cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גרג ג'יאנפורטה
גרגורי ריצ'רד ג'יאנפורטה (באנגלית: Gregory Richard Gianforte; נולד ב-17 באפריל 1961) הוא פוליטיקאי, מהנדס, נדבן וסופר אמריקאי, המכהן כמושל ה-25 של מדינת מונטנה. קודם לכן, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הכללי של מונטנה.
חיים אישיים
נולד ב-17 באפריל 1961, בסן דייגו, קליפורניה, בנם הבכור של פרנק ריצ'רד ג'יאנפורטה ודייל גרוס. מאוחר יותר נולדו לזוג שני בנים נוספים - דוגלאס ומייקל.
בשנות ה-80 פגש את אשתו סוזן, והם התחתנו בשנת 1998. בתחילה גרו בניו ג'רזי ולאחר מכן התגוררו בבוזמן, מונטנה. לזוג ארבעה ילדים - רחל, דייוויד, אדם וריצ'רד. ג'יאנפורטה משתייך לכנסייה הפרסביטריאנית. הוא תרם רבות ל'מוזיאון הדינוזאורים והמאובנים של גלנדייב', מוזיאון המתנגד לתאוריית האבולוציה.
קריירה עסקית
ג'יאנפורטה ורעייתו סוזן, מהנדסת מכונות, הקימו יחד את חברת RightNow Technologies בשנת 1997. חלק מהאסטרטגיה של ג'יאנפורטה היה למנף את האינטרנט כאמצעי להתגבר על חסמים גאוגרפיים לבניית עסק גלובלי. עד שנת 2004, החברה העסיקה למעלה מ-1,000 עובדים, עם משרדים בבריטניה, אסיה ואוסטרליה. החברה נרכשה על ידי תאגיד אורקל תמורת 1.5 מיליארד דולר בשנת 2011.
בשנת 2005, יחד עם מחבר שותף בלונדון, מרקוס גיבסון, פרסם ג'יאנפורטה ספר עסקים בשם "Bootstrapping Your Business". כמו כן העביר הרצאות עסקיות בנושא יזמות, ובניית עסק גלובלי.
בשנת 2004 ג'יאנפורטה ורעייתו הקימו את קרן משפחת ג'יאנפורטה, שקידמה את אמונותיו הדתיות במרחב הציבורי, והרוויחה עשרות מיליוני דולרים מתרומות צדקה. הקרן מגדירה את מטרתה העיקרית כ"תמיכה בעבודה של ארגונים מבוססי אמונה העוסקים בעבודות הסברה, חיזוק משפחות ועזרה לנזקקים; תמיכה בארגונים במונטנה הפועלים לשיפור החינוך, תמיכה ביזמות, ויצירת מקומות עבודה וארגונים המעצימים את הקהילה המקומית של בוזמן, מונטנה." בשנת 2013 היו בקרן נכסים בשווי של 113 מיליון דולר.
כנציג בבית הנבחרים
ב-1 במרץ 2017 הרפובליקני ראיין זינקי, נציג מונטנה בבית הנבחרים, התפטר לאחר שמונה למזכיר הפנים של ארצות הברית. בחירות מיוחדות נקבעו כדי לבחור ממלא מקום. ג'יאנפורטה התמודד מטעם המפלגה הרפובליקנית, מול רוב קוויסט וליברטריאן מארק וויקס.
ב-24 במאי 2017, יום לפני הבחירות לבית הנבחרים, דיווח בן ג'ייקובס, כתב פוליטי בעיתון "הגרדיאן", כי ג'יאנפורטה תקף אותו במהלך ראיון, לאחר שג'ייקובס שאל אותו שאלה הנוגעת למדיניות הבריאות. ג'ייקובס טען כי ג'יאנפורטה הפיל אותו לרצפה ושבר את משקפיו. בעקבות האירוע אושפז ג'ייקובס בבית חולים.
ב-25 במאי, זכה ג'יאנפורטה בבחירות לבית הנבחרים. בנאום בליל זכייתו, ג'יאנפורטה התנצל בפני ג'ייקובס וצוות פוקס ניוז על התקיפה. ב-7 ביוני, ג'יאנפורטה התנצל בכתב בפני ג'ייקובס ותרם 50,000 דולר לוועדה להגנה על עיתונאים. הוא נידון במקור לארבעה ימי מאסר, שהומרו ב-40 שעות עבודות שירות, 20 שעות טיפול בכעס, עונש נדחה של 180 יום וקנס בסך 300 דולר יחד עם אגרת משפט בסך 85 דולר.
ג'יאנפורטה הושבע לבית הנבחרים ב-21 ביוני 2017. ביום ההשבעה הדמוקרטים של מונטנה שלחו לג'יאנפורטה דרך הדואר סרבל כלא כתום.
הצעת החוק הראשונה שג'יאנפורטה הציג, ב-21 ביוני 2017, הייתה HR 2977, חוק האחריות על תקציב מאוזן, שכפי שטען ג'יאנפורטה, ימנע את התשלום מחברי הקונגרס אלא אם יועבר תקציב מאוזן. הצעת החוק לא עברה. ג'יאנפורטה היה יושב ראש ועדת המשנה הפנימית של ועדת הפיקוח עד סוף כהונת הקונגרס ה-115 בשנת 2018.
כמושל מונטנה
ב-20 בינואר 2016 הודיע ג'יאנפורטה על מועמדותו למושל מונטנה מטעם המפלגה הרפובליקנית בבחירות 2016. סטיב בולוק, המושל הדמוקרטי המכהן, ניצח את ג'יאנפורטה בבחירות, 46%–50%.
ג'יאנפורטה התמודד מול התובע הכללי טים פוקס והסנאטור הממלכתי אל אולשבסקי על תפקיד המועמד של המפלגה הרפובליקנית במונטנה לבחירות הממשלתיות ב-2020 ולבסוף זכה במועמדות הרפובליקנית.
רדי מייד
רֶדִי מֶייד (באנגלית: Readymade, הגיע מהמונח בצרפתית: "Objet trouvé", אוֹבּזֶ'ה טרוּבֶה) הוא מונח שטבע האמן מרסל דושאן המתאר אמנות הנוצרת תוך שימוש באובייקטים או בחפצים יומיומיים. השימוש בחפצים כ'אמנות', כשהם מנותקים מן הקונטקסט המקורי שלהם, מרחיב בצורה משמעותית את החשיבה המקובלת אודות מה היא אמנות, בייחוד בעידן שבו המוצר ועיצובו מקבלים משנה חשיבות.
בין יצירות ה'רדי מייד' הידועות של דושאן נמצאת "מזרקה", שהיא משתנה ציבורית שאותה קנה האמן והציג אותה כיצירת אמנות. רדי מייד אחרים של דושאן היו "מתקן בקבוקים", "בטרם הזרוע השבורה" ועוד. לעיתים נעשים שינויים בחפצי הרדי מייד כדי להדגיש אמירה אמנותית כלשהי. כך לדוגמה, ביצירה של האמן מאן ריי - "מתנה" משנת 1921. זוהי יצירה המשלבת טכניקה של אסמבלאז', ומורכבת ממגהץ ברזל שעליו התקין האמן שורה של ווים או מסמרים קטנים, המעקרים את הפונקציונליות של האובייקט.
אמנים נוספים עושים שימוש בחומרי רדי מייד, תוך התאמתם ליצירה וטיפול אמנותי בהם, לעיתים תוך הרחקתם ממושג הרדי מייד כפי שהגה אותו דושאן. כאשר הטיפול בחפץ הוא דו־ממדי, (לדוגמה, ניירות שונים המודבקים יחדיו), נקרא האובייקט קולאז'. כאשר האובייקט שנוצר הוא תלת־ממדי, כגון תבליט התלוי על הקיר, נהוג לכנותו בשם אסמבלאז'. לעיתים האסמבלז' הופך להיות פיסול של ממש, בעיקר כתוצאה משימוש בשיטות פיסול מודרניות כגון ריתוך.
אמנים
אמנים מודרניים רבים מוכרים בשימוש באובייקטים יומיומיים באמנותם. ביניהם ניתן למנות את:
פוסט דזיגנציה
פוסט דזיגנציה או "דיג נתונים", הוא כשל לוגי של מעגליות מסוג ממצא מעגלי בו מוסקת מסקנה ממתאמים נצפים במדגם, אך רק אחרי עריכת המדגם ובלי להכריז מראש מה המתאמים שהנסיין ציפה למצוא.
ניסוי הערוך כהלכה דורש קביעת "השערת ניסוי" ואת היפוכה, "השערת האפס" מראש לפני עיון בנתונים. שימוש בנתונים המיוחדים שנמצאו במדגמים כדי להציע קו חקירה חדש אינו רעיון רע, כמובן, אך רק כאשר הדגימה משמשת כהנחה המשנית ברטרודוקציה, לא כהנחה הראשית בהיקש. המסקנה אינה צריכה להיות הכללה מן המדגם לכיתה שנדגמה אלא להתוות מנגנון המסביר את הנצפה במדגם.
אבטאליפופרוטאינמיה
אַבֵּטָאלִיפּוֹפְּרוֹטֵאִינֶמְיָה (Abetalipoproteinemia), או תִּסְמֹנֶת בָּאסֶן-קוֹרְנְצְוַיְג (Bassen-Kornzweig syndrome), היא מחלה גנטית אוטוזומלית-רצסיבית נדירה, שבה חסר בחלבון העברת טריגליצרידים מיקרוזומלי (microsomal triglyceride transfer protein), המעביר ליפידים לתוך ליפופרוטאינים במעי הדק ובכבד, גורם לספיגה לקויה מהמזון של שומנים וויטמינים מסיסים בשומן. המחלה, שדווחה לראשונה בשנת 1950, מהווה דגם שדרכו ניתן להגיע להבנה של עקרונות יסוד בחילוף החומרים של שומנים בגוף.
אפידמיולוגיה
אבטאליפופרוטאינמיה היא מחלה נדירה, עם שיעור ההימצאות הנאמד בפחות מ-1 למיליון. היא תוארה לראשונה בשנת 1950 על ידי ההמטולוג פרנק באסן ועל ידי רופא העיניים אברהם קורנצווייג מבית החולים מאונט סיני בניו יורק שהבחינו בה אצל נערה יהודייה בת 18 שהגיעה עם תמונה קלינית דמוית אטקסיית פרידרייך עם רטיניטיס פיגמנטוזה, תאי דם מוזרים בצורתם, וכן שלשול שומני ממושך מן הילדות.
אטיולוגיה
אבטאליפופרוטאינמיה נגרמת מחסר בחלבון העברת טריגליצרידים מיקרוזומלי, שתפקידו להעביר טריגליצרידים, כולסטריל אסטר ופוספוליפידים בין שכבות פוספוליפידיות. זהו חלבון הטרודימרי, העשוי מתת-יחידה של איזומראז חלבונים דיסולפידיים ומתת-יחידה גדולה הנקראת MTP. בגן המקודד לתת-יחידה MTP, אשר בנוי מ-18 אקסונים, נמצאו מספר מוטציות היכולות לגרום לחסר בחלבון. במחקר שנערך בקרב יהודים אשכנזים בישראל נמצאה מוטציית פסק בקודון בעמדה 865, אשר נישאת בשיעור של 1:131 באוכלוסייה זו. אותו מחקר מצא באדם ישראלי ממוצא מוסלמי מחיקה הומוזיגוטית של 481 אלף זוגות בסיסים, אשר כללה, מלבד הגן ל-MTP, שמונה גנים נוספים. מחקר נוסף גילה מוטציות נקודתיות אשר גרמו לפגיעה בשחבור וכפועל יוצא למחיקה של אקסונים.
פתופיזיולוגיה
החסר בחלבון העברת טריגליצרידים מיקרוזומלי גורם לספיגה לקויה של שומנים מהמזון במעי הדק, ובבדיקה היסטולוגית של רירית המעי הדק ניתן לראות תאי מעי גדושים בשומן, אם כי הסיסים שמורים, בניגוד למחלות ספיגה אחרות. כתוצאה מכך, לא נוצרים ליפופרוטאינים מסוג כילומקרונים, ליפופרוטאינים בעלי צפיפות נמוכה מאוד (VLDL) וליפופרוטאינים בעלי צפיפות נמוכה (LDL), הנקראים גם בטא ליפופרוטאינים.
ספיגת השומן הלקויה מביאה לחסר בוויטמינים המסיסים בשומן – A, D, E ו-K – אשר קליטתם במעי והעברתם למחזור הדם מותנית בספיגה נאותה של שומן. כתוצאה מהמחסור בוויטמינים אלה, ובמיוחד ויטמין E, נפגעות מספר מערכות, לרבות מערכת העצבים, רשתית העין ותאי הדם האדומים. במערכת העצבים ניכר איבוד של המיאלין, עם ניוון של מסילות השדרה והמוחון.
תסמינים וסימנים
המחלה יכולה להסתמן כבר בחודשים הראשונים לחיים עם שלשולים שומניים בעלי ריח מסריח (סטאטוראה) ואי-התפתחות. חומרת השלשול תלויה בכמות השומן במזון והיא פוחתת עם הזמן, בין השאר, עקב סלידת החולים ממזון עתיר שומן. הפגיעה העצבית מתבטאת כבר בעשור הראשון או השני לחיים, כאשר הביטוי הראשון הוא לרוב ירידה בהחזרים הגידיים. בהמשך ייתכנו ירידה בתחושת הרטט והמנח בקצוות הגפיים התחתונות, החטאה (דיסמטריה, קושי באומדן מרחק), אטקסיה והילוך עוויתי, שמתבטא לקראת העשור השלישי לחיים, לעיתים עד כדי ריתוק לכיסא גלגלים. מעורבות עצבית היקפית אינה שכיחה ומתבטאת בעיקר בליקויים בתחושה. אמנם דווחו חולים עם פיגור שכלי, אך לא נמצאה עדות נירופתולוגית שתדגים מעורבות קליפת המוח.
כתוצאה מחסר בוויטמין E מתפתחת בעיניים רטיניטיס פיגמנטוזה, שמתבטאת לרוב אחרי העשור הראשון לחיים בפגיעה בראיית לילה וראיית צבעים. לאחר מכן עלולה לחול ירידה בחדות הראייה ביום עד כדי כמעט עיוורון. בחלק גדול מהחולים מוצאים ניסטגמוס. לעיתים רחוקות יותר קיימת גם מעורבות של העצב מניע העיניים, המתבטאת בצניחת עפעף ובאי-שוויון האישונים. ככל שהמעורבות העצבית חמורה יותר, כך מחמירה גם הפגיעה ברשתית.
בדיקות מעבדה ובדיקות עזר
רמות הטריגליצרידים והכולסטרול בדם בחולים עם אבטאליפופרוטאינמיה נמוכות ביותר, וליפופרוטאינים ככילומיקרונים, VLDL ו-LDL הם ברמות אפסיות. כמו כן, ישנה עלייה בטרנסאמינאזות בדם.
במשטח הדם מבחינים בצורות של כדוריות שהיקפן בלתי סדיר ומשונן, מצב הקרוי אקנתוציטוזיס. אקנתוציטים אלה מהווים למעלה מ-50% מכלל הכדוריות האדומות, אך אינם קיימים בלשד העצם. משום כך משערים כי העיוותים בתבנית הכדוריות האדומות נרכשים ומשקפים את השינויים במערך השומנים בדם הגורם לחוסר איזון בהרכב שתי השכבות המרכיבות את קרום הכדורית. אורך חייו של אקנתוציט הוא קצר מזה של אריתרוציט תקין, ולעיתים נצפית נטייה להמוליזה עקב חמצון יתר של חומצות שומן בלתי רוויות בקרום האריתרוציט. הנזק החמצוני וההמוליזה מתאפשרים בעיקר בשל החוסר בוויטמין E. מעבר לכך, תיתכן בחלק מהחולים אנמיה קשה הנובעת בעיקר מתת ספיגת ברזל וחומצה פולית.
אבחנה
מרבית החולים מאובחנים בגיל הילדות, אך בהיעדר שלשולים עלול האבחון להתעכב עד גיל מאוחר. לא כל הביטויים שהוזכרו לעיל מופיעים אצל כל החולים, והדבר מעכב את האבחון. בבדיקות סקר ביוכימיות, כפי שנערכות באופן כמעט שגרתי בחולים רבים, מתקבל הרמז הראשון שמדובר באבטאליפופרוטאינמיה נוכח רמה אפסית של טריגליצרידים ורמה נמוכה מאוד של כולסטרול בפלזמה. במשטח הדם ניתן לצפות בריבוי אקנתוציטים, הפרדה אלקטרופורטית של ליפופרוטאינים בדם מדגימה רמה נמוכה מאוד של ליפופרוטאינים המכילים ApoB: LDL, VLDL וכילומיקרונים. ממצאים אלה מבססים ביתר שאת את האבחנה של אבטאליפופרוטאינמיה. אבחנה סופית מתבצעת בבדיקה גנטית.
טיפול
הגבלת כמות השומן במזון מפחיתה במידה ניכרת את התסמינים של מערכת העיכול, ספיגת טריגליצרידים בעלי שרשרת בינונית אינה טעונה יצירת כילומקרונים ומתרחשת ישירות אל תוך מערכת שער הכבד. אולם, שימוש ממושך ב-MCT עלול להביא ללייפת של הכבד.
מתן פומי של ויטמין E במינון טיפולי מעכב את התקדמות הנזקים במערכת העצבים ובעיניים, ולעיתים מביא לנסיגה של תופעות חולניות שכבר התהוו. יש בכוחו של מתן בשלב מוקדם של ויטמין E אף למנוע התהוות סימני מחלה. מתן פומי של ויטמין A תורם גם הוא במידה מסוימת למניעת התקדמות הסימנים במערכת העצבים ובעיניים. ניסיון טיפולי על ידי השתלת כבד בילדה בת 16 עם אבטאליפופרוטאינמיה הביא לתיקון פרופיל השומנים בדם, אך לא הביא להיעלמות התת-ספיגה ותוצאותיה.
הגילויים בתחום הבסיס המולקולרי והגנטי של אבטאליפופרוטאינמיה סוללים את הדרך למחקר שיביא לידי מימוש התחזיות של טיפול גנטי בחולים הללו. כמו כן, גילויים אלה יכולים לפתוח פתח לטיפול ולמניעה במצבים חולניים כמו היפרכולסטרולמיה.
היסטוריה של פסיכופתיה
עד אמצע המאה ה-20 השתמשו פסיכיאטרים במונח "נחיתות פסיכופתית" כדי להתייחס לסוג ההפרעה הנפשית שניתן לכנות כיום הפרעות אישיות, יחד עם מגוון רחב של מצבים אחרים המסווגים כיום בצורה שונה. מתחילת המאה ה-20 נעשה שימוש במונחים אלה ושאר מונחים באופן רחב מאוד כדי להתייחס לכל מי שהפר ציפיות ונורמות מוסריות, או נחשב בלתי רצוי מבחינה חברתית כל שהיא.
תפיסות מוקדמות
תיאורים המאפיינים את האישיות הפסיכופתית ניתן עוד למצוא בזמני קדם. תאופרסטוס, תלמידו של אריסטו, תיאר אבות-טיפוס מוסריים שונים בספר שלו "טיפוסים". התיאור שלו של 'חסר הבושה' מתאים לתפיסות המקובלות כיום בנוגע לפסיכופתיה:
תוויות שונות לדפוסי האישיות ודפוסי ההתנהגות שאופייניים לפסיכופתיה קיימים ברוב התרבויות. בניגריה הכפרית, אנשי היורובה עשו שימוש במונח "אראנא-קאן" כדי לתאר "אדם שדואג רק לענייניו ללא התחשבות באחר. "מלא כוונה רעה, עקשן, ולא משתף פעולה." האינואיטים השתמשו במילה "קונלאנגטה" כדי לתאר אדם אשר "יודע מה צריך לעשות אבל לא עושה את זה." הפסיכיאטרית האנתרופולוגית ג'יין מ' מרפי, כותבת שבצפון מערב אלסקה, המונח קונלאנגטה עשוי להיות מוחל על "אדם ש... משקר שוב ושוב, גונב דברים ולא הולך לצוד, וכשהאחרים יוצאים מהכפר, הוא מנצל מינית נשים רבות, מתעלם מנזיפות, ותמיד מובא לפני בכירי הכפר לקבלת עונש."
שגעון ללא הזיות
בתחילת המאה ה-19 הפסיכיאטר הצרפתי פיליפ פינל היה הראשון שניסה לסווג את האישיות של המטופלים שלו. פינל הגדיר את האישיות הפסיכופתית כאישיות עם "שגעון אך ללא הזיות". פינל חשב שהאדם צריך להיקרא 'משוגע' כי יכולות הרגש שלו פגומות, אף על פי שתפיסת המציאות שלו תקינה.
שחיתות מוסרית מולדת
בשנת 1812 הפסיכיאטר בנג'מין ראש תיאר אינדיבידואלים כבעלי שחיתות מוסרית מולדת אותה ראה כמערכת פגומה. ראש טען שהפגיעה במוסר היא מולדת או תוצר של מחלה – עם השפעה של סביבה מערערת. ראש התעסק בשאלות מוסריות ואמר שאדם חולה לא מואשם בהיותו חולה – אין לו יכולת בחירה, ולכן הוא אינו צריך לשאת באחריות מעשיו. כך הצליח ראש להעביר את הדיון לזירה המוסרית לעומת פינל שדיבר במושגים שהיו רפואיים בימיו. ראש גם ראה אנשים כאלה כאנשים שמגיעה להם חמלה ושניתן לעזור להם עם מחלת הנפש שלהם, גם אם זה היה בבית הסוהר או מה שהוא כינה 'המערכת הנוצרית של המשפט הפלילי'.
אי שפיות מוסרית
בשנת 1835 הפסיכיאטר האנגלי ג'יימס פריצ'רד נחשב כמי שטבע את המושג אי שפיות מוסריות. המושג התייחס ל"סטייה של רגשות טבעיים, תחושות, מזג, הרגלים, נטיות, עמדות מוסריות ודחפים טבעיים – ללא הפרעות יוצאות מן הכלל של חשיבה והגיון ובמיוחד, ללא הזיות או אשליות חשיבה". פריצ'רד טען כי אנשים אלו יודעים את ההבדל בין טוב לרע, אך עדיין נדחפים לעסוק ברע. לדעת פריצ'רד, "טירוף מוסרי" צימצם את האחריות הפלילית ויכולת הבחירה החופשית ולכן יכול לשמש הגנה משפטית.
נחיתות פסיכופתית
בשנת 1891 יוליוס לודוויג אוגוסט קוך היה הראשון שהשתמש במושג נחיתות פסיכופתית שהתפרסם בתוך גרמניה ומחוצה לה. קוך השתמש במושג כדי לתאר מטופלים עם סוגים שונים של תפקוד לקוי או התנהגות מוזרה בהיעדר סימן של מחלת נפש אחרת או פיגור שכלי.
קוך היה נוצרי וגם הושפע מתיאוריות חברתיות שהיו פופולריות באירופה באותה עת, אם כי הוא התייחס לשני טיפוסים של פושעים, כאלה שנולדו ככה וכאלה שרכשו סגנון חיים כזה. אף על פי שפשיעה מתוך הרגל הייתה רק חלק קטן מתפיסתו, הציבור הגרמני השתמש בגרסה המקוצרת של "נחותים" כדי להתייחס לכל מי שסובל כביכול מנטייה מולדת לפשע. היו רופאים וקלינאים שעברו להשתמש במושג של קוך 'נחיתות פסיכופתית', אך במקביל היו רופאים שעדיין השתמשו במושג 'אי שפיות מוסרית'.
המאה ה-20
עד אמצע המאה ה-20 עדיין היו רופאים וקלינאים רבים שהשתמשו במושג פסיכופתיה כדי להתייחס לכל המחלות וההפרעות נפשיות. למשל, הפסיכיאטר זיגמונד פרויד במאמר שלו "דמויות פסיכופתיות על הבמה".
בשנת 1904 התייחס ריכרד פון קראפט-אבינג לפסיכופתים כ"קבוצה ללא סיכויי הצלחה בעתיד". לדעתו יש, "לכלוא אותם לכל חייהם לטובתם ולטובת החברה". בהמשך יצר את המונחים סדיזם ומזוכיזם, והתייחס להתנהגות סדיסטית פסיכופתית כמסוכנת במיוחד.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה
לאחר מלחמת העולם הראשונה החליפו פסיכיאטרים גרמנים את המושג 'נחיתות פסיכופתית' עם המילה 'פסיכופתיה' והנגזרות שלה כדי להימנע מלהישמע ביקורתיים; באותה תקופה מונח זה נחשב נייטרלי יותר והוא כיסה מגוון רחב של מצבים שונים. הפסיכיאטרים אמיל קרפלין, קורט שניידר, וקארל בירנבאום יצרו סיווגים שונים תחת הכותרת 'אישיות פסיכופתית', ורק חלק קטן מתתי-הסוגים שהם תיארו נחשבו בעלי קשרים מיוחדים להתנהגות אנטי-חברתית. שניידר במיוחד קידם את תת-הסוגים האנטי-חברתיים וניסה לנסח אותם במונחים פחות שיפוטיים מקרפלין, אם כי עדיין הגדיר אותם כ"אישיות חריגה שסובלת מהחריגות שלה או שהחברה סובלת ממנה". ברוח דומה, בשנת 1909 הציע קארל בירבנאום את המונח סוציופתיה – כלומר, כוחות חברתיים שיכולים לקבוע אם אדם יהפוך לעבריין או לא.
מסוףשנות ה-20 של המאה ה-20, הפסיכולוג האמריקני ג'ורג פרטרידג' צמצם באופן משפיע את ההגדרה של פסיכופתיה לאישיות אנטי-חברתית, ומשנת 1930 הציע ששם מתאים יותר עבורה יהיה סוציופתיה.
חוקים נגד "פסיכופת מיני"
משנות ה-30 של המאה ה-20 חוקים נגד "פסיכופת מיני" (Sexual Psychopath, מונח החוזר לקראפט-אבינג) החלו להיות מיושמים במדינות רבות בארצות הברית. חוקים אלה היו מבוססים על האמונה שעברייני מין הם "חסרי שליטה על הדחפים המיניים שלהם", ויחזרו על הפשע שוב ושוב ללא קשר לאם נענשו, או לחוויות אחרות – כלומר, מעשיהם נתפסו כדטרמיניסטיים. באותה תקופה חוקים אלה אפשרו את האשפוז הכפוי והלא מוגבל בזמן של עברייני מין שביצעו עבירות מין חמורות.
פסיכופתיה אוטיסטית
בשנת 1944 בעבודת הדוקטורט שלו תיאר הנס אספרגר ארבעה ילדים בעלי קשיים בהשתלבות חברתית וקרא לסוג האישיות שתיאר "פסיכופתיה אוטיסטית". מאוחר יותר השם שונה לתסמונת אספרגר כדי להימנע מהסטיגמה שהייתה כרוכה במונח פסיכופתיה.
פריצות דרך
בשנת 1941 כתב הפסיכיאטר הרווי קלקלי את הספר מסיכת השפיות אשר נחשב פורץ דרך בתיאור מקרים פסיכיאטריים, ולאחת העבודות החשובות ביותר על פסיכופתיה במאה ה-20. מעבודתו של קלקלי צמחו בסופו של דבר כמעט כל ההמשגות המודרניות על פסיכופתיה, והדומיננטית ביותר שבהם או "סטנדרט הזהב" רשימת הפסיכופתיה המעודכנת.
צוות העבודה של DSM-3 קבע כי התפיסות של קלקלי סובייקטיביות מדי, ולכן נתונות לפרשנות רבה מצד אנשי מקצוע. על אף התנגדות קטנה של חלק מצוות העבודה, בסופו של דבר הוחלט כי הפרעת אישיות אנטיסוציאלית תאובחן על פי התנהגות נצפית, ולא על פי מאפיינים אישיותיים. מכיוון אחר, הסוציולוגית לי רובינס הייתה גם דמות משפיעה בחקר האישיות האנטי-חברתית, שנבעה בעיקר מספרה "ילדים סוטים שגדלו: מחקר סוציולוגי ופסיכיאטרי של אישיות סוציופתית", אשר היה מבוסס על קריטריונים תפעוליים שסיפק הפסיכיאטר האמריקאי אלי רובינס. עבודתם בסופו של דבר עיצבו את האבחנה המאוחרת יותר של הפרעת אישיות אנטיסוציאלית.
100 בתנ"ך
100 בתנ"ך היא סדרת נעורים ישראלית ששודרה בערוץ לוגי בשנים 2007–2010, במשך שלוש עונות.
הסדרה מתמקדת בעלילותיהם של תלמידי פנימייה חקלאית. כל פרק עוסק באירוע בין חברי הכיתה הדומה בכלליות לסיפור תנכ"י מקביל הנלמד בשיעור תנ"ך. בתום כל פרק מופיע הפסוק מהסיפור שהכיתה למדה.
עלילה
בפנימייה החקלאית "בראשית" לומדים חבורת נערים ונערות רגילים, שחלקם אף ישנים ועובדים בפנימייה. בין כל כיתות הפנימייה, מתרכזת הסדרה בכיתה ט'2. המורה ליאורה מגיעה ללמד את הכיתה בשיעורי תנ"ך, ועד מהרה הכיתה הרועשת והפרועה מקשיבה רק לליאורה, שמלמדת אותם בדרכים יצירתיות במיוחד. דרך פרקים ופסוקים שהכיתה לומדת, הפרקים יתרכזו באהבות הנערים והנערות, הקנאות, הצחוקים והשילובים בין חייהם האמיתיים של החבורה לבין חייהן של הדמויות המקראיות.
פרקים
סדר הפרקים לפי העונות, ובסוגריים הסיפורים מהתנ"ך על פי הם מתרחשים האירועים בפרק.
מיילס מילר
ביוגרפיה
מילר נולד בממלכה המאוחדת. הוא בוגר בית הספר הפרטי במחוז סארי שבאנגליה וכן בוגר קולג' קרייסטס  של אוניברסיטת קיימברידג'. מילר למד קורס בהפקה באוניברסיטת דרום קליפורניה, שם פגש את אלפרד גוף והשניים הפכו לצמד תסריטאים ומפיקים. בזמן לימודי ההפקה, הצמד גוף ומילר כתבו ביחד תסריט קומי בשם "מנגו", שהדמויות המככבות בו הן שוטר האלרגי לבעלי חיים ואורנגאוטן המשתפים פעולה כצמד לפתרון תעלומת פשע. אולפני ניו ליין סינמה רכשו את הזכויות לתסריט תמורת 400,000$. הסרט לא התקדם מעבר לפרה-פרודקשן.
עגונות
עגונות הוא סיפור קצר מאת ש"י עגנון, הראשון מסיפוריו שפורסם בארץ ישראל. שמו של הסיפור מהווה בסיס לתימת העגינות שעליה כתב עגנון רבות, תימה שממנה שאב את שם משפחתו (שקודם לבואו לארץ ישראל היה "טשאטשקעס"), ובו השתמש לראשונה, כשם עט, בפרסום סיפור זה בכתב העת "העומר", באוקטובר 1908.
תקציר העלילה
לאחר פתיחה בסגנון מדרשי, המציבה את הסיפור כמשל על יחסי הקב"ה ועם ישראל בגלות, מוצגות הדמויות הראשיות. הקצין ר' אחיעזר עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים כדי לתקן "תיקונים", וכשרצה לחתן את בתו היחידה דינה ("זיו פניה כבת מלכים, צדקת ישרה כאחת מהאמהות, קול דיבורה כנור דוד וכל הליכותיה בכבוד ובצניעות"), שלח לחפש לה חתן מחו"ל. בזמן שהתכוננו לבוא החתן, שהיה תלמיד חכם גדול ("כלי מפואר, יפה פרי תואר, תורתו בתוך מעיו, עולה על כל רעיו..."), בנה אחיעזר ישיבה ובה גם בית כנסת, ומינה אמן בשם בן-אורי כדי לעצב למענו ארון קודש.
בזמן שבן-אורי עבד על עיצוב הארון, והשקיע בכך את כל מאודו, נמשכה דינה לזמירות שזימר בזמן העבודה. לאחר שנסתיימה בניית הארון, בן אורי הרגיש ריקנות, ויצא לשוח בגן. דינה חשה כאילו נלקח ממנה בן אורי, ניגשה אל החדר בו הכין את הארון, ודחפה את הארון מבעד לחלון. כשהגיעו בני העיר להכניס את הארון לבית הכנסת, גילוהו שוכב על הקרקע. אמרו: "ריקא זה ודאי רשע הוא ואינו כדאי שתהא מלאכת הקודש נעשית על ידו ועכשיו שנעשתה מן השמים דחפוהו". אף על פי שהארון לא נפגם בהוראת הרב שלחוהו להיגנז, ובבית הכנסת שם ר' אחיעזר ארון קודש אחר ש"נראה כזכר לחורבן". בן-אורי נעלם, והחתן ר' יחזקאל הגיע.
ביום חתונתה התוודתה דינה בפני הרב כיצד נשמט הארון. ניחם הרב את דינה, ואמר לה שביום חתונתה נמחל עוונה. "לאחר שיצאה הכלה מבית הרב שלח הרב לר' אחיעזר שיכניס את ארונו של בן אורי לבית הכנסת. הלכו להביאו ולא מצאוהו. נגנב או נגנז או נתעלה למרום, מי יגיד ומי יאמר?"
היחסים בין החתן לבין דינה לא היו מוצלחים מלכתחילה ("סמוכים הם זה לזה ולבותיהם רחוקים זה מזה"), משום שדינה התגעגעה לבן-אורי, ויחזקאל התגעגע לאהובתו פרדלי שנשארה בגלות. לאחר זמן מה התגרש הזוג. ר' אחיעזר ודינה יצאו מירושלים, והישיבה נתרוקנה.
בשלב זה עובר הסיפור לתאר אירועים מיסטיים: הרב שהחליט לגנוז את הארון חלם על בן אורי, ובעקבות החלום יצא לגולה לחפש אחר בן-אורי ולהשיבו לארץ. עם יציאתו אמר לאשתו: "בתי אל תבקשיני, חובת גלות נתחייבתי לתקן עגונות". הרב נעלם בגולה, "בקשוהו ולא מצאוהו". שד"ר זקן סיפר שלילה אחד, בזמן שנתנמנם בבית המדרש, "ראה שאותו רב עומד על גבי בחור אחד ומושכו. נתחלחל השד"ר וצעק, רבי אתה כאן? מיד נתעלם הרב".
"מכאן ואילך התחילו הרבה מספרים שאותו רב סובב הולך בעולם התוהו רחמנא ליצלן". השד"ר ר' נסים סיפר שראה אותו מפליג בים הגדול ותינוק בחיקו.
הסיפור מסתיים במילים: "כעת יאמר שהוא סובב הולך בארץ הקדושה. הגדולים מפקפקים בדבר ויש מהם שמלגלגים.. אבל תינוקות של בית רבן אומרים שפעמים בערבין מזדמן להם זקן אחד, מתקרב להם ומציץ לתוך עיניהם והולך לו. ומי שיודע אותו המעשה סיפרנו לעיל אומר שזקן זה אינו אלא אותו הרב. ולאלקים פתרונים."
תולדות הסיפור
עגונות פורסם בארבעה נוסחים: הנוסח הראשון פורסם בכתב העת "העומר" בשנת 1908 ביפו. הנוסח השני פורסם בספרון בסוד הישרים, ברלין 1921, ביחד עם סיפורים נוספים של עגנון. הנוסח השלישי ראה אור בברלין, במהדורת 1931 של כל כתבי עגנון. הנוסח הרביעי, שההבדלים בינו לבין הנוסח השלישי מעטים מאוד, יצא לאור בהוצאת שוקן 1953, במהדורה המורחבת של כל סיפורי ש"י עגנון, בכרך אלו ואלו, והוא פותח את המקבץ הקרוי "סיפורים נאים של ארץ ישראל". כשכינס עגנון את סיפוריו, היה "עגונות" הסיפור המוקדם ביותר שנכלל באוסף כל כתביו. עגנון שלח למרטין בובר תרגום לגרמנית של "עגונות", ובובר פרסמו בשנת 1910 בשבועון הציוני "די ולט".
לפי חוקרי ספרות, בנוסח הראשון של הסיפור נקשרים ר' נסים והקצין ר' אחיעזר לכולל הו"ד. ר' נסים הוא הרב אליהו נסים המכונה מיוחס, שהיה שד"ר ירושלים. אליעזר ברגמן עלה לירושלים כבעל אמצעים, כדי לפרנס את בני ירושלים, אבל עסקיו נכשלו - ושמו בסיפור, אחיעזר, קשור גם לרצון לעזור שנכשל. מדובר בניסיון חרדי קדם-ציוני, אבל ההקשר ההיסטורי המדויק הושמט מגרסאות הסיפור הבאות, והרקע הורחב לשיבת ציון בכללה.
מלבד ביטול הספסיפיקציה ההיסטורית, בנוסחים הבאים הופך הסיפור לפחות פסיכולוגי ואישי, והרובד האלגורי שבו מובלט יותר. עם זאת, הרובד האלגורי היה טמון בסיפור מראשיתו, ומעיד על כך המבוא המדרשי, המופיע כבר בנוסח הראשון.
עגינות
עגונה היא אישה הקשורה לבעלה בקשר נישואין אך אינה חיה איתו בפועל. היא מצויה בין נישואין לבין גירושין או בין נישואין לאלמנות. זהו מצב ביניים שיש להתירו. בעגונות מובאים מצבי עגינות שונים, שכולם מכוונים למצב העגינות הבסיסי המוצג במבוא המדרשי לסיפור: העגינות שבין עם ישראל הגולה לבין השכינה. זוגות מנותקים נוספים, המדגימים מימושים שונים של הבסיס, הם: דינה ובן-אורי, בן-אורי והארון, ר' יחזקאל ופריידל.
בין הזוגות העגונים ישנם מתווכים, האמורים להביא לאיחוד: עם ישראל מקושר לשכינה באמצעות ארץ ישראל, דינה ובן-אורי מתווכים באמצעות הארון, וכו'. מערכות של אנלוגיות מבלבלות את היוצרות, כך שמתווך נעשה עגון, ודמויות עגונות שונות מושוות זו לזו. הערבול בדגמי העגינות השונים מונע אפשרות של פרשנות מוחלטת ולקח יחיד לסיפור.
האמנות
דמותו של בן-אורי מעוצבת כדמות האמן המתייסר, ודומה מאוד לתיאורים שתיאר עגנון את עצמו בחיבורים אוטוביוגרפיים. בן-אורי משקיע את כל מאודו ביצירת ארון קודש, ונשמתו נבלעת במעשה היצירה עד שהוא מתרוקן ונעלם.
דמות האמן שאינו יכול ליצור תוך כדי עגינות אלא רק תוך קשר עמוק למושא היצירה תואמת את היותה של היצירה עגונות היצירה הראשונה של עגנון שפורסמה בארץ ישראל, בתום תקופת גלותו וניתוקו מהארץ.
מוטיבים תנ"כיים, מדרשיים, קבליים וחסידיים
הדמויות השונות מנסות להביא תיקון, מושג קבלי המבטא את האיחוד מחדש של האלוהים הרוחני עם העולם הגשמי. המצוקות שאותן מנסות הדמויות לתקן הן אסתטיות, פסיכולוגיות-אישיות ותאולוגיות-קיומיות. הפתרון לכל הבעיות הוא אחד, והוא מציאת חתן מתאים לדינה: אלא שהטעות הייתה להביא לה חתן מחו"ל, ובכך לבייש את ארץ ישראל.
מבנים
עגנון משתמש בטכניקות של תקבולות כדי לערבב את המסר: במקום לתת דוגמה אחת בעלת מסר אחד, הוא מציג דוגמאות שונות של אותו מבנה בסיסי של עגינות, והמסרים השונים העולים מהמימושים השונים יוצרים מסר מורכב, שאינו ניתן לפענוח יחיד. לתקבולות שימושים אירוניים או אנלוגיים, והן שוברות את הרצף של קו העלילה המרכזי ויוצרות תנועה מקבילה בכיוונים שונים.
לקראת סוף הסיפור מופיעה טכניקה נוספת של עגנון, הנקראת "תזמונים": פגישות מקריות לכאורה בין דמויות, מביאות להדגמות נוספות של המבנה הבסיסי. כך, דמותו של הזקן המנסה להביא את הצייר מבית המדרש שבגולה אל ירושלים, דומה לדמותו של הקצין אחיעזר המחפש חתן לבתו דווקא מחו"ל. הדמיון במקרה הזה הוא הפוך, כיוון שדווקא הבאתו של הצייר, שהוא בעצם בן-אורי שנעלם, בחזרה לארץ, היא זו שיכולה להביא את התיקון.
ביקורות ופרשנויות
הסיפור עגונות, בהיותו הסיפור הראשון של עגנון שפורסם בארץ ישראל, היווה מוקד מרכזי למחקר על יצירתו של עגנון. רבות מהמגמות של כתיבת עגנון מתבטאות בו, בין אם ברובד התמטי (נושא העגינות) ובין אם ברבדים הלשוניים והעיצוביים.
מחמאות ראשונות לסיפור הופיעו בסקירותיהם של המשורר יעקב פיכמן, שפורסמה בשבועון "העולם" בווילנה, ושל המבקר י"ל ברוך בעיתון "הד הזמן". הסופר יוסף חיים ברנר התלהב מהסיפור מיד עם פרסומו, וכתב:
העלייה השנייה
החוקרת ארנה גולן טוענת שביסוד הסיפור עומדת משמעות אידיאית שמביעה את עמדת עגנון כלפי העלייה השנייה. עגנון, לפי גולן, הביע בסיפור את חששותיו מכישלון העשייה הציונית של אותה העת. לדעתה, עגנון תפס את העלייה לארץ כמעשה דתי, שיש בו קדושה וניסיון לחבר את עם ישראל לקב"ה, דרך ארץ ישראל. חטאים שונים גרמו לקלקול: דינה ובן-אורי חטאו בכניעה ליצריהם הארציים, ורבי יחזקאל חטא בזיקתו לגולה, המתבטאת בזיקתו לפריידל. אלא שלפי גולן חטאים אלו מתבטלים תוך כדי הסיפור, היות שנישואיו לדינה לא מתקיימים באמת (ולכן אין הוא חוטא בהרהוריו על אישה אחרת), ודינה ובן-אורי צריכים היו לשתף פעולה בבניית הארון, היות שהם מוקבלים לשבט דן ולשבט יהודה, שהשתתפו יחד, על פי המקורות, בבנית המקדש. מזוג זה היה אמור לצאת המשיח, אלא שקלקל הקצין אחיעזר והביא חתן מהגולה כדי לפאר את עצמו, וזהו החטא המכריע לדעתה של גולן. עגנון מבקר את העלייה השנייה על כך שהיא מנסה להקים בארץ יישוב ללא בניית ארון קודש, דהיינו בסיס רוחני, קודם להקמת הבסיס הפיזי.
דמות התלוש
יצחק בקון טוען שהסיפור מנסה להציג את דמותו השסועה של הצעיר היהודי בן העלייה השנייה, שדמותו התפצלה לשניים, והוא זר במקום שבו הוא שואף לקבוע את שורשיו. בן-אורי, לפי בקון, מהווה דוגמה של הצעיר התלוש המוצג רבות בסיפורת העברית בראשית המאה העשרים - יוצר מנותק ונרקיסיסטי. בן-אורי הופך לאמן שאינו מסוגל להביע את התוכן היהודי הוותיק באמצעות המבנים המודרניים החדשים, ולכן אמנותו נידונה לכישלון. בקון מציין שהיצירה עגונות עצמה מהווה "ארון קודש" שכזה, המנסה להכיל תוכן יהודי בכלים מודרניים, ובה התוכן מצליח להשתלט על המבנה, וכך להפוך את היצירה לשלמה יותר.
הפתיח היראי ויחס הסיפור אליו
ראשיתו של הסיפור בפתיח יראי שגודלו כעמוד, המתחיל במילים: "מובא בכתבים חוט של חן וחסד נמשך והולך במעשיהם של ישראל והקדוש ברוך הוא בכבודו ובעצמו יושב ואורג הימנו יריעות יריעות טלית שכולה חן וחסד לכנסת ישראל שתתעטף בה".
גרשון שקד ציין כי:
אלכסיי קורין
ביוגרפיה
הוא נולד למשפחת איכרים של ציירי איקונות. אביו, ניקולאי, היה ידוע בזכות המיניאטורות שלו. למרות זאת, לא עודדו את אלכסי להמשיך בלימודי אמנות רשמיים. השיעורים הבסיסיים הראשונים שלו הגיעו מדודו, דמיטרי קורין, אביו של פאבל קורין. מ-1875 עד 1876, הוא למד בבית המלאכה לציור אייקונים של סנט סרגיוס.
בניגוד לרצונו של אביו, הוא הלך להירשם לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה ב-1884, שם למד אצל וסילי פרוב, אילאריון פרינישניקוב, ולדימיר מקובסקי ו-וסילי פולנוב. הוא סיים את לימודיו ב-1889, וקיבל מדליית כסף ותואר "אמן". באותה שנה הוא הצטרף לקבוצת ציירים בראשות יצחק לויתן עם סופיה קובשינקובה שציירו באוויר הפתוח בסביבת פליוס.
בשנים 1890–1892 הוא זכה בפרסים מאגודת חובבי האמנות של מוסקבה. הציור שלו, "האמן החולה" נרכש על ידי פאבל טרטיאקוב והוא הפך לחבר בהנודדים ב-1894. משנת 1894 עד 1917, הוא היה פרופסור בבית ספר לציור במוסקבה.
לאחר שנת 1900, הוא בילה את חודשי הקיץ בכפר קטן בנפת טבר והחל ללמד בבית הספר לציור טכני סטרוגנוב. הוא גם השתתף בארגון המחלקה לאמנות במוזיאון טובולסק.
לאחר מהפכת אוקטובר עזב את מוסקבה והתיישב במרינו, שם פתח בית מלאכה. הוא השתתף בתערוכות הציור הלאומיות השנייה והשלישית ב-1919 (מוסקבה) וב-1920 (ריאזאן).
הוא נפטר בביתו לאחר מחלה ממושכת.
זמן סיבוב עצמי
זמן סיבוב עצמי של גוף אסטרונומי הוא משך הזמן בו הגוף משלים סיבוב שלם סביב ציר הסיבוב שלו.
זמן סיבוב עצמי של כדור הארץ
היממה היא זמן הסיבוב העצמי של כדור הארץ. מכיוון שתנועתו של כדור הארץ במרחב מורכבת מסיבוב סביב ציר הסיבוב שלו ומתנועת ההקפה סביב השמש, משך סיבוב שימדד ביחס לשמש אינו זהה למשך סיבוב שימדד ביחס לכוכבים הרחוקים.
ניתן להגדיר שתי יממות על פני כדור הארץ:
בקט (סרט, 2021)
בקט (באנגלית: Beckett) הוא סרט מותחן פעולה, שביים פרדיננדו סיטו פילומרינו. בסרט מככבים ג'ון דייוויד וושינגטון, בויד הולברוק, ויקי קריפס ואליסיה ויקנדר. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים ה-74 של לוקרנו ב-4 באוגוסט 2021, ויצא לצפייה דיגיטלית ב-13 באוגוסט 2021 על ידי נטפליקס.
עלילה
בזמן חופשתו ביוון, בקט (ג'ון דייוויד וושינגטון), תייר אמריקאי, הופך למטרה של מצוד בעקבות תאונה הרסנית. כשהוא נאלץ לרוץ על חייו ולהגיע נואשות לשגרירות ארצות הברית באתונה כדי לנקות את שמו, המתחים גוברים ככל שהרשויות והמשטרה המקומית סוגרות עליו, התסיסה הפוליטית גוברת ובקט נופל עוד יותר לתוך מזימה מסוכנת.
הפקה
באפריל 2019 הוכרז כי ג'ון דייוויד וושינגטון, אליסיה ויקנדר, בויד הולברוק וויקי קריפס לוהקו לסרט, אותו יפיק לוקה גואדנינו. הצילומים התחילו באתונה באותו חודש.
הפצה
באוקטובר 2020 רכשה נטפליקס זכויות הפצה לסרט בשם Born to be Murdered שאמור היה לצאת לאקרנים בשנת 2021. בינואר 2021 הוכרז כי הסרט ייקרא בקט. הקרנת הבכורה העולמית שלו התקיימה בפסטיבל 74 של לוקרנו ב-4 באוגוסט 2021, והוא הופץ ב-13 באוגוסט 2021.
מלקולם ריפקינד
סר מלקולם לסלי ריפקינד (באנגלית בריטית: Malcolm Leslie Rifkind; נולד ב-21 ביוני 1946) הוא פוליטיקאי שמרן בריטי-יהודי שכיהן כשר בקבינט ממשלת בריטניה תחת ראשי הממשלות מרגרט תאצ'ר וג'ון מייג'ור, בין היתר כמזכיר המדינה לענייני סקוטלנד (1986–1990), מזכיר ההגנה (1992–1995) ומזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים (1995-1997).
ריפקינד היה חבר הפרלמנט הבריטי מטעם מחוז הבחירה "אדינבורו פנטלנדס" מ-1974 עד 1997. בבחירות הכלליות בבריטניה 1997 מפלגתו איבדה את רובה והוא איבד את מושבו בפרלמנט לטובת מפלגת הלייבור. הוא ניסה - ללא הצלחה - להיבחר מחדש לפרלמנט מטעם המחוז אדינבורו פנטלנדס בשנת 2001; לפני הבחירות הכלליות 2005 מחוז בחירה זה בוטל וריפקינד התמודד - הפעם בהצלחה - לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה "קנזינגטון וצ'לסי". הוא הודיע ​​על כוונתו להתמודד על הנהגת המפלגה השמרנית בבחירות לראשות המפלגה 2005, אך נסוג מכך לפני תחילת הסקרים.
הוא ייצג את מחוז הבחירה קזניגטון ונבחר בבחירות הכלליות בבריטניה 2010 עם רוב של 8,616 קולות. הוא מונה ליושב ראש ועדת המודיעין והביטחון של הפרלמנט בידי ראש הממשלה, דייוויד קמרון, ב-6 ביולי 2010. בחודש ינואר 2015 הוא מונה על ידי הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה לחבר בחבר הדיון הרם שלו לביטחון האירופי. בדצמבר אותה השנה התמנה ריפקינד לפרופסור אורח בקינגס קולג' לונדון במחלקה ללימודי מלחמה. בנוסף, הוא הוזמן להיות עמית בכיר במכון המלכותי של השירותים המאוחדים (RUSI). ביולי 2016 פורסם ספר זיכרונותיו, "כוח ופרגמטיות". בשנת 2017 הוזמן ריפקינד על ידי ממשלת בריטניה לשמש כיושב הראש הבריטי השותף של הפורום הבריטי-פולני.
ראשית חייו
הוא עבד כעוזר מרצה במכללה האקדמית של אוניברסיטת רודזיה (כיום נקראת "אוניברסיטת זימבבואה") בסולסברי מ-1967 עד 1968. הוא נקרא לבר המשפטים של סקוטלנד בשנת 1970 והתמחה במשרה מלאה כעורך דין עד 1974. בשנת 1985 מונה ליועץ המשפטי של מלכת בריטניה והתמנה לחבר במועצה המלכותית בשנת 1986. מ-1970 עד 1974 כיהן כחבר מועצת העיר של אדינבורו.
חבר הפרלמנט
ריפקינד ניסה להתמודד לראשונה לפרלמנט הבריטי, ללא הצלחה, בשנת 1970 כנציג מחוז הבחירה מרכז אדינבורו. הוא נבחר לפרלמנט בבחירות הכלליות שנערכו בחודש פברואר 1974, כנציג מחוז הבחירה אדינבורו פנטלנדס וכחבר המפלגה השמרנית הסקוטית. במהלך הבחירות לראשות המפלגה השמרנית ב-1975 הוא תמך באדוארד הית' בסיבוב הראשון, אך שהית' פרש מהמירוץ לראשות המפלגה ריפקינד תמך במועמדותה של מרגרט תאצ'ר. תאצ'ר, כמנהיגת המפלגה השמרנית, מינתה את ריפקינד לדובר בספסלים הקדמיים (front-bench) לענייני סקוטלנד. לאחר מכן התפטר מתפקיד זה (יחד עם המזכיר לענייני סקוטלנד בממשלת הצללים השמרנית, אליק ביוקנן-סמית) כאות מחאה על החלטת קבינט הצללים להצביע נגד הצעת החוק של הממשלה לכינון אספה מחוקקת מוסדרת עבור סקוטלנד. במשאל העם על כינון אספה מחוקקת לסקוטלנד שנערך לאחר מכן הצביע ריפקינד בעד אך משך את תמיכתו בכך כאשר תוצאות משאל העם הראו כי סקוטלנד מחולקת כמעט באופן שווה בנדון.
שר זוטר
ריפקינד היה אחד מחמשת השרים בלבד שכיהנו בכל 18 השנים של ממשלות מרגרט תאצ'ר וג'ון מייג'ור. עובדה זו מצביעה על היותו השר הבריטי שכיהן תקופת כהונה רצופה ללא הפרעה מאז הנרי טמפל, שהיה שר בראשית המאה ה-19.
הוא מונה לשר הפנים ואיכות הסביבה במשרד הסקוטי בממשלת תאצ'ר ב-1979. בתפקיד זה היה אחראי על העברת חוק זכויות הדיירים בסקוטלנד, אשר הביא לגידול מסיבי של בעלות על בתי מגורים בסקוטלנד. הוא היה גם אחראי, תחת מזכיר המדינה לענייני סקוטלנד ג'ורג' יונגר, על היחסים עם השלטון המקומי, המשטרה ובתי הכלא.
ב-1982, עת מלחמת פוקלנד, הועבר למשרד החוץ וחבר העמים, בתפקיד תת-מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים פרלמנטרי ב-1983. במשרד החוץ וחבר העמים שירת תחילה תחת פרנסיס פים ואז תחת סר ג'פרי האו. ריפקינד היה אחראי ליחסיה של הממלכה המאוחדת עם ברית המועצות וגרורותיה במזרח אירופה. הוא סייע לג'פרי האו לשכנע את תאצ'ר לשנות את מדיניות הממשלה כלפי ברית המועצות, נכח בישיבה שנערכה בצ'קרס שהחליטה להזמין את המנהיגים הסובייטים לאנגליה, והוסיף להיות נוכח בצ'קרס כשתאצ'ר נועדה עם מיכאיל גורבצ'וב וקבעה כי גורבצ'וב היה מנהיג סובייטי עמו "יכלה לעשות עסקים".
מזכיר המדינה לענייני סקוטלנד
בשנת 1986 הוא קודם לקבינט ממשלת בריטניה ומונה למזכיר המדינה לענייני סקוטלנד. הוא זכה למוניטין כפוליטיקאי מתון בנושאים חברתיים וכלכליים, ולעיתים היה נתון בסכסוכים עם מרגרט תאצ'ר. כמזכיר המדינה הוא יזם רפורמות נרחבות בסקוטלנד. אלה כללו את הפרטת תעשיית החשמל הסקוטית ואת קבוצת האוטובוסים הסקוטית. הוא גם הפך את סוכנות הפיתוח הסקוטית לארגון סקוטי לארגון בעל מעורבות רבה יותר במגזר הפרטי. כאשר ריפקינד נכנס לתפקידו כמזכיר המדינה, משימתו הראשונה הייתה לנטרל מחלוקת בקרב מורים, שכילתה את החינוך הסקוטי. הוא גם ביקש לסייע לטחנת הפלדה של חברת "רייבנסקרייג", שעמדה בפני סגירה. ריפקינד התנגד לסגירתה בידי הממשלה בטענה כי יש להפריט את כל תעשיית הפלדה וכי עתידם של בתי חרושת ספציפיים ייקבע על ידי החברות שבעלותן במגזר הפרטי.
אחד האתגרים הקשים ביותר שנציבו בפניו של ריפקינד היה הדרישה מצד הציבור לביטול מערכת התעריפים המקומיים. הוא תמך בהכנסת מס הגולגולת, שאותה אישר הקבינט זמן קצר לפני מינויו. הוא גם הסכים עם ההחלטה שהוצעה על ידי קודמו, ג'ורג' יונגר, לפיה ההמס החדש צריך להיות מונהג שנה לפני בסקוטלנד מאשר באנגליה לאור הצורך הפוליטי לסיים את הארנונה המקומית. לאחר מכן הסכים ריפקינד כי מס הגולגולת היה טעות גדולה של הממשלה. לאורך כל תקופת כהונתו כמזכיר המדינה לענייני סקוטלנד, ריפקינד, כקודמו וכיורשיו בשנים מאוחרות יותר, היה כפוי לחולשה הפוליטית של המפלגה השמרנית בסקוטלנד, שלא כמו באנגליה. כאשר ת'אצ'ר התמודדה מול מייקל הזלטיין על הנהגת המפלגה השמרנית, ריפקינד צידד בתאצ'ר. בתקופה המתוחה שלאחר סיבוב ההצבעה הראשון היה ריפקינד נמנה בין אלו שיעצו לתאצ'ר כי מוטב לה לפרוש ולא הבטיח לתמוך בה אם תתמודד מחדש בבחירות לראשות הממשלה. תאצ'ר החשיבה כך כבגידה. בבחירות הבאות שנערכו למנהיגות המפלגה השמרנית תמך בדאגלס הארד.
מזכיר המדינה לענייני תחבורה
ב-1990 הועבר ריפקינד על ידי יורשה של תאצ'ר, ראש הממשלה ג'ון מייג'ור למזכיר המדינה לענייני תחבורה. אחת מחובותיו הראשונות הייתה להיכנס למנהרת התעלה, שנבנתה, ולראות את הקשר הפיזי הראשון בין המנהרות הללו מן הקצה הצרפתי והבריטי של המנהרה. אחד מעדיפויותיו העיקריות כמזכיר התחבורה היו לקדם את הצעות המדיניות להפרטת מערך הרכבות. ריפקינד תמך בהפרטה אך הגיע למסקנה כי תהיה זו טעות להפריד את הבעלות על התשתית מהחברות התפעוליות. השקפה זו הביאה אותו לקונפליקט עם משרד האוצר ובאומרו שהצעות שמרניות להפרטה לא יהיו מוכנות עד לבחירות הכלליות ב-1992. ראש הממשלה אהב את טענת משרד האוצר כי התחרות בין חברות הרכבות תרפה את ידיה אם חברה אחת תהיה בעלת מערך הרכבות.
מזכיר ההגנה
ריפקינד מונה למזכיר המדינה לענייני הגנה עם תום הבחירות הכלליות ב-1992. אף שלא החזיק ברקע צבאי, הוא היה מאמין נלהב בהגנה אזרחית חזקה ובכוחות מזוינים בעלי יכולת גלובלית. ב-1994 עמד בפני דרישות משרד האוצר לקיצוצים גדולים בתקציב הביטחון הלאומי. כדי להגן על יכולת הלחימה של הכוחות המזוינים של בריטניה הוא ניהל משא ומתן עם האוצר, שבעזרתו הביא לחיסכון גדול מדרישת האוצר. הוא כבר זכה לתמיכת ראשי הכוחות המזוינים בגישתו זו, שסיפקה תמריץ לשיתוף פעולתם בנושא. ריפקינד בנוסף הצליח להשיג את הסכמת ארצות הברית לרכישת טילי שיוט עבור מדינתו. בריטניה הייתה אז המדינה היחידה שלה אמריקאים הסכימו למכור טילי שיוט.
אחת הסוגיות הקשות ביותר שבהן עסק ריפקינד כמזכיר ההגנה הייתה מעורבות בריטית במלחמת בוסניה. בדומה לג'ון מייג'ור ומזכיר המדינה לענייני חוץ דאגלס הרד, ריפקינד התנגד להתערבות צבאית מצד בריטניה והקהילה הבינלאומית כלוחמים בסכסוך. עם זאת, הוא תמך בשימוש חיילים בריטים ושל מדינות אחרות במטרה להגן על שיירות מזון הומניטריות שהגנו על מאות אלפי אזרחים. ריפקינד היה יריב חזק וקולני של מדיניות ארצות הברית בנוגע למלחלמה, שהייתה אמורה להסתיים באמברגו נשק של האומות המאוחדות ולחשוף את הסרבים להפצצת נאט"ו מהאוויר. ריפקינד הסכים עם השקפותיהם שלך האיחוד האירופי והאו"ם כי הפצצה מסוג זה לא תתאים למשימת האו"ם שם. ריפקינד ביטא את דעותיו בפומבי בוושינגטון הבירה כמו גם בלונדון. אף על פי שארצות הברית הייתה מתוסכלת יותר ויותר ונסוגה ממבוי סתום זה, היא לא גרמה נזק מתמשך ליחסיה הדיפלומטיים עם הממלכה המאוחדת, כפי שהעידה הנכונות האמריקאית למכור טילי שיוט לבריטניה.
מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים
בשנותיו האחרונות של ממשל ג'ון מייג'ור, ריפקינד כיהן כמזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים. אחד מתפקידיו הראשונים היה כינוס פסגת לונדון בנושא בוסניה והרצגובינה, אשר הפעילה לחץ רב יותר על הסרבים-בוסניים בעקבות טבח סרברניצה והובילה, בבוא העת, להסכם דייטון שסיים את הלחימה. כמזכיר המדינה, ב-24 בספטמבר 1996, פנה אל העצרת הכללית של האומות המאוחדות וקרא להצהרה מפי האו"ם המונעת מקלט מדיני לטרוריסטים, וטען כי אותם טרוריסטים לא יוכלו ליהנות מאמנת האו"ם לפליטים משנת 1951. באותו נאום הוא הדגיש את מחויבותה של הממלכה המאוחדת להסחר החופשי העולמי עד 2020 ואמר שכל הממשלות צריכות להנהיג ליברליזציה בכלכלותיהן.
בקשור למזרח התיכון ריפקינד התחייב, לראשונה, בשם ממשלת בריטניה למדינה פלסטינית בגדה המערבית וברצועת עזה. הוא גם, בנאום שנשא במפרץ הפרסי, קרא למזרח תיכון אֶקְוִיוָולֶנְטִי כדי לאפשר דיאלוג להתקיים, ברמה האזורית בין ישראל לבין שכנותיה הערביות, כמו גם בין איראן לבין ארצות ערב. אחד מתפקידיו העיקריים היה המשא ומתן הסופי עם הרפובליקה העממית של סין על העברת הונג קונג. ריפקינד ערך כמה פגישות עם שר החוץ הסיני, הן בבייג'ינג והן בלונדון, וכן עם מושל הונג קונג, כריס פאטן, ועם פוליטיקאים נבחרים בהונג קונג. כמזכיר המדינה לענייני חוץ הוא קרא להקמת אזור סחר חופשי בצפון האוקיינוס האטלנטי, שיביא ליצירת יחסי סחר חופשי בין האיחוד האירופי עם ארצות הברית וקנדה.
תבוסה בבחירות ושיבה לפרלמנט
בבחירות הכלליות ב-1997 הוא איבד את מושבו של מחוז הבחירה "פנטלנדס" יחד עם כל השמרנים בסקוטלנד (ובויילס), והוחלף בחברת מפלגת הלייבור לינדה קלארק. ריפקינד היה אחד מחברי הפרלמנט המעטים שניסו שוב להיבחר לפרלמנט הבריטי מטעם מושבם הישן - במקום לחפש מחוז בחירה בטוח יותר - והתמודד שוב על מחוז הבחירה אדינבורו פנטלנדס נגד קלארק בבחירות הכלליות ב-2001. אף על פי ששיפר את מצבו במידה מסוימת, לא הצליח להיכנס לפרלמנט. בתקופה זו הוא נשאר פעיל מבחינה פוליטית, כנשיא השמרנים הסקוטיים, והשתמש במעמדו מחוץ לארמון וסטמינסטר כדי לבקר את הפלישה לעיראק ב-2003 ואת תמיכתה של ממשלת טוני בלייר בה. בניגוד לעמדתו, המפלגה השמרנית תמכה באותה עת בפלישה.
אחרי הבחירות הכלליות ב-1997 קיבל ריפקינד תואר אבירות בהצטיינות עם התפטרותו של ג'ון מייג'ור והפך לאביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, בהוקרה על עבודתו לענייני חוץ וחבר העמים הבריטי.
בבחירות הכלליות ב-2005 הוא חזר לבית הנבחרים הבריטי כחבר הפרלמנט מטעם מחוז הבחירה "קנזינגטון וצ'לסי" עם רוב של 12,418 קולות.
פקועה
פַקּוּעַה (בערבית: فقّوعة) הוא כפר ערבי על הר ברקן ברכס הגלבוע ליד מעלה גלבוע בצמוד לגדר ההפרדה.
הכפר קרוי על שם פטריית אוזנית הכלך הגדלה על הר ברקן. הר הגלבוע כולו קרוי בערבית ג'בל פקועה, על שם הפטרייה ועל שם הכפר. גם במפת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 נקרא הר הגלבוע בשם "ג'בל פקועה".
הכפר פקועה מונה כ-3,000 תושבים ומוקף כולו בגדרות שיח צבר מצוי.
חסילון גמל שלמה טווסי
חסילון גמל שלמה טווסי (שם מדעי: Odontodactylus scyllarus) הוא מין של פרוק רגליים מסדרת חסילוני גמל שלמה החי באזור האינדו-פסיפי ממזרח אפריקה לגואם. על אף שמו, הוא איננו סוג של חסילון ולא של גמל שלמה (וודאי שלא טווס או גמל), אלא בן לקבוצה סרטנים עילאיים, אליה משתייכים רוב הסרטנים המודרניים וסרטני הקריל.
אורכו של יצור זה והוא בעל מראה מוזר דמוי-לובסטר ירוק משוריין עם "נוצות" אדומות לאורך רגליו ועם חלק קדמי המזכיר גמל שלמה. הראש קטן עם עיניים מוגבהות וכחולות-ורודות בעלי ראייה חזקה המבחינה בצבעים רבים. יש לו מחושים קדמיים כתומים ומתחת לשריון הראש ישנם טפרים קשיחים היכולים "להישלף" במהירות מדהימה של מעל 80 קמ"ש ולמחוץ את מה שהם פוגעים בו. החסילון יכול לנעו קדימה בעזרת זנבו הגדול.
החסילון חי בשוניות אלמוגים טרופיות וחי במאורה סלעית. הוא יוצא ממנה כדי לחפש סרטנים אחרים, צדפות וחלזונות אותם הוא שובר עם טפריו הקשיחים. הוא יכול גם להרוג חסילוני גמל שלמה אחרים, אך בדרך כלל הקרבות ביניהם מסתיימים ללא פגע. זנבם הקשיח מגונן עליהם ממכה של חסילון אחר.
יצורים אלה קשים לגידול באקווריום והם אגרסיביים, טורפים כל יצור קטן השוחה בקרבתם והמכה שלהם יכולה לשבור את זכוכית האקווריום.
תפילת תשע
תפילת תשע היא שמה של תפילת העמידה - הכוללת תשע ברכות, הנאמרת בתפילת מוסף של ראש השנה, ומבוססת על תפילת שבע. התפילה כוללת את ברכות מלכויות, זכרונות ושופרות.
בזמן שהיובל נוהג, מתפללים תפילה זו אף בשנת היובל במוסף של יום הכיפורים.
במהלך התפילה נהוג לתקוע בשופר במספר הזדמנויות.
תוכן התפילה
בשונה מתפילות מוסף של שאר חגי ישראל, בהם נאמרת תפילת שבע הכוללת את שש הברכות הקבועות וברכת קדושת היום (המותאמת למאורע החל באותו יום), בראש השנה נאמרת תפילה הכוללת תשע ברכות.
למעשה, מדובר בתוספת של 3 ברכות אל מול תפילת שבע, כשהברכה הראשונה - מלכיות משולבת בברכת קדושת היום, ושתיהן נספרות כברכה אחת.
מקור התפילה
במסכת ראש השנה, נכתב:
הרמב"ם והשולחן ערוך פסקו כדעת רבי עקיבא.
מבנה הברכות
במשנה במסכת ראש השנה, נכתב: כלומר, הציווי הבסיסי הוא להזכיר בכל ברכה עשרה פסוקים המזכירים את הנושא של אותה הברכה, כאשר יש לגוון במקורות, ולהביא לפחות שלושה פסוקים מהתורה, שלושה מהנביאים ושלושה מהכתובים. בנוסף, קיימות מספר הגבלות נוספות על בחירת הפסוקים, וביניהן ההגבלה שלא להזכיר פסוקים של פורענות.
בעבר, לא היו הברכות מנוסחות באופן קבוע, אלא נתונות לשיקול דעתו של המתפלל. כלומר, בשעת התפילה עצמה, היה צריך המתפלל להיזכר בפסוקים מתאימים ולהזכירם. לאורך הדורות, כתוצאה מהתמעטות הידע אצל הקהל הרחב, נקבע נוסח מחייב לכל אחת מהברכות.
נוסח זה, מוסיף מספר חלקים לכל אחת מהברכות, שלא הוזכרו בהוראה המקורית (כפי שמופיעה במשנה ובגמרא). מבנה הנוסח:
אזכור הפסוקים איננו מוגבל לפסוק בודד, ולפעמים מצוטטים מספר פסוקים, או אף מזמור תהילים שלם, כאזכור אחד בברכות.
מלכויות
כשלב ראשון לקראת פניה אל ה' ביום הדין, על המתפלל לקבל עליו את מלכות ה'. פעולה זו מתבצעת בברכת מלכויות. פתיחת הברכה היא קטע התפילה עלינו לשבח, וסיומה בבקשה "מלוך על כל העולם כולו בכבודך", המשולבת עם סיום ברכת קדושת היום.
השתחוואה
במסגרת אמירת קטע זה בחזרת הש"ץ, משתחווים המתפללים אפיים ארצה. השתחוואה כזו הייתה מתבצעת בבית המקדש באופן תדיר, אך נאסרה מחוץ להר הבית. בתפילת תשע, כאשר מגיע החזן למילים "ואנחנו כורעים ומשתחווים", כל הקהל משתחווה.השתחוות זו, אינה נעשית על הרצפה עצמה, אלא על גבי דבר מה החוצץ בין המתפלל ובין הרצפה, שכן השתחוואה על רצפת אבנים אסורה, מחוץ לבית המקדש.
זכרונות
פתיחת ברכת זכרונות מציגה את יכולת המשפט של ה'.
הפסוקים בברכה זו ותחימתה מציגים זווית שונה במעט של הזיכרון - העלאת "זכות ראשונים", על מנת שתסייע למתפלל. באופן נקודתי, נמצאת הברכה בסימן הזכרת זכותם של אברהם אבינו ויצחק אבינו לאור חלקם בעקדת יצחק.
בסיום הברכה מופיעה הבקשה "זכרנו בזיכרון טוב לפניך".
שופרות
מטרת ברכת שופרות להציג את עוצמתו של ה'. כמו כן, מוזכרת בברכה השאיפה שקול השופר המושמע על ידי עם ישראל ביום זה יעמוד לזכותם במשפט. פתיחת הברכה מציגה את מעמד הר סיני, בו נשמע קול שופר, וסיומה בבקשה "תקע בשופר גדול לחרותנו".
תקיעות השופר
חלק מתקיעות השופר אותם נהוג לבצע בראש השנה מתרחשות בזמן תפילת תשע. לפי הדעה הראשונה בשולחן ערוך, תוקעים תשר"ת אחד בסוף ברכת מלכיות, תש"ת אחד בסוף זכרונות, ותר"ת אחד בסוף שופרות. כך נוהגים עד היום בקהילות אשכנז המערבי.
לפי הרמ"א,, תוקעים אחר כל אחד מהברכות פעם אחת תשר"ת. מנהג זה נתקבל במנהג אשכנז המזרחי, אלא שבשנים האחרונות נתקבל ברוב הקהילות לעשות תשר"ת תש"ת תר"ת אחרי כל הברכות. בחלק מקהילות החסידים, הנהיגו לתקוע עוד שלושים קולות בתפילת לחש, בנוסף לשלושים הנ"ל שבחזרת הש"ץ.
היום הרת עולם - נאמר גם בשבת: ארשת שפתינו - ברוב הקהילות לא נאמר בשבת:
מבוך התשוקות
מבוך התשוקות (בספרדית: Laberinto de pasiones) הוא סרט קולנוע משנת 1982 שכתב וביים פדרו אלמודובר.
הסרט הוא קומדיה שגיבוריה הם סקסיליה, זמרת נימפומנית וריזה, בנו ההומוסקסואל של שליט מזרח-תיכוני. השניים מתאהבים זה בזה, חרף ההבדלים הקיצוניים בהעדפותיהם המיניות. הסרט מציג תמונה יוצאת דופן של אהבה ומין, המתרחשת במדריד של תחילת שנות ה-80.
עלילת הסרט
סקסיליה (ססיליה רות), הקרויה בשם החיבה "סקסי", היא זמרת פופ מצליחה ונימפומנית. ריזה (אימנול אריאס) הוא בנו ההומוסקסואל של שליטה המודח של טיראן, מדינה בדיונית במזרח התיכון. כל אחד מהם משוטט בשוק הפשפשים אל רסטרו במדריד לשם חיפוש מאהבים. כל אחד מהם בודק את מועמדיו באותה שיטה: בחינת החלק הקדמי העליון של מכנסי המועמד.
בתקווה להירפא מהנימפומניה ומחרדתה מאור השמש, סקסיליה נמצאת בטיפול אצל הפסיכותרפיסטית סוסנה (אופליה אנג'ליקה), ומספרת לה שלקחה 8–10 גברים לאורגיה, שבה הייתה האישה היחידה. סוסנה מתעניינת יותר באביה של סקסיליה, ד"ר דה לה פניה, גינקולוג מומחה להפריה מלאכותית, אך זה אינו מגלה עניין ביחסי מין. אחת מלקוחותיו היא הנסיכה טוראיה, אשתו לשעבר של שליט טיראן. תוך כדי עיון בכתב עת מגלה טוראיה שריזה, בנה החורג, נמצא אף הוא במדריד. בזכות טיפולו של ד"ר דה לה פניה, טוראיה מסוגלת להרות, לראשונה בחייה. כיוון שאינה יכולה להשיג את זרעו של בעלה לשעבר, היא מחליטה להסתפק בזרע של בנו, ריזה, אותו היא מנסה לאתר.
ריזה מתגורר במדריד בזהות בדויה, כשהוא חובש פאה נוכרית ומשקפיים כהים. הוא מקיים קשר עם פאביו, טרנסווסטיט צעיר. מאוחר יותר הוא פוגש ברחוב את סאדק (אנטוניו בנדרס), והשניים הולכים לדירתו של סאדק למפגש מיני. סאדק חבר בקבוצת טרור המחפשת את ריזה, אך אינו מזהה אותו. כאשר ריזה מגלה שגם סאדק מטיראן, הוא מחליט לשנות את מראהו, כדי לשמור על האנונימיות שלו. בעזרתו של פאביו, ריזה מתחפש לפאנקיסט.
סקסיליה וריזה נפגשים כאשר ריזה, בתחפושתו כ"ג'וני", מופיע כזמר עם להקת פאנק, כממלא מקום של אחד מחברי הלהקה. השניים מתאהבים, אך עדיין אינם מודעים לכך, ולכן כל אחד מהם יוצא מהמועדון עם פרטנר שמצא באותו ערב. בהמשך הערב מתברר לסקסיליה ולריזה שכל אחד מהם שבוי במחשבות על האחר. הם נפרדים מהפרטנרים שמצאו, וסקסיליה מגיעה לביתו של ריזה. השניים נכנסים יחד למיטה, אך אינם מקיימים יחסי מין, משום שהם רוצים שקשר זה יהיה טהור, שונה מיחסיהם המקובלים. "פעם ראשונה שאני עם בחור בלי להזדיין או להתמסטל, ואני מרגישה נפלא", אומרת סקסיליה לריזה.
סקסיליה מוסרת בגדים לניקוי יבש, ופוגשת את קטי (מרתה פרננדס מורו), צעירה העובדת במכבסה השייכת לאביה. אמה נטשה את אביה, והאב נוטל גלולות לחיזוק התשוקה המינית והיכולת המינית. הוא הוזה שקטי היא אשתו, ואונס אותה לעיתים קרובות, חרף העובדה שקטי שמה בתה שלו חומר מדכא תשוקה. כדי להתנחם, קטי לובשת את בגדיה של סקסיליה, הכוכבת האהובה עליה. סקסיליה נתקלת בקטי ברחוב כשזו לובשת את בגדיה, והשתיים מתיידדות. קטי מספרת לסקסיליה על הבעיה שיש לה עם אביה, וסקסיליה מספרת לקטי על אהבתה לריזה. אהבתם הגדולה של סקסיליה וריזה ריפאה את ריזה מההומוסקסואליות ואת סקסיליה מהנימפומניה.