cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כנסיית סנט אסטאש
בעת המהפכה הצרפתית חוללה ונבזזה הכנסייה, כמרבית הכנסיות באותה תקופה, ושימשה זמן מה כאסם. עם זאת, כמה ציורים מרשימים שצייר רובנס בשנת 1611, ובהם "התלמידים באמאוס" (Disciples d'Emmaüs) עדיין מעטרים את הכנסייה כיום.
נורמן מנלי
תולדות חייו
בשנות המשבר הכלכלי העולמי יצר מנלי הזדהות עם מעמד הפועלים והתגייס לעזרתם. הוא הפך לאחד ממנהיגי איגודי העובדים ובשנת 1938 ייסד את מפעלת העם הלאומית, המפלגה הפוליטית הראשונה במרחב הקריבי הדובר אנגלית. בשנות ה-40 של המאה ה-20 פעל יחד עם ראש האיגוד המקצועי של פועלי התעשייה, אלכסנדר בוסטמנטה לזכות בחירה כללית לתושבי האי. ב-1943 התפצלה סיעתו של בוסטמנטה מן ה-PNP ליצירת מפלגת הלייבור של ג'מייקה. בבחירות הכלליות הראשונות שנערכו במדינה שנה לאחר מכן זכתה מפלגתו של בוסטמנטה ברוב.
כנסיית סנט אסטאש
מעל לכניסה המערבית מצוי עוגב עצום-ממדים, בן 101 קלידים ו-8,000 צינורות. זהו העוגב השלישי בגודלו בצרפת, לאחר העוגב בקתדרלת נוטרדאם של פריז (107 קלידים) וזה של כנסיית סן-סולפיס (102 קלידים). הכנסייה מחזיקה בעוגב מאז המאה ה-16, אך הוא שונה, שופץ ושודרג במשך השנים. העוגב שופץ לאחרונה בשנת 1989 על ידי יצרן העוגבים ההולנדי, ואן דן הבל (Van Den Heuvel). העוגב נחשב לאחד הטובים והיוקרתיים ביותר בעולם כיום, בין השאר בזכות נגן העוגב המפורסם של הכנסייה מאז 1963, המלחין ז'אן גיו (Jean Guillou). בכל קיץ מתקיימים במקום קונצרטים לעוגב.
נורמן מנלי
תולדות חייו
מנלי זכה ברוב והיה לראש השרים בעקבות הבחירות של 1955. הוא הוביל את ארצו לאיחוד עם טריטוריות בריטיות אחרות בקריביים, במסגרת הפדרציה של איי הודו המערבית, אך לא רץ בעצמו לפרלמנט הפדרציה. בבחירות של 1959 הוביל את מפלגתו לניצחון של 64.4% מקולות הבוחרים. לאחר בחירות אלה הועלה מעמד השלטון העצמי של ג'מייקה ותואר "ראש השרים" הוחלף בתואר פרימייר (Premier). בעוד מנלי ומפלגתו ראו את עתיד ארצם כחלק מהפדרציה והלאום הקריבי, צידדה המפלגה היריבה, ה-JLP של בוסטמנטה בהיפרדות ועצמאות. ב-19 בספטמבר 1961 התקיים משאל עם בנושא ורוב של 54.1% מהבוחרים צידדו בעמדת בוסטמנטה להיפרדות. בבחירות שנערכו מיד לאחר מכן, באפריל 1962, הפסיד מנלי, ה-JLP של בוסטמנטה זכתה ברוב של 50.04% מהקולות והובילה את ג'מייקה לעצמאות. לאחר קבלת העצמאות באוגוסט אותה שנה היה מנלי לראש האופוזיציה, תפקיד אותו מילא עד פרישתו ב-1969. מפלגתו השיגה רוב שנית רק בהנהגת בנו, בבחירות ב-1972.
מנלי פרש מפוליטיקה ביום הולדתו ה-76, כשלושה חודשים לפני מותו. הוא הוכתר יחד עם בוסטמנטה ומרקוס גארבי לגיבור לאומי ונקבר בפארק הגיבורים הלאומיים בקינגסטון.
אדולף נויבאואר
אנגליה
ארכיון על שמו של נויבאואר, הכולל מכתבים, תכתובות בין נויבאואר ואחרים, מסמכים אישיים שלו, קטעי עיתונות עליו ומידע נוסף, נמצא בספריה הלאומית.
נורמן מנלי
תולדות חייו
ב-1972, שלוש שנים לאחר מותו, נקרא על שמו נמל התעופה הבינלאומי נורמן מנלי ליד קינגסטון, שנקרא במקור פליסדוס (Palisadoes), על שם חצי האי עליו הוא ממוקם.
משפחתו
ב-1921 נשא מנלי לאשה את בת-דודתו, עדנה מנלי (Edna Manley; 1 במרץ 1900 – 2 בפברואר 1987). לשניים נולדו שני בנים, מייקל, שירש את אביו בראשות ה-PNP והיה לראש ממשלת ג'מייקה ודגלאס שהיה מרצה וחבר פרלמנט.
אדולף נויבאואר
מחקריו
בן 15 שנה היה כאשר החלו להתפרסם מאמריו הראשונים בעיתונות הגרמנית - יהודית. מאז כתב כעשרים ספרים וכשלוש מאות מאמרים שהתפרסמו בכל כתבי העת הידועים בתקופתו (כתבי עת יהודיים ולא יהודיים). מאמריו עסקו בנושאים שונים, בין היתר, מקרא והספרים החיצוניים (ספר טוביה, בן סירא), קראים, שומרונים, תולדות עם ישראל (תקופת בית שני, גורל עשרת השבטים, מסעי הצלב ועוד), גאוגרפיה של ארץ ישראל, דקדוק עברי, שירה עברית, ובעיקר עסק בתיעוד, קיטלוג והוצאה לאור של כתבי יד עבריים. בנוסף, חיבר מעל למאה מאמרי ביקורת על ספרים שונים.
חיבוריו רוכזו ברשימת ביבליוגרפית שחיבר אלקן נתן אדלר, בשנת 1929. הרשימה עודכנה על ידי בועז כהן (שהוסיף 109 ערכים נוספים), בשנת 1933, ועודכנה שוב (בעיקר בקשר לפרסומיו המוקדמים) על ידי גצל קרסל, בשנת 1981.
מבין עשרות חיבוריו, בולטים במיוחד מספר חיבורים, בגינם זכה לפרסום רב, שיפורטו להלן, לפי שנת פרסומם:
הגאוגרפיה של התלמוד
בשנת 1859 נסע לארץ ישראל, ובמקביל לעבודתו כמזכיר בשגרירות האוסטרו-הונגרית, סייר בה, בפרט במקומות המוזכרים בתלמוד ובכתבי חז"ל. את רשמיו ותוצאות מחקריו בנושא סיכם בספר "La géographie du Talmud" ("הגאוגרפיה של התלמוד"). עם צאתו לאור, בשנת 1868, זכה הספר לביקורות חיוביות, זיכה את נויבאואר בפרס האקדמיה הצרפתית למדעים, "והעמיד אותו בשורה הראשונה בין חוקרי הספרות הרבנית".
אלא שבשנת 1870, פרסם החוקר י. מורגנשטרן בברלין, את הספר: "Die französische Academie und die Geographie des Talmuds" ("האקדמיה הצרפתית ו'הגאוגרפיה של התלמוד'") ועורר סערה רבה. בספר טען מורגנשטרן כנגד נויבאואר כי הוא איננו בקי במקורות ובדברי חז"ל ולפיכך שגה במקומות רבים בספרו. בנוסף, תקף מורגנשטרן את האקדמיה הצרפתית על שהעניקה את הפרס לספר שכזה. נויבאואר פרסם שתי תגובות לטענותיו של מורגנשטרן, בכתב העת Athenaeum (מיום 8 במאי 1870) ובכתב העת Allgemeine Zeitung des Judentums (שנה 34, גיליון 21, מיום 24 במאי 1870), שבהן מצד אחד תקף את מורגנשטרן באופן אישי, ומצד שני הודה במספר טעויות, שעליהן הצביע מורגנשטרן. מורגנשטרן השיב לתגובה הראשונה, באותו כתב עת (Athenaeum; מיום 4 ביוני 1870), וכן פרסם תשובה מפורטת יותר במהדורה השנייה של ספרו, שיצא לאור באותה שנה. בתגובתו מצביע מורגנשטרן על השגיאות הרבות בספרו של נויבאואר וכן מאשימו כי העתיק מדברי אחרים (בין היתר, מהספר "ערך מלין" של שי"ר, מספריו של יהוסף שוורץ, בעיקר "תבואות הארץ", וכן מהספר "ארץ קדומים" של יעקב קפלן). לא ידוע אם נויבאואר הגיב לתשובה המפורטת של מורגנשטרן.
כתבי היד של הקראים
פרסום ראשון של כתב יד קראי על ידי נויבאואר היה לאחר שהותו בארץ ישראל. בעת שביקר בבית כנסת קראי בירושלים, הוא איתר כתב יד מהמאה ה-15, המכיל קטעים מספר דקדוקי שחיבר המדקדק והבלשן הקראי דוד בן אברהם אלפאסי. נויבאואר הוציא לאור את הקטעים, והוסיף להם תרגום, בכתב העת Journal Asiatique (בגיליונות 18 - 20, שיצאו לאור בשנים 1861–1862).
לאחר שחזר לפריז, הוזמן נויבאואר (בשנת 1864), לספרייה הלאומית הרוסית בסנט פטרבורג, כדי לחקור את כתבי היד הקראיים שבאוסף פירקוביץ'. במהלך ביקורו, פרסם בגרמנית, בשנת 1864, את המאמר "האוסף של פירקוביץ'" (Die Firkowitz’sche Sammlung). לאחר ששב מביקורו, פרסם דו"ח מקיף בצרפתית, בשנת 1865, על פעילותו בספרייה.
שנה לאחר מכן, בשנת 1866, פרסם ספר בגרמנית ובעברית, הכולל חמישה פרקים. הפרקים כוללים תיאור של תולדות הקראות בתחילת דרכה (פרק ראשון), ואת קורותיה בחצי האי קרים (פרק שני), תחת השלטון האימפריה הביזנטית (פרק שלישי), וכן בפולין (פרק רביעי). הפרק החמישי דן בהבדל בין הקראים לרבנים בפרשנות כתבי הקודש (בין היתר על פי חיבורו של מרדכי בן ניסן הקראי, שאת חיבורו מביא נויבאואר בהמשך הספר). חמשת הפרקים מפנים לפרק הערות, הכולל קטעים רבים מתוך כתבי יד המתעדים את ההיסטוריה והספרות של הקראים. בסוף הספר, כלל נויבאואר שני חיבורים גדולים: החיבור של הקראי ידידיה שלמה בן אהרן מטרוקי, אפריון עשה לו (המלך שלמה מעצת השם היא תקום, עמודיו עשה כסף נבחר לשון צדיק בהודעת סבת חלוקת הקראים מהרבנים... בבארו כי יסוד דת הקראות על שלושה עמודים...); והחיבור של מרדכי בן ניסן הקראי, ספר לבוש מלכות (רצון מלכים שפתי צדק, ודובב ישרים יאהב, האדון המעולה... הגביר... קארול המלך מלך שווע"צייה... שאל את עבדיו הקראים שבעיר לוצקא, לדעת אודותם, מאיזו אומה הם ומה אמונתם, ומה ההפרש בין התלמודיים וביניהם...קמתי... לכתוב... ולהודיע הכל... אלו הדברים).
בשנת 1887 פרסם מאמר נוסף, באנגלית, על כתבי היד העבריים - ערביים, שבספריית סנט פטרבורג.
תולדות הספרות הצרפתית
נויבאואר פרסם יחד עם ארנסט רנן שני כרכים מתוך סדרת הספרים "תולדות הספרות הצרפתית", והם נחשבים ל"שתי עבודות מרשימות של יצירות ספרותיות".
הכרך הראשון, משנת 1877, הוא חיבור על רבני צרפת בתחילת המאה ה-14, והכרך השני, משנת 1893, הוא חיבור על הסופרים היהודים הצרפתיים מהמאה ה-14 וכתביהם. הכרכים נכתבו יחד עם רנן, שהיה העורך הראשי של הסדרה, אולם את החומר לשני הכרכים ליקט נויבאואר בלבד, והוא כלל בו פרסומים בדפוס וכתבי יד מספריות שונות בעולם, לרבות ספריית בודליאנה והספרייה הלאומית של צרפת.
לצורך ליקוט החומר, הוא ערך מספר מסעות בספריות רבות באירופה, ביניהם שלושה מסעות גדולים, שבסיום כל אחד מהם פרסם דו"ח מיוחד ומפורט: המסע הראשון היה לספרד ופורטוגל; המסע השני היה לדרום צרפת ואיטליה; והמסע השלישי כלל את מזרח צרפת, שווייץ וגרמניה.
קטלוג כתבי היד העבריים בספריית בודליאנה
מבין כל הספרים שחיבר ופרסם נויבאואר, הקטלוג של כתבי היד העבריים בספריית בודליאנה, הוא ספרו המפורסם ביותר, ופרסומים רבים - מיום שיצא לראשונה הכרך הראשון, בשנת 1896, ועד לימינו (נכון לשנת 2012) - מאזכרים אותו או מצטטים ממנו.
בשנת 1829 רכשה ספריית בודליאנה את אוסף כתבי היד והספרים העבריים של הרב ואספן הספרים דוד אופנהיים, רכישה שהפכה אותה לבעלת אוסף כתבי יד ודפוסים עבריים מהגדולים בעולם. לצורך קיטלוג הדפוסים שבאוסף אופנהיים וכן שאר הדפוסים העבריים שבספרייה, הוזמן הביבליוגרף היהודי הנודע, משה שטיינשניידר, והוא עשה כן בין השנים 1852 - 1860. לשם השלמת עבודתו של שטיינשניידר, קיטלוג של כל כתבי היד העבריים שבאוסף אופנהיים ובספרייה כולה, נשכר נויבאואר על ידי אוניברסיטת אוקספורד, בשנת 1868.
לאחר 18 שנות עבודה, פרסם נויבאואר את הכרך הראשון, בשנת 1886, ונכללו בו 1,168 טורים, המתארים 2,602 כתבי יד (חלק מכתבי היד כוללים 20–50 חיבורים).
הכרך הראשון מלווה בכרך נוסף (הוא הכרך השלישי), הכולל 40 פקסימליות ותיאורן. חשיבותו של הכרך השלישי נעוצה בעובדה שארבעים הפקסימיליות שנכללו בו, מייצגות סוגים שונים של כתבי יד עבריים (פלאוגרפיה עברית) מתקופות וארצות שונות.
במקביל להוצאת שני הכרכים הללו, הוציא נויבאואר לאור באותה שנה (1886) גם את קטלוג כתבי היד העבריים של ספריית Jew's College, בלונדון.
בשנת 1994 יצא לאור כרך עדכון לכרך הראשון, הכולל תוספות, עדכונים ותיקוני טעויות, בעריכתו של ר. א. מאי, (תחת הדרכתו של מלאכי בית אריה). רוב העדכונים ותיקוני הטעויות, נערכו בהתאם למידע שסיפקו עובדי המכון לתצלומי כתבי יד עבריים של הספרייה הלאומית ומומחים אחרים.
סדר החכמים וקורות דברי הימים
במסגרת תפקידו של נויבאואר בספרייה הבודליאנית, הוא חשף והוציא לאור כתבי יד עבריים רבים. בין השנים 1887 - 1895, הוציא לאור שני כרכים, הכוללים חיבורים וספרי כרונוגרפיה והיסטוריה, מהחשובים בתולדות עם ישראל בימי הביניים. הספר הפך לאחד מהספרים המצוּטטים ביותר בספרות המחקר של מדעי היהדות, עם זאת איבד מעט מערכו בשנים האחרונות, כאשר יצאו מהדורות מדעיות למרבית החיבורים המצויים בו.
בחלק הראשון של הספר עשרה שערים, הכוללים את אגרת רב שרירא גאון; ספר הקבלה לרבי אברהם בן דוד; שער החמשים מקצור "זכר צדיק" לר’ יוסף בן צדיק; ספר הקבלה לר’ אברהם בר’ שלמה; לקוטים מדברי יוסף לר’ יוסף בן יצחק סמברי; סדר עולם; סדר עולם זוטא וסדר תנאים ואמוראים; דרכי התלמוד וסדר תנאים ואמוראים; סדר מלכי רומי; וקטעים קצרים מכתבי-יד שונים.
בחלק השני שבעה שערים, הכוללים את מגלת תענית; סדר עולם; סדר עולם זוטא; כתאב אלתאריך (סדר הדורות), בערבית באותיות עבריות, לרב סעדיה גאון; ספר יוחסין (מגילת אחימעץ לר’ אחימעץ ב"ר פלטיאל); ספור דוד הראובני; השער השביעי, האחרון כולל שבעה קטעים קצרים מתוך חיבורים גדולים יותר: קטע מתוך "בית הבחירה" לר’ מנחם המאירי; קטע מתוך "קריית ספר" לדוד מאסטלה; קטע מתוך "קריית ספר" לר’ יצחק לאטס; קטע מתוך "צדה לדרך" לר’ מנחם בן זרח; קטע מתוך כתב יד גאסטר 83; קטע מהתנ"ך בטריפולי; וקטע מתוך דברי יוסף אלקירקיסאני.
כל חלק כולל הקדמה באנגלית. החלק השני כולל גם מפתח לשני הכרכים.
חיבורים נוספים
מלאכת השיר, הוא ספרו הראשון של נויבאואר, משנת 1865, והוא כולל פרקים מתוך כתבי יד, של ספר השרשים של ר' סעדיה אבן דנאן, על התנועות בשפה העברית, החריזה ומשקל השיר העברי; של הספר "קבלה על מלאכת השיר" למחבר עלום שם; וכן של המקאמה העברית (מחברות איתיאל לאל-חרירי, בתרגום עברי של אלחריזי, וספר תחכמוני לאלחריזי).
ספר השורשים העבריים לרבי יונה אבן ג'נאח, משנת 1875, הכולל את החיבור המקורי, שנכתב בשפה הערבית. נויבאואר הוציאוֹ לאור על פי שני כתבי יד, האחד מספריית בודליאנה והשני מספריית רואן (Rouen). המדובר בספר חשוב ביותר לחקר הדקדוק העברי, ומכאן חשיבותה של מהדורת נויבאואר, שהיא המהדורה המלאה הראשונה, בעוד שלפניה יצאו לאור קטעים בודדים בלבד מתוך הספר.
בנוסף לספר זה, הוציא נויבאואר חיבורים נוספים באותו התחום, ביניהם, חיבור תימני בתחום הדקדוק - מחברת התיג׳אן הערבית (Petite grammaire hébraïque provenant de Yemen), משנת 1891, הכולל דיון על האותיות לסוגיהן, ההגייה, הניקוד והטעמים.
הפרק החמישים ושלושה של ספר ישעיהו, אשר יצא לאור בשני כרכים:
הכרך הראשון ("פירושי הנה ישכיל עבדי"), משנת 1876, כולל למעלה מחמישים פירושים לפרק זה, ביניהם תרגום השבעים, תרגום יונתן, תלמוד בבלי וירושלמי, המדרשים, ספר הזוהר, פירוש רש"י, אבן עזרא, רד"ק, רב סעדיה גאון, ספר הכוזרי, וכן תגובות ודעות של מחברים יהודיים כנגד הפרשנות הנוצרית לפרק הנ"ל. הפירושים והתגובות לוקטו מתוך ספרי דפוס וכתבי יד שונים.
הכרך השני, משנת 1877, כולל תרגום של הכרך הראשון ותוספות אחרות. כרך זה נכתב בשיתוף סמואל דרייבר (מי שכתב את הביוגרפיה המקיפה ביותר על נויבאואר), והבלשן פוסיי (Pusey; שבעידודו ולבקשתו נכתב הספר), אשר כתב את ההקדמה לתרגום האנגלי.
קטעים מספר בן סירא העברי (Ecclesiasticus): נויבאואר היה מהראשונים, יחד עם סולומון שכטר (יריבו של נויבאואר בנושא זה), שגילה חלקים מספר בן סירא העברי בתעודה מהגניזה הקהירית שמצא בארגז, המכיל תעודות גניזה. הוא הוציא לאור קטעים אלה בשנת 1897, בצירוף שתי פקסימליות, יחד עם ציטוטים של ספר בן סירא בספרות הרבנית, גרסאות מוקדמות של הטקסט וכן תרגום לאנגלית. באותה השנה (1897) הוא הוציא לאור, יחד עם ארתור קאוליי, את הטקסט המתורגם לאנגלית, ובמקביל לו (בעמודים עוקבים) הציב את הגרסה האנגלית המתוקנת, משנת 1895.
רוי רוג'רס
לאונרד פרנקלין סליי (באנגלית: Leonard Franklin Slye; 5 בנובמבר 1911 – 6 ביולי 1998), מי שהתפרסם כרוי רוג'רס (Roy Rogers), היה זמר ושחקן אמריקאי. הוא הופיע ביחד עם אשתו וכלבו ביותר ממאה סרטים.
רוג'רס נולד בסינסינטי, אוהיו.
ב-6 ביולי 1998, מת רוג'רס מאי ספיקת לב, בגיל 86.
קונסרבטוריון דוניה ויצמן
היסטוריה
בשנותיו הראשונות לא היה לבית הספר מבנה קבע והלימודים נערכו במספר דירות שכורות בשכונה. לימודי המוזיקה כללו פסנתר וכינור, ובצוות ההוראה נכללו שלוש מורות ובהן ויצמן עצמה.
לאחר מותה של גיטה דוניה-ויצמן הוסב שמו של המכון למוזיקה ל"קונסרבטוריון דוניה ויצמן".
בין בוגריו: הפסנתרנים אבנר ארד, דוד בר-אילן, יהלי וגמן, איתן פסן ובנימין רביץ, והכנרים עברי גיטליס וצבי צייטלין.
הקונסרבטוריון מקיים פעילות מוזיקלית מגוונת לנוער ולמבוגרים. נשיא הכבוד של הקונסרבטוריון הוא זובין מהטה.
אבי פילוסוף
אבי פילוסוף (נולד ב-11 בדצמבר 1946) הוא עורך דין ומנהל ישראלי, שותף במשרד עורכי דין גורניצקי ושות'.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב לדוד וויקי פילוסוף יליד יוון ולאם ילידת תוניס. בנערותו היה מתופף בלהקת קצב. בוגר גימנסיה הרצליה ובעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. עבד בחברת ישפאר, יבואנית סוני. בסוף שנות ה-60 נישא לבת כיתתו בגימנסיה תמרה (תמי) פרומצ'נקו, בתו של הבעלים דאז של חברת עלית, אבא פרומצ'נקו. עבד כ-14 שנה בחברת עלית, ובשנת 1980 מונה למנכ"ל החברה, וכיהן בתפקיד עד 1986. בכניסתו לעלית, נתנה החברה חסות לקבוצת הכדורגל בני יהודה תל אביב, ופילוסוף כיהן בה כיו"ר במהלך 10 שנים.
כיהן בדירקטוריון התעשייה האווירית (1989-1985) יו"ר דירקטוריון הבורסה לניירות ערך בתל אביב (1996-1995), יו"ר ומנכ"ל חיפה כימיקלים (2008-1997).
לאחר גירושיו מתמרה פרומצ'נקו התחתן עם דליה רבין, והתגרש ממנה ב-2004. פילוסוף נשוי בשלישית ליוכי שטן.
במאי 2018 מונה לדירקטור בידיעות אחרונות.
פילוסוף אב לבת מאשתו הראשונה.
ליל עוזי ורט
ביוגרפיה
וודס התפרסם בזכות הסינגל הראשון שלו "Money Longer", ומיקסטייפים רבים שהוציא, ביניהם: Luv Is Rage, שהוציא ב-18 בדצמבר 2015, Lil Uzi Vert vs. the World שיצא ב-15 באפריל 2016, ו-The Perfect Luv Tape שיצא ב-31 ביולי 2016. באוקטובר 2016 שיתף פעולה עם הרכב ההיפ הופ מיגוס בשיר "Bad and Boujee", שהיה שירו הראשון ששהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
בשנת 2017, הוציא את אלבום הבכורה שלו, Luv Is Rage 2, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. הסינגל "XO Tour Llif3" מתוך האלבום הגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד הוט 100 וקיבל את תואר הפלטינה הכפולה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. בשנת 2018, היה מועמד לפרס גראמי לתגלית השנה.
ב-2020, הוציא את אלבומו השני, Eternal Atake, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 אף הוא. הסינגל המוביל מתוך האלבום, "Futsal Shuffle 2020", הגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך היה לשירו של ליל עוזי ורט שהגיע למיקום הגבוה ביותר במצעד. באותה השנה, הוציא את האלבום Pluto x Baby Pluto יחד עם הראפר פיוצ'ר. האלבום הגיע למקום השני במצעד הבילבורד 200.
אלבומו השלישי, Pink Tape, יצא לאור ביוני 2023. מתוך האלבום יצא הלהיט "Just Wanna Rock", שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד בילבורד הוט 100.
חיים אישיים
ליל עוזי טוען שהסיבה לקעקועים שעוטרים את פניו היא כדי שלא יעסיקו אותו והוא יוכל להתמיד ולעסוק בקריירת הראפ שלו.
בנוסף על כך ליל עוזי אמר שקיבל את שם הבמה שלו מיד לאחר שאדם אמר לו שהוא שר ראפ ממש מהר כמו "תת-מקלע" מכאן והלאה החליט ששם הבמה שלו יהיה "Lil Uzi" שמייצג את תת-המקלע הישראלי – "עוזי".
ה-"Vert" מייצג את המילה "Vertical" (אנכי) בטענה שכך הוא רוצה שיקבלו אותו בתעשיית הראפ – ישר.
דיאנה ואקטיון (טיציאן)
דיאנה ואקטיון (באיטלקית: Diana e Atteone) הוא ציור שמן של הצייר טיציאן, שצויר בין השנים 1556–1559. היצירה מוצגת לחלופין בגלריה הלאומית בלונדון ובגלריה הלאומית של סקוטלנד באדינבורו.
הסיפור המיתולוגי
סיפורם של דיאנה ואקטיון מתואר בספר השלישי של השיר האפי מטמורפוזות מאת המשורר הרומי אובידיוס. הציור מתאר את הרגע בו הצייד אקטיון רואה בטעות, במערומיה, את האלה דיאנה (מקבילתה הרומית של האלה היוונית ארטמיס, אלת הבתולות והצייד אשר שמרה בקנאות על בתוליה וכל מי שפגע בטהרתה פגש סוף אלים). כעונש היא הופכת אותו לאייל והוא נטרף בידי כלבי הציד שלו.
היסטוריה
הציור הוא אחד מסדרה בת שישה ציורים שהוזמנו על ידי פליפה השני, מלך ספרד ואשר טיציאן כינה poesie (פיוטים). הציור סופק בין השנים 1556–1559.
הציור נותר באוסף המלכות הספרדי עד 1704, אז פליפה החמישי, מלך ספרד העביר אותו לשגריר צרפת. הוא נרכש עד מהרה על ידי פיליפ השני, דוכס אורליאן, אחיינו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, עבור "אוסף אורליאן" בפריז. בשנת 1791, לאחר המהפכה הצרפתית, נמכר אוסף אורליאן לסוחר בבריסל על ידי לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן.
חלקו הגדול של אוסף אורליאן, כולל ציור זה ודיאנה וקליסטו, נקנה בשנת 1798 על ידי תעשיין בריטי. מאוחר יותר נרכשו שני הציורים על ידי משפחת אצולה בריטית והוצגו באחוזת המשפחה בלונדון. הם נרכשו במשותף על ידי הגלריה הלאומית בלונדון והגלריה הלאומית של סקוטלנד בשנת 2008, ומיועדים להצגה ברוטציה בת חמש שנים בין שני המוזיאונים.
תיאור היצירה
לצידה של דיאנה נראית שפחה שחורה, המספקת ניגודיות לדיאנה הבהירה. הפירוט שבו טיציאן מתאר את דמותה מעיד על שימוש בדוגמנית חיה. בדיקות בקרני רנטגן העלו שבמקור צוירה נימפה לבנה, והוספת האישה השחורה נועדה להגדיל עוד יותר את גיוון הדמויות וכן כדי להדגיש את תפקידה השונה מזה של הנימפות.
טיציאן ידוע בטיפול הנפלא שלו בצבעים והדבר מתבטא למשל בהשתקפויות על פני מי המעיין, או בניגודיות בין הוילון האדום אשר אקטיון מסיט, והצבע הכחול של השמיים. הנוף ברקע, מעבר להרים, נעשה תוך שימוש בפיגמנט אולטרמרין (העשוי מלפיס לזולי כתוש). זהו פיגמנט יקר אשר היה זמין לטיציאן עקב היותה של ונציה מרכז סחר גדול
נטלי שוחט
נטלי (בן אקסס) שוחט (נולדה ב-28 באוגוסט 1967) היא סופרת, עורכת לשון ובלוגרית ישראלית.
קורות חיים
נטלי שוחט נולדה והתחנכה בעיר רמת גן. למדה בבית הספר התיכון בליך. בצה"ל שירתה כקצינת מטה. ב-1988 למדה לתואר ראשון במדעי המדינה ובהיסטוריה כללית. לתואר שני למדה מידענות. ב-1989 נישאה לרונן שוחט.
ספרים וקריירה
ההתמודדויות הרבות עם מצבה הבריאותי הביאו עמן את הצורך הדוחק והמרפא לכתוב. נטלי החלה לכתוב בלוג בשם "חייבת ללדת סיפורים". כמו כן, במקביל, במקום עבודתה בארכיון צה"ל יזמה את פתיחתו של הבלוג "מאוצרות ארכיון צה"ל" שבו תיעוד ממסמכי ארכיון צה"ל הפתוחים לציבור. כמו כן, כתבה בבלוג בתחום הטיולים ובו פרסמה המלצות על טיולים בישראל ובעולם. בנוסף, כתבה במהלך השנים 2003–2004 במדור 'יחסים' בעיתון האינטרנטי "מגפון". לצד כל אלה, שימשה כתבת בעיתון האגפי באגף התקשוב, משרד הביטחון עד פרישתה לגמלאות. ב-2010 החלה ללמוד עריכת לשון ותוכן בשפה העברית במכללת בית ברל, ומאז ערכה למעלה מ-30 כותרים של ספרי מקור בעברית, לצד ספרות מתורגמת מאנגלית ומגרמנית – פרוזה, ספרי עיון והעצמה אישית.
אל-טעם
אל-טעם הוא אובדן תפקודי הטעם של הלשון, ובמיוחד חוסר היכולת לזהות מתיקות, חמיצות, מרירות, מליחות ואומאמי (פירושו "טעם נעים/טעים"). אובדן חוש הטעם שונה מתתרנות (אובדן חוש הריח). תתרנות אמיתית היא נדירה יחסית בהשוואה להיפוגיוזיה (Hypogeusia ) – אובדן חלקי של חוש הטעם, ודיסגיוזיה (Dysgeusia ) - עיוות או שינוי הטעם.
סיבות
הגורמים העיקריים להפרעות טעם הם טראומת ראש, דלקות בדרכי הנשימה העליונות, חשיפה לחומרים רעילים, גורמים איטרוגניים, תרופות וגלוסודיניה (" תסמונת הפה הבוער (BMS)").
טראומת ראש עלולה לגרום לחבלות באזורים במערכת העצבים המרכזית המעורבים בעיבוד גירויי טעם, כולל התלמוס, גזע המוח והאונות הרקתיות; זה יכול גם לגרום נזק למסלולים נוירולוגיים המעורבים בהעברת גירויי טעם.
נזק נוירולוגי
אגיוזיאה יכולה לגרום נזק רקמתי לעצבים התומכים בלשון, במיוחד לעצב צ'ורדה טימפני (tympani chorda) ולעצב הלשון והלוע. עצב הצ'ורדה טימפני מעביר טעם לשני השלישים הקדמיים של הלשון, ועצב הגלוסופרינגי מעביר טעם לשליש האחורי של הלשון. הפרעות נוירולוגיות כמו השיתוק של בל, דיסאוטונומיה משפחתית וטרשת נפוצה גורמות לבעיות דומות לנזק עצבי, כמו גם מצבים זיהומיים מסוימים כמו אמובואיד מנינגואנצפלופתיה ראשונית (primary amoeboid meningoencephalopathy). העצב הלשוני (שהוא ענף של העצב המשולש, אך נושא תחושת טעם בחזרה לעצב צ'ורדה טימפני אל האונה הרקתית של עצב הפנים) עלול להיפגע גם במהלך ניתוח אותולוגי, מה שגורם לתחושת טעם מתכתי.
בעיות במערכת האנדוקרינית
מחסור בוויטמין B 3 (ניאצין) ואבץ עלול לגרום לבעיות במערכת האנדוקרינית, העלולות לגרום לאובדן טעם או שינוי טעם. הפרעות במערכת האנדוקרינית, כמו תסמונת קושינג, תת-פעילות של בלוטת התריס וסוכרת עלולות לגרום לבעיות דומות. אגיוזיאה יכול להיגרם גם כתוצאה מתופעות לוואי רפואיות מתרופות אנטי-ראומטיות כמו פניצילאמין, תרופות נגד פרוליפרסיביות כמו ציספלאטין, מעכבי ACE ותרופות אחרות הכוללות אזלסטין, קלריתרומיצין, טרבינאפין וזופיקלון.
סיבות אחרות
נזק ודלקת מקומיים המפריעים לבלוטות הטעם או למערכת העצבים המקומית, כמו זו הנובעת מטיפול בהקרנות, גלוסיטיס, שימוש בטבק או שימוש בשיניים תותבות עלולים גם הם לגרום לאגיוזיאה. סיבות ידועות אחרות כוללות אובדן רגישות לטעם מהזדקנות (שגורמת קושי בחישת טעם מלוח או מר), הפרעת חרדה, סרטן, אי ספיקת כליות ואי ספיקת כבד. לאחרונה דווח על 88% מקבוצה של יותר מ-400 חולי COVID-19 באירופה שדיווחו על אי תפקוד במערכת העיכול (86% דיווחו על תפקוד חוש הריח ).
אבחון
הפרעות הטעם והריח מאובחנות על ידי רופא אף אוזן גרון, רופא זה יכול לקבוע את מידת הפרעת חוש הטעם של אדם על ידי מדידת הריכוז הנמוך ביותר של איכות הטעם שאדם יכול לגלות או לזהות. ייתכן שאדם יתבקש להשוות בין טעמם של חומרים שונים או לשים לב כיצד עוצמת הטעם גדלה כאשר ריכוז החומרים גדל. מדענים פיתחו בדיקות טעם בהן המטופל מגיב לריכוזים כימיים שונים. זה עשוי לכלול בדיקה פשוטה של "לגימה, יריקה ושטיפה", או שכימיקלים עשויים להיות מושמים ישירות על אזורים ספציפיים בלשון.
רפורמה אגררית
רפורמה אגררית (רפורמת קרקעות) היא העברת בעלות על אדמה חקלאית, שיזומה או נתמכת על ידי השלטון. המונח מציין בדרך כלל העברת קרקעות מבעלות של קבוצה קטנה של בעלי קרקעות, או אצילים (למשל, מטעים וחוות גדולות) לבעלות פרטית או קולקטיבית של האנשים שמעבדים אותה קרקע. העברת הקרקעות יכולה להיעשות ללא הסכמת בעלי הקרקע וללא פיצוי עבורה. מלבד חלוקת הקרקעות, הרפורמה האגררית עוסקת גם בתנאי פארצלציה של חלקות הקרקע, תנאי החכירה, גובה תשלומי החכירה, חוקי בעלות על הקרקע וחוקי ירושה, שיטות מיסוי ועוד. מס שבח מקרקעין, ובמיוחד כזה שמוטל על קרקעות, הוא צורה מודרנית של רפורמה אגררית.
כדי לסבך מעט יותר את מגוון השימושים שנעשה במושג, נביט בחוות קולקטיביות. בכמה מקרים בהיסטוריה, רפורמה אגררית העבירה קרקעות מבעלות פרטית, כולל זו של איכר, לחוות קולקטיביות בבעלות ממשלתית. במקרים אחרים, המונח שימש לפעולה הפוכה לחלוטין, חלוקת אדמת חוות קולקטיביות בבעלות ממשלתית לנחלות פרטיות קטנות.
רפורמה אגררית יושמה בקנה מידה רחב, החל במהפכה הצרפתית וממנה לכל אירופה, דרך מהמהפכה המקסיקנית, סין הקומוניסטית ועד לזימבבואה ונמיביה. רפורמה אגררית הייתה כלי דה-קולוניזציה פופולרי באפריקה ובעולם הערבי, כחלק ממה שנקרא סוציאליזם אפריקני וסוציאליזם ערבי. רפורמה אגררית הייתה צעד חשוב בדרך להשגת פיתוח כלכלי במדינות רבות בעולם השלישי בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, במיוחד אצל הנמרים האסיאניים, כולל טאיוואן, קוריאה הדרומית, מלזיה ובסין העממית בתקופת דנג שיאופינג.
רפורמה אגררית ברומא העתיקה
אחד מהמרכיבים של המאבק הבין מעמדי בין הפטריקים (מעמד האצולה) ובין הפלבים (השכבות הנמוכות) ברומא העתיקה הייתה המחלוקת על השימוש באדמות המדינה. הפלבס באופן כללי, דרשו כחלק ממאבקם לזכויות ולשוויון, שאדמות שבעלות המדינה יחלקו ביניהם. הפטריקים, בהנהגת הסנאט פחדו מאבדן כוח וכסף אם האדמות של המדינה שהיו נתונות תחת פיקוחם, יעברו לידי הפלבס. בנוסף לכך הרבה מאוד אדמות של המדינה הוחכרו לאצולה ולשכבות העשירים מהפלבס, או שנלקחו על ידיהם בלא רשות ובאופן לא חוקי. שכבה זו של העם הרומי, שמרה בקנאות על הרכוש הגנוב שלה, בעוד רפורמים רומאים שונים ניסו לתקן את המצב על ידי חלוקת האדמה באופן הוגן יותר. חלק מאדמות המדינה הרומית גם ניתנו בהחכרה לבנות בריתה הלטיניות והאיטלקיות, והדרישות לחלוקת בין אזרחי רומא העלו בעיות דיפלומטיות קשות.
מספר מנהיגים עממיים ופופולריים, כגון ניסו במהלך הזמן להשתמש במאבק לחלוקת האדמות מחדש, כאמצעי להגביר את כוחם והשפעתם, ולפעמים אך כיד לשמש כעילה למהפכה. הראשון שהביא את ההצעה לפני אספת האזרחים לרפורמה בקרקעות המדינה היה הקונסול ספוריוס קאסיוס בשנת 486 לפנה"ס. הצעתו כלל אומדן וקביעת קרקעות המדינה, והחכרת חלק מהם, וחילוק חלק מהם לעניים. קאסיוס, שניסה למעשה לגזול מן הסנאט את אחריותו על שטחי המדינה לא הצליח לעמוד מול כוחם המשותף של האצולה הרומית, והשכבה העשירה של הפלבים והוצא להורג.
ב-462 לפנה"ס הציע הטריבון גאיוס טרנטילוס ארסה למנות ועדה שתפקידה יהיה להציע רפורמה אגררית מקיפה, הצעה שנפלה. ב456 לפנה"ס חולקה אדמת האונטין, עד אז חורש קדוש בבעלות המדינה, בין האזרחים העניים של העם.
ב-454 לפנה"ס לאחר מאבקים קשים בין שני המעמדות, הגיעו הצדדים לפשרה לפיה יוטל השלטון על עשרה אנשים הדצימרים שיסדרו את ענייני החוקה הרומית, סידורים שיכללו גם ובעיקר יצירת חוק קרקעות חדש שיעסוק בחלוקה מחודשת של האדמה הרומית הציבורית. שלטון עשרת האישים נמשך מ-451-450 לפנה"ס ובמהלכו חוקקו בין השאר גם חוקי קרקעות.
הרפורמות האגרריות מאז המהפכה הצרפתית
המהפכה הצרפתית ביטלה את חלוקת הקרקע הפאודלית בצרפת ומשנת 1793 האיכרים הפכו לבעלי הקרקע שעיבדו. בנוסף לכך, השלטונות המהפכניים מכרו לכל החפץ לקנות את האדמות שהוחרמו מידי המלך, הכנסייה והמהגרים שברחו מצרפת. בשנת 1798 הוחרמו בשווייץ הקרקעות מידי האצולה, תמורת פיצוי, והועברו לידי האיכרים. אותו דבר נעשה בקיסרות ההבסבורגית ב-1848. בין השנים 1807-1850 הועברו הקרקעות החקלאיות בפרוסיה לידי איכרים אמידים, בעלי אמצעים לעבד אדמות אלו. ברוסיה בוטלה הצמיתות ב-1861 ולאיכרים ניתנה אפשרות לקנות או לחכור אדמות בעזרת הלוואות ממשלתיות.
עם מהפכת אוקטובר, הלאים השלטון המהפכני הסובייטי את כל קרקעות המדינה וחילק אותן לאיכרים (1917). בארצות שכנות - רומניה, צ'כוסלובקיה, המדינות הבלטיות, הונגריה ופולין - חולקו אדמות רבות לאיכרים, לאחר שהוחרמו מידי האצולה האגררית חלקן תמורת פיצוי כספי וחלקן ללא פיצוי.
לאחר מלחמת העולם ה-2 בוצעו רפורמות אגרריות בכל מדינות אירופה ואסיה שהפכו לדמוקרטיות עממיות. ברוב ארצות אלו הבעלות הפרטית על קרקעות בוטלה כמעט לחלוטין ובמקומה הוקמו צורות שונות של קואופרטיבים חקלאיים. באותה תקופה בוצעה רפורמה אגררית גם בהודו שם צומצמו מאוד היחסים המסורתיים הישנים של בעלות על קרקע. רפורמות דומות בוצעו גם ביפן, מצרים, יוון, איטליה ועוד.
בעלות על הקרקע
מגוון השיטות לרפורמה אגררית נובע ממגוון השיטות לבעלות ולזיכיון על הקרקע. בין שיטות אלה נציין את: בנוסף קיימת עבודה שכירה בחקלאות ובעלות קולקטיבית, בדרך כלל תחת קואופרטיב או באמצעות מניות בתאגיד. סוגים מעורבים של הצורות הנ"ל היו נפוצות במדינות קומוניסטיות, כשהבעלות הממשלתית על כל הקרקע במדינה הועברה לחקלאים דרך קולקטיבים חקלאיים מסוגים שונים. רפורמה אגררית מכוונת להיטיב עם האיכרים והפועלים החקלאים, שלפני הרפורמה היו שייכים למעמד הנמוך, בעלי נחלה זעירה או חסרי נחלה כליל, צמיתים ואפילו עבדים.
תוצאות הרפורמות האגרריות
הרפורמות האגרריות השפיעו רבות על ארגון המשק החקלאי, על כוח העבודה החקלאי ועל השקעות ההון בחקלאות. כמו כן, השפיעו על ההתפתחות הטכנולוגית בתחומים רבים ועל מידת שילוב החקלאות במשק הלאומי. השפעות נוספות היו בגיבוש מעמדות ושכבות סוציאליות חדשים, מעברי אוכלוסייה מהכפר אל העיר (וגם מהעיר אל הכפר), רמת ההשכלה והתרבות באזורים החקלאיים והתפתחות תעשייתית באותם אזורים. באזורים רבים של העולם השלישי, באפריקה ודרום אמריקה, רפורמות אגרריות עזרו בפיתוח חקלאות וטכנולוגיות פרימיטיביות וכן שיפרו את רמת התזונה של האוכלוסייה.
הרעיון שמאחורי הרפורמה
טיעונים בעד רפורמה אגררית:
עם זאת, רבים מהטיעונים האלה מתנגשים עם הזכות לרכוש, שהיא זכות אדם יסודית, במרבית החברות והארצות. למעט הדוגלים בכלכלה חופשית לחלוטין, בה ניתן להעביר קרקע רק ממי שמוכר מרצונו למי שקונה מרצונו, כל צורות הרפורמה האגררית מעלות שאלות בדבר תפקיד החברה בעיצוב זכויות הפרט והמקום הראוי לממשלה בחייהם של אזרחיה. שאלות אלה כוללות:
התנצרות יהודים ברומניה בתקופת השואה
בתקופת שואת יהודי רומניה ושואת יהודי צפון טרנסילבניה יהודים רבים חיפשו מפלט מהחקיקה האנטישמית ומהגורל המסתמן על ידי המרת דתם לאחד מזרמי הנצרות ברומניה. ב-8 באוגוסט 1940 נחתם צו-חוק מספר 2,651, שאסר נישואים מעורבים בין רומנים על פי ה"דם" ובין יהודים וכתוצאה מכך יהודי או יהודיה, שרצו להינשא לרומני או לרומניה, היו חייבים קודם כל להפסיק להיות יהודים, כלומר, להתנצר.
בשנים 1936 עד 1939, כשרק התחילה החקיקה האנטישמית, התנצרו בכל רחבי רומניה הגדולה 676 יהודים. בשנים 1941 עד 1944 מספר המתנצרים רק ברחבי הרגאט הגיע ל-1,361, אשכנזים וספרדים גם יחד. בצ'רנוביץ, שם חיו כ-52,000 יהודים, התנצרו כאלף וחמש מאות, אך יש הטוענים שהיו שם רק 850 מומרים. בקישינב, שם חיו כ-42,000 יהודים נשארו רק 99, כנראה מומרים. לפי עדות של דוד דורון, בימים הראשונים של כיבוש קישינב, בקיץ 1941, היו כמה משפחות שהתנצרו והלכו עם צלב על החזה וכך ניצלו מהגליה.
בין 292,149 יהודים שנותרו בגבולות רומניה בשנת 1942 היו 4,631 מומרים, 1,743 מתוכם היו מומרים לנצרות אורתודוקסית, 613 יוונים קתוליים, 1546 רומיים-קתוליים, 360 בני הכנסייה הרפורמית ההונגרית, 231 לותרנים ו-138 נוצרים בני זרמים אחרים.
ב-18 במרץ 1941 השלטונות הוציאו את הצו-חוק מספר 711, ששינה את סעיף 44 בחוק הדתות. בסעיף הזה, שציין זכותו של כל אדם שמלאו לו 18 שנים להמיר את דתו, בסוף הסעיף הייתה הסתייגות לגבי אנשים הסובלים מבעיות, שלא מאפשרות להם להפגין רצון חופשי והצו-חוק הוסיף כעת גם את היהודים. בהצגת החוק הוסבר שמטרתו היא למנוע כל ניסיון להסתרת המוצא היהודי ולהגן על האישות האתנית הרומנית מעירוב עם דם יהודי.
המוסדות הכנסייתיים השונים הגיבו בצורות שונות לצו האוסר את התנצרות היהודים. הפטריארכיה האורתודוקסית העבירה ב-2 במרץ 1942 מכתב לראש הממשלה והודיעה בו שלמרות שהצו מונע את פעולתה הגואלת, היא מכבדת את החוק ואינה מטבילה יהודים. הכנסייה הרומית-קתולית ניהלה מאבק של ממש נגד הצו, כשהיא מזכירה הסכם שנחתם ב-1927 בינה ובין ממשלת רומניה ובו הוכרה זכותה להמיר לנצרות רומנו-קתולית את המבקשים זאת. הכנסייה גם הזעיקה למאבק זה את נציג הותיקן בבוקרשט, שהציף את משרד החוץ הרומני בהמון פניות.
המשך המרות הדת עוררו תרעומת בחוגי השלטון וב-30 באפריל 1942 הוחלט לנקוט נגדן באמצעי ענישה משמעתיים ופלילים. מסיבות פוליטיות הוחלט לא לנקוט בסנקציות נגד אנשי הדת הממירים את הדת אצל היהודים, אלא רק נגד היהודים הממירים את דתם. בשלב ראשון הוחלט לשלוח מעבר לבוג (לטרנסניסטריה) את המומרים הטריים יחד עם משפחותיהם, פרט למומרים לקתוליות. אפילו המרשל יון אנטונסקו, ראש המדינה, היה מעורב בנושא זה - במזכר ששלח משרד הפנים לקבינט הצבאי ב-27 במאי 1942 מצוין שהמרשל שמע על כומר של הכנסייה הרפורמית ההונגרית שהטביל לנצרות במהלך השנה 39 יהודים ולכן אנטונסקו ציווה שהיהודים ישלחו מעבר לבוג.
ב-4 בפברואר 1943 דנה מועצת השרים על העמדה מול הכנסייה הקתולית, על היחסים המורכבים עם הכס הקדוש ועם הונגריה, הגאה, בין השאר, גם בקתוליות שלה, לכן בסיכום הוחלט לשמור על מראית עין של יחסים טובים, אך לעבור להצקות של היהודים שהמירו את דתם, כדי להרתיע יהודים אחרים מהמרת הדת לקתוליות, כמו כן, הודיעו לכנסייה, שרומניה מכירה בזכות הכנסייה להמיר את דת היהודים, אך מעשה זה לא משנה את המעמד האזרחי והחוקי של היהודים. יתר על כן, המרת דת נזקקה לשינוי ברשומות הרשמיות, אך הפקידים סירבו לבצע זאת. חוק אחר, שחוקק לפני כן, אסר על יהודים להינשא לבני דתות אחרות והסטטוס הלא ברור של המומרים יצר בעיות נוספות בתחום זה. לדוגמה, מרגרטה דרגושאן מבוקרשט, בת להורים מומרים, שבעצמה התנצרה בשנת 1935, ניסתה להינשא לנוצרי אורתודוקסי וסורבה בנימוק שהיא נחשבת ליהודיה ואסור ליהודיה להינשא לנוצרי.
הפועל עכו
הפועל עכו היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר עכו, המשחקת בליגה הלאומית. הקבוצה עורכת את משחקיה הביתיים באצטדיון טוטו שבעיר המונה 5,000 מקומות ישיבה. מגרשה הקודם היה ממוקם בגבעת נפוליאון, גבעה אשר מזוהה עם ניסיונו הכושל של נפוליאון לכבוש את העיר.
הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה בעונת 1975/1976 שם שיחקה במשך שתי עונות. היא שבה לליגה הבכירה בעונת 2009/10, 31 עונות מאז הופעתה האחרונה, כשהפעם רשמה הקבוצה 7 עונות רצופות בליגה. הופעתה האחרונה בליגה הבכירה הייתה בעונת 2017/2018, כשמאז היא משחקת בליגה הלאומית. הישג השיא של הקבוצה במסגרת גביע המדינה הוא העפלה לשלב חצי הגמר בעונת 1976/1977.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1946 ושיחק בליגה המחוזית הצפונית לפני קום המדינה. לאחר קום המדינה בעונת 1949/1950 (ליגה שנייה) שיחק המועדון בבית הצפון ב"ליגה המיוחדת", סיים במקום החמישי, וירד לליגה השלישית ליגה ג'. בסיום עונת 1953/1954 עלתה הקבוצה לליגה ב' ושיחקה שם עונה אחת בסופה ירדה בחזרה לליגה ג' וחזרה לליגה ב', שם נשארה עד 1963. בשנת 1963 הייתה לקבוצה הראשונה שהבטיחה לעצמה את העלייה לליגה א'.
בעונת 1962–1963 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה השנייה (ליגה א') כאשר הייתה הראשונה בליגה שהבטיחה את העלייה. בשנות ה-60 המאוחרות ותחילת שנות ה-70 הייתה לקבוצת מרכז טבלה ומעלה בליגת המשנה וניסתה להעפיל מספר פעמים ללא הצלחה (סיימה מס' פעמים רב במקום השני בליגת המשנה). בעונת 1975/1976 הצליחה הקבוצה לבסוף לעלות לליגה הבכירה שהייתה לעונת שיא עבור המועדון, שאף סיים במקום ה-11 והצליח להישאר בליגה הראשונה כבר בעונת הבכורה. באותה עונה זכתה בתואר אלוף האלופים של ליגה א' (ליגת לאומית היום), כאשר אירחה במגרשה הביתי את הפועל יהוד אל מול 3 אלף מאוהדיה שמעודדים אותה, כאשר בדקה ה-95 אלברט אדרעי בעט לעבר השער, הכדור פגע בשלום אסייג ונכנס פנימה.
באותה עונה רשמה הקבוצה את הישג השיא שלה בגביע המדינה, עת הגיעה למעמד חצי הגמר, בו הפסידה לבית"ר תל אביב. כוכבי הקבוצה בשנים אלה היו יחיאל המאירי, מומי זפרן, נביל מנסור, שלום אסייג, צ'רלי ואלברט אדרי ושלום ועקנין.
לכבוד ההעפלה ההיסטורית לליגה הבכירה בשנת 1976, הוציאה להקת ברקת (הגלגול הראשון של להקת בנזין) את המנון הפועל עכו (מילים ולחן: יהודה פוליקר) עם הפזמון:
הפועל עכו שרדה בליגה הבכירה במשך כשנתיים. בסוף עונת 1987/1988 ירד המועדון לליגה השלישית שם נשאר עד תחילת שנות האלפיים. יריבתה העירונית בשנים אלו, מכבי עכו, הפכה לקבוצה הבכירה של העיר ושיחקה בליגה מעליה מספר עונות מה שהיו לעונות השפל של המועדון, שלא הצליח להתרומם מעבר לליגה השלישית במשך יותר מעשור.
רק בסוף עונת 2003/2004, הצליח המועדון לחזור לליגה השנייה (לאחר 16 עונות). בשנת 2006 זכתה הפועל עכו בתואר הראשון בתולדותיה, גביע הטוטו של הליגה הלאומית, לאחר שגברה בגמר על הפועל באר שבע 3-5 בפנדלים אחרי 0-0 בתום הארכה. בנוסף, בשנה זו הפתיעה הקבוצה את מכבי תל אביב עמוסת הכוכבים באצטדיון בלומפילד 0-4, במסגרת שמינית גמר גביע המדינה. ברבע גמר הגביע הובילה עכו על בני יהודה תל אביב עד הדקה ה-90, אך בני יהודה השוותה בתוספת הזמן וניצחה בהארכה, ובכך סיימה עכו את דרכה במפעל.בסופה של עונת סיימה עכו באחד מחמשת המקומות שהובילו לליגת העל ובשל כך חזרה לליגה הבכירה, לאחר היעדרות של 31 שנה. למרות תקציב דל וללא מגרש ביתי, סיימה הקבוצה את עונת במקום ה-12 והבטיחה בכך עונה נוספת בליגת העל. עונת נחשבה למוצלחת והקבוצה אף הייתה בצמרת הליגה בתחילת העונה, לבסוף סיימה בפלייאוף האמצעי במקום השמיני, הגבוה ביותר בתולדות המועדון.
בעונת חנכה הקבוצה את אצטדיונה החדש, ובעונת  רשמה הקבוצה את תוצאת השיא שלה בליגת העל כשגברה באצטדיונה על בני סכנין בתוצאה 1–5.
בסוף עונת הגיעה הפועל עכו למצב כלכלי קשה, זאת לאור התחייבויות שונות של הקבוצה במאבקי ההישרדות. החובות של הקבוצה עמדו סביב המיליון וחצי שקלים, בנוסף הקבוצה נדרשה על ידי עיריית עכו להחזיר כספים מהעונה האחרונה. עיריית עכו סירבה בתוקף להעביר כספים לקבוצה לעונה הבאה מה שהעמיד את הקבוצה בסכנת התפרקות ממשית. ב-28 במאי 2013 יצא יו"ר הקבוצה לשעבר, יהודה ברשישת מפגישה בעירייה והודיעה כי ככל הנראה הקבוצה תלך לפירוק, זאת לאחר שברשישת טען שבפגישה העירייה לא ניסתה לבוא לקראת הקבוצה למציאת פתרון הולם. באותם הימים העיר עכו הופצה במודעות אבל על ידי אוהדים, לפיהם הפועל עכו התפרקה ועידן הקבוצה הסתיים.
בסופו של דבר, על אף הנתק, הצליחו שני הצדדים להגיע להסכמים ביניהם. חלק מחברי העמותה הוחלפו והעירייה הגדילה את התקציב של הקבוצה, במסגרת ההסכמים העירייה אפשרה באותה עונה לקבוצה להשתמש במתקנים כמו האצטדיון והעבירה את המשרדים ממגרש נפוליאון לאצטדיון.
לקראת עונת הציג המועדון סמל חדש. את אותה העונה החלה הקבוצה תחת אלון חרזי כמאמנה. לאחר שמיעטה הקבוצה לצבור נקודות, ומוקמה במקום האחרון של הטבלה במשך מרבית העונה, סיים חרזי את תפקידו בקבוצה, וב-8 בינואר 2015 מונה במקומו שלומי דורה, אשר סייע לקבוצה להישאר בליגת העל. עכו הבטיחה את הישארותה בליגה מחזור אחד לפני תום העונה.
עונת נפתחה רע עבור המועדון שלא הצליח לצבור נקודות והדרדר לתחתית הליגה. ב-16 במאי 2016 אחרי פתיחה של הפלייאוף שכלל חמישה משחקים רצופים ללא ניצחון, הפועל עכו אירחה את עירוני קריית שמונה למשחק אשר רק ניצחון בו היה משאיר אותה בליגת העל עונה נוספת. המשחק הסתיים בתיקו 1-1, תוצאה אשר לא הספיקה להישארות בליגה והקבוצה נשרה לליגה הלאומית לאחר 7 עונות רצופות בליגה הבכירה. שלומי דורה מונה למאמן הקבוצה בסיום העונה על מנת לעזור לקבוצה לחזור לליגת העל.
ב-27 ביולי 2015 חנכה הקבוצה מגרש אימונים אשר משמש את הסגל הבוגר וקבוצות הנוער של המועדון.
בסיום עונת ב-15 במאי הבטיחה הפועל עכו את עלייתה לליגת העל לאחר עונה אחת בלאומית. עם עלייתה לליגת העל, התעניינו אנשי העסקים עדי קריספין ודן לובלסקי ברכישת הקבוצה. הרעיון אושר במועצת העיר, וטיוטת ההסכם נחתמה. ב-4 ביוני, לאחר שכל הצדדים הסכימו ביניהם על העברת הקבוצה, דן לובלסקי התחרט ופוצץ את העסקה. הקבוצה נקלעה לחוב של 1.4 מיליון שקלים, ובניית סגל הקבוצה התעכב. בנוסף לכך, הקבוצה עמדה לדין עקב חוזים כפולים שנחתמו עם חלק מהשחקנים והצוות המקצועי. הקבוצה לא דיווחה לבקרה על מענקי העלייה, והוצאות נוספות כגון הוצאות רכב, שכר דירה וכו׳. רוב השחקנים הנאשמים הגיעו לעסקת טיעון עם בית הדין כאשר הם שילמו 10% מהסכום שעליו הם נאשמו.
אצטדיון
בספטמבר 2011 חנכה הקבוצה אצטדיון חדש בן 5,000 מקומות ישיבה, שנקרא אצטדיון טוטו עכו, שחלק מהמימון להקמתו הגיע מרכבת ישראל כפיצוי על האצטדיון הישן. את האצטדיון היא חנכה במשחק נגד האלופה מכבי חיפה, בו הפסידה 0–2.
אוהדים
עם קומה של מדינת ישראל, הוקמו ב"תל עכו" (ידועה גם כ"גבעת נפוליאון") מעברות לעולים חדשים. במעברות השתכנו עולים יהודים ובחלק נוסף בגבעה ישבו ערבים, חלקם ממוצא בדואי. בסמוך לגבעה, היה מגרשה העירוני של הקבוצה דאז "מגרש נפוליאון" וממנה מקור השם למגרש. בעקבות הקרבה בין מגרש נפוליאון למעברות העולים, רבים מהעולים החדשים ביניהם ילדים צעירים ומבוגרים נהגו ללכת למשחקי הקבוצה ובכך עם השנים הפכו לאוהדים מן המניין.
המגרש העירוני בעכו היה ידוע בשל מיעוט מספר המקומות שבו. אך בשל היותו צמוד לגבעה, הקנה לאוהדים רבים את האפשרות לצפות במשחקים מהגבעה. שדרן הספורט של רשת ב', זוהיר בהלול, תיאר את המשחקים של הקבוצה באותה תקופה, לפיו האצטדיון והגבעה שתצפתה על המגרש מלאים עד אפס מקום.
תמונות מימיה הצעירים של הקבוצה מראות שלעיתים הצפיפות הייתה כה גדולה עד שחלק מהאוהדים עלו על עמודי תמרון הרכבת (הצמודים למגרש) ועל הגבעה ומשם צפו במשחקים. בהמשך בשנות ה-60 לאחר בנייתם של השיכונים החדשים החלו לפרק את המעברות ובהתאם החלו עולי המעברות להתפנות. בעונת העלייה של הקבוצה לראשונה לליגה הבכירה בשנת 1976, חזרה הקבוצה לעכו ממשחק העלייה שהתקיים בנצרת, ואל האוטובוס נהרו לפי עדויות למעלה מרבבת אוהדים אשר הרימו את השחקנים עד למגרש נפוליאון ושם החלו חגיגות העלייה הרשמיות של הקבוצה.
לאחר שנתיים בליגה הבכירה וירידת הקבוצה לליגה הלאומית, החלה הקבוצה להידרדר ולהסתבך במשך שלושה עשרים בליגות הנמוכות, כך שבמשך אותם שנים כמות האוהדים ירדה באופן ניכר. עם חזרתה של הקבוצה לליגת העל, וחניכת אצטדיונה החדש מאוחר יותר בספטמבר 2011, עלתה בהדרגה כמות האוהדים של הקבוצה מעונה לעונה.
בתרבות
הפועל עכו זכתה לאזכור משמעותי על ידי הרכב "הגשש החיוור", בפרודיה על תוכנית הרדיו "שירים ושערים" שבאותה תקופה הייתה בתחילת דרכה:
אופוסום לוטרה גדול
אופוסום לוטרה גדול או קוליגרוסו (שם מדעי: Lutreolina crassicaudata) הוא מין של כיסאי אמריקני בינוני-גדול בסוג אופוסום הלוטרה שמצוי ברחבי אמריקה הדרומית, ואחד משני המינים הקיימים בסוג לצד אופוסום לוטרה מסויה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1804 על ידי הזואולוג הצרפתי אנסלם גאייטאן דמארה ולו 3 תת-מינים. לצד אופוסום המים ואופוסום ארבע-עיני, אופוסום הלוטרה הוא בין הגדולים במשפחת האופוסומיים לאחר מיני הסוג אופוסום.
אנטומיה ומראה
אופוסום הלוטרה הגדול הוא בין האופוסומים הגדולים במשפחה, וגדול בצורה ניכרת מהמין השני בסוגו; אורך ראשו וגופו 28–31 ס״מ, אורך זנבו 25–28 ס״מ ומשקלו הממוצע 490–737 גרם לכל היותר. הוא עשוי גם להגיע למשקל כבד יותר של 910 גרם עד קילוגרם אחד. הזכר גדול וכבד מן הנקבה. האופוסום חולק קווי דמיון רבים עם הלוטרה או הסמור: גופו ארוך, דק וגלילי וראשו הקצר מתאפיין בגולגולת רחבה ומסיבית בדומה לטורפים. אוזניו קטנטנות, עגולות ונראות בקושי מעל הפרווה. עיניו קטנות, חרטומו קצר ורחב עם אף גדול כהה, והוא בעל זיפי מישוש ארוכים. הרגליים קצרות במיוחד וגורמות להליכתו להראות שפופה בדומה לסמורים וגחניים. הזנב ארוך, עבה ושעיר, וקצהו קירח בצד התחתון. לנקבה יש כיס לא מפותח עם 9 פטמות.
כסות
הפרווה של אופוסום הלוטרה עבה, רכה וצפופה. צבעה הכללי משתנה בין חלודה לברונזה, חום אדמוני או חום קפה, כשהיא בהירה יותר באזור המותניים. הצד התחתון נע בין חום אוכרה בהיר לחום-צהבהב, כתמתם או קרם-שמנת. לאורך הגב יש פס גבי כהה, שעשוי להשתרע מהמצח עד לזנב. הראש זהה בדרך כלל בצבעו לשאר הגוף, וחסר כל סימוני פנים שמאפיינים את מרבית משפחת האופוסומיים. הפנים או החרטום עשויים להיות כהים במקצת, הלחיים צהובות או כתומות והסנטר לבנבן. האף סגלגל, האוזניים כתמתמות, וכפות היד והרגל ורודות. הזנב מתכהה בהדרגה ולקראת סופו הוא הופך לשחור מפויח.
תפוצה ובית גידול
אופוסום הלוטרה הגדול מצוי באמריקה הדרומית; התפוצה שלו ביבשת מחולקת לשתי חלקים מנותקים זה מזה לחלוטין: החלק הדרומי הגדול, והחלק הצפוני הקטן; החלק הדרומי משתרע על דרום ברזיל, מרבית אורוגוואי, צפון-מזרח ארגנטינה, החצי המזרחי של פרגוואי, צפון ומזרח בוליביה עם גלישה קטנה לכיוון פרו. החלק הצפוני קטן בהרבה ומשתרע על צפון סורינאם, גיאנה, אזורים נרחבים בוונצואלה ומזרח קולומביה. החסם הגאוגרפי בין שני חלקי התפוצה הוא יער האמזונס, והגראן צ׳אקו היבש משמש כחסם גאוגרפי בין התפוצה שלו לבין קרובו הקטן יותר.
בית הגידול של אופוסום הלוטרה מורכב מסוואנות לחות ומוצפות, ביצות ויערות גדותיים ברחבי הפנטנל, הפמפס ואגני הניקוז של נהרות האורינוקו, אסקיבו ופרנה. הגורם המכריע בבחירת בית הגידול הוא נוכחות של מקווי מים דוגמת נחלים וביצות, וכ-93% מכלל האופוסומים שנלכדו למטרות מחקר, היו במרחק של לא יותר מ-20 מטר ממקור מים. התפוצה של אופוסום הלוטרה נבלמת בבתי גידול של ערבות-עשב יבשות או יערות טרופיים, ובכלל החסמים הגאוגרפים ניתן למנות את הפטגוניה בדרום, הגראן צ׳אקו היבש במערב, האוקיינוס האטלנטי במזרח וסוואנות הסראדו ויער האמזונס בצפון.
התנהגות ופעילות
אופוסום הלוטרה הגדול הוא יונק שפעיל בעיקר בשעות הלילה והדמדומים, ומגיח לפעמים גם בשעות היום. על אף שהוא חי בבדידות, מחקרים בשבייה מצאו שהוא מסתדר עם אופוסומי לוטרה אחרים, כך שייתכן שהמין חברתי יותר ממה שידוע. האופוסום חי בסמוך למקווי מים, ובונה לעצמו קינים לשינה בחורי עצים וסבך עשבים; לעיתים הוא משתמש במחילות נטושות של ארמדיל וויסקאש המחילות. הוא אינו טריטוריאלי, וחי בשטח מחיה קבוע שגודלו מגיע באזורים מסוימים ל-3,800 מטר רבוע.
אופוסום הלוטרה תלוי לחלוטין במקורות מים, אך אינו מפגין התאמות של יונק מימי למחצה: הפרווה אינה דוחה מים, כפות רגליים אינן רחבות והגפיים קצרות מדי; למרות זאת, הוא שחיין וצוללן מצוין באופן מפתיע, ומסוגל לשחות דרך מכשולים שונים באזורים מוצפים ובביצות ולצוד חסרי חוליות מימיים. התנועה שלו במים מבוססת על דחיפה חזקה עם הרגליים האחוריות וחתירה עם הקדמיות. כמו כן הוא טפסן מיומן, על אף שזנבו חסר יכולת לפיתה שמאפיינת את המינים שוכני העצים ואצבעות רגליו אינן מנוגדות. גם על האדמה היבשה הוא נע בזריזות רבה ומסוגל לרוץ היטב.
תזונה ויחסי גומלין
לאופוסום הלוטרה יש העדפות מזון שונות מאזור לאזור זה, אך באופן כללי מדובר באופוסום אוכל הבשר המובהק ביותר במשפחה לצד האופוסום הפטגוני: תזונתו מורכבת בעיקר מדגים, סרטנים, דו-חיים, פרוקי רגליים, נחשים ארסיים קטנים, עופות, מכרסמים, חרקים וחלזונות, לצד פירות וזרעים. בעונה היבשה שבה מקורות המים מצטמצמים, אופוסומי הלוטרה צורכים כמות רבה יותר של מזון מהצומח. בסמוך למגורי אדם האופוסום עשוי לחטט בפחי באשפה בחיפוש אחר מזון. הטורפים העיקריים של האופוסום הם זאב הרעמה, חתולי וכלבי בית, עקב צד הדרך, דורסי לילה ונחשים גדולים. אופוסום הלוטרה מפיק צליל שריקה גבוה כאשר הוא חש בסכנה, ועשוי להפיק צלילים נוספים בתקשורת עם בני מינו. יש לו חושים חדים של ראיה, שמיעה וריח. הגורים שנולדים משתמשים בחוש הריח כדי למצוא את דרכם לעבר
רבייה ומחזור חיים
אופוסומי הלוטרה מתרבים ככל הנראה פעמיים בשנה במהלך האביב והקיץ. ההמלטות מתרחשות בינואר וספטמבר. ההיריון נמשך כשבועיים, לאחריהם הנקבה ממליטה 7–11 גורים שזוחלים לתוך הכיס. הם גדלים בתוכו במשך מספר שבועות ולאחר מכן האם מעבירה אותם לתוך קיני דשא שבנתה. הגורים נגמלים בגיל 3 חודשים ומגיעים לבגרות בגיל 6 חודשים. תוחלת החיים בטבע אינה ידועה, ובשבי ידוע על אופוסומים שחיו 3 שנים; מלבד טורפים, גורם התמותה העיקרי של אופוסומי הלוטרה הוא דריסה על ידי כלי רכב.
מצב
אופוסום הלוטרה הגדול מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, והעדר אינדקציות לירידה משמעותית במספריו בעתיד הקרוב. מגמה האוכלוסייה איננה ידועה. נכון לשנת 2023, אין איומים משמעותיים על המין, להוציא ניקוז אדמת ביצות לחקלאות באזור הדרומי של תפוצתו. אופוסום הלוטרה מצוי במספר רב של אזורים מוגנים.
בראש של הרמן
בראש של הרמן (באנגלית: Herman's Head) היא קומדיית מצבים אמריקנית, אשר שודרה ברשת FOX בין השנים 1991 עד 1993. בישראל הסדרה שודרה הסדרה בין השנים 1993 עד 1995 בערוץ 2 לקראת חצות בטלעד.
הפורמט של התוכנית היה ייחודי בכך שבכל פעם שהדמות הראשית של התוכנית עמדה בפני החלטה, התוכנית ניסתה להציג את הקונפליקטים הפנימיים של הדמות הראשית בעזרת ארבע דמויות אשר ייצגו את הצדדים השונים של אישיותו של הרמן.
שברולט S-10 בלייזר
שברולט S-10 בלייזר (באנגלית: Chevrolet S-10 Blazer, קרוי גם: GMC S-15 Jimmy) מוגדר SUV, מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט, חברת בת של ג'נרל מוטורס אשר יוצר בין השנים 1982–2012.
חובד
חובד (במונגולית: Ховд аймаг) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה. האיימאג ממוקם במערב המדינה ובירתו היא חובד. נשיא מונגוליה צחיאגיין אלבגדורג' הוא יליד תת-המחוז זרג.
בני קדם
בְּנֵי-קֶדֶם הוא שמו של עם נוודים המוזכר במקרא, אשר זהותו המדויקת אינה ידועה. בני קדם נדדו מזרחית לארץ ישראל, מחלקו הצפוני של המדבר הערבי, דרך המדבר הסורי באכה נהר פרת, ומכאן מקור שמם. במקרא הם מוזכרים לרוב בהקשר של עימותים עם אוכלוסיית הקבע של ספר במדבר. חוקרים נחלקו בדעותיהם בדבר זיהוים המדויק, בעוד שחלקם מציעים לזהות את בני קדם עם הארמים והשבטים הערביים של חצי האי ערב (דוגמת קדר והנבטים), אחרים טוענים כי לא מדובר בעם מסוים כלל, אלא בסך הכל בכינוי לקבוצה של שבטים שתחום מושבם העיקרי היה מזרחית לארץ ישראל.
הונוריוס הראשון
הונוריוס הראשון (בלטינית: Honorius I; מת ב-12 באוקטובר 638) כיהן כאפיפיור מ-27 באוקטובר (או, לפי גרסה אחרת, מ-3 בנובמבר) 625 ועד מותו.
ביוגרפיה
על פי הליבר פונטיפיקליס הונוריוס נולד בקמפניה, והיה בנו של קונסול בשם פטרוניוס. הוא מונה לאפיפיור יומיים לאחר מות קודמו, בוניפקיוס החמישי. הסיבה לבחירה המהירה נעוצה ככל-הנראה בנוכחותו של יצחק הארמני, שהיה מוסמך לאשר את הבחירה בתור הנציב הקיסרי באיטליה.
בתקופת כהונתו פעל הונוריוס לעודד פעילות מיסיונרית, בעיקר בממלכת וסקס שבאנגליה. הונוריוס פעל לאיחוד תאריך חג הפסחא שנחוג באירלנד במועד אחד מאשר זה הנחוג ברומא.
הונוריוס אמנם לא הוציא צו בעניין זה, אולם נטה באמונתו לעבר המינות המונופיזיטית. קיסר האימפריה הביזנטית הרקליוס הציע נוסחה לגישור פערי האמונה בין הכנסייה הקתולית והמונופיזיטים, והונוריוס שלח נציג לסינוד (מפגש כנסייתי) שנערך בקפריסין בשנת 634 ביוזמת הארכיהגמון ארקאדיוס השני מקפריסין, ובנוכחות הגמון קונסטנטינופוליס סרגיוס הראשון, ובוועידה זו נדונו העקרונות המונותליטיות בהן תמך גם הונוריוס.
במהלך כהונתו פעל הונוריוס לשיפוץ ושיקום כנסיות רומא, וכן לרווחת תושבי העיר עת שיקם את אמת המים שבנה הקיסר הרומי טראיאנוס.
הונוריוס המשיך את פעילות קודמיו בניצור תושבי אנגליה ושלח את בירינוס הקדוש לנצר את ממלכת וסקס. בדה ונרביליס מציין כי הונוריוס כתב בעניין זה לאדווין מלך ממלכת נורת'מבריה.
השפעת הנידוי
השפעת אנתמה זו הגיעה עד המאה ה-19 עת נדונה הדוגמה לפיה האפיפיור אינו יכול לטעות (במהלך ועידת הוותיקן הראשונה בשנת 1870). על פי דוקטרינה זו פעולות האפיפיור הן בהיותו כנציג האל, ולכן הוא אינו יכול לטעות. פעולותיו של הונוריוס אשר נעשו מתוקף תפקידו והוכרזו כמינות לאחר מכן סותרות דוקטרינה זו. במהלך הוויכוח נטען כי דעתו של הונוריוס לא נאמרה "אקס קתדרה", ולכן חסרה תוקף מחייב ודינה היה כשל דברים בעלמא. כן נטען כי צו הנידוי היה למעשה זיוף מאוחר של קיסרי האימפריה הביזנטית והונוריוס לא נודה. לבסוף קבעה הוועדה כי הנידוי לא היה בשל פעולותיו, אלא בשל העדר מנהיגותו והעדר פעולות להביא לסיכול המינות, וכי מדובר ברשלנות ולא בכפירה.
זכויות להט"ב בקמבודיה
מלך קמבודיה הנוכחי, נורודום סיהאמוני, ידוע תומך בלגליזציה של נישואים חד מיניים כגון אביו, נורודום סיהאנוק, מלכה הקודם של המדינה. לאחר שבית המשפט החוקתי בטאיוואן קבע כי איסור נישואין חד מיניים אינו חוקתי בשנת 2019, אשר כתוצאה מכך הפכה טאיוואן למדינה הראשונה ביבשת אסיה המתירה נישואים חד מיניים בשטחה, נראתה מגמה רבה של אזרחים אשר קראו לקמבודיה הקרובה גאוגרפית למדינה לחוקק לגליזציה לקיומם בשטחה גם כן.