cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרן אדמונד דה רוטשילד
הסכם מול המדינה
בחודש יוני 2018 נחתם הסכם בין מדינת ישראל, בית רוטשילד וקרן אדמונד דה רוטשילד לפיו הסכימו הצדדים להאריך את הסכם שיתוף הפעולה ביניהן עד לשנת 2032, עשר שנים מתום תקופת ההסכם הקודם. במסגרת ההסכם תתרום קרן אדמונד דה רוטשילד כ-1 מיליארד ש"ח בשלוש השנים הקרובות לקידום פרויקטים לאומיים משותפים לקרן ולמדינת ישראל, בתחום ההשכלה הגבוהה.
פרס אדמונד דה רוטשילד לעיצוב
מנוהל עי עמותה edrdesignaward
החברה לנכסי קיסריה אדמונד בנימין דה רוטשילד
החברה לנכסי קיסריה פועלת למען השבחת ומימוש קרקעות והנכסים של הקרן, בהם ניתן למצוא את.
החברה לנכסי קיסריה אדמונד בנימין דה רוטשילד שמה לעצמה מטרה לבנות, להשכיר ולנהל נדל"ן מניב בפארק התעשייה והעסקים שבקיסריה. במשך השנים החברה הקימה ובנתה נכסים בשטח של מעל ל-80,000 מ"ר הנמצאים בבעלותה.
טקס פרסי אוסקר ה-3
טקס פרסי אוסקר ה-3 (באנגלית: 3rd Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע (AMPAS) למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה שיצאו בין 1 באוגוסט 1929 ל-31 ביולי 1930.
במערב אין כל חדש היה הסרט הראשון שזכה בשני פרסי אוסקר (הסרט הטוב ביותר והבימוי הטוב ביותר), הישג שיהפוך לנפוץ בשנים הבאות. לואיס מיילסטון היה הראשון שזכה בשני פרסי אוסקר, לאחר שזכה בפרס הבימוי הטוב ביותר – סרט קומדיה בטקס האוסקר הראשון.
מצעד האהבה השיג 6 מועמדויות, המספר הגדול ביותר מכל סרט עד לנקודה הזו. עם זאת, הוא לא זכה באף קטגוריה.
פרס הקלטת הקול הטובה ביותר הוענק לראשונה בטקס זה, מה שהפך אותה לקטגוריה החדשה והראשונה מאז תחילת טקס פרסי האוסקר. הפרס הוענק לדאגלס שירר, אחיה של זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר נורמה שירר, מה שהפך אותם לזוכים האחים הראשונים בתולדות האוסקר.
טקס זה היה גם הטקס הראשון שצולם, לא ברור בדיוק היכן הוא צולם, אך מה שתועד היה מייסד שותף ונשיא סרטי יוניברסל, קארל למל, שזכה בפרס השחקן הטוב ביותר בסרט במערב אין כל חדש אשר הוענק לו על ידי לואי ב. מאייר, שהיה סגן נשיא מטרו גולדווין מאייר דאז, נורמה שירר זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר, והתסריטאית פרנסיס מריון זכתה בפרס התסריט המעובד הטוב ביותר בסרט הבית הגדול.
זכיות ומועמדויות
המועמדים הוכרזו ב-19 בספטמבר 1930. הזוכים רשומים ראשונים ומודגשים.
ערב מול הגלעד
ערב מול הגלעד הוא שיר עברי מאת המשוררת לאה גולדברג. נדפס לראשונה ב"דבר לילדים" בינואר 1938 ונכלל בקובץ שיריה לילדים "מה עושות האיילות" (1949). השיר הוקדש על ידי המשוררת "לילדי אפיקים".
השיר הולחן ובוצע על ידי המלחין והזמר מיקי גבריאלוב; לחנו זכה לביצועיהם, בין השאר, של הזמרים אריק איינשטיין, הגבעטרון, אריק סיני,דודו טסה וקובי אוז. דגש על הרמוניה קולית ניתן בביצוע מ-1984 של "הבחורים מאפיקים", הלהקה מהקיבוץ שלילדיו הוקדש השיר על ידי המשוררת, כשהעיבוד הוא של חיים ברקני מהיישוב השכן שער הגולן. לשיר קיים לחן נוסף, של נחמה הנדל שגם ביצעה את השיר.
השיר נכתב בעת שלאה גולדברג נסעה להרצות בקיבוץ אפיקים ונשארה ללון בקיבוץ. ישנה טענה כי יש בשיר ביקורת מרומזת על הלינה המשותפת שהייתה נהוגה בקיבוצים באותה עת, אך אנשי אפיקים טענו אין לה בסיס. השיר נעשה אהוד בשל תכניו ומנגינתו, ומקובל להשמיעו באירועים ציבוריים ובכלי התקשורת בישראל בימי זיכרון ובמועדים אחרים.
פרקי השיר ותכניו
השיר מחורז כולל ארבעה בתים, מספר על סדרי חיים, יחסי משפחה ומאוויים במורשת הלאומית.
הבית השני מתאר התרחשות מתוחה, בו בזמן, בנוף הרי הגלעד (מול קיבוץ אפיקים, שלילדיו הוקדש השיר). היא עומדת לכאורה בניגוד לבית הראשון, כאשר "טלה שחור ורך ירָד" במורדות ההר ואבד לאמו הכבשה, ה"בוכה" בדיר, על העדרו. את ההשראה להקשר בין הגלעד לבין הצאן שאבה המשוררת משיר השירים:.
הבית הרביעי מתאר את בוא הלילה שלאחר הערב; בזמן מאוחר זה, כביכול שמעבר להכרת הילדים או ידיעתם, מתחולל על הגלעד אירוע נוסף, ניסי, כאשר אליהו הנביא, שמוצאו בגלעד, ומכונה "אֵלִיָּהוּ הַגִּלְעָדִי", מופיע אף הוא, במילות השיר: "והנביא הגלעדי / יורד דומם אל הבקעה / לחזות בשנת הילדים". וכך, בסיום השיר, מצרפת המשוררת בין אורח החיים לעת ערב והטבע, בבית הראשון, לבין התנ"ך ותולדות עם ישראל. בנוסף, אליהו מזוהה עם המסר בפזמון על חזרת הוולד (טלה במקרה של השיר) לחיק אימו, בהקשר של החייאת הבן של האישה מצרפת והחזרתו לחיק אמו.
ניאו Eve
דגם ה-"ניאו Eve" הוצג לראשונה בסין.
(I've Had) The Time of My Life
הוא שיר בסגנון רוק רך, שיצא לאור בשנת 1987 עבור פסקול הסרט "ריקוד מושחת". השיר נבחר לסצנת הסיום בסרט, והוקלט כדואט של ביל מדלי וג'ניפר וורנס.
בעקבות הפופולריות הרבה של הסרט, הגיע השיר למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. הוא אף זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר לשנת 1987, בפרס גראמי על ביצוע הפופ הטוב ביותר של הרכב ווקאלי לשנת 1988, ובפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר לשנה זו.
לשיר יצאו מספר גרסאות כיסוי לאורך השנים, בהן דואט של הדוגמנית קייטי פרייס ובעלה באותה עת, הזמר פיטר אנדרה, ב-2006, דואט של ג'רמיין ג'קסון וג'וסלין בראון ב-2007, בארי מנילו ב-2008, ודואט של דיאנה אגרון וקורד אוברסטריט בפרק בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "Glee" (יצא גם במסגרת פסקול העונה). להקת הבלאק אייד פיז השתמשה בפזמון החוזר של השיר בשירם המצליח "", שיצא ב-2010.
ג'וליאנו אמאטו
ג'וליאנו אמאטו (באיטלקית: Giuliano Amato; נולד ב-13 במאי 1938) הוא פוליטיקאי איטלקי, שכיהן פעמיים כראש ממשלת איטליה, תחילה בין השנים 1992–1993 ושוב בין השנים 2000–2001.
מאוחר יותר הוא היה סגן נשיא האמנה בדבר עתיד אירופה שניסחה את החוקה האירופית ועמדה בראש קבוצת אמאטו. הוא מכונה בדרך כלל הדוטור סוטיל (Sottile), (שפירושו "דוקטור סובטיליס", הסוויטה של הפילוסוף הסקוטי מימי הביניים ג'ון דונס סקוטוס, התייחסות לעדינותו הפוליטית). בין השנים 2006–2008 הוא היה שר הפנים בממשלתו של רומנו פרודי.
ב־12 בספטמבר 2013 מינה אותו הנשיא ג'ורג'יו נפוליטאנו לבית המשפט החוקתי באיטליה, שם כיהן מאז.
ביוגרפיה
נולד בטורינו למשפחה סיציליאנית, אמאטו גדל בטוסקנה. הוא קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת פיזה בשנת 1960, בזמן שלמד בבית הספר היוקרתי "קולג'יו מדיקו-ג'יוריקו" מ"סקואולה נורמלה סופרורי", שהיום הוא בית הספר ללימודים מתקדמים בסנט'אנה, ותואר שני במשפטים השוואתיים ממשפט קולומביה. בית ספר בשנת 1963. לאחר לימד באוניברסיטאות מודנה, פרוג'יה ופירנצה, עבד כפרופסור למשפט חוקתי איטלקי והשוואתי באוניברסיטת רומא לה ספינזה בין השנים 1975–1997.
אמאטו החל את הקריירה הפוליטית שלו בשנת 1958, כשהצטרף למפלגה הסוציאליסטית האיטלקית. הוא היה חבר פרלמנט בין השנים 1983–1993.
היה מזכיר המדינה במשרד ראש הממשלה בין השנים 1983–1987, סגן ראש הממשלה בין השנים 1987–1988 ושר האוצר בין השנים 1987–1989.
מיוני 1992 עד אפריל 1993 כיהן אמאטו כראש הממשלה. במהלך עשרת החודשים האלה סדרה של פרשיות שחיתות טלטלה את איטליה וסחפה כמעט מעמד שלם של מנהיגים פוליטיים. אמאטו עצמו מעולם לא היה מעורב, למרות קרבתו לבטינו קראקסי, דמות מרכזית במערכת השחיתות.
כראש ממשלה, אמאטו הגיב ביעילות לשני פיחות של הלירה בעקבות ספקולציות במטבע שהובילו את גירוש איטליה מהמערכת המטבעית האירופית בכך שקיצץ את הגירעון התקציבי בצורה דרסטית ובכך נקט בצעדים הראשונים בדרך שתביא את איטליה לאמץ את האירו.
פרויקט צדק עולמי
ג'וליאנו אמאטו משמש כיו"ר שותף לכבוד בפרויקט הצדק העולמי. פרויקט הצדק העולמי פועל להובלת מאמץ רב-תחומי עולמי לחיזוק שלטון החוק לפיתוח קהילות של הזדמנויות ושוויון.
ויטיניה
ויטור מצ'אדו פריירה (בפורטוגזית: Vítor Machado Ferreira; נולד ב-13 בפברואר 2000 בסנטו טירסו שבפורטוגל), הידוע בכינוי ויטיניה (Vitinha), הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית ובנבחרת פורטוגל.
קריירת מועדונים
ויטיניה גדל במחלקת הנוער של פורטו. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בפורטו ב', קבוצת המילואים של פורטו, במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה. בעונת החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון.
ב-9 בספטמבר 2020 הושאל ויטיניה לוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג למשך עונה אחת.
ב-30 ביוני 2022 חתם ויטיניה בפריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית.
קריירה בינלאומית
ב-29 במרץ 2022 ערך ויטיניה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, בניצחון 0–2 על נבחרת מקדוניה הצפונית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת פורטוגל לטורניר מונדיאל 2022.
תארים
פריז סן-ז'רמן
צ'בורשקה (סרט)
צֶ'בּוּרשקה (ברוסית: Чебурашка; שווק במדינות המערב בשם "Chebi: My Fluffy Friend"") הוא סרט קומדיה רוסי המבוסס על דמותו הפופולרית של צ'בורשקה וחבריו גֶנה התנין וסבתא שפוקליאק. הסרט יצא לאקרנים ב-1 בינואר 2023, בבימויו של דמיטרי דיאצ'נקו (שביים את טרילוגיית הבוגאטיר האחרון) ובכיכובם של סרגיי גרמש וילנה יאקובלבה.
זהו הסרט הרוסי הרווחי בכל הזמנים, אחרי שהכניס יותר מ־5 מיליארד רובלים, והוא גם סרט הקולנוע הרווחי ביותר בהיסטוריה של רוסיה, כשהכניס בסך הכל 6 מיליארד רובלים. הסרט הוקרן ברשת בתי הקולנוע הוט סינמה בישראל החל מ־19 בינואר 2023.
רקע
צ'בורשקה הוא חיה קטנה ומצחיקה, שאינה מוכרת למדענים, ומתגוררת ביער טרופי. יום אחד הגיע בטעות לארגז תפוזים, אכל את כל הפירות ונרדם. לאחר שמצא אותו המוכר המופתע בחנות שאליה הגיע ארגז התפוזים, הוא הוציא את צ'בורשקה מהארגז והושיבו על השולחן, אך משום שכפות ידיו נרדמו לאחר שבילה זמן רב בארגז, הוא נפל מהשולחן לכיסא ומהכיסא לרצפה ("צ'בּוּראכנולסיה" ("чебурахнулся"), בניב דיבורי רוסי: "נפל", "התגלגל" ומכאן השם). מנהל החנות, שראה זאת, החליט לקרוא לחיה הקטנה "צ'בורשקה".
עלילה
צ'בורשקה אינו צעצוע קטיפה, אלא חיה ממש פרוותית וגֶנה אינו תנין כלל. העלילה מתרחשת בעיירה קטנה ליד הים, שם יפגוש צ'בורשקה זקן בלתי חברותי, יפגוש ילד קטן שאינו יכול לדבר ויתמודד מול דודה מוזרה שעדיף לא לסמוך עליה.
הפקה
צילומי הסרט החלו בסוצ'י ב-20 בספטמבר 2021 והתרחשו גם בקיסלובודסק בפיאטיגורסק והושלמו ביוני 2022 בפרברי מוסקבה. צילומי פנים יתרחשו במוסקבה. דמותו של צ'בורשקה, גיבורו של אדוארד אוספנסקי, מופיעה על המסך באמצעות טכנולוגיית מחשב (כולל לכידת תנועה) ומשתלבת בסרט בשילוב של Full CG.
Sugar (שיר של סיסטם אוף אה דאון)
וידאו קליפ
הקליפ מתחיל כאשר מגיש מהדורת חדשות מדווח על נושאים שונים אך כאשר הוא מגיע לסיפור על כלב אשר זוכה בפרס הראשי בתחרות, בשלב זה עוצר המגיש את המהדורה, מסיר את משקפיו ומספר לקהל את דעתו על מערכת החיים האמרקאית עד אשר הוא מאבד את שלוותו, בשלב זה מתחיל השיר והלהקה מופיעה על במה כשבמרקע נמצע דגל ארצות הברית וקטעי וידאו חופפים של אסירים צועדים, חברי הלהקה מחופשים לקציני צבא אמריקאי, חיילים אמריקאים צועדים לקרב, חשפנית מתערטלת במועדון וקטעים מתוך הסרט הגרמני מטרופוליס.
קליבלנד הייטס
קליבלנד הייטס (באנגלית: Cleveland Heights) היא עיר במחוז קויאהוגה באוהיו שבארצות הברית. אוכלוסיית העיר מנתה 45,312 תושבים במפקד שנערך בשנת 2020. נכון למפקד האוכלוסין של 2010, קליבלנד הייטס דורגה במקום ה-8 בגודלה לפי אוכלוסייה באזור קליבלנד רבתי ובמקום ה-20 באוהיו. היישוב נוסד ככפר ב-1903 וקיבל מעמד של עיר ב-1921.
היסטוריה
בשנת 1903 הוקם הכפר קליבלנד הייטס. בשנת 1910 מנתה קליבלנד הייטס כ-5,000 איש. אוכלוסייתה מנתה 15,396 תושבים בשנת 1920 והיא הפכה לעיר ב-9 באוגוסט 1921. בין 1920 ל-1930, אוכלוסיית קליבלנד הייטס הוכפלה ביותר מפי שלושה. ב-1960 כבר היו בה 61,813 תושבים.
בשנות ה-50, נהרו לקליבלנד הייטס יהודים רבים שעזבו את קליבלנד. בשנת 1961, 35% מהאוכלוסייה היהודית של מחוז קויאהוגה חיה בקליבלנד הייטס.
גאוגרפיה
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, לעיר שטח כולל של, מתוכם הוא יבשה ו- הוא מים.
סביבה
בשנת 1987, הוכרזה קליבלנד הייטס הוכרזה כאזור נקי מגרעין.
פארקים
לקליבלנד הייטס שבעה פארקים עירוניים: פארק ברברה ה. בויד, פארק קין, פארק קמברלנד, פארק דניסון, פארק פורסט היל, פארק קנילוורת' ופארק הצבים.
דמוגרפיה
במפקד זה היו בעיר 19,957 משקי בית, מתוכם ל-26.2% היו ילדים מתחת לגיל 18 שגרים איתם, 35.6% היו נישואים שחיו יחד, ל-15.2% הייתה בעלת בית אישה ללא בעל נוכח, ל-3.4% היה בעל בית גבר ללא אישה. ו-45.7% היו ללא משפחות. 36.1% מכלל משקי הבית היו יחידים, ול-10.4% היה מישהו שחי לבדו בן 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע היה 2.27 וגודל המשפחה הממוצע היה 3.05.
22.3% מהתושבים היו מתחת לגיל 18; 10.6% היו בין הגילאים 18-24; 27.9% היו מ-25 ל-44; 25.9% היו מ-45 ל-64; ו-13.5% היו בני 65 ומעלה. ההרכב המגדרי של העיר היה 46.6% גברים ו-53.4% נשים.
ההכנסה לנפש בעיר עמדה על 31,663 דולר. כ-19.3% מהאנשים היו מתחת לקו העוני.
חינוך
מספר בתי ספר פרטיים ממוקמים בתוך העיר, כולל בית ספר בומונט, תיכון לותרן מזרח, הורייזון מונטסורי, רופינג מונטסורי, האקדמיה העברית של קליבלנד, בית ספר סנט אן, מוסדות אור התורה וישיבת קליבלנד.
בית הכנסת העתיק של קנטרברי
בית הכנסת העתיק של קנטרברי הוא בית כנסת בעיר קנטרברי, הבנוי בסגנון התחייה המצרית והוא אחד משניים כאלה בעולם שעדיין ניצבים על תילם. כיום בית הכנסת משמש כחדר מוזיקה בבית הספר "קינג'ס סקול".
קהילה
התיעוד המוקדם ביותר של קהילה יהודית בקנטרברי הוא משנת 1160. ידוע שהקהילה הייתה משגשגת וסחרה בתירס (תבואה) ובצמר וכן עסקה בבנקאות. למרות פוגרומים ב־1261 וב־1264, הקהילה פרחה עד צו גירוש יהודי אנגליה, שניתן על ידי אדוארד הראשון בשנת 1290. נוכחותו מונצחת בשם הרחוב, דרך היהודים.
ידוע כי קהילה יהודית מודרנית הייתה קיימת בקנטרברי עד שנת 1720. הבניין הנוכחי תוכנן על ידי אדריכל יליד קנטרברי, נוצרי בשם חזקיה מרשל, ונבנה בשנים 1846–1848 כדי להחליף בניין שנהרס בשנת 1763 כדי לפנות מקום למסילת הברזל החדשה, שנבנתה על ידי חברת הרכבות הדרום מזרחית. אבן הפינה הונחה על ידי סר משה מונטיפיורי בספטמבר 1847. זוג עמודים עם כותרות לוטוס מאגפים את פתח הבניין הפשוט, בגובה 40 'על 27' על 30'. הבניין עשוי צמנט פורטלנד, המעניק מראה גרניט. יש בימה מרכזית, שעמודיה מתהדרים בכותרות עלים של לוטוס, ועזרת נשים הנתמכת באובליסקים בסגנון מצרי. המקווה תואר כ"מקדש מיניאטורי עם לבנים המונח בגן שמאחורי בית הכנסת". זהו מקווה התחייה המצרי היחיד שידוע שהיה קיים. כמו כן האתר היה הוספיס של מסדר אבירי היכל שלמה בתקופת ימי הביניים.
בתחילת המאה ה-20, הקהילה הידלדלה וזה אילץ את בית הכנסת להיסגר.
בית הספר קינג'ס
בשנת 1982, בית הספר רכש את בית הכנסת העתיק, והוא משמש כיום כאולם רסיטל למוזיקה בבית הספר. אף על פי כן, חברי הקהילה היהודית הקטנה מתכנסים באופן קבוע בבית הכנסת העתיק למפגשי שבת קצרים ובלתי פורמליים בליל שבת.
מאז שרכש את בית הכנסת העתיק, בית הספר איפשר בנדיבות לקהילה היהודית המקומית הקטנה להשתמש מדי פעם במקום. בשנים האחרונות נערכים בו אירועים כמו סדר פסח, חגיגות סוכות, פורים ופעילויות חברתיות אחרות, כמו גם חתונה יהודית.
אף על פי שכמה בתי כנסת וכנסיות נבנו בסגנון התחייה המצרי בתחילת המאה התשע עשרה, ידוע שרק מעטים שרדו, הם כוללים את בית הכנסת בהובארט טסמניה את הכנסייה הפרסביטריאנית שבמרכז העיר, נאשוויל, טנסי והכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה (סאג הארבור), ניו יורק.
יגאל לרר
הרב ירחמיאל יגאל אליהו לרר (נולד בי' בשבט ה'תשי"ז, 12 בינואר 1957) הוא רב ציוני דתי, אב"ד בבית הדין הרבני פתח תקווה, ר"מ בישיבת מרכז הרב ונשיא הכולל של ישיבת מרכז הרב בפתח תקווה.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לשרה ולחזן יהושע לרר, החזן הראשי של בית הכנסת הגדול בתל אביב ובתי הכנסת הגדול בלונג איילנד ובאנטוורפן. בגיל שלוש עזבה משפחתו את הארץ למספר שנים ועברה לאנטוורפן, והוא שב ארצה בגיל 14. למד במדרשית נעם בפרדס חנה, לאחר מכן, בשנת ה'תשל"ג עבר ל"ישיבת בית התלמוד-גור אריה חיים ברלין" בראשות הרבנים דב שוורצמן ויצחק הוטנר. לאחר תקופה קצרה, עבר לישיבת מרכז הרב, שם למד אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב שאול ישראלי ורבו המובהק הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. כמו כן, במשך שנים רבות למד אצל הרב חיים צימרמן. הוסמך לרבנות וקיבל כושר לרב עיר מהרב שפירא. בהמשך, הוסמך לדיינות על ידי הרבנים הראשיים לישראל, ישראל מאיר לאו ואליהו בקשי דורון.
שימש כ'נושא ונותן' בישיבה, ובשנת ה'תשנ"ג התמנה לר"מ. במסגרת תפקידו כר"מ בישיבה, מעביר שיעורים בסוגיות בעיון לפי סדר המסכתות הנלמדות בישיבה ושיעור בנושאים לפי סדר פרשיות השבוע. בעבר העביר גם שיעור עיוני קבוע בספר "חידושי רבינו חיים הלוי" (של רבי חיים סולובייצ'יק מבריסק) אשר דרכו הלימודית מהווה את אבן היסוד בדרכו של הרב לרר, אך שיעור זה נפסק לאחר אירוע לבבי שעבר, בהוראת רופאו שטען שההתרגשות וההתלהבות שמסירת שיעור זה מזיקות לליבו ומסכנות אותו.
בשנת ה'תש"ס התמנה לדיין בבית הדין הרבני בבאר שבע. בשנת ה'תשס"ח עבר לבית הדין בפתח תקווה, ובשנת ה'תשע"ה התמנה לאב"ד בפתח תקווה.
מלבד היותו אב"ד בפתח תקווה ור"מ בישיבת מרכז הרב, הקים בשנת ה'תשע"ד כולל בפתח תקווה, שמהווה שלוחה של ישיבת מרכז הרב והוא משמש כנשיאו ומעביר בו שיעורים רבים. כמו כן, מעביר שיעורים רבים ברחבי העיר. בעבר העביר באופן קבוע שיעורים בישיבת נחלים ובישיבת דרכי נעם בפתח תקווה.
משמש כחבר בוועדת השיפוט במיזם "קנה לך חבר" - תחרות החיבורים התורניים לבני הציונות הדתית של מפעל הפיס.
הרב התגורר בירושלים במשך שנים רבות בבניין של רבני ישיבת מרכז הרב הסמוך לישיבה, ובשנת תש"ע עבר לפתח תקווה. נשוי לצביה, בתו של הרב יוסף בא-גד.
שילומים (סרט)
שילומים (ברוסית: Контрибуция) הוא סרט קולנוע רוסי בבימויו של סרגיי סנז'קין, בהפקת אולפני לנפילם. מבוסס על הרומן מאת לאוניד יוזפוביץ' באותו שם. בסרט מככבים מקסים מטבייב (כקצין הצבא הלבן אנטולי פפליאייב) ויליזבטה בויארסקאיה (בתפקיד האלמנה).
הסרט שוחרר לתפוצה נרחבת ב-17 במרץ 2016 ואורכו הוא שעה ו-40 דקות. גרסה מורחבת של הסרט (באורך של שעתיים ו-50 דקות) הוקרנה בבתי קולנוע מסוימים והיא שודרה גם בערוץ הראשון ב-5 בנובמבר 2018. הקרנת הסרט לוותה בקונפליקט בין הבמאי והמפיק, וכתוצאה מכך סנז'קין ויוזפוביץ' (התסריטאי) דרשו להסיר את שמם מהקרדיטים.
עלילה
הסרט מתרחש בשנת 1918 בעיר פרם בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה. חיל משמר של הצבא הלבן במרכז סיביר תחת פיקודו של הגנרל הצעיר אנטולי פפליאייב כובש את העיר. הצבא מותש, אין מספיק תחמושת, מדים והוראות ברורות מפיקוד הצבא.
הפקה
הסרט צולם מינואר עד מרץ 2015 באולפני לנפילם בקרונשטאדט ובביתן החמישי של האולפנים בעיר סנקט פטרבורג, היכן שנבנתה התפאורה עבור מגוריו של מושל העיר.
בצילומים השתתפו מלחי מקהלת "הרוח הבלטית" של מרכז ההדרכה 907 של הצי הרוסי, שגילמו את תפקיד חיל המשמר הלבן.
בדיקת שדה ראייה
בדיקת שדה ראייה (באנגלית: Visual Field Test, Perimetry Test) היא בדיקה מתחום האופטומטריה הבוחנת את תקינות תחום הראייה של כל עין בנפרד, כולל הראייה המרכזית והפריפרית (לצדדים). זוהי בדיקה המהווה מרכיב משלים חשוב של כל בדיקת ראייה כללית, ובפרט בדיקה למחלת הגלאוקומה העינית ומחלות רשתית העין - מצב בו שדה הראייה צר במיוחד מוגדר כלקות ראייה.
בדיקת שדה ראייה נעשית באמצעות הבחנה בנקודות אור במרחב, בעזרת מכשיר הנקרא פרימטר אשר מסכם את התוצאות אל תוך מחשב, שנותן תמונה כוללת של שדה הראייה של הנבדק. במידה וישנם אזורים בהם לא הבחין הנבדק בנקודות האור בשל הפרעה בראייה, המחשב מציין כי ישנו "כתם עיוור", כלומר אזור פגוע בשדה הראייה. הבדיקה מיועדת לאבחון ומעקב מדויק של הפרעות בשדות הראייה בשתי העיניים.
בדיקת שדה-ראייה ממוחשבת היא בדיקה המאפשרת להעריך את מידת הנזק הקיים בשדה-הראייה, זאת אומרת: אותם חלקים החסרים מהתמונה שאנחנו רואים בכל עין כאשר מבטנו קבוע על נקודה אחת. לדוגמה, בזמן שאנחנו מסתכלים על רמזור אדום ומחכים שיתחלף, הראייה ההיקפית שלנו מאפשרת לנו להבחין במכונית הנעצרת בנתיב שלידנו. מדידה מדויקת של שדה-הראייה מאפשרת גילוי של הנזק מגלאוקומה כבר בשלבים המוקדמים של המחלה, הרבה לפני שהחולה מסוגל לחוש בכך. מעקב אחר השינויים בשדה-הראייה על ידי בדיקות שדה-ראייה חוזרות משמש למעקב רגיש אחרי התקדמות המחלה.
יתרונות הבדיקה הממוחשבת בכך שהיא מועברת באופן זהה בכל פעם שהיא מתבצעת, כל מכשירי שדה הראייה מכוילים באופן זהה, ומהלך הבדיקה אינו מושפע מהבודק. הבדיקה מספקת מידע מדויק על פגיעה בשדה הראייה ומאפשרת ניתוח מדויק של הנתונים, כך שהרופא יכול להסיק אם שדה הראייה תקין, או לחליפין, אם חל בו שינוי יחסית לבדיקות הקודמות.
הצורך בביצוע הבדיקה
בנוסף, מחלות נוירולוגיות שונות הגורמות לנזק לעצב הראייה יכולות להביא להפרעה בשדה הראייה, ויאובחנו על ידי הבדיקה, למשל: שבץ מוחי (CVA), אירוע מוחי חולף (TIA), טרשת נפוצה, גידולים מוחיים ועוד. אינדיקציה נוספת לביצוע הבדיקה היא למשל לפני ניתוחי עיניים, לצורך השוואה עם התוצאות לאחר הניתוח. בבדיקת שדה הראייה מוקרנות נקודות אור על מסך כדי לבדוק את הרגישות לאור של אזורים שונים בשדה הראייה. בבדיקה זאת מתבקש הנבדק ללחוץ על כפתור המונח בידו בכל פעם שהוא רואה נקודת אור המוקרנת על המסך. במהלך הבדיקה נקודות האור הופכות חלשות יותר ויותר עד שהנבדק אינו מבחין בהן כלל. בדרך זו המכשיר מסוגל לחשב מהי עצמת האור המינימלית שהנבדק מסוגל לזהות בכל אזור של שדה הראייה. בדיקה זו מבוצעת בנפרד לכל עין. מרבית חולי הגלאוקומה הנמצאים בטיפול נרתעים מביצוע בדיקת שדה ראייה. הבדיקה ממושכת, משעממת, מעייפת ודורשת ריכוז רב. רוב הנבדקים – הבריאים והחולים כאחד - מרגישים במהלך הבדיקה שלא ביצעו אותה כיאות. חלקם אף מרגישים תסכול וחרדה מכך שלא ראו היטב את נקודות האור, ולעיתים קרובות תחושתם במהלך הבדיקה היא כי מצב הראייה שלהם הוחמר. תחושות אלה משותפות לכל הנבדקים, בריאים וחולים כאחד, והיא נובעת בעיקר מכך שהמכשיר מכוון בהדרגה את עוצמת האור המוקרן עד לעוצמה המינימלית שהנבדק מסוגל לראות. חולים רבים היו שמחים לוותר על בדיקה זאת, אולם בדיקת שדה הראייה נותנת מידע חשוב ביותר על קיום המחלה ולאחר מכן על יציבות המחלה (האם הגלאוקומה התקדמה). מסיבה זאת חשוב מאוד לבצע את בדיקת שדה הראייה בכל פעם שהרופא מפנה לבצע אותה. מרווחי הזמן בין בדיקה לבדיקה ינועו לרוב בין מספר חודשים עד שנה או יותר – הכול תלוי בחומרת המחלה, בלחץ התוך-עיני ובגורמים נוספים.
אופן ביצוע הבדיקה
הנבדק יושב מול מכשיר דמוי מחשב, ומתבונן למרכז. בהמשך מוקרנות נקודות אור על המסך שמולו, כדי לבדוק את הרגישות לאור של אזורים שונים בשדה הראייה. הנבדק מתבקש ללחוץ על כפתור המונח בידו בכל פעם שהוא רואה נקודת אור המוקרנת על המסך. במהלך הבדיקה נקודות האור הופכות חלשות יותר ויותר עד שהנבדק אינו מבחין בהם כלל. בדרך זו המכשיר מסוגל לחשב מהי עצמת האור המינימלית שהנבדק מסוגל לזהות בכל אזור של שדה הראייה.
בתי ויטנברג
בתי ויטנברג היא שכונה חרדית קטנה בשולי מאה שערים, סמוך לכיכר השבת, בין רחוב 'חיי אדם' לרחוב 'אבן יהושע' (סמוך לרחוב שטראוס). השכונה נוסדה בשנת 1885 בתרומת הנדיב משה ויטנברג ונקראת גם שערי משה.
משה ויטנברג היה נשיא חסידי חב"ד בירושלים, סוחר עשיר מוויטבסק, שבהיותו חשוך ילדים החליט להשקיע את הונו בהקדשים בירושלים. הוא רכש בתחילה בתים ברובע המוסלמי (בהם "בית ויטנברג" ברחוב הגיא, שלימים נרכש על ידי אריאל שרון).
השכונה היא "שכונת הקדש", שכל ההכנסות מן השכירות בה מוקדשות למימון מוסדות צדקה וחסד. בשכונה נבנו בשלב הראשון 39 בתים המושכרים במחיר נמוך למעוטי יכולת מקרב בני העדה החרדית כמו כן הוקמו בית מדרש ובית כנסת בשם "תפילה למשה", המתפרנסים מן ההקדש, בהם ביקש ויטנברג לכלכל עשרה תלמידי חכמים שילמדו כל היום תורה ויקנו לשכונה מעמד של עיר. מאוחר יותר נוספה לבתים קומה שנייה ונבנו דירות נוספות. השכונה בנויה בתבנית ריבוע סביב חצר ובה בור מים.
בכניסה לשכונה נקבע שער אבן ועליו המילים:
דוד ילין, ברשימותיו בעיתון השקפה, תיאר את פועלו של ויטנברג במסגרת הספד לאחר מותו:
השכונה הוזנחה במשך שנים בשל סוגיות של בעלות על הקרקע, שמנעו שיקום של השכונה בצורתה המקורית. ב-2019 החלו עבודות פינוי ובינוי של השכונה.
רצח תמר אורן
פרשת הרצח
ביום הרצח, עם לילה, יצאה לטייל עם בן זוגה, בנימין לוונטל מקיבוץ יפתח, ליד מושב ירקונה. בהימצאם ליד פרדס, ירו עליהם מסתננים. תמר נהרגה ובן זוגה נפצע. היא הובאה לקבורה במושב גני עם.
ז'אנג ז'י
קריירת מועדונים
ז'אנג התחיל את הקריירה שלו בצעירי ליאונינג כמגן. בשנת חתם בשנג'ן מליגת העל בה הוסט לעמדת הקשר, וזכה עימה באליפות בשנת. לקראת תחילת עונת חתם בשאנדונג לוננג במדיה כבש 31 שערים ב-45 משחקים. בתום עונת זכה עם המועדון בדאבל.
ב-29 בדצמבר 2006 הושאל לצ'רלטון את'לטיק עד לסיום העונה עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו בתום תקופת ההשאלה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ליגה נגד מנצ'סטר יונייטד. ב-18 במרץ 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בצ'רלטון בניצחון 2–0 נגד ניוקאסל יונייטד. לאחר שנגמרה עונת, חזר ז'אנג לשאנדונג ושיחק בה עד אוגוסט אז מימשה צ'רלטון את האופציה עליו והוא חתם לשנתיים. בתום עונת המועדון ירד לפוטבול ליג הראשונה ועזב את המועדון לאחר שסיים את חוזהו.
ב-1 בספטמבר 2009, חתם לשנתיים בסלטיק והפך לסיני השני שמשחק בליגה הסקוטית אחרי דו ויי. ב-4 באוקטובר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי סלטיק בדרבי נגד גלאזגו ריינג'רס, במשחק זה סחט פנדל שנתן לסלטיק ניצחון 2–1. ב-8 במאי 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון נגד הארט אוף מידלות'יאן.
ב-28 ביוני 2010 חזר לסין כאשר חתם בגואנגג'ואו אוורגראנד ששיחקה אז בליגה הסינית השנייה. ב-17 ביולי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה נד ווהאן זל, 4 ימים לאחר מכן כבש את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 10–0 נגד נאנג'ינג יויו. את העונה הוא סיים עם 5 שערים ועלה עם הקבוצה לליגת העל. בתום העונה הקפטן לי ז'יהאי עזב את המועדון וז'אנג הפך לקפטן. בתום עונת זכה עם המועדון באליפות והפך לכדורגלן הראשון שזוכה באליפות סין עם 3 מועדונים שונים. עונה לאחר מכן עם המועדון בדאבל. ב-9 בנובמבר 2013 זכה עם המועדון בליגת האלופות האסיאתית, כאשר המועדון הפך למועדון הסיני הראשון שזוכה במפעל.
קריירה בינלאומית
בצעירותו שיחק ז'אנג בנבחרת הצעירה של סין. בשנת ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סין. ב-29 בינואר 2004 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות בו ניצחה סין 1–0 את. ז'אנג נכלל בסגל הנבחרת בגביע אסיה 2004, גביע אסיה 2007, אולימפיאדת בייג'ינג (2008) וגביע אסיה 2015. ז'אנג משמש כיום כקפטן הנבחרת.
זיו רום
זיו רום הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד שייטת ספינות הטילים.
ביוגרפיה
רום התגייס לצה"ל בשנת 1990. הוא בוגר קורס חובלים ושימש במגוון תפקידי פיקוד ומטה בשייטת ספינות הטילים. בין היתר שימש כמפקד דבורה בפלגה 915 בגזרת ים סוף, כמפקד אח"י סופה, כמפקד אח"י אילת וכראש מדור תכנון במחלקת מבצעים של זרוע הים וכמפקד פלגה 32. בשנים 2015–2017 שימש כמפקד שייטת ספינות הטילים. ב-27 בנובמבר 2017 פורסם כי ימונה לראש מחלקת אמצעי לחימה בחיל הים. ב-9 באוגוסט 2020 סיים את תפקידו כראש מחלקת אמצעי לחימה בחיל הים.
נמל התעופה הבין-לאומי כריסטיאנו רונאלדו
נמל התעופה הבין-לאומי כריסטיאנו רונאלדו (בפורטוגזית: Aeroporto de Cristiano Ronaldo) הוא נמל תעופה באיי מדיירה (סמוך לערים סנטה קרוש ופונשל).
ברנן ג'ונסון
ברנן ג'ונסון (באנגלית: Brennan Price Johnson; נולד ב-23 במאי 2001 בנוטינגהאם שבאנגליה) הוא כדורגלן ולשי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת נוטינגהאם פורסט מהפרמייר ליג ובנבחרת ויילס.
נמל התעופה הבין-לאומי כריסטיאנו רונאלדו
נמל התעופה נפתח באופן רשמי ב-18 ביולי 1964. הטיסה הראשונה שנחתה בו הייתה של חברת התעופה טאפ פורטוגל, שנשאה 80 נוסעים.
ב-23 ביולי 2016 שונה שמו של נמל התעופה מ"נמל התעופה מדיירה" ל"נמל התעופה כריסטיאנו רונאלדו", על שם כוכב הכדורגל כריסטיאנו רונאלדו, יליד פונשל.
ברנן ג'ונסון
קריירת מועדונים
ג'ונסון גדל במחלקת הנוער של נוטינגהאם. בעונת 2019/2020 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
בעונת 2021/2022 חזר לנוטינגהאם פורסט. הוא סיים את העונה עם 18 שערים ב-49 הופעות בליגה, ולקח חלק בהעפלה של נוטינגהאם פורסט לפרמייר ליג.
קריירה בינלאומית
ב-12 בנובמבר 2020 ערך ג'ונסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ויילס, בתיקו 0–0 נגד נבחרת ארצות הברית במשחק ידידות. ב-11 ביוני 2022 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 1–1 נגד נבחרת בלגיה במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
נכלל בסגל נבחרת ויילס לטורניר מונדיאל 2022.
גיא גולדפרב
גיא גולדפרב (נולד ב-7 במאי 1975) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש כסגן מפקד זרוע הים וראש מטה חיל הים. קודם לכן שימש מפקד בסיס חיפה, מפקד שייטת ספינות הטילים ומפקד בסיס אשדוד.
ביוגרפיה
גולדפרב גדל והתחנך בקריית חיים, סיים בית ספר נתיבים ותיכון קריית חיים. התגייס לצה"ל בשנת 1993, הוא בוגר קורס חובלים ושימש במגוון תפקידי פיקוד ומטה בשייטת ספינות הטילים. בין היתר שימש כקצין משמרת באח"י גאולה, קצין נשק באח"י עצמאות, מפקד דבורה בפלגה 914 בגזרת דרום לבנון, מפקד ספינת הטילים אח"י כידון בשנים 2002–2003, מדריך ראשי בקורס חובלים, ראש מדור בענף מבצעי ים, ביולי 2010 הוענקה לו דרגת סגן אלוף והוא מונה למפקד פלגה 916, עד יולי 2012, ראש ענף אופרטיבי במחלקת המבצעים של חיל הים, ומפל"ג 31 בשייטת 3 בשנים 2013–2015. ב-2015 מונה לסגן מפקד שייטת 3 ושנה לאחר מכן, באפריל 2016, הוענקה לו דרגת אל"ם והוא מונה כמפקד בסיס אשדוד.
ב-13 באוגוסט 2017 נכנס לתפקידו כמפקד שייטת ספינות הטילים ושירת בתפקיד זה עד 7 באוגוסט 2019, בתקופת פיקודו זכתה שייטת 3 בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות ובנוסף זכתה באות הערכה מטעם הרמטכ"ל בעבור "סדרת פעילויות מבצעיות פורצות דרך, בה הפגינו עוז, נחישות, יצירתיות וקור רוח עילאי". בסיום תפקידו יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי. ביולי 2020 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד בסיס חיפה, תפקיד בו כיהן עד אוגוסט 2021.
ב-15 באוגוסט 2021 מונה לראש מטה חיל הים.
גולדפרב הוא בוגר קורס פיקוד ומטה של צי ארצות הברית Naval War College, Newport,RI. הוא בוגר קורס מפקדי חטיבות, קורס מפקדי אוגדות והמכללה לביטחון לאומי. הוא בעל תואר ראשון (בהצטיינות יתרה) במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה, תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה ותואר שני נוסף במדעי המדינה וביטחון לאומי מטעם המכללה לביטחון לאומי ואוניברסיטת חיפה. הוא נשוי לעידית ואב לשתי בנות ובן.
שוגאליי 3
שוגאליי 3 (ברוסית: Шугалей 3) הוא סרט פעולה, קופרודוקציה רוסית-תוניסאית שביים מקסים בריוס. הסרט הוקרן בבכורה ב-2 בספטמבר 2021 בערוץ NTV. הסרט מבוסס על סיפורם האמיתי של שני רוסים שנתפסו על ידי חמושים בלוב: מקסים שוגאליי וסאמר חסן עלי סויפאן.
עלילה
הסרט מבוסס על אירועים אמיתיים ומספר על סוציולוגים רוסים שנחטפו במאי 2019 בלוב על ידי חמושים אסלאמיסטים. הסוציולוג הרוסי מקסים שוגאליי ועמיתו והמתורגמן סאמר סויפאן מקבלים הזמנה רשמית ללוב, מדינה שנקרעה על ידי קבוצות מיליטנטיות. הם צריכים לערוך מחקר שיכול לסיים את הלחימה. במהלך עבודתם, נופלים לידיהם נתונים סודיים שעלולים לעלות ביוקר לממשלה המקומית, מה שאומר שהם לא יוכלו לעזוב את לוב. כדי לעצור אותם, הם נחטפים ונשלחים ללא אישום רשמי לכלא פרטי שבו שולטת אנרכיה ואכזריות. הניסיונות הדיפלומטיים לפתור את הבעיה בשלום מגיעים למבוי סתום.
למרות הכל, שוגאליי ממשיך לעבוד. לפעמים הוא מקבל מידע מבחוץ ומנסה להבין את פעולות ארגוני הטרור. הנתונים שנאספו על ידי המדענים מסוכנים עבור הלוחמים הלובים והם רוצים להכפיש את שוגאליי: על פי הוראותיהם, העיתונאים משתמשים בכל משאביהם כדי להפוך את הרוסי למרגל. בשלב זה, שוגאליי מוצא דרך להעביר את המידע שהתקבל למולדתו.
לאחר שבי ממושך בכלא הלובי "מיטיגה" חוזרים סוף סוף מקסים שוגאליי וסאמר סויפאן לרוסיה. כמה חודשים לאחר מכן, מנהל הבנק לשעבר בטריפולי, פאריד, יוצר קשר עם שוגאליי ומציע להיפגש במצרים: יש לו מידע חדש על המחבלים בלוב. אבל הפגישה מתבטלת. כדי לעזור לפאריד להימנע ממאסר, מקסים יצטרך לדחות את תוכניותיו לזמן מה.
אוון ג'ון באגט
ביוגרפיה
באגט נולד בעיר גרהם בטקסס בשנת 1920, והיה בוגר אוניברסיטת הרדין סימונס. הוא החל לעבוד בוול סטריט לאחר סיום לימודיו עד שאמריקה הצטרפה לצד בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. עם תחילת המעורבות של ארצות הברית בנעשה באירופה ובמזרח הרחוק אחרי ההתקפה על פרל הארבור, הוא התייצב בלשכת הגיוס ובחר להתגייס לחילות האוויר של צבא ארצות הברית; הוא סיים קורס טיס ב-26 ביולי 1942 בבית ספר לטיסה "צבא קולומבוס החדש". טייסת המפציצים שבה שירת, הוצבה בעיר פאנדאבסוואר במערב בנגל שבהודו הבריטית כחלק מההמערכה על בורמה שנכבשה קודם לכן על ידי האימפריה היפנית והפכה את האיום על הודו למיידי. המשימות העיקריות של הטייסת היו לפגוע בשדות תעופה יפניים ובבסיסים קדמיים בבורמה.
הפלת המטוס
ב-31 במרץ 1943, הטייסת של באגט נצטוותה להרוס גשר רכבת הסמוך לבסיס היפני בעיר פינמאנה השוכנת במרכז בורמה בין יאנגון למנדליי, אשר שימש את היפנים לאספקה קרקעית בין הבסיסים היפניים. מספר מפציצים כבדים מסוג B-24 ליברייטור יצאו למשימה, כשבאחד מהם, באגט שימש כטייס משנה לצידו של הטייס הראשי קולונל לויד ג'נסן. בטרם הגיעו ליעד שלהם, המפציצים הכבדים הותקפו על ידי מטוסי קרב יפנים מסוג מיצובישי A6M זירו ונאקאג'ימה קי-43 שהמטירו עליהם אש כבדה ממקלעי 7-מ"מ ו-20 מ"מ. מטוסו של באגט נפגע באורח רציני מאש יפנית, וההתלקחות בתוכו הועצמה במהירות על ידי בקבוקי חמצן שהיו ברחבי המטוס. סמל קרוסטיק - אחד התותחנים בצוות, החל לכבות את האש באמצעות מטפי כיבוי, כשבאגט בזמן הזה נע ממקום מושבו בתא הטייס לעבר הצריח הפנוי והחל לירות במקלע לעבר מטוסי האויב. מאחר שהמטוס עמד להתפוצץ כל רגע, אל"ם לויד יאנסן הורה לצוות לנטוש את המטוס, כשבאגט העביר את הפקודה לשלושת אנשי הצוות האחרים באמצעות תנועות ידיים לאחר שהאינטרקום הושמד. סמל קרוסטיק הצליח להרוויח מעט זמן עבור שאר הצוות להתכונן לצניחה על ידי הנמכת הלהבות בחלק הפנימי של גוף המטוס באמצעות המטפים. חמשת אנשי הצוות הצליחו לצנוח ממנו רגעים ספורים לפני שהתפוצץ.
בעוד החיילים האמריקנים צונחים באוויר, הטייסים היפנים ביצעו לעברם יעפים ופתחו עליהם באש מקלעים, וכתוצאה מכך נפצעו מספר מאנשי הצוות בעודם באוויר - חלקם אנושות. באגט שנפצע אף הוא בזרועו, העמיד פני מת בתקווה שהיפנים יתעלמו ממנו, ונתלה ברפיון על המצנח תוך כדי שהוציא מנרתיקו את נשקו האישי. אחד הטייסים היפנים חג מטרים ספורים סביב המצנח של באגט, כנראה כדי לבדוק שהחייל האמריקני אכן מת; הטייס היפני השתהה מעט באוויר ופתח את חופת תא הטייס. באגט שלף את אקדח הקולט M1911 שלו וירה ארבע יריות לעבר תא הטייס. המטוס החל לקרטע באוויר עד שנעלם מעיניו. לאחר שבאגט הגיע לאדמה, הטייסים היפנים המשיכו לירות לעברו, אך הוא נמלט והתחבא תחת עץ. לצידו נחתו שני חיילים נוספים מצוותו - קולונל לויד ג'נסן וסמל קרוסטיק - אשר נפצעו קשה באוויר מירי היפנים. השלושה נתפסו לאחר זמן קצר על ידי מקומיים בורמזים שהסגירו אותם לידי היפנים. במהלך נפילתו בשבי, באגט לא האמין לרגע שהוא הצליח להפיל את המטוס היפני באמצעות אקדחו. הקולונל לויד ג'נסן הוצא להורג על הסף, ואילו האחרים הוטסו לכלא צ'אנגי בסינגפור.
אימות ההפלה ואחרית חייו
מספר חודשים לאחר ההפלה בהיותו בכלא צ'אנגי, באגט נפגש עם קולונל הארי מלטון מפקד כנף קרב 311 שנפל אף הוא בשבי בבורמה, והלה סיפר לו ששמע מקולונל יפני אודות החייל האמריקני שהפיל באותה תקרית מטוס באמצעות ירי מאקדח - זאת לאחר שהיפנים מצאו באתר ההתרסקות את הטייס ההרוג כתוצאה מכדור בודד שפגע בראשו. כך התברר לבאגט למפרע שהמטוס אכן הופל על ידו. קולונל מלטון התכוון לחבר דו"ח רשמי על האירוע, אך הוא איבד את חייו קודם לכן לאחר שהספינה שבה הוא נלקח ליפן לצד כ-2,000 שבויים נוספים טובעה ב-12 בספטמבר 1944 בים סין הדרומי על ידי הצוללת האמריקנית USS סאיליון.
אוון ג'ון נשאר שבוי במשך שנתיים עד תום המלחמה, ושוחרר לצד 37 שבויים אמריקנים נוספים בתום המלחמה על ידי שמונה סוכנים של המשרד לשירותים אסטרטגיים שצנחו לתוך סינגפור. לאחר המלחמה הוא שירת בבסיס חיל האוויר מיטשל שבמדינת ניו יורק. הוא פרש מחיל האוויר בדרגת קולונל, ולאחר מכן עבד כמנהל בחברת הביטחון "ליטון אינדוסטריז" - ספקית של מערכות אלקטרוניות ביטחוניות לצי האמריקני. באגט נפטר בשנת 2006.
מגזין חיל האוויר האמריקני שחקר ופרסם לאחר מכן את המקרה, הביא מלבד עדותו של קולונל הארי מלטון, ראיות אחרות שתומכות בסיפור: ראשית לא היו מטוסי קרב אמריקנים באזור שיכלו להפיל את מטוס הזירו היפני; שנית, האירוע התרחש בגובה של 5,000-4,000 מטר, כך שההסבר ההגיוני לכך שהטייס היפני לא ניצל בצניחה ממנו הוא מפני שנורה למוות על ידי באגט קודם לכן.
ראשן לייף
ראשן לייף (באנגלית: Russian Life. בעבר נקרא The USSR (ברית המועצות) ו־Soviet Life (סובייט לייף)) הוא כתב עת המתפרסם דו חודשי בעל 64 עמודים העוסק בתרבות הרוסית ויוצא מאז 1956. כתב העת נכתב ונערך על ידי פרילנסרים ואנשי מקצוע אמריקאים ורוסים. בעברו הרחוק שימש כתב העת כ"תעמולה מנומסת", כלי של הממשלה הסובייטית והרוסית. מאז 1995 העיתון נמצא בבעלות פרטית ומפורסם על ידי חברה אמריקנית.
היסטוריה
באוקטובר 1956, כתב עת חדש באנגלית, "ברית המועצות" הופיע בקיוסק י העיתונים בערים מרכזיות בארצות הברית. בהתחשב בסנטימט האנטי-סובייטי ששרר בארצות הברית באותה תקופה, היה זה חשוד שכתב עת יפורסם תחת שן שכזה. כתב העת נערך על ידי אנוור ממדוב, פוליגלוט שנולד בבאקו, אשר היה אחד הדיפלומטים הסובייטים הצעירים ביותר כאשר הוא מונה מזכיר העיתונות של השגרירות הסובייטית באיטליה ב-1943.
באותו זמן, בקיוסקים במוסקבה, לנינגרד וקייב וערים סובייטיות אחרות, הופיע כתב העת "אמריקה" שהתפרסם בפעם השנייה. אמריקה הושק ב-1944 אך בסוף שנות ה-40 מחלקת המדינה האמריקנית החלו לחשוב ששידורי רדיו "קול ארצות הברית" יהיו כלי תעמולה אפקטיבי יותר, וב-1952 פרסום כתב העת אמריקה נעצר. עם זאת, ב-1956 הממשלות הסובייטיות והאמריקאיות הסכימו "להחליף" כתבי עת וכתב העת אמריקה פורסם שוב עם פרסום כתב העת ברית המועצות בארצות הברית.
לאחר כמה שנים, ברית המועצות שינה את שמו לסובייט לייף. למרות שכתב העת אף פעם לא היווה כלי תעמולה פר אקסלנס, סובייט לייף כן תמך בקו הממשלתי הכללי. אך עם זאת, כתב העת חיפש להציג פרספקטיבה מודעת של התרבות הרוסית, ההיסטוריה, גילויים מדעיים, והעמים השונים שמאכלסים את ברית המועצות.
תחת התנאים של ההסכם הבין־הממשלתי שבעקבותו הותר פרסום כתב העת, וכתב העת הנגדי אמריקה, מספר המנויים הוגבל עבור שני כתבי העת, לכ-30,000 מנויים.
במהלך סוף שנות ה-80, בגלל הרפורמות הפוליטיות והכלכליות שהתרחשו בברית המועצות, נהיה עניין גדול בכתב העת, ותפוצתו גדלה ליותר מ-50,000 קוראים.
בדצמבר 1991, ברית המועצות התפרקה, וכתוצאה מכך, הממשלה הרוסית לא הצליחה למצוא כסף כדי לממן את ההדפסה של סובייט לייף. הגיליון האחרון של כתב העת פורסם בדצמבר 1991.
רק שנה אחת מאוחר יותר, בתחילת 1993, באמצעות הסכם בין רי"א נובוסטי (סוכנות העיתונות הממשלתית) ודפוס ריץ' פרונטיר, "סובייט לייף" נולד מחדש כ"ראשן לייף". כתב העת הפך להיות דו־ירחון במקום מתכונתו הקודמת שהייתה ירחון. בשנת 1995 הזכויות נמכרו לחברה אמריקאית. בשנת 2022 על דפי הירחון פורסם גינוי לפלישת רוסיה לאוקראינה.
פיטר רוסקאם
פיטר רוסקאם (באנגלית: Peter Roskam; נולד ב-13 בספטמבר 1961) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית. כיהן כנציג המחוז השישי של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 2007–2019.
ביוגרפיה
רוסקאם נולד במחוז קוק שבאילינוי. ב-1983 סיים תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. לאחר הלימודים עבד כמורה, בשנים 1985 עד 1987 עבד במטהו של חבר הקונגרס מטקסס טום דיליי ושל חבר הקונגרס מאילינוי הנרי הייד. ב-1989 סיים תואר JD במשפטים מהמכון הטכנולוגי של אילינוי ועבד כעורך דין פרטי.
בשנים 1993 עד 1999 כיהן בבית הנבחרים של אילינוי, ובשנים 2000 עד 2006 כיהן בסנאט של מדינת אילינוי. בנובמבר 2006 נבחר לנציג המחוז השישי של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית, לאחר שגבר על יריבתו מהמפלגה הדמוקרטית תמי דקוורת'. מאז נבחר לחמש כהונות נוספות, האחרונה בהן בנובמבר 2016. בבחירות בנובמבר 2018 הפסיד למועמד המפלגה הדמוקרטית שון קסטן. בשנים 2011 עד 2014 כיהן כסגן מצליף הסיעה הרפובליקנית. שימש חבר בוועדת המיסוי והתקציב (Committee on Ways and Means) וכיהן כיו"ר ועדת המשנה שלה לענייני פיקוח. כמו כן הוא היה חבר בוועדה המיוחדת לחקירת אירועי מתקפת הטרור בקונסוליה האמריקנית בבנגאזי ב-2012.
רוסקם כיהן כיושב ראש משותף של השדולה הרפובליקנית למען ישראל בבית הנבחרים, יחד עם דאג למבורן, לאונרד לאנס ולי זלדין. ב-2015 העביר בקונגרס את החוק למאבק ב-BDS ובחרם על ישראל (H.R. 825: United States-Israel Trade and Commercial Enhancement Act). החוק נחתם על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה ביוני 2015.
נשוי לאליזבת ואב לארבעה ילדים.
יש לי גן
יֵשׁ לִי גַן הוא שיר אהבה מאת המשורר חיים נחמן ביאליק, אשר נכתב בשנים תרס"ז-תרס"ח 1907–1908. השיר פורסם לראשונה במרץ 1908 בירחון השילוח, כשני מתוך קבוצה של חמישה שירי עם. ארבעת השירים האחרים בקבוצה הם: בין נהר פרת ונהר חדקל, תרזה יפה, "מנהג חדש" ו"לא ביום ולא בלילה".
על השיר
כרוב שיריו של המשורר, נכתב השיר בהגייה אשכנזית.הדוברת מתארת את יחסיה, געגועיה ומאוייה, כמו גם את שיחותיה עם אהובהּ. בלשון מטפורית היא מתארת את חמוקי גופה ואת המגע עם בן הזוג ומייחלת לנישואיה הקרובים עמו, והוא נעתר לבקשתה.
היצירה משלבת בין ההרמזים מ"שיר השירים" לבין מוטיבים משירי חתונה עממיים ביידיש, כמו למשל ההתלבטות של החתן המיועד, או ההתגרות באורחי החתונה. הנופך הארוטי של השיר מתקבל מהשימוש במילים כמו גן, באר ודלי נוטף, שאינם מותירים מקום לספק לגבי התפקיד שלהם בעלילת פיתוי ארוטית.
"השיר נדפס בשינויים ניכרים כשיר ילדים במקראה "שבילים" שבעריכת יעקב פיכמן (אודסה, תרע"ח). השינויים שנועדו להבליע את הטון הארוטי של השיר נעשו כנראה בהיתר המשורר".
עיבודים מוזיקליים
לחנו של השיר עובד על ידי המלחין נחום נרדי בהשפעת נעימה ערבית סורית עממית, וזכה בין השאר, לביצועהם של הזמרים: ברכה צפירה, נחמה הנדל, עפרה חזה, דקלון ושם טוב לוי. השיר הושר גם בגרסת לאדינו ונקרא "יוצא אני למרסיי".
לחן נוסף, פחות מוכר, חובר על ידי שמואל הארולד ובוצע על ידי אחותו שולה הארולד .
אסטח'ר
אסטח'ר (בפרסית: اصطخر) הייתה עיר קדומה בפרובינציית פארס ששימשה כבירת האימפריה הסאסאנית לתקופה קצרה.
באסטח'ר עמד מקדש אש זורואסטרי שהוקדש לאלה אנאהיטה בתקופה האח'מנית. חלק מעמודי הענק של המבנה נותרו במקום וניתן לראותם גם כיום. תחת השלטון הסאסאני שכן בעיר האוצר המלכותי, שכלל, מלבד אוצרות וכסף, גם ספרים שונים. בעיר הייתה מטבעה משגשגת, שסימנה היה האותיות ST. המטבעה המשיכה להנפיק מטבעות גם לאחר הכיבוש הערבי בשנת 9–648. כפי שמספר בלאד'ורי, העיר נכבשה אחרי:
העיר עמדה בהריסותיה לאחר מכן, ובמאה ה-9 מתאר ההיסטוריון אל-מסעודי את הריסות מקדש האש המפואר שעמד שם. הוא מוסיף כי האש המקודשת נלקחה מאסטח'ר למקום מבטחים יחד עם ספרים שנשמרו שם.
אסטח'ר מוזכרת גם בשאה-נאמה של פירדוסי, שם מסופר כי המלך קאי-קובאד יצא לבקר בארמונו שבעיר.
רנדי שקמן
רנדי ויין שקמן (באנגלית: Randy Wayne Schekman; נולד ב-30 בדצמבר 1948) הוא ביולוג יהודי אמריקאי, החוקר ביולוגיה של התא באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. היה העורך הראשי של PNAS. ב-2013 זכה יחד עם שני שותפים בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.
קורות חיים
שקמן נולד במינסוטה שבארצות הברית. ב-1971 סיים את התואר הראשון שלו בביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. במהלך לימודיו הוא עבד במעבדות בכימיה וכן במסגרת חילופי סטודנטים, למד שנה אחת באוניברסיטת אדינבורו. ב-1975 סיים את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת סטנפורד בנושא של שכפול DNA. בזמן הדוקטורט עבד שקמן בין היתר עם ארתור קורנברג. לאחר מכן עשה בתר-דוקטורט במעבדה של ג'ונתן סינגר, באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, אשר פרסם את המודל המוזאי (mosaic model) של מבנה הממברנה. ב-1976 חזר שוב לברקלי, שם קיבל משרה כפרופסור.
מאז 1991 שקמן הוא חוקר במחלקה לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית ב-Howard Hughes Medical Institute שבאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. קודם לכך היה שייך למחלקה לביוכימיה של האוניברסיטה. המחקר שלו עוסק בתנועה של בועיות ברמה מולקולרית בתאים איקריוטים, ובהם של שמרים. לתנועת הבועיות יש תפקידים פיזיולוגיים רבים, ובהם חלוקת תא, תקשורת בין-תאית ובפרט בין תאי עצב, הוצאה של הורמונים ועוד. יש קשר בין פגמים בתהליכים אלה לבין מחלות שונות, ובהן סוכרת ומחלות זיהומיות שונות.
ב-2006 הוא הפך לעורך הראשי של PNAS. כמו כן, במהלך הקריירה שלו היה עורך כתב העת לביולוגיה תאית (Journal of Cell Biology), כתב העת השנתי לביולוגיה תאית (Annual Review of Cell Biology) וכתב העת לביולוגיה מולקולרית של התא (Molecular Biology of the Cell). ב-1992 נבחר להיות חבר באקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית). ב-2002 זכה בפרס לסקר למחקר רפואי בסיסי. כמו כן, הוא חבר בוועדה של פרס שאו. ב-2013 הפך לחבר זר בחברה המלכותית וכן זכה שקמן יחד עם ג'יימס רותמן ותומאס סודהוף בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.
מחקריו
במעבדה שלו פיתחו שיטה ביוכימית לבדיקת ההעברה של פוליפפטידים ל-ER ומשם לגולג'י. החלבונים שלא התקפלו כמו שצריך וצריכים להיות מופרשים עוברים מה-ER לאזור אחר בצורה הפיכה באמצעות בועיות. חלבוני Sec הם שנחקרים במעבדתו. לפי ניסויים גנטיים שביצעו בחלבונים אלה, בהם נעשו מוטציות, החלבונים קשורים להעברה של חלבונים מופרשים מחוץ לתא. לאורך השנים מצאו במעבדתו מוטציות המשפיעות על כל מסלול ההפרשה של חלבונים מהתא. כמו כן, הצליחו לחקות את תהליך ההעברה של חלבונים מחוץ לתא in vitro, וכך גילו חלבונים שונים שחשובים לתהליך ההעברה של חלבונים מחוץ לתא, ממצאים שהיו חשובים להבנת התהליך. כמו כן, מחקריו עזרו בגילוי המבנה של הרשת הפנימית של אזורי התא המובילים להפרשה של חלבונים.
אופיר ראול גרייצר
אופיר ראול גרייצר (נולד בשנת 1981) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי, המתגורר בגרמניה. בטקס פרסי אופיר לשנת 2018 זכה בשלושה פרסים כמפיק, במאי ותסריטאי הסרט "האופה מברלין".
ביוגרפיה
גרייצר גדל ברעננה לאב דתי ואם חילונית, ובנערותו חזר בשאלה ויצא מהארון כהומוסקסואל.
בוגר בית הספר לקולנוע במכללת ספיר. סרטו הקצר הראשון כסטודנט, "תפילה בינואר", הוקרן בכ-20 פסטיבלים בינלאומיים ונמכר להפצה ולשידור במדינות שונות. סרט הגמר שלו "דור" השתתף גם כן במספר פסטיבלים בינלאומיים, וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל קאטוביץ' ובפרס הצילום הטוב ביותר בפסטיבל קולנוע דרום. במקביל לעבודות הבימוי שימש גרייצר כעורך של מספר סרטים דוקמנטריים באורך מלא, וכמו כן ערך עבודות וידאו ארט עם האמנים יוסף-ז'וזף דדון ואיציק בדש. ב-2015 הוזמן להשתתף בפרויקט "צ'ילה פקטורי", במהלכו ביים סרט שהוקרן בשבוע הבמאים של פסטיבל קאן.
סרטו הראשון באורך מלא, "האופה מברלין", הופץ בהפצה מסחרית ב-19 מדינות שונות והשתתף בפסטיבלים בינלאומיים רבים, על אף תקציבו הנמוך הנאמד בכ-800,000 ש"ח. הסרט זכה בעשרה פרסים בינלאומיים, ביניהם "פרס מיוחד מטעם חבר השופטים" בפסטיבל קרלובי וארי ופרס העריכה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים. בטקס פרסי אופיר לשנת 2018 הסרט היה מועמד ל-9 פרסי אופיר והיה לזוכה הגדול של הטקס לאחר שזכה ב-7 פרסים, לרבות פרסי הסרט העלילתי הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר.
חיים אישיים
בגיל צעיר התחיל גרייצר לעסוק בבישול, ולאורך השנים עבד כטבח בשורה של מסעדות ובתי אוכל. במקביל להפקת סרטו "האופה מברלין" העביר בברלין קורסים בבישול, שהתמקדו במאכלים מהמטבח הישראלי-פלסטיני. בנובמבר 2018 הוציא גרייצר ספר בישול בגרמנית בשם "Ofirs Küche" (בתרגום חופשי: "המטבח של אופיר") המשלב מתכונים מסורתיים ישראליים-פלסטיניים.
ברנדור אולסן
ברנדור הנדריקסון אולסן (בפארואזית: Brandur Hendriksson Olsen; נולד ב-19 בדצמבר 1995) הוא כדורגלן פארואזי המשחק בפרדריקסטאד ובנבחרת איי פארו בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
אולסן התחיל את הקריירה שלו ב-B71 סאנדוי. בשנת עבר לפ.צ. קופנהגן, בספטמבר  הצטרף לקבוצה הבוגרת. ב-15 באוגוסט 2014 נכלל לראשונה בסגל הקבוצה הבוגרת. ב-30 באוקטובר 2014 אולסן ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת במשחק הגביע נגד רוסקילדה. ב-13 באפריל 2015, אולסן ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ליגה בניצחון נגד סילקבורג. ב-14 במאי 2015, אולסן הבקיע את שער הבכורה שלו במדי קופנהגן במסגרת גמר הגביע הדני נגד וסטסיאלנד שהיה גם שער הניצחון שהוביל לזכייתה של קופנהגן בגביע. כעבור שבועיים אולסן הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 0-1 נגד אודנסה.
ב-22 בדצמבר 2015 הושאל לונדסיסל מהליגה הדנית הראשונה עד לסיום העונה על מנת לצבור דקות משחק.
ב-21 באפריל 2018 חתם בהפנרפיירדיר מליגת העל האיסלנדית.
קריירה בינלאומית
ב-11 באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איי פארו במשחק נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016. ב-13 ביוני 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד.
פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2020
פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2020 הוא טקס בו הוענקו פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בתחום היצירה הטלוויזיונית בישראל. הטקס שודר בכאן 11 ב-11 באפריל 2021 על ידי המנחה יניב ביטון. ב-22 במרץ 2021 פורסמו המועמדים בקטגוריות השונות על ידי נדב אמבון ודפנה לוסטיג.
לקראת התחרות ערכה הנהלת האקדמיה מספר שינויים: השינוי הבולט והחשוב הוא הפרדה של עולם התוכן של הילדים והנוער. תוכן זה יזכה לתחרות נפרדת וטקס משלו בשם "תחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער" שיתקיים לראשונה בחודש אוגוסט וישודר בערוצי ניקולדיאון.
שינויים נוספים שערכה הנהלת האקדמיה הם הוספה של מספר קטגוריות נוספות. בקטגוריות הראשיות נערכה חלוקה בין דרמה קומית לקומדיית מצבים. ובתחום הקטגוריות האישיות נוספו פרסים לשחקני ושחקניות משנה גם בדרמה וגם בקומדיה.
זוכים ומועמדים
ברשימות מטה, הזוכים בקטגוריה מודגשים.
לפי תוכנית
התוכניות הבאות קיבלו זכיות מרובות בטקס:
התוכניות הבאות קיבלו מועמדויות מרובות בטקס:
שמשון רפאל וייס
באירופה
שמשון רפאל וייס נולד בעיר אֶמְדֶן שבגרמניה ב-1910, למשפחה שהשתייכה לזרם הנאו-אותודוקסי ביהדות גרמניה. ייתכן שנקרא על שם הרב שמשון רפאל הירש (רש"ר הירש), ממייסדי זרם זה. ב-1929, בגיל 19, נסע למיר שבבלארוס, ולמד בישיבת מיר משך כשנתיים. תקופה זו זיכתה אותו בסמיכה לרבנות, וכן בקשר קרוב עם המשגיח המפורסם שכיהן אז בישיבה – הרב ירוחם ליבוביץ. בחזרתו לגרמניה למד באוניברסיטאות ברלין וברסלאו, וכן באוניברסיטת ציריך (שווייץ). קיבל את תואר דוקטור 'בכבוד רב ביותר' מאוניברסיטת טרטו (אסטוניה), ולאחר מכן עמד בראש המחלקה העברית בסמינר למורים יהודיים בווירצבורג . ב-1936 נישא ללאה (הלנה) קרליבך, נכדת הרב שלמה קרליבך מליבק . בשנותיו בגרמניה הניע כמה בחורים כישרוניים שפגש לנסוע למיר וללמוד בישיבת מיר, כפי שעשה הוא עצמו.
בארצות הברית
ב-1938, בצל רדיפות היהודים ההולכות ומחמירות בגרמניה הנאצית, היגר הרב שמשון רפאל וייס לארצות הברית. בתחילה לימד בישיבת נר ישראל בבולטימור, וב-1941 עבר לדטרויט ולימד שם בישיבת 'בית יהודה'. בדטרויט נולד בנו ישראל מאיר, לימים מייסד ישיבת נחלת הלויים וראש הישיבה. ב-1944 השתקע בניו יורק, והתמנה לרבה של קהילת 'אורח חיים'. הוא היה ממייסדי תורה ומסורה, ארגון חרדי אמריקאי שמטרתו הייתה הקמת מוסדות חינוך אורתודוקסיים לילדים יהודים ברחבי ארצות הברית. ב-1945 החל להיות מעורב בארגון ישראל הצעיר, ושנתיים לאחר מכן התמנה למנהל הארגון – תפקיד שהחזיק בו עד 1956. ב-1956 מונה לסגן נשיא ה-OU (איגוד הקהילות היהודיות אורתודוקסיות בארצות הברית).
הרב שמשון רפאל וייס היה ממקורביו של הרב אליעזר יהודה פינקל, ראש ישיבת מיר (שעברה בינתיים לירושלים, לאחר תקופת נדודים במזרח הרחוק בזמן מלחמת העולם השנייה). הקשר שלו לישיבת מיר התבטא גם בכך שהיה נשיא ישיבת מיר (כלומר, הוא סייע לישיבה בגיוס כספים). בנוסף, הוא היה מעורב ביותר בעבודתה של ועידת רבני אירופה בין השנים 1962–1972. במקביל לקריירה הרבנית שלו, שפרסמה את שמו כנואם וכמנהיג ביהדות החרדית בארצות הברית, החזיק בכמה תפקידים בטורו קולג', שרשמית לא פרש מהם אף לאחר עלייתו לארץ. בשנים 1969–1972 היה דיקן המחלקה ללימודי היהדות בקולג'. כשגדל בנו, ישראל מאיר, שלח אותו ללמוד בישיבת מיר בירושלים. ראש ישיבת מיר, הרב חיים שמואלביץ, השיא לישראל מאיר את בתו גיטל, והזוג השתקע בירושלים.
לרב שמשון רפאל וייס היה קשר הדוק עם כמה מהרבנים הבולטים בתקופתו, ובהם הרב שרגא פייבל מנדלוביץ' והרב אהרן קוטלר בארצות הברית (שהיו שותפיו להקמת 'תורה ומסורה'), וכן הרב יחיאל יעקב וינברג (מחבר הספר 'שרידי אש' ).
בישראל
ב-1972 פרש הרב שמשון רפאל וייס מתפקידיו הרבניים בארצות הברית, ועלה לישראל. הוא התגורר בירושלים, ברחוב אבן האזל 13, סמוך למשפחת חתנו יונה דיסין, וחזר ללמוד בישיבת מיר. במהלך תקופת מגוריו בארץ נפטר מחותנו הרב חיים שמואלביץ (1979), והוא היה ממספידיו. בי"א שבט ה'תש"ן (1990) נפטר הרב שמשון רפאל וייס בירושלים, וביקש שלא יספידו אותו.
הדוכסות הגדולה של ברג
הדוכסות הגדולה של ברג (גרמנית: Großherzogtum Berg) הייתה מדינת חסות של צרפת בתחומי הקונפדרציה של הריין, ששכנה בין ממלכת וסטפאליה לאימפריה הצרפתית הראשונה.
היסטוריה
בשנת 1794 כבשו הצרפתים את דוכסות ייליך, שהייתה באוניה פרסונלית עם דוכסות ברג תחת בית ויטלסבאך מרוזנות פפאלץ-נויבורג החל משנת 1614. בשנת 1803 העניק מקסימיליאן הרביעי יוזף, הנסיך הבוחר מבוואריה את הניהול בדוכסות ברג לדודנו וילהלם, דוכס בבוואריה, והפריד אותה משאר שטחיו בבוואריה ובפפאלץ.