cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קהילת יהודי אוסטראה-אוסטרוג
הטבח השלישי והשמדת הקהילה
3000 יהודי העיר הלכו אל החצר בתהלוכה בוכיה, מרצונם החופשי, ביודעם שהם הולכים אל מותם. ב-12 בצהריים כוחות השיטור הפולנים והאוקראינים פרצו לגטו, הובילו את הנותרים אל מקום ההתכנסות תוך מכות רצח, וירו במסתתרים ובבורחים. היחידה הגרמנית האחראית על פעולות ההשמדה הייתה עסוקה בפעולת ההשמדה במקומות אחרים במחוז שלהם, ויהודי העיירה נותרו לישון במקום במשך ליל הסתיו הגשום. למחרת ביום רביעי, ג' במרחשוון ה-14 באוקטובר, הגיעה היחידה הגרמנית. במשך יום זה נרשמו מפי היהודים מקומות מסתור של דברי ערך, והובטח שכל המוסר דברי ערך אלו ינצלו חייו. לאחר שמילאו שתי מכוניות בחפצי ערך, והאוקראינים שבעו אף הם מהשלל, הובלו אנשי היודנראט אל קיר בית הכנסת תוך כוונה להוציאם להורג ביריה. אהרן וולדמן, חבר היודנראט, לפתע עקר את רגליו והצליח להימלט. שאר אנשי היודנראט נורו ונהרגו במקום. בגטו הוא מצא מספר משפחות יהודיות הנמצאות בתוך מחבואים בבתים ובחצרות.
למחרת, עדי ראייה נוצרים, העידו על התעללות ואכזריות קשה מצד הרוצחים, לפני שאחרוני יהודי העיר נרצחו בבורות ירי שחפרו לעצמם בחצר. כ-800 מהיהודים ברחו, רוב הבורחים נרצחו על ידי הלאומנים האוקראינים. כך לדוגמה כ-30 יהודים שחיו ביער ליד הכפר חורוב הוקפו בידי כנופיה של אנשי או.פ.א. ושישה מהם נהרגו. השאר הצטרפו ליחידות פרטיזניות שונות (של אודוחה ועוד).
ב-1944 חזרו למקום יחידות גרמניות ובעזרת אסירים יהודים שרפו את הגופות בניסיון להעלים עדויות.
לאחר השואה
כששוחרר האזור בידי הרוסים יצאו 30 יהודים ממקומות מחבוא ושבו לעיר. אליהם הצטרפו עוד 30 יהודים שעברו את המלחמה ביחידות המחתרת. כמוכן הגיעו יהודי העיר שנסו ערב המלחמה לפנים רוסיה ואלה שהוגלו לשם. לא התארגנה קהילה במקום וכעבור זמן קצר עזבו כולם, רובם עלו לישראל. הקהילה חרבה וכיום אין יהודים באוסטראה.
הנצחת הקהילה
גם בישראל הוחל בהנצחת הקהילה עוד תוך כדי מלחמת העולם השנייה. ב-10 באוקטובר 1944 עם היוודע שואת אירופה, נוסד בישראל “ארגון יוצאי אוסטראה” ששם לו למטרה להגיש עזרה לפליטי אוסטראה העולים לארץ ישראל, לגבות עדויות מפי הניצולים על הנספים ועל הבודדים שניצלו, להנציח את קדושי קהילת אוסטראה ולפרסם את חומר העדויות לזיכרון לדורות. הוחלט לקיים מדי שנה יום אזכרה מסורתי שנקבע ליום ד’ באלול. הארגון דאג להנציח את העיר ע”י קביעת לוח זיכרון במרתף השואה בירושלים, להקים מצבה לנספים בבית הקברות בחולון במקום נטמנה שקית עם עפר מקברות האחים באוסטראה. ניצולי אוסטראה השתתפו בבניית בית ווהלין הוא “היכל יהדות ווהלין” בגבעתיים, בו נרכש חדר ע”ש קהילת אוסטראה, הוצאו לאור שני ספרי יזכור בישראל וספר יזכור נוסף בארגנטינה. בקיץ 1995 יזם הארגון יציאת קבוצה מניצולי אוסטראה וצאצאיה (מישראל, ארה”ב וקנדה) לאוסטראה להקמת מצבה על קברי האחים ביער “העיר החדשה”, שבו בוצעו שתי האקציות. בשנת 1998 הוקמה מצבה נוספת בניטישין על קבר הנערים שנרצחו באקציה השנייה.
בירק
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ספר אלעזר בן עיראי
ספר אלעזר בן עיראי הוא חיבור עלום אשר מצוטט על ידי רבי סעדיה גאון בהקדמתו לספר הגלוי וכן בפירושו לספר יצירה, החיבור נחשב היום לחיבור אבוד.
הספר נכתב בסגנון מגילת קהלת וכוללת ציטוטים מספר בן סירא, בפסוקים וטעמים. מן המבואות ברס"ג נראה כי עיקרו דברי חכמה ומליצות, כולו בלשון המקרא, וכפי הנראה השתדל מחברו להשתמש רק במילים וביטויים שהם נדירים במקרא.
יש אומרים כי 'עיראי' הוא שיבוש של 'סירא', ואין כאן אלא ציטוטים מספר בן סירא. אך משה צבי סגל דחה את דבריהם.
אך סגל סייג, שלא סביר שדברי בן עיראי יובאו בצורה סתמית "רבי אלעזר" אשר עלולה להתפרש כדברי רבי אלעזר בן פדת.
סגל סיים את דבריו על בן עיראי באומרו כי
דברנטה
דברנטה (בהונגרית: Döbrönte) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
בשנת 1941 היו בכפר 549 תושבים, מהם רק 64 הונגרים, לאחר מלחמת העולם השנייה גורשו 390 מתושבי המקום לגרמניה, ובשנת 2011 רק 26.2% מתושבי הכפר מגדירים עצמם גרמניים.
יהודי דברנטה
בדברנטה חיו תשעה יהודים בשנת 1880 ושמונה בשנת 1910.
הרכבת הימית לישראל במלחמת יום הכיפורים
רקע
הבקשה הישראלית הראשונה לרכישת ציוד צבאי ותחמושת הועברה לארצות הברית כבר ב-7 באוקטובר 1973. האמריקאים לא נטו בתחילה לאשר את הבקשה במלואה וב-9 באוקטובר פנה שמחה דיניץ, שגריר ישראל בארצות הברית, שוב למזכירות המדינה בנושא הסיוע. לאחר דיון בנושא בין ד"ר הנרי קיסינג'ר וריצ'רד ניקסון, נשיא ארצות הברית, יצאה הוראה למשרד ההגנה האמריקאי כי יש לארגן העברת ציוד צבאי לישראל ללא דיחוי. לבקשת הנשיא אישר הקונגרס האמריקאי תקציב חירום של 2.2 מיליארד דולר לטובת הסיוע לישראל. אספקת הציוד החלה ברכבת אווירית אשר התארגנה במהירות וכבר ב-12 באוקטובר נחת בשדה התעופה בלוד מטוס התובלה האמריקאי הראשון אשר הביא מטען של תחמושת וחלפים. כך החלה הרכבת האווירית המפורסמת (מבצע ניקל גראס) שנמשכה עד 14 בנובמבר 1973.
עם זאת, מרבית סיוע החירום האמריקאי לא הגיע לישראל בדרך האוויר אלא בדרך הים, כחלק מ"רכבת ימית" אשר תופעלה על ידי אוניות סוחר ישראליות ואשר אובטחה על ידי חיל הים הישראלי בכל מרחב האגן המזרחי של הים התיכון. הרכבת הימית פעלה במהירות וביעילות והמטען הושט ארצה ונפרק בנמלי אשדוד וחיפה.
דיונים והנחיות
במהלך ימי המלחמה התקיימו בחדר המצב של הבית הלבן, ישיבות רבות לעדכון וקבלת החלטות. הישיבות התקיימו במסגרת קבוצת Washington Special Actions Group או בקיצור WSAG שהובלה על ידי ד"ר קיסינג'ר בהשתתפות קבועה של אנשי מחלקת המדינה, משרד ההגנה, CIA, נציגי המטות המשולבים ואנשי המועצה לביטחון לאומי.בישיבה שנערכה ב-16 באוקטובר נקבע כי ציוד חיוני המועבר לישראל יועבר מידית גם בדרך הים בתוך 6 שבועות.
באותה ישיבה דיווח סגן שר ההגנה ויליאם קלמנטס (אנ'), על הכנות למשלוח כולל הכנות להעברת טנקים דרך נמל רוטרדם.
למחרת, ב-17 באוקטובר, הוחלט וסוכם פעם נוספת שרכבת ימית של ציוד תופעל באופן מידי עם כמות מרבית של אוניות שתצאנה לדרכן ללא דיחוי.
ב-24 באוקטובר, עם חזרתו של קיסינג'ר לוושינגטון, הוחלט בבית הלבן שהעברת האספקה לישראל בדרך הים תואץ ובהתאם להתקדמותה ניתן יהיה להחליט על אפשרות של הפסקת הרכבת האווירית. סגן שר ההגנה, ויליאם קלמנס, עדכן את המשתתפים בישיבה בדבר לוח הזמנים הצפוי. לדבריו, אותרו 20 ספינות. אחת בנמל בוסטון שכבר הועמסה ותפליג בקרוב. הבאה תפליג ב-25 אוק'. שתי הספינות צפויות להגיע לישראל ב-12 נוב' 1973 וזו היא תחילת הרכבת הימית. לאחר מכן יצאו ספינות נוספות, במרווחי זמן קבועים, כשהן נושאות דגל ישראל או חכורות ויעבירו עד 50,000 טון. ב-2 בנובמבר עידכן אדמירל מורר, יו"ר המטות המשולבים כי 6 אוניות נמצאות בדרכן לישראל ובסך הכל תשתתפנה 12 אוניות בהעברת הציוד.
ב־14 בנובמבר 1973 העביר דובר הפנטגון הודעה לעיתונות על כך שהרכבת האווירית תופסק אך האספקה לישראל תימשך ותשלח רק בדרך הים.
הרכבת הימית
בהעברת הציוד הצבאי לישראל בחודשים האחרונים של 1973 השתתפו אוניות של 3 חברות ספנות ישראליות: צים, החברה הימית להובלת פרי ואל ים.
במהלך ימי המלחמה גם הוקם מוקד "הרשות לתובלה ימית בשעת חירום" במשרדי "החברה הימית להובלת פרי". שלוש מאוניות החברה הופנו לארצות הברית, אחת מישראל ושתיים מדרום אמריקה. מקורות בריטים ואמריקאים דיווחו על האוניות עבדת ו-לימון קור (של החברה הימית להובלת פרי) שנצפו בבסיס נורפוק, עמוסות מטוסי סקייהוק, מסוקים, טנקים ותחמושת.
אירוע האונייה "כמיקל אנטרפרייז"
חלק מאנשי הצוות באוניות הישראליות היו זרים. חלקם חשש מהמצב וסירב לעיתים לקחת חלק בהפלגות. הנושא בא לידי ביטוי בהפלגת האונייה 'כמיקל אנטרפרייז' מארצות הברית דרך קורסאו לישראל כשהיא נושאת כ-3,000 טון דס"ל ועוד 2,000 טון שמני סיכה החיוניים למאמץ המלחמה. בצוות האוניה היו 24 ימאים זרים ועוד כ-10 ישראלים כשלחלק מהם נלוו המשפחות. האוניה פקדה את נמל נאפולי כדי להוריד את בני המשפחות ובאותה הזדמנות גם 24 מאנשי הצוות הזר שסירב להמשיך את ההפלגה לארץ בגלל המלחמה. באוניה נותרו כעשרה ימאים ישראלים (קצינים) ובראשם רב החובל אורי מירון. שם האוניה הוחלף בים ל-MONA-A כדי להקשות על הזיהוי וההפלגה ארצה בוצעה ללא אורות מאותה סיבה. בשנת 1977 קיבלו הקברניט ואנשי הצוות את עיטור השירות -.
מבצעי "לינול"
במהלך המלחמה ואחריה, אבטח חיל הים את מסען של 14 אוניות בים התיכון ועליהן רכש צבאי בתשע גיחות של שנים או שלושה סטי"לים. במשימה הזאת השתתפו בסך הכל 12 סטי"לים. הגיחות בוצעו בין 21 באוקטובר ועד 3 בדצמבר בחמישה סבבים.
אבטחת אוניות הסוחר התבססה על השיטה הבאה: מספר כוחות של שני סטי"לים נפרשו בשלושה קטעים על הנתיב בין מיצר מסינה לחופי הארץ. בקטע המערבי, בין כרתים לסיציליה, נפרשו בדרך כלל סטי"ל סער 4, אח"י קשת ואח"י רשף וסטי"ל סער 3 או סער 2. בקטע זה שייטה גם אניית אספקה ותדלוק. בקטע המרכזי, מדרום מזרח לכרתים נפרשו שני סטי"לים סער 1, 2 ו-3 וכן אניית אספקה ותדלוק. הקטע המזרחי, מדרום לקפריסין כוסה על ידי גיחות מבסיס חיפה של שני סטי"לים סער 1, 2 ו-3.
הניצחונות בקרבות הטילים והאבטחה שקוימה על ידי חיל הים הישראלי היוו שיקול מכריע בהחלטת נשיא ארצות הברית להפעיל את האספקה דרך הים. אלוף מרדכי גור ששימש כנספח צה"ל בארצות הברית והשתתף בחלק מהדיונים. מסר את התרשמותו שאילו היה הצי השישי של ארצות הברית נדרש לאבטחת השיט הוא לא היה מתקיים. זאת עקב ההתחזקות המשמעותית של הצי הסובייטי בים התיכון שהיווה איום בכוח.
סיכום
לגבי כמות הציוד אשר נשלח לישראל דרך הים המספרים אינם חד משמעים והם נעים בין 75% ל־96% מכלל מהאספקה אמריקאית. באופן כללי מדובר על כך שבמהלך החודשים אוקטובר ונובמבר 1973 נשלח לישראל סיוע בסדר גודל של 85,000 טון כאשר מהם 63,000 טון, הועבר דרך הים.
הפער בין הנתונים נובע כנראה מהעובדה שאין תאריך מוחלט המציין את סיומה של הרכבת הימית. כך ייתכן שהאמריקאים מחשיבים רק את החודשים אוקטובר ונובמבר כחודשי הרכבת הימית ואילו בישראל מונים גם את חודש דצמבר 1973 בחישוב כמות הציוד שהגיע לנמלי הארץ. באופן דומה, אין קביעה מוסכמת מה נכלל בקטגוריה של ציוד לחימה וחלפים. ייתכן והאמריקאים חישבו אמל"ח בלבד ואילו בישראל חישבו בנוסף גם ציוד צבאי חיוני שאינו אמל"ח, כגון דלק ועוד.
גם לגבי נמלי המוצא אין הסכמה. האמריקאים מחשבים ציוד שהוטען בנמלי ארצות הברית וציוד שהועבר מבסיסי צבא שלהם באירופה. בישראל כוללים כנראה גם ציוד חיוני אחר שהוטען במדינות מקור אחרות.
גריי דיימון
גריי דיימון (באנגלית: Grey Damon; נולד ב-24 בספטמבר 1987) הוא שחקן אמריקאי, הידוע בתפקידיו בסדרות הטלוויזיה "אורות ליל שישי" ברשת NBC, "חוצה כוכבים" ברשת The CW, "אקווריוס" ברשת NBC ובשל תפקידו בתור ג'ק גיבסון בסדרה "תחנה 19" ברשת ABC.
ראשית חייו
דיימון נולד בבלומינגטון, אינדיאנה והוא גדל בבולדר, קולורדו. דיימון נולד לאם חירשת, ובעקבות כך הוא דובר את שפת הסימנים האמריקאית.
הוא גילה את התשוקה שלו למשחק במרכז לאמנויות הבמה בדנבר כאשר קיבל את העבודה המקצועית הראשונה שלו בהפקה מקומית של המחזה "מזמור חג המולד".
קריירה
בשנת 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה, בפרק השלישי של סדרת הטלוויזיה "90210" בהפקה של רשת הטלוויזיה The CW, לפני שקיבל תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה אחרות כמו "גריק", "10 דברים שאני שונאת אצלך" ותפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "דם אמיתי".
בשנת 2010 הוא קיבל תפקיד קבוע בעונה האחרונה של סדרת הטלוויזיה "אורות ליל שישי". בשנה שלאחר מכן הוא שיחק בתפקיד בריאן בסדרה "The Nine Lives of Chloe King" שבוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2012 הופיע בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "המעגל הסודי". לדיימון היה תפקיד חוזר כארצ'י בסדרה "מסובך" בהפקה של רשת Freeform.
דיימון גילם את מושא האהבה של הצמד המוזיקלי "Destinee & Paris" בקליפ שלהן משנת \|2011 לשיר "אהבה אמיתית".
ב־25 בפברואר 2013 הוא לוהק לתפקיד גרייסון בסדרת המדע-בדיוני "חוצה כוכבים". בתחילת אוגוסט 2013 דווח כי דיימון יצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה "אימה אמריקאית: הכישוף". בשנת 2016 פורסם כי דיימון לוהק לתפקיד "מאסטר המראות" בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "הפלאש".
בשנת 2018 החל לגלם את דמותו של ג'ק גיבסון, אחת הדמויות הראשיות בסדרה "תחנה 19" מבית היוצר של שונדה ריימס עבור רשת ABC, המהווה סדרת ספין-אוף לסדרת הטלוויזיה הרפואית "האנטומיה של גריי".
וידאר
אדה פואטית
באדה הפואטית וידאר מוזכר בחזון הנביאה (Völuspá), בבלדה של ואפת'רודניר (Vafþrúðnismál), בבלדה של גרימניר (Grímnismál), ובהתנצחות של לוקי (Lokasenna).
בבתים ה-54 וה-55 של חזון הנביאה, רואה מספרת לאודין שבנו וידאר ינקום בפנריר על מותו ברגנארוק על ידי זה שהוא ידקור את פנריר בלבו.
בבתים ה-51 וה-53 של הבלדה של ואפת'רונדיר, הענק ואפת'רונדיר מבשר שווידאר ואחיו ואלי שניהם יחיו ב"מקדשי האלים" לאחר שלהבת סורט נכבתה ושוידאר ינקום בפנריר על מות אביו בכך שישבר את מלתעותיו הקרות בקרב.
בבית ה-17 של הבלדה של גרימניר, כאשר אודין מתאר את מגורי האלים, הוא מתאר את מקום מושבו של וידאר:
בתחילת ההתנצחות של לוקי, לוקי נוזף באלים על כך שלא קיבלו את פניו בסעודה באולמו של אגיר כפי שהוא חשב שהיה מתאים. בבית העשירי, אודין אומר לווידאר לעמוד ולמזוג משקה לאורח הווכחני. וידאר עושה כמצווה עליו, אך לפני כן מכריז:
לוקי מרים כוסית לכבוד היושבים בסעודה ולאחר כך מתחיל במלחמת הדברים שלו.
אדה פרוזאית
באדה הפרוזאית, וידאר מוזכר בספרים "ההטעיה של גילבי" (Gylfaginning) ו"שפת השירה" (Skáldskaparmál).
בהטעיה של גילבי, וידאר מוזכר בפרקים 29, 51, ו-53. בפרק ה-29, וידאר מוצג על ידי הדמות המומלכת האר ("גבוה") כ"אל השקט" ולו נעל עבה. האר מוסיף שהוא חזק כמעט כאל ת'ור, ושהאלים מבקשים את עזרתו בעת צרה.
בפרק ה-51, האר מנבא שברגנארוק הזאב פנריר יטרוף את אודין, ווידאר ינקום בו על כך בכך שידרוך על הלסת התחתונה שלו ברגל אחת, יתפוס את הלסת העליונה שלו ביד אחד מה שיקרע את פיו לשניים, מה שיהרוג אותו. מתואר גם שהנעל העבה של וידאר מורכבת מחתיכות עור שאנשים חתכו מהנעליים שלהם עצמם בבוהן ובעקב, חתיכות שנאספו על ידי האלים בכל הזמנים. לכן, כל מי שרוצה לסייע לאלים ראוי שישליך את החתיכות הללו.
בפרק ה-54, לאחר רגנארוק והלידה מחדש של העולם, מסופר שווידאר ואחיו ואלי ישרדו גם את העצמה של הים עד הצפת העולם ואת השריפה ההרסנית של סורט ושלא יגרם להם נזק. עוד מסופר כי שניהם יחיו בלדאבול (Iðavöllr), "איפה שהעיר אסגארד פעם הייתה". לפי "שפת השירה", וידאר היה אחד משנים עשר האלים הזכרים שישבו על כסם במשתה שנערך לכבוד היוטון אגיר שערך ביקור. מאוחר יותר, סנורי עצמו קוטע דיאלוג בין האל הסקאלדי בראגי ואגיר וטוען, בצורה אוהמריסטית, כי וידאר הוא מקביל היסטורי לאיניאס הטרויאני ששרד את מלחמת טרויה והגיע ל"הישגים משמעותיים".
מאוחר יותר בספר שמות מתארים רבים ניתנים לווידאר, הכוללים "שקט כ...", "בעל נעל הברזל", "אויבו מחסלו של פנריר" "נקמת האלים כ...", "בן אודין", ו-"אח האסיר". כאשר מסופר על ביקור האל ת'ור להיכל היוטון גאירוד, גריד (Gríðr) מתוארת כאמו של "וידאר השקט" אשר עוזר לת'ור במסעו. בפרק ה-33 לאחר שווידאר שב מאסגארד ומהסעידה עם האלים, אגיר מזמין את האלים לבוא להיכלו לשלושה (מספר טיפולוגי במיתולוגיה הנורדית) חודשים. 14 אלים מגיעים לאגיר בשביל הסעודה, כולל וידאר. בפרק 74, שמו של וידאר מופיע פעמיים ברשימה של אסיר.
צלב גוספורת'
בצלב גוספורת' האנגלו-סקסוני מאמצע המאה ה-11 שממוקם בקאמבריה שבאנגליה, וידאר מתאר אירועים מיום הדין הנוצרי בשילוב רגנארוק הפגאני. מהתיאורים שעל הצלב אדם עם חנית שניצב מול ראש עצום, כאשר אחד מרגליו עוברת באמצע הלשון המפוצלת של הראש ודורכת על הלסת התחתונה שלו. ידו השנייה של האדם אוחזת בלסת העליונה של היצור. לרוב דבר זה מפורש כווידאר נלחם בפנריר, וכמטאפורה לניצחונו של ישו על השטן.
הסכמי ציריך ולונדון
הסכמי הברית והערבות בציריך
הסכם הערבות נועד לשמור במסגרת מדינה קפריסאית עצמאית אחת על דו הקיום בשלום (bi-communal consociational state) בין שתי הקהילות האתניות הגדולות של קפריסין, היוונית שהיוותה 82% מהאוכלוסייה והקהילה הטורקית שהיוותה 18% מהאוכלוסייה. קפריסין, והמעצמות הערבות - הממלכה המאוחדת, יוון וטורקיה הבטיחו לאסור על איחוד קפריסין עם כל מדינה אחרת או על חלוקת האי. הסעיף 4 בהסכם הערבות ציין ש"במקרה שפעילות משופת או מוסכמת לא תהיה אפשרית, כל אחת מהמעצמות הערבות שומרת לעצמה את הזכות לפעול במטרה להחזיר את המצב לזה שנוצר על ידי הסכם זה".
פומית
פומית (באנגלית: Fipple) הוא חלק מפית-נשיפה מכווצת קצה, המשותף לכלי נשיפה רבים ממשפחת החלילים, כגון חליל אירי וחלילית. כלי נשיפה אלה מכונים חלילי פומית (או חלילי קנה או חלילים דמויי-צינור) והם מסומנים בקוד 421.2 בסיווג הורנבוסטל – זאקס.
כיצד זה עובד
באיור ראש החלילית הנלווה, מתקע פיית העץ (A), מעליו בפיית הכלי, פתח מעבר האוויר "תעלת ארובה", המתעלת את נשיפת הנגן כך שתעבור לאורך התעלה (B), המכונה גם "נתיב הרוח". ביציאה מנתיב הרוח, הנשיפה מכוונת לקצה להב קשיח (C), המכונה "שפת החתך" או חותך רוח, שמייצרת אפקט ברנולי או סִיפוֹן (צינור). האוויר הזורם מעל "הפה-הקולי" (אותו פתח מרובע בראש הפומית ממנו בוקע הצליל) יוצר שסתום מבוקר זרימה, או "קנה אוויר". הידוד בין קנה האוויר ועמוד האוויר בגוף הכלי מייצרים גלים עומדים בעמוד האוויר, אשר קובע את גובה הצליל. תנודה זו יוצרת את "צליל המשרוקית" בכלי נשיפה חליליים. ראו כלי נשיפה. גוון צליל מובהק, הנקבע על פי מידות הכלי והפה-הקולי, משתנים במעט על ידי הטכניקה או הנשיפה של הנגן. בכלים כמו החלילית, הנגן יכול לשנות את גובה הצליל של התו המוזיקלי שנוצר על ידי פתיחת או אטימת חורי האצבעות שלאורך גוף (קדח) הכלי, ובכך לשנות את אורכם האפקטיבי.
נתיב הרוח מורכב מ"תעלת הרוח" או "הארובה", החלק העליון של הפה-הקולי מגולף בחיבור הראש עצמו, תעלת הרוח, נחצבה על פני השטח העליונים של מתקע הפומית. המרחב שנוצר בין נתיב הרוח לקצה שפת החתך מכונה "הפה" או "הקול", (הפה-הקולי).
חלק מיצרני החליליות המודרניים מייצרים כעת שפתי חתך קול מעוקלים כדי להוסיף גוון וצליל הרמוני. כאשר זרם האוויר מכה על שפה מעוקלת בצורת "D", תיווצר מערבולת קלה בפה-הקולי. דבר שמתורגם להרמוניות או "גוון צליל" אהודים במיוחד.
פיה
עקב המיקום הקבוע של נתיב הרוח ביחס לשפת החתך, כלי פומית יכולים להשמיע צליל מוזיקלי ללא סוג האמבושיור הנדרש בחליל צד למשל. אמבושיור בחלילי פומית מתרכז סביב הרעיון של מקוד האוויר בנתיב הרוח ובקדח הכלי כאחד, זאת בהתאם לצורת הקדח. לפיכך, קדח עם "פעמון" רחב בקצה הכלי (כמו חלילית רנסאנס) תגיב טוב יותר להחזקת גרון פתוח לרווחה, לכוון את פרץ האוויר בזרם חזק כדי להדהד את כל אורכו ורוחבו של קדח הכלי. קדח מתחדד ל"פעמון" צר (כמו בחליליות ברוק וחלליות בית-ספר) ישמע במיטבו כשהפתיים משמשות למיקוד האוויר לזרם הדוק יותר, למיקוד האוויר ל"פעמון" הצר יותר בקצה הכלי. הרעיון הוא תמיד להדהד את זרימת האוויר לכל אורך ורוחב הקדח, תוך מיקוד האוויר בהתאם לצורתו של קדח הכלי. בכל עת, סגירת השפתיים סביב "המקור" של חלילית או חליל פומית תעזור למקד את האוויר במורד נתיב הרוח הצר. חשוב מאוד בהפקת צליל בכל חליל פומית.
בעוד שאטימה הדוקה בין שפתי הנגן ל"המקור" החלילית תמקד את הצליל, שרירי פנים הדוקים ייצרו צליל מחוספס (במיוחד בחלליות). השילוב של אטימת שפתיים נקיה סביב המקור והרפיית הלחיים ושרירי הפנים, תוך מתן אפשרות ללחיים להתנפח בתגובה לזרימת האוויר, הם מרכיבים חשובים במתכון ליצירת צליל ממוקד ומצלצל. "מתכון גורמים עיקרי" כולל לא רק אמבושיור, אלא טכניקת יציבה, ארטיקולציה, נשימה וטכניקת אצבעות כאחד. יש להיזהר שלא לחסום את נתיב הרוח בשיניים, על מנת שלא יסננו ויפזרו את זרימת האוויר, ויגרמו להפקת צליל פחות ממוקד ובעל קצה מטושטש, כביכול.
כלים בעלי פומית
פומיות משמשות בכלי הנגינה הבאים:
ניר מטלון
ניר מטלון (נולד ב-22 בספטמבר 1968) הוא כדורסלן עבר ישראלי ומאמן כדורסל בהווה. גובהו 2.01 מטר, שיחק בעמדת הסמול פורוורד.
ביוגרפיה
ניר מטלון נולד במושב תלמי יחיאל. שיחק תחילה בקבוצת נוער של הפועל גבעת ברנר, ובגיל 17 הגיע לקבוצת הנוער של הפועל גליל עליון. בגילאי הבוגרים שיחק תחילה בקבוצת הפועל חולתא מליגה א', ובעונת 1986/87 שיחק לראשונה בליגה הלאומית. בשנים הראשונות מיעט לשחק. בשנת 1988 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה. מעונת 1990/91 קיבל מקום משמעותי יותר בקבוצה, ובשלושת משחקי הפלייאוף של עונה זו קלע בממוצע 14 נקודות למשחק. בעונת 1991/1992 זכה עם הקבוצה בשנית בגביע המדינה. בעונת 1992/93 זכה עם הקבוצה באליפות המדינה כשחקן מחליף, וקלע בממוצע 8.1 נקודות למשחק במשך העונה הסדירה. בנוסף העפיל עם הקבוצה לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע. שיחק גם בקבוצות הפועל אילת, מכבי רמת גן, מכבי ראשון לציון, מכבי רמת גן, אליצור אשקלון בעת ששיחקה בליגה השנייה ובמכבי קריית מוצקין.
ב-13 עונות בליגה הראשונה קלע מטלון 1,193 נקודות. למטלון שתי הופעות במדי נבחרת ישראל.
לאחר פרישתו ממשחק שימש עונה אחת כעוזר המאמן ישראל לב בעירוני רמת גן, ובעונת 2005–2006 היה עוזר מאמן בהפועל גליל עליון.
ב-2015 החל לאמן את עירוני קריית אונו מהליגה הארצית, אשר בסיום עונת 2017-2018 ירדה לליגה א'.
אחיו, נועם מטלון, שיחק 5 עונות בליגת העל.
חצוצרות
{{פירושונים|
אברהם לייבוביץ
אברהם "לאבאן" לייבוביץ - (1917 קרקוב - 28 באפריל 1943 קרקוב, פולין) חבר תנועת דרור פרייהייט. מלוחמי אי"ל וממנהיגי תנועת "החלוץ הלוחם" בתקופת מרד גטו קרקוב.
ביוגרפיה
לייבוביץ נולד ב-1917 בקרקוב למשפחה שומרת מסורת. על אף החינוך המסורתי נמשך לייבוביץ לספורט והיה פעיל בקבוצת כדורגל ובמועדון ספורט בעיר. מכיוון שאביו נפטר בגיל צעיר נאלץ לעזוב את לימודיו ולעזור במאפיה המשפחתית. בימי נעוריו הצטרף לתנועת הנוער דרור פרייהייט וב-1933 יצא להכשרה חלוצית בעיר כשנוב. ב-1936 היה ממובילי ארגון ההגנה העצמית היהודית כנגד עליית האנטישמיות. ב-1938 הגיע לוורשה על מנת להשתתף בסמינר תנועה דרור.
ב-1939 גויס לייבוביץ לצבא הפולני והגיע ללבוב. לאחר התפרקות הצבא הפולני נשאר בלבוב וסייע לחברי התנועה לעבור את הגבול מזרחה לכוון רומניה. בהמשך חזר לוורשה לעזור למשפחתו ובמקביל המשיך לסייע לחברי התנועה בבריחתם מזרחה (פעילות שנפסקה עם פלישת הגרמנים לרוסיה). במקביל הצטרף לארגון היהודי הלוחם. ב-20 ביוני 1942 הגיע לוורשה להתייעצות, נפל בידי המשטרה הפולנית ונאסר בכלא בגאנשובקה משם שוחרר ב-22 ביוני 1942 לאחר מאמצים רבים של חבריו. נשלח על ידי אי"ל לקרקוב, לעזור בארגון המרד בעיר. היה בין מנהיגי מחתרת "החלוץ הלוחם" שהורכבה מאנשים מכל תנועות הנוער בעיר בהובלת תנועת הנוער עקיבא. המחתרת מנתה כ-100 חברים כשבראשה עמדו 4 אנשים:
שיאה של פעילות המחתרת המאוחדת היה ב-22 בדצמבר 1942 אז הכתה המחתרת במספר מקומות רב בעיר כשהפעולה הידועה ביותר הייתה ההתקפה על "קפה ציגנריה" שם נפגעו מספר רב של גרמנים. הגרמנים פעלו באופן מיידי (כנראה בעקבות הלשנה) ולכדו מספר גדול מהמשתתפים בפעולה שהסתתרו ב"בונקר" שברחוב סקבינסקה. ב-23 בדצמבר 1942 הגיעו לייבוביץ ואנטק צוקרמן לאותו ה"בונקר" ונפלו למארב הגסטאפו. צוקרמן נפצע אך הצליח להתחמק והגיע פצוע בחזרה לוורשה בעוד שלייבוביץ, שנכנס ראשון, נלכד ונשלח לכלא מונטלופיך. לייבוביץ ישב בכלא עד 28 באפריל 1943 ואז נשלח למחנה פלאשוב. בהיותו בדרך ניסה לברוח ונורה למוות. בכיסו נמצא פתק עליו כתוב: "אברהם לייבוביץ, אני יהודי!".
כשנתפס לייבוביץ נמצאו בניירותיו כתובתו ברחוב ז'ולאבסקי 5, שהייתה גם כתובת המפקדה. ב-24 בדצמבר 1942 הגיעו לשם אנשי הגסטאפו הרגו, לאחר קרב, שניים ממנהיגי המחתרת (אהרון ליבסקינד ואידק טננבוים)
על פעילותו המלחמתית נגד הנאצים העניקה לו ממשלת פולין, לאחר המלחמה, את העיטור הצבאי הגבוה "ויריטוטי מיליטרי".
קון-זלמר
קון-זלמר (Conn-Selmer) היא חברה אמריקנית לייצור כלי נגינה הנמצאת בבעלות חברת Steinway Musical Instruments. כיום מייצרת החברה חצוצרות, קלרינטים ועוד.
היסטוריה
בשלהי המאה ה-19 ייסדו האחים אלכסנדרי והנרי זלמר, נכדים של יוהנס יעקבוס זלמר אשר כיהן כראש המוזיקה של הצבא הצרפתי, את חברת Henri Selmer & Cie בפריז. כעבור כמה שנים היגר אלכסנדרי לארצות הברית, ופתח בניו יורק חנות לייצור ומכירה של כלי נגינה.
כיום מייצרת החברה בכעשרה מפעלים בארצות הברית, צרפת ואנגליה.
הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר
הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר (הנרי ויליאם פרדריק אלברט, באנגלית: Prince Henry, Duke of Gloucester; 31 במרץ 1900 – 10 ביוני 1974) היה איש צבא ובנם השלישי של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת והמלכה מרי.
עם עלייתו לכס המלוכה ב-1936 של אחיו ג'ורג' השישי, הוא מונה להיות העוצר האפשרי לנסיכה אליזבת (לימים, המלכה אליזבת השנייה). עקב כך הוא נדרש להישאר בתחומי הממלכה המאוחדת עד להגעתה של הנסיכה לבגרות במקרה שאביה ימות והיא תעלה לכס המלוכה כקטינה.
ראשית חייו
הנסיך הנרי נולד בקוטג' יורק שבבית סאנדרינגהאם. אביו היה דוכס יורק (לימים, המלך ג'ורג' החמישי), הבכור מבין בניו של נסיך ויילס (מאוחר יותר המלך אדוארד השביעי) שהיו אז בחיים. אמו הייתה הנסיכה מרי מטק, בתם היחידה של פרנסיס, דוכס טק ושל הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג'. ב-1898 הוציאה המלכה ויקטוריה, מכתב הרשאה שהעניק לילדיהם של הדוכס והדוכסית מיורק את התואר "הוד מעלתו/מעלתה המלכותית" (Royal Highness). לפיכך, עם לידתו נקרא הנסיך הוד מעלתו המלכותית, הנסיך הנרי מיורק.
ב-17 במאי 1900 הוא הוטבל בקפלה הפרטית בטירת וינדזור, על ידי רנדל דווידסון, בישוף וינצ'סטר. סנדקיו היו: המלכה ויקטוריה (סבתו הגדולה), וילהלם השני, קיסר גרמניה (בן דודתו של אביו), ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת (אחות סבו), דוכסית קמברלנד (אחות סבתו, נסיכת ויילס, שייצגה אותה בטקס ההטבלה), גאורגיוס, נסיך יוון ודנמרק (בן דודו של אביו), הנסיכה מוד מוויילס, (דודתו), הנסיך אלכסנדר מטק (דודו) ופילדמרשל פרדריק רוברטס. בחוג משפחתו הוא כונה באופן בלתי רשמי בשם "הארי".
שירות צבאי
שלא כמו אחיו, התגייס הנסיך הנרי לצבא הבריטי במקום לצי המלכותי. הוא עבר את הכשרתו במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט ב-1919. מאוחר יותר הוא שירת ברגימנט הרובאים המלכותי וברגימנט הפרשים המלכותי העשירי, לפני שפרש משירות פעיל ב-1937.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא הצטרף לחיל המשלוח הבריטי, והתמנה כקצין קישור ראשי ב-4 בספטמבר 1939. הוא נפצע באופן קל ב-1940 כאשר הרכב בו נסע הותקף מהאוויר. באותה שנה הוא מונה לסגן מפקד הבריגדה המשוריינת ה-20. הוא קיבל דרגת פילדמרשל ב-1955 ודרגת מרשל של חיל האוויר המלכותי ב-1958.
דוכס גלוסטר
ב-31 במרץ 1928 העניק לו אביו את התארים דוכס גלוסטר, רוזן אלסטר, וברון קלודן, שלושה תארים שקשרו אותו לשלוש ארצות הממלכה המאוחדת: אנגליה, צפון אירלנד וסקוטלנד.
לפני נישואיו, שאיפתו הגדולה ביותר של הנרי הייתה לפקד ביום מן הימים על הרגימנט שלו, רגימנט הפרשים המלכותי העשירי, או לכל הפחות לבלות זמן רב ככל האפשר בשירות צבאי. למרות שהוא היה קצין מוכשר, כבנו של המלך נמנע ממנו להצטרף לרגימנט בפעילותו מעבר לים, ופירוש הדבר היה שהוא התקבל כזר בקרב חבריו לקצונה. לתסכולו הרב נוספה העובדה שעליו היה למלא תפקידים מלכותיים שהוטלו עליו על ידי אביו.
ב-1929 הוא נסע ליפן כדי להעניק לקיסר הירוהיטו את תואר אביר מסדר הבירית, ושנה מאוחר יותר הוא נכח בטקס ההכתרה של היילה סלאסי, קיסר אתיופיה באדיס אבבה. ב-1934 העניק לו אביו (כמלך אירלנד) את תואר אביר מסדר פטריק הקדוש. באותה שנה הוא נסע לביקור באוסטרליה ובניו זילנד, שם הוא התקבל על ידי הציבור בהתלהבות ראויה לציון.
חיי משפחה
לאחר שובו מהביקור באוסטרליה ובניו זילנד, ובלחץ הוריו, החליט הנסיך הנרי כי הגיע הזמן להתמסד והציע נישואים לאליס קריסטבל מונטגיו דאגלס סקוט, אחותו של אחד מחבריו הטובים ביותר של הנרי, לורד ויליאם מונטגיו דאגלס סקוט. שנים רבות לאחר מכן סיפרה הנסיכה כי הצעת הנישואים לא הייתה רומנטית, שכן "זאת לא הייתה דרכו". תחת זאת, הוא רק "מלמל זאת כאשר טיילנו יחד". השניים נישאו ב-6 בנובמבר 1935. טקס הנישואים תוכנן מלכתחילה להיערך במנזר וסטמינסטר, אך הועבר לקפלה המלכותית בארמון סנט ג'יימס, הצנועה יותר, עקב מותו של אביה של אליס, זמן קצר לפני החתונה. לאחר החתונה הוענק לאליס התואר דוכסית גלוסטר. לזוג נולדו שני בנים: הנסיך ויליאם מגלוסטר (1972-1941) והנסיך ריצ'רד, דוכס גלוסטר (נולד: 1944).
הנרי ואליס התגוררו בתחילה בביתן המלכותי באלדרשוט, ליד המחנה של הרגימנט בו שירת הנסיך. בזיכרונותיה סיפרה הדוכסית: "הייתה זו בקתה פשוטה מאוד, והדבר המלכותי היחידי בה הייתה נוכחותו של בעלי". לאחר מות אביו, הקדיש הנרי את חלק הארי של ירושתו ברכישת אחוזת ברנוול. היה זה בית כפר גדול בנורת'האמפטונשייר שהיה שייך לאבותיה של אשתו. כביתם בלונדון ניתן להם בית יורק בארמון סנט ג'יימס.
המושל הכללי של אוסטרליה
בסוף שנת 1944 מונה הנסיך הנרי באופן בלתי צפוי לתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה. התפקיד הוצע קודם לכן לאחיו הצעיר, הנסיך ג'ורג', דוכס קנט, אך זה נהרג בהתרסקות מטוס בסקוטלנד. ככלל, נקטה מפלגת הלייבור האוסטרלית בראשותו של ראש ממשלת אוסטרליה, ג'ון קרטין, במדיניות של מינוי אזרחים אוסטרלים לתפקיד המושל הכללי. בנסיבות המלחמה החליט קרטין שלמינוי מושל כללי מקרב חברי בית המלוכה יהיו שלושה יתרונות: חיזוק המחויבות של בריטניה להגנת אוסטרליה, אישור מעמדה של אוסטרליה כמדינה שאינו כפופה לארצות הברית ובסופו של דבר הייתה זו בחירה נייטרלית מבחינה פוליטית, שזכתה לברכתה של האופוזיציה.
ביקורו של הנסיך הנרי באוסטרליה ב-1934 היה מוצלח. בשל ביישנותו, הוא נראה לעיתים כנוקשה ופורמלי, אך יחד עם הדוכסית הוא ביקר ברחבי אוסטרליה כשהוא משתמש במטוסו האישי. לאחר מותו של קרטין ב-1945, מינה הדוכס את פרנק פורד כמחליפו.
הנסיך הנרי עזב את אוסטרליה ב-1947 לאחר שנתיים בתפקיד, עקב הצורך לתפקד כיועץ המדינה במהלך ביקורם של המלך ג'ורג' השישי ושל הנסיכות אליזבת ומרגרט בדרום אפריקה. כמתנת פרידה הוא העניק את מטוסו לשימושה של ממשלת אוסטרליה ושל עמה.
שנותיו האחרונות
הנסיך הנרי נכח בטקס ההכתרה של אחייניתו, אליזבת השנייה ב-1953. הדוכס והדוכסית מילאו כמה תפקידים מלכותיים, כולל כמה ביקורים מחוץ לבריטניה.
בשנותיו האחרונות התדרדר מצבו הבריאותי של הדוכס והוא סבל משורה של אירועים מוחיים. עקב כך לא התאפשר לו להיות נוכח בהלווייתו של אחיו, דוכס וינדזור ב-1972. באותה שנה נהרג בנו הבכור, הנסיך ויליאם, בתאונת מטוס. הדוכס היה במצב בריאותי כה קשה, עד כי הדוכסית התלבטה אם להודיע לו על הבשורה.
הנסיך הנרי היה האחרון מבין ילדיהם של המלך ג'ורג' החמישי ושל מרי מטק שנותר בחיים. הוא מת ב-10 ביוני 1974 ונקבר באחוזת הקבר המלכותית בווינדזור. בנו השני, הנסיך ריצ'רד, דוכס גלוסטר, ירש את תוארו. הדוכסית קיבלה אישור מהמלכה אליזבת לשאת את התואר הנסיכה אליס, דוכסית גלוסטר, כדי להבדילה מאשתו של ריצ'רד. היא הלכה לעולמה ב-2004, פחות מחודשיים לפני יום הולדתה ה-103, והאריכה ימים יותר מכל בני משפחת המלוכה מאז ומתמיד.
ססיליה רוד
ססיליה קתרינה ביירנסדוטר רוד (בשוודית: Cécilia Catharina Björnsdotter Rodhe; נולדה ב-1 בספטמבר 1961) היא דוגמנית ופסלת שוודית.
ביוגרפיה
רוד נולדה בגטנבורג. ב-1978 היא נבחרה למיס שוודיה ובתחרות מיס תבל 1978 עלתה לחמישיית הגמר, לאחר מכן היא עבדה כדוגמנית.
היא נודעה בנישואיה לטניסאי יאניק נואה ונודלו להם שני ילדים משותפים, בן, הכדורסלן ג'ואקים נואה ובת, רוד, המתגוררת בניו יורק.
שמואל שם-טוב
שמואל (שמוליק) שם-טוב (נולד ב-1952) הוא עיתונאי, תקשורת ומנהל ישראלי.
ביוגרפיה
שם-טוב נולד בירושלים, בנו של שר הבריאות לשעבר ויקטור שם-טוב וגדל בשכונת המושבה הגרמנית שבעיר. באפריל 1970 היה בין יוזמי "מכתב השמיניסטים", מכתב שנשלח לראש הממשלה, גולדה מאיר על ידי קבוצה של תלמידי תיכון העומדים לפני גיוס ובו הסתייגו חותמיו מכיבוש השטחים, ממלחמת ההתשה ומהימנעות הממשלה מנקיטת צעדים שיובילו לסיום הלחימה. עם זאת התגייס שם-טוב לצה"ל בקיץ אותה שנה ושירת בסיירת שקד.
בשנים 1984–1986 היה עורך שבועון הנוער "חמצן", לאחר מכן שימש כעורך מקומוני רשת שוקן בצפון ועורך מקומון "צומת השרון" (עד 1989). ב-1990 היה, למשך כשנה, עורך משנה של "העולם הזה" ולאחר מכן היה עורך מחליף במקומון "כל העיר" הירושלמי ועורך מחליף במוסף יום שישי של העיתון "חדשות".
ב-1992 עבר לידיעות אחרונות ושימש במספר תפקידים בהם עורך מוספי חג, עורך ראשי של רשת המקומונים ידיעות תקשורת (1993–1999) ויועץ לקראת הקמת ynet.
במקביל סיים למודי משפטים בשנים 1999–1997 במרכז הבינתחומי הרצליה.
בין 2000 ל-2003 כיהן כמנכ"ל הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. ב-2005 עבר לתפקיד מנהל התוכן וההפקות של חברת ההפקות JCS, ממנה פרש ב-2008. משנת 2007 הוא גם יו"ר בדירקטוריון רדיו ירושלים.
ב-2008 ועסק בפרויקט מיחשוב מערכת החינוך בשדרות. באותה תקופה ייסד את כתב העת אודיסאה. שם טוב שימש כעורך כתב העת במשך ארבע שנים (עד לגיליון 17).
בשנים 2009–2013 ניהל שם-טוב את "מרכז הספר והספריות בישראל". בתקופת כהונתו הוקמו ניידות מחשבים וספרים שפעלו במגזר הערבי והוקם אתר האינטרנט של הספריות הציבוריות.
החל מספטמבר 2014 מכהן שם-טוב כמנכ"ל הוועדה הישראלית למדרוג, האחראית על מדידת המדרוג בערוצי הטלוויזיה בישראל.
חיים אישיים
באפריל 2008 עבר לשדרות עם בת זוגו אבירמה גולן, לאות הזדהות עם התושבים. במשך שנה וחצי התגורר בעיר.
שם-טוב הוא אביה של העיתונאית והשדרנית גילי שם-טוב ושל יונתן שם טוב.
אליפות גרמניה בכדורגל 1927
אליפות גרמניה בכדורגל 1927 הייתה העונה ה-20 של התחרות.
בתחרות השתתפו מנצחות תחרויות אזוריות, קבוצות שהגיעו למקום השני ונציגות נוספות מאליפות מערב גרמניה ודרום גרמניה.
למשחק הגמר הגיעו נירנברג והרטה ברלין. להרטה ברלין זה היה הפסד שני ברציפות במשחק הגמר. לנירנברג זה היה הניצחון החמישי ב-8 עונות. לאחר עונה זו היא נחלשה וניצחה רק בשנת 1936.
ארגון האליפות
לתחרות העפילו מנצחות תחרויות אזוריות:
המשחקים נערכו בשיטת נוק-אאוט (מפגש יחיד בין הקבוצות).
כדורגלנים מצטיינים
אנדראס פרנץ מאגודת ספורט פירט כבש 6 שערים ובכך זכה בתואר מלך השערים.
Hope
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Love, Me
Love, Me (בעברית: תאהב, אותי) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת הקנדית לנון סטלה. האלבום יצא לאור ב-16 בנובמבר 2018 על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. מתוך המיני-אלבום יצאו ארבעה סינגלים.
אלטרנטיבה לגרמניה
אלטרנטיבה לגרמניה (בגרמנית: Alternative für Deutschland, בראשי תיבות: AfD) היא מפלגת ימין פופוליסטי וימין קיצוני    בגרמניה.
המפלגה נוסדה באפריל 2013 כמפלגה אירוסקפטית ליברלית ימנית על רקע הביקורת הגוברת בגרמניה על חבילת הסיוע מטעם מדינות גוש האירו וקרן המטבע הבינלאומית במשבר החוב של יוון. המפלגה הקצינה בהדרגה לימין והתמקדה בהתנגדות להגירה, לאיסלאם, ולאיחוד האירופי. ה-AfD היא המפלגה היחידה בפרלמנט הגרמני שמדיניות הסביבה והאקלים שלה מבוססת על הכחשת שינויי האקלים.
ביולי 2015, התפצל אגף הליברליזם הכלכלי במפלגה תחת ברנד לוקה לייסד את מפלגת הרפורמים השמרנית-ליברלית, בעוד שאר המפלגה תחת פראוקה פטרי וירג מיוטן התפתחו לכיוון הימין. לאחר הבחירות ב-2017, בהן זכתה ב-94 מושבים בבונדסטאג והייתה למפלגה השלישית בגודלה ולמפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר, עזבה יושבת ראש המפלגה פטרי את ה-AfD וייסדה את המפלגה הכחולה. אלכסנדר גאולנד ואליס ויידל מבחרו כיושבי ראש המפלגה. ב-2021 נבחר טינו כרופאלה להחליף את גאולנד. בינואר 2022, לאחר בחירות 2021 בהן זכתה המפלגה ב-83 מושבים, עזב גם ירג מיוטן את ה-AfD והתפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה מכיוון שלדעתו המפלגה התפתחה לימין קיצוני עם נטיות טוטליטריות ובחלקים גדולים כבר אינה מחויבת לסדר הדמוקרטי הבסיסי ולחוקה.
כמה מהארגונים והפלגים של ה-AfD נקשרו או הואשמו בקשר עם תנועות ימין קיצוני לאומניות ואסורות. ב-2022 קבע בית המשפט כי המשרד הפדרלי להגנה על החוקה רשאי לסווג את המפלגה כולה כקבוצת ימין קיצוני חשודה ולפקח עליה.
ייסוד המפלגה
בספטמבר 2012, אלכסנדר גאולנד, ברנד לוקה והעיתונאי קונרד אדם הקימו את הקבוצה הפוליטית "אלטרנטיבת בחירה 2013" (בגרמנית: Wahlalternative 2013) כדי להתנגד למדיניות הגרמנית הנוגעת למשבר בגוש האירו, שכללה חבילות חילוץ וסיוע למדינות עניות יותר בדרום אירופה. במניפסט הקבוצה שנתמך על ידי מספר כלכלנים, עיתונאים ומנהיגים עסקיים, הצהירו כי גוש האירו הוכיח את עצמו כ"לא מתאים" כאזור מטבע וכי מדינות דרום אירופה "שוקעות בעוני תחת הלחץ התחרותי של האירו".
בפברואר 2013 החליטה הקבוצה לייסד מפלגה חדשה שתשתתף בבחירות הפדרליות ב-2013. המפלגה החדשה דגלה בביטול האירו. בגלל עמדה רדיקלית סירבו ארגוני הבוחרים החופשיים לאחד איתה כוחות. גם מפלגת הפיראטים של גרמניה התנגדה לכל קואליציה עם AfD. התומכים הראשוניים של ה-AfD היו אותם כלכלנים בולטים, מנהיגים עסקיים ועיתונאים שתמכו ב"אלטרנטיבת בחירה 2013", כולל חברים לשעבר במפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU), אשר ערערו בעבר על החוקתיות של מדיניות גוש היורו של ממשלת גרמניה בבית המשפט הפדרלי לחוקה.
ב-14 באפריל 2013, נערכה הוועידה הראשונה של ה-AfD בברלין, בה נקבע המצע המפלגתי. ברנד לוקה, פראוקה פטרי וקונראד אדם נבחרו להנהגת המפלגה. בין ה-31 במרץ ל-12 במאי 2013, AfD הקימה שלוחות בכל 16 מדינות גרמניה על מנת להשתתף בבחירות הפדרליות. ב-15 ביוני 2013 נוסדה "האלטרנטיבה הצעירה לגרמניה" – ארגון הנוער של ה-AfD.
בחירות 2013
בבחירות הכלליות שנערכו ב-2013, הציגה המפלגה מצע שהתנגד למדיניות הממשלתית בגוש האירו, אשר נתמך על ידי 68 כלכלנים, עיתונאים ואנשי עסקים. בתוצאות התברר כי המפלגה קיבלה 2 מיליון קולות (4.7%) – התוצאה הטובה ביותר למפלגה חדשה מאז שנת 1953 – אך קצת פחות מאחוז החסימה (שעומד על 5%) ולא נכנסה לבונדסטאג. המפלגה לא השתתפה בבחירות ללנדטאג של בוואריה שנערכו בספטמבר 2013. נציג ה-AfD הראשון היה בלנדטאג של הסן כאשר יוכן פאולוס ממפלגת הדמוקרטים החופשיים ערק ל-AfD, אך בבחירות שנערכו בספטמבר המפלגה לא עברה את אחוז החסימה.
בחירות לפרלמנט האירופי 2014
בתחילת 2014, בית המשפט החוקתי הפדרלי של גרמניה קבע שהרף שקבע שרק מפלגות שזכו בלפחות 3% מהקולות בבחירות יכולות להשתתף בבחירות האירופיות אינו חוקתי, והבחירות לפרלמנט האירופי ב-2014 היו לבחירות הראשונות בגרמניה בהן יכלו לרוץ מפלגות שאין להם נציגים בפרלמנט. בבחירות לפרלמנט האירופי 2014 זכתה המפלגה ב-7.1% מהקולות ושבעה נציגים בפרלמנט האירופי. המפלגה הצטרפה למפלגת השמרנים והרפורמיסטים האירופים.
פרישתו של לוקה ובחירת פטרי כמנהיגה
ביולי 2015 נבחרה פראוקה פטרי ליושבת ראש המפלגה עם 60% מהקולות בקונגרס המפלגה באסן. פטרי הייתה חברה בסיעה הלאומית-שמרנית של המפלגה ובחירתה נתפסה כמבשרת על פנייה של המפלגה ימינה כדי להתמקד יותר בנושאים כמו הגירה, אסלאם וחיזוק הקשרים עם רוסיה. לוקה כינה שינוי זה הפיכת המפלגה ל"מפלגת PEGIDA" ופרש ממנה, ועימו חמישה חברי הפרלמנט האירופי. כשבועיים לאחר מכן הקימו את מפלגת הרפורמים השמרנית-ליברלית.
שיתוף פעולה עם FPÖ
בפברואר 2016 הכריזה AfD על הסכם שיתוף פעולה עם מפלגת החירות האוסטרית (FPÖ) המזוהה עם הימין הקיצוני. בעקבות זאת החלה מפלגת השמרנים והרפורמיסטים האירופים בפרלמנט האירופי בהליכים להרחקת שני חברי ה-AfD ממנה. בסופו של דבר, פרשה ביאטריקס פון סטורץ' והצטרפה למפלגת אירופה של חופש ודמוקרטיה ישירה. מרקוס פרצל הורחק מהמפלגה ב-2016.
בחירות במדינות ב-2016
עקב משבר ההגירה באירופה שהיה הנושא הלאומי המרכזי, עלתה התמיכה ב-AfD בבחירות שנערכו במרץ 2016 במדינות באדן-וירטמברג, ריינלנד-פפאלץ וסקסוניה-אנהלט. בבאדן-וירטמברג וריינלנד-פפאלץ הגיעה AfD למקום השלישי, עם 15.1% מהקולות, ו-12.6% מהקולות – 23 מושבים ו-14 מושבים – בהתאמה. בסקסוניה-אנהלט זכתה המפלגה ב-25 מושבים – השנייה בגודלה בלנדטאג – עם 24.2% מהקולות. בספטמבר נערכו בחירות במקלרמבורג-מערב פומרניה, מדינת המחוז של אנגלה מרקל. גם בהן הפכה ה-AfD לשנייה בגודלה בלנדטג עם 20.8% מהקולות – 18 מושבים – כשהיא עוקפת את מפלגתה של מרקל ה-CDU. בבחירות בברלין קיבלה המפלגה 14.2% מהקולות והייתה החמישית בגודלה עם 25 מושבים.
בחירות 2017
בוועידת המפלגה שנערכה במאי 2016 הכריזה המפלגה על מצע שכלל גם מדיניות אנטי-איסלמיסטית, הכוללת איסור על סמלי אסלאם כמו בורקה, ולאסור קריאה לתפילה מהמסגדים. בוועידת המפלגה באפריל 2017 הודיעה פראוקה פיטרי כי לא תתמודד כמועמדת הראשית של המפלגה בבחירות של 2017. הרקע להודעה זו היה מאבק כוח פנימי לאור ירידה בתמיכה במפלגה בסקרים מ-16% בספטמבר 2016 ל-8%–10% ממש לפני הוועידה. ביורן הקה מהאגף הימני הקיצוני של המפלגה ופטרי ניסו לדחוק זה את זה מהמפלגה. החלטתה של פטרי שלא לרוץ כמנהיגת המפלגה, אך לא להתפטר כיושבת הראש נתפסה כצעד להימנע מהצבעה בוועידה בסוגיית מעמדה. המפלגה בחרה באלכסנדר גאולנד, שמרן מובהק שעבד כעורך והיה חבר לשעבר ב-CDU להוביל את המפלגה בבחירות. גאולנד תמך בשימור הקה כחבר מפלגה. אליס ויידל, הנחשבת כמתונה ונאו-ליברלית יותר, נבחרה לרוץ איתו.
בבחירות של 2017 נחלה ה-AfD הצלחה גדולה: היא זכתה ב-12.6% מהקולות וקיבלה לראשונה ייצוג בבונדסטאג עם 94 מושבים היא גם הייתה מפלגת האופוזיציה הגדולה בבונדסטאג עד בחירות 2021 כשה-CDU לא יכלה להרכיב שוב את הממשלה ועברה גם היא לאופוזיציה.
פיצול המפלגה
למחרת הבחירות ב-2017 ערכה פטרי מסיבת עיתונאים בה הצהירה כי תשתתף בבונדסטאג כעצמאית משום שהצהרות קיצוניות של חלק מחברי ה-AfD אינן מאפשרות למפלגה לתפקד כאופוזיציה בונה, ועל מנת להבהיר לבוחרים שיש מחלוקת פנימית ב-AfD. בספטמבר 2017 פרשה פטרי מה-AfD והקימה את המפלגה הכחולה. עימה פרש גם בעלה מרקוס פרצל. ארבעת חברי AfD בבית המחוקקים של מקלנבורג-מערב פומרניה, עזבו גם הם את המפלגה כדי והקימו מפלגה נפרדת. עד אוקטובר 2017 פרשו כ-15 נציגים של ה-AfD מהמפלגה.
הכנף
ב-2015 נוסד במפלגה פלג של ימין קיצוני, פולקיסטי ולאומני בשם "הכנף" (בגרמנית: Der Flügel) שזכה לפופולריות בעיקר במזרח גרמניה, והונהג על ידי הפוליטיקאים ביורן הקה, ואנדראס קלביץ. על פי הערכות מנה הפלג כ-7000 חברים, כ-20% מחברי המפלגה. מנהיג המפלגה אלכסנדר גולנד, אמר בתוכנית אירוח בטלוויזיה בינואר 2019 כי הכנף קיבל תמיכה של עד 40% מהנציגים בוועידות המפלגה. על פי ארגוני ביטחון במזרח גרמניה מנו חברי הפלג כ-40% מהחברים במפלגה. בינואר 2019 סווג הפלג על ידי הרשויות הפדרליות בינואר 2019 כקבוצת ימין קיצוני חשודה, ובמרץ 2020 הוחמר הסטטוס ל"מיזם ימין קיצוני נגד הסדר הבסיסי הדמוקרטי החופשי", והפלג הושם במעקב של המשרד הפדרלי להגנת החוקה. כתוצאה מכך דרשו מנהיגי המפלגה את פירוק הפלג ועקב כך הפלג פורק מהמפלגה, אך חבריו ומנהיגיו ממשיכים לתפוס חלק דומיננטי בחלק מהמפלגה במזרח גרמניה. בשנת 2020 הורחק אנדראס קלביץ מהמפלגה לאחר שנודע שהיו לו קשרים לגורמים בימין הקיצוני. חבר מפלגה וולפגנג גדאון נחשד באנטישמיות ועקב כך סולק מהמפלגה. עם זאת ניסיונות להרחיק גם את ביורן הקה מהמפלגה לא צלחו.
הבחירות במדינות ב-2019–2020
לקראת הבחירות ב-2019 במדינות במזרח גרמניה החל מאבק נוסף על הכיוון הפוליטי של המפלגה. בשלזוויג-הולשטיין, נבחרה דוריס פון זיין-ויטגנשטיין למנהיגה, על אף שהוועד הפדרלי של ה-AfD נקט בהליך להדחתה בגלל תמיכתה הפעילה בחוגים ימניים קיצוניים. תשעה מתוך שנים-עשר חברי ועד בנורדריין-וסטפאליה במחאה על הדומיננטיות של הלאומנים במפלגה, ובבווריה הגישו כמה צירים של ה-AfD תלונה נגד מנהיגת הקבוצה הפרלמנטרית קטרין אבנר-שטיינר, המזוהה עם המחנה של הקה.
בעוד מנהיג המפלגה ירג מיוטן הצג עמדה מתונה למדי לקראת הבחירות ב-2019, אמר אלכסנדר גולנד במפגש של "הכנף" בתורינגיה שכדי לעלות לשלטון, צריך לפעמים לשתוק. בכך הוא רמז לימין הקיצוני במפלגה שאינם צריכים לשנות את עמדותיהם אלא רק את צורת ההתבטאות שלהם.
בבחירות בסקסוניה ב-2019, זכתה ה-AfD ב-27.5 אחוזים מהקולות (38 מושבים), בברנדנבורג 23.5 אחוזים (23 מושבים) ובתורינגיה 23.4 אחוזים (22 מושבים). בכך הייתה למפלגה השניה בגודלה במדינות אלה.
בהמבורג, בבחירות ב-2020, זכתה המפלגה ל-5.3 אחוזים מהקולות (7 מושבים).
בחירות 2021
לקראת הבחירות הפדרליות ב-2021, ניהלה המפלגה קמפיין עם הסיסמה "גרמניה. אבל נורמלית", ונקטה עמדה של התנגדות לסגרים בתגובה למגיפת הקורונה בגרמניה. טינו כרופאלה, נבחר להחליף את אלכסנדר גאולנד ולעמוד בראש הרשימה, יחד עם אליס ויידל.
בבחירות הכלליות השיגה ה-AfD תוצאה פחות טובה מבבחירות הקודמות: 10.3% מהקולות, בהשוואה ל-12.6% ב-2017; עם זאת, במזרח גרמניה זכתה המפלגה לתמיכה רבה, ובמדינות סקסוניה ותורינגיה היתה למפלגה הגדולה ביותר.
בחירות במדינות ובחירות מחוזיות 2022–2023
AfD שמרה על שלושת המושבים שלה בבחירות בחבל הסאר ב-2022 אך איבדה את כל המושבים בבחירות במדינת שלזוויג-הולשטיין. בבחירות במדינת סקסוניה התחתונה באוקטובר 2022 זכתה ה-AfD ב-9 מושבים נוספים בהשוואה לשנת 2017 ו-18 בסך הכל. בבחירות החוזרות בברלין ב-2023, ה-AfD רשמה עלייה קטנה בהשוואה לבחירות 2021 וזכתה ב-4 מושבים. [122] בבחירות בברמן ב-2023, AfD לא השתתפו ואיבדו את כל המושבים שלהם, משום שוועדת הבחירות של המדינה פסלה את השתתפותה בבחירות בשל חלוקות פנימיות שהביאו להגשת שתי רשימות מועמדים.
אידאולוגיה
בוועידת המפלגה המייסדת ב-14 באפריל 2013, החליטה ה-AfD על מצע הבחירות הראשון שלה. ב-2014 הוגדרה המדיניות הפוליטית, נוצרו מסמכי אסטרטגיה ונתקבלו החלטות נוספות הנוגעות בין היתר לצמצום הזכות למקלט, לאירו ולמדיניות החוץ, לאסלאמיזם ולזכות לשאת נשק. בתחילת מאי 2016, בוועידת המפלגה בשטוטגרט, אימצה ה-AfD את תוכנית הבסיס המבוססת על טיוטה שנוצרה בקבוצות עבודה הכוללות כ-1000 חברים. בוועידת מפלגה ב-2019, התכנית הייתה אמורה להתרחב כך שתכלול גם מדיניות חברתית אך הועידה נדחתה עקב חילוקי דעות משמעותיים - במיוחד בשאלת הפנסיה.
אלטרנטיבה לגרמניה נוסדה בתחילה כמפלגה שמרנית ליברלית של מעמד הביניים עם נטייה קלה לאירוסקפטיות, תוך שהיא תומכת בחברותה של גרמניה באיחוד האירופי אך ביקורתית כלפי המשך האינטגרציה האירופית, וקיומו של מטבע האירו. עיקרי האידאולוגיה של המפלגה כללו התנגדות לאיחוד האירופי במתכונתו הנוכחית, ולחבילות הסיוע למדינות הגוש החלשות בהן רוב הכספים מגיעים מגרמניה. התנגדות להגירה, בעיקר מארצות ערב, ולתהליכי אסלאמיזציה באירופה. התנגדות לנישואים חד-מיניים, וקידום של הטרונורמטיביות. המפלגה רואה במוסד המשפחה המסורתי כאידיאל ופועלת לחיזוקו. באותה תקופה, המפלגה גם תמכה בקידום דמוקרטיה ישירה ומשאלי עם לפי המודל השווייצרי ובהורדת מיסים.
בשנת 2015, חברי מפלגה מתונים יחסית, כולל המייסד והיו"ר לשעבר ברנד לוקה, עזבו את AfD לאחר שפראוקה פטרי נבחרה ליו"ר. בעקבות משבר ההגירה באירופה פנתה המפלגה ב-2015 מעיסוק בעניינים הקשורים לגוש האירו כדי להתמקד בהתנגדות להגירה, בפרט מוסלמים והגירה מוסלמית. המפלגה הקצינה עוד יותר ימינה לאחר שפטרי עזבה את המפלגה ב-2017, בעקבות אימוץ של עמדות אסלאמופוביות וביטויים של רוויזיוניזם היסטורי על ידי חברי המפלגה. המפלגה דומה כעת למפלגות ימין רדיקלי פופוליסטיות אחרות באירופה, אך היא יוצאת דופן במקצת מכיוון שהיא מקיימת קשרים גלויים לקבוצות קיצוניות אף יותר.
מדיניות אירופית, פיננסית וכלכלית
במצעה מ-2014, אימצה ה-AfD מדיניות כלכלית המבוססת על כלכלת השוק החברתי במובן של לודוויג ארהרד. ראשית נקטה המפלגה בנטיה אירוסקפטית קלה שהתבטאה בהתנגדות למטבע האירו ולחילוץ גוש האירו, שהמפלגה ראתה כמערערים את האינטגרציה האירופית, אך חוץ מזה תמכה בחברות גרמנית באיחוד האירופי. מאז 2015, המפלגה עברה לעמדה אירוסקפטית ולאומנית חזקה יותר נגד האיחוד האירופי, וקראה לפרישה ממדיניות המקלט והביטחון האירופית המשותפת, רפורמה משמעותית באיחוד האירופי והחזרת הסמכויות חזרה מבריסל, כאשר חלק מחברי המפלגה תומכים ביציאה מוחלטת מהאיחוד האירופי אם המטרות הללו אינן ניתנות להשגה. במהלך ועידת המפלגה ב-2021 בדרזדן לקראת הבחירות הפדרליות בגרמניה, רוב חברי ה-AfD הצביעו לכלול במצע המפלגה מדיניות נוקשה יותר נגד האיחוד האירופי, כולל פרישה גרמנית מהגוש.
על אף הפיצול של הליברלים הכלכליים ב-2015, עדיין ניתן לאפיין את ה-AfD כמפלגה ניאו-ליברלית במונחים כלכליים, תוך שימת דגש על דה-רגולציה והתערבות מדינה מוגבלת. ה-AfD שואפת להפחית את החוב הלאומי של גרמניה. על פי המפלגה, תוכניות כלכליות כמו ייצוב האירו והצלת בנקים לא צריכות להגיע מכספי משלם המיסים. המפלגה בעד הפחתת מסים, במיוחד עבור בעלי הכנסות גבוהות ושיעור מס מקסימלי של 25 אחוז במקום 45 אחוזים כיום. ההכנסות ממסים למדינה יהיו אפוא נמוכות משמעותית. ה-AfD רוצה לבטל את מס הירושה ולבחון מחדש את מס המסחר.
מדיניות חוץ וביטחון
פרט לעמדה כלפי אירופה, מדיניות החוץ של המפלגה אינה אחידה. בעבר היתה המפלגה פרו-נאט"ו ובעד ארצות הברית, אך מתחה ביקורת חריפה על ממשל ביידן. ה-AfD דוחה סנקציות כלכליות נגד רוסיה, אך תומכת בסנקציות נגד האחראים והתומכים במלחמת רוסיה-אוקראינה. נשיא המשרד להגנת החוקה, תומס הלדנוואנג, הצהיר כי ה-AfD היא "רמקול התעמולה" המצליח ביותר של פוטין בהפצת הנרטיב על רוסיה שוחרת השלום ונאט"ו התוקפנית. המפלגה גם חלוקה בנושא הסכמי סחר חופשי.
במדיניות ההגנה שלה משנת 2019, קראה ה-AfD קראה ל"שיקום הצבא", על ידי חידוש גיוס החובה ופעילות להגנת הגבולות.
משפחה, פמיניזם, מגדר ולהט"ב
המפלגה מייצגת עמדות שמרניות ואנטי-פמיניסטיות ומתנגדת לשוויון מגדרי ולהטמעת חשיבה מגדרית. היא דוגלת במשפחה המסורתית של גבר ואישה ומתנגדת הן למכסות לנשים והן לביטול כביכול של זהויות מגדריות. ה-AfD הריצה קמפיינים כגון "עצרו את הטירוף המגדרי", במיוחד ברשתות החברתיות. בהצהרת מגדבורג של המפלגה משנת 2016, הביעו חברי הפרלמנטים המדיניים התנגדות לחינוך מיני בגני ילדים ובבתי ספר יסודיים ובמיוחד נגד חינוך על שונות מינית. מצע המפלגה כולל מספר סעיפים לביטול מגדר, כמו גם החלטה מפורשת מ-2016 לבטל את השפה השוויונית בין המינים ו"חזרה לזכר הסתמי כמו גם ויתור על כל סיומות דקדוקיות מגדר-אידאולוגיות".
מדיניות הגירה ומקלט
עמדות המפלגה לגבי הגירה ומבקשי מקלט הן תערובת אמביוולנטית של שמרנות וניאו-ליברליזם: מצד אחד מודגשת החשיבות של הזכות להשתקע וחופש התנועה של עובדים באירופה, והמפלגה בעד הגירה "משכילה" ש"מוכנה להשתלב" על פי המודל הקנדי. בתוכנית הבחירות הראשונה שאומצה בוועידת המפלגה המייסדת ב-2013, קראה ה-AfD מצד אחד למדיניות מקלט נדיבה יותר ומצד שני למדיניות הגירה מחמירה יותר. בשנים שלאחר מכן הפכה הדרישה להגביל את ההגירה לנושא המרכזי של המפלגה. בתגובה למשבר ההגירה באירופה הציג ועד המפלגה נייר אסטרטגיה על מדיניות הגירה ומקלט בתחילת ספטמבר 2015. בו קרא להחזרת הפיקוח בגבולות גרמניה, להליך מקלט של 48 שעות בסמוך לגבול ולביטול מה שמכונה "דמי כיס" למבקשי מקלט. בנוסף, הוצע לא לאפשר עוד לאנשים ממדינות המסווגות כמדינות מוצא בטוחות להגיש בקשה למקלט. בנובמבר באותה שנה העביר קונגרס המפלגה החלטה המציעה שהזכות למקלט תהיה כפופה לביטחון המדינה והעם, קרואת לשים מגבלות על קבלת פליטים ולביטול איחוד משפחות.
עמדות כלפי האסלאם
במצע המפלגה מ-2016 נקבע: "האסלאם לא שייך לגרמניה". במיוחד קוראת המפלגה לאיסור על מינרטים, קריאת המואזין לתפילה וכיסוי ראש מלא. בניגוד לחוק הצרפתי משנת 2010, המתייחס לסימנים גלויים של כל הדתות, על פי ה-AfD, אין לאפשר כיסוי ראש בשירות הציבורי, ויש לאסור לבישת בורקה או ניקאב בציבור. לפי הצהרותיה, ה-AfD מחויבת לחופש דת, אך בהתאם לחוק ולזכויות האדם. יש לראות במוסלמים שומרי חוק ומשולבים כחברים מקובלים בחברה, אך יש לאסור על עמותות אנטי-חוקתיות לבנות ולהפעיל מסגדים, וכך גם מימון זר ממדינות איסלאמיות או תורמים פרטיים. בנוסף, אימאמים בגרמניה יצטרכו לעבור הכשרה באוניברסיטאות בגרמנית. בשנת 2018, הקבוצה הפרלמנטרית של AfD בבונדסטאג ביקשה מהממשלה הפדרלית לנקוט "צעדים מתאימים" נגד תוכן בלתי חוקי לכאורה בקוראן, מבלי לציין במפורש לאיזה תוכן הכוונה ומה יש לעשות. דיון פרלמנטרי נערך על ההצעה ב-11 באוקטובר 2018, במהלכו נדחתה פה אחד על ידי כל יתר המפלגות.
מדיניות סביבה ואקלים
המצע של "אלטרנטיבה לגרמניה" מבוסס על הכחשת שינוי האקלים. ה-AfD מסכימה שהאקלים משתנה, אך מכחישה ששינוי זה נובע מפעילות בני האדם. במקום זאת, המפלגה טוענת ששינויי האקלים נגרמים לחלוטין מגורמים טבעיים. ה-AfD טוענת שהעלייה בריכוזי הפחמן הדו-חמצני היו מועילים (תרמו ל"ירוק" של הפלנטה שלנו). לצד הכחשת שינויי האקלים, ה-AfD מתנגדת למדיניות אקלים כמו עידוד מעבר לאנרגיות מתחדשות ותקנות החיסכון באנרגיה. הם גם רוצים להפסיק סובסידיות לביו-אנרגיה ולהגביל "הרחבה בלתי מבוקרת של אנרגיית הרוח". המפלגה טוענת כי המעבר למקורות אנרגיה חדשים מאיים על הביטחון האנרגטי, ועשוי להוביל למחסור ואף הפסקות חשמל. לפיכך, היא רואה בליגניט מקור האנרגיה המקומי היחיד שיכול להבטיח ביטחון אנרגטי לגרמניה. יתר על כן, ה-AfD רוצה להחזיר את הכורים הגרעיניים של גרמניה, בטענה שסגירתם בין 2002 ל-2011 הייתה "מזיקה כלכלית ולא מוצדקת אובייקטיבית". המפלגה מתנגדת להוצאה מחוץ לחוק של אקוסייד באיחוד האירופי וגונאר בק, חבר בפרלמנט האירופי מטעם AfD, אמר כי "הכרה בפשעים נגד הסביבה כהפרה של זכויות אדם ואפילו פשעי מלחמה היא עוד אינפלציה גרוטסקית של דוקטרינת זכויות האדם".