cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נשפון עקוד
תפוצה וביולוגיה
בהתחשב בנדירות של המין ובבית גידולו הבלתי נגיש, אין שום מידע על אורח חייו של הנשפון העקוד, וכל הפרטים הקשורים לאקולוגיה שלו הם בגדר השערות בלבד. הוא ככל הנראה פעיל לילה שעף בגובה רב ומבלה את שעות היום על שרכים, אפיפיטים ועלווה צפופה. הוא ניזון מחרקים כקרוביו ומאתר את טרפו באמצעות איכון-הד בחופת היער הגבוהה. בהתחשב בכנפיו הארוכות והצרות, נראה שהוא מחפש את מזונו בשטחים פתוחים, מעל מקורות מים או מעל חופת היער. יש כנראה עונת רבייה אחת מדי שנה, והנשפונית ממליטה גור יחיד או תאומים.
מצב
הנשפון העקוד מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל ההנחה שתפוצתו רחבה ומשתרעת לאורך קו המשוה, וכי לא סביר שהוא יחווה ירידה משמעותית ברמה הנדרשת לקטגוריה מאוימת יותר. עם זאת, מספר חוקרי טבע סבורים שמצבו חמור יותר לאור מיעוט הדגימות שמצביע לכאורה על תפוצה מוגבלת מאוד. מכיוון שרוב הדגימות נאספו ביערות טרופיים סגורים, נראה שהנשפון מאוים מצד אובדן בית גידול עקב בירוא יערות והתרחבות שטחי החקלאות. הוא נוכח ככל הנראה במספר אזורים מוגנים בקונגו. ארגון IUCN ממליץ לבצע מחקרים מעמיקים על האקולוגיה, התפוצה והאיומים המרחפים על המין, כדי שיהיה ניתן לבנות עבורו תוכנית שימור במקרה הצורך.
הכנופיה הירוקה
הכנופיה הירוקה (באנגלית: The Green Gang) הייתה חברה סודית וארגון פשע, שהיה בולט בפעילות פלילית, חברתית ופוליטית בשאנגחאי בתחילת המאה ה-20.
היסטוריה
כחברה סודית, המקורות וההיסטוריה של הכנופיה הירוקה הם מורכבים. לחברה שורשיה בלוג'יאו, כת בודהיסטית שנוסדה על ידי לואו צ'ינג בשושלת מינג. בתחילת המאה ה-18 בשושלת צ'ינג, הכת פעלה בקרב עובדים המעורבים בהובלת דגנים לאורך התעלה הגדולה באמצעות מאמציהם של שלושה אחים: וונג יאן, צ'יאן ג'יאן ופאן צ'ינג. הקבוצה הייתה מחוברת לחברות קיימות שנתנו שירותים לסוחרי תבואה לאורך התעלה, וכן שירותי אירוח, וקבורה. הקבוצה שימשה ארגון חברתי עבור הספנים. עם זאת, הם נתפסו כאיום על ידי השלטונות, וב -1768 הורה הקיסר צ'יאנג-לונג להשמיד את מקדשיהם ואסר על פעילות הכת. הייתה לכך השפעה על ירידתם למחתרת, והתמקדות בעיקר על הסחר בדגניים.
במהלך התהפוכות של המאה ה -19, כולל מרד טאיפינג והשינוי במהלך הנהר הצהוב בסביבות 1855, הסתיימה ההובלה ומשלוח התבואה לאורך התעלה הגדולה. הפסקת סחר התבואה על התעלה הגדולה, הביא לפיזור הספנים - חלקם הצטרפו למורדים מקומיים כמו המרידות של טאיפינג וניאן, או ירדו לחוף כדי להצטרף לסחר הברחת המלח. במחוז ג'יאנגסו הצפוני בשנות ה-70 של המאה ה-19 החלו אנשי הספינות והמבריחים להתארגן לתוך מה שנקרא "אנקינג דאויו" (מילולית "ידידי דרך השלווה והטוהר"), שהיה ארגון שממנו נוצרה באופן ישיר הכנופיה הירוקה ראשית המאה ה -20.
הופעת הכנופיה בשאנגחאי
שאנגחאי הפך למקום נוח לפעילות פלילית, ומקום פעילות עיקרי לכנופיה הירוקה, בשל מספר גורמים. כאשר התעלה הגדולה הפסיקה להיות פעילה כנתיב סחר דגניים, והוחלפה בנתיב הימי, הפכה שאנגחאי לנקודת מעבר חשובה לסחר התבואה. באותה העת. הייתה שאנגחאי אחד מנמלי האספקה, שער לסחר חוץ, כולל באופיום. נוכחותה של ההתיישבות הבינלאומית בשאנגחאי והזיכיון הצרפתי, שהיו תחומי שיפוט מסובכים, ונתנו הזדמנות טובה לפעילות של פשע המאורגן. לבסוף, ההגירה הסינית המאסיבית לשאנגחאי הביאה לכך שקשרים חברתיים המבוססים על עיר ההולדת או על נאמנות למוצא, הפכו לגורמים חשובים בחיי החברה בשאנגחאי. הכנופיה הירוקה פעלה דרך רשתות חברתיות האלה. לדוגמה, דו יו-שינג, שהיה אחד המנהיגים הבולטים של "הכנופיה הירוקה" בשאנגחאי, הוצג בפני הואנג ג'ינרונג, מנהיג ותיק יותר, כי המורה שלו היה יליד סוז'או כמו הואנג.
פעילות בשאנגחאי
הכנופיה הירוקה נשכרה לעיתים קרובות על ידי הקוומינטאנג של צ'יאנג קאי-שק כדי לפגוע בישיבות האיגודים המקצועיים, או לשבש את שביתת העובדים. כמו כן הכנופיה הייתה מעורבת גם במלחמת האזרחים הסינית. אחד ממנהיגי הכנופיה הירוקה, יינג גו-שיין, היה מעורב גם בהתנקשות בחייו פוליטיקאי סונג ג'יאורן ב 1913, יריבו של יואן שה-קאי. הכנופיה הירוקה, תחת כיסוי של ״החברה למען הפיתוח״, שיתפה פעולה עם כנופיות פשע אחרות - והיו אחראיות לטבח שאנגחאי של מתנגדים פרו-קומוניסטיים באפריל 1927. טבח שהוזמן על ידי המנהיג הלאומני צ'יאנג קאי-שק. צ'יאנג העניק לראש הכנופיה, לדו יושנג דרגת גנרל בצבא המהפכני הלאומי.
גיסו של צ'יאנג קאי-שק ושר האוצר ט.וו. סונג גם שיתף פעולה עם הכנופיה בלחץ על הבנקים בשאנגחאי לקנות ניירות ערך לאומיים. בשנתיים האחרונות ה״עשור נאנג'ינג״, הכנופיה הירוקה המשיכה ללחוץ על עסקים גדולים לקנות אג"ח לאומיות, כאמצעי לפצות על היעדר תשלום מס חברות שהטילה הממשלה.
השנים האחרונות בהונג קונג
לאחר התמוטטות המשטר של צ'יאנג קאי-שק בשנת 1949, הכנופיה הירוקה עזבה את שאנגחאי ובשנות החמישים המוקדמות פתחה בתי זיקוק להרואין בהונג קונג. בשנים הבאות הפסיד הארגון במאבק נגד סינדיקטים מקומיים על השליטה בשוק הסמים. באמצע שנות החמישים הארגון נעלם. השליטה על שוק ההרואין נתפס על ידי סינדיקטים קטנים. הם השתמשו בכימאים של הכנופיה הירוקה והרחיבו את צריכת ההרואין בהונג קונג. בתחילת שנות השישים הם הפיצו את השפעתם בדרום-מזרח אסיה ובסוף העשור הקימו הכימאים בהונג קונג את המעבדה הראשונה של הרואין לאורך הגבול בין תאילנד לבורמה, בטכנולוגיה חדישה, שהפכה את משולש הזהב לספק ההרואין הגדול ביותר בעולם.
רות וולף
רות וולף (נולדה בשנת 1952) היא סופרת ומשוררת ישראלית. ד"ר ומרצה במחלקה למדעי חברה ובריאות באוניברסיטת בר-אילן.
רות וולף היא יועצת חינוכית במקצועה, שפרסמה עד כה מספר ספרי ילדים ונוער בהוצאות שונות. כותבת ביקורות ספרותיות ומאמרים אקדמיים בכתבי עת שונים בנושאי ספרות, כמו התפתחות אישית וחברתית של ילדים, פתרון לבעיות משפחתיות של ילדים, התמודדות עם קשיים בגיל ההתבגרות, וכו'.
ביוגרפיה
רות וולף בוגרת תואר שני בחינוך מאוניברסיטת בר-אילן בשנת 1989, מנחה התיזה (יעילותה של התערבות מכוונת בשיטת העשרה אינסטרומנטלית לשינוי סגנונות קוגניטיביים) היה פרופסור יעקב רנד. בשנת 1998 קיבלה תואר דוקטור בקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן, מנחה הדוקטורט (פסיכודינמיקה יומיומית של האשמה כאבן בוחן להגדרה פונקציונלית של טרור) היה פרופסור יובל וולף.
יהושפט
יהושפט הוא דמות מקראית, היה מלך יהודה הרביעי. בשנים 867-870 לפנה"ס שימש עוצר, ובשנים 846-867 לפנה"ס כמלך יהודה. מקובל לראות בו אחד החשובים והצדיקים שבמלכי יהודה. יהושפט עלה למלוכה כעוצר בשנתו ה-39 של אביו, המלך אסא, כשזה חלה ברגליו. במקביל עלה אחאב בן עמרי  לכס המלוכה בממלכת ישראל השכנה בשנת 38 למלכות אסא.
רות וולף
חיים אישיים
נשואה ליוסי, אמא לאורית וולף, ישי ואיתן וסבתא לנכדים.
יהושפט
ענייני פנים
על פי התיעוד בספרי מלכים ודברי הימים, כבר בתחילת מלכותו נקט יהושפט במספר פעולות: טיהור הפולחן, הפצת תורת ה' והוראתה בעם, ארגון וחיזוק צבא ממלכת יהודה וביצור מנגנוני השלטון האזרחי של הממלכה.
טיהור העבודה הזרה
ב נאמר:. במבצע זה היה בבחינת המשך לתנועת מפנה שהחלה בימי אסא בהנהגת עודד הנביא להסרת הפולחנים הזרים מארץ יהודה, אם כי ב מסתיים התיאור על פעולה זו של אסא בציון:. השלמת התהליך נותרה אפוא ליהושפט. אולם נראה כי טיהור הפולחן בימי יהושפט היה רק חלק    מרפורמה מקיפה יותר, שהמשכה היה בהפצת תורת ה' וברפורמה משפטית.
הפצת תורת ה' בקרב העם
ב נאמר:.
הרפורמה המשפטית
ב נאמר שאחרי שובו של יהושפט מן המלחמה ברמות גלעד, בה השתתף לצד אחאב שנפצע פצעי מוות באותו קרב, פנה יהושפט לערוך רפורמה משפטית מקיפה בעקבות דברי התוכחה של הנביא יהוא בן חנני, שהוכיחו על כך שהוא עוזר לרשעים ולשונאי ה':
דרכי הרפורמה של יהושפט נגעו אם-כן במספר תחומים:
ייתכן כי בתכנהּ של הרפורמה לא היה חידוש; החידוש היה, ככל הנראה, בעצם הדאגה שגילה עתה יהושפט לארגן מחדש את המוסדות השיפוטיים, שייתכן כי הוזנחו במשך הדורות שקדמו לו. ניתן להניח שרפורמה זו נעשתה כחלק מהשיבה אל תורת משה.
ארגונו מחדש של המנהל האזרחי
בספר דברי הימים ב נאמר על כך בצורה לקונית:. אך נראה כי פרטים נוספים על כך ניתן למצוא ברשימות ערי יהודה ובנימין ב;. מכל מקום, יהושפט הוא המלך הראשון עליו נאמר במפורש במקרא שחילק את מלכות ירושלים לנציבויות (12 + 1), והארגון המנהלי שהקים נשאר, כנראה, בתקפו בקווים כלליים במשך כל ימי מלכות יהודה.
כבסיס לרפורמה המנהלית שמשו הכנסות המיסים הסדירות אותם קיבל מרחבי ממלכתו. על כך ניתן ללמוד ממשפט קצר אך בולט בשל היותו הערה בלתי רגילה:. כהשלמה לכך מסופר שיהושפט הקים ברחבי ממלכתו מבצרים ומצודות: (שם, יב-יג), ומסתבר שהכוונה לערים מבוצרות (בירניות, וביחיד – בירה. השוו אכדית – Birtu; ארמית – בירתא. הכוונה למצודת העיר או מצודה בודדת), בהן היו מחסני המלך לאגירת המיסים החומריים ולשיכון חילות המצב ומנהלת המחוז.
בחפירות הארכאולוגיות התגלו מצודות כאלו, בהן רמת רחל, ח'רבת ע'זה (במדבר יהודה) וקדש ברנע. כך גם ביצורי ערים כגון עזקה (תל זכריא) והיישוב בח'רבת ע'ארה בנגב הצפוני ששמו עדיין לא זוהה.
ברית עם ישראל
ספר מלכים מסכם את המפנה שחל בימי יהושפט ביחסים בין יהודה לישראל במשפט הקצר אך רב המשמעות:. נראה כי יהודה ויתרה על שאיפתה להשתלט על הממלכה המאוחדת והעדיפה יחסי ברית עם ממלכת ישראל, על כל היתרונות הכרוכים בכך. ברית השלום חוזקה על ידי נישואים מדיניים בין בתי המלוכה, יהושפט לקח את עתליה בת אחאב לבנו יהורם לאשה: "כִּי בַּת אַחְאָב הָיְתָה לּוֹ לְאִשָּׁה" וכן:. לאור הברית הזו יש להבין את הביקור המלכותי שערך יהושפט אצל אחאב מלך ישראל, ביקור שהוליד את הצטרפותו של יהושפט למלחמה היזומה של אחאב נגד ארם ברמות גלעד. ניתן לשער שכתוצאה מברית זו נכנסה יהודה גם לברית כלכלית עם צור, עקב קשריה ההדוקים של ישראל עם צור, קשרים שחוזקו בברית הנישואים של אחאב עם איזבל בת מלך צור.
בספר דברי הימים מסופר כי הנביא אליעזר בן דודוהו הוכיח את יהושפט על התחברותו עם מלכי ישראל- לפי דברי הנביא ההתחברות הכלכלית למלכות ישראל שהיו נגועים בחטא העבודה הזרה גרם שה' העניש את יהושפט, וזו הייתה הסיבה לכך שאוניותיו נשברו.
גם בהמשך, כאשר בנו של יהושפט חוטא אף יותר ממנו, התנ"ך מזכיר שזה מכיוון ש. אפשר לראות בדברים אלה ביקורת על התנהלותו של יהושפט ביחס לממלכת ישראל. ובעצם בזה יהושפט יצר את תחילת ההידרדרות של מלכות יהודה לעבודה זרה, הידרדרות שהשלכותיה המשיכו לתת את אותותיהן עד חורבן בית המקדש וגלות ישראל ויהודה.
תנופה בפעילות מסחרית
אחת התוצאות החשובות של הברית בין ממלכת יהודה לממלכת ישראל הייתה חידוש סחר החליפין עם ערב וארצות ים סוף וניצולן של מכרות הנחושת בערבה, שהיו נתונות בימי יהושפט לשלטונה של יהודה, כמו גם ארץ אדום. על כפיפותה של אדום ליהודה ניתן ללמוד מרמז ב:. משפט זה סתום במקצת, אך חיזוק לכך שאדום אכן הייתה כפופה ליהודה נמצא בסיפור על המסע שערכו יהורם מלך ישראל ויהושפט מלך יהודה נגד מישע מלך מואב – מסע שהתנהל דרך ארץ אדום ושנציב אדום הצטרף בו אליהם.
החפירות שנערכו בתל אל ח'ליפה, סמוך לעקבה בתחומי ירדן, (אולי עציון גבר) מלמדות כי בימי יהושפט הגיע יישוב מבוצר זה שעל חוף הים למידה רבה של שגשוג. יישוב זה שמש כנקודת משמר לדרכי המסחר והוא מלמד על פריחתה של התנועה המסחרית דרכו.
מפסוקים ב וב עולה כי מאוחר יותר, בתקופת יהושפט, הקימו הוא ואחזיהו מלך ישראל, יורשו של אחאב, צי אוניות להפלגה לאופיר כדי להביא משם זהב. הפרויקט נכשל ונפסק בעקבות סערה שהטביעה את הספינות; יהושפט ראה בכך סימן מבשר רעות וסירב להמשיך בפרויקט. אולם עצם הניסיון מלמד הן על אחיזתה של יהודה בראש מפרץ אילת והן על התנופה המסחרית בימי יהושפט: ;.
התפשטות שליטתה של יהודה
יהושפט הרחיב את גבולות יהודה בתחומי פלשת והנגב הרחוק, כנראה מתוך מגמה להביא לחידוש שלטונה של יהודה בערבה ולחוף ים-סוף:.
יהושפט שקד גם על הקמת רשת ביצורים ומצודות שהבטיחו את דרכי הנגב. ניתן לייחס לימיו של יהושפט את הקמת המצודה של חורבת עוזה שבמדבר יהודה, ואת המצודה שבקדש ברנע החולשת על הדרכים במרחבי הנגב.
המלחמות נגד מואב וארם
יהושפט הצטרף אל אחאב למלחמה נגד ארם על רמות גלעד, וזו הסתיימה במותו של אחאב ובנסיגת ישראל ויהודה ללא הכרעה. מאוחר יותר הצטרף יהושפט אל יהורם מלך ישראל לדיכוי מרד מישע מלך מואב, שמרד בישראל וכבש שטחים בערבות מואב. מסע זה הסתיים בניצחונם של יהושפט ויהורם.
התערערות השליטה באדום ומערך ההגנה של יהודה
לא קיים כל מידע על אדום מהתקופה שלאחר ימי שלמה ועד ימי יהושפט. הידיעה הראשונה במקרא אודות אדום בתקופת הממלכה המפולגת היא מימי יהושפט:. כלומר, חזר לשרור באדום המצב שהיה לפני כיבושהּ ביד דוד. כנראה, בסוף ימי שלמה אבדה אדום ליהודה ורק בימי אסא חזרה ושועבדה מחדש לאחר שביצר את ממלכתו בגבולות הצפוניים עם ישראל ולאחר שהביס את שבטי הנגב הדרומי וסיני.
עד לימי יהושפט הייתה אדום מסופחת ליהודה והשלטון בה היה באמצעות נציב, אך בשלב מאוחר יותר בימי יהושפט, קרוב לסוף ימיו, בעת מסעו עם יהורם מלך ישראל נגד מישע מלך מואב, הצטרף אליהם גם מלך אדום (מ"ב ג, ד-כז). שינוי זה מרמז לנסיגה בשליטתה של יהודה באדום. כמו כן מדווח על פשיטה של בני מואב ועמון על יהודה:.
מתגובתו של יהושפט המתוארת בהמשך, ניתן ללמוד על החרדה שהטילה פלישה זו על יהושפט, שכן הוא הכריז על צום בכל יהודה. הפולשים (על פי, ו) הם בני עמון, מואב ואדום. במלחמה זו יהודה הביסה את הפולשים, ויהושפט יצא מנצח, אך עצם קיומה מרמזת על התחלתו של שינוי לרעת יהודה באזור אדום ומואב, ועל התערערות מערכת ההגנה של יהודה מצד דרום ומזרח.
עם זאת, במקום אחר נאמר: ( וראו גם ). מסתבר שעדיין בסוף ימי יהושפט או בתחילת שלטונו של יהורם חזרה יהודה והטילה שלטון הדוק יותר על אדום.
לורה ריצ'רדסון
לורה ג'יין סטריקלנד ריצ'רדסון (באנגלית: Laura Jane Strickland Richardson) היא קצינה בדרגת גנרל בצבא ארצות הברית, המכהנת כמפקדת פיקוד דרום של ארצות הברית. ריצ'רדסון שירתה כמפקדת כוחות הצבא בפיקוד צפון של ארצות הברית (הארמייה החמישית). היא האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה, האישה הראשונה שפיקדה על ארמייה והאישה הראשונה ששירתה כסגנית מפקד דיוויזיה בצבא ארצות הברית.
ביוגרפיה
ריצ'רדסון נולדה בקנזס סיטי שבמיזורי, בתם הבכורה מבין ארבעה ילדים של ג'יימס וסוזאן סטריקלנד. אביה היה רופא ואמה מורה למתמטיקה. היא גדלה בנורת'גלן שבקולורדו. בנעוריה הייתה שחיינית מצטיינת, בגיל 15 החלה לקחת שיעורי טיס ובגיל 17 הוציאה רישיון טיס פרטי. היא התחילה ללמוד ברג'יס קולג' בדנוור ולאחר שהתקבלה לתוכנית הכשרת הקצינים של צבא ארצות הברית עברה לקולג' המטרופוליטני של המדינה בדנוור. ב-1986 סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה. היא התגייסה לצבא ארצות הברית והוכשרה כטייסת מסוקי בל UH-1 אירוקוי ולאחר מכן הוכשרה כטייסת מסוקי UH-60 בלק הוק.
בשנים 1987–1991 שירתה בפלוגת מסוקי הסער 128 וברגימנט האוויר ה-501 בחטיבת האוויר ה-17 של הארמייה השמינית בקוריאה הדרומית. בשנים 1992–1995 פיקדה על פלוגה ושימשה קצינת כוח אדם בגדוד הראשון של רגימנט האוויר ה-158 בחטיבת הפרשים השישית בפורט הוד. בתפקידה הבא שימשה מדריכה במרכז המשולב לאימונים של הצבא בפורט לוונוורת'. בשנים 1997–1999 שירתה כקצינת אג"ם וסגנית הגדוד התשיעי ברגימנט האוויר של הדיוויזיה המוטסת ה-101. בפברואר 1999 מונתה לעוזרת צבאית לסגן נשיא ארצות הברית, אל גור. במהלך תפקידה הייתה אחראית על נשיאת הפוטבול הגרעיני. במרץ 2001 מונתה לסגנית קצין אג"ם של הדיוויזיה המוטסת ה-101.
ביולי 2002 מונתה למפקדת הגדוד החמישי ברגימנט האוויר של הדיוויזיה המוטסת ה-101, והשתתפה עמו במלחמת עיראק. בשנים 2004–2006 שירתה כקצינת תכנון באגף המבצעים. לאחר לימודים באוניברסיטה לביטחון לאומי מונתה ביולי 2007 למפקדת הבסיס הצבאי פורט מאייר שבוירג'יניה, האחראי בין השאר על בית הקברות הלאומי ארלינגטון. באוקטובר 2009 מונתה לראש מחלקת הקשר עם הסנאט של ארצות הברית. ביולי 2011 מונתה למפקדת פיקוד הניסויים המבצעיים של הצבא בפורט הוד. במרץ 2012 קודמה לדרגת בריגדיר גנרל.
ביולי 2012 מונתה לסגנית מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה, והייתה בכך לאישה הראשונה לשמש סגנית מפקדת דיוויזיה מתמרנת בתולדות הצבא. היא החליפה בתפקיד את בעלה ג'יימס.
ב-2013 מונתה לסגנית ראש מטה כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן. במאי 2014 מונתה לקצינת הקישור לקונגרס האמריקאי וקודמה לדרגת מייג'ור גנרל. ביוני 2017 הועלתה לדרגת לוטננט גנרל ומונתה לסגנית פיקוד כוחות צבא ארצות הברית. היא האישה הראשונה שמונתה לתפקיד זה. באוקטובר 2018 מונתה למפקדת בפועל של הפיקוד בעקבות מינויו של גנרל רוברט אברמס למפקד פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה.
ביוני 2019 מונתה למפקדת כוחות הצבא בפיקוד צפון של ארצות הברית (הארמייה החמישית). באוגוסט 2021 היא קודמה לדרגת גנרל ומונתה למפקדת פיקוד דרום של ארצות הברית. החלטה על מועמדותה התקבלה על ידי מזכיר ההגנה מארק אספר וראש המטות המשולבים מארק מילי עוד בשלהי כהונתו של הנשיא דונלד טראמפ, אך מחשש לטרפוד המינוי מצד הבית הלבן, היא הוצגה רק לאחר בחירתו של ג'ו ביידן.
ריצ'רדסון נשואה לג'יימס, קצין בדרגת לוטננט גנרל בצבא, שאותו הכירה במהלך קורס הטיס, ואם לבת. אחיה ואחותה שירתו אף הם כקצינים בצבא, ושלושתם שירתו במקביל בעיראק.
יחסי ארמניה–הודו
יחסי ארמניה–הודו הם היחסים בינלאומיים בין ארמניה להודו.
היסטוריה מוקדמת
ההערכה היא כי ארמנים הגיעו להודו, כאשר חלק מהארמנים הצטרפו ליחידות העזר של הכוחות בפיקודו של אלכסנדר הגדול כשחצה את ארמניה בדרך להודו. ההתייחסויות המתועדות המוקדמות ביותר ליחסים ההדדיים של ארמנים והודים נמצאות בסיורופדיה (משלחת פרסית), יצירה יוונית עתיקה מאת קסנופון (430 לפנה"ס – 355 לפנה"ס). התייחסויות אלה מצביעות על כך שכמה ארמנים נסעו להודו, והם היו מודעים היטב לנתיבי היבשה להגיע להודו, כמו גם הגאוגרפיה הכללית והפוליטית, הסביבה החברתית-תרבותית והחיים הכלכליים של תת היבשת ההודית.
על פי זנוב גלק, אחד מתלמידיו הראשונים של גרגוריוס המאיר, פטרונה של ארמניה, לפחות 7 ערים הינדיות הוקמו בארמניה בסביבות שנת 349 לפני הספירה. זנוב כתב כי המושבה הוקמה על ידי שני נסיכים הודים מאוג'יין שמצאו מקלט בארמניה. הם סגדו לגנשה וצאצאיהם התרבו ושלטו בחלק גדול מארמניה. תחת השליטים הפגאנים, הערים ההינדיות פרחו עד שחר הנצרות בארמניה בשנת 301 לספירה הריסות מנזר סנט קרפט, כיום בטורקיה, ניצבות באתר המקדשים ההינדים. עדויות ספרותיות מצביעות על קיומן של יישובים הודים בארמניה כבר בשנת 149 לפני הספירה. יישובים הוקמו בטארון שבארמניה הגדולה (המקבילות בערך למחוז מוש של טורקיה של ימינו) על ידי שני נסיכים הודים, משפחותיהם וממלכתם, על אדמות שסופקו על ידי שליטי ארמניה דאז. בספריית ארכיון (שפורסמה בשנת 1956) בדלהי נכתב כי סוחר-דיפלומט ארמני תומאס מקנה הגיע לחוף מלבר בשנת 780 לספירה בדרך היבשתית. תומאס היה סוחר אמיד שעסק בעיקר בתבלינים ובמלמלה. הוא גם שימש בקבלת צו, שרשום על לוח נחושת, משושלת צ'רה, שהקנה כמה פריבילגיות מסחריות, חברתיות ודתיות עבור נוצרי סנט תומאס המקומיים. לארמנים היו קשרי מסחר עם כמה אזורים בהודו, ובמאה ה-7 הופיעו כמה יישובים ארמנים במדינת קרלה של ימינו בחוף מלבר. הארמנים שלטו בחלק גדול מהסחר הבינלאומי באזור, במיוחד באבנים יקרות ובבדים איכותיים.
היסטוריה מימי הביניים
הקיסר המוגולי אכבר (1556–1605), הזמין את הארמנים להתיישב באגרה במאה ה-16, ובאמצע המאה ה-19 הייתה באגרה אוכלוסייה ארמנית גדולה. סוחרים ארמנים ביקרו באגרה בתקופת האימפריה המוגולית. אכבר העניק לארמנים כמה פריבילגיות, חופש דתי רב והזדמנויות לעבוד למען הממשלה. מרים זמאני בגום, אחת מנשותיו של אכבר, הייתה ארמנית. על פי צו קיסרי, סוחרים ארמנים קיבלו פטור מתשלום מיסים על הסחורה שיובאה וייצאה על ידם, והם הורשו להסתובב גם באזורי האימפריה המוגולית שבהם אסורה כניסת זרים אחרת. בשנת 1562 הוקמה באגרה כנסייה ארמנית. החל מהמאה ה-16 ואילך, הקימו הארמנים (בעיקר מפרס) קהילת סחר חשובה בסוראט, הנמל ההודי הפעיל ביותר באותה תקופה, השוכן בחופה המערבי של הודו. בעיר הנמל סוראט נהגה בדרך כלל תנועה רציפה של ספינות סוחר מבצרה (בעיראק של ימינו) ובנדר עבאס (באיראן של ימינו). ארמנים בנו שתי כנסיות ובית קברות בסוראט. מצבה בעיר, שראשיתה בשנת 1579, ועליה כתובות ארמניות. הכנסייה השנייה נבנתה בשנת 1778 והוקדשה למרים, אם ישו. בכתב יד בשפה הארמנית שנכתב בשנת 1678, שנשמר כיום בספריית סולטיקוב-שכדרין, סנט פטרסבורג, יש תיאור של מושבה קבועה של ארמנים בסוראט. הארמנים התיישבו בצ'ינסורה, ליד כלכותה, מערב בנגל, ובשנת 1697 בנו שם כנסייה. זו הכנסייה השנייה העתיקה ביותר בבנגל והיא עדיין שמורה היטב בגלל הטיפול בוועד הכנסייה הארמנית בכלכותה.
הערים הארמניות של Artashat, Metsbin ו Dvin הפכו למרכז חשוב לסחר חליפין עם הודו בימי הביניים. הודו ייצאה אבנים, עשבי תיבול וטקסטיל לארמניה, וייבאה עור וצבעים. הקהילה הארמנית בהודו צמחה בגודלה ובעושרה לאורך המאה ה-17. הארמנים גם ניהלו מערכות יחסים שונות עם חברת הודו המזרחית הבריטית. הארמנים תרמו תרומות מסוימות בתחומי אומנות, כולל ייצור נשק והדפסה. ארמנים רבים בכלכתה עסקו במקצוע עריכת הדין מאחר שהיו בעלי השכלה גבוהה יחסית.
הכנסייה הקדושה של נצרת, הכנסייה הארמנית העתיקה והגדולה ביותר בכלכותה, נבנתה בשנת 1707. הכנסייה תוקנה וקושטה בשנת 1734. 250 שנה לכנסייה הקדושה של נצרת נחגג ב-25 בנובמבר 1957. המכללה הארמנית והאקדמיה הפילנתרופית ממוקמת בכלכותה. כתב העת Azdarar בשפה הארמנית, שפורסם לראשונה במדרס בשנת 1794, היה כתב העת הארמני הראשון שהתפרסם ברחבי העולם. בשנת 1994 הוציאה ארמניה חותמת דואר מיוחדת לציון 200 שנה לאזדארר. בשנת 1773 פרסם שחאמיר שחאמיריאן, לאומני ארמני במדרס, את חזונו של אומה ארמנית עתידית, אשר הארמנים רואים בה ניסיון לנסח את החוקה הראשונה אי פעם של ארמניה עצמאית.
היסטוריה מודרנית
הזמר הקלאסי ההודי גוהאר ג'אן, שהפך בשנת 1902 לאדם הראשון שהוקלט על גרמופון, היה ממוצא ארמני. לאחר עצמאות הודו ב-15 באוגוסט 1947 נדדה רוב הקהילה הארמנית בהודו לאוסטרליה, ארצות הברית ומדינות אחרות. הקהילה הארמנית שנותרה בהודו מרוכזת בעיקר בכלכותה, כאשר מעטים מתגוררים גם במומבאי, דלהי, אגרה וצ'נאי. בכל הערים הללו יש כנסיות ובתי קברות ארמנים. נישואים בין הודים לארמנים הביאו לאוכלוסייה קטנה של הודו-ארמנים.
נשיא הודו סוורפלי רדקרישנן ביקר ברפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית הארמנית בספטמבר 1964, וראש הממשלה אינדירה גנדי ביקרה ביוני 1976.
הודו הכירה בארמניה ב-26 בדצמבר 1991, שלושה חודשים לאחר שהכריזה על עצמאותה מברית המועצות. היחסים הדיפלומטיים בין הודו לארמניה כוננו ב-31 באוגוסט 1992. הודו פתחה את שגרירותה בירוואן ב-1 במרץ 1999. ארמניה, שפתחה קונסוליית כבוד באפריל 1994, הקימה את שגרירותה בניו דלהי באוקטובר 1999.
נשיאי ארמניה לבון טר-פטרוסיאן ורוברט קוצ'ריאן ביקרו בהודו בשנת 1995 ובשנת 2003 בהתאמה.
ארל פייג'
סר ארל כריסמס גרפטון פייג' (באנגלית: Earle Christmas Grafton Page; 8 באוגוסט 1880 – 20 בדצמבר 1961) היה מדינאי אוסטרלי שכיהן כראש ממשלת אוסטרליה האחד-עשר ב-1939. נכון ל-2015 הוא חבר הפרלמנט האוסטרלי שתקופת כהונתו היא השנייה באורכה (41 שנים ו-361 ימים).
ראשית חייו
ב-1903 הצטרף פייג' למרפאה פרטית בגרפטון וב-1904 הוא היה לאחד האנשים הראשונים באוסטרליה שבבעלותם הייתה מכונית. הוא עסק ברפואה בסידני ובגרפטון ובמלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא אוסטרליה, בו שירת כקצין רפואה במצרים. לאחר המלחמה עסק פייג' בחקלאות ונבחר להיות ראש עיריית גרפטון.
קריירה פוליטית
ב-1919 נבחר פייג' לפרלמנט האוסטרלי מטעם מחוז הבחירה של קאופר בניו סאות' ויילס. הוא נבחר כמועמד של התאחדות החקלאים והמתיישבים של ניו סאות' ויילס, אחת מקבוצות החקלאים שהכניסו נציגים מטעמם לפרלמנט בבחירות אלה. זמן קצר לפני פתיחת הפרלמנט ב-1920, התמזגה התאחדות החקלאים והמתיישבים עם כמה מפלגות נוספות שבסיס התמיכה שלהם היה המגזר החקלאי, כדי להקים את מפלגת הכפר. פייג' היה למנהיג המפלגה ב-1921 במקומו של ויליאם מק'ויליאמס. המפלגה הצעירה מצאה עצמה כלשון מאזניים בפרלמנט לאחר הבחירות של 1922. ממשלת המפלגה הלאומית בראשותו של בילי יוז איבדה את הרוב שלה ולא הייתה מסוגלת להישאר בשלטון ללא תמיכתה של מפלגת הכפר. יחד עם זאת, מפלגת הכפר הוקמה בין השאר כתוצאה מחוסר שביעות רצון ממדיניותו החקלאית של יוז ואיבתו של פייג' כלפי יוז הייתה כזאת שהוא לא היה מסוגל אפילו להעלות על קצה דעתו את האפשרות שהוא יתמוך בו. כאשר היה ברור שהמפלגה הלאומית תפנה למפלגת הכפר כדי להמשיך להנהיג את הממשלה, התנה פייג' את תמיכת המפלגה בהתפטרותו של יוז.
ממשלת ברוס-פייג' הובסה על ידי מפלגת הלייבור בבחירות של 1929, כשברוס איבד אף את מושבו בפרלמנט, ופייג' עבר לשבת על ספסלי האופוזיציה. ב-1931 התמזגה קבוצה של חברי פרלמנט פורשים מטעם הלייבור, בהנהגתו של ג'וזף ליונס, עם המפלגה הלאומית והקימה את "מפלגת אוסטרליה המאוחדת" (United Australia Party), כשליונס מכהן כמנהיג המפלגה החדשה. פייג' ומפלגת הכפר המשיכו להיות בעלי ברית של מפלגה זו והקואליציה המשותפת שלהם זכתה בניצחון מקיף בבחירות של 1931. למפלגת אוסטרליה המאוחדת חסרו רק ארבעה מושבים בפרלמנט כדי שתוכל להרכיב ממשלת רוב על בסיס חבריה בלבד, אך מעמדו של ליונס היא איתן דיו כדי שיוכל לעמוד בראשות ממשלת מיעוט עם תמיכתה החיצונית של מפלגת הכפר. הייתה זו הפעם האחרונה בה הוקמה ממשלה של קואליציית האנטי-לייבור בה לא כיהן אף אחד מחברי מפלגת הכפר בתפקיד שר. בכל אופן, בבחירות של 1934 איבדה מפלגת אוסטרליה המאוחדת שמונה ממושביה בפרלמנט וליונס נאלץ לצרף את מפלגת הכפר לממשלתו. בממשלה זו שימש פייג' כשר המסחר. ב-1938 הוענק לפייג' תואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
ראש ממשלה
בעקבות מותו הפתאומי של ליונס באפריל 1939, מינה המושל הכללי, הלורד גאורי, את פייג' כראש ממשלה זמני. פייג' כיהן בתפקיד במשך שלושה שבועות עד אשר בחרה מפלגת אוסטרליה המאוחדת את סגן המנהיג שלה לשעבר, רוברט מנזייס, לתפקיד מנהיגה החדש ומכאן לתפקיד ראש הממשלה. בעוד שלעשרה מבין ראשי ממשלת אוסטרליה הוענקו תוארי אבירות ולסטנלי ברוס הוענק תואר אצולה, פייג' היה היחיד שהוענק לו תואר אבירות עוד לפני שמונה להיות ראש ממשלה.
פייג' היה מקורב מאוד לליונס, אך סלד ממנזייס, שאותו הוא האשים באופן פומבי על חוסר נאמנותו לליונס. כאשר נבחר מנזייס לתפקיד מנהיג מפלגת אוסטרליה המאוחדת, סירב פייג' לשרת תחתיו ותקף אותו באופן אישי על במת הפרלמנט, בהאשימו את מנזייס לא רק על אוזלת ידו כשר, אלא גם בפחדנות (על רקע כישלונו של מנזייס להתקבל לשירות צבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה). מפלגת הכפר סירבה לגבות את פייג' במתקפה זו, הדיחה אותו ממנהיגות המפלגה ובחרה במקומו את ארצ'י קמרון.
ב-1940 איחו פייג' ומנזייס את הקרעים ביניהם לטובת המאמץ המלחמתי ופייג' שב לממשלה כדי לכהן כשר המסחר. אף על פי כן, האשמותיו של פייג לא נשכחו ומדי פעם הוזכרו בדיוני הפרלמנט על ידי מתנגדיו של מנזייס. ב-1941 נפלה ממשלתו של מנזייס ופייג' בילה את שמונה השנים הבאות, בהם כיהנו ממשלות הלייבור בראשותם של ג'ון קרטין ובן צ'יפלי, על ספסלי האופוזיציה. ביוני 1942 הוענק לו תואר מסדר עמיתי הכבוד.
ב-1949 נבחר מנזייס מחדש לתפקיד ראש הממשלה ופייג' מונה להיות שר הבריאות בממשלתו. הוא כיהן בתפקיד זה עד ל-1956, אז, בהיותו בן 76, פרש לספסלים האחוריים של הפרלמנט.
שנותיו האחרונות
פייג' היה הנשיא הראשון של אוניברסיטת ניו אינגלנד עם הקמתה ב-1954. בבחירות של 1961 הייתה בריאותו כבר רופפת והוא סבל מסרטן הריאה. למרות שהוא היה חולה מכדי להיות פעיל במסע הבחירות, סירב פייג' אף לשקול אפשרות של פרישה מהפרלמנט והתייצב למערכת הבחירות ה-17 שלו. באחד הרגעים העצובים ביותר בהיסטוריה של הפוליטיקה האוסטרלית, איבד פייג' את מושבו בפרלמנט למועמד הלייבור שהתייצב נגדו. עוד לפני יום הבחירות הוחש פייג' לבית חולים בו עבד כרופא לפני שהחל את הקריירה הפוליטית שלו ושקע בתרדמת. ארל פייג' מת ב-20 בדצמבר 1961, 11 ימים לאחר יום הבחירות, מבלי לדעת שהוא הובס בהן.
פייג' ייצג את מחוז הבחירה שלו 42 שנים פחות ארבעה ימים, ובכך היה לחבר הפרלמנט האוסטרלי שייצג ברציפות את אותו מחוז בחירה במשך הזמן הארוך ביותר. רק בילי יוז כיהן יותר זמן ממנו, אך הוא נבחר מטעם ארבעה מחוזות בחירה שונים בשתי מדינות.
על שמו של פייג' נקראים מחוז בחירה בניו סאות' ויילס ופרבר של הבירה קנברה. כמו כן, נקראו על שמו קולג' באוניברסיטת ניו אינגלנד ובניין בבית החולים בו עבד. ב-1975 הנפיק הדואר האוסטרלי בול הנושא את דיוקנו.
.бел
שם התחום бел (קיצור של Belarusian) אושר כתחום ברמה העליונה של קוד מדינה בינלאומי (IDN ccTLD) בבלארוס. הפעלת הדומיין הסתיימה בסוף 2014. התחום הלטיני עבור בלארוס הוא .by
יורם זק
יורם זק (נולד ב-21 בנובמבר 1970) הוא במאי טלוויזיה, עורך ומפיק ישראלי. בין השנים 2008–2017 היה במאי ועורך התוכנית "האח הגדול", והעניק את קולו לדמות "האח הגדול". בשנת 2019 העניק את קולו לדמות "האיש שבקיר" לתוכנית הריאליטי 2025, שאותה יצר בשיתוף עם ארז טל (שהנחה בעצמו את "האח הגדול") ושודרה בערוץ קשת 12.
ביוגרפיה
זק נולד, גדל והתחנך ברמת אביב שבתל אביב, בנם של הזמרת עדי עציון-זק והפסנתרן יונתן זק, והאח התאום של השחקנית עלמה זק. במהלך שירותו הצבאי היה טנקיסט בחיל השריון, אך נפצע ואיבד אצבע, והפך למפיק להקות צבאיות. לאחר שחרורו מן הצבא למד ב"בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה".
עשייה טלוויזיונית
זק היה אחד הבמאים של התוכנית "החרצופים", ששודרה בין השנים 1996 - 2001.
בשנת 2003 ביים בערוץ ביפ את התוכנית "פיני הגדול". בין השנים 2004 ו-2005 שודרה סדרת הספין אוף "פיני הגדול – אסיר מס' 1", שאף אותה ביים.
ב-2005 ביים וערך למשך תקופה את התוכנית "ארץ נהדרת". כמו כן שודרו בערוץ 2 הסדרות התיעודיות "החבילה" (2004) שאותה הפיק ו"עשרת הדיברות" (2006–2007) בהגשת רונאל פישר ובבימויו של זק.
בשנת 2007 עלתה לשידור בערוץ 2 התוכנית "מונית הכסף", שאותה ערך, הפיק וביים.
בשנת 2008 ביים זק את סרט הטלוויזיה "ריטה מדברת על הכל". בנוסף, יצר את הסרטים התיעודיים "אדוני ראש המועצה" ו"אגדת דשא מיקרונזיה", ואף ניהל את המחלקה הדוקומנטרית של זכיינית השידור "קשת".
בשנים 2008–2017 שימש זק בתפקיד עורך ובמאי התוכנית "האח הגדול" וגם העניק את קולו לדמות "האח הגדול".
בפברואר 2019 עלתה תוכנית הריאליטי החדשה "2025" אותה יצר בשיתוף עם ארז טל בקשת 12. בנובמבר 2019 הוחלט כי התוכנית לא תחזור למסך עקב חוסר הצלחה.
בנובמבר 2022 עלתה בקשת 12 תוכנית הריאליטי שיצר, "הקבוצה", בה הוא גם משתתף בתור "מנהל הקבוצה", שגם היא לא זכתה להצלחה והורדה מהמסך.
עמדותיו
על אופי התוכניות שהוא יוצר אמר בריאיון ל"הארץ":
ביקורת
בפברואר 2011, בעונה השלישית של תוכנית "האח הגדול", עורר סערה ציבורית, כאשר במהלך בדיקת סאונד שהושמעה בתוכנית ב-mako, העיר הערה בעלת אופי מיני למתמודדת בתוכנית דנה רון. בעקבות כך יצא לחופשה בת שלושה ימים מהתוכנית, שלאחריהם חזר לתפקידו. בתום העונה ביקש שלא להמשיך בתפקידיו בתוכנית, אך לבסוף חזר בו. עם סיומה של העונה העשירית (כולל VIP) של התוכנית ב-2017, והעברת הבעלות של התוכנית לזכיינית "רשת", סיים את תפקידיו. באוקטובר 2018 נקבע בגישור בין הצדדים כי קשת וזק עצמו ישלמו לרון פיצוי בגובה מיליון שקלים.
בנובמבר 2017 פרסמה העיתונאית הדס שטייף הודעת דואר אלקטרוני, ששלח זק לעובדי הזכיינית קשת בשנת 2010, וכללה תוכן מיני. בתגובה דרשה קואליציית שותפות, המאגדת 15 ארגוני נשים, את פיטוריו.
FPV F6
FPV F6 היא מכונית משפחתית גדולה המוגדרת "מכונית שרירים", מתוצרת יצרנית הרכב האוסטרלית Ford Performance Vehicles, חברת בת של קונצרן הרכב פורד אשר יוצרה בין השנים 2004–2014.
.test
.test היא סיומת אינטרנט המיועדת לשימוש לבדיקת תוכנה. השם שמור על ידי כוח המשימה להנדסת אינטרנט (IETF) ב- (יוני 1999) והוא לא נועד להתקנה אי פעם במערכת שמות הדומיינים העולמית (DNS) של האינטרנט. מכיוון שלא ניתן להשתמש בדומיין או באחד מתתי הדומיינים, הם יכולים לשמש למטרות בדיקה ללא חשש להתנגשויות עם שמות דומיין בהווה או בעתיד.
מוכרת הגפרורים הקטנה
מוכרת הגפרורים הקטנה (בדנית: Den Lille Pige med Svovlstikkerne) הוא סיפור קצר מאת הסופר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן. הסיפור הוא דרמה על חלומות, תקווה ומוות של ילדה קטנה. הוא פורסם לראשונה בשנת 1845 ועובד למחזות וסרטים רבים.
עלילה
בלילה קר ומושלג, בערב חג המולד, מנסה ילדה ענייה למכור גפרורים ברחוב. הילדה ענייה מאוד, היא צועדת יחפה בקור ובשלג, רועדת כולה, ואף אין לה מעיל לכסות את עצמה. בידיה הקפואות והרועדות היא מחזיקה את הגפרורים ומציעה אותם למכירה, אך לשווא. האנשים ברחוב חולפים על פניה ואינם מבחינים בה. כל אחד מהם ממהר לשוב אל ביתו החמים, שם מחכה לו משפחתו סביב שולחן החג.
לילדה היה קר מאוד, אבל היא חוששת לחזור הביתה, שכן אביה מכה אותה כשהיא לא מצליחה למכור גפרורים.
כשאיננה יכולה לסבול עוד את הקור, מצאה הילדה מסתור בפינת הרחוב, והחליטה להדליק גפרור אחד על מנת לחמם את עצמה. רק גפרור אחד, לא יותר. אלא שהעולם הנגלה לנגד עיניה כה יפה וקסום, שהיא מדליקה עוד גפרור, ועוד גפרור. לאור הגפרורים היא ראתה מספר חזיונות יפים, הכוללים בין היתר עץ חג המולד וארוחת חג המולד הנחגגת מסביב לשולחן בביתה של משפחה אוהבת ומאושרת. וכן חזיון של סבתה האהובה, המנוחה. היא הדליקה את שאר הגפרורים, זה אחר זה, על מנת להמשיך ולחוות את רגעי הפנטזיה היפים, עד שהסתיימו כולם. כשעלה הבוקר, עוברים ושבים מצאו את הילדה מתה, קפואה בפינת הרחוב, כשלידה פזורים הגפרורים השרופים.
כסיפורים אחרים של הנס כריסטיאן אנדרסן, גם סיפורה של מוכרת הגפרורים הקטנה מסתיים ללא "סוף טוב". הסיפור מתאר עוני קיצוני, בו לילדה קטנה אין נעליים והיא מסתובבת בשלג יחפה. בנוסף, מתואר בו ליבם הקפוא של העוברים ושבים, שאינם מבחינים במצוקתה של הילדה ומתעלמים ממנה בשרירות לב, עד למותה הטרגי.
כאשר עובד הסיפור לסרט של דיסני שונה סופו לסוף חיובי יותר ומלא תקווה. בסרט של דיסני, כשהדליקה מוכרת הגפרורים את הגפרורים, היא ראתה חיזיון של סבתה, שהייתה האדם היחיד שהתייחס אליה באהבה ובטוב לב. היא הדליקה את שאר הגפרורים, זה אחר זה, על מנת לשמר את החיזיון של סבתה זמן ארוך ככל האפשר. בסרט של דיסני, לבסוף, כשנגמרו לה הגפרורים, מתה הילדה וסבתה לקחה את נשמתה לגן עדן, בו תמשיך לחוות את אותם חזיונות נפלאים.
עיבודים מאוחרים
ב-1999 עלה בישראל המחזמר "מוכרת הגפרורים הקטנה" בו שיחקו קרן שמש, גבי שושן, וזאב שמשוני.
הסיפור זכה לכמה עיבודים לקולנוע, ביניהם בסרט מצויר של וולט דיסני, שקיבל בשנת 2006 את פרס סרט האנימציה הטוב ביותר בפסטיבל סרטי האנימציה ה 17 בזאגרב.
בנוסף, הסיפור עובד לאופרה, וכן ליצירות תזמורתיות. בשנת 2008 קיבל המוזיקאי דייוויד לאנג את פרס פוליצר למוזיקה על יצירתו "מוכרת הגפרורים הקטנה".
פרנץ רייכרט
פרנץ רייכרט (בגרמנית: Franz Reichert) היה גרמני שניהל את "סוכנות החדשות הגרמנית" (Deutsches Nachrichtenbüro) בארץ ישראל לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ושימש כסוכן של האס דה, שירות המודיעין של המפלגה הנאצית ושל האס אס.
ראשית דרכו במזרח התיכון
פרנץ רייכרט החל את דרכו במזרח התיכון כנציג של חברת בנייה קפריסאית. בשנת 1930 הוא יצר קשר עם פייבל פולקס, יהודי מארץ ישראל שעבד באותה עת כממונה על התובלה בהנהלת הרכבת המנדטורית, כדי להיעזר בו לקבלת עבודות עבור חברתו. כעבור זמן לא רב פוטר פולקס מעבודתו בהנהלת הרכבת, ורייכרט הציע לו לנהל את עסקי החברה הקפריסאית. פולקס עבד בחברה שנתיים וחצי, אך אז הסתבכה החברה בחובות ופשטה את הרגל, ורייכרט נעלם מהארץ כשהוא נותר חייב לפולקס סכום של 200 לירות ארץ ישראליות.
עיתונאי וסוכן האס דה
סוכנות הידיעות הגרמנית הייתה כפופה למשרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם (בגרמנית: Reichsministerium für Volksaufklärung und Propaganda), תחת הנהגתו של יוזף גבלס ושירתה את התעמולה הנאצית. המטה האזורי של הסוכנות היה בירושלים וממנו הופצה התעמולה הנאצית ברחבי הארץ. לצד תפקידו הרשמי כמנהל סוכנות הידיעות הגרמנית פעל רייכרט כסוכן של האס דה, שירות המודיעין של המפלגה הנאצית ושל האס אס, והעביר ידיעות בקשר לנעשה בקרב היישוב היהודי. הוא הציג עצמו כאנטי-נאצי, והציע להחזיר לפולקס את חובו בתשלומים.
הממונים על רייכרט באס דה ביקשו ממנו לקשור קשרים עם הנהגת היישוב, והוא, על סמך קשריו עם פולקס, שהיה אז איש עסקים פרטי, הציע להם להיפגש עמו בברלין, והציג את פולקס כבכיר בארגון "ההגנה", בעוד שפולקס היה חבר "ההגנה" מן השורה ולא בכיר בה. רייכרט ארגן את נסיעתו של פולקס לברלין, ואף מימן מכיסו חלק מהוצאות הנסיעה.
בפברואר 1937 נפגש פולקס בברלין עם אדולף אייכמן ועם הממונה עליו במחלקה היהודית של האס דה, הרברט האגן. על מהותה של פגישה זאת היו הערכות וספקולציות רבות במרוצת השנים. באותה תקופה נקשרו שמותיהם של פולקס ורייכרט לפרשת הרצח הידועה כפרשת הרצח בחולות תל נוף, שהסעירה את הציבור ביישוב בפרשה זו הואשם יזם הקרקעות ראובן שֶיינצוִיט, שפולקס שימש בעבר כמזכירו וכמנהל חשבונותיו, ברציחתו של המהנדס יעקב צוַואנגֶר. בידיעה שהופיעה בעיתון "הבוקר" ביום 29 במרץ 1937, תחת הכותרת "מיהו הפקיד פולקוס ?" בה נאמר (תוך שיבושים קלים בשמותיהם של הנוגעים בדבר}:
פעילותו בקרב ערביי ארץ ישראל
מלבד פעילותו ביישוב היהודי פעל רייכרט בקרב הערבים בארץ. הוא התגורר בשכונת אבו תור הערבית בירושלים. ולעזרתו הגיע בשנת 1938 גרמני נוסף בשם אדם פולהארדט (Adam Vollhardt), כתב העיתון Deutcsher Dienst, על מנת לפעול יחד עם רייכרט בסוכנות הידיעות הגרמנית ולסייע בפעילותו בקרב הציבור הערבי.
רייכרט יצר קשרים בין גרמניה הנאצית לבין ערביי ארץ ישראל והארצות הסמוכות. הימים היו ימי המרד הערבי הגדול והמופתי חאג' אמין אל-חוסייני שאף לקבל את תמיכת ועזרת גרמניה הנאצית. ב 21 ביולי 1937 הוא נפגש לשם כך עם הקונסול הגרמני בירושלים ולאחר מכן שלח נציג מטעמו לברלין כדי לדון עם ההנהגה הנאצית בקבלת העזרה המבוקשת. העזרה ניתנה לו על ידי רייכרט ופולהארדט. רייכרט יצר קשרים טובים לא רק עם המופתי אלא גם עם העיתונות הערבית בארץ וסיפק לעיתונים חינם אין כסף צילומים מחיי גרמניה הנאצית. הוא אף שיחד את העיתונאים הערבים, על ידי הזמנת מודעות בתשלום, להדפיס בעיתוניהם מסרים ידידותיים לגרמניה. אדם פולהארדט נהג לקיים פגישות קבועות עם מנהיגים ערבים ובהן הבטיח להם את תמיכת גרמניה. בדבריו לפניהם הדגיש כי גרמניה מעוניינת לפתור את בעיית ארץ ישראל על בסיס מילוי דרישות הערבים.
נטליה גונצ'רובה
נטליה גונצ'רובה (ברוסית: Ната́лья Гончарова; 3 ביולי 1881 – 17 באוקטובר 1962) הייתה אמנית אוונגרד רוסית, ציירת, מעצבת תלבושות, סופרת, מאיירת ומעצבת תפאורה. בן זוגה לכל החיים היה אמן האוונגרד הרוסי מיכאיל לריאונוב. היא הייתה חברה מייסדת ב"קבוצת נסיך יהלום" (1909–1911), שהייתה קבוצת אמנים שהציגו עצמאות רדיקלית לראשונה במוסקבה, וב"קבוצת זנב חמור" שהייתה רדיקלית יותר (1912–1913). היא גם הייתה חברה בתנועת האמנות הגרמנית "הפרש הכחול". נולדה ברוסיה, עברה לפריז ב-1921 והתגוררה בה עד מותה.
גביע המדינה בכדורגל 1983/1984
גביע המדינה בכדורגל 1983/1984 הייתה התחרות ה-46 מאז היווסדה וה-31 לאחר קום מדינת ישראל. המשחקים החלו בספטמבר 1983 והסתיימו ב-3 באפריל 1984.
נטליה גונצ'רובה
הציור שלה השפיע רבות על האוונגרד ברוסיה. תערוכותיה שהתקיימו במוסקבה ובסנקט פטרבורג (1913 ו-1914) היו התערוכות הראשונות לקידום סגנון אמנות "חדש". בתקופה שלפני המהפכה הרוסית, שבה ציור דקורטיבי ואייקונות היו מקצוע בטוח, הגישה המודרנית שלה הייתה בעייתית.
גביע המדינה בכדורגל 1983/1984
השלבים המוקדמים
בשלב המוקדם השתתפו קבוצות של ליגה ג'. בסיבוב השישי לתחרות הצטרפו קבוצות של ליגה לאומית.
שלבי הגמר
הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג.
הערה:
נטליה גונצ'רובה
השכלה מקצועית
גונצ'רובה התקבלה למכון לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בסתיו 1901, שם למדה פיסול אצל פאבל טרובטסקוי, שהיה קשור לתנועת מיר איסקוסטבה ("עולם האמנות"). ב־1903, החלה להציג בסלונים רוסיים גדולים, ובשנים 1903–1904 זכתה במדליית כסף לפיסול. במכון מוסקבה פגשה סטודנט עמית בשם מיכאיל לריאונוב, ולא עבר זמן רב עד שהם החלו לחלוק סטודיו ומרחב מחיה.
קבוצות "נסיך יהלום" ו"זנב חמור"
התלמידים שנדחו מכיתותיו של קורובין, ואחרים, הקימו עד מהרה את קבוצת המציגים העצמאית הרדיקלית הראשונה של מוסקבה, "נסיך יהלום", שנקראה כך על ידי לריונוב. זהו שם פרובוקטיבי למדי.
התערוכה הראשונה של של הקבוצה (דצמבר 1910–1911) כללה ציורים פרימיטיביסטיים וקוביסטים של גונצ'רובה. הקבוצה התפצלה ב-1912 כדי ליצור את הקבוצה הפרובוקטיבית יותר, "זנב חמור". בתערוכה הראשונה של הקבוצה האחרונה (מרץ–אפריל 1912) שאורגנה על ידי לריונוב, הוצגו יותר מחמישים מציוריה. גונצ'רובה שאבה השראה לפרימיטיביות מאיקונות רוסיות ואמנות עממית, הידועה גם בשם לובוק. קבוצת זנב החמור נתפסה כפרישה מכוונת מהשפעת האמנות האירופית והקמת בית ספר רוסי עצמאי לאמנות מודרנית. התערוכה הייתה שנויה במחלוקת, והצנזור החרים את יצירתה של גונצ'רובה בנושא דתי "האוונגליסטים" (1910-1911), וראה בה חילול השם. בין השאר משום שהיא ערבבה דימויים קדושים וחילוניים, וגם מאחר שהיה טאבו לנשים לצייר אִיקוֹנוֹת.
פוטוריזם וריוניזם רוסי
השפעתו של הפוטוריזם הרוסי ניכרת בציורים המאוחרים של גונצ'רובה. היא התחילה בציור אִיקוֹנוֹת ובפרימיטיביות של אמנות עממית רוסית אתנית, אך עד מהרה החלה לערבב אלמנטים קוביסטים ופוטוריסטיים ביצירתה, מה שהוביל לתחילתו של הקובו-פוטוריזם. ברוסיה, היא התפרסמה בזכות עבודתה בסגנון זה, כמו בציור "רוכב אופניים". ב-1911 היא ולריונוב פיתחו את הריוניזם, והפיקו ציורים רבים בסגנון זה. כמנהיגים של הפוטוריסטים הרוסים, הם ארגנו ערבי הרצאות פרובוקטיביים בדומה לעמיתיהם האיטלקים. גונצ'רובה עסקה גם בעיצוב גרפי – כתיבה ואיירה מספר ספרים אוונגרדיים. השתתפותה בתערוכות לפני מלחמת העולם הראשונה היוותה כר לשילוב באוונגרד של מוסקבה בין המודרניזם המערבי-אירופי והמסורת המזרחית. באחד הראיונות שלה, היא אמרה שהיא קיבלה השראה מפיקאסו, לה פוקונייה ובראק.
סוף קריירה ומוות
גונצ'רובה הייתה חברה בקבוצת "הפרש הכחול" האוונגרדית מיום היווסדה ב-1911. ב-1915 החלה לעצב תלבושות ותפאורות לבלט בז'נבה. בשנת 1915 היא החלה לעבוד על סדרה של עיצובים לבלט שהוזמן על ידי סרגיי דיאגילב. כמו כן, הייתה מעורבת בפרויקט, שעבורו הוזמן איגור סטרווינסקי להלחין את הפרטיטורה, אך הבלט מעולם לא הוצג.
יחד עם לריונוב היא עזבה את רוסיה ונסעה לפריז ב-29 באפריל 1914. באותה שנה עיצבה תלבושות ותפאורות לבכורה של הבלט הרוסי בפריז של דיאגילב. גונצ'רובה ולריונוב שיתפו פעולה בארבעה אירועים בפריז שבהם היו מעורבים אמנים רוסיים, מתחומים שונים.
בין 1922 ל-1926, יצרה גונצ'רובה עיצובי אופנה עבור חנויות עילית בפריז. עיצובי השמלות הרקומות העשירות שלה הושפעו מאוד מאמנות עממית רוסית, פסיפסים ביזנטיים ועבודותיה עבור הבלט הרוסי. בהשפעת סגנונות האמנות בפריז, סגנונה עבר מהקוביזם והתקרב לנאו-קלאסיציזם.
גונצ'רובה הייתה הראשונה מבני הזוג שמתה, שבע שנים מאוחר יותר, ב-17 באוקטובר 1962, בפריז לאחר מאבק בדלקת מפרקים שגרונית.
אבנר בן נר
אַבְנֵר בֶּן נֵר (או אֲבִינֵר) הוא דמות מקראית. הוא מופיע בתנ"ך בעיקר בספר שמואל. אבנר היה שר צבאו של שאול המלך, ושר הצבא הראשון של ממלכת ישראל המאוחדת. על פי הכתוב בשמואל א' היה בן דודו של שאול, ולפי ספר דברי הימים היה דודו. כשר צבא, אבנר הוביל את צבאו של שאול לכיבושיו בעבר הירדן, למלחמות הקשות מול הפלשתים בתקופת מלכותו של שאול ולמלחמה הפנימית נגד תומכיו של דוד והיה אחד האנשים הקרובים אליו ביותר.
אבנר מתואר בספרות חז"ל כאדם גדול ממדים וחזק, שכאשר הורג את עשהאל הוא הורגו בעץ החנית, אבל עוצמת המכה הורגת את עשהאל והחנית יוצאת מאחורי גבו.
פועלו של אבנר כיד ימינו של שאול לא מתואר בתנ"ך בפרטים. מסופר על אבנר שישב ליד המלך בחגיגה לכבוד ראש חודש וששמר על שאול במסעותיו. לאחר מות שאול הופכת דמותו של אבנר למשמעותית יותר, תחילה כתומכו של איש בושת בן שאול, ולאחר מכן בניסיון ההצטרפות הטראגי שלו למחנה דוד.
על פי אגדה תימנית אבנר הוא בנם של שם בן נח ובכל, בתו של אברהם.
המלחמה עם אנשי דוד
לאחר מות שאול בקרב מול הפלשתים בגלבוע, הומלך דוד בחברון על ידי אנשי יהודה, בעוד אבנר המליך בעיר מחניים את איש בושת, בנו של שאול, למלך על יתר שבטי ישראל. שני חלקי העם לחמו זה בזה. כשנפגשו שני המצביאים, אבנר ויואב בן צרויה, שר צבא דוד, ליד בריכת גבעון, אבנר הציע: "יקומו נא הנערים וישחקו לפנינו". לאחר שהנערים הרגו זה את זה, פרצה המלחמה ביתר עז. במלחמה זו נחל אבנר מפלה ונמלט עם חילו מן המערכה. עשהאל, אחיו של יואב בן צרויה, המשיך לרדוף אחרי אבנר. אבנר ניסה לשדל אותו לסגת, אך עשהאל לא רצה להרפות ממנו, עד שאבנר הרגו - "וַיַּכֵּהוּ אַבְנֵר בְּאַחֲרֵי הַחֲנִית אֶל הַחֹמֶשׁ וַתֵּצֵא הַחֲנִית מֵאַחֲרָיו וַיִּפָּל שָׁם וַיָּמָת תחתו תַּחְתָּיו".
אבנר ואנשיו הוסיפו לברוח מפני אנשי דוד עד שלבסוף, כשעמדו שני המחנות זה מול זה, ביקש אבנר מיואב להפסיק את מלחמת האחים:. דברים אלו הפסיקו את המלחמה באותו היום, אף על פי שהיא נמשכה שוב מאוחר יותר.
סכסוך עם איש בושת ותמיכה בדוד
אבנר פרש מתפקידו כשר צבאו ויד ימינו של איש בושת לאחר סכסוך שהיה ביניהם. איש בושת האשים את אבנר בכך שבא אל פילגשו של שאול, רצפה בת איה. האשמה זו חמורה ביותר, שכן משמעותה של לקיחת פלגש המלך היא, כנראה, מרידה במלכות וניסיון לתפוס את מקומו של המלך (כפי שניתן לראות בסיפור על מרד אבשלום בדוד). לנוכח האשמה זו הזכיר לו אבנר את חסדיו עמו והעביר את תמיכתו לדוד. אבנר הציע לו את תמיכתו ואת עזרתו בגיוס תמיכה בדוד משאר חלקי העם. מכיוון שאבנר היה מנכבדי שבט בנימין, וקרוב משפחה של המלך, לתמיכתו בדוד הייתה חשיבות פוליטית רבה. דוד הסכים, והתנה את קבלתו של אבנר למחנהו בכך שיחזיר לו את אשתו, מיכל בת שאול, שנלקחה ממנו וניתנה לאיש אחר. ייתכן שתנאי זה נועד להיות מבחן לנאמנותו של אבנר.
אבנר החזיר את מיכל וניסה לשכנע את אנשי בנימין וזקני העם התומכים בבית שאול לתמוך בדוד, ואחר כך בא לחברון, אל דוד, שם התקבל בכבוד רב.
מות אבנר
אבנר יצא מהמשתה אצל דוד, כדי להמשיך ולגייס עבורו תומכים. יואב יצא לרדוף אחרי אבנר, בטענה שאבנר בא לרגל אחרי דוד. כאשר השיג אותו הוא העמיד פנים שהוא רוצה לדבר איתו בארבע עיניים, אך לאחר שמשכו אל השער לשם כך, הכהו בחרבו והרגו. המקרא מציין כי יואב הרג את אבנר כנקמה על הרג עשהאל בן צרויה אחיו. ייתכן שהיו מעורבים גם שיקולים פוליטיים- יואב חשש שאבנר יתפוס את מקומו כשר צבא (תימוכין לכך ניתן למצוא בסיפור דומה על רצחם עמשא בן יתר, שהיה שר צבא אבשלום, עבר לתמוך בדוד ולהתמנות לשר צבא, ונרצח על ידי יואב), וכן חשד באבנר שכוונותיו אינן טובות.
מעשהו זה של יואב בן צרויה הרגיז מאוד את דוד. הוא קונן על אבנר וקרא לאבל על מותו של אבנר. אבנר נקבר בחברון, ויש המזהים את קברו עם אחד המבנים הסמוכים למערת המכפלה.
משפחתו
יעשיאל, בנו של אבנר, מונה על ידי דוד לשר על שבט בנימין, והיה אחד מגיבורי דוד.
לפי מסורת חז"ל, הייתה בעלת האוב, שאיתה נפגש שאול ערב מותו, אמו של אבנר, והנדבן העשיר בן ציצית הכסת, אשר חי בסוף ימי בית שני, היה מצאצאיו.
בגלל המעשה של יואב בן צרויה, ביקש דוד משלמה בנו שינקום את מותם של אבנר בן נר ועמשא בן יתר. לשם כך שלמה המלך שלח את שר צבאו בניהו בן יהוידע להרוג את יואב בן צרויה. טרם הריגתו אחז יואב בקרנות המזבח, מתוך תקוות שווא שבניהו יימנע להורגו בעודו אוחז בהם.
לקריאה נוספת
יעל שמש, "מדוע הרג יואב את אבנר? (שמ"ב ג 22–27): דוגמה מייצגת להסבר חלקי מטעם המספר", בית מקרא מח (תשס"ג), עמ' 144–153.
יעל שמש, (2015) "אבלות במקרא: דרכי התמודדות עם אבדן בספרות המקראית", הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב.
זיזף גדול
זיזף גדול (שם מדעי: Phyllostomus hastatus) הוא מין של עטלף ממשפחת הזיזפיים ומהסוג זיזף, החי באמריקה הדרומית ודרומה של אמריקה המרכזית.
תיאור
זיזף זה גדול יחסית ביחס לעטלף ומגיע לאורך של כ-100–130 מ"מ, עם מוטת כנפיים של 455 מ"מ. משקלו קל יותר והוא מגיע בממוצע למשקל 81 גרם, בלי הבדלים משמעותיים בין זכרים לנקבות. הוא בעל פרווה חומה-כתומה וגוון כתום כהה בצידיים. אפו של העטלף בעלת עלה-אף מגודל ודמוי חנית מזדקרת צבעו אפור והשפתיים רחבות ומשופלות מעט, מזכירות פני בולדוג.
העטלף הוא פעיל לילה אוכל כל הניזון ביערות מחרקים, עכבישים ולעיתים גם חולייתנים קטנים כמו עכברים, ציפורים ואף עטלפים אחרים. עם זאת מרבית תזונתו דווקא מורכבת מצוף פרחים, פירות שונים, זרעים ואבקה. העטלף משתמש הן באיכוד הד והן בחוש ריח מחודד כדי לקלוט את מזונו והוא יכול לקלוט בעזרת ההד מרחקים קצרים של פחות מ-4 מ"מ, מה שעוזר לו לבנות בראש מפה של סביבתו בהצלחה.
הזיזיף חי בקבוצות שיכולות להגיע בין עשר למאה פרטים ובראשם זכר דומיננטי שלו הרמון של מספר נקבות, בדרך כלל עד 18. אחרים יוצרים קבוצות רווקים או חיים בבדידות ולעיתים הם מותקפים בידי הרמון מגובש, אשר לעיתים גם יהרגו עטלפים בוגרים וצעירים.
לרוב הזיזפים מתרבים רק פעם בשנה ובכל המלטה נולד צאצא בודד. עם זאת דפוס הרבייה שלהם פעיל לאורך כל השנה ללא עונת רבייה קבועה.
MKR המטבח המנצח: VIP
MKR המטבח המנצח VIP היא עונת ה-VIP של תוכנית המציאות הישראלית "MKR המטבח המנצח" והעונה השלישית במצטבר של התוכנית שעלתה לשידור ב-3 באוקטובר 2021 בערוץ קשת 12. בעונה זו השופטים שגם בתפקיד המנחים היו חיים כהן ורותי ברודו, ושידוריה הסתיימו ב-21 באוקטובר 2021. הזוכים הגדולים של העונה הם אורלי זילברשץ ואלישע בנאי.
לורן לייל
לורן לייל (באנגלית: Lauren Lyle; נולדה ב-12 ביולי 1993) היא שחקנית סקוטית. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד מרסלי מקימי פרייזר בסדרת הדרמה "זרה" של ערוץ Starz.
ביוגרפיה
לייל נולדה בסקוטלנד. היא לא למדה בבית ספר למשחק, אבל בשנת 2015 התקבלה לתוכנית הרפרטוארית של התיאטרון הלאומי לנוער. בתוכנית מתקבלים כ-15 שחקנים מתחת לגיל 25, שעובדים על סדרה של מחזות המוצגים בשנה שאחר כך בווסט אנד הלונדוני.
הופעתה המקצועית הראשונה של לייל הייתה ב-2013, בסרט הקצר "WhosApp", העוסק באפליקציית הכרויות חדשה. ב-2014 כיכבה שוב בסרט קצר של Action On the Side בשם "Office Ugestu", המספר את סיפורו של קמצן המנסה להתפטר מעבודתו.
ב-2016 הופיעה לייל בסדרה הרפואית הוותיקה "הולבי סיטי" בפרק "Who You Are" בתפקיד קתרין רייס. אחר כך שיחקה בדרמה "Broken" בכיכובו של שון בין. ב-2017 החלה לייל להופיע בסדרת הדרמה "זרה" של ערוץ Starz, בתפקיד מרסלי מקימי, המבוססת על סדרת רבי המכר "נוכרייה" מאת דיאנה גבלדון. ב-2018 שיחקה לייל בסרט הקולנוע "תגידי את זה לדבורים", עיבוד לרומן באותו שם מאת פיונה שו, לצדן של אנה פקווין והולידיי גריינג'ר. עוד ב-2018 השתתפה בסרט הקצר "Girls Who Drink" של לילי רוז תומאס.
יחסי גאורגיה–הודו
יחסי גאורגיה–הודו הם יחסי החוץ בין גאורגיה והודו.
היסטוריה
היחסים בין גאורגיה להודו הם עוד מימי קדם. הפנצ'טנטרה השפיעו על אגדות עם גרוזיניות. בתקופת ימי הביניים ביקרו בהודו מיסיונרים, מטיילים וסוחרים גאורגים. כמה מהם כיהנו בבתי משפט של קיסרי מוגול, וכמה מהם עלו לדרגת מושל. אודאיפורי בגום, מנשותיו של הקיסר המוגולי אורנגזב, הייתה ממוצא גאורגי. היסטוריונים גאורגים משערים כי שרידיה של המלכה הגאורגית קטבן, שמתה בשיראז בשנת 1624, הועברו למגדל סנט אוגוסטין בגואה על ידי הפורטוגזים. ב-24 בספטמבר 2017 העבירה ממשלת הודו את השרידים למוזיאון הלאומי הגאורגי ולכנסיית השילוש הקדוש בטביליסי למשך חצי שנה.
הנדריק פלוריס כהן
הנדריק פלוריס כהן (בהולנדית: Hendrik Floris Cohen; ) הוא היסטוריון של המדע ממוצא יהודי-הולנדי.
יחסי גאורגיה–הודו
היסטוריה
בשנת 1955 ביקר ג'ווהרלל נהרו בטביליסי, במהלך סיורו בברית המועצות, ונפגש עם האינדיקולוג הגאורגי וחוקר הסנסקריט אקה מורצ'ילאדזה. אינדירה גנדי ביקרה בעיר במהלך סיורה בברית המועצות בשנת 1976. שר החוץ אטאל ביהארי ואג'פאיי ביקר בגאורגיה ביוני 1978.
הנדריק פלוריס כהן
קורות חיים
נולד בהארלם למשפחה יהודית ליברלית בהולנד. אביו אדולף היה פרופסור להיסטוריה. למד בתיכון העירוני בהארלם ואחר כך למד היסטוריה באוניברסיטת ליידן. סיים תואר שני ב-1970 בהתמחות בהיסטוריה סוציו-אקונומית ובהיסטוריה של המדע. בשנת 1974 סיים דוקטורט בהנחיית פרופ' דיק ואן ארקל (Dick van Arkel) במחלקה להיסטוריה חברתית באוניברסיטת ליידן. עבודתו הייתה בנושא "מאמצי חידוש הסוציאל-דמוקרטיה בהולנד במהלך העשור הראשון אחרי מלחמת העולם הראשונה". בין השנים 1975 ל-1982 היה אוצר מוזיאון המדע בוהרהייב. בשנת 1982 מונה לפרופסור מן המניין בהיסטוריה של המדע באוניברסיטת טוונטה באנסחדה שבהולנד. בשנת 2001 יצא לגמלאות מוקדמות. החל משנת 2006 הוא משמש כפרופסור של כבוד במחלקה למדעי הרוח באוניברסיטת אוטרכט.
יחסי גאורגיה–הודו
היסטוריה
הודו הייתה בין המדינות הראשונות שהכירו רשמית בגאורגיה, ועשתה זאת ב-26 בדצמבר 1991. היחסים הדיפלומטיים כוננו ב-28 בספטמבר 1992. שר החוץ הגאורגי אירקלי מנגרישווילי ביקר בניו דלהי במאי 2000. זה היה הביקור הדיפלומטי הראשון בין שתי המדינות מאז עצמאותה של גאורגיה. מנגארישווילי ערך דיונים דו-צדדיים עם שר החוץ יסוואנט סינג ב-11 במאי.
הנדריק פלוריס כהן
קורות חיים
בספרו "המהפכה המדעית: חקירה היסטוריוגרפית" דן כהן בתגליות של גלילאו, קפלר וניוטון ובשאלה מדוע המהפכה המדעית התרחשה במערב אירופה במאה ה-17 ולא ביוון העתיקה, בסין או בעולם המוסלמי.
יחסי גאורגיה–הודו
היסטוריה
הודו, שהיא בת בריתה הקרובה של רוסיה, נותרה נייטרלית במהלך מלחמת גאורגיה–רוסיה באוגוסט 2008. רוסיה הכירה בעצמאות אבחזיה ודרום אוסטיה בעקבות המלחמה. כשנשאל להסביר את עמדת הודו באבחזיה ובדרום אוסטיה, אמר שר החוץ, פראנב מוכרג'י, ב-22 בספטמבר 2008, "לא הכרנו בעצמאות קוסובו. יש לנו נוהג סטנדרטי של הכרה במדינה שנוצרה מתוך ישות גאוגרפית קיימת. על מנת לשמור על תקן זה אנו קובעים את עמדתנו. אנו צופים בהתפתחות ביחס לגאורגיה ולשתי המדינות הקטנות האחרות [דרום אוסטיה ואבחזיה] שהוכרו על ידי רוסיה. טרם נקטנו בדעה סופית ביחס לשתי המדינות הללו." נכון לשנת 2017, הודו אינה מכירה באבחזיה או בדרום אוסטיה.