cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איגי אזליה
מיזמים נוספים
ביוני 2012, הוכרז כי אזליה הוחתמה עם סוכנות הדוגמנות וילהלמינה מודלס, המייצגת אמנים רבים ביניהם פרגי, אסטל ונטשה בדינגפילד. בספטמבר 2012, לוי שטראוס ושות' הכריזו על איגי אזליה כפנים החדשות של הקמפיין החדש שלהם "Go Forth". באותה השנה אזליה גם הופיעה בקמפיין אוסף משקפי שמש הראשון של "House of Holland". כמו כן, בשנת 2015 השתתפה אזליה בקטע מהסרט, מהיר ועצבני 7.
ב-19 ביולי 2016, הכריזה אזליה על פתיחת חברת ההפקה שלה שנקראת "Azalea Street", על שם הרחוב שגדלה בו באוסטרליה. חברת ההפקה שלה נמצאת בשיתוף פעולה עם NBC בו היא חתומה להפקת סדרות מקוריות.
סגנון מוזיקלי והשפעות
אזליה עושה ראפ עם מבטא דרומי (דרום ארצות הברית), אף על פי שהמבטא האוסטרלי שלה ברור מאוד כשהיא מדברת. כשהיא עברה לראשונה לארצות הברית, היא שהתה במיאמי ומאוחר יותר באטלנטה, לאחר ששהתה בסביבה שב ספגה סגנון של ההיפ הופ דרומי, היא אמרה שזה עשה את זה קל עבורה לטפח את ההשפעות הדרומיות במוזיקה שלה: "גרתי בדרום חמש שנים; אתה מרים דברים מהסביבה ומהמורים שלך. כל האנשים שלימדו אותי לעשות ראפ היו מהדרום, וכך גם המוזיקה שהאזנתי לה כשהייתי נערה." המיני אלבום הראשון של אזליה, נועד להתמקד בהארדקור היפ הופ, האלבום גם נגע בז'אנרים אחרים, כולל EDM (מוזיקה אלקטרונית-דאנס).
חיים אישיים
בסוף 2011, אזליה החלה לצאת עם הראפר האמריקאי אייספ רוקי, אותו הכירה דרך מפיק מוזיקלי. היא אישרה שהם נמצאים במערכת יחסים בריאיון עם מגזין Vibe בינואר 2012. באותו הזמן, היא קעקעה את השם של המיקסטייפ המצליח של אייסאפ על אצבעותיה, "Live. Love. A$AP". ביולי 2012, רוקי הודיע שהם נפרדו. במרץ 2013, אזליה חשפה כי היא קעקעה שני קווים אלכסוניים על הקעקוע "A$AP" כדי "להסתיר אותו", והוסיפה שעשתה זאת לפני חודשים.
החל מנובמבר 2013 הייתה במערכת יחסים עם שחקן הכדורסל ניק יאנג, ב-1 ביוני 2015 התארסו וב־2016 הם נפרדו. ביוני 2020, נולד לה בן.
שושנת טיודור
שושנת טיודור או השושנה האנגלית היא סמלה ההרלדי של אנגליה אשר קיבלה את שמה משושלת טיודור, בית המלוכה אשר שלט בממלכת אנגליה בשנים 1485–1603. השושנה היא הפרח הלאומי של אנגליה כשם שהדרדר מייצג את סקוטלנד.
מקורות
כאשר הנרי טיודור נטל את הכס האנגלי מריצ'רד השלישי הוא הביא גם לקיצה של מלחמת השושנים אשר התחוללה בין בית לנקסטר (אשר סמלם היה שושנה אדומה) ובית יורק (אשר סמלם היה שושנה לבנה) במשך שלושים שנה והובילה את אנגליה לתוהו ובוהו פוליטי. הוריו היו אדמונד טיודור, רוזן ריצ'מונד וליידי מרגרט בופורט מבית לנקסטר ונישואיו עם אליזבת מיורק הביאו לשילובם של שתי השושלות היריבות.
עם נישואיו, אימץ הנרי את סמל שושנת טיודור אשר שילב בין שושנת יורק הלבנה לבין שושנת לנקסטר האדומה. השושנה מחולקת לעיתים לשניים במרכז לשני חצאים אדום ולבן או בתדירות רבה יותר מתוארת כשושנה כפולה, אדום על לבן.
שימושים היסטוריים
סמל שושנת טיודור עשוי להיות מצויר עם עלים, וגבעול ואף מוכתר בכתר כפי שמופיע בפורטרט הממוזער של אליזבת הראשונה אשר צויר בידי ניקולס היליארד. או מחולק בניצב (חתוך לשנים ומשולב עם סמל נוסף) על מנת ליצור סמל משולב.
שימושים עכשוויים
שושנת טיודור משמשת כצמח הלאומי של אנגליה כפי שמסמל הדרדר את סקוטלנד, השמרוק את אירלנד והכרישה את ויילס. בתור שכזה הוא מופיע על מדיהם של המשרתים שומרים של מצודת לונדון. הוא מופיע על המטבע בערך של 20 פני וכמו כן על החלקה בשלט האצולה המלכותי של הממלכה המאוחדת וכן על שלט האצולה של קנדה.
המתופפת הקטנה (סרט)
המתופפת הקטנה (באנגלית: The Little Drummer Girl) הוא עיבוד קולנועי משנת 1984, בבימויו של ג'ורג' רוי היל, לספר בשם זהה מפרי עטו של ג'ון לה קארה שיצא לאור ב-1983.
הסרט היה מועמד לפרס "אדגר" על שם אדגר אלן פו בשנת 1985, בקטגוריית "התסריט הטוב ביותר".
תקציר העלילה
חוליית המוסד בראשות מרטין קורץ (קלאוס קינסקי) מנסה להתחקות אחרי מרכיב מטענים פלסטיני, "ח'ליל", המעורב בפיגועי טרור כנגד מטרות יהודיות ברחבי אירופה. המוסד מגייס שחקנית אמריקנית, צ'ארלי (דיאן קיטון), על-מנת שתתחזה לחברתו של אחיו של ח'ליל, שנתפס על ידי המוסד. למרות נטיותיה הפרו-פלסטיניות, צ'ארלי נרתמת למשימה, בשל יצר הרפתקנות ומפני שהתאהבה בסוכן המוסד ג'וזף שגייס אותה תוך התחזות לפעיל פלסטיני.
הפקה
צילומי העיבוד הקולנועי של הספר החלו כחצי שנה לאחר יציאתו לאור של הספר, באוקטובר 1983, חלק מהצילומים נעשו בישראל. את דמותה של צ'רלי גילמה השחקנית דיאן קיטון, ואת דמותו של קורץ גילם השחקן קלאוס קינסקי. הסרט יצאה לאקרנים באוקטובר 1984.
מרג'אן סטראפי
מרג'אן סטראפי (בפרסית: مرجان ساتراپی; נולדה ב-22 בנובמבר 1969) היא סופרת, מאיירת, במאית קולנוע פציפיסטית ופעילה למען זכויות האישה, ילידת איראן. פרסמה מספר רומנים גרפיים, שהמוכר והמצליח שבהם הוא "פרספוליס" - סדרת רומנים גרפיים על ילדותה ונעוריה באיראן שלאחר המהפכה האסלאמית.
לפני המהפכה האסלאמית באיראן
מרג'אן סטראפי נולדה בשנת 1969 בראשת, בירת מחוז גילאן שבצפון-מערב איראן, למשפחה מוסלמית שיעית חילונית. אמה היא נינתו של נאסראדין שאה קאג'אר, השאה ששלט באיראן מ-17 בספטמבר 1848 ועד מותו ב-1 במאי 1896.
סטראפי גדלה בטהראן, בירת איראן. משפחתה התגוררה בשדרות נילו שבטהראן, ובילדותה היו לסטראפי חברים יהודים וארמנים. לפני המהפכה למדה בבית ספר דו-לשוני צרפתי-חילוני בטהראן, ובני המשפחה הבורגנית הרבו לטייל בעולם, ובאירופה בפרט. על-אף שגדלה במשפחה חילונית, סטראפי האמינה באלוהים וחלמה להיות נביאה כשתגדל. לאחר המהפכה, היא מספרת, אמונה זו דעכה.
להוריה הייתה אידאולוגיה פוליטית מובהקת. אביה המהנדס ואמה היו סוציאליסטים ופמיניסטים. הם סברו כי משטרו של השאה מוחמד רזה פהלווי, שבמסגרתו נחקקו חוקי צנזורה נוקשים ופעילים פוליטיים ממתנגדיו נאסרו או נרצחו, הוא משטר דיקטטורי. יחד עם רבים מחבריהם האינטלקטואלים תמכו במהפכה שתהפוך את איראן למדינה דמוקרטית עם ערכים סוציאליסטיים, ותקדם שוויון מגדרי במדינה. אמה אף יצאה להפגין עם מחנה השמאל כנגד המשך שלטונו של השאה.
יחד עם זאת, המשפחה התנגדה לחלקה השני של המהפכה האיראנית אשר כונה "המהפכה האסלאמית" ובו עלה לשלטון האייתולה רוחאללה ח'ומייני, ואיראן הפכה לתיאוקרטיה אסלאמית פונדמנטליסטית.
השינויים בחוקה האיראנית לאחר המהפכה
בעקבות השינויים במדינה, השתנו גם חייה של המשפחה. בתחילה, דודה של סטראפי שהיה קומוניסט, הוצא להורג וכונה על ידי השלטונות "מרגל רוסי". סטראפי שהייתה קשורה רבות לדוד חשה כעס רב כלפי השלטון והחלה לגבש עמדה תקיפה נגד הממשל החדש. גם מספר מחברי המשפחה, תומכי מחנה השמאל שהשתתפו במהפכה, נכלאו באשמת "בגידה".
מעמד האישה לאחר המהפכה
לאחר המהפכה, עם עלייתו של ח'ומייני לשלטון, השתנה משמעותית מעמד האישה באיראן. מעמדה של האישה באיראן ירד משמעותית בהשוואה לתקופת השאה; ח'ומייני ביטל את כל תיקוני השאה בחוקה האיראנית שנגעו למעמד האישה, וקבע חוקים חדשים כשהוא מסתמך על פרשנותו שלו עצמו לקוראן ומקורות דתיים נוספים. חוקיו החדשים של ח'ומייני, הפכו את האישה, למעשה, לרכושו של הגבר ואף הותר לו לנהוג בה באלימות.
בני משפחת סטראפי הליברלית והפמיניסטית, זעמו על החוקים החדשים והכפייה הדתית במדינה, שהפכו את האזרח האיראני למשועבד לאסלאם. אמה של סטראפי יצאה להפגין עם קבוצה פמיניסטית נגד החוקים החדשים וההגבלות על הנשים, שקבע השלטון החדש. בהפגנה זו צולמה האם לעיתון. בעקבות צילום זה ופחד מהתנכלויות ומתגובות השלטון והמשטרה החשאית, בחרה האם להסוות את זהותה: היא צבעה את שיערה ולא יצאה מהבית ללא משקפי שמש.
שינוי יחס השלטון כלפי המערב
לאחר המהפכה, השתנה יחס השלטון האיראני כלפי המערב. באיראן שרר כעס רב על מדינות המערב בכלל, ועל ארצות הברית בפרט. ארצות הברית, שהמשיכה לתמוך בשאה לאחר המהפכה ואיפשרה לו להיכנס לתחומה לצורך טיפולים רפואיים במחלת הסרטן, הואשמה בפעילות אנטי מהפכנית.
בשנת 1980, שנה לאחר המהפכה האסלאמית, הוקצנו החוקים עוד יותר והמשטר החליט לאסור בחוק כל אזכור למערב. כל בתי הספר דו-הלשוניים באיראן נסגרו, היות שהממשל ראה בהם סמל לקפיטליזם העולמי ול"מערב המעוות". כמו כן, נאסר על לימודים מעורבים ובתי הספר קיבלו הוראה לבצע הפרדה מגדרית בכל הכיתות. סטראפי, שעד כה למדה בבית ספר דו-לשוני מעורב, נאלצה לעבור לבית-ספר חדש לבנות בו הלימודים בשפה הפרסית בלבד. סטראפי התקשתה להשתלב בבית הספר החדש, היא הכתה את מנהלת בית הספר והעליבה את המורה לדת.
בנוסף לכך, נאסר על מכירה והפצה של סרטים ומוזיקה מערביים. בתי עסק אשר המשיכו במכירה נסגרו ובעליהם נאסרו, אם כי רבים החליטו לרדת למחתרת ולהמשיך במכירה בחשאי. בסרט "פרספוליס" הדמות אכן קונה קלטת של איירון מיידן, בידיעה שהיא, כביכול, עוברת על החוק.
בנוסף לכך, הוקצנו חוקי הלבוש עוד יותר. על הנשים חל איסור ללבוש בגדים מערביים, והאיסור להיראות ברבים ללא רעלה, אשר הוחל רק על עובדות המגזר הציבורי, הוחל עתה על כל נשות איראן. כמו כן, נאסר על תלמידות בתי הספר להופיע ללימודים בשיער גלוי. נשים שלא עטו רעלה או את הצ'אדור המסורתי (בגד דמוי עבאיה הנפוץ באיראן) נאסרו על ידי המשטרה החשאית שהייתה אחראית לפיקוח על הצניעות ושמירה על חוקי השריעה. גם סטראפי, אז בת עשר בלבד, נצטוותה לעטות רעלה. בספרה "פרספוליס" מותחת סטראפי ביקורת קשה על החוקים החדשים וקוראת להם בלעג "מהפכת תרבות".
מלחמת איראן–עיראק
ב-22 בספטמבר 1980 פרצה מלחמה בין עיראק בהנהגתו של סדאם חוסיין לאיראן בהנהגתו של האייתולה ח'ומייני. חוסיין הכריז כי סיבת ההתקפה על איראן היא סכסוך טריטוריטאלי באזור נהר שט אל-ערב אשר יוצר גבול טבעי בין שתי המדינות. מלחמת זו נמשכה כשמונה שנים ועלתה לשני הצדדים באבדות רבות הן ברכוש ובנפש; כמיליון הרוגים משני הצדדים, ומספר פצועים אף גבוה מכך. סוריה ולוב תמכו באיראן, אך את מרבית נשקה קיבלה מקוריאה הצפונית וסין. עיראק נהנתה מסיוע של מדינות מערביות וערביות, וספקית הנשק הראשית שלה הייתה ברית המועצות.
בתחילה נחלה ההתקפה העיראקית הצלחה, ולקראת סוף שנת 1980 כבשה עיראק מספר שטחים במערב איראן, ביניהם את עיר הנמל ח'וראמשהר. אולם, הצבא האירני התאושש ויצא למתקפת-נגד מאסיבית, ובתחילת 1982 הדפו הכוחות האיראניים את צבא עיראק מכל השטח האיראני הכבוש ואף כבשו שטחים בצדו העיראקי של השט אל-ערב. אחת הסיבות העיקריות להצלחה האיראנית לכך הייתה ההתלהבות הדתית שהאיראנים הצליחו להפיח בחלק מלוחמיהם ובמיוחד בלוחמי משמרות המהפכה והמתנדבים המתאבדים של הבאסיג'.
למלחמה זו, מקדישה סטראפי ב"פרספוליס" את פרק ה"מפתח". בפרק זה היא מספרת מעט על חיי משפחתה בתקופה המלחמה ועל השהות במקלט ומתמקדת במניפולציות שהפעיל השלטון על בני המעמד הנמוך באיראן, ועידודו של האייתוללה ח'ומייני לביצוע פיגועי התאבדות. היא מתארת כיצד גויסו אלפי נערים לצבא ונשלחו לחזית, להתפוצץ בשדות מוקשים. למגויסים שהאמינו שהם הולכים למות מות קדושים ולהפוך לשהידים, הובטחו חיים טובים יותר וחולקו להם מפתחות מצופים בצבע זהב ש"יפתחו" בעבורם את שערי גן העדן.
גלות
סטראפי התקשתה להסתגל לחיים שאחרי המהפכה האסלאמית. בעקבות המצב הקשה במדינה לאחר המהפכה במהלך מלחמת איראן–עיראק, החליטו הוריה ב-1983 להוציא את סטראפי בת ה-14 מאיראן, על-מנת שתשיג חיים טובים יותר במדינה דמוקרטית. היות שאז ניתן היה להשיג אישור יציאה מאיראן לאוסטריה נשלחה סטראפי על ידי הוריה לווינה, בעוד הם עצמם נשארים באיראן.
סטראפי, שלא ידעה עד אז גרמנית ואנגלית, החלה ללמוד את שתי השפות בבית ספר תיכון בווינה, וכיום היא דוברת את שתיהן, בנוסף לצרפתית ופרסית. לאחר שסיימה את לימודיה בבית-הספר התיכון בווינה, שבה סטראפי לאיראן, בשנת 1989, בהיותה בת עשרים, ללימודי תואר ראשון. היא בחרה ללמוד תקשורת באוניברסיטת טהראן. בעת לימודיה, הכירה גבר מקומי שלמד באותו המוסד אמנות, הם נישאו אך התגרשו זמן מה לאחר מכן.
בשנת 1994 עברה סטראפי להתגורר בשטרסבורג שבצרפת. סטראפי למדה עיצוב גרפי ב"The École supérieure des Arts décoratifs" אשר נחשב לאחד מבית-הספר לאומנויות הטובים ביותר באירופה ונישאה בשנית, לגבר שוודי.
בראיון מספרת סטראפי כי החלה לצייר עוד בילדותה, אך את דרכה המקצועית החלה בצרפת, בתום לימודיה בבית-הספר לאומנויות בשטרסבורג, לאחר פגישתה עם הקומיקסאי הצרפתי דוד בושאר הידוע בקרב חובבי הקומיקס כ-David B. בתחילת דרכה אימצה סטראפי סגנון איור דומה לשלו, וסגנון זה ניכר בעיקר בספריה הראשונים.
נכון לשנת 2008 מתגוררת סטראפי בפריז עם בעלה ועוסקת בכתיבה ובאיור ספרי ילדים.
ב-2014 ביימה את סרט הקומדיה השחורה "The Voices", בכיכובו של ראיין ריינולדס.
הספר
סטראפי התפרסמה בזכות סדרת הרומנים הגרפיים - אוטוביוגרפיים שלה, "פרספוליס". הספר הראשון בסדרה יצא בשנת 2000 בצרפת, בהוצאת "L'Association" הצרפתית. בספר, גוללה הסופרת את חייה באיראן שלאחר המהפכה, על רקע מלחמת איראן–עיראק. הספר, זכה להצלחה רבה, הן באירופה והן בארצות הברית, ותורגם לשלוש-עשרה שפות, בהן אנגלית, ספרדית, פורטוגזית, גרמנית, יוונית ועברית.
בישראל, נכון לשנת 2009, יצאו שני ספרים. בראשון שבהם, אוחדו שני כרכים והוא תורגם על ידי ראובן מירן ונערך על ידי שרי גוטמן, יצא לאור בהוצאת אחוזת בית זכה להצלחה רבה בקרב קהל הקוראים ולשבחים רבים ממבקרי ספרות מקומיים. בעקבות בקשתה של גוטמן, כתבה סטראפי הקדשה אישית לקוראי המהדורה העברית. היא הביעה רצון לבקר בארץ, אך הסבירה כי מטעמי ביטחון הוריה, אשר עדיין מתגוררים באיראן, היא אינה יכולה לממש זאת. הספר השני "פרספוליס 2, סיפורו של המסע הביתה", תורגם ממצרפתית בידי אביטל ענבר והוא ראה אור אף הוא בהוצאת אחוזת בית.
הספר זיכה את סטראפי בפרסים רבים, שהבולטים שבהם הם שני פרסים בפסטיבל הקומיקסים היוקרתי "הפסטיבל הבינלאומי לקומיקסים אנגולם", המתקיים מדי שנה בעיר אנגולם שבצרפת. כמו כן, נבחר הספר בשנת 2003 כ"ספר הקומיקס הטוב של השנה" על ידי טיים מגזין וכ-"הספר הראוי לציון של השנה" על ידי הניו יורק טיימס.
הסרט
הסרט זכה להצלחה והתעניינות רבה בכל רחבי העולם. הוא השתתף במספר רב של פסטיבלים וזכה בפרסים, בהם:
בישראל הוקרן הסרט במסגרת פסטיבל הקולנוע בירושלים וזכה בפרס "ברוח החופש" לזכרו של וים ון ליר המוענק לסרטים העוסקים בחופש הביטוי, חופש הדת וזכויות האזרח. בעת הקרנת הסרט, היה האולם מלא וצופים אף ישבו על הרצפה בעת ההקרנה.
ממשלת איראן אסרה על פרסום הסרט והפצתו באיראן, אם כי הוא נחשב לאחד הסרטים הפופולריים בשוק הפיראטי באיראן. כמו כן, הצליחה שגרירות איראן בתאילנד למנוע את הקרנת הסרט בפסטיבל הסרטים בבנגקוק. לאחר הקרנת הסרט בפסטיבל קאן, אמר יועץ התקשורת של נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, כי "פרספוליס" והפניית אור הזרקורים אליו בקאן עולים בקנה אחד עם האיסלאמופוביה ומציגים באופן לא מציאותי את "הישגיה המפוארים של המהפכה האסלאמית".
קולנוע
בשנת 2019 ביימה את הסרט "מאדאם קירי" אודות חייה של הכימאית מארי קירי, האישה הראשונה שזכתה בפרס נובל.
יואב
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בקטריופאג למדא
בקטריופאג' למדא (בקיצור: פאג' למדא; מסומן פאג' λ (שם מדעי: Enterobacteria phage lambda) הוא בקטריופאג' המדביק חיידקי Escherichia coli. פאג' למדא הוא הבקטריופאג' הנחקר ביותר בביולוגיה והוא משמש כאורגניזם מודל (אף על פי שנגיפים אינם נחשבים לאורגניזמים). אין ספור תגליות חשובות במיקרוביולוגיה ובגנטיקה התגלו באמצעות מחקר בפאג' למדא.
למדא הוא בקטריופאג' מתון; לאחר חדירתו אל תא החיידק בוחר הלמדא באחד משני מסלולים: המסלול הליטי, בו מתרבה הפאג' וגורם להרס ממברנת התא של החיידק ולמותו, או המסלול הליזוֹגני, בו משתלב עותק בודד של הפאג' בכרומוזום החיידקי ונשאר רדום. גורמים רבים - מטבוליים, פיזיולוגיים וגנטיים - משפיעים על "החלטת" הפאג'. בתנאים סטנדרטיים בוחרים רוב הפאג'ים במסלול הליזוגני. הפאג'ים שבחרו במסלול הליטי הורגים את החיידקים בהם הם שוכנים ויוצרים בהדרגה חורים עגולים ("פלאקים", Plaques) בתרבית חיידקים צפופה על גבי צלחת אגר; באמצעות ספירת הפלאקים ניתן לחשב את ריכוז הפאג'ים בתרבית. פאג' אחד אשר מדביק חיידק אחד גורם ליצירתם של כ-100 פאג'ים חדשים בתוך תא החיידק בטרם מות החיידק.
הפאג' נצמד לקולטנים על גבי ממברנת תא החיידק אשר תפקידם בשגרה קשור בשינוע הסוכר מלטוז אל התא ומחוצה לו.
יעקב פורת
יעקב פורת (נולד ב-18 בינואר 1935) הוא צייר ישראלי.
ביוגרפיה
יעקב פורת נולד בפולין ב-1935. עלה לישראל בשנת 1949, כנער בן 14. למד מוזיקה ונגינה בכינור בקונסרבטוריון רון שולמית בתל אביב. השלים לימודי תואר ראשון בספרות עברית ובמקרא. את לימודיו לתואר שני השלים בתורת הספרות הכללית בחוגים שבאוניברסיטת תל אביב.
פורת נענה גם לנטייתו האמנותית, ובמקביל לעבודתו כמורה לספרות ומקרא בבי"ס תיכון סיים לימודי ציור והדפס אמנותי ב"מכון אבני" בתל אביב. כאמן הוא שולח ידו במוזיקה, בספרות ובציור. פורת הוא חבר באגודת הציירים והפסלים בישראל, ועובד בסטודיו שלו ביפו.
פורת הציג במשך השנים תערוכות רבות. ציורו מתאפיין בחיפושיו אחר צורות הבעה שונות ומגוונות. תערוכותיו לאורך השנים מגלות את הקבוע והמשתנה בעבודותיו, מצד הטכניקות, הקומפוזיציות והנושאים. השכלתו הספרותית ניכרת בציוריו, אבל איננה הופכת אותם לאילוסטרציות ליצירות הספרות. גם לאיוריו יש חיים עצמאיים, והם משתלבים בתוך כלל עבודות הציור שלו מראשיתן עד היום. בין איוריו בולטים איורי היצירות של קפקא, שהוא מכנה בשם הכולל "שיחות עם קפקא".
חיפושיו המתמידים של פורת קשורים בילדותו רבת-התהפוכות, הקשה והמגוונת, התחקותו אחר זהותו היהודית והישראלית, הפנמתו את מאורעות העבר וההיסטוריה המשפחתית, כמו גם אלה של ההווה והחברה בישראל ומקומו בתוכה. פורת מציג תערוכות גם בארץ וגם בחו"ל. בארץ הוצגו עבודותיו בגבעת חביבה, ביתן האמנים בתל אביב, מרכז עינב, ובגלריות רבות. בחוץ לארץ הוצגו עבודותיו בארצות הברית, הולנד, פולין, צ'כיה, פורטוגל, ברזיל, ספרד ואיטליה.
פורת נישא באוגוסט 1959. במאי 1989 נישא בשנית. אב לשלוש בנות.
ריפוי שני העיוורים מהגליל
ישו מרפא שני עיוורים הוא אחד מהנסים של ישו בבשורת מתי. הוא מסופר מיד לאחר סיפור ריפויה של בת יאיר.
הסיפור
על פי המסופר בבשורה, כאשר ישו ממשיך במסעו לאחר שריפא את בתו של יאיר, הולכים אחריו שני עיוורים, שקוראים לעברו: "חָנֵּנוּ־נָא אֲדֹנֵינוּ בֶּן־דָּוִד!" כשהוא נכנס לבית, ניגשים אליו העיוורים, שואל אותם ישו, מה רצונכם שאעשה לכם? והם עונים שעינהם תפקחנה, ישו מוסיף לשאול אותם: "האם אתם מאמינים שאני מסוגל לעשות זאת?" הם עונים, "כן אדוני". לאחר מכן הוא נוגע בעיניהם, ואומר "יעשה לכם על פי אמונתכם"; ומאור עיניהם מושב להם. ישו מזהיר אותם בחומרה, לבל יספרו על כך לאיש, אולם הם הולכים ומפיצים את הידיעה על הריפוי "ברחבי אותו מחוז".
התפתחות
הסיפור הוא כעין עיבוד לאחד מהסיפורים בבשורת מרקוס, ריפוי ברטימאי. בפרקטיקה האופיינית למחבר בשורת מתי, מספר האנשים מוכפל ופרטים רבים מושמטים. אותו סיפור מסופר בהמשך באותה הבשורה מתי כ: 34-29) עם פרטים זהים כמעט:
חשיבות
מחבר בשורת מתי מתאר את המונח "אדוננו בן דוד" כדי לציין כי הריפוי מוכיח את ישו כמשיח.
נאנה גרנוול
מריאנה אליזבת נורדקוויסט (נולדה ב-18 במאי 1962 בסטוקהולם, שוודיה), שידועה יותר בשם הבמה שלה נַאנֶה גְרֶנְווַל (בשוודית: Nanne Grönvall), היא זמרת ופזמונאית שוודית.
ביוגרפיה
נאנה אף השתתפה בקדם אירוויזיון של 1996 כאחת מהסולניות של ההרכב "One More Time" עם בעלה פיטר ועם מריה רודסטן, ההרכב זכה עם בלדת הפולק "Den Vilda" ("הפראי"). באירוויזיון עצמו, השיר העפיל למקום השלישי (מתוך 23), אחרי אירלנד (המנצחת) ונורווגיה (שזכתה במקום השני).
גל ההצלחה גרם לגרנוול לעבור לקריירת סולו, לאחר שההרכב הוציא את אלבומו האחרון בשנת 1997. שנה לאחר מכן, חזרה נאנה למלודיפסטיבלן עם השיר "Avundsjuk" ("קנאית"), שסיפר על שנאתה לאנשים מצליחים. הופעתה של נאנה נהפכה לאחד מסמליה המוצלחים ביותר וזאת עקב התלבושת שבחרה לאותו הערב: פאה סגולה ואוזניים שעוצבו כאוזניו של ספוק מהסדרה "מסע בין כוכבים". השופטים בקדם דירגו את השיר במקום הרביעי. בשנת 2001, נאנה השתתפה בקדם אירוויזיון של בריטניה וסיימה במקום הרביעי והאחרון עם השיר "Men" ("גברים") שנכתב על ידי קימברלי רו (לשעבר מההרכב קתרינה והגלים). בשנת 2003 ביצעה קאמבק נוסף למלודיפסטיבלן עם השיר "Evig kärlek" ("אהבה נצחית"), שילוב של אופרה וטכנו. מריה רודסטן (שהופיעה יחד עם נאנה באירוויזיון היחיד בו השתתפה עד כה), הייתה מזמרות הליווי, אך בין כה וכה - השיר לא זכה לעלות לגמר הקדם.
בשנת 2005 חזרה נאנה לניסיון תשיעי במלודיפסטיבלן, כשהיא שרה שיר פרי עטה של אינגלה פלינג פורשמן. על אף שהשופטים כלל לא הכניסו את השיר לדירוגם, "Håll om mig" ("חבק אותי") בכל זאת נבחר להשתתף בתחרות עקב מחסור בכותבות, צלח את חצי הגמר ואף הגיע למקום השני בגמר הקדם. השיר צעד במצעדים השוודיים במשך שבועיים כשהוא במקום הראשון ושמונה שבועות בשלושת הגדולים, כשהוא מוכר למעלה מ-10,000 עותקים (תקליט זהב). ביוני 2006 ביטלה נאנה את סיבוב ההופעות שלה והודיעה שהיא אובחנה כסובלת מסרטן השד, ממנו החלימה חודשים לאחר מכן.
בשנת 2007 הופיעה נאנה בפעם העשירית במלודיפסטיבלן עם השיר "Jag måste kyssa dig" ("אני חייבת לנשק אותך"), שנכתב בידי חברתה ממלודיפסטיבלן 2005, אינגלה פורשמן. ב-17 בפברואר 2007 סיימה נאנה במקום השלישי בחצי הגמר שלה, על כן העפילה לסיבוב ההצלה. לכשנערך ב-3 במרץ, הוגרלה נאנה להתמודד מול הזמר מגנוס אוגלה, שהביס אותה והדיח אותה מהתחרות.
אוסטין ויקטוריה
אוסטין ויקטוריה (באנגלית: Austin Victoria) היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית "British Leyland Motor" Corporation Ltd (BLMC)" אשר יוצרה בין השנים 1971–1978.
אוסטין ויקטוריה
דגם ה-"אוסטין ויקטוריה" הוגדר כדגם משפחתי קומפקטי, 4 דלתות.
דגם ה-"אוסטין ויקטוריה" יוצר ב-ספרד על ידי חברת המכוניות הספרדית "Automóviles de Turismo Hispano Ingleses", בשנים 1972–1975.
דגם ה-"אוסטין ויקטוריה" יוצא ל-דרום אפריקה בכמות של 21,655 יחידות, ("Austin Apache").
תאוצות דגמי "אוסטין ויקטוריה"
תאוצת "אוסטין ויקטוריה" דגם "TC" בין 0–100 קמ"ש היא 14.4 שניות.
תאוצת "אוסטין ויקטוריה" דגם "Apache" בין 0–100 קמ"ש היא 18.4 שניות.
תאוצת "אוסטין ויקטוריה" דגם "Apache" תמסורת אוטומטית, בין 0–100 קמ"ש היא 21.1 שניות.
מובמבר
מובמבר (Movember הלחם של המילים Moustache (שפם) ונובמבר) הוא אירוע שנתי שנערך בחודש נובמבר, ובו מגדלים גברים שפם כדי לעורר מודעות ולאסוף תרומות לנושאי בריאות הגבר. האירוע נוסד בשנת 1999 על ידי קבוצה של גברים ממלבורן, אוסטרליה.
מאז 2004, ארגנה קרן הצדקה מובמבר אירועים באוסטרליה וניו זילנד להעלאת המודעות לבעיות בריאות של גברים, כמו סרטן הערמונית ודיכאון. בשנת 2007, הושקו האירועים באירלנד, קנדה, ספרד, בריטניה, וארצות הברית. כיום משתתפים באירוע עשרות אלפי אנשים ברחבי העולם (כולל בישראל), וסך התרומות הגיע לעשרות מיליוני דולרים. בישראל עיריית ראשון לציון הגדילה לעשות וקבעה את המובמבר בחוק עזר עירוני כחג מוניציפלי מקומי הנחגג כל חודש נובמבר.
גיוס קולות
גיוס קולות (או ציד קולות; באנגלית: Canvassing) הוא פנייה מגמתית ומתמשכת לאנשים בקבוצת-המטרה, לרוב באזור גאוגרפי מסוים, על מנת להביאם לידי הצבעה רצויה או פעולה רצויה אחרת. לעיתים, נעשה בשיטה שימוש לפני או במהלך מערכת בחירות, במסגרת קמפיינים פוליטיים. שיטות דומות מצויות בשימוש ארגונים לא-ממשלתיים, איגודי-עובדים, כנסיות, מכוני-סקרים ואפילו מיזמים עסקיים (דוגמת אנציקלופדיה או מכירת שואב אבק).
ציד הקולות יאורגן על-פי היעדים הרצויים:
במקרים מסוימים ציד הקולות יתמקד בניסיון להשגת תוצאות המשלבות כמה מן היעדים שנמנו לעיל. כך, למשל, צייד קולות העוסק בניסיון לשכנע אנשים להצביע בעבור מועמד או נושא מסוים, עשוי אף כיעד משנה לכלול גיוס כספים ורישום חברים חדשים לארגון.
עקרון-מפתח בציד קולות הוא ההתמקדות באוכלוסייה אליה פונים. כך, למשל, אם מטרת ציד הקולות היא לגייס מצביעים בעבור המפלגה הדמוקרטית ביום הבחירות, אזי הידפקות גם על דלתות רפובליקנים לא תפיק את המרב מהמזמן והמשאבים המושקעים בה. מלאכת המיקוד עשויה להיות מורכבת ומתוחכמת ועשויה לכלול בין היתר את היסטוריית ההצבעות, מידע ממרשם האוכלוסין והרגלים צרכניים. חלק מהאסטרטגיה הכוללת עשויה לכלול ציד קולות שיתמקד בזיהוי תומכים בכוח שלאחר מכן יזכו לפנייה במועד אחר בשלב ה-GOTV. אפילו מידע מתוחכם אינו בנמצא, רוב מקצועני יום הבחירות ישקיעו מאמצים רבים בניסיון להפחית את מידת חוסר הוודאות של קבוצת-המטרה, על מנת לבצע אופטימיזציה לשימושם שלהם בזמן ובמשאבים.
בעוד ששכנוע אנשים לשנות את עמדתם מן הקצה אל הקצה יהיה יעד מרכזי באופן אידיאלי, הרי שדבר זה קשה במציאות לביצוע ומצריך ציידי קולות בעלי כריזמה יוצאת מגדר הרגיל וידע מקצועי רב, וכן שהות מספקת למאמצי השכנוע. על-מנת לפנות לכול המצביעים במחוז אין מארגן ציד הקולות רשאי להרשות לעצמו להקצות למעלה מדקה או שתיים לכול אדם, זמן שאינו מספיק בדרך כלל על מנת לפתח דיון בעל-משמעות. ציד קולות שכנועי יתמקד לרוב בחלוקת עלונים והתמקדות באמצעי תעמולה דוגמת שלטי חוצות וסטיקרים שיחולקו לתומכים. בעת עבודתם, ציידי-הקולות יערכו לרוב רישומים וסיווגים מפורטים על-פי קודים מיוחדים על-מנת לתעד את האינטראקציה שלהם עם הציבור.
במקרים מסוימים, ציד קולות משולב יחד עם קמפיין געוואלד, שמטרתו ליצור תחושות פחד ובהלה בקרב קהל היעד, במטרה לעודדם להצביע באופן הרצוי מהצד שמאחורי הקמפיין.
ישנם מספר סוגים בסיסיים של ציד קולות, ובהם ציד קולות בשטח וציד קולות טלפוני.
ציד קולות בשטח
ציד קולות בשטח נעשה בסגנון שיווק ישיר מדלת לדלת במחוז, מיקוד-דואר או יחידה גאוגרפית אחרת. לסוג כזה של ציד קולות ישנו היתרון שאנשים ייאותו בדרך-כלל להיפתח ולדבר עם אדם פנים אל פנים ואף ליטול לידיהם חומרי תעמולה ושלטים לתלייה בביתם. ציד קולות בשטח יכול אף להבטיח שלמות בביצוע כאשר צוותים נשלחים לכול בית ובית. ציד קולות בשטח נעשה על פי רוב על ידי אדם בודד או צוות של שניים, שניהם יחדו או המחלקים ביניהם את הרחוב או הבניין.
בעבור הקבלנים המפעילים את ציידי-הקולות בשטח הישג מיטבי יהיה הפעלת הציידים במקום עבודתם הנוכחי או הקודם, דבר המכונה גם "הקרנה למקום-העבודה". יש בנמצא יועצים הפועלים בשיתוף פעולה עם הקבלנים המעוניינים ללמוד עוד על סוג זה של ציד קולות.
ציד קולות על ידי המועמד עצמו
סוג אחר של ציד קולות בשטח הוא ציד קולות הנעשה על ידי המועמד עצמו; פעולה שכזאת נעשית בעזרתו של המועמד עצמו באזורו. ישנו יתרון גדול לציד קולות שכזה משום שאנשים נוטים להצביע הרבה יותר למועמד אותו הם פגשו פנים אל פנים. ברם, כאשר עסקינן במועמד בודד, הזמן הוא מצרך יקר-ערך. המועמד מלווה על-כן בחצי-תריסר מתנדבים ואף יותר המידפקים על הדלתות. אם מישהו נענה אזי המתנדב שואלו אם יאות להיפגש עם המועמד, ובמידה שכן, המתנדב מביא את המועמד.
שיטה זו מבצעת אופטימיזציה של הזמן אותו משקיע המועמד על שיחות עם מצביעים בכוח.
ציד קולות טלפוני
ציד קולות טלפוני מתאפיין בגישה קלה ומהירה יותר לקבוצת-המטרה מאשר ציד קולות בשטח. ניתן להשאיר הודעה בתא הקולי ומאמץ המתנדבים הרבה יותר קל. סביבה טכנולוגית מתקדמת תאפשר למנהלי ציד הקולות לשלוט בזמן אמת במעשי המתנדבים ולתעדם. באזורים כפריים זוהי הדרך היעילה היחידה לבצע ציד קולות. בתי-דירות אף הם נוחים יותר להוות יעד לציד קולות טלפוני מאחר שיושביהם אינם מורגלים בפתיחת דלתם לזרים ועשויים אף לראות בכך מטרד. עם זאת, ישנם מספר חסרונות לשיטה זו. מצביעים רבים מביעים מורת-רוח רבה מכול דבר המזכיר טלמרקטינג. השגת רשימת טלפונים מדויקת ועדכנית של כל תושבי המחוז היא מלאכה קשה ויקרה, כאשר אחוזים ניכרים ממנה נעשים בלתי-רלוונטיים כעבור חודשים מספר.
עם זאת, בהסתמך על ניסיונם של קבלני ציד הקולות, כאשר נעשה בדרך הנכונה, ציד קולות טלפוני עשוי להיות בעל השפעה רבה. חשיבות עליונה לציד קולות טלפוני מוצלח ניתנת להכנה בקפידה של דברי הטלפנים והקפדה על גישה חיובית מצדם כלפי קבוצת-המטרה.
פקלניצה
הפארק הלאומי פקלניצה (בקרואטית: Nacionalni park Paklenica) הוא פארק לאומי ברכס ולביט, כ-40 ק"מ מצפון לזאדר בדלמטיה שבקרואטיה. שטחו של הפארק הוא 96 קמ"ר והוא נמצא במרחק של קילומטר בודד מהעיר סטאריגרד-פקלניצה שעל חוף הים האדריאטי. האזור הוכרז כפארק לאומי בשנת 1949 ומשמעות שמו בקרואטית היא "נקרה קטנה", באה מנוף הקרסטי שמאפיין את השטח.
שטחו של הפארק הלאומי סב סביב שני קניונים - הגדול (Velika Paklenica) באורך של 14 ק"מ והקטן (Mala Paklenica) שאורכו 12 ק"מ, ובתחומו נמצאות שתי הפסגות הגבוהות ביותר ברכס ולביט - וגאנסקי ורח (Vaganski vrh) בגובה של 1,757 מטר וסווטו ברדו (Sveto brdo) שגובהה 1,753 מטר. בפארק נמצאות כ-70 מערות שהידועה שבהן היא מאניטה פצ' (Manita Peć), מערה באורך של 175 מטר ובה נטיפים ותצורות גאולוגיות שגילן עד 80,000 שנים. במערות נמצאו עדויות להתיישבות בתקופת האבן ובתקופת הברונזה, והעיר סטאריגראד-פקלניצה שוכנת על שרידיה של העיר הרומית ארגירונטום (Argyruntum) שהתקיימה עד המאה ה-4. בשנות ה-40 ו-50 של המאה ה-20 הורה שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו, על חפירת מנהרות תת-קרקעיות בקניון הגדול ששטחן הכולל 1,730 מ"ר. המנהרות נחפרו על ידי הצבא היוגוסלבי ונועדו לשמש מקלט למנהיגי המדינה.
בפארק שבילי הליכה באורך כולל של 150 ק"מ, ו-400 מסלולי טיפוס הצוקים שבו מושכים מטפסים מכל העולם.
קרב דיר'ומי
קרב דיר'וֹמי (בגאורגית: დიღომის ბრძოლა) היה חלק מהמסע שערך המלך הגאורגי סימון הראשון מלך כארתלי, לשחרור העיר טביליסי מידי הפרסים הספווים בשנת 1567.
ב-29 במאי 1555 נחתם הסכם אמסיה, הסכם שלום בין האימפריה הספווית לבין האימפריה העות'מאנית, במסגרתו חילקו הפרסים והטורקים את גאורגיה וארמניה לשני חלקים שווים. בהמשך לאותו הסכם כבשו הפרסים את מזרח גאורגיה מידי ממלכת גאורגיה ובכללם את הבירה טביליסי וגרמו למעשה לחלוקתה של גאורגיה לממלכה מזרחית (ממלכת כארתלי) וממלכה מערבית (ממלכת אימרתי). הגאורגים לא הוכרעו לגמרי, העבירו את בירתם לגורי וניסו להשיב לעצמם את השליטה על הממלכה. קרב דיר'ומי היה השני מבין הקרבות שנערכו במסעו של סימון. הקרב הראשון היה קרב גאריסי בראשות אביו של סימון, לוארסב הראשון, שנהרג באותו קרב.
כוחות המלך סימון הקימו את המחנה שלהם בעמק דיר'ומי, שליד טביליסי של אותם ימים (כיום חלק מטביליסי) והחלו בהכנות למצור. על העיר הגן דאוד-חאן, שליט גאורגי שמונה על ידי השאה הפרסי תחמספ הראשון (طهماسب). כשהתכוון דאוד חאן לצאת עם כוחות פרסיים, נחסם על ידי פרשים מהכוח של סימון ומצא מחסה בתוך חומות טביליסי. הכוחות הכארתליים כיתרו את המצודה, אולם לא הצליחו לכבוש אותה והמשימה הסתיימה ללא הצלחה.
בנוגע ליהודים
"בנוגע ליהודים" (באנגלית: "Concerning the Jews") הוא חיבור קצר משנת 1899 מאת מארק טוויין, המתייחס באהדה ליהודים.
רקע כללי
טוויין חי באוסטריה במהלך 1896, וסבר שהאימפריה ההבסבורגית השתמשה ביהודים כשעיר לעזאזל כדי לשמור על אחדות באימפריה שהיה בה שוני רב בין מדינות ואוכלוסיות.
ב-1898 פרסם טווין בעיתונות את המאמר "זמנים מעוררים באוסטריה" ("Stirring Times in Austria"). המאמר הוליד כמה מכתבי תגובה למערכת, ותגובה נוקבת אחת במיוחד של עורך דין יהודי אמריקאי ששאל את טוויין: "אמור לי, לפיכך, מנקודת המבט הקרה שלך, מה בראשך הסיבה. האם יהודי אמריקה יכולים לעשות משהו כדי לתקן את זה באמריקה או מחוצה לה? האם אי פעם זה ייגמר? האם יהודי יורשה לחיות ביושר, הגון ובשלווה כמו שאר האנושות? מה עלה בגורלו של שביל הזהב?".
בתגובה כתב טוויין את החיבור "בנוגע ליהודים" – "Concerning the Jews", שפורסם בכתב העת הארפרז ב-1899.
עמדתו על היהודים
מלבד משפט אחד שנוי במחלוקת, המאמר אוהד ומאדיר את היהודים. המשפט השנוי במחלוקת כולל את האמירה שהיהודים לא עשו את חלקם במונחים של לחימה בכוחות המזוינים של אמריקה: "הוא (היהודי) קצין מקובל ונאמן וכשיר בשירות המדינה, אבל נוטה לחוסר פטריוטיות כאשר עומד ליד הדגל בתור חייל פשוט – כמו "הקווייקר הנוצרי".
עם זאת, כאשר נתוני מחלקת המלחמה של ארצות הברית חשפו כי אמריקאים יהודים למעשה מיוצגים בצבא האומה באחוז גדול יותר מחלקם באוכלוסייה, חזר בו טויין מהדברים ופרסם התנצלות.
מעבר לסוגיית הנאמנות של החייל היהודי, החיבור אוהד ביותר את היהודים. ככלל, טווין התנגד לאנטישמיות, ביקר בארץ ישראל, ואף כתב על ביקורו ספר אוהד למדי בשם מסע תענוגות לארץ הקודש. למעשה, החיבור "בנוגע ליהודים" כולל, מעבר לאמירה בנוגע לחוסר הנאמנות של החייל היהודי, תיאור חיובי ביותר וכמעט מעריץ, של העם היהודי, בכל הנוגע להישרדותו:
מבנה המאמר
המאמר מוגש כמענה למכתב התגובה שאותו קיבל על המאמר הקודם. טוויין מפרט שש נקודות שעליהן מדבר מכתב התגובה, ומגיב על כל אחת מהן.
שש הנקודות הן:
לדוגמה, בסוגיה הראשונה -  "היהודי הוא אזרח המתנהג למופת"  ( The Jew is a well-behaved citizen), כותב טוויין את הדברים הבאים :
ובהמשך :
וכן הלאה.
קבלה
החוקר הישראלי בנט קרביץ קובע כי באותה מידה אפשר לשנוא יהודים מהסיבות שטוויין נותן להערצתם. למעשה, חיבורו של טוויין צוטט על ידי אוהדי הנאצים בשנות ה-30. קרביץ מסכם, "ההיגיון הפגום של המאמר "לגבי היהודים" וכל הפילושמיות (הערצת יהודים) מוביל לאותן אמונות אנטישמיות שהאחרון מבקש לנטרל".
רומן רומנטי
רומן רומנטי מוגדר על ידי ארגון ה-RWA (איגוד מחברי הרומן הרומנטי בארצות הברית) כספר אשר עוסק בשני אנשים אשר מתפתחת ביניהם אהבה רומנטית ואשר מנסים לבנות מערכת יחסים יחדיו. מערכת היחסים בין הגיבורים תהיה הציר העיקרי של העלילה. תיאור של יחסים אלו במקביל לאירועים היסטוריים או ביחס למערכות יחסים אחרות יכול להתקיים, כל עוד אלו לא יהוו את מוקד העלילה. מערכת היחסים הרומנטית בין גיבורי הספר תסתיים באופן טוב או לפחות אופטימי - בדרך כלל חתונה. ספר אשר עוסק בתיאור אהבתם של שני אנשים אך מסתיים בפרידה, במות אחד הגיבורים או בחוסר בהירות בנוגע לעתידם המשותף לא יסווג בדרך כלל כרומן רומנטי.
הז'אנר מחולק לרוב לספרים היוצאים בסדרות (קטגוריות) של מוציאים לאור, ובהם מגבלות לגבי אופי העלילה ומספר המילים, לצד ספרים העומדים בפני עצמם ואשר בהם הכתיבה חופשית יותר. בנוסף מחולק הז'אנר לקטגוריות משנה הקשורות באופי העלילה ומקום או זמן התרחשותה, ביניהן רומן רומנטי היסטורי, רומן רומנטי עתידני, רומן ארוטי, רומן רומנטי עם עלילת מתח, ורומן רומנטי מבוסס פנטזיה אשר יכלול מרכיבים על-טבעיים או שבין דמויותיו יהיו יצורים כגון ערפדים או אנשי זאב.
אחת הנוסחאות הוותיקות ברומן רומנטי מציגה כגיבורה צעירה הגונה, מוכשרת, נבונה וטובת לב, ולרוב גם יפה. הגיבור יהיה לרוב מבוגר ממנה, בעל אמצעים, אשר אינו נותן אמון באנשים עד אשר הוא פוגש את הגיבורה. לעיתים קרובות יתחילו היחסים ביניהם על רגל שמאל, אך עם הזמן הם יתאהבו. ברקע היחסים יופיעו דמויות משנה אוהדות לשני הצדדים, שישתדלו לרפד את דרכם אל האושר, לצד דמויות מרושעות אשר ינסו לחבל באהבתם הגוברת. יצוין כי עלילה זו נפוצה אך ודאי אינה היחידה בז'אנר.
בקרב חוקריו מחוץ לארץ נקראים הספרים בז'אנר Romance Novels. לעיתים קרובות ישנה התייחסות מפורשת לז'אנר כמזוהה עם הוצאות הספרים Harlequin הקנדית ו- Mills & Boon הבריטית. שתי הוצאות ספרים אלו חולשות על רוב ההוצאה לאור של ספרות זו בעולם.
השם 'רומן רומנטי' ניתן בישראל לסדרה מתורגמת של ספרי כיס אשר ראו אור מאז אמצע שנות השבעים של המאה העשרים. השם רומן רומנטי נטבע בתודעת הציבור, והפך כינוי לספרות מלודרמטית בעלת ערך אסתטי מועט.
הרומן הרומנטי התפתח בנישת ספרי הכיס, אלו בעלי הכריכה הצבעונית הרכה אשר מכילים כ-150 עמודים ו-50,000 מילים. הפורמט האחיד נבע משיקולי ייצור, שיווק והפצה אך גם ממסורת, והוא הפך סימן זיהוי ובסיס לציפיות בלב הקורא. בהוצאה הישראלית היו במשך שנים שני פורמטים קבועים - מצומצם ומורחב - והמתרגמות התבקשו לקצץ בעלילה או להוסיף לה על פי דרישות ההוצאה, שלא היה להן דבר וחצי דבר עם תוכנו המסוים של ספר זה או אחר.
על פי ארגון "הסופרים הרומנטיים של אמריקה" (RWA), יצירות שעוסקות בתקופה החל משנות ה-50 של המאה ה-20 מסווגות כרומן רומנטי עכשווי.
פיץ' פרפקט 3
פיץ' פרפקט 3 (באנגלית: Pitch Perfect 3) הוא סרט קומדיה מוזיקלית אמריקאי משנת 2017 בבימויה של טריש סיי. הוא סרט המשך לסרט פיץ' פרפקט 2 מ-2015, והסרט השלישי בסדרת הסרטים פיץ' פרפקט, בסרטים מככבים אנה קנדריק, אנה קאמפ, רבל וילסון, בריטני סנואו, היילי סטיינפלד, האנה מיי לי, אסתר דין, כריסטי פיט, אלכסיס נאפ, ג'ון לית'גו, מאט לטנר, רובי רוז, קלי ג'קל, שלי רגנר, אליזבט בנקס וג'ון מישל היגינס. עלילת הסרט עוקבת אחרי קבוצת האקפלה "בלאס" לאחר שסיימו את לימודיהן, מתאחדות חברות הלהקה לסיבוב הופעות אחרון מעבר לים.
תקציר העלילה
לאחר סיום לימודיהן בבארדן קולג' פונות חברות להקת האקפלה ה"בלאס" לחיים הבוגרים, בזו אחר זו נכשלות כולן בהתמודדות עם המציאות של החיים לאחר הלימודים. הן פוגשות באמילי, שכעת מנהלת את להקת ה"בלאס", שמזמינה אותן לאירוע איחוד. כאשר הן מגיעות לאירוע, הן מופתעות לגלות שהן הוזמנו לשם צפייה בלהקה החדשה בלבד והן מתאכזבות מאוד. לאחר ההופעה, כשהן יושבות בבר מאוכזבות, הן מקבלות הצעה ממנהיגת הלהקה אוברי, שאביה יזמין את הלהקה להצטרף לסיבוב הופעות באירוע בבסיסים של צבא ארצות הברית באירופה. בנות הלהקה מחליטות לקבל את ההצעה במקום. הן מתאחדות בפעם האחרונה לסיבוב הופעות מעבר לים, שם הן מתחרות בלהקות נוספות על האופציה לשיר עם די.ג'יי חאלד (בתפקיד עצמו) בסוף סיבוב ההופעות.
יודנשטרסה (ברלין)
יודנשטרסה (באותיות לטיניות: Jüdenstraße – "יידנשטראסה", שם הרחוב במבטא העתיק של גרמנית מרכזית, בגרמנית הסטנדרטית השם יהיה Judenstraße – "יודנשטראסה" ,"רחוב היהודים") הוא רחוב במרכז ברלין, בשכונת מִיטֶה. יודנשטרסה תחום בין הרחובות ראטהאוסשטרסה ושטראלאואר שטרסה. בפינת יודנשטרסה וראטהאוסשטרסה נמצא בנין העירייה של ברלין. יודנשטרסה הוא אחד הרחובות העתיקים של ברלין, הוא קיים מהמאה ה-13. פעם הייתה באזור זה שכונה יהודית, כפי שמשתמע משם הרחוב. בצד המזרחי של הרחוב, בין רחובות גרונרשטראסה ופארוכיאלשטראסה היה מבוי סתום בשם "גרוסר יידנהוף" (באותיות לטיניות: Großer Jüdenhof – חצר־היהודים הגדולה) שבו היו בית הכנסת, מקווה ובית הספר היהודי של ברלין עד פרעות שנת 1510.
פונוטקטיקה
פונוטקטיקה (מיוונית: φωνή (פונה) – צליל, τάξις (טאקסיס) – סדר) הוא תת-תחום בפונולוגיה, העוסק בחוקי צירוף הגאים בשפה – בתוך ההברות ובמילים. בשפה מסוימת, לא כל צירוף פונמות הוא אפשרי. קיימות מגבלות פונוטקטיות הקובעות אילו פונמות יכולות להימצא בתחילת הברה או מילה, אילו מהן יכולות לסיים הברה או מילה, ואילו פונמות יכולות להימצא בשכנות או צמידות זו עם זו. תחום אחר של הפונולוגיה הוא הפונמיקה או פונמטיקה, העוסק באופן היווצרות הפונמות.
המגבלות הפונוטקטיות הן אופייניות לכל שפה ושפה. לדוגמה, בשפה היפנית לא קיימת אפשרות לצרור עיצורים כמו /st/. באנגלית המודרנית אסורים צרורות הגאים כ-/kn/ או /gn/ בראש מילה (לא מדובר באותיות הללו, כי אם בהגאים). לעומת זאת, הייתה אפשרות כזאת באנגלית הקדומה ובאנגלית האמצעית, ואפשרות זו קיימת בשפות גרמנית והולנדית. התחלה של מילה מסוימת בצירוף /zv/ אפשרית ברוסית, אך לא באנגלית.
לימוד שפה מסוימת כולל את לימוד המגבלות הפונוטקטיות שלה. להברות יש מבנה מקטעי פנימי, המורכב מ:
ההתחלה והזנב יכולים להיות ריקים, ואז ההברה היא חד-תנועתית. במקרים אחרים, הגרעין הוא עיצור הברתי. המגבלות הפונוטקטיות מתייחסות לחלקים אלה של ההברות. הברה יכולה להיות פתוחה או סגורה. למשל בעברית: המילים "לא", "מי" ו-"תא". למשל, באנגלית:green CCVC eggs VCC;and VCC ;ham CVC (C=עיצור, V= תנועה) כש בתחילה או הזנב יכולים לכלול יותר מעיצור אחד, כלומר צרור עיצורים
פונוטקטיקה אנגלית
ההברה (והמילה) האנגלית twelfths /twɛlfθs/ מחולקת לתחילה [tw], גרעין [ɛ] וזנב [lfθs] ולפיכך יכולים לייצג אותה כ- CC) V (CCCC))(שבה C = עיצור, V = תנועה). על בסיס תיאור זה יכולים לקבוע כללים לפיהם יצוגי פונמות יכולים למלא דפוס זה. למשל, השפה האנגלית מאפשרת לכל היותר שלשה עיצורים בתחילת ההברה או המילה, אולם בקרב המילים הילידיות ובמבטאים סטנדרטיים, הפונמות בתחילה תלת-עיצורית מוגבלות על ידי כללים פונוטקטיים מסוימים. למשל בהיגוי המילה blue התנועה הייתה צריכה להיות זהה לזו מ-cue, בערך [iw]. ברוב הניבים של האנגלית, [iw] הפך [juː]. תאורטית היה צריך להיווצר [bljuː]. אולם הצרור [blj] מנוגד לכללים הפונוטקטיים לתחילות תלת-עיצוריות באנגלית. לפיכך הצטמצם ההיגוי ל-[bluː] על ידי השמטת ה-[j].
השפה האנגלית מאפשרת צרור פותח של עד שלושה עיצורים, וצרור סוגר של ארבעה - (CCCC)(CCC)V.
פונוטקטיקה עברית
צרורות העיצורים [ʃf ʃv] בתחילת ההברה קיימים בעברית הישראלית - למשל בהיגוי המילים "שביתה" ו"שפיטה". הניקוד שווא נע הפך בהשפעת ההגייה האשכנזית לאפס תנועה. לעומת זאת, צרורות העיצורים /lv nv/ אינם מקובלים בתחילת ההברה. מבטאים ביניהם [e̞] המפרק את הצרור, ([e̞] מסומן על ידי הניקוד שווא נע) כמו ב"לביבה", "נביטה". אין בעברית בתוך הברה אחת צרור של עיצורים סותמים שווים בבסיס חיתוכם. במילה "יָרַקְתְּ" (גוף שני נקבה), "רַקְתְּ" ניתן להיגוי ללא פירוק צרור העיצורים האחרונים. אך במילה "יָרַדְתְּ" (גוף שני נקבה), הצרור "רַדְתְּ" אינו תואם את הכלל הפונוטקטי והוא מפורק על ידי jä-rä-det] - e] (יש לציין, כי אם הייתה ההבחנה בדגושות ורפויות נשמרת בשפה המדוברת, כי אז מילים מסוג זה קלות היו להיגוי - יָרַדְֿתְּ [jʌɾäðt]). כללי הפונוטקטיקה מיושמים גם לגבי מילים שאולות משפות זרות: בעברית המדוברת (בדומה לערבית) מתקשים להגות את צרורות העיצורים בסוף שמות כמו Lincoln ,Stern, Film, Chelm, בגלל הפרת הכללים הפונוטקטיים שלה, ואז יש מבטאים את לינקולן, שטרן, פילם, חלם – Lincolen, ʃteren, Filim, Helem.
רצפי צלילים אפשריים ובלתי אפשריים
בכל שפה ישנם כללים הקובעים אילו צלילים יכולים להימצא זה אחרי זה. למשל באנגלית:
צרורים מרביים של עיצורים בהברה
כללי הצרורים האפשריים של עיצורים הם שונים משפה לשפה. האפשרויות מגוונות:מאי אפשרות לשום צרור עיצורים ועד לצרור של מעל שלושה עיצורים. הכללים מושפעים גם על ידי גורמים כמו מיקום העיצורים במילה או בהברה ואיזה סוג של עיצורים נצמדים זה אחר זה. קיימות רק הברות פתוחות, אין צירופים של עיצורים זה אחר זה. או אם העיצור הסופי בהברה הוא /n/ כמו ב:הונ-דה. /n/ הוא גם העיצור היחיד היכול להופיע בסוף הברה. אין צרורי עיצורים באותה ההברה. בסוף הברה מותרים הצלילים /n/, וגם /ŋ/ ו- |ɻ] אין צרור עיצורים באותה הברה. מותרים צרורים של שני עיצורים באותה הברה. בסוף הברה יכולים להופיע העיצורים /m/, /n/, /ŋ/, /p/, /t/ ו- /k/ בלבד.
צרור העיצורים המרבי המותר באותה הברה כולל שלושה עיצורים. אמנם צרור של שלושה עיצורים הוא נדיר. יכול להופיע בהתחלת הברה, והקומבינציות המותרות הן במספר מוגבל. מותרים, למשל, הצרורים /stR/ (לדוגמה - strident כלומר,"צורם") ו-/skR/ (לדוגמה - scruter - לבדוק, לחקור, לבחון) אולם אין צרור /pms/ למשל. קיימות הגבלות גם לגבי קומבינציות של שני עיצורים בתחילת ההברה. מקובלים צרורים כמו /ps/ (psychologie), /pR/  (prendre לקחת), /tR/  (traire =לחלוב), /pl/  (plaire= למצוא חן) אבל לא מקובלים /ml/, /bm/, /ms/, /rs/ או /jl. בסוף ההברה מותרים גם כן צרורים מסוימים בני שני עיצורים צרורי העיצורים המרביים בתחילת ההברה ובסופה כוללים שלושה עיצורים, אבל הדוגמאות הן נדירות: sprint (מרוץ קצר ומהיר), strength (כוח) אין אפשרות לקומבינציות עיצורים כמו למשל /fs/, /spm/ או /ps/. ה צרור /gz/ אפשרי רק בפנים מילה (exhaust= מיצה, סחט, התיש) או בסוף מילה (legs - רגליים, גפיים תחתונות) גם בהונגרית הצרור המרבי של עיצורים מורכב באופן יוצא דופן משלושה עיצורים, בתנאי שעיצור הראשון יהיה [s], השני [p], [t] או [k] והשלישי [r]. בהברות נפרדות יכולים להופיע גם רצפי ארבעה עיצורים, במילים זרות כמו למשל, absztrakt. רצפי תנועות בהברות נפרדות יכולחים להגיע גם לשש תנועות: fiaiéiért (עבור ... של בניו)
הכללים הנוגעים לצרורי עיצורים יכולים להשתנות במהלך ההיסטוריה של שפה. למשל בהונגרית העתיקה לא היו מקובלים שני עיצורים בתחילת מילה, כפי שרואים בהשאלות העתיקות משפות סלאביות - "דבור" שהפך ל"אודוואר"= חצר, מרומנית - plăcintă - שהפך ל palacsinta (בלינצ'ס) ,מלטינית schola שהפך ל iskola =בית ספר. לעומת זאת מילים שהושאלו יותר מאוחר השאירו את צרור העיצורים ההתחלתי
טיבו של גרעין ההברה
ב שפות אחדות, כמו ההונגרית, הגרעין של ההברה יכול להיות אך ורק תנועה. בשפות אחרות יכול להיות או תנועה או דיפתונג, אם כי קיימת מחלוקת באם החלק של הדיפתונג הקרוי חצי-תנועה או חצי-עיצור הוא באמת כך או שהוא עיצור ממש. שפות כאלה הן רומנית, ספרדית (bueno = טוב) או צרפתית (traduire - לתרגם)
ישנן שפות שבהן עיצורים מסוימים (במיוחד /r/, /l/, /n/, /m/) יכולים להיות גרעין של הברה. למשל בשפה הצ'כית- למשל Brno ובשפות שבדיאסיסטם הסלאבי הדרומי-מרכזי: vrt = גן, bicikl = אופניים, או באנגלית - העיצורים ההברתיים: bottle (בקבוק) ; button (כפתור)
לקריאה נוספת
(לקסיקון השפה והבלשנות) ISBN 0-203-98005-0 (לקסיקון לבלשנות ופונטיקה) 2008, ISBN 978-1-4051-5296-9 Oslo University, 2005 (בלשנות ללומדי שפות אסיאתיות ואפריקאיות (השימוש הנכון בשפה. דקדוק צרפתי), ed XIV-, Bruxelles, De Boeck Université, 2007,
קישורים חיצוניים
Jean-Michel Kalmbach - La Phonétique et la prononciation du français pour apprenants finnophones 2011-2017 Kielten laitos, Jyväskylän yliopisto * Kattán-Ibarra, Juan and Pountain, Christopher J. ''Modern Spanish Grammar. A practical guideed II. London / New York, Routledge, [2003''(https://hillcrest-webmaster.squarespace.com/s/Modern-Spanish-Grammar-WB.pdf דקדוק מודרני של השפה הספרדית. מדריך שימושי], Barić, Eugenija et al., Hrvatska gramatika ed II revised Školska knjiga,Zagreb 1997, ISBN 953-0-40010-1
סודיום בנזואט
סודיום בנזואט הוא חומר משמר שנוסחתו הכימית C6H5COONa. כתוסף מזון הוא מסומן כ-E211.
החומר הוא מלח של חומצה בנזואית המסיס במים, ניתן לייצרו באמצעות ריאקציה בין נתרן הידרוקסידי וחומצה בנזואית (C6H5COOH).
שימושים
סודיום בנזואט הוא חומר משמר נפוץ למדי בתעשיית המזון. החומר מדכא התפתחות של בקטריות במזון וכן מונע צמיחת פטריות (Fungistatic). החומר אפקטיבי רק בתנאי חומציות גבוהה (pH < 3.5), אך מרבית מוצרי המזון והמשקאות עונים לדרישות אלה.
סודיום בנזואט מצוי במשקאות מוגזים, בריבות, ברטבים, במיצים ובחמוצים שונים כמו גם במוצרי הגיינה אישיים כגון משחות שיניים ואחרים.
סודיום בנזואט בטבע
סודיום בנזואט ניתן למצוא בכמויות קטנות בחמוציות ובסוגים שונים של פירות הניתנים לייבוש, כגון שזיפים ותפוחים, וכן תבלינים כגון קינמון.
סכנות בריאותיות
סודיום בנזואט הוא חומר שנוי במחלוקת; הסכנות הבריאותיות הטמונות בו אינן חד-משמעיות, אולם מספר מחקרים מצביעים על מגמה המוכיחה כי סודיום בנזואט עלול לגרום לבעיות ב-DNA האנושי, כמו גם נזקים שונים למערכת העצבים ובמקרים קיצוניים אף לסוגים מסוימים של סרטן. רשות המזון והתרופות האמריקנית (FDA) מאפשרת שימוש של עד 0.1% ממסת המוצר בחומר בכל סוג מזון או משקה, פרט למוצרים בהם נמצא החומר באופן טבעי, כך שבמיץ חמוציות, למשל, עשויות להיות כמויות גדולות יותר מהמקובל. "התוכנית הבינלאומית לבטיחות מחומרים" (The International Programme on Chemical Safety) ממליצה על כמות של עד 825 מ"ג ביום לכל ק"ג ממשקל הגוף. במחקר בו נבדקה השפעת תערובות צבעי מאכל ותוספי מזון ובהם סודיום בנזואט על התנהגות של ילדים נמצאה עליה מובהקת בתסמינים של היפראקטיביות אצל ילדים ששתו מיץ המכיל 45 מ"ג סודיום בנזואט (בתערובת עם חומרים אחרים) לעומת ילדים ששתו מיץ "פלצבו" ללא תוספים.
פינק
אלישה בת' מור (באנגלית: Alecia Beth Moore; נולדה ב-8 בספטמבר 1979), הידועה בשם הבמה פינק (נכתב P!nk), היא זמרת-יוצרת אמריקאית ממוצא יהודי. בתחילת דרכה היא הייתה חברה בלהקה "Choice", אך חברת התקליטים "LaFace Records" בחרה להחתים רק אותה על אלבום סולו. הלהקה עצמה התפרקה ב-1998. פינק הוציאה את אלבומה הראשון, "Can't Take Me Home", בשנת 2000. האלבום סיפק שני שירים שנכנסו לעשירייה הראשונה במצעד הפזמונים האמריקאי; "There You Go" ו-"Most Girls". היא קיבלה הכרה נוספת על השתתפותה בשיר הנושא של הסרט "מולין רוז'", "Lady Marmalade". השיר זכה להצלחה בינלאומית ולזכייה בפרס גראמי. כמו כן, הפך לשיר הראשון שלה שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקאי. אלבומה השני, "M!ssundaztood", שיצא בשנת 2001, הפך לאלבום המצליח ביותר שלה עד היום עם מכירות של למעלה מ-12 מיליון עותקים, וכלל שלושה להיטים שהגיעו לעשירייה הפותחת במצעדים בארצות הברית; "Get the Party Started", "Don't Let Me Get Me"  ו-"Just Like a Pill".
אלבומה השלישי, "Try This", זכה להצלחה פחותה מקודמו, אך הוא זיכה אותה במועמדות נוספת לפרס גראמי. בשנת 2006 הוציאה את אלבומה הרביעי, "I'm Not Dead". מאלבום זה יצאו הלהיטים: "Stupid Girls", "U + Ur Hand" ו-"Who Knew". אלבומה החמישי, "Funhouse", יצא בשנת 2008 וכלל את הסינגל, "So What", שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי. ב-2010 יצא אלבום האוסף, "". האלבום סיפק את הלהיטים "Fuckin' Perfect" ו-"Raise Your Glass" שגם הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקאי. אלבומה השישי, "The Truth About Love", היה הראשון מבין אלבומיה שהגיע למקום הראשון בבילבורד 200 ומכר למעלה מ-7 מיליון עותקים ברחבי העולם. האלבום סיפק שלושה להיטים נוספים שנכנסו לעשירייה הפותחת של מצעד הפזמונים האמריקאי, "Blow Me (One Last Kiss)", "Try"  ו-"Just Give Me a Reason". הסינגל האחרון הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים ברחבי העולם כולל ארצות הברית ונחשב לאחד הסינגלים הנמכרים ביותר של שנות ה-2010. ב-2014 היא הוציאה אלבום בסגנון פולק בשם "rose ave." בחלק מהרכב מוזיקלי הנקרא "You+Me". ב-2017 היא הוציאה את אלבומה השביעי, "Beautiful Trauma". האלבום הגיע למקום הראשון בבילבורד 200 ומתוכו יצא הסינגל הראשון, "What About Us".
בסוף 2009, מגזין הבילבורד דירג את פינק במקום הראשון ברשימת "זמרי הפופ של העשור" ובמקום 13 ברשימת "זמרי העשור".
מכירות אלבומיה ושיריה של פינק הסתכמו ברחבי העולם בכ-135.3 מיליון עותקים. שמונה משיריה הגיעו לעשרת המקומות הראשונים במצעד הבילבורד האמריקאי. היא זכתה בשלושה פרסי גראמי, פרס אמי, פרס הבריטס ובשבעה פרסים בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV כולל פרס על שם מייקל ג'קסון על הישגיה בתחום הקליפים המוזיקליים.
ילדותה
פינק נולדה באלקינס פארק, פנסילבניה, לג'יימס מור, חייל, וג'ודית קוגל, אחות. אביה היה קתולי ואמה יהודיה, ופעם התייחסה למוצאה האתני כ"אירית-גרמנית-ליטאית-יהודיה". היא גדלה בדוילאסטאון שבפנסילבניה. אביה ניגן בגיטרה ושר שירים עבורה, ומגיל צעיר חלמה להיות כוכבת רוק.
היא הושפעה מהאמנים: בט מידלר, ג'ניס ג'ופלין, סטיבן טיילר, מדונה, בילי ג'ואל, אינדיגו גריילס, דון מקליין, טופאק שאקור ונוטוריוס בי. איי. ג'יי.
1995–2000: תחילת הקריירה ו-Can't Take Me Home
בשנת 1995, בגיל 16, הצטרפה פינק ללהקת R&B בשם "Choice" שכללה שתי בנות נוספות. הלהקה הוציאה סינגל בשם, "Key to My Heart" אשר הופיע בפסקול הסרט "קאזאם" והבטיח לה חוזה הקלטות להפקת אלבום אשר לא יצא לפועל. ההרכב התפרק בשנת 1998.
2001–2002: M!ssundaztood
בשנת 2001 לקחה חלק בגרסה החדשה לשיר "Lady Marmalade לצידן של הראפרית ליל קים, זמרת הR&B, מיה, וזמרת הפופ, כריסטינה אגילרה, עבור הפסקול לסרט מולין רוז'. השיר הגיע למקום הראשון במצעדים רבים בעולם, זכה בפרס גראמי בקטגוריית "שיתוף הפעולה הטוב ביותר בפופ" ובפרס בטקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV בקטגוריית ה"וידאו קליפ הטוב ביותר".
פינק החלה לעבוד עם לינדה פרי, הסולנית לשעבר של להקת Non Blondes 4. יחד, הם כתבו והפיקו את רוב השירים באלבום "M!ssundaztood", שיצא לאור על ידי חברת אריסטה רקורדס, בנובמבר 2001.
הסינגל הראשון מהאלבום, "Get the Party Started", אשר נכתב והופק על ידי פרי, הגיע לחמשת הגדולים בארצות הברית ובארצות נוספות. כמו כן זכה בשני פרסי MTV. הסינגלים "Don't Let Me Get Me", "Just like a Pill" ו-"Family Portrait" הצליחו במצעדים והושמעו תכופות ברדיו. הצלחת הסינגלים הביאה את האלבום למעמד אלבום זהב ופלטינה ביותר מ-20 מדינות, עם מכירות של 13 מיליון עותקים ברחבי העולם והיה לאלבום השני הכי נמכר בבריטניה באותה שנה. "Missundaztood" ו-"Get the Party Started" היו מועמדים לפרסי גראמי בקטגוריות "אלבום הפופ הטוב ביותר" וביצוע הפופ הטוב ביותר לזמרת", בשנת 2003.
2003–2004: Try This
בתחילת שנת 2003 הוציאה פינק את הסינגל "Feel Good Time", ששימש כפסקול הסרט "המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה" וגם נתנה הופעת אורח בסרט. השיר נכלל גם באלבומה השלישי, "Try This", אשר יצא לאור בנובמבר 2003. האלבום הגיע לעשרת הגדולים בארצות הברית, קנדה, אנגליה ואוסטרליה, אך המכירות היו נמוכות ממכירות האלבום הקודם עם 3 מיליון עותקים בכל העולם. הסינגל "Trouble", זכה בפרס גראמי (השני של פינק) בקטגוריית "ההופעה הטובה ביותר של אמנית במוזיקת הרוק", בשנת 2004. הסינגל "Feel Good Time" היה מועמד בקטגוריית "שיתוף הפעולה הטוב ביותר במוזיקת הפופ".
2006–2007: I'm Not Dead
אלבומה הרביעי, "I'm Not Dead", יצא לאור באפריל 2006 בהוצאת "LaFace Records". הסינגל הראשון, "Stupid Girls", הפך ללהיט וזיכה אותה בפרס טקס פרסי ה-MTV, ולמועמדות בפרס גראמי בקטגוריית "ההופעה הטובה ביותר של אמנית במוזיקת הפופ". הסינגלים "Who Knew" ו-"U + Ur Hand" הצליחו באירופה ובארצות הברית. הסינגל הרביעי, "Nobody Knows", יצא לאור רק באירופה ובאוסטרליה. סינגל נוסף, "Dear Mr. President", הוא מכתב עבור נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש. האלבום מכר 6.5 מיליון עותקים ברחבי העולם.
2008–2010: Funhouse
אלבומה החמישי של פינק יצא באוקטובר 2008. באוגוסט 2008 יצא הסינגל הראשון מהאלבום, "So What". השיר, שעסק בגירושיה מבעלה, הגיע למקום הראשון בארצות הברית בארבעה מצעדי בילבורד שונים, למקום הראשון במצעדים של עשר מדינות נוספות והפך לסינגל המצליח ביותר שלה. הוא זכה בפרס בטקס פרסי MTV בקטגוריית ה"וידאו קליפ הטוב ביותר". סינגלים נוספים שיצאו מהאלבום: "Sober", "Please Don't Leave Me" ,"Funhouse", "I Don't Believe You", "Bad Influence" ו-"Ave Mary A". האלבום מכר עד כה 7 מיליון עותקים בעולם.