cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Let Somebody Go
כתיבה והפקה
"Let Somebody Go" נוצר כשהסולן הראשי כריס מרטין כתב בלדה לסלינה גומז כשהם הקליטו יחד בחודש אפריל, ותואר כ.
הוא נתן לבתו, אפל מרטין, קרדיט על הכתיבה, ואמר:. המנהל האמנותי פיל הארווי הצהיר כי הוא ניסה בתחילה לשכנע את מרטין לכלול את השיר באלבום השמיני של הלהקה Everyday Life.
רקע וקידום
ב-4 באוקטובר 2021, סלינה גומז אישרה באמצעות טוויטר שהיא הקליטה חלקים מ-"Let Somebody Go" וציינה שהיא תופיע בקטע הווידאו שלו.
הופעות חיות
"Let Somebody Go" בוצע לראשונה בשידור חי ב-The Late Late Show עם ג'יימס קורדן על ידי קולדפליי וסלינה גומז, בפרק של התוכנית ששודר ב-18 באוקטובר 2021. ב-2 בפברואר 2022, כריס מרטין ביצע גרסת סולו של השיר במופע של אלן דג'נרס.
וידאו קליפ
קליפ מילים בקונספט של החלל, הכולל מילים שנכתבו בכתב יד, יצא לאור ביחד עם השיר ב-15 באוקטובר 2021. את הקליפ ביימו ויקטור סקוראנו ופילאר זיטה. ההופעה של קולדפליי וסלינה גומז עם השיר שהתקיימה בתוכנית הטלוויזיה, The Late Late Show, של ג'יימס קורדן הועלתה ליוטיוב וזכתה להצלחה.
קליפ בבימויו של דייב מאיירס הוכרז ב-3 בפברואר 2022, והוא אמור לצאת ב-7 בפברואר 2022.
נכון לאוקטובר 2021, מונה הצפיות של קליפ המילים עומד על למעלה מ-6 מיליון צפיות.
קישגייר
קישגייר (בהונגרית: Kisgyőr) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בקישגייר חיו מעט יהודים ובמקום היה בית קברות יהודי שנחרש והפך למגרש כדורגל.
קרחון וייט (וושינגטון)
קרחון וייט (באנגלית: White Glacier) הוא קרחון הממוקם על מורדותיו הצפוניים של הר טום ברכס הרי אולימפיק בשטח הפארק הלאומי אולימפיק במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
מוצאו של הקרחון מצוי בגובה שבין 2,100 ו-2,000 מטרים מעל פני הים. מוצאו של הקרחון בבקע שמתחת לסלעי פסגת ההר. מספר מצוקים מפרידים בין חלקו המערבי של הקרחון מחלקו המזרחי.
שני חלקי הקרחון זורמים לכיוון צפון.
גובהו הממוצע של הקרחון 1,724 מטרים מעל פני הים.
בגובה של 1,500 מטרים מעל פני הים הקרחון פונה לכיוון צפון-מזרח עד קצהו של הקרחון בגובה של 1,300 מטרים מעל פני הים.
מצוקים תלולים מפרידים בין חלקו המזרחי של קרחון וייט לבין הקרקס הקרחוני של קרחון בלו, על הר אולימפוס הסמוך.
דן מדען
דן מדען (באנגלית: Sid the Science Kid, בתרגום לעברית: סיד ילד המדעים) היא סדרת הנפשה ממוחשבת אמריקאית לילדים משנת 2008 מסוגת חינוך, קומדיה ומוזיקה. הסדרה נכתבה על ידי בראדלי צווייג, והופקה ונוצרה על ידי "חברת ג'ים הנסון".
הסדרה עוסקת בילד בשם דן, מדען צעיר שבכל פרק שואל שאלה מדעית אחרת שאת התשובה עליה הוא מקבל בעזרת חבריו לכיתה, מורתו ומשפחתו. מטרת הסדרה היא ללמד תקני למידה מדעיים לגיל הרך.
הסדרה הופצה במדינות רבות ברחבי העולם על ידי KCET, בין השנים 2008-2010, ו-KOCE-TV, בין השנים 2011-2013. הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית בערוץ PBS Kids החל מה-1 בספטמבר 2008 עד ה-15 בנובמבר 2012. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ לוגי החל משנת 2009 עד שנת 2012.
לסדרה נוצרו שתי עונות ו-66 פרקים באורך 30 דקות. בשנת 2013 נוצר לסדרה סרט טלוויזיוני בשם "דן מדען: הסרט", בישראל הסרט שודר בשנת 2014.
תקציר העלילה
הסדרה מספרת על ילד בשם דן, מדען צעיר שבכל פרק שואל שאלה מדעית אחרת שאת התשובה עליה הוא מקבל בעזרת חבריו לכיתה, מורתו ומשפחתו דרך שירים, דיונים, מחקרים ומשחקים.
בעונה הראשונה כל חמישה פרקים התמקדו בנושא או מושג מדעי שונה, וכך גם בעונה השנייה בה כל ארבעה פרקים התמקדו בנושא או מושג מדעי שונה. הנושאים בהם התמקדו הם כלים ומושגים מדעיים, שינויים וטרנספורמציה, חושים, בריאות, מכונות פשוטות, מדע בחצר האחורית, גוף האדם, מזג אוויר, כוח התנועה, אור וצל, מערכות סביבתיות, טכנולוגיה והנדסה ודברים חיים.
מדבבים ולוכדי תנועה
הסדרה הופקה על ידי לכידת תנועה המאפשרת לבובות לזוז בזמן שהמדבבים מדבבים בזמן אמת.
במאית הדיבוב של הסדרה בעברית הייתה אלן אזגי ומפיקות הדיבוב היו מיכל בשירי, בשנת 2009, ויעל אללוף, בשנת 2012.
הפקה
העבודה על הסדרה התחילה בסתיו 2008. הסדרה נוצרה באנימציה ממוחשבת ובאמצעות לכידת תנועה בחברת ג'ים הנסון, זוהי הסדרה השנייה המשתמשת בלכידת תנועה לאחר הסדרה "Donkey Kong Country". תחילה שם הסדרה היה אמור להיות "?What's the Big Idea" (מה הרעיון הגדול?) ושמו של דן היה אמור להיות ג'וש. הסדרה שודרה לראשונה בערוץ האמריקאי PBS Kids יחד עם הסדרה "מרתה מדברת" בהתחייבות לשנתיים שידור.
בגרסה העברית של הסדרה, חלק מהשמות המקוריים של הדמויות עוברתו לעברית.
פרסים
הפרק "!Save the Stump" (בתרגום לעברית: "שמור את הגדם!") זכה בקטגוריית "תוכנית הילדים בשבת" בטקס פרסי ה-Genesis העשרים ושש שהועלה על ידי האגודה ההומנית של ארצות הברית. בנוסף הסדרה קיבלה בסך הכל שש מועמדויות בפרס אמי ומועמדות בפרס TCA.
איקוסטיאוס
איקוסטיאוס (שם מדעי: Icosteus aenigmaticus; באנגלית הוא מכונה: Ragfish - "דג סמרטוט") הוא מין של דג גרם מסדרת הדקראים החי במי צפון האוקיינוס השקט בין חופי יפן לקליפורניה והוא המין היחידי במשפחה איקוסטריים (Icosteidae) ובתת-סדרה Icosteoidei. יש אפילו חוקרים הרואים בו מין בסדרה עצמאית (Icosteiformes).
זהו דג מוזר ושטוח המזכיר במראהו את בני סדרת הסוליתאים ומבנה השלד שלו מורכב מסחוס ולאורך התבגרותו הוא מאבד את סנפירי האגן שלו ואת סנפיר הגב ומתאים עצמו לחיים על קרקעית הים החולית (בעבר חשבו שהפרטים הבוגרים נחשבים למין שונה). צבעו הוא בעיקר חום כהה, והוא יכול להגיע לאורך של 213 סנטימטרים. הוא נדיר ולא ידוע עליו הרבה אך הוא נידוג למאכל.
דגים צעירים מצויים עד לעומק של 730 מטרים מתחת למים, אך הבוגרים מעמיקים עד 1,420 מטרים בעודם מחפשים מזון כמו רכיכות כמו דיונונים ותמנונים, דגים אחרים ובעיקר מדוזות. הוא עצמו נחטף בידי לווייתני ראשתן ענקיים.
דוד דיין
ביוגרפיה
נולד בירושלים בשנת 1932 לחביבה וליעקב משה דיין. אביו נולד בארץ ישראל ומוצא משפחתו במרוקו, ואמו עלתה ארצה מעיראק. בצעירותו למד בישיבת "שערי ציון" של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, בישיבת מרכז הרב ובמכון התורני הפדגוגי של הרב יעקב ברמן. לאחר מכן שימש כמורה לתלמוד בישיבת "שערי ציון".
הוסמך להוראה בידי הרב אליעזר ולדנברג, בהמלצת הרב עובדיה הדאיה והרב עובדיה יוסף. נישא למרים בת הרב דוד שלוש.
בשנת 1952 החל לכהן כרב השכונות בתל אביב, ובאותה שנה זכה בפרס מטעם משרד הדתות. בתקופה זו נמנה עם מקימי אגודת הרבנים הספרדים.
בשנת 1955 הגיש עתירה לבג"ץ נגד מינויו של הרב יצחק נסים לתפקיד הראשון לציון, בשל פגמים פורמליים, לטענתו. העתירה גרמה לפסילת הבחירה, ואילצה את הכנסת לחוקק חוק שהכשיר את הבחירה מחדש.
בשנת 1958 (ה'תשי"ח) החל לכהן כרבה הספרדי של לימה שבפרו.
פרשת מינויו לרבה של צפת
לאחר פטירת הרב אהרון בן שמעון, רבה של צפת, מונה הרב יהושע פיטוסי בשנת 1950 לכהן תחתיו. המינוי לא קיבל משנה תוקף רשמי במשך זמן רב, ולאחר מספר שנים הרב פיטוסי לא ראה עצמו בתפקיד, בשל כהונתו במקביל כדיין בבית הדין האזורי. בשל כך, אישי ציבור ורבנים ספרדים הביעו דרישה ממועצת העיר צפת למנות רב ראשי ספרדי. בחודש מרץ 1963, בעקבות סירובה של המועצה הדתית בעיר לשתף פעולה עם המהלך, פרסמה העירייה על דעת עצמה מכרז לבחירת רב, ובאוקטובר 1963 נבחר הרב דיין לרבה הספרדי הראשי של העיר. ב-25 בפברואר 1964 הגיע דיין מפרו לצפת, וב-9 במרץ של אותה שנה הוכתר לתפקיד בנוכחות הרב מאיר ועקנין, הרב אליהו פרדס והרב דוד שלוש בבית הכנסת אבוהב. הרב הראשי האשכנזי של צפת, שמחה קפלן, התנגד להליך וטען שלמועצת העיר אין סמכות חוקית לבחור רב לתפקיד, ללא התערבות של המועצה הדתית. אף על פי שהרבנות הראשית לישראל וד"ר זרח ורהפטיג, שר הדתות, הבהירו כי הם אינם מכירים בבחירתו של דיין, אלא רק במעמדו של הרב פיטוסי כרב הראשי הספרדי היחיד, ועל אף שלא ניתנה לו סמכות כרב עיר והיכולת לערוך רישום נישואין, המועצה המקומית ראתה בדיין כרבה הספרדי הראשי.
בשנת 1967 הוקם גוף בוחר לרב ראשי ספרדי לאור צו על תנאי שהוציא בית המשפט העליון. הרב קפלן המשיך להתנגד לכניסתו של דיין לתפקיד ללא הסכמת הרב פיטוסי, וראה בכך תקדים בלתי ראוי. לאור ההתנגדות של משרד הדתות והרב קפלן למינויו של דיין לתפקיד, העדה הספרדית בצפת החלה בניהול מאבק להכרה במינוי, בתמיכת רבנים, ראשי ערים אחרות וחברי כנסת. בבחירות המוניציפליות של שנת 1969 התמודדה רשימה למועצת העיר של מספר חברי מפד"ל, פא"י ואגודת ישראל שהוקמה כדי לפעול להכרה במינוי. בתקופה זו נערכו עצרות ומחאות בעד ונגד המינוי, ונטען כי התנגדותו של קפלן לרב ספרדי היא פוליטית ועקרונית, ללא קשר לחוק. כדי להביא לפתרון הסכסוך, הוקמה בכנסת ועדת שרים בראשות בכור שלום שטרית, שקבעה כי על הרבנות הראשית לאשר את המינוי. האחרונה סירבה, ובתגובה נפגשה ועדת השרים עם הרב יצחק נסים והרב איסר יהודה אונטרמן. הרב נסים ביקש לפרסם כי אישר את המינוי, והרב אונטרמן הציע לשלוח ועדת חקירה לצפת. ועדת השרים דחתה את הצעת הרב אונטרמן, בשל איומי קפלן להתפטר מתפקידו באם יוכר מינויו של דיין.
לבסוף, לאחר פטירת הרב פיטוסי בשנת 1971, הסיר הרב קפלן, חלקית, את התנגדותו מכהונתו של הרב דיין, וב-18 בינואר 1972 האחרון נבחר ברוב קולות לכהן כרבה של צפת. לאחר בחירתו, חזר בו הרב קפלן ולא הכיר בבחירתו לרבה הראשי של צפת, וסירב להקצות לו חדר בבניין הרבנות שהיה בבעלות העירייה.
הלך לעולמו באוקטובר 1987 (ערב שמחת תורה ה'תשמ"ח). על שמו קרוי בית הכנסת היכל דוד בשכונת גני הדר בצפת.
מתילדה מאי
מתילדה מאי (בצרפתית: Mathilda May; נולדה ב-8 בפברואר 1965) היא שחקנית צרפתייה ממוצא יהודי.
דוד דיין
פרשת מינויו לרבה של צפת
בתו זיווה נישאה לרב צבי קוסטינר.
מתילדה מאי
ביוגרפיה
קארין חיים (Karin Haïm) נולדה בפריז שבצרפת, אמה היא רקדנית שוודית מרקע נוצרי, ואביה מחזאי יהודי-ספרדי ממוצא יווני וטורקי. בגיל שמונה החליטה שהיא מעוניינת לשנות את שמה למתילדה.
קריירה
ב-1989 קיבלה את פרס רומי שניידר המוענק לשחקניות מתחילות בתעשיית הקולנוע הצרפתי.
ב-1988 שיחקה את אהובתו של איב מונטאן בסרט עליו. היא גילמה את איזבל אברהרט בסרט ביוגרפי אודותיה.
ב-1992 שיחקה בסרט הפשע "Toutes peines confondues", ב-1994 הופיע בתפקיד עצמה בסרט הקומדיה "Grosse Fatigue" שהוצג בפסטיבל קאן.
ב-1996 שיחקה בסרט הדרמה ההיסטורית האיטלקי "Celluloide".
היא דיבבה את פוקהונטס בדיבוב לצרפתית של הסרט "פוקהונטס" מבית היוצר של דיסני.
ב-1997 גילמה חברה בארגון אט"א בסרט האמריקאי "The Jackal" לצד ריצ'רד גיר וברוס וויליס. ב-2007 שיחקה בסרטו של קלוד שברול "La Fille coupée en deux".
ב-1992 הוציאה אלבום מוזיקלי הנקרא "Joy of Love".
עטלף כותפות אנשייטה
עטלף כותפות אנשייטה (שם מדעי: Plerotes anchietae) הוא סוג של עטלף נדיר במשפחת עטלפי הפירות שחי ביבשת אפריקה ומהווה מין בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1900 על ידי הזואולוג הפורטוגזי אנטרו פרדריקו דה סיברה וקרוי על שם חוקר הטבע הפורטוגזי חוסה אלברטו דה אוליביירה אנשייטה. במקור הוא תואר כמין בסוג עטלף כותפות, אך בשנת 1910 הוקצה עבורו סוג נפרד.
תיאור
לעטלף כותפות אנשייטה גולגולת קצרה, עדינה וחרוטית, גוף קטן ולוע בינוני ורחב. העיניים גדולות והאוזניים רחבות ועגולות. הלשון מכוסה בגבשושיות זיפים בקצה והשיניים קטנות באופן כללי. החותכות קטנטנות, המלתעות ארוכות וצרות והטוחנות פשוטות וחסרות תלוליות. על החך יש 4 רכסים חזיתיים רציפים ו-4 אחוריים שחצויים במרכזם.
אורך הראש והגוף של עטלף כותפות אנשייטה 70–96 מ״מ, אורך הזרוע 47–53 מ״מ ואורך האוזן 15–18 מ״מ; מוטת הכנפיים עד 34 ס״מ ומשקלו כ-20 גרם. הזנב מסתכם בבליטה ואינו נראה לעין או שנעדר לחלוטין. כנף הזנב צרה וקצרה.
הפרווה של עטלף אנשייטה ארוכה ורכה עם מרקם משי. צבעה הכללי בז׳, חאקי או חום אפרורי בהיר, כשהצד התחתון חיוור יותר ונע בין צהבהב לאפרפר או שמנת. בצידי הפנים יש פסים אדמדמים חיוורים וטבעות אדמדמות סביב העיניים. על הסנטר והשפתיים יש זקן מדומה לבן. סביב האוזניים יש קווצות שיער לבנות בולטות. לעטלף אנשייטה אין כותפות שיער אמיתיות כיתר קרוביו, אך יש לו תחתיהן כתמים לבנים דומים על הכתפיים. הכנפיים אדמדמות-שחומות, והשוקיים והזרועות בצבע ורדרד-בורדו.
תפוצה וביולוגיה
עטלף אנשייטה מצוי בחלק הדרומי של מרכז אפריקה; טווח התפוצה שלו כולל את דרום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, צפון זמביה ומלאווי ומרכז ומזרח אנגולה. בית הגידול של הסוג מורכב מסוואנה טרופית ויערות ירוקי-עד טרופיים או סבוטרופיים באזור האקולוגי המכונה יערות מיומבו במרכז זמבזי. הוא מצוי בשפלות וברכסים הרריים עד רום 2,000 מטר מעל פני הים.
בשל הנדירות של המין, מעט מאוד ידוע עליו. הוא פעיל בלילה ומבלה את שעות היום בעלווה הצפופה. התזונה של המין אינה ידועה. המורפולוגיה של הגולגולת והשיניים הקטנות מצביעים על היותו יונק צוף שניזון בעיקר מצוף ואבקנים. עם זאת, לשונו קצרה יחסית, כך שאולי גם פירות תופסים חלק משמעותי ממזונו.
מצב
עטלף כותפות אנשייטה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור טווח התפוצה הגדול יחסית, וההנחה שהאוכלוסייה גדולה. מגמת האוכלוסייה אינה ידועה וככל הנראה נמצאת בירידה מסוימת. מיעוט הדגימות שנאספו מאז גילוי המין, מצביעים על כך שהוא נפוץ בדלילות יחסית.
האיומים העיקריים על המין הם בעיקר אובדן בית גידול עקב התפתחות חקלאית, כריתת עצים והצתת שריפות - בפרט במלאווי ואנגולה. אף על פי שאין מאמצי שימור ספציפיים למין, הוא נוכח כנראה במספר אזורים מוגנים. נדרשים סקרים נוספים כדי לקבוע טוב יותר את מצב השימור וטווח התפוצה של עטלף אנשייטה.
גודסוויי דוניו
גודסוויי דוניו (באנגלית: Godsway Donyoh; נולד ב-14 אוקטובר 1994) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקיצוני והחלוץ באפולון לימסול.
מנצ'סטר סיטי
דוניו נולד בעיר אקרה, בירת גאנה. החל לשחק כדורגל ב- Right to Dream Academy. בגיל 17 עבר למועדון האנגלי מנצ'סטר סיטי, הוא שיחק במחלקות הנוער לפני שהוחלט שיצא להשאלה.
השאלות בליגה השוודית
ב-2013 הושאל דוניו ממנצ'סטר סיטי למועדון השוודי יורגודן, במסגרת הסכם שיתוף פעולה בין המועדונים, על מנת לקבל דקות משחק. באותה העונה הגיע עם יורגודן לגמר הגביע השוודי אך הקבוצה הפסידה במשחק הגמר לאלפסבורג. בליגה ערך דוניו 20 הופעות בהן כבש שני שערים והוסיף שני בישולים. הוא גם רשם 13 הופעות במדי קבוצת הנוער של המועדון ובהן כבש עשרה שערים ובישל אחד. לאחר שמנצ'סטר סיטי דרשה להציב אותו כחלוץ והמעדון השוודי לא יכול היה להתחייב לכך, חזר דוניו מההשאלה למנצ'סטר סיטי.
לאחר שובו לאנגליה, הושאל שוב, הפעם למועדון השוודי פלקנברג מליגת העל השוודית. הוא הבקיע את שערו הראשון עבור פלקנברג ב-12 במאי 2014 נגד קבוצתו לשעבר, יורגודן, שער בדקה ה-90 שהעניק לקבוצתו ניצחון 0–1. ב-35 הופעות כבש דוניו שבעה שערים והוסיף ארבעה בישולים ועזר לקבוצתו להישאר בליגה הבכירה.
מכבי חיפה
ב-26 בספטמבר 2020 חתם דוניו לשנתיים במכבי חיפה מליגת העל, בעסקה שנאמדה ב-100 אלף אירו.
ב-1 באוקטובר 2020 ערך דוניו את הופעת הבכורה שלו במועדון, במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, במשחק ההפסד 2–7 מול טוטנהאם הוטספר. את הופעת הבכורה במסגרת ליגת העל ערך ב-7 באוקטובר בניצחון קבוצתו 2–1 על מועדון ספורט אשדוד. את שער הבכורה כבש ב-22 בדצמבר בניצחון קבוצתו 3–0 על בני יהודה תל אביב. בסיום העונה זכה עם הקבוצה בתואר האליפות כשהוא תורם שמונה שערי ליגה, עם הממוצע השני בגובהו בליגה של כמות השערים ביחס לדקות משחק, כאשר מקדים אותו רק מלך השערים של הליגה וחברו לקבוצה, ניקיטה רוקאביציה.
בסך הכל ערך דוניו 54 הופעות ליגה במדי מכבי חיפה, בהן הבקיע 13 שערים.
נפטצ'י באקו
ב-24 ביוני 2022 חתם דוניו בנפטצ'י באקו מליגת העל האזרית.
הלא הר הלא אש
הלא הר הלא אש הוא ספר שירה עברית מאת המשוררת זלדה אשר ראה אור בשנת ה'תשל"ז, 1977.
על הספר
הלא הר הלא אש הוא קובץ שירים מאת המשוררת הישראלית זלדה, אשר יצא לאור בשנת ה'תשל"ז 1977 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. זהו ספרה הרביעי של המשוררת, עליו זכתה בפרס ביאליק לספרות יפה לשנת תשל"ח (1978). בניגוד לספריה הראשונים "פנאי" ו"הכרמל האי- נראה", שהוקדשו באופן רשמי בפתיחתם לאנשי שלומה של זלדה וספרה האחרון "שנבדלו מכל מרחק" שהוקדש "לידידי נפשה", "הלא הר הלא אש" לא הוקדש באופן מסוים לדמות מסוימת. הספר יצא לאור כאשר המשוררת זלדה הייתה כבת 63, שמונה שנים לפני מותה. הספר מושפע רבות מעולמה הייחודי של זלדה בזמנים ההם, עולם שהושפע רבות ממותו של בעלה חיים אריה מישקובסקי ומותה של אמהּ, שפקדו אותה בסמוך זה לזה, מהנוף הירושלמי בשכונת כרם אברהם בה התגוררה עד שנה לפני הוצאת הספר ובשכונת שערי חסד הירושלמית ברחוב הקליר 11 שבה התגוררה כשהוציאה את הספר לאור.
הספר קיבל את שמו משורה הכתובה באחד מן השירים הכלולים בו:
"וָאִיקֵץ וְהִנֵּה הַבַּיִת מוּאָר
אַךְ אֵין אִישׁ אִתִּי בַּבַּית-
וְעֶצֶב כָּזֶה
וְצַעַר.
וַהֲלֹא שִֹמְחַת הַשֶּׁמֶשׁ
דְּבַר יוֹם בְּיוֹמוֹ
וַהֲלֹא הַר
וַהֲלֹא אֵשׁ.
הוֹי
בַּלֵּב"
הספר מאגד בתוכו 19 שירים פרי עטה של זלדה שאורכם עומד על כשמונה עד ארבעים שורות לשיר. נושאי הקובץ העיקריים הם מצבי הנפש והתודעה של המשוררת, געגועיה לאהוביה שחלפו מהעולם, יחסה לרגשות דתיים, אמונה, דבקות בהשם וקיום המצוות. גם בשיריה המופיעים בקובץ זה, כללה המשוררת פרפרזות רבות מהתנ"ך, ספרות חז"ל, הפיוט והתפילה היהודית לדורותיה ובאופן כללי מן המקורות הדתיים. מוטיבים מרכזיים בשיריה הבאים לידי ביטוי גם כן בספר זה הם השימוש הנרחב בעולם הצומח ובפרחים, עצים ועלים בפרט מטפורות ודימויים ספרותיים, וכמו כן שימוש נרחב בדימויים ספרותיים ומטאפורות נפוצות בספרות זלדה כגון חיים, נפש, ציפורים, בית, ההרים והעצים השונים.
שירי הספר
הערה: לא לכל השירים נתנה זלדה שם, ועל כן נכתבו כאן השורות הראשונות של השירים חסרי השם לשם זיהוי. שירים אלו יסומנו בכוכבית (*)
בנג'מין פרנץ
בֶּנְגָ'מִין בֶּרְל פֶרֶנְץ (באנגלית: Benjamin Berell Ferencz; 11 במרץ 1920 – 7 באפריל 2023) היה משפטן יהודי-אמריקאי. במסגרת תפקידו בצבא ארצות הברית חקר פרנץ אחרי מלחמת העולם השנייה את פשעי המלחמה של הנאצים והיה התובע הראשי במשפט האיינזצגרופן, שהיה אחד מ-12 המשפטים הצבאיים שנערכו במסגרת משפטי נירנברג הנוספים.
מאוחר יותר הפך פרנץ לאחד מהתומכים הנלהבים והקולניים ליישום של עקרון שלטון החוק ברחבי העולם ולהקמת בית הדין הפלילי הבינלאומי. בשנים 1985–1996 כיהן כפרופסור אורח למשפט בינלאומי באוניברסיטת פייס שבניו יורק.
קורות חייו
פרנץ נולד ב-1920 בטרנסילבניה (שלאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בגבולות ממלכת רומניה), וכשהיה בן עשרה חודשים היגרה משפחתו לארצות הברית והתיישבה בניו יורק, בשכונת לואר איסט סייד שבמנהטן.
הוא למד "מניעת פשיעה" בסיטי קולג' של ניו יורק וקיבל מלגה לבית הספר למשפטים בהרווארד. שם למד אצל המשפטן הנודע רוסקו פאונד (Roscoe Pound) ועבד במחקר אצל הקרימינולוג שלדון גלוק (Sheldon Glueck), שכתב באותה עת ספר אודות פשעי מלחמה. ב-1943 סיים את לימודיו והתגייס לצבא ארצות הברית, בו שירת ביחידת נ"מ של תותחי 90 מ"מ מונְחי-רדאר שלחמה בבריטניה (בהגנה על לונדון), בפלישה לנורמנדי ובכיבוש צרפת וגרמניה יחד עם הארמייה השלישית בפיקוד ג'ורג' פטון. ב-1945 הועבר למפקדת הארמייה השלישית והיה חבר בצוות שמשימתו הייתה איסוף עדויות וחקירת פשעי מלחמה של הנאצים. בתוקף תפקידו זה נשלח למחנות ריכוז ששוחררו באותה עת על ידי הצבא האמריקאי. תחילה ביקר במחנה הריכוז הראשון ששוחרר על ידי האמריקאים בתחילת אפריל 1945, מחנה הריכוז אוהרדרוף, ובהמשך במחנה הריכוז בוכנוואלד הסמוך ובמחנות אחרים.
בדצמבר 1945 השתחרר פרנץ מהצבא בדרגת סמל ושב לניו יורק. לאחר מספר שבועות גויס שוב, הפעם כתובע בצוות התביעה בראשות בריגדיר גנרל טלפורד טיילור (Telford Taylor) במשפטי נירנברג הנוספים. טיילור מינה אותו כתובע הראשי במשפט האיינזצגרופן, על אף שהיה זה תיק התביעה הראשון של פרנץ. במשפט הורשעו כל 24 הנאשמים; 14 מהם קיבלו עונש מוות, מתוכם ארבעה הוצאו להורג.
לאחר משפטי נירנברג נותר פרנץ בגרמניה יחד עם אשתו גרטרוד (לה נישא בניו יורק במרץ 1946), ועסק בהכנת תוכניות לפיצויים ולשיקום נפגעי רדיפות הנאצים. כמו כן, היה מנהל המוסד לקבלת הרכוש היהודי בגרמניה שלא נותרו לו יורשים, והשתתף במשא ומתן שהוביל להסכם השילומים שנחתם ב-1952 בין גרמניה המערבית וישראל ובחקיקת חוק ההשבה הגרמני (1953), שעסק בהשבת רכוש אבוד ובפיצויים עבורו. ב-1957 שב פרנץ עם אשתו וארבעת ילדיהם לארצות הברית, והחל לעבוד במשרד עורכי דין כשותף של טלפורד טיילור.
החוויות שחווה פרנץ בעקבות מלחמת העולם השנייה וחקירת פשעי הנאצים היו חוויה מעצבת עבורו. ב-1970, בתום 13 שנים בפרקטיקה הפרטית, ובהשפעת רשמי מלחמת וייטנאם, עזב את משרדו והקדיש את זמנו לקידום יצירת חוק בינלאומי ומנגנון להתמודדות עם פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות. הוא גם פרסם מספר ספרים בנושא זה. כבר בספרו הראשון, שפורסם ב-1975,  Defining International Aggression–The Search for World Peace ("להגדיר תוקפנות בינלאומית – החיפוש אחר שלום עולמי"), הוא הטיף להקמת בית דין בינלאומי שיעסוק בסוגיות אלו. בית דין בינלאומי שכזה אכן הוקם ב-1 ביולי 2002, כשאמנת רומא נכנסה לתוקפה. בתקופת ממשל ביל קלינטון חתמה ארצות הברית על האמנה, אך לא אִשררה את החתימה. בתקופת ממשל ג'ורג' דבליו בוש ביטלה ארצות הברית את חתימתה ואף הגיעה להסכמים דו-צדדיים עם מדינות שונות שאמורים היו למנוע הבאת אזרחים אמריקאים בפני בית הדין. בתקופת ממשלו של ברק אובמה חזרה מדיניות ארצות הברית לתמוך באמנה ובבית הדין הבינלאומי.
פרנץ חזר וטען כנגד הליכי הממשל האמריקאי והציע כי ארצות הברית תחתום על האמנה ללא כל הסתייגויות, כיוון שהעיקרון המשפטי שהתבסס זה מכבר אומר כי "החוק חייב להיות מיושם בשוויוניות כלפי כל אחד ואחד" – גם בהקשר הבינלאומי. בראיון שנערך עמו באוגוסט 2006 טען כי לא רק סאדאם חוסיין צריך לעמוד למשפט, אלא גם ג'ורג' דבליו בוש, כי ארצות הברית החלה את מלחמת עיראק ללא אישור של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
ב-2009 זכה פרנץ, יחד עם אנטוניו קססה, בפרס ארסמוס, המוענק על תרומה משמעותית לתרבות ולחברה האירופית.
במרץ 2012 כתב פרנץ מכתב לעורך ה"ניו יורק טיימס" בו שיבח את הרשעתו של תומאס לובנגה מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בבית הדין הבינלאומי וציין אותה כ"אבן דרך בהתפתחות החוק הפלילי הבינלאומי".
באפריל 2017 קראה עיריית האג שביל הליכה ליד ארמון השלום על שמו של פרנץ, כמחווה להיותו "מודל לחיקוי לאנשים בכל רחבי העולם ובמיוחד לדור הצעיר". בכירה בעירייה נסעה לארצות הברית כדי למסור לו העתק של שלט השביל.
פרנץ נפטר ב-7 באפריל 2023.
קישטוקאי
קישטוקאי (בהונגרית: Kistokaj) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי קישטוקאי
בקישטוקאי חיו מעט יהודים ובמקום קיימים שרידים של בית קברות יהודי. תושבים יהודיים מהכפר שנרצחו בשואה מונצחים בלוח זיכרון בהייצ'בה שבמישקולץ.
אברהם שטוקהמר
אברהם שטוקהמר (1892–1942) (ביידיש: אברהם שטאקהאמער; בפולנית: Abraham Sztokhamer) היה חזן ומוזיקאי יהודי. אביו של החזן ישראל שטוקהמר.
קורות חייו
שטוקהמר נולד בעיר הרוביישוב שבמחוז לובלין, בפולין, לאביו יששכר זבולון, בן למשפחת רבנים, לויים. צאצא לשל"ה הקדוש.
תחילת דרכו בחזנות
בילדותו ניחן שטוקהמר בקול סופרן. כשמשפחתו עברה לברדיצ'ב, התגלה על ידי החזן המלחין והמנצח, ניסי בלזר (ספיבק) שהיה ידידו של אביו: בלזר ששמע במקרה את הילד שטוקהמר שר להנאתו מחוץ לבית-הכנסת, הזמינו לביתו, בחן אותו והתרשם מאוד מאיכות קולו ומשמיעתו המוזיקלית. בלזר חזה לילד עתיד כחזן גדול, וביקש ללמדו ולצרפו למקהלתו. תחילה, אביו של שטוקהמר הביע סירוב לדבר, מחשש שחינוכו הדתי של בנו היחיד "יתקלקל" במקהלה, אך בלזר שהיה ירא-שמיים, מלומד ו"ש"ץ הגון", הבטיחו שילמד את הילד תורה בעצמו וידאג לחינוכו. בלזר לקח את שטוקהמר הצעיר כתלמיד תחת חסותו (אף היו ישנים באותו חדר מגורים, בזמן מסעות המקהלה). שטוקהמר היה סולן סופרן במקהלה, בה שרו ולמדו עימו גם ידידיו החזנים מרדכי הרשמן, שלמה הרשמן, ופיני ספקטור שגם היה מנצח במקהלה. אצל בלזר למד שטוקהמר חזנות, שירה וסולפג', ושם גם ספג את אהבתו לשירה הפולקלורית האוקראינית והרוסית והיצירות הקלאסיות. לאחר מותו של בלזר, המשיך שטוקהמר לשיר במקהלה, בניצוחו של החזן מאיר פיסאק. שטוקהמר עמד בקשרי ידידות גם עם החזנים פנחס מינקובסקי, בכמן, סירוטה ויעקב ודוד קוסביצקי. בזמן שהתחלף קולו, חזר שטוקהמר מברדיצ'ב לעיר הולדתו הרוביישוב וכשהיה בן 17 ניצח על מקהלת הנוער היהודי בעיר.
פעילותו בחזנות ובמוזיקה
שטוקהמר חונן בקול טנור לירי צלול, שר וכתב יצירות חזניות. כחזן כישרוני הוצע לו מספר פעמים (בין השאר על ידי חברו החזן שלמה הרשמן) לנסוע לשמש כחזן בלונדון ובארצות הברית, כמו יתר חבריו החזנים מהמקהלה בה שר בילדותו בברדיצ'ב. אך הוריו של שטוקהמר שהיו משפחה דתית אדוקה, סירבו לדבר, מחשש "שיתקלקל". בגיל 19 חותן עם חנה לבית ליכטנברג.
בהרוביישוב הצטרף לשטיבל חסידי טריסק ונהג להתפלל ולשיר את יצירות ניסי בלזר ויצירות חזניות נוספות (מעובדות למקהלה ולסולו). שטוקהמר, שהיה כותב תווים משמיעה, העלה על הכתב ניגונים חסידיים, לרבות את ניגוני חסידות טריסק, יחד עם יצירות חזנות ושירי-עם רבים, אשר את תוויהם שלח לתיעוד במכון ייוו"א שבווילנה.
את בנו, ישראל שטוקהמר, לימד תווים ושירה. משך 4 שנים הופיע עם בנו (שהופיע כילד פלא "וואנדערקינד" בקול סופרן) בתפילות וקונצרטים בכל עיירות מחוז ווהלין וגליציה (שומסק, קוזדבולוב, קרמניץ, אוסטרוה, מנייביץ', טרנוב, טרנופול, סטנסיסלבוב ועוד). את תווי הנגינה לליווי הקונצרטים בפסנתר וכלים נוספים כתב שטוקהמר בעצמו.
בימים הנוראים ב-1929 הופיעו שטוקהמר ובנו במקהלתו של החזן והמלחין זישע הערער בלבוב. ב-1930 שרו במקהלה של יעקב ודוד קוסביצקי בבית-הכנסת שינוחה ברחוב סיקטוסקה בלבוב, בימים-הנוראים.
ב-1930 קיבל שטוקהמר את משרת חזן העיירה טלומץ' שבגליציה פולין (כיום באוקראינה), ולשם עבר עם משפחתו. נוסף להיותו חזן, היה גם בעל תוקע מוכשר. בטלומץ' הקים שטוקהמר מקהלה שהופיעה בניצוחו בחגים בבית-הכנסת. שטוקהמר הכין גם את המקהלות למופעים חגיגיים וממלכתיים/ממשלתיים בעיר, וראש העיר נהג לבקר בבית הכנסת לעיתים מזומנות כדי להאזין לחזן ולמקהלתו.
למרות הצעות חוזרות לשמש כחזן בבתי-כנסת בעיירות גדולות יותר, בחר להישאר עם קהילתו באווירה הבייתית-משפחתית של אנשי טלומץ'. כשהוצע לו לנצח על מקהלת הטמפל הרפורמי (בית-כנסת רפורמי) בטרנופול, הוא סירב ושמר על אמונתו הדתית.
שטוקהמר נחשב מוזיקאי מחונן ומלומד גם במוזיקה הכללית: תואר כי היה יכול לערוך, באופן מיידי, עיבוד מקהלתי לכל ניגון ששמע ולהתאימו למקהלה ב-4 קולות. בתפילתו שילב לחנים ותמות ממוזיקה קלאסית ואופראית, ובנוסף לרפרטואר שלו שכלל יצירות חזנות, פולקלור ומאות שירי-עם יהודיים, לא הייתה זרה לו גם המוזיקה הקלאסית הרוסית. על אף אדיקותו הדתית, לא נרתע מללמד סוליסט של הכנסייה הקתולית מטלומץ', תווים וסולפג', לרבות את צלילי "אווה מריה".
בתקופת השואה
ממשפחתו שרדו שניים מילדיו, אשר עלו לישראל בשנות ה-50'; החזן ישראל שטוקהמר ורבקה (רגינה) ברודינגר ששירתה כאחות בצבא האדום בזמן המלחמה.
חן אלמוג
חן אלמוג הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר כיהן כמפקד עוצבת קלע דוד.
ביוגרפיה
אלמוג התגייס לצה"ל ושובץ בחיל התותחנים. לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה למפקד גדוד 334 בין השנים 2007–2009. לאחר מכן היה מפקד יחידה 5252 בין השנים 2011–2013. לאחר מכן הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת התבור, בתקופת פיקודו עבר האגד מפיקוד הצפון לפיקוד הדרום. בשנת 2016 מונה למפקד עוצבת קלע דוד וכיהן בתפקיד עד שנת 2018. לאחר מכן יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי.
תיירות ברוסיה
התיירות ברוסיה זכתה לצמיחה מהירה מאז התקופה הסובייטית המאוחרת, תחילה תיירות פנים ואחר כך גם תיירות בינלאומית. מורשת תרבותית עשירה ומגוון טבעי נהדר ממקמים את רוסיה בין יעדי התיירות הפופולריים ביותר בעולם. לא כולל חצי האי קרים, המדינה מכילה 23 אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו, בעוד שרבים אחרים נמצאים ברשימות האו"ם של אונסק"ו. הגוף העיקרי המתווה את המדיניות הממשלתית בתחום היא סוכנות התיירות הפדרלית.
מסלולי התיירות העיקריים ברוסיה כוללים נסיעה סביב טבעת הזהב של ערים עתיקות, הפלגות בנהרות הגדולים כולל הוולגה, ונסיעות ארוכות ברכבת הטרנס-סיבירית המפורסמת. אזורים שונים ותרבויות של רוסיה מציעים מזונות רבים מזכרות שונות, ומראות מגוון גדול של מסורות, כולל המסלניצה הרוסית, סבאנטואי הטטארית, או טקסי שמאנים סיביריים. בשנת 2013 ביקרו ברוסיה 33 מיליון תיירים, מה שהופך אותה למדינה התשיעית בעולם ולשביעית הכי מתויירת באירופה.
אדמה ואקלים
רוסיה המרכז אירופאית (למשל מוסקבה, סנט פטרבורג, ניז'ני נובגורוד, קאזאן ועוד) נמצאים באותו אזור אקלים כמו המדינות הבלטיות, בלארוס וצפון אוקראינה. האקלים של דרום מערב רוסיה (הוולגה התחתונה והאזור שבין הים השחור לים הכספי) הוא צחיח יותר, עם קיץ חם יותר וחורפים קצרים יותר. האקלים במזרח הרחוק של רוסיה לאורך חוף האוקיינוס השקט דומה לזה של הוקאידו, יפן וצפון-מזרח סין. האקלים הקשה ביותר הוא בסיביר, שם החורפים קרים מאוד והקיץ חם מאוד, ובצפון הרחוק של רוסיה, שם הטמפרטורות תמיד נמוכות, למעט מורמנסק, שם הים לעולם לא קופא בשל השפעת הזרם הנורווגי החם. האקלים של חוף הים השחור של רוסיה הוא סובטרופי. בניגוד למה שמקובל לחשוב, האקלים באזורי התיירות הפופולריים ביותר ברוסיה אינו חמור והוא דומה לזה של מזרח אירופה. הטמפרטורות הממוצעות של דצמבר, ינואר ופברואר במוסקבה הן -4 ° C (25 ° F), -7 ° C (19 ° F), −6 ° C (21 ° F) בהתאמה, אך מזג אוויר קר יותר נפוץ. במהלך העשורים האחרונים גלים של מזג אוויר קר במיוחד (מתחת ל -20 ° C / -4 ברוסיה במרכז אירופה הפכו לנדירים (בחורף 2016/2017 היו במוסקבה טמפרטורות נמוכות ממינוס 20 מעלות צלזיוס רק למשך שלושה ימים), בעוד שמספר הימים החורפיים בהם הטמפרטורה קרובה לנקודת הקפאה או מעט מעלה, גדל משמעותית. באזורי החוף הטמפרטורות החורפיות יכולות להרגיש קר מעט יותר ממה שהן ונובעות למעשה מלחות גבוהה. ברוסיה מגוון עצי ליבנה, ערמונים, אלנוס, לילך, דובדבנים, עצי מילה, רואן, עצי טיליה, שן הארי ועוד), הזמן הטוב ביותר לטיול ברוסיה במרכז אירופה הוא מאוחר באביב כאשר הטמפרטורות נעימות ועצים רבים פורחים, ובסתיו המוקדם כאשר העצים משנים את צבעם ועדיין לא קר. חודשי הקיץ טובים גם הם למעט יוני בערים במרכז ובדרום רוסיה כאשר מוך צפצפה יכול להוות מטרד, אך לאחרונה רשויות עירוניות רוסיות רבות נוקטות פעולה נגד המוך על ידי כריתתו והמצב השתפר באופן דרמטי. סוף הסתיו, חודשי החורף וראשית האביב יהיו מהנים תוך לבישת בגדים ונעליים מתאימים. ברוסיה המרכז אירופאית בדרך כלל מתחיל לרדת שלג בסוף הסתיו ובדרך כלל לא נמס לחלוטין לפני תחילת אפריל, אם כי גלי מזג אוויר חם אכן מתרחשים ושלג יכול להתמוסס באופן זמני באמצע החורף. באתרי סקי באזורים הרריים יש שלג לאורך כל עונת החורף. רוסיה במרכז אירופה חווה לפעמים גלי קור בתחילת מאי, כשהטמפרטורה יכולה לעבור את 15 ° C / 59 ° F עד נקודת הקפאון למספר ימים.
דרישות אשרה וכניסה
אזרחי חבר המדינות, מרבית מדינות אמריקה הלטינית, ישראל ודרום אפריקה, יכולים לנסוע ברוסיה למשך 90 יום ללא אשרה; מבקרים מדרום קוריאה יכולים לבקר ברוסיה למשך 60 יום ללא אשרה; בעוד שתיירים מבוסניה והרצגובינה, קובה, לאוס, מקאו, מקדוניה, מונגוליה, מונטנגרו, סרביה, איי סיישל ותאילנד, יכולים לבקר במשך 30 יום ללא אשרה.
אשרות אלקטרוניות חינמיות לביקור בשלושה אזורים במזרח הרחוק ברוסיה (פרימוריה, סחאלין וקמצ'טקה) זמינות לתיירים מסין, יפן, הודו, איראן, טורקיה, מרוקו, מקסיקו ומדינות אחרות.
תיירים ממדינות אחרות נדרשים לבקר בשגרירות רוסית כדי לרכוש אשרה. תיירים נדרשים להחזיק דרכון בתוקף בעת חציית הגבול הרוסי. לא ניתן לרכוש אשרות רוסיות בגבול.
תיירות תרבותית
יעדי התיירות הפופולריים ביותר ברוסיה הם סנקט פטרבורג (שהופיעה ברשימת הערים המתויירות ביותר באירופה בשנת 2010) ומוסקבה, בירות המדינה הנוכחיות לשעבר ומרכזי התרבות הגדולים, המוכרים כערים עולמיות (כאשר מוסקבה זכתה פעמיים בפרס אוסקר התיירות, World Travel Awards). במוסקבה ובפטרבורג ישנם מוזיאונים בעלי שם עולמי כמו הרמיטאז' וגלריית טרטיאקוב, תיאטראות מפורסמים הכוללים את בולשוי ומרינסקי, כנסיות מעוטרות כמו קתדרלת בזיל הקדוש, קתדרלת ישו המושיע, קתדרלת סנט אייזיק וכנסיית הגואל שעל הדם, ביצורים מרשימים כמו הקרמלין במוסקבה ומבצר פטר ופול, כיכרות יפות כמו הככר האדומה וככר הארמון, ורחובות כמו טברסקאיה ונבסקי פרוספקט. ארמונות ופארקים עשירים ביופי קיצוני נמצאים בפרברי מוסקבה (כנסיית העלייה לשמים בקולומנסקויה, צאריצינו) וסנקט פטרבורג (פטרהוף, סטרלנה, אורניינבאום, גאטצ'ינה, ארמון פאבלובסק וצארסקויה סלו). מוסקבה מכילה מגוון גדול של מבנים מרשימים מתקופת ברית המועצות יחד עם גורדי שחקים מודרניים, ואילו סנקט פטרבורג, שכונתה "ונציה של הצפון", מתגאה בארכיטקטורה הקלאסית שלה, בנהרות רבים, בערוצים ובגשרים. ניז'ני נובגורוד היא בירת חבל הוולגה. נחשבת ל"אח הצעיר" של מוסקבה מכיוון שיש לה קרמלין, רכבת תחתית ורחוב שמכונה "ארבט של ניז'ני נובגורוד" (רחוב בולשאיה פוקרובסקאיה) ואפילו העתק של האנדרטה למינין ופוז'רסקי, מהמקור של שנמצא בבירת רוסיה. ניז'ני נובגורוד מחולקת לשני חלקים על ידי נהר אוקה. העיר העליונה היא החלק ההיסטורי שלה והרחובות מוליכים אל הקרמלין, מינין ופוז'רסקי, בולשאיה פוקרובסקאיה ורוז'דסטוונסקיה, מועדוני לילה, שטחים פתוחים, מספר גדול של אנדרטאות ומקומות היסטוריים. העיר התחתית היא החלק התעשייתי והמסחרי שלה ובה היריד, שכונת סורמובו, קנאווינו, מפעלי חברת הרכב GAZ וסוצגורוד (המכונה "עיר בעיר"), יש בה תחנת רכבת, נמל תעופה מודרני ואטרקציות רבות. העיר היא נקודת המוצא העיקרית להפלגות לאורך נהר וולגה. מכאן החלו ההפלגות הראשונות למוסקבה וסנקט פטרבורג.
קאזאן, בירת טטרסטן, מציגה שילוב ייחודי של תרבויות טטריות רוסיות נוצריות ומוסלמיות. העיר ממותגת בתור "הבירה השלישית של רוסיה", אם כי מספר ערים רוסיות גדולות אחרות מתחרות על מעמד זה, כולל ניז'ני נובגורוד, נובוסיבירסק, יקטרינבורג וסמרה וכולן מרכזי תרבות מרכזיים עם היסטוריה עשירה ואדריכלות בולטת. נובגורוד, פסקוב, דמיטרוב וערי טבעת הזהב (ולדימיר, ירוסלבל, קוסטרומה ואחרים) שימרו את הארכיטקטורה ואת אויירת ימי הביניים וגם הן בין היעדים התיירותיים העיקריים. ביצורים עתיקים רבים (בדרך כלל כאלה שנבו בסגנון הקרמלין), מנזרים וכנסיות פזורים ברחבי רוסיה ויוצרים את הנוף התרבותי הייחודי שלה בערים הגדולות ובאזורים מרוחקים.
רפובליקת סאקה מציעה שימוש במחנות עבודות כפייה לשעבר כאטרקציה תיירותית. פולנים מבקרים במקומות של פשעים קומוניסטיים, למשל באתר הזיכרון של טבח קטין ובאיי סולובצקי.
מוזיאונים בולטים
רוסיה נהנית ממורשת תרבותית עשירה והיא ביתם של מוזיאונים רבים. הבולטים ביותר כוללים את גלריית טרטיאקוב, את הנשקייה של הקרמלין ואת המוזיאון ההיסטורי הממלכתי במוסקבה, את מוזיאון ההרמיטאז' ואת המוזיאון הרוסי בסנקט פטרבורג, את הקרמלין של קאזאן בקאזאן ועוד.
רוסיה מפורסמת גם בזכות קיומם של מוזיאונים רבים הקשורים למורשת המוזיקה הספרותית והקלאסית שלה, כגון יסנאיה פוליאנה הקשורה לליאו טולסטוי, שמורת מוזיאון מיכאילובסקוי שקשורה לאלכסנדר פושקין, מוזיאון דוסטויבסקי, מוזיאון בית צ'ייקובסקי. הדירה והמוזיאון של רימסקי קורסאקוב, מוזיאון מיכאיל גלינקה במוסקבה, מוזיאון האחוזה של סרגיי רחמנינוב באיוואנובקה, שבמחוז טמבוב, מוזיאון הדירה של אלכסנדר סקריאבין במוסקבה ועוד.
מוזיאונים הקשורים להיסטוריה הצבאית של רוסיה ולתעשייה הצבאית כוללים את המוזיאון המרכזי למלחמה הפטריוטית הגדולה בגבעת פוקלונאיה, המוזיאון המרכזי של הכוחות המזוינים של רוסיה במוסקבה, המוזיאון המרכזי של חיל האוויר הרוסי במונינו, מחוז מוסקבה, מוזיאון הצי המרכזי בסנקט פטרבורג, מוזיאון קרב סטלינגרד בוולגוגרד ועוד.
המוזיאונים המפורסמים הקשורים למדע וטכנולוגיה כוללים את המוזיאון הפוליטכני של מוסקבה, את מוזיאון הזיכרון לקוסמונאוטיקה, את מוזיאון טיל אנרגיה ותאגיד החלל בקורוליוב, שבפרברי מוסקבה.
תחבורה
מטעמי ביטחון, משרדי הכרטיסים הרוסיים מוכרים כרטיסים לרכבות, מטוסים ואוטובוסים רק בעת הצגת דרכון.
תחבורת ימים ונהרות
נמלי הים הגדולים ברוסיה כוללים את ערי הנמל סנקט פטרבורג וקלינינגרד על חוף הים הבלטי; מורמנסק וארכנגלסק בחוף הארקטי; ולדיווסטוק, יוז'נו-סחאלינסק ופטרופבלובסק-קמצ'טסקי על חוף האוקיינוס השקט; סוצ'י, נובורוסייסק וסבסטופול על חוף הים השחור; אסטרחן על חוף הים הכספי.
תחבורה אווירית
עד פברואר 2022, נמלי התעופה הבינלאומיים העמוסים ביותר ברוסיה היו ממוקמים בסמוך למוסקבה, פטרבורג, וולגוגרד, קאזאן, קרסנודאר, סוצ'י, ולדיווסטוק. מוסקבה וסנקט פטרבורג שירתו טיסות ישירות ממרבית בירות אירופה, ולמוסקבה היו טיסות ישירות מכל ערי מזרח אסיה, דרום אסיה, אפריקה, המזרח התיכון וצפון אמריקה. מדינות שלא היו להן טיסות ישירות לרוסיה כוללות את אוסטרליה, קנדה ואוקראינה. מאז הפלישה הרוסית לאוקראינה אין טיסות ישירות לרוסיה, למעט מארמניה, טורקיה, סין ומדינות המזרח התיכון.
כבישים
כבישים לאומיים גדולים ידועים ככבישים מהירים פדרליים. רוב הכבישים המהירים הם ללא תשלום, אולם לאחרונה נפתחו כמה כבישי אגרה. כבישים בערים רוסיות קטנות יותר ובכפר יכולים להיות במצב תחזוקה גרוע. במהלך העונה הקרה (מנובמבר עד אפריל), כאשר קיים קרה וקרח על הכבישים, נסיעה עם צמיגי החורף הם חובה.
תחבורה ציבורית בערים הגדולות
הערים הרוסיות שיש בהן רכבת תחתית כוללות את מוסקבה, סנקט פטרבורג, ניז'ני נובגורוד, נובוסיבירסק, סמרה, יקטרינבורג, קאזאן. הכניסה לתחנות מסומנת באמצעות האות M שנראית זהה באלפבית הרוסי והרומי. במוסקבה השילוט ברכבות מופיעות ברוסית ובאנגלית ושלטי הכוונה והמפות לרוב כתובים גם באנגלית. מלבד אוטובוסים וחשמליות, טרוליבוס הוא אמצעי נפוץ מאוד של תחבורה בערים רוסיות. אמצעי תחבורה ציבורית נוסף שנמצא בשימוש נרחב הוא "מונית שירות" (הידועים כמרשרוטקות). שירותי מוניות הזמינים בערים הגדולות ברוסיה כוללים את יאנדקס. טקסי, אובר (שמופעל על ידי יאנדקס) וגט.
תיירות טבע
ברוסיה, לשמורות הטבע יש היסטוריה ארוכה ויש לה מילת הגדרה משלה "זאפובדניקים" (заповедники) יותר ממאה שמורות טבע קיימות ברוסיה ומהוות משיכה לתיירים. כמה מהם נמנים עם אתרי מורשת עולמית. בנוסף ישנם פארקים לאומיים מפורסמים הכוללים את שמורת הטבע באיקל, את שמורת הטבע אלטאי, את שמורת הטבע לזובסקי, את שמורת הטבע קדרובאיה פד, את הרצועה הקורונית, את הפארק הלאומי ולדאי, את שמורת הטבע באיקל-לנה ושמורת טבע אילמן. שבעת פלאי רוסיה הם יעדי התיירות הפופולריים ביותר שנבחרו בהצבעה לאומית בשנת 2008 וכוללים את אגם באיקל, עמק הגייזרים, תצורות הסלע של מאנפופונר והר אלברוס. אזורים אחרים כוללים את קמצ'טקה עם הרי הגעש והגייזרים, קרליה שבה אגמי גרניט וסלעים, טובה והערבות הפרועות שלה, אדיגיה שבשטחה הר פישט וצ'צ'ניה עם אגם קזנוי-אם, אם כי לצ'צ'ניה עדיין ישנה אזהרת מסע בשל המצב הביטחוני.
תיירות בריאות
עיירות ספא רבות הוקמו במעיינות חמים. האזורים הנודעים ביותר הם מחוז קמצ'טקה, אלטאי, קרסנודאר, מחוז סטברופול, צפון הקווקז ברוסיה. כמה ערים רוסיות נקראות "עיירת הספא הרוסי" וכוללות את יסנטוקי, פיאטיגורסק, קיסלובודסק, ז'לזנובודסק ומינרלינייה וודי, ערים אלה נקראות "כפרי הנופש של המים המינרליים הקווקזיים". ברוסיה יש אחד מגבולות המים הגדולים בעולם שהופכים את רוסיה למושלמת עבור אתרי נופש. חוף הים השחור הסוב-טרופי החם של רוסיה הוא אתר למספר אתרי נופש פופולריים על חוף הים כמו סוצ'י וטואפסה, הידועים בחופי הפצלים ובטבע הנפלא שלהן.
ספורט חורף
חלק עצום משטח רוסיה נמצא באקלים תת-ארקטי ובאקלים יבשתי לח, ולכן קר. בנוסף, רוסיה הררית באזורים כמו צפון הקווקז, מחוז אלטאי וחצי האי קמצ'טקה. הנקודה הגבוהה ביותר באירופה היא הר אלברוס ברוסיה, מה שהופך את רוסיה למקום מושלם לספורט חורף. למעשה, אתרי סקי שכיחים למדי ברוסיה ואולימפיאדת החורף 2014 היא הדמיון לאופן בו פותחו אתרי סקי ברוסיה. אתר הסקי המפורסם ביותר ברוסיה הוא סוצ'י וקראסנאיה פוליאנה שבשטחה. אתרי הסקי הפופולריים האחרים ברוסיה הם דומביי בקראצ'יי צ'רקסיה שבצפון הקווקז ואתרים רבים כאלה גם במחוז לנינגרד בצפון.
מזכרות ומזון
מזכרות אופייניות כוללות מטריושקה ועבודות אומנות, סמובר לחימום מים, אושנקה וכובעי פרוות בנוסף לפריטים אחרים. וודקה וקוויאר רוסיים הם בין האוכל שמושך זרים, לצד דבש, בליני, פלמני, מרק שצ'י ומוצרים ומנות אחרות מהמטבח הרוסי.
סטטיסטיקה
בשנת 2013 הגיעו לרוסיה 27 מיליון תיירים שהניבו 11.2 דולר מיליארד הכנסות תיירות בינלאומית למדינה. כולל תיירות פנים ובינלאומית, הענף תרם ישירות 860 מיליארד לתמ"ג הרוסי ותמך ב-966,500 משרות במדינה. בשנת 2019, דיווח משמר הגבול של רוסיה שמספר התיירים הזרים הגיע ל-32,866,265 מספר שיא מאז 2006.
אסונות טבע
המפגעים הטבעיים של רוסיה במרכז אירופה כוללים הוריקנים, סופות רעמים ושיטפונות באביב כאשר השלג שהצטבר במהלך החורף נמס; דרום רוסיה חווה לפעמים שיטפונות. רעידות אדמה אינן מתרחשות ברוסיה למעט אזורים הרריים בדרום (הרי הקווקז, הרי אלטאי) וחוף האוקיינוס השקט. שריפות יערות יכולות להתרחש בקיץ החם, במיוחד בדרום סיביר ובשנים האחרונות נפוצות במיוחד.
חיות מסוכנות
חיות בר גדולות כמו דובים וזאבים נפוצות באזורים מיוערים בסיביר ובמזרח הרחוק של רוסיה, והן מאכלסות כמה יערות עבותים מרוחקים ברוסיה הצפון-מזרח אירופית; דובות נקבות יכולים להיות מסוכנות במיוחד כאשר יש להן גורים, בעוד שדובים זכרים מסוכנים במיוחד אם הם מתעוררים ומשוטטים בחורף; זאבים מסוכנים בתקופת החורף. הנחש הרעיל היחיד ברוסיה במרכז אירופה הוא הצפע; הוא מאכלס בעיקר יערות סחוסים וביצות, אך ניתן לפגוש בו מדי פעם בסוגים אחרים של יערות, ולכן מומלץ להשתמש במגפיים גבוהים לטיולי יער וטיולים. דלקת מוח של קרציות היא מפגע נוסף הקשור ליערות ופארקים ברוסיה. בעלי חיים המועדים ביותר לכלבת הם כלבים וחתולים משוטטים, שועלי בר, זאבים, קיפודים ושועלי רקון.
ביטחון הציבור
למרות הסטיגמה, מרבית הערים הרוסיות בטוחות למבקרים וישנן סיורים קבועים של שוטרי משטרת רוסיה בייחוד בערים הגדולות והמתויירות, כאשר בסנקט פטרבורג, סוצ'י ובמוסקבה פועלת משטרת תיירות ושוטריה דוברים מגוון שפות.
קבוצות מיליטנטיות
מרבית אזורי רוסיה בטוחים, אולם נסיעות לאזורים מסוימים בצפון הקווקז עלולים להוות סיכון מסוים, במיוחד בצ'צ'ניה ודגאסטן עקב המצב הביטחוני הרגיש ופעילות ערה של קבוצות מיליטניות וארגוני טרור.
מלחמת המרקיזים הראשונה
מלחמת המרקיזים הראשונה (בגרמנית: Erster Markgrafenkrieg) בין השנים 1449–1450 הייתה תוצאה של מחלוקות בין העיר הקיסרית החופשית נירנברג לבין אלברכט השלישי אכילס, הבוחר מברנדנבורג. ערים רבות בפרנקוניה בגרמניה המודרנית נפגעו קשות מהמלחמה.
ב-13 באוגוסט 1449, כבש אלברכט את טירת ליכטנאו, נחלתה של נירנברג. ב-11 במרץ 1450 הובס אלברכט בפילנרויטר ויהר. המלחמה הסתיימה בחתימה על הסכם שלום בבמברג ב-22 ביוני 1450. אלברכט נאלץ להחזיר את כל האדמות שנכבשו לעיר נירנברג.
אבן חזם אל-אנדלוסי
אבו מוחמד עלי אבן אחמד אבן סעוד אבן חזם (בערבית: أبو محمد علي بن احمد بن سعيد بن حزم), נודע בשם: אבן חזם אל-אנדלוסי (7 בנובמבר 994 קורדובה, ספרד – 15 באוגוסט 1064, סביליה), מגדולי מלומדיה של ספרד המוסלמית, היסטוריון, גנאלוג, תאולוג, הוגה דעות, סופר, משורר ופולמוסן. מן החריפים שבמתפלמסים כנגד הדת היהודית. התפלמס בכתב עם רבי שמואל הנגיד. אבן חזם היה מעורב במהלך חייו בטלטלות פוליטיות, עתים היה מקורב למלכות, ועתים מנודה ומוחרם.
כתב כ-400 חיבורים, מתוכם נשמרו עד ימינו כ-40. ביניהם ספר על אהבה ואוהבים, שתורגם לעברית, בשם "ענק היונה".
ביוגרפיה
אבן חזם נולד בקורדובה ב-7 בנובמבר שנת 994 במוצאי צום חודש הרמדאן. מוצא משפחתו מוטל בספק, בעוד שלדבריו משפחתו מיוחסת למוצא מוסלמי-פרסי קדום, ובכך הוא קושר אותה בקשר של חסות לחליפות האומיית, חוקרי המערב, בהסתמכם על ההיסטוריון בן זמנו אבן חיאן, מעריכים כי הוא היה 'מוואלד'. אביו 'אחמד' קיבל חינוך, שהכשיר אותו לעלות בסולם החברתי עד לדרגת וזיר, והוא אכן כיהן כווזיר אצל החאג'יבים העאמירִים: אל- מנסור, אל-מוזפר, וסנשואלו, תוך שהוא מצליח לשמור גם על נאמנותו לח'ליפה הישאם השני. כמשרתו של אל-מנסור, עבר אחמד לגור, עם משפחתו, בשכונת בעלי התפקידים (מוניית אל מורירה) ושם נולדו בניו אבו בכר ועלי (אבן חזם).
אבן חזם גדל בארמונו של אביו, כשהוא מנותק מבני העם שבחוץ, וכנער רגיש וחולני בילה את שעותיו עם נשות ההרמון, שחינכו אותו, הקנו לו את ראשית השכלתו, ואף הכניסוהו בסוד חיי האהבה. בתקופה זאת חווה אהבת נעורים, עם אחת משפחות ההרמון שהייתה בת 16 שנים, והוא אף צעיר ממנה. בשלהי שנת 1009, כאשר הודח סנשואלו, ומוחמד אל מהדי תפס את הח'ליפות, נאלץ אבן חזם להיפרד מחיי התענוגות אליהם הורגל, ומשפחת אביו חזרה להתגורר בשכונת מגוריהם המקורית בקורדובה. עם זאת שמרה משפחתו על מעמדה, ואבן חזם התחיל את לימודיו אצל מורים פרטיים. היסטוריה למד אצל אבן אל-ג'זור, פילוסופיה ולוגיקה למד אצל אבן אל-כתאני, שפה וספרות ערבית למד אצל השייח' עבד אל רחמן אבן אבי יזיד אל-אזדי, שקיבץ לעצמו חוג תלמידים מוכשרים, שם התוודע אבן חזם למשורר הצעיר 'אבן אל-טובני', ואל איש הדת והמדע 'אבו עלי אל-פאסי'.
בסוף שנת 1010 נרצח מוחמד אל-מהדי, והעאמירים השיבו את הישאם השני לכס הח'ליפות. למרות האמונים ששמר אביו של אבן חזם ל"אומיים", הורע מצב המשפחה עם עלייתו של הישאם בפעם השנייה לשלטון. מי ששלט בפועל היה המפקד הסלאבי ואדיח, והישאם היה בגדר שליט בובה. ואדיח שזכר את השפעתו של אחמד על הישאם בתקופת שלטונו הראשונה, וחשש ממנו, האשים אותו בבגידה, החרים את רכושו, וכלא אותו בבית הסוהר. עלי הצעיר היה כבן 16 כאשר נאלץ להיפרד מעולם ילדותו. תוך כשנתיים נפטרו אביו, אחיו, וגיסתו, ובגיל 18 הוא נשאר ראש משפחה שבעקבות נאמנותה ל'אומיים', הפכה לשנואה על ידי הסלאבים והברברים. באותם ימים הפכה קורדובה לאתר שלא ניתן לחיות בו. הברברים בראשותו של 'סולימאן אל-מוסתאעין' צרו על העיר, ואנשיה סבלו מרעב הרג שוד ומגפות. בשנת 1013, משנכנעה העיר לכוחות הברברים, החלו מעשי נקם אלימים כנגד כל הפלגים, וכל המעמדות ובסוף השנה גורשו מן העיר רוב תושביה, ובתוכם גם אבן חזם שגלה לאלמריה, ביחד עם חברו מוחמד אבן איסחק.
בימים בהם שכן אבן חזם באלמריה, משל בה רייחאן אל-עאמירי, הידוע כמי שבנה את חומות העיר. הוא נטה חסד לאבן חזם שחי באלמריה חיים נוחים, התכתב עם חבריו, והחל בפולמוסים בענייני דת. אז כפי הנראה הכיר אדם צעיר בשם 'איסמעיל אבן נגרילה', יהודי פליט גם הוא מקורדובה, שנודע ברבות הימים בשם רבי שמואל הנגיד.
פולמוסים תאולוגיים כנגד היהדות
בהיותו באלמריה, התוודע אבן חזם, לאנשי כת העיסוניים כמו גם לקראים, אשר העשירו את ידיעותיו, וסיפקו לו טיעונים לניגוח הדת היהודית. הוא גם היה בקשרים עם רופאים יהודיים, אשר מתוארים על ידו כספקנים, וכן עם יודעי עברית (יהודים, כפי הנראה, גם כן). מכל אלה העמיק את השכלתו, וגיבש את רעיונותיו בהם השתמש בפולמוסיו כנגד היהדות. דרך הוויכוח בה נקט אבן חזם הייתה מתלהמת, וכללה התקפות מילוליות קשות, והרטוריקה שלו גרמה למתווכחים איתו לתעב אותו. עם זאת, החוקרים נוטים להאמין כי טבעו לא היה רע, והתוקפנות הייתה טקטיקה של וויכוח.
התפלמס גם עם רבי שמואל הנגיד, וכתב נגדו את הספר "איגרת התשובה נגד טענותיו של אבן אלנגרילה", הספר נדפס שוב ב-1960 תחת השם "אל רד עלא אבן אל נגרילה אליהודי ורסאאל אח'רא".
ענק היונה
"ענק היונה" הוא ספרו של עלי אבן חזם, שנכתב על ידו בשבתו בעיר שאטיבה שבמזרח חצי האי האיברי, אליה גלה מקורדובה.
קית' לי
קית' לי (באנגלית: Keith Lee; נולד ב-8 בנובמבר 1984) הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW). הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו היה פעם אחת אלוף צפון אמריקה ופעם אחת אלוף ה-NXT, בנוסף להיותו המתאבק הראשון, שהחזיק בו זמנית בשתי חגורות אליפות אלה יחד. לי מוכר בנוסף בשל פעילותו בזירת ארגוני ההיאבקות העצמאיים, כשהבולטים ביניהם הם Evolve, AAW ו-PWG. כמו כן, הוא היה אלוף העולם של PWG ואלוף ה-WWN.
ראשית חייו של לי
לי נחשף לראשונה לענף ההיאבקות המקצועית בגיל קטן על ידי סבתו, שהייתה מעריצה בעצמה, ואף מחשיבה אותה כאחת שהקנתה לו השראה בקריירה. לי שיחק בפוטבול מכללות, אך הפסיק לשחק בענף זה בשביל להפוך להיות מתאבק.
Evolve (2017–2018)
לאחר שעזב את ROH, לי חתם בארגון Evolve בינואר 2017 וערך את קרב הבכורה שלו ב-27 בינואר בהפסד לכריס הירו. את החזרה שלו לארגון רשם בניצחון על זאק סברה ג'וניור. לי קיבל את ההזדמנות הראשונה שלו לזכות בתואר האליפות בחודש יוני, אך לא הצליח לזכות לאחר שהפסיד למאט רידל. ב-14 באוקטובר, לי ניצח את אותו רידל והפעם זכה באליפות ה-WWN. הוא הפסיד את האליפות ב-6 באפריל 2018 לאוסטין ת'יאורי.
Pro Wrestling Guerrilla (2017–2018)
ב-18 במרץ 2017, לי ערך את קרב הבכורה שלו בארגון ההיאבקות PWG, בקרב משולש נגד סאמי קאליהן ובריאן קייג'. בקרב זה קייג' ניצח. הוא חזר בחודש אפריל, אך הפסיד בקרב יחידים לג'ף קוב. חודש לאחר מכן, הוא רשם את ניצחון הבכורה שלו בארגון על טרבור לי. לי הצליח לנצח את ליאו ראש וטרנט ב-7 ביולי. בחודש ספטמבר, לי הגיע עד לגמר טורניר "הקרב של לוס אנג'לס", שבו הפסיד לריקושט. קרב רבע הגמר של לי נגד דונובן דיג'אק זכה לציון חמישה כוכבים מאת מבקר ההיאבקות של המגזין Wrestling Observer Newsletter, דייב מלצר.
ב-23 במרץ 2018, לי ניצח את צ'אק טיילור והפך לאלוף העולם של PWG. לי הפסיד את חגורת האליפות 29 ימים לאחר מכן למתאבק וולטר בקרב משולש אשר כלל בנוסף את ג'ונה רוק.
Raw (2020–2021)
יומיים לאחר מכן, לי עבר למותג Raw והופיע לראשונה, כשקטע את רנדי אורטון באמצע נאומו. לי הגיע בתלבושת ומוזיקת כניסה חדשות ואף איתגר את אורטון לקרב. בקרב זה, שהתקיים בהמשך הערב, הוא הפסיד כתוצאה מפסילה בשל תקיפתו של אלוף ה-WWE, דרו מקינטייר את אורטון. בקרב החוזר ביניהם באירוע פייבאק, שנערך ב-30 באוגוסט, לי רשם ניצחון על אורטון. לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, לי ניצח את דולף זיגלר בקרב אשר קבע את זהות אחד משלושת המשתתפים בקרב המשולש שהתקיים בהמשך הערב והיה על הזכות להתחרות על אליפות ה-WWE מול דרו מקינטייר באירוע התנגשות של אלופים. בהמשך אותו הערב, לי היה מעורב בקרב משולש נגד רנדי אורטון וסת' רולינס, שבסופו אורטון ניצח. ב-19 באוקטובר, לי הפסיד לברון סטרומן. שבוע לאחר מכן, לי גבר על אליאס וזכה במקום בקבוצת Raw לקראת קרב ההדחות המסורתי של אירוע סדרת ההישרדות. באירוע זה, שנערך ב-22 בנובמבר, קבוצת Raw (AJ סטיילס, קית' לי, שיימוס, ברון סטרומן ורידל) ניצחה את קבוצת סמאקדאון (קווין אואנס, ג'יי אוסו, המלך קורבין, סת' רולינס ואוטיס) בקרב הדחות הגברים המסורתי, שהיה במעמד צד אחד; כלומר, אף חבר מקבוצת Raw לא הודח. לילה לאחר מכן בפרק של התוכנית Raw, לי ניצח את בובי לאשלי כתוצאה מפסילה בקרב העפלה לקרב משולש, שנערך שבוע לאחר מכן בתוכנית, על קבלת הזדמנות להתחרות על אליפות ה-WWE נגד האלוף, דרו מקינטייר באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות. בקרב משולש זה שבו השתתפו, לי, רידל ו-AJ סטיילס, לי כשל בניסיונו להפוך לטוען לכתר, כשמי שעשה זאת היה AJ סטיילס. ב-14 בדצמבר, קית' לי הפסיד לג'ון מוריסון והמיז בקרב האנדיקאפ 2 נגד 1. שבועיים לאחר מכן, הוא גבר על שיימוס בקרב אשר קבע את הטוען לכתר לאליפות ה-WWE. שבוע לאחר מכן בפרק הספיישל "ערב האגדות" של התוכנית Raw, לי כשל בניסיונו לזכות בתואר זה לאחר שהפסיד לאלוף, דרו מקינטייר.
חודש לאחר מכן, לי היה אמור להתמודד מול רידל ובובי לאשלי בקרב משולש על אליפות ארצות הברית במסגרת אירוע תא ההדחות, אך הוא הוסר מקרב זה עקב פציעה. בראיון מספר חודשים לאחר מכן, לי חשף שהסיבה להיעדרותו הייתה אבחנה חיובית לנגיף הקורונה, כשדלקת לב התלוותה אליה. לאחר חמישה חודשי היעדרות, לי חזר לארגון ב-19 ביולי בפרק של התוכנית Raw, כשנענה לאתגר של בובי לאשלי לקרב מולו; לעומת זאת, לי נחל הפסד באותו הקרב. בחודשים שבאו לאחר מכן, לי עבר שינוי דמות כאשר החל להיקרא קית' "ברקאט" לי ולאחר מכן ברקאט לי. לעומת זאת, הוא שוחרר מחוזהו ב-4 בנובמבר.
חיים אישיים
ב-12 בפברואר 2021, לי והמתאבקת מיה יים הודיעו על אירוסיהם.
MCMXC a.D.
הוא אלבום הבכורה של הפרויקט המוזיקלי הגרמני אניגמה, בראשותו של המוזיקאי הרומני-גרמני מייקל קרטו. האלבום יצא באירופה בהוצאת וירג'ין רקורדס ב-3 בדצמבר 1990, ובארצות הברית על ידי כריזמה רקורדס ב-12 בפברואר 1991. קרטו הוקסם מערבוב צלילים ארכאיים עם מוזיקה מודרנית לאחר שהפיק את השיר "Everlasting Love" של זמרת הפופ הגרמנייה סנדרה. כמו כן, הוא התנסה ביצירת מזמורים גרגוריאניים. לאחר נישואיהם של מייקל קרטו וסנדרה ב-1988, מייקל פיתח את הרעיון של הפרויקט המוזיקלי אניגמה והקליט את האלבום בפרק זמן של שמונה חודשים ב-1990 באולפני א.ר.ט. הנמצאים באיביזה, ספרד. האולפנים הם אולפניו הפרטיים של קרטו.
רקע והצלחה
מבחינה מסחרית, זכה להצלחה עולמית, והגיע לעשירייה הפותחת במצעדים הנמצאים בעשר מדינות בסך הכול. הוא דורג במקום השישי בארצות הברית, ונשאר במצעד הבילבורד 200 של המדינה במשך 282 שבועות. הוא קיבל את תואר הפלטינה המרובעת במדינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA). מהאלבום יצאו ארבעה סינגלים: "", "", "Principles of Lust" ו-"The Rivers of Belief". הסינגל המוביל עמד בראש המצעדים ברחבי העולם.
Younger Brother
ללא להקה לצידם הם החליטו לנגן בכלי נגינה בעצמם ולגייס את חברם הוותיק רו קמפבל מקים ההרכב Leftfield בתור הוואקליסט של ההרכב. אלבום התוצאה היה The Last Days Of Gravity (עם עטיפה שנעשתה עי"י סטורם ת'ורג'רסון שהתכתב עם אלבומים של להקות כמו פינק פלויד ולד זפלין). הפצתו של האלבום בשנת 2007 גרמה לכך שכמעט החמיץ את המועמדות לפרס מרקיורי למוזיקה בשנת 2008.