cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'יימס ביוקנן דיוק
ג'יימס ("באק") ביוקנן דיוק (James ("Buck") Buchanan Duke; 23 בדצמבר 1856 – 10 באוקטובר 1925) היה תעשיין ואיל הון אמריקאי, מייסד ובעלים של חברת הטבק האמריקאית ושל חברות בתחום האנרגיה. כנדבן תרם לפיתוח אוניברסיטת דיוק, אותה קרא על שם אביו.
חברת הטבק האמריקאית
אביו של דיוק היה בעליה של חברת טבק בדרהאם שבצפון קרוליינה. ב-1885 השיג דיוק רישיון שימוש במכונה האוטומטית הראשונה לייצור סיגריות וב--1890 כבר שלט ב-40% משוק הסיגריות בארצות הברית. בהמשך רכש דיוק את מתחרותיו הקטנות והפך למונופול בתחום, באמצעות התאגיד שהקים ועמד בראשו, "חברת הטבק האמריקנית".
בראשית המאה ה-20 ניסה דיוק לחדור ולהשתלט גם על השוק בבריטניה. אולם חברות טבק מקומיות התאגדו כנגדו תוך שהן יוצרו תאגיד בשם "אימפריאל" (בשמו המלא: Imperial Tobacco Company of Great Britain and Ireland, Ltd). חברת אימפריאל ניסתה להשתלט על השוק האמריקאי, דבר שהביא לבסוף להסכם קרטליסטי בין חברת הטבק האמריקנית לאימפריאל. לפי ההסכם חברת הטבק האמריקנית תשלוט ללא תחרות מבריטניה בשוק האמריקני, חברת אימפריאל תשלוט ללא תחרות בשוק האימפריה הבריטית וחברה משותפת, בשם "חברת הטבק הבריטית-אמריקנית" (British American Tobacco p.l.c.) תשווק בשווקים מחוץ לארצות הברית ובריטניה. מותגי החברה כוללים את סיגריות דנהיל (Dunhill), קנט, לאקי סטרייק (Lucky Strike) ופול מול (Pall Mall).
לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד השתלטה חברת הטבק האמריקנית על שדות הטבק של קובה.
דיוק וה"טראסט" (קרטל) נתבעו במספר תביעות על חוקי ההגבלים העסקיים שהגיעו עד בית המשפט העליון של ארצות הברית, שאילץ, ב-1906 את חברת הטבק האמריקנית להתפרק לשלוש חברות, מהן שתיים שרכש דיוק שני עשורים קודם לכן: ליגט ומיירס (Liggett & Myers Tobacco Company ידועה כ-L&M), פ. לורילארד (P. Lorillard Company, יצרנית ניופורט וקנט) וחברת הטבק האמריקנית.
ב-1911 נדרש שוב בית המשפט העליון לפירוק המונופול של דיוק בשוק הטבק והסיגריות. חברת הטבק האמריקנית פוצלה שוב לחברות קטנות יותר ורק חברת הטבק הבריטית-אמריקנית נותרה בשליטתו של דיוק.
מפעלי האנרגיה
החל משנת 1892 היו בבעלות משפחת דיוק בדורהם לא רק שדות טבק אלא גם מפעלי טקסטיל. לצורך אספקת חשמל למפעלים אלה החל דיוק רוכש זיכיונות לשימוש במים מנהר קטאובה (Catawba River) לייצור חשמל. ב-1904 ייסד את חברת קטאובה פאואר, שלאחר שהתרחבה הייתה לדיוק פאואר ודיוק אנרג'י שמטהּ נקבע בעיר שארלוט. רשת אספקת החשמל של החברה התרחבה עוד בחייו של דיוק לצפון ודרום קרוליינה.
נדבנות ומפעלים נוספים
בחג המולד של 1924 הכריז דיוק על הקמת קרן בסך 40 מיליון דולר לטובת הרחבה ופיתוח טריניטי קולג' בדורהם. בתמורה קרא לאוניברסיטה החדשה על שם אביו - אוניברסיטת דיוק. האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות, המאגד אוניברסיטאות מחקר מובילות. עם מותו הוריש לקרן מחצית מהונו (67 מיליון דולר). בנוסף לאוניברסיטת דיוק מממנת הקרן אוניברסיטאות ומכללות נוספות בצפון קרוליינה (בהן מכללת דוידסון) והקמת כנסיות מתודיסטיות.
ויליאם מקדונלד
ביוגרפיה
מקדונלד נולד בג'ורדנוויל שבמדינת ניו יורק. בנערותו, גדל בעיר ניו יורק, שם למד משפטים ועסק בהוראה בבית ספר יסודי.
קריירה
בשנת 1878 עבד מקדונלד לפוקט סקוט שבקנזס, שם עבד במשרד עורכי הדין של ג'וזף לורנס. בשנת 1880 נסע לטריטוריית ניו מקסיקו והתגורר שם באחוזת "ווייט אוקס". במרוצת השנים, רכש את חוות הבקר "קאריזוזו" ועבד בתחום המינרלים. בשנת 1881, מונה לסגן המינרלים של ניו מקסיקו מטעם המפלגה הדמוקרטית.
זיגורד השני, מלך נורווגיה
חייו ומלכותו
זיגורד גודל על ידי גוטורם בטרונדלג. כאשר נרצח אביו על ידי הטוען לכתר זיגורד סלמבה ב-1136, הוכרז זיגורד כמלך על ידי אספת האצילים. באותה עת, הוכרז גם אחיו אינגה כמלך שותף. האפוטרופוסים שלהם איחדו כוחות כנגד זיגורד סלמבה וכנגד בעל בריתו, מגנוס הרביעי ("העיוור"). הקרבות כנגד הטוענים לכתר הללו היו האירועים המרכזיים בשנים הראשונות של מלכותו של זיגורד. ב-1139 הובסו ונהרגו מגנוס העיוור וזיגורד סלמבה בקרב הולמנגרה.
לאחר קרב זה שררה תקופת שלום. במהלך התקופה שבה היו האחים קטינים, שיתפה האצולה הנורווגית פעולה בשלטון על הממלכה ויעצה למלכים. ב-1142 הגיעה לנורווגיה מסקוטלנד אחיהם, אייסטיין. עובדת היותו בנו של האראלד הרביעי הוכרה, שכן זה הצהיר שהיה לו בן מעבר לים. לפיכך הפך אייסטיין להיות גם הוא מלך שותף יחד עם זיגורד ועם אינגה. מגנוס, שעליו ידוע מעט, מת בנסיבות טבעיות ב-1145 בהיותו בן 10.
ב-1152 ביקר בנורווגיה ניקולס בריקספיר, אז נציג האפיפיור ולימים האפיפיור אדריאנוס הרביעי. במהלך ביקורו אורגנה הכנסייה בנורווגיה כארכיבישופות נפרדת שמקום מושבה היה בנידארוס (טרונדהיים).
כשבגרו האחים, וכשיועציהם המבוגרים מתו, החלה לשרור עוינות ביניהם. ב-1155 נפגשו שלושתם בברגן במאמץ לשמור על השלום. אינגה האשים את זיגורד ואת אייסטיין במזימה להדחתו מכס המלוכה. זיגורד הכחיש את ההאשמות, אך כמה ימים מאוחר יותר נהרג אחד משומריו של אינגה על ידי אחד משומריו של זיגורד. בעצת אמו, אינגריד, ובעצת יועצו הבכיר, גרגוריוס דגסון, הורה אינגה לאנשיו לתקוף את מקום מגוריו של זיגורד. לצדו של זיגורד היו אנשים מעטים והתוקפים לא גילו כלפיו כל רחמים. זיגורד השני נהרג ב-6 בפברואר 1155. הוא נקבר בקתדרלה הישנה של ברגן, במקום שבו ניצבת כיום מצודת העיר. ב-1531 נהרסה קתדרלה זו ונבנתה במקומה קתדרלה גדולה יותר.
לאחר מותו
אייסטיין איחר להגיע לפגישה וכאשר זיגורד מת הוא היה רק בפאתי העיר. הסדר בלתי נוח הושג בין אינגה לבין אייסטיין, אך השלום בין השניים לא ארך זמן רב. רציחתו של זיגורד השני פתחה את השלב השני במלחמת האזרחים הנורווגית והלחימה נמשכה עם כמה הפסקות קצרות עד 1208. הסיבות ללחימה בברגן נותרו שנויות במחלוקת. על פי הסאגות, זממו אייסטיין וזיגורד להדיח את אינגה מכסאו ולחלק את חלקו בממלכה ביניהם. כמה היסטוריונים מודרניים חולקים על גרסה זו.
בהמשך מלחמת האזרחים, כמה טוענים לכתר טענו שהם בניו של זיגורד. לגבי חלק מהם, הייתה זו רק הצהרה פוליטית, שכן מוצא מלכותי היה נחוץ למי שהיה מועמד לכתר. מי שנחל הצלחה מרובה ביותר מבין כל הטוענים לכתר הללו היה המלך סבר.
העיר הקיסרית החופשית נירנברג
העיר הקיסרית נירנברג (בגרמנית: Reichsstadt Nürnberg) הייתה עיר קיסרית חופשית - עיר-מדינה עצמאית - בתוך האימפריה הרומית הקדושה. לאחר שנירנברג זכתה בעצמאות חלקית מרוזנות העיר נירנברג בשיא ימי הביניים והתווסף לה שטח ניכר מדוכסות בוואריה במלחמת לנדסהוט, היא הפכה לאחת הערים האימפריאליות הגדולות והחשובות, 'בירתה הבלתי רשמית' של האימפריה, במיוחד בגלל דיאטות קיסריות רבות ובתי האצולה נפגשו בטירת נירנברג בין 1211 ל-1543. בשל הדיאטות הרבות של נירנברג, נירנברג הפכה למקום חשוב של ניהול האימפריה השגרתי בתקופה זו. בולת הזהב של 1356, שנקבעה על ידי הקיסר קרל הרביעי (שלט בשנים 1346–1378), קבעה את נירנברג כעיר שבה מלכי גרמניה החדשים שנבחרו חייבים לקיים את הדיאט האימפריאלי הראשון שלהם, מה שהפך את נירנברג לאחת משלוש הערים החשובות ביותר של האימפריה.
הפריחה התרבותית של נירנברג, במאות ה-15 וה-16, הפכה אותה למרכז הרנסאנס הגרמני. דרכי מסחר שהתפתחו במקומות אחרים וההרס של מלחמות אירופה הגדולות במאות ה-17 וה-18 גרמו לעיר להידרדר ולהיקלע לחובות גדולים, וכתוצאה מכך נקלטה העיר בממלכת בוואריה החדשה עם הקמת קונפדרציה הריין ב-1806, ולאחד משינויים הטריטוריאליים הרבים של המלחמות הנפוליאוניות בתקופה המכונה החילון הגרמני.
ימי הביניים
עדות ראשונה ליישוב באזור נירנברג ניתן לזהות כבר בשנת 1050 לפני הספירה. מאוחר יותר התיישבו הקלטים באזור נירנברג, בערך בשנת 400 לפני הספירה. באזור העיר נירנברג עצמה - ובמיוחד העיר העתיקה של היום - יש עקבות ניתנים לזיהוי של יישוב שהתקיים כבר במאה ה-9. באותה תקופה, נירנברג של ימינו הייתה על הגבול בין נורדגאו הבווארית לדוכסות פרנקוניה. נירנברג נוסדה כנראה בסביבות תחילת המאה ה-11, על פי האזכור התיעודי הראשון של העיר בשנת 1050, כטירה קיסרית בין פרנקיה המזרחית למרקיזות הבווארית של נורדגאו. מ-1050 עד 1571, העיר התרחבה ועלתה באופן דרמטי בחשיבותה בשל מיקומה על דרכי מסחר מרכזיות.
המלך קונראד השלישי הקים את רוזנות העיר ואת הממשל ובתי המשפט הראשונים על השטחים הקיסריים שמסביב. הרוזנים הראשונים היו מבית ראב האוסטרי, אך עם הכחדת הקו הגברי שלהם בסביבות 1190, ירש את הרוזנות חתנו של הרוזן האחרון, מבית הוהנצולרן. עם זאת, מסוף המאה ה-12 ועד האינטררגנום (1254–1273), כוחם של הרוזנים פחת כאשר קיסרי בית הוהנשטאופן העבירו את רוב הסמכויות הלא צבאיות למפקד המצודה, כאשר הנהלת העיר ובתי המשפט העירוניים נמסרו לראש עיר קיסרי מ-1173/1174. מפקד המצודה לא רק ניהל את הנחלות הקיסריות המקיפות את נירנברג, אלא גבה מיסים והיווה את בית המשפט השיפוטי העליון בעניינים הקשורים לציד וייעור; הוא גם מונה למגן של המפעלים הכנסייתיים השונים, הכנסיות והמנזרים, אפילו של בישופות במברג. הפריבילגיות של מפקד מצודה זו הועברו לעיר במהלך סוף המאה ה-14 ותחילת המאה ה-15. היחסים המתוחים בין הרוזנים למפקד המצודה פרצו לבסוף לאיבה גלויה, שהשפיעה רבות על ההיסטוריה של העיר.
נירנברג מכונה לעיתים קרובות כ"בירה הבלתי רשמית" של האימפריה הרומית הקדושה, במיוחד בגלל דיאטות אימפריאליות ובתי האצולה נפגשו בטירת נירנברג. הדיאטות של נירנברג היו חלק חשוב מהמבנה האדמיניסטרטיבי של האימפריה. הדרישות ההולכות וגוברות של חצר המלוכה וחשיבותה הגוברת של העיר משכו סוחרים ורוכלים רבים לנירנברג, בתמיכת קיסרי הוהנשטאופן. פרידריך השני (שלט בשנים 1212–1250) העניק את בשנת 1219, כולל זכויות עיר, חופשיות קיסרית, הזכות לטבוע מטבעות, ומדיניות מכס עצמאית, המרחיקה כמעט לחלוטין את העיר מתחום הרוזנים. נירנברג הפכה במהרה, עם אאוגסבורג, לאחד משני מרכזי הסחר הגדולים בנתיב מאיטליה לצפון אירופה.
בשנת 1298, הואשמו יהודי העיירה בחילול לחם הקודש ו-698 יהודים נהרגו באחד מפרעות רינדפלייש. מאחורי הטבח ב-1298 עמד גם הרצון לשלב בין צפון ודרום העיר, שחולקו על ידי נהר הפגניץ. יהודים התיישבו באזור המועד לשיטפונות, אך כפי שהבינו מנהיגי העיר, מרכז העיר הזה היה מכריע לפיתוח העתידי שלה. לפיכך החליטו שיש לסלק את האוכלוסייה היהודית. באזור זה כיום קיים השוק העירוני.
הרווחים הטריטוריאליים הגדולים ביותר של נירנברג היו במאה ה-14, כאשר לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (שלט 1314–1347) וקרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (שלט בשנים 1346–1378) הרחיבו את סמכויות העיר והעניקו לה הרשאות מכס משופרות. בולת הזהב של קרל משנת 1356 הגדירה את נירנברג כעיר שבה מלכי גרמניה החדשים שנבחרו חייבים לקיים את הדיאט הקיסרי הראשון שלהם, מה שהפך את נירנברג לאחת משלוש הערים החשובות ביותר של האימפריה, יחד עם פרנקפורט, שבה נבחרו המלכים, ואאכן, שבה הוכתרו הקיסרים ושהייתה בירת האימפריה הפרנקית הישנה. הקשר המלכותי והקיסרי התחזק כאשר זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (שלט בשנים 1411–1437) מסר את סמלי המלכות הקיסריים שיישמרו לצמיתות בנירנברג ב-1423. אלה נשארו בנירנברג עד 1796, כאשר התקדמות הכוחות הצרפתיים חייבה את הרחקתם לרגנסבורג ומשם לווינה, שם מצאו משכן חדש.
לקרל הרביעי היו קשרים חזקים עם נירנברג, והוא שהה בין חומות העיר שלה 52 פעמים ובכך חיזק את המוניטין שלה בקרב ערי גרמניה. קרל היה הפטרון של Frauenkirche, שנבנתה בין 1352 ל-1362 (האדריכל היה כנראה פטר פארלר), שבה חנתה החצר הקיסרית במהלך שהותה בנירנברג.
עד אמצע המאה ה-13, המועצה הקטנה, השלטת, כללה 13 שופטים ו-13 חברי מועצה; לקראת סוף המאה נוספו 8 חברי המועצה הגדולה חסרת החשיבות, ומשנת 1370, 8 נציגים של אגודות אומנים. חברי המועצה נבחרו על ידי המעמד העשיר יותר; מנהג זה הוביל להקמת מעגל של "זכאים", שאליו התנגד מעמד האומנים בתוקף מאחר שהדיר אותם מבחינה פוליטית. עם התגברות חשיבותה של מלאכת היד, התפתחה רוח של עצמאות בקרב בעלי המלאכה, והם דרשו לאפשר את השמעת קולם בשלטון העיר. בשנת 1349 חברי הגילדות מרדו ללא הצלחה נגד הפטריציים ב, מרד אשר נתמך על ידי סוחרים וכמה חברי מועצה. התקוממות זו הייתה פוליטית בעיקרה, כאשר המסיתים התייצבו לצד בית ויטלסבאך במחלוקת על המלוכה הגרמנית בין יורשיו הבוואריים של לודוויג לבין הפטריציים, שעמדו לצד הקיסר קרל. התוצאה של התקוממות זו הייתה איסור על כל התארגנות עצמית של בעלי המלאכה בעיר, ביטול הגילדות שהיו נהוגות במקומות אחרים באירופה; האיגודים פורקו אז, והאוליגרכים נשארו בשלטון בעוד נירנברג הייתה עיר חופשית.
קרל הרביעי העניק לעיר את הזכות לכרות בריתות באופן עצמאי, ובכך העמידה אותה במעמד שווה מבחינה פוליטית עם נסיכי האימפריה. העיר הגנה על עצמה מפני התקפות עוינות על ידי חומה והגנה בהצלחה על הסחר הנרחב שלה מפני הרוזנים. קרבות תכופים התרחשו עם הרוזנים מבלי לגרום נזק מתמשך לעיר. לאחר שהטירה נהרסה בשריפה בשנת 1420 במהלך סכסוך בין פרידריך הרביעי, רוזן העיר נירנברג (מאז 1417 מרקיז ברנדנבורג) לבין הדוכס מבוואריה-אינגולשטאדט, ההריסות והיער השייכים לטירה נרכשו על ידי העיר (1427), וכתוצאה מכך הוכפפו לריבונות המוחלטת של העיר בגבולותיה; הטירה נמסרה לעיר על ידי הקיסר זיגסמונד בשנת 1422, בתנאי היחיד שמערכת החדרים הקיסרית תישמר לשימוש הקיסר. באמצעות רכישות אלו ואחרות העיר צברה שטחים ניכרים.
בשנת 1431 מנתה האוכלוסייה כ-22,800 איש, כולל 7,146 אנשים הכשירים לשאת נשק, 381 כמרים חילונים וסדירים, 744 יהודים ולא אזרחים. אולם, כמעצמה אזורית מתעוררת, נירנברג נקלעה עד מהרה לעימות עם שושלת הרוזנים לשעבר, שהביאו לשליטתם אזורים נרחבים של האזור מסביב לעיר כמרקיז ברנדנבורג-קולמבאך ונסיכות הבוחר של ברנדנבורג. סכסוך זה הגיע לשיאו במלחמת המרקיזים הראשונה בשנים 1449–1450, כאשר אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ניסה לשווא להחזיר את זכויותיו הקודמות על העיר. מלחמות ההוסיטים, הישנות המוות השחור ב-1437 ומלחמת המרקיזים הראשונה צמצמו את אוכלוסיית העיר ל-20,800 עד 1450.
העת החדשה
הפריחה התרבותית של נירנברג, במאות ה-15 וה-16, הפכה אותה למרכז הרנסאנס הגרמני. השנים שבין 1470 ל-1530 נחשבות בדרך כלל כתקופת הזוהר של העיר. נירנברג סחרה כמעט בכל העולם הידוע אז, וכמאמר הפתגם "Nürnberger Tand geht durch alle "Land – "חפצי נוי של נירנברג עוברים בכל הארץ", ועושרה של נירנברג נודע בשם "תיבת האוצר הקיסרית". נאמר כי הכנסות העיר היו גדולות מאלה של כל ממלכת בוהמיה. ערי נירנברג קיימו משרדי מסחר בערים רבות, כמו Nürnberger Hof בפרנקפורט.
ממשלת העיר נוהלה באופן בלעדי על ידי כ-50 משפחות פטריציאניות עשירות שהיו להן גישה בלעדית ל"מועצת העיר הפנימית", כמו טוכר, אימהוף והאלר המפורסמים, סניף של הוולרים מאאוגסבורג ואחרים, בזמן שמשפחות חדשות יותר הצליחו גם במסחר. עד המאה ה-15, יותר ממחצית המשפחות הוותיקות נכחדו ו-22 משפחות חדשות התקבלו ל"מועצה הפנימית". עם חקיקת חוק המחול משנת 1521, הוקם לבסוף מעגל המשפחות הניתנות לבחירה למועצה והפטריציאטיה כללה ארבעים ושתיים משפחות. מאוחר יותר, רק מעט מאוד משפחות נוספות התקבלו. בין הפטריציים השליטים היו גם משפחות בהיים, אבנר פון אשנבך, פירר פון היימנדורף, גאודר פון הרולדסברג, גרונדהר, גוגל, הרסדורפר (הרסדורף), הירשפוגל, הולצשוהר, קולר, קרס פון קרסנשטיין, לופלהולץ פון קולברג, מופל, נוצל, אולהאפן, פאומגרטנר, פלר, פפינצינג, פירקהיימר, פמר, ריטר, רומל, שוירל, שירשטאב, שטרומר, פולקאמר. רבות מהמשפחות העשירות הללו הפכו לפטרונים חשובים של האמנות. באותה תקופה, אמנים בולטים רבים חיו ופעלו בנירנברג, כמו אלברכט דירר (1471–1528), מרטין בהאים (1459–1507) בנה את הגלובוס הראשון ופטר הנליין (1485–1542) ייצר את שעון הכיס הראשון. מתקופה זו בולטים גם המגלף העץ Veit Stoss (1447–1533), הפסל אדם קראפט (1460–1508/09) והמאסטר מייסד והפסל פטר וישר האב (1460–1529). רק הספרות לא הייתה דומיננטית כמו האמנויות האחרות, אולם המשורר הלירי), המחזאי והסנדלר הנס זקס (1494–1576) מספק לפחות דמות ספרותית מרכזית אחת שחיה בתקופה זו בנירנברג.
נירנברג הייתה אחת מ-27 הטריטוריות המייסדות של החוג הפרנקוני בדיאט של אאוגסבורג ב-2 ביולי 1500. בתחילת המאה ה-16, תמיכת העיר באלברכט הרביעי, דוכס בוואריה-מינכן, במלחמת לנדסהוט, הובילה את העיר לזכייה בשטחים משמעותיים, והביאה אותה לשטח של 65 קמ"ר, מה שהפך אותה לעיר הקיסרית הגדולה ביותר באימפריה, רכישות שאושרו על ידי מקסימיליאן הראשון ב-1505. ב-1525 קיבלה נירנברג את הרפורמציה הפרוטסטנטית, וב-1532 נחתם שם השלום הדתי של נירנברג, שבאמצעותו זכו הלותרנים לוויתורים חשובים. במהלך מהפכת 1552 נגד קרל החמישי במלחמת המגרברים השנייה, השתדלה נירנברג לרכוש את הנייטרליות שלה בתשלום של 100,000 גילדן; אבל אלברכט, מרקיז ברנדנבורג-קולמבך, אחד ממנהיגי המרד, תקף את העיר מבלי להכריז מלחמה וכפה על כריתת שלום חסר ערך. בשלום אאוגסבורג אושרו נחלותיהם של הפרוטסטנטים על ידי הקיסר, זכויותיהם הדתיות הורחבו ועצמאותם מתחום השיפוט של הבישוף מבמברג אושרה, בעוד שאושרו גם החילון של המנזרים בשנות ה-20 של המאה ה-16.
מצב העניינים בראשית המאה ה-16, גילוי העולם החדש על ידי קולומבוס והקפת אפריקה על ידי דיאש והפיצול הטריטוריאלי באימפריה הביאו לירידה במסחר ובשל כך לעושרה של העיר. התאבנות ההיררכיה החברתית והמבנים המשפטיים תרמו לירידה במסחר; תחת לאופולד הראשון (שלט 1658–1705) הומרה הפאטריציה לתאגיד תורשתי, מה שהוביל את מעמד הסוחרים לפנות ליועץ הקיסרי, אם כי ללא הצלחה. במהלך מלחמת שלושים השנים העיר לא תמיד הצליחה לשמר את מדיניות הנייטרליות שלה. שיבוץ תכוף של חיילים קיסריים, שוודים וחיילי הליגה, תרומות למלחמה, דרישות לנשק, מתנות חצי-חובה למפקדי הצבאות הלוחמים והפסקת המסחר, גרמו נזק בלתי הפיך לעיר. האוכלוסייה, שבשנת 1620 כללה למעלה מ-45,000, ירדה ל-25,000. בשנת 1632 במהלך מלחמת שלושים השנים, העיר, שנכבשה על ידי כוחותיו של גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, הושמה במצוררת על ידי צבאו של הגנרל הקיסרי אלברכט פון ולנשטיין. העיר ירדה מחשיבותה לאחר המלחמה והחזירה לעצמה את חשיבותה רק במאה ה-19, אז צמחה כמרכז תעשייתי. אולם גם לאחר מלחמת שלושים השנים חלה פריחה מאוחרת של אדריכלות ותרבות - אדריכלות הבארוק החילונית מודגמת בפריסה של הגנים האזרחיים שנבנו מחוץ לחומות העיר, ובבנייה מחדש של הכנסייה הפרוטסטנטית של העיר, שנהרסה בשריפה בתחילת המאה ה-18 ונחשבת לתרומה משמעותית לארכיטקטורת הכנסיות הבארוקיות של פרנקוניה התיכונה.
לאחר מלחמת שלושים השנים, נירנברג ניסתה להישאר מנותקת מענייני חוץ, אך נדרשו ממנה תרומות עבור מלחמת הירושה האוסטרית ומלחמת שבע השנים, הראשונה בסכום של 6.5 מיליון גילדן. הגבלות היבוא והיצוא שללו מהעיר שווקים רבים לייצור שלה, במיוחד באוסטריה, פרוסיה ובוואריה, מזרח וצפון אירופה. ב-1790/1791 ניכס הבוחר הבווארי, קרל תאודור, חלק מהנחלות שהושגו על ידי העיר במהלך מלחמת לנדסהוט, אשר בוואריה טענה לחזקתה עליהם; פרוסיה תבעה וכבשה חלק מהשטח בשנת 1796. כשהבינה את חולשתה, העיר ביקשה להצטרף לפרוסיה אך פרידריך וילהלם השני סירב, מחשש לפגוע באוסטריה, רוסיה וצרפת. בדיאט הקיסרי ב-1803 אושרה עצמאותה של נירנברג, אך עם הקמת הקונפדרציה של הריין ב-12 ביולי 1806, הוסכם למסור את העיר לבוואריה מה-8 בספטמבר; אוכלוסייתה מנתה אז 25,200 והחוב הציבורי שלה הסתכם ב-12.5 מיליון גילדן, כאשר בוואריה ערבה לתשלום החוב.
טריטוריות העיר
להתרחבות הטריטוריאלית של ערים קיסריות מאז אמצע המאה ה-14 היו כמה סיבות כלליות, שכולן נמצאו במקרה של נירנברג - חולשת הכוח הקיסרי וחוסר היכולת לשמור על חוק וסדר; משבר החובות של אצילים בעלי קרקעות ואבירים שכנים בהשוואה להכנסה ההונית של מעמד הביניים העירוני המתפתח; והצורך הגובר בערים להבטיח אספקה נאותה של מזון לתושביה, חומרי גלם לבעלי המלאכה שלה והגנה עצמית צבאית.
פירוק הנסיכות
ממוזער|500x500 פיקסלים|המחוזות [[ממלכת פרוסיה|הפרוסיים של ו בשנת 1805, עם נירנברג ממש דרומית למרכז, מראה את רוב רכושה של העיר בעבר בידי בית הוהנצולרן.
{{legend|#C1EAFF|פרובינציית אנסבך|outline=silver}} {{legend|#CEF7D6|פרובינציית ביירוית|outline=silver}}]] הן במלחמות המרקיזים (1449/50 ו-1552–1554) והן במלחמת שלושים השנים, שטחה של העיר ואוכלוסייתה הושפעו באלימות משיבוץ חיילים, ביזה, תנועות חיילים ומחלות.
לאחר שהקו הדוכסי של בוואריה נכחד ונסיכות הבוחר מבוואריה עברה לידי קרל תאודור, רוזן פפאלץ-זולצבאך ב-1777, החלה נסיכות הבוחר לתבוע את המובלעות של נירנברג בפפאלץ העליון וכן להחשיב את המחוזות של פפאלץ-נויבורג לצורכי משפט ומס. ב-1790/1791 השתמש הנסיך הבוחר בתביעתו ההיסטורית מלפני מלחמת לנדסהוט כדי לכבוש את שטחי נירנברג במה שנודע כ.
חלקים נרחבים משטחי העיר כעת נכבשו, מה שהוביל להפסדי מס מקבילים לנירנברג; מחאות לקיסר ולאימפריה היו לשווא, בשל המצב הצבאי-מדיני באותה תקופה. משחק הכוח על מורשת נירנברג ראה את ציבור הבוחרים סיפק רצון טוב ותמיכה לצרפת המהפכנית בתחרות עם פרוסיה, אליה סופחו שתי המרקיזויות הפרנקוניות ב-1791. מאז, שר נשיא פרוסיה, (1750–1822), ניסה להקים מחוז פרוסי אינטגרלי של פרנקוניה. כאשר פרוסיה, במהלך שלה, כבר תבעה את זכויות המרקיזות של צדק גבוה בשטח המחוז הישן בשנת 1796, נירנברג הייתה מוגבלת כמעט רק לשטח המוקף בחומות העיר; נירנברג שמרה על זכות הצדק הגבוה רק באזור ליכטנאו והמובלעות בתוך בישופות במברג, גם הם פחתו על ידי סיפוח על ידי נסיכות הבוחר.
ב-1972, רוב השטחים לשעבר של נירנברג - במיוחד אלה במחוז החדש - אוחדו מחדש במחוז הבווארי של חבל נירנברג.
שברולט סדרה AD יוניברסל
שברולט סדרה AD יוניברסל (באנגלית: Chevrolet Series AD Universal, קרויה גם: Chevrolet Universal AD) היא מכונית משפחתית, מתוצרת חטיבת המכוניות שברולט בחברת ג'נרל מוטורס האמריקאית אשר יוצרה בשנת 1930 בארצות הברית, קנדה, איחוד דרום אפריקה, ארגנטינה ובלגיה.
חואן טיזול
חואן טיזול מרטינז (בספרדית: Juan Tizol Martínez; 22 בינואר 1900 – 23 באפריל 1984) היה נגן טרומבון ומלחין פורטוריקני. הוא ידוע בעיקר כחבר הלהקה של דיוק אלינגטון, וככותב משותף לסטנדרטי הג'אז "קרוואן", "פירמידה" ו"פרדידו".
ביוגרפיה
טיזול נולד בווגה באחה, פוארטו ריקו. המוזיקה הייתה חלק גדול מחייו מגיל צעיר. הכלי הראשון שלו היה כינור, אך עד מהרה עבר לטרומבון שסתומים, הכלי בו ניגן לאורך כל הקריירה. הכשרתו המוזיקלית הגיעה בעיקר מדודו מנואל טיזול, מנהל הלהקה העירונית והסימפוניה בסן חואן. בנעוריו ניגן טיזול בלהקת דודו וצבר ניסיון גם בנגינה באופרות, בלט ולהקות מחול מקומיות. בשנת 1920 הצטרף ללהקה שנסעה לארצות הברית לעבוד בוושינגטון די. סי.. חברי הקבוצה נסעו כנוסעים סמויים לוושינגטון וניגנו בתיאטרון האוורד במופעים שהתארחו במסגרת סיבובי הופעות וכן בסרטים אילמים. בהווארד הם נשכרו לנגן בקבוצות ג'אז קטנות או ריקודים. שם הכיר טיזול את דיוק אלינגטון.
טיזול צורף ללהקת אלינגטון בקיץ 1929. ארתור ווטסל, חצוצרן איתו ניגן טיזול בלהקת האחים הלבנים, כנראה היה הממליץ. טיזול ישב לצד ג'ו "טריקי סם" ננטון במדור הטרומבונים והפך לנגן החמישי בסקציית כלי הנשיפה בתזמורת של אלינגטון. צירופו פתח אפשרויות חדשות לכתיבתו של אלינגטון, מכיוון שכך יכול היה לכתוב עבור טרומבונים כקבוצה במקום רק לקבוע להם נגינה בבודדים. הטון העשיר והחם של טיזול השתלב עם סקציית הסקסופון, ולעיתים קרובות היה הנגן המוביל בסקציה זו. לצד הצליל הייחודי שלו, היה טיזול ידוע גם בהיותו אחד מבעלי הראייה המקפת ביותר של הלהקה כמכלול, וכאחד המוזיקאים הטובים ביותר בלהקה. הוא ניגן בדיוק רב ונחשב ל"סלע המוצק" של סקציית הטרומבון. הוא לא היה מאלתר מרכזי בלהקה, אך לעיתים קרובות ניגן סולו כתוב שהציג את הטכניקה המופתית והזריזות שלו על החצוצרה.
טיזול תרם רבות ללהקת אלינגטון לאורך שנות השלושים והארבעים. אחד התפקידים המרכזיים שלו בלהקה היה העתקת חלקים מהפרטיטורות של אלינגטון. טיזול השקיע שעות ולפעמים ימים על כתיבת חלקים לצורך ההופעות הקרובות. מלבד העתקה, טיזול היה גם מלחין בלהקה. הקומפוזיציות הידועות ביותר שלו, "קרוואן" (1936) ו"פרדידו" (1941), מנוגנות עד היום על ידי מוזיקאי ג'אז. מרסר אלינגטון הצהיר כי טיזול המציא את הלחן של "קרוואן" מימי לימודי המוזיקה שלו בפוארטו ריקו, שם לא יכלו להרשות לעצמם דפי תווים רבים, ולכן המורה הפך את דפי התווים לאחר שלמדו לנגן אותה בצד אחד, וכך למדו לנגן אותה הפוך. טכניקה זו נודעה בשם 'היפוך' (inverting). טיזול היה אחראי על הכנסת השפעות לטיניות ללהקת אלינגטון עם יצירות כמו "Moonlight Fiesta", "Jubilesta", "Conga "Brava", ואחרות. הוא גם ניגן בטרומבון וליד (Valide trombone).
טיזול עזב את להקתו של אלינגטון בשנת 1944 כדי לנגן בתזמורת הארי ג'יימס. כך עשה בעיקר כדי לבלות יותר עם אשתו שגרה בלוס אנג'לס. בשנת 1951 חזר לאלינגטון, יחד עם המתופף והסקסופוניסט של ג'יימס, במה שנודע בשם 'פשיטת ג'יימס'. עם זאת, הוא חזר ללהקת ג'יימס בשנת 1953 ונשאר בעיקר בחוף המערבי למשך שארית הקריירה. בלוס אנג'לס ניגן באופן ספורדי עם הארי ג'יימס, נלסון רידל, לואי בלסון ובתוכנית הטלוויזיה של נט קינג קול. טיזול חזר לתקופה קצרה ללהקה של אלינגטון בתחילת שנות ה-60, אך פרש ללוס אנג'לס. הוא נפטר מדום לב בגיל 84 ב-23 באפריל 1984 באינגלווד, קליפורניה, שנתיים לאחר מות רעייתו רוזבד.
כנגן בלהקה
עם לואי בלסון
עם דיוק אלינגטון
עם הארי ג'יימס
בלסיוס מרם
בלסיוס מרם (בגרמנית: Blasius Merrem; 4 בפברואר 1761 – 23 בפברואר 1824) היה חוקר טבע, זואולוג, חוקר צפרות, מתמטיקאי והרפטולוג גרמני. ב-1804 הוא הפך לפרופסור לכלכלה פוליטית ובוטניקה באוניברסיטת מרבורג.
ראשית חיים
מרם נולד בברמן, גרמניה ולמד באוניברסיטת גטינגן אצל יוהאן פרידריך בלומנבך. הוא פיתח עניין בזואולוגיה, במיוחד באורניתולוגיה.
צפרות
ברמן זכה להכרה בתור הצפר הראשון שהציע חלוקה של ציפור לתוך Ratitae (ratites או ציפור ריצה, עם שטוח עצם חזה שטוחה) וCarinatae (carinates או ציפור עפה, עם עצם חזה הפוכה), אשר היווה חלק מהסיווג שלו לציפורים ב-Tentamen Systematis Naturalis Avium, שפורסם בברלין בשנת 1816 (ב-Abhandlugen Akad. וויס. ברלין 1812–1813: Phys).
הרפטולוגיה
באופן דומה, באופוס שלו משנת 1820, Versuch eines Systems der Amphibien, היה המדען הראשון שהפריד במדויק בין דו-חיים לזוחלים, בין תנינים ללטאות ואיחד לטאות ונחשים בסדרה אחת.
מרם זוכה להוקרה בשמותיהם המדעיים של שני נחשים דרום אמריקאים: תת-המין Erythrolamprus miliaris merremi, והמין Xenodon merremii.
מצעד הגאווה באוסייק
מצעד הגאווה באוסייק (הידוע גם כ-"Osijek Pride") הוא מצעד גאווה והפגנה למען זכויות להט"ב בקרואטיה בעיר אוסייק, קרואטיה המתקיים מאז 2014.
היסטוריה
אוסייק היא העיר הרביעית בקרואטיה אשר מציינת מצעד גאווה רשמי בשטחה לאחר הבירה זאגרב (מאז 2002), ספליט (מאז 2011) ורייקה (מאז 2012).
ארנסט קלוויצקי
ארנסט קלוויצקי (בגרמנית: Ernst Kalwitzki; 3 באוקטובר 1909 – 3 בפברואר 1991) היה כדורגלן ומאמן גרמני, ששיחק בעמדת הכנף ימני.
קריירה
קלוויצקי היה במועדון אוניון גלזנקירכן מעיר הולדתו עד שנת 1933, ולאחר מכן עבר למועדון שאלקה 04 שמאותה העיר. באליפות גרמניה כבש בסך הכל 54 שערים ב-66 הופעות ומדורג במקום השני אחרי פריץ שפאן. קלוויצקי כבש 38 שערים ב-36 משחקי גביע גרמני וכבש 113 שערים ב-142 הופעות בגאוליגה ווסטפאלן שהייתה לליגה האזורית. הוא זכה ב-6 תוארי אליפות גרמניה וסיים שלוש פעמים כמלך השערים כשבגמר 1939 הבקיע חמישייה לרשתה של אדמירה וינה בניצחון 0–9. גם בגביע הגרמני ב-1937 הוא זכה כשבגמר נגד פורטונה דיסלדורף כבש בניצחון 1–2. קלוויצקי מעולם לא זכה לשחק במדי נבחרת גרמניה והיה קרוב לכך במשחק נגד הונגריה ב-1939 כשהיה חלק מהסגל, אך בסוף ארנסט להנר שותף במקומו.
הוא גויס בשנת 1942 לורמאכט. לאחר האימון בעיר בון קלוויצקי נשלח לחזית המזרחית, וכשנפצע הוא הגיע לעיר גוסלאר על מנת להתאושש. בתום מלחמת העולם השנייה הוא נלקח בשבי, ממנו השתחרר ושיחק לזמן קצר בקבוצות רנניה קלן ופרושיש-אולדנדורף בה סיים את הקריירה בשנת 1949. בגיל 65, הוא ואשתו ארנה עברו להתגורר בברמן עם בתם אלסבט וחתנו הלמוט יגיילסקי, שהיה גם הוא כדורגלן.
מייבשים את הביצה
"מייבשים את הביצה" היא תוכנית רדיו שבועית בהגשת שרון כידון ושי גולדן המשודרת בתחנת הרדיו 102FM ("רדיו תל אביב") מאז שנת 2010, בין השעות 8:00 ל-10:00 מדי יום שישי.
התוכנית עוסקת בסקירה אקטואלית של תחום התקשורת בעולם ובישראל על היבטיו השונים - פוליטיים, טכנולוגיים, מסחריים, תרבותיים ועוד.
כל תוכנית מורכבת משיחות טלפון עם מרואיינים (כ- 10 בכל תוכנית), כשלחלקם פינות קבועות, כמו: יהודה נוריאל, אפי טריגר, גיא פינס, אבנר הופשטיין ועוד. בין המגישים המחליפים לאורך השנים: דנה ספקטור וטלי בן עובדיה.
חוץ מהשיחות עם המרואיינים, כידון וגולדן גם מנהלים ביניהם דיאלוגים תוך הבעת פרשנות ודעה, כשבתחילת התוכנית מוקדשת לכך פינת "הספוט".
ב- 2011 זכתה התכנית בפרס תוכנית המלל הטובה ביותר לשנת 2011 מטעם אגודת העיתונאים בתל אביב.
נכון ל- 2020 עורכת התכנית היא מילה סביטלמן.
גוסטביה
גוסטביה (בצרפתית: Gustavia) היא העיר הראשית ובירת סן ברתלמי, אי המהווה אחד מהקולקטיבים מעבר לים של צרפת. שמה של העיר, שהיה במקור לה קארנאז' (Le Carénage), שונה לכבודו של גוסטב השלישי, מלך שוודיה.
היסטוריה
סן ברתלמי נתבע לראשונה על ידי צרפת בשנת 1648. האי ניתן לשוודיה בתמורה לזכויות סחר בגטבורג בשנת 1784. אף על פי שהאי שגשג במהלך המלחמות הנפוליאוניות, ערכי הנכסים בו ירדו לאחר מכן, והאי נמכר בחזרה לצרפת ב-1878.
אקלים
האקלים בעיר הוא אקלים טרופי עם שינויים קלים בלבד בטמפרטורה. שטח הפנים הקטן של האי של 24 קילומטר רבוע מאפשר לו לנצל את המשב החלק והנעים של רוחות הסחר. טמפרטורת האוויר הממוצעת היא בסביבות 27 מעלות צלזיוס, והשנה מחולקת לשתי עונות: אחת יבשה ואחת לחה יותר בקיץ בין מאי לנובמבר. על פי שיטת קפן למיון אקלים, לגוסטביה יש אקלים סוואנה טרופי. בשנה ממוצעת יורדים כ־890 מילימטרים של משקעים.
ארבע עין
ארבע עין (שם מדעי: Anableps tetrophthalmus) הוא סוג דגים ממשפחת הארבע עיניים. דגים אלה הם הגדולים ביותר בבני סדרת הגמבוזאים ויכולים להגיע לאורך 34 ס"מ.
בסוג זה 3 מינים:
מאפיינים
אורך הבוגרים: מגיע ל-34 ס"מ והם הגדולים ביותר בבני סדרת הגמבוזאים. הם ניזונים ממגוון יצורים קטנים החיים במים ויכולים גם להביט אל חרקים המצויים מחוץ למים בערת עיניהם המיוחדות. הם חיים בנהרות ומקווי מים כולל מים מליחים ואף לקרבת חופים טרופיים ממקסיקו עד לצפון אמריקה הדרומית.
מערכת המין של הדג גם היא מיוחדת במינה. הזכר מסוגל להפרות את הנקבה רק בהפריה פנימית. פתח איבר המין הנקבי נמצא רק באחד הצדדים, בצד ימין או בצד שמאל. הזכרים יכולים להחדיר את זרעם לפתחה של הנקבה רק מצד אחד, יש כאלה מצד ימין ויש כאלה מצד שמאל. לכן ההפריה מתאפשרת רק כשנקבה "ימנית" פוגשת זכר "שמאלי" או שזכר "ימני" נפגש עם נקבה "שמאלית". כמו מרבית הדגים המשריצים, גם נקבת ארבע עין מסוגלת להשריץ מספר פעמים לאחר הפריה בודדת. היא יכולה להשריץ עד 5 צאצאים בפעם בודדת.
רובלוקס
רובלוקס (באנגלית: Roblox) היא פלטפורמה מקוונת למשחקי רשת מרובי משתתפים, המאפשרת למשתתפים ליצור משחקים ולשחק במשחקים שיצרו אחרים. המשחקים שהפלטפורמה מארחת מקודדים בשפת התכנות לואה, אך הפלטפורמה מאפשרת יצירת משחקים גם ללא ידע בתכנות. הפלטפורמה נוסדה על ידי דייוויד באזוקי ואריק קאסל ב-2004, והיא זמינה מאז 2006.
השימוש ברובלוקס הוא חופשי, כאשר ניתן לבצע רכישות בתוך המשחקים באמצעות המטבע הווירטואלי "רובקס". עיקר ההכנסות של החברה מקורן במכירה של המטבע הווירטואלי, פרסומות, הסכמי רישוי ותמלוגים.
ניתן להוריד את רובלוקס בGoogle play, ב-Apple Store או ב-Microsoft store.
הפלטפורמה נוצרה בשנת 2004 על ידי דייוויד באזוקי ואריק קאסל, בעמק הסיליקון שבארצות הברית, תחת השם DynaBlocks. בשנת 2005 שינתה החברה את שמה לשם הנוכחי, והיא הושקה באופן רשמי ב-1 בספטמבר 2006. שם המשחק נוצר על ידי הלחם של המילים robots ו-blocks (רובוטים ובלוקים).
בשנת 2006 הופסק השימוש ב-"Roblox Points" כמטבע הווירטואלי, ובשנת 2007 ב-"TIX) "Tickets) ו-"R$) "ROBUX). ב-22 בדצמבר 2006, הוצגו לראשונה תגי השחקן - תגים המזכים שחקן בעל הישגים שונים - אחד מהם היה "Bloxxer". באותה שנה 2006 נוספו היכולות לחפש אנשים, מקומות ופריטים באתר, וכן נתונים סטטיסטיים ורשימות מלאי של שחקנים. בנוסף, שולבה בפלטפורמה שילובים גם האפשרות לשלוח בקשות חברות והודעות לשחקנים אחרים. בסוף ינואר 2007, לחצן "דווח על התעללות" נוסף לשחקנים ברחבי האתר כדי לדווח על התנהגות בלתי הולמת. במרץ 2007, המשחק הפך לתואם COPPA (חוק הגנת הפרטיות של ילדים באינטרנט מ-1998), כאשר נוסף צ'אט בטוח, שדרכו משתמשים מתחת לגיל 13 יכולים לשוחח רק באמצעות בחירת מסרים מוגדרים מראש מהתפריט. באמצע שנת 2007, נוספה למשחק האפשרות להתאים אישית את האוואטר של המשתמש, על ידי בחירת פריטים כגון שיער, כובעים ובגדים. באוגוסט 2007 הושק "מועדון הבונים" ("Builders Club"), שירות פרימיום לחברים בתשלום הכולל מספר דרגות כמו:Builders Club,Turbo Builders Club וOutrageous Builders Club. ב-2019 שונה השם של חברות הפרימיום ל"רובלוקס פרימיום" ("Roblox Premium"). חודש אחרי קניית הדרגה (כל דרגה) היא נגמרת ושירות הפירמיום נגמר עד הקנייה ההבאה.
בשנת 2010, החל צוות האתר ליצור צורות גוף, שחברי מועדון יכולים לקנות באמצעות כסף וירטואלי. צורות גוף אלו ניתנות לרכישה כחלק מחבילות, שכוללות מספר פריטים, ואשר גודלן ומחירן משתנה.
בשנת 2011, למעלה משבעה מיליון משחקים נוצרו על ידי משתמשים. באותה שנה נערך לראשונה כנס ה-"Hack Week" של החברה, שבמהלכו מפתחי משחקים מציגים את פיתוחיהם לחברה ועובדים על פיתוחים מקוריים. הפרויקטים שנבחרו פורסמו בבלוג של החברה.
בשנת 2012 הושקה לראשונה גרסה מותאמת iOS. בשנת 2013 הושק שירות שמאפשר למפתחים להחליף את המטבע הווירטואלי שהרוויחו בכסף. אריק קאסל, המייסד השותף של רובלוקס, נפטר ב-11 בפברואר 2013, לאחר מאבק בן שלוש שנים במחלת הסרטן.
בשנת 2014 הושקה גרסת אנדרואיד. ב-24 בינואר 2015, חברת רובלוקס סבלה לכאורה מהתקפת מניעת שירות שבוצעה בידי קבוצת פצחנים שמכנים את עצמם "ETGAR". במאי 2015 הושק מאפיין חדש בשם "Smooth Terrain", שהפך את החוויה הגרפית לאמינה יותר ושינה את המנוע הפיזיקלי (התוכנה שיוצרת הדמיה של עולם בעל מאפיינים פיזיים, כגון כבידה), כך שחוויית המשתמש נהייתה מציאותית יותר. באותה שנה הושקה גרסה ראשונה ל-Xbox One, שכללה משחקים שנבחרו על ידי צוות החברה.
בשנת 2016 שונתה השיטה להגנה על משתמשים צעירים. במקום הצ'אט הבטוח שמבוסס על אפשרויות כתובות מראש, נוצרה מערכת המבוססת על "רשימה לבנה", שמכילה מילים המותרות למשתמשים מתחת לגיל 13, ורשימה "שחורה", שמכילה מילים אסורות למשתמשים אחרים. באותה השנה הושקה גרסה המותאמת ל-Windows 10 (לפני כן, משתמשי Windows יכולים היו להשתמש בפלטפורמה באינטרנט).
בנובמבר 2018 בוטלה האפשרות להשתמש בפלטפורמה כאורח, ללא הרשמה לאתר.
ביולי 2020 הכריזה רובלוקס על השקה של מרחב מסיבות ("Party Place"), שנועד לאפשר למשתמשים לבלות יחד באופן וירטואלי. השירות הושק בתגובה לריחוק החברתי בזמן מגפת הקורונה. במהלך המגפה כמות המשתמשים בפלטפורמה גדלה באופן מהיר במיוחד.
ב-29 באוקטובר 2021 רובלקס הציאו שיתוף פעולה עם חברת טאקו.
משחקיות
שחקנים יכולים להתאים אישית את הדמויות הווירטואליות שלהם עם מאות כובעים שונים, צורות ראש, צורות גוף, בגדים וציוד. בנוסף, שחקנים יכולים ליצור פריטי לבוש בעצמם. עם זאת, מכירת פריטי לבוש שנוצרו בידי שחקנים מחייבת חברות פרימיום בתשלום. שחקנים שאינם בעלי חברות פרימיום יכולים ליצור "חולצות טי", שהן מדבקות המצורפות לחלק הקדמי של גוף השחקן.
אינטראקציה חברתית
שחקנים יכולים להוסיף אנשים אחרים כחברים. משנת 2011, ניתן לעשות זאת גם בתוך המשחק עצמו. ב-4 בפברואר 2015 יצא עדכון לפלטפורמה, ומאז "חברים" הם שני שחקנים שבחרו לעקוב אחד אחרי השני, בעוד "עוקב" הוא שחקן שעוקב באופן חד-צדדי אחרי שחקן אחר. ניתן להוסיף עד 200 חברים, אך אין הגבלה על מספר העוקבים. שחקנים יכולים גם להצטרף לקבוצות קהילה וליצור קבוצות כאלה. הצטרפות לקבוצה מאפשרת השתתפות בדיונים ובאירועים קבוצתיים.
יצירת משחקים - רובלוקס סטודיו
שחקנים יכולים ליצור משחקים ופריטים שונים באמצעות "רובלוקס סטודיו" (Roblox Studio). הסטודיו הוא כלי לתכנות מונחה-עצמים, שעושה שימוש בשפת התכנות לואה. משתמשים מתקדמים יכולים להשתמש בלואה כדי לפתח תוספים לשימוש בסטודיו. לאחר שמשתמש יצר משחק, שחקנים אחרים יכולים לשחק בו. משתמשים יכולים ליצור גם תוכן ומוצרים בתשלום. החברה מקבלת אחוזים מתוך כל מכירה שמתבצעת באתר. בפברואר 2013, שונה הסטודיו וקיבל את השם "רובלוס סטודיו 2013". גרסה זו כוללת פריסה מאורגנת יותר, ניתוח קוד סטטי ועיצוב חדש. בין מרץ 2021 לינואר 2022 יצאו עדכונים אשר האלו את רמת הגרפיקה האפשרית וכך יעלו רמות הריאליזם של המשחקונים (ידוע יותר כMini Games)
כלכלה וכסף
רובלוקס מאפשרת למשתמשים ליצור, למכור ולקנות מוצרים וירטואליים, כגון בגדים שבהם ניתן להלביש את האוטר. כל משתמש יכול לקנות מוצרים, אך רק משתמשים בעלי חברות פרימיום יכולים למכור אותם. ישנם מוצרים שנמכרים רק על ידי מנהלי האתר וכאלה שנמכרים רק על ידי מספר משתמשים מצומצם הקשורים לחברה.
המטבע הווירטואלי ברובלוקס נקרא "רובקס" (Robux). משתמשים יכולים להשיג רובקס על ידי קנייתו באתר במטבע אמיתי, על ידי רכישת חברות פרימיום שכוללת קצבה יומית של רובקס, או על ידי יצירה ומכירה של תוכן בפלטפורמה. משתמשים שמרוויחים רובקס באתר יכולים להחליף אותו בכסף אמיתי דרך מנגנון החליפין בפלטפורמה.או על ידי תרימת תמונות
המשחק בנייד
ניתן לשחק במשחקים שונים דרך האפליקציה של רובלוקס במכשירי אנדרואיד רבים, וכמו כן גם במכשירים שונים של אפל. בעזרת האפליקציה ניתן לצפות במלאי השחקן, ברשימת החברים, בקבוצות ובהודעות, וכמו כן גם לרכוש שדרוגים (חברויות פרמיה או רובאקס) ופריטים מהקטלוג שלא ניתנים לקנייה מהאתר הרגיל.
במהלך תקופת גרסת האלפא, רק מקומות נבחרים היו פתוחים משחק דרך האפליקציה. בגרסאות היציבות מאפשרת האפליקציה משחק בכל מקום. אף על פי זאת, מקומות רבים לא מותאמים למשחק דרך מכשירי הטלפון, וכתוצאה מכך המשחקים יכולים להיות איטיים מדי או בלתי אפשריים משחק בגלל בקרות המשחק שאינן זמינות במכשירים הניידים, לכן העדיפות היא לשחק במחשב.
מסורות החגים
במשך חגים כמו חג הפסחא, ליל כל הקדושים או חג המולד, אתר המשחק בדרך כלל מותאם בדומה לעונת החג. אי לכך, למשל בליל כל הקדושים, נושא האתר יהיה בצבעים שחור, כתום וסגול עם דלעת המסמלת את האות "Ō" שבשם המשחק - "RŌBLOX". מדי שנה, בחג הפסחא נוצר אירוע שבו שחקנים יכולים לחפש ברחבי האתר והמשחק עצמו אחרי ביצים, לאיסוף פריטים לדמות השחקן. עד סוף 2018, בליל כל הקדושים ובחג המולד נוצרו "מתנות", ששחקנים יכולים היו להשיג בדרכים שונות או לרכוש תמורת כסף וירטואלי. לאחר תקופה מסוימת המתנות "נפתחו", והשחקנים היו מגלים אלו פריטים הם קיבלו.
כספי סיוע ותרומות
במהלך השנים ארגנה החברה מספר מבצעי התרמה למטרות צדקה וסיוע, כאשר במהלך מבצעים אלה יכולים המשתתפים לרכוש כובעים וירטואליים, וחלק מכספי הרכישה מועברים לארגונים הנתמכים. לדוגמה, בשנת 2010 תרמה החברה 5,479 דולר לצלב האדום, במטרה להקל על הנפגעים ברעידת האדמה בהאיטי. בשנת 2011 נתרמו כ-10,000 גולק ליפן לאחר רעידת האדמה והצונמי שאירעו בסמוך לסנדאי. לאחר מותו של המייסד השותף אריק קאסל ב-2013, נערך מבצע התרמה לקידום חקר הסרטן, ובאותה שנה נערך מבצע להקלה על נפגעי טייפון האיאן בפיליפינים ובווייטנאם.
אירועים וכנסים
מדי שנה, צוות חברת רובלוקס נוסע למרכז ומנחה כנס ששחקני המשחק יכולים לבוא אליו ולהכיר את המנהלים של רובלוקס ולצפות במצגות.
כנס רובלוקס 2011 ("Roblox Rally 2011")
הכנס של שנת 2011 נערך במרכז התגליות בסן פרנסיסקו שבקליפורניה ב-1 באוגוסט 2011. באותו הזמן, הכנס כונה "Roblox Rally". העובדים קיבלו בחינם פוסטר, חולצה, בקבוק מים ושרוך אישי. כל שחקן שנוכח גם קיבל ארוחה בחינם על פי בחירתו.
כנס המשחק רובלוקס 2012 ("Roblox Game Conference 2012")
ב-14 ביולי 2012, נערך הכנס במרכז הכנסים של מחוז סנטה קלרה, בקליפורניה. שם הכנס שונה שוב, והפעם ל"כנס המשחק רובלוקס". משתתפים שנכחו בכנס קיבלו פוסטר ושרוך צוואר משלהם. שחקנים שכרטיסיהם נקנו לפני תאריכים מסוימים קיבלו פריטים נוספים כגון חולצה, בקבוק מים, ציוד או כובע מצחייה וירטואליים לדמות, או שילוב של אלה.
בלוקסקון 2013 ("Bloxcon 2013")
בפעם הראשונה מאז עריכת הכנסים - נערכו הכנסים של שנת 2013 מחוץ למדינת הבית. נערכו שלושה כנסים שונים כאשר כל אחד מהם נערך במקום אחר ובתאריך אחר, וכנס נוסף שהיה כנס וירטואלי.
הכנסים כללו הרצאות, מצגות ופעילויות שונות. לכל כנס שנערך במקום שונה נוכחו כמה מחברי צוות האתר המוכרים בתור מנהלים, שם יכלו המשתתפים להכיר אותם ולקבל חתימות.
שידורי בלוקסקאסט חודשיים ("Bloxcasts")
ב-23 בנובמבר 2013, הוכרז בבלוג האתר שהחל מ-7 בדצמבר 2013 יחלו שידורים ישירים מדי חודש בשם "בלוקסקאסט" (Bloxcast) שאורכם יהיה כשעה וחצי. שידורי הבלוקסקאסט כוללים שידורים ישירים של חברי צוות משחקים במשחקי רובלוקס שונים, מפגשי שאלות ותשובות והכרזות שונות הקשורות למשחק ולעדכונים הנוגעים לו.
סיבוב 2014
ב-8 במרץ 2014, הוכרז כי חברת רובלוקס משתפת פעולה עם ארגון "Maker Faire" על מנת לערוך את הכנסים שלה בצורת סיבוב הופעות. החל מאפריל של אותה שנה, דוכני רובלוקס אוישו על ידי קבוצות שחקנים בסניפי הארגון "Maker Faire" בערים השונות שצוינו. היה צורך בשמונה אנשים לפחות על מנת להקים דוכן, ואם וכאשר 25 אנשים התחייבו להקים אחד כזה - חבר צוות רובלוקס נכח באירוע. הסיבוב נמשך עד סוף שנת 2014.
בלוקסקון וירטואלי 2014 ("Virtual Bloxcon 2014")
ב-21 ביוני 2014, בשעה 9 בבוקר (לפי אזור הזמן ממנו שודר האירוע) החל כנס הבלוקסקון לשנת 2014. בשונה מהכנס של שנת 2013, כנס הבלוקסקון 2014 היה באינטרנט לכל אורכו. הכנס שודר ישירות לצופיו דרך twitch.tv וכלל ברובו אתגרים, מפגשי שאלות ותשובות, הכתרות היכל התהילה, מתנות, תכנים חדשים בקטלוג ובמשחק ועוד. לבסוף, יותר מ-125,000 אנשים עלו לצפייה בשידור בלוקסקון 2014. לאורך היום, שלוש מתנות מיוחדות נמכרו, ששחקנים יכלו להשיגן לזמן מוגבל וכאשר הן נפתחו - בעלי המתנות זכו בפרסים שכללו המתנות. הוצא פריט נוסף שכל שחקן שרכש שדרוג כלשהו באותו היום זכה לקבל אותו. יום לאחר השידור - בחצות הלילה של 22 ביוני, פריטים וירטואליים חדשים הוצאו למכירה בקטלוג לקהילת המשתמשים שעדיין היו ערים, ואותו לילה כונה "מכירת חצות".
מחיקת הכרטיסים 2016
ב-1 במאי 2016, רובלוקס מחקו אחד מ"דרכי התשלום" הנקראת כרטיסים (TIX, Tickets) ובמקומה השאירו רק את רובאקס (Robux), הרובקס הוא כרגע אמצעי התשלום הווירטואלי היחיד ברובלוקס ואותו אפשר להשיג בשתי דרכים. או להיות Club Member (חבר מועדון) (הוחלף בRoblox Premium) או לקנות אותו, בשני המקרים צריך לשלם בשביל לקבל אותו (כסף אמיתי). השינוי הקשה על משתמשים רבים ועל ה"כלכלה" של רובלוקס.
הקריסה הגדולה בליל כל הקדושים 2021
ב-29 באוקטובר 2021 השרתים של רובלוקס החלו לקרוס ככל הנראה על ידי עומס מפני שבאותו הזמן רובלוקס שבר את שיא הפעילות שלו במספר השחקנים בו זמנית עקב איוונט לכבוד ליל כל הקדושים שנפתח באותו הזמן וזה גרם לעדכון בו זמנית של מיליוני מחשבים. רובלוקס צייצו בטוויטר זמן מה אחר כך שבו היה כתוב: ".We know you’re having issues using Roblox right now. We’re sorry and working hard to get things back to normal"
ב-31 באוקטובר רובלוקס התחיל לחזור בהדרגה וב-1 בנובמבר רובלוקס חזר לגמרי ההשפעות הקריסה נראות עד היום ולפעמים יש קריסות במדינה אחת בלבד אך לכמה דקות ולפעמים מופיע לחלק מהשחקנים error 501. פעם נוספת שבה השרתים של רובלוקס קרסו, בעקבות עומס של מספר רב של שחקנים פעילים, היה ב-22 בינואר 2022 בעקבות עדכון שיצא למשחק "Pet Simulator x". רק שבקריסה זו, רובלוקס חזר באותו היום שבו החלה הקריסה.
קריסה זו הפכה לקריסה הגדולה ביותר אי-פעם בתולדות המשחק.
זאב צוק-רם
זאב (ווֹוׇה) צוק-רם היה ראש רשות החירום הלאומית (רח״ל) בעברו שימש כסגן ראש המטה לביטחון לאומי, קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
ביוגרפיה
צוק-רם עשה את מרבית שירותו הצבאי במערך הנ"מ. שימש מפקד סוללת הוק, בשנים 1982 עד 1984 פיקד על יטנ"מ 138 (יחידת טילי נ"מ הוק). בשנים 1990 עד 1993 פיקד על אגד נ"מ בפיקוד הצפון. למד במכללה לביטחון לאומי ולאחר מכן שירת בפיקוד העורף. שימש קצין אג"ם של הפיקוד וראש מטה הפיקוד. ב-2001 השתחרר משירות הקבע.
לאחר שחרורו משירות הקבע עבד במטה ללוחמה בטרור. בשנת 2006 היה מנכ"ל פאפס פור פיס בישראל. בעקבות מלחמת לבנון השנייה עמד בראש צוות ההקמה של רשות חירום לאומית במשרד הביטחון ועם הקמתה ב-2007 מונה לעמוד בראשה. ב-2011 הודח מהתפקיד בידי השר להגנת העורף, מתן וילנאי. בתפקידו הבא מונה לראש האגף למדיניות ביטחון פנים ועורף וסגן ראש המטה לביטחון לאומי.
באוקטובר 2018, מונה בשנית צוק-רם לתפקיד ראש רח״ל, על ידי השר אביגדור ליברמן. הוא פרש מתפקידו בנובמבר 2019. ביוני 2020 מונה לראש אגף חירום וביטחון בחברת נגה - ניהול מערכת החשמל, חברה ממשלתית לניהול מערכת החשמל בישראל.
אמה הייז
אמה הייז (באנגלית: Emma Hayes; נולדה ב-18 באוקטובר 1976, היא מאמנת כדורגל אנגליה המאמנת את קבוצת הכדורגל צ'לסי מהסופר ליג האנגלית לנשים. נחשבת לאחת המאמנות הטובות בעולם שהובילה את צ'לסי לתארים רבים ונבחרה על ידי פיפ"א למאמנת הנשים הטובה בעולם לשנת 2021. בין היתר, זכתה עם צ'לסי ב-6 אליפויות ו-5 גביעים באנגליה.
קריירה
הייז החלה בקריירת האימון שלה בארצות הברית בשנת 2001 כשאימנה את לונג איילנד ליידי ריידרס במסגרת ליגת כדורגל נשים חובבנית אזורית. לאחר שנתיים עברה לאמן את קבוצת איונה קולג' במסגרת ליגת המכללות ואימנה בה 3 עונות.
בשנת 2008 הצטרפה כמאמנת לקבוצת שיקגו רד סטארס שהייתה בתהליך הקמה והצטרפות לליגת כדורגל נשים מקצוענית בארצות הברית. פוטרה בשנת 2010 וחזרה לאנגליה.
בשנת 2012 מונתה למאמנת צ'לסי והייתה חלק ממהפך שעברה הקבוצה בבנייה מחדש וגיוס שחקניות חזקות כדי להציב את הקבוצה בפיסגת הסופר ליג האנגלית לנשים. כבר בעונתה הראשונה כמאמנת הגיעה עם הקבוצה לגמר הגביע אך הפסידה בפנדלים. בעונת 2013/2014 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה, בגלל הפרש שערים, אחרי ליברפול. המקום השני הבטיח לקבוצה את המקום בליגת האלופות לראשונה בתולדותיה.
בעונת 2014/2015 הובילה את הקבוצה לראשונה בתולדותיה לאליפות ואף השלימה דאבל כשזכתה בגביע. הקבוצה חזרה על הישג זה גם בעונת 2017/2018. בעונת 2019/2020 הקבוצה זכתה שוב באליפות וגם בגביע הליגה.
בעונות 2017/2018 ו-2018/2019 הגיעה עם הקבוצה לחצי גמר ליגת האלופות אך הפסידה לוולפסבורג ולאולימפיק ליון בהתאמה.
בעונת 2020/2021 הגיעה הקבוצה להישג השיא של המועדון כשזכתה בטרבל שכלל את הזכייה באליפות, גביע הליגה והגביע. בעונה זו גם הובילה את קבוצתה לגמר ליגת האלופות אך הפסידה לברצלונה 4-0. בסוף עונה זו נבחרה כמאמנת הנשים הטובה בעולם.
בעונת 2021/2022 לא הצליחה להתקדם עם הקבוצה מעבר לשלב הבתים בליגת האלופות אך באנגליה כמעט ושיחזרה את הישגיה מהעונה הקודמת כשזכתה בדאבל. בעונת 2022/2023 השלימה עם צ'לסי דאבל שלישי ברציפות.
חיים אישיים
הייז החלה דרכה ככדורגלנית באקדמיה של ארסנל אך פציעה בחופשת סקי בגיל 17 שמה קץ לקריירת המשחק שלה. למדה תואר ראשון בלימודים אירופיים, ספרדית וסוציולוגיה ותואר שני במודיעין ויחסים בין לאומיים.
בשנת 2018 הייתה בהריון עם תאומים אך אחד מהם לא שרד והיא עברה לידה שקטה. לאחר לידת בנה דיברה על הטראומה שעברה על מנת להעלות את המודעות לנושא.
סטטיסטיקות אימון
נכון ל-16 בדצמבר 2021
עין גדי (שיר)
"עין גדי" הוא שיר עברי שנכתב בשנת 1959 על ידי איתן פרץ והולחן בידי דב (דובי) אהרוני (בשם העט ש. דיבון). השיר מתאר את קיבוץ עין גדי ואת ים המלח.
היישוב עין גדי, בו נכתב השיר, נוסד בשנת 1953 כהיאחזות נח"ל צבאית, והפך לקיבוץ בשנת 1956. היה זה אז היישוב היהודי היחיד באזור ים המלח ומדבר יהודה – מנותק ומבודד (עד מלחמת ששת הימים, והגישה אליו רק מאזור ערד) – הוא היווה פינה ירוקה בלב המדבר.
בעשור הראשון לקיומו של הקיבוץ הגיעו קבוצות צעירים לתמוך בו. השיר נכתב על ידי איתן פרץ בן ה-16.5, שהגיע עם בני כיתתו למשך שבועיים לקיבוץ עין גדי כדי לסייע בקטיפת ירקות. לדבריו, ההיכרות הראשונה שלו עם יופיו של המקום "הוציאה אותו מדעתו". כאשר ישב בחיק הטבע, ליד המעיין, כתב את מילות השיר על פיסת נייר שהייתה ברשותו, מתוך התפעמות והתרגשות. השיר הולחן על ידי חברו לכיתה, דב (דובי) אהרוני (1942-2015), שבחר בשם העט "ש. דיבון". הלחן של בתי השיר (אך לא של הפזמון החוזר) מתאפיין בשימוש בסולם פנטטוני (בן חמישה צלילים באוקטבה), המאפיין בין היתר לחנים עממיים שמקורם ממזרח אסיה (בזמר העברי ידוע בסולם זה ללחנה של רבקה גווילי לשיר "פזמון ליקינתון"). השיר הושמע לראשונה במסיבת הסיום של קבוצת הנערים בקיבוץ.
אביו של דובי, המלחין הירושלמי נפתלי אהרוני, שנודע גם כנגן קונטרבס בתזמורת רשות השידור, שמע את השיר ולקח אותו לרדיו. הוא הוקלט לראשונה על ידי טובה בן-צבי ושמואל בר-זכאי. השיר נחשב לנכס צאן ברזל בזמר העברי ובוצע מאז על ידי יותר מ-70 זמרים שונים, ביניהם אריק איינשטיין (באלבום "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'"), יהורם גאון, יהודית רביץ, יגאל בשן (באלבומיו "קפה אצל ברטה" ו"פגישה לאין קץ"), גרי אקשטיין, מרגלית צנעני, להקת הכל עובר חביבי, הגבעטרון ושלישיית קצה השדה.
רבקה הורביץ
רבקה הורביץ (4 ביולי 1926 – 4 בינואר 2007) הייתה חוקרת יהדות ישראלית, פרופסור למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה
נולדה בבאד הומבורג שבגרמניה כרבקה גולדשמידט, בת לזיגפריד אליעזר גולדשמידט הלוי ולבת שבע אברמוב, ילידת האימפריה הרוסית, ואחות לנפתלי, המבוגר ממנה בשנה. אביה היה רופא, ונפטר כשהייתה בת שלושה שבועות. לאחר עליית הנאצים לשלטון עלתה לארץ ישראל עם אמהּ, שנפטרה כשהייתה בת תשע. בנעוריה גרה בביתו של יצחק ברויאר.
ב-1947 החלה ללמוד לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. עם מוריה נמנו שמואל הוגו ברגמן, יוליוס גוטמן וגרשם שלום. את התואר השני קיבלה בבית המדרש לרבנים באמריקה, על עבודה שעסקה ברבי ברוך מקוסוב. בשנת 1962 קיבלה תואר דוקטור ממכללת ברין מאר שבפנסילבניה, על עבודה שנושאה השפה והזמן בפילוסופיה של פרנץ רוזנצוויג ("Speech and time in the philosophy of Franz Rosenzweig").
מחקריה עסקו בהגות היהודית במאה ה-19 ובמאה ה-20, ובעיקר בהוגים פרנץ רוזנצוויג, מרטין בובר, עמנואל לוינס, יצחק ברויאר ואברהם יהושע השל. כתבה ערכים אחדים באנציקלופדיה יודאיקה.
בגיל 48 חלתה בסרטן השד ולאחר טיפולים קשים החלימה. בשנת 2006 חזרה המחלה והתפשטה בגופה, והיא נפטרה ב-4 בינואר 2007, בגיל 80, ונקברה בהר המנוחות. הייתה נשואה ליוסף הורביץ, שנפטר בשנת 2001, ואם לדוד ולבת שבע.
מספריה
עריכה וההדרה:
מעברת עפולה
מעברת עפולה הייתה מעברה אשר התקיימה בעפולה, משנת 1950 עד אמצע שנות ה-60. מעברת עפולה הייתה אחת המעברות האחרונות להתחסל, בגלל מיקומה האטרקטיבי בתוך העיר, לעומת השיכונים שהיו במרחק רב ממרכז העיר. המעברה הורכבה משתי מעברות משנה : עפולה א' ועפולה ב'.
היסטוריה
בהמשך הוקמה מעברה ג' מצפון לעיר, אך לאור התמעטות תושביה הוחלט ביוני 1952 על סגירתה בהקדם. בדצמבר 1954 דווח שמעברה ב' היא לקראת חיסול, לאור מעבר תושבי המעברה ל-200 יחידות דיור שהוקמו בשיכונים בעפולה עילית ובגבעת המורה. לאור מיעוט התושבים והכוונה לסגור את המעברה עד הקיץ, סבל המקום מהזנחה. המעברה לא נסגרה בשנת 1955 ובקיץ 1956 עדיין נותרו במעברה כ-70 משפחות שסירבו להתפנות. המוסדות הודיעו על סגירת המים למעברה על מנת להכריח את תושביו לפנותו ולעבור לשיכונים.
לקראת סוף שנת 1958 הוחלט על פירוק מעברת עפולה ושיכון הדיירים בשיכונים בעפולה עילית. היציאה מהמעברה לוותה באי נוחות: המעברה שכנה בלב העיר, בעוד השיכונים היו מרוחקים מספר קילומטרים מהעיר. כמו כן, בשיכון שכר הדירה היה גבוה בהרבה מהפרוטות שנדרשו התושבים לשלם עבור הפחונים, כך גם המסים העירוניים, המים והחשמל. דבר זה הקשה על הדיירים, שרבים מהם היו עדיין מחוסרי עבודה, או שעבדו בעבודות זמניות בהכנסה בלתי קבועה. למרות כל אלו, רוב תושבי המעברה העדיפו לעזוב ולעבור לבית בנוי.
בשיכון היו שלושה סוגי מבנים: צריפים, דירות בודדות דו-משפחתיים. לכל מבנה הוקצב שטח אדמה קטן שרבים הפכו לגינה. הדירות היו קטנות וכללו מטבחון, פינת מקלחת ושירותים בקצה החצר. חשמל לא היה בר השגה.
במרכז השכונה היה מרכז מסחרי קטן, ובו מכולת, חנות ירקות, אטליז, בית קפה, גן ילדים ובית כנסת שבו התפללו בצוותא אשכנזים וספרדים.
בשנת 1961 תוכנן להקים שיכון חדש בעפולה בעל יחידות דיור בנות 50 מ"ר שהסכום הנדרש להשכרתן היה 500–600 לירות ישראליות. הציפייה הייתה שאנשי המעברה יסכימו לבסוף לעבור לדירות בבתים החדשים והמעברה שהוגדרה בפי רבים מכוערת, תחוסל.
בנובמבר 1962 עדיין לא הושלם פינוי מעברת עפולה וכ-60 משפחות נותרו במקום, תוך שחלק מהמשפחות מתרחבות לפחונים שננטשו על ידי אלו שעברו לשיכון.
באי המעברה
הקבוצה הראשונה שאכלסה את המעברה מנתה כ-30 משפחות של עולים מיהדות תימן שהגיעו במבצע על כנפי נשרים ושהו זמן מה במחנה העולים בפרדס חנה.
הקבוצה השנייה שמנתה כ-150 משפחות, הורכבה מעולי עיראק שהגיעו חסרי כל, בהתאם לצו של שליט עיראק דאז נורי א-סעיד שנתן היתר עזיבה מותנה בוויתור על האזרחות העיראקית. גם הם הגיעו לארץ ישראל דרך שדה התעופה בלוד, דרך שער העלייה ועד למעברת עפולה.