cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הצוללות הגרעיניות מסדרת אוהיו
היסטוריית שירות
צוללת פלורידה (SSGN-728) השתתפה בתקיפה צבאית בלוב בשנת 2011.
מפלגת יחד
מפלגת יחד הייתה מפלגת מרכז-שמאל שהוקמה במרץ 1984 על ידי עזר ויצמן לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה. המפלגה זכתה בשלושה מנדטים והתמזגה לתוך המערך במהלך הכנסת האחת עשרה.
מקים המפלגה היה עזר ויצמן ואליו הצטרפו בנימין בן אליעזר ושלמה עמר. ויצמן קיווה שיחד תגיע להיות המפלגה השלישית בגודלה והשקיע כספים רבים בתעמולת הבחירות, אך בסופו של דבר קיבלה המפלגה 3 מנדטים בלבד.
היסטוריה
באותה מערכת בחירות נבחרו מספר שיא של מפלגות עד אותה תקופה (15 במספר). ההפרש בין המערך לליכוד היה רק 3 מנדטים והייתה זו הפעם הראשונה מאז 1949 שאי אפשר היה לנבא מי ירכיב את הממשלה וכיצד. כל אחת מהמפלגות הגדולות ניסתה לגבש סביבה כמה מפלגות קטנות - תחילה כדי לחסום את דרכה של המפלגה היריבה ורק אחר כך להקים, אם אפשרי הדבר, ממשלה צרה משלה. הנשיא הטיל על שמעון פרס כראש המפלגה הגדולה (המערך) – להרכיב ממשלה, אולם הדבר לא עלה בידו. בשל כך נוצר תקדים: המפלגה הגדולה ביותר אינה יכולה להקים קואליציה. הליכוד הצליח לגבש גוש חוסם של 60 ח"כים אולם גם הוא לא הצליח לגייס לשורותיו מפלגה נוספת, שכן עזר ויצמן העדיף להתחבר עם המערך ולא עם הליכוד, מפלגת האם שלו שממנה פרש. הליכוד והעבודה לא רצו בבחירות חוזרות, וכך לא היה מנוס מגיבוש קואליציה משותפת לשתיהן. לאחר 39 ימים של משא ומתן קואליציוני הוקמה ממשלת אחדות לאומית, שבראשותה תהיה רוטציה בין שמעון פרס ליצחק שמיר. בממשלה היה עזר ויצמן שר בלי תיק.
באוקטובר 1984 הצטרפה יחד למערך וב-10 באוקטובר 1986התמזגה יחד אל תוך מפלגת העבודה ונמחקה מעל פני השטח. על אף שהייתה מפלגה קצרת ימים וללא הרבה מנדטים, היא השפיעה רבות על המערכת הפוליטית בישראל בכך שהייתה לשון מאזניים.
מוצר ציבורי
בכלכלה, מוצר ציבורי או טובין קולקטיביים (באנגלית: Public good) הוא מוצר שאין דרך אפקטיבית למנוע מאנשים להשתמש בו או ליהנות ממנו ללא תשלום, ובנוסף, שימוש במוצר על ידי אדם אחד אינו מפחית את הכמות הזמינה לאנשים אחרים. לכן, הגדלת מספר המשתמשים אינה כרוכה בתוספת עלות. מוצר ציבורי מוצג לעיתים כהצדקה למימון ממשלתי של מוצרים. מוצר ציבורי נחשב למקרה פרטי של כשל שוק.
הגדרה
קיימות הגדרות שונות של המושג "מוצר ציבורי". ישנם המתייחסים לכל מוצר שאין דרך אפקטיבית למנוע מאנשים ספציפיים (שמסרבים לשלם עליו) להשתמש בו או ליהנות ממנו כ"מוצר ציבורי". אחרים מגדירים "מוצר ציבורי" ככל מוצר ששימוש בו על ידי אדם אחד אינו מפחית את הכמות הזמינה לאנשים אחרים (ולכן, הגדלת מספר המשתמשים אינה כרוכה בתוספת עלות). עם זאת רוב העוסקים בתחום דורשים את שני התנאים יחד.
מכיוון שרוב המוצרים הממומנים בידי מדינות העולם אינם עונים על ההגדרה שלעיל, היו שהציעו הגדרות חלופיות רחבות יותר. למשל, צ'ארלס טייבאות הציע להגדיר "מוצר ציבורי" כמוצר שראוי לייצרו, אך אין דרך מעשית לחייב את הלקוחות בעלות הייצור.
ג'ון ליץ' מבדיל בין "מוצר ציבורי", שהוא מגדיר כמוצר שיותר מיישות (אדם או חברה) אחת נהנית ממנו, לבין "מוצר ציבורי טהור" שהוא מגדיר כמוצר שעונה על שני התנאים שצוינו לעיל. ליץ' מבחין בין מוצרים ציבוריים שעלות ייצורם אינה תלויה במספר הצרכנים הנהנים מהם לבין כאלו שאיכותם יורדת עם התרבות הנהנים מהם.
דוגמאות
דוגמאות שונות ניתנו למוצרים ציבוריים. הדוגמאות שניתנו כוללות:
לגבי רבים ממוצרים אלו נטען שהם אינם באמת מוצרים ציבוריים, וישנם הכותבים שאין דוגמאות רבות למוצרים ציבוריים טהורים. למשל, היו שהוכיחו שמגדלורים הופעלו בפועל בימי הביניים על ידי גורמים פרטיים לשם רווח. מכבי אש יכולים לפחות באופן תאורטי לסרב לכבות שרפה וחברות שמירה פרטיות ושכונות סגורות מראות שניתן לספק שירותי שיטור באופן פרטי וכי שירותי השיטור הניתנים על ידי המדינה מוגבלים ואינם מוצר שעלות ייצורו אינה תלויה במספר הנהנים ממנו.
משמעות
מוצרים ציבוריים נחשבים כמפירים את התנאים הנדרשים לכלכלת שוק ועל כן מהווים דוגמה לכשל שוק, המצדיק מימון בידי המדינה. מוצר שקשה לחייב אנשים לשלם עבור הנאה ממנו, סובל מבעיית הטרמפיסט, הנהנה מהמוצר הציבורי המתקיים רק באמצעות תשלום של אחרים. מאמר של פול סמואלסון משנת 1954 מהווה את המאמר היסודי בתחום.
נושאים משיקים
מוצר בעל תכונות דומות למוצר ציבורי הוא מוצר משותף, שניתן לשימוש באופן חופשי על ידי כולם, אך בניגוד למוצר הציבורי הוא קיים בכל מקרה (כמו אוויר, חופי רחצה, פארקים, אוקיינוסים) וכמות אנשים רבה יותר עלולה לפגוע בו.
מוצר ציבורי מסוג מתנדב - הזעקת אמבולנס במקרה של תאונת דרכים, אדם משלם שיחת טלפון לטובת הציבור.
מוצר ציבורי מסוג דילמת האסיר - העברת כוס טיפים בין שולחן סועדים בשיווי משקל ללא ידיעה כמה נתרם הכוס תחזור ריקה.
מוצר ציבורי מסוג החוליה החלשה - שכונה שסובלת מהצפות, כל אחד יבנה חומה ליד ביתו שתחסום את ההצפה, כל אחד ישווה את החומה לזאת של שכניו מכיוון שלא רוצה שההצפה תחדור לבית שלו.
אייל גפן
אייל גפן (נולד ב-8 ביולי 1950) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה, במאי, מפיק סרטים, פרסומאי, צייר וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
גפן נולד בקיבוץ יגור. שירת בצה"ל בלהקת גולני, באותו מחזור עם נורית גלרון, אריק סיני ואבי בטלהיים. למד משחק ובימוי בסמינר הקיבוצים ואמנות באוניברסיטת תל אביב.
שיחק בסרטים ישראלים רבים, מסרטיו: "מיליונר בצרות" ב-1978, "אמי הגנרלית", "דיזנגוף 99" ו"הלהקה" ב-1979, "הפחדנים" ו"עם ישראל חי" (תפקיד ראשי) ב-1981, "כביש ללא מוצא" ב-1982, "מכת שמש" ב-1984, "שוברים" ב-1985, "הקרב על הוועד" ב-1986, "עבודה בעיניים" ב-1988, "סיפורי תל אביב" ב-1992, "סיפור שמתחיל בלווייה של נחש" ב-1994, "סוף המשחק "ב-1997", "שבזי" ב-1997, ב-1998 שיחק ב"חתולות הרעם", "הבשורה על פי אלוהים" ב-2004.
גפן שיחק בהצגות רבות בתיאטרון, בהן "הצילו" (1974) ו"קומדיה וולגרית על דון ז'ואן ושיפל חברו" (1977) בתיאטרון חיפה, המחזמר "ברנשים וחתיכות" בתחילת שנות ה-90, והצגות נוספות בתיאטרון הבימה, הקאמרי ותיאטרון בית ליסין. ב-2008 חזר לתיאטרון והעלה בתיאטרונטו הצגת יחיד, "או לא להיות", מאת רוני שניידר.
בדצמבר 1982 השתתף בפסטיגל מספר 2 עם השיר "גלשן הרוח" (מילים: דודו ויזר, לחן: נורית הירש, עיבוד: רוני וייס). בדצמבר 1985 הנחה את פסטיבל שירי הילדים מספר 16 לצד חנה לסלאו. בדצמבר 1986 השתתף בהנחית פסטיבל שירי הילדים מספר 17 לצד שרי צוריאל, רבקה מיכאלי ומני פאר.
כשחקן פרסומות שיחק בפרסומות לחברות זוגלובק, טוטו, ביטוח ישיר, איטונג ופרמטון.
כן שיחק במספר פרקים של הופה היי (ב-1990, 1991 ו-1995). שיחק במספר סדרות טלוויזיה נוספות, בהן "חתולות הרעם" (1998), "אבאל'ה" (2001) ו"בזמן אמת" (2004). ב-2009 שיחק בסדרה פולישוק בתפקיד בומה.
גפן הקים ב-1981 חברת הפקות עצמאית, "אייל גפן הפקות סרטים בע"מ". הוא משמש עד היום כבעלים של החברה, שהפיקה כ-3,000 סרטוני פרסומת, וניהלה קמפיין בחירות לטלוויזיה למפלגות מרצ (1988, 2009), העבודה (1992) ומפלגת המרכז (1999).
גפן הוא גם צייר. יצירותיו הוצגו בין השאר בתערוכות בתיאטרון חיפה (1989), בית רוטשילד (1994), תיאטרון הבימה (2002, במסגרת תערוכה קבוצתית), בגלריית "שורשים" (2008) ובמוזיאון לאמנות ישראלית ברמת גן (2010).
גפן כתב מספר ספרים: "שישי, חברים" (2004); "דיבורים" (2008) המתעד את התערוכה "דיבורים" בגלריה "שורשים"; ו"אדם הולך: סיפורים מקומיים" (2010) הכולל סיפורים שאסף על אנשים ידועים ואלמונים בישראל. סיפורו "שאול הקמצן" התפרסם במוסף התרבות של העיתון הארץ. מ-2002 גפן כותב מדי שבוע טור אישי באתר nrg. בנוסף הוא כותב בלוג אישי בשם "99 סיפורים אמיתיים".
גפן מלמד משחק כמורה מן המניין בבית צבי. בנוסף הוא הבעלים של חברת "אחד על אחד" לייעוץ אישי, עסקי ותקשורתי.
בשנת 2021 פרסם פוסט בפייסבוק אודות הרהוריו אחרי מקרה שאירע לו לכאורה כשהזמין קפה בארומה והמוכר לא זיהה אותו, ודיבר על כך שבחר שלא להשתתף בעולם תוכניות הריאליטי. הפוסט עורר תגובות רבות, בין היתר בגלל התייחסות לבירקנאו ומחנות ריכוז. גפן ציין בשיחה עם ניר גונטז' כי המקרה הוא בדיוני, ומטרתו הייתה ביקורת על תרבות ה"סתם" של שנות ה-20.
חיים אישיים
גפן נשוי לאורית, בתו של השחקן ישראל רובינצ'יק, ואב לבת.
טורקוואטו טאסו
טורקוואטו טאסו (באיטלקית: Torquato Tasso; 11 במרץ 1544 – 25 באפריל 1595), היה משורר איטלקי. מחבר האפוס "ירושלים המשוחררת" והמחזה הפסטורלי "אמינטה". נחשב לאחד מגדולי המשוררים האיטלקים. נודע לתהילה בחייו בזכות שירתו, אך בד בבד נרדף וסבל מחסור, גלות, וכלא, וגרוע מכל: דוכא על ידי הוצאת דיבה.
תולדות חייו
הוא נולד בסורנטו שבאיטליה לברנארדו טאסו – משורר שהיה אציל מברגמו, ולפורציה דה רוסי – בת אצולה מטוסקנה. אביו היה מזכירו של נסיך סלרנו, ולאמו היו קשרי משפחה עם האצולה של נאפולי. בימי ילדותו, נסיך סלרנו שהסתכסך עם השלטון הספרדי בנאפולי, נושל מנחלותיו שקיבל בירושה, ומזכירו ברנארדו טאסו הוכרז כמורד במדינה ועבר להתגורר ברומא. טורקווטו טאסו גדל אצל אמו בנאפולי וקיבל את חינוכו בקולג' של מסדר הישועים שבעיר. ב־1556 אמו מתה באורח פתאומי ומסתורי, ואביו, ברנארדו טאסו, היה משוכנע כי הורעלה על ידי אחיה כדי לזכות בירושתה. טורקוואטו עבר להתגורר עם אביו שחי חיי עוני ומחסור ברומא.
ב-1557 קיבל ברנארדו טאסו משרת משורר בחצרו של יורש דוכסות אורבינו, שהיה בן שמונה שנים בלבד. באורבינו הייתה קבוצת אנשים שהתעניינה בשירה. על קבוצה זו נמנו הדוכסית, נערות חצרה, והמזכירים והספרנים של הדוכסות. ברנארדו טאסו קרא בפניהם את שירתו, ושוחח איתם על שירת הומרוס, ורגיליוס טריסינו וזו של לודוביקו אריוסטו. טורקוואטו טאסו, שהתגורר עם אביו באורבינו, גדל באווירה ספרותית של ביקורת קפדנית – מה שהשפיע על כתיבתו בעתיד. ב-1560 נשלח על ידי אביו לפדובה כדי ללמוד משפטים, אך התעניין יותר בפילוסופיה ובשירה. ב־1562, בהשפעת שירת ורגיליוס, כתב שירה אפית בשם "רינאלדו" שגרמה לפרסומו כאחד המשוררים המבטיחים של תקופתו. ב-1565 עבר לחצרו של הקרדינל לואיג'י ד'אסטה, דוכס פרארה, הוא כתב מאמרים על אמנות השירה שבהם פיתח תאוריה מיוחדת במינה – מה שהוסיף לפרסומו כמבקר אמנות בחוגים הספרותיים של איטליה. ב-1570 נסע עם הקרדינל לפריז, וב-1571 נכנס לשירותו של אלפונסו השני, דוכס פרארה. ב-1573 כתב את המחזה "אמינטה" (דרמה פסטורלית טרגית-קומית).
ב-1575 השלים את כתיבת האפוס הרומנטי "ירושלים המשוחררת". גיבור אפוס זה הוא גוטפריד מבויון, ממנהיגי מסע הצלב הראשון. האפוס מגיע לשיאו עם כיבוש ירושלים מידי המוסלמים על ידי הצלבנים. אפוס זה, שפורסם ב-1581 על ידי ידידיו של טאסו, התקבל מיד בהצלחה גדולה ברחבי אירופה, והמשיך להיות שגור בפיהם של אנשי המאה השבע עשרה והמאה השמונה עשרה. החל ב-1575 בריאותו התערערה. הוא לקה בהתקפי שיגעון (יש אומרים בסכיזופרניה) ודימה בנפשו כי משרתיו בוגדים בו ומנסים להרעילו. ב-1577 הושם במעצר לאחר שניסה לדקור בסכין את אחד ממשרתיו, אך שוחרר על ידי דוכס פרארה. ב־1578 ערך מסע באיטליה שכלל את מנטובה, פדובה, ונציה, אורבינו, לומברדיה וטורינו. בכל מקום התקבל בכבוד כיאה למשורר מפורסם. ב-1579, לאחר ששב לפרארה בהסכמת הדוכס אך התנהג שם בפראות, נשלח לבידוד בבית מחסה לחולי נפש בפרארה, ונשאר בו עד 1586. באותה תקופה חיבר דיאלוגים העוסקים בפילוסופיה ומוסר, כמו להוכיח את שפיותו. טאסו שוחרר בהמלצתו של דוכס מנטובה. ב-1587 נסע לרומא והתגורר אצל סקיפיונה גונזאגה, שהיה הפטריארך של ירושלים. בנובמבר 1594 הוזמן על ידי האפיפיור קלמנס השמיני ועוזרו הקרדינל אלדוברנדיני, לטקס שבו עמד לקבל את כתר משורר החצר של האפיפיור. הטקס נדחה עקב מחלתו של הקרדינל, אך האפיפיור העניק לטאסו קצבה שנתית.
בשנים 1582–1593 טאסו שיכתב את יצירתו "ירושלים המשוחררת" ליצירה "ירושלים הכבושה" על מנת להתאימה באופן הדוק יותר לכללים של שירה קלאסית. אף על פי שטאסו סבר שזהו שירו המושלם, היצירה הלכה ונשכתכחה. בשנת 1592 הוציא לאור את "שבעת הימים", שיר דידקטי בחרוז לבן המתאר את שבעת ימי הבריאה.
על מהלך השירה של טאסו ויחסה לקודמו אריוסטו, כתב דה סנקטיס: "כמשורר היה בהתחלה קרוב מאוד לאריוסטו ב-'רינלדו'. ב-'ירושלים המשוחררת' הרגיש עדיין קרוב מדי לאריוסטו. מעונה בייסורי מצפון ביקורתיים ודתיים, הוא חיבר את 'ירושלים הכבושה', מכנה אותה 'ירושלים האמיתית' - 'ירושלים השמיימית'. וגם זה לא השביע את רצונו, כך חיבר את 'שבעת ימי הבריאה'".
ב-1 באפריל 1595 הגיע למנזר סנט-אונופריו ברומא ואמר לאב המנזר: "באתי למות כאן". טורקוואטו טאסו מת שם ב-25 באפריל של אותה שנה, לפני שהיה סיפק בידו לקבל את קצבתו ואת כתר משורר החצר של האפיפיור.
אמינטה
"אמינטה" הוא מחזה פסטורלי טרגי-קומי העוסק באהבה בעולם טבעי אידיאלי, ומתאפיין באווירה אגדתית הרמונית ובלשון לירית נעימה. טאסו חיברו תוך חודשיים בתקופה בה היה מאושר. בשנת 1573 המחזה הוצג לפני הדוכס של פרארה וחצרו בהצלחה מסחררת (המחזה גם משל על חיי החצר בפרארה. רבים סבורים שאמינטה מסמל את טאסו וסילביה את ידידתו לאונורה ד'אסטה). כעבור שמונה שנים, כשיצאה לאור המהדורה הראשונה בוונציה, המחזה כבר זכה לפרסום נרחב. מכל יצירותיו של טאסו, זו היצירה שזכתה להכי הרבה למדנים, להכי הרבה חסידים, ולהכי הרבה חקיינים; ויש אפילו המחשיבים אותה ליצירת המופת של טאסו.
כתב דה סנקטיס: "אמינטה אינו מחזה פסטורלי ואפילו לא מחזה. מתחת שמות פסטורלים וצורה דרמטית ישנו שיר לירי... העלילה מאוד פשוטה, כך גם הסגנון, שמבלי לאבד אלגנטיות, שומר על טבעיות, בקלילות שלכאורה משקפת הזנחה אך באמת אמנות מובחרת... זה עולם מעודן, ופשטות עצמה היא העידון. לבני דורו זה נראה נס של שלמות, ואכן אין יצירת אמנות אחרת שעובדה כך היטב".
"אמינטה" תורגם במהירה לכל השפות האירופאיות, ובעקבותיו חוברו מאות רבות של מחזות פסטורלים באיטליה, צרפת, ספרד, אנגליה, ובארצות אחרות, ואפילו בישראל. ביניהם – באיטליה: המחזה "הרועה הנאמן" מאת גואריני; באנגליה: "חלום ליל קיץ" מאת שייקספיר, "הרועה הנאמנה" מאת פלטשר, המחזות הפסטורלים של דניאל, והמסכה "קומוס" מאת מילטון; בישראל: המחזות "מגדל עוז" ו-"לישרים תהלה" מאת הרמח"ל שהיוו מודל לספרות העברית החדשה במשך כמאה שנים.
ירושלים המשוחררת
טאסו חיבר את "ירושלים המשוחררת" (Gerusalemme liberata) מתוך כוונה ליצור את האפוס הגדול ביותר אי פעם. מחד, העלילה הראשית בנויה בצורה קלאסית ומזכירה את האפוסים של הומרוס ו-ורגיליוס. מאידך, עלילות משנה, אפיזודות רומנטיות פנטסטיות, תוך שימוש בחומרים מ-"אורלנדו המטורף" של אריוסטו, מקנות ליצירה חן מיוחד. היצירה עוסקת בניגודים בין חובה, גבורה ואהבה; וברובד עמוק יותר מהווה אלגוריה על תיקון מידות הנפש ועל דרכי מוסר ומדינה נאותות. בעקבות פרסום היצירה פרץ באיטליה ויכוח תאורטי בעד ונגד המבנה האסתטי של היצירה, פולמוס שנמשך כמה דורות. כתב וולטר: "מאז ומעולם לא נולד בעולם אדם עם כשרון גדול יותר ומתאים יותר לשירה אפית... ירושלים המשוחררת, בכמה מחלקיה, היא חיקוי של האיליאדה. הנושא של טאסו אצילי יותר מזה של הומרוס... טאסו למד מהומרוס את אמנות הציון של גוונים שונים של אותו צבע, כוונתי לסוגים שונים של אותה מידה, להבחין בין נועז לנועז, ובין זהיר לזהיר, וכו'. כך גופרדו מתון ונבון, אלדין טרוד ואכזר. הגבורה הנדיבה של טאנרדה נוצצת בניגוד לנמהרות הברוטלית של ארגנטה. אהבה אצל ארמידה היא מיזוג של התגנדרות וזעם, אצל הרמיניה רכות עדינה. לכל אחד מדמויותיו איזה סימן היכר, כמו באיליאדה, וכולם פועלים בהתאם לצביון, מה שלא תמיד קיים בהומרוס; ומבחינה זו הוא שיפר את האמנות שהומרוס לימדו, אך אמנות שלא למד מאף אחד... באשר לסגנונו, הוא נהיר ואלגנטי לכל אורך השיר, ובתארו תאורים הדורשים כח ותפארת, זה נהדר איך העדינות הטבעית של הלשון האיטלקית מתעלה לשגב והוד, ולובשת צורה חדשה בידיו."
כתב פרנצ'סקו קולגרוסו: "האפוס של טאסו אינו האפוס של הומרוס - פרימיטיבי וספונטני, אלא רפלקטיבי והיסטורי. הוא אינו קרוב לאיליאדה ולאודיסיאה, אלא לפארסליה (אפוס היסטורי של המשורר הרומאי לוקאנוס). האפוס ההיסטורי הוא חיקוי של הפרימיטבי והספונטני, אולם חיקוי הכולל סתירה. הסתירה נולדת משני יסודות בעלי טבע שונה המרכיבים את היצירה, ההיסטורי והפנטסטי, דואליות שלא קיימת בשיר ההומרי, בו יש יסוד אחד... מה שייחודי לטאסו הוא תנועה לירית, גוון סנטימנטלי ומלנכולי, שמבדיל את יצירתו מכל האחרות, ונותן לה חשיבות כלשעצמה." כתב צ'ארלס נייט: " 'ירושלים המשוחררת' הוא המכרה בו עלינו בעיקר לחפש אבנים יקרות של הבנתו האיתנה (של טאסו). אמנם לא נמצא לעיתים תכופות יצירות נפלאות השייכות לדנטה או לשייקספיר; אך נגלה, במידה נכבדת, כמה מהתכונות הנעלות ביותר של שירה נעלה ביותר. הדקות והעקביות ברישומי דמות אין כמוהם אצל אף משורר אפי אחר: העניין בסיפור נשמר ברעננות על ידי אמנות נאותה, לפעמים היישר עם הנושא הראשי, ולפעמים מגוון באפיזודות מאוד יפות ומרגשות. תיאוריו של תופעות טבעיות מקוריים ומגוונים באופן מופלא: הרישומים הרבים המקסימים של שחר מספקים הוכחה שטאסו התבונן בעין של משורר בפנים הלעולם מתחדשות, רעננות, ויפות של הטבע. טאסו הוא המשורר לשכלים צעירים ונלהבים: אין שום דבר שפל במושגיו: גיבוריו, אף על פי שכוחם הפיזי מוגזם במידת מה, הם אנשים של מחשבות נעלות ונלהבות, של רגשות נדיבים ומכובדים."
האפוס "ירושלים המשוחררת" התקבל כאחת מפסגות היצירה של הספרות המערבית, ועד שלהי המאה ה-19 היה נדבך מהחינוך הספרותי האירופאי. היצירה השפיעה במיוחד על השירה האנגלית, תוך השפעה ניכרת על האפוסים "מלכת הפיות" מאת אדמונד ספנסר, "תלאות דוד" מאת אברהם קאולי, ו-"גן העדן האבוד" מאת ג'ון מילטון; ועל "המסע מפריס לירושלים" מאת פרנסואה-רנה דה שאטובריאן. כן "גודפרי מבולוניה", התרגום האליזבתני ל-"ירושלים המשוחררת" של אדוארד פיירקפס, נחשב ליצירת מופת והשפיע על דריידן ועל וולר. בשנת 1762 חובר הדיאלוג "טאסו", המיוחס לריצ'רד הרד, המפגיש את מילטון וטאסו לשיחה על שירתם. אפוסים אחרים שחוברו בהשראת "ירושלים המשוחררת": "כיבוש גרנדה" מאת ג'ירולמו גרציאני, "עוסמן" מאת איוון גונדוליץ', "פן טדיאוש" מאת אדם מיצקביץ', "מלחמות דוד בפלשתים" מאת יל"ג, ועוד.
במהלך הדורות חוברו באירופה יצירות מוזיקליות רבות בהשראת "ירושלים המשוחררת", ביניהן עשרות אופרות (על ידי מונטוורדי, ויוואלדי, הנדל, אלבינוני, גלוק, היידן, דבוז'אק, ומלחינים אחרים).
טאסו כנקודת שבר בין העולם העתיק והעולם החדש
טאסו נחשב בתקופה הרומנטית לאב טיפוס של המשורר הרומנטי, וכסמל למשורר הגאון הנאבק בחברה שלא מבינה אותו, זה המנסה להתאים את מסורת השירה העתיקה לזמנו. יש קוי דמיון בין המלנכוליה של טאסו לבין זו של המלט, הדמות השייקספירית האהובה על המבקרים הרומנטיים, זו המבשרת את התקופה המודרנית.
להלן יצירות שעסקו בטאסו כנקודת שבר בין העולם העתיק לעולם המודרני:
כדורי (מרכז אזורי)
כַּדּוּרִי הוא מרכז אזורי, הנמצא סמוך לכפר תבור ושייך למועצה אזורית גליל תחתון. המרכז האזורי הוקם בסמוך לבית הספר החקלאי כדורי, וחלק מהדירות בו שייכות לבית הספר החקלאי. כיום גרים במקום גם תושבים אחרים, שאינם קשורים לבית הספר החקלאי.
המרכז האזורי משמש כמקום מושבה של המועצה האזורית, בית ספר שדה (אלון תבור) של החברה להגנת הטבע וכן אזור תעשייה מצומצם.
מירארס
מירארס (שם מדעי: Mirarce; מילולית: "שליח בעל כנף נפלא") הוא סוג של עוף קמאי שהתקיים במשך הסוף הקרטיקון של הקמפן שלפני 76 עד 74.1 מיליון שנה מזמננו באמריקה הצפונית. המאובנים שלו התגלו ביוטה ב"תצורות קאיפורוויטס" ב-1992 הידי החוקר האמריקאי הווארד האצ'יסון. הסוג הכיל מין בודד - Mirarce eatoni.
שמו של העוף ניתן ב-2018 בידי צוות בראשות החוקר ג'סי אטרהולט (Jesse Atterholt), ופירושו: "mirus" - יפהפה ו-"Arkē" על שם ארקה, אלת הקשת המכונפת מהמיתולוגיה היוונית. השם ניתן עקב המבנה המשומר בצורה יפה וכלל עצמות חזה, צלעות וחוליות צוואר ואגן, אף שהיה ללא גולגולת. הפרט הידוע היחיד בסוג היה בוגר במותו והיה מכוסה בנוצות שהתאימו לתעופה.
יהודית מזור
ביוגרפיה
יהודית מזור נולדה בתל אביב. בגיל 16 זכתה בתואר "מלכת המים" של שבועון העולם הזה.
בגיל 17 עזבה את לימודיה לטובת עולם הדוגמנות ושנתיים מאוחר יותר השלימה בגרויות.
בשנת 1962 זכתה בתואר מלכת היופי.
דני סירקין
דניאל (דני) סירקין (נולד ב-4 במרץ 1971) הוא במאי ותסריטאי ישראלי, זוכה טקס פרסי הטלוויזיה בשנת 2021.
יהודית מזור
ביוגרפיה
באותה שנה ייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל, העפילה לשלב חצי הגמר, והייתה בין שלוש הזוכות בתואר "Costume honorable mentions".
בגיל 21 התחתנה עם הרברט רוניק מיליונר אמריקאי בעל בית חרושת להלבשה והנעלה, ועברה לגור איתו במנהטן, ונולדו להם שני ילדים. היא התגרשה ממנו בתקופת נפילת עסקיו.
בשנת 2015 התאלמנה מבעלה המיליארדר טאובמן שהיה בן 91 במותו, ונקלעה לסכסוך ירושה מתוקשר עם ילדיו החורגים.
דני סירקין
ביוגרפיה
סירקין נולד במוסקבה בירת ברית המועצות, וכשהיה בין פחות משנתיים עלה לישראל עם משפחתו, שהתיישבה בירושלים. בנעוריו למד בבית הספר רנה קסין בעיר מגוריו, שם השתתף גם בחוג התיאטרון "קטרון". בצה"ל שירת כקצין בחיל המודיעין (1990-1996) ושוחרר בדרגת סרן. לאחר שירותו הצבאי למד סירקין קולנוע בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב וביים את הסרט הקצר "עכשיו רחמנינוב" (1998), שזכה במספר פרסים בפסטיבל טורינו, הפסטיבל היוקרתי של איטליה.
בשנים 1998–2000 שימש סירקין ככתב בתוכנית הבידור של גיא פינס "ערב טוב עם גיא פינס" שבמהלכה ראיין עשרות כוכבים הוליוודים כגון: אנג'לינה ג'ולי, ניקולס קייג', ריצ'רד גיר ועוד.
בשנת 2001 ביים את הסרט התיעודי "המאמן הלאומי" (50 דקות) בערוץ הראשון בכיכובו של שלמה שרף.
בשנת 2002 ביים את הסדרה המוקומנטרית "שוטטות" בערוץ 2 בכיכובם של אורי גוטליב, ארז בן הרוש ואסף הראל שגם יצרו את הסדרה. "שוטטות" בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרת הקומדיה הטובה ביותר. באותה שנה ביים גם את דרמת הטלוויזיה "שתי דקות מפארדיס", בכיכובם של שמואל וילוז'ני ואפרת בוימולד, שזכתה בפרס הראשון בפסטיבל הטלוויזיה היוקרתי בבאנף, קנדה.
בשנת 2003 ביים סירקין עבור רצועת "ראשון בדרמה" ב-HOT את הקומדיה "הללויה". הסרט, על פי תסריט של עודד רוזן, הוכתר כדרמת הטלוויזיה המצטיינת של פסטיבל חיפה באותה שנה, וזכה גם בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 2004 בקטגוריה זו. באותה שנה סירקין ביים לערוץ 2 את הסדרה הקומית "אחד העם 1" שהפכה במהרה לסדרת קאלט.
בשנת 2005 ביים את הסרט "למראית עין", בכיכובם של אסי דיין, טלי שרון וסנדרה שדה אשר היה מועמד ל-11 פרסי אופיר, אך לבסוף זכה בשניים - על הבימוי ועל הצילום. בנוסף זכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל הקולנוע הישראלי בארצות הברית.
ב-2007 ביים והפיק את הסרט התיעודי "חלום של אידיוט" על אביו האמן לב סירקין, והעבודות שהוא הקים במרחב הציבורי בישראל (בהן פסיפס הקשת בענן בדרך חברון בירושלים), ולפני כן בברית המועצות, תוך שהוא מנסה לעזור לו להגשים את חלומו לבנות פסיפס ענק של יונת שלום בלב ירושלים, ומתעד את הניסיון. הסרט זכה בציון לשבח בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
כמו כן ביים פרקים ותוכניות עבור ערוצים ישראליים שונים. ב-13 ביולי 2010 זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה על בימוי העונה השנייה של הסדרה "הכל דבש".
בינואר 2012 עלתה לשידור ב-yes הסדרה "תא גורדין" בבימויו. הסדרה זכתה לעונה שנייה, שעלתה בדצמבר 2014, ונמכרה לשידור בארצות הברית.
ביוני 2015 עלתה לשידור במסגרת שידורי קשת בערוץ 2 הסדרה "שחקן זר" בבימויו, העוסקת בסיפורו של שחקן כדורגל ישראלי שעובר עם משפחתו ללונדון. בתאריך ה-8 בספטמבר שודר לראשונה בערוץ 2 הסרט התיעודי "סבנה" בבימוי לצד רני סער, שמגולל את סיפור חטיפת מטוס סבנה.
באוקטובר 2015 עלתה לשידור ברשת, ערוץ 2, סדרת המתח "המדרשה" בבימויו, העוסקת בקורס סודי להכשרת סוכני מוסד. בנובמבר 2016 רכשה נטפליקס את "המדרשה".
ביולי 2018 עלתה לשידור בערוץ כאן 11 הסדרה "שטוקהולם" בבימויו.
ב-2020 עלתה סדרת ריגול נוספת בבימויו, "טהרן" והוא ביים גם את סרט הדוקו-דרמה "סוכנת בלב ביירות".
מזורקה
מָזוּרקָה (Mazurka; בפולנית: mazurek) היא ריקוד עם פולני עליז וקליל במשקל משולש של 3/4 או 3/8.
הריקוד הפך לפופולרי באולמות הריקודים ברחבי אירופה במהלך המאה ה-19. הריקוד קרוי על שם המזורים - פולנים תושבי מזוביה שבצפון מזרח פולין. להמנון פולין מקצב של מזורקה ושמו הרשמי הוא "מזורק דוֹמבּרוֹבסקיֶיגו" (Mazurek Dąbrowskiego - "מזורקת דומברובסקי").
מבחינה מוזיקלית המשקל הוא, כאמור, משולש עם דגש על התו השני או השלישי והטמפו איטי יותר מאשר הוואלס. מבחינת המבנה המזורקה מורכבת משנים או ארבעה קטעים של 8 תיבות כל אחד. כל חלק חוזר פעמיים, פעם בצורה מאג'ורית ופעם בצורה מינורית.
כיאה למוזיקה שמקורה פולני היו מלחינים פולנים שפיתחו צורה מוזיקלית זו. ידוע מכולם הוא שופן, שחיבר למעלה מ-50 מזורקות לפסנתר. מפולין עברה צורה זו למלחינים רוסיים כמו גלינקה וצ'ייקובסקי.
היסטוריה
המקורות העממיים של המזורקה הם שלושה ריקודי עם פולניים שהם:
"מזורקה" היא מילה פולנית, משמעותה היא אישה או ילדה מזובית. זוהי צורת נקבה של המילה "מזור", אשר עד המאה התשע-עשרה ציינה תושבים של אזור מזוביה של פולין. המילה הדומה "מזורק" היא צורת זכר קטנה של "מזור". ביחס לריקוד, כל המילים הללו (מזור, מזורק, מזורקה) פירושן "ריקוד מזובי". מלבד השם האתני, המילה מזורק מתייחסת למונחים שונים בפולנית, למשל עוגה, ציפור ושם משפחה פופולרי.
כמה מלחינים קלאסיים כתבו מזורקות, כשהידועה ביותר היא ה אופוס 59 שהלחין פרדריק שופן לפסנתר סולו. ב-1825 כתבה מריה שימנובסקה את האוסף הגדול ביותר של מזורקות לפסנתר. הנריק וייניאבסקי כתב גם שניים לכינור ו פסנתר, אופ' 19. ג'וליאן קוקרן הלחין אוסף של חמש מזורקות לפסנתר ותזמורת סולו, ובשנות ה-20 כתב קרול שימנובסקי של עשרים קטעים לפסנתר ותזמורת וסיים את קריירת ההלחנה שלו עם צמד אחרון ב-1934. אלכסנדר סקריאבין, שבהתחלה היה חסיד של שופן, כתב 24 מזורקות.
שופן החל להלחין מזורקות לראשונה בשנת 1824, אך הלחנתו לא הפכה לרצינית עד 1830, תקופת מרד נובמבר, מרד פולני נגד הצאר הרוסי. שופן המשיך להלחין מזורקות עד 1849, שנת מותו. המאפיינים הסגנוניים והמוזיקליים של המזורקות של שופן שונים מהמגוון המסורתי מכיוון ששופין למעשה יצר ז'אנר נפרד וחדש לחלוטין של מזורקות משלו. לדוגמה, הוא השתמש בטכניקות קלאסיות במזורקות שלו, כולל קונטרפונקט ופוגה. על ידי הכללה יותר של כרומטיות והרמוניה במזורקות, הוא הפך אותם למעניינים יותר מבחינה טכנית מהריקודים המסורתיים. שופן גם ניסה לחבר את המזורקות שלו בצורה כזו שלא ניתן יהיה להשתמש בהן לריקוד, כדי להרחיק אותן מהצורה המקורית.
עם זאת, בעוד ששופן שינה כמה היבטים של המזורקה המקורית, הוא שמר על אחרים. המזורקות שלו, כמו הריקודים המסורתיים, מכילות הרבה מאוד חזרות: על קטעים מסוימים, חלקים שלמים ושל נושא ראשוני. גם הקצב של המזורקות שלו נשאר דומה מאוד לזה של המזורקות הקודמות. עם זאת, שופן שילב גם את האלמנטים של שתי הצורות הפולניות האחרות שהוזכרו לעיל, הקוג'וויאק והאורק. המזורקות שלו כוללות בדרך כלל מקצבים מיותר מאחת משלוש הצורות הללו          (מזורק, קוג'וויאק ואורק). השימוש הזה בקצב מעיד על כך ששופן ניסה ליצור ז'אנר שיש לו קשרים לצורה המקורית, אבל עדיין היה משהו חדש ושונה.
המזורקה התחילה כריקוד לארבעה או שמונה זוגות. בסופו של דבר, מיכאיל פוקין יצר ריקוד מזורקה שנהוג בחלק מהמקומות גם היום.
דליה ליאון
דליה ליאון נולדה וגדלה בחיפה. כשסיימה את לימודיה התיכוניים זכתה בתחרות מלכת היופי. היא ייצגה את ישראל בתחרות מיס אינטרנשיונל והעפילה לשלב 15 המועמדות הסופיות.
עם סיום שנת כהונתה התחתנה וב-1970 עזבה יחד עם בעלה, בנה ושתי בנותיהם ללוקסמבורג לצורך עסקי בעלה בענף הנדל"ן.
מפרצון רטיז'ה
מפרצון רטיז'ה מהווה חלק מפרץ דוז. פתח הכניסה למפרצון ממוקם בין נקודת בויל (המהווה את הנקודה המערבית של הפתח) לבין נקודת גארוואן (המהווה את הנקודה המזרחית של פתח הכניסה).
רוחב פתחו של המפרצון 5.8 קילומטרים, ועומק חדירתו אל תוך היבשת 6.2 קילומטרים.
מיפוי המפרצון
המפרצון מופה לראשונה על ידי סוקרים גרמנים-בריטיים בשנת 1996.
מקור השם
המפרצון נקרא על שם הנחל רטיז'ה, בהרי פירין, שבדרום-מערב בולגריה.
איבון סטרהובסקי
איבון סטרהובסקי (באנגלית: Yvonne Strahovski; נולדה ב-30 ביולי 1982) היא שחקנית אוסטרלית. התפרסמה בזכות השתתפותה בסדרה הקומית "צ'אק", בסדרת המתח "דקסטר" ובסדרה הדיסוטופית "סיפורה של שפחה" עליו קיבלה מועמדות לפרס אמי ופרס גלובוס הזהב לשחקנית משנה בסדרת דרמה.
קריירה
סטרהובסקי מדבבת את קולה של הדמות מירנדה לאוסון במשחקי המחשב "Mass Effect 2" והמשכו "Mass Effect 3".
באפריל 2011 הופיעה בפרודיה מוזיקלית באתר האינטרנט Collegehumor בדמויותיהם של קייטי פרי, ליידי גאגא, קשה, וג'סטין ביבר.
ב-2011 שיחקה בסרט "יחידת עילית", בו היא מופיעה יחד עם ג'ייסון סטיית'האם ורוברט דה נירו.
שיחקה בסרט "אני, פרנקנשטיין" לצד ארון אקהרט, שיצא לאקרנים בתחילת 2014 בדמותה של טרה וקס.
בשנים 2012-2013 איבון השתתפה בעונה השביעית והשמינית של סדרת הטלוויזיה "דקסטר" בדמותה של האנה מק'קיי בת זוגו של דקסטר (מייקל סי הול) ואף זכתה בפרס Satellite על דמות המשנה הטובה ביותר בעונה השביעית.
בינואר 2014 לוהקה איבון למיני סדרה בשם "24: לחיות עוד יום", הממשיכה את סדרת הקאלט "24", בדמותה של קייט מורגן ל-12 פרקים.
משנת 2017 משתתפת איבון בסדרה הדיסוטופית "ספורה של שפחה" בתור גב' ווטרפורד, אשת המפקד האחראית של ג'ון/שלפרד (אליזבת' מוס) ואחת מההוגות האידאולוגיות של מהפכת גלעד.
בשנת 2018 שיחקה בסרט "הטורף".
חיים אישיים
בשנת 2017, לאחר זוגיות של שש שנים נישאה סטרהובסקי לטים לודן. באוקטובר 2018 נולד בנם הבכור.
נמיית כיס מזרחית
נמיית כיס מזרחית (שם מדעי: Dasyurus viverrinus) היא מין של יונק כיס מהמשפחה נמיות כיס. נמיית כיס חיה בחופי דרום אוסטרליה ובאי טסמניה. היא נמצאת בסכנת הכחדה בטבע.
תיאור
נמיית הכיס קטנה מעט מחתול בית והיא מגיעה לאורך 53–66 ס"מ בזכרים ו-48–58 ס"מ בנקבות (לא כולל הזנב). משקלם מגיע ל-0.7-1.1 ק"ג. הנמיות בעלות פרווה אפורה-בהירה עם טלאים לבנים עליהם ובטן לבנה. הם בעלי אוזניים ואפים ורודים, חוטם מוארך וכפות רגליים חשופות בדומה לעכברים. הזנב מגיע לאורך 20–28 ס"מ בזכרים ו-17–24 ס"מ בנקבות.
נמיות אלה הם ציידי לילה החיים בין עצי אקליפטוס אך גם בחורשות פתוחות יותר ושדות מרעה. כמה נמיות חיות במורדות ההרים. הן ציידות של טרף קטן כמו חרקים, זוחלים, יונקים מקומיים, עופות וביצים. יש להם נשיכה חזקה מאוד העוזרת להם להרוג את טרפם ולנתח את בשרו.
הטורפים של הנמיות הם בעיקר קרוביהם השדים הטסמנים ותנשמות מסכה אוסטרליות אך הם הפכו למטרה גם לחתולי בית מתפראים ולשועלים שהובאו בידי האדם לאוסטרליה. כנראה על היבשת עצמה הנמיות נכחדו עקב טריפות, מחלות חדשות וכן ממזג אוויר קשה ובלתי צפוי. כיום הם קיימים בטבע רק באי טסמניה.
בלארוסבנק
בנק החסכונות "בלארוסבנק" (בבלארוסית: Ашчадны банк «Беларусбанк») הוא בנק ממשלתי בלארוסי הנחשב לבנק הגדול ביותר במדינה והוא נותן החסות העיקרי של ליגת העל הבלארוסית בכדורגל.
היסטוריה
הבנק הוקם בשנת 1991 בשם "בנק החסכונות הבלארוסי", בשנת 1995 נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו חתם על צו להפיכת הבנק לבנק מניות מסחרי בשם "בלארוסבנק".
ב-2005 מוזג לתוכו הבנק המסחרי "מינסק קומפלקסבנק". ביוני 2007 נפתח סניף של הבנק בבייג'ינג, סין והיה לחברה הבלארוסית הראשונה לפתוח סניף בסין.
הבנק החל לשתף פעולה עם בנקים זרים ולו הסכמי שיתוף פעולה עם בנקים בצרפת, בלגיה, טורקיה, פולין, שווייץ, גרמניה וסין והפך לבנק הבלארוסי הגדול ביותר במערך הבנקאות הבלארוסי ולו הון של 145 מיליון דולר.
במאי 2012 התקבל כחבר במכון הבינלאומי לבנקי חסכונות (WSBI) והוא הבנק הראשון בבלארוס לקבל רישוי Visa payWave, לשימוש בכרטיסים אלה בבלארוס. באוגוסט 2013.
לבנק היו סניפים במוסקבה, רוסיה ובוורשה, פולין, אך סניפים אלה נסגרו ב-2018 וב-2016 בהתאמה.
בספטמבר 2017 מנהלים בכירים בבנק נשפטו בבית משפט במינסק בעוון שוחד. המשנה ליו"ר דירקטוריון הבנק, גנאדי גוספודאריק נידון ל-7.5 שנות מאסר ומנהל הבנק ניקולאי צירטו נידון ל-9 שנות מאסר.
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2018
רשימת פיגועי טרור נגד ישראלים שהתרחשו במדינת ישראל ובשטחים בשנת 2018.
פיגועי הטרור שהתרחשו בישראל בשנת 2018 גבו את חייהם של ארבעה-עשר ישראלים, שישה חיילים ושמונה אזרחים, ולפציעתם של למעלה מ-184 בני אדם. להלן, נזכרים האירועים הבולטים יותר; לצידם, התרחשו מקרים רבים נוספים של ניסיונות פיגוע או פיגועים מתוכננים שבהם לא הצליחו המחבלים להוציא לפועל את רצונם או שלא משכו תשומת לב. בנוסף, מאות פיגועים סוכלו על ידי כוחות הביטחון של ישראל בהובלת שירות הביטחון הכללי וצה"ל, ובסיוע הימ"מ ויחידות מסתערבים. כך, למשל, פרסם השב"כ ב-22 בנובמבר כי הוא סיכל שורת פיגועי תופת שתכננה חוליית טרור ביהודה ושומרון בהכוונת חמאס מרצועת עזה, תוך שהם מעבירים מסרים ומגייסים מחבלים באמצעות חולי וחולות סרטן מהרצועה שישראל התירה את כניסתם מטעמים הומניטריים, זאת במקביל לעימותים בגבול ישראל-רצועת עזה.
קרחון קרואופוט
קרחון קרואופוט (באנגלית: Crowfoot Glacier) הוא קרחון הממוקם בהרי הרוקי הקנדיים בשטח הפרק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גאוגרפיה
הקרחון ממוקם בצידו הצפון מזרחי של הר קרואופוט.
קרחון קרואופוט נמצא מזרחית לקו פרשת המים של אמריקה, ונגר הקרחון (מי הקרחון הנמסים) זורם לנהר בואו.
מאז תום עידן הקרח הקטן, בשל התחממות כדור הארץ, קטן שטחו של הקרחון, ואף איבד אונה שלמה שלו. נסיגת הקרחון הרבה הביאה לכך ששטחו קטן משמעותית מהשטח שהיה לו במאה הקודמת עת נחקר הקרחון. בעת שנחקר היה שטחו של הקרחון 1.5 קמ"ר והוא היה מחובר לשדה הקרח ואפטה.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם צורתו המקורית, עת היו לו שלוש אונות, אשר יצרו צורה של רגל של עורב בת שלוש אצבעות ("קרואו פוט" = רגל של עורב). שם הקרחון ניתן לו רשמית בשנת 1959. בשל התחממות כדור הארץ ונסיגת הקרחון נמסה אחת האונות, וכיום אין צורתו הולמת את שמו של הקרחון.
תנודת הפלזמה
תנודות פלזמה, מכונות לעיתים גם גלי לאנגמיור (על שם אירווינג לאנגמיור), הן תנודות מהירות בצפיפות האלקטרונים בתווך מוליך כמו פלזמה או מתכת. ניתן לתאר את התנודות כאי-יציבות בפונקציה הדיאלקטרית של גז האלקטרונים. תדירות התנודה מושפעת בצורה חלשה מאורך הגל. הקוואזי-חלקיק הנוצר כתוצאה מקוונטיזציה של התנודות מכונה פלזמון.
גלי לאנגמיור התגלו על ידי הפיזיקאים האמריקאיים אירווינג לאנגמיור ולואי טונקס בשנות ה-20 של המאה ה-20. הם מקבילים בצורתם לגלי אי יציבות ג'ינס, הנגרמים כתוצאה מאי-יציבויות גרביטציוניות בתווך סטטי.
הטבלה המחזורית (ספר)
הטבלה המחזורית (באיטלקית: Il Sistema Periodico) הוא קובץ סיפורים קצרים מאת פרימו לוי שפורסם לראשונה בשנת 1975. בהצבעה שנערכה בשנת 2006 במכון המלכותי בלונדון הוכתר הקובץ כספר המדע הטוב ביותר בכל הזמנים.
הסיפורים עוסקים במגוון נושאים: חוויות ממחנה ריכוז נאצי, על העבודה ככימאי, אנקדוטות אמיתיות ופנטזיות דמיוניות היוצרים יחדיו נקודת מבט על חיי המחבר דרך משקפי מדע הכימיה. לכל אחד מעשרים ואחד הסיפורים ניתן שם של יסוד מהטבלה המחזורית המתקשר בצורה כלשהי לסיפור. כל הסיפורים מסופרים בגוף ראשון (מלבד "גופרית", "טיטניום" ו"פחמן" שבהם המספר מתפקד כקריין).
הספר מתאר בעיקר את חייו של לוי לפני ואחרי התקופה שבילה במחנה הריכוז אושוויץ ומדלג מרגע מאסרו על ידי כוחות הרפובליקה האיטלקיים בנובמבר 1943 (הסיפור "זהב") ועד שחרורו מאושוויץ על ידי הצבא האדום בינואר 1945 (הסיפור "צריום"). בתחילת הסיפור "צריום" מתייחס לוי במרומז לשתי יצירות אחרות שלו – "ההפוגה" ו"הזהו אדם?", שעוסקים בעיקר בתקופת מאסרו במחנה הריכוז (שניהם ראו אור בעברית).
הספר תורגם לעברית על ידי עמנואל בארי ויצא לאור בהוצאת הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, תל אביב 1987 (בשנת 2001 הופיע בהוצאה מחודשת ובעטיפה שונה).
הפרקים בספר
מלבד אלה הדמיוניים מסודרים הפרקים בספר בסדר כרונולוגי. הסיפור "ונדיום" יוצא דופן: למרות הופעתו כסיפור לפני האחרון בספר, הוא מתרחש זמן רוב קודם לכן מבחינה כרונולוגית.
דוד טל (זמר)
דוד טל (רוזנטל) (1942 – 1999) היה זמר וחבר בצמד חדוה ודוד.
ביוגרפיה
דוד רוזנטל נולד בצרפת, עלה לישראל ב-1963 והצטרף לקיבוץ משמר הנגב. הוא התגייס לצה"ל, שירת תחילה בנח"ל, ובהמשך התקבל ללהקת פיקוד המרכז, שם הכיר את חדוה עמרני.
בשנת 1964 הקים את רביעיית הטיילת יחד עם אושיק לוי, גבי ברלין וחדוה עמרני. הרביעייה התפרקה ודוד נשאר בצמד יחד עם חדוה עמרני.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 הוציא להיט סולו בשם "אליעזר ורבקה" (הכלל את הציטוט "נערה טובה יפת עיניים, הטי כדך השקיני מים"). הצלחתו הגדולה ביותר הייתה ב-1970 כשזכה בפסטיבל הבינלאומי ביפן יחד עם עמרני בשיר "אני חולם על נעמי". טל חזר לצרפת, ניסה כוחו בכמה שירים ואחר היה שותף במועדון לילה בפריז. עד מותו חי בזוגיות עם אנט הופמן, רופאת-עיניים צרפתייה-יהודייה, וגידל עמה את בנה מנישואים קודמים.
משה גרשנזון
משה ינקלביץ' גרשנזון, או ברוסית: מויסיי יעקבלביץ' גרשנזון {5 ביולי (לפי לוח השנה היוליאני) או 18 ביולי (לפי לוח השנה הגרגוריאני) 1903 צ'רניאהיב, אוקראינה - 16 באפריל 1943} היה מחזאי, סאטיריקן, משורר, במאי, שחקן תיאטרון ומחבר משלים יהודי-אוקראיני, בשפה יידיש, שפעל בברית המועצות. עבד בין היתר בכתב העת ביידיש "סובייטיש היימלנד". גרשנזון ביים ושיחק בתיאטרון הממלכתי היהודי בקייב.
קורות חיים
משה הרשנזון או גרשנזון נולד בשנת 1903 במשפחה יהודית ענייה ומרובת ילדים, ביישוב הקטן צרניאהיב (צ'רניאגוב) באזור ז'יטומיר בגוברניה ווליניה באוקראינה, אז באימפריה הרוסית. עוד מילדותו הצטייר כאדם שמח, שידע להצחיק את הסובבים. בהתבגרותו, בתום מלחמת האזרחים ברוסיה, נסע לקייב כדי ללמוד בסמינר יהודי למורים.
בשנת 1918 הקים וניהל גרשנזון בקייב תיאטרון לנוער היהודי שנקרא "משאלהויס" (בית המשל). האנסמבל הציג לרוב מחזות זמר, ומערכונים פרי עטו. הלהקה הופיעה בפני קהל יהודי בבתי ספר ובמועדוני פועלים בקייב ובערים ועיירות רבות ברחבי אוקראינה. כשהוקם בקייב התיאטרון היהודי הממלכתי ע"ש שלום עליכם, הוזמן גרשנזון לעבוד בו כבמאי וכשחקן. הוא ביים שם מחזות ועיבודים לפי סופרי היידיש הקלאסיים כמו שלום עליכם, מנדלה מוכר ספרים, יצחק לייבוש פרץ ואחרים. מחזות שכתב - כמו "המנהל" ו"פסולת" זכו להצלחה בתיאטרון זה ועל במות תיאטראות בחרקוב, ברדיצ'ב ובמקומות רבים אחרים. בשנת 1937 הוא סיים לימודי תיאטרון במוסקבה. שלמה מיכאלס הציע לו עבודה בתיאטרון הממלכתי היהודי במוסקבה. עם פלישת הצבא הנאצי לאוקראינה ב-1941 פונה התיאטרון היהודי של קייב למרכז אסיה והמשיך שם את פעילותו. כשנודע לו כי משפחתו פונתה לבשקיריה הוא ביקר אצלה ואחר כך התנדב לצאת לחזית. עבר קורס קצינים ושירת כמפקד פלוגה בחיל הרגלים (גדוד הרובאים 16 בחטיבה 221 רגלים). גרשנזון נפל בקרב עם הכוחות הגרמנים ביישוב קרימסק באזור קרסנודר. לוחמים שנכחו במקום העידו על גבורתו. הוא נקבר זמנית על ידי נשות המקום ביישוב שייטאנובקה. גם אחרי מותו ועד היום הוצגו מחזותיו, בייחוד "הרשל'ה אוסטרופולר" ו"חכמי חלם" על במות תיאטראות ביידיש בעולם: למשל - ב-1950 בלודז' בפולין, ב-1950 ביאשי ברומניה, ב-1956 בבוקרשט, גם כן ברומניה, ב-1955 שוב בפולין, בוורשה, ב-1962 בוילנה, ב-1963 בקישינב, כמו כן בארצות הברית, בקנדה, בצרפת, באוסטריה, ישראל (בתיאטרון יידישפיל) וכו'. גרשנזון חיבר גם כן את המאמר "איך היה טוביה החולב אם היה חי בתקופתנו?".
חייו הפרטיים ומשפחתו
גרשנזון היה נשוי לחנה מויסייבנה גרשנזון. המשפחה שלו עלתה לישראל בשנת 1992והתיישבה בראשון לציון. אלמנתו נפטרה בישראל בגיל 93. בתם, רומה מויסייבנה, נשואה ואם לילדים.
קישורים חיצוניים
יפים גולברייך - מאמר בכתב העת "מוסט", 2003, למלאת מאה שנה להולדתו של הסופר, "פורוורטס", ינואר 2004
רפי יעקובי
חייו
יעקובי גדל בבית דתי ולאחר שנים יצא בשאלה. בצבא עשה קורס קורס מדריכי נוער ובמהלך שרותו הדריך ביישובי עולים ברחבי הארץ. וכך החל להחשף לנפשם ולהתמודדותם של בני נוער ומשפחותיהם, לאחר שיחרורו למד תואר ראשון בפילוסופיה ופסיכולוגיה, באוניברסיטת תל אביב (1963–1967). ולאחר מכן שימש כקצין מבחן למבוגרים וכמדריך במוסד לנערות "צופיה" ומדריך נוער.
לאחר מלחמת יום כיפור בה שירת כחייל בחיל השריון, גויס כפסיכולוג שדה בחיל הרפואה, ביחידה של מדעי ההתנהגות. יעקובי החל לטפל בנפגעי נפש מהמלחמה. היה שותף בהקמת קליניקה במרפאה בסיני וטיפל במקרים של הרטבה והתערערות כללית אצל חיילים תחת לחץ, וכן במקרים של הלם קרב. הטיפולים ברובם היו קצרי מועד ולאחר כמה שנים עבר לאחת מיחידות הפסיכולוגים שהוקמו. בשנת 1982 לאחר מלחמת לבנון הראשונה שימש יעקובי כקצין התנהגות אוכלוסייה (קה"א). תחילה שימש כקה"א נפתי ולאחר מכן קה"א מחוזי ראשי של מחוז דן במשך ארבע שנים. כיום מתגורר יעקובי בהרצליה.
עבודתו
בשנת 1992 הוציא יעקובי את ספרו השני "הפסיכולוג כידיד" בו הוא מתאר את המעבר משיטת חשיבה טיפולית שגרתית, אנליטית ופסיכודינמית לחשיבה ידידותית. בשנת 1995 הוציא יעקובי לאור את ספרו השני "ידידות עם ילדים" בו הוא מציע דרכים לשיתופי פעולה בין הורים לילדיהם ולפתרון בעיות ילדות, בעיות הורות ובעיות משמעת.
בשנת 1997 חיבר את ספרו השלישי "להיות זוג".
את דרכו הטיפולית הלא שיגרתית ביטא יעקובי בכל הזדמנות. כך, התבטא בעבר בחריפות כנגד בני זוג ההולכים לטיפול זוגי לפני נישואיהם: "הצעירים של היום, במקום לסמוך על עצמם, חשופים לטונות של בלבולי מוח, מכל מיני סיבות. מספיק שההורים מתערבים להם ומכניסים שיקולים כלכליים, עדתיים ואחרים בנוגע לבן או בת הזוג הנבחרים. להוסיף לזה עוד אבחונים פסיכולוגיים זה ממש מעמיס ומיותר. בני זוג לפני חתונה אמורים ללמוד זה את זה, לא להתעסק עם דעות ושיפוטים של אחרים. בכלל, אני לא חושב שזה כל כך בריא לפשפש יותר מדי." "אני מניח שבני זוג שפונים לייעוץ לא מספיק בטוחים או שלמים בזוגיות שלהם. אז במקום לשבת בייעוץ ולהעמיק את הספקות, ולקבל קתדרה לקשקש על 'בשלותם, שלמותם ומחויבותם' שהם בעיניי קשקושים מזיקים, אני מציע שפשוט יעשירו את התרבותי שלהם. יוסיפו עוד תנוחה בסקס, ייצאו לרקוד יחד, ייסעו לטיולים משותפים ויבססו תכנים משותפים, שבהם יצברו חוויות. זה הכי טוב לזוגיות"
בעקבות התחקיר פרסם המרכז הישראלי לנפגעי כתות כי התנהלותו של יעקבי מדאיגה ומזכירה התנהלות של מנהיג כת.
על זוגות חד מיניים אמר שגם גברים הטרוסקסואליים יכולים להנות מחברתם של גברים ולדעתו הומסקסואל לא צריך להשתנות.
כתוצאה משיטת טיפול לא שיגרתית התפרסמה כתבה ביקורתית בעיתון ידיעות אחרונות אשר עוררה הדים בקהילת הפסיכולוגים. לאור זאת הופסק השימוש של יעקובי ברישיון הטיפול. ביטול רישומו כפסיכולוג הביא להפסקת ההליכים המשמעתיים נגדו. בעקבות התחקיר פרסם המרכז הישראלי לנפגעי כתות כי התנהלותו של יעקבי מדאיגה ומזכירה התנהלות של מנהיג כת.
בשנת 2021 פרסם את ספרו "פסיכולוג מחוץ לקופסה" ובו מפרט יעקובי מיומניו של פסיכולוג לשעבר. כמו בכל ספריו הקודמים גם בספר זה יעקובי לא בורר מילים ומפרט את דעותיו (השנויות במחלוקת) בפירוט.
הומומורפיזם
באלגברה, הומומורפיזם הוא פונקציה בין מבנים אלגבריים מאותו טיפוס, המשמר את כל המבנה (לרבות הפעולות, היחסים והקבועים). הומומורפיזם מתרגם תכונות מסוימות של המבנה הראשון אל המבנה השני. הומומורפיזם הפיך נקרא איזומורפיזם.
הגרעין והתמונה
נניח ש- הומומורפיזם בין מבנים אלגבריים. התמונה היא אוסף האיברים של B המתקבלים מהפעלת ההומומורפיזם על אברי A. בקטגוריות רבות הנפוצות באלגברה, אוסף האיברים של A המועתקים אל האיבר הנייטרלי (איבר היחידה של חבורה, האפס של חוג, מרחב וקטורי, או מודול) של B נקרא הגרעין של ההומומורפיזם ומסומן. בחבורות, לדוגמה, התמונה היא תת-חבורה של B, ואילו הגרעין הוא תת-חבורה נורמלית של A. קיומו של הגרעין מאפשר לבנות אובייקט מנה (חבורת מנה, חוג מנה, מודול מנה), ואז מתקיים משפט האיזומורפיזם הראשון:.
לתמונה ולגרעין יש הגדרות כלליות יותר, בשפה של תורת הקטגוריות, ואין הן קיימות בכל קטגוריה.
באופן כללי יותר, לכל הומומורפיזם של מבנים אלגבריים ניתן להתאים קונגרואנציה (יחס שקילות שהוא תת-מודל של המכפלה הישרה A \times A), וקבוצת המנה המצוידת באותו מבנה אלגברי, איזומורפית לתמונה. הגדרה זו הכרחית למשל בהקשר של מונואידים או חבורות למחצה.
הומומורפיזם מיוחדים
בקטגוריות של חבורות, חבורות למחצה, מונואידים, חוגים, מודולים, מרחבים וקטוריים:
יוסף אל-ערבי
יוסף אל-ערבי (בערבית מרוקאית: يوسف العربي; נולד ב-3 בפברואר 1987) הוא כדורגלן מרוקאי-צרפתי המשחק בעמדת החלוץ באולימפיאקוס.
קריירת מועדונים
אל-ערבי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של קן, עיר הולדתו. ב-20 בדצמבר 2008 ערך אל-ערבי את הופעת הבכורה שלו עבור בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד אולימפיק ליון. בעונת כבש 11 שערי ליגה והיה שותף לחזרה של המועדון לליגת העל הצרפתית עם 11 שערי ליגה ו-8 בישולים. שנה לאחר מכן הבקיע 17 שערים בליגה הראשונה והיה מלך שערי הקבוצה ושלישי בכל הליגה.
ב-19 ביולי 2012 חתם לחמש שנים בגרנדה תמורת 5 מיליון אירו. ב-20 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד 1-0 לראיו ואיקאנו. ב-7 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1-2 נגד מיורקה. ב-8 בנובמבר 2013 הבקיע שלושער בניצחון 1-3 נגד מאלגה. בסיום העונה היה מועמד לכדורגלן האפריקאי של השנה, אך הפסיד את התואר ליאסין ברהימי.
ב-18 ביולי 2016 חתם בלח'וויא. ב-17 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-4 נגד מועיד'ר. בעונתו הראשונה הבקיע 24 שערים ב-18 משחקי ליגה. ב-11 בדצמבר 2017 הבקיע שישי בניצחון 0-8 נגד אל-ח'ור במסגרת הגביע. בשלושת העונות שלו במועדון הבקיע 76 שערים ב-59 הופעות כאשר בכל עונה ששיחק במועדון מספר השערים שהבקיע היה יותר גדול ממספר ההופעות שלו.
ב-6 ביולי 2019 אל-ערבי חתם על חוזה לשלוש שנים באולימפיאקוס מליגת העל היוונית. ב-24 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד אסטרס טריפוליס, בו כבש בפנדל בדקה ה-7. שלושה ימים לאחר מכן הוא הבקיע צמד בניצחון 1-2 נגד קרסונדאר בפלייאוף העלייה לליגת האלופות. ב-22 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת האלופות בהפסד 3-2 לבאיירן מינכן. ב-12 בינואר 2020 הבקיע שלושער נגד לאמיה. ב-27 בפברואר הבקיע בדקה ה-119 נגד ארסנל במסגרת 32 האחרונות של הליגה האירופית. בעונה זו ובעונה שאחריה סיים את העונה כמלך שערי הליגה.
קריירה בינלאומית
ב-5 בספטמבר 2010 אל-ערבי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו במשחק נגד. ב-10 באוגוסט 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד.
אל-ערבי נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2012. ב-26 במרץ 2016 הבקיע צמד בניצחון 0-2 נגד.
אדבוקט (ירחון)
אדבוקט (באנגלית: The Advocate) הוא מגזין חדשות אמריקאי הפונה להומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים. אדבוקט נוסד בשנת 1967 והוא הפרסום העקבי הוותיק ביותר בארצות הברית הפונה לאוכלוסיית הלהט"ב.
אתר האינטרנט של המגזין מכיל כשליש מהמהדורה המודפסת והוא מתעדכן על בסיס יומי. הארכיון שלו נמצא במספר בסיסי נתונים מקוונים כגון EBSCO או InfoTrac.
ייסוד העיתון
האדבוקט הופץ בתחילה כניוזלטר מקומי בלוס אנג'לס שבקליפורניה על ידי קבוצת האקטיביסטים "PRIDE" (ראשי תיבות של Personal Rights in Defense and Education). המניע העיקרי לייסוד הניוזלטר היה פשיטה משטרתית על פאב של קהילת הלהט"ב בשם "Black Cat Tavern" בעיר. בקיץ 1967 הצטרפו ל-"PRIDE" העיתונאי ריצ'רד מיטץ' ובן זוגו ביל ראו ויחד עם האמן סאם וינסטון הם החליטו להפוך את הניוזלטר לעיתון תחת השם "הלוס אנג'לס אדבוקט" (The Los Angeles Advocate). השניים כתבו תחת שמות עט והגיליון הראשון יצא בספטמבר 1967.
שנה לאחר מכן קבוצת "PRIDE" שהוציאה לאור את הניוזלטר נקלעה לקשיים כלכליים ומיטץ' וראו רכשו מהקבוצה את זכויות היוצרים בעבור דולר אחד.
ב-1969 שונה שמו של העיתון ל"אדבוקט" והוא הופץ בתפוצה כלל-ארצית, ובשנת 1974 כבר הודפסו 40,000 גליונות מכל מהדורה. העיתון תפס את תשומת לבו של דייוויד גודשטיין, בנקאי השקעות מסן פרנסיסקו, ובאותה השנה הוא רכש את העיתון.
השפעתו של דייוויד גודשטיין
לאחר שגודשטיין רכש את העיתון, הוא ערך מספר שינויים במתכונתו. תחת ידו הפך ה"אדבוקט" לעיתון חדשות ארצי המסקר אירועים הנוגעים לקהילת הלהט"ב ברחבי ארצות הברית, ביניהם התנועה לזכויות הלהט"ב ואירועי אמנות ותרבות. גודשטיין גם פעל להפחתת פרסומות בעלות אוריינטציה מינית בעיתון לטובת פרסומות מקובלות יותר מבחינה חברתית.
יחד עם ד"ר רוב אייכברג יצר גודשטיין את סמינר "חוויית האדבוקט", המבוסס באופן רופף על EST, סמינר האימונים של ורנר ארהרד, שהיה פופולרי באותה העת. "חוויית האדבוקט" נמשכה שני סופי שבוע רצופים (מבוקר עד ערב), שבמהלכם עברו המשתתפים סדנת מימוש עצמי מקיפה במטרה להביאם למודעות, קבלה עצמית וסובלנות בתוך קהילת הלהט"ב.
עריכותיו המאוחרות של גודשטיין משקפות את שנותיו כאקטיביסט בתחום זכויות להט"ב והמאבק לזכויות אזרח. לאחר מותו בשנת 1985 שונה פורמט העיתון מטבלואיד שהגיע בשני חלקים לגודל של מגזין רגיל בכרומו ובצבע. בנוסף, הוצנע החלק המציג פרסומות בוטות והן רוכזו בחלק נפרד, המופץ למנויים בלבד ובתוספת תשלום. השינויים נכנסו לתוקף החל ממהדורת ה-1 באוקטובר באותה השנה. במהלך השנים השתנו הבעלים של המגזין מספר פעמים במסגרת רכישות ומיזוגים ונכון ל-2009 מוציאה אותו לאור חברת "LPI Media", מחלקה של רשת הטלוויזיה "!here".
סטאד דה סוויס ונקדורף
היסטוריה
הסטאד דה סוויס נבנה על הקרקעות שעליהן היה אצטדיון ונקדורף שנהרס בשנת 2001. לאצטדיון החדש 32,000 מושבים. בגג המבנה ישנם לוחות סולריים המייצרים בשנה אחת 700,000 קוט"ש. האצטדיון נחנך רשמית ב-30 ביולי 2005, אף על פי שהמשחק הראשון בו התקיים שבועיים קודם, ב-16 ביולי, ובו הפסידה יאנג בויז ברן לאולימפיק מרסיי בתוצאה 3-2 לעיני 14,000 צופים.
יורו 2008
במהלך יורו 2008 אירח האצטדיון שלושה ממשחקי בית ג' בשלב הבתים.
המושב החם
מאפיין יוצא דופן של האצטדיון הוא קיומו של מושב יחיד בצבע אדום (כל שאר המושבים צהובים ושחורים). מושב זה היה הראשון שהותקן באצטדיון החדש, ב-20 בינואר 2005, ואת הכבוד להסיר מעליו את הלוט קיבל שחקן ומנהל עבר של היאנג בויז - וולטר אייך. לא נמכרים כרטיסים לכיסא זה, ובכל משחק יושבת בו אישיות מכובדת, שבדרך כלל קשורה ליאנג בויז.
שימושים נוספים
הסטאד דה סוויס שימש ב-14 בינואר 2007 כמגרש הוקי קרח. בתאריך זה נפגשו שתי יריבות מקומיות (אס. סי. ברן ואס. סי. לאנאגנו) למשחק לעיני 30,076 צופים. בכך נקבע שיא קהל למשחק הוקי קרח באירופה, מכיוון שמשחקי הוקי קרח נערכים בדרך כלל באולמות סגורים, בעלי תכולת צופים קטנה יותר.
טום ריילי
טום ריילי (באנגלית: Tom Riley; נולד ב-5 באפריל 1981) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי.
ביוגרפיה
טום ריילי נולד במיידסטון, קנט, שבאנגליה.
קריירה
ריילי השתתף בתיאטרון ודרמה בעיר הולדתו מאז גיל ארבע, ובילה את שנות בית הספר בכתיבה ובבימוי מחזות. הוא למד ספרות אנגלית ודרמה באוניברסיטת ברמינגהאם. הוא סיים את לימודיו בשנת 2002 בהצטיינות במחלקה ראשונה. לאחר לימודיו הקים חברת תיאטרון קטנה, לפני שהחליט ללכת ללמוד בבית הספר לדרמה. ריילי למד בקורס משחק מקצועי באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA), וסיים את לימודיו בשנת 2005.
חיים אישיים
במאי 2016 התארס לשחקנית האמריקאית־יהודייה ליזי קפלן. הם נפגשו בינואר 2015 כשקפלן הצטלמה לסרט האשליה 2 בלונדון. השניים נישאו ב-2017.
תל יוסף
תֵּל יוֹסֵף הוא קיבוץ בעמק חרוד, הוקם בי"ב כסלו תרפ"ב (13.12.1921) על ידי חברי פלוגת גדוד העבודה עין חרוד, במקום מושבה הראשון ליד מעיין חרוד. נקרא על שם יוסף טרומפלדור ממייסדי הגדודים העבריים, וממנהיגי ארגון החלוץ ברוסיה, שרבים מחניכיו היו חברי גדוד העבודה.
גרגוריוס מטור
גרגוריוס מטור (בערך 30 בנובמבר 538 - 17 בנובמבר 594) היה היסטוריון גאלו-רומי ובישוף טור. נחשב לראשון ההיסטוריונים הפרנקים.
תל יוסף
בלב הקיבוץ מצויים מבנים בעלי חשיבות ארכיטקטונית גבוהה. אחד מהם בניין חדר האוכל שתוכנן על ידי האדריכל לאופולד קרקואר. בקיבוץ נמצא מוזיאון בית טרומפלדור, ובו רישומים, פרוטוקולים, כרזות, כלי עבודה. במשך כ-60 שנים הייתה במוזיאון ידו התותבת של טרומפלדור (דבר שגרם בעבר למחלוקת עם היישוב והמוזיאון בתל חי), עד שהועברה לארכיון הציוני בירושלים.
גרגוריוס מטור
ביוגרפיה
גרגוריוס נולד בעיר קלרמון (כיום קלרמון-פראן בחבל אוברן בצרפת) לפלורנטיוס, שהיה סנאטור של קלרמון, ולארמנטריה השנייה, שהייתה בת למשפחת בישופים ענפה. הוא למד אצל דודו, גאל הראשון בישוף קלרמון שמת ב-551. ב-563 נשלח אל ניזייה, בישוף ליון (שהיה דודו מצד אמו) כדי להשלים את לימודיו. חינוכו הנוצרי לא כלל ספרות קלאסית עתיקה, ופעמים רבות הוא התלונן על חוסר שליטה בדקדוק לטיני. אם כי הכיר את שירת ורגיליוס, גרגוריוס שהיה איש דת קתולי, הסתייג ממנה וכתב: "אל לנו להתייחס לסיפורי אגדה שקריים אלה, מפחד שניפול קורבן למוות הנצחי".
תל יוסף
תולדותיו
פלוגת גדוד העבודה בעמק יזרעאל, הקימה תחילה מחנה וישוב בשם עין חרוד ליד פתחו של מעין חרוד באלול תרפ"א 1921, ולאחר כמה חודשים מחנה ויישוב בשם תל יוסף, במרחק 5 ק"מ מן המעין. במהלך השנים 1922–1923 התגלעה מחלוקת בתוככי גדוד העבודה. היו שתמכו בפיתוח של "המשק" - קיבוץ גדול וגדל, וגובו על ידי המוסדות המיישבים של התנועה הציונית, ובראשם עמד שלמה לביא. לעומתם ניצבו חברי גדוד העבודה שהעדיפו קומונה ארצית, לוחמת למען מהפכה חברתית ביישוב היהודי בארץ ישראל, ובראשם עמדו מנחם אלקינד, יהודה אלמוג ויצחק שדה. המחלוקת הובילה לפילוג ו"חלוקה" של נכסי הגדוד בעמק יזרעאל. עין חרוד יצאה מגדוד העבודה בעידוד הסתדרות העובדים והעומד בראשה דוד בן-גוריון; ולתל יוסף עברו חברי גדוד העבודה תומכי הקומונה הארצית שחלקם עבד מחוץ למשק בסלילת כביש טבריה-צמח.
גרגוריוס מטור
ביוגרפיה
ביצירתו החשובה "עשרת ספרי ההיסטוריה" ציטט קטעים מן הוולגטה (אחד מן החשובים שבתרגומי המקרא ללטינית). יש סבורים כי קרא תרגום זה באופן יסודי.