cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רונדה
גאוגרפיה
רונדה ממוקמת בקצה הצפוני-מערבי של פרובינציית מאלגה. היא נמצאת בגובה 780 מטר מעל פני הים, על רמה סלעית המוקפת הרים. שבר גאולוגי יצר בעיר קניון בעומק של כ-100 מטר, שבתחתיתו זורם נחל הגואדאלווין (Guadalevín). הקניון חוצה את העיר, כשמדרום נמצא החלק העתיק ה"סיודד" (Ciudad) ובצפון החלקים ה"חדשים", ה"מרקאדיו" (Mercadillo) וסן פרנסיסקו. את שני חלקי העיר מחברים שלושה גשרים: הגשר החדש (פואנטה נואבו - Puente Nuevo), הגשר הישן (פואנטה וייאו - Puente Viejo) והגשר הרומאי (פואנטה רומנו - Puente Romano).
היסטוריה
השרידים העתיקים ביותר בסביבות רונדה הם מתקופת האבן הקדומה וביניהם ציורי קיר במערת לה פילטה. בסביבות העיר נמצאו שרידים של יישובים נאוליתיים. רונדה עצמה יושבה לראשונה, במאה ה-6 לפנה"ס, על ידי הקלטים, והם אלו שנתנו לה את שמה אַרוּנְדָה. הפיניקים הקימו באזור רונדה את אקיניפו.
העיר הנוכחית בנויה על שרידי העיר הרומית שהוקמה במהלך המלחמה הפונית השנייה על ידי סקיפיו אפריקנוס. רונדה קיבלה מעמד של עיר רומית בתקופת יוליוס קיסר. במאה ה-5 נכבשה על ידי הונדלים. ב-549 חזרה לשליטת הקיסרות הרומית המזרחית ובהמשך נכבשה על ידי הויזיגותים ששלטו בה עד לכיבוש המוסלמי ב-713.
בשנת 715 הקים עבד אל-עזיז אבן מוסא (המושל המוסלמי השני של ספרד) מבצר על חורבות הביצורים הרומיים. בתחילת המאה ה-11,לאחר התפרקות ח'ליפות קורדובה, הייתה רונדה לבירת הטאיפה של רונדה. ב-1065 הטאיפה של רונדה נכבשה על ידי הטאיפה של סביליה. רונדה הייתה עיירת הולדתם של מספר אנשי רוח מוסלמיים ידועים: ב-810 נולד שם איש האשכולות עבאס קאסים איבן פירנאס; ב-1204 - נולד שם המשורר סליח בן שריף אל-רונדי וב-1333 המורה הסופי איבן עבד-אל רונדי.
התקופה המוסלמית של רונדה הסתיימה ב-1485 עם כיבוש העיר על ידי הכוחות הנוצריים בפיקוד המרקיז של קדיז. הרבעים "החדשים" של העיר הוקמו לאחר הכיבוש הנוצרי. בשנים 1568 עד 1571 רונדה היוותה את אחד המעוזים של מרד המוריסקוס נגד פיליפ השני. בשנים 1808 -1812 במהלך המאבק כנגד הכיבוש הנפוליאוני הייתה רונדה בסיס של לוחמי הגרילה הספרדיים.
במהלך מלחמת האזרחים סבלה רונדה ממעשי אכזריות קשים. בתחילתה נרצחו תומכי הפשיסטים על ידי הרפובליקאים, שהשליכו אותם משפת המצוק. אירוע זה תואר על ידי המינגווי בספרו "למי צלצלו הפעמונים". עם ניצחון הפשיסטים רצחו אלו את תומכי הרפובליקאים. כתוצאה מאירועים קשים אלו עזבו רבים מהתושבים את העיר.
יהודים ברונדה
ברונדה הייתה קהילה יהודית משגשגת. היהודים גורשו מהעיר, יחד עם המוסלמים, כאשר נכבשה על ידי הנוצרים ב-1485. שרידי הרובע היהודי נמצאים בקרבת המרחצאות המוריים שבחלק העתיק של העיר - ה"סיודד".
קישורים חיצוניים
/
אביעזר (שבט מנשה)
משפחת אֲבִיעֶזֶר, היא משפחה משבט מנשה אשר על בניה נמנה השופט גדעון בן יואש. משפחה זו על פי ספר שופטים התיישבה בעפרה. בספר במדבר השם מופיע בצורה אִיעֶזֶר כחלק מבני גלעד, אזור התיישבות המשפחה. ועל כך גם רש"י בפירושו לפסוק.
על פי הכתוב ב, היה אביעזר בנה של הַמֹּלֶכֶת. לפי רשימה זו היה אביעזר מצאצאי צלפחד, וזהו הענף המשפחתי הפחות מרכזי ממשפחות המנשה. ממצאי חרסי שומרון ניתן להסיק כי משפחה זו התיישבה באזור אלמתין, דרומית מערבית לעיר שכם.
לדעת אריה בורנשטיין, אביעזר הנזכרת בחרסי שומרון, היא עיר מרכזית בשם זה ואינה שמה של נחלה משפחתית. לשיטתו בחרסים אשר נמצאו, נזכרים שמות מקומות ולא שמות משפחות, אשר התיישבו באזור.
משפחת אביעזר נזכרת גם ברשימות היחס של שבט מנשה בספר יהושע: משפחות אלו לא התנחלו בעבר הירדן המזרחי.
המלחמה נגד מדיין
בספר שופטים פרק ו' מסופר כי המדיינים פשטו על הארץ. על פי המסופר, גדעון נקרא אל הדגל ומעשה ההצלה שלו החל כאשר הוא הורס את מזבח הבעל שבעפרה. גדעון גורם לכך שמשפחתו תעמוד מול המדיינים כאשר אלו שודדים את היבול. לאחר מכן מצטרפות משפחות נוספות משבט מנשה וכן חלקים משבטי אשר, זבולון ונפתלי, אשר לדעת משה כוכבי אפשרי, שגם הם נפגעו על ידי המדיינים.
בדבריו למלכי מדיין השבויים מזכיר גדעון את אחיו:
(שופטים ח, י"ח-י"ט).
היו שפירשו את דבריו בכך שבשלב הראשון של המלחמה ארעה תבוסה ישראלית: בעוד גדעון הוביל את בני שבטו מדרום לעמק יזרעאל, אחיו הובילו את שבטי הצפון (אשר זבולון ונפתלי) וחנו בתבור, אולם הובסו ונהרגו.
ינלנה
ינלנה (בנורווגית: Innlandet) הוא מחוז בנורווגיה שהוקם ב-1 בינואר 2020, כתוצאה ממיזוג שני המחוזות אופלנד והדמרק. שטחו של המחוז הוא 52,113 קמ"ר, מה שהופך אותו למחוז השני בגודלו בנורווגיה אחרי מחוז טרומס ופינמרק.
במחוז ינלנה יש 46 נפות.
בשטחו של המחוז נמצא רנדספיור, האגם הרביעי בגודלו בנורווגיה.
נורמן לואיס
נורמן וילפרד לואיס (באנגלית: Norman Wilfred Lewis; 1909 – 1979) היה צייר, מלומד ומורה אמריקאי. לואיס, שהיה אפרו-אמריקאי (מברמודה), נקשר לאקספרסיוניזם מופשט, והשתמש באסטרטגיות ייצוגיות כדי להתמקד בחיים עירוניים של השחורים ובמאבקיהם.
ביוגרפיה וקריירה
השפעה מוקדמת וחשובה עליו הייתה לפסלת והמורה אוגוסטה סאבאג', שסיפקה לו שטח בסטודיו פתוח במרכז האמנות הקהילתי שלה בהארלם. הוא השתתף גם בפרויקטים אמנותיים לצד ג'קסון פולוק, בין היתר.
לואיס החל את הקריירה שלו בשנת 1930. תחילה הוא צייר את מה שראה, שנע בין "מקום המפגש" (1930), ציור ריאליסטי ועד "הכובע הצהוב" (1936), ציור קוביסט רשמי, ועד ל"מנושלים" (1940), ציור מחאה, אל "נגני ג'אז" (1948) ), תיאור חזותי של האווירה המוזיקלית בהארלם. הוא גם צייר ריאליזם חברתי, ציור ב"סגנון פיגורטיבי גלוי, תוך תיאור תנאי החיים ופגיעת המשטרה."
לואיס אמר שהוא נאבק לבטא את הקונפליקט החברתי באמנותו, אך בשנותיו המאוחרות, התמקד באסתטיקה עצמה. "מטרת האמן חייבת להיות התפתחות אסתטית", אמר להיסטוריון האמנות קלי ג'ונס, "ובמובן אוניברסלי, לתרום בדרך משלו תרומה מסוימת לתרבות."
נורמן לואיס היה האמן היחיד האפרו-אמריקאי בדור הראשון של אקספרסיוניסטים המופשטים. סוחרי האמנות הלבנים וגם האפרו-אמריקאים ובעלי הגלריות התעלמו מיצירותיו. הוא לא השתלב בשתי הקטגוריות בצורה מושלמת. התעלמו מעבודותיו פעמים רבות בגלל מעורבותו הפוליטית, וגם בגלל האזור בו הוא התגורר. צבע עורו בתקופה זו השפיע רבות על חיי העבודה שלו.
חיים מאוחרים
בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים יצירותיו הפכו למופשטות יותר. מעורבותו המוחלטת באקספרסיוניזם מופשט נבעה בחלקה מהתפכחותו מאמריקה לאחר חוויותיו במלחמת העולם השנייה. הוא חש את הגזענות באמריקה אף על פי שנלחם נגדה כחייל באירופה. הוא חש בצביעות האמריקאית בנושא הגזעי.
הוא ראה שלאמנות אין את הכוח לשנות את המדיניות הגזענית של החברה האמריקאית והחליט שאמנים צריכים לפחות להדגיש את כישוריהם האסתטיים, במקום להתמקד באמנות פוליטית.
אחד מציוריו הידועים ביותר, "ציפורים נודדות" (1954), זכה בפרס בתערוכה הבינלאומית במוזיאון קרנגי בשנת 1955, העיתון "הרלד-טריביון" בניו יורק, כינה את הציור "אחד המשמעותיים מבין כל אירועי שנת האמנות של שנת 1955. "סגנון חתימתו באותם עשורים כלל אלמנטים אידיאוגרפיים או הירוגליפיים חוזרים ונשנים שאיפשרו ללואיס לשלב רצפי סיפור עלילתי.
עבודתו המאוחרת כוללת את "אלבמה השנייה" (1969), "חזון חלקי"(1971), ו"העולם החדש" (1971), וכן סדרה בשם סיגאנג' שנעשתה בשנותיו האחרונות.
בשנת 1963 היה חבר מייסד בקבוצת האומנים "הספירלה".
אף שהוא הוצג על ידי הגלריות, וקיבל פרסים רבים וביקורות טובות, עבודתו לא נמכרה כמעט, כמו שאר האקספרסיוניסטים המופשטים שהציג איתם. גוף עבודתו כלל ציורים, רישומים וציורי קיר.
הוא פירנס בעצמו באמצעות הוראה. בשנת 1972 הוא קיבל מענק מקרן מרק רותקו ומלגה מטעם העמותה הלאומית לאמנויות. בשנת 1975 קיבל מלגת גוגנהיים.
הוא נפטר במפתיע ב־27 באוגוסט 1979, בניו יורק.
קבוצת אמני "הספירלה"
לואיס היה חבר מייסד של "הספירלה", קבוצת אמנים וכותבים שנפגשו באופן קבוע וכללו את צ'ארלס אלסטון, רומארה בירדן והייל וודרוף. הקבוצה נפגשה "כדי לדון בפוטנציאל של אמנים שחורים לעסוק בסוגיות של שוויון גזעי ומאבק בשנות השישים באמצעות עבודותיהם." למרות קיומה הקצר של הקבוצה, הייתה לה השפעה רבה בעולם האמנות, שכן משכה תשומת לב לנושאים רבים של אי שוויון גזעי שהיו קיימים באותה תקופה.
בגלל מחאתם המתמשכת של אנשי "הספירלה" וקבוצות אחרות נגד התערוכה ב-1968 "הארלם" במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, אומנים שחורים הפכו לגלויים יותר בעולם האמנות.
לפני תערוכה זו, המוזיאון לא הציג שום דבר מהארלם. הארלם הייתה ידועה באמנות ובמוזיקה שלה, אך בתערוכה ההיא הם לא הוצגו. במקום זאת, התערוכה הייתה מורכב מצילומים שצילמו צלמים שלא היו תושבי השכונה, והראו את האנשים שגרים במקום.
המחאה הייתה כי לדעת אנשי הקבוצה, צריך היה להציג יותר תרבות שחורה, במקום להפוך את התערוכה כאילו מדובר בצילומי גן חיות אנושי.
מאה שנות נסיעה
מאה שנות נסיעה (ברוסית: Сто лет пути) היא סדרת טלוויזיה רוסית בהפקת חברת SVELL FILM עבור ערוץ הטלוויזיה TVC, מבוססת על ספרה באותו השם של טטיאנה אוסטינובה.
עלילה
העיר סנקט פטרבורג, בירת האימפריה הרוסית. דצמבר 1907 באחוזתו של הרוזן מתאספים הזוממים לבצע הפיכת חצר למוטט את הפרלמנט ולהפיל את הקיסר ניקולאי השני.
בסנקט פטרבורג של שנת 2020 ברוסיה, ההיסטוריון פרופסור דמיטרי שוחובסקי מוזמן על ידי חוקרי משטרת סנקט פטרבורג לחקור את רציחתו של אוצר מוזיאון באחוזה ישנה שנמסרה כדי להפוך למוזאון. אלא שליד גופתו הם מוצאים ספל ישן מאוד ומכתב שנכתב לפני למעלה ממאה שנה וכדי להבין מה התרחש ההיסטוריון יצטרך לשחזר אירועים שונים וצירופי מקרים מוזרים ומסתוריים המעוררים בו תהייה אם כל האירועים הללו כלל אינם צירופי מקרים.
ידיים של שלום
ידיים של שלום, (באנגלית: Hands of Peace) היא עמותה אמריקאית בין-דתית, שמטרתה לייצר שותפות ולפתח מנהיגות בקרב נוער ישראלי, פלסטיני ואמריקאי. העמותה הוקמה בשנת 2002, על ידי שלוש נשים מאזור שיקגו (נוצרייה, מוסלמית ויהודיה).
העמותה נוסדה על מנת לאפשר לנוער ישראלי ופלסטיני להכיר את ה"צד השני" לעומק, וללמוד על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ועל החברה הסובבת אותם. העמותה מנסה להאיר נקודות ראות שונות על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, וליצור דיון על פתרונות אפשריים, תוך רכישת כישורי הקשבה, מנהיגות ושיתוף פעולה. בני הנוער נפגשים במשלחת הקיץ של הארגון בארצות הברית, ולאחר מכן לוקחים חלק בפעילויות ההמשך של הארגון בארץ.
בכל שנה נבחרים כ-45 בני ובנות נוער ישראלים ופלסטינים למשלחת של העמותה לארצות הברית. משפחות מקומיות משיקגו וסן דייגו מארחות את משתתפי התוכנית בבתיהן בהתנדבות. במהלך השהות בארצות הברית בני הנוער מקיימים ביניהם דיונים בנוגע לסכסוך הישראלי-פלסטיני, שמטרתם להעלות וללבן מחלוקות. בנוסף, הנוער לוקח חלק בפעילויות שמטרתן לפתח כישורי מנהיגות וכן פעילויות גיבוש וזמן חברתי.
תוכניות המשך
לאחר החזרה ממשלחת הקיץ בארצות הברית הופכים משתתפי התוכנית לחלק מקהילת הבוגרים של העמותה. במסגרת זו שבים ונפגשים הבוגרים הישראלים והפלסטינים אלו עם אלו, ולוקחים יחד חלק בסיורים, הרצאות וסמינרים ברחבי הארץ. המשתתפים ממשיכים לקחת חלק בדיאלוגים עם בוגרים ותיקים וחדשים של התוכנית. בין היתר תוכנית הבוגרים נועדה לסייע לבוגרי התוכנית לקדם יוזמות חברתיות בקהילות שלהם.
בני נוער שחזרו מהמשלחת הראשונה יכולים לחזור למשלחות נוספות כחניכים בוגרים בתוכנית מנהיגות ממוקדת. בה בעת, הם מסייעים למשתתפי השנה הראשונה בתהליך שהם עוברים.
יחסי ניו זילנד–פולין
יחסי ניו זילנד–פולין הם היחסים הדיפלומטיים שבין ניו זילנד ופולין. שתי המדינות כוננו יחסים ב-1 במרץ 1973.
היסטוריה
שני התושבים הראשונים של פולין שהגיעו לניו זילנד ליוו את קפטן ג'יימס קוק במסעו השני לאוקיינוס השקט בשנת 1772.
בשנות ה-30, היחסים הדיפלומטיים בין ניו זילנד לפולין התנהלו דרך לונדון.
במהלך מלחמת העולם השנייה לחמו חיילים ניו זילנדים לצד עמיתיהם הפולנים במהלך קרב בריטניה וקרב מונטה קאסינו באיטליה. בשנת 1944 התיישבו בניו זילנד למעלה מ-700 ילדים פולנים (בעיקר יתומים) ו-103 מבוגרים. רוב הפליטים שרדו את גירושם לברית המועצות ונמלטו לניו זילנד דרך איראן והתיישבו באי הצפוני של ניו זילנד. בתום המלחמה הושבו לניו זילנד למעלה מ-200 חיילים לשעבר ו-700 פליטים מפולין.
ב-1 במרץ 1973, ניו זילנד ופולין כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים. בתחילה, היחסים בין שני העמים היו מוגבלים במהלך המלחמה הקרה. בשנת 2004 הצטרפה פולין לאיחוד האירופי ופתחה שגרירות בוולינגטון. באפריל 2005 ביקרה ראש ממשלת ניו זילנד הלן קלארק ביקור רשמי בפולין ופתחה את שגרירות ניו זילנד בוורשה. היא ראש ממשלת ניו זילנד היחיד שביקר במדינה. במאי 2008 נחתם הסכם תוכנית אשרת חופשת עבודה בין שתי המדינות. במרץ 2013, שתי המדינות חגגו 40 שנה ליחסים דיפלומטיים. שר החוץ הפולני רדוסלאב סיקורסקי הגיע לביקור בניו זילנד כדי להנציח את כינון היחסים הדיפלומטיים.
סחר
בשנת 2018, המסחר הכולל בין שתי המדינות הסתכם ב-270 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של ניו זילנד לפולין כולל: פילה, צמר, ברזל ופלדה וחלקיהם. הייצוא העיקרי של פולין לניו זילנד כולל: משאיות וטנדרים, מכונות קציר, טלפונים וטלפונים ניידים. באפריל 2005 נחתם הסכם מיסוי כפול בין שתי המדינות.
Greatest Hits (אלבום של פאולה עבדול)
רקע
האלבום מכיל אוסף של כל הסינגלים שהוציאה עבדול לאורך כל הקריירה שלה מלבד הסינגל "" והסינגל "Crazy Love" שנכלל רק במהדורה היפנית של האלבום. בנוסף האלבום כולל גם מחרוזת רמיקסים שלא פורסמה לעולם.
בניגוד לאלבומיה הקודמים של עבדול האלבום לא זכה להצלחה כאשר מכר 138 אלף עותקים בארצות הברית (נכון לינואר 2006) ובכך הפך לאלבום הראשון שלה בארצות הברית שלא קיבל מעמד כל שהוא. באוסטרליה הוא גם לא זכה להצלחה ודורג במקום ה-370 בלבד במצעד האוסטרלי.
The Light Is Coming
The Light Is Coming (בעברית: האור בא/הגיע) הוא סינגל שיווקי של הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה בשיתוף פעולה יחד עם הראפרית ניקי מינאז' והמפיק פארל ויליאמס.
השיר יצא לאור ב-20 ביוני 2018, כסינגל שיווק ראשון מתוך אלבום האולפן הרביעי, Sweetener. השיר דורג במקום ה-89 במצעד הוט 100.
My Number One
My Number One (בעברית: "מספר אחד שלי") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת היוונייה–שוודית הלנה פפאריזו. את השיר כתבה נטליה גרמאנו לצד מאנוס פסלטקיס וכריסטוס דאנטיס, שגם הפיק את השיר. לאחר זכייתו באירוויזיון 2005, שנערך בעיר קייב, אוקראינה, הפך השיר ללהיט ברחבי אירופה.
"My Number One" היה השיר היווני הראשון שניצח בתחרות הזמר של האירוויזיון. את השיר אפיינו מספר רב של סגנונות מוזיקליים, המזוהים עם המוזיקה היוונית. עיבוד השיר כולל צלילי בוזוקי ולירה. מילות השיר מחזקות את הקשר הרומנטי של הזמרת יחד עם בחיר לבה, תוך שמכנה אותו כ"מספר האחד שלי" ו"האוצר היחיד בבעלותי".
רקע
"My Number One" נכתב על ידי מאנוס פסלטקיס, נטליה גרמאנו וכריסטוס דאנטיס, שגם הפיק את השיר. תחילה, קיבל דאנטיס את זכויות היוצרים על הפקת השיר. אולם ב-2013, תבע פסלטקיס את דאנטיס, וזכויות היוצרים הועברו לפסלטקיס.
אחר יציאת השיר בגרסה האנגלית, הקליטה פפאריזו גרסה שוודית לשיר. השיר נכלל בגרסה המחודשת של אלבום הבכורה שלה, Protereotita. עם מכירות של למעלה מ-90,000 עותקים ברחבי המדינה, העניק איגוד תעשיית ההקלטות היווני לשיר תואר פלטינה כפולה.
בתחילת 2006, יחד עם "", יצא השיר לאור בארצות הברית. ב-22 באוגוסט פרסמה פפאריזו תקליטור הכולל את "My Number One" ועשרה רמיקסים שונים. ב-4 ביוני יצא התקליטור גם להורדה דיגיטלית.
תהליך בחירת השיר
בשנת 2005 הכריז תאגיד השידור היווני כי פפאריזו נבחרה לייצג את מדינתה באירוויזיון הקרוב. לאחר חשיפת הנציג, נשלחו מאות שירים אל התאגיד. וועדה שהואמנה על ניפוי השירים בחרה ארבעה שירים ("My Number One", "OK", "Let's Get Wild" ו-"The Light in Our Soul"), אותם תבצע פפאריזו בקדם לבחירת השיר היווני לאירוויזיון. השיר "The Light in Our Soul" נפסל כיוון שהודלף ברחבי האינטרנט כמה ימים לפני הקדם.
ב-2 במרץ 2005 זכה "My Number One" בקדם עם 66.47 אחוזי הצבעה, ונבחר לייצג את יוון באירוויזיון. קליפ השיר צולם תוך יום אחד במוזיאון המדע והטכנולוגיה של סלוניקי.
באירוויזיון
מכיוון שבאירוויזיון 2004 סיימה יוון במקום השלישי, פפאריזו העפילה לגמר האירוויזיון העוקב באופן אוטומטי. השיר שובץ במקום ה-19 בסדר ההופעות, לפני רוסיה ואחרי קרואטיה. במהלך הופעתה ביצעה פפאריזו מספר צעדי ריקוד יוונים מסורתיים, לצד ארבעה רקדנים. בפזמון השני של השיר ארבעת הרקדנים השתטחו על רצפת הבמה בצורה של הספרה 1. לאחר ההצבעה, הוכרז השיר כזוכה עם 230 נקודות. עם ההכרזה, יצאו המונים אל רחובות אתונה ורקדו לצלילי השיר.
לאחר התחרות, הגיע השיר בתחרות היובל של האירוויזיון למקום הרביעי.
הצלחה מסחרית
קדם לתחרות האירוויזיון, הצליח השיר ביוון ובמדינות הסמוכות לה. לאחר ניצחונו בתחרות, ניצב השיר במקום הראשון במצעדי הסינגלים של יוון ושל שוודיה, ואף הוענק לו תואר זהב בשתי המדינות. הצלחת הסינגל שלובה בגרסת הרמיקס של כריס פנאגי, שהפך ללהיט מועדונים ברחבי אירופה. בארצות הברית, הגיע השיר למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב ולמקום ה-25 במצעד שירי הדאנס של הבילבורד.
גילברטית
גילברטית (ידועה גם כקיריבטי) היא שפה אוסטרונזית המדוברת בעיקר בקיריבטי, שייכת לענף המיקרונזי של השפות האוקיאניות. השם קיריבטי מגיע מההגייה המקומית של השם "גילברטס" לפי הפונולוגיה הגילברטית. המקור לשם "גילברטס" הוא משנת 1820, כאשר האדמירל הרוסי אדם יוהאן פון קרוזנשטרן שינה את שמם של האיים ל"les îles Gilbert" (בצרפתית) איי גילברט על שמו של קפטן תומאס גילברט אשר חצה את האיים בשנת 1788.
למעלה מ-96% מתוך 119,000 האנשים, החיים בקיריבטי, מדברים גילברטית, וכן רבים מתושבי נוי (טובאלו), האי רבי (פיג'י), ואיים אחרים אליהם הועברו תושבי קיריבטי (איי שלמה, ונואטו), או היגרו (בעיקר לניו זילנד והוואי).
בשנת 2020 בית הספר פינלייסון פארק באוקלנד הפך לבית הספר הראשון בניו זילנד שהקים יחידה ללימוד גילברטית.
בשפה הגילברטית ישנם שני ניבים עיקריים, צפוני ודרומי. ההבדל העיקרי ביניהם הוא בהגייה של מספר צלילים. לגבי איי בוטאריטארי קיים ניב ייחודי, השונה מהקיריבטי הסטנדרטי הן באוצר מילים והן בהגייה.
בגילברטית 10 תנועות ו-13 עיצורים.
רוברט לוקאס בוספן
רוברט לוקאס בואסביין (בהולנדית: Robert Lucas Boissevain; 27 באפריל 1895 – 12 באפריל 1945) היה פעיל בהעברת מידע וזיוף מסמכים לטובת היהודים במהלך מלחמת העולם השנייה, בנוסף למשפחה שהוא ואשתו החביאו בביתם. הוא נתפס על ידי הנאצים ומת במחנה הריכוז זוויברג מדלקת ריאות ותשישות.
קורות חיים
רוברט לוקאס בואסביין נולד בצפון הולנד בעיירה הארלם. רוברט נישא להלנה סוזנה (Helena Suzana Tienhoven van). לרוברט ולהלנה נולדו שישה ילדים. הבכור נקרא על שם אביו ועם פרוץ המלחמה היה בן 18. בתם הקטנה הייתה בת שנתיים בערך. רוברט מת במהלך המלחמה אך משפחתו והיהודים שהחביאו, שרדו. רוברט ומשפחתו זכו בתואר חסידי אומות עולם - על הצלת משפחה (משפחת גרינברג) שמנתה שלוש נפשות ואדם נוסף בשם יעקב הכט.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
בזמן המלחמה, רוברט ומשפחתו החביאו בביתם את בני משפחת גולדברג היהודית. האב לבית משפחת גולדברג היה רופא. במהלך המלחמה מר גולדברג צרף למסתור בבית משפחתו של רוברט מכר נוסף שלו, גם הוא יהודי, בשם יעקב הכט (Jacob Veht). בנוסף להסתרת היהודים, רוברט עסק בזיוף מסמכים בשביל יהודים רבים בצפון הולנד. בתחילת שנת 1943, חודשים בודדים לאחר שהגולדברגים הגיעו לביתם של משפחת בואסביין, רוברט נמלט מהולנד. רוברט נתפס בספטמבר 1943 ונשלח לבית הכלא הגרמני ״אורנג׳וטל״ (Orangotel). מאותו כלא נורא, הועבר למחנה עבודה בהולנד ולאחר עשרה חודשים נוספים לאחר שהסוהרים הגרמנים חשבו שמצבו טוב מדי, הוא הועבר למחנה בשם ״זוויברג״ (langenstein-zwiebergz ), שם מת כתוצאה מדלקת ריאות ותשישות. בערב חג המולד של שנת 1944 הגרמנים ערכו חיפוש בביתם של משפחת בואסביין ולמזלם הרב של בני הבית, מקום המסתור לא נמצא.
לאחר שרוברט נתפס הלנה, אשתו, דאגה בעצמה לחייהם של ששת ילדיה ושל ארבעת היהודים שהחביאה. בנם הבכור של רוברט והלנה, נתפס גם הוא על ידי הגרמנים, באשמה כי נמנע מגיוס, והוחזק במעצר. הלנה הצליחה לשחררו ממאסר. כשיצאו השניים ממתקן המאסר, החביאה הלנה על גופה שני צמיגים, על מנת לתקן זוג אופניים של המשפחה. הלנה, שבני משפחתה היו זכאים לשבע מנות של קצבת מזון, נעזרה באופניים על מנת ללקט שאריות מזון בחוות ובצידי הדרכים, על מנת להצליח לכלכל את אחד עשר דרי הבית, שכללו גם את אורחיה במסתור. הלנה עמדה במשימתה בהצלחה וכול בני המשפחה למעט בעלה רוברט, נותרו בחיים.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הסתר, בתם הצעירה של רוברט והלנה בואסביין, שינתה את שמה לאסתר (Ester→Ethser) ואת שם משפחתה לגרינברג, התגיירה ועלתה ארצה. אסתר גרינברג נישאה בארץ וילדה שני ילדים, גלעד ולילית.
הכרה והנצחה
ב-3 בינואר 1980 הוכר רוברט על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם. בנוסף הוכרה גם הלנה אשתו וחמישה מתוך ששת ילדיו. בתם הצעירה אסתר הוכרה ב-2007.
קיצונה
בפולקלור היפני, קיצוּנֵה (תרגום מיפנית: "שועל"), הם שועלים פיקחיים בעלי יכולות על-טבעיות אשר הולכות וגדלות ככל שהם נעשים בוגרים וחכמים יותר. על פי הפולקלור היפני העוסק בשדים ורוחות, המכונים "יוקאי" (Yokai), כל השועלים באשר הם מסוגלים לעטות צורה אנושית. לצד אגדות אודות קיצונה המשתמשים ביכולתם זו על מנת להפיל בפח את סביבתם – כפי שנוהגים לעשות שועלים רבים בפולקלור – קיימים סיפורים אחרים המציגים אותם כשומרים, כחברים וכבני-זוג נאמנים. ייתכן שמקורן של האגדות היפניות אודות שועלים נעוץ ברוח השועל מן המיתולוגיה הסינית, אשר מופיעה בסיפורים נוספים ברחבי מזרח אסיה.
שועלים ובני אדם חיו בקרבה ובדו-קיום ביפן העתיקה; יחסי רעות אלה הם שהולידו את האגדות אודות היצורים הללו. קיצונה קשורים קשר הדוק עם אינארי, רוח או קאמי מדת השינטו, והם משמשים כשליחיה. תפקיד זה העצים את ערכו העל-טבעי של השועל.
מאפייני הקיצונה
ככל שמספר הזנבות של השועל גדול יותר – המספר המקסימלי הוא תשעה – כך השועל מבוגר, חכם ועוצמתי יותר. בשל פוטנציאל העוצמה וההשפעה שלהם, ישנם אנשים הרואים בהם ישות אלוהית ומעלים להם קורבן. 'השועלים בעלי תשעת הזנבות' משיגים יכולת לראות ולשמוע את המתרחש בכל מקום בעולם. אגדות אחרות מייחסות להם חוכמה אינסופית. בהגיעם לגיל אלף שנים ועם קבלת הזנב התשיעי, מגיע הקיצונה לצורתו העוצמתית ביותר והוא עולה השמיימה.
לקיצונה מיוחסים אינטליגנציה נעלה, חיים ארוכים וכוחות קסם. המילה "קיצונה" לעיתים מתורגמת כ"רוח השועל". אין משמעות הדבר שהקיצונה הם רוחות רפאים, או שהם שונים ביסודם משועלים רגילים. למעשה, המילה "רוח" משמשת על מנת לבטא ידע או הארה, ובהתאם לכך כל שועל המאריך ימים נתפס כזוכה בכוחות על טבעיים.
ניתן לחלק את הקיצונה לשני סוגים נפוצים:
הקיצונה עשוי לעטות צורה אנושית, יכולת שהוא רוכש בהגיעו לגיל מסוים – בדרך כלל מאה שנים. בין הצורות הנפוצות שהקיצונה נוהג לעטות ניתן למצוא נשים יפהפיות, נערות צעירות, גברים קשישים, ולעיתים רחוקות יותר, נערים צעירים. הקיצונה אף מסוגל להעתיק את מראהו של אדם ספציפי.
אמונה רווחת ביפן הפיאודלית הייתה שכל אישה אשר נצפית מסתובבת בגפה, בייחוד בשעות בין-הערביים או בלילה, עלולה להיות קיצונה. קיצונה-גאו ("פני שועל") הוא מונח המשמש לתיאור נשים אנושיות בעלות פנים צרות ועיניים שקרובות זו לזו, גבות דקות ועצמות לחיים גבוהות. באופן מסורתי, מבנה פנים זה נחשב לאטרקטיבי וישנן האגדות המשייכות אותו לשועלים העוטים צורה אנושית. וריאציות נוספות בנושא מספרות על קיצונה שמדגימים תכונות שועליות, כגון צל בצורת שועל או השתקפות החושפת את צורתם האמיתית.
בחלק מן הסיפורים, זנבותיהם של הקיצונה נותרים גלויים כשהם עוטים צורה אנושית והם מתקשים להסתירם. חיפוש אחר הזנב למשל, כאשר השועל שותה לשוכרה או נוהג בחוסר-זהירות, הוא שיטה נפוצה לזיהוי טבעו האמיתי של היצור. על פי אותן אגדות, ניתן לחשוף קיצונה העוטים צורה אנושית גם באמצעות הפחד והשנאה שהם רוכשים לכלבים, וחלקם נעשים כה טרודים מנוכחותם שהם חוזרים לצורתם כשועלים ונמלטים.
הקיצונה מתוארים לעיתים קרובות כתכסיסנים ומניעיהם נעים בין שובבות לבין רשעות. קורבנותיהם הם לרוב גברים, בעוד שעל נשים הם נוהגים להשתלט "כדיבוק". קיימת סברה לפיה הקיצונה משתמשים במעין אור רך המסיט מטיילים ממסלולם וגורם להם ללכת לאיבוד. טקטיקה נוספת של הקיצונה היא בלבול הקורבן באמצעות אשליות או חזיונות. מטרות נפוצות אחרות של הקיצונה כוללות פיתוי, גניבת מזון, השפלת היהירים ונקמה על מעשי זלזול שלדעתם ננקטו כלפיהם.
התאחדות האיגרוף העולמית
התאחדות האיגרוף העולמית (באנגלית: World Boxing Association; בראשי תיבות: WBA) הוא איגוד האגרוף המקצועי הבינלאומי הוותיק ביותר. זהו אחד מארבעה ארגוני איגרוף החשובים (לצד IBF ,WBC ו-WBO) המתאמים קרבות איגרוף ברמה עולמית.
בשנת 1921 הוקם בארצות הברית התאחדות האיגרוף הלאומית (National Boxing Association). בשנת 1962, שמו שונה להתאחדות האיגרוף העולמית.
דירוג WBA
דירוג התאחדות האיגרוף העולמית כולל את המתאגרפים החזקים בעולם בשבע עשרה קטגוריות משקל. עדכונים מתפרסמים מדי חודש באתר הרשמי של הארגון.
ישראל באירוויזיון 1985
ישראל השתתפה באירוויזיון 1985 עם השיר עולה עולה בביצוע של יזהר כהן בעיר גטבורג, במדינת שוודיה.
קדם אירוויזיון 1985
קדם-אירוויזיון 1985 הייתה תחרות שירים, שנועדה לבחור את השיר שייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון 1985.
השיר שזכה במקום הראשון הוא עולה עולה שבוצע על ידי יזהר כהן, שזכה 7 שנים לפני כן באירוויזיון 1978.
במקור נכתב השיר עבור הפסטיגל, תחת השם "הכלב ויסקי". אולם, כאשר האמרגן שלמה צח שמע את השיר, הוא החליט כי השיר "חזק מדי בשביל הפסטיגל", וכי הוא מתאים יותר לאירוויזיון. לשם כך שינתה חמוטל בן זאב את המילים, כדי להופכו משיר ילדים לשיר פופ.
צח הפעיל לחצים על רשות השידור כדי להגדיל את מספר המשתתפים בקדם מ-12 ל-14 וכך יזהר כהן וגם דורון מזר השתתפו בתחרות. במהלך ההופעה בקדם, מול קהל חי, אחת הרקדניות התרגשה והקיאה ולכן נאלצה לעזוב את הבמה במהלך השיר, בתקופה זו הקדמים הוקלטו מראש ובזמן שהאמנים הופיעו היה סינכרון בין השידור החי לבין ההקלטה בטלוויזיה ובכל זאת השיר ניצח.
באירוויזיון
ישראל הופיעה ה-11 בסדר ההופעה, אחרי גרמניה ולפני איטליה. בתום ההצבעה ישראל קיבלה 93 נקודות והגיעה למקום ה-5 מתוך 19 מדינות שהשתתפו בתחרות. הצבעת חבר השופטים הישראלי העניקה את ה-12 נקודות שלה לנורווגיה.
בתחרות היו 5 מלווים-רקדנים ליזהר כהן, ביניהם הזמר אדם. במהלך הביצוע התקלקל המיקרופון של אחת המלוות, טלי סיני, גרושתו של הזמר אריק סיני, ובהמשך גם נפל והתדלדל על החוט במשך דקה ארוכה, עד שהרקדנית הצליחה להטמין אותו בשמלתה בלי שהקהל ישים לב.
פין קידלנד
פין ארלינג קידלנד (בשם מלא בנורווגית: Finn Erling Kydland; ) הוא כלכלן נורווגי, הידוע בתרומתו לתורת מחזורי העסקים. הוא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה (UCSB). כמו כן, הוא פרופסור בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת קרנגי מלון, שם קיבל תואר דוקטור, ותפקיד במשרה חלקית בבית הספר הנורווגי לכלכלה (NHH). קידלנד זכה בפרס מדעי הכלכלה לזכרו של אלפרד נובל לשנת 2004, במשותף עם אדוארד פרסקוט, "על תרומותיהם בדינמיקה מקרו-כלכלית: הקונסיסטנטיות בזמן של מדיניות כלכלית והכוחות המניעים מאחורי מחזורי עסקים."
שנים מוקדמות
מאחר שהתעניין בכלכלה תאורטית, קידלנד קיבל תואר ראשון מבית הספר הנורווגי לכלכלה בשנת 1968 ותואר שלישי. בכלכלה מאוניברסיטת קרנגי מלון, בשנת 1973, נושא התיזה שלו היה: Decentralized Macroeconomic Planning, בפיקוח אדוארד פרסקוט. לאחר סיום הדוקטורט שלו, הוא חזר ל-NHH כעוזר פרופסור. בשנת 1978 הוא חזר לקרנגי מלון כפרופסור חבר. מאז הוא גר בארצות הברית.
קריירה אקדמית
הוא הצטרף לפקולטה באוניברסיטת קרנגי מלון (CMU) בשנת 1977, שם שימש כפרופסור לכלכלה עד 2004, אז הפך לחבר סגל באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה והקים את המעבדה לכלכלה וכלכלה מצטברת (LAEF) באותו מוסד.
הוא עמית מחקר בבנקים של דאלאס, קליבלנד וסנט לואיס, ועמית במכון IC² באוניברסיטת טקסס באוסטין (UT Austin).
הוא גם פרופסור חבר במינהל ה- NHH, וכיהן בתפקידי חוקר ופרופסור מבקר, בין היתר, במכון הובר ובאוניברסיטת טורקואטו די טלה (UTDT) בבואנוס איירס, ארגנטינה.
חיים אישיים
קידלנד התחתן עם ליב קילווולד בשנת 1968, עמה נולדו לו ארבעה ילדים; בנים, אריק וג'ון מרטין, ובנות, קמילה וקארי. כעת הוא נשוי לטוניה סקולר.
עמק אבוס
עמק אֵבּוּס (באנגלית: Abus Valley) הוא עמק שאינו מכוסה קרח, בדרום-מזרח רכס טרנסטייל, בקצהו הצפוני של רכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
אורכו של העמק 5 קילומטרים.
גובהו של העמק 2,164 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו על ידי משלחת החקר הגאולוגית של אוניברסיטת וייקאטו שבניו זילנד (מחקר שנערך בין השנים 1978–1979), בראשות מייקל סלבי.
הרכס נקרא על שם הנהר אבוס (בשל הקשרו של הנהר לבריטניה, על שמה נקרא הרכס) (שמו הרומי של הנהר האמבר שבאנגליה) (בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס בריטניה שנקראים על שם אתרים בבריטניה הרומית).
דוד מלמד (שחיין)
ביוגרפיה
דוד מלמד נולד וגדל בקיבוץ רמת יוחנן. הוא התאמן בקבוצת השחייה הפועל גוש זבולון, בהדרכתו של יוסף טלקי. השחיין האולימפי אברהם מלמד הוא אחיו הצעיר.
1954
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1954, זכה מלמד במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.4 דקות, אחרי עוזי רוזן מהפועל העמקים (1:16.7 דקות) וצבי סגל מהפועל חיפה (1:19.1 דקות).
שיאן ישראל
בתחרות שנערכה בכפר המכבי בתחילת אוקטובר 1955 קבע מלמד במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:13.0 דקות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:14.7 דקות, אחרי עוזי רוזן (1:13.8 דקות) ולפני צבי סגל (1:18.7 דקות).
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1958, זכה מלמד במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.0 דקות.
1960
בתחרות שנערכה בנהריה ביולי 1960 קבע מלמד במשחה ל-50 מטר גב שיא ישראלי חדש של 30.5 שניות, שיפור לשיאו שעמד על 30.9 שניות. באליפות ישראל שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.5 דקות, אחרי יורם שניידר מהפועל קריית טבעון (1:09.2 דקות) ולפני חברו לקבוצה דניאל פרוכטר (1:15.2 דקות).
פלך צ'רניגוב
פלך צ'רניגוב (ברוסית: Черниговская губерния, צ'רניגובסקאיה גוברניה. לעיתים: הגוברנמנט של צ'רניגוב) היה גוברנייה באימפריה הרוסית שבירתה העיר צ'רניגוב (כיום צ'רניהיב שבאוקראינה).
הפלך הוקם ב-1802 ופורק סופית ב-1 באוגוסט 1918. כיום רוב השטח של הפלך ההיסטורי נמצא בשטחה של אוקראינה.
אוכלוסייה
פילוח הרכב אוכלוסיית הפלך ב-1897 לפי שפות:
סקיי מייל טאואר
סְקַיי מַיְיל טַאוּאֶר (ביפנית: スカイマイルタワ, מבוטא "סוּקַאי מַיירוּ טַאוַוה", באנגלית: Sky Mile Tower) הוא שמו של מגדל גדול ממדים, בגובה של 1,600 מטרים (5,249 רגל), המתוכנן להיבנות בטוקיו, יפן. הוא מתוכנן לאכלס כ-55,000 איש (כמו עיר בינונית בישראל).
עיצוב המגדל הוא חלק מיוזמה בשם "טוקיו הבאה 2045" (Next Tokyo 2045) להצעות מחקר ופיתוח.
עונת 1931/1932 בסרייה א'
עונת 1931/1932 בסרייה א' הייתה העונה ה-32 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. המשחקים החלו ב-13 בספטמבר 1931 והסתיימו ב-12 ביוני 1932.
יובנטוס זכתה באליפות בפעם הרביעית בתולדות המועדון ובפעם השנייה ברציפות. בסיום העונה לליגת משנה ירדה מודנה. בארי וברשה זכו במספר זהה של נקודות. לקביעת הקבוצה שתרד ליגה נערך משחק נוסף. בארי ניצחה 2:1 ונותרה בסרייה א'. במקום הקבוצות שירדו, לסרייה א' העפילו פלרמו ופדואה.
כדורגלנים מצטיינים
פדרו פטרונה, שחקנה של פיורנטינה, ואנג'לו סקיאביו, שחקנה של בולוניה כבשו 25 שערים, וזכו בתואר מלך השערים.
מיכאל וקסמן
מיכאל וקסמן (1922 - 16 במאי 1941) היה איש אצ"ל, שהוצא להורג על ידי הארגון מחשש שהוא מלשין על המחתרת בפני משטרת המנדט.
קורות חייו
מיכאל וקסמן נולד בפולין בשנת 1922. עלה לארץ ישראל והצטרף לאצ"ל בשנת 1933.
האצ"ל הציב את וקסמן למחלקת המודיעין של הארגון תחת פיקודו של ישראל פריצקר. במחלקת המודיעין יצר וקסמן קשרים בין הבולשת הבריטית למחלקת המודיעין של האצ"ל, כדי להשיג מידע על פעילות הקומוניסטים בארץ וכן כדי לנסות לדלות מידע על הנעשה בבולשת.
באפריל 1941 תפסה המשטרה הבריטית מחסן נשק של האצ"ל בבת ים, ובארגון חשדו בווקסמן במסירת המידע על המחסן לבריטים. הוא נורה בגבו מאקדח שלוש פעמים על ידי איש האצ"ל דוד רוזנצוייג, בפינת הרחובות בצלאל והמלך ג'ורג' בתל אביב ב-16 במאי 1941. הוא נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
הרוצח נתפס על ידי עוברים ושבים והובא לדין. הוא היה מיוצג על ידי עורך הדין אשר לויצקי. בבית המשפט הציג עצמו כפועל במפעל לממתקים, הציג פנקס חבר של מפא"י והכחיש כי הוא בכלל רוויזיוניסט. אנשי האצ"ל הטילו אימתם על העדים והאיש זוכה מחוסר הוכחות והובא למעצר, במחנה המעצר במזרעה, על סמך חוקי החירום שהיו אז. משם הועבר ללטרון וגורש, יחד עם 251 חברי אצ"ל, לאריתריאה. שבע שנים היה עצור. חזר לישראל רק אחרי הקמת המדינה.
הביתה, הלוך חזור (שיר)
הביתה הלוך חזור הוא סינגל של הפרויקט של עידן רייכל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית כברה קסאי. השיר יצא לאור בספטמבר 2007, כסינגל הראשון מתוך אלבום האוסף "הביתה, הלוך חזור", על ידי חברת התקליטים הליקון.
רקע וכתיבה
את השיר כתב והלחין עידן רייכל והפיקו רייכל וגלעד שמואלי. הוא שיר הנושא של הסרט הדוקומנטרי "שחור על לבן", שביים תומר הימן, המתעד את ביקורו ואת הופעותיו של הפרויקט של עידן רייכל באתיופיה. בסרט ביצע רייכל את השיר.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של עידן רייכל ב-4 באוגוסט 2011, סמוך להעלאתם של קליפים נוספים של הפרויקט.
הצלחה
השיר הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. למרות הצלחתו במצעד השבועי, הוא לא הצליח להיכנס למצעד השנתי של התחנה. גם במצעד השבועי של רדיו אמצע הדרך הגיע השיר למקום הראשון.
הבלוגר ומבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב, והעניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה.
הכוח היווני בקפריסין
היסטוריה
ב-1959 הוחלט באמנות ציריך ולונדון על הענקת עצמאות לקפריסין. יוון, בריטניה וטורקיה ערבו לעצמאותו של האי. לשם כך, הוחלט להקים כוח משותף של צבא יוון וצבא טורקיה. יוון שלחה לאי כוח בן 950 חיילים בפיקודו של דיוניסוס ארבוזיס (אשר הוביל גם את חיל המשלוח היווני לקוריאה). היוונים הקימו מחנה ליד ניקוסיה, בצמוד למחנה של החיילים הטורקים. בשנים הראשונות נערכו עימותים רבים בין החיילים היוונים לאזרחים הטורקים של האי, וכמה חיילים יוונים אפילו נרצחו בידי המקומיים. ב-1964 טורקיה דרשה מיוון להגדיל את הכוח שלה בקפריסין במטרה להשליט סדר באי. יוון העבירה את ההחלטה למועצת נאט"ו, אשר החליטה לדחות את הבקשה הטורקית.
יוון הקימה מחדש את המחנה ליד ניקוסיה, ומאז מחזיקה לפחות 950 חיילים בקפריסין. למרות שחלק מהחיילים ביחידה הם מתנדבים, רובם נבחרים בקפידה בידי המטה הכללי על בסיס יכולות וכישורים. חיילי הכוח עוברים אימונים קפדניים, ונחשבים לאחת היחידות האיכותיות ביותר ביוון. כפיצוי על האימונים המפרכים והשירות בחו"ל, זוכים חיילי הכוח לשכר גבוה. חיילי הכוח זוכים לכבוד והערכה רבים ביוון, וידועים בכינוי Eldykarioi (מבוסס על ראשי התיבות ELDYK, אשר בהן מכונה הכוח בדרך כלל).
ירושה (פירושונים)
{{פירושונים|
מרצ'לו דודוביץ'
מרצ'לו דודוביץ' (באיטלקית: Marcello Dudovich; 21 במרץ 1878, טריאסטה – 31 במרץ 1962, מילאנו) היה צייר, מאייר ויוצר פוסטרים איטלקי.
ביוגרפיה
מרצ'לו דודוביץ' נולד בטריאסטה שאז היה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית למשפחה ממוצא איטלקי. הוא החל את לימודיו בעיר הולדתו, טריאסטה אצל יוג'ניו סקומפריני (באותה תקופה עם ג'ינו פארין) ובשנת 1897 עבר למילאנו. בשנת 1899 הוא עבר לבולוניה בה פגש את אשתו אליזה בוצ'י. באותה תקופה הוא עבד בעיקר בתחום האיור. בשנת 1900 מרצ'לו דודוביץ' זכה במדליית זהב בתערוכה העולמית של פריז. בהיותו בבולוניה הוא השתתף במספר תערוכות.
בשנת 1905 דודוביץ' חזר למילאנו. הוא מונה לאחראי לתערוכה לקראת פתיחת מנהרת סימפלון. ובהיותו בעיר הוא יצר מספר פוסטרים מוצלחים לחברות כמו בורסלינו, פירלי וחברות נוספות.
השנת 1911 דודוביץ' עבר למינכן והיה כתב מיוחד של ירחון "זימפליציסימוס". לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה הוא לא היה יכול להסכים להמשיך בעבודה בירחון שפרסם כתבות ורקיקטורות נגד איטליה. בחזרה לאיטליה הוא הואשם בשיתוף פעולה עם הגרמנים. במהלך כל המלחמה דודוביץ' היה בהשגחה משטרתית. למרות זאת הוא עבד על מספר יצירות פטריוטיות על המלחמה.
מרצ'לו דודביץ' נפטר ממחלה בשנת 1962 ונטמן בבית הקברות הגדול במילאנו.
לילי דונלדסון
לילי מוניקה דונלדסון (באנגלית: Lily Monica Donaldson; נולד ב-27 בינואר 1987) היא דוגמנית אנגלייה. דונלדסון השתתפה דגמנה מספר פעמים בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט ונחשבת לדוגמנית מהמובילות בתחום. במהלך הקריירה שלה, שיתפה פעולה בקמפיינים שנעשו עם חברות כמו רוברטו קוואלי, דולצ'ה וגבאנה וכריסטיאן דיור.
בשנת 2009, ווג פריז הכריזו עליה כאחת מ-30 הדוגמניות המובילות בשנות האלפיים.
קריירת דוגמנות
דונלדסון נולדה ב-27 בינואר 1987, בלונדון והתחנכה בבית הספר לבנות קמדן. היא גרה בקנטיש טאון עם הוריה. יש לה אחות צעירה בשם אוריליה. היא התגלתה על ידי סוכנות הדוגמניות Select Model Management בשנת 2003 בגיל 16 כשיצאה לקניות בקמדן, והמשיכה לדגמן בסתיו/חורף 2004 עבור חנויות מעצבים כמו שאנל, לואי ויטון, מוסקינו, מיסוני וג'יל סנדר. דונלדסון השתתפה בקמפיינים גדולים עבור בתי אופנה גדולים כמו ברברי, גוצ'י, ורסצ'ה, וגאפ. בגיליון מאי 2007 של ווג היא הופיעה על השער, עם הדוגמניות דאוצן קרוס, קרוליין טרנטיני, רקל זימרמן, אלכסנדרה פיבוברובה, אגינס דיין, קוקו רושה, הילרי רודה, שאנל אימאן וג'סיקה סטאם בתור "World's Next Top Models".
מאוחר יותר, בגיליון ספטמבר 2007 של ווג בריטניה, היא זכתה בתואר "Head Girl", דוגמנית ש"צריך להיזהר ממנה בעונה הקרובה". דונלדסון הופיעה ב-28 שערים בינלאומיים של ווג וביניהם במהדורות של: בריטניה, ארצות הברית, איטליה, הרפובליקה העממית של סין, אוסטרליה, יפן, טורקיה, טאיוואן, קוריאה, פורטוגל, ספרד ורוסיה. בשנת 2010, השתתפה לראשונה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט, והשתתפה בתצוגות של 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 ו-2016. בשנת 2009, ווג פריז הכריזו עליה כאחת מ-30 הדוגמניות המובילות בשנות האלפיים. דונלדסון הוא הפנים של הקמפיין החדש של מונסון אקססורייז לאביב קיץ 2011.
במהלך טקס הסיום של אולימפיאדת 2012, דונלדסון הייתה אחת מהדוגמניות הבריטיות שלבשו בגדים מחויטים שיצרו מעצבים בריטים במיוחד לאירוע. הדוגמניות האחרות היו נעמי קמפבל, קייט מוס, דייוויד גנדי, קארן אלסון, ג'ורדן דאן, ג'ורג'יה מיי ג'אגר וסטלה טננט. היא לבשה שמלה זהובה שעוצבה על ידי ויויאן וסטווד.
חיים אישיים
היא חברה קרובה של הדוגמניות ג'מה וורד ואירינה לזריאנו, כשעם האחרונה מביניהן הצטלמה לקמפיין של מולברי.
לאחר חמש שנים שהתגוררה בניו יורק, דונלדסון חזרה ללונדון בסוף שנת 2010.
מיק פליטווד מפליטווד מק הוא דודה של דונלדסון.
אדריאן קנופ
אדריאן קנופ (בגרמנית: Adrian Knup, נולד ב-2 ביולי 1968 בליאשטל שבשווייץ) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת החלוץ. לקנופ 49 הופעות ו-26 שערים במדי נבחרת שווייץ, עמה השתתף במונדיאל 1994.
קריירת מועדונים
קנופ החל את קריירת הבוגרים שלו בפ.צ. בזל, ובעונת הבכורה שלו במועדון, 1986/87, סיימה הקבוצה במקום ה-12 בליגת העל השווייצרית. בעונת 1987/88 נשרו קנופ ובזל לליגת המשנה, לאחר שלא צלחו את מבחני ההישרדות בבונדסליגה. במהלך שתי עונותיו בבזל, הבקיע קנופ 11 שערי ליגה ב-40 הופעות, ובקיץ 1988 עזב את בזל וחתם בפ.צ. אראו. קנופ שיחק עונה אחת באראו, 1988/89, ונשאר עמה בליגה לאחר מאבקי תחתית ופלייאוף הישרדות. בעונה זו, הבקיע קנופ 13 שערי ליגה. בקיץ 1989 חתם קנופ בשורות האלופה הטרייה פ.צ. לוצרן, גם היא מליגת העל השווייצרית. בעונת הבכורה שלו בלוצרן, 1989/90, סיים קנופ עם הקבוצה במקום הרביעי. בגביע אירופה לאלופות הודחו קנופ ולוצרן בשלב הראשון על ידי פ.ס.וו. איינדהובן. בעונת 1990/91 סיימו קנופ ולוצרן במקום השמיני, אך קנופ נבחר בעונה זו ככדורגלן העונה בשווייץ. בעונת 1991/92 סיימו קנופ ולוצרן במקום התשיעי בליגה. סך הכל קנופ שיחק בלוצרן שלוש עונות, במהלכן הבקיע 20 שערי ליגה ב-74 הופעות. בקיץ 1992 עזב קנופ את לוצרן וחתם בשטוטגרט, אלופת הבונדסליגה הטרייה.
בעונת הבכורה שלו בשטוטגרט, 1992/93, קנופ סיים עם הקבוצה במקום השביעי בבונדסליגה, וקבוצתו הודחה על ידי לידס יונייטד בגביע אירופה לאלופות. בעונת 1993/94 קנופ ושטוטגרט סיימו שוב במקום השביעי. בקיץ 1994, לאחר שתי עונות בשטוטגרט, בהן הבקיע עשרה שערים בכל עונה, ולאחר הצלחתו במונדיאל 1994, עזב קנופ את שטוטגרט וחתם בקרלסרוהה, אף היא מהבונדסליגה, שם שיתף פעולה עם מיכאל טרנאט, תומאס הסלר וטורסטן פינק, ובהמשך גם שון דאנדי. קנופ וקרלסרוהה סיימו את עונת 1994/95 במקום השמיני. בעונת 1995/96 סיימו קרלסרוהה וקנופ את העונה במקום השביעי, והגיעו לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידו 1-0 לקייזרסלאוטרן. קנופ שיחק 90 דקות בגמר זה. בתום עונה זו, עזב קנופ את קרלסרוהה, לאחר שהבקיע בשורותיה 11 שערי ליגה ב-39 הופעות, וחתם בגלאטסראיי מליגת העל הטורקית. קנופ ערך רק חמש הופעות בגלאטסראיי בהן הבקיע שני שערים, ולאחר תקופה קצרה בקבוצה חתם במועדון בו החל את קריירת הבוגרים שלו, פ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית. בעונת 1996/97 סיים קנופ עם בזל במקום השמיני בליגה, ובעונת 1997/98 סיים עמה במקום ה-11. בתום קדנציה זו בפ.צ. בזל, בה הבקיע שמונה שערי ליגה ב-29 הופעות, פרש קנופ ממשחק פעיל בשנת 1998.
קריירה בינלאומית
בשנת 1989 ערך קנופ את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שווייץ. באותה שנה הבקיע את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים, בתיקו 2-2 מול נבחרת בלגיה, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990. שווייץ וקנופ לא העפילו לבסוף למונדיאל 1990 עצמו, וגם לא ליורו 1992, על אף שקנופ הבקיע שישה שערים בטורניר מוקדמות יורו 1992.
במוקדמות מונדיאל 1994 הבקיע קנופ חמישה שערים, וסייע לנבחרתו להעפיל למונדיאל 1994, ולהשתתף במונדיאל לאחר 28 שנות היעדרות. קנופ היה באותה תקופה חלק מחולייה התקפית חזקה בנבחרת השווייצרית, שכללה גם את סטפן שפויזאט, אלן סוטר וצ'יריאקו ספורצה, ובהמשך גם קובילאי טורקילמאז. במונדיאל 1994 עצמו, הבקיע קנופ צמד בניצחון 4-1 על נבחרת רומניה. שווייץ וקנופ הודחו בשמינית גמר המונדיאל, לאחר הפסד 3-0 לספרד. קנופ השתתף עם שווייץ גם במוקדמות יורו 1996, בהן הבקיע שער אחד, וסייע לשווייץ להעפיל ליורו 1996 עצמו. עם זאת, קנופ לא נכלל בסגל השווייצרי לטורניר זה. קנופ סיים את הקריירה בנבחרת שווייץ עם 49 הופעות, בהן הבקיע 26 שערים.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, קנופ עבד כפרשן ספורט במשחקי הליגה השווייצרית. בשנת 2007 עבד קנופ למשך תקופה קצרה בסגל האימון של שווייץ כמאמן, תחת המאמן הראשי קובי קון. קנופ עזב את תפקידו ביחד עם קון לאחר יורו 2008.
בשנת 2009 מונה קנופ כנשיא מחלקת הנוער של פ.צ. בזל, ובשנת 2012 מונה כסגן נשיא המועדון, ומילא את שני התפקידים במקביל. בשנת 2017 עזב קנופ את שני התפקידים.
סורסארי
סורסארי (בפינית: Suursaari; בשוודית: Högland, הגלנד; ברוסית: Гогланд, גוגלנד) הוא אי במפרץ פינלנד, במזרח הים הבלטי, בערך 180 ק"מ מערבית לסנקט פטרבורג ו-30 ק"מ דרומית לחוף פינלנד, מול העיר קוטקה. שטחו של האי הוא 21 קמ"ר והפסגה הגבוהה מתנשאת לרום של 173 מ'. האי היה בשליטת ממלכת שוודיה עד 1809, אז סופחה פינלנד לאימפריה הרוסית כדוכסות הגדולה של פינלנד עד לשנת 1917 בה הכריזה פינלנד על עצמאותה בעקבות מהפכת אוקטובר. במלחמת העולם השנייה החליף האי ידיים ונכבש על ידי צדדים שונים עד שהועבר סופית לברית המועצות בתום מלחמת ההמשך ב-1944 בחתימת הסכם השלום של מוסקבה. מאז שייך האי לרוסיה ומבחינה מנהלית שייך לנפת קינגיספסקי תחת מחוז לנינגרד. האי ידוע בתור אחד המקומות הראשונים בעולם בהם הותקנו תחנות רדיו.
שם האי
שמו של האי בפינית Suursaari מורכב מהמילים suur "גדול" ו-saari "אי" וביחד, "האי הגדול". שם זה נובע מהעובדה הפשוטה שהוא האי הגדול בסביבתו. בשוודית, שמו של האי, Högland מורכב מהמילים hög "גבוה" ו-land "ארץ" וביחד, "הארץ הגבוהה". בשל אותה סיבה פשוטה גם כן, האי היה הגבוה והגדול בסביבתו. מהשם השוודי התפתח הרוסי Гогланд. בתעתיקים ישנים יותר, ה-Г ברוסית מתועתקת כ-"G", אך בשימוש עכשווי, נהגית כ-"H". מאז שנמסר לברית המועצות (כיום רוסיה) ב-1944, הצורה האחרונה משמשת לעיתים קרובות בשפות מערביות. באנגלית מקובלות שתי צורות התעתיק: Gogland, Hogland ובמידה פחותה גם המקור הפיני.
הטבע באי
חלקי האי הגבוהים מרושתים בעצי אורן דלילים מסוג אורן היערות (Pinus sylvestris). במדרונות הנמוכים יותר, הביומה היערנית באי מורכבת ממחטני טייגה. בנוסף ליער המחטניים, נמוך יותר ישנם מספר מיני עצים רחבי-עלים, בעיקר בן חוזרר הציפורים, אלנוס וערבה קפריאה. בנוסף לאלו מצויים גם שדר, דובדבן ציפורים, מילה, לבנה בודדת, וצפצפה רעדנית בחלקו הדרומי. חלק מהצמחים, כגון רוש עקוד, שייכים לאזורי צמחייה אחרים, אך שרדו עם שינויי אקלים. מאז שנות ה-90, מגיעים בוטנאים רוסים מדי פעם לאי כדי לערוך תצפיות וניסוי שדה. כתוצאה מתצפיות אלו זוהו והוגדרו באי 648 מיני צמחים, מהם כ-100 נדירים ואף נדירים מאוד במקרים מסוימים.
בין יונקי הקרקע יש כיום רק מכרסמים קטנים באי, כמו נמנמן האלונים שנעלם מפינלנד ועטלפים. בעבר ייתכן שהתקיימו גם שועלים וארנבות באי, שהגיעו אליו בקלות באמצעות הליכה על שכבת הקרח בחורף מהחופים הסמוכים. עם זאת, בשל הגידול במעברי שוברות הקרח במהלך המאה ה-20, הפכו נדידותיהם לקשות יותר. ברחבי האי קיים שפע של עופות ים וייתכן שאף כמה מינים גדולים של עופות דורסים קיננו בו בזמנים מוקדמים יותר. בעבר ייתכן שהתקיימה אוכלוסיית כלבי ים אפורים ופוסות טבעתיות באיונים הסמוכים. כמו כן, האי משמש תחנת מעבר חשובה בנדידת ציפורים מחופי אסטוניה לחופי פינלנד.
בתחילת שנות ה-90, היו תוכניות ממשלתיות רוסיות לקדם שמורת טבע שתכלול את האיים הפיניים המרוחקים לשעבר, טוטרסארי (ידוע גם כבולשוי טיוטרס, Большой Тютерс), ססקארי (ססקאר, Сескар) ומספר איים קטנים יותר. אולם תוכניות אלו עדיין לא מומשו - ייתכן בשל סיבות אסטרטגיות כלכליות וצבאיות. גם אם תוכניות אלו היו יוצאות לפועל, הן השמיטו את לבנסארי (ידוע גם כמושצ'ני, Мощный), אי עם ערך טבעי גדול.
גאוגרפיה
כיתר שאר איי המפרץ הפיני, סורסארי הוא שריד לרכס הקרלידי, רכס הרים שנוצר לפני שני מיליארד שנה. עקב כך, מבנה סלע התשתית שלו שונה מאלו של חופי פינלנד ואסטוניה. אורכו כ-11 קילומטרים ורוחבו 2.5 קילומטרים בממוצע כשהחלק הצפוני צר יותר. שטחו כ-21 קמ"ר, מתוכם כ-0.14 קמ"ר הם מים. מהחוף הפיני בעיירה קוטקה, נראה סורסארי כמו 4 גבעות והן לפי סדר גובהן: פוהיויסקורקיה (113 מ'), מקינפליס (126 מ'), האוקבואורי (142 מ') ולואונטקורקיה (176 מ'). התשתית הסלעית מורכבת מפורפיר קווארץ לאורך צדו המזרחי ובגבעות, במערב גניס וצפחה וכן כיסי גרניט. בעמקים שבין הגבעות יש מורנות ושדות אבנים.
באי ישנם ארבעה אגמים קטנים ורדודים המתפרסים בשרשרת לאורכו ומעיין בחלקו הדרומי.
מספר ציוני דרך קיימים באי: מאז 1826, קיימות באי שתי נקודות בקשת הגיאודזית של שטרובה המוצבות הגבעה מקינפליס. במהלך שנות מלחמת העולם השנייה בנו כוחות סובייטים ופינים ביצורים נרחבים, שעדיין נמצאים בכל רחבי האי, יחד עם ציוד צבאי מושלך.
פרהיסטוריה
גבעות האי ככל הנראה היו מספיק גבוהות, כדי שיתנשאו מעל הקרח שכיסה את הים הבלטי בסוף עידן הקרח האחרון - אגם הקרח הבלטי, ויהוו סוג כלשהו של אדמה. הגבעה הגבוהה ביותר נישאה לגובה של כ-86 מטרים מעל גובה פני הים. עם זאת, לא נותר כמעט כל זכר להתיישבות אנושית בתקופה המוקדמת. בין הממצאים היחידים שהתגלו הם שני תלי-קברים ומספר תחריטי סלע (המקביל הנורדי לציורי מערות, שיוודע לאחר מכן כאבני הרונות המאוחרים בהרבה). ישנה סברה כי בשל היותו אי מרכזי במחצית הדרך בין פינלנד ואסטוניה של היום, הוא שימש כבית לדייגים-נוודים. אף על-פי ששרידים ארכיולוגיים לכך מעולם לא נמצאו, אף לא בנקודות שונות לאורך החופים עצמם, זאת למעט מספר קטן של תלי-אבנים שיכלו בסבירות נמוכה לשמש כבית לאותם אנשים קדמונים. ישנם סיידים (אבנים בצורות יוצאות דופן בעלות חשיבות תרבותית לסאמים, ) מתקופת האבן (בין 9,000 ל-7,000 שנה לפני זמננו).
התקופה השוודית
שמו של האי מוזכר לראשונה בשנת 1435. האי נתבע לראשונה על ידי הכתר השוודי, והפך לחלק מהממלכה עד שנת 1721. בתחילה, היה האי לטריטוריה חיצונית תחת שליטתה של אחוזת ויפורי, שהייתה שייכת לסוקן (סוקן היה המקבילה הנורדית לדיוקסיה) של וקלאקס (Veckelax או והקלאהטי, Vehkalahti בפינית). המקורות הכתובים המוקדמים ביותר על יישוב קבע באי הם מהמאה ה-15, כאשר מצוין כי דייגי האי שילמו את מסיהם לאחוזת ויפורי. בנוסף, שרדו מספר רשימות תוצרת לשטח מהמאה ה-17, המראות כי כמה מאות אנשים חיו דרך קבע וכי כולם היו דוברי פינית. לטענת הבלשן הפיני, מאטי פונטילה, הניב שדובר באי במאה ה-19 העיד על כך שהאוכלוסייה המקורית הגיעה מאזור והקלאהטי והסביבה.
תיאור נוסף מגיע מאדם אולאריוס, מתמטיקאי, ספרן וגאוגרף גרמני שהיה על ספינה במשלחת דיפלומטית משלזוויג-הולשטיין לנסיכות מוסקבה שנטרפה על יד חופי האי בעקבות סערה ב-5 בנובמבר 1635. אולאריוס מתאר את האי:
תקופת פינלנד הישנה
ב-22 ביולי 1713, במהלך המלחמה הצפונית הגדולה התרחש קרב ימי בין פלגה של 3 אונייות קו שוודיות בהובלתו של הקפטן קארל ראאב (Carl Raab) ל-11 אוניות קו (עם זאת מצוין שהיו גדולות בהרבה מהספינות השוודיות) ושתי בריגות רוסיות הובלתו של הקפטן קורנליוס קרויס  על יד האי. לאחר מספר שעות של חילופי אש הושג ניצחון מספרי שוודי כשהפלגה השוודית הצליחה להטביע אוניית קו רוסית אולם השוודים אולצו לסגת חזרה להלסינקי.
מספר שנים לאחר מכן, סיפחו כוחות רוסיים את האי, והוא עבר רשמית לשליטת רוסיה בהסכם ניסטאד בשנת 1721 במסגרת שטחי "פינלנד הישנה". עם זאת, עוד ב-1718 הוענקו שלושת האיים סורסארי, טוטרסארי ולבנסארי (ידוע גם כמושצ'ני, Мощный) על ידי פיוטר הגדול, צאר האימפריה הרוסית כנחלות לליצן החצר שלו יאן ד'אקוסטה. באותה השנה עבר ד'אקוסטה להתגורר באחוזה שבנה בלבנסארי והיה גבאי מיסים קפדני. לאחר מותו של ד'אקוסטה ב-1740, האיים נשארו תחת שליטת אשתו לעוד מספר שנים.
ב-1743, לאחר ששטח ויפורי הועבר לאימפריה הרוסית סופית ושמה שונה לוויבורג, הועברו השטח והאי שהיה תחת שלטונה המנהלי לתחום כנסיית ויפורי אשר הפכה לאחר מכן לסוקן יוהנס.
במהלך מלחמת רוסיה-שוודיה של 1788–1790, התרחש קרב ימי גדול באזור שבין האי ליבשת הפינית, שנקרא קרב הוגלנד. ב-17 ביולי 1788, פלגה של 15 ספינות שוודיות הייתה בדרכה לתקוף את סנקט פטרסבורג, אך נתקלה בפלגה של 17 ספינות הצי הרוסי על יד האי. לאחר חילופי אש במשך יום שלם, לא הוטבעה אף ספינה אחת, אך כל צד הצליח ללכוד את אחת הספינות של השני. גם שוודיה וגם רוסיה הכריזו על עצמן כמנצחות בקרב. עם זאת, הניסיון השוודי לתקוף את סנקט פטרבורג סוכל. אף על פי שהספינות לא טבעו, עדיין נגרמו נזקים ותושבי האי ניצלו אותם ודלו מהים הריסות מגופי הספינות כדי להשלים את פרנסתם הדלה.
עיריית סורסארי בפינלנד (1838–1944)
לאחר שפינלד כולה סופחה לרוסיה בשנת 1809, נכללו כל שטחי פינלנד הישנה ובכללם פרובינציית ויפורי וסורסארי בדוכסות הגדולה של פינלנד. ב-1817 הועבר לסוקן קימי. לאחר שהכנסייה בקימי נשרפה בשנת 1837, תושבי סורסארי וטוטרסארי פרשו מהסוקן, שכן, בשניים נוהלו כנסיות עצמאיות עוד לפני כן. ב-1838 הקימה כנסיית טוטרסארי סוקן משל עצמה בה נכלל סורסארי. אוכלוסיית האי מנתה באותו הזמן כ-700 תושבים. ב-1899 התפצלו שני האיים וכל כנסייה חזרה לתחום האי שלה.
בשנת 1826 הציב פרידריך פון שטרובה באי נקודה גיאודזית, כחלק מפרויקט השלמת מדידת קשת המרידיאן בקטע הבלטי שלו. בשנים 1833 ו-1843 שוב בוצעו עבודות גאודטיות באי, תוך המשך המדידה צפונה. כיום קיימות שתי נקודות גאודזיות.
ב-21 ביולי 1855, במהלך מלחמת אולנד (במסגרת הזירה הבלטית במלחמת קרים) תקפו 4 ספינות הצי המלכותי הבריטי, האה"מ ארוגאנט, אה"מ קוזאק , אה"מ מג'יסין ואה"מ רובי ארטילריה רוסית ששכנה באי. לאחר מכן, המשיכו חלק מהספינות אל עבר תקיפת מצודת סואומנלינה. אולם חפירות ארכאולוגיות שנערכו ב-2001 לא מצאו ראיות לקיומם של ביצורי ארטילריה ישנים יותר מתקופת מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1856, התרסקה על חופי האי ספינת המטען הצבאית הרוסית "אמריקה" (Америка). כ-38 איש מאנשי צוות הספינה, 4 קצינים ו-34 מלחים נהרגו. ה-38 בעלי דת הנצרות האורתודוקסית נקברו בבית הקברות הלותרני באי.