cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן
Mutiny
הפרק נפתח בקינגסטון שבג'מייקה שם הושם הורנבלואר במעצר ועומד למשפט בגין מרד. הוא זוכה לביקור של קומודור פיליו ומסביר לו את הנסיבות שהביאו למצבו. שישה חודשים קודם לכן מונה הורנבלואר ללוטננט שלישי ב"אה"מ רנאון" בפיקודו של קפטן ג'יימס סויר, גיבור קרב הנילוס. האונייה נקראת למשימה באיים הקריבים שם עלייה להשמיד מצודה ספרדית שמאיימת על נתיבי הסחר הבריטים. במהלך המסע מתגלה אופיו האכזרי והפרנואידי של קפטן סויר, הוא פוקד להלקות את אחד הקצינים ומציב את הורנבלואר במשמרות כפולות ומשולשות, כשהעונש על הירדמות בהן הוא מוות. הורנבלואר והקצינים הבכירים הנוספים באונייה, לוטננט ראשון (סגן מפקד האונייה) באקלנד, לוטננט שני בוש ולוטננט רביעי קנדי מתכנסים בחשאי ומגיעים למסקנה כי סויר אינו כשיר לפקד על האונייה ועליהם להדיחו. הובס, מנאמניו של הקפטן, מודיע לו על היעדרות הקצינים, וסויר המשוכנע שתחזיותיו הפרנואידיות התגשמו פוקד על חיפוש אחר הקצינים המורדים. במהלך החיפוש מועד ספק מוכשל סויר ומאבד את הכרתו. לאחר שקפטן סויר מתאושש מושמים הורנבלואר, בוש וקנדי במעצר. האונייה מתקרבת למצודה הספרדית ועל אף שמתחוור כי תותחי הספינה לא יוכלו להגיע לפגוע במצודה היא פותחת באש עלייה, הספרדים מגיבים באש מדויקת שגורמת נזק ומאיימת להשמיד את האונייה הבריטית. רב המלחים מת'יו משחרר את הקצינים הכלואים והם משכנעים את הרופא להכריז על קפטן סויר כלא כשיר לפיקוד. באקלנד תופס את הפיקוד אך מתגלה כחדל אישים, הקצינים האחרים מצליחים להסיג את האונייה מטווח התותחים הספרדיים.
Retribution
שודר ב-25 במרץ 2002
בג'מייקה הורנבלואר ובאקלנד עומדים במפני משפט צבאי באשמת המרד. בפלאשבק לאירועים חצי שנה קודם לכן, מציעים הורנבלואר וקנדי לתקוף בחשאי את המצודה הספרדית דרך היבשה על אף הסתייגותו של באקלנד. אחד המלחים מוביל עריקה המונית ומנסה לשכנע את הובס להצטרף אליו אך הוא מסרב. למחרת מתברר לצוות כי 33 מלחים ערקו במהלך הלילה. כוח המשימה לכיבוש המצודה בפיקודם של בוש והורנבלואר מגלה כי כל המלחים העריקים נרצחו על החוף. מתברר כי האחראים לרצח הם עבדים מורדים, מורדים אלו השתלטו על הסירות עימם נחתו הכוחות הבריטים ולקחו את השומרים כבני ערובה, הם מפליגים לעבר "אה"מ רנאון" ומבקשים מבאקלנד לסגת בטענה שהמאבק באי אינו מעניינם של הבריטים. באקלנד מסרב, מאבד את עשתונותיו ופוקד לירות במורדים, ירי זה נשמע במצודה וגורם לכוחות הספרדים להיכנס לכוננות. הבריטים בהנהגתו של בוש מסתערים על המצודה, בעוד הורנבלואר מוביל כוח דרך מנהרות מתחת למצודה, בדיוק כשנראה שהכוח הבריטי של בוש מכותר, מצליחים הורנבלואר וחבריו לפוצץ את כותלי המצודה ולהכניע את הספרדים. הבריטים מטווחים מהמצודה את האוניות הספרדיות ומביאים לכניעתו של המפקד הספרדי וכוחותיו שנלקחים בשבי. במהלך ההפלגה חזרה נמלטים השבויים הספרדים ומנסים לשווא השתלט על הספינה, בקרב שמתפתח נהרג קפטן סויר, והקצינים בוש וקנדי נפצעים באורח קשה.
במהלך המשפט הצבאי מאשים באקלנד את הורנבלואר כי הוא זה שדחף את קפטן סויר וגרם לפציעתו, הוא קורא להובס להעיד בעניין, אך להפתעתו הובס מציין כי לא ידוע לו מי דחף את הקפטן. על מנת לנקות מחשד את הורנבלואר מתוודה קנדי הגוסס כי הוא זה שדחף את הקפטן.
קומודור פיליו מציע לעמיתיו השופטים לא לתלות את הורנבלואר אלא לקדמו. פיליו נפגש עם הורנבלואר ומוסר לו כי הוחלט לשנות את שמה של אחת מספינות השלל הספרדיות ל"אה"מ רטריביושן" וכי הורנבלואר מונה למפקדה.
Loyalty
שודר ב-5 בינואר 2003
הסרט נפתח בשנת 1803, קפטן הורנבלואר מפקד על "אה"מ רטרביושן" בשעה שבשורות על סיום המלחמה עם צרפת מגיעות. בתקופת השלום, הורנבלואר מורד בדרגה חזרה ללוטננט, קציני האונייה וצוותה שוהים בבריטניה ומשתכרים חצי מהמשכורת שקיבלו בימי מלחמה. במהלך שנה זו, הורנבלואר מתקשה לשלם את חובותיו לבעלת הבית שלו ובמקביל מתאהב בבתה מריה.
הורנבלואר נקרא לאדמירל פיליו וממונה לפקד על "אה"מ הוטספור" ולצאת למשימת ריגול אחר נפוליאון בונפרטה בצרפת, הוא מגייס לצוותו את לוטננט בוש כסגנו וכן פקודיו ממשימות קודמות בהם רב המלחים מת'יו והמלח סטיילס שעל אף חוסר ידיעותיו בתחום מתמנה לטבח הספינה. במהלך ההפלגה לצרפת עולה באש המטבח, על אף הכחשותיו, סטיילס מואשם ברשלנות ובסיכון האונייה וצוותה ונידון למלקות. בהגיעם לחוף מסתווה הורנבלואר לדייג צרפתי ומאתר מחנה צבאי של צבא נפוליאון המתכונן לפלישה. לאחר מרדף הוא מצליח לחזור לאונייתו, להפליג לבריטניה ולהזהיר את הצי הבריטי. הצי מגיע לחופי צרפת ומתכנן מתקפה על הכוחות הצרפתיים, הורנבלואר נשלח עם הכוח שלו לפגוע באתתים, אך נלכד עם פקודיו. בשבי מתחוור לו כי האירי וולפי, אחד מקציני ספינתו, הוא למעשה משתף פעולה עם הצרפתים, כמו כן מתברר לו כי היה זה וולפי שהצית את מטבח הספינה במטרה לחבל במשימת הצי. במקביל כוח הנחיתה העיקרי הבריטי בפיקודו של קפטן המונד נוחת אך מייד מכותר על ידי וולפי והצרפתים. וולפי מסמן לכוח הימי הבריטי שהנחיתה הצליחה ועם התקרבות האוניות האנגליות מתחילים הצרפתים להפגיזם. הורנבלואר ואנשיו מצליחים לברוח מהשבי, מארגנים תקיפה נועזת על המצודה הצרפתית ומפוצצים אותה. בדרכם חזרה הם נתקלים בוולפי ובקפטן המונד ומתברר להם שגם המונד האירי בגד וחבר לצרפתים. המונד פוקד על הריגתו של הורנבלואר, אך הוא ניצל כשכוח נחתים בפיקודו של בוש מגיע לעזרתו. בשובו לאנגליה מבקש הורנבלואר את ידה של מריה.
Duty
שודר ב-6 בינואר 2003
הורנבלואר נישא למריה, ומיד לאחר מכן נשלח למשימה לאתר אוניית צי שנעדרה לאחר שפטרלה לחוף צרפת. הוא ובוש חושפים מזימה של הצרפתים בסיוע וולפי, לפלוש לבריטניה דרך אירלנד ומסכלים אותה.
הפקה
עבור צילומי הסדרה נבנתה במיוחד ב-1996 הפריגטה "גרנד טורק", על מנת לדמות אונייה מדרגה שישית בריטית עם שלושה תרנים מתקופת המלחמות הנפוליאוניות. אונייה זו שימשה לייצוג "אה"מ אינדפטיגבל" (HMS Indefatigable), ספינתו של קפטן פיליו בה עושה הורנבלואר את צעדיו הראשוניים כפרח קצונה. צילומים נוספים התבצעו על "אה"מ ויקטורי", אוניית מלחמה בריטית מקורית מהמאה ה-18. בנוסף נבנו 11 דגמים בגדלים שונים לצורכי סצנות קרבות ימים.
אתרי הצילומים כללו את ארמון ליבדיה ביאלטה, הים השחור, פורטוגל ואתרים באנגליה בהם פלימות', קורנוול, דבון.
יחידה לטיפול נמרץ ביילוד
יחידה לטיפול נמרץ ביִּלּוֹד, או בקיצור: טיפול נמרץ יִלּוֹדים (בשמה המקובל פַּגִּיָיה; באנגלית מקובלים ראשי התיבות: NICU – Neonatal Intensive Care Unit, או ICN – Intensive Care Nursery) היא יחידה לטיפול נמרץ המתמחה בטיפול ביילודים חולים, או כאלה שנולדו בלידה מוקדמת, בדרך כלל עד השבוע ה-34.
היחידה הראשונה לטיפול נמרץ ביילוד תוכננה בידי לואיס גלוק ונפתחה בבית החולים ייל-ניו הייבן, שליד בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל בניו הייבן, קונטיקט.
פגייה מנוהלת בדרך כלל בידי נאונאטולוג מומחה, ומאוישת בידי אחים ואחיות, רופאים ומתמחים, דיאטן קליני, רוקח, מטפלי נשימה ומומחים מדיסציפלינות רפואה שונות. ביחידות גדולות זמינים בדרך כלל מומחים בקשת רחבה יותר של תחומים. תינוקות רבים בפגיות שוהים באינקובטורים.
מקש Page Up ומקש Page Down
מקש Page Up ומקש Page Down (כתיב מקוצר : PgUp ו-PgDn בהתאמה) הם מקשים המצויים בדרך כלל על מקלדות מחשב.
השימוש הראשי במקשים אלו הוא לגלול מסמכים קדימה או אחורה, אם כי מרחק הגלילה במסמך עשוי להשתנות ביישומים השונים. במעבד התמלילים Word, לדוגמה, הם עשויים לדלג מדף לדף וגם מחלק אחד של דף לחלקו האחר. כאשר המסמך הוא בן דף אחד, למקשים אלו אין פונקציונליות נראית לעין.
במערכות הפעלה המבוססות על שפה הנכתבת מימין לשמאל (כמו עברית), מקש עשוי לזוז למעלה או ימינה ומקש  למטה או שמאלה, ובשפות משמאל לימין, להפך.
מרדכי שורנשטיין
הרב ד"ר מרדכי מקס שורנשטיין (1869–1949) היה רבה של קהילת יהודי קופנהגן, חובב בעלי חיים ומייסד גן החיות של תל אביב, "איש הציפורים".
ביוגרפיה
שורנשטיין נולד בשנת 1869 בטכאו בבוהמיה. הוא כיהן כרב בווגשטאדט שבשלזיה האוסטרית ובלייטמריץ. בשנת 1905 קיבל משרת רב שני בקופנהגן וב-1910 מונה לרבה הראשי של הקהילה. בניגוד לקודמו, היה שורנשטיין יותר נוח בגיור נשים שרצו להתחתן עם יהודים. שורנשטיין כיהן בתפקיד במהלך מלחמת העולם הראשונה עד 1919. במהלך המלחמה שלח דברי ערך שיעזרו למשפחתו בצ'כיה, ולכן גורש מדנמרק, הוא נסע והתמקם בגרמניה ושם חי כ- 15 שנה, אשתו נפטרה בגרמניה ולאחר פטירתה, בשנת 1935 עלה שורנשטיין לארץ.
עלייה לארץ ישראל והקמת גן החיות
במהלך השנים הבאות קיבל מספר תרומות שהפכו את גן החיות לאטרקציה עירונית: זוג גורי אריות ממצרים וכן זוג נמרים וזוג דובים שחורים אסייתים מהודו. התרומות גם גדשו את המיקום הצנוע שברחוב הירקון, ועל כן שורנשטיין פנה לעיריית תל אביב בסיועה של "אגודת חובבי החיות" ובגיבוי עצומה שעליה חתמו 1139 מתושבי העיר בבקשה להחכרת שטח אדמה לבניית גן חיות.
ביוני 1938 נעתרה העירייה לבקשה, והקצתה שטח בן שניים וחצי דונם על גבעת כורכר במתחם פרדס פורטליס, מתחם גן העיר של היום, אולם גבעה רחוקה בלבד בתקופה זו. עד כדי כך כי במכתב לעירייה התלונן שורנשטיין על הריחוק של גן החיות מהעיר תל אביב, וביקש כי יורשה לו לפרסם בחינם את מיקומו של הגן על לוחות הפרסומת ובאוטובוסים העירוניים.
ב-25 בנובמבר 1938 העביר שורנשטיין את כל החיות שברשותו לידי אגודת גן החיות בתמורה להעברתם ולכלכלתם במתחם החדש ולשורנשטיין עצמו הובטחה משרת המנהל של הגן החיות החדש. גן החיות נפתח כמתוכנן, אך בין אנשי "אגודת חובבי החיות" לשורנשטיין התגלעו חילוקי דעות ושורנשטיין דרש לבטל את ההסכם עם האגודה. בסוף 1939 הועבר הסכסוך לבוררות והאגודה הפסיקה לשלם את משכורתו של שורנשטיין. שורנשטיין התפרנס בינתיים ממכירת חיות מחמד, אך באוגוסט 1940 עיריית תל אביב אסרה עליו להמשיך בפעילותו זו והותירה אותו ללא מקור הכנסה. ב-27 באוגוסט 1940 ניגש שורנשטיין אל קופת גן החיות, ונטל שלוש לירות מהשולחן אל מול עיניו של מנהל החשבונות בטענה שזה על חשבון שכרו שהולן. מנהל החשבונות דיווח למנהל האגודה, ואלו הגישו נגדו תלונה במשטרה. שורנשטיין הועמד לדין באשמת גנבה ב-25 בספטמבר 1940 והשופט שניאור זלמן חשין קבע ששורנשטיין היה רשאי לקבל את הכסף מהאגודה, אך לא היה רשאי ליטול אותו מהקופה. שורנשטיין הורשע וחויב בערבות על סך חמש לירות למשך חצי שנה לבל יחזור על עברה זו. בנובמבר 1940 פרסמו הבוררים את החלטתם. ברב דעות נקבע ששורנשטיין הוא שהפר את ההסכם ועל כן החיות יישארו ברשות האגודה, שתשלם לשורנשטיין 300 לירות ואת משכורתו כמנהל עד נובמבר 1940.
ביוני 1941 הסתיים הסכסוך המשפטי בהסכם שנחתם בבית המשפט המחוזי בתל אביב: שורנשטיין התחייב שלא למכור חיות וציפורים מגן החיות ובתמורה קיבל קצבה חודשית וניתנה לו ולמשפחתו זכות כניסה חופשית לגן החיות לכל ימי חייהם. כמו כן הובטח שאם התנהגותו כלפי האגודה תניח את הדעת, יונצח שורנשטיין בשלט על שער גן החיות. בשנת 1942 קיבל רשמית ברוך גופר את תפקיד מנהל גן החיות במקומו של שורנשטיין.
סוף ימיו
שורנשטיין עבר לבית הכרם שבירושלים והקים בה את "גן הציפורים". בשנת 1947 עבר לנתניה, שם המועצה המקומית נתנה לו שטח של חצי דונם בגן המלך בשביל פינת חי.
בשנת 1949 חלה שורנשטיין ועבר לגור אצל בתו במושבה בשרון. בסוף אוקטובר 1949 נפטר, בהיותו בן 80.
לימים נסגר גן החיות של תל אביב והועבר לספארי ברמת גן, ובמקומו נבנה גן העיר. בשולי הגן הוצב לזכרו של שורנשטיין פסל בדמותו של מרדכי שורנשטיין, שנתרם בידי אפרים וכרמל מרכוס, בניה של הפסלת קטה אפרים מרכוס, שפיסלה את שורנשטיין ב-1945.
בתו של הרב שורנשטיין, מטה, נישאה למרכוס מלכיאור, מי שלימים כיהן גם הוא כרב ראשי בקופנהגן ולאחר מכן של קהילת דנמרק כולה, כמו גם בנו בנימין בנט מלכיאור. בנו של בנימין מלכיאור, נינו של שורנשטיין, הוא חבר הכנסת לשעבר מיכאל מלכיאור. ולאחריו בנו, יאיר מלכיאור, כיהן כרב הראשי של קופנהגן.
גאורגיוס סמראס
גאורגיוס סמראס (ביוונית: Γεώργιος Σαμαράς; נולד ב-21 בפברואר 1985 בהרקליון שביוון) הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת החלוץ. שיחק 81 משחקים במדי בנבחרת יוון.
קריירה
סמראס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של OFI כרתים כאשר היה בן 9. בגיל 15 עבר לשחק במחלקת הנוער של הירנביין ההולנדית. בעונת עלה לבוגרים, למרות היותו בן 18 הבקיע 3 שערים ב-4 משחקים ואנשי המועדון החתימו אותו על חוזה לשלוש שנים. ב-25 באוקטובר 2003 הבקיע את שער הבכורה שלו לעונת בהפסד 2-1 לניימכן, ובסיום אותה עונה הגיע סמראס עם הירנביין למקום הרביעי בליגה. בספטמבר 2005 נפצע ברגלו לראשונה בקריירה ונעדר למספר שבועות. ב-23 בספטמבר חזר לשחק ואף הבקיע נגד ניימכן. ב-30 בדצמבר הבקיע צמד בניצחון 2-4 נגד אייאקס אמסטרדם.
ב-30 בינואר 2006 חתם במנצ'סטר סיטי תמורת 6 מיליון פאונד, סכום שיא ששולם עבור שחקן יווני אי פעם. ב-1 בפברואר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-65 במקומו של אנדי קול בניצחון הביתי 0-3 נגד ניוקאסל יונייטד. במשחק הביתי שלאחריו הבקיע סמראס את שערו הראשון במועדון, בניצחון 1-2 נגד צ'רלטון אתלטיק. ב-6 משחקים הספיק סמראס להבקיע 4 שערים. בעונת כבש סמראס 6 שערים בלבד בכל המסגרות, ובעונת  כבש רק שער אחד ב-7 משחקים.
בינואר הושאל לסלטיק הסקוטית, שקיבלה אופציה לרכוש את השחקן בסיום העונה. עם 5 שערי ליגה עזר למועדון לזכות באליפות, שהייתה לאליפות הראשונה של סמראס בקריירה. בקיץ 2008 ממשה סלטיק את האופציה על סמראס, והחתימה אותו על חוזה חדש במועדון. בספטמבר 2008 נבחר לשחקן החודש בליגה ועם 7 שערים התייצב בראש טבלת מלך השערים. עד תום העונה כבש בסך הכל 15 שערי ליגה, שיא קריירה עבור סמראס. במהלך שנותיו בסלטיק הספיק סמראס לזכות עם המועדון בארבע אליפויות, וכן זכה עמה פעמיים בגביע הסקוטי ופעם אחת בגביע הליגה הסקוטי.
בקיץ חתם בווסט ברומיץ' אלביון.
נבחרת יוון
סמראס הוא בעל אזרחות אוסטרלית, היות ששאביו נולד במלבורן, דבר שאיפשר לו לשחק במדי נבחרת אוסטרליה. בסופו של דבר החליט סמראס לשחק עבור נבחרת יוון. ב-28 בפברואר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות נגד, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו שהיה השער היחידי במשחק. סמראס השתתף עם הנבחרת ביורו 2008, מונדיאל 2010, יורו 2012 ומונדיאל 2014.
בקבוצות
נכון ל-29 ביוני 2014
בנבחרת
נכון ל-29 ביוני 2014
תארים
שחקן החודש בסקוטלנד (1): ספטמבר
איסאק באבל
איסָאק (יצחק) עמנואילוביץ' בַּאבֶּל (בכתב רוסי: Исаа́к Эммануи́лович Ба́бель; 30 ביוני 1894 – 27 בינואר 1940) היה סופר, עיתונאי, מחזאי רוסי-סובייטי יהודי. ידוע בעיקר בשל הסיפורים הקצרים שכתב. מגדולי הסופרים הרוסים במאה ה-20. הוצא להורג על ידי הנ.ק.ו.ד. בתקופת סטלין.
ביוגרפיה
איסאק באבל נולד בעיר אודסה (כיום באוקראינה) בפרבר מולדבאנקה. אביו היה סוחר בציוד חקלאי. בשנות ילדותו הראשונות עברה המשפחה לעיר ניקולאייב, שם גרה בזמן ניסיון המהפכה של 1905 והפוגרומים שפרצו באודסה ובעיר מגוריהם. לאחר שנה המשפחה חזרה לאודסה והפעם למגורים במרכז העיר.
לאחר שנכשל ניסיונו להירשם לאוניברסיטת אודסה, שוב בשל בעיות נומרוס קלאוזוס, נרשם באבל ללימודים אקדמיים במכון קייב לפיננסים ועסקים. בקייב פגש באבל את יבגניה גרונפיין, מי שלימים תהיה אשתו. הסיפור הראשון שפרסם באבל, שלוימה הזקן הופיע בקייב ב-1913. הסיפור נכתב על רקע גירוש היהודים מהכפרים וגל האנטישמיות שליווה את משפט בייליס.
לאחר שסיים את לימודיו ב-1915 עבר באבל לפטרוגרד, שם הכיר את מקסים גורקי שהשפיע עמוקות על המשך דרכו. אחד מסיפוריו הראשונים הסיפור על השובך שלי הוקדש לגורקי. שניים מסיפוריו הראשונים של באבל פורסמו בכתב העת של גורקי ליטופיס (דברי הימים) ב-1916.
בסוף 1916 התגייס באבל לצבא האימפריה הרוסית והוצב בחזית הרומנית במלחמת העולם הראשונה. בחורף 1917 חלה, ופונה לאודסה. לאחר מהפכת אוקטובר הגיע לפטרוגרד. הוא הועסק כמתרגם באגף לריגול נגדי בצ'קה, ופרסם מאמרים בעיתונו המנשביקי של גורקי נובאיה ז'יזן שלנין סגר ביולי 1918. ב-9 באוגוסט 1919 נישא באבל ליבגניה גרונפיין. באביב 1920 הצטרף אל שורות הצבא האדום ככתב צבאי בארמיית הפרשים הראשונה עמה נטל חלק במלחמה הפולנית-סובייטית, שבה כשל הצבא האדום בייצוא המהפכה למדינות נוספות. הוא תיעד את הזוועות שבהן חזה ביומן, שבו השתמש לאחר מכן לכתיבת הספר "חיל הפרשים" – אוסף של סיפורים קצרים המתארים את המלחמה. הוא חזר חולה לאודסה, ויצא עם רעייתו להחלמה בגאורגיה ובקווקז, שם פרסם מאמרים בעיתונות המקומית.
בין 1923–1924 כתב את סיפורי אודסה ואת רוב הסיפורים של "חיל הפרשים". כמה מהם פורסמו ב-1924 במגזין האוונגארד הידוע LEF. הסיפורים, שלא תמיד החמיאו לצבא האדום והתיאור הישיר של זוועות המלחמה, הקימו עליו מספר אויבים בעלי השפעה, ובהם סמיון בודיוני, מפקד הארמייה. למרות זאת הצליח באבל לפרסם את הספר ב 1926, והוא תורגם למספר שפות זמן קצר לאחר מכן, והפך את באבל לסופר ידוע ומוערך מאוד.
ב-1925 היגרה אשתו של באבל לפריז וב-1929 נולדה שם בתו נטליה. באבל נסע מספר פעמים לבקר את משפחתו בפריז ובבריסל (לשם היגרו אמו ואחותו). על רשמיו מהחיים בצרפת ובאיטליה סיפר במאמרים ובהרצאות, בהם תיאר את חיי הרוסים "הגולים הלבנים" ואת עליית הפשיזם. ניסיונו לאחד את משפחתו ולחזור עם אשתו לברית המועצות נכשל, והוא העדיף, על אף הקשיים הגוברים, לחזור ולחיות ברוסיה, שרק בה ובשפתה הרגיש בן-בית. ב־1932 נשא לאישה את אנטונינה פירוז'קובה, אשתו השנייה וכותבת הביוגרפיה שלו לאחר מותו. ב-1935, לאחר מספר רב של בקשות, נסע בפעם האחרונה לבקר את משפחתו בפריז שם גם נשא נאום בפני קונגרס הסופרים האנטי-פשיסטי.
באבל המשיך לכתוב סיפורים, מחזות, תסריטים ומאמרים, אך ככל שגברו המגבלות שהטיל סטלין על חופש הביטוי, והשתלטות הריאליזם הסוציאליסטי התקשה יותר ויותר לכתוב ולפרסם. ב-1930 נסע לאוקראינה וחזה באכזריות של תהליך הקולקטיביזציה. בסיפורים שכתב לאחר שחזר התקשה להסתיר את רשמיו הקשים, ורק סיפורים בודדים מתוך הספר שהתכוון לכתוב פורסמו.
לאחר מותו החשוד של גורקי ב-1936 החל באבל לראות את סופו. ב-15 במאי 1939 התאמתו חששותיו, והוא נעצר והואשם בריגול, ולאחר הודאה כפוייה נשפט, הורשע וב-27 בינואר 1940 הוצא להורג בירייה. לפי רישומים סובייטיים רשמיים, באבל נפטר במחנה מאסר בסיביר ב-17 במרץ 1941. כל כתבי היד ומסמכיו הוחרמו על ידי הנ.ק.ו.ד. ואבדו.
ב-23 בדצמבר 1954, שנה לאחר מותו של סטלין, זוכה באבל באופן פומבי מכל ההאשמות נגדו.
על שמו רחוב בחיפה.
חיל הפרשים
באבל התגייס במאי 1920 לצבא האדום ככתב צבאי בארמית הפרשים הראשונה. הארמייה, בפיקודו של סמיון בודיוני, זכתה לתהילה לאחר ניצחונותיה המרשימים על הצבא הלבן במלחמת האזרחים. באפריל 1920 הארמייה עברה לחזית של המלחמה הפולנית-סובייטית. המלחמה התנהלה באזורים מולטי אתניים. שחיו בהם אוקראינים ופולנים, קולוניסטים צ'כים וגרמנים, ובעיקר יהודים. זה היה תחום המושב של האימפריה הרוסית, וגליציה המערבית שהייתה בתחומי הקיסרות האוסטרו-הונגרית. תחילת המלחמה הייתה מוצלחת מאוד. יחידות הצבא האדום שחררו את קייב והתקדמו לכיוון אוקראינה המערבית, אך במהלך אוגוסט 1920 הארמייה הפסידה לצבא הפולני, נסוגה והועברה לחזית אחרת. באבל ליווה את הקרבות הקשים ככתב של עיתון הארמייה הפרש האדום. במאמרים שכתב לעיתון, בחתימת ק. ליוטוב, פאר את גבורת הלוחמים וגם קרא להם לנקום באויבים הפולנים על הפוגרומים שערכו ביהודים. את מחשבותיו ואת רשמיו תיעד באבל ביומן שכתב כמעט מדי יום במהלך הקרבות, מתוך מחשבה שהרשימות ישמשו כחומר גלם לכתיבה ספרותית.
בסיפורי חיל הפרשים משלב באבל בדיון ומציאות. הוא מתאר ימי ניצחון וימי מפלה, אך בעיקר אפיזודות מחיי היום- יום של הלוחמים. גיבורי הסיפורים הם הקוזאקים מחבל קובאן, אנשי הארמייה הראשונה, מהמפקדים הבכירים ועד אחרוני הטוראים. המספר ליוטוב, שהוא בן דמותו של באבל, שונה מהם בכל מובן והוא גם מוקסם וגם סולד מהם. הוא יהודי, אינטליגנט, ממושקף, חלוש ורך לב, והם קשוחים ושואפי קרבות, אנטישמים, בורים, אכזריים וחסרי חמלה. יש בהם אמיצי לב עד טירוף, ויש עלובי נפש ותחמנים. מסירותם ואהבתם נתונה בעיקר לסוסיהם והאידאולוגיה הבולשביקית לא ממש מובנת וקרובה לליבם, אך הם מזדהים עם הנקמה במעמד האדונים שהיא מאפשרת להם. הוא מתאר את החיים בחזית כמסכת של תלאות וקושי בלתי נסבלים, שיש בהם רק רגעי חסד אנושיים נדירים. באבל מתאר את סבלם של האזרחים, קרבנות המלחמה בעל כורחם. איכרים שהצבא חומס את יבוליהם ומשאיר אותם בחוסר כל, עיירות שנשדדו ונחרבו, בתי כנסת וכנסיות שחוללו. הוא מתאר באירוניה את המפגש הקשה בין האזרחים והקוזאקים, לוחמי הארמייה, האמורים להביא לתושבים את בשורת השחרור הסובייטית, אך הם מתעמרים בהם או אדישים לסבלם. הסבל הנורא מכל שמור לנשים, כאשר מעשי האונס נחשבים בעיני הלוחמים כזכות מוכרת וברורה מאליה. לוחמי הארמייה פולשים לבתי התושבים, בוזזים אותם ומתגוררים בהם והנשים הן אלה שעושות מאמץ עילאי לאפשר למשפחותיהן לשרוד תחת דיכוי והשפלה. באבל אינו חוסך גם בתיאור ההשפלה, הביזוי, וההתעללות שעוברות גם הנשים המצורפות אל החיל, כאחיות וכסניטאריות, מצד הלוחמים השותפים להן לתלאות.
מקום בולט במיוחד מקדיש באבל למפגש עם היהודים. הם שרדו פוגרומים שערכו בהם החיילים הפולנים, הצבא הלבן ובעיקר הצבא האוקראיני של פטליורה. גם פרשי הדיוויזיה הראשונה מתעללים בהם. הוא מתאר אותם כמי שחיים בעליבות נוראה ובעוני מחפיר, אם כי יש בהם גם אמידים ובעלי בתים נאים. בסיפורים כמו גדליה, הרבי, ובן הרבי, הוא מתאר יהודים ערמומיים, מכוערים ומעוררי דחייה וגם כאלה המנסים ומצליחים לשמור על צלם האדם שלהם ועל קיום אמונתם ומנהגיהם בכל מחיר. מפגשיו של ליוטוב-באבל עם יהודי העיירות של תחום המושב וגליציה, השונים כל כך מהיהודים שהכיר באודסה, מתוארים מתוך אמפתיה וחמלה. ליוטוב המספר, בן דמותו של באבל, מבקש לפגוש את הרבי הזקן, רבי מוטלה, היושב עם חסידיו בערב שבת. הרבי שואל אותו מנין בא ובמה הוא עוסק. הוא משיב כי מוצאו מאודסה וכי הוא "כותב בחרוזים את עלילות הרשלה האוסטרופולי". בהמשך שואל אותו הרב: "מה למד יהודי?", "תורה" הוא משיב. ו"מה מחפש יהודי?", שואל הרב. "שמחה" מכריז ליוטוב. הסיפורים הראשונים של חיל הפרשים הופיעו כבר בשנים 1921 - 1923 בכתבי עת באודסה ובמוסקבה. קובץ הסיפורים חיל הפרשים (Конармия, Konarmiya,) המכיל 34 סיפורים פורסם ב 1926 בהוצאה הסובייטית הממשלתית "גוסאיזדט". הוא שב ויצא לאור בשמונה מהדורות ותורגם תוך מספר שנים לאנגלית, צרפתית, איטלקית, ספרדית וגרמנית והפך את באבל לסופר בינלאומי מפורסם. עם זאת, התיאור הריאליסטי ובמקרים רבים המאוד לא מחמיא ללוחמי הדיוויזיה ובעיקר למפקדים, הקים לו שונאים בצמרת השלטון ותרם לרדיפה נגדו ולחיסולו.
סיפורי אודסה
תשעה מהסיפורים שכתב באבל הוכתרו על-ידו בכותרת "סיפורי אודסה". רק ארבעה מסיפורים אלה נקבצו יחד בחייו של באבל ופורסמו בקובץ בשם זה ב 1931. במוקד סיפורי אודסה עומד רובע העוני מולדבאנקה, שרוב דייריו היו יהודים. רבים מהם עניים מרודים, קבצנים, או סוחרים זעירים, רוכלים "סוחרי אוויר" (לופטמנטשען), עגלונים וסבלים. גיבורי הסיפורים הם אנשי העולם התחתון היהודי של אודסה. הם השולטים ברחוב ביד רמה, מטילים אימה על הבורגנים ובעלי הרכוש, ומשטים במשטרה. ראש וראשון להם הוא בניה קריק, המכונה המלך. בניה הוא בן דמותו של מישקה יאפונצ'יק, מי שהיה ראש כנופיית פשע יהודית באודסה, שהגן על היהודים בפוגרומים בזמן מלחמת האזרחים ואחר כך נורה למוות על ידי הבולשביקים. דמויות אחרות הם בעלי זרוע החוברים לעולם התחתון: אביו של בניה, מנדל קריק, בריון גס רוח ואלים, בעל עסק גדול של עגלות, ליובקה קוזאק, בעלת בית מרזח ובית בושת, המנהלת עסקים אפלים, והעגלון פרוים גרץ, "שהוא המנהיג האמיתי של ארבעים אלף הגנבים שבאודיסה". באבל מתאר אותם ואת מעלליהם בהתפעלות לא ממש מוסתרת ובהומור. בניה הוא מעין רובין הוד יהודי השודד את הגבירים ונדיב לנדכאים. גם פרוים גראץ, אביה של באסקה המייחלת לחתן ונדחית בגלל מעמדו הנחות של האב, מתואר מתוך אמפתיה ואפילו חיבה. ניכר שבאבל מעריץ את היהודים האלה על שהם חזקים, אינם מפחדים מאיש, ושמים לצחוק את המשטרה - אותה משטרה שהעלימה עין כשהתחוללו הפוגרומים ביהודי העיר. המהפכה הבולשביקית שמה קץ לעולם התחתון היהודי של אודסה. ובאבל, המאמין במהפכה, יודע שאין לו מקום במשטר החדש.
הפרוזה של באבל
הפרוזה של באבל מתייחדת בכך שהיא תמציתית, דחוסה ומלאה בניגודים חריפים. תיאוריו של באבל משלבים בין נטוריאליזם גס וברוטאלי, שבו הוא בוחר לתאר את פרטי המציאות, לבין פאתוס רומנטי ופיוטי. גם כשהוא מתאר את אימי המלחמה או חיים של ניוול, סיאוב ואומללות, הוא משתמש בדימויים מלאי יופי. נילי מירסקי מוצאת את הניגודיות גם בדרך שבה הוא רואה את העולם ומתאר אותו. "את דרכי הסתכלותו של באבל בעולם מאפיינים ריחוק רגשי גמור, כביכול, שנקרע מפעם לפעם בפרץ של הזדהות עזה; הסתכלות מתנכרת, אירונית, שמתוכה מבליחה ראיית הדברים מבפנים. ודווקא כבליו של הניכור, שהוא ספק התגוננות וספק צינה ממשית – מעניקים להזדהות את כוחה."מירסקי מגדירה את באבל כ"משורר בפרוזה". אך באבל הוא סופר, המספר סיפורים ומעשיות, לא פחות מכפי שהוא משורר. (שלא כתב שורת שירה אחת בימיו, כפי שמציינת מירסקי) הייחוד שלו הוא בעירוב הבלתי רגיל בין סיפור המתנהל כאילו בשטף, כמעשיה, לבין השימוש במטאפורות מפתיעות ונועזות ההופכות את הסיפור לשירה. מה שמחבר ומחשק את הניגודים האלה הם המשפטים המלוטשים והמצומצמים, שעליהם שקד באבל בכל יצירותיו.
לקריאה נוספת
I. Babel (Isaak), 1894-1940;Babel, Nathalie;c2002
I. Babel (Isaak), 1894-1940;Dor, Milo, 1923-2005 ; Federmann, Reinhard, 1923-;1987
I. Babel (Isaak), 1894-1940;Constantine, Peter, 1963- ; Freidin, Gregory;c2010
New York : W.W. Norton & Co Czesław Andruszko;Babel, I. (Isaak), 1894-1940;2005 Poznań : Uniwersytet im. Adama Mickiewicza
רוי (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מבצע פונטיאק
מבצע פונטיאק היה פשיטה מוסקת שבוצעה על ידי כוח מחיל התותחנים ומסיירת מטכ"ל ב-11 באוקטובר 1973, ביומה החמישי של מלחמת יום הכיפורים בג'בל עתקה בעומק מצרים.
רקע
במאי שנת 1973 הוחלט במפקדת קצין תותחנים ראשי על הקמת סוללת תותחנים שתוכשר למבצעים מוטסים ומוצנחים (המכונים "נתרן" בשפה המבצעית). הסוללה נקראה "טייגר" והוכפפה כסוללה רביעית לגדוד 405. על הסוללה פיקד סרן יהונתן שמיר, והיא הורכבה מלוחמים מגדוד הנח"ל המוצנח ומתותחנים. הסוללה צוידה בתותחים מסוג M102 יבילי אוויר בקליבר 105 מ"מ. בחודשים שלפני פרוץ המלחמה השלימה הסוללה אימונים בתחומי המבצעים המוטסים ובהם אימון חטיבתי מלא עם חטיבת הצנחנים, וכן אימוני פריקה והטענה של התותחים ממסוקים.
המשימה שהוטלה על הכוח הייתה לבצע פשיטה מוסקת בעומק מצרים, על מנת לשבש את המערכים העורפיים של המצרים ולאלץ אותם להפנות תשומת לב מחזית הלחימה לשטחם. מתווה הפשיטה כלל נחיתה בג'בל עתקה ומשם ביצוע ירי ארטילרי לעבר מפקדות הארמייה השלישית המצרית וכן לעבר צומת קשר חיונית בקרבת הקילומטר ה-101 על ציר קהיר-סואץ. מאחר שהפקודה שניתנה למפקד טייסת המסוקים לא כללה מודיעין ולא כללה נתוני מזג אוויר, החליט לתכנן את נתיב הטיסה על בסיס מודיעין בדבר סוללות טילים ומיקום מוצבים שנאסף טרם פרוץ המלחמה והניח בתכנון הנתיב את הטמפרטורה שנמדדה ברפידים.
מהלך המבצע
הכוח הוטס לגבעה אחרת שבה הורד מפקד כוח התותחנים. הוא מצא אותה מתאימה להצבת התותחים ואישר את פריקת הכוח מהמסוק (מיקום מקורב של אזור ההנחתה). לאחר הנחיתה ביצע הכוח טיווח וירה 90 פגזים על מפקדות הארמייה השלישית וצומת חיוני באזור הק"מ ה-101 על ציר קהיר-סואץ והסב להם נזקים ואבדות.
לאחר 50 דקות הוחלט על סיום המשימה והכוח הזעיק את המסוקים לחילוץ, אולם בשל תנאי מזג אוויר וערפל לא הצליחו טייסי המסוקים לזהות את הכוח שעל ההר. בעקבות זאת החליט מפקד הטייסת, יובל אפרת, כי יבצע את משימת החילוץ במסוק אחד בלבד. על אף קשיים מרובים בטיסה ובזיהוי, הצליח אפרת, שהדליק את אורות הנחיתה של המסוק כדי להקל על הכוח להכווינו, לזהות את הכוח. הוא נחת בקרבתם והחל בהעמסת התותחים, שנתקלה בקשיים מרובים עקב הכורח להעמיס את שני התותחים למסוק אחד. לאחר מאמצים מרובים של אנשי צוות המסוק ושל התותחנים, התותחים והחיילים הועמסו בהצלחה והמסוק פינה אותם בשלום לקווי צה"ל.
תוצאות המבצע
למחרת התברר שהכוח השיג פגיעות טובות במטרות וכי הפעולה הצליחה. למפקד טייסת היסעורים 118, סא"ל יובל אפרת, הוענק לאחר המלחמה עיטור המופת על כושר הטיסה והנחישות שהפגין במבצע.
ג'ון קאסל
ג'ון קאסל (באנגלית: John Castle; נולד ב-14 בינואר 1940) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי. הוא ידוע בזכות תפקידו כאגריפה פוסטומוס בסדרת הדרמה של ה-BBC "אני, קלאודיוס" משנת 1976, וכג'פרי, דוכס בריטני בסרט "אריה בחורף" מ-1968. עוד שיחק בתפקיד ד"ר קרסקו וגם כאסיר הידוע בכינוי "הדוכס" בסרט "איש למנשה" (1972), וגילם את הנבל פול מקדגט ב"רובוקופ 3" (1993).
קריירה
הופעת הבכורה של קאסל על הבמה הייתה ב-5 ביוני 1964 בווסטמורלנד במחזה "הנרי החמישי" בתיאטרון אופן אייר שבריג'נטס פארק. הופעתו הראשונה בתיאטראות ברודוויי הייתה בפברואר 1970, במחזמר "ג'ורג'י".
על מסך הקולנוע הופיע קאסל לראשונה בסרט "אריה בחורף", עיבוד למחזה באותו שם, בתפקיד הנסיך ג'פרי. הוא זכה לשבחים על הופעתו והתפקיד סלל את דרכו כשחקן בלונדון ובהוליווד.
קאסל גילם את דמותו של אוקטביוס קיסר בגרסה של צ'רלטון הסטון ל"אנטוניוס וקלאופטרה" משנת 1972. הסרט קיבל ביקורות פושרות ולא הופץ כלל בארצות הברית.
ב-1984 הופיע קאסל בתפקיד קרות'רס, דמות מסדרת שרלוק הולמס, בסדרת טלוויזיה של רשת "גרנדה" בפרק "The Solitary Cyclist". עוד בהקשר של שרלוק הולמס שיחק ב-1991 ב-"The Crucifer of Blood". בעיבוד לספרה של אגאתה כריסטי "A Murder is Announced" מ-1985 גילם את דמות מפקח המשטרה קראדוק. הוא חזר על תפקיד זה בשנת 1992 בסרט מסדרת "גברת מארפל" "The Mirror Crack'd from Side to Side". עוד השתתף בשנת 2000 בעיבוד לטלוויזיה של "Lord Edgware Dies" מאת אגאתה כריסטי. ב-1990 כיכב כמפקח ג'ורג' ת'ורן בתסכית הרדיו של ה-BBC עיבוד לספריו של ג'ון פן.
על הבמה הופיע בין השאר בתפקיד אוסוולד במחזה "רוחות" מאת איבסן בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית מ-1967, לצידה של פגי אשקרופט כאימו של אוסוולד, גברת אלווינג.
חיים אישיים
קאסל נשוי לסופרת מגי ויידי. בביוגרפיה ב"מי ומי בתיאטרון" משנת 1981 ציין קאסל שהתפקידים המועדפים עליו הם לותר, המלט ואו'ריורדן (O'Riordan).
אלכסיי נבלני
עסקיו
אלכסיי נבלני מחזיק ב־25% מניות במפעל קוביאקוב באזור אודינצובו שבמחוז מוסקבה. תקופת מה גם עבד בבנק איירופלוט. ב־1997 ייסד את חברת "אלקט" והיה סגן מנהל החברה לענייני משפט, ובבחירות לפרלמנט בשנת 2007 הייתה החברה ספונסרית של מפלגת ברית כוחות הימין.
פעילות פוליטית
בשנת 2000 הצטרף נבלני למפלגה הדמוקרטית המאוחדת הרוסית "יבלוקו". משנת 2004 ועד 2007 שימש כאחראי מטעם המפלגה על אזור העיר מוסקבה. בדצמבר 2007, פוטר מחברותו בהנהלת המפלגה, כשההחלטה על פיטוריו נתמכה ברוב של 70% מחברי הנהלת המפלגה. ההחלטה באה כתגובה על "גרימת נזק פוליטי למפלגה, בפרט בשטח פעילויות לאומיות". נבלני עצמו טוען שפיטוריו באו על רקע דרישתו ממייסד המפלגה גריגורי יאבלינסקי לפרוש מהנהגת המפלגה. בשנת 2004 הקים את "הוועד להגנה על המוסקבאים" שהוביל מחאה נגד השחיתות והפרות חוקי הבנייה בעיר מוסקבה. בשנת 2007, לאחר פיטוריו ממפלגת יאבלוקו הצטרף לתנועה הנציונל־דמוקרטית "נארוד".
נבלני היה פעיל בארגוני לאומנות רוסית ובמיוחד פעל נגד קווקזים שהיגרו לרוסיה. בשנת 2006 היה בין המארגנים של "מצעד רוסיה" שבו הפגינו ארגונים לאומניים בערים המרכזיות של רוסיה. בשנת 2011 נאם נבלני בעצרת שבה השתתפו גם נאו-נאצים וגלוחי ראש. בסרטון מאותה שנה הוא השווה בין קווקזים כהי עור לג'וקים, ואמר: "אפשר להרוג ג'וקים עם כפכף, אבל במקרה של קווקזים, אני ממליץ על אקדח."
בדצמבר 2016 הכריז כי יתמודד בבחירות לנשיאות רוסיה שתתקיימנה בשנת 2018. ב־2 במרץ 2017 העלה סרט דוקומנטרי לערוץ היוטיוב שלו בשם "אל תקראו לו דימון" ובו נטען כי ראש הממשלה דמיטרי מדבדב מעל בכספים בשווי של כ־1.2 מיליארד דולרים. בעקבות הסרטון אורגנו הפגנות בערים שונות ברוסיה בקריאה להתפטרותו של מדבדב, וב־26 במרץ משטרת רוסיה עצרה את נבלני במהלך אחת מההפגנות.
לקראת ציון "יום רוסיה" (המציין את היפרדותה של רוסיה מברית המועצות וייסוד הפדרציה הרוסית) ב-12 ביוני 2017, קרא נבלני לתומכים לקיים עצרות מחאה נגד השחיתות תחת הסיסמה "אנחנו דורשים תשובות". התעלמות הממשל מחשיפת השחיתויות בצמרת הממשל, ואירועי ההפגנות ב-26 מרץ הביאו לגל גדול אף יותר של מפגינים. פעילי נבלני הגישו בקשות לקיום עצרות בכ-200 ערים, וכעשרות אלפי מפגינים (שלטונות רוסיה לא מפרסמים נתונים רשמיים) קיימו עצרות מחאה ברחבי רוסיה. הפגנות אלה נמשכו גם בשנת 2019, בעיקר לאור פסילת מועמדי האופוזיציה מהתמודדות ב.
נבלני תמך במועמדי אופוזיציה בבחירות המקומיות. בשנת 2021, בד בבד עם מעצרו, חשף הארגון שבראשו הוא עמד תחקיר על אודות ארמון בבעלותו של נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין. בעקבות מעצרו פרצו מחאות ברוסיה.
לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה, נבלני טען שהפלישה של פוטין לאוקראינה נועדה להסיח את דעת הרוסים מבעיותיה הפנימיות של המדינה, הידרדרות הכלכלה שלה.
מאבקו במפלגת "רוסיה המאוחדת"
במשך השנים מנהל נבלני מאבק במפלגת השלטון "רוסיה המאוחדת", שבראשותה עומד הנשיא ולדימיר פוטין יחד עם ראש הממשלה דמיטרי מדבדב. נבלני הטוען לשחיתויות קשות מצד ראשי וחברי מפלגת השלטון, קורא בכל הזדמנות לאזרחי רוסיה להצביע בבחירות לכל מפלגה אחרת, חוץ ממפלגת רוסיה המאוחדת. לאחר הבחירות לפרלמנט הרוסי בהן זכתה מפלגת רוסיה המאוחדת בכחמישים אחוז מהקולות, טען לזיופים, והיה מראשי מארגני המחאה הגדולה ברוסיה, בה מאות אלפים יצאו להפגין ברחובות בכל ערי רוסיה בטענה לזיופים בבחירות לפרלמנט. בעקבות פעילות זו, נעצר על ידי המשטרה לתקופות קצרות על הפרות החוק בארגון ההפגנות הגדולות. בתגובה הוכרז נבלני אסיר מצפון על ידי ארגון אמנסטי אינטרנשיונל.
האשמות
ביולי 2012 נעצר נבלני והואשם במעילה בחברת עץ ממשלתית, KirovLes. לטענת התביעה, הוא גנב עצים בסך 16 מיליון רובל (כ־500,000 דולר). גנבה זו התאפשרה מתוקף תפקידו כיועצו של מושל מחוז קירוב, ניקיטה בליך במהלך שנת 2009. מעצר זה בוצע לאחר מספר חקירות שנסגרו עקב מחסור בהוכחות. נבלני שילם ערבות עצמית ושוחרר ממעצר. לטענת נבלני, המשפט מהווה מזימה של השלטון לחיסול מתנגדיו הפוליטיים של הנשיא פוטין, ולכן מדובר ברדיפה פוליטית ותו לא. בתגובה למעצרו, תומכיו הפגינו מול משרדי ועדת החקירה הפדרלית.
הרשעתו ושחרורו
משפטו של נבלני החל בעיר קירוב באפריל 2013. ביולי 2013 הוא הורשע ונגזרו עליו חמש שנות מאסר במושבת עונשין לעבודה מתקנת. נבלני ערער על עונשו, ולבקשת התביעה שוחרר עד לבירור ערעורו, יום לאחר מאסרו, על מנת שיתמודד בבחירות לראשות עיריית מוסקבה. באוקטובר 2013, בית המשפט דחה את עתירתו אך המיר את עונשו לעונש מאסר על תנאי. בפברואר 2016, בית המשפט האירופי לזכויות אדם קבע כי הופרה זכותו של נבלני להליך משפטי הוגן, וחייב את הממשלה לשלם לו 56,000 אירו עבור הוצאות משפט ונזקים נלווים שנגרמו לו.
פרשת התיווך בחברה Yves Rocher Vostok
בדצמבר 2012 החלה חקירה בעניין עסקה שביצעה חברה שבבעלותם של האחים נבלני, אולג ואלכסיי, Glavpodpiska, עם חברת הבת של חברת הקוסמטיקה הצרפתית הקוסמטיקה איב רושה במזרח אירופה, Yves Rocher Vostok. בעסקה התחייב נבלני לדאוג לאספקת מוצרי החברה אולם מעולם לא עשה זאת אלא שכר חברות אחרות לביצוע העסקה, ללא ידיעת אף אחד מהצדדים, בעודו לוקח את הפרשי הסכומים. בפברואר 2014 הושם נבלני במעצר בית. בדצמבר 2014 נידון ל־3.5 שנים נוספות במאסר על תנאי, בעוד אחיו נשלח למאסר בפועל למשך תקופה זו.
הרעלה
במהלך ההפגנות בבלארוס ביולי-אוגוסט 2020, נבלני פרסם סרטונים בערוץ היוטיוב שלו בהם הביע תמיכה במחאות הבלארוסיות וכתב כי מהפכה בסגנון של זו המתרחשת בבלארוס השכנה יכולה להתרחש גם ברוסיה. באתר Tayga.Info דווח שבמהלך נסיעתו לסיביר נבלני נפגש עם מתנדבים ותומכי אופוזיציה מקומיים. במהלך המפגש פעיל בשם איליה צ'ומאקוב שאל אותו, "מדוע הוא לא מת?", ועל כך השיב נבלני כי מותו לא ישרת את פוטין אלא יהפוך את נבלני ל"גיבור". ב-20 באוגוסט 2020 אושפז במצב קשה בבית חולים באומסק, כשהוא סובל מתסמיני הרעלה חמורים, לאחר שדווח שחש ברע במהלך טיסה מטומסק למוסקבה. הוא היה מאושפז במחלקת טיפול נמרץ של בית החולים העירוני הקליני מספר 1 של העיר אומסק, כשהדוברת שלו, קירה יארמיש, טענה כי הורעל. בהמשך הוא הוטס לטיפול במרפאת שאריטה בברלין, גרמניה, במטוס שמומן על ידי קרן Cinema for Peace Foundation, כאשר הוא עדיין מחוסר הכרה. בתחילה בית החולים באומסק סירב לשחרר את נבלני לטיפול בגרמניה, ולאחר שקרוביו של נבלני פנו אל בית הדין האירופי לזכויות אדם, שהורה לרשויות ברוסיה לאפשר את הטסתו של נבלני, הוא הועבר למטוס.
כלי תקשורת במדינות המערב האשימו את הקרמלין במעורבות בהרעלה, אך דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב הגיב שלקרמלין אין קשר לתקרית וכי הם מאחלים לו החלמה מהירה. לאחר שהגיע לבית החולים בגרמניה ונבדק שם, פרסמה ממשלה גרמניה שנבלני אכן הורעל, ושהרעל שנמצא בגופו הוא גז העצבים נוביצ'וק, המזוהה עם חיסולים דומים שיוחסו לממשלת רוסיה.
ב-7 בספטמבר דווח שנבלני הוצא מתרדמת בעקבות שיפור במצבו. ב-15 בספטמבר פרסם לראשונה הודעה לציבור ומסר שנגמל מהנשמה, אולם שיקום ארוך עוד לפניו, ובסופו מתכנן נבלני לחזור לרוסיה. ב-13 בינואר 2021 הודיע שהוא יחזור לרוסיה מגרמניה ב-17 בינואר, לאחר שהחלים באופן כמעט מלא.
מעצרים
בשנים 2011—2018 נידון נבלני למעצרים מינהליים 10 פעמים. במהלך תקופה זו שהה 192 יום בבית מעצר מיוחד. הזמן שבילה נבלני מאחורי סורג ובריח גדל מאוד בשנת 2017 ובשנת 2018 הסתכם ב־80 יום. משנת 2011 עד 2019 שהה נבאלני 474 ימים במעצר (232 בבית מעצר מיוחד ו־242 במעצר בית).
ב־15 בנובמבר 2018 הכיר בית הדין האירופי לזכויות אדם במעצרים בשנים 2012 ו־2014 כבעלי מניע פוליטי.
במהלך מעצרו ביולי 2019 אושפז נבלני עם נפיחות קשה בשל אדמומיות בעור. הוא אובחן כחולה דרמטיטיס במגע. נבלני ורופאיו האישיים טענו אפשרות להרעלה בכימיקלים לא מוגדרים. המחקר הכימי והטוקסיקולוגי של החומרים הביולוגיים של נבלני, שבוצע במכון המחקר סליפוסובסקי לרפואה דחופה, לא גילה חומרים רעילים. הרופא האישי של נבאלני הטיל ספק בתוצאות בדיקה זו ונבלני פנה לוועדת החקירות של הפדרציה הרוסית בתלונה על ההרעלה.
חזרתו לרוסיה ומעצרו (2021)
ב־17 בינואר 2021 שב נבלני לרוסיה מגרמניה, בה טופל בשל השפעות של הרעלה מכוונת ועוכב באזור האפור של ביקורת הדרכונים בנמל התעופה שרמטייבו במוסקבה על ידי קציני משמר הגבול הפדרלי. שירות בתי הסוהר הפדרלי הצהיר כי המעצר בוצע בקשר להפרת תקופת הניסיון בפרשת איב רושה והעלאתו לרשימת המבוקשים. נבלני הועבר לתחנת המשטרה של המחלקה השנייה של המשטרה בעיר חימקי ולמחרת נערך משפט מאולתר בתחנת המשטרה במהלכו הוארך מעצרו ב־30 יום והוא הועבר לכלא מטרוסקאיה טישינה. מעצרו של נבלני עורר גינויים במדינות שונות. בעקבות המעצר, הפגינו תומכיו בערים רבות. אלפים מהמפגינים נעצרו, ובימים שלאחר מכן נלכדו ונעצרו גם אחדים מבני משפחתו ומקורביו של נבלני, בטענה שעודדו הפגנות לא חוקיות. בפברואר 2021 נידון ל־3.5 שנות מאסר בהאשמה שביצע עבירת מעילה בשנת 2014. בית המשפט האירופי הורה לרוסיה לשחררו, אולם ממשלת רוסיה התנגדה לכך. והעבירה את נבלני למושבת עונשין מספר 2 במחוז ולדימיר. באפריל 2021, השעתה רוסיה את פעילות תנועתו, הפועלת נגד שחיתות. באוקטובר 2021 הוענק לו פרס סחרוב לחופש המחשבה. הסרט התיעודי "נבלני", של הבמאי דניאל רוהר זכה בפרס האוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר במרץ 2023. באוגוסט 2023, בית משפט ברוסיה הרשיע את נבלני בעבירות של קיצוניות, וגזר עליו עוד 19 שנות מאסר.
מקשי החיצים
מקשי החיצים הם מקשים במקלדת מחשב המשמשים להזזת אובייקטים על המסך. בדרך כלל נמצאים מקשי החיצים בתחתית המקלדת, סמוך למקשי המספרים. לרוב, הם מסודרים בצורת T הפוכה, אך ניתן למצוא גם מקלדות שבהן מקשי החיצים מסודרים בצורת מעוין או צלב. דוגמאות לשימושים נפוצים במקשי החיצים הם ניווט במסמכים, הזזת הסמן בין סימנים כתובים או בין תאים של טבלה, והזזת דמויות במשחקי מחשב. לפני המצאת העכבר, מקשי החיצים היו הדרך היחידה להזזת הסמן על המחשב, ובתוכנות מסוימות היה ניתן להזיז אובייקטים בעזרת ג'ויסטיק.
פיצ'ירים
לחיצה בו-זמנית על שני מקשים לא מנוגדים (שמאל ולמעלה, שמאלה ולמטה, ימין ולמעלה, ימין ולמטה) גורמת ברוב היישומים והמשחקים לתזוזה אלכסונית בכיוון שנקבע, כך שארבעת המקשים מכסים בעצם את כל כיווני שושנת הרוחות מבלי שיהיה צורך בארבעה מקשים נוספים.
החצים בצורות שונות
במחשב אפל מקינטוש המקורי לא היו מקשי חיצים, והתנועה במסך בוצעה באמצעות העכבר. מקשי החיצים הוכללו במקלדות מאוחרות יותר של אפל (כמו גם מקשי המספרים בצד ימין) ברוב המחשבים הניידים שאינם מחשבים אשר מיועדים לגיימינג המקשים של הלמעלה והלמטה מתפרסים על פני משבצת אחת בלבד, ובעצם במקום שלכל אחת מהן תהיה את המשבצת שלה, לקחו את המשבצת של הלמטה, חצו אותה לשתיים, והחלק התחתון של המשבצת החתוכה נקבע להיות הלמטה, כשההעליון נהיה הלמעלה. וזה נעשה על מנת לחסוך מקום במקלדות וכדומה.
שונים
במקלדות ללא מקשי חיצים נהוג היה להשתמש באחת האלטרנטיבות הבאות:
דאנקן גודהיו
דאנקן אלכסנדר גודהיו, חבר (באנגלית: Duncan Alexander Goodhew, MBE; נולד ב-27 במאי 1957) הוא שחיין בריטי בעבר, אלוף אולימפי (מוסקבה 1980) במשחה ל-100 מטר חזה. נוסף לכך, השתתף בנבחרת בריטניה בבובסלי (מזחלות) באליפות אירופה בשנת 1981.
פטר סאגאן
פטר סאגאן (בסלובקית: Peter Sagan; נולד ב-26 בינואר 1990) הוא רוכב אופני כביש סלובקי, ואלוף העולם במרוץ הכביש לשנים 2015, 2016 ו-2017. נכון ל-2022 הוא רוכב בקבוצה הצרפתית טוטאל אנרז'י. סאגאן החל את הקריירה שלו כרוכב אופני הרים וניצח ב-2008 באליפות העולם באופני הרים (קרוס קאונטרי) עד גיל 18. לאחר מכן עבר לרכיבת כביש וכבר בגיל צעיר צבר ניצחונות רבים ומשמעותיים. אחד מהישגיו הבולטים הוא ניצחון בקטגוריית הנקודות בטור דה פראנס (החולצה הירוקה) ב-2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2018 וב-2019, תוך שהפגין עליונות בולטת על יריביו בקטגוריה זו. הוא מחזיק בשיא הזכיות בחולצה הירוקה - שבע פעמים. במהלך שנים אלו הוא גם ניצח ב-12 קטעים בטור דה פראנס. הישג בולט נוסף הוא ניצחונו במרוץ המונומנט רונדה ון פלנדרן ב-2016 ובמונומנט פריז -רובא ב-2018. סאגאן נחשב לרוכב רב-גוני ובעל יכולת גבוהה גם במרוצים המסתיימים בספרינט רב משתתפים וגם בקטעים גבעיים או הרריים נמוכים.
דאנקן גודהיו
ביוגרפיה
גודהיו נולד במרילבון. הוא למד בפנימיות וינדלשהם שליד וושינגטון מערב סאסקס ובמילפילד שבסטריט, סאמרסט. בגיל 10 לאחר שנפל מעץ איבד באחת את כל שערות גופו. בשל האלופציה אוניברסליס (Alopecia universalis; היעדר מוחלט של שיער בכל חלקי הגוף) בה לקה, ראשו הקירח הפך לסימן היכר שלו. חוסר השיער בגופו נתן לו יתרון הידרודינמי כאשר שחה. הוא למד ושחה באוניברסיטה של מדינת צפון קרולינה בהדרכתו של דייוויד האלר.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים גודהיו במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.66 דקות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:04.59 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות וקבע ב"זינוק שליחים" בסגנון החזה תוצאה של 1:03.79 דקות.
פטר סאגאן
סאגאן נולד בז'לינה שבצפון סלובקיה. בגיל 9 החל לרכוב על אופני הרים וכבר בצעירותו החל לחפש מסלולים אתגריים. הוא החל להתחרות במרוצי אופני הרים וסייקלו–קרוס. ב-2007 זכה במדליות הארד באליפות אירופה באופני הרים בקטגוריית ג'וניורס (עד גיל 18) ובאליפות המקבילה בסייקלוקרוס. ב-2008, ניצח באליפות העולם באופני הרים שנערכה בוואל די סול שבאיטליה בקטגוריית ג'וניורס ובאותה שנה זכה גם בתואר האירופי המקביל. סאגאן אף זכה ב-2008 במדליית הכסף באליפות העולם בסיילוקרוס.
דאנקן גודהיו
ביוגרפיה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בינקפינג, שוודיה בשנת 1977 זכה גודהיו במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:51.05 דקות, אחרי מערב גרמניה (3:48.73 דקות) ומזרח גרמניה (3:49.42 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בשמחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.25 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר לחזה בתוצאה של 2:22.90 דקות.
מדליית ארד באליפות עולם
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדמונטון, קנדה בתחילת אוגוסט 1978 זכה גודהיו בשלוש מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.24 דקות, אחרי גרהם סמית' מקנדה (1:03.81 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:21.92 דקות, שוב אחרי סמית' (2:20.86 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:50.22 דקות, אחרי קנדה (3:49.76 דקות). שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין, אז מערב גרמניה בסוף אוגוסט הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של. נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום רביעי הן במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.77 דקות והן במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:20.49 דקות.
פטר סאגאן
2010
סאגאן, שרכב במקביל לאופני ההרים גם באופני כביש וסיים במקום השני במרוץ פריז - רובא לג'וניורס ב-2008, חתם ב-2010 על חוזה מקצועני כשהצטרף בגיל 20 לקבוצה האיטלקית הבכירה, ליקוויגאז. כבר במחנה האימון שקדם לעונת 2010 הדהימו תוצאות הבדיקות הרפואיות שלו את מנהלי ורופאי הקבוצה שטענו כי מעולם לא ראו נתונים כאלו אצל רוכב בן 19. הוא החל מיד לבלוט ובמרוץ פריז - ניס ב-2010 ניצח בשני קטעים ובקטגוריית הנקודות (החולצה הירוקה). הוא המשיך וזכה בשני ניצחונות נוספים בקטעים של הטור של קליפורניה ובספטמבר 2010 סיים במקום השני במרוץ החד-יומי הקשה, גרנד פרי מונטריאול, אחרי המנצח רוברט חסינק ולפני ריידר הייסדל. בסך הכל, צבר סאגאן 5 ניצחונות במהלך 2010.
דאנקן גודהיו
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה גודהיו בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.34 דקות, לפני ארסנס מיסקרובס מברית המועצות (1:03.82 דקות) ופיטר אוונס מאוסטרליה (1:03.96 דקות) ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:47.71 דקות, אחרי אוסטרליה (3:45.70 דקות) וברית המועצות (3:45.92 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:20.92 דקות.
פטר סאגאן
2011
ב-2011 ניצח סאגאן בטור של סרדיניה. לאחר שניצח ב-3 קטעים מתוך חמשת קטעי המרוץ ובקטגוריית הנקודות. במקומות 2–5 בדרוג הכללי במרוץ סיימו רוכבים הידועים כמצטיינים בטיפוס. ניצחון זה הוכיח את יכולתו הגבוהה של סאגאן הן בסיומי קטעים שהסתיימו בספרינט רב משתתפים והן בקטעים בהם נדרשו יכולות טיפוס. הוא המשיך וניצח קטע בטור של קליפורניה וניצח בפעם השנייה ברציפות בקטגוריית הנקודות שבמרוץ זה. בטור דה סוויס שנערך ביוני הוא ניצח בקטגוריית הנקודות במרוץ ואף ניצח בקטע הררי לאחר שרדף אחרי דמיאנו קונגו במורד וניצח אותו בספרינט. בכך הדגים סאגאן את רב-גוניותו ואת יכולתו הגבוהה ברכיבה במורדות הרריים. בתחילת אוגוסט ניצח סאגאן בטור של פולין לאחר שניצח בשני קטעים במרוץ ובקטגוריית הנקודות. בוואלטה אספניה באותה שנה הוא ניצח בשלושה קטעים, אחד מהם, הקטע המסיים במדריד. בסך הכל, צבר סאגאן 14 ניצחונות במהלך 2011.
2012
בסוף 2011 האריך סאגאן את חוזהו עם ליקוויגאז בשנתיים. הוא ויתר על חלק מתנאיו הכספיים כדי שאחיו, יוראי, המבוגר ממנו בשנה, יוכל להצטרף גם הוא כרוכב לליקוויגז. בעונה זו בלט סאגאן גם במרוצים החד-יומיים הקלאסיים. אמנם הוא לא הצליח לנצח באף מרוץ אך השיג מקבץ של תוצאות נאות: מקום רביעי במילאנו - סן רמו, מקום שני בגנט - וולגם, מקום חמישי ברונדה ון פלנדרן ומקום שלישי במרוץ אמסטל גולד. גם במרוצי הקטעים של תחילת העונה הוא זכה להצלחה כשניצח בקטע אחד במרוצים הטור של עומן (ובקטגוריית הנקודות), טירנו - אדריאטיקו ושלושת הימים של ברוז'-דה פאנה. לשיאו הגיע בטור של קליפורניה כשניצח בחמישה קטעים מתוך שמונת קטעי המרוץ ובקטגוריית הנקודות. בשניים מהקטעים בהם ניצח הוא עשה זאת למרות תקלות ונפילות בהן היה מעורב בקילומטרים האחרונים של הקטע. לאחר הקטע השני במרוץ אמר עליו הרוכב האמריקאי הוותיק, כריס הורנר:
לפני הטור דה פראנס ערך סאגאן התערבות עם פאולו זאני, נשיא ליקוויגאז, ובה הבטיח זאני לקנות לסאגאן מכונית פורשה אם זה ינצח בקטגוריית הנקודות (החולצה הירוקה) ובשני קטעים במרוץ. סאגאן ניצח בקטע הראשון במרוץ לאחר שהיה הרוכב היחיד שהצליח להצמד לניסיון בריחת יחיד של פביאן קנצ'לארה לקראת הסיום וגבר עליו בספרינט הסיום. בהמשך ניצח סאגאן בשני קטעים נוספים: קטע 3 וקטע 6. כשחצה את קו הסיום בקטע 3 חיקה סאגאן את תנועת ידי פורסט גאמפ בעת ריצה ועורר בכך ביקורת על חוסר כבוד למתחריו. מצד שני היה מי שטען שהדבר מוסיף נופך בידורי למרוץ ואין בכך רע. סאגאן נטל את החולצה הירוקה כבר בקטע השני והיא נשארה על כתפיו לאורך כל המרוץ עד הסיום בפריז. הוא רכב במשך כל המרוץ בצורה אגרסיבית, הצטרף לבריחות בקטעים הרריים וכך הצליח לצבור נקודות רבות בתחרות הנקודות. הוא סיים את התחרות עם 421 נקודות והקדים את אנדרה גרייפל שסיים שני עם 280 נקודות. בסך הכל, צבר סאגאן 15 ניצחונות במהלך 2012.
2013
ב-2013 החליפה קבוצתו של סאגאן את שמה לקנונדייל בעקבות כניסת מממן חדש לקבוצה. את ניצחונותיו הראשונים בעונה השיג סאגאן בטור של עומאן כשניצח בשני קטעים. ניצחונו הבא היה במירוץ החד-יומי האיטלקי Gran Premio Città di Camaiore. במרוץ היוקרתי סטראדה ביאנקה הוא סיים שני לאחר בן קבוצתו מורנו מוזר, שתקף מתוך קבוצת בריחה של שלושה רוכבים בה נכלל גם סאגאן. למילאנו-סן רמו הגיע כאחד מהמועמדים המובילים לניצחון אך נכנע במאוץ לקו הסיום למנצח ג'רלד צ'יולק. במרוץ גנט - וולגם תקף סאגאן את החבורה המובילה כשנותרו 4 ק"מ לסיום והצליח לפתוח פער של 23 שניות עד לניצחון בסיום. שבוע לאחר ניצחו זה, הגיע סאגאן לרונדה ון פלנדרן כאחד מהמועמדים לניצחון. הוא סיים שני לאחר שנכנע לפביאן קנצ'לארה שהפגין יכולת גבוהה ביותר. בטקס חלוקת הפרסים למנצחים עורר סאגאן שערורייה כשאחז במופגן בישבנה של אחת מנערות הפודיום בעת שזו נשקה למנצח. לאחר גינויים מקיר אל קיר למעשהו, התנצל סאגאן והגיש לנפגעת פרחים לאחר שלושה ימים, לפני הזינוק למרוץ חץ ברבנט. הוא ניצח במרוץ זה לאחר שהקדים את פיליפ ז'ילבר.
בשבוע הראשון בטור דה פראנס סיים סאגאן במספר קטעים במקום השני. אולם, אכזבה זו לא מנעה ממנו לקחת את החולצה הירוקה כבר בקטע השלישי. בקטע השביעי, שהסתיים באלבי לאחר תווי גבעי של המסלול, הצליח סאגאן לנצח לאחר שקבוצתו הצליחה בעבודה מאומצת להביא את הדבוקה המצומצמת שנותרה בראש למאוץ רב משתתפים. הוא המשיך להחזיק בחולצה הירוקה לאורך כל המרוץ עד פריז כשצבר בסיום 409 נקודות בקטגוריה זו והקדים את מרק קוונדיש שסיים שני עם 312 נקודות. לקראת אליפות העולם במרוץ הכביש השתתף סאגאן בשני מרוצים יוקרתיים בקנדה. בגרנד פרי קוויבק היה פעיל ודומיננטי אך נכנע בסיום. במרוץ השני, גרנד פרי מונטריאול, תקף את חבריו לחבורת החוד כ-5 ק"מ לסיום והצליח להחזיק בפער גדול עד הניצחון בסיום. לאליפות העולם בפירנצה הגיע סאגאן כמועמד המוביל. אולם, במרוץ המפרך שארך 272 ק"מ, הוא כשל וסיים רק במקום השישי. בסך הכל, צבר סאגאן 21 ניצחונות במהלך 2013.
2014
בתחילת עונת 2014 סיים סאגאן שני במרוץ סטראדה ביאנקה (אחרי מיכל קוויאטקובסקי) ואחרי שניצח גם בשני קטעים ובחולצת הנקודות בטירנו - אדריאטיקו חיזק את היותו מועמד מוביל במרוץ מילאנו-סן רמו, אולם הוא סיים את המרוץ במקום השישי בלבד. לאחר שבוע, ניצח סאגאן במרוץ החד-יומי הקלאסי, E3 הארלבקה ואחרי שלושה ימים נוספים סיים במקום השלישי במרוץ גנט - וולגם, לאחר שנוצח במאוץ אל קו הסיום על ידי ג'ון דגנקולב וארנו דמאר. הוא נטל חלק במרוץ פריז - רובה וסיים במקום השישי. בטור דה פראנס השיג סאגאן מקבץ מרשים של מיקומים במיאוצים אל קו הסיום אך לא הצליח להשיג ניצחון באף קטע. עובדה זו לא מנעה ממנו להחזיק בחולצה הירוקה מהקטע ה-2 ועד הסיום בפריז. בכך השלים זכייה שלישית ברציפות בחולצה הירוקה בכל שלושת מרוצי הטור דה פראנס בהם נטל חלק והיה לרוכב השני בהיסטוריה (הראשון הוא פרדי מרטנס, הרוכב הבלגי שהיה פעיל בשנות ה-70) שהשיג הישג דומה. לקראת סוף 2014, עם ההודעה על שילובה העתידי של קבוצת קנונדייל בקבוצת גרמין-שארפ, חתם סאגאן (יחד עם אחיו יוראי) בקבוצת טינקוף-סקסו בנק לשלוש שנים בהן הוא צפוי לקבל שכר שנתי של כ-3.5 מיליון אירו. בסוף נובמבר 2014 נתן סאגאן את חסותו לקבוצת אופניים ישראלית חדשה בדרג הקונטיננטל - Cycling Academy. אירוע ההשקה של הקבוצה, הכוללת רוכבים ישראלים, סלובקים, צ'כים ופולנים, נערך בירושלים במעמד ראש העיר, ניר ברקת.
2015
בחלקה הראשון של שנת 2015 בקבוצתו החדשה, "טינקוף-סקסובנק", היו הישגיו של סאגאן מתחת למצופה ממנו. הוא אמנם סיים שני בסטראדה ביאנקה, אך במרוצי האביב הקלאסיים הוא לא הגיע לפודיום וסיים במקום הרביעי במרוץ מילאנו - סן רמו וברונדה ון פלנדרן.הוא המשיך את מקבצי ההישגים שלו משהשנים הקודמות בטור של קליפורניה וב-2015 ניצח גם בשני קטעים וגם בדרוג הכללי של המרוץ.בטור דה פראנס, נכשל סאגאן בהשגת ניצחונות בקטעים בודדים, וזאת, למרות הפגנת כושר מצוין ורכיבה התקפית במספר קטעים, שבחמישה מהם סיים במקום השני. בסיום המרוץ הוא זכה בחולצה הירוקה בפעם הרביעית ברציפות.הוא זכה לניצחון בקטע מספר 3 בוואלטה אספניה, אך נאלץ לפרוש מהמרוץ לאחר שבקטע מספר 8 פגע בו אופנוע ליווי מטעם מארגני המרוץ. סאגאן ניצח במרוץ הכביש באליפות העולם שנערכה בריצ'מונד שבארצות הברית. למרות נחיתות נבחרת סלובקיה, שכלל שלושה רוכבים בלבד (כולל פטר סאגאן), הצליח סאגאן להישאר במהלך רוב המרוץ האגרסיבי, סמוך לקדמת הדבוקה. הוא תקף בעלייה קצרה המרוחקת 3 קילומטרים מקו הסיום וניצל את הטכניקה המצוינת שלו ברכיבה במורד ובעקומות כביש חדות כדי ליצור פער, עליו הצליח לשמור עד לקו הסיום.
2016
סאגאן סיים במקום השני בדירוג הכללי במרוץ טירנו - אדריאטיקו, אחרי גרג ואן אוורמאט, וזכה בקטגוריית הנקודות. במרוץ E3 הארלבקה שוב סיים סאגאן במקום השני לאחר שיצא לבריחה ביחד עם מיכל קוויאטקובסקי ב-30 הק"מ האחרונים, אך נכנע לו במאוץ אל קו הסיום. לאחר יומיים ניצח בשנית במרוץ גנט - וולגם, שהיה לניצחונו הראשון בתור אלוף עולם. סאגאן השיג את ניצחונו הראשון במרוץ מונומנט כשניצח ברונדה ון פלנדרן. הוא הפגין עליונות על שאר המתחרים, לאחר שברח בתחילה עם קוויאטקובסקי כ-32 ק"מ לסיום, ופעם השנייה במעלה הפטרברג כ-13 ק"מ לסיום. סאגאן רכב לבדו משם ועד לסיום והקדים את פביאן קנצ'לארה וספ ונמרקה. סאגאן השתתף אף במרוץ פריז - רובה, וסיים במקום ה-11. בטור של קליפורניה ניצח סאגאן בשני שלבים, וזכה בקטגוריית הנקודות, ובטור דה סוויס ניצח בשני שלבים, ובכך שבר את השיא הניצחונות לרוכב אחד במרוץ זה.