cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גיורא מרטונוביץ'
גיורא מרטונוביץ' (נולד ב-1 בספטמבר 1950) הוא נוירולוג ישראלי ולשעבר קצין רפואה ראשי בצה"ל.
קורות חיים
מרטונוביץ' נולד בקיבוץ משמר העמק וגדל ברמת גן. למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית בוגר בית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, מחזור ג' 1968–1975) עבר קורס חובשים תוך כדי שירות מילואים במהלך הלימודים, שירת כחובש במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים בה שירת בבית חולים שדה 294 שהיה בשדה התעופה פאיד, ממערב לתעלת סואץ.
הוא חזר לשירות סדיר ב-1975, בוגר המחזור הראשון של רופאים שעברו קורס קצינים בבה"ד 1. החל את שירותו כרופא גדודי בחטיבת גולני, שם שובץ בגדוד 51. כרופא של גדוד 51 השתתף מרטונוביץ' כרופא-לוחם במבצע אנטבה, ולאחר מכן עבר לחטיבת הצנחנים. הוא שימש בתפקיד הרופא הגדודי של גדוד הנח"ל המוצנח, ובמסגרתו עבר קורס צניחה. בהמשך שירת כרופא היחידתי של סיירת מטכ"ל, השתתף במבצעי היחידה ולחם איתה בקרב "המיוערת" במלחמת של"ג. לאחר מכן עבר לשמש כרופא של עוצבת האש במערב ביירות. במקביל לשירותו הצבאי התמחה בנוירולוגיה בבית חולים שיבא.
היה מפקד הרפואה הפיקודי בפיקוד הדרום וסגן קצין הרפואה הראשי. עמד בראש המשלחת הראשונה של חיל הרפואה לטורקיה לאחר רעידת האדמה ב-1999. בעל תואר שני במנהל ציבורי בהרווארד, ובוגר המכללה לביטחון לאומי. היה מנהל תוכנית הניסוי לבדיקת החיסון לאנתרקס בקרב חיילי צה"ל. היה יו"ר הוועדה הבין-משרדית לקביעת תקן לצלילה במי הים עבור צוללני חיל הים. התמנה לתפקיד קצין הרפואה הראשי בדרגת תת-אלוף וכיהן בתפקידו עד 2003 כולל בתקופת האינתיפאדה השנייה, יציאת צה"ל מדרום לבנון ובתקופת חומת מגן.
ד"ר מרטונוביץ' היה מעורב בנושאים בעלי הד ציבורי נרחב: ניסויים בבעלי חיים במסגרת קורסי החייאה לרופאים צבאיים, נושא הצלילות במימי נחל הקישון וועדת שמגר, וניסוי החיסון לאנתרקס. הוא היה המייסד והעורך הראשון של עיתון "הרפואה הצבאית" וממשיך לשמש חבר מערכת בעיתון.
לאחר שחרורו מצה"ל כיהן כדירקטור חיצוני בחברת ווידמד. העוסקת בפיתוח אלגוריתמים לעיבוד וניתוח אותות ביו-רפואיים לצורך אבחון הפרעות פיזיולוגיות בנשימה, שינה וקרדיולוגיה. כמו כן כיהן כדירקטור חיצוני בחברת סינופסיס העוסקת באספקת שירותים רפואיים.
חיים אישיים
מרטונוביץ' נשוי לזהבה ולזוג שלוש בנות. אחיו הוא ההמטולוג אורי מרטינוביץ.
מנועים קדימה
מנועים קדימה הוא אלבומה השני של להקת אלג'יר, שיצא לאור בשנת 2004 בלייבל "בארבי רקורדס". האלבום נחשב לאחד מאלבומי הרוק הטובים שיצאו בעשור הראשון של המאה ה-21 ולאחד מאלבומי הרוק הישראלי הגדולים בכל הזמנים.
רקע
בדצמבר 1995 הוציאה להקת אלג'יר (שכללה אז את אביב גדג' בשירה וגיטרות, גבריאל בלחסן בגיטרות, ודביר לביא בתופים) את אלבומה הראשון, "נאמנות ותשוקה", שלא זכה להצלחה. בשנים שלאחר הוצאת האלבום המשיכה הלהקה להופיע ולעבוד על חומר חדש, וכבר ב-1998 החלה להקליט את שירי "מנועים קדימה". ב-2003 חתמה על חוזה להוצאת תקליט עם שאול מזרחי, מנהל מועדון הבארבי בתל אביב, המחזיק בלייבל "בארבי רקורדס". במקום דביר לביא שעזב את הלהקה הצטרפו ללהקה המתופף אביב ברק (נקמת הטרקטור), עמי רייס בקלידים, וגיל פדידה בגיטרה בס וכינור. ב-2004 יצא האלבום, שהופץ על ידי חברת התקליטים "הד ארצי".
לאחר צאת האלבום
האלבום זכה לביקורות נלהבות ולשבחים גדולים, וביניהם "אחד [האלבומים] הגדולים ברוק הישראלי בכל הזמנים". לאחר צאת האלבום יצאה הלהקה למסע הופעות גדול בארץ. את בלחסן החליף במהלך סיבוב ההופעות עופר קורן. חלק מההופעות לוו על ידי רביעיית מיתרים, וכן התארחו בהופעות ברי סחרוף, אהוד בנאי ושלום גד. בהמשך ניגנה הלהקה במופע לזכרו של מאיר אריאל בקיבוץ משמרות את שירו של אריאל "מודה אני", וכן קיימה שתי הופעות עם תזמורת מיוחדת שהקים גדג' לצורך ההופעות ונקראה "התזמורת האנדרלמוסית" (איהב נימר בעוד וכינור, אורי מיילס בכלי נשיפה והקשה, שמואל רוזבן בסנטור, חן שנער בכינור ראשון, שרון כהן בכינור שני, גליה חי בויולה ומאיה בלזיצמן בצ’לו).
השירים "קיטש", "דם על הים" ו"מתנה" יצאו כסינגלים לרדיו. האלבום זכה בתואר "אלבום השנה" של 2004 מטעם "ידיעות אחרונות", והלהקה הייתה מועמדת לפרס "אנשי השנה במוזיקה". בשנת 2005 הגיע האלבום למקום ה-99 והסמלי בכתבה שפורסמה במוסף "7 לילות" של "ידיעות אחרונות", "100 האלבומים הישראלים הטובים". בשנת 2005 הודיעה הלהקה על השהיית פעילותה, ובאמצע 2006 הודיעה הלהקה על פירוקה הסופי.
ביוני 2019 הוכרז על הוצאה מחודשת של האלבום מנועים קדימה, לכבוד 15 שנה לאלבום המקורי.
סדנה לעצבים (סדרת טלוויזיה)
סדנה לעצבים (באנגלית: Anger Management) היא סדרה קומית אמריקאית שהועלתה לראשונה על ידי FX ב-28 ביוני 2012. הסדרה מבוססת על סרט בעל שם דומה משנת 2003 בכיכובו של ג'ק ניקולסון, כאשר בסדרה מככב צ'ארלי שין בתפקיד דומה. ב-7 בנובמבר 2014 בוטלה הסדרה על ידי רשת FX.
פרק הבכורה של הסדרה שבר את שיאי הצפייה בפרק בכורה של סיטקום בערוץ כבלים אמריקאי עם 5.74 מיליון צופים.
ביפ
ביפ היה ערוץ טלוויזיה ישראלי בכבלים, ששידר בשנים 2001–2010, בתחילה הוגדר ערוץ לנוער ולצעירים, בהמשך הגדיר עצמו כ"ערוץ הצחוק" והחלק להתמקד בתכני הומור בלבד. ביפ היא חברת בת של "שידורי קשת". לאחר הורדתו מהאוויר של הערוץ, קשת ייסדה רצועת שידור שבועית בערוץ 2 בימי השידור שלה, בשם "לילה ביפ". נכון ל-2015 עיקר פעילותו קיימת באינטרנט.
הקמה
בעבר היה ביפ ערוץ טלוויזיה ישראלי, אשר שודר תחילה בחברות הכבלים מת"ב ותבל, ומאוחר יותר עלה גם ב"ערוצי זהב". הערוץ שודר באפיק 4, ולאחר מכן, במסע פרסום גדול יחסית, עבר לערוץ 6 ב-HOT ובאתר האינטרנט Mako.
החל מהקמתו נוהל המותג ביפ על ידי "שידורי קשת".
מנכ"ל ביפ ועורכו הראשי הוא עורך המגזין רייטינג לשעבר יובל נתן, רונה תבור המפיקה הראשית, מנהלי התוכניות הם יוני גולן וישי אוריין.
כערוץ ביפ סיים את שידוריו ב-31 בדצמבר 2010. לאחר סיום שידוריו שונתה המתכונת למבנה של פורטל אינטרנט ורצועה לילית בערוץ 2 בשם 'לילה ביפ'. עקב כך, משמש ביפ כחברת הפקות ותוכן לכל דבר ועניין.
ערוץ הצחוק
ביפ שידר תוכן מקורי, תוכן בידורי של קשת ותוכן קנוי מחו"ל. הערוץ היה ידוע כחממת גידול לכוכבי פריים טיים. עידו רוזנבלום, שחר חסון, אבי נוסבאום ואחרים החלו דרכם בערוץ ועברו לתוכניות עוגן בערוץ 2.
2001-2007
עם עלייתו בשנת 2001 מותג ביפ כ"ערוץ הנוער של הכבלים". בשנת 2003 שונה מיתוגו ל"ערוץ הצחוק". על פי סקרים שונים שערכה "HOT" לאורך השנים, "ביפ" היה אחד הערוצים המובילים של החברה, עם אחוזי צפייה גבוהים, בייחוד בקרב בני נוער.
בשנת 2004 שודרה התוכנית "האקדמיה לצחוק", שהייתה תחרות בין סטנדאפיסטים מתחילים לתוכנית ספיישל בערוץ 2. הרייטינג בתוכניות האולפן בערוץ 2 לא עמד בציפיות והתוכנית בוטלה לאחר עונה אחת בלבד.
2007-2010
בשנת 2007 עבר הערוץ שינוי תדמית שכלל לוגו חדש ומספר תוכניות חדשות, ביניהן: תוכנית הבידור היומית "מהדורה מוגבלת", תחרות הסטנד-אפ בשיתוף עם דומינו גרוס "פרויקט ביפ", התוכנית שליוותה את "האח הגדול" "האחות הקטנה" והסדרה הקומית "בובי ואני".
בשנים 2009–2010 שודרה תוכנית הלייט נייט "לילה בכיף" בהנחיית דודו ארז ובהשתתפות שחר חסון ואבי אטינגר.
במהלך יולי 2010 הופצו שמועות ברשת לפיהם חברת הכבלים HOT לא מתכוונת לחדש את החוזה שחתמה עם הזכיינית "קשת" בנוגע להמשך שידור הערוץ. בעקבות כך, החלו אנשי הערוץ לפעול דרך עמוד המעריצים של "ביפ" בפייסבוק ולקרוא למעריצים לעזור ולמנוע את הורדת הערוץ. במהלך 3 חודשים ניסו אנשי הערוץ באמצעות סרטוני רשת וכתבות בעיתונות לפרסם את הדבר ולגרום בסופו של דבר להשאיר את הערוץ באוויר, ללא הועיל. ב-29 ביולי 2010 פורסם שחברת הכבלים מתכוונת להחליף את "ביפ" בערוץ האמריקאי "קומדי סנטרל" שיעלה בגרסה ישראלית בינואר 2011. שידורי ביפ כערוץ בכבכלים הסתיימו ביום שישי ה-31 בדצמבר 2010.
2011-2016
לאחר סגירת הערוץ בהוט שידורי הערוץ המשיכו ב-MakoTV. שידורי הערוץ נסגרו ב-2016 וחלק מתכניו זמינים לצפייה ב-MakoTV.
רצועת שידור לילית
מ-2011, לאחר סגירת הערוץ, הוקם אתר ביפ המתפקד כגוף עצמאי ומתמחה בתוכן הומוריסטי בשילוב תכנים שנוצרו על ידי גולשים ויוצרים צעירים, כולל קטעי אינטרנט בעלי אופי קומי מהעולם, לצד תוכניות מקור ששודרו בערוץ ביפ בעבר. בהמשך נוסף לאתר ערוץ התוכן "ביפ לייב", אשר מהווה תחליף מקוון לערוץ ביפ הטלוויזיוני ומשדר במשך 24 שעות ביממה תוכניות מלאות של ביפ מהעבר ומההווה וכן מספר תוכניות קומיות של הזכיינית "קשת". מעבר לאתר האינטרנט, משודרות תוכניות מקור של הערוץ בכל יום שישי בלילה בערוץ 2, ברצועה שנקראת "לילה ביפ". לצד תוכניות מהעבר משודרות תוכניות חדשות כמו "ביפ קומדי בר" (אשר מהווה למעשה המשך לתוכנית "ביפ קומדי האוס"), "מטר שבעים", ו"טלוויזיה במיטבה" - תוכנית המסקרת את שבוע הטלוויזיה החולף ומארחת ידוענים. משתתפי "טלוויזיה במיטבה" הם דודו ארז, שחר חסון ואבי אטינגר, שהשתתפו גם בתוכניות הערוץ "מהדורה מוגבלת" ו"לילה בכיף". מאוחר יותר עלתה רצועת השידור "לילה ביפ" גם בלילות שבת. ברצועה עלו בהמשך תוכניות חדשות כגון "האיש הכי מטומטם בעולם" (בהגשת גיל קופטש) ו"מצעד הביפ", וכן עונות נוספות של תוכניות שהחלו בערוץ ביפ כגון "אל תשאל", "מ'שתגידי" ו"בובי ואני".
אלפרד וצלר
אלפרד וצלר (בסלובקית: Alfréd Wetzler; 10 במאי 1918 - 8 בפברואר 1988), אשר מאוחר יותר כתב תחת השם יוסף לאניק, היה יהודי סלובקי ואחד מהמעטים עליהם ידוע כי הצליחו לברוח ממחנה הריכוז אושוויץ במהלך השואה.
בשנים 1945-1950 עבד כעורך, בשנים 1950-1955 היה פועל בברטיסלבה, בשנים 1955-1970 עבד במחלקת המסחר. בשנת 1964 פרסם תחת אותו שם עט תיאור ספרותי בשם "מה טחו עיניו של דנטה מראות".
אלפרד וצלר נפטר בברטיסלבה בשנת 1988, שם הוא גם קבור.
קוד פוזיטיבי
קוד פוזיטיבי הייתה מערכת שנועדה להתריע מפני חטיפת מטוסים. המערכת פותחה על ידי חברת אלביט מערכות, לאחר שהוזמנה על ידי משרד התחבורה הישראלי, כלקח מפיגועי 11 בספטמבר.היא נכנסה לשירות מבצעי בישראל ב-1 במרץ 2010.
המערכת מבוססת על כרטיס חכם שנמצא ברשות הטייס המטיס כלי טיס אזרחיים. לקראת הנחיתה בארץ, אמור הטייס לשדר קוד זיהוי אישי וסודי אל מרכז בקרה שהוקם לשם כך בבית דגן.
עם זאת, ארגון חברות התעופה הבינלאומי (יאט"א), הפדרציה הבינלאומית של איגודי הטייסים (International Federation of Airline Pilots' Associations, IFALPA) ואיגוד הטייסים הישראלי הביעו התנגדות חריפה להכנסת המערכת לשימוש, ולדברי האחרון:
לראיה מצביעים המתנגדים על שתי תקריות בהם הוזנקו מטוסי חיל האוויר לעבר מטוסי נוסעים בעת שקרבו לישראל, לטענתם בשל בעיות במערכת. התקרית הראשונה התרחשה באפריל 2007 (טיסת של חברת קונטיננטל איירליינס), והשנייה באפריל 2009 (טיסה של דלתא איירליינס), שלאחריה הסתבר כי חלה שגיאה בהפעלת המערכת. איגוד הטייסים הבינלאומי חזר על התנגדותו להפעלת המערכת, בכנס השנתי שלו שנערך בחודש מרץ במרקש.
בתחילת 2011 המערכת הופעלה במטוסיהן של חמש חברות תעופה בטיסותיהן לנמל התעופה בן-גוריון בתל אביב - אייר קנדה, קונטיננטל איירליינס, דלתא איירליינס, יו אס איירווייז ואתיופיאן איירליינס על בסיס וולונטרי, ונעשה ניסיון לכפות את השימוש בה על חברות נוספות, שהתנגדו להתקנתה. לאחר כמה חודשים הופסק השימוש במערכת, לאור ההתנגדות של חברות תעופה, איגודי הטייסים ומנהלת התחבורה של הנציבות האירופית.
הכס המלכותי של דנמרק
הכס המלכותי של דנמרק (בדנית: Danmarks tronstol) הוא הייצוג הממשי של הכתר הדני מאז 1671 ושל ממלכת נורווגיה בתקופת האיחוד עם דנמרק (1671-1814). לפי האגדה, הכס עשוי מקרן של חד-קרן, אך נראה כי עשוי דווקא מחט של חדשן חדקרן נורווגי. שלושה אריות כסף בגודל-טבעי שומרים עליו, על פי המסורת התנ"כית, וכן היווה את הסמל של המונרכיה האבסולוטית של ממלכת דנמרק. הכס ניצב בטירת רוסנבורג שבקופנהגן, בירת דנמרק.
כס המלכות
בעקבות המעבר של דנמרק-נורווגיה ממונכריה נבחרת למונרכיה אבסולוטית ב-1660, הורה פרדריק השלישי לבנות כס מלכות. הכס נבנה בין השנים 1662–1671 על ידי בנדיקס גודשיווינג "הזקן" (Bendix Grodtschilling), שהיה נגר וצייר דני. בנו של פדריק, כריסטיאן החמישי, הוסיף לכס דמויות מוזהבות. הן הכס והן שלושת אריות-הכסף נבנו בהשראת כס שלמה התנכ"י, אשר נשמר על ידי שנים-עשר אריות, כמתואר בספר מלכים:
האריות
הכס המלכותי נשמר על ידי שלושה אריות עשויים כסף בגודל-טבעי. כל אחד מהאריות שוקל כ-130 קילוגרם, ועיניהם, רעמתם, ואחוריהם מצופים בזהב טהור. הם פוסלו בין 1665–1670 על ידי פרדיננד שיבק (Ferdinand Kübich). לפי מסורת מקומית, ב-20 בנובמבר 1905, כשנציגי סטורטינג (הפרלמנט הנורווגי) נכנסו לארמון כריסטיאן השביעי (אחד מארמונות דנמרק) שבקופנהגן במטרה להציע את הכתר הנורווגי לנסיך הוקון (לימים מלך נורווגיה בתקופת הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה), הם נעצרו על ידי האריות. האירוע הונצח על ידי הצלם פיטר אלפלט (Peter Elfelt). על פי התצלום של אלפלט, צייר פול פישה (Paul Gustav Fischer) ציור ידוע. אחד מגרסאותיו של הציור נמצא בארמון אוסלו.
המקום בינינו
המקום בינינו (באנגלית: The Space Between Us) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2017, שביים פיטר צ'לסום והפיק ריצ'רד ברטון לואיס. את התסריט כתב אלן לוֹבּ. הצילומים החלו ב-14 בספטמבר 2015 באלבקרקי שבניו מקסיקו. הסרט יצא לאקרנים ב-3 בפברואר 2017 בארצות הברית ובישראל יום לפני כן.
תקציר
מעבורת חלל היוצאת למשימה הראשונה ליישב את מאדים, כאשר אחת האסטרונאוטים מגלה שהיא בהריון. זמן קצר לאחר שהם נוחתים על מאדים, היא מתה מסיבוכים בלידתו של האדם הראשון שנולד על מאדים - ועד מותה מעולם לא גילתה מי האב. כך מתחילים חייו יוצאי הדופן של גרדנר אליוט (אסא באטרפילד) – ילד אינטליגנטי מאוד וסקרן, אשר בהגיעו לגיל 16 פגש למעשה רק 14 אנשים בכל חייו. בעת חיפוש אחר רמזים על זהות אביו, ומידע על כוכב הבית שמעולם לא ביקר בו, גרדנר מתחיל לפתח קשר מקוון עם נערה מקולורדו בשם טולסה (בריט רוברטסון). כשהוא סוף סוף מקבל הזדמנות לנסוע לכדור הארץ, הוא להוט לחוות את כל פלאי הכוכב, שעד כה יכול היה רק לקרוא עליהם. אולם ברגע בו הוא רק מתחיל לחוות את כדור הארץ, המדענים מגלים כי איבריו של גרדנר לא יכולים לעמוד באטמוספירה של כדור הארץ. נחוש למצוא את אביו, גרדנר נמלט מצוות המדענים ומצטרף לטולסה למרוץ נגד הזמן כדי לפענח את המסתורין של איך הוא הגיע להיות מי שהוא, ולאן הוא שייך ביקום.
במסע הרפתקאות טולסה וגרדנר איתרו את האב, ובגלל חוסר יכולת לחיות בכבידה של כדור הארץ הוא נאלץ לחזור למאדים. טולסה מצטרפת לתוכנית להכשרת אסטרונאוטים.
קישורים חיצוניים
ביקורות
סנטה מריה סופרה מינרווה
הבזיליקה סנטה מריה סופרה מינרווה (בלטינית: Basilica Sanctae Mariae supra Minervam, באיטלקית: Basilica di Santa Maria sopra Minerva) היא אחת מהכנסיות החשובות והידועות ברומא.
היסטוריה
הכנסייה שוכנת בפיאצה דלה מינרווה ונחשבת לכנסייה היחידה שנבנתה בסגנון גותי ברומא. בתוככי הבזיליקה נמצא קברה של הקדושה קתרינה מסיינה, אשר הוא אתר לעליה לרגל של צליינים מכל רחבי העולם הקתולי. בבזיליקה זו גם התכחש גלילאו גליליי לתיזות המדעיות שלו בשנת 1633. הבזליקה קיבלה את שמה ("מעל מינרווה") משום שהיא נבנתה מעל מקדש לאלה מינרווה. הבזיליקה ממוקמת בקרבת הפנתאון ברומא. המסדר הדומניקני החל בבניית הבזיליקה בשנת 1280. בשנת 1431 התכנסה בה הקונקלווה שבה נבחר האפיפיור אוגניו הרביעי. בשנת 1447 התכנסה שוב הקונקלווה בבזיליקה ובחרה לתפקיד את האפיפיור ניקולאוס החמישי.
ברחבת הכניסה לבזיליקה ממוקם אחד הפסלים הנודעים ביותר ברומא, מעשה ידיו של ג'ובאני לורנצו ברניני משנת 1667; פסל של פיל ומעליו אובליסק מצרי, מהנמוכים ביותר הממוקמים ברומא. בתוך הבזיליקה נמצאים קבריהם של מספר אפיפיורים: לאו העשירי, קלמנס השביעי (אשר מצבות הקבר שלהם הן מעשה ידיו של הפסל ברתולומאו באנדינלי) ואורבנוס השביעי. כן נמצא שם קברו של הצייר פרה אנג'ליקו. על יצירות האמנות הנודעות בבזיליקה נמנות הפרסקאות של קפלה קאראפה שצייר פיליפינו ליפי בשנים 1488-1493, כמו גם פסלו של מיכלאנג'לו "ישו הגואל נושא את הצלב" (1521) הניצב ליד המזבח הראשי.
שבילים
קיבוץ שבילים היה קיבוץ שהוקם במרץ 1948, על ידי תנועת הנוער הציוני על גבעה מול כפר הנוער עיינות בסמוך לנס ציונה, והתפרק ב-1950.
היסטוריה
הקיבוץ הוקם במטרה לשמש כמקום הכשרה לפליטים ניצולי השואה, בעיקר מפולין ומרומניה, שעלו לישראל אחרי מלחמת העולם השנייה.
הקיבוץ התפרק במאי 1950, לאחר שסיים את ייעודו כמקום הכשרה. בגבעה המשיכו להתגורר משפחות ובודדים עד שנת 1956, תוך שימוש בצריפים ובמתקנים שנותרו לאחר פירוק הקיבוץ. על הגבעה נותרו עד היום מגדל המים ומבנה מבטון בן ארבעה חדרים, ששימשו את קיבוץ שבילים. בקיבוץ היו כ-60 עד כ-80 חברים. הם עבדו בעבודות כפיים בשדות ובפרדסים הסמוכים לשבילים. בקיבוץ היו בית מלאכה להרכבת אטבי כביסה, לול, רפת, אורווה וגן ירק, שהיוו מקור תעסוקה נוסף של החברים. בנוסף לכך, עבדו חברי שבילים בעבודות משקי בית ובלולים של אנשי מושב בית עובד, בסמוך לשבילים. הקיבוץ ידע שמחות, חתונות ולידות, והיה בו הווי חברתי-חלוצי.
חברי קיבוץ שבילים היו כוח החלוץ והגרעין הראשוני בהקמת המושבים שורש שבהרי ירושלים - באוקטובר 1948,   ותלמי יפה בסמוך לאשקלון – באפריל 1950; וכן במשימת יישוב מחדש של מושב מבטחים שבנגב – במאי 1949. שלושת קיבוצים אלה התפרקו ובמקומם קיימים כיום מושבים.
במלחמת העצמאות הגנו אנשי שבילים על הגבעה וסביבתה בעיקר כנגד פעולות איבה של תושבי הכפרים הערביים נבי רובין ואל-קובייבה (רמלה), שהיו באזור שבילים, וגם נגד מסתננים מצריים. מספר חברי הקיבוץ נפצעו, חלקם קשה, כשהיו במשימת יישוב מחדש של קיבוץ מבטחים. שקית עפר מאדמת קיבוץ שבילים הוטמנה בקברו של בנימין זאב הרצל, יחד עם שקיות עפר של כל היישובים במדינת ישראל, בעת הבאת עצמותיו לקבורה בירושלים באוגוסט 1949.
הקיבוץ סיים את ייעודו במאי 1950 לאחר הקמת הקיבוצים שורש, מבטחים ותלמי יפה. חברי שבילים עברו בהדרגה לגור ביישובי קבע, ובעיקר בעיינות, בנס ציונה, בירושלים ובתל אביב.
פועלם של חברי קיבוץ שבילים היה חלק בלתי נפרד ממעשי החלוציות, הגבורה וההגנה בתקופת הקמת המדינה ולאחר מכן. פועלם של חברי הקיבוץ, פליטי השואה, סימל, בדומה לפועלם של פליטי שואה אחרים, את המעבר מהשואה לתקומה.
האתר הוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ובשנים 2017-2018 שופץ המקום. במרץ 2018 נערך במקום טקס הסרת הלוט מהשלט של המועצה בהשתתפות חברי הקיבוץ ובני משפחות.
קוף ירוק
קוף ירוק או גונון קטן (שם מדעי: Chlorocebus) הוא סוג של קוף בגודל בינוני ממשפחת הקופים בעלי הזנב, הקרובים לקופי הגונון. הסוג כולל שישה מינים, אם כי יש המסווגים את כל מיני הגנון הירוק כתת-מינים של מין אחד. הקוף נקרא בשם זה בשל צבעו התכול-חיוור של אזור הישבן אצל הזכרים.
קופים אלו מצויים באפריקה שמדרום לסהרה, מסנגל ואתיופיה ועד דרום אפריקה וחלקם הופצו גם לקריביים, בהם הם מינים פולשים.
זמנים מוזרים
זמנים מוזרים הוא אלבומה השני של להקת המכשפות. הוא הוקלט בין מרץ לאפריל 1995, בהפקת ובעיבוד חברות הלהקה. פרט ל"מרדף לא ידוע", שאת מילותיו כתבה יעל כהן, ענבל פרלמוטר כתבה והלחינה את כל השירים. האלבום זכה לפחות הצלחה ותשומת לב מקודמו, אך כיום נחשב לאלבום מוערך ולתור הזהב של הלהקה.
ויסות
ויסות הוא פעולה של התאמת קצב הזרימה של חומר או מידע למערכת. הוויסות נועד להתאים את כמות החומר הנכנס ליכולת המערכת להתמודד עמו, ובכך למנוע שיבוש בפעולת המערכת. ויסות יכול להיות תופעה טבעית או מלאכותית.
מנגנוני ויסות מלאכותיים
האדם משתמש במנגנוני ויסות בתחומי חיים רבים ומקדמת דנא. כמו במנגנונים הטבעיים, ישנם מנגנוני ויסות פרטניים (למשל ויסות במכונות) ומנגנוני ויסות כלליים (למשל בתחום הכלכלה). מכשיר המשמש לוויסות נקרא וַסָּת. דוגמאות למנגנוני ויסות בשימוש האדם:
קונגרס ברלין
קונגרס ברלין היה כינוס של מספר מעצמות שנערך בברלין בין 13 ביוני עד 13 ביולי 1878. בקונגרס השתתפו האימפריה הרוסית, הקיסרות הגרמנית, בריטניה, צרפת, האימפריה העות'מאנית, ממלכת איטליה והאימפריה האוסטרו-הונגרית. אושררה בו מחדש, כתוצאה מלחץ רוסי, עצמאותן של סרביה, בולגריה, מונטנגרו ורומניה מהאימפריה העות'מאנית. הקונגרס כונס על ידי יריביה של רוסיה על מנת לפתוח מחדש את חוזה סן סטפנו שסיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). הקונגרס טיפל בכמה מהנושאים הבוערים הקשורים במצב בחצי האי הבלקני.
פאן-סלאביות
במהלך המאה ה-19 התעוררו תנועות רבות ברוסיה ובבלקן שדגלו בפאן-סלאביות. בדומה לפאן-גרמניות ופאן-איטלקיות ששאפו לאיחוד אנשים תחת ישות מדינית אחת (אצל הגרמנים גרמניה ואצל האיטלקים איטליה), גם תנועות פאן-סלאביות שאפו לאחד את כל הסלאבים שנמצאים בבלקן ובמזרח אירופה תחת ישות מדינית אחת. התנועות הפאן-סלאביות השונות ניסו כל אחת בדרכה לאחד את כל הסלאבים. רוסיה, אחת מהמעצמות המובילות באותה עת, ראתה את עצמה כמגינת הסלאבים ולכן שאפה שכל הישויות הסלאביות שיקומו בעתיד יהיו נתונות למרותה של רוסיה. לשם ביצוע מטרה זו, רוסיה הייתה צריכה לשלוט בבלקן שהיה מאפשר לה גישה למצרי הדרדנלים והבוספורוס ולפיכך גם פיתוח נתיבי סחר בערי הנמל של הים השחור, דבר שיגדיל את כוחה הגאופוליטי בצורה משמעותית. מבחינת עמי הבלקן, פאן-סלאביות משמעותה איחוד כל הסלאבים בבלקן תחת ישות מדינת אחת שתקום בבלקן ותהיה עצמאית לחלוטין ולא קשורה לרוסיה.
האינטרסים של המעצמות
כאמור קודם לכן, רוסיה שאפה לשלוט על הבלקן מטעמים אידאולוגים של פאן-סלאביות (אם כי ניתן לומר גם ששאיפתה לשלוט בבלקן, מטעמים אימפריאליים או אסטרטגיים, תורצה במונחים פאן סלאביים). שליטה רוסית בבלקנים תאפשר לרוסיה אחיזה טובה יותר בים השחור ולאחר מכן גם בים התיכון. בריטניה, שרצתה לשמור על מאזן כוחות בין מעצמות אירופה ולשמור על האינטרסים שלה במזרח התיכון, ניסתה למנוע מרוסיה בכל דרך להשיג את מטרותיה שכן שליטה רוסית בים התיכון משמעותה הפרת מאזן הכוחות בין המעצמות ובהמשך אף התנגשות ישירה בין האינטרסים הבריטיים לאלו הרוסיים. איחוד איטליה ואיחוד גרמניה ב-1871 סיכלו את שאיפותיה של האימפריה האוסטרו-הונגרית להתפשטות טריטוריאלית בכיוון דרום-מערב שם קמה כעת איטליה. אוסטרו-הונגריה שינתה את מדיניותיה והתרכזה בעיקר בחיזוק השפעתה בדרום מזרח, בבלקן, ובפעולה כנגד תנועות פאן-סלאביות בתחומי האימפריה שניסו להפיל את שלטון בית הבסבורג כדי לקבל עצמאות. לאחר ניצחונה של פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה ויצירת גרמניה, הייתה גרמניה למעצמה היבשתית היחידה ללא אינטרסים בבלקן, מה שהפך אותה למתווכת נייטרלית מתאימה בין המעצמות לפתירת השאלה בנוגע לעתידו של אזור הבלקן.
התאמתו של חוזה סן סטפנו
לאחר מרד אפריל הבולגרי (1876) וניצחונה המכריע של רוסיה במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877-1878) הכריחו הרוסים את העות'מאנים לחתום על הסכם כניעה שנודע כחוזה סן סטפנו. לפי החוזה, האימפריה העות'מאנית נאלצה להכיר בעצמאותן של מונטנגרו, רומניה וסרביה. בנוסף הוקמה נסיכות בולגריה והייתה לגרורה של האימפריה הרוסית. למעשה, קבלת ההסכם היווה שחרור כמעט מלא של הבלקן מאחזיתה של האימפריה העות'מאנית שנמשכה מאות שנים והפיכת רוסיה לפטרון של מדינות הבלקן. מעצמות אירופה האחרות התנגדו בתוקף לחוזה סן סטפנו וקבלת ההגמוניה הרוסית בבלקן כעובדה, כל אחת מסיבותיה. בריטניה לא רצתה ברוסיה חזקה שתאיים על הקולוניות הבריטיות במזרח התיכון ואף איימה במלחמה על רוסיה אם תכבוש את קונסטנטינופול בירת האימפריה העות'מאנית בזמן המלחמה. צרפת פחדה גם היא ממעצמה נוספת באזור הים התיכון שתפגע באינטרסים הצרפתים במזרח התיכון. באותה תקופה התרחש גם מה שנודע כמרוץ לאפריקה במסגרתו ניסתה כל אחת מהמעצמות לשלוט על כמה שיותר שטח באפריקה. גם בריטניה וגם צרפת לא רצו שכוחה הגאופוליטי של רוסיה יגדל כך שגם היא בתורה תנסה להקים קולוניות באפריקה.
משתתפי הקונגרס ומטרותיהם
לכל מדינה שהשתתפה בקונגרס היו אינטרסים שונים אותם ניסתה לממש במהלך קבלת ההחלטות בקונגרס. להלן מוצגים האינטרסים העיקריים של כל משתתפת בקונגרס: בנוסף נשלחו נציגים גם מסרביה, יוון, מונטנגרו ורומניה. למרות שהדיונים עסקו בעתיד האזור ועתיד מדינות אלה, לנציגיהם של מדינות אלה לא הייתה יכולת להשפיע על מהלך הדיונים וההחלטות המתקבלות בקונגרס.
החלטות קונגרס ברלין
תוצאות הקונגרס והחלטותיו נוסחו במסמך שלימים נודע כ-"חוזה ברלין". להלן מובאים עיקרי החלטות הקונגרס:
משה אסרף
משה אסרף (נולד ב-20 במאי 1975), ידוע גם בשם הבמה אטרף, הוא מתופף, מפיק מוזיקלי, פזמונאי ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה
ב-1996 החל לפעול כמתופף להקת "הדג נחש". ב-2000 הוציאו את אלבום הבכורה שלהם, "המכונה של הגרוב". האלבום זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה. לאחר מכן, הוציאו הלהקה מספר להיטים שזכו להצלחה רבה במצעדי הפזמונים העבריים, בהם "שירת הסטיקר" ו-"הנה אני בא" ואף אלבומים נוספים שזכו להצלחה רבה, ביניהם "בעזרת הג'אם" שזכה במעמד "אלבום זהב".
ב-2000 הוקמה להקת הרגאיי הישראלית "פאנסט", בה לקח אסרף חלק כמתופף. ב-2005 הוציאו את אלבומם הראשון, "Live Ragga Pumpkin". האלבום זכה לשבחים רבים.
ב-2008 השתתפו חברי להקת הדג נחש באלבום השני של הפרויקט המוזיקלי "עבודה עברית", תוך שביצעו את השיר "רגאיי הבטלן", שבוצע במקור על ידי קובי רכט.
ב-2013 זכה אסרף יחד עם שאר חברי להקת הדג נחש בפרס אקו"ם על שם יוסי בנאי למחברי השנה, על אלבומם "זמן להתעורר".
Qualys
קוואליס (באנגלית: Qualys) היא חברה אמריקאית רב-לאומית טכנולוגית המספקת שירותי IT ופתרונות אבטחת מידע בסביבות ענן.
החברה מעסיקה כ-1,500 עובדים, מספקת שירות ל-19,000 לקוחות ברחבי העולם. מטה החברה נמצא בפוסטר סיטי שבקליפורניה, ארצות הברית.
בשנת 2020, דיווחה החברה על הכנסות של כ-363 מיליון דולר.
היסטוריה
קוואליס הוקמה בשנת 1999 על ידי ד"ר פיליפ לנגלויס (Philippe Langlois) וגילס סאמון (Gilles Samoun).
בחודש דצמבר 2000, שחררה החברה את סורק הפגיעויות הראשון שלה העונה לשם QualysGuard.
בשנת 2003, שחררה את סורק הפגיעויות האוטומטי FreeMap.
בשנת 2005, שחררה את QualysGuard Policy Compliance המשמש ככלי תאימות ואיסוף מידע מרכיבים ארגוניים לצורכי בקרה.
עומד הידראולי
עומד הידראולי הוא כמות האנרגיה ליחידת משקל של זורם כלשהו ביחס למשטח גאודזי ונמדד ביחידות של מטרים (לדוגמה: עבור מים היחידות הן מטר מים [m H2O]). העומד ההידראולי הוא שילוב של מספר מדדים: גובה הזורם, הלחץ בו שרוי הזורם, מהירות הזורם ומשקלו הסגולי. סכומם הפיזיקלי של כל המדדים הללו מאפשרים לקבוע מדד לעומד ההידראולי של הזורם ומאפשרים לנבא בעזרת חישוב את כיוון זרימתו, שכן זורם יזרום תמיד מעומד הידראולי גבוה לעומד הידראולי נמוך (כדי לפצות על הפסדים בזרימה). עומד הידראולי יכול להיות מחושב לפי הנוסחה הנובעת ממשוואת ברנולי:
Qualys
היסטוריה
בשנת 2010, שחררה את Malware Detection Service, המאתר נוזקות בשרתי אינטרנט.
עומד הידראולי
כאשר:
Qualys
היסטוריה
בחודש יולי 2010, שחררה החברה את BrowserCheck, שירות לבדיקת דפדפני אינטרנט ותוספי פלאגין לאיתור פרצות אבטחה.
עומד הידראולי
H - העומד ההידראולי הכולל ביחידות של גובה [למשל, מטר מים].
Qualys
היסטוריה
בתאריך 28 בספטמבר 2012, החלה להיסחר בבורסה לניירות ערך הנאסד"ק וגייסה כ-87.5 מיליון דולר.
עומד הידראולי
z - גובה הזורם ביחס למשטח כלשהו [למשל, מטר מים].
Qualys
היסטוריה
בשנת 2014, שחררה החברה את חומת האש אפליקטיבית שלה, QualyGuard Web Application Firewall.
עומד הידראולי
\psi - עומד לחץ. . כלומר, \psi שווה ללחץ חלקי צפיפות הנוזל כפול תאוצת הכובד ולכן יכול להימדד ביחידות של גובה (למשל, מטר מים).
v^2/2g - עומד קינטי, הנובע מהאנרגיה הקינטית של הזורם
Qualys
היסטוריה
בשנת 2015, שחררה החברה את מנהל רכיבי הרשת הארגונים, Qualys AssetView.
עומד הידראולי
לדוגמה: מכל מים בגובה 10 מטרים, הפתוח לאטמוספירה. כאשר מתרחש מצב סטטי ללא זרימה במכל, גובה המים בנקודה הגבוהה ביותר במכל הוא 10 מטרים (z_1=10), אך הלחץ בה שווה ללחץ האטמוספירי, ולכן p_1 =0 ולכן גם. הזורם נייח ולכן גם העומד הקינטי הוא אפס, ומכאן:. בנקודה הנמוכה ביותר במכל הגובה הוא z_2=0, אך לחץ המים בה שווה לעשרה מטרים של מים הלוחצים על הנקודה (\psi_2=10m) ומכאן:. ולכן העומד ההידראולי במעלה המכל שווה לעומד ההידראולי בתחתית המכל (H_1 = H_2) ולא מתרחשת זרימת מים בין שתי הנקודות.
Qualys
היסטוריה
בשנת 2017, רכשה קוואליס את חברת NetWatcher.
עומד הידראולי
אולם אם יפתח נקב בתחתית המיכל, הלחץ בנקב הוא אפס (אטמוספירי) וכל העומד יהפוך לעומד קינטי (מהירות) לפי עקרון טוריצ'לי ולכן מהירות הזורם היוצא מהנקב תהיה.
Qualys
היסטוריה
בשנת 2018, רכשה קוואליס את חברת 1Mobility.
חלבון סויה
חלבוני סויה הם שם כולל לחלבונים שונים המופקים מפולי סויה. בתהליך ההפקה, פולי הסויה מנוקים, מקולפים ונטחנים ליצירת אבקת סויה שממנה ממצים שומנים בעזרת ממסים אורגנים. מהאבקה נטולת השומנים ניתן לייצר שלושה חומרי גלם עיקריים לתעשיית המזון: קמחי סויה ושבבים המכילים מינימום של 50% חלבון, תרכיזי חלבון סויה (Soy protein concentrate – SPC) המכילים מינימום של 70% חלבון, וחלבוני סויה מבודדים (Isolated soy protein – ISP) המכילים מינימום של 90% חלבון.
חלבוני הסויה מהווים בין 30% ל-50% ממסת פולי הסויה. 90% מהחלבונים בסויה הם חלבוני אגירה השמורים בפולי הסויה באברונים המכונים גופי חלבון. חלבוני האגירה הנפוצים ביותר הם גליצינין (glycinin) ובטא-קונגליצינין (β-conglycinin) המהווים 65%–89% מכלל חלבוני הסויה. פולי הסויה מכילים חלבונים נוספים כמו לקטינים (lectins), מעכבי טריפסין וליפוקסיגנאזים  שעשויים להשפיע לרעה על הערכים התזונתיים של המוצר ועל טעמו. לפיכך, בעת תהליכי המיצוי והטיהור של החלבונים דואגים להרחיקם מהמוצר הסופי.
במשך אלפי שנים שימשה סויה ומוצריה כחומר גלם למזון עשיר בחלבון במדינות אסיה. בעולם המערבי הפופולריות של מוצרים אלו החלה רק בתחילת שנות השישים של המאה העשרים. נכון ל-2022, כמות המוצרים המכילים חלבוני סויה עולה על 12,000, ומספרם רק גדל. חלק קטן מהמוצרים הם: משקה סויה, רוטב סויה, גבינות סויה, טופו, ממרח פולי סויה, מחית מיסו ומוצרים על בסיס חלבון מהצומח כמו המבורגר צמחי ותחליפי בשר אחרים. כמו כן, תעשיות המזון והתרופות משתמשות בחלבונים אלו כמקור לחומצות אמינות חיוניות וכן ליצירת מוצרים המהווים חלופה למוצרים מהחי.
שיטות ייצור
תהליך יצור חלבון הסויה מתחיל בקטיף הפולים, מיונם וייבושם, עד הגעה ל-10% לחות. לאחר מכן הפולים נשלחים למפעל להמשך תהליך העיבוד, בו הם נשטפים וממוינים להסרת פולים פגומים, עצמים זרים ולכלוך. הפולים הפגומים ממשיכים בתהליכי עיבוד צדדיים ליצירת מספוא להאכלת בעלי חיים. הפולים הממוינים נגרסים ונשברים לחתיכות קטנות, הקליפות מופרדות מהפולים ומסולקות. הפולים נמחצים בעזרת מכבשים ליצירת פתיתים, והשמן מחולץ מהפולים בעזרת ממס אורגני (לרוב הקסאן).
בשלב הבא, הפתיתים מופרדים מהממס בעזרת מערכת של אדים וואקום. דרך נוספת להפרדת הממס היא בתהליך של חימום ובישול, הגורם גם להפסקת פעילות האנזימים ולשיפור יכולת העיכול של המוצר על ידי האדם. הפתיתים המתקבלים מכילים 52%–54% של חלבון. בהמשך הפתיתים יכולים לעבור טחינה לקבלת קמח סויה או שבבים (מינימום של 50% חלבון).
על מנת להגדיל את אחוז החלבון במוצר ולקבל חלבון סויה מרוכז ניתן למצות את הפחמימות המסיסות מהפתיתים בכמה דרכים: עם מים חומציים (pH 4.5), דנטורציה בחום, שטיפה במים ושטיפה נוספת בתמיסת אתיל אלכוהול מימית (%60–90%). בתהליכים אלו החלבון הופך לבלתי מסיס בעוד שהפחמימות המסיסות הנמצאות במוצר נשטפות החוצה. בשלב זה מתקבל תרכיז נוזלי אשר בסוף התהליך עובר יבוש בהתזה לקבלת אבקה של חלבון סויה מרוכז בעל תכולת חלבון מינימלית של 70%.
על מנת לקבל חלבון סויה מבודד יש לבצע מספר תהליכים נוספים. תחילה, החלבון והפחמימות המסיסות מופרדים מחומרים סיביים (פקטין, צלולוז והמיצלולוז) בעזרת שטיפה במים בסיסיים. מהסיבים הבלתי מסיסים שמתקבלים ניתן ליצור סיבים תזונתיים לטובת שימושים אחרים. בשלב הבא, מתבצעת הפרדה נוספת של הפחמימות מהחלבון על ידי שיקוע איזואלקטרי. כמו כל חלבון, חלבון הסויה הוא בעל מסיסות מינימלית בנקודה האיזואלקטרית שלו (pH 4.2 עד 4.5) אליה ניתן להגיע בעזרת הוספה של חומצות המשמשות בתעשיית המזון (HCl, H3PO4). לאחר הגעה ל-pH המתאים, החלבון הלא מסיס מופרד מהפחמימות על ידי צנטריפוגציה. החלבון המבודד נשטף עם מים להמשך הסרת הרכיבים הלא חלבוניים. רוב המים בתהליך מוסרים על ידי הפאזה הפחמתית המסיסה (soy whey) המכילה גם רמות נמוכות של חלבון אלבומין. לאחר השטיפה, גרגירי החלבון יוחזרו ל-pH נייטרלי (6.8-7.2) בעזרת שימוש במלחים בסיסיים (NaOH, KOH).
בשלב זה המוצר מכיל לפחות 90% חלבון על בסיס יבש. החלבון יכול לעבור תהליכים נוספים לשיפור התכונות הסופיות של המוצר כאשר בסופם המוצר עובר יבוש בהתזה ומתקבלת אבקה דקה.
שימושים
מוצרי חלבון הסויה משמשים בתעשיית המזון להכנת מגוון רחב של מוצרים ביניהם רטבים לסלט, מרקים, חטיפי אנרגיה, תחליפי בשר, אבקות להכנת משקה, גבינות, קינוחים קפואים, פורמולה לתינוקות, לחמים, דגני בוקר, פסטות, אוכל לחיות מחמד ועוד. הוספה של חלבון הסויה למוצרים אלו יכולה להוות תחליף חלקי או מלא של החלבון במוצר להורדת עליות או לשיפור תכונות המוצר.
בתעשיית תחליפי הבשר משתמשים לרוב בנתחי סויה מיובשים בצורות שונות (Textured soy protein). נתחי הסויה מיוצרים מהאבקה לקבלת מוצר סיבי, בעל טקסטורה המדמה בשר. תהליך זה מתרחש באחת משתי דרכים: טויית סיבים (Fiber spinning) ושיחול תרמו-פלסטי (Thermoplastic extrusion). בטויית סיבים משתמשים לרוב בחלבון סויה מבודד, בעוד שבשיחול תרמו-פלסטי משתמשים בקמח סויה המאפשר להוזיל את עליות המוצר.
במאפים משתמשים בשתי קטגוריות של קמח הסויה - פעיל אנזימטית (מכיל אנזימים פעילים) ולא פעיל אנזימטית. השימוש של קמח סויה פעיל אנזימטית במוצרים אלו הוא לצורך שיפור מרקם וצבע הפירורים. שימוש בקמח סויה שאינו פעיל אנזימטית נעשה לצורך שיפור החזקת הלחות במוצר וקבלת מאפה רך יותר ובעל חיי מדף ארוכים יותר. בנוסף, קמח הסויה יכול לשמש לקבלת מאפים בעלי תכולת חלבון גבוהה יותר. כמו כן, קמח הסויה משמש גם כתחליף לאבקת חלב רזה בעוגות וסופגניות ועוזר לווסת את כמות השמן הנספגת בסופגנייה בזמן הטיגון.
במוצרי חלב עשירים בחלבון ובאבקות חלבון, משתמשים לרוב בחלבון סויה מבודד.
לחלבון הסויה שימושים שונים גם מחוץ לתעשיית המזון. חלבון סויה מבודד משמש בתעשיית החומרים ליצירת חומרים מתכלים כגון דבקים ופלסטיק. כמו כן, חלבון הסויה משמש גם בתעשיית התרופות והביו-רפואה.
ערכים תזונתיים והשפעות בריאותיות
חלבונים מהצומח מתעכלים בצורה לא מלאה על ידי בני אדם, ולכן רמת העיכול היא שיקול מרכזי לקביעת איכות החלבון. השיטה המועדפת לקביעת איכות החלבון על פי ארגון הבריאות הבינלאומי ומנהל המזון והתרופות האמריקני היא ציון חומצות אמינו מתוקן לעיכול חלבונים. על פי שיטה זו איכות חלבון הסויה נעה בין 0.90 ל-0.99 בהתאם לרמת העיבוד של החלבון, איכות שדומה לחלבונים מהחי וגבוהה יותר מרוב החלבונים מהצומח.
רכיבים נוספים שעשויים להתלוות לחלבון סויה הם סיבים, פחמימות ושומנים בהתאם למידת בידוד החלבון. פולי סויה מכילים גם איזופלבונים שהם תרכובות ביו-אקטיביות נפוצות בחלבון הסויה. האיזופלבונים הבולטים בפולי סויה הם: גניסטאין, דידזאין , גליציטין וגלוקוזידים.
בשנת 1999, מנהל המזון והתרופות האמריקני אישר הצהרה בריאותית לפיה צריכה של 25 גרם חלבון סויה ביום כחלק מתזונה דלה בשומן רווי וכולסטרול עשויה להפחית את הסיכון למחלות לב. בשנת 2007, מנהל המזון והתרופות האמריקני הכריז על הכוונה להעריך מחדש הצהרה זו. בשנת 2012 הרשות האירופאית לבטיחות מזון דחתה את הטענה כי לא הוכח קשר ישיר בין צריכת חלבוני הסויה להפחתת הסיכון למחלות לב. בשנת 2017 הוכרזה הצעה על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקני לבטל את הטענה בשל חוסר הסכמה מדעית משמעותית בנושא. על פי מטה-אנליזה שהתבצעה בשנת 2019, על ידי ארגון הלב האמריקני, נמצא כי ההשפעה של סויה לבדה היא קטנה בהפחתת כמות הליפופרוטאין בעל צפיפות נמוכה המהווה גורם סיכון למחלות לב וכלי דם.
על פי ארגון הבריאות הבינלאומי ישנם שמונה חלבונים רשומים בפולי סויה שיכולים לגרום לתגובה אלרגנית. שניים מהם, גליצינין (glycinin) ובטא-קונגליצינין (β-conglycinin) הם החלבונים הנפוצים במוצרי חלבון סויה מסחריים. שכיחות האלרגיה לחלבון סויה היא 0.4% והיא נמוכה מאלרגנים אחרים במזון, כגון אלרגיה לחלבוני חלב שהם בעלי שכיחות של 2.5% או אלרגיה לחלבוני בוטנים עם שכיחות של 0.8%. עם זאת, ארגון המזון והחקלאות כולל את חלבוני הסויה ברשימת האלרגנים המשמעותיים במזון. מנהל המזון והתרופות האמריקני דורש להצהיר על חלבוני הסויה כאלרגן על כל אריזות המזון. נכון ל-2022 לא קיים תהליך המונע לחלוטין את אלרגניות החלבון עם צריכתו, אך עיבוד תרמי של הסויה מפחית את אלרגניות המוצר.
בריקון
בריקון (שם מדעי: Brycon) הוא סוג של דגים טרופיים ממשפחת החריתיים שבסדרת החריתאים.
מיני דג זה נפוצים בנהר האמזונאס וכן בביצת הפנטנל. כמה מינים חיים גם באמריקה המרכזית ובמקסיקו והם מזכירים במראם דגי טרוטה אף שאינם קרובים להם. הם מכונים לעיתים "טרוטות דרום-אמריקאיות".
רבים ממינים אלה חיים בלהקות גדולות השוחות ביערות הגשם הלחים תחת עצי פרי. כשפירות בשלים נופלים למים הלהקות מתנפלות עליהם במהירות, ובכמה אזורים מנצלים דייגים התנהגות זו. אלו דגי מאכל פופולריים בכמה ממדינות אמריקה הדרומית.
רצ'ונז'
רצ'ונז' (בפולנית: Raciąż; ביידיש: ראַטשוינדז, רעטשוינדז) היא עיירה במחוז פלונסק שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
רצ'ונז' נזכרת לראשונה במאה ה-10, ובשנת 1425 הוענקו לה זכויות עיר. מהמאה ה-16 ועד המאה ה-18 הייתה העיירה למרכז נפה, ובחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה בתחום פרוסיה. משנת 1815 נכללה העיירה בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי רצ'ונז'
יהודים ישבו ברצ'ונז' מתחילת המאה ה-18, ובין השנים 1825 ו-1862 הוטלו על יהודי היישוב מגבלות מגורים שונות. מאמצע המאה ה-19 התקיימה בעיירה קהילה יהודית עצמאית, ובשנת 1891 נחנך בעיירה בית כנסת חדש. בעקבות פרעות שערכו ביהודי העיירה חיילי הצבא הכחול בשנת 1918, עזבו את היישוב רבים מיהודיו.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,800 יהודים, כ-40% מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה, לרבות של בית ספר מרשת תרבות, כמו גם פעילות של אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מחרם כלכלי על עסקיהם.
בשואה
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-6 בספטמבר 1939, ערכו אלו שוד רחב היקף של חנויות יהודייה, בשיתוף הפולנים המקומיים, תוך ירי במספר יהודים. בסוף החודש הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. ביום כיפור ת"ש נצטוו יהודי העיירה לגזוז את זקניהם ולטאטא את רחובות היישוב, תוך ביצוע מעשי התעללות בהם. גזירת גירוש של יהודי העיירה במהלך חג הסוכות שלאחר מכן נמנעה באמצעות תשלום סכומי כופר גבוהים לגרמנים.
ניקוס אנסטסיאדיס
ניקוס אנסטסיאדיס (ביוונית: Νίκος Αναστασιάδης; נולד ב-27 בספטמבר 1946) הוא עורך דין ופוליטיקאי קפריסאי, ששימש כנשיא קפריסין בין השנים 2013 ל-2023. קודם לבחירתו לנשיא התשיעי של ארצו היה מנהיג המפלגה השמרנית האספה הדמוקרטית (DISY) (דימוקרטיקוס סינאיירמוס). בעל עיטור נשיא מדינת ישראל (2022).
ביוגרפיה
ניקוס אנסטסיאדיס נולד בפרה פדי במחוז לימסול (למסוס). הוא למד משפטים באוניברסיטת אתונה, השתלם במשפט ימי בקולג' האוניברסיטאי של לונדון ופתח בקריירה של עורך דין בעיר לימסול. בעת הלימודים ביוון היה פעיל במפלגת "איחוד המרכז" של גאורגיוס פפאנדראו.
קריירה פוליטית
החל משנת 1981 נבחר ברצף לבית הנבחרים של קפריסין. בשנים 1991–1993 ו-1993–1997 היה יושב ראש הסיעה "האספה הדמוקרטית" בפרלמנט ובשנים 1996–2001 כיהן כסגן יושב ראש הפרלמנט. ב-8 ביוני 1997 נבחר ליושב ראש מפלגת "האספה הדמוקרטית".
חיים אישיים
ניקוס אנסטסיאדיס נשוי לאנדרי מוסטקודי ויש לו שתי בנות וארבעה נכדים.
בנוגע לפתרון הפילוג של קפריסין
למרות התנגדות מפלגתו, תמך ניקוס אנסטסיאדיס בתוכנית אנאן לגבי שאלת איחודה מחדש של קפריסין, שהציעה פתרון על בסיס פדרטיבי, שנדחה על ידי הצד היווני-קפריסאי והוא ספג על כך בקורת בתוך המפלגה. במהלך מערכת הבחירות לנשיאות בשנת 2013 התבטא לטובת פתרון דו-אזורי של בעיית קפריסין, עם אפשרות אימוצו של מודל פדרלי, למרות הקושי של הקפריסאים היוונים להסכים לפתרון כזה.
בנושא המשבר הכלכלי
קפריסין נפגעה מאוד מהמשבר הכלכלי העולמי בשנים 2008–2009, במיוחד עקב קריסתם של הבנקים של יוון. בנוסף פיצוץ בתחנת הכוח הגדולה של המדינה בשנת 2011 פגע באופן משמעותי במקורות האנרגיה. כלכלת קפריסין נדרשה לסיוע, שהגיע בעשור השני של המאה ה-21 בעיקר מרוסיה. אנסטסיאדיס הבטיח שיפנה עם בקשה לחבילת חילוץ אל האיחוד האירופי ואל קרן המטבע הבינלאומית.
בנושא ההצטרפות לנאט"ו
בשנת 2011 הצביע הפרלמנט של קפריסין בעד הצטרפותה של המדינה לנאט"ו, אולם הנשיא דימיטריס כריסטופיאס הטיל וטו על החלטה זו בטענה שהייתה עלולה להפריע לאיחודה מחדש של קפריסין. אנסטסיאדיס תמך בהצטרפות קפריסין לנאט"ו ורואה בכך דווקא סיכוי למציאת פתרון לבעיית פילוגה של קפריסין.
צ'שאנוב
צ'שאנוב (בפולנית: Cieszanów; ביידיש: ציעשינאוו) היא עיירה במחוז לובאצ'וב שבפרובינציית פּוֹדְקַרְפָּאטִי בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
ויסות שערי ניירות ערך
ויסות שערי ניירות ערך הוא פעולה, המשפיעה על מידת התנודתיות בשערי ניירות הערך, ונעשית על ידי ביצוע פעולות קניה ומכירה של ניירות ערך בשוק ניירות ערך, למטרה זו בלבד.
צ'שאנוב
תולדות היישוב
צ'שאנוב נזכרת לראשונה בסוף המאה ה-15, ובמחצית השנייה של המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. במהלך המאה ה-17 הייתה העיירה למרכז מסחר ומלאכה חשוב, ובחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה בתחום גליציה האוסטרית. בשנת 1900 פגעה בעיירה שרפה גדולה, שכילתה את רוב בתי היישוב.
ויסות שערי ניירות ערך
את פעולות הוויסות ניתן לחלק לשני סוגים עיקריים (הגם שלא תמיד אפשר להבחין במדויק בגבול שבין שני הסוגים):
צ'שאנוב
יהודי צ'שאנוב
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מראשית המאה ה-17, אשר עסקו בעיקר במסחר, במלאכה ובחלפנות. במהלך פרעות ת"ח ות"ט באמצע אותה מאה נפגעה קשות הקהילה המקומית. בשנים שלאחר מכן שוקמה הקהילה, ובמהלך המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית בעיירה, עד שבסוף אותה מאה נמנו ביישוב 2,777 יהודים.
לאחר מאורעות מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה כמחצית מיהודיה, ושרידי הקהילה השתקמו הסיוע הג'וינט וארגוני עזרה הדדית. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 939 יהודים, פחות ממחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של הבונד. בתקופה זו פעלו בעיירה אדמו"רים משושלת צאנז-שינאווא, רבי שמחה ישכר בער הלברשטאם, חתנו רבי אריה לייבוש רובין (משושלת רופשיץ-גלגוב) ובנו רבי יחזקאל שרגא. כך גם פעלה במקום קהילה של חסידי בעלזא, וכן קבוצה קטנה של חסידי רוז'ין - טשורטקוב.
בשואה
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת מלחמת העולם השנייה, החלו אלו בביצוע מעשי התעללות פומביים ביהודיה, תוך חטיפתם לעבודות כפייה משפילות. כעבור מספר ימים נכנסו לעיירה חיילי הצבא האדום, אך השליטה בעיירה הושבה לגרמנים בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב. טרם כניסת הגרמנים, הספיקו רובם המוחלט של יהודי העיירה להימלט מזרחה, אל עבר השטח הסובייטי.
בתחילת שנת 1940 הקימו הגרמנים מחנה עבודה בעיירה, בו רוכזו קרוב ל-4,000 יהודים. מחנה זה חוסל בסוף שנת 1940. בפברואר ובמרץ 1942 הביאו הגרמנים לעיירה 817 יהודים שגורשו מטומשוב לובלסקי וכ-500 יהודים שגורשו ממיילץ. כעבור מספר שבועות שולחו אלו למחנה ההשמדה בלז'ץ הסמוך.
בשנות השישים של המאה הקודמת ערכו הניצולים כינוסים ואף הוציאו ספר זיכרון לתושבי העיירה
מפעל נשר חיפה
מפעל נשר חיפה היה מפעל לייצור צמנט של חברת נשר מפעלי מלט ישראליים בעיר נשר. היה המפעל הראשון מתוך שלושה של החברה בישראל והשלישי בכושר הייצור (מפעלים נוספים בהר טוב וברמלה). למפעל היה כושר טחינה של כ-1.2 מיליון טון מלט בשנה והוא השתרע על פני כ-400 דונם. בינואר 2020 פסק יצור המלט במפעל. נכון לשנת 2022 רק מפעל אריזת המלט מוסיף לפעול באתר.
שם המפעל
השם נשר ניתן למפעל על ידי מייסדו מיכאל פולק הוא הופיע בשם "מפעלי מלט פורטלנד ישראליים נשר" או בקיצור "בית חרושת נשר". שם היישוב נשר על שם המפעל. בהמשך לאחר הוספת המפעל ברמלה, החלה החברה לקרוא למפעל זה "מפעל נשר חיפה" אף על פי שמעולם הוא לא היה בשטחה של חיפה.
רעיון הקמת בית חרושת למלט
במקביל לפעילותו של וילבושביץ הוקם בלונדון ה"סינדיקט לצמנט פורטלנד בארץ ישראל", שווילבושביץ לא נמנה עם מייסדיו. יוזם הסינדיקט היה בוריס גולדברג, ומזכירו היה יצחק שניאורסון. ב-1920 הגיע שניאורסון ביחד עם מהנדס בריטי לארץ ישראל, כדי לבחון מקום להקמת מפעל למלט. חנקין סיפר להם על השטח שעליו המליץ וילבושביץ. כדי למנוע את עליית מחירי הקרקע אמרו היזמים לבא כוח משפחת ח'ורי שהם רוצים לעשות קידוחי ניסיון בקרקע; המילה "מלט" לא הוזכרה. הבדיקה העלתה שאבן הגיר המתאימה ביותר נמצאה במרחק של 7.5 ק"מ מחיפה, ליד יאג'ור, וחרסית ניתן למצוא בשפע ליד נחל קישון.
בעקבות ההמלצה קנה בנובמבר 1921 יהושע חנקין באמצעות חברת הכשרת היישוב את האדמות ממשפחת ח'ורי ושילם מקדמה של 10,000 לירות מצריות על חשבון שטח בגודל של 19,000 דונם, מתוכם 3,000 דונם לייצור מלט. במקביל חיפשו חברי הסינדיקט מהנדס מומחה ושותפים נוספים למימון ההשקעה במפעל. הם פנו למהנדס הונגרי בשם בלה שפיגל וביקשו את חוות דעתו. שפיגל הגיע לארץ ישראל בקיץ 1921 לבדוק שוב את הר הכרמל ואת התנאים להקמת מפעל רווחי. ב-5 בספטמבר 1921 שלח לחברי הסינדיקט דו"ח חיובי. בחיפושיהם אחרי משקיע הגיעו לתעשיין היהודי-רוסי מיכאל פולק. פולק הגיע לארץ ישראל במאי 1922 ביחד עם שפיגל ובדק את השטח בנשר. הוא מצא שטח מתאים, אבל היה מודאג מביצות הקישון וממחלת המלריה שפגעה בפועלים. פולק דאג לטפל במיגור הקדחת בעזרת צוות סניטרים שבראשם עמד צבי סליטרניק. שפיגל גם המליץ על בניית שלוחת רכבת שתוביל אל בית החרושת. בשלב זה הוחלט על השלמת רכישת השטח. פולק נפגש עם חנקין כדי שימשיך את תהליך הרכישה, חזר לאנגליה, הצטרף במאי 1922 לסינדיקט וביוני הפך ליו"ר שלו. בארץ ישראל המשיך חנקין במשא ומתן עם משפחת ח'ורי. לאחר שהסתבר שיש בעיה ברישום הקרקע בטאבו, סוכמה על דעת כל הצדדים העברה מיידית של 3,000 דונם לחברת הכשרת היישוב, 1,000 דונם על הר הכרמל ו-2,000 דונם במישור. השטח כלל מקום שנקרא "סלמיה" (באזור מחצבת נשר הישנה של היום), שבו היה חאן ששימש בעבר למגורי אריסים. ב-17 באוגוסט 1922 אישר בית משפט מנדטורי את ההסכם.
בנובמבר 1922 החלו מדידות בשטח. ב-1922 פרסמה ממשלת המנדט כי החברה הבריטית "חברת מלט פורטלנד נשר בע"מ" נרשמה בארץ ישראל.
פולק המשיך באנגליה במאמצי גיוס ההון הנדרש להקמת המפעל. ב-16 במאי 1923 הודיע פולק שהצליח לגייס את כל ההון הדרוש מידידיו: הסכום שגויס היה 225,000 ליש"ט. הוא גייס את שפיגל לתפקיד מנהל "חברת מלט פורטלנד נשר", והודיע לו שיתחיל בעבודה ב-1 ביוני. את שניאורסון מינה פולק להיות המנהל המקומי של החברה בישראל.
הקמת המפעל
מיד עם כניסתו לתפקיד, הזמין שפיגל את הציוד הנדרש ממפעלים באירופה. את הכבשנים הניצבים הזמין מגרמניה, צעד שעורר את התנגדות פולק בשל היותה של גרמניה מדינת אויב לבריטניה. יתרת הציוד הוזמנה במדינות אירופה אחרות. במקביל, בארץ ישראל התחיל שניאורסון בהקמת התשתית למפעל. בספטמבר 1923 התחילו עבודות הפיתוח הראשונות בסלמיה בשיפור שלושת מבני החאן. מבנה אחד שימש כמשרד טכני, ושני המבנים האחרים שימשו למגורי הפועלים. עבודות ניקוז השטח וחפירת יסודות המפעל ניתנה לקבוצת חלוצים מחיפה. החפירה הסתיימה ב-20 בפברואר 1924, ולאחר מכן התחילה יציקת היסודות של הבניין הראשי ובתי המלאכה, כאשר במקביל נחפרו תעלות הניקוז. מספר הפועלים העוסקים בהקמת המפעל הגיע לכ-150. במהלך שנת 1924 נבנתה שלוחת מסילת הרכבת המובילה למפעל והתחילה אספקת המכונות.
בחודש אוקטובר 1924 פרצה השביתה הראשונה של הפועלים, בגלל התנגדות הנהלת המפעל להקמת ועד לפועלי נשר ואי־הסכמתה לקביעת שכר מינימום. השביתה זכתה לתמיכתו של דוד בן-גוריון, שהגיע לנשר ונשא נאום עידוד לפועלים. שביתה זו נפסקה לאחר יום, בעקבות הסכמת ההנהלה להעלאת השכר והכרה דה פקטו בוועד. שביתה נוספת פרצה ב-5 בפברואר 1925, והסתיימה ב-26 בפברואר, לאחר בוררות ופשרה בתיווך מועצת פועלי חיפה. ב-18 באוקטובר 1925 הופעל הכבשן הראשון בבית החרושת.
יצוא המלט למזרח הים התיכון
משנת 1927 ועד ראשית שנות ה-30 יצא המפעל חלק מתוצרתו דרך נמלי מזרח הים התיכון באמצעות ספינת מפרש בעלת מנוע עזר, "נשר" שמה בראשית דרכה ומיד לאחר מכן, "גוזל". את הספינה רכש פולק על מנת להימנע מתלות במובילים עצמאיים. "גוזל" הייתה לספינה הראשונה בבעלות יהודית בארץ ישראל שרב החובל שלה, יהודי, זאב הים.
הדממת הכבשנים הרטובים
בשנת 2000 הודממו הכבשנים הרטובים כבשנים 2,3,4, ייצור מלט המשיך להתבצע במפעל בנשר כאשר את הקלינקר שהוא המרכיב העיקרי בייצור המלט מביאים ממפעל נשר רמלה, שם מיוצר הקלינקר בכבשן יבש הצורך הרבה פחות אנרגיה ואינו מזהם את הסביבה כמו תהליך הייצור בכבשן הרטוב, בינואר 2020 נסגרו טחנות המלט 7,8,9. והופסק לחלוטין יצור המלט במפעל, והוא עבר רק לאריזת מלט המגיע מהמפעל ברמלה. נכון לפברואר 2022 בית האריזה ממשיך לפעול.
קינג קונג באנדי
חייו ומותו
פליס היה נשוי ולו בן אחד בשם דייוויד. לאחר שפרש מהיאבקות מקצועית, הוא החל בקריירה קצרה בתחום הסטנד-אפ, כשאת עיקר הופעותיו ערך במועדוני קומדיה מקומיים.
ביולי 2016, פליס הצטרף לתובענה ייצוגית נגד ה-WWE שלפיה נטען כי נגרמו למתאבקים פציעות נוירולוגיות ארוכות טווח וכי החברה לא טיפלה בהם באופן שגרתי. התובענה הוגשה על ידי עורך הדין קונסטנטין קיירוס, שהיה מעורב במספר תביעות אחרות נגד ה-WWE. בספטמבר 2018, התיק נדחה על ידי שופטת מחוז ארצות הברית, ונסה לין בריאנט.
ב-4 במרץ 2019, פליס נפטר בגיל 63 בגלסבורו, ניו ג'רזי כתוצאה מסיבוכי סוכרת.
בריקה
היסטוריה
הכפר נוסד בתקופה ההלניסטית ובשטחו נותרו שרידים מההתיישבות הקדומה כגון עמודים, משקופי דלת מבזלת עם כתוביות באותיות יווניות ומבנה נוסף עם מדרגות המובילות לחדר תת-קרקעי.
במהלך מלחמת ששת הימים השתלט צה"ל על רמת הגולן ובכלל זה על הכפר בריקה, אשר בעקבות המלחמה נעזב מתושביו. ב-1974, כחלק מההסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה שבתום מלחמת יום הכיפורים הוחזר הכפר לסוריה והוא כיום בשטח המפורז.
בריקה כיום
אוכלוסיית הכפר מנתה ב-2004 371 תושבים שהם רק חלק מהתושבים שנטשו את הכפר. רוב בני הכפר שנטשו אותו בעקבות המלחמה נותרו בערים אליהן היגרו כגון דמשק וחלב. רוב תושבי הכפר הם צאצאי השבט הקברדיני. עיקר פרנסתם של התושבים הוא בתחום החקלאות והתיירות.
Aftermath (פסקול)
Aftermath (בעברית: לאחר מכן) הוא פסקול של הזמרת-יוצרת האמריקאית איימי לי, בו משתתף דייב אגאר. הפסקול יצא לאור ב-25 באוגוסט 2014, על ידי חברת התקליטים איימי לי מיוזיק, כפסקול הסרט "War Story".
רקע והוצאה
הפסקול הוקלט בשנת 2013 ובשנת 2014, והופק על ידי איימי לי, דייב אגאר, צ'אק פאלמר וג'וני ניס. אתר המוזיקה, הפנה כלפי הפסקול ביקורת חיובית, תוך שהעניק לו ציון של שבעה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
בסמוך לצאתו, עלה הפסקול לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
תוכי ים אטלנטי
תוכי ים אטלנטי או טמשאי צפוני (שם מדעי: Fratercula arctica) הוא המין היחיד מהסוג תוכי ים שמצוי באוקיינוס האטלנטי. אורכו כ-29 ס"מ, ומשקלו כ-490 גרם. תחום הרבייה שלו מתפרש על פני איסלנד, גרינלנד, נורווגיה, האיים הבריטיים, חלקים מקנדה ומארצות הברית (שם תחום תפוצתו מגיע עד מיין בדרום), ניופאונדלנד ואיים נוספים בצפון האוקיינוס האטלנטי.
בית הגידול הטבעי של תוכי הים האטלנטי הוא האוקיינוס הפתוח. תזונתם מורכבת כמעט אך ורק מדגים, למרות שהם ניזונים לעיתים מפראונים, סרטנאים, רכיכות ורבי זיפיות. תֻּכִּיֵּי־הים צדים בצלילה מהאוויר או מפני הים ושחייה מתחת לפני המים בעזרת כנפיהם, שמותאמות לכך במיוחד. תוכיי הים בדרך כלל בולעים את מזונם מתחת לפני המים, אך בעונת הקינון הם נושאים אותו אל גוזליהם; הם יכולים לשאת עד כ-30 דגים בבת אחת.
כיפתו וגבו של תוכי הים שחורים, לחייו אפורות, ופלג גופו התחתון לבן. רגליו כתומות, ומקורו שחור וכתום בעונת הרבייה. מקורו של תוכי ים צעיר הוא אפור כהה ופחות רחב, רגליו אפורות וראשו צבעוני פחות. הזכר זהה כמעט בהופעתו לנקבה, אך הוא מעט גדול ממנה.
בקיץ, תוכי הים מצוי בצוקים סלעיים בצפון האוקיינוס האטלנטי וצפון אירופה. הם מצויים בעונת החורף בים, הרחק מהחוף, וכמעט ולא נראים על היבשה עד חודש מארס. בחורף, תוכי הים האטלנטיים מיטלטלים במים, ומתקדמים בעזרת רגליהם כשגבם לרוח; הם יכולים לעשות זאת גם בשעת מנוחה ואף כשהם ישנים.
מאז תחילת המאה ה-21 חלה ירידה חדה במספר תוכוני הים האטלנטיים. בין הגורמים האפשריים: צמצום בכמות המזון העומדת לרשותם, כפי הנראה בגלל שינויי האקלים, הגברת רמת הזיהום הסביבתי ודיג יתר. גם העובדה שבשרם של תוכוני הים טעים, ולכן הם ניצודים באיסלנד, מחמירה את המצב. בבדיקה שנערכה בשנים 2015 עד 2018 נצפה צמצום משמעותי במספר הפריטים במין זה, ירידה מ-7 מיליון ל-5 מיליון. מצב השימור של המין מוגדר כיום כפגיע.
תוחלת חייו של תוכי הים האטלנטי היא כ-32 שנים.
רבייה
מכיוון שבחורף תוכי הים נמצאים הרחק מהיבשה, לא ידוע אם בני הזוג נפגשים בים או כשהם חוזרים לקיניהם מהשנה שעברה. כשהם חוזרים לחוף, הם מנקים ומשפצים את קיניהם. בדרך כלל, אחד מבני הזוג עומד מחוץ לקן, בעוד השני מנקה אותו מאדמה וחצץ, שמושלכים על בן הזוג השני. כמה תוכי ים נצפו אוספים חלוקי נחל ודשא כריפוד לקן, ואחרים לא עשו זאת. לעיתים, זוגות של תוכי ים מביאים חומרים לקינם רק בשביל להוציא אותם לאחר מכן. אחת מהדרכים בה הם מחזקים את הקשר ביניהם היא הצלבת מקור - הם קרבים אחד לשני, מזיזים את ראשיהם מצד לצד, ומצמידים את מקוריהם אחד לשני. זוהי כנראה התנהגות חיזור חשובה, כי זוגות תוכי-ים נצפו עושים זאת שוב ושוב, בתדירות הולכת ופוחתת, לאורך עונת הרבייה.
תוכי הים מגיעים לבגרות מינית בגיל 4–5 שנים. הם מקננים בקבוצות, וחופרים מחילות בחלקם העליון של צוקים או משתמשים במחילות שכבר נחפרו. הם מקימים את קנם לעיתים גם בסדקים בסלע או בין סלעים. לעיתים ישנה תחרות בין תוכיי הים לבין בעלי חיים אחרים על מחילות; תוכיי הים משתמשים לעיתים במחילות ארנבים לקינון, ואף נצפו פרטים שהבריחו מהן את דיירן המקורי.
הקשר בין הזכר לנקבה הוא מונוגמי, ושני בני הזוג משתפים פעולה בתהליך הקינון; הזכר בדרך כלל שומר על המחילה ומתחזק אותה, ואילו הנקבה מעורבת יותר בדגירה על הביצים ובגידולם הישיר של הגוזלים.