cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מערבי פרץ
קורות חיים
את עבודת הדוקטורט שלו כתב פרץ בהדרכתו של פרופסור משה גושן-גוטשטיין במחקר על פרשנותו הפילולוגית של רבי יהודה אבן בלעם.
משנת 1967 החל פרץ ללמד באוניברסיטת בר-אילן ומונה לחבר המכון לחקר הפרשנות היהודית בימי הביניים שליד המחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן.
בין השנים 1968–1991 לימד מערבי גם בתיכון בעיר יבנה, בישיבה התיכונית נווה הרצוג הסמוכה לאשדוד, ובשלוחות אוניברסיטת בר-אילן בצפת, באשקלון, בצמח ובאוניברסיטת חיפה. בנוסף לימד גם במכללת מורשת יעקב בעיר רחובות, ובמכללת גבעת וושינגטון. כמו כן שימש פרץ גם כראש הוועדה שהייתה אחרית על תוכנית הלימודים במקרא במשרד החינוך.
התגורר באשדוד. מערבי פרץ נפטר ב-19 בפברואר 2020. הותיר אחריו אישה, שמחה לבית גזיאל, וחמישה ילדים.
פעילות האקדמית
פעילותו המחקרית של פרץ כללה מחקרים רבים על פרשני המקרא בימי הביניים בבבל, בפרובאנס ובספרד, החל מרס"ג וכלה ברד"ק בבמות שונות בישראל ומחוצה לה.
במסגרת מחקריו הוא טיפל במפעלו הפרשני של רבי יהודה אבן בלעם למקרא. הדגש בפירוש היה על בירורים לשוניים. אבן בלעם מרבה בציטוט דעות קודמיו ומשתדל להכריע ביניהן. בין השאר הוא מזכיר את התרגומים הארמיים למקרא, תרגום יונתן, רס"ג, רב שמואל חפני גאון, רב האי גאון, רבי יהודה אבן חיוג', רבי יונה אבן ג'נאח, רבי שמואל הנגיד ורבי משה הכהן אבן ג'יקטילה. פרץ כתב כי שיטתו הפרשנית של אבן בלעם היא פשטית ופילולוגית והוא מסתייע בחוקי הלשון הגמישים שפיתחו קודמיו – חילופי תנועות, חילופי אותיות, חילופי מילים, חילופי גופים, שיכול אותיות, מקרא מסורס ומקרא קצר.
כמו כן עסק פרץ בפירושיו של רבי משה הכהן אבן ג'יקטילה לספרי תרי עשר ולספר תהלים, ובפירושו של רבי יצחק אבן שמואל אלכנזי לספר שמואל.
כדוריד באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
אולימפיאדת 2016 נערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל. תחרויות הכדוריד נערכו בין ה-6 באוגוסט ל-21 באוגוסט. זו הייתה תחרות כדוריד ה-12 במשחקים האולימפיים. בתחרות השתתפו 353 ספורטאים (177 גברים ו-176 נשים) מנבחרות גברים ונשים. כל המשחקים המוקדמים נערכו בארנה דו פוטורו.
נבחרת דנמרק זכתה במדליית זהב בתחרות הגברים ונבחרת רוסיה  זכתה בתחרות הנשים,
מתכונת התחרות
בתחרות הגברים ברזיל העפילה ישירות כנבחרת המארחת. צרפת העפילה כאלופת העולם המכהנת, 3 נבחרות (ארגנטינה, מצרים וגרמניה) העפילו כאלופות היבשת שלהן. קטר העפילה ממשחקי המוקדמות האסיאתיים. 6 נבחרות נוספות העפילו דרך טורניר המוקדמות האולימפי.
12 הנבחרות חולקו ל-2 בתים בהם נערכו משחקים בשיטת ליגה. 4 נבחרות מכל בית העפילו לשלב הפלייאוף שהתקיים בשיטת נוקאאוט.
בתחרות הנשים ברזיל העפילה ישירות כנבחרת המארחת ונורווגיה כאלופת העולם המכהנת. 2 נבחרות (ספרד וארגנטינה) העפילו מאליפות היבשת שלהן. קוריאה הדרומית ואנגולה העפילו דרך משחקי המוקדמות היבשתיים (אסיה ואפריקה בהתאמה). 6 נבחרות נוספות העפילו דרך טורניר המוקדמות האולימפי.
הקבוצות חולקו ל-2 בתים. 4 נבחרות מכל בית העפילו לשלב הפלייאוף שהתקיים בשיטת נוקאאוט.
אי-תלות אלגברית
במתמטיקה, ובמיוחד באלגברה קומוטטיבית, תת קבוצה S של אלגברה A נקראת בלתי תלויה אלגברית מעל שדה הבסיס K, אם לא קיים פולינום לא טריוויאלי עם מקדמים מ-K שמאפס תת-קבוצה סופית של איברי S. במילים אחרות, S היא בלתי תלויה אלגברית אם לכל ב-S ולכל פולינום  שאינו פולינום האפס,. בפרט, קבוצה בת איבר אחד היא בלתי תלויה אלגברית מעל K אם ורק אם \alpha הוא טרנסצנדנטי מעל K. באופן כללי יותר, כל איבריה של קבוצה בלתי תלויה אלגברית הם איברים טרנסצנדנטיים מעל K, אך זהו בוודאי לא תנאי מספיק לכך. לדוגמה, תת-הקבוצה של שדה המספרים הממשיים היא לא בלתי תלויה אלגברית מעל שדה המספרים הרציונליים, מכיוון שעבור הפולינום עם המקדמים הרציונלים מתקיים
המספר הגדול ביותר של איברים בלתי תלויים אלגברית נקרא דרגת הטרנסצנדנטיות של A מעל K.
השאלה האם הקבוצה \,\{\pi,e\} היא תלויה אלגברית מעל המספרים הרציונליים היא בעיה פתוחה במתמטיקה. ב-1996 הוכיח יורי נסטרנקו כי הקבוצה היא בלתי תלויה אלגברית מעל.
משפט לינדמן-ויירשטראס
לעיתים קרובות ניתן להשתמש במשפט לינדמן-ויירשטראס על מנת להוכיח כי קבוצה מסוימת היא בלתי תלויה אלגברית מעל שדה הרציונלים. המשפט נקרא על שמם של פרדיננד לינדמן וקארל ויירשטראס. לינדמן הוכיח ב-1882 כי הוא מספר טרנסצנדנטי לכל \alpha אלגברי שונה מ-0. ויירשטראס הוכיח ב-1885 את הגרסה הכללית יותר של המשפט הטוענת כי אם הם מספרים אלגברים בלתי תלויים ליניארית מעל  אז המספרים  הם בלתי תלויים אלגברית מעל.
יעקב פרייר
יעקב רודריגה פרייר (בצרפתית: Jacob Rodrigue Pereire, קרי: ז'אקוב רודריג פֵּרֶר; 11 באפריל 1715 - 15 בספטמבר 1780) היה מלומד ופוליטיקאי יהודי יליד ספרד, שפעל בצרפת כמתורגמן ממניחי היסודות לשפת הסימנים.
קורות חיים
נולד בברלנגה, ספרד, בשם פרנסיסקו אנטוניו רודריגז, כבן למשפחת אנוסים פורטוגלים. ב-1741 עבר יחד עם אמו ואחיו לבורדו, שם חזרו ליהדות, והוא עבר ברית מילה ושינה שמו ליעקב.
פרייר, שהיה מתורגמן בשירות לואי החמישה עשר, מלך צרפת, יצר סימנים עבור ספרות ועבור סימני פיסוק לשפת הסימנים, ושילב אותם עם שפת הסימנים של חואן פבלו בונט. ב-1759 התקבל כחבר בהחברה המלכותית של לונדון. הצרפתים הביאו מטהיטי את אחד התושבים המקוריים, ופרייר למד ממנו את שפתם של בני טהיטי, ופרסם ב-1772 מילון, ששימש את לואי אנטואן דה בוגנויל.
הוא פעל בהתנדבות למען יהודי דרום צרפת, שמוצאם באנוסי ספרד ופורטוגל, והשיג עבורם את הזכות לשבת בצרפת.
נכדיו, אמיל פרייר ואיזאק פרייר היו בנקאים חשובים, מתחרים של משפחת רוטשילד.
נקבר בבית הקברות של יהודי פורטוגל בפריז שהיה שותף להקמתו. לטענת הסופר האנטישמי אדואר דרימון משפחתו הוציאה את גופתו מהמקום בשנת 1878, שרידיו אכן הועברו בשלב כלשהו לחלקת המשפחה בבית הקברות של מונמארטר.
ישראל במשחקים האירופיים (2023)
המשחקים האירופיים שנערכים ב-2023 הם המהדורה השלישית שבה משתתפת משלחת ישראלית. המשחקים נערכו בין 21 ביוני ל-2 ביולי בקרקוב שבפולין. המשלחת הישראלית מנתה 120 ספורטאים שהתחרו ב-17 ענפי ספורט. זוהי המשלחת הגדולה ביותר ששלחה ישראל עד כה למשחקים האירופיים. את דגל ישראל בטקס הפתיחה נשאו לראשונה שניים: הכדורסלן חואקין שוכמן והאתלטית לונה צ'מטאי-סלפטר.
הרכב המשלחת הישראלית
המשלחת הישראלית כללה 120 ספורטאים וספורטאיות שהתחרו ב-17 ענפים.
תקשורת סלולרית
תקשורת סלולרית היא טכנולוגיית תקשורת המאפשרת שימוש בטלפון סלולרי, טלפון אלחוטי נייד, שניתן להפעילו באזורים נרחבים, בטכנולוגיה המתבססת על פרישת תחנות בסיס סלולריות במרחב. המשמעות היא, שבכל תא כזה יש תחום נתון של תדרים, המאפשרים לנהל מספר שיחות בו זמנית. אם המכשיר איננו נמצא בתחום, תהיה ירידה ברמת הקליטה וכדי שתהיה אפשרות להמשיך בניהול השיחה, תחנת הקליטה הקרובה לתחום, תקצה תדר מבין התדרים העומדים לרשותה.
התקשורת הסלולרית והטלפון הסלולרי, שהתחילו להימכר באמצע שנות ה־80 של המאה ה־20, גרמו לאחת המהפכות הגדולות ביותר בתולדות התקשורת. הם הביאו לשינויים מרחיקי לכת, בעיקר במישור החברתי, כשהם אפשרו אינטראקציה רחבת היקף במגוון אפשרויות – שיחות טלפון, מסרונים (SMS), גלישה באינטרנט ותרמו תרומה מכרעת להפיכת העולם כולו לכפר גלובלי. מערכות תקשורת סלולריות קיימות ב־170 מדינות בעולם (שבהן במצטבר כ־99% מאוכלוסיית העולם). מתוך אוכלוסיית העולם כ־94% (כ־4 מיליארד בני אדם) נמצאים בתחומי הכיסוי של מערכות תקשורת סלולריות, אך כ־43% מהאוכלוסייה בכלל העולם לא משתמשים באינטרנט סלולרי למרות היותם בתחומי הכיסוי של המערכות. צ'יינה מובייל נחשבת לחברת הסלולר הגדולה בעולם, ודווח שבאמצע שנת 2014 שירתה מעל ל־790 מיליון מנויים.
אטימולוגיה
המילה סלולרי נובעת מהמילה cell – תא, באנגלית.
בחוקי מדינת ישראל קרויה תקשורת סלולרית בשם תקשורת תאית או שירותי רט"ן ומכשיר הטלפון הסלולרי קרוי רט"ן – רדיו טלפון נייד, אך כמעט ולא נעשה שימוש במונחים אלה מחוץ לחקיקה ולרגולציה של משרד התקשורת.
עקרונות הבסיס
התקשורת הסלולרית מבוססת על כך ששני מכשירי טלפון ניידים אינם מדברים ביניהם ישירות – בניגוד לרשת רדיו רגילה – אלא דרך רשת של תחנות בסיס סלולריות שכל אחת מהן מכסה תא שטח קטן יחסית (cell). כל טלפון מתקשר עם תחנת הבסיס הקרובה אליו. תחנות הבסיס מקושרות ברשת קווית או אלחוטית למתג סלולרי הקרוי MSC. המתג אחראי לניתוב השיחות מן התא המתאים ואליו.
כאשר הטלפון הסלולרי עובר מתא שטח אחד לשני, מועברת השיחה מתחנת בסיס אחת לתחנת בסיס אחרת. תהליך ההעברה נקרא "העברת שיחה" (באנגלית: Handoff או Handover). המתג הסלולרי מקושר מצידו לרשת הטלפון הציבורית (PSTN) וכך מאפשר שיחות מטלפון קווי לסלולרי ולהפך. פריצת הדרך המרכזית שאפשרה את פיתוח הטלפונים הסלולריים, היא זו של השימוש החוזר בתדרים – בתחנות בסיס שונות, המופרדות זו מזו גאוגרפית, כך שמספר מוגבל של תדרי שידור מאפשר כמות כמעט בלתי מוגבלת של שיחות.
סיווג המערכות הסלולריות
הרעיון של טלפונים סלולריים אינו חדש. עוד בשנת 1947 נהגה במעבדות מחקר, הרעיון של תאים שיקושרו לטלפונים ניידים, באמצעות שימוש חוזר בתדרים, אולם הטכנולוגיה של תקופה זו לא אפשרה את מימוש הרעיון. מכשול נוסף היה סירובה של נציבות התקשורת הפדרלית (בארצות הברית) FCC, להקצות ספקטרום תדרים למערכות טלפון אלחוטי.
בשנת 1968 הציעו מעבדות בל וחברת AT&T ל־FCC את התפיסה שלפיה יוקמו רשתות של רדיו טלפון נייד שיתבססו על פריסה נרחבת של תחנות שידור, שכל אחת מהן תכסה אזור שידור ברדיוס של קילומטרים ספורים ותפעל רק בחלק מן התדרים המוקצים למערכת כולה. כאשר המשתמשים יעברו מאזור כיסוי של תחנה אחת לאחרת, יתחלפו אוטומטית תדרי השידור והקליטה שלהם ורציפות התקשורת תישמר.
שני גופים עסקו בפיתוח הרעיון בארצות הברית: מעבדות בל וחברת מוטורולה. בשנת 1973 הדגימה מוטורולה את הטלפון הסלולרי הראשון, אולם היו אלה מעבדות בל שהציגו בשנת 1979 את האבטיפוס הראשון למערכת סלולרית ופרסו ב־1980 את הניסוי הראשון באזור שיקגו, ובו 2000 משתתפים. שנה לאחר מכן הוקמה בטוקיו המערכת הסלולרית המסחרית הראשונה. רק ב־1982 אישר ה־FCC להקים מערכת מסחרית בארצות הברית וזו הוקמה לבסוף בשנת 1983, 36 שנה לאחר העלאת הרעיון בפעם הראשונה.
סיווג המערכות לדורות נובע משינויים מהותיים ברשת הסלולרית. השינויים כוללים החלפת המרכיבים הטכנולוגיים של הרשת הסלולרית, ובכללם החלפה של האנטנות של הרשת ושינויי פריסה של תחנות הבסיס של הרשת. לעומתם, שדרוגים קלים יותר לטכנולוגיה מצוינים כחצאי דור או רבעי דור (לדוגמה, דור 3.5 או 2.5).
דור 0 – מערכות לא סלולריות
המערכות הראשונות האלחוטיות היו צבאיות מבוססות מכשירי קשר ולא פעלו בשיטה הסלולרית. במערכות אלו התקשורת התבססה על ערוץ מסוים, והשימוש בו היה ב־Broadcast (הפצת התשדורת לכל מי שמכוון לאותו ערוץ, ללא הבחנה או זיהוי אישי). ערוץ השידור היה דו כיווני למחצה (Half-duplex), קרי בכל נקודת זמן השידור היה שידור חד־כיווני אל המשדר המרכזי (דיבור) או ממנו (הקשבה). מערכות אלו לא יכלו לספק את הדרישה לנהל שיחות רבות בו־זמנית. המערכות נקראו גם מערכות "לחץ על מנת לדבר" (push-to-talk system).
דור 1 – מערכות אנלוגיות
הטלפונים הסלולריים הראשונים היו אנלוגיים, דהיינו הדיבור הועבר ברשת בצורה אנלוגית, ללא המרה לאות ספרתי. לכל מכשיר היה תדר שידור ותדר קליטה משלו ושיטת האפנון הייתה אפנון תדר (FM).
בעולם פותחו מספר מערכות סלולריות אנלוגיות:
רוב העוסקים בנושא הגיעו למסקנה כי יש צורך לעבור ממערכות אנלוגיות למערכות דיגיטליות. יוצאת מן הכלל הייתה חברת מוטורולה, שהייתה באמצע שנות ה־80 המובילה בעולם בייצור טלפונים סלולריים. חברת מוטורולה החליטה כי ניתן להאריך את תוחלת החיים של המערכות האנלוגיות על ידי פיתוח דור נוסף, משופר, של טלפונים סלולריים אנלוגיים ופיתחה את מערכת NAMPS, שפירושו (Narrow AMPS). מערכת זו דחסה שלושה ערוצים אנלוגיים לתוך ערוץ אחד של AMPS, תוך כדי מתן יכולות דיגיטליות חלקיות – כגון הודעות קצרות וערוץ בקרה דיגיטלי.
דור 2 – מערכות דיגיטליות
מערכת סלולרית דיגיטלית היא בעלת התכונות הבאות:
שני גופים עיקריים עסקו באפיון ופיתוח המערכות הדיגיטליות – ארגון התעשיות הסלולריות בארצות הברית CTIA וארגון התקשורת האירופי CEPT.
שיטות גישה מרובות משתמשים
לצורך הבנת אופן פעילותן של המערכות הסלולריות החדישות, יש להבין טוב יותר את ההבדל בין שיטות הגישה השונות:
מערכות TDMA אמריקניות
ארגון תעשיית הסלולר האמריקני – CTIA, החל בסוף שנות ה־80 לתכנן מערכת סלולרית שתחליף את מערכת ה־AMPS. התוצאה היא מערכת שתוקננה בשנת 1991, שנודעה בכינוי מערכת TDMA ונודעה גם בשם Digital AMPS.
בשיטת TDMA, כל ערוץ RF של AMPS מחולק ל 3 חריצי זמן. בכל חריץ זמן משדרת תחנת הבסיס דיבור מקודד למשתמש אחר ובאופן דומה בערוץ העולה משדרים טלפונים סלולריים שונים בחריצי זמן שונים. ככלל, מגדילה מערכת ה־TDMA את הקיבול, לעומת מערכת ה־AMPS פי 3 בערך.
שני תקנים תוקננו בארצות הברית למערכות TDMA. הראשון נקרא IS-54 והשני, המתקדם יותר, IS-136.
מערכות TDMA זכו לתפוצה נרחבת בארצות הברית, בדרום אמריקה ובמדינות נוספות. חברת סלקום שהייתה המפעיל הסלולרי השני במדינת ישראל, החלה את פעולתה בשיטת TDMA בתחילת 1995.
בשנים האחרונות דועך השימוש בשיטה זו, מאחר שאינה יכולה לספק שירותי דור שלישי ורוב המפעילים שהפעילו מערכות מסוג זה עברו להפעלת מערכות GSM.
GSM
GSM (או: Global System for Mobile Communications) הוא תקן לרשתות של טלפונים סלולריים. רשתות אלו הן הנפוצות ביותר בעולם. ב־2010 היו בעולם כחמישה מיליארד מנויי GSM. בישראל הופעלו רשתות כאלו על ידי חברות סלקום פלאפון ופרטנר (אורנג'). רשת ה־GSM עושה שימוש בטכנולוגיית גישה מרובה מבוססת זמן, TDMA (אין הכוונה לתקן ה־TDMA). לכשיצאו היו רשתות ה־GSM הרשתות היחידות בעולם שפעלו בטכנולוגיה דיגיטלית.
CDMA
טכנולוגיית ה־CDMA מבוססת על עקרונות דחיסה וקידוד בהם השתמש הצבא האמריקאי במהלך מלחמת וייטנאם. החידוש בשיטה הוא בכך שהשיחות השונות מופרדות זו מזו באמצעות קידוד ולא באמצעות חלוקה בזמן (כפי שנוקטת טכנולוגיית ה־TDMA/GSM) או באמצעות חלוקת תדרים צפופה (כפי שנוקטת טכנולוגיית ה־NAMPS). שיטה זו מאפשרת קיום של מספר גדול של שיחות (כמספר הקודים האפשרי) על גבי אותו תחום תדרים ובו־זמנית, מבלי שהשיחות תפרענה אחת לשנייה.
הטכנולוגיה שפיתחה קוואלקום הייתה מורכבת למדי וחייבה שימוש באלמנטים חדשניים כגון קידוד דיבור בקצב משתנה והעברה רכה של שיחות – טכנולוגיה שבה מכשיר סלולרי קולט מידע ממספר תחנות בסיס בו זמנית, מה שמבטיח שהשיחה לא תתנתק במהלך מעבר בין תאים סלולריים. מאפיין נוסף של טכנולוגיית ה־CDMA הוא בקרת ההספק ההדוקה שבה מכשיר סלולרי משנה את הספקו באופן דינמי בכל רגע.
בשנת 2004 הגיע מספר משתמשי CDMA ל־200 מיליון, ובמשך למעלה משני עשורים פעלו מערכות CDMA בקנה מידה גדול ביבשת אמריקה, באוסטרליה, סין, הודו, יפן, קוריאה ובמדינות נוספות ביניהן ישראל, שבה עברה חברת פלאפון לשימוש בטכנולוגיית CDMA במקום הטכנולוגיה האנלוגית שקדמה לה. כמו בחברות רבות בעולם, פלאפון הפסיקה את השימוש בטכנולוגיה זו ופינתה את התדרים שמשתמשים בה ב־30 ביולי 2017,
המערכות היפניות
גם ביפן פותחו תקנים למערכות דיגיטליות, שהיו שונים הן מאלה שפותחו בארצות הברית והן מאלה שפותחו באירופה. המערכות היפניות כוללות, מלבד מפעיל הפועל ב־CDMA, שני תקנים נוספים: PDC ראשי תיבות של Personal Digital Cellular, ו־PHS – ראשי תיבות של Personal Handyphone System שהיא בעצם מערכת אלחוטית ביתית שהיא גם מערכת סלולרית ספרתית עם ניידות נמוכה. חברת NTT DoCoMo, השייכת לחברת האם NTT, היא המפעיל הסלולרי הגדול ביותר ביפן, מצטיינת בחדשנות טכנולוגית רבה והייתה הראשונה להשיק רשת דור שלישי בתקן FOMA באוקטובר 2001. DoCoMo גם אחראית לשירות ה־i-mode שבניגוד לשאר התקנים היפנים, הופץ בעולם.
תקשורת נתונים
בתקני ה־GSM הוכנסה אפשרות להעברת נתונים בקצב אופייני של 2400 סל"ש ועד קצב מרבי של 9600 סל"ש. התפיסה הייתה, שניתן יהיה להעביר נתונים ממחשב למחשב דרך מודם ספרתי בתוך הטלפון הסלולרי. מתכנני ה־GSM לא חזו כלל את התפתחותה המהירה של רשת האינטרנט ובאמצע שנות ה־90 מצאו עצמם ספקי השירותים הסלולריים ללא כל יכולת לאספקת שירותי נתונים אטרקטיביים.
הבעיות שבפניהן עמדו היו (ועדיין קיימות בחלק גדול מן השווקים):
מספר התפתחויות טכנולוגיות החל מסוף שנות ה־90, באו לתקן מצב זה.
GPRS
GPRS (או: General Packet Radio Service) הייתה הטכנולוגיה הראשונה תחת תקן ה־GSM שעשתה שימוש במיתוג מנות כדי לאפשר תקשורת נתונים יעילה ובעלות פחותה למשתמש מאשר שיטת קו החיוג במיתוג מעגלים.
EDGE
EDGE (או: Enhanced Data for Global Evolution) היא טכנולוגיה המשפרת את ביצועי מערכת ה־GPRS להעלאת קצבי העברת הנתונים ברשתות טלפוניה סלולרית מסוג GSM. היא מביאה רשתות אלו לניצול כמעט מרבי של המערכות הקיימות. טכנולוגיה זו מאפשרת לתת שירותים רבים שנחשבים כשרותי "דור שלישי" כגון צפייה בוידאו. בישראל מופעלת רשת כזו על ידי סלקום ופרטנר.
דור 3 – מערכות דיגיטליות מהירות
החדירה העמוקה של הטלפונים הסלולריים הדיגיטליים מהדור השני הייתה חסרת תקדים. בחלק מהמדינות הגיע שיעור החדירה ל־100% ואף למעלה מזה (יותר מטלפון סלולרי אחד לכל אדם). שיעורי ההכנסה והרווח של המפעילים הסלולריים היו גם הם חסרי תקדים. באמצע שנת 2004 היו בעולם יותר ממיליארד מנויים.
יצרני הציוד הסלולרי, גופי התקינה והמפעילים, החלו עוד בסוף שנות ה־80 בתהליך ארוך של אפיון מערכות סלולריות דיגיטליות מתקדמות, שיתווספו אל מערכות הדור השני ובעתיד יחליפו אותן. הגוף שהחל לרכז את אפיון מערכות הדור השלישי היה איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי (ה־ITU).
הדרישות ממערכות הדור השלישי היו:
ה־ITU אפיין מסגרת לתקינת שירותי הדור השלישי שנקראת IMT-2000.
UMTS
UMTS, ראשי תיבות של מערכת טלפוניה ניידת עולמית, היא אחד התקנים הבולטים בדור השלישי. התקן מנוהל על ידי הארגון 3GPP. UMTS היא מערכת דור המשך ל־GSM שנועדה לשפר את ביצועי GSM-Packet Data (הנחשב לעיתים דור 2.5). מערכת ה־UMTS מושתתת על טכנולוגיית W-CDMA (5MHZ). יש לה שני יתרונות בולטים על־פני GSM-Packet Data. הראשון הוא היכולת להעביר פסקול בקטעי מולטימדיה שונים כגון וידאו. השני הוא שהשרות הוא כלל עולמי. קצב העברת המידע, כמקובל בדור השלישי, הוא 384Kbps בתנועה ו־2Mbps במנוחה, כשהמשתמש מחובר באופן רציף לרשת. ספקיות דור שלישי עיקריות בסוף 2004 הן דוקומו, שהחלה לשתף פעולה עם חברות סלולר מחוץ ליפן, האצ'יסון וודפון.
רשת CDMA 2000
זהו תקן נוסף בדור השלישי וחשוב לשים לב לא לבלבל בינו לבין שיטת CDMA. התקן מהווה התפתחות של תקן הדור השני IS-95. התקן מנוהל על ידי הארגון 3GPP2. בין המערכות הנשענות על תקן זה נמצאות 1xRTT, 1xEV-DO, 1xEV-DV. הקצבים המתקבלים במערכות אלה נעים בתחום שבין 144Kbps ל־3Mbps.ברשת זו רוחב הסרט הוא 3.75MHZ, פי 3 מהרוחב הרגיל ועל כן קצב העברת הנתונים גדול יותר והרשת מהירה יותר.
TD-SCDMA
זהו תקן פחות מוכר המפותח בסין על ידי החברות דטנג, סימנס והאקדמיה הסינית לטכנולוגיות תקשורת (CATT).
UMTS-TDD
תקן נוסף המוכר גם בשמות (TDD (Time Division Duplexing ו־TD-CDMA. אחד היתרונות ששיטה זו מקנה היא אסימטריה משתנה של יחסי העלאה־הורדה.
דור 4 – מערכות מבוססות IP
במערכות דור 4 כלל התקשורת מבוצעת באמצעות פרוטוקול IP, ובקצבים מהירים יותר. בעוד מערכות מדורות קודמים הכילו גם הן תקשורת IP, החידוש בדור 4 הוא בהכפפת שיחות הטלפון לפרוטוקול ה־IP, וביטול ההפרדה שהתקיימה מאחורי הקלעים בין שיחות הטלפון לבין תעבורת הנתונים. LTE הוא תקן לתקשורת אלחוטית מהירה של מכשירים ניידים כדוגמת טלפון סלולרי. התקן נוסח על ידי השותפים בקבוצת 3GPP החל משנת 2008, וב־2010 אישר איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי (ITU) את סיווגו כדור רביעי (4G). רשת ה־LTE הראשונה נפרשה בשנת 2009 באוסלו וסטוקהולם
דור 5
מערכות דור 5 צפויות לשפר את מהירויות התגובה של הרשתות הסלולריות, ולאוו דווקא מהירות גלישה. כמו כן דור 5 צפוי לאפשר תווך תקשורתי עבור מיליארדי יחידות IoT.
במרץ 2017 הודיעה חברת פלאפון כי בניסוי מעבדה ראשון שלה לדור החמישי הושגה מהירות של 1 ג'יגה לשנייה.
בנובמבר 2017 השיקה אינטל את סדרת MMX 8000, מודמים לדור החמישי, כאשר הראשון שהוכרז במשפחה, MMX 8060, מתוכנן להגיע למכשירים בשוק באמצע 2019.
דור 6
מערכות דור 6 נמצאות בפיתוח וצפויות להיכנס לשימוש לקראת שנת 2030.
שירותי ערך מוסף
שירותי ערך מוסף הם שירותים שמספקת רשת סלולרית מלבד השירות הבסיסי של שיחות טלפון. באמצעות שירותי הערך המוסף חברות הסלולר מגדילות את הכנסותיהן מחד (באמצעות דמי מנוי לשירותים אלו, או כחלק ממהלך שיווקי המציג את שירותי הערך המוסף כיתרונות של החברה אל מול מתחרותיה), ומגדילות את השימוש של הלקוחות ברשת. לדוגמה, הוספת תא קולי מאפשרת למנויים להתקשר אל התיבה כדי להאזין להודעות, ובזכות ההודעה אפשרי שהמנוי יבצע שיחה נוספת אל משאיר ההודעה – בכך התקיימו 2 שיחות טלפון נוספות, שלא היו מתקיימות בהיעדר התא הקולי. בעקבות שירותי ערך מוסף מוצלחים נדרשות חברות הסלולר לעיבוי ותגבור קיבולת הרשתות, טיוב הכיסוי והקניית 'חכמה' וגמישות מרבית לרשתות על מנת לאפשר השקה מהירה של שירותים חדשים, יכולות פרסונליזציה (אריזת השירותים) למשתמש הבודד ויצירת בידול מובחן בין המפעילים המתחרים ראש בראש. כל זאת, כמובן, לצד דרישה בלתי מתפשרת להוזלת עלויות מימון ותפעול רשת, שילוב טכנולוגיות חדשניות כמו שירותי ענן, קישוריות אדירה בין מכונות – M2M, ומתן גמישות תפעולית למפעילים.
תיבות קוליות
הרעיון בתיבה קולית הוא שלכל מנוי יש הגדרות מגוונות ברשת הסלולרית. הגדרות אלו כוללות גם הפניות שיחה, כלומר לאן המנוי מעוניין להפנות את השיחה אם הוא אינו עונה, אינו זמין, תפוס וכו' (נקרא גם עקוב אחרי). אם למנוי יש הגדרת העברה לתא קולי והוא לא עונה, או אינו זמין, הרי שהרשת הסלולרית תנסה לאפשר למנוי לענות. אם לא ענה אחרי זמן מסוים שהוגדר מראש (יכול להיות על ידי המנוי או על ידי הרשת, תלוי בטכנולוגיה) תעביר הרשת הסלולרית את השיחה למכונת התאים הקוליים. מכונת התאים הקוליים היא סדרה של מחשבים, שמשמשים לאגירת ההודעות, ו"מעליהם" מכונה שיודעת להפוך את השיחה הקולית לקובץ. גודל הקבצים הוא מצומצם מאוד על מנת לאפשר למנויים קיבולת גדולה ככל האפשר, או לחלופין לאפשר למפעיל הסלולרי מספר מנויים גדול יותר על אותה מכונת תאים קוליים. מכונת תאים קוליים אחת תכלול בדרך כלל בין 10 ל־20 מחשבים שונים. חלקם הגדול ישמש לאגירת הודעות, ואילו השאר משמשים כמקשרים שונים לתכונות שונות (תרגום הודעה לקובץ, שליחת SMS אם התקבלה הודעה וכו'). חברת קומברס הישראלית היא הספקית המובילה בשוק התאים הקוליים.
מסרון (SMS)
אחד השירותים החדשניים שהוכנסו לתקן ה־GSM היה שרות ה־SMS (מסרון בעברית) – שירות הודעות קצרות – Short Message Service. מערכת ה־SMS תוכננה להעביר הודעות טקסט קצרות (עד 160 תווים בשפה האנגלית ועד 70 תווים בשפה העברית) בין טלפונים סלולריים. כדי להעביר SMS יש צורך בהתקנת SMSC – מרכז מסרים שהוא שרת המאפשר שיגור הודעות בשיטת Store and Forward על גבי ערוץ האיתותים. ה־SMS כלל לא תוכנן כשירות צרכני מאחר שכתיבת הודעה באמצעות לוח המקשים המוגבל של טלפון סלולרי היא עניין מסובך יחסית, גודל ההודעה קצר ביותר ושילוב סימנים כגון סימן שאלה, נקודה או פסיק הוא מורכב למדי. בתכנון, ה־SMS נתפס יותר כאמצעי להעברת הודעות בקרה.
באופן בלתי צפוי לחלוטין הפך ה־SMS להצלחה אדירה מבחינת שיעורי החדירה והשימוש ומאוחר יותר גם כמקור הכנסה לא מבוטל למפעילים הסלולריים. גידול תעבורת ה־SMS החל משנת 1999 היה מסחרר והסתכם במאות אחוזים בשנה. כיום מסתכמת תעבורת ה־SMS בעשרות מיליארדי הודעות בחודש.
הודעות תמונה ומולטימדיה (MMS)
MMS – Multimedia Messaging System – היא טכנולוגיה להעברת הודעות הכוללות תוכן בעל מדיה עשירה ברשתות של טלפונים סלולריים. ההודעות הללו כוללות בדרך כלל תמונות, וידאו, הקלטות קול ושילוב ביניהם. ה־MMS אמור להחליף את טכנולוגיית ה־SMS שמוגבלת להעברת הודעות טקסט קצרות.
תקשורת סלולרית בישראל
אחוז החדירה (יחס המכשירים לאוכלוסייה) של הטלפונים הסלולריים בישראל הוא מהגבוהים בעולם: בשנת 2012 היחס היה 130 אחוז, כלומר יותר מכשירים מתושבים.
ג'ויטונס
היסטוריה
החברה הוקמה ביולי 2010 בידי יובל קמינקא (מנכ"ל), יגאל קמינקא (מנהל התוכן) ורועי איציקובסקי (סמנכ"ל צמיחה וטכנולוגיות). משרדי החברה שוכנים בשכונת מונטיפיורי בתל אביב.
אפליקציות עיקריות: שתי האפליקציות הראשונות מיועדות למשתמשים חובבים בתחילת לימודי הנגינה. השימוש בגרסה בסיסית של האפליקציות הוא חינם, ושימוש בגרסה המלאה כרוך בתשלום דמי מנוי. כשליש מהמשתמשים הם מארצות הברית, והשאר מגרמניה, מישראל, מבריטניה ומברזיל. האפליקציה מציגה למשתמש תווים לנגינה ברמה המותאמת לו, ובאמצעות רכיב בשם MusicSense שפיתחה החברה, מזהה האפליקציה את נגינתו של המשתמש ומתאימה את תגובתה לקצב ההתקדמות האישי שלו.
גיוסי הון
באוגוסט 2014 גייסה החברה 5 מיליון דולר.
ביוני 2018 גייסה החברה 10 מיליון דולר.
באוגוסט 2019 גייסה החברה 25 מיליון דולר.
ביוני 2021 גייסה החברה 50 מיליון דולר, בהובלת גוגל ונצ'רס, זרוע ההשקעות של חברת גוגל, לפי שווי חברה של מיליארד דולר. עם המשקיעים בחברה נמנים חברת קוואלקום ומייסד ומנכ"ל Yelp, ג'רמי סטופלמן.
פיליפ דה קומין
פיליפ דה קומין (בהולנדית: Filips van Komen; בצרפתית: Philippe de Commynes; 1447 – 1511) היה היסטוריון ודיפלומט צרפתי ממוצא פלמי.
ביוגרפיה
ב-1472 נמלט אל העיר אנז'ה שבצפון מערב צרפת, והצטרף אל לואי האחד עשר שהיה אויבו המושבע של שארל הראשון. אחרי מות שארל הראשון ב-1477 ניסה פיליפ דה קומין להביא לאיחודה של פלנדריה עם צרפת, אך ללא הצלחה. פלנדריה עברה לחסות בית הבסבורג מאוסטריה, והוא נשלח בשליחות דיפלומטית לאיטליה. אחרי מות לואי האחד עשר ב-1483 הפך פיליפ דה קומין לבן חסותו של שארל השמיני מלך צרפת (בנו ויורשו של לואי האחד עשר), אך עד מהרה נחשד בבגידה והושם בכלא מ-1487 עד 1489. אחרי שחרורו הוגלה לאחוזתו בעיר דרה שממערב לפריז, ושם החל לכתוב את ספרו "זיכרונות". ב-1490 שב לחצר מלכותו של שארל השמיני, וליווה את המלך במסעו לאיטליה (1494–1495). המלך הטיל עליו לנהל את המשא ומתן עם ה "ליגה של ונציה" (ונציה, אוסטריה, כוחות האפיפיור ואלה של דוכס מילאנו) שלחמה נגד צרפת.
פיליפ דה קומין נפטר ב-1511 בעיירה ארז'נטון- שאטו (כיום בחבל פואטו-שראנט בצרפת).
אופוס (הוצאה לאור)
אופוס הוצאה לאור בע"מ, הוקמה בשנת 1989 במטרה לקדם את תחום ספרי המחשבים, מדע בדיוני והפנטזיה בישראל.
החברה מוציאה לאור בעיקר רבי מכר מתורגמים לעברית, בתחומים: פנטזיה, מדע בדיוני, העידן החדש, ניהול עסקים ומדריכי שיפור עצמי, סיפורת מתורגמת.
אופוס הוצאה לאור בע"מ חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
במספר הזדמנויות יצאו ספרים בשיתוף פעולה בין הוצאת אופוס לבין הוצאת כתר.
לטריים
קרובי משפחתם של דגים אלה הם הריסנפיריים ודגי הקלפ (Chironemidae) מניו זילנד וחופי אוסטרליה.
סוגים
כמה מיונים משייכים חלק מסוגים אלה למשפחה אחרת - ציילודקטיליים (Cheilodactylidae).
ניק סירסי
ניקולס אלן סירסי (באנגלית: Nicholas Alan Searcy; נולד ב-7 במרץ 1959) הוא שחקן אופי אמריקאי הידוע בעיקר בזכות גילום סמפכ"ל המרשל של ארצות הברית ארט מולן בסדרה "צדק פרטי" של רשת FX. היה לו גם תפקיד מרכזי במיני-סדרה בהפקתו של טום הנקס "מכדור הארץ לירח" בתור דיק סלייטון וגם בסרט המערבון "אימה בערבה". בנוסף ביים את "משפטו של הרוצח הסדרתי הכי גדול באמריקה", סרט שיצא בשנת 2018.
ביוגרפיה וקריירה
ניקולס אלן סירסי נולד בעיירה קולוהי שבקרוליינה הצפונית. הוא בוגר בית הספר תיכון של קולוהי. לאחר מכן למד לזמן קצר בבית הספר לאומנות של קרוליינה הצפונית וסיים את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל עם תואר באנגלית בקיץ 1982.
מ-1982 עד 1989, סירסי התגורר בניו יורק, שם עשה מחזות אוף ברודוויי. חלקם כללו "ברנשים וחתיכות", "קברט" ו"ישו כוכב עליון". כשחזר לקרוליינה הצפונית, הוא החל לשחק בסרטים שצולמו במקום. תפקידים קטנים ב"ימי הרעם" (1990) וב"נסיך הגאות והשפל" (1991) הובילו לתפקידים של פרנק הבעל המרושע ב"עגבניות ירוקות מטוגנות" (1991) וסגן השריף החביב ב"נל" (1994).
סירסי הופיע במספר סדרות טלוויזיה. היה לו תפקיד חוזר ב-"Thunder Alley", תפקיד קבוע ב"אימה בטריניטי" ותפקיד אורח ב"רצח מדרגה ראשונה" וב"נאש ברידג'ס" בכיכוב דון ג'ונסון. הוא היה דמות קבועה בסדרת של רשת UPN "שבעה ימים" משנת 1998 עד 2001, וגילם את בארי מרטין בסדרה של ABC, "רודני", משנת 2004 עד 2006. הוא גם שיחק במספר סרטי טלוויזיה. בשנת 2014 הופיע בדרמה של CBS "אינטליג'נס" בכיכובו של ג'וש הולווי.
בקיץ 1996, סירסי הפיק, ביים ושיחק בסרט הקולנוע העצמאי שלו "Paradise Falls", שנכתב על ידי שון ברידג'רס, עליו הם זכו בפרסים בפסטיבל הסרטים של אטלנטה ובפסטיבל הסרטים של הוליווד. מאז, הוא הופיע בסרטים כמו "להתחיל מחדש" (2000), "לחיות בתמונות" (2002), "משחק המושבעים" (2003), "מלכודת לנשיא" (2004), "האמת המכוערת" (2009), "גדול מהחיים" (2016), "שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי" (2017) ו"צורת המים" (2017).
בשנת 2011, סירסי הופיע בפרסומת לקמפיין של הרמן קיין "Yellow Flowers" ביוטיוב.
בשנת 2015, סירסי נבחר לביים את הסרט "משפטו של הרוצח הסדרתי הכי גדול באמריקה", דרמת פשע אמיתי המבוססת על רוצח התינוקות המורשע קרמיט גוסנל.
ב-27 בדצמבר 2017, סירסי התארח בתוכנית של ראש לימבו, "המופע של ראש לימבו".
בשנת 2022 הופיע בסרט המערבון של The Daily Wire "אימה בערבה" בכיכובה של ג'ינה קראנו.
חיים אישיים
סירסי מתגורר בדרום קליפורניה עם אשתו, השחקנית לסלי ריילי, ושני ילדיהם, קלואי ועומאר.
פעילות ברשתות חברתיות
סירסי הוא שמרן גלוי; ההתנהגות הפוליטית והבין-אישית שלו במדיה החברתית, כמו טוויטר, בלטה במספר כלי חדשות. סירסי הצהיר, "אני יודע שלאנשים יש רגשות. זו הסיבה שאני מנסה לפגוע בהם".
בשנת 2013, סירסי לעג לדעותיו הפוליטיות של שון פן על מותו של הדיקטטור הוגו צ'אווס, אשר פן הביע הערצה כלפיו. מאוחר יותר באותה שנה, הוא הגיב להערותיו של המתאבק המקצועי קווין נאש על חוק הגנת החולה בכך שכינה אותו "ממלכתי מנשק תחת". בשנת 2014, סירסי הגיב למספר אנשים בדיון על נישואים חד-מיניים וגילוי עריות, במהלכו לעג לאנשים ולעיתונאים על בסיס משקלם, לאחר שכינו אותו ואת רפובליקנים אחרים "גזעני". סירסי גם לעג לאנשים באופן שגרתי בגלל משקלם בשנת 2015, שוב כתגובה להאשמות כי אלו שמתנגדים למדיניות הדמוקרטית הם "גזענים". סירסי גם ציין את הביקורת שלו על דונלד טראמפ בשנת 2016, ודיווח שחברים כועסים עליו בגלל בדיחות שאמר על המועמד לנשיאות באותה תקופה. סירסי הצהיר, "יש לי בעיה למצוא את הבחירות האלו משהו אחר מלבד מגוחך". בשנת 2017, הוא הביע אי ודאות אם הוא איבד את עבודתו בשל דעותיו הפוליטיות.
לאוניד שטיין
לאוניד שטיין (ברוסית: Леонид Штейн; 12 בנובמבר 1934 קמניץ-פודולסקי – 4 ביולי 1973 מוסקבה) היה שחמטאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא היה שלוש פעמים אלוף ברית המועצות בשחמט והשתתף בתחרויות רבות.
לאוניד שטיין נולד בעיירה קמניץ-פודולסקי באוקראינה הסובייטית. לאחר מלחמת העולם השנייה המשפחה עברה ללבוב. בעיר זו הוא התחיל לשחק שחמט. בשנת 1949 השתתף שטיין לראשונה בתחרות לנוער. ב-1950 הוא השתתף באליפות ברית המועצות לקבוצות נוער, אך ללא הצלחה יתרה. בסוף 1953 גויס לצבא ברית המועצות. במהלך שרותו הצבאי הוא היה פעמיים אלוף הצבא בשחמט.
לאחר שחרורו מהצבא, החל לאמן ילדים, ובמקביל השתתף בתחרויות באוקראינה. בשנת 1960 הוא זכה באליפות אוקראינה, והעפיל לאליפות ברית המועצות בשחמט. בתחרות זו הוא זכה במקומות 3–5 לצד אלכסנדר קוטוב וסמיון פורמן. בשנת 1961 הוא השתתף באליפות ברית המועצות בשחמט בפעם השנייה. באליפות זו הוא זכה במקום ה-6, ובכך קיבל ציון ראשון לתואר רב אמן, והעפיל לתחרות בינאזורית לדו-קרב עם אלוף העולם. בעקבות הצלחה זו, נשלח לראשונה לתחרות בינלאומית בהלסינקי.
השתתפותו של שטיין בתחרות בינאזורית בשנת 1962 הייתה מוצלחת, הוא זכה במקום ה-6, ובעקבות כך הוענקה לו דרגת רב אמן.
בשנת 1963 זכה באליפות ברית המועצות בשחמט, ובהמשך זכה בתואר זה גם ב-1965 ו-1966.
מחצית השנייה של שנות ה-60 של המאה ה-20 היו שנות הזוהר של שטיין. בתקופה זו הוא זכה במספר תחרויות והיה חלק של נבחרת ברית המועצות בשחמט שהייתה בלתי מנוצחת. באותה תקופה הוא סיים לימודים באוניברסיטת לבוב ועבר עם משפחתו לקייב.
בשנת 1973 הוא היה צריך להשתתף בתחרות בינאזורית בברזיל. כחלק מההכנות הוא לא השתתף באליפות ברית המועצות, וניצח בתחרות במיורקה. בתחילת יולי 1973 היה אמור להשתתף באליפות אירופה לנבחרות באנגליה, ולאחר סיום האליפות לטוס לברזיל לתחרות בינאזורית. אולם, סמוך לנסיעה לאנגליה הוא לקה בהתקף לב ונפטר.
לאוניד שטיין באולימפיאדת השחמט
בין השנים 1964 ל-1966 השתתף לאוניד שטיין ב-2 אולימפיאדות שחמט:
פגסוס (תוכנה)
פגסוס היא תוכנת ריגול, שפותחה על ידי חברת הסייבר הישראלית קבוצת אן. אס. או. טכנולוגיות (NSO Group). ניתן להתקין אותה באופן סמוי על מכשירי טלפונים ניידים (ומכשירים אחרים) אשר מריצים את רוב הגרסאות של iOS ואנדרואיד.
פרטים שהודלפו מתוכנת פגסוס, שפורסמו ב-2021, מצביעים על כך שהיא מסוגלת לנצל פרצות אבטחה בכל הגרסאות של ה-iOS עד גרסת iOS 14. על פי כלי תקשורת בולטים, שהמרכזי שבהם הוא העיתון האמריקאי ה"וושינגטון פוסט", פגסוס לא רק מאפשרת מעקב אחרי כל התקשורת מהטלפון (הודעות דוא"ל, חיפושים באינטרנט ועוד) אלא גם יכולה לעקוב אחרי שיחות טלפון, להשתלט על המצלמה והמיקרופון על מנת לצותת או לצלם תמונות, לעקוב אחרי מיקום המכשיר (בעזרת GPS), וכן לשלוח מסרים מהמכשיר.
חברת NSO שפיתחה את פגסוס מצהירה כי בעזרת התוכנה היא מספקת ל"ממשלות טכנולוגיה המסייעת להן להילחם בטרור ובפשיעה" ואף פרסמה חלקים של חוזים המחייבים את לקוחות החברה להשתמש במוצריה לחקירות פליליות ולחקירות ביטחוניות בלבד. אך בפועל, מדינות וגופים רבים מנצלים את התוכנה על מנת לעקוב אחרי עיתונאים, מנהיגי מדינות ופעילים למען זכויות אדם, וכן אחרי יעדי מודיעין משטרתי, חלקם לא חשודים בפשע.
תוכנת הריגול נקראה על שם הסוס המכונף פגסוס במיתולוגיה היוונית, דבר הרומז לעובדה שהתוכנה מתפקדת כסוס טרויאני.
גילוי ראשוני
ניצול פרצת אבטחה של iOS זוהה באוגוסט 2016, כאשר פעיל זכויות האדם האמירתי אחמד מנסור קיבל הודעת טקסט בה נכתב כי אם יכנס לקישור שבהודעה, הוא יוכל לקרוא על סודות מדינה בנוגע לעינויים בבתי הכלא באיחוד האמירויות הערביות. מנסור החליט לשלוח את ההודעה למעבדת מחשבים שחקרה את ההודעה וגילתה כי אם מנסור היה פותח את הקישור, תוכנת הריגול "פגסוס" הייתה מושתלת במכשירו. התוכנה ניצלה את מעמדו כפעיל זכויות אדם והשתמשה בטכניקת ההנדסה החברתית על מנת לפתות אותו לפתוח את הקישור (על פי אמנסטי אינטרנשיונל, התוכנה שימשה להפללה ומעצר של מנסור במרץ 2017). במשפט הואשם מנסור בשימוש ברשתות חברתיות לאיום על הסדר הציבורי ופרסום מידע כוזב, ונגזרו עליו 10 שנות מאסר וקנס בן מיליון דירהם. . בנוסף לכך, הניו יורק טיימס וטיימס אוף ישראל פרסמו כי איחוד האמירויות הערביות משתמשת ככל הנראה בפגסוס כבר מ-2013.
במספר תביעות שלא נענו מ-2018, נטען כי NSO סייעה ללקוחות בהפעלת התוכנה ובכך השתתפה בהפרות רבות של זכויות אדם שיזמו לקוחותיה. חודשיים לאחר הרצח של עיתונאי הוושינגטון פוסט, ג'מאל ח'אשוקג'י שהיה ידוע כפעיל זכויות אדם סעודי, הגיש מתנגד המשטר הסעודי, עומר עבד אל-עזיז שגר בקנדה, תביעה בישראל נגד קבוצת NSO והאשים אותה במסירת התוכנה למשטר הסעודי, שהשתמשה בה על מנת לרגל אחריו ואחרי בת זוגו. באפריל 2019 NSO הקפיאה את עסקאותיה עם ערב הסעודית, לאחר שדווח כי התוכנה שימשה את הסעודים במהלך רצח ח'אשוקג'י. בתחקיר מ-2021 נודע כי הסעודים ניסו לעקוב אחרי אשתו של ח'אשוקג'י, חנאן אל-עַתְר, חצי שנה לפני רציחתו, וכי גם הטלפון של ארוסתו, הטיג'ה ג'נגיז, נפרץ ימים ספורים לפני מותו.
פרטי תוכנות ריגול
ניתן להתקין את תוכנת הריגול במכשירים המריצים גרסאות מסוימות של iOS, מערכת ההפעלה הסלולרית של אפל, וכן בחלק ממכשירי האנדרואיד. פגסוס משתמשת בפרצות רבות במערכת ההפעלה כדי להשתלט על המערכת, החל מקישורים, גלריית התמונות במכשיר ואף אפליקציית ה-IMessage.בנוסף, התוכנה יכולה גם לפעול ללא כל אינטראקציה עם בעל המכשיר, ומסוגלת לעקוב אחר יומני השיחות, ההודעות, התמונות, היסטוריית הגלישה באינטרנט ואנשי הקשר של בעל המכשיר ואף לאסוף מידע מאפליקציות תקשורת כמו טלגרם, וואטסאפ, פייסבוק, ג'ימייל וסקייפ.
בפסגת אנליסטים שקיימה מעבדות קספרסקי חשפו חוקרי החברה כי פגסוס זמינה גם במכשירי האנדרואיד וזאת בנוסף ל-iOS. גוגל מתייחסת לגרסת האנדרואיד של פגסוס באופן נפרד, וקוראת לגרסה זו "קריסאור" על שם אחיו של פגסוס. הפונקציות של התוכנה באנדרואיד דומה לזו של גרסת ה-iOS, אך אופן התקיפה שונה. בגרסת האנדרואיד התוכנה מנסה להשיג את הגישה למכשיר בעזרת רוט.
התוכנה מסתירה את עצמה ככל האפשר מבעל המכשיר ומשמידה את עצמה בניסיון לטשטש ראיות אם היא לא מצליחה לתקשר עם שרת הפיקוד והבקרה שלה במשך למעלה מ-60 יום.
שימוש לרעה
במאי 2019 טענה חברת וואטסאפ ש-NSO השתמשה בתוכנת פגסוס כדי לחדור למכשירי הטלפון של יותר מ-100 עיתונאים ופעילי זכויות אדם ברחבי העולם, תוך ניצול חולשת אבטחה בשירות שיחות הווידאו של וואטסאפ. הרוגלה חדרה למכשיר גם ללא מענה של בעל המכשיר. באוקטובר 2019 הודיעה חברת האם פייסבוק כי היא תובעת את NSO בבית משפט המחוזי בקליפורניה, בטענה שעברה על החוק האמריקאי נגד ניצול והונאות מיחשוב, הפרה את החוזה שלה עם וואטסאפ ופייסבוק (בכך שהפרה את כללי השימוש באפליקציות אותן אישרה) וביצעה הסגת גבול בכך שפרצה לשרתים ומערכות המחשוב של וואטסאפ ופייסבוק.
בינואר 2020 התפרסם כי האו"ם אסר על עובדיו הבכירים להשתמש בוואטסאפ משיקולי אבטחה, וזאת ארבעה ימים לאחר שהארגון פתח בבדיקה האם חשבון וואטסאפ של מספר המקושר למוחמד בן סלמאן הדביק את הטלפון של ג'ף בזוס.
שימוש בהודו
בסוף 2019 פייסבוק יזמה תביעה נגד NSO בטענה כי פגסוס יירטה את תקשורת הוואטסאפ של מספר פעילי זכויות אדם ועיתונאים הודיים, מה שהוביל להאשמות כי ממשלת הודו מעורבת במבצע היירוט.
מספרי טלפון של שרים הודים, בהם מנהיגי האופוזיציה ומפקחי בחירות נמצאו על פי החשד במאגר של יעדים לפריצה במהלך פרויקט פגסוס ב-2021. 11 מספרי טלפון הקשורים לעובדת בבית המשפט העליון ההודי ולמשפחתה הקרובה, שהאשימו את השופט הראשי לשעבר של הודו, ראנג'אן גוגוי, בהטרדה מינית, נמצאים אף הם במאגר שהצביע על אפשרות לפיה הטלפונים היו אמורים להיות יעד של פגסוס.
מקסיקו
על אף שהתוכנה אמורה לשמש נגד עבריינים, פגסוס שימשה אנשי קרטלי סמים במקסיקו על מנת להפחיד ולהטריל עיתונאים מקסיקניים.
ב-2017 פורסם כי ממשלת מקסיקו השתמשה בתוכנה כדי לרגל אחרי האופוזיציה, ובין השאר אחרי עורכי הדין שחקרו את רצח 43 הסטודנטים באיגואלה. מלבד זאת, פורסם לאורך השנים כי הממשלה במקסיקו משתמשת בתוכנה על מנת לרגל אחרי עיתונאים הפועלים במדינה.
פרויקט פגסוס
בין השמות שנחשפו במאגר היו מנהיגי המדינות: נשיא צרפת, עמנואל מקרון, ראש ממשלת מצרים, מוסטפא מדבולי, נשיא המועצה האירופית, שארל מישל, מלך מרוקו, מוחמד השישי, ראש ממשלת מרוקו, סעד א-דין אל-עות'מאני, ראש ממשלת פקיסטן, עימראן ח'אן, נשיא דרום אפריקה, סיריל רמפוזה, נשיא עיראק, ברהם צאלח, נשיא לבנון, סעד אל-חרירי, נשיא הנציבות האירופית לשעבר, רומנו פרודי, ראש ממשלת אוגנדה לשעבר, רוהאקנה רוגונדה, ראש ממשלת תימן לשעבר, אחמד עובייד בן דע'ר. גם פוליטיקאים ופעילי זכויות אדם נוספים, בהם שרים ומתנגדים פוליטיים של המנהיגים עצמם נמצאו ברשימה, המרכזיים שבהם רהול גנדי שהוא יריבו העיקרי של ראש ממשלת הודו, נרנדרה מודי, לוג'יין אל-הד'לול שפועלת למען זכויות נשים בערב הסעודית. יו"ר הפרלמנט של קטלוניה לשעבר, רוג'ר טורנט ואנה גבריאל, ששימשה כחברת פרלמנט בקטלוניה מטעם מפלגת CUP. מלבד אלו, גם נסיכה אמירתית מדובאי, לטיפה בינת-מוחמד אל-מכתום השנייה וגרושתו של ראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות, מוחמד בן ראשד אאל מכתום, האיא בת חוסיין . גם המספר של עיתונאי מקסיקני בשם ססיליו פינדה בירטו, שנרצח ב-2017, נכלל ברשימה, שמספרו הוכנס למאגר מספר שבועות לפני מותו.
לפחות 10 ממשלות שהיו לקוחותיה של NSO הכניסו מספרי טלפון לרשימה שהודלפה: אזרבייג'ן, בחריין, קזחסטן, מקסיקו, מרוקו, רואנדה, ערב הסעודית, הונגריה, הודו ואיחוד האמירויות הערביות.
משטרת ישראל
בינואר 2022 פורסם בעיתון "כלכליסט" תחקיר עיתונאי בסדרת כתבות, לפיו משטרת ישראל השתמשה בתוכנה כדי לפרוץ מרחוק לטלפונים של אזרחים ישראלים, שאינם עבריינים או חשודים, ללא צווי חיפוש או צווי האזנה. בעזרת התוכנה, בוצע מעקב אחרי פעילים ב, בכירים במחאת הנכים, פעילים במחאות האתיופים, מנכ"לים של משרדי ממשלה, עובדים בחברה ממשלתית, עיתונאים, אנשי עסקים בכירים ואף בנו של ראש הממשלה, אבנר נתניהו. השימוש בתוכנה לא נמצא תחת פיקוח בית משפט, אך לפי המשטרה, נמצא "תחת פיקוח ובקרה באופן רציף, על ידי היועץ המשפטי לממשלה וגורמים משפטיים חוץ ארגוניים נוספים".
ספרד
מנהלת מרכז המודיעין הלאומי של ספרד, פס אסטבן לופס, פוטרה במאי 2022 לאחר שהתגלה שהסוכנות ריגלה באמצעות תוכנת פגסוס אחרי בדלנים קטלונים ובאסקים.
בנוסף נחקר בספרד חשד שהמכשירים הניידים של יותר מ-200 אנשים, כולל ראש ממשלת ספרד פדרו סנצ'ס ושרת הביטחון מרגריטה רובלס היו מטרה לפריצה באמצעות תוכנת פגסוס. לטענת הממשלה האחראי לכך הוא "כוח זר".
השפעה
בעקבות פרסום התחקיר העיתונאי, חברת אמזון כיבתה תשתית של NSO שהתארחה בזרוע הענן של החברה, Amazon Web Services.
גם בצרפת התעוררה סערה לאחר פרסום התחקיר, וגורמי הביטחון במדינה טוענים שהמזמינים והמבצעים של המעקב אחר הטלפון של הנשיא מקרון הם שירותי הביון של מרוקו. למרות זאת, הממשל פרסם הודעה מתונה על מנת שלא לגרום לפגיעה ביחסים בין המדינות. בנוסף לכך, התובע הכללי של צרפת פתח בחקירה, בה ייבדקו הטענות של אתר התחקירים מדיהפאר לפיהן מרוקו היא זו שעומדת מאחורי הריגול אחרי בכירים צרפתיים. מספר ימים לאחר הפרסום החליט מקרון להחליף את מכשיר ומספר הטלפון שלו.
בישיבת הפרלמנט ההודי התחוללה מהומה, ובין השאר, קראו חברי האופוזציה קריאות נגד ראש הממשלה מודי ודרשו משר הפנים אמית שאה להתפטר מתפקידו.
המוזיאון הלאומי של פקיסטן
המוזיאון הלאומי של פקיסטן (באורדו: قومی عجائب گھر پاکِستان) הוא המוזיאון הלאומי של פקיסטן, הממוקם בקראצ'י, העיר הגדולה בפקיסטן.
היסטוריה
המוזיאון הלאומי של פקיסטן הוקם ב-17 באפריל 1950, בבניין אולם פריר (בעבר שימש כבניין עירייה של קראצ'י). אולם פריר נבנה בשנת 1865, בתור מחווה להנרי ברטל פריר, נציבו של מחוז סינד במהלך המאה ה-19. לאחר שנחנך המוזיאון, ממשלת פקיסטן החליטה כי המבנה ראוי לשמש כבית המועצה המייעצת בשנת 1950, כאשר חובתו העיקרית הייתה לסייע לפיתוח המוזיאון ולהעשיר את אוספו באמצעות רכישות עתיקות ויצירות אמנות פקיסטניות. המוזיאון הועבר למיקומו הנוכחי בשנת 1970.
מטרתו העיקרית של המוזיאון הלאומי היא לאסוף, ללמד ולהציג את ההיסטוריה התרבותית של פקיסטן.
אוספים
בשנת 1970 כלל אוסף המוזיאון ארבעה ממצאים בלבד. כיום, המוזיאון כולל מעל 300 עותקים של הקוראן, מתוכם כ-52 כתבי יד נדירים. המוזיאון מכיל גם אוסף של פריטים הקשורים למורשת התרבותית של פקיסטן, רובם פסלים, מטבעות, ציורים וכתבי יד המתעדים את ההיסטוריה הפוליטית של פקיסטן. בנוסף, קיימת גלריה אתנולוגית הכוללת פסלים בגודל טבעי של קבוצות אתניות שונות המתגוררות בארבעת המחוזות של פקיסטן המודרנית. במוזיאון קיימים פסלים של כוהנים בודהיסטים ומספר חפצים השייכים לגיבורים הלאומיים של פקיסטן, כגון העט, האזיקים והחרב של מוחמד עלי ג'ינה.
דנה זטופקובה
דנה אינגרובה-זטופקובה (בצ'כית: Dana Ingrová-Zátopková; 19 בספטמבר 1922 – 13 במרץ 2020) הייתה אתלטית מצ'כוסלובקיה, אלופה אולימפית (הלסינקי 1952), פעמיים ברציפות אלופת אירופה (ברן 1954 וסטוקהולם 1958) ושיאנית עולם בהטלת כידון.
זטופקובה הייתה נשואה לרץ האגדי אמיל זטופק "הקטר הצ'כי".
ביוגרפיה
דנה נולדה בקרווינה.
באולימפיאדת לונדון (1948) סיימה זטופקובה במקום 7 בהטלת כידון למרחק של 39.94 מטר. המנצחת הייתה הרמה באומה מאוסטריה (45.57 מטר).
אלופה אולימפית
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה זטופקובה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אולימפי חדש של 50.47 מטר כבר בהטלה הראשונה שלה, לפני אלכסנדרה צ'ודינה (50.01 מטר) וילנה גורצ'קובה (49.76 מטר) שתיהן מברית המועצות.
אלופת אירופה
באליפות אירופה שנערכה בברן, שווייץ בשנת 1954 זכתה זטופקובה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 52.91 מטר.
באולימפיאדת מלבורן (1956) סיימה זטופקובה במקום רביעי בהטלת כידון בתוצאה של 49.83 מטר. המנצחת הייתה אינס ג'אונזם מברית המועצות (53.86 מטר).
שיאנית עולם
בתחרות שנערכה בפראג ב-1 ביוני 1958 קבעה זטופקובה בהטלת כידון שיא עולם חדש של 55.73 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בסטוקהולם, שוודיה באוגוסט אותה שנה זכתה זטופקובה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 56.02 מטר.
באולימפיאדת רומא (1960) זכתה זטופקובה במדליית כסף בהטלת כידון למרחק של 53.78 מטר בהטלה השלישית, אחרי אלווירה אוזולינה שקבעה שיא אולימפי חדש של 55.98 מטר ולפני בירוטה קלדיינה 53.45 מטר, שתיהן מברית המועצות.
זטופקובה נישאה לרץ האגדי אמיל זטופק "הקטר הצ'כי".
נפטרה ב-13 במרץ 2020.
ריקרדו מוטי
ריקרדו מוּטי (באיטלקית: Riccardo Muti; נולד ב-28 ביולי 1941 בנאפולי), הוא מנצח איטלקי, שהתפרסם בעיקר בהיותו המנהל המוזיקלי של בית האופרה לה סקאלה במילאנו, משרה בה שימש משנת 1986 עד 2005, ושל תזמורת פילדלפיה משנת 1980 עד 1992.
בשנת 1967 זכה בפרס קאנטלי למנצחים צעירים. משנת 1968 עד 1980 היה מנהל ראשי ומנהל מוזיקלי של מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו.
מאז 1972 ניצח מוטי בקביעות על תזמורת פילהרמוניה של לונדון ומונה למנצחה הראשי של התזמורת אחרי שאוטו קלמפרר פרש מן המשרה.
בשנת 1987 התמנה מוטי למנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של לה סקאלה, שאיתה קיבל, בשנת 1988, את "ויוטי ד'אורו" (ויוטי של זהב) ושעמה יצא לסיור באיטליה ובאירופה.
מוטי היה אורח קבוע אצל התזמורת הפילהרמונית של ברלין ואצל התזמורת הפילהרמונית של וינה. ב-1996 ניצח מוטי על זו האחרונה בחתימת שבוע הפסטיבל הווינאי במסע במזרח הרחוק (יפן, קוריאה, הונג קונג) ובגרמניה כמו גם בקונצרט ראש השנה בווינה בשנים 1993, 1997, 2000 ו-2004.
מאז 1971 הוא משתתף קבוע בפסטיבל זלצבורג, בניצוח על אופרות וקונצרטים. הוא נודע שם בעיקר בביצועיו את האופרות של מוצרט.
מלבד לה סקאלה, מוטי מנצח על הפקות אופרה בפילדלפיה, מינכן, וינה ולונדון, ובפסטיבל רוונה. הקלטותיו הרבות עם תזמורת פילדלפיה כוללות את ההקלטה הראשונה של מחזור הסימפוניות השלם של בטהובן על תקליטורים, לצד הקלטות, שזכו לשבחי הביקורת, של הסימפוניות של ברהמס, צ'ייקובסקי, פרוקופייב וסקריאבין. מוטי הקליט גם מוזיקה משל מלחינים כמו רספיגי, ברליוז, פרנק ורחמנינוב.
בלה סקאלה יצא שמו של מוטי כמי שחוקר יצירות ידועות פחות מן הרפרטואר הפוסט-קלאסי, כמו "לודויסקה" של לואיג'י כרוביני ו"לה וסטאלה" מאת גספרה ספונטיני. ב-16 במרץ 2005, הצביעו התזמורת וסגל העובדים של לה סקאלה הצבעת אי-אמון גורפת נגד מוטי. הסיבה לכך היו חילוקי דעות עם המנהל הכללי של לה סקאלה, קרלו פונטאנה, שהביאו לפיטורי פונטאנה חודש קודם לכן. מוטי נאלץ לבטל קונצרט לפני ההצבעה, ועוד כמה הפקות נפגעו בתיאטרון בגלל סכסוכים מתמשכים עם תומכי פונטאנה. ב-2 באפריל התפטר מוטי מלה סקאלה, בטענת "יחס עוין" מצד חברי סגל.
באוגוסט 2009 התמנה לתפקיד מנהל לשם כבוד לכל החיים של האופרה של רומא, אך הסכים לקבלו בסתיו 2011. ב-12 במרץ 2011 ניצח באופרה של רומא על האופרה "נבוקו" מאת ורדי לרגל חגיגות מלאת 150 שנה לאיחוד איטליה.
בשנת 2010 נבחר להיות מנהלה המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של שיקגו. בשנת 2023 סיים את תפקידו בשיקגו, והתמנה למנהל מוזיקלי אמריטוס.
רכס וולה
רכס וולה או מצוק וולה (באנגלית: Vola Ridge; בבולגרית: рид Вола) הוא מצוק בעל שלוש פסגות בדרום-מזרח הרי אוניברסיטת סופיה, בצפון האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה
הרכס מכוסה ברובו קרח.
אורכו של הרכס 2.6 קילומטרים בכיוון דרום-דרום-מזרח לצפון-צפון מערב; רוחבו של הרכס 1.1 קילומטרים.
שיא גובהו של הרכס 1,000 מטרים מעל פני הים.
הרכס מתנשא מעל עמק פוסטה, שמצפון מערב לו, ומעל שדה השלג ניקולס, שמדרום-מזרח לו.
מרכזו של הרכס ממוקם 7.41 קילומטרים צפונית מזרחית להר קלמנט אוחרידצקי; 12.91 קילומטרים מהר וילבי שבהרי לאסוס; 9.88 קילומטרים דרומית-מזרחית להר בראון; 6.41 קילומטרים דרומית-דרום-מערבית למרכזן של פסגות לאנדרס; 6.03 קילומטרים דרומית-מזרחית לנונאטאק ליזארד; ו-7.04 קילומטרים מצפון לנונאטאק שו.
גילוי ומיפוי הרכס
הראשונים שהגיעו אל הרכס (ב-2 בפברואר 1988) היה צוות הסקר הגאולוגי של חריסטו פימפירב (Христо Пимпирев), ובוריסלב קאמנוב (Борислав Каменов), שניהם אנשי המשלחת האנטארקטית הבולגרית הראשונה, וכן פיליפ נל (Philip Nell) ופיטר מארקיז (Peter Marquis) מהסקר האנטארקטי הבריטי.
מקור השם
הרכס נקרא על שם שמורת הטבע וולה במערב הרי הבלקן.
משה עקרון
משה עקרון (אקרלינג) (30 באפריל 1922, ב' באייר ה'תרפ"ב – 26 באוגוסט 2016, ה' באלול ה'תשע"ו) היה סגן אלוף בצה"ל, ממייסדי פארק הירקון ומנכ"ל חברת פארק הירקון הראשון (1969–1986).
ביוגרפיה
משה אקרלינג נולד בשנת 1922 ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, ביוני 1941, לאחר תחילת מבצע ברברוסה, כבש הוורמאכט את הכפר בו נולד, ואקרלינג ברח כפליט לטשקנט, בירת אוזבקיסטן. לאחר מספר חודשים עבר לסמרקנד, שם נרשם לאקדמיה הצבאית בסמרקנד וסיים את לימודיו בדרגת לויטננט (סגן), בכוחות היבשה של הצבא האדום. אקרלינג הוצב כקצין ומפקד פלוגה בדיביזיית משמר הרגלים מספר 27 המשויכת לארמייה 62 המפורסמת של גנרל צ'ויקוב, ששמה שונה ל"ארמיית משמר ה-8", לאחר שהוענק לה מעמד של "משמר" (סיווג השמור ליחידות שהוכיחו את עצמן בקרב).
כלוחם בכוחות היבשה וכמפקד בצבא האדום, השתתף אקרלינג בקרבות על סטלינגרד, נפצע בלחימה על העיר פוזנן בפולין והתקדם בלחימה עד לברלין, שם השתתף בקרב לכיבוש ברלין מול חיילי האס אס הגרמניים וכיבוש שער ברנדנבורג והרייכסטאג. בשל ידיעת השפה הגרמנית, מלבד היותו לוחם, היה אמון אקרלינג בין היתר על חקירת שבויים גרמניים במהלך הלחימה.
לאחר כיבוש ברלין וסיום מלחמת העולם השנייה, אקרלינג נשאר בברלין כשנתיים נוספות, אז שימש כקצין בצבא הכיבוש הסובייטי בגרמניה. בשנת 1947 ערק מהצבא הרוסי לטובת עלייה לארץ ישראל. אקרלינג עלה דרך מחנה מעבר באיטליה ומשם אל מחנות ההסגר הבריטיים בקפריסין לאחר שמשחתת אנגלית עצרה את ספינת המעפילים עליה הפליג לעבר נמל חיפה. תוך סיכון חייו וחפירת מנהרות, מתחת לגדירות מחנה המעצר, הבריח אקרלינג עשרות מעפילים אל מחוץ למחנה בו שהו.
שירותו בצה"ל
לאחר הגעתו לארץ ישראל, הצטרף אקרלינג לארגון ההגנה. הוא גויס כלוחם בגדוד 32 בחטיבה 3 – חטיבת אלכסנדרוני ועקב ניסיונו הצבאי בצבא האדום שימש כסגן מפקד פלוגה. רק כעבור כמה חודשים ולאחר שסופח יחד עם ארגון ההגנה לצה"ל, קיבל אקרלינג דרגת סרן, דרגה המקבילה לדרגתו בצבא האדום, ללא מעבר קורס קצינים, מתוקף עברו כקצין. בהמשך, מילא אקרלינג שורת תפקידים כגון מפקד גדוד 32, מפקד נפה ומפקד יחידת המיעוטים.
את שירותו בצה"ל בשנים הראשונות, בהשוואה לשירותו בצבא האדום תיאר עקרון כך:
הקמת פארק הירקון
כחבר מפלגת מפא"י ונציג מחלקת הארגון במחוז תל אביב, מונה עקרון לכהן כחבר בוועדה להרחבת הפארק הלאומי וב-1969 ניהל את הפרויקט. לאחר מכן נבחר לכהן כמנכ"ל הפארק הראשון.
במסגרת תפקידו, עקרון היה אמון בין היתר על הקמת מתקני השעשועים, על הקמת האגם המלאכותי בפארק בשנת 1977, על הקמת הספורטק ב-1978 ועל הקמת הגן הטרופי בפארק.
אחד החידושים בזמנו, היה האטרקציה המרכזית של הילדים בתקופתו, והיא רכבת השעשועים המפורסמת של הפארק, הפעילה עד ימים אלו. את ההשראה להבאת הרכבת לפארק, שאב עקרון מפארקים ציבוריים שונים בברלין, לאחר שנשלח לגרמניה על ידי ראש עיריית תל אביב יהושע רבינוביץ, שביקש ממנו לחפש אטרקציות חדשות לפארק.
לאחר פרישתו מתפקיד מנכ"ל הפארק בשנת 1986, הומלץ על ידי יושב ראש הנהלת מוזיאון ארץ ישראל, רחבעם זאבי, לקבלת פרס איכות סביבה בישראל. על פועלו של עקרון כתב זאבי ביום 26 בדצמבר 1986:.
התגורר ברמת השרון. עקרון נפטר בשנת 2016 בגיל 95. הותיר אחריו אישה, שלומית עקרון, מורה, מחנכת ומנהלת בית ספר, וארבעה ילדים.<references group="משה עקרון, ״סיפור חיים״, בהוצאה פרטית, עריכה: הדס הררי-צורי, הביא לדפוס: אמיר עקרון" />
פאולוס אורוסיוס
פאולוס אורוסיוס (בלטינית: Paulus Orosius, בערך 375 - אחרי 418) היה כומר והיסטוריון היספני, תאולוג ותלמיד של אוגוסטינוס הקדוש.
חייו
אורוסיוס לא רק שדן עם אוגוסטינוס בסוגיות תאולוגיות, אלא השתתף בכתיבת ספרו "עיר האלוהים". בשנת 415 יצא למסע לירושלים על מנת לפגוש שם מלומדים נוצרים אחרים. באותה הזדמנות לקח חלק בוועידה שהתכנסה בירושלים והופקדה עליו האחריות על הובלת שרידיו של סטפן הקדוש. גם זמן מותו אינו ודאי, אולם נראה כי נפטר אחרי שנת 418, כשסיים את חיבור אחד מספריו ולפני שנת 423.