cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספארת נאמה
ספארת נאמה (בטורקית עות'מאנית: سفارت نامه; מילולית "ספר השגרירות") הוא ז'אנר קלאסי בספרות הטורקית המקורב במהותו לסיאחת נאמה ("ספר המסעות"). ספרות ה"ספארת נאמה" מתארת את מסעותיהם וחוויותיהם של שגרירים טורקיים בארצות ובירות זרות, לרוב אירופאיות. מחברי ה"ספארת נאמה" כתבו וערכו אותם במטרה להציגם בפני הסולטאן ובכירי המנהל, ולפיכך עוטים לרוב ציביון רשמי למחצה. מטרתם המוצהרת הייתה להעביר את "חוויית" הארץ הזרה, כמו גם לספק מידע עליה. מסיבה זו, ובשל הכלים הספרותיים בהם נעשה שימוש כדי להשיג את מטרתם, ה"ספארת נאמה" בעלי ערך רב לשחזור התקופה והמרחב אותם הם מתארים, כמו גם לשפוך אור על הנעשה בחצר העות'מאנית בת התקופה ועל חבריה.
ה"ספארת נאמה" הקדום ביותר ששרד מתאר את הקריירה הדיפלומטית של קארא מהמט צ'לבי ומתמקד במסעו לחצר האוסטרית בווינה בשנת 1655. אולם, מרבית ה"ספארת נאמה" ששרדו הם בני המאה ה-18. "ספארת נאמה" אלו שופכים אור על התפישה העות'מאנית של אירופה המערבית ה"אחרת", בעידן שזו החלה לגבור על יתר חלקי העולם ובהם האימפריה העות'מאנית במדע, תרבות, פיתוח וכוח צבאי. עם היחלשותה היחסית של האימפריה למול המערב גבר זרם השליחים והנציגים הדיפלומטיים שנשלחו מן האימפריה מערבה, בין היתר במטרה להבין את הסיבות לפער המתרחב לרעתם. בשלהי המאה ה-18 אף הוקמו שגרירויות קבועות בבירות האירופאיות המרכזיות. הגידול בסגל הדיפלומטי הביא לריבוי של ספרים מסוג ה"ספארת נאמה". לסקרנות הרבה שגילו השליחים הדיפלומטיים העות'מאניים בארצות המערב, היו שותפים גם בני שיחם בבירות האירופאיות ביחס לתרבות העות'מאנית. אחדים מבני שיח אלו חיברו אף הם ספרים בגרמנית או בצרפתית ובהם תיאורים מפורטים של התרבות העות'מאנית כפי שהבינו אותה מפי השליחים העות'מאניים.
בסך הכל נכתבו למעלה מ-40 ספרים מז'אנר ה"ספארת נאמה". בין הבולטים שבהם היו ה"ספארת נאמה" עבי הכרס של יִרְמִיסְכִיס מהמט צ'לבי, השגריר הראשון בפריז ב-1720; אהמט רסמי אפנדי, השגריר הראשון של טורקיה בברלין ב-1764; גיריטלי אלי אזיז אפנדי, שגריר נוסף בברלין ב-1796. בין היעדים המתוארים בספרות ה"ספארת נאמה" ניתן למצוא את לונדון, ברלין, פריז, סטוקהולם, רוסיה, פולין, איטליה, ספרד, איראן, הודו, מרוקו ובוכרה. ספרים אחרים מצומצמים בהיקפם נושאים לרוב אופי רשמי ומקצועי ומכונים "תקריר", הווה אומר: דו"ח.
יוסף יפת
יוסף יפת (25 בנובמבר 1922 – 3 בספטמבר 1976) היה לוחם פלמ"ח, איש צבא ומושל העיר עזה.
ביוגרפיה
יפת נולד בירושלים, כאחד מ-11 ילדיהם של שלמה וצבייה יפת שעלו מתימן בשנת 1916. אבי המשפחה עבד כשומר בבית החולים הדסה והאם עסקה בפעילויות התנדבות למען הקהילה. יפת למד בבית הספר "תחכמוני" ובגיל 15 התגייס לפעולות החי"ש (חילות השדה) של "ההגנה", שנועדו לשמירה על היישובים הקדמיים באזור ירושלים. בשנת 1942 גויס לפלמ"ח, למחלקה הערבית (המחלקה השחורה). בימי המאורעות נהג להסתובב בשוקי העיר ובשכונותיה הערביות, בהיותו דובר ערבית על בוריה ובעל חזות ערבית, שמע וקלט מידע ודאג להעבירו לגורמים המתאימים. בין השאר נודע כאחד ממקימי "חבורת האש". יפת היה ידוע בכינויו "יוסק'ה כל הארץ" על שום שהכיר את כל הארץ, וכל הארץ הכירה אותו.
בשנת 1944 נשא את רינה לבית צביאלי, ילידת שכונת בורוכוב בגבעתיים, שהייתה חברת הקבוצה שהקימה את קיבוץ מנרה. חתונתם נערכה בתל אביב, אך חברי המחלקה הערבית ערכו את המסיבה בקיבוץ אלונים. רינה חזרה למשק ויפת חזר למשימותיו במסגרת המחלקה.
ב-1 בפברואר 1948 השתחרר מהפלמ"ח והתגייס לצה"ל. לאחר הקמת המדינה, חזר למנרה ושימש כנהג האוטובוס האזורי. קו האוטובוס נסע לאורך גבול הצפון ועבר בכל היישובים שלאורכו. עם פרוץ מבצע קדש, ב- 1956, חזר והתגייס לצבא, ושירת בעזה בתפקידים שונים. בזכות שליטתו בשפה הערבית, בניביה ומנהגי האוכלוסייה, הפך למקובל ואהוד על הערבים שלא פעם פנו אליו כדי שיפסוק ביניהם. בשנת 1957, עם הנסיגה מרצועת עזה, עבר לירושלים למשך שנה ולבסוף ב-1958 קבע את ביתו בבאר שבע.
ב-1960 ארגן פרופסור יגאל ידין משלחת ארכאולוגית למדבר יהודה ופנה לפיקוד הדרום שישלחו לו קצין שישמש כמפקד מחנה המשלחת. יפת נשלח לשמש כקצין המחנה, ובעקבות כך נוצרה בין השניים מערכת יחסים חברית עד כי ידין סירב לקבל כל קצין אחר בפעמים הבאות. בשנת 1965 השתחרר מצה"ל, בדרגת סגן-אלוף, אך שנתיים מאוחר יותר עם פרוץ מלחמת ששת הימים, שב והתגייס לצבא וחזר לעזה. יפת השתחרר סופית בשנת 1973. במשך תקופה ארוכה שימש כמושל ברצועת עזה.
יוסף יפת נפטר באופן מפתיע, בירושלים בראשית ספטמבר 1976 והוא בן 53 שנה, והוכר כחלל צה"ל, משום שנפגע במהלך שירותו, ופגיעות אלו גרמו בסופו של דבר למותו.
החגיגה של באבט
החגיגה של באבט (בדנית: Babettes gæstebud) הוא סרט דני בבימויו של גבריאל אקסל. הסרט מבוסס על סיפור קצר של הסופרת הדנית איזק דינסן (קארן בליקסן). ב-1987 זכה הסרט בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
הסרט מספר על פליטה חסרת כל שמגיעה לכפר נוצרי קטן והופכת לסוכנת ביתן של שתי זקנות עדינות. יום אחד היא זוכה בהגרלה בסכום כסף גדול ומחליטה להכין סעודה מפוארת בנוסח הפריזאי הישן לכבודם של אנשי הכפר.
עלילה
שתי אחיות נוצריות פרוטסטנטיות אדוקות, מרטין ופיליפה, גרות בכפר קטן על החוף המערבי המרוחק של יוטלנד בדנמרק של המאה ה-19. אביהן היה כומר שהקים קהילה נוצרית קטנה בכפר. כשאביהן מת, ובאין אנשי קהילה חדשים, האחיות המזדקנות מפקחות על הקהילה המידלדלת של המאמינים הזקנים. הבזק של 49 שנים לאחור מראה את האחיות בצעירותן. יש לבחורות היפות מחזרים רבים, אך אביהן דוחה את כולם. כל בת הייתה מחוזרת על ידי בחור נלהב שביקר ביוטלנד - מרטין חוזרה על ידי קצין פרשים שוודי צעיר בשם לוראנס, שנשלח להישאר עם דודתו ביוטלנד כדי לתקן את התנהגותו הרעה. פיליפה חוזרה על ידי זמר בריטון מהאופרה של פאריס, אשיל פאפין, בזמן שהיה בחופשה בכפר.
שלושים וחמש שנים מאוחר יותר, אשה בשם באבט (סטפאן אודראן) מופיעה בפתח ביתן של האחיות. היא נושאת רק מכתב מהמחזר לשעבר של פיליפה, הזמר פאפין, שבו הסביר כי היא פליטה מההתקפה על הקומונה הפריזאית ב-1871 והמליץ ​​עליה לתפקיד סוכנת בית. האחיות לקחו את באבט כטבחית ועוזרת בית שלהם ללא משכורת, ובמשך 14 השנים הבאות היא התגלתה כדמות צנועה ועקשנית שמקלה בהדרגה את חייהן של האחיות בכפר הנידח. הקשר היחיד שלה לעברה הוא כרטיס לוטו שחבר בפריז מחדש לה בכל שנה. יום אחד, היא זוכה בהגרלה של 10,000 פרנקים. במקום להשתמש בכסף כדי לחזור לפריז ואל אורח החיים שאבד לה, היא מחליטה להוציא אותו בהכנת "ארוחה צרפתית אמיתית" לאחיות ולקהילה הקטנה שלהן לרגל יום הולדתו המאה של הכומר המייסד. יותר מסתם חג, הארוחה היא מתנת התודה של באבט לאחיות.
באבט חוזרת לפריז כדי להסדיר את האספקה ​שתישלח ליוטלנד. החומרים מגיעים מפוארים ואקזוטיים, והגעתם לכפר גורמת לדיונים רבים בקרב התושבים. הם מעולם לא ראו בעבר את מרכיבי הארוחה והאחיות מתחילות לדאוג שהארוחה תהיה חטא של יוקרה חושנית, אם לא צורה כלשהי של תעלול. בכנס חפוז, האחיות והקהילה מסכימות לאכול את הארוחה אבל לוותר על כל אזכור על האוכל ועל ההנאה ממנו במהלך כל הערב.
החלק האחרון של הסרט מתמקד בהכנה ובהגשה של הארוחה של באבט, פרוסה ביד רחבה עם מגוון מנות בבית הכפרי של האחיות. הסרט, שהוצג עד עכשיו בעיקר בצבעים קודרים, מראה בהדרגה יותר ויותר צבעים, תוך התמקדות במאכלים השונים. לוראנס, המחזר לשעבר של מרטין, הוא עכשיו גנרל הנשוי לחברת בית הדין של המלכה. הוא מופיע כאחד מהאורחים יחד עם דודתו, כשהוא תוהה האם הבחירה שעשה בצעירותו, לוותר על אהובתו בשביל חיים נוחים, אכן הייתה נכונה. הוא אינו מודע לתוכניות של האורחים האחרים, וכאיש העולם הגדול שהוצב בפריז, הוא האדם היחיד בשולחן שמגיב על הארוחה. הוא מבדר את האורחים בתשבחות על האוכל והשתייה יוצאי הדופן, ומשווה אותם לארוחה בלתי נשכחת שאכל שנים קודם לכן אצל שפית ב"קפה אנגלה" המפורסם בפריז. למרות שהחוגגים האחרים מסרבים להגיב על התענוגות שמסיבה להם הסעודה (והם אף אינם מבחינים בין לימונדה לבין שמפניה), הארוחה של באבט מפרקת את חוסר האמון והאמונות הטפלות שלהם, ומרוממת אותם פיזית ורוחנית. עוולות ישנות נשכחות, אהבות עתיקות ניצתות מחדש, ואמונה ברוח האדם מתיישבת על השולחן.
קישורים חיצוניים
ביקורות
ארנסט יונגר
ארנסט יונגר (גרמנית: Ernst Jünger; 29 במרץ 1895 – 17 בפברואר 1998) היה סופר ופילוסוף גרמני.
ביוגרפיה
יונגר נולד בהיידלברג וגדל בהנובר, בנעוריו היה חבר בתנועת הנוער הוואנדרפוגל. במלחמת העולם הראשונה שירת כמתנדב בחזית המערב, נלחם בקרב על הסום, נפצע וזכה בעיטורים רבים בהם העיטור הרם ביותר פור לה מריט. את חוויותיו במהלך המלחמה תיאר בסדרת מסות וספרים שכתב במהלך שנות העשרים בהם "בסופת הפלדה" (1920), ו"המלחמה בחזית הפנימית" (1922).
עם פרישתו מהצבא בשנת 1923 החל ללמוד זואולוגיה ופילוסופיה, אך פרש בטרם סיים את לימודיו. יונגר היה חבר במספר קבוצות לאומניות בתקופת רפובליקת ויימאר והיה בקשר עם מנהיגים נאצים כיוזף גבלס ואוטו שטראסר. יחד עם זאת, סירב להצטרף למפלגה הנאצית ולהיות חבר ברייכסטאג מטעמה.
ב-1932 ראה אור ספרו של יונגר "העובד" הפורש את משנתו הפוליטית באותה עת. לפיה הוא תפס את החברה כמערכת של גיוס וייחס תפקיד מכריע לטכנולוגיה כמאפשרת את גיוסה המוחלט של החברה למלחמה. החיבור בין הגוף למכונה יוביל לגאולה פיזית ורוחנית של האדם. את המלחמה קישר לאסתטיקה וליופי. בטכנולוגיה אף טמון מרכיב משמעותי בגיוסו הפוליטי של ההמון, רעיון שהשפיע ויושם על ידי הנאצים. ב-1933 סירב יונגר להצטרף לאגודת הסופרים הגרמנית שטוהרה בידי הנאצים. על פי יומנו שפורסם לאחר מלחמת העולם השנייה, יונגר התנגד לנאציזם וחש כלפיו בוז עמוק, יותר בגלל התנגדות האינטלקטואל לוולגרי מאשר מתוקף התנגדות אידאולוגית. ביומנו הוא מספר על הבושה שאחזו בו למראה יהודים עם טלאי צהוב.
ב-1940 הוצב יונגר כקצין במפקדת הוורמכט בפריז. בעת היותו בפריז יצר קשרים עם משכילים צרפתים כמו פבלו פיקאסו וז'אן קוקטו. לאחר ניסיון ההתנקשות הכושל בהיטלר ב-20 ביולי 1944 שוחרר מהצבא, על אף שככל הנראה לא היה מעורב בו. בראשית 1944 נעצר בנו על פעילותו האנטי נאצית. עד לשנת 1949 נאסר פרסומם של כתביו של יונגר. לאחר מלחמת העולם השנייה היו שלמדו זכות על יונגר וטענו שספרו "צורי שיש" מהווה אליגוריה המבקרת את השלטון הנאצי. אחרים הזכירו שהספר זכה לתשבחות בביטאון דאס רייך של יוזף גבלס, וראו ביונגר דוגמה לסופר גרמני אנטישמי.
זכה בפרסים רבים והחשוב שבהם בשנת 1982 פרס גתה לספרות, שהוענק לו לאחר ויכוחים מרים בין חברי הוועדה הבוחרת עקב קשריו בעבר עם הנאצים, וכן בשל הגותו ועברו הלאומני.
יונגר הוא מן המחברים והוגי הדעות הרבגוניים ביותר. הוא כתב מסות, מניפסטים פוליטיים, יומנים, ספרי פילוסופיה וסיפורת.
יוסי רוזן
יוסי רוזן (נולד ב-13 באוקטובר 1979) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
רוזן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של הפועל פתח תקווה. ב-22 באוגוסט 1997 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–3 לבני יהודה במסגרת גביע הטוטו. ב-4 באפריל 1998, ערך רוזן את הופעת הבכורה שלו במסגרת הליגה בהפסד 1–2 להפועל כפר סבא. ב-1 במאי 1999, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 2-2 נגד כפר סבא.
ב-30 ביולי 2003 חתם בהפועל תל אביב. ב-14 באוגוסט 2003, ערך רוזן את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד בננטס ירוואן הארמנית, בה גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. בעונתו הראשונה בהפועל היה אחד משחקני המפתח של הקבוצה, בה רשם 29 הופעות וכבש שתי שערים. בעונתו השנייה רשם רק 12 הופעות, ובסיומה שוחרר מהקבוצה.
בקיץ, חתם בהכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית. בסיום העונה, העפיל עם הכח לליגת העל לראשונה מזה 21 שנים.
ב-12 ביולי 2007 חתם רוזן בבני יהודה. בינואר חזר להפועל פתח תקווה, ששיחקה אז בליגה הלאומית. בסיום העונה, חזרה פתח תקווה לליגת העל אחרי שנה בלאומית.
ב-15 ביולי 2009 חתם בהפועל אשקלון. ב-15 בדצמבר 2009, חתם במכבי הרצליה.
בקיץ חתם בהפועל מחנה יהודה מליגה ב', ובסיום העונה פרש מכדורגל.
לזכותו של רוזן, שתי הופעות בנבחרת ישראל, אותם ערך בשנת בהפסד 1–7 ל ובהפסד 1–4 ל.
קיי-אכים שנבאך
הוא נאלץ לוותר על תפקידו בשל התבטאויותיו סביב משבר אוקראינה-רוסיה בינואר 2022. במהלך דיון בכנס של מכון מחקר ביטחוני בהודו הוא הצהיר כי רוסיה בהנהגת ולדימיר פוטין לא באמת מתכוונת לפלוש לאוקראינה; כי למערב אינטרס לשתף פעולה עם רוסיה כדי לפעול במשותף מול הרפובליקה העממית של סין, ונימק זאת גם ברקע הדתי-נוצרי המשותף לאירופה ולרוסיה; וכי סיפוח חצי האי קרים מאוקראינה לרוסיה הוא סופי ולא ישוב לאוקראינה. הצהרותיו אלו עמדו בניגוד לעמדות הרשמיות בממשלת גרמניה. לאחר שאוקראינה גינתה את ההצהרות וזימנה את שגרירת גרמניה בקייב לשיחת נזיפה, הוא הגיש את התפטרותו, ונענה מיד בחיוב על ידי שרת ההגנה כריסטינה למברכט.
שנבאך נשוי ואב לשלושה בנים. אביו, אכים שנבאך, היה קולונל בבונדסווהר.
אלכסיי ריקוב
אלכסיי איוואנוביץ' ריקוב (רוסית: Алексей Иванович Рыков; 1 בפברואר 1881 – 15 במרץ 1938) מהפכן ומדינאי סובייטי, מבכירי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ראש ממשלת ברית המועצות בין השנים 1924–1930.
חייו
ריקוב נולד בסראטוב שעל גדות הוולגה. למד משפטים באוניברסיטת קאזאן, אך לא סיים את לימודיו. בשנת 1899, בגיל 18, הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פועלי רוסיה (לימים המפלגה הקומוניסטית), ולאחר הפילוג בכנס ב' שלה (1903) הצטרף לסיעה הבולשביקית. שימש סוכן של המפלגה בערים שונות ברחבי האימפריה הרוסית ונטל חלק פעיל במהפכה של שנת 1905. נבחר לוועד המרכזי של המפלגה בכנסים ג' וד', ולמועמד-לחבר בו בכנס ה' (1907). בשנים 1910–1911 ריקוב גר בצרפת, והתנגד לכוונתו של לנין להפוך את הסיעה הבולשביקית מפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פועלי רוסיה למפלגה עצמאית (כוונה שמומשה בוועידת פראג של שנת 1912).
בשנת 1917 ריקוב שב והצטרף לבולשביקים, אף שלא ראה בעין יפה חלק מדעותיהם, שהיה "רדיקלי" לטעמו; נבחר תחילה לסובייט של מוסקבה, ומאוחר יותר - לזה של פטרוגרד. בנוסף לכך, בכנס ו' של המפלגה שנערך באותה שנה, נבחר לוועד המרכזי. עם הקמת הממשלה הבולשביקית מיד עם ההפיכה של ה-7 בנובמבר 1917 ריקוב מונה להיות שר הפנים בממשלה הבולשביקית החדשה. ברם, לאור סירוב הוועד המרכזי לאשר את הצטרפותם של נציגים ממפלגות שמאל אחרות לממשלה, פרש ממנה ומהוועד יחד עם לב קמנייב, זינובייב, מיליוטין ונוגין כעבור 10 ימים. ב-3 באפריל 1918 ריקוב ממונה לראש המועצה העליונה לכלכלה לאומית (ВСНХ). ב-1920 ריקוב - חבר הוועד המרכזי, במאי 1921, לאחר התפטרותו ממועצת הכלכלה הלאומית - סגנו של ראש ממשלת הפדרציה הרוסית (РСФСР) לנין וסגן ראש המועצה לעבודה והגנה (СТО). ב-1922 ריקוב - חבר הפוליטביורו, ב-1923 הוא שוב ממונה לעמוד בראש המועצה לכלכלה הלאומית, ונהיה לסגן ראש ממשלת ברית המועצות. כיוון שראש הממשלה לנין כבר היה חולה מאוד בזמן זה, ריקוב היה למעשה ראש הממשלה.
בינואר 1930 ריקוב חתם על צו שהכשיר את הפעלת מדיניות חיסול מעמד הקולאקים. בדצמבר 1930 ריקוב מונה לשר הדואר והטלגרף, ובשנת 1934 הודח, יחד עם בוכארין, מחבר הוועד המרכזי למועמד-לחבר בו. ב-1936, לאור עדויותיהם של קאמנייב וזינובייב במשפט הראווה שלהם, פוטר מתפקידו בממשלה, ובשנת 1937 סולק מהמפלגה, נאסר ונשפט יחד עם בוכארין ושאר ה"אופוזיציה מימין" במשפט ראווה. הוא נמצא אשם בבגידה ובקשירת קשר כנגד ברית המועצות והוצא להורג בירייה ה-15 במרץ 1938. גזר הדין והסילוק מהמפלגה בוטלו בעת שלטונו הליברלי יותר של מיכאיל גורבצ'וב ב-1988.
צ'אק נובל
קריירת משחק
נובל נולד בעיר אקרון שבאוהיו, ובין השנים 1950–1954 למד באוניברסיטת לואיוויל. לאורך 4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העמיד ממוצעים של 15.1 נקודות ו-5.8 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1954 נבחר נובל בבחירה ה-30, על ידי קבוצת פורט ויין פיסטונס. בעונתו המקצועית הראשונה, בטרם הצטרף לפורט ויין, שיחק עבור קבוצת "אקרון גודייר וינגפוטס" מ"ליגת ה-NIBL".
בעונתו הראשונה ב-NBA,, העפיל עם הפיסטונס למעמד הגמר, בו הפסידו מול פילדלפיה ווריורס בתוצאה 1–4. בכל 6 העונות הבאות השתתפה הקבוצה בפלייאוף ה-NBA, אך באף אחת מהן לא הצליחה לשחזר את הישג ההעפלה לגמר הליגה. בעונת רשם נובל ממוצעי שיא של 11.3 נקודות ו-4.6 אסיסטים למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA לצד חבריו לקבוצה וולטר דיוקס וג'ין שו. בסיום עונת עזב נובל את הפיסטונס ופרש ממשחק, בגיל 30.
ורד הכלב
משרעת תפוצתו של ורד הכלב רחבה: אירו-סיבירית, ים-תיכונית ואירנו-טורנית. בארץ ישראל הוא צומח בחורש ים תיכוני במפנים צפוניים בהרים.
הצמח מוגן בישראל על פי חוק.
פולנטה
פולנטה היא מנה שבבסיסה קמח תירס מבושל. בעבר הייתה מורכבת מדגנים שונים. נהוג להגיש את המנה חמה או פושרת. לעיתים נותנים לה להתקשות ואז מטגנים או אופים אותה.
תיאור מורחב
על פי רוב, המרכיב העיקרי במנת פולנטה יהיה קמח תירס, אך ישנם מתכונים בהם נעשה שימוש בכוסמת, תירס לבן וכן בשילובים שונים שלהם. שימוש בקמח גס יוביל למנת פולנטה קשה, ואילו קמח רך יוביל למנת פולנטה רכה וקרמית. המנה משתייכת למטבח הצפון איטלקי, השווייצרי, הסלובני והקרואטי. בעבר המאכל זוהה עם פשוטי העם שכן הם לא יכלו להרשות לעצמם לחם רגיל מחיטה או מאכלים המבוססים על חיטה. ברומניה ובמולדובה המאכל נקרא ממליגה.
הפולנטה העתיקה הכילה דייסת דגנים (ונקראה פולס פולמנטום בלטינית) ונאכלה עוד בימי שלטון הרומאים. לפני שהתירס הגיע לאירופה מדרום אמריקה במאה ה-16, הפולנטה הכילה דגנים עשירים בעמילן דוגמת חיטה, קמח ערמונים, דוחן, כוסמין וחומוס.
הכנת הפולנטה
לוקח זמן ארוך יחסית להכין מנת פולנטה: את קמח התירס מבשלים בסיר עם כמות גדולה של מים, עד פי 4 עד 5 מנפחו של קמח התירס, למשך 45 דקות. הדבר נחוץ כדי לקבל עיסה אחידה בצמיגותה. ישנה אפשרות לקנות מנות פולנטה להכנה מהירה, אך הן נחשבות לנחותות באיכותן לעומת מנת פולנטה ביתית.
השף האמריקאי ביל בופורד כתב ספר בשם Heat (חום) על חוויותיו במסעדת באבו של השף האיטלקי מאריו בטאלי. בופורד מתאר בספר בפרטים את ההבדל בטעם ובמרקם של מנת פולנטה תעשייתית מהירת הכנה לבין פולנטה מסורתית שמבושלת ומחוממת בזמן ארוך. בספרו הוא אף מציג מתכון להכנת פולנטה בשלוש שעות: "פולנטה, במשך רוב זמן הבישול, נשארת ללא השגחה... אם אינך צריך לערבל אותה כל הזמן, אתה יכול לתת לה להתחמם במשך שעות - מה זה משנה אם אתה נמצא בקרבת הסיר?". במגזין קוק'ס אילוסטרייטד פורסם מתכון להכנת פולנטה במיקרו במשך 12 דקות ושמצריך רק ערבול אחד של העיסה. שפים אחרים הציעו להכין את המנה בקלות יחסית על ידי שימוש בסיר לבישול איטי.
שרפת המוח (סיפור)
שרפת המוח (באנגלית: The Burning of the Brain) הוא סיפור מדע בדיוני קצר שכתב הסופר האמריקאי קורדוויינר סמית בשנת 1955 ופרסם באוקטובר 1958. קורדוויינר סמית היה שם העט של ד"ר פול מיירון אנתוני לינברגר, שהיה סוכן ביון. בארצות הברית פורסם שוב הסיפור בספר The Rediscovery of Man (הגילוי מחדש של האדם) ב-1 ביולי 1975. בישראל פורסם בספר "כוכב ושמו שאול" שיצא לאור ב-1981 בהוצאת עם עובד בתרגום עמי שמיר.
הסיפור הוא על ספינת חלל בשם "וו-פיינשטיין" (Wu-Feinstein) הנוסעת בעל-חלל בעתיד הרחוק, ועוסק בקברניט הספינה, רב החובל מאגנו טליאנו, באשתו דולורס הו, ובאחייניתו דיטה מהבית הדרומי הגדול, שלפי הנוהג נשאה שם מקום במקום שם משפחה.
לפי הסיפור, דולורס הו הייתה אישה יפה. יופיה הפך חכמים לכסילים, וגברים צעירים למפלצות. לאן שהגיעה, נלחמו עליה גברים. דולורס הו הייתה גאה, וסירבה לעבור חידוש נעורים. כשהסתכלה בראי, היא החליטה שצריך להיות בה משהו נוסף מעבר לחלקת פניה ולתווים המקריים של לסתה ועצמות לחייה. היא פגשה את הקברניט ונישאה לו. פרשת אהבתם הייתה לשיחת היום בארבעים פלנטות.
עלילה
לפי הסיפור, מאגנו טליאנו היה קברניט מוכשר, ונאמר עליו שהיה מסוגל לצלוח את הגיהנום בכוח שרירי עינו השמאלית בלבד. בסיפור הוא מתואר כטוב בכיתתו, הטוב בין בני גילו, וכתלמיד שעלה על הטוב שבמוריו. נישואיו עם היפה שביפהפיות על פני ארבעים עולמות, דמו לנישואי אלואיז ואבלר.
כשדיטה עלתה לסיפון ה"וו-פיינשטיין", היא כבר ידעה רבות על דולורס הו, שבסיפור דיברו עליה בארבעים עולמות. דולורס קיבלה את פניה בצורה מנומסת, אך לפי הסיפור דמו נימוסיה למשאבת יניקה של חרדה מזעזעת. דולורס אמרה: "נחמד לפגוש אישה שאינה מנסה לגזול ממני את טליאנו". דיטה הסתכלה בפנים החרושות של דולורס הו, באימה החלומית בעיניה, והבינה שדולורס הפכה לרוח רפאים המתקיימת מבעלה, ונרתעת ממגע חברתי או מהיכרות אקראית, לבל תאבד את מאגנו טליאנו. בסיפור, היא נראתה לדיטה כמו נחש ארסי מכוסה בוץ, אבל לטליאנו שנכנס לחדר נראתה דולורס כמו הנערה שאותה נשא לאישה לפני 164 שנים. טליאנו נשק לה, ליטף את שיערה, הסתכל בעיניה מלאות התאווה והאימה, כאילו היו עיני ילדה, ואמר לה: "היי טובה לדיטה, יקירתי". הוא חצה את טרקלין הספינה ונכנס לחדר האלעול, שנועד בסיפור לניהול הטיסה בעל-חלל.
בחדר האלעול המתינו לטליאנו קברניט העגינה והשפדאים, והוא חייך אליהם. השפדאים, שהיו כולם טלפתים, הרהרו איך יכול אדם נעים הליכות כמוהו להיות נשוי שנים כה רבות לדולורס הו, איך ייתכן שהייתה יפהפייה, ואיך ייתכן שהייתה אותה אישה, שאת דמותה הם עדיין רואים מפעם לפעם בארבעה ממדים. לפי הסיפור, מחוץ לחדר האלעול, נראתה וו-פיינשטיין כאחוזה עתיקה כמו הר ורנון, והנוסעים נהנו מאולמות מרווחים, טיילו על הדשא, ופטפטו תחת שמיים כחולים של אטמוספירה מדומה. כשבחדר האלעול נראו שמיים שחורים והספינה המריאה, המשיכו הנוסעים לטייל בנחת על מדשאות מבושמות. בסיפור, נהג טליאנו בספינה בעזרת הדחפים של מוחו, כאשר הכותל מולו היה מלא כרטיסי תכנות, מאה אלף כרטיסים לאינץ', המסודרים כך שיענו על כל מצב שנוצר בעת המסע. טליאנו המתין שהכותל יגלה לו איפה הוא נמצא, כדי שיוכל להחזיר את הספינה למערכת החלל הכוכבי ולהקפיץ אותה שוב אל היעד בדילוג של שנת אור אחת או של מאה שנות אור. הכותל לא הגיב, וגלי מוחו של טליאנו חדרו בין כרטיסי התכנות. הוא הבין כי עקב טעות, כרטיסי התכנות היו זהים, וכרטיס החירום לדרך חזרה אבד. מחוץ לחדר האלעול, הנוסעים לא ידעו שהם תקועים בלא כלום.
בסיפור, התנדנדה דולורס הו בכיסא נדנדה וצפתה בלא חמדה בנהר דמיוני שזרם בשולי המדשאה. דיטה ישבה לידה על כיסא תלת רגלי, ודולורס סיפרה לה על איש משמר שהרג רב חובל, ואמר לה שהיא צריכה להינשא לו. באופן בלתי צפוי הופיע שפדאי על המרפסת. שפדאים אף פעם לא עזבו את חדר האלעול. השפדאי ביקש משתי הגברות לבוא אל חדר האלעול ולפגוש את קברניט ההפלגה. הן הלכו אחריו ופגשו את טליאנו יושב קפוא על מושב הקברניט בחדר, כדי שהספינה לא תזוז מהמקום שהיא נמצאת בו. הקברניט אמר להן שהם תועים בחלל, וביקש להיעזר בגלי המוח שלהן כדי למצוא דרך חזרה. דיטה הציעה פשוט לחזור, והשפדאי ענה לה בנועם, כרופא המודיע לאדם על מותו, שכל כרטיסי התכנות הם העתקים זהים ואף אחד מהם לא יצלח לשיבת חירום. שתי הנשים הבינו שהחלל יקרע את הנוסעים לגזרים כשתשתתק מערכת הכוח של הספינה, או שהקברניט ישמיד את הספינה כדי למנוע ייסורים. השפדאי אמר לקברניט שהוא רואה מדגם מוכר בפאתי מוחו. טליאנו אישר לשפדאים לסרוק את מוחו, והשפדאי אמר לטליאנו שבשולי קליפת המוח הקדומה שלו נמצא מדגם של כוכב, השייך לחלל שהם נמצאים בו. הוא שאל אם טליאנו יוכל להטיס את הספינה הביתה בכוח מוחו. טליאנו ענה שמוחו יישרף בדרך זו. דולורס צעקה שהם אבודים בחלל, הציעה לטליאנו למות יחד, והם סוף סוף יהיו שייכים זה לזה לעד. דיטה הציעה לטליאנו לנסות, והוא ענה לה שאם יעשה זאת, יהיה טיפש, ילד או בר מינן, אבל הסכים לנסות. דיטה ידעה שעם היעלמות חלקו הקדום ביותר של המוח, תיעלם השליטה על הדחפים הבסיסיים של רעב, עוינות ומין. טליאנו לחץ את ידה של דולורס הו ואמר לה שכאשר ימות, היא תדע שהוא אוהב אותה. שפדאי נעץ אלקטרודה שחדרה ישר לקליפת המוח הקדום של טליאנו, וחדר האלעול התעורר לחיים. דיטה קלטה בגלי מוחה את דילוגיה של הוו-פיינשטיין מחלל לחלל, והרגישה את קליפת המוח של דודה נשרפת. דולורס הו עקבה אחרי בעלה בחמדנות שאין לה קץ. דיטה הרגישה שגם המוח האמצעי שלו הולך ונשרף עד תום. דולורס נפלה על ברכיה, ופתחה ביבבות כשלחיה צמודה אל יד בעלה. אחד השפדאים אחז בזרועה של דיטה ואמר לה שהם הגיעו ליעד. דיטה שאלה אותו על דודה, והשפדאי הסתכל בה. הוא דיבר אליה בלי להניע את שפתיו, ושאל אותה אם היא איננה מבינה. היא הנידה בראשה לשלילה, והשפדאי שלח לעברה פעם נוספת את מחשבתו האמפתית: "בשעה שדודך שרף את מוחו, ירשת את כישוריו. עכשיו את קברניט ההפלגה, אחד הגדולים שידענו מעולם".
הסיפור מסתיים בכך שטליאנו קם מכסאו, דולורס הו אחזה בזרועו והוליכה אותו אל הדלת, כשחיוך טוב מזג של מטומטם היה על פניו, והם רטטו בארשת של אהבה מבויישת ואווילית.
שכר טרחה
שכר טרחה הוא תשלום שמקבל בעל מקצוע חופשי תמורת שירותו, מלקוח שקיבל ממנו שירות זה.
שכר הטרחה נקבע בהסכם שבין נותן השירות ללקוחו, בדרכים אחדות:
במקרים אחדים נקבעו בחוק כללים לקביעת גובה שכר הטרחה. דוגמאות:
קורמורן אפריקאי
קורמורן אפריקאי או קורמורן לבן-חזה (שם מדעי: Phalacrocorax lucidus) הוא מין של עוף ימי ממשפחת הקורמורניים החי לאורך אפריקה שמדרום לסהרה כשלעיתים הוא נודד צפונה יותר. מין זה נצפה חולף בישראל לעיתים רחוקות. במקור נחשב לתת-מין של קורמורן גדול, אך הופרד. הוא הוגדר לראשונה ב-1823 בידי החוקר הגרמני מרטין ליכטנשטיין.
מאפיינים
הקורמורן מגיע לאורך 80 עד 100 סנטימטרים והוא בעל נוצות כהות עם חזה וצוואר בהירים כשמו השני, כנפיים חומות כהות ומקור אפור דק בעל שק צהוב תחתיו. העיניים שלו ירוקות והרגליים שחורות. כמו רוב הקורמורנים הוא מעופף איטי יחסית אך שחיין וצוללן מומחה המשתמש ברגליים והזנב כדי לחתור מתחת למים.
הוא מצוי בטבע בחופי ימים, אגמים ונהרות מאיי כף ורדה וגינאה ביסאו ומאנגולה עד מוזמביק כשמדרים עד כף התקווה הטובה. אוכלוסיות מסוימות נפוצות בימת צ'אד בניגריה, סביב חופי ים סוף בסודאן ודרומה לאורך מזרח אפריקה.
יחסי מקסיקו–שוודיה
יחסי מקסיקו–שוודיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין מקסיקו לבין ממלכת שוודיה. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ובאו"ם.
קורמורן אפריקאי
מאפיינים
הוא צוללן הניזון בעיקר מדגים ויצורי מים דומים במים מתוקים ומים מלוחים והוא מתרבה לעיתים במושבות עם קורמורנים אחרים או נחשונים.
יחסי מקסיקו–שוודיה
היסטוריה
היחסים הראשוניים בין מקסיקו לשוודיה החלו בשנת 1850 כשנפתחה קונסוליה שוודית בעיר וראקרוס. ב-29 ביולי 1885 נחתם הסכם הידידות, המסחר והניווט בין שתי המדינות. בשנת 1956 נפתחה השגרירות השוודית במקסיקו סיטי.
קורמורן אפריקאי
מאפיינים
מין נפוץ מאוד ואינו בסכנת הכחדה.
יחסי מקסיקו–שוודיה
היסטוריה
בשנת 1980, נשיא מקסיקו חוסה לופס פורטייו ערך ביקור רשמי בשוודיה. בשנת 1982, ביקרו המלך קרל השישה עשר גוסטף משוודיה והמלכה סילביה משוודיה ביקור רשמי במקסיקו. המלכים ביקרו בהמשך ביקור ממלכתי שני במקסיקו בשנת 2002. כמו כן נערכו מספר ביקורים רמי דרג של נשיאי מקסיקו וראשי ממשלת שוודיה במדינות זו של זו בהתאמה.
בשנת 1982 קיבלו אלפונסו גרסיה רובלס ממקסיקו ואלווה מירדאל, שוודיה, פרס נובל לשלום "[על] עבודתם המפוארת במשא ומתן במסגרת האו"ם, שם שניהם מילאו תפקידים מכריעים וזכו להכרה בינלאומית". בשנת 2013 ביקר ראש ממשלת שוודיה פרדריק ריינפלט ביקור רשמי במקסיקו ונפגש עם נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו. במהלך הביקור הדגישו שתי המדינות את חשיבות היחסים בין שתי המדינות וחתמו על כמה הסכמים דו צדדיים.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג ממקסיקו לשוודיה
ביקורים רמי דרג משוודיה למקסיקו
הסכמים דו צדדיים
במהלך השנים שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כמו חוזה ידידות, מסחר וניווט (1885); הסכם על ביטול אשרות לבעלי דרכונים רגילים (1954); הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכני (1980); הסכם על הימנעות ממיסוי כפול ומניעת הונאת מיסים (1993); הסכם סחר חופשי בין האיחוד האירופי למקסיקו (1997); הסכם להקמת ישיבה משותפת לדיון באינטרסים משותפים (1998); הסכם לקידום והגנה על השקעות הדדיות (2000); הסכם לשיתופי אשראי ויצוא (2013) והסכם לשיתוף פעולה בכרייה (2013).
תחבורה
קיימות טיסות ישירות בין מקסיקו לשוודיה עם חברות התעופה הבאות: תומאס קוק איירליינס סקנדינביה ו-TUIfly נורדיק.
יחסי סחר
בשנת 1997 חתמה מקסיקו על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את שוודיה). מאז, הסחר בין שתי המדינות גבר באופן דרמטי. בשנת 2018 הסתכם המסחר בין מקסיקו לשוודיה במיליארד דולר. שוודיה היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של מקסיקו בעולם. בין המוצרים שמקסיקו מייצאת לשוודיה הם: מוצרים מוגמרים ואלכוהול. הייצוא השוודי למקסיקו הוא כולל בעיקר מוצרים מוגמרים, מכוניות ותרופות. יש כיום למעלה ממאתיים חברות שוודיות הפועלות במקסיקו, ביניהן: אסטראזנקה, אריקסון, סנסל סלולוזה א.ב. וולוו.
תום
ראו
}}
דיכוגמיה
דיכוגמיה (Dichogamy) היא מצב של הפרדה בזמן בין ביטוי התכונות הנקביות והזכריות באורגניזמים דו-מיניים. דיכוגמיה קיימת בדגים ובחלזונות מסוימים, ובחלק ניכר מצמחי הפרחים. דיכוגמיה גם נקראת חילופי זוויג - החלפת מין מזכר לנקבה או להפך.
דיכוגמיה בדגים
בדגים ישנם מינים החיים בקבוצות של נקבות וכולם נולדים כנקבות ורק זכר אחד עומד בראשם, כשזכר מת או נעלם משנה אחת הנקבות את מינה לזכר ומעתה הוא השליט היחיד בקבוצה. ישנם מינים שבהם המצב הפוך - כולם נולדים כזכרים והגדול ביותר הופך לנקבה במקום הקודמת. דוגמה למין כזה בישראל הוא פזית ים סוף. דגי פזית ים סוף מתחילים את חייהם כנקבות. הפזיות חיות במים הפתוחים בקרבת השונית בלהקות צפופות הנשלטות על ידי זכר בודד, שהוא הפרט הגדול ביותר בלהקה. במקרה שהזכר השולט נטרף או נעלם, תהפוך הנקבה הגדולה ביותר בלהקה לזכר תוך כמה שבועות.
במצבים של מונוגמיה או במצבים שבהם ההזדווגות היא אקראית, למשל באלמוגים, הצלחתה הרבייתית של הנקבה תלויה בגודלה יותר מאשר אצל הזכר, שכן העלות האנרגטית של ייצור ביצים גבוהה מזו של ייצור זרע. במצב זה עם העלייה בגודל הגוף יועדף חילוף זוויג מזכר לנקבה. לדוגמה הדג שושנון אילתי, החי בזוגות בין זרועות שושנת ים: הנקבה גדולה מן הזכר ותוקפנית ממנו כלפי דגים החודרים לנחלתה. אם הנקבה נטרפת הזכר הופך לנקבה בזמן קצר וזכר צעיר אחר יחדור לנחלה ויהפוך לבן זוגה. דוגמאות מעין אלו של חילוף זוויג המתרחש פעם אחת בחיי הפרט אופייניות לדגים. החלפת זוויג דו–כיוונית נדירה בדגים.
דיכוגמיה בחלזונות
בחלק ממיני החלזונות ובמיוחד בחלזונות המים אין הבדל בין זכר לנקבה ולכל חלזון תאים זכריים ונקביים ויכול להטיל ביצים מופרות מהם יצאו החלזונונים הצעירים דומים להוריהם
דיכוגמיה בצמחי הפרחים
בפרחים דו-מיניים, דיכוגמיה היא מצב שבו קיים פער בזמן בין חיוניות העלי לבין חיוניות האבקנים. דיכוגמיה היא מנגנון חשוב למניעה או צמצום של האבקה עצמית.
מידת החפיפה בזמן בין פעילות הצלקת והאבקנים משתנה בין צמחים שונים. ישנם צמחים שבהם הפרדה מוחלטת בזמן בין הפונקציה הזכרית לבין הפונקציה הנקבית, דבר המונע לחלוטין את אפשרות ההאבקה העצמית. בצמחים אחרים קיימת חפיפה חלקית בין שתי הפונקציות, דבר שמאפשר לעיתים אחוז מסוים של האבקה עצמית, שיכולה לפצות על היעדרה של האבקה זרה. בצמחים רבים משתנה משך החיוניות של איברי הרבייה, בהתאם לשיעור ההאבקה: אבקנים שלא התרוקנו מאבקה, יאריכו ימים יותר מאבקנים ריקים; צלקת שלא קיבלה אבקה, תאריך ימים יותר מאשר צלקת שהואבקה. התאמה זו יוצרת אופטימיזציה של שיקולי עלות-תועלת עבור הצמח: כשההאבקה מהירה ויעילה, רקמות הצמח חיות זמן קצר בלבד, וכך חוסכות לצמח משאבים; כשההאבקה אינה יעילה, רקמות הצמח חיות זמן רב יותר, וכך מגבירות את הסיכוי להצלחת ההאבקה.
ברוב הפרחים הדיכוגמיים, האבקנים מבשילים לפני הצלקות, מצב המכונה פרוטאנדריה (protandry). המצב ההפוך, שבו הצלקות מבשילות לפני האבקנים, מכונה פרוטוגיניה (protogyny).
אסקייפ (תוכנית טלוויזיה)
אסקייפ הוא שעשועון טלוויזיה ישראלי המשודר החל מ-22 במאי 2017 בערוץ Kidz למנויי yes בהנחייתו של עומר דרור. בתוכנית, 16 קבוצות של ילדים ובני-נוער מתחרות זו בזו בפיצוח חדרי בריחה שונים. העונה השנייה עלתה ב-11 בפברואר 2018.
עונתה הראשונה של הסדרה זכתה בפרס תוכנית הבידור הטובה ביותר לילדים ונוער בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017, וגם עונתה השנייה.
לכבוד האירוויזיון של 2019, הפיק ערוץ "כאן 11" מיני סדרה בשם "אסקייפ-ספיישל אירוויזיון".
סקירת הקבוצות
העונה עלתה ב-22 במאי 2017. בעונה זו ניצחו קבוצת "המחוננים" מתל אביב.
אחותי קפצה כיתה נגד כפולה
ב-18 במרץ 2018 שודר פרק שבו מתחרים שחקני כפולה נגד שחקני אחותי קפצה כיתה. צוות "כפולה" ניצח ב-39 דקות ו-38 שניות, בעוד צוות "אחותי קפצה כיתה" יצאו ב-43 דקות.
סאמי אל-ג'אבר
סאמי אל-ג'אבר (בערבית: سامي الجابر; נולד ב-11 בדצמבר 1972) הוא כדורגלן עבר סעודי.
קריירת מועדונים
אל-ג'אבר מצוטט לעיתים קרובות כשחקן המפורסם ביותר של אל-הילאל, לאחר ששיחק כמעט 20 שנה במועדון. הוא הצטרף למועדון בגיל 15 ובמשך שני עשורים שיחק שם כשחקן בכיר. הוא עזר למועדון לזכות ב-6 אליפויות, 6 גביעי נסיך הכתר ו-2 זכיות בליגת האלופות האסיאתית. הוא היה גם מלך השערים פעמיים בליגת העל הסעודית (בעונת 1989/90 ובעונת 1992/93). בעונת 2000/2001 הושאל לתקופה קצרה לקבוצת וולברהמפטון וונדררס.
ב-21 בינואר 2008, אל-הילאל קיימה משחק ידידות לכבודו של אל-ג'אבר נגד מנצ'סטר יונייטד. אל-ג'אבר כבש פנדל בדרך לניצחון 3-2 על האורחים, במשחקו האחרון במועדון.
קריירה בינלאומית
אל-ג'אבר כבש 46 שערים ב-156 משחקים בנבחרת ערב הסעודית. הוא הופיע עם הנבחרת במונדיאל 1994, מונדיאל 1998, מונדיאל 2002 ובמונדיאל 2006. ב-1998 היה לכדורגלן הראשון מאסיה, שכבש בשני מונדיאלים רצופים.
אל-ג'אבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-11 בספטמבר 1992 בתיקו 1-1 עם סוריה בגביע האומות הערביות. רק בהופעה ה-19 שלו הוא כבש את שער הבכורה במדים הלאומיים בניצחון 6-0 על מקאו במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. סעודיה העפילה לאחר מכן לגביע העולם 1994, הופעתם הראשונה בתחרות. אל-ג'אבר הופיע בשניים ממשחקי הנבחרת במונדיאל עצמו כשהוא מבקיע בניצחון 2-1 על מרוקו.
אל-ג'אבר היה חלק מהסגל שזכה בגביע אסיה ב-1996 לפני שהגיע עמה למונדיאל השני שלו ב-1998. הוא שיחק בכל שלושת המשחקים בהם הופיעה הנבחרת במונדיאל וכבש את השער השני במשחק שהסתיים בתוצאה 2-2 עם דרום אפריקה. זה הפך אותו לשחקן האסייתי הראשון שכובש בשני גביעי עולם ברציפות.
הוא הופיע בגביע העולם ב-2002, אך שיחק רק במשחק אחד, בתבוסה 0-8 לגרמניה. הוא החמיץ את המשך הטורניר עקב פציעה ואף הובל לבית חולים מקומי.
בעקבות האכזבה הזו, הוא החליט לפרוש מהנבחרת, אך התפתה לאחור על ידי המאמן הארגנטינאי סעודי גבריאל קלדרון בתחילת 2005 לקראת מוקדמות מונדיאל 2006. הוא כבש שלושה שערים בארבעה משחקי מוקדמות ועזר לנבחרת להעפיל למונדיאל רביעי ברציפות. הוא הופיע בכל שלושת המשחקים שהסעודים שיחקו בטורניר שנערך בגרמניה ואף כבש במשחק הפתיחה שלהם מול תוניסיה כדי להעניק להם יתרון 2-1, במשחק שהסתיים בתוצאה 2-2. בסיום הטורניר, הודיע אל-ג'אבר על פרישתו מהמדים הלאומיים.
קריירת אימון
אל-ג'אבר מונה לעוזר מאמן אל-הילאל בשנת 2009, שנה לאחר שפרש מכדורגל מקצועי. הוא עבד תחת מאמנים בולטים כמו אריק גרטס, גבריאל קלדרון ותומאס דול. בשנת 2012 הוא מונה לעוזר מאמן בקבוצת אוסר מליגת המשנה הצרפתית.
ב-27 במאי 2013, סאמי אל-ג'אבר מונה למאמנה הראשי של אל-הילאל, הוא החליף את המאמן זלאטקו דאליץ'. הוא הפך למאמן הסעודי הראשון שמאמן את אל-הילאל אחרי 14 שנים. אחרי העונה הראשונה בקריירה החדשה שלו, הוא דורג במקום ה-19 בדירוג העולמי של מאמני הכדורגל. למרות זאת, הנהלת אל-הילאל החליטה להחליף אותו. ב-19 ביולי 2014 מונה למנהל הטכני של קבוצת אל ערבי מליגת העל הקטרית. ב-16 בספטמבר 2017 הודיעה הנהלת המועדון על פיטוריו.
חיים אישיים
בנוסף לשפת האם שלו, סאמי דובר אנגלית, צרפתית ופורטוגזית. הוא נשוי ואב לבן, עבדאללה, שמשחק גם הוא כדורגל ובת, רמה סאמי.
מאיה בוסקילה
מאיה בוסקילה (נולדה ב-9 בנובמבר 1977) היא זמרת, דוגמנית ושחקנית ישראלית. זמרת השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת 2004.
ביוגרפיה
בוסקילה נולדה בנתניה, למשפחה דתית ממוצא מרוקאי. בוסקילה היא בת דודו של הזמר שמעון בוסקילה. בגיל תשע היא זכתה בפסטיבל הילדים המקומי. ב-1992 וב-1994 השתתפה בוסקילה בתחרות הכישרונות צעירים "קולות וצלילים" של הטלוויזיה החינוכית הישראלית. בוסקילה התחמקה משירות בצה"ל באמצעות תצהיר לפיו טעמי דת מונעים ממנה לשרת בצבא, בהתאם לסעיף 40 לחוק שירות ביטחון, מעשה שזכה לאחר פרסומה להדים רבים עקב צילומיה החושפניים לקמפיין.
בהמשך חייה, לאחר הפרסום לו זכתה, הביעה בוסקילה חרטה על מעשה זה באומרה כי לא ידעה שתשמש מודל לחיקוי בעתיד. ב-13 באפריל 2008, כשהיא בת יותר מ-30, החליטה להתגייס לצה"ל לשירות מקוצר, דבר שסוקר בתקשורת בהרחבה. באמצע חודש ינואר 2009, סיימה את שרותה והשתחררה.
2003−2005: סיפור מכור ו"הלילה שלגיה"
בתחילת דרכה הייתה בוסקילה חתומה במשך ארבע שנים בחברת הליקון, אך לא זכתה להצלחה משמעותית. בשנת 2003 עברה לסוכנות "רוברטו", לאחר שבעלי הסוכנות, רוברטו בן-שושן ראה אותה בערב קריוקי, והחליט להחתימה באותו ערב, כיוון שהתרשם מקולה ומהמנעד הרחב שלה. עיקר פרסומה החל בנובמבר 2003 כאשר הוציאה סינגל ראשון לתחנות הרדיו, "יש בליבי כינור", בעקבותיו הופיעה לראשונה בטלוויזיה בתוכניתו של דודו טופז, "הראשון בבידור". השיר הושמע רבות בתחנות הרדיו, ובעיקר בתוכניתו של דידי הררי. לאחר סינגל נוסף שהוציאה, "סיפור מכור", יצא באפריל 2004 אלבום הבכורה של בוסקילה, "סיפור מכור". תוך שלושה שבועות הגיעו מכירות האלבום לתואר של אלבום זהב. בחנוכה 2004 השתתפה בפסטיגל, בו שרה את השיר "הלילה שלגיה" שזכה במקום החמישי.
הסינגל השלישי מן האלבום, "הלב" ("זה לילה סתווי"), זכה להצלחה גדולה כאשר כבש את פסגת המצעד של גלגלצ, למשך תקופה מסוימת, והיה לאחד מן השירים הבודדים בהיסטוריה שהצליחו לשהות קרוב לעשרים שבועות במצעד של רשת ג'. בשנת 2005, זכה השיר לתואר הזהב ולבסוף קיבל את תואר הפלטינה (רינגטון), לאחר שצבר למעלה מ-50,000 הורדות. אחריו יצאו הדואט "זה רק בינינו" עם הראפר אבי מסיקה ו"כשאתה נשבר"; שניהם זכו להצלחה רבה במצעדי הפזמונים בישראל. בעקבות פרסומה השתתפה בוסקילה בתצוגת קולקציית קיץ של חברת ההלבשה "כאוס", והייתה האישה היחידה על המסלול. בעקבות הפופולריות וההצלחה לה זכתה, באוגוסט 2005 השיקה בוסקילה יומן לתלמיד.
בקיץ 2006 הובילה את הקמפיין של חברת בגדי הים "גו אנדר". במהלך אותה שנה פרץ סכסוך בין בוסקילה ואמרגנה, רוברטו בן-שושן, והחוזה ביניהם הגיע לסופו. היא חתמה לאחר מכן על חוזה עם חברת התקליטים הד ארצי. בוסקילה זכתה בתואר "זמרת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ורשת ג', וכמו כן בתואר "רינגטון הזהב" (הורדו למכשירי הסלולרי 24,490 פעמים), "רינגטון פלטינה" (הורדו למכשירי הסלולרי 40,100 פעמים) ו"אשת השנה במוזיקה". בטקס פרסי עמ"י של ערוץ 24 זכתה בוסקילה בתארים "זמרת השנה" ו"תגלית השנה".
2005−2008: ימים של אהבה
ב-2005 הוציאה לרדיו את הסינגל "רק אותך רוצה", הסינגל הראשון מתוך אלבומה השני. בחנוכה 2005 השתתפה בוסקילה במופע "שיר נולד". בשנת 2006 הוציאה את אלבומה השני, "ימים של אהבה", הכולל את הלהיטים "רק אל תגיד", "ימים של אהבה" והשיר "בלעדיך" שבו מופיעה להקת ה-TV דאנס מחולון. השיר במקור ייצג את ספרד באירוויזיון 2003 על ידי הזמרת בת' ונקרא "Dime". ב-2007 השתתפה בוסקילה בפעם השנייה בפסטיגל עם השיר "עמוק בלב". האלבום "ימים של אהבה", ממשיך את הקו אותו יצרה באלבומה הראשון, סיפור מכור. הוא יצא במרץ 2006 ולצידו הופץ גם הסרט "ימים של אהבה", שיצא לאקרנים ב-2005.
הסרט "ימים של אהבה" בוים והופק על ידי מנחם גולן ובו כיכבו בוסקילה, ניר לוי ומורן אטיאס. הסרט זכה לביקורות שליליות מצד מבקרי הקולנוע, אך זכה להצלחה כספית מסוימת. בתוכנית "ארץ נהדרת" הוצג בשנת 2005 מערכון הלועג לסרט ולבמאי, מנחם גולן, שהוצג כרודף בצע המחפש רק הצלחה כלכלית וחוסך בכל דרך אפשרית, כולל שימוש בקטעים מסרטים אחרים שצילם וצילום סצנות בחוף בתוך חדר מדרגות.
2008−2014: נושמת
ב-11 בספטמבר 2008 הוציאה את אלבומה השלישי, "שוברת שתיקה". לאלבום קדמו הסינגלים "שוברת שתיקה" שיצא במאי 2008, "לנשום" שיצא ביולי ו"שלום" שיצא באוגוסט 2008. אחר כך יצא כסינגל גם השיר "רכבת אקספרס". בשנת 2009 השתתפה בפעם השלישית בפסטיגל. היא הוציאה לרדיו את השיר "לא מתביישת לאהוב" אותו שרה במופע.
בקיץ 2013 הוציאה בוסקילה את השיר "מצפן", וסיפרה כי כל מילות השיר מתייחסות לבנה הבכור. ב-7 בנובמבר 2013 הוציאה סינגל נוסף "לעבור את היום" מתוך האלבום החדש. בפברואר 2014 היא הוציאה לאור את הסינגל "לראות אותך מאושר". בפברואר 2015 הוציאה את השיר "תקשיבי לי". השיר סימל תקופה חדשה בקריירה של בוסקילה. לאחר מכן יצא השיר "מגדל" שהפך להיט ויראלי וסימן את תמיכתה בשוויון בין המינים. ביוני הקליטה את "זיכרון ישן" שנכתב על ידי משה פרץ, שזכה להצלחה רבה בהשמעות ברדיו, ובאוקטובר את "השתגעתי".
באותה השנה, שרה את השיר "מישהו הולך תמיד איתי" של עפרה חזה, בטקס פרסי אקו"ם. ב-11 בספטמבר 2016, הוציאה את אלבומה הרביעי, נושמת, שמונה שנים בדיוק אחרי אלבומה השלישי, שוברת שתיקה. האלבום מכיל שיר שהוקלט ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל וחידוש לשיר "בין האצבעות" שהלחין צביקה פיק.
2014−הווה: פרויקטים שונים
במרץ 2019 הוציאה את הסינגל "הלב שלי עומד למכירה". השיר הוא מעין בלדת פופ, בו בוסקילה שרה בלשון זכר על על שברון לב שלאחריו הלב של שבור הלב, כביכול, "עומד למכירה". . בספטמבר 2019 הוציאה את הסינגל "אני רואה אותך", שנכתב לכבוד נישואיה לעוזי אזולאי. עם זאת, השיר והקליפ נגנזו, לאור פרידתה מג'ורג'. ב-2 באפריל 2020, הופיעה בזאפה, במסגרת ההופעות שהתקיימו ושודרו בלייב בערוץ קשת 12 בעקבות מגפת הקורונה. ב-16 באפריל, יצא הסינגל של הזמרת קלי קלרקסון בשיתוף של בוסקילה שנקרא "I Dare You (בוא נראה)".
בדצמבר 2021, הוציאה את השיר "ממך וממני" לאחר שנה שלמה בה לא הוציאה שירים. בוסקילה הצהירה בריאיון כי:. השיר זכה להצלחה והגיע בשיאו למקום השישי במצעד של מדיה פורסט. באוקטובר 2022, הוציאה גרסת כיסוי לשירו של חנן בן ארי, "שמש".
כשחקנית
בשנת 1999 שיחקה בעונה הראשונה של סדרת הפשע "זינזאנה" ששודרה בערוץ 2. בשנת 2004 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "שלווה" גם היא שודרה בערוץ 2. בוסקילה השתתפה במופעי הילדים של חנוכה: "לא יאומן כי פסטיגל" (2004), "פסטיגל על הזמן" (2007), "קונג פו פסטיגל" (2009), "איי פסטיגל" (2011) ו"MY פסטיגל" (2020). סך הכל בוסקילה הופיעה חמש פעמים בפסטיגל.
בשנת 2005 עשתה בוסקילה הפסקה בקריירת השירה שלה עקב משחקה בסרט הקולנוע "ימים של אהבה". בוסקילה גילמה בסרט את דמותה של מלצרית החולמת להיות זמרת, ובמקביל הוציאה בוסקילה לאור את השירים "רק אל תגיד" ו"ימים של אהבה" שהיו גם שירי הנושא של הסרט. בפסח 2015 השתתפה במחזמר "נסיך מצרים" שם גילמה את בת פרעה, לצד רינת גבאי, גיא זו-ארץ, ומירי בוהדנה.
בשנת 2016 החלה להשתתף במחזמר "מרי לו" בתפקיד קלרה, ומחודש יולי ועד חודש דצמבר 2016 שיחקה בוסקילה (לסירוגין עם שירי מימון) במחזמר "אוויטה" בתיאטרון "הבימה", בתפקיד אווה פרון. בשנת 2020 מאיה בוסקילה השתתפה בפעם החמישית בפסטיגל "#MY פסטיגל" לרגל חגיגת 40 שנים של הפסטיגל. במופע חידשה את השיר "הדרך אל הכפר" של רבקה זהר בדואט לצד איתי לוי.
בטלוויזיה
במרץ 2009 השתתפה בוסקילה בתוכנית המציאות "האח הגדול VIP" בערוץ 2 של קשת, אותה סיימה במקום העשירי. בוסקילה התארחה בתוכנית "TLV - עושים את תל אביב" בשנת 2011 בעונה השנייה לצד מור סילבר הסטייליסטית שלה. בשנת 2012 השתתפה בוסקילה בעונה השנייה של סדרת הדוקו-ריאליטי "חי ב-LA LA לנד" של yes, והגיעה בה למקום הראשון, כשהפרס לזוכה הוא הפקת סינגל בחברת התקליטים הגדולה גפן רקורדס.
בשנת 2014 שימשה כשופטת בתוכנית המציאות "משפחה בהופעה" ששודרה בערוץ 24.
במהלך שנת 2021 השתתפה מאיה בתוכנית הדוקו-ריאליטי גולסטאריות עונה 3.
חיים אישיים
בספטמבר 2019 נישאה בשנית לעוזי אזולאי. ב-15 באפריל 2021 השניים התגרשו.
מ-2022 היא בזוגיות עם שאולי שלוים הצעיר ממנה ב-18 שנים.
בוסקילה מתגוררת בתל אביב-יפו.
אוניברסיטת קלגנפורט
אוניברסיטת קלגנפורט (בגרמנית: Universität Klagenfurt) היא אוניברסיטה בעיר קלגנפורט שבאוסטריה. האוניברסיטה הוקמה בשנת 1971 והחלה את דרכה כמכללה ללימודי חינוך. מאז אוקטובר 2004 השם הרשמי של האוניברסיטה בגרמנית הוא "האוניברסיטה האלפית-אדריאטית של קלגנפורט" (Alpen-Adria Universität Klagenfurt) על מנת להדגיש את הקשרים הבין-תרבותיים בין האלפים והים האדריאטי הנמצאים שניהם בקרבת העיר. נכון ל-2018 לומדים באוניברסיטה יותר מ-11,600 סטודנטים והסגל מונה כ-1,500 מרצים, חוקרים ואנשי הנהלה.
האוניברסיטה שוכנת במבנה הצופה על אגם ורטר.
חלוקה
באוניברסיטה ישנן ארבע פקולטות:
הפקולטה למדעי תרבות
הפקולטה ללימודי תרבות כוללת אחת עשרה מחלקות בתחום מדעי הרוח והחברה, ומרכז פקולטה אחד.
הפקולטה לכלכלה
תחום העיסוק העיקרי של הפקולטה הוא מנהל עסקים, והוא נחקר בשילוב עם משפטים, סוציולוגיה, כלכלה לאומית וגאוגרפיה (גם כלכלית).
הפקולטה למחקר בינתחומי ולהוראה
הפקולטה למחקר בינתחומי ולהוראה (IFF) עוסקת בפיתוח של מחקר, הוראה וארגון. מטרתה היא לטפל בבעיות חברתיות נבחרות, באמצעות תכנון תהליכי מחקר ולמידה מתאימים.
הפקולטה למדעי טכניים
הפקולטה עוסקת במחקר ובהוראה בתחומי מדעי המחשב, טכנולוגיות מידע ותקשורת ומתמטיקה הנדסית, והוקמה בינואר 2007. היא פוצלה מתוך הפקולטה "לכלכלה ולמדעי המחשב", וכוללת תחומי מחקר שלא נחקרו במסגרת הפקולטה הקודמת. בסך הכל מורכבת הפקולטה מתשע מחלקות ומציעה ארבע תוכניות המעניקות תואר בוגר אוניברסיטה, ארבע תוכניות המעניקות תעודת מוסמך אוניברסיטה, שתי תוכניות לדוקטורט ושתי תוכניות הכשרה למורים.
קארי
אישים:
ראו גם
}}
אדאדי
אדאדי הוא שם משפחה.
שורש 34
שורש 34, או ג'י בּוּ (בסינית: 夂部, פיניין: Zhǐ bù) הוא השורש השלושים-וארבעה של הכתב הסיני. פירושו "הליכה" והוא אחד מתוך 31 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משלושה קווים.
במילון קאנגשי יש 11 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
אביגדור שפריצר
אביגדור שפריצֶר (בכתיב יידי: שפריצער; שמו הפרטי נכתב לעיתים אַוויגדער); 1898, אוהנוב, גליציה, אוסטריה – 1952, בואנוס איירס) היה מורה, סופר יידי, עורך, מחזאי ומשורר לילדים, ממטפחיה המסורים של ספרות ילדים יידית בארגנטינה.
ביוגרפיה
בשנת 1926 היגר אביגדור שפריצר לארגנטינה, והשתקע בתחילה בעיר מוזסוויל, בירת החבל היהודי של מושבות הברון הירש. הוא לימד בבתי ספר יהודיים, עבר לבואנוס איירס ובמקביל החל לפרסם ולערוך שירי ילדים ועיתוני ילדים ביידיש. בין השאר ערך את מוסף הילדים של העיתון היידי הגדול "די יידישע צייטונג", שיצא לאור בבואנוס איירס.
בשנת 1931 החל שפריצר לערוך את מוסף הילדים של העיתון "די פרעסע", ובמהלך מלחמת העולם השנייה ואחריה ייסד וערך את ירחון הילדים "קינדער לאנד" ('מדינת הילדים'). בירחון זה שיקע את רוב שנותיו ורוב יצירותיו לילדים. שפריצר כתב ביידיש לילדים היהודים בארגנטינה על התנ"ך, על הטבע ועל עולמם של ילדים.
מיצירותיו הידועות: "איוב" (1926) – פואמה דרמטית בארבע מערכות על חיי איוב, שיצאה לאור בלבוב בטרם הגירתו; "רות" (1933) – פואמה דרמטית בשלוש מערכות על רות; "חומש אין מעשהלעך פאר קינדער" (1948) – סיפורי החומש לילדים, בשני כרכים (א': בראשית, שמות; ב': ויקרא, במדבר, דברים). כל יצירותיו נכתבו ביידיש; אף לא אחת מהן תורגמה לעברית.
אביגדור שפריצר נפטר בבואנוס איירס בירת ארגנטינה בשנת 1952.
סילביאן יוסיפסקו
קורות חיים
סילביאן (סילבן Sylvain) יוסיפסקו נולד ב-1917 בבוקרשט במשפחה יהודית. אביו, פינקו יוסיפסקו היה יהודי ספרדי ואמו הייתה טוניה (תמה) לבית לווינסון. הוא סיים לימודי תיכון בבית הספר "מאתיי בסאראב" בשנת 1934 ואחר כך בשנים 1934–1939 למד בפקולטה לספרות ופילוסופיה של אוניברסיטת בוקרשט. בגיל 19 כתב מאמר ובו טיעונים נלהבים בעד התורה הפסיכואנליטית. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית עוד בימי היותה במחתרת. פרסם בצעירותו בעיתון "Era nouă" (ארה נוֹוּה - העידן החדש) ובעיתון האנטיפשיסטי "קובנטול ליבר" Cuvântul liber = המילה החופשית).
בימי המעבר למשטר הקומוניסטי ברומניה היה זמן מה עורך בביטאון המפלגה הקומוניסטית - "סקנטייה" (הניצוץ) ובהוצאה לאור הממלכתית Editura de Stat (1949-1945). החל משנת 1948 התחיל קריירה אוניברסיטאית. בשנות ה-50 תרם יוסיפסקו במיוחד למהדורות הבקורתיות של יצירותיו של יון לוקה קאראג'אלה, כתב מאמרי עיון על המפעל הספרותי של הסופר הזה, אחד מהקלאסיקונים של הספרות הרומנית. (Dimensiuni caragialiene ממדים קאראג'אליים, Momentul Caragiale - שעת קאראג'אלה 1963) ותרגם לצרפתית כמה מכתביו.
יוסיפסקו פרסם גם ביאורים לכתביהם של גריגורה אלכסנדרסקו וליביו רבריאנו. הוא תרגם לרומנית מספריו של וולטר, ג'ורג' ברנרד שו ואחרים. כמו כן פרסם אנתולוגיות של פרוזה הומוריסטית רומנית וצרפתית.
יוסיפסקו התעניין במיוחד בספרות הנמצאת בגבול עם הפילוסופיה והפסיכולוגיה (למשל מסות, אפוריזמים, הספרות המורליסטית, הדתית), עם המדע (הספרות המדע-בדיונית) ועם ההיסטוריה (הרומן ההיסטורי, ספרי הזיכרונות, הרומן הביוגרפי, רשמי המסע וכו').
יוסיפסקו תרגם לרומנית מצרפתית ומאנגלית (יחד עם ורה קלין) ספרים מאת רוברט גרייבס, ארסקין קולדוול, רומן רולן ושל אחרים.
נאלץ לפרוש מוקדם מההוראה בגלל בעיות בריאות. יוסיפסקו נפטר בשנת 2006 בגיל 89, בעקבות מחלה ממושכת.
ספרים
יוסיפסקו כתב 29 ספרים - רוב רובם בתחום בקורת הספרות ותאוריה ספרותית, 4 אנתולוגיות ו-5 תרגומים
לקריאה נוספת
ע' 298
דניאל מייס
דניאל אלן מייס (באנגלית: Daniel Alan Mays; נולד ב-31 במרץ 1978) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
מייס, הבן השלישי במשפחה של ארבעה בנים, נולד בעיר אפינג שבמחוז אסקס. הוא למד בבית הספר "Italia Conti Academy of Theatre Arts" ואחר כך באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
בשנת 2000 סיים את לימודיו ב-RADA והחל להופע בתפקידי משנה שונים בהם תפקיד קטן באופרת הסבון "איסטאנדרס" ובתפקיד טייס בסרט "פרל הארבור" של ג'רי ברוקהיימר. ב-2002 לוהק בסרטו של מייק לי "הכל או כלום" בתפקיד ג'ייסון, וגם הופיע בסרטו הבא של לי "וירה דרייק" בו גילם את סיד, בנה של גיבורת הסרט. הופעותיו בסרטיו של לי הביאו לו הצעות עבודה נוספות.
אחד מתפקידיו הבולטים הראשונים שלו היה בדרמה "Rehab" של ה-BBC בבימויה של אנטוניה בירד. הסרט עוסק בחיים במרכז גמילה מסמים. מייס שיחק בתפקיד אדם, צעיר המכור להרואין ששוחרר מבית הסוהר ונשלח למרכז הגמילה. על הופעתו זו זכה מייס בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הטלוויזיה Palmare-Reims בשנת 2003.
מייס המשיך להופיע בהפקות שונות בהן ב-2004 בסיטקום "Top Buzzer" של ג'וני ווהן, בתפקיד הראשי, קרטר קרנץ בסדרה הקומית "Funland" של BBC Three; כמו גם בסרטים "כפרה" (2007), "White Girl" ו"הג'וב הבריטי" שניהם מ-2008.
בתיאטרון הופיע מייס בשישה מחזות בתיאטרון רויאל קורט שבלונדון. המחזות כללו את "Ladybird", "Motortown", "The Winterling" ו-"Scarborough". סיימון סטיבנס חשב על מייס כשכתב את התפקיד של דני במחזה "Motortown". הוא זכה לשבחי הביקורת על הופעתו.
ב-2009 השתתף מייס בסרט "היפי היפי שייק" בתפקיד דייוויד וידג'רי לצדם של קיליאן מרפי וסיינה מילר; בעונה השלישית של הסדרה "The Street" שיחק לצדה של אנה פריל; היה קורבן בפרק בסדרת הדרמה "הנוכלים" וכן הופיע בסרט הבריטי העצמאי "Shifty" לצדו של ריז אחמד. על תפקיד זה היה מועמד לפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-2010 כיכב מייס בתפקיד אדי או'גריידי בסרט "איזה מין שוויון". באותה שנה הופיע מייס בעונה השלישית והאחרונה של הסדרה "אפר לאפר" בתפקיד פקד בילוש ג'ים קיטס, דמות שהיא האנטגוניסט לג'ין האנט בגילומו של פיליפ גלניסטר (מתברר שהוא השטן בתחפושת של קצין משטרה).
בסדרת המדע בדיוני "מנודים" שעלתה לשידור ב-7 בפברואר 2011, שיחק מייס בתפקיד קאס קרומוול. עוד ב-2011 השתתף בפרק "Night Terrors" בעונה השישית של "דוקטור הו".
רפאל וראן
רפאל וראן (בצרפתית: Raphaël Varane; נולד ב-25 באפריל 1993) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם במנצ'סטר יונייטד.
דניאל מייס
ביוגרפיה
מייס הופיע בסרט "No One Gets Off in This Town" וכן שיחק בתפקיד משנה בסרטו של סטיבן ספילברג "הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן". ב-2012 שיחק בתפקיד עבריין שריצה עונש מאסר של 10 שנים על רצח חברתו בסרט "Public Enemies", ששודר ב-BBC One בינואר 2012. בדרמה "גברת ביגס" שיחק בתפקיד הגנב רוני ביגס Ronnie Biggs.
רפאל וראן
קריירת מועדונים
וראן נולד בליל שבצרפת. הוא החל לשחק בקבוצת הנוער של לאנס כשהיה בן תשע. הוא שיחק בקבוצות הנוער השונות, וב-2010 צורף לקבוצה הראשונה. לקראת עונת 2010/2011 חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו, הפך לשחקן הרכב קבוע ועזר לייצב את מרכז ההגנה של הקבוצה.
דניאל מייס
חיים אישיים
למייס יש בן, מיילו ברטון-מייס, והוא חי בקראוץ' אנד שבצפון לונדון. הוא חובב כדורגל ואוהד של קבוצת לייטון אוריינט.
רפאל וראן
קריירת מועדונים
ב-3 בפברואר 2011, לאחר שמועות על מעבר אפשרי למועדון בכיר יותר, חתם על חוזה חדש עד 2015. ב-8 במאי הבקיע את שערו הראשון במדי הקבוצה, בתיקו 1-1 מול קון. במחזור שלאחר מכן, במשחק נגד מונקו, הבקיע שער נוסף במשחק שהסתיים בתיקו 1-1. וראן הספיק לענוד את סרט הקפטן ב-21 במאי, בהפסד הקבוצה לארל.
ב-22 ביוני 2011 חתם על חוזה לארבע שנים בריאל מדריד, ששילמה עבורו עשרה מיליון אירו. הוא שיחק בעונתו הראשונה במדי ריאל מדריד עם המספר 19. את הופעת הבכורה הרשמית שלו בקבוצה ערך ב-21 בספטמבר, במשחק ליגה נגד ראסינג סנטאנדר. כעבור שלושה ימים כבש את שער הראשון בקבוצה, בניצחון 6–2 על ראיו ואיקאנו. בגיל 18 ו-152 ימים הוא הפך לשחקן הזר הצעיר ביותר שכובש במשחק רשמי בריאל מדריד. וראן שותף גם במשחקי ליגת האלופות של הקבוצה, נגד אייאקס ודינאמו זאגרב. בסוף עונה זו, בה שותף בתשעה משחקי ליגה, זכתה ריאל מדריד באליפות הליגה.