cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המאבק להרחקת אסדת לווייתן
פתרון מוצע על ידי המתנגדים
עובדתית תמ"א 37ח' מאפשרת הצבת מכלית אחסון צפה מטיפוס FSO בצמוד לאסדת הרגליים קרובת החוף, עובדה ששומטת את הקרקע מתחת לטיעון הכמויות הקטנות. במכלית כזו צפוי לאחסן עד 100,000 חביות קונדנסט, כך ששפך ממנה יהווה אסון סביבתי ובריאותי קשה ויכול לגרום להתפשטות של ענן גזים רעילים שיחייב פינוי אוכלוסייה מאסיבי. נובל אנרג'י הודיעה כי אינה מתכוונת לעשות שימשו במתקן כזה ליד אסדת לווייתן, ואולם בבקשת היתר הפליטה החדשה שלה עבור לווייתן נכתב כי: "באסדה קיימת הכנה להטענת קונדנסט למיכליות ים", וכן מצוין עבור אותו המקור: "אמצעים קיימים למניעת שפיכות/דליפות- אין." וכן: "אמצעים קיימים לבקרה וניטור דליפות- אין".
המאבק המשפטי
החל משנת 2010 הוגשו מספר עתירות לבית המשפט הגבוה לצדק, ולבתי משפט נוספים, בעניינים שונים הקשורים למאבק. מרביתן נדחו או נמשכו על ידי העותרים בהמלצת בית המשפט.
המאבק המשפטי כנגד הרחבת תמ"א-37 ניטור וזיהום
המועצה המקומית זיכרון יעקב יחד עם מועצה אזורית חוף כרמל, מועצה אזורית עמק חפר, מועצה אזורית מגידו, ועירית חדרה הגישו ב 14.1.2021 עתירה שעניינה הוא צמצום שטחי תמ"א-37ח'.
מטרת העתירה למנוע אפשרות של הקמת מתקני תשתית נוספים בים וביבשה בשטחי תמ"א-37ח. מדיניות תכנון המרחב הימי, ומסמך מדיניות תכנון המרחב הימי עלול לאפשר הקמת עשרות מתקנים פטרוכימיים (אסדות, בתי - זיקוק ועוד) וחוות טורבינות רוח ענקיות על איים מלאכותיים במרחק 3-7ק"מ מהחוף. מדובר בעיקר באזור מישור החוף בין מפרץ חיפה לנתניה.
עתירה זו הוגשה בהמשך לעתירה שהוגשה באוקטובר 2020 בנושא ועדת ולחוף/ מסמך מדיניות תכנון המרחב הימי.
שתי העתירות יחד מהוות בסיס מרכזי במאבק הכולל למניעת מתקנים פטרוכימיים (אסדות, בתי - זיקוק ועוד) וחוות טורבינות רוח ענקיות, לאורך מישור החוף ובשטחי תמ"א-37ח' בים וביבשה.
המועצה המקומית זיכרון יעקב יחד עם מועצה מקומית פרדס-חנה כרכור, מועצה מקומית ג'סר א-זרקא, מועצה אזורית עמק-חפר ועמותת צלול הגישו עוד שתי עתירות בנושא ניטור וזיהום מאסדת לוייתן.
עתירה ראשונה הייתה בנושא הדרישה לניטור רציף ושקוף על גבי אסדת לוויתן כאשר הניטור אינו יכול להיות על ידי המפיק אלא על ידי הרגולטור והוא משרד הגנ"ס לפי העיקרון המזהם אינו מנטר. העתירה הוגשה על ידי משרד עו"ד ד"ר רענן הר זהב, אדלשטיין וברמן. הדיון בבית המשפט העליון בעתירה התרחש ב-5 באפריל 2021 . טרם התקבלה החלטה . עתירה שנייה היא בעצם הדרישה לניטור רציף על המתקן וסביבתו. טרם היה דיון בעניין זה.
על העתירות של מועצה מקומית זכרון יעקב ניתן ללמוד בפרוטפוליו המתואר באתר קבינט הגז של מועצה מקומית זיכרון יעקב.
טענות בדבר השתקת המאבק
פעילי המאבק טוענים, שבעלי שדה הגז הצליחו מספר פעמים להשתיק דיווחים על המחאה כנגד האסדה.
תוכניות עתידיות באזור
מאבק האסדה הסתיים בראשית 2020 אולם כעת האזור בפתחו של מאבק חדש והוא מאבק במתקן הדלקים במחצבת עין איילה. לשם כך הוקם מטה מאבק.
אלקטרומוטה
אלקטרומוט (בגרמנית: Electromote) היה הטרוליבוס הראשון בעולם, אשר הוצג בברלין ב-29 באפריל 1882 על ידי המהנדס והממציא הגרמני הד"ר ארנסט ורנר פון סימנס והתבסס על רעיון הנעתו של כלי רכב באמצעות מקור חשמלי חיצוני קבוע.
דגם ה"אלקטרטמוטה" נבנה על ידי חברת הנדסת החשמל "Siemens & Halske" ש-ארנסט ורנר פון סימנס היה מיסדה. מאוחר יותר הפכה לסימנס.
האוטוביוגרפיה של אליס ב. טוקלאס
'''האוטוביוגרפיה של אליס ב. טוקלאס (באנגלית: The Autobiography of Alice B. Toklas''') הוא ספר משנת 1933 מאת גרטרוד שטיין, אשר נכתב במסווה של אוטוביוגרפיה לכאורה של אליס ב. טוקלאס, שותפתה לחיים. בשנת 1998 דירגה ההוצאה לאור "הספרייה המודרנית" את הספר כאחד מ-20 ספרי העיון הגדולים ביותר בשפה האנגלית של המאה ה-20.
לפני שהגעתי לפריז
אליס ב. טוקלאס, בתור המספרת, אומרת שהיא למשפחה אמידה בסן פרנסיסקו. מאוחר יותר, היא פוגשת את גיסתה של גרטרוד שטיין במהלך השריפות והמשברים שבאו בעקבות רעידת האדמה בסן פרנסיסקו ב-1906, ומחליטה לעבור לפריז ב-1907.
בואי לפריז
אליס מדברת על התפקיד החשוב של הלין, עוזרת הבית של גרטרוד, במשק הבית שלהן בפריז. היא מדברת על ההכנות לתערוכת אמנות. היא מספרת על פיקאסו והמאהבת שלו, פרננד. פיקאסו ופרננד נפרדים, ופרננד עוברת למונפרנאס כדי ללמד צרפתית. אליס וגרטרוד מבקרות אותה שם.
גרטרוד שטיין בפריז, 1903-1907
אליס מספרת כיצד גרטרוד ואחיה, ליאו שטיין, רוכשים ציורים של פול סזאן ואנרי מאטיס מאמברואז וולארד, ואיך הם כולם נהיים חברים. היא מספרת על הקיץ שבילתה עם גרטרוד בפיאזולה, באיטליה, בעוד פיקאסו חוזר לספרד. חזרה בצרפת, גרטרוד רבה עם גיום אפולינר. מאוחר יותר, לפיקאסו יש ויכוח עם מאטיס.
גרטרוד שטיין לפני שהיא הגיעה לפריז
אליס מספרת איך גרטרוד שטיין נולדה באלגני, פנסילבניה, ואז עברה לווינה, לפאסי, ומשם לניו יורק ולקליפורניה. שהיא למדה במכללת רדקליף, שם הייתה תלמידה של ויליאם ג'יימס. היא החליטה ללמוד לתואר שני באוניברסיטת ג'ונס הופקינס אך נשרה מהלימודים מתוך שיעמום, אז עברה לגור בלונדון, הייתה משועממת גם שם, חזרה לאמריקה, ובסופו של דבר התיישבה בפריז.
1907-1914
אליס מספרת סיפורים על מאטיס, אפולינר, ועוד אמנים קוביסטים. היא מספרת על חופשות באיטליה וספרד עם גרטרוד. הן עוברות לאנגליה ערב מלחמת העולם הראשונה להיפגש עם העורך של גרטרוד, ומשאירות את חברתן מילדרד אולדריץ' לבדה בפריז.
המלחמה
גרטרוד ואליס מעבירות את השנים הראשונות של המלחמה באנגליה, ואז חוזרות בקצרה לצרפת כדי להציל את כתביה של גרטרוד. לאחר מכן הן חיות בספרד במשך זמן מה, ובסופו של דבר חוזרות לצרפת. שם הן מתנדבות בקרן האמריקאית למען הפצועים הצרפתים, ונוסעות ברחבי צרפת כדי לעזור לפצועים וחסרי בית. עד סוף המלחמה, פריז נראית להן כעיר שהשתנתה.
משמעות וביקורת
גרטרוד שטיין הודתה שכתבה את העבודה הזו תוך שישה שבועות, כשמטרתה להרוויח כסף. אך היא לא אהבה לכתוב מסיבה זו, ואליס לא חשבה שהספר יצליח בשל כך. היה זה הראשון מבין כתביה להתפרסם בThe Atlantic, למרבה סיפוקה. המגזין פרסם את העבודה כסדרה של ארבעה חלקים.
באשר לחבריה, קארל ואן וכטן אהב את זה; הנרי מקברייד חשב שזה מסחרי מדי; ארנסט המינגוויי אמר שהספר מעורר רחמים; מאטיס נעלב מהתיאורים של אשתו; ז'ורז' בראק סבר ששטיין לא מבינה כהלכה את תנועת הקוביזם. אחיה ליאו שטיין קרא לספר אוסף של שקרים. אך ההצלחה המסחרית של הספר איפשר לשטיין לחיות חיים נוחים יותר.
העבודה הזו נחשבת כאחת הנגישות ביותר של שטיין, ומספר מבקרי ספרות, כולל ג 'נט וינטרסון, מציינים כי שטיין יצרה בה פורמט חדש, הבונה על היסוד שהניחה וירג'יניה וולף בביוגרפיה הבדיונית, "אורלנדו", באינטרפרטציה החדשה שלה לז'אנר האוטוביוגרפיה.
אמריטסר
אמריטסר היא עיר בפנג'אב שבהודו. אוכלוסייתה היא כ-1.5 מיליון נפש והיא שוכנת בצפון מערב הודו, סמוך מאוד לגבול הפקיסטני.
היסטוריה
בימי המהרג'ה הסיקי רנג'יט סינג אמריטסר עקפה את לאהור כעיר החשובה ובירתה של פנג'אב.
אמריטסר התפתחה מכפר קטן למרכז עסקי ומנהלי חשוב כיום, על אם הדרך מצ'אנדיגאר וג'אלאנדר ללאהור בפקיסטן, שעד החלוקה הייתה בירתה ההיסטורית של פנג'אב ושוכנת רק 50 ק"מ מערבה ממנה.
טבח אמריטסר
ב-3 באפריל 1919, נורו למוות 379 מפגינים ונפצעו כ-1,200 נוספים בידי הצבא הבריטי לאחר שנלכדו בכיכר ללא אפשרות יציאה.
מבצע כוכב כחול
במהלך מבצע "כוכב כחול" ביוני, 1984, נהרגו למעלה מ-400 איש בהסתערות צבא הודו על מיליטנטים סיקים בראשותו של ג'ארנייל סינג בהינדרנוואלה שהתבצרו במקדש. הפגיעה הקשה ברגשותיהם הדתיים של הסיקים הייתה מהגורמים שהביאו לרציחתה של אינדירה גאנדי בידי שומרי ראשה (שהיו סיקים).
כלכלה
נמל תעופה בינלאומי נמצא 11 ק"מ ממרכז העיר. העסקים העיקריים בעיר הם תיירות, שטיחים וטקסטיל, מוצרי אמנות, סחר במוצרים חקלאיים, שירותים והנדסה קלה.
טקס סגירת גבול ואגה
אמריטסר שוכנת כ-28 ק"מ מגבול ואגה המפריד בין הודו לפקיסטן. מדי יום, נערך טקס סגירת הגבול בנוכחות אלפי צופים. טקס זה הוא אחד האטרקציות התיירותיות הבולטות למבקרים באמריטסר.
שלושת חוקי הרובוטיקה
שלושת חוקי הרובוטיקה הם חוקים שנוסחו על ידי סופר המדע הבדיוני והביוכימאי היהודי-אמריקאי, אייזק אסימוב, בסדרת סיפורי מדע בדיוני שכתב החל משנות הארבעים של המאה ה-20, ומאוחר יותר גם בספרים. ב-1950 יצאה לאור אנתולוגיה של תשעה מהסיפורים המוקדמים בהם החוקים מוזכרים בשם "אני, רובוט".
החוקים נועדו להיות חלק מהתכנות הבסיסי של הרובוטים בעלי המוחות הפוזיטרוניים המתוארים בספריו של אסימוב ואף רובוט לא יכול להפר אותם מבלי לצאת מכלל פעולה, מכיוון שהחוקים מוטבעים באופן פיזי במסלולי המוח של הרובוטים.
החוקים המקוריים
שלושת החוקים המקוריים שהופיעו בכתבי אסימוב, כפי שתורגמו על ידי עמנואל לוטם:
בספר "השמש העירומה" מצוטט החוק הראשון באופן מדויק יותר: "לא יעשה רובוט דבר אשר, למיטב ידיעתו, יפגע באדם, ולא יניח, ביודעין, שאדם ייפגע במחדל".
חוק האפס
בספר "רובוטים ואימפריה" מנוסח חוק נוסף, הקודם לשלושת החוקים המקוריים וגובר עליהם - חוק האפס. עם זאת, למרות ש"חוק האפס" מנוסח רשמית רק במהלך עלילת "רובוטים ואימפריה", הדיון בחוק האפס מתרחש עוד בזמן עלילת הסיפור הקצר "הקונפליקט שיכול להימנע", שנים רבות לפני התרחשות עלילת "רובוטים ואימפריה", כמעין נגזרת של החוק הראשון.
נוסח החוק:
עם הוספת "חוק האפס" לקבוצת שלושת החוקים המקוריים, נוספת הסתייגות בסוף כל אחד מהחוקים, 1 עד 3, המבהירה כי על הרובוט לקיימם כל עוד הם אינם סותרים את "חוק האפס". בכך, עבור הרובוט הבודד, מעמידה רביעיית החוקים את שלומה של האנושות לא רק מעל לשלומו של הרובוט עצמו, אלא אף מעל לשלומו של האדם הבודד.
רובופסיכולוגיה
רובופסיכולוגיה היא ענף מדעי בדיוני החוקר את אישיותם של רובוטים בעלי בינה מלאכותית. המונח נטבע לראשונה על ידי אייזק אסימוב בסיפורים הקצרים שבספר "אני, רובוט", אשר מציגים את ד"ר סוזן קלווין, אשר ייסדה את הענף, ושעלילותיהם סובבת סביב פתרון בעיות הקשורות להתנהגות של רובוטים.
לפי התיאור של אסימוב, רובופסיכולוגיה היא תערובת של ניתוח מתמטי ושל פסיכולוגיה מסורתית, אשר הוחלה על רובוטים. בחקירת הרובוטים נעשה שימוש גם בפסיכולוגיה אנושית, כדי להתמודד עם "תסביך פרנקנשטיין" - פחד אי רציונלי של אנשים מרובוטים.
שימושים בטכנולוגיה עתידית
רובוטים ובינה מלאכותית לא מכילים מטבעם עיקרון של ציות לשלושת החוקים; היוצרים שלהם חייבים לבחור לתכנת אותם, ולגבש אמצעים לעשות זאת. רובוטים פשוטים שכבר קיימים (לדוגמה, iRobot) ויודעים לעצור אינם יודעים לזהות כאב או פציעה שהם עלולים לגרום. מכשירים רבים בנויים עם אמצעי הגנה פיזי, כגון פגושים, ביפרים אזהרה, כלובי בטיחות, או באזורים מוגבלי גישה למניעת תאונות. אפילו הרובוטים המורכבים ביותר המיוצרים כיום אינם מסוגלים להבין וליישם את שלושת החוקים; יהיה צורך בהתקדמות משמעותית באינטליגנציה מלאכותית כדי לעשות זאת. עם זאת, ככל שהמורכבות של רובוטים גדלה, כך יש עניין בפיתוח הנחיות ואמצעים תקניים להפעלתם.
בגיליון 2009 יולי/אוגוסט של מערכות חכמות IEEE, רובין מרפי (Raytheon פרופסור למדעי מחשב וההנדסה באוניברסיטת טקסס A&M) ודייוויד ד. וודס (מנהל המעבדה למערכות קוגניטיבית להנדסה באוניברסיטת אוהיו) הציעו "שלושת חוקים אחראיים לרובוטיקה" כדרך לעורר דיון על תפקידה של אחריות וסמכות בעת תכנון לא רק פלטפורמה אחת אלא מערכת גדולה יותר שבה הפלטפורמה פועלת.
החוקים הם כדלקמן:
סבסטיאן דייסלר
המועדון הראשון שאליו הצטרף הוא טי וי טורמרינגן כבר בגיל 6. משם נדד בקבוצות הנערים של מועדונים קטנים - טי יו אס סטטן ואף וי לוראץ'. ב-1995 הצטרף למועדון הגדול הראשון שלו בורוסיה מנשנגלדבך בו שיחק ארבע שנים לפני שעבר להרטה ברלין ב-1999. ביולי 2002 הצטרף לבאיירן מינכן תמורת סכום לא ידוע. המעבר למינכן היה צעד חשוב בקריירה של באסטי, אבל פציעות ברך חוזרות ונשנות הקשו עליו רבות ואף איימו לסיים את הקריירה של הכוכב הצעיר. הפציעות הרבות והחשש מסיום הקריירה הובילו את דייסלר להתאשפזות במוסד גמילה מדיכאונות כרוניים בשנת 2003. לבסוף דייסלר יצא מדיכאונו, בעזרתו של התינוק שנולד לו באותה תקופה, שנתן לו פרספקטיבה אופטימית יותר לחיים.
סרגיוס הראשון
סרגיוס הראשון (בלטינית: Sergius I; 650 בערך – 8 בספטמבר 701) היה האפיפיור מ-15 בדצמבר 687 ועד מותו בשנת 701. תקופת כהונתו התאפיינה במתיחות רבה מול יוסטיניאנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית. מתיחות זו הייתה כה גדולה, עד אשר הקיסר הורה לחטוף את האפיפיור לקונסטנטינופול - דבר אשר נמנע בשל התנגדות מיליציות איטלקיות. מוגדר כקדוש בכנסייה הקתולית.
ב-21 בספטמבר 687 נפטר האפיפיור קונון לאחר מחלה ממושכת וכהונה בת פחות משנה. לאחר בחירות מסוכסכות, סרגיוס נבחר לכהן כאפיפיור. בזמן כהונתו, פעל סרגיוס לפיתוח ויה דל קורסו.
הוא מת ב-8 בספטמבר 701 והוחלף על ידי יוחנן השישי.
דניאלה סימונס
ביוגרפיה
סימונס נולדה בפרוג'ה, מגיל צעיר החלה לעסוק במוזיקה ולמדה פסנתר בקונסרבטוריון של לוזאן. ב-1984 זכתה בתחרות מוזיקה שאורגנה על ידי רשת הטלוויזיה הציבורית של שווייץ.
היא השתתפה כנציגת שווייץ באירוויזיון 1986 עם השיר "Pas pour moi" והיא הייתה במקום השני, שיר זה גם דורג במקומות גבוהים במספר מצעדי מוזיקה. ב-1987 יצא אלבומה הראשון "Shout Back", ב-1991 השתתפה בתחרות הלאומית לבחירת נציגות שווייץ לאירוויזיון עם השיר "Come finirà?" הייתה במקום השני. ב-1998 יצא האלבום השני שלה "Un’ altra donna".
ב-1991 התחתנה עם המלחין "אטילה שרפטוג".
Sick Boy
Sick Boy (בעברית: ילד חולה) הוא אלבום האולפן השני של הצמד הדיג'יים האמריקאים הצ'יינסמוקרס. האלבום יצא לאור ב-14 בדצמבר 2018, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, Disruptor Records.
She's So Unusual
האלבום מכר מעל ל-16 מיליון עותקים בכל העולם, והוא האלבום הנמכר ביותר של לאופר ואחד האלבומים הנמכרים בעולם בעשור זה.
האלבום הניב להיטי ענק כמו "Time After Time", "She Bop" והלהיט הגדול ביותר – "Girls Just Want to Have Fun". האלבום זיכה אותה בפרסים ומועמדויות רבים בטקס הגראמי 1985, ביניהם ההקלטה של השנה והמבצעת הווקאלית הטובה ביותר (שניהם עבור "Girls Just Want to Have Fun"), שיר השנה ("Time After Time"), אלבום השנה וזכייה כתגלית השנה.
האלבום דורג במקום ה-487 ברשימת "500 האלבומים הטובים ביותר" ובמקום 41 ברשימת "נשים ברוק: 50 האלבומים הטובים ביותר" של המגזין "רולינג סטון". האלבום היה גם לאלבום הבכורה הראשון שהניב ארבעה להיטים שהגיעו אל החמישייה הראשונה של מצעד בילבורד: "Time After Time", "She Bop", "Girls Just Want to Have Fun" ו־"All Through The Night".
בקיץ 2013, בחגיגות 30 שנה לתחילת הקריירה שלה והוצאת האלבום, לאופר הרגישה שהיא חייבת להודות למעריצים שלה לדבריה על "הדרך הארוכה שהם עברו איתה ועל כך שהם נשארו נאמנים לה" ויצאה למסע הופעות מיוחד בארצות הברית, יפן, קנדה, אוסטרליה וסיימה אותו בישראל ב-4 בינואר 2014. במופע זה היא ביצעה את כל שירי האלבום, מהשיר הראשון עד האחרון, כולל עוד שירים מובחרים שביצעה במהלך השנים.
אלכסנדר קאלאם
ביוגרפיה
מ-1829 החל קאלאם לייצר את צבעי המים של יצירותיו בעצמו, ומשנת 1830 צייר את ציוריו הראשונים בצבע שמן. בעבודה קשה וחריצות הוא החל לצבור מוניטין וב-1834 התחתן עם אָמילִי מונץ-ברגר, מוזיקאית, תלמידתו של פרנץ ליסט. בשנים 1835 ו-1837 הציג את יצירותיו בסלון פריזאי שם התוודע לעבודתם של ציירי נוף מודרניים כגון ז'וּל דוּפְּרה  ותאודור רוסו.
בקיץ 1838 נסע קאלאם לאמסטרדם והאג שבהולנד, כדי להתרשם מעבודתם של ציירי נוף הולנדיים מפורסמים. עבודותיו של יאקוב ואן רויסדאל השפיעו עליו במיוחד. שנה לאחר מכן יצירתו Storm at Handeggfall שהתפרסמה בסלון פריזאי זכתה מדליית זהב מדרגה שנייה. מכאן ואילך זכה קאלאם במהירות להכרה רחבה. ב-1841 זכתה יצירתו View of the Valley of d'Asarca במדליית זהב ממדרגה ראשונה ונרכשה על ידי לואי פיליפ וב-1842 זכתה יצירתו Storm-Beaten Oaks בפרס הלגיון של כבוד. סטודנטים מכל רחבי אירופה החלו לבקש ללמוד תחת חסותו והצטרפו לסטודיו שלו. ב-1843 יצא לאיטליה עם פמליה של תלמידיו, שם פגש את המאייר רודולף טפפר שהנציח אותו בספרו Voyage en zigzag, אחד מספרי האיור הקלאסיים של התקופה.
ב-1845 נחשב קאלאם כתלמיד שהתעלה על מורו דידה, במה שהייתה המומחיות המשותפת שלהם, נופים אלפיניים תחת שמיים סוערים. יצירותיו שהפיצו את שמו של קאלאם בכל רחבי אירופה מאופיינות בחזית של סלעים, נחלים שוצפים ועצי אורן סחופי רוח, שמעבר להם נשקף הנוף אל הרים רחוקים וגבוהים. הנוף לרוב קיבל חיים בעזרת פרטים מדויקים שקאלאם למד בהתבוננות מעמיקה בטבע. הוא המשיך לצאת למסעות רבים שלקחו אותו לאנגליה (1850), גרמניה והולנד (1852), והים התיכון (1853). בשנת 1855 הציג בתערוכה בפאריס ותפס את תשומת לבו של נפוליאון השלישי אשר רכש ממנו את Lac des quatre cantons.
בשנים האחרונות לחייו הוטלו מיסים על העמלות שקיבל מלקוחותיו האריסטוקרטים והמסחריים והמתח פגע בריאותו החלשה. קאלאם, דתי אדוק, שתקן מלנכולי, ומכור לעבודה סבל ממחלות תכופות עד שבשנת 1864 התפרצה בו דלקת קרום הריאה שהכריע אותו. הוא נקבר במנטון, צרפת.
קרל השני, מרקיז באדן-דורלאך
ראשית חייו
קרל נולד ב-24 ביולי 1529 בפפורצהיים, והיה בנו של ארנסט, מרקיז באדן-דורלאך ואשתו השנייה אורסולה מרוזנפלד. מכיוון שהנישואים בין ארנסט לאורסולה היו מורגנטיים, יכולתו של קרל לרשת את אביו הייתה שנויה במחלוקת. אף על פי כן, הוא החל לשלוט בבאדן עילית בשם אביו בספטמבר 1552. אחיו למחצה, מבוגר ממנו ב-12 שנים, ברנהרד הרביעי, נפטר ב-20 בינואר 1553 ואביו נפטר שבועיים לאחר מכן, ב-6 בפברואר. קרל ירש אז את המדינה כולה, שנקראה אז באדן-פפורצהיים. הוא העביר את הבירה לדורלאך, ובכך שינה את שם ארצו לבאדן-דורלאך.
הכנסת הרפורמציה ב-1556
לאחר שלום פסאו (1552) הכניסו מספר שליטים חילוניים בדרום מערב גרמניה את הרפורמציה. לארנסט מבאדן-דורלאך היו תוכניות ללכת בעקבותיהם, אך עדיין עמד בפני סכסוך פוטנציאלי עם הארכידוכס פרדיננד, שליט אוסטריה הקתולית הרומית, שעדיין תבעה חלקים מבאדן עילית.
קרל השני – כמו בן דודו, פיליברט, מרקיז באדן-באדן – תמך בשלום אאוגסבורג של 1555 ברייכסטאג, שהעניק לנסיכים קיסריים חילוניים חופש להכניס את הלותרניות בשטחיהם. עם הגנה זו ובהפצרתו של כריסטוף, דוכס וירטמברג, הכניס קרל השני את הרפורמציה לבאדן-דורלאך עם אימוץ צו כנסייה חדש ב-1 ביוני 1556.
הכנת הרפורמציה וניסוח הסדר הכנסייה הופקדה בידי ועדה בראשות מרטין אכצניט, קנצלר מרקיזות באדן. חברי הוועדה היו התאולוג יאקוב אנדריאה מטיבינגן, מטיף החצר מייקל דילר מהיידלברג והתאולוגים הסקסונים מקס מורלין ויוהאן שטוסל. בנוסף לתאולוגים השתייכו לוועדה גם חברי המועצה יוהאן גאורג ורנץ סשל'ה. אכצניט היה גם המנהל הראשון של מועצת הכנסיות; קרל עצמו היה הבישוף של הכנסייה האוונגליסטית ולכן הפך ליורשם של הבישופים של שטרסבורג, שפייר וקונסטנץ, שהיו מוסמכים לחלקים שונים בשטחו. "הקונפליקט הפנימי בתוך הווידוי הפרוטסטנטי" השפיע גם על עבודת הוועדה. בסופו של דבר, הוועדה בחרה, מסיבות פוליטיות, להעתיק במידה רבה את סדר הכנסייה של וירטמברג, שנוסח על ידי יוהנס ברנץ ב-1553, עם עריכה סופית של יאקוב הירברנד. וירטמברג גם אפשרה ליאקוב הירברנד להשתתף בביקור הכנסייה הראשון בבאדן-דורלאך, שנערך בסתיו 1556. קרל מינה את התאולוגים סיימון זולצר מבזל כמפקח כללי של באדן עילית.
כתוצאה מכך, באדן-דורלאך הפכה לפרוטסטנטית זמן קצר לאחר שבאדן פוצלה. כאשר שני החלקים של המרקיזות אוחדו מחדש בשנת 1771 תחת קרל פרידריך, היו לו ראיית הנולד והריבונות כדי לאפשר אמונות מרובות ולקרוא לסובלנות וקבלה.
בשנת 1561, קרל התחייב על הווידוי של אוגסבורג ללא שינוי בכינוס של פרוטסטנטים בנאומבורג, שכונס על ידי הנסיך בוחר אוגוסט מסקסוניה. כמו בן דודו פיליברט, מרקיז באדן-באדן, קרל תמך בשארל התשיעי, מלך צרפת על ידי שליחת חיילי עזר למלחמה נגד ההוגנוטים הקלוויניסטים.
מחלוקת הקדם
הרפורמציה הביאה לכך שרק כמרים לותרנים הותרו בשטח מרקיזות באדן-דורלאך. אולם ה-Jus patronatus היה, במקרים רבים, בבעלות מנזרים קתולים או מסדרים דתיים, אשר יצטרכו כעת לשלם עבור כומר לותרני. זה כמובן גרם להתנגדות. לשלום אאוגסבורג היו כללים ברורים למצב מסוג זה. מוסדות דת הורשו לשמור על רכושם באזורים פרוטסטנטיים, אך הם אכן היו חייבים לשלם עבור הכומר הפרוטסטנטי. בהתבסס על הטענות הטריטוריאליות של בית הבסבורג על הלורדות של באדן העליונה שהוזכרו לעיל, קבעו הפרלטים שחובת המזונות לא חלה עליהם, והתכוונו לשמור על המעשרות. לאחר מכן תפס קרל את אחוזותיהם והשתמש בהם למימון אחזקת כנסיות וכמרים. יוהאן אולריך זאסיוס תיווך והגיע לפשרה: האחוזות שהוחרמו הוחזרו לבעליהם, אך באדן-דורלאך הורשתה לשמור את הכספים הדרושים לתשלום לכמרים. אולם השלטונות האוסטריים באינסברוק לא קיבלו את הפשרה הזו והעימות החריף. לאחר שכמה פרלטים ערכו הסכמים נפרדים עם באדן-דורלאך, המשא ומתן חודש והוביל להסכם נוינבורג אם ריין מ-24 באפריל 1561, עם אותה תוצאה בעצם כמו ההסכם הקודם.
העברת בית המגורים לדורלאך ב-1565
המרקיז העביר את בית המגורים מטירת ליבנק בפפורצהיים לדורלאך ב-1565. על פי החשד, הדבר הופעל על רקע סכסוך עם אזרחי פפורצהיים, שסירבו לפעול כנהגים בציד כונן שאורגן על ידי המרקיז. הספרות מציינת שייתכן שהיו קיימות סיבות אחרות, רציונליות יותר; במיוחד, דורלאך הייתה במיקום מרכזי יותר בתוך באדן התחתית.
לשם מהלך זה הורחבה טירת קרלסבורג, בקתת ציד קיימת בדורלאך, לטירה. קרל פיקח בעצמו על ההרחבה ושילם לעובדים באופן אישי, באמצעות תיק כתף מלא בכסף שהביא עמו. כינוי החיבה "קרל עם התיק" מתייחס לנוהג זה.
גם העיר דורלאך שופצה. לטירה נוסף גן ולחומת העיר נוספו מספר שערים. בשנת 1571 נבנתה מטבעה, כפי שהיה נהוג אז בבתי נסיכות.
לאחר מותו של קרל השני ב-23 במרץ 1577, באדן-דורלאך התפצלה בין שלושת בניו: באדן-דורלאך-האכברג ניתנה ליאקוב השלישי; באדן-דורלאך-זאוזנברג נמסרה לגאורג פרידריך; ואילו באדן-דורלאך הנותרת ניתנה לארנסט פרידריך שהפך למרקיז באדן-דורלאך ובסופו של דבר ירש אותו אחיו גאורג פרידריך, שחי הכי הרבה מבין בניו. רק גאורג פרידריך נשאר לותרני, בעוד ארנסט פרידריך המיר את דתו לקלוויניזם ויאקוב השלישי הפך לקתולי. מאחר שגאורג פרידריך חי הכי הרבה זמן, המרקיזות נשארה לותרנית. אלמנתו של קרל השני, אנה מוולדנץ, ניהלה את עסקי הממשלה במשך 7 שנים כעוצרת לאחר מותו, עד שבניו הגיעו לבגרות.
משפחתו
קרל השני התחתן שוב ב-1 באוגוסט 1558 עם הרוזנת אנה מולדנץ, בתו של רופרכט, רוזן פפאלץ-ולדנץ. נולדו להם הילדים הבאים:
אופנה בת קיימא
אופנה בת קיימא היא תנועה, תפיסה צרכנית ותהליך לעידוד שינוי של תעשיית האופנה ומוצריה, לטובת הפחתת השפעות סביבתיות שליליות, התנהלות סביבתית יותר וצדק חברתי. תעשיית האופנה כוללת מערכות חברתיות, תרבותיות, אקולוגיות-סביבתיות וכלכליות. משמעות נוספת היא התייחסות לאופנה מנקודות המבט של הצרכנים והיצרנים, בעלי חיים, מערכות אקולוגיות וקהילות בהווה ובעתיד. אופנה בת קיימא דורשת אחריות מצד האזרחים, המגזר הציבורי והפרטי. מצד הצרכן, היא כוללת בין השאר אימוץ גישה צרכנית אתית המודעת להשפעות הסביבתיות והחברתיות של תעשיית האופנה, פריטי הלבוש, טיפול נאות בבגדים (תיקונים וניקוי), צמצום פסולת על ידי מסירה, החלפה ומכירה של פריטי לבוש, אימוץ ארון מינימלסטי, רכישת פריטים מיד-שנייה, מיחזור משביח והעדפת רכישה מיצרנים מקומיים. מצד היצרנים והמשווקים, השינוי דורש בין השאר מעבר לתהליכי ייצור בני קיימא יותר, חומרי גלם ידידותיים לסביבה, תנאי העסקה הוגנים ועוד. מצד קובעי מדיניות מדובר בקידום ואימוץ מערך אסדרה מתאים.
מטרות
התנועה עוסקת במגוון רחב של נושאים כמו איכות הסביבה, זכויות עובדים, תרבות הצריכה, אתיקה ושימור מלאכות ומסורות מקומיות. מטרת התנועה היא יצירת איזון בין התעשייה, הסביבה וקהילות מקומיות.
התנועה בעד הגברת הייצור המקומי, הארכת חיי המוצר וחומרי הגלם, שקיפות בשרשרת האספקה, צמצום צריכה, הפחתת ייצור יתר, הפחתת פסולת, צמצום הפגיעה בסביבה בתהליך ייצור ובמהלך השימוש ובשלב סיום חיי המוצר. השיח על צרכנות אחראית נועד לעודד צרכנים לקנות פחות אופנה מהירה, להאריך את השימוש הבגדים הקיימים, לקנות תוצרת מקומית, למחדש - להשתמש בבגד באופנים שונים (למשל להפוך מכנסים לתיק), לקנות בגדים יד שנייה ולהחליף בגדים בין אנשים, במקום לקנות בגדים חדשים.
פגיעות אקולוגיות בייצור אופנה
לטענת התנועה, תעשיית האופנה היא אחת המזהמות הגדולות בעולם, היא צורכת משאבים, כמו מים ואנרגיה, משתמשת בכימיקלים מזיקים, מצריכה שינוע למרחקים ארוכים, מייצרת כמויות גדולות של פסולת ומפרה זכויות אדם ועובדים. הגלובליזציה מאפשרת ייצור זול, בעיקר בדרום ומזרח אסיה ומכירת הפריטים בכל העולם. תרבות הצריכה מעודדת את הציבור לרכוש מוצרים, ביניהם פרטי אופנה, מעבר לצורך. מלתחה ממוצעת ב כוללת פי שלושה יותר בגדים מאשר בשנות ה-80. הפריטים זולים וישנם צרכנים המתחייסים לעיתים לבגד כלמוצר חד-פעמי. בגדים אלו נמצאים ברוב הרשתות ובקניונים הגדולים בעולם.
מפגעים סביבתיים
לתעשיית האופנה יש השפעות על הסביבה. שימוש במים, זיהום מטיפולים כימיים המשמשים בצביעה ושימוש רב בדלק ובאנרגיה, הם רק חלק מהגורמים להשפעות אלו. בנוסף, פריטים שאינם נמכרים מושמדים על ידי המותגים בשריפה או בהטמנה. יותר מ-30% מהבגדים מגיעים בסוף דרכם למטמנה. גם אם הבגדים לא נקברים ומועברים לתרומה, ההשפעה הסביבתית שלהם לא מסתיימת. כך, למשל, הכמויות העצומות של בגדים שמועברים מדי שנה על ידי ארגוני צדקה למדינות שונות באפריקה יצרו שם שורה של בעיות כלכליות, חברתיות וסביבתיות. קניה לבדה מייבאת בכל שנה 100 מיליון טונות של בגדים, נעליים ואביזרים מיד שנייה, רובם מגיעים מארגוני צדקה במערב. לפי נתוני הארגון ההומניטרי Oxfam, כ-70 אחוז מהבגדים שנתרמים במערב מגיעים לאפריקה. תופעה זו זכתה לכינוי מיטומבה (MITUMBA חבילה, או צרור בשפה הסווהילית). מספר מדינות אפריקאיות המנסות לבלום את התופעה באמצעות חקיקה או מיסוי.
ככל שתפוקת הייצור גוברת, כך גם השימוש במים. עבור ייצור חולצת טריקו אחת נדרשים 2,700 ליטר מים. כמות השימוש הנוכחית (כ-79 מיליארד מ"ק בשנה) מדאיגה את התנועה, מכיוון שייצור טקסטיל מתרחש בעיקר באזורים הנמצאים במחסור במים. על פי Earth Pledge, ארגון ללא מטרות רווח המחויב לקידום פיתוח בר-קיימא, "לפחות 8,000 כימיקלים משמשים להפוך חומרי גלם לטקסטיל. בין 15% ל-20% מחומרי ההדברה בעולם משמשים לגידול כותנה לא אורגנית. שימוש בחומרים אלו גורם לנזק בלתי הפיך לאנשים ולסביבה. עדיין רוב פליטת הפחמן של הבגד תתרחש לאחר רכישתו" זיהום סביבתי נוסף הקשור לתעשיית האופנה הוא מיקרו-סיבים הנתלשים מבגדים סינתטיים במהלך הכביסה. מיקרו-סיבים אלה קטנים מכדי להילכד במערכות סינון של מפעלי טיהור שפכים, ובסופו של דבר הם נכנסים למערכות המים הטבעיות וכתוצאה מכך מזהמים את שרשרת המזון. מחקר שערך ה-IUCN מצא כי 34% מהמיקרו-פלסטיק שנמצא באוקיינוסים מגיעים מתעשיית הטקסטיל, רובם היו עשויים מפוליאסטר, פוליאתילן, אקריליק וואלסטן. הפסקת שימוש בחומרים סינתטיים המשמשים בתעשיית האופנה יכולה למנוע מחלקיקים מזיקים אלו מלפגוע בסביבה.ההשפעה הסביבתית של תעשיית האופנה פוגעת גם בתושבים החיים בקרבת אתרי הייצור. יש מעט מאוד גישה למידע על פגיעה זו, אך יודעים בבירור שהכימיקלים בהם נעשה שימוש להפקת צבעים המיועדים לטקסטיל רעילים ופוגעים במי השתייה ובאדמה של אלה החיים בקרבת המפעלים. ברמה הגלובלית, תעשיית האופנה תורמת לשינויי אקלים ומאיימת על המגוון הביולוגי.
סוגיות חברתיות בתעשיית האופנה
אחת הסוגיות החברתיות המרכזיות הקשורות לתעשיית האופנה נוגע לסוגיית כח אדם. מאז פריצת השריפה במפעל החולצות טריאנגל, בשנת 1911, זכויות עובדים בתעשיית האופנה, היא נושא מרכזי בסוגיית כח האדם בתעשייה. קריסת מפעל במתחם רנה פלאזה בבנגלדש בשנת 2013 החזיר את הזרקור אל תנאי העבודה הירודים במפעלי ייצור אופנה. והוביל לשינוי בבטיחות בחלק מן הפעלים אך לא בתנאי ההעסקה. לכל אורך כל מחזור ייצור האופנה, הולכת וגוברת תשומת הלב לנושא הפרות זכויות העובדים, החל מייצור הטקסטיל ותהליכי עיבודו, דרך קמעונאות, הפצה, דוגמנות, ועד מיחזור הטקסטיל.
בשעה שמרבית ייצור הטקסטיל והאופנה מתרחשת במדינות אסיה ומרכז אמריקה עדיין ניתן למצוא יצרנים ברחבי אירופה, וגם שם זוהו תנאי עבודה נצלניים, כמו בלסטר, בריטניה ובמרכז ומזרח אירופה. אי שיויון חברתי מגדרי ואתני, עבודת ילדים כמו גם הלחץ ממותגים וקמעונאים המתבטא במחירים נמוכים וזמן תגובה קצר, תורמים לתנאי עבודה נצלניים ושכר נמוך. גם ייצור מקומי, כמו פריטי לבוש עליהם מופיע תווית תוצרת איטליה למשל, מעורב מיקור גלובלי ונצלני של עובדים, עוקף איגודים מקצועיים והסכמים מחייבים.
מספר העובדים המועסקים בתעשיית הטקסטיל, ההלבשה והנעלה איננו ידוע בגלל מדדים סטטיסטיים שונים ומשתנים בין מדינה למדינה. ההנחה הרווחת היא שלפחות 60 מיליון אנשים, ברובם נשים, מועסקים תעשיית ההלבשה ולמעלה מ-300 מיליון אנשים בתעשיית הכותנה. בשנת 2017, הוצע אומדן של 300 מיליון מועסקים בשרשרת הערך בתעשיית הביגוד. עם זאת, קשה לאמוד בדיוק את מספר האנשים המועסקים בכל חלקי שרשרת הייצור, השימוש והמחזור. אף האומדן המועסקים במגזר היצרני, אינו חד משמעי זאת מפני שקיימות בתעשייה חברות ייצור וקבלני משנה הפועלות באופן בלתי חוקי.
שקיפות
נושא השקיפות של שרשרת הייצור בתעשיית האופנה הפך לחלק מהשיח מאז שספרה של נעמי קליין, NO LOGO, יצא לאור. השקיפות מקודמת על ידי ארגוני העובדים בתעשייה, ועל ידי קמפיינים שונים למשל של רשת הפעילים הארגונים הבינלאומית Clean Clothes Campaign ותנועת מהפיכת האופנה. למרות פעולות של קבוצות אלו ודומות להם רמת השקיפות ועקיבות (Traceability) לא מלאה ואף חלקית מאוד. אף על פי שמעל 100 חברות אופנה חתמו על מסמך המחייב אותן לשקיפות ב-2018 אך מעט נעשה בפועל.
שונות, מעורבות והכללה
מרכיב נוסף בשינוי פני תעשיית האופנה הוא שילוב של דוגמניות במידות, גילאים, מגדר ומוצאים אתניים מגוונים. ביקורת רדיקלית יותר ביחס לאי-שיויון חברתי באופנה נוגעת בהדרה ובעליונות אסתטית מובנית ומודגשת. בעוד שחלק השדות התרבותיים הבחירה מה "מקובל" (in) ומה "לא מקובל" (out) עשויות להראות שרירותיות, התוצאות של שלהן אינן. במקום זאת הן הופכות ליסודות המוטיבציה להדרה ולדחייה רחבים יותר שבהם האופנה משחקת תפקיד משמעותי ביותר. עליונות אסתטית מגידרה מי ומה ונתפס כאליטה מריטוקרטית. הדיון על ההדרה והדחייה שמייצרת אופנה עדין אינה חלק מהשיח האתי-סביבתי בתעשיית האופנה.
מעניין לציין שבעוד "הכללה" חברתית הפכה לנורמה כמעט בקרב מותגים המשווקים אופנה אתית ובת קיימא, הנורמה לגבי מה נחשב "יפה" ו"בריא" ממשיך להצטמצם לכדי מה שחוקרים מכנים "סינדרום השלומות". היום, עם החשיבה החיובית סביב סוגיית ההכללה, ההנחה היא שאדם יכול להיות מי שיחפוץ, ולכן אם הוא לא ממלא אחר האידיאלים, האחריות היא עליו בלבד. התפיסה הזו מסתירה למעשה את הדיקטטורה של אסתטיקת השלומות, אשר הופך את ההכללה לחובה להיראות טוב ואופנתי, מעין דרישה "דמוקרטית" לשלמות אסתטית ומוסרית, כפי שטוענת הפילוסופית הת'ר ווידוס.
אופנה בת־קיימא בישראל
בענף הטקסטילים ובעיקר האופנה המהירה שהוא אחד המזהמים ביותר את הסביבה, הפתרונות שכבר מבוצעים על יד ציבור הולך ומתרחב תיקוני בגדים, דבר שפעם נעשה בכל משק בית, מיחזור משביח של הביגוד, או קניית בגדים מיד שנייה. בישראל התפתחה בשנים האחרונות פעילות ענפה בנושא.
בספטמבר 2016, הוקם הפורום לאופנה בת קיימא, על ידי אילנה לייזין ונועה שרון. הפורום הגוף הראשון והמקצועי בישראל. הפורום הוא פלטפורמה עצמאית הפועלת בהתנדבות להעלת מודעות להשלכות הסביבתיות והחברתיות של תעשיית האופנה מתוך מטרה להוביל שינוי תפיסתי ותרבותי. הפורום יוצר מקום לשיתוף ידע ועשייה, לקדם רגולציה ושיתופי פעולה, ולהיות הגוף המוביל בישראל והבית לתחומי אופנה בת קיימא. הפורום הוא הקהילה לאנשי מקצוע, יזמים, אקדמאים ומתעניינים באופנה בת קיימא ועוסק בתרבות, אופנות, מגדר, זכויות אדם וחיות, טכנולוגיה ומחקר אקדמאי סביב הנושא.
בשנת 2019 פתחו מיכל לסטר ומיטל פלג מזרחי קבוצת פייסבוק בשם 'מתלבשות על נובמבר' הפועלת להעלאת המודעות לנזקי תעשיית האופנה והשפעתם על הסביבה, החברה וצרכני האופנה בישראל. זאת, לצד הצגת אפשרויות לצריכת אופנה הוגנת ובת קיימא. כעבור שנה הצטרפה אליהן אירית דרמון.
התכנים בהם עוסקת הקבוצה: העלאת המודעות לפגיעה של תעשיית האופנה בסביבה, עידוד צמצום רכישת בגדים, העלאת המודעות לאפשרויות נוספות לרכישה / קבלה של בגדים:קנייה בחנויות יד שנייה, החלפת בגדים צריכה אלטרנטיביים ומינימליזם בתחום האופנה והעלאת מודעות לתנאי העבדות המודרנית בהם מועסקים חלק גדול מעובדי המפעלים של תעשיית האופנה.
טראפל
כמהוני שוקולד, או טראפלים (מצרפתית: Truffle), הם כדורי שוקולד עשירים שהומצאו בצרפת ונקראים על שם פטריית הכמהין בשל הדמיון החיצוני ביניהם. האקדמיה ללשון העברית קראה לשוקולד בשם כְּמֵהוֹן שׁוֹקוֹלָד, עקב הדמיון לפטריית הכמהה וגם בשל הטעם המתוק המעורר כמיהה.
הרכב
הטראפלים עשויים משוקולד מומס מעורב עם שמנת מתוקה (גנאש). לעיתים מוסיפים לתערובת חמאה או חלמונים להענקת מרקם קרמי וגם חומרי טעם שונים כגון ליקרים, קליפות תפוז או לימון, מחיות פרי או אגוזים שונים, תבלינים.
לאחר שנותנים לתערובת להתקשות מעט, יוצרים ממנה כדורים, אותם אפשר להגיש כמו שהם או לצפות אותם בקקאו, אבקת סוכר או קוקוס טחון, ויש שאף טובלים אותם בשוקולד מטומפרר ולאחר מכן מצפים בקקאו.
מגדל אלמאס
מגדל אלמאס (בערבית: برج الماس, "מגדל היהלום") הוא גורד שחקים בדובאי שבאיחוד האמירויות הערביות.
המגדל כולל כ-68 קומות עיליות ועוד כ-5 קומות תת-קרקעיות ומתנשא לגובה של 360 מטרים. בניית המגדל החלה בתחילת שנת 2005 והסתיימה בשנת 2009 לאחר התקנתם של מספר לוחות חיפוי בראש המגדל. המגדל הגיע לשיא גובהו כבר בשנת 2008, והיה המגדל הגבוה בדובאי, עד שבורג' ח'ליפה עקף אותו בשנת 2009. המגדל משתרע על פני שטח של 160,000 מטרים רבועים וכולל כ-35 מעליות.
בנייה
מגדל אלמאס ממוקם על אי מלאכותי במרכזו של אגם ובצמוד למרינה של דובאי. המגדל עוצב על ידי חברת אטקינס, ונבנה על ידי התאגיד היפני תאיסי.
יעקב אשל
יעקב אשל (ב' באלול תרצ"ה, 30 באוגוסט 1935 – י"ד בתשרי תשס"ט 12 באוקטובר 2008) היה ממייסדי מכללת אריאל (לימים אוניברסיטת אריאל), ומנהל המרכז למחקר ופיתוח אזורי - השומרון ובקעת הירדן. כמו כן יזם את 18 כנסי מחקרי יהודה ושומרון שב-16 מהם ערך את ספר הכנס. בעריכתו יצאה לאור סדרת הספרים של מחקרי יהודה ושומרון, הכוללת מעל ל-1,000 מחקרים בתחומי מקרא, היסטוריה, ארכאולוגיה, מדעי החברה ומדעי כדור הארץ.
תרם לקליטת עולים חוקרים מחבר המדינות. הוא שילב את חלקם במחקר ובהוראה במרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון. קליטתם במוסדות אקדמיים אחרים לא הייתה קלה מפאת חוסר תקנים ומכסות. רבים מהם מרצים וחוקרים באריאל והם נתנו למרכז את ייחודו המדעי.
תולדות חייו
יעקב אשל נולד בירושלים והיה דור שישי בעיר, בן למשפחות בוימגרטן וצוובנר שהגיעו לארץ במסגרת עליית תלמידי החתם סופר מהונגריה. סבו, אברהם חיים שאג (צוובנר), היה חבר הכנסת הראשונה. שירת בנח"ל, ולאחר מכן למד בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות. הדוקטורט שלו עסק במזיקים בחמצה (חומוס). בשנת 1981 למד בתוכנית למנהלים בכירים – International Markting Programme Emmanuel College, Cambridge, U.K
לימד במוסדות האקדמיים הבאים:
החל משנת 1976 עבד בתחום כימיקלים לחקלאות בחברת כצט, ומשנת 1988 היה מנהל האגף האגרוטכני של החברה. עבד בתחום חומרי ההדברה והיה למנהל המחלקה החקלאית בחברה.
בשומרון היה חבר במועצות המנהלים הבאות: החברה לבינוי קדומים, החברה המרכזית לפיתוח השומרון ויו"ר הוועד המנהל של מכון זהב"ה לחקר ותיעוד השואה בקדומים.
בתחום הפרסומים הוא עסק משנת 1970 כאשר היה יו"ר ועדת הפרסומים של האגודה הישראלית למדע העשבים הרעים. בעשור לאחר מכן היה חבר מערכת הרבעון PHYTOPARASITICA.
אשל נפטר בקדומים בגיל 73. היה אב לשלושה בנים ובת, בהם פרופ' חנן אשל, היסטוריון וארכאולוג והרב בעז אשל ר"מ בישיבה הגבוהה בבית אל.
בשומרון
במהלך השנים, עבר אשל עם משפחתו מרחובות לשומרון ונמנה עם מקימי מעלה שומרון, ובהמשך עבר ליישוב קדומים. בראשית שנות ה-90 הקים את מכון המחקר במרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון. במסגרת מכון המחקר קלט עשרות מדענים עולים מחבר המדינות. באמצעות תקציבי מחקר הוא הצליח לקדם נושאי מחקר, אשר זכו ליישום.
בשנת 1998 הקים את המרכז למחקר ופיתוח אזורי באריאל. המרכז עסק במחקר ופיתוח באזור השומרון ובקעת הירדן. המרכז הוא אחד מתוך 10 מרכזים דומים הפועלים ברחבי הארץ.
מחקרי יהודה ושומרון
אשל ערך את ספר הכנס.
בשנותיו האחרונות אשל קבל על עצמו את העריכה של מחקרי ספר המדבר בארץ ישראל – סדרת כנסי מחקר אזורי שהחל בשנת תשס"ו-2006, ביוזמת מרכז סיור ולימוד סוסיא.
פרסומים מדעיים
פרסם כעשרים פרסומים, ביניהם אלו:
גילה קצב
כאשר בעלה הואשם והורשע בביצוע עבירות אונס, מעשה מגונה בכוח והטרדה מינית של נשים שהיו כפופות למרותו בעת שכיהן כשר התיירות וכנשיא המדינה, עמדה קצב לימין בעלה, ותמכה בטענותיו שהוא חף מפשע ושנעשה להם עוול.
ביוגרפיה
נולדה בבית החולים הדסה שבתל אביב-יפו בשנת 1948, בת לבן-ציון ורחל פרדני (לבית אלפסי), יוצאי תנועת בית"ר מפולין ומאוקראינה, חסידי גור. סבה היה ממייסדי העיר בני ברק. אביה עלה ארצה מפולין. הוא היה מפקד אחד מגדודי בית"ר בתל אביב, היה טכנאי שיניים במקצועו ובעל מעבדת שיניים ברחוב יוחנן הסנדלר. אמה רחל הייתה עקרת בית גילה היא בתם השלישית מתוך ארבעה ילדים; אחיה יאיר הוא איש חב"ד, אחותה חיה עבדה באוניברסיטת חיפה ואחיה הצעיר אהרון הוא עובד בנק מראשון לציון
אחרי שסיימה את לימודיה התיכוניים, שוחררה מצה"ל מטעמי דת.
בשנת 1967 הכירה את משה קצב דרך שידוך בעקיפין של דודה של גילה, יצחק אלפסי. בני הזוג קצב נישאו בשנת 1969 באולמי בני ברית שבתל אביב, ולהם ארבעה בנים ובת. קצב עבדה במשך כ-30 שנה בבנק לאומי. עם בחירות 2000 לנשיאות ישראל נבחר בעלה, חבר הכנסת משה קצב, לנשיאות ישראל וגילה עזבה את הבנק ואת קריית מלאכי ועברה להתגורר עם בעלה במשכן נשיאי ישראל שבירושלים. בשנת 2006 זכתה בפרס ירושלים מטעם ערוץ 7.
במהלך חקירת עבירות המין שבהן נחשד משה קצב והמשפט שבו הורשע, עמדה לצדו והביעה בו אמון מלא, אם כי נמנעה מחשיפה תקשורתית.
יוגלוסה באזינגה
יוגלוסה באזינגה (שם מדעי: Euglossa bazinga) היא מין של דבורים מהסוג יוגלוסה. דבורת הבאזינגה היא אחת מכ-130 מינים (נכון לכתיבת שורות אלו) שזוהו מהסוג (שבשבט דבורי הסחלב), והיא זוהתה באמצע-צפון מאטו גרוסו, ברזיל.
מראה
כמו שאר שבט דבורי הסחלב, ליוגלוסה באזינגה מעין חדק ארוך בו היא נעזרת בשתיית צוף הצמחים הטרופיים, אשר מאפשר לה לצרוך את הנקטר של צמחים טרופיים עמוקים, אך באיטיות (פי 5 לאט יותר מדבורת דבש).
הבאזינגה היא הדבורה הקטנה ביותר בסוג יוגלוסה המשתייכת לתת הסוג Glossura, אך היא גם בעלת החדק הגדול ביותר ביחס לממדי הגוף שלה.
הימצאות ותפוצה
דבורת הבאזינגה זוהתה באמצע-צפון מאטו גרוסו, ברזיל. זוהי אחת מהדוגמאות המועטות של סוג זה בהן הוא נמצא בסראדו, מערכת אקולוגית של סוואנה.
כיום, דבורת הבאזינגה מסתכנת באיבוד בית הגידול שלה.
מקור השם
בעבר, זוהתה בטעות הבאזינגה כדבורה אחרת, יוגלוסה איגניטה (Euglossa ignita Smith, 1874) על ידי אנדרה נמסיו, ביולוג ברזילאי מטעם האוניברסיטה הפדרלית של אוברלנדיה. מאוחר יותר, בדצמבר 2012 רפאל ר. פרריו מטעם האוניברסיטה הפדרלית של מינאס ז'ראייס פרסם מאמר יחד עם אנדרה נמסיו בו זוהתה הדבורה כדבורה אחרת, וקרא לה 'יוגלוסה באזינגה', לכבוד הביטוי השגור של הדמות ד"ר שלדון קופר, אחת הדמויות הראשיות בסדרה 'המפץ הגדול'.
נמסיו אמר על בחירת השם: "מילת הקומיקס האהובה על שלדון קופר 'באזינגה' אשר משומשת על-ידו כאשר הוא מוליך שולל מישהו נבחרה כדי לייצג את הדמות. יוגלוסה באזינגה הוליכה אותנו שולל בשל הדמיון שלה ליוגלוסה איגניטה, ולכן השתמשנו ב'באזינגה'."
באופן אירוני, שלדון קופר אלרגי לדבורים.
רמון בנישו
ד"ר ריימון בנישו (בצרפתית: Raymond Bénichou; 1890 – 28 בדצמבר 1955) היה פילוסוף והוגה דעות יהודי-אלג'יראי. זכה לכינוי "המצפן של יהדות אלג'יריה".
קורות חיים
ריימון בנישו נולד באוראן, אלג'יריה הצרפתית בשנת 1892 למשפחה יהודית-אלג'יראית מיוחסת. אחד מאבות המשפחה הקדומים הוא ר' שמעון בן צמח דוראן (הרשב"ץ), מגדולי רבני אלג'יריה. אביו של ריימון, מרדכי בנישו, היה ראש הקהילה היהודית באוראן שכיהן כסגן ראש עיריית אוראן. אמו, אדילאיד בנישו (Adelaïde) לבית אזוביב, הייתה סופרת ומשוררת, שבין היתר חיברה ספר שירה בצרפתית בשנת 1917 ובו שיר לכבוד הצהרת בלפור. אחותו, ברת' בנישו-אבולקר הייתה לימים גם היא סופרת ומשוררת חשובה, ואמו של ז'וזה אבולקר, מנהיג המחתרת היהודית באלג'יריה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בצעירותו נסע בנישו ללימודים בפריז. תחומי העניין שלו היו רבים ומגוונים. הוא השלים תואר ראשון בספרות, תואר נוסף בהיסטוריה ופילוסופיה מהמכון היישומי ללימודים גבוהים ותואר שני בארכאולוגיה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא הצרפתי כמו רבים מיהודי אלג'יריה ושירת כקצין (לוטננט) בחיל התותחנים, הוא זכה לאות הגבורה צלב המלחמה בזכות אחיזתו בעמדה הצבאית גם אל מול התקפת אויב עיקשת. כתוצאה מן המלחמה סבל מבעיות רפואיות בשארית חייו. עם תום המלחמה חזר בנישו ללימודים בפריז, השלים דוקטורט במשפטים והמשיך גם בלימודי פילוסופיה. הוא שלט בין היתר בשפות עברית, יוונית עתיקה, לטינית וכחלק מלימודי הארכאולוגיה למד גם סוגים של כתבי יתדות.
במחצית שנות ה-30 חזר בנישו לאלג'יריה והיה פעיל באגודות ציבוריות שונות, הראשונה בהן אגודת "קול אביב" למען העברית ומסורת ישראל. בשנת 1935, על רקע הפרעות האנטי-יהודיות בקונסטנטין שהתרחשו שנה קודם לכן, ייסד ביחד עם הפעיל הציוני הוותיק אלי גוזלאן אגודה בשם "מעגל המאמינים המונותיאסטים" (Cercle des croyants monothéistes) למען דיאלוג בין-דתי בין יהודים נוצרים ומוסלמים באלג'יריה רוויית המתחים הפנימיים. בין הפעילים המוסלמים בארגון היה השייח' טייב אל-עקבי (Taieb el-Okbi), מנהיג מוסלמי רפורמיסטי שפעל בזמן מלחמת העולם השנייה כדי למנוע פוגרום אנטי-יהודי באלג'יריה. מול הבעיה של אנטישמיות של המתיישבים הצרפתים באלג'יריה פעל במספר מישורים נוספים, ובין היתר פרסם מאמרים בכתבי עת צרפתיים הנותנים מענה לטענות שהועלו כלפי היהודים. הוא נהג לשאת נאומים והרצאות רבות מעל במות באלג'יריה, הן לגבי יחסים בין-דתיים והן הרצאות מדעיות.
בנישו נהג לפרסם מאמרים מעל כתבי עת אקדמיים צרפתים כמו גם בכתבי העת היהודיים-אלג'יראים Bulletin des sociétés juives d’Algérie, Information Juive ו-La terre retrouvée. בכתביו השונים על היהדות הדגיש את חשיבותם של הערכים, האמונה ורעיונות היהדות על פני חשיבותם של הטקסים הריטואליים. הוא קרא ליהודי אלג'יריה לקרוא בקביעות בתנ"ך ובתלמוד, בשפת המקור, והגן על ערכי היהדות מפני התקפות מצד מיסיונרים נוצריים. הוא היה אוהד של הציונות, ולאחר הקמתה, של מדינת ישראל.
פרסומיו כללו מחקרים על ארכאולוגיה, פילוסופיה, פסיכולוגיה והיסטוריה. במאמר על הפילוסופית סיימון וייל היה הראשון לזהות את הזיקה בין תזת ה"דה-יצירה" (decreation) של וייל לבין המושג צמצום בקבלה. הוא נפטר בעודו עובד על ספר אודות הגותו של אנרי ברגסון, ספר לימוד עברית קטן וספר שירה בצרפתית. כמה ממאמריו חוברו לאחר פטירתו בספר בשם "כתבים יהודיים" (Ecrits juifs) שיצא לאור בשנת 1957.
בנישו נפטר באלג'יר בדצמבר 1955. כ-5 שנים לאחר פטירתו נסוגה צרפת מאלג'יריה, וביחד איתה כמעט כל יהודי אלג'יריה עזבו את המדינה. בנישו היה הוגה מרכזי בנוגע לאתגרים שעמדו בפני יהודי אלג'יריה לאורך תקופת חייו - הבעיות מול המתיישבים הצרפתים מחד והאוכלוסייה המוסלמית המקומית מאידך, התבוללות אל מול אחיזה ביהדות, אסימילציה לצרפת אל מול שמירה על תרבותם המקורית. אל מול אתגרים אלה הציע בנישו גישה השומרת על היהדות ומשלבת בין תרבות צרפת לתרבות ישראל, תוך ניסיון לשמור על יחסים טובים עם האוכלוסייה המוסלמית.
ראדו יואניד
ראדו יואניד (ברומנית: Radu Ioanid) הוא היסטוריון רומני-אמריקאי,  יהודי יליד רומניה. החל ממרץ 2020 הוא מכהן כשגריר רומניה בישראל. .בעבר כיהן יואניד כמנהל מחלקת המחקר הארכיוני של מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והיה סגן יושב ראש הוועדה הבינלאומית לחקר השואה ברומניה שזימן נשיא רומניה, יון איליאסקו, בנובמבר 2004.
קורות חיים
ראדו יואניד נולד בבוקרשט, רומניה, כבנם של פרופסור וירג'יל יואניד והסופרת איליאנה יואניד. הוא סיים תואר שני בסוציולוגיה ב-1976, באוניברסיטת בוקרשט, דוקטורט בפילוסופיה ב-1983, באוניברסיטת קלוז' ברומניה, ודוקטורט בהיסטוריה ב-1995, בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה, בפריז, צרפת.
ראובן קובנט
ראובן קובנט (נולד ב-21 באוגוסט 1953) מנהל חברות ישראלי, לשעבר חוקר כלכלי בכיר במשטרת ישראל וברשות ניירות ערך.
ביוגרפיה
ראובן קובנט נולד בתל אביב, בנערותו התחנך בכפר הנוער יוהנה ז'בוטינסקי. קובנט, בעל תואר ראשון במדעי החברה ותואר שני במנהל עסקים, מאוניברסיטת תל אביב, שימש קצין חקירות בכיר ביחידה הארצית לחקירות הונאה של משטרת ישראל בשנים 1988-1978, ובין השאר שימש בתפקיד או ניהל תיקים נודעים כמו זה של השר אהרן אבוחצירא, השר הראשון שהורשע בישראל; איש העסקים מיכאל אלבין; וחברות הקש שוויסתו את מניות הבנקים, טרם התמוטטותם בשנת 1983. קובנט זכה באות קצין החקירות המצטיין של משטרת ישראל לשנת 1986.
בין השנים 1988–1998 שימש קובנט כראש מערך החקירות של הרשות לניירות ערך, חבר הנהלת הרשות והממונה על מערך החקירות. במהלך כהונתו ניהל קובנט מאות חקירות. חקירות אלה הביאו לשינוי מהותי בהתנהלות הגופים המוסדיים והמשקיעים בשוק ההון והפיכת שוק ההון בישראל לשוק מבוקר עם ממשל תאגידי תקין שינויים שאיפשרו אמון המשקיעים בהשקעות בשוק ההון הישראלי, במקביל לכהונתו ברשות לניירות ערך ניהל קובנט חקירות נוספות, תחת יועץ המשפטי לממשלה ופרקליטות המדינה, דוגמת פרשת שמעון שבס, וחקירת החשדות להעברת רשימת האזנות סתר מחקירת פרשת דרעי לחשודים בתיק זה על ידי גורמים מהמשטרה והשב״כ .על תרומתו זו הוענק לקובנט ב-1999 אות אביר איכות השלטון של התנועה לאיכות השלטון. בנימוקי השופטים לבחירת קובנט לאביר איכות השלטון נכתב :
״הוקרה על היותו מודל חינוכי לקציני משטרה ולחוקרי רשויות המוסמכים על פי חוק. קצין הגון, מקצועי, חסר פשרות ואמיץ, אשר ללא כחל וסרק ומבלי לאפשר לגורמים חיצוניים להתערב במהלך חקירותיו, ניהל עבודתו בנחישות למען הגנת הציבור מפני המאיימים לחבל בכללי השוק הכלכלי החופשי.”
בשנים 1998–2011 כיהן קובנט כמנכ"ל חברת דן אנד ברדסטריט ישראל והיה מבעלי החברה, בתקופה זו בה ניהל קובנט החברה הפכה החברה מחברה מפסידה לחברת המידע העסקי הגדולה בישראל וזאת בזכות פיתוח שורה של מוצרים מתקדמים בתחום ניהול סיכוני אשראי ובקרת סיכונים.
בין השנים 2008–2011 כיהן קובנט כיו"ר פעיל בחברת מיקרומדיק טכנולוגיות.
בשנת 2012 יסד ומנהל קובנט את חברת ״ההר הירוק אחזקות״ חברת השקעות הפועלת בשוק המקומי והעולמי.
ראובן קובנט כיהן כדירקטור בחברות פרטיות וציבוריות כגון דן אנד ברדסטריט ישראל, די. בי החברה לנתוני אשראי צרכני, .די.בי העולמית WWN ,בנק דיסקונט למשכנתאות, תמיר פישמן קרנות נאמנות, חברת פריורטק ופועלים סהר.
חיים אישיים
קובנט נשוי ואב לשלושה, ומתגורר בתל אביב.
פרטיזן טירנה
פרטיזן טירנה הוא מועדון כדורגל מהעיר טירנה, בירת אלבניה. המועדון הוקם בשנת 1946. הקבוצה השתתפה לראשונה בליגה האלבנית הבכירה בשנת 1947.
הקבוצה נחשבת לאחד המועדונים המובילים באלבניה וזכתה ב-16 אליפויות הליגה האלבנית הבכירה, פעם אחת באליפות הליגה האלבנית השנייה, 15 גביעים אלבנים ופעמיים זכתה בסופרקאפ האלבני.
היסטוריה
תחת השלטון הקומוניסטי נשלטו כל מועדוני הספורט והכדורגל בכללם על ידי הממשל ופרטיזן טירנה נשלטה על ידי הצבא האלבני ומשרד הביטחון האלבני מאז הקמת המועדון ועד לשנות ה-90. הקבוצות המתחרות לקבוצה זו היו דינמו טירנה שנשלטה על ידי המשטרה האלבנית וננדורי טירנה 17 (כיום אס קיי טירנה) שנשלטה על ידי עיריית טירנה. באותה התקופה ניסו משרדי הממשלה שבבעלותם היו הקבוצות לעזור ככל האפשר לקבוצותיהם. משרד הביטחון גייס בכוח שחקני כדורגל מקבוצות שונות בליגה לצבא כחיילים על מנת להכניסם לפרטיזן טירנה. מעשים דומים נעשו על ידי שירותי הביטחון והמשטרה לטובת דינמו טירנה. מצב שיצר חלוקה כמעט גמורה של אליפויות לקבוצות מעיר הבירה, טירנה.
פרטיזן טירנה הוא המועדון הראשון באלבניה שהוון. הניסיון לא צלח שכן הקבוצה הידרדרה באותה העונה וקשה היה למצוא בעלים מוסמך להחזקת הקבוצה ובתום עונת 1999/2000 הקבוצה סיימה במקום ה-14 בליגה וירדה לליגה השנייה בפעם הראשונה בתולדותיה. בסופו של דבר מינה בית המשפט את אלברט קסאני כמנהל המועדון והקבוצה זכתה באליפות הליגה השנייה באותה העונה ועלתה בחזרה לליגה הראשונה. פרטיזן טירנה הוא המועדון היחיד באלבניה הנמצא כולו בידיים פרטיות. שאר המועדונים נמצאים תחת שליטת העירייה המקומית כאשר לכל קבוצה ישנם מספר ספונסרים ותורמים שברוב המקרים משמשים כנשיאי המועדון.
נורת'רופ F-5
הנורת'רופ F-5 טייגר II (לדגמים E ו-F) המוכר גם בכינוי פרידום פייטר (לדגמים A ו-B) הוא מטוס קרב סילוני על קולי מתוצרת חברת נורת'רופ שתוכנן בשנות ה-50 המאוחרות. המטוס היה קטן, פשוט וזול יחסית למטוסי קרב אמריקאים באותה התקופה, כגון ה-F-4 פנטום, ולכן היה מטוס ייצוא מוצלח שהתאים לחילות קטנים יחסית. חיל האוויר האמריקאי לא ראה במטוס כלי מלחמה מתאים, אך רכש כ-1,200 מטוסי אימון מדגם T-38 טאלון, שהוא פיתוח ישיר של ה-F-5.
המטוס היווה את נקודת ההתחלה לתכנון המטוס נורת'רופ YF-17 ולפיתוח של הF/A-18 הורנט. חברת נורת'רופ פיתחה גם גרסה מתקדמת, ה-F-20 טייגרשארק, שנועדה להחליף את ה-F-5, אך החברה לא הצליחה למצוא לו לקוחות והפרויקט בוטל.
פרטיזן טירנה
היסטוריה
המועדון השתתף במפעלים אירופיים מאז עונת 1962/1963. בעונה הראשונה באירופה הקבוצה שיחקה בגביע אירופה לאלופות והפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת נורשפין משוודיה. בעונת 1970/1971 שיחקה הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות גביע. בסיבוב המוקדמות ניצחה הקבוצה את קבוצת אוטבידברג משוודיה. בסיבוב הראשון הפסידה הקבוצה לקבוצת טירול אינסברוק מאוסטריה והודחה מהטורניר. הקבוצה פגשה לראשונה בתולדותיה קבוצה ישראלית בגביע אופ"א בעונת 2002/2003, אז פגשה בקבוצת הפועל תל אביב בשלב המוקדמות, אז הפסידה בישראל 1-0 ובאלבניה 4-1 והודחה מהמפעל. בשנת 2003 שיחקה הקבוצה באינטרטוטו אז נפגשה עם קבוצת מכבי נתניה בסיבוב הראשון וניצחה במשחק הביתי 0-2 ובמשחק השני הפסידה בתוצאה 3-1 אך עלתה לשלב השני בגלל עדיפות שערי חוץ. בשלב השני הפסידה הקבוצה בשני משחקיה נגד קבוצת דאצ'יה קישינב ממולדובה. בעונת 2003/2004 סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה האלבנית ולכן העפילה לגביע אופ"א. במשחק הראשון בגביע אופ"א בוענת 2004/2005 שיחקה הקבוצה נגד קבוצת בירקירקארה ממלטה וניצחה במשחק הראשון בתוצאה 2-4 ובמשחק השני הפסידה בתוצאה 2-1 אך עלתה בגלל הפרש שערים עדיף. בשלב השני נפגשה הקבוצה עם קבוצת איחוד בני סכנין והפסידה בשני המשחקים בתוצאות 3-0 ו-3-1. הקבוצה שיחקה לאורך השנים באירופה מול חלק מהקבוצות הגדולות בכדורגל האירופי כגון סלטיק הסקוטית, פנרבחצ'ה הטורקית, בנפיקה ליסבון הפורטוגלית ופיינורד ההולנדית.
Beatles '65
Beatles '65 הוא אלבום של להקת הביטלס. האלבום הוא האלבום השישי שיצא בארצות הברית. ההבדל היחיד בינו לבין האלבום Beatles for Sale הוא החלפת שני שירים בסינגלים I Feel Fine ו-She's a Woman.
רשימת רצועות
כל השירים נכתבו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני, למעט אם צוין אחרת.
הגנה ברלינאית
בשחמט, הגנה ברלינאית היא וריאנט של הפתיחה הספרדית המתאפיינת בכך שבמסע השלישי, השחור מגיב על המסע 3. רב5 במסע 3... פו6.
עמדת המוצא של ההגנה הברלינאית, אחרי 3...פו6
ההגנה הברלינאית מקוטלגת בשיטת אנציקלופדיית פתיחות שחמט בין c65-c59.
להגנה הברלינאית יש מוניטין של יציבות במחיר של נטייה לתוצאת תיקו במשחק. הסטטיסטיקה מלמדת שהלבן משיג תוצאה של כ-56% בפתיחה זו, בדומה לתוצאה של הלבן בכלל ההגנה הספרדית; אך 37% מהמשחקים בפתיחה זו מסתיימים בתיקו, בהשוואה ל-30% במשחקים באופן כללי.
אלוף העולם בשחמט, עמנואל לסקר (וכן אחרים) נקטו בפתיחה זו בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 ובדרך כלל המשחק נמשך 4. 0-0 ד6 בסגנון של הסתעפות שטייניץ. בגישה זו השימוש נהיה נדיר משום שנחשבה לפסיבית. רב אמן ארתור ביסגייר שיחק פתיחה זו במשך עשרות שנים, אך תמיד העדיף את ההסתעפות 4. 0-0 פ:ה4. בשנת 2000 השתמש ולדימיר קראמניק בהגנה הברלינאית כדרך להוציא תיקו מול גארי קספרוב באליפות העולם בשחמט, לאחר דו-קרב זה זכתה הפתיחה לתחייה ואפילו שחקנים עם סגנון דינמי כאלכסיי שירוב ווסלין טופאלוב ניסו אותה.
משום שמסעו השלישי של השחור לא מאיים לזכות ברגלי ה' (אם השחור מכה אותו, הלבן יכה את הרגלי ב-ה5), הלבן בדרך כלל מצריח באגף המלך. לאחר 4. 0-0 שחור יכול לבחור או במסע הסולידי 4...פ:ה4 או במסע הלוחמני 4...רג5 (ההסתעפות הברלינאית הקלאסית). לאחר 4...פ:ה4 5. ד4 (5. צה1 פד6 6. פ:ה5 גם מתקבל על הדעת) פד6 6. ר:ג6 ד:ג6 7. ד:ה5 פו5 8. מה:ד8+ מ:ד8 מעריכים כי ללבן יתרון קטן בהתפתחות לאור מבנה טוב יותר של הרגלים שלו ולאור מיקומו המפוקפק של המלך השחור. מנגד לשחור זוג רצים ולעמדתו אין חולשות, וכך קשה ללבן לייצר לחץ אמיתי על עמדתו, ואמנם, כל ארבעת המשחקים בהם שיחק קרמניק בשחור מול קספרוב הסתיימו בתיקו.