cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
I Have Nothing
את השיר קידמה יוסטון בהופעות חיות בסיבוב ההופעות הבינלאומי שלה, The Bodyguard World Tour (שנים 1993–1994), וגם בטקסי פרסים שונים כדוגמת טקס פרסי המוזיקה של בילבורד ה-4 בשנת 1993, טקס פרסי המוזיקה האמריקאית ה-21 בשנת 1994, וטקס פרסי ה-BET הראשון בשנת 2001. I Have Nothing אף מופיע באלבומי האוסף של יוסטון, Whitney: The Greatest Hits (שנת 2000) Whitney Houston Live: Her Greatest Performances (שנת 2014).
הצלחה מסחרית
בקנדה, השיר הופיע לראשונה במצעד ה-RPM טופ 100 במקום ה-50, ב-13 במרץ 1993, וכעבור ארבעה שבועות הגיע לעשירייה הראשונה. בשבוע השמיני מיציאתו, ב-1 במאי 1993, הסינגל הגיע לראש המצעד, בו שהה שלושה שבועות.
השיר זכה להצלחה בינלאומית, אך לא גדולה כמו של שני הסינגלים הקודמים מהפסקול. בבריטניה, הסינגל הופיע לראשונה במקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי ב-24 באפריל 1993, ובשבוע שלאחר מכן הגיע למקום השלישי במצעד, והפך לשיר התשיעי של יוסטון שנכנס לחמישייה הפותחת בבריטניה. על פי חברת המצעדים הרשמית, נמכרו 220,000 עותקים של הסינגל בבריטניה. השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי באירלנד, למקום ה-16 בבלגיה, ולמקום ה-20 בניו זילנד.
וידאו קליפ
את הקליפ הנלווה לשיר ביים ס. א. בארון, בו מופיעה יוסטון מבצעת את השיר מול קהל באולם חדר אוכל. בסרטון מופיעות, בין היתר, סצנות מהסרט (שומר הראש).
גרסאות רשמיות
הזמרת הפיליפינית צ'ריס פמפנגקו הקליטה גרסה לשיר במיני-אלבום הבכורה שלה,Charice EP, שפורסם במאי 2008. הזמרת הקוריאנית SunMin ביצעה קאבר לשיר, שנכנס למיני-אלבום שלה, Cover Girl, שיצא ביפן, באוגוסט 2008. בתוכנית הטלוויזיה האיטלקית, Ti Lascio Una Canzone, ביצעה סוניה מוסקה גרסת כיסוי לשיר באלבום האוסף, אשר נכלל באלבום האוסף Ti Lascio Una Canzone - La Compilation, שיצא במאי 2009. בשנת 2012, בוצע בסדרת הטלוויזיה המוזיקלית Glee בפרק 17 של עונה 3, "Dance with Somebody", על ידי כריס קולפר (כדמותו קורט האמל ). הפרק כולו נכתב כמחווה לוויטני יוסטון ולמוזיקה שלה.
גרסאות כיסוי בשידור חי
פטי לבל ביצעה את השיר כמחווה לוויטני יוסטון, בטקס פרסי Essence השנתי העשירי, שהוקלט ב-4 באפריל 1997 ושודר מאוחר יותר בפוקס TV, ב-22 במאי 1997. אריאנה גרנדה ביצעה את השיר בבית הלבן, וכן בעוד כמה הופעות בודדות בסיבוב ההופעות שלה, Honeymoon Tour. אדיטה גורניאק ביצעה את השיר עם דייוויד פוסטר על במת חגיגת יום העצמאות ה-71 באינדונזיה.
גרסאות אחרות
ג'סיקה סימפסון הקליטה גרסה לשיר כשהייתה בגיל העשרה. בריטני ספירס חשפה ב-Behind the Music, ששודרה בערוץ VH1, ב-9 בנובמבר 2003, כי היא הקליטה גרסה של השיר לפני שהוחתמה בג'ייב רקורדס. מאוחר יותר שרה ספירס את השיר באודישן שלה, בג'ייב רקורדס, בגיל חמש עשרה.
דרייק סימפל את השיר בשירו, "Tuscan Leather", מאלבום האולפן השלישי שלו, Nothing Was the Same.
הדיוויזיה ה-62 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-62 (בגרמנית: 62. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הצבא הנאצי אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. החל מאוקטובר 1944 נקראה דיוויזיית פולקסגרנדיר ה-62.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-16 באוגוסט 1939 וכמפקדה הראשון מונה ולטר קיינר, ובספטמבר אותה שנה השתתפה הדיוויזיה בפלישת גרמניה הנאצית לפולין כעתודת קבוצת ארמיות דרום. בקיץ 1940 השתתפה הדיוויזיה בבפלישה לצרפת כחלק מהקורפוס ה-2 אשר היה חלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-5 אשר היה חלק מהארמייה השישית. הדיוויזיה השתתפה בכיבוש בלגיה, וסייעה לכוחות המוטסים בקרב על מצודת אבן אמאל. לאחר כיבוש בלגיה חדרה הדיוויזיה לצרפת והשתתפה בהתקדמות אל דנקירק. לאחר מכן שימשה הדיוויזיה ככוח כיבוש בפולין.
ביוני 1941 השתתפה הדיוויזיה במבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס ה-17 אשר היה חלק מהארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול, והשתתפה בכיבוש אגן הדון והדונייץ, ובדצמבר אותה שנה לחמה במבצע סערת חורף כחלק מפלגת הארמייה הולידט. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים באוקראינה, כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה והארמייה השישית לסירוגין, וב-13 במרץ 1944 לאחר שספגה אבדות כבדות, מוזגה עם הדיוויזיה ה-123 ל"צוות קרב F". ב-20 ביולי 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש, אולם היא ספגה אבדות כבדות במבצע יאשי-קישינב והושמדה.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-62
ב-22 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית פולקסגרנדיר, על בסיס שרידי הדיוויזיה ה-62 ועל בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-583 שהוקמה ב-22 בספטמבר. הדיוויזיה הועמדה תחת פיקוד פרידריך קיטל, והוצבה כעתודת ה-OB West, ובדצמבר אותה שנה השתתפה בקרב הארדנים, כחלק מהקורפוס ה-66 במסגרת ארמיית הפאנצר החמישית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה, ובאפריל 1945 נכנעו שרידי הדיוויזיה בכיס הרוהר.
ג'נסיס G80
ג'נסיס G80 (באנגלית: Genesis G80) היא מכונית מנהלים במרכב סדאן, בעלת חמישה מקומות ישיבה, המיוצרת על ידי ג'נסיס מוטורס משנת 2016. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של אמריקה הצפונית בינואר 2016 והגיע לישראל ב-23 בפברואר 2021.
שאול ברקלי
שאול אהרן ברקלי (כ"ג באב ה'תרנ"ז, 21 באוגוסט 1897- כ"ג באב ה'תש"ל, 25 באוגוסט 1970) – בלשן עברי, מחנך וסופר.
ג'נסיס G80
במבחן הבטיחות שערך היורו NCAP קיבל הדור השני של ה-G80 חמישה כוכבי בטיחות.
שאול ברקלי
חייו
נולד בעיירה איישישוק בליטא למרדכי וחיה מינה קאליקו, בפלך וילנה בפולין (כיום בתחומי ליטא). קיבל חינוך מסורתי בעיר הולדתו בוילנה וחינוך כללי בקובנה. סיים לימודיו באוניברסיטת ברלין בפילוסופיה (1927) ובכלכלה מדינית (1929) וכן למד מספר שנים בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין. עסק בהוראה בגרודנה ולידה. שימש בתפקידי ניהול בחינוך היהודי בליטא ובגרמניה. ב-1928 נשא לאישה את המשוררת (בשפה הגרמנית) מאשה קאלקו. ב-1938 עלו ארצה. ובאותה שנה נפרדו בני הזוג. ב-1940 נישא לרעיה (רבקה) לבית זימאן. ברקלי שימש כמורה בתל אביב ובהמשך בירושלים. שימש כמנהל בית הספר בית חינוך (תיכון עירוני ג') בירושלים.
ג'נסיס G80
דור ראשון (שם קוד DH)
הדור הראשון יוצר בין השנים 2016–2020. הדור הראשון הוצג בתערוכת הרכב הבינלאומית של אמריקה הצפונית בינואר 2016 ולאחר מכן בתערוכת הרכב הבינלאומית של פוסאן (נקראת גם פוסאן) ביוני 2016. ה-G80 דור ראשון היה אמור להיות הדור השני של יונדאי ג'נסיס אך עקב פתיחת ג'נסיס מוטורס כחטיבת יוקרה נפרדת של יונדאי שמה שונה ל-G80 תחת ייצור ובעלות של ג'נסיס מוטורס.
שאול ברקלי
חייו
שאול ברקלי נפטר בירושלים בכ״ג באב תש״ל, (25 באוגוסט 1970) ונטמן בהר המנוחות.
בנו – יחזקאל-חזי ברקלי שימש כשופט בבית משפט השלום ירושלים.
ג'נסיס G80
דור ראשון (שם קוד DH)
הדור הראשון שווק עם מנועי בנזין בנפחי I4 צילינדרים 2.0 ליטר טורבו שסיפק 245 כ"ס, V6 צילינדרים 3.3 ליטר שסיפק 282 כ"ס, V6 צילינדרים 3.8 ליטר שסיפק 315 כ"ס, V8 צילינדרים 5.0 ליטר שסיפק בין 413 ל-426 כ"ס. הדור הראשון שווק גם עם מנוע דיזל I4 צילינדרים בנפח 2.2 ליטר שסיפק 203 כ"ס.
ג'נסיס G80 ספורט
היא גרסת ספורט ל-G80. היא כללה עיצוב יותר ספורטיבי ומתלים חזקים יותר ומנוע בנזין בנפח 3.3 ליטר טורבו שסיפק 370 כ"ס. היא הוצגה יחד עם הדור הראשון בבוסאן ובתערוכת הרכב של לוס אנג'לס בדצמבר 2016 וגם בתערוכת הרכב הבינלאומית של אמריקה הצפונית בינואר 2017.
Echoes: The Best of Pink Floyd
Echoes: The Best of Pink Floyd הוא אלבום אוסף כפול הכולל שירים וקטעים שבוצעו על ידי להקת פינק פלויד. האלבום יצא ב-5 בנובמבר 2001, באנגליה, ולמחרת גם בארצות הברית. האלבום הגיע למקום השני במצעד הבילבורד האמריקאי בנובמבר 2001. האלבום זכה בפרס אלבום זהב, אלבום פלטינה ואף זכה בפרס "אלבום פלטינה כפולה" בדצמבר 2001, כחודש לאחר שיצא לשוק. לאחרונה זכה האלבום בפרס "אלבום פלטינה משולשת" (לאחר שנמכרו ממנו שלושה מיליון עותקים בארצות הברית בלבד).
שאול ברקלי
ספריו
החל משנת 1920 פרסם ברקלי שירים וסיפורים לילדים ומאמרים בעברית, יידיש וגרמנית. הוא פרסם ספר בגרמנית בשם Hebräisch für Jedermann (עברית לכל איש) שיצא בהוצאות רבות בגרמניה. מהדורה אחת פורסמה ללא ידיעתו על ידי מיניסטריון התעמולה הנאצית. עם עלותו לישראל הוא פרסם את הספר בעברית. הוא פרסם גם ספרים הנוגעים ללימודי התנ"ך.
ג'נסיס G80
ג'נסיס G80 אלקטריפייד
היא הגרסה החשמלית של ה-G80 שהוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי באפריל 2021. היא כוללת שני מנועים חשמליים המספקים יחד 370 כ"ס. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 4.9 שניות. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 87.2 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 500 ק"מ בתקן WLTP האירופי או 427 ק"מ בתקן הקוריאני המחמיר יותר. מערכת הטעינה והסוללה עצמם מגיעים ממערכת הטעינה של יונדאי המאפשרת נסיעה במתח 400 וואט וטעינה אולטרה מהירה בקיבולת 800 וואט המאפשרת טעינת הסוללת מ-10 עד 80 אחוז בתוך 22 דקות. בכדי לחסוך לצריכת האנרגיה ג'נסיס התקינה מערכת מיוחדת המנתקת את אחד מהמנועים החשמליים בזמן בו אין צורך בהנעה חזקה כגון פקקים או נסיעה בכביש עירוני. רוכשי הדגם יוכלו להתקין מערכת אנרגיה סולארית שתתטעין את הסוללה מדי פעם דרך השמש ללא כל תשלום. הדגם החשמלי הגיע לישראל ב-16 במאי 2022.
שאול ברקלי
ספריו
ספריו הנפוצים ביותר היו 'לוח הפעלים השלם' ו'לוח השמות השלם' שהופיעו בעשרות מהדורות, ושימשו שנים רבות כחלק מספרי הלימוד ללשון עברית בבתי הספר התיכוניים בישראל.
ג'נסיס G80
ג'נסיס G80 ספורט
היא גרסת ספורט ל-G80. היא כוללת עיצוב יותר ספורטיבי ומתלים חזקים יותר כולל מערכת היגוי לכל ארבעת הגלגלים (בפעם הראשונה של ג'נסיס) היצע המנועים יכלול את אותם מנועים שמשווקים עם הגרסה הבסיסית ללא כל שינוי, כל זה נכון לדרום קוריאה המדינה הראשונה שבה הושק ה-G80 ספורט בשאר העולם עדיין לא הושק ה-G80 ספורט וייתכנו שינויים במנוע עם תחילת השיווק בשאר העולם. היא נחשפה ב-5 ביולי 2021.
שאול ברקלי
ספריו
כן ערך את ספר הזיכרון לזכרה של עיירת הולדתו – איישישוק.
Echoes: The Best of Pink Floyd
באלבום זה יצא לראשונה בתקליטור השיר When The Tigers Broke Free, שהופיע בסרט The Wall. מאוחר יותר, הופיע השיר בהפצה מחודשת של האלבום The Final Cut, בשנת 2004.
ג'נסיס G80
מחירון ורמות גימור בישראל
ה-G80 משווק בישראל בשתי רמות גימור לבנזין ושתי רמות גימור לחשמלי.
Echoes: The Best of Pink Floyd
האוסף מקיף את הקריירה של הלהקה מהסינגל הראשון שהוציאו, Arnold Layne, בשנת 1967, ועד הקטע האחרון שהקליטו באולפן, High Hopes, בשנת 1994, במסגרת הקלטות האלבום The Division Bell. כל אחד מ-26 הקטעים המופיעים באלבום מתעמעם לקראת סופו, תוך כדי מעבר לקטע הבא. בכך נמנעת "שבירה" בין הקטעים, והמוזיקה אינה נפסקת (למעט החלפת התקליטור, לאחר סוף השמיעה בתקליטור הראשון). עבודת ה"חיבור" בין הקטעים בוצעה כמחווה על ידי המפיק-המהנדס ג'יימס גאת'רי. החיבור הצליח ליצור בקרב המאזינים תחושה שמדובר באלבום קונספט, כפי שהקליטה הלהקה ב"תקופת הזוהר" שלה.
האלבום ספג ביקורת קשה מצד מעריצים מושבעים של פינק פלויד, משום שאינו כולל חומר מאלבומים כגון More , Ummagumma, Atom Heart Mother ו- Obscured by Clouds, כמו גם על גרסאותיו המקוצרות ל-Echoes, Marooned, Shine On You Crazy Diamond ו-High Hopes. עם זאת, אפשר לטעון כי האלבום תוכנן כך כדי שיהיה נוח יותר לשמיעה למעריצים חדשים, ופחות עבור המעריצים הוותיקים, שממילא מחזיקים בכל אלבומי הלהקה.
רשימת רצועות
בסוגריים – האלבום המקורי של השיר. {|border=0
יחסי הרשות הפלסטינית–ירדן
לירדן יש משרד ברמאללה, ולרשות הפלסטינית יש שגרירות בעמאן. שתיהן חברות בליגה הערבית, הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי ואיחוד מדינות הים התיכון.
דגלי ירדן והרשות הפלסטינית דומים, למעט שבדגל ירדן יש כוכב לבן בעל שבע נקודות באמצע המשולש האדום.
1949–1967
ירדן סיפחה את הגדה המערבית ב-24 באפריל 1950, לאחר הסכמי שביתת הנשק מ-1949. בשנת 1951 נרצח המלך עבדאללה הראשון על ידי פלסטיני משבט חוסייני. לאחר הסיפוח, כל הפלסטינים בשטחי הגדה המערבית הפכו לאזרחים ירדנים. הפלסטינים בגדה המערבית לא התמודדו עם אפליה וקיבלו את אותה הזכויות כמו הירדנים של הגדה המזרחית. ב-1964 נערך במלון אינטרקונטיננטל שבמזרח ירושלים הקונגרס הלאומי הפלסטיני, במסגרתו הוקף אש"ף והתקבלה האמנה הלאומית הפלסטינית. סעיף 20 של האמנה קובע ש"הצהרת בלפור ונוסח המנדט ומה שנבע מהם ייחשבו בטלים" קביעה שיכולה להתפרש כשלילת הלגיטימיות של ירדן כמדינה עצמאית, שלילה שבאה לידי ביטוי מפורש בהכרזת המועצה הלאומית הפלסטינית ב-28 בפברואר 1971 על ירדן כחלק מפלסטין, והסבר לקרע בין ירדן והתנועה הפלסטינית.
1967–1988
לאחר מלחמת ששת הימים, ירדן איבדה את השליטה בגדה המערבית לישראל. עם זאת, הפלסטינים בגדה המערבית לא איבדו את אזרחותם ולא את מושבם בפרלמנט הירדני. כ-300,000 פלסטינים ברחו לירדן. בשנת 1970 פרץ סכסוך בין כוחות הצבא הירדניים בהנהגת המלך חוסיין לבין ארגון השחרור הפלסטיני בראשות יאסר ערפאת. סכסוך זה נודע בשם ספטמבר השחור. לאחר המלחמה גירשה ירדן את אש"ף. בעקבות זאת, ב-28 בפברואר 1971 הכריזה המועצה הלאומית הפלסטינית על ירדן כחלק מפלסטין. הפלסטינים בגדה המערבית שמרו על אזרחותם הירדנית עד שירדן ויתרה על כל התביעות בגדה המערבית ב-31 ביולי 1988. לימים הכירה ירדן באש"ף כ"נציג הלגיטימי היחיד של העם הפלסטיני."
1988–1994
לאחר ניתוק הקשרים המשפטיים בין הגדה המערבית לממלכת ירדן בשנת 1988, תמכה ממשלת ירדן במאבק של אש"ף להקמת מדינה פלסטינית בשטחי הגדה המערבית ורצועת עזה. במהלך ועידות השלום שלאחר ועידת השלום במדריד בשנת 1991, הפלסטינים יוצגו כמשלחת משנה במשלחת הירדנית-פלסטינית, דבר שנבע מדרישות ישראל להימנע מייצוג הפלסטינים כלאום עצמאי. במהלך השיחות בין ישראל לירדן בוושינגטון הבירה בשנת 1992, רוב הנושאים השנויים במחלוקת בין ישראל לירדן הוסדרו, אך ממשלת ירדן סירבה לחתום על הסכם רשמי כלשהו עם ישראל כל עוד לא הושג הסכם עם הפלסטינים. ב-13 בספטמבר 1993 נחתם הסכם אוסלו, ולמחרת החברים הפלסטינים במשלחת הירדנית-פלסטינית הפכו למשלחת נפרדת. הסכם אוסלו איפשר למשלחת הירדנית לנהל משא ומתן גלוי עם המשלחת הישראלית, וב-26 באוקטובר 1994 נחתם הסכם השלום הישראלי-ירדני.
1994–הווה
אמנת השלום הישראלית-ירדנית יצרה חילוקי דעות בין ירדן לרשות הפלסטינית בנושא המקומות הקדושים האיסלאמיים במזרח ירושלים, שהאמנה עליהם הכירה בהאפוטרופסות ההאשמית על המקומות הקדושים בירושלים, ואילו הרשות הפלסטינית טענה כי יש להן אותן זכויות. בנושאים רבים אחרים, ממשלת ירדן והרשות הפלסטינית משתפות פעולה, מכיוון שהממשלה בעמאן תומכת בשאיפות פלסטיניות למדינה בגבולות 1967.
ילוד אישה
ילוד אישה (באנגלית: "Of Woman Born: Motherhood as Experience and Institution") הוא ספרה של אדריאן ריץ', שיצא לאור ב-1976 והפך לאבן יסוד בספרות הפמיניסטית. הספר שילב בין חוויותיה וזיכרונותיה האישיים של ריץ' כאישה, כאם וכרעיה, לבין מחקר היסטורי סוציולוגי מקיף ומפורט על מוסד האימהות ומעמד האישה.
הספר יצא לאור לראשונה באוקטובר 1976 בהוצאת "W. W. Norton & Company". תרגומה של כרמית גיא לספר יצא ב-1989 בהוצאת "עם עובד" ונקרא: "ילוד אישה". הדפסה חמישית יצאה לאור בתשס״ז (2006).
הרקע לכתיבת הספר
ריץ' החלה לכתוב את הספר ב-1972, בתקופה בה לא היו תכנים פמיניסטיים אקדמיים רבים בנושא האימהות. היא בחרה לבחון את הנושא בצורה מעמיקה, בהקשר אישי, מתוך עדות ובחינת האימהות הפרטית שלה, בשילוב מחקר חברתי, פוליטי ופמיניסטי.
הספר נכתב במחאה כנגד המסורת, הממון והממסד, המייחסים ערך אנושי נעלה יותר לגברים. בספר זכו לבחינה מחודשת רעיונות מיושנים, שנחשבו עד אז לטאבו חברתי.
ליז יורק (Liz York), כתבה בספר הביוגרפיה "Adrienne Rich : Passion, politics and the body", שלדעתה, הושפעה ריץ' בכתיבת ספרה מן הספר של פיליס צ'סלר (Phyllis Chesler). יורק מציינת כי הנושאים העיקריים בספר "ילוד אשה" (כגון היחסים בין אימהות, בנות, אחיות ובנות זוג) הודגמו לראשונה אצל צ'סלר, ומשם שאבה ריץ' את השראתה. ריץ' עצמה ציינה את תרומתו החלוצית של ספרה של צ'סלר, ב-1979 בספרה On Lies, Secrets and Silence.
ב-1986 הוסיפה ריץ' הקדמה חדשה לספרה, בה ציינה: "בעשר השנים שחלפו מאז ראה הספר אור בראשונה, נותר כמעט הכל כשהיה, אך דברים שונים אינם עוד כשהיו; הדבר תלוי במה שמחפשים." ריץ' מתארת בהקדמה החדשה את המאבקים הבלתי פוסקים לשינוי במצבן של הנשים בחברה הפטריארכלית ומתייחסת לביקורות שהופנו כנגד הספר.
מוסד האמהות בחברה הפטריארכלית
בתחילת הספר ריץ' מציגה את ההנחה החברתית הרווחת לפיה האם היא אדם בלא זהות נוספת. מרגע שאישה ילדה את ילדיה, מצופות ממנה נתינה ואהבה ללא גבולות ותנאים, תוך כדי ביטול עצמיותה. כן מציגה ריץ' את האמביוולנטיות שחוות אמהות רבות במהלך גידול ילדיהן, וכך היא כותבת: "ילדיי גורמים לי את הסבל המעודן ביותר שחוויתי מעודי: סבל-כפל-הרגשות, המעברים הרצחניים בין הסלידה המרה והעצבים החשופים, לבין הסיפוק והעדנה".
ריץ' מגוללת את מעבר הנשים מהבית, ששימש כמרכז של עבודה ייצור ומלאכה, לבתי החרושת והתעשייה. נשים אלה יצאו כדי להביא הביתה הכנסה נוספת - ואולם, הדאגה לרווחת הילדים שנותרו בבית, והפגיעה בערכים הפטריארכליים, יצרו חקיקה ופיקוח אשר החזירו את הנשים לספירה הביתית. כל היבטי החיים בחברה הפטריארכלית - המערכת המשפחתית, החברתית, האידאולוגית והפוליטית - נקבעו על ידי גברים באמצעות שליטה וכוח, כשראשיתה - שליטת הגבר במשפחה באשתו ובילדיו. הגברים החליטו איזה חלק ימלאו הנשים במבנה החברתי, ובכך הנציחו את עליונותם.
האימהות היא ההיבט היחיד שאיפשר לאשה להביע את כוחה על ילדיה. אך גם כאן, במהלך שלטונה קצר הימים של האם בילדיה, התערבותו של האב ניכרה בכל. פרידריך אנגלס ראה את שורשי שליטת הגבר במשפחה - בעצם עליונותו הכלכלית, והחזקתו ברכוש הפרטי. חלוקת האחריות הבסיסית קובעת שתפקיד האם הוא לגדל את ילדיה; מצופה ממנה להכשיר את הילדים ולהחדיר בהם את ערכי הפטריארכיה. גם כוחה הביולוגי של האישה הטמון ביכולתה ללדת, נתפס כמוגבלות בחברה הפטריארכליות. הפחד, ואולי אף הקנאה ביכולתה זו, יצרו אצל הגבר צורך להתגוננות ורצון להכניעה.
פוטנציאל כוחה של האם מוגבל וצר, כוח שייתכן שאין היא רוצה בו כלל. חיי ילדיה, בתחילת דרכם, קשורים באופן הדוק לחייה שלה; האהבה והזעם אצלה כרוכים זה בזה. ברם, הזעם על תנאי מצב האימהות - עשוי להתבטא בתסכול וזעם כלפי הילד. לטענתה של ריץ' אין להשוות בין המטלה האימהית - לבין עבדות, או מלאכת כפיים, בגלל הקשר הרגשי הנוצר בין האם לילדיה. ואולם, ישנן הוגות כמו סימון דה בובואר הרואות בתפקיד האימהי את שורשי הדיכוי הנשי.
מדיקליזציה של תהליכי היריון ולידה
ריץ' התייחסה לתמורות שחלו במקצוע המיילדות, תולדותיו, מיקומה ומעורבותה של המיילדת בתהליך הלידה והעברת כל הכרוך בתחום הלידה לידיים גבריות. היא מגוללת בניתוח היסטורי את השפעות התהליכים הפוליטיים-החוקתיים, הכללים הדתיים והמסורות האתניות - על תהליכי הפריון והמיניות אצל נשים. היא מדגימה כיצד נשללה מהנשים עצמן כל זכות ליטול חלק בתהליכים הללו, ואף לתרום מתבונתן בהבנת התהליכים ובמציאת דרכי התמודדות עימם. למשל, כאבי הלידה נתפסו כעונש משמיים, כביכול עקב הקללה שהוטלה על חוה בגן העדן.
ב-1591 הועלתה על המוקד בסקוטלנד מיילדת בשם אגנס סמפסון (Agnes Sampson) שניסתה להקל על כאבי היולדת באמצעות אופיום ותכשירים אחרים. רק במאה ה-19 הותר השימוש בכלורופורם, כדי לסייע ליולדת לאבד את הכרתה וכך להפוך לפסיבית לחלוטין בשעת הלידה.
עד המאה ה-18 הייתה הלידה באחריותן ובתחומן הבלעדי של נשים. המיילדות היו מייעצות בתחומי רבייה ופריון, הן סייעו במהלך הלידה ואף ביצעו הפלות מלאכותיות. ברברה ארנרייך ודיידרה אינגליש (Deirdre English) תיארו בחיבור Witches, Midwives and Nurses: A History of Women Healers את ההשפעה הגברית והמאבק לשליטה על מקצוע המיילדות, שהושתת על דיכויין של המיילדות והאשמתן בפשעים דמיוניים. מאות שנות ציד מכשפות, ראו במיילדות יעד עיקרי לרדיפות על שימושן לכאורה באמצעי כישוף וקסם אליליים. המיילדות הודחו אט אט מתפקידן ואליטה גברית צמחה ועלתה במקומן ויזמה שימוש במכשירים, כמו המלקחיים, שגרמו לא פעם נזק מיותר לגופו של הילוד ופגיעה בגופה של האם.
במאה ה-17 פרצה מגפת 'קדחת הלידה' שנמשכה כמאתיים שנה, ונקשרה במישרין לגידול במספר הגברים שעסקו בתחום המיילדות. הרופא בא לא פעם אל מיטתה של יולדת היישר ממיטת חולה במחלה מידבקת, וסיכויי ההדבקה היו גבוהים. ואולם, האדישות והבוז כלפי מחלות נשים הביאו לכך שבמשך למעלה ממאתיים שנה רוב הרופאים נמנעו ממחקרים בנושא. זאת עד תגליתו של לואי פסטר על קיומו של זיהום בקטריולוגי, שהביא רופאים לרחוץ את ידיהם לפני מגע עם חולה, וכך באה לקיצה קדחת הלידה.
התאוריות התאולוגיות ביססו לאורך ההיסטוריה את הלידה כמאורע מסתורי, לעיתים מאגי, המלווה בפחד וחרדה מפני המוות. נשים רבות, מרקעים ותרבויות שונות, הגיעו ללידה כמו למאורע בלתי ידוע; הבורות סביב תהליך הלידה הביא אותן להאמין כי גופן טמא ונתון לפגיעות והשפעות רעות. גישות שליליות אלה הגבירו את הניכור אצל נשים, גם המשכילות שביניהן, ביחס לתהליך הלידה.
בראשית המאה העשרים התפתחו שיטות הרדמה ייעודיות ללידה, החל מהרדמה מלאה (בה היולדת פסיבית בתכלית) וכלה בהרדמה מקומית, שהאריכה את משך השלב השני של הצירים ואת הצורך במכשירים רפואיים. אותו "שחרור מן הכאב" העמיד את הנשים בשליטת הגברים, מבחינה פיזית, והגביר את הניכור בינן ובין העוצמות והכוחות הטמונים בגופן. הטכנולוגיה הרפואית הגברית שקידמה את הרפואה - סייעה להמשך כניעתה ושיעבודה של האישה. המדיקליזציה של הלידה, כלומר הגדרתה כמצב חירום רפואי, יצרה בעיות מלאכותיות, להן נדרש למצוא מרפא טכנולוגי.
מרגרט מיד כתבה בספרה "Male and female: a study of the sexes in a changing world" על האלימות הנהוגה בבתי החולים ליולדות באמריקה ביחס לאם ולוולדה, בשעות חייו הראשונות. בתרבויות שונות נוטלות הנשים חלק בתהליך קבלת ההחלטות בנוגע ללידה שלהן: אין פירוש הדבר שהלידות נטולות כאב, אך אין רואים שם בתהליך הלידה "אירוע רפואי", ומזגה של כל אישה ואישה, ומבנה גופה, זוכים למלוא האמון והכבוד. ריץ' סיכמה את הנושא בדרישתה מהנשים לקבל תמיכה וטיפול אקטיביים במהלך הלידה, כדי להביא לכדי שינוי בחוויית הלידה וליתר שליטה בגורלן, שינוי שיגרור אחריו תמורות חברתיות ביחס הנשים אל עצמן, אל כוחן וכלפי העולם שבחוץ.
יחסי אמהות עם בנים ועם בנות
בניתוחה של ריץ את נושא היחסים הסבוכים של האם עם בנה, היא גורסת שהבאת בנים לעולם הייתה מאז ומתמיד אמצעי לאישה "להותיר את חותמה על העולם". האבות מטבעם כמהים לבנים שיהוו יורשים, שישקפו את המשכיותם ונצחיותם, כך שהאם בחברה הפטריארכלית הייתה מוערכת לפי מספר הבנים שילדה. ניתן להבין את התשוקה הנשית לבנים, שהרי לא פעם, בתרבויות שונות, הייתה האם נושאת ברחמה עוברית שנידונה עם לידתה למוות - רק בגלל מינה. ואולם, יש לזכור את הפרדוקס במציאות העכשווית, שבה התוקפנות הגברית המאורגנת עשויה לא פעם להביא לנפילתם של הבנים הזכרים בשדה הקרב.
זיגמונד פרויד דיבר על רגשותיו המיניים של הילד כלפי אימו. בתאוריית תסביך אדיפוס הוא מסביר את התהליך המביא לבסוף לניתוק הילד מאימו ולהזדהות עם אביו, במקום לראות בו יריב. כלומר, הנחת היסוד בתאוריה מייצגת אף היא את ערכי הפטריארכליות. הילד מפלס את דרכו בעולם החוק והסדר הפטריארכלי.
ריץ' תוהה כיצד יכולה האם לטפח את בנה, בשר מבשרה, אחרי שבגר, החל לפתח דפוסי התנהגות גברית סטריאוטיפית ולרחוש בוז לנשים ולנשיות. יחסי האם והבן נתונים, אם כך, להערכה מחודשת נוכח התמורות המתחוללות ביחסה של האם כלפי האידאולוגיה הגברית, וניסיונותיה לגדל בנים משוחררים מעיוותי ההגדרות המיניות המקובלות.
כל אישה, גם אם ילדה בנים, היא עצמה בת לאם. ריץ' מספרת באינטימיות על רגשותיה וזכרונותיה כילדה מדמות אימה, שממנה למדה מהן נשים, ומה העתיד טומן להן בחובו. הקרבה בין אימהות לבנותיהן, גם אם יחסיהן מורכבים וכאובים, יוצרת העברה בין דורית של מורשת ההישרדות הנשית, חוויית הלידה ואת סודות הגוף והפריון. י ההיסטוריונית קרול סמית רוזנברג (Carroll Smith-Rosenberg) בחנה יומנים ומכתבים שכתבו נשים בין השנים 1760 ל-1890 וגילתה יחסי אם ובת אינטימיים שבמרכזן עמדה מערכת חניכה. האימהות הכשירו את בנותיהן באמנות ניהול משק הבית והאימהות. בחברה הפטריארכלית, רוב האימהות עדיין חשות אחריות וחוסר אונים, ומנחילות את רגש האשם לבנותיהן. רק נשים עם תחושת טיפוח עצמי חזקה וכבוד לגופן, יכולות להעביר את הגאווה והתחושה שגוף האישה הוא מקום טוב ובריא, לבנותיהן. בתום תקופת ההתבגרות בנות מגלות שהן מתרחקות מאימהותיהן וכל האנרגיה החושנית והרגשית שלהן אמורה לעבור אל הגברים. כדי להתאחד שוב עם האימהות-הנשים, יש צורך בשבירת טאבו שתשיב את החברות, האחווה והיצירה הנשית.
האלימות בתוך מוסד האמהות
בפרק האחרון דנה ריץ' באלימות של מוסד האימהות. לדבריה, לב ליבה של הבעיה בהיעדר כבוד לחיי האישה, החקוק במבנה המשפחה הפטריארכלית ומעוגן בדוקטרינה התאולוגית הגברית. נשים מצאו עצמן במצב של חוסר אונים בכל הנוגע לשליטה על חייהן, החל מאלימות הנעוצה במוסד הנישואין (המבטיחה לגבר את "זכות הכלולות", כך שלעולם הוא אינו נחשב לאונס אשתו), המשך בציפיות הבלתי אפשריות מהן כאימהות, וכלה בשכר הלא שווה שמשתכרות נשים תמורת עבודתן.
מוסד האימהות סמוי לרוב מן העין ולכן קיים צורך להוסיף ולהנכיחו. מטרת מוסדות החברה לשמור את אמצעי השליטה והכוח בידי גורם מסוים, כך שנשים תקבלנה בהשלמה את האימהות כטבע ברייתן. לא בכדי האימהות מזכירה את הבית, את הספירה הפרטית, ולכן קיים קושי לחשוב על הצדדים האפלים הכרוכים בה. האלימות והאכזריות הפטריארכלית עוברות לא פעם מן האימהות התשושות, המתוסכלות, אל הילדים התלויים באישה העייפה, המהססת, בתקוותם לרגעי חסד, לטיפול ותמיכה רגשית. האימהות מגלמת בתוכה את הזעם והטרגדיה השזורים ביחד עם אהבה והקרבה - כלפי הילדים.
ביקורות על הספר
הספר זכה לתגובות סוערות, לחיוב ולשלילה בשל השילוב יוצא הדופן של עדות אישית המשולבת עם מחקר רחב היקף.
קתלין בארי (Kathleen Barry) כתבה ב-1977 ב-"Chrysalis" כי עוד קודם ליציאתו של הספר למכירה, פורסמה ביקורת חריפה נגדו ב-New York Review of Books המגנה אותו "בכתיבה פרטיזנית" מלאה ב"רטוריקה של אלימות". בעקבותיו מראיינים נוספים המשיכו את הקו החריף, מה שגרם לביטולי הזמנות מטעם חנויות הספרים וראיונות טלוויזיה מתוכננים עם הסופרת אדריאן ריץ'. לטענת בארי, הספר מחזיר את האמהות לנשים. ריץ' שוברת את המיתוסים הפטריארכליים וחושפת את תמצית השליטה בנשים דרך מוסד האמהות. היא מראה את הדרכים בהן שימשה האמהות להגבלת הפוטנציאל הנשי, בו בזמן היא מביאה את החזון לאמהות אם זו הייתה משוחררת משליטה וכוח גבריים. הספר אינו הצהרה של אישה אחת על אמהות. הוא מקבץ ומרחיב רעיונות על הנושא ומשמש כמקור מידע לכותבים וחוקרים שיבואו בעקבותיו.
מרבית הביקורות השליליות, היו של נשים שתקפו את הספר:
למרות הביקורות, הספר המשיך להימכר היטב. עיקר ההתקפה על ספרה של ריץ הייתה התקפה פוליטית נגד פמיניזם. הניתוח הפמיניסטי איתגר את הפטריארכיה בליבה שלה. הספר הזכיר לנשים שהן עדיין בעמדה נחותה יותר ודרבן אותן להתמודד עם אתגרים גדולים עוד יותר של השליטה של הפטריארכיה.
סוחוי Su-34
הסוחוי Su-34 (ברוסית: Сухой Су-34, קוד דיווח נאט"ו: Fullback) הוא מטוס תקיפה עתיר ביצועים לכל מזג-אוויר ולעיתים מכונה קרב-הפצצה מתכנון חברת סוחוי. המטוס תוכנן סביב המבנה המרכזי של מטוס הסוחוי Su-27 על כן המטוס בעל ביצועים ויכולת תמרון גבוהים. בגלל הקשיים הכלכליים של רוסיה, פיתוח ובחינות הקבלה של המטוס התארכו למשך זמן רב והמטוס נכנס לשירות ב-2012 למעלה מ-20 שנה לאחר טיסת הבכורה שלו.
סוחוי Su-27IB
בשנות ה-80 מחקרים והערכות בחיל האוויר הסובייטי העלו שבמקרה של עימות עם מדינות נאט"ו מטוסי התקיפה הקיימים יצטרכו להתמודד עם מטוסי קרב מתקדמים של המערב. עקב כך מטוסי התקיפה יצטרכו ליווי של מטוסי קרב שההערכה הייתה שיהיו בנחיתות מספרית ולכן לא יהיו זמינים למשימות כאלו. על כן עלה הצורך במטוס תקיפה עתיר ביצועים שיוכל להתמודד עם מטוסי קרב מערביים.
ביוני 1986 החלה עבודת התיכון של המטוס. במקום להסתמך על עיצוב של גוף כמו במטוס סוחוי Su-24 נבחר להתבסס על העיצוב של ה-סוחוי Su-27. המבנה המרכזי של המטוס הושאר זהה ברובו למטוס הקרב והדגם עצמו סומן T-10V וכונה בחיל האוויר Su-27IB (קרב-הפצצה). במקום מבנה האף והקדמי הצרים של מטוס הקרב, נבחר מבנה רחב עם תא טייס צד-בצד ממוגן לשני אנשי צוות. עם מנשק זוויתי הנמשך מהראדום של כלי הטיס ועד שורש הכנפיים.כמו כן המטוס צויד עם מכ"ם מערך סריקה אקטיבית מתקדם בעל אופני פעולה מרובים הכוללים עקיבת תוואי קרקע, אוויר-אוויר, אוויר-קרקע ואף מודי אוויר-ים שכן תוכנן להכניס את המטוס לשירות התעופה הימית הסובייטית ויועד לפעול מבסיסים יבשתיים של הצי הסובייטי ותוכנן לשאת טילים נגד ספינות מתקדמים.
תוכנית הניסוי
מטוס הניסוי הראשון היה מטוס Su-27UB מומר וטיסת הבכורה שלו התבצעה ב-13 באפריל 1990. מטוס הניסוי השני טס ב-18 בדצמבר 1993. המטוס כלל מספר שינויים כגון כני הנסע הראשיים הכבדים יותר, וקונוס זנב מוארך בין המנועים. למרות שההבדל בין המטוס לבין ה-Su-27 היה גדול ודרש סימול חדש, חיל האוויר עדיין כינה את המטוס Su-27IB למשך כמה שנים עד שהם אימצו את הסימול Su-34 החדש.
תא טייס
כאמור, תא הטייס של המטוס הוא דו-מושבי, צד בצד. תא הטייס בנוי כקפסולה מסגסוגת טיטניום בעובי 7 מילימטר, דבר שלא אופייני למטוסים עתירי ביצועים אלא דווקא מטוסי תקיפה ממוגנים. המטוס לא כולל חופה נפתחת, הצוות נכנס לתא הטייס דרך בית כן הנסע הקדמי ודרך חציץ הלחץ האחורי תצורה האופיינית למפציצים כבדים בהרבה. בדומה למפציצים התא המרווח מאפשר לאנשי צוות לעמוד זקוף ואף להישכב על מיטה במשימות ארוכות במיוחד, יחד עם זה המטוס כולל תא שירותים ואף מטבחון קטן הכולל תנור מיקרוגל וקומקום מיוחדים, כל התא ממוזג ומדוחס על ידי מערכת מיזוג עוצמתית.
כני נסע
המטוס קיבל כני נסע מחוזקים, כן הנסע הקדמי אמור לתמוך במבנה הקדמי הכבד יותר, בעוד כני הנסע הראשיים מחוזקים בשביל לאפשר שימוש במסלולי המראה ארעיים ולא סלולים. כני הנסע הראשיים כוללים שני גלגלים המותקנים בתצורת טנדם ומתקפלים קדימה.
אוויוניקה
המטוס כולל מכ"ם מערך סריקה אקטיבית עוצמתי מדגם Sh-141, המקנה למטוס יכולות אוויר-אוויר, אוויר-קרקע, אוויר-ים ועקיבת תוואי קרקע, מה שלרוב דורש מכשירי מכ"ם שונים. בתלות בגובה הטיסה, המכ"ם מסוגל לזהות מטרות קרקעיות גדולות במרחקים של 200-250 קילומטר, מטרות קרקעיות בגודל אופייני ב-150 קילומטר ומטרות קטנות דוגמת רכבים משוריינים וטנקים במרחקים של 75 קילומטר. מטרות אוויר-אוויר לא חמקניות גדולות כגון מפציצים כבדים או מטוסי תובלה גדולים יזוהו במרחקים של 250 קילומטר, מטוסי קרב יזוהו במרחק של 90 קילומטר. המכ"ם יכול לעקוב אחרי עשר מטרות כאשר הוא יכול להכווין טילים נגד ארבע מטרות בבת אחת.
כמו כן המטוס כולל מערכת ציון והנחיה אלקטרואופטית הממוגנת בגוף המטוס מאחורי דלתות כשהיא לא נמצאת בשימוש.
למרות שבמקור במטוסי הניסוי המוקדמים קונוס הזנב נשא מכ"ם צופה אחורנית בשביל להתריע ולאפשר למטוס לשגר טילי אוויר-אוויר נגד איומים ללא הצורך להיכנס לקרב אוויר, בדגמים הסדרתיים נדמה שהקונוס לא כולל ראדום ולכן ההשערה שהוא נושא מערכות אוויוניקה אחרות ואת ה-APU.
כמו כן, המטוס נושא מערכות לוחמה אלקטרונית מתקדמות מדגם L175V Khibiny-10V בצורת פודים המותקנים על קצות הכנפיים והמאפשרים למטוס יכולת הגנה הדומה לזאת של מטוסי לוחמה אלקטרונית ייעודיים.
חימוש
הסוחוי Su-34 כולל 12 נקודות נשיאת חימוש. ישנן ארבע תחנות בכל כנף שתיים מתוכן מיועדות לשאת טילי אוויר אוויר. שתי תחנות נוספות קיימות על גבי בתי המנוע ושתי תחנות כבדות במרכז גוף המטוס. המטוס יכול לשאת את פצצות הלייזר הכבדות מדגם KAB-1500 במשקל 1,500 קילוגם.
על פי דיווחים לטובת ייצוא המטוס הוא הותאם לשאת חימוש מערבי, כולל פצצות חכמות.
היסטוריה מבצעית
למרות שהמטוס לא התקבל רשמית עדיין לשירות הוא השתתף על פי דיווחים במלחמת גאורגיה-רוסיה, במלחמה זאת מערכת הלוחמה האלקטרונית של המטוס הוכיחה את עצמה כיעילה ביותר מבין כל המערכות הדומות בארסנל הרוסי.
ביולי 2010 מטוסי Su-34 ו-Su-24 רוסים ביצעו תרגיל ארוך טווח ראשון מסוגו, כאשר מספר מבנים המריאו מהבסיסים המערביים ברוסיה עם מטען מלא וטסו לכל אורכה, ביצעו תקיפות מדומות במזרח הרחוק של רוסיה, במהלך התרגיל מטוסי ה-Su-24 ביצעו שלושה תדלוקים אוויריים וה-Su-34 ביצעו שני תדלוקים.
בספטמבר 2015 שישה מטוסי Su-34 פרסו לבסיס חמימיים, שבסוריה. שמונה מטוסים נוספים הוספו למצבה ב-20 בנובמבר 2015. ב-30 בנובמבר אותה השנה לאחר הפלת מטוס ה-Su-24 הרוסי על ידי מטוסים טורקים, ה-Su-34 החלו לשאת טילי אוויר-אוויר להגנה עצמית.
במאי 2018 על פי דיווחים מטוסי Su-34 יירטו שני מטוסי F-16 ישראלים בשמי טריפולי שבלבנון וגרמו להם לסגת.
נרין (עיר)
נרין (בקירגיזית: Нарын) היא עיר במרכז קירגיזסטן ובירתו של מחוז בעל שם זהה. העיר משתרעת על פני 84 קמ"ר על שתי גדותיו של נהר נרין, כ-200 ק"מ דרום-מזרחית לבירה בישקק, בגובה 2,044 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
נרין הוקמה כמבצר על נתיב השיירות החשוב בין קאשגאר לז'טיסו (סמירצ'יה) בהוראת המושל הכללי הראשון של טורקסטן הרוסית קונסטנטין פטרוביץ' פון קאופמן בשנת 1868.
רקע
העיר יושבת על הדרך ל שבעבר שימשה כחלק מדרך המשי לסין וכיום זהו הציר המרכזי בין קירגיזסטן לסין.
בעיר אחד משלושת הקמפוסים של כאשר שני הקמפוסים הנוספים נמצאים בטג'יקיסטן ובקזחסטן, האוניברסיטה מעניקה לימודים לתואר ראשון ושני.
בעיר משחק קבוצת בנדי מקצועית.
דמוגרפיה
אוכלוסיית נרין במפקדי האוכלוסין האחרונים של קירגיזסטן:
כלכלה
כלכלת המחוז נשלטת על ידי גידול בעלי חיים כמו סוסים, כבשים ויאק. צמר ובשר הם המוצרים העיקריים. כיום, המחוז הוא האזור העני ביותר במדינה. מכרות המינרלים שפותחו במהלך התקופה הסובייטית ננטשו ברובם לאחר נפילת הקומוניזם מכיוון שהם לא היו רווחיים.
מלכודניים
מינים אלה מעט ארסיים ואצל כמה מינים ישנם דורבנות על הרגליים למטרות הגנה מאויבים. רוב זמנם הם שוכנים במחילות באדמה ומשתמשים בדלת מוסווית ממנה הם מגיחים ותופסים חרקים לא זהירים שעוברים לידה. לכמה מינים יש מספר צינורות למבנים.
הם חיים בעיקר באזורים הטרופיים והסובטורפיים.
בל P-39 איירקוברה
בל P-39 איירקוברה (באנגלית: Bell P-39 Airacobra) הוא מטוס קרב מתוצרת חברת בל איירקראפט, שיוצר עבור חילות האוויר של צבא ארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה, והיה אחד ממטוסי הקרב העיקריים שהיו ברשותה של ארצות הברית עם כניסתה למלחמה. המטוס נמכר לשימוש גם לברית המועצות, שירת בהצלחה בחיל האוויר הסובייטי והיה המטוס שבו השיגו הסובייטים את המספר הגבוה ביותר של הפלות באמצעות מטוס מתוצרת אמריקאית.
עיצובו של המטוס היה יוצא דופן וחדשני ביחס לתקופתו. המנוע הותקן במרכז המטוס ומאחורי הטייס, וכני הנסע עוצבו כך שהגלגל השלישי היה גלגל אף ולא גלגל זנב כמקובל במטוסי קרב אחרים בתקופה זו, מה שאפשר לטייס ראות טובה קדימה בעת המראה. על אף חדשנותו, מנוע המטוס היה חסר מגדש טורבו ולכן ביצועיו בגובה רב היו נחותים ולא התאימו למשימות ליווי מפציצים וקרבות אוויר בגובה רב, שאפיינו את הזירה המערבית של המלחמה. לעומת זאת, המטוס התאים היטב למלחמה בזירה המזרחית שהתנהלה בגובה נמוך ובינוני, וזכה להצלחה והוקרה בקרב הטייסים הסובייטיים.
ביחד עם מטוס ה-P-63 קינגקוברה, היה זה המטוס הנמכר ביותר שיוצר על ידי חברת בל.
היסטוריה מבצעית
המטוס שימש במספר זירות לחימה, בעיקר בזירת האוקיינוס השקט, זירת הים התיכון ובזירה המזרחית. עקב ביצועי המנוע החלשים מעל גובה של 17,000 רגל (5,200 מטרים), הוא לא התאים למטרות יירוט אווירי בגובה רב, אך נחל הצלחה כמיירט בגבהים נמוכים יותר ובמשימות של צליפה על מטרות קרקעיות.
בשירות חיל האוויר המלכותי
בשנת 1940 הזמינה בריטניה 675 מטוסי P-39 מהדגם המוקדם, ובשנת 1941 הזמינה 150 מטוסים נוספים מארצות הברית במסגרת חוק השאל-החכר. חיל האוויר המלכותי ביקר את המטוס על תפקודו הבלתי מספק כמיירט, בהשוואה למטוסי הספיטפייר וההוקר הוריקן, אך השתמש בו בהצלחה כמטוס לתקיפה קרקעית עד מרץ 1942. לאחר תקופה זו נמכרו המטוסים לברית המועצות. חיל האוויר המלכותי הוא שהעניק למטוס את כינויו "איירקוברה".
בזירה האוקיינוס השקט
המטוס היה בשימוש חילות האוויר של צבא ארצות הברית, הגוף שקדם לחיל האוויר של ארצות הברית ושהיווה זרוע של חיל היבשה, ושימש אותו בתקופה שלאחר המתקפה היפנית על פרל הארבור. בין היתר הוא ראה פעילות מבצעית במסגרת כוח אוויר קקטוס שפעל בקרב גוודלקנל בשנת 1942. אף על פי שהיה נחות בביצועיו ממטוסי הקרב היפניים, תפקד האיירקוברה היטב במשימות הפצצה וצליפה קרקעית ולקח חלק פעיל בהדיפת הכוחות היפניים שניסו לכבוש את שדה התעופה הנדרסון. עד סוף השנה הופלו על ידי מטוסי האיירקוברה כ-80 מטוסים יפניים, אך מספר דומה של מטוסי P-39 הופלו על ידם.
פעילויות נוספות של המטוס היו במהלך המערכה בגינאה החדשה, בה התרחשו קרבות אוויר רבים בין מטוסי האיירקוברה ומטוסי ה-A6M זירו היפניים, וכן במהלך הקרב על האיים האלאוטיים, בה שימש המטוס לתקיפת הכוחות היפניים שפלשו לאיי אטו וקיסקה. הטייסים ששירתו באיים האלאוטיים סבלו ממזג האוויר הקשה האופייני לאזור, שגרם לאבדות רבות יותר מהאבדות שנגרמו מהקרבות כנגד היפנים, ובסופו של דבר הוחזרו לארצות הברית בנובמבר 1942.
בזירת הים התיכון
המטוס הופעל בזירת הים התיכון במהלך המערכה בצפון אפריקה ובאיטליה החל מפברואר 1944, ולקח חלק בקרב אנציו שנועד לאפשר לכוחות האמריקאיים לאגף את הכוחות הגרמניים ולאפשר להם לפרוץ לכיוון רומא.
בשירות חיל האוויר הסובייטי
השימוש המוצלח ורחב ההיקף ביותר של המטוס היה בשירות חיל האוויר הסובייטי. מספר רב של מטוסי P-39 הגיעו לברית המועצות במסגרת חוק השאל-החכר, לאחר שהועברו מאלסקה לסיביר ומשם לשדות הקרב במערב ברית המועצות.
בניגוד ללוחמה האווירית בזירה המערבית שהתנהלה בגובה רב, עקב הצורך להימנע מאש נ"מ שנורתה לעבר המפציצים האמריקאיים והבריטיים שתקפו את גרמניה, הלוחמה האווירית בחזית המזרחית התנהלה בגובה נמוך יותר שבו ביצועי המטוס היו טובים יותר, והטייסים הסובייטיים ידעו לנצל את כוח האש החזק של המטוס, ובפרט את התותח בקוטר 37 מ"מ שאפשר להפיל מטוס אויב באמצעות פגיעות מעטות, את יציבותו של המטוס ואת מערכת הקשר האמינה שלו. המטוס שימש בעיקר כמיירט, והפיל מספר רב של מטוסי קרב ומפציצים גרמניים. מבין עשרת אלופי ההפלות הסובייטיים הגדולים ביותר, חמישה מהם השיגו את רוב ניצחונותיהם כשהטיסו את האיירקוברה.
הטייס הסובייטי ניקולאי ג. גולודניקוב תיאר את התרשמותו מהמטוס במילים אלו:
בחילות אוויר נוספים
המטוס שירת גם בחיל האוויר של צבא צרפת החופשית, בחיל האוויר המלכותי האוסטרלי ובחיל האוויר שהקימו טייסי חיל האוויר האיטלקי שערקו לבעלות הברית.
לאחר המלחמה
המטוס שימש לתקופה קצרה את חיל האוויר האמריקאי ואת חיל האוויר האיטלקי כמטוס אימון ויצא סופית משימוש עד שנות ה-50 המוקדמות. בימינו מוצגים מספר מטוסים במוזיאונים ברחבי העולם, ומספר מועט של מטוסים עדיין נמצאים בשימוש כמטוסי מרוצים בארצות הברית, לאחר שעברו שיפורים והתאמות שהגבירו את מהירותם.
נחל אדוריים
נַחַל אֲדוֹרַיִם הוא נחל אכזב הנובע בהר חברון, זורם מערבה לאורך כ-30 ק"מ עד שהוא חובר לנחל שקמה ומימיו נאספים למאגר שקמה שמצפון לרצועת עזה. הוא נקרא על שם אדוריים המקראית. בתקופת הגשמים יוצר הנחל, בזכות שטח הניקוז הגדול שלו, זרימה חזקה בערוצו. לאורך הנחל מספר אתרים היסטוריים ובתקופת החורף מתאפיין המקום בפריחה מרהיבה (במיוחד של כלניות) המושכת מטיילים רבים.
גאוגרפיה
נחל אדוריים מתחיל את מהלכו בגובה 800 מטר מעל פני הים, בחלקו הדרומי של כפר דורא שבנפת חברון כשבין מקורותיו ניתן למנות גם את הגבעות עליהן שוכנים הכפרים השכנים אל-קוסור, אל-מראג'ם, א-טבקה ואל-מאג'ור. הנחל ממשיך לאורכו של כביש 3265 וסמוך לכפר בית עווא, הוא חותך את כביש 354, את הקו הירוק ואת כביש 358. בהמשך מתעקל הנחל בתוך יער אמציה, סמוך למושב אמציה. באזור זה מתחברים אליו מכוון דרום נחל דומה ובהמשך נחל כלך. לאחר מספר ק"מ עובר הנחל מתחת לכביש 6 (מצפון למחלף מאחז), סוללת הרכבת לבאר שבע, וכביש 40 (בין מושב אחוזם לשמורת פורה) ומתאחד עם נחל שקמה. נחל שקמה ממשיך משם מערבה דרך הנגב הצפוני עד שמימיו נאספים למאגר שקמה שמדרום לקיבוץ זיקים.
אתרים לאורך הנחל
לאורך הנחל מספר אתרים ומכיוון שהערוץ רדוד, ברובו הגדול, ניתן לטייל לאורכו ברגל או ברכב:
בתקופת החורף מספיקה כמות הגשם לפריחה עשירה לאורך ערוץ הנחל (במיוחד של כלניות) שמושכת הרבה מטיילים.
לאורך חלקו המרכזי של הנחל (מכביש 6 עד תל קשת) עובר שביל ישראל.
השילוב של מדרונות נוחים, אדמה מתאימה ומזג אוויר נכון עודדו את ענף גידול הכרמים לאורך חלקים של ערוץ הנחל באזור אמציה.
אסף נגל
אסף נגל (נולד ב-16 בנובמבר 1971) הוא איש עסקים, יזם ומנכ"ל אנלוגי. בעבר היה זמר ושדרן רדיו.
ביוגרפיה
נגל נולד בפתח תקווה ולמד בבית ספר יסודי סיני בראשון לציון, שם הופיע במקהלת בית הספר שעליה ניצח אביו, המוזיקאי משה נגל. בהמשך למד בישיבה התיכונית כפר גנים בפתח תקווה.
נגל בעל תואר שני במנהל עסקים ומילא מספר תפקידי ניהול בתחומי משכנתאות ופיננסים. בשנת 2005, לאחר קריירה כשכיר בענף הבנקאי, הקים את אנלוגי חברה ליישום אסטרטגיות ארגוניות וניהוליות. בשנת 2018 הקים עם הצלם ואיש המדיה, רוני נתן את ״אנלוגי מדיה" אשר הצטרפה לקבוצה והחלה לייצר פתרונות צילום ועריכה בהבט הארגוני. בעברו פיתח תוכניות הכשרה עם אוריינטציה לעולם המחר באוניברסיטת בר-אילן.
נשוי לגלי ולהם ארבעה ילדים.
קריירה מוזיקלית
הופיע ב"פזמונסניף", תחרות הזמר של בני עקיבא, ושימש כסולן במקהלת פרחי גנים בניצוחו של יעקב רוטנר. בשנת 1990 החל לשרת בצה"ל בלהקת הרבנות הצבאית והפך לסולן בלהקה תחת ניצוחו של משה מונה רוזנבלום.
בשנת 1993 הקים את ההרכב המוזיקלי - "אסף נגל ותזמורתו" והופיע בישראל ומחוצה לה.
בשנת 1993 ולתקופה קצרה, היה קריין רצף באוניה של רדיו ערוץ 7. ב-1996, היה ממייסדי רדיו קול חי.
משנת 1996 ועד 2006 הגיש תוכנית שבועית ביום שישי בשם "קול שישי", (הגיש פינה של חב"ד בעולם שבו היה מראין בכל שבוע שליח חב"ד בעולם) עורך מוזיקלי ומגיש תוכניות וסדרה של זמר עברי "עושה לי מנגינות". בשנים 2011–2014 הגיש תוכנית תרבות שבועית ברדיו גלי ישראל "שישי באוויר". בשנת 1998 הפיק וניהל אומנותית את "הפסטיבל החסידי לילדים" בבנייני האומה בירושלים אותו עיבד מוזיקלית אלי יחיאלי. לאחר מכן ובמשך שבע שנים הוא נערך בחנוכה בשיתוף "האגף לתרבות תורנית בעיריית פתח תקווה". נגל השתתף במגוון הפקות מוזיקליות כזמר וכחבר מקהלה, הפיק בשיתוף אביעד פיקרש בשנת 1998 את המופע "שיר חסיד היה" אותו ניהל מוזיקלית הפסנתרן גיורא ליננברג, נגל הלחין את רוב השירים באלבומו הבכורה "אדיר במרום" שעובד על ידי שי ברק, ואת השיר "דניאל" שכתב אורי אופיר לזכרו של טייס חיל האוויר רב-סרן דני גומז שנפל במלחמת לבנון השנייה. כמו כן, הלחין את שיר הנושא של "שלומי וסתם" שיצר השחקן שלומי לניאדו. השתתף בתפקיד ראשי בסרט הגמר "רסיסים" בבימויה של שירן פלזנר. שימש בהתנדבות כדובר המועצה הלאומית להתנדבות בישראל.
מאז 1980 הוא משמש כנגן מפוחית אקורדים בשלישיית נגל עם אביו משה הסולן ואחיו גילי נגן הבס.
איגוד עמלי התורה
"עמלי התורה – איגוד קהילות האברכים בירושלים" הוא ארגון הפועל למען גיבוש ציבור האברכים החרדים-ספרדים בארץ ישראל ולמען הקמת וחיזוק קהילות. האיגוד כיום מונה כארבעים קהילות ברחבי ישראל.
רקע
להקמת עמלי התורה הובילו מספר תקדימים:
מצוקת המוסדות
בשל תהליכים רבים שעברו על הציבור החרדי ספרדי, נוצרה מציאות לפיה רבים מציבור האברכים הספרדי מקפידים לשלוח למוסדות החינוך והישיבות של הציבור החרדי-ליטאי בכל מחיר. הציבור הליטאי מצדו מגביל את כמות הספרדים הלומדים בו באמצעות הצבת מכסות, ובשל גידולו של הציבור הספרדי החרדי מדי שנה הולכת וגוברת כמות האברכים אשר אינם מצליחים להכניס את ילדיהם למוסדות ליטאיים. מצוקה זו בולטת בעיקר ברישום לתלמודי תורה ובסמינרים לבנות.
היעלמות מרביצי תורה
ארגון מרביצי תורה הוקם בשנת 1982 על ידי קבוצת ראשי ישיבות ספרדים, ביניהם הרב יהודה עדס, הרב אברהם סלים, הרב יעקב הלל, הרב בצלאל טולידנו, הרב יהושע ברכץ הרב שלמה ידידיה זעפראני ועוד, אשר נבדלו מתנועת ש"ס ומהנהגתה מטעמים השקפתיים שונים . ארגון זה יצר פלג נפרד בציבור הספרדי אשר מנה (על פי נתוני ההשתתפות בכנסים שנערכו בשעתו) כארבעת אלפים משפחות אברכים . הקמת הארגון יצרה פילוג בציבור הספרדי בין פלג זה לפלג ש"ס. אך ביניהם שכנה קבוצה גדולה של אברכים שלא חפצו להשתייך לצד מן הצדדים.
ארגון מרביצי תורה יזם פעילויות שונות, אך כעבור מספר שנים נעלם ולא נרשמה פעילות מצדו. עם זאת, השפעותיו ניכרו למשך שלושה עשורים הבאים, כאשר בציבור הספרדי חי פלג נבדל של אברכים שהחזיקו בצביון ובעמדות קרובות לזרם הליטאי. בשנת 2003 הוקמה אף רשימת קד – רשימה מוניציפלית נפרדת לציבור האברכים, ובסופו של דבר נטמעה במפלגת דגל התורה. לימים הכריזו נציגיה על כישלון בניסיונם לזכות להכרה ולסיפוק צורכי קהילות האברכים על ידי דגל התורה. רבים מציבור המרביצי ומבניהם, נמצאו למעשה בלי ייצוג פוליטי הולם, וחלקם שבו להצביע למפלגת ש"ס.
שינויים בתנועת ש"ס
תנועת ש"ס אשר בעבר כללה ברובה ציבור שורשי בעל צביון ספרדי מובהק, השתנתה מצדה גם היא במהלך השנים. רבים מבוחריה אשר שלחו את בניהם לישיבות גדולות (שראשיהן השתייכו ברוב המקרים לפלג המרביצי), וציבור בוחריה הפך לתורני ובעל צביון ישיבתי יותר ויותר. מהלך זה הואץ בייחוד עם התמנותו של הרב שלום כהן לנשיא מועצת חכמי התורה, וחזרתו של אריה דרעי לראשות התנועה.
עם זאת, נראה כי במשך מספר עשורים לא הייתה הכרה לציבור האברכים הספרדים, כולל אלו שצמחו בתוך ש"ס, כציבור נפרד בעל צרכים מהותיים ונבדלים, ואף תנועת ש"ס זיהתה כי הם אינם חשים חלק מהתנועה. מבחינה עובדתית, בירושלים בין השנים 2000 עד 2015 לא קמה אף קהילת אברכים ספרדים אחת.
הצורך בקהילות ובמוסדות
בחלוף השנים נוצר מצב בו ישנה קבוצה גדולה של אברכים בעלי מכנים משותפים חזקים מאוד, שרובם בוגרי ישיבות ליטאיות ובעלי צביון ישיבתי מובהק. אברכים אלו גדלו הן בפלג "מרביצי התורה", הן במשפחות שהשתייכו תמיד לש"ס והן במשפחות רבות שלא בחרו צד. בפועל כל אלו נתקלו במספר קשיים ואתגרים: קשיים אלו הובילו לצורך משמעותי בהקמת קהילות אברכים ספרדים. ואכן, במהלך השנים נערכו ניסיונות רבים להקמת קהילות כאלו, אך רוב הניסיונות כשלו בשל חוסר הכרה פוליטית מצד נציגי ש"ס. האברכים שניסו להקים מקומות כאלו לא הצליחו להשיג הקצאות ומקומות ראויים לתפילה. מסיבה זו אברכים ספרדים רבים התפללו והפכו לחלק מקהילות ליטאיות, אף שרצונם המוצהר היה להקים קהילות ספרדיות נפרדות, וזאת אף על פי שהם מונים כשנים עשר אחוזים מהציבור החרדי.
הקמת עמלי התורה
על בסיס הצרכים הנ"ל הוקם איגוד עמלי התורה, והחל את דרכו כחיבור של שלוש קהילות אברכים ברמות ב', בבית וגן ובנווה יעקב. בהמשך הצטרפו לאיגוד קהילות נוספות, רובן קהילות חדשות שהוקמו בסיוע האיגוד . לנשיאות האיגוד התמנה הרב שלמה ידידיה זעפראני, והפעילות כיום מתבצעת על פי הכוונתו.
כיום מונות קהילות איגוד עשרים ושש קהילות ברחבי ירושלים, וקהילות נוספות בבית שמש, בני ברק, מודיעין עילית, פוריה, חריש ועוד. בקהילות עמלי התורה חברים כיום על פי הערכות כמה אלפי אברכים.
פעילות
עמלי התורה מקיים כמה פעילויות כדי להשיג את מטרות הקמת הארגון:
סיוע בהקמת מוסדות
עמלי התורה סייע ודרבן הקמה של מוסדות חינוך רבים (המתנהלים כיום באופן עצמאי), ביניהם:
מוסדות אלו מאופיינים בכך שהם נועדו לבני ובנות אברכים בלבד, ונועדו לפתור את האפליה כלפי מזרחיים בקבלה למוסדות ליטאים בציבור החרדי.
שיוך פוליטי
איגוד עמלי התורה אינו מזוהה עם גורם פוליטי מסוים, וזוכה לתמיכה רבנית נרחבת בציבור החרדי-ספרדי, הן מצד רבנים המזוהים עם ש"ס והן מצד רבנים המזוהים עם דגל התורה, וכן לתמיכת רבנים מהציבור הליטאי.
הר ואסילבסקי
הר ואסילבסקי או הר ואסילווסקי או הר ואשילבסקי (באנגלית: Mount Wasilewski) הוא הר בודד בולט, ממזרח - דרום-מזרח להרי מריק, בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,615 מטרים מעל פני הים; הר ואסיבסקי הוא ההר ה-1,578 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 17 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מהרי מריק, בין חוף אינגליש לבין חוף אורוויל.
גילוי ומיפוי ההר
הרי מריק התגלו מהאוויר וצולמו מהאוויר על ידי משלחת רון לחקר אנטארקטיקה (Ronne Antarctic Research Expedition) המכונה בקיצור "RARE" אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1947 – 1948, בפיקודו של פין רון.
אזור הההר מופה לראשונה על ידי משלחת חציית חצי האי האנטארקטי (US Antarctic Peninsula Traverse) מטעם ארצות הברית, אשר חקרה ומיפתה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961–1962, כמו כן האזור צולם מהאוויר על ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1965–1966.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של ארצות הברית.
ההר נקרא על שמו של פיטר ג'יי. ואסילבסקי (Peter J. Wasilewski), שהיה חוקר גאומגנטיקה במשלחת החצייה, וכן במשלחות החקר של אוניברסיטת ויסקונסין שחקרה את אזור ההר בעונות המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961 -1962 ו- 1965–1966.
לקריאה נוספת
• J.L. Smellie, K.S. Panter, A. Geyer, Volcanism in Antarctica: 200 Million Years of Subduction, Rifting and Continental Break-Up, P 133
• Melanie Schleeter McCalmont, A Wilderness of Rocks: The Impact of Relief Models on Data Science, P 132
עיר הגנבים
עיר הגנבים (City Of Thieves), ספרו של דייוויד בניוף (David Benioff), הוא רומן המוצג כסיפור אמיתי שבו המחבר מתאר פרק בחייו לכאורה של סבו, לב בניוב, בנו של סופר יהודי-רוסי מפורסם, אברהם בניוב. הספר נכתב מנקודת מבטו של לב בשנת 1942 בעיר לנינגרד שבברית המועצות (בספר מכנים אותה "פיטיר"). הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2008, תורגם באותה שנה לעברית על ידי עידית שורר, ויצא לאור בהוצאת כתר.
בתחילת הספר דייוויד מספר מעט על סבו, "סבא שלי הרג שני גרמנים בסכין עוד לפני שמלאו לו שמונה עשרה", וכיצד הוא טס אליו לפלורידה, כדי לראיין אותו ולכתוב על חוויותיו ממלחמת העולם השנייה.
רוב הספר עוסק בחמשת הימים בהם קוליה (עריק שנתפס) ולב (שבזז גופת גרמני) מחפשים תריסר ביצים כדי שלבתו של הפולקובניק תהיה עוגה לחתונה. הפולקובניק יוציא אותם להורג אם הם לא יחזרו בזמן עם הביצים, לכן הם אף חוצים את קווי האויב על מנת למצוא תריסר ביצים.
איוואן גודוביץ'
גודוביץ' נולד במשפחה אצילית אוקראינית. למד באוניברסיטת קניגסברג ואוניברסיטת לייפציג. עם סיום הלימודים, בשנת 1759 החל את השרות הצבאי כקצין זוטר. היה מקורב לפיוטר השלישי. עם הגעת יקטרינה הגדולה לשלטון נעצר, אך שוחרר תוך זמן קצר. בשנת 1763 מונה לפקד על גדוד בחייל רגלים והשתתף איתו בקרבות בפולין.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774) השתתף במספר קרבות, כולל קרב לרגה וקרב קגול. בהיותו מפקד של יחידה נפרדת נכנס לבוקרשט. לאחר המלחמה הועבר לאוקראינה. בשנים 1785–1796 היה מושל של ריאזן וטמבוב.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792) חזר לשירות צבאי. בשנת 1790 הועבר לחזית הקווקז ובנובמבר 1790 בראש כוח של 7 אלף חיילים כבש את אנאפה בה ישב חייל מצב של 15 אלף חיילים. פעל לחיזוק הביצורים באזור ופקד על הקמת מספר מבצרים.
בשנת 1796 עזב את השרות הצבאי. בתחילת שלטון של פאבל הראשון הוחזר לשירות צבאי. הייתה לו ביקורת קשה על הכנסת שיטות פרוסיות לצבא רוסי ולכן בשנת 1800 שוחרר מהשרות.
בשנת 1806 הוחזר לשירות והתמנה למפקד העליון של הכוחות בגאורגיה ודאגסטן. השתתף אופן פעיל במלחמות עם האימפריה העות'מאנית וממלכת פרס שרוסיה ניהלה במהלך תחילת המאה ה-19 באזור.
השלכות של פציעה קשה במהלך קרב שהתרחש בשנת 1807 גרמו לכך שהוא עזב את השרות הפעיל הצבאי. בשנת 1809 התמנה למושל מוסקבה. בשנת 1812 עזב את השרות הממלכתי ועבר לאחוזה משפחתית.
אנטה ספורט
אנטה ספורט הוא תאגיד ציוד ספורט סיני בינלאומי, הממוקם בג'ינג'יאנג. זוהי חברת בגדי הספורט השלישית בגודלה בעולם לפי הכנסות נכון לשנת 2019.
פעילותה, שנוסדה בשנת 1994, כוללת עסק בעיצוב, פיתוח, ייצור ושיווק של מוצרים, לרבות בגדי ספורט, הנעלה, הלבשה ואביזרים תחת מותג משלה.
היסטוריה
אנטה נוסדה על ידי דינג שיז'ונג בשנת 1991. בשנת 2008, אולימפיאדת בייג'ינג נתנה לאנטה את ההזדמנות להרחיב את הנעליים לשיווק עסקי.
אנטה ספורט נסחרה בבורסה של הונג קונג בשנת 2007 עם מחיר ההנפקה שלה לפי 5.28 דולר HK למניה. בשנת 2009, רכשה החברה את סימן המסחר של פילה בסין, הונג קונג ומקאו מבל אינטרנשיונל. מאז, החברה מפעילה את עסקי פילה בשלושת התחומים הללו. הפורוורד לשעבר של מינסוטה טימברוולבס, קווין גארנט, עזב את נותנת החסות של הנעליים לשעבר, אדידס, וממומן על ידי אנטה מאז אוגוסט 2010. גארד גולדן סטייט ווריורס, קליי תומפסון, עזב גם הוא את נותנת החסות נייקי, והוחתם באנטה מאז פברואר 2015.
אנטה ספורט החלה בחרם על ה-NBA באוקטובר 2019 כתוצאה מציוץ מחדש של גורם בהנהלת יוסטון רוקטס לתמיכה בהפגנות הונג קונג. עם זאת, ב-14 במאי 2020, וילסון ספורט, מותג אנטה ספורט, הודיע כי יחליף את ספולדינג בבעלות ברקשייר האת'וויי כספקית כדור ה-NBA החל מעונת 2021/2022 ב-NBA.
שחקני עבר
אנטה העניקה חסות ל-26 נבחרות סיניות בענפי ספורט חורף, איגרוף, טאקוונדו, התעמלות, הרמת משקולות, היאבקות, ג'ודו, גלישת גלים, כדורמים וגולף.
טיטאנומכיה
הטיטאנומכיה (ביוונית עתיקה: Τιτανομαχία), היא מלחמה במיתולוגיה היוונית. המלחמה התרחשה בין האלים האולימפיים, לבין הטיטאנים. המלחמה התרחשה מפני שהטיטאן קרונוס, בלע את הסטיה, דמטר, הרה, פוסידון והאדס, בנבואה שאחד מילדיו יהרוג אותו. אשתו ריה, הצילה את זאוס, והחליפה אותו באבן. זאוס יחד עם אשתו הראשונה מטיס, הוציאו אותם, והכריזו מלחמה על הטיטאנים.