cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אזולז'ו
תהליך העבודה המסורתי
בתקופה המורית, האריחים יוצרו בצבע אחיד, בדרך כלל צהוב, חום, ירוק ולבן. הדוגמאות הגאומטריות התקבלו מחיתוך פיסות אריח, לפי הצבע הדרוש, ושיבוצן לקבלת הדוגמה הרצויה. שמה של טכניקה זו הוא alicatados, והיא גרמה לבזבוז רב של אריחים. הסיבה לקיומה הייתה העדר ידע טכני ליצירת אריחים. בעיה זו נפתרה במאה ה-15, כאשר הומצאו שתי טכניקות אשר איפשרו יצור אריח בעל מספר צבעים. הנפוצה בהן הייתה cuerda seca בשיטה זו, מיתר מרוח בחומר שומני וצבע שחור על בסיס תחמוצת מנגן, תחם את אזורי הצבעים השונים על האריח וכך נמנע ערבוב הצבעים בתהליך השריפה. בסיום השריפה נותר קו תוחם שחור סביב הצבעים השונים. השיטה השנייה נקראת בספרדית cuenca (אשר פרושה "אגן") או arista ( אשר פירושה "רכס") ובה הקדר יצר באריח אזורים מופרדים (אגנים) על ידי רכסי חימר, אותם מילא בצבעים השונים. ה"רכסים" של חימר, אשר מנעו את ערבוב הצבעים.
הכנת האריחים התחילה בלישה נמרצת של החימר, אשר נועדה לפיזור אחיד של הלחות והרחקת בועות אוויר,,כמו בעבודות חרס. בתקופת הרנסאנס, החימר הוכנס לתבניות עשויות גבס ושוטח ידנית, על ידי הקדר. אחרי מספר שבועות של יבוש, האריחים הוצאו מתוך התבניות והוכנסו לשריפה ראשונה. לאחר השריפה יצקו על צד אחד של האריחים גלזורה על בסיס בדיל. על תשתית זו סימנו, בעזרת שבלונה ואבקת פחם, את קווי המתאר של הציור העתידי. האומן השתמש בקווים אלה להשלמת הציור וצביעתו, על שטח של אריח יחיד או מספר אריחים. בשלב האחרון, האריחים הצבועים הוכנסו לשריפה בטמפרטורה של כ-1000 מעלות צלזיוס. בשיטה זו, הצבעים והגלזורה נכנסו לעומק האריח והיו עמידים מאוד לשחיקה.
במאה ה-18 הוכנס שינוי אשר הקל על עבודת הצייר. אחרי השריפה הראשונית, אשר העניקה חוזק, האריחים צופו בגלזורה והוכנסו שוב לשריפה. הציור בוצע על האריח בעל הגלזורה, כך שניתן לבצע שינויים בציור, במידת הצורך, והאריחים הוכנסו לשריפה שלישית, בטמפרטורה נמוכה יותר. הצבעים הסופיים נקבעו על ידי השימוש בחמש תחמוצות של מתכות: ברזל לחום, נחושת לירוק כהה, קובלט לכחול, מנגן לסגול, אנטימון לצהוב.
מבט לעתיד
בגלל היות האזולז'וש הפורטוגזים מבוקשים בשוק, ובגלל הנגישות הגבוהה אליהם, בעיקר בבניינים עזובים, קיים שוד ומסחר ער בשוק השחור. בשנת 2007, משטרת ליסבון יזמה פרויקט להגנה על אוצר לאומי זה מפני השודדים, והגניבות ירדו ב-80%, אך עדיין קיימות. התושבים המקומיים אינם מרבים להתלונן, משום שעבורם אין לאריחים חשיבות מיוחדת, כי הם עדיין נמצאים בכל מקום. בשנת 2013 הממשלה יזמה חוק האוסר הריסת מבנים מחופי אריחים בליסבון, ללא אשור מיוחד של הרשויות. הפרלמנט דורש להרחיב את החוק לכל המדינה. למען שמירה על אוצר לאומי זה, מתנהלים מחקרים ברמה אקדמית לאפיון רכיביהם.
סקס, שקרים וארוחת ערב
סקס, שקרים וארוחת ערב הוא סרט טלוויזיה ישראלי מ-1996 בבימויו של דן וולמן.
תקציר העלילה
מיכל וטלי, אלמנות צה"ל הולכות לארוחת ערב אצל חברתה של טלי, דפנה, שגם היא אלמנת צה"ל, דפנה מתייחסת אל השכול שחוותה בדרך הומוריסטית ואף צוחקת על ה"ייתרונות" הקיימים בהיותה בסטטוס זה, כמו עזרה כספית מהמדינה, מיכל משתוממת מהתנהגותה של דפנה ולא מבינה איך ניתן לצחוק על מצב עצוב זה ואף מביעה את אהבתה לבעלה שנפל, בהמשך הערב הם לומדות להכיר אחת את השנייה.
בהמשך הם הולכות יחדיו לפאב ולאחר מכן מוצאות את עצמן מזמינות שלושה גברים זרים לבית.
סמאש אינטו פיסז
סמאש אינטו פיסז (באנגלית: Smash Into Pieces) היא להקת רוק שוודית, שהוקמה בשנת 2008 בעיר ארברו.
קריירה
הלהקה הוקמה בשנת 2008 על ידי חבריה, בנג'מין ינבו, פר ברגקוויסט, אייזק סנואו, ויקטור וידלונד וכריס-אדם הדמאן-סרביי. היא הוציא את סינגל הבכורה שלה, "Fading", ב-2009. הוא הגיע למקום ה-33 במצעד הסוורייטופליסטן השוודי. בשנת 2012 חתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט. כמה חודשים לאחר מכן קיבלו בטקס פרסי הרוק של בנדיט את פרס "הלהקה החדשה הטובה ביותר של השנה". אלבום הבכורה שלה, Unbreakable, יצא לאור ב-10 באפריל 2013. הוא הגיע למקום השביעי במצעד האלבומים השוודי. לאחר הוצאתו יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עם אלטר ברידג' והיילסטורם.
ב-25 בפברואר 2015 יצא אלבומה השני, The Apocalypse DJ. במהלך אותה שנה יצאו הסינגלים "Stronger" ו-"Color of Your Eyes". לאחר כמה חודשים עזב סנואו את הלהקה. ב-27 בינואר2017 פורסם האלבום Rise and Shine. מיד לאחר פרסומו עזב גם וידלונד את סמאש אינטו פיסז. ב-12 באוקטובר 2018 יצא לאור אלבומה הרביעי של הלהקה, Evolver.
ב-30 בנובמבר 2022 נחשף כי סמאש אינטו פיסז עתידה להשתתף במלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לאירוויזיון 2023, עם השיר "Six Feet Under" היא השתתפה במקצה הרביעי של התחרות, שהתקיים ב-25 בפברואר 2023. בערב הגמר, ששודר ב-11 במרץ, דורגה הלהקה במקום השלישי עם 112 נקודות. לאחר התחרות הגיע השיר למקום השני במצעד הסינגלים השוודי.
מיקשה מדראשי-בק
הברון ממדראש מיקשה מדראשי-בק (במקור עד 1911 בק, בהונגרית: Madarassy-Beck Miksa; מדראש, 4 במאי 1838 – בודפשט, 9 במרץ 1924)  היה בנקאי, כלכלן יהודי-הונגרי אביהם של מרצל מדראשי-בק ואחיו של נאנדור מדראשי-בק.
ביוגרפיה
מיקשה בק נולד במשפחה יהודית כבנם של דוד בק ושל שרה ברגר. הוא סיים את לימודיו המסחריים בפשט והחל את דרכו כעובד בנק בפשט של חברת J. G. Cohen ומשנת 1864 היה מנהל חברה. בשנת 1869 הוא היה כבר מנהל ה"בנק הדיסקונט והמרת מטבע הונגרי" בהונגריה. משנת 1870 היה המנכ"ל ומשנת 1899 נשיא הבנק. הוא העלה את המוסד הפיננסי הזה לשורות הבנקים הגדולים והמובילים בהונגריה. בק הקים את מוסד "המחסן הציבורי" הראשון בהונגריה והשתתף בהקמת מספר חברות תעשייתיות ומוסדות פיננסיים. היה חבר במועצת המנהלים של בורסת הסחורות ושל בורסת ניירות הערך של בודפשט. בשנת 1894, מלך הונגריה פרנץ יוזף (פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה) העניק לו את הדרג השלישי של "מסדר כתר הברזל" כהוקרה ליכולותיו והישגיו בתחום הכלכלה הציבורית והמדינתית ובענייני הציבור. כאחד מעמודי התווך הפיננסיים של המערכת, הוא קיבל את תואר הברון בשנת 1911 ומאז השתמש בשם הכפול מדראשי-בק.
קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני.
משפחתו
אשתו הייתה מלווין נטר (1852–1932). הם נישאו ב-10 באוקטובר 1871 בפשט.
ילדיהם:
לזרום עם זה
לזרום עם זה (באנגלית: Just Go with It) הוא סרט קומדיה אמריקאי, המבוסס על הסרט "פרח הקקטוס" (1969). הסרט בוים על ידי דניס דוגן, ומככבים בו אדם סנדלר, ג'ניפר אניסטון וברוקלין דקר בתפקידים הראשיים. הסרט עלה לאקרנים ב-11 בפברואר 2011.
עלילת הסרט
דני מכבי (אדם סנדלר) הוא מנתח פלסטי מלוס אנג'לס שמעמיד פנים שיש לו נישואין כושלים כדי להשיג בחורות. היחידה שיודעת על כך היא הקולגה שלו, קתרין מרפי (ג'ניפר אניסטון). יום אחד דני מצליח לצאת עם פאלמר דודג' (ברוקלין דקר), מורה למתמטיקה. אך לאחר שהיא מוצאת טבעת בכיסו היא מחליטה לסיים את הקשר.
דני משקר לפאלמר כשהוא אומר לה שהוא מתגרש מאישה בשם דבלין שהייתה אויבת של קתרין בתיכון. לאחר מכן, הוא מבקש מקתרין להתחפש לדבלין אחרי שפאלמר ביקשה להיפגש איתה. כשפאלמר שומעת את קתרין מדברת עם ילדיה, היא מניחה שדני הוא האב והיא מבקשת לפגוש אותם.
כתוצאה מסחיטת ילדיה של קתרין, המשפחה ופאלמר נוסעים להוואי. שם הם פוגשים בדבלין אדמס (ניקול קידמן) האמיתית. קתרין מציגה את דני כבעלה מפני בושתה מדבלין. לבסוף, פאלמר מחליטה שכדאי לעבור שלב קדימה ולהינשא לדני, אך לאחר התלבטות ביטל דני את החתונה ברגע האחרון (טקס חתונה אינטימי בהוואי) ומחליט להתחתן עם קתרין.
ביקורות והכנסות
הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק ציון "רקוב" לסרט עם דירוג של 18%.
בסוף השבוע הראשון לצאתו בהפצה כללית הסרט הכניס כ-30.5 מיליון דולר וכך הוא התברג בראש טבלת שוברי הקופות באותו שבוע. שבוע לאחר מכן הסרט התברג במקום הרביעי עם הכנסות של 18.4 מיליון דולר אחרי הסרטים "רווקים לשבוע", "נומיאו ויוליה" ו"זהות לא ידועה". נכון ל-22 במרס 2011 הסרט הכניס כ-98,355,726 מיליון דולר בארצות הברית וכ-52,157,627 מיליון דולר בחוץ לארץ.
אריאל שמיר
אריאל (אריק) שמיר (נולד ב-7 ביוני 1966) הוא פרופסור למדעי המחשב, המשמש כדיקן בית הספר אפי ארזי למדעי המחשב שב.
ביוגרפיה
שמיר קיבל תואר ראשון ושני במתמטיקה ומדעי המחשב מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר דוקטור במדעי המחשב בשנת 2000 והתמחה בעיקר בעיבוד תמונה ווידאו ממוחשבים, הדמיה ולמידת מכונה.
את הפוסט-דוקטורט עשה במרכז להדמיה חישובית באוניברסיטת טקסס באוסטין ולאחר מכן עסק במחקר במסגרת מעבדות המחקר של מיצובישי אלקטריק בקיימברידג', ב-"Disney Research" וב-MIT.
בשנת 2017 נכנס לשמש כדיקן של בית הספר אפי ארזי למדעי המחשב שבמרכז הבינתחומי הרצליה.
נכון לשנת 2021 מחקריו של שמיר צוטטו מעל 11,000 פעמים במאמרים אקדמיים ברחבי העולם.
בשנת 2022 קיבל שמיר פרס לחוקרים מצטיינים של אוניברסיטת רייכמן.
The Book of Souls
The Book of Souls (ספר הנשמות) הוא אלבומה ה-16 של להקת ההבי מטאל הבריטית, איירון מיידן אשר יצא ב-4 בספטמבר 2015. זהו האלבום הארוך ביותר של הלהקה, מאז The Final Frontier אשר יצא כ-5 שנים קודם לכן, כשאורכו הוא 92 דקות. ההפסקה בין האלבום הקודם לאלבום הזה היא הארוכה ביותר בקריירה של הלהקה, לאחר 5 שנים בהן לא יצאו הקלטות מהאולפן. זהו גם האלבום הכפול הראשון של הלהקה. האלבום הופק על ידי קווין שירלי אשר שיתף פעולה עם הלהקה עוד מ-Brave New World משנת 2000. עטיפתו של האלבום כוללת את הלוגו המקורי של הלהקה, ששימוש בו הופסק באלבום The X Factor שיצא בשנת 1995.
רקע, כתיבה והקלטה
סולן הלהקה ברוס דיקינסון, סיפר על התוכנית להקליט אלבום חדש עוד ב-2013, כשהוצאה לאור צפויה ב-2015. בעקבות טיפול רפואי של דיקינסון, לאחר שהתגלה אצלו גידול סרטני, דחה את הוצאת האלבום ל-4 בספטמבר, כשהשם, העטיפה ורשימת השירים פורסמו ב-18 ביוני 2015. העטיפה נוצרה בידי מארק וילקינסון, אשר עיצב את עטיפות אלבומי הלהקה עוד מ-1998.
האלבום יצא לאור על ידי חברת פרלופון. הראשון שלא יצא על ידי EMI, מאחר ששתי החברות נרכשו על ידי חברת האחים וורנר ב-2013. האלבום הוקלט באולפני Guillaume Tell, פריז, עם שירלי, בקיץ 2014, כשהעבודה הסתיימה בתחילת 2015. הלהקה הקליטה בעבר באולפן זה את אלבומה Brave New World, לפי דברי בסיסט הלהקה סטיב האריס, רוב השירים נכתבו והוקלטו מיד מה שנותן לרוב השירים "הרגשה חיה".
האלבום שמשכו 92 דקות, הוא האלבום הארוך ביותר של הלהקה, ובנוסף גם האלבום הכפול הראשון בקריירה שלה. כהסבר לכך, דיקינסון ציין "כולנו הסכמנו שכל שיר באלבום הוא חלק אינטגרלי באלבום, ואם זה צריך להיות אלבום כפול, אז אלבום כפול זה יהיה!". בנוסף, האלבום כולל את האפוס הסוגר "Empire of the Clouds", שמשכו 18 דקות, ולמעשה מחליף את "The Rime of the Ancient Mariner" (מהאלבום Powerslave) כשיר הארוך ביותר של הלהקה. השירים הפותחים את האלבום, "If Eternity Should Fail" ו-"Speed of Light" מסמנים את האלבום כראשון של הלהקה מאז Powerslave שיצא ב-1984, אשר דיקינסון כתב בו את שני השירים הראשונים באלבום. השיר Tears of a clown נכתב לזכרו של השחקן רובין וויליאמס שהתאבד במהלך 2014.
סיבוב ההופעות לקידום האלבום נדחה לשנת 2016, בשביל החלמתו המלאה של דיקינסון לאחר הטיפול לסילוק הגידול הסרטני.
ביקורת
מיד עם יציאתו האלבום זכה לביקורת חיובית מאוד מצד אתרי ביקורת המובילים. האתר Metacritic נתן לאלבום ציון של 84 מתוך 100. אתר Allmusic נתן ציון של 4 מתוך 5 וציון גולשים של 4.5 מתוך 5. אתר Metal Hammer הגרמני נתן לאלבום זה את הציון הכי גבוה שאפשרי.
השתתפו באלבום
איירון מיידן
פ.צ. סיון
'''פ.צ. סיון (בצרפתית: FC Sion''') הוא מועדון כדורגל שווייצרי מהעיר סיון המשחק בליגת המשנה השווייצרית. המועדון נוסד בשנת 1909 ומגרשו הביתי הוא סטאד טורבילון, המכיל 14,283 מקומות.
המועדון זכה בשתי אליפויות והגיע 13 פעמים לגמר הגביע השווייצרי, בו זכה בכל אחת מהפעמים, האחרונה בשנת 2015. בעונת זכתה הקבוצה בדאבל היחיד בתולדותיה.
מלכת הדרקון
מלכת הדרקון הוא התואר הרשמי המוענק לבת-זוגו של מלך בהוטן.
מלכת הדרקון חובשת את כתר הפניקס, הכתר הרשמי שנחבש על ראשי מלכות בהוטן.
בשפת דזונגקה, בהוטן ידועה בשם "דרוקיול" ("ארץ דרקון הרעם"). לפיכך, מלכי בהוטן נקראים "דרוק גיאלפו" ("מלך הדרקון"), והעם הבהוטני קורא לעצמו "דרוקפה" ("עם הדרקון").
אתר הנצחה לשואת הצוענים
אתר ההנצחה לשואת הצוענים או, בשמה הרשמי, אנדרטת סינטי ורומא קורבנות הנאצים הוא אנדרטת זיכרון הממוקמת בפארק טירגארטן, בברלין בירת גרמניה.
האנדרטה מהווה הנצחה לזכרם של 220,000 – 500,000 הצוענים והסינטים שנרצחו בשואת הצוענים במלחמת העולם השנייה על ידי נאצים.
האנדרטה ממוקמת מדרום לבניין הרייכסטאג (בניין הפרלמנט הגרמני) ובסמוך לשער ברנדנבורג, ולאנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו.
היסטוריה
האנדרטה תוכננה על ידי האמן הישראלי דני קרוון.
האנדרטה נחנכה ב-24 באוקטובר 2012, על ידי קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל, בנוכחות נשיא גרמניה יואכים גאוק.
תיאור האנדרטה
הכניסה אל האנדרטה היא דרך שער צר מפלדה, התחום בלוחות מזכוכית חלבית שעליהם רשומים מידע על הכרונולוגיה של שואת הצוענים, כאשר בפנים ההסבר רשום בגרמנית ומבחוץ באנגלית.
האנדרטה כוללת בריכה מעגלית בעלת קרקע כהה- "עמוקה עד אין קץ". הצורה המעגלית היא ביטוי לשוויון. המים באגן העגול מסמלים את הדמעות.
במרכז האגן קרוון הציב משולש אבן.המשולש הוא בצורת הטלאי החום (הסימן המזהה ואות הקלון) שהוכרחו הצוענים ללבוש במחנות הריכוז (בדומה לטלאי הצהוב (שצורתו הייתה מגן דוד) שהוכרחו היהודים ללבוש בשואה). התשתית המיוחדת הממוקמת מתחת לבריכה גורמת שמשולש האבן ירד לקרקעית פעם ביום, ויעלה חזרה בדיוק בשעה 13 ומדי יום מונח עליו פרחטרי. לדברי קרוון הפרח היה הרעיון הראשון של העבודה הזו והוא אמור לסמל הן את החיים, הצער והזיכרון. בזכות התשתית הזו גם ניתן לחמם את המים שלא יקפאו בחורף.
סביב הבריכה, באותיות ברונזה, חקוקה הפואמה 'אושוויץ' מאת המשורר הצועני איטלקי סנטינו ספינלי, אף על פי שהאנדרטה מנציחה את כל מחנות ההשמדה.
סביב האנדרטה לוחות זיכרון, המתארות את האירועים העיקריים של שואת הצוענים.
ההחלטה על הקמת האנדרטה נדונה שנים רבות. בשנת 1992 הממשל הפדרלי הגרמני הסכים להקים את האנדרטה, אולם במשך השנים לאחר מכן היו מחלוקות על צורת האנדרטה ומיקומה - והציעו להקימה בפרוור מרצאן - שבו היה מחנה ריכוז ברלין-מרצאן, מחנה ריכוז בו רוכזו צוענים בתנאים קשים, החל משנת 1936.
ב-2001 הוסכם להקים את האנדרטה באתר מרכזי - הטירגארטן.
עבודות ההקמה החלו בשנת 2008, ב־19 בדצמבר - התאריך בו מצוין יום הזיכרון לשואת הצוענים.
האנדרטה הוקמה בעלות של 2.5 מיליון יורו, ונחנכה על ידי אנגלה מרקל ב-24 באוקטובר 2012.
Last Post
Last Post היא מנגינת חצוצרה צבאית של חיל הרגלים וחיל הפרשים של צבא בריטניה, שמקורה במאה ה-18. היא משמשת כתרועת אבל במהלך טקסי זיכרון וטקסי הלוויה צבאיים של הממלכה המאוחדת ושל חלק מארצות חבר העמים הבריטי. היא מושמעת בטקס האזכרה הממלכתי בלונדון ביום הזיכרון השנתי ובטקסי זיכרון אחרים הנערכים ביום זה.
פאול טרוסט
פאול לודוויג טרוסט (בגרמנית: Paul Ludwig Troost; 17 באוגוסט 1878 – 21 במרץ 1934) היה אדריכל גרמני אשר פעל בסגנון האדריכלות הנאו-קלאסית.
Last Post
מקור המנגינה ותפקידה הטקסי
מקור המנגינה הוא ביחידות צבא בריטיות שהיו מוצבות בהולנד במאה ה-18 ואימצו מנהג מקומי. במקור הייתה זו אחת מתרועות החצוצרה השונות שהושמעו במהלך שגרת היום של הצבא הבריטי. היא נודעה להכריז שתמה ביקורת הערב על עמדות הזקיפים במחנה וכי הוא מוכן ללילה. שימוש נוסף שהיה לה היה להודיע לחיילים בשדה הקרב כי תם יום הלחימה, וכי על החיילים הפצועים או הפזורים בשטח לעשות את דרכם לכיוון קול החצוצרה על מנת להגיע למקום מבטחים.
פאול טרוסט
חייו
טרוסט למד בבית הספר הגבוה לאדריכלות בדרמשטט בתחילת המאה העשרים, ועסק באדריכלות כבעל משרד עצמאי עד שנת 1930. במשך השנים לא נחשב לאדריכל מוביל, אך בשנה זו נערכה לו היכרות עם אדולף היטלר אשר התלהב מסגנונו הנאו קלאסי ו"אימץ" אותו כאדריכל האישי שלו ולמעשה לאדריכל הראשי של הרייך השלישי עד מותו, אז החליפו אלברט שפר. החל משנת 1933, עם עלייתו של היטלר לשלטון בגרמניה, היה טרוסט בעל השפעה רבה על התפתחות סגנון האדריכלות הנאצית. מיד עם תחילת תקופת שלטונו, מינה היטלר את טרוסט לעצב ולרהט עבורו את בניין לשכת הקנצלר בברלין. הקו העיצובי של טרוסט היה הסגנון הקובע גם לגבי שאר האדריכלים בתכנון מבני ציבור ומבני מגורים ברחבי גרמניה. המבנה המפורסם ביותר שתכנן בתקופה זו היה המשכן לאומנות במינכן, אשר נועד לשמש כאכסניה הראשית של האומנות הגרמנית הטהורה על פי ההשקפה הנאצית. לאחר מותו בשנת 1934 המשיכה אלמנתו, פרופסור גרדי טרוסט להיות בעלת השפעה רבה על סגנון הבנייה והאדריכלות לאורך תקופת השלטון הנאצי בגרמניה, אולם בשלב זה כבר נטש היטלר את הסגנון הנקי והמאופק של טרוסט לטובת ראוותנות עצומת ממדים המגמדת את קנה המידה האנושי.
Last Post
מקור המנגינה ותפקידה הטקסי
במאה ה-19 החלה המנגינה לשמש בטקסי הלוויה צבאיים בטריטוריות שונות של האימפריה הבריטית. משמעותה הייתה קריאת פרידה מהחייל המת, המכריזה כי תפקידו תם והוא יכול לנוח על משכבו.
במלחמת העולם הראשונה הושמעה המנגינה בטקסי קבורה צבאיים בשדות הקרב ובאזכרות והפכה מלחן צבאי בלבד לכזה של כלל הציבור. לאחר המלחמה שולבה המנגינה בטקסי הזיכרון השנתיים המתקיימים במדינות חבר העמים הבריטי, לרבות יום אנזא"ק המצוין באוסטרליה ובניו זילנד.
למנגינה יש גרסאות שונות בחיל הרגלים ובחיל הפרשים הבריטים. כמו כן, בעוד שבמהלך חיי המחנה הרגילים הייתה מושמעת מנגינה באורך של 45 שניות, הגרסה הטקסית של המנגינה היא ארוכה יותר - כ-75 שניות.
המנגינה שולבה עם השנים ביצירות מוזיקליות שונות וכן בהצגת תיאטרון, העוסקות כולן בנופלים במלחמה.
השמעת המנגינה באנדרטת איפר
מדי יום מאז 1928, בשעה שמונה בערב, מנגנים חצוצרנים את המנגינה באנדרטת איפר בעיר איפר שבבלגיה (המוכרת גם כשער מנן). אנדרטה זו מנציחה 55 אלף חיילים של האימפריה הבריטית שנפלו בעיר ובסביבתה במלחמת העולם הראשונה ומקום קבורתם לא נודע.
בימי הכיבוש הגרמני בבלגיה (1940-1944) במלחמת העולם השנייה לא קוים הטקס. במקום זאת נוגנה המנגינה בתקופה זו מדי יום בבריטניה, בבית הקברות הצבאי ברוקווד שבקרבת לונדון. הטקס חודש באתר האנדרטה עם שחרור העיר איפר על ידי כוחות פולנים מצבאות בעלות הברית, ואף לפני שנסתיימה הלחימה בעיר.
עד לחודש יולי 2015 הושמעה המנגינה בשער מנן 30 אלף פעמים.
אירופה (אי)
האי אירופה (בצרפתית: Île Europa) הוא אי אטול טרופי בשטח 28 קמ"ר במצר מוזמביק. האי לא מיושב ומהווה טריטוריה צרפתית, כחלק מאיי אפארסה.
התיישבות אנושית
מספר פעמים בהיסטוריה האי היה מיושב, אולם ישנו תיעוד מועט על התיישבויות אלו. העדות הראשונה היא משנת 1860 כאשר צרפתי מגיע מהעיר טוליארה. לא ידוע מה הוא עשה על האי או כמה זמן הוא שהה שם אך החיות המבויתות שהוא הביא הפכו לחיות בר. הארנבים שהוא הביא, לא נראו אחרי 1948, התרנגולים החזיקו מעמד מעל מאה שנה אך נכחדו והיום נותרו כמה מאות של עזים שחורות מהחיות שהוא הביא.
בתחילת המאה העשרים היו שני ניסיונות להקים יישוב באי. ניסיון ההתיישבות הראשון הסתיים ב-1903 בגלל מחסור במי שתייה. התושבים ניסו לחזור למדגסקר בפירוג אך רבים מצאו את מותם בים. הניסיון השני התבצע על ידי שתי משפחות מאיי סיישל ושלושה פועלים שלהן ממדגסקר. לאחר מסע של הגברים למדגסקר, הם האשימו את הפועלים באונס נשותיהם והוציאו אותם להורג. הזוגות עצמם מתו במהלך 1910 והם נקברו בבית הקברות הקטן של האי שבו חמישה קברים בלבד. במהלך השנים הגיעו בעיקר דייגים לאי שם צדו צבי ים ובעיקר את צב הים קרני שמטיל את ביציו על האי.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בעקבות התפתחות ענף התעופה, עלה הצורך להקים תחנות מטאורולוגיות ברחבי העולם. בעקבות זאת הוקם הארגון המטאורולוגי העולמי ובמסגרת זו הקימה צרפת תחנות מטאורולוגיות באיים הלא מיושבים שהיו בשליטתה ברחבי האוקיינוס ההודי, דבר שחיזק את נוכחותה באוקיינוס ההודי. בעקבות הקמת התחנה המטאורולוגית, הוקם גם מסלול טיסה באי שהחל לפעול ב-1950. בעקבות המהומות במדגסקר ב-1972, החליטה צרפת לחזק את אחיזתה באיים שבשליטתה הקרובים למדגסקר ויישבה מספר חיילים צרפתיים באי. החיילים נמצאים שם עד היום, אף על פי שהיום התחנה המטאורולוגית אוטומטית לחלוטין.
גאוגרפיה
האי אירופה נמצא בדרום מצר מוזמביק קרוב למרכז המצר. כ-300 ק"מ מחוף מדגסקר וכ-500 ק"מ מיבשת אפריקה, האי ממוקם על הקו המחבר בין טוליארה שבמדגסקר לביירה. האזור הכלכלי הבלעדי של האי כולל 127,300 קמ"ר והוא צמוד לאזור הכלכלי הבלעדי של באסאס דה אינדיה שנמצא צפונית אליו.
האי ממוקם 1,500 ק"מ מראוניון, מקום מושבו של מושל הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת שהאי שייך אליו. וכ-8,700 ק"מ מדרום מזרח לפריז.
צורתו של האי הוא אליפסה כאשר הקוטר צפון דרום הוא 7 ק"מ, ומזרח-מערב הוא 6 ק"מ. שטח האי 28 קמ"ר והיקפו 22 ק"מ. החלק הצפון מזרחי הוא לגונה שתופסת כחמישית משטח האי.
האי אירופה, כמו איים רבים במצר מוזמביק, הוא אי שנוצר מלוע געשי קדום שעליו התיישבו אלמוגים. הסלעים העתיקים באי מתוארכים ב-96,000 שנים. האי נוצר בין שתי תקופות קרח לפני 100,000 שנה, תקופה בה מפלס הים היה גבוה כך שאטול היה יכול להגיע לרום משמעותי. נסיגת הימים ולאחר מכן עליית מפלס הים שהתרחשה לפני 6000 שנה עיצבו את האי לצורה הנוכחית שלו.
בצפון האי נמצאת הלגונה כאשר בגבהים מעט גבוהים יותר שבהם יש הצפות קיימים יערות מנגרובים, בשטחים פנימיים יותר שבהם אין הצפות ישנם סוקולנטים ומרבדים של דגניים. בשטח הפנימי של האי שמגיע לגובה של מטרים בודדים נמצאת שכבת קרסטית שמקורה בקי קדום. תופעה זו קיימת בחלק הצפוני והמערבי של האי וניתן לראות בו סלעים מחורצים שנוצרו בתהליך הבלייה של שכבת הקרסט. בעקבות סופות הציקלונים שמאפיינות את האזור, על האי נוצרו דיונות בחופים. בגלל הסלע הגירני והחול, עתידו של האי הוא כשל כל אטול וסופו שתהליך הבלייה ייצור מסגרת של שוניות ובמרכז תשתלט הלגונה כמו באסאס דה אינדיה.
אקלים
האקלים באי הוא אקלים צחיח למחצה חם ובו רוחות הסחר. התחנה המטאורולוגית שעל האי מספקת נתונים משנת 1951. כמות המשקעים האי יורדות ועומדות כיום על כ־540 מ"מ בשנה ומרוכזות בעונת הגשמים בין נובמבר למאי. בדרך כלל המשקעים יורדים בפרקים מצומצמים אך משמעותיים בצורת סופת רעמים או ציקלון. הטמפרטורה בעונה הגשומה גבוהה וסובבת סביב 30° ובעונה היבשה סביב ה־25° כאשר הטמפרטורה עלולה לרדת עד ל־10°.
החי באי
האי מאוכלס במושבות של עופות ימיים. המושבות הגדולות באוקיינוס ההודי של סולה אדומת-רגל, שחפית כהה, פריגט קטן, פתון אדום-זנב ופתון לבן-זנב, שבאי נמצא תת-מין אנדמי פתון לבן-זנב אירופה Phaethon lepturus europae. בסך הכל באי מקננים 13 מינים של עופות, בהם 3 עופות יבשתיים (תנשמת לבנה, עורב צבוע ותת-מין אנדמי Zosterops maderaspatanus voeltzkowi). בנוסף למינים שמקננים באי, באי חולפים מינים רבים של עופות נודדים ומינים שחורפים באי כמו ארנריה אדמונית. הלגונה שבאי לעיתים מאוכלסת בפלמינגו מצוי.
האי הוא מקום חשוב לא רק לבעלי כנף. האי משמש שמרכז הטלה עיקרי של צב ים ירוק שבכל שנה מגיעות בין 2,000 ל-11,000 צבות להטיל בו את ביציהן. מהטלות אלו יוצאים לים בין 700 אלף ל-2 מיליון צבי ים. הצבים שנולדו מתמודדים כבר בלידתם עם טורף. הפרגטה טורף את צבי הים בדרכם לים, מכיוון שהפרגטה פעיל ביום, הצבים שיוצאים בלילה יגיעו לים בשלום. לעומתם, צבים אשר יצאו מהחול בין הערבים או במהלך היום בעקבות עננות שעוברת שם, יותקפו על ידי הפרגטה ובדרך כלל לא יצליחו להגיע לים. צבי הים שמגיעים לים נשארים בלגונה שם הם ניזונים מאצות ומרכיכות שנמצאות בין עצי המנגרובים, ושם הם מוגנים. בנוסף למין זה, ניתן למצוא באי ובסביבתו גם את המין צב ים קרני.
באי קיימים שני מיני יונקים, שניהם הובאו על ידי בני האדם. המין הראשון שהובא היה חולדה מצויה שככל הנראה הובאה על ידי ספינות שעגנו באי והמין השני הוא עז הבית שמאות פריטים בצבע שחור ממין זה חיים ברחבי האי. אין יונקים ימיים בסביבות האי. מדי פעם דווח על לווייתן גדול-סנפיר שנראה בסביבת האי וכן ב-1950 נמצאו שרידים של תחש המשכן בלגונה אך לא דווח על מופע חי שן מין זה.
בעל החוליות היחיד שמקורו באי הוא הלטאה. לפחות שלושה מיני לטאות נמצאים על האי. שני מיני חומטיים. המין Trachylepis infralineata שהוא מין אנדמי לאי והמין Cryptoblepharus boutonii שנמצא גם במאוריציוס. ומין של שממיתיים Lygodactylus verticillatus שנמצא באי ובדרום מדגסקר. בנוסף ישנם כמה מיני שממית מהסוג Hemidactylus שככל הנראה הובאו על ידי האדם.
בתקופות הלחות והחמות, האי מוצף בלילה ביתושים מהמין Ochlerotatus fryeri. בין השנים 1923–1948 היו דיווחים להמצאות המין Eretmapodites plioleucus אולם לא דווח לאחרונה על המצאות מין זה באי. כמו כן, בחופי האי נפוץ המין Coenobita perlatus של סרטן נזיר.
סווטלאן סטואב
סווטלאן סטואב (בבולגרית: Светлан Стоев; נולד ב-30 באוגוסט 1960, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) הוא פוליטיקאי, דיפלומט וכלכלן בולגרי אשר כיהן ממאי ועד דצמבר 2021 כשר החוץ של בולגריה בממשלת המעבר של סטפן יאנב.
ביוגרפיה
סטואב נולד ב-1960 בסופיה בירת בולגריה. סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטה לכלכלה לאומית ועולמית, ותואר מוסמך אוניברסיטה ביחסים בינלאומיים בהתמחות ביחסים כלכליים, מהאקדמיה לדיפלומטיה של משרד החוץ של הפדרציה הרוסית, ותואר שני מהמכון האירופי למדיניות, באקדמיה לדיפלומטיה על שם גוסטב שטרזמן בבון.
ב-1985 הצטרף סטואב למשרד החוץ הבולגרי ובו כיהן בשורה ארוכה של תפקידים: נספח לענייני עיתונות, נספח בשגרירות בולגריה בארצות הברית, נספח לענייני משפט בינלאומי בשגרירות בולגריה בטורקיה, מזכיר ראשון בשגרירות בולגריה בניגריה, קונסול דיפלומטי בשגרירות בולגריה בדנמרק, שגריר בולגריה בגרמניה, מזכיר מנהלי של משרד החוץ הבולגרי ושגריר מיוחד לשוודיה ובהמשך לדנמרק.
בין מאי לדצמבר 2021, כיהן כשר החוץ של בולגריה בממשלת המעבר של סטפן יאנב.
Six Feet Under (שיר של סמאש אינטו פיסז)
"Six Feet Under" הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה השוודית סמאש אינטו פיסז. הוא יצא לאור ב-25 בפברואר 2023, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר הגיע למקום השני בסוורייטופליסטן, מצעד הסינגלים השוודי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי הלהקה. בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-12.3 מיליון השמעות.
בנובמבר 2022 נחשף כי השיר עתיד להשתתף במלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לאירוויזיון 2023. הוא העפיל לשלב הגמר לאחר זכייתו בסיבוב ההצבעה השני במקצה הרביעי של התחרות, שם קיבל 701,606 הצבעות. בגמר, דורג במקום השלישי עם 112 נקודות.
יחסי יוון–ניגריה
יחסי יוון–ניגריה הם היחסים הדיפלומטיים והכלכליים בין יוון לניגריה. יוון הקימה משלחת דיפלומטית בניגריה בשנת 1970, וכיום יש לה שגרירות באבוג'ה וקונסוליה בלאגוס. הסחר בין המדינות אינו מאוזן, כאשר היבוא מיוון לניגריה עולה על הייצוא. למיכליות בבעלות יוונית תפקיד חשוב בהובלת הנפט והגז הטבעי הניגרי, היצוא העיקרי שלה. לאחרונה הייתה מעורבת מכלית יוונית במחלוקת על הברחת נפט גולמי. חברות בשליטה יוונית השקיעו 5 מיליארד דולר בכלכלה הניגרית. קיימת קהילה עסקית יוונית קטנה בלאגוס.
יחסים רשמיים
יוון וניגריה נהנו מקשרים קרובים לפני שהמשטר הצבאי הניגרי עלה לשלטון בדצמבר 1983. בפברואר 2000 הוקמה שגרירות ניגריה ביוון מחדש לאחר היעדרות של 16 שנה. מערכות היחסים בין המדינות כיום טובות בדרך כלל. ב-25 במרץ 2009, שגריר יוון היוצא בניגריה, האריס דפרנוס, הצהיר כי יוון תמשיך לחקור תחומי שיתוף פעולה חדשים ולהעצים את הקשרים התרבותיים, הכלכליים, המדעיים והטכנולוגיים עם ניגריה. זה אושר כאשר ב-22 באפריל 2009, סגן שר החוץ היווני פטרוס דוקאס ושר המסחר והתעשייה הניגרי צ'ארלס אוגווו חתמו על הסכם דו צדדי במגזר הכלכלי, המדעי והטכנולוגי. אוגוווה אמר כי "חשוב, לאחר מאה שנים של עסקאות בין יוון לניגריה, שנחתם היום הסכם רשמי (על שיתוף פעולה)". שתי המדינות דנות בשותפות בפיתוח אזורי הסחר החופשי בניגריה.
יחסי סחר והשקעה
עם החזרה לדמוקרטיה בשנת 2000, הסחר בין המדינות צומח במהירות. לשכת המסחר והפיתוח האפריקנית–הלנית מקיימת כנסים שנתיים בהם עסקים יוונים המעורבים בסחר אפריקני דנים עם הזדמנויות עם שרים ומשלחות מניגריה וממדינות אחרות. עד 2003 הסתכם הייצוא היווני לניגריה ב-46.5 מיליון דולר, כאשר היבוא הסתכם ב-5.4 מיליון דולר. עד 2005 עלה היצוא של יוון ל-65.7 מיליון אירו, עם יבוא של 20.2 מיליון אירו. ההשקעות היווניות בניגריה כיום עולות על 5 מיליארד דולר, והן צומחות. לדוגמה, בשנת 2005 הכריזה טחנת הקמח היוונית בבעלות היוונית על השקעה של 350 מיליון דולר ליצירת מפעל מלט בקלאבר. עלויות הפרויקט המשוערות עלו וכעת הן עולות על 500 מיליון דולר.
על פי דיווח על "סחר בבני אדם" שפרסם משרד החוץ האמריקני בשנת 2008, נשים ונערות ניגריות נסחרות לאירופה לצורך עבודות כפייה וניצול מיני מסחרי, בעיקר לאיטליה, ספרד, הולנד, בלגיה, אוסטריה, נורווגיה ויוון. כ-10% מהזונות ביוון מובאות מניגריה, ורובן קורבנות סחר העבדים.
ספנות
בשנת 2007 ניגריה היוותה כ-8.3% מהשוק העולמי ביצוא גז טבעי, והיא ייצאה כ- נפט באמצעות מכליות, אם כי הנפחים ירדו בגלל אי שקט אזרחי וצמצום הביקוש. נכון לשנת 2007 היו חברות בבעלות יוונית כ-18% מהצי העולמי. הספינות רשומות תחת מגוון דגלים, כולל "דגלים של נוחות", אך עם תקנות משתנות, מספר הולך וגדל של מכליות בבעלות יוונית רשומות תחת דגל יוון.
ישנן סוגיות הנוגעות לבטיחות משלוח יוון / ניגריה. בנובמבר 2008 האשים קברניט מכלית נפט ביוון את הכוחות המזוינים של ניגריה בשיתוף פעולה עם חמושים בדלתת ניז'ר כדי לחטוף את ספינתו. הקברניט טען כי החמושים הכריחו את צוותו בפקודת אקדח להעמיס נפט שהוברח בעוד שלוש ספינות תותחים של חיל הים הניגרי הביטו עליו. ניגריה הכחישה את ההאשמה. 13 אנשי צוות פיליפינים במכלית הנפט נעצרו על ידי ממשלת ניגריה בחשד שגנבו אלפי טונות נפט גולמי. בעקבות חטיפות ובעיות אחרות עם עובדים בספינות יווניות בסחר החוף הניגרי, מינהל התעסוקה הפיליפיני בחו"ל פרסם אזהרות לאנשי הים הפיליפינים העובדים על ספינות כאלה.
יוונים בניגריה
חברות גדולות בבעלות יוונית פועלות בניגריה מזה עשרות שנים, כמו קבוצת מנדילאס, טחנות הקמח של ניגריה והפטרסון-זוכוניס האנגלו-הלנית. קבוצת החברות לבנטיס, הסוחרת בסחורה במערב אפריקה, הוקמה בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי הקפריסאי אנסטסיוס ג'ורג' לבנטיס. עד מותו באוקטובר 1978 היה זה אחד המפעלים הגדולים ואחד משני המעסיקים הגדולים בניגריה. קרן לבנטיס, שהוקמה על ידי א.ג. לבנטיס, פעילה מאז 1979, ומטרתה העיקרית היא הכשרת חקלאים צעירים בשיטות חקלאיות מודרניות.
ניגרים ביוון
בשנת 2001 היו ביוון כ-3,000 ניגרים, כמחציתם מתגוררים באתונה. חלקם הגיעו ליוון כסטודנטים באוניברסיטה ואילו אחרים מהגרים כלכליים. ארגון "קהילת יוון הניגרית" (NCG) הוקם בשנת 1990 במטרה לסייע למהגרים ניגרים חדשים להשיג מעמד חוקי, וכדי לספק רשת חברתית לתושבי ניגריה. המפורסמים מביניהם כוללים את שחקן הכדורסל NBA יאניס אדטוקומבו, יחד עם אחיו ת'נאסיס וקוסטאס, שמשחקים כיום בארצות הברית.
שאזאמאט
שאזאמאט היא להקת היפ הופ, רוק ופאנק ישראלית אלטרנטיבית.
היסטוריה
הלהקה החלה להתהוות ולהתגבש בשנת 2017 (כל חברי הלהקה המקוריים מאזור הצפון). ב-2018 הופיעה הלהקה בפסטיבל אינדינגב (הופיעה פעם נוספת בפסטיבל ב-2022 ). בשנת 2019 יצא האלבום הראשון של הלהקה, "רכב מפורק", בלייבל העצמאי מולו רקורדס. בשנת 2020, בהשפעת מגפת הקורונה, הוציאה הלהקה אלבום אי.פי בשם "בוא נרגע". באוקטובר 2021, הוציאה הלהקה אלבום קונספט בשם "התעוררנו מאוחר". האלבום נבחר לאחד מאלבומי השנה האלטרנטיביים של גלגלצ. אחד השירים מתוך האלבום, "ליגה לאומית" נכנס לפלייליסט הלילה של התחנה. ב-2022, הסינגל "יושב עלי בול" נכנס לפלייליסט של גלגלצ.
הלהקה מנגנת היפ הופ עם השפעות של רוק, פאנק וסגנונות נוספים, וזאת בשילוב מסרים חברתיים. חברי הלהקה מופיעים תדיר לצד אמני היפ הופ מוכרים נוספים, לרבות טדי נגוסה (מתארח בשיר ליגה לאומית), ג'ימבו ג'יי (מקריין באלבום "התעוררנו מאוחר"), אברהם לגסה, שרק וצוקוש (בשיר שלהם, "לצאת מהקופסה") ועוד. הלהקה הוציאה שלושה סינגלים מתוך האלבום השלישי שלהם שיצא בתאריך 19/07/2023 בשם "שיחת ליטופים", האלבום כולל 15 שירים.
ליגת העל של איחוד האמירויות הערביות
ליגת העל של איחוד האמירויות הערביות (בערבית: دوري المحترفين الإماراتي), ידועה גם בשם ליגת המפרץ הערבי (دوري الخليج العربي), היא ליגת הכדורגל הבכירה של איחוד האמירויות הערביות (UAE). הליגה הוקמה כליגה נסיונית בשנת 1973 כ"ליגת הכדורגל של איחוד האמירויות הערביות" אך רק בשנת 2001 הוכרה כליגה מקצוענית רשמית תחת ההתאחדות. בפברואר 2007 הוקמה ועידת הפרו-ליג של איחוד האמירויות, והיא מארגנת את הליגה מאז תחתיה.
המועדון הראשון שזכה באליפות הליגה היה אל-ערובה (שארג'ה) בעונת 1973/1974. הקבוצה בעלת מספר האליפויות הגבוה ביותר היא אל-עין, שזכתה ב-14 אליפויות.
בליגה יש 14 קבוצות, במסגרת מערכת הליגות האימרייתית שבה יורדות הקבוצות לליגה הראשונה. האלופה בסיום כל עונה עולה לשלב הבתים של ליגת האלופות והקבוצות שמסיימות במקומות 2-3 משתתפות במוקדמות המפעל.
עונת 1997 בליגת העל הרוסית בכדורגל
עונת 1997 בליגת העל הרוסית הייתה העונה הששית של ליגת העל הרוסית, מאז שנוסדה לאחר פירוק ליגת העל הסובייטית ב-1991 והייתה ליגת הכדורגל הבכירה ביותר ברוסיה. ספרטק מוסקבה זכתה באליפות עונה שנייה ברציפות באליפות הרוסית החמישית שלה במספר.
מבנה
3 הקבוצות שסיימו אחרונות הודחו לליגת המשנה והוחלפו ב-3 קבוצות מליגת המשנה הרוסית.
קבוצת דינמו-גזוביק שינתה שמה לטיומן במחזור השלישי של הליגה. בסיכום העונה הודחו פאקל וורונז', קאמא"ז נברז'ני צ'לני וקבוצת לוקומוטיב ניז'ני נובגורוד. במקומן העפילה קבוצת אוראלאן אליסטה מליגת המשנה הרוסית, לאחר שהוחלט שהחל מעונת 1998 תשתתפנה 16 קבוצות.
המשטרה המלכותית של בהוטן
היסטוריה
ב-1 בספטמבר 1965 הועברו 555 לוחמים מהצבא המלכותי של בהוטן והם היוו את הבסיס להקמת המשטרה המלכותית. בתחילה נקראה היחידה "משמר הגבול של בהוטן", ורק ב-1980 הפכה היחידה למשטרה סדירה, עדיין כחלק מהצבא. ב-2009 הוקמה מערכת משטרתית חדשה שהייתה צבאית רק למחצה.
סמכויות
בנוסף לאכיפת החוק, המנדט של משטרת בהוטן המלכותית גדל מאז חוק 2009 וכולל את ניהול בתי הסוהר, שיקום נוער וניהול אסונות. החוק משנת 2009 מספק למשטרה המלכותית מסגרת מהותית ופרוצדורלית לתחומי שיפוט, סמכויות מעצר (עם ובלי צו), חקירה, תביעה, חיפוש ותפיסה, זימון עדים והסדרת אספה ציבורית ומטרד ציבורי.
המשטרה מוסמכת להשתמש בכוח כדי "לשכך הפרת שלום, או לפזר אספה בלתי חוקית, שסירבה להתפזר או מגלה נחישות לא להתפזר", אולם יש להגביל את השימוש בכוח "ככל אפשרי" תוך שימוש ב"נשק הכי פחות קטלני שהנסיבות מאפשרות." אמצעים לא קטלניים הנדרשים לפני השימוש בכוח קטלני כוללים תותחי מים, גז מדמיע, אלות וכדורי גומי; ירי תחמושת חיה לתוך המונים מותר רק לאחר ירי יריות אזהרה באוויר.
חוק 2009 כולל קוד התנהגות, חובות, חובות מיוחדות במהלך בחירות ואסונות, ואיסור על השתתפות בפעילות פוליטית. הוא גם מסדיר כלי ירייה הן למשטרה והן לאזרחים, המחייב רישום של כלי ירייה פרטיים במשטרה.
גיירה
גיירה (בהונגרית: Gyüre) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גיירה קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 היו בכפר 1,246 תושבים ובשנת 2020 רק 1,241 תושבים.
יהודי גיירה
יהודים החלו להתיישב בגיירה בסוף המאה ה-18. רובם היו סוחרים ומיעוטם עסקו במלאכה. במקום היו חברה קדישא ובית קברות יהודי.
משנת 1867 היו יהודי הכפר תחת קהילת מאנדוק.
בשנת 1941 נשלחו צעירים יהודיים מהכפר לעבודות כפייה ורובם נספו.
בשנת 1944, אחרי כניסת הגרמנים להונגריה, נעצרו כמה יהודים מהכפר ונלקחו לנירג'האזה, שאר היהודים הועברו לגטו קישווארדה שם רוכזו כ-7,000 יהודי המחוז. משם שולחו כולם למחנה ההשמדה אושוויץ.
חומצה אקרילית
חומצה אקרילית היא חומצה קרבוקסילית בעלת המבנה CH2=CH-COOH. חומצה אקרילית היא נוזל שקוף בעל ריח אופייני, מסיס במים, בכהלים ובאתר. זוהי החומצה הקרבוקסילית הבלתי רוויה (מכילה קשר כפול) הפשוטה ביותר: קבוצת ויניל הקשורה לקבוצה קרבוקסילית.
חומצה אקרילית מיוצרת בחמצון של פרופן:.
משתמשים בחומצה אקרילית ובאסטרים שלה כמונומרים בתעשיית הפלסטיק.
חומצה אקרילית היא חומר מגרה ומאכל לעור ולדרכי הנשימה. מגע בעין עלול לגרום פגיעה חמורה, LD50 של חומצה אקרילית: 340 מ"ג לק"ג (נמדד בחולדות בבליעה)
ששון זמיר
ששון זמיר (נולד ב-1 בינואר 1947) כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת קשר שמאלי, בקבוצת בית"ר ירושלים בשנות ה-60, היה שותף לעלייה ההיסטורית של בית"ר ירושלים בעונות 1966/1968.
ביוגרפיה
זמיר נולד בעיר בבגדאד, בירת עיראק. הוא עלה לארץ ישראל בעלייה הגדולה מעיראק של שנות ה-50, יחד עם הוריו ואחיו הבכור, מנשה זמיר. הוא גדל בשכונת מוסררה שבירושלים, וכילד נהג לשחק כדורגל עםם ילדי השכונה וזכה לאהדה רבה בעקבות כישרונו הרב לשלוט בכדור. בעקבות כך זומן לקבוצת הנוער של בית"ר ירושלים ומשם עלה לקבוצה הבוגרת.
בשנת 1975 פרש ממשחק פעיל.
חיים אישיים
זמיר נשוי, אב לשלוש בנות ומתגורר במודיעין מכבים רעות.
פלימות' (מסצ'וסטס)
פלימות' (אנגלית: Plymouth; היסטורית ידועה גם בכתיב Plimouth ו-Plimoth) היא עיר במחוז פלימות' במסצ'וסטס, ארצות הברית. פלימות' היא מקום מושבת פלימות' שנוסדה בשנת 1620 על ידי עולי הרגל, נוסעיה של הספינה המפורסמת מייפלאואר. פלימות' היא היישוב הראשון שהוקם בניו אינגלנד ובארצות הברית בכלל. העיר הייתה מקום התרחשותם של כמה אירועים בולטים בתולדות ארצות הברית, ביניהם חג ההודיה הראשון. פלימות' הייתה בירת מושבת פלימות' מאז היווסדה ואז מיזוגה של המושבה עם מושבת מפרץ מסצ'וסטס בשנת 1691. פלימות' נקראה על שם פלימות' האנגלית, ממנה הפליגה המייפלאואר בדרכה לאמריקה.
פלימות' היא העיר הגדולה ביותר במסצ'וסטס לפי שטח. על פי הערכת אוכלוסין לשנת 2014, העיר בת 58,217 תושבים. פלימות', לצד העיר ברוקטון היא אחת משתי בירות מחוז פלימות'.
פלימות' ממוקמת כ-64 ק"מ דרומית לבוסטון באזור של מסצ'וסטס הידוע כחוף הדרומי. במהלך המאה ה-19 העיר הייתה מרכז משגשג של ייצור חבלים, דיג ומשלוח. בעבר הייתה בעיר החברה הגדולה ביותר בעולם ליצור כבלים, חברת פלימות' קורדייג'. הנמל עודנו פעיל, אולם נכון לתחילת המאה ה-21 התעשייה המרכזית של העיר היא תיירות. שדה התעופה המונציפיאלי של פלימות' משרת את העיר ויש בה המוזיאון הוותיק ביותר בארצות הברית, מוזיאון פילגרים הול.
לעיר ערך היסטורי רב בארצות הברית. אירועים בהיסטוריה של פלימות' הפכו לחלק מהאתוס של ארצות הברית, בייחוד סלע פלימות', האבות העולים וחג ההודיה הראשון. העיר עצמה היא מקום תיירותי פופולרי במהלך חג ההודיה. פלימות' היא גם ביתו של אולד קולוני קלאב, אחד ממועדוני הגברים הוותיקים ביותר בעולם.
היסטוריה פרה-קולוניאלית
טרם הגעתם של הצליינים היה באזור העיר פלימות' של ימינו כפר בשם פאטוקסט, כפר בן 2,000 תושבים של שבט ומפנוג. חוקרים אירופאים ביקרו באזור פעמיים עוד טרם הקמת מושבת פלימות'. בשנת 1605 הפליג סמואל דה שמפלן לפלימות' הארבור והעניק לו את השם פור סן לואי. קפטן ג'ון סמית', מנהיג מושבת ג'יימסטאון, חקר חלקים ממפרץ קייפ קוקד; מקובל כי סמית' הוא זה שהעניק לאזור את השם ניו פלימות'.
התקופה הקולוניאלית
פלימות' שיחקה תפקיד חשוב בהיסטוריה הקולוניאלית האמריקאית. העיר הייתה המקום בו עגנה מייפלאואר בסיום מסעה הראשון והיא המיקום המקורי של מושבת פלימות'. פלימות' הוקמה בדצמבר 1620 על ידי פוריטנים אנגלים שביקשו להתנתק מהכנסייה האנגליקנית, מתוך אמונה שהכנסייה האנגליקנית לא סיימה את הרפורמציה הפרוטסטנטית. היום ידועים המתיישבים הראשונים בשם "צליינים", מונח שטבע ויליאם ברדפורד.
הצליינים ירדו רשמית ב-21 בדצמבר 1620. באופן מסורתי נאמר כי הצליינים ירדו לקרקע באזור פלימות' רוק, אם כי אין עדות היסטורית המוכיחה זאת. המתנחלים כינו את המושבה שלהם "פלימות'" על שם עיר נמל גדולה בעלת אותו שם בדבון שבאנגליה (פלימות' האנגלית נקראה כך משום שהיא שוכנת בפיו של נהר פלים).
במאה ה-19
עד תחילת המאה ה-19 הייתה פלימות' עיר חוף מבודדת יחסית, שכלכלתה תלויה בעיקר בדיג ובמשלוח. במהלך המאה ה-19 הפכה העיר למרכז אזורי של בניית ספינות ושל דיג. בשנת 1824 נוסדה בעיר חברת פלימות' קורדייג', שהפכה ליצרן הגדול בעולם של חבלים וחוטים. החברה שגשגה עד שנות ה-60 של המאה ה-20, אלא שבשנת 1964 נסגרה החברה בשל התחרות הקשה עם יצרני חבלים וסיבים סינתטיים. המפעל המשופץ הוא ביתם של משרדים רבים, מסעדות וחנויות, וידוע כמרכז קורדייג'.
דמוגרפיה
על פי מפקד משנת 2010, בעיר מתגוררים 56,468 תושבים, 21,269 משקי בית ו-14,742 משפחות. זו העיירה השנייה בגודלה במסצ'וסטס, כשלפניה רק פרמינגהם. זו העירייה ה-21 בגודלה במדינה. צפיפות האוכלוסין בעיר היא 207 איש לק"מ רבוע. בעיר 21,250 יחידות דיור, בצפיפות ממוצעת של 85.1 לק"מ רבוע. ההרכב הגזעי של העיר מורכב מ-93.8% לבנים, 2% שחורים או אפרו-אמריקאים, 1.8% היספנים, 0.3% ילידים אמריקאים, 0.9% אסיאתים, 0.9% מגזעים אחרים ו-1.48% משני גזעים או יותר.
בפלימות' 21,269 משקי בית, מתוכם 29.5% עם ילדים מתחת לגיל 18, 54.6% מהם הם זוגות נשואים החיים יחד, 10.8% היו בעלי משק בית ללא נוכחות של בעל, ו-30.7% לא הגדירו עצמם כמשפחה. 23.7% מכלל משקי הבית הם יחידים, ו-10.0% היו אנשים שגרים לבדם בגיל 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע הוא 2.55 וגודל המשפחה הממוצעת היא 3.04.
24.3% מתושבי העיר מתחת לגיל 20, 10.7% בגילאי 20 עד 29, 28.8% בגילאי 30-49, 22.2% בגילאי 50-64 ו-14.1% בגיל 65 ויותר. הגיל החציוני הוא 41.4.
חינוך
בעיר יש שני מוסדות להשכלה גבוהה. לקווינסי קולג' יש קמפוס בפארק קורדייג'. שלוחת פלימות' של הקולג' נפתחה ב-1991, והקמפוס הראשי נמצא בקווינסי. לקארי קולג' קמפוס בקצה הצפוני של מרכז פלימות', בבניין בנק סיטיזנס. הקמפוס נפתח ב-1994, והקמפוס הראשי שלו נמצא במילטון.
אקלים
בשל מיקומה על יד האוקיינוס האטלנטי, רמות הלחות במהלך השנה גבוהות מאוד. הטמפרטורות הממוצעות בה להיות גבוהות יותר מאשר רוב ניו אינגלנד עקב סמיכותה לחוף. הקיצים בדרך כלל חמים ולחים, ולעומתם החורפים הם קרים, סוערים, ולעיתים קרובות מושלגים.
החודש החם ביותר בשנה בפלימות' הוא יולי, עם טמפרטורה מרבית ממוצעת של 27.0 °C וטמפרטורה יומית מזערית ממוצעת של 16.4 °C. החודש הקר ביותר בשנה הוא ינואר, עם טמפרטורה מרבית ממוצאת של 3.4 °C וטמפרטורה מזערית ממוצעת של −6.6 °C.
בדומה לשאר חלקי החוף הצפון-מזרחי, פלימות' מקבלת כמויות גדולות של משקעים בכל ימות השנה. בממוצע מקבלים חודשי הקיץ מעט פחות משקעים מאשר חודשי החורף. כמו ערים אחרות במסצ'וסטס, העיר חשופה מאוד למערכות מזג אוויר מסוג נור-איסטר. העיר חשופה לפעמים לסופות הוריקן אטלנטיות ולסופות טרופיות, שעתים רחוקות מאיימות על אזור קייפ-קוד בתחילת הסתיו.
ישראל אפרויקין
ישראל אֶפְרויקין (ביידיש: עפרויקין; כ"ו בטבת ה'תרמ"ד, 24 בינואר 1884, ליטא – ט' בניסן ה'תשי"ד, 12 באפריל 1954, פריז) היה סופר, הוגה דעות ועסקן ציוני יהודי. ממייסדי המפלגה העממית היהודית (ייִדישע פֿאָלקספּאַרטײַ). עורך הירחון הפריזאי-יהודי "קיום".
ביוגרפיה
נולד בווקשנה שבליטא (האימפריה הרוסית) לרפאל, סוחר תבואה גדול שהעניק לו חינוך מסורתי דתי. אחיו הצעיר הוא הסופר זלמן יפרויקין.
לאחר הפוגרומים של שנת 1905 בתחום המושב, הקים עם ההיסטוריון שמעון דובנוב את ה"ייִדישע פֿאָלקספּאַרטײ", שדגלה בקיום יהודי לאומי בגולה. בין השנים 1915 ו-1919 ערך את השבועון די וואך שהופיע בווילנה, ביחד עם זליג קלמנוביץ'.
אפרויקין נפטר בט' בניסן ה'תשי"ד, 12 באפריל 1954 בפריז. נקבר בבית העלמין מונפרנאס בפריז, בהשתתפות קהל רב, ביניהם הד"ר נחום גולדמן, רבה הראשי של צרפת יעקב קפלן, ושגריר ישראל בצרפת יעקב צור. לאחר מכן הועלה לקבורה בחלקת "פנתיאון האומה" בהר המנוחות ירושלים.
ארווין וורם
הפסלים ההומוריסטיים של וורם מותחים ביקורת על תרבות המערב ועל אוסטריה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
על השימוש בהומור בעבודתו אמר וורם בראיון: "אני חושב שאפשר לגשת לאמיתות על החברה ועל הקיום האנושי בדרכים שונות, אתה לא תמיד צריך להיות רציני. סרקזם והומור יכולים לעזור לך לראות דברים ברוח קלה יותר".
וורם הוא אמן מקורי ויוצא דופן. החל מסוף שנות השמונים הרחיב וורם את תפיסת הפיסול ויצר "פסלים לדקה" (One Minute Sculptures). פסלים אלה כוללים חפצים יום-יומיים רדי מייד בתוספת הוראות שימוש מפתיעות לקהל הצופים. הוא הוציא דברים מהקשרם ויוצר סיטואציות מפתיעות בהשתתפות הצופים. באופן זה הכניס וורם חידוש ליחסים בין הצופים לאובייקט, ויצר מימד של השתנות בפסל עצמו.
המפגש בין האביזרים השגרתיים והצופים בתערוכה יוצר פיסול חי ומשתנה, שיש לו קיום לדקה אחת בלבד. חלק מהצופים הופכים לשחקנים במופע ואחרים נותרים בעמדת תצפית מממנה הם קולטים את משמעות היצירה.
ב-2023 הציג וורם תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב, אותה אצרה מירה לפידות. לתערוכה שני חלקים: פסל חוץ גדול בשם "בית צד" שהוא העתק מוקטן של בית ילדותו, וסדרת "פסלים לדקה" הכוללים ריהוט תוצרת ישראל משנות החמישים והשישים של המאה העשרים.
לוסינדה ריילי
לוסינדה ריילי (באנגלית:Lucinda Riley) (16 בפברואר 1965 - 11 ביוני 2021) הייתה שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה וסופרת אירית שכתבה ספרות היסטורית ורומנטית.
ביוגרפיה
לוסינדה ריילי לבית אדמונדס נולדה בליסבורן, צפון אירלנד, להוריה, ג'נט ודונלד אדמונדס. עד גיל חמש התגוררה עם הוריה בכפר דרמברג סמוך לבלפסט, אז העתיקה המשפחה את מגוריה ללסטרשייר, מחוז הנמצא בצפון מזרח אנגליה. אמה הייתה שחקנית ואביה עבד בחברת טקסטיל.
כשהייתה בת 16 קיבלה את התפקיד המרכזי הראשון שלה כשחקנית ב-BBC בסדרה "מחפשי האוצר" שנכתבה על ידי סופרת הילדים אדית נסביט. היא המשיכה לשחק עוד כשבע שנים. במהלך תקופה זו נישאה לשחקן אוון ויטקר. הזוג התגרש לאחר שנולד להם בן.
קריירת המשחק שלה נקטעה כשחלתה במונונוקלאוזיס זיהומי, אז החלה לעסוק בכתיבה.
בשנת 1992 יצא לאור ספרה הראשון "אוהבים ושחקנים".
בשנת 1998 חזרה לוסינדה לאנגליה (לאחר שהתגוררה באירלנד מספר שנים), שם נישאה בשנית בשנת 2000 לסטיבן ריילי, שינתה את שם משפחתה לריילי וילדה שלושה ילדים. את תקופת גידול הילדים הקדישה לכתיבת שלושה רומנים.
ב 2013 החליטה ריילי לכתוב סדרה בת שבעה ספרים המבוססת אלגורית על המיתוסים והאגדות של הפליאדות ובעלה הפך לסוכנה ומנהלה הספרותי.
ב-2015 רכשה ריילי חווה במערב קורק באירלנד, שם כתבה את חמשת ספריה האחרונים.
בשנת 2016 רכשה המפיקה רפאלה דה לורנטוס את זכויות הטלוויזיה לסדרת הרומנים "שבע האחיות".
בשנת 2017 אובחנה לוסינדה ריילי כחולת סרטן ובשנת 2021 נפטרה ממחלתה. שלושה שבועות לפני מותה התפרסם ספרה "האחות הנעדרת", הספר השביעי והאחרון בסדרת "שבע האחיות".
פרסים
ספריה של ריילי היו מועמדים לכמה פרסים:
בשנת 2020 זכתה ריילי בפרס הפלטיניום בהולנד על 300000 עותקים של רומן אחד בשנה אחת, פרס שזכה בו גם הספר הארי פוטר.
המערכה במרחב וורונז'-וורושילובגרד
המערכה במרחב וורונז'-וורושילובגרד הייתה סדרה של קרבות בין הצבא הגרמני והצבא האדום, שהתנהלו באזור במהלך קיץ 1942. מבחינה גרמנית הם היו חלק של מתקפת הקיץ. הקרבות הסתיימו בניצחון גרמני, אבדות קשות לצבא האדום ופתיחת דרך לורמאכט לסטלינגרד והרי הקווקז.
המערכה כללה שתי תת-מערכות:
הצבא הגרמני
לקראת קיץ 1942 הפיקוד העליון של הוורמאכט עיבד את "תוכנית בלאו" שמטרתה היה לתקוף בחלק הדרומי של החזית על ידי כוחות של קבוצת ארמיות דרום בפיקוד פדור פון בוק. הכוחות התוקפים כללו את:
הצבא האדום
מהצד הסובייטי של החזית הכוחות היו תחת פיקוד של מספר חזיתות:
מבצע הגנתי של חזית בריאנסק וחזית הדרום-מערבית (28 ביוני-6 ביולי)
ב-28 ביוני כוחות הורמאכט בפיקוד גנרל מקסימיליאן פון וייכס שכללו את הארמייה השנייה, ארמיית הפאנצר הרביעית והארמייה ההונגרית השנייה החלו במתקפה נגד הכנף השמאלי של חזית בריאנסק בפיקוד של פיליפ גוליקוב. המתקפה התרכזה בקו ההגנה של הארמייה ה-13 והארמייה ה-40 הסובייטיות. חיפוי אווירי של כוחות וורמאכט בוצע על ידי קורפוס האוויר השמיני בפיקוד וולפרם פון ריכטהופן. לקראת סוף היום הגרמנים הצליחו לפרוץ את קו ההגנה הסובייטי ולהתקדם בעומק של 8–15 ק"מ.
במהלך 29 ביוני כוחות שריון גרמני הצליחו לפרוץ את קו ההגנה השני של הארמייה ה-40 הסובייטית. מספר טנקים גרמנים נצפו בקרבת מטה הארמייה. מפקד הארמייה ה-40 מיכאיל פרסגוב נכנס ללחץ, פינה את המטה ולמעשה איבד את הפיקוד על יחידותיו. ב-3 ביולי הוא פוטר מתפקידו ולא שותף יותר בלחימה נגד הורמאכט.
טנקים של ארמיית הפאנצר הרביעית שפרצו את קו ההגנה הסובייטי התקדמו כבר לעומק של 35–40 ק"מ אך הדבר לא היווה סכנה של ממש עקב הערכות של קורפוסי שריון סובייטים למתקפת נגד. עם זאת, פיליפ גוליקוב החליט לאפשר ליחידות הארמייה ה-40 לסגת לקו הביצורים המשני. הסטבקה לא הסכימה עם החלטתו. בפניית הסטבקה צוין שאם הוא לא יצליח להגיע ליצירת קשר מתמיד עם הארמייה ה-40 וקורפוסי השריון הוא לא יהיה מסוגל להבין נכון את המצב בחזית הלחימה.
נקודת מפנה במתקפת הנגד הסובייטית התרחשה כאשר החלה המתקפה של הארמייה השישית הגרמנית בפיקוד פרידריך פאולוס. תוך זמן קצר היא פרצה את הקו הסובייטי בתפר בין הארמייה ה-21 לבין הארמייה ה-28. כתוצאה מכך במהלך ערב 2 ביולי יחידות רבות של הארמייה ה-40 הסובייטית כותרו. במטרה לשפר את המצב במרחב הלחימה נשלחו קורפוס הטנקים ה-18 ולראשונה ארמיית הטנקים החמישית שהוקמה רק עתה. למרות זאת, השטח המכותר הורחב ונכללו בו גם יחידות הארמייה ה-21 הסובייטית. ב-4 ביולי החלו קרבות בפרברי וורוניז'. תוך זמן קצר העיר נכבשה וקרבות בתוכה הסתיימו ב-7 ביולי. בכך הפיקוד הגרמני ראה בסיום המשימה והוחלט להעביר את ארמיית הפאנצר הרביעית דרומה.
סיכום השלב הראשון
יחידות השריון הסובייטיות ספגו מכה קשה, למרות עדיפות מספרית. ב-15 ביולי ארמיית הטנקים החמישית פוזרה. ב-25 ביולי מפקדה נכנס לטנק והחל במתקפה שבמהלך הטנק שלו נפגע והוא נהרג.
ב-7 ביולי הוקמה חזית וורונז' בפיקוד של ניקולאי ואטוטין. מפקד חזית בריאנסק פיודור גוליקוב מונה לסגנו. משימתו היה לעצור את הוורמאכט מהתקדמות לכיוון טמבוב. בראש חזית בריאנסק הועמד קונסטנטין רוקוסובסקי. משימת החזית היה להגן על מוסקבה מדרום.
מבצע הגנתי של החזית הדרום מערבית והחזית הדרומית (7 ביולי-25 ביולי)
ב-6 ביולי הסטבקה פקדה על החזית הדרום-מערבית ועל הכנף הימנית (הצפוני) של החזית הדרומית לסגת מזרחה ולהתבסס על קו ביצורים חדש. בגדה השמאלית של נהר הדון התמקמה הארמייה ה-63. לאזור וולגוגרד הועברה הארמייה השביעית בנוסף לארמייה הראשונה שכבר הייתה בסביבות העיר. מפקד חזית צפון-קווקז סמיון בודיוני קיבל הנחיה למקם את הארמייה ה-51 בגדת הדון צפונית לים אזוב.
הפיקוד הגרמני החליט לבצע את המתקפה בעזרת ארמיית הפאנצר הרביעית וארמייה השישית שהיו תחת פיקוד של קבוצת ארמיות B וארמיית הפאנצר הראשונה תחת פיקוד קבוצת ארמיות A. מטרת המתקפה היה לכתר את רוב הכוחות של החזית הדרום-מערבית.
אף על פי שארמיית הפאנצר הרביעית התעכבה בעקבות המשך הקרבות בסביבות וורונז', יחידות של הארמייה השישית בפיקוד פרידריך פאולוס החלו במתקפה מוצלחת נגד הצבא האדום שיחידותיה לא הספיקו להתכונן למתקפה. תוך מספר ימים הגרמנים התקדמו מזרחה, יחידות רבות של החזית הדרום-מערבית לחמו נגד הגרמנים ללא קשר של ממש עם מטה החזית. מכיוון שיחידות הארמייה ה-57, ה-28 ה-38 ה-9 התנתקו ממטה החזית, הם הועברו תחת פיקוד החזית הדרומית. יתר יחידות של החזית הדרומית המשיכו בנסיגה מתוכננת מזרחה בכוונה ליישר את הקו עם יחידות החזית הדרום-מערבית שהובסו ונסוגו. אומנם, כמו ביולי 1941 גם השנה נוצר נתק בין הכנף הימני של החזית הדרומית לבין הכנף השמאלי של החזית הדרום-מערבית. בנתק זה שרוחבו היה כמה עשרות קילומטרים נכנסו כוחות שריון גרמנים. במטרה לשפר את התאום ארמיית הפאנצר הראשונה וארמיית הפאנצר הרביעית רוכזו תחת פיקוד של קבוצת ארמיות A. במהלך המחצית השנייה של יולי רוב יחידות הארמיות ה-9 וה-38 הסובייטיות הצליחו לצאת מהכיתור, אך דיוויזיות רבות נותרו בכיתור ובסופו של דבר חוסלו.