cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קולנוע יידיש
סרטים אילמים
בספטמבר 1911 ליווה זמר יהודי בשם א. סמולנסקי הצגת ראינוע קצרה שנערכה במינסק בשיר היידי "א בריוועלע דער מאמען". הייתה זו, ככל הנראה מהתיעוד הקיים, ראשיתו הבוסרית של הקולנוע ביידיש. להקתו של סמולנסקי סבבה בתחום המושב וחזרה על ההצגה פעמים רבות. כבר בינואר 1911 יצאה הפקה של ממש בנושאים יהודיים, "לחיים" (רוסית: Л'хаим), סרטון אילם בן רבע שעה שהוכן באולפני האחים פָּאתֶּה במוסקבה בבימוי של אלכסנדר ארקטוב. הוא הציג סיפור אהבה בעיירה יהודית בתחום המושב, וכתוביות המעבר היו ברוסית. בערך בזמן בו החל סמולנסקי להופיע, ב-22 בספטמבר 1911, ביים הקולנוען היהודי אלכסנדר הרץ את "מאיר יוזפוביץ" בוורשה, שארך פחות מחמש דקות ועסק בצעיר יהודי. בשנים הבאות יצאו כמה סרטים דומים באימפריה הרוסית. ב-1913 יצר הבמאי סידני מ. גולדין (שמואל גולדשטיין), יליד אודסה שהיגר לארצות הברית, שני סרטים אילמים שהתמקדו בקשיי חייהם וברדיפת הממשל הצארי: "ייסורי ישראל" ו"לבבות מדממים." גולדין היה לחלוץ הקולנוע היהודי האילם. ב-1916, בעת מלחמת העולם הראשונה, רשויות הכיבוש הגרמני בפולין התירו ליהודים בוורשה להסריט שני מחזות יידיים ולהציגם. במזרח אירופה התקיימה כל העת פעילות ענפה של הצגות ראינוע מאולתרות בליווי להקות וזמרים ביידיש.
שיא הפעילות
ב-1929 התמקם גולדין בלואר איסט סייד, ניו יורק ונכנס לשותפות עם בעל האולפן ג'וזף זיידן. עד אותה עת היו כל ההפקות ביידיש אילמות, אך באותה שנה הוא ביים את "עד מתי" (באנגלית: The Eternal Prayer), סרט קצר באיכות ירודה מאוד שהיה המדבר הראשון בשפה. הוא יצר עוד כחצי תריסר באותו סגנון, שנעשו בתקציב קטן של 3,000 דולר ליחידה וצילומיהם נמשכו תמיד רק יום אחד. רמתם הייתה כה נחותה עד שאיגוד השחקנים היידי אסר על חבריו להשתתף בהם מחשש שיזיקו לשמו הטוב.
זיידן יצא מהעסק, אך גולדין מצא פטרונים חדשים וב-1931 ביים את "זיין וייב'ס ליובאווניק" (מאהבה של אשתו), מחזמר רומנטי שעלה 20,000 דולר והיה לסרט המדבר באורך מלא הראשון בשפה. על אף הקשיים הכלכליים, הצטרפו גם במאים אחרים לתעשיית הקולנוע היידי המאולתרת-למחצה באמריקה. הסוגה הרווחת בעשור הבא הייתה מלודרמות וקומדיות שנועדו לפנות לקהל הרחב. בברית המועצות, למרות שסרטים בעלי תמות יהודיות אחרים נוצרו בה, הופק לבסוף רק סרט מדבר אחד ביידיש באורך מלא: "נתן בקר פארט אהיים" (נתן בקר שב הביתה) מ-1932. הוא הציג פועל יליד השטעטל שהיגר לאמריקה, התאכזב מהקפיטליזם וחוזר למערכת הסוציאליסטית החדשה. הסרט המדבר הראשון בפולין, המלודרמה "על חטא" בבימוי אלכסנדר מרטן, נעשה רק ב-1935.
בארץ ישראל הופץ ב-1930 לראשונה סרט יידי, "מיין יידישע מאמע" האמריקני בבימוי גולדין. הוא נקלע מיד למאבק של גדוד מגיני השפה על הנחלת העברית. בהקרנת הבכורה ב-27 בספטמבר בקולנוע מוגרבי הושלכו ביצים ממולאות דיו אל המסך. למול מחאה קולנית הגיעו המציגים לפשרה שכללה הסרת כל קטעי הקול והקרנת הסרט כאילם. בעשור הבא עסק יעקב דוידון בדיבוב לעברית של סרטים בשפה באולפני "כרמל פילם", אם כי ספג הפסדים רבים. רק בשנות ה-60 החלו להציג אותם בישראל בשפת המקור.
ב-1936 החל תור הזהב החטוף של קולנוע היידיש, עם יציאתו לאקרנים של "אידל מיטן פידל" בבימוי יוסף גרין, יליד לודז' שהתבסס בניו יורק. צוות ההפקה היה אמריקני ברובו ומולי פיקון כיכבה בתפקיד הראשי, אך הוא צולם בפולין מטעמי חיסכון, העסיק שחקני יידיש מקומיים ובכורתו התקיימה שם. 'אידל' הפך ללהיט עולמי, וכיסה את תקציבו בן 50,000 הדולר עוד בטרם הוקרן בארצות הברית. מלבד הכנסות ניכרות בשתי הארצות הופץ גם במערב אירופה, בדרום אפריקה, באוסטרליה ואף בארץ ישראל, בלוויית דיבוב בעברית. מספר עותקים נשלחו לקהילות בגרמניה הנאצית, בשעה שנאסר על היהודים לבקר בבתי-קולנוע רגילים. גרין הוסיף להיות שם בולט בתעשייה וצילם עוד שלושה סרטים עד סוף שנות השלושים: "פורים שפילער", "א בריוועלע דער מאמען" ו"מאמעלע".
באמריקה הצטרף לגל הבמאי אדגר ג'י. אולמר, יהודי יליד מורביה שהתפרסם כיוצר בי מוביז ונודע ביכולתו למצות את המיטב מתקציבים נמוכים. הוא הוציא ארבעה סרטי יידיש מצליחים בתוך שלוש שנים: "גרינע פעלדער" (שדות ירוקים) מ-1937, "יענקל דער שמיד" (יענקל הנפח) מ-1938, "די קליאַטשע" (סוסתי, בהתבסס על ספרו של מנדלי מוכר ספרים) מ-1939 ו"אמריקאנער שדכן" (שדכן אמריקני) מ-1940. 'שדות ירוקים' – עיבוד למחזהו של פרץ הירשביין שתורגם לעברית כ"ילדי השדה"; העלילה סבה אודות בחור ישיבה מדוכדך המשתקע בין היהודים הפשוטים בכפר בבלארוס ומתאהב בבת המשפחה שאצלה הוא מתגורר – צולם בניו ג'רזי, בתקציב נמוך ובחמישה ימים, ובוים על ידי אולמר ויעקב בן-עמי שימשירין. מיכאל גולדשטיין והלן בוורלי כיכבו בתפקידים הראשיים. הוא היה להצלחה מסחרית עצומה; משקיפים העריכו כי למעלה ממיליון איש צפו בו, אם כי נתוני המכירות לא נאספו בקפידה. "אידל" ו"שדות ירוקים" הם הרווחיים והפופולריים ביותר בתולדות הקולנוע בשפה.
דעיכה
למרות שנראה היה שהתעשייה הצליחה להתבסס, היא התפוגגה באחת עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. סרט היידיש המשמעותי האחרון שנעשה בארצות הברית היה "דער וילנער בעל-הבית'ל" מ-1940 עם משה אוישר. יהודי פולין עמדו בפני השמדה, ובאמריקה קרס מגזר הקולנוע האתני כולו, שסיפק ליושבי שכונות המהגרים הצפופות סרטים בשפות אמם (מאיטלקית וספרדית ועד ערבית וארמנית); זה לא התאושש אחרי 1945 ונעלם כליל עד סוף העשור, עם ההתברגנות והאמריקניזציה של מיליונים. לאחר המלחמה וכליית רוב צרכניה באירופה עמדה התרבות היידית מול טמיעה לשונית מואצת של הדור הצעיר בארצות הברית וברית המועצות, ובאחרונה הצטרפו לכך רדיפות מצד השלטון. ג'וזף זיידן, שניסה להחיות את עסקיו, כתב כי היו לאחרוני הקולנוענים היידים תקוות גדולות לגבי שוק יצוא בישראל, אך אלו לא התממשו "עקב האיסור על שימוש בדיאלוגים בשפה במופעים וחיוב העברית." דווקא בתקופה זו הופק בישראל סרט ראשון בשפה, אך לא לתצרוכת פנים: "דאס געצעלט" (האוהל), סרטון דרמטי לגיוס תרומות בן תשע דקות, נשלח לקהל היהודי בארצות הברית. עוד אחד, "דער טויער איז אפן" (הדלת פתוחה), יצא ב-1959.
ב-1946 הקים שאול גוסקינד את קולקטיב "כינור" בפולין. הוא התמקד בהפקת יומני חדשות ובסרטים תיעודיים ביידיש. ב-1948 ביים נתן גרוס עבור גוסקינד את "אונדזערע קינדער" ו"מיר לעבן-געבליבענע" (אנו שנותרנו בחיים), שני סרטים באורך מלא. הם לא הוקרנו בפולין מעולם עקב צנזורה מהמשטר הקומוניסטי החדש. בהפרש של שבוע זה מזה, ב-21 וב-27 בינואר 1950, יצאו שני סרטי היידיש המסחריים האחרונים בארצות הברית: "גאט, מענטש און טייוועל" (אל, אדם ושטן) ו"ירח דבש בהרי הקטסקיל". ב-1957, לאחר הפסקה ארוכה, הופק סרט תיעודי קצר על תיאטרון היידיש בוורשה, היצירה הקולנועית האחרונה בשפה בפולין.
היידיש לא נעלמה כליל מהקולנוע. ב"רחוב הסטר" מ-1975, שתיאר את קשייהם של מהגרים יהודים בניו יורק, התנהל בה חלק גדול מהדיאלוג. עוד הפקה באורך מלא היא "טרנזיט בריסל" (Bruxelles-transit) הבלגי מ-1982. ב-1983 יצא הסרט היידי הראשון בישראל לתצרוכת פנים, "אז מען גיבט - נעמט מן" (כשנותנים - קח) בבימוי אלפרד שטיינהרדט, וב-1990 הופק "אהבתה האחרונה של לורה אדלר". השפה שימשה בסרטים פופולריים על נושאים יהודיים כמו "כנר על הגג" ו"יענטל". גם בשנות ה-2000 הופקו כמה סרטים קצרים על טהרת השפה: "א געשעפט" מ-2005 שנועד לקהל חרדי בניו יורק, "בית אבי" הישראלי מ-2008 ו"רומיאו ויוליה ביידיש" (Romeo and Juliet in Yiddish) מ-2010. וב-2017 הסרט מנשה.
גמבה אוסקה
גמבה אוסקה (ביפנית: ガンバ大阪; באנגלית: Ganba Ōsaka) הוא קבוצת כדורגל יפנית מהעיר סויטה שבמחוז אוסקה. הקבוצה משחקת בליגת העל היפנית, ואצטדיונה הביתי הוא סויטה סיטי.
גמבה אוסקה הוא מהמועדונים היפניים ההישגיים ביותר, לאחר שזכה במספר תארים מקומיים מהשורה הראשונה, כמו גם בליגת האלופות האסיאתית בשנת 2008.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1980 בשם Matsushita Electric SC על ידי החברה הידועה כיום בשם פנסוניק.
בשנת 2005, המועדון זכה באליפות הראשונה שלו. בליגת האלופות האסיתית בשנת 2006, גמבה אוסקה ניצחה את קבוצת דה נאנג הווייטנאמית בניצחון שיא של 15–0. בגמר הטורניר של שנת 2008 גברה הקבוצה על אדלייד יונייטד האוסטרלית והפכה לקבוצה היפנית החמישית שזוכה בטורניר. בעקבות כך העפילה הקבוצה גם לגביע העולם למועדונים אך הודחה על ידי מנצ'סטר יונייטד, וסיימה במקום השלישי לאחר ניצחון 0–1 על פצ'וקה המקסיקנית.
תארים
אליפות יפן (2)
גביע הקיסר (5)
גביע הליגה היפנית (2)
הסופר קאפ היפני (2)
ליגת האלופות האסיתית (1)
מייגן פולווס
מייגן פולווס (באנגלית: Megan Follows, נולדה ב-14 במרץ 1968) היא שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון קנדית-אמריקאית, המוכרת מתפקידה כאן שרלי במיני סדרה "האסופית" משנת 1985 ושני המשכיה: "אן מהחווה הירוקה" ו"אן מהחווה הירוקה - סיפור ההמשך".
קריירה
תפקידה הראשון כשחקנית היה בגיל תשע, עת הופיעה בתשדיר פרסומת עבור חברת התקשורת "Bell Canada". עד מהרה היא מצאה עבודות משחק נוספות בטלוויזיה הקנדית עד לפריצת הדרך הראשונה שלה כאן שירלי במיני סדרה האסופית משנת 1985. הופעתה זיכתה אותה בשני פרסי ג'מיני בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
בין שאר סדרות הטלוויזיה בהן השתתפה פולווס נמנות עובדות החיים, בגבולות המסתורין, חוק וסדר, ER, רצח במשיכת קולמוס, תיקים באפלה, רפואה שלמה, CSI, CSI: מיאמי, שקר לי, אחים ואחיות, האוס ובמיני סדרה עולם ללא קץ על-פי ספרו של קן פולט.
בשנת 2012 שיחקה בסדרת הדרמה היומית של TeenNick "הוליווד הייטס" בתור בת', אחותה של ליסה.
בשנים 2017-2013 שיחקה בארבע עונות סדרת הטלוויזיה "ממלכה" בתפקיד קטרינה דה מדיצ'י, אימו של פרנסיס (טובי פין רגבו). בשנת 2018 שיחקה בעונה השלישית של סדרת המדע הבדיוני הקנדית "ויינונה ארפ" כמישל גיבסון ארפ, אמא של ויינונה ארפ, אותה מגלמת מלאני סקרופאנו.
בשנת 2020 גילמה את אדית מורילנד בסדרת המדע בדיוני "משפחת אוקטובר" של רשת נטפליקס.
אוטרכט (מחוז)
מחוז אוטרכט (בהולנדית: ) הוא מחוז הממוקם במרכז הולנד. המחוז גובל במזרח עם חלדרלנד, בדרום מערב עם דרום הולנד, בצפון מערב עם צפון הולנד ובצפון עם פלבולנד. בירת המחוז היא אוטרכט, העיר הרביעית בגודלה בהולנד.
לגבולין
לגבולין או לגאבולין (באנגלית: Lagavulin, מבוטא במלעיל) הוא ויסקי סקוטי סינגל מאלט הידוע בטעם כבול ומעושן. זהו ויסקי מהאי איילה, בין הוויסקים הסקוטיים המעושנים והכבוליים ביותר ומאופיין ברמת עישון של כ-35 חלקים למיליון (מעושנים ממנו הם ויסקי לפרויג וארדבג), והוצאות מיוחדות של ברוכלאדי - Bruichladdich).
היסטוריה
ההיסטוריה מראה כי בשנת 1742 התבצעו לפחות 10 שיטות זיקוק לא חוקיות ב-10 מזקקות לפחות, ובמהלך השנים מזקקות אלו התאגדו למזקקה אחת חוקית בשם לגבולין. מזקקת לגבולין נפתחה רשמית כבר בשנת 1816 כשג'ון ג'ונסטון וארצ'יבלד קמפבל הקימו 2 מזקקות באי איילה כאשר לאחת מהם קראו לגבולין, ועם הזמן השם לגבולין השתלט על המזקקה האחרת ששמה לא היה ידוע כמעט. מאוחר יותר במהלך המאה ה-19 מזקקת לגבולין החלה להתחרות עם שכנתה לפרויג ובסופו של דבר השתלטה עלייה, ואדון פיטר מקי (הבעלים של מזקקת לגבולין באותה תקופה) שכר את מזקקת לפרויג לאחר תחרות שיווקית אגרסיבית. רבים טוענים שפיטר מקי ניסה לחקות את הסגנון של מזקקת לפרויג באותה תקופה. אך מכיוון שהכבול ששימש כחומר בעירה להפסקת שלב ההלתתה והמים אשר שימשו למהילת הויסקי לאחר שלב הישון, היו שונים מאלה של לפרויג גם כן התוצאות היו שונות. השם לגבולין קרוי על שם הכפר שבו הוקמו מזקקות הויסקי. כיום המזקקה בבעלות תאגיד דיאג'יו.
המאלט המבוקש לרוב אינו נדיר אך ב-2005–2006 היו תקופות "יובש" בהספקתו כיוון שהדרישה גאתה מאוד, אבל הגברת כמויות הייצור החלה רק בראשית שנות ה-90, ולכן רק ב-2007 ניתן היה למצוא אותו שוב על המדפים. מכיוון שהוא משמש כמרכיב מרכזי בוויסקי רד לייבל, רוב התוצרת מועברת למזקקות ג'וני ווקר כדי להפיק את הרד לייבל, ורק כ-25 - 30% מהתוצרת נמכרת בתור סינגל מאלט לקהל הרחב. המזקקה היא אחת הבודדות על איילה שפעלה ברציפות.
שייח' דיאב 2
שייח' דיאב 2 הוא אתר ארכאולוגי בבקעת הירדן מתקופת הברונזה הקדומה I. מקום האתר על שלוחה בשולי העמק של נחל פצאל, מרוחק קילומטר אחד מערבית ליישוב פצאל. האתר שוכן בקואורדינטות 240,500/661,600 על פי מפת ישראל החדשה. שטחו המשוער של האתר הקדום 15 דונם. המבנים מתפרשים במרכזה ועל מדרונותיה של שלוחה חדה ומשופעת הבנויה סלעים מחבורת יהודה וקרקע אבנית מדברית. המקום התגלה במסגרת סקר הר מנשה בשנת 2000. האתר עתיד להתפרסם בכרך החמישי של הסקר, הצפוי לראות אור בשנת 2011. האתר נחפר בין השנים 2008-2007 על ידי ד"ר שי בר מהמכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה.
החפירות באתר
עד כה נחפרו באתר כ-425 מטרים רבועים בארבעה שטחים. בכל השטחים זוהתה שכבה אחת עיקרית מתקופת הברונזה הקדומה I ב' 3300 לפנה"ס לערך. מפלסי החיים באתר היו, לרוב, על סלע הקירטון ממנו מורכבת השלוחה. על המפלס נמצאו כלים רבים באתרם, ונראה שמתיישבי האתר נהגו לנקות מפלסי חיים קודמים עד הסלע.
סמטאות מפרידות את מכלולי המגורים זה מזה, ורוחבן נע בין 2-1 מטרים. רוחב זה מאפשר תנועה נוחה של בני אדם או בעלי חיים (חמור נושא סלים או טור צאן) בין יחידות המגורים. במרכז השלוחה עוברת סמטה ראשית וממנה מתפצלות סמטאות משניות בין החצרות. רצפת הסמטה, סלע הקירטון הטבעי שאינו מחלחל, יעילה מאוד לניקוז מי גשמים ושופכין.
קשה לדעת, בשלב זה של המחקר, האם היישוב תוכנן מראש או שהמכלולים נבנו זה אחר זה והסמטאות והכיכרות הן תוצר השטחים הפנויים המעטים שנותרו ביניהם.
מכלולי המגורים באתר
במכלול המגורים הבסיסי בשייח' דיאב 2 שני חלקים עיקריים:
הקירות בשייח' דיאב 2 נבנו שתי שורות של אבני שדה בינוניות ומילוי אבנים קטנות יותר ובוץ (עובי הקירות נע בין 90-60 ס"מ) ביניהן. רוב הקירות מתעגלים ולא ישרים (בעיקר בקיר החצר החיצוני של מכלולי המגורים), אך בכל מכלול יש לפחות פינה אחת בזווית של 90 מעלות. לא נמצאה סיבה קונסטרוקטיבית להשארת פינה בזווית כזו והיא איננה נובעת משיקולים טופוגרפיים. הקירות השתמרו לגובה של עד שישה נדבכי אבן (למעלה ממטר), ולאור מפולות האבן הגדולות שנתקלנו בהן במהלך החפירה, נראה שנבנו אבן לכל גובהם. רוחב הקירות מעיד על קומה אחת. חלק מתעלות היסוד של הקירות נחצבו לתוך סלע הקירטון. בחדרים המקורים הרצפות נעשו עפר מהודק, לעיתים בליווי גיר כתוש, כשחלקים מסוימים, שרוצפו אבן, שימשו כנראה למשטחי אחסון, בישול או עבודה. בחצר לא זוהו רצפות ונראה שהסלע הטבעי שימש כרצפה.
אין ספק שיחידות המגורים במכלולים שנחפרו היו מקורות, אך לא נמצאו שרידי חומר אורגני ששימש לקירוי או שרידים אדריכליים לתמיכת גג. העובדה שרוחב חדרי המגורים הוא כמעט אחיד (4 מטרים) מרמזת, אולי, על קירוי בקורות מחומרים אורגניים, כנראה עץ.
ממצא קרמי
בממצא הקרמי בולטים בעיקר הקנקנים והקנקנים הפערורים ולאחריהם הקערות. שכיחים פחות הקנקנים הפיטסים, הקנקניות והקדרות. חלק זעיר מהמכלול הקרמי היה מחופה ושכיח יותר העיטור הפלסטי. שכיחה בעיקר חריטה אלכסונית בקרבת השפה, פס עיבוי פלסטי על קנקנים ועיטורים דמויי חבל.
ממצא צור
מכלול הצור כולל 982 פריטים. בולטת העדות לקיום תעשייה מקומית באתר ולא שימוש אקראי בצור.
הכלים הדומיננטיים היו כלי המלאכה (34.9%) וכלי הקציר (32.5%). ואילו המגרדים (9.6%) וכלי החיתוך והביתור (9.6%) היו מעטים יחסית. להבי המגל שנמצאו יוצרו מחומר גלם חום בהיר באיכות טובה, בטכנולוגיה כנענית שדורשת מיומנות וחומר גלם מתאים. בשליש מהלהבים נמצא ברק בשני הצדדים, סימן להיפוכם בניצב כאשר צד אחד הפך לקהה, שיטה המקובלת בברונזה הקדומה.
ממצא אבן
מכלול כלי האבן מהאתר כולל כ-40 חפצי אבן ששימשו לייצור ולתעשייה. מרבית הפריטים יוצרו מאבן גיר ומיעוטם מבזלת או אבן חול נובית. הכלים העיקריים הם משקולות נול, אגנים רדודים, מקבות ובעיקר אבני שחיקה (שכבים ורכבים). כן ראוי לציון חלק תחתון של אובניים לייצור קרמיקה.
ממצא פאונה
מהמסקנות עולה כלכלה המבוססת על עזים וכבשים, חזיר ובקר; שחיטה באתר בגיל צעיר, כנראה לבשר והופעה של בהמות ששימשו למשא ולעבודה.
זוהר סלע
זוהר סלע (נולד ב-25 במאי 1960) הוא עורך קולנוע וטלוויזיה ישראלי. זוכה פרס אופיר 2007 על עריכת הסרט "בופור".
ביוגרפיה
זוהר סלע הוא המייסד של אולפן הקולנוע להפקת סרטים "עין השופט הפקות". בשנת 1984 ערך את הסרט "לחץ". באותה שנה ערך את סרט הטלוויזיה "אריות בירושלים" ששודר בערוץ הראשון. בשנת 1985 ערך את הסרט "קוקו בן 19", בבימויו של דני ורטה. בשנת 1986 ערך את הסרט "אוונטי פופולו", בכיכובם של סלים דאו וסוהיל חדאד.
בשנת 1989 ערך את הסרט "המיועד", בו כיכבו שולי רנד ורונית אלקבץ, ובשנת 1990 ערך את הסרט "הלם קרב". ב-1992 ערך את סרטו של אסי דיין "החיים על פי אגפא", בו כיכבו גילה אלמגור, שולי רנד, שרון אלכסנדר ועוד. בשנת 1994 ערך את הסרט "שירת הסירנה". בשנת 1995 ערך את הסרט "שמיכה חשמלית ושמה משה", קומדיה שחורה ואקזיסטנציאליסטית. בשנת 1996 ערך את הסרט "זיכרון דברים", המבוסס על ספרו של יעקב שבתאי. באותה שנה ערך את הסרטים "מרקו פולו: הפרק האחרון", סוף המשחק" ו"לילה לבן".
בשנת 1997 ערך סרט נוסף בבימויו של אסי דיין, "מר באום". באותה שנה ערך את הסרט "מינוטאור", בו כיכבו דן תורג'מן ומילי אביטל. ב-1998 ערך את הסרט "חתולות הרעם". בשנת 1999 ערך את הסרט "חובו של אהרון כהן". בשנת 2000 ערך את הסרט אודות המוניטין לבמאי והמפיק יורם כסלו. בשנת 2004 ערך את הסרט "הבשורה על פי אלוהים". בשנת 2007 זכה בפרס אופיר על עריכת הסרט "בופור". בשנת 2010 ערך את "כבוד", וכן את הסרט הדקומנטרי שהוצג בקולנוע  "ארץ בראשית" ואת סרט הקולנוע "אנדנטה". בשנת 2011 עורך את הסרט "וביום השלישי", וכן ערך את הסדרה "הכבוד של מרציאנו" בערוץ 10. בשנת 2012 ערך את הסרט "ד"ר פומרנץ" סרטו האחרון של אסי דיין. באותה שנה ערך גם את הסרט "שרקייה". בשנת 2013 עורך את הסרט "לוויה בצהריים", המבוסס על הספר "לוויה בצהריים" שכתב ישעיהו קורן בשנת 1974.
פרסים
פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר לשנת 2007 על עריכתו בסרט "בופור".
גיא מירון
גיא מירון (נולד ב-20 בדצמבר 1966) הוא פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה הפתוחה וראש המרכז לחקר יהדות גרמניה בתקופת השואה במכון הבין-לאומי לחקר השואה ביד ושם. מאז אוקטובר 2019 הוא מכהן כמשנה לנשיאה לעניינים אקדמיים באוניברסיטה הפתוחה.
מירון מתמחה בתולדות היהודים בגרמניה במאות התשע עשרה והעשרים תוך התמקדות בתקופת רפובליקת ויימאר ובתקופה הנאצית. בנוסף עסק גם ביהדות הונגריה בתקופות אלה. מחקריו עוסקים במגוון היבטים של זהות וזיכרון, בשאלות של דימויי היהודים ובסוגיות היסטוריוגרפיות.
ביוגרפיה
באוקטובר 2003 מונה כמרצה בכיר לתולדות עם ישראל במכון שכטר למדעי היהדות בירושלים, שם שימש בין 2005 ל־2008 כדיקן. בשנת 2009 מונה כפרופסור חבר במכון שכטר. באוקטובר 2014 מונה כחבר סגל במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה וקודם לדרגת פרופסור מן המניין.
מאז 1991 מילא תפקידים שונים ביד ושם. בין השאר עסק שם בניהול הסמינרים הבינלאומיים למחנכים באנגלית ובגרמנית, בפיתוח חומרי לימוד בתחום השואה, בעריכת כתב העת "בשביל הזיכרון" ובעריכת האנציקלופדיה לתולדות הגטאות שיצאה לאור באנגלית. מאז 2012 משמש כראש המרכז לחקר יהדות גרמניה בתקופת השואה במסגרת המכון הבין-לאומי לחקר השואה ביד ושם.
משם לכאן בגוף ראשון – זכרונותיהם של יוצאי גרמניה בישראל
ספר זה, שמבוסס על עבודת הדוקטור של מירון ויצא לאור בשנת תשס"ה בהוצאת מאגנס והמרכז להיסטוריה גרמנית על שם ר' קבנר באוניברסיטה העברית מבוסס על עיון וניתוח של כמה עשרות חיבורים אוטוביוגרפיים שנכתבו על ידי יוצאי גרמניה בישראל. על ידי בחינת דפוסי הזיכרון האישיים של יוצאי גרמניה נחשפות ומנותחות בספר פניה המגוונים של תודעתם העצמית ומוארות בעיות זהותם כיחידים וכקבוצה המחפשת את מקומה בתוך החברה הישראלית המתגבשת. בנוסף המחקר משווה את החיבורים שנכתבו בארץ ישראל ובמדינת ישראל (בהם האוטוביוגרפיה של שלמה רילף) למגוון חיבורים שנכתבו על ידי יהודים גרמנים שהיגרו לארצות הברית או שבו לחיות בגרמניה.
בסתיו ימי האמנציפציה זיכרון היסטורי ודימויי עבר ביהדות האירופית תחת איום הפשיזם: גרמניה, צרפת, הונגריה
ספר זה שיצא לאור במהדורות עברית (הוצאת מרכז זלמן שזר, תשע"א) ואנגלית (Wayne State University Press, Detroit, 2011) עוסק בדפוסי זיכרון העבר והפוליטיקה של עיצוב הזיכרון בשלוש קהילות יהודיות באירופה בשנים שבהן הועמדו אל מול איומי הפשיזם ושקיעת האמנציפציה. העיון בסוגיה זו מתבסס על קשת רחבה של העיתונות היהודית הקהילתית בת הזמן.
נקודת המוצא למחקר מתבססת על ההבנה שהזהות היהודית המודרנית בגרמניה, צרפת והונגריה עוצבה במידה מכרעת במהלך המאה התשע עשרה על בסיס ערכי האמנציפציה והשתלבות היהודים בתוך מדינת הלאום בה חיו. בכל אחת מהן עוצבו דפוסים של הזדהות יהודית עם מדינת הלאום ותרבותה וגובשו גם באמצעות נרטיב היסטורי שלאמנציפציה ולקידמה היה בו מקום מרכזי.
פרקי הספר עוסקים במגוון הדרכים שבהן התמודדו דוברי הקהילות הללו עם שקיעתה ולעיתים אף שברה של המציאות ההיסטורית שביסוד האמנציפציה והערכים הליברלים שהיו כרוכים בה על ידי שימוש בנרטיבים היסטוריים וסמלי עבר. מטבע הדברים סוגיות אלו הרבו מאוד להעסיק את דוברי היהודים בקהילות אלו – מעל גבי העיתונות, כתבי העת וכן ספרות היסטורית פופולרית. בחינת התמודדותה של כל קהילה עם משבר זה מתייחסת לגיוון הפנימי ולשסעים הפוליטיים הפנימיים שאפיינו אותה ועל רקע ממצאי המחקר שעסק בשאלות ייצוגי העבר בסביבת הרוב הלא יהודית בכל אחת מהמדינות הללו.
יהדות גרמניה – מרחב וזמן
מאז שנת 2012 מתמקד המחקר של מירון בבחינת עולמם של יהודי גרמניה תחת המשטר הנאצי מתוך הפרספקטיבות של מרחב וזמן. מחקר זה הניב עד כה מגוון מאמרים ובקרוב יראה אור ספר שמסכם אותו.
המחקר, שנזקק למגוון תובנות תאורטיות ממדעי החברה והתרבות (פסיכולוגיה סביבתית, גאוגרפיה אנושית, סוציולוגיה של הזמן ועוד), בוחן את "המרחב הנחווה" וה"זמן הנחווה" של יהודי גרמניה בתקופה זו. על בסיס תיעוד הכולל יומנים, התכתבויות, זיכרונות ועיתונות היהודית מאיר המחקר שאלות יסוד סביב יכולתם של היהודים לנקוט ביוזמה פעילה (agency) ולהתמודד על עיצוב תודעתם העצמית. בין השאר הוא עוסק בשאלת עיצובה מחדש של חוויית המרחב הציבורי, בהתמודדות עם חוויית ההסתגרות בבית, בארגון מחדש של מעגל הזמן אל לוח השנה הנאצי ואת המתח בין חוויות של המתנה וזמן עומד לזמן מואץ ודוהר.
מחקרים נוספים
מירון עוסק גם בחקר יהדות הונגריה, חלק מפרסומיו בנושא הם בשיתוף פעולה בין חוקרת הספרות היהודית הונגרית ד"ר אנה סלאי. בין השאר שיתפו השניים פעולה בתרגום חיבורו של המדינאי ההונגרי יוסף אוטווש "על האמנציפציה של היהודים" (פורסם בהונגרית ב־1840, יצא לאור בתרגום עברי בהוצאת מרכז דינור) ובעריכת פרסום של קובץ המקורות על זהות יהודית בהונגריה: "יהודים על פרשת דרכים – שיח הזהות היהודית בהונגריה בין משבר להתחדשות" (הוצאת אוניברסיטת בר-אילן).
בשנת תש"פ שימש מירון כעורך שותף עם ד"ר סקוט אורי מאוניברסיטת תל אביב בפרסום קובץ המאמרים "אנטישמיות: בין מושג היסטורי לשיח ציבורי" שיצא לאור כשנתון במסגרת כתב העת ציון. הקובץ, בו נטלו חלק יותר מעשרים חוקרות וחוקרים, כולל מאמרים העוסקים בעת העתיקה ובימי הביניים, דיונים על מקומה של האנטישמיות במחקר ובזיכרון של השואה ועיונים מקוריים על תופעות של אנטישמיות בעת החדשה עד ימינו אלה.
דאגלס DC-7
דאגלס DC-7 (באנגלית: Douglas DC-7) הוא מטוס נוסעים צר-גוף בעל ארבע מנועי מדחף תוצרת דאגלס איירקראפט קומפני, המטוס יוצר בין השנים 1953-1958, והוא היה המטוס האחרון מתוצרת דאגלס בו השתמשו במנועי מדחף.
דגל צי הסוחר הישראלי
דגל צי הסוחר הישראלי הוא דגלה הימי האזרחי של ישראל. זהו דגל רשמי המונף על כלי שיט אזרחיים הרשומים בישראל (צי הסוחר הישראלי). הדגל הוא דגל תכלת כהה עם סגלגל לבן קרוב לתורן ובתוכו מגן דוד כחול.
דאגלס DC-7
בסה"כ נבנו 338 מטוסים מדגם זה.
דגל צי הסוחר הישראלי
מעמד חוקי
הדגל אושר ב-21 במאי 1948. מעמדו הרשמי של דגל הצי המסחרי מעוגן ב"חוק הספנות (כלי שיט), תש"ך-1960" אשר המשיך את "פקודת אניות (לאומיות ודגל), תש"ח-1948". הפקודה והחוק ציינו את שיוכו הלאומי של כלי השיט המניף את הדגל כישראלית וכמו כן את חובת ההנפה של הדגל בכניסה וביציאה מנמלי ישראל ומנמלים זרים או על פי דרישת כלי שיט של חיל הים הישראלי או משטרת ישראל.
עיצובו של הדגל
על פי התוספת לחוק הספנות:
דאגלס DC-7
פיתוח
בשנת 1945 הזמינה פאן אמריקן מדאגלס גרסה אזרחית למטוס הצבאי C-74 גלובמאסטר אף הוא תוצרת דאגלס, מספר חודשים לאחר מכן ביטלה פאן אמריקן את הזמנתה, אך בשנת 1950 חודש הפרויקט לפי מפרט של אמריקן איירליינס, שדרשה בין היתר מטוס שיוכל לטוס מחוף לחוף ללא הפסקה.
דגל צי הסוחר הישראלי
דגל צי הסוחר של פלשתינה תחת המנדט הבריטי
עם תחילתו של המנדט הבריטי בשנת 1920 נוצר הצורך לתקנן דגל ייחודי לספינות צי סוחר הרשומות בפלשתינה-א"י וב-16 בדצמבר 1927 נכנסה לתוקפה תקנה 917 המחייבת ספינות ואוניות הרשומות בפלשתינה-א"י (בנמל יפו, שהיה הנמל הפעיל היחיד עד נובמבר 1933, עת נפתח נמל חיפה) להניף דגל צי סוחר של "פלשתינה תחת המנדט הבריטי". אוניות שהיו רשומות בנמלים זרים הניפו דגלי מדינת נמל הבית שלהן, גם אם היו בבעלות חברות עבריות הרשומות בפלשתינה-א"י. אכיפתה של התקנה החלה ככל הנראה רק עם רישומה של האונייה הר כרמל שהייתה בבעלות חברה עברית בשם לויד ימי ארץ ישראלי, בחודש מאי 1935.
עיצובו של דגל צי הסוחר המנדטורי היה נס אדום (דגל אדום עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון) מוטבע בעיגול לבן עם הכיתוב PALESTINE.
דאגלס DC-7
פיתוח
אב הטיפוס טס במאי 1953 והוא נמסר לאמריקן איירליינס בנובמבר אותה שנה, משך זמן הטיסה של המטוס החדש היה 8 שעות מחוף לחוף.
עם כניסתם לשירות של מטוסי הסילון, בוטלו הזמנות רבות למטוס וחברת דאגלס הפסיקה את יצורו בשנת 1958.
גרסאות
למטוס שלוש גרסאות עיקריות:
מפעילים
בין החברות שהפעילו את המטוס: סבנה, סקנדינביאן איירליינס, אליטליה, רויאל ג'ורדניאן, מקסיקנה, KLM, סוויסאייר, סאות' אפריקן איירווייז, דלתא איירליינס, אמריקן איירליינס, איראן אייר, פאן אמריקן, ויונייטד איירליינס.
דגל צי הסוחר הישראלי
דגל צי הסוחר של פלשתינה תחת המנדט הבריטי
ביום ה-15 במאי 1948, עם סיומו של המנדט והקמת מדינת ישראל, בוטל הדגל בידי האדמירליות הבריטית. לבקשת הסוכנות היהודית הסכימה האדמירלות שאניות ישראליות הנמצאות בלב ים ימשיכו לשאת את הנס האדום עד הגעתן לנמל הבית שלהן. בהמשך חזרה בה האדמירלות מהסכמתה בכל הנוגע לאניות המשייטות בימים מרוחקים ונמצאות מרחק שבועות רבים מחופי ישראל, והודיעה שאניות אלה אינן זכאיות עוד להגנת הצי המלכותי הבריטי, שכן רישומן הבריטי אינו בתוקף עוד.
הספינה הראשונה אשר החליפה את הדגל הבריטי בזה הישראלי הייתה האנייה קדמה אשר עגנה בנמל מרסיי ביום הכרזת העצמאות, למרות שהייתה רשומה תחת דגל בריטי. עקב מחלוקת בין רב החובל של הספינה לבין צוותה, הפליגה הספינה לחופי ישראל תחת דגל צי הסוחר הישראלי אולם נכנסה בשעריו תחת הדגל הבריטי עד לרישומה המחודש בישראל.
מעלה פיליפי
מעלה פיליפי (באנגלית: Philippi Rise) הוא מדרון קרח נמוך המכוסה שלג, שרוחבו 13 קילומטרים, ואורכו 18 קילומטרים, והוא עולה לכיוון דרום מזרח, מהחוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גילוי המדרון
המשלחת השוודית לאנטארקטיקה שחקרה את אנטארקטיקה תחת פיקודו אוטו נורדנשלד של בין השנים 1904–1901, דיווחה כי ראתה קיר קרח, או מתלול קרח, בסוך לנונאטאק בורצ'גקבניק.
מקור השם
נורדנשלד קרא למדרון בשם "קרחון פיליפי" (Philippigletscher) על שמו של אמיל פיליפי (Emil Philippi).
סקר שטחי חסות איי פוקלנד, אשר סקרו את חוף ארץ גרהאם בשנת 1947, מיפו את המדרון וקראו לו בשמו הנוכחי (תוך שמירת השם שנתן נורדנשלד).
אובליקס וחבורתו
אובליקס וחבורתו (בצרפתית: Obélix et Compagnie) הוא הספר ה-23 בסדרת הקומיקס הצרפתית "אסטריקס". הספר נכתב על ידי הסופר רנה גוסיני ואויר על ידי אלבר אודרזו, ויצא לאור במהלך שנת 1978. הספר תורגם לעברית בהוצאה לאור "דליה פלד מוציאים לאור בע"מ", בשיתוף עם הוצאת הספרים "מודן", בשנת 1985.
דמותו של אובליקס, גיבור הספר, מדורגת במקום ה-23 ברשימת דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים, לפי מגזין אמפייר.
תקציר העלילה
הספר נפתח בכך שאובליקס מביס לבדו חיל מצב רומי שלם, חדש וטרי כמתנת יומולדת.
קאיוס מוזרוס אכן מצליח לעשות זאת, על ידי כך שהופך את הכפר הגאלי למרכז ייצור של מנהירים. אך בסופו של דבר הדבר יוצא מכלל שליטה, אין למנהירים ביקוש ואוצרותיו של יוליוס קיסר מתרוקנים כדי לשלם לגאלים. בלית ברירה נוסע קאיוס מוזרוס לכפר כדי לעצור את ייצורם של המנהירים, והגאלים שמבינים את המזימה תוקפים את חיל המצב "כוחעצום" שבו הוא שוהה ומנצחים. הספר מסתיים בסעודה חגיגית, שבה חוגגים בני הכפר את ניצחונם על רומא והתרבות המודרנית.
מחוות
הצמד הקומי לורל והארדי מופיע בספר כזוג ליגיונרים שמסייעים בפריקת המנהירים של אובליקס.
לאונורה (זמרת)
לאונורה קולמור יפסן (, נולדה ב-3 באוקטובר 1998) הידועה בשמה הפרטי בלבד - לאונורה, היא זמרת דנית ומחליקה על הקרח עטורת פרסים. ייצגה את דנמרק באירוויזיון לשנת 2019 בתל אביב שבישראל עם השיר "Love Is Forever" לאחר שזכתה ב-42% מהקולות בקדם הדני "Dansk Melodi Grand Prix".
אובליקס וחבורתו
מחוות
דמותו של קאיוס מוזרוס היא פרודיה על הפולטיקאי הצרפתי ז'אק שיראק, ראש ממשלת צרפת דאז. כדי לסכל את תוכניתו של מוזרוס אסטריקס היה צריך רק להתעלם ממנה, מה שעשוי לרמז על כך שהמדיניות הכלכלית של שיראק, בעיני יוצרי הספר, גרועה עד כדי כך שהיא מביסה את עצמה.
לאונורה (זמרת)
לאונורה נולדה וגדלה בקופנהגן שבדנמרק, שם היא עדיין חיה ומתגוררת. היא למדה בבית ספר באזור צפון קופנהגן ובעת הלימודים היא הופיעה בבתי קפה קטנים, בספריות, ובמופעים וטקסים שנערכו במסגרת בית הספר. כמחליקה על הקרח, היא זכתה באליפות דנמרק לילדות ונערות בהחלקה על הקרח בשנת 2016 והשתתפה במספר תחרויות ברחבי העולם, כאשר הגדולות בהן הן אליפות העולם לנערות וטורניר ריגה 2015. היא כבר לא מתעסקת בתחומי הכוריאוגרפיה וההחלקה על הקרח וממשיכה לשיר.
הרקולס (קבוצת כוכבים)
ב-29 באוגוסט 2016 דיווח פרויקט סט"י על קליטה של גלי רדיו בלתי-שגרתיים מכיוון כוכב HD164595 שבקבוצה זו. בשלב מאוחר יותר הודיעו מפרויקט סט"י כי לא מדובר בישויות של חוצנים.
כוכבים חשובים
ראסאלגד'י (α בהרקולס) הוא ענק אדום לא יציב שבהירות נראיתו הנראית משתנה באופן לא סדיר בין דרגה 3 לדרגה 4. בטלסקופ קטן ניתן להבחין שזהו כוכב כפול עם בן זוג כחול-ירקרק עם בהירות מדרגה 5.
ζ בהרקולס הוא כוכב כפול במרחק של כ-35 שנות אור המורכב מתת-ענק צהוב וכוכב הסדרה הראשית כתום. עם בהירות כוללת מדרגה 2.8 זהו הכוכב השני בבהירותו בקבוצה.
ϱ בהרקולס הוא כוכב כפול - שני הכוכבים הם בצבע כחול - לבן ובדרגות בהירות 4 ו-5.
κ בהרקולס הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים בדרגות בהירות 5 ו-6.
גרמי שמים נוספים
בקבוצה נמצא אחד מהצבירים הכדוריים הבהירים ביותר - M13, שנקרא גם "הצביר הגדול בהרקולס", ומכיל למעלה מ-300,000 כוכבים ונמצא במרחק של 22,500 שנות אור. בתנאי צפייה מיטביים ניתן לראותו בעין ככתם מעורפל אך עדיף לצפות בו במשקפת. טלסקופ מאפשר להבחין בכוכבים שבצביר.
M92 הוא צביר נוסף, פחות בהיר וגדול מ-M13, אך ניתן לצפות בו במשקפת.
מיתולוגיה
הקבוצה מייצגת את הגיבור מהמיתולוגיה היוונית, הרקולס בנו של זאוס, שלאחר שהרג בהתקף טירוף את אשתו ואת ילדיו נענש ב-12 משימות, שחלקן מיוצגות גם כן בקבוצות הכוכבים.
קבוצת כוכבים זו מכונה בתלמוד הירושלמי "גדייה (מזלו של) דארקליס", ונאמר שסגדו לה רומאים.
בחן
בַּחַן הוא קיבוץ בעמק חפר בסמוך לבת חפר. הקיבוץ נוסד בשנת 1954 על ידי גרעין נח"ל של תנועת למרחב יוצאי אמריקה הדרומית. הקיבוץ הוקם, כדרכה של "למרחב", ללא שיוך תנועתי. השם הוצע על ידי זאב וילנאי, מקורו בספר ישעיהו, ומשמעותו - מגדל צופים. השם ניתן לקיבוץ על שם גבעת "משלט 82" (תל בחן) שהיוותה מקום תצפית על עמק חפר ומישור החוף במערב ועל צפון השומרון במזרח.
את הקהילה מנהל מוניציפלית ועד יישוב שנבחר בבחירות דמוקרטיות.
היישוב הוא חלק ממועצה אזורית עמק חפר.
תל בחן
בשטח היישוב נמצאו ממצאים ארכאולוגיים רבים המעידים על הימצאות התיישבות במקום כבר בתקופה המקראית הקדומה. בשנת 1968 ערכה רשות העתיקות חפירות שבהם נמצאו שלושה קברים מהתקופה המקראית ובהם ממצאים רבים שמוצגים היום במוזיאונים ברחבי העולם. בחפירות נוספות שנערכו במקום נמצאה מקווה טהרה, רצפת פסיפס ומבנים וממצאים נוספים. בחפירות שנערכו במקום ב-2007 נמצאו ממצאים רבים מהתקופה הביזנטית.
ההרחבה
בשלהי 2006 החליט ועד הקיבוץ על הרחבת הקיבוץ. עבודות התשתית והפיתוח הסתיימו בתחילת שנת 2014 (בעזרת המועצה האזורית עמק חפר), במהלכן הורמו קשיים רבים עד כדי מהלכים לפירוק הקיבוץ. הרחבת היישוב מתפרסת בהמשכו של היישוב הוותיק ממזרח ומצפון ואוכלסה בכ-170 משפחות צעירות חלקם בני קיבוץ חוזרים.
ששון בכר משה
הרב ששון בכר משה (ה'תקפ"ה, 1825 - י"ח בניסן ה'תרס"ג, 15 באפריל 1903), המכונה פריסיאדו ("יקר" בשפת הלאדינו), היה רב ומקובל ירושלמי ממוצא בוסני. מנהיג קהילת וישיבת המקובלים בית אל, ומחבר סדרת הספרים שמן ששון, פרשנות על ספריו של רבי חיים ויטאל.
ביוגרפיה
נולד באורג'וק שבבוסניה, אז בתחומי האימפריה העות'מאנית, למשפחה שייחסה את עצמה לרבי יוסף קארו מחבר ה"שולחן ערוך". בגיל חמש (ה'תק"ץ, 1830) עלתה משפחתו לארץ ישראל. חמש שנים אחריהם, עלה גם אחיו, אפרים בכר משה שהיה אז בגיל 15, ולימים נעשה ראש ישיבה ודיין בירושלים (נפטר בגיל 62 בי"ד בטבת תרמ"ב, 5 בינואר 1882).
בירושלים למד אצל הרב וידאל קואינקה מחשובי "מדרש בית אל" ומראשי ישיבת "חסד אל", מחבר הספר "חוק חיים", ואצל הרב דוד חייט. בשיתוף פעולה עם אחיו הדפיס בירושלים מספר ספרי קבלה של מקובלים שקדמו להם.
בשנת ה'תרמ"ב (1882), בגיל 57 התמנה כראש ישיבת המקובלים בית אל, משרה בה החזיק 21 שנים עד לפטירתו בי"ח בניסן תרס"ג, 15 באפריל 1903. במהלך שנים אלו נסע פעמים רבות לעיראק ולהודו כשד"ר.
ספריו
ספריו שמן ששון בארבעה כרכים, כולל י"א חלקים, ובהם פרשנות המקיפה את רוב תורת האר"י:
מלבד סדרת ספריו זו, נמצאה חוברת בכתב ידו, ובה העתקות מספרי קבלה עם הערותיו, ו-48 תשובות שלו בענייני קבלה על שאלות המופיעות בשו"ת חכמי המערב. כתב היד נכתב בצעירותו, ועליו נוספו הגהות בשנותיו המאוחרות, אך הוא לא נדפס עד לשנת תשע"ה.
פרנסואה, נסיך ז'ואנוויל
פרנסואה, נסיך ז'ואנוויל (בצרפתית: François d’Orléans, prince de Joinville; 14 באוגוסט 1818 – 16 ביוני 1900), היה בנו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים, ואדמירל בצי הצרפתי.
בלדר (קומיקס)
בלדר (באנגלית: Balder) הוא דמות משנה בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Journey into Mystery #85 מאוקטובר 1962, פרי עטו של הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. דמותו מבוססת על האל בלדר מהמיתולוגיה הנורדית.
פרנסואה, נסיך ז'ואנוויל
ביוגרפיה
פרנסואה נולד ב-14 באוגוסט 1818 בניי-סיר-סן, ללואי פיליפ השלישי, דוכס אורליאן ולמריה אמליה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו השלישי, מלך סיציליה ומריה קרולינה מאוסטריה. ביולי 1830 פרצה מהפכת יולי בצרפת, ובעקבותיה התפטר שארל העשירי, מלך צרפת מתפקידו, וב-9 באוגוסט הוכתר אביו כלואי פיליפ, מלך הצרפתים. בשנת 1836 הצטרף פרנסואה לצי הצרפתי בדרגת לוטננט, ובשנת 1838 פיקד על כוח בקרב וראקרוס, במלחמה נגד מקסיקו. לאחר מכן הועלה פרנסואה לדרגת קפטן, ובשנת 1840 הופקד על הבאת שרידי נפוליאון מסנט הלנה לצרפת.
בשנות ה-20 המוקדמות שלו לקה פרנסואה בשמיעתו, וניתוח שעבר לריפוי שמיעתו לא הצליח, ובעקבות כך נהיה פרנסואה חירש כמעט לחלוטין. ב-1 במאי 1843 התחתן פרנסואה עם פרנסיסקה, נסיכת ברזיל, בתם של פדרו הראשון, קיסר ברזיל ומריה לאופולדינה מאוסטריה, ממנה היו לו 3 ילדים.
בלדר (קומיקס)
בלדר הוא אל אסגרדי, אחיו החורג של תור ובנו של אודין, שליט אסגרד. כמו מקבילו במיתולוגיה הנורדית, בלדר הוא זרז שיחל בסופו של דבר את הראגנארוק על אסגרד. עקב נבואה זו, אביו אודין מורה לפריגה אשתו להפוך את בלדר לבלתי פגיע לכל נזק שייגרם לו. אולם, לפני שהיא החלה בכישופיה, בלדר הואשם בבגידה לאחר שנטש את שדה הקרב נגד ענקי הכפור כדי להחזיר גוזל ציפורים שנפל מהקן. אודין לא ראה חן בהפגנת חיבה שכזו, והורה לבניו טיר והוניר לירות בו מטח חצים ולהטיל בו כידונים. או אז, נשר הופיע לפתח ועצר את המטח המתקרב לעברו. אודין, בראותו שבלדר אפילו לא עפעף לנוכח מטר החצים, היה מרוצה מתעוזתו של בנו והסכים להעניק לו חסינות. עד מהרה הוא הפך ללוחם וחבר למסעותיהם של הלוחמים שלושה.
פרנסואה, נסיך ז'ואנוויל
ביוגרפיה
בשנת 1844 ניהל פרנסואה פעולות ימיות בחוף מרוקו, הפגיז את טנג'יר ותפס את מוגדור, ובעקבות כך הועלה לדרגת סגן-אדמירל. בשנת 1845 הוא פרסם ב"רוו דה דוקס" מאמר על הליקויים של הצי הצרפתי, שמשך תשומת לב רבה, ועל ידי עוינותו למשרדו של פרנסואה גיזו, וכן בכך שיצר יחסים טובים כלפי בריטניה, הוא זכה לפופולריות רבה. בעקבות מהפכת פברואר בשנת 1848 פרש פרנסואה מהצי הצרפתי, ומצא מקלט בקלרמונט, סארי, עם שאר בני משפחתו.
בשנת 1851 הוא הודיע על מועמדותו לבחירות לנשיאות צרפת שיתקיימו בשנת 1852, בתקווה לסלול את הדרך להחזרת המלוכה בסופו של דבר. הניסיון להפוך ל"נסיך-נשיא" בוטל על ידי הפיכה ב-2 בדצמבר 1851, בהנהגת הנסיך-נשיא, לואי נפוליאון, שנבחר זמן קצר לאחר מכן כקיסר נפוליאון השלישי. בשנת 1861, עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, הגיע פרנסואה לוושינגטון, והציע את שירותיו של בנו ושניים מאחייניו לרשות צבא ארצות הברית. הנשיא לינקולן מינה אותו ואת אחייניו כקצינים במטה של גנרל ג'ורג' מקללן, אולם לאחר הכישלון במערכת חצי האי חזר פרנסואה לאירופה.
בשנת 1870 חזר פרנסואה לצרפת, במטרה לשרת במלחמת צרפת–פרוסיה, אולם גורש מיידית מהמדינה. כעבור זמן קצר הוא שב לצרפת ושירת תחת שם בדוי, אולם לאחר שגילה את זהותו, גורש שוב על ידי לאון גמבטה. בבחירות לפרלמנט בשנת 1871 נבחר פרנסואה כנציג אזור מארן עילית, אולם בשנת 1886 במסגרת חוק הגירוש נשללה ממנו דרגתו בצי. פרנסואה המשיך לגור בפריז, וב-16 ביוני 1900 מת בביתו.
ז'אק לקוק
ז'אק לקוק (בצרפתית: Jacques Lecoq; ) היה שחקן, פנטומימאי ובמאי צרפתי אשר השפיע רבות על אמנויות הבמה במחצית השנייה של המאה העשרים וידוע כמפתח שיטת התיאטרון הפיזי.
קורות חייו
לקוק החל את לימודיו בגימנסיה בגיל 17 ולמד בה התעמלות מכשירים. לדבריו, לימודים אלו גרמו לו להבין את הגאומטריה של התנועה וכי תנועת הגוף דרך החלל דורשת ממנו להיות לגמרי מופשט. לקוק ראה את הקצב באתלטיקה כ"שירה פיזית".
ב-1941 התקבל ל"תיאטרון הפיזי" ובו הכיר את ז'אן-מארי קונטי, שחקן כדורסל לשעבר, אשר היה אחראי על לימודי הספורט בצרפת. קונטי התעניין בחיבור בין ספורט לתיאטרון ובעקבות כך היה בקשר עם אנשי התיאטרון אנטונן ארטו וז'אן-לואי בארו. הייתה לו השפעה רבה על לקוק.
לקוק לימד ספורט במשך מספר שנים ולאחר מכן שיחק בקומדיות דלארטה. הוא גר באיטליה במשך שמונה שנים ושם נחשף לפנטומימה, מסיכות והופעות פיזיות. במשך אותו זמן הופיע כשחקן, ליצן ומחזאי.
ב-1956 חזר לפריס והקים את "בית-הספר הבינלאומי לתיאטרון של ז'אק לקוק" - École internationale de Théâtre Jacques Lecoq.
שיטת הוראה
לקוק פיתח את שפת התיאטרון הפיזי והצליח באמצעות פדגוגיה מקורית, ליצור סגנון חדש ומקורי של יצירה תיאטרלית. הוא פיתח פדגוגיה תיאטרלית, אך לא קיבע אותה כשיטת עבודה לתהליכי יצירה תיאטרלית.
לקוק עודד את תלמידיו לחקור דרכי הופעה, במקום להקנות מספר יכולות מסודרות או העדיף לחנך ליצירתיות של המופיע (פרפורמר). התרגול כלל דגש על מסיכות. בתחילה עם מסכות טבעיות מתוך מחשבה שהן מפנות את תשומת הלב למניירות הגופניות ולאחר מכן הקטין את גודל המסיכות עד אביזרים קטנים כמו אף של ליצן. בשלבים מאוחרים יותר של הלימוד העדיף לקוק לא להגיד לתלמידיו מה לעשות כדי לעודד אותם להמשיך לנסות דרכים חדשות של ביטוי יצירתי. שלושת עקרונותיו היו: משחק מלא, תחושה של ביחד ופתיחות.
ב-1977 לקאן הקים בבית הספר מעבדה ללימוד התנועה שחקרה ארכיטקטורה, עיצוב במה ותפאורה.
השפעה
בבית הספר של לקוק למדו תלמידים מארצות שונות ולאחר לימודיהם הקימו להקות תיאטרון, השתלבו בתיאטראות קיימים ואף הקימו בתי-ספר עצמאיים שממשיכים את דרכו הפדגוגית. על תלמידיו נמנים, פיטר ברוק, אריאן מנושקין, סטיבן ברקוף, דריו פו, ג'ולי טיימור, פיליפ גולייה, סיימון מקברני סאידי לאסאד, ברטי טוביאס, קלוד שגרן, ג'וליאן שגרן ואחרים.
בישראל פועלים שחקנים ובמאים בהשראת לקוק כ: גיל בכר, ג'וליאן שגרן, נעם מאירי נלי עמר, סלים דאו שירילי דשא, אורי וייס וליסה ג'יקובסון. כמו כן ישנם בתי ספר וקבוצות תיאטרון שפועלים בהשראתו כמו "תיאטרון ארמא", בית הספר תיאטרון הגוף שנסגר, ו "הואדי- בית ספר לתיאטרון פיזי" הפועל בבית-הגפן בחיפה החל משנת 2016.
בשנת 2007 פורסמה עבודת מחקר על הפדגוגיה של ז'אק לקוק, שנכתבה על ידי ליסה ג'יקובסון מתיאטרון ארמא. (כתיזה לתואר שני באוניברסיטת ת"א). שם התיזה- " "אל תעשו מה שאני עושה- תעשו מה שאתם עושים"- הבופון והליצן בפדגוגיה של ז'אק לקוק והשפעתה על התיאטרון בשלהי המאה ה-20", הנמצאת לעיון בספריית האוניברסיטה.
רבי יצחק
רבי יצחק הוא אמורא ארצישראלי שירד מספר פעמים לבבל ומוזכר פעמים רבות בתלמוד בבלי.
במסכת פסחים (כך מוסבר על ידי רש"י ורשב"ם) קיים חילוק לגבי שם אביו של רבי יצחק, בין דברי אגדה ודברי הלכה. ר' יצחק המוזכר באגדתא, שמו האמיתי הוא "יצחק בן פנחס", ואילו "רבי יצחק" המוזכר בהלכה בשמו האמיתי הוא "יצחק בן אחא".
רבי יצחק זה היה חבירו של רב נחמן, ולפי השערת רבנו יהודה בן קלונימוס משפיירא היה תלמידו של רבי יוחנן. רבי יצחק אחר המוזכר בתלמוד היה תלמידו של רבי חייא.
רבי יצחק מוסר אגדות בשם כמה אמוראים, ביניהם רבי יוחנן. על המימרות הידועות שלו באגדה נמנית ברכתו לרב נחמן כאשר נפרדו בתום מפגש ארוך בו אמר לו רב נחמן דברי תורה רבים, וכשנפרדו ביקש רב נחמן מרב יצחק שיברכהו. השיב לו רב יצחק:
פסקיו
אחד מפסקיו הידועים הוא, על פיו נפסק בהלכה, כי כסף שנפל מכיסו של בן אדם ברשות הרבים, ברור שידע מכך שהכסף נפל והתייאש, ואין לחשוש שמדובר בייאוש שלא מדעת
גבעת מינרל (אנטארקטיקה)
גבעת מינרל (באנגלית: Mineral Hill) היא גבעה עם פסגה עגולה, בחצי האי טאבארין, שבקצהו המזרחי של חצי האי טריניטי, שבקצה הצפוני של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הגבעה מתנשאת לגובה של 445 מטרים מעל פני הים.
מדרונות הגבעה חשופים מקרח.
הגבעה ממוקמת 3 קילומטרים ממערב למפרץ טרפסי שבחצי האי טאבארין.
גילוי ומיפוי הגבעה
גבעת מינרל התגלתה על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901 – 1904, בפיקודו של אוטו נורדנשלד.
גבעת מינרל מופתה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1946.
גבעת מינרל נסקרה בשנית על ידי משלחת מטעם סקר שטחי חסות איי פולקנד בשנת 1956, אשר יצאה ממפרץ התקווה.
שומרי הארזים
שומרי הארזים נוצרו כמיליציה בשנים שהובילו למלחמת האזרחים השנייה, והחלו במבצעים צבאיים במהלך אפריל 1975. בספטמבר 1975 יצא הקול הקורא מס' 1 של התנועה, שהוקיע את התומכים בחלוקתה של לבנון. הקול הקורא השני כלל מתקפה נחרצת על הפלסטינים, והשלישי ביסס את עמדתה של המפלגה בנוגע לזהות הלבנונית לפיה על לבנון לנתק את עצמה מהזרם הערביסטי. המפלגה הפיצה את מסריה באמצעות כתובות גרפיטי במזרח ביירות, ביניהן: "לא לסוריה, לא להתנגדות האסלאמית, לא לערביות; לבנון תהיה בית הקברות של הטרוריסטים הפלסטינים". שומרי הארזים הצטרפו למיליציות נוצריות נוספות בלבנון כדי ליצור ב-1976 את החזית הלבנונית.
ההשתתפות במלחמת האזרחים הלבנונית
שומרי הארזים הצליחו לגייס כ-500–1,000 לוחמים במהלך מלחמת האזרחים. הם טענו כי הם מגינים על לבנון "במילה ובחרב", ובכך הצביעו על זיקתם הנוצרית-מרונית. עם זאת, כמה מתומכיה התעקשו לשמור על צביון ללא זיקה עדתית או דתית. בשיאה הגיעה התנועה ל-6,000 תומכים, אך על אף מספרם השולי בזירה הפוליטית הלבנונית, היו שומרי הארזים מעורבים בכמה מההתנגשויות הקשות ביותר של המלחמה.
פעילות צבאית
במרץ 1976 התעמתו שומרי הארזים עם כוחות של הפלסטינים ומפלגות השמאל במערב ביירות. יחידה של שומרי הארזים נפרשה גם באזור זערור, על הכביש המוביל לזחלה, כדי לתמוך בכוחות הפלנגות. באפריל לוחמים של שומרי הארזים הצליחו להתבסס מדרום לביירות, תוך לחימה בקואליציה של כוחות פלסטינים, של המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית (PSP), ושל המפלגה הסורית הסוציאליסטית הלאומית (SSNP).
בקיץ 1976 היו שומרי הארזים בין המיליציות הראשונות שתקפו את תל א-זעתר, המחנה הפלסטיני האחרון במזרח ביירות, שנפל לאחר 52 ימי מצור. מעשיהם של אנשי התנועה ובעלי בריתם לאחר נפילת המחנה תוארו לא פעם כטבח של האוכלוסייה האזרחית. במהלך הקרב הוביל סאקר יחידה של שומרי הארזים לשכא, בה נטבחו אזרחים נוצרים בידי כוחות שמאל פלסטינים, ונלחם בתוקפים. שומרי הארזים, לצד כוחות נוצריים נוספים, פלשו לאחר מכן לאזור כוּרה בצפון לבנון והגיעו לטריפולי, כדי לתמוך בתושבים הנוצרים שכותרו על ידי כוחות עוינים. ב-1978, כחלק מהחזית הלבנונית, לחמו אנשי התנועה בביירות בצבא סוריה, עמו התעמתו פעם נוספת בזחלה ב-1981
ב-1985 הגנו שומרי הארזים בחירוף נפש על כפר פאלוס וג'זין. לקראת סוף שנות השמונים, ולמעשה עד לשנת 2000, התמקדה הלחימה ברצועת הביטחון שכבש צה"ל בדרום לבנון. שומרי הארזים ומיליציות נוספות התארגנו מחדש במסגרת צבא דרום לבנון, ושימרו ברובם את האידאולוגיה שלהם, תוך אימוץ טקטיקות צבאיות חדשות.
רעיונות פוליטיים
האידאולוגיה הפוליטית של שומרי הארזים שואבת את עיקריה מהלאומיות הלבנונית הפיניקיסטית, המבוססת על קיומה של לבנון כאומה עתיקה בעלת זהות לאומית ייחודית, ורואה בלבנונים המודרניים את צאצאיהם של הפיניקים הקדומים, ולא של הערבים. אותם לבנונים קדומים, ולא היוונים, הם שהניחו את היסודות לציוויליזציה המערבית של ימינו. ההשלכות הפוליטיות של אמונות אלה נמצאות בשאיפה ל"דה-ערביזציה" של לבנון, ולהבחנה ברורה בין "ערבים" ל"לבנונים", והתנגדות חריפה לרעיונות הפאן-ערביות.
היחס לפלסטינים
לאור מעורבותם של גורמים פלסטינים במלחמת האזרחים, העניקה ישראל תמיכה למיליציות נוצריות ובהן שומרי הארזים שקיבלו ממנה תמיכה ונשק, בדומה למיליציות נוצריות אחרות בלבנון כמו הפלנגות והנמרים. במאמר שהתפרסם בג'רוזלם פוסט ב-23 ביולי 1982 סיכם סאקר את עמדתו כלפי הפלסטינים: "הפלסטינים הם אלה שעלינו להתמודד עימם. לפני עשר שנים היו 84 אלף. היום יש בין 600 ל-700 אלף. בעוד שש שנים יהיו שני מיליון. אסור לנו לתת לזה להגיע לידי כך". הפתרון שהציע: "פשוט מאוד. אנחנו נגרש אותם לעבר גבול סוריה ... מי שיסתכל לאחור, יעצור או יחזור, יירה במקום. יש לנו זכות מוסרית, הנתמכת בתוכניות יחסי ציבור מאורגנות היטב ובהכנות פוליטיות". במהלך מלחמת האזרחים הייתה סיסמתם של שומרי הארזים: "חובתו של כל לבנוני היא להרוג (לפחות) פלסטיני (אחד)".
סופה של המיליציה
ב-1989 נלחמו שומרי הארזים בצבא סוריה פעם נוספת, הפעם לצידו של צבא לבנון, למען ממשלתו של הגנרל מישל עאון. ב-1990, בתגובה לכיבושה של כווית בידי סדאם חוסיין, הצהירו שומרי הארזים כי "הערביזם הוא השקר הבלתי מעורער של המאה ה-20", קראו לאזרחי לבנון להתאחד סביב מנהיגותו של עאון, ולפרוש מהחברות בליגה הערבית.
מעמדם של שומרי הארזים, כמו של שאר כוחות הימין, נחלש עם סיומה של מלחמת האזרחים ב-1990. לאחר שעאון נאלץ לעזוב את תפקידו נעצר סאקר באשמת תמיכה בו על ידי אנשי הכוחות הלבנוניים של סמיר ג'עג'ע. סאקר נמלט למובלעת ג'זין, ולבסוף עזב את לבנון לאירופה לאחר נסיגת ישראל ממנה. בכירים אחרים במפלגה נחשבים למבוקשים עד היום בלבנון, באשמת פשעי מלחמה. עד לנסיגת ישראל מדרום לבנון בשנת 2000 היוו כוחות שומרי הארזים חלק מצבא דרום לבנון, ומאז פעילותם היא בעלת ציביון פוליטי בלבד, הקוראת לסיום הנוכחות הסורית בלבנון.
כיום מפלגת שומרי הארזים היא מפלגה פוליטית חוקית ופעילה אשר הוסיפה לשמה את השם "תנועת הלאומיות הלבנונית" (חַ֫רַכַּת אל-קַאוּמִ֫יַּה א-לֻּבְּנַאנִ֫יַּה). תומכיה מפוזרים בכל העולם ולמפלגה סניפים פעילים בארצות רבות. כמו כן, למפלגה תנועת נוער.
אוריינות סטטיסטית
הרקע המתמטי הנדרש לאוריינות סטטיסטית
בעוד שהיכרות עם ארבע פעולות חשבון, השיטה העשרונית, אחוז, גרפים פשוטים, ויכולת בסיסית של ניתוח כמותי, היא הנדרש להבנת נתונים סטטיסטיים "עממיים" (למשל כאלה המופצים בידי תקשורת ההמונים), הרי שלאוריינות סטטיסטית מתקדמת יותר (כמו זו הנצרכת להכנת טבלאות-נתונים סטטיסטיות, או קריאה של מאמרים מדעיים מתחום מדעי הטבע, החיים, ולעיתים גם מדעי החברה), נדרשת מהפרט היכרות משמעותית עם הכתיב מתמטי, גרפים, וכן עליו להכיר סטטיסטיקה תיאורית ברמת בסיס ובפרט עבודה עם נוסחאות סטטיסטיות וטבלאות, ובזה גם את הסימבוליקה והמונחים האופייניים להן, ששימשו לפיתוח וארגון של הנתונים שניתנו בהן באופן ראשוני.
יש להבדיל כמובן בין אוריינות סטטיסטית כשלעצמה לעשייה ומחקר סטטיסטיים.
אספקטים שונים של אוריינות סטטיסטית
בכל יום, אנשים מוצפים במידע סטטיסטי: מפרסומות ("4 מתוך 5 רופאי השיניים ממליצים"), דיווחי החדשות ("סקר דעת קהל מראים כי המועמד מוביל בארבע נקודות"), ואפילו בשיחה כללית ("חצי מהזמן אני לא יודע על מה אתה מדבר"). מומחים ופעילים מרבים להשתמש בטענות מספריות כדי לחזק את טיעוניהם, ולכן אוריינות סטטיסטית היא מיומנות נחוצה כדי לעזור לאדם להחליט מה המומחים מתכוונים ובאילו להאמין. מיומנות זו חשובה כי הסטטיסטיקה יכולה לייצר הצגה מסולפת של הנתונים אשר עשויים להיראות ברי-תוקף. מטרת תומכי האוריינות הסטטיסטית היא לשפר את ההבנה הציבורית של מספרים ונתונים.
תוצאות של סקרי דעת קהל מצוטטים לעיתים קרובות על ידי ארגוני חדשות, אבל האיכות של סקרים אלה משתנה במידה ניכרת. הבנה מסוימת של מונחים מתחום הסטטיסטיקה (למשל: מדגם, מהימנות) הכרחית כדי להיות מסוגלים לפרש נכון תוצאות של סקרים. גודל המדגם עשוי להיות קטן מדי כדי להסיק מסקנות בעלות משמעות, ונשאלים עשויים להיות מוטים. גם נוסח שאלה בסקר עשוי להיות מוטה, ויכול לשמש במתכוון כדי לייצר תוצאה מוטה. סקרים טובים משתמשים בטכניקות בלתי משוחדות, כאשר הרבה זמן ומאמץ מושקע בעיצוב השאלות באסטרטגיית המדגם. אוריינות סטטיסטית נחוצה כדי להבין מה הופך סקר לאמין ולשקול את ערך תוצאות הסקר ומסקנותיו.
בעיית האוריינות נובעת לעיתים גם מדרכי העבודה של סטטיסטיקאים. רמת הקריאות של טבלאות המספרים הוא דוגמה שניתנה בספרם של ריצ'רד מ. הייברגר וברט הולנד. על פי המלצתם, במקום אוסף מבלבל של מספרים בעמודות לא מסודרות, הסטטיסטיקאי חייב להציג תוצאות קריאות, לדוגמה על ידי סידור מערך הנקודות העשרוניות כך שההצגה הוויזואלית תהיה קריאה יותר.
כדי להיות משכילים סטטיסטית, יש צורך גם בהבנה מוצקה של תורת ההסתברות. מחקרים הראו כי הערכותיהם של בני האדם מהסתברויות מושפעות במידה רבה על ידי ההקשר והניסוח. לדוגמה, אנשים בדרך כלל נותנים הערכה נמוכה מדי להסתברות להיות מעורב בתאונת דרכים בגלל האינטראקציה היומיומית שלהם עם כלי הרכב הנותן להם את הרושם כי הם בטוחים יותר ממה שהם באמת. לעומת זאת, הם נוטים להעריך יתר על המידה את ההסתברות להיות מותקף על ידי כריש בגלל תשומת הלב התקשורתית הניתנת לאירועים נדירים אלה, או בגלל השפעות אחרות.
הימורים הוא אחד הסביבות בה חוסר אוריינות סטטיסטית יכול לעלות ביוקר. תורת ההסתברות מאפשרת להעריך או לחשב את דרך הפעולה העדיפה במשחקי מזל. עם זאת, רוב האנשים מעריכים לא נכון את הסיכוי לתרחישים נדירים, לדוגמה השגת ״בית מלא״ (Full House) במשחק הפוקר. חוסר הבנת הסתברויות אלו גורם לאדם להמר יותר או פחות מההימור ה״נכון״ בהתחשב בהסתברות.
הגדלת אוריינות סטטיסטית והידע של הסתברות באמצעות יישומים בכיתה, דוגמאות לימוד, שיטות אחרות, תוביל ליצירת אזרחים משכילים יותר, המסוגלים לקבל החלטות מושכלות יותר.
אוריינות סטטיסטית בחינוך
סוכנויות סטטיסטיות רשמיות כגון: סטטיסטיקה בקנדה והלשכה האוסטרלית לסטטיסטיקה מקיימות תוכניות לחינוך תלמידים בבתי ספר על טבעה של הסטטיסטיקה. פרויקט של המכון הבינלאומי לסטטיסטיקה הוא היחידי אשר מתמקד בקידום תוכניות לאומיות ומוטיבציה כדי להגדיל את רמת האוריינות סטטיסטית של כל חלקי החברה. משאבים רבים ופעילויות, כמו כן גם גוף של מומחים בינלאומיים מסייעים לשמור על קמפיין מוצלח מאוד במדינות רבות בעולם. סטטיסטיקה משומשת לניסויים מדעיים, מודלים עסקיים וכתיבת דוחות. אנשים המעורבים בתחומים אלה בדרך כלל למדו את המשמעות של כמותיות, ממוצע וסטיית תקן. מכללות רבות ואוניברסיטאות דורשות קורס במבוא לסטטיסטיקה כחלק מהתוכנית המקצועית.
גשר ת'רוגס נק
גשר ת'רוגס נק (באנגלית: Throgs Neck Bridge) הוא גשר תלוי המחבר בין שכונת ת'רוגס נק שברובע הברונקס לבין אזור בייסייד של קווינס בעיר ניו יורק שבארצות הברית.
גשר זה הוא החדש בגשרים החוצים את איסט ריבר, ונבנה על מנת להקל את עומסי התנועה על גשר ברונקס וייטסטון הסמוך. הגשר נפתח לתנועה ב-11 בינואר 1961.
אוריינות סטטיסטית
חרדת סטטיסטיקה
לעיתים קרובות נפוצים קורסים שמטרתם להעניק יכולת-תמרון סטטיסטית, כקורסי תשתית במסגרת תארים אקדמיים במדעים, דוגמת אלו במדעי הטבע, החיים, החברה, ומדעי הבריאות. חשיבותם לסטודנט ולעתידו האקדמי היא חד-משמעית, ולא ניתן לזכות לתואר במדעים ללא סיומם בהצלחה. במחקרים דווח על חרדה הנפוצה בקרב סטודנטים מסוימים, מלימודי הסטטיסטיקה. חרדה זו נובעת ברוב המקרים מאחד או יותר מהגורמים להלן:
לאקדמיה מגיעים לעיתים אנשים אשר אינם בעלי הרקע המתמטי הנדרש ללמידה ועשייה של כימות סטטיסטי. הסיבות לכך מגוונות, כגון שיכחת הפרוצדורות המתמטיות המשמשות במטלות השונות, או אי הכרות מוחלטת עם מתמטיקה מעבר לארבע פעולות החשבון והבנת מהותו של שבר פשוט ושבר עשרוני.