cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל
בגלות
מתחילת 1816, נצפו הנסיכה קרוליין ומר פרגאמי כשהם בשיט סביב הים התיכון, נצפו אוכלים ארוחות ערב ביחד בגלוי, והשמועה הנרחבת הייתה כי הם מאהבים. מסעותיהם פורטו בעיתונות, כשהם מבקרים בתוניס, מלטה, מילוש, אתונה, קורינתוס, קונסטנטינופול, ואף בנצרת. הנסיכה קרוליין נכנסה לירושלים כשהיא רכובה על חמור בשיירה של גמלים. "עוזרה האישי" מר פרגאמי אף קיבל את התואר של אביר מסדר ירושלים. באוגוסט אותה שנה הם חזרו לאיטליה, ואף עצרו לביקור בותיקן. באותו זמן נכתבה הרכילות על הנסיכה קרוליין בכל מקום. הלורד ביירון עצמו קיים ויכוח עם המוציא לאור שלו בטענה כי הנסיכה קרוליין ומר פרגאמי היו נאהבים. בהוראת המלך העוצר ג'ורג' הרביעי, מונו מרגלים ששיחדו את אחד המשרתים של הנסיכה קרוליין, על מנת שיבדקו את חדר השינה שלה וימצאו ראיות ממשיות לניאוף. התנהגותה לכאורה של הנסיכה קרוליין לא הייתה רק שערורייתית באנגליה השמרנית של אותה תקופה, ולא טמנה בחובה רק בושת פנים קשה לנסיכה קרוליין, שלא יכולה הייתה להמשיך להיראות בציבור אילו הוכח כי נאפה. מעבר לכך, עם קבלת הוכחה להיותה נואפת, ניתן היה לקיים גירושים גם ללא הסכמתה, לבטל את כל קשריה עם בית המלוכה ועם האצולה באירופה ואת מעמדה המיוחס. מעבר לסיום המערכת המורכבת והמביכה לבית המלוכה, ניתן היה גם להפסיק את התשלומים ששולמו עבורה בכל שנה. אך בחיפושיהם של המשרתים המרגלים בחדר השינה של הנסיכה קרוליין לא נמצאה הוכחה לניאוף. עם זאת, הנסיכה חיה באורח חיים שלא התאים למצבה הכלכלי, המבוסס על קצבה בלבד. עד אוגוסט 1817 תפחו חובותיה של הנסיכה, והיא נאלצה למכור את הווילה שבה התגוררה ולעבור למגורים זולים יותר, בסמוך למגורי משפחתו המורחבת של מר פרגאמי בצפון איטליה.
בתחילת 1817 היה רגע של שמחה בחייה של קרוליין, כאשר בתה, הנסיכה שארלוט, נישאה ללאופולד הראשון, מלך הבלגים, וקרוליין היא אף הורשתה, לאור התעקשות בתה, להגיע לטקס הנישואים.
ואז הכתה הטרגדיה: בנובמבר 1817, נפטרה הנסיכה שארלוט בעת שילדה את בנה היחיד, שנולד מת. הנסיכה שארלוט הייתה פופולרית ביותר בציבור, ומותה הכה בתדהמה את המדינה. המלך ג'ורג' הרביעי סירב לכתוב על כך לאימה הנסיכה קרוליין, ואסר על בית המלוכה הבריטי ליצור עמה קשר. אמנם לא הייתה לו יכולת למנוע מהחתן האבֵל ליאופולד להודיע לה זאת, אך ליאופולד עצמו היה באבל, והתעכב בכתיבת ההודעה. הנסיכה קרוליין שמעה את החדשות על אובדן בתה דרך צד שלישי בלבד.
מעבר לטרגדיה של אובדן בתה, איבדה הנסיכה קרוליין גם כל סיכוי להשבת מעמדה הציבורי, באמצעות הרצף של ישיבת בתה על כס המלוכה בעתיד.
המלך ג'ורג' היה נחוש בדעתו להתקדם עם תהליך הגירושין. הוא הקים ועדה בראשותו של סגן השר ג'ון ליץ', כדי לאסוף ראיות לניאוף מצידה של קרוליין. ליץ' שלח שלושה נציבים למילאנו כדי לחקור את משרתיה לשעבר של קרוליין. בשנת 1819 הודיעה הנסיכה קרוליין כי תסכים להתגרש תמורת תשלום נכבד, מבלי להודות בניאוף. דרישתו של המלך ג'ורג' הייתה חד-משמעית, ומאחר שהנסיכה קרוליין לא הסכימה להודות בדבר, לא ניתן היה לקיים גירושין. בשלב זה, בבריטניה, לא היו אפשריים גירושין של מלך מכהן ומלכה-רעייה בהיעדר הסכמה, אלא אם אם אחד השותפים הודה או נמצא אשם בניאוף, דבר שקרוליין לא הסכימה לו. המלך והמלכה הרעיה לא חיו ביחד מאז נישואיהם, ובאופן פרדוקסלי, דווקא למלך עצמו היו כמה פילגשים כמו מרי רובינסון, שחקנית שקיבלה קצבה נדיבה לאחר שאיימה למכור לעיתונות את המכתבים שהוא כתב לה, גרייס אליוט שהייתה גרושתו של רופא ופרנסס ויליירס, הרוזנת מג'רזי, שבמשך כמה שנים שלטה בחייו של הנסיך. בשלב מאוחר יותר של חייו היו לג'ורג' מאהבות נוספות מחוגי האצולה שהיו נשים נשואות. במסגרת מערכות היחסים הללו אף נולדו לו כמה ילדים בלתי חוקיים. ייתכן כי הדבר נחווה על ידיו ועל ידי סביבתו הקרובה כדבר נורמטיבי במצבו, וייתכן לא, אך איש לא הגדיר זאת כניאוף.
נציגי הממשלה דנו עם הנסיכה בהפחתת מעמדה הציבורי, ובמתן תואר אחר, כגון "הדוכסית מקורנוול" ולא "נסיכת ויילס". המשא ומתן נמשך בשנת 1819. אך ב-29 בינואר 1820 מת המלך ג'ורג' השלישי. בעלה ג'ורג' שהיה יורש העצר, הפך למלך, וקרוליין עצמה הייתה אמורה, לפחות להלכה, לקבל את התואר מלכה רעיה של הממלכה המאוחדת.
המלכה הרעיה
במקום לקבל יחס של מלכה, מצאה קרוליין כי, באופן פרדוקסלי, הפך מעמדו החדש של בעלה את מצבה לגרוע יותר הן בבריטניה והן מחוצה לה. בעת שביקרה ברומא, למשל, סירב האפיפיור פיוס השביעי לקבל אותה לחצרו.
מעמדו הציבורי של המלך היה נמוך, ואילו היא הייתה אהובה על ידי חלקים נרחבים מהציבור. המלך ויועציו חששו כי אם תשוב לבריטניה יתקשו להגן על החלטתם להרחיקה מהארמון. שליחי המלך הציעו לנסיכה קרוליין תוספת שנתית גדולה במיוחד, 50,000 פאונד (מעל 5 מיליון ליש"ט בערכים של היום), כדי שלא תשוב עוד לממלכה.
היא סירבה, ובחרה לשוב לבריטניה לקראת טקס ההכתרה של בעלה ולדרוש באופן פומבי את זכויותיה כמלכה. המלך ג'ורג' החליט בכל מקרה לאסור את הגעתה של קרוליין לטקס ההכתרה שלו שהתקיים ב-19 ביולי 1821. הוא הורה באופן רשמי כי הוא מסרב להכיר בה כמלכה והורה לשגרירי בריטניה לדאוג שבחצרות המלוכה בכל אירופה יתייחסו אליה בהתאם. בצו מלכותי ויוצא דופן נמחק שמה של קרוליין מספרי התפילה של הכנסייה האנגליקנית. משהובהר למלך כי מבחינה חוקית, בהיותו מלך, אשתו היא עדיין "המלכה הרעיה", הוא דרש להתגרש בכל מחיר, בבית משפט. אולם יועציו סברו שכל הליך גירושין כזה יהיה כרוך בחשיפת מערכות היחסים הבלתי חוקיות שלו עצמו. לפיכך, הוא ביקש שיועבר בפרלמנט חוק ייחודי על שמה של קרוליין, המקנה לפרלמנט סמכויות של בית משפט לצורך גירושיו של מלך ממלכה רעיה. על פי החוק המוצע הייתה קרוליין מנושלת מתוארה כמלכה ומכל זכויותיה. ההצעה לחוק נתפשה כבלתי פופולרית לחלוטין בציבור ונראה היה בלתי סביר כי תאושר בפרלמנט.
עד תחילת יוני שהתה קרוליין לסירוגין בצפון איטליה ובאזור קאלה בצרפת, כשהיא מתלבטת במשא ומתן. בסופו של דבר היא דחתה את הצעת הממשלה והגיעה לבריטניה לפני טקס ההכתרה. כאשר היא הגיעה ב-5 ביוני לחופי אנגליה, פרצו מהומות לתמיכה בה. התברר כי קרוליין הפכה לסמל, עבור רבים שדרשו את פיטורי המלך והתנגדו לו.
המלך עדיין דרש בתוקף את הגירושין, יום לאחר הגעתה לחופי אנגליה הוא הגיש את הראיות שנאספו על ידי חוקריו לוועדת החוקה של הפרלמנט בשתי שקיות ירוקות. בדיקת הראיות שהוגשו לדין הפרלמנט התעכבה, מסיבות שונות, וב-27 ביוני, הם נפתחו על ידי 15 חברי הוועדה הפרלמנטרית. התוכן שנחשף לחברי הוועדה נחשב כפי הנראה כשערורייתי. שבוע לאחר מכן, אחרי קבלת הדוח, הציגה הממשלה הבריטית לפרלמנט את הצעת החוק הייחודית Pains and Penalties Bill 1820, ובו ההצעה לאפשר ביטול נישואים של מלך ומלכה על ידי הפרלמנט, במקרה של ניאוף מצד המלכה הרעיה. במהלך הדיונים נטען כי קרוליין ביצעה מעשה ניאוף עם מר פרגאמי, בהיותה נשואה כחוק. דיוני ועדת החוקה של הפרלמנט התנהלו כמשפט לכל דבר, ביעילות ציבורית. במהלך הדיונים נקראו להעיד עדים שונים שנשאלו על חייה האינטימיים ביותר של קרולין, כולל עדויות על בגדיה התחתונים ועל אופן התנהגותה בסיטואציות רבות, מהן אינטימיות.
דיונים אלה בפרלמנט של מדינה, שגם במאה ה-21 יכולים היו להתפרש כקיצוניים, נחוו כשערורייתיים ומביכים באופן בלתי יתואר כשהתרחשו במאה ה-19.
המשפט (למעשה: הדיון הציבורי בוועדת החוקה של הפרלמנט) עורר סנסציה ותואר בעיתונות בהרחבה. הצעת החוק עברה את בית הלורדים, אך עדיין היה צורך להגישה לאישור בית הנבחרים, והסיכוי לכך לא היה גדול בהיעדר רוב תומך.
אפילו במהלך המשפט, המלכה קרוליין נותרה פופולרית מאוד. הדבר בא לידי ביטוי במעל 800 עתירות נפרדות, ובכמעט מיליון חתימות של מעריציה. נראה כי רבים באופוזיציה, שציפו לרפורמה ומאסו בהתנהלות המלך ג'ורג' הרביעי, עשו זאת בשם הכעס על ההתייחסות המכפירה כלפי המלכה קרוליין.
החקיקה לא הגיעה אמנם לסיום בבית הנבחרים, אך הסיפור לא תם. הממשלה שוב העלתה את ההצעה של הוספת הסכום השנתי של 50,000 ליש"ט, הפעם ללא תנאים מוקדמים. קרוליין, שתדמיתה הציבורית הייתה מרוסקת ומושפלת, קיבלה הפעם את ההצעה.
מותה
למרות מאמציו של המלך, נשארה הפופולריות של המלכה הרעיה קרוליין גבוהה בקרב ההמונים, והעיתונות לחצה במאמרי מערכת רבים על שיתופה בטקס ההכתרה שתוכנן ל-19 ביולי 1821, ועל הכתרתה לתואר המלכה הרעיה. קרוליין הגיעה בכרכרה עם מלוותיה לארמון וסטמינסטר, ולאחר שמשמר המלך מנע בכוח את מעברה היא פנתה למנזר וסטמינסטר על מנת להיכנס לארמון דרכו. עדים תיארו בהמשך כיצד עמדה בפני משמר המלך שאיים עליה בכידונים שלופים, והתעקשה להיכנס, לעיני האורחים שנאספו לאירוע, בעוד הדלתות נטרקות בפניה והיא מורחקת באלימות מהמקום כאחרון פשוטי העם. קרוליין המשיכה וניסתה להתקדם לכניסה הסמוכה לפינת המשוררים, גם שם לא ניתן לה להתקדם. בשלב מסוים איבדה קרוליין את מעט התמיכה שסבבה אותה, וכשרכבה משם עם כרכרתה זכתה לקיתונות של לעג מצד הקהל.
באותו לילה, נפלה קרוליין למשכב. מצבה הרפואי הידרדר במשך שלושה שבועות באופן קיצוני. היא טענה כי הורעלה על ידי שליחי המלך. קרוליין כתבה צוואה ושילמה מראש על סידורי ההלוויה. בקשתה הייתה להיקבר במקום הולדתה, בראונשווייג, בסמוך לקברי הוריה ומשפחתה, בקבר שיישא את הכיתוב "Here lies Caroline, the Injured Queen of England" (כאן טמונה קרוליין, המלכה הפצועה של אנגליה). קרוליין מתה בערב ה-7 באוגוסט 1821 בגיל 53. הדעות חלוקות האם סבלה מחסימת מעיים, מסרטן, או שהורעלה כפי שטענו תומכיה.
בית המלוכה והרשויות שחששו מהתקוממות ציבורית מצד תומכיה ומצד מבקרי המלך, אסרו על קיום תהלוכת הלוויה במרכז לונדון, מחשש לתסיסה ציבורית ולאיבוד שליטה על הציבור. הוקמו מחסומים על מנת שלא לאפשר את התקדמות מסע הלוויה מעבר לנמל לונדון, אך הקהל שליווה את תהלוכת הלוויה פתח במהומות. משמר המלך והמשטרה פתחו באש חיה על הקהל, שמצידו השליך אבני ריצוף ולבנים על החיילים ועל אנשי ציבור. שני אנשים נהרגו במהומות.
גופתה של המלכה קרוליין הועלתה לספינה בנמל לונדון ב-16 באוגוסט 1821, והגיעה לבראונשווייג ב-24 באוגוסט, שם נקברה בחלקה המשפחתית.
טל לב רם
טל לב-רם (נולד ב-1975) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש ככתב והפרשן הצבאי של מעריב ו103fm ובעל טור שבועי בעיתון סוף השבוע של מעריב.
ביוגרפיה
נולד במושב גנות וגדל בקיבוץ כפר עזה. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1995 בחר לשרת בחטיבת הנח"ל. בנח"ל עבר לב-רם מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה לגדוד 50 ושירת כמפקד מחלקה סיור וכמפקד פלוגה ולקח חלק בפעילות מבצעית בדרום לבנון ובאינתיפאדה השנייה. בהמשך שימש כמ"פ וכסמג"ד בבה"ד 1. בתפקידו האחרון שירת כדובר פיקוד הדרום בדרגת רס"ן בעת יישום תוכנית ההתנתקות וחטיפת גלעד שליט ומבצעים רבים ברצועת עזה.
מעט לפני מבצע עופרת יצוקה, בשנת 2008, החליט מפקד גלי צה"ל יצחק טוניק, למנותו לכתב הצבאי של התחנה. במהלך שירותו בתחנה הגיש את התכנית רצועת הביטחון וערך והגיש את יומן הערב. בין היתר אחראי לב-רם לשורה של חשיפות אודות מבצע צוק איתן, ובהן תחקיר קרב רפיח שלאחר חטיפת גופת הדר גולדין, התחקיר המטכ"לי על הטיפול באיום המנהרות שהצביע על כשלים רבים במוכנות צה"ל למבצע צוק איתן, וכן שמזכיר המדינה, ג'ון קרי הטעה את ישראל בנוגע למאפייני הפסקת האש עם החמאס במהלך המבצע. לב-רם שירת בתפקיד עד דצמבר 2017.
לאחר שחרורו מונה לכתב והפרשן הצבאי של מעריב ו103fm, והוא בעל טור שבועי בעיתון סוף השבוע של מעריב. בנוסף שימש כמגיש תוכניות וכמנחה הפודקאסט "פק"ל לב-רם" ב-103fm. בין היתר אחראי לב-רם לשורה של חשיפות ובהן שיחת ראש המל"ל ומפקד חיל האוויר בנוגע למטוס הF-35 לייטנינג II ללא אישור שר הביטחון והרמטכ"ל, המשא ומתן בין ישראל לחמאס בנושא השבויים והנעדים, מחדלי תחקירי הקורונה בבה"ד 1, הדו"ח החמור שפרסם אייל בן ראובן בנוגע לטיפול הכושל בנכי צה"ל, וכן את הזינוק ב-30% במתן פטור נפשי בצה"ל.
ללב-רם תואר ראשון בממשל, אסטרטגיה ודיפלומטיה מטעם המרכז הבינתחומי, והוא בוגר תוכנית מכון מנדל למנהיגות צבאית.
אריקה ופרינאקוטה (מחוז)
גאוגרפיה
המחוז שוכן בצפון הרחוק של צ'ילה והוא משלב מספר צורות נוף הכוללות מדבריות, עמקים ירוקים, רכס הרי האנדים התלולים והוולקניים, הרמה המישורית אלטיפלאנו במזרח ורצועת החוף הצרה במערב, הנמצאת על הגבול שבין לוח נסקה של האוקיינוס השקט לבין הלוח הדרום-אמריקאי שעליו יושבים הרי האנדים. הר הגעש פרינאקוטה המתנשא לגובה של 6,348 מטר מעל פני הים הוא הנקודה הגבוהה ביותר במחוז, והוא נמצא בפארק הלאומי לאוקה בגבול עם בוליביה.
אקלים
ברוב רובו של המחוז שולט אקלים מדברי, אולם סמוך לקו חוף, העננות יכולה להגביל את נסיקת הטמפרטורות לאורך היום. מה שאין כן באזורים המרוחקים מהחוף בהם הטמפרטורות יכולות להיות קיצוניות כיאה למדבריות. בשולי המדבריות עם העלייה בגובה לכיוון ה-3,000 מטר מעל פני הים הטמפרטורות מתמתנות ומדי פעם אף יורדים גשמי קיץ.
הידרולוגיה
שני הנהרות העיקריים של האזור הם נהר הלאוקה, המתנקז לאגם המלח של קויפאסה בבוליביה (Lago Coipasa), ונהר הלוטה, הזורם לאוקיינוס השקט. כמו כן אגם צ'ונגארה ששוכן בגובה של 4,517 מטרים מעל פני הים נחשב לאחד מהאגמים הגבוהים בעולם.
התקופה הפרה קולוניאלית
האזור ההיסטורי שמהווה את מחוז אריקה ופריאנקוטה המודרני היה מאוכלס מאז ימי קדם על ידי ציווילזציות ילידיות שונות. בין התרבויות הבולטות שהתקיימו באזור ניתן למנות את תרבות צ'ינצ'ורו, שהתקיימה עד המחצית השנייה של האלף ה-2 לפנה"ס, התפרנסה מדיג ואכלסה את חופי אריקה. הצ'ינצ'ורו ידועים כתרבות הראשונה בעולם שביצעה את תהליך החניטה, וניתן למצוא מספר דגימות של גופות חנוטות במוזיאון הארכאולוגי של סן מיגל דה אסאפה שבמחוז. כמו כן קיימים שרידים רבים של גיאוגליפים קדומים, המתוארכים לתקופה שבין המאה ה-11 למאה ה-6 לפנה"ס המעידים על ציוויליזציה שהתקיימה באזור גם בתקופה זו. בהמשך יש עדויות לבני האיימרה שחיו באזור האלטיפלאנו, ולאימפריית הטיוואנאקו. כמו כן יש עדויות לשבטים שחיו ברכס האנדים שהפכו למה שמכונה תרבות האינקה, שהשתלטה על האזור במאה ה-15.
התקופה הקולוניאלית (1535–1821)
הספרדים הראשונים שהגיעו לאזור במאה ה-16 היו משלחת מטעם דייגו דה אלמגרו בהנהגתו של קפיטן רוי דיאז, משלחת זו עזבה את פרו ב־3 ביולי 1535. אך הכפר אריקה הוקם רק בשנת 1541 על ידי לוקאס מרטינז וגאסו ונקרא "וייה סאן מרקוס דה אריקה", שילוב שמו של הקדוש סאן מרקוס ופישוט השם המקומי אריאקה. והוא הוקם כחלק מהאימפריה הספרדית, תחת מלכות המשנה של פרו.
התפתחותו של הכפר אריקה הייתה רעועה עד 1545, אז התגלו בפוטוסי שבבוליביה מכרות כסף עצומים שהיו נחשבים למכרות הכסף הגדולים ביותר בעולם החדש, כאשר אריקה שימש כנמל הייצוא לכסף. משלוחי הכסף רוממו את מעמדו של אריקה ובשנת 1570 הוא קיבל את התואר עיר, ושמו שונה ל"עיר המפוארת והמלכותית של סאן מרקוס דה אריקה". באותו מעמד הפכה העיר גם לאחת מ-77 עיירות הנמל המלכותיות של פרו, ואוכלוסייתה הגיעה ל־30,000 תושבים. ועם הקמת מערכת המינהל העירונית, הפכה אריקה להיות תלויה ישירות בעיריית ארקיפה.
עצמאות פרו (1821–1883)
פרו קיבלה את עצמאותה מספרד ב-1821 והחלה בשינויים אדמיניסטרטיביים. בשנת 1823, נוצרה פרובינציית אריקה (Provincia) כשהתפצלה ממחוז ארקיפה (Departamento). בשנת 1828 שונתה בירת פרובינציית אריקה מאריקה לטאקנה ובשנת 1837 הוקם מחוז החוף הפרואני (Departamento litoral) כתוצאה מחיבור בין הפרובינציות אריקה וטרפקה שבירתו טאקנה. בשנת 1855 בתוך מחוז החוף פוצלה פרובינציית טאקנה לשתי פרובינציות, טאקנה ואריקה. ובשנת 1857 הוקם מחוז מוקגואה מאיחוד של ארבע פרובינציות, מוקגואה, אריקה, טאקנה וטרפקה שבירתו היא טאקנה. בשנת 1868 הוקמה פרובינציית החוף של טרפקה, שהופרדה ממחוז מוקגואה. ובשנת 1875 הוקמה פרובינציית החוף של מוקגואה שבירתה היא העיר מוקגואה שפוצלה ממחוז מוקגואה, ומחוז מקגואה שינה שמו למחוז טאקנה שבירתו נותרה טאקנה. בשנת 1878 פרובינציית החוף של טרפקה אוחדה עם פרובינציית איקיקה והפכה למחוז טרפקה. בשנת 1879 פרצה מלחמת האוקיינוס השקט בין צ'ילה לבוליביה ופרו כתוצאה מהסלמת הסכסוך על השליטה במדבר אטקמה, מלחמה שנמשכה כ־4 שנים ובסופה כבשה צ'ילה את דרום פרו וכפתה עליה את הסכם אנקון שהעביר את מחוזות טרפקה וטקאנה הפרואניים לצ'ילה.
לאחר הסכם אנקון (1883–הווה)
לאחר שצ'ילה תפסה את השליטה היא איחדה את מחוז טרפקה הפרואני עם מחוז פיסגואה (Departamento) הצ'ילאני והפכה אותו לפרובנציית טרפקה הצ'ילאנית (Provincia). כמו כן, חילקה צ'ילה את מחוז טקאנה למחוזות טקאנה, אריקה וטרטה, כשבשנת 1925 הוחזר מחוז טרטה לפרו. בשנת 1929, במסגרת הסכם לימה, שב מחוז טאקנה לשליטה פרואנית ומחוז אריקה הוכר רשמית כחלק מצ'ילה, ששילבה אותו בפרובינציית טרפקה.
בשנת 1976 בוצעה בצ'ילה רפורמה בחלוקה האדמיניסטרטיבית, והמדינה חולקה ל-13 מחוזות חדשים (Regiones), ויצרה את מחוז טרפקה (Región) המורכב מהמחוזות (departamentos) של אריקה, פיסגואה ואיקיקה, ועל אף העובדה שאריקה הייתה עיר פעילה יותר מבחינה מסחרית ומאוכלסת יותר, איקיקה הוכרזה כבירתו של המחוז מה שהניע את המאבק לרפורמה החל מאותה תקופה. במהלך שנות ה-90 הלחץ לרפורמה גבר, וכחלק מקמפיין הבחירות שלו לנשיאות בסוף שנות ה-90 הבטיח המתמודד ריקארדו לאגוס את הקמתו של מחוז אריקה ופרינאקוטה החדש (יחד עם מחוז לוס ריוס). לאגוס זכה בבחירות שנערכו בשנת 2000 ובשנת 2004 במהלך הקדנציה שלו שונה הסעיף בחוקה משנת 1980 הקובע כי מספר המחוזות בצ'ילה הוא 13. בספטמבר 2005, הודיעה הרשות המבצעת על שליחת הצעת החוק שמטרתה ליצור את שני האזורים. החוק נחתם על ידי הנשיא לאגוס ב־21 באוקטובר, והועלה לקונגרס הלאומי ב־13 בדצמבר באותה השנה, בסוף 2006 אושר החוק הסופית ובאוקטובר 2007 נכנסה החלוקה החדשה לתוקף כהשתווספו שני מחוזות ל-13 המחוזות הקיימים מחוז לוס ריוס שבירתו היא ואלדיביה שפוצל ממחוז לוס לאגוס בדרום, ומחוז אריקה ופרינאקוטה שבירתו היא אריקה שפוצל ממחוז טרפקה בצפון.
דמוגרפיה
על פי נתוני המכון הלאומי לסטטיסטיקה של צ'ילה ממפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2017, במחוז אריקה מתגוררים 226,068 תושבים, מתוכם 113,487 נשים (50.2%) ו-112,581 גברים (49.8%). רוב רובה של האוכלוסייה מתגוררת בקומונת אריקה (97.9% מתושבי המחוז). המחוז משתרע על פני שטח של 16,873.3 קמ"ר ועל כן צפיפות האוכלוסין במחוז מגיעה ל 13.39 תושבים לקמ"ר (המחוז השלישי מהסוף מבחינת צפיפות).
חלוקה מנהלית
עד שנת 2007 היווה המחוז חלק ממחוז טרפקה השכן, וב-2007 הפך למחוז עצמאי, המחוז מחולק לשתי פרובינציות שכוללות 4 קומונות.
כלכלה
כלכלת המחוז מבוססת בעיקר על ניצול משאבי הטבע שלו, באמצעות כרייה ודיג, אך גם סחר ותיירות מהווים חלק חשוב בכלכלה.
כרייה: בסוף המאה ה-19, התבססה הכלכלה על כריית מלחת, שהיה באותה עת גם ענף הייצוא העיקרי של צ'ילה. בהמשך החלו למצות גם סוגים אחרים של מינרלים, כמו גופרית מהר הגעש טקורה ודיאטומיט.
דיג: הדגה העשירה שקיימת לחופי המחוז (במיוחד אנשובי ומין של מקרל) הופכת את הדיג לאחד ממקורות ההכנסה העיקריים. עם זאת, השפעת תופעת האל ניניו הביאה הפסדים גדולים בהקשר זה.
חקלאות: עקב צחיחות האדמות, חקלאות וגידול חיות משק כמעט לא קיימים במחוז, עם זאת ישנם יבולים מסוימים שניתן לגדל באזורי הנהרות, במיוחד הדרים ומנגו, כמו גם גידול למות.
סחר: מרכיב חשוב נוסף בכלכלת המחוז הוא הסחר, שכן המחוז ממוקם על נתיב המעבר למדינות הצפון, פרו, בוליביה וברזיל וחלק משמעותי מענף הייצוא הצ'ילאני עובר במחוז.
תיירות: כמה מהחופים הטובים ביותר במדינה, בשילוב הטמפרטורה החמימה של המים מושכים תיירים לאריקה ופרינאקוטה, בנוסף לחוף יש גם את הנופים של האלטיפלאנו והפארק הלאומי לאוקה. והקזינו של אריקה יחד עם חוף צ'ינצ'וררו בבירה האזורית, מושכים גם תיירות עירונית.
September Song
September Song הוא סינגל של הזמר האנגלי, ג'ייפי קופר. הסינגל, שיצא, על ידי איילנד רקורדס, ב-16 בספטמבר 2016, נמצא בתוך אלבום האולפן הראשון שלו, Raised Under Grey Skies. נכון לספטמבר 2021, הסינגל הושמע למעלה מ-477 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של הסינגל יצא לראשונה ליוטיוב ב-28 בנובמבר 2016. נכון לספטמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-70 מיליון פעמים.
גרסת נדין קויל
ב-9 במרץ 2018, הוציא הזמרת האירית, נדין קויל גרסת כיסוי לשיר. השיר נמצא במיני-אלבומה הראשון, Nadine.
לוסי לטבי
לוסי לטבי (באנגלית: Lucy Letby; נולדה ב-4 בינואר 1990) היא רוצחת סדרתית בריטית אשר רצחה שבעה תינוקות בין השנים 2015–2016 במסגרת עבודתה כאחות מוסמכת ב באמצעות הזרקת אינסולין ואוויר לדמם, והזנת יתר כפייתית בעזרת זונדה. היא נעצרה ב-2018 בעקבות סדרת מקרי מוות אשר נותרו בלתי מפוענחים עד לאותה העת ושוחררה בערבות, אולם נעצרה בשנית ב-2019 ובשלישית ב-2020 בעקבות חשדות חוזרים ונשנים אודות פגיעה מכוונת בפעוטות אשר נמצאו תחת השגחתה. מתוך תשעה עשר סעיפי האישום השונים שהוגשו נגדה הורשעה בשלושה עשר בסך הכל, שבעה מהם בגין רצח ושישה בגין ניסיון לרצח, פשעים אשר התרחשו לאורך תקופה בת כשנה. כיום ממתינה לשימוע בדבר גזר דינה, אשר עתיד להתקיים ב-21 באוגוסט 2023.
ביוגרפיה
לוסי לטבי נולדה כבת יחידה ב-4 בינואר 1990 בהרפורד, אנגליה, הממלכה המאוחדת, והתחנכה במספר בתי ספר ומוסדות לימודים שונים ברחבי העיר, ביניהם ב. לאחר מכן המשיכה את חינוכה האקדמי ב בה פנתה ללימודי סיעוד באורך של כשלוש שנים, במהלכן עבדה גם כאחות-מתמחה בבתי חולים ומוסדות רפואיים רבים כגון ו. היא סיימה את לימודיה בהצלחה ב-2011.
עם סיום לימודיה החלה לטבי לעבוד כאחות מוסמכת במחלקת הילודים של בית החולים רוזנת צ'סטר בצ'סטר, צ'שייר, ובפרופיל שפרסמה אודות עצמה ב-2013 הצהירה כי תחת אחריותה נמצאו וכי נהנתה. כמו כן נטלה חלק בקמפיין מימון שנועד לגייס כסף ותרומות עבור מחלקת ילודים חדשה בבית החולים. בעקבות תלונות בדבר התנהלותה הועברה לתפקיד משרדי ב-2016, בו נותרה עד למעצרה ב-2018.
מעצר
בעקבות שיעור תמותה גבוה ובלתי מוסבר ביחידה לטיפול נמרץ ביילוד בבית החולים הרוזנת צ'סטר, החליטה הנהלת המוסד ביולי 2016 להפסיק לקבל עוברים ופגים אשר נולדו בלידה מוקדמת קודם לשבוע השלושים ושניים של ההריון, ובמקום זאת הפנו אותם לבתי חולים אזוריים אחרים בצפון-מערב אנגליה, כגון. דוח מאת הארגון MBRRACE-UK שפורסם באותה העת דיווח כי מצא את שיעור התמותה עבור תקופה בת שנה בין יוני 2015 ליוני 2016 גבוה מהציפיות בכעשרה אחוזים.
סדרת חקירות מקדימות נפתחו בניסיון לקבוע את הסיבה לזינוק בשיעור התמותה, ונערכו במקביל לקבלת ביקורות עצמאיות מטעם גופים רפואיים נוספים כגון ו. על אף שהממצאים שאותרו הצביעו על במידה מסוימת מצד סגל האחים והאחיות של בית החולים, לא עלה בידי החוקרים לקבוע סיבה חד משמעית עבור שיעור התמותה, כאשר הדוחות של הארגונים החיצוניים אשר פעלו מחוץ לחקירה לא מצאו אף הם ראיות כלשהן, והצהירו בפירוש,.
לטבי נעצרה לבסוף ב-3 ביולי 2018 בעקבות חקירה שהתנהלה לאורך השנה החולפת והעלתה חשדות מוצקים נגדה בדבר שמונה מקרי רצח ושישה ניסיונות לרצח, לכל הפחות. חיפוש נערך בביתה, והחקירה אף הורחבה לבתי חולים אחרים בהם הועסקה לאורך הקריירה שלה, על אף שלא התגלו בהם כל ממצאים חריגים נוספים.
היא שוחררה בערבות כעבור שלושה ימים, ב-6 ביולי, בשעה שכוחות המשטרה המשיכו בחקירתם, ונעצרה בשנית כעבור קרוב לשנה, ב-10 ביוני 2019, בגין שמונת אישומי הרצח המקוריים ושלושה אישומים נוספים של ניסיון לרצח. לאחר מכן שוחררה בשנית, אך נעצרה שוב ב-10 בנובמבר 2020, ולמחרת היום הורשעה באופן רשמי בכלל אישומי הרצח אשר עמדו על מספרם הראשוני, ואישומי הניסיון לרצח אשר המשיכו לגדול ועמדו על כעשרה מקרים שונים. בקשתה לשחרור בערבות נדחתה והיא נותרה תחת משמורת המשטרה.
משפט
משפטה של לטבי נפתח ב-10 באוקטובר 2022 ב לפני השופט ולפי הערכות מאותה העת היה אמור להתפרס על פני שישה חודשים. לטבי טענה לחפות מפשע בפני האישומים, אשר נכון לאותו העת עמדו על שבעה אישומי רצח וחמישה עשר אישומי ניסיון לרצח שיוחסו לעשרה תינוקות בסך הכל. בין הנוכחים בקהל נמצאו בני משפחות הקורבנות וכן הוריה של לטבי.
צו איסור פרסום שהוטל על זהותם של הילדים שנרצחו ונפגעו כתוצאה ממעשיה של לטבי מנע שימוש בשמותיהם המפורשים בתקשורת ואף במרבית ההליכים המשפטיים, ולפיכך הצדדים השונים נאלצו להתייחס אליהם בעזרת אותיות האלפבית הלטיני, כלומר ילד א', ילד ב', וכיוצא בזאת.
התובע הראשי ניק ג'ונסון טען כי עצם שהותה של לטבי במחלקת הילודים בבית החולים יצרה תחושה של, וכי הלה נהגה לחפש אחר הוריהם של התינוקות בהם טיפלה ברשת החברתית פייסבוק, כאשר שניים מהם היו הוריהם של אחד מקורבנותיה, ובמקרה מסוים אף שלחה כרטיס תנחומים לאחת המשפחות.
בהמשך הסביר התובע אודות שיטת הרצח בה השתמשה לטבי, ופירט כיצד הזריקה אוויר למחזור הדם של שניים מהקורבנות ואינסולין לכמה מהאחרים. אחת האמהות העידה כי נכנסה לחדר בבית החולים בו שהתה לטבי בשעה שהלה ניסתה לרצוח את התינוק שלה, אך היא ניסתה להרגיעה באומרה, ; כמו כן נחשף כי מספר אנשים נאלצו להורות ללטבי כמה פעמים שלא להיכנס לחדר בו שהו הורי קורבנותיה בזמן שקיננו על ילדיהם המנוחים.
עורך דינה של לטבי, בנג'מין מאיירס, טען כי היא הייתה וכי תיק התביעה. לדבריו, הכשלים הרבים שהתגלו בבית החולים הצביעו על התנהלות לקויה שהייתה גדולה יתר על המידה מכדי להפילה על אדם אחד.
בהמשך הוצגו בפני בית המשפט הודעות טלפוניות אותן שלחה לטבי לחבריה, בהן הביעה צער בדבר מותם של התינוקות, ותיארה אותם בתור ; בהודעות מאוחרות יותר כתבה כי ; אחד מעמיתיה העיד כי סיפרה לו שלקחה את גופת אחד התינוקות לחדר המתים, ושהיה זה הדבר הקשה ביותר שנאלצה לעשות בחייה. רופא ילדים אשר הועסק בבית החולים באותה העת העיד כי הוא וחברי סגל נוספים הביעו את חששותיהם לגבי התנהלותה של לטבי בפני הנהלת המוסד, אולם הם ננזפו בטענה שהם לא אמורים להגיד דברים מהסוג הזה, וכי אין זה מתפקידם לעורר מהומות. רופא נוסף העיד כי זמן-מה לאחר שאחד התינוקות הגיע לבית החולים הוא שמע את לטבי אומרת לעמיתו,, וכשעה לאחר מכן הפעוט כבר היה מת.
בין הראיות המכריעות שהוצגו במשפט היו פתקי נייר עליהם כתבה לטבי וכן ; צוות ההגנה טען בתגובה כי כתבה את הפתקים משום שהייתה נתונה תחת מצוקה נפשית עמוקה, והחלה לסבול מרגשות ייאוש, פחד ודחק, כאשר הבינה את גודל ההאשמות שהופנו נגדה, בנוסף לכך שבאותה העת נאלצה להתמודד עם בעיות רבות שנגעו לחייה האישיים ובהן חיפוש אחר עבודה חדשה.
הצדדים סיימו לפרוס את טענותיהם ב-10 ביולי 2023, אז נשלח חבר המושבעים להכריע בדבר אשמתה של לטבי. קביעות המושבעים נשלחו חזרה לבית המשפט לאורך מספר ימים, החל מה-8 באוגוסט ועד ה-18 באוגוסט, ורק לאחר מכן פורסמו בתקשורת. לטבי נמצאה אשמה בגין שבעה סעיפי רצח ושישה סעיפי ניסיון לרצח, וחפה מפשע בדבר שני סעיפי ניסיון לרצח. חבר המושבעים לא הצליח להגיע להסכמה בדבר אשמתה או חפותה בארבעה סעיפים נוספים של ניסיון לרצח.
שימוע הנוגע לגזר דינה של לטבי עתיד להתקיים ב-21 באוגוסט 2023.
יחסי יפן–רואנדה
יחסי יפן–רואנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין רפובליקת רואנדה.
סקירה כללית
יפן ורפובליקת רואנדה מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לבין רואנדה כוננו ב-1 ביולי 1962, יום הכרתה של יפן בעצמאותה של רואנדה.
אנה גאלווין
ביוגרפיה
נולדה במלבורן, בירת מדינת ויקטוריה שבאוסטרליה. בוגרת אוניברסיטת מלבורן. למדה משחק בבית הספר לדרמה של אוקספורד באנגליה. תחביביה כוללים סיוף, רכיבה על סוסים, סקי, גלישת גוף והחלקה על גלגיליות. ב-2003 התחתנה עם ראול אינגליס ונולדה להם בת.
ארמיית הפאנצר אס אס ה-11
ארמיית הפאנצר אס אס ה-11 (בגרמנית: SS-Panzer-Armeeoberkommando 11) הייתה ארמיית נייר שהוקמה בפברואר 1945 על ידי היינריך הימלר בזמן שהיה מפקד קבוצת ארמיות ויסלה.
היסטוריה
ההיסטוריון הצבאי אנטוני ביוור כתב שכאשר הוקמה ארמיית הפאנצר ה-11 של האס אס, היחידות הזמינות במקרה הטוב יכלו להוות קורפוס, "'אבל ארמיית הפאנצר' צפה הנס-גאורג אייזמן 'נשמעת טוב יותר'". היא גם אפשרה להימלר לקדם את קציני האס אס לסגל בכיר ולפיקוד שטח בתוך המערך. אובר-גרופנפיהרר פליקס שטיינר מונה למפקד הארמייה. הארמייה נודעה רשמית כארמייה ה-11 אך היא הייתה ידועה גם כארמיית הפאנצר אס אס ה-11.
לאחר שהשתתפה במבצע היפוך השמש ממזרח לנהר האודר במהלך פברואר 1945, הוקצתה הארמייה ל-OB West ואורגנה מחדש במרץ 1945. רבות מהיחידות שהיו כפופות בעבר לארמיית הפאנצר ה-11 של האס אס הועברו לארמיית הפאנצר השלישית ויחידות אחרות הוקצו לארמייה ה-11 לפעולות נגד בעלות הברית המערביות. לאחר שהגנה על נהר הווזר והרי ההארץ, נכנעה הארמייה ה-11 לבעלות הברית המערביות ב-21 באפריל.
פברואר 1945
עד ה-5 בפברואר ארמיית הפאנצר ה-11, הכפופה לקבוצת ארמיות ויסלה, כללה את היחידות הבאות:
מרץ 1945
ב-1 במרץ ארמיית הפאנצר ה-11 נותרו ללא שהוקצו לה יחידות.
אפריל 1945
ב-12 באפריל ארמיית הפאנצר ה-11 הוכפפה ישירות ל-OB West והיא כללה את היחידות הבאות:
סויוז TM-21
סויוז TM-21 (ברוסית: Союз TM-21) הייתה משימת סויוז מאוישת להחלפת הצוות בתחנת החלל מיר. כחלק מתוכנית מיר ומעבורות החלל נשאה עימה החללית את האסטרונאוט האמריקאי הראשון שטס בחללית סויוז, שהיה גם האמריקאי הראשון שהיווה חלק מצוות תחנת החלל מיר - נורמן ת'אגארד. המשימה שוגרה ב-14 במרץ 1995 מ-LC-1 בקוסמודרום בייקונור, קזחסטן, על גבי משגר סויוז U2, וב-16 במרץ עגנה החללית במיר. יומיים לאחר מכן, ב-18 במרץ, שוגרה מעבורת החלל אנדוור למשימת STS-67, והייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריית התעופה לחלל ש-13 בני אדם שהו בחלל: 6 אנשים במיר (3 מצוות הסויוז TM-21 ו-3 מצוות הסויוז TM-20 שעמד לחזור לכדור הארץ) ו-7 אנשים במעבורת החלל.
3 אנשי צוות המשימה, שהיוו את משלחת EO-18 אל תחנת החלל מיר, הוחלפו על ידי אנשי צוות משלחת EO-19, ששוגרו במעבורת החלל אטלנטיס במשימת STS-71 ביוני-יולי 1995. צוות EO-18 חזר לכדור הארץ במעבורת אטלנטיס בעוד שני אנשי הצוות שהחליפו אותו (EO-19) נחתו בחללית הסויוז TM-21 ב-11 בספטמבר 1995.
האלפים הימיים
אלפּ-מריטים (בצרפתית: Alpes-Maritimes, באוקסיטנית: Aups Maritims, "האלפים הימיים") הוא מחוז בצרפת בחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור, הנמצא בפינה הדרומית-מזרחית של צרפת המטרופולינית. המחוז גובל במחוזות האלפים של פרובנס עילית וואר, במדינות מונקו ואיטליה, ובים התיכון, ובירתו היא העיר ניס. מקומות מעניינים נוספים במחוז הם קאן, אנטיב, מנטון, וגראס.
פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו
פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו (בגרמנית: Friedrich August von Anhalt-Dessau, 23 בספטמבר 1799 - 4 בדצמבר 1864), היה חמיו של אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
ביוגרפיה
פרידריך אוגוסט נולד בדסאו ב-23 בספטמבר 1799, לפרידריך, נסיך הכתר של אנהלט-דסאו ואמליה, רוזנת הסן-הומבורג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג וקרולינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט.
סדרה דודג' LCF
סדרה דודג' LCF (באנגלית: Dodge LCF series) היא סדרה של משאיות בינוניות וכבדות מתוצרת חטיבת דודג' באמצעות מפעל המשאיות של קרייזלר Warren Truck Assembly בקונצרן כלי הרכב קרייזלר אשר יוצרה בין השנים 1960–1976 בארצות הברית.
פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו
ביוגרפיה
ב-11 בספטמבר 1832 התחתן פרידריך אוגוסט באופנבך, עם מריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של וילהלם, נסיך הסן-קאסל ולואיזה שרלוטה, נסיכת דנמרק, ממנה נולדו לו 3 ילדים.
ב-4 בדצמבר 1864 מת פרידריך אוגוסט בדסאו, לאחר מותו חיה אשתו בבוואריה עד מותה בשנת 1895.
סדרה דודג' LCF
דגמי "500 – 700" הוגדרו כמשאיות בינוניות, ודגמי "800 – 1,000" הוגדרו כמשאיות כבדות.
פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו
משפחתו
ב-11 בספטמבר 1832 התחתן פרידריך אוגוסט עם מריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של וילהלם, נסיך הסן-קאסל ולואיזה שרלוטה, נסיכת דנמרק, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
אגם מיד
אגם מיד (באנגלית: Lake Mead) הוא (בתכולתו המרבית) מאגר המים הגדול ביותר בארצות הברית. האגם שוכן במדינות נבדה ואריזונה על נהר הקולורדו כ-39 קילומטרים דרומית מזרחית לסטריפ של לאס וגאס. האגם נוצר על ידי סכר הובר. כשהאגם מלא אורכו 180 קילומטרים, אורך חופיו 890 קילומטרים, גובהו 375 מטרים מעל פני הים, עומקו המקסימלי 149 מטרים, שטח פניו 640 קמ"ר וקיבולת המים כ-32 קילומטרים מעוקבים. עם זאת, לא הגיע האגם לממדים אלו מאז 1983 בשל רצף של שנות בצורת.
עד הקמת סכר הובר
העדויות הארכאולוגיות מצביעות על מתיישבים קדומים, המכונים בימינו פלאו-אינדיאנים, שחיו באזור אגם מיד לפני כ-10,000 שנים עד כ-8,000 שנים. האקלים בתקופה זו היה לח וקריר יותר ואפשר לחיות גדולות יחסית (Pleistocene megafauna) לחיות באזור. הארכאולוג מארק הרינגטון (Mark R.Harrington) מצא במערה ליד אגם מיד את שרידי עצמותיהם של עצלן קרקע, סוס, גמל וכבש גדול-קרניים כשעליהן חתכים המעידים כי בשרם הוכן ונאכל בידי אדם.
קבוצות פרהיסטוריות שונות התגוררו באזור, חלקם ציידים לקטים שהתגוררו במערות, וחלקם התגוררו בבקתות או במבנים דמויי פואבלו ועסקו בחקלאות והשתמשו במי הנהר לשתייה ולהשקיה של גידולים כדוגמת תירס, קטניות וסקווש. קבוצות אלו השאירו עדויות לקיומים בדמות כלי חרס מעוטרים בפשטות בשחור ואדום, אבני ריחיים של יד ששימשו לטחינת מזון, וראשי חצים וחניתות.
האירופאים הראשונים חצו את האזור בתחילת המאה ה-19 בדרכם לחוף המערבי. הצייד, סוחר הפרוות וחוקר הארצות ג'דדיה סמית (Jedediah Strong Smith; 1831-1799), שט בנהרות וירג'ין וקולורדו בשנים 1826–1827.
ב-1857 הפליג לויטנט ג'וזף איווס (Joseph Christmas Ives; 1829–1868) במעלה הקולורדו בספינת קיטור קטנה, "חוקר הארצות" ("The Explorer"), מהשפך במפרץ קליפורניה ועד שהספינה עלתה על סלע בקניון השחור. הוא המשיך בסירת מפרש קטנה עד לגרנד קניון, והכריז שכאשר המים גבוהים מספיק ניתן להשיט ספינות קיטור במעלה הקולורדו. ב-1869 הגיעה מהכיוון ההפוך משלחתו של ג'ון וסלי פאוול שהפליגה במורד הקולורדו עד הנהר וירג'ין.
מהקמת סכר הובר
לקראת סוף המאה ה-19 גדלה מאוד אוכלוסיית המתיישבים הלבנים שכללה כורים, מחפשי זהב וכסף, וקהילות של מורמונים והביקוש למים שיאפשרו השקיה בקנה מידה נרחב הביא ב-1902 לחקיקת חוק הטיוב (Reclamation Act), ולהחלטה על הקמת סכר. ב-1931 החלה הקמת סכר בולדר, ששמו שונה אחר-כך לסכר הובר.
ב-1 בפברואר 1935 נסגרו מנהרות ההסטה של מי נהר הקולורדו שאפשרו במקור לייבש את האזור שבו נבנה הסכר, והחלו להצטבר מים מאחורי סכר הובר. האגם שנוצר נקרא על שם אלווד מיד (Elwood Mead; 1858–1936) שהיה המנכ"ל של לשכת הטיוב של ארצות הברית בשנים 1924–1936 במהלך תכנון ובניית מיזם קניון בולדר שיצר את הסכר ואת האגם. השטחים שהוצפו כללו כמה יישובים קטנים ובהם קאלוויל (Callville), וסנט תומאס בנבדה, עיירה מורמונית שהוקמה ב-1865, שהתושב האחרון עזב אותה ב-1938. את שרידי הבתים של סנט תומאס ניתן לפעמים לראות כשפני המים באגם מיד יורדים מתחת לרמה הרגילה. ב-1938 הגיע נפח המים באגם ל-29 מיליארד מ"ק והמים הגיעו למרחק של 177 קילומטרים. ב-30 ביולי 1941 הגיעו פני האגם לגובה 372 מטרים מעל פני הים, עומקו 177 מטרים ואורכו 193 קילומטרים.
ב-1936 נקבע אגם מיד כאזור הנופש סכר בולדר שנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. השם שונה לאזור הנופש הלאומי אגם מיד ב-1964, ותחום הפארק הורחב וכלל גם את אגם מוהאבי ורמת שיוויטס (Shivwits Plateau). שני האגמים והאזור מסביבם מציעים סוגים שונים של פעילויות נופש כל השנה.
שלוש פעמים במהלך השנים התרסקו מטוסים באגם מיד. המקרה הידוע ביותר אירע ביולי 1948 כאשר טייסי מפציץ מדגם בואינג B-29 סופרפורטרס טעו בהערכת הגובה, התרסקו לתוך האגם וניצלו באמצעות רפסודה מתנפחת. המטוס צלל במי האגם ושבריו לא אותרו מעולם.
גאוגרפיה
האגם מתחלק בין כמה אגנים המקושרים בערוצים שהיו בעבר קניונים. החלק הגדול הקרוב לאגם הובר הוא אגן בולדר (Boulder Basin). הערוץ הצר, שפעם היה מכונה קניון בולדר ועכשיו מכונה "המצר" (The Narrows), מקשר בין אגן בולדר לאגן וירג'ין (Virgin Basin) שממזרח. נהר וירג'ין (Virgin River) ונהר מאדי (Muddy River) נשפכים לזרוע אוברטון (Overton Arm), המקושרת לחלקו הצפוני של אגן וירג'ין. האגן הבא ממזרח הוא אגן טמפל (Temple Basin), ואחריו אגן גרג (Gregg Basin), המקושר לאגן טמפל בקניון וירג'ין. כשמי האגם גבוהים יותר הם מציפים חלקים נוספים הכוללים את מפרץ גרנד וואש (Grand Wash Bay), ומפרץ מעבורת פירס (Pearce Ferry Bay). בנוסף, קיימים שני אגנים זעירים, שפך הנהר מאדי ואגן הנהר וירג'ין המוצפים כשפני האגם גבוהים במקומות בהם נשפכים נהרות אלו לאגם. עם זאת, בשנים האחרונות אזורים אלו יבשים.
רכסי הרים משוננים מקיפים את האגם ומהווים מצד אחד רקע מאיים במידת מה, ויפהפה מצד שני, בייחוד בשקיעה. מאגן בולדר ניתן לצפות בשני רכסי הרים, הרי ריוור (River Mountains), שכיוונם צפון-מערב לדרום-מזרח והרי מאדי (Muddy Mountains), שכיוונם מערב עד צפון מזרח. מאגן וירג'ין ניתן לצפות כלפי מזרח בפסגת בונלי (Bonelli Peak; 1,626 מטרים) המרהיבה.
מפרץ לאס וגאס (Las Vegas Bay) הוא השפך של נחל לאס וגאס וואש (Las Vegas Wash), נחל שמימיו עונתיים, המנקז את עודפי המים מעמק לאס וגאס (Las Vegas Valley).
רעידות אדמה מושרות
בעקבות היווצרות אגם מיד, התוודע לראשונה עולם המדע לתופעת רעידות אדמה מושרות הנגרמות כתוצאה מהיווצרות אגמים מלאכותיים. העומס הפתאומי של מסת המים על קרום כדור הארץ באתר האגם, מפר את שיווי המשקל שהיה קיים לפני היווצרות האגם. הפרה זו מביאה להתרחשותן של רעידות אדמה, קטנות בגודלן בדרך כלל. הדוגמה המפורסמת הבאה התרחשה באזור אגם נאצר שבמצרים, שנוצר בעקבות הקמת סכר אסואן.
בצורת וסוגיות השימוש במים
פני המים באגם מיד ירדו מתחת לרמה הנחשבת רמת בצורת (343 מטרים מעל פני הים) כמה פעמים. מ-1953 עד 1956, ירדו פני המים באגם מ-370 מטרים מעל פני הים עד 331 מטרים מעל פני הים. מ-1963 עד 1965 ירדו פני המים מ-367 עד 330 מטרים. בשנים 2000–2008 ירדו פני המים מ-370 מטרים עד 333 מטרים. ב-2009 עלו פני המים מעט בשל חורף קר וכמות גשמים מעל לממוצע. ביוני 2016 הגיע האגם לגובה של 326 מטרים מעל פני הים. כאשר פני המים יורדים באגם מיד מתגלה על מדרונות האגם שכבה לבנה המכונה "טבעת האמבטיה". שכבה זו מסמנת השקעה של מינרלים על המשטחים שהיו קודם תחת המים וקרויה כך בשל דמיונה לטבעת המופיעה סביב דפנות אמבטיה שבו עמדו מים כמה זמן לאחר שמרוקנים את מימיה והמסמנת את גובה המים המקורי.
ביוני 2010 היה האגם ב-39% מהקיבולת וב-30 בנובמבר הגיעו פני המים לגובה 329.77 מטרים מעל פני הים, שיא חודשי שלילי. מאמצע מאי 2011 עד 22 בספטמבר 2011 עלו פני המים באגם מיד מ-333.9 מטרים עד 339.9 מטרים, וספיקת הנהרות המזינים את האגם הייתה 128.06% מהספיקה הממוצעת ל-22 בספטמבר.
אגם מיד מקבל את מרבית מימיו מהפשרת השלגים בהרי הרוקי במדינות קולורדו, ויומינג ויוטה. מאז שנת 2000 יורדים פני האגם בקצב קבוע פחות או יותר בשל כמות שלג קטנה מהממוצע הרב-שנתי. עקב כך נאלצו כמה מרינות ומזחי סירות לעבור למקומות אחרים באגם או שהם נסגרו לגמרי. המרינה "אוברטון" בקצה הצפוני של זרוע אוברטון נסגרה עקב ירידת פני המים באגם. גם מזחי הסירות גברנמנט וואש (Government Wash), מפרץ לאס וגאס (Las Vegas Bay) ומעבורת פירס (Pearce Ferry) נסגרו.
XXX (סדרת סרטים)
XXX (נכתב "xXx" ומבוטא "טריפל איקס") היא סדרת סרטי פעולה אמריקאי, שנוצרה על ידי ריץ' ווילקס, ובה מככבים וין דיזל ואייס קיוב. הסדרה כוללת שלושה סרטים, אשר הופקו בשנים 2002, 2005 ו-2017 וגם סרט קצר. סדרת הסרטים זכתה להכנסות בסך 694 מיליון דולר ברחבי העולם.
אגם מיד
בצורת וסוגיות השימוש במים
הנפח הנוכחי של מי האגם הוא תוצאה של פעילות גומלין בין כמה גורמים הכוללים את העובדה שכמעט שלא ייתכן שדפוס האקלים השולט של בצורת חריפה יכול להשתנות או עתיד להשתנות לאקלים עתיר משקעים במסגרת הזמן הקצרה מזו שבה פני המים באגם ירדו מתחת לפתחי הכניסה למנהרות ההסטה או לפתחי הצינורות המובילים מים לתחנת הכוח ההידרואלקטרית. מדי פעם מתרחשת שנה גשומה מהממוצעת, כדוגמת 2011 שבה עלו פני המים באגם בתשעה מטרים בשל מזג אוויר גשום ושלג רב בהרי הרוקי. התחזית הקודרת, שהמאגרים הניתנים לניצול באגם מיד ובאגם פאוול ייעלמו עד 2021, ושהמאגר יצנח מתחת לגובה המינימלי הנדרש להפקת חשמל כבר ב-2017, לא התממשו לפי שעה. על אף ירידת המפלס בשני האגמים, נכון לחודש מאי 2022 עדיין מסוגל סכר הובר לייצר חשמל הידרואלקטרי כשגובה מפלס המים הוא כ-320 מטרים. תחזיות חדשות מצפות לירידה של כשבעה מטרים נוספים במהלך השנים 2023–2024.
XXX (סדרת סרטים)
טריפל איקס 2 (2005)
הסרט השני יצא לאקרנים ב-29 באפריל 2005. דריוס סטון (אייס קיוב), סוכן חדש בתוכנית xXx, נשלח לוושינגטון על מנת לסכל ניסיון התנקשות בנשיא ארצות הברית.
XXX: הילוך גבוה (2017)
הסרט השלישי יצא לאקרנים ב-20 בינואר 2017. לאחר תקופה ארוכה בה הוא נחשב מת, אך למעשה חי בסתר, חוזר זאנדר קייג' לעבוד עבור ה-NSA, על מנת לעצור לוחם קטלני במיוחד בשם "שיאנג" (מגולם על ידי דוני ין) ואת הכנופיה שמסייעת לו, אשר מעוניינים להפעיל נשק רב עוצמה, המכונה "תיבת פנדורה". זאנדר מגלה במהלך המשימה כי ישנה קנוניה ברמות הגבוהות ביותר של ממשלות העולם.
אגם מיד
בצורת וסוגיות השימוש במים
מנהרות ההסטה, שבהם השתמשו להסיט את מי הנהר בזמן הבנייה מצויות בגובה שבו זרם המים בנהר יוכל להמשיך בלי סוף, אבל הן נאטמו באמצעות קיר בטון עבה, שהפריד בינם לבין החלקים האחרים של מנהרות הפליטה כאשר האגם החל להתמלא. אין זה סביר כיום שקירות בטון אלו יוסרו, כי פעולה זה תהא הודאה שמיזם סכר הובר הסתיים בכישלון. טרי פולפ (Terry Fulp), המנהל של לשכת הטיוב לאזור האגן התחתון של הקולורדו חולק על מסקנות המאמר בטוענו שהמודלים המנסים לחזות את מזג האוויר העולמי אינם מעודנים מספיק על מנת לנבא השפעות אלו.
XXX (סדרת סרטים)
טריפל איקס 4
הסרט הרביעי בזיכיון נמצא בשלבי הפקה.
הפרק האחרון: מותו של זאנדר קייג'
ב-DVD של גרסת הבמאי לסרט הראשון בזיכיון שיצא ב-2005, נכלל סרט קצר בן ארבע דקות בשם "הפרק האחרון: מותו של זאנדר קייג'" המשמש כפריקוול לסרט השני בסדרה, ועוסק במוות לכאורה של זאנדר קייג' שהתרחש לפני אירועי הסרט השני.
בסרט הקצר משחק את זאנדר קייג' הכפיל של ויין דיזל, כריסטיאן לופו (שמעולם לא מראה את פניו או מדבר).
משחק וידאו
בשנת 2002 יצא ל- Game Boy Advance משחק וידאו של xXx.
רצח השוטרים בדאלאס
רצח השוטרים בדאלאס התרחש ב-7 ביולי 2016. תוקף בודד ירה לעבר שוטרים, שאבטחו הפגנה בעיר דאלאס במדינת טקסס שבארצות הברית. הוא הרג חמישה שוטרים ופצע תשעה אנשים נוספים. הייתה זו תקרית הפגיעה בשוטרים החמורה ביותר בארצות הברית מאז פיגועי 11 בספטמבר 2001.
ההתקפה
ב-7 ביולי בערב נערכה במרכז העיר דאלאס הפגנת מחאה שארגנה תנועת חיי שחורים חשובים. המפגינים מחו נגד שתי תקריות ב-5 וב-6 ביולי שבהן נהרגו אזרחים אפריקאים אמריקאים על ידי שוטרים בנסיבות שנויות במחלוקת במדינות לואיזיאנה ומינסוטה. הייתה זו אחת מהפגנות רבות שנערכו בערי ארצות הברית בעקבות שתי התקריות. כ-800 איש השתתפו בהפגנה, שהתנהלה ללא אירועים חריגים. כמאה שוטרים התלוו למפגינים.
אירוע הירי החל בשעה 20:58 מול מכללת אל סנטרו. התוקף, שהיה לבוש באפוד מגן וחמוש ברובה צבאי ובאקדח, החל לירות מן המארב לעבר השוטרים המאבטחים, תוך שהוא נע ומחליף את עמדות הירי שלו. הוא פגע בשנים עשר שוטרים ובשני אזרחים. חמישה מהשוטרים, בגילאים 32 עד 55, נהרגו. כמה מהשוטרים נורו בגבם ולפחות אחד מהשוטרים נורה למוות על ידי התוקף מטווח קצר.
בתחילה סברו השוטרים שבהתקפה השתתפו מספר תוקפים. בהמשך החקירה הגיעה המשטרה למסקנה כי בהתקפה השתתף רק תוקף אחד.
התוקף
התוקף זוהה כמיקה זאוויר ג'ונסון (Micah Xavier Johnson), אפריקאי אמריקאי בן 25, שעבד ערב ההתקפה כמסייע לילדים מוגבלים. הוא שירת בצבא ארצות הברית במשך כחמש שנים כבנאי ונגר. במהלך שירותו עבר אימונים בהפעלת נשק קל והיה מוצב באפגניסטן במשך כשבעה חודשים בשורות יחידת הנדסה. הוענקו לו על שירותו מספר עיטורים הניתנים לכל המשרתים באפגניסטן. שירותו הצבאי הופסק לאחר שהואשם בהטרדה מינית של חיילת.
החקירה בעניינו של ג'ונסון לא העלתה קשרים בינו לבין ארגוני טרור כלשהם, אך נמצאו ראיות לכך שתמך בארגונים אפריקאים אמריקאים לאומניים. המניע להתקפה שערך היה ככל הנראה הריגת שני האפריקאים אמריקאים על ידי שוטרים בימים שקדמו לה, אם כי נמצא שהוא התכונן להתקפה עוד לפני אירועים אלו, ובין השאר עבר אימונים נוספים בירי טקטי. בחיפוש בביתו נמצא כי אגר שם כלי נשק ותחמושת וכן חומרים כימיים וציוד אלקטרוני הדרושים לשם הרכבת פצצות.
בראד סטיוארט
בראד סטיוארט (נולד ב-19 בנובמבר 1974) הוא בסיסט אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות עבודתו עם להקות הרוק הכבד שיינדאון ו- Fuel. נכון ל-2022 הוא מנגן בלהקות סלייבה (Saliva), סוסייטי רד (Society Red) וברן סיזן (Burn Season).
שיינדאון
סטיוארט היה החבר השני שהצטרף לשיינדאון, אחרי ברנט סמית, מייסד הלהקה והסולן. השניים הכירו דרך פיט תורנטון, מפיק מקומי מג'קסונוויל, שהיה חבר משותף של שניהם.
סטיוארט עזב את הלהקה במרץ 2007 מבלי שהוצע הסבר רשמי לעזיבה. ב-20 בספטמבר 2008 פרסם סטיוארט פוסט ארוך בדף המייספייס שלו ובו הסביר באריכות על הנסיבות שהובילו לעזיבתו. הוא סיפר על מתחים בין החברים, שהתפרצו במהלך הקלטת אלבומה השני של הלהקה, Us and Them, וציין ש
אמארו
ב-2007 הצטרף סטיוארט ללהקת הפופ רוק אמארו (Amaru), אותה הקים בובי אמארו, המתופף לשעבר של להקת ברן סיזן.
סוסייטי רד
ביוני 2008 החליט סטיוארט להצטרף ללהקת הרוק/גראנג'/אלטרנטיבי סוסייטי רד (Society Red) שגם בה השתתף חבר לשעבר בברן סיזן, הסולן דמיאן סטארקי. במקביל נפרד סטיוארט מאמארו.
פיול
במרץ 2010 נודע שסטיוארט החליף את ג'ף אברקומבי בהרכב החדש של להקת פיול (Fuel) שנקרא רה-פיולד (Re-Fueled). באפריל 2010 פורסם שההרכב החדש ישתמש בשם המקורי, פיול, וייצא לסיבוב הופעות עולמי שיתחיל כבר באותו החודש.
ב-2019 הוכרז שסטיוארט קיבל רישיון תיווך נדל"ן, וכי הוא מועסק בבסוכנות הנדל"ן SVR כשהוא לא מופיע.
ככותב שירים
סטיוארט היה שותף בכתיבת השיר "Control", להיטה של להקת פאדל אוף מאד, ובנוסף תרם לכתיבת מבחר משיריה של שיינדאון, למשל השיר "I Dare You".
פרסי (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
טודאי-ג'י
טודאי-ג'י (ביפנית: 東大寺; בתרגום לעברית: המקדש המזרחי הגדול) הוא מקדש בודהיסטי הממוקם בעיר נארה, יפן. היכל הבודהה הגדול שלו (ביפנית: 大仏殿) הוא מבנה העץ הגדול בעולם, והוא מאכלס את פסל הארד הגדול ביותר בעולם של הבודהה ואירוקאנה, אשר על פי המסורת היפנית מכונה דאיבוטסו, מונח המתאר פסלי בודהה גדולים וחשובים. המקדש משמש גם כבסיס האם של בית הספר הבודהיסטי קגון. האתר הוכרז בידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1998 כחלק מסדרת המונומנטים ההיסטוריים של נארה העתיקה.
בקומפלקס המקדש מסתובבים באופן חופשי איילי סיקה, כיוון שבדת השינטו הם מהווים שליחי האלים עלי אדמות.
מקור
ניתן לתארך את התחלת בניית קומפלקס טודאי-ג'י הענקי לשנת 728, כאשר שוֹמוּ, קיסר יפן, הקים את קינשאוסן-ג'י כמתנה לנסיך מוטואי, בנו הראשון מבת זוגו מבית פוג'יווארה, קומיושי. הנסיך נפטר שנה לאחר הולדתו.
המבנה המקורי
ב-743, הקיסר שומו מכריז על חוק, על פיו העם צריך להיות מעורב באופן ישיר בהקמתם של מקדשי בודהה חדשים בכל יפן. זאת בעקבות אמונתו האישית, על פיה מעשה כזה מעורר יראת שמיים יעודד את הבודהה להגן על יפן מפני אסון קרב ובא. גיוקיו (נזיר בודהיסטי מפורסם), נסע עם תלמידיו ברחבי מחוזות יפן על מנת לבקש תרומות. על פי רישומים המוחזקים בטודאי-ג'י, למעלה מ-2,600,000 בני אדם סייעו בבניית הבודהה הגדול והיכלו. הפסל, אשר גובהו היה כ-16 מטר, התחרה בממדיו הגדולים של בודהה בסין ובקוריאה באותו זמן. הפסל הורכב משמונה חלקים, ויציקתו ארכה שנתיים.
בניית הבודהה הושלמה בנארה, ב-751. שנה לאחר מכן, קוים טקס "הארה" בנוכחות 10,000 בני אדם, על מנת לחגוג את השלמת הפסל. הכהן ההודי בודיהסאנה ביצע "הארה" עבור הקיסר שומו. הפרויקט כמעט רושש את כלכלת יפן, תוך כילוי מרבית הברונזה הזמינה באותם הימים. המתחם המקורי הכיל גם שתי פגודות בגובה 100 מטרים, שהיו שניות בגובהן באותם ימים רק לפירמידות במצרים. הן נהרסו ברעידת אדמה.
שחזורים לאחר תקופת נארה
בשנת 1914 הועברו אל המוזיאון הלאומי של נארה פריטים מה"שוסו אין" (正倉院), בית האוצר של המקדש. פריטים שונים מבית אוצר זה מוצגים במוזיאון בתערוכות מתחלפות. בנוסף, בכניסה למתחם המקדש, הוקם מוזיאון קטן המציג כמה מן האוצרות של המקדש, כגון הפסל "לידת שאקה".
מתחם וגנים
מספר מבנים במתחם טודאי-ג'י שולבו בתפיסה האסתטית הכללית של עיצוב הגנים. ווילות סמוכות נחשבות היום כחלק מהמתחם. חלק מהמבנים האלה פתוחים כיום לציבור. לאורך מאות שנים, המבנים והגנים התפתחו במשותף כחלק בלתי נפרד מקהילת מקדש ייחודית, מתואמת ומשגשגת.
בתרבות
טודאי-ג'י שימש כמקום התרחשות של מספר סרטים ודרמות טלוויזיה ביפן. הוא הופיע גם בסרטו משנות ה-50 של המאה ה-20 של ג'ון ויין, "הברברי והגיישה".
המקדש הופיע גם במשחק Age of Empires II: The Age of Kings של חברת מיקרוסופט.
החוויה המוזיקלית הגדולה
ב-20 במאי 1994 נערך בטודאי-ג'י פסטיבל המוזיקה הבינלאומי "החוויה המוזיקלית הגדולה", בתמיכת אונסק"ו. המופיעים כללו את הפילהרמונית של טוקיו, X Japan, INXS, ג'ון בון ג'ובי, ג'וני מיטשל, בוב דילן ורוג'ר טיילור. המופע שודר ב55 מדינות, בתאריכים ה-22 במאי וה-23 במאי 1994.
שרה ברייטמן
ב-3 בנובמבר 2010, זמרת הסופרן האנגלייה שרה ברייטמן הופיעה בטודאי-ג'י במסגרת סיבוב הופעות שלה עם תזמורת גדולה. המופע הוקלט ובשלב מאוחר יותר שודר ביפן בידי גוף השידור TBS.
Bytecode
Bytecode (בייטקוד), ידוע גם בשם p-code (קוד נייד - portable code), הוא צורה של סט פקודות אשר תוכנן עבור ביצוע יעיל על ידי מפרש תוכנה. להבדיל מקוד מקור הקריא על ידי בני אדם, בייטקוד מורכב מקודים נוּמריים קומפקטיים, קבועים, והפניות (references) - בדרך כלל כתובות נומריות; אשר מקודדים את תוצאות הניתוח התחבירי והסמנטי של דברים כגון טיפוס הנתונים, תחום ההכרה (scope), ועומק הקינון (nesting) של רכיבי תוכנה.
מקור השם bytecode הוא מסטים של פקודות אשר מורכבים מ-opcodes באורך של byte אחד, שאחריהם יכולים לבוא פרמטרים אופציונליים. ייצוגי ביניים כמו bytecode עשויים להיות הפלט של מימושים של שפות תכנות על מנת להקל על עבודת המפרש, או כדי להוריד את התלות בחומרה ובמערכת ההפעלה, בכך שהם מאפשרים לאותו קוד לרוץ על גבי פלטפורמות שונות. לעיתים קרובות, בייטקוד יכול לרוץ ישירות על גבי מכונה וירטואלית (כלומר, המפרש), אבל יש מקרים בהם הבייטקוד מהודר הלאה לשפת מכונה לצורך שיפור הביצועים.
מאחר שהוראות הבייטקוד מעובדות על ידי תוכנה, הן יכולות להגיע ברמות שונות של מורכבות. עם זאת, בדרך כלל הן דומות להוראות חומרה מסורתיות; מכונות מחסנית (stack machines) הן הנפוצות ביותר, אבל נבנו גם מכונות רגיסטרים (register machines) וירטואליות. חלקים שונים של התוכנית יכולים להישמר בקובצי bytecode נפרדים, בדומה לקובצי object המקושרים על ידי linker, אבל שלא כמו קובצי object, קובצי bytecode נטענים דינאמית בזמן ריצה.
אליפות צרפת בטניס 1962
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 83 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
Bytecode
הרצה
תוכניות בייטקוד ניתנות להרצה על ידי ביצוע ניתוח תחבירי (parsing) וביצוע ישיר של ההוראות אחת אחרי השנייה. מפרשי בייטקוד שעובדים בצורה כזאת הם מאוד פורטביליים (יבילים). מערכות אחרות שנקראות dynamic translators (מתרגמים דינאמיים), או just-in-time (JIT) compilers (מהדרים "בדיוק בזמן"), מתרגמות בייטקוד לשפת מכונה בזמן ריצה, ברגע שהוא נדרש. זה הופך את המכונה הווירטואלית ללא פורטבילית, אבל לא גורם לאיבוד הפורטביליות של הבייטקוד עצמו. לדוגמה, קוד בשפות Java ו-Smalltalk בדרך כלל נשמר בפורמט בייטקוד, אשר בשלב מאוחר יותר עובר הידור JIT כדי לתרגם את הקוד לשפת מכונה לפני ההרצה שלו. אופן פעולה כזה גורר עיכוב לפני תחילת הריצה של התוכנית, בזמן שהבייטקוד עובר הידור לשפת מכונה (native), אבל משפר משמעותית את מהירות הריצה עצמה בהשוואה לפירוש ישיר של קוד המקור – בדרך כלל בכמה סדרי גודל.
אליפות צרפת בטניס 1962
תחרות הגברים
מנצח תחרות 1961 מנואל סנטנה הודח בחצי הגמר. במשחק הגמר רוד לייבר נפגש עם רוי אמרסון  וניצח ב-5 מערכות. באותה שנה רוד לייבר ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה, אליפות וימבלדון ואליפות ארצות הברית הפתוחה. בכך הוא זכה בגראנד סלאם בתחרות גברים.
Bytecode
הרצה
בזכות השיפור הנ"ל בביצועים, כיום הרבה מימושים של שפות תכנות מריצים תוכניות בשני שלבים – תחילה מהדרים את קוד המקור לבייטקוד, ואז מעבירים את הבייטקוד למכונה וירטואלית. לפיכך קיימות מכונות וירטואליות עבור השפות Forth, PHP, Python, Java ו-TCL. לעומת זאת, המימושים של השפות Perl ו-Ruby (גרסה 1.8) פועלים על ידי מעבר על ייצוג של abstract syntax tree אשר מופק מקוד המקור.
אליפות צרפת בטניס 1962
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 78 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1961 אן היידון הודחה בחצי הגמר. במשחק הגמר מרגרט קורט נפגשה עם לסלי טרנר בורי  וניצחה ב-3 מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו מספר זוגות. מנצחי תחרות 1961 רוי אמרסון ורוד לייבר השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים חדשים. במשחק הגמר רוי אמרסון וניל פרייזר נפגשו וילהלם בונגרט וכריסטיאן קונקה  וניצחו ב-3 מערכות. לרוי אמרסון זו הייתה הזכייה השלישית ברציפות בתחרות זוגות גברים באליפות צרפת הפתוחה. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 39 זוגות. 4 זוגות החזקות זכו בדירוג:
במשחק הגמר מנצחות תחרויות 1959 ו-1961 סנדרה ריינולדס ורנה שורמן ( דרום אפריקה) נפגשו עם ג'סטינה בריקה ומרגרט קורט  וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 55 זוגות. להלן דירוג של הזוגות החזקות: