cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניקולה טסלה
פיתוח שדרים מוקדמים
טסלה המציא שני סוגים של משדרים. סוג משדר ראשון: מורכב מדף מתכת יחיד התלוי במרחק מהתקרה על כבלים מבודדים ומחובר למסוף אחד של סליל אינדוקציה, והמסוף השני מחובר לקרקע. סוג משדר שני: מורכב משתי יריעות מתכת התלויות במרחק מהתקרה על כבלים מבודדים, כאשר כל יריעה מחוברת לאחד המסופים של סליל אינדוקציה. בעבודה לפיתוח הסבר לשני המשדרים שנצפו לעיל, טסלה זיהה שניתן להקרין אנרגיה חשמלית החוצה לחלל ולזהות אותה על ידי מכשיר קולט בסביבה הכללית של המקור ללא דרישה לחוטים מחוברים. הוא המשיך לפתח שתי תיאוריות הקשורות לתצפיות אלה. א'. על ידי שימוש בשני משדרים מסוג 1 הממוקמים בנקודות רחוקות על פני כדור הארץ, ניתן לעורר זרם חשמלי ביניהם. ב'. על ידי העברת זרם דרך האדמה כחלק משדר חזק של משרד מסוג 2, ניתן לקלוט את ההפרעה על פני כדור הארץ ולזהות אותה .טסלה בנוסף גם הניח שכדור הארץ הוא גוף טעון שצף בחלל, טענת יסוד שבהמשך הוכחה כנכונה. טסלה קיווה להעברת הספק גבוה, בטענה כי במקרה והיה זה אפשרי, היה מתבטל הצורך בכבלים להעברת חשמל. אף על פי שהציע כמה טכניקות לכך, וכנראה האמין כי איזושהי תהודה יכולה לאפשר זאת, רעיונותיו התאורטיים בנושא היו קשורים בעיקרם לספקות ומחלוקות, ולא השיגו תמיכה מספקת כדי להתממש. טסלה לא הצליח לפתח ייצור מיקרוגלים בעלי הספק גבוה, שהיה מאפשר להעבירם בצורה ממוקדת. סליל טסלה הפך לעמוד התווך בניסויים של טסלה. על ידי הפעלת חוט המחובר למהוד סביב המעבדה שלו הוא חלחל לתוכה אנרגיה אלקטרומגנטית. ההשפעה הייתה כה גדולה עד שהוא יכול היה להדליק נורה פלואורסצנטית בידו מכיוון שמפל המתח באוויר היה גדול מספיק כדי לגרום לזרימה מספקת של זרם. טסלה הוסיף לניסוייו הדלקה של שדה נורות בטווח של קילומטר באמצעות משדר הורדת המתח. משדר הורדת המתח היה מותאם לסליל טסלה. במקום שנועד תחילה לפרוק את המתח החשמלי לאדמת כדור הארץ המשרד כוון בידי טסלה, עם פיתוחו הממושך, למעגל התהודה הטבעי של כדור הארץ היוצר גלים סטטיים של אנרגיה חשמלית, שיכולים להירתם על ידי מעגל קליטה מכוון. טסלה ביסס את משדר הורדת המתח, אותו כינה "המשדר המגביר" (Magnifying Transmitter), במעגל החשמלי של כדור הארץ. טסלה העריך נכונה את קיומם של זרמי חשמל בתוך כדור הארץ ובאטמוספירה, אשר באופן חלקי הם מהווים תוצאה של שימוש אנושי בזרמים חשמליים ומשנים שדות מגנטיים. הזרמים הטלוריים (אלו הנעים באטמוספירה) בלתי צפויים בעליל, נעים בעיקר לכיוון קו המשווה או לקטבים באופן התלוי בשעות היום, והם בדרך כלל בעלי מתח נמוך. בתדרים הנכונים, סביב 7.3 הרץ, מתח הזרמים של כדור הארץ יורדים באופן דרמטי. טסלה השווה את כדור הארץ לכדור מתכת מלוטש ומבריק. היונוספירה היא שכבה של האטמוספירה העליונה שיש לה זרם שלילי רב פוטנציאל.
טסלה חישב את תדר התהודה של חלל זה ל-11.3 הרץ. בשנת 1963 אושר שלמרחב זה יש כמה תהודות עם תדר מינימלי של 7.86 הרץ, אם כי זה משתנה בהתאם לתנאי הסביבה. ההצעה של טסלה לאנרגיה אל-חוטית הייתה ליצור פוטנציאל חשמלי גדול בתדר המהדהד של החלל. בכך תכנן טסלה תדר אל-חוטי שניתן יהיה לקלוט מכל מקום ברחבי כדור הארץ. טסלה התכוון לנצל את הזרמים הטלוריים של כדור הארץ וליצור את הפוטנציאל החשמלי של הגל העומד באותו תדר, באמצעות זרם כדור הארץ, כדי להניע את השדרים האל-חוטיים במרחב. מערכת זאת דרשה תחנות קליטה ושידור רבות שנועדו להתייצב ברחבי העולם.
טסלה והמצאת הרדיו
טסלה הקדים את מרקוני בהמצאת הרדיו ושידר את שידור הרדיו הראשון בעולם בשנת 1893, אולם לא השכיל לפתח את המצאתו ומרקוני נחקק לעד בזיכרון הקולקטיבי כממציא הרדיו. נכון לסוף המאה ה-19 היה ברור שתקשורת אל-חוטית היא ברת השגה. חידושים תאורטיים וניסיוניים בתקופה זו הובילו לפיתוח מערכות תקשורת רדיו אל-חוטיות ראשוניות. כמה עבודות מוקדמות נעשו על ידי השפעות מקומיות וניסויים של אינדוקציה אלקטרומגנטית. בשנת 1890 הסדיר טסלה פטנט על אלטרנטור שהפיק זרם בתדר גבוה של כ-10,000 הרץ. הפטנט של טסלה דיכא את צליל ההפרעות הרעשני של תדרי המשדר.
בשנת 1891 החל ניקולה טסלה את מחקרו בתחום פיתוח הרדיו. בסביבות יולי 1891 פיתח מכשירי אלטרנטור שונים שהפיקו 15,000 מחזורים בשנייה. בשנת 1892 נשא הרצאה בשם "ניסויים עם זרמי חילופין בעלי פוטנציאל גבוה ותדירות גבוהה" בפני מכון מהנדסי החשמל של לונדון, ובה הציע כי ניתן להעביר מסרים ללא חוטים. הוא חזר על הרצאה זו במכון המלכותי ובאגודת הפיזיקאים הצרפתית בפריז. טסלה הבין שהוא השיג, על ידי שימוש בתדרים גבוהים מאוד, יתרונות רבים בניסויים שלו, כמו האפשרויות לעבוד עם מוליך אחיד. בהעברת תדרים באמצעות מוליכים, הוא התמודד עם לחץ גבוה וזרימה גבוהה. לקראת סוף ההרצאה, הוא הציע לשלוח על גבי המוליך תנודות זרם של תדרים גבוהים מאוד במרחק עצום מבלי להשפיע רבות על אופי התדרים וכי ניתן לבצע קשר טלפוני מסוג זה מעבר לאוקיינוס ​​האטלנטי. הוא גם הציע שידור דרך קרום כדור הארץ. טסלה משך את תשומת לבו של כל העולם המדעי על ידי ניסוייו בעניין זרמים חשמליים בתדירות גבוהה.
טסלה קבע כי עבור מכשיר המייצר גל מלא נדרשים שבעה מרכיבים בסיסיים, שהם כדלקמן: שנאי סליל האינדוקציה או מקור כוח אלקטרומוטורי חלופי, מעבה (Condenser), פריקה (מכשיר או מעגל המשחרר אנרגיה או מטען חשמלי מאוחסן מסוללה, קבלים או מקור אנרגיה אחר), אינדוקציה המרווה את הארקה, שנאי התנודה, השראות המתכווננת לפי תקופה והבקר של הסליל או השנאי. לתופעות בתדירות הגבוהה שטסלה פיתח והציג לראשונה היו בעיקר עניין מדעי ולא מעשי; אך טסלה הפנה את תשומת הלב לעובדה שעל ידי לקיחת 'מתנד טסלה', הארקה של צד אחד שלו וחיבורו של הצד השני לגוף מבודד של משטח גדול, כך שניתן היה לשדר תנודות חשמליות למרחק רב ולתקשר בכך דרך מתנדים אחרים קולטים. טסלה הפליג בתוכניותיו בפיתוחים דוגמת המצאת הרדיו-טלגרפיה כפי שהייתה ידועה בתחילת המאה ה-20.
בשנת 1894 פרסם ט. סי. מרטין את "ההמצאות, המחקרים והכתבים של ניקולה טסלה" (The Inventions, Researches and Writings of Nikola Tesla), ובו פירוט על עבודתו של טסלה בשנים הקודמות. מדענים, ממציאים ונסיינים שונים החלו לחקור שיטות אל-חוטיות וזאת במקביל לעבודתו של טסלה. הישגיו של טסלה הכילו מעגלי תנודה בעלי קיבולת והשראות מכוונות. בשנת 1895 הפיק אותות על ידי אלטרנטורים בתדר גבוה ברחבי ניו יורק מהמעבדה שלו בשדרה החמישית. על ידי כוונון של מספר מקורות בתדרים מעט מופרדים, הוא הצליח לעקוב אחר השידור בתדר פעימות נקלט. שידור וקרינה של אנרגיית תדרי רדיו הייתה תכונה שהוצגה בניסויים של טסלה, שהציע שהיא עשויה לשמש לתקשורת של מידע. טסלה מאוחר יותר, ב-6 באפריל 1897, הסביר את שיטות השינוי שלו בתדרי האנרגיה החשמלית על ידי פריקות מעבים מתנדנדים בהרצאתו "זרם לנארד ורנטגן ומכשירים חדשים שניתן לייצר מהם".
טסלה המשיך לעבוד עם תהודה, וב-22 בספטמבר 1896 נרשם פטנט 568,178 - "שיטת ויסות מכשירים לייצור זרמים חשמליים בתדירות גבוהה" (Method of Regulating Apparatus for Producing Electric Currents of High Frequency). הפטנט, לפי טסלה, היה להמצאה ה"אל-חוטית האמיתית". מכשיר הפטנט הסדיר את האנרגיה שמספקת מערכת לייצור זרמים בתדר גבוה. המכשיר מורכב ממעגל בצד האספקה שזרם מופנה למעגל טעינה בעל אינדוקציה עצמית גבוהה, מעבה (טעון על ידי מעגל האספקה), מעגל אחר (בעל אינדוקציה עצמית נמוכה) עבור פריקה, ואמצעים לבקרת הטעינה והפריקה. השיטה האמורה מבוססת על גבי שינוי היחס בין התדרים המשתנים של הדחפים במעגל המרכיבים את המערכת.
חקר אופטי; טסלה וראיית רנטגן
מארק טוויין וטסלה התיידדו בשנות ה-90 המוקדמות של המאה ה-19, בין היתר הודות להתלהבותו ארוכת השנים של טוויין מטכנולוגיה והמצאות חדשות. בביקורו במעבדה של טסלה בשעת לילה מאוחרת, נעזר טסלה בטוויין עבור אחד התצלומים הראשונים שהואר באור זוֹהֵר. בשנת 1895 הזמינו טסלה והצלם אדוארד רינגווד יואט את טוויין לחזור למעבדה כדי להצטלם לתמונה נוספת, זו מוארת באמצעות מכשיר חשמלי בשם צינור קרוק. כאשר טסלה סקר את הפיגמנט הצילומי שהתקבל, הוא מצא את התמונה מלאה כתמים וקבע כי הצילום היה לכישלון. רק שבועות לאחר מכן, לאחר שהמדען הגרמני וילהלם רנטגן הודיע ​​על גילויו של מה שהוא כינה "קרינת רנטגן" שבהם נעזר גם כן בשימוש בצינורות קרוק, הבין טסלה שהתצלום של טוויין נהרס על ידי צללי הרנטגן של ברגי המתכת של המצלמה.
מגזין 'סקירת החשמל' בשנת 1896 פרסם צילומי רנטגן של אדם, תוצרת טסלה, עם צינורות רנטגן בעיצוב משלו. הם הופיעו במקביל כאשר הודיע ​​רנטגן על כך שהמציא לראשונה צילום רנטגן. טסלה מעולם לא ניסה להכריז על עדיפות צילומיו על אלו של רנטגן ולא יצא בהצהרה כי היה הצלם הראשון. חלק ניכר ממחקריו אבדו מאוחר יותר בשרפה במחסן בניו יורק. כאשר רנטגן יצר קשר עם טסלה, סייע טסלה למחקרו של רנטגן, אשר ב-1901 זיכה את האחרון בפרס נובל לפיזיקה, הראשון מסוגו. טסלה הבחין במקור במה שהוא הגדיר כ"קרינה מיוחדת מאוד" מספר שנים קודם לכן. הוא הפיק תמונות שאותן כינה "צלליות" וביצע בהן ניסויים רבים עד לאירוע השריפה במעבדתו. לאחר שנודע לו על תגליתו של רנטגן, טסלה שמר עמו על התכתבות ושלח כמה מהתמונות שניצלו מהשרפה של המעבדה. רנטגן השיב ושאל את טסלה כיצד הוא ייצר את התצלומים.
רנטגן בירך את טסלה על תרומתו בפיתוח תצלומי הרנטגן, וטסלה אפילו כתב את שמו של רנטגן על תרומתו לאחד מתצלומיו. הוא עשה ניסויים בצילומי צללים דומים לאלה שבהמשך שימשו את רנטגן כאשר גילה צילומי רנטגן בשנת 1895. טסלה המציא את צינור הוואקום המיוחד שפלט אור לשימוש בצילום. המחקר של טסלה על זרמים מתחלפים בתדרים גבוהים הוביל לפיתוח מגוון גדול של צינורות ואקום, שחלקם בעלי יישומים רפואיים. טסלה פיתח טכניקות ליצירת קרני רנטגן ולשימושן לצילום רקמה חיה. אחד הצינורות שלו אף הוכר כמבשר הפרימיטיבי של מיקרוסקופ האלקטרונים. תגליותיו של טסלה מהוות גם חלק מהבסיס לשימושים רפואיים נרחבים במחקרים מדעיים פיזיקליים. טסלה האמין שכלל תופעות הקיום סובבות את בני האדם בכל עת, אולם כדי להבין אותן צריך לפתח מכשירים ייעודיים כדי להגדיל את תפיסת הקיום האנושית. קו חשיבה זה הוביל לכך שטסלה הניח את התשתית לצילומי רנטגן מודרניים. מצילום קירליאן ועד גילוי "תצלומי הרנטגן" של וילהלם רנטגן. טסלה החל לחקור צילומי רנטגן באמצעות מתח גבוה וצינורות בעיצוב משלו ועבד עם התפוקה של סליל טסלה.
טסלה התנסה גם בצילומי רנטגן של אור מוחזר, תוך שימוש בחומרים שונים כמשטחים המשקפים ודימה תכונות של קרני אור מועברות ומוחזרות. הוא חשב שהמטרה המעשית של צילומי הרנטגן המוחזרים היא לשפר את איכות צילום הצללים על ידי הגדלת טווח ההסרטה של האובייקט וצמצום זמן החשיפה. הוא התאכזב לאחר שראה כי עדשות אינן גורמות לשבירת צילומי רנטגן. מאוחר יותר, הבין כי לא ניתן לשבור צילומי רנטגן על ידי עדשות אופטיות בשל תדירותן הגבוהה. עם זאת, מקס פון לאואה הצליח לחדד צילומי רנטגן באמצעות עדשות קריסטל בשנת 1912. טסלה הסביר את השינויים במאפייני הרנטגן כנגרמים על ידי וריאציות בצינורות רנטגן ובגנרטורים חשמליים. הוא קבע שניתן להפיק צללים חזקים רק במרחקים גדולים של סרטי אובייקטים ועם זמני חשיפה קצרים.
טסלה היה גם בין החוקרים הראשונים שהתריעו בפני הקהילה המדעית על הסיכונים הביולוגיים של עבודה עם צינורות רנטגן חד קוטביים, וייחס את ההשפעות המזיקות על העור לחומצה החנקנית שנוצרת על ידי הקרינה, ולא ההשפעות המייננות שלה. הוא תיאר שינויים עוריים חריפים כמו אדמומיות, כאבים ונפיחות, כמו גם השלכות מאוחרות כמו נשירת שיער. הוא השווה כאב פתאומי וגירוי בעיניים בזמן שעבד עם צילומי רנטגן לחוויה של יציאה מחדר חשוך לאור שמש בהיר. כאב וגירוי זה נחשבו כתוצאה של מתיחות בעיניים עקב התבוננות לאורך זמן במסך הנאון בחושך. טסלה בחן את שלושת המרכיבים העיקריים של הגנה מפני הקרינה: מרחק, זמן ומיגון. הוא גילה כי מרחק נאות ממקור הצילום הוא גורם בטיחות שימושי. טסלה ייעץ לעובדים במרחקים קצרים מאוד מהצינור (למשל מנתחים) לקצר את זמן החשיפה למקסימום של 2–3 דקות. הוא גם ניסה לבנות מגן לקרינה מחוטי אלומיניום המחוברים לקרקע.
תאורה חשמלית
באמצעות עקרון התהודה החשמלית טסלה גילה כי ניתן לבטל אחד משני המוליכים המשמשים בדרך כלל להובלת זרם מאספקת החשמל לעומס החשמלי. הוא יצר נורה שתוכננה במיוחד לשימוש בדרך זו, הנקראת מנורת כפתורי הפחמן מכיוון שהושרתה בפחמן. הוא גם פיתח מנוע חשמלי חד-חוטי שניתן להפעיל אותו באופן דומה. הרכב זה כולל המנוע כרוך בחיבור לוח מתכת לאחד ממסופי אספקת החשמל במתח גבוה במקום אחד מחוטי החיבור. הקיבולת החשמלית בעת עומס ולוחית המתכת השנייה במנוע, שימשו להשלמת המעגל באמצעות אינדוקציה אלקטרוסטטית. בכך המציא טסלה את המנורה החשמלית הראשונה ללא חוט להט.
פיתוח "קרני מוות" ופעילות בעת מלחמת העולם השנייה
בערוב ימיו ניסה לפתח "קרני מוות" אשר יהיו מסוגלות לפוצץ מטוס באוויר. המצאה זו מעולם לא זכתה להתממש. טסלה ירש מאביו שנאה עמוקה למלחמה ולשפיכות דמים. במשך כל חייו חיפש דרך טכנולוגית להפסיק את הלחימה. הוא חשב שניתן להפוך את המלחמה ל"מחזה של מכונות בלבד". בשנת 1931 הודיע ​​טסלה לעיתונאים במהלכה של מסיבת עיתונאים כי הוא על סף גילוי מקור אנרגיה חדש לגמרי. כאשר טסלה התבקש מאחד העיתונאים להסביר את מהות העוצמה, השיב: חשש ממלחמת עולם נוספת עלה מעל אירופה ב-1934 עם עלייתה של גרמניה הנאצית. ב-11 ביולי 1934 הכותרת בעמוד הראשון של הניו יורק טיימס כתבה: "טסלה, בגיל 78, נושא קרן מוות חדשה" (TESLA, AT 78, BARES NEW 'DEATH BEAM). המאמר דיווח כי ההמצאה החדשה "תשלח תדרי חלקיקים מרוכזים באוויר החופשי, של אנרגיה כה אדירה עד שהם יפילו צי של 10,000 מטוסי אויב במרחק של 250 מייל..." טסלה הצהיר כי קרן המוות תהפוך את המלחמה לבלתי אפשרית בכך שהיא מציעה לכל מדינה "חומה סינית בלתי נראית". הרעיון עורר עניין רב ומחלוקת. טסלה פנה מיד לג'יי. פי. מורגן הבן בחיפוש אחר מימון לבניית אב טיפוס של המצאתו. מורגן לא השתכנע וסירב לתמוך בטסלה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה טסלה גם ניסה להשיג מימון ישירות מהממשלה הבריטית כאשר פנה במכתבים אל ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, נוויל צ'מברלין. אך כאשר צ'מברלין התפטר לאחר המערכה בנורווגיה ותחילת המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, היוזמה של טסלה נזנחה.
נכון לשנת 1937 הייתה הערכה גבוהה שבקרוב תפרוץ מלחמת עולם נוספת שמקורה באירופה, בהתחשב בהלך הרוחות עם מדיניות הפיוס. טסלה היה מתוסכל מכשל ניסיונותיו לייצר עניין ומימון ל"קרן השלום" שלו כפי שהוא כינה אותה, ושלח מאמר טכני משוכלל, כולל תרשימים, למספר מדינות, כולל ממשלות ארצות הברית, קנדה, הממלכה המאוחדת, צרפת, ברית המועצות וממלכת יוגוסלביה. הכותרת למאמר הייתה: "אמנות חדשה של הקרנת אנרגיה לא מפוזרת ומרוכזת באמצעות קרינה טבעית", המאמר סיפק את התיאור הטכני הראשון של מה שנודע לימים בתור "נשק קרן חלקיקים טעונים".
מה שייחד את ההצעה של טסלה מהיזמות הרבות של "קרני המוות" שהוצעו לצורכי צבא, היה תא ואקום ייחודי עם קצה אחד פתוח לאטמוספירה. טסלה הגה חותם ואקום ייחודי על ידי כיוון זרם אוויר במהירות גבוהה בקצה האקדח שלו כדי לשמור על חלל תנועה רב של התדרים. פעולת השאיבה הדרושה תוכננה להתבצע באמצעות טורבינת טסלה גדולה. מכל המדינות שיקבלו את ההצעה של טסלה, העניין הרב ביותר הגיע מברית המועצות. בשנת 1937 הציג טסלה תוכנית השקעה בייצור אב טיפוס לתאגיד המסחר אמטורג, לכאורה דרך שליחות של יצרן הנשק הסובייטי בניו יורק. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1939, השלב הראשוני של התוכנית נבדק בידי הצבא האדום בברית המועצות וטסלה קיבל חשבון בסך 25 אלף דולר.
טסלה קיווה כי המצאתו תשמש לצורכי הגנה בלבד, וכך תהפוך למכונה נגד מלחמה. המערכת שלו דרשה שורה של תחנות כוח הממוקמות לאורך חופי מדינה שיסרקו את השמים בחיפוש אחר מטוסי אויב. מכיוון שהקרן הוקרנה בקו ישר, היא הייתה יעילה בפועל רק לטווח של כ-200 קילומטרים - מרחק עקמומיות כדור הארץ. טסלה חשב גם על יישומי זמנים של קרן החלקיקים שלו, אחד השכלולים אודות הזמנים נגע להעברת חשמל אל-חוטי למרחקים ארוכים. רעיון קיצוני נוסף שהציע היה לחמם חלקים מהאטמוספירה העליונה כדי להאיר את השמים בלילה - "אורורה בוראליס" מעשה ידי אדם. חלומו של טסלה לאמצעי טכנולוגי לסיום כל המלחמות לא התפתח מעבר לכך.
החרמת עבודותיו בידי ה-FBI בעקבות פטירתו
התמחותו במדע לא שיגרתי כגון ייצור ברקים, שידור חשמל בצורה אלחוטית וייצור רעידות אדמה הצמידו לו אגדות אורבניות שונות, כמו המצאת מכונת זמן. לאחר מותו פשטו סוכני FBI על חדרו בבית המלון בו נפטר והחרימו מסמכים ומכשור, דבר שגרם להגברת השמועות על המצאות שונות שטסלה עבד עליהן. בבוקר היום שלאחר מותו של טסלה מיהר אחיינו, סאווה קוסאנוביץ', לחדרו של דודו במלון ניו יורקר. סאווה, מעבר לקשריו הדיפלומטיים בשירות הממשלה היוגוסלבית הגולה, נחשד בשיתוף פעולה סמוי עם הפרטיזנים ביוגוסלביה. כשהגיע, גופתו של טסלה כבר נלקחה, וקוסנוביץ' חשד שמישהו כבר לקח לחיקו את רישומיו של טסלה. כאשר הגיע סאווה מצא כי חסרים מסמכים טכניים כמו גם מחברת שחורה שידע כי טסלה שמר - מחברת ובה כמה מאות עמודים, שחלקם סומנו תחת סיווג "ממשלתי" (Government).
ניירות רבים, רשומות וציוד הוצאו מחדרו של טסלה על ידי משרד האפוטרופוס לנכסי זרים של מחלקת המשפטים. לדברי ראש ה-FBI, ג'ון אדגר הובר, לא היה לשליחי משרד האפוטרופוס מושג על הנמצא ברישומים שלקחו. מחלוקת ה"ניירות החסרים" (The Missing Papers) מתחילה בכך שטסלה כבר היה אזרח ארצות הברית ומסיבה זו מדובר בהלאמה של חפציו מטעם הרשות המבצעת של ארצות הברית. על פי ה-FBI, הרישומים נותחו בקפידה על ידי ג'ון ג'. טראמפ (דודו של נשיא ארצות הברית לימים, דונלד טראמפ), מדען במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, יחד עם כמה פקידי מודיעין ימי. טראמפ הצהיר כי הרישומים אינם מכילים מידע חדש אשר "יהווה סכנה בידיים לא ידידותיות" והניירות נחשבו לפי הדין וחשבון שהעניק כבטוחים לשחרור. טראמפ כלל ניתוח של רישומי ריכוז החלקיקים של טסלה בדו"ח שלו, והסיק כי התוכניות אינן מכילות מספיק מידע כדי לבנות נשק בפועל וכי כל תצורה ניתנת לעבודה תהיה בעלת כוח מוגבל מאוד. בהמשך הועברו הרישומים לידיעת הציבור הרחב ונשמרו במוזיאון ניקולה טסלה בבלגרד, סרביה . ה-FBI מצידו פרסם הודעה רשמית בנושא שמיועדת להגנת עמדתו בשאלת ה"ניירות החסרים":
אורח חייו והתנהלותו
בערוב ימיו טסלה היה צמחוני ובשנת 1900 כתב: טסלה העיד על עצמו ביומניו, שבילדותו נהג לדמיין תרשימים ולהפעיל בראשו תוכניות מכניות שונות, ללא כל צורך ברישומים. במשך כל חייו הגה ותכנן טכנולוגיות שהקדימו את זמנן. שידור חשמל אלחוטי, העברת זרמים דרך קרום כדור הארץ ועוד. טסלה גם התמודד בחייו עם הפרעה טורדנית־כפייתית (OCD) .טסלה חוזר על ידי נשים רבות אך מעולם לא התחתן, בטענה למחסור בזמן. האישה היחידה עמה ייתכן וטסלה ניהל פרשת אהבים היא קתרין מקמהון ג'ונסון (Katherine MacMahon Johnson). קתרין הייתה רעיית חברו של טסלה, האמן והדיפלומט רוברט אנדרווד ג'ונסון. מעבר למספר מכתבים קרובים, לא ידוע על רומן שהיה בין השניים. גם כאשר קתרין הייתה בזקנתה ועל ערש דווי, היא הפצירה בבעלה שהוא ישמור על הקשר עם טסלה וידאג לשלומו. קתרין נפטרה ב-1925.
טסלה נודע בחייו האישיים, בין לבין, על חיבתו ליונים. כשגר בניו יורק, הוא בילה שעות רבות מדי שבוע בהאכלת יונים בפארק ולקח הביתה כל יונה שנפצעה כדי שיוכל לטפל בהן עד לשיבתן לבריאות. לעיתים קרובות הוא החזיק את החלונות פתוחים בסוויטת המלון שבה התגורר כדי שיונים יוכלו לבקר מתי שירצו, וכתוצאה מכך היו יונים מדי פעם גורמות לאי סדר בחדרו. הוא אף ביקש מהשף של אחד מבתיי המלון להכין תערובת זרעים מיוחדת בכדי להאכיל את היונים. מכריו של טסלה מצאו את תשוקתו ליונים תמוהה מכיוון שהממציא היה גרמופוב ידוע (פחד קיצוני מלכלוך). זיקתו של טסלה ליונים הייתה אחת ממספר תופעות התנהגותיות ייחודיות של טסלה. הוא היה אובססיבי למספר 3 ועסק במספר התנהגויות כפייתיות סביבו. לדוגמה, הוא בדרך כלל שטף את ידיו שלוש פעמים ברציפות והיה מסתובב מסביב לבניין שלוש פעמים לפני שנכנס אליו. טסלה גם שנא פנינים וסירב לדבר עם נשים שענדו אותם.
טסלה טען שהפיק יותר משעות יומו הודות לסדרי השינה המוגבלים שלו. בדומה ללאונרדו דה וינצ'י, גם טסלה עקב אחר דפוס שינה פוליפאזית וטען שלעולם לא ישן יותר משעתיים ביום. נטען כי טסלה עבד 84 שעות רצופות במעבדה ללא כל מנוחה או שינה. לדבריו:
דעותיו ואמונותיו
טסלה היה בן למשפחת מאמינים אדוקים, חברי הכנסייה הסרבית-אורתודוקסית. מאוחר יותר בחייו טען כי אינו מגדיר עצמו ל"מאמין במובן האורתודוקסי של הדבר" והביע התנגדות חריפה לפנאטיות דתית. טסלה הצביע על הנצרות והבודהיזם בטענה כי היו שתי הדתות הגדולות ביותר בחשיבותן כמו גם במספר המאמינים שלהן. טסלה הגדיר את היקום בטיב אמונתו בטענה כי עבורו, היקום הוא מערכת גדולה אחת שלעולם לא תפסיק מלעבוד. טסלה טען כי 'הנפש' ו'רוח האדם' כפי שמוגדרים בבחינות דתיות הם לא יותר מאשר חלקים המחוברים לגופנו.
לפי רוב הביוגרפים של טסלה, הוא מוגדר כהומניסט, זאת על אף העובדה שהגדיר את הרחמנות האנושית כמפריעה לסדר הטבעי "חסר הרחמים". במהלך דיונים אתיים מעולם לא הביע תמיכה בתורת הגזע והתנגד לעליונות תורשתית של אדם אחד על אחר, זאת בעוד הביע תמיכה באיגניקה. בראיון משנת 1937 טען:
אזכוריו בתרבות
התצוגה של טסלה, שבה הוא העביר חשמל דרך גופו, נתנה השראה ליוצרים רבים. דמותו מופיעה ביצירות שונות בהן:
במשחקי המחשב מסדרת רד אלרט הצד הסובייטי יכול לבנות מגדלי שמירה מסוג סלילי טסלה היורים מטחי ברקים רבי עוצמה ביחידות האויב.
בעונה ה-12 של סדרת הטלוויזיה דוקטור הו השחקן גורן ויזניק גילם את דמותו של טסלה.
ארג'ש (נהר)
ארג'ש הוא נהר באורך 350 קילומטרים בדרום דרום מערב רומניה.
הארג'ש נובע מהחלק המרכזי מערבי של "הרי פגרש" (Munţii Făgăraş) בגובה של 2030 מטר מעל פני הים ונשפך לתוך הדנובה ליד אולטניצה. הארג'ש נוצר משני מעיינות עיקריים: "בודה" (Buda) ו"קפרה" (Capra). "בודה" נובע בגובה 2030 מטר מהפסגה "ארפשו מיק" (הארפש הקטן, Arpaşu Mic) מתוך האגם הקרחוני "בודה" (Buda). "קפרה" נובע מתוך האגם הקרחוני "קפרה", הנמצא תחת הפסגה "ונטואראה לואי בוטאנו" (הציד של בוטאנו, Vânătoarea lui Buteanu). במורד הנהר, לאחר האיחוד של "בודה" ושל "קפרה", נבנה אגם הצבירה "וידררו" (Vidraru), שממנו יוצא כיום נהר הארג'ש. בחלק העליון של נהר הארג'ש נבנה מערך הידרואנרגטי הכולל 17 תחנות כוח הידרואלקטריות. העיר העיקרית על גדות הנהר היא פיטשט.
הערוץ העליון של נהר הארג'ש נכלל במסגרת אזור תיירותי דרכו עובר הכביש הלאומי "טרנספגרשן" (Transfăgărăşan).
היובלים העיקרים של הארג'ש הם:
גודל אגן ההיקוות של הארג'ש הוא 12,600 קילומטרים רבועים.
ג'דווארד
חיים וקריירה
ג'דוארד הוציאו 3 אלבומים, Planet Jedward, Victory ו-Young Love. הם הוציאו גם 9 סינגלים, שניים מתוכם ייצגו את אירלנד באירוויזיון.
הם ידועים גם בהופעותיהם בטלוויזיה, "Jedward's Big Adventure", "OMG! Jedward's Dream Factory", והשתתפותם בעונה השמינית של האח הגדול סלבריטי.
התאומים הזהים ג'ון פול הנרי ריצ'רד דניאל גריימס ואדוארד פיטר אנתוני קווין פטריק גריימס נולדו למורה בשם סוזנה ולמומחה מחשבים בשם ג'ון גריימס, ולאח גדול בשם קווין. ג'ון גדול מאדוארד בעשר דקות. כבר מגיל קטן היו קורבנות לבריונות בבית הספר, כיוון שהיו שונים ובגלל אהבתם למוזיקת הפופ.
בשנת 2009, נבחנו תחת השם ג'ון ואדוארד לעונה השישית של האקס פקטור הבריטי. עם התוכנית נולד הכינוי "Jedward", שילוב של שמותיהם, על ידי מעריציהם. הם סיימו במקום השישי.
ב-12 בפברואר 2011, הוציאו התאומים את הסינגל השלישי שלהם "Lipstick", אשר הגיע לשיא במקום הראשון באירלנד, ואשר ייצג את אירלנד באירוויזיון 2011, העביר אותם את חצי הגמר שלהם והביא אותם למקום השמיני בגמר. ג'דווארד זכו ב"פרס האמנותי" ע"ש מרסל בזנסון עבור הופעה הטובה ביותר באירוויזיון, לאחר שנבחרו ברוב קולות על ידי שופטי התחרות מהמדינות המשתתפות בתחרות.
ב-18 באוגוסט נכנסו לבית האח הגדול סלבריטי 8, וסיימו במקום השלישי.
במאי 2012, ייצגו את אירלנד שוב באירוויזיון 2012, עם הסינגל שלהם "Waterline", והגיעו למקום ה-19 בגמר.
דומיניק דה וילפן
דומיניק מארי פרנסואה רנה גלוזו דה וילפן (נולד ב-14 בנובמבר 1953) הוא דיפלומט ופוליטיקאי צרפתי, כיהן כראש ממשלת צרפת החל ממאי 2005 עד למאי 2007.
ביוגרפיה
דה וילפן נולד במרוקו למשפחה צרפתית מכובדת. אביו היה דיפלומט וחבר הסנאט הצרפתי. בשל הקריירה הדיפלומטית של אביו גדל דה וילפן מחוץ לגבולות צרפת, בעיקר באמריקה הלטינית. בבגרותו למד בפריז במכון ללימודי המדינה ובבית הספר הלאומי למנהל (ENA), המכשיר את מנהיגי הפוליטיקה והמנהל הציבורי בצרפת. לאחר מכן החל בקריירה דיפלומטית, כשהוא נושא בתפקידים בשגרירויות צרפת בוושינגטון ובניו דלהי וכן במשרד החוץ בפריז, עד שנת 1993.
ב-1993 מונה כראש הצוות במשרדו של שר החוץ אלן ז'ופה, וב-1995 ניהל את מטה הבחירות של ז'אק שיראק במרוץ לנשיאות. עם ניצחונו של שיראק באותה מערכת בחירות, מינה את דה וילפן כמזכיר כללי של ארמון האליזה, הארמון הנשיאותי, תפקיד אותו מילא לאורך הקדנציה הראשונה של שיראק כנשיא, עד 2002. כישלונו הגדול בתקופה זו היה עצתו לשיראק להקדים את הבחירות לאספה הלאומית כדי לחזק את בסיס תמיכתו בבית הנבחרים הצרפתי, עצה כושלת שעלתה לשיראק באובדן הרוב הדחוק שהיה למחנהו בבית הנבחרים. דה וילפן הציע לשיראק את התפטרותו בעקבות הכישלון, הצעה שנדחתה על ידי שיראק שהמשיך לטפחו ולראות בו את יורשו הפוטנציאלי.
במרץ 2004 מונה לתפקיד שר הפנים בממשלת ז'אן-פייר רפרן. ב-31 במאי 2005, יומיים לאחר שהעם הצרפתי דחה במשאל עם את רעיון החוקה באיחוד האירופי, הודיע שיראק על מינוי דה וילפן לתפקיד ראש ממשלת צרפת. שיראק ניסה לטפח את דה-וילפן כיורשו לקראת הבחירות לנשיאות בשנת 2007, אולם במקביל הודיע יריבו מבית, שר הפנים בממשלתו ניקולא סרקוזי, כי בכוונתו להתמודד על התפקיד. סקרים הצביעו בעקביות על פופולריות רבה יותר של סרקוזי לתפקיד הנשיאות, למורת רוחם של דה וילפן ושיראק, ובסופו של דבר החליט דה וילפן לוותר על המרוץ לנשיאות. סרקוזי אכן זכה בבחירות, ומינה את פרנסואה פיון ליורשו של דה וילפן בתפקיד ראש הממשלה.
ב-2010 הקים דה וילפן מפלגה חדשה, במטרה ליצור תשתית להתמודדותו מול סרקוזי בבחירות לנשיאות בשנת 2012. הוא כשל בהשגת התמיכה הנדרשת להצגת מועמדותו, ובמרץ 2012 פרש מן המרוץ לנשיאות, שבו לבסוף ניצח הסוציאליסט פרנסואה הולנד את ניקולא סרקוזי. הוא דובר צרפתית, אנגלית וספרדית.
אשלי סימפסון
ביוגרפיה
נולדה בשם אשלי ניקול סימפסון בווייקו, טקסס שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-בפטיסטית. גדלה בדאלאס, בת לג'ואי וטינה סימפסון. סימפסון החלה ללמוד בלט בגיל שלוש, ובגיל אחת-עשר החלה ללמוד בבית-ספר לבלט בניו יורק. בזמן זה, סבלה אשלי מהפרעת אכילה שנמשכה כשישה חודשים שבמהלכן הגיע משקלה ל-31 ק"ג. הפרעת האכילה נעצרה לבסוף הודות להתערבות הוריה. כאשר אחותה הגדולה ג'סיקה סימפסון קיבלה חוזה הקלטות, משפחת סימפסון עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה, ואשלי החלה להופיע בפרסומות טלוויזיוניות.
קריירה מוזיקלית
כשג'סיקה הפכה לכוכבת לאחר אלבום הבכורה שלה, אשלי הפכה לאחת מרקדניות הרקע שלה. מאוחר יותר, אשלי הופיעה בתפקידי אורח בסדרות וסרטים. בשנת 2003 הקליטה אשלי את השיר "Just Let Me Cry" עבור פסקול הסרט "שישי הפוך", שבעקבותיו חתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים "Geffen".
אלבום הבכורה, "Autobiography", נכנס למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי ביולי 2004 עם מכירות של 398,000 עותקים. האלבום הוכתר כפלטינה משולשת בספטמבר 2004. סימפסון הייתה שותפה לכתיבת כל השירים באלבום ותיארה את התהליך כ"אמיתי לרגשותיי". למרות זאת, הביקרות היו מעורבות. מגזין הרולינג סטון תיאר את האלבום כ"תערובת שגרתית של הפופ ה'רע' בסגנון אבריל לאבין". הסינגל שקידם את האלבום, "Pieces of Me", היה לאחד מלהיטי קיץ 2004 בארצות הברית. למרות זאת, הסינגלים הבאים, "Shadow" ו"La La" זכו להצלחה פחותה.
בטקס פרסי הילדים של ערוץ ניקלודאון לשנת 2004, זכתה סימפסון בפרס "שיר הקיץ" עבור השיר "Pieces of Me", ובפרס "הפנים המרעננות". בדצמבר, קיבלה את פרס "הזמרת החדשה של השנה" ממגזין הבילבורד.
אלבומה השני של סימפסון, "I Am Me", יצא לאור בארצות הברית ב-18 באוקטובר 2005. סימפסון אמרה שהיא רצתה להציג הרגשה של שנות ה-80 באלבום, ובשונה מהאלבום הראשון שעסק בעיקר במערכות יחסים, אלבום זה יעסוק יותר באשלי. האלבום מכר 220,000 עותקים בשבוע הראשון, ונכנס הישר למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי, אך המכירות החלו להידרדר במהירות. סינגל הבכורה מהאלבום, "Boyfriend", נכנס לעשרים המובילים ברוב מצעדי האלבום. הסינגל השני, "L.O.V.E." הצליח להיכנס רק למקום ה-25 במצעד הבילבורד.
סימפסון החלה את מסע ההופעות לקידום האלבום בסוף ספטמבר, בפורטלנד. בנוסף, סימפסון התארחה ב-23 באוקטובר 2004 בתוכנית המערכונים הקומית, "סאטרדיי נייט לייב". סימפסון התבקשה להופיע עם שניים משיריה. השיר הראשון שאיתו הופיעה היה הלהיט "Pieces of Me", אך כשהופיעה עם השיר "Autobiography", הלהקה החלה לנגן את השיר, וקולות של השיר "Pieces of Me" החלו להישמע. סימפסון ירדה מהבמה, כאשר הלהקה (שלא הוקלטה) ממשיכה לנגן. מספר ימים לאחר מכן, התארחה סימפסון ב-TRL, והסבירה שבשל העובדה שאיבדה את קולה, היא הייתה חייבת להשתמש בליפ-סינג. היא הביעה מבוכה מהתקרית. לאחר מכן, התארחה בפרק נוסף של "סאטרדיי נייט לייב" עם הבלדה "Catch Me When I Fall", אשר נכתבה על התקרית בתוכנית הקודמת לאחר שהופיעה ברחבי העולם, לקחה סימפסון הפסקה מעסקי הבידור.
במהלך שנת 2007 החלה סימפסון לעבוד על אלבומה השלישי - "Bittersweet World", עם מפיקים רבים, כגון טימבלנד, קניה וסט, צ'אד יוגו וויל.אי.אם. סימפסון עצמה הגדירה את האלבום כ"שילוב של רוק, רית'ם אנד בלוז אלקטרוני בהשפעת שנות השמונים". האלבום תוכנן לצאת לראשונה בנובמבר 2007, אך לבסוף יצא באפריל 2008. הסינגל הראשון מהאלבום - "Outta My Head" לא הצליח במצעדים, והסינגל "Little Miss Obsessive" יצא אחריו.
קריירת משחק
בשנים 2006, 2009 ו-2013, שיחקה את דמותה של רוקסי במחזמר "שיקגו" בהפקות שונות.
בשנת 2001, התארחה בפרק בסדרה "מלקולם באמצע", שם שיחקה תלמידת תיכון.
בין השנים 2002–2004, שיחקה את דמותה של ססיליה בסדרה "הרקיע השביעי".
בשנת 2009, התארחה בפרק בסדרה "CSI: ניו יורק". בין השנים 2009 - 2010, שיחקה בסדרה "מלרוז פלייס".
חיים אישיים
בשנת 2006, החלה סימפסון לצאת עם הבסיסט פיט ונץ. הזוג התחתן לאחר שנתיים, ב-17 במאי 2008, ובמהלך תקופה נודעה גם בשם אשלי סימפסון-ונץ. ב-20 בנובמבר 2008 נולד בנם ברונקס. בפברואר 2011 סימפסון הגישה בקשה לגירושין. גירושיהם הושלמו ב-2 בנובמבר 2011, לאחר מכן סימפסון יצאה עם השחקן וינסנט פיאצה והם נפרדו בנובמבר 2012.
ביולי 2013, החלה בזוגיות עם השחקן איוון רוס (בנה של הזמרת דיאנה רוס). הם התארסו בינואר 2014 ונישאו ב-30 באוגוסט אותה שנה, ומאז נודעת בשם אשלי רוס-נאז. ביולי 2015, נולדה בתם ג'אגר. באוקטובר 2020, נולד בנם זיגי בו.
וילדשפיצה
הוִוילְדְשְׁפִּיצֶה (בגרמנית: Wildspitze) הוא ההר הגבוה ביותר באלפים האצטליים והשני בגובהו באוסטריה אחרי גרוסגלוקנר. להר יש שתי פסגות, הפסגה הצפונית והדרומית. הפסגה הדרומית היא פסגה סלעית וגובהה 3,768 מטר וגובהה של הפסגה הצפונית הוא 3,765 מטר.
מכיוון שזה אחד ההרים הבולטים בכל האלפים ניתן לומר שהנוף מוגבל רק על ידי עקמומיות כדור הארץ. בימים בהירים ניתן לראות עד גרוסגלוקנר במזרח ופינסטרארהורן במערב. יש תצפית טובה על ויסקוגל, ההר השלישי בגובהו באוסטריה. מדרום אפשר לראות את הרי האלפים Otztal עם Similaun, Hintere Schwarze ופסגות רבות אחרות.
הטיפוס הראשון לפסגה הדרומית של הווילדשפיצה מתוארך לשנת 1848 ולפסגה הצפונית, הגבוהה יותר, לשנת 1861. בשנת 1870 טפסו האחים פנדלבורי לפסגת הווילדשפיצה דרך מיטלבורג-יוך, במסלול שהיה לפופולרי בקרב מטפסי הרים. העלייה המוצלחת הראשונה נעשתה בשנת 1848 על ידי לינדר קלוץ וחקלאי מקומי.
העולם קורא ללונה
העולם קורא ללונה (באנגלית: !Earth To Luna, בפורטוגזית: !O Show da Luna) היא סדרת טלוויזיה ברזילאית-אמריקאית מונפשת, המיועדת לילדים בגילאי ארבע עד שבע. לסדרה הופקו שש עונות ו-156 פרקים באורך 15 דקות, אשר שודרו במקור החל מ-16 באוגוסט 2014 עד 27 במרץ 2017.
הסדרה הייתה מועמדת לפרס אמי.
עלילה
הסדרה מספרת על לונה, ילדה בת שש שאוהבת מאוד מדע, שאחיה הקטן יופיטר וחיית המחמד שלהם, החמוס "קלייד", חוקרים את העולם ומחפשים תשובות מדעיות לתופעות טבע ולהתנהגות בעלי חיים.
דיבוב לעברית
הסדרה דובבה לעברית בשנת 2016 ושודרה בערוץ A+, כאשר הדיבוב העברי בוים על ידי מעיין קראים, והופק על ידי הדס מוזס.
קריאת הגבר
קריאת הגבר הוא ציון זמן הלכתי קודם לעלות השחר, לקראת סוף הלילה.
מקור המונח
על מקור ופירוש השם "קריאת הגבר" נחלקו אמוראים בתלמוד בבלי. לדעת רב, גבר הוא "גברא" בארמית כלומר אדם, והכוונה לאיש מסוים שהיה ממונה על לוח הזמנים בבית המקדש וקורא אותם בקול. לדעת רב שילא, גבר הוא תרנגול, והכוונה לזמן קריאתו של התרנגול סמוך לאור היום.
דיני קריאת הגבר
בתלמוד בבלי, מסכת יומא, דף כ, א נכתב:
זמן קריאת הגבר שימש לביצוע פעולות אחדות בבית המקדש:
בתלמוד אף נזכר זמן קריאת הגבר כציון זמן המומלץ לצאת לדרך ארוכה.
זמן 'קרות הגבר'
הרמב"ם ב'משנה תורה' פוסק שקרות הגבר הוא בשעה הנקראת גם 'עלות השחר'.
לעומתו רש"י וכן בעלי התוספות סוברים שהוא מוקדם יותר מעלות השחר בפרק זמן קצר.
אמנדה פורסיית'
אמנדה פורסיית' (באנגלית: Amanda Forsyth, נולדה ב-12 באוקטובר 1966) היא צ'לנית קנדית, זוכת פרס ג'ונו, צ'לנית ראשית בתזמורת מרכז האמנויות הלאומי של קנדה.
ביוגרפיה
אמנדה פורסיית', בתו של המלחין מלקולם פורסיית', באה לקנדה מדרום אפריקה בגיל שנתיים והחלה לנגן בצ'לו בגיל שלוש. היא הייתה לבת-חסותו של ויליאם פלית' בלונדון ובהמשך למדה אצל הרווי שפירו בבית ספר ג'וליארד בניו יורק ואצל לין הארל בלוס אנג'לס. אחרי שתי עונות עם התזמורת הסימפונית של טורונטו נבחרה לנגנית הראשית הצעירה ביותר בכל הזמנים בתזמורת הפילהרמונית של קלגרי, שם נשארה למשך שש שנים. בשנת 1999 התמנתה פורסיית' לצ'לנית ראשית של תזמורת מרכז האמנויות הלאומי, שם היא מופיעה גם כסולנית מדי עונה.
פורסיית' מוכרת כצ'לנית מעולה ברסיטלים ובמוזיקה קאמרית וכסולנית, המופיעה עם תזמורות מן המעלה הראשונה ובפסטיבלים יוקרתיים למוזיקה קאמרית ברחבי העולם.
פורסיית' ובעלה, הכנר פנחס צוקרמן, מופיעים לעיתים קרובות יחד, כסולנים. היא מנגנת גם עם אמנים אחרים, ביניהם לין הארל, יו-יו מה, גאריק אולסון, ג'ון קימורה פרקר, יפים ברונפמן, יוסף קליכשטיין, חיימה לארדו, ארנולד שטיינהרדט, מייקל טרי ולואי לורטיה.
פורסיית' היא הצ'לנית ב"קבוצה הקאמרית של צוקרמן", המסיירת ברחבי העולם מאז 2003. לא מכבר ניגנה עם וינטון מרסליס בניו יורק והקליטה פסקול לסדרת הטלוויזיה בשבעה פרקים של קן ברנס על מלחמת העולם השנייה, בהפקת PBS
אמנדה פורסיית' מנגנת בצ'לו משנת 1699 של קרלו ג'וזפה טסטורה.
ב-2 ביולי 2017 הופיעה אמנדה פורסיית' בקונצרט בהיכל התרבות בתל אביב. בעלה, פנחס צוקרמן, ניצח על הקונצרט ואף ניגן קונצ'רטו של יוזף היידן. פורסיית' ניגנה קונצ'רטו לצ'לו של ויקטור הרברט.
קרחון האנטר (אנטארקטיקה)
אורכו של הקרחון 13 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מערב, ומנקז את מרכז רכס לאנטרמן שבהרי באוורס.
הקרחון נשפך אל קרחון רניק, בסמוך מדרום להר לאגרינג.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בשנים 1960–1962.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שם לוטננט קומנדר ויליאם ג'י. האנטר (William G. Hunter), שהיה קצין המבצעים וקצין המנהלה של תחנת מקמרדו בעונת החורף (החוף האנטארקטי) של 1964.
בדומה לשמו של קרחון לינדר, גם שם קרחון זה נקרא על שם קצין בתחנת מקמרדו.
אולימפיאדת השחמט 1926
אולימפיאדת השחמט הלא רשמית השנייה התקיימה בבודפשט, שבהונגריה, בין ה-26 ביוני ל-15 ביולי 1926, במקביל לכנס פיד"ה.
מקדם פואסון
מקדם פואסון או יחס פואסון של חומר הוא גודל פיזיקלי חסר ממד המודד את עמידות החומר לעיוות, שערכו נע בדרך כלל בין 0.25 לבין 0.5. מסומן באות היוונית נוּ.
לפלדות הערך של מקדם פואסון הוא בסביבות 0.3. מקדם פואסון כמו גם מודול האלסטיות של החומר משתנים עם שינוי הטמפרטורה של החומר.
מקדם פואסון
במוט המועמס למתיחה או ללחיצה, המעוות הוא ההתארכות היחסית:
מצב מאמצים מרחבי ומצב מעוותים מרחבי
מאמץ מתיחה בכיוון x גורם למתיחת המוט בכיוון x, ולהתכווצות המוט בכיוונים הניצבים y,z בשעור המתקבל מהמכפלה של המאמץ בכיוון x במקדם פואסון. כך גם בכוונים y,z. חוק הוק המוכלל למצב מאמצים תלת-ממדי, מתקבל משלוש מתיחות חד-ציריות לכל אחד מהכיוונים ושימוש בעקרון הסופרפוזיציה:
כאשר:
מודול הגזירה
הקשר בין מודול האלסטיות לבין מודול הגזירה נתון על ידי הביטוי הכולל בתוכו את מקדם פואסון
שינוי נפח
כאשר:
שינוי רוחב
כאשר מוט בעובי או בקוטר d ובאורך L נתון למתיחה כך שהאורך שלו משתנה בשעור ΔL אזי הרוחב או הקוטר של המוט ישתנה בערך השלילי הנתון על ידי הביטוי המקורב להלן, ביטוי הנותן תוצאות טובות כאשר המעוותים ושינויי האורך והרוחב קטנים. המשמעות של הסימן השלילי היא שכאשר המוט מתארך, הרוחב או הקוטר שלו קטנים.
הביטוי המדויק המתאים למעוותים גדולים הוא:
חומרים אורטוטרופים
כאשר:
ערכים אפשריים למקדם פואסון
נתבונן בקבוע הראשון של לאמה. עבור הערכים נקבל:
יום הכיפורים
בעבר היה יום הכיפורים אחד המועדים הבולטים בעבודת המקדש, ועיקרו היה טקסי טיהור של המקדש ווידוי של הכהן הגדול על חטאי העם. על פי חז"ל, ביום הכיפורים ירד משה מההר עם לוחות הברית השניים ונסלח חטא העגל לעם ישראל, ולכן הוא נחשב בעבר ליום שמח, ואף מוזכר במשנה כאחד משני הימים הכי טובים של עם ישראל.
כיום עומדות במוקדו התשובה והסליחה. על פי הציווי בתורה נדרש להתענות בו עינוי הנפש, וחז"ל פרשו זאת כחמישה עינויים: הימנעות מ: אכילה ושתייה, סיכה (סיכת הגוף בשמן), רחיצה, נעילת הסנדל (נעילת נעל עור) ותשמיש המיטה (קיום יחסי אישות). הנימוק לצום ולתענית אינו מפני אבלות או צרה, כבתעניות ציבור, אלא בשל קדושתו הרבה של היום. מבין מצוות היהדות, התענית, התפילה וההימנעות ממלאכה ביום הכיפורים זוכות לאחוזי שמירה מהגבוהים ביותר בקרב היהודים, גם אלה שאינם שומרים מצוות.
הציווי בתורה
היום העשירי בחודש תשרי נקרא בלשון המקרא "יום הכיפורים" ומופיע בחומשים ויקרא ובמדבר בהקשר של תענית, שביתה ממלאכה וקורבנות שמוקרבים באותו יום:
בנוסף מופיעה בחומש ויקרא העבודה הייחודית ליום הכיפורים, בה ניתנים גורלות על שני שעירים, שאחד מוקרב כקורבן והשני נשלח לעזאזל:
התאריך והיום מוזכרים בספר ויקרא כמועד האירוע המרכזי של שנת היובל:
אוניברסיטת קהיר
אוניברסיטת קהיר (בערבית: جامعة القاهرة; תעתיק: גאמעת אלקאהרה) היא מוסד להשכלה גבוהה הנמצא בעיר גיזה במצרים, בפרברי קהיר. אוניברסיטת קהיר היא האוניברסיטה הגדולה במצרים עם למעלה מ-160 אלף סטודנטים ולמעלה מ-12,000 אנשי סגל.
האוניברסיטה נוסדה ב-21 בדצמבר 1908, תחת השם האוניברסיטה המצרית, בטקס בהשתתפות הח'דיו עבאס חלמי השני ומשלחות בינלאומיות. האוניברסיטה הוקמה במסגרת מאמץ להקים מרכז להגות חינוכית חילונית במצרים. להקמת האוניברסיטה קדמו מספר מכללות, בהן המכללה להנדסה (בערבית: كلية الهندسة) אשר הוקמה בשנת 1816 ונסגרה בהוראת מוחמד סעיד פאשה בשנת 1854. אוניברסיטת קהיר נוסדה כאוניברסיטה אזרחית בהשראה אירופית, זאת בניגוד למוסדות דתיים להשכלה גבוהה במצרים, דוגמת אל-אזהר. כבר מעת שהחלה לפעול, נשלחו בוגריה הבולטים להמשך לימודי דוקטורט באוניברסיטאות באירופה, במלגת לימודים מלאה, זאת בתנאי שישובו ללמד באוניברסיטת קהיר במשך 10 שנים. האוניברסיטה הפכה לדגם לחיקוי באוניברסיטאות אזרחיות אחרות במזרח התיכון.
יום הכיפורים
בספרים החיצוניים
ספר היובלים פרק ל"ד מקשר את יום הכיפורים עם חטא מכירת יוסף על ידי אחיו, שאירע בעשור בחודש השביעי וכפרתו מוטלת על בני ישראל לדורותיהם. פרק ה' מקשר את יום הכיפורים עם חטא בני האלוהים לפני המבול, אשר מלבד מעשי תועבה כלל גם את החלפת לוח השנה השמשי, לפיו נהגו האיסיים והכהנים בני צדוק, בלוח השנה הירחי-שמשי, לפיו נהגו הפרושים. ילקוט שמעוני מקשר את עזאזל המקראי עם המלאך החוטא המוזכר בספר העירים.
Songs of Faith and Devotion Live
Songs of Faith and Devotion Live הוא אלבום הופעה מאת להקת הסינת'פופ הבריטית, דפש מוד, שיצא ב-6 בדצמבר 1993.
יום הכיפורים
במחקר
ישנה מחלוקת לגבי זמן ההתחלה המדויק בו החלו לקיים את מסורת החג.
אוניברסיטת קהיר
מנהלה הראשון של האוניברסיטה היה אחמד לוטפי א-סייד, שהשתתף ב-1925 כנציגה הרשמי של מצרים בטקס הפתיחה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
יום הכיפורים
במחקר
לפי החוקרים הדוגלים בגרסה המאוחרת ביותר, ראשיתו של יום הכיפורים מאוחרת מימי עזרא ונחמיה. החוקרים הדוגלים בכך מתבססים על מספר עדויות טקסטואליות, רובן מתוך המקרא עצמו. בין עדויות אלו: התיאור בספר נחמיה את מעשי העם בחודש תשרי, אשר מבליט את חג הסוכות ואת "יום הצום והתשובה", שחל בכ"ד בחודש דווקא, ולא מזכיר כלל את יום הכיפורים, היעדרותו של המועד מרשימת ימי הצום שבספר זכריה, הציון בספר יחזקאל של ימי טיהור המקדש בחודש ניסן וכן תיאורים מקראיים נוספים.
Songs of Faith and Devotion Live
האלבום מכיל גרסאות חיות לשירים מהאלבום הקודם של הלהקה, Songs of Faith and Devotion, שיצא מס' חודשים קודם לכן (השירים אף מסודרים באותו סדר).
אוניברסיטת קהיר
מול הכניסה לאוניברסיטה ניצב הפסל המונומנטלי "תחיית מצרים".
יום הכיפורים
במחקר
חוקרים רבים מחזיקים בגישת ביניים, לפיה מסורת יום הכיפורים נבנתה בהדרגה. החוקרים המצדדים בעמדה זו מציינים כי דיני יום הכיפורים שבתורה אינם מצווים על השתתפות העם בטקסים, וטוענים כי רק חלק מהמנהגים – למשל, מנהגי הצום ואיסור המלאכה – החלו אחרי תקופת עזרא ונחמיה, ואילו המועד עצמו נחגג בימי קדם בטקסי טיהור בבית המקדש, בדומה ליום הכפרה הבבלי שכונה "כופורו". השפעות בבליות שונות על עם ישראל בתקופה זו, לצד נקודות הדמיון הרבות בין מנהגי יום הכפרה הבבלי ליום כיפור – בהן שימוש בשעיר לעזאזל, הוראות הטיהור של הכהן הגדול ועוד – העלו השערה שמקורם של מנהגים רבים של יום הכיפורים נובע ממסורות בבליות. חלק מהחוקרים הזכירו את המשנה המספרת שביום הכיפורים היו הבתולות יוצאות לחולל בכרמים והבחורים היו בוחרים להם נשים מתוכן, והציעו שבעבר הרחוק היה יום הכיפורים יום של ששון ושמחה על טיהור המקדש. על פי חוקר המקרא שחר ענבר, הטקסט העוסק ביום הכיפורים בספר ויקרא בעל מספר מאפיינים חריגים, המעידים כי שולב בסיפורו של משה בשלב מאוחר בהרבה. הטקסט הקדום ביותר שנמצא המתייחס למסורת של מנהגי צום ואיסור מלאכה הוא מן המשנה.
Songs of Faith and Devotion Live
האלבום לא הצליח במידה רבה, והגיע למקומות 46 ו-193 במצעדי האלבומים בבריטניה וארצות הברית (בהתאמה).
קישורים חיצוניים
Songs of Faith and Devotion
יום הכיפורים
במחקר
מסורות מקבילות של טיהור וכפרה, בעלות קווי דמיון למאפייני יום הכיפורים נמצאו במסמכיהן ההיסטוריים של מספר תרבויות מהמזרח הקדום, וייתכן ויש בכך להעיד על מקורם המוקדם של מנהגים אלו. חוקר המקרא שחר ענבר הציע שמקור מנהג שעיר לעזאזל במסורות קדומות שמקורן פוליתאיסטי.
קביעת המועד בעשירי בחודש מוסברת על ידי ההפרש בין שנת שמש לשנת ירח שהוא כעשרה ימים.
טיבו של יום הכיפורים
לפי התורה, מטרת יום הכיפורים היא: במורה הנבוכים כותב הרמב"ם:
בניגוד לחגים אחרים אין במקרא תיאור של קיומו בממלכת ישראל או בממלכת יהודה, והחוקרים חלוקים מתי נוסד מוֹעד זה. יש המבדילים בין התענית (שאינה מוזכרת במקרא מחוץ לתורה) לבין יום הטיהור של המקדש. במגילת המקדש, יום הכיפורים נתפס כיום של טיהור המקדש. לפי ספר היובלים, יום הכיפורים הוא יום אבל שנועד לכפר על מכירת יוסף.
תשובה וכפרת חטאים
רעיון התשובה מוזכר בתורה במספר מקומות, וספרי הנביאים מרחיבים עליו בפסוקים אין־מספר. יום הכיפורים על פי תפיסת חז"ל הוא היום המרכזי לסליחה, למחילה ולטהרה, שבו האל מוחל וסולח לעוונות עמו ישראל. כיוון שלהלכה אין מחילה ללא תשובה, מוקדש יום זה להתנקות ולהשתחררות מחטאים ומקיבעונות שליליים וכדי לקדם את תחילת השנה החדשה עם מצפון נקי ו"ראש שקט".
על פי חלק מהדעות בחז"ל, יום הכיפורים מאופיין באווירה טהורה, שכוחה יפה לטהר את האדם, גם מבלי שהאדם ישוב בתשובה. "עיצומו של יום מכפר". לכל הדעות, אין יום הכיפורים מכפר על עבירות שבין אדם לחברו אלא אם כן ביקש את מחילת חברו.
הוגים רבים דנו בשאלה הגדולה של התשובה, כיצד מעשה החטא שהאדם עשה יכול להתבטל ולהתפוגג כלא היה, אף שהדבר כבר נעשה, ולעיתים אף יש לו תוצאות ורישומים בעולם, אך ברור הוא שרעיון התשובה הוא רעיון יסודי ביהדות, הכרוך עם יום הכיפורים.
לדעתו של רבנו יונה בספרו שערי תשובה ישנה מצוות עשה מיוחדת ביום הכיפורים לשוב בתשובה, מצווה הנפרדת מהמצווה הכללית כל ימות השנה לשוב בתשובה, הוא מפרש כך את הפסוק "לפני ה', תתטהרו", כלומר, בעודכם לפני ה' היינו יום הכיפורים, אז תטהרו, שובו בתשובה.
קדושת היום
יום הכיפורים נחשב ביהדות ליום הקדוש ביותר בשנה, זאת על סמך ההדגשה הרבה של מאפייני הקדושה של האל בתפילות היום והקדושה שבהתנתקות מהוויות העולם באיסור המלאכה ובצום. עם זאת, על פי ההלכה, השבת קדושה מיום הכיפורים. יש המביאים מקור לכך מתפילת השבת: "וקידשתו מכל הימים", כמו גם מכך שעונש חילול שבת (סקילה) חמור מעונש חילול יום הכיפורים (כרת), ומספר העולים לתורה בשבת גדול מביום הכיפורים (שבעה למול שישה). הרב עדין אבן ישראל טוען כי אף על פי שמבחינת ההלכה השבת אכן קדושה מיום הכיפורים, בפועל, העם היהודי לדורותיו ראה תמיד ביום הכיפורים את היום הקדוש ביותר בשנה.
יום הכיפורים בזמן המקדש
יום כיפור לא מוזכר בתיאורי חנוכת בית המקדש על ידי שלמה המלך בחודש תשרי, שנחנך שבעת ימים, מח' בתשרי ועד ערב חג הסוכות, כולל יום הכיפורים. לדעת רבי יוחנן היה זה מפני שבאותה שנה לא קיימו את יום הכיפורים, החלטה שזכתה להסכמה משמים באמצעות בת קול. גם בתיאורים של הקמת המזבח על ידי יהושע בן יהוצדק וזרובבל בן שאלתיאל ושל קריאת התורה על ידי עזרא הסופר, שהתקיימו בתשרי, מוזכרת חגיגת סוכות אך לא יום הכיפורים.
אופיו של יום הכיפורים בזמן המקדש נסוב ברובו סביב העבודה בבית המקדש. למעשה, במקרא מוצג יום זה כיום שבו מכפרים על המקדש מטומאות בני ישראל, ונראה כי כפרתם של בני ישראל נועדה "לנקות" אותם כדי לאפשר את המציאות שבה שוכנת נוכחות אלוהית תמידית בתוך עם שמטבע הדברים חוטא "וכיפר... וכן יעשה לאהל מועד השוכן אתם בתוך טומאותם".
ביום זה היה מונהג במקדש סדר יום מיוחד, שעיקרו היה התרת כניסתו של הכהן הגדול, שהותרה פעם אחת בלבד בשנה – אל תוך קודש הקודשים, המקום המקודש ביותר במקדש, שאליו נאסרה כניסה בכל ימות השנה. עבודת יום הכיפורים כוללת הקרבת קורבנות מיוחדים: מוקרב פר לחטאת ואיל לעולה, ומובאים שני שעירים שעליהם נערך גורל – שעיר אחד משולח לעזאזל ושעיר אחד מוקרב. את דם הפר ודם השעיר מזים לפני ארון הברית בקודש הקודשים ועל הפרוכת בהיכל. על הקורבנות מתוודה הכהן הגדול על עוונותיו, עוונות אחיו הכהנים, ועל עוונות עם ישראל.
עבודת כהן גדול המיוחדת ליום הכיפורים נעשית בבגדי לבן – ארבעה בגדים פשוטים מבד, השונים מבגדיו הרגילים של הכהן הגדול, בגדי זהב, הכוללים ארבעה בגדים נוספים ומפוארים, שבו הוא עובד גם ביום זה את העבודות הרגילות. נראה שבגדי הלבן מסמלים עמידה של התבטלות בפני האלוהים, כהתאמה ליום זה של טהרה וכפרה, לעומת הפאר הרגיל שיש בעבודת מלך מלכי המלכים.
הכהן הגדול היה עורך את כל עבודות היום (כולל העבודות הרגילות). בין עבודה רגילה לעבודה המיוחדת ליום הכיפורים, הוא היה טובל במקווה ומחליף את בגדיו. בנוסף, הכנות רבות היו נערכות לפני יום הכיפורים (ביניהן, היה פורש מאשתו שבעה ימים קודם לכן) על מנת שיבוא מוכן כדבעי אל עבודת יום זה, במיוחד הקטרת הקטורת שנחשבת כ"עבודה קשה שבמקדש".
מקבילות בתרבויות האזור
טקסי כפרה במזרח הקדמון מוכרים גם מהספרות האכדית. לשורש כפ"ר בעברית מקביל הפועל האכדי kuppuru המשמש בספרות האכדית בטקסים לפיוס האלים על ידי טיהור והרחקת הרע. בתעודה המפרטת את טקסי ראש השנה הבבלי, מתועד טיהור מקדשיהם של מרדוך ונבו ביום החמישי לחג, תוך שימוש בפגר כבש ובשילוב תפילה של הכהן הגדול בסוף היום. עם זאת, הדמיון ליום הכיפורים העברי כללי בלבד. כך למשל, בעוד התורה מחייבת את הכהן הגדול לבצע את כל עבודת היום בעצמו, התעודה הבבלית מטילה אותה על משרתי המקדש ואוסרת על הכהן הגדול לחזות בה, לבל יטמא.
ערב יום הכיפורים
בערב יום הכיפורים, הוא ט' בתשרי, נהוגים מנהגים אחדים הקשורים בחג שבא מיד אחריו, יום הכיפורים. מנהגים אלה כוללים:
מצוות ומנהגים במהלך יום הכיפורים
ליום הכיפורים מספר מאפיינים:
צום ותענית
ביהדות, יום הכיפורים הוא יום צום ותענית. המצווה היסודית ביום זה, על פי ההלכה, היא עינוי הגוף, ככתוב בתורה:
במקרא לא פורטו עינויי הנפש של יום הכיפורים, אך חז"ל למדו שמדובר באיסור על חמשת עינוגי הגוף – אכילה ושתייה, רחיצה, סיכה בשמנים, יחסי מין, ונעילת נעלי עור – כיוון שעינוי יום הכיפורים הוזכר חמש פעמים במקרא. על פי חלק מהדעות רק אכילה ושתייה אסורות מן התורה, ושאר העינויים מקורם באיסור חכמים, אשר יכולים להקל בהם כאשר הנסיבות דורשות זאת.
שיעור האכילה האסורה ביום הכיפורים מהתורה הוא כותבת הגסה, והאוכל שיעור זה תוך כדי אכילת פרס עונשו כרת. שיעור השתייה האסורה להתחייב כרת הוא כמלוא לוגמיו. על פחות משיעורים אלו אין עונש כרת, אך עדיין אסור מהתורה לאכול ולשתות אפילו מעט.
מטרת הצום מבוארת בתורה, בפסוק הסמוך לציווי על העינוי:
טיב הקשר בין העינוי לכפרה איננו מפורש, אך נראה שתענית מהווה תנאי הכרחי לכפרת האדם מישראל. דינו של זה שאינו מתענה הוא כרת. בשונה מצומות אחרים ביהדות (כדוגמת תשעה באב) אשר בהם הצום הוא ביטוי לאבלות, ביום הכיפורים מטרת הצום היא לעינוי הגוף כתנאי לכפרה וכדי לשחרר את האדם ממגבלות הגוף ובכך לעשות אותו דומה למלאכים שאין להם צרכים גופניים, כדי שיוכל להתרכז בעבודה הרוחנית של היום.
יום הכיפורים נחשב גם כיום שמח מכיוון שביום זה ה' מכפר על חטאי עם ישראל. הבדל זה בין הצומות מקבל ביטוי בהלכות הסעודה המפסקת. בערב תשעה באב נאסר על פי חז"ל לאכול בסעודה זו יותר מתבשיל אחד, נאסרה אכילת בשר ונאסרה שתיית יין. לעומת זאת, על ערב יום הכיפורים דרשו חז"ל: "כל האוכל ושותה בתשיעי – מעלה עליו הכתוב כאילו מתענה תשיעי ועשירי" (כלומר, עריכת סעודה טובה ודשנה בערב יום הכיפורים משולה לצום של שני ימים: יום הכיפורים עצמו וערב יום הכיפורים).
יום הכיפורים והתענית שבו נהוגים גם בשבת ודוחה את מצוות עונג שבת, בניגוד לצומות האחרים, שכולם מדברי חכמים, אשר במקרה שהם חלים בשבת, הם נדחים או מוקדמים. על אף חומרתו הרבה של הצום, הרי שישנם מצבים של סכנת חיים ומצבים נוספים בהם אסור לצום, ולכן ישנם הנחיות כיצד לנהוג במקרה שנאלצים לשתות או לאכול. ואלו שממש נאלצו לאכול מוסיפים קטע תפילה מותאם בברכת המזון לכבודו של יום הכיפורים כמו בכל החגים.
איסור מלאכה
בהמשך לציווי על העינוי, מצווה התורה גם על שביתה:
איסורי המלאכה ביום הכיפורים זהים לאיסורי המלאכה בשבת, ואין בהם את ההקלה הכתובה בימים טובים – התרת "מלאכת אוכל נפש". בדומה למצוות העינוי, גם עבירה על איסור המלאכה גוררת עונש כרת.
חשבון נפש ותשובה
יום הכיפורים אומנם מכפר על העבירות שבין אדם למקום (לאל), אך על עבירות שבין אדם לחברו אין כפרה מהאל עד שיפייס את חברו, ועל כן אמרו חז"ל ש"עבירות שבין אדם לחברו, אין יום הכיפורים מכפר, עד שירצה (ויפייס) את חברו". כתוצאה מכך נוצר מנהג שבו אנשים עושים חשבון נפש ותשובה, מבקשים סליחה איש מרעהו לקראת יום זה, ומיישבים חשבונות ישנים בדרכי שלום. זהו כנראה גם המקור לברכת הבנים הנהוגה בערב יום הכיפורים.
בנוסף, מכיוון שלרוב הדעות אין יום הכיפורים מכפר ללא תשובה, נוהגים לעשות חשבון נפש כללי על כל מעשיו של האדם. מנהג מרכזי של יום הכיפורים הוא וידוי דברים שהוא תהליך שבו מתוודה האדם על חטאיו לפני האלוהים ומכיר בהם. הוידוי (יסוד הַכָּרָתִי) הוא חלק מתהליך התשובה שכולל חרטה על החטא (יסוד נפשי), עזיבת החטא (יסוד מעשי) וקבלה לעתיד שלא לחזור על החטא (יסוד רוחני). אף שהווידוי צריך להיות אישי, תפילת הווידוי של יום הכיפורים מסודרת ומנוסחת לפי סדר האלף בית "אשמנו, בגדנו, גזלנו...". עם זאת, רבים מוסיפים את חטאיהם האישיים לווידוי. נהוג שמתחילים בווידוי כבר בתפילת המנחה שלפני יום הכיפורים (שמא ייחנק בסעודה המפסקת וימות ללא כפרה), והיא חוזרת בכל תפילה מתפילות יום הכיפורים.
לבישת בגדים לבנים
נוהגים ללבוש חולצה לבנה או שמלה לבנה כרמז לטהרה (כך גם היה מנהגן של בנות ירושלים בתקופת חז"ל על פי המשנה). יש גברים נשואים הלובשים מעל לבגדים מעין חלוק לבן הנקרא ביידיש "קיטל". עם זאת, נוהגים שחתן בשנתו הראשונה לנישואין גם אינו לובש בגד לבן מאחר שלבש כבר ביום חתונתו. המקור למנהג לבישת הלבן הוא על פי הפסוק, "אם יהיו חטאיכם כשנים – כשלג ילבינו". לבן הוא צבע המסמל ניקיון, טהרה ואף פשטות. ייתכן שמקורו של המנהג הוא בבגדי הלבן של הכהן הגדול, המיוחדים לעבודת יום הכיפורים. עוד רמז נמצא בספרים שביום זה ישראל רוצים להידמות למלאכים לכן הם לובשים בגדי לבן. יש קהילות בהן ממש אסור ללבוש בגדים כהים ביום זה, בעיקר לא לחזנים.
יש קהילות בהן נשות הקהילה קונות או מכינות לחזן (או שליח הציבור) בגד לבן במיוחד ליום הכיפורים, על פי הפסוק "בעוון נדרים – אשתו של אדם מתה" מסכת שבת (לב). ומתוך הנחה שמי שמתיר את הנדרים מציל את נשות הקהילה ממוות.