cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קובי לוי
ביוגרפיה
הוא הגיש טור אישי שבועי בעיתון "כל ישראל" מבית קו עיתונות במשך כמה חודשים. הגיש תוכנית סיפור בשם "קוטפים סיפור" באתר הידברות. כיום כותב שני מדורים בעיתון יום ליום. בשנים האחרונות מרבה לתקוף את הטכנולוגיה האינטרנטית וחיבר שני ספרים המתארים את סכנות האינטרנט וכל מכשירי הטכנולוגיה הספר מעוטר באיורים של הצייר יוני גרשטיין. בנוסף הקים ארגון בשם "הצלת חיים", הכולל קו טלפון בו הוא מדבר בקביעות נגד פגעי הטכנולוגיה. הוא שולל אף את השימוש באינטרנט כשר בכל דרך אפשרית, גם דרך מכשירים חסומים שיש בהם רק אימייל או Waze. דרך ארגונו הוא מפיץ ספרים ועלונים נגד האינטרנט והטכנולוגיה.
ספריו
חלק מספריו זמינים לקריאה בתוכנה התורנית תורת אמת.
ג'וני וייסמילר
ג'וני וייסמילר (באנגלית: Johnny Weissmuller; 2 ביוני 1904 – 20 בינואר 1984) היה שחיין ושחקן קולנוע אמריקאי. וייסמילר התפרסם בעיקר כשחקן שגילם בסרטים את דמותו של "טרזן", אך הוא היה גם אלוף אולימפי בעל 5 מדליות זהב ושיאן עולם במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי. השחיין הראשון ששחה משחה זה מתחת לדקה. מנצח המשחה בשתי אולימפיאדות רצופות (פריז 1924 ואמסטרדם 1928). נחשב לאחד מגדולי השחיינים בכל הזמנים.
ביוגרפיה
נולד בשם יוהאן פטר וייסמילר בפריידורף, פרוור גרמני של העיר טימישוארה (טמשוואר) שהשתייכה אז לאוסטרו-הונגריה (כיום ברומניה). הוריו, פטר יוהאן וייסמילר ואליזבת (לבית קרש), שניהם נוצרים קתולים, גרמנים-אתנים, בני קהילת השוואבים של באנאט (Banaterschwaben). הרישומים של כנסיית רוכוס הקדוש בפריידורף מראים שהוא הוטבל בגיל שלושה ימים בידי הוריו. לאחר כשנה הוטבל בכנסייה קתולית בווינדבר. בגיל שבעה חודשים היגר עם הוריו לארצות הברית. כיוון שסבל מגנחת הסימפונות (אסתמה), וכיוון שהטיפול המונע היחיד שהיה ידוע באותם ימים היה פיתוח הנשימה, המליצו הרופאים שיעסוק בשחייה. בתחילה הוא שחה עם אחיו בימת מישיגן ובגיל 17 החל להתחרות בבריכה. וייסמילר שלט שליטה ללא מצרים במשחים הקצרים בסגנון החופשי בארצות הברית ובעולם כולו. הוא פיתח את סגנון החתירה בו הזרועות מתרוממות גבוה מעל פני המים ואת הנשימה הצידית. הוא לא נוצח בשום משחה חופשי, לכל מרחק, בו נטל חלק בכל שנות הקריירה שלו, 1929-1921. לזכותו חמש מדליות זהב אולימפיות, 52 מדליות זהב באליפות ארצות הברית בשחייה ושבירה של 27 שיאי עולם. הוא החזיק בשיאי העולם בשחיה חופשית למרחקים 100 יארדים, 100 מטרים וחצי מייל. ב-9 ביולי 1922 שבר את שיאו העולמי של דיוק קהנמוקו במשחה 100 מטר חופשי, כאשר קבע זמן של 58.6 שניות. בכך היה לשחיין הראשון ששבר את מחסום הדקה במשחה הקלאסי.
הוא זכה באולימפיאדת פריז (1924) במדליות זהב במשחים ל-100 ו-400 מטר חופשי. בנוסף, זכה במדליית זהב במשחקים אלו יחד עם קבוצת השליחים האמריקאית במשחה 4x200 חופשי ובמדליית ארד יחד עם נבחרת הכדורמים האמריקאית. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה וייסמילר בשתי מדליות זהב במשחים ל-100 ו-400 מטר חופשי.
ב-1976 הופיע בפעם אחרונה בתפקיד קולנועי בסרט "Won Ton Ton, the Dog Who Saved Hollywood". ב-1977 לקה בשבץ מוחי.
ב-1979, הוא ואשתו עברו לאקפולקו מקסיקו. ב-1984, נפטר וייסמילר מבצקת בריאות בביתו באקפולקו.
לווייסמילר יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
Feel Good Inc.
(בעברית: תרגיש טוב בע"מ) הוא שיר של הלהקה הבריטית הווירטואלית גורילז בהשתתפות להקת ההיפ הופ האמריקאית דה לה סול. השיר יצא לאור כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השני של הלהקה, Demon Days, ב-9 במאי 2005, יומיים לפני יציאת האלבום. הסינגל הגיע לשיאו במקום ה-2 במצעד הסינגלים הבריטי, במקום ה-14 בבילבורד הוט 100 בארצות הברית, במקום הראשון במצעד הרוק המודרני של בילבורד בארצות הברית והופיע בדירוג סוף השנה של בילבורד הוט 100 ב-2005 וגם ב-2006. השיר הגיע לשיא ב-10 המקומות הראשונים במצעדים ב-15 מדינות, והגיע למקום הראשון בספרד וביוון. ".Feel Good Inc" זכה חמש פעמים בפלטינה על המכירות בקנדה ובפלטינה כפולה בבריטניה. השיר בעל למעלה מ-950 מיליון השמעות בספוטיפיי.
באתר פיצ'פורק ובמגזין המוזיקה רולינג סטון תואר השיר מבין השירים הטובים ביותר של שנות ה-2000. השיר ".Feel Good Inc" היה מועמד לשלושה פרסי גראמי בטקס פרסי גראמי ה-48 (ב-2006), כולל תקליט השנה, שזכה בסופו של דבר בפרס שיתוף הפעולה הטוב ביותר בפופ. האתר Popdose דירג אותו במקום ה-26 ברשימת 100 השירים הטובים ביותר של העשור.
רקע
הנושאים העיקריים של הסרטון הם חופש מחשבתי ופישוט היתר והפחתת האינטליגנציה של הציבור בתקשורת באמצעות התרבות פופולרית. ג'יימי האוולט אמר בראיון שההשראה לסצנות מסוימות בסרטון הגיעו מהייאו מיאזאקי; במיוחד, שטחי היבשה המופעלים באמצעות טחנות רוח, אשר מזכירים את הסרט הטירה המרחפת. ב-26 באפריל 2022, הסרטון הועלה מחדש לערוץ פרשנות של חבר הלהקה הווירטואלי, מורדוק ניקלס.
תקציר
בתחילת הסרטון, המצלמה עולה לראש מגדל "להרגיש טוב בע"מ", וניתן לשמוע קטע מהגרסה המדובבת של הלהקה ספייסמאנקיז לשיר "Clint Eastwood", ששמו "A Fistful of Peanuts". המצלמה מתמקדת במגדל, שם 2-D המשתוקק לצאת לחופש ולהצטרף לנודל באי הצף שלה. הדמויות השוכבות על הרצפה מייצגות את אלו שמוחם כבר "טומטם", בעוד שחברי הלהקה הם אלה שהתעוררו. 2-D מנסה להעיר את כל האנשים ממצבם המת למחצה על ידי כך שהוא צועק עליהם דרך המגפון שלו, בדומה לפעיל פוליטי. האי הצף נרדף על ידי מסוקים מאיימים, הדומים למסוקי בל 47 מתקופת מלחמת קוריאה, העוקבים אחר ההתנהגות בפנים ומבטיחים שאף אחד לא יברח. לא ברור אם הם מונעים את בריחתה של נודל מהאי הצף או מרחיקים אותה מהמגדל.
במגדל, דה לה סול מופיעים על מסכי הטלווזיה, בתמונות המציגות אותם ככל יכולים לכאורה, עליונים וצוחקים על חברי להקת גורילז. ההתגרות שלהם מכניסה את 2-D להיפנוזה ולהשתוללות פרועה כשהוא מנסה לעמוד בפני הדחף של להיות חסר אינטליגנציה. בסוף הסרטון 2-D, המיואש מסביבתו, חוזר למצב בו היה כשהסרטון התחיל, וחוזר על המילים "Feel good" עד סוף הסרטון, כאשר הווידאו הוא היפוך מדויק של הפתיח. החזרה על המילים "תרגיש טוב" מייצגת ש-2-D משכנע את עצמו שהכל בסדר (בניסיון לשטוף לעצמו את המוח שהכל בסדר), במקום להתמודד עם האמת הקשה של המצב. הקליפ של השיר "El Manñana " הוא המשך לסרטון זה, המתאר שני מסוקי קרב המגיעים לאי טחנת הרוח הצף של נודל ותוקפים אותו.
צוות
הצוות כפי שהוא מופיע בתקליטור האירופי של הסינגל וההערות האלבום Demon Days.
רחוב סומסום (ישראל)
"רחוב סומסום" היא תוכנית טלוויזיה חינוכית לילדים. במקור הייתה זו תוכנית אמריקאית בשם "Sesame Street", אחת מתוכניות הילדים הוותיקות ביותר עד היום, ולאור הצלחתה, הופקו גרסאות מקומיות שלה ב-22 מדינות, לרבות בישראל.
התוכנית הועלתה בארצות הברית על מנת ליצור אצל הילדים מיומנויות חברתיות ולימודיות, כגון שילובם של ילדים ממוצאים אתניים שונים וצמצום פערים, כיבוד האחר והקניית הרגלי קריאה. היא נסובה סביב שכונה שבה מקובלת עזרה לזולת, ולעיתים התווספו לה מערכונים על העולם שמחוץ לשכונה. בחלק מהמערכונים שולבו בובות של ג'ים הנסון כגון אריק ובנץ, מר סופר הסופר וקרמיט הצפרדע.
היסטוריה
החל מנובמבר 1971 שודרה התוכנית האמריקאית המקורית בטלוויזיה הישראלית בשם "רחוב ההפתעות". ועדה של משרד החינוך, בראשות פרופ' אברהם מינקוביץ, שבדקה את הנושא קבע שהתכנית אינה מתאימה לטלוויזיה הלימודית, אך ניתן לשדרה בטלוויזיה הכללית. משרד החינוך מימן מחקר שבדק את השפעת הסדרה על הילדים. דורון רוזנבלום ביקר את הסדרה ובמיוחד את דרך הצגתה בישראל:
פרקי שלוש הסדרות הישראליות הופקו במשותף על ידי הטלוויזיה החינוכית הישראלית ו-CTW, ארגון ללא כוונת רווח אשר מפיק את הסדרה האמריקאית המקורית מאז ראשיתה בשנת 1969.
הסדרה הראשונה – רחוב סומסום
הסדרה הראשונה הופקה בסיוע ההפקה האמריקאית עם התאמות לקהל הישראלי, בין השאר הוחלט שדמות ציפור לא תתאים להקהל הישראלי והיא הוחלפה בקיפוד. דמות הקיפוד עוצבה בסגנון ישראלי עם נעלי בית "המגפר" שהיה פופולריות בישראל בשנות ה-70 וה-80. הסדרה מנתה 195 פרקים, הופקה ושודרה בין השנים 1983–1987 בטלוויזיה החינוכית, וזכתה מיד להצלחה עצומה בקרב ילדי ישראל. שלוש עונות הופקו לתוכנית במתכונת זו, עונה הראשונה עלתה לשידור ב-12 בספטמבר 1983 והופקו לה 65 פרקים. שידור העונה השנייה החל ב-20 בינואר 1985 ובמקור הופקו עבורה 70 פרקים. לבסוף הפרק "קיפי יהודה המכבי" שהוקדש לחנוכה סיים את העונה, וארבעת הפרקים האחרונים שלה שודרו כחלק מהעונה השלישית, שהחלה את שידוריה בספטמבר 1986. לעונה זו הופקו 70 פרקים, והאחרון שבה נקרא "לוח השנה" והוא שודר ב-3 באפריל 1988.
מערכוני הבובות נלקחו מהתוכנית האמריקאית ודובבו לעברית (כך גם בסדרות הבאות ובסיפורי סומסום), אך שאר ההפקה הייתה ישראלית: התוכנית התמקדה ברחוב שכונתי שבו שיחקו יחדיו ילדים ומבוגרים, נוספו קטעי קישור מקוריים שבהם ילדים ישראליים הציגו את הווי חייהם ועוד. את תפקיד הדמות הגדולה שיחק קיפוד גדול, בשם "קיפי בן קיפוד", שאותו גילמה שרי צוריאל ועיצב האמן אבנר כץ (שגילם בסדרה את עצמו). לאחר מכן בפרק הראשון של העונה השנייה צורפה הבובה "מוישה אופניק", שהייתה שונה לגמרי מקיפי החביב והתמים. מוישה אופניק היה פרחח והרבה להתלונן ולהציק לסובבים אותו, אך גם הוא התחבב במהרה על הילדים. השכנים ברחוב הם אבנר וחנה (חנה רוט), שהיו בעלי מאפייה בשם "חמים וטעים" שהייתה גם בית קפה הסמוך למחילה של קיפי, ובפרק החמישי של העונה השלישית לאחר שעברו לגור בעיר אחרת החליף אותם גבי (גבי עמרני) והמקום שונה למסעדה שנקראה בשם "על קצה המזלג". מול בית הקפה התגוררו מיקי (מיקי קם) ונתן (נתן דטנר). מול נתן גרה השכנה המבוגרת יונה (יונה עטרי). מול דירתה של יונה עמדה חנות של דברי עתיקות שנקראה בשם "חדש ישן" של שושי (שוש מרציאנו), שבעונה השנייה נהייתה חנות לצורכי בניין וחשמל של שמיל (שמואל שילה), שבה עבדה מיקי כעוזרת של שמיל.
מדי פעם ביקרו בשכונה גם אלברט (אלברט אילוז), טיפוס תמהוני ובעל מבטא צרפתי, שנהג להתייעץ עם קיפי על "מה עליו לעשות", סלים (סלים דאו) שהפך להיות שותפו של נתן לדירה בסוף העונה השלישית הסביר לילדי השכונה בחביבות רבה פירושי מילים בערבית ואורחים שונים בהופעות בודדות, בהם: יהורם גאון, שושנה דמארי, הדודאים, חיים משה, גידי גוב ורותם אבוהב.
Escape the Fate
Escape The Fate (בראשי תיבות ETF) היא להקת פוסט הארד-קור אמריקנית מלאס וגאס. הלהקה נוסדה בשנת 2005 ומורכבת מקרייג מאביט, טומאס בל, רוברט אורטיז וקווין גרופט.
רחוב סומסום (ישראל)
הסדרה הראשונה – רחוב סומסום
את שיר הפתיחה כתב עלי מוהר והלחין יוני רכטר, שאף ביצע אותו עם גידי גוב, מזי כהן, דפנה ארמוני וקבוצת ילדים ממקהלת צדיקוב.
Escape the Fate
אלבום המלא הראשון של הלהקה, "Dying Is Your Latest Fashion", יצא ב-26 בספטמבר 2006.
רחוב סומסום (ישראל)
הסדרה הראשונה – רחוב סומסום
התוכנית שודרה בשידורים חוזרים רבים עד לשנת 1996. לאחר מכן הופסקו שידורים אלו בשל פקיעת הסכם הקופרודוקציה של הטלוויזיה החינוכית עם CTW – בעלת הזכויות המקורית – על הקטעים מתוך "Sesame Street" האמריקאית. הזכויות על קטעי הבובות בהפקת CTW (גם של סדרות ההמשך) הועברו לערוץ הפרטי בכבלים "הופ!".
בעקבות הצלחתה של הסדרה שווקו לציבור מוצרים רבים הנושאים את סמליה, בין השאר: תקליטים של שירי ומערכוני התוכנית, בובות בדמות קיפי בן קיפוד, ציוד לבית הספר, ביגוד ומצעים למיטה ופוסטרים של קיפי בן קיפוד. אופנה חדשה שהגיעה בעקבות התוכנית היא "נעלי קיפי" – נעלי בית משובצות בגוונים חומים, שאמנם היו קיימות לפני התוכנית, אך הפכו פופולריות יותר בעקבותיה וכינויין "נעלי קיפי" הושרש מאז ומשמש עד היום.
הסדרה השנייה – שלום סומסום
התוכנית "שלום סומסום" הייתה הפקה ישראלית-אמריקאית ושילבה שחקנים אמריקאים, בהם שרה ג'סיקה פרקר,, וג'רי סטילר, עם השחקנים הישראלים שהשתתפו ב"רחוב סומסום". בסדרה זו השתתף באופן קבוע גם הכנר המפורסם יצחק פרלמן. התוכנית הופקה בשנת 1986 (עונה ראשונה) ובשנת 1990 (עונה שנייה) ושודרה בישראל בשנים 1988–1992 וכללה 11 פרקים. כל השחקנים שהשתתפו בתוכנית דיברו במקור באנגלית, כולל השחקנים הישראלים, ולאחר מכן דובבה התוכנית לעברית. השחקנים הישראלים שהתנסו בעבר בדיבוב שבו ודיבבו את הדמויות שלהם עצמם, הפעם לעברית, ואחרים עשו כן לדמויות שבמקור גולמו על ידי שחקנים אמריקאים וכן לדמויות של שחקנים ישראלים אחרים (אלה שלא היה להם ניסיון בדיבוב). בעקבות גל העלייה מחבר המדינות באותן שנים, שודרה הסדרה גם בדיבוב חלקי לרוסית. בין השחקנים הישראלים ששיחקו בסדרה זו היו מיקי קם, חיים ג'רפי, אופירה יוספי, תומי יואל ויואב צפיר.
בשנת 2006 יצא בארצות הברית מארז DVD של כל פרקי הסדרה בשפת המקור, ללא דיבוב לעברית.
הסדרה השלישית – שארע סימסים
בשנים 1998–1999 הופקה מחדש התוכנית במתכונת ששילבה שחקנים יהודים וערבים, על מנת ליצור מסר של דו-קיום. בהפקה זו צולמו 70 פרקים. הסדרה הזאת הייתה היחידה ששודרה ב"חינוכית 2", ערוץ 2.
היא עלתה לשידור ב-2 באפריל 1998, ואל קיפי ואופניק הצטרפה בובה חדשה בשם דפי (עירית שילה) ונבנתה תפאורה חדשה שכללה גן, טיילת, חנות ספרים וגלידריה. במרכז הרחוב "נתקע" האוטו של מוישה אופניק. בשל התפוררות הבובה המקורית של קיפי בן קיפוד ובשל העובדה שהמפיקים של הסדרה ביקשו שקיפי יהיה דומה יותר דומה לחבובות האמריקאיות, עוצבה הבובה מחדש. האמריקאים, שהיו שותפים להפקה, ביקשו ללהק לתפקיד קיפי שחקן, על מנת שיקבל קול גברי יותר, ולתפקיד נבחר גיא פרידמן. שיר הפתיחה הוחלף לאחר, לפי מילים מאת נוגה אלגום ובהלחנתו של שלמה גרוניך, ושולבו בו גם מספר משפטים בערבית. העונה השנייה של התוכנית עלתה לשידור ב-1 בספטמבר 1998.
התוכנית ספגה ביקורות שליליות מצד מעריצי הסדרה הוותיקים (שהפכו לבוגרים), אך על פי מחקרים שבוצעו, קהל היעד של הסדרה, ילדים יהודים וערבים, אהבו אותה והייתה לה השפעה מסוימת על סובלנות וקבלת האחר. הפרק "חיים בהרמוניה" מהעונה השנייה זכה בפרס הסובלנות בתחרות היוקרתית של "פרס יפן" בשנת 1998.
התוכנית פנתה לציבור היהודי והערבי, בישראל וברשות הפלסטינית, ודיברה בשתי שפות: עברית וערבית. כמו כן שודרה באותה עת "שארע סימסים" – רחוב סומסום הערבי, שכוכביו היו בובות בשם חנין וכרים. דייריו של ה"רחוב" הערבי הוצגו כחברים של דיירי רחוב סומסום.
גם סדרה זו שודרה בשידורים חוזרים בשנים 2000–2003 ב"חינוכית 1".
מדי פעם הגיעו אורחים שונים בהופעות בודדות, בהם: דני רופ, עוזי חיטמן, טוביה צפיר, חני נחמיאס, ציפי שביט, אבי סינגולדה, יעל ארד, ג'וליאן שגרן, יהודית רביץ ודניאל פאר.
הספין אוף – סיפורי סומסום
בשנת 2003 (ובשידורים חוזרים, עשור אחר כך, וכמו כן גם בשידורי קשת, ערוץ 2) שודרה בערוץ הופ! הסדרה לגיל הרך "סיפורי סומסום". במקום קיפי ואופניק הופיעו בסדרה זו שתי בובות בשם נוח וברוש. המנחים היו צחי (דרור קרן) ואיבתיסם (הינד איוב). הסדרה מומנה ברובה על ידי האיחוד האירופי, ומטרתה הייתה לקדם מסרים של כבוד והבנה בקרב ילדים ישראלים וערבים במזרח התיכון. תוכניות הסדרה שודרו בערוץ 33 בדיבוב לערבית.
הסדרה החמישית – שלום סומסום
בין השנים 2009–2011 הופקו ישירות ל-DVD 12 פרקים חדשים של "שלום סומסום" – הפקה ישראלית-אמריקאית חדשה שמשלבת שחקנים אמריקאים שונים, בהם ג'ייק ג'ילנהול, כריסטינה אפלגייט, גרג קיניר ודברה מסינג, ומיועדת ללמד ילדים יהודים-אמריקאים על התרבות היהודית. התוכנית מצולמת בארצות הברית ובמספר מקומות בישראל, כולל בכותל המערבי.
Escape the Fate
אחרי שנים של שינויים בהרכב ואופיה של הלהקה, יצא האלבום השני המלא של הלהקה, "This War Is Ours", ב-21 באוקטובר 2008, כך שהוחלף הזמר רוני רדקה בקרייג מאביט (לשעבר סולן Blessthefallׂ), הגיטריסטים ברייאן ומיכאל מוני (אחים) בגיטריסטים חדשים - קווין "Thrasher" גרופט וטומאס "TJ" בל, אשר החליף את מקס גרין כגיטריסט בס לתקופה קצרה ועבר לגיטרת קצב.
(מקס גרין נאלץ לעזוב בשנת 2012 את הלהקה בשל התמכרות קשה לסמים, והחל לעבוד עם להקה חדשה בשם "The Natural Killers" שקיימת עד היום. אחרי תקופה בה מקס קיבל עזרה ועבר תהליך גמילה קשה, חזר לנגן בלהקתו המקורית ETF, תוך כדי פעילותו בלהקתו החדשה.)
הזמר רוני רדאקי פוטר מהלהקה בשנת 2008, לאחר שנשלח למאסר לתקופה של שנה בשל סיוע לרצח אדם. כשעוד היה בכלא, עבד רוני על להקתו החדשה. קרייג מאביט, הזמר החדש, הצטרף ל-ETF בתור סולן ונאלץ לעזוב את הלהקות הישנות שלו - Blessthefall ו-The Word Alive.
שינויה של הלהקה מהווה גם שינוי בגוון המוזיקלי שלה ובאופיים של המעריצים. לאחר עזיבתו של הזמר רוני רדאקי בשנת 2008 והקמת להקתו המתחרה "Falling In Reverse" (ידועה גם כ-"FIR"), נוצרו קונפליקטים וריבים בין הלהקות ובין מעריצי הלהקות. חברי 2 הלהקות נהגו לכנות אחד את השני בשמות, קללות והסתות נגד הלהקה המתחרה. כל זאת בזמן שהלהקה המתחרה של רוני זוכה להצלחה רבה, יותר מזו שהייתה לו כשהיה חבר ב-Escape The Fate.
התחלת האלבום "Dying is Your Latest Fashion" (משנת 2005-2006)
ב-23 במאי 2006, הלהקה הוציאה 5 שירים לאלבום EP שנקרא 'There's No Sympathy for the Dead'. אלבום ה-EP כלל שני שירים שנכללו לאחר מכן גם באלבום "Dying is Your Latest Fashion", שזכה להצלחה רבה.
ב-26 בספטמבר 2006 הלהקה שחררה את האלבום המלא הראשון שלהם "Dying is Your Latest Fashion" שכלל את הסינגל "situations" שגם היה האלבום המלא היחיד בו הסולן רוני ראדקי השתתף.
העזיבה של הסולן רוני רדקה והגיטריסט עומאר אספינוזה (2006-2008)
העימות של רוני רדקה עם חברי הלהקה החל בגלל העבירות הפליליות שביצע ונעצר כשאיתו סם. על פי דברי הבסיסט מקס "בהתחלה לא יכולנו להופיע מחוץ לארץ, ואז אפילו לא יכולנו לצאת מהמדינה". המקרה האחרון שקרה וגרם ללהקה להבין שיצטרכו סולן חדש היה ההסתבכות של רדקה עם הרצח של מייקל קוק. רדקה קיבל מאסר על תנאי, וכתוצאה מכך פרש מהלהקה. בסופו של דבר הוא נכנס לכלא. לאחר שנות מעצר בכלא רדקה הקים להקה חדשה שנקראת "Falling In Reverse" בתור סולן עם הסינגל "The Drug In Me Is You" ו " I`m Not A Vampire".
קרייג מאביט והאלבום "This War Is Ours" (שנת 2008-2009)
אחרי עזיבתו של רוני ראדקי, הצהירה הלהקה על כך שקרייג מאביט הסולן של "Blessthefall" ימלא את תפקידו של ראדקי בכמה ההופעות הבאות של הלהקה. לאחר מכן, הלהקה הצהירה שמאביט יהיה הסולן הקבוע, אחרי יצירת "The Flood"- נאמר שהשיר יהיה החמישי באלבום המתוכנן "This War is Ours".
This War is Ours יצא ב-21 באוקטובר 2008 שכלל את הסינגלים "The Flood", "Somthing" ו"10 Miles Wide". זה גם היה האלבום הראשון בו מאביט מככב כסולן, שאגב נאמר שקולו פחות עז ויותר רך. אחרי הצטרפותו ללהקה פרש מאביט מ"the world alive" ומ "blessthefall".
This War Is Ours (Deluxe Edition) 2009-2010 - עתיד
במהלך ראיון בשנת 2009, מאביט טען שהלהקה תוציא סינגל ואלבום חדש באביב 2010.
הלהקה הצטרפה לפרויקטים והופעות "Hollywood Undead" ו-"Atreyu" ב-16 באוקטובר 2009.
אבי קורניק
אברהם (אבי) קורניק (נולד ב-2 במאי 1983) הוא מנחה טלוויזיה ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה
קורניק למד בבית הספר התיכון "אליאנס" בתל אביב במגמת תיאטרון. כשהיה בן 15–16 היה חבר בלהקת הנוער "השכנים של צ'יץ'".
הוא בעל תואר ראשון בתיאטרון מאוניברסיטת תל אביב. נוסף על כך הוא בוגר בית הספר למשחק "ניסן נתיב", ולמד במחזור (2005–2008) שבו למדו גם יובל שרף, ידידיה ויטל ושלומי אברהם.
בשנת 2001 החל לשחק בהצגה "המחסן של הספרים" בתיאטרון הבימה ושיחק בתפקידים קטנים בסדרות הטלוויזיה בפסטיגל 1996 בערוץ 2 לצד משה איבגי וב"קרב בדרך לירושלים" בערוץ הראשון. כמו כן, הנחה פינת קולנוע בתוכנית הטלוויזיה "חדש בעיניים" של הטלוויזיה החינוכית.
קורניק השתתף בפרסומות לחטיף השוקולד של ורד הגליל "קליק", לחברת כרטיסי האשראי ישראכרט, לבנק הפועלים ולרשת האופנה "קרייזי ליין", וגם השתתף בפרומו של ערוץ 10 הניסיוני בתחילת דרכו.
בשנים 2005–2014 גילם את דמותו של אבי מוסקוביץ', גאון מחשבים ובן זוגה של מיקה (שירה וילנסקי), במשך חמש עונות בסדרת הטלוויזיה לנוער "השמיניה" מבית היוצר של גיורא חמיצר, בערוץ הילדים לצופי HOT.
מרגלית זוננפלד
מרגלית זוננפלד (26 בנובמבר 1925 – 2 בנובמבר 2017) הייתה מאמנת שחייה, מחלוצות ספורט נכים בישראל. כינויה היה "אם השחיינים".
אבי קורניק
ביוגרפיה
בשנת 2007 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "אולי הפעם" המשודרת בערוץ yes ישראלי בתפקיד גבר חרדי צעיר. הוא שיחק בסרט הקולנוע "מפטיר" בבימויו של דויד בן ארי, ובטלנובלה של HOT "בובות" בתפקיד שגיא דונוביץ, כתב ורכילאי בעולם האופנה.
מרגלית זוננפלד
ביוגרפיה
זוננפלד נולדה בברנו שבצ'כוסלובקיה, בתם של קארל זוננפלד ואירמה לבית לוונטל. אחות צעירה ללוטה ואחות תאומה לרות.
אבי קורניק
ביוגרפיה
בשנת 2008 לוהק לתפקיד אורח בעונה השנייה של סדרת הדרמה "המקום" מבית ערוץ 10.
מרגלית זוננפלד
ביוגרפיה
בגיל חמש החלה לשחות והייתה חברת מועדון השחייה של אגודת בר כוכבא בעיר ברנו. לאחר שאביה נאסר ב-1939, הוא הסדיר לה ולאחותה רות, אישור הגירה לארץ ישראל במסגרת תנועת מכבי העולמית.
Escape the Fate
This War Is Ours (Deluxe Edition) 2009-2010 - עתיד
ב-9 בינואר צולם הקליפ "This War Is Ours (The Guillotine Part II)"
מרגלית זוננפלד
ביוגרפיה
זוננפלד עלתה לארץ בשנת 1940, לאחר פלישת הנאצים לצ'כוסלובקיה, במסגרת עליית הנוער, והוריה ניספו בשואה. כנערה צעירה היא נשלחה לפנימיית כפר הנוער מאיר שפיה ומשם להכשרה בקבוצת גבע. בהמשך, נשלחה להדריך בתנועת הנוער "גורדוניה – מכבי צעיר" בפתח תקווה.
עילוי נשמה
עילוי נשמה ביהדות היא האמונה שנשמות המתים יכולות לעלות ממקומם הנוכחי במרומים למקום גבוה ונאצל יותר. על פי האמונה, לפעולות שונות שמבצעים החיים יכולת להיטיב עם נשמת הנפטר.
Escape the Fate
This War Is Ours (Deluxe Edition) 2009-2010 - עתיד
ב-15 בפברואר הודיעה הלהקה שתוציא את האלבום האחרון במהדורת DVD.
כעת הלהקה ממשיכה להופיע עם האלבום האחרון.
ב-28 באוגוסט הפיצו אסקייפ באופן רשמי את "Issues"ו "Massacre" שצפויים להיות באלבום השלישי שלהם. האלבום השלישי יכלול בתוכו גם סולואים אלקטרוניים האלבום השלישי יצא ובו התווספו עוד 12 שירים
(Escape The Fate (2010
ב-2 בדצמבר 2010 יצא האלבום המלא השלישי באופן רשמי הנושא את שם הלהקה. אלבום זה היווה חידוש בסגנונה של הלהקה ואילו אלבום זה יותר פתוח לקהל מאזיני מוזיקת הרוק ופחות מאפיין את הז'אנר המעורב של מטאל אלטרנטיבי ומטאלקור, כמו שהלהקה עשתה באלבום 'This War Is Ours'. האלבום מאפיין שינוי ניכר אשר גרם למהומות בין קהל המעריצים הוותיק. האלבום כולל שני וידאוקליפים לשירים "Gorgeous Nightmare" ו- "Issues".
(Ungrateful (2013
בדצמבר 2011 נכנסה הלהקה לאולפנים להקלטות האלבום הרביעי המתוכנן. האלבום הוקלט גם הוא בשיתוף ג'ון פלדמן, כמו שנעשה באלבום השני של הלהקה, This War Is Ours. הלהקה הודיעה כי האלבום יהווה המשך ישיר לאלבומה השני, ושירי האלבום יהיו דומים לסגנונו בייחוד לאלמנטים חדשים שהוסיפה הלהקה.
האלבום יצא ב-13 במאי 2013 עם השם "Ungrateful" שהוא גם השם של הסינגל החדש, הנכתב כמחווה לנערים הנפגעים מבריונות ואלימות. לסינגל שוחרר קליפ מרגש המתאר רצח אכזרי של תלמיד בשירותים, ומתאר את מעגל האלימות שנוצר, כך שכל מי שמייצר אלימות, גם מקבל אלימות. בסוף הקליפ הוצגו תמונות של נערים אשר התאבדו כתוצאה מבריונות, או נהרגו כתוצאה מאלימות.
הסינגל הראשון היה כבד וברוטאלי במיוחד, בניגוד לשירים אחרים באלבום, שהיו ברובם מאוד מלודיים. האלבום זכה להצלחה רבה, אך אין להשוותה להצלחה של האלבומים הישנים.
עילוי נשמה
מהות העניין
על פי האמונה היהודית, לאחר מותו של אדם, נשמתו נידונה בבית דין של מעלה על מעשיו בימי חייו. נשמות הצדיקים מובלות למקומן בגן עדן, ונשמות הרשעים מובלות לגיהנום לשם מירוק חטאיהם. ישיבת נשמות הרשעים בגיהנום היא זמנית, ועל פי חז"ל "משפט רשעי ישראל בגיהנום שנים עשר חודש". בסיום ריצוי התקופה שנקבעה לנשמות בגיהנום הן מובלות למקומן בגן עדן, בתמורה למעשיו הטובים של האדם.
Escape the Fate
(Live From The Roxy DVD (2013
ב-2013 הוציאה הלהקה DVD מיוחד המכיל ביצועים מתוך הופעה שצולמה ב-Roxy בווסט הוליווד, קליפורניה.
עילוי נשמה
מהות העניין
על פי האמונה בעילוי נשמה, בכל מצב בו נמצאת הנשמה יש ליהודים אחרים דרכים להשפיע על העלאתה ממקומה הנוכחי למקום גבוה יותר על ידי קיום מצוות שונות כגון אמירת קדיש ואזכרה על קברו של הנפטר. על פי אמונה זו, אף לימוד תורה ומעשי צדקה וחסד, המוקדשים על ידי צאצאיהם או מוקירי זכרם של הנפטרים, ולזכותם, גורמים לעליית נשמתם. כמו כן אף לימוד בספרים שכתב הנפטר או תרם, וכן כל מעשה טוב שנגרם בעקבות מעשיו נזקף לזכותו אף לאחר מותו. יש שכתבו שאף להפך, כאשר מעשיו של אדם גורמים לאנשים לחטוא, אף שהדבר נעשה לאחר מותו, אזי חטאים אלו נזקפים לחובתו. בהתאם לכך נפוצים מאוד הכיתוב וההקדשה "לעילוי נשמת" (בראשי תיבות: לע"נ) הנכתבים בקשר ישיר עם תרומות למטרות שונות: ספרים ללימוד תורה, חפצי מצווה שונים, מזון ושתייה במקומות ציבוריים, צדקה לנזקקים ואף אביזרים המיועדים להצלת חיים.
Escape the Fate
(Live From The Roxy DVD (2013
בהופעה ביצעה הלהקה את מיטב שיריה בעיקר מתקופתה עם הזמר החדש מאביט, ופחות משיריה מתקופתה עם רוני. הלהקה ביצעה לקראת סוף ההופעה את השיר "Situations" שיצא בתקופת רוני רדאקי, אך הלהקה בחרה שלא להכניס את השיר הספציפי הזה ל-DVD מסיבות לא ידועות, אף על פי ששיר זה נחשב לאחד מהמצליחים ביותר של הלהקה, מהשירים שהביאו אותם להצלחה מלכתחילה.
עילוי נשמה
נר נשמה
הדלקת נר נשמה ידועה כסגולה לעילוי נשמת הנפטר, ונהוג לעשות כן, בבית האבל בימי האבל, וביום השנה של הנפטר.
אבי קורניק
ביוגרפיה
בשנת 2009 שיחק במחזה "גרטרוד – הצעקה" מאת האוורד בארקר וגילם את המלט בסטודיו למשחק של ניסן נתיב בתל אביב. בשנים 2009–2010 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הערפדים "חצויה" ששודרה בערוץ הילדים של HOT בתור גיא רוזן, אחיה הצעיר של אלה (עמית פרקש). בשנת 2011 גילם את עצמו בסדרת הספין אוף "חצויה – הדבר האמיתי".
מרגלית זוננפלד
ביוגרפיה
בשנת 1957, עזבה את קיבוץ חמדיה עברה לגור בתל אביב, והחלה ללמד חינוך גופני בסמינר הקיבוצים.
אבי קורניק
ביוגרפיה
בשנת 2010 גילם קורניק את הנסיך במחזמר לחנוכה "אנה ומלך סיאם" בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
בשנת 2012 שיחק בהצגה על השואה "מרד גטו ורשה" של תיאטרון גבעתיים, בתור הדמות הראשית, שרוליק, יהודי שמתאהב בנדיה, נוצרייה, נשלח לגטו ומגלה בסופו של דבר שגם היא יהודייה, וזאת על כל סיפור גטו ורשה.
מרגלית זוננפלד
ביוגרפיה
ב-1958, יחד עם הפיזיותרפיסט גרשון הוברמן, הנהיגה קייטנות לילדים משותקים ויחד, הם היו מחלוצי ספורט הנכים השיקומי בישראל.
זוננפלד הייתה שותפה בהקמת מרכז הספורט לנכים ועבדה כמאמנת שחייה פאראלימפית עבור כל משלחות ישראל מאולימפיאדת הנכים טוקיו (1964) ועד לאולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992), נוסף לתחרויות לאומיות ובינלאומיות אחרות לרבות משחקי סטוק מנדוויל. היא טיפלה, הדריכה, שיקמה והובילה נכים רבים להישגים בינלאומיים, ולימדה והכשירה מאות מדריכים, מורים, פיזיותרפיסטים, הידרותרפיסטים ומאמנים בתחום השחייה הפראלימפית.
אבי קורניק
ביוגרפיה
בשנת 2013 השתתף במופע חנוכה ענק בשם "ג'ט לג" לצד הראפר ארז שרון "איזי", עידו בי וצוקי, לירן כוהנר ואסף גורן. ובאותה שנה חזר לגלם את דמותו של אבי מוסקוביץ' בסדרת הנוער "השמיניה הדור הבא" למשך 2 עונות נוספות.
בין 2014–2015 השתתף כמבקר הקולנוע בתוכנית היומית "בקטע טוב" בערוץ 24 בהנחיית הדר לוי ונאור אורמיה ולאחר מכן גם בתוכנית "הבילויים" בהנחיית אסף אטדגי ועינת ארליך. בשנת 2015 שיחק בסרט התיעודי "סבנה" שמבוסס על אירוע אמיתי וגילם את דמותו של בנימין נתניהו בצעירותו.
בשנת 2016 השתתף קורניק בסרט "החטאים" לצד ג'וי ריגר, נלי תגר ועוד.
בשנת 2017 החל לשחק בהצגה "הלב האמיץ של אירנה סנדלר", שם הוא מגלם את דמותו של שלוימל'ה, ילד יהודי בן 10 שגר ברחוב יחד עם אחיו הגדול בזמן מלחמת העולם השנייה. בשנה זו הגיש תוכנית לייט נייט בקשת 12 "חי בסרט".
בשנת 2019 הופיע במופע "Play פסטיגל", לאחר ששנה קודם לכן לקח חלק בצילומי סרט הפרסום המקדים למופע.
Escape the Fate
העזיבה של האחים מאני (2013)
בשנת 2013 עזבו את הלהקה הגיטריסטים ברייאן "מונטי" מאני ואחיו מייקל מאני בגלל סכסוכים אישיים בין חברי הלהקה. השניים נהגו להסתכסך עם חברי הלהקה רבות, במיוחד מאביט (סולן הלהקה), ולבטל הופעות רבות. בשלב מסוים שאר חברי הלהקה חשו ביאוש ואפשרו לשניים ללכת לדרכם. את מקומם מחליפים קווין "Thrasher" גרופט אשר תמיד היה מאחורי הקלעים והחליף את מונטי כשביטל, וטומאס "TJ" בל, לשעבר שימש כבסיסט בלהקה, ובעבר חבר בלהקת Motionless In White. האחים התאחדו ללהקה משלהם שנקראת על שמם - "Money Brothers". ללהקה צירפו עוד חבר אחד שאינו קרוב משפחה. עד כה יצאו כמה סינגלים ללהקתם החדשה, טרם יצאה הודעה על אלבום או הופעה.
עילוי נשמה
גמ"ח
בציבור החרדי קיים מגוון רחב של גמ"חים, שנועדו לעזור לציבור, באמצעות השאלת ציוד ומוצרים שונים, כאשר חלק ניכר מהם, הוקם לעילוי נשמת יקיריהם.
לימוד משניות
בשעת השבעה או יום השנה נהוג בעיקר ללמוד את פרקי מסכת מקוואות. כמו כן נהוג להזכיר וללמוד מאמרות תורתו של המנוח.
מרגלית זוננפלד
התנדבות
לאחר פרישתה מעבודה, המשיכה זוננפלד והתנדבה בבית הלוחם תל אביב בהדרכת נכי צה"ל צעירים בשחייה, וגם הייתה חברת וועדת השחייה של ההתאחדות לספורט נכים.
Escape the Fate
Bury The Hachet והחזרה של מקס גרין ללהקה (2013-2014)
בשנת 2013 יצאה הודעה רשמית - Escape The Fate מתכוננת להופיע בסיבוב הופעות חדש בשם "Bury The Hatchet" בשיתוף עם להקת Falling In Reverse. להודעה זו צורף סרטון מפתיע במיוחד ובו מצולמים רוני רדאקי (סולן ETF לשעבר, סולן FIR בהווה) וקרייג מאביט (סולן ETF בהווה) מתחבקים, משלימים ומדברים על מחילתם וסליחתם אחד כלפי השני. כאן נגמר הריב בין הלהקות, והחל האיחוד והשיתוף ביניהם.
על הדרך, לאחר שמקס גרין החלים מהבעיות החמורות שהיו לו עם התמכרות לסמים, להקתו (ETF) ביקשה ממנו לחזור ולנגן שוב בלהקה. מקס גרין השיב בחיוב והצטרף ללהקה שנית.
סיבוב ההופעות התקיים בין סוף 2013 ל-2014 יחד עם מקס גרין שחזר ללהקה וזכור כהצלחה מסחררת ובין ההופעות הכי מוצלחות של 2 הלהקות. הלהקה Chelsea Grin השתתפה גם כן בסיבוב ההופעות כאורחת.
(2014) עזיבתו השנית של מקס גרין, והצטרפותו ל-Falling In Reverse
לאחר סיבוב ההופעות המשותף של FIR ו-ETF, חזר הקשר הוותיק בין רוני למקס אשר הכירו מאז גיל צעיר מאוד. הקשר שהתחדש בין השניים גרם לבלבול, ובעיקר גרם למקס גרין לא להיות בטוח במקומו ב-ETF. לפי דבריהם של ETF, מקס גרין הודיע להם כי הוא נאלץ לבטל את הטור הבא איתם בגלל בעיות בבית עם משפחתו. מקס לא הודיע על עזיבתו או על הצטרפותו ללהקה אחרת. הלהקה חיכתה לו בעוד שהוא אינו מחזיר תשובה, עד שרוני ראדקי (סולן FIR) הודיע בעצמו למאביט (סולן ETF) שמקס מתכוון לחזור לנגן איתו כמו בימים הטובים, ולהצטרף ללהקתו. תגובתו של קרייג: "אני לא כועס על שעזב, זו זכותו להיות עם רוני. ידעתי שהוא מרגיש מחובר אליו. אני רק קצת מאוכזב מהדרך שבה הוא עשה את זה. הוא היה צריך להגיד לנו. אני לחלוטין מרגיש נבגד, מאוד נבגד".
עתיד הלהקה
בעוד שהלהקה כוללת רק חבר אחד מקורי (רוברט, תופים), וכרגע אין בסיסט רשמי וקבוע, בכל זאת יצאה הודעה רשמית שהלהקה עובדת על כתיבה של חומרים חדשים ותיכנס להקליט בסטודיו אחרי חג הקריסמס 2015 אלבום חדש. מפיו של מאביט - "זה הולך להיות רענן".
אבי קורניק
ביוגרפיה
בשנת 2020 שיחק בסרטם של מתן גוגנהיים ואסף אבירי "שאיפה לחיים" לצד שלמה בראבא וג'וי ריגר. באותה שנה שב להופיע בפסטיגל "My פסטיגל".
החל מאפריל 2019 מנחה קורניק את מגזין התרבות "מה הלוז?" בקשת 12. העונה הראשונה הסתיימה במרץ 2020. העונה השנייה עלתה לשידור ביוני 2021 עם הצטרפותה של מעיין אדם לצדו של קורניק.
ציוד נייד ברכבת ישראל
רכבת ישראל מפעילה סוגים שונים ומגוונים של ציוד מסילתי נייד כחלק מתפעול הרכבות. הציוד שבשימוש הוא מתוצרת חברות שונות ונכנס לשימוש בתקופות שונות מאז הקמת רכבת ישראל ועד היום.
ניתן לסווג את הציוד הנייד לקטרים, קרונות נוסעים, קרונות משא וציוד מכני הנדסי.
היסטוריה
ב-1948 עם הקמת רכבת ישראל, נותרו ברשות הרכבת מספר רב של קטרים, שהיו שייכים לרכבת המנדטורית, חלקם הובאו לישראל בזמן מלחמת העולם השנייה כחלק מהמאמץ המלחמתי הבריטי. רוב קטרי הקיטור הוסבו בזמן המלחמה משימוש בפחם לשימוש בדלק נוזלי (מזוט), בשל הקושי באספקת פחם דרך הים התיכון. קטרים אלו היו מתוצרת חברות שונות, ביניהן קיטסון (Kitson), בולדווין (Baldwin), נורת' בריטיש (North British Locomotives), נאסמית' וילסון (Nasmyth Wilson) ועוד. קטרים אלו שימשו את רכבת ישראל בשנותיה הראשונות, אף על פי שחלקם הגדול היה משנות ה-20 ושנות ה-30. בעיות תחזוקה, שנבעו בחלקן מגיל הקטרים ובחלקן מהזנחה מתמשכת בזמן המלחמות הביאו להחלטה לעבור לקטרי דיזל.
בשנת 1952 נרכשו ראשוני קטרי הדיזל מתוצרת Societe Anglo-Franco-Belge הבלגית (מס' 101–103) והחל משנת 1954 ועד לסוף העשור נרכשו עוד 10 קטרי G12 מתוצרת ג'נרל מוטורס (General Motors) האמריקאית (מס' 104–113), 3 קטרי עיתוק F12L 614 מתוצרת חברת דויטץ (Deutz) הגרמנית (מס' 201–203) ו-18 קטרי עיתוק מתוצרת אסלינגן (Esslingen) הגרמנית (מס' 211–228), כך שבשנת 1959 הוצאו אחרוני קטרי הקיטור משירות, כולל 5 קטרי קיטור שנלקחו שלל בסיני ב-1956.
בשנות ה-60 נרכשו עוד 13 קטרי G12 (מס' 114–126) ובמלחמת ששת הימים נלקחו שלל בסיני עוד ארבעה קטרי G12 (מס' 127–130), שלושה קטרי G16 (מס' 161–163) וקטר G8 (מס' 251), כולם מתוצרת ג'נרל מוטורס, שהיו שייכים לרכבת המצרית. הדגם G12, אותו בנתה חברת ג'נרל מוטורס במיוחד לצורך שימוש מחוץ לארצות הברית, היה נפוץ מאוד בעולם וניתן למוצאו עד היום בשרות חברות רכבות רבות, ביניהן במצרים, מקסיקו, מספר מדינות באמריקה הדרומית, אסיה ובאוסטרליה.
בשנות ה-70 עם סלילת מסילת הדרום אל מפעלי הפוספטים בנגב, נרכשו 9 קטרי משא חזקים מדגם G26CW מתוצרת ג'נרל מוטורס (מס' 601–609).
בתקופה זו הוצאו משימוש קטרי העיתוק מתוצרת דויטץ.
בשנות ה-80 נרכשו עוד 6 קטרים מדגם G26CW-2 (מס' 610–615) וקטר יחיד מדגם GT26CW-2 (מס' 701) שנועד לגרירת רכבות הפחם מנמל אשדוד לתחנת הכוח רוטנברג באשקלון. כמו כן נרכש קטר יחיד מדגם T44/G22CW מתוצרת קאלמאר ורקסטד (Kalmar Verkstad) השוודית (מס' 131).
במאה ה-21
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הוחלט להוציא מהשירות חלק מהקטרים הישנים ולשם כך החלו לקנות קטרי דיזל מודרניים. החל מ-1998 נרכשו 8 קטרי משא מדגם JT42CW (מס' 702–709) ו-10 קטרים מדגם JT42BW (מס' 731–740) המשמש לרכבות נוסעים ומשא, הקטרים הם מסדרת Prima מתוצרת חברת אלסטום (נקראה GEC Alsthom בתקופה זו ולאחר מכן Alstom) וכן 3 קטרי עיתוק מדגם GA-DE 900 AC (מס' 261–263, תחת השם Alstom), וקניה זו אפשרה להוציא משירות את כל הקטרים מתוצרת אסלינגן וכן את הקטרים מתוצרת בלגיה ואת הקטר מדגם G8. בשנים שלאחר מכן נקנו עוד 38 קטרים מהדגם JT42BW (מס' 741–778).
קטרי משא ועיתוק של מפעילים פרטים
חמישה קטרים (חלקם הועברו מרכבת ישראל) שייכים לחברת כיל רותם (לשעבר: רותם אמפרט נגב בע"מ).
היסטוריה
ב-1948 עם הקמת רכבת ישראל, נותרו ברשות הרכבת פחות מ-100 קרונות נוסעים מסוגים שונים ושל יצרנים שונים, הבולטים שבהם מידלנד (Midland Railway), בירמינגהאם (Birmingham RCW) ומטרופוליטן (Metropolitan RCW). רובם המוחלט של הקרונות יוצרו בשנות ה-20 ואף מוקדם יותר וכללו מספר קרונות של מחלקה ראשונה ושנייה. הקרונות היו במצב תחזוקתי ירוד, בין השאר בעקבות השימוש בהם לצרכים צבאיים במלחמת העולם השנייה.
קרונות הנוסעים הראשונים שנקנו על ידי רכבת ישראל, נרכשו בשנת 1955 מחברת אורנשטיין וקופל (Orenstein & Koppel) הגרמנית. נקנו 8 קרונות (מס' 51–58) שהיו בעלי 96 מושבים בכל אחד ללא חלוקה למחלקות. בשנים 1956–1958 נקנו 12 מערכי קרונועים מתוצרת חברת אסלינגן (מס' 1–12). מערכים אלו היו בנויים משלוש יחידות - יחידת ניהוג עם מנוע דיזל בן 1,000 כוח סוס, יחידת ביניים ויחידת ניהוג חסרת מנוע, שכללו 248 מושבים, 40 מהם במחלקה שנייה והיתר מחלקה שלישית. לאחר תקופה קצרה נרכשו 10 יחידות ביניים נוספות כך שרוב המערכים הכילו 4 יחידות עם 348 מושבים. העומס המוגבר על המנועים ותחזוקה לקויה גרמו לתקלות רבות ולקשיים בתפעול הקרונועים, כך שבתוך פחות מעשור הוצאו המנועים מכל יחידות המנוע והקרונועים הפכו למעשה לרכבות גרורות קטר.
בתחילת שנות ה-70 נרכשו עוד 10 קרונות דומים מתוצרת בוריס קידריץ'. בשל סיבות פוליטיות הקשורות בחרם הערבי, סופקו הקרונות מתוצרת זו תחת שם היצרן "מטאלקה" (Metalka). לקראת סוף העשור נקנו מחברת הרכבת הלאומית של בריטניה (British Railways) 8 קרונות יד שנייה (מס' 681–688) עם 62 מושבים כדי לשמש קרונות עם מקומות שמורים ועם תנאי ישיבה נוחים יותר. ב-1979 הוצאו משימוש מערכי הקרונועים מתוצרת אסלינגן.
החל מסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 הוסבו הקרונות מתוצרת אורנשטיין וקופל לקרונות כוח משולבים בקרונות נוסעים, על מנת לאפשר הכנסת מערכות מיזוג אוויר לקרונות הנוסעים הישנים. גם חלק מהקרונות מתוצרת בוריס קידריץ' הוסבו לקרונות כוח, ואילו שאר הקרונות שופצו, מספר המושבים צומצם ל-80 והותקנו מערכות מיזוג אוויר.
בשנת 1992 עם הגידול בתנועת הנוסעים ברכבות נוצר מחסור בקרונות נוסעים. על מנת לענות לביקוש הגובר הוסבו 7 יחידות ביניים של מערכי האסלינגן לקרונות גרורי קטר רגילים (מס' 111 ב-1992 מס' 112–117 בשנים 1994–1995), המכילים 80 מקומות ישיבה ובעלי מיזוג אוויר. ב-1995 נרכשו 8 קרונות גרורי קטר יד שנייה מחברת קארל פושה (יוצרו בתחילת שנות ה-60) בעלי 84 מושבים (מס' 91–98). ב-1991 נרכשו מערכי קרונועים IC3 מתוצרת חברת סקנדיה (ABB Scandia) הדנית (החברה נקנתה מאוחר יותר על ידי חברת אדטרנץ, שבעצמה נקנתה על ידי חברת בומברדיה). מערכים אלו כוללים שלוש יחידות: שתי יחידות ניהוג ומנוע ויחידת ביניים הכוללות ביחד 167 מושבים ועם הספק כולל של 1,576 כוח סוס ומהירות מרבית של 160 קמ"ש. בהתחלה נקנו 10 מערכים (מס' 1–10) ובשנים 1995–2003 נקנו עוד 31 מערכים דומים עם 177 מושבים במערך (מס' 11–41). ב-1996 נקנו 37 קרונות מתוצרת אלסטום (בעבר GEC Alsthom), מהם 5 קרונות ניהוג וכוח המאפשרים הפעלת רכבות מו-דו (מס' 311–342 רגילים, 301-305 ניהוג). קרונות אלו מכילים 86 מושבים (38 בקרונות הניהוג). בתקופה זו הוצאו משירות הקרונות שנקנו מחברת הרכבות הבריטית.
במרץ 1999 זכתה חברת "ג'ק אלסטום" (אז שותפות צרפתית-בריטית) במכרז לאספקת קרונות דו-קומתיים, אך הזכייה בוטלה מאחר שהחברה לא עמדה במפרט הטכני. במקום זאת נקנו קרונות בומברדיה דאבל דק קוץ' דו-קומתיים מתוצרת בומברדייה הקנדית. הם נכנסו לשירות בקיץ 2001. הקרונות הדו-קומתיים מופעלים גם כרכבות מודו חלקם הם קרונות ניהוג וכוח משולבים בקרון נוסעים וחלקם קרונות המותאמים לנכים. ביוני 2004 הוזמנו 54 קרונות נוספים, ובסתיו 2010 הוזמנו 78 קרונות נוספים מאותה סדרה שסופקו החל מסוף 2011. ובסך הכל נכנסו לשירות 147 יחידות מסוג זה (החל ממס' 401).
בשנת 2003 נקנו 10 מערכי IC3 יד שנייה מחברת הרכבות השוודית. כתוצאה מתאונת רכבת בשוודיה הגיעו לבסוף רק 9 מערכים (מס' 42–50). בעקבות רכישה זו ערך מבקר המדינה בדיקה של העסקה בחשד לאי-סדרים, מאחר שהקרונועים לא התאימו למפרט של רכבת ישראל ונרכשו במחיר מופרז.
ב-2006 הוצאו משימוש הקרונות מתוצרת קארל פושה שנרכשו ב-1995.
בינואר 2006 נרכשו קרונות חד קומתיים חדשים מדגם סימנס ויאג'ו לייט, שנכנסו לשירות במרץ 2009. בתחילה הוזמנו 87 קרונות, מהם 10 קרונות ניהוג (מס' 801–810), 25 קרונות המותאמים לנכים (מס' 826–850) ו-52 קרונות רגילים (מס' 901–952) ובשנת 2010 הוזמנו סה"כ 31 יחידות נוספות מסדרה זו. המכרז המקורי כלל אופציה לאספקת עד 585 קרונות במשך עשר שנים, אך הוחלט לא להזמין קרונות חד קומתיים נוספים מדגם זה, לטובת קרונות דו-קומתיים בעלי קיבולת גדולה יותר. בנוסף סבלו קרונות סימנס ויאג'ו לייט מתקלות עם כניסתם לשירות.
בשנת 2010, לאחר שנכנסו לשימוש מלא הקרונות מתוצרת סימנס, הוצאו משימוש הקרונות מתוצרת אסלינגן (מהשנים 1956–1958, לשעבר יחידות ביניים של קרונועים), הקרונות מתוצרת קארל פושה (משנת 1961) והקרונות מתוצרת בוריס קידריץ' / מטאלקה, כולל הקרונות שהוסבו לקרונות כוח. עם הוצאתם לא נשארו רכבות גרורות קטר (שאינן רכבות מו-דו) בשימוש רכבת ישראל. אך בשנת 2022 רכבת ישראל הודיעה על הוצאת קרונות האלסטום פוש-פול משירות בנוסף אם לא נמצא קונה הקרונות יועברו לגריטה, בספטמבר רכבת ישראל הודיעה שלא נמצא קונה ואחד מהקרונות ניהוג יועברו למוזיאון רכבת ישראל.
כיום
נכון לשנת 2023 נמצאים בשרות רכבת ישראל קרונות הנוסעים הבאים:
קרונות משא
במשך השנים נעשה גם שימוש ברכבות משא להובלת גז בישול בקרונות מכליים ופחם מנמל אשדוד לתחנת הכוח רוטנברג באשקלון בקרונות משפכיים, אך כיום הובלת דלקים, גזים ופחם על ידי רכבת ישראל הופסקה למעשה, שכן קיימת צנרת דלק וגז המחברת את הספקים לצרכנים הגדולים ונמלי פחם בתחנות הכוח בחדרה ובאשקלון.
כמו כן, 500 קרונות משא שייכים לחברת כימיקלים לישראל ומספר קרונות שטוחים שייכים לחברת עמית הובלות מטענים בע"מ.
היסטוריה
בעבר השתמשו ברכבת ישראל בציוד הנייד ההנדסי הבא: קרונית 741 - לימים שונה מספרה ל-841 והיא שמורה היום במוזיאון הרכבת. קרונית זו היא אחת מסדרה ארוכה של עשרות קרוניות דומות שרכשה רכבת ישראל מחברת Fairmont האמריקאית מתחילת שנות ה-50 ועד תחילת שנות ה-80, במגוון דגמים. רבות מהן הגיעו לארץ ללא גוף ובארץ הותאם להן גוף שייצרה הרכבת בעצמה. את הגוף הראשון של קרונית 741 אפשר לראות בתוכנית המיתולוגית 'הופה היי' בפרק על רכבת ישראל. זה היה עיצוב של גוף בו נעשה שימוש בכמה וכמה קרוניות. הגוף הנוכחי, המרובע, של קרונית זו הוא משנות ה-90 והיה יחיד במינו. לעומתו, הגוף שקיבלה הקרונית התאומה 742/842 בשנות ה-90 היה דווקא מסוג שהותקן במספר קרוניות של מוסך לוד באותה תקופה, וכונה במקור 'צפרירית' על שם מנכ"ל הרכבת צבי צפרירי, בתקופתו נבנה הגוף הראשון בסגנון זה, כעשור לפני. שתי הקרוניות האלו סופקו בשנת 1974 ושתיהן שמורות במוזיאון הרכבת.
כיום ברכבת ישראל
בשרות רכבת ישראל נמצא הציוד הנייד ההנדסי הבא:
ציוד של חברות זרות על מסילות רכבת ישראל
בחלק מהפרויקטים להקמת מסילות חדשות נמצאים בשימוש כלים הנדסיים מסילתיים השייכים לחברות המשתתפות בפרויקט.
רכבי כיבוי מסילתיים
כחלק מההכנות למענה המבצעי במנהרות רכבת ישראל, בדצמבר 2020 מערך כבאות והצלה קלט 4 רכבי כיבוי דואליים מדגם מאן TG 18.360, שנרכשו במימון הרכבת. כל רכב מסוגל לשאת משקל כולל עד 20 טון, מכיל בנק אוויר לצורך אספקת אוויר נשימתי ל-8 לוחמי אש בתא הנהג ובתא הצוות, מצויד במערכת מצלמות: 2 מצלמות תרמיות מלפנים ומאחור, וכן מצלמות אינפרה אדום בכל גלגל. בכל רכב מותקן תותח מים עוצמתי 1900-1000 ליטר בדקת זרימה, הוא בעל יכולת צידוד 360 מעלות.
צ'יריאקו ספורצה
צ'יריאקו ספורצה (באיטלקית: Ciriaco Sforza; נולד ב-2 במרץ 1970 בווהלן שבשווייץ) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ממוצא איטלקי ששיחק בעמדת הקשר בעיקר בקייזרסלאוטרן, באיירן מינכן ואינטר מילאנו, ובנבחרת שווייץ בכדורגל.
אראו וגראסהופרס ציריך
ספורצה גדל בקבוצת הנוער של עירו, פ.צ. ווהלן, ובשנת 1989 עבר לשחק בקבוצה הבוגרת של אראו מליגת העל השווייצרית. ספורצה נחשב לכישרון גדול, ותוך שנה כבר עבר לגראסהופרס ציריך, בגיל 20. ספורצה הצטיין כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, והיה לשחקן הצעיר ביותר בתולדות גראסהופרס לערוך הופעת בכורה בקבוצה הבוגרת. בשנת 1991 זכה עם הקבוצה באליפות, ובשנת 1993 זכה בתואר כדורגלן השנה בשווייץ. בתום עונה זו עזב ספורצה את גראסהופרס, לאחר שלוש שנים מצוינות בהן שיחק 75 משחקים וכבש שבעה שערים.
קדנציה ראשונה בקייזרסלאוטרן
בשנת 1993 חתם ספורצה בקייזרסלאוטרן לקדנציה ראשונה מתוך שלוש בקבוצה. ספורצה הצטיין בקייזרסלאוטרן, ואף היה מועמד לפרס כדור הזהב בשנת 1994. קדנציה זו בקייזרסלאוטרן ארכה שתי עונות, בהן ייצב ספורצה את הקבוצה בצמרת, צבר 61 הופעות והבקיע 15 שערים.
קדנציה ראשונה בבאיירן מינכן
בקיץ 1995 עבר ספורצה לבאיירן מינכן. ספורצה זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א בשנת 1996 לאחר ניצחון כפול בגמר על בורדו, אך נקלע לאווירה לא טובה ששררה בקבוצה בגין מאבקי כוח בין יורגן קלינסמן, ששיחק באותו תפקיד של ספורצה, ללותר מתאוס. זו הייתה אחת הסיבות לעזיבתו בתום עונה אחת, בה שיחק 30 משחקים והבקיע שני שערים.
אינטר מילאנו
ספורצה חתם באינטר מילאנו בקיץ 1996 והתאחד עם מאמנו שפרש מנבחרת שווייץ, רוי הודג'סון. גם באינטר ספורצה שיחק עונה אחת בלבד, בה שיחק 26 משחקים וכבש שער אחד, ועזב לאחר שהתקשה להסתגל לסרייה א'. אינטר סיימה באותה עונה במקום השלישי, אך הגיעה עם ספורצה לגמר גביע אופ"א בשנת 1997, בו הפסידה 1-0 לשאלקה 04, כשספורצה פותח בהרכב.
קדנציה שנייה בקייזרסלאוטרן
בקיץ 1997 חזר ספורצה לקייזרסלאוטרן, בה שיחק שלוש עונות, וכבש ארבעה שערים ב-91 הופעות. קייזרסלאוטרן העפילה מהבונדסליגה השנייה, וספורצה הגיע כשחקן האמור להחזיר את הקבוצה לצמרת. המהלך הצליח מעל למשוער, וכבר בעונה הראשונה של קייזרסלאוטרן לאחר שובה לבונדסליגה, זכתה באליפות, כשספורצה משתף פעולה עם כוכבים כאנדראס ברמה, מיכאל באלאק ואולף מארשל. ספורצה שיחק בעונה העוקבת עם הקבוצה בליגת האלופות, שם נעצרה ברבע הגמר על ידי באיירן מינכן.
קדנציה שנייה בבאיירן מינכן
בשנת 2000 חזר ספורצה לקדנציה נוספת בבאיירן מינכן. ספורצה הרבה לשבת על הספסל, ובמהלך שתי עונות צבר רק 35 הופעות והבקיע שער אחד. עם זאת, בעונתו הראשונה זכה ספורצה עם הקבוצה הן באליפות הבונדסליגה והן בליגת האלופות, לאחר ניצחון במשחק הגמר על ולנסיה, אולם הוא לא שותף באותו המשחק. בהמשך אותה שנה, זכה ספורצה עם באיירן מינכן בטורניר הגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון 1-0 לאחר הארכה בגמר על בוקה ג'וניורס, בו נכנס כמחליף בדקה ה-76.
קדנציה שלישית בקייזרסלאוטרן
בשנת 2002 חתם ספורצה בפעם השלישית בקייזרסלאוטרן. ספורצה סייע לקבוצה להינצל מירידה, אך בשנת 2005 הסתכסך עם המועדון וכמעט שלא שיחק יותר. בקיץ 2006, לאחר ארבע עונות נוספות בקייזרסלאוטרן בהן צבר 41 הופעות והבקיע שער אחד, פרש ספורצה ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
ספורצה שיחק לראשונה בנבחרת שווייץ בשנת 1991. ספורצה זומן לסגל הנבחרת השווייצרית למונדיאל 1994, בו הגיעה שווייץ לשמינית הגמר והודחה על ידי נבחרת ספרד, וליורו 1996 בו הודחה שווייץ בשלב הבתים. ההופעה האחרונה של ספורצה בנבחרת התרחשה בשנת 2001, כאשר נבחרת שווייץ לא הצליחה לעלות עד אז לטורנירים גדולים נוספים. לספורצה 79 הופעות ושבעה שערים במדי נבחרת שווייץ.
קריירת אימון
ספורצה חתם בשנת 2006 בלוצרן מליגת העל השווייצרית, ואימן בה שנתיים, עד שפוטר למרות הצלחה יחסית. בשנת 2009 חתם בגראסהופרס ציריך, אך עזב בשנת 2012 בגין תוצאות דלות. בשנת 2014 אימן ספורצה במועדון נעוריו פ.צ. ווהלן במשך שנה, ולאחר מכן עבר לאמן בפ.צ. תון. בשנת 2019 מונה למאמן ויל מהליגה השווייצרית השנייה. לאחר שנה מונה למאמן פ.צ. בזל.
תארים
עם גראסהופרס ציריך:
עם קייזרסלאוטרן:
עם באיירן מינכן:
Strong Enough
Strong Enough (בעברית: חזקה מספיק) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית שר, מתוך אלבומה העשרים ושניים, Believe. השיר יצא לאור ב-19 בפברואר 1999, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי, וה-57 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מארק טיילור ופול בארי והופק על ידי טיילור גם כן. השיר הוא שיר בסגנון הדיסקו. השיר זכה לביקורות ולשבחים ממבקרי המוזיקה ובפרט מאתר המוזיקה AllMusic שסקר את השיר בחיוב רב.
בנוסף לכך, זכה השיר למעמד הזהב בצרפת, על סך מכירות של 250,000 עותקים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ ה-Vevo של שר ב-11 באוגוסט 2016. הקליפ בוים על ידי נייג'ל דיק ובו משתתפת השחקנית שאנין סוסאמון. בתחילת הקליפ, ניתן לראות צג בו נראית שר.
נכון לפברואר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-13 מיליון צפיות.
דייגו קונטנטו
דייגו קונטנטו (באיטלקית: Diego Contento, נולד ב-1 במאי 1990 במינכן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני ממוצא איטלקי המשחק בתפקיד המגן השמאלי.
באיירן מינכן
קונטנטו שיחק בכל קבוצות הילדים והנוער של באיירן מינכן, החל מגיל חמש. בשנת 2008 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובשנת 2010 החל להיקרא גם לקבוצה הבכירה. באותה שנה כבר ישב על הספסל בגמר ליגת האלופות, בו הפסידה באיירן מינכן 0–2 לאינטר מילאנו. בעונות הבאות קונטנטו פתח בהרכב לעיתים מזומנות אך לא בקביעות, כאשר ברוב המקרים הועדף עליו דוד אלאבה בעמדת המגן השמאלי. קונטנטו קיבל את ההזדמנות הגדולה של הקריירה שלו בגמר ליגת האלופות 2012, עקב השעייתו של אלאבה בגין צבירת כרטיסים צהובים. קונטנטו שיחק בצורה סבירה במשך 120 דקות, אך הקבוצה הפסידה לצ'לסי בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים.
בשנת 2013, הסתערה באיירן מינכן על כל התארים, וזכתה בטרבל עם יופ היינקס בעמדת המאמן. קונטנטו שיחק מספר משחקים בעונת הטרבל, אך המשיך לשמש בעיקר כגיבוי לאלאבה מהספסל, ולא שיחק בגמר ליגת האלופות באותה עונה. נוסף על הטרבל, קונטנטו זכה בזירה המקומית עם באיירן מינכן בעוד שני דאבלים, שני גביעי סופר קאפ. בזירה הבינלאומית זכה קונטנטו בשנת 2013 בטורניר הסופר קאפ האירופי לאחר ניצחון בגמר נגד צ'לסי, וב אליפות העולם לקבוצות שנערכה במרוקו, לאחר ניצחון בגמר על ראג'ה קזבלנקה. בשני הטורנירים לא שותף.
בורדו
בקיץ 2014 עזב קונטנטו את באיירן מינכן לאחר 19 שנים במועדון, וחתם בבורדו מליגת העל הצרפתית בכדורגל לארבע שנים, והפך לראשונה בקריירה שלו לשחקן הרכב קבוע בקבוצה בכירה.
פורטונה דיסלדורף
במאי 2018, לאחר שהסתיים חוזהו בבורדו, חתם קונטנטו בשורות העולה החדשה לבונדסליגה, פורטונה דיסלדורף על חוזה לשתי עונות.
קריירה בינלאומית
קונטנטו שיחק בחלק מהנבחרות הצעירות של גרמניה, אך טרם זומן לנבחרת הבוגרת.
חיים אישיים
משפחתו של קונטנטו היגרה למינכן מנאפולי שבאיטליה. אביו העריץ את דייגו ארמנדו מראדונה, שהיה כוכב גדול בקבוצת הכדורגל של נאפולי, וקרא לבנו על שמו.
אחיו של קונטנטו, וינצ'נצו ודומניקו, שיחקו גם הם בקבוצת הנוער של באיירן מינכן.
קידומת טלפון
קידומת טלפון היא קוד מספרי המוצמד למספר מנוי טלפון על מנת לזהותו או לשייכו לקטגוריית שירות מסוימת או אזור גאוגרפי.
השימוש הנפוץ ביותר בקידומות טלפון הוא כדי לבודד אזור גאוגרפי כמו מדינה, מחוז או יישוב, או כדי לבודד רשת טלפונית לפי מאפיינים לוגיים כגון סוג השירות, מפעיל הרשת וכיוצ"ב. קידומות עשויות לסמן מאפייני שירות שונים כמו שירות בתשלום, בתשלום מופחת או בחינם, מספרי שירות ותמיכה, שירותי מידע ועוד.
לכל מדינה בעולם קידומת טלפונית, אם כי לעיתים אותה קידומת משמשת מספר מדינות (כמו בצפון אמריקה), או שאינה בשימוש (כמו הקידומת הבינלאומית של קריית הוותיקן), או שניתן לעקוף את השימוש בקידומת הלאומית בתנאים מסוימים (לדוגמה בין מדינות מסוימות באירופה). בגבולות המדינה עצמה תיתכן חלוקה נוספת לפי המאפיינים הנ"ל, ויש מדינות רבות המהוות אזור שירות גאורפי אחד.
בעבר היה מקובל כי מנויים השייכים לאותה קידומת אינם נדרשים לעשות בה שימוש בינם לבין עצמם, אך כיום יש מדינות רבות כמו צרפת או נורווגיה בהן הקידומת הפכה לחלק ממספר המנוי ואיבדה בעצם את מעמדה המזהה באופן חלקי או מלא. גם בישראל נדרש לעיתים לעשות שימוש בקידומת הטלפונית בחיוג בין מנויים השייכים אליה (לדוגמה ברשתות הסלולריות).
קודי הקידומת עצמם מזוהים בדרך כלל בספרה ראשונה קבועה, למשל 0.
צליל עילי
צליל עילי (אוֹבֿרְטוֹן או הרמונית) הוא כל אחד מאופני התנודה של כלי נגינה שאינו אופן התנודה הראשי. על פי רוב, אופן התנודה הראשי הוא החזק והברור ביותר, והצלילים העליים מתווספים אליו ומעניקים לו את ה"צבע" המיוחד לכלי הנגינה. בתורת הגלים מכונים צלילים כאלה הרמוניות גבוהות של התדר היסודי.
תדירויותיהם של הצלילים העיליים הן כפולות שלמות של התדר היסודי (כלומר, אם תדר היסוד הוא \omega, הצלילים העיליים יופיעו בתדרים 3\omega, 2\omega וכן הלאה). לכן הם תמיד גבוהים יותר מהצליל היסודי שלהם. לכל צליל בטבע יש עקרונית אינסוף צלילים עיליים אך נהוג להתייחס לכל היותר לחמישה, מכיוון שרק חמשת הצלילים העיליים הראשונים קלים יחסית לשמיעה והפקה. היות שיחס התדרים בין הצלילים במוזיקה הוא לוגריתמי ולא יחס ישר, הפרש הגבהים בין זוגות הצלילים העיליים של צליל יסודי מסוים הולך וקטן ככל שמתרחקים מהצליל היסודי. תיאור הצלילים העיליים נעשה באופן הבא:
הצלילים העיליים אינם זהים לצלילים המושווים הנהוגים בכלי מקלדת כיום, וזאת בגלל מגבלותיה של המקלדת שחלוקתה אינה מאפשרת שכל הצלילים יהיו מכוונים על פי היחס המתמטי המדויק. כך, למשל, הטרצה הגדולה שנוצרת בין הצליל העילי הרביעי והצליל העילי החמישי אינה זהה לזו הנוצרת בין הצליל העילי ה-9 וה-11. בכוונון מושווה ובכוונונים היסטוריים שונים של כלי מקלדת יש הכרח ליצור זיוף מסוים כדי שכל הצלילים והסולמות יהיו נגישים.
הצלילים העיליים מהווים חלק מההבדל בין תווים זהים המנוגנים בכלי נגינה שונים, היות שכלי נגינה שונים מדגישים או מצניעים צלילים עיליים שונים ביחסי עוצמות שונים ובגוון שונה. הבדלים אלו משנים את "צבע" הצליל; למשל, הצבע הטיפוסי לחצוצרה נובע מכך שנשמע בה צליל עילי ראשון שעוצמתו כמעט כעוצמת הצליל היסודי. יחסי העוצמות של ההרמוניות השונות תלויים במגוון פרמטרים: למשל, בכלי מיתר, החומר שהמיתר עשוי ממנו, המקום שבו פורטים עליו (מרחק מהגשר בגיטרה, למשל) ואופן הפריטה (מפרט או אצבע) משפיעים על יחסי העוצמות ונותנים לצליל אופי אחר.