cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספקטרוסקופיית בליעה אטומית
רכיבי המערכת
מקור אור – כאמור, כדי לעורר אטום יש להעניק לו אנרגיה, במקרה זה סוג האנרגיה הוא קרינה אלקטרומגנטית המכונה אור. אמנם מונוכרומטור רגיל אינו מסוגל להפיק קרן דקה וספציפית באורך הגל שלה, להקרנה על אטומים. לפיכך משתמשים ב-Hollow Cathode Lamp. בתוך המתקן ישנו גז אציל בלחץ גבוה מאוד. כאשר מועבר מתח בתוך התא הגז עובר יינון ומקבל מטען חיובי. יוני הגז מתנגשים בעוצמה על קתודה העשויה ממתכת האנליט וגורמים ליציאה של אטומי מתכת שעוברים ערור על ידי התנגשות עם אטומים אחרים. בחזרתם למצב היסוד, אטומי המתכת פולטים קרן אור דקה בדיוק באורך הגל של האנליט.
להבה – הלהבה מספקת את האנרגיה הדרושה כדי להביא את חומרי התמיסה למצב אטומרי (אנרגיית אטומיזציה) ולאדות אותם.
גלאי - מגלה את עוצמת האור הנפלט מהדוגמה וממיר אותו לאות חשמלי אשר מוצג על מסך.
אוניברסיטת מרקט
אוניברסיטת מרקט (באנגלית: Marquette University) היא אוניברסיטת מחקר פרטית ישועית במילווקי, ויסקונסין, ארצות הברית. את האוניברסיטה הקים ב-1881 ג'ון הני, הבישוף הראשון של הדיוקסיה הקתולית של מילווקי.
האוניברסיטה קרויה על שם ז'אק מארקט, מיסיונר ומגלה ארצות ישועי בן המאה ה-17, שחקר את אזור מדינות ויסקונסין ומישיגן של ימינו. יעודה הראשוני של האוניברסיטה היה לספק חינוך קתולי לאוכלוסיית המהגרים הגרמנים שהגיעו למילווקי באותה תקופה. בראשית דרכה שירתה האוניברסיטה גברים בלבד, אך ב-1909 הייתה למוסד הקתולי הראשון בעולם לחנך סטודנטיות.
האוניבסיטה חברה בהתאחדות המכללות והאוניברסיטאות הישועיות, ולומדים בה כ-12,000 סטודנטים. מרקט היא אחד המוסדות הישועיים הגדולים בארצות הברית, והאוניברסיטה הפרטית הגדולה במדינת ויסקונסין.
באוניברסיטת מרקט 11 בתי ספר וקולג'ים (פקולטות), המלמדים סטודנטים במגוון תוכניות במדעי הטבע, רוח, חברה, בריאות, הנדסה, תקשורת, חינוך, משפטים ורפואת שיניים. באוניברסיטה כ-8,500 סטודנטים לתואר ראשון, וכ-3,300 סטודנטים לתארים מתקדמים, ב-68 מסלולי לימוד לתואר שני ושלישי.
טריגון לטה
טריגון לטה (שם מדעי: Bathytoshia lata) הוא מין של דג סחוס ממשפחת הטריגוניים, החי במימי הוואי שבמערב האוקיינוס השקט.
תיאור
טריגון זה מגיע בדרך כלל לאורך של 1 מטר ויכול להגיע לאורך של 1.5 מטר ולמשקל 56 קילוגרם בממוצע. הוא בעל סנפירי חזה דמויי יהלום בצורתם עם חוטם מוארך בעל חיישני חשמלי ובעל זנב דק וארוך המכיל שורות של דוקרנים בין עמוד השדרה עד לקצה ועליהם עוקצים בעלי ארס חלש. צבע הטריגון זית עד חום מלמעלה ולבן מלמטה. במראהו הוא מזכיר את המין טריגון דיפטרורה (Dasyatis dipterura), שגם הוא נפוץ סמוך לחופי הוואי. כמו רוב הטריגונים הוא משריץ צאצאים חיים.
הטריגון חי לאורך החופים הטרופיים של הוואי, לרבות במספר מפרצים במאווי ובאואהו ונטען אך לא הוכח שהוא נפוץ גם בטאיוואן. הטריגונים חי על קרקעית הים החולית או הבוצית בעומק 2.5 עד 357 מטרים ולרוב מצוי רק מתחת עומק 15 מטרים.
הוא פעיל לרוב בלילה ומחפש בחולות טרף של סרטנים, תולעים, חלזונות וצדפות. הטורף העיקרי של מין זה הוא פטישן כד-חרטום.
מיכאל סגן-כהן
פעילותו של סגן-כהן ניזונה מהשכלתו הרחבה בתולדות האמנות ובפילוסופיה, מהגותו בתחומי המחשבה היהודית והטקסטים הקדושים היהודיים ושיקפה בתוכה את כל התחומים הללו תוך מתח מתמיד ומפרה ביניהם. סגן-כהן הקדים את זמנו בתחומים רבים: העניין שלו בתפישת הזהות הישראלית כחלק מזהות יהודית החל זמן רב לפני שאמנים ישראלים אחרים פעלו בכיוון זה ושהדבר הפך ל"בון טון" בחוגי היצירה וההגות בישראל. עניין זה בא לידי ביטוי בעיסוקו האינטנסיבי והמעמיק בכתבי-קודש מכוננים של היהדות הן מהבחינה האינטלקטואלית והן מצד הטמעת החשיבה הזאת אל תוך מחזור החיים של יצירתו הממשית. יצירתו וחייו שלובים בכל המוקדים האינטלקטואלים וההקשרים העקרוניים שביניהם שורטטה מפת התרבות הישראלית משנות השמונים ואילך: זהות ישראלית ויהודית, טקסט ותמונה, פיגורטיביות והפשטה, חילוניות ודתיות, ירושלים וניו יורק, רוח הזמן והזיקה למקורות.
ביוגרפיה
מיכאל סגן-כהן נולד בירושלים בשנת 1944. אביו, ד"ר מאיר סגן-כהן, היה דמות מוכרת בירושלים ורופאו האישי של נשיא מדינת ישראל השני יצחק בן-צבי. הוא גדל בשכונת רחביה ולמד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה. הוריו הנחילו לו את האהבה לאמנות, לספר ולתנ"ך בפרט. לאחר שירותו הצבאי כקצין בחיל מודיעין למד סגן-כהן תואר ראשון בפילוסופיה ובתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים. במקביל החל לכתוב ביקורות אמנות במוסף התרבות של עיתון ״הארץ״. בשנת 1968 נסע סגן-כהן לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס שם השלים תואר שני בתולדות האמנות.
בניו יורק של אותה תקופה הציור הפיגורטיבי החל לחזור אל קדמת הבמה הודות לזרם שכונה "ציור רע". במקביל עסקו אמנים רבים, ובהם ברוס נאומן, ג'ני הולצר וג'וזף קוסות, באמנות מושגית וביחסי דימוי-טקסט. שתי התנועות הללו, הציור-הרע והאמנות המושגית, נחשבו מנוגדות וסותרות – אך סגן-כהן הצליח לשאוב משתיהן, וביקש למזג אותן בעבודתו במסגרת מה שהוא כינה "ציור-עיון". בניו יורק, בין השאר בזכות המרחק מן הבית וההיחשפות לתרבות הניו-אייג', התחזקה התעניינותו של סגן-כהן בתנ"ך ובקבלה. הוא החל לעסוק במשמעותן של מילים, במשחקי אותיות ובמיסטיקה. בעבודתו חיפש אחר ביטוי אמנותי מודרני ליהדות המודרנית. סגן-כהן לא ניסה לייצג נושאים יהודיים; הוא ביקש ליצור אמנות שיהדותה היא, כפי שכתב האוצר יגאל צלמונה, "חלק מרקמת הטקסט הציורי". שהותו הארוכה באמריקה יצרה אצלו עניין במקומו של היהודי בעולם הגדול, כמו גם ביחס שבין המלה העברית ובין משמעויותיה ודימוייה. בספרו "סדר-יום" כתב עליו אדם ברוך: "האמנות היהודית-ישראלית שסגן-כהן ייחל לה אינה אמנות שיהדותה תימדד במוטיבים תנ"כיים או קבליים (כמו באמנות הסנטימנטלית של, או ביצירתם של ארדון ואגם), אלא אמנות שיהדותה תנבע מצורת החשיבה וההתבוננות היהודית. העניין אינו שימוש ברפרטואר היהודי, אלא במבט היהודי".
"סגן-כהן האמין כי בדור שבו אין עוד נביאים, תפקידו של האמן, כבן-דמות הנביא, להטיל את האמת בפרצוף קהלו", סיפר חברו הפרופ' דוד הד. "כאמן חזותי הוא השתמש, נוסף לרטוריקה, גם באמצעי המחשה ויזואליים". סגן-כהן ראה בעין, בחוש הראייה, אמצעי להבנת המציאות ולחיזויה. אולי זו הסיבה שבחר באמנות החזותית, אף שלא היה צייר מובהק, אלא איש ספר. באחד מיומניו כתב פעם: "מה זה נביא מוכיח בשער, איזה שער? הגלריה צריכה להיות השער הזה". במקום אחר כתב: "הנבואה קשורה בעצם לראייה, כמו שנאמר בספר 'שמואל א'': 'כי לנביא היום ייקרא לפנים הרואה'".
סגן-כהן היה גם אמן בעל מודעות פוליטית חזקה. ב-1977, בעת ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל, פרסם על עמוד עיתון "הארץ" מודעה בזו הלשון: "בגין וסאדאת שלום אם תרצו אין זו אגדה מיכאל סגן-כהן, תל אביב". מודעותו הפוליטית הניעה אותו ללקט נבואות זעם ותוכחה עבור ציוריו. הוא דיבר על הגלגל המסתובב, וטען שהרלוונטיות של הנבואות הללו, למעלה מ-2,500 שנה לאחר כתיבתן, היא המקור לעוצמת ההעתקה. באחד מיומניו כתב: "זכריה מדבר על הנביאים הראשונים שכבר אמרו את אותו הדבר. ההיסטוריה חוזרת על עצמה משום שהבעיה היא תמיד אותה הבעיה. מבחינת העיסוק בעניין המוסרי הקשה, אין מושג של זמן היסטורי". אף שהטיף לקריאה במקורות, מעולם לא הזדהה עם הממסד הדתי או עם התנועות שמצאו ביהדות נימוקים שהובילו אותן לפעולות ועמדות קיצוניות. "כשנאמר שעם ישראל הוא עם סגולה", אמר בראיון, "הכוונה היא שנהיה מסוגלים. לא נמסר בידינו צ'ק בלנק; עלינו להוכיח שאנחנו מסוגלים. צריך פשוט לחזור למקורות, אך קריאתם צריכה להיות נכונה".
בשנות השמונים, המשיך סגן-כהן להתגורר בניו יורק שם שקד על סיום עבודת הדוקטורט לצד עשייתו האמנותית. את העיר המשיל אז ללווייתן שבלע את יונה הנביא, דימוי שמופיע גם בציוריו. זו הייתה תקופה של התבוננות עצמית. "אני מרגיש שאני כאילו גומר סיבוב של חיפושים, קבלה, דת, פוליטיקה, אמנות, חיים אישיים, כאילו חוזר לקו ההתחלה", כתב אז לחברו דוד טרטקובר. באותה תקופה החל לפתח את דימוי ראש הציפור, הדימוי שאותו הפך לסמלה של דמות היהודי הנודד, וצייר סדרות של מפות ארץ-ישראל.
דמותו התנ"כית של משה העסיקה רבות את סגן-כהן. הוא ראה בו את אבי הנביאים, אמן גדול שיצר את העם במדבר, ולא זכה לבוא אל הארץ. "כמו משה, גם הוא עצמו הסתכל אל הארץ מן החוץ. הוא חש שהוא מסתכל על הארץ המובטחת מניו יורק, כי רק משם היה יכול לראות אותה בשלמותה", תיאר זאת האוצר אמיתי מנדלסון. הוא נסע כדי לקבל פרספקטיבה, אבל מעולם לא חדל להתגעגע. "אחזור", קבע, "כי הרי אנחנו יושבים בארץ בגלל ספר, בגלל התנ"ך. צרפתי לא יושב בצרפת בגלל ספר וגם אמריקאי לא".
מיכאל סגן-כהן שב ארצה בשנת 1987. בארץ המשיך לפתח את שפתו האמנותית, לימד במספר מוסדות לאמנות, כתב על אמנות ואצר תערוכות. בין השאר אצר תערוכות מקיפות מיצירתם של לאה ניקל ויחיאל שמי במוזיאון תל אביב לאמנות. מיכאל סגן-כהן נפטר ממחלה קשה ב-20 בפברואר 1999. תערוכה רטרוספקטיבית גדולה מיצירותיו נערכה במוזיאון ישראל, בשנת 2004 (אוצר: אמיתי מנדלסון).
האמנית ליאורה לאור הייתה בת זוגו.
באוגוסט 2014 נחנך רחוב סגן-כהן בשכונת המושבה הגרמנית בירושלים. הרחוב נקרא על שם מיכאל סגן-כהן ואביו ד"ר מאיר סגן-כהן.
ז'ואאו האבלנז'
ז'אן-מארי פאוסטין גודפרויד דה האבלנז' (בפורטוגזית: Jean-Marie Faustin Goedefroid de Havelange; 8 במאי 1916 – 16 באוגוסט 2016), שהיה ידוע בשם ז'ואאו האבלנז' (João Havelange), היה עסקן ספורט ברזילאי, נשיאה השביעי של פיפ"א ונשיא התאחדות הכדורגל הברזילאית.
קריירה
נולד בריו דה ז'ניירו. בצעירותו שיחק האבלנז' בהצטיינות במספר ענפי ספורט, ובהם כדורמים ושחייה. הוא השתתף בנבחרת השחייה של ברזיל באולימפיאדת ברלין ב-1936, ובנבחרת הכדורמים של המדינה באולימפיאדת הלסינקי ב-1952. בנוסף, הוא היה שותף לזכיית נבחרת ברזיל בכדורמים במדליית הארד במשחקים הפאן-אמריקאיים ב-1951. מגיל 24 החזיק האבלנז' בתואר במשפטים, ולאורך השנים הוא עבד כעורך דין של מספר חברות.
לאחר פרישתו ממשחק, שימש האבלנז' כחבר בוועד האולימפי של ברזיל בין השנים 1955 ו-1963, ומאז שעזב את הוועד שימש כחבר בוועד האולימפי הבינלאומי עד שנת 2011. ב-1958 הוא נבחר לנשיא התאחדות הכדורגל הברזילאית, ועם כניסתו לתפקיד ביצע שינויים נרחבים ומהפכניים בצוות המקצועי של הנבחרת הלאומית, להם היה חלק גדול בזכייתה של הנבחרת במונדיאל באותה שנה. האבלנז' כיהן כנשיא ההתאחדות עד 1975, ובין היתר הקים את הטאסה ברזיל, טורניר רוברטו גומס פדרוזה ואת ליגת העל הברזילאית המודרנית. בתקופת כהונתו הוכתרה ברזיל פעמיים נוספות כאלופת העולם, ב-1962 וב-1970. יחד עם זאת, האבלנז' עורר מחלוקת בתקופתו בתפקיד: יש הטוענים שסכסוך משפטי שלו עם פלה הוביל לפרישת השחקן ממדי הנבחרת.
ב-1974 החליף האבלנז' את סר סטנלי רוס בתפקיד נשיא פיפ"א. הוא כיהן בתפקיד במשך 24 שנים, מה שהופך אותו לנשיא בעל תקופת הכהונה השנייה באורכה בתולדות הארגון. במסגרת תפקידו יצר מספר שינויים במבנה המשחקים של גביע העולם בכדורגל, עד לפורמט הנוכחי שכולל 32 נבחרות וארבעה שלבי נוק-אאוט, ובמשך כהונתו התפתחו חוקי המשחק בהיבטים שונים. לאחר שעזב את התפקיד ב-1998, והוחלף על ידי ספ בלאטר, קיבל האבלנז' את תואר נשיא הכבוד של פיפ"א. טורניר העבר סופרקופה סודאמריקנה של CONMEBOL, שהתקיים בין 1988 ו-1997, נשא את שמו. בהמשך קיבל דרגות במסדרי כבוד של מספר מדינות. עונת 2000 של הליגה הברזילאית נקראה על שמו של האבלנז' לאות כבוד, כמו גם אצטדיון שנבנה לקראת המשחקים הפאן-אמריקאיים ב-2007.
נפטר בריו דה ז'ניירו בגיל 100.
אלפרדו פאלאסיו
ד"ר אלפרדו פאלאסיו (בספרדית: Alfredo Palacio; נולד ב-22 בינואר 1939), נשיא אקוודור בין אפריל 2005 לינואר 2007.
פאלאסיו נולד בעיר גואיאקיל, והוא רופא במקצועו המתמחה בקרדיולוגיה. הוא למד בעיר הולדתו, ואחר כך בעיר קליבלנד במדינת אוהיו ובסנט לואיס במדינת מיזורי שבארצות הברית. אחר כך עבד בקרדיולוגיה ובבריאות ציבורית באוניברסיטת גואיאקיל בפקולטה לרפואה.
פאלאסיו מגדיר את עצמו כלא-פוליטיקאי, והוא גם לא חבר בשום מפלגה פוליטית. בעבר שימש פאלאסיו כשר הבריאות בממשלו של סיקסטו דוראן-באיין. פאלאסיו שימש כסגן הנשיא מ-15 בינואר 2003 ועד 20 באפריל 2005 תחת הנשיא לוסיו גוטיירס. פאלאסיו מונה לנשיא בפועל כאשר הקונגרס הדיח את גוטיירס, אחרי שבוע של עימותים עם ממשלתו.
אריה זקס (משורר)
אריה זַקס (24 במרץ 1932 – 16 בדצמבר 1992) היה משורר, מתרגם, מעבד ובמאי תיאטרון, מבקר, איש בוהמה ופרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים. מייסד החוג לתולדות התיאטרון באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה
זקס נולד ב-1932 בתל אביב וגדל בשרון, במושב גן חיים, סמוך לכפר סבא. הוריו היו עולים מארצות הברית וזקס דיבר אנגלית בבית, אביו היה אגרונום. במהלך מלחמת העצמאות התנדב לפלמ"ח ולחם בשורות הגדוד החמישי בחזית לטרון. בצה"ל שירת בחטיבת ירושלים והשתתף במלחמת סיני וששת הימים. לאחר מלחמת העצמאות נסע ללימודים בארצות הברית בסיוע מלגה שקיבל.
קריירה אקדמית
בשנת 1952 קיבל תואר בוגר באוניברסיטת ג'ונס הופקינס וב-1954 קיבל בה תואר מוסמך. ב-1955–1956 למד בסורבון, אחר כך הוזמן על ידי אדם מנדילוב, ראש המחלקה לשפה וספרות אנגלית ב, לשמש כמורה במחלקה. ב-1958 נשלח לכתוב דוקטורט בפיצוויליאם קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג', וב-1962 קיבל תואר דוקטור וחזר לשמש כמרצה בחוג לשפה וספרות אנגלית בירושלים. ב-1965 קיבל דרגת מרצה בכיר, וב-1969 עלה לדרגת פרופסור חבר.
בשנת 1971 ייסד זקס את החוג לתולדות התיאטרון באוניברסיטה העברית. החזון של זקס היה לשלב לימודים עיוניים עם סדנאות משחק. רוב המרצים בחוג הושאלו תחילה מחוגים אחרים, כך לדוגמה אהרן שבתאי מהחוג ללימודים קלאסיים הרצה על תיאטרון ביוון העתיקה. זקס עמד בראש החוג ובהמשך עלה לדרגת פרופסור מן המניין.
מחקריו של זקס עסקו בעיקר בספרות ובתיאטרון של ימי הביניים, הרנסאנס והעת החדשה המוקדמת במערב. כתב מחקר מקיף על יצירתו של המשורר והסופר האנגלי סמואל ג'ונסון. ב-1978 פרסם את ספר, "שקיעת הלץ במחזאות הדתית של תרבות המערב", בו ניתח את החלשת היסודות הדתיים בתרבות המערב, החל מן המאות ה-16 וה-17.
קריירה כבמאי תיאטרון
במהלך שנות ה-60 החל לביים מחזות במסגרת החוג לספרות אנגלית, בהם השתתפו מרצים וסטודנטים. המחזה הראשון שכתב וביים ב-1966 היה "המבול", במסגרת סמינריון שהוקדש לדרמה האנגלית של ימי הביניים. זקס עיבד מספר סיפורים אנגליים מימי הביניים, המחזה הוצג באנגלית והשתתפו בו גם עמיתיו המרצים יהודה עמיחי, דניס סילק וצבי יגנדורף. שנה אחר כך העלה עיבוד ל"עליזה בארץ הפלאות".
באוקטובר 1967 מונה למנהל אמנותי של תיאטרון החאן שהיה אז בשלבי הקמה. יחד עם פיליפ דיסקין שמונה כבמאי הבית של התיאטרון. אולם לאחר כחודש התפטר מהתפקיד, לאחר שלא קיבל את החופש האמנותי שהובטח לו.
באפריל 1968 עלה לראשונה מחזה שביים, הקומדיה היוונית "השלום", עם צוות שחקנים מקצועי מקבוצת "במת השחקנים", שכלל בין היתר את אמנון מסקין, לבנה פינקלשטיין וטוביה צפיר. את הכוראוגרפיה למחזה יצרה גליה גת, רקדנית להקת בת שבע, ואת התלבושות והמסכות יצרה עדה המאירית. המחזה זכה לביקורות חיוביות, והוא הוצג בתל אביב ובירושלים. לאחר שהוצג פעם אחת באולם "בית העם" בירושלים, פנו גורמים דתיים לעירייה ודרשו שלא יוצג יותר, מאחר שבסצנה אחת לקראת סיום המחזה מופיעה אחת השחקניות בחזה חשוף. עקב כך עבר המחזה מאולם "בית העם", שהיה בבעלות העירייה, לאולם "מיטשל" שהיה שייך להסתדרות.
בשנת 1971 הוזמן לביים ב את "הבכחאי", טרגדיה יוונית מאת אוריפידס, שאותו תרגם ועיבד זקס. במחזה השתתפו בין היתר: ליאור ייני בתפקיד האל דיוניסוס, יאיר רובין, רות דורון, מוטי בהרב ועליזה רוזן. המחזה כלל קטעי ריקוד ארוכים שיצרה גבי אלדור וסרט שהוקרן ברקע, והוא זכה לביקורות מעורבות. גם הפעם, כמו עם המחזה "השלום", עיריית ירושלים אסרה על הצגתו באולם "בית העם" בלחץ הסיעות הדתיות במועצת העיר, מאחר שהסרטון שמוקרן במהלך ההצגה כלל קטעי עירום.
בשנת 1973 ביים את המחזה דוקטור פאוסטוס מאת המחזאי האנגלי כריסטופר מארלו, בתרגום מנחם בן, כהפקה משותפת של החוג לתולדות התיאטרון ו"הבימה". בהפקה השתתפו בין היתר: יוסי פולק בתפקיד פאוסטוס, רפאל קלצ'קין בתפקיד מפיסטופלס, ניסים עזיקרי, שמואל סגל ואבי פניני. היא זכתה לביקורות שליליות וירדה תוך זמן קצר מהבמה.
בשנת 1976 העלה בתיאטרון החאן את המחזה "המבול", שאותו עיבד על פי שני מחזות שהוצגו באנגליה בשלהי המאה ה־14 ובראשית המאה ה-15, ומחבריהם עלומים. הם לקוחים משני קבצי מחזות: האחד מ"מחזור וויקפילד" והשני מ"מחזור צ'סטר". זו הייתה גרסה שנייה של המחזה, שזקס העלה לראשונה באוניברסיטה, ב-1966.
קריירה כמשורר
זקס פרסם שני שירים ראשונים בעיתון הספרות "יוכני" שערך נתן זך ביולי 1967. אחר כך החל לפרסם שירים ותרגומים במדור הספרות של "הארץ" במוסף הספרותי "משא" של העיתון "למרחב", פרסם ארבעה ספרי שירה ותרגם שירה אנגלית וצרפתית לעברית. בשנת 1973, פרסם את ספר השירים הראשון שלו, "זה היה יופי", שחציו היה שירים מקוריים שכתב וחציו תרגומים לשירים.
זקס גם תרגם לעברית את שירי ידידו הרולד שימל, שאת שיריו הראשונים כתב באנגלית.
פעילות פוליטית
זקס היה פעיל למען קידום השלום, נגד כפייה דתית ובעד חופש הביטוי.
בתחילת 1967 הצטרף ל"ועד למען שלום בווייטנאם" שעסק בפעולות מחאה נגד מלחמת וייטנאם.
לאחר מלחמת ששת הימים הצטרף לתנועה לשלום וביטחון, שהייתה מהתנועות הראשונות שקראו לנסיגה מהשטחים ולהכרה בזכות ההגדרה העצמית של העם הפלסטיני ולהקמת ישות פלסטינית עצמאית לצד ישראל.
בשנת 1972 הגיש תצהיר תמיכה בעתירה של הסופר עמוס קינן נגד פסילת מחזהו "חברים מספרים על ישו" על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות.
חיים אישיים
זקס היה נשוי שלוש פעמים. ב-1958 התחתן עם שושנה להב, והם התגרשו לאחר 4 שנים. ב-1964 נישא לגבי אלדור, אשר הייתה מעורבת ברבות מיצירותיו, הן במשחק והן בכוריאוגרפיה בהצגותיו, במהלך חמש עשרה שנות נישואיהם אשר הסתיימו בשנת 1977. לזקס וגבי בת בכורה, דינה זקס.
בשנת 1963 רכש בית ערבי נטוש, שהוכרז נכס נפקדים, בשכונת אבו טור בירושלים, שהייתה אז על גבול הקו העירוני של ירושלים המחולקת. בריאיון לנחום ברנע אמר על הבית:.
ב-1981 נישא לרחל דיין, שהייתה צעירה ממנו ב-23 שנים, והיה אב לבן ובת נוספים, חנן ותמר. זקס המשיך להתגורר בשכונת אבו טור.
בפברואר 1990 עבר זקס אירוע מוחי, תחילה פנה למספר רופאים מאחר שהרגיש כאבים בצדו השמאלי של גופו, נוירולוג בבית החולים הדסה אבחן שבץ מוחי, אך הוא לא הבהיר לו את חומרת מצבו ונתן את האפשרות לחזור לביתו. זקס החליט לנסוע לנוח בבית הוריו בגן חיים, בדרך עצר בחנות מכולת, שם עבר אירוע מוחי חמור יותר. הוא נאלץ להתחיל לעבור שיקום ממושך בבית לוינשטיין. בדצמבר 1992 נפטר בבית החולים הדסה בירושלים, שבועיים לאחר שהתעורר מתרדמת בת שלושה חודשים. הוא הובא למנוחות בהר המנוחות בירושלים.
קישורים חיצוניים
מתרגומיו:
דמיאן ג'ונס
דמיאן ויליאם ג'ונס (באנגלית: Damian William Jones; נולד ב-30 ביוני 1995) הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק ביוטה ג'אז מליגת ה-NBA. הוא שיחק כדורסל קולג' בקבוצת אוניברסיטת ואנדרבילט. נבחר בסיבוב הראשון של דראפט ה-NBA 2016 על ידי גולדן סטייט ווריורס, עם הבחירה ה-30. כשחקן הווריורס זכה פעמיים באליפות ה-NBA, בעונות ו-.
קריירה בתיכון
ג'ונס למד בבית הספר התיכון מגנט בסקוטלוויל בבאטון רוז', לואיזיאנה, שם העמיד ממוצעים של 15.4 נקודות, 8.0 ריבאונדים, 4.0 חסימות ו-2.0 אסיסטים כשחקן פותח. הוא דורג על ידי Rivals.com כמגויס ארבעה כוכבים, והודיע כי ילמד באוניברסיטת ואנדרבילט.
קריירת מכללות
בשלוש עונות בוואנדרבילט, ג'ונס העמיד ממוצעים של 13.3 נקודות, 6.4 ריבאונדים, 1.69 חסימות ו-27.2 דקות ב-99 משחקים.
ב־14 באפריל 2016 ג'ונס הצהיר לדראפט ה-NBA, ובכך ויתר על השנה האחרונה שלו בקולג'.
אלפרד מילנר
חייו
בין השנים 1889–1892 כיהן כסגן שר האוצר הבריטי הממונה על מצרים, ולאחר מכן מונה לנציב עליון בדרום אפריקה. בתפקיד זה הפעיל את מלוא כובד משקלו לתמיכה ברעיונו של ססיל רודס לאיחוד דרום אפריקה תחת שליטת האימפריה הבריטית, ודחף את ממשלת בריטניה ליציאה למלחמת הבורים נגד הרפובליקות הבוריות העצמאיות. בנוסף כתב את הספר England in Egypt המוצג עד היום בבית אהרן אהרנסון.
דמיאן ג'ונס
גולדן סטייט ווריורס (2016–2019)
בזמן שהתאמן עם האורלנדו מג'יק לקראת הדראפט, סבל ג'ונס משריר קרוע בזרועו הימנית, אשר נדרש לניתוח. למרות זאת, ג'ונס נבחר על ידי גולדן סטייט ווריורס עם הבחירה ה-30 של דראפט ה-NBA 2016. הוא חתם עם הווריורס ב־13 ביולי, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA ב־10 בדצמבר מול ממפיס גריזליס. ב־1 בפברואר 2017, במשחקו הראשון אצל הווריורס באורקל ארנה, ג'ונס קלע את נקודות הקריירה הראשונות שלו ב-NBA בניצחון 126–111 על שארלוט הורנטס. הוא הופיע בעשרה משחקי עונה רגילה וארבעה משחקי פלייאוף במהלך עונת. הווריורס הוכתרו כאלופים בשנת 2017 לאחר שגברו 4–1 על קליבלנד קאבלירס בגמר ה-NBA. בעונת הופיע ג'ונס ב-15 משחקי עונה רגילה וארבעה משחקי פלייאוף, כאשר הווריורס חזרו לגמר ה-NBA, שם זכו באליפות השנייה ברציפות. במהלך שתי העונות הראשונות שלו הוא הושאל מספר פעמים לסנטה קרוז ווריורס, קבוצת הבת של גולדן סטייט בליגת הפיתוח של ה-NBA.
אלפרד מילנר
חייו
במלחמת העולם הראשונה היה חבר בקבינט המלחמה בממשלתו של דייוויד לויד ג'ורג' והיה ממנסחי הצהרת בלפור ביחד עם לאופולד אמרי. לקראת סופה של המלחמה מונה לשר המלחמה, ולאחריה כיהן כשר המושבות, תפקיד שבמסגרתו היה בין חותמי הסכם ורסאי.
ב-13 במאי 1925, זמן קצר לאחר חזרתו מדרום אפריקה, נפטר מילנר ממחלת השינה.
דמיאן ג'ונס
גולדן סטייט ווריורס (2016–2019)
ג'ונס הפך לסנטר הפותח של הווריורס בפתיחת עונת, כשפתח מ־22 מתוך 24 המשחקים הראשונים של הקבוצה. ב־1 בדצמבר 2018 הוא סבל מקרע בשריר החזה השמאלי בהפסד 102–111 לדטרויט פיסטונס. הוא שב לפעילות במהלך סדרת גמר המערב. הווריורס המשיכו להגיע לגמר ה-NBA 2019, שם הפסידו לטורונטו ראפטורס בשישה משחקים.
אטלנטה הוקס (2019–2020)
ב־8 ביולי 2019 עבר ג'ונס לאטלנטה הוקס, יחד עם בחירה בסיבוב השני של דראפט 2026, בתמורה לעומרי ספלמן.
פיניקס סאנס (2020–2021)
ב־30 בנובמבר 2020 חתם ג'ונס על עסקה לשנתיים בפיניקס סאנס. ב-14 משחקים בקבוצה הוא קלע 1.6 נקודות ואסף 1.3 ריבאונדים למשחק. ב־23 בפברואר 2021, שוחרר ג'ונס על ידי הסאנס.
לוס אנג'לס לייקרס (2021)
ב־26 בפברואר 2021 חתם ג'ונס על חוזה בן 10 ימים עם לוס אנג'לס לייקרס. ב־11 במרץ החתימו אותו הלייקרס על חוזה שני בן 10 ימים.
סקרמנטו קינגס (2021)
ב־7 באפריל 2021 חתם ג'ונס על חוזה בן 10 ימים עם סקרמנטו קינגס, ועשרה ימים לאחר מכן חתם על חוזה שני. ב־28 באפריל הוא חתם על חוזה רב שנתי עם הקינגס לאחר שהופיע בשישה משחקים.
הצפנת פליאיי
הצפנת פֵּלִיאֵי (באנגלית: Paillier Encryption) היא סכימת הצפנה אסימטרית הסתברותית הומומורפית וחתימה דיגיטלית שהומצאה ב-1999 על ידי פסקל פליאיי (Pascal Paillier) לשעבר מחברת GEMPLUS לוקסמבורג. הצפנת פליאיי הומצאה בהשראת סכימות הצפנה הסתברותית כמו בלום גולדווסר והיא מבוססת על פונקציה חד-כיוונית עם דלת צונחת שנגזרת מבעיה בתורת המספרים הנקראת בעיית השאריות הפריקות (Composite Residuosity Class Problem) מודולו כאשר n מכונה "מספר RSA" (כפולה של שני ראשוניים שונים שווים בגודלם בקירוב).
רקע מתמטי
הבסיס התאורטי של המערכת הוא, בהינתן שלם n=pq כאשר p ו-q ראשוניים גדולים, שווים באורכם בקירוב והחבורה, השלם z ייקרא שארית n-ית (ממעלה n) מודולו n^2 אם קיים שלם המקיים קבוצת השאריות ה-n-יות היא תת-חבורה כפלית. לכל z כזה קיימים בדיוק n שורשים ממעלה n. בעיית ההכרעה האם שלם נתון הוא שארית n-ית או לא, המסומנת בקיצור (קיצור של Composite Residuosity) נחשבת לבעיה קשה ולא ידוע על אלגוריתם יעיל שיכול לבצעה בזמן פולינומי. סדר החבורה הוא n\phi(n) כאשר \phi(n) היא פונקציית אוילר של n.
הפונקציה המוגדרת על ידי עבור ו- היא פונקציה חד-חד-ערכית ועל מעל החבורה  ביחס לבסיס  נתון. g הוא אלמנט מסדר עבור מחלק \alpha כלשהו של \phi. הקבוצה \mathcal{B} היא קבוצת כל האלמנטים מסדר n\alpha עבור (לדוגמה אפשר לבחור g=n+1 כש-\alpha=1).
אפשר לראות שהפונקציה הפיכה. כדי להפוך את הפונקציה מגדירים את שהיא פונקציה מעל תת-חבורה כפלית של השלמים מודולו n^2 המקיימים. שחזור הערכים x,y מתוך מתבצע על ידי
במקום \phi של n אפשר לעבוד עם פונקציית קרמייקל שהיא. זהו האקספוננט של חבורת אוילר ו-\text{lcm} היא כפולה משותפת מינימלית. שימו לב שלפי משפט קרמייקל עבור כל אלמנט מתקיים  וכן. בהמשך ייעשה שימוש ב-\lambda בכל המקומות בהן הופיעה פונקציית אוילר.
דלת המלכודת היא הגורמים הראשוניים או \lambda. כאשר הגורמים הראשוניים של n לא ידועים שחזור x מתוך ואפילו להכריע האם x=0 ללא \lambda נחשבים לבעיה קשה תחת המודל הסטנדרטי של סיבוכיות חישובית, בהנחה שפירוק לגורמים של n אינו מעשי. האחרונה נקראת בעיית הכרעה של השאריות הפריקות ומסומנת בקיצור DCRA.
סכימות הצפנה וחתימה דיגיטלית
על בסיס הרעיון האמור הצפנת פליאיי פועלת כדלהלן. יהי n=pq ויהי, אפשר למצוא ערך כזה על ידי בדיקה אם הערכים n ו-g יהיו מפתחות ציבוריים ואילו p ו-q יהיו המפתחות הפרטיים (במקום המספרים הראשוניים אפשר לשמור את \lambda). בהינתן מסר m הנמוך מ-n להצפנה בוחרים שלם אקראי r<n ומבצעים:
או מודולו n. הסכימה נחשבת הסתברותית בגלל r והיא בטוחה סמנטית כנגד יריב פסיבי, בהנחה שבעיית  היא בעיה קשה ושקשה לפרק את n לגורמים. סיבוכיות ההצפנה היא מסדר גודל של O(|n|^3) בקירוב.
דוגמה במספרים קטנים
לצורך המחשה הראשוניים יהיו q=331, p=149. לכן n=49319 ו-. הערך. הבסיס נקבע ל-g=n+1=49320.
הטקסט המוצפן הוא אם כן c=159515031.
לפענוח תחילה מחשבים את וכן.
פרמוטציה חד-כיוונית עם דלת מלכודת
להצפנה:
לפענוח: אפשר להשתמש בכל תמורה פומבית מוסכמת שממפה את m לערכים m_1,m_2. יש לשים לב שהסכימה הזו אינה הסתברותית, כלומר אינה מערבת שימוש במספר אקראי.
חתימה דיגיטלית
לצורך חתימה דיגיטלית תהי פונקציית גיבוב קריפטוגרפית של המסר שתסומן בקיצור h(m). עבור המסר m החותם מחשב את החתימה (s_1,s_2) כדלהלן:
מקבל החתימה יכול לוודא את תקפותה על ידי הבדיקה שמתקיים
הצפנה מהירה
סכימות כמו RSA סובלות מחסרון בכך שהפענוח דורש זמן ואינו יעיל במונחי מחשוב. מסיבה זו מערכת הצפנה אסימטרית תהיה אטרקטיבית אם הפענוח יהיה מסדר גודל כמעט ריבועי ביחס ל-n. להלן גרסה שונה מעט שבה סיבוכיות הפענוח היא בסדר גודל של עבור  קטן כלשהו. הרעיון הוא להגביל את מרחב הטקסט המוצפן לתת קבוצה <g> מסדר נמוך יותר. מסיבות של ביטחון \lambda צריך להיות כפולה של ראשוני גדול. בהינתן הבסיס עבור  כלשהו, הסכימה היא כדלהלן.
הצפנה:
פענוח:
הפעם דלת המלכודת מסתמכת על ידיעת \alpha כמפתח סודי במקום \lambda. צוואר הבקבוק בפעולת הפענוח הוא הפעולה שסיבוכיותה היא בסדר גודל  בלבד. אם g נבחר באופן כזה ש- אז כל תהליך הפענוח יתבצע עם פעולות בסיביות. זהו מאפיין חשוב בהשוואה למערכת אסימטריות אחרות. אולם יש לשים לב שבמקרה זה המערכת לא מסתמכת על בעיית כיוון שכעת ידוע שהטקסט המוצפן שייך לקבוצה <g>. הבעיה האחרונה, דהיינו לחשב את x,y בהינתן w\in <g> נקראת בעיית הלוגריתם הבדיד 'חלקית' וגם היא משוערת כבעיה קשה.
ביטחון
הסכמות המתוארות הוכחו בטוחות מהיבט תאורטי תחת ההנחות הסטנדרטיות, אך לא הוכחו כבטוחות כנגד התקפת מוצפן-נבחר. כדי להבטיח עמידות כנגד התקפות מוצפן נבחר יש לבצע שינויים נוספים. אפשר להגיע לביטחון כזה לפחות תחת מודל אורקל אקראי.
יעילות
לפי ההמלצות המקובלות הראשוניים p ו-q צריכים להיבחר באופן שיהיה קשה לפרק את n לגורמים. הבסיס g יכול להיבחר באקראי (בגרסה המהירה יידרש טיפול שונה למשל להעלות אלמנט בחזקת ). כדי לשפר ביצועים אפשר לאמץ את שיטת CRT כמו ב-RSA, כלומר כל החישובים יתבצעו מודולו p^2 ו-q^2 בהתאמה והתוצאה הסופית תהיה חישוב מערכת המשוואות המודולריות המתקבלת באמצעות משפט השאריות הסיני שהוא זניח יחסית לפעולה של העלאה בחזקה מודולרית. אם בוחרים g קטן (כמו g=2) כל עוד הוא מקיים את ההגדרות של הסכימה, יתקבל שיפור נוסף בביצועים בסדר גודל של 1/3. יתרה מזו g יכול להיות קבוע מה שמאפשר חישוב מוקדם כדי להאיץ ביצועים. בכללות כל הערכים הקבועים וכן חישוב r^n או g^{nr} יכולים להתבצע מראש. בפענוח חישוב הפונקציה ניתן לביצוע במחיר פעולת כפל אחת מודולו 2^{|n|} על ידי חישוב מוקדם של הקבוע. הקבועים או  בגרסה המהירה ניתנים לחישוב מראש.
כדי לנצל את משפט השאריות הסיני (CRT) לשיפור ביצועים, יש להגדיר את הפונקציות L_p ו-L_q כדלהלן: וכן  בהתאמה. פענוח יתבצע כעת עם הקבועים הבאים אותם מחשבים מראש:
ואז תהליך הפענוח הוא כדלהלן:
כאשר CRT היא מימוש של פתרון מערכת הקונגרואנציות לפי משפט השאריות הסיני. ובגרסה המהירה יש להחליף את p-1 ו-q-1 ב-\alpha.
מאפיינים והרחבות
הצפנת פליאיי הורחבה למספר כיוונים. איוון דמגרד הציע גרסה שבה המודולוס הוא מהצורה n^s במקום בחזקת 2. וכן הוצעה גרסה מבוזרת (סכמת סף - threshold cryptography) וכן הוצע מימוש ב-ECC.
הומומורפיזם
סכימות ההצפנת פליאיי וכן, מודולו n^2 הן הומומורפיות מהחבורה הכפלית  לחבורה החיבורית. בניסוח פורמלי עבור כל ו-, פונקציית הצפנה E ופונקציית פענוח D בהתאמה, מתקיים
וכן הלאה. ההשלכה של מאפיין זה היא שהסכימה תהיה שימושית עבור מגוון פרוטוקולים קריפטוגרפיים כמו הצבעה ממוחשבת, סכימת סף, חלוקת סוד ומנגנון הגנת העתקה (Copy protection).
הסתרה עצמית
הסתרה עצמית (self blinding) היא התכונה שכל טקסט מוצפן ניתן לשינוי לטקסט מוצפן אחר מבלי שהשינוי ישפיע על הטקסט המקורי, בניסוח פורמלי עבור כל ו- מתקיים
בעיקרון התכונה הזו מאפשרת לבצע פעולות חישוב על ידי צד שלישי מבלי שהוא עצמו ידע מהו תוכן המידע עליו בוצעו החישובים. לתכונה שימושים רבים בקריפטוגרפיה למשל חתימה עיוורת או מחשוב ענן.
דניאל בן משה אלקומיסי
דניאל בן משה אלקומיסי היה הוגה דעות ופרשן מקרא קראי בן המאה התשיעית.
ביוגרפיה
אלקומיסי נולד בעיר דאמע'אן שמחוז קומיס שבטאבריסטאן שבצפון פרס, במחצית השנייה של המאה התשיעית, חי את רוב חייו בירושלים, ונפטר בתחילת המאה העשירית.
אף כי הדבר לא הוכח חד-משמעית, ייתכן שדניאל אלקומיסי היה הדמות המרכזית באיחוד כל הסיעות שהתנגדו לתורה שבעל פה לכדי תנועה קראית אחת. רק החל מזמנו אין עדויות על קבוצות קראיות נפרדות על שם מייסד האסכולה (לדוגמה ה"ענניים", תלמידי ענן בן דוד הנשיא, וה"בנימיניים", תלמידי בנימין אלנהאונדי), אלא כולם נקראים בשם "קראים".
דניאל אלקומיסי ניצל את כיבוש ארץ ישראל בידי השליט המצרי אחמד אבן טולון בשנת 878 כדי להגר לארץ ישראל. בעקבות כיבוש זה הפסיקה ארץ ישראל להיות חלק מהח'ליפות העבאסית שמרכזה היה בבגדאד שבעיראק. בעקבות ניתוקה של ארץ ישראל מהמרכז השלטוני בבגדאד, נותק גם הקשר בין המרכז של היהדות הרבנית שבבבל לבין ארץ ישראל, ופחתה השפעתה בארץ. כמו כן הותרה ליהודים העלייה לארץ ישראל בצורה חופשית הרבה יותר. דניאל אלקומיסי עלה לירושלים והיה לאחד הקראים המפורסמים ביותר, הרבה בזכות קריאתו לעלות לארץ ישראל. על השינוי במעמד הקראים שחל בעקבות שינוי השלטון לשלטון שלא תמך ברבנים כותב דניאל אלקומיסי:
בארץ ישראל, ובמיוחד בירושלים, נהגו הקראים לפי העקרונות של אבלי ציון, שדניאל אלקומיסי היה למנהיגם - הם התנזרו מתענוגות העולם, לא אכלו בשר ולא שתו יין, הרבו במנהגי אבלות ובחרו לגור קרוב ככל האפשר לירושלים ולקיים בה את מצוות התורה, לפי פרשנותם, בחומרה רבה.
משנתו
דניאל אלקומיסי הפיץ בין התפוצות "קול קורא" לעלייה לירושלים. בקריאתו קרא לשקם את ירושלים ולהופכה למרכז רוחני שיביא לגאולת העם כולו. מתוך קריאתו:
הוא לא הסתפק בעלייה של בודדים לארץ אלא קרא לקיבוץ גלויות מלא:
אלקומיסי התנגד לגישה הרבנית לפיה אין לעלות לארץ עד לביאת המשיח. הוא טען שצריך לעלות לירושלים עוד לפני הגאולה, להתחנן שם לסליחה מאלוהים, להתאבל על החורבן, ולחיות חיי סגפנות:
אלקומיסי הוקיע את מה שראה כהתנשאות של הפקידים הרבניים, המנצלים את העם מבחינה חומרית וחיים חיי עושר. הסברו לאורכה של הגלות היה שהתורה הכתובה נזנחה, ובמקומה בחרו הרבניים בתורה שבעל פה שמונעת את הגאולה.
בתחום פרשנות המקרא היה אלקומיסי מבין המחמירים שבפרשנים, והתנגד למתינות. הוא שאף בכל מאודו לעשות את רצון האל והאמין שבהחמרה הוא יגיע לרצון האל. לעיתים רבות התנגד לדעותיו של ענן בן דוד הנשיא, וחלק עליו בנושאים רבים.
בעבודתו הפרשנית השתמש בהיגיון צרוף והקפיד לפרש את המקרא לפי הלשון וההקשר. יחד עם המחמירות שדגל בה, הסכים אלקומיסי לקבל כל מסקנה פרשנית המבוססת על המקרא ועל ההיגיון. יעקב הקירקיסאני מספר שכאשר השתנתה דרך מחשבתו בעניין מסוים, הודיע על כך לתלמידיו מיד, וביקש מהם להכניס את השינויים בכתבי היד של עבודותיו שהיו ברשותם.
מפורסמת מאוד אמרתו:. אמרה זו מציינת את דבקותו של אלקומיסי בעקרון הקראי של פרוש עצמי של התורה, נשיאה באחריות לו, והתנגדות להסתמכות על בני אדם בדרך להגעה לרצון האל.
יצירותיו
את רוב חיבוריו כתב בעברית וסגנונו בהיר וצח במיוחד. רוב חיבוריו אבדו והשתמרו מהם רק חלקים. מבין חיבוריו שידועים לנו:
קישורים חיצוניים
מאירה פוליאק, על תודעת הפשט הימי ביניימית ותרומתו של דניאל אלקומיסי לעיון סמנטי במקרא בתוך זר רימונים מחקרים במקרא ובפרשנותו מוקדשים לפרפסור רימון כשר עמ' 390
פרננדו דה אררה
פֶרְנַאנְדוֹ דֶה אֶרֵרָה (בספרדית: Fernando de Herrera; בערך 1534 – 1597) המכונה "אל דיווינו" (El Divino, "האלוהי"), היה משורר ואינטלקטואל ספרדי בן המאה ה-16. הוא נולד בסביליה. הרבה ממה שידוע עליו מגיע מ-Libro de descripción de verdaderos retratos de illustres y memorables varones (ספר התיאור של הדיוקנאות האמיתיים של גברים מפוארים ובלתי נשכחים) (1599) מאת.
ביוגרפיה
משפחתו של אררה הייתה עשירה יחסית, אמנם לא מהעשירות ביותר בעיר, אך הם זכו להערכה רבה בסביליה. במהלך חייו של אררה, הייתה סביליה עיר נמל שוקקת שממנה יצאו מסעות טרנס-אטלנטיים רבים, והמסחר התקיים עם מדינות בכל רחבי העולם. זו הייתה העיר הקוסמופוליטית ביותר בספרד. האווירה הפעילה הזו, לעומת זאת, לא תאמה במידה מסוימת את אישיותו של אררה. לכן חיפש נחמה מחיי העיר הסואנים באמצעות שירתו. עם זאת, בעוד שהשהות הרבה מזמנו בבידוד אפשרה לו להתרכז בעבודתו ובתחומי העניין האמנותיים שלו, הוא גם ספג ביקורת רבה מאחרים. הקהילה האקדמית, במיוחד ו, לעגו לו על דרכיו הבלתי שגרתיות.
אף על פי שהיה משכיל ובעל ידע רב - אררה היה מעריץ גדול של ה, הקלאסיקה והתנ"ך (שכולם השפיעו על עבודתו) – הוא לא היה בעל תואר אקדמי כלשהו. הוא העריץ במיוחד משורר ספרדי אחד,, שסגנונו השפיע על שירתו שלו. אולם לאררה לא היה רק עניין של אספן עתיקות בידע; הוא התעניין באירועים אקטואליים, במיוחד כאלה הקשורים לצבא. עדות לכך ניכרת ב-canciones (שירים) הפטריוטיים שלו, שבהם הוא מביע רגשות כלפי מנהיגים ופעולות צבאיות בני זמנו.
כדי לספק את הצורך שלו במקלט, אררה קיבל בכנסייה הקתולית וקיבל בנפיקיום בסן אנדרס (San Andrés), קהילה דתית בסביליה. עם זאת, אף על פי שאררה הפגין חיבה להתבודדות, הוא לא היה מתבודד. בסביבות 1559, הוא יצר קשרי ידידות עם דון אלווארו קולון אי פורטוגל (Don Álvaro Colón y Portugal), רוזן חלבס, ואשתו דוניה לאונור דה מילאן דה קורדובה אי אראגון (Doña Leonor de Milán de Córdoba y Aragón). אררה הוזמן תכופות על ידי הרוזן להשתתף ב (סלון ספרותי) שלו, מפגש של חוג ספרותי מובחר שבו ייצר חברויות רבות עם משוררים מקומיים, אינטלקטואלים, ציירים ואמנים. מערכת היחסים שלו עם דוניה לאונור היא שסיפקה לאררה את המוזה שלו. אהבתו של אררה לדוניה לאונור היוותה השראה לשירי האהבה שלו (שבהם היא מכונה "אֵליוֹדוֹרָה"). עם זאת, הם מעולם לא הספיקו לעורר בה את אותם רגשות.
לאחר מותה של לאונור ב-1581, איבד אררה את רצונו לכתוב שירי אהבה נוספים. בנוסף, מותו של הרוזן ב-1582 סיים את השתתפותו בטרטוליה הספרותית בארמון שהתבטלה. מאז הקדיש אררה את עצמו לשני פרויקטים מרכזיים: היסטוריה של העולם עד מותו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וביוגרפיה של תומאס מור. הסופר המשיך לעבוד עד מותו בשנת 1597 בגיל 63.
שירה
מחקריו הדקדקניים של אררה ובסופו של דבר שליטתו בשירה העניקו לו את השם "אל דיווינו" ("האלוהי"), שם שהוענק לו על ידי מיגל דה סרוואנטס, מחבר "דון קישוט". בנוסף, הידע שלו בנושאי השירה סייע לו להפוך לאחד ממנהיגי אסכולת המשוררים אליה השתייך אררה בסביליה.
העבודות של אררה מכסות מגוון רחב של נושאים, המייצגים את תחום הידע הרחב ותחומי העניין הרבים שלו. השירה הצבאית של אררה (ה-canciones, כלומר השירים שלו), למשל, הן תיאורים של מנהיגים צבאיים בני זמנו ואירועים שבהם אררה מפגין את הפטריוטיות שלו, נאמנותו לאמונה הנוצרית והכבוד למנהיגים גדולים. שלושה שירים הנוגעים לנושא זה כוללים את Canción por la Victoria del Señor don Juan (אודה לניצחונו של דון חואן), שנכתב ב-1572, שבו מתבטאת פטריוטיות בשבח הלחימה של הצי הספרדי בקרב לפנטו ב-1571; Canción al señor don Juan de Austria vencedor de los moriscos en las Alpujarras (אודה לדון חואן דה אוסטריה, מנצח המורים בהרי האלפוחאראס), נכתב ב-1571, שבו מהלל אררה מנהיג שעצר מרד מוסלמי בין השנים 1568 ו-1571; ו-Canción por la pérdida del Rei don Sebastián (אודה לתבוסתו של המלך סבסטיאן), שנכתב ב-1579, שם מנציח המשורר את מותו של מלך פורטוגל.
את שירי האהבה של אררה בהשראת המוזה שלו, הרוזנת מחלבס, ניתן לחלק לשתי תקופות. הראשון, "Rimas Juventes" (חרוזי נעורים), מוגדר על ידי תיאור האהבה של אררה כמצב מאושר, שבו אין כאב ולא סבל; במצב זה, אפילו הבלתי אפשרי יכול לקרות. בתקופה השנייה האהבה בורחת מהמציאות וחיה בעולם של פנטזיה ושלמות. בשירים אלו ניכרת השפעתו של פטרארקה. לתקופה זו שייך ה"Poesías" (פואסיאס, פואמות), ספר שירה, שיצא לאור במהדורות עוקבות.
תחום עיקרי שלישי ביצירתו של אררה, ואחד שבזכותו הוא ידוע בעיקר, קשור ל, המשורר והסופר הספרדי שאררה העריץ. אחת היצירות המפורסמות ביותר של אררה, Obras de Garci Lasso con anotaciones de Fernando de Herrera al ilustrissimo i ecelentissimo Señor don Antonio de Guzman, Marques de Ayamonte, Governador del Estado de Milan, I Capitan General de Italia (יצירות של גרסילאסו דה לה וגה עם הערותיו של פרננדו דה אררה לאדון דון אנטוניו דה גוסמן המהולל והמצוין ביותר, מרקיז איימונטה, מושל מדינת מילאנו וקפטן גנרל איטליה), שנכתבו ב-1580, מציגות לא רק את הערצתו של אררה לשירתו של גרסילאסו, אלא גם את שליטתו בפרטים המורכבים של המקצב של המשורר, בחירת המילים והסדר שלהם, העקביות, הקצב וההשפעות שיש להם על השיר בכללותו. הידע הזה הוא שהניע את אררה להקדיש תשומת לב כה קפדנית לעבודתו שלו.
עבודות אחרות
דוגמאות נוספות לעבודתו של אררה כוללות תרגום של יצירות לטיניות ואיטלקיות לקסטיליאנית, ביוגרפיה של תומאס מור והיסטוריה של העולם. כמה מיצירותיו הידועות ביותר הן:
ליקוטי תפילות
ליקוטי תפילות הוא חיבור בן שני כרכים, המכיל 210 תפילות שחיבר רבי נתן מנמירוב. התפילות בנויות על פי התורות (הדרשות) שמסר רבי נחמן מברסלב והודפסו בספר ליקוטי מוהר"ן.
השראה
העיקרון שעליו בנוי הספר מקורו באחת התורות של רבי נחמן, המובא בספר ליקוטי מוהר"ן חלק שני תורה כ"ה:
למרות שהתפילות שבספר היו תפילותיו האישיות של רבי נתן, החליט להביאם לדפוס, כפי שהוא כותב בהקדמה:
חיבור והוצאה לאור
בשנת 1821 (ה'תקפ"א) הדפיס שכנא שטרנהרץ, בנו של המחבר את חוברת התיקון הכללי, וצירף לה את התפילה האישית שכתב רבי נתן - ללא ידיעת אביו. הדבר התקבל באהדה בקרב החסידים שביקשו מהמחבר להוציא עוד תפילות.
בשנת 1822 יצאו 22 תפילות ראשונות על הדרשות בליקוטי מוהר"ן, ובשנה שאחריה (בעת שהמחבר חזר ממסע לארץ ישראל) יצאו 62 תפילות נוספות. ההדפסה נמשכה עד ששלטונות האימפריה הרוסית סגרו את בית הדפוס הלא־חוקי שהופעל בברסלב ב־1824.
כשלוש שנים לאחר מכן (בה'תקפ"ז) הודפסו 158 תפילות בספר שלם, מחולק לשניים, בבית דפוס ממוסד. חיבור תפילות נוספות נמשך גם לאחר הדפסה זו, חלקם על דרשות נוספות של רבי נחמן, וחלקם על עניינים אקטואליים כגון גזירות הקנטוניסטים. תפילות אלו הודפסו בכרך נפרד בשנת 1848 (ה'תר"ח).
רק בשנת 1886 (ה'תרל"ו) נדפס הספר כפי שהוא בידינו כיום, וב־1968 (ה'תשכ"ח) הדפיס הרב נחמן בורשטיין את הספר במהדורה מנוקדת, שהפכה את הניקוד לנורמה בכל ההדפסות הבאות.
השלמות
כהשלמה ליצירתו של ר' נתן, כתב תלמידו - ר' נחמן מטשערין את הספר "תפילות ותחנונים", בו הוא השלים וכתב תפילות לרוב התורות בליקוטי מוהר"ן שר' נתן לא כתב עליהם תפילות, כמו גם על תורות שר' נתן אמנם כתב עליהן תפילות, אך לא על כל פרטיהן. הספר פורסם בשנת תרל"ו על ידי המחבר בעצמו, ובשנים מאוחרות יותר הוא שולב במהדורות אחדות לתוך ספר ליקוטי תפילות של ר' נתן.
יצירות המשך
על פי אותו עיקרון של ר' נתן שכתב תפילות על תורות ר' נחמן מברסלב, כתב תלמידו של ר' נתן, ר' אפרים ב"ר נפתלי, את הספר "תפילות הבוקר", ובו תפילות המיוסדות על תורותיו של רבו ר' נתן הכתובות בספרו "ליקוטי הלכות". הספר נדפס בירושלים בפעם הראשונה בשנת תרמ"א על ידי המחבר, בשנת תשכ"ב הודפס בשנית במהדורה מתוקנת על ידי ר' גדליהו אהרן קעניג, ובשנת תשע"ג בשלישית בהוצאת "שפת הנחל" ביחד עם הספר "ליקוטי אבן" מאותו מחבר.
רוח הטרור
רוח הטרור (בצרפתית: L'esprit du terrorisme) הוא ספר שנכתב על ידי ז'אן בודריאר (Jean Baudrillard), אשר מנסה לתאר את הרקע לפיגועי 11 בספטמבר.
בספר מציג בודריאר ניתוח שונה מזה של סמואל הנטינגטון, שהובא בספרו "התנגשות הציביליזציות". בודריאר טוען בספר כי הגורם לפיגועי 11 בספטמבר איננו התנגשות בין ציוויליזציות, אלא קריסה של הציוויליזציה המערבית.
הספר מכיל את תרגום מסתו של בודריאר, "רוח הטרור", שפורסמה בלה מונד ב-3 בנובמבר 2001, פחות מחודשיים לאחר הפגיעה במגדלי התאומים. הספר כולל גם את ספרו Power Inferno משנת 2002 שהכיל שלושה מאמרים על הטרור, הגלובליזציה והקפיטליזם, שלטון המדיה והסימולציה והם רקוויאם למגדלי התאומים, היפותזות על הטרור ואלימות הגלובלי. לגרסתו העברית של הספר מצורפת אחרית דבר אודות מחשבתו של בודריאר מאת ד"ר אייל דותן מאוניברסיטת תל אביב.
בודריאר סופר ארבע מלחמות עולם:
בודריאר כותב על טרור חדש עם נשק חדש בו הטרוריסטים מסווים עצמם בחיי היום יום האמריקניים ומשתפים בטרור את מותם. בנוסף לכלי הנשק של המערכת עומד לרשותם הנשק הפטאלי, כך כותב בודריאר, של מותם המכפיל לאין סוף את פוטנציאל ההרס. אמצעי התקשורת המציגים את תוצאות הטרור בפני הצופים הרבים מגבירים מאוד את עוצמתם.
לדעת בודריאר הטרור הוא בן זמנה של הגלובליזציה והוא אמצעי נגד היאוש והבושה של מוטבי הגלובליזציה והכניעה של התרבות לטכנולוגיה הדורסנית. היאוש נובע, כך הוא חושב, מן המימוש של כל התשוקות ומן השפע שאין לו משהו שישמש משקל נגד ומן הפתרון האלים לסכסוכים. הפגיעה במגדלי התאומים לדעת בודריאר הייתה בעיקר פגיעה סימבולית. זאת למרות הפגיעה הפיזית הממשית בבניינים ומותם של אלפי אנשים. הבניינים סימלו את המערב של הקפיטליזם, של הדיגיטציה והבינאריות, של מערכת סגורה המתענינת רק בעצמה, כדברי בודריאר. מסמל העוצמה הכלכלית של המערב הפכו מגדלי התאומים לסמל הפגיעות של המערב. הנורא מכל לדעת בודריאר הוא ההשפלה וחוסר היכולת להחזיר.
בודריאר פיתח תאוריית פיתוי בה השפעת הצדדים מובילה לקיצוניות או לאיפוס. הפיתוי הוא משחק היכול להיות בדמות דו-קרב, חיזור גורלי, משחק פוקר בסכומי עתק, נקמת דם ועוד. כל צד מנסה להביא את הצד השני לכדי סכנת חיים. המרחבים המוגנים והמסכות לחומרים מסוכנים שישראל הפעילה למשל במלחמת המפרץ היה בהם כדי לפתות את סדאם חוסיין לירות טילי סקאד עם ראשי נפץ כימיים ולמזלה של ישראל הוא לא נענה לאתגר ולא ירה לעבר ישראל נשק כימי. בודריאר מבדיל בין פיתוי חם, פטאלי שהמוות קשור בו לבין פיתוי קריר, בידורי כמו דו-קרב שהמשתתפים בו לבושים בגדי מגן, כמו הימורים בסכומים גבוהים אך מוגבלים, וכמו תוכניות מציאות בטלוויזיה שלא ניתן להגיע בהן לכדי מוות. באג 2000 איים לשתק את העולם ופיתה אותנו להשקיע כחמש מאות מיליארד דולר במה שהתברר כאיום לא כל כך מסוכן ולא מאוד משמעותי.
אירועי ה-11 בספטמבר היו פיתוי חם ופטאלי למלחמת העולם הרביעית, היא המלחמה בטרור. הטרור מפתה את המערכת ואת החברה המערבית להתפרצות ולעודף פעילות הרסני שסופו קריסה. התגובה של ארצות הברית לפיתוי הזה היה הפעלת כח רב בלי להצליח להשיג תוצאות ניכרות, תוך פגיעה בזכויות האזרח, וכן גרימת גל נגדי של טרור עולמי.
חואן קוואדראדו
חואן גיירמו קוואדראדו בייו (בספרדית: Juan Guillermo Cuadrado Bello; נולד ב-26 במאי 1988) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בדרך כלל כקיצוני ימני, אך יכל גם לשחק כמגן באותו צד, המשחק בקבוצת אינטר מילאנו. קוואדראדו נחשב כשחקן מהיר בעל יכולות כדרור וטכניקה גבוהות.
אינדפנדיינטה מדיין
בתחילת הקריירה במועדון הנוער אתלטיקו אוראבה בו שיחק, קוואדראדו תיפקד בעמדת המגן, אך בגיל 18 ולאור המלצת מאמניו בשל יכולותיו הטכניות הגבוהות, הוסט קוואדראדו קדימה יותר לעמדות הקישור. קוואדראדו עבר לקבוצת דפורטיבו ריונגרו מהליגה השנייה, שם המשיך להפגין את יכולתו הטובה, מה שמשך גם את המועדונים הגדולים במדינה לעקוב אחריו. ב-2008 נחתם החוזה המקצועני הראשון שלו בקבוצת אינדפנדיינטה מדיין מהליגה הבכירה. בקבוצה זו הוא חזר לתפקודו המקורי ושיחק כמגן ימני ולעיתים אף שמאלי. באותה שנה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד בויקה צ'יקו ב-14 בספטמבר, במשחק שבו גם כבש את שערו הראשון. לאורך תקופתו בקבוצה, משך את תשומת לבן של חלק מהקבוצות באירופה, בעיקר מהכדורגל האיטלקי. סך הכל הופיע במדי מדיין 30 פעמים וכבש שני שערים.
אודינזה
ב-2 ביולי 2009 חתם על חוזה באודינזה מסרייה א' האיטלקית לחמש שנים. ב-1 בנובמבר באותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי אודינזה בתיקו 1-1 עם קייבו ורונה ושיתף פעולה עם בן ארצו, הבלם כריסטיאן ספאטה. לאחר שלא הרבה לשחק בהרכב הראשון של אודינזה (20 הופעות בלבד במשך שנתיים כשמתוכן שמונה בהרכב הפותח), הושאל ב-3 באוגוסט 2011 ללצ'ה שגם השתייכה לסרייה א'.
לצ'ה
את שערו הראשון בלצ'ה כבש בניצחון 0–1 על צ'זנה. בסך הכל היה אחד השחקנים הבולטים של הקבוצה וסיים את העונה עם שלושה שערים וארבעה בישולים ב-33 הופעות, אך בסיום העונה נשרה לצ'ה לסרייה ב'.
פיורנטינה
ב-23 ביולי 2012 עבר לשחק בפיורנטינה כמושאל עם אופציה לרכישה. ב-4 בנובמבר באותה שנה הוא כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–4 על קליארי. הוא סיים את עונת 2012/2013 עם חמישה שערים ושישה בישולים, והיה חלק מרכזי בהצלחה של הקבוצה שסיימה במקום הרביעי בסרייה א'. גם בעונת 2013/2014 הציג יכולת מצוינת וכבש 11 שערים, שעזרו לפיורנטינה לסיים פעם שנייה ברציפות במקום הרביעי המוליך לליגה האירופית. בעונה זו הקבוצה הגיעה גם לגמר הגביע האיטלקי, כשקוואדראדו כובש את אחד השערים בשלב חצי הגמר. ב-16 ביוני 2014 פורסם כי פיורנטינה קנתה מאודינזה את שאר הזכויות על כרטיס השחקן של קוואדראדו בסכום נוסף המוערך ב-15 מיליון אירו בנוסף ל-7 מיליון שכבר שולמו בתחילה.
צ'לסי
ההצלחה שלו בפיורנטינה קישרה אותו לקבוצות כמו ברצלונה וליברפול, אבל ב-2 בפברואר 2015 חתם לבסוף בצ'לסי האנגלית עבור דמי העברה של 26.8 מיליון ליש"ט. חמישה ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-80 בניצחון צ'לסי 1–2 על אסטון וילה. ב-11 בפברואר שיחק לראשונה בהרכב הפותח בניצחון הקבוצה 0–1 על אברטון, וב-17 בפברואר שיחק לראשונה במסגרת ליגת האלופות, כשעלה כמחליף בדקה ה-79 בתיקו 1-1 של צ'לסי עם פריז סן-ז'רמן במשחק הראשון בין הקבוצות בשלב שמינית הגמר של המפעל. למרות זאת, קוואדראדו לא התאקלם היטב באנגליה ולא הסתגל לסגנון המשחק של המאמן ז'וז'ה מוריניו.
יובנטוס
ב-25 באוגוסט 2015 הושאל ליובנטוס האיטלקית עבור 1.5 מיליון יורו עד לסוף העונה. חמישה ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-75 בהפסד 1–2 לרומא. ב-31 באוקטובר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 1–2 על טורינו בדקה ה-94 שהיה שער הניצחון. ב-30 ביוני 2016 חזר קוואדראדו לצ'לסי, ושיחק בכמה משחקי ידידות ובגביע האלופות הבינלאומי של שנת 2016, אולם ב-31 באוגוסט חזר בהשאלה ליובנטוס. היכולת הטובה שגילה במדי הקבוצה גרמה לה לרכוש ב-22 במאי 2017 את קוואדראדו מצ'לסי עבור 20 מיליון יורו והחתימה אותו על חוזה ל-3 עונות.
נבחרת לאומית
ב-3 בספטמבר 2010, שנה אחרי המעבר לאיטליה, קיבל קוואדראדו מקום בהרכב נבחרת קולומביה וכבש שער בכורה בנבחרת במשחק ידידות נגד, שהסתיים בניצחון קולומביה 0–2. הוא נמנה עם סגל הנבחרת לקופה אמריקה של שנת 2011, ובמוקדמות מונדיאל 2014 שיחק 11 פעמים ועזר לקולומביה לעלות למונדיאל לראשונה אחרי 16 שנים. במונדיאל עצמו פתח בהרכב בכל המשחקים של קולומביה, כבש שער אחד בפנדל בניצחון 1–4 על, ובישל ארבעה שערים שסייעו לנבחרתו להגיע עד לשלב רבע הגמר לראשונה בתולדותיה. הוא סיים את המונדיאל כמלך הבישולים יחד עם טוני קרוס. הוא שיחק גם בטורניר הקופה אמריקה ב-2015 וב-2016, שם הגיע עם הנבחרת למקום השלישי. הוא היה מהגורמים העיקריים שעזרו לקולומביה לצלוח את מוקדמות מונדיאל 2018 ולהעפיל לטורניר גביע העולם בפעם השנייה ברציפות. זומן על ידי המאמן פקרמן לסגל הסופי של הנבחרת ללמונדיאל והיה מהשחקנים הבולטים שלה בטורניר. כבש את השער השלישי מול ב-24 ביוני בניצחון 0–3 ושיחק בכל ארבעת המשחקים של קולומביה, שהודחה בשלב שמינית הגמר על ידי.
חיים אישיים
בשנת 1992 בהיותו בן ארבע נרצח אביו לנגד עיניו. בילדותו נאלץ קוואדראדו לגור עם סבו וסבתו, לאחר שאמו עברה לעבוד במפעל בננות ביישוב אחר.
זאווארט
בסך הכול יוצרו 18 יחידות.
האוטובוס האחרון, יצא משרות, כאוטובוס עירוני בוורשה בשנת 1949.
פלורס (גואטמלה)
פלורס (בספרדית: Flores, "פרחים") היא עיר הבירה של מחוז אֶל פּטֶן שבגואטמלה. אוכלוסיית העיר מונה כ-44,706 אנשים, נכון ל-2022.
הפרוורים סנטה אלנה וסן בניטו שוכנים על שפת האגם.
פלורס היא העיר הקרובה ביותר לטיקאל - עיר עתיקה של תרבות המאיה שמקדשיה המפוארים נשתמרו בלב הג'ונגל.
בעיר שדה תעופה קטן המשרת טיסות פנים בגואטמלה וכן כמה מדינות שכנות.
האזור האירנו-טורני
האזור האירנו-טוּרָני הוא אזור פיטוגאוגרפי, הכולל ברובו צמחייה אופיינית לו אך מצויים בו גם צמחים השכיחים באזורים אחרים. הוא משתרע בצורת רצועה רחבה לאורך כל אפריקה הצפונית, חצי האי סיני, חצי האי ערב, דרום סוריה, עיראק, איראן וטורקיה. הוא נמשך גם לאפגניסטן, טורקמניסטן, מרכז אסיה, טיבט ועד מדבר גובי.
קווי האופי המיוחדים לאזור:
תחומי החקלאות באזור האירנו-טורני הם בעמק הנילוס ובעמקי הפרת והחידקל – נאות המדבר של האזור.
בישראל
בארץ-ישראל נפוצים מינים אירנו-טורניים רבים: כ-320 מינים בעלי טיפוס תפוצה אירנו-טורני, ועוד כ-600 מינים בעלי טיפוס תפוצה מעורב, הכולל מרכיב אירנו-טורני (על פי אתר צמחיית ישראל ברשת). בין המינים האלה נמנים אירוס הדור, זוטה ובורית רפואית.
עיקר התפוצה של מינים אלה בארץ היא באזור חגורת הספר, הר הנגב, והחרמון. לכן אזור ספר המדבר והר הנגב כונה בפי הבוטנאים אלכסנדר איג ומיכאל זהרי האזור האירנו-טורני בארץ-ישראל. אולם אנליזה סטטיסטית של התפלגות טיפוסי התפוצה של כלל מיני הצומח באזורים אלה הראתה, שאלו אינם אלא אזורי מעבר בין האזור הים-תיכוני לבין האזור הסהרו-ערבי, וברוב השטח המינים האירנו-טורנים אינם מהווים את המרכיב העיקרי של עושר המינים (דנין ופליטמן 1987, 1988).
אבראלדו
אבראלדו מרקס דה סילבה (בפורטוגזית: Everaldo Marques da Silva; 11 בספטמבר 1944, פורטו אלגרה – 28 באוקטובר 1974, קשואיירה דו סול שבריו גראנדה דו סול) היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת המגן.
אבראלדו החל את הקריירה שלו ב-1964, בקבוצת ז'ובנטודה. ב-1966 עבר לקבוצת גרמיו, בה שיחק במשך מרבית הקריירה שלו. הוא זכה עם הקבוצה ארבע פעמים באליפות ריו גראנדה דו סול (קמפאונטו גאושו). לאות הוקרה על תרומתו לקבוצה נוסף כוכב מוזהב על חולצתה של גרמיו. במדי נבחרת ברזיל שיחק אבראלדו 26 משחקים, והיה שותף לזכייתה במונדיאל 1970 כאשר פתח בהרכב בעמדת המגן השמאלי.
אבראלדו נהרג בגיל 30 בתאונת דרכים בקשואיירה דו סול.
לזלי קומפטון
לזלי הארי קומפטון (אנגלית: Leslie Harry Compton; 12 בספטמבר 1912, וודפורד, אסקס - 27 בדצמבר 1984, לונדון) היה כדורגלן ושחקן קריקט אנגלי ששיחק עבור ארסנל ומידלסקס. לזלי הוא אחיו של דניס קומפטון, ששיחק גם כן בארסנל ובמידלסקס.
קומפטון החל את הקריירה שלו בקבוצות בתי ספר במידלסקס, והצטרף לארסנל כשחקן חובב ב-1930. קומפטון שיחק לאורך כל 22 שנות קריירת המועדונים שלו בארסנל, והוא אחד השחקנים שהיו פעילים במועדון לפרק הזמן הארוך ביותר. משחקו הראשון היה בתיקו נגד אסטון וילה ב-25 באפריל 1932, חודשיים לאחר שחתם על חוזה המקצוען שלו.
קומפטון החל לשחק בעמדת המגן הימני והיה מחליפו של טום פארקר בתחילת שנות ה-30, לפני שג'ורג' מייל הועבר לעמדה שלו והפך למחליפו הקבוע של מייל. קומפטון עבר לשחק בקבוצת המילואים של ארסנל, ובארבע העונות הבאות הוא השתתף ב-13 משחקים בלבד במדי הסגל הבוגר. מספר המשחקים שבהם שותף היה גדול יותר בעונת 1935/1936 (12), ובעונה שלאחריה ב-15 משחקים, אך בעונה שלאחר מכן (1937/1938 לא השתתף במספיק משחקים על מנת להיות זכאי לקבל את המדליה המוענקת לשחקני המועדון שזכה באליפות.
קומפטון נשאר בארסנל למרות שלא היה שחקן הרכב קבוע לאורך רוב שנות ה-30, אך בעונת 1938/1939 הוא שותף כבר ב-19 משחקים וזכה עם המועדון במגן הצדקה. אולם, הקריירה של קומפטון נעצרה כתוצאה ממלחמת העולם השנייה; הוא שירת בצבא הבריטי במקביל להשתתפות במשחקים לא רשמיים במדי ארסנל. קומפטון הועבר באופן זמני לעמדת החלוץ המרכזי, והבקיע 10 שערים במשחק נגד לייטון אוריינט, שהסתיים בניצחון 15 - 2 לטובת ארסנל. הוא היה שחקן אורח בצ'סטר, והבקיע שלושער נגד אברטון במהלך עונת 1942/1943.