cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ריצ'רד ניקסון
הספרייה
הספרייה המקורית נחנכה ב-19 ביולי 1990. ניקסון ורעייתו, פט ניקסון נכחו בחניכה. כמו כן גם הנשיא המכהן דאז ג'ורג' הרברט ווקר בוש ורעייתו ברברה בוש, והנשיאים לשעבר ג'רלד פורד ורונלד רייגן ורעיותיהם בטי פורד וננסי רייגן נכחו בחניכה. הקהל בעת החניכה כלל 50,000 אנשים ומוזמנים שחגגו את פתיחת המקום.
המוזיאון
המוזיאון מציג את חייו ואת הקריירה הציבורית של ניקסון כסגן נשיא ארצות הברית בתקופתו של דווייט אייזנהאואר, כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית ובסנאט של ארצות הברית וכנשיא ארצות הברית. המוזיאון בנוי בהשראת בית ילדותו של ניקסון, שאותו בנה אביו של ניקסון, פרנק. המתחם במוזיאון כולל השכרת חדר לאירועים וכנסים שונים למפלגה הרפובליקנית ולשאר תושבי ארצות הברית.
במוזיאון ניתן לראות צילומים, מתנות ומזכרות מקוריות של ניקסון. גם המכונית הנשיאותית בעת תקופתו של ניקסון נמצאת במוזיאון, וכן גם בגדים שלבש ניקסון כנשיא ארצות הברית. גם המסוק הנשיאותי הרשמי "מלך הים" בעת תקופתו של ניקסון נמצא במקום.
ב-2016 עבר המוזיאון שיפוץ בסכום של 15 מיליון דולר.
עכנון כוכבני
עכנון כוכבני (שם מדעי: Echidna nebulosa) הוא מין של צלופח ממשפחת המורניים החי באזור האינדו-פסיפי ממזרח אפריקה והים האדום עד ליפן במים רדודים עד עומק 20 מטרים. אורכו הממוצע של עכנון כוכבני הוא כ-60 סנטימטרים כאשר אורכו המקסימלי יכול להגיע ל-75 סנטימטרים. הוא בעל גוף צבעוני בניגוד לקרוביו. הוא ניזון בעיקר מסרטני קטנים. בעונת הרבייה הוא משנה את מינו מנקבה לזכר.הצעירים מצווים במים כפלנקטון צף.
הדג נפוץ כדג נוי אותו מגדלים באקווריום של מים מלוחים.
מלכודת נשר
מלכודת נשר (באנגלית: Eagle Trap) הוא ספר מאת הסופר והעיתונאי הבריטי ג'פרי ארצ'ר.
עלילה
עלילת הספר נפתחת בעת פעולת חילוץ כושלת של יחידת ה-SBS הבריטית בביירות בשנת 1992. כוח מן היחידה, אותו הוביל קפטן פיטר ברודריק מחיל הנחתים המלכותי, נכשל כאשר ניסה לחלץ את ריצ'רד ביקנל משבי ארגון פשע לבנוני במהלך תקיפה אווירית שנעשתה כהסחה לפעולה נהרגים ביקנל ואחיו של עבדול חביב, ראש הארגון. מונע משאיפה לנקמה פועל זה האחרון כדי להשיג נשק גרעיני במטרה לפוצץ את נושאת המטוסים הבריטית "נשר" משום שממנה המריאו המטוסים שתקפו בביירות. על סרן ברודריק המוצב בנושאת המטוסים, כמפקדה החדש של יחידת חיל הנחתים המלכותי בכוח המשימה כנגד סחר בסמים, מוטל לעוצרו.
יוואנדה אדקויה
יוואנדה אדקויה (באנגלית: Yewande Adekoya; נולדה ב-20 בינואר 1984) היא שחקנית, במאית ומפיקה ניגרית.
ביוגרפיה והשכלה
יוואנדה אדקויה נולדה ב-20 בינואר 1984 בלאגוס, אבל היא מגיעה מאוסון-איג'בו שבמדינת אוגון שבמערב ניגריה. היא למדה בגן "star nursery" (בתרגום חופשי לעברית: כוכב בהיר) ובבית ספר יסודי, לפני שהיא המשיכה את לימודיה התיכוניים ב-"Bright Star Comprehensive College" (בתרגום חופשי לעברית: כוכב בהיר במכללה המקיפה). היא קיבלה את התואר הראשון בתקשורת המונים מאוניברסיטת בבקוק. יוואנדה אדקויה נשואה באושר לאביודון אישולה תומאס עם ילדים.
קריירה
יוואנדה אדקויה החלה לפעול בשנת 2002 עם קבוצת "Music And Theatre" (בתרגום חופשי לעברית: מוזיקה ומשחק). את התסריט וההפקה הראשונה שלה היא עשתה בסרט "Life Secret" (בתרגום חופשי לעברית: סודות החיים). היא הפיקה, ביימה והשתתפה במספר סרטים ניגריים, בניהם הסרט "Omo Elemosho" (בתרגום חופשי לעברית: אומו אלמושו) בו היא השתתפה בשנת 2012 עם השחקנים בימבו אושין, מויוה אדמולה ויומי פאש לאנסו. הסרט קיבל 5 פרסים בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע העשירי שהתרחש בשנת 2014. יוואנדה אדקויה קיבלה בזכות הסרט את הפרס "השחקנית החדשה הטובה ביותר" בקטגוריה יורובה בטקס פרסי הבידור City People שהתרחש בשנת 2014. באותה שנה, היא קיבלה את הפרס "השחקנית הטובה ביותר" על השתתפותה בסרט "Kudi Klepto" (בתרגום חופשי לעברית: קודי קלפטו) בטקס פרסי מיטב נוליווד. בחודש דצמבר בשנת 2014, יוואנדה אדקויה זכתה בפרס "המבצע המבטיח ביותר" בפרסי קולנוע של יורובה. בשנת 2016, סרטה "Kurukuru" (בתרגום חופשי לעברית: קורוקורו) זיכה אותה בפרס השחקנית הטובה ביותר בטקס "ACIA". בשנת 2017, סרטה "Iyawo Adedigba" (בתרגום חופשי לעברית: הכלה) זיכה אותה בפרס "הסרט הטוב ביותר של השנה" בטקס פרסי הבידור City People.
אליהו רפאל מרציאנו
אליהו רפאל מרציאנו (נולד 1944) הוא רב, חוקר והיסטוריון, מתמחה בחקר יהדות צפון אפריקה וחיבר עשרות ספרים וחיבורים בנושא.
קורות חייו
נולד בשנת 1942 בדבדו שבמרוקו, לאביו הרב מאיר מרדכי מרציאנו ואמו אסתר , סבו הוא הרב שמואל מרציאנו, שהיה ראש ישיבה בדבדו.
בשנת 1956 נשלח על ידי הוריו לישיבה גבוהה בצרפת, ולאחר מכן עבר ללמוד בישיבה באנגליה. בתקופה זו שהה רבות במוזיאונים ובספריות ולמד על יהדות מרוקו.
בשנת 1968 עלה לארץ, למד בכולל והוסמך לרבנות. שימש כרב צבאי ועבד בהוראה ובחינוך.
מאז שנת 1990 מקדיש את רוב זמנו לחקר ותיעוד תולדות יהדות צפון אפריקה ובייחוד עיר מולדתו – דבדו, והוציא במסגרת זו עשרות ספרים, חוברות ומחברות, רובם עוסקים במורשת יהדות ארצות צפון אפריקה
בשנת 1996 יצא לדבדו בשליחות מטעם משרד החוץ, לצורך השגחה על פעולות הצלה בבית העלמין היהודי, ושיפוץ בתי כנסת בדבדו שעמדו בפני קריסה. בתקופה זו ערך סקר מקיף של בית העלמין בדבדו ותיעד את כל מצבותיו.
גר בשכונת הר חומה בירושלים, אלמן ואב לשישה. בתו מיכל ביאזי נהרגה ב. משמש כרב בית הכנסת "זהר מיכל", ע"ש בתו.
כיכר עיריית יפו
כיכר עיריית יפו או בשמה כיום: כיכר דימיטר פשב, על שם חסיד אומות העולם הבולגרי, היא כיכר מרכזית ביפו. הכיכר נמצאת במפגש הרחובות: שדרות ירושלים, דרך בן צבי, רחוב התקומה, רחוב עולי ציון, רחוב 3335. בחזית הכיכר נמצא בניין משכנות רות דניאל, וסביבו נמצאים "מרכז תרבות על שם מנדל", "מגדל דחף (בניין "מגדלות יפו" לשעבר)" ו-"בית הכנסת המרכזי של יפו".
היסטוריה
בראשית תקופת המנדט הבריטי הוחלט על תכנון מחודש של שדרות ירושלים ועל הקמתן של כיכרות בכל הצמתים של השדרה כדי לשוות לה מראה אירופאי במטרה למחוק את הזהות המזרחית של העיר ולהשליט בה את המראה המערבי.
בשנת 1934 הוכרזה תל אביב כעיר עצמאית לצד העיר יפו והוחלט על הקמתו של בניין עירייה מודרני בסגנון באוהאוס מערבי שיחליף את בית הסראייה (יפו) ולצידו כיכר עם מזרקה בסגנון מערבי. המגרש שנבחר היה על הצומת של שדרות ירושלים (שאז נקראה: שדרות המלך ג'ורג') - דרך בן צבי (שאז נקראה: דרך ירושלים) על הכביש הראשי שהוביל אז אל ירושלים. הכיכר כונתה על ידי התושבים המקומיים כיכר העירייה או כיכר המינהלה.
לאחר הקמת המדינה
לאחר הקמת המדינה יפו ותל אביב חוברו להן תחת רשות מוניציפלית אחת - עיריית תל אביב-יפו שהכינה תוכנית מתאר מקומית חדשה עבור שדרות ירושלים במסגרתה נהרסו הכיכרות במרכז השדרה. עד לשנות ה-60 עמדה המזרקה על אי-תנועה במרכז השדרה ולאחר מכן הוזזה לצדה המזרחי במטרה להרחיב את הכביש ומסביבה הוצבו חמישה עמודי תאורה. עד לשנת 1970 עמד בחזית הכיכר לונה פארק - יפו שעבר לאחר מכן אל מתחם גני התערוכה ובמקומו הוקמו גן ומקלט ציבורי.
במהלך שנות ה-90 הוקם בחזית הכיכר הפונה אל השדרה בניין משכנות רות דניאל ונהרס הגן הציבורי לטובת רחבה שבסופה נשארה עומדת המזרקה ההיסטורית. בשנת 2008 במהלך שיפוץ השדרה נהרסה המזרקה והוקמה מחדש ללא עמודי התאורה, וכן שופצה הרחבה. משום שבעבר הייתה בעיר קהילה גדולה של עולי בולגריה הוחלט לקרוא לכיכר, הסמוכה ל'גן יהודי בולגריה', על שם דימיטר פשב שהציל יהודים בבולגריה.
אירינה דוידובה
אירינה אנדרייבנה דוידובה (ברוסית: Ирина Андреевна Давыдова; נולדה ב-27 במאי 1988) היא אתלטית רוסייה. היא אלופת אירופה (הלסינקי 2012) בריצת 400 מטר משוכות ובעלת תוצאת השנה בעולם (2012).
ביוגרפיה
דוידובה נולדה במוסקבה. היא מתאמנת בהדרכתם של צ'ימריסוב וסיצ'ב.
באוניברסיאדה שנערכה בשנג'ן, סין בשנת 2011 זכתה דוידובה במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 55.50 שניות, אחרי אנה ירושצ'וק מאוקראינה (55.15 שניות).
אלופת אירופה
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביוני 2012 זכתה דוידובה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי ותוצאת השנה בעולם של 53.77 שניות, לפני דניסה רוסולובה מצ'כיה שקבעה שיא אישי חדש של 54.24 שניות ואנה ירושצ'וק שקבעה אף היא שיא אישי חדש של 54.35 שניות.
Liverpool Sound Collage
Liverpool Sound Collage הוא אלבום אמביינט מאת פול מקרטני, אשר יצא לאור בשנת 2000. הקרדיט ניתן גם לביטלס, Super Furry Animals ומרטין גלובר. מקרטני בעבר הוציא לאור שני פרויקטים עם גלובר תחת השם, The Firemen. מקרטני היה מעורב במידה רבה ביצירת האלבום והפקתו, ועל כן נחשב האלבום כחלק מהדיסקוגרפיה שלו.
מקרטני התבקש על ידי האמן פטר בלייק ליצור משהו מוזיקלי ברוח העיר ליברפול, על מנת להשלים את תערוכת האמנות שלו. מקרטני שילב באלבום קטעים של הביטלס (מכאן ה"מעורבותם" באלבום), וכן קטעים מאלבומו Paul McCartney Liverpool's Otario מ-1991.
האלבום היה מועמד לפרס גראמי לאלבום המוזיקה האלטרנטיבית הטוב ביותר בשנת 2001.
הממלכה האנגלו-קורסיקאית
ממלכה האנגלו-קורסיקאית הייתה מדינה קליינטית של ממלכת בריטניה הגדולה, שהתקיימה באי קורסיקה בין השנים 1794–1796 במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית.
רקע והיסטוריה של הממלכה
בתקופת המהפכה הצרפתית הייתה קורסיקה חלק מצרפת במשך שני עשורים בלבד. מנהיג קורסיקה פסקוואל פאולי, שהוגלה מהממלכה הצרפתית, הפך לדמות נערצת של לוחם למען החירות והדמוקרטיה, וב-1789 הוזמן לפריז על ידי האספה המכוננת הלאומית, שם התקבל כגיבור. לאחר מכן נשלח חזרה לקורסיקה בדרגת סגן אלוף.
אולם בסופו של דבר פאולי עזב את התנועה המהפכנית בשל התנגדותו להוצאתו להורג של המלך לואי ה-16 והצטרף למפלגה השמרנית המלוכנית. כאשר פאולי הואשם בבגידה על ידי צרפת, הוא כינס מועצה בקורסיקה ב-1793, מינה עצמו לנשיא, והכריז על פרישתה של קורסיקה מהרפובליקה הצרפתית. הוא ביקש את הגנת הממשלה הבריטית, שלחמה אז בצרפת. הבריטים ראו זאת כהזדמנות לבסס נוכחות צבאית בים התיכון.
ב-1794 שלחה בריטניה צי ספינות לקורסיקה, ובמשך זמן קצר, קורסיקה התווספה לרשימת המדינות שנמצאו תחת הגנתו של המלך ג'ורג' השלישי. חוקתה של האוטנומיה החדשה הייתה דמוקרטית, כאשר בראש המדינה עמדו נציג המלוכה הבריטית, פרלמנט עם נבחרי ציבור ומועצה ששימשה הרשות המבצעת.
היחסים בין ממשלתו של פואלי לבריטניה הייתה מורכבת וכללה מחלוקות רבות, במיוחד בנושא האוטונומיה ש לקורסיקה: נציג המלוכה היה נאמן לבריטניה, בעוד שפאולי רצה להגן על האוטונומיה של קורסיקה. מחלוקת נוספת הייתה בנוגע לעיר הבירה של המדינה: פאולי בחר בבסטיה, בעוד שנציג המלוכה בחר בקורטי כעיר הבירה. כאשר הספרדים חברו לצרפת בלחימתה בבריטניה, הבריטים החליטו לסגת מקורסיקה. בית המלוכה הבריטי הציע לפאולי להתפטר מתפקידו ולהגלות את עצמו לבריטניה, שם יזכה לגמלת זקנה. פאולי הסכים בלית ברירה.
ב-19 באוקטובר 1796, הצרפתים כבשו מחדש את בסטיה וקורסיקה הפכה למחוז צרפתי.
קיסר פריז (סרט)
קיסר פריז (בצרפתית: L'Empereur de Paris) הוא סרט מותחן היסטורי צרפתי משנת 2018 בכיכובו של ונסן קאסל כאז'ן פרנסואה וידוק. בוים על ידי ז'אן-פרנסואה רישה.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים באראס ב-3 בנובמבר 2018 ובו קאסל זכה לתשבחות על משחקו. הסרט יצא לאקרנים בהפצה מסחרית בצרפת ב-19 בדצמבר 2018 והיה מועמד לפרס סזאר 2019 בקטגוריית התלבושות ועיצוב ההפקה.
תקציר עלילת הסרט
בשל התוצאות היוצאות מן הכלל שלו, הוא מושך את זעמם לא רק של שוטרים מהשורה, אלא גם של אנשי העולם התחתון של פריז.
צילומים
הצילומים התחילו ב-25 בספטמבר 2017. לצורך הסרט, קאסל העלה 15 קילו למשקלו במהלך קיץ 2017. והושלמו בנובמבר אותה שנה. הצילומים נערכו בוו-לה-ויקונט, טירת פונטנבלו שהייתה אתר צילומים עיקרי ובמקומות נוספים כקתדרלת סן מקלו ואחרים.
הסרט מכיל כ-450 צילומים הכוללים אפקטים חזותיים ואפקטים מיוחדים דיגיטליים ששימשו במיוחד להוסיף את הקומות העליונות של הבניינים ורחובות הסטים שנבנו בבסיס האווירי 217 בו צולמו כמה סצנות. הסרט מציג שחזורים של פריז מתחילת המאה ה-19, ומסתיים בארמון טווילרי, שער הניצחון וגדות הסיין 12.
לוחם בנשמה
לוחם בנשמה (באנגלית: True Fighter) הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2019, בבימויו של יואב רונן. הסרט הוא פרויקט שיתופי חברתי, אשר מבוסס על התנדבותם של אנשי צוות ושחקנים מקצועיים מהתעשייה.
עלילה
הסרט מגולל את סיפור חייו של דניאל, נער מתבגר בן 17 שחלומו הגדול הוא להיות לוחם ביחידת הקומנדו הימית: שייטת 13. לאחר בדיקות רפואיות, דניאל מגלה על מחלת עיניים נדירה שעתידה להתפרץ בעיניו. בעקבות הגילוי, דניאל יוצא למסע התמודדות מעורר השראה עם חלומו השבור.
הפרויקט
בגיל 14 החליטו שלושה נערים (יואב רונן, רועי אלה וינאי איוניר), לביים ולצלם סרט עלילתי באורך מלא כדי להעביר את חופשת הקיץ באופן שונה ומאתגר. כל הסיפור התחיל מהצהרה: "אני הולך לעשות פיצ'ר" (יואב רונן - יוזם הפרויקט).
עם סיום כתיבת התסריט, נפתח פרויקט למימון המונים דרך האתר - הדסטארט. כאשר נעצר הפרויקט על סכום כולל של 15,000 ש"ח יוצרי הסרט עברו בין בתי השכונה בה הם מתגוררים: מבשרת ציון וכך השלימו את גיוס ההמונים. למען הפרויקט השיתופי גויסו שחקנים ואנשי צוות רבים בהתנדבות מלאה.
עם תום הצילומים, אולפני די.בי בראשותו של גיל תורן החלו לעבד את פסקול הסרט, דן סחר יצר את האפקטים הוויזואלים בסרט ורון בן מאיר החל בתיקוני הצבע.
הפצה
כיום, הסרט מוכן ומופץ באופן עצמאי על ידי חברת ההפקה R.G Studios Entertainment, הסרט מוקרן לקהל הרחב בשלל הקרנות ברחבי הארץ, רכישת הכרטיסים מתבצעת דרך האתר הרשמי של לוחם בנשמה.
אביצ'י ארנה
אביצ'י ארנה (Avicii Arena), במקור גלובן (בשוודית: Globen), הוא היכל הספורט הלאומי של שוודיה, הממוקם בסטוקהולם, בירת שוודיה, שנפתח בשנת 1989. ההיכל מכיל כ-16,000 מושבים. משנת 2009 עד 2021 נקרא ההיכל "אריקסון גלוב" עקב חסות מסחרית של חברת אריקסון. משנת 2021 נקרא ההיכל על שם אביצ'י.
האולם מייצג את השמש במודל מערכת השמש בשוודיה, מודל מערכת השמש הגדול בעולם.
באולם התקיימו תחרויות רבות, בהן אליפות העולם בהוקי קרח (1989, 1995, 2012 ו-2013; צפוי לארח את האליפות גם ב-2025), אליפות אירופה באתלטיקה באולם (1996), תחרויות הזמר של האירוויזיון (2000 ו-2016), אליפות אירופה בכדוריד (2002), אליפות אירופה בכדורסל (2003), אליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח (2021).
בהיכל נשא נלסון מנדלה נאום בשנת 1990 ושם הופיעו אמנים כמו U2, ברוס ספרינגסטין, ליידי גאגא וביונסה. להקת הרוק הכבד מטאליקה קבעה את שיא הנוכחות באולם ב-7 במאי 2018 - 17,303 צופים.
החברה הלטבית לאורניתולוגיה
החברה הלטבית לאורניתולוגיה (בלטבית: Latvijas Ornitoloģijas biedrība, ראשי תיבות: LOB) היא ארגון מחקר והגנת טבע ציבורי לטבי שנוסד ב-1985 ומונה כ-600 חברים. החברה הלטבית לאורניתולוגיה מנוהלת על ידי מועצה המורכבת מתשעה חברים שנבחרים באספה הכללית ובראשם נשיא הארגון. כספי החברה מורכבים ממימון שנמשך לביצוע פרויקטים, תרומות ודמי חבר. מאז 1994, החברה הלטבית לאורניתולוגיה מייצגת את BirdLife International, התאחדות בין־לאומית של ארגונים להגנת ציפורים, בלטביה, והיא שותפה מלאה ב-BirdLife משנת 2001. החברה הלטבית לאורניתולוגיה עורכת פרויקטים ואירועים למחקר ושימור ציפורי בר, כמו גם לחינוך החברים והציבור הרחב, ומפרסמת את המגזין התלת-חודשי בעל ביקורת עמיתים "Putni dabā" (מלטבית: ציפורים בטבע) מאז 1987. החברה הלטבית לאורניתולוגיה היא הארגון הלא-ממשלתי הגדול ביותר לשימור הטבע בלטביה שפועלת להגנה על ציפורים ובתי גידול על מנת לשמור על המספרים, המגוון והתפוצה הגאוגרפית של אתרים, מינים ובתי גידול חשובים בלטביה.
נשיאת החברה היא אנטרה סטפנייס, חוקרת במכון לביולוגיה של אוניברסיטת לטביה. לפניה, נשיא החברה היה יאניס פריידנייקס, פרופסור חבר בפקולטה לביולוגיה של אוניברסיטת לטביה. הנשיא הקודם היה אוטרס אופרמניס, מומחה בכיר לטבע ומגוון ביולוגי במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע. יאניס ויקסנה, פרופסור בפקולטה לביולוגיה של אוניברסיטת לטביה, היה הנשיא הראשון והמייסד של החברה הלטבית לאורניתולוגיה. על סמל החברה נמצא הנחליאלי הלבן, הציפור הלאומית של לטביה.
החברה הלטבית לאורניתולוגיה מקדמת את הצפייה בציפורים כתחביב, שהולך ונעשה נפוץ יותר ויותר בלטביה. מדי שנה מתקיימות מספר פעילויות צפרות, כמו ימי ציפורים שנתיים, ספירות שונות וטיולים. אחת מהפעילויות הללו היא תחרות צפרות "קרבות מגדלים", שבה קבוצות מתחרות ברישום כמה שיותר מיני ציפורים ביום של תצפית ממגדל ציפורים שמוגרל מראש. החברה הלטבית לאורניתולוגיה הייתה הארגון שהחל את מסורת סמל השנה בטבע הלטבי, כשבשנת 1996 נבחר המלכישליו החלודי לציפור השנה הראשונה בלטביה. החברה ארגנה ואספה חומר ליצירתם של שני אטלסי עופות מקיפים ועוד מספר אטלסי עופות של אזורים מוגנים בלטביה, ואיסוף חומר לטובת אטלס העופות המקננים של אירופה, מחקר הציפורים הגדול ביותר שנערך נכון ל-2016 בלטביה מבחינת מספר המשתתפים, השטח המכוסה, כמות המידע שהושג ומשך המחקר. בשיתוף עם גופים נוספים לשימור ומחקר בלטביה, החברה פעלה במספר תוכניות מחקר ושימור של מיני עופות, בהם חסידה שחורה, קיווית מצוייצת ודוכיפת. מאז 1987 מיושם תיעוד של נדידת האביב של ציפורים. מחקרים במסגרת התוכנית הממלכתית לניטור המגוון הביולוגי החלו בשנת 2003 והחברה הלטבית לאורניתולוגיה מבצעת ניטור של כמה מיני ציפורים מקננות בסכנת הכחדה.
מוטו
מוטו הוא ביטוי קצר המתמצת רעיון, שאיפה או דרך־חיים, של יחיד או של קבוצה. ארגונים ומוסדות רבים, בהם לדוגמה יחידות צבאיות ומוסדות לימוד מחזיקים במוטו.
המוטו בהרלדיקה
המוטו בהרלדיקה ייכתב בדרך כלל על קלף מתחת לשלט ההרלדי (או מעל הציצה בהרלדיקה הסקוטית) וברוב המקרים ייכתב בלטינית (אם כי שפות אחרות, כצרפתית, נפוצות אף הן). על פי מסורת ההרלדיקה האנגלית והסקוטית, המוטו לא מוענק יחד עם שלט האצולה וניתן לאמצו או לשנותו על פי רצונו של נושא השלט. למרות זאת ישנן מספר דוגמאות חריגות להופעתם של המגילה, המוטו או האותיות בבלאזון של שלטים אחדים.
המוטו בספרים
בספרים, המוטו הוא אִמרה המופיעה בעמוד השער או בראש פרק, אמרה שמביעה עקרון המנחה את מחבר הספר או את העלילה. לדוגמה:
אימפריאליזם לשוני
אימפריאליזם לשוני מתייחס להעברת שפה דומיננטית לאנשים אחרים. מאחר ששפה היא חלק מתרבות, אימפריאליזם לשוני מופיע רבות בהקשר לאימפריאליזם תרבותי.
אנגלית כדוגמה לאימפריאליזם לשוני
מאז שנות ה-90 המוקדמות, חוקרים מתחום הבלשנות השימושית מצאו עניין באימפריאליזם לשוני. בפרט, הספר אימפריאליזם לשוני (Linguistic Imperialism), שנכתב ב-1992 על ידי החוקר רוברט פיליפסון (Robert Phillipson), הוביל לדיון ניכר ביתרונותיו וחסרונותיו של האימפריאליזם הלשוני. פיליפסון מצא הוקעות של האימפריאליזם הלשוני עוד מן התקופה של הביקורת הנאצית על המועצה הבריטית, וניתוח סובייטי של השפה האנגלית כשפה של קפיטליזם גלובלי ושליטה גלובלית.
פיליפסון מגדיר אימפריאליזם לשוני של האנגלית בתור: "השליטה המוכרזת והנשמרת על ידי הממסד והחיקוק המתמשך של אי-שוויון מבני ותרבותי בין אנגלית לשאר השפות". התאוריה של פיליפסון תומכת בתפיסה של ההתפשטות ההיסטורית של השפה האנגלית בתור שפה בינלאומית והדומיננטיות המתמשכת שלה במיוחד באזורים פוסטקולוניאליים כגון הודו, פקיסטן, אוגנדה, זימבבואה וכו', אך גם באזורים נאו-קולוניאליים כגון יבשת אירופה. פיליפסון עושה שימוש בתאוריה האימפריאליסטית של יוהאן גלטונג, התאוריה החברתית של אנטוניו גראמשי ובמושג ההגמוניה התרבותית.
נושא מרכזי בתאוריה של פיליפסון הוא מורכבותו של תהליך ההגמוניה. מורכבותו של תהליך זה, לפי פיליפסון ממשיכה לתמוך ביתרון שיש לשפה האנגלית בעולמנו כיום. כך גם הספר של פיליפסון מנתח את הרטוריקה שהמועצה הבריטית עושה בה שימוש כדי לקדם את השפה האנגלית. פיליפסון דן בעקרונות מפתח של אנגלית בבלשנות שימושית והמתודולוגיה של הוראת השפה האנגלית (ELT), על פי עקרונות אלה: על פי פיליפסון מקדמי האנגלית (ארגונים כגון המועצה הבריטית, קרן המטבע הבינלאומית ואת הבנק העולמי, אך גם בין היתר בתי ספר באנגלית), עושים שימוש בשלושה סוגים של טיעון: טיעונים אחרים בעד השפה האנגלית הם: נושא נוסף בעבודתו של פיליפסון הוא אפליה על רקע של שפה (linguistic discrimination-linguicism) - סוג של דעה קדומה שמובילה לכך ששפות בסכנת הכחדה הופכות לנכחדות או מאבדות את מעמדן האזורי בשל עלייתה וחשיבותה של האנגלית.
דוגמאות לאימפריאליזם לשוני של אנגלית ושפות אחרות
ב-1976 ילדים שחורים מבית ספר בסווטו מחו על כך ששפת ההוראה בבית ספרם היא באפריקאנס, אשר קודמה בכוח על ידי רשויות האפרטהייד בעקבות הסירוב הגדל של האוכלוסייה השחורה לדבר בה. ההסבר למחאה שלהם היה שעל ידי מתן גישה רק למשאבים באפריקאנס ממשלת דרום אפריקה יכולה לשלוט בהם באופן הדוק יותר כאשר הגישה לשפה גלובאלית (אנגלית), סגורה בפניהם. 176 ילדים מתו בשביל הזכות ללמוד בשפה האנגלית. ההתקוממות הייתה נקודת מפנה שנים מאוחר יותר בהדחת האפרטהייד.
תופעה דומה התעוררה בזמנים שונים, במיוחד באזורים קולוניאליים או באזורים בהם תרבות דומיננטית ביקשה לאחד את האזור תחת שליטתה. באימפריה הרומית, לטינית — במקור שפת אזור מוגבל במרכז איטליה - בתחילה נכפתה על שאר איטליה, ומאוחר יותר על חלקים גדולים של אירופה, הדבר הוביל לעקירה של שפות מדוברות באותם האזורים. באפריקה הרומית, לטינית הייתה דומיננטית עד שהיא והשפות הילידיות נעקרו על ידי הערביזציה. באופן דומה, גם אנטוליה הייתה מגוונות מבחינה לשונית, כאשר היא נשלטה על ידי מדינות ילידיות קטנות. תחת האימפריות הפרסית וההלניסטית, השפות של הכובשים הפכו לשפות הדומינטטיות. השפות הילידות של אנטוליה נעלמו.
באזור המזרח הרחוק, אפריקה ודרום אמריקה, שפות אזוריות הוחלפו, או מוחלפות בכפייה או על ידי דחיקתן לשוליים על ידי השפה של התרבות הדומיננטית. למשל טיבטית וניבים אחרים של השפה הסינית נדחקים על ידי סינית מנדרינית, אינא ו-Ryukyuan על ידי היפנית, קצ'ואה על ידי ספרדית, שפות מאליו-פולינזיות על ידי המלאית, שפות פיליפיניות על ידי פיליפינית/טגלוג וכן הלאה. כך גם תהליך הערביזציה מחק שפות ילידיות רבות בצפון אפריקה והגביל את השימוש בקופטית רק למטרות קדושה.
השפה האנגלית במהלך ימי הביניים הייתה אובייקט של האימפריאליזם הלשוני של השפה הצרפתית, במיוחד בעקבות הכיבוש הנורמני. במשך מאות שנים, צרפתית או אנגלו-נורמנית הייתה השפה של המינהל ולכן שפה בעלת סטטוס עליון יותר באנגליה. הלטינית נותרה השפה של הכנסייה ושל הלמידה. מילות השאלה רבות שמקורן בתקופה של השליטה הנורמנית באנגליה, בימינו אינן ניתנות להבחנה על ידי רוב דוברי האנגלית ממילים שמקורן הוא גרמני. אם כי, מילות השאלה מתקופות מאוחרות יותר שמקורן הוא לטיני או צרפתי, הן לרוב בעלות צליל מתורבת יותר לדוברי אנגלית ילידיים.
בעקבות הקמתה של האימפריה הרומית הקדושה באזורים של גרמניה של ימינו ומרכז אירופה, השפה הגרמנית וניביה הפכו לשפה המועדפת של רבים מן האצולה באירופה-המרכזית. עם רמות הצלחה משתנות, גרמנית התפשטה על פני רובה של מרכז ומזרח אירופה כשפה של מסחר וסטטוס. מעמדה של גרמנית ירד עם סיומה של מלחמת העולם השנייה. גם צרפתית ידועה בתור שפה של התפשטות טריטוריאלית. בצרפת שפות כגון אוקסיטנית, ברטון, בסקית, קטלאנית וקורסיקאית במידה רבה נדחקות לשוליים. תהליך זה, המכונה Francization, גורם לעיתים קרובות להתנגדות בקרב העמים הכפופים, ואף מוביל לדרישות לעצמאות קורסיקאית.
אימפריאליזם לשוני של הרוסית על הבלארוסית ניתן להבחין גם בבלארוס. למשל מחלוקות על שמה של המדינה (בלארוס לעומת בלארוסיה) כמו גם במחלקות על האיות על שם הנשיא. שעתוק באנגלית של אלכסנדר לוקשנקו ברוסית יהיה Alexander Lukashenko ואילו בבלארוסית הוא יהיה Alyaksandr Lukashenka.
ביקורת
טענותיו של פיליפסון יצרו דיון סוער בקרב חוקרים רבים. אלן דייוויס, למשל, דמיין את רוח הרפאים של פיליפסון רודפת את המחלקה לבלשנות באדינבורו: "איספו את האשמים הקבועים", דייוויס זועק כדי לחשוף את כל אלו שרק העמידו פנים שהם מלמדים בלשנות יישומית אך למעשה הם זממו יחד עם המועצה הבריטית להשתלט על העולם. עבור דייוויס, שתי תרבויות מאכלסות את האימפריאליזם הלשוני: הראשונה, תרבות של אשמה ("הקמת המושבות לא הייתה צריכה להתקיים"); השנייה, זו של ייאוש רומנטי ("אנחנו לא צריכים לעשות את מה שאנחנו עושים"). ראג'גופאלן הולך צעד רחוק יותר, וגורס כי ספרו של פיליפסון הוביל לתסביך אשמה בקרב מומחים להוראת האנגלית (ELT).
בנוסף טוען דייוויס כי טענותיו של פיליפסון ניתנות להפרכה: "מה אם הנשלט... היה מעוניין לאמץ את השפה האנגלית ולהמשיך להשתמש בה? כדי שתשובתו של פיליפסון תהיה לא ניתנת להפרכה הוא יטען שהם לא מעוניינת, לא יכולים להיות מעוניינים, מאחר שהם כבר שוכנעו כנד האינטרסים של עצמם." לפיכך נטען כי התאוריה של פיליפסון היא מתנשאת, במובן זה שהוא רואה מדינות מתפתחות כחסרות יכולת לקבל החלטות עצמאיות. בהקשר של ניגריה, ג'וזף ביסונג (Bisong) גורס כי אנשים ב "פריפריה" משתמשים באנגלית בצורה עניינית—הם שולחים את הילדים שלהם לבתי ספר בשפה האנגלית דווקא מפני שהם רוצים שיגדלו להיות רב-לשוניים. לגבי פיליפסון, ביסונג טוען כי "לפרש פעולות כגון אלה בתור פעולות שמקורן באנשים שהם קורבנות של "מרכז" האימפריאליזם הלשוני, הוא לכופף ראיות בסוציו-בלשנות כדי להתאים אותן להנחות שגובשו מראש." ביסונג טוען כי אם יש לבטל את האנגלית מכיוון שהיא שפה זרה, אז יהיה צורך לפרק גם את ניגריה, מאחר שניגריה נוצרה כמבנה קולוניאלי.
יתר על כן, ההנחה כי השפה האנגלית עצמה היא אימפריאליסטית הגיעה תחת התקפה. הנרי וידוסון טען כי "יש סתירה מהותית ברעיון שהשפה עצמה מפעילה שליטה הגמונית: כלומר, אם זה היה המקרה, לעולם לא ניתן יהיה לאתגר שליטה שכזאת." בנוסף יש המפקפקים ברעיון כי קידום אנגלית בהכרח מוביל לירידת קרנן של שפות מקומיות. הולבורו מציין כי "לא כל השפות האנגליות במרכז הן שליטות, כמו גם לא כל הדוברים בפריפריות מופלים לרעה באותה מידה." אנגלית אירית למשל, יכולה להיחשב כשפה שאינה דומיננטית אך משתייכת לשפות האנגלית המגוונות ב"מרכז".
לפיכך ניתן לראות שבעוד שאלו שמאמצים את גישתו של פיליפסון רואים בחירות שפתיות שנעשות תחת האימפריאליזם הלשוני בתור כפייה חיצונית, הצד השני רואה בחירות אלו בתור בחירות שנעשות על ידי אינדיבידואלים.
ביקורת נגדית
אלו המאמינים בקיומו של האימפריאליזם הלשוני טוענים כי טיעוני הנגד לעיתים קרובות מקודמים על ידי דוברים ילידיים חד לשוניים של אנגלית, אשר ייתכן ורואים את המצב הנוכחי של השפה האנגלית כעובדה הראויה לחגיגה. לעומת זאת, נטען כי אלו הרואים את התפשטות האנגלית ההולכת וגדלה בעולם כהתפתחות מדאיגה (השמה בשוליים את המעמד של השפות המקומיות, כמו גם פוטנציאלית מביאה לערעורם או שחיקתם של ערכים תרבותיים) יהיו קרוב לוודאי פתוחים יותר לרעיונותיו של פיליפסון. אליסטייר פניקוק, סורש קנאג'רכה, אדריאן הולידיי וג'וליאן אדג' נופלים בקטגוריה זו, ולעיתים קרובות מתוארים כבלשנים מעשיים ביקורתיים. עם זאת, הערותיו של הנרי וידוסון על ניתוח שיח ביקורתי, עשויים גם כן להיות מיושמים לבלשנים מעשיים ביקורתיים:
בתגובה לאימפריאליזם לשוני אנגלי, הדה-אנגליזציה הפך לעניין של גאווה לאומית במקומות מסוימים, בעיקר באזורים שהיו בעבר תחת משטר קולוניאלי, היכן שהשרידים של השליטה הקולוניאלית הן נושא רגיש. בעקבות מאות שנים של שליטה אנגלית באירלנד הוצגו טענות בעד דה-אנגליזציה בפני האגודה האירית הלאומית לספרות ב-25 בנובמבר 1892; "כאשר אנו מדברים על 'הצורך בדה-אנגליזציה של האומה האירית', אנו לא מתכוונים לכך בתור מחאה נגד אימוץ התכונות הטובות של האנגלים, היות שזה יהיה מגוחך, אלא כדי להראות את האיוולות של ההזנחה של מה שהוא אירי, והדחף לאמץ ללא הבחנה את כל מה שהוא אנגלי, פשוט כי זה אנגלי." למרות מעמדה בתור שפה רשמית, השפה האירית צומצמה עד כדי שפת מיעוט באירלנד, זאת בעקבות מאות שנים של שליטה אנגלית, כמו במקרה של צפון אמריקה, היכן ששפותיהן של הילידים הוחלפו על ידי אלו של המתיישבים הקולוניאלים.
שחראש נקוד
שחראש נקוד (שם מדעי: Aeoliscus punctulatus) הוא מין של דג ממשפחת השחראשיים החי במימי האוקיינוס ההודי מדרום אפריקה ומדגסקר עד ים סוף ומפרץ אילת, מזרחה עד איי סיישל והמולדיביים. הוא חי בעיקר סביב חופי שוניות אלמוגים ובאזורים מכוסי סלעים.
מאפיינים
דג זה בעל גוף צר וחד כתער המכוסה מגינים גרמיים שקופים. סנפיר הגב נמצא בחלקו האחורי של הגוף. ראשו מופנה כלפי מטה והוא נע באופן ייחודי לדג, באופן אנכי. אורכו נע בין 5–12 סנטימטרים. הוא ניזון בעיקר מפלנקטון וחסילונים, אותם הוא שואב בעזרת הלסתות הדקות שלו.
הצעירים בעלי התאמה לתנועה מהירה וגמישה בין קוציהם החדים של קיפודי ים, מה שעוזר להם להתגונן מטורפים. הבוגרים חיים בסביבת אצות או עשבי ים שופעים והם נמצאים עד לעומק 40 מטר. בעונת הרבייה הנקבה מטילה מדי יום ביצים אחדות.
עונת 1961/1962 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל
עונת 1961/1962 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל הייתה העונה החמישית של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-18 בנובמבר 1961 ותחרות הסתיימה ב-29 ביולי 1962. בתחרות השתתפו 24 קבוצות. בשונה מעונות קודמות, נערך משחק הגמר בודד במגרש נייטלי. התחרות הסתיימה בניצחון של דימנו טביליסי, בפעם בראשונה בתולדות המועדון.
מהלך התחרות
בשלב המוקדם נקבעו 9 עולות לשלב שמינית הגמר בנוסף ל-5 קבוצות שהעפילו ישירות לשמינית הגמר. מנצחת התחרות בעונה הקודמת צסק"א מוסקבה העפילה ישירות לרבע הגמר.
ישראל בתחרות
הפועל תל אביב ניצחה את פנאתינייקוס בשתי משחקים בשלב המוקדם. בשמינית הגמר היא נפגשה עם דרוספקה הטורקית והודחה מהתחרות.
מסדר קלרה הקדושה
מסדר קלרה הקדושה (בלטינית: Ordo sanctae Clarae) נקרא גם מסדר האחיות הקלריסיות, מסדר הקלריסיות העניות, המסדר הפרנציסקני של קלרה הקדושה או המינוריטיות (הקטנות; Minoresses) הוא מסדר נזירות של הכנסייה הקתולית, הקרוי על שמה של קלרה מאסיזי (היא לא הייתה אחותו, למרות שבאו שניהם מאסיזי) של פרנציסקוס מאסיזי, מייסד המסדר הפרנציסקני) שייסדה אותו בשנת 1212. היה זה מסדר הנשים הראשון שהשתייך לתקנון הפרנציסקני והמסדר הפרנציסקני השני. מאפייניו הבולטים של המסדר הם הקפדה על עוני וצניעות בכל ההיבטים (מלבוש ומזון של האחיות ועד לבנייה ולריהוט של המנזרים), הימנעות מאכילת בשר ושתיקה לאורך רוב שעות היום (כולל ובפרט בשעת הסעודות).
היסטוריה
קלרה נולדה באסיזי ב-6 ביולי 1194, בת למשפחת אצולה מקומית. היא עקבה אחד דוגמתו והצטרפה למנזר בנדיקטיני. ביום ראשון של הדקלים 1212 ייסדה מסדר נזירות, שהתמקם בכנסיית סן דומינגו באסיזי. למסדר הצטרפו תחילה חברותיה, בנות המעמד הגבוה מאסיזי ופירנצה ולאחר מכן אמה ושתי אחיותיה. הן נדרו נדרי צניעות, פרישות וחיי עוני. את כל רכושן תרמו למסדר, שתרם אותו בתורו לעניים. בתחילה התפרנסו חברות המסדר אך ורק מקיבוץ נדבות, ולפיכך נקראו "מסדר הנשים העניות". הן לא נעלו נעליים, נמנעו מלאכול בשר ושמרו על שקט ברוב שעות היום. כקבצניות הן חסו תחת הגנת הבולה האפיפיורית Privilegium paupertatis (פריווילגיית העוני) אשר הגנה על זכויות הקבצנים ואסרה לפגוע בהם.
רעיון הנזירות החמורה בקרב נשים (רובן משכילות ובנות המעמד הגבוה) התפשט ברחבי צפון איטליה והרפובליקה של ונציה, במקביל לרעיון הפרנציסקני בקרב הגברים. אגנס, אחותה של קלרה, הפיצה את הבשורה בהצלחה ניכרת בספרד ומשם הוא עבר לצרפת ולבלגיה. ב-1229 נוסד מסדר קלריסיות בריימס. מרגו מפרובאנס, רעייתו של לואי התשיעי, מלך צרפת הקימה מנזר קלריסי בפריז, אליו פרשה ובו נפטרה. גם ז'אן הראשונה, מלכת נווארה ייסדה מנזר קלריסי. ב-1286 נוסד מסדר קלריסי ראשון בבריטניה, בעיר ניוקאסל, שם הן נודעו בשם "מינורטס". ליד מצודת לונדון קיים רחוב בשם Minories, המאזכר מנזר קלריסי ששכן במקום, בגבול הסיטי של לונדון. מול העיר גאלוויי שבאירלנד נוסד מנזר מינוריטי על גבי אי (Nuns' Island). מנזר קלריסי הוקם גם בשטחי ממלכת ירושלים הצלבנית בעכו. הוא חרב בשנת 1291 עם נפילתה של העיר לידי הממלוכים.
הקרדינל הוגלינו די קונטי, בישוף אוסטיה (לימים האפיפיור גרגוריוס התשיעי) מונה על ידי הוותיקן לפקח על המנזרים החדשים ולגבש תקנון נזורה. בעוד חלק ממנזרי הנשים החדשים אימצו את התקנון, שהתיר את אחזקת ממונן של הנזירות על ידי נאמנות בחסות האפיפיור, קלרה עצמה דחתה אותו. תקנון זה תוקן בשנת 1263 על ידי אורבנוס הרביעי, כך שממונן של המצטרפות ישמש את המנזר כמקור הכנסה וינוהל בדרך שוויונית. התקנון אומץ תחילה על ידי מנזרי פרוג'ה וסיינה ומשמש כתקנון המחייב של הזרם המרכזי של מסדר קלרה הקדושה (O.S.C) או "הקלריסיות האורבניות".
קלרה עצמה סברה שהתקנון של הוגלינו אינו עולה בקנה אחד עם אידיאל העוני המושלם (שרק הוא מזכה את המאמינה בכניסה לגן העדן). בשנת 1253 השיגה מן האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי את הבולה אפיפיורית Solet annuere, שזיכתה את המסדר שהקימה בסן דומינגו במעמד עצמאי ומאושר של נזירות-קבצניות. מעט התאגדויות של נזירות אימצו לעצמן את התקנון המחמיר של קלרה וזרם זה נקרא "הקלריסיות העניות" (P.C).
פונשו אדאולו
פונשו אדאולו (באנגלית: Funsho Adeolu; נולד ב-9 במאי 1968) הוא שחקן קולנוע, במאי קולנוע ומפיק קולנוע ניגרי.
ביוגרפיה
אדאולו נולד באונדו שבמערב ניגריה. הוא השתתף בסרט הדרמה "Countdown at Kusini" (בתרגום חופשי לעברית: ספירה לאחור בקוסיני), בו הוא שיחק את מנהל הכפר. בשנת 2012, אדאולו השתתף בסרט הדרמה "Heroes & Zeros" (בתרגום חופשי לעברית: גיבורים ואפסים) עם השחקנים אקין לואיס, אולו ג'קובס  ובימבו אקינטולה.
חיים אישיים
אדאולו נשוי לוויקטוריה אדאולו משנת 2005 ולהם שני בנים.
זליגמן יששכר מאייר
הרב זליגמן יששכר מאייר (מאיר) (12 באוקטובר 1853, רייכלסהיים - 31 בדצמבר 1925, רגנסבורג) היה מבכירי רבני גרמניה האורתודוקסים בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. במשך 43 שנה היה רבה של קהילת רגנסבורג ורב מחוז רגנסבורג בצפון בוואריה. כמו כן היה עורך ומו"ל של כתבי עת ופולמוסן בולט במאבק עם הוגים אנטישמיים דוגמת היינריך פון טרייצ'קה ומול חוקרי מקרא דוגמת פרידריך דליטש. זליגמן מאייר היה מן הקולות הבולטים של היהדות האורתודוקסית במאבקה מול הרוב הליברלי ביהדות גרמניה. במלחמת העולם הראשונה תמך נחרצות בעניינה של גרמניה.
זליגמן מאייר הוא סבו של הרב יששכר מאיר מייסד "ישיבת הנגב" ודוד-רבא של הרב חנניה צ'ולק מייסד ומנהל עמותת "עזר מציון".
ביוגרפיה
זליגמן נולד בקהילה הכפרית רייכלסהיים, הדוכסות הגדולה של הסן, במדינת הסן דהיום. אביו מאייר מאייר היה סוחר בהמות, מוצאה של אמו יטלא-יטה לבית זליג מצד אימה, הוא מרבני מיכלשטדט וורמייזא, ובהם זקיל (יצחק אריה) וורמסר "הבעל שם ממיכלשטדט" ואליהו לואנץ "הבעל שם מוורמייזא". עד ראשית המאה ה-19 היה למשפחת מאייר מעמד של יהודי חסות, בהתאם לכתב חסות שניתן על ידי הגראף מארבך. בשים לב ללמדנותו וכישרונו בתפילה ובזמירות, יועד מגיל צעיר לרבנות ונשלח בגיל 14 לבית המדרש במיינץ. מורהו החשוב במיינץ היה הרב מאיר מרכוס להמן (שהיה גם עורך "דער איזראעליט"). הרב להמן קידם אותו כמורה, ובהמשך, פיתח מאייר מגיל צעיר קריירה כמורה ודרשן, בין היתר בויסבאדן ובווצלר.
ב-1876 עבר לברלין והחל לעבוד כעורך עיתון "די יודישע פרסה" (Die Jüdische Presse) ובמקביל שקד על רכישת השכלה גבוהה. בנוסף לעבודתו כעורך, פרסם מאייר גם חוברות בנושא מדיניות דתית בהן הוא עוסק בבעיות השעה בחיים היהודיים. באחת מחוברות אלה, בשנת 1876 מאייר מתעד את הדיונים וההחלטה בפרלמנט הממלכתי הפרוסי על חוק "הפרישה מן הקהילה" משנת 1876, שאפשר באופן חוקי לזרמים השונים בקהילה יהודית להקים ארגון קהילתי משלהם. לידתה של הסוגיה בפולמוס הפרדת הקהילה בפרנקפורט ורצונם של האורתודוקסים לפרוש מן הקהילה שקיבלה צביון רפורמי. בפועל, בקושי נעשה שימוש בחוק זה. כהונתו של מאייר ברגנסבורג התאפיינה, על אף מחלוקות פנימיות, בקהילה מאוחדת תחת הנהגה אורתודוקסית.
את השכלתו הכללית והתורנית השלים בבית המדרש לרבנים של עזריאל הילדסהיימר בברלין ובאוניברסיטת לייפציג.
כהונתו הארוכה ברגנסבורג החלה בינואר 1882 ונמשכה עד יום מותו. הקריירה שלו בעיר התאפיינה ביחסים דו-משמעיים עם הסקציה הליברלית בקהילה היהודית: שיתוף פעולה ידידותי מחד ומאבק מאידך. ב-1886 נישא למתילדה לבית האן, בתו של איש העסקים רפאל פוגל האן מגטינגן ואחותו של היזם, התעשיין ואספן היודאיקה מקס רפאל האן, יו"ר הקהילה היהודית בגטינגן. ארבעת בניו קיבלו השכלה כללית ויהודית כאחד ופנו למקצועות החופשיים. גולת הכותרת של כהונתו ברגנסבורג הייתה חנוכת בית הכנסת החדש בשנת 1912; בטקס החנוכה השתתפו נוצרים רבים וראש העיר מסר למאייר בחגיגיות את מפתחות הבית.
כתביו הפולמוסיים
לאורך חייו ערך מאייר והוציא לאור מספר כתבי עת. ברגנסבורג החל להוציא ב-1884 ירחון למשפחה היהודית בשם די לאובהוטה "Die_Laubhütte" (הסוכה) ובמקביל כתב עת פובליציסטי בשם דויטשה איזראעליטישה צייטונג (DIZ) "Deutsche Israelitische Zeitung". מאוחר יותר אוחדו השניים, כאשר די לאובהוטה הופיע כנספח לדויטשה איזראעליטישה צייטונג.
מאמריו הידועים ביותר, בגנות האנטישמיות החדשה, פורסמו כנגד הפילוסוף הלאומני היינריך פון טרייצ'קה וכנגד הרמן מסנר עורך "עיתון הכנסייה האוונגלית החדש" ומזכיר "הברית האוונגלית הגרמנית". כמו כן היה פעיל בפולמוס שעסק במוצא החוקים המקראיים ופרסם חוברת ידועה כנגד האשורולוג פרידריך דליטש אשר טען שמוצא המוסר המקראי בחוקי חמורבי. בחוברת אחרת ניסה לעורר את דעת הקהל להתוודע למצוקת היהודים בסרביה, רומניה ובאימפריה העות'מאנית.
עמדותיו הדתיות והפוליטיות
בהתאמה לתנועה הנאו-אורתודוקסית. ביקש לנצל את המודרניות עבור קידום החיים היהודיים והדת היהודית. מאייר האמין באפשרות לסינתזה בין יהדות וגרמניות ודגל בתמיכה ללא מצרים במלכות - מלכות בוואריה וקיסרות גרמניה. כיהודי וכאדם ראה בגרמניה ממלכה של חסד הנלחמת מלחמה צודקת מול הברבריות של האימפריה הרוסית כפי שהתבטאה בפוגרומים של 05–1903 (קישינב, אודסה ואחרים). בהתאם לכך בניו שירתו בצבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה. בדרך כלל התנגד לציונות כי ראה בה רעיון המסכן את שוויון הזכויות של היהודים בגרמניה. מאייר היה אדם נעים הליכות ויחסיו עם הרשויות בעיר היו מצוינים, אך בענייני הלכה סירב להתפשר. במקרה ידוע סירב לאשר את בית הכנסת בשטראובינג, בוואריה, שהיה תחת תחום שיפוטו, משום שהאלממור לא היה בדיוק במרכז ההיכל. בסופו של דבר הוזז האלממור ב-85 ס"מ. אפיזודה זו ממחישה את גישתו הנאו-אורתודוקסית – הקפדה על הצד הריטואלי-ההלכתי לעומת פתיחות בצד המנהגי. בכל הנוגע לשפה, לבוש ותספורת ראה לנכון שהיהודים לא יבדלו משאר תושבי הארץ. בהפרדה בין המינים נהג בפתיחות; רעייתו מתילדה הייתה אמנית ומבאי ביתה של הנסיכה מרגרטה לבית טורן-אונד-טקסיס; הנסיכה והרבנית נהגו לצייר בצוותא בגינות הטירה.
לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, ביטול המלוכה בבוואריה וכינון "מדינת בוואריה החופשית" דחה מאייר מכל בכל את הסוציאל-דמוקרטים. התוכנית שלהם נראתה לו כ"אתאיזם יישומי", במפלגת העם הבווארית , לעומת זאת, הוא ראה ערבות להגנת האמונה באלוהים, עשרת הדיברות וכתבי הקודש: "אדמה זו קדושה ... לכל נוצרי אמיתי, כל יהודי אמיתי!" לאחר שמייסד שותף של BVP, גאורג היים, כינה בפומבי את האשמת מפלגתו באנטישמית הונאה, ותמך בבקשתו של מאייר והצהיר כי הם יקבלו בשמחה יהודים למפלגה ומתחייבים להגן על מנהגיהם הדתיים ומוסדותיהם, קבע מאייר שעבור "היהודים הנאמנים לדת" יש במפלגה זו ייצוג הולם של האינטרסים היהודיים.
לבחירות בינואר 1919, הבחירות למדינה בבוואריה והבחירות לאספה הלאומית, תמך מאייר במפלגת ה-BVP, ואת המוטו שלהם "קתולי ופרוטסטנטי יד ביד בכל רחבי הארץ" רצה להחליף בביטוי מקיף יותר: "יהודי או נוצרי, מי שמאמין באלוהים יבוא למפלגת העם הבווארית!"
האדאג'ו לכלי מיתר (אופוס 11)
האדאג'ו לכלי מיתר (אופוס 11) מאת המלחין האמריקאי סמואל בארבר נכתב במקור כפרק שני ברביעייה לכלי קשת, אך תוך זמן קצר עובד על ידי בארבר לתזמורת כלי קשת רחבה, וזו גם גרסתו המוכרת. מאוחר יותר עיבד את היצירה למקהלה מעורבת בת שמונה קולות כקטע "Agnus Dei".
המבנה הכללי של היצירה ואופן התפתחותה כמוהו כקשת רחבה: פתיחה חרישית, התפתחות הדרגתית עד לשיא במרכזה לערך, ודעיכה איטית עד לסיום חרישי כמו בפתיחה. בארבר בנה את נושא היצירה המתמשך כולו בטכניקת הסקוונצות, שבה קבוצת תווים או רעיון מלודי קצר חוזר על עצמו מעט גבוה או נמוך יותר בכל פעם. בהיותה טכניקה בסיסית ונפוצה, נמנעים מלחינים מלעשות בה שימוש מופרז, בעוד בארבר בחר לבסס יצירה שלמה עליה, תוך שהוא מצליח לשמור על מתח וריגוש לכל אורכה (9-10 דקות).
בהיותה יצירה בעלת מבנה פשוט, נעדרת טכניקה חדשנית או מורכבת, וחסרת כל תפנית מפתיעה בהרמוניה או בקו המלודי, קשה להצביע על סוד קסמה. למרות זאת נחשב האדאג'ו לכלי מיתר לאחת היצירות המוכרות והאהובות לביצוע בקונצרטים (גם בגרסתו הקולית) ובקולנוע. בין השאר הוא מושמע בפסקול הסרטים "פלאטון", "איש הפיל", "אל נורטה" ו"השמן של לורנצו".
סויוז T-4
סויוז T-4 (ברוסית: Союз Т-4) הייתה חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-12 במרץ 1981 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן כשעל סיפונה צוות קוסמונאוטים: ולדימיר קובליונוק (טיסה שלישית) וויקטור סביניך. המטרה העיקרית של הטיסה היה ביצוע מחקרים שונים.
החללית הייתה צריכה לעגון בתחנת חלל סאליוט 6 ולהביא משלחת קבועה השישית. העגינה בוצעה ב-13 במאי תוך דחייה קטנה עקב תקלות במערכת המחשוב. באותה עת לתחנת החלל כבר הייתה מעוגנת משאית חלל פרוגרס-12. הצוות פינה את המשאית מהמטען תוך העברתו לתחנת החלל. ב-19 במרץ פרוגרס-12 התנתק מתחנת החלל ושחרר אותה לקליטת חללית סויוז 39. חללית זו התחברה לתחנת החלל ב-22 במרץ ומאז בתחנה שהו 4 אנשים. אחרי מספר ימים צוות סויוז 39 חזר לכדור הארץ. ב-14 במאי, לתחנת החלל התחברה חללית סויוז 40 ועזבה אותה לאחר מספר ימים.
במהלך טיסתם ולדימיר קובליונוק וויקטור סביניך ביצעו מחקרים שונים.
ב-26 במאי 1981 התנתקה החללית מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ.
תחנת החלל סאליוט 6 נותרה בלתי מאוישת ואף צוות לא ביקר בה.
אכאיה
אֵכֵאִיָה (ביוונית: Αχαΐα) היא יחידה אזורית וחבל ארץ היסטורי של יוון. אכיאה שייכת למחוז מערב יוון, וממוקמת בצפונו של חצי אי פלופונסוס, בין קורינתוס במזרח, ארקאדיה בדרום, אליס במזרח ובצפון מזרח במערב, מפרץ קורינתוס ומפרץ פטרס בצפון. גבולותיה של אכאיה העתיקה אינם חופפים במלואם לגבולות של היחידה האזורית המודרנית.
שטחה הכולל של אכאיה המודרנית עומד על 3,272 קמ"ר, ונכון לשנת 2011, אוכלוסייתה מונה 309,694 נפשות, בערך שליש מהאוכלוסייה הכוללת של כול חצי האי. יותר משני שלישים אוכלוסיית היחידה האזורית מתגוררת בתחומי המטרופולין של פטרס, העיר השלישית בגודלה ביוון, והבירה המינהלית של אכאיה ושל מחוז מערב יוון.
אכאיה העתיקה הייתה ליבה של הליגה האכאית, קונפדרציה של ערי מדינה יווניות, שהגיעה לשיא כוחה בתחילת המאה ה-2 לפנה"ס.
מאז 2004, אכיאה מחוברת לאטוליה-אקארנאניה דרך גשר ריו–אנטיריו, המחבר את פלופונסוס ליבשת יוון.
פתוניים
פֵתוֹנִיִּים (שם מדעי: Phaethontidae) היא המשפחה היחידה בסדרת הפתונאים (Phaethontiformes). סדרת עופות ימיים קרובה לסדרת השקנאיים, ובעבר הייתה חלק ממנה. אלו הם עופות ים טרופיים קטנים בעלי מקור ארוך ובדרך כלל אדום, זנב ארוך יחסית ורגליים קטנות. הם נוהגים לדאות באוקיינוס ומחפשים טרף קטן כמו דגים מעופפים, סרדינים ודיונונים על פני המים. אז הם צוללים ותופסים את הטרף, אם כי הם לא ינסו לצלול עמוק מדי. הם מתרבים באיים מבודדים באוקיינוס. הגדול שבפתונים הוא פתון ים סוף שאורכו עד 48 סנטימטרים.
מיון
המינים הקיימים כיום:
קרב קרנונטום
קרב קרנונטום התרחש בשנת 170 לספירה כחלק מן המלחמות המרקומניות.
קיים רק מקור היסטורי אחד המתאר את הקרב ותוצאותיו, והוא בספרו הסאטירי של לוקיאנוס מסאמוסאטה-"אלכסנדר", אודות אלכסנדר מאבונוטקוס, מיסטיקן ואורקל יווני. תוצאות הקרב המתוארות על ידי לוקיאנוס אינן מקובלות על היסטוריונים המודרניים שכן הן אינן נתמכות בממצאים היסטוריים אובייקטיביים אחרים כגון תיאורים של היסטוריונים בלתי תלויים בני התקופה, וממצאים ארכאולוגיים ואפיגרפים. למרות זאת קיימת הסכמה בין החוקרים כי קרב זה אכן התרחש.
קרב קרנונטום ותוצאותיו היוו אירוע בעל משמעות רבה בהגותו של הפולקיסט האוסטרי הלאומני גידו פון ליסט, כחלק מגיבוש הזהות הלאומית הפאן גרמאנית שפיתח והטיף לה. כחלק מפעילותו לחיזוק התודעה הלאומנית המתבססת על המורשת של העמים הגרמאנים הקדומים, ערך ב-24 ביוני 1875 טקס פגאני בחורבות מבנה של שער ניצחון מפואר מן התקופה הרומית באתר, ובו חגג מלאת 1500 שנה לניצחון הגרמאני, על ידי הדלקת מדורה וקבורה של 8 בקבוקי יין במבנה של צלב הקרס.
מרזוק אלחלבי
מרזוק אלחלבי (נולד ב-1959) הוא עיתונאי וסופר, משורר, מתרגם, משפטן, מבקר ספרות ותרבות ויועץ אסטרטגי דרוזי-ישראלי.
בעל טור קבוע בעיתון "אלחיאת". עמית מחקר בפורום לחשיבה אזורית.
פרסם אלפי מאמרים ומסות בתחומים שונים בשפות: ערבית, עברית ואנגלית.
קורות חיים
בעל השכלה אקדמית בתחומי מדע המדינה, משפטים וספרות משווה.
מתגורר בדלית אל-כרמל ונשוי לדליה חלבי, מנכ`לית "דיראסאת", המרכז הערבי למשפט ומדיניות.
איך זה להיות עץ
שיר זה יצא לאור גם כספר עצמאי בהוצאת "מודן" בשנת תש"ף במסגרת ספריית פיג'מה. את הספר בהוצאה זו אייר איתי בקין. הספר תורגם לאנגלית, ספרדית ופורטוגזית בשנת 2021, ורוסית וגרמנית בשנת 2022.
הנושאים שהשיר עוסק בהם
הדבר בא לידי ביטוי בשאלות שמפנה הילד לעץ: "וְלֹא אִכְפַּת לְךָ שֶׁאַתָּה תָּקוּעַ כָּל הַשָּׁבוּעַ?"; תשובת העץ: "אֵינֶנִּי תָּקוּעַ, אֲנִי הֲרֵי נָטוּעַ". וכן בשאלה "וְלֹא מִתְחַשֵּׁק לְךָ לִפְעָמִים לָלֶכֶת לְבַקֵּר חֲבֵרִים אוֹ לִרְאוֹת מַה נִּשְׁמָע בִּמְקוֹמוֹת אֲחֵרִים?", שעליה משיב העץ: "אֵין לִי כָּל צֹרֶךְ לָנוּד וְלָנוּעַ. צִפּוֹרִים מְזַמְּרוֹת לִי כָּל הַשָּׁבוּעַ, פַּרְפָּרִים לִי נוֹשְׁקִים, מְלַטֶּפֶת הָרוּחַ וּלְנֶגֶד עֵינַי כָּל הָאֹפֶק פָּתוּחַ".
מאפייני השיר
תבנית השיר – דו-שיח של שאלות ותשובות, כגון "זֶה טוֹב אוֹ רַע?" – מאפשרת לתאר את מאפייני העץ באופן רגשי ודרמטי, ולא באופן מפורש ודידקטי.
השיר מאופיין בחריזה ובשובבות חיובית. החריזה מקילה על הקוראים הצעירים לעבדו ועם זאת הוא נחשב למתוחכם, ומעניק התייחסות רצינית לקורא.
בדיקת A/B
בדיקת A/B (מבחן A/B או Split Testing) היא שיטה לבדיקת הקיים אל מול השינוי וקביעת הגרסה בעלת התוצאות החיוביות יותר. בדיקה זו נפוצה בתחומי השיווק, סחר אלקטרוני, פיתוח אתרים ותחומים נוספים ומאפשרת לבחון את תגובות המשתמשים לשינויים. בדיקת A/B מוכרת גם בשם Split Testing ו-bucket tests אך מונחים אלה מכילים גם מבחנים מעט יותר מורכבים. הבדיקה מתבצעת על ידי השוואת 2 גרסאות, A - בדרך כלל הגרסה הנוכחית (control) מול B - גרסה עם שינוי יחיד (treatment). שתי קבוצות משתמשים דומות מקבלות בו זמנית את המערכת הנבדקת, כל קבוצה גרסה אחרת. מודדים את מטרת הבדיקה ומחליטים איזו גרסה גרפה תוצאות טובות יותר.
החלת שינוי לא מבטיחה שיפור ולכן יש סיכוי להפסד. ביצוע בדיקת A/B מספק מידע אמין על שינויים לפני שמחילים אותם בפועל ותוצאות הבדיקה הן מקור מידע בעל ערך רב למקבלי ההחלטות. שימוש בבדיקה זו יוביל להפחתת סיכונים והוזלת עלויות.
השינויים יכולים לבוא לידי ביטוי בשינוי טקסטואלי, מבנה הדף (layout), שינוי הצבעים, גודל האובייקטים, תזמוני הופעה, שינוי אלגוריתמי, חשיפה שונה לקבוצות שונות וכו׳.
רקע
התאוריה של ניסוי מבוקר פותחה על ידי סר רונלד א. פישר דרך ניסויים שערך באנגליה בשנות העשרים. אמנם ניסויים לא מקוונים מפותחים היטב בעולם הסטטיסטיקה שנים רבות, ניסויים מבוקרים ברשת החלו בסוף שנות התשעים עם צמיחת האינטרנט כאשר דרכים חדשות לדגום אוכלוסיות הפכו לזמינות.
מהנדסי גוגל ביצעו את מבחן ה-A/B הראשון שלהם בשנת 2000 בניסיון לקבוע מה יהיה המספר האופטימלי של תוצאות מוצגות במנוע החיפוש שלה. הבדיקה הראשונה לא הצליחה עקב תקלות שנבעו מזמן טעינה איטי. אמנם מאוחר יותר מחקרים של בדיקות A/B הפכו מתקדמים יותר אך הבסיס והעקרונות הבסיסיים נשארו זהים. בשנת 2011, 11 שנים לאחר הבדיקה הראשונה שלה, גוגל ביצעה מעל 7,000 בדיקות A/B שונות.
בשנת 2012, עובד מיקרוסופט שעבד על מנוע החיפוש בינג יצר ניסוי לבחינת דרכים שונות להצגת כותרות פרסום. תוך שעות בודדות הפורמט האלטרנטיבי הניב עלייה בהכנסות של 12% ללא השפעה על מדדי חוויית המשתמש.
באוקטובר 2017, פלטפורמת פייסבוק השיקה לראשונה מערכת המאפשרת ביצוע מבחני A/B או Split Testing, אשר קיימת לכל מטרה פרסומית פרט לשלוש קטגוריות: Brand Awareness, Messages, Store Visits.
כיום, חברות כמו מיקרוסופט וגוגל עורכות כל אחת מעל 10,000 בדיקות A/B מדי שנה ואתרים גדולים רבים נוספים כולל אמזון, בינג, פייסבוק, לינקדאין ו-יאהו!, מבצעים אלפי עד עשרות אלפי ניסויים מבוקרים (מבחני A/B) בכל שנה לבדיקת שינויי ממשק משתמש (UI), שיפורים באלגוריתמים (חיפוש, מודעות, התאמה אישית, המלצות וכו'), שינויים באפליקציות, מערכת ניהול תוכן וכו'.
התהליך
נרצה למצוא את האלטרנטיבה שמשיגה את התוצאות החיוביות ביותר ומייעלת לפחות אחת ממטרות המערכת.
תכנון- הגדירו היטב מה אתם בוחנים- מהי מטרת הבדיקה, באילו מדדים תשתמשו כדי להוכיח שינוי חיובי, ומה נחשבת תוצאה טובה.
העלאת רעיונות לשינויים - יצירת בנק רעיונות שיכיל גרסאות שונות, שיוכלו תיאורתית לשפר את אחוז ההמרה.
הגדרת קבוצות - בחינת אוכלוסיית המשתמשים באפליקציה או באתר, והתאמת השינויים עבור אוכלוסייה. מטבע הדברים, בחלק נרחב מהמוצרים זהו דבר לא הכרחי - וההרצה תהיה רנדומלית.
איסוף הנתונים - קביעה מראש של איך יראו הנתונים שיאספו, ולאן הם ינותבו - דבר שיאפשר ניתוח מהיר ויעיל.
הערכת זמן הריצה - לא מפסיקים טסט כשמגיעים למובהקות סטטיסטית, אלא מתי שעבר זמן הריצה שהוגדר מראש על ידי העוצמה הסטטיסטית הרצוייה.
ביצוע- ניתן לפתח בדיקת A/B עצמאית או להשתמש בכלים חיצוניים. כיום ישנם מספר כלים מתקדמים שניתן לבצע את הבדיקה דרכם. כלים מוכרים לבדיקת A/B באתרי אינטרנט: חברת Wingify שפיתחה Visual Website Optimizer, חברת גוגל עם הכלי Google Website Optimizer  וחברת Optimizely.
תוצאות- תוצאות הבדיקה מוצגות כמידע כמותי המאפשר השוואה ברורה (רצוי להגיע למובהקות סטטיסטית). לפעמים אין הבדל משמעותי בין הגרסאות וחשוב לא למהר להסיק מסקנות. כמו כן צריך לחשוב על ההשפעה של הגרסה המנצחת של הפריט הנבדק על מטרות ופריטים אחרים.
שימושים
בדיקות A/B משווקות בחלקן כשינוי בפילוסופיה ואסטרטגיה עסקית בנישות מסוימות, אם כי הגישה זהה לעיצוב בין נושאים המשמש לעיתים במגוון תחומי מחקר. בדיקת A/B כפילוסופיה של פיתוח רשת מביאה את התחום לכיוון רחב יותר המתבסס על ראיות וניתוח נתונים. היתרונות של מבחני A/B באים לידי ביטוי בכך שניתן לבצע את המבחן באופן רציף כמעט על כל דבר, במיוחד מכיוון שלרוב תוכנות האוטומציה השיווקית כיום יכולת לבצע בדיקות A/B באופן שוטף.
בתחום הרפואה למשל, מתבצעת הבדיקה כדי לבדוק אפקטיביות של תרופה חדשה לפני שיוצאת לשוק- מנסים על קבוצת נסיינים את התרופה האמיתית ועל קבוצה אחרת תרופת פלצבו (תרופת דמה) וכך בודקים את השפעתה או חוסר השפעתה.
בעולם השיווק הדיגיטלי, בדיקת A/B הן למעשה ניסוי סטטיסטי המשווה בין שתי גרסאות במטרה לזהות ולהטמיע את השינוי שיביא לשיפור התוצאה הרצויה, למשל: אחוזי הקלקה, הרשמה, רכישה וכו’. ניתן ורצוי להשתמש בכלי הזה כדי לעשות אופטימיזציה להרבה מאוד דברים: עיצוב ותוכן של מיילים וניוזלטרים, דפי נחיתה, תיאורי מוצרים בחנות וירטואלית, מודעות בגוגל וברשתות החבריות ועוד. המטרה העיקרית בביצוע בדיקת A/B היא לחסוך כסף למשווק. בדיקה טובה ומקיפה מאפשרת להביא שיפור משמעותי בהמרות של קמפיין נתון, אפילו עד פי 10 מהמצב הקודם שלו וכך להוזיל את עלות הפרסום.
מה אפשר לבדוק?
אם אפשר לשנות אותו אפשר לבדוק אותו - כמעט כל דבר שמשפיע על התנהגות המשתמשים אפשר לבדוק בעזרת בדיקת A/B. לדוגמה: אלמנטים באתר אינטרנט שאפשר לבדוק-
דוגמאות לבדיקות A/B
מודעת פרסום ברשת חברתית:מטרת הבדיקה- למקסם מספר הקלקות על המודעה והגעת המשתמש לאתר החברה ביחס לכמות החשיפות למודעה (CTR).ניתן לבדוק מספר שינויים במודעה למשל המסר, התמונה המצורפת, גודל פונט, מיקום המודעה באתר ועוד.נשווה מספר הקלקות על כל גרסה של מודעה כאשר 2 המודעות נחשפו מספר שווה ולקבוצה דומה של משתמשים.
עמוד בית של אתר חדשות:מטרת הבדיקה- שיפור במספר רכישות מנוי לאתר.השינוי בגרסאות יכול להיות מבחינת עיצוב טופס ההרשמה, הגישה לעמוד ההרשמה (האם הטופס נמצא בדף הראשי או יש צורך לעבור לעמוד אחר על ידי לחיצה על כפתור), כמות הנתונים שהמשתמש צריך להזין ועוד.נחלק את תעבורת המשתמשים לשתי הגרסאות ונמדוד איזה גרסה מביאה לתוצאות טובות יותר במספר הנרשמים.
בין החברות שמתמחות בבדיקת A/B ניתן למנות חברה ישראלית ABBI שנרכשה לאחרונה על ידי WalkMe
חברה עם מאגר לקוחות של 2,000 איש מחליטה ליצור קמפיין במייל עם קוד הנחה על מנת לייצר מכירות דרך אתר האינטרנט שלה. לשם כך, נוצרו שתי גרסאות של הדוא"ל עם קריאה לפעולה שונה (החלק של העותק שמעודד לקוחות לבצע פעולה - במקרה של קמפיין מכירות, לבצע רכישה) וזיהוי קוד קידום מכירות.
דוגמה לבדיקת A/B דרך דוא"ל
לאלף אנשים נשלח הדוא"ל עם הקריאה לפעולה ובה נאמר "ההצעה מסתיימת ביום שבת הקרוב! השתמש בקוד "A1" ולעוד אלף איש נשלח הדוא"ל עם הקריאה לפעולה ובה נאמר "ההצעה תסתיים בקרוב! השתמש בקוד "B1".