למקורו של איש העטלף. הסרט מביא את סיפור המקור של הדמות, את פחדיו מעטלפים, את מות הוריו ואת מסעו להפוך לבאטמן. הסרט שואב השראה מחוברות קומיקס כ"באטמן: האיש הנופל", "באטמן: ליל כל הקדושים הארוך" ו"באטמן: שנה ראשונה" של פרנק מילר.
רבי סימון
ייחוסו
לפי המובא בתלמוד בבלי, היה אביו של רבי יהודה בן פזי שנמנה ככהן, בעל סדר הדורות מנמק כי רבי סימון (כינוי לשמו המקורי רבי שמעון) היה בעצם רבי שמעון בן פזי.
מתורתו
חז"ל נחלקו בזיהוי צאצאיו של תירס. לדעת רבי סימון (או רבי סימאי) תירס הוא אבי פרס. לדעת חכמים תירס הוא אבי תרקיה, כיום בצפון מזרח יוון. זיהוי זה מובא גם על ידי התרגום המיוחס ליונתן על התורה ועל ידי יוסף בן מתתיהו.
באטמן מתחיל
הסרט זכה להצלחה מסחררת ולשבחים רבים, בנוסף למועמדות לפרס אוסקר, שלושה פרסי סאטורן ומועמדות לפרס הוגו לעיבוד הדרמטי הטוב ביותר.
רבי סימון
מתורתו
אחת מאמרותיו הידועות היא אוי לי מיצרי אוי לי מיוצרי.
באטמן מתחיל
ב-18 ביולי 2008 יצא סרט המשך, אמצעי בטרילוגיה, שנקרא "האביר האפל". ב-20 ביולי 2012 יצא סרט המשך לשניהם, אחרון בטרילוגיה, בשם "עלייתו של האביר האפל". כל אחד מסרטי ההמשך הרוויח למעלה ממיליארד דולר.
רבי סימון
מתורתו
היה הראשון למנות את י"ג המידות של הקב"ה.
באטמן מתחיל
עלילת הסרט
14 שנים לאחר מכן, ברוס ויין הבוגר (כריסטיאן בייל) חוזר לגות'אם סיטי מאוניברסיטת פרינסטון לשימוע של רוצח הוריו, ג'ו צ'יל, מתוך כוונה להורגו. בתמורה לשימוע שיאפשר את שחרורו המוקדם מכלא, היה צ'יל עתיד להעיד נגד קרמיין פלקונה (טום וילקינסון), ראש המאפיה של גות'אם. את צ'יל מייצג בשימוע התובע המחוזי קארל פינג' שמביע את נכונות המדינה למתן השחרור המוקדם, אם יואיל צ'יל להעיד נגד פלקונה. אולם, אף על פי שברוס ויין נכח באולם, הוא העדיף לצאת ממנו כאשר נשאל לדעתו בעניין, ולאחר שצ'יל יצא מדלת צדדית של בית המשפט, התנקשה בחייו עיתונאית שככל הנראה עבדה בעבור פלקונה. רייצ'ל דוז, כעת עוזרת התובע המחוזי, מטיפה לברוס מוסר על זה שרצה להרוג את צ'יל ושצדק הוא יותר מנקמה.
ברוס מתעמת עם פלקונה, שמבהיר לו כי הוא בּוּר בענייני הפשע. אי לכך, ברוס מחליט לנדוד סביב העולם בניסיון להבין את המוח הקרימינלי. לבסוף, הוא נעצר ומוחזק בכלא בבהוטן על ידי המשטרה לאחר שפרץ למפעל של "תעשיות ויין". בכלא הוא פוגש בהנרי דוקארד (ליאם ניסן), שמציע לו להצטרף ל"ליגת הצללים", צבא נינג'ות מסתורי בראשו של ראס-אל-גול. ברוס משוחרר מהכלא ויוצא לחפש את ארמון הצללים שנמצא בהרי ההימלאיה, שם הוא לומד את דרכי הלחימה של "ליגת הצללים" וגם מתגבר על הפחד שלו מעטלפים. דוקארד מאמן את ויין באופן אישי ומשמש לו מעין מורה רוחני. לאחר אימוניו, ויין מגלה כי השתמשו בו כדי שיוביל אותם לעיר גות'אם ויהרוס אותה, משום שלפי ליגת הצללים היא מקור הרוע, שבמשך השנים התפשט יותר ויותר. ברוס מסרב לכך, נלחם נגד ראס אל-גול וצבאו, וגורם לפיצוצו של ארמון "ליגת הצללים", לא לפני שהוא מציל את דוקארד.
ויין חוזר לגות'אם, שם הוא מחליט להילחם מלחמת חורמה של איש אחד כנגד הכוחות השולטים בעיר. בעזרת סמל העטלף, החיה מפניה פחד כל חייו, הוא יוצר את זהותו של באטמן, תחת מעטה חליפת שריון שחורה ומסיכת עטלף. כאשר שואל אלפרד מדוע בחר בעטלפים, משיב ויין "עטלפים מפחידים אותי. הגיע הזמן שהאויבים שלי יחלקו איתי את האימה". הוא מבסס את מערת העטלפים העצומה שמתחת לאחוזת ויין כבסיסו הסודי. ויין מחדש את קשריו עם החברה של אביו, "תעשיות ויין", ומבקש מראש מחלקת המדע השימושי, לושיוס פוקס (מורגן פרימן), לספק בעבורו חליפת שריון מיוחדת עם גלימה-דאון, כמו גם אמצעים טכנולוגיים נוספים שיעזרו לו בלחימתו בפשע.
קריין חוטף את רייצ'ל, ומגלה לה שסם ההזיות אינו קטלני אלא אם ישוחרר בצורת אדים וכי אנשיו משחררים אותו לתוך מערכת המים של העיר. הוא מרעיל אותה, ובאטמן מגיע בזמן כדי להצילה ולעצור את קריין. אחרי מרדף ממושך על גגות ורחובות גות'אם, בו באטמן נמלט מהמשטרה באמצעות הבאטמוביל, הוא לוקח אותה למערת העטלף ושם מזריק לה את הנוגדן. הוא משאיר לה שני נסיובים - האחד לחיסונו של גורדון והשני למטרת הפצה המונית.
בזמן מסיבת יום הולדתו באחוזת ויין, ברוס פוגש באנשי "ליגת הצללים" ובדוקארד, שמתגלה כראס-אל-גול האמיתי. הוא מגלה לו את תוכניתו - תוך הסתייעות בשירותיו של קריין, הוא ישתמש בסם ההזיות נגד העיר. שחרור הסם לאוויר יבוצע באמצעות מתקן שנגנב מ"תעשיות ויין" - פולט גלי מיקרו המאדה מים. ויין מבריח את אורחיו מאחוזתו באמתלה של שכרות ונלחם נגד דוקארד, ששורף את אחוזת ויין ומותיר את ברוס למות, לטענתו כתגובה על מעשיו של ויין בארמון הצללים. משרתו הנאמן אלפרד עוזר לוויין להימלט מהאש וממלט אותו אל תוך מערת העטלף.
לאחר חיסול "ליגת הצללים", ברוס רוכש את "תעשיות ויין" מידיו של ויליאם ארל וממנה את לושיוס פוקס למנכ"ל. לאחר שברוס מחליט לשקם את אחוזת ויין ולבנות אותה מחדש כדי שתכלול גם את מערת העטלף, הוא פוגש את רייצ'ל, שאומרת לו ש"ברוס ויין" האמיתי הלך לאיבוד לפני שנים, וכעת באטמן הוא הדמות הדומיננטית, וכי אולי היא תזכה יום אחד שברוס האמיתי ישוב. גורדון מקודם בתפקידו.
בסצנה האחרונה לסרט, הרומזת על סרט ההמשך, נפגשים באטמן וג'יימס גורדון, שקודם לדרגת סגן. גורדון מציין בפני באטמן כי כעת תהיה הסלמה במצב. כדבריו, "אנחנו נקנה כלי נשק חצי אוטומטיים, הם יקנו כלי נשק אוטומטיים, אנחנו נקנה קוולאר, הם יקנו כדורים חודרי שריון". כאשר נשאל מדוע העניין מפחיד אותו, הוא משיב לבאטמן "אתה לובש מסיכה, קופץ על גגות העיר", רמז לכך שהאויב הבא יהיה ברמתו של באטמן לפחות. הוא מציג בפני באטמן כרטיס ביקור שהשאיר פושע חדש, אחריו המשטרה מחפשת בגין שוד מזוין ורצח כפול. כרטיס הביקור הוא קלף "ג'וקר", רמז לכך שהאויב הראשי בסרט ההמשך יהיה אחד מאויביו הגדולים ביותר של הבאטמן - הג'וקר.
שחקנים ראשיים ודמויות
בסרט משתתפים גם רוטגר האוור כויליאם ארל, מארק בון ג'וניור כבלש ארנולד פלאס, קולין מקפרליין כמפקח המשטרה לואב, ליינוס רואץ' ושרה סטיוארט כתומאס ומרתה ויין וריצ'רד ברייק כג'ו צ'יל. ג'ק גליסון שיחק ילד שבאטמן מציל אותו.
פיתוח
בשנת 2003 אולפני האחים וורנר שכרו את כריסטופר נולאן ("ממנטו") לביים סרט חדש במיתולוגיית באטמן. חודשיים לאחר מכן נשכר דייוויד ס. גויר, שהיה התסריטאי לסרטים כ"העורב: עיר המלאכים" ושלושת סרטי "בלייד". נולאן עצמו ציין את כוונתו ליצור את סיפור מקורו של באטמן בדרך שלא נראתה עד כה, בצורה מציאותית ומלאת אנושיות.
נולאן חש כי הסרטים הקודמים בסדרה שמו דגש יותר על סגנון מאשר על דרמה, וציין כי השפעתו הייתה סרטו של ריצ'רד דונר "סופרמן" משנת 1978 - תיאור התפתחותו של הגיבור. גם, בדומה לסופרמן, נולאן רצה להשתמש בצוות שחקנים מכובד ומוכר כדי להשרות אווירה אפית ויותר אמינה לסרט.
נקודת ההשראה ההתחלתית של נולאן הייתה הסיפור הקצר "באטמן: האיש הנופל", שבו תואר מסעו חובק העולם של ברוס ויין. הסצינות הפותחות את הסרט - ילדותו של ויין - גם הן לקוחות מאותו סיפור. הנובלה הגרפית "באטמן: ליל כל הקדושים הארוך" והמשכה "באטמן: ניצחון אפל" (שהיוו השראה גם לסרט ההמשך, האביר האפל) השפיעו על גויר בכתיבת התסריט - תיאורו של ראש המאפיה פלקונה היה אחד מהאלמנטים הרציניים והמאופקים שבסיפור. סיפורים אלה היו העיקריים ששרטטו את אויביו של באטמן כחברי כנופיות רציניים ושקולים, יותר מאשר 'חבורת הרעים' כפי שהופיעה בסרטים הקודמים בסדרה (כמו גם בסדרת הטלוויזיה הישנה והקאמפית). דמותו של גורדון שורטטה לפי המקבילה לה ב"באטמן: שנה ראשונה", כמו גם עלילת הקומיקס בדבר שחיתות המשטרה עד לכדי הצורך בבאטמן. הכותבים שקלו להוסיף את דמותו של התובע המחוזי הארווי דנט, אך הוסיפו במקום את דמותה של עוזרת התובע המחוזי רייצ'ל דוז בטענתם כי עדיין מוקדם לכך וכי לא יוכלו לעשות עמו צדק, כדבריהם. גויר נשבה ברעיון חזרתו של ברוס ויין לאחר היעדרות רבת שנים, ורעיון זה הוא שדחף אותו ואת נולאן לפתח את העלילות שהוצגו בסרט, כלומר התפתחות הפשע והשחיתות לממדים עצומים.
צילום
נולאן סירב להשתמש בצוות צילום שני מתוך כוונה להישאר אחיד ביצירת חזונו. הצילומים החלו במרץ 2004 בקרחון וטניוקול באיסלנד, ונבנו סטים לארמונו של ראס-אל-גול, אם כי מזג האוויר היה בעייתי.
בינואר 2004 הושכר האנגר מטוסים בקרדינגטון, בדפורדשייר, אנגליה, שם צולמו מרבית מחלקי העיר גות'אם סיטי. מגדלי מנטמור שבמנטמור, בקינגהמשייר, אנגליה נבחרו לשמש כאחוזת ויין, שבהם הרצפות הלבנות השרו לאחוזה אווירת הנצחה להוריו המתים של ויין.
המכון הארצי למחקר רפואי שבצפון מערב לונדון נבחר לשמש את בית החולים לחולי נפש "ארקהם אסיילום", בעוד תחנת הרכבת סנט פנקרס ותחנות השאיבה אבי-מילס שימשו לצילומי פנים של בית החולים. באוניברסיטת לונדון השתמשו לצורך צילום בית המשפט וחלק מסצינות המרדף של הבאטמוביל צולמו בשיקגו. השלטונות אישרו את הרמתו של גשר פרנקלין לצורך צילום הסצנה של סגירת האי נארוז.
עיצוב
נולאן קיבל השראה מסרט הפולחן המדע בדיוני "בלייד ראנר" בנוגע לאווירה האפלה שהוא מתעתד ליצור בבאטמן מתחיל. מעצב התפאורות ניית'ן קראולי יצר מודל מיניאטורי של העיר גות'אם. קראולי ונולאן עיצבו את העיר כדי שתשקף את מגוון הסגנונות האדריכליים והשינויים שהעיר עברה. אלמנטים נלקחו מהערים שיקגו, ניו יורק וטוקיו (בעיקר תשתית הרכבות שבה). מראה שכונת העוני "נארוז" מבוסס על העיר המגודרת קאולון (ההרוסה כיום) שבהונג קונג.
הבאטמוביל
גרסתו של נולאן לבאטמוביל הוא ה"טאמבלר" ("לוליין"), מיני-טנק או רכב שטח ענקי וכבד שכביכול נוצר עבור הצבא. נולאן השתמש בתבנית החרטום של מטוס P-38 לייטנינג בשביל מנוע הסילון של הבאטמוביל. גוף הרכב נבנה מחומר פוליסטירן מבודד במשך חודשיים. החומר נוסה במהירויות גבוהות, והמודל הראשוני נכשל. לאחר מכן הורכב הרכב עם תוספת מנוע V-8 של שברולט, ציר משאית כתוספת לציר האחורי, צמיגים של רכב שטח ומערכת מתלים של מכוניות מרוץ. תהליך ההרכבה נמשך תשעה חודשים.
ארבעה מודלים של הרכב הושלמו, והורכבו עליהם 65 פאנלים של חומר סיבי פחמן. שני דגמים מתוכם היו מיוחדים - הראשון נועד לצילומי התקריב של המדפים המתכווננים, והשני לצילומי הנעת הסילון של הרכב מעל גגות העיר (בעזרת שישה מכלי פרופאן). עקב הראות הקשה מתוך הרכב, הורכבו מצלמות בתוך תא הנהג.
חליפת העטלף
סמל העטלף המסורתי שאמור להופיע על החזה גם שונה. מה שהיה בעבר עיגול צהוב כרקע לסמל עטלף שחור על החזה של באטמן, כיום הוא סמל עטלף שחור גדול שמתפרס על כל החזה, ללא רקע.
הגלימה השחורה והארוכה מזכירה כנפי עטלף ויכולה להפוך לדאון באמצעות השראת זרם חשמלי על ידי כפפות החליפה, מה שמאפשר לבאטמן לדאות בין גגות העיר. נולאן רצה לתת לגלימה מראה כפי שהופיע ברבות מנובלות הקומיקס, כלומר כיסוי ארוך ומתנופף. לצורתה הקשיחה של הגלימה נלקח דגם מצנח ניילון מיוחד שרגיש לזרם אלקטרוסטטי. תהליך זה היה בשימוש כוח המשטרה הלונדוני כדי לצמצם גילוי על ידי אמצעי ראיית לילה. חגורת האביזרים גם שונתה, הצבע של החגורה הפך לצהוב כהה. החגורה במקור היא רתמה שנועדה לטיפוס הרים וכוללת כננת אוטומטית שנועדה להשתלב עם רובה-חבלים. בחגורת הפטנטים שלו נושא באטמן כלי נשק רבים כגון רובה-חבלים, באטראנגים (בומרנג המעוצב כעטלף), שוריקנים, פצצות נפץ, רימוני גז ואמצעים אלקטרוניים שונים. הכפפות של באטמן עברו שיפוץ, ועליהן באטמן מלביש מגיני זרועות עם שלושה תערים חדים על כל אחד, אותם הוא "שאל" מליגת הצללים.
גז הפחד
בסרט זה מפותח גז הזיות מיוחד מפרח כחול נדיר הצומח על הרי ההימלאיה הקפואים באסיה. הגז מעורר באדם הנחשף לו את פחדיו העמוקים ביותר, מה שיכול לגרום לו לצאת מדעתו. "ליגת הצללים" של ראס-אל-גול הייתה הראשונה שהבינה זאת ובעזרתו של ד"ר ג'ונתן קריין ייצרה אותו. "ליגת הצללים" משתמשת באבקת הפרחים כמבחן מעבר לנינג'ה המתלמדת בארמון הצללים. ברוס ויין הצליח לעבור את המבחן ולהתגבר על הפחד שלו מעטלפים.
ד"ר קריין היה אחראי להובלת פס יצור ענקי של הגז כאשר הפרחים היו מועברים בצורת אבקה מאסיה לגות'אם בספינה לא רשומה והאבקה מוחבאת בתוך שקיות סמים. קריין ייצר את הגז בבית החולים לחולי נפש "ארקהם אסיילום" שלו והשתמש בו על חוליו ועל אנשים אחרים. כשבאטמן נפגע מהגז, לושיוס פוקס הצליח לייצר נוגדן שמבטל את ההשפעה. גז זה אינו קיים במציאות.
אפקטים מיוחדים
נולאן העדיף להשתמש בעבודת פעלולנים על פני CGI. מודלים מיניאטוריים נבנו כדי לדמות מבנים מסוימים. השימוש בתלת־ממד הצטמצם לכדי תפאורות רקע כמו שמיים וצילומי חוץ של מגדל "תעשיות ויין". העטלפים נוצרו באפקטים ממוחשבים, לאחר שהוסכם כי שימוש בעטלפים אמיתיים יהיה בעייתי. לצורך כך, דמותם של עטלפים מתים נסרקה למודלים תלת־ממדיים. בנוסף, היה צורך בשילוב התפאורות השונות עם תנועת העטלפים.
פסקול
הפסקול לסרט "באטמן מתחיל" הולחן על ידי הנס צימר וג'יימס ניוטון הווארד, שתמיד תכננו לעבוד במשותף. שני היוצרים עבדו על מספר נעימות הממחישות את פיצול האישיות בין ברוס ויין והאלטר-אגו שלו, באטמן. צימר לא רצה שהפסקול יהיה משהו שנעשה בעבר בסרטים הקודמים בסדרה, וכי יהיה בו שילוב בין תזמורת לבין מוזיקה אלקטרונית. צימר אף שכר סופרן כדי שימחיש את המוזיקה בסצנות הדורשות מעורבות רגשית כמו הזיכרונות הטרגיים של ויין בנוגע להוריו. צימר ניסה להשרות אספקט הומני לבאטמן, שהתנהגותו עשויה להתפרש כפסיכוטית.
שני היוצרים הלחינו שעתיים ועשרים דקות של מוזיקה לסרט. כל שמות הרצועות לקוחים משמות זנים של עטלפים. האותיות הראשונות של שמות הרצועות 4–9 יוצרות את המילה BATMAN.
רשימת הרצועות והסצנות שבהן הן מושמעות:
תקציב והכנסות
הסרט נעשה בתקציב של 135 מיליון דולר. הוא יצא לאקרנים ב-15 ביוני 2005, ובסוף השבוע הראשון להקרנתו הכניס למעלה מ-48.5 מיליון דולר, שנחשב להישג טוב אך לא מספיק יחסית לסרטים שוברי קופות אחרים לאותה תקופה. הסרט גם הכניס מעל 3 מיליון דולר ב-55 תיאטראות IMAX, והוא נחשב לסרט הטוב ביותר מבין הסרטים הקודמים בסדרה. בשבוע השני להקרנתו הסרט גרף מעל ל-27.5 מיליון דולר נוספים, וסכום ההכנסות הכולל עומד על 372,710,015 דולר, מה שהופך אותו לרביעי בגודלו מבין סרטי באטמן השונים (במקום הראשון "עלייתו של האביר האפל", הסרט החותם את הטרילוגיה ובמקום השני סרט ההמשך "האביר האפל", שניהם עם סכום הכנסות שעבר את מיליארד הדולרים כל אחד, ובמקום השלישי הסרט "באטמן", שהכניס מעל ל-411 מיליון דולר). הסרט ממוקם במקום השמיני ברשימת הסרטים המכניסים ביותר של שנת 2005.
האיחוד הדתי הבלתי-מפלגתי
היסטוריה
לקראת הבחירות לאספת הנבחרים הרביעית הוקמה רשימת האיחוד הדתי הבלתי מפלגתי שטענה שיש צורך למנוע השתלטות המפלגות החילוניות על כנסת ישראל ועל כן יש צורך ברשימה בלתי מפלגתית שתוציא את היהודים הדתיים הבלתי-מפלגתיים מאדישותם. במיוחד ציינו ראשי האיחוד את הצורך להאבק עבור החינוך הדתי והתמיכה של כנסת ישראל בחינוך זה. בתעמולתם כתבו אנשי האיחוד שהם: "אנשים בלתי תלויים במובן חומרי ... הם לא יוכרחו לתת יד למפירי ברית התורה". בראש הרשימה עמד הרב מרדכי שמואל קרול מכפר חסידים. אנשי המזרחי יצאו כנגד רשימת האיחוד בה ראו מתחרה קרובה ומיותרת, וקראו לאנשיה להאבק על טוהר המידות מבפנים. בבחירות ב-1 באוגוסט 1944 קבלו נציגי האיחוד שלושה מנדטים. נוסף על הרב קרול נבחרו לאספת הנבחרים פנחס רפופורט ואפרים זלמן שחור. לאחר פטירת הרב קרול בשנת 1945 הצטרף לאספה עו"ד נפתלי קירש. בין ראשי האיחוד היו ישראל ליבר, הבעלים של בית חרושת ליבר ואברהם יהודה גולדראט. בין התומכים באיחוד היה הרב ראובן כץ, רבה של פתח תקווה.
בשנת 1945 יצאו אנשי האיחוד בהכרזה על הקמת קרן מאוחדת לחינוך תורני.
בשנים 1945-1946 התמודד האיחוד בבחירות מקומיות ביישובים שונים, בין השאר בהרצליה ומגדיאל. בשנת 1947 התמודד האיחוד ברמת גן ברשימה משותפת עם המזרחי ופועלי אגודת ישראל.
באפריל 1948 השתתף נציג האיחוד בסימפוזיון על איחוד הרשימות הדתיות. לקראת הבחירות לאספה המכוננת האיחוד יצא אל הפועל.
ספריית ח'אלדיה
שמאל|ממוזער|200px|כתובות מעל אחד מחלונות הספרייה. ספריית ח'אלדיה (בערבית :المكتبة الخالدية, אל-מכּתבּה אל-ח'אלדיה ) היא ספרייה חשובה של כתבי יד וספרים בתולדות האסלאם השוכנת ברובע המוסלמי בירושלים. הספרייה מכילה כתבי יד חשובים ונדירים ושוכנת במבנה ייחודי ברחוב השלשלת 116.
המבנה
המבנה הוא מעין "אנציקלופדיה אדריכלית" של ירושלים בימי הביניים. ראשיתו בתקופה הצלבנית, במאה ה-13. ייעודו בתקופה זו אינו ידוע. בהמשך, נקברו באתר שלושה לוחמים ח'ואריזמים (כת לוחמים שהביסה באמצע המאה ה-13 את הצלבנים בארץ ישראל), אב ושני בניו. האב הוא בִּרכּת ח'אן (ולכן נקרא המבנה בתקופה הממלוכית "תורבּת ברכּת ח'אן" לאמור מבנה הקבר של ברכת ח'אן). יש סברה לפיה ברכת ח'אן הוא בנו של הסולטאן הממלוכי ביברס, שנשא לאשה את ביתו של אחד המפקדים הח'ואריזמים.
הכתובת מעל החלון המרכזי:
השורה האחרונה היא בפרסית ומצביעה על הפילוסופיה הצופית בה אחזו הקבורים כאן.
הספרייה והאוסף
את הספרייה פתח לציבור בשנת 1900 השופט חג' ראע'ב אל-ח'אלידי (1866–1952), ממשפחת ח'אלידי הידועה כאחת מהמשפחות המיוחסות בירושלים עוד מהמאה ה-13 (כמה מבני המשפחה שירתו כראשי העיר ירושלים בתקופת השלטון העות'מאני והבריטי, למשל חוסיין אל-ח'אלידי ויוסף אל-ח'אלידי). בני משפחה זו עסקו באיסוף ספרים וכתבי יד לאורך דורות וכך נצבר אוסף ייחודי ויקר-ערך. ב-1952, לאחר מות הספרן הראשון של הספרייה, היא שקעה בהתדרדרות ונסגרה. לאחר 1967 היו מספר ניסיונות של הרב שלמה גורן לרכוש את המתחם, אולם בשנת 1992, כתוצאה מהשתדלות של המזרחן פרופ' אמנון כהן והארכאולוג פרופ' דן בהט, שופץ המבנה והוא נפתח מחדש כספרייה בשנת 1995. מנהלת הספרייה היא הגב' הייפאא אל-ח'אלידי (למרות שהאוסף הוקדש על ידי אבותיה "לגברים בלבד").
בספרייה 1,278 כתבי-יד מהתקופה הממלוכית והעות'מאנית וכן 5,000 ספרים מודפסים, בנושאי היסטוריה, גאוגרפיה, אסטרונומיה, קוראן, פילוסופיה ושירה. רובם הגדול בערבית, 18 מתוכם בפרסית ו-46 מתוכם בטורקית.
כתב היד העתיק ביותר באוסף עוסק במשפט שארעי של האסכולה המאלכית מן המאה ה-11. בספרייה כמות רבה יחסית של כתבי-יד מקוריים (אוטוגרפים), שנכתבו ביד היוצרים ולא בידי מעתיקים, וכן, ספרים מעוטרים הקרויים מָכּרוּמָה. ספרים אלה הוענקו כמתנות, ובהם מכּרומה שנמסר לצלאח א-דין, המוצג בספרייה. כמו כן נמצאים בספרייה ספרי רפואה הודים מעוטרים מהמאה ה-13, קוראן ענק מעוטר מהמאה ה-16.
כף-אווז
טקסונומיה
על פי שיטת המיון הגנטי של קבוצת APG מ-2003, מצויה כף האווז במשפחת הירבוזיים. קודם לכן, למשל במערכת המיון קרונקוויסט מ-1981, הייתה כף האווז במשפחת הסלקיים.
מאפיינים
מיני כף האווז הם צמחים עשבוניים (חד שנתיים או רב שנתיים קצרי חיים), בעלי עלים מסורגים בתצורת להב (לעיתים חלקם בעלי שפה משוננת או מתרחבת). הפרחים לרוב בתצורת תפרחות המורכבות מעשרות יחידות קטנות. הפירות דמויי דגנים, מקבצים של גרעינים הנתונים במעטפת. עליהם האכילים מהווים מזון למגוון זחלי פרפראים, כמו למשל מיני הסוג Coleophora.
בשימוש האדם
כף האווז מכילה מספר מינים המשמשים למאכל. חלקם היו בשימוש חקלאי או חקלאי למחצה כבר לפני כ-6,000 שנה (הקינואה בשימוש ילידי אמריקה). מינים נפוצים למאכל כוללים את כף אווז לבנה (Chenopodium album, ידועה גם בשם האנגלי Fat Hen) וכף אווז ריחנית (Chenopodium ambrosoides, ידועה גם בשם Epazote).
לא רק הזרעים מצויים בשימוש: קיימים מאכלים הודיים המשתמשים רבות בעלים הרחבים של חלק ממיני כף האווז, באופן דומה לעלי סלקיים כגון תרד.
יום טוב ליפמן ליפקין
ד"ר יום טוב ליפמן ליפקין (תר"ו, 1846 – תרל"ה, 1876) היה מתמטיקאי יהודי, בנו של רבי ישראל מסלנט. התפרסם בזכות המצאתו בתחום המכניקה.
קורות חיים
נולד בסלנט, פלך קובנה, ליטא, בנו של רבי ישראל מסלנט. בצעירותו למד תורה אצל אביו, אך לאחר שנמשך להשכלה ולמדע נטש את בית אביו בגיל 15 ונסע לגרמניה. קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטת יינה. למד מתמטיקה באוניברסיטאות בקניגסברג וברלין.
בשנת 1868 פרסם נוסחה הנדסית להחלפת תנועה ישרה לתנועה עגולה, והיא קרויה על שמו (Peaucellier–Lipkin linkage).
בין השנים 1870 – 1873 למד באוניברסיטת פטרבורג. כל ימיו סבל מעוני וחי ממלגה שהעניקה לו האוניברסיטה בפטרבורג. פרסם מאמרים בהצפירה.
דרכו הייתה למורת רוחו של אביו, ולאחר שנעשה שימוש בשמו של בנו כדי להשפיע על דעת הקהל היהודית כאילו אביו תומך אף הוא בתנועת ההשכלה, פרסם אביו מודעה בתשלום ובה כתב:. אביו פעל בדרכים שונות כדי להחזירו לדרך התורה, אך ללא הצלחה.
נפטר בשנת 1875, בן 30, בחיי אביו, ונקבר בפטרבורג.
גשר יחזקאל בן דוד
גשר יחזקאל בן-דוד הוא גשר מעל נחל איילון הממוקם דרומית מזרחית לעיר אור יהודה בכביש 412 בקטע הכביש שבין אור יהודה למושב חמ"ד. נקרא על שם רב-סרן יחזקאל בן-דוד שנפל במלחמת העצמאות.
היסטוריה
גשר יחזקאל בן-דוד הוקם בתקופת המנדט כחלק מסלילת כביש 412 המחבר בין צומת ביל"ו לצומת יהוד מערב. בתקופת מלחמת העצמאות, באפריל 1948, פשטה יחידת חבלנים וסיירים על הגשר ופוצצה אותו במטרה לנתק כליל את הקשר בין הכפר הערבי בית דג'ן (בית דגן של היום) לכפר יהודייה (יהוד). הפעולה נעשתה במסגרת מבצע חמץ בפיקוד חטיבת אלכסנדרוני, שמטרתו לנתק הקשר בין הכפרים הערביים שממזרח ליפו כמו: יהודיה, בית דג'ן, יאזור, אל-ח'ירייה, כפר עאנה, סאקיה (אור יהודה של היום) ונוספים, ולהביא בסופו של דבר לכיתורה ונפילתה של יפו.
עד לשנות ה-70 של המאה ה-20, היה גשר יחזקאל בן-דוד, גשר ביילי. רוחבו היה צר יחסית והדבר לא אפשר לעיתים קרובות מעבר בו-זמנית של שני כלי רכב זה מול זה ואילץ כלי רכב במיוחד בעלי רוחב גדול יחסית להמתין עד שהרכב הבא מהכיוון הנגדי יסיים לחצות את הגשר.
בתחילת שנות ה-70 הוחל בהרחבת כביש אור יהודה-בית דגן. גשר הביילי שמעל נחל איילון הוסר ובמקומו נבנה גשר בטון רחב ועליו כביש אספלט עם מספר מסלולים הקיים עד היום.
הגשר נקרא על שם רב-סרן יחזקאל בן דוד ממפקדי ההגנה בתל אביב, שנהרג במלחמת העצמאות בעלותו על מוקש נגד טנקים ליד הכפר הערבי ג'ימזו, במהלך סיור לשם קביעת משלטים באזור בן שמן. יחד עמו נהרגו בפיצוץ זה ישראל שחורי ושורה אושרוביץ.
משמרות זה"ב בישראל
משמרות זהירות בדרכים (בראשי תיבות: משמרות זה"ב) הם מתנדבים (בדרך כלל צעירים, תלמידים) שתפקידם לשמור שתלמידי בתי הספר יחצו בבטחה את הכבישים המובילים לבית הספר.
בישראל, חברי משמרות הזה"ב עוברים הדרכה מאת שוטרי משטרת ישראל ומוסמכים לצאת לכבישים בהם מסומנים מעברי חצייה בסביבות בתי ספר ולהקפיד על כך שבעת חציית הולכי רגל, יעצרו כלי הרכב שבכביש . לרוב ניתן לזהות את חברי משמרות הזה"ב באמצעות המעילים מחזירי האור, ותמרור ה"עצור" שבידיהם.
בשנת הלימודים תשס"ג פעלו 60% מתלמידי כיתות ה'-ו' במשמרות הזה"ב.
היסטוריה
ארגון "משמרות הזה"ב בישראל" החל את פעילותו כ"משטרת ילדים למשמר הביטחון" בשנת 1949 על פי הרעיון שהגה השוטר דני רוזוב. ב-30 במרץ 1949, הסתיים הקורס הראשון בגימנסיה הרצליה בו הוכשרו 130 תלמידים בני 12–14 לבצע את תפקידם.
הדרכת משמרות זה"ב
בשנת הלימודים תשס"ג עסקו בהכשרת תלמידים בנושא משמרות הזהירות בדרכים כ-30 שוטרות הדרכה. מרכז מידע ומחקר של הכנסת הגיש בשנת 2003 דו"ח לוועדת החינוך והתרבות אשר ממצאיו מעלים כי כמות זו של מדריכים אינה מספקת עבור כלל בתי הספר הזקוקים להדרכה. שנה לאחר מכן לא הדריכו מדריכות אזרחיות ומורות חיילות בתוכנית משמרות הזה"ב. בשנת 2007 הדריכו 57 שוטרות הדרכה ב-794 בתי ספר בישראל. נוסף על התפקיד של שמירת ביטחונם של הולכי הרגל בדרך, תפקיד משמרות הזה"ב עשוי ללמד את התלמידים המתנדבים בו מידה של אחריות אישית.
הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים מפעילה יחד עם משרד החינוך את פעילויות ההסברה בבתי הספר ובגני הילדים. הרשות אף נטלה על עצמה את הטיפול ברישום דו"חות האזהרה שמכינים ילדי משמרות הזה"ב. המועצה משגרת מכתבי אזהרה ומכתבים אישיים לנהגים, שדווח עליהם כי עברו עבירה. למרות קיצוץ בתקציבי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים בסוף שנת הלימודים תשס"ח, פעילות משמרות הזהב לא הופסקה.
מייקל ברי
מייקל ויקטור ברי (באנגלית: Michael Victor Berry; נולד ב-14 במרץ 1941) הוא פיזיקאי יהודי בריטי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בריסטול. ידוע על תרומתו למכניקת הקוונטים וגילוי הפאזה של ברי, מופע הקרוי על שמו. חתן פרס וולף בפיזיקה לשנת 1988.
קורות חיים
ברי נולד במחוז סארי בדרום-מזרח אנגליה. הוא בעל תואר ראשון בהצטיינות בפיזיקה מאוניברסיטת אקסטר ודוקטורט בפיזיקה תאורטית מאוניברסיטת סנט אנדרוז. ב-1965 הצטרף לסגל אוניברסיטת בריסטול, מונה לפרופסור מן המניין ב-1978 ופרופסור חוקר של החברה המלכותית ב-1988. משנת 2006 הוא פרופסור אמריטוס. בשנים 1986 עד 1997 שימש עמית מחקר במכון ויצמן למדע במשך חודש מדי שנה.
בשנת 1984 הראה ברי כי המכניקה הקוונטית יכולה לפתח "פאזה גאומטרית", התלויה רק בגאומטריה של מרחב הפרמטרים ושל המסלול. גילוי זה מהווה הכללה של אפקט אהרונוב-בוהם ובעל שימושים תכופים בפיזיקה של החומר המעובה, כמו כן שימש בסיס לאיחוד תאוריות מהמכניקה הקוונטית עם תאוריות נוספות בפיזיקה ובכימיה. על תגלית זו זכה ב-1988 בפרס וולף לפיזיקה, אותו חלק עם הפיזיקאי הישראלי יקיר אהרונוב.
פרסים והוקרות נוספים בולטים להם זכה, הם מדליית מקסוול ב-1978, בחירה לעמית בחברה המלכותית ב-1982, חבר בחברה המלכותית הבריטית לאמנויות, המדליה המלכותית של החברה המלכותית ב-1990, פרס ניילור ב-1993, מדליית דיראק ב-1995, בחירה לעמית זר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ב-1995, מסדר האבירות הבריטי ב-1996, המדליה על שם פיוטר קפיצה ב-1997, פרס פוליה של החברה המתמטית הלונדונית ב-2005 ומדליית לורנץ ב-2014. הוא בעל 14 תוארי דוקטור לשם כבוד ממוסדות שונים ברחבי העולם בהם ממכון ויצמן למדע, מהטכניון ומאוניברסיטת תל אביב. בנוסף זכה גם בפרס ההיתולי איג נובל בשנת 2000 יחד עם אנדריי גיים, על "הפיזיקה של צפרדעים מעופפות".
ברי חבר בחבר הנאמנים הבינלאומי של מכון ויצמן למדע, חבר המכון ללימודי קוונטום באוניברסיטת צ'פמן בקליפורניה, חבר הוועדה המייעצת של המרכז למדעים מתמטיים ויישומים באוניברסיטת הרווארד, וחבר הוועדה המייעצת במכון הבינלאומי לפיזיקה בנאטאל שבברזיל.
ברי הוא יהודי ונשוי למוניקה לבית שיוביץ, ישראלית לשעבר ופרופסור לביולוגיה באוניברסיטת בריסטול.
קורפורציה
קורפורציה (בעברית: שְׂדֵרָה) היא מעמד חברתי בעל זכויות מיוחדות, יחידת-בניין מרכזית של הסדר הציבורי בימי הביניים ובעת החדשה המוקדמת.
מקור המילה "קורפורציה" במילה הלטינית corpus, שפירושה "גוף". בימי הביניים באירופה שימש המושג קורפורציה לתיאור גופים משפטיים בעלי חוקים, מנהגים ומערכות משפט משל עצמם, שהתבדלו האחד מהשני והיו נבדלים מחצר השליט וממנגנונו. היו מסמכים משפטיים שהגדירו במדויק את מעמדה של כל קבוצה דתית, אתנית וחברתית בהסדר הקורפורטיבי. כל קורפורציה קיבלה מהפיאודל המתאים סמכויות שלטוניות, סמכויות גביית מיסים וסמכויות שיפוט כלפי חבריה.
החברה באירופה של ימי הביניים הייתה מאורגנת בצורה קורפורטיבית, ולכל קורפורציה היה מעמד מדיני וחברתי משל עצמה, עיסוק כלכלי, זהות אתנית ומקום מגורים. הקורפורציות השונות התקיימו זו לצד זו, לעיתים תוך התנגשות בין זכויות של האחת לזכויות של קורפורציה אחרת. החלוקה המעמדית באירופה הייתה תופעה ותיקה ששורשיה עוד בעת העתיקה. עם התפתחות הפיאודליזם בימי הביניים, הפכה החלוקה לנוקשה יותר והניידות החברתית בין המעמדות צומצמה. המהפכה הצרפתית נתנה תנופה גדולה לביטול החלוקה המעמדית, ובמהלך המאה ה-19 בוטלה חלוקה זו במרבית מדינות אירופה.
באופן בסיסי התבטא עיקרון זה בחלוקת החברה לשלושה גופים עיקריים. לכל אחד היו מוסדות ומועצות נבחרות משלו, שהשתתפו בתהליך קבלת ההחלטות, כגופים מחוקקים או מייעצים: הראשונה, הכמורה; השנייה, האצולה; והשלישית, פשוטי העם. בכל אחת מאלה היו חלוקות פנימיות רבות. הגילדות, לדוגמה, היו חלק מהמשטר הקורפורטיבי. לכל גילדה בימי הביניים היה מכתב זיכיון (לרוב מהמלך) שהעניק לה שליטה בלעדית בתחום מקצועה בעיר בה פעלה. על בעלי המלאכה נאסר על פי חוק להפעיל עסק אלא אם כן הם חברים בגילדה, ורק לאומנים הותר להיות חברים בגילדה. לפני קביעתם בחקיקה, נקראו אגודות אלו "אגודות בעלי מלאכה". הכנסייה במובנה הרחב הייתה קורפורציה, ומבין החזקות שבהן. כל הכמרים והנזירים היו בעלי זכויות מוגדרות מתוקף מעמדם הדתי, ולכנסייה היו סמכויות שיפוט כלפיהם. בזכות הסכם הפאקס דאי היו אנשי קורפורציית הדת מוגנים מפני גזילת רכושם או חייהם.
במשטר הקורפורטיבי הייתה הקהילה היהודית קורפורציה בפני עצמה. הקהילות היהודיות קיבלו כתבי זכויות שהקנו להם זכות לעסוק לפרנסתם בתחומים מוגדרים, בעיקר הלוואות בריבית, משכונות וסחר בחפצים משומשים. ניתנה לקהילה סמכות גביית מיסים, הוגדרה אוטונומיה שיפוטית פנימית, והוגדר גובה וסוג המיסים שעל הקהילה לשלם לשליט בתמורה לזכויות אלו.
עם עליית מערכת השלטון האבסולוטית נולד מושג המדינה כפי שהוא מוכר היום, והקורפורציות הלכו והתמוססו: בצרפת הן פורקו רשמית במהלך המהפכה, בעיקר באמצעות צווי אוגוסט 1789, ובשאר שטחי אירופה התרחש הדבר במהלך הדרגתי ומקוטע יותר. גם המבנה הקורפורטיבי של הקהילה היהודית עמד בסתירה למגמות השלטון ושאיפותיו, ולכן הוטלו הגבלות על השיפוט היהודי הפנימי ונאסרה או הוגבלה אפשרות הטלת חרם. מאידך, היה השלטון מעוניין בכספי המיסים מהיהודים ולכן לא פורקה מסגרת הקהילה היהודית, מסגרת ששימשה כלי לגביית מיסים.
שרידי גישה קורפורטיבית ניתן לראות בלשכת עורכי הדין בישראל המסמיכה את עורכי הדין ובעלת סמכויות שיפוט עבורם או לשכת רואי החשבון וכן (בהיפוך) אצל דיפלומטים שהמדינה המארחת אותם מנועה מלשפוט אותם היות שיש להם מעמד משפטי קורפורטיבי ייחודי.