cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נורם קולמן
נושאי פנים
ב-11 בדצמבר 2005 הצביע קולמן בעד חוק טכני, שמשמעותו הייתה בעצם תמיכה בחיפושי נפט במפלט הבר הלאומי הארקטי (ANWR). זאת, אחרי שהתחייב ב-2002 להתנגד לקידוחי נפט שכאלה. הרבה מקבוצות מקדמי איכות הסביבה ראו בהצבעה זו משום בגידה בהבטחותיו.
קולמן מתנגד להפלות עוד מתקופת היותו עדיין חבר במפלגה הדמוקרטית. הוא תומך בהגבלות מסוימות על מחקר בתאי גזע, בעיקר תאי גזע מבוגרים ודם של חבל הטבור וביולי 2006 הצביע נגד הסרת ההגבלות על מימון מחקר פדרלי בתאי גזע עובריים. הוא גם הצביע ב-2005 בעד המאמצים להאריך את חייה של פגועת המוח הקשה טרי שייבו.
עמדה שמרנית נוספת שלו היא ההתנגדות להכרה חוקית בנישואים חד-מיניים או "ברית זוגית", בין על ידי הממשל הפדרלי ובין על ידי הממשל המדינתי. בזמן ריצתו למשרת מושל מדינת מינסוטה ב-1998, תשדירי הרדיו שלו, אז כבר כאיש המפלגה הרפובליקנית, תקפו את המתחרה מטעם "מפלגת העובדים החקלאים הדמוקרטים של מינסוטה" (DFL), סקיפ המפרי, על תמיכתו בנישואים חד-מיניים. הוא גם מתנגד לאימוץ על ידי הומואים ולסביות. כראש העיר סיינט פול, הוא הצביע נגד המאמץ למשוך בחזרה חוק עירוני האוסר על אפליה על בסיס נטייה מינית. במשך שמונה שנותיו כראש העיר הוא נמנע מלתמוך בפסטיבל הגאווה ההומוסקסואלי השנתי, בניגוד לשני קודמיו ושני יורשיו. לטענתו: "מה שהיה לנו בסיינט פול ובמיניאפוליס במשך שנים רבות הוא ... חודש ההומו/לסבית/טרנסג'נדר. אני אומר שאני תומך בזכויות אדם.. וזה כמובן כולל נטייה מינית. מצד שני, אין זו האחריות של השלטון לתת הצהרות בקשר עם המיניות של אנשים". למרות כל זאת, ב-1998, מינה קולמן טרנסג'נדר, סוזן קימברלי, כסגן ראש העיר.
קולמן גם נגד לגליזציה של המריחואנה, למרות שנמצא בן כיתה שלו לשעבר, שטען שהוא עישן מריחואנה באופן קבוע בשנות הקולג' והיה מתנגד גלוי למעצרי סמים. מאידך, הוא לא תומך באיסור על אלכוהול.
בכל הנוגע להסכמי סחר חופשי, הוא הביע בדרך כלל תמיכה, למשל בחוק CAFTA (הסכם הסחר החופשי של מרכז אמריקה), אף כי הקפיד לדאוג במסגרת זו לאינטרסים הפנימיים של תעשיית הסוכר (כולל תעשיית סלק הסוכר של מינסוטה).
יחסו לישראל
קולמן הוא יהודי אוהד ישראל. באוגוסט 2004, הוא ביקר בישראל בפעם הראשונה מאז נבחר לסנאט ובפעם הרביעית בכלל. במהלך הביקור הוא סייר לאורך הקו הירוק ונפגש עם ראש הממשלה דאז אריאל שרון וראשי הממשלה לשעבר בנימין נתניהו, אהוד ברק ושמעון פרס והצהיר כי הוא חוזר בטוח יותר מאי פעם לגבי צדקת גדר הביטחון. בנובמבר אותה שנה, נכללה הצעה שלו בחוק התקציב לשנת 2005, הקובעת שארצות הברית, כמממנת מרכזית של האו"ם, יכולה לקבוע תנאים למימון וקוראת למחלקת המדינה ליצור רשימה של הצבעות אנטי ישראליות על ידי מדינות העצרת הכללית של האו"ם. באוקטובר 2005, הסנאט העביר פה אחד הצעת חוק, שקולמן היה בין יוזמיה, המגנה את ההצהרות האנטי ישראליות המתלהמות של נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד כולל דבריו שצריך "למחוק את ישראל מהמפה" וכי "כל מי שמכיר בישראל ישרף בחמת האש של האומות האיסלמיות".
בינואר 2006, הנהגת הסנאט הצטרפה להצעת חוק דו מפלגתית של קולמן ושל הסנאטור צ'אק שומר, יהודי אף הוא, הקוראת להעלות מיידית את הנושא האיראני במועצת הביטחון ומגנה את ממשלת איראן על מספר הפרות של הסכמי מניעת תפוצת נשק גרעיני והסכמים אחרים הקשורים לתוכנית הגרעין האיראנית. חודשיים לאחר מכן אמר קולמן בסוגיית הגרעין האיראני, כי היטלר אמר לנו בספרו "מיין קמפף" מה הוא מתכוון לעשות. לא הקשבנו והיה מחיר נורא שצריך היה לשלמו. המולות האירניות והנשיא [של איראן] אומרים לנו שהם מתכוונים להחריב את ישראל. במצב זה, שום דיפלומט בר דעת אינו יכול לטעון שהכוונה של התוכנית האיראנית היא טוב לב או שניתן לסמוך עליהם שיקיימו איזה שהוא חלק מהסכמי פשרה עמם". "ידידינו במועצת הביטחון חייבים להכיר בכך, שפשרה עם איראן אינה התכלית בפני עצמה, אלא יש רק להשתמש בה להשגת מטרה מסוימת, למנוע מהם ייצור נשק גרעיני. כל עסקה שתאפשר לאיראן לשמר את [העשרת] האורניום איננה משרתת מטרה זו". כמו כן, הוא קרא לתמוך במאמצי הממשל לבנות קואליציה של בני ברית, שתכפה סנקציות משמעותיות על איראן. באותו חודש גם חתם קולמן על מכתב שיזמה הסנאטורית דאז הילרי רודהם קלינטון יחד עם הסנאטור היהודי פרנק לוטנברג ואשר נחתם על ידי קבוצה דו-מפלגתית של 15 סנאטורים כולל היהודים ברברה בוקסר וקרל לוין. המכתב מפציר בנשיא בוש למחות על ועידה של שליטי ערב הסעודית ונציגים מאיחוד האמירויות הערביות, אשר קידמה את חרם הסחר כנגד ישראל. ב-25 באפריל, אותה שנה, הציג קולמן בפני הסנאט הצעת חוק המביעה אכזבה עמוקה מבחירתה של איראן כסגנית יושב ראש ועדת האו"ם לפירוק הנשק, לאור חתירתה של איראן לנשק גרעיני. ההצעה קראה לממשל האמריקאי, למנוע מימון המיועד לוועדה זו ולכל ועדה אחרת של האו"ם, אשר חברה בה מדינה המפירה את העקרונות שאותה וועדה עצמה מקדמת.
ביולי 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, הביע קולמן מחויבות מלאה כלפי ישראל ותמיכה בה.
ב-29 בספטמבר 2006 הציג קולמן, יחד עם הסנאטור ביל נלסון, חקיקה דו מפלגתית להענשת מדינות המסייעות לאיראן בפיתוח תוכנית הנשק הגרעיני שלה. חוק זה היה אמור לאסור על ארצות הברית לנהל או לחתור לניהול משא ומתן להסכם לשיתוף פעולה גרעיני עם כל מדינה המסייעת לתוכנית הגרעין של איראן או מספקת לה נשק קונבנציונלי מתקדם. כמה ימים לפני כן, קולמן היה נציג ארצות הברית לוועידה באו"ם וקיים פגישות שונות בהן הפציר בחברי האו"ם למנוע מאיראן להשיג נשק גרעיני. באותה הזדמנות הוא גם נפגש עם נציגת האו"ם לכוחות השלום ודן עמה במצב כוחות השלום של האו"ם בגבול ישראל-לבנון ובמקומות אחרים והביע את דאגתו "לגבי ההשקפות האנטי ישראליות של חלק מהחיילים, חוסר הביטחון לאורך גבול סוריה-לבנון וההתחמשות מחדש של החזבאללה".
במרץ 2007, הצטרף קולמן למאמציו של צ'אק שומר לעצור עסקה שאושרה על ידי ממשל בוש להעברת השליטה בשישה נמלים בארצות הברית, לתאגיד בבעלות ממשלת איחוד האמירויות הערביות, "דובאי פורט וורלד". "ועדת 11 בספטמבר" דיווחה שלאיחוד האמירויות הערביות היו קשרים עם אוסאמה בן לאדן ואל-קאעידה לפני ההתקפה ב-11 בספטמבר 2001 על מגדלי התאומים והפנטגון. כמו כן, לידי הסנאטורים הדמוקרטים הגיע דו"ח שאמר שחברת האם של אותו תאגיד מכבדת את החרם על ישראל. שומר וקולמן טענו, שארצות הברית לא צריכה לתגמל חברות הקשורות לאפליית בן ברית מרכזי. כמה ימים אחר כך, חברת "דובאי פורט וורלדס" נסוגה מהבקשה שלה להפעיל את הנמלים. ביולי אותה שנה, ועדת יחסי החוץ של הסנאט, אישרה הצעת חוק של קולמן, החבר בוועדה, לאסור על מימון כספים למועצת האו"ם לזכויות אדם" למשך שנתיים לפחות, משום שהמועצה פועלת כנגד ישראל.
בפברואר 2008 חתמו קולמן ועוד 26 מעמיתיו הסנאטורים על מכתב לקונדוליזה רייס במחלקת המדינה, הקורא לה שלא להשתתף בוועידת דרבן השנייה נגד ישראל, לאור העובדה שקודמתה התאפיינה באווירה אנטי-ישראלית ונערכו לצדה הפגנות רבות נגד ישראל ובעד הרשות הפלסטינית, תחת הסיסמה "ציונות = גזענות". במכתב גם שיבחו הסנאטורים את החלטת ארצות הברית להתנגד לחוק תקציב האו"מ לשנים 2008 - 2009, כיוון שהוא מכיל מימון לאותה ועידה, וציינו בפני רייס את החלטת קנדה שלא להשתתף בוועידה "שרק מקדמת שנאה".
דויד אלבלדה
דוד אלבלדה אליקס (ספרדית: David Albelda Aliqués; נולד ב-1 בספטמבר 1977) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. הוא שיחק בעיקר בקבוצה המקומית ולנסיה, היה גם קפטן הקבוצה למעלה מעשור ושיחק כ-500 משחקים רשמיים בקריירה. הוא שיחק בנבחרת ספרד בשנות ה-2000, וצבר 51 הופעות במדיה, וייצג אותה בשני גביעי עולם וביורו 2004.
קריירה
אלבלדה נולד בלה פובלה יארגה, ולנסיה. החל את הקריירה שלו כקשר אמצעי עם הקבוצה המקומית אלזירה UD, ולאחר מכן עבר בהשאלה פעמיים לויאריאל, הנמצאת באותו אזור, וחזר לתמיד לקבוצה המקצוענית הראשונה שהגיע אליה, ולנסיה. הוא שיחק תפקיד מרכזי בעונת 1999/2000 ובעונת 2003–2004, שהסתיימו באליפות. באותה עונה זכה גם בגביע אופ"א, לאחר ניצחון על אולימפיק מרסיי במשחק הגמר, בו פתח אלבלדה כקפטן. לאחר עזיבת גאיסקה מנדייטה, מונה אלבלדה לקפטן הקבוצה.
ב-20 בדצמבר 2007, רונאלד קומאן הדיח מהסגל את אלבלדה יחד עם סנטיאגו קניסארס, ומיגל אנחל אנגולו לאחר שהתמנה למאמן הקבוצה. זמן קצר לפני הגעת המאמן, חתם אלבלדה על הארכת חוזהו בקבוצה עד שנת 2011.
בתגובה למקרה, ב-2 בינואר 2008, טען עורך דינו של אלבלדה שוולנסיה התעלמה מבקשתו של מרשו לסיים את ההתקשרות ביניהם, ונשאר לו רק להשתמש בצעדים משפטיים כנגדה. כאשר חדשות אלה הגיעו לאמצעי התקשורת, קבוצות רבות רצו להחתימו, אף על פי שלא היה יכול לשחק עד סוף השנה כיוון ששיחק יותר מארבעה משחקי ליגה אך הן ראו את האופציה להחתימו בהעברה חופשית בסוף העונה.
עם זאת, בסוף אפריל 2008, כאשר המאמן רונאלד קומאן פוטר, שלושת השחקנים חזרו לסגל עם מינויו של וורו המאמן החדש, כאשר הקבוצה הייתה מועמדת לירידה עם חמישה משחקים לסיום העונה. הוא חזר לשחק במחצית השנייה בהפסד במשחק החוץ לברצלונה 6:0 ב-4 במאי. את ההופעה הראשונה בהרכב לאחר הסכסוך ערך בניצחון 5:1 בדרבי במשחק החוץ נגד לבאנטה בשבוע שלאחר מכן, ובכך ולנסיה הבטיחה את הישארותה בליגה הראשונה.
אלבלדה שיחק בקביעות בהרכב הפותח בעונת 2008/2009, יחד עם הקשר הוותיק רובן בראחה. ב-10 בינואר 2009, הוא שיחק בצורה מופלאה כמגן ימני, אחרי שהחליף את מיגל מונטיירו המורחק, במשחק הדרבי נגד ויאריאל שהסתיים בתוצאה 3:3.
אלבלדה שיחק לסירוגין מעונת 2010 עד עונת 2013, כאשר בנוסף סבל מכמה פציעות. ב-10 ביוני 2013, המועדון הודיע שהשחקן בן ה-35 לא יחדש את חוזהו עם הקבוצה, ובכך נשאר שחקן חופשי. הוא הודיע על פרישתו ממשחק פעיל חודשיים לאחר מכן.
קריירה בינלאומית
את הופעת הבכורה שלו ערך ב-5 בספטמבר 2001, בניצחון 2:0 בחוץ נגד ליכטנשטיין במוקדמות מונדיאל 2002. אלבלדה היה בסגל הקבוצה ששיחקה במונדיאל 2002 ובמונדיאל 2006. בנוסף הוא גם שיחק ביורו 2004.
לאחר שסולק מהסגל של ולנסיה, אלבלדה בכל זאת קיבל זימון לנבחרת הלאומית מלואיס ארגונס למשחק ידידות שנערך ב-6 בפברואר 2008 נגד צרפת, אך לבסוף לא נכלל בסגל ליורו 2008 שבו זכתה נבחרת ספרד.
אדלברט פון גולדשמידט
אדלברט פון גולדשמידט (בגרמנית: Adalbert von Goldschmidt; 5 במאי 1848 – 21 בדצמבר 1906) היה מלחין אוסטרי.
ביוגרפיה
גולדשמידט נולד בווינה ולמד בקונסרבטוריון הווינאי. הוא ויתר על קריירה בבנקאות כדי להתמקד בכתיבת מוזיקה ושירה, ובעידוד הוריו למד הלחנה אצל פרידריך אדולף וולף, שבשבילו כתב כמה שירים, רביעיית מיתרים ומיסה. הצלחתו הרצינית ראשונה הייתה באורטוריה שלו "שבעת חטאי המוות" שבוצעה בברלין בשנת 1876 והמשך בערים שונות בגרמניה ועם תזמורת לאמורו בפריז. עם זאת, על אף הקבלה החיובית מצד הקהל, מבקר המוזיקה אדוארד הנסליק כינה אותה מכוערת, מוגזמת וחיקוי של וגנר, שבה ביצע המלחין "מאה אלף חטאי מוות".
גולדשמידט יצר טרילוגיה של אופרות; הראשונה בהן, "הליאנתוס", שנכתבה בהשפעת אקוורל של הצייר פון פהריך עם לברית של המלחין, הוצגה לראשונה בהצלחה בלייפציג בשנת 1884. יצירתו החשובה ביותר הייתה טרילוגיית האופרות-אורטוריות "גיאה", שנכתבה בין 1877 ל-1892 ובוצעה לראשונה בביצוע קונצרטי בברלין, בשנת 1893. כמו כן חיבר מספר רב של שירים ויצירות לפסנתר סולו, פואמה סימפונית ואופרה קומית בשם "הלנה האדוקה" (1897). השפעת דרמת המוזיקה של ריכרד וגנר ניכרת הן ב"גיאה" והן ב"שבעת חטאי המוות", אך פחות בשיריו. הסלון של גולדשמידט היה מרכז לחיי המוזיקה של וינה, ופרנץ ליסט ניגן שם פעם.
אדלברט פון גולדשמידט מת בהאקינג, סמוך לווינה.
נכד-אחיו היה המנצח ניקולס גולדשמידט.
זלמן סנדר כהנא שפירא
הרב שלמה זלמן סנדר כהנא שפירא (תרי"א 1850/1851– כ"ט בשבט תרפ"ג 15 בפברואר 1923) שימש עד עלייתו לארץ ישראל כרבה של העיירה קרינקי בפולין.
קורות חייו
זלמן סנדר נולד ליעקב (יענקלי וולוז'ינר). סבו הרב משה כהנא שפירא, נישא לרלקה בתו של הרב חיים מוולוז'ין.
בשנת תרמ"ה התמנה לרבה של מילטש (מלאץ, מאלטש בעגה הרבנית המקובלת) והקים בה את ישיבת "ענף עץ החיים". בשנת תרס"ג עזב את הישיבה והעיירה עקב רוח ההשכלה והציונות במקום, והחל לכהן כרבה של קרינקי, ובמקומו מונה הרב שמעון שקופ, שעזב אף הוא לאחר 4 שנים. אחד התלמידים הראשונים בישיבת ענף עץ חיים היה הרב איסר יהודה אונטרמן, שהיה ילד בן 12.
חידושי תורתו על סדר נשים וסדר קדשים יצאו בשם "חידושי הגרז"ס", על ידי מפעל תורת חכמי ליטא שעל ידי מכון ירושלים, ירושלים תשנ"ג.
לימד תלמידים רבים מבני ליטא. מבין תלמידיו המפורסמים היה הרב יעקב קמינצקי ראש ישיבת תורה ודעת שבברוקלין, והרב איסר יהודה אונטרמן.
נפטר ביום חמישי כ"ט בשבט תרפ"ג.
משפחתו
הרב זלמן סנדר הוא נינו של רבי חיים מוולוז'יןן.
רעייתו נינה של רבי אלכסנדר זיסקינד מהוראדנא בעל יסוד ושורש העבודה.
מריו פונזו
מריו פונזו (באיטלקית: Mario Ponzo; 23 ביוני 1882 - 9 בינואר 1960) היה פסיכולוג איטלקי.
הוא נולד ברומא ולמד תחת פדריקו Kiesow בטורינו.
באותה שנה כתב פונזו עבור Atti della Regia Accademia delle Scienze di Torino את הכתבה הראשונה באיטלקית על פסיכולוגיה בקולנוע.
בשנת 1931 הוא הוביל את תחום הפסיכולוגיה באוניברסיטת ספיאנצה.
Bibliotheca Teubneriana
ביבליותקה טויבנריאנה (Bibliotheca Teubneriana; שם מלא בלטינית: Bibliotheca scriptorum Graecorum et Romanorum Teubneriana – "ספריית הסופרים היווניים והלטיניים של טויבנר") היא סדרה של מהדורות מדעיות של ספרי העת העתיקה שנוסדה בשנת 1849.
היסטוריה
טויבנר הצליח להוציא במשך מספר שנים מהדורות אמינות של כתבים חשובים מן העת העתיקה. תחתיו ותחת ממשיכיו, הפכה "ביבליותקה טויבנריאנה" למוסד מוכר ברמה הבינלאומית. במסגרת הסדרה הופיעו מצד אחד מהדורות מדעיות יוקרתיות של ספרות קלאסית בעריכת פילולוגים נחשבים, ומצד שני מהדורות לא יקרות לשימוש של תלמידים ותלמידים, שכוללות את אותו טקסט, ללא המעטפת האקדמית של הערות השוליים, חילופי הנוסח והקדמות.
לאחר מלחמת העולם השנייה התפצלה חברת ההוצאה לאור של טויבנר, כמו חברות רבות אחרות, לשתי חברות: אחת פעלה במזרח גרמניה והשנייה במערב גרמניה. שתי החברות המשיכו את המסורת הפילולוגית של חברת האם, כך שמאז ואילך, ועד לאיחודן מחדש של שתי החברות במהלך איחוד גרמניה ב-1989, היו שתי מהדורות של "ביבליותקה טויבנריאנה". עם אובדן החשיבות הרבה של השפות העתיקות בתוכנית הלימודים, ירד הצורך במהדורות עבור תלמידי בית הספר והתלמידים, כך שמרבית הטקסטים שמוציאה הסדרה היום הם מהדורות אקדמיות ביקורתיות. בשנת 1999 נמכרה הוצאת טויבנר לברטלסמן, והתעסקה בספרות הנדסית. לפיכך נמכרה הבעלות על תחומי העת העתיקה ומדעי הרוח להוצאת ק"ג זאור, שמפרסמת את "ביבליותקה טויבנריאנה" מאז. ולטר דה גרויטר שולטים בהוצאת זאור מאז אוגוסט 2006.
חוסה סאנד
חוסה גוסטבו סאנד (José Gustavo Sand; נולד ב-17 ביולי 1980 בבז'ה ויסטה שבפרובינציית קוריינטס, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בקבוצת לנוס.
נבחרת ארגנטינה
ב-15 באוקטובר 2008 ערך סאנד את הופעת הבכורה במדי נבחרת ארגנטינה כשעלה כמחליף בהפסדה של ארגנטינה לצ'ילה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.
ג'ון ר. הורנר
'''ג'ון "ג'ק" ר. הורנר (באנגלית: John "Jack" R. Horner'''; נולד ב-15 ביוני 1946) הוא פלאונטולוג אמריקאי מפורסם המתמחה בחקר דינוזאורים.
ביוגרפיה
הורנר נולד וגדל בשלבי, מונטנה. הוא למד 7 שנים באוניברסיטת מונטנה והתמחה בגאולוגיה וזואולוגיה. הוא שירת שנתיים בחיל הנחתים האמריקאי ושירת בכוחות המיוחדים בזמן מלחמת וייטנאם. הורנר לא השלים את התואר הראשון מאחר שנכשל בקורסים בשפה זרה (מאחר שיש לו דיסלקסיה והוא לא היה יכול לקרוא היטב גרמנית). למרות זאת הוא הגיש תזה מכובדת על הפאונה של אבן הגיר של Bear Gulch, אתר מאובנים מפורסם ושמור היטב לאורך המיסיסיפי. ב-1986 העניקה לו אוניברסיטת מונטנה דוקטורט במדע והוא זכה למלגת מק'ארתור (MacArthur Fellowship) היוקרתית.
הורנר פרסם יותר מ-100 מאמרים ו-6 ספרי מדע פופולרי (בהם Dinosaurs Under the Big Sky, וספר הילדים Maia: A Dinosaur Grows Up).
כיום הוא האוצר של מחלקת הפלאונטולוגיה במוזיאון הרי הרוקי, פרופסור לפלאונטולוגיה ואוצר מצורף למוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע. הוא גם מרצה בתוכנית ה-Honors Program היוקרתית באוניברסיטת המדינה מונטנה.
הורנר גם היה יועץ מדעי לסדרת הסרטים פארק היורה ועבד עם חברי ההפקה בכל הסרטים. ואולם ההפקה לא תמיד הקשיבה לעצותיו, למשל ביצירתם את הסטיגימולוק שע"פ הורנר נחשב לפרט צעיר של פכיצפלוזאורוס.
בנוסף הוא השתתף בסרט עולם היורה (2015) בתפקיד עובד תחזוקה (ליד חצר הולוסירפטורים).
הישגים מדעיים
באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 גילה הורנר את המאיאזאורה - דינוזאור הדרוזאורי המוכיח שהיו דינוזאורים שטיפלו בצאצאיהם.
הורנר גילה עוד מיני דינוזאורים בהם אורודרומאוס (Orodromeus makelai). על שמו נקראים מינים של אכלוזאורוס (Achelousaurus horneri) ואנאסזיזאורוס (Anasazisaurus horneri).
בעשור הראשון של המאה ה-21 עסקו צוותים של הורנר בחפירת וגילוי מאובנים ומצאו 5 פרטים של טירנוזאורוס רקס, אחד מהם אף גדול יותר מ"סו" - פרט של טירנוזאור שנחשב לגדול והשלם ביותר עד לגילויו של הורנר. הורנר טען שהטירנוזאורוס לא היה טורף מובהק ונהג כנראה לאכול יותר נבלות מאשר לצוד (עם זאת הוא היה הורג טרף פצוע או חלש). טיעון זה נראה בפירוט בתוכנית של ערוץ דיסקברי: העמק של הטירנוזאורוס רקס.
ב-2005 היה חלק מצוות מדענים שגילה רקמה רכה בתוך מאובן של טירנוזאורוס רקס.
ב-2010 פרסם עם ביחד עם תלמידו ג'ון סקנלה את המאמר המפורסם שטוען שטורוזאורוס הוא לא סוג טקסונומי נפרד אלא בעצם צורה מבוגרת של טריצרטופס. מאמר זה עורר ויכוח מדעי רחב שנמשך עד היום הזה והתזה שלו לא נהפכה לקונצנזוס מדעי.
בין תלמידיו הידועים נכללים הפלאונטולוגים המובילים גרגורי אריקסון (שחוקר ביומכניקה של תנינאים ודינוזאורים), סקוט סמפסון, קריסטי קרי-רוג'רס ודייוויד ואריקיו.
על הישגיו קיבל הורנר עיטור כבוד בשנת 2006.
תצורת בענה
תצורת בענה (לעיתים תצורת בינה ) היא תצורה גאולוגית מחבורת יהודה הבנויה מאבן גיר. לאבני התצורה יש חשיבות כלכלית עקב היותן אבני בנייה מבוקשות: "מֶלֶכֶה" - גיר לבן גס-גביש ו"מיזי חילו" - גיר לבן דק גביש. בדרך כלל שכבות המלכה עבות ומעליהן מונחות שכבות דקות של מיזו-חילו. עובי התצורה כ-100 מטר.
התצורה נוצרה כתוצאה מהרבדה סדימנטרית בזמן שהאזור היה מוצף במים. באזור דרום הכרמל למשל גובה המים היה בתחילת ההרבדה 65 מטר, ולעיתים עמוק יותר (כך למשל בעת ההרבדה של פרט מוחרקה).
הרכב התצורה
אבני תצורת בענה, המיזי-חילו וה"מלכה", הן המשובחות באבני ירושלים. הן מורכבות משלדים של יצורי ים ואצות-ים גירניות. הן בנו שוניות בחופיו של האוקיינוס הרדוד שכיסה בעבר הרחוק את ארץ ישראל. סחף נהרות לא הגיע לאוקיינוס ולכן הקלציט בסלעים לא הופרד ממי הים במשך תקופה ארוכה, השלדים נמסו, התגבשו, התהדקו והתקשו בלחץ הטין הנערם עליהם, עד שהפכו לסדרה איתנה של גיר משוכב, צח ומבהיק.
מיזי-חילו (המתוקה) מורכבת מגבישים מיקרוסקופיים צפופים המקנים לה מראה צהוב-לבן אחיד. קלציט מקושט ב"תפרים" דקיקים ומסולסלים, הקרויים סטילוליטים. היא קשה לסיתות ונשברת בשברים חלקים, חדי קצה. לובנה של האבן כמעט שאינו עומם עם השנים. האבן אינה סופגת לחות עקב צפיפותה ולא במהרה יתפתחו עליה כתמי אצות וחזזיות.
אבני המיזי-חילו ניתנות לצפייה בירושלים בכנסייה הרוסית במגרש הרוסים ובארמון הנציב – כיום מטה האו"ם.
אבן ה"מלכה" המלכותית
אבן ה"מלכה" המלכותית נחשבת למעולה. היא לבנה כחלב, ורבים מגבישיה גדולים ונוצצים. המלכה רכה לחציבה מן המיזי-חילו, אך במגע ממושך עם האוויר היא מתקשה. למרות נקבוביותה אין היא נכתמת באצות וחזזיות - אולי על שום ניקיונה מחרסית ומתרכובות ברזל.
לאבן זו יש מסורת עתיקה בשימוש. בירושלים החלו לבנות באבן בראשית המאה ה-10 לפנה"ס. הגבעה שהייתה ידועה בשם "גורן ארוונה", ולימים בשם הר הבית, הייתה עשויה סלעי מלכה משובחים שנחשפו צפונה עד לגבעה גבוהה עוד יותר, אשר לימים נודעה בשם "הבירה", או בשיבוש מיוונית: חקרא ("הגבוהה").
הישראלים בעזרת אומנים פיניקיים מצור ומגבל בנו את העיר. עיקר המפעלים יוחסו לשלמה. בשטח נותרו העדויות לתכנון, כאשר החציבה תוכננה בקפדנות להקנות להר המוריה מערכת מצוקי הגנה מעבריו, חפיר מגן עמוק מצפונו, ומערכת בריכות ותעלות מים.
יחסים עם תצורת סכנין
בדרום הכרמל תצורת בינה וסכנין הן חלק מהמחזור הסדמינטרי הרביעי מהמחזורים הסדמינטרים שבנו את הכרמל. המחזור מתחיל בשכבה וולקנית, כלומר סלעים געשיים שונים (בעיקר טוף ובזלת) למשל בנחל דליה, ובבקעת מקורה המתוארכים ל-95.4 מיל' שנה. ככלל, בגליל ובאזור אום-אל-פחם תצורת בינה מצויה מעל תצורת סחנין הדולומיטית. עם זאת באזור שפיה-זיכרון יעקב התצורות משכובות באופן לטרלי, כלומר זו מול זו. ההבחנה הזו שמתפרשת לאורך מאות מטרים משני הצדדים של נחל דליה מלמדת, לדעת חוקרים, יש לראות במקרים בהם תצורת בינה מורבדת מעל תצורת סכנין כ"לשון" (tongue) של תצורת בינה מעל תצורת סכנין.
פרטים מוחרקה וסומק
במרבית הכרמל תצורת בינה לא ניתנת לחלוקות משנה. עם זאת, בין צומת אליקים ונחל מערות מאבחנים שני פרטים, מוחרקה וסומק.
בזיל ספירו
בזיל ספירו (ברומנית: Basil Spiru; בשמו בלידה: יוזף הוטשנקר, בגרמנית: Josef Hutschnecker; 23 בנובמבר 1898 לוז'אני - 15 בספטמבר 1969 לייפציג) היה פעיל קומוניסטי, עיתונאי והיסטוריון, יהודי יליד בוקובינה (בזמנו אוסטרו-הונגריה) שחי ופעל בעיקר ברומניה, בברית המועצות ואחרי 1954 בגרמניה המזרחית. נמנה עם מייסדי המפלגה הקומוניסטית ברומניה, עם פעילי הקומינטרן ו"העזרה האדומה הבינלאומית". בסוף חייו כיהן כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת "קארל מרקס" בלייפציג.
רקע משפחתי, ילדותו וצעירותו
בזיל או ואסילה ספירו נולד בעיירה לוז'אני בצפון בוקובינה, בימי האימפריה האוסטרו-הונגרית, במשפחה יהודית. שמו בלידה היה יוזף הוטשנקר. אביו היה רופא קהילתי ובשירות רשות מסילות הברזל. הוטשנקר הצעיר למד בשנים 1904–1912 בבית ספר יסודי ביישוב הולדתו, אחר כך בגימנסיה הקיסרית בצ'רנוביץ ובגימנסיה על שם מקסימיליאן בווינה. בשנת 1916 נכנס לשורות הנוער הסוציאליסטי באוסטריה ובשנים 1918-1916 בימי מלחמת העולם הראשונה שירת בחיל הרגלים האוסטרו-הונגרי במסגרת יחידת עונשין אליה גויסו אנשים חשודים בחוסר נאמנות כלפי הממלכה. בשנים 1919-1918 שהה בבית חולים צבאי בצפון הונגריה. באותה תקופה במרץ 1918 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. בימי שלטון הרפובליקה הסובייטית ההונגרית התגייס לצבא האדום ההונגרי.
במפלגה הקומוניסטית ברומניה
אחרי שאזור הולדתו, בוקובינה הצפונית, התאחד עם רומניה בשנת 1918 ואחרי תבוסת הצבא האדום ההונגרי של בלה קון חזר הוטשנקר לשטח רומניה. בשנים 1919–1920 למד זמנית מדעי המדינה והיסטוריה באוניברסיטת צ'רנוביץ שהופעלה באותם הימים בשפה הרומנית. בשנת 1920 היה עורך ראשי של עיתון פועלים גרמני בעיר טימישוארה בחבל באנאט ונמצא במעקב של הבולשת הרומנית עקב מעורבותו בשביתה הכללית משנת 1920. במאי 1921 השתתף לצידם של גאורגה קריסטסקו-פלפומארו, אלכסנדרו דוברוג'אנו-גריה, מרצ'ל פאוקר, לוקרציו פטרשקנו ואחרים בקונגרס המייסד של המפלגה הקומוניסטית של רומניה. נמנה עם הנהגת המפלגה הקומוניסטית ברומניה תחת השם "בזיל ספירו". נעצר על ידי המשטרה יחד עם כמאתיים פעילים, כולל 50 מקרב המשתתפים בקונגרס. במשפט שהתנהל בדיאלו ספירי בבוקרשט, בפני בית דין צבאי, ביחד קבוצת המתנקשים של מקס גולדשטיין הגן ספירו על עצמו בשם חופש המחשבה. שהה בשנים 1921–1923 בבתי כלא ברומניה עד שקיבל חנינה. אחרי שחרורו מן הכלא נבחר בשנים 1922–1923 לחבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית ולמד זמן מה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט. ב-1923 נסע לווינה, בה המשיך בלימודי מדעי המדינה באוניברסיטה עד שנת 1926 כשגורש על ידי הרשויות האוסטריות לרומניה. לא הספיק למסור לרשויות האוניברסיטה את עבודת הגמר שכתב על "סוגיית הפרלמנטריזם המודרני". באותה שנה פרסם את חיבורו המבוסס על ניסיונו האישי בבתי הרצח ברומניה -על "בתי המתים ברומניה הגדולה".
פעילותו בברית המועצות ולמענה
בשנת 1927 היגר בזיל ספירו לברית המועצות והצטרף למפלגה הקומוניסטית הסובייטית ששלטה במדינה. עבד בהוצאה לאור בגרמנית Zentral Völker Verlag במוסקבה ובשנים 1927–1929 היה מנהל מחלקה ב"אוניברסיטה הקומוניסטית להיסטוריה ולעיתונות של המיעוטים הלאומיים במערב" שפעלה במוסקבה. במקביל לימד כמרצה להיסטוריה באוניברסיטה מוסקבה ב' והחל משנת 1929 היה מנהל מחלקת מערב אירופה בקומינטרן. בשנים 1930–1932 נשלח לעבוד בשירות הנ.ק.וו.ד במערב אירופה, בין השאר אסף מידע מודיעיני בלונדון. השתמש בדרכון מזויף תחת השם יוזף להודני, בשם הכיסוי הופמן וכו'. בשנת 1931 נעצר בברלין תוך כדי בקורת דרכונים ונידון לחודש מאסר. נמלט אחר כך לשווייץ ומשם חזרה לברית המועצות.
התמנה בשנת 1932 לעורך בעיתון הגרמני הסובייטי "דויטשה צנטרל צייטונג" (Deutsche Zentral Zeitung) (DZZ) אך הוחלף מתפיקדו וננזף על "מגעים" עם "אויבי העם". לפי עדותו של יעקוב אדם פוירשטיין, אחד מוותיקי המפלגה הקומוניסטית הרומנית, ספירו נמנה עם הפעילים שהשתתפו בהכנת תיקים עם השמצות והאשמות כוזבות נגד עמיתים שלו במפלגה שנפלו קרבן לטיהורים של סטלין, ביניהם אלנה פיליפוביץ'. ספירו מצידו בגיל זקנה האשים את פיליפוביץ' (שהוצאה להורג) כי היא זאת שהלשינה על חבריה.
עם זאת מצא שוב בשנים 1934–1938 עבודה כראש דסק העיתונות של ארגון "העזרה האדומה הבינלאומית" והיה לעורך ביטאונו. בשנים 1938–1939 התקבל שוב כחבר במערכת ה-DZZ ובשנת 1940 ניהל את מחלקת העיתונות וסוכנות החדשות של "העזרה האדומה הבינלאומית".
מי הזיז את הגבינה שלי?
מי הזיז את הגבינה שלי? הוא ספר מוטיבציה ועזרה עצמית מאת ספנסר ג'ונסון שפורסם ב-1998 והפך לרב-מכר עולמי. הספר נכתב בצורת אגדה הממחישה עקרונות העוסקים בהתמודדות עם שינוי וניתנים ליישום במיוחד בעולם העסקים.
בזיל ספירו
פעילותו בברית המועצות ולמענה
בשנת 1940 התקבל לרדיו מוסקבה כעורך אחראי על התוכניות הנועדות לחו"ל. בימי המלחמה הגדולה להגנת המולדת הסובייטית, ב-1943 התנדב בחזית, והתמנה בשנים 1943–1946 מנהל המחלקה הרומנית של "בית הספר האנטיפאשיסטי" בטאליצי, בסביבות מוסקבה, שנועד לחינוך מחדש של השבויים הרומנים אחרי המלחמה לפי הזמנתו של ולטר אולבריכט ניהל בשנים 1946–1948 את בית הספר האנטיפאשיסטי המרכזי בקרסנוגורסק שבו למדו שבויים רומנים וגרמנים כאחד. ב-1949–1953 לימד כמרצה בחוג להיסטוריה בת זמננו באוניברסיטת לומונוסוב במוסקבה.
מי הזיז את הגבינה שלי?
עלילה
עלילת הספר מספרת על מייקל, המרצה בפני בני מחזורו, ומספר על ליבוט, חיבוט, רצרצן ורחרחן - שני עכברים ושני גמדים ("זעירונים"), המחפשים אחר גבינה שהוזזה ממקומה הקבוע - שינוי שנוצר בחייהם, ומייצגים ארבע גישות שונות להתמודדות עם שינוי זה. העכברים מתרוצצים במבוך בו הם נמצאים כדי למצוא גבינה אחרת, והזעירונים ממתינים באותו מקום בתקווה שהגבינה תשוב לשם. עם הזמן הם נעשים רעבים, ולבסוף אחד מהם אוזר אומץ ויוצא לחפש אחר גבינה חדשה במבוך.
בזיל ספירו
בגרמניה המזרחית
בשנת 1954 החליט להתיישב בגרמניה המזרחית, שנמצאה תחת הכיבוש הסובייטי ותחת המשטר הקומוניסטי של המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת בראשותו של ולטר אולבריכט. התקבל כחבר במפלגת השלטון וזכה לקבלת כבוד בתור "נרדף על ידי הנאציזם". בזמן לא רב אחרי הגעתו התמנה לפרופסור באוניברסיטת לייפציג, אז קרויה על שמו של קרל מרקס, ולימד בפקולטה לעיתונות על תולדות העיתונות של ברית המועצות ושל ה"דמוקרטיות העממיות". ב-1956 קיבל את התואר דוקטור למדעי הכלכלה עם העבודה "רומניה תחת עקב הברזל של המונופולים - 1938-1918". ב-1958 עבד גם כעורך הראשי של הכתב העת הגרמני המוקדש לספרות הסובייטית "סובייטישה ליטראטור". בשנים 1958–1964 היה למנהל המכון להיסטוריה של "הדמוקרטיות העממיות" ושל ברית המועצות. במקביל עד שנת 1961 לימד היסטוריה של ה"דמוקרטיות העממיות" בפקולטה לפילוסופיה. בשנים 1962–1964 היה לפרופסור ראש קתדרה של תולדות הדמוקרטיות העממיות באותה פקולטה. ב-1959–1970 ניהל את מערכת "השנתון להיסטוריה של היחסים הסלביים-גרמניים ושל אירופה המרכזית והמזרחית".
מי הזיז את הגבינה שלי?
עלילה
החיפוש אחר הגבינה מוצג כמטפורה לחיפוש אחר האושר. עולים עקרונות כגון: חשיבות ההבנה ששינויים מתרחשים לעיתים קרובות בעולם העסקים ובחיים בכלל, הישארות במקום ואי קבלת השינוי לא תוביל לאושר, אלא כדאי להניח לעניין ולהתקדם הלאה תוך קבלת המציאות החדשה, כדי שניתן יהיה למצוא נתיב חדש להתפתחות, לא לפחד להתנסות בו, ואף ליהנות מהשינוי שנוצר. עקרונות אלו מודגשים בספר באמירות כגון: "כשיש לך גבינה אתה מאושר", "אם אינך משתנה אתה עלול להיעלם", "תנועה בכיוון חדש מסייעת במציאת גבינה חדשה", "אמונות ישנות לא מובילות לגבינה חדשה" ועוד.
בזיל ספירו
ספרים
(Hrsg.) September 1939, Berlin (Ost) 1959. (עורך בשותפות - מאבק ההתנגדות של העם הבולגרי - תיעוד על המאבק המזוין נגד הפאשיזם) ("המרעילים. מאמרים על תולדות התפתחות העיתונות הבורגנית בת זמננו")
מי הזיז את הגבינה שלי?
הצלחה
הספר נמכר ב-23 מיליון עותקים ברחבי העולם ותורגם ל-42 שפות. בעברית יצא הספר בהוצאת "פקר" ובהוצאת מטר; הספר יצא בהוצאת פקר גם בגרסה לילדים.
בזיל ספירו
ספרות
(סטליניזם לנצח)
קישורים חיצוניים
(מקור:Universitätsarchiv Leipzig: Professorendatenbank; DBA III, Fiche 868, 99-115; DBE online Stand: 02.02.2008).
קונדינמרקה
קוּנְדִינַמַרְקַה (בספרדית: Cundinamarca) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא במרכז קולומביה והוא גובל במחוזות בויאקה בצפון ובצפון-מזרח, בקסנרה במזרח, במטה בדרום-מזרח ובדרום, בעיר בוגוטה ובווילה בדרום ובטולימה ובקלדס במערב.
המחוז משתרע על שטח של 24,210 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-2.76 מיליון תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא בוגוטה, שמתפקדת גם כבירת המדינה כולה, למרות העובדה שהיא בעלת מעמד עצמאי ואינה חלק מהמחוז. העיר הגדולה ביותר בתוך תחומי המחוז היא סואצ'ה, פרוור של בוגוטה.
מקור השם
השם הוא עיוות שנוצר בתקופת האימפריה הספרדית של שמו המקורי של האזור בתקופה הפרה-קולומביאנית. במקור האזור נקרא "קונטור מרקה" (Kuntur marqa), שמשמעותו היא "קן הקונדור" בשפת צ'יבצ'ה ששימשה את בני המואיסקה המקומיים.
היסטוריה
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 היא חולקה למחוזות, ומחוז קונדינמרקה כלל את שטחי קולומביה העתידית. המחוז עצמו חולק לפרובינציות, שאחת מהן הייתה פרובינציית בוגוטה שכללה שטחים דומים לשטחי מחוז קונדינמרקה העתידי. לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה; פרובינציית בוגוטה המשיכה להתקיים, אך עד שהרפובליקה הפכה לפדרציה ננגסו ממנה לאורך השנים שטחים רבים.
בוגוטה הייתה חלק מהמחוז עד שב-1954, בתקופת ממשלו של הנשיא גוסטבו רוחאס פיניה, סופחו אליה כמה רשויות מקומיות והיא קיבלה מעמד נפרד של "מחוז מיוחד". בחוקת קולומביה מ-1991 שונה המעמד שלה למעמד של "מחוז הבירה".
כלכלה
כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על כרייה של פחם ומלח בישול וכן על חקלאות, הכוללת גידול קפה, תירס, קנה סוכר, תפוח אדמה, שעורה, חיטה, מניהוט, כותנה, אורז, שעועית ופירות שונים, ועל חליבה. בנוסף יש תעשייה ענפה למדי באזור המטרופולין של בוגוטה, שם נמצאים חלקים משמעותיים מהאוכלוסייה המחוזית.
חלוקה מנהלית
בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק ל-15 פרובינציות (Provincias) כדלהלן:
גאווה לבנה
גאווה לבנה היא סיסמה ותנועה עולמית המעודדת גאווה של בני גזע האדם הלבן בהשתייכותם לגזע ששורשיו באירופה. עיקר הארגונים המזוהים עם תנועה זאת הם ארגוני ימין רדיקליים גזענים, לאומנים ונאו-נאצים.
מנגד, מתנגדי הגאווה הלבנה טוענים כי מדובר בתנועות כוח לבן שמנסות להביא בפועל לעליונות לבנה בדיוק כמו בעבר. המתנגדים בצפון אמריקה טוענים בין היתר כי בניגוד לאוכלוסייה השחורה, שהגיעה מרחבי אפריקה ואנשיה כיום אינם יכולים להצביע על מדינה או חבל ארץ ספציפי ממנו הגיעו אבותיהם, הן מפני שהגיעו כעבדים והן מפני שמרביתם הם ככל הנראה צאצאים של משפחות שהגיעו מיותר מנקודה אחת באפריקה – האדם הלבן בצפון אמריקה לרוב יכול לדעת מאיזו מדינה באה משפחתו ליבשת (אנגליה, גרמניה, שווייץ וכו'), ולכן יכול להקים קבוצת גאווה ספציפית לקבוצה האתנית שלו ולא לכל הגזע הלבן. כמו כן, מאחר שהאדם הלבן שולט על רוב המשאבים וההון בצפון אמריקה אין מלכתחילה צורך בהעצמה לגזע הלבן בניגוד לגזעים ועמים אחרים.
כיום פלגים מסוימים בתנועת הקו קלאקס קלאן מעדיפים לראות את עצמם כקבוצות 'גאווה לבנה'.
סקיף
סקיף (איחוד הילדים הסוציאליסטי - סוציאליסטישה קינדר פארבנד, SKIF) נוסד במזרח אירופה כארגון הנוער של תנועת הבונד. לסקיף היו שלושה עקרונות אידאולוגיים מרכזיים: 1. חברות, אחווה, שוויון ואמפתיה. 2. הגשמה עצמית במקום המגורים: ההשקפה לפיה יהודים צריכים לחיות, לבנות את תרבותם ולהיאבק למען זכויותיהם בכל מקום בו הם מתגוררים, במקום לחפש מקלט במולדת יהודית. 3. יידישקייט: הקניית זהות יהודית באמצעות טיפוח התרבות היהודית ושפת היידיש). המדריכים בסקיף נקראו Helfers (עוזרים), בגילאי 18–20.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, עם החורבן הכמעט מוחלט של תנועת הבונד בפולין, חרבה גם תנועת סקיף כמעט לחלוטין. התנועה לא קיימת כיום בפולין, אך קיים סניף שלה במלבורן, החל בשנת 1950. גם בצרפת קיים סניף של סקיף, אולם בשנת 1963 שינה הסניף את שמו ל-CLEJ - Club laïque de l'enfance juive.
סקיף בפולין
בפולין שבין מלחמות העולם ארגן סקיף קייטנות לילדים. בערים רבות בפולין לפני מלחמת העולם השנייה היו סניפים של סקיף. בוורשה גייס מארק אדלמן, לימים אחד ממנהיגי מרד גטו ורשה, כספים לחדרי משחקים לילדי העניים בוורשה.
בפולין הכבושה בידי הנאצים היו בין חברי סקיף כאלה שהיו חברים בארגון היהודי הלוחם, בהם הצייר יוסל ברגנר, טייס ה-RAF רובין ליפשיץ ומארגנת תיאטרון הילדים לעניים בגטו ורשה, פולה ליפשיץ.
קובי גנון
קריירה
קובי גנון החל לשחק בגיל 9 במחלקת הנוער של מכבי חיפה בתפקיד חלוץ, ובמהלך הופעותיו כבש עשרות שערים. במדי מכבי חיפה זכה גנון עם קבוצת הנוער בגביע המדינה, בנוסף להצטיינותו באליפויות צה"ל. בעונת הצטרף לקבוצת הבוגרים, והוסב לתפקיד המגן השמאלי על ידי המאמן גיורא שפיגל.
בשל מיעוט דקות המשחק שקיבל, הושאל בעונת להפועל בית שאן. בעונה שלאחר מכן שיחק גנון בהפועל כפר סבא ובקבוצה זו החל גם את העונה הבאה, אולם אז קיבל פניה מבית"ר ירושלים ובהסכמת מכבי חיפה הושאל אליה והצטיין בשורותיה. בשנת 2000 רכשה בית"ר ירושלים את כרטיס השחקן שלו.
בשנת 2001 רכשה מכבי פתח תקווה את כרטיסו של גנון, ומאז שיחק בשורותיה במשך יותר מעשור בליגת העל. בקיץ 2012, לאחר שירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
משפחה
גנון קרוב משפחה של אלירן אלקיים ושל האחים גץ, שכיכבו בשנות ה-80 בליגה ארצית (שהייתה אז הליגה השנייה).
גנון גרוש, ואב לשתי בנות ולבן.
פוילס
'''וו. וג'י. פויל בע"מ (באנגלית: .W & G Foyle Ltd), הידועה יותר בקיצור פוילס ( Foyles'''), היא חנות ספרים בלונדון בירת בריטניה. בעבר קבע ספר השיאים של גינס כי פוילס היא חנות הספרים הגדולה בעולם מבחינת שטחי המדף שלה ומספר הספרים המוצגים למכירה. כיום יש לה מתחרות לתואר זה, אך בשל גודלה והיקף הספרים בה נותרה החנות אתר תיירות מרכזי בלונדון. החנות ידועה במסעדה שבה, הפועלת מאז 1930.
הקמה
החנות נוסדה בשנת 1903 על ידי האחים ויליאם וגילברט פויל, ועברה למשכנה הנוכחי בשנת 1906. לאחר שהאחים נכשלו בבחינות הכניסה לשירות הציבורי הממשלתי הבריטי, הציעו האחים את ספריהם המשומשים למכירה. דבר זה הוביל אותם לפתיחת חנות ספרי יד שנייה. בשנת 1910 פתחה החנות ארבעה סניפים בשכונות בריקסטון, הארינגיי, קילברן ושפרד'ס בוש. באותם ימים נהגו חנויות ספרים לשים על מוצריהן חותם מטעמן לכל ספר אותו מכרו. לפי אחד מהחותמים הללו, היה לפוילס באותם ימים סניף בקייפטאון שבדרום אפריקה.
ימי כריסיטנה פויל
בשנת 1930 החלה כריסטינה פויל, בתו של ויליאם פויל, לקיים ארוחות צהריים פורמליות בהן התקיימו אירועי ספרות שונים. עד 2010 התקיימו 700 אירועים כאלה, בהם השתתפו כ-1000 סופרים וחצי מיליון אורחים, ביניהם אנשי ספרות, פוליטיקה, תיאטרון, ומדיה. בין האורחים נמנים כמעט כל ראשי ממשלת הממלכה המאוחדת אחרי מלחמת העולם השנייה, וכן הנסיך פיליפ, שארל דה גול, הקיסר האתיופי היילה סלאסי, ג'ון לנון והגנרל ולדיסלב שיקורסקי. בשנות השלושים נידונו באירועים אלה הצעות לחלוקת ארץ ישראל, אשר הובילו לבסוף לתוכנית החלוקה.
ניהול החנות עבר באופן מלא לכריסטינה בשנת 1945. כריסטינה סירבה להכניס לחנות מכשור מודרני כגון מחשבונים וקופות אלקטרונית. אף על פי כן נחלה החנות הצלחה בשדות אחרים, כאשר ספרים שהוזמנו ממרחק רב נשלחו ללא מקדמה. כריסטינה פויל ובעלה רונאלד באטי שילמו לעובדים שכר נמוך, נהגו לפטר עובדים כרצונם והתנגדו לכל צורה של התאגדות עובדים. בתגובה לכך יזם איגוד העובדים Usdaw שביתה של פועלי החנות, שנמשכה כחודש.
מודרניזציה
לאחר מותה של כריסטינה פויל בשנת 1999, עברה הבעלות בחנות לאחיינה, כריסטופר, אשר שדרג את נוהלי החנות והפך אותה מודרנית ויעילה יותר. בשנת 2001 שילבה החנות בתוכה את חנות הספרים הפמיניסטית "סילוור מון", אשר עמדה בפני איום סגירה.בשנת 2005 נפתח סניף חדש של החנות באולם הפסטיבלים המלכותי שבסאות' בנק בדרום לונדון. שנה לאחר מכן החלה החנות לתפעל את מחלקת הספרים שבחנויות הכלבו של Selfridges ברחוב אוקספורד ומנצ'סטר; ברם, מחלקות אלה נסגרו בפברואר 2009. בשנת 2008 נפתח סניף של החנות במרכז הקניות ווסטפילד אשר במערב לונדון. כמו כן נפתח ב־2010 סניף 'בוטיק' במרכז "One New Change", ונסגר ב 2011. באותה שנה רכשה פוילס את רשת Grant & Cutler, ושילבה אותה במבנה המרכזי שלה. כמו כן פתחה החנות ב 2011 סניף בבריסטול, וכן סניף נוסף במרכז ווסטפילד. בשנת 2014 עברה החליפה החנות את מבנה סניף הדגל שלה שלה, אשר עבר מדרך צ'רינג קרוס 113-119 למשכנו הנוכחי בצ'רינג קרוס 107. בשנת 2018 נרכשה פוילס בידי רשת חנויות הספרים ווטרסטונס, אשר הבטיחה לשמר את דמותה הייחודית ואת המותג 'פוילס'. למרות ההבטחות הרכישה לוותה בשינויים בניהול מערכת ההזמנות של החנות, על מנת להתאימה להתנהלות שאר הרשת.
מנהגים ייחודיים
במהלך השנים הייתה החנות מפורסמת (ואף ידועה לשמצה) בשל מנהגיה הייחודיים:
השפעה תרבותית
סדרת הטלוויזיה הבריטית "המלחמה של פויל" קרויה על שם הגיבור הראשי של הסדרה - רב פקד כריסטופר פויל (המגולם על ידי מייקל קיטצ'ן) - דמות זו מכונה על שם החנות.
קרם מרשמלו
קרם מרשמלו או ממרח מרשמלו (באנגלית: Marshmallow creme) הוא ממרח עשוי קרם מרשמלו הפופולרי בארצות הברית.
הממרח משמש להכנת כריכי מרשמלו וחמאת בוטנים הידועים בשם פלאפרנאטר - כריכים הפופולריים באזור ניו אינגלנד ובייחוד במדינת מסצ'וסטס וכן ליצירת כריכי סמורז ביתיים (בשילוב עם קרם נוטלה).
הממרח מכיל סירופ תירס, סירופ סוכר חומרי טעם וניל וחלבון.
היסטוריה
האזכור הראשון של קרם המרשמלו מקורו בספר הבישול האמריקאי "ספר הבישול של בית הספר פאני פארמרז" ("Fannie Farmer's Boston School Cook Book") משנת 1896. בספר זה נעשה שימוש בקרם למילוי עוגה. ב"ספר הבישול החדש של הגברת רורר" (Mrs. Rorer's New Cook Book) שנכתב על ידי שרה טייסון רורר משנת 1902 מוזכר שימוש בקרם מרשמלו למילוי עוגה.
בראשית המאה ה-20 החלו לייצר קרם מרשמלו בייצור תעשייתי. קופסאות שימורים של המוצר החלו להימכר בשנת 1917 תחת השם "טוט סוויט מרשמלו פלאף" (Toot Sweet Marshmallow Fluff) המוצר החל להימכר בצנצנות בשנות ה-40 של המאה ה-20.
קרם המרשמלו הפך מרכיב מרכזי בכריך הפופולרי פלאפרנאטר אשר עלה לכותרות במסגרת דיון שנערך בבית המחוקקים של מסצ'וסטס בו הציע סנטור מדינת מסצ'וסטס גארט באריוס להגביל הגשתו של הכריך בבתי הספר במדינה. באותו דיון הוצעה הצעה נגדית להכריז על הכריך ככריך הלאומי של המדינה.
אמיליו סגרה
אמיליו ג'ינו סֶגְרֶה (באיטלקית: Emilio Gino Segrè, 1 בפברואר 1905 - 22 באפריל 1989) היה פיזיקאי יהודי איטלקי-אמריקאי. חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1959, יחד עם אוון צ'מברלין, על גילוי האנטיפרוטון.
קורות חיים
לאחר סיור במתקני המעבדה הלאומית לורנס ברקלי, קיבל מהם כמות מסוימת של מוליבדן רדיואקטיבי, והוכיח כי חלק מן הרדיואקטיבית נוצרה בגלל היסוד שטרם היה ידוע, שכונה טכנציום, והיה לראשון שייצר יסוד כלשהו באופן מלאכותי.
במהלך ביקורו בארצות הברית בשנת 1938, נחקקו חוקים אנטישמיים באיטליה וכיהודי, מצא עצמו סגרה במעמד של פליט וללא אפשרות לחזור לתפקיד באקדמיה האיטלקית. הוא קיבל הצעה לעבוד כעוזר מחקר במתקני המעבדה הלאומית לורנס ברקלי, ירידה ניכרת במעמדו, ובמקביל לימד פיזיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. במהלך עבודה זו היה לו חלק בגילוי היסוד אסטטין והאיזוטופ פלוטוניום-239 (שמאוחר יותר שימש לבניית פצצת האטום "איש שמן" שהוטלה על העיר נגסאקי).
בשנים 1943–1946 עבד במעבדה הלאומית לוס אלמוס כראש צוות מחקר עבור פרויקט מנהטן וב-1944 קיבל לבסוף אזרחות אמריקנית. לאחר סיום הפרויקט שב לברקלי ושם היה מרצה לפיזיקה עד פרישתו ב-1972. בשנת 1974 שב לאוניברסיטת רומא כפרופסור לפיזיקה גרעינית.
עם השנים החל סגרה לעסוק גם בהיסטוריה של הפיזיקה. הוא כתב ביוגרפיה של אנריקו פרמי, שיצאה לאור ב-1970 בשם "אנריקו פרמי, "פיזיקאי". ב-1976 פרסם, באיטלקית, ספר הסוקר את חייהם ותגליותיהם של גדולי הפיזיקאים בני זמנו. גרסה אנגלית בשם From X Rays to Quarks, "מקרני רנטגן ועד קווארקים" (תורגם לעברית). הצלחתו של הספר עוררה את סגרה לכתוב ספר נוסף על תולדות הפיזיקה מראשיתה, From Falling Bodies to Radio Waves, "מגופים נופלים ועד גלי רדיו", שיצא ב-1984.
אמיליו סגרה היה גם צלם שתיעד במצלמתו אישים ואירועים בהיסטוריה של הפיזיקה המודרנית. ארכיון הצילומים של ההיסטוריה של הפיזיקה במכון האמריקני לפיזיקה נקרא על-שמו, לכבודו.
סגרה נישא לאשתו הראשונה אלפרידה ב-1936. נישואיהם נמשכו עד מותה ב-1970, והיו להם שלושה ילדים. ב-1972 נישא בשנית. נפטר בגיל 84 מהתקף לב.
אשליית פונזו
אשליית פונזו היא אשליה אופטית שהודגמה לראשונה על ידי הפסיכולוג האיטלקי מריו פונזו בשנת 1911, כדי להמחיש את השפעתם של רמזי מרחק על תפיסת העומק.
פונזו טען שהמוח האנושי מעריך את גודלם של אובייקטים על סמך הרקע שלהם. הוא המחיש את התופעה על ידי ציור שני קווים זהים באורכם על פני זוג קווים מתכנסים, בדומה למסילות הרכבת. באשליה זו, הקו האופקי העליון נראה ארוך יותר בהשוואה לקו האופקי התחתון. זאת משום שאנו מפרשים את הקווים המתלכדים על פי הפרספקטיבה הליניארית, כקווים מקבילים שהולכים ומתרחקים במרחב. בעקבות זאת, אנו מפרשים את הקו העליון כאילו היה רחוק יותר ולכן הוא נתפס במוחנו כארוך יותר בהשוואה לתחתון. זאת משום שאובייקט שנמצא במרחק גדול יותר מהצופה, צריך להיות ארוך יותר מאובייקט קרוב, כדי ששניהם יצרו את אותה הדמות על הרשתית.
NED
NED (ראשי תיבות של: North East Down), נקראת גם LTP (ראשי תיבות של: Local Tangent Plane, אולם NED היא למעשה מקרה פרטי של LTP) היא מערכת צירים גאוגרפית המייצגת את וקטורי המצב הנפוצים ביותר בתעשיית האוויוניקה: צפון-מזרח-מטה.
נקודה על מערכת הצירים מורכבת משלושה פרמטרים, האחד מייצג את המיקום על הציר הצפוני, השני על הציר המזרחי והשלישי מייצג גובה. עבור הציר השלישי נבחר הכוון למטה כחיובי כדי לעמוד ב"כלל היד הימנית".
בשימוש הנפוץ שלה, ראשית הצירים נבחרת בדרך כלל להיות מרכז המסה של המערכת כדגומת: טיל, מטוס או רחפן.
ריתוך נקודות
ריתוך נקודות היא שיטת ריתוך המבוססת על חימום מקומי בעזרת זרם חשמלי גבוה המוזרם לפרק זמן קצר דרך נקודת המגע בין שני הגופים המרותכים. בניגוד לרוב סוגי הריתוך החשמלי, בשיטה זו לא נעשה שימוש בקשת חשמלית, וכן אין שימוש בחומר מילוי.
בריתוך נקודות נעשה שימוש בדרך כלל כאשר הגופים אותם מרתכים הם פחי מתכת כאשר העובי האפייני של הפח הוא בין 0.5 ל-3 מילימטר. בדרך כלל לחיבור שני פחים משתמשים במספר נקודות.
תיאור התהליך
לביצוע הריתוך משתמשים בשתי אלקטרודות מסגסוגת נחושת, מעוצבות לפי הצורך. הפחים המרותכים מונחים בין שתי האלקטרודות, ואלו לוחצות את הפחים אחד לשני בכוח. זרם חשמלי רב עוצמה מוזרם מאלקטרודה אחת לשנייה, דרך הפחים לזמן קצר (בדרך כלל משך הזמן נמדד במילישניות בודדות). בנקודת המגע בין הפחים מתפתח חום עז עקב ההתנגדות החשמלית ביניהן, דבר שגורם להתכת כמות קטנה של מתכת מכל אחד מהפחים. המתכת המותכת מתמצקת מיד כאשר הזרם נפסק, ויוצרת נקודת חיבור בין הפחים. משך הזמן הקצר גורם לכך שמעט חום באופן יחסי מועבר לאזורים שמחוץ לנקודת הריתוך, מה שתורם למעט עיוותים וריתוך נקי. בשימוש אופייני יוצרים סדרה או שורה של נקודות חיבור כאלו במרחקים קצובים כדי ליצור מעין קו תפר המחבר את שני הפחים, ומכאן שם התהליך "ריתוך נקודות".
פרמטרים
קיימים מספר פרמטרים בריתוך נקודות: צורת האלקטרודות, עצמת הכוח בו הן לוחצות על הפחים, עצמת הזרם החשמלי שמוזרם בין האלקטרודות, ומשך הזמן בו הזרם מוזרם.
הפעלת לחץ קטן מדי, זרם חשמלי קטן מדי או במשך פרק זמן קצר מדי יגרמו לכך שמעט מדי מתכת תימס מן הפחים, ונקודת הריתוך תהיה חלשה מדי. לעומת זאת שימוש בלחץ חזק מדי, זרם חזק מדי או למשך זמן ארוך מדי יגרמו להמסת יותר מדי חומר, ולחץ האלקטרודות על נקודת הריתוך יגרום ל"בריחת" כל החומר מן הנקודה, כך שבסוף התהליך במקום נקודת חיבור בין הפחים ייווצר חור במקום החיבור.
שימושים אופייניים
ריתוך נקודות מתאים במיוחד לאוטומציה בכלל, ורובוטים תעשייתיים בפרט. שימוש נפוץ בשיטה זו נעשה כשלב בפס ייצור, ובפרט בתעשיית הרכב, בהן נעשה שימוש נרחב בריתוך נקודות.
הוריקן ריטה
הוריקן ריטה (באנגלית: Hurricane Rita) היא סופה אשר פגעה בחופי ארצות הברית ב-24 בספטמבר 2005 בשעה 2:38 לפי שעון מקומי, והייתה הסופה החזקה ביותר בעצמתה שנמדדה אי פעם במפרץ מקסיקו, והסופה השלישית בעצמתה שנמדדה באוקיינוס האטלנטי. רוחות הסופה הגיעו למהירויות של 280 קמ"ש. הסופה הגיעה בשיאה למדרגה חמש בסולם סאפיר סימפסון.
הסופה פגעה בחופי ארצות הברית בין סבין פאס, טקסס וג'ונסונס באיו, לואיזיאנה. בעת הפגיעה בחוף הגיעו הרוחות למהירות של 190 קמ"ש, והסופה יצרה גל שגובהו 3 מטרים.
הסופה החלה במערב האוקיינוס האטלנטי, חצתה את פלורידה ואת קובה והמשיכה דרך מפרץ מקסיקו לטקסס ולואיזיאנה. כהכנה לסופה פונו שטחי החוף של טקסס ולואיזיאנה.
העובדה כי הסופה פרצה כשלושה שבועות לאחר הוריקן קטרינה הביאה לאמצעי זהירות מוגברים של הממשל והאזרחים. הסופה גרמה ל-120 הרוגים, מתוכם שבעה בלבד נפגעו ישירות כתוצאה מן הרוחות.
התפתחות הסופה
עצם שמה של הסופה - "ריטה" מעיד על היות שנת 2005 שנה יוצאת דופן. כל סופה זוכה לשם לפי סדר אלפביתי עולה, כאשר מרבית הסופות הטרופיות אינן מתפתחות לסופות הרסניות. בשנת 2005 הגיעו לאות "R" - וזו הפעם השנייה שמגיעים לאות זו מאז שנת 1950 עת החלו לתת לסופות שמות.
הסופה החלה במערב האוקיינוס האטלנטי ופגעה בקי וסט כשהייתה בעוצמה 2 בסולם סאפיר סימפסון. בעוברה מעל מפרץ מקסיקו התחזקה הסופה והתעצמה, בשל היות מי המפרץ חמים במעלה אחת מעל הממוצע השנתי, והסופה הגיעה במהירות לעוצמה 3.
לואיזיאנה
ראש עיריית ניו אורלינס הורה בשנית על פינויי העיר מחשש לנזקי הסופה הצפויה - דבר שמנע את המשך שיקומה של העיר.
מחוזות קמרון וקאלקאסיו פונו.
טקסס
מושל טקסס, ריק פרי הורה על השבת כל עובדי כוחות ההצלה (1,200 במספר) שנשלחו לניו אורלינס לעזור במאמצי השיקום לאחר הוריקן קתרינה. ראשי מחוז גלבסטון הורו על פינוי המחוז. כמו כן פנה ראש עיריית יוסטון, ביל וייט לתושבי העיר וביקש מהם לעזוב את העיר. יוסטון היא מישורית ברובה ועל כן נוטה להיות מוצפת במקרי סופה. גובה העיר מעל פני הים - 15 מטרים בלבד, ובשל היותה מישורית ונמוכה מתקשה מערכת הביוב של העיר לקלוט את מי הגשמים הרבים.
מקרי מוות
מספר האנשים שמתו כתוצאה מהסופה הגיע ל-120. רק שבעה מתוכם מתו באופן ישיר מהסופה, כלומר מקרי מוות שנבעו מהשפעות ישירות של רוחות, הצפות, טורנדו, או השפעות ימיות של הסופה. שאר מקרי מוות הם עקיפים, דהיינו מקרי מוות שנבעו מתאונות, פשעים, שריפות, או בעיות בריאות (כמו הרעלות, מחלות, מחסור בעזרה רפואית וכו') שהתעוררו בעקבות הסופה, הפינוי לקראתה ומאמצי השיקום שלאחריה.
פלורידה וקובה
מעל 340,000 אנשים פונו מבתיהם בפלורידה וקובה. הסופה הציפה מספר רב של כבישים באזור הקיז של פלורידה.
לא היו מקרי מוות באזורים אלה.
לואיזיאנה
בשל הסופה החלו המים לעלות ופרצו דרך הסכרים שתוקנו לאחר הוריקן קתרינה והציפו בשנית את ניו אורלינס.
טקסס
בעת פינוי תושבי בית אבות באזור בלאייר עלה אוטובוס בלהבות והתפוצץ. 24 קשישים נהרגו. הסופה עצמה גרמה לנזקים קלים בלבד ביוסטון.
שבירת שיאי מזג אוויר
ריטה שברה מספר שיאי מזג אוויר, בהיותה הסופה השלישית בעוצמתה שנמדדה בחוף המערבי של האוקיינוס האטלנטי מאז שהחלו מדידות נתוני מזג האוויר. ריטה היא הסופה החזקה ביותר בעוצמתה שנמדדה במפרץ מקסיקו (ואף שברה את שיאה של הוריקן קתרינה שהייתה החזקה בעוצמתה לפני כן).
פגיעה בבתי הזיקוק
בתי זיקוק לנפט שנפגעו מהסופה כוללים את:
קישורים חיצוניים
כתבות בעברית:
אתרים באנגלית:
משפחת רעם
משפחת רעם (באנגלית: The Thundermans) היא סדרת קומדיית מצבים אמריקאית, אשר שודרה מ-14 באוקטובר 2013 עד 25 במאי 2018, והסתיימה לאחר 4 עונות ו-103 פרקים וב-2023 הוכרז שיצא סרט שלהם.
עלילה
הסדרה סובבת סביב הת'נדרמנים, משפחה עם כוחות על שמנסים לחיות חיים נורמליים בעיירה בדיונית בשם הידנוויל. פיבי חולמת להיות גיבורת - על נערצת ולהשתמש בכוחותיה בלעזור לאנשים, ואילו אחיה התאום מקס רוצה להיות נבל גדול ולהשתמש בכוחותיו לרוע. ההורים שלהם, האנק ובארב מנסים לחיות חיים נורמליים ולא משתמשים בכוחות העל שלהם - גם אם לא בהצלחה רבה - בעוד שנורה ובילי, אחיהם הקטנים, נהנים להשתמש בכוחותיהם במידת האפשר. לכל דמות בסדרה יש כוח על שונה. להאנק כוח רב, חוזק על ויכולת תעופה, לבארב יכולת יצירת חשמל ויצירת ברקים, לפיבי ומקס יש טלקינזיס, הקפאה וחימום, לבילי יכולת מהירות על ולנורה עיני לייזר.
דמות נוספת בסדרה היא נבל העל לשעבר בשם ד"ר קולוסו, אשר האנק הפך אותו לארנב וכלא אותו בחדר של מקס במרתף הבית שלהם.
הגוף הממונה עליהם נקרא "ליגת הגיבורים", אשר אחראי על כל פעולה המתרחשת.
לקראת סוף העונה השנייה, נולדה למשפחה ילדה נוספת בשם קלואי תנדרמן, אשר כוחה הוא אפשרות הטלפורטציה. ובסוף העונה השלישית בלאגן אפל אחד מאויביו המושבעים של איש הרעם מנסה להשתלט על הידנוול לכן מקס מוותר על היותו נבל על כדי לעצור אותו בכך שהוא שואב את כוחותיו.
בתחילת העונה הרביעית, מקס ופיבי נבחרים כמועמדים לקבוצה המובחרת של ליגת הגיבורים, המכונה "כוח Z", אך באמצע העונה פיבי סופגת את כוחו של בלאגן אפל כדי לנטרל פצצה שמקס הטמין. הכוחות הופכים אותה לנבלית על המאיימת להשתלט את העולם אבל מקס מציל אותה לפני שהיא הוציאה לפועל תוכנית זאת. בסוף הסדרה, מקס ופיבי נבחרים למנהיגי "כוח Z" ששמו שונה ל"כוח T".
פרסים וביקורות
ב־3 באוגוסט 2012, ניקלודיאון הכריז על התוכנית "משפחת רעם" כאחת מהסדרות העתידיות של הערוץ.
אלווין ג'נטרי
נעורים ואימון במכללות
ג'נטרי נולד וגדל בעיר שלבי שבקרוליינה הצפונית. בן דודו הוא כדורסלן העבר דייוויד תומפסון אשר שיחק ב-NBA בין השנים 1975–1984. בין השנים 1973–1977 למד ג'נטרי באוניברסיטת המדינה של אפלצ'ן, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה כרכז תחת המאמן פרס מרוויץ' (אביו של פיט מרוויץ').
קריירת אימון ב-NBA
בעונת חזר ג'נטרי לשתף פעולה עם לארי בראון, הפעם בליגת ה-NBA כעוזרו בקבוצת סן אנטוניו ספרס. בעונת שימש כעוזר מאמן בלוס אנג'לס קליפרס תחת מייק שולר, ובעונה העוקבת עבר למיאמי היט שם החזיק בתפקיד דומה במשך 3 וחצי העונות הבאות, כעוזרו של קווין לוגרי. במהלך עונת החליף ג'נטרי את לוגרי באימון הקבוצה, ועד סיום עונתו הראשונה כמאמן ראשי ב-NBA רשמה מיאמי מאזן של 15 ניצחונות ו-21 הפסדים.
בעונת חזר לעמדת עוזר מאמן, הפעם בדטרויט פיסטונס, ולאחר שתי עונות וחצי כעוזרו תפס את מקומו של מאמן הקבוצה דאג קולינס. בשנתיים של ג'נטרי כמאמן הפיסטונס, אשר הובלו על ידי הכוכבים הצעירים גרנט היל וג'רי סטקהאוס, רשמה הקבוצה מאזן ניצחונות כולל של 73–72 אך לא עברה את שלב הפלייאוף הראשון. ב-5 במרץ 2000, לקראת סיום עונת, פוטר ג'נטרי מאימון הקבוצה.
לפני עונת מונה למאמנה הראשי של לוס אנג'לס קליפרס, אשר הייתה בתהליך של הצערה ובנייה מחדש בהובלת שחקני הרוקי דריוס מיילס וקוונטין ריצ'רדסון, ושחקני השנה השנייה למאר אודום וקורי מגטי. באותה עונה ניצחו הקליפרס 31 משחקים – שיפור של 16 ניצחונות לעומת העונה הקודמת – ובעונת צירפה הקבוצה את אלטון ברנד ורשמה מאזן של 39–43 אשר הספיק למקום התשיעי באזור המערבי. בעונה העוקבת אכזבה הקבוצה, ולאחר 58 משחקים פיטרה את ג'נטרי כאשר החזיקה במאזן 19–39 (32.8%).
בעונת שימש כעוזר מאמן בניו אורלינס הורנטס, ובסיומה עבר לפיניקס סאנס בתפקיד עוזרו של מייק ד'אנטוני. ג'נטרי המשיך להחזיק בתפקיד ב-4 העונות הבאות, במהלכן התבססה פיניקס כאחת הקבוצות המובילות בליגה, בהובלתם של סטיב נאש, אמארה סטודמאייר ושון מריון, אך כשלה להעפיל לגמר ה-NBA. לקראת עונת החליף טרי פורטר את ד'אנטוני כמאמן הקבוצה, אך לאחר 51 משחקים בלבד פוטר מתפקידו והוחלף על ידי עוזרו ג'נטרי. עד סיום אותה עונה רשמה הקבוצה מאזן ניצחונות 18–13, ועל אף שרשמה מאזן כולל של 46 ניצחונות ו-36 הפסדים (56.1%) נשארה פיניקס מחוץ לפלייאוף ה-NBA. בעונה הבאה חתם ג'נטרי על חוזה חדש בקבוצה כמאמן ראשי קבוע, והדריך את הקבוצה למאזן השלישי בטיבו באזור המערבי (54–28) הודות ליכולת טובה של נאש, סטודמאייר וג'ייסון ריצ'רדסון. בפלייאוף ה-NBA גברו הסאנס על פורטלנד טרייל בלייזרס (4–2) וסן אנטוניו ספרס (4–0) בדרך לסדרת גמר המערב, בה הודחו על ידי לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 2–4. בעונות ו- (המקוצרת) רשמה הקבוצה מאזן כולל 73–75 תחת ג'נטרי, ולא העפילה לשלב הפלייאוף. בקיץ 2012 עזב נאש את הקבוצה, ובהיעדרו פתחה פיניקס את עונת עם יכולת חלשה ומאזן שלילי 13–28 אשר הביאו לפיטוריו של ג'נטרי.
בעונת שימש כעוזרו של מאמן הקליפרס דוק ריברס, ובעונה העוקבת היה עוזרו של סטיב קר בגולדן סטייט ווריורס, עמה זכה בתואר אליפות ה-NBA.