cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lighting Up the Sky
רקע
במהלך מסע ההופעות שליווה את האלבום When Legends Rise, החלו להתפרסם ידיעות לגבי האלבום הבא של הלהקה. באוגוסט 2019 סיפר סולן הלהקה, סולי ארנה, בראיון ל-iHeartRadio הקנדית שהלהקה החלה להתכונן לתהליך הכתיבה של האלבום החדש. כמה חודשים לאחר מכן, בהודעת וידאו מ-23 במרץ 2020 שהועברה בציוץ בחשבון הטוויטר של SiriusXM, אישרו המתופף שאנון לארקין והגיטריסט טוני ראמבולה שהלהקה כותבת מוזיקה לאלבום. זמן קצר לאחר מכן, בהופעה בתוכנית Trunk Nation ב-Sirius XM Radio, הודה ארנה שבעוד שהלהקה עובדת על רעיונות חדשים, הוא מוצא את עצמו חסר השראה לכתיבה. למרות זאת, הוא הבטיח למעריצים שהאלבום החדש יהיה מוכן תוך פרק זמן סביר:
ב-4 במאי 2021, בראיון בהסכת "Riff On It" של The VR Sessions, גילה ארנה שהלהקה כתבה 12 שירים לאלבום בפרק זמן של שלושה שבועות ושכעת הם כותבים את מילות השירים ועובדים על העיבודים המלודיים. ב-23 באפריל 2022 בראיון ל-WJRR סיפר ארנה שהלהקה סיימה להקליט את האלבום החדש שכולל סינגל חדש שעתיד לצאת לאור בין אמצע לסוף הקיץ, ושייתכן שמדובר באלבומה האחרון של הלהקה.
בראיון לפבלו מתחנת הרדיו 93X במיניאפוליס, מינסוטה אישר ארנה ש-Lighting Up the Sky יהיה אלבום האולפן האחרון של הלהקה, אך הבהיר שהלהקה תמשיך להופיע ולצאת לסיבובי הופעות גם אחרי האלבום. ב-10 באוקטובר 2022 פרסום ארנה בחשבון האינסטגרם שלו סרטון ובו הרגיע את המעריצים ש"חברי הלהקה מסתדרים ביניהם טוב יותר מאי פעם" ושהם מתכננים "להמשיך ולצאת להופעות" הרבה אחרי שהאלבום ייצא לאור, אך שסיבובי ההופעות העתידיים יהיו בסגנון "הלהיטים הגדולים ביותר".
סגנון מוזיקלי
סולי ארנה תיאר את סגנונו המוזיקלי של האלבום כ"אלבום הארד רוק עם מתח גבוה, אנרגיה גבוהה, עמוס מלודיות, קטעים תופסים, גרובים גדולים וסולואי גיטרה מעולים". הוא הוסיף ש"זה אלבום הארד רוק אמיתי שראוי להיות אלבומה האחרון של הלהקה.
תוכן
כמו קודמיו, גם אלבום זה מבוסס על חוויותיו האישיות של סולי ארנה, כפי שסיפר בראיון עם Audacy: ארנה הרחיב וגילה ששיר הנושא מתאר אותו כשהוא מביט לאחור על המסע שערך, תוך שהוא מהרהר בו, ומה היה עושה אחרת אם היה חוזר בזמן, ואלו עצות היה נותן לעצמו הצעיר. הוא הודה שדבר מכל זה לא היה מתוכנן, אלא "קרה דבר מיתי" והוא חש ש"היקום כתב את האלבום הזה".
הפקה
האלבום הופק במשותף על ידי סולי ארנה עצמו, והמפיק אנדרו מרדוק, שהפיק גם את שני האלבומים הראשונים והמצליחים של הלהקה, Godsmack ו-Awake, ועבד גם עם אוונג'ד סוונפולד, אליס קופר ואחרים.
הפצה
על מנת לקדם את הוצאת האלבום, הוציאה הלהקה ב-28 בספטמבר 2022 את הסינגל הראשון שלה זה ארבע שנים, "Surrender". יום לאחר מכן אירחה הלהקה מסיבת השמעה פרטית בסירקה ריזורט אנד קזינו שבלאס וגאס, נבאדה, בה השתתפו כשישים אנשי תקשורת ובמהלכה ניגנה הלהקה חמישה משירי האלבום החדש, וארנה שוחח עם הקהל על תהליך הכתיבה וההקלטה של כל אחד מהם.
ב-11 בנובמבר 2022 הוציאה הלהקה את "You and I", הסינגל השני מהאלבום.
ב-24 בפברואר 2023, במקביל לצאת האלבום, הוציאה הלהקה את הסינגל השלישי מתוכו, "Soul on Fire".
אפשרות לאלבום נוסף
למרות האמירה של ארנה לפיה Lighting Up the Sky יהיה האלבום האחרון של הלהקה, הוא לא שלל לחלוטין אפשרות שהלהקה תוציא מוזיקה נוספת בעתיד, וציין: בתגובה לדבריו של ארנה ציין כתב הפורבס קוונטין סינגר שהודעות על "הופעות פרידה" ו"אלבומים אחרונים" הן נפוצות למדי בסצנת הרוק, ולהקות נוטות לשחרר הודעות כאלה על מנת להתאחד בהמשך ולהוציא מוזיקה חדשה במשך שנים רבות לאחר מכן.
20 (מספר)
20 (במילים: עשרים) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 19 ולפני 21.
רוזי אודונל
רוזאן "רוזי" אודונל (באנגלית: Roseann "Rosie" O'Donnell, נולדה ב-21 במרץ 1962) היא אמנית סטנד-אפ, שחקנית, זמרת, סופרת וידוענית-מדיה אמריקאית. הייתה גם עורכת מגזין וידועה גם כבלוגרית, מפיקת טלוויזיה, אקטיביסטית למען זכויות להט"ב ושותפה בחברת התיירות הגאה "R Family Vacations", המארגנת חופשות משפחתיות למשפחות חד-מיניות.
ילדוּת ונעורים
רוזי אודונל נולדה בבייסייד קווינס שבניו יורק. אביה, ג'וזף אודונל, היה מהגר מצפון אירלנד שעסק בהנדסת חשמל ועבד בתעשייה הביטחונית. אמהּ, רוזאן טרזה, הייתה עקרת בית, והיא נפטרה מסרטן השד ארבעה ימים לפני יום הולדתה ה-11 של אודונל. אודונל היא השלישית מבין חמישה ילדים, והיא חונכה כקתולית.
בזמן לימודיה בבית-ספר תיכון התבלטה אודונל מבחינה חברתית וזכתה במגוון תארים. בתקופה זו החלה לחקור את העניין שלה בקומדיה והופיעה בבית הספר כשהיא עורכת חיקויים של נשים מפורסמות. היא סיימה את לימודיה בתיכון בשנת 1980, ולמדה באוניברסיטת בוסטון, ממנה נשרה.
טלוויזיה
אודונל הופיעה במועדוני סטאנד-אפ בין השנים 1979–1984. היא סיפרה על פריצתה המקצועית בתוכניתו של לארי קינג: לאחר הצלחתה בתוכנית הכישרונות הצטרפה אודונל בשנת 1986 לסיטקום "!Gimme a Break" כאשר הופעת הבכורה שלה הייתה בתפקיד השכנה של נל קרטר. בשנת 1989 היא עברה לערוץ VH1, שם הנחתה תוכנית שסיקרה קומדיות טלוויזיוניות. בשנת 1992 היא שיחקה ב-"Stand By Your Man", סיטקום של רשת פוקס.
בשנת 2017 גלימה את טוטו בסדרה הקומית "סינגל מילפית" של רשת הטלוויזיה Showtime. ב-2019 שבה לשחק בעונה השנייה.
קולנוע
הופעת הבכורה של אודונל הייתה בסרט ליגה משלהן משנת 1992. במהלך הקריירה שלה היא עשתה מגוון רחב של תפקידים: היא הופיעה בקומדיה "מעקב צמוד 2" משנת 1993, "נדודי שינה בסיאטל" בתור החברה הטובה של מג ראיין, כבטי ראבל מ"משפחת קדמוני", כחברה של הנשים בסרט "בחורות יפות", כסוכנת פדרלית קומית בסרט "Exit to Eden", דיבבה גורילה בהפקה של דיסני ל"טרזן", שיחקה נזירה חובבת כדורסל בסרטו של מ. נייט שאמלאן "Wide Awake", וגילמה את עצמה בסרט "הדוויג והשארית העצבנית".
"המופע של רוזי אודונל"
בשנת 1996 החלה אודונל להגיש את תוכניתה היומית "המופע של רוזי אודונל" ("The Rosie O'Donnell Show"). התוכנית זכתה להצלחה רבה וזכתה בחמישה פרסי אמי. אודונול עצמה זכתה בשישה פרסי אמי על הגשת התוכנית (אחד חלקה עם רג'יס פילבין ואחד עם אופרה וינפרי). הגשת התוכנית הקנתה לאודונל את הכינוי בו נודעה זמן רב, "מלכת הנחמדוּת" ("queen of nice"), בשל האופי בו התייחסה למרואייניה ולאינטראקציה שלה עם הקהל.
התוכנית צולמה בניו יורק ואודונל נתנה בה ביטוי לאהבתה הרבה למחזות ולמחזמרים המועלים בברודוויי, כאשר היא מזמינה לתוכנית צוותים של שחקנים, מעודדת את הקהל לרכוש כרטיסים, מציגה חלקים ממופעים לראשונה ומחלקת כרטיסים לטובת קידום מכירות. פיגועי 11 בספטמבר היוו מכה קשה לתיירות בניו יורק ומופעים רבים היו תחת סכנת סגירה. אודונל הייתה בין ידוענים רבים בתעשיית הבידור שהשקיעו מאמצים בעידוד הקהל לתמוך באמנות הבמה ולהגיע ולראות את המחזות. אודונל עזבה את התוכנית בשנת 2002.
מגזין "רוזי"
בשנת 2000 חברה אודונל למוציאים לאור של המגזין "McCall's" על מנת לשקם אותו, ולהוציא אותו מחדש בשם "Rosie's McCall's" (או בשמו המוּכר - "רוזי"). "רוזי" הושק כמתחרה למגזין החודשי של מגישת תוכנית האירוח אופרה וינפרי. המגזין סיקר נושאים הקרובים ללבה של אודונל כגון סרטן השד ומשפחת אומנה. במהדורת ספטמבר 2000 שיתפה אודונל את הקוראים וכתבה כי היא מתמודדת עם דיכאון במשך כל חייה, וכי החליטה לקבל טיפול תרופתי כאשר הבחינה כי הדבר משפיע על חיי משפחתה.
בתחילה נראה היה כי המגזין מצליח והוא הודפס בכ-3 מיליון עותקים, אך חילוקי דעות בין אודונל לבין העורכים הביאו לכישלונו. החוזה של אודונל אמנם הקנה לה שליטה על תהליך העריכה ועל צוות העורכים, אך למוציאים לאור נותרה זכות הווטו. היא התפטרה מהמגזין בספטמבר 2002 לאחר ויכוח סביב השליטה בעריכת המגזין. למקורביה אמרה: "אם השם שלי והמותג שלי מתנוססים על המגזין, הוא צריך להיות על-פי החזון שלי". "רוזי" נסגר בשנת 2003.
לאחר סגירת המגזין הגישו אודונל והמוציאים לאור תביעה משפטית הדדית בתואנה של הפרת חוזה. המשפט קיבל סיקור תקשורתי נרחב, ואודונל הרבתה להתראיין ולהגיב בפומבי להאשמות. היא אף תקפה במילים חריפות את התובעים, תקיפה שעליה התנצלה לבסוף. השופט בתביעה מצא את שני הצדדים אשמים וסגר את התיק. בשנת 2006 ענתה אודונל לשאלה באתר האינטרנט שלה, ואמרה כי תשמח להוביל מגזין נוסף בעתיד.
המחזמר "טאבו"
לאחר שעזבה את "המופע של רוזי אודונל" רמזה אודונל כי היא מעוניינת להפיק את המחזמר "טאבו", מופע שהועלה על ידי סולנה לשעבר של להקת "מועדון תרבות", בוי ג'ורג'. אודונל אכן השקיעה במופע והפיקה אותו, אך הוא נחשב לכישלון מסחרי.
ספרים
בשנת 2002 כתבה אודונל את הספר "מצא אותי" ("Find Me"), סיפור שהוא שילוב של ספרות בלשית וביוגרפיה, העוסק באיחוד מחודש של אמהות עם ילדיהן. בנוסף לכך שהספר התייחס לתקופת ילדותה ונעוריה של אודונל הוא גם התעמק ביחסיה עם אישה שסבלה מהפרעת זהות דיסוציאטיבית, אשר הוצגה כקטינה שהרתה כתוצאה מאונס. הספר הגיע למקום השני ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
ב-9 באוקטובר 2007 הוציאה אודונל את ספרה השני, "ניקוי רעלים של ידוענים" ("Celebrity Detox") בו התייחסה להתפטרותה מ"המופע של רוזי אודונל" וגם בתוכנית הטוק-שואו "The View", ובמיוחד בפילוג בינה לבין ברברה וולטרס שהתרחש לאחר שאודונל נזפה בשידור ביזם הבנייה דונלד טראמפ. בספר עסקה אודונל במשמעויות של להיות ידוען ובמחיר התהילה והחיים הציבוריים. ספר הגיע למקום החמישי ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, וכל רווחיה מהספר הועברו לקרן שהקימה למען רווחת ילדים.
2007 עד היום
במרץ 2007 פתחה אודונל וידאו בלוג בשם "Jahero" באתר האינטרנט שלה, Rosie.com. בבלוג היא עונה לשאלות של מעריצים, מספרת על התרחשויות מאחורי הקלעים ומנהלת יומן אישי. בהמשך צירפה לבלוג את הלן מקאולי וג'נט ברבר. שמו של הבלוג הוא ראשי תיבות של שמותיהן של הנשים. בבלוג התארחו אורחות נוספות כמו ברברה וולטרס, ג'ני מקארתי וקתי גריפין. הבלוג הפך לפופולרי ביותר ובשנת 2007 זכתה אודונל בפרס "הבלוגר הטוב ביותר" לידוענים.
בשנת 2009 החלה להגיש תוכנית רדיו יומית בת שעתיים בשם "Rosie Radio" הדנה בחדשות ואירועים מרכזיים, בתחנת הרדיו "Sirius XM Radio" המשדרת בצפון אמריקה וקנדה. אודונל אמרה כי הגיעה לתפקיד לאחר שהתארחה בתוכניתו של הווארד סטרן.
היציאה מהארון
ב-31 בינואר 2002 השתתפה אודונל בסיטקום "וויל וגרייס" בתפקיד אורח בתור אם לסבית. חודש לאחר מכן הופיעה באירוע התרמה למען חקר הסרטן שנערך במועדון בכיכר טיימס ובמהלך ההופעה יצאה מהארון כאשר הכריזה: "אני לסבית! אני לא יודעת למה אנשים עושים כזה עניין מהומוסקסואליות. אנשים מבולבלים והם בהלם, כאילו מדובר במהפכה גדולה כלשהי עבור מישהו".
אף על פי שציינה את הצורך לתרום לנראות של הומואים ולסביות, הסיבה המרכזית הייתה להעלות את המודעות לסוגיית האימוץ על ידי הומואים ולסביות. אודונל היא מאמצת ומשמשת כאם אומנת, ומרבה למחות כנגד סוכנויות אימוץ (בעיקר בפלורידה) המסרבות לאפשר אימוץ לזוגות חד-מיניים. לאחר יציאתה מהארון התראיינה אודונל לתוכנית האירוח "Primetime" שברשת ABC, בהנחיית דיאן סויר. בתוכנית דיברה אודונל על האיסור וביקשה להתייחס אליו באופן אישי. היא סיפרה על היכרותה עם זוג הומואים ששימשו כמשפחה אומנת לילד אשר נלקח מהם עקב האיסור על הומוסקסואלים וביסקסואלים לאמץ.
יציאתה של אודונל מהארון משכה ביקורת מצד כמה פעילים להט"בים אשר ציינו כי במהלך תוכנית האירוח שלה, נהגה רבות לציין את כמיהתה לשחקן טום קרוז. לפי הפעילים, אודונל הטעתה את הקהל שלה בנוגע לזהותה המינית. היא התייחסה לטענות אלה בביטול ואמרה: "אמרתי בתוכנית שאני רוצה שהוא יכסח לי את הדשא בגינה ויגיש לי לימונדה. מעולם לא אמרתי שאני רוצה לרדת לו".
נישואים
ב-26 בפברואר 2004 נישאה אודונל לקלי קרפנטר, מנהלת שיווק בערוץ ניקלודיאון. השתיים נישאו בסן פרנסיסקו שבועיים לאחר שראש העיר גווין ניוסום אישר את תוקפם של נישואים חד מיניים בעיר. אודונל הסבירה כי השתיים החליטו להינשא מכיוון שבפועל הן אמנם בנות-זוג לכל דבר, אבל מבחינה חוקית הן אינן יותר מסתם חברות.
בנובמבר 2009 אישרה אודונל שקרפנטר עזבה את ביתן בשנת 2007. חודש לאחר מכן נראתה אודונל בציבור עם בת זוגה החדשה טרייסי קאצ'טיק-אנרס, אמנית מטקסס.
משפחה
אודונל וקרפנטר הן אמהות לילדים המאומצים פארקר ג'ארן (נולד ב-1995), צ'לסי בל (נולדה ב-1997) ובלייק כריסטופר (נולד ב-1999). בתן הרביעית, וויויאן רוז נולדה לקרפנטר בשנת 2002 באמצעות הזרעה מלאכותית. כאמהות אומנות תפקדו אודונל וקרפנטר בשנת 2000 עבור מאיה (נולדה ב-1997), והצהירו כי ברצונן לאמץ אותה. בשנת 2001 הוציאו הרשויות בפלורידה את מאיה מביתן ומאז משקיעה אודנל במאמצים רבים לביטול החוק האוסר על זוגות חד מיניים לאמץ במדינה.
אודונל ומשפחתה מתגוררים לסירוגין בפרבר של ניו יורק ("Nyack") שבמחוז רוקלנד, ובמיאמי בשכונה הממוקמת על אי מלאכותי בשם "Star Island".
מגדלים (שיר)
מגדלים הוא פזמון שכתב והלחין אדם גורליצקי ובוצע בדואט של גורליצקי ודני בסן. השיר יצא לאור בשנת 2015.
רקע
גורליצקי הקליט את השיר כאשר הוא מבצע אותו לבדו, אך לאחר מכן החליט להקליט אותו בדואט עם בסן. השיר נכלל באלבומו של גורליצקי "שתי ארצות".
מפתח (אופטיקה)
באופטיקה, מִפְתַח (באנגלית: aperture) הוא הרוחב של רכיב במערכת אופטית המשמש לקליטת אות.
מגדלים (שיר)
רקע
השיר מתייחס למחאה החברתית בישראל שארעה בשנת 2011. הדוברים מבטאים את אכזבתם מתוצאות המחאה. בוידאו קליפ לשיר שולבו קטעים מן המחאה החברתית.
השיר דורג בשיאו במצעדים השבועיים של רשת ג' במקום השלישי. במצעד הפזמונים העברי השנתי של הרשת הוא דורג במקום ה-27.
מפתח (אופטיקה)
על פי רוב המפתח הוא פשוט הקוטר של העדשה, המראה או הפתח של הצמצם עליהם נופלת הקרינה, אך ישנם מקרים, כגון אינטרפרומטר, בהם אין הדבר כך. המפתח קובע גבול עליון לכושר ההפרדה של המכשיר. זאת על פי הנוסחה במכשירים בהם האות נקלט על ידי אלמנט מרכז יחיד (עדשה, מראה או אנטנת "צלחת") גודל המפתח קובע גם את יכולת איסוף האות - כלומר, ככל שהפתח רחב יותר, עוצמת האות המתקבל תגדל, ביחס ישר לריבוע המפתח.
בצילום למפתח משמעות כפולה: בנוסף להשפעה שהוזכרה לגבי איסוף האור, המפתח קובע את עומק השדה - כלומר את טווח המרחקים בו עצמים יהיו ממוקדים, לעומת שאר המרחקים בהם הדמות המתקבלת מטושטשת. הסיבה היא שהמפתח קובע את מקבילותן של הקרניים הנכנסות דרכו. מפתח צר מעביר דרכו קרני אור ברמת מקבילוּת גבוהה, ומאפשר כך לקבל מוקד חד במישור הדמות על טווח מרחקים רחב. במפתח רחב נכנסות גם קרניים שמקבילוּתן מועטה, מה שיוצר מוקד חד רק עבור תחום מצומצם באזור בו העצם נמצא. במצלמה ניתן לשלוט במפתח בעזרת הצמצם המובנה בעדשה, וצלמים משתמשים במאפיינים אלה, לדוגמה על מנת להבליט עצם בודד בתוך רקע עמוס.
הספרייה הישראלית
הספרייה הישראלית היא הוצאת ספרים שפעלה בתל אביב בין השנים 1950 עד שלהי 1956 - מועד נפילתו של המו"ל במלחמת סיני. עיקר פעילותה היה תרגום לעברית של יצירות מופת, ובמקביל פעלה הוצאה זו גם בהפצת ספרי כיס של ספרות מתורגמת תחת שמות ההוצאות האלה:  הקורא, יובל, מקור, דפדפת, ברבור ומעיינות.
יורי סלזקין
קורות חיים
סלזקין גדל במשפחה אינטלקטואלית שהתנגדה למשטר הסובייטי. בגיל 13 גילה לראשונה כי הוא יהודי מצד אמו. הוא למד ספרות ובלשנות באוניברסיטת מוסקבה במחלקה לפילולוגיה וסיים תואר שני. הוא עסק כמתורגמן מרוסית לפורטוגזית במוזמביק לאחר מכן חזר לרוסיה שם עבד במשך שנה וחצי בהוצאה לאור. הוא היגר לפורטוגל וגר שם שנה, ומשם עבר לארצות הברית בשנת 1983. הוא סיים דוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטת טקסס. היה עורך שותף במגזין Slavic Review. החל ללמד היסטוריה באוניברסיטת בברקלי שבקליפורניה. בשנת 1998 קיבל מעמד של פרופסור מן המניין.
בשנת 2004 יצא ספרו "המאה היהודית" בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון. הספר זכה להצלחה רבה, וזכה בפרס הספר הטוב ביותר של מועצת הספרים הלאומית בארצות הברית. בשנת 2009 יצא בעברית בהוצאת אוניברסיטת תל אביב, בתרגום כרמה בן יוחנן ושחר פלד.
קונבולוציית דיריכלה
בתורת המספרים, קונבולוציית דיריכלה היא פעולה בינארית בין שתי פונקציות אריתמטיות הדומה לקונבולוציה. הפעולה פותחה על ידי המתמטיקאי הגרמני בן המאה ה-19 יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה.
הגדרה
לכל שתי פונקציות אריתמטיות f, g קונבולוציית דיריכלה f*g מוגדרת:
כאשר d עובר על כל המחלקים של n. ניתן להגדיר גם ללא פעולת חילוק:
כאשר a ו-b הם כל הזוגות של מספרים טבעיים שמכפלתם היא n.
תכונות אלגבריות
קונבולוציית דיריכלה היא פעולה קומוטטיבית ואסוציאטיבית. היא גם דיסטריבוטיבית מעל חיבור פונקציות.
תכונות אלו הופכות את קבוצת הפונקציות האריתמטיות לחוג קומוטטיבי ביחס לחיבור וקונבולוציית דיריכלה. איבר היחידה בחוג הוא פונקציית היחידה \varepsilon, המוגדרת ו- לכל n>1. האיברים ההפיכים בחוג הם אלו המקיימים f(1)\ne 0. ההופכי של איבר בחוג קרוי הופכי דיריכלה. קיימת נוסחה רקורסיבית להופכי דיריכלה של פונקציה. אם g הוא הופכי דיריכלה של f אז ל-n=1,. ל-n>1 מתקיים:
הקונבולוציה של שתי פונקציות כפליות גם היא כפלית. כל פונקציה כפלית היא הפיכה והופכי דיריכלה שלה גם כן כפלי. הקונבולוציה של שתי פונקציות כפילות במובן החזק אינה בהכרח כפלית במובן החזק.
דוגמאות
מסמנים \mathbf{1} את הפונקציה שמחזירה 1 לכל n. לכל פונקציה f:
בפרט: משלוש הזהויות הללו נובע (על ידי הפעלת קונבולוציה נוספת עם \mathbf{1} בזהות השלישית):
פונקציית מביוס היא הופכי דיריכלה של \mathbf{1}. כלומר. מכאן נובעת מיד נוסחת ההיפוך של מביוס. אם, אז,
בפרט:
טורי דיריכלה
טור דיריכלה של פונקציה אריתמטית f הוא פונקציה מרוכבת במשתנה s המוגדרת:
המפורסם מבין טורי דיריכלה הוא פונקציית זטא של רימן:
יש קשר הדוק בטורי דיריכלה לקונבולוציית דיריכלה, המתבטא בזהות: הזהות אנלוגית למשפט הקונבולוציה שקובע שקונבולוציה רגילה מקיימת זהות דומה עם התמרת פורייה.
על סמך הזהות ניתן לחשב טורי דיריכלה רבים. למשל, כי:
דוגמה נוספת:
يوهان دركليه Zahlentheoretische Funktion
NCIS
NCIS (ראשי תיבות: Naval Criminal Investigative Service, תרגום לעברית: שירות החקירות הפליליות של הצי) (בעבר: NIS) היא סוכנות אכיפת החוק של מחלקת הצי של ארצות הברית וממשיכת דרכו של שירות החקירות של הצי (Naval Investigative Service) שפורק.
כמחצית מ-2,400 עובדי השירות הם סוכנים מיוחדים אזרחיים. הם מאומנים לבצע מגוון רחב של משימות ברחבי כדור הארץ. הסוכנים המיוחדים של NCIS הם חוקרים פדרליים חמושים ולעיתים קרובות הם נדרשים להיות מתואמים עם סוכנויות ממשלתיות אחרות. הסוכנים מקבלים תמיכה מאנליסטים ואנשים אחרים המתמחים בדיסציפלינות שונות כגון זיהוי פלילי, מעקב והתחמקות ממעקב, חוקרי מחשב, אבטחה ומאבחני פוליגרף.
בשנת 2003 יצאה סדרת טלוויזיה המבוססת באופן מלא על הסוכנות NCIS ושמה זהה.
היסטוריה
המקור של NCIS הוא בצו כללי שנחתם ב-1882 על ידי ויליאם ה. האנט, מזכיר הצי של ארצות הברית, שהורה על הקמת משרד המודיעין הימי (ONI). בתחילת דרכו, ייעודו של המשרד היה לאסוף מידע על המאפיינים וכלי הנשק הנמצאים על כלי שיט ממדינות זרות, לתכנן דרכי מעבר בנהרות או גופי מים אחרים, ולאבטח מתקנים ימיים המשתייכים לארצות הברית.
לקראת כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה הורחבו תחומי האחריות של המשרד והוכללו בהם ריגול, חבלה וכל צורה של מידע על יריבי הצי. במלחמת העולם השנייה המשרד היה אחראי על חקירת חבלות, ריגול וכל פעילות שהיוותה איום כלפי צי ארצות הברית.
בניית הכוח של סוכנים אזרחיים החלה עם מלחמת קוריאה בשנת 1950, והמשיכה במהלך שנות המלחמה הקרה. ב-1966 אומץ השם שירות החקירות של הצי (NIS) על מנת להבדיל בין הארגון ובין שאר הגופים המרכיבים את משרד המודיעין, וב-1969 הסוכנים המיוחדים של NIS קיבלו מעמד של עובדי ציבור וחדלו להיות מועסקים על בסיס חוזה תעסוקתי.
בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 החלה ההפעלה של תוכנית בשם "פריסת הסוכנים המיוחדים הצפים", שבמסגרתה הוצבו סוכני NIS על ספינות הצי. ב-1972 הועברו חקירות הרקע לאחריותו של שירות מודיעין ההגנה (DIS), ואפשרו ל-NIS להקדיש תשומת לב גדולה יותר לחקירות פליליות וריגול נגדי. ב-1982 קיבל NIS את האחריות על אכיפת החוק בצי ותוכנית האבטחה הפיזית.
כחודשיים לאחר הפיגוע שביצע החזבאללה במחנה מפקדת הנחתים בביירות, הסוכנות פתחה את המרכז ההתרעה נגד איומי טרור (ATAC). מרכז זה הוא מרכז מודיעין מבצעי הפועל במהלך כל שעות היממה ומספק התרעות בנושא טרור לצי ולחיל הנחתים. ב-1984 הסוכנים המיוחדים של NIS החלו להתאמן במרכז הפדרלי לאימוני אכיפת חוק בג'ורג'יה – מתקן אימונים המשמש את רוב סוכנויות החקירות הפדרליות, מלבד ה-FBI.
ב-1982 התמנה אדמירל קאת'אל פלין למפקד NIS. ב-1986 הורחבו תחומי האחריות של NIS והוכלל בהם אבטחת כוח אדם ואבטחת מידע, וכן האחריות על מתן סיווג ביטחוני (אך לא ביצוע התחקיר הביטחוני עצמו).
ב-1992 שונה הייעוד של NIS פעם נוספת והוא הפך לסוכנות אזרחית ברובו. רוי ד. נדרואו, סוכן השירות החשאי לשעבר, התמנה למנהל האזרחי הראשון ושם הסוכנות שונה ל-NCIS. החל מצעד זה כל אנשי כוח האדם העוסקים בחקירות, פלילים, ריגול נגדי והגנת אישים מועסק כעובדים אזרחיים בעלי סמכות מעצר והגשת צווים מטעם רשויות החוק המוסמכות. יוצאי דופן הם חיילי המילואים המספקים תמיכה בתחום המודיעין הנגדי.
נדרואו פיקח על הבנייה מחדש של NCIS כסוכנות אכיפת חוק פדרלית בעלת 14 משרדי שדה המפקחים על מבצעי שדה ב-140 מקומות ברחבי העולם. ב-1995 הוקמה ב-NCIS יחידת הפענוח לתיקי רצח קרים.
במאי 1997 התמנה דייוויד בראנט לתפקיד המנהל של NCIS על ידי מזכיר הצי ג'ון הווארד דלטון, והוא כיהן בתפקידו במשך שמונה שנים. מחליפו של בראנט הוא תומאס בטרו שמונה בינואר 2006 על ידי דונלד וינטר.
ההכרה באיומים שאיתם מתמודדת מחלקת הצי במאה ה-21, כולל הפיגוע במשחתת קול ופיגועי 11 בספטמבר, הובילו לכך שמרכז ההתרעה נגד איומי טרור (ATAC) הפך למרכז ההתרעה לאיומים משולבים (MTAC) ב-2002.
סוכני NCIS היו אנשי אכיפת החוק הראשונים לאחר הפיגוע על המשחתת קול, הפיגוע בלימבורג והפיגועים בקניה (2002). יחידת תיקי הרצח הקרים פתרה מאז הקמתה 50 תעלומות רצח – כאשר אחת מהן הייתה בת 33 שנים.
NCIS ניהלה מספר חקירות הונאה שהסתיימו בהחזרת למעלה מחצי מיליארד דולרים לממשלת ארצות הברית ולצי מאז 1997. סוכני NCIS חוקרים כל מקרה מוות המתרחש על כלי שיט, כלי טיס או מתקן של הצי וחיל הנחתים (מלבד מקרים שבהם סיבת המוות נקבעת על ידי גורמי הרפואה כמחלה או סיבה טבעית).
המשימות הנוכחיות של NCIS כוללות חקירות פליליות, כוח הגנה, מניעת הברחות סמים, מניעת טרור, חקירות הונאה, פשעי מחשב וריגול נגדי.
פורארלברג
פורארלברג (בגרמנית: Vorarlberg) היא מדינת המחוז המערבית ביותר ברפובליקה הפדרלית של אוסטריה. היא ממוקמת בין ימת קונסטנץ ונהר הריין במערב, הרי ארלברג במזרח (פירוש שמה הוא "לפני ארלברג") וברכסי ההרים סילברטה ורטיקון בדרום. יש לה גבול משותף עם שווייץ (הקנטונים של סנט גלן וגראובינדן), גרמניה (בוואריה), ליכטנשטיין ועם מדינת המחוז האוסטרית טירול. ייחודה במיקומה המרוחק בקצה המערבי של אוסטריה ובכך שמדוברים בה ניבים של אלמאנית, שוואבית וגרמנית שווייצרית.
בירת המחוז היא העיר ברגנץ, ובה האטרקציות העיקריות:
היסטוריה
פורארלברג הייתה מיושבת לפחות מאז שנת 500 לפני הספירה בידי השבט הקלטי של הבריגאנטיים. בשנת 15 לפני הספירה כבשו הרומים את האזור. בשנת 260 החלו כיבושיהם של האלמאנים שהתיישבו בה החל בשנת 450 לערך, ואחר כך הייתה פוראלברג לחלק מהממלכה הפרנקית. במאה ה-14 עברו השלטונות המקומיים השונים בפורארלברג לידי בית הבסבורג, בתהליך רב שלבים שסופו רק בשנת 1814. בתקופתו של נפוליאון, בשנים 1806-1814, השתייכה פורארלברג לבוואריה ואחר כך שבה כמעט כולה לשלטונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1919, לאחר קריסתה של זו והקמתן של גרמניה ואוסטריה לאחר מלחמת העולם הראשונה זכתה ההצעה לסיפוחה של פורארלברג לשווייץ במשאל עם לרוב של 80%, אלא שיוזמה זו לא יצאה לפועל בגלל חוסר נכונותו של השלטון השווייצרי להפר את האיזון העדין בין הדתות והשפות השונות בשווייץ ביצירתו של קנטון קתולי דובר גרמנית חדש, וכן בשל פרטיהם של הסכם סאן ז'רמן והסכם ורסאי. מאז שנת 1918 משתייכת פורארלברג לאוסטריה, למעט תקופת הביניים במהלך הרייך השלישי, שבו הייתה חלק ממחוז טירול-פורארלברג שהקימו הנאצים.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוכללה פורארלברג באזור הכיבוש הצרפתי. בשנים 1999 ו-2005 גרמו שיטפונות קשים לנזקים בשטחים נרחבים של פורארלברג.
פוליטיקה
מאז הקמתה של הרפובליקה הפדרלית של אוסטריה ב-1949 נשלטה פורארלברג בידי מפלגת העם האוסטרית, ÖVP והמפלגות שקדמו לה. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, SPÖ, פרשה מממשלת מדינת המחוז בשנת 1974. במשך תקופה ארוכה הייתה פורארלברג מדינת המחוז האוסטרית היחידה שבה חלוקת הכוח בממשלה הייתה לפי עקרון הרוב ולא לפי העיקרון היחסי, עד שבשנת 1999 הצטרפו אליה מדינות המחוז זלצבורג וטירול לשיטה זו. למעט בשנים 1999-2004 נהנתה מפלגת העם בפורארלברג תמיד מרוב מוחלט. מאז 1983 מיוצגת גם מפלגת הירוקים האוסטרית בבית הנבחרים של פורארלברג.
ראש מדינת המחוז הוא דוקטור הרברט זאוסגרובר (Herbert Sausgruber) ממפלגת העם האוסטרית.
ממשלת המחוז יושבת בעיר ברגנץ.
Bouncing Babies
Bouncing Babies (מוכר בישראל גם בשם תינוקות מקפצים) הוא משחק וידאו למחשב אישי משנת 1984 שפותח על ידי דייב בסקין. המשחק מבוסס על משחק Fire שנכתב בשנת 1980 עבור Game & Watch.
תיאור המשחק
השחקן חייב להציל תינוקות הנזרקים מבניין בוער בצדו השמאלי של המסך.
השחקן שולט בשני כבאים המחזיקים באלונקה וצריכים "להקפיץ" בבטחה את התינוקות לאמבולנס הנמצא בצידו הימני של המסך. בשלבים המתקדמים של המשחק מהירות המשחק גוברת ומספר התינוקות שנזרקים בכל פעם מהחלון עולה.
גודל התוכנית הוא בערך 22 קילובייט בגרסת DOS.
מבוך
מבוכים נבנים בחללים שונים וקירותיהם עשויים להיות מחומרים שונים: למשל מבוך מקירות אבן, מבוך שקירותיו הם צמחי חיטה או תירס, מבוך מקירות זכוכיות (קרוי גם: מבוך מראות), מבוך הבנוי מאבני ריצוף בצבעים שונים ומבוך שקירותיו עשויים שיחים גבוהים. מרבית מהמבוכים הקיימים מצויים באתרי שעשועים לרווחתם של המשתמשים, והמטרה בהם היא למצוא את היציאה. מלבד המבוכים הקיימים באופן פיזי, ניתן לשרטט מבוכים על גבי נייר ולעקוב אחר הדרך בתוכם באמצעות עיפרון.
חורחה לואיס בורחס מתאר באחד מסיפוריו ספר המהווה מבוך ספרותי. קיימים אלגוריתמים לייצור מבוכים ביד או באמצעות מחשב.
לפי דברי הרמח"ל בספרו מסילת ישרים, עוד בזמנו (נפטר ב־1744) היו נוהגים שרים לעשות גני מבוך, גנים אלו מכנה הרמח"ל בשם "גן המבוכה". יש הסוברים כי הרמח"ל התייחס למבוך מסוים שכנראה היה מוכר לו - הלבירינת של סטרה.
פתרון מבוכים
המתמטיקאי לאונרד אוילר היה מן הראשונים לנתח מבוכים מן הבחינה המתמטית. בעשותו כן, ייסד את תורת הטופולוגיה. האלגוריתמים הבאים מיועדים לאדם הנמצא בתוך מבוך, ללא ראיית־על על מבנהו של המבוך. ישנם אלגוריתמים אחרים, המיועדים לפתרון מבוכי־נייר.
שיטת פלג'
אם היציאה נמצאת במקרה על חלק הקיר שההולך בחר לגעת בו, היציאה תימצא. אם היציאה והכניסה נמצאות שתיהן על קירותיו החיצוניים של המבוך, וההולך מתחיל בכניסה, הרי שכך הוא הדבר. אך אם ההולך מתחיל מנקודה כלשהי בתוך המבוך, אין הדבר מובטח לו: העוקב אחר קיר יצעד בטבעת אינסופית. שיטת פלג' (על שם ג'ון פלג') מסוגלת לפתור בעיה זו.
לפי שיטת פלג' שמטרתה טיפול במכשולים במבוך, כאשר נתקל ההולך במכשול, עליו לסכום את הזוויות שפנה. כאשר השלים ההולך 360 מעלות, הוא יכול להסיק כי עקב אחר קיר של מכשול ולא אחר קירותיו החיצוניים של המבוך.
בשיטה זו יכול אדם עם מצפן למצוא את דרכו החוצה מכל מבוך סופי הוגן דו ממדי. מבוכים בממד גבוה יותר אינם נפתרים באמצעות שיטה זו ולא באמצעות קודמתה.
עכבר אקראי
בשיטה זו יכול כל רובוט טיפש או עכבר מעבדה לנקוט, אך לא מובטח כי היא תעבוד. לפי השיטה, על ההולך ללכת בקו ישר עד שייתקל במכשול. אז עליו לפנות בכיוון אקראי.
שיטת טרמו (Tremaux)
שיטה יעילה זו דורשת סימון של נתיב ההולך באמצעות קו על הרצפה. היא פועלת על כל המבוכים בעלי המעברים המוגדרים היטב. בהגיע ההולך לצומת, אם הוא בלתי מסומן, יבחר כיוון. אם הוא מסומן, יחזור על עקביו. בהגיע ההולך למעבר שביקר בו כבר: יסמן בו קו שני, ובהגיעו לצומת הקרוב יבחר כיוון בו לא הלך עדיין, אם הדבר אפשרי.
בשיטה זו מובטח כי אין צורך לעבור במעבר מסוים יותר מאשר פעמיים. אם אין למבוך יציאה, ההולך יסיים את דרכו בנקודה בה התחיל. חוזקה של שיטה זו לעומת שיטות עיקוב הקירות הוא בכך שהיא מתייחסת למעברים ולא לקירות, ובכך פותרת את הבעיה האמיתית הניצבת בפני ההולך.
מבוכים בניסויים מדעיים
מבוכים משמשים בניסויים מדעיים בתחומי הפסיכולוגיה והנאורולוגיה. שימוש אחד במבוכים הוא חקר הלמידה על ידי צפייה בלמידת הניווט של אורגניזם המודל. בניסויים כאלה עושים שימוש בדרך כלל בעכברים או בחולדות. מבוכים המשמשים בניסויים כאלה הם לדוגמה מבוך בארנס, מבוך המים של מוריס ומבוך הזרוע הרדיאלית.
שימוש אחר במבוכים בניסויים מדעיים הוא בהערכה של נזק מוחי שנגרם לאורגניזם מודל כתוצאה ממוטציה, הרעלה וכיוצא בזה. במקרה זה אורגניזם הניסוי נע במבוך אותו אורגניזם הביקורת פותר בקלות.
מבוך שיתוף הפעולה החברתי של חולדות
המבוך האוטומטי הוא כלי חדש המאפשר לכמת בצורה יעילה וממוחשבת שיתוף פעולה חברתי בין חולדות. המבוך מורכב מתיבה שחורה שמחולקת באופן אנכי, בחלקה הפנימי, לשני נתיבים על ידי מחיצה שקופה מחוררת, מצלמת וידאו מלמעלה ומיפוי ממוחשב.
המבחן ההתנהגותי
המבחן מתחלק לשני חלקים והוא מתייחס לשתי חולדות בכל פעם.
חלק ראשון מתבצע בימים 1–12, הזירה מכילה שני מסלולי ריצה, כשכל חולדה רצה במסלול שמופרד על ידי המחיצה השקופה, שבה חורי הרחה בלבד (אין מגע בין החיות).
בחלק הראשון של המבחן המסלולים מחולקים לשני אזורים שווים באורכם על ידי מערכת המיפוי הממוחשבת בלבד, כלומר אין סממן ויזואלי שמעיד על החלוקה. שתי החולדות צריכות לרוץ יחד ולעבור את שני חלקי המבוך בהפרש של לא יותר מחמש שניות כדי לקבל את התגמול המשותף - מי הסוכר. התגמול ניתן לשתי החולדות ואין תחרות על המשאב.
בחלק השני של המבחן בימים 13–18 עולה רמת הקושי במבוך, בכך שהזירה תחולק אוטומטית לשלושה חלקים שווים והחיות מבצעות מבחן שת"פ כמו בניסוי קודם.
המבחן החברתי הראה כי בתוך 18 ימי אימון החולדות הראו למידה חברתית מתקדמת, והצליחו לקבל 13 מנות מי סוכר לעומת 3 בתחילת הניסוי על ידי סנכרון קצב ההתקדמות שלהם.
המבוך ביהדות
דברי המסילת ישרים שהובאו בפתיח, מדמים את העולם כולו למבוך גדול שבו אדם אינו יודע לאן ללכת ולפנות כדי להגיע למוצא הנכון שהוא בעצם עשית רצון האלוהים. ולכן האדם צריך לשמוע לעצות הנאמרות מפי חז"ל שהם כמו האדם שעומד במבוך מלמעלה ורואה לאן כל הדרכים מובילות.
סיימון קוזנץ
קורות חיים
קוזנץ נולד למשפחה יהודית, בפינסק (אז האימפריה הרוסית, כיום בלארוס), והתחנך באוקראינה. ב-1922 עבר לארצות הברית ולמד באוניברסיטת קולומביה. הוא סיים את לימודיו לתואר ראשון ב-1923, לתואר שני ב-1924, ולימודי דוקטורט ב-1926.
בין השנים 1925–1926 חקר קוזנץ דפוסים כלכליים בתורת המחירים, כעוזר מחקר צעיר. הייתה זו עבודה זו שהובילה לפרסום ספרו הראשון שפורסם ב־1930: Secular Movements in Production and Prices. בשנים 1930–1936 לימד כעוזר הוראה באוניברסיטת פנסילבניה, ובשנת 1936 מונה למרצה בכלכלה וסטטיסטיקה, בשנת 1954 עבר לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ומ-1960 עד פרישתו ב-1971 לימד באוניברסיטת הרווארד.
סיימון קוזנץ נפטר ב-8 ביולי 1985, בגיל 84.
ב-2013 נקראה על שמו האוניברסיטה הלאומית של חרקוב לכלכלה שבה למד בשנים 1918–1921.
אמנדה אמריקה דיקסון
אמנדה אמריקה דיקסון (Amanda America Dickson; 20 בנובמבר 1849 - 11 ביוני 1893) הייתה אשת החברה הגבוהה ואשת עסקים בג'ורג'יה, יורשת מיליונים, נודעה כאחת הנשים ממוצא אפרו-אמריקאי העשירות ביותר במאה ה-19, לאחר שירשה אחוזה גדולה והון עתק מאביה, בעל מטעים שהיה אדם לבן.
דיקסון נולדה לעבדות, הייתה בתם המשותפת של דייוויד דיקסון, בעל מטעים לבן, וג'וליה פרנסס לואיס דיקסון. אימה הייתה אחת ממאות העבדים של דיקסון, והייתה בת שלוש עשרה כשנולדה בתה. דיקסון היה רווק כבן 40 כאשר אנס את אמה של אמנדה, שהייתה כבת 12 באותו זמן. עבדים נחשבו כרכוש ולא כבני אדם בעלי זכויות, ולבעלים הייתה זכות חוקית לבעול אותם מבלי שהדבר ייחשב כדבר לא נאות. עם זאת, מאחר שלא היו לדיקסון צאצאים, ומאחר שאמנדה נולדה כבהירת עור באופן משמעותי, הוחלט במשפחת דיקסון לגדלה על ידי סבתה הלבנה, אליזבת שולרס דיקסון, אמו של דייוויד דיקסון. אימה, ג'וליה, נלקחה לעבוד כשפחת הבית, נדרשה להמשיך ולספק שירותים לבעלים, כולל שירותים מיניים למר דיקסון.
דייוויד דיקסון שהיה ללא ילדים משלו, הכיר באמנדה כבתו ודאג לה. אף כי חוקית נחשבה כשפחה ללא כל מעמד, הוא דאג לחינוכה ולטיפול בה. אמנדה דיקסון למדה מגיל צעיר קרוא וכתוב, דבר שהיה אסור על עבדים, התחנכה על ידי טובי המורים הפרטיים, והוא הכין אותה לנהל בעתיד את עסקיו. היא למדה את כל גינוני החברה הגבוהה, שהתה בחברת סבתה, ונהנתה מחיי פריבילגיה, הרחק מהמציאות הקשה של העבדות בארצות הברית שלפני מלחמת האזרחים. בסוף שנות העשרים לחייה אף למדה בבית הספר הרגיל של אוניברסיטת אטלנטה, בין השנים 1876 ל־1878, לכאורה כאישה לבנה, באופן חריג. לאחר פטירת סבתה ואביה, מעט לאחר מלחמת האזרחים וביטול העבדות, ירשה אמנדה דיקסון, על פי צוואת אביה, את אחוזתו, שכללה 17,000 דונם של אדמות במחוזות הנקוק וושינגטון בגאורגיה, וכן סכום כספי שהיה מוערך כיום במיליארדים. היא נישאה פעמיים: בעלה הראשון היה לבן ובניהם היו מעורבים. סיפורה יוצא הדופן, חצה את מחסום הצבע הנוקשה, בארצות הברית הגזענית של המאה ה-19.
ראשית חיים וחינוך
אמנדה אמריקה דיקסון נולדה בתקופת העבדות בארצות הברית כשפחה במחוז הנקוק, ג'ורג'יה. אמה, השפחה ג'וליה פרנסס לואיס דיקסון, הייתה בת 13 כשנולדה, וכבת 12 כשהרתה. אביה, דייוויד דיקסון, היה בעל מטעים לבן אמיד, שאימה נחשבה כרכושו. הוא היה אחד משמונה העשירים ביותר במדינה. כשהיה בן 40 אנס דיקסון את ג'וליה דיקסון בת ה -12 שנכנסה להריון. באופן פורמלי הייתה טענה כי אימה של ג'וליה שימשה כפילגשו. ניתן לפקפק במידת יכולת ההסכמה של ילדה בת 12 שהיא שפחה חסרת זכויות, חסרת סטטוס ויכולת להתנגד, לשמש מאהבת של אדונה.
לאחר שאמנדה נגמלה מההנקה, היא נלקחה מאמה הילדה, ומידי סבתה מצד האם, רוז דיקסון, לבית אימו של דייוויד דיקסון, אליזבט שולרס דיקסון, סבתה הלבנה והבעלים החוקיים שלה. דיקסון היה בן יחיד, ללא ילדים אחרים משלו. הסבתא, שלא היו לה נכדים מלבד אמנדה, גידלה אותה כבת בית. אף כי היחס אליה היה טוב באופן חריג, עדיין חוקית היא לא נחשבה לבנה אלא שפחה צבעונית, וללא זכויות אדם. עם התבגרותה, שימשה כמשרתת אישית של סבתה. אימה שהתה עמה, טיפלה בה, ושימשה כמשרתת האישית של מר דיקסון.
במהלך ילדותה של אמנדה, אביה התעשר והתפרסם יותר, ונודע בזכות טכניקות החקלאות החדשניות והמצליחות שלו. דייוויד דיקסון הראה יחס אנושי באופן יחסי לעבדים. נהג להצהיר כי חקלאים יכולים להרוויח מעבודת עבדים מבלי שיצטרכו לנקוט באלימות כדי להשאיר אותם בכניעה. בשנת 1861 תואר בעיתונות המקומית כ"נסיך החקלאים של ג'ורג'יה" ("Prince of Georgia Farmers"), ונטען כי תרם אולי יותר מכל חקלאי אחר בג'ורג'יה באותה תקופה לשגשוג האזור.
ידוע כי אביה של אמנדה גידל אותה כבת יחידה, והרעיף עליה אהבה וחיבה. אמה, שהייתה שפחה במשק בית, סיפקה את כל שירותיו, כולל יחסי מין. אמנדה עצמה נהנתה מאוד ממעמדו החברתי של אביה, מה שאיפשר לה לחיות באופן פריווילגי ומכובד, באופן יוצא דופן לילד עבד.
בשנת 1864, כשהייתה בת 15, נפטרה סבתה של אמנדה אליזבת שולרס דיקסון. אמנדה וסבתה אליזבת חלקו יחסים קרובים במיוחד, ואמנדה בילתה זמן רב בחדר סבתה. עם זאת, למרות היחסים המיוחדים הללו, אמנדה נחשבה כשפחה של סבתה אליזבת עד מותה. החל משנת 1801, אסר החוק בג'ורג'יה על בעלי עבדים לשחרר באופן עצמאי את העבדים שלהם. לפיכך לא היו לאליזבת ודייוויד דיקסון אמצעים חוקיים לשנות את מעמדה של אמנדה ולאפשר לה להיות אדם חופשי. כשהייתה כבת 16, עם סיום מלחמת האזרחים האמריקאית הגעת צבאות האיחוד והצהרת האמנציפציה, הסתיימה עבדותם הכפויה של כ-3.5 מיליון בני אדם שחורים וצבעוניים שחיו במדינות הקונפדרציה. בתאריך 6 בדצמבר 1865, אושר התיקון השלוש עשרה לחוקה האמריקנית, שביטל את העבדות. דיקסון נותרה לחיות עם אביה באחוזתו, הפעם כאדם חופשי. עדיין נחשבה צבעונית, ולכן מבחינה חוקית לא הייתה יכולה להינשא לאדם שאינו צבעוני, אף שלא היה בנמצא אדם צבעוני ברמתה ההשכלתית והתרבותית.
בגיל עשרים ושבע בחרה אמנדה לעזוב את ביתה במטע של אביה במחוז הנקוק, ג'ורג'יה כדי ללמוד באוניברסיטת אטלנטה, שם למדה הוראה בין השנים 1876–1878, במסגרת לנשים לבנות. נראה כי לאור מצבה האישי יוצא הדופן, כבתו היחידה של דייוויד דיקסון, מעשירי המדינה ומגדולי התורמים, שהגיע באופן אישי ללוותה, היה היחס אליה באותה תקופה חריג ויוצא דופן.
נישואים
בשנת 1866, בגיל שש עשרה וחצי, עזבה אמנדה אמריקה דיקסון את המטע של אביה ועברה למטע קטן במחוז פלויד, ג'ורג'יה. היא "נישאה" לצ'ארלס יובנקס, בן דודה מצד האב, ואדם לבן, שהיה חייל משוחרר מלוחמי הדרום במלחמת האזרחים. בגלל החוק שאסר נישואים בין לבנים לצבעוניים, בג'ורג'יה באותה תקופה, לא יכלו אמנדה אמריקה וצ'ארלס, להינשא כדין בג'ורג'יה, מאחר שנחשבו כזוג בין גזעי. לכן הם מעולם לא נישאו רשמית. תאורטית ייתכן כי נישאו מחוץ למדינה לפני שחזרו לג'ורג'יה, אך אין הוכחה כתובה ששרדה לכך שהיו אלה נישואין חוקיים.
נולדו להם שני בנים: ג'וליאן הנרי (1866–1937) וצ'ארלס גרין יובנקס (1870 - בערך 1900). שני הבנים היו בהירי עור כהוריהם, ועדיין נחשבו מבחינה חוקית לצבעוניים מעורבי גזע. הבנים התחתנו מאוחר יותר, באופן חוקי במדינות הצפון, עם נשים לבנות מהחברה הגבוהה של ג'ורג'יה. ג'וליאן הנרי יובנקס התחתן עם אווה וולטון, בתו של ג'ורג 'וולטון, אחד החותמים על מגילת העצמאות. צ'ארלס גרין יובנקס התחתן עם קייט הולסי, בתם של הבישוף לוציוס הולסי ואשתו הרייט.
לאחר ארבע שנים בהן הייתה נשואה (או חיה כזוג נשוי) עם צ'ארלס יובנקס, עזבה אמנדה את בעלה וחזרה למטע של אביה דייוויד דיקסון בשנת 1870, זמן קצר לאחר שילדה את בנה השני, צ'ארלס גרין. בעלה (בן זוגה) צ'ארלס יובנקס, נפטר כעבור כמה שנים ב־31 ביולי 1873. אשתו של דייוויד דיקסון, קלרה האריס דיקסון, נפטרה למחרת.
צוואתו של דייוויד דיקסון
דייוויד דיקסון נפטר בפתאומיות ב־18 בפברואר 1885. לפי הצוואה שהותיר אחריו, הייתה בתו אמנדה אמריקה דיקסון, שהתגוררה באחוזה, היורשת היחידה של כל עזבונו. היא ירשה את אחוזתו העצומה, שכללה 17,000 דונם אדמה ואת כל כספיו. השוויי של כספיו ורכושו, אילו היו מוערכים כיום, היה נאמד במילארדים. צוואתו הורתה במפורש כי כל עזבונו מועבר לבתו היחידה אמנדה אמריקה, באופן מובהק וחד משמעי, ואף הועלה בה הסעיף המבהיר כי אף במקרה של נישואים לא תישקל עמדתו של הבעל (שלא כמקובל באותה תקופה). הפרשה, שנודעה כפרשת דייוויד דיקסון, הייתה יוצאת דופן. שבעים ותשעה קרובי משפחה לבנים מצידו של דייוויד דיקסון ערערו על הצוואה בבית המשפט. חלקם טענו כי דייוויד דיקסון לא היה בריא ובעל הבנת המציאות כשכתב את הצוואה, וש"הושפע בצורה מוגזמת" מאמנדה אמריקה ומג'וליה דיקסון. אחרים טענו כי אמנדה אמריקה לא הייתה בתו, ואחרים טענו כי לא ייתכן להוריש עיזבון כה גדול בידיה של יורשת יחידה, שהיא הן אישה והן צבעונית, מאחר ששיקול דעתה לא יאפשר לה ניהול כספי נכון. הדיון בבית המשפט ארך שנתיים, ולאחריהן נדחו כל התביעות, ואמנדה הפכה ליורשת היחידה של העזבון. בכך הייתה לאדם הצבעוני הראשון, שנולד לעבדות, וירש עזבון בקנה מידה זה.
אישור הצוואה לא היה מובן מאליו. תחילה, ב־6 ביולי 1885 פסק שופט הצוואה ר.ה. לואיס בעד הצוואה. 79 קרובי המשפחה ערערו, ובנובמבר 1885 החל המשפט בבית המשפט העליון במחוז הנקוק, כאשר הפסיקה בסופו של דבר צידדה באמנדה אמריקה דיקסון ושני בניה. במרץ 1886, הגישו הקרובים הלבנים את ערעורם לבית המשפט העליון בג'ורג'יה. ב־11 באוקטובר 1886, התכנס בית המשפט העליון של ג'ורג'יה, במעמד השופט הראשי ג'יימס ג'קסון, והשופטים הנלווים סמואל הול ומארק בלנפורד. השופט ג'יימס ג'קסון הביע את עמדתו הנחרצת נגד קיום הצוואה, כלומר נגד הענקת הירושה לאישה צבעונית - שחורה, ואף צוטט בעיתונות באומרו: "אני מעדיף למות במקומי מאשר לקיים את הצוואה." קרה הגורל, וכעבור כמה ימים הוא חלה בדלקת ריאות ומת. השופט לוגן א' בלקלי מילא את המשרה הפנויה שלו אך סירב לדון בתיק במקומו. שני השופטים השותפים סמואל הול ומארק בלנפורד נותרו כדי לפסוק את פסק הדין, ולקבל החלטה בסוגיה - האם לקיים משפט מחדש, בהתאם לדרישת קרובי המשפחה הלבנים, או להמשיך את המשפט הקיים. בסופו של דבר, ב־13 ביוני 1887, פסקו השופטים סמואל הול ומארק בלנפורד מבית המשפט העליון בג'ורג'יה לטובת אמנדה אמריקה ושני בניה, והסדירו רשמית את מחלוקת צוואתו של דייוויד דיקסון. בית המשפט העליון בג'ורג'יה ציין את התיקון הארבעה-עשר לחוקה האמריקנית:
"כל אדם שנולד או התאזרח בארצות הברית, ונתון תחת תחום שיפוטה, הוא אזרח ארצות הברית והמדינה שבה הוא גר. לא תחוקק אף מדינה ולא תאכוף חוק שיגביל את הזכויות ואת החסינות של אזרחי ארצות הברית; ואף מדינה לא תשלול מאדם את חייו, חירותו או קניינו, בלי הליך משפטי נאות; ולא תשלול מאף אדם שבתחום שיפוטה הגנה שווה על ידי החוקים".
בית המשפט העליון אישר את החלטת בית המשפט הקודמת, באומרו כי "זכויותיהן של אישה שחורה וילדיה יהיו אותן זכויות ופריבילגיות של פילגש לבנה או אישה לבנה בלתי לגיטימית וילדיה".
החיים באוגוסטה, ג'ורג'יה
מות אביה, דייוויד דיקסון, ב־18 בפברואר 1885 היווה נקודת מפנה מרכזית בחייה של אמנדה אמריקה. מיד לאחר מותו נקטה באמצעים כדי להגן על עצמה באופן חוקי. כדי להתרחק מקרוביה הלבנים והממורמרים שדייוויד דיקסון הותיר מחוץ לצוואתו, היא עברה לאוגוסטה, ג'ורג'יה. היא הגיעה לאוגוסטה בשנת 1886 ורכשה בית גדול בן שבעה חדרי שינה ברחוב טלפייר 452, שהיה בשכונה רב גזעית. אמנדה אמריקה הפכה לחברה בקהילה השחורה המובחרת באוגוסטה, ג'ורג'יה, וזכתה להערכה רבה הן בגלל עושרה, והן בגלל אלגנטיותה, תרבותה והאינטליגנציה הרבה שלה.
צרות משפחתיות
אמנדה אמריקה דיקסון בילתה את אחד עשר החודשים האחרונים לחייה כאשתו של נתן טומר, מפרי, ג'ורג'יה, לו נישאה ב־14 ביולי 1892. בריאותה הייתה שברירית באותן שנים, הלחץ מהמשפט הותיר בה את אותותיו, ובמקביל עלו בעיות בריאותיות שדרשו את תשומת הלב המתמדת של רופא המשפחה שלה.
בשנת 1893, בריאותה של אמנדה אמריקה השתפרה באופן זמני, אך צרה משפחתית מטרידה הייתה הזרז להידרדרות נוספת בבריאותה ובסופו של דבר למותה. בנה הצעיר, צ'ארלס דיקסון בן העשרים ושלוש, שהיה נשוי לקייט הולסי, התאהב במאמי טומר, אחת מאחיותיו החורגות שהייתה בת ארבע עשרה בלבד. השניים נתפסו כשהם מקיימים יחסי מין. ב־10 במרץ 1893 הביאו נתן ואמנדה את מאמי לבית הספר ולמנזר סנט פרנסיס בבולטימור, מרילנד, מסדר נזירות שחורות, בניסיון להגן עליה מפני חיבתו המוטעית של בנה של אמנדה, צ'ארלס דיקסון. צ'ארלס דיקסון קשר קשר עם גיסו דנבר וולטון, גיסתו קארי וולטון וילסון ואיש שכיר, לואי א 'פרנק, כדי לחטוף את מאמי טומר. תוכניתם סוכלה, ובסופו של דבר הוגש נגדו כתב אישום על ידי חבר המושבעים הגדול בבולטימור, מרילנד בגין קשירת קשר לחטיפת מאמי טומר. צ'ארלס דיקסון נמלט מבלי שלקח אחריות למעשיו.
מרתון טוקיו
מרתון טוקיו (ביפנית: 東京マラソン) הוא תחרות מרתון הנערכת מדי שנה במהלך חודש פברואר בטוקיו, יפן. התחרות משתייכת לסבב המרתונים המרכזיים העולמי.
אמנדה אמריקה דיקסון
מותה
ביוני 1893, כשדרמת החטיפה (בהשתתפות מאמי טומר, צ'ארלס דיקסון ושותפיו) מאחוריהם, רכשו נתן ואמנדה אמריקה שני כרטיסים במחלקה ראשונה ברכבת, על מנת לחזור לביתם. מצבה הבריאותי של אמנדה אמריקה החמיר והיא נזקקה לשכיבה בחושך ובשקט, דבר שהיה אפשרי במחלקה ראשונה. עקב אפליה על רקע גזעי, ואף על פי שהיו ברשותם כרטיסים יקרים, שנרכשו בכסף טוב, לא ניתן להם אישור לעלות למחלקה הראשונה, מאחר שנחשבו מעורבי גזע "צבעוניים". העיכוב בנסיעה, הצפיפות והחום בקרון שיוחד לצבעוניים, הפכו לבלתי נסבלים עבור אמנדה אמריקה, וכתוצאה מכך בריאותה התדרדרה במהירות.
אמנדה אמריקה דיקסון טומר נפטרה ב־11 ביוני 1893, כאשר סיבת המוות הרשומה בתעודת הפטירה שלה הייתה סיבוכי מחלות.
מרתון טוקיו
מרתון טוקיו הראשון התקיים ב-17 בפברואר 2007. באופן מסורתי נקודת הזינוק היא מאזור בניין ממשל מטרופולין טוקיו, עד 2016 הייתה נקודת הסיום בטוקיו ביג סייט ומשנת 2017 בתחנת טוקיו.
אמנדה אמריקה דיקסון
מותה
הלווייתה של אמנדה אמריקה דיקסון טומר התקיימה בכנסיית האפיסקופאל המתודיסטית הצבעונית "טריניטי" באוגוסטה, ג'ורג'יה. אמנדה אמריקה מתה ללא צוואה, מה שהביא למאבק משפטי לאחר מותה על השליטה בעיזבונה הגדול, בין אמה, ג'וליה פרנסס לואיס דיקסון, לבין בעלה השני, נתן טומר. שניהם עתרו לבית המשפט על מנת שייקבע אותם כמנהלים זמניים של עיזבונה. בסופו של דבר, ג'וליה דיקסון, נתן טומר ובנה הצעיר של אמנדה אמריקה, צ'ארלס דיקסון, הצליחו ליישב את הסכסוך על עזבונה של אמנדה אמריקה מחוץ לבית המשפט.
בכך הגיע לידי סיום סיפור חיים יוצא דופן של יורשת עשירה, צבעונית במוצאה האתני, שנולדה לעבדות בארצות הברית, וחיה כלבנה בחברה שבה נחשבו הצבע (או המוצא האתני) והמגדר, למראית הכל.
מרתון טוקיו
מנצחי מרתון טוקיו
מפתח:
אמנדה אמריקה דיקסון
מותה
תשעה חודשים לאחר מותה התחתן נתן טומר עם נינה פינצ'בק, בתו של פ.ב.ס פינצ'בק מלואיזיאנה, האפרו-אמריקאי הראשון שנבחר כמושל במדינה בארצות הברית. הם הפכו להורים לז'אן טומר, סופר צבעוני מפורסם, שכתב את הרומן "קיין" (1923).
בתרבות הפופולרית
A House Divided הוא סרט טלוויזיה משנת 2000, המתאר את חייה של אמנדה אמריקה דיקסון. מככבים בו ג'ניפר בילס בתפקיד אמנדה אמריקה דיקסון, סם ווטרסטון בתפקיד דייוויד דיקסון, ליסה גיי המילטון בתפקיד ג'וליה פרנסס לואיס דיקסון, ושירלי דאגלס בתפקיד הסבתא אליזבת שולרס דיקסון.
משרד הרכבות של סין
משרד הרכבות הוא משרד ממשלתי לשעבר שפעל תחת המועצה הלאומית של הרפובליקה של סין והיה אחראי לניהול ותפעול רשת הרכבות ברפובליקה העממית של סין, מ-1954 עד 2013.
המשרד היה אחראי על שירותי הנוסעים, רגולציה על ענף הרכבות, פיתוח רשת הרכבות ותשתיות הרכבות בסין היבשתית, אם כי לאור התאונות שהתרחשו קמו קריאות להקים פיקוח עצמאי על ענף הרכבות. המשרד היה גם אחראי על פעילותה של חברת הרכבות המנהלת את לשכות הרכבת והחברות בסין בענף הרכבות.
ב-10 במרץ 2013 הוכרז כי המשרד יפורק ותפקידיו יועברו לידי משרד התחבורה (בתחום בטיחות ורגולציה), מינהל הרכבות הלאומי (בתחום הפיקוח) ותאגיד הרכבת של סין בתחום (בנייה וניהול).
היסטוריה
קודמו של משרד הרכבות היה משרד הדואר והתקשורת שהיה קיים במתכונות שונות מאז שושלת צ'ינג ולאחר הקמת הרפובליקה.
איגרות חוב
המשרד, ששימש כתאגיד בשוק החובות, מכר איגרות חוב של 60 מיליארד יואן בשנת 2007. לקראת שנת 2009 תכנן המשרד למכור אג"ח בנייה בשווי של 100 מיליארד יואן לפחות (14.6 מיליארד דולר) כדי לממן הרחבה גדולה של רשת הרכבות במדינה.
לשכות רכבת וחברות
במשרד הרכבות היו 16 לשכות רכבת ו-2 חברות רכבות. נכון לשנת 2008 במשרד הרכבות עבדו כ-2 מיליון איש.
הארמייה ה-25 (ורמאכט)
הארמייה ה-25 (בגרמנית: 24. Armee) הייתה ארמייה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הארמייה הוקמה ב-10 בנובמבר 1944, וכמפקדה מונה פרידריך כריסטיאנסן. הארמייה הוצבה בהולנד, ונועדה להגן לאורך המאס מארנהם עד הים הצפוני. הארמייה פעלה כחלק מהOB Nordwest, ולאחר מכן כחלק מקבוצת ארמיות H, ולחמה בעיקר כנגד הארמייה הקנדית הראשונה. ב-4 במאי 1945 נכנעו כוחות הארמייה לקבוצת הארמיות ה-21 הבריטית, כחלק מהכניעה ללא תנאי של הכוחות הגרמניים בהולנד, בצפון-מערב גרמניה ובדנמרק.
22 (מספר)
22 (במילים בלשון זכר: עשרים ושניים; בלשון נקבה: עשרים ושתיים) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 21 והבא לפני 23.
מכלוף אבוחצירא
הרב מכלוף אבוחצירא (או: אביחצירא. מכונה לעיתים: "רמ"א"; ה'תרנ"ד, 1894 – ח' בשבט ה'תש"ם, 25 בינואר 1980) היה דיין ואב בית הדין במרקש, שבמרוקו.
תולדות חייו
נולד בתאפילאלת שבמרוקו לחנה ("לאלה חנו") ולרב אליהו אבוחצירא, בנו של הרב אהרן אבוחצירא, בנו של הרב יעקב אבוחצירא. הוא נקרא על שם רבי מכלוף בן יוסף אבוחצירא, מאבות שושלת משפחת אבוחצירא. בצעירותו למד מקרא מפי הרב מסעוד אמסלם והרב מסעוד אצראף. מגיל קטן נודע בחריפותו ותקיפותו בתורה בהיותו כבן עשר, משגילה כישרון בלימודו, החל ללמוד גמרא עם בן-דודו של אביו, הבאבא סאלי, למשך כשנה, ומאז המשיך את לימודו עם דודיו הרב שמואל אבוחצירא והרב שלום אבוחצירא, ואף עמם למד כשנה. לאחר מכן למד שבע שנים אצל בן-דודו של אביו, הרב יחיא אדהאן. למשך תקופה קצרה למד בחברותא עם דוד-אביו, רבי יצחק אבוחצירא (הראשון) (בנו הצעיר של ר' יעקב). בגיל 11 נישא למסעודה בת רבי שלמה אזרוואל. בהמשך, נשא לאשה שנייה את עזיזה אבוחצירא.
הוא המשיך בלימוד עצמאי עד שנת ה'תרע"ז (1917). אז, בעקבות ניסיונות דיכוי קיני המרידה בצרפתים באזור, התקבצו כל התלמידים המקומיים ללמוד יחד מפי הרב משה אתורז'מאן. כשגברו הקרבות, ובשיאם הוצא להורג רבי דוד אבוחצירא, נמלט עם אביו ומשפחתו לארפוד בשנת ה'תר"פ (1920), שם כיהן אביו כרב והוא כמורה צדק. בשנת ה'תרפ"ו (1926) נפטר אביו והוא החל למלא את מקומו. בשנת ה'תש"ד (1944) התמנה לרב בבני מלאל ובעיירות הסמוכות לה בוז'עד וקסבא-תדלא. רבים מבוגרי תלמוד תורה שסייע לייסד כיהנו במשרות רבנות. בשנת ה'תש"ט התמנה לסגן אב בית הדין העליון של מרוקו בקזבלנקה, אך לאחר פחות משנה התפטר מתפקידו והתמנה לכהן כאב בית הדין במרקש והאזור, במקומו של הרב מרדכי קורקוס.
עמד בקשרים טובים עם בית המלוכה המרוקאי, וכן עם הפחה של מרקש, חאג' תהאמי לגלאוי, ובסיועו הציל יהודים ממוות ומנישואי תערובת. כן נעזר בו כדי לבצר את מעמד הרבנות בעיר.
בשנת ה'תשכ"ו (1966) עלה לישראל, והתגורר בשכונות המושבה הגרמנית ורחביה בירושלים. לאחר פטירת בנו בשנת ה'תש"ל, עבר לאשדוד, שם כיהן כרב קהילת "אביר יעקב". לאחר מותו של נכדו אבנר בעודו ילד, הסתגר בביתו תקופה ארוכה ובריאותו הדרדרה. נפטר באשדוד בליל שבת ח' בשבט ה'תש"ם (25 בינואר 1980), ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
צאצאיו
מאשתו הראשונה מסעודה נולדו לו ארבע בנות ובן, הרב יוסף אבוחצירא, רב ודיין בפאס ורבה של יבנה. בנו של ר' יוסף, הרב דוד, מכהן כיום כרבה של יבנה. מאשתו השנייה עזיזה נולדו לו שני בנים ושתי בנות, מהם בנו עמרם, שהיה מנהל בית ספר וסגן ראש המועצה המקומית קריית מלאכי (נפטר בחיי אביו בשנת ה'תש"ל), ישראל אבוחצירא מאשדוד ובתו ג'רמאן, אשתו של השר אהרן אבוחצירא, בנו של הרב יצחק אביחצירא.
וידא משעור
וידא משעור (ڤيدا مشعور) (1944 – 17 בינואר 2023) הייתה עיתונאית ערבייה-ישראלית.
ביוגרפיה
וידא משעור נולדה בבית לחם למשפחה נוצרית. אחרי סיום לימודיה התיכוניים למדה באוניברסיטה הערבית של ביירות (Beirut Arab University), בלבנון במשך שלוש שנים פילוסופיה וסוציולוגיה. עקב מלחמת ששת הימים, שפרצה סמוך לבחינות הגמר, החליטה משעור לא לחזור לביירות, ועברה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. שם הייתה הסטודנטית הערבייה הראשונה. כן גם הייתה אחת הקרייניות הערביות הראשונות בטלוויזיה הישראלית.
וידא משעור נפטרה ב-17 בינואר 2023 ונקברה בכפר ראמה.
מיסטר ביג (להקה)
מר ביג היא להקת-על אמריקאית שמנגנת רוק כבד. הלהקה הוקמה בלוס אנג'לס, שבקליפורניה, בשנת 1988. חברי הלהקה המקורית היו אריק מרטין (סולן), פול גילברט (גיטרה), בילי שיהאן (גיטרה בס), ופט טרופי (תופים וכלי הקשה). השירים שלהם מסומנים לעיתים קרובות על ידי שירה חזקה והרמוניות קוליות. הלהיטים שלהם כוללים את השיר "To Be with You" (אנ') (מספר אחד ב -15 מדינות ב -1992) ו"Just Take My Heart". שם הלהקה לקוח מהשיר Eponymous של להקת פריי (אנ').
מר ביג נשארו פעילים ופופולריים במשך יותר משני עשורים, למרות סכסוכים פנימיים ושינוי מגמות המוזיקה. הם התפרקו בשנת 2002, אך לאחר בקשות של מעריצי הלהקה, הם התאחדו בשנת 2009; סיבוב ההופעות הראשון שלהם לאחר האיחוד היה ביפן, יוני 2009. מר ביג הוציאו תשעה אלבומי אולפן.
אלבום התהוות והבכורה (1988 – 1990)
אחרי שהבסיסט בילי שיהאן עזב את הלהקה גיבוי של דייוויד לי רות (אנ') בשנת 1988, הוא החל להרכיב להקה חדשה בעזרתו של מייק וורניי מחברת שרפנל רקורדס (אנ'). הוא גייס את אריק מרטין, את הגיטריסט גילברט ואת המתופף טורפיי. גילברט כבר היה גיטריסט מכובד ששחרר שני אלבומים עם הלהקה שלו לוס אנג'לס רייסר איקס (אנ'). טורפיי הקליט שירים עם מספר אמנים ביניהם אימפליטירי, סטן בוש, בלינדה קרלייל, טד נוג'נט, הקנאק וג'ף פאריס (ששיתף עם הלהקה פעולה עם הלהקה בכתיבת שירים).
הלהקה שכרה את שירותיו של וואלטר הרברט (אנ') כמנהל להקה.
בשנת 1989, הם חתמו עם אטלנטיק רקורדס והוציאו את אלבום הבכורה שלהם, מר. ביג (אנ'), באותה שנה. האלבום לא זכה בהצלחה רבה בארצות הברית, אבל זכה להצלחה רבה ביפן.
פריצת הלהקה וגובה התהילה (1991 – 1998)
האלבום השני של מר ביג, שיצא בשנת 1991 Lean Into It (אנ'), היה פריצת הדרך הגדולה של הלהקה, באלבום יצאו שלושה סינגלים, "To Be with You" (השיר היה במקום הראשון ב-15 מדינות) ו "Just Take My Heart" והשיר Green-Tinted Sixties Mind (אנ').
מר. ביג סיירו בבריטניה באפריל ומאי 1991, ושוב בשנת 1992, בצאת האלבום החי, Mr. Big Live (אנ'). כמו כן הופיעו בתור מופע חימום ללהקת אירוסמית' באצטדיון וומבלי בלונדון.
בשנת 1993, קאבר הלהקה לשיר של "Wild World" של קאט סטיבנס, מתוך האלבום השלישי שלהם, Bump Ahead (אנ'), הגיע למקום 27 במצעד בילבורד הוט 100.
הלהקה הוציאה את האלבום Hey Man (אנ') ב -1996. השיר "Take Cover" נכלל בפסקול סדרת האנימציה "".