cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליזבת מלוויל
מלוויל בספרות
אלכסנדר הום, איש הדת והמשורר הסקוטי, הקדיש את כרך הפסוקים שלו משנת 1599 ל"אמונה ואמונה "ליידי, אליזבת מלוויל, ליידי קאמרי. 'ליידי' זו הייתה בוודאות אליזבת מלוויל, בתו של סר ג'יימס מלוויל מהלהיל, ואשתו לג'ון קולוויל מקולרוס. מעט ידוע על חייה פרט לכך שכתבה שירה כלשהי, זכתה לכבוד כאישה אדוקה, ויצאה מגדרה לעודד שרים משכנעתה הדתית שסבלו על אמונתם. היא כתבה סונטת עידוד לכומר הכלוא ג'ון וולש וכמה מכתבים לכומר הגולה ג'ון ליווינגסטון. אבל אפילו עם רצון כנה כל כך לשרת אחרים, לא הייתה לאליזבת מלוויל הזדמנות לספק נחמה דתית או הנחיה מדוכן סקוטי. 'הודאת הסקוטים' משנת 1560, מסמך חשוב של הרפורמציה הסקוטית, מנע מפורשות מנשים להטיף או לעסוק בתפקידים פסטורליים אחרים. כדי לעקוף מגבלות כאלה, מלוויל הסתמכה על המסורת הספרותית המבוססת של חזון החלום כדי להמחיש את דוקטרינת ה'הצדקה 'הרפורמיסטית, תוך שהיא כותבת וגם במשתמע לתבוע את מצבה המוצדק.
ספריית ניו קולג'
עבודות יד של אליזבת מלוויל, ליידי קולרוס מוצגת בספריית ניו קולג'. שתי דוגמאות נדירות לכתיבה של נשים מודרניות מוקדמות מוצגות יחד לראשונה במסגרת האירועים סביב יום אליזבת מלוויל ביום שבת ה-21 ביוני.
אליזבת מלוויל, ליידי קולרוס, הייתה הסקוטסנית הראשונה שראתה את עבודתה בדפוס עם פרסום מיני האפוס שלה "אן גודלי דרימה" בשנת 1603.
היא הייתה בתו של סר ג'יימס מלוויל מהלהיל (1535/6–1617), הדיפלומט והאוטוביוגרף. אליזבת עמדה במרכז רשת התומכת בשרי הפרסביטריאנים הגולים והכלואים, ואמונתה הקלוויניסטית החזקה מתבטאת בכתביה.
לקריאה נוספת
Women's. Writing, 10:3, 401-424, DOI:
דילן לוויט
דילן ג'יימס כריסטופר לוויט (באנגלית: Dylan James Christopher Levitt; נולד ב-17 בנובמבר 2000 בבודלווידאן שבוויילס) הוא כדורגלן ולשי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת היברניאן מליגת העל הסקוטית ובנבחרת ויילס.
קריירת מועדונים
לוויט גדל במחלקת הנוער של מנצ'סטר יונייטד. ב-28 בנובמבר 2019 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 2-1 לאסטנה במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2019/2020.
ב-8 בספטמבר 2020 הושאל לוויט לצ'רלטון את'לטיק מהפוטבול ליג הראשונה. הוא ערך שלוש הופעות ליגה במדי המועדון במהלך תקופת ההשאלה.
ב-15 בפברואר 2021 הושאל לוויט למשך חצי עונה לאיסטרה 1961 מליגת העל הקרואטית. ב-13 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על לוקומוטיבה זאגרב במסגרת המחזור ה-25 לעונת. בסך הכל ערך שבע הופעות ליגה במדי המועדון במהלך תקופת ההשאלה.
ב-20 באוגוסט 2021 הושאל לוויט למשך עונה אחת לדנדי יונייטד מליגת העל הסקוטית. הוא ערך 25 הופעות ליגה במדי המועדון במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע חמישה שערים. בתום עונת חתם על חוזה קבוע לשנתיים במועדון.
קריירה בינלאומית
ב-3 בספטמבר 2020 ערך לוויט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ויילס, בניצחון 1-0 על נבחרת פינלנד במסגרת ליגת האומות 2020/2021.
הוא היה חלק מסגל נבחרת ויילס בטורניר יורו 2020 בשנת 2021, וערך הופעה אחת בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת ויילס לטורניר מונדיאל 2022.
ואדי פוכין
ואדי פוכּין (לעיתים ואדי פוקין או ואדי אלפוקין, בערבית: وادي فوقين או: وادي فوكين) הוא כפר פלסטיני מוסלמי באזור יהודה בשולי הרי ירושלים, בעמק הנמצא בין העיר ביתר עילית ליישוב צור הדסה וסמוך לכביש 375. יש שזיהו את ואדי פוכין עם "כפר פיכול" או "פיכולה" המקורי, שזוהה כיישוב של משפחת כהנים ממשמרת בילגה.
היסטוריה
הכפר נוסד בראשית המאה ה-16, על ידי שתי חמולות שבאו מהכפר אל-וולג'ה והשתייכו לשבט ימן.
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר בשנות ה-60 של המאה ה-19, וכתב שהוא "הרוס למחצה, ומספר תושביו עכשיו מועט מאוד. מסתבר שהוא נבנה על גבי ישוב קודם, לפי שלארוך צלע הגבעה שהוא בנוי עליה רואים כמה קברים עתיקים חצובים בסלע".
במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בכפר 45 בתים מיושבים ב-205 נפשות, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל צוין מספר תושבי הכפר כ-280, ושטחו נרשם כ-9,928 דונם.
בשנת 1948 נכבש הכפר במלחמת העצמאות ותושביו הערביים עזבוהו. לקראת סוף המלחמה שבו חלק מתושבי הכפר לבתיהם, אולם ב-15 ביולי 1949 העבירה ישראל מהכפר כ-200 תושבים אשר לטענתה הסתננו לשטחה בניגוד להסכמות הסכם שביתת הנשק עם ירדן. לטענת ישראל, הוסכם עם שלטונות ירדן שמכיוון שמדובר על כפר ערבי בודד באזור זה בשטח ישראל וכל פרנסתם בירדן, אין תקומה לכפר בשטח ישראל ותושביו יישארו בירדן. ועדת שביתת הנשק לא קיבלה את עמדת ישראל, קבעה שהתושבים גורשו והורתה על השבת התושבים תוך שבוע. לאחר מחאה ראשונית הודיעה ישראל שלא תתנגד לחזרת התושבים, ואלו שבו לכפר בתחילת ספטמבר 1949. יום לאחר מכן, ירו כוחות צה"ל לכיוון ערבים שניסו להסתנן לישראל בלילה כדי להיכנס לוואדי פוכין, ובעקבות זאת נמלטו כל תושבי הכפר והוא נותר ריק. לאחר מספר ימים נקבע מועד נוסף לחזרת תושבי ואדי פוכין לכפרם ובינתיים החל משא ומתן על החלפת שטחים בין ישראל לירדן, כדי להעביר את השליטה בכפר לידי ירדן, תמורת שטח אחר שיימסר לישראל. נציג מטעם האו"ם סייע להשיג תיקון בגבולות הפסקת האש כך שהכפר ושארית אדמותיו הוכללו בשטח הגדה המערבית, ובתמורה ישראל קיבלה חלקת אדמה חלופית באזור בית ג'יברין.
כ-8,000 דונם, שני שלישים מאדמות הכפר, נותרו בשטח ישראל והופקעו מבעליהן באמצעות חוק נכסי נפקדים.
לאחר שובם, היה הכפר מרכז להתנכלויות מצד התושבים לפטרולים של צה"ל שעברו בסמוך, ליד הגבול. בתחילת שנות ה-50 היה הכפר יעד לפעולות התגמול (ובפרט מבצע לולב, שנערך כתגובה לרציחת שבעה ישראלים ופציעת עשרות נוספים), שהביאו את התושבים לנטוש את הכפר ולעבור למחנה הפליטים דהיישה.
בשנת 1967 נכבש הכפר על ידי צה"ל במלחמת ששת הימים, וב-1972, בשל צורך לפנות מקום בדהיישה, הורשו התושבים לחזור לכפר ולבנות שם את בתיהם מחדש, בתנאי שיוכלו לבנות מחדש את בתיהם בתוך חודש ימים.
במסגרת מיזמו התיעודי "הזמן הצהוב", דויד גרוסמן הקדיש לסיפור הכפר פרק בשם "הרוח הצהובה", בו כתב: "השיבה הביתה לא הפכה את ליבו של איש לאהבה אותנו, הישראלים. ואולי הייתה זו איוולת אף לקוות לכך".
גאוגרפיה, אדמות ואיכות סביבה
הכפר שוכן בעמק הנח בין שני רכסים. על הרכס הדרום-מזרחי הוקמה שכונה של העיר ביתר עילית, כק"מ מבתי הכפר. על הרכס הצפון-מערבי, הנקרא רכס סנסן, עבר במרחק 400 מ' מבתי הכפר הקו הירוק, וכ-500 מ' צפונה ומערבה נמצאים היישובים מבוא ביתר וצור הדסה שבתחומי הקו הירוק.
בהסכמי אוסלו הועברו כ-6% מאדמות הכפר (אזור השטח הבנוי) לשליטה פלסטינית (שטח B) ומרבית האדמות נותרו תחת שליטה ישראלית (שטח C). כ-100 דונם משטח הכפר הופקעו לטובת בניית העיר ביתר עילית ו-100 דונם נוספים נמצאים מעבר לגדר ההפרדה, שבנייתה באזור עוד לא הושלמה 2014).
תוכניות ממשלתיות ישראליות עתידיות הכוללות את הרחבת ביתר עילית והיישוב צור הדסה, בניית גדר ההפרדה בין הכפר לבין צור הדסה, סלילה מתוכננת של כביש חדש (כביש 374), הזרמת השפכים של ביתר עילית אל הוואדי, וכן פסולת בניין וסלעים, והפקעת 4,000 דונם בסביבות הכפר כאדמות מדינה ועוד, מתוכננות בשטחים חקלאיים נרחבים של הכפר, וכן בשטחי טבע פתוחים על ההרים הסובבים את הוואדי.
מוסדות וכלכלה
בכפר שני בתי ספר יסודיים, מסגד, מרפאה ובית מרקחת. שמו של האזור הסובב את ואדי פוכין יצא למרחקים בשל מומחיות בסיתות, ומפעל סיתות אבנים נמצא בכפר.
מעיינות
אזור הכפר ואדי פוכין שופע מעיינות. בצפון הכפר נובע מעיין בשם "עין אל-כנסה", בדרומו נובע "עין א-תינה" ובמרחק ק"מ אחד נובע מעיין שנושא שני שמות "עין אל-מדיק" ו"עין אום-זיק". כחצי ק"מ ממערב לכפר נובעים עין אל-פווקר ועין-סובח.
חקלאות אורגנית
ואדי פוכין ידוע עוד מלפני שנת 1948 באיכות התוצרת החקלאית המגיעה ממנו, והיה ספק הירקות העיקרי של העיר בית לחם. ארגון ידידי כדור הארץ לימד את החקלאים טכניקות נוספות של חקלאות אקולוגית ואורגנית, ועל אף קשיים לשווק את התוצרת בישראל, בשל המצב החוקי והמחסומים, היא שווקה בהצלחה בצור הדסה השכנה ובשיווק ישיר ללקוחות פרטיים בירושלים.
מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי
מלחמת הכוכבים – פרק 6: שובו של הג'דיי (באנגלית: Star Wars Episode VI: Return of the Jedi) הוא סרט מ־1983 בבימויו של ריצ'רד מרקאנד, שהוא ההמשך של "מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית" והשלישי בטרילוגיה המקורית בסדרת הסרטים מלחמת הכוכבים. פרק זה חותם את עלילת שישיית הסרטים ובו מתרחש העימות הסופי בין לוק סקייווקר לדארת' ויידר ולקיסר פלפטין.
את הסרט הפיק ג'ורג' לוקאס לפי תסריט שכתב עצמו, בסיועם של לי ברקט ולורנס קלדן. את הפסקול הלחין וביצע ג'ון ויליאמס.
הסרט יצא לאקרנים ב־25 במאי 1983 בציון 6 שנים לסרט הראשון. בישראל יצא הסרט ב־8 ביולי 1983. עם יציאתו, זכה הסרט לביקורות מצוינות ממבקרי קולנוע והקהל כאחד, ששיבחו את הסרט על היותו סוף נהדר ומספק לסדרה, ואת סצנות האקשן, ההומור, המשחק, הבימוי והפסקול – אם כי כתיבת התסריט והעלילה זכו לביקורות פושרות. הסרט גרף 475 מיליון דולר ואף כי לא הגיע להישגים הקופתיים של שני קודמיו, הוא אחת ההצלחות המסחריות הגדולות בתולדות הקולנוע. ב־1997, לכבוד חגיגות ה־20 לסדרה, יצאה גרסה מחודשת של "שובו של הג'דיי".
עלילה
ליאה, לוק וחבריהם מנסים לחלץ את האן סולו משביו של ג'אבה ההאט אך נלכדים בעצמם. ג'אבה מתכנן לתתם למאכל למפלצת החולות סקארלק, אך ברגע האחרון מצליחה החבורה להביס את הפושע ולהרגו, תוך שלוק משתמש ב"כוח" ומציג חרב אור ירוקה שבנה בעצמו. בינתיים, יודה נפטר ומגלה ללוק שדארת' ויידר הוא אכן אביו ושיש עוד סקייווקר במשפחתו. לאחר מכן לוק סקייווקר פוגש את רוחו של אובי ואן קנובי, שמספר לו שהנסיכה ליאה היא אחותו. בינתיים, בונה הקיסר פלפטין כוכב מוות חדש, נורא מקודמו, סמוך לכוכב אנדור. הוא ודארת' ויידר מחליטים לנסות להעביר את לוק לצדם.
המורדים מחליטים להרוס את תחנת החלל בטרם תושלם. לוק וחבריו יוצאים להרוס את מחולל שדה הכוח המגן על כוכב המוות. הם נתקלים באִיווֹקים, גזע מקומי של גמדים דמויי דובים, ומגייסים אותם לעזרתם. לוק מסגיר את עצמו לוויידר, מחשש שזה יאתר אותו באמצעות "הכוח" וימנע את הפשיטה, והלה לוקח אותו לפגוש את הקיסר. האן וליאה פושטים על המחולל, אך נקלעים למארב: בקרב המתפתח, נחלצים האיווקים לעזרתם ומחולל השדה נהרס. צי המורדים תוקף את כוכב המוות והורס אותו.
הקיסר וויידר מתעמתים עם לוק ומנסים לפתות אותו אל הצד האפל של ה"כוח" אך לוק מסרב. ויידר מתחיל להילחם בו בדו-קרב חרבות אור במטרה לעורר בלוק את רגש הזעם, שיוביל אותו אל הצד האפל. לבסוף הוא מצליח ולוק תוקף את ויידר בחמת זעם וכורת את ידו הימנית – אך למרות הפצרותיו של אדון הסית' פלפטין, לוק מסרב להרוג את ויידר (אביו של לוק). פלפטין יורה על לוק ברקי כוח אפלים ומתכוון להרוג אותו, אך ויידר לא מסוגל לעמוד בכך, והוא תופס את הקיסר פלפטין משליך אותו אל פיר סמוך המוביל לכור גרעיני ובכך הורג אותו, תוך כדי שהוא נפצע אנושות בעצמו. בעודו גוסס, הוא אומר ללוק סקייווקר כי הוא צדק כשאמר שעוד נותר בו טוב. לוק לוקח את גופת אביו ונמלט לפני שכוכב המוות מתפוצץ.
על הכוכב חוגגים המורדים את ניצחונם הסופי על האימפריה הגלקטית. לוק שורף את גופת אביו, ורואה את רוחותיהם של יודה, אובי ואן קנובי ואנאקין סקייווקר מחייכות אליו.
ביקורת ותגובות לסרט
במבט לאחור, הסרט "שובו של הג'דיי" (פרק 6) נחשב בעיני מבקרים ומעריצי מלחמת הכוכבים לסרט החלש ביותר בטרילוגיה המקורית. לדוגמה: בדירוג IMDb של 250 הסרטים הטובים ביותר, הסרט מופיע במקום ה־88 בעוד קודמיו תופסים את המקומות 27 (פרק 4) ו־16 (פרק 5).
לעומת זאת, בזמנו (1983) הסרט זכה לבקורות טובות: המבקר רוג'ר אגברט למשל נתן לו ציון של 4 כוכבים מתוך 4 וכמו כן הוא הופיע בדף השער של כתב העת TIME.
קישורים חיצוניים
ביקורות
אמון (פירושונים)
{{פירושונים| דמויות היסטוריות אישים
ראו גם
}}
התקופה השושלתית הקדומה
התקופה השושלתית הקדומה, התקופה הארכאית או תקופת תין (על שם העיר תין, בירת הממלכה באותה עת) היא תקופה בהיסטוריה של מצרים העתיקה. תחילתה עם איחוד מצרים התחתונה עם מצרים העליונה סביב שנת 3100 לפנה"ס, על ידי נערמר. בכך נוסדה שושלת הפרעונים הראשונה, ובאה לידי סיום התקופה הקדם-שושלתית.
במהלך תקופה זו שלטו במצרים השושלת הראשונה והשנייה. סופה של התקופה בשנת 2686 לפנה"ס, עם ייסוד הממלכה הקדומה.
בתקופה זו הומצא הכתב ההירוגליפי במצרים.
השושלת הראשונה
מלכי השושלת הראשונה שלטו במצרים המאוחדת משנת 3050 לפנה"ס ועד ל-2890 לפנה"ס:
השושלת השנייה
מלכי השושלת השנייה שלטו במצרים משנת 2890 לפנה"ס ועד ל-2686 לפנה"ס:
טאוטיווקאן
טֵאוֹטִיװַאקַאן (בספרדית: Teotihuacán) הייתה העיר הגדולה ביותר שהתקיימה ביבשת אמריקה טרם עידן הקולוניאליזם. השפעתה של עיר חשובה זו התפרשה על פני אמריקה התיכונה וניתן למצוא עדויות לנוכחותה, אם לא לשליטתה הכלכלית והפוליטית, במספר אתרים באזור המאיה ובמזרח מקסיקו. בשל מרכזיותה ומורכבותה, נהוג לכנות בשם טאוטיהואקן אף את הציוויליזציה והמבנים התרבותיים המתייחסים לעיר. העיר שוכנת כ-40 ק"מ מצפון-מזרח למקסיקו סיטי במקסיקו, שטחה הוא 83 קמ"ר, והיא הוכרזה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1987.
אטימולוגיה
השם טאוטיווקאן ניתן לעיר על ידי אצטקים דוברי נאוואטל, מאות שנים לאחר נפילתה. משמעות השם היא "מקום לידתם של האלים", דבר המצביע על מיתוסים אצטקיים הנוגעים לבריאה שמיוחסים בעיר. שמה המקורי של העיר איננו ידוע, אך ניתן לראות שבכתבים הירוגליפיים של המאיה מופיע האזור כ"מקום של סוף מצוי". במאה ה-20 הבינו חוקרים כי המונח שימש כשם גנרי שהתייחס לכל יישוב גדול באמריקה התיכונה דאז.
שורשים וייסוד
ההיסטוריה המוקדמת של טאוטיווקאן לוטה בערפל, ואף מקורם של מייסדיה אינו ברור. במשך שנים רבות האמינו הארכאולוגים כי העיר נבנתה על ידי טולטק, ציוויליזציה קדומה במקסיקו, בשל כתבים אצטקים שהצביעו על כך. עם זאת, כיוון שבשפת האצטקים, נהואטל, משמעות המילה טולטק היא אומנים גדולים, ישנה אפשרות שהאצטקים התייחסו למשמעות זו של המילה ולא לציוויליזציה הקדומה. בנוסף, הוקמה העיר לפני התפתחות ציוויליזציית טולטק. התרבות והאדריכלות בעיר הושפעו מאולמק, שנחשבת לציוויליזציית האם באמריקה התיכונה. המבנים הראשונים בעיר הוקמו בשנת 200 לפנה"ס, והפירמידה הגדולה ביותר בה, המכונה פירמידת השמש, הושלמה בשנת 100 לספירה.
תור הזהב
העיר הגיעה לשיא עוצמתה בין השנים 150 ו-450 לספירה, כששימשה כמרכזה של תרבות מפותחת, אשר השפעתה התפשטה לאזורים נרחבים באמריקה התיכונה. בשיאה השתרעה העיר על פני 30 קמ"ר, והתגוררו בה כ-150,000, ואולי אף כ-250,000 איש. ברבעים שונים בעיר התגוררו אנשים מכל רחבי האזור שהושפע מתרבות טאוטיהואקן. העיר נעדרה ביצורים ומתקנים צבאיים. טבע היחסים הכלכליים והפוליטיים בין טאוטיווקאן למרכזי המאיה האחרים באזור עדיין לא הובן כהלכה - הוכח מעל לכל ספק שהיו קשרים בין שתי הישויות ושהשפעות טאוטיהואקניות הורגשו במרכזי המאיה אפילו שנים רבות לאחר שקיעת העיר, אך חוקרים רבים מתפלמסים אודות טיב היחסים, והשערותיהם נעות החל משליטה ישירה ואפילו צבאית וכלה באימוץ השפעות מרצון, כחלק מתהליך רצוני, סלקטיבי והדדי של "דיפוזיה תרבותית". סגנונות אדריכליים בולטים בעיר התגלו בעוד מספר אתרים באמריקה התיכונה, מה שהוביל מספר חוקרים לסברה אודות מרחב ההשפעה הגאוגרפי הרב של תרבות טאוטיווקאן.
העיר הייתה מרכז תעשייה, ביתם של כדרים רבים, יהלומנים ואומנים, ונודעה במוצרי האומנות העשויים בזלת שחורה. עדויות מספרות על אצילי העיר שנסעו למחוזות רחוקים באזור, השוכנים כיום בהונדורס לדוגמה, ואולי אף כבשו חלקים מהם. אחת העדויות, מספרת על אדם שכינויו "ינשוף זורק חנית", שכנראה היה שליט העיר ומשל בה כ-60 שנה, ואשר מינה את קרוביו לשליטי ערים בגואטמלה.
רוב הידע אודות תרבות טאוטיווקאן מגיע מציורי קיר המפארים את האתר ומכתבים הירוגליפיים של המאיה. יצירת ציורי הקיר הגיעה לשיאה בין השנים 450 ל-650 לספירה. לאמנות בעיר לא היו מתחרים באמריקה התיכונה והיא הושוותה לאמנות בפירנצה שבאיטליה.
שקיעתה של העיר
בעבר סברו חוקרים שבמאות ה-7 וה-8 העיר נבזזה ונשרפה על ידי שודדים. עדויות מאוחרות יותר מעידות על כך שהשריפה אירעה רק במבנים המיוחסים לאליטה של העיר. חלק רואים זאת כהוכחה לכך שהשריפה הוצתה בידי גורמים מתוך העיר, כנראה במהלך התקוממות, ומנמקים את הסברה שהעיר נבזזה והוצתה על ידי פולשים מבחוץ בכך שבתחילה הארכאולוגים חקרו את המקדשים והארמונות, שהיו בשימוש האליטות, ולכן קיבלו ראייה לא נכונה אודות מה שהתרחש בעיר. במקום זאת, היום ידוע שההרס התרכז במבנים אזרחיים עיקריים לאורך שדרת המתים. חלק מהפסלים נותצו בשיטתיות. עדויות לירידה באוכלוסיית העיר במאה ה-6 מחזקת במידת מה את הסברה של התקוממות פנימית. שקיעת העיר תואמת את הבצורת שנגרמה בשל שינויי האקלים בשנים 535–536. דבר זה מחוזק על ידי העלייה באחוז גולגולות בני הנוער שסבלו מתת תזונה במהלך המאה ה-6. עם זאת, ממצאים אלה אינם מחזקים אף לא אחת משתי הטענות, כיוון שהן פלישה והן התקוממות פנימית יכולות להיגרם כתוצאה מבצורת ורעב. ערים שכנות ניסו למלא את הריק שנוצר עם שקיעת העיר, ועדויות אדריכליות מעידות על ניסיונות לחקות את המוטיבים הטאוטיהואקנים.
אוכלוסייה
עדויות ארכאולוגיות מעידות על כך שטאוטיהואקן הייתה עיר מולטי-אתנית, בעלת רבעים מוגדרים לשבטים השונים באמריקה התיכונה דאז.
דת
הדת בטאוטיווקאן דומה לדת בשאר התרבויות באמריקה התיכונה. התושבים עבדו רבים מהאלים, ביניהם נכללים הנחש עטוי הנוצות ואל הגשם. העיר נחשבה למרכז דתי חשוב, ולכוהני הדת היה, קרוב לוודאי, כוח פוליטי רב. כנהוג באזור, אף בעיר הקריבו קורבנות אדם. גופות בני אדם ובעלי חיים נחשפו במהלך חפירות בפירמידות בעיר. הסברה טוענת כי הקורבנות הוקרבו לרגל הרחבת מבנים. הקורבנות היו שבויי מלחמה לרוב, אשר הובאו לעיר והוקרבו במטרה להביא לשיגשוגה של טאוטיווקאן. ראשם של חלק מהם נערף, לבם של אחרים הוסר, והיו כאלה שהומתו על ידי מספר מכות בראשם או אף נקברו בעודם בחיים. נראה שחיות שנחשבו למקודשות וייצגו כוחות מיתיים וצבאיים נקברו אף הן בחיים, אך בתוך כלובים: פומות, זאבים, נשרים, בזים, ינשופים ואף נחשים ארסיים.
מבנה העיר
השדרה המרכזית והרחבה של העיר, המכונה "שדירת המתים" משופעת באדריכלות מרשימה, כולל פירמידת השמש (השנייה בגודלה בעולם החדש) ופירמידת הירח. לאורך השדרה ממוקמות במות רבות. האצטקים האמינו שהן היו קברים, ומאלה בא שמה של השדרה. כיום ידוע כי היו אלה במות טקסיות שעליהן שכנו מקדשים. במורד השדרה מצוי האזור הידוע בכינוי "המבצר", המכיל את שרידי המקדש של הנחש עטוי הנוצות. אזור זה היה כיכר מוקפת במקדשים, ששימשה כמרכז הפוליטי והדתי של העיר. הכינוי "המבצר" הוענק למקום בידי הספרדים, שהאמינו כי הוא שימש כמעוז מבוצר. רבים מעשירי העיר התגוררו בארמונות בקרבת המקדשים, כאשר הגדול ביניהם השתרע על פני שטח של 3,300 מ"ר. שאר התושבים התגוררו בבנייני דירות ברחבי העיר, כאשר רבים מהבניינים הכילו סדנאות קדרות ומוצרים נוספים.
האתר הארכאולוגי
לאורך ההיסטוריה היה מידע אודות העתיקות האדירות של טאוטיהואקן. לאחר נפילתה, התגוררו באתר פולשים שונים. בתקופת האצטקית העיר הייתה מוקד עלייה לרגל, וייחסו לה את המקום בו נבראה השמש. טאוטיווקאן הדהימה את הקונקיסטאדורים הספרדים לאחר כיבוש אמריקה התיכונה. כיום טאוטיהואקן היא אחד האתרים הארכאולוגים המרשימים במקסיקו.
בשנת 1675 לערך, חפר קרלוס דה סיקוונסה אי גונגורה תעלה לתוך פירמידת הירח. חפירה זו הייתה בין החפירות הארכאולוגיות המוקדמות ביותר, והראשונה להיערך בחצי כדור הארץ המערבי. מספר חפירות בקנה מידה קטן נערכו במאה ה-19, וב-1905 החלו פרויקטים גדולים של חפירות ושימור באתר. פירמידת השמש שוחזרה לרגל חגיגות מאה שנות עצמאות למקסיקו. חפירות רבות נערכו בשנות ה-20, ה-40 וה-50 של המאה ה-20, אך הפרויקט המקיף הראשון של שימור וחפירה נערך בשנים 1960–1965. פרויקט נוסף נערך בשנים 1980–1982.
מונוגליצריד
מונוגליצריד הוא גליצריד המכיל שרשרת חומצה שומנית אחת הקשורה למולקולת גליצרול בקשר אסטרי.
המקור למונוגליצריד יכול להיות טבעי, מן החי (פרות למשל) או מן הירק, או תוצר של סינתזה מלאכותית לקבלת המונוגליצריד הרצוי.
המונוגליצריד יכול להמצא בתוצרי מאפיות, משקאות, גלידות, מסטיקים, ציפויי מוקצפים ובמרגרינה.
מקסים רודינסון
מקסים רודינסון (26 בינואר 1915, פריז - 23 במאי 2004, מרסיי) היה היסטוריון, סוציולוג ומזרחן מרקסיסט צרפתי. הוא היה בנם של סוחר בגדים יהודי ואשתו, שמתו שניהם במחנה הריכוז אושוויץ. לאחר לימודי שפות שמיות, הוא הפך לפרופסור לגעז (אתיופית עתיקה) באקול פראטיק דה אוטז אטיד. רודינסון הצטרף למפלגה הקומוניסטית הצרפתית בשנת 1937 "מטעמים מוסריים" אך גורש בשנת 1958 לאחר שביקר אותה. הוא התפרסם בצרפת כאשר הביע ביקורת נוקבת כלפי ישראל, ובמיוחד התנגד למדיניות ההתנחלות של ישראל בשטחים. הוא נודע בכך שטבע את המונח "אסלאמו-פשיזם" (le fascisme islamique) בשנת 1979, כשהשתמש בו לתאר את המהפכה האיראנית.
רקע משפחתי
הוריו של רודינסון היו מהגרים יהודים ממוצא רוסי-פולני שהיו חברי המפלגה הקומוניסטית. הם הגיעו לצרפת בסוף המאה ה-19 כפליטים מפוגרומים באימפריה הרוסית. אביו היה סוחר בגדים שהקים עסק לייצור בגדים אטומים למים בחלק דובר היידיש של פריז, שנקרא פלאצל, ברובע המארה. הם הפכו מוקד משיכה לגולים רוסים אחרים, רובם מהפכנים שהיו עוינים למשטר הצארי. אביו ניסה להתאגד ולארגן שירותים חינוכיים ואחרים עבור קבוצת המהגרים שלו ממעמד הפועלים. בשנת 1892 סייע בהקמת ספרייה קהילתית ובה מאות יצירות ביידיש, רוסית וצרפתית ואחר כך היה ממייסדי "האיגוד המקצועי היהודי בפריז". בשנת 1920 הצטרפו הוריו למפלגה הקומוניסטית וברגע שצרפת הכירה בברית המועצות, בשנת 1924, הם הגישו בקשה לקבלת אזרחות סובייטית. רודינסון גדל במשפחה קומוניסטית נלהבת, לא דתית, אנטי ציונית ולא דיבר יידיש.
ילדתו
משפחתו הייתה ענייה, ולכן רודינסון החל לעבוד כשליח בגיל 13 לאחר שקיבל תעודת בית ספר יסודי. אך למידתו שגשגה באמצעות ספרים מושאלים ומורים פרטיים שלא דרשו תשלום, ורודינסון החל ללמוד שפות שמיות, בהתחלה בשבת אחר הצהריים ובערבים.
בשנת 1932, הודות לכלל המאפשר לאנשים ללא תעודות לגשת לבחינת הקבלה התחרותית, רודינסון נכנס לבית הספר לשפות המזרח (אקול דה לנג'ס אוריינטלס) ותכנן לפתח קריירה כמתורגמן ודיפלומט. הוא למד ערבית אך מאוחר יותר, כשעבד על עבודת הגמר בנושא לימוד השוואתי של השפות השמיות, למד גם עברית, מה שהפתיע את משפחתו. בשנת 1937 הוא התקבל למועצה הלאומית למחקר, הפך לסטודנט במשרה מלאה לאסלאם והצטרף למפלגה הקומוניסטית.
בלבנון ובסוריה
בשנת 1940, לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, קיבל רודינסון תפקיד במכון הצרפתי בדמשק. שהותו לאחר מכן בלבנון ובסוריה אפשרה לו לברוח מרדיפת היהודים בצרפת הכבושה ולהרחיב את ידיעותיו באסלאם. הוריו נספו באושוויץ בשנת 1943. רודינסון בילה את רוב שבע השנים הבאות בלבנון, כעובד מדינה בביירות ושישה חודשים בהוראה בצידון בבית הספר התיכון בעיר.
קריירה אקדמית
בשנת 1948 החל רודינסון לעבוד כספרן בספרייה הלאומית של צרפת בפריז, שם עמד בראש המדור המוסלמי. בשנת 1955 מונה למנהל באקול פראטיק דה אוטז אטיד, והיה פרופסור לשפת הגעז כעבור ארבע שנים. רודינסון עזב את המפלגה הקומוניסטית של צרפת בשנת 1958, בעקבות חשיפותיו של ניקיטה חרושצ'וב על פשעיו של סטלין, אך בכל זאת נותר מרקסיסט. לדברי רודינסון עצמו, ההחלטה התבססה על האגנוסטיות שלו, והסביר כי להיות חבר במפלגה זה כמו אדם דתי מאמין, והוא רוצה לוותר על "הכפיפות למגבלות המנגנון, אפילו למען מטרות צודקות."
חקר האסלאם מנקודת מבט מרקסיסטית וסוציולוגית
עבודתו של רודינסון שילבה תיאוריות סוציולוגיות ומרקסיסטיות, אשר, לדבריו, עזרו לו להבין "שעולם האסלאם כפוף לאותם חוקים ונטיות כמו שאר בני המין האנושי". ספרו הראשון היה מחקר על מוחמד ("מוחמד", 1960), שהציב את הנביא בהקשרו החברתי. זה היה מחקר רציונליסטי שניסה להסביר את מקורותיו הכלכליים והחברתיים של האסלאם. עבודה מאוחרת יותר הייתה "האסלאם והקפיטליזם" (1966), הכותרת המהדהדת את התזה המפורסמת של מקס וובר בנוגע להתפתחות הקפיטליזם באירופה ועליית הפרוטסטנטיות. רודינסון ניסה להתעלות מעל שתי דעות קדומות: הראשון הנפוץ באירופה שהאסלאם הוא בלם להתפתחות הקפיטליזם, והשני, הנפוץ בקרב המוסלמים, כי האסלאם היה שוויוני. הוא הדגיש אלמנטים חברתיים, וראה באסלאם גורם נייטרלי. לאורך כל עבודותיו המאוחרות יותר על האסלאם הדגיש רודינסון את הקשר בין הדוקטרינות בהשראת מוחמד לבין המבנים הכלכליים והחברתיים של העולם המוסלמי. רודינסון טבע גם את המונח "תאולוגוצנטריות" על הנטייה להסביר את כל התופעות האמפיריות בעולם המוסלמי תוך התייחסות לאסלאם, תוך התעלמות מתפקיד "ההתניה ההיסטורית והחברתית" בהסבר על האירועים. בספרו מוחמד (1971) כותב רודינסון:
תמיכה בהגדרה עצמית לפלסטינים
רודינסון נקט עמדה פומבית לטובת הגדרה עצמית של הפלסטינים במהלך מלחמת ששת הימים. כמה חודשים לפני שפרסם את מאמרו המפורסם, השתתף רודינסון בכינוס שנערך באולם ה"מודיטלה" בפריז למען המאבק הפלסטיני. ביוני 1967 פרסם מאמר תחת הכותרת "ישראל, עובדה קולוניאלית" בכתב העת של ז'אן פול סארטר, "Les Temps Modernes", המאמר הביא לו פרסום כסנגור של העניין הפלסטיני. הוא הקים את Groupe de Recherches et d'Actions pour la Palestine עם עמיתו ז'אק ברק.
באותה תקופה ציין כי התמיכה במאבק הפלסטיני הייתה בולטת בעיקר בימין האנטישמי ובשוליים השמאליים המאואיסטים. הוא קרא לפלסטינים להביא את עניינם לאירופאים ליברליים, והזהיר אותם מפני הסכנה של הוספת אופי דתי לסכסוך, אשר יפגע במוניטין של צדקת המאבק:
.
עמדתו התאורטית נגד הציונות
האנטי ציונות שלו התבססה על שתי תוכחות עיקריות: העמדת הפנים של הציונות הכופה על כל האנשים ממוצא יהודי בכל רחבי העולם זהות ואידאולוגיה לאומנית, ושליטה על שטח במחיר גירוש ושליטה על הפלסטינים. מכאן שבספרו "ישראל והערבים" משנת 1968 הוא ראה בפלסטינים את הישות הלאומית היחידה בשטחי ארץ ישראל ההיסטורית:
במקום אחר, הוא הדגיש כי:
גישתו לסכסוך הישראלי-פלסטיני כללה קריאה למשא ומתן שלום בין יהודים ישראלים לפלסטינים. כי לא ניתן לראות בישראל רק מדינה קולוניאלית-מתנחלת, אלא עובדה לאומית. ליהודי ישראל יש זכויות קיבוציות שהפלסטינים צריכים לכבד:
זו הסיבה שבגללה הוא לא הסכים עם הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף), והזהיר אותו מפני האשליה שלוחמת הגרילה שהצליחה במלחמת העצמאות של אלג'יריה נגד צרפת תצליח בפלסטין. במקביל, הוא דחק בישראלים להפסיק להעמיד פנים שהם חלק מאירופה ולקבל את היותם חלק מהמזרח התיכון, ולכן, על הישראלים ללמוד לחיות עם שכניהם, על ידי התחשבות בעוולות שנעשו נגד הפלסטינים ואימוץ שפת הפשרה.
פואד אגבאריה
פואד אגבאריה (בערבית: فؤاد اغبارية) (נולד ב-1981) הוא אמן ערבי-ישראלי. חי ועובד באום אל פחם, הוא יוצר שעובד בטכניקות מגוונות ומנכס אליו סגנונות של אמנים ידועים ומשפיעים מתרבות המערב.
ביוגרפיה
אגבאריה נולד בכפר מוסמוס בואדי עארה. אביו היה איש מלומד בעל השכלה, עבד כמורה בבית ספר בכפר. אמו הייתה עקרת בית משכילה. סבו היה חקלאי. הוא בוגר המחלקה לאמנות של האקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל בירושלים ותואר שני באמנות ויצירה באוניברסיטת חיפה. עם סיום לימודיו בחר אגבאריה בדרך החיים הפלסטינית המסורתית, ושב לחיי משפחה ועבודה באום אל־פחם. מאז, הנושא המרכזי בציוריו הוא הפער בין החיים הבוהמיים של היוצר האינדיבידואל לבין חיי היום יום שלו בתור אב משפחה. בסגנון ציור מודרניסטי מובהק הוא מוביל את הצופה אל הנוף המקומי, נוף ילדותו האבודה. הוא חוזר אל כפר הולדתו מוסמוס כדי לבחון מחדש את גבולות המקום שבו הוא פועל בתור אדם בוגר מפוכח ובעל מודעות חברתית־פוליטית.
יצירתו
עבודותיו של אגבאריה בעלות מאפיינים תרבותיים, אדריכליים ואסתטיים אסלאמיים, פלסטינים ומזרחיים. הוא עוסק בחשיפה ובהסתרה בו בזמן.
בתערוכה ״קצב לא סדיר״ בגלריה בקיבוץ מחניים, הציג אגבריה ציורים שנבעו מזכרונות ילדותו בכפר מוסמוס ומחוויות ההתבגרות וההתפכחות, קשיי השייכות והסתירות הפנימיות שהוא חווה כערבי בישראל. ״בתקופת הלימודים בבצלאל, עבודותיי עסקו בפירוק והרכבה מחדש, ׳ללכלך ולנקות׳, כשם שבילדותי נהגתי לפרק את צעצועיי כדי לשוב ולהרכיבם מחדש. בעבודה ׳מחסום׳ מתואר חייל מכוון רובה אל אדם ערבי ומצווה עליו לפשוט את בגדיו. ציור זה הוא עדות לחוויה אישית שחוויתי כאשר למדתי בבצלאל וגרתי בסביבות ירושלים, ומדי יום ביומו נאלצתי לעבור במחסומים״.
ב-2012 הציג את סדרת ציוריו הצהובים בגלריה בקיבוץ בארי. סדרת ציורי השמן הצהובים והגדולים של אגבאריה מושפעים מאוד מואן-גוך. בציורים הוא חוזר אחורה לתקופת ילדותו ונערותו בכפר מוסמוס. פואד מספר בגעגועים על ילדותו בכפר, על שבילה את רוב זמנו צמוד לסבא שהיה חקלאי. בתור ילד היה יוצא עם סבא למטעים. הם גידלו בקר, כבשים, ובו בזמן גם היו להם אדמות עם עצי זית ועסקו בפחם לצריכה ביתית. פואד זוכר את תקופת ילדותו כחוויה מאושרת, שטבועה בו כה עמוק עד שהוא זוכר כל פרט בה, ועד היום הוא יכול להריח את הריחות. זו הייתה חוויה בלי גבולות, של מרחב פתוח, שכל כך חסרה לו היום, בחייו הבוגרים כאיש משפחה. סגנונו נע מריאליסטי-נאיבי לאקספרסיבי.
חיים אישיים
אגבאריה התחתן בגיל 25 עם אהבת נעוריו, והם עברו לגור באום אל-פחם.
האדם הראשון (סרט)
האדם הראשון (באנגלית: First Man) הוא סרט אמריקאי משנת 2018, אותו ביים דמיאן שאזל ובו מככב ראיין גוסלינג. העלילה עוקבת אחר סיפורו של האסטרונאוט ניל ארמסטרונג האדם הראשון שצעד על הירח, במהלך השנים 1961–1969. התסריט מבוסס על הביוגרפיה "First Man: The Life of Neil A. Armstrong" מאת ג'יימס הנסן. הסרט זכה בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר.
טומיסלב פאיוביץ'
ביוגרפיה
פאיוביץ' גדל במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד אך מעולם לא זכה לקחת חלק במשחק רשמי במדי הקבוצה, מאחר שהעביר את רוב זמנו בהשאלה למספר קבוצות סרביות אחרות. לאחר ששיחק עונה אחת בצ'וקריצ'קי, הוא עבר למועדון אחר מבלגרד, פ.ק ראד.
האדם הראשון (סרט)
הפקה
הסרט הוא הפקה משותפת של אולפני יוניברסל עם חברות ההפקה של סטיבן ספילברג אמבלין אנטרטיינמנט ודרימוורקס. הזכויות על התסריט על פי ספרו של ג'יימס הנסן נרכשו על ידי קלינט איסטווד ב-2003 ונמכרו בהמשך לאולפני יוניברסל.
טומיסלב פאיוביץ'
ביוגרפיה
ביוני 2013 הגיע פאיוביץ' לישראל וחתם בקבוצת הפועל באר שבע. בעונתו הראשונה בבאר שבע סיימה הקבוצה במקום השני בליגת העל, ובעונת סיימה במקום השלישי והגיעה לגמר גביע המדינה. הוא פתח בהרכב קבוצתו לגמר והוחלף כבר לאחר 34 דקות, כאשר קבוצתו הובסה בסיום 6-2 על ידי מכבי תל אביב.
לקראת עונת חתם פאיוביץ' בקבוצת ואשאש מליגת העל ההונגרית, אך במהלך העונה עזב לקבוצת בודוצ'נוסט פודגוריצה מליגת העל של מונטנגרו.
האדם הראשון (סרט)
הפקה
צילומי הסרט התבצעו במשך 58 ימים, בין אוקטובר 2017 לפברואר 2018 באטלנטה, עם אתרים נוספים ביוסטון ובבסיס חיל האוויר אדוארדס.
טומיסלב פאיוביץ'
ביוגרפיה
ב-8 ביוני 2016 חתם פאיוביץ' במכבי שעריים על חוזה לעונה עם אופציה לעונה נוספת.
האדם הראשון (סרט)
הפקה
הקרנת הבכורה נערכה ב-29 באוגוסט, בפתיחת פסטיבל הסרטים של ונציה. הפצה נרחבת של הסרט נקבעה ל-12 באוקטובר 2018.
טומיסלב פאיוביץ'
ביוגרפיה
בינואר חזר לסרביה כאשר חתם בראד בלגרד.
האדם הראשון (סרט)
ביקורת
על פרסום ביקורת מהקרנת הבכורה של הסרט הוטל אמברגו מצד מארגני פסטיבל ונציה, עד למועד ההפצה הנרחבת שלו, אך לאור קונצנזוס של ביקורות חיוביות אושר לפרסמן. הביקורות שיבחו את הבימוי המוקפד של שאזל, ואת משחקם של גוסלינג ופוי.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
אלסנדרס צאונייה
אלסנדרס צאונייה (בלטבית: Aleksandrs Cauņa; נולד ב-19 בינואר 1988) הוא כדורגלן עבר לטבי.
קריירת מועדונים
צאונייה נולד בעיר דאוגבפילס. למרות זאת שיחק בקבוצת הנוער של דינבורג, ועבר למחלקת הנוער של סקונטו ריגה ב-2002. בשנת 2006 עבר לאולימפס ריגה מליגת העל הלטבית על מנת לצבור דקות משחק. בקיץ 2006 חזר צאונייה לסקונטו ריגה. באותה עונה גם זכה בתואר השחקן הצעיר של השנה למרות ששיחק חצי שנה בלבד.
ב-2 בפברואר 2009 הוא הושאל לווטפורד האנגלית עד סוף עונת 2008-09, עם אופציה לחתימה. ב-3 במרץ הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-74 במקום ג'ון הארלי בהפסד 2-1 לפלימות' ארגייל. צאונייה הבקיע את שערו הראשון בווטפורד מול סאות'המפטון. בסוף העונה חזר צאונייה לסקונטו.
ב-27 ביוני 2011 צסק"א רכשה את כרטיס השחקן שלו ל-5 שנים.
קריירה בינלאומית
בשנת 2007 קיבל את זימון הבכורה שלו לנבחרת הבוגרת. ב-28 במרץ 2009 כבש את שערו הראשון בנבחרת בניצחון 0-4 על, וב-9 בספטמבר 2009 הבקיע את שער השוויון נגד. נכון לדצמבר 2012, יש לצאונייה 10 שערים ב-35 משחקי נבחרת.
I Put a Spell on You
I Put a Spell on You (בתרגום חופשי: "הטלתי עליך כישוף"), הוא שירו של סקרימינג ג'יי הוקינס משנת 1956, אשר נחשב לקלאסיקה של סגנון הרוק אנד רול, ונבחר על ידי "היכל התהילה של הרוקנ'רול" להיות אחד מ-500 השירים המשפיעים בתחום.
הביצוע המקורי
בשנת 1956 היה סקרימינג ג'יי הוקינס זמר הידוע בהופעתו המשונה והתיאטרלית. סגנונו החל כבלוז מסורתי, אך החל להתרחק מן הבלוז אל כיוון הרוק אנד רול שהיה אז בחיתוליו.
על נסיבות הקלטת השיר מספר הוקינס כי התכוון ליצור בלדת בלוז מעודנת, אך המפיק הביא לאולפן צלעות ועוף, ועד מהרה כולם השתכרו. הוא מדווח כי אינו זוכר אף איך בוצעה ההקלטה. "לפני כן הייתי רק זמר בלוז נורמלי" אומר הוקינס. "הייתי רק ג'יי הוקינס. הכול פשוט נפל במקום. גיליתי שאני יכול לעשות יותר מלהרוס את השיר ולצעוק אותו למוות". יש המטילים ספק בדיווח זה וטוענים כי השיר הוקלט מספר שנים קודם לכן בגרסה מתונה יותר, אך כישלונו גרם להוקינס לנסות ולהקליט אותו בגרסתו הידועה. לטענה זו אין הוכחות. להקלטה אופי מוזר. השיר מתחיל כבלדה ששר הוקינס לאהובתו הסוררת. עד מהרה הופך השיר לסדרה של נהמות מנוונות. הוקינס מאיים בפראות על האהובה, צורח, גונח וצווח, כשהוא נשמע פראי ונואש בנסיונותיו לקבל בחזרה את האהובה שאבדה.
השיר היה להצלחה מיידית, והצליח להיכנס ל"ארבעים הגדולים" במצעד האמריקני. מספר תחנות רדיו אסרו על השמעתו בנימוק שהוא "קניבלי", אך הדבר רק תרם למוניטין של השיר. הקריירה של הוקינס המריאה בעקבות השיר, והוא המשיך להופיע ולהקליט במשך שנים רבות, עד מותו בשנת 2000.
הופעתו התיאטרלית של הוקינס התגבשה רק בעקבות שיר זה. הוא נהג להופיע כשהוא לבוש גלימה, ומגיח מארון מתים. הוקינס נהג להדביק חטים לאפו, בנוסח קניבלי, ועל הבמה היו מצויים אף מספר נחשים וגולגולת מעשנת סיגר שכונתה "הנרי".
מילות השיר
השיר הוא שיר פשוט, שמילותיו מדברות על אהבה נואשת. "אני מכשף אותך / כי את שלי". השיר כולל איום כמעט מפורש כלפי האהובה שסטתה מן הדרך, אך בניגוד לשירי קנאה גבריים אחרים כגון “היי ג'ו” המוכר בביצועו של ג'ימי הנדריקס או “Run for your life” של הביטלס, אינו מביע שנאה כלפי נשים, או אף כלפי האישה הספציפית אליה מכוון השיר. השיר קיבל פירושים וביצועים שונים במהלך השנים. היו שהתייחסו אליו בצורה רצינית, וביצעו אותו כבלדת אהבה, והיו שניסו לחקות את סגנונו הפרוע של הוקינס.
ביצועים בולטים
השיר בוצע אף על ידי The Animals, ניק קייב, בריאן פרי, מרילין מנסון, אנני לנוקס, בוני טיילר, ג'ו קוקר, נטשה אטלס ורבים אחרים. ביצועה של דיאמנדה גאלאס הופיע בפסקול של סרטו של אוליבר סטון "רוצחים מלידה". סרטים רבים נוספים השתמשו בשיר בפסקול שלהם.
בשנת 1983 השתמש בשיר הבמאי ג'ים ג'ארמוש בסרטו "זרים" (Stranger than Paradise). השיר, בביצועו המקורי, "הקניבלי", של הוקינס, מופיע בסרט כשלוש פעמים, ומשמש להמחשת אווירת הניכור השוררת בין גיבורי הסרט, מהגרים הונגרים בארצות הברית. גיבורת הסרט, השחקנית אסתר באלינט מתייחסת לשיר מספר פעמים, ובאחת הסצינות הזכורות מן הסרט, כאשר השיר מושמע ברקע, היא אומרת –"He's Screamin' Jay Hawkins and he's a wild man, so bug off!"
הוקינס עצמו הופיע בסרטו של ג'ארמוש "רכבת המסתורין" מספר שנים לאחר מכן.
השפעה תרבותית
השיר הופיע באין ספור פרסומות ברדיו ובטלוויזיה, כן נכלל השיר בפרק של משפחת סימפסון, בזמן תחרות איות של ליסה (משמעות המילה Spell היא גם איות באנגלית).
כן משמש השיר כרקע פופולרי בתחרויות החלקה על קרח.
ג'וליאן סקוט
'''ג'וליאן א. סקוט (באנגלית: Julian Scott''' ; 14 בפברואר 1846 - 4 ביולי 1901) נולד בג'ונסון, ורמונט, ושימש מתופף של צבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, שם קיבל את עיטור הצבא הגבוה ביותר באמריקה על מעשיו. הוא היה צייר אמריקאי ואמן מלחמת אזרחים.
ביוגרפיה
ג'וליאן סקוט היה הילד הרביעי, מתוך שמונה ילדים, שנולדו לצ'ארלס סקוט, שען, ואשתו לוסי קלום (1821 - 26 באפריל 1855). לוסי סקוט נפטרה בלידה וצ'ארלס סקוט התחתן בשנית, בשנת 1860, עם סוזן פולארד.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, אחיו הבכור של ג'וליאן, לוסיאן, שירת עם הגדוד הרביעי של הארטילריה האמריקאית, הוא נפצע בקרב ונפל בשבי בדצמבר 1864 וכמעט נפטר בכלא מרעב. אחיו הצעיר של ג'וליאן, צ'ארלי, התגייס בגיל 13 והפך לחצוצרן. לאחר המלחמה עבר צ'ארלי למיזורי, אחר כך לבוסטון, שם הפך לרופא. אחיו, פרסי, הפך לעורך דין באילינוי.
כשהמלחמה הסתיימה הוא נסע לפריז ושטוטגרט כדי להמשיך את השכלתו בציור.
עבודת המופת של סקוט בשנת 1872, ממוקמת בבית מדינת ורמונט. הציור ממחיש את תרומת מדינת מולדתו ורמונט במלחמת האזרחים האמריקאית והוא משמעותי בהיעדר האדרת המלחמה ובמקום זאת מראה את הסבל וההקרבה האנושית הקשורים למלחמה.
תחנת באומנסקאיה
תחנת באומנסקאיה (ברוסית: Бауманская) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו ארבטסקו פוקרובסקאיה.
ג'וליאן סקוט
ביוגרפיה
סקוט נקבר בבית העלמין הילסייד הממוקם בסקוטש פליינס, ניו ג'רזי.
תחנת באומנסקאיה
התחנה ממוקמת ברובע בסמאני וקרויה על שם מהפכן ניקולאי באומן.
תחנת באומנסקאיה נפתחה ב-18 בינואר 1944, והיא נחשבת לאתר מורשת של רוסיה.
התחנה תוכננה כחלק מהשלב השלישי של בניית רדיוס פוקרובסקי בשם "ספרטקובסקאיה". עבודות הבנייה החלו בשנת 1938, ובתחילת מלחמת העולם השנייה המנהרה הייתה בנויה ב-70%, ולאחר מכן הוקפאה הבנייה עד 1943. כעבור שנה נפתחה התחנה בשם "באומנסקאיה".
פדופוביה
פדופוביה (לעיתים פדיופוביה; באנגלית:pedophobia או pediaphobia) היא פחד, חרדה או סלידה לא רציונליים או אובססיביים מילדים, מתינוקות, מינקות או מיַלְדוּת. המונח מגיע מהֶלחֵם המילים ביוונית פאדי (παιδί) - ילד, ופוביה (φοβία) - פחד.
לפעמים הפדופוביה מתבטאת בחשש לחייהם של הילדים. ומובילה להורים המפקחים בצורה הדוקה ואובססיבית על ילדיהם תוך חשש כי יאונה להם רע על ידי פדופילים או ילדים ומבוגרים אחרים.
הסיבות לפדופוביה
כמו בהפרעות פסיכיאטריות רבות, הגורם לפדופיביה אינו ידוע. מומחים מאמינים כי במקרים מסוימים פדופוביה מתעוררת אצל מבוגרים שעברו חוויות טראומטיות עם ילדים אחרים כשהם עצמם היו ילדים. מה שגרם להם לפתח חרדה ותגובה שלילית כלפי ילדים. יש אנשים שמרגישים מבוכה מהכנות הבוטה של ילדים. וסיבות אחרות הם הנחה כי ילדים נוטים לאגוצנטריות ולמעשי קונדס והם בעלי שיעור פשיעה גבוה יותר. אף על פי שהסיבות רבות, ברובן הן מתבססות על ניסיון אישי שלילי המשפיע על נפשו של האדם.
איסור עשיית פסל
מלבד איסורים אלו, מצווה התורה גם שלא להשתחוות לפסלים ולא להרשות את קיומם בארץ ישראל.
מקור המצוות
המצווה הראשונה נלמדת מהפסוק בספר שמות:. איסור זה מופיע מיד לאחר האיסור הראשון במקרא על עבודה זרה בכללותה. חכמים הבינו איסור זה כאיסור עשייה של פסל עבור עצמו, ואפילו כשהעשייה נעשית על ידי אדם אחר. לאחר איסור עשיית פסל, מופיע איסור השתחוויה לעבודה זרה ואיסור השתתפות במנהגי עבודה זרה.
המוזיאון הגרמני לטכנולוגיה
אוספי המוזיאון כוללים מוצגים רבים להמחשת ההיסטוריה של הטכנולוגיה במאה ה-20, בדגש על תחבורה ובייחוד על תחום הרכבות. המוזיאון מציג את התפתחות הטכנולוגיה התעשייתית וכן את התפתחות התעופה והטכנולוגיה הימית, וכן מרכז מדע שנקרא "ספקטרום".
איסור עשיית פסל
מקור המצוות
המצווה השנייה נלמדת מהפסוק בספר ויקרא:. חכמים הסבירו שאיסור זה כולל עשיית פסל בידיו, ואפילו עבור אחרים.
דיני המצווה
העבירה נעשית עוד במהלך בניית הפסל, אף-על-פי שהוא עדיין אינו פסל של עבודה זרה. מכיוון שכך, הראשונים סוברים שעל כל פעולה של בניית הפסל אדם צריך לקבל עונש מלקות בנפרד.
לפי הרמב"ם הטור והשולחן ערוך, אסור לאדם לבנות פסל, הן לעצמו והן לאחרים.
מחלוקת נוספת היא, האם יש ללמוד מפסוק זה רק איסור עשיית פסל או גם איסור קניית פסל.
המוזיאון הגרמני לטכנולוגיה
המוזיאון ממוקם ברובע קרויצברג של העיר ברלין, במבנה ששימש קודם לכן כמחסן סחורות של תחנת הרכבת אנהאלט. בראש המבנה מוצב מטוס סקייטריין C-47 הנראה למרחוק. בין מוצגי המוזיאון ניתן למנות: מטוס מסרשמיט מסוג Bf 110, יונקרס Ju 87 "שטוקה", וטיל V-1.
במוזיאון פועל פלנטריום.
יהודית רביץ (אלבום)
יהודית רביץ הוא אלבום הבכורה של יהודית רביץ, אשר יצא בשנת 1979. האלבום כולל מספר שירים שיצאו כסינגלים במצעדי הפזמונים בשנים שקדמו ליציאת האלבום, כשירים באלבומים שונים כמו "ענבלים" ו"בלילות הסתיו" שיצאו שנתיים מוקדם לכן באלבום "ששת" שהיה גם שם ההרכב שבו הייתה חברה רביץ ביחד עם שם טוב לוי, ו"הילדה הכי יפה בגן" שיצא באלבום "הכבש השישה עשר" שנה קודם לכן. חלק מהשירים זכו לפופולריות גבוהה מאוד בישראל ונחשבים לקלאסיקות כדוגמת: "לקחת את ידי בידך", "סליחות" ו"מישהו".
מבין השירים החדשים באלבום, הגיעו שניים למצעד השנתי תשל"ט (1979).
IMU (מדיד)
IMU (ראשי תיבות של: Inertial Measurement Unit), יחידת מדידה אינרציאלית היא מערכת אלקטרונית אשר מודדת את הכוחות והמומנטים הפועלים עליה, ולפעמים על השדה המגנטי והטמפרטורה שסביבה או השינויים באותם מדדים; זאת בעזרת שילוב מדי תאוצה, גירוסקופים ומגנטומטרים.
מערכת ניווט אינרציאלית (INS) נשענת על תפוקות יחידת מדידים אינרציאליים (IMU) ומבצעת עליהם אינטגרציה על מנת לחשב פתרון ניווט - מיקום, מהירות ומצב זוויתי.
סוגי מדידים ב-IMU
יחידות מדידה אינרציאליות כוללות סוגים שונים של מדידים. חלקן מכילות גירוסקופ ומדי תאוצה קווית, חלקן בעלי יכול חישוב מצב זוויתי מוחלט של המערכת. חלקן פועלות ללא תלות במדידות וחישובים קודמים של המערכת.
מד תאוצה
מד תאוצה הוא חיישן המשמש למדידת תאוצה קוויות. כלומר, במנוחה, גם כשאינו נע ונמצא על פני השטח של כדור הארץ ימדוד תאוצה של כ-m/s² 9.81 (מטר לשנייה בריבוע) בכיוון מטה, כתאוצת \ g בכוח הכובד.
מד תאוצה מספק לרוב וקטור, גודל וכיוון, של התאוצה אותה הוא חש בציר מסוים. לעיתים מד תאוצה מורכב משניים או שלושה מדי תאוצה יחד דבר המאפשר מדידת התאוצה בשלוש דרגות חופש (שלושה צירים שונים).
גירוסקופ תנודות
גירוסקופ תנודות מבוסס על נטייתם של גופים מתנודדים לנוע באותו מישור תנועה. גירוסקופ תנודות זול יותר ומדויק פחות מגירוסקופים אחרים. הוא משמש במערכות ניווט בהן הניווט האינרציאלי משני לניווט לווייני, כגון מערכת ניווט במכונית. נתונים מגירוסקופי תנודות וממד המרחק של המכונית משמשים לניווט עיוור ברגעים קצרים בהם מערכת הניווט הלווייני אינה מתפקדת עקב בעיית קליטה מהלוויינים כגון בעת נסיעה במנהרה.
מימוש גירוסקופ כזה באמצעות טכנולוגיות MEMS, Micro Electro Mechanical System איפשר הוזלה מהותית של המערכות האנרציליות ומערכות מסוג זה משולבות במכוניות ואפילו בחלק מה"סמארטפונים"
גירוסקופ כיפת תהודה
HRG, או גירוסקופ כיפת תהודה (Hemispherical Resonator Gyro) בנוי כחצי כדור של גביש פיזיואלקטרי. יכולתו לזהות ולמדוד תנועה מבוססת על תכונתו של גל עומד שנוצר בחלל תהודה לשמור על כיוונו גם אם חלל התהודה מסתובב. גביש פיזיואלקטרי יכול ליצור גל וכן למדוד השפעת גל קיים.
גירוסקופ תהודה חצי כדורי אינו כולל חלקים נעים ומדידותיו מדויקות. חסרונו במחירו הגבוה עקב הקושי בייצור חצי כדור מדויק.
מגנטומטר
חיישן המודד את העוצמה והכיוון של השדה המגנטי של כדור הארץ. באמצעותו ניתן לחשב את אזימוט אליו פונה המדיד.
חיישן מגנטו-הידרודינמי
חיישן מגנטו-הידרודינמי בנוי ממגנט קבוע ומערכת אלקטרודות בעלת יכולת תנועה על ציר. כאשר נוצרת תנועה יחסית בין המגנט לאלקטרודות, נוצר מתח שגודלו יחסי למהירות הסיבוב.
גירוסקופ מבוסס טבעת לייזר
במערכות אלו, מדידת האוריינטציה מבוססת על שתי קרני לייזר קוהורנטיות שנעות בכיוונים הפוכים לאורך אותו מסלול אופטי טבעתי. תמונת ההתאבכות המתקבלת בכתם האור שנוצר כתוצאה מההארה של שתי הקרניים, יוצרת "פסים של אור וחושך".
מערכת זו מבוססת על "אפקט סניאק" ("Sagnac effect").
מכיוון שלמערכות אלו אין חלקים נעים, שלושת הצירים בדרך כלל יצוקים לתוך אותו "גוש" אופטי וקריאת הנתונים מתבצעת אלקטרונית, מתקבלת מערכת עם אמינות טכנית טובה בהרבה ממערכות המבוססות על גירוסקופים מכניים.
רוב המערכות שנמצאות כיום בשימוש, משלבות RLG ביחד עם פתרון GPS. דוגמאות למערכות שבהן משולב RLG כמערכת עיקרית כוללות:
ג'רוסקופ מבוסס סיב אופטי (Fiber Optic Gyrp)
גם מערכת זו נשענת על "אפקט סניאק", אלא שבמקום שהלייזר ינוע בתוך גביש במצב מוצק, הלייזר נע לאורך סיב אופטי.
המעבר מגביש מוצק לסיב אופטי מקטין את הדיוק, אולם, הדיוק משתפר ככל שאורך הסיב מתארך. מקובל להשתמש באורך סיב של מאות מטרים ולפעמים אפילו יותר, בכל ציר.
סוג זה של מערכות אינרציליות מתאים במיוחד לכלי טיס בלתי מאוישים, במשולב עם מערכות GPS ולטילים טקטיים שזמן המעוף שלהם מוגבל לדקות בודדות.
קישקרה
קישקרה (בהונגרית: Kisköre) היא עיר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בה קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בקישקרה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1941 חיו בכפר 3,849 תושבים, ב-1990 חיו בכפר 3,144 תושבים ובשנת 2021 רק 2,738 תושבים.
האזור מיושב לסירוגין מהמאה ה-13 עד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1215 והפך לעיר בצורה רשמית ביולי 2005.
יהודי קישקרה
יהודים חיו בקישקרה במאה ה-18 ובמאה ה-19. החל משנת 1885 היו יהודי הכפר חלק מקהילת הווש ובשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
במפקד קהילות הונגריה שנעשה בשנת 1944 נכתב כי בקהילה יש 47 חברים, הקהילה אורתודוקסית ואין בקהילה רב או מנהיג קהילה.
דילן וקול ספראוס
דילן וקול ספראוס (באנגלית: Dylan and Cole Sprouse; נולדו ב-4 באוגוסט 1992) הם שחקנים אמריקאים תאומים.
ביוגרפיה
נולדו ב-4 באוגוסט 1992 בארצו שבאיטליה, להורים אמריקאיים שלימדו אנגלית במדינה. כאשר היו בני ארבעה חודשים המשפחה חזרה לארצות הברית והתיישבו בלונג ביץ', בקליפורניה.
דילן וקול ספראוס החלו את דרכם בעולם הבידור בגיל 6 חודשים, כשהופיעו בפרסומות לחיתולים.
לאחר מכן, בשנת 1993, היותם בני שנה החלו להשתתף בקומדיית המצבים של רשת ABC "גרייס על הכוונת" כאשר השניים גילמו את התינוק של ברט באטלר. את תפקיד זה עשו במשך 5 עונות, עד 1998.
תפקידם המשמעותי הראשון שחשף אותם לקהל הרחב היה בשנת 1999 בסרט הקומי "ביג דדי" בכיכובו של אדם סנדלר, כאשר גילמו את הבן שלו – ג'וליאן "פרנקנשטיין" מקגראת'. באותה שנה שיחקו בסרט המתח "אשת האסטרונאוט" בכיכובו של ג'וני דפ.
בשנים 2000–2002 קול שיחק תפקיד סולו למשך שבעה פרקים בסדרת הקאלט המצליחה "חברים" בתפקיד בנו של רוס גלר (דייוויד שווימר). ובשנת 2001 הופיעו השניים בסדרה הקומית של רשת פוקס "מופע שנות ה-70" בתור הילדים השובבים שהלכו לאיבוד בפארק ופגשו את מייקל, ובסדרת המתח "חדר הסיוט" שכתב רוברט לורנס סטיין.
בשנת 2007 חתמו השניים על עסקה עם חברת דואלסטאר להקמת קו אופנה לבנים ופרסום מגזין, משחקי מחשב וסרטים.
ב-2010 עזבו את ערוץ דיסני לטובת לימודים במכללה בניו יורק. ב-2011 כיכבו ב"החיים היפים הסרט".
ב-2017 החל קול לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "ריברדייל" של רשת The CW. ובאותה שנה שיחק גם את וויל בסרט "במרחק נשימה" (five feet apart) לצד השחקנית היילי לו ריצ'רדסון.
בשנת 2020 גילם דילן ספראוס את טרוור בסרט "אחרי שהתנגשנו"
מגילת זכויות הירח
מגילת זכויות הירח הוא הרומן השני שכתב הסופר הישראלי רון לשם, וראה אור בשנת 2009. קדם לו אם יש גן עדן.
תקציר עלילה
הספר נפתח בליל פרידתו של קאמי מעיירת ילדותו שלחופי הים הכספי, ומחברו הטוב, אמיר. תוכניתם להסתער ביחד על טהראן משתבשת, כשאמיר מודיע לפתע כי הוא חוזר בתשובה, ונשאר. קאמי עוזב לבד. בעיר הגדולה, סמוך לכיכר ארגנטינה הפרחונית, משתכן קאמי אצל דודתו זהרה, כוכבת עבר שתהילתה נגדעה לפני שלושים שנה, עם עליית המשטר האסלאמי. חייה נגדעו בשנית, כששכלה את בעלה במלחמה הגדולה, בשנות השמונים. מאז היא מסתגרת. קאמי מתיידד עם דייריו הססגוניים של הבניין: גברת סאפורה הקשישה הקשוחה; באבק הביישן המטפח תשוקה אסורה לגברים במדים; וגם חאמד החתול הלוחמני עם הפרעות האכילה, שכלוא עמם בניגוד לרצונו. כשקאמי קונה מחשב נייד, ומחבר את הבניין הרדום אל האינטרנט, מופר שיווי המשקל העדין ומרחבי הרשת מזמנים לשוכניו המתבודדים את כל החופש שנמנע מהם בחוץ. החבורה מתכנסת בתוך עצמה, מתנתקת מהמציאות, כמועדון גלישה סגור, מפליגה אל פנטזיות – ונדמה שרק החשש מפני אדון נג'פיאן השכן, הנחשד כמלשן מטעם השלטונות, מעיב על מתיקות החיים.
בכל אותה העת, הולך ונטווה סיפור אהבתם של קאמי ונילו, אותה הכיר בפקולטה להנדסת מכונות באוניברסיטה. נילו, בתו הנועזת של חבר פרלמנט עשיר, נלחמת בממסד כדי לקבל היתר להתחרות במרוצי המכוניות נגד גברים. היא חושפת בפני קאמי את השוק השחור, שבו ניתן לקנות את כל מה שאסור למכור, ומובילה אותו אל מסיבות המחתרת של העיר התחתית, אל סמים אסורים, מוזיקה אסורה ותשוקה אסורה. החורף בטהראן המושלגת נדמה משוחרר ופרוע מאי פעם, עד אשר באבק נעלם מעל לפני האדמה, ויסודות החיים מתחילים לרעוד.
כשקאמי מנסה לחפש אחריו, הכל מגיבים באדישות. "הומואים נעלמים לפעמים", כולם אומרים לו. לרגע נדמה שהחיים ימשיכו במסלולם, ושההבלגה היא התרופה, אולם ידו התקיפה של החוק מגיעה בסופו של דבר גם אל נילופר.
לאורך השנה בה מתרחשת עלילת הספר, מנסה קאמי להשיב לחיים את מכונית הפיכאן האדומה הישנה של זהרה, שניצבת קפואה בפינת הרחוב מעל עשרים שנה. בשיאו של הסיפור, חוזר המנוע לרעום, וקאמי, וחברו הטוב אמיר, יוצאים למסע חוצה איראן, טיול שטח במהלכו הם מחפשים תשובות וזהות.
על הספר
הדקדקנות בפרטים המאפיינת את מגילת זכויות הירח, מסלנג ועד לנתיבי תחבורה ציבורית, היא תולדה של שלוש שנות תחקיר שערך הסופר, וכלל בין היתר מפגשים עם צעירים תושבי טהראן. כתיבתו הושלמה חודש לפני הבחירות לנשיאות איראן (יוני 2009), והמהומות שבאו בעקבותיה.
גלגל המזל
גלגל המזל (באנגלית: Wheel of Fortune) הוא שעשועון טלוויזיה מבית היוצר של king world המשודר במספר מדינות. כיום משודרת התוכנית גם בישראל באמצעות נטפליקס.
בשעשועון זה מתמודדים שלושה מתחרים הצריכים כל אחד בתורו לנחש מילה מסוימת או משפט מסוים שכתוב על לוח, כשחלק מאותיותיו מוסתרות. כל מתמודד בתורו מסובב גלגל הנמצא לפני המתמודדים (מכאן השם "גלגל המזל") ולאחר סיבוב הגלגל מנחש המתמודד אות שלדעתו מופיעה בין האותיות של המושג הנסתר. אם ניחש נכונה – נחשף מקומה של האות במושג הנעלם, והמתמודד זוכה בכמות נקודות כפי שמורה הגלגל. כמו כן ניתן "לקנות" אותיות אהו"י בעבור סכום מוסכם של נקודות. המנצח בכל סיבוב הוא המתמודד שניחש את המילה או המשפט החבויים.
כללי
התוכנית היא וריאציה של המשחק איש תלוי בו המתמודדים צריכים לגלות מילה או משפט על ידי ניחוש אותיות המופיעות בהם.
הסיבוב המהיר
נערת הגלגל מסכמת את מצב הנקודות, ומציגה את הגדרת הסיבוב. המנחה מסובב את הגלגל, פלח הגלגל הנבחר מציין את הפרס בו המתמודדים צפויים לזכות, וכל מתמודד בתורו בוחר אות ומקבל חמש שניות לזהות את ההגדרה.
גלגל המזל בישראל
בישראל שודרה התוכנית במסגרת שידורי קשת בערוץ 2 בין השנים 1993–2000. התוכנית הופקה בתחילה על ידי "מעגלות הפקות" ולאחר מכן על ידי "שבלול תקשורת – ארז טל תקשורת בע"מ" חברת ההפקות המשותפת של ארז טל ויעל סברדלוף. את התוכנית הנחה ארז טל והמפיקה הראשית הייתה יעל סברדלוף. לצדו של טל השתתפה גם "נערת הגלגל", בהתחלה אפרת רותם ומירב לוין ואחר כך רות גונזלס וסיגל שחמון, שתפקידה היה לחשוף את האותיות שהתגלו. החל משנת 1998 הפסיק טל להנחות את גלגל המזל ובמקומו נבחר גיל ססובר. גלגל המזל זכה להצלחה גדולה בישראל ונחשב לשעשועון המצליח ביותר של ערוץ 2. פרט לתוכנית הטלוויזיה, פותח גם משחק מחשב המבוסס על השעשועון, על ידי חברת CVR טכנולוגיות בע"מ.
ירון אגסי נחשב לאלוף האלופים של גלגל המזל לאחר שניצח שש פעמים ברציפות.
בחירת נערת הגלגל
בשנת 1995 התקיים טקס בחירת נערת "גלגל המזל", תחרות בה נבחרה המחליפה למירב לוין. רגע השיא היה הבחירה בין שש מתמודדות:
שוקו
שוקו הוא משקה מבוסס על קקאו ומורכב מחלב וקקאו צבעו חום והוא מוגש חם קר או פושר. לשם הכנת שוקו משתמשים לרוב באבקת קקאו, חלב ומים בפרופורציות שונות ובתוספת סוכר או ממתיק מלאכותי. ניתן להכין שוקו גם מתחליפי חלב צמחיים, כגון חלב סויה או חלב שקדים.
הכנה
לשם הכנת שוקו מאבקת קקאו יש להרתיח בסיר תערובת של חלב ומים או חלב בלבד. מוסיפים לתוכו אבקת קקאו וסוכר, ומביאים להמסה מלאה. אם משתמשים באבקת קקאו אינסטנט, המכילה מתחלבים, ונילין וסוכר, ניתן לערבב את האבקה בחלב קר או במים ללא צורך במרכיבים נוספים. כיום, במקום קקאו וסוכר משתמשות מסעדות רבות בשוקולד, לצורך הכנת שוקו סמיך. כמו כן ישנן אבקות שונות הכוללות קקאו, סוכר וחומרים נוספים המשמשים להכנת השוקו. יש המשתמשים גם בקורנפלור ובשמנת. לעיתים אף מוסיפים לשוקו תוספי טעם, ובהם מרשמלו, ויסקי, אייריש קרים, קינמון, תמצית וניל וסירופ.