cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jajah
Jajah Web
משתמשי אינטרנט בעלי חיבור Dial-up להם אין קו טלפון נוסף, היו חייבים להגדיר באתר שהשיחה שלהם תתבצע כעבור כמה דקות כדי שיהיה להם מספיק זמן להתנתק מן האינטרנט על מנת שקו הטלפון שלהם יהיה פנוי.
שיחות בינלאומיות חינמיות בג'אג'ה
ב-28 ביוני 2006 ג'אג'ה החלו לאפשר קיום שיחות בינלאומיות בחינם בין משתמשים רשומים בג'אג'ה. השירות מוגבל למדינות מסוימות וכמו כן קיימת הגבלה על כמות שיחות החינם אותה ניתן לבצע.
השיחות בין המשתמשים הרשומים בג'אג'ה ניתנים חינם בחיבור בין מספרי טלפון קוויים ומספרי טלפון סלולריים בארצות הברית, קנדה, סין, סינגפור, הונג קונג, תאילנד וכמו כן גם מספרי טלפון קווים ברוב המדינות האירופאיות וגם ארגנטינה, אוסטרליה, ישראל, יפן, מלזיה, מקסיקו סיטי, ניו זילנד, ונצואלה וזמביה.
כף הדסון
כף הדסון (באנגלית: Cape Hudson) הוא לשון יבשה, המהווה את הקצה הצפוני של חצי האי מוסון, בחוף ג'ורג' החמישי, בארץ ג'ורג' החמישי שבאנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי לשון היבשה
אזור זה נצפה לראשונה ב-19 בינואר 1840, על ידי הצוות של לוטננט ויליאם ל. הדסון (William L. Hudson) אשר שירת על אוניית צי ארצות הברית פיקוק (USS Peacock), במהלך משלחת החקר של ארצות הברית (United States Exploring Expedition ) בפיקודו של צ'ארלס וילקס, בין השנים 1838–1842.
חצי האי מוסון (וכן כף הדסון) צולמו מהאוויר ומופו לראשונה על ידי פיליפ לו ממשלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בפברואר 1959.
מקור השם
וילקס קרא לכף על שמו של הדסון.
במהלך המיפוי שבוצע על ידי פיליפ לו, וכן מחקר שערך ב. למברט (B.P. Lambert) בהתבסס על תצלומי האוויר של צי ארצות הברית, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרלי בשנת 1959 הגיעו השניים למסקנה כי לשון יבשה זו היא לשון היבשה אליה התכוון וילקס, ובהתאם קראו לה בשם זה במפותיהם.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 268
• Frezzotti, M., Cimbelli, A., & Ferrigno, J. (1998), Ice-front change and iceberg behaviour along Oates and George V Coasts, Antarctica, 1912-96, Annals of Glaciology, 27, 643-650. doi:10.3189/1998AoG27-1-643-650
• Schodlok, M. P., D. Menemenlis, and E. J. Rignot (2016), Ice shelf basal melt rates around Antarctica from simulations and observations, J. Geophys. Res. Oceans, 121, 1085– 1109, doi:10.1002/2015JC011117.
תפילת מעין שמונה עשרה
תפילת מעין שמונה עשרה (גם תפילת הביננו) היא ברכה שמקצרת וכוללת את שלוש עשרה ברכות הבקשה שבתפילת שמונה עשרה.
להלכה יש להתפלל תפילה זו בשעת הדחק, כתחליף לתפילת שמונה עשרה מלאה.
מקור התפילה
ב נחלקו התנאים בדבר התפילה שבכל יום: לדעת רבן גמליאל צריך אדם להתפלל בכל יום שמונה עשרה ברכות מלאות; לדעת רבי יהושע מתפלל אדם רק "מעין שמונה עשרה" (כלומר, קיצור של שמונה עשרה ברכות); ולדעת רבי עקיבא הדבר תלוי: אם שגורה תפילתו בפיו - מתפלל שמונה עשרה ברכות מלאות; ואם לאו - מתפלל רק "מעין שמונה עשרה".
בפירוש המושג "מעין שמונה עשרה" נחלקו אמוראים. לדעת רב יש לקצר כל ברכה וברכה מהברכות האמצעיות, ואילו לדעת שמואל יש לומר את נוסח ברכת הביננו, בה מקצרים את 13 הברכות האמצעיות לברכה אחת. להלכה, יש מן הפוסקים הראשונים שפסקו כדעת רבי יהושע שהתפילה הרגילה היא תפילת מעין שמונה עשרה, ואולם הרבה פוסקים סבורים כדעת רבי עקיבא שרק במקרה שתפילתו של אדם לא שגורה בפיו, הוא מתפלל מעין שמונה עשרה. וכך פסקו הרמב"ם והשולחן ערוך, כי במקרה שאדם טרוד או שאינו יכול לכוון ולהתפלל תפילה ארוכה, הריהו מתפלל תפילת מעין שמונה עשרה.
עם זאת, לדעת המשנה ברורה כיום אין להתפלל תפילת מעין שמונה עשרה, מאחר שהטרדות מרובות, ואם נבוא לקצר בשעת הדחק, לא נתפלל לעולם תפילה מלאה. בכל מקרה, יש פוסקים שנוטים להתיר במצבים מסוימים, כגון חיילים בצבא שיש לו זמן מסוים מוגבל להתפלל.
נוסח התפילה
כאמור, בגמרא נחלקו האמוראים מהי תפילת מעין שמונה עשרה. לדעת רב, הכוונה היא לקיצור של כל ברכה וברכה בפני עצמה; ואילו לדעת שמואל, הכוונה היא לברכה אחת ארוכה שכוללת בתוכה את כל שלש עשרה ברכות הבקשה.
להלכה קיבלו הפוסקים את דעת שמואל, ונוסח תפילת מעין שמונה עשרה שכוללת בתוכה את כל ברכות הבקשה הוא כדלקמן (על פי הנוסח המופיע במסכת ברכות):
בתלמוד הירושלמי (פרק ד' הלכה ג', ובמסכת תענית פרק ב' הלכה ב') מובא בשם שמואל נוסח שונה מעט של תפילת הביננו:
זמנים בהם אין להתפלל תפילה זו
להלכה נפסק כי אין להתפלל תפילת מעין שמונה עשרה במוצאי שבתות מאחר שצריכים להזכיר הבדלה בברכת חונן הדעת. (ויש פוסקים שחולקים בזה).
בגמרא מוסבר שהמניעה מלהוסיף את בקשת 'טל ומטר' בתפילת הביננו היא חשש שאם יוסיף בקשה זו עלול המתפלל להתבלבל בתפילתו. לפי טעם זה כתב רבנו מנוח שאם המתפלל בטוח שלא יתבלבל, הוא רשאי להתפלל הביננו בימות הגשמים ולהוסיף "ותן טל ומטר". הוא מוכיח זאת מההיתר לשליח ציבור שהוא כהן לברך ברכת כהנים כשהוא בטוח שלא יתבלבל. לעומתו בעל פרי חדש סובר שדווקא בברכת כהנים שחשיבותה גדולה התירו לעשות דבר שיש בו חשש בלבול אם בטוח שלא יתבלבל.
רופרכט, רוזן פפאלץ-ולדנץ
רופרכט, רוזן פפאלץ-ולדנץ (בגרמנית: Ruprecht von Pfalz-Veldenz; 1506 – 28 ביולי 1544) היה הרוזן של ולדנץ מ-1543 עד 1544.
ביוגרפיה
כאשר וולפגנג הגיע לבגרות ב-1543, אחת מפעולותיו הראשונות הייתה לחוקק את חוזה מרבורגר, והעניק לדודו רופרכט את רוזנות ולדנץ. רופרכט נפטר בשנה שלאחר מכן, ובנו, גאורג' יוהאן, ירש אותו כרוזן ולדנץ.
משפחתו
רופרכט התחתן ב-23 ביוני 1537 עם אורסולה מזאלם-קירבורג, בתו של יוהאן השביעי, רוזן זאלם-קירבורג, ממנה נולדו לו שלושה ילדים:
גביע אסיה בכדורגל 1964
גביע אסיה בכדורגל 1964 של AFC (קונפדרציית הכדורגל של אסיה), נערך בישראל בין התאריכים 26 במאי ל-9 ביוני 1964.
טורניר הגמר נערך בין 4 נבחרות בשיטת ליגה, כשכל אחת מהנבחרות נפגשה עם השנייה פעם אחת בלבד.המארחת, נבחרת ישראל, זכתה בגביע, לאחר שניצחה בכל משחקיה.
לישראל, שאומנה באותה עת על ידי המאמן יוסף מרימוביץ', הבקיעו בטורניר: מרדכי שפיגלר - שני שערים; יוחאי אהרוני, משה (מוצי) ליאון, גדעון טיש - שער אחד.
ויליאם ווקר
ויליאם ווקר (באנגלית: William Walker; 8 במאי 1824 – 12 בספטמבר 1860) היה רופא, עורך דין, עיתונאי, הרפתקן ושכיר חרב אמריקאי, אשר ניסה לכבוש מספר מדינות באמריקה הלטינית במאה ה-19. ווקר היה נשיא ניקרגואה בשנים 1856–1857 והוצא להורג על ידי ממשלת הונדורס ב-1860.
נעוריו ותחילת דרכו
ויליאם ווקר נולד בנאשוויל שבטנסי להורים ממוצא סקוטי. אמו, מארי נורוול, הייתה בתו של ליפסקומב נורוול, קצין במהפכה האמריקאית ואחותו של הסנאטור ג'ון נורוול.
ווקר סיים את לימודיו באוניברסיטת נאשוויל בהצטיינות יתרה בגיל 14. אז נסע ללמוד רפואה באירופה, באוניברסיטת אדינבורו ובאוניברסיטת היידלברג. בגיל 19 קיבל תואר ראשון ברפואה מאוניברסיטת פנסילבניה. לאחר מכן, עבר לניו אורלינס לשם לימוד משפטים.
לאחר תקופה קצרה כעורך דין, הפך ווקר לשותף בבעלות ולעורכו של העיתון המקומי "ניו אורלינס קרסנט". ב-1849 עבר לסן פרנסיסקו שבקליפורניה, שם עבד כעיתונאי. באותה תקופה גיבש ווקר מיזם פרטי במסגרתו יכבוש לבד אזורים באמריקה הלטינית ויקים בהם מדינות הנשלטות על ידי לבנים דוברי אנגלית.
משלחת לחצי האי קליפורניה וסונורה
ב-15 באוקטובר 1853 יצאה תוכניתו לדרך. עם משלחת של 45 אנשים, תכנן ווקר לכבוש את הטריטוריות המקסיקניות חצי האי קליפורניה וסונורה.
הוא הצליח לכבוש את לה פאס, בירת חצי האי קליפורניה, עליה הכריז כבירת "רפובליקת קליפורניה התחתונה" ועל עצמו כנשיאה. על אף שמעולם לא הצליח להשתלט על סונורה, פחות משלושה חודשים לאחר מכן הכריז כי חצי האי הוא חלק מ"רפובליקת סונורה" הגדולה יותר.
חוסר משאבים והתנגדות חזקה מצד הממשל המקסיקני אילצו את ווקר לסגת. כשחזר לקליפורניה, נשפט בעוון הנהגת מלחמה בלתי חוקית. באותה תקופה היו רעיונותיו פופולריים בדרום ארצות הברית ובמערבה, וחבר המושבעים זיכה אותו במהרה.
שליט ניקרגואה
באותה עת התחוללה מלחמת אזרחים בניקרגואה שבאמריקה המרכזית, והכוחות המורדים שכרו את שירותיו של ווקר כשכיר חרב. ב-4 במאי 1855 הפליג ווקר מסן פרנסיסקו לניקרגואה עם כוח של 57 אנשים, שתוגבר ב-170 מקומיים וב-100 אמריקאים. ב-1 בספטמבר הביס כוחו של ווקר את הצבא הניקרגואי ב"לה וירחן", וכחודש לאחר מכן כבש את הבירה גרנדה והשתלט על המדינה. כמפקד העליון של הצבא שלט ווקר בניקרגואה דרך נשיא הבובה פטריסיו ריבאס. ב-20 במאי 1856 הכיר נשיא ארצות הברית פרנקלין פירס בשלטונו של ווקר, על אף אי-חוקיותו של הכיבוש. הוא גייס אנשים באמריקה ובאירופה, שהגיעו למדינה במטרה להילחם ולכבוש את ארבע הפרובינציות האחרות של מרכז אמריקה: גואטמלה, אל סלוודור, הונדורס וקוסטה ריקה.
נתיב המסחר המרכזי בין ניו יורק וסן פרנסיסקו עבר באותם ימים דרך ניקרגואה. ספינות מניו יורק היו צריכות להפליג מהאוקיינוס האטלנטי לנהר סן חואן ואז לחצות את אגם ניקרגואה. משם היו מעבירים אנשים וסחורות בכרכרות לאורך רצועת יבשה צרה עד חוף האוקיינוס השקט, ממנו הפליגו לסן פרנסיסקו. מסי המעבר בנתיב זה ניתנו על ידי הממשל הניקרגואי הקודם לחברת "ואנדרבילט" (Vanderbilt's Accessory Transit Company) של איל הספנות קורנליוס ואנדרבילט, שתמכה בכיבושי ווקר בתקווה ששלטונו ייצב את מצבה הפוליטי של ניקרגואה ויסייע בהקמת מסילת רכבת שתחצה את המדינה ותחבר בין האוקיינוסים. אך כשליט ניקרגואה, ביטל ווקר את המנדט שניתן לוואנדרבילט, בטענה שהחברה הפרה את ההסכם, והעניק את הזכויות על מסי הנתיב לחברה מתחרה בבעלות קורנליוס גאריסון וצ'ארלס מורגן, שהציעו לווקר סכום כסף גדול ותמיכה במאבקו הצבאי בתמורה לזכויות על הנתיב. בתגובה לביטול המנדט שלה, הפעילה חברת ואנדרבילט לחצים כבדים על הממשל האמריקני, שחזר בו מההכרה בשלטונו של ווקר.
הכרזותיו של ווקר בדבר מסעי כיבוש נוספים באמריקה הלטינית גרמו לחשש מצד המדינות השכנות לניקרגואה. חברת ואנדרבילט עזרה לכלכל ולאמן קואליציה צבאית של המדינות, בראשות קוסטה ריקה, ובנוסף ניסתה למנוע מעבר של אנשים ואספקה לווקר. ואנדרבילט אף העניקה לעריקים מצבאו של ווקר מעבר חופשי בחזרה לארצות הברית.
ביולי 1856 הכריז ווקר על עצמו נשיא ניקרגואה, לאחר שערך בחירות בהן היה המועמד היחידי. משהבין שמעמדו אינו יציב, חיפש את תמיכתן של מדינות הדרום, והציג את פעולותיו כמאבק להפצת העבדות, בו ראו רבים מאנשי העסקים בדרום ארצות הברית כבסיס לייצוא המשגשג של טבק, סוכר וכותנה. ברוח זו ביטל ווקר את חוק שוויון הזכויות מ-1824, על-פיו העבדות אינה חוקית. מהלך זה הגביר את האהדה לווקר בדרום, ומשך את תשומת לבו של פייר סולה, פוליטיקאי משפיע מניו אורלינס, שניהל קמפיין לתמיכה במלחמתו של ווקר. כשפרצה המלחמה, לא היווה צבאו של ווקר, שקטן משמעותית עקב מגפת כולרה ועריקות המוניות, יריב שווה ערך לקואליציה המרכז-אמריקנית, וב-1 במאי 1857 נכנע ווקר לצ'ארלס הנרי דייוויס, ממפקדי הצי האמריקני, ונלקח בחזרה לארצות הברית. כשהגיע לניו אורלינס התקבל ווקר כגיבור, אך איבד את התמיכה הציבורית בו כשהאשים את הצי האמריקני בתבוסתו. שישה חודשים לאחר מכן התכונן לצאת למסע נוסף, אך נעצר על ידי רשויות החוק.
מותו בהונדורס
לאחר שכתב ספר על מסעו במרכז אמריקה (התפרסם ב-1960 בשם "מלחמה בניקרגואה" - War in Nicaragua), חזר ווקר לאזור פעם נוספת. הוא עגן בנמל העיר טרוחיו שבהונדורס, ונלכד תוך זמן קצר על ידי קפטן סלמון מהצי המלכותי הבריטי. לבריטים, ששלטו במחוזות השכנים להונדורס (כיום בליז) ובחוף מוסקיטו (כיום חלק מניקרגואה), היה אינטרס אסטרטגי וכלכלי בבניית תעלה שתקשר בין האוקיינוסים לרוחבה של אמריקה המרכזית, ולכן הזהירו את ווקר לגבי ערעור היציבות באזור.
במקום להחזירו לארצות הברית, החליט קפטן סלמון להסגיר את ווקר לרשויות החוק בהונדורס, שהוציאו אותו להורג ב-12 בספטמבר 1860, בגיל 36. הוא נקבר בבית הקברות "וייחו" שבטרוחיו.
מחזור הוולגטה
מחזור הוולגטה (באנגלית: Vulgate Cycle), הידוע גם כ"לנסלוט, גִרסת הסיפורת", "מחזור לנסלוט-הגביע הקדוש" או "מחזור מפת-הדמה", הוא מקור עיקרי לאגדות המלך ארתור. זהו מחזור של שמונה כרכי סיפורת (במהדורת אלכסנדר מישה) הכתובים צרפתית עתיקה, המגולל את סיפורי החיפוש אחר הגביע הקדוש ופרשיית-האהבים של סר לנסלוט דו לאק והמלכה גווינביר.
חלקיו העיקריים של המחזור נכתבו בתחילת המאה השלוש-עשרה, אך בקרב החוקרים אין עמדה חד-משמעית באשר לזהות המחבר. ייחוס המחזור לוולטר מאפ אינו מקובל כיום, משום שהוא נפטר מוקדם מכדי להיות המחבר. מחזור יצירות זה היה אחד המקורות החשובים ששימשו את סר תומאס מלורי בבואו לכתוב את יצירתו הגדולה, "מות ארתור". הספר נחלק לחמישה פרקים. שלושת האחרונים היו למעשה הראשונים להיכתב; השניים הראשונים נכתבו מאוחר יותר:
מגפת הקורונה בג'יבוטי
ציר זמן
ב־15 במרץ 2020 השעתה רשות התעופה האזרחית בג'יבוטי את כל טיסות הנוסעים מהמדינה ואליה. ב-18 במרץ דווח על המקרה הראשון בג'יבוטי של הידבקות במחלה: חייל מיחידה צבאית ספרדית (בג'יבוטי נוכחים באופן קבוע כוחות צבא מארצות הברית, סין, צרפת, איטליה, יפן וספרד) שהגיע בטיסה ב-14 במרץ למדינה, נמצא שלושה ימים אחר כך חולה במחלה. כל החיילים ששהו איתו בטיסה נשלחו לבידוד בבסיס צרפתי.
ארגון הבריאות העולמי סיפק לג'יבוטי ציוד הגנה אישי. ב-25 במרץ, דווח על 11 חולים במדינה.
סמל אלבמה
החותם הגדול של מדינת אלבמה שמו של חותם המדינה של מדינת אלבמה בארצות הברית.
הסמל ב-1817
הסמל עוצב לראשונה ב-1817 על ידי ויליאם וויט ביב, מושלה הראשון של הטריטוריה אלבמה ומושלה הראשון כמדינה. כשאלבמה הפכה למדינה בשנת 1819, מחוקק המדינה אימץ את הסמל כסמל הרשמי של אלבמה. בסמל נראים נהר ועץ, מהמשאבים העיקריים ביותר של אלבמה אז.
הסמל ב-1868
הסמל הוחלף ב-29 בדצמבר 1868 לסמל דמוי עיט אשר החזיק בפיו סרט בו כתוב:" כאן אנו נחים". עיצוב זה עדיין בשימוש על ידי משרד העבודה של אלבמה.
הסמל ב-1939
ב-1939, לבקשתו של המושל המכהן, הרעיון של עיצוב מפה הוחזר. הסמל הוחלף בטקס חגיגי שנערך על ידי המושל.
קום הוק ארגו פרופטר הוק
קום הוק ארגו פרופטר הוק (בלטינית: cum hoc ergo propter hoc; עם זה, לכן בגלל זה), המקוצרת לעיתים קרובות לקום הוק, או מתאם מצביע על סיבתיות, הוא כשל לוגי רטרודוקטיבי שבו מתייחסים לשני אירועים שהתרחשו בו-זמנית כאילו יש ביניהם יחסי סיבה ומסובב. בפועל, העובדה שיש מתאם בין אירועים אינה מצביעה בהכרח על סיבתיות.
בסטטיסטיקה, משתנים סטטיסטיים רבים מחושבים במקביל למשתנים אחרים. כאשר שני משתנים נמצאו קורלטיביים, ישנו פיתוי להניח כי זה מראה שמשתנה אחד הוא הגורם לשני. הטיית "מתאם מוכיח סיבתיות", נחשבת להטייה לוגית כאשר שני אירועים המתרחשים יחד ובמקביל נדמים כבעלי מערכת יחסים של סיבה ותוצאה. טעות הזו ידועה גם בשם "סיבה שקרית".
אשליה דומה היא אירוע שבא בעקבות אחר אירוע יהיה בהכרח תוצאה של האירוע הראשון, הוא פוסט הוק אֶרגו פרוּטר הוק (בלטינית: "אחרי זה, ולכן בגלל זה").
כמו בכל הטיה לוגית, זיהוי העובדה שהסיבה מאחורי הטיעון היא פגומה עדיין אינה מעידה על כך שהמסקנה המתקבלת היא שקרית.
דוגמאות
או, עם איברים ממשיים יותר:
כמובן, ייתכן בהחלט כי ישנם יחסי סיבה ומסובב בין א' ל-ב', אך היחסים הללו אינם נובעים מניתוח לוגי כלשהו, והמתאם עשוי באותה מידה להיות מקרי. כמו כן, בכשל "קום הוק" יש התעלמות מהעובדה שתיתכן בהחלט סיבה שלישית הגורמת גם ל-א' וגם ל-ב' (ראו אפקט משולב). לדוגמה:
במקרים אחרים, הכשל יכול להיות טמון בזיהוי שגוי של כיוון הסיבתיות. לדוגמה:
כאן, כפי שניתן להסיק על נקלה, יחסי סיבה ומסובב צריכים להיות דווקא הפוכים: הקור הוביל להתגברות השימוש בתנורים, ולא להפך.
יחסי דנמרק–ליכטנשטיין
יחסי דנמרק–ליכטנשטיין הם יחסי החוץ בין ממלכת דנמרק לבין נסיכות ליכטנשטיין.
סקירה כללית
שתי המדינות הן חברות מועצת אירופה והאו"ם, ובנוסף הן חלק מאזור שנגן.
הסחר עם דנמרק אינו משמעותי; היצוא הדני לליכטנשטיין בשנת 2009 עמד על 8.9 מיליון קרונה דנית, בעוד היבוא הדני הסתכם בסך 49 מיליון קרונה דנית.
ברית שלום (ארצות הברית)
Independent Order Brith Sholom הייתה תנועה יהודית, שהייתה פעילה במיוחד בראשית המאה העשרים. היא נוסדה ב-1905 כתנועת אחווה ומטהה שכן בפילדלפיה, פנסילבניה". לפי "מרשם הקהילה היהודית בעיר ניו יורק 1918-1917", באותה שנה היו לברית שלום 378 לשכות ברחבי המדינה והיא מנתה 52,596 חברים, כש-88 מלשכותיה היו בעיר ניו יורק לבדה, בה היו רשומים 15,000 חברים. דמי החבר השנתיים היו בממוצע $16.
ב-1940, מנו חברי התנועה 15,000 איש.
אוטואנטישמיות
אוטואנטישמיות (שם נוסף: שנאה עצמית יהודית) הוא מונח המגדיר תופעה חברתית־פסיכולוגית במסגרתה אדם ממוצא יהודי מפגין עוינות אובססיבית כלפי בני עמו ודתו, באופן דומה לזו שמפתחים האנטישמים מקרב עמים אחרים ודתות אחרות – לעיתים תוך אימוץ נרטיבים וטענות שמעלים אנטישמים אלו.
הגדרה
על פי הפילוסוף יעקב גולומב, בהקדמה לספרו של פול רייטר, הראשון שטבע את המונח "שנאה יהודית עצמית" היה בספרו "Juden und Deutsche", שראה אור בברלין בשנת 1921. בהמשך אימץ את המונח תאודור לסינג, אשר שלוש שנים לפני עליית הנאצים לשלטון פרסם ספר שעורר הדים רבים בשם "השנאה העצמית היהודית" (Der jüdische Selbsthaß), בו ניסה להסביר את תופעת השנאה העצמית היהודית – משכילים יהודים אנטישמיים אשר הסיתו כלפי העם היהודי ואשר ראו ביהדות את מקור הרוע בעולם.
דוגמה נפוצה ומקובלת לתופעת האוטואנטישמיות היא המקרה של אוטו ויינינגר, פילוסוף אוסטרי ממוצא יהודי אשר התנצר ופרסם דברי גזענות אנטישמיים ששירתו לימים את האידאולוגיה הנאצית בגרמניה.
שימוש
לרוב, משתמשים בהגדרה אוטואנטישמי כלפי יהודים שפעולותיהם או התבטאויותיהם נתפשות בעיני המבקרים כמופנות נגד העם היהודי כולו. בנוסף על קיומה של האוטואנטישמיות כתופעה ממשית בעולם, הביטוי "אוטואנטישמי" הפך במידה רבה לכינוי גנאי בו נעשה שימוש, למשל בעיתונים ג'ואיש ויק וג'רוזלם פוסט, כביקורת על יהודים המבקרים את מדינת ישראל או מדיניותה של ממשלת ישראל, יהודים שבחרו להתרחק ממורשתם היהודית, וכן נעשה שימוש בכינוי הגנאי כנגד אנטי-ציונים, פוסט-ציונים וכנגד ההיסטוריונים החדשים. בעבר גם נעשה שימוש בכינוי "אוטואנטישמי" ככינוי גנאי כנגד יהודים רפורמים.
סופרים יהודיים ופעילים פוליטיים ממוצא יהודי שהביעו בעבר ביקורת כנגד מדינת ישראל או התנועה הציונית וכונו במונח זה טענו כי השימוש בכינוי גנאי זה כנגדם מטעה מכיוון שהוא מתבסס על השקפותיהם הפוליטיות בלבד.
ברל כצנלסון ממנהיגיה הבולטים של תנועת העבודה בארץ ישראל, הוגה דעות של הציונות הסוציאליסטית, בנאום שנשא ב-1 במאי 1936 ופורסם בעיתון דבר ב־4 במאי 1936, ניתח והגדיר את התופעה כסילוף שכלי ונפשי, סוג של שמד ותבע להילחם בה:
הן קו, הן לסינג וגם רייטר השתמשו במונח כדי לסמן משמעות גואלת וחיובית, לדעתם, באשר היא מאפשרת לנשאי התופעה להתגבר על המתחים הנפשיים הפנימיים שנבעו מהתבוללות היהודים בארצות דוברות הגרמנית בשלהי המאה ה-19 ואת התפרצותה הנפלאה של היצירתיות המקורית בקרבם ומבחינה זו היא מעין עידון תרבותי ואישי של האנטישמיות והתגברות עליה.
אזרבייג'ן באירוויזיון
אזרבייג'ן השתתפה באירוויזיון 15 פעמים מאז הצטרפותה לתחרות ב-2008, לאחר שרשות השידור האזרית הפכה לחברה פעילה באיגוד השידור האירופי. ב-2011, בהופעתה הרביעית בתחרות, קטף השיר האזרי את המקום הראשון בתחרות. ב-2018, אזרבייג'ן כשלה להעפיל לגמר התחרות משלב חצי-הגמר לראשונה בתולדותיה.
אוטואנטישמיות
שימוש
יש הרואים בחלק מארגוני השמאל הרדיקלי בישראל ארגונים אוטו-אנטישמים או מסייעים להפצת האנטישמיות. גם נורמן פינקלשטיין, שכתב את הספר "תעשיית השואה", מבקר חריף של ישראל שתומך בארגוני הטרור חמאס וחזבאללה הואשם בהיותו אוטו-אנטישמי.
אזרבייג'ן באירוויזיון
הישגים
מאז הופעת הבכורה של אזרבייג'ן בתחרות, היא תמיד הצליחה להעפיל לגמר התחרות למעט אירוויזיון 2018. הופעת הבכורה שלה הייתה בתחרות האירוויזיון 2008 שנערכה בבלגרד שבסרביה, עם השיר "Day After Day" ("יום אחרי יום"), שבוצע על ידי אלנור וסמיר. השיר התמקם במקום ה-8 בגמר התחרות עם 132 נקודות, לאחר שהעפיל מהמקום ה-6 בחצי הגמר עם 96 נקודות.
אוטואנטישמיות
שימוש
הפסיכולוג פרופ' שלמה שרן מגדיר את השנאה העצמית כדה-לגיטימציה וביזוי של היהודים כעם, אך מוצא אותה גם במעגל רחב יותר: תשוקה בלתי נורמלית ל"נורמליות", ורצון לדחות את הגרסאות המוכרות לחיים יהודיים כשהמטרה אינה לשפר את הקיום היהודי אלא לשים לו קץ. "ככל שישראל דבקה בציפיות ובדרישות של אחרים כדי להיות נורמלית, היא נעשית פחות נורמלית", אומר שרן. כדי שתתפתח שנאה עצמית, הוא אומר, יש צורך ברצון להיטמעות בקרב העמים האחרים, ורצון כזה קיים היום במידה זו או אחרת אצל כל היהודים. אולם "התנאי המספיק לשנאה עצמית הוא לא לסבול את היותנו שונים, את היותנו אנחנו".
אזרבייג'ן באירוויזיון
הישגים
בשנת 2009 אזרבייג'ן זכתה במקום ה-3 בגמר התחרות עם 207 נקודות, עם השיר "Always" שבוצע על ידי אייסל והזמר האיראני-שוודי ארש. השיר התמקם במקום ה-2 בחצי הגמר עם 180 נקודות. שנה לאחר מכן, באירוויזיון 2010, התמקמה אזרבייג'ן במקום ה-5 בגמר התחרות עם 145 נקודות, עם השיר "Drip Drop" ("טפטוף"), שבוצע על ידי סאפורה. באותה שנה, אזרבייג'ן הוכתרה כפייבוריטית לניצחון בתחרות על ידי סוכנויות ההימורים יחד עם גרמניה, אולם, כאמור, היא מוקמה רק במקום ה-5 בגמר התחרות עם 145 נקודות, בניגוד מוחלט לתחזיות.
אליצור ראשון לציון (כדורסל נשים)
אליצור ראשון לציון היא קבוצת כדורסל נשים ישראלית מהעיר ראשון לציון, המשחקת בליגה הלאומית.
אזרבייג'ן באירוויזיון
הישגים
בשנת 2011 אזרבייג'ן ניצחה בתחרות האירוויזיון שנערכה בדיסלדורף שבגרמניה, עם השיר "Running Scared", שבוצע על ידי אל וניקי, עם 221 נקודות בגמר התחרות. אזרבייג'ן שברה שיא שלילי והפכה למדינה הזוכה בעלת הניקוד הנמוך ביותר תחת מערכת ההצבעה הנוכחית (רק עם 5.14 נקודות בממוצע שהוענקו לה מכל מדינה) ואת הסכום המקסימלי של דירוגים נמוכים יותר (לאזרבייג'ן הוענקו באותה שנה 12 נקודות רק משלוש מדינות בתחרות: רוסיה, מלטה וטורקיה). לאור ניצחונה של אזרבייג'ן באותה שנה, תחרות אירוויזיון 2012 נערכה בבאקו, בירת אזרבייג'ן. בשנת 2012, אזרבייג'ן זכתה במקום ה-4 עם 150 נקודות, עם השיר "When the Music Dies" שבוצע על ידי סבינה באבאייבה, מאחורי שוודיה הזוכה, רוסיה וסרביה.
אוטואנטישמיות
שימוש
מייק פינליי, ממחלקת הפסיכולוגיה של אוניברסיטת סארי בדרום מזרח אנגליה ציין בעבר כי "ההאשמה לפיה אדם בחר להתנתק מן המגזר שלו יכולה להיות ניסיון רטורי להשתיק גורם זה, על מנת להציג אנשים מסוימים באור שלילי ככל האפשר, ובפרט כדי לייצג עמדות פוליטיות כחלק מהותי מן הזהות המגזרית". פינליי מציין גם כן כי "הקונספט של "יהודי בעל שנאה עצמית" ממחיש את החשיבות בהכרה כי לעיתים קרובות מתפתחים מושגים פסיכולוגיים בהקשרים פוליטיים ספציפיים אשר משמשים אנשים מסוימים כאמצעי להעניק לדעותיהם כביכול לגיטימיות מחוץ למסגרת המחלוקת הפוליטית".
אליצור ראשון לציון (כדורסל נשים)
היסטוריה
בשנות ה-80 השתתפה הקבוצה בליגת העל ונקראה "אליצור סלע ראשון לציון". ובהמשך עד עונת.
אזרבייג'ן באירוויזיון
הישגים
בשנת 2014, לאחר כחמש שנים ברציפות בה מוקמה אזרבייג'ן באחד מחמשת המקומות הראשונים בתחרות, היא השיגה את תוצאתה הגרועה ביותר בתחרות, בה מוקמה במקום ה-9 בחצי הגמר עם 57 נקודות ובמקום ה-22 בגמר התחרות עם 33 נקודות, עם השיר "Start a Fire", שבוצע על ידי דילארה קזימובה. זו גם הפעם הראשונה שבה מוקמה אזרבייג'ן מחוץ לעשרת המקומות הראשונים בגמר התחרות.
אוטואנטישמיות
מונחים דומים
"Self-hating Jew" או "Self-loathing Jew" (תרגום חופשי לעברית: "יהודי בעל שנאה עצמית" או "יהודי בעל תיעוב עצמי") הם כינויי גנאי זהים הנפוצים בעיקר בארצות הברית ומשמשים לתיאור יהודים החשים שנאה כלפי המוצא היהודי שלהם או כלפי יהודים אחרים. גם כאן, יש אנשים שטוענים שהכינוי ניתן להם שלא בצדק, רק משום שביקרו את פעולותיה של מדינת ישראל או את מדיניות ממשלתה.
אזרבייג'ן באירוויזיון
הישגים
בשנת 2015, אלנור חוסיינוב שב לייצג את ארצו בתחרות עם השיר "Hour of the Wolf", לאחר שייצג אותה בהופעת הבכורה שלה בתחרות, בשנת 2008, כחלק מהצמד אלנור וסמיר. על פי סוכנויות ההימורים, אזרבייג'ן הייתה צפויה להתמקם באחד מעשרת המקומות הראשונים בגמר התחרות לאחר כישלונה הצורב בשנה הקודמת, אבל בניגוד לתחזיות סוכנויות ההימורים, היא השיגה את תוצאתה הגרועה ביותר אי פעם בחצי הגמר של התחרות, והתמקמה במקום ה-10, עם 53 נקודות. בגמר התחרות התמקם השיר במקום ה-12 עם 49 נקודות.
אוטואנטישמיות
מונחים דומים
העיתונאי דן מרגלית עשה ב-2009 שימוש במושג "יהודי-שונא-יהודים" בהתייחסות אל ריצ'רד גולדסטון, על רקע מסקנות צוות הבדיקה של האו"ם למבצע עופרת יצוקה. נתן זהבי השתמש באותו מונח בתוכנית "זהבי עצבני" בהתייחסות להתבטאות של אלי ישי מ-2002.
אליצור ראשון לציון (כדורסל נשים)
היסטוריה
לאחר שהעפילה בסיום עונת מהליגה הארצית לליגה הלאומית, הוצע למנהלי הקבוצה על ידי איגוד הכדורסל להשתתף בליגת העל במקומה של קבוצה הפועל מעגן מיכאל שלא אישרה השתתפות. וכך חזרה הקבוצה לליגה הבכירה לאחר היעדרות של 9 שנים.
אוטואנטישמיות
המחלוקת לגבי המינוח והשימוש בהגדרה "שנאה עצמית"
מייקל דש, מייקל לרנר, ונועם חומסקי ציינו כי חלק מהמחזיקים בדעות פרו-ישראליות משתמשים במונח בצורה שנועדה לפגוע באמינותם של יריביהם הפוליטיים על מנת להשתיק כל יהודי שאינו מסכים עם השקפותיהם הפוליטיות לגבי מדיניותה של מדינת ישראל. הפרופסור הישראלי ופעיל זכויות האדם ישראל שחק ציין בעבר כי לדעתו "זהו ביטוי נאצי. הנאצים כינו גרמנים אשר הגנו על זכויות היהודים - גרמנים בעלי שנאה עצמית".
אזרבייג'ן באירוויזיון
הישגים
בשנים 2016 ו-2017 לא הצליחה אזרבייג'ן לשחזר את הצלחותיה מהשנים הראשונות בהן השתתפה בתחרות, וסיימה במקומות ה-17 וה-14 בגמרי התחרות בהתאמה בשנים אלו.
אוטואנטישמיות
המחלוקת לגבי המינוח והשימוש בהגדרה "שנאה עצמית"
ההיסטוריון האמריקני סאנדר גילמן דוחה את הרעיון כי כל או רוב היהודים המבקרים את מדיניותה של מדינת ישראל הם בעלי שנאה עצמית. לפי השקפתו אם אדם יהודי פועל כנגד המדינה היהודית מתוך אמונה כי היהודים, כקבוצה, אינם ראויים להגדרה עצמית לאומית אז לדעתו המונח יהיה ישים. מצד שני, אם אדם יהודי מתנגד רק למדיניות ספציפית בלבד ולא לעצם קיומה של מדינת ישראל, אין להסיק כי הוא בעל שנאה עצמית משום שייתכן שישנה בעתיד את השקפותיו בהתאם לשינויים שיחולו במדיניותם ומעשיהם של הצד הפלסטיני והצד הישראלי. אף על פי כן, אם השקפותיו של האדם מקובעים, לטענת גילמן, ניתן יהיה באופן הגיוני לכנותו בעל "שנאה עצמית".
אזרבייג'ן באירוויזיון
הישגים
בשנת 2018 כשלה אזרבייג'ן לראשונה בתולדותיה לעלות לגמר.
אליצור ראשון לציון (כדורסל נשים)
היסטוריה
בעונת השתתפה הקבוצה בגביע רונקטי, אך הודחה לאחר מספר משחקים על ידי אפולון סלוניקי מיוון.
בתחילת עונת 2011/12 הורדה הקבוצה לליגה הלאומית עקב בעיות תקציב.
אזרבייג'ן באירוויזיון
הישגים
בשנת 2019 בתל אביב, הגיעה למקום ה-8 עם השיר "Truth" של הזמר צ'ינגיז מוסטפייב.
בשנת 2020 בוטלה התחרות בשל מגפת הקורונה. סמירה אפנדי ייצגה את המדינה עם שירה "Cleopatra"
בשנת 2021 חזרה אפנדי לייצג שוב את המדינה עם השיר "Mata Hari" המספר את סיפורה של רקדנית אקזוטית באותו השם, ששימשה כמרגלת מטעם גרמניה במלחמת העולם הראשונה. השיר העפיל לגמר עם 138 נקודות כשהוא מדורג במקום ה-8 מתוך 16 מדינות בחצי הגמר הראשון אך הגיע בגמר למקום ה20 עם 65 נקודות בלבד.
בשנת 2022 הגיע למקום ה10 בחצי הגמר עם 96 נקודות ולמקום ה16 בגמר עצמו עם 106 נקודות עם השיר ״Fade To black” של הזמר נדיר רוסטומלי
בשנת 2023 כשלה אזרבייג'ן לעלות לגמר בפעם השניה מאז תחילת השתתפותה בתחרות
פופולריות התחרות
כאשר דורגה אזרבייג'ן באחד מעשרת המקומות הראשונים בהשתתפותה הראשונה בתחרות, הפכה תחרות האירוויזיון לפופולרית באזרבייג'ן. לאחר שמוקמה אזרבייג'ן במקום השמיני בגמר בהשתתפותה הראשונה בתחרות ודורגה באחד מחמשת המקומות הראשונים בשנים 2009-2013, התחרות הפכה למן "גאווה לאומית" בעלת חשיבות גבוהה במדינה. כהוכחה לחשיבותה הגבוהה של התחרות במדינה ניתן לציין כי פורסם בשנת 2013 כי נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב, פתח בחקירה שתסביר מדוע ארצו לא העניקה נקודות לרוסיה בגמר אירוויזיון 2013, שנערך במאלמה, שוודיה.
אזרבייג'ן מצפה מאומניה הנשלחים לתחרות להתמקם באחד מחמשת המקומות הראשונים בתחרות, ולעיתים קרובות שוכרת כותבים ומפיקים (רובם מוזיקאים שוודים) כדי שיכתבו ויפיקו את שירה והופעתה של אזרבייג'ן לתחרות. מאז שנת 2009 הפכה באופן עקבי תחרות האירוויזיון לתוכנית הטלוויזיה הנצפית ביותר בטלוויזיה האזרית, אף על פי שהתחרות משודרת באזרבייג'ן החל מהשעה 00:00 (שעון מקומי באזרבייג'ן) בשל הפרשי הזמן מאזור הזמן של מרכז אירופה. לאחר זכייתה של אזרבייג'ן בתחרות אירוויזיון 2011, אזרבייג'ן הנפיקה בול דואר המוקדש לניצחונה של אזרבייג'ן עם תמונתם של הזוכים אל וניקי. לאחר זכייתם של אל וניקי באירוויזיון 2011 הם הפכו לכוכבים לאומיים באזרבייג'ן.
בנוסף, אזרבייג'ן השקיעה סכום של כ-160 מיליון € (כ-300 מיליון מאנאט אזרבייג'ני) על אירוח תחרות האירוויזיון 2012, על מנת לבנות ולהקים זירה חדשה בה יארחו את תחרות האירוויזיון. זה היה הסכום הגבוה ביותר שמדינה אי פעם השקיעה באירוח האירוויזיון.
יחסי אזרבייג'ן וארמניה באירוויזיון
יחסי ארמניה ואזרבייג'ן היו עוינים משהחלו שתי המדינות להשתתף בתחרות ב-2006 (ארמניה) ו-2008 (אזרבייג'ן). שתי המדינות נמנעו מלהצביע אחת לשנייה עקב הסכסוך הקיים ביניהן על חבל הארץ נגורנו קרבאך, הנמצא תחת שלטון ארמני דה פקטו משנת 1993, אך נמצא תחת שלטון אזרי דה יורה. חבל הארץ נגורנו קרבאך מהווה מקור מתמיד למחלוקת ומתח צבאי בין אזרבייג'ן לארמניה, מאבק שהסלים והחריף בעקבות התפרקות ברית המועצות ב-1991.
תורוואלד נילסן
תורוואלד נילסן (בנורווגית: Thorvald Nilsen; 6 באוגוסט 1881 – 19 באפריל 1940) היה קצין-צי וחוקר קטבים נורווגי. הוא נולד בקריסטיאנסנד. כיהן כרב החובל של האונייה "פראם" במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן בשנים 1912-1910. אמונדסן הזמין אותו במברק למשלחתו אחרי שקצין-צי אחר, שהיה אמור להצטרף אליה, נספה בפגיעת ברק. נילסן, שניסה קודם להתקבל למשלחת ללא הצלחה, השיב בחיוב למברק וצורף למשלחת כמשנה לאמונדסן. במהלך תקופה זו שימשה האונייה גם לתצפיות אוקיינוגרפיות ומדידות בדרום האוקיינוס האטלנטי.
בשנת 1913 עוטר בתואר אביר מדרגה ראשונה של מסדר אולאף הקדוש. הוא שירת כקצין צי בנורווגיה במשך מלחמת העולם הראשונה ואחריה השתקע בבואנוס איירס, שם הלך לעולמו בשנת 1940.
אמפנדה
אמפנדה (בספרדית: Empanada) היא כיסון אפוי שמקורו בגליסיה, ספרד. בגליסיה מכינים אמפנדות מבצק הממולא בדג בקלה או בבשר עוף. מקור השם הוא בפועל הספרדי Empanadar, שפירושו "לעטוף בלחם" או "לכרוך". בשל ריבוי של מהגרים ספרדים מחבל גליסיה הפך המאכל לפופולרי מאוד באמריקה הלטינית, והוא נפוץ במיוחד בארגנטינה.
משערים שמקור האמפנדה ממאפי בצק שהוכנו על ידי המורים ששלטו בספרד במשך מאות שנים. המאכל דומה לכיסונים אפויים אחרים, כמו סמבוסק ובורקס, אם כי עשוי מבצק אחר. מאפה דומה בצורתו בשם צ'יבורקי מוכן באמצעות טיגון בשמן ולא באפייה.
ארגנטינה
בארגנטינה האמפנדה היא מאכל פופולרי מאוד, ונחשב לחלק בלתי נפרד מהמטבח הארגנטינאי. הוא נמכר ברחובות כחטיף במחיר שווה לכל כיס, ומוגש בפסטיבלים ובאירועים שונים כמתאבן. האמפנדה הארגנטינאית היא בצורת ירח, וממולאת בעיקר בבשר עוף (Empanada de Pollo) או בקר (Empanada de Carne), המתובל בכמון ובצל מרוסק, ולעיתים אף חתיכות ביצה קשה וזיתים ירוקים. הבצק מוכן מתערובת של קמח לבן, מים ומרגרינה. ניתן למצוא גם אמפנדות עם מילוי גבינה מותכת (Empanada de Queso). מילויים פופולריים נוספים הם תירס, טונה ובטטה. שיטות ההכנה הנפוצות של האמפנדה הן טיגון או אפיה.
שפים במסעדות מודרניות בארגנטינה נוהגים לנסות סוגי מילויים חדשים ואקזוטיים באמפנדות שבתפריט. בחלק מהן אף נהוג להגיש אמפנדות ממולאות בפירות העונה ורוטב מתוק כקינוח.
Empanada gallega (אמפנדה נוסח גליסיה)
המילוי בנוסחו הארגנטיני כולל טונה וסרדינים, ביצים קשות, עגבניות ופלפלים, זיתים, שום ובצל.
מקסיקו
צורתה המקורית של האמפנדה, במילויים מלוחים כגון בשר ודגים, אינה פופולרית במקסיקו כמו במקומות אחרים באמריקה הלטינית, אך עם זאת המנה מוכרת היטב ובמחוזות מסוימים, כגון מחוז הידאלגו, אף נפוצה. מה שכן נפוץ במקסיקו הם אמפנדות במילויים מתוקים, כגון דלעת, שמנת מתוקה ופירות שונים, וקינוחים אלה פופולרים ברחבי המדינה. בניגוד לאמפנדות במקומות אחרים, הבצק של האמפנדות המקסיקניות עשוי לרוב מקמח תירס, ולא מקמח חיטה.
גוז'וב ויילקופולסקי
גוז'וב ויילקופולסקי (בפולנית: ; בגרמנית: Landsberg an der Warthe, נהגה: לנדסברג אן דר ורתה, מילולית: "לנדסברג על הוורטה"), או בקיצור גוז'וב, היא אחת משתי ערי הבירה של פרובינציית לובוש בפולין (ביחד עם ז'לונה גורה), כאשר היא מקום מושבו של מושל הפרובינציה. בעיר, השוכנת על גדות נהר ורטה, מתגוררים 124,145 תושבים (נכון ל-2015).
בין 1975 ו-1998 היא הייתה בירת פרובינציית גוז'וב.
היסטוריה
בתקופת שושלת פיאסט הוקם יישוב באזור שהתקיים עד המאה ה-13. בשנת 1249 האזור נמכר לשליטי מרקיזות ברנדנבורג. בשנת 1257 הוקמה עיר בשם Landsberg an der Warthe. בתחילת המאה ה-15 העיר הועברה לשליטת המסדר הטבטוני אך כבר בשנת 1454 חזרה לשליטת ברנדנבורג.
בשנת 1939 בעיר התגוררו כ-50 אלף תושבים, רובם גרמנים. עיר ניזוקה קשות במהלך מלחמת העולם השנייה ובסופה הועברה לשליטת פולין. האוכלוסייה הגרמנית גורשה מהעיר ובמקומה הגיעו פולנים. העיר קיבלה את השמה הנוכחי ב-5 בנובמבר 1946.
כלכלה
לפני מלחמת העולם השנייה העיר הייתה מרכז תעשייתי חשוב. במהלך המלחמה מפעלי התעשייה ניזוקו. לאחר שגרמנים עזבו את העיר, ציוד תעשייתי רב הועבר לשטחי ברית המועצות.
בשנות ה-50 בעיר הוקמו מפעלי תעשייה חדשים. בין המפעלים היה מפעל של חברת "URSUS" לייצור טרקטורים. בעקבות הקמתו ייצור דגם Ursus C-45 עבר ממפעל בוורשה למפעל החדש.
לאחר סיום השלטון הקומוניסטי בפולין, לעיר הגיעו חברות מגרמניה ומיפן והקימו בעיר מפעלים חדשים. בין המעסיקים העיקריים בעיר נמנית Biowet Vetoquinol, חברה עם ניסיון של יותר מ-100 שנים בייצור ציוד רפואי.
עכוז
העַכּוּז (ידוע גם כשֵׁת, ישבן, אחוריים, ובסלנג: תחת, טוסיק או טוכעס - ההגייה היידית ל"תחת") הוא הכינוי המקובל לזוג מסות השריר והשומן המהוות את חלקו האחורי של האגן האנושי. העכוז מאפשר לאדם לשבת בנוחות כשגבו זקוף, מבלי להשעין את כובד משקלו על רגליו (כפי שעושים יונקים אחרים, כדוגמת כלבים וחתולים).
בתרבויות רבות, הישבן ממלא תפקיד במשיכה מינית. תרבויות רבות השתמשו בישבן גם כמטרה עיקרית לענישה גופנית.
אנטומיה ומשמעות אבולוציונית
באנטומיה אנושית, תחום העכוז (TA: Regio glutealis) מוגדר על ידי שרירי העכוז שבחלקו האחורי של האגן. הגבול העליון של תחום העכוז הוא רכס הכסל של עצם הכסל, והגבול התחתון הוא גבולו התחתון של שריר העכוז הגדול, שם נמצא קפל העכוז (Sulcus glutealis). את צורת העכוז הבולטת מרכיבים שריר העכוז הגדול המרכיב את חלקו המרכזי של העכוז ושריר העכוז האמצעי המרכיב את חלקו העליון-צידי של העכוז.
בדרך כלל, אצל בני אדם, לנקבות יש בדרך כלל ישבן עגול וחושני יותר, הנגרם על ידי אסטרוגן שמעודד את הגוף לאגור שומן בישבן ובירכיים. טסטוסטרון, לעומת זאת, מונע מאגירת שומן באזורים אלו. הישבן אצל נקבות אנושיות מכיל אפוא יותר רקמת שומן מאשר אצל גברים, במיוחד לאחר גיל ההתבגרות. פסיכולוגים אבולוציוניים מציעים שייתכן שהישבן המעוגל התפתח כתכונה רצויה מכיוון שהוא מספק אינדיקציה חזותית לצעירותה ולפוריותה של האישה. הוא מאותת על נוכחות של אסטרוגן ועל נוכחות של מאגרי שומן מספיקים להריון והנקה. בנוסף, הישבן נותן אינדיקציה לצורת וגודל האגן, מה שמשפיע על יכולת הרבייה. מכיוון שהתפתחות והגייה של הישבן מתחילה בגיל המחזור ויורדת עם הגיל, ישבן מלא הוא גם סמל לנעורים.
על פי מחקר שפורסם ב-"journal Evolution and Human Behavior", גברים רבים נמשכים לישבן בולט משום שהוא מאפיין עקמומיות מותניים מסוימת, גם אם הם אינם מודעים לכך. במסגרת המחקר, שנערך באוניברסיטת בילקנט בטורקיה, 300 גברים נדרשו לדרג את האטרקטיביות של נשים לפי עקמומיות המותניים שלהן, שנעה בין 26 ל-61 מעלות.
מרבית הנחקרים העידו כי עקמומיות מתונה שעומדת על 45 מעלות היא זאת שמושכת אותם. לפי החוקרים, עקמומיות זאת מעניקה יתרונות אבולוציוניים, כך שהאישה פחות סובלת מכאבי גב, פריצות דיסק וכן מצליחה להסתגל לכובד המשקל במהלך ההיריון טוב יותר.
שרירים
שרירי העכוז מחולקים לשתי קבוצות. קבוצת שרירי העכוז וקבוצה של שרירים עמוקים יותר.
שרירי העכוז הם שריר העכוז הגדול, שריר העכוז האמצעי ושריר העכוז הקטן. פעולתם העיקרית היא פשיטה של הירך והרחקה של הירך.
השרירים העמוקים בעכוז הם השריר האגסי, השריר הסותם הפנימי, שרירי התאומים (שריר התאומים העליון ושריר התאומים התחתון) ושריר הירך המרובע. השרירים העמוקים של העכוז בעיקר מסובבים את הירך כלפי חוץ.
עצבים
העכוז מכיל מספר רב של עצבים. חלקם עצבים שטחיים המעצבבים את עור העכוז והירך ואחרים עצבים עמוקים המעצבבים את שרירי העכוז, את חלק משרירי הירך ואת שרירי ועור השוק וכף הרגל.
עצבים שטחיים בעכוז מגיעים ישירות משורשי העצב של מקלעת המותן ושל מקלעת העצה. מוצאם של עצבי העכוז העליונים (Nervi clunium superiores) בשורשי העצב המותניים הראשון עד השלישי. הם מעצבבים את שני השלישים העליונים של עור העכוז. עצבי העכוז האמצעיים (Nervi clunium medii) מגיעים משורשי העצב העצתיים הראשון עד השלישי ומעצבבים את העור שמכסה את עצם העצה ואת החלק התיכון של העכוז. עצבי העכוז התחתונים (Nervi clunium inferiores) הם ענפיו העכוזיים של עצב עור הירך האחורי. מקורם בשורשי העצב העצתיים הראשון עד השלישי והם מעצבבים את השליש התחתון של עור העכוז. את החלק הצידי ביותר והגבוה של אזור העכוז, הגולש לתחום החלציים, מעצבב עצב הכסל ותת הבטן (Nervus iliohypogastricus) המגיע משורש העצב המותני הראשון ומשורש העצב החזי השנים עשר.
אל אזור העכוז נכנסים מספר עצבים עמוקים היוצאים מהאגן דרך נקב השת הגדול. הגדול שבהם הוא עצב השת החולף דרך העכוז בדרכו לירך וליתר הגפה התחתונה. עוד יוצאים מהאגן עצב העכוז העליון (Nervus gluteus superior) ועצב העכוז התחתון (Nervus gluteus inferior) המעצבבים את שרירי העכוז ואת השריר מותח המחתלה הרחבה. העצב לשריר הירך המרובע (Nervus musculi quadrati femoris) והעצב לשריר הסותם הפנימי (Nervus musculi obturatorii interni) מעצבבים את השרירים שנתנו להם את שמם ואת שרירי התאומים. עצב חשוב נוסף העובר בעכוז הוא עצב הערווה (Nervus pudendus) המגיע לחיץ הנקביים ומעצבב את רוב המבנים בחיץ הנקביים.
כלי דם
כלי הדם של העכוז מגיעים מעורק הכסל הפנימי (Arteria iliaca interna) ומתנקזים אל וריד הכסל הפנימי (Vena iliaca interna).
ורידי העכוז (Venae gluteales superiores, Venae gluteales inferiores) ווריד הערווה הפנימי (Vena pudenda interna) אוספים דם מאזור העכוז ומאזור חיץ הנקביים ונעים בצמוד לעורקים המקבילים להם עד וריד הכסל הפנימי.
ענישה גופנית
בתרבויות רבות היה העכוז מוקד לענישה גופנית. במיוחד אמורים הדברים לגבי עבירות קלות או טיפול בבעיות משמעת של ילדים (ובתרבויות אחדות - נשים). מספר השערות הועלו על מנת להסביר תופעה זו, ביניהן:
צניעות וארוטיקה
העכוז נחשב לאיבר מוצנע ואף ארוטי. בתרבויות רבות, הישבן ממלא תפקיד במשיכה מינית. חשיפתו המכונת בפומבי, "מונינג" (באנגלית: Mooning, מלשון Moon, ירח), נעשית על מנת להביע מחאה או סתם לשם הנאה. זאת משום שהיא נחשבת כפעולה גסה ומעליבה וכן מכיוון שישנו טאבו בנוגע לישבן. עם זאת, רבים רואים בצפייה בעכוזו או בעכוזה של בן/בת המין הנחשק גורם מעורר מבחינה מינית. החפצה מינית של הישבן, במיוחד של המין הנשי, התרחשה לאורך ההיסטוריה.
בעוד ישבן של נקבה לרוב מורגש בארוטיקה הטרוסקסואלית, ישבן של גברים נחשב גם הוא לאזור ארוגני על ידי נשים רבות, וגם מורגש בהומוסקסואליות גברית שלעיתים קרובות מתמקדת בקיום יחסי מין אנאליים.
הודות לעיצוב של אמוג'י האפרסק, לעיתים הוא משמש כסמל מרמז לישבן, בעיקר בהקשרים מיניים.
קיים שוני היסטורי ותרבותי רב באשר לממדיו וצורתו של העכוז האידיאלי; בעוד שבתרבויות אחדות, כמו גם באירופה במאות ה-18 וה-19, הועדף עכוז דשן וגדול-ממדים (בין היתר, כסמל לפוריות), בעולם המערבי המודרני נתפס בדרך כלל עכוז בולט וחטוב כמעורר מינית.
מכופף הבננות
מכופף הבננות הוא פזמון שכתב מאיר אריאל והלחין שלום חנוך. הביצוע המוכר ביותר לפזמון הוא של אריק איינשטיין, באלבומו "מזל גדי" משנת 1968. ביצועים נודעים נוספים הם בפי שלום חנוך ורמי קלינשטיין.
בשנת 1995 יצאה להקת שב"ק ס' בפזמון בשם "מכופף הבננות", שלו זיקה קלושה לפזמון המקורי. בשנת 2000 יצא לאור ספר ילדים בשם "מכופף הבננות", שנכתב בהשראת הפזמון של מאיר אריאל.
הפזמון של מאיר אריאל
הפזמון הוא פנטסיה המספרת על יצור מוזר, הנותן לכל פרי וירק את צורתו הייחודית, למשל:. הפזמון החוזר מלמד מה הפעולה החביבה עליו ביותר:. סוף הפזמון מלמד מדוע כיפוף בננות הוא החביב ביותר על היצור:
מילות הפזמון משלבות טווח רחב של רמות משלב. תחילתו במשלב תקני:
בהמשכו נכללת גם לשון מדוברת:, וכן משולבות בו מילות סלנג, כגון אֶפֶּעס (שתרגומה "משהו" ביידיש), קנאק וטריק.
השורה דורשת הסבר: מהו "אינפרא צעיר"? אינפרא הוא כינוי סלנג לאמצעי ראיית לילה המזהה קרינת אינפרא-אדום. המילה "צעיר" כאן היא במשמעותה בסלנג – "טרי, יפה, נחמד, מעורר הנאה" כיוון שמכופף הבננות פעיל בלילה, קשה לראותו, אך.
בביצועו של הפזמון ניכרות שגיאות הגייה מכוונות מרובות:
בביצוע של איינשטיין נעשה שימוש בנבל פה הנשמע בין השאר בתחילת ההקלטה ובסיומה.
גרסת שב"ק ס'
ב"שבק ס", אלבום הבכורה של להקת שב"ק ס', שיצא בשנת 1995, נכללת גרסה שונה לחלוטין של מילות הפזמון, אשר בה משולבות פה ושם מילים של הפזמון המקורי, ובפרט הפזמון החוזר "מכופף הבננות". לעומת הפנטסיה העדינה של מאיר אריאל, יצרה שב"ק ס' שיר בעל משמעות שונה לגמרי:
ספר ילדים
בשנת 2000 יצא לאור בהוצאת ידיעות אחרונות ספר ילדים בשם "מכופף הבננות", מאת רינת פרימו. הספר נכתב בהשראת הפזמון של מאיר אריאל, כפי שמלמד תיאורו של מכופף הבננות:
מפלצות נגד חייזרים
מפלצות נגד חייזרים (באנגלית: Monsters vs. Aliens) הוא סרט הנפשה ממוחשבת של חברת דרימוורקס, שנוצר בטכנולוגיה של גרפיקת תלת-ממד. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-27 במרץ 2009. בעקבות הסרט הופקה גם סדרת טלוויזיה בשם "מפלצות נגד חייזרים".
תקציר העלילה
ביום חתונתה של סוזן מרפי, שבו היא אמורה להינשא לחזאי דרק דייטל, סוזן נפגעת ממטאוריט. בעקבות הפגיעה, סוזן צומחת לפתע לגובה של 15 מטרים. לאחר הידיעה על פגיעת המטאוריט, הצבא מגיע ולוכד את סוזן. סוזן מתויגת כמפלצת, מקבלת את הכינוי "עצונומיקה" מהממשלה ונשלחת לבסיס צבאי סודי בראשותו של גנרל מונגר, הכוללים מפלצות אחרות: ב.ו.ב - ג'לי בלתי ניתן לחיסול אך לא חכם במיוחד, ד"ר ג'וק - מדען משוגע שראשו כשל ג'וק, החוליה החסרה - יצור שחציו קוף וחציו דג ו-"חרקוזאורוס", זחל כביר שגבוה יותר מסוזן, המזכיר את גודזילה.
בינתיים, בחלל, חייזר רדום בשם גלאקסר מחליט לשלוח רובוט אוסף דגימות חד-עין עצום (שמזכיר את המיניונים), לכדה״א למטרות לא ברורות. צבא ארה״ב מחליט להתיידד עם הרובוט הענק, אך הרובוט קם ומתחיל במסע ההרס שלו ברחבי סן פרנסיסקו. בתגובה מחליט נשיא ארה״ב לשלוח את המפלצות כדי לעצור את הרובוט ולהשמיד אותו, דבר המצליח להן.
כאשר החזאי דרק דייטל שובר לסוזן את הלב, סוזן אומרת למפלצות שזה לא דבר כל-כך גרוע בלהיות מפלצת, אך פתאום גלאקסר חוטף אותה ומרסן את חרקוזאורוס. בתגובה מחליטות המפלצות להציל את כדה״א ואת סוזן, ומצליחים כולם להרוג את גלאקסר.
בנוסף, חרקוזאורוס הפך ליצור ענק מכונף, המזכיר את מות'רה.
צפצאף
צַפְצַ֫אף (בערבית: صفصاف) היה כפר ערבי בגליל העליון כ-8 קילומטרים צפונית מערבית לצפת.
היסטוריה
בתקופת התלמוד שכן במקום יישוב בשם ספסופא. בכתביו של יאקות אל-חמאווי נזכר הכפר בשם א-צפצף. על פי תעודות מהתקופה העות'מאנית גידלו בכפר חיטה, שעורה, גפן, תאנה, דבורים ועיזים.
אחרית
ב-29 באוקטובר 1948, תקף צה"ל את הכפר במסגרת מבצע חירם. לאחר כניעת הכפר, בוצע באנשיו טבח, בו כפתו חיילים בין 50 ל-70 פלאחים, ירו בהם למוות והשליכו אותם לבור. נאנסו גם ארבע נשים, בהן נערה בת 14. בעקבות הטבח ברחו התושבים ללבנון. על אדמות הכפר הוקם היישוב ספסופה (לימים כפר חושן).
חיה הררית
חיה הררית (נויברג) (באנגלית: Haya Harareet; 20 בספטמבר 1931 – 3 בפברואר 2021) הייתה שחקנית ותסריטאית ישראלית, ידועה בעיקר על כיכובה בתור אסתר בסרט ההוליוודי "בן-חור" לצד צ'רלטון הסטון.
קורות חייה
נולדה בשנת 1931 בחיפה בשם חיה נויברג, בת בכורה במשפחה בת שלושה ילדים לראובן ויוכבד נויברג אשר עלו מפולין בנערותם. גדלה והתחנכה בחיפה. אביה היה פקיד ממשלתי שנים רבות. בילדותה הייתה חברה בלהקת "מכבי" ובשירותה הצבאי שירתה בלהקת חיל הים.
הררית למדה בבית הספר הדרמטי של התיאטרון הקאמרי. שם התפרסמה לראשונה כשחקנית תיאטרון, בלטה בתפקיד משני במחזמר התנכ"י “מלכת שבא” מ-1951, בבימויו של סמי גרונמן.
קריירה
הופיעה לראשונה בסרט ב-1953, בתפקיד רבקה, אשת יצחק, בסרט “יצחק ורבקה” (או "רבקה ואליעזר"), סרט תנ”כי קצר בן 20 דקות. הסרט בבימויו של בן עויזרמן נוצר בישראל, הסרט הישראלי הראשון בצבע, היה דובר אנגלית ונועד לטלוויזיה האמריקנית. יחד עמה השתתפו גם אברהם בקר כאברהם ומאיר ינאי כיצחק.
בשנת 1954 שיחקה במחזה "קזבלן" בתיאטרון הקאמרי, בתפקיד רחל, חברתו של קזבלן (אותו שיחק יוסי ידין). שנה לאחר מכן קיבלה את תפקידה הראשון בקולנוע בסרט "גבעה 24 אינה עונה" בבימוי הבמאי האנגלי תורוולד דיקינסון בקו-פרודוקציה בריטית-ישראלית והפכה לכוכבת. דיקסון התעקש שהדמות של מרים מזרחי תעוצב על ידי שחקנית צברית ולא על ידי כוכבת איטלקייה. לאחר הצלחתה בסרט פנה אליה המחזאי הצרפתי מרסל פניול והציע לה למלא תפקיד במחזה "יהודה" על יהודה איש קריות בתיאטרון חשוב בפריז, אך הררית דחתה את הצעתו. באותה שנה קיבלה גם את התפקיד השני והאחרון שלה בקולנוע הישראלי בסרט "אבן על כל מיל".
ביולי 1955 זכתה בציון לשבח מיוחד במסגרת פרס השחקן הטוב ביותר (Prix d'Interprétation) של פסטיבל קאן על השתתפותה ב"גבעה 24 אינה עונה". היא הייתה השחקנית היחידה מהסרט שזכתה בהצלחה שכזאת. בפסטיבל הוצגה בפני הבמאי הבינלאומי ויליאם ויילר. ויילר היהודי סיפר להררית כי שמע רבות על ישראל, כי הוא מעריץ את הארץ ושואף לבקר בה. הררית הזמינה אותו לבקר בארץ ואמרה "אנא מר ויילר, אל תאמר גם אתה דברים אלה. אם ברצונך לבוא לישראל - בוא. כולם כאן אמרו לי: כמה אנו מעריצים את ארצך הקטנה אם רק יכולנו לבוא... מדוע אינם באים? אין ספק שביקורו של מפיק סרטים אמיתי בארצנו יכול להיות לברכה". בנוסף בפסטיבל, צד אותה הבמאי האיטלקי פרנצ'סקו מאזלי לסרטו "נערת היום" ומשם פנתה לבניית קריירה בינלאומית.
שנה לאחר מכן, בעת שהותה בפריז, קיבלה מברק ממשרדי MGM והוזמנה למבחן בד באולפני צ'ינצ'יטה ברומא לתפקיד אסתר, הגיבורה הראשית באפוס "בן-חור", לצדו של צ'רלטון הסטון. כשניסתה לחקור את פשר הדבר התברר לה שוויילר, במאי הסרט, חיפש אותה במיוחד לתפקיד. הוא שלח מברק אל מנהל MGM בו כתב: "ישנה שחקנית ישראלית. היא נמצאת באירופה אך שכחתי את שמה ואינני יודע את כתובתה. מצא אותה ובחן אותה לתפקיד אסתר". הררית עברה את מבחן-הבד בהצלחה והוחתמה בחברה לחוזה בן ארבע שנים. כאשר הוחתמה לראשונה על החוזה היא נדרשה מהחברה לשנות את שמה, אך הבמאי ויילר אמר שהשם מצלצל היטב "אם הציבור מסוגל לזכור את השם לולוברידג'ידה, הרי יוכל לזכור גם את השם הררית". כשפגשה את ויילר שאלה אותו האם צפה באחד מסרטיה לפני שנתן לה את תפקיד אסתר, הוא השיב שלא וכי רק זכר את פגישתם בקאן. הסרט זכה ב-11 פרסי אוסקר והיווה את נקודת השיא של הקריירה הקולנועית שלה.
למרות נקודת הפתיחה המופלאה, הקריירה הבינלאומית שלה לא הצליחה לזנק משם ולאחר "בן-חור" היא הופיעה בסרטים בינוניים ומטה: "השותף הסודי" (לצד סטיוארט גרינג'ר), סרט הראווה "מלכת האטלנטיס" (עם ז'אן-לואי טרנטיניאן, כשהיא הועדפה, כך נאמר, אפילו על סופיה לורן), "ההסתערות האחרונה", הסרט האיטלקי "פרא דיאבולו" ועוד.
בשנות ה-60 פרשה מקריירת המשחק ועברה לכתוב תסריטים, אך אחרי מספר שנים עזבה גם עיסוק זה.
חיים אישיים
מלבד עברית שלטה הררית באנגלית, בצרפתית ובאיטלקית.
הררית נישאה בראשונה לנחמן צרווניצר, מהנדס ישראלי, מפיק סרטים וחבר ותיק במפלגה הקומוניסטית מק"י עד 1958. הררית עצמה עזבה את המפלגה עוד קודם לכן ב-1956 ובערך בשנת 1960 התגרשו השניים.
לאחר סיום החוזה בן ארבע השנים עם MGM עברה להתגורר באנגליה, לאחר שהכירה את בעלה לעתיד, הבמאי ג'ק קלייטון. השניים היו נשואים עד למותו של קלייטון ב-1995. הררית התגוררה בבקינגהאמשייר, אנגליה.
הררית נפטרה בשנתה ב-3 בפברואר 2021, בגיל 89.
ג'וני מוריס
ג'וני מוריס (באנגלית: Johnny Morris; 27 בספטמבר 1923 – 6 באפריל 2011) היה כדורגלן אנגלי.
ביוגרפיה
נולד במנצ'סטר שבאנגליה. החל את הקריירה שלו במנצ'סטר יונייטד ב-1946. ב-1948 היה שותף לזכייתה בגביע ה-FA וב-1952 זכה עימה באליפות הפרמייר ליג. אחרי עונה 1952, עבר לקבוצת דרבי קאונטי אחרי שכבש 60 שערים לזכות היונייטד.
למוריס שלושה שערים ושלוש הופעות בנבחרת אנגליה.
נפטר בגיל 88.
לקנמב
לקנמב, נמכרת תחת השם Leqembi, היא תרופה המבוססת על נוגדנים חד שבטיים נגד עמילואיד בטא לטיפול במחלת אלצהיימר הניתנת באמצעות עירוי תוך ורידי.
לקנמב אושרה לשימוש רפואי בארצות הברית בינואר 2023.
מצב משפטי
בינואר 2023, ה-FDA העניק אישור מואץ לתרופה. ה-FDA אישר את הבקשה למסלול מהיר של lecanemab לחברת Eisai R&D Management Co., Ltd.
מחלקה סגורה
מחלקה סגורה היא מחלקה בבית חולים פסיכיאטרי, או תת-מחלקה במחלקה פסיכיאטרית בבית חולים כללי, אשר המאושפזים בה נמצאים בהשגחה צמודה של הצוות ואינם רשאים לצאת ממנה לרחבי בית החולים בתקופת אשפוזים, למעט מטופלים ספציפיים עם אישור יציאה.
מחלקה סגורה למול מחלקה פתוחה
במחלקה פתוחה, בחלק משעות היום החוסים רשאים לצאת ממתחם המחלקה אל החצר או אל מקומות סביב המחלקה שאינם מוגדרים כמחוץ לשטח בית החולים.
לעומת זאת, החוסים במחלקה הסגורה נמצאים בהשגחה צמודה של הצוות. הם אינם יכולים לשוטט ברחבי בית החולים כרצונם ועליהם להישאר במחלקה (שלרוב נעולה, ומכאן נגזר שמה - מחלקה "סגורה"). בנוסף מוחלות עליהם צורות פיקוח שונות כגון סימון בפיג'מה צבעונית על פי רמות הסיכון הנשקף מהם לכאורה, מצלמות מעקב בחצרות, במסדרונות ובחלק מהחדרים, רישום דקדקני של כל תנועה (ב"קרדקס") מתוך עמדת תצפית, חיטוט בחפצים אישיים, מניעת שימוש בחפצים אישיים על פי חוות דעת הפסיכיאטר המטפל (מותר על פי החוק לטיפול בחולי נפש 91), וכן אופציה לאמצעי כפייה באמצעות קשירה או תרופות אלחוש (שניתן לראות בהם שיטות פיקוח עקיפות).
המעבר בין המחלקה הסגורה לפתוחה ולהפך משמש גם הוא אמצעי לחץ עקיף להגברת מוטיבציה של מטופלים לעבור למחלקה הפתוחה שבה התנאים טובים יותר, או לחלופין להימנע מלהיות מועבר בכפייה למחלקה הסגורה.
בשני סוגי המחלקות האשפוז הוא קבוע, ולעיתים מאפשרים למטופלים יציאות לביתם. אחדים מבתי החולים מאפשרים יציאות מסוג זה על בסיס שבועי או מדי מספר שבועות, ואילו באחרים האפשרות ניתנת בהתאם להתנהגות המטופלים.
ביקורת בספרות המקצועית על הרעיון והפרקטיקה של המחלקה הסגורה
יש הרואים במחלקה הסגורה דוגמה מובהקת למוסד טוטליטרי וכוללני, בו ניטלות מבני אדם זכויות בסיסיות באופן הנוגד את חוקי היסוד של מדינות מערביות רבות ובהן מדינת ישראל. דבר זה מעורר אפוא תמיהה בסיסית - כיצד ייתכן שבאמצעות שלילת החירות, קשירה, תיוג משפיל וכדומה ניתן לרפא אדם ולהמציא מזור לכאבו.
האסכולה הלקאנית, למשל, מתנגדת באופן עקרוני לשימוש באמצעי כפייה כיומרה לריפוי הנפש, וזוהי בין היתר גם נגזרת של התאוריות ההומניסטיות בפסיכולוגיה המודרנית ככר למתודות חדשות.
ביקורת ציבורית על המחלקות סגורות בישראל בשנים האחרונות
בשל האיסור הרשמי על הכנסת מבקרים חיצוניים ובפרט עיתונאים ומצלמות אל מתחמי המחלקות הסגורות (בשל חיסיון רפואי של המאושפזים), קיים קושי ניכר אובייקטיבי בהפקת תחקירים אלו והבאתם לידיעת הציבור.
מורה (קמרון)
מורה (בצרפתית: Mora) היא עיירה בקמרון שנמצאת באזור הצפון הרחוק.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 28 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מאי (33 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (24 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 842 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (261 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
היסטוריה
דיקסון דנהאם, חייל אנגלי, חוקר מרכז-מערב אפריקה, ובסופו של דבר גם מושל סיירה לאון, ביקר במורה ב-1822–1825 כשעשה את הנסיעה שלו לאפריקה.
המצודה הגרמנית של מורה הייתה המבצר הגרמני האחרון בקמרון להיכנעות בזמן מלחמת העולם הראשונה. לאחר זמן רב תחת מצור של כוחות בעלות הברית, נכנע קפטן ארנסט פון רבן ואנשיו לכוחות הברית ב-20 בפברואר 1916, אחרי יותר משנה לאחר ששאר הצבא הגרמני נסוג מקמרון. חיילים גרמנים רבים נמלטו למושבה הספרדית הנייטרלית ריו מוני.
ב-2015, היו במורה כ-2,500 חיילים בבסיס צבאי משותף של צ'אד, בנין, ניגריה וקמרון, אשר נלחמו נגד בוקו חראם.
תנועה ותחבורה
מורה נמצאת ליד הכבישים הלאומיים N1 ו-N14.