cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלכסנדר סובורוב
מורשתו
העיר סובורובו שבבולגריה נקראה על שמו לזכר ניצחונו בקרב קוזלודז'ה שנערך ב-9 ביוני 1774 בסמוך אליה.
בשנת 2019 הופק סרט אנימציה על חייו.
ארטישוק ירושלמי
הארטישוק הירושלמי (גם: חמנית הפקעות, אגס אדמה או טופינמבור; שם מדעי: Helianthus tuberosus) הוא צמח עשבוני רב שנתי קל לגידול, ממשפחת המורכבים, המצוי בצפון אמריקה. הארטישוק הירושלמי הגיע לאירופה מאמריקה הצפונית בתחילת המאה השבע עשרה.
בניגוד לרוב הפקעות, אבל בדומה לחברים אחרים במשפחת המורכבים (הכוללת את הארטישוק ה"אמיתי"), הפקעות מאחסנות את הפחמימה אינולין במקום עמילן. משום כך, הם מקור חשוב של פרוקטוז עבור התעשייה.
אטימולוגיה
הארטישוק הירושלמי למעשה אינו ארטישוק וגם אין לו כל קשר עם ירושלים. שמו העברי התקני הוא חמנית הפקעות, והוא מין השייך לסוג חמנית (Helianthus). מקור הכינוי העממי "ארטישוק" בא מטעמה של הפקעת, המזכיר טעם ארטישוק. התוספת "ירושלמי" נובעת מהשם שניתן לצמח באיטלקית כשהתגלה לראשונה - Girasole, שהוא גם שמה של החמנית בשפה זו, ומכאן שובש השם ל-Jerusalem על ידי המתיישבים האנגלים בצפון אמריקה.
כבר בשנת 1855 פרסם הנסלי וודגווד מאמר על שגיאות אטימולוגיות ובו כתב: "ארטישוק ירושלמי (זן של חמנייה), מאיטלקית, ג'ירזולה (girasole)". הפרח שפורח מפקעת "הארטישוק הירושלמי", דומה במעט בצבעיו ובצורותו לחמנייה. המילה חמניה באיטלקית, ג'ירזולה, מזכירה בצליליה את שמה האנגלי של ירושלים – Jerusalem. דמיון צלילי זה, הוליד את הטעות הראשונה בשם הצמח ".
הירק מקובל מאוד במטבח המרוקאי, ומשם נעשה מוכר ונפוץ בארץ, ומכונה בפי יהודי צפון אפריקה "בטטה קֶסְבִּיָיה", שמשמעותו בערבית מרוקאית הוא: תפוח אדמה של קנה, שכן גבעול הצמח מזכיר בצורתו קנה. כמו כן הארטישוק הירושלמי ידוע בשמות נוספים; בפי יהודי יוצאי מצרים הוא מכונה "טרטופה" ובפי יהודים יוצאי טורקיה הוא ידוע בשם "דומלאן".
היסטוריה
ארטישוקים ירושלמיים עובדו על ידי האינדיאנים לפני הופעת האירופאים. הצרפתי סמואל דה שמפלן מצא גידולים של ירקות אלו באזור קייפ קוד בשנת 1605.
אופן גידול
ארטישוק ירושלמי הוא צמח מהיר-גידול המגיע בקלות לגובה של כ-2 מטרים. לעיתים קרובות הבעיה היא לא איך לגדלו אלא איך לבלום את גידולו מרגע שהשתרש, שכן גודלו של הצמח, וכמות העלווה באים על חשבון יבול הפקעות. הוא זקוק לשמש מלאה או לחצי יום שמש, כמו כן ניתן להשאיר את הפקעות באדמה ולהוציאן רק בשעת הצורך, אך בצורה זו יש ירידה באיכות הפקעות עם הזמן, שכן יש לדשן את האדמה ולדלל את צפיפות הפקעות כדי להמשיך ולשמור את איכותן של הפקעות.
מונורכיזם
מונורכיזם או מונורכידיזם הוא מצב שישנו רק אשך אחד בתוך שק האשכים.
גורמים
מצב של מונורכיזם יכול להיגרם מהמקרים הבאים:
מונורכיזם בטבע
למרות היות התופעה נדירה ביותר, מונורכיזם נצפה כאופייני לכמה מיני בעלי חיים, בעיקר בחיפושיות.
אולג סמולנקוב
אולג בוריסוביץ' סמולנקוב (ברוסית: Олег Борисович Смоленков; נולד ב-6 בינואר 1969) הוא דיפלומט, איש אדמיניסטרציה ומרגל בשירות ה-CIA, עובד לשעבר בסגל הקרמלין, שחשוד בריגול למען ארצות הברית, כשנטען כי סוכנות הביון האמריקאית חילצה אותו מרוסיה לאחר שחששה כי דונלד טראמפ יחשוף בפני ממשלת רוסיה את זהותו.
ביוגרפיה
אולג סמולנקוב נולד במחוז איוואנובו בשנת 1969.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 עבד כדיפלומט במחלקת המימון והמטבע של משרד החוץ של רוסיה. דיווחים שונים משערים כי עבד במחלקה האירופית של משרד החוץ, יחד עם אלכסנדר אודאלצוב שניהל את המחלקה בשנים 2001—2005 (כיום מכהן כשגריר רוסיה בליטא).
באמצע שנות ה-2000, סמולנקוב כיהן כמזכיר שני בשגרירות רוסיה בוושינגטון. באותה עת, יורי אושאקוב כיהן כשגריר רוסיה בארצות הברית, כאשר בהמשך הוא מונה לעוזרו של נשיא רוסיה בעניינים בינלאומיים, כאשר אושאקוב חזר למוסקבה הוא לקח איתו את סמולנקוב לעבוד בלשכת הנשיא בשנת 2008. לדברי דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב, סמולנקוב אכן עבד בלשכת הנשיא, אך לפני כמה שנים פוטר בהנחיה פנימית ולתפקידו לא היה נגיעה לאישים בכירים בממשל ולנשיא. ברם האמריקאים טוענים כי לסמולנקוב הייתה יכולת לצלם מסמכים מתוך שולחנו של פוטין.
בדצמבר 2008 דמיטרי מדבדב חתם על צו לפיו סמולנקוב קיבל תואר יועץ ממלכתי מדרגה שלישית כאשר שימש כיועץ ראשי בלשכת הנשיא.
בשנת 2017 סמולנקוב עבד במינהל למדיניות חוץ בסגל הקרמלין ושימש כיועצו של יורי אושאקוב. ביוני אותה שנה עזב את רוסיה עם רעייתו ושלושת ילדיהם לחופשה במונטנגרו ומאז נעלמו עקבותיהם. הטענה היא כי קהילת המודיעין האמריקאית החליטה להוציא את סמולנקוב מרוסיה ולהבריחו לארצות הברית.
לאחר שפורסמו פרטי הפרשה בספטמבר 2019, רשויות החוק ברוסיה הכריזו עליו כעל מבוקש ודרשו את הסגרתו באמצעות פנייה לאינטרפול.
חייו האישיים
הוא נשוי לאנטונינה ולדימירובנה סמולנקובה (ילידת 1984), בוגרת המכון המחוזי המוסקבאי לניהול ומשפט. עבדה ב גם כן. לשניים שלושה ילדים.
כריס בירקט
כריס בירקט (באנגלית: Chris Birkett, נולד ב-14 באפריל 1953) הוא מפיק מוזיקלי, טכנאי קול, גיטריסט, זמר, כותב, מלחין ופזמונאי אנגלי. שיתופי הפעולה שלו מכרו יותר מ-100 מיליון עותקים רשומים ברחבי העולם. זוכה פרס גראמי, ארבעה פרסי ג'ונו, פרס פולאריס ושלושה פרסי אמפקס הזהב.
ביוגרפיה
בירקט נולד באלדרשוט שבאנגליה. בגיל 14 הקים את ההרכב הראשון שלו והחל לנגן במועדונים בלונדון. בגיל 21 בילה שמונה-עשר חודשים לצד הרכב "הכלב האדום של מונטנה", בגרמניה.
בירקט החל את הקריירה המוזיקלית שלו כגיטריסט של אמני ממפיס ידועים: רופוס תומאס, אן פיבלס, ג'ין נייט ומלך פלויד.
בגיל 23, הצטרף להרכב האנגלי המוצלח "אהבה נצחית" (Love Affair). לאחר מכן הצטרף ללהקת Omaha Sheriff עם טוני ויסקונטי, מנהלה של חברת התקליטים Earth Recordings, אז ויסקונטי החתים את בירקט והפך לחונך שלו. מאז הקריירה של בירקט התרחבה לכלול יצירות ללהיטים בינלאומיים רבים.
שיתף פעולה ביצירותיו עם אמנים רבים כגון: שינייד או'קונור, באפי סיינט-מארי, אליסון מויה, דקסיס מידנייט ראנרס, ראשים מדברים, The Pogues, בוב גלדוף, מל ברוקס, Mango Groove, סיידה גארט, Alain Chamfort, רנה לאקייל , עלי עמרן, Scholar Choir, סטיב ארל, The Makumbi Orphan Choir ועוד.
בשנת 1993 עבר להתגורר בפריז, צרפת, שם הקים אולפן הקלטות. כיום כריס מתגורר בטורונטו.
רולאן גארוס
רולאן גארוס (בצרפתית: Roland Garros; 6 באוקטובר 1888 – 5 באוקטובר 1918) היה טייס צרפתי ואחד מחלוצי הטיסה במטוסי קרב במלחמת העולם הראשונה.
מטרו גולדווין מאייר
בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 הייתה MGM האולפן ההוליוודי הגדול ביותר. בשנות ה-50 היא איבדה את מעמדה וסבלה בין היתר מהחלטה רגולטורית שאילצה אותה להיפרד מרשת בתי הקולנוע שלה.
רולאן גארוס
חייו
גארוס היה טייס ידוע עוד לפני המלחמה. ב-1913 הוא התפרסם כשהיה הראשון שחצה את הים התיכון בטיסה ישירה. שנה לאחר מכן התגייס לצבא צרפת. בשלב מוקדם של המלחמה הוא הכיר בצורך לחסוך מהטייס את פעולת הירייה הידנית, והתקין מכונת ירייה בחזית מטוסו. כדי שהכדורים לא יזיקו למדחף, הוא הרכיב מדחף משוריין במטוסו ואף התקין עליו לוחיות מתכת שיסיטו את הכדורים במקרה של פגיעה, מה שאפשר לירות דרך המדחף ללא חשש לחיתוכו על ידי הכדורים, אך הפחית את יעילות המדחף. גארוס, שהיה הראשון לטוס במטוס בו הותקנו המגנים, הפיל שלושה מטוסים גרמניים בעזרת היכולת החדשנית לירות ישר לפנים.
מטרו גולדווין מאייר
ב-1981 השתלטה MGM על חברת יונייטד ארטיסטס שעמדה על סף קריסה, לאחר שהסרט שערי החופש שהפיקה כשל. עלותו חסרת התקדים של הסרט, כ-40 מיליון דולר אמריקני (המקבילים ל-120 מיליון דולר של שנת 2006), מול כישלונו בקופות עם הכנסה של כ-3.5 מיליון דולר, הביאו מעבר לנזק הפיננסי, ליחסי ציבור גרועים ותאגיד האם של האולפנים, טרנסאמריקה קורפוריישן, יצא מעסקי הפקת הסרטים ומכר את האולפנים ל-MGM שלמעשה סגרו את האולפנים. מאוחר יותר החייתה MGM את יונייטד ארטיסטס כחברה בת.
רולאן גארוס
חייו
ב-18 באפריל 1915 הופל מטוסו והוא נאלץ לדאות לנחיתה בצד הגרמני. הוא לא הספיק לשרוף את מטוסו אשר נפל בידי אנטוני פוקר ואנשי צוותו, שבחנו את הטכנולוגיה החדשה ומיהרו להבין את היתרון בירי לפנים ממכונת ירייה מקובעת, לעומת כלי נשק מוחזקים בידי הטייס שהיו נהוגים עד אז. פוקר וציוותו לא חיקו את המערכת הצרפתית של הגנה על המדחף, ופיתחו במקום זאת מתאם הקושר את מנגנון המקלע לסיבוב המנוע, ומבטיח על ידי כך תזמון מתואם בין פעולת המקלע למצב המדחף, דבר שהבטיח שהכדורים לא יפגעו בלהבי המדחף. כתוצאה מהחידוש הזה התהפכו היוצרות וחיל האוויר הגרמני שלט בשמיים והפיל מטוסים רבים. עד סוף המלחמה יכולת הירי לפנים ממקלע מקובע פותחה על ידי כל הצדדים הלוחמים.
מטרו גולדווין מאייר
בשנת 2005 עברה MGM לבעלות שותפות שבראשה עומדת סוני אמריקה וחברת קומקאסט.
רולאן גארוס
חייו
גארוס הצליח לברוח ממחנה שבויים גרמני בפברואר 1918 ולשוב לשורות הצרפתים. בקרב אוויר בו השתתף ב-2 באוקטובר דיווח על שתי הפלות נוספות, אך רק אחת מהן אושרה ונרשמה לזכותו. ב-5 באוקטובר 1918 הופל מטוסו מעל ווזיאר שבחבל ארדן והוא נהרג.
מטרו גולדווין מאייר
אולפני MGM מחזיקים ספרייה בת למעלה מ-4000 סרטים, אותם הם משדרים בערוץ טלוויזיה הנמצא בבעלות MGM ומופעל בכ-120 מדינות.
רולאן גארוס
חייו
גארוס נחשב לעיתים בטעות לאלוף ההפלות הראשון, אך כאמור עומדות לזכותו ארבע הפלות מאושרות, כאשר נהוג לכנות "אלוף הפלות" טייס שהפיל חמישה מטוסי אויב. הוא היה חלוץ בתחומו, וכנראה טייס הקרב האמיתי הראשון.
מטרו גולדווין מאייר
בדצמבר 2020, עקב מגפת הקורונה ועלייה בשירותי הסטרימינג, MGM העמידה את החברה שלה למכירה. במאי 2021 חברת אמזון רכשה את אולפני MGM תמורת 8.45 מיליארד דולר על מנת להביא את מגוון הסרטים והסדרות של החברה לשירות הסטרימינג פריים וידאו. ב-17 במרץ 2022 הרכישה הושלמה.
רולאן גארוס
הנצחה
ב-1920 נקרא על שמו אצטדיון רולאן גארוס, מרכז טניס שמארח את אליפות צרפת הפתוחה בטניס, אחת מארבע תחרויות הגרנד סלאם. התחרות עצמה קיבלה עם השנים באופן בלתי פורמלי את השם רולאן גארוס. כמו כן נקרא על שמו נמל התעופה הבינלאומי של ראוניון.
בקעת הירדן
בקעת הירדן (לעיתים מכונה בקיצור "הבקעה"; בערבית: وادي الأردن, וַאדִי אַל-אֻרְדֻן) היא חלק מן הבקע הסורי-אפריקני המשתרע לאורך נהר הירדן ממקורות הירדן ועד לים המלח.
הבקעה צרה וארוכה וגובלת בערבה בדרום, בהרי אדום והרי מואב במזרח שבממלכת ירדן, בהמשך במזרח-בגולן, בבקעת הלבנון בצפון, בגליל, וביהודה ושומרון במערב. עמק החולה וארץ כינרות הם חלקים צפוניים של בקעת הירדן.
בחלק הירדני של הבקעה חיים 85,000 תושבים. בחלק שבשליטת ישראל ובניהול הפלסטינים יש כ-65,000 פלסטינים תושבי נפות יריחו וטובאס כ-20,000 בעיר יריחו. כמו כן קיימים למעלה מ-25 יישובים קהילתיים בהם מתגוררים כ-15,000 ישראלים, מהם 5,000 במועצה אזורית בקעת הירדן והיתר בעמק בית שאן ובמועצה אזורית עמק הירדן.
גאולוגיה
בקעת הירדן היא חלק מהבקע הסורי אפריקני, שבר גאולוגי תחילתו בהרי הטאורוס טורקיה עד לנהר זמבזי שבאפריקה.
באשר לתהליך היווצרות בקע זה חלוקות הדעות. בעבר הייתה מקובלת ההנחה שהבקע נוצר כתוצאה מתנודות טקטוניות אנכיות, אולם קיימת סברה לפיה תנועות אופקיות גרמו להיווצרותו, שכן זהו תפר בין שני לוחות טקטוניים, ונמצא כי הצד המזרחי של הבקע נע צפונה יחסית לצד המערבי. הוכחה לכך ניתן לראות בעובדה שסוגי הסלעים משני צדי הבקע אינם זהים, לעומת זאת נמצאו שכבות סלע זהות בצד המזרחי במרחק קבוע של 110 ק"מ צפונה לאלו שבצד המערבי. לדוגמה: בצפון בקעת הירדן נובעים מעיינות חמים באזור חמאם אל-מליח מתוך סלעי גיר וחוואר צהוב מתקופת היורה, והם דומים לגיר ולחוואר שנמצאו באזור מג'דל שאמס לרגלי החרמון, שנמצא בצד המזרחי של הבקע במרחק 110 ק"מ צפונה משם. לעומת זאת סלעי היורה שנחשפו בנחל יבוק, בערך מול ואדי מאליח ממזרח לירדן, מורכבים מגיר חול וחרסית ושונים מהגיר הקשה ומהחוואר שבוואדי מאליח ובחרמון. כמו גם הנחושת של תמנע, שנמצא כמוה גם בפונון, מזרחית לירדן, במרחק 110 ק"מ צפונה.
במשך כשלושה מיליוני השנים האחרונות מילאו כמה גופי מים חלקים שונים של הבקעה. בסוף תקופת הפליוקן חדרה אל הבקע לשון ים מן הים התיכון דרך עמק יזרעאל, עובדה המסבירה את הימצאותם של משקעי מלח, גיר וגבס בכמות גדולה בבקע. לאחר שנקטעה לשון הים נותר אגם לא גדול, אגם עובדיה, שמימיו היו מתוקים. מתקופה זו קיימים ממצאים של רכיכות במשקעים של ימות מראשית תקופת הפליסטוקן.
עקב שינוי אקלים ותוספת לחות בשלהי הפליסטוקן נוצרה בבקע ימה מלוחה גדולה מהכנרת עד חצבה הנקראת "ימת הלשון" שבשיאה הגיעה לגובה 180 מ' מתחת לפני הים. בתקופת התייבשותה שהחלה לפני 25,000 שנה, נוצר מישור כיכר הירדן (ע'ור) שבתוכו התחתר נהר הירדן ויצר את מישור ההצפה שלו הנקרא גאון הירדן (זור). לפני 15,000 שנה הצטמקה הימה סופית והשאירה אחריה את הכנרת ואת ים המלח.
טופוגרפיה
ממערב לכיכר הירדן (ע'ור) מתרוממים המדרונות המזרחיים של הרי השומרון בשיפוע ממוצע של כ-4 מעלות, אולם ישנם קטעי שטח בהם מגיע השיפוע עד 15 ואף 20 מעלות. בגזרה הצפונית קיימות מספר פרצות טופוגרפיות כאשר העמוקה שבהן היא הגראבן (פרוזדור טקטוני) של נחל תרצה (ואדי פאריעה) ופרצות נוספות הן ביקעת טמון וואדי מאליח באזור מחולה, ובגבול הצפוני נחל בזק (ואדי שובש). פרצות אלו מכתיבות את כווני הדרכים מגב ההר לבקע. בדרומו ובמרכזו המדרון מהשומרון לבקע רצוף ובקושי מאפשר מעבר בכיוון מזרח-מערב.
אספקת המים בבקעת הירדן
מפעל אספקת המים בקעת הירדן של חברת "מקורות" נועד לספק מים לתושבים היהודיים בבקעת הירדן. המפעל עצמאי ואינו קשור למערכת הארצית וכולל 44 בריכות, 28 קידוחים ו-28 תחנות שאיבה. ההפקה השנתית עומדת על 31,500 מיליון מ"ק.
מאגר תרצה בשפך נחל תרצה לנהר הירדן הוא אחד ממאגרי המים החשובים בבקעת הירדן. יפה רזיאל כותבת כי :"מדובר בשלושה סכרים מדורגים ... העליון מבין המאגרים משמש לשיקוע הבוץ והסחף, האמצעי לשאיבה לאחר הגשם והתחתון לתיירות בלבד - כבריכת חורף. מן המאגר האמצעי שואבים את המים למאגר מלאכותי הממוקם על גבעה קרובה, ולמאגר זה מחובר צינור המים של בקעת הירדן, שנועד להשקיית גידולי השדה".
אקלים
האקלים בבקעת הירדן הוא חם מאוד ויבש. קיים בו אפקט מדבר צל גשם, כלומר האוויר המגיע אליו מתחמם במהלך ירידתו לבקע וההרים התוחמים את הבקע מונעים חדירה של אוויר אחר. מבחינת האקלים דרומו של הבקע מהווה למעשה את ההמשך של מדבר יהודה.
הצומח
הצומח בבקע מחולק לרצועות אורך על פי ההבדלים בסוגי הסלע, האקלים, הגורם האנושי והתבליט של רצועות אלו. כללית, ככל שהאזור מזרחי יותר, עולה אחוז האלמנטים הסהרו-ערביים ויורד אחוז האלמנטים הים תיכוניים בצמחייה.
המדרגה העליונה
באזור זה שולטים שיחים ובני שיח המאפיינים בתות ספר ים תיכוניות כגון סירה קוצנית וקידה שעירה הפורחת בחודש מרץ בפריחה צהובה וריחנית. כמו כן מכסים את השטח חד שנתיים ורב שנתיים, ביניהם שלהבית קצרת שיניים וקיפודן מצוי, ובמקומות המסולעים געדה מצויה, כתלה חריפה, ולענת המדבר. וגאופיטים כמו חצב מצוי ועירית גדולה. בין הדגניים נמצא שיבולת-שועל מצויה, בן שעורה מצוי, ברומית מאוגדת, שעורת התבור, מלעניאל מצוי וחיטת הבר. פה ושם ניתן לראות עצים בודדים כמו אלה אטלנטית וחרוב מצוי.
אזור כפיפת השכבות
כמות המשקעים של 150–200 מ"מ והגיר הקשה גורמים לתפוצה רבה של רותם המדבר וצומח סלעים כמו געדה מצויה וכתלה חריפה. כמו כן מצויים כאן קידה שעירה, אוג קוצני וקיצנית צפופת עלים. בדרום מופיע צומח מדברי כמו זוגן השיח וערטל מדברי (בסביבות נחל פרת). מזרחית לשכבות הגיר הקשה מצויות גבעות קירטון נמוכות ומפאת כמות המשקעים הקטנה ( 200-300 מ"מ) נמצא כאן מלחית אשונה ונואית קוצנית, וגם אוכם מדברי. בתוך הערוצים ניתן למצוא מינים נדירם כמו לבנה רפואי בוואדי עוג'ה, ובואדי קיס הנשפך אליו פורחת בתחילת החורף חלמונית גדולה.
הבקעה
המישור שבין גבעות הקירטון לבין ביתרונות החואר. חלק ממנו משמש לחקלאות ולמרעה.
במישור זה קרקע מלוחה והשיח המסוגל להתקיים כאן בזכות שורשיו העמוקים הוא מלחית אשונה, ואתו מינים חד שנתיים כגון חיעד ספרדי, עדעד תכול, מלחית עדינה ואספרגולריה דו אבקנית, וליד יריחו אהל מצוי.
במוצאי הנחלים נמצא עצים כמו שיזף מצוי ובדרום זקום מצרי ותפוח סדום.
באזור זה קיימת חורשת סלוודורה פרסית בגבולה הצפוני של תפוצתה. בנאות המדבר קיימים זקום מצרי, מורינגה רותמית, פתילת המדבר הגדולה, סולנום החדק, בלוטנית אפריקנית ועוד.
ככר הירדן (ע'ור)
שולט כאן צומח של אדמות מלוחות בתנאי יובש: מצפון לארגמן שיחים כמו מלחית אשונה ומלוח קיפח, ודרומה יותר מלחית קשקשנית ואוכם ארץ ישראלי. בדרום הבקעה לעיתים אין כל צומח על הבתרונות עקב היות האזור יבש וצחיח, אך בשנים גשומות מופיעים בחורף חד שנתיים כגון אספרגולריה דו אבקנית, חיעד ספרדי, אהל מצוי, מלעניאל מצוי, לחך סגלגל, גרגרנית כוכבנית, אהרונסונית פקטורובסקי ועוד. ובתוך הערוצים מופיעים השיחים שהוזכרו.
גאון הירדן (זור)
זהו בית גידול לח ומלוח, לאורך הירדן גדלים בצפיפות עצים כמו צפצפת הפרת ואשל היאור. פה ושם ישנן נביעות מים מלוחים ולידם סמר ימי וקנה מצוי. בשטח מלחות שגדלים בהן בן מלח מכחיל ומיני אוכם.
החי
מבין היונקים אוכלי העשב ניתן לראות עדרים של צבאים בכל חלקי הבקעה, וגם הדורבן נפוץ בכל השטח. בגאון הירדן נמצאים גם חזירי בר, במקומות מסולעים מושבות של שפני סלע, וארנבות ישנן באזור כביש אלון ובביצת מלחה.
מבין הטורפים שכיח השועל בכל השטח, וכן זאבים וצבועים במידה מועטה יותר. בגאון הירדן ניתן למצוא חתול ביצות, גירית מצויה תן וסמור. בביצת מלחה נמצא קרקל ונמייה. ובאזור כביש אלון נמצא דלק. נמרים נצפו פעמים בודדות בביצת מלחה ובעין סמיה.
היסטוריה
באזור בקעת הירדן נמצאו מספר אתרים פרה-היסטוריים ובהם אתר מהתקופה הנאוליתית שהתגלה בסמוך לגלגל וכן בסמוך ליריחו, מספר אתרים מהתקופה הכלקוליתית נמצאו בבקעת פצאל וכן מהתקופת הברונזה הקדומה. המחקרים מעידים כי בקעת הירדן הייתה מרכז התיישבותי חשוב והופיעו בה לראשונה טכנולוגיות חדשות כגון הלהב הכנעני וכן קיימת בה עדות לראשית תופעת העיור בארץ ישראל.
בספר יהושע מוזכר גלגל כמקום דרכו נכנסו בני ישראל אל ארץ ישראל. במחקרים עדכניים נמצאו מספר אתרים דומים ותכליתם ממשיכה להיחקר. בקעת הירדן מזוהה עם נחלות שבטי יהודה, גד, ראובן, מנשה ובנימין.
בתקופת בית שני נבנו באזור מספר מבצרים-הצפוני והחשוב שבהם הוא מבצר אלכסנדריון בפסגת הסרטבה. במהלך המרד הגדול, לאחר דיכוי המרידה בגליל, הצבא הרומי ערך מסע כיבושים במישור החוף ובהמשך התקדם דרך בקעת הירדן אל פראיה שהייתה ממוקמת בעבר הירדן המזרחי. לאחר כיבוש אזור בקעת הירדן, הכוחות הרומיים נערכו לכיבוש ירושלים, כאשר עדיין נותרו כיסי התנגדות במצדה ובמכוור שהחזיקו מעמד גם לאחר נפילת ירושלים. לאחר דיכוי המרד, הצבא הרומי המשיך להחזיק מחנות באזור בקעת הירדן.
בשנת 1033 התרחשה רעידת האדמה בבקעת הירדן (1033), שגרמה להרוגים רבים ולנזק כבד.
ניסיונות לחידוש ההתיישבות היהודית באזור הבקעה החלו עוד בתקופת התקופה העות'מאנית בארץ ישראל אך הוכתרו בהצלחה רק בתקופת המנדט הבריטי, כאשר הוקם קיבוץ בית הערבה על אדמות הזיכיון של חברת האשלג בים המלח. לאחר אישור תוכנית החלוקה בכ"ט בנובמבר הקיבוץ נותר מחוץ לגבולות המדינה היהודית ולמחרת הכרזת המדינה ניתנה הוראת פינוי לקיבוץ.מ-1948 ועד 1967 הייתה הבקעה תחת שלטון ירדן.
בעקבות הסכם אוסלו בשנות ה-90, הוכרזו קרוב ל-90% משטחי הבקעה כאזורים בשליטה ישראלית מלאה (שטחי C). שטחים אלו מהווים כ־40% מכללי שטחי C.
התיישבות ישראלית בבקעה
החלק בין נהר הירדן לבין המורדות המזרחיים של יהודה ושומרון נכבש על ידי צה"ל במלחמת ששת הימים, והוקמו בו יישובים חקלאיים על פי "תוכנית אלון" בהתאם לתפיסה הביטחונית שמיקום היישובים הוא שיסמן גבולות בני הגנה ושמקומה הגאוגרפי של ירושלים, על מנת שתתפקד כבירה, במרכז הארץ ולא בגבולה המזרחי. יגאל אלון התווה תוכנית שעל פיה תוקם שדרה כפולה של יישובים בבקעה: קו יישובים אחד יימתח לאורך כביש הבקעה והאחר לאורך ציר שנקרא על שם תוכניתו "כביש אלון" במדרונות מזרח השומרון. התוכנית הביאה להקמת יישובים בעלי אופי חקלאי בבקעת הירדן.
גם האדריכל אברהם וכמן פרסם את אסטרטגיית ההתיישבות בבקעת הירדן שנקראת "תוכנית השדרה הכפולה" והגישה לשר ישראל גלילי. על פי תוכניתו זו בקעת הירדן כלולה בשטח השידרה המזרחית של מדינת ישראל מהחרמון בצפון, דרך בקעת הירדן ועד הערבה, אילת ואופירה. היישובים הוקמו בשלושה שלבים:
אוכלוסייה
באזור בקעת הירדן חיים כ־65,000 פלסטינים וכ־22,500 ישראלים יהודים, מהם 14,300 ביישובי המועצה אזורית עמק הירדן, בצפון הבקעה, ו-6,500 בהתנחלויות במועצות האזוריות ערבות הירדן ומגילות השייכות למחוז יהודה ושומרון וכ-1,400 במועצה המקומית מעלה אפרים שהיא המועצה המקומית בעלת מספר התושבים הקטן ביותר בישראל.
קצב גידול האוכלוסייה בשנות האלפיים איטי באופן יחסי בשל חוסר הוודאות המדיני אשר לעתיד האזור. עם זאת ניכרת יציבות בגידול היישובים בעיקר בגוש הצפוני - היישובים הדתיים מחולה, שדמות מחולה, חמדת ורותם, לקראת סוף העשור השני של המאה ה-21, קצב גידול האוכלוסייה החל לגדול בקצב מוגבר עם הקמת מאחזים חדשים והסדרת היישוב מבואות יריחו ב-2019, וב-2021, כמות התושבים חצתה את ה-6,000.
יישובים פלסטיניים בבקעה
בתקופת השלטון הירדני 1948–1967 יושבו בבקעה עשרות אלפי פליטים פלסטינים. ב-1961 מנתה יריחו 10,441 תושבים, והבקעה כולה 64,000 תושבים, רובם פליטים. במלחמת ששת הימים ברחו עשרות אלפי פלסטינים אל מעבר לנהר הירדן, והבקעה התרוקנה ממרבית תושביה. בין היישובים הפלסטינים בבקעה: יריחו, פארעה אל-ג'יפתליק, עקבת ג'בר, עוג'ה א-תחתא, ברדלה, עין אל-בידה, פסאיל, זובידאת, מרג' נאג'ה, באב אל נקב, אל-עקבה, אבזיק וח'רבת חומסה.
חלקי בקעת הירדן המערבית
בקעת הירדן המערבית שבשלטון ישראל מתחלקת לארבעה חלקים (מצפון לדרום):
חלקי בקעת הירדן המזרחית
בקעת הירדן המזרחית שבשלטון ירדן מתחלקת ל-12 חלקים (מצפון לדרום):
1.ע'ור פרעה
2. ע'ור ו'חדנה
4. ע'ור אבו עוביידה ( עמק סוכות )
5. ע'ור אל מסעיד
6. ע'ור דמיה (אדם העיר )
7. ע'ור אל כתר
9. ע'ור נמרין
10.ע'ור אל כפרין
11. ע'ור אל רמה
12. ערבות מואב
זפירוס
זפירוס או זפיר (ביוונית: Ζέφυρος) הוא אל הרוח המערבית במיתולוגיה היוונית, שחי במערה בתראקיה, אזור בצפון-מזרח יוון (של היום). הוא בנם של אאוס, אלת השחר, ואיאולוס, אל הרוחות, ואחיהם של בוריאס (אל הרוח הצפונית), יורוס (אל הרוח המזרחית) ונוטוס (אל הרוח הדרומית). זפירוס הוא מבשר האביב, המביא בכנפיו רוח מפרה, חמימה ונעימה.
מקבילו הרומאי של זפירוס הוא פאבוניוס, שהיה אחראי גם על פריחת הצמחים והפרחים.
על פי סיפורים שונים, זפירוס היה נשוי למספר נשים:
זפירוס, יקינתון ואפולו
יקינתון, בנם של המוזה קליאו ושל פיראוס מלך מקדוניה, היה נסיך נאה ומאהבם של האל אפולו וזפירוס. האגדה מספרת שיקינתון העדיף את אפולו. זפירוס נפגע עמוקות ונטר טינה לאפולו, אך הוא לא היה יכול לפגוע בו מפני שאפולו היה אל, יום אחד, כששני הנאהבים התאמנו בזריקת דיסקוס, נשף זפירוס רוח חזקה והטה את הדיסקוס ממסלולו. הדיסקוס פגע ביקינתון ופצע אותו אנושות. בסופו של דבר, מת יקינתון מפצעיו, ואפולו המתאבל יצר מדמו את פרח היקינתון.
מייקל ריבס
מייקל ריבס (באנגלית: Michael Reeves; נולד ב-20 בנובמבר 1997) הוא יוטיובר וסטרימר אמריקאי, הידוע ביותר בסרטוניו הקומיים העוסקים ברובוטיקה. בדצמבר 2019 ריבס הצטרף לקבוצת יוצרי התוכן OfflineTV.
ביוגרפיה
ריבס נולד לאב אמריקאי ולאם פיליפינית בהוואי. בזמן הלימודים בתיכון, ריבס לא התעניין במערכת החינוך והחל ללמוד לתכנת על מנת למצוא עבודה. מאוחר יותר הוא למד מדעי המחשב באוניברסיטת צפון אריזונה אך נשר כדי להתמקד בעבודה. באותה תקופה הוא עבד עבור ממשלת ארצות הברית כקבלן תוכנה.
קריירה
ב-17 באפריל 2017, בזמן לימודיו באוניברסיטה, הוא העלה את הסרטון הראשון שלו ליוטיוב, "הרובוט שמאיר לייזר לעין שלך", שהפך לוויראלי עוד ביום יציאתו, בו השיג ריבס את כ- 4,500 המנויים הראשונים לערוץ. רעיונות הווידאו הבאים שלו כללו בין היתר שואב אבק רובוטי שצורח ומקלל כאשר הוא מתנגש בקיר, רובוט שמשפריץ משקאות אנרגיה על המשתמש כשהעיניים שלו נעצמות, ובוט טוויטר שרוכש פריטים מאמזון לפי התגובות לציוץ שמקבלות הכי הרבה לייקים.
בדצמבר 2019 פורסם כי ריבס הצטרף ל- OfflineTV, קבוצת סטרימרים ויוטיוברים היוצרים תוכן ומתגוררים יחד בלוס אנג'לס, קליפורניה. בסרטון הראשון שלו עם הקבוצה יצר ריבס גרסה של לייזר טאג שכותרתו "טייזר טאג", בו השחקנים מחושמלים מטייזר לאחר שנורו.
ביוני 2020 החל ריבס לשדר ב- Twitch, שם הוא משחק ומתכנת בשידור חי. בשידור הבכורה שלו צפו יותר מ-30,000 צופים במקביל.
עם התמיכה הכספית של OfflineTV, ריבס רכש כלב רובוטי מסדרת Spot של Boston Dynamics בסוף 2020, אשר הופיע בסרטונים ובשידורים חיים של ריבס ויתר חבר OfflineTV.
חיים אישיים
ריבס נמצא במערכת יחסים עם הסטרימרית LilyPichu, אשר גם היא חברה ב-OfflineTV.
מולן
מוּלֶן (בצרפתית: Moulins, לעיתים, בעיקר בידי ה-SNCF גם: Moulins-sur-Allier - מולן על נהר האלייה) היא עיר צרפתית המשמשת כבירת מחוז אלייה שבחבל אוברן-רון-אלפ. העיר שימשה כבירת המחוז ההיסטורי בורבונה ומקום מושבו של דוכס בורבון. נכון ל-2011 מתגוררים בעיר 19,094 תושבים, ויחד עם תושבי המטרופולין שסביבה מתגוררים בה 61,448 תושבים.
העיר בנויה ברובה על גדתו המזרחית של נהר האלייה, אחד מיובליו של הלואר.
היסטוריה
מסמכים מתעדים את קיומה של העיר החל מ-990. האגדה מספרת כי אחד מדוכסי בורבון, אבד ביער במהלך יום ציד. במהלך שוטטותו ביער מצא מנוחה בטחנה שנבנתה על גדת הנהר. הדוכס התאהב בטוחנת שאירחה אותו, וכדי להצדיק את ביקוריו התכופים באזור בנה על גדת הנהר בסמוך לטחנה ארמון ציד. העיר התפתחה סביב הארמון, ומכאן שמה - שתרגומו המילולי: מטחנות.
העיר הפכה למקום מושב דוכס בורבון בשנת 1327, לאחרי ששארל הרביעי, מלך צרפת העניק את דוכסות בורבון ללואי הראשון, רוזן קרלמון והוא העביר את מושבו לעיר. העיר ירדה מגדולתה לאחר עריקתו של שארל השלישי, דוכס בורבון לחצרו של קרל החמישי ב-1523. לאחר סיום משפטו, ב-1531, הוחרמו נחלות הדוכסות והועברו לנכסי הכתר הצרפתי.
העיר הייתה מקום מושבו של שארל התשיעי ואמו קטרינה דה מדיצ'י, במשך כשלשה חודשים, מ-22 בדצמבר 1565 עד 23 במרץ 1566 במהלך סיורו בצרפת.
בעיר פועל מוזיאון לתלבושות במה.
ערים תאומות
לעיר ברית ערים תאומות עם הערים:
יוגי דב (סרט)
יוגי דב (באנגלית: Yogi Bear) הוא סרט אנימציה המבוסס על הסדרה באותו השם. הסרט משלב אנימציה עם צילומים רגילים.
עלילה
כאשר פארק ג'ליסטון מאבד פופולריות, מחליט ראש העיר למכור אותו לחוטבי עצים, ולפנות את תושביו החיות. יוגי ובובו, שזה ביתם היחיד, מחליטים להצטרף ליריבם שומר היער סמית' ולהציל את הפארק.
אגילרס
אָגַיְלָרְס (בספרדית: Aguilares) היא עיר בדרום פרובינציית טוקומאן בארגנטינה. זהו האזור העירוני הגדול ביותר במחוז ריו צ'יקו שבפרובינציה, כמו גם בירת המחוז.
העיר ממוקמת 85 ק"מ מדרום לבירת הפרובינציה, טוקומאן. העיר משתרעת לאורך כביש 38, ובין נהר מדינאס (בצפון) לנחל בריינטוס (בדרום).
היסטוריה
העיר הוקמה בשנת 1888 על ידי מושל הפרובינציה לידורו קנטרוס. שתי טחנות סוכר חשובות (אגילרס וסנטה ברברה) ומפעל גדול להנעלה (אלפרגטס) יחד עם פעילות חקלאית דינמית מאוד בסביבתה, מהווים את אבני היסוד הכלכליות של העיר.
גאורג שולץ
גאורג שולץ (בגרמנית: Georg Scholz; 10 באוקטובר 1890 – 27 בנובמבר 1945) היה צייר ריאליסטי גרמני.
ביוגרפיה
שולץ נולד בולפנביטל והעביר את הכשרתו האמנותית באקדמיה בקרלסרוהה, שם למד בין היתר אצל הנס תומה ווילהלם טריבנר. [1] בהמשך למד בברלין בתקופת לוביס קורינת. לאחר השירות הצבאי במלחמת העולם הראשונה שנמשכה בין השנים 1915 ל־1918, הוא חזר לצייר, ועבד בסגנון הממזג רעיונות קוביסטיים ופוטוריסטים (עתידניים).
בשנת 1919 שולץ הפך לחבר במפלגה הקומוניסטית בגרמניה, ועבודתו בשנים הבאות מותחת ביקורת חריפה על הסדר החברתי והכלכלי בגרמניה שלאחר המלחמה. ״החקלאים התעשייתיים״ שלו משנת 1920 הוא ציור שמן עם קולאז' המתאר חקלאי בלבוש תנ"כי עם כסף שבוקע ממצחו, יושב ליד אשתו המפלצתית המערסלת חזירון. בנם התת-אנושי, ראשו פתוח למעלה כדי להראות שהוא ריק. אולי יצירתו הידועה ביותר של שולץ, והיא אופיינית לציורים שהפיק בתחילת שנות העשרים, ומשלבים ביצוע ביקורתי עם סרקזם בולט.
שולץ הפך במהרה למנהיג קבוצת ה"אובייקטיביות החדשה", חבורת אמנים שעסקה בצורה צינית של ריאליזם. המפורסמים ביותר בקרב קבוצה זו הם מקס בקמן, ג'ורג' גרוס ואוטו דיקס, ועבודתו של שולץ התמודדה זמן קצר עם העבודות שלהם. אולם בשנת 1925 התרככה גישתו למשהו שקרוב יותר לנאו-קלאסיקה כפי שניתן לראות בפורטרט העצמי משנת 1926 והערום היושב משנת 1927.
בשנת 1925 מונה לפרופסור באקדמיה הלאומית לאמנות בקרלסרוהה, שם כללו תלמידיו את רודולף דיסינג'ר. שולץ החל לתרום בשנת 1926 למגזין הסאטירי Simplicissimus, ובשנת 1928 ביקר בפריז שם העריך במיוחד את פועלו של בונארד.
עם עלייתם לשלטון של היטלר והנאציזם בשנת 1933 פוטר שולץ במהירות מתפקיד ההוראה שלו. הוא הוכרז כאמן מנוון, יצירותיו היו בין אלה שנתפסו בשנת 1937 במסגרת מסע של הטיהור את התרבות הגרמנית על ידי הנאצים, ונאסר עליו לצייר בשנת 1939.
בשנת 1945 מינו כוחות הכיבוש הצרפתיים את שולץ כראש העיר בולדקירש, אך הוא נפטר באותה שנה שם.
מסדר האימפריה ההודית
המסדר הנעלה ביותר של האימפריה ההודית (באנגלית: The Most Eminent Order of the Indian Empire) הוא מסדר אבירות של הממלכה המאוחדת. המסדר נוסד בשנת 1878 על ידי המלכה ויקטוריה, באופן רשמי הוא קיים גם כיום אך לא צורפו אליו עמיתים חדשים מאז קבלת הודו את עצמאותה בשנת 1947. המוטו של המסדר הוא "Imperatricis auspiciis" (בלטינית: "תחת חסות הקיסרית"), כאשר בתקופת הקמתו הייתה המלכה ויקטוריה קיסרית הודו.
המסדר שימש בתקופת הראג' הבריטי בהודו המסדר הנמוך בדרגתו וניתן לבריטים ולמקומיים עבור שירות ותרומה לשלטון הבריטי בהודו. המסדר מעולם לא בוטל באופן רשמי למרות שכאמור לא צורפו אליו עמיתים נוספים לאחר שנת 1947 והעמית האחרון (בדרגת 'אביר מפקד גדול') מגהרג'י השלישי, המהראג'ה של דרנגדהרה, נפטר בשנת 2010. כיום המלך צ'ארלס השלישי עדיין עומד באופן רשמי בראש המסדר למרות שאין בו עמיתים.
ליבה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מסע הנשים לשלום
מסע הנשים לשלום (באנגלית: The Women's Peace Crusade) הייתה תנועה עממית סוציאליסטית שפעלה ברחבי בריטניה, בין השנים 1916 ל-1918. המטרה המרכזית שלה הייתה להפיץ את הרעיון של "שלום בין אנשים" כדרך לסיים את מלחמת העולם הראשונה ללא פיצויים וסיפוח שטחים. התנועה הוקמה בגלאזגו ביולי 1916, ונרשמה באופן רשמי ב-10 ביוני 1917. מאוחר יותר היא התרחבה ברחבי בריטניה ובשיאה הפעילות היו לה 33 סניפים. מסע הנשים לשלום ארגן הפגנות בלידס ברדפורד, לסטר, ברמינגהאם ולנקשייר. אף על פי שלמסע הנשים לשלום היה מספר משמעותי של תומכות, הממשלה והמשטרה התנגדו לפעילות התנועה וחברותיה.
תחילת הפעילות
מסע הנשים לשלום, המכונה לעיתים גם מסע הנשים למשא ומתן לשלום (Women's Peace Negotiation Crusade), מקורו בדרום גלאזגו בהפגנה שנערכה ב-23 ביולי 1916, בהשתתפות 5,000 אנשים. ההפגנה אורגנה על ידי הלן קרופורד, פעילה פמיניסטית, קומוניסטית בת מעמד הפועלים שהובילה גם את שביתת שכר בגלאזגו ב-1915. המניע להפגנה היה מכתב שפרסם בעיתון Labour Leader המבקר את הנשים שהן לא מארגנות פעולות מחאה. המפגשים הראשונים התקיימו בחלקים שונים של העיר גלאזגו, ולאחריהם התקיימו פגישות רחוב, תהלוכות, מכירת תגים והפצה של עלונים.
חברות
מסע נשים לשלום היה מבין תנועות השלום הגדולות בגלאזגו במהלך מלחמת העולם הראשונה. לתנועה נודעה תמיכה רחבה בקרב מעמד הפועלים והיא נחשבה לתנועה עממית.
האופוזיציה
מסע הנשים לשלום ספג ביקורת מעיתונות ופעילי ימין שמרנים. עיתון הימין מורנינג פוסט תיאר את התנועה בשם "אחד ארגוני התעמולה הפעילים ההרסניים ביותר במדינה". ב-11 באוגוסט 1917, צעדה של כ-1,200 נשים בלנקשייר נתקלה בהפגנת תמיכה במלחמה של 15,000 איש. המפגינים החלו להתעמת עם נשים ולצעוק לעברן "בוגדות! רוצחות!". רק נוכחות המשטרה עצרה את המפגנים מלפגוע פיזית בחברות מסע הנשים לשלום.
קלבוב
קלבוב (בפולנית: Klwów; ביידיש: קוויוו) הוא כפר קטן במחוז פשיסחה שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
בכפר שרידי מצודה מן המאה ה-13 וכנסייה שנבנתה בשנת 1491.
יהודי קלבוב
יהודים ישבו ביישוב מראשיתו, וקיימו בו קהילה עצמאית. בשנת 1864 הוצא להורג אחד מיהודי הכפר לאחר שהואשם בסיוע לשלטונות הרוסיים. בשנת 1897 נמנו ביישוב 467 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בו כ-80 משפחות יהודיות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לכפר פליטים יהודים, ובמאי 1941 נמנו במקום 546 יהודים. ב-22 באוקטובר 1942 גורשו כל יהודי הכפר לדז'וויצה הסמוכה, ממנה שולחו תוך זמן קצר עם יתר יהודי המקום למחנה ההשמדה טרבלינקה.
גלריית פריר
גלריית פריר (באנגלית: Freer Gallery of Art) היא חלק מן הסמית'סוניאן, ומציגה אומנות מאזור מזרח אסיה: אמנות יפנית, סינית, קוריאנית, הודית ופרסית. הגלריה נפתחה לקהל בשנת 1923, והיה הגלריה הראשונה לאומנות של מוסד הסמית'סוניאן.
גלריית פריר לאמנות של מוסד סמית'סוניאן וגלריה ארתור מ. סאקלר בוושינגטון הבירה אומרים כי מכאן ואילך, הם יתפקדו כמוזיאון הלאומי לאמנות אסיאתית, במסגרת "מיתוג מחדש" המדגיש את המוקד של האוספים שלהם.
היסטוריה
בגלריה מוצגים ציורים יפניים, מסכים מצוירים סיניים, קרמיקה קוריאנית והודית, ופסלים בודהיסטים. כמו כן מציג המוזיאון את חדר הטווס, חדר שהובא בשלמותו מבית אנגלי מן המאה ה-19.
משה ויינברג (מתאבק)
משה (מוני) ויינברג (19 בספטמבר 1939 – 5 בספטמבר 1972) היה מתאבק ישראלי ומאמן נבחרת ההיאבקות של ישראל, היה חבר המשלחת הישראלית לאולימפיאדת מינכן (1972), ונרצח על ידי מחבלים ערביים בטבח מינכן.
ביוגרפיה
משה ויינברג, יליד חיפה, היה בן יחיד להוריו אליעזר והניה. בילדותו נפטר אביו, אמו היגרה לגרמניה והוא גדל אצל סבתו. השכן של בית סבתו, ארווין בקר (1908-2000), שהיה מתאבק לשעבר מגרמניה, הציג בפניו את ספורט ההיאבקות והפך להיות המאמן שלו. ויינברג החל את קריירת ההיאבקות המקצועית שלו באגודת הפועל חיפה. במשך שמונה שנים היה אלוף נוער ובוגרים בהיאבקות בסגנון חופשי ובסגנון יווני-רומי. הוא ייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות וזכה במדליית ארד במכביה השישית (1961) ובמדליית זהב במכביה השביעית (1965). לאחר שירותו בצה"ל למד במדרשה לחינוך גופני במכון וינגייט, ולאחר מכן הצטרף לסגל החינוכי והמינהלי של המכון. אימן את קבוצת ההיאבקות של הפועל תל אביב ואת הנבחרת הלאומית. בין חניכיו היו אליעזר חלפין ומרק סלבין, שנרצחו עמו במינכן.
נסיבות מותו
בסביבות 4.30 בבוקר 5 בספטמבר 1972, חוליית מחבלים פלסטינים מארגון ספטמבר השחור נכנסה לכפר האולימפי במינכן ופרצה לבניין בו שכנה המשלחת הישראלית. הישראלי הראשון בו נתקלו היה ויינברג, שגר בדירה מס' 1 יחד עם שישה מאמנים ושופטים ישראליים נוספים (ויינברג כנראה נמצא מחוץ לדירה כאשר המחבלים נכנסו לבניין). כשהבין שמדובר בפיגוע טרור, ניסה ויינברג להכות את המחבלים, ואחד מהם ירה בו ופצע אותו בלחיו. לאחר שהמחבלים השתלטו על יתר הדיירים בדירה 1, חוץ מאחד שהצליח לברוח (טוביה סוקולסקי), נלקח ויינברג הפצוע על ידי המחבלים כדי לעזור להם למצוא את שאר הספורטאים הישראלים. ויינברג שמר על ראש צלול למרות פציעתו, ודילג על דירה 2 הסמוכה, בה שכנו חמישה ספורטאים בענפי הסיוף, קליעה ואתלטיקה. בזכותו של ויינברג לא התגלו החמישה על ידי המחבלים והצליחו לצאת מהבניין ולהינצל. ויינברג הוביל את המחבלים לדירה 3, שבה שכנו המתאבקים ומרימי המשקולות. כנראה שהוא קיווה שלספורטאים החזקים יהיה סיכוי טוב יותר להילחם במחבלים. אבל ששת הספורטאים ששכנו בדירה 3 הופתעו בשנתם ונתפסו על ידי המחבלים. כאשר הם הובילו את הספורטאים מדירה 3 אל דירה 1, ויינברג שוב ניסה לתקוף את המחבלים, והצליח להכות עד עילפון אחד מהם. אחד המתאבקים, גד צברי, ניצל את המהומה ונמלט בריצה מהירה דרך חניון תת-קרקעי כאשר הוא מתחמק מיריות המחבלים. הם הרגו את ויינברג בצרור יריות, והשליכו מחוץ לבניין את גופתו העירומה והמגואלת בדם, למען יראו וייראו. ויינברג היה בכך לקורבן הראשון מתוך אחד-עשר של הטבח.
ויינברג נקבר בפתח תקווה. ספד לו חיים בר-לב:
פלונטר (סרט)
פלונטר (באנגלית: Tangled; בתרגום לעברית: [שיער] סבוך) הוא סרט פנטזיה מוזיקלי משנת 2010, בהנפשה ממוחשבת המופק על ידי חברת וולט דיסני וה-50 במספרו המופק על ידי החברה. הסרט מבוסס באופן רופף על המעשייה הגרמנית "פעמונית" (רפונזל) באוסף של סיפורי העם שפורסמו על ידי האחים גרים. הסרט מספר את סיפורה של נסיכה אבודה עם שיער ארוך קסום אשר משתוקקת לעזוב את מגדלה המבודד. בניגוד לרצונה של אמה, היא מגייסת את עזרתו של גנב שודד לקחת אותה החוצה אל העולם שאותו היא מעולם לא ראתה.
הסרט זכה להצלחה גדולה בעולם גם מבחינת הביקורות (הוא קיבל ציון של 90% באתר הביקורות "Rotten Tomatoes") וגם מבחינת ההכנסות של הסרט שהכניס יותר מ-$590,000,000 והיה לסרט המונפש הרביעי הכי מכניס של דיסני.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
עלילה
טיפה של אור שמש נופלת על הקרקע וגדלה לפרח. אישה זקנה בשם גות'ל מוצאת אותו ומשתמשת בו כדי לשמור על עצמה צעירה על ידי שירה לפרח. מאות שנים מאוחר יותר, ממלכה בשם ממלכת השמש הוקמה, והיא נשלטת על ידי מלך ומלכה. המלכה הופכת להיות חולה במהלך ההריון, והנתינים חיפשו אחר הפרח האגדי. המלכה ניזונה בסופו של דבר מהפרח, נרפאת, ויולדת בת בשם רפונזל, ששיער הזהב שלה ספג את היכולות של הפרח. גות'ל מגלה זאת ומנסה לגנוב קצוות שיערה של רפונזל. עם זאת, היא מוצאת שברגע שהשיער נחתך, הוא הופך לחום ומאבד את כוחותיו. היא חוטפת את רפונזל ומסתירה אותה במגדל, שומרת את הכוחות של הפרח לעצמה, ומגדלת אותה כילדה שלה. בכל שנה, ביום ההולדת של רפונזל, הוריה הביולוגים ונתיניהם משחררים אלפי עששיות לשמים, בתקווה שהנסיכה האבודה תחזור. רפונזל רואה את הפנסים במהלך השנים מהמגדל הגבוה שלה וביום הולדתה ה-18 הקרב ובא, היא מבקשת מגות'ל לקחת אותה החוצה כדי לראות את מקור האורות הצפים כמתנתה, אבל גות'ל מסרבת.
בינתיים, פלין ריידר הכריזמטי ושותפיו גונבים את הכתר של הנסיכה האבודה. במהלך המרדף מקסימוס, הסוס של קפטן השומרים, מופרד מהרוכב שלו וממשיך לחפש את פלין לבד. פלין מערים על שותפיו, לוקח את הנזר, ונתקל במגדל של רפונזל. הוא מטפס עליו אבל מעולף על ידי רפונזל המפוחדת, שמסתירה אותו בארון. כאשר גות'ל חוזרת, רפונזל מנסה להראות לה את השבוי שלה, אבל גות'ל מתעלמת ממנה, ואומרת לה שהיא לעולם לא תעזוב את המגדל, אבל רפונזל הנואשת אך החדה מבקשת מגות'ל צבע מיוחד ליום הולדתה הנמצא במרחק של 3 ימים. גות'ל עוזבת ורפונזל מוציאה את פלין מהארון שלה וקושרת אותו לכיסא. כאשר הוא מתעורר, היא מספרת לו שהיא תיתן לו את הנזר אם הוא ייקח אותה לראות את האורות. פלין לוקח אותה לפונדק "הברווזון המכורבל" המלא בבריונים, בתקווה להפחיד אותה ולוותר על בקשתה, אבל הבריונים מוקסמים מרפונזל, אשר מעודדת אותם ללכת בעקבות החלומות שלהם.
אמא גות'ל רואה את מקסימוס ללא רוכב ודואגת שמישהו ימצא את רפונזל. היא חוזרת למגדל ומגלה שרפונזל נעלמה. בינתיים, השומרים פולשים לפונדק, אבל רפונזל ופלין בורחים. המרדף מסתיים בסכר, ומקסימוס גורם לקריסתו. פלין ורפונזל נלכדים במערה שמוצפת מתוצאת קריסת הסכר. פלין מאמין שהוא עומד למות ומודה ששמו האמיתי הוא יוג'ין פיצהרברט. רפונזל מודה שיש לה שיער שזוהר כשהיא שרה. היא משתמשת באור השיער שלה והם מוצאים את הדרך החוצה. מאוחר יותר, כאשר יוג'ין הולך לאסוף עצי הסקה, גות'ל פוגשת את רפונזל ועומדת על כך שלפלין לא אכפת ממנה ורק רוצה את הנזר. גות'ל נותנת לרפונזל את הנזר, ומציעה לה להחזיר אותו לפלין ולראות אם הוא עדיין יישאר איתה.
רפונזל מנסה לרפא את יוג'ין הגוסס, שבנשימתו האחרונה מצהיר על אהבתו אליה. רפונזל בוכה. דמעה אחת, המלאה בכוחותיה, נוחתת על לחיו ומשיבה אותו לחיים. בחזרה בממלכה, משפחת המלוכה מתאחדת והמלך והמלכה מקבלים את יוג'ין בברכה למשפחה.
הפקה
"פלונטר" היה בפיתוח במשך 6 שנים ועלה יותר מ-260 מיליון דולר להפיקו. במקור הודיעו באפריל 2007 כי האנימטור דין ולינס יביים את הסרט לצד גלן קין. ב-9 באוקטובר 2008, דווח כי קין וולינס התפטרו מתפקידם כבמאים, והוחלפו על ידי הצוות של ביירון הווארד ונייתן גרנו, המנהלים של סרט האנימציה "בולט". קין נשאר כמפיק בפועל, בעוד ולקינס עבר לפתח סרטים קצרים אחרים.
שינוי שם הסרט
"הנסיכה והצפרדע", סרט האנימציה הקודם של דיסני, התקבל היטב על ידי מבקרים שונים וגרף כמעט 270 מיליון דולר ברחבי העולם, אך לא היה מוצלח כמו שדיסני קיוו. דיסני האמינו כי הדגש על נסיכות גרם לבנים להימנע מלראות את הסרט. על מנת לשווק את הסרט לשני המינים, דיסני שינו שמו של הסרט מ"רפונזל" ל"פלונטר" תוך השמת דגש על פלין ריידר, הדמות הגברית הראשית בסרט. דיסני ספגו ביקורת על שינוי הכותרת הקלאסית כאסטרטגיה שיווקית. פלויד נורמן, אנימטור לשעבר של חברת וולט דיסני ופיקסאר אמר, "הרעיון לשנות את הכותרת של קלאסיקה כמו 'רפונזל' ל'פלונטר' הוא מעבר לטיפשי. אני משוכנע שהם לא ירוויחו מכך דבר פרט לכך שהציבור יראה את דיסני כמנסה נואשות למצוא קהל."
פלונטר עד עצם היום הזה
ב-13 בינואר 2012 יצאה לאקרנים גרסת התלת־ממד של סרט האנימציה הקלאסי של דיסני "היפה והחיה". לפני הסרט הוקרן סרט קצר בן 6 דקות בשם "פלונטר עד עצם היום הזה". הסרט מתרחש ביום חתונתם של רפונזל ויוג'ין, ועוקב אחר נושאי הטבעות, הזיקית פסקל והסוס מקסימוס, שמאבדים את הטבעות ויוצאים למסע רווי הרס בעיר במטרה להשיב אותן. הסרט שודר בערוץ דיסני לפני הקרנת הבכורה הטלוויזיונית של "הנסיכה והצפרדע", ולאחר מכן צורף גם כרצועת בונוס למהדורת היהלום של ה-DVD של "סינדרלה".
מחזמר
באפריל 2015 דווח כי אלן מנקן וגלן סלייטר כתבו שלושה שירים חדשים לטובת מחזמר המבוסס על הסרט. המחזמר עלה בנובמבר 2015 על במת דיסני מג'יק, אחת משתי אוניות התענוגות של דיסני.
פלונטר: לפני שהכל התחיל ופלונטר: הסדרה
"פלונטר: לפני שהכל התחיל" הוא סרט טלוויזיה ששודר בערוץ דיסני ב-10 במרץ 2017. הסרט מהווה פיילוט לסדרת טלוויזיה מצוירת באנימציה קלאסית הנקראת "פלונטר: הסדרה", שעלתה בערוץ דיסני ב-24 במרץ 2017. עלילת הסדרה תתרחש בין עלילת הסרט לעלילת "פלונטר עד עצם היום הזה".
הדי לאמאר
הדי לאמאר (9 בנובמבר 1914 – 19 בינואר 2000) הייתה ממציאה אמריקאית יהודייה מומרת ושחקנית קולנוע ילידת-אוסטריה, שנודעת בזכות המצאותיה וביניהן פיתוח טכנולוגיית שידור גלי רדיו בדילוגי תדר ובזכות כיכובה בהוליווד.
ביוגרפיה
נולדה בשם הדוויג אווה מריה קיזלר (בגרמנית: Hedwig Eva Maria Kiesler) בווינה שבאוסטרו-הונגריה דאז, להורים יהודים ממוצא גליציאני והונגרי. עם זאת, אמה התנצרה לקתוליות, וכך גם גידלה אותה כנוצרייה. קיזלר התפרסמה בתחילת שנות ה-30 כשחקנית קולנוע. בשנת 1933 התפרסמה כאישה הראשונה שהופיעה בסרט "מהוגן" כשהיא חשופת חזה, בסרט הצ'כי "אקסטזה". הסרט עורר סערה ציבורית משום שהיה הראשון שהראה את פניה של אישה בעת אורגזמה, וכן עירום נשי. לימים טענה קיזלר כי מעולם לא הסכימה להצטלם כשהיא חשופת חזה, ושסצנת העירום הקצרה הושגה במרמה על ידי כך שהבמאי רכש מצלמות מקרבות במיוחד.
זמן קצר לאחר מכן פגשה את פרידריך מנדל, איש עסקים אוסטרופשיסט עשיר. השניים נישאו בקארלסקירכה כאשר מנדל היה בן 33 ולאמאר בת 18. לאחר נישואיהם רכש מנדל את כל עותקי הסרט. מנדל היה מבכירי סוחרי הנשק באוסטריה ומקורב לגורמים במפלגה הנאצית, למרות שורשיו היהודיים. ביתם של קיזלר ומנדל הפך למוקד ביקורים של בכירי הפאשיסטים באירופה של שנות ה-30, בהם גם אדולף היטלר ובניטו מוסוליני. כך נחשפה קיזלר לסוגי הנשק והטכנולוגיות שהיו בידיהם.
בשנת 1937 ברחה קיזלר לפריז והתגרשה מבעלה, שנהג להתעלל בה פיזית ורגשית. בפריז פגשה את ראש אולפני MGM לואי ב. מאייר, שבחר עבורה את שם הבמה "הדי לאמאר", על שם ברברה לה מאר, כוכבת הקולנוע האילם אשר מתה ב-1926. הדי לאמאר הופיעה בסרטים רבים בבריטניה ובארצות הברית. תפקידה המפורסם ביותר היה גילום דמותה של דלילה באפוס הקולנועי של דה מיל "שמשון ודלילה".
היא התפרסמה גם בזכות חלקה, במשותף עם המלחין ג'ורג' אנתייל, ברישום פטנט על טכנולוגיית שידור גלי רדיו בדילוגי תדר. המצאה זו הובילה, בשנות ה-50, לשימוש במערכות תקשורת צבאיות שהותקנו בספינות הצי האמריקאי. טכנולוגיה זו או דומה לה מונחת ביסודם של רבים מיישומי הרדיו המודרניים, בהם תקשורת סלולרית, בלוטות' ו-GPS.
אחד מציטוטיה המפורסמים: "כל בחורה יכולה להיות זוהרת. כל שעליה לעשות הוא לעמוד בשקט ולהיראות טיפשה".
ב-9 בנובמבר 2015 הופיע שרבוט גוגל על שמה של לאמאר.
ב-2018 החלה הפקה הוליוודית ביוגרפית על אודות חייה, בגילומה של גל גדות.
אסטרואיד 32730 Lamarr, שהתגלה ב-1951 על ידי קרל ריינמוט, נקרא על שמה. ההכרזה נעשתה באוגוסט 2019.
מעורבות בפלילים
היא נעצרה פעמיים באשמת גנבה מחנויות (ב-1966 וב-1991), אך האישומים נגדה בוטלו.
חייה האישיים
היא נפטרה בשנת 2000 בביתה שבפלורידה. על פי בקשתה, פיזר בנה הצעיר את אפר גופתה ביערות וינה שבמולדתה אוסטריה.
יחסי הולנד–פורטוגל
היחסים בין הולנד לבין הרפובליקה הפורטוגלית ידעו עליות ומורדות רבים. בחלק מהתקופות היחסים היו טובים, אך בחלק מהתקופות היו היחסים מאוד מתוחים. עד שלהי המאה ה-16, היחסים היו טובים מאוד, עד הולנד החלה לטעון שיש לה ריבונות על שטחים פורטוגליים ברחבי העולם, למורת רוחה של פורטוגל. שיא המתיחות בין שתי המדינות היה בתקופת מלחמת הולנד–פורטוגל ארוכת השנים. לאחר המלחמה שתי המדינות חתמו על הסכם שיפור יחסים להחזרת שיתוף הפעולה בין השתיים (אך עד היום לא נחתם הסכם שלום בין המדינות, ובפועל הולנד ופורטוגל נמצאות במצב מלחמה).
בתקופת רודנותו של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר היחסים נעשו שוב מתוחים, אך בעקבות מהפכת הציפורנים (בה הפכה פורטוגל לדמוקרטיה) היחסים השתפרו מאוד.
כיום מתקיימים בין שתי המדינות יחסים דיפלומטיים, ושתי המדינות מחזיקות שגרירויות אחת אצל השנייה.
היסטוריה
המגעים הראשונים שבין הולנד לפורטוגל מתוארכים לשנת 1147, אז סייעו הצלבנים הפלמיים וההולנדים בגירוש המורים, עם מוסלמי ששכן בחצי האי האיברי בתחילת המילניום השני לספירה, מליסבון. כאות תודה, נתן אפונסו הראשון, מלך פורטוגל הטבות להולנדים ופלמים בסחר עם פורטוגל ועם בני העם הפורטוגלי.
במהלך המאה השש עשרה הפכה ממלכת פורטוגל לשותפת סחר חשובה ביותר עבור הרפובליקה ההולנדית לאחר נפילת העיר אנטוורפן בידי הכוחות הספרדיים במהלך מלחמת שמונים השנה (או המרד ההולנדי). ההנהגה הפורטוגלית נשארה נייטרלית בסכסוך, מכיוון שמצד אחד הייתה לה ברית חזקה עם הממלכה המאוחדת (שעזרה להולנדים) אך לא רצתה להסתכן במלחמה עם ספרד (שנלחמה נגד ההולנדים).
במהלך תקופת "האיחוד האיברי" (אוניה פרסונלית של ספרד ופורטוגל תחת פליפה השני, מלך ספרד) התדרדרו היחסים שבין שתי המדינות. שיא המתח הגיע כאשר טענה הולנד ריבונות על שטחים פורטוגליים בדרום אמריקה, אסיה ואפריקה. המחלוקות הטריטוריאליות בין הרפובליקה ההולנדית לממלכת פורטוגל הסתיימו בשנת 1661 עם חתימת אמנת האג, שמטרתה לסיים את הסכסוכים בין המדינות ולהקים מחדש את השותפות הכלכלית ביניהן. שלוש שנים לאחר מכן, הרפובליקה ההולנדית וממלכת פורטוגל חתמו על הסכם כלכלי. ב-2 באוגוסט 1675 נחנך בית הכנסת הפורטוגלי באמסטרדם בתפילה חגיגית.
היחסים בין פורטוגל שתחת שלטונו של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר היו יחסים מתוחים והשתפרו מיד לאחר מהפכת הציפורנים בפורטוגל. שתי המדינות הן שותפות כלכליות, חברות בברית נאט"ו וב.
הקמפיין הפלסטיני לחרם אקדמי ותרבותי על ישראל
הקמפיין הפלסטיני לחרם אקדמי ותרבותי על ישראל (באנגלית: Palestinian Campaign for the Academic and Cultural Boycott of Israel ובראשי תיבות - PACBI) הוא תנועת חרם על ישראל שנוסדה באפריל 2004. הקמפיין נוסד על ידי קבוצת אקדמאים ואנשי רוח פלסטינים ברמאללה, כחלק מפעילות ה-BDS. התנועה קוראת לחרם ולחץ בינלאומי על ישראל, ובעיקר על מוסדותיה האקדמיים, המעורבים לטענת התנועה בהנצחת הכיבוש הישראלי. בין נימוקי התנועה נאמר שישראל מדכאת את החופש האקדמי של הפלסטינים.
התנועה היא תת-ארגון של תנועת ה-BDS, ואחד ממייסדיה הוא עומר ברגותי.
הקמת התנועה
התנועה נוסדה ברמאללה באפריל 2004. היא התבססה על הצהרה מאוגוסט 2002 הקוראת לחרם כלכלי, תרבותי ואקדמי על ישראל, ועל הצהרה מאוקטובר 2003 בה אקדמאים ואנשי רוח פלסטינים בשטחים הפלסטיניים ובפזורה הפלסטינית קוראים להחרים את האקדמיה בישראל. על פי דוברי התנועה, הם שאבו השראה מהמאבק לביטול האפרטהייד בדרום אפריקה, שהצליח בין היתר בזכות חרם דומה.
פעילויות בולטות
באפריל 2005 ניסתה התנועה לרתום לשורותיה את איגוד המרצים באוניברסיטאות בבריטניה. באיגוד הוחלט להחרים את אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת בר-אילן. לאחר חודש בוטלה ההחלטה, בנימוקים הבאים: החרם מהווה פגיעה בחופש האקדמי, הוא פוגע בדיאלוג ובמאמצי השלום בין ישראלים לפלסטינים, ואין זה מוצדק להחרים את ישראל בלבד. בשנת 2007 נעשה ניסיון דומה להחרים מוסדות אקדמיים בישראל, אך הוא נכשל.
בשנת 2009 הופיע הזמר לאונרד כהן באצטדיון רמת גן. יומיים לאחר מכן נקבעה הופעה של כהן בהיכל התרבות החדש ברמאללה. ההופעה אורגנה על ידי קדורה פארס ונמכרו כאלף כרטיסים, אך תנועת הקמפיין הפלסטיני לחרם אקדמי ותרבותי על ישראל קראה להחרים את ההופעה, בשל תמיכתו של כהן במדינת ישראל והופעותיו בפני חיילים בתקופת מלחמת יום הכיפורים. בסופו של דבר בוטלה ההופעה ברמאללה.
בפברואר 2011 החלה התנועה לארגן הפגנות נגד ישראל במופעיה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית ברחבי העולם.
באוקטובר 2017 גרמה התנועה לביטול הקרנת סרט של הבמאי הלבנוני זיאד דווירי ברמאללה, בטענה שהוא מעודד נורמליזציה ביחסים עם ישראל.
בספטמבר 2018, בלחץ התנועה, ביטלה הזמרת לנה דל ריי את השתתפותה בפסטיבל מטאור בלהבות הבשן. בעקבותיה ביטלו אמנים רבים נוספים את השתתפותם.
תא משרדי
תא משרדי (שְׁקוּבִּית; באנגלית: קְיוּבִּיקֵל – Cubicle) הוא מרחב עבודה אישי סגור למחצה, המופרד משכניו באמצעות מחיצות (לרוב בגובה 1.5 - 1.8 מטרים). צד אחד של התא פתוח בחלקו או לגמרי כדי לאפשר גישה לתוכו. מרחבי העבודה הללו משמשים כתחליף לחדרי משרד, במקומות עבודה הפועלים במרחב עבודה פתוח. התא המשרדי מאפשר לנצל את השטח ביתר יעילות, שכן מחיצות התא דקות מקירות, והשטח המוקצב לעובד בתא קטן מזה המוקצב בחדר, זאת תוך כדי יצירת סביבת עבודה "פתוחה" ושיתופית יותר.
התא המשרדי מספק לאדם היושב בו מידת פרטיות מסוימת, תוך כדי שימוש מינימלי במקום. המחיצות מאפשרות התאמה אישית לצורכי העובד (או המעביד) הן בצורת המחיצות והן באלמנטים אותם ניתן לקשר אליהן בעזרת הברגה פשוטה, כמו מגירות, שולחנות כתיבה ושרטוט, מדפים וכדומה.
יש המקשרים את תופעת התאים המשרדיים לחברת המחשבים אינטל, שהחלה לספקם לעובדיה בשנות ה-60 ובכך גרמה לתופעה לצבור תאוצה. המצאת התאים עצמם מיוחסת לרוברט פרופסט, מעצב מקולורדו אשר עבד בחברת עיצוב רהיטים. פרופסט קרא לתכנון הראשון שלו "Action Office" (בתרגום חופשי לעברית: "משרד פעיל").
כיום חברות רבות משתמשות בעיצוב התאים המשרדיים כנדבך עיקרי לתכנון חללי העבודה שלהם. התאים, שקושרו עם הזמן לדיכוי העובד על ידי מעבידו, הפכו לסמל לשיעבוד לחומרנות ולבינוניות. הם מופיעים במקרים רבים בתרבות כדבר מה מדכא, המנתק את היושב בו מהסביבה החיצונית, ומאידך תחליף דל מידי ולפיכך משפיל למשרד, ובהיותו חלק מ"מרחב עבודה פתוח" - גם מונע פרטיות. בין האזכורים הרבים ראוי לציון הקומיקס "דילברט" וכמו כן הסדרה "המופע של דרו קארי", בה אחת הדמויות מספרת שהתא המשרדי הומצא לאחר שהתגלה כי "דרושים רק שלושה קירות כדי לגרום לאדם להרגיש כלוא".
ג'וש קאודרי
ג'וש קאודרי (באנגלית: Josh Cowdery; נולד ב-23 בדצמבר 1978) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ראשית חייו
קאודרי נולד בליטל רוק, ארקנסו. בזמן שהוא למד בבית הספר התיכון סילבן הילס בשרווד, ארקנסו, הוא עזר להקים קבוצת אלתור עם החבר הקרוב וס בנטלי ואחיו פטריק ודמיאן באנטינג, שנקראת B (3) + C. בהמשך סיים את לימודיו באוניברסיטת ארקנסו בתואר ניהול שיווק, משחק ופסיכולוגיה.
קריירה
בשנת 2012 הופיע קאודרי בסרט "הנוקמים". לאחר מכן, הדמות אותה שיחק עברה לסדרת הטלוויזיה "סוכני S.H.I.E.L.D." בשנת 2013.
בשנת 2016, הוא שיחק בתפקיד "הנרי שו ג'וניור" בסרט הקולנוע, חיות הפלא והיכן למצוא אותן.
בללייקה
בַּלַלַייקָה (בכתב רוסי: Балалайка) היא כלי מיתר מסורתי במרכז אסיה ובפרט ברוסיה. לבללייקה אופיינית תיבת תהודה משולשת העשויה מעץ ו-3 מיתרים (לעיתים שישה, בזוגות). הבללייקה הפכה לאחד כלי המיתר החשובים במזרח אירופה, בייחוד ברוסיה ובאוקראינה. רפרטואר הדורש טכניקת נגינה מורכבת קידם את הבללייקה לדרגת חשיבות של כלי נגינה קלאסי, ויצירות רבות נכתבו במיוחד עבורה.
יש שישה גדלים שונים של בללייקות. הגודל השכיח ביותר המשמש לנגינת סולו הוא הגודל הבינוני (מכונה בללייקה פּרִימָה). כוונון המיתרים של בללייקה פרימה הוא מי, מי, לה (שני המיתרים התחתונים מכווננים לאותו גובה), ומנגנים עליה בעזרת האצבעות בטכניקה מיוחדת, לעיתים קרובות בפריטת טרמולו. תכונה מיוחדת של בללייקה זו היא שהרווח בין המיתר הראשון והשני גדול מהרווח בין המיתר השני ושלישי.
גדלים נוספים הם:
על בללייקות בס וקונטרבס פורטים בעזרת מפרט.
הכוונון עשוי להשתנות ממקום למקום ובהתאם לסוג המוזיקה המנוגנת. לעיתים הבללייקה פרימה מכווננת "בסגנון גיטרה", סול, סי, רה, בדומה לשלושת המיתרים הדקים של הגיטרה הרוסית, מה שמקל על נגני גיטרה רוסית לנגן בה.
בשלוש הבללייקות הקטנות יותר (פיקולו, פרימה וסקונדה), מקובל להשתמש בשני מיתרי ניילון (המיתרים התחתונים הזהים) ובמיתר מתכת אחד (העליון).
כלי נגינה זה הפך לשמו של שיר מפורסם של הזמרת אילנית. ישנו שיר נוסף "נגני לי (בללייקה)" בביצועו של דורון מזר שחיברה שמרית אור והלחין ננסי ברנדס.