cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספרות מצריות
הספרות
המצרים הקדומים היו הראשונים שביצעו פעולות מורכבות בתחום המתמטיקה והאריתמטיקה. בסביבות תחילת האלף השלישי לפנה"ס, פיתחו המצרים שיטת ספירה לא-פוזיציונלית, המבוססת על חזקות של 10. דרכם הייחודית להצגת המספרים הייתה חיבורית, כלומר: כל ספרה ביטאה גודל מסוים, כאשר הגודל "הכללי" של המספר הוא סכום הגדלים של כל אחת מהן בנפרד, בלא תלות במיקום הספרות. שיטה זו הקדימה את השיטה הרומית, הדומה לה במקצת ומוכרת עד ימינו. שתיהן נבדלות משמעותית מהשיטה העשרונית בה הגודל שמתארת ספרה תלוי גם במיקומה במספר.
בשיטת הספירה המצרית קיימות 7 ספרות בלבד.
ייצוג מספרים
לציון מספרים שאינם חזקות שלמות של 10, השתמשו המצרים במספר סמלים רשומים זה מעל זה או זה ליד זה, כך שסכומם הוא המספר המבוקש. סמלים דומים נרשמו בקבוצות. למשל, המספר הנכתב בשיטה העשרונית כ-7507, ניתן לביטוי כסכום: 1×100+7×1000+5×7, ולפיכך ייכתב על ידי שבע פעמים הסימן של אלף, חמש פעמים הסימן של מאה, ושבע פעמים הסימן של אחת:
השיטה ההיראטית
בתקופה מאוחרת יותר, לאחר המצאת הפפירוס, נכנסה לשימוש שיטת סימון שונה כחלק מהכתב ההיראטי, שכללה סמל מיוחד לכל מספר מ-1 עד 9, לכל עשרת מ-10 עד 90, לכל אחת מהמאות וכו'. שיטה זו הקטינה את מספר הסימנים שנדרשו לרישום המספרים. למשל, המספר 5679 יכול להיכתב בארבעה סימנים בלבד, במקום 27. אך היא הייתה קשה יותר לשימוש, משום שהיו בה 36 סימנים שונים לחלוטין זה מזה, לעומת 7 סימנים בסיסיים בכתב הקודם. שיטה זו הייתה בשימוש בכתיבה על פפירוסים כבר ב-1800 לפנה"ס, במקביל לשיטה ההירוגליפית, בה המשיכו להשתמש לחריתה באבן.
המצרים השתמשו בסימנים מיוחדים לציון פעולות אריתמטיות. כמו שאנו משתמשים בסימנים (+) ו- (-) כדי לציין חיבור וחיסור, הם השתמשו בסימנים: אם הסימן הצביע לכיוון הכתיבה, הסימן היה חיבור, אחרת הוא סימל חיסור. לפי השערות מסוימות מדובר בסימני רגליים ההולכות עם כיוון הכתיבה, או נגדו.
ייצוג שברים
כיום ידוע שכל שבר פשוט ניתן לייצוג כסכום כזה, והצגה כזו נקראת שבר מצרי. שברים מצריים נוחים מאוד לשימוש כאשר יש צורך להשוות בין שני גדלים שונים. מאידך, חישובים שקל לבצע בעזרת שברים פשוטים הם לעיתים קשים למדי בעזרת שברים מצריים, והפיכת שבר פשוט לשבר מצרי עשויה להיות משימה מורכבת למדי. בממצא הארכאולוגי הקרוי פפירוס רינד נמצאו בעיות מתמטיות וטבלאות לפירוקם של שברים רבים לשברים מצריים, המדגימות את היכולת המתמטית של הכותב.
בנוסף, היו גם סימנים מיוחדים לשברים 1/2, 2/3 ו-3/4, בהם השתמשו לעיתים קרובות:
אמיל צ'וראן
אמיל צ'וראן (ברומנית: Emil Cioran, שמו ידוע תכופות בהיגויו הצרפתי "סיוראן"; 8 באפריל 1911 - 20 ביוני 1995) היה פילוסוף וסופר רומני שהיגר לצרפת והתיישב בה. התפרסם בעיקר במסות ובאפוריזמים שלו בשפה הצרפתית הכתובים ברוח פסימית, סקפטית, אנטי-נטליסטית או ניהיליסטית, ונחשב לאחד האמנים הגדולים של הסגנון הספרותי בשפה זו.
ביוגרפיה
אמיל צ'וראן נולד ביישוב רשינאר הסמוך לסיביו, שבטרנסילבניה, באותו זמן חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה חלק מרומניה. אביו היה פרוטופופ אורתודוקסי ואימו אתאיסטית, בת לאב שהועלה לדרגת ברון באימפריה ההבסבורגית.
לאחר לימודים קלאסיים בבית ספר תיכון בסיביו, החל בגיל 17 לימודי פילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט, שם נמנו בין מוריו טודור ויאנו ונאיה יונסקו. בהיותו בקיא בשפה הגרמנית, התעמק בפילוסופים עמנואל קנט, ארתור שופנהאואר ובמיוחד פרידריך ניטשה, כשהוא קורא אותם בשפה בה כתבו, בגרמנית. כבר בתקופה זו הביע את נטייתו לאגנוסטיות. הוא הושפע מקריאתם של גאורג זימל, לודוויג קלאגס, מרטין היידגר ולב שסטוב, שמיקם את המקרה במרכז מערך ההגות שלו. ב-1935 קיבל מלגה שאיפשרה לו המשך לימודי פילוסופיה בברלין, שם פגש את לודוויג קלאגס ואת ניקולאי הרטמאן.
הספר הראשון שכתב אמיל צ'וראן, Pe culmile disperării (על פסגות הייאוש) יצא לאור ברומניה ב-1934 וזכה לפרס הוועדה לציון כישרונות צעירים מתחילים ובפרס הסופרים הרומנים הצעירים. הוא המשיך לכתוב, כשכל שנה מופיע ספר חדש מפרי עטו.
הוא שב לרומניה והיה, במהלך שנת הלימודים 1936–1937, מורה לפילוסופיה בבית הספר התיכון Andrei Şaguna (אנדריי שאגונה) בברשוב. ב-1937 קיבל מלגת לימודים בפריז מטעם המכון הצרפתי של בוקרשט, מלגה שהתארכה עד 1944.
הוא שב לרומניה לחודשיים בשנת 1940 ומאז היה לתושב קבוע בפריז, זנח את השפה הרומנית ועבר לכתוב בצרפתית. הוא ניהל חיים צנועים והתגורר מכאן ואילך רק ברובע הלטיני ובסורבון.
אחרי עליית הקומוניסטים לשלטון ברומניה נאסרו ספריו והוא נשאר בצרפת. הוא ניהל התכתבויות מעניינות עם ידידיו הרבים, מירצ'ה אליאדה, אז'ן יונסקו, פאול צלאן, ברבו פונדויאנו, סמואל בקט והנרי מישו, כמו כן, עם אחיו, אורל, שנשאר ברומניה.
יצירתו הראשונה בשפה הצרפתית, Précis de décomposition, קיבלה את פרס ריבארול. לאחר מכן צ'וראן סירב לקבל פרסים שהוענקו ליצירותיו.
צ'וראן, הידוע בעולם בעיקר לפי ההיגוי הצרפתי של שמו - סיוראן, הושפע מהפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית ובעיקר מהגרסה הרומנית שלה, הטראיריזם (trăirismul), שכללה גם אלמנטים דתיים-נוצרים ומיסטיים.
עינפז ירוק
עינפז ירוק (שם מדעי: Chrysoperla carnea), הידוע גם כארינמל ירוק, הוא חרק ממשפחת עינפזיים המשתייך לסדרת ארינמלאים, בעלי גלגול מלא.
זהו המין השכיח ביותר בישראל, וקרוב מאוד למין עינפז רקום כנף. בוגרים וזחלים מצויים בכל ימות השנה בכל חלקי ישראל. בחורף מתקיימים הבוגרים באוכלוסיות קטנות במטעים ירוקי עד כגון אבוקדו, זיתים, חורשות אורנים וכן בשדות בור ובגינות נוי.
הבוגרים מופיעים באביב ובקיץ באוכלוסיות גדולות ממדים על גידולי שדה, כגון: אספסת, כותנה וירקות לא מרוססים. הם מעמידים שם דורות אחדים. להבשלת הביצים זקוקות הנקבות למזון חלבוני. הן מקבלות אותו מאכילת טל דבש ואבקת פרחים.
הביצים מוטלות בקבוצות, בדרך כלל ליד חלקי צמח הנגועים בריכוזי כנימות. הזחלים הבוקעים מסוגלים לסבול רעב ימים אחדים עד למציאת טרף. עד להשלמת גידולו עשוי זחל אחד להיזון מ־300–400 כנימות עלים או מעשרות זחלי עשים צעירים, לכן הזחלים משמשים גם בהדברה ביולוגית.
כל דרגות ההתפתחות נפגעות על ידי צרעות טפיליות.
שחמט אומגה
שחמט אומגה היא וריאציית שחמט, העושה שימוש בלוח גדול יותר (10x10 עם עוד ארבע משבצות בצדדים) ושני כלים אגדתיים.
המשחק הומצא בשנת 1992, על ידי דניאל מקדונלד מטורונטו.
כללי המשחק
חוקי המשחק זהים לחוקי השחמט הרגילים, למעט השינויים הבאים:
דוגמאות
גם בשחמט אומגה ניתן לבצע מט סנדלרים: 1.ו4 ו5 2.רג4 רג5 3.מהי5 פז7?? 4.מה:ז#8
דוגמה למשחק אלכס שרזר - יהודית פולגאר:
1.f4 d5 2.Nd2 Ng7 3.Wa2 Cc7 4.Ng2 f7 5.Wj2 Wa7 6.e4 de4 7.Ne4 Bb4+ 8.Be1 Nd7 9.c3 Be7 10.Wi5 O-O 11.d4 Cc6 12.Bd3 b5 13.b4 Wd6 14.Cc2 Wj7 15.Ch2 Wi4 16.Nh4 Wh5 17.Wd1 We3 18.Kg0 c7 19.i4 Wg4 20.Be2 Wd5 21.Rc0 Bb7 22.Nc5 Nc5 23.bc5 Qd8 24.Qh3 Wh4 25.Bh4 Bh4 26.Wh4 Ch7 27.Wg2 Ce4 28.Ce4 We4 29.Qj3 j7 30.i5 i6 31.Wg7 hg7 32.Ri3 Ki8 33.Qj4 Rh9 34.Rj3 Ci7 35.Re0 Qf6 36.Bc0 e6 37.Bb1 Wf5 38.Wf5 ef5 39.Re8 Rh8 40.Rje3 g6 41.Qi3 Qg7 42.j4 b4! 43.R8e5 bc3 44.Rc3 Bh1 45.Kh1 Rb1 46.Ra3 Ch7 47.Ra8 Ch5 48.Ra9 Qh7 49.Ree9?? Cj3! 50.Qj3 Qh2+ 0-1
שחמט אומגה מתקדם
למשחק שחמט אומגה קיימת גרסה נוספת המכונה "שחמט אומגה מתקדם" לגרסה מספר חוקים נוספים:
חוקים אופציונליים נוספים:
טונאטיאו
במיתולוגיה האצטקית, טונאטיאו (Ōllin Tōnatiuh "תנועת השמש") היה אל שמש. העם האצטקי ראה בו כמנהיג של טולן, העולם הבא. אל זה היה ידוע כשמש החמישית, משום שהאצטקים האמינו כי הוא היה השמש שהחליפה את השמש הרביעית לאחר שזו גורשה מהשמים.
תיאור
על פי המיתולוגיה האצטקית כל שמש היא אל עם עידן קוסמי משלו, האצטקים האמינו שהם עדיין בעידן של טונאטיאו. לפי מיתוס הבריאה האצטקית, האל דרש קורבנות אדם כמחווה ובלעדיה יסרבו להעביר דרך השמים. הוא אמר כי 20,000 בני אדם הוקרבו בכל שנה לטונאטיאו ואלים אחרים, אם כי הוא חשב שמספר זה מנופח על ידי האצטקים, שרצו לעורר פחד באויביהם, או על ידי הספרדים, שרצו להכפיש את האצטקים. האצטקים היו מוקסמים מהשמש וצפו בה בזהירות, והיה להם לוח שנת שמשי דומה לזה של המאיה. ברבים מהמונומנטים האצטקים שנותרו היום יש מבנים מיושרים עם השמש.
על פי המיתולוגיה האצטקית, טונאטיאו נודע בשם "השמש החמישית". טונאטיאו מתואר כאל עז ולוחמני, הוא נראה לראשונה באמנות הפוסט-קלאסית הקדומה של הציוויליזציה הפרה-קולומביאנית המכונה. הקשר הסימבולי של טונאטיאו עם הנשר רומז לאמונה האצטקית במסעו כשמש הנוכחית, הנוסע על פני השמים בכל יום, שם ירד במערב ועלה במזרח. האצטקים סברו כי מסעו מתקיים על ידי הקרבה יומיומית של בני אדם. טונאטיאו נחשב לאל המרכזי באבן לוח השנה האצטקי. בתרבות הטולטקית, טונאטיאו מזוהה לעיתים קרובות עם כוכב הלכת ונוס.
אשר דויטש
הרב אשר הכהן דויטש (נולד ב-כ"ה בכסלו תש"ו, 30 בנובמבר 1945) הוא ממנהיגי הפלג הירושלמי ומראשי ישיבת פוניבז' בבני ברק.
ביוגרפיה
נולד בבני ברק ללאה (קורנליה) לבית אדלר ולבנימין זאב דויטש, שהיה עוזרו של הרב יוסף שלמה כהנמן. למד בישיבת פוניבז' ובכולל פוניבז'.
בשנת ה'תשמ"ח התמנה לכהן כר"מ בישיבת פוניבז'. בסכסוך שהתגלע בישיבה עמד לצד הרב שמואל מרקוביץ', ואף תמך בו בפומבי בנאום חריף, בתגובה לנאום חריף שנשא הרב מיכל יהודה ליפקוביץ בהיכל הישיבה, בו האשים את הרב מרקוביץ' בהאשמות קשות על רקע המאבקים בישיבה.
במקביל לתפקידו בישיבת פוניבז', עומד הרב דויטש בנשיאות "איגוד המוסדות על טהרת הקודש", בראשות ישיבת "נתיבות התורה" בבני ברק, בנשיאות הישיבות הקטנות "הדרת משה" ו"תפארת שמואל" ותלמוד-תורה "תולדות שמואל" בירושלים, וכן בנשיאותם של תלמודי תורה ובתי ספר נוספים ברחבי הארץ.
בפילוג הפנים-ליטאי מזוהה מחנה הרב מרקוביץ' בישיבת פוניבז' עם הפלג הירושלמי. הרב דויטש חבר במועצת גדולי עולם התורה, שהוקמה לאחר פטירת הרב שמואל אוירבך בחודש אדר תשע"ח במהלך שנת 2019 התבסס מעמדו של הרב אשר דויטש בהנהגת הפלג הירושלמי והוא נחשב כיום למנהיג הדומיננטי בקרב מרבית הפלג. עם זאת, קבוצה בולטת בהובלת הרב צבי פרידמן, הרב ישראל יצחק קלמנוביץ, מסתייגת ממנהיגותו, בין היתר נוקטת קו מחמיר יותר בנושא היחס כלפי רשויות השלטון במדינת ישראל, כמו גם ביחס להמשך מדיניות קיום הפגנות החרדים בעת מעצר בני ישיבות שאינם מתייצבים בלשכות הגיוס כאקט מחאה כנגד יעדי הגיוס במגזר החרדי.
משפחתו
נשוי למרים, בת הרב רפאל אייזנברג (אחיו של שאול אייזנברג).
דעותיו
הרב דויטש רואה ברב אלעזר מנחם מן שך כרבו המובהק.
בפסח תשפ"ב תקף את הימין הקיצוני אותו האשים בהתגרות המסכנת את הציבור.
ספריו
הרב דויטש היה מבין הכותבים של ספרי רבי שמואל רוזובסקי "שיעורי רבי שמואל". וכן הגיה את ספרי הרב דב לנדו "זכר טוב" ו"זכר דבר".
שושניק קורגיניאן
שושניק קורגיניאן (בארמנית: Շուշանիկ Կուրղինյան; 18 באוגוסט 1876 – 24 בנובמבר 1927) הייתה משוררת ארמנית שהייתה אחראית להתפתחות זרם שירה סוציאליסטי ופמיניסטי. היא נתנה קול למחוסרי הקול, וראתה את תפקידה כמשוררת פוליטית מבחינה מהותית.
אנתוני ראמוס
אנתוני ראמוס מרטינז (באנגלית: Anthony Ramos Martinez; נולד ב-1 בנובמבר 1991) הוא שחקן וזמר אמריקאי.
שושניק קורגיניאן
אחרי המהפכה הרוסית של 1917, ב-1921, היא חזרה לארמניה הסובייטית, שם התגוררה עד מותה. לאורך חייה, קורגיניאן טיפחה מערכות יחסים משמעותיות עם מובילי עולם התרבות הארמנית,, ביניהם ורטאנאס פפאזיאן, אווטיק ישחקיאן, חובהאנס טומאניאן ועוד.
אנתוני ראמוס
ביוגרפיה
ראמוס נולד בשם אנתוני ראמוס מרטינז בניו יורק, והוא ממוצא פוארטו ריקני. הוא גדל בשכונת בושוויק, ברוקלין, שם התגורר עם אמו, אחיו הגדול ואחותו הצעירה.
שושניק קורגיניאן
ביוגרפיה
שושניק קורגיניאן (לבית פופולג'יאן) נולדה באלכסנדרופול, (היום גיומרי), שבארמניה, למשפחת ענייה ממעמד הפועלים. אביה, הארוט פופולג'יאן, היה סנדלר. שושניק הצעירה זכתה לחינוך בבית ספר לבנות כאשר הזכות לחינוך הורחבה למעמד הפועלים בארמניה בסוף המאה ה-19. בשנת 1895 היא למדה בגימנסיה רוסית, שהיה אחד מני בתי ספר רבים שהקים הצאר אלכסנדר השלישי כדי להפוך את הקווקז לרוסי מבחינת שפה ותרבות, ולהרחיב את הגבולות של האימפריה הרוסית. בבית הספר, השאיפות הספרותית של קורגיניאן היו ידועות, והיא זכתה לעידוד מצד מוריה. בערבים, הייתה מסייעת לאביה בעבודתו, ואף דורשת ממנו תשלום על כך, מה שגרם לביקורת מצד אמה. בחודשי הקיץ הייתה עובדת במפעל קרמיקה כדי לתרום לכלכלת המשפחה.
אנתוני ראמוס
ביוגרפיה
לאחר התיכון, ראמוס למד באקדמיה האמריקאית למוזיקה ודרמה (אנ') בניו יורק במלגה מלאה. הוא סיים את לימודיו ב-2011.
שושניק קורגיניאן
ביוגרפיה
בגיל 17, היא הקימה את תא הנשים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הנצ'אק, שהייתה מפלגה לאומנית אשר ביקשה את עצמאות ארמניה מהאימפריה הרוסית. הקבוצה, שמנתה 18 נשים, רצתה להשתתף במאבק לשחרור ארמניה, שחלקה המזרחי היה תחת שלטון הרוסים, ואילו חלקה המערבי תחת שליטת האימפריה העות'מאנית. בגיל עשרים ואחת היא נשואה לארשאק קורגיניאן, חבר במחתרת הסוציאליסטית בקווקז. אחרי שיצאו שיריה הראשונים, התפתחה עוינות גדולה כלפיה מצד המשטר ותומכיו, ויצא צו למעצרה בשל פעילות נגד הצאר. משום כך, ב-1903 היא עברה לרוסטוב על הדון עם שני ילדיה, בעוד ארשאק נשאר באלכסנדרופול. שם היא חוותה עוני וקשיים רבים, והחלה להשקיע עצמה בסביבה המהפכנית הרוסית, וחלק מהשירים העוצמתיים והטעונים ביותר נכתבו בין 1907–1909, במהלך המעורבות שלה עם המחתרת הפרולטריאנית.
אנתוני ראמוס
קריירה כשחקן
לאחר שלוהק ב"המילטון", ראמוס גילם את ג'סטין לאבוי במחזמר של לין-מנואל מירנדה "", במופע חד-פעמי בן 14 דקות ב-7 ביוני 2014, שהוקלטה עבור "This American Life".
שושניק קורגיניאן
ביוגרפיה
בשנת 1921, שנה לאחר הסובייטיזציה של ארמניה, היא חזרה לאלכסנדרופול, עיר מולדתה, שתחת המשטר הסובייטי שונה שמה ל"לנינקאן". היא נטלה חלק פעיל בבניית המדינה מחדש, והאמינה בכוחה של רוסיה כבעלת ברית למען מולדתה המיוסרת. ב-1925 היא נסעה לחרקוב ולמוסקבה לקבלת טיפול רפואי וחזרה מאוכזבת. ב-1926, לאחר רעידת אדמה בלנינקאן, היא התיישבה בירוואן, שם התקבלה בהתלהבות רבה על ידי המעגלים הספרותיים. קורגיניאן נפטרה בגיל חמישים ואחת בירוואן, ב-24 בנובמבר 1927. היא נקברה בפרק הפנתיאון קומיטאס.
אנתוני ראמוס
קריירה כשחקן
בספטמבר 2016, הוכרז כי ראמוס לוהק לסדרת הדרמה הקומית של נטפליקס, "לא יכולה בלי זה", של הבמאי ספייק לי, בתפקיד מארס בלקמון. ראמוס שיחק בתפקיד רמון בגרסה המחודשת של "כוכב נולד" ב-2018, בכיכובם של ליידי גאגא ובראדלי קופר.
בשנת 2018, וראייטי דיווח כי ראמוס לוהק לתפקיד אוסנאבי דה לה וגה בעיבוד הקולנועי של "שכונה על הגובה". הסרט יצא לאקרנים בשנת 2021. באפריל 2021 לוהק ראמוס לתפקיד הראשי בסרט הבא של זיכיון סרטי "רובוטריקים", "רובוטריקים: עליית החיות". הסרט צפוי לצאת לאקרנים בשנת 2023. בפברואר 2022, ראמוס לוהק לתפקיד ראשי בסדרה "איירון הארט", המתרחשת ביקום הקולנועי של מארוול.
שושניק קורגיניאן
ביבליוגרפיה
עבודות של שושניק קורגיניאן:
אנתוני ראמוס
קריירה כזמר
ראמוס הופיע באלבום הפסקול המקורי של המילטון בברודוויי בשנת2015, בתפקיד הכפול של ג'ון לורנס ופיליפ המילטון. הוא שיתף פעולה שוב עם לין-מנואל מירנדה באוקטובר 2017 בשיר "Almost Like Praying", סינגל צדקה למען קורבנות הוריקן מריה.
שושניק קורגיניאן
ביבליוגרפיה
עבודות שנכתבו על שושניק קורגיניאן:
אנתוני ראמוס
קריירה כזמר
ב-8 בנובמבר 2017, ראמוס הוציא שני שירים, "Freedom" ו-"Common Ground", מתוך המיני אלבום הראשון שלו, ששמו The Freedom EP. בהשראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, The Freedom EP יצא לאור ביום השנה הראשון להשבעה של הנשיא דונלד טראמפ, 20 בינואר 2018. בנוסף לסינגלים שיצאו בעבר "Freedom", "Common Ground" ו-"Alright", המיני אלבום כלל שני שירים חדשים, "When The Bell Tolls" ו-"PRayer".
שושניק קורגיניאן
ביבליוגרפיה
המתרגמת העכשווית העיקרית של קורגיניאן, אשר גם כותבת עליה ומכירה אותה לציבורים חדשים מודרניים, היא שושן אוואגיאן, שהיא סופרת בעצמה, מתרגמת, וחוקרת ספרות. אוואגיאן כתבה שהשכלתה הספרותית תחת המערכת בברית המועצות הגבילה את הידע הספרותי-היסטורי שלה, והיה זה רק כשנסעה ללמוד בארצות הברית שגילתה את קורגיניאן, והפכה את לימוד עבודתה לחלק ממפעל חייה.
אנתוני ראמוס
קריירה כזמר
ב-13 ביוני 2019, פורסם כי ראמוס חתם בריפבליק רקורדס. החתימה תועדה בסדרת היוטיוב שלו, It Takes A Village, שם חשף שמוזיקה חדשה תצא לאור באותו הקיץ. אלבום הבכורה שלו, The Good & The Bad, יצא לאור ב-25 באוקטובר 2019. הוא הופיע במקום ה-21 במצעד האלבומים Heatseekers של בילבורד.
ב-25 ביוני 2021, ראמוס הוציא את אלבומו השני, Love and Lies.
פריג
במיתולוגיה הנורדית, השמות פריג (בנורדית עתיקה: Frigg), פריה (בגרמנית עילית עתיקה: Frija), פראה (בלומברדית: Frea), ופריגה ( באנגלית עתיקה: Frige) מתייחסים לאלה מסוימת. בכמעט כל המקורות היא מתוארת כאשתו של אודין. במקורות גרמניים עיליים ונורדים עתיקים, היא גם קשורה לאלה פולה (Fulla). השמות ליום שישי באנגלית "Friday", ובגרמנית "Freitag", נושאים את שמה.
פריג מתוארת כאלה שמיוחסת לראיית הנולד וחוכמה במיתולוגיה הנורדית, הפלג הצפוני ביותר והמתועד ביותר בפגאניזם הגרמאני. פריג היא אשת האל המרכזי אודין והיא שוכנת בהיכל ביצי בשם פנסאליר (Fensalir). היא גם קשורה לאלות האחרות פולה, לופן (Lofn), הלין (Hlín), וגנה (Gná), וגם מיוחסת בצורה מעורפלת לאדמה, שלפעמים גם מואנשת כישות לא קשורה יורד' (Jörð). לאודין ולפריג היו ילדים. בשל חפיפה תמטית גבוהה בין השתיים, חוקרים רבים מציעים כי האלה פריג קשורה לאלה פריה.
לאחר ההתנצרות, פריג המשיכה להופיע בסיפורי עם סקנדינביים, ובתקופות מודרניות, פריג נשארת דמות פופולרית באמנות ובנאו-פגניזם הגרמאני.
הקשר עם Freyja ויום שישי
אופיו של הקשר בין פריג והאלה פריה (Freyja) בתקופה הפרוטו-גרמאנית אינו ברור, ולא ברור אם במקור היו אותה אלה. במיתולוגיה הנורדית מדובר היה באלות נפרדות (שתיהן מופיעות באותם טקסטים), ושבאופן כללי אין מספיק ראיות כדי לקבוע בדיוק מה הקשר ביניהן, או איפה ומתי היו בעצם אותה אלה והתפצלו זו מזו.
המילה ליום שישי באנגלית, "Friday", מקורה במילה באנגלית עתיקה Frīġedæġ, שמשמעותה "יום פריג", וכן המילה בגרמנית ליום שישי, "Freitag", שמקורה במילה בגרמנית עילית עתיקה "frîatac".
מקור שבט הלומברדים
מקור שבט הלומברדים שנכתב במאה ה-7 והיסטורית הלומברדים  שנכתב במאה ה-8 על ידי פאולוס הדיאקון ונגזר ממנו (בלטינית - Origo Gentis Langobardorum ו-Historia Langobardorum) מתארים מיתוס של מקור הלומברדים, עם גרמאני ששלט בשטחים של איטליה המודרנית. לפי האגדה, "עם קטן" בשם וינילי נשלט פעם על ידי גמבארה ולה היו שני בנים, יבור ואגיו. הוונדלים, שנשלטו על ידי אמברי ואסי, באו עם צבאם לוינילי בדרשו שהם ישלמו מס או שיכונו למלחמה. יבור, אגיו, ואמם גמבארה סירבו להצעה. בעקבות זאת, אמברה ואסי התפללו לניצחון על וינילי מאל בשם גודאן, וגודאן השיב: "מי שאראה ראשון בזריחה, לו אתן את הניצחון".
באותו הזמן, יבור ואגיו קראו לאלה פראה, אשתו של גודאן. פראה ייעצה להם ש"בזריחה הוינילי יבואו, ונשותיהם, כששערן מורד לפניהן כזקן יבואו עם בעליהן". בזריחה, פראה סובבה את מיתן גודאן כך שתפנה מזרחה והעירה אותו. גודאן ראה את הוינילי, ונשותיהן המשופמות, ושאל "מיהם אלו, בעלי הזקנים?". פראה השיבה לגודאן "כמו שנתת להם את שמם, תן להם גם את ניצחונם". גודאן עשה בדיוק כך "כדי שהם יגנו על עצמם לפי הדרכתו וישיגו ניצחון". מאז והלאה הוינילי נודעו כלאנגובארדים (לומברדית: "בעלי הזקן הארוך").
לחש מרזבורג השני
כתב יד מהמאה ה-10 שנמצא במרזבורג, גרמניה של היום מכיל תפילה שידועה בתואר לחש מרזבורג השני. התפילה קוראת לאלים גרמאניים יבשתיים רבים, כולל פריה (Frija - פריג) הגרמנייה העתיקה ואלה הקשורה אליה - פולה (Fulla), שעוזרת לה לרפא סוס:
אדה פואטית
באדה הפואטית, שחוברה במאה ה-13 וליקטה מקורות מסורתיים מוקדמים יותר, פריג מוזכרת בשירים חזון הנביאה (Völuspá), הבלדה של ואפת'רודניר (Vafþrúðnismál), הבלדה של גרימניר (Grímnismál), ההתנצחות של לוקי (Lokasenna), ובקינה של אודרון (Oddrúnargrátr).
בחזון הנביאה לפריג שלושה אזכורים. בראשון, השיר מספר שפריג התאבלה על מותו של בלדר בנה בפנסאליר (המקום שבו פריג שוכנת). מאוחר יותר בשיר, כאשר מותו של אודין ננבא, מתייחסים לאודין כאהוּב על ידי פריג ולמותו כהתאבלות השנייה של פריג, כאשר נרמז שההתאבלות הראשונה שלה היא על בלדר.
לפריג תפקיד ראשי בפתיחה הפרוזאית לבלדה של גרימניר. הפתיחה מספרת כי שני בני מלך בשם הראודונג (Hrauðungr), אגנאר (בן 10) וגאירוד (Geirröðr) (בן 8) פעם שטו למטרת ציד דגים קטנים, אבל רוח סחפה אותם לאוקיינוס ובחשכה סירתם נהרסה. האחים שחו לחוף ושם מצאו חווה בודדת ובה זוג חקלאים זקנים. הם נשארו בחווה חורף אחד שבו הזוג, בנפרד, שימשו כהורה אומן, האישה המבוגרת חינכה את אגנאר והאיש המבוגר חינך את גאירוד. כאשר האביב הגיע, הזקן העניק להם סירה. הזוג הזקן לקחו את הילדים לחוף, והזקן דיבר עם גאירוד. הילדים עלו לסירה והיה משב רוח.
הסירה שבה לנמל של אב הילדים. גאירוד, ששהה בקדמת הסירה, קפץ לחוף ודחף את הסירה, כשאחיו בה, הרחק מן החוף ואמר "לך לאיפה שרוח רעה אולי תיקח אותך". הסירה נסחפה לה וגאירוד הלך לתוך הבית, שם קיבלו את פניו בשמחה. קיבלו את פניו כך משום שבזמן שהבנים היו חסרים, אביהם מת, וכעת גאירוד היה המלך. הוא נהיה אדם מהולל. התמונה משתנה לאודין ופריג שישובים הלידסקיאלפ (Hliðskjálf), צופים בכל העולמות. אודין אומר "האם את רואה את אגנאר, ילדך המאומץ, איפה שהוא עושה ילדים עם ענקית? בזמן שגאירוד, בני המאומץ, הוא מלך בארצו". פריג ענתה לו "הוא כל כך לא מסביר פנים שהוא מענה את אורחיו אם הוא חושב שיותר מדי מהם הגיעו".
אודין טען שזה לא נכון והשניים הסכימו על התערבות. פריג שלחה את משרתה פולה להזהיר את גאירוד שיהיה זהיר, או שכשף שמחפש אותו יזיק לו, ושהוא יזהה את הכשף על ידי זה שאף כלב, אפילו לא הנועז ביותר, לא יתקוף אותו. אף על פי שזה לא היה נכון שגאירוד שנא את אורחיו, גאירוד הקשיב להוראות שניתנו לו ועצר את הכשף. כאשר הכשף, שלבש גלימה כחולה, החל להיחקר הדבר היחיד שאמר הוא ששמו גרימניר ("רעול הפנים"), שם שאודין השתמש בו כדי להסתיר את זהותו. גאירוד רצה שגרימניר ידבר, ולכן ציווה שהוא יעונה על ידי הושבה שלו בין שתי להבות במשך שמונה לילות. לגאירוד היה ילד בגיל 10 שנים, שהיה קרוי על שם אגנאר, אחיו. אגנאר ניגש לגרימניר ונתן לא קרן ששימשה לשתייה ואמר שמעשיו של המלך לא היו מוצדקים, עינוי מישהו שלא עשה דבר רע. גרימניר רוקן את הקרן. האש כבר התקרבה אליו עד כדי שריפת גלימתו. כאן נגמרת הפתיחה הפרוזאית של השיר, ובהמשך אין אזכור לפריג.
בהתנצחות של לוקי, שבו לוקי מאשים כמעט כל אישה שנכחה במופקרות או בחוסר נאמנות, יש חילוף מילים תוקפני בין לוקי ופריג (ומאוחר יותר בין פריה לבין לוקי על פריג). פתיחה פרוזאית לשיר מתארת משתה של ענק בשם אגיר שאליו הגיעו אלים רבים, כולל אודין ואשתו פריג.
אדה פרוזאית
פריג מוזכרת פעמים רבות באדה הפרוזאית, שאותה חיבר סנורי סטורלוסון במאה ה-13. פריג מוזכרת בהקדמה, שבה הכותב מתאר את האלים הנורדיים בצורה אוהמריסטית. הכותב מתאר את פריג כאשתו של אודין, ובדרך של אטימולוגיה עממית הוא מיחס את המילה פריג למילה שקשורה ללטינית (שרחוקה מהשפות הגרמאניות) Frigida. ההקדמה מוסיפה גם כי לאודין ולפריג היו יכולות נבואתיות.
בחלק הבא של האדה הפרוזאית, "ההטעיה של גילבי" (Gylfaginning) האר ("גבוה") מספר לגאנגלרי (המלך גילבי במסווה) שפריג, בתה של פיורגין, נשואה לאודין ושהאסיר הם צאצאים של הזוג, ומוסיפה שהארץ (שמואנשת על ידי יורדין, Jörðin) הייתה בתו של אודין והאישה שלו. לפי האר, לשניים היו ילדים רבים, והבכור היה האל הנועז ת'ור.
מאוחר יותר בהטעיה של גילבי, אודין שואל על ה-ásynjur, מונח בנורדית עתיקה המתייחס לאלות. האר עונה לו שהרָמָה ביותר מביניהן היא פריג ושרק פריה בדרגה הכי גבוהה, ביחד איתה. פריג שוכנת בפנסאליר שאותו האר מתאר כ"מפואר ביותר". בחלק הזה בהטעיה של גילבי, מזכירים את פריג גם כשמדברים על הקשר שלה עם ásynjur אחרות. פולה (Fulla) נושאת את קופסת פריג האפורה, שומרת על ההנעלה שלה, וסודותיהן משותפים. לאלה לופן (Lofn) ניתן "אישור" מיוחד מפריג ואודין לארגן זיווגים בין גברים ונשים, ואת הלין (Hlin) פריג מחייבת לשמור על מי שפריג חושבת שראוי להגנה כזו. בחלק ה-49 של ההטעיה של גילבי, מסופר סיפור על בנה של פריג, באלדר. לפי האר, לבאלדר פעם החלו להופיע חלומות שהצביעו על כך שחייו בסכנה. כשבלדר סיפר זאת לאֶסיר, הם החליטו על התאספות, þing, והחליטו שהם יבקשו חסינות של באלדר מכל הסכנות האפשריות. בעקבות זאת, פריג מקבלת הבטחות מהיסודות, הסביבה, מחלות, חיות, אבנים, ועוד. עכשיו כשהבקשה הייתה מוצלחת, האלים משעשעים עצמם עם זה שבאלדר כעת היה בלתי פגיע, לא משנה מה הם עשו לו, לא נגרם לו נזק. לוקי מגלה זאת, והוא לא מרוצה ממה שקרה, אז כאשר הוא מתחזה לאישה, הוא הולך אל פריג בפנסאליר.
מחוז אל-ג'וף
אל-ג'וף (בערבית: منطقة الجوف) הוא מחוז בצפון ערב הסעודית. המחוז משתרע על פני כ-100,200 קמ"ר ולפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 מתגוררים בו 595,822 בני אדם. בירת המחוז היא העיר סכאכא. המחוז גובל בירדן מצידו המערבי.
פריג
אדה פרוזאית
שם, פריג שואלת את המבקרת מה האסיר עושים בהתאספות. האישה אומרת שהאסיר יורים על באלדר אך לא נגרם לו נזק. פריג מסבירה כי כלי נשק ועץ לא יפגעו בבאלדר, משום שהיא קיבלה שבועות מכולם. האישה שואלת את פריג אם כל הדברים נשבעו שלא לפגוע בבלאדר, ופריג עונה לה שיש יוצא דופן אחד: "יש נבט של עץ ממערב לוולהאלה. שמו דבקון. נראה לה שהיה צעיר מדי בשביל שתבקש שבועה. במידית, לוקי נעלם.
עכשיו כשבידיו הדבקון, לוקי מגיע להתאספות של האסיר ומשטה באל העיוור הוד'ר (Höðr), שיורה בחץ שבראשו הדבקון. החץ עובר הישר דרך באלדר והורג אותו, מה שמזעזע את האסיר. מרוב שהם מזועזעים והלומים, האלים תחילה יכולים רק לבכות מצערם. פריג קמה ושואלת בהכרזה "מי כאן מבין האסיר שרוצה לזכות בכל אהבתי מוכן לרכוב אל הל ולבקש ממנה פדיון על באלדר".
הרמוד, (Hermóðr), אח של באלדר, מסכים לבקשתה של פריג ומגיע להל. בו זמנית, לבאלדר עורכים הלוויה מפוארת שאליה מגיעים ישויות רבות, כשהחשובים ביותר מביניהן הם אודין ופריג, הוריו. בזמן ההלוויה, נאנה, אשתו של באלדר, מתה מרוב צער וגוויתה ממקמת ביחד עם באלדר בסירה שמעלים אותה באש, וגוויותיהם נשרפות יחדיו. הרמוד מוצא את באלדר ונאנה בהלהיים. הרמוד משיג הסכם על החזרה של באלדר ונאנה, ביחד עם הרמוד, שולחת מתנות לפריג ולפולה. הרמוד חוזר לאסיר ומספר להם על מה שקרה. למרות הכל, ההסכם בסוף לא מתממש בגלל השחתה של ענק בשם ת'וק (Þökk "תודה"), שמתואר שהוא כנראה לוקי במסווה.
פריג גם מוזכרת פעמים רבות ב"שפת השירה" (Skáldskaparmál). האזכור הראשון הוא במשתה של האסיר, שבו פריג היא אחת מהנוכחים.
גראובינדן
גראובינדן (בגרמנית: Graubünden, ; בצרפתית: Grisons; באיטלקית: Grigioni; ברומאנש: Grischun) הוא הקנטון בעל השטח הגדול ביותר של שווייץ. הוא ממוקם בדרום-מזרח שווייץ. אוכלוסייתו מונה כ-199,021 תושבים (נכון ל-2019), ובירתו היא העיר כור.
גאוגרפיה
שטח הקנטון הוא 7,105 קמ"ר, אך רק כשליש ממנו מעובד. חמישית משטח הקנטון מיוער. אופיו הטופוגרפי הררי ונחצה על ידי עמקי הנהרות המרכזיים ריין ואין. חלק מהשטחים הפתוחים בקנטון מהווים חלק מהפרק השווייצרי הלאומי "פארק אלה" (Parc Ela).
כמה מפסגות האלפים המרכזיים נמצאות בקנטון, בהן הטודי (Tödi) המגיעה לגובה של 3,614 מ', פסגת הברנינה המגיעה לגובה של 4,048 מ'. חלק מפסגות ההרים כולל קרחונים מהמרשימים בעולם, אשר בשנים האחרונות עוברים תהליכי המסה בשל עליית החום העולמית.
רכסי ההרים כוללים כמה מהעמקים העמוקים ביותר באירופה, אשר יושבו במקורם על ידי מתיישבים קלטים.
הקנטון גובל במדינת ליכטנשטיין מצפון, אוסטריה מצפון וממזרח ואיטליה מדרום ודרום-מזרח. הקנטון גובל בקנטונים סנט גלן וגלרוס מצפון-מערב, אורי ממערב וקנטון טיצ'ינו מדרום-מערב. עיר הבירה של קנטון גראובינדן היא כור המונה כ-35,000 תושבים.
העיירות סנט מוריץ ודבוס אשר זכו לשם עולמי ממוקמות בקנטון זה.
היסטוריה
רוב שטחי הקנטון היו בעבר חלק מפרובינציה רומית שהוקמה בשנת 15 לפנה"ס ושנקראה רטיה (Raetia). מאוחר יותר הפך האזור לחלק מאדמות הבישופות של העיר כור.
בשנת 1367 הוקמה בכור "הליגה לבית אל" (Gotteshausbund), אשר התנגדה לבישוף של כור. בעקבות ההתנגדות שקמה, נוסדה בשנת 1395 "הליגה האפורה" (Grauer Bund) - שעל שמה נקרא הקנטון.
מאוחר יותר הצטרפו ל"ליגה האפורה" שתי ליגות נוספות, ויחד הפכו למה שכונה קנטון גראובינדן. סמליהן של שלוש הליגות מרכיבים את סמל הקנטון.
בשנת 1496 חברה הליגה לקונפדרציה השווייצרית, אך נמנעה מלהתאחד עימה עד לשנת 1803.
כלכלה
הענפים העיקריים עליהם מתבססת כלכלת הקנטון הם חקלאות ותיירות. היעדים התיירותיים המרכזיים הם העיירה סנט מוריץ שבעמק אנגדין והעיירה דבוס, בה נערך מדי שנה כנס הפורום הכלכלי העולמי. עיקר התיירות מתרכז סביב אתרי הסקי היוקרתיים והמפותחים, אך היא נמשכת גם בעונות הקיץ. מספרי אתרי מרחצאות בקנטון, שהמרכזי שבהם בעיירה סנט מוריץ, מושכים אליהם קהל רב מכל רחבי העולם לאורך כל עונות השנה.
העיירה כור היא מרכז תעשייה אזורי מפותח, וכמו כן מרכז לייצור יינות מקומיים.
דמוגרפיה
השפות המדוברות בקנטון הן גרמנית (54%), רומאנש (31%) ואיטלקית (15%). הדתות הנפוצות במקום הן נצרות פרוטסטנטית ונצרות קתולית.
מחוזות ומועצות מקומיות
הקנטון מחולק ל-11 מחוזות, שהם עצמם מחולקים ל-39 מחוזות משנה. המחוזות מחולקים בהתאם לגבולות הטופוגרפיים של הנוף. בקנטון קיימות 207 מועצות מקומיות (נכון לשנת 2006).
איטוזאורוס
איטוזאורוס (שם מדעי: Aetosaurus) הוא סוג של זוחל נכחד מקבוצת הארכוזאורים אשר מאובניו נמצאו באירופה, בגרינלנד ובארצות הברית. הוא היה קרוב משפחתו של הדסמטוסוכוס. מאובניו נמצאו לראשונה בגרמניה בידי החוקר אוסקר פראס ב-1877 והתגלו מאוחר יותר גם באיטליה. החוקר המפורסם עותניאל צ'ארלס מארש קרא למאובני הסוג בשם Stegomus שכיום אינו בתוקף. נמצאו בסוג 3 מינים תקפים, אשר היו בעלי הבדלים קטנים במבנה הגולגולת והזנב וכן נמצאו באזורים שונים.
מאפיינים
יצור זה היה בעל דמיון לתנין יבשתי שייתכן שהיה אוכל צמחים בעל אזור עיניים גדול אך לסתות דקות ובהם שיניים חלשות. הוא היה קטן ביחס למשפחתו ולא עלה על מטר וחצי. היו לו לסתות קטנות אך לוחיות שריון גדולות לאורך הגב, הצוואר ולאורך וצידי הגוף והגפיים כוסו בשריון רך יותר ובשורת קוצים חיצונית. הרגליים היו קצרות אך חסרות קרומי שחייה.
השריון החזק שלו עזר לו להתגונן מטורפים ארכוזאורים גדולים שחיו בתקופתו.
Baccara
Baccara (בעברית: באקארה) הוא אלבום האולפן הראשון של צמד זמרות הפופ הספרדיות באקארה. האלבום יצא לאור ב-21 באוקטובר 1977, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס. מתוך האלבום יצא השיר "Yes Sir, I Can Boogie" שזכה להצלחה בינלאומית, כאשר הפך לאחד מעשרת השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
עם יציאתו, נכנס האלבום אל המקום הראשון במצעדי האלבומים שבפינלנד, נורווגיה ושווייץ.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי רולף סוג'ה, ושיריו נכתבו על ידי פזמונאים שונים, בהם, פרנק דוסטל, אגוסטין לארה וג'ון אובראיין-דוקר. באתר האינטרנט AllMusic, סקרו את האלבום בחיוב, תוך שהעניקו לו ציון שלושה שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה.
בשוודיה נמכר האלבום בכ-322,000 עותקים, מה שהופך אותו לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים במדינה.
השראה אלקטרומגנטית
השראה אלקטרומגנטית (באנגלית: Electromagnetic Induction) היא תהליך פיזיקלי מתחום האלקטרומגנטיות בו שינוי בשטף מגנטי גורם להופעה של מתח חשמלי במוליך. במילים פשוטות יותר- על ידי מניפולציות על השדה המגנטי, ניתן ליצור זרם חשמלי. תופעה זו מהווה את הבסיס לייצור של זרם חילופין על ידי גנרטור ולפעולתם של הסליל, השנאי והמנוע החשמלי. ניתן ליצור שטף שמשתנה בזמן על ידי שדה מגנטי שמשתנה בזמן או על ידי הנעת מוליך בשדה מגנטי קבוע, שייגרום לשינוי בשטח החתך בו השדה המגנטי עובר.
ההשראה האלקטרומגנטית מתוארת על ידי חוק פאראדי, שהוא אחד ממשוואות מקסוול. חוק פאראדי אומר, שהכוח האלקטרו מניע שנוצר בלולאה מוליכה סגורה נמצא ביחס ישר לקצב שינוי שטף השדה המגנטי דרך השטח הכלוא בלולאה.
דוגמה להשראה אלקטרומגנטית היא פעולת הגנרטור: בגנרטור מסובבים תיל מוליך (הנקרא רוטור) בתוך שדה מגנטי קבוע. עקב השינוי בזווית בין המשטח הכלוא על ידי התיל לכיוון השדה המגנטי משתנה גם השטף המגנטי העובר דרכו, ובתיל נוצר כא"מ מושרה המניע זרם לפי חוק אוהם. בשל סיבוב התיל במהירות זוויתית קבועה והשינוי המתמיד בשטף שנובע מכך, על הכא"מ המושרה לשנות את גודלו ואת סימנו בהתאם, וכך נוצר זרם חילופין. מנוע זרם חילופין פועל באותו אופן בדיוק, אלא שפעולתו הפוכה מפעולת הגנרטור: על תיל נושא זרם חילופין מופעל כוח כתוצאה משדה מגנטי קבוע המסובב אותו במהירות זוויתית קבועה.
באותו אופן שבו השינוי בשטף מגנטי משרה מתח (שדה חשמלי לאורך דרך), כך גם שינוי בשטף של שדה חשמלי משרה שדה מגנטי לאורך דרך. זהו התיקון של מקסוול לחוק אמפר.
קישורים חיצוניים
İndüksiyon (Elektromanyetik indüksiyon)
כשלי היקש
כשלי היקש (אינדוקציה; באנגלית: faulty generalization) היא קבוצה של כשלים לוגיים בהם יש שגיאה בטיעון היקשי (אינדוקטיבי). כשל זה מבוסס ברוב המקרים על תנועה שגויה מהמקרה הנצפה והכיתה הנבחנת אל הכלל, או בבחירת המקרה הנצפה והכיתה הנבחנת.
ישנם שני סוגים של כשלי היקש:
צרה (יהדות)
צרה הוא מונח מתאר את הקשר המשפחתי בין אישה אחת לרעותה כאשר שתיהן נמצאות במקביל בקשר נישואים עם אותו הגבר. נישואים של גבר ליותר מאישה אחת מותרים על פי התורה, אך אסורים מתוקף חרם דרבינו גרשום.
מקור הביטוי
ב נכתב איסור מיוחד על נשיאת שתי אחיות:. בעקבות לשון 'צרור' שבפסוק, נשותיו של אדם נקראות "צרות" זו לזו. רש"י כותב שמשמעות המילה צרות ביחס לשתי נשים היא: ביחד - סמוכות, כיוון שנשים אלו סמוכות זו לזו. המצודת ציון מפרש כי נקראות צרות "מלשון צר ואויב כי על פי רוב שונאות זו לזו".
שימוש במושג
בתנ"ך, המקום היחיד שמופיעה המילה "צרה" במשמעות זו היא בתחילת ספר שמואל א', על נשות אלקנה, חנה ופנינה – "וְכִעֲסַתָּה צָרָתָהּ גַּם כַּעַס בַּעֲבוּר הַרְּעִמָהּ". בתלמוד בבלי נפוץ השימוש בביטוי זה ביחס לשתי נשים, בעיקר בעניין צרת הבת במסכת יבמות.
מיכל טמיר
מיכל טמיר (נולדה ב-31 בינואר 1970) היא פרופסור למשפט ציבורי וסדר דין פלילי במרכז האקדמי שערי מדע ומשפט. היא נשיאת האגודה הישראלית למשפט וחברה.
ביוגרפיה
מיכל טמיר נולדה בטירת כרמל ב-1970 להורים ממוצא עיראקי. למדה מכיתה א-יב בבית הספר הריאלי בחיפה. אם לבת. פרופסור במרכז האקדמי שערי מדע ומשפט בהוד השרון. כמו כן היא מרצה מן החוץ בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
חברה בלשכת עורכי הדין הישראלית מאז 1996.
השכלה אקדמית
לטמיר תואר LL.B בהצטיינות (ראשונה במחזור) מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה (1995), תואר LL.M בהצטיינות יתרה מהאוניברסיטה העברית (1999), ודוקטורט מהאוניברסיטה העברית (2005). עבודת הדוקטורט שלה עסקה באכיפה סלקטיבית, ונכתבה בהנחית שופט בית המשפט העליון בדימוס יצחק זמיר. בשנים 1995–1996 התמחתה טמיר בלשכתו של השופט זמיר, וב-1997 כיהנה כעוזרת משפטית לשופטת בית המשפט העליון דאז דורית ביניש. במהלך שנת הלימודים 2005–2006 היא הייתה פוסט-דוקטורנטית בתוכנית האוזר של בית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק (Global Research Fellow (Hauser Program). בשנת הלימודים 2012–2013 היא הייתה עמיתת מחקר בתוכנית תקווה בבית הספר למשפטים, אוניברסיטת ניו-יורק.
במהלך לימודיה זכתה טמיר למלגות ופרסים רבים, ביניהם תעודת ופרס "מצטיין החוג" שהוענקה על ידי לשכת הרקטור – דיקנט הסטודנטים באוניברסיטת חיפה, תעודת הוקרה מהכנסת שהוענקה על ידי יו"ר ועדת החינוך והתרבות (בשנת הלימודים 1993–1994), פרס רקטור האוניברסיטה העברית לתלמידי מוסמך (ב-1999), פרס הצטיינות ע"ש דוקטור יעקב הרצוג, מלגת הצטיינות של איגוד נשים אקדמאיות בישראל (בשנת הלימודים 2000–2001), The Ellis and Alma Birk Scholars Prize Committee, פרס גוזיק ופרס PEF על פרסום מאמר בכתב-עת משפטי (בשנת הלימודים 2002–2003).
תחומי התמחות
משפט חוקתי, משפט מנהלי, סדר דין פלילי (בדגש על אכיפה), דיני מכרזים, ביקורת המדינה.
תחומי הוראה
משפט מינהלי, משפט חוקתי, דיני מכרזים, סדר-דין פלילי, דיני נזיקין, שוויון במשפט, חופש העיסוק, זכויות אדם במשפט הפרטי, זכויות חוקתיות וההליך הפלילי, סוגיות באכיפה. הזכות לשוויון ואי-אפליה, אכיפה סלקטיבית.
כתיבה אקדמית
פרופ' טמיר היא המחברת של הספר אכיפה סלקטיבית (נבו 2008) אשר מציע עילה חדשה במשפט הישראלי לביקורת שיפוטית על פעולות רשויות מנהליות ועל התביעה. הספר מצוטט לעיתים קרובות בפסיקת בית המשפט העליון. טמיר אף פרסמה המלצות למערכת המשפט האמריקאית בנוגע לאכיפה סלקטיבית ופרופיילינג גזעי.
ספרה השני, מבט ביקורתי על ביקורת המדינה (בהנחיית פרופ' מרדכי קרמניצר, המכון הישראלי לדמוקרטיה 2009), עורר מחלוקת לגבי מעורבות מבקר המדינה בסוגיות של מדיניות ציבורית. המלצות הספר נסקרו בתקשורת. מאמרה "הזכות שוויון של הומוסקסואלים ולסביות" היה בין הניסיונות התאורטיים הראשונים לעסוק בסוגיה בישראל וצוטט בהרחבה. המאמר שימש בהחלטה תקדימית של בית המשפט למשפחה (2004) אשר אישר הסכם משפחה בין זוג הומוסקסואלים לבין אמו של אחד מילדיהם. המאמר נזכר גם בהחלטת בית המשפט העליון (2010) אשר הורתה לעיריית ירושלים לתמוך בפעילות של הבית הפתוח בירושלים לגאווה וסובלנות. חלק ממאמריה צוטטו בפסיקת בית המשפט העליון.
כתיבתה של טמיר השפיעה גם על דוחות של ועדות ציבוריות שונות. עבודתה על אכיפה סלקטיבית השפיעה על דו"ח ועדת גולדברג על הפזורה הבדואית.
עמדות
טמיר טוענת שתפקידו של מבקר המדינה טעון הגדרה מחדש, וצמצום. לדבריה המבקר צריך לעסוק רק בעניינים כלליים ולא במקרים ספציפיים, וצריך להימנע מביקורת בזמן-אמת, כדי לא לכרסם בעבודת הרשות המבצעת. עליו להתמקד בסוגיות של יעילות הגופים המבוקרים וביקורת חשבונאית, ולא, למשל, באחריות פלילית אפשרית של האנשים שאת עבודתם הוא בודק. על השאלה אם היא מבקשת להפוך את המבקר לבירוקרט היא משיבה ש"בירוקרט" אינה מילת גנאי. היועץ המשפטי לממשלה גם הוא בירוקרט – העומד בראש הפירמידה. יש להבין שמבקר המדינה אינו חלק מהרשות השופטת. הוא גורם ביקורת במסגרת הכנסת. לדבריה בישראל יש חפיפה מוזרה בין בג"ץ, משרד מבקר המדינה ולשכת היועץ המשפטי. כל אחד מהם חורג לתחומי האחר. זהו מצב בלתי ראוי ובלתי הגיוני. למרות השגותיה של טמיר על הפעלת סמכות מבקר המדינה לחקירת עניינים ספציפיים או עניינים של אנשים ספציפיים, היא מסכימה שההבחנה בין אלו לבין עניינים אחרים אינה חד משמעית ונתונה לפרשנות.
טמיר היא חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
פעילות מקצועית
טמיר היא נשיאת האגודה הישראלית למשפט וחברה, חברה באגודה ללימודי ישראל. היא פועלת נגד הדרת נשים וייצגה את התנועה הירושלמית בעתירה נגד משרד התחבורה על סירובה של חברת אגד להציב על אוטובוסים בירושלים פרסומות ובהן תמונות של נשים.
בשנת הלימודים 2002–2004 הייתה טמיר חברה במערכת כתב העת "משפט וממשל". בשנת הלימודים 2008 היא הייתה חברה במערכת כתב העת "משפטים". משנת הלימודים 2017 היא עורכת שותפה של כתב העת "שערי משפט".
יוגה
טמיר היא מדריכה מוסמכת בכירה ליוגה. מאמרה "משפט ויוגה" מדגים כיצד תובנות מפילוסופית היוגה יכולות לתרום לעולם המשפטי.
תקשורת
טמיר פרסמה ב"הארץ", ב-"TheMarker", ב"ישראל היום", ב"גלובס", ב-"ynet", ב"מעריב", ב"מקור ראשון", ב"כלכליסט", ב"וואלה!", ובאמצעי תקשורת נוספים. היא מתראיינת בטלוויזיה וברדיו והופיעה תוכניות אקטואליה רבות.
קרפדיים
תפוצת הקרפדיים רחבה, וניתן למצוא אותם בכל מקום בעולם, פרט לאוסטרליה ואנטארקטיקה, והם מיישבים מגוון רחב של בתי גידול, החל מאזורים צחיחים וכלה ביערות גשם.
אברהם בן יצחק (משורר)
אברהם בן יצחק (13 בספטמבר 1883 – 29 במאי 1950) נודע גם בשם: סונה, היה משורר עברי.
תולדות חייו
נולד בשם אברהם סוּנֶה (Abraham Sonne) בפשמישל שבגליציה, אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בדרום-מזרח פולין). בתקופת מלחמת העולם הראשונה נמלטה משפחתו לווינה, שם היה ממיסדי אגודה אקדמית עברית בשם "התחיה", שנוהלה על ידי ד"ר אברהם חלפן. לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה בשנת 1938 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. נחשב מהאבות המייסדים של השירה העברית המודרנית. חרף מיעוט השירים שכתב, הריהו נחשב המורה הגדול, עם דוד פוגל ואחרים, של השירה העברית שבעטה בסד הברזל של החרוז והמשקל.
התחנך במסורת הספרותית הגרמנית. הושפע מגדולי המשוררים הגרמנים של סוף המאה התשע עשרה וראשית המאה העשרים. גדולי הסופרים הווינאים של זמנו עמדו איתו בקשר רצוף, גם כשהיה שנים רבות בארץ ישראל. בכל חייו פרסם רק שנים עשר שירים. קומץ שירים וקטעי שירים נוספים נדפסו לאחר מותו.
לאה גולדברג, המשוררת והמתרגמת, העריצה את אברהם בן יצחק. היא התקרבה אליו מאוד בשנות חייו האחרונות, וליוותה אותו בעת מחלתו. לימים כתבה לאה גולדברג את ספרה "פגישה עם משורר", המספר את פרשת הידידות ביניהם והערצתה אליו.
שיריו יצאו לאור בכמה מהדורות ובעריכת כמה עורכים וחוקרים ובפרט בידי חנן חבר.
אברהם בן יצחק נפטר בהוד השרון בשנת 1950, ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
סלינה
סלינה קינטנייה-פרס (בספרדית: Selena Quintanilla-Pérez; 16 באפריל 1971 – 31 במרץ 1995), הידועה פשוט כסלינה, הייתה זמרת-יוצרת, שחקנית, דוגמנית ומעצבת אופנה אמריקאית ממוצא מקסיקני אשר כונתה "טחאנו מדונה".
היא נחשבת לאמן היחיד בתולדות הבילבורד 200 שהצליח לכבוש את הפסגה עם אלבום לטיני: Dreaming of You. במשך שלוש שנים, האלבום היה בראש מצעד האלבומים הלטיניים ואלבומי הפופ הלטיניים, מה שהפך את סלינה ליחידה בהיסטוריה שהצליחה לעשות זאת. בסוף שנת 1995 דורג האלבום כאלבום הלטיני ואלבום הפופ הלטיני המצליח ביותר על פי בילבורד. הצלחתו הייתה כה גדולה, עד שגם בשנת 1996 היה נחשב לאלבום הלטיני ולאלבום הפופ הלטיני המצליח ביותר. בשנת 1998 ובשנת 1999 דורג האלבום הקטלוג הלטיני המצליח ביותר. האלבום קיבל את תואר 59 הפלטינות הלטיניות בארצות הברית; היחיד בתולדות המדינה שעשה זאת, מה שהופך אותו לאלבום הלטיני הנמכר ביותר בכל הזמנים במדינה. אלבומה Amor Prohibido, נחשב לאלבום הלטיני השני הנמכר ביותר בכל הזמנים במדינה, עם מכירות של למעלה מ-2,160,000 עותקים.
סלינה הפכה לאמן הלטיני הנמכר ביותר בכל הזמנים, אך בשנת 2018 נודע כי הזמרת-יוצרת הקולומביאנית שאקירה, היא האמן הלטיני הנמכר ביותר בכל הזמנים, אם כי האלבום Dreaming of You, נשאר האלבום הלטיני הנמכר ביותר בכל הזמנים בארצות הברית. בשנת 1996, יצא אלבום הרמיקס Siempre Selena, שהפך לימים לאלבום הרמיקס הלטיני השלישי הנמכר ביותר בכל הזמנים ולאלבום הרמיקס הלטיני הספרדי השני הנמכר ביותר בכל הזמנים, אחרי The Remixes, של שאקירה.
במהלך הקריירה שלה, הוציאה סלינה כמה מהלהיטים הלטיניים המצליחים ביותר בכל הזמנים, ביניהם "Como la Flor", שנמכר בלמעלה מ-540,000 עותקים בארצות הברית בלבד, "Amor Prohibido", שדורג כשיר הלטיני המצליח ביותר בשנת 1994 על פי בילבורד, "Bidi Bidi Bom Bom" שדורג כשיר הלטיני השביעי המצליח ביותר בשנת 1994, "No Me Queda Más" שדורג כשיר הלטיני המצליח ביותר בשנת 1995, "Fotos y Recuerdos" שדורג כשיר הלטיני השני המצליח ביותר בשנת 1995, ו-"Dreaming of You", שדורג כאחד מהשירים המצליחים ביותר בקנדה בשנת 1996.
ביוגרפיה
סלינה נולדה בלייק ג'קסון, טקסס, כבת הזקונים למרסלה אופליה קינטנייה (לבית סאמור) ולזמר אברהם קינטנייה. מוצאה של אימה הוא מקסיקני-צ'ירוקי.
סלינה נרצחה בגיל 23 על ידי יולנדה סלדיבר, נשיאת מועדון המעריצים של הזמרת. בשנת 1997 האחים וורנר הפיקו סרט על חייה בשם "סלינה" שבו גילמה את דמותה השחקנית ג'ניפר לופז.
1971–1988: ביוגרפיה ותחילת הקריירה
סלינה קינטנייה נולדה ב-16 באפריל 1971 באגם ג'קסון, טקסס. היא נולדה כילדה הצעירה ביותר של מרסלה אופליה קינטנייה ואברהם קינטנייה ג'וניור, מוזיקאי לשעבר. סלינה גדלה כעדת יהוה. סלינה הוכנסה לתעשיית המוזיקה באמצעות אביה, שראה אותה כמתאימה לתעשייה וטען כי "היה לה תזמון ויכולות מושלמות להצליח בכך". הוא צירף את ילדיו ללהקת סלינה ולוס דינוס, שכללה את קינטנייה השלישי על הבס, סוזט קינטנייה על התופים, וסלינה כסולנית. הלהקה הפכה למקור ההכנסה העיקרי של המשפחה לאחר שזו גורשה מביתה בעקבות משבר הנפט של שנות השמונים. המשפחה הגישה בקשה לפשיטת רגל לאחר שהמסעדה המקסיקנית של קינטנייה ג'וניור חדלה להניב רווחים עקב המשבר. בהמשך עברה המשפחה לקורפוס כריסטי שבטקסס, וסלינה ולוס דינוס החלה להקליט מוזיקה באופן מקצועי. בשנת 1984 הוציאה הלהקה את התקליט הראשון שלה, Selena y Los Dinos, על ידי חברת תקליטים קטנה ועצמאית. המשפחה הייתה זקוקה לכסף, מה שהוביל את הלהקה להופיע בפינות רחוב, חתונות וירידים.
קינטנייה ג'וניור רצה שילדיו יקליטו מוזיקת טחאנו (סוגה מוזיקלית הנשלטת בעיקר על ידי גברים) וכיוון את הלהקה להצליח בתחום. הפופולריות של סלינה כזמרת גברה לאחר שזכתה בפרס מוזיקת הטאחנו בקטגוריית "סולנית השנה" בשנת 1987. בעקבות כך, הוצע לה חוזה הקלטות גדול עם חברת התקליטים קפיטול EMI לטין בשנת 1989.
1989–1991: Selena, Ven Conmigo ויחסיה עם פרס
באותה שנה, קוקה קולה רצו שסלינה תהפוך לאחת מדוברותיהם בטקסס. הג'ינגל ששימש את שתי הפרסומות הראשונות שלה עבור החברה נוצרו על ידי א.ב. קינטנייה וכריס פרס. פרס דיבר על רגשותיו הרומנטיים כלפי סלינה, אף על פי שהייתה לו בת זוג בסן אנטוניו. לאחר טיול למקסיקו עם הלהקה של סלינה, פרס חשב שעדיף לו לעזוב את הסיפור הזה, היות שהוא ידע שמדובר בקשר בעייתי שכן, יש לו בת זוג, אך הוא לא הצליח ולבסוף ניסה לבנות עם סלינה מערכת יחסים. השניים נפגשו במסעדה ולאחר מכן הפכו לבני זוג. פרס וסלינה הסתירו את מערכת היחסים שלהם, מחשש שאביה ינסה להפריד ביניהם.
לאחר הצלחת אלבום הבכורה, הוציאה סלינה את אלבומה השני, Ven Conmigo. את האלבום הפיק אחיה של סלינה א.ב. קינטנייה השלישי לאחר שהתעקש להיות המפיק הראשי של אלבומה הקודם. תחילה חברת התקליטים שלה הטילה בכך ספק מכיוון שהם הרגישו שזה הימור. לכן הם עשו הסכם עם קינטנייה שאם האלבום לא יצליח הוא יוחלף במפיק אחר בעל ניסיון. אלבומה הקודם של הזמרת זכה להצלחה וביסס את מעמדה בעולם מוזיקת הטחאנו ובכך אחיה נשאר כמפיק הראשי גם של אלבום זה. סלינה יצאה לסיבוב הופעות לקידום האלבום אשר זכה להצלחה רבה ומשך אליו 60 אלף איש. המבקרים שיבחו את הנוכחות הבימתית של הזמרת בהופעותיה. הסינגל "Baila Esta Cumbia" זכה להצלחה רבה כאשר היה לשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו למעלה במחודש ועזר לבסס את מעמדה של הזמרת במקסיקו. האלבום הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים המקסיקנים האזוריים של בילבורד ובכך היא עקפה את המיקום של אלבומה הקודם וזכתה להפוך לאיום מסחרי ולהכרה רבה. כבר בחודש הראשון ליציאתו, האלבום קיבל מעמד אלבום זהב באמריקה הלטינית ובכך הפכה סלינה לזמרת הטחאנו הראשונה להגיע להישג זה ובכך שבר את ההיררכיה הגברית שאפיינה את הז'אנר וראתה את הנשים שעסקו בו כנחותות. בנוסף האלבום גם היה מועמד לפרס אלבום השנה להרכב בטקס פרסי המוזיקה של טחאנו. נכון לשנת 2017 מכירות האלבום עומדות על 500 אלף עותקים באמריקה הלטינית במכירות נקיות מה שהעניק לו מעמד פלטינה כפולה ועוד 180 אלף עותקים בארצות הברית במכירות משולבות מה שהעניק לו מעמד של 3 פלטינות לטיניות (פלטינות מיוחדות הניתנות לאמנים לטינים בלבד בארצות הברית). בשנת 2020, האלבום נבחר על ידי ספריית הקונגרס לשימור במרשם ההקלטות הלאומי בשל היותו "משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית".
אחות מוסמכת ומעריצה הדוקה בשם יולנדה סלדיבר ביקשה מקינטנייה ג'וניור להקים מועדון אוהדים בסן אנטוניו. במקור, היא לא אהבה את סלינה מכיוון שהיא זכתה בכל פרסי הטחאנו בזמן שהאמנים שהיא העריצה הפסידו לה. היא הפכה לחובבת נלהבת שלה והעריצה את הנוכחות הבימתית שלה. לבסוף, הוא יצר איתה קשר כדי לדון ברעיון שלה להקים מועדון מעריצים. לאחר שנפגש עמה, הוא אישר את הרעיון ונתן לה אישור להמשיך. סלדיבר הפכה למייסדת ולנשיאה בפועל של מועדון המעריצים סלינה בסן אנטוניו ביוני 1991. כנשיאה, היא הייתה אחראית על מוצריה של סלינה ואספה 22 דולרים מאנשים כדי לקדם אותה ואת המוצרים כאחד. בין היתר, היא הייתה אחראית על תאריכי הופעות וריאיונות, פגישות עם מעריצים וכולי. ההכנסות ממועדון המעריצים נתרמו לעמותות.
1992–1993: הבריחה, Entre a Mi Mundo ו-Selena Live
אחותה של סלינה, סוזט, מצאה את אותה ואת פרס מפלרטטים זו עם זה ומיד הודיעה לאביהן. קינטנייה ג'וניור הוריד את פרס מהאוטובוס וסיפר לו שמערכת היחסים שלו עם סלינה הסתיימה. סלינה ופרס המשיכו את מערכת היחסים שלהם אף על פי שקינטנייה אסר על כך; אמה של סלינה מרסלה, קיבלה את מערכת היחסים שלהם. קינטנייה ג'וניור ראה את סלינה ופרס ממשיכים בשלהם ובין השניים (קינטנייה וסלינה) פצח ויכוח סוער. הוא כינה את פרס כ"סרטן של המשפחה" ואיים לפרק את הלהקה של סלינה אם ימשיכו בקשר. לבסוף, קינטנייה ג'וניור פיטר את פרס מהלהקה ומנע מסלינה לעזוב איתו. לאחר פיטוריו, פרס וסלינה המשיכו בחשאי לקיים את מערכת היחסים שלהם. בבוקר 2 באפריל 1992, סלינה ופרס החליטו לחשוב האם כדאי להם להמשיך בכך, היות שידעו שאביה לעולם לא יקבל זאת. עם זאת, החליטו השניים להינשא, בטענה שאם יודיעו לאביה שהם נשואים, הוא לא יוכל לעשות דבר בנושא. לאור מעשיהם, עברו סלינה ופרס לדירה בקורפוס כריסטי. בריאיונות הצהיר קינטנייה ג'וניור כי הוא חשש שפרס הוא שוביניסט שימנע מסלינה מלהמשיך בקריירה שלה. בסופו של דבר, החליט קינטנייה ג'וניור להתנצל בפני פרס, לדבר איתו ולקבל אותו מחדש ללהקה.
לאחר כל המאורעות שקרו, הוציאה סלינה את אלבומה השלישי, Entre a Mi Mundo. גם הפעם אחיה היה המפיק של האלבום והוא גם זה שהלחין את רוב השירים ביחד עם חברי הלהקה ריקי ולה ופיט אסטודילו. הלהקה חקרה באלבום זה סוגות נוספות ובכך למעשה הפכה את האלבום להקלטה החדשנית ביותר שלה. בנוסף למוזיקת הטחאנו והקומביה המקסיקני האלבום הכיל גם מוזיקת R&B, רוק ומוזיקה אלקטרונית. מילות האלבום עסקו בעיקר בהעצמה נשית ובזהות עצמית אשר באו לדידי ביטוי בשירים שעסקו ברומנטיקה בין בני נוער, בגידה ואהבה ללא תנאים. על מנת לקדם את האלבום הופיעה הזמרת בארצות הברית ואף יצאה לסיבוב הופעות במסיקו אליו התלוו עיתונאים. ההופעות של סלינה במקסיקו זכו לשבחי ביקורות אשר רבים כינו אותה כזמרת ש"מתאימה לכל העמים". גם הצלחתו המסחרית של סיבוב ההופעות הייתה חסרת תקדים כאשר באחד מהופעותיה נכחו 70 אלף איש ובכך כונתה כזמרת הטאחנו המצליחה ביותר במדינה. גם האלבום קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה שכינו אותו כ"פורץ דרך". הצלחתו המסחרית גם הייתה גדולה כאשר הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים המקסיקניים של בילבורד ונשאר במצעד במשך 8 חודשים רצופים. הוא נבחר לאלבום המקסיקני האזורי השני הנמכר ביותר בכל הזמנים על ידי מגזין בילבורד, והוא הפך לאלבום הראשון של זמרת טחאנו שנמכר בלמעלה מ-300,000 עותקים במקסיקו, ובכך הפך לאלבום הנשי הנמכר ביותר בז'אנר בכל הזמנים. האלבום מכר 600 אלף עותקים בארצות הברית ובכך הגיע למעמד יהלום לטיני (מעמד שניתן בארצות הברית לאמנים לטינים בלבד). מתוך האלבום יצאו 4 סינגלים "Como la Flor", "La Carcacha", "¿Qué Creías?", ו-"Ámame" אשר זכו להצלחה רבה וביססו את הקריירה של הזמרת. הסינגל הראשון הגיע למקום ה-6 במצעד השירים הלטינים של בילבורד והגיע למעמד של תשע פלטינות לטיניות בארצות הברית, ובעיני רבים נחשב גם לשיר שהאיץ את ההצלחה שלה במקסיקו ולימים גם הפך לשיר המזוהה ביותר איתה ולאחר מותה השיר זכה לפופולריות מחודשת.
אלבום ההופעה הראשון שלה , יצא לאור ב-4 במאי 1993, על ידי חברת התקליטים EMI לטין. האלבום מכיל אוסף של שירים של הזמרת אשר בוצעו בהופעות חיות לצד שלושה שירים חדשים. הביצועים הוקלטו במהלך מופע חינמי שקיימה הזמרת בטקסס. האלבום הגיע למעמד אלבום זהב לטיני ולאחר מותה הגיע למעמד פלטינה לטינית כפולה ולמעמד אלבום זהב רגיל. האלבום זכה בפרס גראמי בקטגוריית האלבום המקסיקני-אמריקאי הטוב ביותר ובכך הפכה לאמנית הטחאנו הראשונה לעשות זאת. בנוסף היא זכתה בשני פרסים בטקס פרסי הבילבורד הלטיני וב-3 פרסים בטקס פרסי מוזיקת הטחאנו. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים המקסיקנים האזוריים ולמקום השני במצעד האלבומים הלטינים ואף הגיע למקום ה-79 בבילבורד 200. לאחר צאת האלבום האלבום זכה לביקורות חיוביות כאשר מבקרי מוזיקה רבים טענו שהאלבום מבשר טובות לקראת אלבומה הבא וכי בזכות אלבום זה רבים החלו לכנות אותה כ"מדונה המקסיקנית". האלבום הוליד הוליד שלושה סינגלים, ששהו בו זמנית בחמשת המיקומים הראשונים במצעד השירים הלטינים של בילבורד.
1994–1995: בוטיקים ו-Amor Prohibido
ב-27 בינואר 1994 נוסד על ידי סלינה הבוטיק, סלון היופי וחנות הבגדים,. לאחר שזכתה להצלחה בינלאומית כזמרת, החליטה לפתוח בוטיק במטרה למכור את מוצריה. המגזין Hispanic Business דיווח כי הזמרת הרוויחה מעל 5 מיליון דולר מהבוטיקים האלה. בוטיק נוסף אמור היה להיפתח במונטריי שבמקסיקו בשנת 1995, אך בשל רצח סלינה הוא לא נפתח. הבוטיק בסן אנטוניו נסגר זמן מה לאחר שנת 1999. לאחר מותה של סלינה, כריס פרס, בעלה ואלמנה של סלינה, היה אחראי על העסק. לאחר יום השנה ה-16 לפתיחת הבוטיק בקורפוס כריסטי, הוא נסגר באופן רשמי החל מיולי 2009. שבוע לאחר סגירת החנות, כריס פרס תלה "שלט למכירה" וביקש 91,454 אלף דולרים עבור הבוטיק. מחיר המכירה הסופי היה 165,000 אלף דולר. זמן קצר לאחר המכירה, כל הסחורה והאביזרים שנותרו החלו להימכר במוזיאון סלינה, שנמצא מספר קילומטרים מהמקום בו היה פעם הבניין הראשי של.