cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיניקית
התנועות
תנועת [i] קצרה הייתה קרובה כנראה בהגייתה ל־[e], כפי שניתן ללמוד מן התעתיקים היווניים μελκ ( melk =מֶלֶךְ, בפיניקית נהגה במקור מִלְכְּ) ו־ γερ ( ger =גֵר), המופיעים לעיתים קרובות יותר מן התעתיקים הנדירים μιλκ ( milk ) ו־ γιρ ( gir ).
הכינויים הפרודים
מערכת הכינויים הפיניקית דומה במידה רבה לזאת הנוהגת בעברית המקראית:
הכינוי למדבר בפיניקית הוא אנכ (ʔanōki*), בדומה ל"אֲנֹכִי" העברי. בפונית מתועד גם הכתיב אנכי (KAI 89:2), המעיד כי בפיניקית, כמו ביתר הלשונות הכנעניות, נעתקה ה־u הסופית של הכינוי ל־i (ʔanāku>ʔanōki*). הכינוי "אני" מתועד בפיניקית פעם אחת בכתובת ארכאית מסרדיניה מסביבות 1200 לפנה"ס.
התנועות הסופיות בכינויים לנוכח (ʔatta*) ולנוכחת (ʔatti*) משוחזרות על סמך השוואה לשפות שמיות אחרות, ואינן מתועדות. לעומת זאת, התנועות בצורות הנסתר (huʔ*) והנסתרת (hiʔ*) מסתמכות על תיעוד. הצורה hu מופיעה במחזה הרומי פוינולוס (943; 946) והצורה "הי" מתועדת בכתיב מלא נאו־פוני (KAI 130:3). כיוון שבכתובות הפיניקיות עדיין נכתבת האל"ף, יש להניח שהיא נהגתה.
ההבדל הבולט ביותר בין מערכת הכינויים הפיניקית לזאת העברית טמון בצורות הנסתרים/ות "המת", כנגד הם/הן שבעברית. הגיית הכינויים הללו אינה מתועדת, ואף היא משוערת בלבד. נראה כי כינויים אלה שימשו במקור לציון הנסתרים ביחסות העקיפות (דאטיב או אקוזטיב) והשתלטו בהמשך גם על כינויי הנושא. בגבלית עתיקה מתועדת גם הצורה "האת" ככינוי לנסתר. ה־t בכינוי זה מקורה אף היא, ככל הנראה, בכינוי האקוזטיבי, ואפשר שהצורה נגזרה ישירות מהכינוי לנסתרים "המת".
הכינויים החבורים
הכינוי למדבר ī-* (בכתב ø), המקביל לכינוי העברי, שימש בפיניקית כאשר הצטרף לשם ביחסת הנומינטיב או האקוזטיב, אך אחרי שם ביחסת הגנטיב שימש הכינוי ya-* (בכתב ־י). השוו, למשל, (=קראתי לגבירתי גבירת גבל ושמעה קולי, KAI 10). הבחנה זאת החלה להתערער כבר בפיניקית, ובכתובות מאוחרות יותר כתוב הכינוי ב־י גם כשהוא חובר לשם ביחסת הנומינטיב. ככל הנראה, בשלב זה כבר השתלט הכינוי ī- על כל המעמדים, והכתיב ביו"ד איננו אלא כתיב מלא.
כינוי הנסתר הרווח בפיניקית סטנדרטית הוא iyu-* (בכתב "־י"), שמקורו ככל הנראה ב־*ihu-, בנשילת הה"א (ihu>*iu>*iyu*). ואולם, לצדו נהג גם הכינוי ō ("ø" בכתב), שמקורו בצורת היסוד ahu-*: ahu>*aw>ō*. גם בנסתרת נהגו שני כינויים שונים, iya-* (iha>*ia>*iya*) ו־ā-*(aha>ā*).
בכתובות גבליות מוצאים עדיין כינויי גוף שלישי הכוללים את ה־h המקורית, למשל אבה (=אביו, ΚΑΙ 1:1, והשוו: "שָֹדֵהוּ", "פִּיהוּ" שבמקרא). ואולם, בכתובות גבליות מאוחרות יותר מתועד גם הכינוי לנסתר ־ו (כנראה iw-*), שמעיד על נשילת הה"א.
כינויי המושא בפיניקית מצטרפים הן לצורות הפועל המפורש הן לצורות המקור המוחלט והנטוי.
כינויי הרמז
לקרוב:
בגבלית מתועדות לצד הצורות הללו גם הצורות:
בכתובות פיניקיות מקפריסין מתועדת גם הצורה אז (באל"ף פרוסתטית) כנגד "ז".
לרחוק: בדומה לעברית, כינויי הרמז לרחוק זהים לכינויים הפרודים בגוף שלישי.
כינויי הזיקה
כינוי הזיקה הרווח בפיניקית סטנדרטית הוא אש (ʔιš*), המקביל ל־ש' הזיקה העברית בתוספת אל"ף פרוסתטית (השוו למילה אשר). בגבלית משמש גם הכינוי ז (zu*), המקביל לכינוי הזיקה "זוּ" המתועד אף הוא במקרא:.
מערכת השם
מערכת השם הפיניקית דומה מאוד לעברית ומקיימת אבחנות במין (זכר ונקבה), במספר (יחיד, רבים ושרידים של זוגי) ובמצב (נפרד או נסמך).
בדומה לעברית, בפיניקית צורן הזכר הוא אפס, וצורת הזכר בנפרד זהה לצורת הנסמך. יוצאים מכלל זה השמות "אב", "אח" ו"פ" (=פֶּה), שצורת הנסמך שלהם הסתיימה בתנועה סופית (והשוו בעברית: "אבי־הכלה"). תנועה זאת הייתה בפיניקית סטנדרטית ū-* בנומינטיב ובאקוזטיב ו־ī-* בגנטיב. בפונית כבר השתלטה התנועה ū- על כלל המעמדים, כפי שבעברית השתלטה תנועת ī-.
הפיניקית קיימה את שני צורני הנקבה הפרוטושמיים at- ו־t-. בניגוד לעברית, השתמרה בפיניקית ה־t של צורן הנקבה at- גם בצורת הנפרד, למשל, "רבת" (=רבה, גבירה), "שנאת" (=שנאה). לעומת זאת, במערכת הפועל נשלה ה־t של סיומת הנסתרת. לאור המעתק a>o גם בתנועות שהוארכו באופן משני, נעתק צורן הנקבה בנפרד מ־at ל־ot. לעומת זאת, בצורת הנסמך הוא נותר ככל הנראה at-.
צורות הזוגי השתמרו בפיניקית ככל הנראה עד אמצע האלף הראשון לפנה"ס לערך. לאחר מכן התייחד השימוש בצורן הזוגי רק למילים מסוימות, כגון איברי הגוף, בדומה לעברית.
צורת הרבים והרבות, הן בנפרד הן בנסמך, זהות לסיומות העבריות.
מכיוון שהפיניקית נכתבה בכתיב חסר, אין לדעת עד איזה שלב התקיימו בה סיומות היחסה, אך יש להניח כי הללו נשלו בשלב יחסית מוקדם, בין המאה ה־9 למאה ה־7 לפנה"ס. עם זאת, קיומם של שני כינויים מובחנים לגוף המדבר, שהאחד מצטרף לשמות בנומינטיב ובאקוזטיב והאחר לשמות ביחסת הגנטיב (ר' לעיל, הכינויים החבורים), מציע כי ייתכן שתנועת הגנטיב השתמרה זמן רב יותר מתנועות היחסה האחרות.
מערכת הפועל
כמו העברית המקראית, מקיימת מערכת הפועל הפיניקית אבחנות של זמן/אספקט ואבחנות של מודוס. בפיניקית קיימים שלושה מודוסים: אינדיקטיבי, לא־אינדיקטיבי וציווי. כמו בעברית, גם בפיניקית היטשטשה ההבחנה בין המודוס האינדיקטיבי ללא־אינדיקטיבי במרבית הצורות, אך בניגוד לעברית, קיימה הפיניקית הבחנה סדירה בין שתי הצורות בנטיית הנוכחים והנסתרים. סיומת הנוכחים והנסתרים במודוס האינדיקטיבי היא ūn- ("־נ" בכתב) ואילו במודוס הלא־אינדיקטיבי הסיומת היא ū- ("ø" בכתב). גם במקרא מתועדות צורות יִקְטֹל בנו"ן סופית, המקבילות לצורות האינדיקטיביות בפיניקית (למשל, "יִרְגָּזוּן", שמ' טו יד), אך הללו מופיעות רק ברבדים הארכאיים של המקרא ואינן נבדלות בהוראתן מהצורות המסתיימות בתנועה.
הבניינים
בפיניקית, כבעברית, קיימים שבעה בניינים עיקריים: קל, נפעל, פיעל, פועל, יתפעל, יפעיל, יופעל. בניין "יתפעל", המקביל ל"התפעל" העברי, מתועד בפונית בלבד. בגבלית עתיקה מתועדות כמה צורות שנהוג לזהותן כצורות השקולות בבניין יתפעל (המשקל הרפלקסיבי של בניין קל (GT), המקביל לבניין אתְפְּעֵל בארמית).
בניין קל. כמו בעברית, גם בפיניקית משמש הבניין לציון פעלים יוצאים (כגון "פעל" = עשה) ועומדים ("שכב" = שכב). הגזע של בניין קל בנטיית הסופיות היה qatol (כנגד qatal העברית). ה־a השנייה בצורות היסוד qatal* התארכה בהשפעת הטעם, ולאחר מכן נעתקה ל־ō (qatal>*qa'tāl>qa'tōl'*). על מעתק זה מעידים תעתיקים כגון ιαθων (yatōn, = נָתַן), ; ναδωρ (nadōr = נָדַר, KAI 175.3). יש להניח שבפיניקית, כבשפות שמיות אחרות, התקיימו בבניין קל לצד המשקל הנפוץ הטרנזיטיבי qatal גם המשקלים הסטטיביים qatil (כבעברית: יָשֵן) ו־qatul (כבעברית: יָכֹל), אך בהיעדר תעתיקים של צורות כאלה, לא ניתן לקבוע זאת בוודאות. צורת הפועל בנטיית התחיליות הייתה yiqtul. כמו בעברית, תנועת האית"ן הייתה בדרך כלל i. תנועת עה"פ הייתה u (בדומה ל"יִשְמֹר" העברי), כפי שניתן ללמוד מן התעתיק המאוחר ythmum (="אשְלים") המופיע במחזה הרומי פוינולוס. עם זאת, נראה שהתקיימו גם צורות במשקל yiqtal, בתנועת a בעה"פ (בדומה ל"יִלְמַד" העברי), כפי שעולה מן התעתיק timlacun (=תִּמְלְכוּ), אף הוא מפוינולוס. u הייתה תנועת עה"פ גם בצורת המקור הנטוי liqtul, כפי שעולה מן התעתיק הלטיני liful, "לעשות (לפעול)". על צורת הבינוני הפעיל qōtel מלמדים תעתיקים כגון oζερβαλος (ozerbalos, עוֹזֵר־בַּעַל); duber (דוֹבֵר, פוינולוס 944). צורת הבינוני הסביל שנויה במחלוקת. יש הטוענים כי צורתו הייתה זהה לצורה העברית, qatūl, בהתבסס על התעתיק sebuim (כנראה זְבוּחִים). אחרים גורסים כי הצורה הייתה זהה לצורה הארמית, qatīl, על בסיס הכתיב הפוני בעריך (=בָּרוּךְ) ותעתיקי השמות baric (=בָּרוּךְ) ו־baricbal (=בָּרוּךְ־בַּעַל). שאלת קיומה של צורת סביל פנימי בבניין קל (בדומה לצורות מקראיות מעין טׁרַף, בר' לז לג) שנויה במחלוקת, אך קיימות מספר צורות בעלות משמעות פסיבית שהוצע לנתחן כצורות סביל פנימי של בניין קל. למשל, התעתיק הלטיני בפוינולוס gunebte (=גֻּנַּבְתִּי).
נפעל. כמו בעברית, נפעל מתפקד כבניין הסביל של בניין קל. לדוגמה: "נגזלת" (=נִגְזַלְתִּי, KAI 14.12), "ואל יקבר בקבר" (=ולא יִקָּבְרוּ בקבר, KAI 14.8). אופן ההגייה של צורות בבניין זה משוחזר על פי העברית. עם זאת, בכתובות אל־עמארנה מתועדות עדיין צורות בתנועת a אחרי ה־n (למשל, n(a)-aq-ṣap-ti, = נִקְצַפְתִּי, הִתְרַגַּזְתִּי), כך שאין לשלול את האפשרות שבפיניקית השתמרה תנועה זאת ולא נעתקה ל־i כבעברית.
פיעל ופועל. צורתו של הבניין הדגוש הפעיל בנטיית הסופיות הייתה qittel/qittil, כפי שעולה מכתיבים פוניים מלאים כגון "חידש" (=חִדֵּש; KAI 138:6), "טינא" (=הקים; KAI 119:2) ומן התעתיק היווני לשם אשמנשלם (Έσυμσελήμου, ="אשמן שילם", KAI 59:1). צורת הבינוני שנויה במחלוקת. התעתיק היווני μηρρη (merre, =מְאָרֵחַ; KAI 66:1) מציע שהצורה הייתה meqettel*, ובהתאם, יש להניח שתנועת e אחרי פה"פ התקיימה גם בנטיית התחיליות (yeqettel*). ואולם, ייתכן שבצורה μηρρη התקבלה תנועת ה־e כתוצאה מהיאלמות האל"ף וכי צורת היסוד הייתה meqattel* (məʔarreḥ>merreḥ*). יתר הצורות משוחזרות על פי העברית.
יתפעל. הבניין הרפלקסיבי של הסדרה הדגושה איננו מתועד בפיניקית. הוא מופיע בוודאות פעם אחת בלבד בכתובת נאו־פונית מאוחרת בצורה התקדש (=הִתְקַדֵּשׁ, KAI 138:1). יש להדגיש כי הה"א בצורה זאת אינה מעידה על העיצור h דווקא, אלא מסמנת את קיומה של תנועה תחילית, כמקובל באורתוגרפיה הנאו־פונית. עם זאת, השחזור יתפעל, ב־y תחילית, איננו מבוסס על תיעוד, אלא על השוואה לתהליך שחל בבניין הגרימה יפעיל (שבו נעתקה ה־h ל־y בהשפעת התנועה i, ור' להלן). לפיכך, לא ניתן לשלול את אפשרות קיומה של h תחילית בבניין זה.
יפעיל. התחילית של בניין הגרימה בפיניקית היא y, בניגוד ל־h הנוהגת בעברית ובשפות שמיות אחרות. למשל, יקדשת (=הִקְדַשְׁתִּי, KAI 43:9), ינח (=הִנִּיחַ, KAI 58). ככל הנראה נעתקה ה־h ל־y בהשפעת התנועה i הסמוכה לה (hiqtil>*yiqtil*). בנטיית התחיליות נשמטה התחילית, כמו בעברית, למשל ישחת (=יַשְׁחִית, KAI 24:15); יסף (יוסיף, KAI 10:11). לעומת זאת, בצורת המקור המוחלט השתמרה התחילית: ירחב (הַרְחֵב, KAI 26:4). בצורות המקור הנטוי מתועדות צורות המשמרות את ה־y התחילית (לירחי, לְשַמְּחוֹ, שורש רו"ח) וצורות שבהן ה־y נשמטה (לשבתי, לְהַשְבִּיתָה; לסיר, לְהָסִיר).
יפתעל. בכתובת אחירם מגבל מופיעות שתי צורות בבניין זה, המשמש כבניין הרפלקסיבי של בניין קל. ה־ת' של הבניין היא תוכית ולא תחילית: תהתפכ (=תִּתְהַפֵּךְ, KAI 1:2), תחתסף (=תִּשָּבֵר?, שם). הבניין קיים גם במואבית, על־פי מצבת מישע (שו' 11, 15: ואלתחם, שו' 19: בהלתחמה, שו' 32: הלתחם (בציווי)).
נטיית הגופים
גוף ראשון. הכינוי החבוי למדבר (בכתב: ת) היה ti- כבעברית, כפי שעולה מכתיבים פוניים מלאים מעין כעתבתי (=כָּתַבְתִּי, KAI 145:6). הכתיב המלא הנאו־פוני "כנא" (kannu*=הַיִינוּ) מציע שהכינוי למדברים (בכתב: נ) היה nu- בדומה לעברית (ה־"א" היא אם קריאה המציינת בדרך כלל תנועות ממין o).
גוף שני. העדות היחידה לסיומת הנוכח ta- היא התעתיק הלטיני iadata (=יָדַעְתָּ, פוינולוס 1017). הכינוי החבוי לנוכחת איננו מתועד. ייתכן ששימר את התנועה הסופית (ti-), ואפשר שהתנועה נשלה, כמו בעברית המקראית (t-). התעתיק המסופק sycartim (=זְכַרְתֶּם? פוינולוס 1023) הוא העדות היחידה לתנועה של סיומת הנוכחים (בכתב: תם). לסיומת הנוכחות אין תיעוד.
גוף שלישי. בניגוד למערכת השם, במערכת הפועל נשלה הסיומת t- בכינוי לנסתרת גם בפיניקית: שמע (=שָמְעָה, KAI 10:8). לאור המעתק ā>ō בהברה מוטעמת, יש לשער שהצורה הסתיימה בתנועת o (qatalat>qatalā>qatalo).
צורת הנסתרים הייתה qatalu, כפי שמלמדים הכתיב הנאו־פוני "פעלא" (KAI 130:5) והתעתיק הרומי felu, המייצגים שניהם את המילה "פעלו" (=עָשׂוּ).
תווית היידוע
תווית היידוע בפיניקית הייתה ה (ha*) והצטרפה לתחילת השם שאותו היא מיידעת. העדות הראשונה לשימוש בתווית היידוע בפיניקית מצויה בטקסט מגבל המתוארך למאה ה־10 לפנה"ס לערך: (=כל חורבות הבתים האלה, KAI 4:2), אך השימוש בה נותר בלתי סדיר גם ברבדים המאוחרים של השפה.
בפונית ה־h של התווית לא נהגתה עוד, והיא בוטאה כתנועה בלבד או כתנועה שלפניה סותם סדקי (ʔ). הכתיבים הפוניים שכוללים ה"א הם ככל הנראה כתיבים היסטוריים.
תווית המושא
תווית המושא הפיניקית היא אית (ʔiyat*), והיא משמשת לפני שמות מיודעים ומקבילה לתווית העברית "אֵת" ולתווית הארמית "ית". בניגוד לעברית, שבה הזדהתה תווית המושא "את" (בנטייה אוֹתוֹ) עם מילת היחס "את" (בנטייה אִתּוֹ), הפיניקית שימרה את ההבחנה בין שתי המיליות. כנגד תווית המושא "אית" כתובה מילת היחס "את" (שהוראתה "עם", "מ־" או "ל־") בלא יו"ד. עם זאת, בפונית כבר התערערה ההבחנה בין שתי הצורות, ובנאו־פונית מתועדים התעתיקים et ו־yth (=ʔæt*), שמעידים על נשילת ה־y.
בכתובות הפיניקיות הקדומות ביותר (כתובות מלכי גבל וכתובת כילמווה) טרם מופיעה תווית המושא, וייתכן שהדבר מעיד כי בתקופה זאת טרם נשלו בפיניקית סיומות היחסה.
מילות השלילה
מילת השלילה הנפוצה ביותר בפיניקית היא בל, לדוגמה: (=גָבָּר מָלַךְ עַל יאדי וְלֹא עָשָׂה [דבר], KAI 24:2). לצדה משמשות גם המילית אי (, = אל יבקש בו מאומה, כי לא שמו בו מאומה, KAI 14:4–5) והמילית אבל, שמורכבת משתי המיליות הקודמות (, =ואם לא תשים את שמי אתך, KAI 10:13). המילה "לא" אינה מתועדת בפיניקית.
מילת השלילה בציווי ובמשפטי משאלה היא אל כמו בעברית (, =אל, אל תפתח את ארון קבורתי ואל תרגיזני,13:3–4 KAI).
איסטנבול (נפה)
בירת הנפה היא העיר איסטנבול, שמאז שנת 2004, גבולות העיר הם גבולות המחוז.
פרס הרצל (הרצליה)
פרס הרצל הוא פרס המוענק על ידי עיריית הרצליה לאישים בעלי תרומה בולטת בתחום הציונות.
ההיסטוריה של הפרס
מוסד הפרס נוסד בשנת 1974, במלאת 50 שנה להקמת העיר הרצליה, ובשיתוף ההסתדרות הציונית העולמית. באוקטובר 1976 פורסמו בעיתונות מודעות הקוראות להגשת המלצות על מועמדים: יחיד, קבוצה או מפעל שתרמו למעשה הציוני בחמש השנים האחרונות. במהלך שנות ה-70 הוענק הפרס פעמיים:
חידוש מסורת הענקת הפרס
מאז שנת 1979 לא חולק הפרס, אך בשנת 2005, לציון 80 שנה להקמת העיר הרצליה, יזמה ראש העיר יעל גרמן את חידוש מסורת הענקת הפרס. מאז הוענק הפרס לאישים הבאים:
שווי הפרס עומד על 50,000 ש"ח. בראש ועדת הפרס לשנת 2011 עמד תיאודור אור, ובראש הוועדה לשנת 2014 עמדה השופטת בדימוס עדנה בקנשטיין.
פרס הרצל
פרס הרצל הוא שמם של מספר מוסדות הענקת פרסים בארץ ישראל ובעולם.
ליאוניד קרופניק
ליאוניד (ליאו) קרופניק (באוקראינית: Леонід Крупнік; נולד ב-15 ביולי 1979) הוא כדורגלן עבר יהודי אמריקאי-ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
קרופניק נולד בחמלניצקי שבאוקראינה. החל את הקריירה הספורטיבית בגיל שש בהתעמלות מכשירים, דווקא, בעוד שכדורגל היה לא יותר מתחביב. בעודו משחק בשכונה עם חבריו, הבחין בו מאמן של קבוצת כדורגל לילדים והציע לו להצטרף לקבוצה.
כאשר היגרה המשפחה בשנות התשעים לארצות הברית, הצטרף לקבוצת הכדורגל של בית ספר תיכון בסן פרנסיסקו ולאחר מכן לזו של מכללת ברקלי, שם סיים תואר ראשון בעבודה סוציאלית. ב-2002 נבחר כ"תגלית השנה" והיה מבוקש על ידי מספר קבוצות בליגת ה-MLS. הוא נבחר בדראפט על ידי הניו יורק מטרוסטארס והוחתם בקבוצה. פציעה מנעה ממנו מלהמשיך לשחק במטרוסטארס. לאחר שהתאושש ממנה הוא השתלב בקבוצה מן הליגה השנייה בארצות הברית, אותה הוביל לרבע גמר הגביע.
ב-2005 הגיע לישראל יחד עם נבחרת ארצות הברית למשחקי המכביה, אותה הוביל עד לשלב הגמר. אחיו של מאמן הכדורגל ראובן עטר הבחין בו ומסר את התרשמותו החיובית לעטר, מאמן מכבי נתניה דאז, אשר החליט לזמן את השחקן למבחנים בקבוצה. כדי להחתימו היה צורך לשחררו מהחוזה שלו בארצות הברית. בסופו של דבר נפתרו הבעיות והוא הוחתם על ידי נתניה. במעמדו אינו נחשב קרופניק לשחקן זר בישראל, מכיוון שהוא בעל אזרחות כפולה, ישראלית ואמריקאית.
ב-2006 עבר מנתניה למכבי הרצליה, יחד עם המנג'ר עטר. לאחר 5 חודשים במכבי הרצליה בהם גילה יכולת טובה, לאחר שהתחלף המאמן, קרופניק עבר לקבוצת בני סכנין שהייתה בליגה הלאומית, איתה העפיל לליגת העל.
ב-17 ביוני 2008 חתם לשלוש עונות במכבי חיפה, בקיץ 2009 עזב קרופניק לניו יורק רד בולס האמריקאית, לאחר שהבין שמעמדו בחיפה ירד. באמצע עונת חזר קרופניק למכבי נתניה.
ב-5 בפברואר 2013 חתם קרופניק בקבוצת הפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית, במדיה שיחק עד תום העונה. לקראת עונת חתם בקבוצת מכבי אום אל-פחם ובתום העונה ירד עמה לליגה א'.
בקיץ חתם במכבי יפו מליגה א'. לאחר חצי עונה בקבוצה חתם בינואר 2015 בסקציה נס ציונה מאותה הליגה. ב-12 ביוני 2015 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
בית חלקיה
בֵּית חִלְקִיָּה הוא מושב חרדי של פועלי אגודת ישראל באזור הפנימי של השפלה, בתחומי המועצה האזורית נחל שורק ליד המועצה המקומית גדרה. בית חלקיה נמצא כ-75 מטר מעל פני הים.
היישוב משלב בין אורח חיים חרדי לאורח חיים חקלאי. בנושא השמיטה קיבל היישוב על עצמו את הוראות החזון איש.
הקמת היישוב
היישוב הוקם ביום י"ט טבת בשנת ה'תשי"ג, (6 בינואר 1953) על ידי עולים מהונגריה ורומניה. חלקם התגוררו באופן זמני במעברות וחלקם מירושלים.
שם היישוב נגזר מהפסוק: "חֶלְקִי ה' אָמַרְתִּי לִשְׁמֹר דְּבָרֶיךָ". לפי זאב וילנאי השם חלקיה, המובא במקרא כשם פרטי, מסמל את שאיפת המייסדים לחלקה במולדת בעזרת יה.
דת ביישוב
רב ומייסד היישוב היה הרב יוסף הלוי צימרמן (יחד עם חברי אגודת נחליאל ביניהם הרב קלמן שינדלר, אשר היה אף ממייסדיו של שיכון פאג"י בירושלים), בשנת תשע"ו נקראה הכיכר המרכזית במושב על שמו של הרב צימרמן. לאחר פטירתו בשנת תשכ"ג, נערכו בחירות בהשתתפות חברי המושב לתפקיד רב המושב ובהן נבחר הרב שלמה פולק, תלמידו של החזון איש, בוגר ישיבת פוניבז', וחתנו של הרב יהושע סג"ל דייטש. בסוף שנת תשע"ח הוכתר בנו של הרב שלמה פולק, הרב דוד פולק לכהן כרב לצידו.
מוסדות לימוד
בתי הספר ותלמודי התורה בהם מתחנכים ילדי המושב נמצאים ביישוב הסמוך יסודות.
ביישוב ישנם מעונות לגיל הרך וגני ילדים ובנוסף מס' מוסדות לימוד נוספים:
ענפי פרנסה עיקריים
בעבר התבססה כלכלת המושב על חקלאות ומשק. כיום, רוב התושבים עובדים מחוץ למושב ומיעוטם בחקלאות. בתחום החקלאות מקפידים בשמירה על מצוות התלויות בארץ, בכלל זה שמיטה, כלאיים, ערלה. במושב ישנן רפתות וכוורות שהוקמו בשנותיה הראשונות של המועצה. במושב מתגוררים גם אברכים אשר תורתם אומנותם.
במושב שוכן המטה של חברת הקמעונאות החרדית משנת יוסף, וכן המשחטה ממנה משווקת החברה את מוצרי הבשר.
השושלת הממלוכית של דלהי
השושלת הממלוכית (אורדו: خاندان غلاماں), או שושלת ע'ולאם, הייתה שושלת השליטים הראשונה בסולטנות דלהי שבהודו בין 1206 ל-1290. קוטב א-דין אייבכ (באורדו: قطب الدین ایبک), מייסד השושלת, היה עבד טורקי לשעבר משבט אייבאכ, שהתחיל את הקריירה כע'ולאם (غُلاَم, רבים: غلمان - עבדים זרים שנרכשו בצעירותם וחונכו על ברכי האסלאם כקציני צבא ממלוכיים) והגיע לעמדת פיקוד על הצבא ולניהול הטריטוריה של מוחמד מגהור בהודו.
לאחר מותו של מוחמד ע'ורי בשנת 1206 ללא יורש עצר, קוטב א-דין אייבכ נלחם נגד יריביו ותפס את השלטון באימפריה. הוא קבע את עיר הבירה הראשונה שלו בלאהור, ומאוחר יותר בדלהי, שהייתה המקום שבו התחיל לבנות את מתחם קוטאב מינאר בו נמצא מגדל הניצחון קוטוב מינאר.
קוטב א-דין מת באופן פתאומי ב-1210, ומאבק הירושה שהתחולל לאחר מכן הסתיים בניצחונו של שמס אל-דין אלתותמש, שהיה גם הוא עבד ע'למאני לשעבר. אלתותמש התחתן עם בתו של קוטב א-דין אייבכ, וכל הסולטאנים שבאו אחריו (מלבד האחרון) הם צאצאיו, כולל בתו רדיה סלטאנה ששלטה במשך ארבע שנים. הסולטאן ע'יאס אל-דין בלבן, גם הוא עבד ממלוכי לשעבר, שפיקד על הצבא של נאצר א-דין, התנגד למוגולים, ובסופו של דבר זכה בכתר בעצמו. לאחר תקופת שלטונם הקצרה של ע'יאס אל-דין בלבן ונינו, השושלת הממלוכית הודחה על ידי ג'אלאל א-דין פירוז ח'ילג'י משושלת ח'ילג'י, שביססו את עצמם בביהר ובבנגל בתקופת שלטונו של מוחמד מע'ור.
קורט אנגל
קורט סטיבן אנגל (באנגלית: Kurt Steven Angle; נולד ב-9 בדצמבר 1968) הוא מתאבק עבר אמריקאי ואלוף אולימפי, שהופיע במופעי ה-WWE. נחשב לדעת רבים לאחד המתאבקים הגדולים בכל הזמנים.
אנגל נולד בפנסילבניה. הוא נודע בזכות זכייתו במדליית זהב כמתאבק באולימפיאדת אטלנטה (1996), והופעתו בארגון ה-WWE החל משנת 1999. דמותו של אנגל ב-WWE נושאת את שמו ומתייחסת לביוגרפיה האמיתית שלו. יכולותיו מגוונות ביותר בזירה ומחוץ לה, והוא ידוע כמי שמסוגל להיות הכל החל מ'היל' (רע) פחדן ומצחיק-שלא-בכוונה ועד "פייס" (טוב) אינטנסיבי ומטיל אימה. דמותו של אנגל הייתה לאחת הדמויות הפופולריות ביותר ב-WWE ובעולם ההיאבקות וזכתה לשבחים רבים בקרב מגזיני התחום והמעריצים. גלי הפופולריות הרבים השיאו את אנגל להשתתפות במופעים הגדולים והחשובים ביותר של ה-WWE והתסריט זיכה אותו בתארים רבים. מהלכי הסיום של אנגל בזירה הם ה"אנגל סלאם" ו"נעילת הקרסול", בהם השתמש כדי לזכות בכמה מהקרבות החשובים של תקופתו.
ביוגרפיה
אנגל החל את דרכו בספורט ההיאבקות החופשית. במקצוע זה זכה אנגל במדליית זהב באולימפיאדת אטלנטה (1996) והיה לבן ארצו הראשון לעשות כן במשקל בו זכה. לאחר הצלחתו הספורטיבית פנה אנגל להיאבקות מקצוענית ולמופעי הבידור של ה-WWE.
לפני הצטרפותו ל-WWE, אנגל היה מעורב במקרה מפורסם עם ארגון ההיאבקות ECW, המתמחה בקרבות ללא חוקים. אנגל נכח בהקלטות של תוכנית ECW, במהלכה מתאבק אחד "צלב" מתאבק אחר על צלב עטוי בחוטי תיל. אנגל עזב את הבניין, ביטל את תוכניותיו להצטרף ל-ECW וסירב ששמו יוזכר בתוכנית.
בכורה
באוקטובר 1998, אנגל חתם על חוזה עם ה-WWF. הוא התאמן בארגונים קטנים יותר שהיו בבעלות ה-WWF כהכנה לבכורה שלו.
בסופו של דבר, אנגל עשה את הבכורה שלו באירוע סדרת ההישרדות בנובמבר 1999, כשהוא מנצח את שון סטייזיאק. אנגל נשאר בלתי מנוצח למשך כמה שבועות, עד שהפסיד לטאז באירוע הרויאל ראמבל. הדמות של אנגל הייתה של גיבור אמריקני שחושב שהוא מודל לחיקוי. והוא ענד מדליות זהב אולימפיות במהלך הופעותיו. למרות שדמויות כאלו הן בדרך כלל "טובות", אנגל היה שחצן והתנשא מעל הקהל, וכך נהיה ל"רע". אנגל זכה באליפות האירופאית ובאליפות הבין יבשתית בפברואר 2000, והתחיל לקרוא לעצמו "האלוף האירו-יבשתי". הוא הפסיד את שני התארים בקרב משולש ברסלמניה 2000. את התואר הביניבשתי הוא הפסיד לכריס בנואה ואת התואר האירופאי לכריס ג'ריקו.
באמצע שנת 2000, אנגל וחבריו, אדג' וכריסטיאן (שנקראו "צוות ECK") נלחמו מול הצוות Too Cool. אנגל נכנס ליריבות עם חבר Too Cool, ריקישי, כשהוא מנצח אותו בגמר טורניר "מלך הזירה" של שנת 2000. אנגל אז התחיל פיוד עם טריפל H שכלל משולש אהבה בינו ובין אשתו של טריפל H, סטפני מקמהן. אנגל הפסיד לטריפל H באירוע "בלתי נסלח". לאחר מכן, קורט אנגל ניצח את הרוק על אליפות ה-WWF לאחר התערבות מריקישי. אנגל הפך למתאבק הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית ובתואר העולמי. אנגל הגן על התואר שלו בשאר השנה מול הקברן ומול 5 מאתגרים בקרב כלוב.
לאחר שניצח את טריפל H ברויאל ראמבל כדי לשמור על תארו, אנגל הפסיד את התואר לרוק באירוע לאחר מכן. אנגל התחיל יריבות מול כריס בנואה, אותו ניצח ברסלמניה 17, אך הפסיד לבנואה במופע באקלאש בקרב הכנעות אולטימטיבי, כשהוא מפסיד לבנואה בתוצאה 3–4. אנגל ניצח את בנואה חודש לאחר מכן בקרב "הטוב משלושה". בנואה ניצח את אנגל בקרב הראשון, שהיה עם הצמדות בלבד, אך אנגל ניצח את בנואה בקרב השני (קרב עם הכנעות בלבד) ובקרב השלישי (קרב בו המדליות של אנגל היו תלויות מהתקרה) לאחר עזרה מאדג' ומכריסטיאן.
הפלישה
WCW התאחדה עם ECW כדי לפלוש ל-WWF באמצע שנת 2001. אנגל נהיה דמות "טובה" ושיתף פעולה עם סטיב אוסטין כדי לנצח אותם. ביולי, אנגל ואוסטין הנהיגו צוות של חמישה כוכבי WWF מול חמישה כוכבים מ-WCW וECW. אוסטין בגד בצוות ה-WWF והצטרף ל-WCW, וכך הצוות של אנגל הפסיד. אנגל זכה באליפות ה-WCW, אליפות ארצות הברית ואליפות ההארדקור למשך זמן קצר, ואז ניצח את אוסטין בקרב על התואר העולמי במופע "בלתי נסלח". אנגל הפסיד את התואר כעבור 15 ימים בתוכנית RAW. לאחר מכן, אנגל הצטרף ל-WCW בעצמו, אך באירוע "סדרת ההישרדות" אנגל בגד בצוות של WCW ועזר לצוות WWF לנצח. אנגל אמר שהוא היה שתול ב-WCW, ונשאר "רע" בכך שאמר שהוא מי שניצח את WCW.
צוות אנגל
באפריל 2002, אנגל התחיל יריבות עם אדג'. במהלך היריבות, אדג' גרם לקהל לצעוק "You Suck" (בתרגום - "אתה מסריח") לפי קצב המוזיקה של אנגל. במהלך היריבות, אנגל הפסיד לאדג' ואדג' גילח את שיערו של אנגל. אנגל התחיל ללבוש פאה והתחיל להעליב קירחים, מה שהתחיל יריבות בינו ובין האלק הוגאן, אותו אנגל ניצח.
יריבות עם לסנר וגאררו
קורט אנגל התחיל יריבות עם ברוק לסנר. שניהם נלחמו ברסלמניה 19 בקרב שבסופו אנגל הפסיד ללסנר את התואר. לאחר מכן, אנגל עבר ניתוח בצווארו. הניתוח היה מהפכני והפחית את זמן ההחלמה של אנגל משנה לשלושה חודשים. אנגל חזר ביוני אבל כדמות "טובה". קצת לאחר מכן, הוא ניצח את לסנר ואת ביג שואו וזכה באליפות הרביעית שלו. ברוק לסנר תקף את קורט אנגל קצת לאחר מכן. אנגל ניצח את לסנר בסאמרסלאם, אך הפסיד לו את התואר בקרב "איש הברזל" בסמאקדאון. אנגל הנהיג צוות של מתאבקים נגד הצוות של לסנר בסדרת ההישרדות, והצוות שלו ניצח. לאחר מכן אנגל התחיל יריבות מול אדי גאררו לאחר שזה ניצח את לסנר על תואר ה-WWE. אנגל נהיה שוב "רע". לאחר שהפסיד לגאררו ברסלמניה 20, אנגל שוב סבל מבעיות בצוואר ויצא לחופשה קצרה. כדי שיוכל להמשיך להשתתף בתוכניות, אנגל מונה להיות המנכ"ל של סמאקדאון, ונאמר שנפצע לאחר שביג שואו זרק אותו מהבמה. קורט אנגל המשיך את היריבות מול אדי גאררו והתחיל אחת חדשה מול ג'ון סינה. ביולי 2004, אנגל פוטר מתפקידו כמנכ"ל.
בנובמבר 2004, אנגל התחיל לאתגר מעריצים מהקהל להילחם נגדו ולשרוד 3 דקות, כשמי שישרוד יזכה במדליית הזהב של אנגל.
"מכונת ההיאבקות"
בינואר 2005, אנגל השתתף בקרב הרויאל ראמבל של שנת 2005 אבל הודח על ידי שון מייקלס. אנגל חזר לזירה והדיח את מייקלס. אנגל ומייקלס נלחמו ברסלמניה 21, ואנגל ניצח. הקרב נבחר להיות "קרב השנה" של שנת 2005. לאחר שלושה חודשים, אנגל עבר ל-RAW והמשיך את היריבות עם מייקלס, כשהוא מפסיד לו באירוע ביוני. בסתיו של אותה שנה, אנגל נלחם מול אלוף ה-WWE, ג'ון סינה. אנגל הפסיד לו בקרבות על התואר ולא זכה בתואר.
אנגל חזר לסמאקדאון בינואר 2006, שם ניצח בקרב באטל רויאל המכיל 20 אנשים, כאשר הוא זוכה באליפות העולם במשקל כבד והופך ל"טוב". הוא הצליח להגן על תוארו מול מארק הנרי והקברן וברסלמניה 22 הפסיד את התואר לריי מיסטריו בקרב משולש שכלל גם את רנדי אורטון.
אנגל עבר ל-ECW ונלחם בעיקר מול רנדי אורטון. באוגוסט, אנגל שוחרר מה-WWE בעקבות "סיבות אישיות".
על אף שנראה שאנגל יפרוש מעולם ההיאבקות בכלל, הוא חתם חוזה חדש עם המתחרים העיקריים של ה-WWE, ארגון TNA, שם נמשכו מעללי דמותו.
היכל התהילה
באפריל 2017, נבחר אנגל לחבר היכל התהילה של ה-WWE. שבוע לאחר מכן חתם כמנהל של התוכנית Monday Night Raw במקום מיק פולי אשר פוטר חודש לפני.
באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות חזר אנגל להתאבק בזירת ה-WWE לאחר שלא דרך בה מאז עזיבתו בשנת 2006, הוא הצטוות לצמד הנותר מהשילד (סת' רולינס ודין אמברוז) כנגד המיז, שיימוס, סזארו, ברון סטרומן וקיין בקרב חמישה על שלושה, סוג הקרב היה TLC (שולחנות, סולמות וכיסאות). מעשה זה נבע עקב אי כשירותו הרפואית של רומן ריינס לאחר שהאחרון נדבק בווירוס לצד מספר מתאבקים נוספים שגם נדבקו באותו הווירוס. באותו הקרב אנגל וחבריו ניצחו כאשר אנגל, רולינס ואמברוז מבצעים את המהלך הידוע של השילד, הטריפל פאוורבומב, ואנגל מצמיד את המיז לניצחון.
פרישה
ב-11 במרץ 2019, אנגל הודיע שהוא יערוך את קרב הפרישה שלו ברסלמניה 35. עוד אמר שמעתה ועד האירוע הוא יערוך טור פרישה מיוחד, שבו יתאבק נגד הכוכבים העתידיים של הארגון, על מנת לתת להם את הבמה. באותו הערב, הוא גבר על אפולו קרוז. שבוע לאחר מכן, אנגל חשף את יריבו לקרב הפרישה ברסלמניה 35, האיש שחתר תחתיו כדי להדיח אותו מעמדת הג'נרל מנג'ר של Raw, ברון קורבין. באותה התוכנית, הוא ניצח את צ'אד גייבל כתוצאה מהכנעה. ב-25 במרץ בתוכנית Raw, אנגל ניצח את אלוף ארצות הברית, סמואה ג'ו. לילה לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, אנגל התאבק נגד AJ סטיילס בקרב שהסתיים ללא הכרעה בשל תקיפה של רנדי אורטון על סטיילס. באירוע רסלמניה 35, שנערך ב-7 באפריל, אנגל הפסיד לברון קורבין בקרב הפרישה שלו מהיאבקות.
חסידות מאקווא
חסידות מאקאווא היא חצר חסידית, שמרכזה בקריית אתא ושורשיה בעיר מאקו (Makó) שבהונגריה. בראשה עומד הרב שמעון למברגר, ובניגוד לחסידויות האחרות, הוא אינו מכונה אדמו״ר אלא גאב"ד מאקאווא.
לחסידות בתי כנסת גם בבני-ברק, באשדוד, באלעד ובבורו פארק שבארצות הברית.
מייסד השושלת
מייסד השושלת הוא רבי משה פאָרהַאנד, מחבר ספר "אהל משה", שהיה רבה של העיר מאקו וראש ישיבה בעיר, לפי המתכונת של הישיבות החסידויות ההונגריות.
לאחר השואה, ביקשו מרבי מנחם מנדל מרקוביץ לכהן כאדמו"ר, אך הוא סירב.
רבי משה נפטר בי"ז בסיוון תש"ד, בעצם ימי השואה, בעיר בודפשט. לאחר מאמצים הועבר לעירו לקבורה.
הדור השני
לאחר המלחמה חזרו מקצת הניצולים למאקו. הרב משה-נתן-נטע למברגר, שהיה נשוי לנכדתו של רבי משה, הנהיג את הקהילה. עוד בימי סבו שימש דיין בקהילה משנת תרצ"ו, ולאחר השואה שיקם מחדש את הקהילה והישיבה.
חידושי תורתו ותשובותיו ההלכתיות יצאו לאור בספרים "עטרת משה" ו"כלי גולה". את החידושים החל לכתוב כשהיה במחנה טרזיינשטט ועבד שם במאפיית לחם. על התלושים שמסרו לו עובדי המחנה, כדי לקבל את פרוסות הלחם שהוקצבו להם, היה רושם את חידושיו והם היו הבסיס לספריו.
חתניו הם רבי דב בעריש פנט מדעעש רמות, הרב חיים מאיר אנגלרד אב"ד דאברא, הרב משה אושרי, ורבי שלמה גולדמן האדמו"ר מזוויהל.
הדור השלישי
האדמו"ר הנוכחי, רבי שמעון למברגר (מכונה גאב"ד מאקאווא), הוא בנו. בתו של האדמו"ר, שרה לאה, נשואה לרב אהרן מרדכי רוקח, בנו היחיד של האדמו"ר מבעלז.
עם נפילת חומות הגוש המזרחי הקימו חסידי מאקאווא ועד עולמי כדי לשקם את בית הכנסת הגדול של הקהילה במאקו ואת שלושת בתי-הקברות היהודיים בעיר. בראש הוועד עומד הרב דוד מרגלי מבני-ברק. בשנת תשמ"ח נפתח בית-המדרש מחדש. המקום מושך מבקרים וכמעט בכל שבת מתקיימות בו תפילות. האדמו"ר מבקר בו כמה פעמים בשנה, במיוחד ביום ההילולא של בעל 'אהל משה'.
אחיו של רבי שמעון שימשו כרבנים של קהילות החסידות:
ויאצ'סלב יקימוב
קריירה
יקימוב החל להתעניין ברכיבת אופניים בהיותו בן 12, כאשר למד בבית ספר מיוחד לאופניים. במהלך שנות צעירותו הוא התאמן בלנינגרד בלוקומוטיב, ולאחר מכן באקדמיית הספורט הצבאית של ברית המועצות. בתחילת דרכו, כחובבן, הוא ניצח במספר מרוצי כביש פחותי חשיבות. עם זאת, הוא התחרה באותו זמן לעיתים גם באופני מסלול, וב-1988 הוא זכה עם קבוצת רכיבת המרדף הסובייטית במקום הראשון באולימפיאדת סיאול.
יקימוב הפך למקצוען בשנת 1990, עם הצטרפותו לקבוצת פנסוניק. המרוץ הראשון בו זכה היה סירקוויט פרנקו-בלגם באותה שנה. ב-1991 הוא השתתף לראשונה בטור דה פראנס, מרוץ האופניים הגדול בעולם, ואף ניצח בו את הקטע ה-20. בשנה שלאחר מכן הוא זכה באליפות של ציריך. לאחר שלוש שנים בקבוצת פנסוניק, הוא עבר ב-1993 לקבוצת נובמייל, במדיה רכב שנה אחת וזכה בקלאסיקה דה אלמריה. הוא עבר מספר רב של קבוצות לאורך שנותיו הראשונות כמקצוען, והגיע בהן להישגים. ב-1994 הוא זכה בטור דו פונט, מרוץ האופניים הגדול בארצות הברית דאז, וב-1995 סיים בו במקום השני. באותה שנה הוא סיים רביעי במרוץ החד-יומי היוקרתי פריז - רובא.
בשנת 1997 הצטרף יקימוב לקבוצת רשות הדואר האמריקאית, במדיה רכב תחילה במשך שנתיים. הייתה זו התקדמות המפתח הראשונה שלו בקריירה. בשנתו הראשונה בקבוצה הוא זכה באליפות רוסיה במרוצי כביש, ובשנה שלאחריה הוא סיים במקום השני בטור של הולנד. הוא עבר למשך שנה אחת לקבוצת אמקה שיפ, אך לאחר שלא זכה להצלחות רבות, חזר לקבוצת רשות הדואר. במהלך שנת 2000 הוא ניצח במרוץ שלושת הימים של ברוז'-דה פאנה, וכמו כן זכה ב"גרנד פרי אדי מרקס" במשותף עם חבר קבוצתו, לאנס ארמסטרונג.
ב-2001 החליט יקימוב לפרוש מרכיבה. אף על פי כן, הוא חזר לענף ב-2002, ומפתיחת שנה זו התאמן באימונים אינטנסיביים רבים, על מנת שיחזור לכושרו ויוכל להשתתף במרוצים הגדולים. בטור דה פראנס של 2003 יקימוב הצטיין בניצחונה של קבוצת רשות הדואר בקטע הקבוצתי נגד השעון, ולקח חלק חשוב בקטעים המישוריים וההרריים בזכייתו החמישית של לאנס ארמסטרונג במרוץ. ב-2004 הוא נעדר מהטור דה פראנס בשל פציעה, שנגרמה מתאונה במהלך אימון שלו בטקסס.
יקימוב זכה במדליה האולימפית השנייה שלו באולימפיאדת אתונה. הוא סיים במקום השני במרוץ נגד השעון אחרי טיילר המילטון, וזכה במדליית הכסף. המילטון, שזכה במדליית הזהב, נכשל בבדיקת סמים, אך המדליה לא נשללה ממנו בשל תקלה בבדיקת הסמים - הדגימה השנייה בבדיקת הסמים הוקפאה, ועל כן לא היה ניתן להשתמש בה ולהפליל את המילטון. הוועד האולימפי הרוסי ערער על ההחלטה ודרש שמדליית הזהב תוענק ליקימוב, הבקשה נדחתה, אך באוגוסט 2012 נשללה המדליה מהמילטון והוענקה לאקימוב.
ב-2005 קבע יקימוב יחד עם קבוצת דיסקברי צ'אנל (השם החדש של קבוצתו) את התוצאה הטובה בהיסטוריה בקטע הקבוצתי נגד השעון של הטור דה פראנס. בקטע האחרון בטור של 2006 הודיע אקימוב על פרישתו מרכיבה מקצוענית בסוף השנה. היה זה הטור דה פראנס ה-15 שבו יקימוב התחרה וגמר את המרוץ, ובעקבות כך השתווה יקימוב ללוסיין ואן אימפה במקום השני בדירוג ההשתתפויות והסיומים של הטור דה פראנס. בספטמבר 2006 הוא פרש מרכיבה באופן סופי.
לאחר פרישתו נשאר יקימוב בקבוצת דיסקברי כעוזר המאמן הספורטיבי ליוהאן ברוינל. הוא רכב עם רוכבי דיסקברי והדריך אותם באליפות ארצות הברית ב-2006, ובטור של קליפורניה והטור של ג'ורג'יה ב-2007.
ב-2009 הצטרף יקימוב לצוות המקצועי של קבוצת רדיושק ושמש שם כאחד מהמנהלים הספורטיביים של הקבוצה. באוקטובר 2012 מונה כמנהל הכללי של קבוצת האופניים הרוסית קטיושה. בסוף 2016 הוחלף בתפקידו זה על ידי רוכב העבר הפורטוגלי, ז'וזה אזבדו ונבחר לראשות התאחדות האופניים הרוסית.
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1991
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1991 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי מרכז הטניס הלאומי בפארק פלאשינג מדוז. כל המשחקים נערכו על משטח קשה. התחרויות התחילו ב-26 באוגוסט והסתיימו ב-8 בספטמבר. זו הייתה האליפות ה-111 מאז ייסודה.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1990 פיט סמפרס הודח ברבע הגמר. סטפן אדברג נפגש במשחק הגמר עם ג'ים קורייר  וניצח ב-3 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1990 גבריאלה סבטיני הודחה ברבע הגמר. מוניקה סלש נפגשה במשחק הגמר עם מרטינה נברטילובה  וניצחה בשתי מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות צרפת הפתוחה, ואליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מזוג מנצחי תחרות 1990 רק דני ויסר ( דרום אפריקה) השתתף בתחרות. ג'ון פיצג'רלד ואנדרס יאריד  נפגשו במשחק הגמר עם סקוט דייוויס ודייוויד פטא  וניצחו ב-4 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות וימבלדון ובאליפות צרפת הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן דירוג הזוגות החזקות:
מנצחות תחרות 1990 ג'יג'י פרנאנדס ומרטינה נברטילובה הודחו בסיבוב השלישי. פם שרייבר ונטליה זברבה  נפגשו במשחק הגמר עם יאנה נובוטנה   ולריסה סבצ'נקו  וניצחו ב-3 מערכות. באותה שנה הן ניצחו גם באליפות וימבלדון.
תחרות זוגות מעורבים
מנצחי תחרות 1990 אליזבת סמיילי וטוד וודברידג' השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים אחרים. במשחק הגמר הזוג הלא מדורג מנון בולגארף וטום ניסן נפגשו עם ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו ואמיליו סאנצ'ס  וניצחו אותם בשתי מערכות.
ישראל באליפות
בתחרות הגברים לישראל היו מספר נציגים:
גלעד בלום השתתף גם בתחרות לזוגות וצד דוג פלאק מארצות הברית. הם הודחו בסיבוב הראשון.
מארטן סטקלנבורג
מארטן סטקלנבורג (בהולנדית: Maarten Stekelenburg; נולד ב-22 בספטמבר 1982 בהארלם) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים
בתחילת עונת הוביל את אייאקס לזכייה נוספת במגן יוהאן קרויף, אך קבוצתו הודחה כבר בסיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות על ידי פ.צ. קופנהגן. בליגה ההולנדית התמודדה אייאקס עם פ.ס.וו. איינדהובן במאבק צמוד על האליפות, במחזור הסיום ניצחה 0–2 את וילם II, אך ניצחון 1–5 של איינדהובן קבע שוויון נקודות בין הקבוצות (75) והפרש שערים מינימלי לטובת איינדהובן (אייאקס +49, איינדהובן +50) שזכתה באליפות. בגביע ההולנדי אייאקס הפגינה שליטה מוחלטת וזכתה בתואר לאחר ניצחון 7–8 בגמר על א.ז. אלקמאר בדו-קרב בעיטות עונשין.
לאחר עזיבתו של וסלי סניידר בעונת הפך סטקלנבורג לשחקן המוביל של אייאקס יחד עם קלאס יאן הונטלאר והוביל את הקבוצה לזכייה שלישית ברציפות במגן יוהאן קרויף. בהמשך הוביל את קבוצתו לעונה סבירה, כאשר היא מסיימת במקום השני בליגה, אך מודחת כבר בשמינית הגמר של הגביע ההולנדי על ידי ניימכן. בעקבות יכולת אישית טובה במיוחד זכה בתואר "שחקן השנה של אייאקס" לאחר שהועדף על פי הונטלאר שהיה מלך השערים של הקבוצה. בעונה הבאה איבד את מקומו בהרכב לקנת' ורמר הצעיר בעיקר בעקבות מספר פציעות ויכולת חלשה, אך עם מינויו של מרטין יול למאמן אייאקס במאי 2009 שב לעמדת השוער הראשון.
עונת הייתה עונת השיא של סטקלנבורג בקריירה. הוא ספג 20 שערים בלבד ב-33 משחקים וסיים כשוער עם כמות הספיגות הנמוכה בליגה. למרות זאת ואף על פי שאייאקס בהובלתו של לואיס סוארס הייתה קבוצת ההתקפה הטובה בהולנד עם 106 שערים במהלך העונה, הקבוצה סיימה את העונה במקום השני בלבד, כאשר נקודה אחת בלבד מפרידה בינה ובין פ.צ. טוונטה שבמקום הראשון. עם זאת, אייאקס זכתה שוב בגביע הולנדי לאחר ניצחון מרשים על גו אהד איגלס בחצי הגמר (0–6) וניצחון כפול על פיינורד בגמר (0–2, 1-4).
בקיץ 2011 עבר סטקלנבורג לרומא תמורת 6 מיליון אירו. באותה שנה נגד אינטר לוסיו שחקן אינטר בעט בראשו של סטקלנבורג וגרם לו להתעלף אחרי שאיבד הכרה 3 שעות.
ביוני 2013 עבר סטקלנבורג לפולהאם תמורת 4.5 מיליון אירו. באוגוסט 2014 הושאל לקבוצת מונקו. ביוני 2015 הושאל לסאות'המפטון מהפרמייר ליג.
ב-1 ביולי 2016 חתם באברטון, אותה מאמן רונאלד קומאן שאומן תחתיו בסאות'המפטון.
נבחרת לאומית
ב-3 בספטמבר 2004 ערך סטקלנבורג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד בניצחון 0–3 על במשחק ידידות. הוא זומן על ידי מרקו ואן באסטן לסגל הנבחרת למונדיאל 2006, אך לא שיחק אף לא משחק אחד לאחר שאדווין ואן דר סאר נבחר להיות השוער הראשון של הנבחרת. ביורו 2008 שוב תיפקד כשוערה המשני של הולנד ושותף רק במשחק אחד במהלך הטורניר כולו - המשחק השלישי בשלב הבתים נגד שהיה שולי מכיוון שהולנד כבר הבטיחה את מקומה ברבע הגמר.
לאחר פרישתו של ואן דר סאר מהנבחרת בשנת 2008, נבחר סטקלנבורג על ידי מאמן הולנד, בארט ואן מרוויק להיות מחליפו כשוער הראשון של הולנד. במונדיאל 2010 ספג סטקלנבורג שער אחד בלבד בשלושת משחקיה של נבחרתו בשלב הבתים, אותו סיימה הולנד במקום הראשון עם מאזן 0–3. הוא המשיך להפגין יכולת טובה גם בשלבים הבאים נגד בשמינית הגמר,  ברבע הגמר, נגדה הפגין את אחד ממשחקי השיא שלו, כאשר ביצע מספר הצלות מרשימות במיוחד ו בחצי הגמר והוביל את נבחרתו לגמר המונדיאל לראשונה מזה 22 שנים. אף על פי כן, במשחק הגמר נגד, ספג בדקה ה-116 של ההארכה והולנד הפסידה 0–1.
במאי 2021 זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2020, ואף פתח במשחק הפתיחה בו ניצחה נבחרת הולנד 2–3 את אוקראינה.
ג'ון גאווין
ביוגרפיה
נולד בשם ג'ון אנתונר גולנור בלוס אנג'לס. אמו ממקסיקו ואביו ממוצא אירי. הוא למד באוניברסיטת סטנפורד וקיבל תואר בוגר בכלכלה ויחסים באמריקה הלטינית.
ב-1959 שיחק בתפקיד ראשי בסרט חיקוי לחיים לצידן של לנה טרנר וסנדרה די.
ב-1960 שיחק בסרט פסיכו של אלפרד היצ'קוק בתור סם לומיס, בן זוגה של מריון (ג'נט לי). באותה שנה שיחק במותחן "קולות בערפל" לצידה של דוריס דיי וב"ניחוח של סקנדל" לצידה של סופיה לורן.
ב-1961 שיחק שוב עם סנדרה די בקומדיה של פיטר יוסטינוב "רומנוף וג'ולייט" בתור רומנוף, בנו של שגריר ברית המועצות ב"קונקורדיה" שמתאהב בג'ולייט, בתו של שגריר ארצות הברית באותה מדינה. באותה שנה שיחק שוב אתה בסרט "נשיקתה הראשונה של תמי".
באותה שנה שיחק בסרט "ספרטקוס" בתור יוליוס קיסר והסרט "רחוב אחורי" לצדן של סוזן הייוורד וורה מיילס.
ב-1967 שיחק בקומדיה המוזיקלית מילי המודרנית והמתוקה לצידה של ג'ולי אנדרוז.
הוא שיחק גם בטלוויזיה בסדרות כמו ספינת האהבה, "דסטרי", "המופע של דוריס דיי", "מרכז רפואי" ו"אי החלומות".
הנשיא רונלד רייגן מינה אותו לשגריר ארצות הברית במקסיקו בשנים 1981–1986.
שימש כיועץ של המזכיר הכללי של ארגון מדינות אמריקה בשנים 1960–1965.
הוא היה חבר בוועד גילדת שחקני המסך ושימש נשיא הוועד בשנים 1971–1973.
עסקת התפוזים
עסקת התפוזים היא הכינוי הלא רשמי בקרב היסטוריונים להסכם מספר 593 "אודות מכירת רכוש השייך לברית המועצות לממשלת מדינת ישראל" מ-7 באוקטובר 1964. ההסכם נחתם בירושלים על ידי שרת החוץ גולדה מאיר ושר האוצר פנחס ספיר מהצד הישראלי ועל ידי מיכאיל בודרוב, שגריר ברית המועצות בישראל. עסקת החליפין נקראת "עסקת התפוזים" מכיוון שישראל שילמה בטקסטיל ובתפוזים.
היסטוריה
עד 1917 היו בבעלות האימפריה הרוסית, החברה הפלסטינית הפרבוסלבית הקיסרית (IPPO) והמשלחת הרוחנית הרוסית בירושלים, 70 נכסים בארץ הקודש. בשנת 1964, הכריזה ממשלת ברית המועצות על עצמה כ"בעלים יחיד" של חלק גדול מנכסים אלה ומכרה לישראל 22 נכסים בשטח כולל של כ-167,000 מ"ר תמורת 3.5 מיליון לירות ישראליות (4.5 מיליון דולר אמריקני). בין היתר נמכרו בניין הקונסוליה הכללית הרוסית, בית החולים הרוסי, חצר מרינסקי, חצר אליזבטה, חצר ניקולאי וחצר בנימין בירושלים, מתחם סרגיי בנצרת, מספר מגרשים בחיפה, עפולה, עין כרם וכפר כנא.
מבני המיסיון הרוסי, מתחם סרגיי וקתדרלת השילוש הקדוש לא נמכרו. חוקיות העסקה נותרה שנויה במחלוקת, מכיוון שלא ברור אם ברית המועצות הייתה הבעלים החוקיים של המתחם.
בשנים אחרונות מתקיים משא ומתן בין ישראל לרוסיה על העברת הנכסים הללו לבעלות רוסיה.
בראשית ימיה של מדינת ישראל, מכרה ברית המועצות לישראל דלק בתמורה להדרים. אולם בעקבות מלחמת סיני נפסקו העסקאות הללו.
המלחמה האנגלו-רוסית (1807–1812)
הסכם טילזיט
לאחר שנפוליאון בונפרטה הביס את הרוסים בקרב פרידלנד (14 ביוני 1807), חתם הצאר אלכסנדר הראשון על הסכם שלום, המכונה חוזה טילזיט. למרות שההסכם היה די לא פופולרי בחצר הרוסית, לרוסיה לא הייתה ברירה שכן נפוליאון יכול היה לחצות בקלות את נהר ניימן (אז הגבול הרוסי) ולפלוש לרוסיה.
תנאי האמנה חייבו את רוסיה להפסיק את הסחר הימי שלה עם בריטניה הגדולה. סגירה זו הייתה חלק מהמאמצים המתמשכים של נפוליאון לבסס את המערכת הקונטיננטלית, תוך חיזוק הקשרים הכלכליים בין המדינות השונות באירופה בשליטה צרפתית. מטרתו של נפוליאון הייתה לסגור את אחד השווקים החשובים ביותר של בריטניה ובכך לאלץ אותו כלכלית להיכנע.
פעילות צבאית
ב-26 באוקטובר 1807, קיסר רוסיה אלכסנדר הכריז רשמית מלחמה על בריטניה לאחר המתקפה הבריטית על קופנהגן בספטמבר 1807. הוא לא תבע באופן פעיל את המלחמה; במקום זאת, אלכסנדר הגביל את תרומתה של רוסיה לדרישה הברורה לנתק את קשרי הסחר. הבריטים, שהבינו את עמדתו, הגבילו את תגובתם הצבאית להכרזה. עם זאת, היו כמה אירועים בולטים.
מעצר של כלי שיט רוסים
החדשות הרשמיות הגיעו לבריטניה רק ב-2 בדצמבר, אז הכריזו הבריטים על אמברגו על כל כלי השיט הרוסיים בנמלים הבריטיים. כ-70 כלי שיט השתתפו בתפיסת הפריגטה הרוסית ספשניי (Speshnyy) בת 44 תותחים, שעגנה אז בנמל פורטסמות'. באותו זמן נתפסה גם אניית האספקה הרוסית וילהלמינה.
ספשני הפליגה מקרונשטאדט עם השכר עבור השייטת של סגן-אדמירל דמיטרי סניאבין בים התיכון, יחד עם וילהלמינה. וילהלמינה הייתה איטית יותר אך השיגה את ספשניי בפורטסמות'. חלק מהמטען שלהם שנמצא על הסיפון כלל 601,167 דובלונים ספרדים ו-140,197 דוקאטים הולנדים. כתוצאה מכך, הימאים בכל אחת מ-70 כלי השיט הבריטיים בנמל קיבלו 14 שילינג 7½ פני בפרס.
תקרית ליסבון
באוגוסט 1807 נצטווה סניאווין להביא את הצי שלו מהים התיכון אל הים הבלטי, שם כבר החלה מלחמת פינלנד עם שוודיה. הוא הפליג מקורפו ב-19 בספטמבר ולמרות שתכנן להמשיך ישירות לסנקט פטרבורג, מזג האוויר הסוער אילץ אותו למצוא מקלט בנהר הטחו ולהטיל עוגן בליסבון ב-30 באוקטובר. תוך ימים ספורים, ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל ברח למושבה הפורטוגלית של ברזיל והצי המלכותי חסם את ליסבון, ויירט סלופ רוסי כספינת אויב בגלל שהוכרזה המלחמה האנגלו-רוסית. בנובמבר, כוחות צרפתים תחת ה-Duc d'Abrantès השתלטו על ליסבון.
סניאווין, שהוצב בעמדה דיפלומטית עדינה, המשיך להתנהג כדיפלומט. הוא הכריז על עצמו נייטרלי והצליח למנוע את תפיסת ספינותיו. באוגוסט 1808 הביס הדוכס מוולינגטון את הצרפתים בווימאירו, מה שאילץ אותם לעזוב את פורטוגל. שבע ספינות הקו של סניאווין ופריגטה אחת נותרו פנים אל פנים עם חמש עשרה ספינות קו בריטיות ועשר פריגטות. סניאווין שמר על הנייטרליות שלו, ואיים לפוצץ את ספינותיו ולהרוס את ליסבון במקרה של התקפה. בסופו של דבר, הוא חתם על אמנה עם האדמירל סר צ'ארלס קוטון, לפיו הצי המלכותי היה אמור ללוות את השייטת הרוסית ללונדון, כשהרוסים עדיין מניפים את דגליהם. יתרה מכך, סניאווין היה אמור לקבל את הפיקוד העליון על הצי האנגלו-רוסי המשותף (כקצין הבכיר של השניים). שתי ספינות רוסיות (רפאיל וירוסלב) הושארו בליסבון לצורך תיקונים.
ב-31 באוגוסט עזבה השייטת של סניאווין את פורטוגל לפורטסמות'. ב-27 בספטמבר הודיעו לאדמירליות כי כלי שיט של האויב הטילו עוגן בפורטסמות', עם דגלים מונפים, כאילו בימי שלום. הבריטים עצרו את הצי הרוסי בפורטסמות' בתואנות שונות עד שמזג האוויר החורפי הפך את חזרתם לאזור הבלטי לבלתי אפשרית. הבריטים התעקשו כי שייטת סניאווין תפליג לארכנגלסק, אחרת הם יירטו על ידי הצי השוודי הממתין. בשנת 1809, היציאה התעכבה עוד יותר על ידי משלחת וולצ'רן האסונית. לבסוף, ב-5 באוגוסט הורשה הצי הרוסי לעזוב את פורטסמות' לריגה, לשם הגיעו ב-9 בספטמבר 1809.
סכסוך ימי באזור הבלטי
רוסיה גם פלשה לשוודיה, בעלת ברית קרובה לבריטניה הגדולה ב-1808. אבל זה לא היה קשור לבריטניה ולאמנה, מכיוון ששתי המדינות כבר היו מסוכסכות באותה עת. אנשי מלחמה בריטים תמכו בצי השוודי במהלך מלחמת פינלנד והשיגו ניצחונות על הרוסים במפרץ פינלנד ביולי 1808 ובאוגוסט 1809.
במאי 1808 שלחו הבריטים צי בפיקודו של סגן-אדמירל סר ג'יימס סאומארז לאזור הבלטי. הפריגטה הבריטית בעלת 44 תותחים Salsette השתלטה על הספינה הרוסית אופיט ב-23 ביוני 1808 לאחר שהקפטן והצוות שלה התמודדו עם התנגדות הירואית. הפעולה התרחשה מול האי נרגן, המגן על רוואל מהים. האדמירליות הכניסה את אופיט לשירות כ-HMS Baltic.
Centaur ו-Implacable לעומת וסבולוד
ב-9 ביולי יצא הצי הרוסי, בפיקודו של אדמירל פטר חניקוב, מקרונשטאדט. השוודים אספו צי תחת האדמירל השוודי רודולף צדרסטרום, שהיה מורכב מ-11 ספינות קו קרב ו-5 פריגטות באורו ויונגפרוסונד כדי להתנגד להן. ב-16 באוגוסט, סאומארז שלח את Centaur ו-Implacable עם 74 תותחים להצטרף לצי השוודי. הם רדפו אחרי שתי פריגטות רוסיות ב-19 והצטרפו לשוודים למחרת.
ב-22 באוגוסט עבר הצי הרוסי, שהיה מורכב מתשע ספינות הקו, חמש פריגטות גדולות ושש קטנות יותר, מהאנקו כדי לאיים על השוודים. השוודים, עם שתי הספינות הבריטיות, התקבצו באורו, ושלושה ימים לאחר מכן הפליגו לפגוש את הרוסים.
הרוסים והכוח האנגלו-שוודי היו מתאימים למדי, אך הרוסים נסוגו וספינות בעלות הברית עקבו אחריהם. Centaur ו-Implacable היו כלי שיט טובים יותר מהספינות השוודיות ומשכו לאט קדימה, כאשר Implacable צמצמה את הפער אל האנייה הרוסית ה-Vsevolod בעלת 74 תותחים, תחת קפטן דנייל רודנב (או רודנף). בסופו של דבר, ואחרי אבדות כבדות, טבעה וסבולוד. בשנת 1847 העניקה האדמירליות את עיטור השירות הכללי של הצי לטוענים ששרדו (41 לכל כלי) מהפעולה.
סגן-אדמירל סאומרז עם כל השייטת שלו הצטרפו למחרת לשייטת האנגלו-שוודית. לאחר מכן חסמו את השייטת של חאניקוב לכמה חודשים. לאחר שהבריטים והשוודים נטשו את המצור, הצליח הצי הרוסי לחזור לקרונשטאט.
ב-7 וב-8 ביולי 1809 תפסו או השמידו הספינות Prometheus, Implacable, Bellerophon Melpomene סירות תותחים ושיירה מול חצי האי האנקו שבבלטי. בין הכלים שנתפסו היו סירות תותחים רוסיות מס' 5, מס' 10, מס' 13 ומס' 15. בשנת 1847 הנפיקה האדמירליות את אות השירות הכללי של הצי ל-33 תובעים ששרדו מהפעולה.
ב-25 ביולי שבע עשרה סירות משייטת בריטית המורכבת מ-Princess Caroline, Minotaur, Cerberus Prometheus, תקפו משט של ארבע סירות תותחים רוסיות ובריג מול ראש אספו ליד פרדריקשאמן בפינלנד העתיקה, אז חלק מהאימפריה הרוסית. קפטן פורסט מפרומתאוס פיקד על הסירות והצליח ללכוד את סירות התותחים מס' 62, 65 ו-66 ואת אניית התובלה מס' 11. הפעולה הייתה חריפה בכך שהבריטים איבדו 19 הרוגים ו-51 פצועים, והרוסים איבדו 28 הרוגים ו-59 פצועים. בשנת 1847 הנפיקה האדמירליות את מדליית השירות הכללי של הצי ל-35 תובעים ששרדו מהפעולה.
אולם ההצלחות של הצבא הרוסי ביבשה אילצו את שוודיה לחתום על הסכם שלום עם רוסיה בשנת 1809, לפיו, בין היתר, שוודיה העבירה את הדוכסות הגדולה של פינלנד לרוסיה. שוודיה חתמה על הסכם שלום עם צרפת ב-1810 ולאחר מכן הצטרפה רשמית למצור נגד בריטניה כנדרש על ידי המערכת הקונטיננטלית. שוודיה המשיכה לסחור עם בריטניה והצי המלכותי המשיך להשתמש בנמלים שוודיים.
פשיטות ימיות בים ברנץ
המלחמה חפפה, עם הזמן, את מלחמת סירות התותחים נגד דנמרק-נורווגיה, מה שהוביל את הבריטים להרחיב את אמברגו הסחר שלהם למים הרוסים ולגיחות של הצי הבריטי צפונה לים ברנץ. הצי ערך פשיטות על האסוויק והמרפסט ושיבש את סחר פומור, הסחר הנורווגי עם רוסיה.
ביוני 1809 HMS Nyaden השתתפה לפחות בפעולה אחת ואולי שתיים. ראשית, סירותיה ערכו פשיטה לילית על האי קילדין שחיסלה חיל מצב רוסי. סירות ניאדן תפסו גם כ-3–22 ספינות מסחר חופיות בנהר קולה, רבים במעלה הנהר מהעיר הנוכחית מורמנסק. ניאדן גם תפסה כמה אוניות רוסיות אחרות בים כפרס.
ניאדן הייתה ככל הנראה כלי השיט שספינותיו ביולי השתלטו על נמל קתרין, באוסטרוג, או ביישוב המבוצר, של קולה. הבריטים פקדו גם את כל החנויות השייכות לחברת הים הלבן (נוסדה בשנת 1803 בארכנגלסק). ה"טיימס" דיווח כי זו הייתה ההתקשרות הבריטית הראשונה בשטח הרוסי, הידיעה על הפעולות באי קילדין או שהושלמו או התעלמו.
מעורבות הצי הבריטי באזור נמשכה גם בשנת 1811. ב-3 באוגוסט 1810, תפס הבריג Gallant את סנט פיודר. בשנה הבאה, ב-2 בינואר, לכדה גלנט את הפריבטיר הדני Restorateur מול החוף הנורווגי. הרסטורטור היה חמוש בשישה תותחי 12 פאונד והיה לו צוות של 19 איש. ארבעה חודשים לאחר מכן, ב-5 באפריל, תפסה גלנט את ה-Victoria. ב-1 באוגוסט 1811, תפסה הפריגטה Alexandria, שפעלה מחוץ לתחנת ליית', את כלי השיט הרוסיים מיכאיל, איוואן איסאימה וסנט אולף, ואת המטענים שלהם.
תוצאה
אלכסנדר הראשון שמר על רוסיה נייטרלית ככל האפשר במלחמה הצרפתית המתמשכת עם בריטניה. הוא אפשר לרוסים להמשיך בחשאי לסחור עם בריטניה ולא אכף את המצור שנדרש על ידי המערכת הקונטיננטלית. ב-1810 הוציא את רוסיה מהמערכת הקונטיננטלית והמסחר בין בריטניה לרוסיה גדל.
היחסים בין צרפת לרוסיה הלכו והחמירו לאחר 1810. עד 1811, התברר כי נפוליאון אינו עומד לצדו בתנאי הסכם טילזיט. הוא הבטיח סיוע לרוסיה במלחמתה נגד האימפריה העות'מאנית, אך ככל שהמערכה נמשכה, צרפת לא הציעה תמיכה כלל.
עם מלחמה קרובה בין צרפת לרוסיה, אלכסנדר החל להכין את הקרקע באופן דיפלומטי. באפריל 1812 חתמו רוסיה ושוודיה על הסכם להגנה הדדית. חודש לאחר מכן אלכסנדר הבטיח את האגף הדרומי שלו על ידי הסכם בוקרשט (1812), שסיים רשמית את המלחמה נגד האימפריה העות'מאנית.
לאחר שנפוליאון פלש לרוסיה ביוני, חתמו הבריטים והרוסים על חוזה אחד של אורברו ב-18 ביולי 1812; באותו יום ובאותו מקום חתמו הבריטים והשוודים על הסכם אורברו נוסף שסיים את המלחמה האנגלו-שוודית (1810–1812), מלחמה שלא היו בה כיבושים וללא נפגעים.
בוסרון
בוסרון (נקרא לעיתים גם ביוכרון או רועה צרפתי), הוא כלב רועים עתיק, שמקורו במישורי מרכז צרפת.
פול לנז'בן
ביוגרפיה
פול לנז'בן נולד בפריז. הוא למד באקול פוליטכניק לכימיה ופיזיקה ובאקול נורמל סופרייר. לאחר מכן המשיך את לימודיו במעבדת קוונדיש, שבאוניברסיטת קיימברידג', תחת ג'יי ג'יי תומסון. בשנת 1902 החל בכתיבת דוקטורט בסורבון, תחת הנחייתו של פייר קירי, ושנתיים לאחר כך מונה לפרופסור לפיזיקה בקולז' דה פראנס. מאוחר יותר, היה למאהבה של מארי קירי, אלמנתו של מי שהיה המנחה שלו.