cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סילביה גסטי
פרסים ואותות הוקרה
במהלך לימודיה באקדמיה, גסטי זכתה במספר תחרויות שירה, ביניהן התחרות הבינלאומית לפסנתרנים וזמרים ע"ש רוברט שומאן בברלין, בה זכתה בשנת 1960 במקום השלישי. בשנת 1958 זכתה גסטי בתחרות השירה ע"ש פרנץ ליסט והגיעה למקום השלישי בתחרות שירה בטולוז. בשנת 1966 היא זכתה בפרס האמנות של גרמניה המזרחית, ובשנת 1968 הוענק לה על ידי הסנאט של ברלין התואר, תואר כבוד המוענק לזמרי אופרה ומוזיקה קלאסית. בשנת 2005 זכתה באות הכבוד "" של הרפובליקה ההונגרית, כאות הוקרה על הקריירה המפוארת שלה.
משפחה וחיים אישיים
אביה של גסטי, שהיה ממוצא פולני, היה רופא, אף על פי שרצונו המקורי היה להיות שחקן. את העניין והכישרון באמנויות גשטי ירשה, לטענתה, מאמה, שרצתה להיות זמרת, אולם אביה של גסטי, מנע זאת ממנה. אחותה של גסטי, אריקה ויטקובסקי, היא מורה לפסנתר, ציירת ומשוררת. מעט לפני תחילת לימודיה באקדמיה נולד לה ולבן זוגה פיטר גסטי בן, שנקרא גם הוא פיטר גסטי, ולאחר מכן הם נישאו. גסטי נפטרה בדצמבר 2018 בשטוטגרט, בגיל 84.
מדיארקסי
מדיארקסי (בהונגרית: Magyarkeszi) הוא כפר במחוז טולנה, בנפת טמאשי.
מיקום
מדיארקסי ממוקם בחלק הצפוני-מערבי של מחוז טולנה, בחלק הצפוני של גבעות שומוג'-טולנה, במפגש של שלושה מחוזות (טולנה, שומוג', פייר). היישוב משתרע על שטח של 31,850 דונם, מתוכם 3560 דונם שטח פנימי.
נגישות
אפשר להגיע אל הכפר ששוכן בעמק נחל טיטה מכביש ראשי 65 בדרך צדדית שמסתעפת מהכביש הראשי באירגסמצ'ה, כביש זה ממוספר 6407 עד נאג'סוקוי, ומשם הוא ממוספר 6409. העיירה הקרובה ביותר היא טמאשי, שנמצאת במרחק של 20 ק"מ מהכפר, אך גם משיופוק, כלומר אגם הבלטון המרחק הוא רק 35 ק"מ.
היסטוריה
עד 1703 שם הכפר היה קֶסֶה או קֶסִי. היישוב, שנהרס לאחר הכיבוש הטורקי (1526–1676), ניתן על ידי לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה למשפחת אסטרהאזי, שיישבה במקום תושבים חדשים מאזור דרום סלובקיה של היום (אז צפון הונגריה) ושמו של המקום התחלף מקסי לטוטקסי (טוט הוא כינוי בהונגרית לסלובקים) ואת שמו הנוכחי, מדיארקסי (שפירושו קסי ההונגרי) נושא רק משנת 1903.
המקום היה מיושב כבר בתקופת האבן. לאחר התיישבות המדיארים במרכז אירופה השתלטה עליו חמולת גוטקלד. על פי מסמכים כנסייתיים, בשנת 1274 היו ביישוב כנסייה ומושב קבוע של כומר שנהרסו בתקופת השלטון הטורקי. בזמן מלחמת האיכרים בראשות גיירג' דוז'ה בשנת 1514, אוכלוסיית הכפר הגיעה לשש מאות. לאחר האסון של קרב מוהאץ' בשנת 1526, הטורקים הרגו את תושבי הכפר בן 500 התושבים או מכרו אותם לעבדות. אלה ששרדו התחבאו ביערות האזור.
טוטקסי מוזכר גם בתקופת האימפריה האוסטרו-הונגרית כאחד מ-30 הכפרים החשובים ביותר בחלק המערבי של המחוז, שכונה נפת דומבוואר. תושבי הכפר הפכו לקלוויניסטים בשנת 1703, ובשנת 1727 הוקמה מחדש בכפר גם הקהילה הקתולית. כנסיית סנט מיהאי על שם המלאך הקדוש נבנתה בשנת 1742. בשנת 1880 נמצא ספר מרשם האוכלוסין של הנסיך מיקלוש אסטרהאזי עם רישומים מאז שנת 1735. מאותה השנה ישנם אם כן נתונים על מספר האוכלוסייה והעדות הדתיות לרבות יהודים במקום:
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-68
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-68 הידוע בשם טקס הבאפט"א נערך ב-8 בפברואר 2015 בבית האופרה המלכותית שבלונדון, להענקת פרסים לסרטי הקולנוע הבריטיים והזרים של שנת 2014. את הפרסים מעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה לסרט הקולנוע וסרט התעודה הטובים ביותר שהוקרנו בבתי הקולנוע בבריטניה ב-2014.
על שמות המועמדים הכריזו ב-9 בינואר 2015 סטיבן פריי והשחקן סם קלאפלין. הטקס שודר בערוץ BBC One ובערוץ. סטיבן פריי הנחה את הטקס בפעם העשירית. הטקס נפתח בהופעה של להקת הרוק הבריטית קסביאן בשיר "Stevie".
נסים לבאי
ניסים בקיר לבאי (באדיגית: Нисим ЛIыпый) (נולד ב-9 בספטמבר 1962) היה ראש המועצה המקומית כפר כמא.
נבחר ליו"ר ה-14 של המועצה המקומית כפר כמא בשנת 2008, ועד 2013 כיהן כראש המועצה.
שירת בצה"ל והשתחרר בדרגת סא"ל. הוא בעל תואר שני במנהל עסקים.
נשוי ואב לשני ילדים וסבא ל-1.
א-דאמון
א-דאמון (בערבית: الدامون) היה כפר ערבי ששכן 11.5 ק"מ מהעיר עכו והתרוקן מתושביו במהלך מלחמת העצמאות, בעקבות הפצצה של צה"ל. ב-1945, הכפר מנה 1,310 תושבים, רובם מוסלמים והיתר נוצרים. א-דאמון גבל בנחל נעמן (נחל א-נעמין), שתושבי הכפר השתמשו בו להשקיה, וכן למי שתייה מבארות שבנו.
ראשית הכפר עד לתקופה הצלבנית
א-דאמון מוזכר במקורות ערביים ופרסיים קדומים החל מהמאה ה-11 לספירה. לפי המסורת המקומית, בכפר מצוי קברו של הנביא ד'ו אל-כפל, שמוזכר פעמיים בקוראן. חרף המסורות האסלאמיות המזהות את הקבר באל-כפל שבעיראק, שנמצא על ידי נג'ף, או בכפר כיפל חארת' שעל ידי שכם, נאציר ח'וסרו, שהיה מלומד פרסי ונוסע מהמאה ה-11, האמין שמקום הקבר הוא בא-דאמון בעת ביקורו באזור ב-1047. הוא כתב: "הגעתי למערה קטנה הנקראת דאמון, וביקרתי גם שם שכן, הם אומרים שזה קברו של ד'ו אל-כפל, עליו השלום".
א-דאמון נכבשה בידי הצלבנים, שכינו אותה "דמאר" או "דמור" במהלך מסע הצלב הראשון ב-1099, וגם לאחר שצלאח א-דין כבש את רוב הארץ, היא נותרה בידם. ב-1253, ג'ון אלמן, לורד קיסריה, מכר כמה כפרים, ובהם א-דאמון, להוספיטלרים. הכפר נזכר כשטח צלבני בהודנה שבין הצלבנים, שהתבססו בעכו, לבין הממלוכים תחת הסולטאן קלאוון ב-1283.
תחת שלטון האימפריה העות'מאנית
השלטון בא-דאמון, כמו יתר ארץ ישראל, עבר לאימפריה העות'מאנית ב-1517, ובמפקד האוכלוסין של 1596 הכפר נכלל בנאחיה (תת-מחוז) של עכו, חלק מהסנג'ק (מחוז) של צפת. האוכלוסייה מנתה 33 משקי בית ושני רווקים בוגרים, כולם מוסלמים. התושבים שילמו מס קבוע של 20% על חיטה, שעורה, עצי פרי כותנה, עיזים וכוורות דבש, בנוסף ל"הכנסות מזדמנות". ההכנסה הכוללת הייתה 6,045 אקצ'ה.
עד לסוף המאה ה-18 הכפר נשלט על ידי משפחת זידאני, שהפכה למרכזית בגליל בתקופתו של דאהר אל-עומר. שושלת היוחסין שלה נטועה בשבט א-זידאניה, שהיגר מהחיג'אז ללבנט במהלך המאה ה-12, עת כבש צלאח א-דין את האזור. מסגד הכפר נבנה על ידי אחד מתושביו, עלי אבן צאלח, שהיה דודו של דאהר אל-עומר, ב-23–1722. הכתובות על המסגד תיארו את אילן היוחסין של משפחת זידאני, וכללו שיר שהוקדש לאבן צאלח.
בסוף המאה ה-18, ג'ובאני מריטי ציין שסביב א-דאמון ומיעאר יש שני "עמקים נפלאים, מעוטרים בחורשות ושיחי בר". האיכרים שחיו בכפרים קטנים סביבו, נהנים מהסביבה הנעימה ביותר שיש". במפה של פייר ז'אקוטן מפלישת נפוליאון ב-1799 מופיע הכפר בשם Damoun.
ב-1875, א-דאמון היה כפר משגשג ובו בערך 800 תושבים, רובם מוסלמים, והיו בו שני מסגדים. בנוסף לקבר המיוחס לד'ו אל-כפל, היה בגבעה סמוכה לכפר מקאם שהוקדש לשייח' בשם עבדאללה. בכפר היה בית ספר יסודי לבנים שהוקם על ידי העות'מאנים ב-1886.
לפי רשימת אוכלוסין מ-1887, בכפר היו 725 תושבים, כולם מוסלמים.
בתקופת המנדט הבריטי
סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל מנה 1,310 תושבים בא-דאמון, מתוכם 1,240 מוסלמים ו-70 נוצרים. סך אדמות הכפר היו 20,357 דונם, מתוכן 17,761 דונם היו מעובדים ושימשו לחקלאות, ו-11 דונם היוו את השטח הבנוי של הכפר.
שנים טרם מלחמת העצמאות, ההגנה הכינה תיקים בהם מידע אודות הכפרים הערביים. התיק של הכפר א-דאמון, שהוכן ב-1947, מכיל רשימה של 25 אנשים חשודים במעורבות בתנועה הלאומית הפלסטינית. לפי דו"חות ההגנה, באפריל 1948, סאדיק קרמאן, בנו של בעל קרקעות מקומי מרכזי, שילם לחיל המצב של צבא ההצלה 5,000 לירות ארץ ישראליות על מנת שיעזוב, כנראה בניסיון למנוע מהכפר להיקלע לפעולות איבה במהלך המלחמה.
תחת שלטון ישראל
לאחר ההצלחה השלב הראשון של מבצע דקל במרכז הגליל, יחידות של חטיבה 7 של ההגנה נעו ממערבה וכבשו את א-דאמון, כמו יישובים ערביים אחרים, בשלב השני של המבצע ב-15–16 ביולי 1948. עם זאת, ההיסטוריון הפלסטיני עארף אל-עארף, מתארך את כיבוש א-דאמון מוקדם יותר למאי 1948, לאחר נפילת עכו. ההיסטוריון הישראלי בני מוריס כתב שהתושבים היו מדוכדכים מנפילת עכו ואחריה נצרת, וכך ברחו במהלך ההפצצה שהקדימה את ההתקפה על הכפר. התושבים שנותרו בכפר גורשו, והכפר נהרס לגמרי לפי שני ההיסטוריונים. ב-7 בדצמבר 1950 פוצץ המסגד בכפר.
בעקבות המלחמה, שטח הכפר נכלל בתחומי מדינת ישראל. אדמות הכפר משמשות את תושבי קיבוץ יסעור, שבנוי על אדמות הכפר אל-בירווה, לחקלאות.
לפי ההיסטוריון הפלסטיני וליד ח'אלדי, ב-1992, אתר הכפר היה "מכוסה קוצים, שיחי צבר, עצי זית ואורנים. ערימות אבנים ובטון פזורות סביבו. המבנה שבעבר הגן על מקור המים המרכזי והסדיר את זרימתו עומד מוזנח וקורס בכמה מקומות. בית הקברות עדיין קיים, למרות שהמצבות שבחלק מהקברים קורסות."
כיום, באדמות הכפר ישנו מאגר מים בשם "מאגר דמון", שקיבוצי גוש זבולון משתמשים במימיו להשקיית שדותיהם הסמוכים. פליטי הכפר מתגוררים ביישובים הסמוכים שנותרו כמו טמרה, כאבול ושעב, וכן במחנות הפליטים בלבנון.
עקעק תכול
עקעק תכול (שם מדעי: Cyanopica) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת העורביים השייכים לקבוצת העקעקים, בה העקעק הזנבתן החי בישראל. בסוג זה 2 מינים החיים בין אירופה לצפון אסיה ואינם חיים בישראל.
בצורתם שני מינים אלה בעלי גוף בינוני, מקור ישר וחד בצבע שחור וכנפיים בעלות גוון תכול שנתן להם את שמם. הם חיים בקבוצות קטנות ביערות מחטניים ונשירים, לעיתים באזורים קרים. לתזונתם הם מתבססים על בלוטים, נבטים ובעלי חיים קטנים.
הצגה עמוקה ושטחית
הגדרה
המונחים הצגה עמוקה ושטחית הוזכרו לראשונה על ידי הסוציולוגית ארלי הוכשילד. הוכשילד פיתחה והרחיבה את מחקרו של הסוציולוג ארווינג גופמן שהראה כי קיימת דרך התנהגות המצופה מאנשים שאותה הם מאמצים בעת הצגת רגשות לסביבתם. הוכשילד טענה כי צורות התנהגות אלה הן דוגמה לעבודת רגשות שבה נוקטים עובדים במקומות העבודה במטרה לייצר את הרגשות הרצויים לתפקיד. המחקר בנושא עבודת רגשות פותח על ידי חוקרים שונים בהתנהגות ארגונית כגון ענת רפאלי ורוברט סטון, אשר הגדירו עבודת רגשות כתהליך שבו עובדים מביעים רגשות כך שיהיו בהלימה עם כללים הנדרשים על ידי הארגון או התפקיד.
הצגה עמוקה
עובד הנוקט בהצגה עמוקה, מנסה לשנות את רגשותיו הפנימיים על מנת שיעמדו בסטנדרט הצגת הרגשות המצופה ממנו. העובד עושה זאת בצורה אותנטית כלפי הלקוח ("זיוף בנאמנות חיובית"). דוגמה לאופן ביצוע הצגה עמוקה היא אופן ההתמודדות של דיילים עם נוסעים אשר מתנהגים בצורה מזלזלת או מביעים כעס, כך שהדיילים נהגו להסביר לעצמם שהתנהגותם של נוסעים אלה נבעה מניסיון מועט בטיסות, ובכך שינו את הרגשתם הפנימית כלפי הנוסעים האלה, מהרגשת כעס להרגשת חמלה ואמפתיה.
הצגה שטחית
בהצגה שטחית, שהיא האסטרטגיה החליפית, העובד מנהל את ההבעה הרגשית שלו ללא שינוי תואם של רגשותיו הפנימיים, ועושה זאת במטרה להראות כלפי חוץ את ההרגשה המצופה ("זיוף בנאמנות שלילית"). דוגמה לאופן ביצוע הצגה שטחית היא אופן ההתמודדות של פקיד קבלה במלון אשר נתקל בלקוחות אשר מביעים כעס ומרגיש מורת רוח בשל כך. אם יבצע הצגה שטחית הפקיד יביע הבעת פנים סימפתית ובכך יבצע את עבודתו בצורה מקובלת המצופה ובכך ישפר את מצבו המנטלי, הפיזיולוגי והכלכלי.
גורמים מנבאים לביצוע הצגה עמוקה והצגה שטחית
ע"פ אלישיה גרנדי ישנם שני גורמים מנבאים לביצוע הצגות עמוקות ושטחיות:
גורמים נוספים שנמצאו לא מכבר הם:
השפעות הצגה עמוקה ושטחית על הרגשת לקוחות ועובדים
הצגה עמוקה מקושרת על ידי חוקרים להשלכות חיוביות, כגון הפחתת לחץ והגברת תחושה של הישגיות אישית, בעוד שהצגה שטחית מקושרת לרמות גבוהות יותר של לחץ, תשישות רגשית, דיכאון ולתחושה של חוסר-אותנטיות.
מספר השפעות על הרגשת לקוחות שנמצאו במחקרים:
השפעות שנמצאו על העובדים:
איגור ארמש
איגור ארמש (ברומנית: Igor Armaș; נולד ב-14 ביולי 1987) הוא כדורגלן מולדובי, המשחק בולונטרי ובנבחרת מולדובה בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
ארמש התחיל את הקריירה שלו בזימברו-2 קישינב. במהלך עונת ערך את הופעת הבכורה שלו בזימברו קישינב.
בקיץ חתם לארבע שנים בהאמרבי מליגת העל השוודית. בתום העונה זכה בתואר "כדורגלן העונה של האמרבי", לפי סקר שנערך באתר הרשמי של המועדון. בתום העונה האמרבי ירדה להליגה השוודית השנייה וארמש עזב את האמרבי.
ביולי חתם באנז'י מחצ'קלה.
בספטמבר עזב את רוסיה לראשונה מזה 8 שנים וחתם בולונטרי מליגת העל הרומנית.
קריירה בינלאומית
ב-28 במאי 2008 ארמש ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מולדובה בתיקו 0-0 נגד. ב-15 באוקטובר 2013 ארמש הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2–5 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
דג משוט ענק
מאפיינים
מין זה הוא הארוך שבדגי הגרם – אורכו בדרך כלל כשלושה מטרים, אך הוא יכול להגיע עד 11 מטרים ולפי דיווחים לא מאומתים אף עד 17 מטרים. משקלו הממוצע הוא. דג זה בעל ראש כהה, סנפיר גב מוארך וגבוה מאוד המזכיר ציצה בצבע ורוד, הסנפיר נמשך בצורת רעמה לכל אורך הגוף עד הזנב. סנפירי החזה קטנים ביותר אך כוללים שני זיזים ארוכים ורודים הנמתחים מלמטה. הזנב קטן וצר. צבע הגוף אפור-כחול ומנומר.
שירים ופיוטים לפורים
לחג הפורים מספר פיוטים. יש פיוטים הנאמרים בחג הפורים עצמו, וגם בתענית אסתר ושבת זכור נאמרים פיוטים העוסקים בחג הפורים.
דג משוט ענק
מאפיינים
דג המשוט חי באוקיינוסים הפתוחים ועשוי לצלול לעומק רב מ-. דג המשוט מצוי בעיקר באזורים הטרופיים אך גם באקלים ממוזג. לעיתים נדירות ישחה לעבר החוף. הוא ניזון בעיקר מפלנקטון ומקריל וצורך את מזונו כשפיו פתוח, הוא שואב מים ויצורים לפיו ומסנן את המים החוצה.
שירים ופיוטים לפורים
בעת החדשה הולחנו קטעי פסוקים ממגילת אסתר וקטעי תפילה. כמו כן, יוצרי הזמר העברי כתבו שירים רבים לחג הפורים, בעיקר שירי ילדים או שירים היתוליים.
פיוטי שבת זכור
פיוטים מתוך הקדושתא של רבי אלעזר בירבי קליר, הנאמרת בחלק מקהילות אשכנז: פיוטים נוספים:
סליחות לתענית אסתר
על פי מנהג אשכנז (המזרחי) אומרים את שלוש הסליחות הבאות:
שלוש סליחות על פי מנהג ספרד:
מנהג רומא לומר בתענית אסתר את הסליחה "אבשרה בקהל רב עיזוז ותוקף אלי זה" מאת רבי בנימין בר זרח.
בסידור אשכנז המערבי מופיעה גם סליחה "אתה הקל עושה פלא" מאת שמואל.
סליחות נוספות: "אזכרה מקדם פלאך" לרבי אלעזר רוקח, "אשא דעי למרחוק" רבי גרשם בן שלמה בן יצחק, "אתה הוא אלקי הראשונים" לרבי הילל, "אדם וחנף בקום עלינו" ליהודה, "יצחק קל הישועה" (פזמון) ליוסף, "אתהלך קודר" (ללא שם מחבר). כמו כן, יש אומרים "אוילים מדרך פשעם" של רבי שמעון בן יצחק; על אף שהסליחה אינה עוסקת כלל בפורים, היא מסתיימת בקטע על פי פסוק מהמגילה "בעת הזאת רוח והצלה". כמו כן, יש מוסיפים תחינה "עינינו לך תלינו אל תעזבנו רחום" מאת רבי אמיתי בר שפטיה.
פיוטים ליום הפורים
בנוסף, חוברו חיבורים ברוח הפורים הכתובים כפרודיות על פיוטים ותפילות המיועדים לחגים וזמנים אחרים, כמו "אקדמות לפורים", "הגדת ליל שיכורים" וחיקויים נוספים לתפילות וטקסים ממעגל השנה.
שירי ילדים ועדלאידע
באתר זמרשת מופיעים כ-50 שירי פורים. להלן הבולטים שבהם:
איוואן קוסטוב
איוואן יורדאנוב קוסטוב (בבולגרית: Иван Йорданов Костов; נולד ב-23 בדצמבר 1949, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) הוא פוליטיקאי בולגרי אשר בין 1997 ל-2001 כיהן כראש ממשלת בולגריה.
ביוגרפיה
קוסטוב נולד בסופיה ואת השכלתו האקדמית בכלכלה רכש במכון מרקס הייר לכלכלה (כיום האוניברסיטה לכלכלה לאומית ועולמית). הוא בעל תואר דוקטור לכלכלה מאוניברסיטת סופיה. ב-1990 נבחר לפרלמנט הבולגרי מטעם מפלגת "איחוד הכוחות הדמוקרטיים" ובהמשך, כיהן כשר האוצר של בולגריה בממשלותיהם של דימיטר פופוב ופיליפ דימיטרוב. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 החריף מאוד המשבר הכלכלי בבולגריה, שהחל עם קריסת השלטון הקומוניסטי. המשבר גרם לאי שקט חברתי גובר שהוביל להתפטרותו של ראש הממשלה ומנהיג המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית ז'אן וידנוב. בבחירות שנערכו ב-1997 זכתה מפלגתו של קוסטוב והוטלה עליו מלאכת הרכבת הממשלה.
קוסטוב הצליח לייצב את הכלכלה הבולגרית ונרשמה עלייה בתוצר המקומי הגולמי. ממשלו ביצע שורת רפורמות שכללו בין השאר הפרטה של חברות ממשלתיות והחל משא ומתן על הצטרפות בולגריה לאיחוד האירופי. עם זאת, הועלו בבולגריה טענות כנגד ממשלו של קוסטוב בדבר אי סדרים ושחיתות כלכלית. בנוסף, נמתחה על קוסטוב ביקורת על מהירותו של תהליך ההפרטה, אשר הוביל לפשיטת רגל של לא מעט חברות שהופרטו. בבחירות שנערכו ב-2001 הפסידה מפלגתו של קוסטוב ל"תנועה העממית ליציבות וקידמה" בראשות סימאון סקסקובורגותסקי.
קוסטוב התפטר מראשות מפלגת איחוד הכוחות הדמוקרטיים וב-2004 הקים מפלגה חדשה בשם "דמוקרטים למען בולגריה חזקה", אשר הציגה עמדות ימניות, והוא נבחר מטעמה לפרלמנט.
צל כבד (סרט)
צל כבד הוא סרט דוקומנטרי ישראלי שיצר הבמאי עידו הר ויצא בשנת 2021. הסרט מספר את סיפורה של אולה קרבצ'נקו, שהתפרסמה בתקשורת בראשי התיבות א"ק לאחר שהוצגה כחשודה ברצח תאיר ראדה בסדרת הדוקו-פשע צל של אמת.
לאחר יציאת הסרט
לאחר יציאת הסרט, פתחה קרבצ'נקו קמפיין מימון המונים שנועד לגיוס כספים להוצאה לאור של ספר ילדים שכתבה ואיירה ולמאבק משפטי מול חבני ויוצרי צל אמת. ב-11 באוגוסט 2021, שלחה קרבצ'נקו התראה לפני תביעה בגין לשון הרע לירום הלוי, סניגורו של רומן זדורוב, שטען בכמה ריאיונות בתקשורת שהיא הרוצחת.
הארכת עצמות
הארכת עצם היא פעולה רפואית כירורגית במהלכה מתבצעת הארכה של אחת מעצמות השלד.
ניתן להאריך כל עצם. אולם, הארכת עצמות מתבצעת לרוב על עצמות גליליות ארוכות (כגון עצמות הגפיים). הארכת גפיים מבוססת על יכולת הריפוי הטבעי של העצם (קרוי קלוטזיס או דיסטרקציה אוסטאוגנזית) - היכולת למלא חללים שנוצרים בעצם בעזרת רקמת עצם חדשה. יכולת זו היא שמאפשרת ריפוי שברים, אך אם ייווצר חלל קבוע על ידי הפרדה מדודה של חלקי העצם, העצם והרקמות סביב לה יתארכו במאמץ למלא את החסר.
היסטוריה
הארכת גפיים בוצעה כבר בשנת 1903 על ידי אלסנדרו קודיבילה מבולוניה, איטליה. בשנות ה-50 של המאה העשרים פיתח האורתופד הסובייטי ד"ר גבריל איליזרוב מתקן חיצוני דמוי שני גלגלי אופניים מקבילים המחוברים ביניהם ואשר חישוריהם מחזיקים בשני חלקי העצם המנותקים. על ידי סיבוב אומים מופרדים הגלגלים והרווח בין שני חלקי העצם גדל. רק בתחילת 1970 הטכניקה התוודעה מחוץ לגבולות ברית המועצות (מקורגן שבסיביר דרך לקו שבצפון איטליה, לניו יורק שבארצות הברית ולשאר העולם) ומאז המתקן שהמציא, על גלגוליו, הפך לסטנדרט טיפולי.
התוויות
הסיבות לביצוע הארכת גפיים מגוונות וכוללות:
באורתו-כירורגיה של הפנים מבצעים ניתוחים למתיחת עצם לצורך תיקון עיוותים בפנים ושחזור חסרים גרמיים.
משך הטיפול ומגבלותיו
אף שניתן להאריך את העצם באופן בלתי מוגבל, הרקמות מסביב מוגבלות ביכולת התארכותן ובמיוחד העצבים, כך שלא מקובל להוסיף מעבר ל-20% מאורך העצם המקורי. על מנת שהעצם תוכל למלא את החלל ולהתרפא בסופו של דבר על קצב ההארכה להיות כ-1מ"מ ביום. עם סיום תהליך ההארכה מתחיל תהליך ריפוי העצם. עבור כל חודש הארכה דרושים שלושה חודשי ריפוי לערך. בסוף תהליך הריפוי לאזור המוארך חוזק זהה לשאר העצם. ניתן להוציא את מתקן הקיבוע כשנה לאחר סיום ההארכה.
טכנולוגיות הארכה
מאז כניסת מכשיר האיליזרוב לשימוש נרחב לקראת 1980, פותחו מתקנים שנועדו לפתור חלק מהחסרונות שבמכשיר (כגון זיהומים וצלקות מרובות). אלו מחולקים למתקנים חיצוניים ופנימיים. בהארכת עצמות ברפואת פה ולסת נעשה שימוש במתקנים ייעודיים פנימיים או חיצוניים.
מתקנים חיצוניים
אלו מבוססים על מכשיר האיליזרוב, חלקם עושים שימוש במוט במקום בטבעת, כך שמוכנסים פחות מוטות דרך העור. כטיפול בשילוב עם או ללא מסמר קיבוע פנימי וחלקם אף מונחים מחשב, מתקנים אלו נמצאים בשימוש נרחב כיום. מתקנים לדוגמה הם האורתופיקס וה-TSF. עלות מתקנים אלו היא כ-$4,000. מעבר לאי הנוחות והסיכון לזיהומים שבהרכבת המתקן למשך למעלה משנה, הטיפול בשיטה עשוי גם לכאוב.
ביוטכנולוגיה
חברות ומכוני מחקר רבים עוסקים כיום בפיתוח טכנולוגיות ביולוגיות המבוססות על תאים, תאי גזע או חומרים שונים המסוגלים לבנות עצם. תהליכי מחקר אלו מצויים בראשיתם וצפוי שיחלוף עוד זמן לא מועט עד שיבוצע בהם שימוש נרחב בבני אדם.
הארכת גפיים בישראל
בישראל אורתופדים מעטים בעלי מומחיות בהארכת גפיים, זאת לאור כמות נמוכה יחסית של כ-70 הארכות גפיים המבוצעות בישראל כל שנה, אחוז ניכר מהן בילדים. ד"ר אלכסנדר לרנר למד את הטכניקה במרכז בקורגן ממפתח הטכניקה ד"ר איליזרוב, ולאחר עלייתו לישראל בתחילת שנות התשעים היה מהמייסדים של השיטה בארץ. מירב הניתוחים מבוצעים במרכזים רפואיים בעלי מומחיות בתחום (סוראסקי, העמק וגליל מערבי) ונעשה שימוש כמעט בלעדי במתקנים חיצוניים.
מתיחת עצם הפנים והלסתות מבוצעת במחלקות לכירורגית פה ולסת והיא חלק מתחום הטיפול בהפרעות התפתחותיות של מבנה הפנים והלסתות (אורתו-כירורגיה של הפנים).
דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט
דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט (בגרמנית: Herzogtum Bayern-Ingolstadt), הייתה דוכסות שהתפצלה מדוכסות בוואריה-לנדסהוט, והתקיימה בין השנים 1392–1447.
היסטוריה
בשנת 1340 איחד לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות בוואריה מחדש, ובנוסף לזאת שלט עם אשתו מרגרט השנייה, רוזנת אנו ברוזנויות אנו הולנד וזילנד. לאחר מותו בשנת 1347 שלטו בניו בכל הנחלה במשותף, ובשנת 1349 חולקה בחוזה לנדסברגר דוכסות בוואריה מחדש בין בניו, לבוואריה העליונה ובוואריה התחתונה. בשנת 1353 חולקה בוואריה התחתונה בחוזה רגנסבורג לדוכסות בוואריה-לנדסהוט שבה שלט שטפן השני, דוכס בוואריה, ולדוכסות בוואריה-שטראובינג שבה שלטו במשותף אלברכט הראשון, דוכס בוואריה ווילהלם הראשון, דוכס בוואריה.
בשנת 1375 מת שטפן השני, דוכס בוואריה, ובניו שטפן השלישי, דוכס בוואריה, פרידריך, דוכס בוואריה ויוהאן השני, דוכס בוואריה ירשו בשותפות את נחלותיו. בשנת 1392 חולקה דוכסות בוואריה בין האחים: יוהאן השני, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-מינכן, פרידריך, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-לנדסהוט, ואילו שטפן השלישי, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט. בשנת 1394 פרצה מלחמה בין שטפן שנתמך בבנו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה, לבין אחיו יוהאן השני שנתמך בבניו ארנסט, דוכס בוואריה ווילהלם השלישי, דוכס בוואריה, ובסיומה ניצח יוהאן את שטפן.
בשנת 1397 מת אחיו יוהאן השני, דוכס בוואריה-מינכן, ובניו ארנסט, דוכס בוואריה ווילהלם השלישי, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו בשותפות.
בשנת 1400 הגיע הסכסוך בין הדוכסויות לרופרכט, מלך גרמניה, ובשנת 1402 הוא פסק לטובת ארנסט ווילהלם. בשנת 1413 מת שטפן השלישי, דוכס בוואריה, ובנו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1414 כרתו ארנסט ווילהלם השלישי, דוכסי בוואריה-מינכן ברית עם בן דודם היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט נגד לודוויג, ובשנת 1420 פרצה שוב מלחמה בין הדוכסויות, שהסתיימה בשנת 1422 בתבוסת בוואריה-אינגולשטאדט. בשנת 1425 נרצח יוהאן השלישי, דוכס בוואריה-שטראובינג, ובשנת 1429 פסק זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוררות פרשבורג על חלוקת דוכסות בוואריה-שטראובינג בין הענפים האחרים של בוואריה.
בשנת 1443 נכלא לודוויג על ידי בנו לודוויג השמיני, דוכס בוואריה שתפס את השלטון, וחבר להיינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט. בשנת 1445 מת לודוויג השמיני, וב-1 במאי 1447 מת לודוויג השביעי כאסיר של היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט, שסיפח עם מותו את דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט לנחלותיו.
לאחר מכן
בשנת 1503 מת גאורג, דוכס בוואריה-לנדסהוט, ואלברכט הרביעי, דוכס בוואריה-מינכן ירש את נחלותיו ואיחד תחת שלטונו את כל בוואריה. אולם בעקבות התנגדותו של רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג, חתנו של גאורג, פרצה מלחמת לנדסהוט, שבסיומה הוחלט שבנו של רופרכט אוטו היינריך יקבל את רוזנות פפאלץ-נויבורג, ואילו שאר הנחלה תישאר בידי אלברכט.
בשנת 1506 העביר אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה חוק שמנע את חלוקת הדוכסות שוב. בשנת 1623 קיבל מקסימיליאן הראשון, דוכס בוואריה תואר נסיך בוחר, בשל עזרתו לפרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נגד קרובו פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ במהלך מלחמת שלושים השנים.
פולינום אלכסנדר
הפולינום נחשב לפולינום הקשרים הראשון, והוצג בשנת 1923 על ידי המתמטיקאי ג'יימס אלכסנדר, שתרם רבות לטופולוגיה בכלל ותורת הקשרים בפרט. פולינום אלכסנדר עוזר במיון קשרים. לפולינום הוצגו מספר שיפורים והכללות, על ידי ג'ון קונווי בפולינום ג'ונס-קונווי, והן על ידי פיטר פרייד, דייוויד ייטר ואחרים, שהציגו את פולינום ה-HOMFLY - פולינום לורן עם מקדמים שלמים בשני משתנים.
הגדרה
פולינום אלכסנדר הוא איבר בחוג הפולינומים, הניתן להגדיר במספר דרכים.
הגדרה אלגברית-טופולוגית
להלן הגדרה אלגברית-טופולוגית. מן החבורה היסודית של המשלים לקשר תמיד קיימת הטלה לחבורה הציקלית האינסופית,, המשרה סדרה קצרה מדויקת
בסדרה הזו מופיע -כיסוי של המשלים לקשר, שאותו מסמנים ב-. פולינום אלכסנדר הוא הסדר של המודול מעל  (הסדר הוא האידיאל הגדול ביותר הנוצר על ידי מינורים בגודל קבוע i במטריצת היחסים של המודול).
הגדרה קומבינטורית
להלן הגדרה אחרת, קומבינטורית, המבוססת בין השאר על אינדוקציה. ראשית, לאל-קשר יש פולינום טריוויאלי:. הפולינום המתאים לאיחוד זר של שני שזרים הוא מכפלת הפולינומים שלהם. יחס הרקורסיה המגדיר את הפולינום מבוסס על בחירת צומת בדיאגרמה, והשוואת שלוש הדרכים למעבר הדרכים באותו צומת. ראו שלושת המעברים על קשר השמינית בתמונה. בראשון הדרכים נפגשות באופן שאם הכיוון הוא מלמעלה למטה, הדרך העליונה עוברת מימין לשמאל. בשני היא עוברת משמאל לימין, ובשלישי שתי הדרכים ממשיכות בלי להצטלב (התרה אחרת של ההצטלבות אינה אפשרית, משום שהיא סותרת את כיווני הדרכים). נסמן את הקשרים ב- בהתאמה. היחס המגדיר את פולינומי אלכסנדר הוא .
הגדרה בעזרת צמות והצגת בוראו
הגדרה נוספת היא בעזרת הצגת בוראו המצומצמת של חבורת הצמות, הנתונה על ידי שליחת היוצרים:.
בעזרת הצגה זו ניתן להגדיר את פולינום אלכסנדר - כידוע, לכל קשר K קיימת צמה סגורה המממשת אותו; בהינתן קשר מוצאים צמה כזו b(K), ואז פולינום אלכסנדר נתון על ידי:.
תכונות
פולינומי אלכסנדר מקיימים את התכונות הבאות:
ניקולס בייקון
ניקולס בייקון (באנגלית: Nicholas Bacon; 1540 – 22 בנובמבר 1624) היה איש אצולה בריטי, הראשון שקיבל את התואר ברונט וחבר הפרלמנט הבריטי.
ביוגרפיה
ניקולס בייקון נולד בשנת 1540 למשפחה אצילה. אביו היה לורד-מחזיק החותמת המלכותית. פרנסיס בייקון היה אחיו למחצה. ניקולס בייקון למד בטריניטי קולג', קיימברידג'. בשנת 1562 הוא התקבל ללשכת עורכי דין בלונדון.
בשנת 1562 הוא התחתן לאן בוטס. בשנת 1562 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בלונדון. בשנת 1563 ניקולס בייקון התקבל לפרלמנט הבריטי כנציג של בברלי. בשנת 1572 הוא החל להיות נציג של ספולק והחזיק את המשרה עד לשנת 1583.
ב-22 באוגוסט 1578 ניקולס בייקון קיבל תואר אביר מהמלכה. ב-22 במאי 1611 הוא קיבל תואר ברונט הראשון הממלכת אנגליה.
במהלך חייו ניקולס בייקון רכש וירש שטחים נרחבים ברחבי אנגליה. הוא הוריש את הונו לילדיו וחלק העביר לעזרה לעניים. הצייר נתנאל בייקון היה בנו.
בניטו פרס גלדוס
בניטו פרס גלדוס (בספרדית: Benito Pérez Galdós; 10 במאי 1843 – 4 בינואר 1920) היה סופר, מחזאי, עיתונאי ופוליטיקאי ספרדי. בין יצירותיו הידועות נמנים הרומנים "פורטונטה וחסינטה" (Fortunata y Jacinta), "דוניה פרפקטה" (Doña Perfecta) ו"רחמים" (Misericordia). נחשב לאחד מגדולי היוצרים בספרד של המאה ה-19, יש הרואים בו שני רק לסרוונטס במעמדו כסופר ספרדי.
ביוגרפיה
גלדוס, בנם העשירי של הקולונל סבסטיאן פרס ושל דולורס גלדוס, בתו של מזכיר האינקוויזיציה לשעבר, נולד ב-10 במאי 1843 בלאס פאלמאס (Las Palmas) שבאיים הקנריים. עוד כשהיה ילד, חיבב עליו אביו סיפורים היסטוריים וסיפר לו קטעים ואנקדוטות ממלחמת העצמאות, שבה השתתף כחייל. בשנת 1852 הצטרף גלדוס לבית הספר "סן אגוסטין" (Colegio de San Agustín), אשר נחשב למתקדם מבחינה פדגוגית בספרד של תקופתו. את לימודיו האקדמיים החל גלדוס במכון "לה לגונה" בטנריפה, שם למד אומנויות והתבלט ביכולות השרטוט והזיכרון שהפגין. לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1862, נשלח על ידי אמו למדריד, ללימודי משפטים באוניברסיטת מדריד (לימים אוניברסיטת קומפלוטנסה). בעת לימודיו במדריד התוודע לפרנסיסקו חינר דה לוס ריוס (Francisco Giner de los Ríos), אחת הדמויות המשפיעות במוסד ומבכירי האינטלקטואלים של ספרד של התקופה. חינר דה לוס ריוס עודד את גלדוס הצעיר לכתוב והעצים את סקרנותו הפילוסופית. לצד לימודיו במדריד, גלדוס הרבה לבקר בתיאטראות ותערוכות, והשתתף באופן פעיל בחיי התרבות המקומיים.
בשנת 1867 גלדוס יצא לראשונה מגבולות ספרד, עת נסע לסקר תערוכה עולמית בפריז; ובחזרתו לספרד, שב כשבאמתחתו יצירות של בלזק ושל דיקנס, שאת "מועדון הפיקוויקים" שלו תרגם לספרדית.
בשנת 1870 פרסם את רומן הביכורים שלו, "מזרקת הזהב" (La Fontana de Oro), שעלילתו מתרחשת במדריד של שנות העשרים המוקדמות של המאה ה-19, ואשר מגולל את סיפור אהבתם של צעיר ליברלי ונערה מבית שמרני אבסולוטיסטי.
קריירה עיתונאית
לצד פעילותו הספרותית, קיים גלדוס קריירה עיתונאית ענפה במיוחד. בשנת 1862 ייסד את העיתון "לה אנטורצ'ה" (La Antorcha, "הלפיד"); ובאותה השנה שיתף פעולה עם העיתון "אל אומניבוס" (El Ómnibus). בין השנים 1865–1867 נמנה גלדוס עם צוות מגזין התנועה האינטלקטואלית של אירופה (Revista del Movimiento Intelectual de Europa), ובמקביל כתב בעיתון "לה נאסיון" (La Nación), אותו עזב בשנת 1868. בשנת 1869 כתב בעיתון ״לאס קורטס״ (Las Cortes). בין השנים 1870–1873 ו-1876 כתב בעיתון "רביסטה דה אספניה" (Revista de España). בשנת 1971 כתב ב"לה אילוסטראסיון דה מדריד" (La Ilustración de Madrid) וב"אל דבאטה" (El Debate), ובין 1873–1876 כתב בעיתון "לה גירנאלדה" (La Guirnalda). בשנת 1885 עבד בעיתון "לה פרנסה דה בואנוס איירס" (La Prensa de Buenos Aires), ובשנת 1901, בעיתונים "אלקטרה" (Electra) ו"אראלדו דה מדריד' (Heraldo de Madrid). בשנת 1919 כתב בעיתון "לה הומאנידאד" (La Humanidad), שהיה לאחרון בקריירה העיתונאית שלו.
במסגרת עיסוקו זה, סיקר, בין השאר, את מרד הסַמָּלים במחנה סן חִיל שבמדריד, ניסיון הפיכה צבאית נגד בית המלוכה, שעל אף כישלונו, נחשב לנקודת ציון משמעותית בהתקוממויות שבסופו של דבר הביאו להפלת המלכה וגירושה מספרד ב-1868. גלדוס סיקר בפירוט את אירועי המהפכה, וליווה כעיתונאי את גיבוש החוקה החדשה של ספרד, ושלל התהפוכות הפוליטיות שידעה ספרד בתקופתו.
מעורבות פוליטית
בשנת 1886 פנה גלדוס למפלגה הליברלית, ולאחר יצירת קשרים עם פוליטיקאים רבים, ובראשם ראש ממשלת ספרד, פראקסדס מטאו סגסטה (Práxedes Mateo Sagasta), אשר מינה אותו למושל מחוז גואיאמה (Guayama) שבפוארטו ריקו, ולנציגו בקורטס (Cortes) של מדריד. גלדוס, שנשא בתפקיד כחמש שנים, מעולם לא ביקר במקום, אך שמר על קשר עם נציג מקומי אשר העביר לו עדכונים, והוא חש חובה לייצג את תושביה כראוי. התפקיד העניק לגלדוס הזדמנות להכיר את הפוליטיקה הספרדית מכלי ראשון, דבר שבא לידי ביטוי בחלק מהרומנים שכתב.
בשנת 1907, עת היה בן 64, שב גלדוס אל הזירה הפוליטית, הפעם כציר מטעם המפלגה הרפובליקנית. בקדנציה זו הוא נודע בשל הצלחתו באיחוד הקבוצות האנטי-מונרכיות, בהן דמוקרטים, רפובליקנים, ליברלים וסוציאליסטים. מאוחר יותר, בבחירות הכלליות בספרד בשנת 1910, הקים ועמד בראש רשימה חדשה בשם "האיחוד הרפובליקני-סוציאליסטי" (La Conjunción Republicano-Socialista).
חיים אישיים
גלדוס מעולם לא התחתן, והוא שמר על חייו האישיים מחוץ לאור הזרקורים. בין הקשרים הרומנטיים שקיים גלדוס במרוצת השנים בולטות במיוחד מערכת היחסים שניהל עם השחקנית קונצ'ה מורל (Concha Morell), זו שניהל עם הסופרת אמיליה פרדו באסאן (Emilia Pardo Bazán), וזו שניהל עם הדוגמנית לורנסה קוביאן גונסאלס (Lorenza Cobián González). בתם המשותפת של גלדוס וקוביאן, מריה פרס-גלדוס קוביאן, נולדה בשנת 1891 והייתה הצאצא היחיד שגלדוס הכיר בו.
השנים האחרונות לחייו
באותה השנה, גלדוס זכה להכרה מהאקדמיה המלכותית הספרדית, ונמנה כמועמד לפרס נובל לספרות; מועמדות אשר נפרסה על פני חמש שנים, בין השנים 1912 – 1916. אף שלא זכה, המועמדות הגדילה את יוקרתו מחוץ לספרד והובילה לשיפור ניכר במצבו הכלכלי. כדי לתמוך בגלדוס, הוקם מערך מנויים לאומי לגיוס כספים, והמלך וראש ממשלתו אלברו פיגרואה, רוזן רומנונס הראשון, היו הראשונים לתרום לו.
בתקופה האחרונה של חייו, גלדוס חילק את זמנו בין מחויבויות פוליטיות ויצירה, ולאחר שהתעוור המשיך להכתיב את ספריו במשך שארית חייו.
זמן קצר לפני מותו, פסל לכבודו הוקם בפארק רטירו, הפארק הפופולרי ביותר במדריד, שמומן רק על ידי תרומות ציבוריות.
מותו
ב-4 בינואר 1920, נפטר גלדוס כשהוא בן 77. אירוע מותו הפך עד מהרה לאבל לאומי: באותו הלילה נסגרו כל התיאטראות במדריד; בעיתונות הארצית התפרסמו עיתונים מיוחדים עם דמותו וכ-30,000 אזרחים ליוו את ארונו אל בית הקברות דה לה אלמודנה. הלווייתו של גלדוס נערכה ביום שני ה-5 בינואר 1920 בחסות המדינה ומוסדות האקדמיה, ובנוכחות יוצאת דופן של ראש ממשלת ספרד, שרים, פוליטיקאים ואנשי האקדמיה המלכותית. לאחר שריפת גופתו בנוכחות 30,000 איש, החלה תהלוכה לא רשמית לכיוון בית הקברות, בהשתתפות פועלים, עובדים, ואנשי המעמד הבינוני.
רומנים
גלדוס נחשב לאחר הסופרים הפורים והמגוונים בעולם ההיספאני, ולנציג הבולט ביותר של זרם הספרות הריאליסטית בספרד. גלדוס חיבר 31 רומנים שמקובל לחלק ל "רומנים של תיזה", רומנים העוסקים בספרד בת-הזמן ורומנים מאוחרים. בנוסף, חיבר גלדוס חמש סדרות של רומנים היסטוריים המכונות "אפיזודות לאומיות". בקטגוריה הזו נכללים 46 רומנים.
רומנים של תיזה
"רומנים של תיזה" (בספרדית: Novelas de Tesis) – תת-קטגוריה של הרומן הריאליסטי, המתייחסת ליצירה המפתחת, ממחישה ומקדמת רעיון, אג׳נדה או אידאולוגיה מרכזית אחת. בקטגוריה זו נכללות יצירותיו המוקדמות של גלדוס.
רומנים העוסקים בספרד בת-הזמן
רומנים העוסקים בספרד בת-הזמן (בספרדית: Novelas españolas contemporáneas) – יצירות המתארות את החברה במדריד במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. יצירות אלה פורסמו בין השנים 1881 ו-1889, והן נחשבות להמשך ישיר של יצירותיו המוקדמות יותר של גלדוס משנות ה-70 ("רומנים של תיזה").
אפיזודות לאומיות
אפיזודות לאומיות (בספרדית: Episodios nacionales) - אוסף של ארבעים ושישה רומנים היסטוריים, המוקדשים לאירועים מכוננים בתולדותיה של ספרד. רומנים אלה נכתבו בין השנים 1872 ו-1912, והם מחולקים לחמש סדרות שבאמצעותן גלדוס מכסה את מרבית האירועים שפקדו את ספרד במאה ה-19, החל במלחמת האזרחים הספרדית ועד לרסטורציה.
תיאטרון
במקביל לכתיבת הרומנים שקנו לו את שמו כסופר מרכזי ומשפיע, עסק גלדוס לאורך מרבית חייו המקצועיים גם בחיבור מחזות לתיאטרון, ומכלול יצירתו הדרמטית כולל 23 מחזות. המחזה הראשון פרי עטו, "העושה רע, אל לו לצפות לטוב" (Quien mal hace, bien no espere), עלה על בימות התיאטרון בשנת 1861. האחרון, "אנטון קבליירו" (Antón Caballero), הוצג כשנה לאחר מותו של גלדוס, בשנת 1921.
בין הצלחותיו הגדולות בעולם התיאטרון ניתן למצוא את "אלקטרה" (Electra) בשנת 1901, אשר גרמה לסערה וזעם ברחוב הספרדי השמרני, בשל הקו הליברלי שהציגה; וכן את "קסנדרה" (Casandra) בשנת 1910, אשר נכתבה כמה שנים קודם לכן, במסגרת הרומנים המאוחרים.
השפעות ומאפיינים
במישור הפילוסופי, גלדוס שאב השראה מהגותו של קרל כריסטיאן פרידריך קראוזה הגרמני ומן הגישה הפילוסופית שפיתחו תלמידיו הספרדים, שכונתה "קראוסיזם" (krausismo). דוגמה לדמות המגלמת את רוח הקראוסיזם ניתן למצוא, למשל, ברומן "החבר מאנסו" (El amigo Manso) שהתפרסם בשנת 1882. אפיין נוסף של הקראוסיזם שנטען כי השפיע על יצירתו של גלדוס הוא הנטייה לחקר המיסטי והמטאפיזי, העומדים, לשיטתם של חוקרים מסוים, בבסיס התעניינותו של גלדוס בטירוף האנושי ובעיצוב דמויות המשוגעים ביצירות כגון "פורטונטה וחסינטה" (Fortunata y Jacinta), "מיאו" (Miau) ו"הסיבה לאי-ההיגיון" (La razón de la sinrazón).
דוניה פרפקטה
הרומן "דוניה פרפקטה" (בספרדית: Doña Perfecta), נכתב בשנת 1876. הוא שייך לקטגוריית ה"רומנים של תזה" של הסופר הקנארי, ונחשב בעיני מבקריו לאחד מעבודותיו החשובות ביותר. גלדוס עצמו עיבד את הרומן ליצירה תיאטרונית, שהופיעה לראשונה במדריד בראשית 1896. הרומן זכה לגרסאות קולנועיות במקסיקו (1950) ובספרד (1977). הרומן יצא לאור בשפה העברית בשנת 2013, בתרגומו של משה רון בהוצאת 'ספריה לעם'.
הרומן, שגלדוס חיבר כשנתיים לאחר נפילת הרפובליקה הספרדית הראשונה, מנתח באופן חריף את השסע בספרד של המאה ה-19. במסגרת כתיבתו, גלדוס נוגע במספר קטבים בחברה הספרדית- מרכז ופריפריה; דמוקרטיה וסמכותנות, מעמדות וייחוסים; ומאבק בין נאורות ליברלית לבין קנאות דתית. לצד המסגרת הריאליסטית הפוליטית של הרומן ניתן למצוא סיפור אהבה טרגי.
גיבור הרומן הוא דון חוסה (פפה) דה ריי, מהנדס צעיר ממדריד, המתואר כעילוי. פפה מגיע אל העיירה הקטנה אורבחוסה כדי להתחתן עם רוסאריו, בתה של דודתו המכונה "דוניה פרפקטה". משמעות כינוייה של הדודה הוא "גברת מושלמת", והוא מתייחס לאופן בו זו מתאימה את עצמה אל ציפיות הסביבה ומגלמת בהווייתה את המוסכמות החברתיות. פפה ורוסאריו מתאהבים, אך בעוד יחסיו עם ארוסתו פורחים, הוא מתקשה להשתלב בסביבה החברתית של אורבחוסה, ובעיקר בחברתם של דוניה פרפקטה ושל הכומר דון אינוסנסיו. פפה המגיע מהעיר הגדולה הוא ליברל, מלומד ורחב אופקים, המייצג נאורות וקידמה. מולו ניצבים אנשי העיירה הנחשלת, אשר מייצגים עבורו קנאות דתית, אמונות טפלות, ועולם ישן, פרימיטיבי ולא מתקדם. פפה בז לאנשי העיירה באופן מתנשא וקר, בעוד הם רואים אותו כאתאיסט מתנשא וכופר. על אף שמן הטקסט עולה נימה חזקה של ביקורת על מוסדות הדת והשמרנות החברתית המגולמת בדמויותיהם של אנשי העיירה, גלדוס דואג להציג את פפה, המגלם את הנאורות והליברליות, כדמות שאינה חפה מחסרונות.
גלוריה
"גלוריה" (בספרדית: Gloria), הוא רומן שנכתב בשני חלקים: הראשון בשנת 1874, והשני בשנת 1877. דומה ל"דוניה פרפקטה", גם רומן זה משתייך לקבוצת ה"רומנים של תזה" של הסופר הקנארי. "גלוריה" מגולל בפני הקוראים דרמה של חוסר סובלנות דתית שסופה טרגי. על אף שהיצירה לא זכתה להצלחה גדולה כזו של "דוניה פרפקטה" והיא אינה נחשבת לאחת מיצירותיו הבולטות של גלדוס, הרומן תורגם לאנגלית, גרמנית ואיטלקית ונפוץ במערב אירופה וארצות הברית. הרומן יצא לאור בשפה העברית בשנת 2012, בתרגומם של רוזה בוראקוף ומנחם ארגוב, בהוצאת "רימונים" ובשיתוף פעולה עם משרד התרבות הספרדי.
גלדוס חיבר את הרומן כ-400 שנים לאחר גירוש ספרד, ועל אף שלא הכיר יהודים באופן אישי, הוא העמיד במוקד העלילה את גיבורתו הנוצרייה—גלוריה—ואת סיפור האהבה הבלתי אפשרי בינה לבין דניאל היהודי. באמצעות דמותו של דניאל גלדוס העמיד בפני הקוראים את עולמם של היהודים הספרדיים—צאצאיהם של אלה שגורשו מחצי האי האיברי ב-1492—עולם שנעדר כמעט לחלוטין מן השיח הספרדי בן-התקופה. סופו הטראגי של סיפור האהבה, המתואר בסגנון ריאליסטי האופייני לגלדוס, משמש את גלדוס לביקורת חריפה על השמרנות הדתית של תקופתו וחוסר הסובלנות הנגזר ממנה. עם זאת, על אף חריפותה, לא מדובר בטקסט המביע תמיכה מפורשת בקשרים בין-דתיים, או בקריאה רדיקלית להתנערות מן הדת על כל גווניה.
עבדל-עזיז שוגן
עבדל עזיז שוגן (באדיגית: Абдыл-Азиз Шэугьэн) היה ראש המועצה המקומית כפר כמא בשנים 1969-1956.
עבדול עזיז הוא בן למשפחת שוגן, אחת המשפחות האמידות בכפר, אביו היה בעל רכוש קרקעי רב ובנוסף הייתה לו מכולת שכונתית. בצעירותו הוא עזר לאביו בניהול המכולת אך עבודה זו לא מצאה חן בעיניו ולכן הוא בחר להתגייס לשורות חיל הספר העבר-ירדני. עם תום שירותו הצבאי החל לעסוק בחקלאות. באותה תקופה נחנך בכפר מועדון צעירים תחת השם "המועדון הספורטיבי הצ'רקסי" ועבדול עזיז מונה למנהל המועדון למספר שנים.
לימים נכנס לענייני הפוליטיקה בכפר ובשנת 1956 הגיש את מועמדותו לחברות המועצה והוא הצליח באותן בחירות ונבחר לחבר מועצה. שנה זו הייתה הראשונה בה נערכו בחירות דמוקרטיות ביישוב והציבור בחר שבעה חברי מליאה. בישיבתה הראשונה חברי המליאה הצביעו בעד מינויו של עבדול עזיז לתפקיד ראש המועצה המקומית. הוא מילא תפקיד זה במשך שלוש עשרה שנים עד לשנת 1969, כלומר שלוש קדנציות ברציפות.
ננסי קרטרייט (פילוסופית)
ננסי קרטרייט (באנגלית: Nancy Cartwright; נולדה ב-24 בינואר 1944) היא פרופסור לפילוסופיה של המדע באוניברסיטת דורהאם בבריטניה ובאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. קרטרייט היא מנהלת-שותפה של המרכז למדעי הרוח אשר חוקרים את המדעים המדויקים ונשיאת האגף ללוגיקה, מתודולוגיה ופילוסופיה של המדע והטכנולוגיה של האיגוד הבינלאומי להיסטוריה ופילוסופיה של המדע והטכנולוגיה.
ביוגרפיה
ננסי קרטרייט נולדה ב-24 בינואר 1944 בפנסילבניה (ארצות הברית), שם קיבלה תואר ראשון במתמטיקה. לאחר מכן למדה באוניברסיטת שיקגו וקיבלה דוקטורט בפילוסופיה. קרטרייט הנחתה סטודנטים בבריטניה ובארצות הברית שהפכו לפילוסופים מקצועיים של המדע, ביניהם נעמי אורסקס, קארל הופר, מאוריסיו סוארס, אנדרו המילטון ורבים אחרים. בעברה, לימדה קרטרייט באוניברסיטאות: מרילנד, סטנפורד, אוסלו, פרינסטון, קיימברידג', קליפורניה ופיטסבורג.
קרטרייט התחתנה עם הפילוסוף הקנדי, התגרשה ממנו ונישאה בשנית בשנת 1985 ל, אשר לו נותרה נשואה עד פטירתו בשנת 2004. לזוג נולדו שתי בנות, אמילי וסופי, ושתי נכדות, לוסי וטבית'ה.
כיום קרטרייט מתגוררת בסן דייגו, קליפורניה ומלמדת באוניברסיטת סן דייגו. בנוסף, קרטרייט מלמדת גם באוניברסיטת דורהאם בבריטניה.
תרומתה ומחקרה
תחומי מחקרה של קרטרייט כוללים פילוסופיה והיסטוריה של המדע (בהתמקדות מיוחדת על פיזיקה וכלכלה). כמו כן, עסקה קרטרייט רבות בנושא הסקת סיבתיות, אובייקטיביות במדע, בפילוסופיה של הטכנולוגיה החברתית, ובראיות (בעיקר עבור מדיניות מבוססת ראיות).
קרטרייט היא ללא ספק אחת הפילוסופיות המשפיעות ביותר על הכתיבה המדעית כיום. תרומתה הייתה משמעותית בתחומים רבים. עבודתה על מודלים ואידיאליזציות, לדוגמה, ממלאת תפקיד חשוב בפיתוח תת-פרק שלם בפילוסופיה של המדע המתמקד בתפקידם של מודלים במדע מונחה יישומים. עבודתה על חוקים סיבתיים ואסטרטגיות יעילות סייעה למסגר את הדיון העכשווי על תפקיד הסיבתיות במדע. הספרים והמאמרים שכתבה קרטרייט השפיעו על פילוסופים רבים לבחון מחדש ולחדד את יצירותיהם על בסיס הנחת היסוד שלה, לפיה החוקים התאורטיים מנותקים מהמציאות, ולכן משקרים.
בספרו "פילוסופיית המדע של ננסי קרטרייט" תיאר קארל קופר (מתלמידיה של קרטרייט) את הפילוסופיה שלה כך: "הפילוסופיה המדעית של ננסי קרטרייט היא, לדעה, צורה של אמפיריציזם, אך אמפיריציזם בסגנון נוירת ומיל, ולא של יום או קארנפ. חששותיה אינם נוגעים לבעיות של ספקנות, אינדוקציה או תיחום; היא מודאגת מאיך שהמדע משיג בפועל את ההישגים שהוא משיג, ואיזה סוג של הנחות יסוד מטאפיזיות ואפיסטמולוגיות דרושות כדי להבין את ההישגים האלה".
פרסים והוקרה
קרטרייט היא עמיתה באקדמיה הבריטית ובאקדמיה למדעי החברה. היא גם עמיתה באגודה הפילוסופית האמריקאית, באקדמיה האמריקאית לאומנויות ולמדעים, באקדמיה הגרמנית למדעים (לאופולנדיה) ובאקדמיה האירופאית. נוסף על כך, קרטרייט זכתה במלגת מקארתור.
קרטרייט קיבלה שני תוארי דוקטור לשם כבוד - מאוניברסיטת סנט אנדרוז ומהאוניברסיטה המתודיסטית הדרומית, וזכתה בפרס "המפל" על מפעל חיים של פילוסופיה של המדע. זאת ועוד, קרטרייט זכתה בפרס ליבוביץ' (אשר הוענק לה על ידי אגודת "בטא פי קאפה") על הישגים פילוסופיים ותרומה למדע. יתרה מזאת, זכתה קרטרייט בפרס המצוינות של הפקולטה לעמיתים של נגיד אוניברסיטת סן דייגו (UCSD) אשר הוענק לה על מחקר באומנויות, מדעי הרוח והחברה בשנת 2009.
מוחמד שובש
קוצ'אס מחמד עלי שובש (באדיגית: Мухьамэд Али Шубаш) כיהן כראש המועצה המקומית כפר כמא בין השנים 1950–1952.
שובש היה משרת הציבור הראשון הצ'רקסי תחת שלטון מדינת ישראל.
בתקופת המנדט הבריטי עבד כנהג סמיטריילר והועסק בקו הנפט העיראקי "IPC". לימים פרש מעבודתו זו והחל לעסוק בחקלאות. עם הקמת המועצה הממונה הראשונה בכפר, עמד שובש בראשה וכיהן כיו"ר המועצה המקומית במשך כשנתיים. בראשית תקופת כהונתו הותקנו מספר ברזים בשכונות הכפר כדי לזרז את אספקת המים לתושבים, ובשלב מאוחר יותר חוברו כל הבתים בכפר לרשת המים הארצית.
המנון דומיניקה
אי היופי, אי הפאר (באנגלית: Isle of Beauty, Isle of Splendour) הוא ההמנון הלאומי של דומיניקה, הוא נכתב בידי וילפרד אוסקר מורגן פונד, והולחן בידי למואל מקפרסון כריסטיאן בשנת 1967.
תרגום לעברית
אי היופי, אי הפאר,
אי כה מתוק והוגן.
בוודאי כולם בפליאה מתבוננים,
איך כה עשירות ונדירות מתנותיך.
נהרות, עמקים, גבעות והרים,
כל מתנות אלו אנחנו מהללים.
אדמה בריאה, כמו כל המעיינות,
מעודד ומחמם את הנשמה.
דומיניקה, יברך אותך אלוהים,
עם חיוך שפיר ובהיר.
בתענוג טהור ימלאו הכל,
בפחד ויראת כבוד אלוהים מלאים,
הלוואי ונבקש להללך,
על כל מתנות עשירות ונדירות אלו.
בואו קדימה בנים ובנות,
מפנינה זאת שאין להשוות.
השתוקקו לכבוד, בנים ובנות,
עשו את הנכון, היו תקיפים והוגנים.
עמלו עם לבבות, ידיים וקולות,
אנו חייבים לשגשג, להשמיע את הקריאה,
שבה כולם שמחים,
"אחד בשביל כולם - וכולם בשביל אחד".
איליה סוצקבר
תרם רבות להתפתחות תחום למידת מכונה בדגש ללמידה עמוקה - רשתות נוירונים רבודות. היה מפתח שותף לרשת AlexNet, הוא נחשב כממציא הרשתות שעוסקות בפתרון "מידע סדרתי" - כלומר, מידע שבו יש חשיבות לסדר ההופעה של הנתונים ב"ממד הזמן" - כמו טקסט או מוזיקה. היה בצוות המפתחים של AlphaGo - התוכנה שניצחה את אלוף העולם במשחק ה"גו", יותר מעשור לפני התחזיות האופטימיות ביותר של המדענים (במסגרת חברת DeepMind). היה גם בצוות המפתחים של TensorFlow - סביבת פיתוח לרשתות נוירונים, מתוצרת "גוגל".
קריירה
סוצקבר נולד בניז'ני נובגורוד, רוסיה, שנקרא אז "גורקי", באותה תקופה חלק מברית המועצות. בגיל 5 עלה עם משפחתו לישראל, ואת שנותיו המעצבות בילה בירושלים.
בין השנים 2000–2002 למד באוניברסיטה הפתוחה, בישראל. את התואר הראשון, השני והדוקטורט השלים באוניברסיטת טורונטו שם למד אצל ג'פרי הינטון, מי שנחשב ל"אבי הבינה המלאכותית המודרנית".
ב 2012, לאחר שסיים את לימודיו, עבר לאוניברסיטת סטנפורד, שם עבד, במסגרת פוסט דוקטורט עם אנדרו אנג. לאחר מכן חזר לאוניברסיטת טורונטו והצטרף לחברה שג'פרי הינטון הקים. חברת גוגל קנתה את החברה בה עבד וכך הפך לחוקר ב"גוגל" בקבוצת מחקר שנקראת Google Brain.
במסגרת עבודתו ב"גוגל" פיתוח את הרשתות שמטפלות במידע סדרתי, ביחד עם החוקרים Oriol Vinyals ו Quoc Le. ב 2015, המגזין של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס הכריז על איליה כאחד מ-35 היזמים המובילים בעולם, שגילם מתחת ל-35.
החל מסוף 2015, סוצקבר מנהל את מיזם OpenAI.
במאי 2020, במסגרת סדרת הראיונות המצולמים של לקס פרידמן מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, איליה ולקס פרידמן נהילו שיחה מקיפה בנוגע לאפשרות שתהיה "בינה מלאכותית כללית" בטווח הזמן הקרוב. איליה הציג דרך מחשבה מאוד אופטימית ובמסגרתה הוא הציע שאפשר לחשוב על יחסים בין בני האדם ל AGI כאילו שבני האדם הם חברי הדירקטוריון ואילו ה AGI יהיו המנכ"לים. בני האדם יוכלו להצביע בעד איזה AGI הם רוצים לבחור כמנהיג-מבצע מטעמם ותהיה בכך הרחבה לשיטה הדמוקרטית. לדבריו, אין סיבה שלא נצליח להטמיע ב AGI "ערכים עמוקים" כמו שצורך בהגנה על בני האדם הוא ערך בסיסי כמו שהורים אנושיים דואגים לילדים שלהם.
אברדייר
אטימולוגיה
השם אברדייר (Abardare) מתורגם כ"פה/מפגש של נהר מעז", התייחסות היא לנהר הדאר (בוולשית: Afon Dâr) הזורם אל הצינון (וולשית: Afon Cynon) ליד אזור המכונה "Yr Ynys".
היסטוריה
אברדייר הייתה קיימת עוד בימי הבניים. הכנסייה בעיירה "ג'ון הקדוש", הוקמה בשנת 1189. ההתפתחות של אברדייר הייתה דווקא במאה ה-19 והייתה מבוססת על עבודות ברזל (מפעל עבודות הברזל הראשון הוקם בשנת 1799) ועבודות פחם, במיוחד פחם אדים לייצוא לאחר 1836. הוקם ב-1811 סניף של תעלת גלמורנשייר, ולאחר מכן, הוקמו רכבות אשר סיפקו יציאה לחופי דרום ויילס. במאה העשרים, מפעל המתכת של העיירה חדל מלהתקיים, וכריית הפחם ירדה מהפרק באזור.
אברדייר כיום היא מרכז קניות ושירות ראשי של עמק סינון. התעשיות המודרניות כוללות ייצור כבלים ודלק ללא עשן, ובהירוואן מצפון מערב לעיירה, קיימת הנדסה קלה וייצור מוצרי חשמל. כמות האוכלוסייה ב-2001 הייתה 14,457 תושבים וב-2011 הייתה 14,506 תושבים.
בילטריה
בילטריה (שם מדעי: Bilateria) או בעלי סימטריה דו-צדדית או בעלי חיים מורכבים היא קבוצה של בעלי חיים בעלי סימטריה דו-צדדית, כלומר, יש להם ראש (מלפנים) וזנב (מאחור), כמו גם גב (בצד הגבי) ובטן (בצד הגחוני); לכן יש להם גם צד שמאלי וצד ימני.
הבילטריה היא הקבוצה העיקרית בממלכת בעלי חיים, הכוללת את רוב המערכות מלבד הספוגיים, המסרקנים, הפלקוזואה והצורבים. רוב עוברי הבילטריה הם בעלי חיים תלת-שכבתיים, כלומר בעלי שלוש שכבות נבט: אנדודרם, מזודרם ואקטודרם. כמעט כולם בעלי סימטריה דו-צדדית אך קיימים כמה חריגים כגון קווצי עור אשר בשלב הזחל הם בעלי סימטריה דו-צדדית, כצפוי, אך מקבלים סימטריה סיבובית (רדיאלית) בבגרותם.
Goodbye to the Island
Goodbye to the Island (בעברית: להתראות לאי) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת הולשית בוני טיילר, אשר יצא בינואר 1981. האלבום הוא האלבום החלש ביותר במכירות בכל הקריירה של הזמרת והוא לא הצליח למכור מעל למיליון עותקים בעולם כמו שאר אלבומיה של הזמרת, ואף לא הצליח להיכנס לאף מצעד פרט למצעד הנורווגי שם הגיע בשיאו למקום ה-38 והפך לאחד מהאלבומים הכי פחות מוצלחים ביותר בכל הקריירה של הזמרת במצעד זה כשרוב אלבומיה של טיילר הצליחו להעפיל לעשירייה הפותחת ואף להגיע לצמרת המצעד במדינה זו. בדירוגים האלבום הצליח לקבל שלושה כוכבי זהב מ-Allmusic.
רקע
האלבום הוקלט כבר בשנים 1980–1981, ולבסוף יצא לאור בתחילת 1981. עם יציאת האלבום יצאו שני סינגלים אשר נועדו כדי לקדם אותו וכך היה, האלבום במהרה זכה להצלחה בינונית אך לא עולמית כמו שאר אלבומיה של הזמרת. האלבום הופק על ידי רוני סקוט, וסטיב וולף וטיילר לא לקחה חלק רב בהפקה. מהאלבום יצאו ארבעה סינגלים ורק שניים מבין הארבעה הצליחו לזכות להצלחה בינונית ברחבי העולם, כאשר מכרו כמויות בינוניות של עותקים והצליחו להיכנס למעט מצעדים.
בומרנג (סרט, 2021)
"בומרנג" (БУМЕРанг) היא קומדיית פשע בבימויו של פיוטר בוסלוב עם דמיטרי נאגייב וטימופיי טריבונצב בתפקידים הראשיים. הסרט תוכנן לעלות לאקרנים ברוסיה ב-23 בספטמבר 2021. אך בעקבות הגבלות במסגרת המאבק במגפת הקורונה ברוסיה, יציאתו לאקרנים נדחתה ל-2 בדצמבר 2021.
עלילה
הבעלים של עסק התרופות אדיק הוא איש עשיר שרגיל לשלוט בכל, אך לפתע נופל אמן מובטל על מכוניתו מגג גורד שחקים במוסקבה ומחליט להיפרד מהחיים. הנפילה מתבררת כ"לא מוצלחת" עבור המסכן וכעת הוא מחויב לפרוע את חובו לאדיק, אולם, לא דמיין שחייו יתהפכו במהרה.
שיווק והפצה
טריילר לסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים הקצרים בקלינינגרד באוגוסט 2019.
אדריס מוסא
סגס מוסא הוא נכד למשפחת מהגרים צ'רקסים, אביו הגיע לכפר כמא ב-1878 לאחר גלות של כ-14 שנה בארצות הבלקן. לאחר שסיים את לימודיו מילא תפקידים אדמיניסטרטיביים שונים. בין היתר, עבד מספר שנים כאפסנאי ראשי בחברת קו צינור אילת אשקלון. לאחר מכן עבד בחברת סונול. עם פרישתו לגמלאות כיהן כיו"ר הרשות המקומית לתקופה של כחצי שנה.
תסמונת נוירולפטית ממארת
תסמונת נוירולפטית ממארת (באנגלית: Neuroleptic malignant syndrome או בקיצור NMS) היא תגובה מסכנת חיים לטיפול בתרופות אנטי-פסיכוטיות. התסמינים הפיזיולוגיים הנפוצים הם חום גבוה, הזעה, טכיקרדיה ויתר לחץ דם, וכן תופעות נוירולוגיות כמו היפרטוניה (מתח שרירי מוגבר), דיסטוניה ואגיטציה פסיכומוטורית. סיבוכים של התסמונת עלולים להוביל לתמס שרירים, אקינזיה, היפוקסיה, לויקוציטוזיס ועלייה ברמות אנזימי הכבד, היפרקלמיה, פרכוס אפילפטי ואי-ספיקת כליות עם הופעה של מיוגלובין בשתן. כמו כן, מופיעה פעילות חריגה באלקטרואנצפלוגרם של כ-50% מהלוקים בתסמונת.
התסמונת מופיעה לעיתים מספר שבועות מרגע תחילת השימוש בתרופה, אך יכולה להופיע בכל שלב. משך הצגת הסימפטומים הוא בין שמונה שעות לארבעים ימים. גורמי סיכון יכולים להיות גנטיים כמו תת-תפקוד של קולטני דופמין D2, או מצביים כמו התייבשות וקטטוניה. גברים מושפעים מתופעה זו יותר מנשים, ומטופלים צעירים יותר מאשר מטופלים מבוגרים. האבחנה של התסמונת ניתנת על בסיס התסמינים. אולם, ישנו לעיתים קושי להבחין את התסמונת ממחלות ותסמונות נוירולוגיות אחרות כמו דלקת המוח, תסמונת סרוטונין, אנצפלופתיה, סטטוס אפילפטיקוס, מכת חום ויתר חום ממאיר. גם שימוש בסמים ממריצים כמו קוקאין ואמפטמין יכול להניב תסמינים דומים.