cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כיבוש היצר
העת החדשה
מאז המאה ה-18, עסקו הוגים בחלק ניכר של ההגות היהודית, בהגדרת הגבולות של כיבוש הנפש, ואף בחסרונותיה כאשר היא מופעלת יתר על המידה. כך למשל, בהגות ובספרות תנועת חסידות הבעל שם טוב לזרמיה, עסקו רבים בדרכים הנכונות ושאינן נכונות לכיבוש, בהקשר לדיון כללי חדש על היחסים שבין גשמיות לבין רוחניות בעבודת האל.
הוגים המשיכו להתעמק בכיבוש במובנו הנפשי והרוחני כהשתקפות מהופכת של מלחמות העמים שהתחוללו בהיקף ללא תקדים במרוצת המאה ה-20. הרב אביגדור עמיאל רבה של העיר תל אביב באמצע המאה, הכריז על כיבוש כוחות הנפש, סוג של מלחמה מתמדת שהיא יסודה העיקרי של היהדות:
במחצית השנייה של המאה ה-20, הדגיש הרב יוסף דב סולוביצ'יק את ערכו של הכיבוש אך ורק ביחס לאמות המידה של ההלכה; הכיבוש הוא בעל ערך גדול באשר לדברים האסורים על פי ההלכה, אך הוא מיותר, ואף אסור, ביחס לדברים המותרים:
רפואה תעופתית
רפואה תעופתית היא תת-התמחות ברפואה העוסקת ברפואה מונעת או תעסוקתית בטייסים, צוותי אוויר ואסטרונאוטים. ההתמחות שואפת למנוע או לטפל במצבים אליהם צוותי אוויר יכולים להיחשף, ההתמחות עוסקת במצבם הרפואי של הגורמים האנושיים בתעופה ולכן משפיעה ישירות על בטיחות התעופה. רופא צבאי העוסק ברפואה תעופתית נקרא בארצות הברית מנתח טיסה.
AssaultCube
AssaultCube (לשעבר ActionCube) הוא משחק ירי בגוף ראשון למחשבים אישיים המבוסס על מנוע המשחק Cube. מטרתו העיקרית היא משחק מקוון, אך קיימת בו אפשרות לשחק נגד בוטים המופעלים על ידי המחשב. AssaultCube זמין להורדה חופשית עבור מערכות ההפעלה Windows, לינוקס ו-Mac OS X.
היסטוריה
פיתוח AssaultCube החל ביולי 2004 על ידי מספר חברים בקהילת המשחק Cube. הגרסה הרשמית הראשונה הופיעה בנובמבר 2006. התוכנית הייתה ליצור משחק חדש לחלוטין שיכלול את הפשטות וסגנון התנועה של Cube אך בסביבה ריאליסטית יותר.
ב-6 במאי 2007 שם המשחק שונה מ-ActionCube ל-AssaultCube עקב בקשה ממפתחי המשחק Action Quake.
כיום פועלים עשרות שרתים למשחק מקוון.
תיאור
AssaultCube עוצב כמשחק ריאליסטי יותר ומוכוון פעולת צוות מ-Cube. בהשוואה למשחקים אחרים, AssaultCube איטי מ-Quake אך מהיר מ-Counter Strike. ניתן להשתייך לאחת משתי קבוצות לוחמים: האדומים (CLA) והכחולים (RVSF).
לרשות השחקן עומדים מספר כלי נשק: שלושה סוגי רובים, רובה צלפים, סכין, אקדח, ורימונים.
קיימים מצבי משחק שונים:
רישיון
בעוד שהתוכנה מתבססת על מנוע חופשי, רישיון השימוש בקובצי הנתונים של המשחק עצמו אינם תוכנה חופשית. רישיון השימוש בהם מרשה הפצה לא מוגבלת, אולם אוסר שינוי. המשחק נמצא, לדוגמה, במאגר non-free של הפצת דביאן.
KGB Archiver
KGB Archiver היא תוכנה חופשית המיועדת לדחיסת נתונים.
לתוכנה יחס דחיסה גבוה, אך יש לה דרישות חומרה גבוהות ובהן זיכרון מינימלי של 256MB ומעבד בעל מהירות שעון של 1.5Ghz לפחות. בנוסף, התוכנה מצפינה את הקובץ הדחוס בשימוש בהצפנת AES עם מפתח בן 256 ביט.
הנס צנדר
הנס צנדר (בגרמנית: Hans Zender; 22 בנובמבר 1936 – 22 באוקטובר 2019) היה מלחין ומנצח גרמני.
ביוגרפיה
צנדר נולד בויסבאדן. משנת 1956 עד 1959 למד נגינה בפסנתר, ניצוח והלחנה (זו האחרונה אצל וולפגנג פורטנר) באוניברסיטה למוזיקה ולאמנויות הבמה של פרנקפורט ובאוניברסיטת פרייבורג למוזיקה.
מ-1988 עד 2000 לימד צנדר הלחנה בבית הספר הגבוה למוזיקה בפרנקפורט. ב-1997 קיבל את פרס גתה של עיריית פרנקפורט. מ-1999 ועד למותו הוא כיהן כמנצח אורח קבוע של תזמורת הרדיו של דרום-מערב גרמניה בבאדן-באדן ופרייבורג.
צנדר נפטר ב-22 באוקטובר 2019 בביתו בעיירה מאיירסבורג שבגרמניה.
חזק עם הלב וקרוב עם הגוף
חזק עם הלב וקרוב עם הגוף הוא אלבום הסולו החמישי של המוזיקאי הישראלי מוקי. את האלבום הוציאה לאור חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק ב-6 בדצמבר 2022. האלבום כולל את הסינגלים שהוציא מוקי בשנים 2018–2022. באלבום הופעות אורח של ברי סחרוף, שקל ועברי לידר.
רקע והפקה
האלבום כולל שיתופי פעולה רבים, וזהו אלבומו הראשון של מוקי אשר על הפקתו אמונים מפיקים שונים, ואינו נשען על מפיק יחיד. השיר "מהצוואר שלך" הוא שירו הראשון של מוקי בו לא היה מעורב בכתיבתו, כאשר השיר נכתב, הולחן והופק על ידי סתיו בגר בלבד. עיקר האלבום מתאפיין בסוגות הרוק, הפופ וההיפ הופ, אך הוא כולל בתוכו השפעות של מוזיקה ים-תיכונית, תוך מעורבות של מוזיקאים ים-תיכוניים שונים ביצירת שיריו, בהם עדן חסון ואבי אוחיון. בהתייחס לשיתופי הפעולה באלבום, אמר מוקי כי לא כיוון לסגנונם של האמנים המשתתפים, אלא בחר אותם לפי התאמתם לאופי השירים שהקליט.
ויטץ'
ויטץ' (באיטלקית: W.I.T.C.H.) סדרת קומיקס איטלקית אשר נוצרה במקור על ידי אליזבטה גנון. הקומיקס מופץ ברחבי העולם בשפות רבות. בעקבות הצלחת סדרת הקומיקס הופקו לאורך השנים סדרת אנימציה, סדרת מאנגה, ספרי קריאה, רומנים גרפיים וסדרת משחקי וידאו אשר מבוססים על עלילת סדרת הקומיקס של ויטץ'.
עלילת הסדרה מתמקדת בחמש נערות אשר נבחרו להגן על מרכז היקום מאנשים ויצורים אשר מעוניינים להסב נזק רב. לשם כך, הוענקו לחבורה כוחות כישוף מיוחדים. השומרות החדשות הם וויל, אירמה, טאראני, קורנליה והיי לין - ראשי התיבות של שמותיהם באנגלית מרכיבים את המילה W.I.T.C.H. (ויטץ'). החבורה נאלצת לחיות חיים כפולים, להילחם בנבלים שונים כאשר במקביל הן לומדות בבית הספר שפילד כנערות רגילות.
עלילת הסדרה
הבהרה: סדרת הקומיקס ויטץ' מורכבת מהרפתקאותיהם של חבורת ויטץ'. נהוג לחלק את הסדרה לסאגות על פי המבנה העלילתי:
סדרת האנימציה
בעקבות ההצלחה הרבה לה זכתה סדרת הקומיקס, בין השנים 2004 עד 2006 הופקה לשידור סדרת אנימציה בת 52 פרקים בשם "ויטץ'" אשר עלילתה התבססה על סדרת הקומיקס המקורית של ויטץ'.
הסדרה מכילה שתי עונות בנות 26 פרקים כל אחת.
סדרת האנימציה של ויטץ' שודרה בלמעלה מ-40 מדינות, בהם אוסטרליה, טורקיה, פולין, רוסיה, איחוד האמירויות הערביות וישראל.
ספרי קריאה
לאורך השנים הופקו עשרות ספרי קריאה רבים המתרחשים ביקום של ויטץ'. הסופרת הדנית לנה קברבול כתבה תשעה ספרים המתרחשים ביקום של ויטץ' אשר יצאו במקור לשווקים בשנים 2002 - 2003. שני הספרים הראשונים תורגמו לעברית: חמישיית העוצמה (המבוסס על החוברת ליל כל הקדשים), והיעלמות (המבוסס על החוברת 12 השערים).
סדרת מאנגה
ביפן הופקה סדרת מאנגה על ידי האמן לידה הארוקו אשר מבוססת על סדרת הקומיקס המקורית של ויטץ'.
משחקי וידאו
עד כה יצא משחק אחד לגיימבוי, ומבוסס על סדרת הטלוויזיה, אם כי יש בו גם משימות ואויבים שלא קשורים לתוכנית או לקומיקס. יש בו משימות שונות שבכל אחת מהן הגיבור הוא השומרות, קיילב, אליון ופובוס.
עינב קאבלה
עינב קאבלה (נולדה ב-27 בספטמבר 1979, ז' בתשרי ה'תש"ם) היא עורכת דין ישראלית, חברת הכנסת לשעבר מטעם מפלגת "חוסן לישראל" ברשימת "כחול לבן", כיהנה כיו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה, וכן הייתה חברה בוועדת חוקה, חוק ומשפט וועדת הכנסת. כמו כן הייתה יו"ר הוועדה המשותפת לוועדות המדע והטכנולוגיה וחוקה לפי חוק הסדר הדין פלילי (סמכויות אכיפה מעצרים) וכן חברה בוועדה המשותפת לחוקה, פנים ומדע לפי חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים.
ביוגרפיה
קאבלה נולדה וגדלה באשקלון, ולמדה באולפנת צביה בעיר. שירתה בשירות לאומי בסוכנות היהודית.
בעלת תואר ראשון ושני במשפטים (בהצטיינות) מאוניברסיטת בר-אילן. התמחתה במשרד עורכי הדין כספי ושות׳. עבדה במשרד עורכי הדין ד"ר הר זהב, ניסנקורן ושות׳ בתחום המשפט המינהלי ודיני עבודה וכן במשרד עורכי הדין ניסנקורן ושות׳ בתחום יחסי עבודה, גמל ופנסיה.
בשנת 2010 מונתה למנכ"לית האגף לאיגוד מקצועי בהסתדרות ובשנת 2014 מונתה בנוסף לראשת המטה של יו"ר ההסתדרות, אבי ניסנקורן.
כיהנה כחברה בוועדה המייעצת לעניין נציגי ציבור בבתי הדין לעבודה.
שובצה במקום ה-37 ברשימת "כחול לבן" בבחירות לכנסת ה-21, ה-22 וה-23, אך לא נבחרה. נכנסה לכנסת ה-23 ב-19 ביוני 2020 לאחר התפטרותו של השר אסף זמיר במסגרת "החוק הנורווגי". ב-29 ביוני 2020 נבחרה לעמוד בראשות ועדת המדע והטכנולוגיה.
בכהונתה כיו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה העבירה במסגרת הוועדה את ה; הארכת תוקפו של (תיקון מס' 4), התש"פ-2020. ותיקון לחוק פנייה לגופים ציבוריים באמצעי קשר דיגיטליים (תיקון), התשפ"א-2020.
במסגרת כהונתה כיושבת ראש וועדת המדע והטכנולוגיה יזמה וקיימה דיוני וועדה בנושאים הקשורים להגנת הפרטיות ושמירת מידע רגיש ומידע עודף. כמו כן פעלה קאבלה במסגרת הוועדה לקידום הצורך לצמצם את הפער הדיגיטלי וההנגשה הטכנולוגית לאנשים עם מוגבלות, כך בנוגע להנגשת אתרי אינטרנט והנגשת טכנולוגיות לאנשים עם מוגבלות.
יורם פרי
יורם פרי (נולד ב-1944) הוא פרופסור אמריטוס מאוניברסיטת מרילנד בארצות הברית, שם היה בעל קתדרה ע"ש אברהם וג'ק קיי ללימודי ישראל, הקים ועמד בראש המכון ללימודי ישראל ע"ש ג'וזף ואלמה גילדנהורן באוניברסיטת מרילנד. סוציולוג וחוקר תקשורת, שהיה בעבר העורך הראשי של העיתון "דבר", יועץ פוליטי של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין ופעיל ציבור. בהיותו מרצה באוניברסיטת תל אביב, ייסד את מכון חיים הרצוג לתקשורת, חברה ופוליטיקה.
ביוגרפיה
פרי (במקור פריצקי) נולד בירושלים למשפחה ירושלמית ותיקה. אבי המשפחה הגיע לארץ ישראל מפולין בשנת 1865 והשתקע ברובע המוסלמי של העיר העתיקה. המשפחה יצאה אל מחוץ לחומות העיר ב-1940. למד בבית הספר היסודי הדתי תחכמוני ובתיכון בית הכרם (היום תיכון ליד"ה). היה חניך ומדריך בתנועת הצופים ובמסגרת גרעין נתיב התגייס לנח"ל. בשנים 1962–1965 שירת ככתב צבאי של הירחון במחנה נח"ל. סיים את לימודיו לתואר הראשון והשני במדע המדינה וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בהצטיינות. הגיש את עבודת המאסטר שלו בשנת 1973 בנושא: "תהליכי גיבוש אליטה אזרחית חדשה - של קצינים בכירים במילואים". הדוקטורט שלו מלונדון סקול אוף אקונומיקס, עסק במעורבות צבאית בפוליטיקה. הקריירה שלו התנהלה בשלושה מעגלים: תקשורת, אקדמיה ופעילות ציבורית.
תקשורת ועיתונות
הקריירה העיתונאית החלה כ"עיתונאי קטן" בשבועון הילדים הארץ שלנו ו"כתב נוער" במעריב לנוער. בעת שירותו בצה"ל היה כתב צבאי של הירחון במחנה נח"ל ואת רוב הקריירה העיתונאית שלו עשה בעיתון דבר. החל ב-1965 כרפורטר, כותב כתבות, מאמרים וטור אישי, עורך עמודי פנים ועורך חדשות ראשי, מזכיר מערכת וסגן עורך. עם פרישתה של חנה זמר לגמלאות ב-1990, התמנה לתפקיד העורך הראשי של העיתון, תפקיד אותו מילא עד 1995.
בתפקידו כעורך ראשי חולל בעיתון שינויים רבים. בנוסף לעיצוב הגרפי החדשני, פרי עבודתו של המעצב ירום ורדימון וביטול כותרת המשנה "עיתון פועלי ישראל", נעשה העיתון פתוח ומגוון ויותר. במסגרת זו היה "דבר" הראשון שפתח מדור מיוחד לקהילה הלהט"בית, הורחב הטיפול באוכלוסייה המזרחית ובתושבי הפריפריה, וצורף לעיתון מוסף עצמאי הפטיש, אותו ערכו, בין היתר חנה קים ובן-דרור ימיני.
השינויים במדיניות המערכת שינו את העיתון, אך ניהול לקוי של המו"ל - ההסתדרות הכללית, גרם לגירעונות עמוקים. פרי פעל למניעת הסגירה של העיתון וב-1995 פרש. לעורך העיתון מונה רון בן ישי שאף שינה את שם העיתון ל"דבר ראשון" אך לאחר כשנה נסגר העיתון.
במשך השנים כתב מאמרים בכתבי עת שונים, הגיש תוכניות ברדיו ובטלוויזיה ופרסם בתקשורת הבינלאומית. היה חבר בוועדת העורכים ובשנים 1993–1995 כיהן כיו"ר הוועדה. היה חבר מועצת העיתונות וחבר נשיאות המועצה. היה חבר במערכת ועורך של כתבים אקדמיים. בשנת 2009 הקים את כתב העת ISR (Israel Studies Review), כתב העת של האגודה הבינלאומית ללימודי ישראל והיה עורכו הראשי עד 2021.
פעילות ציבורית
בשנת 1970, בהיותו כתב פוליטי ב"דבר" הוזמן על ידי מזכ"ל מפלגת העבודה אריה (לובה) אליאב באותם ימים, להיות דובר המפלגה, תפקיד אותו מילא עד 1975. היה נציג מדיני של מפלגת העבודה באירופה. זה היה תפקיד מדיני ששימש צינור קשר בין הנהגת מפלגת העבודה לצמרות המפלגות הסוציאל-דמוקרטיות באירופה. בשנים אלו טווה קשרים הדוקים עם כמה מהמנהיגים הבולטים של השמאל האירופאי בשנות ה-70, בין השאר עם הרולד וילסון מבריטניה, וילי ברנדט מגרמניה, פרנסואה מיטראן מצרפת, ברונו קרייסקי מאוסטריה ועם שורה ארוכה של חברי פרלמנט ממדינות אלה.
היה הישראלי הראשון שיצר קשרים עם ההנהגה החדשה של המפלגה הסוציאליסטית בספרד, כאשר פעלה עדיין במחתרת. המפלגה, בראשות פליפה גונסאלס הגיעה לשלטון בבחירות הדמוקרטיות הראשונות שנערכו ב-1977.
כששב יצחק רבין מכהונתו כשגריר ישראל בארצות הברית ב-1973 ונכנס לפעילות מפלגתית במפלגת העבודה, היה פרי, שהיה אז דובר המפלגה, אחד מיועציו הקרובים. יחד עם דב צמיר ניהל את מערכת הבחירות שלו, ולאחר שנבחר רבין כמועמד המפלגה לראשות ממשלה, היה יועץ פוליטי שלו.
קריירה אקדמית
בתום עבודתו כעורך ראשי ב"דבר" ב-1995, הצטרף לחוג לתקשורת באוניברסיטה העברית, משם עבר למחלקה לתקשורת באוניברסיטת תל אביב, שם יסד ועמד בראש מכון חיים הרצוג לתקשורת חברה ופוליטיקה. היה מרצה וחוקר אורח במכון למחקרים אסטרטגיים בתל אביב, כמו גם באוניברסיטאות ומכוני מחקר בעולם, בין השאר באוניברסיטת הרווארד, במכללת דארטמות', אמריקן יוניברסיטי, US Institute of Peace ועוד. פרי זכה בפרסים בינלאומיים, ובהם מלגת פולברייט היוקרתית, וחמישה מספריו קיבלו גם הם פרסים ישראליים ובינלאומיים.
תחומי מחקרו ופרסומיו של פרי כוללים יחסי חברה-צבא ובמיוחד יחסי צבא-פוליטיקה, סוציולוגיה פוליטית ותקשורת פוליטית, ובתוך כך יחסי צבא-תקשורת וסוגיות בחקר הדמוקרטיה. כתלמידם של הפרופסורים שמואל נח אייזנשטדט, משה ליסק ודן הורוביץ חקר את מעורבות צה"ל בפוליטיקה הישראלית והפריך את ההנחות שהיו מקובלות עד ראשית שנות ה-70, לפיהן קיים בישראל המודל האינסטרומנטלי והצבא אינו מעורב בפוליטיקה.
מחקריו של פרי הראו, כי בישראל מתקיים מודל אחר, דואלי, לפיו הצבא כפוף אמנם לדרג המדיני, אבל בפועל מהווה גורם פוליטי אקטיבי. בכך היה פרי החלוץ בין חוקרי הדור השני של חוקרי יחסי צבא פוליטיקה, כשתיאר את יחסי דרג מדיני דרג צבאי כיחסי "שותפות צבאית פוליטית".
בתחום התקשורת הפוליטית טיפל פרי בשינוי שחוללה התקשורת במערכות הפוליטיות עם חדירת "הלוגיקה של המדיה" לשדה הפוליטי ויצירת ה"פוליטיקשורת". הוא חקר את פעולתם של מנהיגים פופוליסטיים דוגמת ברלוסקוני, קרלוס מנם ובנימין נתניהו, וטבע את המושג "טלה-פופוליזם" בספר: "Telepopulism: media and politics in Israel".
בעקבות רצח יצחק רבין חקר פרי את הרצח, התהליכים החברתיים והפוליטיים שהביאו לו, וכן סוגיות של הנצחה וזיכרון קולקטיבי. הוא פרסם על כך שלושה ספרים באנגלית ואחד בעברית "יד איש באחיו: רצח רבין ומלחמת התרבות בישראל".
ב-2017 התפרסם על ידי המכון למחקרי ביטחון לאומי ספרו "מלחמות מונחות תקשורת: פרדוקס העוצמה והדילמה האסטרטגית של ישראל". התיזה המרכזית בספר קובעת כי תהליך המדיאטיזציה (Mediatization) שעוברת החברה בת זמננו הביא לשינוי גם באופייה של המלחמה. במלחמות החדשות, ובהן גם מלחמתה של ישראל נגד ארגונים חתרניים וארגוני טרור, המימד הקינטי, הפיסי, פסק להיות היחיד ונוסף לו גם המימד התודעתי.
חיים אישיים
נשוי לדר' פנינה פרי, שהכניסה את תחום לימודי מגדר וחינוך למכללת לוינסקי וכן לימדה באוניברסיטת מרילנד. לזוג בן ושתי בנות.
ספרים ומונוגרפיות
פרי פרסם יותר מ-80 מאמרים ושישה ספרים אקדמיים בנוסף למאות המאמרים שפרסם בעיתונות בישראל ובעולם. ספרו "יד איש באחיו, רצח רבין ומלחמת התרבות בישראל", ראה אור ב-2005, ועליו זכה פרי בפרס מטעם המועצה להנצחת זכרם של נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה שבמשרד ראש הממשלה. ספרו "Generals in the Cabinet Room: How the Military Shapes Israeli Policy" ("גנרלים בחדר הממשלה: כיצד משפיע צה"ל על קביעת המדיניות בישראל") ראה אור ב-2006 וזכה לפרס מאת ארגון המו"לים האקדמיים בארצות הברית.
קישורים חיצוניים
ממאמריו
השולחן הירוק
השולחן הירוק הוא מחול הבעה ב־8 תמונות. היצירה עוסקת בנושא המלחמה, כשהמוות הוא המנצח היחיד. סדרה של תמונות המאירות טיפוסים שונים של בני אדם הרוקדים עם המוות. ביצירה נעשה שימוש במוטיב ריקוד המוות.
כוריאוגרף היצירה יוס יצר כתב אישום כנגד השלטון האלים והמושחת וייצג את הקורבנות: האנשים הפשוטים.
זאת דוגמה ליצירת מחול דרמטית. השימוש בכל תנועה אינו למטרת יצירת מבנה פורמלי והוא בא כחלק ממכלול בעל משמעות. קורט יוס מצליח לתפוס את המהות הפנימית של התנועות ואת והמניע הפנימי שלהם ולגרום לקהל להתרכז בו.
היצירה הוצגה לראשונה בתיאטרון שאנז אליזה בפריז ביולי 1932 במסגרת תחרות כוריאוגרפיה בינלאומית וזכתה בפרס הראשון. בשנת 1933 עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, תחת האיום שהופעל על יוס ולהקתו בה רקדו גם שלושה יהודים, חצתה הלהקה במבצע בריחה את הגבול להולנד, הופיעה במזרח אירופה ובניו יורק וקיבלה מקלט מדיני באנגליה.
היצירה הועלתה על ידי להקת בת שבע בשנת 1975.
יצחק מאיר (מחנך ודיפלומט)
יצחק (ארווין) מאיר (4 באוקטובר 1934 – 9 ביוני 2020) היה מחנך, סופר ישראלי, חבר הנהלת הסוכנות היהודית, דיפלומט ואיש הציונות הדתית.
ראשית חייו
יצחק מאיר נולד באנטוורפן למשה לייב מאייר ורבקה (רוזליה) לבית וינקלר. אביו, משה לייב מאייר, נחשב לעילוי תלמודי אך עזב את עולם הישיבות ולמד ארכיטקטורה בווינה, עד למשבר הכלכלי שלא איפשר לו להתקיים עוד כסטודנט. אמו, רוזליה וינקלר, הייתה בת למשפחת כפריים יהודים אמידים אורתודוקסיים שירדה מנכסיה בעקבות המשבר הכלכלי. משפחתה שכרה לה ולאחיה מורים שלימדו אותם הונגרית, גרמנית, לימודי חומש ופירוש רש"י. בגיל 16 ברחה לבדה לבלגיה שם קיימה עצמה בתפירה. משה לייב ורוזליה וינקלר נישאו בשנת 1932. לזוג נולדו שלושה בנים. יצחק מאיר הבכור, יעקב צבי שנפל בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים ודוד מאיר. מאיר למד בבית ספר יסודי באנטוורפן.
מלחמת העולם השנייה
ב-10 במאי 1940 המשפחה ברחה לצרפת מאנטוורפן יומיים לפני כניסת הורמאכט לעיר, הם הצליחו לעלות על הרכבת האחרונה שיצאה מהעיר. הרכבת בה ברחה המשפחה הותקפה אך לבסוף הגיעה לגבול צרפת ספרד ונעצרו על ידי משטרת וישי והועברו למחנה הריכוז ברנס. אביו של מאיר הצליח להימלט ולהצטרף למחתרת. כשהמשפחה הצליחה להשתחרר הם נפגשו במרסיי וחיו שם תחת זהות צרפתית. אביו של מאיר נעצר ביוני 1943 ונשלח לאושוויץ. לאחר שאב המשפחה, הוסגר, על ידי הקונסיירז', שנדרשה למסור ידיעות על כל דיירי הבית לשלטונות הגרמנו-וישיסטים. היא חשדה בפעילות הסמויה של אב המשפחה בעליית הגג ששימשה כמעבדה זיוף מסמכים. משה לייב מאיר נאסר כפעיל מחתרת הצרפתית בנוכחות בני משפחתו. המסמכים של האם והבנים הגם שהיו מזויפים לא עוררו חשד והם לא נעצרו.
האם, בהריון מתקדם החליטה לעזוב את צרפת. כיוון שלא שלטה בצרפתית, היא ויצחק מאיר החליטו כי היא תהיה כאילמת בכל מפגש עם שלטונות ובנה ששלט בצרפתית ישמש המתורגמן. אולם, המשפחה עוררה את חשד השלטונות והאם נאסרה ומאיר ואחיו נשלחו למנזר. איש המחתרת הצרפתית שהכיר את אב המשפחה, סייע לאם ולילדים להגיע סנט קלוד בהרי היורה הצרפתיים. שם הם חיו בהחבא עד שנמצא להם מבריח שלקח אותם בשלושה ימי הליכה בשלג עד לגבול שווייץ אבל סמוך לגבול נעלם עם דמי ההברחה ששולמו לו. משפחת מאיר חפשה את הגבול השווייצרי בשלג, שם נתפסו ונדרשו לשוב אבל מאיר תבע שיביאו רופא לאמו. הרופא הצבאי נכנע, האם נשלחה למאסר בלוזן שם ילדה אחרי שבועיים את דוד מאיר. מאיר ואחיו ונשלחו לכפר אגליסאו (Eglisau), קנטון ציריך בצפון שווייץ על גבול גרמניה. איש לא קרא להם בשמם והם כונו dass Fluchtling Kind (תרגום לעברית). הם היו באמנה אצל פרידה גנטרט, פרוטסטנטית אדוקה ששמרה שהילדים יישארו יהודים. לאחר כשנה הועברו למוסדות שונים לילדי פליטים והאם נשאר במאסר עד שהשלטונות הסכימו כי תעבור לציריך כדי שתשתתף בקורס תפירה. את סיפור הבריחה של המשפחה עיבד מאיר לספר אישה אחת.
עם סיום המלחמה המשפחה גורשה משווייץ יצחק ויעקב קיבלו אשרות עלייה האם ודוד לא קבלו. המשפחה גנבה את הגבול משווייץ חזרה לצרפת, והצטרפו למחנה עקורי אירופה שהמתינו במרסיי לעלות ארצה. ב־1946 מאיר ומשפחתו הגיעו לישראל על השמפוליון. האוניה הייתה עמוסה בפליטים (כ־4,500) וההגנה השתלטה עליה והשמידה את כל אשרות הכניסה של הנוסעים כך שהבריטים לא יוכלו לדעת למי הייתה אשרה ומי מהגר לא חוקי. באפריל 1946 האוניה הגיעה לחופי חיפה וכל הפליטים נשלחו למחנה המעצר בעתלית. לאחר כחודש בארץ, המשפחה עברה לגור עם אחות האם. אמו של מאיר התקבלה לעבודה כתופרת במוסד ילדים אורה בבני ברק. המוסד הסכים לקבל את מאיר בתנאי שישלם אחזקתו. מאיר החל לעבוד כשולייה, לאחר מכן כמורה לשיעורים פרטיים ולאחר מכן כעוזר מדריך. כך סיים תוך כדי עבודתו את לימודיו התיכוניים בגימנסיה צייטלין אליה נסע מדי יום מבני ברק.
פעילות ציבורית
מאיר למד באוניברסיטה העברית בחוגים ספרות וחינוך (1952–1956). במקביל ללימודים היה גם מדריך נוער במשק ילדים מוצא ולאחר מכן מורה בבית ספר חורב בירושלים. כן יצא בזמן לימודיו לשליחויות מטעם החלוץ לצרפת, בלגיה שווייץ. ב־1956 הצטרף לגרעין בקבוצת שלוחות והיה לחבר הקיבוץ ולמורה בבית הספר האזורי בשדה אליהו. בשנת 1958 נשלחה המשפחה לשליחות מטעם בני עקיבא בלונדון. עם חזרתם לישראל, ב-1961 נתמנה מאיר למנהלו השני של כפר הנוער ימין אורד והיה מנהל המוסד החינוכי בין השנים 1961–1979. באותה התקופה החל להיות פעיל במפד"ל ובסוכנות היהודית. מאיר היה חבר בסיעת מפנה בראשות יוסף בורג.
ב־1979 הוא הצטרף לשירות הדיפלומטי הישראלי, כחלק מן המינויים הפוליטיים של המפד"ל בשירות החוץ. הוא שירת בציריך כקונסול ראשון בין השנים 1979–1980 וב־1980–1983 מונטריאול. ב-1991 הוא מונה לשגריר ישראל בבלגיה. ב-1997 הוא מונה לשגריר בשווייץ וכיהן בתפקיד עד שנת 2000. מאיר היה חובב שחמט נלהב. בזמן שהותו בבלגיה גייס את הפילנתרופ היהודי מרק סול להרים תרומה גדולה להקמת בניין השחמט בתל אביב הידוע כ"אקדמיית קספרוב" (על שם גארי קספרוב) שבו שוכן גם איגוד השחמט הישראלי. מאיר עודד את הכנסת השחמט כמקצוע לימודי בבתי הספר בכמה יישובים בארץ.
ב-1957 הוא נישא לרבקה לבית גורמזנו, לזוג נולדו שלוש בנות.
במהלך השנים כתב מאיר ספרי שירה, מחזה, עיון ופרוזה.
נפטר ב-9 ביוני 2020. ב 14 ביוני 2021, בטקס חגיגי, נקראה הספרייה העירונית בקריית ים על שמו של יצחק מאיר, שהיה מחנכו בימין אורד של ראש העיר קריית ים דוד אבן צור.
צוציק
צוציק היא סדרת ספרי ילדים מאת סמדר שיר, על אודות ילד נמוך שלמרות גובהו פעיל מאוד בחברה. שם הספר הושאל מביטוי סלנג עברי המתאר ילד קטן או אדם נמוך קומה. בסדרה יצאו עד כה 14 ספרים.
איליה גורביץ'
איליה גורביץ' (באנגלית: Ilya Gurevich; נולד ב-8 בפברואר 1972, קייב, ברית המועצות (כיום אוקראינה)) הוא שחמטאי יהודי-אוקראיני-אמריקאי בדרגת רב אמן.
ביוגרפיה
איליה גורביץ' נולד בקייב. בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 היגרה משפחתו לארצות הברית. בשנת 1983 הוא זכה באליפות ארצות הברית בשחמט לתלמידי בתי הספר. בשנת 1984, בגיל 12, הוא ניצח באליפות העולם לצעירים עד גיל 14. בגיל 18 הוא ניצח באליפות העולם לנוער (והקדים את אלכסיי שירוב, שסיים במקום השני).
בשנת 1992 בתחרות ברינו גורביץ' סיים במקום השני אחרי גרגורי קיידנוב ובשיקגו הוא סיים במקום השני אחרי רומן ג'ינג'יחאשווילי.
בשנת 1985 הוענקה לגורביץ' דרגת רב אמן.
בשנת 1993 בתחרות בבוסטון הוא סיים במקום ה-5 (ניצח ג'ואל בנג'מין). בשנת 1999 בתחרות לזכר ברונשטיין הוא זכה במקום השני.
הוא הפסיק להשתתף בתחרויות ועבר לעבוד בבורסה לניירות ערך.
מומו (דמות)
מומו היא דמות בדיונית מסדרת סרטי "אסקימו לימון".
מומו הוא חברו הטוב של בנצי ואליל הבנות בבית ספרו, הוא מפתח מערכת יחסים עם נילי, הבחורה שבנצי מאוהב בה, נילי נכנסת להריון ממומו אך כשהיא מספרת לו זאת הוא מסרב לקחת אחריות על כך, היא עושה הפלה ובסצנת הסיום במסיבת יום הולדתה הם נראים מתנשקים.
בסרט "יוצאים קבוע" מומו יוצא עם שלי אך מתעניין גם בתמי, חברתו של בנצי.
בסרט "ספיחס" הוא מתגייס לצבא ביחד עם חבריו.
בסרט "רומן זעיר" בנצי מתאהב בגילי, אחותו של מומו, דבר המוביל את יחסיהם למשבר.
מומו גולם על ידי יהונתן סגל, הוא התקבל לתפקיד לאחר שביצע מבחן בד ביחד עם השחקנית ענת עצמון, בסרט החידוש לסדרה "אסקימו לימון: החגיגה נמשכת" הוא גולם על ידי עידו לב.
פלד ואורטגה
פלד ואורטגה הוא צמד מוזיקלי ישראלי שפעל בשנים 2007–2010, ובו היו חברים הראפרים איתי פלד ויהונתן יהודאי.
היסטוריה
לפני שחברו פלד ואורטגה, היו חברים בהרכב "פי.אר. טרופרז", יחד איתם הוציאו את האלבום "מתוך הזוהמה" שזכה לשבחים רבים.
ב-2007 הוציאו את אלבום הבכורה שלהם, "ממשיכים לבעוט".
ב-2009 התארחו ברימיקס לשיר "מה אתה אומר" מתוך האלבום של שי 360 "כולם רוצים את האמת" יחד עם דנידין, מטרו, כלא 6 ו-dj בריינדד.
ב-2010 הוציאו את אלבומם השני, "משלוח מיוחד", האלבום הופק על ידי אורי שוחט ומיכאל כהן וכולל הופעות אורח של סגול 59, כהן@מושון, אורי שוחט, ועוד.
לאחר פירוק ההרכב, המשיכו פלד ואורטגה לשתף פעולה בשירי הסולו שלהם.
ברברה הפוורת'
ברברה הפוורת' (באנגלית: Barbara Hepworth; 10 בינואר 1903 – 20 במאי 1975) הייתה פסלת בריטית, חברת מסדר האימפריה הבריטית. הפוורת' הייתה מחשובי הפסלים המופשטים במאה ה-20 ובת דורו של הנרי מור. יצירותיה מוצגות באוספים רבים ברחבי העולם.
ביוגרפיה
הפוורת' נולדה בווייקפילד שבמערב יורקשייר, שם שימש אביה כמודד קרקעות, ומאוחר יותר כחבר מועצה. ב-1920 החלה את הכשרתה כפסלת בבית הספר לאמנות לידס. בשנת 1921, לאחר שזכתה במלגה, החלה ללמוד בקולג' המלכותי לאמנות בלונדון. מאוחר יותר בילתה זמן מה בלימוד פיסול באיטליה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הצטרפה הפוורת' אל חוג האמנים "הפשטה-יצירה" שהיה מזוהה עם האמנות הקונסטרוקטיביסטית. מאוחר יותר הייתה שותפה להקמת "מעגל", חוג אמנים בריטי שהוציא בשנת 1937 קובץ מאמרים קונסטרוקטיביסטי ובו התייחסויות לאמנותם של פיט מונדריאן ונחום גאבו.
בשנת 1938 נישאה הפוורת' לאמן בן ניקולסון, נישואים שהסתיימו בשנת 1951. בשנת 1965 זכתה בתואר דיים (Dame). בשנת 1975 נספתה בשרפה בביתה שבסנט איב (St Ives) קורנוול. במבנה זה, בו מוקם הסטודיו שלה, נפתח, בשנת 1980 מוזיאון ברברה הפוורת' המוקדש ליצירותיה במסגרת גלריית טייט.
סרקופג הזוג הנשוי
"סרקופג הזוג הנשוי" (באיטלקית: Sarcofago degli Sposi) הוא כינויו של סרקופג אטרוסקי המתוארך לסוף המאה ה-6 לפנה"ס. אורכו של הסרקופג, העשוי טרקוטה צבועה, הוא 190 ס"מ וגובהו הוא 114 ס"מ. הסרקופג נמצא במאה ה-19 לספירה בבית קברות עתיק בצ'רווטרי (Cerveteri), והוא מוצג כיום במוזיאון האטרוסקי הלאומי בוילה ג'וליה (Villa Giulia) שברומא.
הסרקופג מתאר דמויות של גבר ואישה הנמצאים בתנוחת הסבה, כאשר מכסה הסרקופג משמש גם כמעין מיטה. הגבר חובק את כתף האישה בידו האחת ואילו ידו השנייה מושטת לעבר ידה של האישה. פני הדמויות מזכירים את סגנון הפיסול היווני הארכאי. זקנו של הגבר וסגנון הצמות של האישה מזכירים את פסלי הקורה והקורוס הארכאים. על פני הדמויות מופיע אף ה-"חיוך הארכאי" ועיניהן מוגדשות וגדולות. לעומת הראש והטורסו הפיסוליים של הדמויות, שאר הגוף מתואר כתבליט שטוח.
אוסאמה חמדאן
אוסאמה חמדאן (בערבית: أسامة حمدان; נולד ב-1965 בעיר עזה) משמש כנציג החמאס בלבנון מאז 1998.
חמדאן היה נציג התנועה באיראן בשנים 1993-1998. התגורר עם משפחתו שנים בכווית. ייתכן שבתקופה הזאת התוודע לקבוצת הסטודנטים הפלסטינים, תומכי האחים המוסלמים, בראשות ח'אלד משעל, שפעלה במדינה בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20. בעקבות מלחמת המפרץ עזב את כווית והשתקע בסודאן ולאחר מכן בלבנון.
1955 בישראל
שנת 1955 הייתה השנה השביעית לעצמאותה של מדינת ישראל.
מדיניות
משה שרת, העומד בראשות ממשלות ישראל החמישית והשישית - מתמודד עם כוחות (בהנעת דוד בן-גוריון) אשר פועלים נגד יישום מדיניותו ועם אתגרי כלכלה וביטחון. ב-19 ביוני הציג שרת את ממשלת ישראל השישית.
חודש לאחר מכן זוכה מפא"י בראשות בן-גוריון בבחירות לכנסת השלישית. בן-גוריון מרכיב את ממשלת ישראל השביעית ועומד בראשה החל מנובמבר.
יחסי חוץ
ועידת באנדונג של גוש המדינות הבלתי-מזדהות מחליטה שורת החלטות אנטי-ישראליות ומגבירה את תחושת הבידוד המדיני.
משפט
משפט קסטנר, שהחל ב-1954, ממשיך ואף מתפרסם בו פסק דין, אשר מציין כי קסטנר אכן שיתף פעולה עם הנאצים.
תרבות וחברה
ב-26 באוגוסט - מבצע חירום להעלאת יהודי מרוקו לישראל, לאחר מהומות שפורצות במדינה כחלק מהמאבק לעצמאות. מוקמות עיירות פיתוח בנגב. ב-19 באפריל נוסדה העיר אופקים וב-19 בספטמבר דימונה. בתחום הקולנוע יוצא לאקרנים סרט ישראלי דובר אנגלית ובעל השפעה חשובה - גבעה 24 אינה עונה. הסרט נחשב לסרט הישראלי החשוב ביותר שנוצר עד אז.
בתחום השירה והספרות, יוצא לאור ספרו הראשון של יהודה עמיחי, "עכשיו ובימים האחרים". מתפרסם גם קובץ הקריקטורות הראשון של רענן לוריא, "בין השמשות" (בהוצאת חיל האוויר). יוצא לאור גם הרומן הסאטירי הראשון של אפרים קישון, השועל בלול התרנגולות.
ב-13 בפברואר מחליטה ממשלת ישראל לרכוש את מרבית המגילות הגנוזות שנתגלו במערות קומראן, לאחר שנמצא לרכישה מממן, דוד שמואל גוטסמן. גוטסמן מממן את בניית היכל הספר, ובוחר את האדריכלים אשר יתכננו אותו, חתנו ארמן פיליפ בארטוס והארכיטקט היהודי-אמריקאי פרדריק ג'ון קיזלר, אשר תכנונו האוונגרדי מעורר מחלוקת וביקורת.
חברת "השחר העולה" מתחילה בייצור ממרח השוקולד שלה.
מכון ויצמן בונה את ויצק: המחשב הראשון (והיחיד, עד 1961) בישראל, ואחד המחשבים האלקטרוניים היחידים בעולם בזמנו.
נולדו
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955)
נפטרו
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1955)
אלאלוף ספנות
אלאלוף ושות' ספנות בע"מ המוכרת בשם המקוצר אלאלוף ספנות, היא סוכנות ספנות ישראלית הוותיקה ביותר במדינת ישראל, המצויה עד היום בבעלות ובניהול הדור השלישי למקימיה. החברה הייתה שותפה לבניין הארץ ולהנחת היסודות לעלייה היהודית בדרך הים והאוויר. כיום, מהווה אלאלוף ספנות חברה פרטית מהמובילות בישראל בעסקי הספנות והשירותים המשלימים בשינוע ימי ואווירי.
היסטוריה
קבוצת אלאלוף הוקמה בשנת 1919 בסלוניקי, יוון על ידי נתן אלאלוף. בשנת 1932 החלה החברה לפעול גם בארץ ישראל, ופתחה את משרדיה הראשונים ברחוב בוטרוס ביפו, לא רחוק מנמל יפו. בשנת 1936, בזמן הפרעות ביפו, העבירה החברה את משרדיה לרחוב אלנבי בתל אביב, ומאוחר יותר נוסד גם הסניף בחיפה.
החל משנות ה-80 הפכה אלאלוף ספנות לקבוצת חברות המונה 9 חברות בנות, המספקות פתרונות לוגיסטיים מלאים בתחומי השילוח הבינלאומי, עמילות מכס, הובלה יבשתית ואווירית, מסופי מטענים, תיקוני מכולות, אחסון מכולות ריקות, בניית מבנים ממכולות, ועוד.
תרומה למדינת ישראל
בשנות ה-30, עם יסודו של נמל תל אביב, הנמל העברי הראשון, סייעה חברת אלאלוף ספנות בהקמת הנמל, בכך שהאנייה הראשונה שחנכה את הנמל, נכנסה באמצעותה.
גם לאחר קום המדינה, המשיכה אלאלוף ספנות להפעיל אוניות שהעלו אלפי יהודים, בהם עולים ממרוקו, מטוניס ומאלג'יריה. העולים התרכזו ברובם בעיר מרסיי בצרפת, עלו על ספינות החברה, והפליגו לארץ.
בהמשך, הייתה אלאלוף שותפה לעליית יהודים ממצרים ומרומניה. ב-15 במאי 1948, למחרת ההכרזה על הקמת המדינה, הביאה אלאלוף ספנות עולים ממחנות המעצר בקפריסין בשתי אוניות שהגיעו לנמל תל אביב.
בשנת 1960 הקימה אלאלוף בשיתוף עם בעלי אוניות פרטיים יוון, קו נוסעים לישראל.
לאחר מלחמת ששת הימים, החל משנת 1970, החלה אלאלוף ספנות לשתף פעולה עם חברת הספנות האיטלקית גרימלדי. עם השנים, שיתוף הפעולה התפתח ליצירת קווי ספנות לישראל מסקנדינביה, בלגיה, ספרד, מערב הים התיכון, דרום אמריקה ואף מערב אפריקה.
בשנות ה-90, עם גל העלייה הגדול של היהודים מחבר העמים, יזמה החברה הובלת קרוואנים מארצות הברית לישראל באופן יעיל של הובלת מטענים חורגים על מנת לסייע למדינת ישראל בשיכון העולים החדשים.
מקימי החברה ומנהליה
נתן אלאלוף נולד בשנת 1902 בסלוניקי, יוון. בגיל 16 הצטרף לתנועת הנוער הציונית ובשנת 1932 עלה בגפו לארץ ישראל, כשלנגד עיניו ניצב החזון הציוני ופיתוח היישוב היהודי בארץ ישראל. אליהו אלאלוף נולד בשנת 1900 ועלה ארצה בשנת 1934.
בשנת 1919 החליט להקים את חברת אלאלוף ספנות ביוון, ועם עלייתו, הקים את החברה בארץ ישראל. כבר בהיותו צעיר, ניחן נתן אלאלוף בחוש עסקי מפותח של יזם, שתר אחר רעיונות חדשניים בהובלה ימית ואווירית. תודות ליזמתו, הפכה החברה לנציגה של חברות ספנות רבות, הראשונה שבהן חברת הספנות הנורווגית Herlofson הפעילה עד היום. נתן אלאלוף מונה בשנת 1949 לתפקיד קונסול הכבוד והקונסול הכללי הראשון של קוסטה ריקה.
בשנת 2005 רכש ג'קי אלאלוף את חלקו (50%) של בן דודו, משה אלאלוף והשיג שליטה מלאה בחברה.
בשנת 2009 הוענק פרס מפעל חיים לג'קי אלאלוף על ידי לשכת הספנות הישראלית, על פועלו רב השנים בפיתוח תחום הספנות בישראל. נפטר בחודש אוקטובר 2016 והותיר אחריו ארבעה ילדים.
כיום החברה מצויה בבעלותם וניהולם של שלושה מילדיו של ג'קי אלאלוף: נתן אלאלוף המכהן כנשיא קבוצת אלאלוף משנת 2016; דניאל אלאלוף מנהל הפיתוח העסקי של הקבוצה, ומטי אלאלוף מנהלת תקשורת ומשאבי אנוש של הקבוצה.
מנכ"ל החברה הוא גיל מילר, אשר כיהן עד לשנת 2015 כמנכ"ל מארסק ישראל.
התפתחות עסקית
החל משנות ה-80 הפכה חברת אלאלוף ספנות לקבוצת חברות המספקת פתרונות לוגיסטיים מלאים, באמצעות תשע חברות בנות, כגון חברת '''אינטרדל גי'. סי. טי המשמשת כמובילה בתחום ניהול וביצוע תהליכי שילוח ימי ומשמשת כסוכנות הבלעדית של חברת YUCEN Logistics; חברת אושפיר המתמחה בשירותי האחדת מטענים חלקיים, חברת מסוף 207 הממוקמת בסמוך לנמל אשדוד ומשתרעת על שטח של 70,000 מ"ר לצורך אחסון והפצת מכולות, חברת אייל מטענים והשגחה''' המחזיקה בצי משאיות להובלת מטענים, ועוד.
בשנת 1996 הייתה אלאלוף ספנות לסוכנות הימית הראשונה שהוסמכה בידי מכון התקנים הישראלי לתקן האיכות הישראלי.
החל משנת 2003 מחזיקה החברה, כאחת החברות הישראליות הראשונות, בתקן הבינלאומי ISO 9001: 2000.
בשנת 2004 עם הליך ההפרטה של חברת צים, שקלה חברת אלאלוף ספנות להיענות להצעת ההפרטה שפרסמה ממשלת ישראל אולם השותף למהלך זה, יצחק תשובה, חזר בו.
אלאלוף ספנות מייצגת מספר חברות בינלאומיות מובילות בתחומן, ביניהן Nippon Yusen (NYK), Nirint Shipping, Grimaldi Group, Unimed Feeder Services ועוד. בשנת 2021 חתמה הקבוצה על הסכם שיתוף פעולה עם מפעילת הנמלים DP World מדובאי.
איוואן סאיינקו
איוואן איוואנוביץ' סיינקו (ברוסית: Ива́н Ива́нович Сае́нко, נולד ב-17 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת רוסיה.
ביוגרפיה
סיינקו הוא נוצרי אורתודוקסי אדוק, בעבר שר במקהלת הכנסייה הרוסית של באדן-באדן.
Until the End of Time (שיר)
Until the End of Time הוא הסינגל הראשון מתוך אלבומו בעל אותו השם של הראפר האמריקאי טופאק שאקור, שיצא לאחר מותו. השיר זכה להצלחה רבה והפך למצליח ביותר באלבום, כשהגיע בארצות הברית למעמד של פלטינה משולשת. הקליפ לשיר מכיל אוסף קטעים של שאקור שלא פורסמו בעבר. השיר הגיע בשיאו בסה"כ למקום ה-52 במצעד הבילבורד הוט 100, אך הגיע עד למקום ה-4 במצעד הסינגלים הבריטי ולצמרת של מצעדים רבים בעיקר באירופה. הפזמון והקצב של השיר מכילים סמפול מהשיר הפופולרי של שנת 1985, "Broken Wings", של להקת מיסטר מיסטר.
תיעוד סובב ארץ
תיעוד סובב ארץ (בסינית מסורתית: 括地誌; בסינית מפושטת: 括地志; בפין-יין: Kuò dì zhì) היא יצירה סינית רחבת היקף בתחום הגאוגרפיה מתקופת שושלת טאנג, אשר נערכה על ידי לִי טָאי מלך וֵיי, ונחתמה בשנים 641 או 642 לספירה. הספר עצמו מתפרש על פני 500 מגילות, והמבוא על פני 5 מגילות. לצורת הכתיבה של "תיעוד סובב ארץ" הייתה השפעה נרחבת יחסית על עבודות מאוחרות יותר של מחקר היסטורי-גאוגרפי בסין.
הספר לא שרד לימינו, והגרסה הקיימת כיום - מקורה בליקוטים של פסקאות ומשפטים מיצירות שציטטו את המקור. גודלה של הגרסה המלוקטת הוא כ- 8-9 מגילות בלבד.
רסלמניה 32
רסלמניה 32 היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי ה-WWE. האירוע כלל את שני המותגים (Raw וסמאקדאון) ונערך ב-3 באפריל 2016, באצטדיון ה-AT&T שבארלינגטון, טקסס. האירוע היה האירוע ה-32 בסדרת אירועי רסלמניה.
רקע
רסלמניה נחשב לאירוע הדגל של ה-WWE. ב-13 באוקטובר 2015, חבילות טיולים לאירוע החלו להימכר; כרטיסים הוצעו למכירה ב-6 בנובמבר 2015, כשמחירו של כרטיס בודד נע בין 18 דולר ל-2,360 דולר. רסלמניה 32 היה הרסלמניה השלישית שנערך במדינת טקסס, שאירחה בעבר את רסלמניה 17 ורסלמניה 25.
ברסלמניה 32 הגיעו מספר שיא של צופים של 101,763 שיא של כל הזמנים במופעי רסלמניה ושבר את השיא הקודם שעמד על 93,000 אלף צופים ברסלמניה 3. יש אנשים הטוענים שה-WWE שיקרו לגבי מספר הצופים ומספר הצופים האמיתי שהגיע לאירוע הוא עומד על 78,000.
פרידריך וייסמן
פרידריך וייסמן (בגרמנית: Friedrich Waismann; ) היה פילוסוף, מתמטיקאי ופיזיקאי יהודי-אוסטרי. חבר החוג הווינאי ואחד התאורטיקנים המובילים של הפוזיטיביזם הלוגי.
ביוגרפיה
וייסמן נולד בווינה ולמד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת וינה. ב-1922 החל ללמוד פילוסופיה בהנחיית מוריץ שליק, מייסד החוג הווינאי. ב-1938 נמלט לבריטניה עקב עליית הנאציזם. וייסמן עסק בפילוסופיה של המדע באוניברסיטת קיימברידג' ביו השנים 1937 ל-1939 ושימש כמרצה לפילוסופיה של המתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד מ-1939 ועד מותו.
וייסמן ניהל דיונים נרחבים עם לודוויג ויטגנשטיין מ-1927 ועד 1936, לסירוגין. הדיונים עסקו בפילוסופיה של המתמטיקה ובפילוסופיה של השפה. שיחות אלו, שהוקלטו על ידו, פורסמו ב-"Ludwig Wittgenstein and the Vienna Circle".
חברים נוספים בחוג (ביניהם שליק, רודולף קרנפ והרברט פייגל) שוחחו אף הם עם ויטגנשטיין, אך לא באותו היקף. בשלב מסוים, חשבו ויטגנשטיין ווייסמן לשתף פעולה בהוצאת ספר, אך תוכניות אלו ננטשו לאחר שמחלוקותיהם הפילוסופיות הפכו לברורות.
ב-"Introduction to Mathematical Thinking: The Formation of Concepts in Modern Mathematics" טוען וייסמן שאמיתות מתמטיות נכונות מתוך קונבנציה ואינן הכרחיות או מאומתות. אוספים של הרצאותיו "The Principles of Linguistic Philosophy" ושל מאמריו "How I See Philosophy" פורסמו לאחר מותו.
וייסמן נפטר באוקספורד ב-4 בנובמבר 1959.
סביבת פון נוימן
סביבת פון נוימן במודל אוטומט תאי מוגדרת על סריג ריבועי ומורכבת מארבעה תאים הסובבים תא מרכזי. יחד עם סביבת מור הן הסביבות הנפוצות ביותר באוטומטים תאיים.
הסביבה נקראת על שמו של המתמטיקאי ג'ון פון נוימן.
באופן כללי סביבת פון נוימן מסדר r של תא, מורכבת מסך התאים שבמרחק מנהטן ממנו (מרחק הנמדד בצעדים אופקיים ואנכיים בלבד). למשל סביבת מור מסדר 2 מורכבת מ 12 תאים (4+8) ובאופן כללי: 2r * (r+1).
ניתן להרחיב את המושג לממדים גבוהים יותר. באוטומט תאי חלת-ממדי תתקבל צורה מדורגת המזכירה אוקטהדרון. בחלת-מימד סך כל הקוביות בסדר 1 הוא 6 ובסדר 2 כבר 24. סך הקוביות בסביבת פון-נוימן מסדר r במימד m הוא איבר במערך דלנואה.
בית אל על
בית אל-על הוא מגדל משרדים ברחוב בן-יהודה 32 בתל אביב. המגדל בן 13 קומות ומתנשא לגובה של כ-53 מטרים.
היסטוריה
יזם המגדל הוא אריה פילץ (שאף הקים לעצמו דירת מגורים בראש המגדל) וצוות האדריכלים הם דב כרמי, צבי מלצר ורם כרמי (חתימתו של דב כרמי מוטבעת בחלל הכניסה לבניין).
באפריל 2015 קרס חלק ממדרגות החירום החיצוניות של הבניין. השברים נפלו אל המדרכה הסמוכה, אך לא היו נפגעים.
השימוש בבניין
הבניין היה למגדל המשרדים הראשון שנבנה בתל אביב ובישראל כולה. עם הקמתו, משרדי סניף ישראל של חברת התעופה אל על שוכנו בבניין, והעניקו לו את שמו. בשנת 2013 עברו משרדי אל על לאתר אחר. בנוסף התמקמו בבניין עסקים רבים בתחום התיירות, בהם חברת אופיר טורס וחברת היסתור. בנוסף שכנו בבניין משרדי סופרגז.
בבניין שכנה ספריית אריאל, לזכרו של המשורר, יעקב כהן.
המרתף של בית אל על נמכר בשנת 1962 לחברת משכית לשמש כחנות ומחסן למשך שנים רבות.
בשנת 2013 נרכש המרתף על ידי חברת קיפרס - ומשמש למחסנים להשכרה.
דמיטרי מסוזדל
דמיטרי מסוּזְדַל (ברוסית: Дмитрий Константинович; סביב 1322 – 5 ביולי 1383) היה נסיך ולדימיר האחרון שלא משושלת נסיכי מוסקבה.
הכל חינוך
הכל חינוך הייתה תנועה ציבורית, בלתי מפלגתית, המבקשת להוביל לקידום, שיפור והתחדשות מערכת החינוך בישראל, על ידי הצבת החינוך בראש סדר היום הלאומי וקידום וגיבוש מדיניות חינוך ותוכנית לאומית רחבה המעוגנת בהסכמה ציבורית, מגובה בחקיקה ובתקציב רב שנתי.
דמיטרי מסוזדל
עלייתו לשלטון
לאחר שנסיכות טבר ירדה מגדולתה, נסיכי סוזדל נאבקו בנסיכי מוסקבה על התואר נסיך ולדימיר. בשנת 1353 אביו של דמיטרי, הנסיך קונסטנטין ניסה לקבל את התואר נסיך ולדימיר, אך הוא ניתן לאיוואן השני, נסיך מוסקבה. עם פטירת איוואן השני, לא נמצאו באצולת מוסקבה מועמדים בוגרים. הדבר סייע לדמיטרי להתגבר על השתדלנות של אצילי מוסקבה אצל החאן של אורדת הזהב, ובשנת 1360 הוא קיבל את התואר החשוב.
היריבות עם שאר הנסיכים
תקופת שלטונו הייתה סוערת, גם לאור היריבות הפנימית בין הנסיכויות הרוסיות וגם לאור המאבקים הפנימיים באורדת הזהב. בשנת 1362 האצולה המוסקבאית הצליחה להשפיע על הח'אן שיעניק את התואר למועמד מוסקבאי - דמיטרי דונסקוי שהיה אז בן 12 בלבד. באותה שנה, בעקבות שינויי שלטון באורדת הזהב דמיטרי מסוזדל הצליח לקבל חזרה את התואר אצל הח'אן, אך הוא לא הצליח לממש אותו ושלט בנסיכות במשך שנים-עשר ימים בלבד. בשנת 1364 אפשר לו הח'אן לקבל את התואר בשלישית, אך הוא סירב לממש אותו לטובת דמיטרי דונסקוי.
הכל חינוך
חוק אחריות המדינה לחינוך
התנועה תפעל לחקיקת "חוק אחריות המדינה לחינוך". החוק יעגן בחקיקה את עקרונותיה של מערכת החינוך, כך שערכיה הבסיסיים של המערכת ותקצובה יישמרו. מטרתו של חוק זה היא להבטיח את זכותו של כל תלמיד במדינת ישראל לחינוך הולם, איכותי, נגיש, זמין, תואם, שוויוני וללא אפליה ולהבטיח את חובתה של המדינה למימוש, הגנה ומימון זכות זו בדרך של חינוך מורשה, מפוקח וציבורי המקנה ערכי יסוד, השכלה ראויה ומיומנויות למידה והמבטא את ערכיה היהודיים והדמוקרטיים של מדינת ישראל. עיקרי החוק:
דמיטרי מסוזדל
סיום המאבק עם שאר הנסיכים
בשנת 1365 התחולל מאבק פנימי בין הנסיכים בנסיכות סוזדל עצמה. דמיטרי מסוזדל פנה ליריבו דמיטרי דונסקוי, בבקשת עזרה. דונסקוי נענה, וזה היה אות לסיום היריבות בין הנסיכים. לציון סיום היריבות, ב-18 בינואר 1366 דמיטרי דונסקוי התחתן עם בתו של דמיטרי מסוזדל - יבדוקיה (Eudoxia). לאחר הפיוס הם שיתפו פעולה במערכות צבאיות נגד מורדבה, בולגריה של הוולגה אך הם הפסידו לכוחות אורדת הזהב בקרב על נהר פיאן בשנת 1377.
אפרים טובנהויז
אפרים טובנהויז (25 במאי 1908 – 17 באפריל 1983) היה סופר, עיתונאי, מחלוצי היישוב ובוניו. טובנהויז היה צאצא של ר' מאיר מפרמישלאן מצד אביו, ושל רבי אברהם המלאך מצד אמו.
הכל חינוך
מוקד האפליה
החל משנת 2010, מפעילה התנועה מוקד טלפוני בשיתוף הקליניקה למשפט ולמדיניות חינוך באוניברסיטת חיפה, המיועד לתת מענה וסיוע משפטי להורים ותלמידים הנתקלים באפליה ובחוסר שוויון במערכת החינוך. במסגרת המוקד, מפרסמת התנועה ספר זכויות מעודכן לתלמיד בארבע שפות.
דמיטרי מסוזדל
המיקום הגאוגרפי ותוצאותיו
מיקומה של נסיכות סוזדל בגבול המזרחי של האדמות הרוסיות הפך אותה לפגיעה מאוד לפלישות של אורדת הזהב. בשנת 1378 כבשו אותה כוחות אורדת הזהב ושרפו את בירתה ניז'ני נובגורוד. ייתכן שזו הייתה הסיבה שהנסיכות לא השתתפה בקרב קוליקובו, אך עם זאת, בשנת 1382, בזמן שטוכטמיש-ח'אן ניהל מערכה נגד נסיכות מוסקבה, דמיטרי מסוזדל שלח שניים מבניו למלחמה לצידו, כמו גם תגבורת צבאית.
אפרים טובנהויז
תולדות חייו
טובנהויז נולד בצפת, בן זקונים לאביו הרב מאיר טובנהויז, שהיה סופר ועיתונאי, ולאמו בת שבע גולדנבאום, בתו של הרב אברהם שלמה גולדנבאום. בנערותו עברה המשפחה לחיפה והוא למד בבית הספר אליאנס - כל ישראל חברים ומשם עבר לבית הספר הריאלי וסיים בהצטיינות. בגיל עשרים נשא אפרים את לאה רוזנברג לאישה ולזוג נולדו שתי בנות: שולמית ותמר.
הכל חינוך
מוקד האפליה
בשנת 2012 הגיעו למוקד כ-300 פניות המייצגות כ-400 פונים, כאשר חלק ניכר מהפניות נגעו לתלמידים ללא מסגרות שנזנחו על ידי המערכת. אחוזי ההצלחה בהחזרתם למסגרות היו גבוהים.
אפרים טובנהויז
פועלו וכתיבתו
טובנהויז היה אחד מעסקניה של תנועת המזרחי. בשנת 1950 (תש"י) נבחר כחבר הנשיאות של הוועד הפועל של התנועה בחיפה, וכחבר המועצה הארצית של התנועה. בשנת 1951, תשי"א, היה פעיל כחבר הוועד של ועד הלשון. בשנת 1952 (תשי"ב) נבחר למנהל ולגזבר הכבוד של "החברה לחקר המקרא" בישראל. כמו כן היה פעיל במסגרת הציונים הכלליים.
דמיטרי מסוזדל
המיקום הגאוגרפי ותוצאותיו
בתקופתו העיר ניז'ני נובגורוד התפתחה ואף נבנה קרמלין חדש מאבן. בחצרו נכתבה בשנת 1377 כרוניקת לברנטי, אחד המקורות החשובים ללימוד היסטוריה רוסית של ימי הביניים.
הכל חינוך
מוקד האפליה
בעקבות הפעלת המוקד, חשפה התנועה דרישה בלתי חוקית של עיריית בת ים מהורי התלמידים למימון רכישת טאבלטים. פנייה נוספת למוקד חשפה מקרה אסור נוסף, שבו המועצה המקומית גדרה מנעה משתי תלמידות אתיופיות להירשם לבית הספר הממלכתי-דתי במועצה.
המוקד מהווה לא רק כלי משפטי-אפקטיבי המסייע לפתרון עוולות העולות מן השטח, אלא מגבש אותן לכדי ניירות עמדה והצעות לשינויי תקנות בחוזר מנכ"ל.
מבנה הארגון
פעילותה של "הכל חינוך" מתבצעת באמצעותם של שלושה גופים:
בעלי תפקידים
שלמה דוברת - מייסד קבוצת "ויולה", אבי נאור - מייסד "אור ירוק", אלי הורביץ - מנכ”ל קרן טראמפ, פרופ' נמרוד אלוני- מרצה בכיר בסמינר הקיבוצים, אהוד אור - סמנכ"ל לתכנון אסטרטגי ולשיווק באוניברסיטת תל אביב, ציפי מל – מנהלת תיכון "היובל", שמואל אבואב – מנכ"ל עמותת "אור ירוק", מיקי נבו - מנהל מחקר ופיתוח יזמות, קרן רש"י, מאיר קראוס- מנהל מכון ירושלים לחקר ישראל, שירן חפי-נטור - מנהלת בית הספר הערבי למדעים ולהנדסה, אורט לוד.
יומני היטלר
יומני היטלר (בגרמנית: Hitler-Tagebücher) הוא השם שניתן לאוסף ספרונים שנטען שהם יומניו הפרטיים של אדולף היטלר והתגלו לאחר מכן כזיוף.
רקע
בשנת 1983, פרסם מגזין החדשות הגרמני שטרן קטעים מכתבים שנטען שהם יומניו של אדולף היטלר, שנודעו אחר-כך בשם יומני היטלר. המגזין שילם 10 מיליון מרק גרמני (שווה ערך לכ-6 מיליון דולר באותו זמן) עבור שישים ספרונים ושתי "מחברות מיוחדות" על טיסתו של רודולף הס לבריטניה, שכיסו את התקופה שבין שנת 1932 עד 1945.
פרסום היומנים
העיתונאי גרט היידמאן (Gerd Heidemann) טען שגילה את היומנים, והגיש אותם לבדיקה אצל מספר מומחים להיסטוריה של מלחמת העולם השנייה, ביניהם יו טרבור-רופר וגרהרד ווינברג. במסיבת עיתונאים ב-25 באפריל 1983 הכריזו המומחים על האותנטיות של המסמכים. למרות שהיומנים לא נבדקו על ידי מדענים בצורה יסודית, אמר טרבור-רופר: "אני משוכנע שהמסמכים הם אותנטיים; שההיסטוריה של מיקומם מאז 1945 היא אמיתית; ושהדעה המקובלת לגבי הרגלי הכתיבה של היטלר, אישיותו, ואפילו, אולי, מספר אירועים פומביים, כתוצאה מכך תאלץ להיבחן מחדש."
טרבור-רופר היה באותו זמן דירקטור בחברת Times Newspapers, ולמרות שטען אחר כך שלא פעל בחוסר יושר, היה ניגוד עניינים בולט בעניינו כיוון שעיתון סאנדיי טיימס כבר שילם סכום נכבד של כסף על הזכויות לפרסם את היומנים בבריטניה.
הזיוף
היידמאן טען שקיבל את היומנים ממזרח גרמניה, וכי הם הוברחו על ידי אדם בשם ד"ר פישר. היומנים, כך נטען, היו חלק מאוסף מסמכים שהוצלו מאתר התרסקות מטוס ב-Börnersdorf שליד דרזדן בחודש אפריל 1945. אולם בתוך שבועיים מהפרסום התגלה שהיומנים הם "זיוף מגושם וגרוטסקי" שנכתבו על נייר מודרני בעזרת דיו מודרנית וכללו אי דיוקים היסטוריים רבים, שהבולט בהם היה העובדה שמונוגרמה בראש העמוד הייתה 'FH' ולא 'AH' (Adolf Hitler) - למרות שבגופן הגרמני העתיק ששימש לכתיבה דמו שתי האותיות זו לזו. התוכן הועתק ברובו מספר של נאומים של היטלר שנוספו להם הערות 'אישיות'. בתגובה, התפטרו עורכי ה-Stern פטר קוך ופליקס שמידט והיידמאן נעצר באשמת זיוף.
היומנים נכתבו למעשה על ידי קונרד קוּיָאוּ (Konrad Kujau), זייפן ידוע לשמצה משטוטגרט. קוייאו והיידמאן נשפטו בשנת 1985 ונדונו, כל אחד, ל-42 חודשי מאסר.
השראה לאמנות
בשנת 1991 הופקה סדרה בשם Selling Hitler עבור רשת הטלוויזיה הבריטית ITV על בסיס ספרו של רוברט האריס באותו שם. בשנת 1992 הופק סרט גרמני על ידי הבמאי הלמוט דייטל בשם שבו היו דמויות בדויות ששיקפו חלק ניכר מהאירועים בפרשה.
ב-2021 הופקה מיני-סדרה בת 6 פרקים בשם "לזייף את היטלר" (Faking Hitler) עבור רשת RTL+, בהפצת HBO Max בכיכובם של לארס אידינגר כגרד היידמן ומוריץ בלייבטרוי כקונרד קאיו.
מוחמד נזאל
מוחמד נזאל (מכונה "אבו בראא'"; נולד ב-1962 בעמאן שבירדן), חבר הלשכה המדינית של חמאס ומשמש לא אחת כדובר התנועה.
למד בתיכון בכווית שבה הצטרף לפעילות של קבוצת הסטודנטים הפלסטינים האסלאמים, בראשותו של ח'אלד משעל. סיים תואר שני בכימיה באוניברסיטת קראצ'י, שם גם עמד בראש התאחדות הסטודנטים האסלאמים בפקיסטן.
נזאל הצטרף לחמאס בשנת 1989. הוא עזב את ירדן בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ועבר לסוריה, שם הוא מתגורר כיום.
אנגוסטורה ביטרס
אנגוסטורה ביטרס (באנגלית: Angostura bitters) הוא ביטרס בטעם מר וניחוח עשיר ורענן המופק משורש צמח הערבז ומיוצר בטרינידד וטובגו. המשקה משמש כתבלין להוספת טעם מריר וארומטי לתבשילים, מאפים וממתקים שונים, אך בעיקר לתיבול קוקטיילים.
היסטוריה
המשקה הומצא במקור על ידי רופא גרמני בשם יוהאן גוטליב בנג'מין סיגרט (Johann Gottlieb Benjamin Siegert) שהיה מנתח בצבאו של סימון בוליבר בוונצואלה והחל למכור אותו בשנת 1824. בשנת 1830 הוא ייסד מזקקה שייצרה את האנגוסטורה באופן מסחרי בעיר אנגוסטורה (כיום סיודד בוליבר) מרכיבים מקומיים. סיגרט כנראה נעזר בידע בוטני של האינדיאנים. את האנגוסטורה החלו לייצא משנת 1853 ובשנת 1875 המזקקה עברה לטרינידד וטובגו.
מתילדה, נסיכת ולדק ופירמונט
מתילדה, נסיכת ולדק ופירמונט (10 באפריל 1801 - 13 באפריל 1825), הייתה בתו של גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואשתו של אויגן, דוכס וירטמברג.
ביוגרפיה
מתילדה נולדה ב-10 באפריל 1801 ברהודן לגאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן, בתם של אוגוסט השני, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן וכריסטינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג.
ב-21 בינואר 1817 התחתנה מתילדה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים. ב-13 באפריל 1825 מתה מתילדה בבאד קרלסרוהה, בעת לידת בנה וילהלם אלכסנדר, ולאחר מותה התחתן בעלה עם הלנה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג.
משפחתה
ב-21 בינואר 1817 התחתנה מתילדה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
מירון צור
מירון צור, לשעבר צוקר, (6 באפריל 1941 - 12 בדצמבר 2019) היה עיתונאי וסופר ישראלי, יליד ירושלים.
ביוגרפיה
מירון צור נולד בשנת 1941, בן לאליעזר ומרים מלכובסקי צוקר. אמו נפטרה בלידתו והוא גדל בבית אביו ואשתו השנייה, ציפורה גלקין, לצד אחיו הצעירים ממנו, אבנר ואיתמר.
צור היה קצין החינוך של חטיבת השריון 200, חטיבת אגרוף הברזל, שהוקמה בשנת 1961 (החטיבה הראשונה שהוקמה מאז מלחמת השחרור "יש מאין"). מפקד החטיבה במלחמת ששת הימים היה אל"ם יששכר שדמי. לאחר תום מלחמת יום הכיפורים כתב מירון צור ביחד עם יעקב אלבוים ספר בשם "שריון ולב", ספר שיצא לאור בשנת 1977 כמפעל הנצחה לזכר נופלי החטיבה.
צור היה חבר מערכת החדשות ברשת ב' של קול ישראל בשנים 1970 ועד 1995. משנת 1980 שימש ככתב בכיר לענייני מדע וטכנולוגיה בקול ישראל וכן שימש כראש תא הכתבים לענייני מדע של אגודת העיתונאים בתל אביב. אחראי על גילוי הסקופ העיתונאי בשנת 1990 לגבי ביקור השרים מודעי ונאמן במוסקבה ופגישתם עם גורבצ'וב, עליו קיבל צל"ש ממנכ"ל רשות השידור דאז, אריה מקל.
ערך תחקיר וכתב תסריט לסרט "הסעיף החמישי", על יהודים במצוקה ברחבי תבל, שהופק על ידי קצין חינוך ראשי.
בשנת 1986 ערך מחקר וכתב תסריט לסדרת טלוויזיה המשחזרת "100 שנות ציונות".
יאנוש קאדאר
יאנוש קאדאר (בהונגרית: Kádár János) נולד כיאנוש יוז'ף צ'רמניק (János József Czermanik, מאוחר יותר שונה הכתיב וההיגוי ליאנוש צ'רמנק [János Csermanek]) (26 במאי 1912 - 6 ביולי 1989) היה פוליטיקאי הונגרי, המנהיג הקומוניסטי של הונגריה בין השנים 1956–1988, ראש ממשלת הונגריה בין השנים 1956–1958 ובין 1961–1965. קאדאר היה בעל שורשים הונגרים, סלובקיים וגרמנים. התחיל את שלטונו ב-1956 בחסות סובייטית, לאחר דיכוי המרד ההונגרי. שמר על נאמנות לברית המועצות בנושאי מדיניות חוץ וביטחון. לעומת זאת, החל משנות השישים, הנהיג משטר של רפורמות מוגבלות עם הקלות בתחום הכלכלי ובחופש התנועה וקידם את ארצו מבחינת רמת החיים יחסית לשאר הארצות הקומוניסטיות במזרח אירופה.
ילדותו
יאנוש קאדאר נולד בבית החולים "סנטו ספיריטו" בעיר הנמל פיומה, (כיום רייקה, קרואטיה), ושמו נרשם רשמית לפי חוקי פיומה באותם הימים באיטלקית "ג'ובני ג'וזפה צ'רמניק". הוא היה בנם הבלתי חוקי של החייל יאנוש קרסינגר והכובסת ממוצא סלובקי - הונגרי, בורבלה (ברברה) צ'רמניק, ילידת העיירה אודיאלה, המצויה בשטחי הורבנובו אשר בסלובקיה המודרנית, באזור קומארנו. בילדותו ידע חיים של עוני. שש שנים הראשונות גדל במשפחה אומנת ומגיל 6 עבר שוב לחזקת אמו בבודפשט. היא שלחה אותו לבית ספר עד גיל 14. את אביו, איכר בעל חלקת אדמה מפוסטהסמש – מחוז שומוג', שעזב אותו ואת אמו עוד לפני לידתו, יצא לפגוש רק בשנת 1960 יחד עם שלשת אחיו למחצה. אחרי שעזב את הלימודים היה חניך והתמחה כטכנאי של מכונות כתיבה. את פעילותו הקומוניסטית הבלתי חוקית התחיל בעת עבודתו בבית חרושת למטריות בשכונת אנגיאלפלד בבודפשט.