cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הים האירי
הים האירי מחובר אל האוקיינוס האטלנטי דרך תעלת סנט ג'ורג' (St George's Channel) העוברת בין אירלנד וויילס מדרום לו ודרך התעלה הצפונית (North Channel) בין סקוטלנד לאירלנד בצפונו. במרכזו של הים האירי שוכן האי מאן (אנגלית Isle of Man; מאנית Ellan Vannin).
ב-20,000 השנים האחרונות עברו על הים האירי שהיה אגם מים מתוקים שינויים דרמטיים. כתוצאה מסופו של עידן הקרח האחרון ועליית מפלס מי הים, הוצף האגם על ידי מימי האוקיינוס האטלנטי והיה לחלק ממנו.
לים האירי נודעת חשיבות כלכלית ראשונה במעלה כנתיב שיט ותחבורה, כאזור דיג וכאזור לייצור אנרגיה בדרך של ניצול הרוח ובכורים אטומיים. התנועה בין אירלנד לבריטניה מגיעה להיקף של מעל ל-12 מיליון נוסעים ו-17 מגטון סחורה בשנה, והרעיון לכרות מנהרה באורך של כ-80 ק"מ בין שני האיים עלה לראשונה בשנת 1895. אפשרות זו נשקלת מדי פעם.
עוגת דאנדי
עוגת דאנדי היא עוגת פירות סקוטית מסורתית בעלת טעם עשיר. לרוב, מוכנת העוגה מצימוקי קורינתוס, צימוקי סולטנה ושקדים ולעיתים מוסיפים לה את קליפות הפירות.
מקורה של העוגה במאה ה-19 בסקוטלנד. העוגה יוצרה לראשונה בכמויות מסחריות על ידי חברת קיילרס (Keiller's) שהייתה יצרנית של מרמלדה. בעליה טוענים שהם טבעו את שם העוגה בתור "עוגת דאנדי", אולם עוגות פירות דומות יוצרו ברחבי סקטולנד. ישנו סיפור עממי לפיו מרי, מלכת הסקוטים, לא אהבה פירות מסוכרים בעוגות שלה ועל כן הכינו עבורה את העוגה בתור עוגת פירות ללא דובדבנים אלא עם שקדים מולבנים. את השכבה העליונה של העוגה מקשטים לרוב בשקדים אותם מפזרים בצורה שווה ומעגלית. כיום, העוגה נפוצה בחנויות ובסופרמרקטים ברחבי הממלכה המאוחדת.
חיים שטיין
חיים (אמיל) שטיין (1884–1942) היה מראשוני רופאי תל אביב ומייסד בית החולים עין גדי.
ביוגרפיה
שטיין נולד במוראביה, (אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום צ'כיה), למד רפואה בווינה, שם החל את פעילותו הציונית. ב-1907 השתתף ביסוד האגודה הציונית המרכזית בווינה ובהוצאת השבועון הציוני "יודישה צייטונג". הוא שירת כרופא צבאי בדרגת קפטן במלחמת העולם הראשונה, בה קיבל חמישה אותות הצטיינות.
בראשית 1920 הוזמן שטיין על ידי ד"ר יצחק מקס רובינוב והנריטה סאלד לפעולה רפואית בארץ והתמנה למנהל בית החולים, מנתח ומיילד ראשי. הוא הנהיג לראשונה את הטיפול בילדי בתי הספר בתל אביב ובמעון ילדים שבשכונת מנשייה ביפו, הסדיר את הטיפול בעולים בבית ההסגר ובבית העולים שבשכונת עג'מי ביפו יחד עם ד"ר משולם ליבונטין, וניתח את פצועי ממאורעות תרפ"א ביפו ובתל אביב (1921).
במאי 1923 הקים בשותפות עם הד"ר ברונו רוזנהיים והד"ר גרהרר שרייבמן סנטוריום פרטי שהיה קרוי "המבראה" ברחוב ביאליק 19 בתל אביב. שרייבמן ששכר את הבית ברחוב ביאליק 19 בתל אביב מידיו של הסופר ש. בן-ציון, אביו של הצייר נחום גוטמן. לאחר פתיחת המקום פרש שטיין מהשותפות.
ב-1923 יסד את בית החולים עין גדי, וניהל אותו. במאורעות תרפ"ט (1929) מילא את מקום המנתח ד"ר בראון בבית חולים הדסה בתל אביב ואחרי מותו של ד"ר בראון, היה מנתח ראשי זמני במוסד זה עד 1933.
ד"ר אפרים סיני, שהיה באותה תקופה מנהל מחלקת העיניים בבית חולים הדסה, כותב בספרו "במלוא העין - מעולמו של רופא" (1984) (צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ) עמ' 155-6 על המקרה של רצח ארלוזורוב :
שער הניצחון (פיונגיאנג)
הקמה
השער נבנה בשנת 1982 ב"כיכר השבת הניצחון" שלמרגלות גבעת מורן (모란봉) בעיר. המבנה נועד להאדיר את חלקו של הנשיא קים איל-סונג בהתנגדות ליפנים בשנים אלה. המבנה, שנחנך ביום הולדתו ה-70 של הנשיא, נבנה מ-25,550 לבני גרניט - וכל לבנה מייצגת יום אחד בחייו של סונג, עד לתקופה ההיא (ללא שנים מעוברות).
מבנה ועיטורים
גגו של השער רחב, מחולק לשלושה חלקים ומזכיר גגות של פגודות קוריאניות.
על השער חרוט הנוסח המלא של שיר הגנרל קים איל-סונג, ובכל צד שנה: "1925" - שנת תחילת ההתנגדות על פי ההיסטוריוגרפיה הצפון קוריאנית, ו-"1945" - שנת סיום מלחמת העולם השנייה וכניעתה של יפן על ידי המנהיג קים איל-סונג, על פי אותה היסטוריוגרפיה.
אירועים המתרחשים בקרבתו
ליד שער הניצחון מסתיים מרתון פיונגיאנג.
מנוז
מנוז (mannose), הוא חד-סוכר (מונוסכריד) ממשפחת ההקסוזות. מנוז הוא איזומר של גלוקוז, וכמוהו מצוי בטבע לרוב כטבעת מחומשת - פוראנוז. מקור השם מנוז במן המקראי.
מנוז בטבע
D-מנוז קיים במספר פירות, בפרט אוכמניות, ויכול לסייע למניעת קישור חיידקים לדרכי השתן ולשלפוחית השתן. מסיבה זו נחשב מנוז לדרך יעילה ובטוחה לטיפול בדלקות בדרכי השתן (UTI). מנוז יכול להיווצר גם מחמצון של מניטול. השורש mann המופיע בשתי המילים מגיע ממן - המזון שאכלו בני ישראל במדבר. כפי שמתואר בספר שמות.
בגוף האדם, המנוז מצטרף לשרשרת פירוק הפחמימות על ידי זרחון ההופך אותו לפרוקטוז-6-פוספאט.
פקדא
פקדא (בכתיב לועזי: Phecda מערבית: فخذ الدب "פח'ד' א-דבּ" - ירך הדוב) או γ בדובה הגדולה הוא הכוכב השישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים הדובה הגדולה. הכוכב קיבל את ציון באייר γ (גמא), שכן יוהאן באייר ציין את שבעת כוכבי הקבוצה הבהירים על פי מיקומם ממערב למזרח ולא על פי בהירותם. הכוכב הוא הדרומי ביותר מבין שבעת הכוכבי "העגלה הגדולה" וכפי ששמו מרמז, הוא מייצג את הרגל האחורית של הדובה.
פקדא הוא כוכב התקן למחלקה הספקטרלית A0Van.
תכונות
פקדא הוא כוכב הסדרה הראשית לבן, מטיפוס ספקטרלי A0 במרחק של כ-84 שנות אור, והוא בעל מסה של כ-2.7 מסות שמש ורדיוס פי 3 מרדיוס השמש. בהירות נראיתו היא מדרגה 2.41 והוא מאיר בעוצמה של פי 64 מעוצמת ההארה של השמש. טמפרטורת פני השטח של הכוכב היא כ-9,500 קלווין.
ניתוח ספקטרוסקופי של אורו של פקדא מראה ספקטרום פליטה של מימן, תופעה נדירה למדי בכוכבים מסוג ספקטרלי A (אופיינית לכוכבים חמים יותר מסוג ספקטרלי B). הפליטה החריגה נגרמת כנראה ממעטפת של גז חם המועפת מפני הכוכב כתוצאה ממהירות הסיבוב של פקדא על צירו, שהיא גדולה מהרגיל - כ-168 ק"מ לשנייה (יותר מפי 80 ממהירות הסיבוב של השמש על צירה).
פקדא נע באותו כיוון ובאותה המהירות כמו מראק, מגרז, אליות, ומיזר ונמצא בערך באותו המרחק (פקדא הוא הרחוק ביותר מביניהם), כך שכנראה מדובר בצביר כוכבים שנוצרו ביחד.
רבעי אלמדהון
חייו
בעקבות מלחמת העצמאות הגיע עם משפחתו בשנת 1948 למחנה הפליטים ח'אן יונס ברצועת עזה. הוא למד באוניברסיטת אלכסנדריה במצרים. משנת 1973 הוא עובד כעיתונאי וכיום משמש כעורך בעיתון א-שרק אל-אווסט בלונדון. בשנת 2010 ספרו "הגברת מתל אביב" היה אחד מששת המועמדים הסופיים לזכות בפרס הבינלאומי לסיפורת ערבית. הספר עוסק בסכסוך הישראלי פלסטיני דרך סיפורו של פליט פלסטיני השב במטוס לאחר שנים ארוכות באירופה שלצידו בטיסה יושבת בחורה מתל אביב.
רודי קרל
רודי קרל (19 בדצמבר 1934 – 7 ביולי 2006) היה בדרן וזמר הולנדי. יחד עם יוהאנס הסטרס ולינדה דה מול נמנה בין ההולנדים המצליחים ביותר שפעלו בגרמניה. בנוסף, עבד כמנחה טלוויזיה, והפיק תוכנית משלו בשם Rudi Carrell Show. תחילה הורצה בהולנד, ולאחר מכן החלו לשדרה גם בגרמניה. כזמר, הפיק מספר להיטים ביניהם הגרסת ההולנדית ל-"A Windmill in Old Amsterdam".
קורות חייו
קרל נולד ב-19 בדצמבר 1934, בעיר אלקמאר שבהולנד. ב-9 בפברואר 1960 השתתף בקדם הלאומי של הולנד לאירוויזיון 1960. הוא הגיע למקום הראשון עם 225 נקודות כשביצע את "Wat een geluk". השיר בוצע גם על ידי אני פלמן, אולם השופטים בחרו את קרל. ב-29 במרץ אותה השנה עלה על בימת תחרות הזמר של האירוויזיון כדי לבצעו מול שופטיה. עם תום הקראת התוצאות התמקם קרל במקום ה-12 עם שתי נקודות.
החל משנות ה-60 עד שנות ה-90 זכה Rudi Carrell Show להצלחה גבוהה בגרמניה. היא התבססה על קונספט דומה של Pop Idol או Star Search, והביאה לידי ביטוי את ז'אנר הפופ הגרמני עם זמרים כמו אלכסיס ומארק קלר. בנוסף, חוג ההצלחה של התוכנית התרחב משמעותית גם למדינות שאינן דוברות גרמנית, כמו סלובניה.
ב-1987 גרם קרל למשבר ביחסי איראן–גרמניה. הוא הפיק מערכון בו נשים עטורות חג'אב משליכות את התחתונים שלהן על אדם שלבוש כמו המנהיג העליון של איראן, רוחאללה ח'ומייני. ממשלת איראן גירשה שני דיפלומטים גרמניים משטחה וסגרה לצמיתות מכון גתה בטהרן.
בריאיון למגזין Bunte אישר בנובמבר 2005 כי הוא חולה בסרטן הריאה. הוא נפטר ב-7 ביולי 2006 בברמן שבגרמניה, בגיל 71.
ניילס אלדריג'
ניילס אלדריג' (באנגלית: Niles Eldredge; נולד ב-25 באוגוסט 1943) הוא ביולוג ופלאונטולוג אמריקאי. הוא וסטיבן ג'יי גולד הם מנסחיה העיקריים של תאוריית "שיווי המשקל המקוטע" של האבולוציה.
השכלה
אלדריג' למד לטינית באוניברסיטת קולומביה. לפני השלמת התואר עבר ללימודי אנתרופולוגיה תחת הדרכתו של נורמן ניואל. בתקופה זו החל לעבוד במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע.
אלדריג' סיים בהצטיינות את לימודיו ובעודו עובד במוזיאון נרשם ללימודי דוקטורט. הוא השלים את לימודיו לתואר ב-1969.
אבולוציה
בשנת 1972 הציעו אלדריג' וסטיבן ג'יי גולד את תאוריית "שיווי המשקל המקוטע" של האבולוציה. "שיווי משקל מקוטע" הוא תיאור אפשרי של האופן בו מתרחשת לעיתים האבולוציה - בשינויים פנוטיפיים ניכרים, המופרדים בתקופות ממושכות של יציבות פנוטיפית.
אלדריג' פיתח תאוריה של אבולוציה של מערכות אקולוגיות במקביל להתעניינותו בהכחדת מינים. כלין מרגוליס מרבה גם אלדריג' להתייחס לחשיבות הסביבה בהסבר דפוסים של אבולוציה.
אלדריג' הוא ממבקרי הגישה המתרכזת בגן כבסיסה של האבולוציה, גישה שריצ'רד דוקינס הוא ממייצגיה העיקריים. הוא פועל לניסוח הסברים חלופיים של ההתנהגות האנושית לפי הביולוגיה האבולוציונית.
אלדריג' פרסם כ-160 מאמרים אקדמיים, ספרים ומאמרי ביקורת עמיתים בנושאי אבולוציה ודרוויניזם.
ג'יימי באמבר
ג'יימי סיינט ג'ון באמבר גריפית' (באנגלית: Jamie St. John Bamber Griffith; נולד ב-3 באפריל 1973) הוא שחקן טלוויזיה ושדרן רדיו אנגלי הנודע בגילומו של קפטן לי אדאמה בסדרה "בטלסטאר גלקטיקה" והבלש מאט דבלין בסדרה "חוק וסדר: UK".
קריירת משחק
ב-1998, באמבר החל את הקריירה שלו במיני סדרת הטלוויזיה "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן". ב-2001, שיחק בסדרה "אחים לנשק". ב-2002, שיחק במיני סדרה "דניאל דרונדה את דמותו של הנס מייריק
ב-2003, באמבר השתתף ברימייק לסדרת הטלוויזיה בטלסטאר גלקטיקה 1978. בתחילה השתתף באמבר במיני סדרה "בטלסטאר גלקטיקה" ולאחר מכן בארבע העונות של הסדרה "בטלסטאר גלקטיקה". כמו כן, השתתף בסרטי הטלוויזיה של הסדרה: "בטלסטאר גלקטיקה: התוכנית" ו"בטלסטאר גלקטיקה: התער". דמותו של באמבר היא לילנד ג'וסף "לי" אדאמה המכונה "אפולו" - בנו הבכור של קומנדר אדאמה, שמתמנה לראש טייסת הקרב של הגלקטיקה (בהמשך למפקד ספינת "פאגאסוס").
ב-2009, החל לשחק את דמותו של מאט דבלין בגרסה הבריטית לסדרה "חוק וסדר". באותה שנה התארח בפרק בסדרה "בית הבובות". ב-2014, שיחק בסדרה "NCIS".
בשנת 2016 שיחק בסרט המותחן "כסף" לצידם של קלאן לוץ וג'סי ויליאמס. באותה שנה החל לגלם את דמותו של הבלש טים ויליאמסון בסדרת המשטרה "מרצ'לה" של רשת ITV. הוא השתתף גם בעונות השנייה והשלישית שיצאו ב-2018 ויוני 2020.
בשנת 2017 גילם את אריק ברטון בפרק אחד מתוך הסדרה "מקביל". באותה שנה שיחק בתפקיד הפוליטיקאי הצעיר מת'יו ווילד בסדרת המתח והפשע "חסרת פחד" ברשת ITV.
בשנת 2019 הצטרף לעונה השביעית של הסדרה "מכת מחץ" בתור קולונל אלכסנדר קולטריין.
בשנת 2021 הצטרף לעונה השנייה של סדרת המתח "חף מפשע" בתור סם רייט.
חיים אישיים
באמבר נשוי לשחקנית וזמרת קרי נורטון. הזוג הכירו על הסט של "בטלסטאר גלקטיקה", ולהם שלוש בנות: איסלה, ותאומות בשם דרסי ואווה.
אראבינוז
אראבינוז (Arabinose) הוא חד-סוכר ממשפחת הפנטוזות - סוכרים בעלי 5 פחמנים. אראבינוז הוא סוכר שבני אדם אינם יכולים להשתמש כמקור אנרגיה.
פירוק האראבינוז בEscherichia coli מתבצע על ידי אופרון האראבינוז המשמש באחד המודלים לבקרה של שעתוק הגנים. בקרה שהיא חלק מבקרות הסוכרים בחיידקים, כאשר פירוקו הוא תלוי בקיום האראבינוז ובריכוז הגלוקוז בסביבת החידק.
אטימולוגיה
אראבינוז קיבל את שמו מגומי ערבי, שממנו בודד לראשונה.
קאנארג'ו
קאנארג'ו (באיטלקית: Cannaregio) הוא אחד מששת רובעי העיר ונציה שבאיטליה. קאנארג'ו הוא השני בגודלו מבין הרבעים מבחינת שטחו, והגדול ברבעים מבחינת מספר תושביו.
שטח הרובע כולל גם את האי סן מיקלה – בית הקברות ההיסטורי של ונציה, הנמצא צפונית לרובע.
היסטוריה
תעלת קאנארג'ו שימשה לכניסה העיקרית אל העיר ונציה ואל התעלה הגדולה מצפון, מכיוון איטליה, עד המאה ה-19, עת נבנה גשר הרכבת אל העיר.
ההתיישבות הראשונה באזור הרובע החלה במאה ה-11. אזור הביצה הרדודה יובש, ונחפרו התעלות שבו ובהן תעלת קאנארג'ו. בשיאה של הרפובליקה של ונציה שימש האזור הסמוך לתעלה למגורי אצילי ונציה ועשיריה, ולאורך התעלה נבנו ארמונות רבים של האצילים.
בשנת 1516 הורו שלטונות העיר ליהודי ונציה להתגורר באזור מצומצם בתחום הרובע – הגטו של ונציה. האזור תוחם בשערים שנסגרו מדי לילה, אולם במהלך היום הורשו היהודים לצאת מן הרובע ולעסוק במסחר. בשל הצפיפות הרבה ברובע נבנו בו בניינים גבוהים בני 10 ואף 13 קומות. ההגבלות על מגורי היהודים בוטלו רק לאחר כיבוש העיר על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1797.
שמאי גינזבורג
הרב שמאי גינזבורג (י"ז בתמוז ה'תרס"ה – כ' בשבט ה'תשנ"ז; 1905–1997) היה רב ישראלי, חסיד גור ומשמשו האחרון של ה"אמרי אמת", האחראי הראשי על הכשרות של מחלקת העלייה והקליטה של הסוכנות היהודית וכן של חברת צים, ראש כולל פולין ופעיל ציבורי. מחבר הסדרה התורנית "אמרי שמאי".
קאנארג'ו
היסטוריה
בשלהי המאה ה-19, ולאחר חיבור העיר לרשת מסילות הברזל, נבנה רחוב רחב בשם "סטרדה נואובה" (Strada Nuova – "הרחוב החדש") כדי שישמש רחובה הראשי של העיר.
שמאי גינזבורג
שנותיו הראשונות
שמאי גינזבורג נולד בלוקוב, מחוז לובלין, לשיינדל (לבית סורדוט) ור' ישראל חיים גינזבורג (נפטר בשנת ה'תש"י), משפחה אמידה ומיוחסת מחסידות גור. בהיותו בחור נקרא "שאמע". למד אצל הרב דוד בליאכר במזריץ', הרב שמעון שקופ בגרודנה, במתיבתא בוורשה (של חסידות גור) שהרב מנחם זמבה היה אחד מראשיה, הרבי מאוסטרובצה, וכן תקופה בבית המדרש בעיירה גור. בטרם עלתה משפחתו לארץ ישראל התקבל בידי הרב מאיר שפירא לישיבת חכמי לובלין. לצד לימודיו התורניים נודע גינזבורג גם בכישרונו לשפות – עברית, יידיש, רוסית ופולנית למד בילדותו, ובהמשך השתלם בגרמנית, אנגלית, ערבית, איטלקית וצרפתית. היה בעל ידע כללי רחב באסטרונומיה, אלגברה, גיאומטריה ועוד, ושחקן מחונן בשחמט.
קאנארג'ו
היסטוריה
כיום, למעט אזור הגטו והרחוב הראשי, מרבית שטחי הרובע הם שטחי מגורים שלווים עבור תושבי ונציה, ולא אזורי תיירות ומלונאות.
שמאי גינזבורג
עלייה לארץ ישראל
בחודש אלול ה'תרפ"ו (1926), בהיותו כבן 22, עלתה משפחתו של גינזבורג לארץ ישראל. המשפחה התיישבה בבלפוריה שבעמק יזרעאל, בחלקה בשטח 23 דונמים שרכש יעקב סורדוט סביו, שהתגורר בארצות הברית. אמנם, המשפחה התקשתה לעבוד ולהתפרנס מחקלאות.
קאנארג'ו
אתרים עיקריים
ברובע נמצא פונטה דלה גולייה – גשר המקשר בין הסטרדה נואובה לבין תחנת סנטה לוצ'יה – תחנת הרכבת העיקרית של ונציה. בסמוך נמצא הגטו של ונציה והקזינו של ונציה.
שמאי גינזבורג
עלייה לארץ ישראל
בחודש אייר ה'תרפ"ז (1927) נפגש ושוחח עם הרב אברהם יצחק הכהן קוק, שבמסגרת "מסע הרבנים" השלישי שלו ביקר בבלפוריה. בעקבות שיחתם עבר שמאי לישיבת מרכז הרב בירושלים. כעבור תקופה עלו גם ההורים לירושלים, והתפרנסו מאירוח בחורי ישיבות בביתם. תחילה למדו שמאי ואחיו פסח במרכז הרב, ובהמשך עברו לישיבת שפת אמת של חסידי גור בעיר. הרב גינזבורג הוקיר טובה כל חייו לראי"ה קוק שהחזיר אותו ל"עולם הישיבות".
קאנארג'ו
אתרים עיקריים
כמו כן נמצאות ברובע הכנסיות סנטה מריה דיי מיראקולי, מדונה דל'אורטו, סן קאנצ'אנו, סן ג'רמיה, סנט'אלוויזה, סן ג'ובאני כריזוסטומו די ונציה.
שמאי גינזבורג
עלייה לארץ ישראל
בשנת ה'תרצ"ה החל הרב גינזבורג לעבוד לפרנסתו, תחילה כפועל בניין באזור הר הצופים.
קאנארג'ו
אתרים עיקריים
בצפון הרובע – מעגן סאקה דלה מיזריקורדיה, ולאורך התעלה הגדולה נבנו הארמונות קא' ד'אורו, פאלאצו ג'וסטי, פאלאצו לאביה וקא' ונדראמין קאלרג'י.
שמאי גינזבורג
עלייה לארץ ישראל
בי"ב בחשוון ה'תרצ"ב (1932) נישא בירושלים למרים לבית ברקוביץ' (ה'תרע"ג-ה'תשנ"ז, 1912–1997). הזוג התגורר תחילה בבית ישראל ובהמשך במאה שערים.
משמשו של ה"אמרי אמת"
מניסן ה'ת"ש (1940) שימש הרב גינזבורג כמשמשו של האדמו"ר מגור האמרי אמת עד לפטירתו של האדמו"ר בסיוון ה'תש"ח (1948). על שנים אלה כתב זכרונות שנדפסו בחוברת "פרק זכרונות משנותיו האחרונות של כ"ק מרן האדמ"ר בעל "האמרי אמת" זצוק"ל" (ירושלים ה'תשמ"ח). לאחר פטירת האמרי אמת המשיך לדבוק באדמו"רי גור: ה"בית ישראל", ה"לב שמחה", ה"פני מנחם" ורבי יעקב אריה אלתר.
מפקד במלחמת העצמאות
בתקופת מלחמת העצמאות, על פי הדרכת רבו האמרי אמת, היה ממקימי "גדוד חזקיה" (מפורסם יותר בשם "גדוד טוביה") של בני ישיבות, שפעל בתחום ההגנה האזרחית בירושלים. כמפקד היה אחראי על ביצורי הגנה משער מנדלבוים, לאורך מאה שערים, שייח' ג'ראח וצפון העיר. בתקופת המלחמה ביצע פעולות חשובות ומסוכנות. מסופר שבמהלך מתוחכם לכד ארבעה טנקים ירדנים באזור סנהדריה. על שירותו כתב בשנת ה'תשנ"א: . כמפקד הוצעה לו לאחר המלחמה וילה ערבית גדולה בקטמון, אולם הוא סירב באומרו שפעל לשם שמים.
עבודתו הציבורית
הרב גינזבורג היה תלמיד חכם מוערך וראש כולל פולין. רוב חייו הבוגרים עבד בסוכנות היהודית, וגם שם פעל רבות בענייני הלכה ויהדות. גם בחייו האישיים עסק בעשייה ציבורית במסגרת פועלי אגודת ישראל, והיה חבר בוועדות שיפוט ציבוריות.
פטירתו
הרב שמאי גינזבורג נפטר ביום כ' בשבט ה'תשנ"ז (1997) ונטמן בהר הזיתים סמוך לקברי אדמו"רי גור. לצדו נטמנה כעבור זמן לא רב גם רעייתו מרים.
פעילות ציבורית
בקיץ ה'תש"ח מונה הרב גינזבורג בידי האדמו"ר "הבית ישראל", לצד הרב גדליה הרץ, להסדרת הכשרות במטבחי החיילים בצה"ל. באותה תקופה הוצעה לו משרה בבתי הדין הרבניים, אולם הוא סירב להתפרנס מדברי תורה.
פועלי אגודת ישראל
הרב גינזבורג היה ממייסדי סניף תנועת פועלי אגודת ישראל בירושלים. בקיץ ה'תש"ט (1949) נבחר לחבר מועצת הסניף, והיה פעיל במשך שנים בסניף.
עבודה בסוכנות היהודית
בשלהי שנת ה'תש"ט (1949) החל לעבוד ב"מדור לטיפול בעולה" של הסוכנות היהודית בירושלים, כנציג תנועת פועלי אגודת ישראל. כרב בסוכנות היהודית עסק רבות בעניינים הלכתיים. במסגרת עבודתו ביקר בקביעות במחנות עלייה, ערך לילי סדר במחנות, העלה ספרי תורה, סייע בהפנייה למוסדות חינוך, קלט רבנים, סייע לניצולי שואה ועוד.
בשנת ה'תשט"ו הועבר למחלקה הכלכלית בסוכנות. בהמשך, לבקשת ראש מחלקת העלייה שלמה זלמן שרגאי, נתמנה למפקח הכללי על כשרות המזון במחנות העולים, באוניות ובאווירונים המעלים עולים ארצה. במסגרת זו הפעיל מערך של משגיחי כשרות באוניות חברת צים, והגיע בעצמו למדינות כגון איטליה, צרפת, פולין, אוסטריה ועוד. הרב גינזבורג המשיך לעבוד בסוכנות היהודית עד לפרישתו לגמלאות.
כתלמיד חכם
לצד עבודותיו השונות, לכל אורך חייו קבע לעצמו מכסת לימוד של לפחות חמש שעות מדי יום. בין השאר למד באוצרות הספרים בספרייה הלאומית, ישיבת חברון וישיבת פורת יוסף (שם הכיר את הרב עובדיה יוסף והתיידד עמו). למד בחברותא בקביעות עם הרב נתן לוברט ("שארית נתן") והרב בן-ציון פריימן (מרבני ישיבת הכותל).
במסגרת עבודתו בסוכנות היהודית ערך הרב גינזבורג בירורי הלכה נרחבים, לדוגמה בדבר עליית עולים – ממדינות שפיקוח נפש להישאר בהן – על אוניות בשבת, פרשת האונייה שלום ופרשת גיורי וינה.
הרב גינזבורג נחשב בעיני רבים כגאון ובקי יוצא דופן, אשר הכיר בעל פה את ש"ס בבלי וירושלמי, מדרשי ההלכה והאגדה, וכן ספרות ראשונים ואחרונים. ידידו הרב שלמה זלמן אוירבך שיבח את ידענותו: . מסופר כי האדמו"ר מגור הלב שמחה, התבטא ביחס להצעת הרופאים שהרב גינזבורג ינותח לשם הסרת קריש דם במוח:. באותה רוח, מסופר שבביקור בישיבת לייקווד, נפגש הרב גינזבורג עם הרב שניאור קוטלר, "שוחח בלימוד" עם בחורי הישיבה 12 שעות והותיר רושם עצום. ברוח דומה התבטאו ביחס אליו הרבנים שמואל אוירבך ומרדכי אוירבך, חיים בניש ("מדות ושיעורי התורה"), יצחק וייס, ויצחק אזרחי.
הרב גינזבורג כיהן כראש כולל פולין במשך עשרות שנים. במסגרת תפקידו עסק באלפי מעשי צדקה וחסד לנתמכי הכולל. קשריו עם ראשי המדינה – דוגמת יצחק רבין וטדי קולק – סייעו לו בעבודתו. במסגרת עבודתו הסב את בתי שכונת רמות פולין לנתמכי הכולל.
הספר "אמרי שמאי"
לאחר החלמתו ממחלה קשה בשנת ה'תשל"ה, החל הרב גינזבורג להוציא לאור סדרת ספרים בשם "אמרי שמאי", בסיוע חתנו הרב יחזקאל אשלג. הספרים פרסמו את שמו בעולם התורה. על ספריו כתב:.
על סדרת ספריו קיבל הרב גינזבורג הסכמות חמות מאת הרב איסר יהודה אונטרמן, הרב הראשי לישראל, וכן מאת ידידו מנוער הרב שלמה זלמן אוירבך, שכתב אל.
חיים אישיים
לרב גינזבורג שלושה אחים: אחותו פעשע שרה נישאה לרב ישראל מאיר קליינלרר, מחסידי גור, חבר מרכז פועלי אגודת ישראל ויקיר ירושלים. שני אחיו הם צבי מנחם (ה'תר"ע-ה'תשנ"ט), ופסח (ה'תרע"ג-ה'תשנ"ה).
ילדיו:
אחיה (היחיד) של מרים אשתו הוא הרב משה אביטל (ברקוביץ'), ששימש כקצין בכיר ברבנות הצבאית ומנהל בחברא קדישא.
ישיבת ירושלים לצעירים
ישיבת ירושלים לצעירים שעל יד מרכז הרב (מכונה גם בקיצור "ישל"צ" - ראשי תיבות של "ישיבה לצעירים"), היא ישיבה תיכונית עם פנימייה בשכונת קריית משה בירושלים, בצמוד לישיבת מרכז הרב. הישיבה היא אחד מהמפעלים החינוכיים-תורניים שנוסדו בהשראת משנתו החינוכית של הראי"ה קוק, ובהכוונתם של הרב צבי יהודה קוק והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא.
תולדות הישיבה
ישיבת ירושלים לצעירים הוקמה בשנת תשכ"ד (1964) ביוזמה של הרב אברהם שפירא להקים ישיבה שתתאים לרוחה של ישיבת מרכז הרב, ובפרט עבור בניו. הרב צבי יהודה קוק תמך ברעיון. את הישיבה הקימו בפועל תלמידיהם בישיבה - בראשם הרב יעקב פילבר, ועימו הרב יהושע רוזן ועוד. הישיבה סיפקה מענה חינוכי לבניהם של אנשי מרכז הרב, שלא היו מרוצים מהחינוך במוסדות חינוך חרדיים, שלא היו ציוניים, ובמוסדות מהזרם הממלכתי דתי, שלא היו די תורניים. הרב פילבר צירף אליו את הרבנים עוזי קלכהיים, צפניה דרורי, איתן אייזמן, יעקב כהן ועוד. הישיבה כוונה לצעירים בגילאי 12–18, כמוסד בת של ישיבת מרכז הרב. מורה דרכה הרוחני היה הרב צבי יהודה קוק, אם כי הוא נתן חופש פעולה מסוים לצוות הישיבה. המילה 'ירושלים' בשם הישיבה, נוספה לבקשתו של הרב צבי יהודה קוק. הישיבה בנתה בניין על שטחה של ישיבת מרכז הרב לצד בניין הפנימיה של מרכז הרב, ודירות שכורות באזור שימשו כפנימיות וכיתות. בשנותיה הראשונות המשיכו רוב הבוגרים לישיבה הגבוהה.
בחמש-עשרה שנותיה הראשונות (תשכ"ד-תשל"ט), כיהן בראשה מייסד הישיבה הרב יעקב פילבר. הרב איתן אייזמן שימש שנה אחת כממלא מקומו. בשנת תש"ם (1979) התמנה הרב פילבר לרבו של קיבוץ חפץ חיים, ועם מעברו לקיבוץ, התמנה הרב ירחמיאל ויס לראש הישיבה עד לשנת ה'תשע"ו, אז החליט הרב ויס לפרוש בשל פציעתו, ולהעביר את ראשות הישיבה החל משנת התשע"ז ליאיר גזבר, ששימש עד להתמונותו כר"מ במרכז הרב.
מאמצע שנות השמונים, הישיבה בראשות הרב ויס החלה להכין את תלמידיה לבגרות מלאה. בתקופה זו גדל הביקוש ללמוד בישיבה, נפתחה כיתה נוספת בכל מחזור, וכיום לומדים בישיבה כ-250 תלמידים מכיתה ט' עד י"ב. במשך השנים צומצמה הישיבה מתיכון בן 6 שנות לימוד, לתיכון בן 4 שנות לימוד, ובהמשך נוספה שוב חטיבת ביניים, השוכנת ברחוב קוסובסקי 7. במסגרת הישיבה פועלת גם כיתת חינוך מיוחד, שמסיימת מחזור מדי ארבע שנים.
בראשית שנות ה-90 נבנה מבנה לישיבה בצמידות לבניין פנימיית ישיבת מרכז הרב, ששימש לחדרי כיתות ולאולם בית מדרש, והמבנה הראשוני, שנחנך בשנת 1967, הוסב כולו לפנימייה. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 קיבלה הישיבה כיתות לימוד במבנה בית ספר יסודי סמוך, והכיתות הקודמות הוסבו לחדרי פנימייה.
במהלך השנים כיהנו כמורים ור"מים בישיבה דמויות בולטות בציונות הדתית, בהם הרב חנן פורת (לימד ספרות בראשית ימי הישיבה), הרב שלמה אבינר (לימד מתמטיקה), הרב יהושע רוזן (כיהן כר"מ שנים רבות), הרב אברהם רמר (שימש כר"מ שנים רבות), הרב בנימין אייזנר (שימש כר"מ ומשגיח) הרב דוד סמסון ועוד.
הישיבה פועלת באמצעות עמותה רשומה בשם "ישיבת י-ם שע"י ישיבת רבנו מרן א. י. הכהן קוק זיע"א".
הישיבה מחנכת את תלמידיה ברוח תורת הרב קוק, כאשר חלק משמעותי מצוות ההוראה בישיבה מורכב מבוגרי ישיבת מרכז הרב, וכיום אף חלק גדול מהצוות החינוכי הם בוגרים של הישיבה. הישיבה נוקטת במשנה חינוכית של אחריות אישית ומתן אמון בתלמידים.
תוכנית הלימודים
בתחילת דרכה של הישיבה, תוכנית הלימודים שילבה לימודי גמרא עם לימודי הגות ומחשבת ישראל, ולימודי חול נצרכים ברמה מינימלית בלבד. מאוחר יותר, עקב רצונם של הורי תלמידים רבים, צורפו בהדרגה לתוכנית הישיבה לימודי חול נוספים על מנת לעמוד בדרישות משרד החינוך לתעודת בגרות. הרב צבי יהודה קוק, שהיה מורה דרכה הרוחני של הישיבה, התנגד ללימודי שפה זרה בתוך הישיבה, ולפיכך לימוד השפה האנגלית נערכו בכיתה שהייתה מחוץ לתחום הרשמי של הישיבה. מאוחר יותר פסק נוהג זה, וכיום שיעורי אנגלית נלמדים באופן רגיל.
בתקופה מאוחרת יותר, עקב ריבוי התלמידים שביקשו להגביר את כמות לימודי הקודש בישיבה (ביקוש שבעקבותיו קמו בהמשך השנים ישיבות קטנות ציוניות שבהן לא מתקיימים כלל לימודי חול) פתחה הישיבה תוכנית חדשה ששמה "אתר"ג" (ראשי תיבות של 'אל תבואני רגל גאווה'). בראש התוכנית עמד הרב אריה שטרן ובהמשך הרב יוסף ולד. כיום עומדים בראשה הרב שמיר שיינטופ והרב אברהם קוסמן.
הפיגוע בישיבת מרכז הרב
בליל ר"ח אדר ב' תשס"ח (2008) בפיגוע בישיבת מרכז הרב חדר מחבל לספריית הישיבה הגבוהה, מרכז הרב, ורצח שמונה בחורים - חמישה מתוכם היו תלמידי הישיבה לצעירים ותלמיד שישי, בוגר. כ-10 תלמידים נוספים נפצעו בפיגוע. הישיבה זכתה לחשיפה רבה בעקבות האירוע, ובייחוד התפרסם ראש הישיבה הרב ירחמיאל ויס לאור הספדיו בישיבה והראיונות עמו בכלי התקשורת.
בעקבות הפיגוע, הוציאה הישיבה את הספר שמונה נסיכי אדם, שיצא לאור בסוף שנת הלימודים, ובו מאמרים מאת רבנים מובילים בציבור הדתי-לאומי על ענייני השעה, גאולה והתמודדות עם משברים, וכן מאמרים, מכתבים ודברי זיכרון על התלמידים שנרצחו. הישיבה הוציאה ארבעה דיסקים לזכר הנרצחים: "וכל מאמינים", "נעם הנשמות", "נפשי תקשיב שירו" ו"המלך הקדוש", המבוססים ברובם על מנגינות לתפילות בימים נוראים, לפי הנוסח הנהוג בישיבה. בדיסק "נעם הנשמות" כלול לחן של אחד הנרצחים, שגב פניאל אביחיל, לפיוט של רבי יהודה הלוי, וכן שיר שחיבר והלחין יונדב הירשפלד שנרצח גם הוא בפיגוע. כמה שירים בדיסקים בוצעו עם זמרים נוספים, בהם "השבעתי" שבוצע עם ישי ריבו, ו"כנפי רוח", שבוצע עם ביני לנדאו.
הישיבה כיום
תלמידי הישיבה ממשיכים לרוב לישיבות גבוהות וישיבות הסדר. מדי שנה מנסים להתקבל לישיבה למעלה מ-350 תלמידים אך מתקבלים בין 60 ל-70 תלמידים בלבד.
כל שבת שנייה מתקיימת שבת ישיבה, כאשר רוב התלמידים נשארים לשבת בישיבה. במסגרת השבת יש סדר לימוד קבוע, ושיעור של ראש הישיבה. כמו כן יוצא לאור עלון פנים ישיבתי להבעת דעות במגוון נושאים, ששמו "ישלצניק". בשנת תשס"ז חודשה מסורת של הוצאת ביטאון תורני הנקרא דגל ירושלים החמישי במספר, על שם התנועה שרצה להקים הרב אברהם יצחק הכהן קוק, בשנת תשע"ז יצא הביטאון השמיני, ובשנת ה'תשפ"ב יצא הביטאון התשיעי במלאת ארבעים שנה לפטירת הרב צבי יהודה הכהן קוק. בעבר מדי כמה שנים אף יצא ביטאון ספרותי הנקרא 'ודור יקום וחי'.
סדר החופשות ('בין הזמנים') בישיבה דומה לסדר החופשות בישיבות הגבוהות, יותר מאשר לסדר החופשות בישיבות התיכוניות. כך, יוצאים תלמידי הישיבה לחופשת בין הזמנים הראשונה לאחר יום כיפור וחוזרים רק בר"ח חשוון. החופשה הגדולה הבאה, מתחילה בר"ח ניסן, אז התלמידים יוצאים לחופש, עד ר"ח אייר. מדי שנה בשנה, במהלך חופשת הקיץ, חלק מהתלמידים מתאספים מרצונם החופשי לשלושה שבועות של לימודי "תורה לשמה", במסגרת תוכנית הנקראת 'ישבה"ז', (ראשי תיבות של 'ישיבת בין הזמנים'), שבמהלכה ישנו לימוד חופשי, בצירוף שיעורי גמרא על מסכת מסוימת. כמו כן ישנם שיעורים בנושאים כלליים ואקטואליים, מפי רבנים ועוד.
מנהל התיכון הוא הרב דוד שמחון. משמשים כר"מים הרבנים איתן שנדורפי, ידידיה פרידמן, בן ציון בן-פזי, יצחק סמואל (נכדו של הרב יצחק סמואל וחתנו של הרב אריה שטרן), אלישיב ברלין (בנו של מוסא ברלין), מנחם שחור (חתנו של הרב יצחק בן שחר), יצחק סומר ויאיר שרעבי (בנו של הרב סעדיה שרעבי וחתנו של הרב ירחמיאל ויס).
דיולקוס
דִיוֹלקוֹס (ביוונית: δίολκος) הייתה דרך סלולה מרוצפת, שנבנתה במאה ה-7 לפנה"ס לרוחב האיסתמוס הקורינתי שביוון, ושימשה להעברת ספינות ביבשה מהמפרץ הקורינתי אל המפרץ הסרוני ולהפך.
השיט מן הים האגאי אל הים האיוני סביב הפלופונסוס נתון לסכנות רבות, הן משום חופיו הסלעיים של חצי האי הן משום מיעוט נמליו. אוניות סוחר רבות נטרפו במהלך ההיסטוריה על שלושת כפיו, ובמיוחד על כף מטפן וכף מאליאה. המפרץ הקורינתי והמפרץ הסרוני, לעומת זאת, הם מקווי מים מוגנים יחסית. גרירת האוניות ומטעניהן ביבשה, על גבי הדיולקוס, איפשרה להימנע מן השיט המסוכן, ובנוסף לכך קיצרה בצורה משמעותית את משך ההפלגה. הדיולקוס נותר בשימוש למעלה מאלף שנים, עד תחילת ימי הביניים.
הדיולקוס נבנה כפי הנראה על ידי פריאנדרוס (625-588 לפנה"ס לערך), טיראן קורינתוס. הביוגרף היווני דיוגנס לארטיוס, בן המאה ה-3 לספירה, מספר כי הוא היה הראשון לחשוב על כריית תעלה לרוחבו של האיסתמוס, אך נמלך בדעתו לאחר שמדענים מצרים הזהירו אותו, כי הוא מסתכן בהצפת הפלופונסוס כולו. הדיולקוס היה החלופה השנייה אותה הגה, ורעיון התעלה הקושרת את שני הימים עתיד להמתין עוד 2300 שנים עד מימושו עם חפירת תעלת קורינתוס.
המסילה המרוצפת נותרה בשימוש כל תקופת הכיבוש הרומי של יוון (146 לפנה"ס – 330 לספירה) ובתקופת הקיסרות הביזנטית עד המאה ה-9 לפחות. ב-1893 נפתחה לשיט התעלה הקורינתית, אשר נחפרה סמוך מאוד לנתיב הדיולקוס. חלק גדול משרידיו נהרס בעבודות כריית התעלה, אך כ-500 מטרים ממנו נחפרו ונחקרו על ידי ארכאולוגים בין השנים 1956-1962. עדיין ניתן לראות את שרידי הדיולקוס בצד הדרומי של הכניסה המערבית לתעלה.
מייקל רליס
מייקל רליס (באנגלית: Michael Rallis; נולד ב-11 באוקטובר 1989), הידוע יותר בשם הבמה שלו, מאדקאפ מוס הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון.
החיים שלפני
רליס נכח באוניברסיטת מינסוטה, שבה שיחק בקבוצת הפוטבול של המדינה בין השנים 2008 ל-2012. לאחר שסיים את הקולג', הוא היה במחנה האימונים של קבוצת המיאמי דולפינס, אך לבסוף לא הוחתם לחוזה בקבוצה. באוקטובר 2013 רליס היה במבחני קבלה של ארגון ההיאבקות, ה-WWE.
NXT ואלוף 24/7 (2014–2020)
בתחילת שנת 2014 רליס חתם על חוזה פיתוח עם ה-WWE והחל להתאמן במתחם האימונים של הארגון. את הופעת הבכורה שלו בזירה ערך בקרב שלא שודר לטלוויזיה ב-18 בדצמבר תחת השם דיג ראוליס. את הבכורה הטלוויזיונית שלו ערך ב-27 במאי 2015 במסגרת התוכנית NXT בקרב זוגות לצד אליאס סמסון בהפסדם לבלייק ומרפי. לאחר מכן ראוליס ערך מספר קרבות בשארית שנת 2015, שבהם הפסיד למתאבקים כמו ההייפ ברוס (זאק ריידר ומוג'ו ראולי) וסמואה ג'ו. בחודש אוגוסט באותה השנה החל להתחרות תחת השם רידיק מוס, כמחווה לשחקן ה-NFL, רנדי מוס.
באוקטובר 2016 מוס חבר למתאבק טינו סבטלי, שביחד כינו את עצמם "אתלטים שאלוהים ברא", כשהשניים מתחרים בטורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס, שם הודחו כבר בסיבוב הראשון על ידי הזוג TM-61 בפרק של NXT, שהתקיים ב-12 באוקטובר. מוס וסבטלי הפסידו בקרב נוסף ב-4 בינואר 2017, הפעם לריבייבל (דאש ויילדר וסקוט דוסון). חמישה חודשים לאחר מכן הפסידו לזוג DIY (ג'וני גרגאנו ותומאסו צ'אמפה). את ניצחון הבכורה שלהם השיגו ב-25 באוקטובר, כשגברו על אוני לורקאן ודני בורץ'. בתחילת שנת 2018 מוס וסבטלי השתתפו בטורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס, כשהם מפסידים ומודחים בסיבוב הראשון לקבוצת SAnitY (אלכסנדר וולף ואריק יאנג). ב-25 באפריל במהלך קרב הזוגות נגד ה-Heavy Machinery (אוטיס וטאקר נייט) מוס בא לתת יד לסבטלי כדי שיחליף אותו בקרב, אך סבטלי התחמק והשאיר את מוס לבד בזירה מול דוזוביץ' ונייט אשר ניצחו בקרב. התחמקות זו של סבטלי סיימה למעשה את החברות בין השניים והפכה את דמותו של סבטלי לדמות הילית (דמות רעה השנואה על הקהל). במאי 2018, הוא קרע את גיד אכילס. חזרתו מפציעה הגיעה ב-30 בנובמבר במהלך מופע חי, כאשר הוא נחל הפסד למאט רידל. במרץ 2019, הוא החל להיות מלווה על ידי רוברט שטראוס במהלך מופעים חיים של NXT. ב-8 במאי 2019, מוס הפסיד לראול מנדוזה בקרב הטלוויזיוני הראשון שלו מאז החזרה מפציעה.
ב-27 בינואר 2020 בפרק של התוכנית Raw, מוס ערך את הבכורה שלו ברוסטר הראשי, כשהחל ללוות לזירה את מוג'ו ראולי במהלך הקרב על אליפות 24/7 נגד נו ויי חוסה. ראולי הפסיד את התואר ל-R-טרות' מיד לאחר ניצחונו על חוסה. לעומת זאת, מוס סייע לראולי להשיב אליו את חגורת האליפות שניות ספורות לאחר מכן. ב-10 בפברואר בפרק של התוכנית Raw, לאחר הפסדם בקרב זוגות לסטריט פרופיטס (אנג'לו דוקינס ומונטז פורד); לאחר הקרב, מוס הצמיד במפתיע את ראולי לניצחון וכתוצאה מכך הפך לאלוף 24/7 החדש. שבוע לאחר מכן, מוס רשם הגנה מוצלחת על התואר במסגרת קרב משולש נגד ראולי ו-R-טרות'. ב-2 וב-9 במרץ, מוס הגן בהצלחה על אליפות 24/7 בקרבות יחידים נגד ריקושט וסדריק אלכסנדר, בהתאמה. ב-22 במרץ, מוס הפסיד ל-R-טרות' וכתוצאה מכך איבד את תוארו; הפסד זה קטע תקופת כהונה של 41 ימים כאלוף. באוקטובר, מוס סבל מקרע ברצועה הצולבת הקדמית.
הציוות להאפי קורבין (2021–2022)
לאחר שנעדר מפעילות במשך קרוב לשנה, מוס חזר להתאבק ב-17 בספטמבר 2021 בפרק של התוכנית סמאקדאון וניצח את אודיסי ג'ונס במסגרת קרב חושך (קרב שאינו שודר בטלוויזיה). שבוע לאחר מכן בתוכנית, הוא רשם את חזרתו הטלוויזיונית, כשתקף את קווין אואנס תוך כדי שהוא חבר להאפי קורבין. ב-1 באוקטובר בתוכנית, שם הבמה שלו שונה למאדקאפ מוס. מאוחר יותר, קורבין ניצח את אואנס בקרב יחידים ולאחר מכן השניים נקלעו לפיוד עם המלך נקאמורה וריק בוגז.
לאחר פיוד זה, מוס וקורבין נכנסו לפיוד עם דרו מקינטייר, לאחר שהשניים צחקו על מקינטייר שהוא לא ניצח בקרב הבאטל רויאל אשר קבע את הטוען לכתר לאליפות האוניברסלית. במשך שבועות, הם המשיכו להטיח עלבונות במקינטייר ואף סיפרו בדיחות על חשבונו. דבר זה הוביל לקיום קרב בין השניים באירוע Day 1, שנערך ב-1 בינואר 2022, שבו מוס הפסיד. באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-29 בינואר, מוס התחרה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי הראשון שלו, כשנכנס כמספר ה-19, הספיק לשהות בקרב כארבע וחצי דקות ולהדיח את AJ סטיילס, אך הודח על ידי דרו מקינטייר, הדחה שהמשיכה את הפיוד. באירוע תא ההדחות, שנערך ב-19 בפברואר, מוס הפסיד למקינטייר בקרב ספירות בכל מקום. ב-1 באפריל בפרק של התוכנית סמאקדאון, מוס ניצח בקרב הבאטל רויאל לזכרו של אנדרה הענק לאחר שהדיח אחרון את פין באלור.
בלילה הראשון של האירוע רסלמניה 38, שנערך ב-2 באפריל, הוא ליווה את קורבין לקרב שלו מול מקינטייר. קורבין הפסיד בקרב זה וכשמוס ניסה לתקוף את מקינטייר לאחר הקרב, מקינטייר השתמש בחרב שלו וקרע את שני חבלי הזירה העליונים שהיו בסמוך למוס. ב-8 באפריל בפרק של התוכנית סמאקדאון, האפי קורבין האשים את מוס על הפסדו ברסלמניה למקינטייר. קורבין ומוס נקלעו לתיגרה ביניהם, כשהאחרון הפך בפעם הראשונה לדמות הטובה מאז שנת 2015. צעד שהוביל לפרידה.
תחרות יחידנית (2022–היום)
ב-15 באפריל בפרק של התוכנית סמאקדאון, מוס חזר לתחרות יחידנית, כשגבר על הומברטו, חצי מהצמד לוס לות'ריוס. שבוע לאחר מכן בתוכנית, מוס ניצח את החצי האחר, אנג'ל. לאחר הקרב, מוס הותקף על ידי האפי קורבין לאחר שמוס סירב לחזור אליו. כמו כן, קורבין גנב את הגביע לזכר אנדרה הענק של מוס. ב-29 באפריל בפרק של התוכנית סמאקדאון, מוס הפריע לתוכנית האירוח "Happy Talk" של קורבין לאחר שהסווה את עצמו כצלם, הסוואה שאיפשרה לו לתקוף את קורבין ולהשיב אליו את הגביע. שבוע לאחר מכן בתוכנית, מוס הפריע שוב לתוכנית האירוח של קורבין, כשסיפר בדיחות על האפי קורבין. באירוע רסלמניה באקלאש, שנערך ב-8 במאי, ובאירוע גיהנום בכלוב, שנערך ב-5 ביוני, מוס גבר על האפי קורבין בקרבות יחידים, כאשר האחרון היה תחת חוקי קרב ללא חוקים. ב-17 ביוני, מוס ניצח פעם נוספת את קורבין בקרב שלמעשה סגר את הפיוד בין השניים. במופע המקדים לאירוע Clash at the Castle, שנערך ב-3 בספטמבר, מוס והסטריט פרופיטס (אנג'לו דוקינס ומונטז פורד) ניצחו את אוסטין ת'יאורי ואקדמיית אלפא (צ'אד גייבל ואוטיס). ב-16 בספטמבר, מוס כשל בניסיונו לזכותו באליפות צפון אמריקה של NXT לאחר שהפסיד לאלוף, סולו סיקואה. ב-28 באוקטובר וב-18 בנובמבר, מוס הפסיד לקאריון קרוס בקרבות יחידים. ב-17 בפברואר 2023, מוס כשל בניסיונו לזכות באליפות הבין יבשתית לאחר שהפסיד לגונתר. ב-14 באפריל, מוס הפסיד לשינסקה נקאמורה.
אנה מרגולין
אנה מרגולין (ביידיש: אַננאַ מאַרגאָלין) הוא שם עטה של רוזה הרנינג לבנסבוים (ביידיש: ראָזע האַרנינג לעבענסבוים;), משוררת יידיש יהודיה-רוסייה-אמריקאית.
ביוגרפיה
נולדה בברסט ליטובסק, אז חלק מן האימפריה הרוסית. התחנכה בבית ספר תיכון שבו למדה עברית תחת הפסבדונים "חנה גרוס". בילדותה התגוררה בקניגסברג, אודסה ואחרי עברה לוורשה שם התגורר אביה אחרי גירושיו. ב־1906 שלח אותה אביה לארצות הברית. היא נסעה חזרה לאירופה ובוורשה פגשה את משה סטבסקי. היא התחתנה איתו ויחד הם נסעו לארץ ישראל. אך נישואיה נכשלו והיא הרגישה חנוקה מבחינה אינטלקטואלית וחזרה לוורשה כשהיא משאירה בתל אביב את בעלה והתינוק שנולד להם. בשנת 1913 התיישבה סופית בארצות הברית. היא עבדה שם במערכת העיתון דער טאג ושם הכירה את בעלה השני הירש לייב גורדון. אחרי שגורדון התגייס לצבא האמריקאי במלחמת העולם הראשונה הם התרחקו ונפרדו. היא התקרבה למשורר והמבקר ראובן אייזלנד ואתו הייתה בקשרי חברות במשך כל חייה. מרגולין הייתה קשורה בשתי קבוצות משוררים יידיים של התקופה: "די יונגע" ו"האינטרוספקטיביסטים", אך אופייה של שירתה ייחודי לה. קנתה את פרסומה בעיקר בשל ספר שיריה היחיד, "לידער" (יידיש: "שירים") אשר יצא לאור בשנת 1929.
קישורים חיצוניים
2007
מראק
תכונות
מראק הוא כוכב הסדרה הראשית לבן, מטיפוס ספקטרלי A1 במרחק של כ-79 שנות אור והוא בעל מסה של כ-3 מסות שמש ורדיוס של פי 2 מרדיוס השמש. בהירות נראיתו היא מדרגה 2.34 כך שהוא מאיר בעוצמה של פי 60 מעוצמת ההארה של השמש. טמפרטורת פני השטח של הכוכב היא כ-9,000 קלווין.
בדומה לווגה ולפומלהוט, גם מסביבתו של מראק נפלטת קרינה בתחום התת-אדום שמראה על קיומה של דיסקת אבק קר המקיפה אותו עד למרחק של כ-10 יחידות אסטרונומיות (בדומה למסלולו של שבתאי) וייתכן שנוצרים בה כוכבי לכת, אך עד היום לא נתגלו עדויות לקיומם.
מראק נע באותו כיוון ובאותה המהירות כמו פקדא, מגרז, אליות, ומיזר ונמצא בערך באותו המרחק, כך שכנראה מדובר בצביר כוכבים שנוצרו ביחד.
הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
בארצות הברית יש 63 אזורים מוגנים המכונים פארקים לאומיים. המנוהלים על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, סוכנות של מחלקת הפנים של ארצות הברית. פארקים לאומיים יכולים לקום אך ורק מתוקף חוק של הקונגרס של ארצות הברית. החוק שיצר את הפארק הלאומי הראשון, הפארק הלאומי ילוסטון, נחתם על ידי נשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט ב-1872 ואחריו הפארק הלאומי מקינק (Mackinac National Park) ב-1875 (נסגר ב-1895) ואז פארק רוק קריק (Rock Creek Park), שמוזג מאוחר יותר לתוך הפארקים הלאומיים של הבירה (National Capital Parks), הפארק הלאומי סקוויה והפארק הלאומי יוסמיטי ב-1890. שירות הפארקים הלאומיים הוקם ב-1916 מתוקף חוק (National Park Service Organic Act) שקבע שמטרת הארגון. פארקים לאומיים רבים התחילו כאזור מוגן במעמד של מונומנט לאומי שהוקם על ידי נשיא ארצות הברית במסגרת סמכותו על פי חוק העתיקות בטרם שודרג מעמדם על ידי הקונגרס. לשבעה פארקים לאומיים (שישה מתוכם באלסקה) צמודה שמורה לאומית, אזורים עם רמת הגנה שונה המנוהלים יחדיו, אבל נחשבים יחידות נפרדות ושטחיהם אינם כלולים בטבלה להלן. הקריטריונים לבחירת אזור כפארק לאומי כוללים: יופי טבעי, מאפיינים גאולוגיים ייחודיים, מערכות אקולוגיות יוצאות דופן, ואפשרויות לנופש (אם כי לא תמיד שוקלים את כל הקריטריונים יחד). מונומנטים לאומיים לעומת זאת נבחרים לעיתים קרובות בשל חשיבותם ההיסטורית או הארכאולוגית. ארבעה עשר פארקים לאומיים מוגדרים גם כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו, בעוד ש-21 פארקים לאומיים מוגדרים שמורות ביוספריות. שמונה פארקים לאומיים מוגדרים הן כאתר מורשת עולמית והן כשמורה ביוספרית.
ב-30 ממדינות ארצות הברית יש פארקים לאומיים, כמו גם הטריטוריות של סמואה האמריקנית ואיי הבתולה של ארצות הברית. המספר הגדול ביותר של פארקים לאומיים הוא בקליפורניה (תשעה), אחריה אלסקה (שמונה), יוטה (חמישה) וקולורדו (ארבעה). הפארק הלאומי הגדול ביותר הוא הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס באלסקה, 32,375 קילומטרים רבועים (גדול משטחה של בלגיה). גם שלושת הפארקים הגדולים הבאים הם באלסקה. הפארק הקטן ביותר הוא הפארק הלאומי קשת השער במיסורי, המשתרע על 368 דונם. השטח הכולל המוגן על ידי פארקים לאומיים הוא 211,000 קילומטרים רבועים, כשהממוצע הוא 3,500 קילומטרים רבועים, אבל החציון הוא רק 840 קילומטרים רבועים.
כמה פארקים לאומיים לשעבר איבדו הגדרה זו או פורקו. ליחידות אחרות של שירות הפארקים הלאומיים (בסך כל 423) מתייחסים כפארקים לאומיים במסגרת מערכת הפארקים הלאומיים, אף שאין להן הכרה רשמית ככאלו.
פארקים לפי מדינה
פארקים בלעדיים - פארקים שכל שטחם נמצא במדינה אחת. פארקים משותפים - פארקים ששטחם נמצא ביותר ממדינה אחת.
הרפתקאות המגיסטר
סדרת ספרי הרפתקאות המגיסטר היא סדרת ספרים בלשיים והיסטוריים מאת גריגורי צ'חרטישווילי, הכותב תחת שם העט בוריס אקונין.
סדרת המותחנים ההיסטוריים מגוללת את קורותיו של ניקולס (ניקולאי) אלכסנדרוביץ' פַנדורין (Николас (Николай) Александрович Фандорин), היסטוריון החוקר את אילן היוחסין של משפחתו. עלילת הספרים נעה במקביל בין השנים 1995–2005 לשנים 1670–1860. הסדרה כוללת ארבעה ספרים, כל ספר מגולל שתי נקודות זמן: באחד מהם ניקולס פנדורין חוקר סוד ובאחר מסופר נקודת זמן אחרת ובה הרפתקאות מישהו מאבות אבותיו.
אלטין טולובאס
ניקולס פנדורין הוא נכדו של אראסט פנדורין. הוא נולד בשנת 1960. אביו אלכסנדר נולד בבריטניה כשאמו נמלטה ממלחמת האזרחים ברוסיה. לניקולס דוקטורט בהיסטוריה והוא מתמחה בהיסטוריה של המאה ה-19 ותולדות האימפריה הרוסית והוא מבקר לראשונה בארץ אבותיו בשנת 1995, כבר לאחר התפרקות ברית המועצות, בעודו תר אחר מייסד בית פנדורין, המוסקטר קורנליוס, ששירת בשירות הצאר בשנת 1675 ומת במוסקבה ב-1682.
קריאה חוץ-כיתתית
עלילת הספר מתרחשת בשנת 2001, שש שנים לאחר אירועי הספר הקודם. ניקולס נשוי כעת ויש לו 2 ילדים. הוא ויתר על אזרחותו הבריטית לטובת זו הרוסית ובדומה לספר הקודם, גם הפעם יוצא לתור אחר אבות אבותיו ומתוודע לדניאל וונדורין, שחי בימים האחרונים לשלטונה של יקתרינה הגדולה. במקביל, ניקולס מעורב בסדרת פשעים שבהם ילדיו ובנו של אחד האוליגרכים מוצאים את עצמם מאוימים.
פ.מ.
פנדורין יוצא לחפש אחר כתב יד אבוד של פ.מ., טיוטה ראשונית של החטא ועונשו. הספר מורכב משני כרכים ויצא לאור ב-2006.
אבטליון (משורר)
אַבְטַלְיוֹן ב"ר מרדכי דויק (ה'ש"ל, 1570, קושטא – נפטר באדריאנופוליס) היה מגדולי המשוררים בטורקיה במאה ה-17.
ביוגרפיה
אבטליון נולד בעיר קושטא בתקופתו של הסולטאן סלים השני. הוא נסע לארץ ישראל וחי כפי הנראה בעיר עזה, שבהּ פגש את רבו, ר' ישראל נג'ארה, ולמד ממנו את שיטתו בהלחנת ניגונים. לאחר מות רבו שב לטורקיה והתיישב בעיר אדרינופוליס, שם הפיץ את השירה העברית החדשה מבית מדרשו של ר' ישראל נג'ארה וייסד את התשתית למקהלת המפטירים שהייתה מופקדת על ביצוע הפיוטים.
קשריו עם הטורקים
שמו של אבטליון הלך לפניו כמומחה למוזיקה העות'מאנית האמנותית, והטורקים כינו אותו "קיוג'וק חוג'ה (המורה הקטן) חכם אבטליון". הוא גם עמד בקשרים עם המיסטיקנים המוסלמים, הדרווישים המחוללים מהמסדר המוולווי, שהוקם במאה ה-13 על ידי ג'לאל א-דין רומי בקוניה והתפרסם בדרווישים שחוללו במחולות מסחררים לקול נגינת געגוע ועצב המופקת מן הנאי. מעריכים כי דרכו התוודע רבו, ישראל נג'ארה, למסורת המוזיקלית של כתות מיסטיות אסלאמיות אלה.
המיוחד בלחניו
באותה תקופה לא הרבו משוררי ספרד ליצור ניגונים לשבת, אלא הסתפקו במה שקיבלו מן הדורות הקודמים או בניגונים שלמדו מהערבים, שהפייטנים הסכימו לרשום להם מילים. כך היה עד בואם של ר' ישראל נג׳ארה ותלמידיו, אבטליון דויק, יצחק פריסקו, יצחק רומנו מקושטא, ר' משה פיארו, הרב אריאס, יצחק אמיגו ורבי יהודה רזון, אשר הלחינו ניגונים חדשים, שמהם מושרים עד היום הזה. שיטתם הייתה לקיים קשר אימננטי בין מוטיבים מילוליים ובין ריטואלים מוזיקליים והקשריהם, כלומר קשר עמוק בין תוכן הטקסט הכתוב לבין אופן ביצועו.
שיריו
שירי אבטליון מקובצים בספר "חדשים לבקרים", אשר שרד בהעתקים מועטים בכתב יד. כל כתבי היד של שירת קודש מן המאות ה-16 עד ה-19 מסודרים לפי המקאמים הטורקיים, בתבנית שקבע ר' ישראל נג'ארה בספרו "זמירות ישראל", ועוד יותר ב"שארית ישראל", שלא ראה אור אך השפיע רבות על תלמידיו-ממשיכיו. לכל שיר כותרת ובהּ פרטים כגון שם הלחן הטורקי, הערבי או הספרדי שעליו מיוסד הפיוט, שם הסוגה המוזיקלית הטורקית ושם התבנית המקצבית שעליה מושתת השיר. לעיתים נמצאים בכתבי היד העבריים גם שמות המלחינים הטורקיים שחיברו את הלחנים שעליהם מבוססים הפיוטים.
שירת המפטירים
שירת "המפטירים" הטורקית, שירת הקודש העברית הספרדית, נכתבה והושרה באימפריה העות'מאנית על ידי תלמידיו וממשיכי דרכו של ר' ישראל נג'ארה, ובראשם רבי אבטליון ב"ר מרדכי דויק. מקהלות המפטירים פעלו החל מהמאה ה-18 בעיר אדרינופוליס ולאחר מכן באיסטנבול. הרפרטואר שהושר בשבתות סודר לפי המקאמים הטורקיים, כאשר המוזיקה וסגנון השירה מתבססים על המוזיקה הטורקית הקלאסית.
ברנדון סופי
באנו-ז'וניור ברנדון דפלו סופי (בצרפתית: Beanou-Junior Brandon Deflo Soppy; נולד ב-21 בפברואר 2002 באוברווילייה שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת אטאלנטה מהסרייה א'.
קריירת מועדונים
סופי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של CFF פריז, ובשנת 2017 הצטרף למחלקת הנוער של סטאד רן. ב-22 באוגוסט 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ליל במסגרת המחזור הראשון בליגת העל הצרפתית לעונת 2020/2021. ב-28 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 0–1 לסביליה במסגרת שלב הבתים לעונת 2020/2021. הוא ערך עשר הופעות ליגה במדי המועדון, והוסיף שתי הופעות בליגת האלופות.
ב-30 באוגוסט 2021 חתם סופי באודינזה מהסרייה א'. ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על ספציה במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת 2021/2022. בסך הכל ערך 29 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-19 באוגוסט 2022 חתם סופי באטאלנטה מהסרייה א'.
יחסי צ'ילה–רוסיה
יחסי צ'ילה–רוסיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין צ'ילה לרוסיה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בתקופת ברית המועצות, ב-11 בדצמבר 1944.
שתי המדינות חברות מלאות ב-APEC, בקרן המטבע הבינלאומית ובאו"ם.
היסטוריה
צ'ילה כוננה יחסים דיפלומטיים לראשונה עם ברית המועצות ב-11 בדצמבר 1944, אולם הם נותקו עד מהרה ב-27 באוקטובר 1947 עקב התעצמות המלחמה הקרה והחרמת המפלגה הקומוניסטית של צ' ילה. ב-1956, ראש הממשלה הסובייטי ניקולאי בולגנין, כי ברית המועצות הייתה מוכנה לפתח יחסים עם מדינות אמריקה הלטינית על בסיס שיתוף פעולה ידידותי, יחסי סחר מועילים הדדית, דו קיום בשלום ואי התערבות בענייני פנים. לראשונה מאז 1944 איפשרה מדיניות החוץ הסובייטית להרחיב את היחסים בין ברית המועצות לעולם השלישי. בצ'ילה, שינויים אלה היו ברובם חמורים בשנות החמישים והשישים, שכן צ'ילה הייתה מיושרת באופן גלוי עם ארצות הברית ממלחמת העולם השנייה ואילך כנגד האיום של "תוקפנות קומוניסטית". מכיוון שהייתה קשורה בברית עם ארצות הברית, צ'ילה עצרה את כל היחסים הדיפלומטיים עם ברית המועצות, סיימה את כל צורות היחסים הכלכליים הדו-צדדיים והוציאה אל מחוץ לחוק ורדיפה את המפלגות הקומוניסטיות. המהפכה הקובנית 1959 הניעה גל חדש של אנטי-קומוניזם באמריקה הלטינית, אשר אישר את החלטת ממשלת צ'ילה להימנע מההשפעה והיחסים הסובייטים.
לאחר בחירתו של אדוארדו פריי מונטאלבה לנשיא צ'ילה ב-3 בנובמבר 1964, כוננו שתי המדינות יחסים מחדש ב-24 בנובמבר 1964, ובשנת 1967 נחתמו הסכמים בילטראליים על ידי שתי המדינות. הניצחון של סלבדור איינדה בבחירות לנשיאות צ'ילה בשנת 1970 נתן לברית המועצות הזדמנות לפתח קשרים הדוקים עם צ'ילה. הניצחון של המפלגה הפוליטית של אלנדה, יונידד פופולרי, קואליציה של הסוציאליסטים, הקומוניסטים ומפלגות שמאל שונות, הראו שאולי ממשלת צ'ילה הייתה קרובה אידאולוגית ופוליטית לברית המועצות יותר מכל מדינה אחרת בדרום אמריקה. עם זאת, ברית המועצות התלבטה בנטל, על מנת להבטיח את הצלחת הניסוי הצ'יליאני. מבחינה כלכלית, הסיוע הסובייטי הגיע בצורה של קרדיטים לטווח ארוך, שייצגו פחות מ-350 מיליון דולר, עם כמות מוגבלת של סיוע בצורה של מטבע קשה. ממשלת אלנדה הייתה זקוקה לסיוע כספי נוסף, ולא לפרויקטים משותפים בתחום הדיג והדיור, כדי לפתור בעיות של איזון התשלומים. אף על פי שהסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות הורחב וגוון, הוא עדיין היה נמוך בהרבה מרמות הסחר בין ברית המועצות למדינות דרום אמריקה אחרות. רמת הסיוע הכלכלית המוגבלת של ברית המועצות בצ'ילה הציגה את ההססנות הסובייטית הברורה כלפי נטל כלכלי עצום. הסובייטים כבר ראו את העלויות העצומות הכרוכות בתמיכה בממשלה קומוניסטית בחצי הכדור המערבי, בעקבות תמיכתם בפידל קסטרו ובממשלתו בקובה לאחר 1959. בראשית שנות ה-70 החלה ברית המועצות בה עם ארצות הברית, והגברת התמיכה בממשלת אלנדה הייתה עלולה לסכן את היחסים השבריריים בין ארצות הברית לברית המועצות. ברית המועצות לא רצתה יותר ויותר לאפשר לתהליך המהפכני הצ'יליאני להרוס את הדטאנט החדש שלה עם ארצות הברית. ברית המועצות גם התמודדה עם בעיות כלכליות נוספים משלה, אשר הרתיעו שהרתיעה עוד יותר את הגידול בסיוע הכלכלי לצ'ילה. החל ממאי 1972, מנהיגי ברית המועצות החלו לראות בצ'ילה דוגמה למה שעלול להשתבש בתהליך מהפכני ולא בהשקעה טובה במאבק העולמי נגד הקפיטליזם כאשר ממשלת אלנדה איבדה את התמיכה העממית, והכלכלה הצ'יליאנית נותרה במצב של קיפאון. באופן דומה, ברית המועצות נהגה בפרגמטיזם ביחסיה הפוליטיים עם צ'ילה. לכל היותר, ברית המועצות רק הפגינה תמיכה מוסרית ותעמולה בצ'ילה במקום מדיניות מוחשית יותר.
הנשיא ריקארדו לאגוס ביקר ברוסיה באוקטובר 2002, ואילו הנשיא ולדימיר פוטין ביקר בצ'ילה בנובמבר 2004, בשיתוף עם פסגת APEC שהתקיימה בסנטיאגו, במה שהיה הביקור הראשון של ראש מדינה רוסי בדרום אמריקה. מישל בצ'לט ביקרה ביקור רשמי ברוסיה בתאריכים 2-4 באפריל 2009 בהזמנתו של דמיטרי מדבדב.
יחסי סחר
בשנת 2001 הסחר הבילטרלי בין שתי המדינות הסתכם לנו$50 מיליון דולר, והוא גדל ל-300 מיליון דולר ב-2007, ו-380 מיליון דולר ב-2008. ב-2014 הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-820 מיליון דולר.
צ'ילה מצפה גם להקים חנויות ייצוא חדשות ברוסיה לצורך תפוקת האוכמניות הגוברת שלה. היא הציגה לראשונה את התערוכה האחרונה של IFE במוסקבה. בשנת 2007–2008, רוסיה זינקה מעל ספרד, והפכה לשוק יצוא הפרות השלישי בגודלו של צ'ילה באירופה, עם יצוא כולל למדינה (בעיקר תפוחים וענבים) שגדל ב-59 אחוזים, מ-64,554 טון ל-102,321 טון.
נציגויות דיפלומטיות
צ'ילה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ו-2 קונסוליות בסנקט פטרבורג וולדיווסטוק. מאידך, רוסיה מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה וקונסוליה כללית בוולפראיסו.
יענקל'ה יעקובסון
יענקל'ה (יעקב) יעקובסון (נולד ב-5 בדצמבר 1951) הוא מחזאי, במאי, שחקן, מספר סיפורים וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
אחת מהצגות הסיום בניסן נתיב הייתה "אנטיגונה" מאת ז'אן אנוי, בבימויה של ניקול קסל. ההצגה המשיכה ורצה בתיאטרון באר שבע. ביחד עם יעקובסון המשיכו עם ההצגה בבאר שבע בני כיתתו רבקה נוימן, יהודה מור ואיתמר בילו. בבאר שבע שיחק בין השאר בהצגות "מלכת שבא", "הלילה השנים עשר", "אנדורה", "אופרה בגרוש", "הרולד ומוד", "רומיאו ויוליה", "הבט אחורה בזעם" ו"החשבון".
לאחר מכן שיחק כשנה בתיאטרון ילדים ונוער (כיום תיאטרון אורנה פורת). ב-1980 שיחק בהצגה "במושבת עונשין" על פי קפקא, בבימויו של אשר צרפתי, בתיאטרון המדרגות אותו הקים צרפתי. משם עבר לשחק במרכז התיאטרוני בנווה צדק, שהקים עודד קוטלר. במסגרתו שיחק בין היתר בהצגות "מחלקה 3, כיתה 1", "עד מוות", "הפטריוט" "עבירת מוסר" ו"מחזור".
בשנת 1983
יעקובסון שירת במשך מספר חודשים כאיש מילואים בלבנון בעת מלחמת שלום הגליל ומששב כתב סיפור. לפי הצעת מורתו מניסן נתיב, ניקול קסל, הוא עיבד את סיפורו למופע יחיד, אותו ביימה קסל, בשם "הסיסמה: עוגת קרם" בשנת 1984. ההצגה זכתה בפרס מסקין. במקביל באותה העת, כתב יעקובסון סיפורים לילדים והפך אותם למופע יחיד בשם "פנטזיה בחרוזים" שאיתו הופיע בבתי הספר ברחבי הארץ.
בשנת 1987, כששוש אביגל קיבלה את ניהול תיאטרון ילדים ונוער (כיום תיאטרון אורנה פורת), היא ביקשה מיעקובסון לכתוב מחזה על מאחורי הקלעים של עולם התיאטרון ולעשות זאת בדרך יצירתית ולא דידקטית. יעקובסון יצר עם ישראל גוריון את המחזה "ביקור ראשון בתיאטרון", אותו ביים גוריון, והיה זה המחזה הראשון שיעקובסון כתב לילדים.
בשנות השמונים שיחק בתפקיד צביקה בסדרה "קרובים קרובים". בשלהי שנות התשעים שיחק במספר פרקים בסדרה "פלורנטין", בתפקיד אביהו שביט, אבא של תומר (אבשלום פולק).
בשנות השמונים השתתף בתפקידי אורח בהפקות זרות שצולמו בישראל, בהן: "אישה ושמה גולדה" (1982), מיני-סדרה בהפקת חברת פראמונט, בכיכובה של אינגריד ברגמן וסרט הפעולה "רמבו 3" (1988), בכיכובו של סילבסטר סטאלון.
בשנות השמונים כתב ביחד עם ישראל גוריון את סדרת הילדים "סמוך עליי", שכללה למעלה מעשרים פרקים. בסדרה ששודרה בטלוויזיה הישראלית (הערוץ היחיד באותם ימים) שיחק גוריון ביחד עם חבורת ילדים. החל משנת 1988 משתתף בפסטיבל מספרי סיפורים שנערך באוסטריה והמדינות הסובבות אותה. ב-1997 נכלל בכתב עת בארצות הברית, ברשימת 100 מספרי הסיפורים הטובים בעולם.