cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
12 כללים לחיים
הוצאה לאור
הספר יצא לאור על ידי פינגווין רנדום האוס ב-23 בינואר 2018, בקנדה, ועל ידי פינגווין אלן ליין ב-16 בינואר בממלכה המאוחדת. רנדום האוס קנדה מכסה את האנגלית במדינות צפון אמריקה, ואילו פינגווין פרס את הממלכה המאוחדת וחבר העמים הבריטי. לפי האתר של פיטרסון, נכון לספטמבר הספר הועמד לתרגום ל-50 שפות.
גרסת השמע של הספר שהתה במקום הראשון בטבלת המכירות של חנות Audible הקנדית, ובמקום השלישי ב-Audible ארצות הברית. בקנדה, מאז הופעת הבכורה הוא נסק ברשימות רבי המכר בקטגוריית ספרי העיון של The Globe And Mail ו-Toronto Star. באנגליה, במשך חמישה שבועות הספר היה בראש רשימת רבי המכר של כריכה קשה-כללי של העיתון "The Sunday Times", בין 18 בפברואר ל-25 במרץ, ושוב ב-15 באפריל, במכירות של מעל 120,000 עותקים עד 16 בספטמבר 2018. על פי "הגארדיאן", Nielsen BookScan דיווחה על מכירות של מעל ל-10,000 עותקים עד 12 במרץ באוסטרליה.
בארצות הברית, הספר נהיה מספר אחד בספרי העיון וספרים דיגיטליים ברשימת רבי המכר של "וול סטריט ג'ורנל", כך גם ברשימות של "וושינגטון פוסט", ורויטרס ארצות הברית,. היה מספר 2 ברשימה המקיפה של USA Today, וכן ב-Publishers Weekly הגיעה לפסגת הרשימה של כריכה קשה ולעשרת הטובים בקטגוריה הכללית, במכירות של מעל 559,000 עותקים עד 24 בספטמבר 2018. בקטגוריה הוא החליף את Fire and Fury של מייקל וולף. מנכ"ל רנדום האוס מרקוס דוהל בסוף מרץ ציין שהספר מכר מעל 700,000 עותקים בארצות הברית. ב-6 באוגוסט הודיע ג'ורדן פיטרסון שהספר מכר מעל 2 מיליון עותקים.
הספר לא נרשם ברשימות רבי המכר של "ניו יורק טיימס", "לוס אנג'לס טיימס" ו-IndieBound. על פי דבורה דונדס, עורכת ספרים מ-Toronto Star, "ניו יורק טיימס" ציין שהספר לא נספר מכיוון שהוא יצא על ידי חברה קנדית. לפי רנדום האוס קנדה, הספר טופל כנדרש עבור השוק האמריקאי.
כדי לקדם את הספר, פיטרסון יצאו למסע הרצאות עולמי, בשלושה סבבים. הסבב הראשון היה בין 14 בינואר 2018 ל-17 בפברואר 2018, כולל אירועים באנגליה, בקנדה ובארצות הברית. הכרטיסים, שאזלו כולם, כללו 1,000 מושבים באולם הכנסים עמנואל סנטר בלונדון, ו-2,000 מושבים בתיאטרון אורפיאום בלוס אנג'לס. אירוע ה-11 בפברואר ליד קולנוע סיטדל באדמונטון בוטל על ידי דירקטוריון התיאטרון והנהלתו, שמאוחר יותר התנצלו על כך, ובמקום נערך במלון הייאט פלייס. הסבב השני התקיים במרץ של אותה שנה בשלושה אירועים באוסטרליה, שגם בהם אזלו המקומות. והמשיך בקולנוע בייקון בניו-יורק. הסבב השלישי נערך בתחילת מאי עד ליוני, ונפתח ב-10 אירועים בארצות הברית וקנדה, ואחד בבריטניה. לפי הדיווחים, עד יוני המסע של פיטרסון ביקר בסך הכל ב-45 ערים בצפון אמריקה, אירופה, אוסטרליה, והגיע לקהל של מעל 100,000 אנשים. על פי פיטרסון, כמעט 200,000 אנשים השתתפו באירועים עד סוף יולי.
כחלק מהסיור, קיים פיטרסון ראיון בתוכנית חדשות בריטית (Channel 4 News) שנעשה ויראלי, וקיבל תשומת לב משמעותית עם יותר משמונה עשרה מיליון צפיות ביוטיוב. פיטרסון הופיע בעוד תוכניות רבות נוספות, בארצות הברית, קנדה, אנגליה ואוסטרליה.
בספטמבר 2018, איים פיטרסון לתבוע את קייט מאן, פילוסופית מאוניברסיטת קורנל, בגין לשון הרע על כך שתיארה את הספר כמיזוגני במהלך ראיון באתר "ווקס". מאן תיארה זאת כניסיון לפגיעה בחופש הביטוי. האתר ווקס החשיב את האיום לחסר בסיס, והתעלם ממנו.
ב-7 באוקטובר 2018 הכריזה הוצאת סלע מאיר בשיתוף ספריית שיבולת, על תרגום הספר בעברית בשנה הקרובה. לאחר זמן קצר הופץ ברשת על ידי ההוצאה הפרק הראשון של הספר מתורגם לעברית. בדצמבר 2018 יצא הספר בתרגום לעברית.
ביקורת
מבטו של פיטרסון על אלוהים קיבל תגובות מעורבות, ועל סגנון הכתיבה שלו נמתחה ביקורת על ידי כמה מבקרים.
חסימת תעלת סואץ (2021)
חסימת תעלת סואץ ב-2021 נגרמה עקב תקלת שיוט שאירעה ב-23 במרץ 2021. בעקבות התקלה נתקעה בתעלת סואץ אוניית המכולות 'אוור גיוון' (Ever Given), שאורכה 400 מטר ועל סיפונה כ-18,300 מכולות. האונייה יצאה משליטה בעקבות סופת חול ורוחות עזות, שהיטו אותה וגרמו לה להסתובב והיא נתקעה באלכסון בגדת התעלה. האונייה חסמה את התעלה לחלוטין למעבר כלי שיט, כ-150 אוניות נתקעו משני צדי התעלה בים התיכון ובים סוף ומספרן עלה בעשרות מדי יום. מעל 369 אוניות מכולה, אוניות צובר שמובילות מטען יבש בתפזורת, ומכליות שנושאות דלק ומטען נוזלי אחר, המתינו לפתיחת התעלה לתנועה. בין כלי השיט התקועים היו לפחות 20 אוניות משלוחים חיים שעליהם עשרות אלפי עגלים, ועלה חשש למצבם.
ב-29 במרץ 2021, בבוקר היום השישי לתאונה, לאחר עבודה בלתי פוסקת של אוניות מחפר וספינות גרר, ובסיוע הירח המלא שגרם לגאות גבוהה, שוחררו ירכתי האונייה והחרטום והאוור גיוון צפה. היא הפליגה בכוח המנוע שלה עצמה למעגן באגמים המרים, כשהיא מלווה על ידי ספינות גרר רבות וצפירות שמחה.
האונייה
אוור גיוון היא בין אוניות המכולה הגדולות בעולם, אורכה 400 מטר, כגובהו של בניין האמפייר סטייט, והיא יכולה לשאת כ-20,000 מכולות. היא שייכת לחברה היפנית, ששכרה את חברת ניהול האוניות הגרמנית  לצורך תפעול יומיומי של האונייה וטיפול ברישיונות וכחלק מזה הייתה גם מעורבת בפעולות החילוץ. בעת התקלה האונייה הייתה חכורה מהבעלים על ידי החברה הטייוואנית, וצוות האונייה היה הודי. האונייה שטה תחת דגל נוחות של פנמה.
התאונה
אוניית המכולות "אוור גיוון" היא אחת מאוניות המשא הגדולות ביותר בעולם. היא הייתה בדרכה מנמל טנג'ונג פלפאס במלזיה לנמל רוטרדם שבהולנד. ב-23 במרץ 2021, בעת שחצתה את תעלת סואץ, התרחשה סופת חול עם רוחות במהירות של עד 74 קמ"ש, שדחפו את האונייה וגרמו לאובדן היכולת לנווט אותה. בשעה 7:40 היא נתקעה בגדה בקילומטר ה-151 של תעלת סואץ (שנמדד מפורט סעיד שבים התיכון), 10 קילומטר מנמל סואץ שבים סוף. באנימציה של מסלול האוור גיוון במערכת AIS - מערכת הזיהוי האוטומטי למעקב אחרי כלי שיט - נראית האונייה מתנודדת מגדה לגדה עקב הרוחות. זמן קצר אחרי הכניסה לתעלה, ובסביבות הקילומטר העשירי היא נהדפת ומתייצבת במקביל לגדה המערבית, ונזרקת ממנה עם החרטום לכיוון הגדה המזרחית, שם היא נתקעת. לפי חלק מההשערות, כשהייתה סמוכה לגדה המערבית נכנס לפעולה אפקט הגדה, שגרם להטיית החרטום לכיוון מרכז התעלה, והאונייה המשיכה בתנופה לגדה שמנגד.
אוניות נכנסות לתעלת סואץ בשיירות, והיא הייתה חמישית בשיירה צפונה, כשמאחוריה עוד 15 אוניות. האונייה, שאורכה 400 מטר, נטתה בגלל פרץ הרוח וסבה על צירה, החרטום הבולבוסי של האונייה ננעץ עמוק בגדה, והיא התייצבה בצורה אלכסונית לרוחב התעלה, כשהיא חוסמת את המעבר. לפחות 15 אוניות נוספות נתקעו יחד איתה בתעלה, ו-150 כלי שיט נתקעו בתור משני צידי התעלה, ומספרם עלה בכל יום. חלק עגנו באגמים המרים, והשאר הטילו עוגן בים התיכון ומן העבר השני במפרץ סואץ שבים סוף, בהמתנה עד שישתחרר פקק התנועה. מספר האוניות הממתינות הגיע ל-321 ב-27 במרץ.
המעבר בתעלת סואץ הצרה והרדודה הוא תמרון מורכב, ולכן על כל אונייה שנכנסת לתעלה עולה נתב מטעם רשויות התעלה שלוקח עליה פיקוד. כשאונייה היא כה גדולה והמכולות מונחות זו על זו לגובה, פרץ רוח פתאומי דיו לפעול עליה כמו על מפרש ולהטות אותה על צידה. ספינות הגרר שבתעלה אמורות לייצב אותה, אך למגה-אונייה דרושות ספינות גרר גדולות ובמספר רב, ובתוך התעלה הצפופה שכ-50 אוניות עוברות בה מדי יום זה לא תמיד אפשרי. ספינות מצוידות גם מדחפי תמרון, שהם מדחפים קטנים בצד החרטום ובצד הירכתיים שמאפשרים לאונייה לשנות כיוון בצורה מדויקת ולהתייצב, אך הם נועדו להיות תוספת לספינות הגרר ואין בכוחם לייצב את האונייה בפרץ רוח חזק. ברגע שאונייה כה גדולה וכבדה כדוגמת האוור גיוון נדחפת בגלל הרוח, האינרציה שלה מונעת את האפשרות לנווט אותה.
פעולות חילוץ
קבוצת מומחי חילוץ מהולנד ומיפן שעבדו בעבר באירועי חילוץ אוניות, מונו על ידי רשות התעלה לנהל את מבצע החילוץ. דחפורים ואוניות מחפר החלו לחפור את האדמה מסביב לחרטום כדי לחלץ אותו, ואליהם הצטרפו אוניות מחפר שואבות. הערכות חזו צורך לחפירה לעומק של בין 12 ל-16 מטר ולפנות 20 אלף מטר מעוקב של חול כדי לשחרר את האוור גיוון. במטרה להקל את משקלה של האונייה הוצאו ממנה דלק ומי נטל, וכן מספר מכולות, אך אין בתעלת סואץ מנוף צף גבוה דיו כדי לפנות את כל המכולות מלמעלה. שתים עשרה ספינות גרר סייעו בניסיון לשחרר את אוור גיוון. מאחר שאי אפשר היה להסיר מהאונייה מכולות היה צורך להשאיר בה גם די מי נטל כדי שמרכז הכובד לא יהיה גבוה מדי מה שעלול לגרום להתהפכותה. החילוץ הוא תהליך מסוכן, משום שצד אחד של האונייה תקוע בגדה אחת, הצד השני מונח על על הגדה השנייה ושאר גוף האונייה צף על המים. קשה לצפות מראש איך יתחלקו הלחצים על גוף האונייה, ואם הלחץ יתרכז באזור אחד האונייה עלולה להתבקע. לכן יש צורך בספינות גרר רבות מסביבה כדי לחלק את הלחצים באופן שווה. חלק גדול מעבודות החילוץ היה נסתר מהעין, שמונת מומחי החילוץ ההולנדים שמפקחים על העבודה סקרו את האונייה ואת קרקע התעלה ובנו מודל מחשב שיעזור לעבודות החילוץ מסביב לאונייה בלי לסכן אותה. ב-27 במרץ נמסר שירכתי האונייה התחילו להשתחרר והגה הכיוון התחיל לפעול, היה חשש שהוא ניזוק ממשקל האונייה עליו.
ביום הרביעי לאחר התאונה, ב-26 במרץ, הגיעה לאתר אוניית המחפר הכותש-שואב 'משהור', שהיא הגדולה ביותר בעולם. היא התחילה לעבוד במרחק 100 מטר מהחרטום, וכעבור יומיים הגיעה למרחק 15 מטר ממנו ועומק של 15 מטר, כשהיא משלימה את רוב פינוי האדמה מסביב לחרטום.
עשרות אלפי טונות של אדמה פונו כדי לסייע לאונייה להשתחרר. בבוקר היום החמישי לתאונה הגיעה לעזרה ספינת הגרר העצומה Alp Guard, השטה תחת דגל הולנד ויכולת הגרירה שלה היא 285 טון - 75% יותר מצי ספינות הגרר של התעלה כולו. בעזרת הגוררת השתחררו עם הזריחה ירכתי האונייה שהיו תקועים 4 מטר מהגדה המערבית, וצוות החילוץ גרר אותם 120 מטר לתוך התעלה. 2,000 טון מי נטל הוספו לירכתי האונייה, כדי שהאונייה כולה תשמש מנוף באורך 400 מטר שיעזור לשחרר את החרטום. בבוקר המחרת הגיעה לאתר גם ספינת הגרר הגדולה Carlo Magno הרשומה באיטליה. בסביבות שלוש בצהריים באותו היום הגאות הייתה בשיאה, וכשכל ספינות הגרר מושכות יחד את האונייה התקועה, השתחרר גם החרטום.
השפעה כלכלית
כ-12% מהסחר העולמי עובר דרך תעלת סואץ, וכ-50 אוניות עוברות מדי יום בתעלה. מעל 18,000 אוניות עם משא כולל של 1.17 מיליון טון עברו בתעלה ב-2020, בממוצע 51.5 אוניות ליום. על פי הערכות, חסימת התעלה מונעת מסחר בשווי 9.6 מיליארד דולר ביום, כ-400 מיליון דולר בשעה.
תביעת פיצויים
ב-2 באפריל 2021 הודיע הגנרל אוסאמה ראבי, מנהל רשות תעלת סואץ, כי הרשות תובעת מן האונייה למעלה מ-900 מיליון דולר פיצויים על נזקים שנגרמו לה וכי האונייה לא תשוחרר לדרכה אם יהיה צורך בהגשת תביעה לבית המשפט. בעת ההודעה עגנה האונייה באגמים המרים ועליה סחורות אשר שוויין מוערך ב-3.5 מיליארד דולר. לפי הערכה של חברת הניתוחים הפיננסיים הלונדונית Refinitiv, חסימת התעלה גרמה למצרים להפסיד דמי מעבר המוערכים ב-95 מיליון דולר.
ב-14 באפריל הוציא בית משפט באיסמאעיליה, לבקשת רשויות התעלה, "צו מאסר" על האוניה והמטען שעליה וכל אנשי הצוות שבה. בעלי האוניה טענו שהסכום מופרז מאוד ושרשויות התעלה לא סיפקו פירוט לפי מה הוא חושב. בהמשך הורידו רשויות התעלה את דרישתם ל-550 מיליון דולר. ב-7 ביולי נחתם הסכם פיצויים ואוור גיוון שוחררה לדרכה אחרי מאה ימים באגם המר. סכום הפיצויים לא פורסם אך לפי הערכות הוא נמוך בהרבה ממה שדרשו המצרים ויכלול כחלק מהתשלום ספינת גרר חדשה. כמו כן לא פורסם אם בוצעה בדיקה של הקופסה השחורה שמקליטה את נתוני האונייה ותנועתה, ואת השיחות בגשר האוניה. בדיקה כזאת הייתה עשויה לקבוע אם התקלה קרתה עקב טעות אנוש, ואם כן האם האחראים לטעות הם צוות האוניה ההודי, או הנתב המצרי והצוות שאיתו, שעלו על האוניה כדי להעביר אותה בתעלה.
אבאויסאנטו
אַבּאַוּיסַאנטוֹ (בהונגרית: Abaújszántó; בפי יהודי המקום: סאנטוב) היא עיירה במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון-מזרח הונגריה, שהתקיימה בה עד שואת יהדות הונגריה קהילה יהודית גדולה וישיבה.
הקהילה היהודית
הקהילה היהודית בסאנטוב התקיימה כבר מראשית המאה ה-18, ובאמצע המאה נבנה בה בית הכנסת הראשון. ב-1787 הוקם בעיירה תלמוד תורה. עד לשואת יהודי הונגריה היו כפופים לרבנות הקהילה יהודים מאבאויקר.
בסוף המאה ה-19 סבלה הקהילה מהתנכלויות המקומיים הנוצרים בעקבות עלילת טיסאסלר.
הקהילה התחדשה לזמן קצר לאחר המלחמה בידי ניצולים מעטים ששבו לעיר, ב-1949 היו בקהילה 61 איש, אך היא לא שרדה ואנשיה התפזרו.
רבני העיר
רבני העיירה עמדו גם בראש הישיבה המקומית שפעלה ברוח ישיבת פרשבורג, ושימשו כרבני כפרים באזור דוגמת אבאויקר. חלק מרבני העיירה התפרסמו ובהם (בסוגריים טווח השנים שבהן הנהיגו את הקהילה):
מילובן צ'יריץ'
מילובן צ'יריץ' (בסרבית: Milovan Ćirić, 12 בפברואר 1918 – 14 באוקטובר 1986) היה כדורגלן ומאמן סרבי. שימש כמאמן נבחרת ישראל בשנים 1965 – 1968. בנוסף אימן את נבחרת יוגוסלביה, נבחרת הודו ומספר רב של קבוצות.
קריירה
צ'יריץ' שימש כקפטן הראשון של קבוצת הכוכב האדום בלגרד בה שיחק בשנים 1946–1947. ביוני 1947 עבר לשחק במדי היריבה העירונית פרטיזן בלגרד והיה שותף לזכייה בגביע היוגוסלבי. בשנת 1948 פרש ובמשך שלוש שנים שימש כמאמן וכמנהל קבוצת הנוער של המועדון.
קריירת האימון של צ'יריץ' התפרסה על פני למעלה משלושים שנה וכללה קבוצות רבות ביניהן OFK בלגרד (1951–1953, 1961–1963, 1964–1965), פרטיזן בלגרד (1953–1954), נבחרת יוגוסלביה (החל ממאי 1954, כחלק מצוות של חמישה מאמנים. בהמשך שב לקדנציה שנייה בין השנים 1973–1974), הכוכב האדום בלגרד (1954–1957, 1975–1976), לאציו (1957–1958), היידוק ספליט (1958–1961, 1963–1964), נבחרת ישראל (1965–1968), בשיקטש (1968–1969), אריס סלוניקי (1969–1971), ולנסיה (1974–1975) ונבחרת הודו (1984–1985).
מאמן נבחרת ישראל
צ'יריץ' מונה למאמן נבחרת ישראל לפני תחילת מוקדמות מונדיאל 1966. ב-9 במאי 1965 ערך את הופעת הבכורה במשחק מול נבחרת בלגיה. את המוקדמות סיימה הנבחרת במקם האחרון בבית עם ארבעה הפסדים ושער זכות בודד. בשנת 1966 הוביל את נבחרת הנוער לזכייה רביעית בגביע אסיה. בשנת 1968 הוביל את ישראל להעפלה לאולימפיאדת מקסיקו סיטי. במאי אותה שנה לקחה הנבחרת חלק בגביע אסיה שהתקיימו באיראן. במשחק האחרון הפסידה הנבחרת למארחת בתוצאה 1–2 ובכך איבדה את התואר בו החזיקה. את הטורניר סיימה במקום השלישי.
ביוני 1968 סיים את תפקידו כמאמן ועבר לאמן את קבוצת בשיקטש הטורקית. לדבריו, נאלץ לעזוב את הארץ בעקבות ניתוק היחסים הדיפלומטיים בין ישראל ויוגוסלביה.
האמר H3
האמר H3 (באנגלית: Hummer H3) הוא SUV רחב, ממותג האמר בעל הנעה כפולה 4x4, מתוצרת יצרנית הרכב הכבד AM General בבעלות יצרן כלי הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס אשר יוצר בין השנים 2005–2010 (משנת הדגם 2006) בארצות הברית.
ברוסיה יוצרו דגמי "האמר H2" באמצעות יצרנית הרכב הרוסית Avtotor (ברוסית: Автотор).
היצרנית AM General נרכשה בשנת 1999 על ידי קבוצת ג'נרל מוטורס.
צ'ארלס קונדר
צ'ארלס אדוארד קונדר (באנגלית: Charles Edward Conder ; 24 באוקטובר 1868 – 9 בפברואר 1909) היה צייר, ליטוגרף ומעצב יליד אנגליה. הוא היגר לאוסטרליה והיה דמות מפתח באסכולת היידלברג.
ביוגרפיה
קונדר נולד בטוטנהאם, מידלסקס, הבן השני, מתוך שישה ילדים, של ג'יימס קונדר, מהנדס אזרחי ומרי אן איירס. הוא בילה כמה שנים כילד צעיר בהודו עד למות אמו (בת 31 שנים) ב-14 במאי 1873 בבומביי, אז היה צ'ארלס בן ארבע והוא נשלח חזרה לאנגליה ולמד במספר בתי ספר, כולל פנימייה באיסטבורן, בה למד משנת 1877. הוא עזב את בית הספר בגיל 15, ואביו שהיה איש דתי מאוד, התנגד לנטיותיו האמנותיות של צ'ארלס, והחליט כי עליו ללכת בדרכו כמהנדס אזרחי.
בשנת 1884, בגיל 16, הוא נשלח לסידני, אוסטרליה, שם עבד אצל דודו, מודד קרקעות של ממשלת ניו סאות' ויילס. עם זאת הוא לא אהב את העבודה והעדיף לצייר את הנוף במקום לסקור אותו. בשנת 1886 הוא עזב את התפקיד והפך לאמן ב"חדשות סידני המאוירות", שם היה בחברת אמנים אחרים כמו אלברט הנרי פולווד, פרנק מהוני ובנג'מין אדווין מינס. הוא גם השתתף בשיעורי הציור של אלפרד ג'יימס דפלין והצטרף לחברת האמנות של ניו סאות' ויילס.
קריירה
בשנת 1888 עבר קונדר למלבורן שם פגש אמנים אוסטרלים נוספים ובהם ארתור סטריטון, וחלק סטודיו עם טום רוברטס, אותו פגש בעבר בסידני. הוא היה במחסור במזומנים. קונדר היה גבר אטרקטיבי, נראה ששילם את חובו לבעלת הבית ביחסים מיניים איתה, וחלה בעגבת, שפגעה בהמשך חייו. במהלך שנתיים במלבורן, עבד קונדר עם שאר חברי האסכולה והפיק מספר יצירות מפורסמות, כולל "תחת שמש הדרום", ציור שמראה בבירור את אור השמש הבוערת והשממה שיכולים להיגרם על ידי הבצורת האוסטרלית.
בשנת 1890 עבר לפריז ולמד באקדמיה ז'וליאן, שם התיידד עם כמה אמני אוונגרד. ציורו הגדול בסידני, "יציאת המזרח נמל סידני" (1888) היה שיא של שליטתו החדשה של קונדר בצורה ובמכחול. צויר מנקודת התצפית של חדר בקומה העליונה במלון המשקיף על הנמל הסואן ומסלולי המעבורת שהייתה בסבב מעגלי בנמל סידני. עבודה זו מתארת את סצנת הרציף ברגע שבו הספינה יוצאת לשייט שלה לאנגליה.
נושא של נופי רחוב עירוניים תוססים ותנאי אווירה לחה הייתה נושא שמקורו באמנות היפנית ורמזה על השפעת עבודתו של ג'יימס אבוט מקניל ויסלר יליד אמריקה, אשר נתן השראה לדור של אמנים בינלאומיים הבקיאים בעקרונות האימפרסיוניזם הצרפתי. לאחר מכירה מוצלחת של יצירה זו לגלריית האמנות של ניו סאות' ויילס, קונדר יצא למלבורן באוקטובר 1888 כדי להצטרף לרוברטס ולחוג הציירים שעבד שם. הוא חזר לאירופה בשנת 1890, שם היה מעורב באופן מלא עם אמנים וסופרים מובילים וביניהם אנרי טולוז-לוטרק, אוסקר ויילד ואוברי בירדסלי.
קונדר היה אדם אוהב חיים שצייר בגישה הומוריסטית לעיתים קרובות. בעת ששהה אצל טום רוברטס בסטודיו המפורסם שלו בגרוסוונור, הוא צייר חופשה במנטונה (1888), המציגה גברים ונשים בחוף נרגעים כשהם לבושים מכף רגל עד ראש - הגברים בחליפות וכובעים; הנשים בשמלות ארוכות וחגורות עם מגפיים וכובעים יפים. האיש והאישה שבחזית הציור פונים זה לזה, אך ייתכן שהם מעוניינים אחד בשני, כל אחד מהם מתבונן בזולת בזווית העין. מצב הרוח הוא של אלגנטיות פשוטה ועם תחושה נינוחה, שכן ברקע אנשים מטיילים לאורך החוף למרחקים. הקומפוזיציה של הציור הושאלה אולי מיצירה של ויסלר. קנדר בין ציירים אחרים כמו פרדריק מק'קבין הושפע באופן ישיר או עקיף מויסלר.
אירופה
בשנת 1895 הגיע קונדר לדייפ בניסיון להתרועע בקרב הקהילה האמנותית והמשפחות האנגליות עם בנותיהן האטרקטיביות, כפי שתיארה סימונה פקנהאם במחקרה על הקהילה האנגלית שם לפני מלחמת העולם הראשונה. חבריו זכרו אותו כ "אדם חולה, שאינו מסוגל להתמודד עם המציאות". למרות זאת יכולותיו של קונדר כאמן היו אז בשיאם. הוא המשיך לצייר, אך תפוקתו נפגעה קשות ממצב הבריאותי הרעועה כולל שיתוק חלקי.
חיים מאוחרים
הוא נישא לאלמנה עשירה, סטלה מאריס בלפורד (לבית מקאדמס) בשגרירות בריטניה בפריז ב-5 בדצמבר 1901, שהעניקו לו ביטחון כלכלי. עבודותיו המאוחרות אינן נחשבות כמו ציוריו האוסטרלים הקודמים.
אונדו (מדינה)
מדינת אונדו (באנגלית: Ondo State) היא מדינה פדרלית בדרום מערב ניגריה שנוסדה ב-3 בפברואר 1976. מדינת אונדו גובלת במדינת אקיטי מצפון, מדינת קוגי  בצפון מזרח, מדינת אדו  במזרח, מדינת דלתא בדרום מזרח, מדינת אוגון בדרום מערב, מדינת אוסון בצפון מערב, והאוקיינוס האטלנטי בדרום. בירת המדינה היא העיר אקורה, הבירה לשעבר של ממלכת אקורה העתיקה. מדינת אונדו כוללת יער גשם ויער מנגרובים של עצי מנגרוב הביצות ליד מפרץ בנין.
מדינת אונדו, המכונה "מדינת השמש הזורחת-Sunshine State", היא המדינה ה-19 המאוכלסת ביותר בניגריה מתוך 36 המדינות הפדרליות המרכיבות את ניגריה. היא המדינה ה-25 בגודל השטח שלה. המדינה מאוכלסת בעיקר בבני היורובה, שפת היורובה היא השפה העיקרית במדינה. תעשיית הנפט היא התעשייה העיקרית בכלכלת המדינה, כאשר ייצור קקאו, כריית אספלט ופעילויות המנצלות את קו החוף הארוך של המדינה משמשים גם כגורמים כלכליים מרכזיים. הרי עידאנר - Idanre inselberg, מהווים את הנקודה הגאוגרפית הגבוהה ביותר בדרום מערב ניגריה. הנקודה הגבוהה ביותר בשרשרת ההרים עולה על 1,000 מטרים.
ממשל וחברה
מדינת אונדו כוללת שמונה עשר נפות, העיקריות שבהם הם אקוקו, אקורה, אוקיטיפופה, אונדו, אילאג'ה, אידאנרה ואוו. רוב אזרחי המדינה מתגוררים במרכזים העירוניים. האוניברסיטאות הממשלתיות הבולטות במדינת אונדו הן האוניברסיטה הפדרלית לטכנולוגיה אקורה, אוניברסיטת אונדו סטייט למדע וטכנולוגיה, האוניברסיטה למדעי הרפואה, אונדו.
מושל המדינה
רותימי אקרדולו הוא המושל הנוכחי של מדינת אונדו נכון ל-2022. חבר מפלגת All Progressives Congress (APC). הוא הושבע ב-24 בפברואר 2017 כיורשו של Olusegun Mimiko. סגן המושל של מדינת אונדו הוא Lucky Aiyedatiwa.
קבוצות אתניות
ההרכב האתני של מדינת אונדו מורכב בעיקר מתת-הקבוצות של בני יורובה המאכלסים את אזורי החוף. עיקר תושבי מדינת אונדו דוברים ניבים שונים של שפת יורובה הדומה לניב איפה-Ife. רוב האוכלוסייה הם נוצרים, בעוד היתר הם מוסלמים ובעלי מסורות פולחן שבטיות מקומיות.
שפות
השפות והניבים המדוברים במדינת אונדו בחלוקה לפי נפות:
אקלים
האקלים במדינת אונדו הוא טרופי עם שתי עונות, העונה הגשומה (אפריל-אוקטובר) והעונה היבשה (נובמבר-מרץ). הטמפרטורה לאורך כל השנה נעה בין 29°C-21°C בעוד הלחות גבוהה יחסית. ירידת הגשם השנתית נעה בין 2,000 מ"מ בחלקים הדרומיים ל-1150 מ"מ באזורים הצפוניים. כמות המשקעים פוחתת ככל שמרחיקים צפונה מקו החוף של האוקיינוס האטלנטי.
משאבי טבע
מדינת אונדו מפיקה 12% מכלל הנפט והגז שמפיקה ניגריה. תעשייה זו היא התעשייה הגדולה ביותר במדינת אונדו. להלן משאבי הטבע הנמצאים במדינת אונדו:
צמחייה
המדינה נהנית בדרך כלל מצמחייה שופעת. אזור יער גשם נמצא בדרום, בעוד שבאזורים הצפוניים הצמחייה העיקרית היא מסוג תת-סוואנה.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–הודו
יחסי איחוד האמירויות הערביות–הודו הם היחסים הדיפלומטיים בין איחוד האמירויות הערביות לבין הרפובליקה של הוֹדוּ. בין השנים 2018–2019, שוויו של הסחר בין שתי המדינות הסתכם בכ-59.9 מיליארד דולר.
היסטוריה
עוד מראשית המאה ה-30 לפנה"ס, קשרי המסחר בין הודו לבין שבע האמירויות היו הדוקים ולבביים. שבעת האמירויות מכרו להודו פנינים ותמרים, והודו מכרה בגדים ותבלינים. קשרי המסחר בין שתי המדינות התבססו על התרבות וההיסטוריה המשותפת של שני העמים. לאחר הקמת איחוד האמירויות הערביות ב-1971, היחסים בין הודו למדינה החדשה פרחו. כיום איחוד האמירויות והודו מפתחות את הקשרים הפוליטיים, הכלכליים, ההיסטוריים והתרבותיים. הקהילה ההודית באיחוד האמירויות היא קהילת המהגרים הגדולה ביותר באיחוד והיא מונה כמיליון נפש שהם כ-27% מכלל האוכלוסייה באמירויות.
יחסים כלכליים
איחוד האמירויות הערביות היא שותפת המסחר הגדולה ביותר של הודו במערב אסיה. הייצוא ההודי לאמירויות מייצג כ-75% מכלל הייצוא ההודי למדינות מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ. לאיחוד האמירויות הערביות יש השקעות רבות בהודו בעיקר בתחום החקלאות. בין השנים 2008–2009, הודו הייתה שותפת הסחר הגדולה ביותר של איחוד האמירויות בעולם, עם סחר דו-צדדי שמסתכם ב-44.5 מיליארד דולר.
שיתופי פעולה כנגד הטרור
איחוד האמירויות והודו חתמו על הסכמי שיתוף פעולה במלחמה נגד הטרור העולמי. חתימת ההסכמים הללו נבעו בשל היחסים הכלכליים שהולכים ומתפתחים בין שתי המדינות ותפקיד המצטמצם של ארצות הברית כספקית הביטחון הגדולה ביותר במפרץ הפרסי.
קארל למל (הבן)
קארל למל (הבן) (באנגלית: Carl Laemmle, Jr; 28 באפריל 1908 - 24 בספטמבר 1979) היה מפיק סרטים יהודי-אמריקאי.
חייו
נולד בשיקגו לקארל למל, מייסד חברת סרטי יוניברסל.
השתלב בעסקי אביו, ועבר עמו לבוורלי הילס, ומשם ניהל את אולפני חברת סרטי יוניברסל בין השנים 1928 ו-1936.
היה אחראי על הפקת סרטים רבים ומצליחים בשנות ה-30' המוקדמות, וביניהם "במערב אין כל חדש" (1930), "דרקולה" (1931), "גשר ווטרלו" (1931), "פרנקנשטיין" (1931), "המומיה" (1932) ו"הפרקליט" (1933).
שפות צ'וקוטקו-קמצ'טקיות
משפחת הלשונות הצ'וקוטקו-קמצ'טקיות היא משפחה של שפות המדוברות בקצה המזרחי של סיביר שברוסיה. דוברי שפות אלו הם באופן מסורתי רועי איילים וציידים. מספר דוברי שפות אלו נמצא בירידה, כאשר ענף השפות הקמצ'טקיות נמצא בגסיסה עם דוברים אחדים בלבד. ענף השפות הצ'וקוטקיות נמצא גם הוא בסכנת הכחדה עם כ-7,000 דוברים נותרים (נכון לשנת 2010), רובם דוברי שפת הצ'וקצ'י, לעומת אוכלוסייה אתנית של 25,000.
משפחת שפות זו היא משפחה בודדה ולא הוכח קשר שלה לאף משפחת שפות אחרת. ההצעה המקובלת ביותר היא זו לקשרים עם שפות אסקימו-אלאוטיות, אך זו אינה הוכחה בפועל.
קארל למל (הבן)
חייו
נפטר בלוס אנג'לס משבץ מוחי בשנת 1979.
שפות צ'וקוטקו-קמצ'טקיות
שפות
כל השפות במשפחה נמצאות תחת לחץ אדיר של השפה הרוסית שבעצם גורמת להכחדתן. רוב הדוברים של שפות אלו דוברים גם רוסית כשחלק גדול מהאוכלוסייה האתנית הקשורה לשפות אלה עברו לדבר רוסית בלבד.
הרדן אשכנזי
הרדן אשכנזי (1908 – 1975) היה פרופסור לנוירוכירורגיה, מייסד ומנהל המחלקה הנוירוכירורגית בבית החולים בילינסון, מחלוצי הנוירוכירוגיה במדינת ישראל, בעל שם עולמי בנוירוכירורגיה.
קורות חיים
אשכנזי נולד ב-1908 בבוקרשט שברומניה, למשה-מיכאל ולבוקה ליבוביץ. התקבל ללימודי רפואה בפריז, אותם סיים ב-1933. התמחה בנוירוכירורגיה בבית החולים "לה פיטיאה", ובהמשך השתלם במרכזים המובילים בארצות הברית, בקנדה, באוקספורד ובסטוקהולם. ב-1939 התמנה לנוירוכירוג בבית החולים המרכזי בבוקרשט. בשנות הארבעים אשכנזי התחתן עם נינה.
ב-1942, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, נשלח לטפל ביהודים שהוגלו לאוקראינה. ב-1943 התמנה למנהל המחלקה לנוירולוגיה בקליניקה של הצלב האדום בבוקרשט. בשנים 1943–1946 כיהן כמנהל המחלקה לנוירוכירורגיה בבית החולים היהודי "קאריטאס".
בני הזוג אשכנזי תכננו לעלות לארץ ישראל, אך קברניטי המשטר ברומניה אסרו עליהם בגלל תרומתו הרבה של אשכנזי לרפואה הרומנית. ב-1947, לאחר התערבותה של שרת החוץ היהודיה אנה פאוקר, עזבו את רומניה והפליגו לארץ ישראל באוניה פאן יורק. האוניה נתפשה על ידי הבריטים והובלה לקפריסין. לאחר מספר שבועות ההגנה הבריחה את הזוג אשכנזי לארץ ישראל והם הגיעו בפברואר 1948.
אשכנזי ייסד בבלינסון את היחידה לנוירוכירוגיה אשר בשנת 1948 הפכה למחלקה. ב-מלחמת העצמאות ניתח את רוב פצועי הראש, שהובאו אליו מרוב החזיתות.
ב-20 במרץ 1948 במסגרת מינויים של יועצים רפואיים לקצין רפואה ראשי ד"ר חיים שיבא מונה אשכנזי יועץ לכירורגיה של נפגעי מוח
הניתוחים שבוצעו במחלקתו היו מסוג שנעשו רק בשלושה מקומות נוספים בעולם: סטוקהולם, לונדון ואמריקה. באוקטובר 1952 ציינה המחלקה את הניתוח האלף שבוצע בה. בתחילת 1953 החל לנתח במקביל גם בבית החולים אסותא רמת החייל. בנובמבר 1959 הוזעק אשכנזי לגאנה לטפל בילד ישראלי שנפגע בתאונת דרכים. במהלך שהותו בגאנה קשר קשרים עם בית החולים בגאנה והזמין לטיפול בישראל מספר חולים שנמצאו מתאימים לכך. בשנת 1964 הוזמן לכנס נוירוכירורגים במזרח התיכון.
אשכנזי פיתח מאוד את ענף ניתוחי האונקולוגיה הנוירוכירורגית.
ביולי 1959 הועלה לדרגת פרופסור חבר קליני באוניברסיטה העברית בירושלים. עם הקמת בית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב נמנה אשכנזי על צוות הפקולטה, והמחלקה בבילינסון סונפה לפקולטה לרפואה. ב-1965 מונה לפרופסור מן המנין באוניברסיטת תל אביב. פרסם כ-100 עבודות מחקר. מתלמידיו - פרופ' אלברט ברטל שייסד וניהל את המחלקה הנוירוכירורגית בבית החולים איכילוב.
אשכנזי נפטר ב-1975, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
רעידת האדמה בסולאווסי (2021)
רעידת האדמה בסולאווסי 2021 הייתה רעידת אדמה שפגעה במערב העיר סולאווסי, אינדונזיה. הרעידה התרחשה ב-15 בינואר 2021 בשעה 2:28 בעוצמה של 6.2 בסולם ריכטר. הרעידה הורגשה גם במספר אזורים מרוחקים יותר דוגמת מקאסאר. על פי לפי דיווחים, כמה בניינים נהרסו גם בערים שכנות, כולל בניין בן שלוש קומות בממוג'ו. לפחות 111 בני אדם נהרגו ולמעלה מ-3,300 נפצעו. כמה שעות קודם לכן התרחשה באזור רעידה מקדימה.
רעידת אדמה
רעידת האדמה התרחשה בעומק של 18 ק"מ, ומרכזה נמצא במג'יין ריג'נסי שבמערב סולאווסי. על פי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית נרשמה עוצמת סולם מרקאלי חמורה. הרעידה הורגשה במשך 5–7 שניות. הרעידות הורגשה גם במספר ערים שכנות . רעידת האדמה אירעה לאורך תקופת הדחף ממוג'ו – מג'יינה, שעוברת קרוב לעיר ממוג'ו, מערב סולאווסי. במיקום זה ארגע גם רעידת אדמה בשנת 1969 בה נהרגו 64 בני אדם. על פי מחקרים, במקום צפויה להתרחש רעידה דומה כל 75 שנה בערך.
12 שעות לפני הרעידה העיקרית, רעידת אדמה בעוצמה 5.7 הורגשה צפונית למקור הרעש מה שגרם למפולות רבות והרס של מספר בניינים. על פי הדיווחים הרעידה המקדימה גרמה לעוד 26 רעידות עוקבות. על פי הדיווחים עשרות אנשים פונו עקב חשש מצונאמי ואדם אחד נפצע בפינוי.
נזק ונפגעים
נזקים קשים דווחו ברחבי מג'יין ריג'נסי ובכמה אזורים במאמוג'ו ריג'נסי, גם חלק מבית החולים מירטה מנקררה, בית חולים מרכזי במג'יין, התמוטט, ולכד בתוכו לפחות 6 אנשים, מאות חולים נאלצו לקבל טיפול מחוץ לבית החולים מחשש לקריסת המבנה כולו.
משרד החינוך דיווח כי לפחות 15 בתי ספר נפגעו או נהרסו ברעידת האדמה, רובם במג'יין. לפחות בית ספר יסודי אחד ושני בתי ספר תיכוניים במג'יין נהרסו ואילו האחרים ספגו נזק שנע בין נזק קל לנזק כבד. במאמוג'ו לפחות שישה בתי ספר נפגעו מרעידת האדמה.
הערכה הראשונית העלתה כי לפחות 62 מבנים נהרסו ברעידת האדמה, מאוחר יותר המספר עלה למאות. במג'יין נפגעו ברעידת האדמה לפחות 300 בתים. פקיד מהממשלה האזורית של מערב סולוואזי הצהיר כי לפחות מחצית מכל המבנים בממוג'ו התמוטטו.
מיד לאחר מכן נהרגו לפחות 4 בני אדם ו-600 נפצעו. למעלה מ-2,000 איש פונו. מאוחר יותר עלה מספר ההרוגים ל-27 וכ-637 בני אדם נפצעו ו-15,000 איש נותרו חסרי קורת גג. מאוחר יותר עלה מספר ההרוגים שוב ל-35 כאשר גופות נוספות נמצאו תחת ההריסות על ידי אנשי ההצלה. לפחות 26 היו ממאמוג'ו, ואילו 9 אחרים היו ממג'ין. בליל 15 בינואר, נודע כי 42 בני אדם נהרגו ברעידת האדמה. מרבית הקורבנות היו תושבים מעיר הבירה המחוזית מאמוג'ו. רובם נמצאו בתוך ביתם, כאשר רעידת האדמה התרחשה בלילה, כשרוב האנשים ישנו. עשרות עדיין נלכדו בתוך מבנים שקרסו. לפחות 2 בני אדם נהרגו לאחר שחלק מבית החולים מיטרה מנקררה בממוג'ו התמוטט.
הבחירות לנשיאות חוף השנהב 2020
הבחירות לנשיאות חוף השנהב נערכו ב-31 באוקטובר 2020. הנשיא המכהן אלאסן ואטארה נבחר מחדש עם 95% מהקולות, על רקע חרם של האופזיציה.
השוק היווני
השוק היווני ביפו (בערבית נקרא:'סוק א דיר' – שוק המנזר) הוא מתחם חנויות ודירות בין כיכר השעון ושוק הפשפשים של יפו, שהיה המתחם המסחרי המודרני הראשון אשר נבנה מחוץ לחומות יפו העתיקה. המתחם נקרא על שם הכנסייה היוונית האורתודוקסית, שיזמה את הקמתו בעשור הראשון של המאה ה-20. המתחם, שגודלו כ-6 דונם, ממוקם בין רחוב בית אשל בדרום לרחוב מרזוק ועזר בצפון. מזרחית לו נמצא רחוב חנינא בן דוסה ומערבית לו מגדל השעון.
הבחירות לנשיאות חוף השנהב 2020
רקע כללי
בחודש ינואר 2017 הנשיא המכהן אלאסן ואטארה מטעם מפלגת ה-RHDP הודיע כי לא יתמודד שוב אחרי שכיהן כנשיא במשך שתי קדנציות (2010–2015 ו-2015–2020). ב-5 במרץ 2020 הוא חזר על כוונתו במהלך נאום בקונגרס והצהיר שנית שהוא לא יתמודד בבחירות. ואטארה המליץ להטיל את ראשות המפלגה על אמאדו גון קוליבאלי על פני מועמדים פוטנציאליים אחרים. בחודש מאי קוליבאלי אושפז בצרפת בגלל סיבוכים בלב. הוא שב לחוף השנהב ב-2 ביולי, אך נפטר כעבור שישה ימים לאחר שלא הרגיש בטוב במהלך ישיבת הממשלה. בעקבות מות קוליבאלי מפלגת ה-RHDP נותרה ללא מועמד, ואטארה שקל להעמיד את שר הביטחון חאמד בקאיוקו בתור ראש המפלגה, אך חאמד ויתר בגלל קשר לסחר בסמים. בסוף יולי 2020 הודיע ואטארה על מועמדותו לקדנציה שלישית.
ואטארה טען שמכיוון שהוכרזה חוקה חדשה לאחר משאל עם בשנת 2016, גבולות הקדנציה (בדרך כלל 2 לנשיא) אופסו למעשה, מה שיאפשר לו להתמודד על כהונה שלישית. מפלגות האופוזיציה טענו שהמהלך הזה אינו חוקי.
השוק היווני
היסטוריה
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה בעלת המתחם, הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית, להחכיר מבנים ומגרשים במתחם ליזמים שונים. ב־1998 חתמה הפטריארכיה על הסכם חכירה ל־99 שנה עם חברת "רובע השעון" לרוב שטחו של המתחם (11 חלקות של מגרשים בנויים, ששימשו בעיקר למסחר, מלאכה ומעט למגורים). החברה החוכרת התחייבה לשלם בתמורה 1.5 מיליון דולר, ולמסור לכנסייה 35% מתוספות הבנייה (על פי התכנון הייתה אמורה החברה לבנות דירות מגורים בקומות נוספות מעל המבנים הקיימים). חברת "רובע השעון" פשטה את הרגל ובמקומה ביקשה להיכנס חברת "קיסריה השקעות", שבשליטת איש העסקים אלברט נסימי. ביוני 2005, רכשה "קיסריה השקעות" את זכויות החכירה והפיתוח תמורת כ-6.65 מיליון דולר. בשנת 2007 שכרה ממנה רשת קסטרו מודל חנות במתחם, המתפרסת על 370 מ"ר, ושיפצה אותה.
הבחירות לנשיאות חוף השנהב 2020
מערכת בחירות
נשיא חוף השנהב נבחר לתקופת כהונה של חמש שנים באמצעות מערכת בחירות של שני סיבובים, הסיבוב השני מתקיים רק בתנאי שאף מועמד לא מקבל את רוב הקולות, אז יערך סיבוב שני.
השוק היווני
היסטוריה
מבנה נוסף במתחם, ברחוב בית אשל 5, בו הוקם בית מלון, נמכר תמורת 6 מיליון דולר לחברה בשליטת היהלומן יצחק לבבי במאי 2008. בית המלון ממוקם על מגרש בשטח של 430 מ"ר במבנה ששימש בעבר את השב"כ. האחים אריה ועמירם בריט גם רכשו שני מגרשים במתחם בשטח כולל של כ-2 דונם ביולי 2004. בשטח שרכשו הוקם פרויקט המגורים והמסחר "לב הסוהו".
הבחירות לנשיאות חוף השנהב 2020
מועמדים
ראש הממשלה לשעבר גיום סורו, שהתגורר בצרפת, הודיע כי יתמודד בבחירות. עם זאת, ב־29 באפריל 2020 הוא נידון ל-20 שנות מאסר וקנס של 7.6 מיליון דולר בעקבות מעילה בכספי ציבור. עורכי דינו של סורו טענו כי מדובר בניסיון למנוע את השתתפותו בבחירות.
השוק היווני
היסטוריה
במאי 2016, החלה קבוצת משקיעים, בראשות רואה חשבון יצחק סוארי, לנהל משא-ומתן עם חברת קיסריה השקעותי לרכישת הזכויות במתחם השוק היווני, במחיר של כ-220 מיליון שקל. בשנת 2017 נחשף שבדצמבר 2013, מכרה הפטריארכיה היוונית את הקרקע במתחם תמורת, 1.5 מיליון דולר לחברה בשם Bona Trading Limited, הרשומה באיי סנט וינסנט והגרנדינים. זהות הרכושים לא ידוע עקב חוקי הסודיות במדינה זו, מדינה המשמשת גם כמקלט מס. באותה עת נותרו עוד 87 שנים בהסכם החכירה של הקרקע. לפי הדיווחים בעיתונות, קבוצת המשקיעים רכשה לבסוף את הקרקע וזכויות החכירה תמורת 243 מיליון שקל. הקבוצה מקדמת תוכנית הכוללת הקמת 100 חדרי מלון, 155 דירות מגורים וחידוש ושיפוץ המתחם כולו.
הבחירות לנשיאות חוף השנהב 2020
מועמדים
ב־14 בספטמבר אישרה המועצה החוקתית ארבעה מועמדים לנשיאות: ואטארה, הנשיא לשעבר אנרי קונאן בדיה ממפלגת ה-PDCI, ראש הממשלה לשעבר פסקל אפי  ונ'גואסן וקואדיו קונאן ברטין. הנשיא לשעבר לורן גבאגבו וראש הממשלה לשעבר גיום סורו, שניהם ביקרו מספר פעם את דבריו של ואטארה הנשיא המכהן ונאסרו מאחר שהם עומדים בפני אישומים פליליים. פסק הדין של שניהם הביא להפגנות אלימות.
השוק היווני
היסטוריה
בשנת 2019, קבוצת המשקיעים שרכשו את השוק היווני, החלה במהלך לפינוי כל העסקים במקום, לקראת פיתוח המתחם. בינו גבסו בעלי מסעדת "דוקטור שקשוקה", פתח במאבק מתוקשר נגד הפינוי. התוכנית החדשה של המתחם מתוכננת ומקודמת באמצעות האדריכל אילן פיבקו. באוקטובר 2020 הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה אישרה להפקדה את תוכנית המתאר המפורטת למתחם.
ארכאולוגיה בשוק היווני
בשוק ובסביבתו נערכו מספר חפירות הצלה בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21, לקראת חידוש תשתיות ופיתוח מתחמי מסחר ותיירות חדשים. האזור ממוקם ממזרח לתל העתיק של יפו והייתה בו פעילות למן תקופות הברונזה והברזל ועד לתקופה העות'מאנית. בחפירות בתוך ובסמוך לשוק היווני נחשפו שרידים בעיקר מהתקופה הצלבנית, התקופה הממלוכית והתקופה העות'מאנית. מהתקופה הצלבנית נמצאו שרידי מבנה ראשי חצים וקרמיקה. מהתקופה הממלוכית נתגלו קברים שקורו בלוחות אבן חול וכורכר. על סמך מקורות היסטוריים רבים אפשר לזהות בנקברים את אנשי המשמר הממלוכי שהוצבו ביפו לאחר חורבן העיר הצלבנית, לשם פיקוח על הנמל. מהתקופה העות'מאנית המאוחרת נמצאו תעלות השקיה מטויחות, בור מים ושרידי מבנה.
חנוך פטישי
חנוך פטישי (17 במרץ 1945 - 30 בנובמבר 2010) היה טייס קרב בצה"ל, סופר ומראשוני יחידת 669 וטייסת 147. נולד בקיבוץ יגור להורים ניצולי שואה. התגייס לצה"ל בשנת 1964 ושירת כטייס קרב פעיל במשך 23 שנים.
שירותו הצבאי
פטישי התגייס לחיל האוויר בשנת 1964 וביולי 1966 סיים קורס טיס. הוא מילא תפקידים שונים בחיל כמדריך וטייס קרב, השתתף במלחמות ישראל ופיקד על יחידת 669.
טייס קרב
נלחם במלחמת ששת הימים כטייס "אורגן" והשתתף בגיחות מבצעיות במלחמת ההתשה במסגרת טייסת 107 ("קורנס"). בהמשך עבר לטייסת "העמק" שהפעילה מטוסי ה"עיט" ולחם במסגרתה במלחמת יום הכיפורים. לאחר מכן עבר לתפקידי הדרכה שונים בקורס טיס, על מטוסי הפוגה והפייפר.
במהלך שירותו כמדריך בבית הספר לטיסה הדריך גם את שני אחיו הצעירים, אביהו ואיתמר פטישי, שהיו גם הם לטייסים בחיל. בהמשך הפך למפקד קורס מתקדם בבית הספר לטיסה ולטייס בטייסת העמק שהפעילה את מטוסי ה"עיט" בחיל האוויר.
תפקידים פיקודיים
בשנת 1975 מונה למפקד יחידה 669, והחליף את מפקדה הראשון, יורם שחר. היחידה, שהוקמה רק שנה קודם לכן, הייתה אז קטנה מאוד ופטישי גיבש את נוהלי היחידה ופעל למיסודה. לאחר מספר שנים מונה למפקד טייסת 147. בתפקידו האחרון בצה"ל היה ראש מחלקה במה"ד.
לאחר פרישתו מצה"ל
בשנת 1983 חזר ליגור, הקיבוץ בו נולד, יחד עם אשתו, אותה הכיר במהלך שירותו בחיל האוויר, ועם ארבעת ילדיהם. בשנת 1987 פרש משירות סדיר, בדרגת אלוף-משנה והמשיך לשרת במילואים כטייס וכמדריך בבית הספר לטיסה. בשנים 1990–1995 היה מפקד יחידת מילואים לאיתור נעדרים בחיל האוויר. בשנת 1991 נפטרה במפתיע אשתו, אילנה, וחנוך נשאר בקיבוץ יגור עם ארבעת ילדיו, בקרבת הוריו המבוגרים. בהמשך החזיק במספר תפקידים בקיבוץ יגור ובסביבתו, בהם מנהל פארק הכרמל.
משפחתו
חנוך פטישי נפטר במפתיע בשנת 2010, בגיל 65. הוא הותיר אחריו ארבעה ילדים, שישה נכדים, ושני אחים. בנו יהל היה גם הוא טייס בחיל האוויר וכיהן כמפקד שדה דב. אחיו, אביהו פטישי, הגיע לדרגת סגן-אלוף כטייס בחיל האוויר וממשיך לטוס גם כאזרח, ואיתמר פטישי, פרש מחיל האוויר בדרגת רב-סרן על מנת להשקיע בחברות טכנולוגיות. השלושה היו שלישיית האחים הראשונה ששירתו כולם כטייסים בחיל האוויר.
מיכיל האוסמן
מיכּיל האוסמן (בהולנדית: Michiel Huisman; נולד ב-18 ביולי 1981) הוא שחקן, מוזיקאי וזמר-יוצר יהודי-הולנדי. התפרסם במולדתו לאחר ששיחק בסדרות טלוויזיה וסרטים מקומיים, ולאחר שעבר לארצות הברית זכה בפרסום בינלאומי כששיחק בסדרות שונות והידועה שבהן "משחקי הכס", שבה הוא גילם את דמותו של דא'אריו נאהאריס.
קורות חיים
האוסמן נולד בעיר אמסטלפיין שבהולנד הסמוכה לאמסטרדם, למשפחה ממוצא יהודי. אחיו הקטן, דסטין האוסמן, הוא כדורגלן עבר ששיחק באייאקס.
קריירה
בתחילת הקריירה שלו, האוסמן היה חבר בלהקה הולנדית בשם Fontane שהקליטה שירים עבור פסקולים לסרטים הולנדים, שבהם האוסמן גם שיחק: "!Costa" (2001) וסרט הנעורים "ירח מלא" (2002) שהפך לשובר קופות לצדה של השחקנית שנטל יאנזן, וכן גרסה של השיר "Telkens weer" של הזמרת ויליקה אלברטי עבור הסרט Liever verliefd (2003). לאחר ששני חברים עזבו את הלהקה, היא התפרקה והאוסמן החל בקריירת סולו, ובשנת 2005 הוציא את האלבום Luchtige Verhalen, שבו גם כתב את רוב השירים יחד עם חבר.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בסדרה ההולנדית Voor hete vuren בשנת 1995. בשנת 1998 גילם את רובר באופרת הסבון הכי ותיקה בהולנד "זמנים טובים, זמנים רעים". בשנת 1999 הופיע בסרט הטלוויזיה "Suzy Q" בכיכובה של קאריס ואן האוטן. לאחר מכן המשיך לשחק בסדרות ובסרטים שונים בהולנד. בשנת 2006 השתתף בסרט המתח ההולנדי "ספר שחור" של הבמאי פול ורהובן העוסק ביהודיה הולנדית שמצטרפת למחתרת ההולנדית בעקבות כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית.
בשנת 2013 האוסמן גילם תפקיד קטן בסרט הקולנוע "מלחמת העולם Z" בכיכובו של בראד פיט ובאותה שנה הוא נבחר להחליף את השחקן אד סקריין בגילום דמותו של דא'אריו נאהאריס בסדרה הבינלאומית המצליחה "משחקי הכס", בה הוא משחק החל מהעונה הרביעית ששודרה בשנת 2014. באותה שנה האוסמן שיחק בעונה השנייה של הסדרה "אורפן בלאק" והוא המשיך בה גם בעונה השלישית ששודרה ב-2015.
בשנת 2017 שיחק בדרמת המלחמה "הקצין העות'מאני" (The Ottoman Lieutenant) אשר מדברת על אידיאליסטית אמריקאית לבין שוטר טורקי במלחמת העולם הראשונה.
חיים אישיים
האוסמן נישא בשנת 2008 לשחקנית ההולנדית טארה אלדרס, אותה הכיר על סט הצילומים של הסרט ההולנדי "Phileine Zegt Sorry" בשנת 2003. לזוג בת בשם הייזל (Hazel), שנולדה בשנת 2007. הוא מתגורר עם משפחתו בניו אורלינס.
דיסקוגרפיה
סינגלים במסגרת להקת Fontane:
סינגלים במסגרת קריירת סולו:
אלבום סולו:
נת'ניאל אטקינסון
נת'ניאל קיילב אטקינסון (באנגלית: Nathaniel Caleb Atkinson; נולד ב-13 ביוני 1999) הוא כדורגלן אוסטרלי המשחק בעמדת המגן הימני בהארטס ובנבחרת אוסטרליה.
קריירה
אטקינסון נולד בלונסטון, השוכנת בטסמניה שבאוסטרליה, והחל את הקריירה שלו בקבוצות נוער חובבניות מקומיות. בשנת 2016 הצטרף לקבוצת המילואים של מלבורן סיטי, ולקראת סוף עונת 2016/207 החל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת, ששיחקה בליגת העל האוסטרלית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-1 באוגוסט 2017, בניצחון קבוצתו 2–0 על פנניסולה פאואר במשחק הגביע האוסטרלי. ב-12 בינואר 2018 חתם על חוזהו המקצועני הראשון, כשחתם לשנתיים בקבוצה.
בספטמבר 2020 חתם על חוזה לשנתיים בפרת' גלורי, אך חוזהו בוטל בהסכמה הדדית שלושה שבועות לאחר מכן בשל התפרצות מגפת הקורונה, והוא חתם לשנתיים נוספות במלבורן סיטי.
ב-24 בדצמבר 2021 חתם על חוזה לשלוש עונות וחצי בהארטס מליגת העל הסקוטית, חוזה שנכנס לתוקף ב-10 בינואר 2022.
קריירת נבחרות
אטקינסון שיחק בנבחרות הצעירות של אוסטרליה, וב-2019 היה אחד מארבעה שחקנים שהושעו מהנבחרת עד גיל 23 בשל התנהגות לא מקצועית.
הוא זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת במרץ 2022, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022, וערך את הופעתו הראשונה ב-29 במרץ 2022, בהפסד 0–1 ל. ב-13 ביוני 2022 פתח בהרכב ושיחק 91 דקות במשחק פלייאוף העלייה למונדיאל 2022, בו ניצחה נבחרתו 5–4 את בפנדלים.
נכלל בסגל נבחרת אוסטרליה לטורניר מונדיאל 2022.
משה דיין, יצחק רבין ועוזי נרקיס בשער האריות
משה דיין, יצחק רבין ועוזי נרקיס בשער האריות הוא צילום עיתונות שצילם אילן ברונר, המתעד את כניסתם של השלושה בשער האריות לתוך העיר העתיקה בירושלים, בדרכם להר הבית והכותל המערבי, שעות אחדות לאחר שחרורם, ב-7 ביוני 1967. הצילום נחשב לאחד הידועים בתולדות מדינת ישראל ולאחד מסמליהם של מלחמת ששת הימים והקרב על ירושלים. עוזי נרקיס בספרו "ירושלים אחת" מכנה את התצלום: "תמונת השער של מלחמת ששת הימים בירושלים".
בתקופת מלחמת ששת הימים עצמה נחשב צילום זה לתמונת הניצחון ולצילום הבולט של המלחמה. הצילום הופיע בעמודים הראשיים של העיתונים המרכזיים בישראל למחרת שחרור הר הבית והכותל המערבי, ויום לאחר מכן כעמוד השער של "דבר השבוע", ואף באנגלית ב"הניו יורק טיימס".
בתמונה נראה ראש המטה הכללי יצחק רבין כשהוא פוסע מימין, קסדת פלדה לראשו וכנפי צניחה על כיס חולצתו. במרכז צועד שר הביטחון משה דיין, אף הוא חבוש קסדת פלדה, לבוש במדי צה"ל ללא דרגות וחגור אקדח. משמאל נראה מפקד פיקוד המרכז עוזי נרקיס, מרכיב משקפי שמש וכובע מצחייה צה"לי לראשו. מאחורי דיין ונרקיס, עם הפנים מופנים לאחור, מתועד רחבעם זאבי.
את התצלום צילם אילן ברונר, שגויס למילואים כצלם צבאי מטעם דובר צה"ל. לשר הביטחון משה דיין הייתה תודעה תקשורתית מפותחת, וכשהוא יצא לעיר העתיקה לאחר שחרורה הוא דאג לצוות צלמים שילווה את פמלייתו, ויחידת דובר צה"ל שלחה את ברונר להתלוות לדיין. ב-7 ביוני 1967 בשעות הבוקר שוחררו הר הבית והכותל המערבי. באותו יום טס ברונר עם דיין ורבין במסוק מתל אביב לירושלים והם נחתו ליד בנייני האומה, שם חיכתה להם פמליה גדולה של קצינים ועשרות מכוניות שהתלוו לדיין ורבין בדרך לעיר העתיקה ולכותל. דיין הורה לברונר להתיישב בקומנדקר, שהיה הרכב השני בשיירה, מיד אחרי המכונית שהובילה אותו. כשהגיעו לעיר העתיקה, מיהרה הפמליה לעבר העיר העתיקה. את הכניסה הם עשו דרך שער האריות, וברונר הנציח את המעמד.
עוזי נרקיס בספרו "ירושלים אחת", שנכתב שנים לאחר המלחמה, כתב כי "משה דיין ניחן בחוש נדיר למעמדים היסטוריים והגיע 'מוכן' לעיר העתיקה. ה'הכנה' כללה פמליה של צלמים ואנשי תקשורת. נסענו לשער האריות בשיירה, שוטרים צבאיים מלפנים, ומאחור שני זחל"מים לאבטחה. עצרנו לפני השער. ראשונים נכנסו בו הצלמים. אחריהם שר הביטחון העוצר מתחת לשער וכאילו חש שחסר משהו - רומז לרמטכ"ל להתייצב לצדו. שהות קלה והוא פונה אלי: 'עוזי, בוא לכאן.'... אנו צועדים והצלמים מצלמים, וכך נולדה תמונת הכניסה הרשמית בשער האריות ההופכת ל'תמונת השער' של 'מלחמת ששת הימים' בירושלים".
מאחורי שלושת המצולמים הראשיים, בין דיין לנרקיס, נראה רחבעם זאבי ("גנדי"), עוזר ראש אג"ם במטכ"ל. ברגע הצילום הפנה זאבי את ראשו לאחור, ופניו לא נראים בתמונה. במשך כל השנים דמותו של הקצין בתצלום הייתה אלמונית. בשנת 1992 חשף המעצב דוד טרטקובר את זהותו של הקצין, במהלך הכנת פוסטר לציון "25 שנה לכיבוש", שהיה מבוסס על התצלום הידוע. לימים סיפר זאבי שבזמן הצילום הוא שמע יריות של צלפים ירדניים והוא הסתובב לראות מאין הן נורו, וכך החמיץ את הרגע. כשפגש את הצלם ברונר אמר לו: "הסתובבתי לאחור ופספסתי את מקומי בהיסטוריה. אני כמו אשת לוט שסובבה את הראש לאחור והפכה לנציב מלח."
זכויות היוצרים בצילום היו שייכות ללשכת העיתונות הממשלתית, והחל מתחילת שנת 2018 הצילום הוא בנחלת הכלל, בהתאם לחוקי זכויות יוצרים.
במאי 2017, במלאת חמישים שנה למלחמת ששת הימים, שחזרו נכדתו של רבין, נינתו של דיין ונכדו של נרקיס את התמונה ההיסטורית, באותו יום ובאותו מקום.
בהשראת הצילום המפורסם, עיצב האמן אברהם אלישע מדליית ניצחון ובה חרוטים דיין ורבין על רקע שער האריות.
הנס שפיידל
הנס שפיידל (בגרמנית: Hans Speidel; 22 באוקטובר 1897 – 22 בנובמבר 1984) היה גנרל בורמאכט, ממשתתפי קשר העשרים ביולי ולאחר מלחמת העולם השנייה - מפקד כוחות נאט"ו.
מלחמת העולם הראשונה
שפיידל נולד במצינגן ב-22 באוקטובר 1897, והתגייס לצבא הקיסרות הגרמנית ב-1914, עבר קורס קצינים והשתתף בקרבות בקרב על הסום, בפלנדריה ובקרב קמברה (1917). בסוף המלחמה שימש כשליש גדודי וזכה בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
בין המלחמות
שפיידל המשיך בשירות קבע ברייכסווהר. בתמיכת הצבא למד באוניברסיטת טיבינגן היסטוריה וכלכלה ובשנת 1925 קיבל בהצטיינות תואר של PhD.
ב-1933 מונה כעוזר לנספח הצבאי הגרמני בצרפת. ערב המלחמה הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט.
מלחמת העולם השנייה
שפיידל השתתף במערכה על צרפת ובאוגוסט 1940 מונה לראש המטה של המפקד הצבאי בצרפת.
ב-1942 הועבר לחזית המזרחית ושימש כראש מטה הקורפוס ה-5. ב-1943 מונה לראש מטה קבוצת ארמיות דרום. ב-1 בינואר 1944 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. הוא השתתף במערכות בויאזמה, חרקוב וקרב קורסק. הוא עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל.
ב-אפריל 1944 הועבר לחזית המערבית והתמנה לראש מטה קבוצת ארמיות B תחת פיקודו של ארווין רומל.
ב-6 ביוני 1944 היה שפיידל המפקד בפועל של קבוצת ארמיות B לאחר שרומל יצא יום לפני כן לחופשה בביתו בגרמניה. שפיידל ורונדשטט טלפנו לביתו של היטלר בברכטסגאדן כדי לבקש רשות ממנו להפעיל את כוחות השריון נגד הפולשים כי הייתה פקודה של היטלר שאסרה להפעיל אותם ללא אישור ממנו. גנרל אלפרד יודל ענה כי היטלר ישן ואין אפשרות להעירו. כשהוא התעורר ונתן רשות היה כבר מאוחר מידי כי הכוחות הפולשים יצרו כבר ראשי גשר גדולים. שפיידל והמפקד הצבאי בפריז גנרל דיטריך פון כולטיץ פעלו לביטול הוראתו של היטלר להרוס את פריז.
קשר העשרים ביולי
שפיידל היה בחוג הפנימי של הקושרים נגד היטלר. הוא הכניס בסוד הקשר את רומל מפקדו, את גנרל גינתר פון קלוגה שהיה מפקד החזית המערבית ואת גנרל קרל-היינריך פון שטילפנגל שהיה המושל הצבאי של צרפת שאסר 1200 אנשי גסטפו ואס אס בפריז כשהגיעו הידיעות על מות היטלר. לאחר כישלון הקשר, אולצו רומל ופון קלוגה להתאבד ופון שטילפנאגל הוצא להורג. לגסטפו לא היו הוכחות נגדו. הוא נעצר ב-7 בספטמבר 1944 ונכלא בכלא הגסטפו בברלין. למרות החקירות הבלתי פוסקות הוא לא התבלבל ולא הודה בכל מעורבות בקשר. לבסוף הועמד לפני בית משפט צבאי משמעתי שישבו בו וילהלם קייטל, היינץ גודריאן וגרד פון רונדשטט שהחליטו לסלקו מהצבא. החלטה זו מנעה מלהעמידו לפני בית הדין העממי של רולנד פרייזלר שהיה גוזר עליו פסק דין מוות.
הוא הועבר למעצר בכלא של הגסטפו ליד אגם קונסטנץ בדרום גרמניה. באחד הלילות הצליח להימלט ביחד עם עשרים אסירים ומצא מקום מקלט אצל כומר קתולי שהסתיר את הקבוצה. הוא שוחרר על ידי כוחות אמריקאים ב-29 באפריל 1945.
מפקד בנאט"ו
הוא שימש כיועץ לקנצלר קונראד אדנאואר בנושא הקמת הצבא הגרמני החדש - הבונדסוור. ב-1955 נטל חלק במשא ומתן להצטרפות גרמניה לברית נאט"ו וב-1957 התמנה למפקד הכללי של כוחות הקרקע של נאט"ו במרכז אירופה והועלה לדרגת גנרל עם ארבעה כוכבים. ב-1963 התפטר בלחצו של שרל דה גול שלא יכול היה לקבל שגנרל לשעבר של הוורמאכט ישרת בראש נאט"ו.
ב-22 בנובמבר 1984 מת שפיידל בעיר באד הונף, והוא בן 87 שנים.
הרפתקאות פיטר הארנב
הרפתקאות פיטר הארנב (באנגלית: Peter Rabbit, בתרגום חופשי: פיטר הארנב) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית המשודרת בישראל בערוץ הופ! משנת 2014. הסדרה מבוססת על דמויות מספריה של הסופרת ביאטריקס פוטר, המפורסם ביניהן הוא "פיטר הארנב".
עלילה
פיטר הארנב רוצה לגדול ולהיות כמו אביו המנוח, בעזרת יומנו של אביו וחבריו, הוא נחוש להרפתקאות חדשות ומהנות ולהישמר מחיות שרוצות לטרוף אותו ואת חבריו ולהתגנב לגינה של הגנן העצבני מר מקרגור.
פרסי הטלוויזיה של איגוד אמנויות הקולנוע והטלוויזיה 1961
פרסי הטלוויזיה של איגוד אמנויות הקולנוע והטלוויזיה לשנת 1961 היה טקס הענקת פרסי הטלוויזיה הראשון בממלכה המאוחדת. בהמשך נקראו בשם פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה.
Bored
Bored (בעברית: משועממת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש. השיר יצא לאור ב-30 במרץ 2017, על ידי חברות התקליטים דארק-רום רקורדס ואינטרסקופ רקורדס, כסינגל מתוך הפסקול, , של תוכנית הטלוויזיה "13 סיבות".
בארצות הברית קיבל השיר את תואר הזהב על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים.
רקע וכתיבה
השיר בדומה ל-"", "" ו-"Wish You Were Gay" נכתב על ידי ארון פורבס, טים אנדרסון ופיניאס או'קונל שגם הפיק אותו. איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי (ARIA) העניק לשיר את תואר הזהב על מכירות של למעלה מ-35,000 עותקים במדינה.
גאבי (כדורגלן)
פבלו מרטין פאאס גאבירה (בספרדית: Pablo Martín Páez Gavira; נולד ב-5 באוגוסט 2004 בלוס פלאסיוס אי וייפרנקה שבספרד), הידוע בקיצור כגאבי (Gavi) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ברצלונה מהלה ליגה ובנבחרת ספרד. גאבי הוא המופיע והכובש הצעיר ביותר בנבחרת ספרד אי פעם, כאשר שיחק במדיה בגיל 17 ו-62 יום, וכבש את שער הבכורה בגיל 17 ו-304 יום.
קריירת מועדונים
גאבי נולד בלוס פלאסיוס אי וייפרנקה ליד סביליה שבספרד, והחל לשחק כדורגל באקדמיה של ריאל בטיס.
לאחר שהבקיע 96 שערים בקבוצת הנוער של ריאל בטיס, משך גאבי את תשומת הלב של מועדונים כמו ויאריאל, ריאל מדריד ואתלטיקו מדריד. בשנת 2015, בגיל 11, חתם במחלקת הנוער של ברצלונה.
ב-7 בספטמבר 2020 חתם על חוזהו המקצועני הראשון במועדון, והועלה מקבוצת המועדון עד גיל 16 לקבוצת המועדון עד גיל 19.
לאחר שערך שתי הופעות במדי ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, ששיחקה בליגה הספרדית השלישית, הועלה גבי לסגל הקבוצה הראשונה של המועדון על-ידי המאמן רונאלד קומאן למשחקי קדם העונה. בעקבות הופעות טובות שלו במשחקים נגד ז'ימנסטיק טרגונה ונגד ז'ירונה, הוא הועדף בקבוצה הבוגרת על-ידי קומאן על פני ריקי פוץ'.
ב-29 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשהחליף את סרג'י רוברטו בדקה ה-73 בניצחון 2–1 על חטאפה במסגרת המחזור השלישי בלה ליגה לעונת 2021/2022. ב-14 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף את סרחיו בוסקטס בדקה ה-59 בהפסד 0–3 לבאיירן מינכן במסגרת שלב הבתים לעונת 2021/2022.
ב-18 בדצמבר 2021 כבש את שער הבכורה בקבוצה הבוגרת בניצחון 3–2 על אלצ'ה ובכך בגיל 17 ו-135 ימים הפך לשחקן השלישי הצעיר בתולדות ברצלונה שכובש שער בקבוצה הבוגרת.
ב־14 בספטמבר 2022 האריך את חוזהו בברצלונה עד 2026, עם סעיף שחרור של מיליארד אירו.
הוא גר בבית שנקנה בעיירה ליד סיוטאט אספורטיבה ז'ואן גאמפר עם אביו.
קריירה בינלאומית
ב-30 בספטמבר 2021 זומן במפתיע לסגל על ידי מאמן הנבחרת לואיס אנריקה לקראת משחקי הגמר של ליגת האומות 2020/2021. ב-6 באוקטובר, בניצחון 2–1 על בחצי הגמר, פתח גאבי בהרכב בגיל 17 ו-62 ימים בלבד, ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר בתולדות נבחרת ספרד. גם בגמר בהפסד 2–1 מול היה גאבי בהרכב הפותח והוחלף בדקה ה-75. ב-5 ביוני 2022 כבש את שער הבכורה בהופעתו השמינית בנבחרת ספרד, בתיקו 2–2 במשחק החוץ מול במסגרת ליגת האומות. עם שער זה, בגיל 17 ו־304 יום, הפך גאבי לכובש הצעיר ביותר בתולדות נבחרת ספרד, כשהוא שובר את שיאו של חברו לקבוצה אנסו פאטי (17 ו-311 יום).
גאבי נכלל בסגל לטורניר מונדיאל 2022. הוא פתח בהרכב במשחקה הראשון של ספרד במונדיאל, בניצחון 7–0 על, כבש שער ואף נבחר למצטיין המשחק. במשחק זה הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר שמייצג את נבחרת ספרד במונדיאל.