cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צנטרולניים
היסטוריה טקסונומית
במהלך אותן שנים, המיון הטקסונומי של הצנטרולניים היה נתון במחלוקת. למרות שארבעה סוגים קוטלגו תחת המשפחה הזו (Centrolene, Centrolenella, Cochranella, Teratohyla), הסידורים הטקסונומים היו לא שלמים, ואף לא מבוססים עבור מספר מינים. ב-1991, אחרי רביזיה כוללת של המינים והמאפיינים הטקסונומיים, שני הרפטולוגים הציעו הצעה חדשה למיון טקסונומי של הצנטרולניים לפי עקרונות קלדיסטיים (על פי מאפיינים משותפים) והגדרת קבוצות מונופילטיות (מכילות פריט אחד). אף על פי כן, קבוצה הטרוגנית אחת של מינים הושארה כפי שהיא תחת הסוג Cochranella, שהוגדר רק על ידי היעדר Humeral spine וכבד פקעתי.
מחקרים מולקולריים שנערכו לאחרונה הראו כי שלושת הסוגים במשפחת הצננטרולניים הם אינם מונופילטיים. הסוג Centrolene הוא פרפילטי כלפי הסוג Cochranella, ומספר מינים מהסוג Hyalinobatrachium היו כנראה קשורים יותר לסוג Cochranella. מכיוון שמצב של היעדר מונופילטיות בעייתי במיון טקסונומי, מספר הצעות הועלו לפתרון הבעיות. כך לדוגמה, מאמר מדעי שראה אור ב-2006 ותיאר מינים חדשים מהסוג Centrolene באקוודור, העביר שני מינים בעייתיים מסוג אחד לסוג אחר. שינויים אלו הפכו את אחד הסוגים למונופוליטי, אך טיבו של הסוג השני נותר בעינו. שינויים נוספים יצטרכו להתבסס על ניתוחים מורפולוגיים ומולקולריים מקיפים, שכבר עתה נעשים על ידי מספר גורמים בארצות הברית ובאקוודור.
מיון טקסונומי
משפחת הצנטרולניים הייתה תחילה ענף קרוב למשפחת האילניתיים; ואולם, מחקרים פילוגנטיים הראו כי הצנטרולניים קרובים דווקא למשפחת הלפטודקטיליים.
מיון המשפחה:
נואקשוט
נואקשוט (בערבית: نواكشوط, תעתיק מדויק: נואכשוט; בצרפתית: Nouakchott) היא בירת מאוריטניה והעיר הגדולה בה. מקור שמה מהמילה הברברית נאוואקסו - מקום הרוחות. העיר שוכנת במערב המדינה על שפת האוקיינוס האטלנטי. לפי תחזית רשמית לשנת 2022 אוכלוסיית העיר מונה כ-1.32 מיליון בני אדם והיא העיר הגדולה ביותר במדבר סהרה.
היסטוריה
נואקשוט החלה ככפר דייגים קטן בתקופה הפרה-קולוניאליסטית ובתקופת המשטר הצרפתי. לאחר שמאוריטניה הגיעה לעצמאות, נואקשוט נבחרה להיות בירתה. השלטון רצה כי עיר הבירה תהיה עיר מודרנית, דבר שפסל שלל כפרים ועיירות. בניית העיר החלה במרץ 1958, ויסודות העיר הושלמו עד עצמאות המדינה בנובמבר 1960. בשנת 1976 העיר הותקפה פעמיים על ידי חזית פוליסריו. לאחר בצורת אזורית, הגיעו לעיר מהגרים רבים.
רונה שוז
רונה שוז (באנגלית: Rhona Schuz) (נולדה ב-1958) היא פרופסור חבר למשפטים במרכז האקדמי שערי מדע ומשפט. עבודתה מתמקדת במחקר של חטיפת ילדים בינלאומית, זכויות ילדים ומשפט בינלאומי פרטי. ספרה The Hague Child Abduction Convention: A Critical Analysis (Hart Publishing, December 2013 הוכתר כ"ספר המוביל בעולם בתחום זה".
ביוגרפיה
שוז נולדה וגדלה באנגליה. עלתה לארץ בשנת 1993. היא נשואה ואם לשבעה ילדים.
רונה שוז סיימה תואר ראשון במשפטים (first class) מאוניברסיטת קיימברידג' (1979) ותואר שני במשפטים (first class), אף הוא מאוניברסיטת קיימברידג' (1980). ב-1994 היא קבלה דוקטורט ב-London School of Economics באוניברסיטת לונדון.
במהלך לימודיה היא קיבלה פרסים ומלגות שונות מ-Newnham College ומאוניברסיטת קיימברידג' (1978-80), וכן מלגה ע"ש גולדה מאיר מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1990–1991).
מינויים אקדמיים
בשנים 1980–1982 כיהנה שוז כמרצה באוניברסיטת נוטינגהאם, אנגליה.
בשנים 1982–1993 היא לימדה משפטים ב-LSE, לונדון.
מאז 2001 שוז היא חברת סגל במרכז אקדמי שערי מדע ומשפט. בשנת 2014 היא קיבלה דרגת פרופסור-חבר. נוסף על כן היא מרצה מן החוץ באוניברסיטת בר-אילן (משנת 2001). בנובמבר 2014 היא כיהנה כמרצה אורחת בפקולטה למשפטים באוניברסיטת וינה.
שוז היא עורכת-שותפה (יחד עם פרופ' איילת בלכר-פריגת) של כתב העת "משפחה במשפט" (משנת 2007), מנהלת-שותפה של המרכז לזכויות הילד והמשפחה במרכז האקדמי שערי מדע ומשפט (משנת 2005), ויועצת לנשיא של המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט בעניין קידום נשים (מ-2014).
פעילות מקצועית נוספת
שוז היא הדווחית לעניין ישראל למאגר incadat של ועדת האג, העוסק בפסיקה על פי אמנת האג בדבר חטיפה בינלאומית של ילדים (משנת 2004).
תחומי הוראה
שוז מלמדת קורסי מבוא וקורסים מתקדמים במשפט בינלאומי פרטי, היבטים בינלאומיים של דיני משפחה, דיני הורים וילדים, חטיפת ילדים בינלאומית, קורס על הולדה, משפט ואתיקה, ומבוא למשפט אנגלי. במהלך עבודתה באנגליה היא לימדה משפט בינלאומי פרטי, דיני משפחה, מיסוי של המשפחה, מיסוי – עקרונות ומדיניות, דיני משפחה במשפט המשווה ודיני חוזים.
חטיפת ילדים בינלאומית
מאז 1995 כתבה שוז בהרחבה על אמנת האג בדבר היבטים אזרחיים של חטיפת ילדים בינלאומית ("אמנת האג בדבר חטיפת ילדים"). מאמרה מ-2001 היה הראשון שהצביע על ההבדלים בין מדינות בפרשנות המושג "מקום מגורים רגיל" וצוטט על ידי בית הלורדים האנגלי ב-2005 ועל ידי בית המשפט הישראלי ב-2013. מאמר מאוחר יותר בחן את שיקולי המדיניות המנחים החלטות בעניין מקום מגורים רגיל וצוטט בין היתר על ידי בית המשפט העליון הבריטי ב-2013. מאמרה מ-2002 היה הראשון שניתח את חוסר העקביות בין אמנת האג בדבר חטיפת ילדים לבין האמנה בדבר זכויות הילד.המאמר צוטט בין היתר על ידי בית המשפט העליון הבריטי ב-2011 ועל ידי בית המשפט העליון ב-2006. מאמר באותו נושא בעברית מ-2004 צוטט אף הוא פעמים רבות על ידי בית המשפט העליון בישראל. ב-2009 הוזמנה שוז על ידי השופט ת'ורפ (Thorpe) להציג את עבודתה בכנס בו השתתפו למעלה מ-50 שופטים מובילים בתחום דיני המשפחה מלמעלה מ-20 מדינות. היא אף התמנתה על ידי האגודה הבינלאומית לדיני משפחה כנציגתה בפגישות השישית והשביעית (באוקטובר 2017) של הוועדה המיוחדת של ועידת האג למשפט בינלאומי פרטי בנושא היישום של אמנות האג מ-1980 ומ-1996. ספרה מ-2013 הוא מחקר מקיף של תופעת חטיפת ילדים בינלאומית. הספר צוטט לא פעם על ידי בית המשפט העליון.
זכויות ילדים
מאמריה של שוז עוסקים בענישה גופנית של ילדים, פונדקאות, אימוץ וקולו של הילד בהליכים הנוגעים אליו. מאמרה מ-2007 על זכותו של הילד לגידול על ידי הוריו הביולוגיים צוטט כמה פעמים בבית המשפט העליון. ב-2015 היא פרסמה מאמר בנושא הסכנה לשימוש בשיח זכויות ילדים בזירה הפוליטית והציגה טענות נגד הטענה (בהחלטה מ-2013 של הפרלמנט של מועצת אירופה) שמילת גברים מהווה פגיעה בזכויות הילד.
משפט בינלאומי פרטי
ב-1997 פרסמה שוז את הספר (A Modern Approach to the Incidental Question (Kluwer, 1997 המציע גישה דיפרנציאלית לבעיה המתודלוגית, המאפשרת להתחשב ביעדי מדיניות של מדינת הפורום. מאמרה מ-1986 בנוגע לדוקטרינת פורום בלתי-נאות נזכר בהסכמה בפסק הדין של בית הלורדים בפרשת The Spiliada. מאמריה בעברית על ברירת הדין בנזיקין צוטטו על ידי כמה מהשופטים בפסק דין סקלאר נ' יובינר.
לשכת החליפין לניירות ערך
"לשכת החליפין לניירות ערך" בארץ ישראל הוקמה בספטמבר 1935. לשכת החליפין תפקדה כבורסה קטנה בה נסחרו בתחילה כ-25 ניירות ערך, במשך שעה מדי יום, חמישה ימים בשבוע, על פי הכללים המקובלים בבורסות אירופיות. המסחר התנהל בבנק אנגלו-פלשתינה, במשרדו של מרדכי פנחס חסון. המסחר בניירות ערך בארץ ישראל החל בשנות ה־30, בעקבות עלייתם לארץ של בנקאים יהודים שנמלטו מגרמניה הנאצית.
כמו כן נסחרו איגרות חוב של הממשלה המנדטורית, כולל תעודות נושאות פרסים שנמכרו בשנות מלחמת העולם השנייה. גם ניירות ערך אחדים ממצרים נסחרו בלשכה.
מיסוד המסחר בניירות ערך
עם קום המדינה, על רקע הגידול במחזורי המסחר ובמספר החברות שהנפיקו לציבור, גבר הצורך במיסוד המסחר בניירות ערך. הבנקים ובתי ההשקעות שפעלו בישראל באותה תקופה, התאגדו והקימו בספטמבר 1953 את הבורסה לניירות ערך בתל אביב. הבורסה החלה לפעול ב־1 בדצמבר 1953, והמסחר המשיך להתנהל במשרדי בנק לאומי עד שנת 1960, עת עברה הבורסה למשכן עצמאי, ב"פסאז'" ברחוב אלנבי 113 בתל אביב.
מסילת הברזל הטרנס-אסייתית
מסילת הברזל הטרנס-אסייתית (בראשי תיבות TAR, מאנגלית Trans-Asian Railway) היא מיזם שנועד ליצור רשת מסילות משולבת עבור רכבות משא לרוחב אסיה ואירופה תוך הנעת רכבות. TAR הוא מיזם של הוועדה החברתית והכלכלית עבור אסיה והאוקיינוס השקט (בראשי תיבות UNESCAP) של האו"ם.
המיזם החל בשנות ה-60 של המאה ה-20 במטרה לייצר מסילת ברזל רציפה שאורכה כ-14,000 קילומטרים בין סינגפור לאיסטנבול בטורקיה, עם אפשרות לקישורים למקומות נוספים באירופה ובאפריקה. באותה העת היו הטיסות והובלת מטענים באוניות מפותחים פחות, והמיזם הבטיח לקצץ בצורה משמעותית בזמן הובלת המטענים ובמחירי ההובלה בין יעדים באסיה ליעדים באירופה. מכשולים מדיניים וכלכליים עכבו את התפתחות ה-TAR בשנות ה-60, ה-70 וה-80. בשנות ה-90, משהגיע קץ המלחמה הקרה והחלו להתרקם של היחסים בין כמה ממדינות האזור, השתפרו סיכויי ההצלחה של יצירת רשת מסילות לרוחב יבשת אסיה.
רוב רשת מסילות הברזל קיים כבר כיום, ועם זאת נותרו כמה פערים משמעותיים. האתגר הגדול ביותר הוא ההבדל ברוחב מסילות הברזל שברחבי אסיה ואירופה. קיימות ארבע מידות רוחב עיקריות של מסילות הברזל. רוב אירופה, טורקיה, איראן, סין, קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית משתמשות ברוחב של 1,435 מילימטר המכונה גם הרוחב הסטנדרטי. פינלנד, רוסיה והרפובליקות לשעבר של ברית המועצות משתמשות במסילה שרוחבה 1,520 מילימטרים. רוב מסילות הברזל בהודו, פקיסטן, בנגלדש וסרי לנקה הן ברוחב של 1,676 מילימטרים, ורוב מסילות הברזל בדרום-מזרח אסיה הן ברוחב של מטר אחד. במרבית המקרים אין הכוונה במיזם TAR לשנות את רוחב מסילות הברזל הלאומיות. מתקנים ממוכנים יבנו על מנת לשנע מכולות מרכבת לרכבת בנקודות בהן משתנה רוחב המסילה.
עד 2001 נבחנו ארבעה פרוזדורים:
שיפצור
בעגה הצה"לית, שִׁפְצוּר פירושו עריכת שיפורים ושיפוצים בציוד צבאי כדי להתאימו לחייל. המילה היא ככל הנראה הלחם של המילים שיפוץ ושיפור או ראשי תיבות של המילים שיפור צורה. השימוש בשיפצורים קיים אצל כלל החיילים, ובפרט בקרב חיילים קרביים, לשם התאמת ציוד צבאי תקני לשימושם.
השיפצורים נעשים, על פי רוב, באמצעות כלי עבודה פשוטים כגון מיתרי פלסטיק, סרט הדבקה מסוג איזולירבנד או איזו חבלה, אזיקונים, מצית וסכין יפנית, המסופקים על ידי הצבא או נרכשים על ידי החיילים, ונדרשים ללימוד ולביצוע כחלק מתהליך ההכשרה הצבאי.
שיפצור כולל, על פי רוב:
בנוסף, שיפצור שמטרתו העיקרית היא אסתטית מכונה דיגום. כך, שיפצורים לכומתה, לתג היחידה ולדיסקית, הנעשים לשם נוחות ואופנה, מקובלים בקרב כלל חיילי צה"ל. בין השיפצורים המקובלים למטרה זו נמנים רקמה על תג היחידה ועל כובע ב' וגילוח או הוספת חרוזים לכומתה. השיפצורים לרכיבים שונים במדי צה"ל מהווים גם כסמל לפז"ם החייל, לכישוריו או לטיב שירותו.
המונח, שמקורו בצבא, עשה את דרכו גם אל הסלנג הלא-צבאי, לציון אלתורים המשפרים ציוד ומוצרים. בהשאלה משמשת המילה לתיאור פעולת שיפור של טקסט או קוד מחשב, ואף של דברים מופשטים יותר כגון רעיונות.
יצחק קרייס
יצחק קרייס (נולד ב-1965) הוא מנהל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר וקצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, בתפקידו האחרון בצה"ל שירת כקצין רפואה ראשי. הוא רופא מומחה ברפואה פנימית ובמנהל רפואי, פרופסור לרפואה באוניברסיטת תל אביב, וכן פרופסור עמית בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
שנים ראשונות ושירות בצה"ל
יצחק קרייס נולד ברמת גן לשמעון ולזיוה קרייס. אמו עבדה שנים רבות במכון הלב בבית החולים תל-השומר, ואביו עבד ככבאי. ב-1983 החל את לימודיו בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית. ב-1990 קיבל את התואר דוקטור לרפואה, ועם סיום הלימודים החל לשרת כקצין רפואה בחטיבת הצנחנים.
בשנים 1991–1994 שירת כרופא גדודי בגדוד 101 של חטיבת הצנחנים, ובהמשך כקצין הרפואה החטיבתי, כולל במהלך מבצע דין וחשבון. מונה למפקד קורס קציני רפואה בבית הספר לרפואה צבאית, ולאחר מכן לקצין הרפואה של עוצבת האש ועוצבת געש. ב-2001 שימש כראש ענף הרפואה במפקדת קצין הרפואה הראשי, וב-2003 מונה למפקד הרפואה של פיקוד הדרום. בתקופה זו הוביל את המענה הרפואי ללחימה ברצועת עזה והמאמץ הרפואי במהלך תוכנית ההתנתקות. ב-2007 מונה לראש מחלקת התכנון באגף התכנון והיה שותף לתכנון ומימוש התוכנית הרב שנתית לבניין כוחו של צה"ל "תפן" בין השנים 2007–2011.
באוקטובר 2011 מונה לקצין רפואה ראשי והועלה לדרגת תת-אלוף. במהלך כהונתו יזם והוביל את תוכנית "שומר אחי", פרויקט הדגל של חיל הרפואה, שנועד להוריד את שיעור התמותה בשדה הקרב, ויושמה בהצלחה במבצע צוק איתן.
לפרופ' קרייס ניסיון רב בתחום רפואת אסונות וסיוע הומניטרי. ב-1999 פיקד על יחידת רפואה במשלחת צה"ל למקדוניה לסיוע לפליטים האלבניים מקוסובו. בשנת 2004 היה מפקד צוות באירוע החילוץ בטאבה, ובשנת 2010 פיקד על בית חולים שדה של חיל הרפואה שהוקם לסיוע לנפגעי רעידת האדמה בהאיטי. כקצין רפואה ראשי הוביל את מבצע הסיוע הרפואי לנפגעי מלחמת האזרחים בסוריה שהחל בפברואר 2013, במהלכו זכו אלפי נפגעים סורים לטיפול בבתי החולים בישראל. הוביל את הוצאת משלחת הסיוע הרפואית לנפגעי "טייפון האיאן" בפיליפינים בנובמבר 2013. באותה שנה הוענק לו פרס Dr. Jean Mayer Global Citizenship Award כאות הוקרה להישגיו בתחום הסיוע ההומניטרי בעתות שלום ומלחמה.
בשנת 2014 הוזמן להרצות על תחום מומחיותו - מנהיגות במשבר - במסגרת TED MED.
בשנת 2019 יצא לאור, בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג', הספר Comprehensive Guide to Preparation and Operation, שקרייס נמנה עם העורכים הראשיים שלו.
מחקר, אקדמיה והוראה
פרופ' קרייס הוא מומחה ברפואה פנימית (התמחה בשנים 1995–1999 במרכז הרפואי שיבא), וכן במינהל רפואי (סיים ב-2016). הוא בעל תואר שני במינהל מערכות בריאות (MHA) מאוניברסיטת תל אביב (2005) ותואר שני במינהל ציבורי (MPA) מאוניברסיטת הרווארד (2007) (במסגרת תוכנית קרן וקסנר).
הוא פרופסור חבר בחוג לרפואה פנימית בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, פרופסור חבר קליני עמית בחוג לרפואה צבאית באוניברסיטה העברית בירושלים, מראשי תוכנית MBA in Healthcare Innovation באוניברסיטת רייכמן, וכן פרופסור אורח בפקולטה למנהל עסקים של Florida Atlantic University בארה”ב.
מנהל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
בפברואר 2015 החל התמחות במינהל רפואי במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר, וב-15 באוגוסט 2016 מונה למנהל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר.
בשנת 2018 חתם על הסכם להקמת "עיר הבריאות של ישראל", במסגרתו העבירה המדינה למרכז הרפואי שיבא את תקציב הפיתוח הגבוה ביותר שהושקע בבית חולים ציבורי, וייעודו לייצר תפיסה חדשנית של בריאות לנוכח אתגרי העתיד. במסגרת זו, הוביל מספר מהלכים לחיזוק הרפואה הציבורית וייסד את ARC – רשת בינלאומית של מרכזי חדשנות בבתי חולים לקידום טכנולוגיות חדשניות ברפואה.
בשנת 2019 נבחר המרכז הרפואי שיבא לאחד מעשרת בתי החולים הטובים בעולם בדירוג שביצע מגזין Newsweek, ובשנת 2020 טיפס במעלה הדירוג והגיע למקום 9.
עם פרוץ משבר הקורונה העולמי, לקח על עצמו המרכז הרפואי שיבא, בניהולו של קרייס, את ההובלה הלאומית והטיפול במשבר. בין השאר, מחלקת הקורונה הראשונה בישראל נפתחה בשיבא.
בשנת 2018 דורג פרופ' קרייס במקום 5 ברשימת 100 המשפיעים שבחר העיתון דה-מרקר, ובשנים 2019 ו-2020 נבחר לאחד מתוך 50 היהודים המשפיעים ביותר בעולם בדירוג של העיתון ג'רוזלם פוסט. ביולי 2021 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד על ידי אוניברסיטת רייכמן בהוקרה על שירותו המסור למדינת ישראל ותרומתו הגדולה לקידום מערכת הבריאות הציבורית בישראל.
חיים אישיים
פרופ' קרייס נשוי לענבל קרייס, מנהלת בתעשייה האווירית שעמדה בראש פרויקט "חץ 3". לזוג, המתגורר בשוהם, יש שלושה ילדים ונכדה.
דקר (עיר)
דָקָר (בצרפתית: Dakar) היא עיר הבירה של סנגל. נמלהּ של דקר הוא בעל חשיבות מסחרית ואסטרטגית, ומשמש בסיס צבאי, ימי ואווירי של צרפת. בדקר חיים כ-1,440,000 (2021) תושבים.
סגוביה
סגוביה (בספרדית: Segovia) היא עיר בספרד בקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון, כשעה נסיעה צפונית למדריד.
דקר (עיר)
דקר שוכנת בחצי האי קאפ-ור, שלחופי האוקיינוס האטלנטי, בערך באמצע קו החוף של סנגל.
סגוביה
העיר הוכרה בשנת 1985 על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בזכות שלושה אתרים הנמצאים בה: האקוודוקט, האלקסר והקתדרלה.
דקר (עיר)
היסטוריה
מיד עם כיבוש סנגל החלה צרפת להרחיב ולפתח את נמלה של דקר ובשנת 1902 העיר הפכה לבירה המנהלתית של אפריקה המערבית הצרפתית. לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה, שלטה ממשלת וישי בעיר ובנמל. ב-23 בספטמבר 1940 ניסו כוחות בריטניה וצרפת החופשית לכבוש את העיר אך נהדפו. באוקטובר 1942 הצהיר אדמירל ז'אן פרנסואה דרלאן שצרפת של וישי תגן על דקר עד הסוף, אולם לאחר ההכרזה על הפסקת אש על ידי דרלאן, בנובמבר 1942, והתייצבותו לצד בעלות הברית, הודיע מושל דקר על עמידתו לפקודתו של דרלאן והושגה הסכמה על מתן אפשרות לבעלות הברית להשתמש בנמל של דקר.
סגוביה
היסטוריה
העיר הייתה מיושבת עוד מימי קדם - בין השאר התיישבו בה הקלטים-איברים, הרומאים, והוויזיגותים. ככל הנראה העיר ננטשה אחרי הכיבוש המוסלמי, ויושבה מחדש החל מסוף המאה ה-11 על ידי נוצרים שבאו מצפון חצי האי האיברי וכבשו את האזור מידי המוסלמים.
דקר (עיר)
כלכלה
דקר היא אחת מערי התעשייה והמסחר הגדולות באזור, ובעיר ובסביבותיה מרוכזים קרוב ל-90% מכמות המפעלים בסנגל. בעיר ובסיבותיה מפעלי קמח, אריגים, רהיטים, ומפעלים לעיבוד שמנים, עורות, פוספטים ועוד. רחובות העיר הם רחבים, ובמרכזה מרובים הבניינים הגבוהים, בהם גורדי שחקים.
ספורט
העיר מזוהה בקרב חובבי הספורט המוטורי כנקודת הסיום של אירוע הראלי דקר שנערך בה מדי שנה מאז 1979 עד 2007. בשנת 2008 בוטל המרוץ המתוכנן בשל איומים לפיגועי טרור של ארגון אל-קאעידה. מ-2009 ואילך נערך המרוץ במדינות שונות באמריקה הדרומית אך שמו נשאר "ראלי דקר". עם זאת, מאז 2009 נערך מרוץ אפריקה אקו בתוואי דומה לראלי המקורי, המסתיים גם הוא בחופי דקר.
סגוביה
היסטוריה
בסוף ימי הביניים סגוביה ידעה תקופה של שגשוג - העיר גדלה, צמחה בה תעשיית צמר, והתפתחה בה אדריכלות גותית. מלכי קסטיליה לבית טרסטמרה קבעו בה את משכנם, ביניהם איזבלה הראשונה שהוכתרה בסגוביה כמלכת קסטיליה. באותה תקופה סגוביה הפכה לאחד המרכזים היהודיים החשובים של ממלכת קסטיליה לפני גירוש ספרד ב-1492.
ואולם בעקבות התבוסה במלחמת הקהילות (1520-1521) והעברת מרכז הכובד הכלכלי והפוליטי למדריד, סגוביה ויתר ערי קסטיליה החלו לשקוע והאוכלוסייה בהן התמעטה. במהלך המאה ה-18 נעשו מספר ניסיונות להחיות את העיר, אולם ללא הצלחה. בין הניסיונות שנעשו היו הקמת האקדמיה לארטילריה של סגוביה, שהייתה האקדמיה הצבאית הראשונה בספרד, בשנת 1764. ב-1808 העיר נכבשה על ידי הצבא הצרפתי במסגרת מלחמת העצמאות הספרדית. במשך המאה ה-19 והמחצית הראשונה של המאה ה-20 סגוביה חוותה התאוששות דמוגרפית וכלכלית.
יהודי סגוביה
יישוב יהודי בסגוביה החל בתקופה המוסלמית.
הידיעה הראשונה על הימצאותם של יהודים בסגוביה היא משנת 1215. מהמאות השלוש-עשרה והארבע-עשרה ישנם אזכורים מועטים בלבד לגבי הקהילה, אשר מהם ניתן ללמוד על נוכחות רצופה של 50-100 משפחות יהודיות בסגוביה. הן חיו סביב אדמות הקתדרלה. בין סוף המאה הארבע-עשרה לתחילת המאה החמש-עשרה עברו יהודי סגוביה אחת התקופות הקשות ביותר בתולדותיה,שהגיעה לשיאה בהפקעת בתי הכנסת בעקבות אירועי "הלחם הקדוש". אחד מרגעי הזוהר הגדולים של קהילת סגוביה היה בתקופתו של המלך אמריקה הרביעי (1474-1454). בזמנם של המלכים הקתוליים הייתה הקהילה היהודית בסגוביה אחת מהגדולות והעשירות בארץ. אולם שגשוגה הועב עקב מחלוקות פנימיות ובגלל הלחץ החיצוני הדתי והחברתי שממנו סבלה. לאחר פרסום צו הגירוש בשנת 1492, בחרו רוב הקהילות בגלות מספרד. בסוף המאה השלוש עשרה היה מצב הקהילה איתן. ידועות כמה "תקנות קהל". בשנת 1366 התנער אנריקה השני מן החובות ליהודים ופרע בהם. בסוף המאה הארבע עשרה ישבו בסגוביה 55 בעלי בתים יהודים, חציים בעלי מלאכה והאחרים סוחרים אמידים שתמכו בתלמידי החכמים. אחד מבעלי המלאכה היה מוכתר בכתר הרבנות ונקרא "רבי יהודה הצבע".
במהלך גזירות קנ"א מלך בספרד אנריקה השלישי, מלך קסטיליה, אך לא היה בידו הכוח להגן על היהודים, ורבים מהם נאלצו להמיר את דתם. במהלך המאה החמש עשרה התאוששה הקהילה. במחצית המאה החמש עשרה פעל בה אברהם שניור קורונל, מראשי הקהילה, וחצרן בארמונם של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה והמלך פרדיננד. בשנות השמונים של המאה החמש עשרה הייתה סגוביה מרכז לפעילות אנטי יהודית בהשראת האינקוויזיטור תומאס דה טורקמדה.
במהלך גירוש ספרד יצאו היהודים של העיר לפורטוגל ולאימפריה העות'מאנית. רבה האחרון של הקהילה הרב שמעון מימי, נפטר בפורטוגל בשנת 1498. מספר בתי כנסת עמדו בסגוביה, אברהם סניור קיים בביתו בית תפילה שאליו היו מגיעים גם אנוסים, אך בית הכנסת הפסיק להתקיים עם המרת דתו של סניור לנצרות. בית הכנסת הגדול של הקהילה נמסר למנזר של נזירות עוד במהלך המאה החמש עשרה, ובו הוקמה כנסיית קורפוס כריסטי. שאר בתי הכנסת פסקו מלהתקיים בימי הגירוש.
אמת המים של סגוביה
האקוודוקט (אמת מים) הוא הסמל המפורסם ביותר של סגוביה. הוא הוקם על ידי הרומאים במאה השנייה לספירה. הוא משך את מימי "הנהר הקר" (Río Frío) כ-18 ק"מ מסגוביה. רובו לא שרד, אך החלק האחרון שלו, הנמצא בכניסה הראשית לעיר, הוא מרשים ובו 166 קשתות ו-17 עמודים בשתי קומות. לזכר הרומאים בוני האקוודוקט הוצב לידו פסל של הזאבה המניקה את רמוס ורומולוס מייסדי רומא.
האלקסר של סגוביה
האלקסר (בספרדית Alcázar) של סגוביה הוא אחד מהטירות המפורסמות ביותר בספרד. המקום שימש מקום מושבם של מלכי קסטיליה. הוא נמצא על גבעה נישאה במקום של מפגש הנהרות ארסמה וקלמורס. במקום נמצאו שרידים המעידים על תפקידו כמבצר בזמן הרומאים. הערבים החלו לבנות את המבצר אבל את צורתו הסופית נתן לו אלפונסו השישי, מלך לאון. האזכור הראשון של האלקסר הוא משנת 1120. כאן הוכתרה איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה שנישאה לאחר מכן לפרננדו השני מלך אראגון, נישואים שייסדו את ממלכת ספרד. המקום משמש כיום כמוזיאון היסטורי למלכי קסטיליה.
לקריאה נוספת
הערך "סגוביה" באנציקלופדיה עברית, כרך כ"ה.
הערות שוליים
Provinco di Segovia
ימת סלטון
ימת סלטון (באנגלית: Salton Sea) היא ימה מלוחה בעמק אימפריאל שבדרום קליפורניה. היא נוצרה כימת מים מתוקים בתחילת המאה ה-20. ימת סלטון היא ימת בקע (שוכנת בעמק ביקוע) וימה טרמינלית (אין למימיה מוצא פרט להתאיידות).
היסטוריה
עמק אימפריאל המדברי הפך בשנים הראשונות של המאה ה-20 לנווה מדבר חקלאי משגשג, המבוסס על השקיה במי נהר הקולורדו. חברת הפיתוח של קליפורניה, בראשות צ'ארלס רוקווד, החלה ב-1901 להזרים מים לעמק באמצעות תעלת אלאמו. הסחף הרב שנישא עם מי הנהר שקע בתעלה, וב-1904 צמצם מאוד את כמות המים שהגיעו לחוות. החקלאים לחצו על החברה לפתור את הבעיה, ורוקווד, שעמד בפני אפשרות של פשיטת רגל, הורה לפתוח פרצה בגדת הנהר, כשישה קילומטרים דרומית לפתח התעלה. לא נבנו שערי כניסה, ולא התקבל אישור משלטונות מקסיקו. מי הנהר (בחלק מן הזמן כולם) זרמו ללא הפרעה לתוך התעלה. במהלך השיטפונות העונתיים מ-1904 ועד סוף 1906 זרמה לשקע סלטון כמות מים גדולה מאוד, ובמרכז השקע נוצרה ימת סלטון.
ניסיונות כושלים רבים נעשו לסגור את הפרצה ולשלוט על הזרם באמצעות שערים. השיטפון הופסק לבסוף ב-27 בינואר 1907, לאחר התערבות משמעותית של חברת הרכבת סאותרן פסיפיק שמסילת הברזל שלה עברה בעמק.
עם השנים הפכה הימה לאזור תיירות ונופש, וחופיה כונו "הריביירה של קליפורניה". שיא הפריחה היה ב-שנות ה-50 וב-שנות ה-60. התיירות החלה לדעוך ב-שנות ה-70, ורוב אתרי הנופש ננטשו.
הימה ניזונה רוב שנות קיומה מעודפי מי ההשקיה שהוזרמו לחוות בעמק אימפריאל. במהלך השנים נוצר מחסור במים, וב-2003 הוסכם לצמצם את מכסות המים להשקיה, ולהעביר חלק מהן לעיר סן דייגו. זרימת המים אל הימה פחתה בהדרגה. כיום ימת סלטון הולכת ומצטמצמת, בדומה לים המלח. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 היה שטח הימה כ-900 קילומטרים רבועים.
מימת מים מתוקים הפכה ימת סלטון לימת מים מלוחים. מליחות המים הולכת וגדלה, ועברה את ה-5% (יותר ממליחות מי ים). בנוסף לכך, גובר זיהום המים וקרקעית הימה בשאריות דשנים ומתכות כבדות שמקורם במי נגר. הזיהום קיים גם בשטחים היבשים שנוצרו עקב הצטמצמות הימה, ויוצר סיכון משמעותי של אבק רעיל. האקולוגיה המקומית אשר נוצרה במקום במשך חיי הימה הולכת וגוועת.
קיימות הצעות ותוכניות שונות להצלת הימה, ביניהן הקמת תעלה שתזרים אליה מים מלוחים מן האוקיינוס השקט.
בקצה הדרומי של הימה נמצא מקלט חיות הבר הלאומי סוני בונו ימת סלטון (Sonny Bono Salton Sea National Wildlife Refuge). המקלט שוכן בנתיב הנדידה הפסיפי (Pacific Flyway) של העופות הנודדים.
דרומית לימה הוקמו כמה תחנות כוח להפקת אנרגיה גיאותרמית.
ההוביט: מפלתו של סמאוג
ההוביט: מפלתו של סמאוג (באנגלית: The Hobbit: The Desolation of Smaug, בתרגום מדויק יותר: ישימון סמאוג) הוא סרט קולנוע ניו זילנדי־אמריקאי והשני בזיכיון סרטי הפנטזיה מאת פיטר ג'קסון על פי ספרו של ג'.ר.ר. טולקין, "ההוביט" (1937), והוא סרט ההמשך לסרט "ההוביט: מסע בלתי צפוי", ומקדים לסרט השלישי בסדרה: "קרב חמשת הצבאות". שם הסרט באנגלית "ישימון סמאוג" נובע מהשם שהעניק הגמד גלוין לישימון סמאוג, המישור שלמרגלות ההר הבודד. הסרט מבוסס על החלק המרכזי בספר "ההוביט", סיפור פגישת גנדלף ותורין מתוך "סיפורים שלא נשלמו" והנספחים ל"שיבת המלך".
הסרט יצא לבכורה עולמית ב־2 בדצמבר 2013 בלוס אנג'לס. בדומה לסרט הראשון בסדרה, הוא צולם בטכנולוגיית צילום של 48 פריימים לשנייה, ויצא לקולנוע בגרסאות: 2D, Real 3D, Digital 3D, ו־3D.
רקע
ישימון הסמאוג, היא אדמה מישורית השוכנת בין ארבור, ממלכת הגמדים, לעיר דייל, שהושמדה על ידי הדרקון סמאוג, שיושב בבטנו של ה"הר הבודד", ההר המשקיף על הישימון כולו. לאחר מות הדרקון הישימון שוקם וממלכת ארבור והעיר דייל שבו לגדולתן.
הסרט מתמקד בהגעת 13 הגמדים וההוביט בילבו באגינס אל מקום מושבו של הדרקון סמאוג, והתמודדותם מולו; על פי הספר "ההוביט", סמאוג היה דרקון נושף אש, שהגיע מאזור ארד מיתרין, שבשנת 2770 לעידן השלישי, הגיעה לאוזניו הידיעה על העושר הגדול של ממלכת הגמדים שבארבור, או־אז החליט הוא ליטול לידיו את האוצר; הוא השמיד את העיר דייל והבריח את הגמדים, כשהוא משתכן בבטן ההר, שבממלכת ארבור. הדרקון נותר שם במשך 60 שנים עד שדבר קיומו הפך לאגדה. בשנת 2941 הגיע תורין צינת אלון עם 13 מגמדיו ועם בילבו ההוביט, על מנת לדרוש את האוצר הגנוב בחזרה, סמאוג שרתח מכעס על החבורה שמעיזה להפריע את מנוחתו, יצא ממקום משכנו - אך במאבק עיקש הוכרע על ידי קשת בשם בארד, צאצא לגיריון, מי שהיה שר דייל, העיר שהושמדה על ידי סמאוג. על פי הספר, עצמות הסמאוג נחו ללא פגע בתחתית אגם אסגרות'.
עלילת הסרט
בעיירת בני האדם ברי, נפגשים גנדלף הקוסם ונסיך הגמדים תורין צינת־אלון בפונדק "הפוני המקפץ", כשגנדלף משכנע את בר שיחו לצאת לדרוש את האוצר מידי הדרקון סמאוג, על מנת להפוך למלך בטן ההר וממלכת ארבור. גנדלף מזכיר שביכולתם לגייס פורץ מוכשר - את בילבו באגינס ההוביט.
שנה לאחר מכן תריסר הגמדים וההוביט נרדפים על ידי "אזוג המשחית" וחייליו האורקים. הם יוצאים לחפש מקלט בביתו של משנה הצורה, ביאורן. באותו הלילה, אזוג מגיע אל מבצר דול גולדור וחובר אל בעל האוב, בעודו מורה לבנו בולג להמשיך במרדף אחר תורין.
ביום המחרת, לאחר שביאורן מביע את תיעובו כלפי האורקים, הוא מלווה לגמדים את סוסיו על מנת שיקל עליהם להימלט מפני האורקים והחבורה נכנסת אל יער אופל. גנדלף נפרד מהם ומורה להם ללכת בעקבות שביל ביער ולא לסור ממנו. גנדלף מוצא כתובת בלשון השחורה ומקבל מסרים מגלדריאל שדורשת ממנו לחקור את קבר רפאי הטבעת.
הגמדים מאבדים את דרכם ביער ונלכדים בידי עכבישי ענק. בילבו, בסיוע הטבעת האחת מצליח לשחרר את הגמדים מקורי העכבישים. אך עד מהרה הם נופלים בשבי אלפי־היער הפראיים, בהנהגת לגולאס וטאוריאל שמחסלים את שאר העכבישים. טאוריאל מתאהבת בגמד קילי, מה שמעורר קנאה אצל לגולאס, המאוהב בה אף הוא.
בילבו מצליח לגנוב את מפתחות תאי המאסר ומסייע לגמדים שוב להימלט. הוא מבריח אותם בתוך חביות יין אל הנהר. בעודם נסחפים בנהר הגמדים נרדפים בידי אורקים בהנהגת בולג. במהלך ההימלטות מהאורקים מגיעים לגולאס וטאוריאל לסייע ומצליחים לשבות את אחד האורקים ולהביאו לתשאול. מלך האלפים לומד מפיו של האורק כי מלחמת עולם צפויה להפתח שנית, על ידי כוחות האופל, והוא מחליט לאטום את ממלכתו בפני הרוע הממשמש ובא.
בילבו והחבורה נתקלים אז באדם בשם בארד, קשת ותושב עיר האגם, משיט דוברה שגר בעבר בעיר דייל. בארד ממתין לחביות המרוקנות, ברציף הנהר. חבורת הגמדים משחדת את בארד על מנת שיסייע להם לחמוק אל עיר האגם, שבה חיים צאצאי תושבי העיר דייל ונשלטים ביד רמה בידי אדון עיר האגם ויועצו אלפריד. הגמדים מנסים לחמוס נשק מהנשקייה, אך מתגלים ונעצרים בידי אנשיו של אדון עיר האגם, אז מבין בילבו כי בארד הוא צאצא לגיריון, מי שהיה אדון העיר דייל טרם שנחרבה. לאחר שתורין משכנע את תושבי העיר שיחלוק עמם את אוצר ההר, הם משוחררים וממשיכים במסעם אל ההר הבודד ומגיעים למרגלות ההר הבודד. קילי שנפצע נאלץ להישאר בעיר עם אוין, פילי וביפור.
גנדלף מגיע לקבר רפאי הטבעת ואליו מצטרף רדגסט החום. הם מגלים שהקברים ריקים ומבינים לאימתם, שבעל האוב אינו בן אנוש מאחר שרפאי הטבעת נענים רק לאדון הטבעת האחת ושליט טבעות הכוח. גנדלף שולח את רדגסט כדי להזהיר את גלדריאל בדבר ממצאיהם, בעודו מתקדם אל מבצר דול גולדור, שם הוא מגלה חורבן רב ונופל למארב אורקים בהנהגתו של אזוג. הוא מותקף בידי בעל האוב שחושף בפניו את זהותו האמיתית: שר האופל, סאורון. גנדלף נכלא וצופה באימה בצבא אורקים בהנהגת אזוג צועד ממבצר דול גולדור לעבר ההר הבודד.
בינתיים, האלפית טאוריאל, מחליטה לעזוב ולסייע לקילי הפצוע, בעוד לגולאס דולק אחריה. משעולה בידי בילבו להיכנס אל תוככי ההר, הוא מנסה בכוחות עצמו לגנוב את אבן הארקנסטון, אך נתפס בידי הדרקון סמאוג.
זוג האלפים, לגולאס וטאוריאל, נאלצים להיאבק בלהקת אורקים טרם הגיעם אל עיר האגם, טאוריאל מצליחה לבסוף להגיע אל קילי הפצוע ובכוח הקסם האלפי מרפאת אותו מפצעיו בעוד לגולאס רודף אחר האורקים. בארד מנסה להדביק חץ שחור אל משגר העיר הניצב בראש מגדל העיר, על מנת לפגוע בדרקון, אך עד מהרה בארד נתפס בידי אנשיו של אדון עיר האגם לפני שהוא מצליח לעשות משהו. אוין, קילי, פילי וביפור מותקפים בידי אורקים בהנהגת בולג, כשלגולאס יוצא לרדוף את בולג בעוד טאוריאל מרפאת את קילי, הנופל להזיות ומתוודה באוזניה על אהבתו.
הגמדים אוזרים אומץ להיכנס להר ומחלצים את בילבו מידי הדרקון. בעודם מערימים על הדרקון יורק האש סמאוג ומאלצים אותו להשתמש בלהבותיו, הם מנסים להרוג את הדרקון באמצעות הטבעתו בתוך הזהב המותך. אך סמאוג, נמלט מההר ומתעופף אל האוויר, בעודו מתנער מהזהב המותך ויוצא אל עיר האגם כדי להמיט חורבן ולנקום לאחר שהעזו להפריע את מנוחתו.
הפצה ושיווק
פיטר ג'קסון סיפק פרטים ראשונים אודות הסרט השני בסדרה, בהצצה לאירוע בשידור חי שנערך ב־24 במרץ 2013. קוד הגישה לשידור החי צורף למהדורות ה־DVD של "ההוביט: מסע בלתי צפוי" שיצאו ב־19 במרץ 2013. באירוע שידור החי, חשף פיטר ג'קסון פרטים מעלילת הסרט. לדבריו, טאוריאל המגולמת על ידי אוונג'לין לילי, היא דמות של אלפית פשוטה חברה במשמר האלפים של היער ושומרת ראש של מלך האלפים, ת'רנדויל, והוא חשף גם סצנה מתוך הסרט ובה נראים גנדלף ורדגסט החום, כשהם תרים אחר בעל האוב בדור גולדור ומגלים כי רפאי הטבעת שוחררו מקברם.
ביוני 2013, פיטר ג'קסון פרסם פוסטר וטריילר רשמי ראשון ובאוקטובר יצא הטריילר השני. הסרט הכניס 73 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו.
מדיה ביתית
אולפני האחים וורנר הוציאו את הגרסה הקולנועית של הסרט בבלו־ריי, בבלו־ריי 3D וב־DVD ב־8 באפריל 2014 שכללה גם 4 סרטוני הפקה של פיטר ג'קסון במהלך צילומי הסרט. ב־21 באוקטובר 2014 המהדורה המורחבת הפכה לנגישה להורדה דיגיטלית ב־iTunes וכללה 25 דקות צילום נוספות לסרט.
ביקורות
אתר הסרטים Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 74% על פי ביקורות מפי 214 גולשים. ביקורת באתר עין הדג טענה לבעיות רבות בסרט, אך למרות זאת הוסיפה ש"אי אפשר לוותר על 'ההוביט 2'". אורון שמיר בעכבר העיר כתב: "'ההוביט: מפלתו של סמאוג' מוקפד ברמות על ויפייפה חזותית, אבל סובל מתחושה כללית של העברת זמן בדרך לסרט הבא, שיסיים את הטרילוגיה".
Ivalice Alliance
Ivalice Alliance הוא זיכיון שרשמה חברת Square-Enix ומכיל את כל המשחקים שלה, המתרחשים בעולם משותף הנקרא איבליס. המשחקים מתפרשים על פני קונסולות משחקים מרובות, PSX, פלייסטיישן 2, Gameboy Advance, נינטנדו DS, PSP.
היסטוריה
הזיכיון הוכרז ב-13 בדצמבר 2006, יחד עם הוצאתו של Revenant Wings, כאשר הודיעו שמחקים נוספים יכללו בסדרה, ולא רק משחק תפקידים, אלא גם משחקי טקטיקה, כגון FF טקטיקס. הוכרז שכל המשחקים בזיכיון זה יתרחשו בזמן מסוים בעולם איבליס (Ivalice), והוכרז שגם משחקים שיצאו בעבר והתרחשו בעולם זה יכללו בו, כגון FF Tactics, FF Tactics Advance, FFXII, ו-Vargant Story.
המשחקים הנכללים בזיכיון
בזיכיון נכללים כרגע שמונה משחקים ואלו הם:
Final Fantasy Tactics
משחק שיצא לקונסולת הפלייסטיישן בשנת 2003 אך ורק בארצות הברית, שמבוסס על מערכת קרב אסטרטגיה בתורים. עלילת המשחק מספרת על העולם איבליס (Ivalice) אשר מתאושש "ממלחמת האריות" שנערכה 50 שנה. המשחק מספר על רמזה בן משפחת בילוב אשר יוצא כנגד המעצמות הדורשות שליטה על העולם שלאחר המלחמה. מערכת השחקנים מבוססת על מקצועות כגון קוסם, כוהן, לוחם וקשת המאפשר שינוי מקצועות הדמויות.
Final Fantasy Tactics: War of The Lions
זהו פורט של המשחק Final Fantasy Tactics המקורי לקונסולת ה-PSP, אשר יצא ב-9 באוקטובר 2007, ומכיל עלילה זהה בדיוק, למעט כמה מסעות משנה החושפים מידע נוסף, ושתי דמויות נוספות ממשחקים שונים בזיכיון.
Final Fantasy Tactics Advance
משחק שיצא לקונסולת ה-GBA, ומתקיים בעולם הקסום ומלא הקריסטלים, איבליס. המשחק משתמש במערכת קרב הדומה למשחקי אסטרטגיה מבוססי תורים. המשחק כולו מורכב ממשימות, שחלקן הן משימות הקשורות לסיפור, וכאשר מסיימם את כולן, מקבלים משימות נוספות. מלבד זאת מערכת הקרב במשחק זהה לחלוטין לזו של טקטיקס. במשחק מדובר על שלושה ילדים, מארש, ריץ ומיוט, שמגיעים לעולם חלומות בשם איבליס (מפיינל פנטזי טקטיקס). בעוד מארש מצטרף לקלאן ומנסה לחזור הבייתה. ריץ מטיילת עם חברה חדשה, ואינה בטוחה לגבי רצונה לחזור הביתה. ואילו, מתברר שמיוט הוא הנסיך בממלכה, ואינו רוצה לחזור.
Final Fantasy Tactics Advance 2: The Grimoire of The Rift
20 שנה לאחר ההרפתקאות של מארש באיבליס, ילד נוסף מעולמו מגיע לשם, לוסו קלמנס. והפעם הוא חוזר לתקופה שבה חיו ואן ופנלו מ-XII. הוא מצטרף לקלאן, ומגלה שעל מנת לחזור לעולמו, עליו פשוט לטייל, באיבליס, ועל ידי כך למלא יומן מיוחד שמתמלא מעצמו. העלילה מתחילה להסתבך כשאנשים מעברו של מנהיג הקלאן שלו, סיד, מתחילים לבצע פשעים, ולבסוף הוא מוצא את עצמו אחראי לגורל של איבליס. המשחק מתאפיין באותה שיטת קרבות כשל FFT, ו-FFTA.
Final Fantasy XII
המשחק האחרון בסדרה עבור ה-PS2 מציג את העולם איבליס אשר נמצא בעת מלחמה נוראה. המשחק נפתח בצורה מעניינת כאשר אנו עוקבים אחר כל הדמויות במשחק, עד שאנו מתחילים לשלוט על הדמות הראשית, Vaan, נער עני המתגורר בעיר "רבּאנסטר" בממלכת "דלמאסקה", אשר לאחרונה מצאה עצמה מובסת בשדה הקרב וכעת נתונה לחסדי האימפריה "ארקאדס". הנער אשר יוצא למסע נקמה משלו כנגד האימפריה, מוצא עצמו מעורב במשהו מעבר לחלומותיו הפרועים ביותר: החזרת השלטון על "דלמאסקה" ליורשת האמיתית שלו, הנסיכה, אשר כולם חשבו שהתאבדה.
Final Fantasy XII: Revenant Wings
משחק המשך ל-FFXII, המתרחש שנה אחריו, ומספר את קורותיהם של ואאן ופנלו, עכשיו שודדי אוויר רשמיים, בספינת האוויר שלהם כאשר הם מגיעים ליבשת המעופפת, וחוקרים עוד על קורות היושבים שם. המשחק יוצא לקונסולת נינטנדו DS. במשחק פוגשים דמויות ישנות וחדשות, ופרטים נוספים על העולם הכאוטי שלהם, איבליס. מערכת המשחק מציגה קרבות בסגנון משחקי אסטרטגיה בזמן אמת, כאשר כובשים מבנים שבעזרתם מזמנים לזירה חיילים נוספים לעזרה, שנראים Yarhi.
Crystal Guardians
משחק לטלפונים הניידים ביפן, בעל מערכת שליטה הדומה לזו הנמצאת ב-Revenant Wings. המשחק מורכב משלושה פרקים, W1, W2, W3.
על העולם
העולם של איבליס הוא עולם גדול, בעל טכנולוגיה מתקדמת (לפחות במשחקים הראשונים מבחינה כרונולוגית), ומאוכלס על ידי גזעים רבים, והמרכזיים שבהם הם בני האדם, הויירות, המוגלים, הבאנגאה, והסיק. בזמן שזה באיבליס מתרחשים המשחקים XII, Revenant Wings, Tactics A2, Crystal Guardians. כ-800 שנה אחרי המשחקים האלו, מתרחשים המשחקים Tactics, War of The Lions, Vargant Story, לאחר אירוע מסתורי שהתרחש באיבליס, ונודע בשם החורבן, ששינה את הגאוגרפיה של העולם, והשאיר רק את בני האדם, אחרי שהכחיד את שאר הגזעים. Tactics Advance מתרחש בעולם חלומות הדומה לאיבליס, אך לא באמת אמיתי. זהו לא באמת חלק מאיבליס, אלא רק אשליה על ידי חלומו של מיוט.
מיתולוגיה
בפיינל פנטזי טקטיקס, ישנן אגדות אחר סיפורן של אמיצי זודיאק (Zodiac Brave Story), שמספר על שנים עשר אבירים שהשתמשו בכוחם של אבני הזודיאק - אבנים קסומות ובהם חקוקים שנים עשר סמלי המזלות - על מנת להילחם בשד שזומן על ידי מלך שזמם לשלוט בכל איבליס. המיתוס הזה עוות על ידי הכנסייה של גלבדוס, כפי שמוסבר במשחק, על ידי כך שכללו את אג'ורה הקדוש (St. Ajora) בתור אחד מהאבירים.
ה-"לוקאבי" (Lucavi) הם שדים המחוברים לשנים עשר אבני הזודיאק שמחפשים לשלוט באיבליס על ידי החייאת המנהיג שלהם, אולטימה, המלאך הגבוה. כל אדם שמחזיק באבן זודיאק יכול ליצור חוזה עם הלוקאבי שמחובר אליה, ועל ידי כך, להפוך לאחד עם השד הזה. במהלך המשחק, הלוקאבי מנווטים את כנסיית גלבדוס לשלוט במלחמת האריות על מנת להבטיח שפיכות דמים שתחזיר את אולטימה. הלוקאבי השלוש עשרה, שמקושר לשמש, גם הוא נמצא במשחק במשימת משנה. חלק מהלוקאבי מופיעים כ-"טוטמה" בפיינל פנטזי טקטיקס אדבנס, בזמן שבוס משני, גוקו, הופך במהלך המשחק ל"רוקאבי". הם מופיעים שוב בפיינל פנטזי XII כ-"אספרים" (Espers), עם סיפורים שמתארים כיצד הם הפכו ללוקאבי. כמו כן נחשף שהם יצירות של האוקוריה (Ocurria) מפיינל פנטזי XII.
רבננט ווינגס הציג סוג חדש של ישויות הנקראות יארהי (Yarhi), הידועים גם כ"אספרים" לתושבי איבליס, הם ישויות שנוצרו מהאנרגיה הרוחנית של אנשים שמתו. ארבעה עשר יארהי מופיעים במשחק, 13 מהם מופיעים גם כאספרים ב-XII, ואחד, גילגמש, הופיע כבוס במשימת משנה באותו משחק.
דת
ב-XII, האור של קילטיה, דת פוליטאיסתית, היא הכנסייה השולטת באיבליס, ומשפיעה על העניינים הפוליטיים, באזור של חצי האי הגלתני. למרות זאת, הכנסייה שומרת על מצב א-פוליטי, ואנשיה הגבוהים ביותר מושעים מהפוליטיקה. בראשה עומד הגראנד קילטיאס, שבאירועי המשחק הוא ההלגאס אנסטסיאס, עד מותו באמצע המשחק. הקילטיאנים נשבעים בשמו של פארם, האל הגדול, והכנסייה של גלבדוס היא ענף שהתפתח מתוך האור של קילטיה.
ברבנט ווינגס, פאולתנוס מייסד פולחן אישיות לעצמו ביבשת המעופפת למורס, וקורא לעצמו אל. בהמשך המשחק הגיבורים מגלים זאת וחושפים את האמת לגזע האגיל, שסוף סוף מתחיל לחיוית את חייו.
לקראת האירועים של טקטיקס, האור של קילטיה הוחלפה בכנסיית גלבדוס. גלבדוס היא דת מונותאיסטית, ופוליטית מאוד, ומעוות הרבה מההיסטוריה של איבליס. המאמינים של גלבדוס נשמבעים בשמו של פארם, כמו המאמינים של האור של קילטיה. במהלך המשחק, התרמית של הכנסייה נחשפת ומגלים כי היא עיוותה את ההיסטוריה.
קו הזמן
בזמן לא ידוע, האוקוריה התיישבו בגירובגן שבאיבליס. לאחר כמה עידנים, מגיע עידן שלטונו של המלך ריית'וול, שקיבל את אבן הנת'יסייט מהאוקוריה. 400 שנה לאחר מכן, מתרחש Final Fantasy XII. שנה לאחריו, מגיע הסיפור של Revenant Wings המהווה המשך ישיר. Tactics A2 מתרחש איפשהו קצת אחרי כן. 800 שנה אחר כך, אג'ורה הקדוש מייסד את כנסיית גלבדוס, ואז מוצא להורג על ידי האור של קילטיה. מתישהוא במשך, מתרחש סיפורם של גיבורי הזודיאק, והחורבן מכה באיבליס. 1200 שנים אחרי מותו של אג'ורה, מתרחשים האירועים הפיינל פנטזי טקטיקס. האירועים של ואגראנט סטורי מתרחשים מתישהו לאחר מכן בזמן לא ידוע, ואילו יש לזכור שהאירועים ב־Tactics Advance אינם מתרחשים באיבליס האמיתי, ולכן אין היכן למקם אותם על ציר הזמן של איבליס.
סוניה קסידי
סוניה קסידי (באנגלית: Sonya Cassidy; נולדה ב-1987/1988) היא שחקנית בריטית.
קסידי מוכרת מהופעותיה בתפקיד קלרה בסדרת הדרמה התקופתית של ה-BBC "גן עדן לנשים", סלין אשוורת' בסדרה הבלשית "ורה", בדמות האורקל בסדרת הפנטזיה "אולימפוס", ובתפקיד הסטר בסדרת המדע בדיוני "אנושיים" של ערוץ 4. היא שיחקה בתפקיד הלן בסרט הקולנוע "Survivor". קסידי הופיעה גם על במות התיאטרון.
אסטודיאנטס לה פלאטה
קלוב אסטודיאנטס דה לה פלאטה (בספרדית: Club Estudiantes de La Plata) הוא מועדון ספורט מהעיר לה פלאטה שבארגנטינה, הידוע בעיקר בשל קבוצת הכדורגל שלו. לזכות המועדון 6 אליפויות, 2 גביעים לאומיים ו-6 גביעים בינלאומיים.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה ב-4 באוגוסט 1905 על ידי קבוצת סטודנטים שהתאכזבו מהעדפתו של מועדון הספורט חימנסיה לה פלאטה למשחקים בתוך אולמות במקום בשדה. הקבוצה בחרה תלבושת הדומה לזו שלבשה קבוצת אלומני - מהבכירות בכדורגל הארגנטינאי באותן שנים - חולצה לבנה עם פסים אדומים אנכיים, מכנסיים שחורים וגרביים שחורות. עם הזמן נוצרה יריבות בין שני המועדונים, ומשחק הדרבי ביניהם מכונה "אל קלאסיקו פלאטנסה". המשחק הרשמי הראשון בין הקבוצות נערך ב-27 באוגוסט 1916, במסגרת ליגת העל.
הקבוצה זכתה באליפות ב-1913 בתקופה בה הליגה הארגנטינאית עדיין נחשבה לחובבנית. עם הקמת הליגה המקצוענית נודעה אסטודיאנטס בשחקני ההתקפה שלה שזכו לכינוי הפרופסורים וכללו את השחקנים מיגל אנחל לאורי, אלחנדרו סקופלי, אלברטו סוסאיה, מנואל פריירה ואנריקה גואיטה. חוליית התקפה זו נחשבת בעיני רבים לאחת המבריקות בהיסטורית הכדורגל הארגנטינאי. שניים מאותם שחקנים, גואיטה וסקופלי, זכו עם נבחרת איטליה בגביע העולם לשנת 1934. סוסאיה היה לשחקן הראשון שכבש בליגה ובנוסף, סיים את העונה כמלך השערים.
ב-1953 נשרה הקבוצה לליגה השנייה אך שבה לליגה הראשונה עונה לאחר מכן.
בשנות ה-60 הציגה הקבוצה סגל שחקנים צעיר שהורכב משחקנים מתחת לגיל 19 וכונו הרוצחים הצעירים. יחד עם מספר שחקני רכש, הצליחו הצעירים של אסטודיאנטס לזכות באליפות ראשונה בטורניר המטרופולין בשנת 1967. בכך הייתה אסטודיאנטס לקבוצה הראשונה מחוץ לחמש הגדולות (ריבר פלייט, בוקה ג'וניורס, סן לורנסו, אינדפנדיינטה וראסינג קלוב) שזוכה באליפות. הקבוצה המשיכה בהצלחותיה וזכתה 3 פעמים בגביע הליברטדורס בשנים 1968, 1969 ו-1970. הקבוצה גם התמודדה 3 פעמים בגמר הגביע הביניבשתי - ב-1968 גברה על מנצ'סטר יונייטד, ב-1969 הפסידה למילאן וב-1970 הפסידה לפיינורד. הקבוצה גם זכתה ב-1969 בגביע האינטראמריקנה.
משחק הגמר של הגביע הביניבשתי מול מילאן התאפיין במשחק נוקשה מצידם של שחקני אסטודיאנטס. בתגובה להפסד, נאסרו שחקני הקבוצה בהוראת נשיא ארגנטינה דאז, הדיקטטור חואן קרלוס אונגאנייה. בין היתר הושעה השוער פולטי לכל החיים ואף נכלא יחד עם חבריו לקבוצה סוארז ומאדרו. סגנון משחקה של הקבוצה זכה באותם ימים לכינוי אנטי-פוטבול. בסגל הקבוצה הופיעו גם שני רופאים - קרלוס בילארדו וראול מאדרו. כוכב הקבוצה באותם ימים היה חואן רמון ורון, אביו של חואן סבסטיאן ורון, כוכבה היום.
בשנות ה-70 פרש בילארדו ממשחק והחל לאמן. הוא הוביל את אסטודיאנטס לאליפות המטרופוליטנו בשנת 1982. שנה לאחר מכן הוביל מחליפו אדוארדו לוחאן מאנרה את הקבוצה לאליפות שנייה (טורניר הנסיונל לשנת 1983). בילארדו מונה כמאמנה של נבחרת ארגנטינה והוליך אותה לזכייה במונדיאל 1986 ולסגנות במונדיאל 1990 כשמאדרו משמש כרופא הנבחרת. בגמר 1986 כבש חוסה לואיס בראון, ששימש כקפטן אסטודיאנטס במהלך האליפות ב-1982, את השער הראשון של ארגנטינה.
ב-1994 ירדה הקבוצה פעם נוספת ליגה וחזרה לליגה הראשונה שנה לאחר מכן. בשנים שלאחר החזרה לליגה החלו לככב בקבוצה שחקנים כמו חואן סבסטיאן ורון, מרטין פלרמו, לוסיאנו גאלטי, ארנסטו פאריאס ומריאנו פאבונה.
ב-18 במאי 2006 מונה דייגו סימאונה, מגדולי שחקני ארגנטינה בכל הזמנים, כמאמנה של הקבוצה. סימאונה ביסס את הקבוצה סביב ורון שחזר מאירופה לקבוצה והנחיל את אופיו הווינרי לשחקנים, כך שתחת הדרכתו השיגה הקבוצה ניצחונות רבים שהוכרעו בדקות האחרונות של המשחק. ב-15 באוקטובר 2006, במסגרת אפרטורה 2006, השיגה הקבוצה את אחד מניצחונותיה הגדולים כשהביסה בדרבי את חימנסיה 0:7, הקבוצה ניצחה במהלך הטורניר 10 משחקים רצופים וסיימה את הליגה במקום הראשון יחד עם בוקה ג'וניורס. שתי הקבוצות התמודדו במשחק אליפות ב-13 בדצמבר ואסטודיאנטס ניצחה 1:2 לאחר שחזרה מפיגור. בסגל שזכה באליפות כיכבו בין היתר השוער מריאנו אנדוחאר, הקשר חוסה סוסה, החלוץ מריאנו פאבונה וחואן סבסטיאן ורון.
אחרי טורניר האפרטורה לשנת 2007 התפטר סימאונה מתפקידו לטובת אימון ריבר פלייט ובמקומו מונה רוברטו סנסיני, מגדולי שחקני ההגנה של ארגנטינה בשנות ה-90. בשנת 2009, תחת המאמן אלחנדרו סאבלה וכשבסגל שלה חואן סבסטיאן ורון ואנסו פרס, זכתה אסטודיאנטס בגביע ליברטדורס הרביעי שלה. במשחקי הגמר היא גברה על קרוזיירו הברזילאית (0-0 בארגנטינה ו-2-1 בברזיל, משערים של גסטון פרננדס ומאורו בוסלי - מלך השערים בטורניר). באליפות העולם לקבוצות שנערכה באבו דאבי הגיעה הקבוצה לגמר, שם הפסידה בהארכה לברצלונה בתוצאה 2-1. בשנת 2010 זכתה הקבוצה בטורניר האפרטורה, כשלסגל זוכי הליברטדורס מצטרפים מרקוס רוחו וגבריאל מרקאדו.
ביוני 2017 הודחה ממפעל הגביע על ידי פסיפיקו מהליגה הרביעית מה שהוביל לפיטוריו של המאמן נלסון ויוואס.
אצטדיון הקבוצה
הקבוצה שיחקה באצטדיון חורחה לואיס הירשי שנחנך ב-25 בדצמבר 1907. האצטדיון נקרא על שמו של יושב ראש הקבוצה בשנים 1927-1932. האצטדיון ידוע בכינויו "1 אי 57" (1 פינת 57) וזאת בשל מיקומו בין הרחובות 55 ו-57 לאורך השדרה הראשונה בעיר.
ב-1937 הותקנה מערכת תאורה באצטדיון, וכך הייתה אסטודיאנטס לאחת הקבוצות הראשונות ששיחקו בשעות החשכה.
תכולת האצטדיון היא 23,000 מקומות בלבד ולכן הקבוצה מקיימת את משחקיה הבינלאומיים באצטדיונה של בוקה ג'וניורס.
בספטמבר 2005 נסגר האצטדיון בשל תקנות בטיחות שאסרו הכנסת קהל ליציעי עץ, ובנוסף, ראש עיריית לה פלאטה ביקש להצדיק את בניית האצטדיון העירוני, אצטדיון סיודד דה לה פלאטה, וניסה לאכוף על שתי הקבוצות בעיר לשחק באצטדיון החדש שבנה. באוגוסט 2006 הציגה הקבוצה תוכניות לבניית אצטדיון חדש כשחואן ורון, שחקן הקבוצה, מבטיח לתרום סכום נכבד שיכסה חלק ממימון הבנייה. ביולי 2007 נהרס האצטדיון ובניית האצטדיון נתקלה בהתנגדות מצד ארגונים שונים, ביניהם ארגוני איכות הסביבה. מכירתם של כוכבי הקבוצה מריאנו פאבונה וחוסה סוסה תסייע במימון הבנייה ביחד עם תרומותיו של ורון. עד לחנוכתו של האצטדיון הביתי הקבוצה מארחת באצטדיון העירוני.
אחוזה
אחוזה היא מבנה מפואר וגדול המשמש למגורים וצמודה אליו קרקע גדולה, לרוב מספר דונמים, הבנוי בעיקר לאנשים אמידים. האחוזה שימשה כיחידה כלכלית חברתית ומשפטית. במערכת הפיאודלית באירופה שימשה האחוזה כמקום מושבם של אצילים והמרכז האדמיניסטרטיבי של סביבתה.
בתנ"ך
המילה מופיעה לראשונה בתנ"ך: אברהם מבקש לבנות לשרה 'אחוזת קבר', הלא היא מערת המכפלה. המונח מופיע עוד מספר פעמים בתנ"ך, בכל המקרים בהקשר למבנים או עבדים יקרי ערך, אשר מלווים את בעליהם עד למותם (ולעיתים לנצח).
ארסנופיריט
ארסנופיריט הוא מינרל סולפידי המכיל ברזל וארסן המשמש כמקור העיקרי להפקת ארסן.
כימיה וקריסטלוגרפיה
נוסחת המבנה הכימי של הארסנופיריט היא FeAsS. הארסנופיריט הוא תערובת איזומורפית של לולינגיט (FeAs2) ופיריט (FeS2). הארסנופיריט יכול להכיל קובלט עד 9% ממשקלו, זהו סוג של ארסנופיריט המכונה דייניט ([(Fe0.65 Co0.35)AsS]-[(Fe0.9 Co0.1)AsS]). מעבר לכך זהו כבר המינרל גלאוקודוט [Co0.5Fe0.5)AsS)].
הארסנופיריט מתמוסס בחומצה חנקתית תוך פליטת גופרית. כשמרבצים של ארסנופיריט נחשפים לאוויר, בדרך כלל כתוצאה מכרייה, המינרל מתחמצן באיטיות, תוך יצירת תחמוצות המסיסות במים יותר מארסנופיריט, ועקב כך נוצרת תופעת מי ניקוז מכרות חומציים (acid mine drainage) המזיקים לנהרות או למי תהום.
הארסנופיריט משתייך לקבוצה הקרויה על שמו "קבוצת הארסנופיריט" והכוללת מלבדו ומלבד הגלאוקודוט את המינרלים הנדירים הבאים: קלינוספלוריט [Co,Fe,Ni)AsS)], גודמונדיט [FeSbS], אירידרסניט [Ir,Ru)AsS)], אוסרסיט [Os,Ru)AsS)] ורוארסיט [Ru,Os)AsS)].
הארסנופיריט מתגבש במערכת המונוקלינית (פסאודו אורתורומבית), חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" 2/m\, וחבורת סימטריות מרחבית. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=5.744, b=5.675Å ו-c=5.785Å, וגודלה של זווית β הוא 112.17°.
תכונות פיזיקליות
הגבישים של הארסנופיריט מחטיים, פריזמתיים בעלי חתך ריבועי, קצרים ועבים שאורכם עד 30 ס"מ, פאות הגבישים מקווקוות, כמו כן מופיע המינרל כמקבצים חסרי צורה, גרגריים או עמודיים. תופעת גבישים תאומים נפוצה בארסנופיריט על {001} ו־{100}, תאומי מגע/חודרים על {101}, ועל {012} תוך יצירת זוג תאומים בצורת צלב או שלישית תאומים מעגליים (טרילינגים) שצורתה כוכב. לארסנופיריט יש פצילות מובחנת בכיוון אחד ({110}). הקשיות של המינרל בינונית, 6-5.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע גבוה יחסית, 6.1 גרם לסמ"ק. כאשר מחממים ארסנופיריט הוא הופך מגנטי תוך פליטת אדים רעילים.
תכונות אופטיות
אופטית המינרל הוא אנאיזוטרופי (תופעה אופטית שבה נראה כאילו המינרל משנה את צבעו תוך כדי סיבובו כאשר הוא מואר באור מקוטב מוצלב) בצורה בולטת באדום-סגול. גבישי הארסנופיריט אטומים. צבעם אפור פלדה עד לבן כסוף. צבע המינרל בדגימה מלוטשת הוא לבן עם גוון חיוור של צהוב. בבליה מקבל המינרל גוון ירקרק כשהוא צובע בירקרק את קירות הסלע. הברק של הארסנופיריט הוא מתכתי. המינרל ניחן בפלאוכרואיזם חלש בגוונים של לבן או כחלחל וצהוב אדמדם חיוור.
גילוי ומקור השם
המינרל תואר לראשונה ב-1847 על ידי המינרלוג הגרמני ארנסט פרידריך גלוקר (Ernst Friedrich Glocker; 1858-1793). שם המינרל מייצג את הרכבו הכימי: ארסן (As) ופיריט (FeS2).
בשפה הגרמנית יש למינרל שמות רבים נוספים. מיספיקל (Mißpickel) הוא שם ארכאי למינרל בגרמנית. שמות נוספים: ארסניקשטיין (Arsenikstein), דלרניט (Dalarnit) ותלהיימיט (Thalheimit)
שימושים
הארסנופיריט המכיל כ-46% ארסן והאורפימנט (As2S3) הם שני המקורות החשובים ביותר להפקת הארסן. עורקים של זהב מתגלים מדי פעם בקרבת מרבצים של ארסנופיריט, ולכן הוא יכול לשמש כסמן לקיומה של המתכת היקרה. הפרדת זהב כאשר הוא משולב בארסנופיריט יכולה להיות קשה למדי משום שהגביש המשולב ניתך בטמפרטורה גבוהה מאוד, ולכן הוצעו כמה שיטות אחרות להפיק את הזהב.
שימוש נוסף שיש למינרל הוא עבור אספני מינרלים. אף שאפשר לחתוך את המינרל כפי שניתן לראות בתמונה משמאל לא משתמשים בו כאבן חן,
מקור ותפוצה
הארסנופיריט הוא בין המינרלים הראשונים הנוצרים מפעילות הידרותרמית. המינרל מצוי בעורקים של זהב-קוורץ ובדיל שנוצרו בפגמטיטים מפעילות הידרותרמית בטמפרטורה גבוהה, וכן כמשקעים סולפידיים מהתמרת מגע, פחות נפוץ הוא היווצרות המינרל מפעילות הידרותרמית בטמפרטורה נמוכה. כמו כן בסלעים מותמרים דוגמת צפחות או גנייסים.
הארסנופיריט הוא מינרל הארסן הנפוץ ביותר. אתר Mindat מפרט למעלה מ-5,500 מקומות בעולם בו ניתן למצוא את המינרל. גבישים גדולים ומושלמים של המינרל ניתן למצוא באלטנברג (Altenberg), אהרנפריידרסדורף (Ehrenfriedersdorf) ופרייברג בסקסוניה שבגרמניה; בפנאשקווירה (Panasqueira) שבפורטוגל; בסאלה (Sala), טונאברג (Tunaberg) וסטולברג (Stollberg) בשוודיה; בטוויסטוק (Tavistock) בדבונשייר שבאנגליה; באתר המינרלים של פרנקלין (Franklin) במחוז ססקס (Sussex) בניו ג'רזי שבארצות הברית; בהידאלגו דל פארל (Hidalgo del Parral) במדינת צ'יוואווה שבמקסיקו; ובמכרה אובירה במחוז אויטה באי קיושו שביפן.
פטריק אוז'דניק
פטריק אוז'דניק (בצ'כית: Patrik Ouředník; נולד ב-23 באפריל 1957) הוא סופר, משורר ומתרגם צ'כי החי ופועל בצרפת.
ביוגרפיה
נולד בפראג לאם צרפתייה ולאב צ'כי. בשנת 1984 היגר לצרפת, שם עבד כמורה לשחמט ואחר כך כספרן. בין השנים 1986 ל-1998 שימש כעורך מדור הספרות במגזין L'Autre Europe. עוסק בתרגום של ספרות ושירה מצ'כית לצרפתית וההפך.
ספרו אירופיאנה, העוסק בתולדות אירופה במאה העשרים, ואשר יצא בשנת 2001 זכה להצלחה גדולה ותורגם לכ-28 שפות. הוא תורגם לעברית על ידי רות בונדי וראה אור בהוצאת חרגול.
סי קאדור בן גבריט
סי קאדור בן גבריט (או סי קאדור בנגאבריט, בערבית: سي قدور بن غبريط, כינוי נוסף: עבד אל-קאדר בן גבריט; נולד בסידי בל-עבאס, אלג'יריה 1868 – פריז, 1954) היה מייסד המסגד הגדול של פריז אשר במהלך מלחמת העולם השנייה, בזמן שצרפת של וישי שיתפה פעולה עם גרמניה הנאצית, הבריח למסגד כ-100 יהודים מאלג'יריה ומאירופה. הוא סיפק להם מחסה ותעודות לידה מוסלמיות מזויפות, ובכך הצליח להגן עליהם מרדיפות הגרמנים. פעולות אלו זיכו אותו בצלב הגדול של לגיון הכבוד.
ב-3 באפריל 2005 הוגשה ליד ושם בקשה להכרה בבן גבריט כחסיד אומות העולם. למרות זאת הוא לא הוכר כחסיד אומות העולם. לפי יד ושם, הסיבה לכך היא שלא אותרו ניצולים אשר בן גבריט הציל או תיעוד ארכיוני לכך.
בשנת 2011 הופץ הסרט הצרפתי "האנשים החופשיים" (בצרפתית: Les hommes libres), המגולל את סיפורו של בן גבריט.
עבד אל-ואחד מוחמד נור
עבד אל-ואחד מֻחמד נור בערבית: عبد الواحد محمد نور; נולד ב-1968) הוא מייסד ומנהיג התנועה לשחרור סודאן (Sudan Liberation Movement/Army, SLM/A).
ביוני 1992, בעת לימודיו, ייסד נור את התנועה לשחרור סודאן, במטרה "לעצור את ההרג הבלתי-פוסק" במדינה.