cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חרבין
חַרְבִּין (בסינית מפושטת: 哈尔滨; בסינית מסורתית: 哈爾濱; בפין-יין: Hā'ěrbīn; ; ; ממנצ'ורית: - חַלְבִּין - "מקום לייבוש רשתות דייגים") היא תת-מחוז עירוני, עיר הבירה והעיר המאוכלסת ביותר במחוז חיילונגג'יאנג שבצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין. חרבין משתרעת על פני 53,069 קמ"ר על גדות נהר (במנצ'ורית נקרא סונגארי) כ-1,060 ק"מ צפון-מזרחית לבייג'ינג בירת סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 התגוררו בתת-המחוז העירוני כ-10 מיליון תושבים, מתוכם כ-6.976 מיליון בשטח האורבני. חרבין היא מרכז תעשייה אזורי וכן מרכז התקשורת המרכזי בצפון-מזרח המדינה.
היסטוריה
ההתיישבות הראשונה באזור זה הוקמה בשנת 2,200 לפני הספירה לערך, בסוף תקופת האבן. העיר המודרנית הוקמה בשנת 1898 מכפר דייגים קטן. הזרז להקמת העיר הייתה הקמת רכבת מזרח סין על ידי רוסיה - כהמשך לקו הרכבת הטרנס סיבירית, במטרה לקשר את עיר הנמל דאליין לולדיווסטוק.
בעקבות תבוסת רוסיה במלחמת רוסיה יפן (1904-5) פחתה השפעתה של רוסיה באזור, ולעיר הגיעו תושבים של מדינות אירופאיות רבות (בעיקר גרמניה וצרפת) וכן אנשי עסקים מארצות הברית והקימו באזור חברות מסחריות, מפעלים ובנקים, ובמהרה הפכה חרבין למרכז התעשייה והכלכלה של צפון מזרח סין, ולמטרופולין רב תרבותי.
בדצמבר 1918 במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה ברחו פליטים רבים מתומכי הצבא הלבן אל העיר. כמו כן הגיעה אל העיר קבוצה גדולה של יהודים רוסיים. בשנות ה-30 גדלה האוכלוסייה היהודית בעיר בשל הגירה מגרמניה הנאצית, ומספרה היה יותר מעשרים אלף יהודים.
בשנת 1932 נכבשה העיר בידי הצבא היפני. בשנת 1935 נמכרה מסילת הברזל ליפן, וגברה ההשפעה היפנית בעיר - השפעה שהגיעה לשיאה עם הפיכת העיר לבירת מדינת הבובות היפנית מנצ'וקוו. היפנים החזיקו בעיר כוחות צבא גדולים, והקימו במקום מפעלים לייצור נשק ביולוגי. בעקבות כניעת יפן בתחילת ספטמבר 1945 ופירוק מנצ'וקוו נכנסו כוחות הצבא האדום לעיר. ברית המועצות מסרה את העיר לידי סין אולם, השאירה כוחות צבא בה. מרבית בני הלאומים הזרים בעיר נמלטו ממנה, בעיקר לאוסטרליה, ברזיל וארצות הברית. אזרחים רוסים רבים שברחו לעיר במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה הוצאו להורג על ידי החיילים הסובייטיים. בזכות הנוכחות הצבאית הסובייטית נכבשה חרבין בידי הקומוניסטים הסינים כבר בשנת 1946.
ב-13 בנובמבר 2005 גרמה דליפת בנזן ממפעל בקרבת העיר לזיהום משמעותי, שהביא להפסקת הזרמת מי השתייה לעיר. השלטון המקומי בעיר הכחיש את הדליפה וטען שמדובר בניקוי שגרתי של מערכת המים.
אדריכלות
חרבין מכונה סנקט פטרבורג של המזרח בשל סגנון הבנייה הייחודי שבה - בעל ההשפעה הרוסית המרובה.
כנסיית סופיה הקדושה שנבנתה בסגנון הרוסי בשנת 1932, משמשת כיום למוזיאון להיסטוריה התרבותית והארכיטקטונית של חרבין.
השפעה רוסית
גם כיום מרובה ההשפעה של התרבות הרוסית והכלכלה הרוסית בעיר. בשל הקרבה לרוסיה, מיובאים לעיר מוצרי צריכה רבים. המטבח המקומי מושפע אף הוא מהמטבח הרוסי. גם העגה המקומית משתמשת במילים רבות מהשפה הרוסית.
תרבות
מדי שנה, מאז שנת 1985 נערך בעיר פסטיבל בינלאומי לפיסול בקרח ובשלג - אחד מארבעת פסטיבלי הפיסול בקרח הידועים בעולם (יחד עם פסטיבל השלג ספורו ביפן, קרניבל החורף של קוובק בקנדה ופסטיבל סקי בנורווגיה).
השכלה
בין המכללות והאוניברסיטאות בעיר ניתן למנות את:
חלוקה מנהלית
תת-המחוז העירוני חרבין מחולק לתשע מועצות, שבע נפות כפריות ושתי נפות עירוניות:
הקהילה היהודית בחרבין
ראשוני היהודים הגיעו לחרבין מרוסיה וממזרח אירופה ב-1898, עם תחילת בנייתה של מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית, שנועדה לחבר בין מוסקבה לבייג'ינג. המסילה החלה לפעול בנובמבר 1903. באותה שנה כבר מנתה הקהילה כחמש מאות יהודים. אחרי מלחמת רוסיה–יפן, ב-1905, התיישבו בעיר חיילים יהודים משוחררים רבים. אליהם הצטרפו גם פליטים מהפרעות שהתחוללו בשנים 1905 – 1907 במחוזות דרום מערב רוסיה. ב-1908 חיו בחרבין כ-8,000 יהודים. אחרי המהפכה הבולשביקית ברוסיה ב-1917 היגר גל נוסף של יהודים לחרבין. רוב הזמן מנתה הקהילה עשרת אלפים בני אדם ובשיאה בין 1917 ל-1930 היו בעיר 15 אלף נפשות - כחמשה עד עשרה אחוז מתושבי העיר.
מבין יהודי חרבין היו סוחרים ויצרנים בעלי חנויות, מפעלים, מכרות פחם, בתי מלון ומסעדות. הם הקימו בית חולים יהודי ששירת גם את כלל האוכלוסייה. לקהילה היו בתי ספר, תנועות נוער, בית תמחוי, עיתונים יומיים, הוצאות ספרים, תזמורות ותיאטרון.
במהלך מלחמת האזרחים עזבו בני הזוג בת שבע (ורה, אחותה של רחל המשוררת) ואוריאל גולדשטיין את מוסקבה ועברו לחרבין. שם הקימו קונסרבטוריון והתגוררו למעלה מ-10 שנים. בתם הפסנתרנית אלה גולדשטיין נולדה שם.
בקהילה פעלו כמה מוסדות כגון מועדונים, בית אבות, ובית חולים, שטיפלו גם בלא-יהודים. בשנת 1907 נוסד תלמוד תורה, וב-1909 הוקם בית ספר יסודי יהודי ("אברייסקיה גימנזיה"), בו למדו בשנת 1910 יותר ממאה תלמידים. בבית הספר לא היו די כתות, ושבעים אחוזים מהתלמידים היהודים למדו בבתי ספר לא יהודים.
ב-3 במאי 1907 החלה הקהילה היהודית הגדלה בבניית בית כנסת חדש, שנקרא "הראשי", ברחוב ארטילריסקיה ברובע פריסטן (כיום רחוב אונג'יאנג, רובע דאולי). הבנייה נשלמה בינואר 1909. בית כנסת נוסף חסידי נוסד ב-1917. הרב לוין היה הרב הראשון של הקהילה מ-1903 עד לעזיבתו ב-1906. אחריו הובא הרב זלמן השקל (גשקל זלמן ליבוביץ') לשמש כרב אך הוא נפטר תקופה קצרה לאחר שהגיע לחרבין. הנהלת הקהילה בחרה פה אחד ברב אהרן משה קיסילוב (1866 – 1949) שהיה באותה שעה רב בעיר בוריסוב ברוסיה והזמינה אותו לחרבין. הוא כיהן כרב הקהילה משנת 1913 עד לפטירתו בספטמבר 1949. בקונגרס הקהילות היהודיות של המזרח הרחוק, שהתקיים בשנת 1947, נבחר הרב קיסילוב כרב הראשי של המזרח הרחוק כולל יפן. הוא הקים תלמוד תורה בו למדו מאות ילדים.
לתנועה הציונית היה מקום נכבד בחיי הקהילה. בין האגודות הציוניות שפעלו בעיר בלטו בעיקר תנועות בית"ר ו"מכבי" שקיימו גם פעילות ספורטיבית ענפה. ד"ר אברהם קאופמן שהיה יו"ר הקהילה בשנים 1933–1945 עמד בראש הפעילות הציונית בעיר. הוא היה יו"ר קרן היסוד בחרבין, חבר בהנהלה הציונית העולמית והסוכנות היהודית ויו"ר הארגון הציוני בסין.
בסוף מלחמת העולם השנייה, תחת שלטון ברית המועצות שנמשך כתשעה חודשים, הופסקה הפעילות הציונית בעיר, רבים הוגלו למחנות כפייה ברוסיה, ויהודים רבים עזבו את חרבין. ב-1963 נסגרו רשמית מוסדות הקהילה היהודית בעיר. ב-1985 עזב היהודי האחרון שחי בחרבין.
ב-1903 נחנך בחרבין בית הקברות היהודי הראשון בסין ובמרוצת השנים נקברו בו 2,000 יהודים. בית הקברות הוקם במרכז העיר, אולם הועבר ב-1958 אל מחוץ לה. ב-1992, לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לסין, הוא שופץ, לבקשת איגוד יוצאי סין בישראל ויש בו כיום 583 מצבות.
בתחילת שנות ה-2000 השקיעה עיריית חרבין, ביחד עם ממשלת היילונג'אנג והאקדמיה למדעי החברה של המחוז, בשימור המורשת היהודית של חרבין, שיקום ובשיפוץ בתי הכנסת, בית הקברות היהודי ושאר המוסדות היהודיים שנותרו בעיר. באפריל 2000 הוקם בחרבין מרכז מחקר יהודי, המקושר לאקדמיה למדעי החברה היילונג'יאנג.
קולין קאפרניק
קולין ראנד קאפרניק (באנגלית: Colin Rand Kaepernick, נולד ב-3 בנובמבר 1987) הוא שחקן פוטבול לשעבר ופעיל זכויות אדם אמריקאי. הוא שיחק בעמדת הקוורטרבק. עד 2016 שיחק בקבוצת סן פרנסיסקו 49' שבליגת ה-NFL.
ילדותו
קאפרניק נולד במילווקי להיידי רוסו, אז רווקה בת 19. רוסו מסרה את הילד לאימוץ, והוא אומץ על ידי ריק וטרסה קאפרניק. לקאפרניק שני אחים מהמשפחה המאמצת, קייל ודבון. 2 הילדים הנוספים של המשפחה נפטרו בשל דום לב בגיל צעיר, וקאפרניק היה הבן הצעיר של המשפחה, שחייה בפונד דו לאק שבוויסקונסין, עד גיל ארבע, ולאחר מכן קאפרניק למד בבית ספר בקליפורניה.
קריירת מכללות
קאפרניק החל לשחק פוטבול אמריקאי כבר בגיל 8 כשחקן הגנה ובועט. בגיל 9 החל להתאמן על עמדת הקוורטרבק והשלים את מסירותיו הראשונות למרחק ארוך. קאפרניק החל ללמוד בתיכון ע"ש ג'ון פיטמן בסטניסלאוס שבקליפורניה ושיחק כדורסל, בייסבול ופוטבול. קאפרניק נבחר בעונתו הראשונה בליגת התיכונים ל-MVP של מחוז מרכז קליפורניה והוביל את התיכון לניצחון ראשון אי פעם בפלייאוף. קאפרניק המשיך לשחק פוטבול ובייסבול בו זמנית, והתקבל לקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת נבדה. בשנת 2007 עלה קאפרניק לעמדת הקוורטרבק הראשון של קבוצת המכללה וכבר במשחקו הראשון השלים ארבעה טאצ'דאונים, 384 יארדים במסירה ו-80 יארדים בריצה. קאפרניק זכה בתואר פרשמן השנה של אגודת האתלטים של מזרח ארצות הברית. בעונתו השנייה בליגת המכללות, הפך קאפרניק לשחקן החמישי בהיסטוריית ליגת המכללות שמוסר מעל 2,000 יארד ורץ מעל 1,000 יארד בעונה אחת. בשנת 2009 עמד קאפרניק לבחירה בדראפט של ה-MLB ונבחר בסיבוב ה-43 על ידי שיקגו קאבס, אך בחר לא לחתום על החוזה ולהמשיך לשחק פוטבול. ב-2010, לאחר 5 עונות בליגת המכללות, בחר קאפרניק להעמיד את עצמו לדראפט ה-NFL של 2011. קאפרניק סיים קריירת מכללות מפוארת שכללה 10,098 יארדים ו-82 טאצ'דאונים.
קריירת ה-NFL
ב-29 באפריל 2011 נבחר קאפרניק רשמית לסן פרנסיסקו 49'. בעונתו הראשונה בקבוצה, היווה קאפרניק מחליף לאלכס סמית', אז הקוורטרבק הראשון של הקבוצה. במשחקי טרום העונה, השלים קאפרניק 24 מסירות מתוך 50 ניסיונות, 257 יארדים ורק 5 איבודי כדור. משחק ה-NFL הראשון של קאפרניק היה במחזור ה-4 (2 באוקטובר) נגד פילדלפיה איגלס. קאפרניק נכנס כמחליף במקום אלכס סמית' למהלך אחד בלבד, ונתן את הכדור לפרנק גור שהתקדם 5 יארד. במשחק שלאחר מכן, השלים קאפרניק את 2 המסירות הראשונות שלו בליגה ומסר 35 יארד, אך בהמשך העונה החמיץ עוד 2 מסירות וסיים את העונה עם 3/5 ו-35 יארד בסה"כ. בסיום אותה עונה, היה שותף קאפרניק לאליפות ה-NFC, אך הקבוצה הפסידה 20-17 בגמר נגד ניו יורק ג'איינטס.
ב-8 באוקטובר 2012, במהלך משחק ליגה נגד ניו יורק ג'טס, השלים קאפרניק את הטאצ'דאון הראשון שלו ב-NFL, לאחר ריצת 7 יארד. קאפרניק פתח לראשונה בהרכב של סן פרנסיסקו 49' ב-19 בנובמבר, בעקבות הפציעה של הקוורטרבק הפותח, אלכס סמית'. קאפרניק השלים 16 מסירות מ-23 ניסיונות ורשם 246 יארדים ו-2 טאצ'דאונים, ללא איבודים בניצחון 32-7 על שיקגו ברס. הקוורטרבק הפותח אלכס סמית' החלים לקראת המשחק הבא של סן פרנסיסקו, אך המאמן ג'ים הארבו החליט לפתוח שוב עם קאפרניק. במשחק שהיה שחזור של פלייאוף 2012, סן פרנסיסקו ניצחה 31-21 וקאפרניק השלים טאצ'דאון במסירה וטאצ'דאון בריצה. לאחר המשחק הזה הודיע ג'ים הארבו כי קאפרניק יהיה הקוורטרבק הפותח של הפורטי ניינרס להמשך העונה. במשחק הפלייאוף הראשון שלו בקריירה, קבע קאפרניק את שיא הליגה לקוורטרבק בריצה (במשחק פלייאוף) לאחר שרץ 181 יארד, בניצחון 45-31 על גרין ביי פאקרס. קאפרניק סיים את המשחק עם 444 יארד ו-4 טאצ'דאונים בסך הכל. במשחק הגמר של ה-NFC, השלים קאפרניק 16 מ-21 מסירות (233 יארד) וטאצ'דאון אחד. קאפרניק הוביל את הפורטי ניינרס בפעם הראשונה בקריירה לסופר בול, שם הפסידה סן פרנסיסקו לבולטימור רייבנס, בתוצאה 34-31. את עונת 2012/13 סיים קאפרניק עם 2,229 יארד ו-136 מסירות מוצלחות מתוך 218 ניסיונות.
קאפרניק פתח את עונת 2013, עונתו השנייה כקוורטרבק פותח, עם שיא קריירה של 412 יארד ו-3 טאצ'דאונים נגד גרין ביי פאקרס. קאפרניק היה הקוורטרבק הראשון של סן פרנסיסקו שעובר את ה400 יארד במשחק אחד, מאז טים רטאי שעשה זאת ב-10 באוקטובר 2004. 208 יארד מתוך 412 היארדים של קאפרניק הם מסירות לאנקואן בולדין, במשחק הבכורה שלו בקבוצה. קאפרניק היה שותף לעלייתה של הקבוצה לפלייאוף ולאחר מכן לגמר ה-NFC נגד סיאטל סיהוקס. קאפרניק סיים את העונה הסדירה עם 3721 יארדים (524 מהם בריצה) ו-243 מסירות מוצלחות מתוך 416 ניסיונות.
קאפרניק חתם על חוזה לשש שנים בשווי של 126 מיליון דולר. בעונת 2014 השיג 3,369 יארדים במסירה ו-639 בריצה. הקבוצה סיימה במאזן 8-8 ולא העפילה לפלייאוף. במהלך עונת 2015 איבד את מקומו בהרכב הראשון, ולאחר 9 מחזורים הושבת מפעילות עקב פציעה בכתף.
המחאה בעת השמעת ההמנון
באוגוסט 2016 הודיע כי אינו מתכוון לעמוד בעת נגינת המנון ארצות הברית שלפני פתיחת משחקי הפוטבול מכיוון שהוא לא גאה במדינה שמדכאת אנשים שחורים. בתחילה הוא ישב בעת נגינת ההמנון, אבל אחרי שיחה עם שחקן פוטבול יוצא צבא הוא החליט לכרוע ברך בעת השמעת ההמנון.
מחאתו עוררה דיון ציבורי בארצות הברית באשר לחופש הביטוי והמחאה, אליו התייחס גם הנשיא ברק אובמה, והובילה לשורה של מחוות מחאה דומות בקרב שחקני הליגה במהלך נגינת ההמנון. המחאה הוחרפה לאחר שמחליפו של אובמה, דונלד טראמפ קרא בספטמבר 2017 לבעלי הקבוצות לסלק מהקבוצה שחקן שכורע בעת נגינת ההמנון, מה שגרר בתגובה גל מחאה מצד שחקנים, מאמנים ובעלי קבוצות.
קאפרניק לא הוחתם על חוזה ב-NFL לקראת עונת 2017, היו שתלו זאת בחרם של בעלי הקבוצות בשל התנהגותו ודעותיו. באוקטובר 2017 הגיש תלונה נגד בעלי קבוצות ה-NFL באשמת קנוניה נגדו.
חיים אישיים
בשנת 2021 יצר יחד עם הבמאית והתסריטאית אווה דוברני את המיני-סדרה "קולין בשחור ולבן" לשירות הסטרימינג של נטפליקס, ומבוססת על נעוריו של קאפרניק ועל דרכו לתהילה. את קאפרניק בצעירותו מגלם ג'יידן מייקל.
ברית המוצא
ברית "המוצא" (גם "היציאה", בארמנית: «Ելք» դաշինք) היא שמה של מפלגה ליברלית פוליטית בארמניה. נוצרה ב-12 בדצמבר 2016 ממיזוגן של מפלגת "ההסכם האזרחי", "ארמניה הבהירה" ותנועת "רפובליקה".
על פי התוצאות של הבחירות לפרלמנט ב-2017 למפלגה 9 מושבים בפרלמנט והיא נוקטת בעמדה ביקורתית כלפי הקואליציה בראשות המפלגה הרפובליקנית של ארמניה. נציגי המפלגה השתתפו במחאות ההמוניות שפרצו באפריל 2018.
אידאולוגיה
האידאולוגיה של המפלגה מבוססת על ליברליזם. בענייני מדיניות החוץ, המפלגה מתנגדת להצטרפות ארמניה לאיחוד הכלכלי האירואסייתי וכי הייתה להצטרפות השפעה שלילית על המדינה. הברית מציעה לחדש את המשא ומתן עם האיחוד האירופי באשר לחתימת הסכם על סחר חופשי מקיף.
סנאי דואה צפוני
סנאי דואה צפוני (שם מדעי: Glaucomys sabrinus), אחד משני המינים בסוג סנאי דואה אמריקני (Glaucomys), הסנאים הדואים היחידים באמריקה הצפונית (המין השני הוא סנאי דואה דרומי, G. volans, הקטן ממנו במקצת). שלא כחברים אחרים במשפחת הסנאיים, סנאים דואים פעילים אך ורק בלילה.
בית גידול ותחום מחיה
הסנאי הדואה הצפוני שוכן ביערות מחטניים וביערות מעורבים (מחטניים-עצים רחבי עלים) לכל רוחב חלקה הצפוני של יבשת אמריקה הצפונית מאלסקה במערב ועד נובה סקוטיה במזרח, ודרומה עד ההרים של קרוליינה הצפונית ומערב עד קליפורניה. האוכלוסיות של הסנאי הדואה באזור חוף האוקיינוס השקט של ארצות הברית נבדלות גנטית מאלו של הסנאי הדואה הצפוני במקומות אחרים באמריקה הצפונית, אף שהם נחשבים בני אותו מין.
שני תת-מינים מצוים בהרי האפלצ'ים הדרומיים, הסנאי הדואה הצפוני של קרולינה (G. s. coloratus), והסנאי הדואה הצפוני של וירג'יניה (G. s. fuscuss), שניהם בעלי חיים בסכנת הכחדה, אם כי תת-המין של וירג'יניה התאושש עד כדי כך שהוא הוסר מהרשימה במרץ 2013. בקליפורניה משתרע תחום המחיה של הסנאי הדואה הצפוני עד עמק יוסמיטי.
תיאור
חלקם העליון של מכרסמים ליליים שוכני עצים אלו מכוסה בפרווה עבה בגוון חום עד קינמון, הפרווה אפורה בצדם ולבנה בחלקם התחתון. לסנאים אלו עיניים גדולות וזנב שעיר מאוד שטוח. ניתן לזהותם בעזרת שפמם הארוך, המשותף ליונקים ליליים. אורכו של הסנאי הדואה הצפוני הבוגר הוא בין 25 ל-37 סנטימטרים, ומשקלו נע בין 110 ל-230 גרם. אורך חייהם נע בין 4 שנים בטבע עד 10 שנים בשבי.
דאייה
הסנאי דואה בעזרת קרום דאייה שנוצר מקיפול של העור. הסנאים הדואים יכולים להתחיל דאייה מצמרות העצים במאוץ קצר או ממצב נייח בכך שהם מכנסים את גפיהם מתחת לגופם, ואז דוחפים את עצמם מהעץ. סוברים כי הם משתמשים בטריאנגולציה על מנת להעריך את המרחק אל אתר הנחיתה כיוון שלעיתים קרובות הם מתכופפים ונוטים מצד לצד לפני שהם קופצים. ברגע שהם באוויר יוצרים גפיהם צורת X וגורמים לקרום הדאייה להימתח לצורת ריבוע והם גולשים בזווית של 26.8 מעלות, כשיחס הגלישה הוא 1.98, כלומר על כל מטר ירידה מכסה הסנאי בדאייה כמעט שני מטרים. הם מתמרנים במומחיות באוויר כשהם מסוגלים לבצע פניות של 90 מעלות סביב מכשולים אם יש צורך בכך. מרחק הדאייה נע בין 5 ל-25 מטרים, אם כי אובחנו גם מקרים של דאייה למרחק של 45 מטרים ואף יותר. הנקבות דואה בממוצע 5 מטרים פחות מהזכרים. רגע לפני שהם מגיעים לעץ הם מרימים את זנבם השטוח ולכן לזמן קצר משתנה מסלולם כלפי מעלה, ומפנה את גפיהם קדימה על מנת ליצור מצנח עם קרום הדאייה במטרה לצמצם את ההלם של הנחיתה. הגפיים סופגות את שארית הפגיעה, והסנאים רצים מיד לצד השני של הענף או לצמרת העץ על מנת להתחמק מטורפים פוטנציאלים. אף על פי שהם חינניים בתעופה, ההליכה שלהם על הקרקע מסורבלת מאוד ואם הם נחשפים לסכנה כשהם נמצאים במקרה על הקרקע הם יעדיפו להתחבא מאשר לנסות לברוח.
תזונה
מקור מזון עיקרי עבור הסנאים הם פטריות ממינים שונים, והם מפיצים את הנבגים של הפטריות שהם אוכלים. בנוסף, הם אוכלים חזזיות, אגוזים, מוהל עצים, חרקים, נבלות, ביצי עופות ואפרוחים, ניצנים ופרחים. הסנאים מסוגלים לאתר כמהין באמצעות חוש הריח, אם כי נראה כי הם נעזרים ברמזים דוגמת גזעי עצים מתים מרקיבים, וזיכרון מרחבי של המקומות שבהם נמצאו כמהין בעבר.
ידוע גם שהסנאי הדואה הצפוני אוגר מזון במחבוא כשמקורות המזון מתחילים להידלדל. מטמונות מזון אלו יכולים להיות בחללים בעצים, כמו גם בקנים של הסנאים. הם אוגרים בעיקר חזזיות וזרעים.
החזזית Bryoria fremontii (באנגלית Wila) היא מקור מזון חשוב בתקופת החורף ברכס הרי סיירה נבדה בארצות הברית.
התנהגות
סנאים דואים צפוניים מקננים בחללים בעצים, כשהם מעדיפים גזעים בעל קוטר גדול ועצים מתים, וגם יבנו קנים חיצוניים מעלים, או שיקננו מתחת לקרקע. חללים בעצים שנוצרו על ידי נקרים המתאימים לשמש כאתרי קינון נפוצים יותר ביער ראשוני, ולכן הסנאים נפוצים שם יותר, אם כי אפשר לנהל יער שעבר כריתה בדרכים שיגדילו את מספר הסנאים. למעט כשהם מטפלים בגורים, הסנאים עוברים מקן לקן לעיתים תדירות. לעיתים קרובות בתקופת החורף חולקים בין ארבעה לעשרה פרטים של הסנאי את אותו הקן. לשיתוף הקנים בחורף על ידי הסנאי הדואה הצפוני יש חשיבות בשמירה על חום הגוף (ויסות ביותרמי), אם כי הטמפרטורה יורדת מ-41°C ל-39°C, כיוון שסנאים דואים צפוניים אינם נכנסים לתרדמת חורף, וגם לא עוברים למצב של אפאטיות. ברכס הרי סיירה נבדה בארצות הברית משמשת החזזית Bryoria fremontii כחומר לבניית הקנים בנוסף להיותה מקור מזון חשוב בתקופת החורף.
רבייה
הגורים נולדים באפריל או מעט מאוחר יותר, והנקבה מחביאה אותם בחלל בעץ, שקודם לכן רופד בטחב. בממוצע נקבת הסנאי ממליטה בין שניים לשישה גורים, ומניקה אותם עד גיל שישה שבועות. מאז שהסנאי תועד על ידי הזואולוג האנגלי ג'ורג' שואו (George Shaw; 1813-1851) ב-1801 הייתה הידע המקובל שהרבייה של הסנאי הדואה הצפוני מתרחשת רק פעם בשנה, אבל ב-2010 תועד לראשונה בדרום אונטריו בקנדה אירוע של רבייה פעמיים בשנה. תצפית זו אומתה על ידי צוות מחקר שני בניו ברנזוויק בקנדה.
בדרום אונטריו הראו עדויות גנטיות מתחילת המאה ה-21 שיש הכלאה בין סנאים דואים צפוניים לסנאים דואים דרומיים עקב ההתרחבות המהירה צפונה של סנאים דואים דרומיים עקב שינוי האקלים.
טורפים
סנאים דואים צפוניים והמינים השונים של סנאיי העצים מהסוג Tamiasciurus הם טרף חשוב של לילית מנוקדת ושל ינשוף צווחן מזרחי. טורפים אחרים כוללים דורסים גדולים אחרים, בייחוד אוח וירג'יניה, ונצים, דלק אמריקני, שונר קנדי, שועל מצוי וחתול הבית.
רידיק: המסע מתחיל
רידיק: המסע מתחיל (באנגלית: The Chronicles of Riddick, בתרגום חופשי: קורותיו של רידיק) הוא סרט קולנוע מדע בדיוני/פנטזיה/מותחן משנת 2004. הסרט מהווה המשך לסרט הקולנוע "פיץ' בלאק" משנת 2000. את הסרט ביים דייוויד טוואהי ומככבים בו וין דיזל, ג'ודי דנץ' וטנדי ניוטון בתפקידים הראשיים. בין הסרטים "פיץ' בלאק" ו"רידיק: המסע מתחיל", יצא סרט האנימציה הקצר "רידיק: זעם אפל" שנועד לתמצת את האירועים שקרו לאחר תום הסרט הראשון ושהביאו לתחילת הסרט השני בסדרה. בנוסף, נעשה משחק מחשב שמהווה הקדמה לשניהם ושמו "רידיק: הבריחה מבוצ'ר ביי".
העלילה מתמקדת באסיר הנמלט ריצ'רד ב. רידיק, אחרון הלוחמים הפוריאנים, וגורלו האולטימטיבי כמנהיג הנקרומונגרים.
עלילה
כשרידיק נוחת בהליון פריים במחוז האיסלאמי של "ניו-מכה", הוא מוצא את אימאם שאומר לו שג'ק כלואה בכוכב הלכת "קרמטוריה" לאחר שניסתה לחפש את רידיק. אימאם מציג בפני רידיק את אֶרוֹן, אלמנטל האוויר, שלמעשה ארגנה את בואו של רידיק להליון פריים ומנבאת כי לוחם יחיד מתוך גזע הפוריאנים יעמוד כנגד כוחות האופל הבלתי מנוצחים וישיב את האיזון ביקום על כנו. ארון מגלה כי גזע בשם "הנקרומונגרים" הם אותם כוחות האופל. צבא הנקרומונגרים נוחת על הליון פריים ומחסל כליל את הכוחות המגנים על הכוכב. אימאם נהרג בהתקפה, ורידיק מתעמת מול רוצחו והורג אותו בעזרת פגיון שהיה שייך ללוחם. בהתאם לאמונתם של הנקרומונגרים, שאומרת שהאדם מחזיק במה שהיה שייך לקורבנו, הפגיון הופך לרכושו. בהמשך, נלכד רידיק בידי צייד הראשים טומבס ומובל לכוכב "קרמטוריה" (קרמטוריום, כבשן).
בכלא בקרמטוריה, מוצא רידיק את ג'ק, שכעת ידועה בשם קירה, ושניהם מתכננים להימלט מהכלא. בעשיית דרכם הרחק מהאור, הם מצליחים להגיע למעגן הספינות כאשר נקרומונגר בשם ואקו מתקיף את רידיק ולוקח את קירה כבת ערובה. רידיק כמעט ונשרף למוות תחת השמש הקופחת, אך ניצל בידי נקרומונגר שמתגלה כפוריאני נוסף. רידיק עושה את דרכו חזרה להליון פריים בספינתו של טומבס כדי להציל את קירה, אך הוא מגיע מאוחר מדי משום שהנקרומונגרים הצליחו לגרום לקירה להאמין במטרתם. מלא זעם, רידיק מתקיף את מנהיגם, לורד מרשל, אך אינו עומד מול כוחותיו של הנקרומונגר וסופג פגיעות קשות. לפתע, קירה שולפת סכין ודוקרת את לורד מרשל בגבו, מה שמציע שהיא לא הייתה אחוזה בשליטתם של הנקרומונגרים מלכתחילה. לורד מרשל משליך את קירה אל עבר חנית שלצד כס המלכות, מה שפוצע אותה אנושות. ואקו, שרואה הזדמנות להכות באדונו ולתבוע שליטה על הנקרומונגרים, מתקיף את לורד מרשל, שבקושי חומק מההתקפה ולבסוף נהרג בידי רידיק, שהשתמש בפגיון שהשיג קודם לכן.
לפני מותה, אומרת קירה לרידיק כי תמיד הייתה עמו, ורידיק מתמוטט על כס המלכות של הנקרומונגרים, שכורעים בפניו ברך. רידיק מבין כי בכך שהיה אחראי למותו של מנהיגם, הוא הופך למנהיג החדש.
סרט המשך
הבמאי דייוויד טוואהי אמר, כי ההחלטה ליצירת סרט המשך תתבסס על-סמך הרווחים של סרט זה. ואמנם, ב-8 במרץ 2006, מסר וין דיזל בראיון עמו כי לפי תסריט שהוא כתב, סרט המשך אכן מתוכנן וימשיך את הטרילוגיה שהחלה ב"רידיק: המסע מתחיל". בראיון נוסף עמו, שנערך ב-11 במרץ 2005, דיזל הודיע כי סרט ההמשך יעסוק ביקום התחתון (Underverse), כאשר הסרט השלישי יחתום את הסדרה ויעסוק בחזרה לכוכב הלכת פוריה. בנובמבר 2007 הודיע טוואהי כי קיימת אפשרות שהסרט הבא לא יופץ על ידי אולפני יוניברסל אלא כסרט עצמאי.
שלמה הרברג
שלמה יוסף הֶרבֶּרג (כ' בתשרי תרמ"ה, 9 באוקטובר 1884, ולָדיסלָבוב (נוישטדט-שירווינדט), פלך סובאלק, האימפריה הרוסית (פולין-ליטא) - כ"ו באדר תשכ"ו, 18 במרץ 1966, תל אביב) היה משורר, מספר מתרגם עברי. מראשוני המתרגמים העבריים המקצועיים בארץ ישראל. חתן פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת לשנת תשי"ט. פרסם שירים, סיפורים ורשימות. לשלמה היו אח ואחות. האח היה אריה (לייב) גרבר עלה לארץ ב-1966 ונפטר בכ"ז באב תשל'ד וקבור בסגולה פתח תקווה. אריה קבור ליד בנו יצחק. אשתו של אריה גיטה גרברג טמונה בבית העלמין היהודי בווילנה.
ביוגרפיה
שלמה יוסף בן גרשון הרברג נולד בסתיו 1884 בעיירה ולָדיסלָבוב (מפולנית: Władysławów; לימים ניישטוט שָאקי; כיום קוּדירקוֹס נאומייסטיס, Kudirkos Naumiestis) שליד העיר שאקי בפלך סובאלק שבמערב האימפריה הרוסית, באזור פולין-ליטא.
קיבל חינוך תורני מסורתי ב"חדר" ולאחריו התחנך בישיבות החשובות של ליטא, ישיבות סלוֹבּוֹדקָה, טֶלז וווֹלוֹז'ין. לאחר מכן הכשיר עצמו בהשכלה כללית, למד שנתיים ב"קורסים הפדגוגיים" העבריים למורים של אהרן כהנשטם ושלום יונה טשרנא בגרודנו, והוסמך להוראה. נישא למרים אורינובסקי, גננת, מחלוצות גן הילדים העברי.
כציוני, ביקש לעלות לארץ ישראל. הוא הגיע לעיר קושטא שבטורקיה, וב-1920 הצליח לעלות ארצה הודות להשתדלותו של אהרן זאב בן-ישי, שעמד בראש קבוצת החלוצים שהמתינו שם לקבל סרטיפיקטים, אצל ראש ועד העלייה זאב טיומקין. בארץ עבד תחילה במשך שנים אחדות כמורה בבתי ספר שונים בפתח תקווה ובתל אביב. אחר כך התמסר לעבודת התרגום, והיה מראשוני המתרגמים המקצועיים לעברית. תרגם משפות שונות (בעיקר מרוסית ומגרמנית, וגם מאנגלית, מיידיש ועוד). תרגם קרוב ל-40 ספרים, בהם ספרות יפה (רומנים וסיפורים), ספרות ילדים וספרי עיון.
בנוסף, שלח ידו בעבודה ספרותית מקורית. יצירותיו הראשונות הופיעו ב-1902 בעיתון הילדים "עולם קטן" שיצא בוורשה. פרסם שירה, פרוזה ורשימות בעיתונים וכתבי עת שונים, בהם "הדים", "מאזנים", "הפועל הצעיר", "העולם", "הארץ", "דבר", ובמאספים. בערוב ימיו כונסו יצירותיו לספרו "במעגל" (תל אביב: מחברות לספרות, 1963).
בשנת 1960 הוענק להרברג פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת (ספרות יפה) לשנת תשי"ט, על תרגום "עוּל ימים" ("המתבגר") לדוסטויבסקי.
הרברג התגורר עם אשתו ברחוב חיסין 22 בתל אביב. לבני הזוג לא היו ילדים. בינואר 1953 נפטרה אשתו. בשנותיו האחרונות התגורר בגפו בדירת חדר שבבעלותו בשדרות בן ציון 21 בתל אביב. נפטר באביב 1966. נקבר בבית העלמין קריית שאול לצד אשתו.
אברהם אלימלך פרלוב
קורות חייו
רבי אברהם אלימלך, נולד בד' באלול התרנ"ב לרבי ישראל מסטולין ולברכה שיינדל בתו של רבי דוד מזלטיפולי. נישא בד' באדר תרפ"ב לחוה בת דודו רבי מרדכי יוסף מזלטיפולי. לאחר נישואיו נשאר להתגורר כמה שנים אצל חותנו בזלטיפולי ולאחר מכן חזר לסטולין. לאחר פטירת אביו מונה על ידי החסידים למלא את מקומו בסטולין על פי צוואת אביו, אך הוא סירב, ורק לאחר לחצים מצד חותנו ומצד רבי ישראל מטשורטקוב הסכים להתמנות כאדמו"ר מקרלין בקרלין (פינסק).
הקים את ישיבת "אור ישראל" בלונינץ, יחד עם אחיו רבי משה, בה כיהן מספר שנים כראש ישיבה רבי אלעזר מן שך, כמו כן הקים את ישיבת "בית אהרן" בירושלים.
תלמידו רבי משה מרדכי בידרמן מלעלוב התבטא עליו כי הוא הבעל שם טוב של דורו.
על פי עדות חסידיו, שהה בארץ ישראל (בה ביקר ארבע פעמים ביקורים ממושכים) כשהנאצים פלשו לעירו. כששמע זאת רצה לחזור לעירו כדי לעודד את היהודים שם, וחסידיו ניסו לעצור בעדו, אך הרבי התעקש לחזור ולא להשאיר את חסידיו לבד. האדמו"ר אכן חזר בספינה האחרונה שיצאה ונרצח שם.
רבי אברהם אלימלך נרצח בחודש חשוון תש"ג. נסיבות מותו נותרו לוטות בערפל, כיוון שאין עדות אם נרצח על ידי הנאצים או על ידי האוקראינים. חסידי קרלין מציינים את יום השנה (יארצייט) בי"ד בחשוון, אך התאריך המדויק אינו ברור. (ישנה לכאורה עדות מאחד שראה אותו לאחר התאריך הנ״ל)
משפחתו
כל משפחתו נרצחה בשואה
טורבינת פלטנר
טורבינת פלטנר או ספינת רוטור היא שיטה מבוססת רוח שנועדה להנעה של ספינות. ההנעה מתבצעת על ידי צילינדרים שמסתובבים תחת זרימה של אוויר, הזרימה יוצרת כוח עילוי בניצב לכיוון הזרימה המשמש להנעת הספינה. המהנדס הגרמני אנטון פלטנר היה הראשון שבנה ספינה כזאת.
מבנה
את ההנעה של הספינה מבצע רוטור פלטנר. רוטור פלטנר בנוי מגליל הניצב לפני הספינה העשוי מפח, המסתובב במהירות זוויתית \omega. בתחילה חשב פלטנר לייצר סיבוב לרוטור על ידי רצועה שתחבר בין שני צילינדרים, אולם בסוף החליט שהצילנדרים יסתובבו בצורה טובה יותר בעזרת מנוע לכל אחד מהם בנפרד. פלטנר הגיש פטנט על הספינה הממונעת בעזרת טורבינת פלטנר ב-16 בספטמבר 1922.
היסטוריה ומסעות
פלטנר בנה ניסוי לבדיקת הטורבינה תוך כדי שהוא נעזר באלברט בטס (מדען גרמני מחלוצי טורבינות הרוח), יעקוב אקרט (מדען שוודי המתמחה באווירונטיקה), לודוויג פרנטל (מהנדס גרמני המתמחה באוורונטיקה).
באוקטובר 1924 סיימו מספנות גרמניה לבנות שתי ספינות שנקראו Backau, הספינות הללו היו מפרשיות שהותאמו לשאת שני צילינדרים גדולים בגובה של בערך 15 מטר וקוטר של 3 מטר, שמונעים בעזרת מנוע חשמלי בהספק 37kw.
בפברואר 1925 יצאה Backau מדנגיז (פולין) לסקוטלנד דרך הים הצפוני. הרוטור עבד ללא שום הפרעה לאורך כל הדרך, תוך כדי עמידה במזג אוויר קשה. הרוטור של הספינה יכל לנסוע לתוך הרוח בזווית של 20-30 מעלות בזמן שספינת המפרש המקורית יכלה לנסוע רק בזווית מינימלית של 45 מעלות.
אברהם כהנא
אברהם כהנא (ברוסית: Авраам Кахана; 19 בדצמבר 1874, י"א בטבת תרל"ה – 20 בפברואר 1946, י"ט באדר א' תש"ו) היה סופר וחוקר יהדות ומקרא.
תולדות חייו
כהנא נולד בשנת תרל"ה (1874) בסקומורוחי שליד ז'יטומיר, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), בן למרדכי כהנא. את רוב השכלתו רכש בלימוד עצמי. בגיל 40, בשנת 1914 (תרע"ד), נסע כהנא לתור את ארץ ישראל. את נסיעתו זו כינה ביומנו "נסיעת הקסמים". לאחר פרוץ המהפכה הרוסית מונה לפרופסור באוניברסיטה העממית בקייב. בשנת 1922 הוא עבר עם משפחתו לוורשה בירת פולין, ובשנת 1923 עלו לארץ ישראל.
טורבינת פלטנר
היסטוריה ומסעות
את תנופת טורבינת פלטנר עצר הפיתוח של מנועי הדיזל, שפותחו עבור ספינות. ב-1931 נהרסה באדן באדן בסופה בקאריבים. בזכות עליית מחירי הדלק ובזכות הנושא הסביבתי החלה התעניינות מחודשת בטורבינות פלטנר בשנות ה-20 המאוחרות.
אברהם כהנא
תולדות חייו
בארץ ישראל עבד כהנא בתל אביב, שם הוא כיהן כמנהל ספריית שער ציון וכמורה בסמינר לוינסקי. בשנת 1929 פרש מתפקידו, התמסר למחקר ויסד את הוצאת ספרים "מקורות". בשנת 1937 (תרצ"ז) זכה בפרס ביאליק על הוצאת הספרים החיצוניים.
טורבינת פלטנר
שימושים היום
האוניברסיטה של פלסבורג (גרמניה) מפתחת קטמרן שבו המפרשית אמורה להיות מוחלפת בטורבינת פלטנר.
אברהם כהנא
תולדות חייו
כהנא רכש בלימוד עצמי את ידיעותיו הנרחבות במקצועות הכלליים, ביהדות ובשפות הקלאסיות והחדשות. תחומי המחקר שלו כללו, בין השאר, את ביאור המקרא, היסטוריה, בלשנות וחקר החסידות. ידוע בעיקר בשל מפעלו לאיסוף, ביאור ותרגום הספרים החיצוניים, יחד עם מפעלו לעריכת פירוש מקיף לתנ"ך.
כהנא המשיך בפועלו המדעי עד לפטירתו בי"ט באדר א' תש"ו, (1946) בתל אביב. הוא נקבר לצד רעייתו חנה בבית הקברות טרומפלדור. ספרייתו המדעית נתרמה על ידי בניו, אוריאל ויעקב, לאוניברסיטה העברית בהר הצופים, שם היא מצויה בחדר נפרד. ארכיונו, הכולל התכתבות עם אנשי רוח, נתרם לספרייה הלאומית בירושלים.יורשיו הקימו את "קרן אברהם כהנא" המעניקה מדי שנה מענקי מחקר לסטודנטים במכון ללימודי היהדות של האוניברסיטה העברית.
טורבינת פלטנר
שימושים היום
יצרנית טורבינות הרוח אנרקון השיקה לראשונה את ה E-ship באוגוסט 2008 והיא משמשת להעברת טורבינות ושאר חלקים מסביב לעולם.
אברהם כהנא
תולדות חייו
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
היה נשוי לחנה בת ר' יעקב שפטל מברדיצ'ב, ואב לשלושה: אוריאל כהנא (אדריכל וצייר), יעקב כהנא (עורך דין) ומרים רוזנצווייג.
טורבינת פלטנר
שימושים היום
ב-2009 חברה פינית שמתעסקת באנרגיה וציוד ימי בשם וורטסילה, הציעה קונספט של אוניית תענוגות שתשתמש בטורבינת פלטנר כדי להקטין צריכת דלק ופליטת מזהמים.
עקרון פעולה
טורבינת פלטנר פועלת על פי אפקט מגנוס, ניתן להסביר את התופעה בצורה אינטואיטיבית כך: כאשר הגליל מסתובב הוא דוחף חלק מהאוויר לצד השני של הטורבינה, בכך יוצר הסיבוב הפרשי מהירויות בין מהירות הזרימה בחלק העליון של הגליל ובחלקו התחתון, הפרש זה יוצר הפרשי לחצים על פי משוואת ברנולי. הסבר מתמטי מעמיק לתופעה ניתן בתחילת המאה ה-20 על ידי מרטין קוטה וניקולאי ג'קובסקי.
השערת קוטה ג'קובסקי
השערת קוטה ג'קובסקי באה לקשר בין כוח העילוי הפועל על צילינדר מסתובב בנוזל או גז, לבין סירקולציה וצפיפות הנוזל/הגז. כאשר סירקולציה מגודרת כאינטגרל מסלולי סביב הגוף כאשר הסירקולציה מוגדרת חיובית בסיבוב נגד כיוון השעון.
התחזית של קוטה ג'קובסקי עבור כוח העילוי נמצאה להיות דיי מדויקת במציאות למרות הזנחת שכבת הגבול בה כוחות הצמיגות משמעותיים עבור זרימה תמידית לא מאיצה.
בנוסף ניתן לראות שהשערת קוטה ג'קובסקי מנבאת, כוח הגרר =0, משמע שאילו היינו מקנים לספינה אנרגיה קינטית התחלתית כלשהי היא לעולם לא הייתה עוצרת, מה שכמובן לא נכון. הטעות הזאת נובעת מכך שהתייחסנו לזרימה כזרימה פוטנציאלית תוך התעלמות משכבת הגבול שהיא המקור לכוחות גזירה הפועלים על הגוף ומכאן כוחות גרר.
זאבינה בראון
ביוגרפיה
בראון נולדה באסן. בתחרות הבינלאומית הראשונה שלה, באליפות אירופה באתלטיקה לנוער שנערכה בשנת 1983 זכתה בראון במדליית כסף בקרב שבע.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיימה בראון במקום השישי בקרב שבע בתוצאה של 6195 נקודות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 סיימה במקום ה-18 בקרב שבע בתוצאה של 5621 נקודות.
באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה בראון במקום ה-14 בקרב שבע בתוצאה של 6109 נקודות.
באוניברסיאדה שנערכה בדיסבורג, גרמניה בשנת 1989 זכתה בראון במדליית כסף בקרב שבע.
אלופת אירופה
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בספליט, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1990 זכתה בראון במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6688 נקודות.
אלופת עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכתה בראון במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6672 נקודות, לפני ליליאנה נסטסה מרומניה (6493 נקודות) ואירנה בלובה מברית המועצות (6448 נקודות). התוצאות שהיא קבעה בתחרות היו: ריצת 100 מטר משוכות 13.32 שניות, קפיצה לגובה 1.91 מטר, הדיפת כדור ברזל 13.62 מטר, ריצת 200 מטר 24.49 שניות, קפיצה לרוחק 6.67 מטר, הטלת כידון 48.66 מטר וריצת 800 מטר 2:16.09 דקות.
בתחרות שנערכה ב-31 במאי 1992 בגוטציס קבעה בראון שיא גרמני חדש בתוצאה של 6985 נקודות (השיא הנוכחי) והוכיחה שהיא מוכנה למשחקים האולימפיים. התוצאות שהיא קבעה בתחרות היו: ריצת 100 מטר משוכות 13.11 שניות, קפיצה לגובה 1.93 מטר, הדיפת כדור ברזל 14.84 מטר, ריצת 200 מטר 23.65 שניות, קפיצה לרוחק 6.63 מטר, הטלת כידון 51.62 מטר וריצת 800 מטר 2:12.67 דקות
מדליה אולימפית
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה בראון במדליית ארד בקרב שבע בתוצאה של 6649 נקודות, אחרי ג'קי ג'וינר קרסי מארצות הברית (7044 נקודות) ובלובה (6845 נקודות). התוצאות שהיא קבעה בתחרות היו: ריצת 100 מטר משוכות 13.25 שניות, קפיצה לגובה 1.94 מטר, הדיפת כדור ברזל 14.23 מטר, ריצת 200 מטר 24.27 שניות, קפיצה לרוחק 6.02 מטר, הטלת כידון 51.12 מטר וריצת 800 מטר 2:14.35 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה 1993 זכתה בראון במדליית כסף בקרב שבע בתוצאה של 6797 נקודות, אחרי ג'וינר קרסי (6837 נקודות) ולפני סבטלנה בורגה מבלארוס (6635 נקודות) לא הצליחה להגן על תוארה.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1994 זכתה בראון בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6419 נקודות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה בראון במקום השביעי בקרב שבע בתוצאה של 6317 נקודות. המנצחת הייתה ע'אדה שועאע מסוריה (6780 נקודות).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בפריז, צרפת במרץ 1997 זכתה בראון במדליית זהב בקרב חמש בתוצאה של 4780 נקודות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכתה בראון במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6739 נקודות לפני דניס לואיס מבריטניה (6654 נקודות) ורמיג'יאה נזרובינה מליטא (6566 נקודות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1998 סיימה בראון במקום השישי בקרב שבע בתוצאה של 6259 נקודות ולא הצליחה להגן על תוארה.
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה בראון במקום החמישי בקרב שבע בתוצאה של 6355 נקודות. המנצחת הייתה לטואיס (6584 נקודות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה במינכן, גרמניה בשנת 2002 זכתה בראון במדליית כסף בקרב שבע בתוצאה של 6434 נקודות.
חייה הפרטיים
בראון היא לסבית מוצהרת וחיה עם בת זוגה, ביתה פיטרס בעלת מדליית ארד מאליפות העולם בהטלת כידון.
פריד אבו שקרה
פריד אבו שקרה (בערבית: فريد ابو شقرة; נולד ב-1963) הוא אמן פלסטיני רב-תחומי, מרצה במכללת אורנים, סופר, חוקר ואוצר.
ביוגרפיה
פריד נולד בעיר אום אל-פחם וגדל במשפחה שהצמיחה מספר אמנים חשובים כמו עאסם אבו שקרה, וואליד אבו שקרה. בשנת 1984 עבר לתל אביב כדי ללמוד בבית הספר לאמנות קלישר, וסיים את לימודיו בשנת 1988. היום הוא חי באום אל-פחם ויוצר בסטודיו שלו בתל אביב.
יחד עם אחיו סעיד אבו שקרה, ייסד פריד בשנת 1996 את הגלריה לאמנות באום אל-פחם, ושימש אוצר הגלריה עד שנת 2001. בנוסף לכך, פריד נחשב לאחד ממייסדי קבוצת איבדאע (ابداع) לאמנות פלסטינית עכשווית בכפר יאסיף (1999), וממייסדי הגלריה לאמנות בנצרת ואוצר ומנהל הגלריה משנת 2009 ועד 2015.
אמנות
יותר משני עשורים וחצי עובד פריד כאמן ומחנך בעל השפעה גדולה על החברה הפלסטינית. עבודותיו הרבות כמו ציורים, סיפורים ופסלים, נושאות עמן זיכרונות, חלומות ופחדים שמאיימים על זהותו הפלסטינית. במסגרת עבודות אלה, משלב אבו שקרה את הציור המערבי יחד עם הערבסק המזרחי. במשך שנים ארוכות, אימץ פריד שפה ייחודית משלו, שמשלבת בין הסימבוליות הטעונה לבין הערכים המופשטים. בנוסף לכך, בתור משורר וחוקר, מתייחס פריד לקיומו כערבי פלסטיני במדינת ישראל, כחלק מן חברה שיש בה הרבה תרבויות שונות.
בתערוכת "חתול רחוב" (2017), מבטא אבו שקרה את קיומו של האזרח הפלסטיני בחברה הישראלית, שממקמת אותו בחצר האחורית שלה, שייך-לא-שייך, נוכח אך דרוך בו בזמן, וזאת על ידי סדרות של עבודות ומוטיבים של אבו שקרה שנעשו במהלך עשרים השנים האחרונות. הראשונה שבניהן, היא סדרה של חתולי רחוב, שמופיעים בשילוב עם אורנמנטיקה פרחונית, דגמים של חירור או ציור בצבע אקריליק. כמו כן, בתערוכה הוצגה סדרת עבודות חדשה המשלבת דגמים מסורתיים של רקמה פלסטינית בטכניקות של תחריט ורקמה בחוטים צבעוניים. מוטיב נוסף החוזר בעבודותיו של אבו שקרה הוא תיאור המבוסס על זיכרון ילדות, בו נראים נופים חקלאיים בעמק יזרעאל כשמעליהם טס להק של מטוסי קרב.
בנוסף לשאלת הזהות, התעסק פריד בנושא השלום התקוע ובחוסר היכולת לשאת ולתת בעניין הכיבוש ב-2008, בתערוכה בבית אגודת האמנים בתל אביב בשם " Dead letter office" (משרד למכתבים מתים). המסר שלו עובר דרך משרדי ענק בארצות הברית ובאירופה, שבהם נתקעים מכתבים, חלקם מאות שנים וחלקם כבר נשרפו, כי חסרה בהם כתובת הכותב או כתובת הנמען, ומכיוון שכך הם לא נפתחו מעולם ולא הגיעו ליעדם. סיטואציה שבה מסרים, גם כאלה שעשויים לפתור את הבעיות הקשות ביותר בעולם לא יגיעו ליעדם.
סמואל רנדלט
סמואל רנדלט (באנגלית: Samuel Randlett; נולד ב-11 בינואר 1930) הוא אמן אוריגמי בעל שם עולמי. מתגורר באולימפיה שבמדינת וושינגטון. פיתח יחד עם רוברט הרבין שיטה לרישום תהליך קיפול הנייר בדיאגרמות סטנדרטיות.
בין ספריו החשובים:
יצחק גאגולה
יצחק גאגולה (נולד ב-1 בינואר 1964 בשם איסק גאגולאשווילי, בגאורגית: ისააკ გაგულაშვილი) הוא חבר הכנסת לשעבר מש"ס, יליד גאורגיה, גר ברחובות, נשוי ואב לחמישה.
חייו
גאגולה הוא בעל תואר במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
לקראת הבחירות לכנסת ה-15 שובץ במקום ה-18 ברשימת ש"ס לכנסת ה-15, ולאחר הבחירות בהן זכתה ש"ס ל-17 מנדטים (אך אריה דרעי ששובץ במקום הראשון פרש עוד לפני השבעת הכנסת), נכנס לכנסת ה-15 וכיהן כחבר בוועדות הכנסת, הכלכלה, העלייה, החינוך והתרבות ובוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת.
לא שובץ ברשימת ש"ס לקראת הבחירות לכנסת ה-16.
עוזי ברעם
עוזי ברעם (נולד ב-6 באפריל 1937) הוא איש ציבור ופובליציסט ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
ביוגרפיה
עוזי ברעם נולד וגדל בשכונת נחלת אחים שבירושלים, בנם של גרציה, ילידת חלב שבסוריה, ושל שר העבודה ושר הסעד משה ברעם (בממשלת ישראל השבע עשרה). הוא נקרא על שם סבו מצד אמו – עזיז.
בשירותו הצבאי היה מדריך ידיעת הארץ. ב-1961 שימש כיועץ תעסוקה לנוער בשירות התעסוקה בבית שמש.
הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים במדע המדינה וסוציולוגיה ובתקופת לימודיו היה יושב ראש ארגון הסטודנטים הארצי של מפא"י (1964–1965).
פעילות ציבורית
ברעם היה ממייסדי המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה ושימש כיושב הראש הראשון שלה עד שנת 1970. בשנתיים שלאחר מכן שהה בשליחות בארצות הברית מטעם משרד העבודה והסוכנות היהודית כממונה על עליית אקדמאים מארצות הברית. עם שובו בשנת 1972 עמד בראש מחלקת ההמשך של הסוכנות היהודית. ב-1974 נבחר ליושב ראש מפלגת העבודה במחוז ירושלים והנהיג את המחוז בשיתוף פעולה עם טדי קולק ראש עיריית ירושלים. בעת המאבק בין יצחק רבין לשמעון פרס על ראשות מפלגת העבודה בשנת 1974, ובכינוס מרכז המפלגה ב-22 באפריל 1974 הציג את מועמדותו של רבין. בשנים 1984–1989 כיהן כמזכ"ל מפלגת העבודה. בתפקידו זה הוביל במפלגה את תהליך הדמוקרטיזציה של בחירת מועמדי המפלגה לכנסת השתים עשרה (1988) . בעת כהונתו זו גם סייע לשמעון פרס ביישום תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 בהביאו את הנהגת הממשלה וההסתדרות להדברות, כן תמך בצעירי המפלגה . בשנת 1988 נבחר במרכז המפלגה לשמש כשר בממשלת שמיר וסירב להיכנס אליה. הוא גם ריכז את צוות הבחירה של המפלגה לבחירת יצחק נבון (1978) וחיים הרצוג (1983) לנשיאות המדינה.
ברעם כיהן כחבר הכנסת בשנים 1977–2001. בכנסת היה חבר בוועדת החוץ והביטחון (ובוועדות המשנה למודיעין ושירותים) וועדת הפנים וועדת הכנסת. בכנסת העשירית כיהן כיושב ראש ועדת העלייה והקליטה. בכנסת ה-13 כיהן כשר התיירות בממשלות רבין ופרס, וכן נוסף לתפקיד זה כיהן כשלושה חודשים (בשנת 1995) כשר הפנים.
בבחירות המקדימות לבחירת מועמדי הכנסת של המפלגה בשנת 1996 נבחר ראשון בקולותיהם של כ-151,000 מתפקדים. אהוד ברק לא צירף אותו ב-1999 לממשלתו, על אף הבטחה מפורשת לכך, ובמקום זאת הציע לו להיות שגריר באחת מבירות העולם שיבחר. ברעם סירב, והיחסים ביניהם הפכו למתוחים. בעת ניסיונו של ברק לזכות מחדש בראשות מפלגת העבודה ב-2007, הוא שב והתפייס עם ברעם. בשנים 2002–2007 הרצה במרכז הבינתחומי הרצליה ובמכללת ספיר בנושא: "סוגיות נבחרות בפוליטיקה הישראלית"
ברעם כיהן כיו"ר ההנהלה הציבורית של תיאטרון בית ליסין משנת 2004 ועד 2017.
בין השנים 2008 ל-2016 עמד בראש עמותת club50, עמותה שנועדה לעזור לבני 50+, ומוציאה עיתון בשם club50, בעריכתו.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצב במקום ה-118 הסמלי ברשימת העבודה לכנסת.
הערכה
לאחר הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה בשנת 2001, התפטר מהכנסת ופרש מן החיים הפוליטיים. בדרכו לצמרת מפלגת העבודה לא ניצל את מעמדו לטובתו האישית והעדיף להיות נאמן לדרכו. כך סירב לשמש כשר בממשלת שמיר 1989. הוא לא הסס לצאת נגד ראשי המפלגה, כך לדוגמה הצביע נגד חוק רמת הגולן בעוד שאר חברי הסיעה נמנעו. .
ברעם מגדיר עצמו "יונה" ונמנה עם היונים במפלגתו, וככזה הוא בעד פתרון שתי המדינות לסכסוך הישראלי-פלסטיני. בדעותיו הכלכליות הוא דוגל בשוויון סוציאל-דמוקרטי.
קליארכוס
קליארכוס (ביוונית: Kλέαρχoς) היה פילוסוף יווני מאנשי האסכולה הפריפטטית בן המאה הרביעית לפני הספירה.
חייו
קליארכוס נולד בערך בשנת 350 לפנה"ס בסולי שבקפריסין, עבר ללמוד אצל אריסטו ולאחר מותו של זה למד אצל תאופרסטוס. מעט מידע על קליארכוס ניתן לדלות מתוך סכוליון על הדיאלוג "חוקים" של אפלטון (739a), הכולל מספר משפטים הלקוחים מתוך דיאלוג מאת קליארכוס בשם "ארקסילאוס". בהתאם לשנת מינויו של הפילוסוף ארקסילאוס לסכולארכס של האקדמיה האפלטונית (268 או 265 לפנה"ס), נטען כי קליארכוס המשיך לכתוב עד שנות ה-70 של המאה ה-3 לפנה"ס ואולי אף מעט מאוחר יותר. מאחר שהיה גם תלמיד של אריסטו, שמת בשנת 322 לפנה"ס, קליארכוס נולד כפי הנראה לא יאוחר משנות ה-40 המאוחרות של המאה ה-4.
ניתן להסיק מידע ביוגרפי חשוב גם מתוך כתובת שנמצאה בחפירות אי-ח'אנום (כיום באפגניסטן), התיישבות יוונית על גדות הנהר אוקסוס בבאקטריה. הכתובת מספרת על אדם בשם "קליארכוס" שהביא למקום משלים שהעתיק בדלפי. המשלים ששרדו עוסקים בחיי האדם מתקופת ההתבגרות ועד המוות. האפיגרפיסט הצרפתי לואיס רוברט, ששחזר את הכתובת ופירש אותה, זיהה את מחבר המשלים עם קליארכוס מסולי, בהנחה שזה יצא למסעות במזרח הרחוק במטרה להפיץ את חכמת דלפי. הצעותיו של רוברט נתקבלו על ידי רובם המוחלט של החוקרים.
יצירתו
קליארכוס הקדיש שני חיבורים לאפלטון: "שבחי אפלטון" ו"על הדברים שנאמרים בפוליטיאה של אפלטון בנוגע לעניינים מתמטיים". חיבורים אלה מצביעים על כך שלתלמידו של אריסטו הייתה הערכה מיוחדת לאפלטון. גם אצל פלוטרכוס נמסרת עדות על סטייתו של קליארכוס מהדרך הפריפטטית. קטעים מתוך חיבור אחר של קליארכוס, "על חינוך" (Peri paideias), מתארים בקווים כלליים את הערכים אותם ראה כחשובים.
חיבורים נוספים שכתב:
הדיאלוג "על השינה"
קליארכוס גילה עניין בדתות ובתרבויות בנות זמנו, בעיקר של פרסים, יהודים והודים. הוא חיבר דיאלוג שאבד בשם "על השינה" (De Somno), שבו אריסטו מופיע כאחד מבני השיח הראשיים. רק שלושה קטעים שרדו מדיאלוג זה. אחד מהם מצוטט על ידי יוסף בן מתתיהו בספרו "נגד אפיון" והשניים האחרים נשמרו אצל הפילוסוף הנאופלאטוני פרוקלוס, בן המאה ה-5 לספירה. הקטעים מספרים על מעשים ואירועים שנאמר כי התרחשו בנוכחותו של אריסטו, והם אמורים היו להוכיח כי לנשמה הלא-מוחשית יש קיום נצחי. הדיאלוג נכתב ככל הנראה בעשור האחרון של המאה ה-4 לפנה"ס.
יוסף בן מתתיהו מצטט מתוך הדיאלוג את ההתייחסות ליהודים שקליארכוס שם בפיו של אריסטו, הקשורה לדיון אודות קיומה הנפרד של הנשמה. בקטע המצוטט מספר קליארכוס כי אריסטו סיפר לו על חכם יהודי שפגש:
קליארכוס סיפק בכך את העדות היחידה ששרדה מפיו של יווני, אודות פגישה ושיחה בין יהודי לבין פילוסוף או סופר יווני מהתקופה הקלאסית. עם זאת, קיומה ההיסטורי של פגישה זו נדחה בדרך כלל על ידי החוקרים. בהזמנת הקורא לעיין בעצמו בחיבורו של קליארכוס, ניתן להבין כי יוסף בן מתתיהו השתמש בו באופן ישיר ולא נעזר במקור משני. הפגישה בין אריסטו והחכם היהודי נזכרת גם ב"סטרומטה" של התאולוג הנוצרי קלמנס מאלכסנדריה. עדות זו ככל הנראה נסמכת באופן ישיר על חיבורו של קליארכוס ולא על "נגד אפיון". הקטע המצוטט מתוך קליארכוס שמופיע ב"נגד אפיון" (ללא דברי יוספוס עצמו) מופיע גם אצל אב הכנסייה אוסביוס מקיסריה. גרסה זו מסייעת במידת מה בקביעת הקריאה הנכונה של הטקסט היווני של יוספוס.
אחד משני הקטעים המצוטטים על ידי פרוקלוס מספר על אדם לא מזוהה, שבנוכחות אריסטו ותלמידיו, נטל את נשמתו של ילד ישן באמצעות "מטה מושך-נשמות", הרחיק אותה מהגוף שלא זז ולאחר מכן החזיר אותה אליו ללא פגע. מעשה זה שכנע את אריסטו ואת כל הנוכחים כי הנשמה נפרדת מהגוף והיא משתמשת בו כאכסניה. הקטע השני מספר על מותו ותחייתו של אתונאי בשם קליאונימוס. שני הסיפורים הללו הוצגו על ידי קליארכוס על מנת להדגים את קיומה הנפרד של הנשמה, נושא שהיה אחד המרכזיים של חיבורו ואולי המרכזי שבהם.
Dark Paradise
Dark Paradise (בעברית: גן עדן אפל) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי, מתוך אלבום הבכורה שלה, Born to Die. השיר יצא לאור ב-1 במרץ 2013, כסינגל השישי מתוך האלבום. הוא נכתב על ידי לנה דל ריי וריק נואלס, בעוד ההפקה נעשתה על ידי אמיל הייני.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד שבפולין.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לנה דל ריי וריק נואלס והופק על ידי אמיל הייני. כמו כן, השיר הוא שיר בסגנון הטריפ הופ. מגזין הבילבורד סקרו את השיר בחיוב ואף ציינו כי הוא נשמע כמו חלק משיריה של מדונה, שיצאו בתקופת שנות ה-80. בלוס אנג'לס טיימס דירגו אותו בין הרצועות הטובות ביותר באלבום יחד עם "Video Games" ו-"Summertime Sadness".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-145 מיליון השמעות.
ריאן אדמס
דייוויד ריאן אדמס (באנגלית: David Ryan Adams; נולד ב-5 בנובמבר 1974) הוא זמר-יוצר, מוזיקאי, מפיק מוזיקלי, משורר וצייר אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות קריירת הסולו הפורה שלו, וכחבר לשעבר להקת הקאנטרי האלטרנטיבי Whiskeytown, איתם הקליט שלושה אלבומי אולפן.
בשנת 2000 עזב אדמס את Whiskeytown והוציא את אלבומו הראשון, Heartbreaker, שזכה לשבחי הביקורות. שנה לאחר מכן הוציא את האלבום Gold, שהגיע למעמד זהב בבריטניה וכלל את הסינגל "New York, New York".
הוא הוציא חמישה אלבומים עם להקת הרוק הקרדינלס. בשנת 2009 נישא למנדי מור, עזב את הקרדינלס והודיע ​​כי הוא לוקח הפסקה ממוזיקה. הוא שב להופיע באוקטובר 2010 והוציא את אלבומו ה-13, Ashes & Fire ב-2011. האלבום הגיע למקום השביעי במצעד בילבורד 200. בספטמבר 2014 הוציא אדמס את האלבומו ה-14, Ryan Adams, תחת חברת התקליטים שייסד,. האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד בילבורד 200.
אדמס הפיק אלבומים לווילי נלסון, לג'סי מאלין, לג'ני לואיס ולפול אאוט בוי, ושיתף ​​פעולה עם Counting Crows, וויזר, נורה ג'ונס, אמריקה, מיני דרייבר וקאובוי. הוא כתב את Infinity Blues, ספר שירים, ואת Hello Sunshine, אוסף של שירים וסיפורים קצרים.
ילדותו ונעוריו
ריאן אדמס נולד ב-5 בנובמבר 1974, בג'קסונוויל שבצפון קרוליינה. יש לו אח גדול ואחות צעירה. ילדותו תוארה כ"לא מתפקדת": אביו עזב כשהיה בן חמש והוא, אמו, אחיו ואחותו נאלצו לעבור לגור עם סביו וסבתו לאחר שהפכו לחסרי בית כתוצאה מהגירושים. שנה לאחר מכן סבתו זרקה אותם מהבית כיוון שלא רצתה להתמודד עם הילדים יותר. למרות זאת, המשיך אדמס להיות אורח קבוע בביתם. אמו גידלה אותו כהורה יחיד עד היותו בן 13, אז נישאה בשנית.
1994–2000: Whiskeytown
בעקבות התפרקותה של The Patty Duke Syndrome, ייסד אדמס את Whiskeytown יחד עם קייטלין קארי, אריק "סקילט" גילמור, סטיב גרות'מן ופיל וונדשר. הקמת Whiskeytown סימנה את הליכתו של אדמס לכיוון הקאנטרי האלטרנטיבי. הלהקה הושפע במידה רבה מחלוצי הקאנטרי-רוק, בעיקר מגראם פרסונס. הלהקה זכתה במהירות לשבחי ביקורת עם יציאתו של אלבומם השני, Strangers Almanac, התקליט הראשון בחברת תקליטים מרכזית. האלבום השלישי, Pneumonia, הושלם בשנת 1999, אך בשל בעיות בחברת התקליטים התעכבה יציאתו. הוא יצא בסופו של דבר על ידי Lost Highway בשנת 2001, לאחר פירוק הלהקה.
2000–2004: קריירת סולו
אלבום הסולו הראשון של אדמס, Heartbreaker, יצא בשנת 2000. באלבום אימץ אדמס צליל של מוזיקת פולק. ברצועה "Oh My Sweet Carolina" סיפק אמילו האריס קולות רקע ובין המנגנים על כלי הנגינה היו גיליאן ולץ', דייוויד רולינגס, פט סאנסון וקים ריצ'י. האלבום זכה להצלחה ביקורתית ניכרת, אך המכירות היו חלשות.
אדמס הוציא את Gold, אלבומו השני, בשנת 2001. האלבום התקבל היטב מבחינה ביקורתית; עם זאת, אדמס תחילה סירב לקדם אותו באמצעים המוכרים בתעשיית המוזיקהף והעדיף להופיע עם השירים. בווידאו קליפ לסינגל "New York, New York" צולם אדמס מנגן על רקע קו הרקיע של העיר ניו יורק ארבעה ימים לפני פיגועי 11 בספטמבר. הוא שודר לעיתים קרובות ב-MTV וב-VH1 לאחר הפיגועים והפך לפריצת הדרך של אדמס לקבל צרכני מוזיקת המיינסטרים. האלבום זכה להצלחה ואף הגיע למעמד זהב בבריטניה.
לאחר ההצלחה של Gold, מנעה חברת התקליטים מאדמס להוציא אלבום המשך לפי בחירתו. הייתה זו הפעם השנייה שקרה הדבר, כשהפעם הראשונה קרתה ב-Gold; אדמס הקליט עבורו את השיר "the Suicide Handbook", אך חברת התקליטים מנעה ממנו להוציא אותו כיוון שהיה "עצוב מדי". במקום זאת, בחרה חברת התקליטים לבחור שירים מארבעת האלבומים שכבר הוקלטו - 48 Hours, The Suicide Handbook, The Pinkhearts ו-The Swedish Sessions" - וליצור אלבום ללא מעורבותו של אדמס. Demolition, אוסף של שירים מתקליטים אלה, יצא בשנת 2002. אף על פי שהאלבום זכה לתשומת לב ביקורתית רבה יותר, הוא לא הצליח למכור עותקים רבים כקודמו. באותה שנה הפיק אדמס לראשונה, את האלבום הראשון של ג'סי מאלין, The Fine Art of Self Destruction, איתה יצר את הרכב הפאנק-רוק The Finger (תחת השמות הבדויים, "וורן פיס" ו- "אירווינג פלאזה" בהתאמה), שהוציא שני מיני אלבומים.
במאי 2002 השתתף אדמס לצד אלטון ג'ון בתוכנית CMT Crossroads, שמפגישה אמני קאנטרי עם מוזיקאים מז'אנרים אחרים. במהלך המופע, שיבח ג'ון את אדמס וסיפר על איך Heartbreaker סיפק לו השראה להקלטת שירים מ-West Coast, אלבומו המצליח ביותר באותה תקופה. באותה שנה על פי הדיווחים הקליט אדמס מחדש את אלבום הבכורה של הסטרוקס, Is This It, אך הוא לא יצא בפומבי.
בשנים 2002 ו-2003 עבד אדמס על הקלטת Love Is Hell, מתוך כוונה להוציא אותו בשנת 2003. חברת התקליטים, Lost Highway, חשבה שהאלבום לא יצליח מסחרית וסירבה להוציא אותו, מה שהוביל את אדמס לחזור לאולפן. שבועיים לאחר מכן הוא חזר לחברת התקליטים עם Rock N Roll, שכלל מוזיקאים אורחים כמו מליסה אוף דר מאור, בילי ג'ו ארמסטרונג מגרין דיי, וחברתו של אדמס באותו זמן, פארקר פוזי. כתיבת השירים אדמס זכתה לחשיפה נוספת כשג'ואן באאז כללה את שירו ​​"In My Time of Need", מאלבום הבכורה שלו, באלבומה Dark Chords on a Big Guitar, שיצא בשנת 2003.
אדמס ו-Lost Highway הגיעו להסכמה בסופו של דבר שהחברה תוציא גם את Rock N Roll וגם את Love Is Hell, בתנאי שהאחרון יפוצל לשני מיני-אלבומים. המיני-אלבום הראשון יצא בנובמבר 2003 והשני בדצמבר. שני החלקים זכו לשבחי המבקרים ובמאי 2004 יצא Love Is Hell מחדש כאלבום באורך מלא. האלבום כלל גרסת כיסוי לשיר "Wonderwall" של אואזיס, עליו היה אדמס מועמד לפרס גראמי לביצוע סולו הרוק הווקאלי הטוב ביותר. במהלך סיבוב ההופעות לקידום האלבום, שבר אדמס את פרק ידו השמאלית, מה שהוביל לביטול כמה הופעות באירופה ובאמריקה הצפונית.
2004–2009: הקרדינלס
ב-2004 הקים אדמס את להקת הקרדינלס, איתה ניגן והפיק שני אלבומים: Cold Roses ו-Jacksonville City. Cold Roses, אלבום כפול, יצא בשנת 2005 וכלל קולות רקע של רייצ'ל ימגטה בשלושה שירים - "Let It Ride", "Cold Roses" ו-"Friends". אלבומו השני באותה שנה, Jacksonville City Nights, כלל דואט עם נורה ג'ונס בשיר "Dear John". בנוסף לאלבומים אלה הוציא אדמס אלבום סולו בשם 29 בסוף השנה.
בנוסף להוצאת שלושה אלבומים, חבר אדמס באותה שנה למוזיקאים אחרים בהופעה למען נפגעי הוריקן קתרינה באירווינג פלאזה שבניו יורק. כמו כן, שלושה משיריו של אדמס נכללו בפסקול של "אליזבת טאון": "Come Pick Me Up", "English Girls Approximately", ושיר חדש בשם "Words".