cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משפט נאש
הוכחת המשפט
ואכן, טענה זו מתקיימת, נוכיח בשלילה. נניח שקיימים \ i, j כך ש-\ d^i_j > 0 ואז נקבל סתירה לכך שזו נקודת שבת.
חולון
בתי קולנוע
ב-15 בדצמבר 2011 פרצה שרפה בקולנוע "ארמון" והוא נהרס סופית ב-2018.
מחול
להקות המחול הורה רעים - חולון מייצגות את העיר במופעים, אירועים ופסטיבלים בישראל ובעולם ברפרטואר של ריקודים פולקלוריסטים ישראליים.
מוזיקה
בין השנים 2001–2007 פעלה בעיר תזמורת הבמה הישראלית.
בחלון שוכן הקונסרבטוריון שטיינברג מרכז המוזיקה העירוני, בפיקוח משרד החינוך, הפועל גם במסגרות הפורמליות בבתי הספר בתוכנית בתי ספר מנגנים.
הקונסרבטוריון משתתף באירועים קהילתיים והרכביו מייצגים את חולון בארץ ובעולם.
מנהל הקונסרבטוריון החל משנת 2021 הוא המוזיקאי עומר גבאי, גבאי הוא מוזיקאי פעיל ומחנך מוזיקלי הנחשב למנהל קונסרבטוריון מוערך מאוד.
גני סיפור
בעיר קיימים 51 גני סיפור הפרושים בכל רחבי העיר. הגנים הוקמו בין השנים 2000–2016. כל גן סיפור מוקדש ומפוסל לפי סיפור ילדים ישראלי, כדוגמת גינת הגמדים, הכינה נחמה, דירה להשכיר, דודי שמחה, המפוזר מכפר אז"ר ושמוליקיפוד. רק שלושה גנים (הנסיך הקטן, העץ הנדיב, המומינים) קשורים ליצירות של כותבים זרים.
כדורגל
בעיר פועלות קבוצות הכדורגל: הפועל צפרירים חולון אשר שיחקה בעבר בליגה הבכירה ומייצגת את שכונת תל גיבורים, אגודת ספורט חולון המייצגת את שכונת ג׳סי כהן, עוצמה חולון ומועדון כדורגל חולון ירמיהו.
כדורסל
קבוצת הפועל חולון בכדורסל נוסדה בשנת 1947 והיא אחת משמונה קבוצות הייסוד של ליגת העל בכדורסל, כשזו הוקמה בראשית שנות ה-50. ברוב שנות פעילותה משחקת הקבוצה בליגה הבכירה, ואף הייתה מועדון צמרת בשנות השמונים והתשעים, והיוותה מוקד של גאווה עירונית. בראשית שנות ה-2000, לאחר שורת משברים כספיים ומקצועיים, ירדה הקבוצה לליגה הלאומית ואף לארצית. בעונות שלאחר מכן הצליחה הקבוצה להשתקם, ובעונת 6–2005 עלתה חזרה לליגת העל, אך בהיעדר תמיכה מן העירייה לא הייתה יכולה להשתתף בה ונשארה בלאומית. בסוף עונת 06–07, חולון עלתה לליגת העל בפעם השנייה ברציפות, והפעם מימשה את זכותה לשחק בה. בעונת 08–2007 זכתה הפועל חולון באליפות ליגת העל בכדורסל, לראשונה בתולדותיה. עונה לאחר מכן ב-2008–2009 זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בגביע המדינה. ובעונת 2017–2018 היא זכתה שוב בגביע המדינה. בעונת 2021–2022 זכתה הקבוצה באליפות ליגת העל לכדורסל בפעם השנייה.
אליצור חולון, קבוצה בעלת עבר מפואר בכדורסל נשים, התדרדרה ונמצאת כיום בצמרת הליגה הבכירה.
כדוריד
קבוצות הגברים והנשים של מועדון כדוריד חולון משחקות בליגות הבכירות בכדוריד. קבוצת הנשים היא קבוצת צמרת ומועמדת קבועה לאליפות.
אוטובוסים
חולון היא עיר נוחה למדי מבחינת תחבורה ציבורית. כ-22 קווי אוטובוס של חברת אגד, כ-9 קווים של חברת דן וכ-7 קווים של חברת מטרופולין משרתים את העיר ומחברים אותה עם ערי הסביבה. בנוסף, ישנם 4 קווים פנימיים העוברים ברוב השכונות בעיר כאשר שניים מהם מופעלים על ידי אגד והשניים האחרים על ידי מטרופולין.
החל מקיץ 2009 הופעל בעיר קו לילה לתל אביב, כחלק מפרויקט של משרד התחבורה. נכון לשנת 2010, ישנם 2 קווי לילה הפועלים בעיר, ומכסים את רוב שטחה. שני הקווים מופעלים על ידי חברת אגד.
רכבת
מסילת תל אביב – פלשת, שנפתחה לתנועת נוסעים ב-2011, עוברת בתוואי כביש מס' 20, בין חולון לתל אביב ובין חולון לבת-ים. ארבע תחנות רכבת בקו זה משרתות את העיר: צומת חולון, חולון-וולפסון, בת-ים יוספטל ובת-ים קוממיות.
כמו כן, במסגרת פרויקט הרכבת הקלה המתוכננת בגוש דן, ישרת את העיר הקו הירוק של הרכבת הקלה ויחבר אותה עם תל אביב. בחולון יהיו לקו שתי שלוחות: אחת שתחצה את העיר מצפון לדרום ותסתיים בקניון הזהב בראשון לציון, ושלוחה שנייה שתעבור ברחובות סוקולוב ושד' ירושלים.
כבישים בין-עירוניים
חולון תחומה בין שלושה כבישים בין-עירוניים:
שכונות בעיר
שכונות בתכנון:
נתוני האוכלוסין מבוססים על המפה "אוכלוסיית חולון שנת 2003 לפי אזורי שירות" מהשנתון הסטטיסטי של עיריית חולון לשנת 2004.
ערים תאומות
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הייתה חולון בקשרי ערים תאומות עם ג'קסונוויל בפלורידה וטומאסינה במדגסקר.
גריגורי אורלוב
גריגורי אורלוב (ברוסית: Григорий Григорьевич Орлов; 17 באוקטובר 1734 - 24 באפריל 1783) היה מדינאי רוסי בתקופת יקטרינה הגדולה ומאהבה.
ביוגרפיה
גריגורי אורלוב נולד ב-17 באוקטובר 1734 בנובגורוד, למשפחת מושל האזור. את שרותו הצבאי התחיל בזמן מלחמת שבע השנים ונפצע בקרב. לאחר הפציעה החל לשרת במשרדי הצבא בסנט פטרבורג כקצין תותחנים. הופעתו הרשימה מאוד את הנסיכה הגדולה יקטרינה והם התאהבו. אורלוב היה בין יוזמי ההפיכה שהביא לסילוקו של פיוטר השלישי מהשלטון ומינוי יקטרינה לקיסרית בשנת 1762. באותה השנה נולד ליקטרינה בן מאורלוב - הנסיך אלכסיי בוברינסקי. על תרומתו להצלחת ההפיכה נגד השלטון יקטרינה העניקה לאורלוב תואר רוזן ומינתה אותו למפקד כוחות התותחנים. השפעתו על הקיסרית גדלה עוד יותר כאשר התגלה ניסיון להרוג את כול משפחת אורלוב. במשך תקופה מסוימת יקטרינה אף חשבה להתחתן איתו, אך תוכנית זו בוטלה בהשפעת ניקיטה פנין.
גריגורי אורלוב אמנם לא היה מדינאי בולט, אך היה יועץ לקיסרית בשנות שלטונה הראשונות.
עסק רבות בשאלת מתן אמנציפציה חלקית לצמיתים ובצעדים לשיפור חייהם ועשה זאת הן ממניעים פטריוטיים הן ממניעים כלכליים. כנשיא החברה הכלכלית החופשית היה גם תומך החשוב ביותר בוועדה הגדולה של שנת 1767, אם כי כוונתו הייתה בעיקר לרצות את הקיסרית, שגילתה מידה רבה של ליברליות בשנות שלטונה הראשונות.
אורלוב היה תומך נלהב של התפשטות האימפריה הרוסית תוך שחרור שטחים שמאוכלסים על ידי נוצרים אורתודוקסים ונמצאים בשליטת האימפריה העות'מאנית.
בשנת 1771 ניהל את דיכוי המרד במוסקבה. הוא לא השתתף במלחמת רוסיה-טורקיה (1774-1768) אך נשלח להשתתף בשיחות עם הטורקים. הוא נכשל בתפקידו כראש צוות משא ומתן. בהיוודע שלקיסרית יש מאהב חדש החליט לחזור ללא תיאום מוקדם לסנקט פטרבורג.
בשנת 1773 העניק לקיסרית את אחד היהלומים הגדולים בעולם - יהלום אורלוב.
לאחר הכישלון במשא ומתן הקיסרית לא שללה ממנו את תואריו ורכוש, אך לא הייתה לו שום השפעה על הנעשה בקרבתה.
אורלוב התחתן עם בת דודתו ובתגובה יקטרינה החליטה לשלוח את בני הזוג למנזר. תוך זמן קצר היא סלחה להם ומספר שנים הם התגוררו באושר. בגיל 24 אשתו נפטרה והוא עצמו איבד את שפיות דעתו ונפטר תוך חצי שנה.
היה תומך של מיכאיל לומונוסוב.
קאלמאר
קאלמאר (באנגלית: Kalmar ; בשוודית: kalmar; ) היא עיר בדרום מזרח שוודיה, השוכנת לחוף הים הבלטי. חיו בה 71,328 תושבים בשנת 2021 ובה נמצאת עיריית מחוז קאלמאר. קאלמאר היא גם הבירה של מחוז קאלמאר, הכולל 12 רשויות אזוריות עם סך של 247,175 תושבים נכון לשנת 2021. הרשות האזורית קאלמאר היא האזור העירוני השלישי בגודלו במחוז ובחבל סמולנד.
מהמאות השלוש-עשרה עד המאה השבע-עשרה, קאלמאר הייתה אחת הערים החשובות ביותר בשוודיה. בין השנים 1602 ו-1913 העיר הייתה מקום מושבו של הבישוף, וקתדרלת קאלמאר משנת 1703 היא דוגמה לארכיטקטורה קלאסית. העיר הפכה לעיר מבצר, עם טירת קאלמאר במרכזה. לאחר הסכם רוסקילה ב-1658, חשיבותה של העיר קאלמאר פחתה, עד שהחלה המהפכה התעשייתי במאה ה-19. בעיר נמצאים חלקים מאוניברסיטת ליניאוס, המחלקות לביולוגיה ולמדעי איכות הסביבה ועוד.
מדי שנה מסוף אוגוסט ותחילת ספטמבר, העיר מארחת את פסטיבל Live at Heart, אחד מאירועי הראווה המוזיקליים הגדולים בשוודיה.
קאלמאר נמצאת בסמוך לכביש הראשי לאי אלנד העובר מעל גשר אלנד.
היסטוריה
האזור סביב קאלמאר היה מיושב מאז ימי קדם. בחפירות נמצאו שרידים של קברים מתקופת האבן. עם זאת, העדות העתיקה ביותר לקיומה של עיר היא מהמאה ה-11. על פי סיפור עם מימי הביניים, המלך הנורווגי הקדוש אולף העביר את ספינותיו לקאלמאר. חותם (סמל, מגן) העיר העתיק ביותר של קאלמאר נוצר בין השנים 1255 ל-1267, מה שהופך אותו לחותם העיר העתיק ביותר הידוע בסקנדינביה.
במאה ה-12 הוקמו היסודות הראשונים של הטירה, עם בניית מגדל עגול לשמירה ותצפית. המגדל הורחב במאה ה-13, והמלכה מרגרט כינסה בו אספה של ראשי המדינות של שוודיה ונורווגיה, וב-13 ביולי 1397 נחתם הסכם איחוד קאלמאר, שנימשך עד 1523. מיקומה האסטרטגי של קאלמאר, בסמוך לגבול הדני (באותה תקופה אדמות סקונהלנד, כלומר מחוזות בלקיניה, האלנד וסקונה, היו חלק מדנמרק), והנמל והמסחר שבה, היו מעורבים בכמה סכסוכים. ישנם שני אירועים המכונים מרחץ הדמים של קאלמאר, 1505 : הראשון בשנת 1505, כאשר המלך הנס מדנמרק, נורווגיה ושוודיה הוציא להורג את ראש העיר ומועצת העיר של קאלמאר; השני  בשנת 1599 בפיקודו של הדוכס קרל, שלימים הפך לקרל התשיעי, מלך שוודיה. בשנות ה-40 של המאה ה-16, המלך גוסטב ואסה הראשון, ומאוחר יותר בניו אריק ה-14 משוודיה ויוהאן השלישי, מלך שוודיה, ארגנו בנייה מחדש של הטירה לטירת הרנסאנס המפוארת שהיא היום.
בשנים 1611–1613 במלחמת קאלמאר, העיר סבלה ממצור דני על טירת קאלמאר. שנת 1611 מוזכרת כשנה האפלה ביותר בתולדות קאלמאר, אך לא השנה האפלה היחידה; דם רב נשפך בסביבת הטירה. המצור האחרון היה במהלך מלחמת סקניה בשנות ה-70 של המאה ה-16, אז היו בסך הכל 22 ימי מצור; הטירה מעולם לא נכבשה.
לאחר הסכם רוסקילה ב-1658, ככל שהגבולות שורטטו מחדש מדרום לעיר, החשיבות האסטרטגית של קאלמאר פחתה בהדרגה. בשנת 1689 הקים המלך את בסיס הצי הראשי שלו דרומית יותר בעיר הנמל קרלסקרונה וקאלמאר איבדה את מעמדה כאחד המוצבים הצבאיים העיקריים של שוודיה.
קתדרלת קאלמאר
העיר החדשה של קאלמאר נבנתה על האי קוורנהולמן באמצע המאה ה-16. המעבר מהעיר העתיקה הושלמה ב-1658. העיירה החדשה והמבוצרת תוכננה לפי דפוסי אדריכלות הבארוק. הקתדרלה ובית העירייה ניצבים זה מול זה מעבר לכיכר המרכזית החדשה, שנקראת סטור טורייט
הקתדרלה עוצבה על ידי ניקודמוס טסין האב והיא אחת הדוגמאות הבולטות לקלאסיקה הבארוקית בשוודיה. עיצובה משקף את המורכבת שבין הסגנון החדש, מסורת ודרישות עיר-המבצר. העבודות החלו בשנת 1660, אך הן נקטעו במספר הזדמנויות, כולל כאשר במלחמת סקונה (1675–1679). בשנת 1703 הסתיימה הבנייה לאחר שנבנתה קתדרלת קאלמאר.
התקופה המודרנית
קאלמאר החלה בתוכנית מקיפה לצמצום השימוש בדלק מאובנים. חברת תובלה מקומית, המעסיקה כמעט 450 עובדים, התקינה חיישנים, מחשבים וציוד בקרה העוקבים אחר יעילות הדלק וצמצמה את השימוש בסולר ב-10%, והחזירה את עלות ציוד הבקרה תוך שנה בלבד. החברה בודקת אפשרות לתדלק את צי הרכבים העתידי שלה באמצעות ביו דיזל.
מפעל עיסת עץ גדול הקיים במקום מנצל את הקיטור והמים החמים הנוצרים בתהליך הייצור שלו, שבעבר היו נפלטים כפסולת, כדי לספק חימום, באמצעות צינורות תת-קרקעיים, לייצור מספיק חשמל כדי להפעיל את הפעילות שלו ועוד 20,000 בתים.
מראות נפוצים מאוד בעיר שבילי אופניים; לדוגמה, ה-Kalmarsundsleden, או מכוניות שעומדות בתור בתחנות הדלק ילד משאבת הביו- גז הציבורית של העיר קאלמאר. קודי איכות הבנייה בעיר דורשים שהבנייה תכלול בידוד תרמי בחלונות ובדלתו, יעילים התואמים לבנייה המודרנית או לחידושים. בפנסי רחוב משתמשים בנורות נתרן בעלות אנרגיה נמוכה, וסוחרי רכב מקדמים כלי רכב חסכוניים בדלק והיברידיות.
בשנת 2011 הוקם אצטדיון Guldfågeln. זהו האצטדיון החדש של קבוצת הכדורגל, קאלמאר של העיר. קיבולת האצטדיון מתאימה ל-12,000 איש והוא אחד האצטדיונים החדשים בשוודיה. האצטדיון נבנה גם לארח קונצרטים בקיץ.
אוכלוסייה
התפלגות האוכלוסייה בעיר קאלמאר, לפי גברים ונשים היא: 49.9% גברים ו-50.3% נשים. קצב השינוי בגודל האוכלוסייה בין השנים 2020–2021 עומד על 1.4%+ בשנה. ההתפלגות לפי גילים היא: גילאי 17-0 עומד על 20.6%, גילאי 64-18 עומד על 50.1% וגילאי 65 + עומד על 20.3%. ההתפלגות לפי שוודים וזרים היא: שוודים 94.1% ו-5.9% זרים.
התפלגות האוכלוסייה במחוז קאלמאר, לפי גברים ונשים היא: 50.5% גברים ו-49.5% נשים. קצב השינוי בגודל האוכלוסייה בין השנים 2020–2021 עומד על 0.47%+ בשנה. ההתפלגות לפי גילים היא: גילאי 17-0 עומד על 19.8%, גילאי 64-18 עומד על-54.7% וגילאי 65 + עומד על 25.5%. ההתפלגות לפי שוודים וזרים היא: 93.8% שוודים ו-6.2% זרים.
ספורט
בקלמר ישנם 5 מועדוני ספורט:
אקלים
האקלים בקאלמאר הוא אקלים אוקיאני עם השפעה יבשתית. הקיץ חמים והחורפים קרים. הטמפרטורות בחורף בדרך כלל נעות סביב האפס. קאלמאר היא בין הערים הלוהטות בשוודיה בקיץ, טמפרטורת השיא בכל הזמנים שנמדדה עמדה על 35.2°C. עם זאת, הטמפרטורות הממוצעות בקיץ אופייניות לדרום שוודיה.
ערים תאומות - ערים אחיות
קאלמאר תאומה עם אחת עשרה ערים:
Bernie's Tune
Bernie's Tune (בעברית: הלחן של ברני) הוא סטנדרט ג'אז משנת 1952. המנגינה נכתבה על ידי, עם מילים שנוספו מאוחר יותר על ידי ג'רי ליבר ומייק סטולר. הקלטת הרביעייה של הסקסופוניסט והמלחין האמריקאי ג'רי מאליגן, באלבום באותו שם משנת 1952, שבו הופיע גם צ'ט בייקר בחצוצרה, זכתה לפופולריות. כאמור, את היצירה הלחין למעשה, מלחין מוכר פחות בשם ברני מילר, שכתב גם את הלחן "Loaded", שגם אותו ניגנו בין השאר צ'ט בייקר והסקסופוניסט סטן גץ. המנגינה הייתה פופולרית בקרב מוזיקאי ג'אם של אותה התקופה, אם כי המידע על המלחין ("ברני" מילר) עצמו מועט: ידוע רק שהיה נגן פסנתר מ-וושינגטון די.סי. מאליגן העלה השערה שעד שהוא גילה את כל מנגינותיו של ברני, ברני כבר נפטר. מאוחר יותר, מאליגן המציא מנגינה חדשה שהתאימה ליצירה המקורית וזכתה לשם "רכילות סרק".
ארבע פרשיות
אַרְבַּע פָּרָשִׁיּוֹת הן פרשות מיוחדות שתקנו חז"ל לקרוא בנוסף לפרשת השבוע בארבע שבתות לאורך חודש אדר הסמוך לניסן, דהיינו בשנה רגילה חודש אדר ובשנה מעוברת אדר ב'. השבתות עצמן נקראות בשמות מיוחדים: "פרשת שקלים", "פרשת זכור", "פרשת פרה", "פרשת החודש".
בשבתות הללו מפטירים בהפטרות מיוחדות, אין אומרים "אב הרחמים" ולא מזכירים נשמות קודם תפילת מוסף, אך אומרים "צדקתך" במנחה (אלא אם כן זה שבת ערב ראש חודש, שבת ראש חודש או ערב פורים שאין אומרים "צדקתך"). במנהג התפילה של נוסח אשכנז ישנם פיוטים רבים מיוחדים לשבתות אלו, אך רבים (בעיקר בארץ ישראל) מדלגים עליהם.
המקור לקריאות
המקור לקריאת ארבע הפרשיות מופיע כבר במשנה, במסכת מגילה. קביעת קריאת ארבע הפרשיות היא מתקופה קדומה יחסית, בה נהגו מנהגים שונים לסדר פרשיות השבוע והשלמת התורה, קודם לקביעת סדר אחיד המקובל כיום.
בתלמוד הבבלי, נחלקו האמוראים אם ארבע הפרשיות נקראות כתחליף לקריאת התורה הקבועה, או שהקריאה הקבועה נקראת כרגיל וארבע הפרשיות מתוספות כקריאה נוספת (בספר תורה שני). מנהג ארץ ישראל הקדום היה לקרוא את ארבע הפרשיות כתחליף לקריאה הרגילה (מהמחזור התלת-שנתי), בעוד מנהג בבל היה להוסיף את קריאת ארבע פרשיות לקריאת פרשת השבוע, ולכן להוציא בשבתות אלה שני ספרי תורה. לפי שיטה זו, הקריאות בתורה בארבע השבתות הללו קצרות מכדי להעלות בהן שבעה עולים לתורה כנדרש, ועל פי ממצאי גניזת קהיר נהגו בארץ ישראל להאריך את ארבע הפרשיות מעבר לנהוג כיום כדי לאפשר חלוקה של הקריאה לשבע עליות. פוסקי ההלכה קיבלו את מנהג בבל, וכך נהוג היום בכל הקהילות.
שבת זכור
בתקופת הגאונים נקראה גם בשם שבת מחיית עמלק או שבת פורענות עמלק.
פיוטים
יש נוהגים לקרוא בשבת זו את הפיוט מי כמוך ואין כמוך שחיבר ר' יהודה הלוי, המכיל את תקציר סיפור מגילת אסתר. לפי המנהג המקורי, אמרו פיוט זה בברכות קריאת שמע אחרי הפסוק "מי כמוך באלים ה'", אך מנהג זה לא נשתמר בשום קהילה בעולם. יש נוהגים לומר את הפיוט בתוך תפילת נשמת כל חי, ויש נוהגים לאומרו לאחר חזרת הש"ץ של תפילת שחרית סמוך לקריאת התורה או אחריה.
בקהילות אשכנז היה נהוג לומר פיוטי יוצר וקדושתא של רבי אלעזר בירבי קליר לשבת זו. הקדושתא כוללת בין השאר את הפיוטים בלשון אשר הזכרת לזוכריך, ואץ קוצץ. יש קהילות הממשיכות במנהג זה גם כיום.
שבת הפסקה
על פי הלוח העברי הנהוג כיום, ראש חודש אדר הסמוך לניסן יכול לחול בארבעה מתוך שבעת ימי השבוע - שני, רביעי, שישי ושבת. כדי שכל פרשה מתוך ארבע הפרשיות תצא בזמנה, נקבעה בכל שנה שבת או שתיים בחודש אדר, בהן הרצף נפסק ויש הפסקה מארבע הפרשיות. הסימן לזכור באיזו שבת ההפסקה מובא בשולחן ערוך תרפ"ה בהלכות ארבע פרשיות סימן ו': "זטו בו דד וביו". הפענוח - האות הראשונה היא היום בשבוע בו חל ראש חודש, האותיות אחר כך הן התאריך בחודש של שבת ה'הפסקה'. ביאורו:
בסוג ההפסקה של "זטו" (שנים בהם יוצא פורים משולש), ההפסקה אינה קיימת במקומות בהם נחגג שושן פורים, אלא בשבת זו קוראים למפטיר את הקריאה לפורים (ויבוא עמלק) ובהפטרה קוראים שנית את הפטרת שבת זכור.
מנהגים שונים
מעבר לקריאה שתקנו חז"ל, בקהילות אירופה הנהיגו לומר פיוטים מיוחדים לשבתות אלו - יוצר וקדושתא בכל אחת מארבע השבתות, ובשבת שקלים והחודש גם קרובה בתפילת מוסף. יש קהילות שממשיכות לאומרם עד היום.
במחזור חזונים כמנהג המערביים שהתגוררו בסיציליה, נמצאים פיוטים אחרים לנשמת ויוצר לשבתות אלו, ובהם פיוטים מפייטני ספרד בהם רבי משה אבן עזרא, רבי שלמה אבן גבירול, רבי יצחק אבן גיאת ורבי יהודה הלוי. מנהג זה לא נהוג היום באף קהילה.
פרשיות נוספות
מדברי המשנה ש"בחמישית חוזרים לכסדרן", הסיק מאיר איש שלום שהיה קיים מנהג לקרוא קריאה מיוחדת נוספת. ואכן, בכמה קהילות של נוסח ארץ ישראל נהגה קריאה נוספת ב"שבת חמישית" (לא ברור אם מדובר בשבת שלפני פסח או בשבת הסמוכה לשבת החודש). כנראה לא היה מנהג אחיד מהי הקריאה המיוחדת לשבתות אלה: מחלק מהמקורות עולה קריאה בפרשת "ויהי בחצי הלילה", וממקורות אחרים נראה שקראו "ראה ראיתי את עני עמי אשר במצרים". ייתכן שהיו הבדלים בין הקהילות, או ששתי הקריאות נועדו לשתי השבתות בין שבת החודש לפסח. מנהג נוסף היה לקרוא קריאה מיוחדת גם בשבת שאחרי פסח, בפרשת "ויסע משה את ישראל מים סוף ויצאו אל מדבר שור", כך שבארץ ישראל באותה תקופה היו "שש (או שבע) פרשיות" במקום "ארבע פרשיות".
אמנות מצרים העתיקה
אמנות מצרים העתיקה היא אמנות מונומנטלית שמטרתה הייתה להאדיר את שמם, כוחם ואלמותם של הפרעונים ועל מנת לפאר את ארמונותיהם, מקדשיהם וקברותם. רוב החפצים, הפסלים והציורים נמצאו בתוך קברים. המצרים הקדמונים האמינו בחיים שלאחר המוות והכינו את עצמם לחיי נצח. באמצעות הציורים שתיארו את חייהם בעולם הזה, הם קיוו להמשיך את חייהם בעולם הבא לאחר מותם. ככל שהמת היה חשוב יותר, כך קברו היה מפואר יותר. מלידתו של פרעה ועד מותו נבנה קברו על מנת לשמשו לאחר מותו, לעיתים נחנטו ונקברו עמו גם משרתיו, בני משפחתו ואפילו חיות המחמד שלו על מנת שיוכלו לעבור איתו ל"ארץ המערב" - החיים שלאחר המוות. בדרך כלל, הייתה תלויה צורת הקבורה במעמד החברתי של המת, כך שהאצילים והכהנים נקברו במסטבות ופשוטי העם נקברו בבור באדמה. בשושלות 3–6 נקברו הפרעונים בפירמידות אך מאחר שבניית פירמידות הייתה יקרה וכן מאחר שפירמידות בלטו בשטח ומשכו שודדים רבים, הופסקה צורת קבורה זו. הוחלט לקבור את המלכים במקומות נסתרים כגון עמק המלכים, מקום מרוחק ומבודד מכל מקום ישוב, אשר מעטים האנשים אשר ידעו על קיומו. הקבר עצמו היה חצוב בתוך הסלעים ומורכב מחדר אחד או מערכת של חדרים. תכולת הקברים המפוארים שרדה עד היום, וממנה מסיקים איך חיו המצרים הקדמונים: במה הם האמינו, על מה הייתה המיתולוגיה שלהם מבוססת, מי היו האלים שלהם, מה היו מנהגיהם וכדומה. קירות הקברים כוסו בכתב הירוגליפי שסיפק פרטים על תהליך הקבורה, אורח חייו של המת וכן תפילות לאלים.
הקאנון האמנותי
כל הפרעונים הוצגו בקאנון כדמות אידיאלית. הנושא המרכזי בציורים היה תיאור חייו של המלך באותה תקופה ועיסוקיו: רחצה בנילוס, משתה, דיג, עבודה בשדה ועוד. מלבד זאת, הציור במצרים העתיקה התאפיין בעוד מספר היבטים: פסלים נוספים היו של חיות מפלצתיות כדוגמת הספינקס. במצרים הוא משמש כסמל אפוטרופואי חיובי השומר על המקדשים והקברים מרוחות רעות העלולות להזיק למתים. הוא מורכב מראש אדם ומגוף אריה. פסל הספינקס הגדול מורכב מ-2 סלעים שונים, הגוף נחצב מתוך סלע שהיה במקום עוד מהתקופה שמצרים הייתה חלק מים טתיס, והראש הוסף מגוש סלע אחר צעיר יותר, ולכן ניתן לראות חוסר פרופורציות משמעותי ביניהם.
ראיסה מאריטן
ראיסה מאריטן (לבית אומנצוף) (12 בספטמבר 1883 ברוסטוב על הדון – 4 בנובמבר 1960 בפריז) הייתה משוררת ופילוסופית צרפתייה. היא הייתה אשתו של ז'אק מאריטן, איתו עבדה ושבחברתו הייתה במשך יותר מחמישים שנה, במרכז מעגל של אינטלקטואלים קתולים צרפתים. ספר הזיכרונות שלה, Les Grandes Amitiés, מתאר זאת. ספר זה זכה בפרס הצרפתי להתחדשות. ז'אק מאריטן, ראיסה ואחותה ורה (1886–1959) יקראו בהמשך "שלושת המאריטאנים".
ביוגרפיה
ראיסה נולדה ב-12 בספטמבר 1883 באימפריה הרוסית ברוסטוב-על-הדון, למשפחה יהודית. הוריה היו איליה (יהודה) אומנצוף (אומנצוב) (25 בינואר 1859 בפאבלוהראד – 21 בפברואר 1912 בפריז) והיסייה (גיסיה) ברוזגול (29 בדצמבר 1859 ברוסטוב-על-דון – 21 במאי 1932 בצרפת).
הוריה באו ממשפחות חסידיות אדוקות אשר שמרו מצוות. אביה ניהל מתפרה, ואילו אימה ביצעה מגוון מטלות בית. כאשר ראיסה הייתה בת שנתיים, עברה משפחתה למריופול (כיום באוקראינה).
היא עוצבה עמוקות על ידי האדיקות והמסורות של משפחתה שומרת המצוות, במיוחד על ידי הדוגמה של סבה מצד אמה – סולומון (זלמן) ברוזגול (1830 – 11 במרץ 1896 ברוסטוב על הדון).
מאוחר יותר, בשירים, במאמריה וביומנה של ראיסה היא חושפת גישה טהורה מאוד, מיסטית, שאת מקורה תיארה: "סבי מצד אמי היה חסיד, וסבי מצד אבי היה חכם סגפן גדול. זו הירושה שלי".
סבתה מצד אמה הייתה גנסיה (נסיה) ברוזגול (לבית רוזנבלום) (1832 – 19 במאי 1899 ברוסטוב על הדון).
במריופול, אחותה וורה נולדה ב-1886. בשלב מוקדם מאוד, ראיסה גילתה רצון גדול ללמוד. בגיל 7 היא התקבלה לתיכון למרות המכסות המצומצמות מאוד ליהודים. היא התפעלה מכל מה שקשור לבית הספר ולידע; היא הצליחה מאוד בלימודים.
בשנת 1893, כשהייתה בת עשר, החליטו הוריה להגר. הם רצו להבטיח את עתידן של שתי בנותיהם, ראיסה וורה, שנראה היה שקשה להן לחיות ברוסיה בגלל האפליה האנטישמית. התוכנית הראשונית של אביהם הייתה להגר לניו יורק, אבל חבר שכנע אותו להתיישב בפריז; המשפחה היגרה לצרפת, שם המשיכה ראיסה את לימודיה בבית ספר קהילתי בפסאז' דה לה בון גריין (Passage de la Bonne Graine). תוך שבועיים היא למדה צרפתית מספיק טוב כדי להבין את השיעורים ולהיות מדורגת במקום השני בכיתה. שנתיים לאחר מכן, היא עברה בית ספר והתכוננה להיכנס לאוניברסיטה.
ז'אק מאריטן
היא היגרה לצרפת ולמדה בסורבון, שם פגשה את ז'אק מאריטן הצעיר, בוגר פילוסופיה שעשה תואר במדעים, לו נישאה ב-1904.
"אז החלטנו לשים את מבטחנו בזר לעוד זמן מה; עמדנו לתת קרדיט לקיום, כחוויה שצריך לחוות, בתקווה שבפנייה החריפה שלנו תתגלה משמעות החיים, שערכים חדשים יתגלו בצורה כה ברורה עד שהם יובילו לדבקות מוחלטת שלנו, ותציל אותנו מהסיוט של עולם מרושע וחסר תועלת. שאם הניסוי הזה לא יצליח, הפתרון יהיה התאבדות; התאבדות לפני שהשנים יאספו אבק, לפני שכוחותינו הצעירים ייגמרו. רצינו למות בסירוב חינם אם אי אפשר היה לחיות על פי האמת."
ב-1904 היא בילתה את חופשותיה בכפר בלוארט עם משפחתה וז'אק מאריטן. מכיוון שלא כיבדו תקני היגיינה בפונדק בו הם שהו, ראיסה התחילה לסבול מכאב גרון. היא אובחנה עם מורסה של אחורי הלוע, מחלה שגרמה לבעיות בריאותיות שתחווה עד סוף חייה ואשר מנעה ממנה עיסוק קבוע.
המרה לקתוליות
לאחר המרתה, ראיסה הרגישה שנקראה לקיים חיים מהורהרים, שהיו שמורים אז לנזירות. בעזרת בעלה ז'אק ואחותה ורה היא הצליחה למצוא איזון בין חיי התפילה שלה למקומה בעולם.
ז'אק וראיסה מאריטן בוחרים בהומברט קלריסאק, הדומיניקני, כמורה הרוחני הראשון שלהם. לאחר מותו, דומיניקני אחר, Garrigou-Lagrange, הפך לאביהם הרוחני ולחברם.
ראיסה וז'אק מריטן היו בידידות חזקה עם ז'אן ברגואן, ציסטרסיאני שילך לטפל במצורעים. ז'אן ברגואן נותר מושפע מאוד ממותה של ראיסה ב-4 בנובמבר 1960.
חדוה הרכבי
חדוה הרכבי (נולדה ב-28 בינואר 1941) היא משוררת וציירת ישראלית.
ביוגרפיה
חדוה הרכבי נולדה וגדלה בדגניה ב' לאלן רוטשילד (ילידת גרמניה) ולמישה הרכבי (יליד רוסיה), אחות לאביגיל הרכבי. למדה בבית החינוך המשותף עמק הירדן. אם לבן. גרה כיום בשכונת אבו תור בירושלים.
בשנים 1963–1967 למדה בבית ספר לאמנות בצלאל, ירושלים. את שיריה הראשונים הביאה לפרסום לאה גולדברג בעיתון על המשמר, וכן הכינה להוצאה לאור את ספר שיריה הראשון "כי הוא מלך" (1974). מאז פרסמה עוד שישה קבצים, בהם "ציפור שבפנים עומדת בחוץ" (2009) המאגד את שיריה מארבעת הספרים הראשונים לצד שירים חדשים, "ראנא" (2014) שזיכה אותה בפרס ביאליק לספרות ו"מיגו" (2017) שעליו זכתה בין השאר בפרס לאה גולדברג. "מיגו" הוא כינויו של בנה אלישע, קיצור של המילה "אמיגו" ("חבר" בספרדית).
בשנים 1991–1998 יזמה ואצרה סדרת תערוכות שהוקדשה ליצירותיהם של יוצרים פגועי נפש, אוטיסטים ולוקים בתסמונת דאון. מביניהן יזמה ואצרה את האלבום "האמן החבוי". תערוכה באותו השם ייצגה את מדינת ישראל במסגרת "שנת בריאות הנפש הבינלאומי". התערוכה הוצגה בפלה-דה-ניסיון, בניין האומות המאוחדות, ז'נבה.
אחדים משיריה של הרכבי הולחנו והוקלטו, ובהם מוכרים בעיקר לחניו של נחום היימן לשירים "סוס מעץ", "את כל פניך" ו"אבל בחלומי", שביצעה נורית גלרון, ולשיר "שוב את מסתובבת לך" שביצעה חני ליבנה. אחדים משיריה נבחרו למופעי תיאטרון ומחול, שהמוכר והידוע מביניהם מופע של הרקדנית תימי קידר, שהוצג במוזיאון ישראל – מופע שהוקדש לשירי לאה גולדברג, אהרן אמיר, חדוה הרכבי ומבחר משירי הייקו.
כצירת, מתרכזת הרכבי בציור בצבע מים וברישום אקספרסיבי, כשהיא עושה שימוש במצעים שונים כגון קרטון.
גאון אחזקות
'''ב. גאון אחזקות בע"מ, או גאון אחזקות''', היא חברת החזקות והשקעות ישראלית בשליטת קרן ההשקעות ויולה. גאון אחזקות היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות ב.
הרקע להקמת החברה
גאון אחזקות נוסדה באפריל 1998 על ידי איש העסקים בני גאון, לאחר פרש מתפקיד מנכ"ל קונצרן כור תעשיות. גאון מונה למנכ"ל כור בשנת 1988, לאחר שהקונצרן נקלע לקשיים ועמד בפני הסדר חוב. גאון יישם תוכנית הבראה שכללה תהליכים קשים של פיטורי עובדים (כ-30% מכלל העובדים), שינויים מבניים ומכירת חלק מהמפעלים והחברות שהצילו אותו מהתמוטטות. גאון מצא קונצרן עם חובות בסך 1.4 מיליארד דולר, בעיקר לבנק לאומי ובנק הפועלים, הון עצמי שלילי והפסדים של מעל ל-400 מיליון דולר, והפך את הקונצרן שנית לתאגיד מוביל בכלכלה הישראלית, עם שווי שוק של 2 מיליארד דולר ומכירות שנתיות של כ-4 מיליארד דולר. גאון פרש מכור ב-1998, בעקבות רכישתה בידי קרן ההשקעות "קלארידג'" הקנדי בראשות צ'ארלס ברונפמן, ומינוי יונתן קולבר ליושב ראש. קולבר ביקש לשנות את האסטרטגיה העסקית שהתווה גאון, לפרק את הקונצרן ולמכור או לבצע ספין-אוף של העסקים הנותרים. חלק מחברות אלו רכשה אחר כך גאון אחזקות, בעיקר חברות תעשייה מסורתית.
גיוס משקיעים ורכישות
בין המשקיעים הראשונים בחברה היו אריסון השקעות, גד זאבי (באמצעות חברת "כלל סחר"), קונצרן אי.די.בי, ואנשי העסקים מרכוס כץ, סמי שמעון וגד רונן.
בשנה הראשונה בוצעה בחברה פעילות מועטה, מאחר שגאון מונה ליושב ראש חברת "דלק", והמשיך בתפקיד יושב ראש קואופ הריבוע הכחול בו החזיק קודם. הרכישה הראשונה שביצע החברה הייתה בסוף שנת 1998 כאשר בשותפות עם קבוצת תעבורה, נרכשה השליטה בחברת "המשביר השקעות" מידי האגודה השיתופית המשביר המרכזי. באותה עת הייתה ל"משביר השקעות", מחזור מכירות שנתי של כ-850 מיליון שקל, באמצעות החזקה במספר חברות בת, ביניהן המשביר סוכנויות, המשביר לחקלאי, המשביר מזון, המשביר מחסני אופנה, וחברת ממסר, יבואנית משאיות איווקו וטרקטורים מתוצרת ג'ון דיר.
ביוני 2007, הפכה גאון אחזקות לחברה ציבורית, לאחר שגייסה 250 מיליון שקל בהנפקת אג"ח ומניות.
גאון בית השקעות
במרץ 1999, נרכשה קבוצת "כור מימון" מידי קונצרן כור, תמורת 48 מיליון שקל, בשיתוף עם חברת מנורה. קבוצת "כור מימון" החזיקה בחברות "כור שוקי הון", "כור בית השקעות, "נתיבות קרן פנסיה", וכ"כור גמל". זמן קצר לאחר שנרכשה התגלתה מעילה בחברה. בנובמבר 2000, הקימה מנורה גאון בית השקעות, בשיתוף אתר וואלה, חברה למסחר מקוון בניירות ערך. בשנת 2003, רכשה מנורה גאון את מלוא הבעלות בחברת הבת "גאון שוקי הון" (לשעבר "גור שוקי הון"), כאשר רכשה 20% שהוחזקו בידי בנק הפועלים (באמצעות בנק הספנות). בינואר 2005, השלימה גאון אחזקות את רכישת השליטה ב"מנורה גאון בית השקעות", כשרכשה 65% מהמניות שהיו מחוזקים בידי מנורה. חצי שנה אחר כך שונה שם החברה ל "גאון בית השקעות". במרץ 2009, מוזגה "גאון בית השקעות" לתוך חברת מיטב דש. לאחר מכן מכרה בהדרגה את חלקה בחברה הממוזגת.
גאון אגרו
בשנת 2000 הוקמה חברת הבת "גאון אגרו", שרכשה מידי כור את חברת "צינורות המזרח התיכון". החברה נרכשה בשותפות עם קרן ההשקעות בתעשייה הבריטית "3i" לפי שווי חברה של 107 מיליון שקל. היקף ההשקעה של שתי החברות עמד אז על 82 מיליון שקל. עד סוף 2003 חילקה החברה דיבידנדים בהיקף כולל של 95 מיליון שקל והם כיסו למעשה תוך 3 שנים את רוב השקעתם בחברה. בפברואר 2004, מכרה 3i אתר רוב מניותיה, "גאון אגרו" עלתה להחזקה של 53% מהחברה ואיש העסקים סמי שמעון רכש 20%.
גאון סחר
במאי 2000, הוקמה חברת הבת "גאון סחר" שעסקה בקמעונאות, ייבוא ושיווק מוצרי צריכה וייצג מותגים בינלאומיים בישראל במאי 2001, רכשה 26% מיבואנית המזון פרופ, ו-66% מיצרנית העוגיות קוקימן ישראל מידי קיבוץ עין שמר.
בינואר 2006, בעקבות פשיטת רגל של איש העסקים גד זאבי, הציע כונס הנכסים של חברת ההחזקות שלו, למכירה את רשת אייס. את החברה רכשה גאון החזקות בשותפות עם ושלמה זבידה. הם הנפיקו את החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב בנובמבר 2007. ב-2012 רכשה אלקטרה מוצרי צריכה את השליטה בחברה.
ביולי 2008, החלה חברת "גאון סחר" לייצג בישראל את רשת חנויות הצעצועים אימג'ינריום הספרדית. הפרויקט היה יוזמה של יואב גאון, בנו הצעיר של בני גאון שגם הצטרף לחברה באות עת. לאחר שהוקמו 8 חניות של הרשת בישראל, הפעילות בישראל נמכרה ביוני 2012 לרשת אימג'ינריום הספרדית, בעלת המותג. חנויות הרשת בישראל נסגרו במרץ 2016.
שינוי בעלות
ביוני 2008, לאחר מותו של בני גאון, מונה בנו משה גאון ליושב ראש. משה גאון עזב את התפקיד ב-2012. בינואר 2011 מונה אבי הוכמן למנכ"ל.
במהלך 2009 הפרידו משפחת לבנת וגאון אחזקות את ההחזקות המשותפות שלהם, כאשר משפחת לבנת קיבלה את הבעלות המלאה על רשת H&O (לשעבר המשביר מחסני אופנה).
בפברואר 2013, קרן ויולה רכשה כ-56% ממניות החברה והפכה לבעלת השליטה בה, תמורת 70 מיליון שקל שהוזרמו לחברה. לאחר הרכישה מכרה קרן ההשקעות ויולה את רוב החזקות הקבוצה למעט הפעילות בתחום המים התשתיות והחקלאות, המרוכזת בחברת הבת קבוצת גאון (לשעבר חברת "צינורות המזרח התיכון").
מאזנות
עקרון פעולה
המילה Aileron באנגלית משמעה בצרפתית "כנף קטנה".
המאזנות גורמות לתופעת לוואי בלתי רצויה של סבסוב נגדי - מומנט סבסוב לכיוון המנוגד לסיבוב שנוצר על ידי המאזנות. במילים אחרות, שימוש במאזנות לצורך גלגול המטוס לצד ימין יצור תנועת סבסוב לצד שמאל. הסבסוב הנגדי נגרם על ידי הכוחות החזיתיים או האחוריים המופעלים על קצות הכנפיים. על הכנף העולה נוצר וקטור עילוי עם נטייה אחורה שיוצר אלמנט של כוח אחורי ועל הכנף היורדת מופעל וקטור עילוי עם נטייה קדימה שיוצר אלמנט של כוח קדמי. סבסוב נגדי נגרם לעיתים קרובות גם כתוצאה של הפרשי כוח הגרר הנוצר בין המאזנת היורדת למאזנת העולה.
הטייס שולט על המאזנות על ידי סיבוב או הזזת מוט ההיגוי לצדדים ימינה או שמאלה. כאשר הטייס מזיז את מוט ההיגוי ימינה המאזנת בכנף הימנית עולה ובכנף השמאלית יורדת והמטוס מתגלגל (סביב ציר האורך) לצד ימין (הכנף הימנית יורדת והשמאלית עולה) וכך להפך.
יוסף אלימלך באומגרטן
הרב פרופ' יוסף אלימלך באומגרטן (Joseph m. Baumgarten) (וינה, 7 בספטמבר 1928 - 4 בדצמבר 2008) היה חוקר יהודי אמריקאי בתחום הלימודים השמיים. נודע במחקריו בהלכה מהמקרא ועד חז"ל ובמיוחד בטקסטים הלכתיים של מגילות מדבר יהודה.
ביוגרפיה
מ 1952 עד 1957 הוא לימד ארמית באוניברסיטת ג 'ונס הופקינס. בשנת 1953 הוא החל את הקשר הארוך שלו עם היברו בולטימור קולג. הוא גם לקח על עצמו את תפקיד הרב בקהילת "בני יעקב שערי ציון" בבולטימור בשנת 1959. במשך כל חייו היה חבר בהסתדרות הרבנים דאמריקה (RCA) – ארגון של רבנים אורתודוקסיים בארצות הברית.
באומגרטן כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת טוסון סטייט במרילנד, באוניברסיטת מרילנד, ובאוניברסיטת בן-גוריון. היה גם הוא אורח במכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1990 ושוב בשנת 2001. הוא היה חבר במכון אננברג (כיום המרכז ללימודי היהדות של אוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה) ב 1992–1993.
ב-1953 החל לפרסם את מחקריו בנושא מגילות מדבר יהודה. ידיעתו בענייני הלכה הייתה הסיבה שג'ון סטרוגנל נתן לו את המשימה לפרסם את הפרגמנטים ממגילת ברית דמשק ממערה 4 בקומראן. עבודתו על ברית דמשק לא רק שפרסמה לראשונה את כתבי היד של המגילה מקומראן, אלא נכתבה במסגרת הבנה כללית של ספרות ההלכה בימי בית שני.
ב-4 בדצמבר 2008 נפטר באומגרטן. הלווייתו יצאה מבית הכנסת בו כיהן כרב בבולטימור. ארונו הועלה לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
תגליות במדבר יהודה
באומגרטן היה עורך שותף של שני כרכים ממפעל תגליות במדבר יהודה –
•	Qumran Cave 4 Vol. XIII : The Damascus Document (4Q266-273), editor with Jozef T. Milik, Stephen Pfann, Ada Yardeni (Oxford: OUP, 1997) ISBN 0-19-826396-1
•	Qumran Cave 4 Vol. XXXV : Halakhic Texts, editor with Torleif Elgvin, Esther Eshel, Erik Larson, Manfred R. Lehmann (Oxford: OUP, 2000) ISBN 0-19-827006-2
ספר לכבודו
ב-1995 יצא בהוצאת בריל ספר לכבודו – Legal Texts and Legal Issues Proceedings of the Second Meeting of the International Organization for Qumran Studies, Cambridge 1995. Published in Honour of Joseph M. Baumgarten
נמל התעופה הבין-לאומי מונטריאול מירבל
נמל התעופה הבינלאומי מונטריאול מירבל (צרפתית Aéroport international Montréal-Mirabel; אנגלית Montréal-Mirabel International Airport) הוא שדה תעופה השוכן במירבל, כ-40 ק"מ צפונית-מערבית למרכז העיר מונטריאול בקנדה.
נמל התעופה הוקם לקראת אולימפיאדת מונטריאול ונחנך ב-4 באוקטובר 1975. הוא נועד לשמש כנמל התעופה הבינלאומי של העיר ולהחליף את הנמל הקיים בדורוואל, הידוע כיום כנמל התעופה הבינלאומי מונטריאול פייר אליוט טרודו (Montréal-Pierre Elliott Trudeau International Airport; Aéroport international Pierre-Elliott-Trudeau de Montréal). בעת הקמתו אמור היה הנמל להיות הגדול בעולם מבחינת שטחו ולהשתרע על פני שטח של 396.6 קמ"ר, אולם הדבר לא קרה בשל כך שהוא לא התפתח כמצופה, ובשנת 1999 נחנך נמל התעופה המלך פהד בערב הסעודית הגדול ממנו. עוד נועד נמל התעופה מירבל לשמש כשער הכניסה העיקרי לטיסות המגיעות לקנדה ממזרח, וממועד חנוכתו ועד שנת 1997 חויבו כל הטיסות הבינלאומיות למונטריאול וממנה לעשות בו שימוש.
אולם מיקומו של הנמל במרחק רב מהעיר, היעדר שירות תחבורתי נוח אליו וממנו ושקיעתה הכלכלית של מונטריאול ביחס לטורונטו, הביאו לכך שחברות התעופה והנוסעים העדיפו לא לעשות בו שימוש. לאחר שבוטל החיוב על טיסות בינלאומיות לנחות בנמל, נטשו אותו כל חברות התעופה והוא הפך לנמל תעופה לשירותי מטען. עוד פועלים בנמל שירותי תעופה כללית ופינוי רפואי אווירי ומפעל מטוסים של תעשיות בומברדיה (Bombardier Aerospace).
אחד משני מסלולי הטיסה הקיימים בנמל בוטל, וארבעה מסלולים נוספים שאמורים היו להיסלל לא נבנו מעולם. רק הטרמינל הראשון נבנה בסופו של דבר, וחמשת בתי הנתיבות האחרים לא הוקמו. גם קו הרכבת שתוכנן לחבר את הנמל למונטריאול לא נבנה, ותחנת הרכבת התת-קרקעית משמשת כיום כחניון לעובדי הנמל. לו היה מושלם בהתאם לתוכניות, היה נמל התעופה מירבל מסוגל לטפל ביותר מ-50 מיליון נוסעים בשנה, אך בפועל מספר הנוסעים השנתי העובר דרכו קטן מ-200,000 איש. רוב שטחו של הנמל הושב לבעליו הקודמים והוא נחשב בקנדה לפיל לבן.
אמנדה קלמנט
אמנדה קלמנט (באנגלית: Amanda Clement; 20 במרץ 1888 - 20 ביולי 1971) הייתה שופטת בייסבול אמריקאית, והאישה הראשונה בעולם לשפוט משחק בייסבול מקצועני.
ביוגרפיה
קלמנט נולדה בהדסון שבדרום דקוטה. אביה נפטר בצעירותה, ואמה, הארייט קלמנט, פרנסה אותה ואת אחיה האנק באמצעות בישול ארוחות לעובדי הרכבת. בילדותה, נהגה לשחק בייסבול עם אחיה בפארק השכונתי, אולם משום שהייתה ילדה, לא תמיד הורשתה לשחק עם הבנים, אולם כן הורשתה לשפוט. בגיל 17, עברה עם משפחתה לאיווה, שם אחיה שיחק כמגיש. באחד המשחקים, השופט לא הגיע והאנק הציע שאחותו, שישבה בצד, תכהן כשופטת. חברי הקבוצה הסכימו והתרשמו מיכולות השיפוט שלה, ולמחרת היא שפטה משחק נוסף. בשנת 1904, הפכה לאישה הראשונה בעולם ששפטה משחק בייסבול מקצועני. בין השנים 1904–1908 שפטה עשרות משחקי בייסבול מקצועניים באיווה, מינסוטה, נברסקה ודקוטה. פעמים רבות, היא הייתה הבחירה הראשונה לתפקיד השיפוט הן על ידי הקבוצות והן על ידי האוהדים. בשנת 1906, כתבה טור בעיתון The Cincinnati Enquirer בו טענה כי נשים שופטות משחקי בייסבול טוב יותר מגברים.
בשנת 1908 היא השתכרה בסכום שבין 15–25 דולרים למשחק, הצליחה לחסוך עבור לימודים ונרשמה למכללת ינקטון. בשנת 1911, לאחר שהשלימה את לימודיה במכללה, נרשמה ללימודי חינוך גופני באוניברסיטת נברסקה. בתקופה זו, פרשה משיפוט באופן קבוע אולם המשיכה לשפוט באופן מזדמן. מאוחר יותר, עסקה בהוראת חינוך גופני בבתי ספר בדרום דקוטה, בדקוטה הצפונית ובויומינג. כמו כן, עסקה גם בעבודות שיטור ובאימון נערים. בשנת 1929, פרשה מעיסוקיה וחזרה לדרום דקוטה לטפל באמה החולה. לאחר שאמה נפטרה בשנת 1934, קלמנט עברה לסו פולס ועסקה בעבודה סוציאלית.
אליפות איטליה בכדורגל 1906
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
מילאן זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדות המועדון.
מהלך התחרות
בתחרות השתתפו 5 קבוצות.
בשלב ראשון נקבעו מנצחי האזורים:
בשלב השני לראשונה התקיימו משחקים בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. עבור ניצחון הוענקו שתי נקודות.
משחק הכרעה שנערך ב-6 במאי בטורינו בין יובנטוס לבין מילאן הסתיים בתיקו.
התאחדות הכדורגל האיטלקית הציע לארגן משחק חוזר במגרש נייטרלי באצטדיון של קבוצת יו.ס. מילאנו. לדעת יובנטוס זה לא היה מגרש נייטרלי והם סירבו להתייצב למשחק. כתוצאה מכך, למילאן הוענק ניצחון טכני והם זכו באליפות בפעם השנייה בתולדות המועדון.
שינייד קיוזאק
שינייד מוירה קיוזאק (באנגלית: Sinéad Moira Cusack; נולדה ב-18 בפברואר 1948) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אירית. הופעתה הראשונה הייתה בתיאטרון אבי שבדבלין. ב-1975 עברה ללונדון והצטרפה ללהקה השייקספירית המלכותית. היא הייתה מועמדת פעמיים לפרס טוני, פעם אחת לפרס השחקנית הטובה ביותר במחזה "מהומה רבה על לא דבר" (1985) ופעם שנייה על תפקידה במחזה "רוק'נרול" מאת טום סטופארד.
ביוגרפיה
קיוזאק נולדה בשם ג'יין מוירה קיוזאק בדאלקי שבמחוז דבלין. היא בתם של מרי מרגרט "מורין" קיילי והשחקן סיריל ג'יימס קיוזאק. היא אחות של השחקניות סורקה קיוזאק וניב קיוזאק. כמו כן היא אחות למחצה של השחקנית קתרין קיוזאק. אביה נולד בדרום אפריקה לאב אירי ולאם אנגלייה.
הופעת הבכורה שלה הייתה בתיאטרון אבי שבדבלין. ב-1970 כיכבה לצדו של פיטר סלרס בסרט "הופמן". ב-1971 שיחקה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "המשכנעים" (בכיכובם של טוני קרטיס ורוג'ר מור). היא גילמה יורשת עשירה בשם ג'ני לינדלי שחושדת במי שטוען שהוא אחיה המת.
אחד התפקידים הידועים ביותר של קיוזאק בתיאטרון הוא מאי או'הרה במחזה "Our Lady of Sligo" שהועלה באירלנד, בברודוויי ובהתיאטרון הלאומי. עוד כיכבה ב-2004 במיני-סדרה של ה-BBC "צפון ודרום", עיבוד לרומן באותו שם מאת אליזבת גסקל, ובסרט הקולנוע משנת 2006 "ונדטה".
ב-1998 זכתה בפרס איבנינג סטנדרד לשחקנית הטובה ביותר ובפרס חוג מבקרי התיאטרון לשחקנית הטובה ביותר. ב-2006 כיכבה קיוזאק בסיטקום של ה-BBC בשם "Home Again". ב-2011 הצטרפה לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה "קמלוט".
קיוזאק יחד עם שחקניות נוספות בהן פאולה דיוניסוטי, פיונה שו, ג'ולייט סטיבנסון והארייט וולטר, תרמה לספרה של קרול רוטר "Clamorous Voices: Shakespeare's Women Today". הספר מנתח פרשנויות משחק עכשוויות של תפקידים נשיים במחזות שייקספיריים.
חיים אישיים
ב-1978 התחתנה קיוזאק עם השחקן הבריטי ג'רמי איירונס. לבני הזוג יש שני בנים סמואל ג'יימס (יליד 1978) ומקסימילאן פול (יליד 1985). בן נוסף אותו ילדה לפני נישואיה לאיירונס נמסר לאימוץ, הבן, ריצ'רד בויד ברט, הוא חבר פרלמנט אירי. השניים התאחדו מאז, וקיוזאק תמכה בבנה במסעות הבחירות שלו.
יחד עם בעלה הייתה קיוזאק בין התורמים הגדולים ביותר למפלגת הלייבור הבריטית בשנת 1998.
קיוזאק היא פטרונית של "Burma Campaign UK", ארגון הפועל לקידום זכויות האדם והדמוקרטיה בבורמה.
אישטוואן ראדו
אישטוון ראדו (במקור יחזקאל זיסה רוזנבליט, בהונגרית: Radó István; קישווארדה, 24 ביולי 1891 – בודפשט, 12 באוגוסט 1972) היה מנהל הפקה, מפיק, עיתונאי בתחום הקולנוע יהודי-הונגרי, דרמטורג; אחד מחלוצי עיתונות הקולנוע ההונגרית.
ביוגרפיה
בנוסף לכל הנזכר כבר הוא ערך גם את כתבי העת "יומן הקולנוע" (Mozgófénykép Híradó), את ה"קולנוע וסרט" (Mozi és Film) ו"הקולנוע של בודפשט" (Pesti Mozi) וכן עבד כמבקר ב"עיתון השעה 8" (8 Órai Újság), ב"עיתון של בודפשט" (Budapesti Hírlap). ראדו פרסם את ספר הכיס של בתי הקולנוע ההונגריים, שנתוני הסרטים, מאמריו הופיעו ביומון ה"אומה הונגרית" (Magyar Nemzet).
פונקציה מדידה
במתמטיקה, בתחום תורת המידה, פונקציה מדידה היא פונקציה שהתחום והטווח שלה הם מרחבים מדידים, והמקור תחת הפונקציה של קבוצה מדידה, הוא קבוצה מדידה. בניסוח פורמלי, אם הם מרחבים מדידים, אז  היא פונקציה מדידה אם .
אם נתון מרחב טופולוגי \ X, ניתן להתייחס אליו בתור מרחב מידה עם אלגברת בורל, כלומר, קבוצת הפונקציות המדידות היא ה \ \sigma-אלגברה הנוצרת על ידי הקבוצות הפתוחות.
לפונקציות אלה חשיבות רבה בתורת המידה ובאנליזה מתמטית, מכיוון שהן המועמדות היחידות להיות אינטגרביליות, ומסיבות דומות - גם בתורת ההסתברות (משתנים מקריים הם פונקציות מדידות ביחס למרחב הסתברות ולישר הממשי, בהתאמה). ההרכבה של פונקציה מדידה על פונקציה רציפה, היא פונקציה מדידה.
קירוב של פונקציה מדידה
כאשר \chi_{A_k} היא הפונקציה מציינת. אם מרחב מדיד ו \ A_k קבוצות מדידות, אז \ s(x) נקראת פונקציה מדידה פשוטה.
משפט: לכל פונקציה מדידה, קיימת סדרה של פונקציות פשוטות מדידות, כך ש  נקודתית. אם \ f\geq 0 ניתן לבחור את הסדרה כך ש ובאופן כללי ניתן לבחור את הסדרה כך ש
יחסי נאורו–ספרד
יחסי נאורו–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת נאורו לבין ממלכת ספרד.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת נאורו לבין ממלכת ספרד כוננו ב-27 בספטמבר 1995. האינטרסים של ספרד בנאורו מיוצגים על ידי השגרירות הספרדית בקנברה, בירת אוסטרליה, והיחסים הקונסולריים שבין שתי המדינות מתנהלים דרך הקונסוליה הספרדית שבסידני. היחסים הדו-צדדיים מוגדרים כחלשים מאוד, הם כמעט ואינם מגיעים לידי ביטוי מחוץ לזירה הבינלאומית.
בשנת 2004 תמכה נאורו במועמדותה של העיר סרגוסה שבספרד לארח את אקספו 2008 בנושא המים ופיתוח בר קיימא. בתגובה חתמה מועצת העיר סרגוסה על הסכם שיתוף פעולה עם ממשלת רפובליקת נאורו בנושא מימון פרויקטים בנושא עזרה ראשונה.
באוקטובר 2013 ביקר בנאורו שגריר ספרד באוסטרליה אנריקה ויגרה על מנת להציג לנשיא את כתב האמנתו.
בין שתי המדינות שיתופי פעולה נוספים במסגרת תוכנית הפעולה האזורית של האיחוד האירופי לאזור דרום האוקיינוס השקט. במקרה של נאורו העזרה העיקרית היא בפיתוח תחום הדייג במדינה.
רשומות רומח הדרקון
"רשומות רומח הדרקון" היא טרילוגיית ספרי פנטזיה אפית המבוססים על עולם המערכה רומח הדרקון, שנכתבה בידי מרגרט וייס וטרייסי היקמן ופורסמה בשנים 1984–1985.
ספרי הטרילוגיה הם:
הספר הראשון בטרילוגיה, "דרקונים של דמדומי הסתיו", מהווה את בסיס שאר הספרים בסדרה בכך שמציג את התכנסותם של גיבורי הרומח לראשונה ואת הימים הראשונים למלחמת הרומח, כמו גם דמויות רבות שיהוו בסיס לספרים הבאים בסדרה. הספר דומה לעולם המערכה עליו הוא מתבסס, אולם סופו שונה. לפי טרייסי היקמן, השבת האמת והאמונה היא הנושא המרכזי של הספר. הספר השני, "דרקונים של ליל חורף", מביא את ימיה האפלים של מלחמת הרומח. השלישי, "דרקונים של שחר האביב", ממשיך את עלילת הספר הקודם ומהווה מבוא לסדרת ספרי אגדות רומח הדרקון. בספר זה הדמויות מבוססות יותר בעולם קרין – רייסטלין כעת חזק יותר ואינו זקוק יותר לתמיכתו של אחיו; גדילן קוץ-רגל לומד מהו פחד לאחר שחווה צער, מה שהופך אותו לשונה משאר הקנדרים; תניס חצי-אלף מגלה כי אהבתו ללאורנה מהווה את הבסיס לישותו; ולאורנה משנה לגמרי את תפיסת עולמה.
מרגרט וייס מתייחסת בכתביה למקור השראתה הגדול ביותר, צ'ארלס דיקנס, כאשר במרבית סיפוריה מופיעים התייחסויות למזמור לחג המולד של הסופר. עלילת הספר הראשון עובדה לסרט אנימציה, שהופץ לווידאו ול-DVD בינואר 2008 על ידי אולפני סרטי פרמאונט.
דרקונים של דמדומי הסתיו
עם חזרתם, החבורה מגלה כי מקום מושבם מרגוע אינו כשהיה, וכעת השתלט עליו מסדר דתי בשם המבקשים הנעלים בראשותו של הדריק התיאוקרט, המשתף פעולה יחד עם שרי הדרקונים, שמתכננים לכבוש את יבשת אנסאלון. העיירה השלווה והשקטה הפכה למחנה שבו מפטרלים כעת חיילים הובגובלינים. התיאוקרטים מחפשים אחר מטה הבדולח הכחול, ממצא קדוש של האלה מישקאל אשר מעניק כוחות ריפוי. כאשר סהר-פז מרפאה את הדריק בעזרת מטה הבדולח הכחול שלה, החבורה נאלצת להימלט מהעיר. אין זה ידוע להם, אך המאורע הפנה את תשומת לבה של מלכת האופל טאקיזיס נגדם. רייסטלין שם לב לעובדה כי שתי קבוצות כוכבים - "הלוחם האמיץ" ו"מלכת האופל" (המייצגים את האלים פלאדין ואת טאקיזיס, בהתאמה) נעדרים מקונסטלציית הכוכבים שבשמיים. לטענתו, הדבר מסמל כי שני האלים, הטוב והרע, הגיעו לקרין.
למחרת, החבורה מותקפת בידי דרגונים, חייליה של מלכת האופל, ונמלטת אל היער הקודר. שם הם מותקפים בידי האל-מתים וניצלים על ידי קנטאור. שם, הם מובלים אל ראש האדונים, השומרת על היער. היא אומרת להם כי עליהם לחפש אחר הדיסקיות של מישקאל בעיר החורבות זק טרות, המכילים את תורתם של אלי האמת ואשר חיוניים להשבת האמון בהם. לאחר מסע ממושך על גבו של סוס מכונף, אשר במהלכו הם נתקלים בכוחות האופל, הם מגיעים לזק טרות ופוגשים בגמדי מחילות. הגמדה בופו מובילה אותם אל הדרקונית קיסנת ששומרת על דיסקיות מישקאל. הדרקונית מתה מהכוח הקדוש של מטה הבדולח הכחול, וכתוצאה מפרץ האנרגיה של המטה, סהר-פז נלכדת באש המטה ונשרפת כליל, אך מוחזרת לחיים בידי האלה ככוהנת. לפני עזיבתם עם הדיסקים של מישקאל, בופו מעניקה לרייסטלין ספר לחשים שהיה שייך למג המכשף פיסטנדנטילוס.
עם חזרת החבורה לעיירה מרגוע דרקוני זדון פולשים לקרין (בפרק שמכונה "ליל הדרקונים"), הם נלכדים בידי כוחות האופל ומובלים בשיירת עבדים יחד עם אלף בשם גילתנאס (בנו של מנהיג אומת האלפים קלינסטי).
בדרך למצודה ולמכרות העיר פקס תרקס, החבורה משוחררת מכבליה על ידי אחיו של גילתנאס, פורתיוס. הם חוזרים לקאלינסטי,שם פוגשים בלאורנה (אחותו של גילתנאס ובתו של דובר השמשות) המאוהבת בתניס. החבורה בניגוד לעצת האלפים מחליטים להתקיף את פקס תרקס במטרה לשחרר את העבדים משליטתו של שר הדרקונים קטב מרירי. הם עושים דרכם במעבר תת-קרקעי, שם הם מגלים כי לאורנה הצטרפה אליהם בניגוד לאביה ולתניס. לאחר שהם מגיעים למכלאות השבויים סהר פז מרפאת איש גוסס בשם אליסטן, שהיה ממסדר המבקשים הנעלים וממירים את אמונתו בזכות כוח מטה הבדולח הכחול. אליסטן הופך לכוהן הראשון של פלאדין, ובסופו של דבר למנהיג רב השפעה בכנסייה של פלאדין בקרין. סהר-פז מוסרת לו את הדיסקיות של מישקאל. הם מותקפים על ידי קטב מרירי והדרקון שלו, אותם הם הורגים.
דרקונים של ליל החורף
גיבורי הרומח מתכנסים בעירם הגדולה של גמדי ההרים - תורבאדין. שם, פליטי פקס תרקס מציגים בפני הגמדים את מקבת כראס, פטיש מלחמה אגדי שהשתמש בו גיבור הגמדים כראס בתמורה למפלט בעיר. הגמדים מסכימים לארח את פליטי פקס תרקס, כעת כשהם חופשיים משר הדרקונים קטב מרירי ומחפשים אחר בית חדש. החבורה נשלחת לטרסיס על מנת למצוא בית חדש לאותם פליטים. אולם, כאשר הם מגיעים הם מגלים כי טרסיס איננה עיר נמל יותר וכי הים נסוג ממנה בחורבן הגדול, וכי המפה שנתן להם גדילן מיושנת.
סער פוגש באלהנה צפריר, נסיכת האלפים, שבאה לעיר במטרה למצוא עזרה. סילבנסטי הותקפה על ידי הדרקונים והיא ניסתה לגייס אנשים לעזור לאביה. במהלך המפגש הקצר אלהנה מתאהבת בסער. העיר מותקפת על ידי דרקונים ומושמדת. תניס, מי-נהר, סהר-פז, קרמון, רייסטלין וטיקה ניצלים על ידי אלהנה צפריר, בעזרת הגריפונים שלה, בעוד סער, חלמיש, גדילן, גילתנאס, לאורנה ואליסטן נמלטים עם קבוצת אבירים. חבורתו של תניס מגיעה עם אלהנה אל סילבנסטי, מולדתם העתיקה של האלפים. הם מגלים כי העיר נותרה שסועה כתוצאה מסיוט שהפך למציאות, לאחר שמלך האלפים לוראק ניסה להשתמש בבועת הדרקון (חפץ קסום המאפשר שליטה בדרקונים) על מנת להציל את מולדתו. החלום מגלה להם כי רק שניים מתוך החבורה יישארו בחיים - תניס ורייסטלין; הראשון משום אהבתו הבלתי מתפשרת והשני משום שאיפותיו הגדולות. לבסוף, רייסטלין מביס את הדרקון הירוק כרתי רועץ-דם אשר השליט את התוהו על העיירה והחבורה נמלטת מהסיוט, חיה אך מבועתת. רייסטלין לוקח לעמו את בועת הדרקון, ולוראק נפטר בזרועות בתו לאחר ההבנה כי הוא השמיד את מולדתם.
הסיפור עובר אל חבורתו של סער. החבורה שמה פעמיה אל חומת הקרח אשר נמצאת בדרום. הם הורגים את שר הדרקונים פאל-תאס ששולט בדרקונים הלבנים ולוקחים את בועת הדרקון שלו. במהלך הקרב עמו, שני אבירים שהצטרפו אליהם מקפחים את חייהם. דרקונית לבנה רודפת אחריהם, אך הם מניסים אותה. החבורה נותרת נטושה על האי ארגות הדרומי, שם שוכנים אלפים פליטים מממלכות סילבנסטי וקלינסטי. הם פוגשים באלפית קאגונסטית בשם סילברה, מושא אהבתו של גילתנאס, וכמו כן באלפים קאגונסטים שלוקחים אותם אל עירם קלינמורי. מהומה שפורצת בעקבות מאבק על בועת הדרקון מניסה את החבורה אל קברו של הומא רועץ-דרקון, אביר סולאמניה שהביס את מלכת האופל בעבר. אז הם פוגשים בשנית במכשף המפוזר פיזבן, אותו חשבו למת. סילברה מגלה להם כי היא למעשה דרקונית כסופה, והיא מסכימה לעזור להם לחשל רומחי דרקון שיעזרו במלחמת הדרקונים.
רייסטלין מצליח להשתלט על כוחה של בועת הדרקון. חבורתו של סער עושה את דרכה לאי סנקריסט על מנת לתת את בועת הדרקון שהם אספו לאבירי סולאמניה. בסנקריסט, מתכנסת מועצה המאשימה את סער בחוסר כבוד. אולם, הוא מזוכה מכל חשד והוא הופך לאביר סולאמניה ממסדר הכתר, כמו גם מפקד אבירי הכתר בצריח הכהונה הראשי. מועצה נוספת מתכנסת, והאלפים והאבירים רבים ביניהם על מי יכול להחזיק את בועת הדרקון. לבסוף גדילן מנפץ את בועת הדרקון ונואם להם על החשיבות של שיתוף הפעולה. הנפח תרוס ברזילי (ממרגוע) מתערב ומפצל את האבן הלבנה לשניים בעזרת רומח דרקון שאותו חישל. לאורנה הולכת לפלנתאס ולצריח הכהונה הראשי, כדי לבשר להם על זיכויו של סער מכל אשמה. היא מאמנת את האבירים בשימוש ברומחי הדרקון.
תניס וחבורתו לנים בפונדק בעיר סחף. תניס וקרמון, מתוך מטרה להשתלב, גונבים שתי חליפות שריון של אבירי דרקון. כשתניס מהלך ברחובות העיר בשריון הוא מותקף על ידי אלף, אך ניצל ברגע האחרון בידי שר (ת) הדרקונים הכחול (ה) ומגלה כי היא לא אחרת מאשר קיטיארה, האישה שאותה הוא אוהב.
בינתיים, אבירי סולאמניה (יחד עם לאורנה, חלמיש וגדילן) מתבצרים בצריח הכהונה הראשי. דרק שומר הכתר, המפקד על אבירי הורד, מוביל התקפת התאבדות משולבת של אבירי הורד ואבירי החרב. סער ואביריו נשארים מאחור כמגננה. מהלך זה מתגלה כנכון, כאשר יתר האבירים נהרגים. לאורנה מתכננת תוכנית להכניס את הדרקונים אל מלכודות בצריח. על מנת להרוויח זמן, סער נשאר מאחור כדי להדוף את הדרקונים. קיטיארה, המובילה את צבא הדרקונים מביסה אותו לאחר קרב קצר ונועצת בו חנית והורגת אותו. לאורנה מפעילה את מלכודות הדרקון בעזרת בועת דרקון שלישית הנמצאת בצריח, מה שגורם לדרגונים להשתגע וללכוד שני דרקונים כחולים. או אז, האבירים משסעים בהם את רומחי הדרקון.
לאורנה יוצאת לעבר גופתו של סער. היא וקיטיארה, שתיהן מושא אהבתו של תניס חצי-אלף, נפגשות לרגע קט שבתומו קיטיארה עוזבת. סער נקבר למרגלות הצריח, כאשר כל השורדים חולקים לו כבוד אחרון. הספר מסתיים כאשר אלהנה שליבה נשבר בעקבות מותו של סער קוברת את אביה ועוזבת חזרה לפליטים.
ספר ראשון
הספר מתחיל עם תניס חצי-אלף הנמצא בעיירה סחף ואשר מנצל את היעדרה של קיטיארה (שיצאה להילחם באבירי סולאמניה, כפי שתואר בספר הקודם) כדי להפגש עם חבורת גיבורי הרומח. אין הוא מודע לכך שעוקב אחריו הדרגון גחן, המתנקש האישי של קיטיארה. הוא פוגש בחבריו (סהר-פז, מי-נהר, טיקה ויילן, קרמון ורייסטלין) ומשקר להם בדבר התחזותו לאביר דרקון ואינו מספר להם כי קיטיארה היא שרת דרקונים. רק רייסטלין מבין את דבר השקר ונותן לו להבין זאת.
הפרשון נלכדת במערבולת, והחבורה מבינה כי גורלה נחרץ. בהסתמכם על הקסם של רייסטלין כמוצא אחרון, הם מגלים כי הוא עצמו מתכנן לברוח בגפו בהשתמשו בבועת הדרקון להשתגר משם. כשתניס שואל אם רייסטלין יוכל לשגר את כולם משם, רייסטלין משיב בשלילה וכי הדבר יעלה לו בכוחותיו ושאולי ייכשל. תניס פוקד על קרמון לעצור את אחיו רייסטלין, היות שהוא מאמין שרייסטלין לא יפגע באחיו, אך לתדהמתו המכשף מגלה לו כי אין לו כל בעיה להרוג את אחיו התאום, כפי שעשה במבחן בצריח הכישוף הנעלה. רייסטלין נעלם, משאיר אחריו את אחיו מוכה תדהמה על כי נטש אותו, והחבורה נבלעת בגלי המערבולת.