cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
MMMBop
ביקורת
"MMMBop" נבחר לסינגל הטוב ביותר של השנה בסקר המבקרים של "וילג' ווייס", תוך שהוא גם עמד בראש סקרי המבקרים של "רולינג סטון" ו-"VH1", ודורג במקום ה-20 ב"100 השירים הגדולים של VH1 של שנות ה-90", וכן במקום ה-98 ב"100 השירים הגדולים של 25 השנים האחרונות" של VH1. בשנת 2021, "רולינג סטון" דירג אותו כשיר להקת הבנים התשיעי הטוב ביותר בכל הזמנים.
וידאו קליפ
וידאו קליפ הופק לקידום הסינגל, בבימויה של במאית הקולנוע, הטלוויזיה והקליפים האמריקאית טמרה דייוויס. הוא מציג את האחים הנסון שרים ומנגנים בכלים שלהם בסלון של בית בפרברים. בין לבין יש קטעים שבהם הם נכנסים למערה ומסיימים על חוף. סצנות אחרות מציגות אותם משחקים בעיר, רוקדים על הירח, נוהגים במכונית או מופיעים בצילומים ישנים של אלברט איינשטיין.
גרסאות כיסוי
20 שנה לאחר ההקלטה הראשונה של "MMMBop", כ-93,000 גרסאות כיסוי של השיר הנמצאות ביוטיוב נספרו על ידי כתב MTV, פטריק הוסקן, במרץ 2016. חברי הנסון אמרו לרבקה מילזוף ב-"Vulture" שהם לא שמעו גרסאות כיסוי טובות, כי "אנשים לא יכולים לשיר את הפזמון כמו שצריך. רוב הזמן הם מסנכרנים את זה לא נכון".
ג'ייקוב פריי
ביוגרפיה
פריי נולד וגדל בוירג'יניה. הוא קיבל מלגת ספורט וסיים תואר ראשון בממשל בקולג' ויליאם ומרי. במהלך לימודיו התחרה בריצות ארוכות. ב-2007 התחרה כחבר נבחרת ארצות הברית במשחקים הפאן-אמריקאיים שהתקיימו בריו דה ז'ניירו וסיים רביעי בריצת מרתון בתוצאה של 2:16:44 שעות, ב-2008 ניצח במרתון אוסטין., במבחנים האמריקאים לקראת אולימפיאדת בייג'ינג סיים במקום ה-22 ולאחר מכן פרש מעיסוק מקצועי בתחום.
הוא השלים ב-2009 תואר JD במשפטים באוניברסיטת וילאנובה. לאחר לימודיו עבר למינאפוליס שם עסק כעורך דין והיה פעיל חברתי. הוא סייע בארגון עזרה לתושבי האזור שאיבדו את ביתם כתוצאה מאסון טבע, וכן פעל למניעת חקיקה שתאסור על הכרה בנישואים של בני-זוג מאותו המין. על פועלו העניקה לו העירייה ב-2012 את פרס זכויות האזרח על שם מרטין לותר קינג.
ב-2013 נבחר למועצת העיר וב-2017 נבחר לראשות העיר. במאי 2020 התמודד עם פרשת רצח ג'ורג' פלויד, תושב העיר אפרו-אמריקאי שנחנק למוות בידי שוטר. פריי תמך בפיטוריהם המידיים של השוטרים המעורבים. מותו של פלויד הביא להפגנות ומהומות ברחבי העיר, ולעימות תקשורתי בין פריי לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על דרך הטיפול בהן. במהלך ההפגנות בעיר, התייצב פריי במוקד ההפגנות וסירב באופן פומבי לדרישת המפגינים לביטול המשטרה המקומית, צעד שהביא לסילוקו מההפגנה ולאיומים שלא יזכה לתמיכת המצביעים בבחירות הבאות. בנובמבר 2021 נבחר לתקופת כהונה שנייה.
פריי נשוי בשנית לשרה קלארק. יחד עם אשתו שהתגיירה, הם נוהגים לפקוד שני בתי כנסת רפורמיים במיניאפוליס, "מקדש ישראל", "שיר תקווה".
אולואיד
אולואיד הוא גוף גאומטרי תלת-ממדי חד-פאתי, שפני השטח שלו הם הקמור של שני מעגלים חופפים הנמצאים בשני מישורים מאונכים זה לזה, כך שכל אחד מהם מכיל את מרכזו של השני. האולואיד הוא גוף הקטעים הראשון שהתגלה. גילה אותו פול שץ שרשם עליו פטנט בשווייץ, בשנת 1929.
תכונות וערכים גאומטריים
r הוא רדיוס גזרות העיגול של המבנה השלדי. שטח הפנים של האולואיד זהה לשטח הפנים של כדור בעל אותו רדיוס. לא נמצאה עדיין הדרך לחשב את נפחו באמצעות פונקציות אלמנטריות. גאומטריה חישובית נותנת את הקירוב הבא:
תכונות קינמטיות
העובדה שפני השטח של האולואיד הם פריסים וחד-פאתיים, מעניקה לו תכונה, שהיא ייחודית לו, ולגופי הקטעים האחרים, והיא, שבשעה שהוא מתגלגל על פני משטח ישר, כל אחת מהנקודות שעל פני השטח שלו באה במגע עם המשטח. פועל יוצא מכך הוא, שהעיקבה שמותיר אחריו האולואיד במהלך מחזור גלגול אחד זהה בצורתה לפריסה שלו. במהלך תנועת הגלגול, מתווה מרכז הכובד של האולואיד מסלול עקלתון, אשר בממוצע הוא קו ישר. במהלך התנועה, מרכז הכובד של האולואיד אינו שומר על מרחק קבוע מהמשטח עליו הוא מתגלגל. הפרש הגבהים בין נקודות המינימום והמקסימום נתון בנוסחה: הפרש גבהים זה גורם לכך שתנועת האולואיד אינה חלקה לחלוטין.
שימושי האולואיד
האולואיד משמש רכיב מרכזי במנגנונים המשמשים לערבול כמה סוגי נוזלים לכדי תערובת הומוגנית ככל האפשר. תכונה זאת קשורה ליכולתו הייחודית של האולואיד לפרוס את כל המעטפת שלו כאשר הוא מתגלגל על מישור. אודות לתכונה זאת, האולואיד מסתובב ומשנה את האוריינטציה שלו בתבנית סיבוב ייחודית ומורכבת בעודו מתגלגל על מישור. כאשר מייצבים את האולואיד במקומו תוך כדי השרייתו בנוזל, ומסובבים אותו בתבנית שמחקה את סיבובו כאשר הוא מתגלגל על מישור (זאת באמצעות מנגנון תמסורת תנועה מורכב למדי), אז הוא יכול לשמש כמחולל ערבול יעיל למדי של תערובת נוזלים, בדיוק בגלל יכולתו "לא להחמיץ" אף נקודה על מעטפתו - מה שמוביל ליצירת תבנית זרימה מורכבת וריתמית של הזורם המערבלת את החומרים באופן יעיל.
משפחת האולואידים
גילוי האולואיד הביא לגילוי קבוצה של גופים נוספים שיש להם תכונות קינמטיות וגאומטריות דומות. הקבוצה שנקראת גופי גלילה דו-דיסקתיים (Two-disk rollers) כוללת גופים, שהמבנה השלדי שלהם בנוי מזוג אליפסות, או עיגולים, חופפים הנמצאים במישורים מאונכים זה לזה, באופן שהצירים שלהם או הקטרים שלהם נמצאים על קו ישר אחד. המרחק בין מרכזי האליפסות, או המעגלים, משפיע על אופי תנועתם. כך למשל, גוף גלילה דו-דיסקתי, שהמרחק בין מרכזי מעגלי המבנה השלדי שלו הוא \sqrt 2r, מתאפיין בכך, שבניגוד לאולואיד, בזמן גלגול, הוא שומר על גובה מרכז כובד קבוע, ולכן תנועתו חלקה. גופי גלילה, שהמבנה השלדי שלהם מבוסס על אליפסות נקראים אליפסולואידים, (אליפסה ואולואיד). גם בקבוצה זו ניתן למצוא גופים שתנועתם חלקה. כמו האולואיד, פני השטח של כל הגופים, שהמבנה השלדי שלהם מבוסס על עיגולים, או אליפסות, מאונכים זה לזה, מוגדרים על ידי הקמור של מבנה זה. קבוצת גופים זו, ביחד עם קבוצת הספריקונים, מרכיבה את קבוצת הגופים הפריסים, החד-פאתיים, הידועים כיום.
הספריקון ומשפחת הספריקונים
הספריקון (sphericon) הוא הגוף הפריס החד-פאתי הראשון שהתגלה, שהגדרתו אינה מבוססת על מושג הקמור. המבנה של הספריקון, ושל כלל הגופים הנמנים עם קבוצת הספריקונים, הנקראת על שמו, נגזר מגופי סיבוב, שצורת החתך שלהם היא מצולע משוכלל. בניגוד לאולואיד, תנועת הגלגול של הספריקון היא חלקה, וכל הערכים הגאומטריים והקינמטיים שלו, כמו של יתר הגופים בקבוצה, ניתנים לחישוב ישיר, מדויק ופשוט.
דלית זילבר
דלית (אלבז) זילבר (נולדה ב-8 בספטמבר 1967) היא מתכננת ערים ואזורים ישראלית, אשר שימשה כמנכ"לית מִינהל התכנון.
קריירה
נולדה וגדלה בשכונת נווה גרנות בירושלים. למדה בגימנסיה העברית ברחביה. שירתה בצבא בחטיבת הנח"ל. עשתה תואר ראשון במדע המדינה ובלימודים כלליים באוניברסיטת חיפה. בשנת 1996 סיימה תואר שני למדעים בתכנון ערים ואזורים בטכניון. לאחר סיום התואר החלה זילבר את דרכה המקצועית בקידום תוכניות מתאר ארציות לתשתיות: כביש חוצה ישראל, תוכנית אב לתחבורה ותוכניות מתאר לדרכים, מסילות ברזל ורכבות קלות במטרופולין תל אביב-יפו.
בינואר 1999 זכתה זילבר בפרס משרד הפנים לצוות היחידה בתחום התחבורה במנהל התכנון.
בשנת 2007 נבחרה זילבר למתכננת מחוז ירושלים. במסגרת תפקיד זה קידמה את תוכנית המתאר לירושלים שבמסגרתה התוותה לראשונה מדיניות תכנון ברורה לעיר. במסגרת התפקיד זילבר גם הייתה אחראית על גיבוש מדיניות להתחדשות עירונית ברחבי העיר, הגדרת גבולות העיר ההיסטוריים של ירושלים וכללי התכנון בה, קביעת מדיניות התכנון למרקם העירוני הייחודי של שכונות העיר; אישור תוכנית כוללת לרובע הכניסה לעיר ועוד.
בשנת 2011 החלה בתפקידה כממונה על מחוז ירושלים ויושבת ראש הוועדה המחוזית. כממונה על המחוז פעלה מול מנהלי המחוזות של משרדי הממשלה השונים לתוכנית עבודה מחוזית משותפת והליכי גישור עם גורמים שונים, כמו: רשויות מקומיות, הוועדה והמשרדים השונים.
בשנת 2016, בעקבות המעבר של מינהל התכנון למשרד האוצר, מונתה זילבר ליושבת ראש שתי ועדות מחוזיות לתכנון ובנייה - ירושלים ותל אביב. במסגרת תפקיד זה הובילה את מדיניות התכנון של המחוז תוך יישום יעדי הממשלה, חיזוק וקידום הרשויות המקומיות בכל מחוז וכן מתן שירות באופן שוטף לאזרחים המגישים תוכניות. במסגרת התפקיד גם הייתה אחראית על קביעת סדרי היום של הוועדות המחוזיות וועדות המשנה שלהן, ניהול הדיונים בוועדות והובלת ההחלטות המתקבלות בהן.
באוגוסט 2017 נבחרה זילבר למנהלת מִינהל התכנון וב־2018 מונתה על ידי שר האוצר משה כחלון למנכ"לית מינהל התכנון (בעקבות החלטתו לשנות את תפקיד מנהל מִינהל התכנון לדרגת מנכ"ל). באוגוסט 2022 סיימה את תפקידה לאחר 5 שנים בתפקיד.
לטרל ספריוול
לטרל פונטיין ספריוול (באנגלית: Latrell Fontaine Sprewell; נולד ב-8 בספטמבר 1970) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק במשך 13 עונות בליגת ה-NBA בעמדות הקלע והסמול פורוורד. בשיאו היה אחד השחקנים הבולטים בליגה ואף השתתף בארבעה משחקי אולסטאר, אך מקרה אלים בו חנק את מאמנו בגולדן סטייט, פי ג'יי קרליסימו, הדביק לו תדמית שלילית שליוותה אותו, במידה מסוימת, לכל אורך הקריירה. במהלך הקריירה שיחק ספריוול ב-913 משחקי עונה סדירה, בהם העמיד ממוצעים של 18.3 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-4.0 אסיסטים למשחק.
דלית זילבר
במסגרת תפקידה כמנכ"לית מִנהל התכנון
תוכנית אסטרטגית לשנת 2040 – תוכנית הדגל של מנהל התכנון. מהלך המשלב בניית אסטרטגיה לטווח הארוך ותכנון של כ־2.6 מיליון יחידות דיור עד לשנת 2040, שייתנו מענה להכפלת אוכלוסיית המדינה. התוכנית נותנת מענה לצרכים שונים בתחומי הדיור, תשתיות, תחבורה, תעסוקה ושטחים פתוחים.
לטרל ספריוול
נעורים ומכללות
ספריוול נולד וגדל בעיר מילווקי שבויסקונסין, ולמד ב'תיכון וושינגטון' המקומי. בשנת 1988 החל ללמוד ולשחק ב"מכללה הקהילתית ת'רי ריברס" שבמיזורי, ולאחר שנתיים עבר לאוניברסיטת אלבמה בה שיתף פעולה עם שחקן ה-NBA לעתיד רוברט הורי. בשנתו האחרונה במכללה העמיד ממוצעים של 17.8 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
דלית זילבר
במסגרת תפקידה כמנכ"לית מִנהל התכנון
תמ"א 1 – תוכנית מתאר שתאחד למעלה מ-300 תוכניות מתאר ארציות בתחומים שונים, התוכנית כוללת שתי חטיבות – חטיבת תשתיות וחטיבת שטחים פתוחים – כאשר כל אחת מהן מאגדת בתוכה פרקים בתחומים שונים: מים, אנרגיה, קרקע, דרכים ושטחים פתוחים . במסגרת התוכנית נוספו עוד כחצי מיליון דונם של שטחי שמורות טבע, גנים לאומיים, יערות טבעיים ויערות נטע אדם.
לטרל ספריוול
גולדן סטייט ווריורס
ספריוול נבחר בבחירה ה-24 בדראפט ה-NBA לשנת 1992 על ידי גולדן סטייט ווריורס. כבר בעונתו הראשונה שימש כשחקן חמישייה קבוע תחת מאמן הקבוצה דון נלסון, ונבחר חמישיית הרוקיז השנייה של העונה לאחר שקלע 15.4 נקודות בממוצע למשחק. בארבע העונות הבאות הוביל ספריוול את קלעי קבוצתו, בה שיחקו גם הרכז טים הארדוויי והסמול פורוורד כריס מאלין, ונבחר בתקופה זו להשתתף בשלושה משחקי אולסטאר, אך הקבוצה הציגה יכולת חלשה והעפילה לפלייאוף אחד בלבד ממנו הודחה בשלושה משחקים. סטטיסטית, עונת עונת השיא של ספריוול הייתה בה קלע 24.2 נקודות למשחק (חמישי בליגה), אליהן הוסיף 4.6 ריבאונדים ו-6.3 אסיסטים למשחק.
דלית זילבר
במסגרת תפקידה כמנכ"לית מִנהל התכנון
הגנה על החופים – (במסגרת תמ"א 1) ניתנה הגנה מלאה לפיתוח בתחום חוף הים מקו ה-100 מ' מהחוף והוספה של כ-12,600 דונם של שטחים שמורים.
תחבורה ותשתיות – תוכנית המתאר הארצית לתחבורה (תמ"א 42) שאושרה במועצה הארצית לתכנון ובניה, תכנון כל קווי הרכבת הקלה במטרופולין גוש דן ותכנון המטרו.
לטרל ספריוול
ניו יורק ניקס
לקראת עונת המקוצרת נשלח ספריוול בטרייד לניו יורק ניקס בתמורה לג'ון סטארקס, טרי קאמינגס וכריס מילס. בניקס הפך ספריוול לאחד משחקני המפתח, לצידם של הסנטר פטריק יואינג והקלע אלן יוסטון, כשקלע 16.4 נקודות למשחק ועזר לקבוצתו להעפיל לפלייאוף ה-NBA מהמקום השמיני במזרח. בפלייאוף עצמו הדיחה ניו יורק את מיאמי היט (3-2), אטלנטה הוקס (4-0) ואינדיאנה פייסרס (4-2) בדרך לגמר ה-NBA, והפכה לקבוצה הראשונה בתולדות ה-NBA לעשות זאת כמדורגת שמינית באזור שלה. בגמר הליגה התמודדו הניקס מול סן אנטוניו ספרס, אך היעדרותו של יואינג, שנפצע מול אינדיאנה, הותירה את ניו יורק חסרת מענה לצמד הגבוהים של הספרס - טים דאנקן ודייוויד רובינסון - והפסידה בתוצאה 4-1. ספריוול הוביל את קלעי הניקס לאורך הפלייאוף עם 20.4 נקודות למשחק, כולל ממוצע של 26.0 נקודות למשחק בסדרת הגמר.
דלית זילבר
במסגרת תפקידה כמנכ"לית מִנהל התכנון
שינוי הצפיפות בערים – תכנון ערים עם היצע דיור רחב יותר ושימת דגש על שילוב נכון של מגורים, תעסוקה ומסחר בסמוך למערכת תחבורה ציבורית.
לטרל ספריוול
ניו יורק ניקס
בעונה הבאה העפילה ניו יורק בשנית לסדרת גמר המזרח, אך הודחה ממנה מול אינדיאנה פייסרס, לה הפסידה בתוצאה 4-2. בסיום העונה חתם ספריוול על הארכת חוזה ל-5 עונות עבור 62 מיליון דולר. בעונת, ללא פטריק יואינג שעבר לסיאטל, הוביל ספריוול את קבוצתו למקום הרביעי באזור המערבי עם מאזן 48-34, והשתתף במשחק האולסטאר האחרון שלו לאחר שקלע 17.7 נקודות בממוצע למשחק. באותו פלייאוף הודחו הניקס על ידי טורונטו ראפטורס כבר בסיבוב הראשון, בתוצאה 3-2. בשתי העונות הבאות המשיך ספריוול להציג יכולת אישית גבוהה, אך הניקס סיימו את העונות הסדירות עם 30 ו-37 ניצחונות בלבד, בהתאמה, ונותרו מחוץ לפלייאוף לראשונה מזה 15 שנים.
דלית זילבר
במסגרת תפקידה כמנכ"לית מִנהל התכנון
סיום תמ"א 38 – זילבר הובילה את המהלך לסיום תמ"א 38 באוקטובר 2022, מתוך ראיה שהתוכנית אינה משיגה את מטרותיה (חיזוק מבנים בפריפריה ופיתוח התחדשות עירונית).
לטרל ספריוול
ניו יורק ניקס
ב-4 בפברואר 2003 קלע ספריוול את כל 9 זריקות השלוש שלקח במשחק מול לוס אנג'לס קליפרס, ובכך קבע שיא NBA למספר השלשות הרב ביותר של שחקן במשחק בודד ללא החטאה. בעונת הושווה שיא זה על ידי שחקן הבולס בן גורדון, בניצחון קבוצתו על וושינגטון ויזארדס.
מינסוטה טימברוולבס
בסיום עונת נשלח ספריוול למינסוטה טימברוולבס כחלק מטרייד עם פילדלפיה 76' ואטלנטה הוקס, במסגרתו הועברו טרל ברנדון (ממינסוטה לאטלנטה), גלן רובינסון (מאטלנטה לפילדלפיה) וקית' ואן הורן (מפילדלפיה לניו יורק). בעונתו הראשונה במינסוטה קלע 16.8 נקודות למשחק, ולצד קווין גארנט וסם קאסל הוביל את הקבוצה למאזן העונה הסדירה הטוב בתולדות הטימברוולבס, 58-24, שהציב אותה כמובילת האזור המערבי. בשתי הסדרות הראשונות של פלייאוף 2004 גברו הטימברוולבס על דנוור נאגטס (4-1) וסקרמנטו קינגס (4-3), בדרכם לסדרת גמר המערב הראשונה בתולדות הקבוצה. בגמר המערב התמודדה מינסוטה מול לוס אנג'לס לייקרס של שאקיל אוניל, קובי בראיינט, קארל מלון וגארי פייטון, והפסידה לה בתוצאה 4-2. לאורך סדרת הגמר רשם ספריוול ממוצעים של 20.8 נקודות, 4.0 ריבאונדים ו-5.0 אסיסטים למשחק.
דלית זילבר
במסגרת תפקידה כמנכ"לית מִנהל התכנון
ביטול הקלות הבנייה – ביטול האפשרות לשנות תוכנית לאחר שאושרה על מנת למנוע עיכובים במתן היתרי בניה, כך שתוכניות שאושרו יהפכו בפרק זמן קצר יותר לעובדה מוגמרת על הקרקע.
לטרל ספריוול
מינסוטה טימברוולבס
בפגרת המשחקים שלפני עונת, שהייתה האחרונה בחוזה הנוכחי שלו, הציעה מינסוטה לספריוול להאריך את חוזהו בקבוצה ל-3 עונות נוספות עבור 21 מיליון דולר. השחקן נפגע כביכול מההצעה הנמוכה, ודחה אותה בטענה שיש לו משפחה להאכיל. לדבריו, אם הקבוצה לא תציע לו חוזה גבוה יותר - ילדיו יאלצו בקרוב להופיע בפרסומות צדקה למען נזקקים. התבטאות זו עוררה הן לעג והן כעס כלפי השחקן, שהרוויח לאורך קריירת המשחק שלו מעל 100 מיליון דולר. בעונת 2004/2005 עצמה, שהייתה האחרונה בחוזהו הקודם, הציג ספריוול את עונתו הגרועה בקריירה כשקלע 12.8 נקודות למשחק בלבד.
דלית זילבר
במסגרת תפקידה כמנכ"לית מִנהל התכנון
מסמך המדיניות למרחב הימי של ישראל – מסמך מדיניות כולל הרואה את הים כחלק בלתי נפרד משטחה של מדינת ישראל. מימושו של מסמך המדיניות יגדיל את הודאות להשקעות במרחב הימי על ידי הגדרת כללים לפעילות, שיפור התיאום, צמצום קונפליקטים מרחביים והגדרת מבנה ניהולי ברור ומקצועי.
לטרל ספריוול
חיים אישיים
בשנת 2007 נפרד ספריוול מבת זוגו ואם ילדיו, שתבעה ממנו פיצויים בסך 200 מיליון דולר, ובשנים הבאות איבד כמעט את כל כספו. ביולי 2015 דווח כי נכסיו מוערכים בכ-50,000 דולר.
דלית זילבר
חיים אישיים
לזילבר שני ילדים, מבעלה לשעבר. היא מתגוררת ביישוב מבשרת ציון. בן זוגה הוא ירון אַנְגֶּ'ל, הבעלים והמנכ"ל של רשת מאפיות אנג'ל.
Fengyun
Fengyun (בתרגום לעברית:ענן רוח) היא סדרת לווייני מזג אוויר שינית. השיגור הראשון בוצע בשנת 1988 ושיגורים נמשכים גם בשנת 2023.
הר אנאלה
הר אנאלה (באנגלית: Anala Mons) הוא הר געש על כוכב הלכת נוגה.
Fengyun
היסטוריה
הלוויין הראשון נבנה באקדמיה לטכנולוגיית חלל בשנחאי. כל לווייני הסדרה מתופעלות ומנוהלות על ידי מינהל מטאורולוגי של סין. הלוויין הראשון שוגר למסלול קוטבי מסונכרן-שמש. הוא היה במשקל 750 ק"ג ופעל 39 ימים. לוויין שני בסדרה שוגר בשנת 1990 ופעל שנתיים כפי שתוכנן. הלוויין השלישי שוגר בשנת 1999. משקלו גדל ל-954 ק"ג והוא פעל כ-5 שנים. בשנת 2007 הוא הושמד במסגרת ניסוי נשק נגד לוויינים. הלויין הרביעי שוגר בשנת 2002 ופעל כ-9 שנים. גם הוא היה במשקל 954 ק"ג. ללוויינים אלו התווסף ציוד לביצוע מדידות בתחום פיזיקת חלקיקים. כל הלויינים שוגרו ממרכז שיגור הלוויינים טאיואן.
הר אנאלה
הר אנאלה ממוקם באזור המכונה רביע סאפו פאטרה (Sappho Patera) בו ניתן למצוא הרי געש רבים אחרים.
Fengyun
היסטוריה
בשנת 1997 שוגר בהצלחה לוויין מהדור שני. הוא שוגר למסלול גאוסטציונרי שאיפשר להעביר נתונים של אזור ספציפי באופן רציף. משקל לוויינים מהדור שני גדל ל-1380 ק"ג.
הר אנאלה
קוטרו של הר אנאלה הוא 525 קילומטרים.
Fengyun
היסטוריה
במטרה לבצע מחקרים בתחום חקר זוהר הקוטב והשפעתם תופעות בחלל על מזג האוויר פותחו לוויינים מהדור השלישי. הלוויין הראשון שוגר בשנת 2007. שיגורים של לוויינים מדגם זה נמשכים גם בשנת 2023. משקל לוויינים אלו הוא כ-2,250 ק"ג.
הר אנאלה
מקור השם
הר אנאלה נקרא על שם אנאלה, אלת הפוריות ההינדית.
Fengyun
היסטוריה
בשנת 2016 שוגר לוויין ראשון מהדור הרביעי. משקל הלוויין הוא כ-5,300 ק"ג והם מתוכננים לעבודה במשך 5 שנים.
הר אנאלה
לקריאה נוספת
• Immo Appenzeller, Reports on Astronomy: Transactions of the International Astronomical Union, P 55
Fengyun
רשימת שיגורים
הרשימה כוללת לוויים פעילים נכון לאוגוסט 2023.
הר אנאלה
לקריאה נוספת
• George E. McGill, Geologic Map of the Sappho Patera Quadrangle (V–20), Venus, U.S. Geological Survey Geologic Investigations Series I-2637
קרב פואנט דו אוק
פואנט דו אוק  (Pointe du Hoc, השם מאוית במסמכים רבים של הצבא האמריקאי כ-Pointe du Hoe. ישנן סברות הרואות את מקור ההבדל בטעות של קרטוגרף אמריקאי, אולם נראה שהסיבה היא הבדל בין הניב הנורמנדי לבין צורת הביטוי הפריזאית) הוא מצוק על חוף נורמנדי שבצפון צרפת. המצוק נמצא בין חוף יוטה במערב לבין חוף אומהה במזרח וגובהו כ-30 מטר מעל פני הים. במהלך הפלישה לנורמנדי נכבשו העמדות הגרמניות שעל המצוק על ידי יחידה מובחרת של צבא ארצות הברית לאחר קרב קשה.
היעד
פואנט דו אוק נמצא 6.5 ק"מ ממרכז חוף אומהה. כחלק מהחומה האטלנטית הציבו הגרמנים על המצוק סוללת תותחים מבוצרת ובה שישה תותחי 155 מ"מ GPF. תותחים אלו היוו איום ממשי על נחיתת כוחות בעלות הברית בשני החופים וביכולתם היה להסב אבדות כבדות לנוחתים.
מכיוון שהגרמנים לא צפו אפשרות של התקפה מכיוון הים, מערך ההגנה על המתחם נבנה דווקא כלפי פנים היבשת: לכיוון זה היה המתחם מוקף שדות מוקשים, גדרות תיל, תעלות קשר ועמדות מקלע. לכיוון הים פנה רק בונקר התצפית, ואילו עמדות התותחים הוצבו כמה עשרות מטרים אחרי שפת המצוק. על אף שבמשך השבועות שקדמו לפלישה הפציצו בעלות הברית את המתחם מן האוויר, הערכת המודיעין הייתה כי הביצורים חזקים מכדי להיהרס בדרך זו ועל מנת לוודא את שיתוק התותחים יהיה הכרח לכבוש את המקום. משימת כיבוש המצוק הוטלה על צוות קרב של מהריינג'רס שכלל את גדודי הריינג'רס ה-2 וה-5 בפיקודו של לוטננט קולונל ג'יימס ארל ראדר.
ההכנות
תוכנית ההתקפה דיברה על הנחתת שלש פלוגות למרגלות הצוק, טיפוס על הצוק תחת אש אויב באמצעות חבלים, סולמות ואנקולי אחיזה, וכיבוש המתחם. כיבוש היעד נועד להסתיים לפני נחיתת הכוחות העיקריים בחופי אומהה ויוטה. חיילי היחידה ערכו אימונים מיוחדים שכללו אימוני נחיתה, הסתערות, כושר וטיפוס צוקים בסקוטלנד ובאי וייט. הכוח בפיקודו של מייג'ור קליבלנד ליטל שהורכב מפלוגות D,E ו-F של גדוד הסיור השני זכה לכינוי "כוח A".
במהלך התדריך האחרון שבוצע בטרם הנחיתה נאמר למייג'ור ליטל כי מודיעים צרפתיים מסרו שהתותחים הועברו מהמצוק. לאור מידע זה (וכנראה בהשפעה מסוימת של אלכוהול) הביע ליטל מורת רוח בטענה כי המבצע, שבכל מקרה נראה כמתקפת התאבדות, הפך למיותר. בראותו כי מייג'ור ליטל מפקפק במבצע ומתוך חשש כי לא יפעל בנחישות הנדרשת למבצע זה, הדיח לוטננט קולונל ראדר את מייג'ור ליטל מהפיקוד על הכוח (ליטל הועבר לדיויזית הרגלים ה-90 ובהמשך המלחמה עוטר בצלב השירות המצוין על חילוץ שני חיילים תחת אש בקרב על נהר מוזל).
לקראת הנחיתה בחוף
כוח התקיפה שט אל היעד על גבי עשר נחתות, ובנוסף שתי נחתות שנשאו אספקה וארבע משאיות אמפיביות עליהן הורכבו סולמות באורך 30 מטר שנלקחו ממכבי האש של לונדון. לצורך חיפוי על הכוח וסיוע באש כבדה הוקצו לכוח המשחתות "סטרלי" ו"טליבונט". הנחתות בהן שט הכוח היו נחתות בריטיות. נחתות אלו היו ממוגנות יותר מהנחתות האמריקאיות (“LCVP") אך בשל כך היו גם כבדות ואיטיות יותר. מעט אחרי התנתקות הנחתות מספינת האם, שקעה אחת הנחתות ובה מפקד פלוגה D ועשרים לוחמים: החיילים אמנם נמשו, אך סבלו מהיפותרמיה ולא יכלו לחזור לפעולה. אחת מסירות האספקה טבעה, וסירת האספקה הנוספת נאלצה להשליך מחצית מהציוד שהיה עליה על מנת שלא לשקוע גם היא.
בשעה 06:30 זיהה ראדר כי הכוח סטה שמאלה (מזרחה, כתוצאה מזרם גאות חזק) כארבעה קילומטר מהיעד. על מנת לתקן את הטעות שטו הנחתות במקביל לחוף, כנגד זרם הגאות. בעת הזו הסתיימה הפצצת הריכוך שקדמה לנחיתת הכוחות בחוף אומהה ועל הנחתות השטות לאיטן נפתחה אש תותחים ומקלעים מכיוון החוף. אחת המשאיות האמפיביות נפגעה מפגז וטבעה. המשחתות ששייטו בקרבת הכוח זיהו את הירי הגרמני ושיתקו אותו בתותחיהן.
הטיפוס
בשלב זה פעלה לטובת הכוחות התוקפים העובדה כי המתחם נבנה להתגוננות כלפי היבשת: בעת ההעפלה על הצוק, לא יכלו הגרמנים להתגונן מתוך עמדות מבוצרות. מטח אש מרוכז מכיוון המשחתות פגע בלוחמים הגרמנים או לכל הפחות אילץ אותם לסגת משפת המצוק. בסופו של דבר, הצליחה כל קבוצת לוחמים לשגר בהצלחה לפחות רקטה אחת שננעצה היטב במצוק. הלוחמים היו עמוסי ציוד, והחבלים שהיו רטובים וחלקלקים מבוץ הביאו לא אחת להחלקתם בחזרה לתחתית הצוק תוך כווית ידיהם. חלק מהלוחמים ויתרו על השימוש בחבלים וטיפסו על הקיר בידיהם ורגליהם בלבד. ראשוני הלוחמים העפילו אל ראש הצוק תוך חמש דקות. לאחר חמש עשרה דקות כבר היו על הצוק רוב הלוחמים שטרם נפגעו. בשעה 07:30 שודר הקוד שבישר כי הלוחמים נמצאים בראש הצוק.
בשלב זה נעלמה כליל רצועת החוף בשל הגאות. בראותו זאת, ואף על פי שעמו היו פחות ממאתים לוחמים, הורה לוטננט קולונל ראדר לכוח העתודה לשוט לחוף אומהה ולנחות שם במקום בפואנט דו אוק. על פי התוכנית, במקרה כזה היה על כוח העתודה לנוע באיגוף דרך ויירוויל ולתקוף את מתחם פואנט דו אוק מכיוון היבשה.
על המצוק, החלו לוחמי הסיירת, ללא כוחות עתודה ועם פחות מרבע מכמות האספקה עמה יצאו, להילחם.
הלחימה על היעד
עם הגיעם לראש המצוק, התגלה לעיני הלוחמים מראה מפתיע: ההפצצה המאסיבית על המתחם זרעה את השטח במכתשי ענק מחד, ובגושי ענק של בטון מאידך. לא כך נראה המתחם בתדריכים המקדימים. מכתשים אלו העניקו אין ספור מחסות ללוחמים, אך גם למגנים. הגרמנים פתחו באש על הלוחמים האמריקאים מתעלות הקשר, מעמדת המקלע בקצהו המזרחי של המצוק (שקודם לכן גבתה מחיר של 15 לוחמים) ומתותח נ"מ 20 מ"מ מקצהו המערבי של המתחם.
לכל קבוצת לוחמים הייתה מטרה שהוקצתה מראש. הלוחמים התעשתו עד מהרה והחלו לנוע לביצוע המשימות שהוקצו להם, תוך התעלמות מהירי לעברם ושיתוק המגנים בהם נתקלו תוך תנועה לעבר היעדים וביעדים עצמם. מלבד האש שהומטרה לעברם מרחוק, ניצתו קרבות בטווחי אפס כאשר המגנים הגרמנים צצים לעיתים ממש בתוך הכוחות האמריקאים, לעיתים אחרי שכבר עברו אותם. לוחמי הסיירת התקדמו בזחילה, תוך אבדות כבדות לשני הצדדים.
קבוצת הלוחמים שניסתה לתפוס את בונקר התצפית נתקלה בהתנגדות עזה וכשלה בכיבושו. קבוצות הלוחמים שהגיעו לעמדות התותחים נדהמו לגלות כי הן ריקות, אך עקבות שנמשכו מהעמדות אל פנים היבשת והמאמץ העז של הגרמנים לבלום את לוחמי הסיירת העיד כי התותחים נמצאים בקרבת מקום. קבוצות הלוחמים שנעו לכיוון כביש הגישה למוצב נתקלו בהתנגדות העזה ביותר ושם ספגו את מרבית האבדות. כאמור, מערך ההגנה העיקרי של המתחם היה בכיוון זה. אולם עד לשעה 08:15 הצליחו כבר 35 לוחמים להגיע לכביש ולחסמו מפני הגעת תגבורות גרמניות. כעבור דקות ספורות תוגברו הלוחמים והחלו לסייר את הסביבה הקרובה.
תוך זמן קצר מאוד זיהו הסיורים את עקבות התותחים. הלוחמים התחקו אחר העקבות, ואחרי כ-250 מטר זיהו את התותחים עומדים מוכנים לפעולה, מוסווים, ולצדם ערימות תחמושת. לאחר תצפית נוספת זיהו הלוחמים כ-100 חיילים גרמנים, ככל הנראה לוחמי הסוללה, אשר המתינו להדיפת לוחמי הסיירת מהמתחם בטרם יוכלו להפעיל את התותחים. סיור נוסף איתר מצבור תחמושת ענקי מדרום לסוללה. ללא שהות, השמידו חיילי הסיירת באמצעות רימוני תרמיט את התותחים ואת מצבורי התחמושת. השעה הייתה 09:00. הסיירת השלימה את משימתה.
מגננה
אמנם משימת הסיירת הושלמה, אך הלחימה רחוקה הייתה מלהסתיים. טיהור המוצב נמשך תוך לחימה קשה ואבדות כבדות. המקלע המזרחי ירה ללא רחם, אך הכוחות שנשלחו לשתקו גילו כי בינו לבין קו המכתשים נותרו 200–300 מטר של שטח פתוח, שלא ניתן היה לצלוח תחת האש. בשל פגיעת פגז בחולית הקישור לחיל הים לא ניתן היה להזמין סיוע מן המשחתות, אך לוחמי הסיירת אלתרו באמצעות פנס איתות ישן וכיוונו את תותחי ה"סטרלי" עד להשמדת המקלע.
הסיירת הייתה מנותקת מן הים. הלחימה בחוף אומהה הייתה בעיצומה וכל תגבורת לא יכלה להגיע מצד היבשה. בשלב זה, הגיעו אבדות הסיירת אל מעל 50%. שני מפקדי הפלוגות נפגעו, לוטננט קולונל ראדר נפגע פעמיים – ראשית מאותו פגז שנחת בעמדת הפיקוד (ושכתוצאה מפגיעתו נהרגה חוליית הקישור עם חיל הים) ופעם נוספת מקליע ברגלו – אך המשיך לפקד על הכוח.
הגרמנים פתחו ברצף של התקפות נגד להדיפת הסיירת. הנשק הכבד ביותר שעמד לרשות הכוח היה מרגמה 60 מ"מ ומספר מקלעי בראונינג. כל מכשירי הקשר יצאו מכלל פעולה. אך לוחמי הסיירת הנותרים הדפו את ההתקפות במשך כל היום, הלילה והיום שלמחרת, כשהתגבורות היחידות שהצליחו להגיע היו מחלקה של עשרים ושלושה לוחמים ב-6 ביוני בשעה 21:00, ולמחרת אחה"צ 20 לוחמים נוספים.
סוף דבר
הכוחות שנחתו בחוף אומהה חברו לחיילי הסיירת בפואנט דו אוק לאחר 48 שעות מהנחיתה. לוחמי הסיירת שיתקו את התותחים, חסמו את כביש החוף וניהלו קרב מגננה קשה, כשעם חבירת שאר הכוחות עמם, רק חמישים מתוך מאתיים הלוחמים שנחתו יומיים קודם נותרו כשירים ללחימה. הגדוד השני של הריינג'רס היה הכוח האמריקאי הראשון שהשלים את משימתו ביום הפלישה.
חמובניקי
חמובניקי (ברוסית: Хамовники) הוא ראיון של המחוז המרכזי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 10.08 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 109,451 תושבים (2020).
היסטוריה
המילה "חמובניקי" – מהמילה "חם", שבמאה ה-14 פירושה היה קנבס. האזור של חמובניקי בין טבעת השדרות לטבעת הגנים, המכונה מייל הזהב, הוא אזור הדיור היקר ביותר של מוסקבה. אחד הרחובות היקרים בעולם, אוסטוז'נקה נמצא באזור זה.
הדיוויזיה ה-20 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-20 של הצבא הבריטי (הקלה) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה כונתה "קלה" מאחר שהיא כללה בעיקר יחידות מרגימנט הרובאים ויחידות חיל רגלים קל.
היסטוריה
בספטמבר 1914 גויסה הדיוויזיה כחלק מהצבא החדש והחלה באימונים, וביולי 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה קרב לוס, הקרב על הסום, קרב פשנדל, קרב קמברה, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובמאי 1919 פורקה הדיוויזיה.
The Four
The Four (דה פור) ישראל הייתה תוכנית מציאות מוזיקלית שפותחה עלי ידי "ארמוזה פורמטס" מישראל, אשר עלתה לשידור ב-14 באוקטובר 2018 במסגרת שידורי רשת 13, ונגמרה ב-14 בנובמבר 2018. הפורמט של התוכנית, נמכר בשנת 2017 לרשת פוקס האמריקאית, ונמכר ל-20 מדינות נוספות. לאחר הצלחת התוכנית בארצות הברית נרכש הפורמט לשידור בישראל על ידי "רשת". התוכנית כשלה ברייטינג, ולכן לא המשיכה לעונה נוספת. את העיבוד המוזיקלי לתוכנית עשה יוסי מור.
רביעיית השופטים בתחרות היו מארינה מקסימיליאן, מוקי, דיקלה וגלעד כהנא ומנחת התוכנית הייתה אסתר רדא. המנצחת של העונה הראשונה היא שרית אביטן. המסיימת במקום השני, כיתריה, השתתפה לאחר התוכנית בכוכב הבא לאירוויזיון 2019 וגם שם הגיעה למקום השני.
פורמט התוכנית
הייחוד בפורמט, שכבר בתוכנית הראשונה מוצגת "רביעיית הגמר" שנבחרה על ידי השופטים. בכל תוכנית מגיע מתמודד חדש לאולפן, במטרה לתפוס את המקומות של המתמודדים האחרים.
בשלב הראשון, צריך המתמודד לשיר שיר באולפן מול 4 השופטים. רק אם קיבל את כל 4 ההצבעות (אחת מכל שופט), יופיעו על הרצפה 4 טבעות כחולות. משמע - הוא מעפיל לשלב הבא.
במסגרת השלב השני, המתמודד שניצח בוחר מול מי מרביעיית הגמר הוא יתמודד בדו-קרב על מקום ברביעייה. כל אחד משניהם מבצע שיר מול קהל באולפן אשר מצביע ובוחר מי ניצח בדו-קרב. אם המתמודד החדש ניצח, אז הוא נכנס לרביעיית הגמר במקומו של המפסיד, ואם המתמודד מהרביעייה מנצח, הוא חוזר לשבת בכיסא שלו. המנצח מוגן מהדחה באותה תוכנית שבה ניצח.
תוכנית הגמר נערכה ב-14 בנובמבר 2018, לאחר שהוחלט על קיצור העונה ל-9 פרקים, בהתאם למודל האמריקאי, עקב נתוני רייטינג נמוכים מהצפוי, ובה התמודדו ארבעת הפיינליסטים על הניצחון בתחרות כולה.
רביעיית הגמר
רביעיית הגמר בתחילת התוכנית הראשונה, שנערכה ב-14 באוקטובר, כללה את מיי פיינגולד, שרית אביטן, שיר לוי ויהונתן אבידני. בתוכנית זו הפסיד אבידני בדו-קרב מול המתמודדת החדשה שירז לנציאנו, שעקב כך החליפה אותו ברביעיית הגמר. מיי פיינגולד שניצחה בדו-קרב, נשארה ברביעיית הגמר. בתוכנית השנייה המתמודדת כיתריה ניצחה את שירז לנציאנו ותפסה את מקומה ברביעייה, ואילו שרית אביטן ניצחה בדו-קרב הראשון שלה ונשארה בתוכנית. בתוכנית השלישית הפסיד שיר לוי בדו-קרב מול מריה דמיטרייבה, ובכך החליפה את מקומו, ובתוכנית הרביעית שרית אביטן ומיי פיינגולד נשארו ברביעיית הגמר אחרי שניצחו את המתמודדים עדי לוי ואביתר קורקוס, זוכה העונה הראשונה של הכוכב הבא. בתוכנית החמישית שרית אביטן ומריה דמיטרייבה נשארו בכיסא שלהן לאחר שניצחו את המתמודדים שלום קדושים ומעיין בוקריס (בהתאמה). בתוכנית השישית שירה אטיאס ניצחה את מיי פיינגולד והצטרפה לרביעייה. בתוכנית השביעית גיא קינן ניצח את שירה אטיאס והצטרף לרביעייה, ובתוכנית האחרונה לפני הגמר אברהם שבת הדיח את גיא קינן, ואופיר בן שטרית, שסיימה במקום השני בעונה השנייה של "The Voice ישראל", ניצחה את מריה, ולכן הרביעייה של הגמר הסופי היו: שרית אביטן, אברהם שבת, כיתריה ואופיר בן שטרית.
טבלת הדחות
מקרא:
* – מתמודד מקורי ברביעיית "דה פור"
מתמודדים שהרכיבו את הרביעייה:
קישורים חיצוניים
ביקורות
הנריק מאיור
הנריק מאיור, (במקור מַרקברייטר, בשם אמן:שיצוּ או סיקו; בהונגרית: Major Henrik; נאג'סלונטה, 17 ביולי 1889 – פרובינסטאון, 17. בספטמבר 1948) היה גרפיקאי, צייר, קריקטוריסט יהודי-הונגרי מפורסם בעל שם עולמי. אחיו הצעיר של במאי הקולנוע דז'ה מאיור.
ביוגרפיה
הוא נולד בסלונטה במשפחה יהודית, לאביו הסנדלר יונאש (יונה) מרקברייטר (1843–1915) ולאמו טרזיה פולק. הייתה לו אימרה בקרב בני משפחתו "כאשר נולד המיילדת הכינה תחילה סקיצה". כבר בילדותו בלט ברישומיו ובהומור שלו, הוא לא יכול היה לדמיין קריירה שונה מזו שבחר בה. הוא למד ציור והיה תלמידו של קארוי פרנצי באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות. הוא פרסם את הקריקטורות הראשונות שלו בגיל 19 בעמוד הראשון של המגזין ההומוריסטי פידיבוס (Fidibusz 1917-1908). ציוריו בני כמה הקוים התחילו מגמה חדשה לגמרי בקרב האמנים מקומיים של הז'אנר. עם תיאורו ההומוריסטי, התכליתי של המסר הציורי, ורישומיו של כמה שורות או אפילו ללא טקסט, הנריק מאיור זכה לפופולריות רבה בעולם העיתונות ההונגרית כבר בגיל צעיר מאוד. הוא סימן את רישומיו כ"מאיור" או כ"שיצו". עד מהרה היה מועסק בכל מגזיני הבדיחות של התקופה, בעיתונים בולטים רבים. שיצו היה מהיר, שנון, חביב ומכבד, בנוסף הוא היה עמית טוב ושפך במהירות שפע של רישומים. הפרפר, הפיקולו, הקריקס-קראקס, הינשוף, הפילש, האישטוק המשוגע, האסקיזה, ומגזין ההומור המוביל בורשסם ינקו (Borsszem Jankó) פרסמו בשמחה את איוריו. מערכת העיתון "עולם התיאטרון" הייתה ביתו, ומכאן, ומבית הקפה היפני, "טסו" איוריו וציוריו לדפי המגזינים. במהלך הצלחותיו המאוחרות, הוא גם שלח באופן קבוע ציורים למגזין "עולם התיאטרון" מחו"ל. בשנת 1915 ערך תערוכת יחיד במוזיאון ארנסט.
כמאייר זריז, הוא הופיע בקביעות בחיי הלילה של הקברט. זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה קיבל צו גיוס לצבא והוצב בטימישוארה, ברגימנט פרשים כחייל. בסוף 1915 נפצע והועבר לבית החולים "סנט יאנוש החדש" בבודפשט. בהחלמתו, אך עדיין במחלקה, הותר לו לצייר והוא צייר ללא לאות. הוא צייר למגזין הבדיחות "חמור" (Szamár), שיצא לאור בשנת 1917, ומאוחר יותר למגזין השמאל "אפריל" (1918-1919). לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היגר לפריז בשנת 1919 והתפרנס מדיוקנאות. בשנת 1921 הוזמן להולנד כמאייר של עיתון הטלגרף. בזמן שהוא עצמו חי בחו"ל פרסם בקביעות ובכמויות גדולות בעיתונים הונגריים. הוא שלח בדואר את עבודותיו שהיו זמינות בזמן על שולחן כל מערכת ומערכת כגון: עיתון, קולנוע פשט, שליח התיאטרון, חיי תיאטרון, עיתונים מעופפים, קברט הונגרי, מהדורה חדשה, היום, קולנוע, עיתון בתמונה, אופנה, עיתון שבועי, חברה, עיתון יוצא דופן, עולם חדש, עיתון קטן. רישומיו הופיעו בטורים של המגזינים לאנטוש, זמנים חדשים, זמנים, דשא המחנה, האלמנך היהודי הונגרי, ויום ראשון בתמונה והיללו את פועלו הפורה.
בהמשך פרסם את רישומיו בלונדון ובשנת 1925 עבד שוב באמסטרדם. בשנת 1926 נסע לארצות הברית, שם עבד כמאייר פוליטי וכקריקטוריסט פופולרי במושבת הקולנוע בהוליווד. משנת 1926 הוא פרסם לעיתים קרובות באחד העיתונים האמריקאים החשובים ביותר בואניטי פייר (כתב עת, 1913) (שפירוש שמו:יריד ההבלים) המשגשג עד היום. מוקדם יותר באותה השנה קיבל את פניו נשיא ארצות הברית והוא צייר קריקטורה של הנשיא בחצר הבית הלבן. בשנת 1927 צייר דיוקן של כמה אישים מפורסמים אחרים בניו יורק, כולל דיוקן של צ'רלי צ'פלין. הוא ארגן תערוכה והוציא אלבום מעבודותיו המצוירות שתיארו אישים אמריקאים בולטים. בשנת 1948, זמן קצר לפני מותו, בירך את קוראיו של המגזין "מה העניין של פשט" (Pesti Izé) מאמריקה ושלח כמה ציורים לעיתון. על מותו הבלתי צפוי דווחו כל העיתונים האמריקאים המובילים.
יצירתו
באמצעות תפיסתו הגרפית של הנריק מאיור, קצב עבודתו המהיר, ויכולת העבודה הפורה שלו, מספר רישומיו הוא כמה אלפים. איש לא יכול היה לרשום או לקטלג את עבודתו. על הכמות הגדולה של הציורים מעידה היטב העובדה שרק 800 מהם הועברו למיקרופילם בשנת 1986 בגלריה הדיוקנאות הלאומית של מוסד סמיתסוניאן. מספרים שלעיתים קרובות ניגשו אליו עורכי מגזינים בית הקפה היפני בבודפשט וביקשו ממנו: "שיצו - אני צריך איור של 10x5 ס"מ למקום ריק בעיתון, אנחנו יכולים לשלם עליו x כתר, אבל הייתי רוצה לחכות לו".
הוא כתב את ספרו הראשון עם אחד משחקני תיאטרון הקומדיה של בודפשט, עם ג'רג' קירתי. קירתי היה לא רק שחקן דרמטי מוערך ופופולרי מאוד בתיאטרון הקומדיה, אלא הוא גם הכין מסכות משלו לעצמו למערכונים. מכאן היה זה צעד קטן להתחיל לצייר את עמיתיו ולהשלים זאת בקריקטורות של הנריק מאיור. זו הייתה פצצה בעולם האמנים והפך לפרסום הטוב ביותר האפשרי עבור מאיור המתחיל. נפתחו בפניו דלתות שנפתחו רק לעיתים רחוקות בפני צעירים ובבת אחת מצא את עצמם ממש באמצע עולם האמנות. פרידייש קארינתי, אנדרה אדי, אנדרה נאגי, מייסד ז'אנר הקברט ההונגרי, כמו גם הסופרים גזה גארדוני, שאנדור ברודי וגיולה קרודי הסתובבו בקרבתו כמעט כל יום. הוא הכין איורים לכרך "פרדס תפוזים בקוטב הצפוני", ואחר כך בשנת 1921 פרסם את הכרך "הומור קולנועי" עם עמיתו הגדול לאיור וקריקטורות ליפוט גדה. האלבום שיצא בשנת 1930 בשם "אמני איור הונגרים" כבר ציין אותו כקריקטוריסט ההונגרי הידוע והמפורסם בעולם.
עבודתו האמריקאית
הוא הפך לאמן פופולרי באמריקה ועבודתו שרדה בהרבה את מותו הפיזי של המאסטר בעולם החדש. "האמיתות" שסיפר כטיפוס הקומיקאי הרווק השנון והמעודן שיצר, "הפילוסוף הגאה" (מאיור מעולם לא התחתן ולא נותרו ילדים ממנו), הפכו לסוג של פילוסופיה כחלק מסדרה שהופיעה בפרסומות לאורך זמן. כולם ידעו שמסתכלים על הפרסומות, לא בשל נושא הפרסום אלא בגלל הרישומים של מאיור.
הקריירה האמריקאית שלו, כמו במולדתו, נבעה מכישרונו. אימרה פאן סיפר על האגדה שמאיור נסע לעולם החדש עם עיפרון וכיס ריק ונכנס למערכת של העיתון האמריקני הגדול ביותר, עמד מול העורך הראשי ואמר שהוא קריקטוריסט הונגרי. כשנשאל מה הביא, מה הוא יכול להראות, הוא מצדו הציג את העיפרון שלו, וכעבור דקה הניח את האיור המצויר של העורך. הוא עשה כמה רישומים נוספים של אלה שנמצאים בחדר. בין אם זה היה המקרה ובין אם לא, כבר לא ידוע בוודאות, דבר אחד כן ידוע: באמריקה הוא היה המאייר המוכר והפופולרי, ואחד הבודדים שכולם שמחו לראות בערבים, בהקרנות סרטים, בקבוצות חברים. הקריקטורות של דמויות אמריקאיות בולטות הפכו אותו לפופולרי מאוד. מאיורים אלה נפתחו תערוכות בכמה מקומות באמריקה. הוא צייר דיוקנאות של אלברט איינשטיין, ג'ורג' ברנרד שו, פרנקלין דלאנו רוזוולט, הנרי פורד, בין היתר, והוציא כמה אלבומים של רישומיו באמריקה. ידוענים של עולם הקולנוע באותה תקופה גם לא יכלו להימנע מעפרונות הציור הסאטיריים שלהו. בנוסף למירנה לוי, ליליאן גיש, מריון דייוויס, אדולף מנג'ו, קתרין הפבורן, אוליביה דה האבילנד, מרלן דיטריך, אן הרדינג, האמפרי בוגארט, פרד אסטייר, לסלי הווארד, הוא צייר גם את מלכת הולנד. הוא היה חבר פופולרי וחיוני במושבת הקולנוע ההונגרית בלוס אנג'לס. כשנפטר מאיור, הפילוסוף והפסיכולוג החברתי המפורסם אריך פרום שיבח את עבודתו במילים מעריכות מאוד. את הקיצים הוא בילה בביתו בפרובינסטאון, שם גם נפטר.
ספריו
כרכים עצמאים או כתיבה משותפת:
פרסומיו
בסדר כרונולוגי, עם שמות כתבי העת והפרסומים ההונגריים וזמן הפרסום
ארמין פה
ארמין פה (בגרמנית: Armin Veh, נולד ב-1 בפברואר 1961 באאוגסבורג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ומאמן כדורגל בהווה. ככדורגלן שיחק פה בעיקר בבורוסיה מנשנגלדבך, ופרש ממשחק פעיל בגיל 29 בלבד. כמאמן קצר פה הצלחה בעיקר בשטוטגרט, עמה זכה באליפות הבונדסליגה בשנת 2007, ונבחר כמאמן השנה בגרמניה.
קריירה כשחקן
ארמין פה גדל במועדון הכדורגל של אאוגסבורג, שם עלה לבוגרים בשנת 1979. כבר באותה שנה עבר לבורוסיה מנשנגלדבך, שהייתה אז קבוצה בשיא הצלחתה. בעונת 1979/80 הגיע עם בורוסיה מנשנגלדבך לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה הקבוצה לאיינטרכט פרנקפורט במפגש כפול, בו פה לא שותף. פה המשיך לשחק בבורוסיה מנשנגלדבך עד לשנת 1983, ובשנה זו עבר לסנט גאלן השווייצרית, אך לאחר ששבר את רגלו בשנת 1984, פרש ממשחק פעיל בגיל 23 בלבד. עם זאת, חזר פה לשחק באאוגסבורג בשנת 1985, ובמועדון שוואבן אאוגסבורג בשנת 1987. לאחר מכן שיחק במועדון ביירוית' ששיחק אז בבונדסליגה השנייה, אך עקב ריבוי פציעות פרש פה בשנית בשנת 1990.
קריירה כמאמן
לאחר פרישתו, מונה פה למאמנה של אאוגסבורג בשנת 1990, וכיהן בתפקיד זה במשך חמש עונות. ביולי 1996 מונה פה כמאמנה של גרויטר פירט ששיחקה אז בליגה השלישית, וכיהן בתפקיד זה עד אוקטובר 1997. בעונת 1996/97 עלה פה עם גרויטר פירט אל הבונדסליגה השנייה, והחל עמה את עונת 1997/98, אך כאמור עזב כבר באוקטובר באותה עונה. ביולי 1998 מונה פה כמאמנה של רויטלינגן, ובעונתו הראשונה בקבוצה, רויטלינגן החמיצה עלייה לבונדסליגה השנייה במחזורי הסיום. בעונת 1999/00 עלה פה עם רויטלינגן לבונדסליגה השנייה, כשהקבוצה הבקיעה 102 שערי ליגה. בעונת 2000/01 סיים פה עם רויטלינגן במקום השביעי בבונדסליגה השנייה. בדצמבר 2001 עזב את המועדון. בינואר 2002 חתם פה בהאנזה רוסטוק, ששיחקה אז בבונדסליגה. בעונת 2002/03 הגיע פה עם הקבוצה למקום ה-13 בבונדסליגה, אך התפטר באוקטובר 2003 עקב פתיחת עונה חלשה. לאחר שעזב את האנזה רוסטוק, חזר פה לאאוגסבורג, ששיחקה אז בליגה האזורית, וסיים שם את עונת 2003/04. פה פתח באאוגסבורג את עונת 2004/05, אך פוטר מהקבוצה לאחר פתיחת עונה חלשה, בה הקבוצה ניצחה רק שניים משמונת המשחקים הראשונים.
בפברואר 2006 מונה פה כמאמן שטוטגרט במקום ג'ובאני טרפטוני. בעונת 2006/07 קצר פה את הצלחתו הגדולה ביותר כמאמן, כאשר זכה עם שטוטגרט באליפות הבונדסליגה, לאחר שבנה קבוצה מאוזנת וחזקה במיוחד, המבוססת על קידום צעירים שהפכו בהמשך לכוכבים גדולים בכדורגל הגרמני, כגון סרדר טשצ'י, סאמי ח'דירה, מריו גומז ורוברטו הילברט, לצד ותיקים כטימו הילדברנד, פאבל פארדו וקאקאו. באותה עונה, לפה הייתה הזדמנות לזכות בדאבל, אך שטוטגרט הפסידה בגמר הגביע לנירנברג, לאחר שגם הפסידה לה פעמיים בליגה באותה עונה. בתום עונה זו, נבחר פה כמאמן השנה בגרמניה. פה המשיך בשטוטגרט גם בעונת 2007/08, בה נכשלה הקבוצה בליגת האלופות, וסיימה במקום השישי בבונדסליגה. פה ושטוטגרט פתחו את עונת 2008/09 בצורה חלשה, ולאחר רצף של חמישה משחקים ללא ניצחון, שכללו הפסד 4-1 לוולפסבורג, פה התפטר מאימון הקבוצה בנובמבר 2008.
במאי 2009 הוכרז כי פה יחל לאמן את האלופה הטרייה וולפסבורג, במקומו של פליקס מגאת. בינואר 2010 פוטר פה מהמועדון, לאחר שהקבוצה ניצחה חמש פעמים בלבד ב-19 משחקי ליגה, כאשר נמצאה ברצף של שבעה משחקים ללא ניצחון, וסבלה מההגנה הגרועה בליגה. במאי 2010 מונה פה כמאמן המבורג. פה והמבורג התמקמו באותה עונה במרכז הטבלה, אך באמצע העונה סבלו ממספר תוצאות חלשות, ששיאן היה בתבוסה 6-0 לבאיירן מינכן במרץ 2011. יום לאחר תבוסה זו, פוטר פה מהמבורג, בגין חילוקי דעות עם המועדון. במאי 2011 מונה פה כמאמן איינטרכט פרנקפורט, היורדת הטרייה לבונדסליגה השנייה. פה ופרנקפורט עלו בחזרה לבונדסליגה תוך עונה אחת בלבד. פה דרש מהנהלת הקבוצה להשקיע תקציב רב יותר ברכש ובחיזוק הקבוצה, ואמר שיעזוב אם לא תקוים דרישה זו. פה אכן קיבל חיזוק, ובעונת 2012/13 הצעיד את פרנקפורט למקום השישי בבונדסליגה, כבר בעונת החזרה של הקבוצה לליגה. פה נשאר בפרנקפורט עונה נוספת, בה השתתף עם הקבוצה בליגה האירופית, אך הודיע במרץ 2014 שלא יחדש את חוזהו, ובתום עונת 2013/14 עזב את פרנקפורט לאחר שלוש עונות.
הפארק הלאומי וייט סנדס
הפארק הלאומי וייט סנדס (באנגלית: White Sands National Park, מילולית "החולות הלבנים") הוא פארק לאומי השוכן בדרום מדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית ומוקף כולו על ידי מטווח הטילים וייט סנדס. הפארק מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, משתרע על שטח של 601.3 קילומטרים רבועים בתוך, וכולל את 41% הדרומיים של 710 הקילומטרים הרבועים של דיונות חול לבנות המורכבות מגבישי גבס. שדה דיונות גבס זה הוא הגדול מסוגו על פני כדור הארץ. גבישי הגבס בשדה הדיונות מגיעים לעומק של כ-9.1 מטרים מתחת לפני הקרקע, והדיונות מתנשאות מעל הקרקע לגובה של עד 18 מטרים. בסך הכול מכיל השדה כ-4.1 מיליארד טון של חול גבס.
לפני כ-12,000 שנה היה נוף אגן טולארוסה שונה מאוד מימינו, וכלל אגמים גדולים, נחלים, ערבות עשב ויונקים מעידן הקרח האחרון. כשהאקלים התחמם, המיסו מי הגשמים ומי הפשרת השלגים גבס מההרים שמסביב והסיעו אותו לאגן. התחממות ויובש נוספים גרמו לאגמים להתאדות וליצור גבישי סלניט. רוחות עזות אז שברו את הגבישים והעבירו אותם מזרחה. תהליך דומה ממשיך לייצר חול גבס גם כיום.
אלפי מינים של בעלי חיים מאכלסים את הפארק, חלק גדול מהם חסרי חוליות. צבעם של כמה מיני בעלי חיים הוא לבן או קרם. לפחות 45 מינים הם אנדמיים לפארק זה, כאשר 40 מהם הם מיני עשים. באגן טולארוסה חיו תושבים אנושיים, החל מפלאו-אינדיאנים לפני 12,000 שנה ועד חקלאים מודרניים, חוואים וכורים.
הפארק הלאומי וייט סנדס הוגדר במקור כמונומנט הלאומי וייט סנדס ב-18 בינואר 1933 על ידי נשיא ארצות הברית הרברט הובר, הוגדר מחדש כפארק הלאומי ה-62 של ארצות הברית על ידי הקונגרס של ארצות הברית, ונחתם בחוק על ידי הנשיא דונלד טראמפ ב-20 בדצמבר 2019. זהו האתר הפופולרי ביותר של שירות הפארקים הלאומיים בניו מקסיקו, ומבקרים בו מדי שנה כ-600,000 אנשים. הפארק כולל כביש ממרכז המבקרים אל לב הדיונות, אזורי הפיקניק, מחנאות בטבע בשדה הדיונות, מסלולי הליכה מסומנים וגלישה על מזחלות על הדיונות. שומרי הפארק מעבירים הדרכות ומובילים טיולים בטבע בזמנים ובחודשים שונים לאורך השנה.
גאוגרפיה
הפארק הלאומי וייט סנדס ממוקם בדרום ניו מקסיקו, בצידו הצפוני של של ארצות הברית כ-24 קילומטרים דרומית-מערבית ל ו-84 קילומטרים צפונית-מזרחית ללאס קרוסס, במערב מחוז אוטרו ובצפון-מזרח מחוז דוניה אנה. שדה התעופה המסחרי הקרוב ביותר נמצא באל פאסו, טקסס, כ-137 קילומטרים משם. הפארק ממוקם באגן טולארוסה בגבהים שבין 1,185 מטרים באגם היבש לבין 1,255 מטרים באתר צבאי לשעבר המכונה NE 30.
המאפיין העיקרי של הפארק הוא שדה דיונות חול לבנות המורכבות מגבישי גבס. שדה דיונות זה הוא הגדול מסוגו על פני כדור הארץ. הפארק מגן על שטח של 300 קילומטרים רבועים מתוך שטח הדיונות של 710 קילומטרים רבועים, כ-41%, ואילו יתר 410 הקילומטרים הרבועים נמצאים מצפון לפארק בתוך מטווח הטילים וייט סנדס. עומק חול הגבס על פני השדה כולו הוא כ-9.1 מטר מתחת לפני השטח שבין הדיונות, ואילו הדיונות הגבוהות ביותר הן בגובה של כ-18 מטר. כ-4.1 מיליארד טון של חול גבס ממלאים את שדה הדיונות, שנוצר לפני כ-7,000–10,000 שנים.
שטח הפארק הכולל הוא 601.3 קילומטרים רבועים הכוללים 19.6 קילומטרים רבועים שנלקחו ממטווח הטילים בשנת 2019 בעקבות שינוי הגדרת השמורה ממונומנט לאומי לפארק לאומי. מטווח הטילים גובל בפארק מכל עבריו, עם אזור שימוש משותף בחלק המערבי של הפארק, שם גישה ציבורית מותרת רק ברישיון. שטח השימוש המשותף כולל את רוב האזור של האגם היבש המכונה "אלקלי פלאט" (Alkali Flat, "המישור האלקלי") ברביע הצפון-מערבי של הפארק, כמו גם אגם לוסרו ודיונות הכיפה ברביע הדרום-מערבי. מתנשאים מעבר לגבול המערבי של הפארק, ואילו בסיס חיל האוויר הולומן (Holloman Air Force Base) נמצא במרחק קצר ממזרח. מערך סלעים הנקרא טווין ביוטס (Twin Buttes) נמצא דרומית על אדמה המנוהלת על ידי לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית.
אקלים
על פי מערכת סיווג האקלים של קפן, האקלים בפארק הלאומי וייט סנדס הוא אקלים צחיח למחצה קר על גבול אקלים צחיח קר (BWk). טמפרטורת יומיות ממוצעות דומות לאלה של אקלים סובטרופי גשום (Cfa), אם כי גובהו הגבוה יחסית והמשקעים הנמוכים גורמים לשינויי טמפרטורה יומיים גבוהים יותר ולעונת צמיחה קצרה יותר מאשר היה אופייני לאקלים כזה. עונת הצמיחה נמשכת בדרך כלל פחות משישה חודשים, בממוצע בין 27 באפריל ל-19 באוקטובר.
החודשים החמים ביותר הם אפריל עד אוקטובר, כאשר הטמפרטורה הגבוהה הממוצעת מגיעה או עולה על 26°C מעלות צלזיוס, והטמפרטורה הממוצעת היומית היא בטווח 16°C-27°C מעלות צלזיוס. טמפרטורות אחר הצהריים ביוני ויולי ממוצעות סביב 36°C מעלות צלזיוס. הטמפרטורה הגבוהה ביותר המתועדת היא 44°C מעלות צלזיוס, שנמדדה ב-22 ביוני 1981. החודשים הקרירים יותר הם נובמבר עד מרץ, כאשר הטמפרטורה הנמוכה הממוצעת נמוכה מ-0 מעלות צלזיוס, והטמפרטורה הממוצעת היומית היא בטווח 11°C–4°C מעלות צלזיוס, כאשר דצמבר וינואר הם החודשים הקרים ביותר. הטמפרטורה הנמוכה ביותר המתועדת היא 32°C-, שנמדדה ב-11 בינואר 1962.
כמות המשקעים השנתיים הממוצעים היא 230 מילימטרים, כשהחודש הגשום ביותר הוא אוגוסט עם 45 מילימטרים. הימים הגשומים ביותר הם ביולי עד אוקטובר, בממוצע ארבעה עד שבעה ימים בחודש. בחודשים הנותרים יש ממוצע של יומיים או שלושה עם משקעים. שלג עשוי לרדת מנובמבר עד מרץ, עם הצטברות ממוצעת של 25 מילימטרים או פחות.
גאולוגיה
במהלך תור הפרם כיסו ימים רדודים את האזור המהווה כיום את הפארק לאומי וייט סנדס. הימים הותירו אחריהם גבס (סידן גופרתי), ופעילות טקטונית שלאחר מכן הרימה אזורים בקרקעית הים העשירה בגבס והפכה לחלק מ ו. עם הזמן המיס גשם את הגבס המסיס במים בהרים, ונהרות הובילו אותו לאגן טולארוסה, שאין לו מוצא לים. המים הלכודים שקעו בקרקע או יצרו בריכות רדודות שהתייבשו לאחר מכן והותירו את הגבס על פני השטח בצורה גבישית הנקראת סלניט. מי תהום הזורמים החוצה מאגן טולארוסה זורמים דרומה לאגן וואקו (Hueco Basin). בעידן הקרח האחרון, כיסה את רוב האגן גוף מים המכונה אגם אוטרו (Lake Otero), שהשתרע על שטח של 4,144 קילומטרים רבועים. עם התייבשותו נותר שטח גדול שטוח המכוסה בגבישי סלניט שכונה "המישור האלקלי" (במקור אלקלי פלאט).
האזור המכונה "אגם לוסרו" (Lake Lucero) הוא ברוב השנה קרקעית אגם יבש בפינה הדרומית-מערבית של הפארק, באחת הנקודות הנמוכות ביותר באגן. גשמים, מי הפשרת השלגים מההרים שמסביב ועליית מי תהום עמוקים בתוך האגן ממלאים מעת לעת את אגם לוסרו במים המכילים גבס מומס. כשהוא מתמלא, האגם משתרע על כ-26 קילומטרים רבועים בעומק של 0.61–0.91 מטר. עם התאדות המים נוצרים גבישי סלניט קטנים בקוטר של כ-2 סנטימטרים על פני האגם. רוב היווצרות הגבישים מתרחשת כאשר שיטפונות גדולים מרכזים את המים המינרליים אחת לעשר עד ארבע עשרה שנים. רוח ומים מפרקים את הגבישים לחלקיקים קטנים יותר ויותר עד שהם גרגירים עדינים של חול גבס לבן.
האדמה במישור האלקלי ולאורכו של חוף אגם לוסרו מכוסה גם בגבישי סלניט באורך של עד מטר. בליה וסחיפה שוברים בסופו של דבר את הגבישים לגרגרי חול המשונעים על ידי הרוחות השוררות מדרום-מערב ויוצרים את הדיונות הלבנות. הדיונות משנות צורה כל הזמן ונעות אט אט במורד הרוח. מכיוון שהגבס מסיס במים, החול שמרכיב את הדיונות עלול להתמוסס ולעבור מילוט לאחר הגשם, וליצור שכבת חול מוצקה יותר, מה שמגביר את עמידות הדיונות בפני רוחות. העמידות המוגברת אינה מונעת מהדיונות לכסות צמחייה תוך כדי תנועה. מינים מסוימים של צמחים יכולים לצמוח מהר מספיק כדי להימנע מקבורתם על ידי הדיונות, בעוד שאחרים משתמשים באסטרטגיות הישרדות כגון היווצרות בסיס נוקשה סביב שורשיהם כדי לייצב את הצמח בין הדיונות הנעות.
הפארק הלאומי וייט סנדס מכיל צורות שונות של דיונות. דיונות כיפה נמצאות בשוליים הדרום-מערביים של השדה, דיונות סהר (ברחן) ואורכיות במרכז השדה ודיונות פרבוליות לאורך השוליים הצפוניים, הדרומיים והצפון-מזרחיים. מדענים סקרו רצועת דיונות באורך 15 קילומטרים עם לייזרים; חפרו בארות מים רדודות על פני שדה הדיונות; בחנו את הכימיה והגיל של המים מתחת לדיונות; מדדו מאות אלפי גרגירי חול בודדים מכל רחבי הדיונות; והשתמשו בלוויינים כדי לבחון שינויים בטמפרטורה ובלחות לאורך כל השנה.
לקראת הצד המערבי של שדה הדיונות, גובהן של הדיונות יותר מ-15 מטר, והן הולכות וקטנות לכיוון הקצה המזרחי, עד שהן נעצרות באופן פתאומי בגבול המזרחי. לאורך הדיונות, המים נמצאים במרחק מטר בלבד מפני השטח ומלוחים מאוד, אך לכיוון הקצה המערבי של שדה הדיונות, המים עתיקים יותר ומלוחים אף יותר. גם העומק שבו מתחילים מי התהום יורד מ-1.5 מטרים מתחת לפני השטח בקצה המזרחי ל-0.3–0.6 מטר בקצה המערבי של שדה הדיונות. בדיונות בקצה המערבי יש מעט מאוד צמחייה והן נעות במהירות רבה, ואילו הדיונות בקצה המזרחי נעות לאט מאוד ומכוסות צמחייה. לקראת הקצה המערבי גרגרי החול גדולים יותר ובעלי צורות שונות, ואילו בקצה המזרחי כולם קטנים מאוד ועגולים. על בסיס תמונות לוויינים התברר ששדה הדיונות קריר ולח בהרבה מאדמות המדבר החמות והיבשות שמסביב. מדענים גילו מה שנראה כמו חופי אגמים עתיקים מתחת לדיונות באמצעות טכנולוגיית סריקת לייזר. תנועת הדיונות וסוגי הדיונות משתנים מאוד בין טרסות האגם העתיקות הללו.
פלאונטולוגיה
לפני שהסתיימה תקופת הפליסטוקן לפני כ-12,000 שנה, היה השטח שבתוך אגן טולארוסה מכוסה באגמים גדולים, נחלים ושטחי עשב. האקלים היה גשום וקריר יותר, וירדו הרבה יותר גשמים ושלגים מאשר בהווה. אגם אוטרו היה אחד האגמים הגדולים ביותר בדרום-מערב ארצות הברית של ימינו, והוא השתרע על 4,144 קילומטרים רבועים.
האגן שקק חיים, כולל יונקים גדולים מעידן הקרח שחיו על גדות אגם אוטרו ובאזורי העשב שמסביב. ממותות קולומביאניות, עצלני קרקע, זאבי בלהות, אריות, גמלים וטיגריסים שנחרביים חצו כולם את אגן טולארוסה שם שוכנות הדיונות כיום. החיות הותירו עקבות מאובנות בזמן שהלכו על גדות אגם אוטרו הבוציות, ומשקל גופן דוחס את החימר והגבס הרטובים. המסלולים השבריריים נחשפים על ידי הרוח, ואז נשחקים במהירות, כשעקבות רבים נעלמים לאחר שנתיים בלבד.
לאורך האגמים היבשים כעת יש עקבות של גמלים עתיקים וממותות קולומביאניות. נראה כי העקבות המאובנות נאספות סביב מאגרי מים עתיקים. במשך 80 שנה נמצאו בפארק רק אוסף קטן של עקבות מאובנות; אולם קבוצת מדענים הבחינה בכתמים כהים המנקדים את מרחב האגם שנראו כמו עקבות. בעשור השני של המאה ה-21 התגלו עקבות של זאב בלהות לצד זרעים קדומים שתוארכו לפני למעלה מ-18,000 שנה. גם עקבות מאובנות של עצלני קרקעי נמצאו בפארק. לעיתים עקבות אנוש פלאוליתיות נמצאות ביחסי גומלין עם בעלי חיים מעידן הקרח. קבוצה אחת של עקבות מראה מעקב אחר העצלנים. בני האדם מהתקופה הפלאוליתית שחיו באגן טולארוסה לא השאירו אחריהם שום עדות אחרת למעברם. אף על פי שנתזים של אבן מייצור כלים, ראשי חץ ונקודות חנית נמצאו באזורים הסובבים, הם החפצים של בני האדם שחיו לאחר עידן הקרח. קרקעית האגם כמעט נטולת חפצים אנושיים מלפני מחקר הארצות הספרדי במאה ה-16.
טורפים
זאבי בלהות חיו באמריקה הצפונית והדרומית בתקופת הפליסטוקן. גובהם 80–85 סנטימטרים ומשקלם 60–68 קילוגרם, וגודלם זהה לזה של זאבים מצויים מודרניים, אך עם מבנה כבד ושרירי יותר. היו להם לסתות חזקות, עם נשיכה חזקה יותר מזאבים מודרניים, וכנראה צדו בלהקות, מה שאיפשר להם להתגבר על טרף גדול יותר כמו סוסים וביזונים.
במהלך הפליסטוקן חיו מיני חתולים גדולים ברחבי העולם, כולל אריות באמריקה הצפונית. גובהם כ-1.2 מטר בכתף ומשקלם מעל 230 קילוגרם, לאריות אמריקניים היו רגליים ארוכות ודקות למרדף אחר טרף. הם צדו על ידי מארב בעלי חיים כמו איילים, גמלים, עצלני קרקעיים, ביזונים וממותות צעירות.
טיגריסים שנחרביים ידועים בניבים הגדולים שלהם, שעשויים היו להגיע לאורך של 17–20 סנטימטרים. גובהם מטר אחד ומשקלם עד 340 קילוגרם, טיגריסים שנחרביים היו בעלי מבנה שרירי מגושם שאיפשר להם להכניע טרף גדול, כמו עצלנים, ביזונים וממותות צעירות. כמה ראיות של מאובנים מצביעות על כך שייתכן שצדו בלהקות.