cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אריאל לוינסון
ביוגרפיה
תהליך הקמתה של הישיבה החילונית בירושלים תועד בסרט הדוקומנטרי Fringes ('מקצה לקצה', 2013) של היוצרת פאולה ויימן-קלמן והמפיק ג'ונתן לופטין שליוו את המייסדים והתלמידים למשך כל שנת ההקמה הראשונה. אחד מאירועי הדגל שייסד ומוביל לוינסון כמנהל אמנותי במסגרת שיתוף פעולה של הישיבה החילונית בירושלים עם מוזיאון מגדל דוד ובחסות עיריית ירושלים הוא 'פטישים בלילה' – ערב לימוד ותרבות, מוזיקה ואמנות בערב יום העצמאות מדי שנה. האירוע מתקיים במשך 12 שעות במוזיאון מגדל דוד ונועד לחגוג את התרבות הישראלית הצעירה ולשתף יוצרי המוזיקה, מורים, סופרים ומשוררים, תקליטנים, אנשי עשייה קהילתית וחברתית, רקדנים, ואמנים בין תחומיים. האירוע הראשון התקיים בשנת 2013.
במהלך השנים שימש אריאל כמבקר ספרות באתר 'וואלה!' ובעיתון 'מקור ראשון' ופרסום מסות ספרותיות והיסטוריות במוסף 'ספרות ותרבות' של עיתון 'הארץ' ובמוסף 'שבת' של מקור ראשון.
באפריל 2014 הושק הספר "דיבוק ירושלים: פרוזה ירושלמית חדשה" אותו ערך לוינסון, אשר יצא בהוצאת ׳אינדיבוק' והישיבה החילונית בירושלים. הספר הוא אנתולוגיה של סיפורים קצרים שנכתבו על ידי סופרים וסופרות ירושלמים צעירים ומטרתו לסמן את דור היוצרים הבא בתרבות הישראלית אשר שואב את השראתו מהעיר ומהמקורות היהודיים.
משנת 2013 ועד שנת 2021 שימש אריאל לוינסון כחבר הוועד המנהל של ׳עונת התרבות בירושלים'ופסטיבל 'מקודשת', כמו גם של הארגון 'רשות הרבים' - רשת ירושלמית של 35 ארגוני יהדות-ישראלית: חילונים, מסורתיים ודתיים, שפועלים יחד להפיכת המרחב הציבורי הירושלמי לסובלני ופתוח. בעשור האחרון אריאל גם משמש מנהל אקדמי של הסטודיו לפיתוח מבית המיזם המשותף של קרנות גשר ואבי חי לקולנוע לטלוויזיה, וקרן מיימונידיס בו הוא אוצר ומנחה מפגשי לימוד והעשרה עבור קבוצות יוצרים בכירים בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה בישראל.
לוינסון עובד עם קבוצות אומנים רבות במהלך השנים ומנחה אותם במפגשי לימוד המחברים בין תחום עיסוקם למקורות בתרבות היהודית, וביניהם סדנת מחקר ולימוד בנושא 'מדרש' עבור תסריטאים צעירים וסדנת מחקר ולימוד בנושא 'תפילה' עבור כוריאוגרפים, בחסות בית אבי חי. במסגרת עבודתו בישיבה החילונית בירושלים אריאל הוביל מספר משלחות ומסעות ללימוד והשראה בינלאומיות של מנהיגות חברתית, חינוכית ותרבותית מרחבי העולם היהודי לבירות תרבות יהודית היסטוריות כגון: קראקוב, סלוניקי, מרוקו ואוקראינה - חגיגה חיה של תרבות יהודית שהייתה ואיננה עוד.
בשנת 2018 אריאל סיים בהצלחה את עבודת הדוקטור שלו בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית, בהנחיית פרופ' אריאל הירשפלד.
כיום אריאל משמש כמנהל-שותף בישיבה החילונית בירושלים, כמנהל אקדמי של הסטודיו לפיתוח וכמנהל אמנותי של מגוון אירועי תרבות ופסטיבלים וביניהם פסטיבל 'ניגונים בצדק' המתקיים בתלאביב משנת 2019.
דזמונד צ'יאם
דזמונד צ'יאם (באנגלית: Desmond Chiam; נולד ב-30 ביולי 1989) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי.
ביוגרפיה
צ'יאם נולד במלבורן, אוסטרליה להורים ממוצא סיני-סינגפורי. בילדותו הוא בילה שליש מהשנה בסינגפור, שכן אביו עבד שם לעיתים קרובות. הוא בעל תואר במשפטים מאוניברסיטת מלבורן ותואר שני בתסריטאות מאוניברסיטת דרום קליפורניה.
קריירה
צ'יאם פתח לראשונה בקריירה כעורך דין לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת מלבורן. הוא לא היה מרוצה מקריירת עריכת הדין והחליט לעזוב את המשרד בו עבד לאחר שלושה חודשים ולעסוק בתחומים יצירתיים יותר, כמו ברייקדאנס ומשחק.
הוא הופיע לראשונה בסרטים קצרים באוסטרליה לפני שהופיע על המסך הקטן בסדרות, בהן "שכנים שכנים" ו-"Better Man". לאחר מכן עבר צ'יאם ללוס אנג'לס כדי להמשיך בקריירה של משחק. לצ'יאם היו תפקידים במספר סדרות טלוויזיה אמריקאיות בהן "NCIS: לוס אנג'לס", "בונז" ו-"Con Man", סדרת אינטרנט שביים אלן טודיק.
בפברואר 2017 הוא החל לשחק בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "תולדות השנארה" ששודרה בערוץ "Spike TV" (הסדרה שודרה בעבר בערוץ MTV), בה גילם את הנבל, גנרל ריגה. בעקבות משחקו בסדרה, הוא לוהק לתפקיד ג'טרו, החבר של קארלי בגילומה של קלי ברגלנד בסדרת הטלוויזיה "Now Apocalypse" ששודרה בערוץ Starz. לאחר מכן שיחק בסרט "Empty by Design" שצולם במנילה.
בדצמבר 2018 הוא לוהק לתפקיד הראשי בסדרת הפשע "Reef Break". בעקבות ביטולה של הסדרה, צ'יאם הלוהק לתפקיד בסדרת הטלוויזיה "הפלקון וחייל החורף".
בעקבות משחקו בסדרה "הפלקון וחייל החורף", צ'יאם לוהק לתפקיד ניק ז'או בסרט "With Love", סדרת הקומדיה הרומנטית בת שעה של אמזון. צ'יאם גם עוסק בדיבוב, כאשר הוא הקול מאחורי Werewolf Cookie במשחק הפופולרי "Cookie Run Kingdom".
הוא משחק בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "המסלול לשותפות", שהוקרנה לראשונה ב-26 באוגוסט 2022.
חיים אישיים
צ'יאם נבחר לרווק השנה של מגזין CLEO הסינגפורי בשנת 2011.
הוא מתגורר בלוס אנג'לס עם אשתו.
גרגאן
גרגאן (בפרסית: گرگان) היא עיר הבירה של מחוז גולסתאן, איראן. היא שוכנת כ-400 ק"מ מצפון מזרח לטהראן, במרחק של כ-30 ק"מ מהים הכספי. במפקד 2006; אוכלוסייתה מנתה 269,226, ב-73,702 משפחות.
גאוגרפיה ואקלים
ה- Dasht-e Gorgan הרחבים (מישורי גורגן) ממוקמים מצפון לעיר ותחומה גאוגרפית בקו הרוחב 37°00' - 37°30' צפון ו-54°00' - 54°30' קו אורך מזרחי, המכסים שטח של כ-170 קמ"ר (66 מ"ר).
כ-150 ק"מ מזרחית לגורגן נמצא הפארק הלאומי גולסטן, ביתו של חלק גדול מבעלי החיים של איראן.
היסטוריה
ישנם מספר אתרים ארכאולוגיים ליד גרגאן, כולל טורנג טפה ושאה טפה, בהם יש שרידים מהתקופות הנאוליתית והכלקוליתית. כמה אתרים נאוליתיים חשובים נוספים באזור הם ירים טפה וסאנגה צ'קסמק. כמו כן, במישור שהדאד הסמוך יש אתרים רבים כאלה. מספר האתרים הנאוליתיים המאושרים במישור גורגן מסתכם כעת ביותר מחמישים.
לפי ההיסטוריון היווני אריאנוס, זדרקרטה הייתה העיר הגדולה ביותר בהירקאניה ואתר "הארמון המלכותי". משמעות המונח היא "העיר הצהובה", והוא ניתן לה ממספרם הרב של תפוזים, לימונים ועצי פרי אחרים שצמחו בפאתי אותה עיר.
הורקניה הפכה לחלק מהאימפריה האחמנית בתקופת שלטונו של כורש הגדול (559–530 לפנה"ס), מייסדה, או יורשו כנבוזי השני (530–522 לפנה"ס).
החומה הגדולה של גרגאן, חומת ההגנה השנייה בגודלה בעולם, נבנתה בתקופות הפרתיות והסאסניות.
בתקופת הסאסאנים, "גורגאן" הופיע כשם של עיר, בירת מחוז ומחוז.
גורגן שמר על עצמאותה כמדינה זורואסטרית גם לאחר שפרס נכבשה על ידי הערבים המוסלמים במאה ה-8.
בשנת 1210, העיר נפלשה ומבזה על ידי צבא ממלכת גאורגיה בפיקודו של האחים מח'רגדזלי.
"גורגאן הישן" נהרס במהלך הפלישה המונגולית במאה ה-13, ומרכז האזור הועבר למה שכונה "אסטראבאד", שנקרא כיום "גרגאן".
גרגאן עם האזורים הסובבים אותו נחשב לפעמים כחלק מאזור טבריסטאן.
אסטראבאד הייתה עיר פוליטית ודתית חשובה בתקופת שושלת קג'אר.
זכויות להט"ב באלסקה
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת אלסקה שבארצות הברית התקדמו במאה ה־21. זוגות חד־מיניים מורשים להינשא ולאמץ ילדים במדינה החל משנת 2014.
חוקי אלסקה אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית במקומות עבודה ציבוריים של המדינה, אך להט"בים אינם מוגנים מפני אפליה בשאר מקומות העבודה. אף על פי כן, ערים מסוימות (בהן אנקורג', העיר הגדולה ביותר באלסקה) חוקקו תקנות מקומיות האוסרות אפליה כזו.
היסטוריה
לילידי אלסקה יש היסטוריה ארוכה של מסורת קרוס-דרסינג. בקרב העם האלאוטי היו אנשים שנולדו כגברים אך התנהגו והתלבשו כמו נשים (אנשים כאלה כונו ayagigux) וכן אנשים שנולדו כנשים אך התנהגו והתלבשו כמו גברים (אנשים כאלה כונו tayagigux). בעבר, אנשים אלה היוו חלק מרכזי וחשוב בתרבות האלאוטית.
בנוסף לעם האלאוטי, ישנם עמים אחרים באלסקה שייחסו כינויים שונים לאנשים טרנסג'נדרים ולשונות מגדרית: גברים שהתנהגו כמו נשים כונו aranu'tiq או anasik בקרב העם היופיקי, gatxan בקרב העם הטלינגיטי, kanâ'ts בקרב העם השימשיאני ו־aranaruaq בקרב העם הקוסקוקווימי, בעוד שנשים שהתנהגו כמו גברים כונו uktasik בקרב העם היופיקי ו־angutnguaq בקרב העם הקוסקוקווימי.
מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק
פעילות מינית בין בני אותו המין חוקית באלסקה משנת 1980, כשבוטלו החוקים האוסרים מעשי סדום.
נישואים חד־מיניים
בשנת 1996 הרשות המחוקקת של אלסקה העבירה חוק האוסר נישואים חד־מיניים. המושל הדמוקרטי טוני נואלס סירב לחתום על החוק אך גם לא הטיל עליו וטו, ולכן האיסור על נישואים חד־מיניים נכנס לתוקף ב־6 במאי 1996.
בשנת 1998 הרשות המחוקקת אישרה שינוי לחוקת אלסקה, כך שתאסור להכיר בנישואים חד־מיניים במדינה. ב־3 בנובמבר 1998 אזרחי אלסקה אישרו את השינוי בחוקה במשאל עם ברוב של 68%–32%, מה שגרם להחלת איסור חוקתי על נישואים חד־מיניים במדינה.
ב־12 באוקטובר 2014 השופט ברג'ס פסק לטובת הזוגות החד־מיניים שהגישו את התביעה, וקבע שהאיסור על נישואים חד־מיניים באלסקה אינו חוקתי. בעקבות ההחלטה, מדינת אלסקה החלה להנפיק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים ב־13 באוקטובר 2014. החתונה החד־מינית הראשונה באלסקה הייתה של זוג הלסביות קריסטין הילדרברנד ושרה אליס, שנישאו בעיר בארו.
הגנה מפני אפליה
[[קובץ:Alaska boroughs census areas and cities with sexual orientation and gender identity protections.svg|שמאל|ממוזער|300 פיקסלים|ערים באלסקה שבהן יש תקנות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בתחום העבודה:
]] חוקי מדינת אלסקה אינם אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. עם זאת, צו מנהלי משנת 2002 אוסר אפליה על רקע נטייה מינית בעבודות ציבוריות של המדינה (אך אינו אוסר אפליה על רקע זהות מגדרית).
בשנת 2015 העלה אנדי ג'וזפסון, נציג בבית הנבחרים של אלסקה, הצעת חוק שנועדה לאסור אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. הצעת החוק הועלתה יחד עם שני תומכים נוספים, אך נדחתה ללא הצבעה.
ב־3 באפריל 2018 אזרחי העיר אנקורג' דחו במשאל עם הצעת חוק שנועדה לאסור על טרנסג'נדרים להשתמש בחדרי שירותים ומלתחות התואמים לזהותם המגדרית, כלומר לאפשר להם להשתמש אך ורק בחדרי המלתחות המתאימים למינם הביולוגי.
פשעי שנאה
חוק פשעי השנאה של מדינת אלסקה אינו כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. עם זאת, חוק פשעי השנאה הפדרלי של ארצות הברית כולל פשעים כאלה החל משנת 2009.
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר
טרנסג'נדרים באלסקה מורשים לבקש תעודת לידה מתוקנת עם השם והמין החדשים. לשם כך עליהם לעבור ניתוח להתאמה מגדרית ולספק הצהרה רשמית שנחתמה על ידי רופא, עובד סוציאלי, פסיכולוג, יועץ מקצועי, עוזר של רופא או אח מוסמך. על בעל המקצוע להצהיר שטיפל במבקש שינוי המין או שסקר את ההיסטוריה הרפואית שלו, ושמבקש השינוי עבר ניתוח ששינה את מינו לצמיתות. כמו כן, על ההצהרה לכלול את שמו המלא של בעל המקצוע המורשה, את כתובתו, את מספר הטלפון שלו, את מספר הרישיון המקצועי שלו, את המקום שבו הונפק רישיונו ואת חתימתו המקורית.
דעת קהל
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־57% מתושבי אלסקה תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־34% מתנגדים ו־8% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־65% מתושבי אלסקה תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־27% מתנגדים לחוקים כאלה. זאת ועוד, הסקר מצא ש־52% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־44% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
מבצע דרך נחושה
רקע ומטרות
במסגרת מבצע חומת מגן הכניס צה"ל כוחות צבא גדולים לערים הפלסטיניות ביהודה ושומרון והללו נלחמו מבית לבית על מנת לפגוע במחבלים, להשתלט מחדש על הערים הפלסטיניות, ולאפשר לצה"ל חופש פעולה בתוכן. הצורך בשחרור יחידות המילואים אילץ בסופו של דבר את צה"ל להוציא את כוחותיו בטרם הושגו כל מטרות המבצע. בעוד שבשכם וג'נין צה"ל לא השלים את הפגיעה בתשתית הטרור, בערים אחרות צה"ל השיג את רוב מטרותיו ועמוד השדרה של ארגוני הטרור - בייחוד חמאס ופת"ח - נהרס כאשר מאות מחבלים נהרגו ואלפי מבוקשים נעצרו. למרות זאת, חוליות ותשתיות טרור רבות נותרו בשטח והן המשיכו להוציא פיגועים כנגד ישראל.
מטרתו העיקרית של המבצע הייתה להשלים את מה שצה"ל החל במבצע חומת מגן ולהשלים את הפגיעה בתשתיות הטרור שנותרו בשטח אחרי הקרבות הקשים באפריל. המצב אחרי "חומת מגן" היה שלמרות שהנהגת ארגוני הטרור התפוררה ומצבורי הנשק העיקריים (שכללו גם רקטות נ"ט ואב-טיפוס של רקטות קסאם) נתפסו, תאי טרור רבים נותרו בשטח והמשיכו להוציא פיגועים. מאחר שצה"ל לא הספיק להרוס את כל מעבדות הנפץ ולעצור את כל המבוקשים עקב הנסיגה, הוחלט שמטרת מבצע דרך נחושה יהיה לבער ביסודיות את תשתיות הטרור שנותרו.
עקב ההכרה שהשגת מטרה זו תדרוש זמן רב ונוכחות צמודה בשטח, מטרתו המשנית של המבצע הייתה לפרוש את כוחות צה"ל סביב הערים הפלסטיניות, להקים תשתית סיכול טרור בשטח, לפתח תורת לחימה לעימות בעצימות נמוכה ולמעשה, להשיג מחדש שליטה ביטחונית מלאה בשטח, לטווח ארוך. מטרתו קצרת הטווח של המבצע הייתה לבלום את גל הטרור של חודש יוני 2002, שהגיע לשיאו בפיגועים בקו 32א בצומת פת (18.6) ובגבעה הצרפתית בירושלים (19.6), ואשר במהלכו נרצחו 57 ישראלים.
מהלך המבצע
כדי להימנע מלחץ בינלאומי וכדי לאפשר פעולה ארוכת טווח החליטו בצה"ל לשנות את הטקטיקה: במקום הכנסת כוחות מסיביים יוכנסו כוחות קטנים, שיבצעו משימה ממוקדת ואז יצאו בחזרה. אך בניגוד לתקופה של לפני "חומת מגן", בה פשיטות כאלה נעשו באופן ספורדי ומוגבל יחסית (נדרש אישור ממשלה על מנת להיכנס לשטח A) במבצע "דרך נחושה" פשיטות כאלה נעשו על בסיס יומיומי (הכניסה לשטח A הותרה על בסיס אישור מג"ד). הפשיטות היומיומיות הפעילו לחץ מתמשך על ארגוני הטרור ובהדרגה הביאו לפגיעה קשה ביכולותיהם תוך הגברת יכולות הסיכול של צה"ל.
בשלב הראשון, תפסו כוחות צה"ל עמדות סביב הערים הפלסטיניות המרכזיות ביהודה ושומרון והטילו עוצר עליהן. בשלב השני, החלו כוחות צה"ל להיכנס מידי לילה לערים ולבצע מעצרים של פעילי טרור. כעבור מספר שבועות עזבו הכוחות את העמדות (למעט בשכם) ונערכו על קו התפר, אך פעילות המעצרים נמשכה.
הכנסת כוחות קטנים לערים הפלסטיניות, ללא ליווי של כוחות שריון גדולים, התאפשרה בעקבות טיהור השטח מנשק כבד (רקטות נ"ט, מקלעים וכמויות גדולות של חומרי נפץ ותחמושת), ובעקבות חידוש האחיזה המודיעינית בשטח, במבצע חומת מגן. למרות זאת, צה"ל המשיך להפעיל טנקים ודחפורי D9 משוריינים על-מנת לסייע לכוחות גם במבצע זה וגם בפעולות ב-2003.
במהלך המבצע בוצעו הפעולות הבאות:
במהלך המבצע מתחו ארגוני שמאל וארגוני זכויות אדם ביקורת על השיטות בהן נקט צה"ל, בייחוד על השימוש בעוצר, על הריסת הבתים והשימוש ב"נוהל שכן". השמאל הקיצוני אף האשים את ישראל בביצוע פשעי מלחמה. בעקבות הביקורת בשמאל, החלה התארגנות של חיילים שסרבו לשרת בשטחים והוקמו מספר תנועות סרבנות שקראו לחיילים אחרים לסרב גם.
תוצאות
המבצע, שבא לאחר מספר פיגועי טרור קשים בחודש יוני, הצליח בהורדת רמת הטרור והשגת שקט יחסית עד אמצע יולי. באמצע יולי התחדש שוב גל הטרור, ובעקבות סדרת פיגועים שבה נרצחו 32 איש, צה"ל שוב הגביר את מאמציו ופתח במבצע אולי הפעם. בעקבות הלחץ הממושך של צה"ל על השטח במהלך הקיץ, החודשים אוגוסט, ספטמבר ואוקטובר היו שקטים יחסית.
שר הביטחון בנימין בן-אליעזר סקר את הישגי המבצע, בהם: מעצר 150 מחבלים, מהם 10 מחבלים מתאבדים והשמדת 14 מעבדות נפץ.
השפעתו האמיתית של המבצע הייתה בעיקר לטווח הרחוק: בעקבות המבצע יכולת הסיכול של ישראל השתפרה באופן ניכר, אחוז הסיכול (פיגועים מסוכלים חלקי סה"כ ניסיונות פיגוע) עלה באופן דרסטי ואחוז הפיגועים ה"מוצלחים" קטן באופן ניכר.
אורז אפריקאי
יחד עם העבדים הגיע אורז אפריקאי לארצות הברית וכאשר גידלו אותו במדינות קרוליינה הצפונית וקרוליינה הדרומית כינו אותו "זהב קרולינה".
בסוף המאה ה-20 פיתח "מרכז האורז האפריקאי (West Africa Rice Development Association) זן אורז הקרוי "NERICA" במטרה להגדיל את תפוקת האורז האפריקאי ולנצל את תכונותיו כצורך פחות מים מאשר האורז האסייתי.
איילית
איילית (שם מדעי: Lucanus cervus) הוא חרק ממשפחת האיליתיים (Lucanidae).
האיילית נמנית עם החרקים הכי גדולים ובולטים באירופה. הזכר מתאפיין בצבתות גדולות ואדמדמות, הדומות לקרניי אייל ושתנועותיהן מזכירות צבת. אצל היחידים הגדולים יותר אורך ה"קרניים" עשוי להגיע למחצית מן סך אורכו של החרק, שהוא 25–75 מילימטר. הנקבות הן קצת קטנות יותר מהזכרים ואין להן "קרניים". לעומת זאת יש להן "צבת" קטן המשמש להן גם להשגת מזון.
האיילית יכולה לעוף. אצל הזכר, בעת מעוף הציר האורכי הוא משופע וה"קרניים" מורמות לעיל. כשאינו עף, כנפיו מכוסות.
תת-מינים
תת-המינים הידועים ביותר הם:
סכנה והגנה
במרכז אירופה ובדרומה האיילית הפכה לנדירה מאוד. זאת בעיקר בגלל היעלמות כמה מבתי הגידול, במיוחד יערות האלון. האיילית Lucanus cervus נרשמה בדירקטיבת בתי הגידול (Habitats Directive) של האיחוד האירופי משנת 1992 שבהן נדרשות המדינות החברות לציין אזורי שימור מיוחדים להגנה על המינים הרשומים.
עולמו המופלא של דיסני
עולמו המופלא של דיסני (באנגלית: The Wonderful World of Disney, לפעמים נקראה בישראל גם עולמו של וולט דיסני, עולמו הנפלא של דיסני ועולמו המופלא של וולט דיסני) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית לילדים שהופקה בין השנים 1954 ל-2008 לערוצים ABC, NBC, CBS וערוץ דיסני.
התוכנית כללה אוסף של סרטים בנושאים שונים החל מסרטוני הנפשה וכלה בסרטי הרפתקאות, סרטים תיעודיים וסרטי טבע. חלק מהסרטונים התיעודיים ששודרו בתוכנית התמקדו באמנות ובטכנולוגיה שמאחורי ההנפשות עצמן.
על אף שהמטרה המקורית של התוכנית הייתה ליצור מודעות בקרב קהל הצופים לפארק השעשועים דיסנילנד, הושם בתוכנית גם דגש רב על הפן הבידורי של התוכנית. כמו כן, בהמשך שימשה התוכנית גם לקידום סרטים חדשים של דיסני לפני יציאתם לאקרנים.
את התוכנית הנחה וולט דיסני עצמו בין השנים 1954 ועד מותו בדצמבר 1966. בשנים 1986–2005 הנחה את התוכנית מנכ"ל חברת וולט דיסני מייקל אייזנר.
בישראל, שודרה הסדרה (עם כתוביות תרגום) בשנות השבעים, בשנות השמונים ובשנות התשעים תחילה בטלוויזיה הישראלית ומאוחר יותר בערוץ 2 הניסיוני וכן בערוץ 2 המסחרי.
פורפיר
בגאולוגיה פורפיר הוא סוג סלע יסוד שבו יש גבישים גדולים של פצלת השדה או קוורץ המפוזרים בתוך מסת אם דקת־גרגיר הבנויה מגבישים זעירים של פצלת השדה. הגבישים הגדולים מכונים פנוקריסטים. ההגדרה המסורתית, שאינה גאולוגית, של המונח "פורפיר" מתייחסת רק לסלע בעל מרקם כזה שגונו אדום-ארגמן שהיה מבוקש כאבן מהודרת לקישוט.
פורפיר בהיסטוריה
מקור המונח מהמילה היוונית פּוֹרְפִירַה (Πορφύρα), שפירושה הצבע ארגמן. ארגמן היה צבע המלכות, ו"פורפיר קיסרי" היה סלע יסוד שצבעו חום-ארגמן ובו גבישים גדולים של פלגיוקלז. סלע זה הוערך ביותר על ידי הרומאים ושימש בבניית מונומנטים ומפעלי בנייה גדולים בתקופתם וגם אחר-כך. הרומאים בנו עמודים מפורפיר, ייצרו את הטוגה הארגמנית שעל פסלי הקיסרים מסלע זה וציפו את קירות הפנתאון ברומא בלוחות פורפיר. מאבן זו נוצרו מזבחות, סרקופגים, כדים ובסיסים למזרקות. בתקופת הרנסאנס נעשה שימוש חוזר בחפצי אבן אלה והם התפזרו בכל אירופה והגיעו עד קייב. האבן לכל אלה הגיעה ממקור אחד בלבד, המחצבה ב"מונס פורפיריטיס" (Mons Porphyritis – הר הפורפיר), כיום ג'בל אבו דח'אן (جبل أبو دخان), במדבר המזרחי של מצרים.
בספרו "תולדות הטבע" מספר פליניוס הזקן כי את "הפורפיר הקיסרי" גילה לגיונר רומאי בשם קאיוס קומיניוס לוגאס בשנת 18 לספירה במדבר המזרחי של מצרים (ורנר 1998). "הפורפיר הקיסרי" הוא למעשה אנדזיט בן 600 מיליון שנה מהשילד הערבו-נובי. המחצבה במונס פורפיריטיס פעלה לסירוגין בין שנת 29 לספירה לשנת 335 לספירה. תנאי החיים במקום הצחיח והלוהט היו קשים ומשערים כי במחצבה הועסקו אסירים, עבדים ושבויים, ביניהם היו כנראה גם שבויים יהודים מהמרידות נגד רומא ושבויים נוצרים שהשאירו כתובות ביוונית במקום. הדרך מהמחצבה לקינה (מקסימיאנופוליס בתקופת רומא) שעל הנילוס, 160 קילומטרים מערבית למונס פורפיריטיס, המופיעה על מפת תלמי מהמאה השנייה לספירה, תוארה לראשונה על ידי סטראבון ומוכרת עד היום בשם "ויה פורפיריטס" (Via Porphyrites - דרך הפורפיר). לאורך הדרך נחפרו בארות שאפשרו את השימוש בה במקום צחיח לחלוטין זה.
מיקומה של המחצבה נשכח לאחר המאה הרביעית לספירה למשך זמן רב. חברי המשלחת המדעית שנלוו למסע הכיבוש של נפוליאון במצרים בסוף המאה ה-18 חיפשו אותה לשווא, ורק כשהמדבר המזרחי של מצרים נפתח מחדש למחקר בתקופת שלטונו של מוחמד עלי נתגלה האתר מחדש על ידי ברוטון וג'ון גארדינר וילקינסון ב-1823.
בשנת 300 לספירה חגג קונסטנטינוס את הקמת בירתו החדשה קונסטנטינופול בבניית עמוד בגובה 30 מטר, הקיים גם היום, הבנוי משבעה גלילי פורפיר. השימוש המתועד האחרון בפורפיר מהמחצבה במצרים הוא שמונה עמודי פורפיר מונוליתיים שבמקור הוצבו במקדש הליופוליס בבעלבכ שבבקעת הלבנון והועברו אחר־כך לאכסדרה בכנסיית איה סופיה שבקונסטנטינופול. פרוקופיוס, ההיסטוריון של יוסטיניאנוס הראשון, תיאר את העמודים כ"אחו שכל פרחיו פורחים, שבוודאי יגרום לכל אדם להשתאות מול גוני הארגמן של חלקם או צבעי השני של האחרים".
היסטוריונים ביזנטיים מבדילים בין שני סוגים של קיסרים. אלה שעלו לשלטון באמצעות הפיכה ואלה "שנולדו לארגמן" (πορφυρογέννητος – פורפיריגניטוס), כלומר נולדו במשפחה הקיסרית. המקור לתואר הוא במנהג של נשות הקיסרים ללדת בחדר בארמון המצופה בפורפיר ארגמני, כפי שתיארה אנה קומננה, בתו של הקיסר אלכסיוס הראשון מהמאה ה-11.
המשפחה הקיסרית נהגה גם להיקבר בארגמן, החל בנירון שהיה הראשון להיקבר בסרקופג מפורפיר. בסרקופגים הרומאים נעשה שימוש חוזר אחר-כך לשם קבורה מלכותית בסיציליה. הסרקופגים העשויים מפורפיר של קיסרי האימפריה הרומית הקדושה, פרידריך השני והיינריך הרביעי, גוליילמו הראשון, מלך סיציליה והקיסרית קונסטנצה מסיצליה נשמרו בקתדרלות של פלרמו ומונריאלה.
בפורפיר נעשה שימוש נרחב לקישוט בגרמניה, בפולין ובצ'כוסלובקיה. ניתן לראות דוגמה בתמונה שמצד שמאל בה מוצג שער כניסה מפוסל לכנסייה במצודת קולדיץ מעוצב בסגנון המנייריסטי.
לואי ה-14 מלך צרפת רכש את האוסף הגדול ביותר של פורפיר כשקנה את אוסף בורגזה.
בשנת 1840 הצליחו בונפרטיסטים לחלץ את גופתו של נפוליאון מהאי סנט הלנה והתכוונו לטמון אותה בסרקופג מפורפיר בארמון האינווליד בפריז. כיוון שלא ניתן היה להשיג פורפיר מקורי מהמחצבה במצרים שכבר לא פעלה, הוחלט להסתפק באבן קוורציט אדומה דומה מפינלנד אף על פי שהיה צורך לרכשה מהאימפריה הרוסית, אויבת של צרפת.
ההגדרה הגאולוגית
המונח פורפיר הורחב והוא כולל כיום כל סלע יסוד בעל מרקם המתאפיין בשני גדלים של גבישים: גבישים גדולים הנראים בבירור רב והקרויים לכן פנוקריסטים (מיוונית - "גבישים נראים") המשובצים בתוך מסה של גבישים קטנים יותר המכונה מסת אם. פורפיר יכול להיות אפינטי (דק גרגיר) שבו לא ניתן לראות את הגבישים הבונים את מסת האם בעין הבלתי מזוינת, כמו בזלת, או פנריטי (גס גרגיר) שבו ניתן לראות את הגבישים הבונים את מסת האם בעין בלתי מזוינת, ושבו יש פנוקריסטים גדולים מאוד (בגודל של כמה ס"מ), כמו גרניט. מרקם סלע כזה, הבנוי משני גדלים של גבישים, קרוי על שם הסלע פורפיר בשם "מרקם פורפירי".
סלעים מסוג זה מתקופת הפרקמבריון נפוצים במזרח התיכון. הם הסלעים השולטים במסיב אילת, בבקעת הירח שליד אילת ובג'בל קתרינה בסיני.
תהליך היצירה
מרקם פורפירי נוצר כאשר עמוד המגמה מתקרר לאיטו בשני שלבים. בשלב הראשון המגמה מתקררת לאיטה בתוך קרום כדור הארץ ותוך כדי כך נוצרים גבישים גדולים שקוטרם 2 מילימטרים ויותר. בשלב השני והאחרון המגמה מתקררת במהירות כשהיא קרובה לפני השטח או כשהיא נחשפת לאוויר בהתפרצות וולקנית. ואז נוצרים גבישים זעירים בלתי נראים לעין בלתי-מזוינת הבונים את מסת האם. תהליך זה הוא אחת הסיבות העיקריות לקיום מרבצי מתכת מקומיים עשירים כדוגמת זהב, נחושת, מוליבדן, עופרת, בדיל, אבץ וטונגסטן.
פורפיר מעוין
שטפי לבה שיצרו פורפיר מעוין מצויים בשלושה מקומות הקשורים לעמקי העתק גדולים. מזרח אפריקה לאורך השבר הסורי אפריקני (כולל הר קילימנג'רו), הר ארבוס שבסמוך לים רוס באנטארקטיקה והגראבן של אוסלו בנורווגיה.
דניאל ובסטר (פלורידה)
דניאל אלן "דן" ובסטר (באנגלית: Daniel Alan "Dan" Webster; נולד ב-27 באפריל 1949 בצ'ארלסטון) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית. מכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-11 של מדינת פלורידה מאז 2017. הוא חבר בית הנבחרים ברציפות מאז 2011, כשבעבר ייצג מחוזות קונגרס אחרים של פלורידה, והם מחוז הקונגרס השמיני (2013-2011) והעשירי (2017-2013).
ביוגרפיה
נולד בשנת 1949 בצ'ארלסטון, וירג'יניה המערבית. כשובסטר היה בן שבע, עבר עם משפחתו לאורלנדו שבפלורידה, שם גדל. את לימודיו האקדמאים עשה במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה, שם סיים תואר ראשון בהנדסת חשמל בשנת 1971. היה אמור לשרת במלחמת וייטנאם, אך לא עבר את המבדקים הגופניים. בשנת 1980 נבחר לבית הנבחרים של פלורידה, והמשיך לכהן בתפקיד זה עד שנת 1998. בשנתיים האחרונות שלו בתפקיד אף שימש כיו"ר בית הנבחרים, הרפובליקני הראשון הנושא בתפקיד מזה 122 שנים. בשנים 1998-2008 היה חבר בסנאט של פלורידה. בשנת 2002 ניסה ללא הצלחה להיבחר לנשיא הסנאט. החל משנת 2006 ועד סוף כהונתו שימש כמנהיג הרוב הרפובליקני.
במשך שנים ובסטר דחה הצעות מטעם גורמים במפלגתו להתמודד על מקום בבית הנבחרים הארצי. הוא החליט לעשות זאת לקראת הבחירות בשנת 2010 וניצח בהן את חבר בית הנבחרים אלן גרייסון ותפס את מקומו. הוא נבחר מחדש בבחירות בשנים 2012, 2014 ו-2016. מחליפתו במחוז הקונגרס העשירי היא ואל דמינגס.
קול קורא
קול קורא הוא פרסום רשמי מטעם גוף או אדם. לקול קורא שתי פונקציות ידועות: 1. תהליך בעל קווי אופי דומים למכרז - במקרה זה, מיועד הקול קורא לחבר בין תקציב ייעודי למבצע. לפיכך, תוכני הקול קורא יכללו לרוב: פירוט העבודה הנדרשת; תקציב ייעודי שהגוף המפרסם מוכן להעמיד לטובת העבודה; תנאים להגשת תוכנית עבודה; תנאי סף של מגישי ההצעה (גיל מסוים, ניסיון בתחום מומחיות וכיוצא בזה); קריטריונים שמשמשים את הגוף המפרסם לבחירת ההצעה הטובה ביותר.
2. העלאת תשומת לב ציבורית - במקרים אלו, הקול קורא יעסוק בסוגיה, אירוע או מיזם - אליו מתבקשים בני אדם או ארגונים להצטרף, לתרום מהונם וממשאביהם, או להגיש מועמדות כדי להצטרף לקבוצת עניין לקידום נושא מסוים.
מקור הביטוי ושימושיו
מקור הביטוי הוא בפסוק בספר ישעיהו: "קול קורא במדבר". בהקשר המקורי ישנן שתי פרשנויות לביטוי.
קריאה שאינה נשמעת
מאחר שמדבר הוא מקום שומם, קריאה בקול רם לא תעזור לקורא וככל הנראה לא תשמע על ידי איש. לפיכך הביטוי מבטא אמירה חסרת תוחלת. למשל: "אורי ביקש מחבריו לעזור לו בהובלת חפציו לביתו החדש, אולם דבריו היו כקול קורא במדבר".
קריאה שנשמעת על ידי כולם
רוביק רוזנטל, עיתונאי וחוקר השפה העברית ומקורותיה, טוען שמשמעותו של הביטוי השתבשה עקב שינוי בפיסוק המשפט המקורי בתרגום השבעים ובברית החדשה. לפי הסבר זה, מובנו התנ"כי המקורי של הביטוי הוא להביע כיצד כולם נשמעים כאשר אלוהים קורא. רוצה לומר, אפילו במדבר ישמעו כאשר אלוהים קורא.
כיום השימוש מופיע בעיקר במילים "קול קורא" כשמשמעותו קריאה לציבור. בשימוש "קול קורא במדבר" משתמשים בדרך כלל במשמעות קריאה שאינה נשמעת.
שימוש מודרני
הביטוי נמצא בשימוש עברי מודרני החל מראשית הציונות, כאשר משמעות הפרסום היא לרוב העלאת תשומת הלב הציבורית לנושא. דוגמה טובה לשימוש בביטוי מצויה במאמרו המפורסם של יוסף ויתקין בשם עמנו וארצנו קול קורא מ-1903, בו הוא קורא ליהודים באירופה לעלות לארץ למרות הקשיים הרבים.
נושאים וארגונים המפרסמים קול קורא
קולות קוראים יכולים להתפרסם במגוון של נושאים, מטעם מגוון של ארגונים (עמותות, משרדי ממשלה, חברות עסקיות, התאגדויות וכיוצא בזה). מטרת ה"קול קורא", היא בדרך כלל לנצל תקציב מסוים, על ידי פרסום הזמנת עבודה ייעודית אשר כוללת תנאי סף וסעיפים לביצוע. הציבור הרחב מתבקש להיענות לקריאה זו על ידי מילוי טפסים ייעודיים מאת המפרסם. בתום הליך ברירת הבקשות שהוגשו, נבחרים הזוכה או הזוכים לפי הקריטריונים שנקבעו מראש ופורסמו ב"קול קורא". רוב משרדי הממשלה מפרסמים קולות קוראים אותם ניתן למצוא כדרך קבע בפרסומים באתר הרשמי של משרדי הממשלה. "קול קורא" עוסק לרוב בסוגיה (למשל, קידום אומנות מקומית), אירוע (למשל, ארגון כנס למשרד ממשלתי) או מיזם (למשל, הקמת מערך לוגיסטי לרשות מוניציפלית). בנוסח ה"קול קורא" מתבקשים בני אדם או ארגונים להצטרף או להגיש מועמדות. לעיתים, זכייה ב"קול קורא" משמעה קבלת כספי מימון לטובת נושא מסוים שה'קול קורא' מעוניין לקדם, אולם הדבר קשור באופי ה"קול קורא" ובזהות הגוף המפרסם ומטרותיו. בשונה ממכרז, המפנה בדרך כלל אל מיזם עשייה מוגדר ששכר בצדו; "קול קורא" פונה אל הציבור במגוון תחומים כגון: התנדבות והשתתפות ביעדים חברתיים, כנסים אקדמיים וכתיבת עבודות מחקר, ביצוע תוכנית/פרויקט מתמשך על ידי ספקים ועוד.
ג'יל קרייגי
ג'יל קרייגי (באנגלית: Jill Craigie; נולדה בשם נורין ג'ין (Noreen Jean); 7 במרץ 1911 – 13 בדצמבר 1999) הייתה מחלוצות יוצרות הקולנוע התיעודי בבריטניה, סרטיה הצטיינו במסרים סוציאליסטים ופמיניסטיים. קרייגי העמיקה במחקר היסטורי על שורשי התנועה הסופרג'יסטית והתפתחותה, תיעוד פעולותיה ומאבקיה והנשים שהובילו מאבקים אלה. רעייתו של מייקל פוט, שהיה בין 1980 ל-1983 יו"ר מפלגת הלייבור ויו"ר האופוזיציה.
ביוגרפיה ויצירה
נולדה בשכונת פולהאם שבלונדון לאב רוסי ואם סקוטית. בילדותה הועברה בין מספר פנימיות והשקיעה את זמנה בעיקר בכתיבה ובקריאה. כאשר סיימה את חוק לימודיה בגיל 18 החלה לעבוד כעיתונאית במגזין לנוער. בגיל 19 נישאה לפסל וילדה ילדה, אך הנישואין לא ארכו זמן רב. בעת הבליץ (ההתקפה הגרמנית האווירית על לונדון במלחמת העולם השנייה) שירתה כמדריכת הג"א והרבתה לקרוא "מכל הבא ליד". קריאת ספרה האוטוביוגרפי של סילביה פנקהרסט "המאבק הסופרג'יסטי" ב-1940 הוביל אותה לפעילות פמיניסטית. במהלך טקס הנחת פרחים לצד פסלה של אמלין פנקהרסט בלונדון בשנת 1943 או 1944, החלה קרייגי לראיין את הנאספות, חומר ששימש אותה ליצירה תיעודית.
ב-1949 נישאה למייקל פוט, פוליטיקי שמאלי מבטיח שצמח בשורות הגוש השמאלי של הלייבור עד שהיה ליו"ר המפלגה. לשניים לא היו ילדים משותפים.
קרים
{{פירושונים|
אישים:
מסילת עכו–כרמיאל
מסילת עכו–כרמיאל ("נעמן - כרמיאל") היא מסילת רכבת המתפצלת מקו מסילת החוף מדרום לעכו, מזרחה לעבר כרמיאל, במקביל לכביש 85. ראשיתה בתחנה תפעולית בסמוך לאזור התעשייה עכו דרום (מדרום לשפך נחל נעמן, המסילה לא עוברת בתחנת הרכבת עכו הצפונית יותר), וסיומה בתחנת הרכבת כרמיאל. הקו, שאורכו בשלב הראשון כ-23 קילומטר בין עכו לכרמיאל, כולל גם את תחנת הרכבת אחיהוד בסמוך לצומת אחיהוד ופארק תעשיות בר-לב. המהירות המרבית היא 160 קילומטר לשעה, והתכנון מותאם לקטרי דיזל לצד קטרים חשמליים.
בשנת 2011 החלו העבודות להקמת מסילת רכבת כפולה בתוואי, שכולל זוג מנהרות באורך של כ-4.85 קילומטר, מתחת להר גילון. הקו נפתח ב-20 בספטמבר 2017.
היסטוריה
ההחלטה על הקמת הקו התקבלה על ידי ממשלת ישראל בשנת 2002, והתוכנית להקמת המסילה הוכנה על ידי רכבת ישראל במהלך העשור הראשון של המאה ה־21, אך לא קודמה בהיעדר הקצאת תקציב למעט פעולות בהיקף קטן של הפקעת קרקעות ובדיקות מקדימות. הפרויקט ניצב בעבר במרכזם של ויכוחים מתמשכים בין משרדי ממשלה ורשויות אחרות. משרד ראש הממשלה, משרד התחבורה, והמשרד לפיתוח הנגב והגליל, כמו גם רכבת ישראל ועיריית כרמיאל, תמכו בהקמת קו רכבת רגילה ("כבדה"), שכן לנגד עינהם ניצב חיבורו של הגליל עם מרכז הארץ ברוח תוכנית "נתיבי ישראל". מנגד, משרד האוצר וחברת יפה נוף גרסו כי יש להקים באזור קו רכבת קלה שעלותו נמוכה יותר ואשר שם את הדגש על חיבורה של כרמיאל עם מטרופולין העיר חיפה. לטענתם קו רכבת קלה שלאורכו תחנות רכבת רבות יותר, ואשר, בין היתר, יכנס לעיר כרמיאל עצמה, ישרת כ-11 מיליון נוסעים בשנה, לעומת 3 מיליון נוסעים בלבד ברכבת רגילה. בנוסף, קו כזה יתחבר לקו הרכבת הקלה בין חיפה לנצרת שהקמתו הופקדה בידי חברת יפה נוף. דעה זו לא נתקבלה והוחלט להקים את הקו כקו רכבת כבדה.
התוכנית קודמה בשנת 2010 על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר התחבורה והבטיחות בדרכים ישראל כ"ץ במסגרת תוכנית "נתיבי ישראל" להאצת הקמתם של כבישים ומסילות רכבת לאורכה ולרוחבה של המדינה, בדגש על הנגב וצפון הארץ, והפרויקט הוכרז כפרויקט לאומי, והקמתו מבוצעת באמצעות תת"ל 12/2 (והשלמות 12ב' ו־12ג'). המימון לפרויקט אושר ב-24 בפברואר 2010 על ידי ממשלת ישראל, ועם השלמת התכנון הפרויקט יצא לביצוע מיידי. בתוכנית המקורית הייתה מסילת עכו–כרמיאל אמורה להיות הקו החשמלי הראשון בישראל, אך עקב עיכובים בפרויקט חשמול המסילות הוחלט להפעיל את הקו עם קטרי דיזל. החברה הלאומית לדרכים בישראל קיבלה את האחריות הכללית על הפרויקט, המכרז הראשון לביצוע המסילה פורסם במרץ 2011, ונסיעת הבכורה התקיימה ב-20 בספטמבר 2017.
תוואי
במסגרת הפרויקט הוקמה מסילה כפולה באורך כולל של כ־23 ק"מ, המקבילה כולה לכביש 85, העובר מעט מצפון למסילה. 18.4 ק"מ מהתוואי נסללו כמסילה רגילה (בין עכו לאזור פארק תעשיות בר-לב ובין מג'ד אל כרום לכרמיאל), ו־4.6 ק"מ מהתוואי הם צמד מנהרות גילון, בין שני קטעי המסילה הרגילה, בקטע בו תוואי טופוגרפי תלול אינו מאפשר הקמת מסילה עילית. במקביל לסלילת המסילה בוצעו עבודות שונות להפרדות מפלסיות בנקודות מפגש עם כבישים, דרכי עפר ודרכים חקלאיות.
מסילת עכו–כרמיאל מחוברת למסילת החוף מדרום לעכו, ואינה כוללת חיבור צפונה, המאפשר נסיעה ישירה מכרמיאל לעכו ונהריה.
בדיקות מקדימות שבוצעו באזור שבו נבנתה תחנת אחיהוד העלו כי במקום ישנן מערות קבורה יהודיות, ולכן שונה התכנון המקדים (תת"ל 12ב') והוביל להגבהה של תוואי המסילה באזור (כולל הקמת גשר מעט מדרום לצומת אחיהוד), ובניית תחנת אחיהוד כאשר הרציפים מוגבהים בהשוואה למבנה התחנה והסביבה החיצונית. השינויים במפלס המסילה לא פגעו במהירות התכן של המסילה, 160 קמ"ש, ואושרו על ידי אתרא קדישא, אך גרמו לעיכוב בפרויקט, ועלויות גבוהות מהמתוכנן.
בניית המסילה
התוואי תוכנן באזור חקלאי, ונדרשו עבורו הפקעות מקרקעין בהיקף של כ־2,000 דונם, שרובם היו בבעלות פרטית, וחלקם הגדול היה בבעלות יורשים רבים. במסגרת ההפקעות הועתקו כ־2,500 עצי זית משטח התוואי.
החלק הקשה והמסובך ביותר לביצוע היה מנהרות גילון, בהן נדרשה עבודת חפירה של כ־4.6 ק"מ, דיפון, ועבודות תשתיות רחבות לצורך הקמת מסילה תוך הקפדה על בטיחות. הכריה בוצעה בשיטת NATM שעיקרה ביצוע חפירה תוך שימוש בכלים כבדים ובפיצוצים מבוקרים. המנהרות כוללות צמד מנהרות מקבילות המתאימות למסילה בודדת כל אחת, כאשר ביניהם מחברות 18 מנהרות חילוץ, לפינוי הנוסעים בעת שרפה במנהרה אחת אל המנהרה השנייה.
Wolfenstein: Enemy Territory
משחקיות
Wolfenstein Enemy Territory מתרחש בזמן מלחמת העולם השנייה כאשר ניתן לבחור צד משחק; כוחות הצבא הגרמני, "מדינות הציר", או כוחות בעלות הברית הכוללים, במשחק, רק את הצבא האמריקאי (אף על פי שנוספו מודיפיקציות שמאפשרות לבחור גם את הצבא הבריטי, צבא רוסיה, וצבאות נוספים). במשחק ניתן לשחק ב-5 תפקידים, או "מקצועות":
מסילת עכו–כרמיאל
בניית המסילה
עבודות הכרייה בוצעו על ידי Gilon Tunnel Builders, שותפות מיוחדת שהוקמה בין דניה סיבוס לבין החברה הסינית CCECC. עבודות התשתית להקמת מסילה והנחת המסילה בוצעו על ידי שותפות סולל בונה, לסיכו ובאנבאו. בתוך המנהרות העבודות כללו הקמת מסילת רכבת כבדה על מצע בטון, בשיטת Slab Track, השיטה יושמה לראשונה בישראל.
Wolfenstein: Enemy Territory
משחקיות
הצלחתו של המשחק גררה פיתוח של ספין אוף למשחק - קווייק וורס, שמתבסס על אותה משחקיות אך על עלילה בדיונית נוסח Quake 2 ו-4.
מסילת עכו–כרמיאל
בניית המסילה
בתכנון המקורי היה הקו אמור להיות מופעל כקו מחושמל, אך בשל עיכוב בפרויקט החשמול הארצי הוחלט על הפעלה באמצעות רכבות דיזל, כאשר מפוחים יופעלו במנהרה לצורך פינוי עשן הקטר לאחר מעבר רכבת.
באפריל 2015 הונחו פסי רכבת ראשונים בתוואי המסילה, בקטע בין ג'דיידה-מכר לעכו. במרץ 2017 הוחל בנסיעות מבחן לאורך התוואי. וב-20 בספטמבר 2017, ערב ראש השנה תשע"ח הקו נחנך.
בניגוד לתכנון המקורי, לא נבנה מחלף בחיבור בין כביש 784 וכביש 85 לפני פתיחת הקו. במקום הוקם מחסום רכבת אשר עצר לפי צורך את התנועה המגיעה מיישובי המועצה האזורית משגב והערים סח'נין, עראבה ודיר חנא. בספטמבר 2018 החלה בניית מחלף כרמיאל מערב ובנייתו הסתיימה ביוני 2021.
תוכניות עתידיות - מסילת כרמיאל – קריית שמונה
בעתיד מתוכננת הקמת שתי תחנות רכבת נוספות על התוואי סמוך לג'דיידה-מכר ולמג'ד אל-כרום. ביולי 2016 אושרה תוכנית עקרונית להארכת המסילה מזרחה במקביל לכביש 85 וכביש 90 וצפונה עד לקריית שמונה, ובניית תחנות בסמוך לצומת חנניה (תחנה שתשמש גם את המבקרים בהר מירון) ותחנה בסמוך לחצור הגלילית שתשרת גם את תושבי צפת, ראש פינה ורמת הגולן. תוואי המסילה כולל קטע ממונהר החל מצומת שזור ועד לצח"ר שליד ראש פינה. הכשרת התוואי במקטעים אלו תייקר את עלויות הפרויקט. במסגרת הארכת המסילה יבנו התחנות: תחנת הר מירון, תחנת הרכבת חצור הגלילית ותחנת קריית שמונה. כשתושלם צפויה תחנה קריית שמונה להיות התחנה הצפונית ביותר של רכבת ישראל (כיום שמור תואר זה לתחנת הרכבת נהריה). בתכנית מתאר שהופקדה במאי 2023, נודע כי תתווסף תחנה נוספת בכרמיאל: תחנת כרמיאל מזרח.
שלב א'
בינואר 2019 הציג מנכ"ל חברת נתיבי ישראל ניסים פרץ את תוכנית החומש של החברה בתקציב של כ-60 מיליארד שקלים. במסגרתה החברה תהיה אחראית לתכנון של מספר מסילות: מסילת כרמיאל - קריית שמונה, מסילת עפולה - טבריה, מסילת דימונה - ירוחם, מסילת באר שבע - ערד וקו הרכבת לאילת. מסילות אלו הן חלק מהתוכנית האסטרטגית של רכבת ישראל לשנת 2040.
ביוני 2021, הוועדה המחוזית צפון אישרה את תוואי המסילה בין כרמיאל וקריית שמונה. קידום הפרויקט תלוי בתקציב שעלותו המינימלית עמדה על 20 מיליארד שקל.
סולם (מוזיקה)
סולם מוזיקלי משתרע על פני אוקטבה ומחלק אותה לתווים. אוקטבה היא מרווח בין שני צלילים שתדירותו של הגבוה יותר כפולה בדיוק מתדירותו של הנמוך. למשל אוקטבה שמתחילה בתו לה שתדירותו 440 הרץ מסתיימת בלה גבוה יותר שתדירותו 880 הרץ. המוזיקה המערבית מבוססת על חלוקת האוקטבה ל-12 חלקים שמכונים חצאי טונים. כדי לחלק את האוקטבה בצורה מדויקת, התדירות של כל תו גבוהה מהתו הקודם פי  (השורש ה-12 של 2) שהוא בקירוב 1.06. בצורה כזאת התו ה-12 והאחרון יהיה כפול בדיוק מהתו הראשון. הסולם המחלק את האוקטבה ל-12 חלקים נקרא סולם כרומטי. ביצירות מוזיקליות לרוב לא משתמשים בסולם הכרומטי, אלא בנגזרות ממנו, למשל הסולמות המז'וריים והמינוריים.
הסולמות המז'וריים והמינוריים
בניגוד למה שנהוג לחשוב, הסולם המינורי והסולם המז'ורי אינם אלא מודוסים של הסולם הדיאטוני.
הסולם המז'ורי הוא המודוס היוני של הסולם הדיאטוני, והוא מורכב מסדרת המרווחים טון-טון-חצי-טון-טון-טון-חצי. לדוגמה, תווי הסולם דו מז'ור הם דו-רה-מי-פה-סול-לה-סי.
הסולם המינורי הוא המודוס האאולי של הסולם הדיאטוני, והוא מורכב מסדרת המרווחים טון-חצי-טון-טון-חצי-טון-טון. לדוגמה, תווי הסולם לה מינור הם לה-סי-דו-רה-מי-פה-סול.
כפי שניתן לראות, התווים של שני הסולמות זהים, כאשר הסולם המינורי מתחיל מהדרגה השישית של הסולם המז'ורי. סולמות המקיימים את היחס הזה מכונים סולמות מתאימים. הסיבה לפופולריות של שני המודוסים האלו היא שיש בהם טון מוביל, כלומר מרווח קונסוננטי בין הדרגה השלישית לדרגה השביעית.
הסולם הפנטטוני
הסולם הפנטטוני הוא נגזרת של הסולם הדיאטוני. כפי ששמו מרמז, הוא מכיל חמישה מרווחים, ולכן חמישה תווים שונים בכל אוקטבה.
המבנה של הסולם הפנטטוני המינורי הוא סט המרווחים טרצה קטנה-סקונדה-סקונדה-טרצה קטנה-סקונדה.
השימוש הנפוץ ביותר בסולם הפנטטוני הוא במוזיקת הבלוז, בה נהוג לאלתר על הסולם המינורי מעל מהלך אקורדים מז'ורי מאותו תו הבסיס (הנפוץ מביניהם ידוע בכינוי Twelve-bar).
המתח המוזיקלי המיוחד הנוצר משילוב בין סולם מינורי לליווי מז'ורי מאפשר "הרחבה" של הסולם על ידי הוספת דרגות, בדרך כלל כאלו אשר משלימות את המרווח בין שני תווים ויוצרות מעבר כרומטי. הנפוצות ביניהן הן הדרגות החמישית המונמכת, השביעית המונמכת והשלישית המוגבהת (אשר כמעט תמיד תנוגן בפראזה אחרי הדרגה השלישית הטהורה). המתח שנוצר על ידי השימוש בהרחבות אלו נחשב לסימן היכר של הבלוז, והן אף ידועות בכינוי Blue notes.
סולם מוקטן
בדומה לסולמות מז'ורי ולמינורי, גם הסולם המוקטן הוא רק אחד מסולמות מוקטנים רבים; למעשה, כל סולם שהטריאד הראשון שלו מוקטן יכול להיקרא סולם מוקטן. הסולם המוקטן הוא המודוס הלוקרי של הדיאטוני, והוא בעל מבנה של חצי-טון-טון-חצי-טון-טון-טון.
הסולם המינורי הרמוני
הסולם המינורי הרמוני הוא הסולם המינורי עם דרגה שביעית מוגבהת. השימוש בסולם המינורי הפך נפוץ בסביבות המאה השש עשרה, עם ההתפתחות של זרמים בבארוק המוקדם ששמו דגש על מוזיקה פונקציונלית, היות שאפשר להשתמש בדרגתו השביעית המוגבהת כתו מוביל אל הטוניקה. הסולם המינורי הרמוני ידוע בנטייתו ליצור תחושה של נגינה מודלית גם בשימוש מעל מהלך עם מרכז טונאלי יחיד המלוכד עם הטוניקה, וזאת מכיוון שאין בו טון מוביל. במוזיקה המודרנית, השימוש הבולט בסולם זה הוא במוזיקת פופ ים תיכונית ובסוגי מטאל רבים.
הסולם הכרומטי
הסולם הכרומטי מכיל את כל 12 התווים האופייניים למוזיקה המערבית. המרווח בין כל שני תווים סמוכים בסולם הכרומטי הוא סקונדה קטנה, כלומר חצי טון. מכיוון שהסולם מכיל למעשה כל אקורד משולש, לא ניתן לשייך לו משמעות הרמונית או מלודית מסוימת. לכן, למרות השתרשות השם, לא נהוג להתייחס אליו כסולם מבחינה הרמונית ומלודית. השימוש בסולם הכרומטי באלתור הגיע לראשונה מנגני ג'אז, שהשתמשו בו כדי ליצור מתח בעזרת תצרום. עם השתכללות הטכניקות והתפתחות הא-טונאליות, השימוש ההרמוני בסולם הכרומטי הפך נפוץ יותר ויותר. העיקרון המנחה מאחורי שימוש הרמוני בסולם הכרומטי, למרות היותו נטול משמעות הרמונית לכאורה, הוא הדגשה של תווים שיש להם משמעות מלודית והרמונית, תוך שימוש בשאר התווים של הסולם ההרמוני באוף ביט. כדי להימנע ממונוטוניות הנובעת משימוש עודף באותם המעברים הכרומטיים, מוזיקאים המלחינים קטעים כרומטיים נוהגים להלחין אותם בצורה מודלית.
סולם הטונים השלמים
בסולם הטונים השלמים (Whole-note), המרווח בין כל שני תווים סמוכים הוא טון; הוא מכיל שישה תווים בכל אוקטבה. הסולם נפוץ במיוחד במוזיקת ג'אז ובמוזיקה אימפרסיוניסטית. הוא מכיל את הטריאד המוגדל, אך אינו מכיל אף טריאד אחר, שכן כל הטרצות בסולם הטונים השלמים הן גדולות.
מדרגות ודרגות
מדרגה בסולם היא מיקום מספרי של צליל בסולם בהתאם לגובהו. הדרך הפשוטה ביותר לכנות את מדרגות הסולם המז'ורי או המינורי היא: ראשונה, שנייה, שלישית, רביעית, חמישית, שישית ושביעית. בסולם דו מז'ור (ראו גם: סולם מז'ורי), המדרגה הראשונה תהיה דו, השנייה תהיה רה וכן הלאה.
בסולמות הודיים נעשה שימוש בשמות אחרים למדרגות: סה, רה, גה, מה, פה, דה, ני, סה.
דרגה בסולם היא האקורד שאפשר לבנות על מדרגה מסוימת, בעזרת תווי הסולם בלבד. למשל, דרגה שלישית תהיה האקורד של המדרגה השלישית. בסולם דו מז'ור, לדוגמה, המדרגה השנייה היא רה. האקורד שנבנה על המדרגה השנייה הוא אקורד רה מינור, רה-פה-לה, ולכן רה מינור יהיה הדרגה השנייה בסולם דו מז'ור. נהוג לתת לדרגות בסולם שמות, בהתאם לפונקציה ההרמונית שהאקורד משמש עבורה. הפונקציות הן:
דרגה ראשונה - טוניקה
דרגה שנייה - סופרטוניקה
דרגה שלישית - מדיאנטה
דרגה רביעית - סובדומיננטה
דרגה חמישית - דומיננטה
דרגה שישית - סובמדיאנטה
דרגה שביעית - טון מוביל
מיקרוטונאליות
בניגוד למוזיקה המערבית המסורתית, תרבויות שונות בעולם פיתחו מוזיקה מיקרוטונאלית, המשתמשת בסוגי סולמות אחרים. במקרים רבים, המרווחים בין דרגות הסולם אינם מתחלקים לחצאי הטונים המאפיינים את המוזיקה המערבית. בעיקר מוזיקה ערבית, אנדלוסית, איראנית, טורקית ואזרית מכילות סולמות עם מיקרוטונים.
מקאמאת
מאקאם הוא שם הסולם במדינות ערב. אפשר לומר שהמקאם הוא המושג המקביל לסולם במוזיקה הערבית העתיקה, אם כי ההקבלה הזאת אינה מדויקת. ההבדל העיקרי בין סולם לבין מקאם נעוץ בעובדה שאין אורך אחיד לסט המרווחים שמאפיין כל מקאם. כמו כן, גם אין יחידת חלוקה קבועה. מהסיבה הזאת עדיין קיימים במקאמים מרווחים זהים, אשר דעכו ברובם מהמוזיקה המערבית עם השתרשות הסולם המושווה. מקאמאת יכולים להיחשב שונים זה מזה כאשר ההבדל היחיד ביניהם הוא ההדגשה והטמעה של דרגות שונות, אפילו אם המרווחים המרכיבים אותם זהים ומשתמשים בהם באותו המרכז הטונאלי, למקאמאת משמעות רוחנית, פולחנית ודתית; ישנם מקאמאת מסורתיים לטקסים שונים, כגון פולחנים דתיים, חתונות והלוויות. אומנם ההנחה מה הם רבעי טונים בין ארצות ערב לטורקיה ולאיראן שונה בחלוקת הסנטים (cents) וזה גורם לשוני באופי, סאונד וצבע הנגינה; מוזיקה ערבית יותר זורמת וקלילה ומוזיקה טורקית היא כבדה ומושכת יותר באופי הנגינה שלה.
שמות הסולמות הערביים העיקריים: עג'ם, עג'ם עושיראיין, ג'הרקה, שוק אפזה, סוזדלארה, נהוונד, פרח פאזה, עושאק מאצרי, בוסליק, נהוונד מורצע, סולטאני יגה, כורד, לאמי, חיג'אז קאר כורד, טרז נאוין, נאווה אתר, נגריז, חיצאר, חיג'אז, חיג'אז קאר, שד עראבן, שהנאז, סוזידיל, זנג'ראן, יאגה, ראסט, דלנשין, סוזנאק, נישאבוראק, מאהור, ניירוז, מוחייאר, נהפאת, ביאתי, חוסייני עושייראן, חוסייני, ביאת שורי, ביאת, סיגה, חוזאם, אוושאר, איראק, בסטנגאר, ראחאת אל ארוואח, אוג', מוסתעאר, סבא, מחאלף, סבא זמזמה,
מקאם טורקי
שמות הסולמות הטורקיים העיקריים: ראסט, ראהווי, סבא, סאזקאר, סיגה, סיגה מאייה, סיפיר, סולטני יגה, סוזידיל, סוזידילארה, שד-י עראבן, סאווקאפזה, שהנאז, סווקו-טראב, טאהיר, אושאק, יאגה, זאוויל, זירגוליילי סוזנאק, חוסייני, חוסייני עשיראן, הוזאם אספהאן, קארצ'יגאר, קוצ'אק, כורדי כורדילי חיג'אזקאר, מאהור, מוחאייר, מוחאייר כורדי, מוחאייר סונבול, מוסתאהר, נאווה, נוואסר, ניהוונד, נישאבוראק, ניקריז, נוהופות, פנצ'גה, פסנדיד, עג'ם, עג'ם עושיראן, ע'גם כורדי, באסיט סוזנאק, בסטניגאר, בייאתי, בייאתי עראבן, בוסליק, צ'ארגה, דילקס הווראן, דוגה מאייה, אווקרא, אווץ', פרנק, גרדנייה, פראח פאזה, גוליזר, חיג'אז, חיג'אז קאר, חיסאר בוסליק, חיסאר
"מוגאם" אזרי
"מוגאם" הוא שם הסולמות באזרית עם הטיה לשונית קלה מהמילה "מקאם" בשל השפעות מטורקיה הקרובה אל אזרבייג'ן. עיקר ההבדל בין שני סוגי המוזיקות הוא צורת עליה וירידה בנגינה וסגנון ייחודי של סאונד צבע והבעת הנגינה. המוזיקה המנוגנת שם באופייה שואבת מהסולמות המוזיקליים של איראן שכן היא גובלת איתה וכן מטורקיה. (גם מבחינת כלי הנגינה יש קשר שכן הטאר והקמנצ'ה שניהם נפוצים בעיקר באיראן ובאזרבייג'ן בוורסיות קצת שונות בהתאם לסאונד המבוקש בכל מדינה)
שמות הסולמות העיקריים: הומאיון, צ'ארגה, בייאתי שיראז, שושטאהר, סיגה, ראסט, שור, סארנדג', מאייה, זארבי, הייראתי, ארזבארי, שמס סמעאי, מאנסורייה, מאני, אוושארי, היידארי, קראבאק שיקסטאסי, קאסמה שיקאסטאסי.
דאסטגה
דאסטגה הם שם הסולמות של איראן ואפגניסטן. שמות הסולמות העיקריים: בייאתי טורק, אבואתא, דאסתאהי, אפסאהרי, בייאתי קורד, מאהור, הומיון, בייאתי אספאהן, שושטאהר, נאווה, ראסתפאנג'ה, צ'רגה, סיגה, שור.
נובה
נובה הוא שם הסולמות במוזיקה האנדלוסית. שמות הסולמות העיקריים לפי משפחותיהם, וּלפי הז'אנרים:
מרוקאי:
1. ראצ'ד, ראצ'ד-דיל, זרקא, אלעושאק.
2. מָזְ'מוּם, עָרְק אל עג'ם.
3. עִירָ֫אק.
4. סִיכָּא-סְפָּנְיוֹל. סחלי, רמל מיא.
5. שִׂיגָא.
6. חיג'אז אל כביר, חיג'אז אל משרקי, זידאן, חִיגָ'אז אל מָדִּיד.
7. איסתהלאל,איסתהלאל - דִּיל*.
8. גריבאת אל חוסיין.
9. אל - מיא.
10. חִיצָאר (חִיסָאר).
11. אִינְסָאד (משרקי).
12. אל - איצבהאן.
אלג'ירי:
4. סִיכָּא-סְפָּנְיוֹל.
5. סָחְלִי, רמל מָיַא.
6. שִׂיגָא.
7. חיג'אז אל כביר, חיג'אז אל משרקי, זידאן, חִיגָ'אז אל מָדִּיד, דִּיל - זידאן.
8. גריבאת אל חסין.
10. איסתהלאל, איסתהלאל - דִּיל*.
11. אל - מיא.
12. חִיצָאר (חִיסָאר).
13. דִּיל.
14. גְרִיבּ.
15. מְגֵ'נְבָּה.
16. רַמַל
17. אִינְסָאד (משרקי).
הומינידיים
הומינידיים (שם מדעי: Hominidae), משפחה בעל-משפחת הומינואידים. מוכרת בשם הפופולרי 'קופי אדם' (great apes) הכוללת את:
רמון (כפר)
רמוּן (ערבית: رمّون ) הוא כפר פלסטיני, המשתייך לנפת רמאללה ואל-בירה של הרשות הפלסטינית, בדרום השומרון, 12 ק"מ מזרחית לרמאללה ו -3 ק"מ דרומית לטייבה. עיירות סמוכות אחרות כוללות את דיר דיבוואן מדרום-מערב, ביתין ממזרח ועין יברוד מצפון-מזרח.
היסטוריה וארכאולוגיה
בכפר נמצאו שרידים מתקופות הברזל העליונה, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית, הצלבנית האיובית והממלוכית, ובהם פסיפסים ובורות קדומים.
יש המציעים שרמון היא הכפר רימון המוזכר במפת מידבא, הנמצא במרחק של חמישה עשר ק"מ מצפון לירושלים, בין בית אל ובין יריחו.
שרידים ביזנטיים, צלבניים, איוביים, ממלוכים ועות'מאניים נמצאו בכפר, כולל פסיפס במסגד הכפר, מערת קבורה עתיקה ובור סניטרי. מערת הקבורה מתוארכת לתקופה הביזנטית ובה נמצאו מנורות חרס, סנדלים ומדליונים המכילים אלמנטים נוצריים.
התקופה העות'מאנית
ואן דר ולדה (1854) הניח שרמון הוא המקום המוזכר בתנ"ך כ"רימון", ובסמוך אליו סלע הרימון.
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר ברמון בשנת 1863, וכתב כי בכפר חיים חמש מאות איש. הוא ציין כי במקום מדרוני גיר ובהם מערות רבות, המשמשות כמחסה לרועים ולעדריהם. גרן זיהה בכפר מספר בורות מים עתיקים חצובים בסלע, ובתים בהן משובצות אבני גזית אחדות מסותתות סיתות שוליים, וקישר גם כן את רמון לסלע הרימון, המוזכר הן במקרא והן אצל יוסף בן מתתיהו בספרו קדמוניות היהודים.
ליאו ליונס
ליאו ליונס (באנגלית: Leo Lyons; נולד ב-25 במאי 1987 בטופיקה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד, ומתנשא לגובה של 2.06 מטרים.
קריירה
ליונס שיחק שלוש עונות במכללת מיזורי ובעקבות עונה שלישית טובה בה קלע 13.1 נקודות והוריד 5.7 ריבאונדים, החליט להירשם לדראפט 2008, אך מספר ימים לפני הדראפט החליט למשוך את שמו ולחזור לעונה נוספת במיזורי, בה קלע 14.6 נקודות והוריד 4.6 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בספטמבר 2010 חתם בקבוצת הפועל גלבוע גליל למשך שנה, אך שוחרר כעבור מספר חודשים.
פטר אורלנדיץ'
פטר אורלנדיץ' (במונטנגרית: Петар Орландић; נולד ב-6 באוגוסט 1990) הוא כדורגלן מונטנגרי המשחק בעמדת החלוץ.
קריירה
אורלנדיץ' החל את דרכו במועדון המונטנגרי זטה, ושיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון משנת 2009. בתחילת עונת הפך לשחקן מפתח בקבוצה, וכבש 11 שערים ב-16 המשחקים הראשונים לעונה. בסך הכל ערך 66 הופעות בליגה המונטנגרית, בהן כבש 24 שערים.
ב-5 בפברואר 2014 הגיע אורלנדיץ' לישראל, והושאל עד תום העונה לקבוצת הפועל תל אביב. חמישה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 2-1 להפועל עכו. ב-1 במרץ 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בהפועל תל אביב, כשנכנס כמחליף וכבש בדקה ה-85 את שער השוויון מול עירוני קריית שמונה, במשחק שהסתיים בתוצאה 1-1. בתום העונה עזב את ישראל וחזר לקבוצת נעוריו.
ב-6 בפברואר 2015 חתם אורלנדיץ' לשלוש שנים בקבוצת הכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית, עמה זכה באליפות בשנת 2016. ביולי 2017 שוחרר אורלנדיץ' מהמועדון, וכעבור חודשיים חתם בקבוצת אוניאו דה מדיירה מליגת המשנה בפורטוגל. בינואר 2018 חתם בקבוצת שינג'יאנג טיאנשאן לאופרד מהליגה השנייה בסין, ובאפריל 2018 שוחרר מהמועדון. ב-15 באוקטובר 2018 חתם בבירקירקארה מליגת העל המלטזית, במדיה כבש שני שערים בחמישה משחקים.
בינואר חתם אורלנדיץ' בסוקותאי מהליגה הבכירה בתאילנד, במדיה שיחק חצי שנה וכבש שלושה שערים בעשר הופעות.
ב-7 בינואר 2020, לאחר יותר מחצי שנה שלא שיחק, חתם אורלנדיץ' בספרטק טרנבה מליגת העל הסלובקית, אך רשם רק ארבע הופעות במדיה ושוחרר כעבור ארבעה חודשים. לאחר כשנה ללא משחק רשמי, חזר לקבוצתו הראשונה בקריירה, זטה, בה כבש שער בודד בעשרה מפגשים. הוא שוחרר ביולי 2021, ומאז הוא ללא קבוצה.
סטאר
סטאר (Star) היא מילה באנגלית שפירושה "כוכב". {{פירושונים|
ראו גם
}}
קריקטוריסט
קריקטוריסט הוא אדם העוסק בציור קריקטורות.
אין מסלול הכשרה ייחודי לקריקטוריסטים והעוסקים בכך עברו הכשרה כציירים ובחרו להתמחות בציור קריקטורות.
מקור פרנסה בולט של קריקטוריסטים במדינת ישראל הוא העיתונות היומית, שבה מתפרסמת קריקטורה פוליטית יומית. בין הבולטים בין הקריקטוריסטים בתחום זה ניתן למנות את דוש (קריאל גרדוש) שקריקטורות פוליטיות שלו התפרסמו במשך שנים רבות ב"מעריב", זאב (יעקב פרקש) ב"הארץ" ודודו גבע ב"הארץ". כמו כן עוסקים קריקטוריסטים באיור מאמרים בקריקטורות ובפרסום רצועות קומיקס.
הקריקטוריסטים בישראל מאוגדים ב"איגוד הקריקטוריסטים הישראלי". האיגוד מוציא לאור מגזין בשם "שפיץ" ובו קריקטורות רבות פרי מכחולם של חברי האיגוד. בשנת 1998 היו 42 קריקטוריסטים חברים באיגוד.
מסה על השירה הדרמטית
מסה על השירה הדרמטית (באנגלית: Essay of Dramatick Poesie) היא יצירת ביקורת מאת ג'ון דריידן, שהתפרסמה ב-1668, וכתובה בסגנון הדיאלוג האפלטוני, ונחשבת לחיבור האנגלי הראשון העוסק בתאוריה של הספרות האנגלית.