cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיכאל, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך
מיכאל, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך (בגרמנית: Michael-Benedikt von Sachsen-Weimar-Eisenach; נולד ב-15 בנובמבר 1946) הוא הראש הנוכחי של בית סקסוניה-ויימאר-אייזנך, כמו גם החבר הבכיר ביותר של בית וטין כולו.
ביוגרפיה
הנסיך מיכאל נולד בבמברג, בוואריה ב-15 בנובמבר 1946, כבנו היחיד של קרל אוגוסט, נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך והברונית אליזבת פון ונגנהיים-וינטרשטיין, בתם של הברון אותמר פון ונגנהיים-וינטרשטיין ומוד פון טרויצשלר. בין הסנדקים שלו היו יוליאנה, מלכת הולנד והדוכסית הגדולה המתחזה, אנה אנדרסון, שגרה עם דודתו לואיזה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן.
בשנת 1988 מת אביו, ומיכאל הפך לראש בית סקסוניה-ויימאר-אייזנך. ב-13 בפברואר 1991 הוא ירש את ראשות בית סקסוניה-אלטנבורג, לאחר שענף זה נכחד. מה-23 ביולי 2012 הוא מחשיב את הענף המלכותי האלברטיני כנכחד.
בשנת 2004 הוא משך את תביעתו להחזרת נכסים רבים, ארכיונים (כולל אלה של שילר וגתה), וכן יצירות אמנות יקרות, בעקבות הסדר עם מדינת תורינגיה ורכש כמה אחוזות יער בתמורה.
מיכאל הוא בסדר הירושה לכתר הבריטי, בשל היותו צאצא של אוגוסטה, נסיכת בריטניה, אחותו הבכירה של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. מאחר שאין לו בנים, היורש הנוכחי לראשות הבית הוא דודנו הנסיך וילהלם ארנסט, שבנו היחיד הנסיך גאורג קונסטנטין, בנקאי, נהרג בתאונת רכיבה ב-9 ביוני 2018. בעקבות כך, צפויה הכחדתו של בית סקסוניה-ויימאר-אייזנך, לאחר מותם של מיכאל ודודנו.
משפחתו
ב-9 ביוני 1970 התחתן מיכאל עם רנטה הנקל, בתם של התעשיין קונרד הנקל ויוטה פון הולסן ואחותו של כריסטוף הנקל, אולם ב-9 במרץ 1974 התגרשו השניים ללא ילדים.
ב-15 בנובמבר 1980 התחתן מיכאל בשנית בלונדון עם דאגמאר הנינגס, בתם של הנריך הנינגס ומרגרטה שאכט, ונולדה להם בת אחת:
אילן יוחסין
ז
נקסט ויז'ן מערכות מיוצבות
נקסט ויז'ן מערכות מיוצבות בע"מ, המוכרת בשם המקוצר נקסט ויז'ן, היא חברה ציבורית ישראלית, העוסקת בייצור מערכות צילום מיוצבות, לכלים קרקעיים ואוויריים, לשימושים צבאיים ואזרחיים.
היסטוריה
ביוני 2021 גייסה החברה כ-113 מיליון ש"ח והפכה החברה לחברה ציבורית, שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב. החברה מפתח ומייצרת מערכות צילום מיוצבות, המותקנות בכלים קרקעיים ובעיקר בכלים אוויריים כגון כטמ"מים ורחפנים, לשימושים צבאיים ואזרחיים. מוצרי החברה הם בטווח משקל של 115–2,000 גרם. לחברה פטנטים אחדים על מוצריה.
לחברה לקוחות במדינות רבות בעולם. כמעט כל לקוחות החברה הם יצרני מערכות ולא משתמשי קצה. שני לקוחות בולטים הם החברות הישראליות יוויז'ן אייר ואלביט מערכות.
אספיר סלובודקינה
אספיר סלובודקינה (ברוסית: Эсфирь Слободкина; סיביר, 22 בספטמבר 1908 — 21 ביולי 2002) הייתה סופרת, ציירת ופסלת יהודיה אמריקאית, הידועה בעיקר בשל ספרי ילדים שכתבה ואיירה.
חייה
נולדה בצ'ליאבינסק להורים יהודים. במהלך המהפכה הרוסית היגרה עם משפחתה לחרבין (במנצ'וריה), שם למדה אמנות ואדריכלות אצל מורים פרטיים. סיימה גימנסיה רוסית בחרבין.
בשנת 1928 היגרה לארצות הברית ולמדה באקדמיה לציור של ניו יורק. בתקופת השפל הגדול עסקה בעיטור אומנותי של חפצים. לאחר מכן, עסקה בהוראת אמנות, בפיסול ובציור והציגה מיצירותיה בתערוכות.
בשנים 1963–1965 כיהנה כנשיאת אגודת הציירים האמריקנית. כתבה מספר ספרים לילדים, אותם איירה בעצמה; ספריה הם ברובם עיבודים אמנותיים של אגדות-עם. יצירותיה (ספרים, ציורים ופסלים) הוצגו במגוון מוזיאונים ידועים ברחבי ארצות הברית, בהם מטרופוליטן וסמית'סוניאן.
דב מאיר רובמן
הרב חיים דב מאיר רובמן (ה'תרנ"ה, 1895 בערך - ו' בכסלו ה'תשכ"ח, 8 בדצמבר 1967) היה ראש ישיבה ליטאי, חניך אסכולת קלם של תנועת המוסר, ראש ישיבת "אור תורה" בווילקומיר, מייסד וראש ישיבת תפארת ישראל ותפארת הכרמל בחיפה.
ביוגרפיה
נולד בקובנה לזלאטע איטע והרב לייב רובמן, במשפחה מרובת ילדים וענייה. בגיל צעיר למד בישיבתו של רבי צבי הירש לויתן בפרבר הקובנאי סלובודקה, בישיבת לומז'ה בפרילוקי אצל רבי אליעזר שולביץ וחתנו רבי יהושע זליג רוך. בפרילוקי כינו אותו "מאיר חורולר" על שם העיירה הסמוכה חורול, אליה התגלגל עם משפחתו בתוך זרם פליטים מקובנה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה; היה לו מעמד מיוחד בין הבחורים, והוא עמד בראש קופת הגמ"ח בישיבה.
לאחר מכן למד ב"תלמוד תורה" בקלם אצל רבי נחום זאב זיו ורבי צבי הירש ברוידא.
בגיל 19 (1914 בערך) נקרא לכהן כראש ישיבה בישיבת "אור תורה" בווילקומיר. נשא את שרה בלומה בת הדסה ויהודה יעקב וולק. עם עליית הזוג לארץ ישראל בשנת תרפ"ה (1925) יסד בחיפה את ישיבת תפארת ישראל. בשנת ה'תש"ח פעל למניעת הפעלת קו הרכבת בין קריית מוצקין לחיפה בשבתות, למרות שהרכבת המנדטורית פעלה בקו זה בשבתות, וקבע בכך את הסטטוס קוו בנושא זה. לקראת פתיחת הכרמלית בסוף שנות ה-50, נאבק בהצלחה לקביעת העמדה הדתית שלא לאפשר הפעלה, אף לא חלקית, שלה בשבתות. המאבק צלח, ואכן, הוחלט להחיל את הסכם הסטטוס קוו גם על הכרמלית, ובשונה ממערכת התחבורה הציבורית הפנימית בחיפה הפועלת במתכונת חלקית בשבתות, היא אינה פעילה.
היה מפורסם באמרותיו השנונות ובהלצותיו, ותלמידיו מדגישים עובדה זו בזיכרונותיהם. בחיפה היה מכונה "הראש ישיבה" בה"א הידיעה, בשל היותו מייסד הישיבה הראשונה בעיר שהשפיעה על צביונה של הקהילה הדתית.
הרב רובמן נפטר בחיפה בו' בכסלו ה'תשכ"ח, 8 בדצמבר 1967, ונקבר בבית הקברות בעיר.
בתו היחידה זהבה (גולדה) נישאה לרב רפאל שפירא שכיהן בחיי חמיו כראש ישיבה בישיבה הגבוהה "תפארת הכרמל", ועמד אחרי פטירתו בראש המוסדות.
ט'ניה מילר
ט'ניה מילר (באנגלית: T'Nia Miller) היא שחקנית אנגלייה. היא ידועה בעיקר מהופעותיה בסדרות טלוויזיה בריטיות בהן "Witless", "השנים" ו"זואי ורייבן".
ביוגרפיה
מילר נולדה בלונדון. היא למדה בבית הספר למשחק גילפורד (Guildford School of Acting), וסיימה את הלימודים ב-2004. הופעת הבכורה שלה הייתה ב-2007 בתפקיד נדין בסדרת הדרמה "Dubplate Drama" של ערוץ 4. אחר כך הופיעה בסדרות "The Bill" ו"הולבי סיטי".
ב-2019 החלה מילר לככב בסדרה "זואי ורייבן" של נטפליקס בתפקיד קלייר רייט.
ב-2020 הופיעה מילר בסדרה "חינוך מיני" של נטפליקס בתפקיד מקסין טרינגטון. בהמשך אותה שנה כיכבה בסדרה "מי מתגורר באחוזת בליי".
בשנת 2023 היא עתידה לשחק במיני-סדרת האימה "מפלת בית אשר" שיצר מייק פלנגן לשירות הסטרימינג של נטפליקס ומבוסס על הסיפור הקצר באותו שם מאת אדגר אלן פו.
חיים אישיים
למילר יש בת אחת. היא ידועה בשל ראשה המגולח.
פאוסניאס (מצביא)
פאוסניאס (ביוונית: Παυσανίας; המאה ה-5 לפנה"ס) היה מצביא ספרטני, בנו של קלאומברוטוס. שימש כעוצר לפליסטרכוס, ופיקד על הכוחות היוונים בקרב פלטאיה. אם כי לאחר זמן מה ערק לצד ממלכת פרס האחמנית.
ביוגרפיה
אולם פאוסניאס נמלט באנייה אל ביזנטיון. והחל נושא ונותן עם הפרסים. הספרטנים קראו לו לחזור והשליכו אותו לכלא. אולם הוא הצליח להשתחרר והעמיד עצמו לחקירה. לא נחשפה התקשורת שלו עם הפרסים, אם כי התנהגותו הכללית עוררה חשד. אולם אחד מהשליחים ששלח אל הפרסים סיפר לאפורים על תוכן אחד המכתבים שהתבקש להעביר. לאחר מכן תכננו האפורים לעצור אותו, אולם אחד מהם רמז על כך לפאוסניאס שמיהר והסתתר במקדש האלה אתנה, הוא ננעל שם ומת מרעב. הוא נקבר ליד המקדש. מותו מתוארך ל-471 לפני הספירה.
יחיאל אורגל
יחיאל אוֹרגָל (נולד ב-1939) הוא מעצב תאורת תיאטרון ישראלי. שימש כמעצב תאורה במספר תיאטרות, ביניהם תיאטרון חיפה, בית ליסין, האופרה הישראלית, פסטיבל עכו, תיאטרון יידישפיל, התיאטרון הלאומי הפלמי בבלגיה, ועוד. אורגל עבד בתיאטרון חיפה החל מהקמתו ב־1961 עד שנת 2001, והיה אחראי על התאורה במרבית הצגות התיאטרון. כמו כן, עבד אורגל במשך 25 שנה כמנהל טכני באותו תיאטרון, וביים תאורה למעל 700 מופעים בתיאטראות בארץ ובאירופה.
קורות חיים
מגיל צעיר התעניין אורגל בתיאטרון, כאשר עוד בתנועת הצופים ביים וכתב מספר הצגות חובבים, וכן פקד מספר רב של ההצגות שהגיעו לחיפה, עיר מגוריו. בשנת 1958 סיים אורגל לימודי חשמלאות בבסמ"ת, אותם התחיל, לטענתו, בשל אהבתו לתיאטרון בלבד. בהמשך עסק אורגל בתיאטרון בובות ובבניית תפאורה, וכן ביים מיצג אור קולי עבור בית הספר הריאלי, ובמהלך הכנתו פגש את אברהם טוכהנדלר, החשמלאי הראשי של קולנוע ארמון בחיפה, שהכניסו אל עולם התיאטרון. דרכו, ודרך התאורן אריה שטייניץ, פגש אורגל את יוסף מילוא, שייסד באותם ימים את תיאטרון חיפה, והציע לו לתכנן את התאורה בהצגה "מעגל הגיר הקווקזי".
בהמשך, ביים אורגל את התאורה בהצגות רבות בחיפה, כאשר תפקודו בהצגות "ימים של זהב" (1965) ו-"נער הקסמים" (1962) זכה לשבחי הביקורות. בשנת 1967 ביים אורגל את התאורה בעיבוד של תיאטרון אהל לריצ'רד השלישי. כמו כן ביים אורגל את התאורה באירועים רשמיים שונים של צה"ל, עיריית חיפה והממשלה. בשנת 1970 ביים תאורה בתיאטרון בימות, עבור ההצגה "עולמו של ז'אק ברל". כמו כן, החל אורגל לעסוק בתאורה להצגות ילדים, וגם עבור הקאמרי, תיאטרון באר שבע, להקת מחול בת דור, להקת ענבל, פסטיבל ישראל ועוד. באותה תקופה, נסע אורגל ל"סטייט יוניברסיטי" בניו יורק, על מנת להשתלם בעיצוב תאורה לתיאטרון.
במהלך שנות השבעים, ניהל את תיאטרון חיפה עודד קוטלר, בתחילה כמנהל אמנותי ולאחר מכן כמנהל כללי. אורגל לא הסכים עם דרכו הניהולית של קוטלר, אשר לטענתו שמה דגש גדול מדי על סניף התיאטרון בתל אביב, תוך התרחקות ממרכזו בחיפה. בשנת 1980 פוטר אורגל מן התיאטרון. תגובתו הייתה פנייה להסתדרות, שהכריזה סכסוך עבודה בתיאטרון בטענה כי פיטוריו היו ללא כל סיבה. עם זאת, הפיטורים בוטלו זמן קצר לאחר מכן, עם התפטרותו של קוטלר בסוף 1980, כאשר אורגל חזר לביים תאורה עבור תיאטרון חיפה כבר באוקטובר של אותה שנה. בשנות השמונים עיצב אורגל את התאורה בכמה עשרות הצגות של תיאטרון חיפה. כמו כן השתתף אורגל במספר הפקות של תיאטרון באר שבע. כמו כן עיצב את התאורה להצגה "מזמור לדוד", עליה זכה בפרס לעיצוב התאורה בפסטיבל עכו, בו זכתה בשנת 1990 גם ההצגה "רעולים" של הקאמרי, אף היא עם תאורה בבימוי אורגל. בשנות התשעים המאוחרות ביים אורגל תאורת מספר הצגות עבור בית ליסין, וכן בהצגה "לילות הקציר" בתיאטרון בית הגפן, זוכת פרס פסטיבל עכו 1996, ועבד לסירוגין עבור תיאטרון הבימה. בשנת 2001 עזב אורגל את תיאטרון חיפה, ולאחר מכן ביים מספר פעמים תאורה עבור האופרה הישראלית והמשיך לעצב עבור הקאמרי, בית ליסין ופסטיבל תיאטרונטו. בנוסף, השתתף אורגל בהצגות " קנדיד" ו־"שבת ראשון ושני" של התיאטרון הלאומי הפלמי, וכן במספר הצגות של תיאטרון "ראם" באנטוורפן, ובתיאטרון יידישפיל. בנוסף מעצב אורגל את תאורת ה"מדעטק" בחיפה.
קורפוס הפאנצר המוצנח הרמן גרינג
קורפוס הפאנצר המוצנח הרמן גרינג (בגרמנית: Fallschirm-Panzerkorps Hermann Göring) היה קורפוס גרמני במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-1 באוקטובר 1944, ולמפקדו מונה וילהלם שמאלץ. הקורפוס כלל את דיוויזיית פאנצר מוצנחת הראשונה הרמן גרינג ואת דיוויזיית פאנצר מוצנחת השנייה הרמן גרינג. הקורפוס לחם בקרבות בפרוסיה המזרחית, ולאחר מכן לחם בהרי ההארץ עד סוף המלחמה.
בית הקברות היהודי באושוויינצ'ים
בית הקברות היהודי באושוויינצ'ים (אושוויץ) (בפולנית: Cmentarz żydowski w Oświęcimiu באנגלית: Jewish Cemetery, Oświęcim ), הוא בית קברות יהודי בפולין, שנהרס על ידי הנאצים במהלך כיבוש פולין בתקופת מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי פולין. הוא שוחזר בחלקו על ידי ניצולי שואה יהודים שחזרו לפולין לאחר מלחמת העולם השנייה. בפולין הקומוניסטית הוא נהרס בחלקו פעם נוספת, ושוחזר במלואו בשנות ה-90 של המאה העשרים. משנת 2014 הוכנס בית הקברות לרשימת האנדרטאות הרשמיות, במכון הלאומי למורשת התרבותית של פולין ומרשם האנדרטאות של העיר.
היסטוריה
בית הקברות של יהודי אושווייצ'ים היה קיים כבר במאה ה-16, אך מיקומו לא נודע. בית הקברות זה הוקם בסביבות שנת 1588 (ממסמכים שהשתמרו עולה כי בשנת 1588 ניתנה קרקע לקהילה היהודית המקומית לבניית בית קברות ובית כנסת). בית הקברות העתיק נסגר בסוף המאה ה-18, בשל תקנות המחייבות את העברת בתי הקברות אל מחוץ לערים. בשנת 1784 אותר וסומן שטח באושוויינצ'ים עבור בית קברות יהודי חדש, שעדיין קיים.
בית הקברות שהוקם בשנת 1784 נמצא בפינת רחוב דוברוסקיגו (Dąbrowskiego) ורחוב וויסוקי ברזגי (Wysokie Brzegi), הוקם על שטח של חצי דונם וצורתו במקור הייתה ריבועית, לאחר המלחמה שטחו שונה לטרפז. הקהילה היהודית שילמה עבור השטח 30 זלוטי לשנה והעסיקה קברן ומנהל משלה. המצבה העתיקה ביותר שנמצאה בבית הקברות היא מצבתו של אברהם אבא, בנו של אשר זליג, שנפטר ב-21 באוקטובר 1757. המצבה הייתה במקור בבית הקברות העתיק, ומאוחר יותר הועברה לבית הקברות הנוכחי. על המצבה מופיעה כתובת בעברית. המצבה שוחזרה והיא מוצגת במוזיאון היהודי במרכז היהודי באושווייצ'ים. בית הקברות היה בית קברות חשוב במיוחד באזור, הואיל ונקברו בו רבנים בולטים רבים (רבי נתן אהרן וואלף, רבי משה יעקב יעקל שרף, דב בעריש מאושפיצין ואחרים) ובמהלך חודש אלול וערב ראש השנה, נהגו תושבי העיר לפקוד את קברי משפחותיהם ואת קברי הרבנים, מנהג שהיה חלק מחיי התרבות היהודיים. הקבורה האחרונה לפני המלחמה המתועדת בבית הקברות התקיימה בשנת 1939.
במלחמת העולם השנייה, נהרס בית הקברות על ידי הנאצים וחלק משטחו כוסה עפר. חילול המקום התרחש לאורך שנת 1940. מה שהתחיל בתור השחתה והרס של שבירת מצבות המשיך להרס בקנה מידה נרחב. המצבות ההרוסות והשבורות שימשו כחומרי בנייה לסלילת כבישים, לתיקון מבנים, חלקם אף הושלכו לנהר הסולה וכדומה. כדי להגביר יותר את חילול המקום ואת השפלת היהודים, הכריחו המשגיחים הנאצים את חברי הקהילה היהודית לעקור בעצמם את המצבות ולהשתתף במפעלי הבנייה. פגיעה נוספת לחילול בית הקברות הייתה העובדה, שנאסר על חברי הקהילה לקבור את מתיהם במקום, הואיל ונגזרו עליהם גזרות שונות ואחת מהן הייתה החקיקה שמנעה עיסוק במנהגים היהודיים, כולל טקסים דתיים.
עם זאת, קיימות עדויות המצביעות על כך, שלמרות ההגבלות שהוטלו על הקהילה היהודית, קבורה בבית הקברות התרחשה לפעמים על ידי חברי "חברה קדישא", אשר ניסו לדאוג לקבורת הנפטרים על פי ההלכה.
בשנת 1941 מיד לאחר גירוש היהודים מאושוויינצ'ים נסגר בית הקברות על ידי השלטונות הגרמניים הנאצים. בעקבות הסגירה שוב נבזז בית הקברות והמצבות ששדדו ממנו שימשו גם הפעם כחומרי בנייה. המצבות שלא נעשה בהם שימוש כחומרי בניין, נזרקו לנהר סולה, או שננטשו במקומות שונים בעיר.
אחרי מלחמה
לאחר סיום המלחמה, התקיימה מדי פעם קבורת נפטרים בבית הקברות, אף על פי שרוב האוכלוסייה היהודית בעיר כבר נרצחה. מספר ניצולי שואה יהודים שחזרו לאושוויינצ'ים ניסו לשקם את בית הקברות. במכתב שנשלח בשנת 1946 מהוועד היהודי באושוויינצ'ים לוועד היהודי בקרקוב נכתב:
תרגום:
"השטח של בית הקברות אינו מגודר, ומחצית החומה נהרסה לחלוטין. הקמת חומת בית עלמין הוא עניין דחוף בהתחשב בכך ששטח בית העלמין משמש כדרך מעבר. מספר רב של מצבות פוזרו על פני חלקים שונים של העיר ולכן יש צורך לאסוף אותן ולסדרן בבית הקברות".
בעשור הראשון שלאחר מלחמת העולם השנייה, טיפלו היהודים שחזרו לעיר בבית הקברות. בשנת 1947 נעשה מאמץ ארצי לגיוס כספים בראשות ועד האזרחים לשיקום בית הקברות. מטרות פרויקט השיקום בשלב זה היו: לבנות חומה חדשה ולהגן על הקברים והמצבות ששרדו. בטרם השיקום בית הקברות היה במצב רעוע והיה בו מכתש ענק מהפצצות אוויריות שהתרחשו במהלך המלחמה. קמפיין הגיוס הצליח וסביב בית הקברות נבנתה חומה חדשה וחלק מהמצבות שוקמו. זמן קצר לאחר השיקום פולנים פגעו בחומה ובמצבות והרסו אותן.
עד תחילת שנות ה-60 של המאה העשרים עזבו כל יהודי העיר שנותרו ובית הקברות נותר שוב חשוף לוונדליזם, ללא טיפול ושמירה.
בין השנים 1987 ל-1988 אשר שרף, נצר ליהודי העיר, מניו יורק, ארצות הברית, תרם כספים רבים לשיפוץ נרחב של בית הקברות הכולל חומה חדשה ושער כניסה. מצבות רבות שוחזרו והוצבו מחדש בבית הקברות באופן שרירותי בשורות, היות שמיקום הקברים המקוריים לא נודע. בנוסף הוקמו שני לפידריומים להצגת שברי מצבות ומצבות הרוסות ונבנה מחדש האהל (מבנה הקבורה) של משפחת שרף. ב-1992 הועברה הבעלות על בית הקברות לעיריית אושווייצ'ים. בשנת 1998 הועבר האתר לבעלות הקהילה היהודית בבילסקו-ביאלה.
ונדליזם בבית קברות הנוכחי ותחזוקתו
מאז 2014, מספר קבוצות מסייעות בניקיון בית הקברות במסגרת הפרויקטים החינוכיים של המרכז היהודי. מתנדבי "קרן מצווה" (Matzevah Foundation), שירות פיוס פעולה לשלום (ARSP) ומתנדבים מקומיים תיקנו מספר קטעים מהקיר החיצוני של החומה, הציבו את המצבות ב-25 עמדות בטון והתקינו שביל חצץ המוביל אל אוהל הקבורה שבחלק האחורי של בית הקברות. בנוסף, משנת 2014 בית הקברות הוכנס לרשימת האנדרטאות הרשומות, במכון הלאומי למורשת התרבותית ומרשם האנדרטאות של העיר, בית הקברות הוא אחד מבתי הקברות השמורים והמשוחזרים ביותר באזור.
מצבות וסמלים
מצבות שטוחות קלאסיות מאבן חול הן צורת המצבות השולטת בבית הקברות. בשל סוג החומר (אבן חול), מצבות אלו מתפוררות ומתבלות עם הזמן. מצבות מצורות נוספות הקיימות בבית הקברות הן מצבות שטוחות מגרניט, אובליסקים ומצבות אנכיות קטנות מסוג אסטלה. את האובליסקים ממנו תושבי העיר האמידים יותר (כולל משפחת הברפלד). המצבה העתיקה ביותר שנמצאה בבית הקברות הייתה מצבתו של אברהם אבא, שנפטר ב-21 באוקטובר 1757, שופצה ונכללת בתערוכת הקבועה של המרכז היהודי באושוויינצ'ים. נכון ל-2023 בבית הקברות 2 אוהלי קבורה מעל קבריהם של שמעון קלוגר ומשפחת שרף.
אביזרים דקורטיביים או סמלים, הקשורים לסמליות היהודית הוצבו לעיתים קרובות על גבי המצבות. הסמלים הנפוצים ביותר בבית הקברות של אושווייצ'ים הם מוטיבים של כתר, עץ דקל ופמוט בעל חמישה קנים.
ביקורים במקום
בית הקברות נמצא בבעלותה של הקהילה היהודית בביילסקו-ביאלה, בית הקברות נשמר נעול כל ימות השנה, הוא מתוחזק על ידי המרכז היהודי באושוויינצ'ים, המאפשר ביקורים במקום בתיאום מראש, מאחר שלא נשארו יהודים באושוויינצ'ים. מפתח זמין למבקרים נמצא במרכז היהודי באושווייצ'ים.
נייר עבודה
נייר עבודה (working paper) עשוי להיות אחד הדברים הבאים:
עוד תראי את הדרך
עוד תראי את הדרך הוא שיר בביצוע המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שגם הלחין אותו למילותיה של שמרית אור. השיר נכלל באלבומו של כספי "סוף היום", שהתפרסם ב־1981.
על השיר
"עוד תראי את הדרך" היה אחד מלהיטיו של אלבום הסולו החמישי של כספי, "סוף היום". אף על פי שהפקת האלבום הייתה אחת מההפקות היקרות שנעשו בישראל עד אז וכללה נגנים רבים ובהם (בחלק מהשירים) חברי התזמורת הפילהרמונית הישראלית, עם כל זה בשיר "עוד תראי את הדרך" ניגן כספי בעצמו בכל כלי הנגינה (תופים, כלי הקשה, גיטרות, פסנתרים, קלרינט, אורגן וטמבורין), ורק במחיאות כפיים ובקולות רקע ליוו אותו אריק סיני, דני רובס ויוריק בן דוד.
השיר הפך לאחד משיריו הבולטים והאהובים של כספי.
קבלת השיר
השיר ערך את הופעת הבכורה שלו במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' באפריל 1981, והגיע למקום השלישי, מיקום השיא שלו, ב־29 ביולי. השיר יצא מהמצעד ב־26 באוגוסט 1981 בתום לפחות 15 שבועות צעידה.
ב־1999 ביצע ישי לוי גרסת כיסוי לשיר עבור אלבום גרסאות הכיסוי "דרבוקה ישראלית – קלאסיקה ישראלית מסולסלת", שפורסם ביוזמת גלי צה"ל. גרסה זאת הגיעה למקום ה־21 במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
מיקומי שיא
גרסת ישי לוי, 1999
עזרובעל המפואר
ביוגרפיה
על ילדותו או משפחתו של עזרובעל לא ידוע דבר. הוא לקח חלק פעיל במלחמה הפונית הראשונה והתחבב על המפקד הראשי של הכוחות הקרתגיים בסיציליה חמלקרת ברקה. לאחר המלחמה חמלקרת אף נתן את בתו לאשה לעזרובעל.
הרפובליקה הרומית הבחינה לראשונה בשדה הפעולה החדש של קרתגו, ושליחים רומאים פנו אל עזרובעל בבקשה שיבטיח להם שכוחות קרתגו לא יצאו מתחומי היספניה. עזרובעל חתם על אמנה סודית שנקראה "אמנת האברו". בהתאם לאמנה זו לא יחצו כוחות קרתגו את נהר האברו צפונה ונשק בידיהם. ההסכם היה ככל הנראה הדדי והגביל גם את רומא הגבלות דומות. הסכם זה נתן למעשה את השטח שמדרום לנהר לקרתגו, ואת השטח מצפונה לרומא. בהסכם זה הרגיע עזרובעל את הרומאים, אולם ניתק את היספניה מהמחסום הטבעי שלה, הרי הפירנאים. ההיסטוריונים העתיקים טוענים שעזרובעל חתם על ההסכם ללא ידיעת קרתגו, ולכן בהמשך הקרתגים טענו שהוא לא תקף כיוון שלא ידעו עליו. אולם ככל הנראה לעזרובעל הייתה סמכות מלאה לחתום על הסכמים כאלו בשם קרתגו.
ההיסטוריון הרומאי המוקדם קווינטוס פאביוס פיקטור טוען שעזרובעל ניתק את היספניה מקרתגו, וחלם גם לכבוש את קרתגו עצמה ולשלוט בה כמונרך. טענה שפוליביוס דוחה כלא אמינה. עזרובעל נרצח בשנת 221 לפנה"ס בידי עבד קלטי שנקם את מותו של אדוניו, וחניבעל נבחר למפקד הצבא בספרד.
הפסל הספרדי מנואל ארביל פגן יצר פסל לזכרו והוא מוצב כיום בקרטחנה.
מחוז הצפון (משטרה)
מחוז הצפון הוא אחד משמונת המחוזות (כולל משמר הגבול) של משטרת ישראל וכולל שלושה מרחבים. המחוז תחום מדרום בקו התפר, השומרון ורכס הרי הגלבוע, ממזרח גבולות ממלכת ירדן וסוריה, מצפון בגבול לבנון, וממערב במישור החוף הצפוני, במחוז החוף ומדרום מערב בוואדי עארה.
היסטוריה
עם הקמת המשטרה נוסדו בה שני מחוזות: מחוז תל אביב ומחוז חיפה. בדרום ובצפון לא הוקמו מחוזות, מפני שאלו היו אזורי לחימה והיו באחריות צה"ל וירושלים טרם נכללה בגבולות המדינה. לאחר שוך הקרבות הוקם מחוז צפון של המשטרה, שמטהו היה בטבריה והיא כללה את נפות כנרת, צפת ויזרעאל. בשנת 1953 הועבר האחריות לנפת זבולון ממחוז חיפה למחוז צפון, ומטה המחוז עבר לנצרת.
בשנת 1958 בוצע ארגון מחדש במשטרה והמחוז אוחד עם מחוז חיפה.
ביולי 2011 הופרד מרחב החוף יחד עם תחנות עירון ואום אל-פחם ממרחב הגליל שבמחוז הצפון, והיו למחוז עצמאי, מחוז חוף.
במאי 2017 חולקו מחדש המרחבים במחוז הצפון.
מרחבי המחוז
במחוז מתגוררים 1.2 מיליון איש - כ-42% יהודים, כ-41% מוסלמים, כ-7% דרוזים, כ-7% נוצרים וכחצי אחוז צ'רקסים. בתחום המחוז אתרי קדושה לבני דתות שונות ואתרי תיירות.
קופה אמריקה 1937
אליפות דרום אמריקה 1937 (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1937) היא המהדורה ה-14 של אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל. הטורניר נערך בארגנטינה בין ה-27 בדצמבר 1936 ל-1 בפברואר 1937, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר הגמר השתתפו שש נבחרות החברות בהתאחדות.
עקב החום (הטורניר נערך בקיץ), רוב המשחקים שוחקו בשעות הלילה (אצטדיונה של סן לורנסו אצטדיון אל גאסומטרו היה האצטדיון היחיד בארגנטינה עם תאורה אז) בזמן שמשחקים אחרים שוחקו בשעות היום ונערכו באצטדיון אלבאר אי טאגלה, אצטדיונה הקודם של ריבר פלייט.
לא היו שלבי מוקדמות לטורניר. המדינות המשתתפות היו ארגנטינה, ברזיל, פרגוואי, צ'ילה, פרו ומחזיקת הגביע אורוגוואי. ששת הנבחרות מתחרות אחת נגד השנייה בבית אחד. שתי נקודות התקבלו בניצחון, נקודה אחת לתוצאת תיקו ואפס נקודות להפסד. עם סיום המשחקים בבית התקבל שוויון נקודות בין ארגנטינה לברזיל, ולכן שתיהן שיחקו במשחק גמר על זהות הזוכה, שהייתה בסופו של דבר ארגנטינה שניצחה 0–2 בהארכה הודות לצמד שערים של ויסנטה דה לה מאטה.
משחק הגמר
ברזיל השתתפה בטורניר ללא שניים מהשחקנים הבולטים שלה, המגן דומינגוס דה גויה (אלוף עם בוקה ג'וניורס שנתיים לפני כן) והחלוץ לאונידאס דה סילבה שזכה לכינוי "היהלום השחור". ברזיל וארגנטינה סיימו עם מספר נקודות זהה בבית ולכן על פי הכללים נערך בין השתיים משחק גמר.
המשחק נערך באצטדיון גאסומטרו ושתי הנבחרות שיחקו משחק ברוטלי עם מספר עבירות קשות. בדקה ה-36' שחקן נבחרת ברזיל, דומינגוס ספיטאלטי, בעט באלימות בפרנסיסקו וראז'ו וכתוצאה מכך החלה מהומה שכללה את כל השחקנים (כולל כמה מחליפים). המשחק נאלץ לפסוק למשך 40 דקות, ושתי דקות בלבד לאחר חזרתו התרחשה מהומה נוספת בה רוברטו פגע בפניו של רוברטו צ'רו הארגנטינאי.
במחצית השנייה הארגנטינאי קרלוס פאוצ'לה החליף את צ'רו וברנבה פריירה החליף את אלברטו זוזאיה. החלוץ בן ה-19 של ארגנטינה, ויסנטה דה לה מאטה, החליף את וראז'ו שנפצע. דה לה מאטה שיחק קודם לכן בטורניר רק בהפסד לאורוגוואי, עם הופעה חלשה.
ארגנטינה וברזיל סיימו בתיקו 0–0 בסיום 90 הדקות, והמשחק ניגש להארכה (כל מחציתה באורך 20 דקות) על מנת לקבוע את זהות הזוכה. דה לה מאטה כבש צמד שערי ניצחון בדקות ה-102' וה-112' וזכה עבור ארגנטינה בתואר הקופה אמריקה החמישי שלה. המשחק בבואנוס איירס נגמר קרוב לשעה 2 בלילה.
כמה עיתונאים ראו במשחק זה כתחילתה של היריבות הגדולה בין ארגנטינה לברזיל. הטורניר הזה היה גם סגירת עידן בכדורגל הארגנטינאי עם השחקנים הבולטים כמו אנריקה גואיטה, זוזאיה, אלחנדרו סקופלי, ברנבה פריירה, קרלוס פאוצ'לה ופרנסיסקו וראז'ו.
נתן (וילהלם) וולף
נתן (וילהלם) וולף (1896 – 1978) היה רופא פנימי, מנהל מחלקה פנימית בבית החולים הדסה בתל אביב, מייסד ומנהלו הראשון של בנק הדם של מד"א.
קורות חיים
נתן (וילהלם) וולף נולד למשפחה מתבוללת מברלין שבגרמניה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס כחובש (באותה תקופה היה כבר סטודנט לרפואה) ונפצע בבלגיה. לאחר מכן התנדב ל"חיל המזרח" אשר נשלחו לסייע לטורקים במזרח. כך הגיע לארץ ישראל. וולף הוצב בתחנת הרכבת החיג'זית (מסילת הרכבת החיג'זית) באל פולה (עפולה) שליד מנחת הטייסת הבווארית 304 במרחביה. בקואופרציה במרחביה פגש את החלוצים ושם גמלה בלבו ההחלטה להעלות לארץ ישראל.
עם התקדמות צבא אלנבי נסוגו הטורקים ועמם חיל המשלוח הגרמני. יחידתו של וילהלם הועברה מעפולה, שם שהתה שמונה חודשים, לשכם, משם לצמח (ליד הכנרת), ובהמשך לדמשק. גם משם הם נאלצו לברוח, מנוסה רגלית של 200 ק"מ עד טורקיה. בסיום המלחמה הם הוחזקו כשבויים אצל הטורקים.
את שירותו הצבאי סיים כקצין. בתום המלחמה חזר לגרמניה והשלים את לימודי הרפואה.
בארץ ישראל
וולף התקבל לעבודה כרופא "חברת המלח" בעתלית. בהמשך דרכו היה רופא המושבות: כפר סבא, גן חיים רמת הכובש והיישובים הערבים שבסביבה. בשנים 1930–1933 השתלם בברלין ברפואה טרופית.
ב-1933 התקבל לעבודה בהדסה כרופא פנימי, אצל הד"ר משולם לבונטין ובהמשך השנים לאחר מספר שנים שבהן כיהן כרופא ראשי קבוע, מונה למנהל המחלקה הראשון של פנימית ג'. במקביל ניהל את מרפאות החוץ של בית החולים.בין תלמידיו: הקרדיולוג פרופ' יצחק קרונזון, ד"ר הנס יעקב שהיה מנהל בית הבריאות ע"ש שטראוס.
בפרשת רצח האחיות היהודיות, נשלח וולף עם הד"ר אריה אלוטין ליפו לנסות להצילן.
בשנת 1934 הוקם השירות הרפואי של ההגנה לאזור תל אביב. השירות הרפואי ארגן שרותי רפואה בעיר ותכנונם לצורכי שעת חירום. מטה השירות הרפואי ששמעון סבוראי היה מפקדו היה מורכב מהרופאים וולף ואלוטין בהמשך וולף עמד בראש שירותי הרפואה של ההגנה ביחד עם הד"ר יוסף קוט.
ב-26 בפברואר 1948 מונה על ידי קצין רפואה ראשי הד"ר חיים שיבא לתפקיד של רופא ראשי בחי"ם
במלחמת העצמאות מונה לראש הרפואה הנפתית של חיל הרפואה.
וולף כיהן לימים כחבר הוועד הפועל של מד"א וסגן נשיא הארגון. בשנות ה-50 ובשנות ה-60 המוקדמות פעל בשליחות מד"א לקונגרס הצלב האדום במטרה לשכנעם להכיר במד"א ובסמל מגן דוד כחלק מהתנועה הבינלאומית של הצלב האדום.
בשנותיו האחרונות לאחר שהתאלמן, התגורר בקיבוץ כברי אצל בתו מרגלית רוזוליו. חתנו היה דניאל רוזוליו ואחד מנכדיו עידו רוזוליו.
פרס צלטנר
פרס צלטנר לחקר המשפט הוא פרס על מחקר משפטי המוענק מדי שנה לעידוד המחקר במדעי המשפט והחברה, על ידי ארגון רוטרי, קרן צלטנר למחקר שליד רוטרי ישראל והפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב. הפרס מוענק לזכרו של השופט פרופסור זאב צלטנר, אשר היה נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב, וכן חבר מועדון רוטרי בתל אביב-יפו, וכן נגיד הרוטרי בישראל בשנים 1971–1972.
הפרס מוענק משנת 1978 ומשנת 1993 מוענק גם פרס לחוקר הצעיר. החל משנת 2007 מוענק פרס על מפעל חיים, אם ועדת הפרס מוצאת מועמדים מתאימים.
הפרס ניתן על עבודות בתחומים:
ועדת הפרס מונה 5 חברים: דקאן הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, נציג משפחת צלטנר, יושב ראש קרן צלטנר למחקר, נציג אוניברסיטת תל אביב ושופט.
פסיכו 2
פסיכו 2 הוא סרט המשך למותחן האמריקאי משנת 1960 "פסיכו". הסרט עוסק בניסיונותיו של נורמן בייטס, גיבור הסרט הקודם, לחיות חיים נורמליים, כאשר יצרו הרע מהעבר מוסיף לרדוף אותו. לסרט יצא סיקוול, "פסיכו 3" וכן פריקוול, "פסיכו 4: ההתחלה".
הפקה והפצה
הרעיון להסריט את "פסיכו 2" הבשיל כבר באמצע שנות השישים. רוברט בלוך כתב תסריט והציע אותו לאולפני יוניברסל. משנדחה, כתב בתגובה את "פסיכו 2", סאטירה נשכנית על שיקוליה המסחריים של תעשיית הסרטים ההוליוודית. ב"יוניברסל" לא אהבו את הספר הלועג להיצ'קוק המנוח, מינו את ברנרד שוורץ כאחראי מטעמם לתיאום הצעדים שיידרשו להפקת "פסיכו 2" בהתאם לחזונו של היצ'קוק. שוורץ החתים את אנתוני פרקינס וורה מיילס על חוזה השתתפות בסרט. שוורץ ליהק את ג'יימי לי קרטיס, בתה של ג'נט לי, לתפקיד בסרט; משסירבה קרטיס, נבחרה לתפקיד שחקנית אחרת. שוורץ שכר את הבמאי ריצ'רד פרנקלין, "תלמיד" נאמן של היצ'קוק המרבה לביים בסגנונו, לביים את הסרט. הילטון א' גרין, ששימש כעוזר במאי ראשון ב"פסיכו", חתם על הסכם שותפות מוגבלת ב"פסיכו 2" כמפיק השותף בסרט, ואילו טום הולנד חיבר את התסריט.
פטרישיה היצ'קוק, בתו של היצ'קוק, נתנה את ברכתה לסרט. הצילומים נמשכו מ-24 ביוני 1982 עד אוגוסט של אותה השנה. לפי ריצ'רד פרנקלין, הצילומים נמשכו 32 ימים. צילומי הסרט נמשכו זמן ארוך, בהשוואה לזמן הקצר שבו צולם הסרט הראשון. תפאורת הסרט נבנתה בטכניקה של שחזור כמעט מדויק של תפאורת הסרט הראשון, בהתחשב בעובדה שרוב רובו של הסרט צולם באולפן. התסריטאי הולנד והבמאי פרנקלין שילבו בסרט מחוות רבות להיצ'קוק עצמו. כך, למשל, בסצנה שבה נורמן נכנס לחדרה של אמו, לפני שהאור נדלק, ניתן לראות את צלו של היצ'קוק על הקיר לימין הקיצוני. בהתאם לטכניקת העבודה של היצ'קוק, תסריט הצילומים ("שוטינג") של הסוף לא חולק לאנשי ההסרטה של הסרט, עד ליום הצילומים האחרון. הסצנה הסופית עוצבה בסגנון הקאמפי ומהווה פרודיה על אופיו המסתורי של הסרט המקורי.
בשבוע הראשון להקרנתו זכה "פסיכו 2" להצלחה קופתית מפתיעה אולם אז הרווחים החלו להידרדר. בשנת 1990, בתום הסרטת "פסיכו 4: ההתחלה", הודפס "פסיכו 2" על קלטת VHS. בשנת 1999 יצא לראשונה על DVD ובשנת 2007 יצא פעם שנייה.
ב-8 במאי 2013 יצא "פסיכו 2" על DVD בפעם שלישית במהדורה מבוארת, הכוללת את "מאחורי הקלעים" של הסרט.
ג'יימס ברולין
ג'יימס ברולין (באנגלית: James Brolin, נולד ב-18 ביולי 1940) הוא שחקן, מפיק ובמאי אמריקאי. זוכה פעמיים בפרס גלובוס הזהב ואביו של השחקן ג'וש ברולין.
קריירה
בתחילת הקריירה שלו הופיע ברולין בהופעות אורח בסדרות כמו "Bus Stop" ו-"Voyage to the Bottom of the Sea". לאחר מכן ביצע הופעות אורח בסדרה המצליחה באטמן לצידו של אדם וסט.
לאחר מכן חתם ברולין על חוזה עם חברת פוקס המאה ה-20. ב-1968 נבחר ברולין לככב לצידו של השחקן רוברט יאנג בסדרה ד"ר מרכוס וולבי בה גילם את דמותו של ד"ר סטיבן קיילי עד שנת 1976 בה הסתיימה הסדרה. הסדרה זכתה לרייטינג גבוה והיוותה את פריצתו הגדולה של ברולין. בשנת 1970 זכה בפרס אמי על משחקו בסדרה והיה מועמד שלוש פעמים לאחר מכן. בשנים 1971–1972 זכה ברולין בפרס גלובוס הזהב.
בתחילת שנות השבעים החל להופיע ברולין בתפקידים מרכזיים יותר בקולנוע לצידם של שחקנים כמו קלינט איסטווד, פרנק סינטרה ויול ברינר. בשנת 1978 שיחק בסרט קפריקורן 1 לצד אליוט גולד. ברולין היה מועמד להחליף את השחקן רוג'ר מור בסרט אוקטופוסי אך לבסוף מור נשאר בדמותו של ג'יימס בונד.
בשנת 1983 שיחק ברולין בסדרה של המפיק אהרון ספלינג שנקראה "הוטל". הסדרה שודרה במשך חמש עונות והסתיימה ב-1988. בשנים 1983–1984 היה ברולין מועמד לפרס גלובוס הזהב על משחקו בסדרה.
בשנת 2000 שיחק ברולין בסרט זוכה האוסקר טראפיק של הבמאי סטיבן סודרברג. בשנת 2002 שיחק בסרט תפוס אותי אם תוכל לצידם של טום הנקס ולאונרדו דיקפריו. באותה שנה גם שיחק בסדרה הבית הלבן. בשנת 2003 שיחק את דמותו של הנשיא רונלד רייגן בסרט משפחת רייגן ועל משחקו בסרט היה מועמד ברולין לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב בפעם החמישית.
בשנת 2008 שיחק בדרמה הרומנטית "הזדמנות אחרונה לאהבה" לצד דסטין הופמן. באותה שנה הופיע בסדרה הדרמה "חוק וסדר: מדור מיוחד", וב-2009 שיחק בסדרה "בניחוש חוקר". בשנת 2013 ביצע ברולין הופעות אורח בסדרות קאסל וקומיוניטי.
חיים אישיים
בגיל 20 שינה את שמו לג'יימס ברולין. בשנת 1966 לאחר 12 ימי היכרות בלבד נישא ברולין לשחקנית ג'ין קמרון. לשניים שני ילדים, ג'וש ברולין (גם הוא שחקן הוליוודי) וג'ס. בשנת 1984 השניים התגרשו לאחר 18 שנות נישואים. ב-13 בפברואר 1995 מתה ג'יין בתאונת דרכים, יום לאחר יום הולדתו ה-27 של ג'וש בנה.
ב-1985 פגש ברולין את השחקנית ג'ן סמיתרס לה נישא שנה מאוחר יותר. ב-1987 נולדה לשניים בת שנקראה מולי אליזבת'. השניים התגרשו ב-1995.
ב-1996 פגש ברולין את הזמרת והשחקנית האמריקאית-יהודייה ברברה סטרייסנד והשניים התחתנו ב-1 ביולי 1998 ומתגוררים במליבו. מנישואיו אליה הוא אביו החורג לבן היחיד שלה, השחקן ג'ייסון גולד.
מנו הולדינגס
מנו מ.הולדינגס בע"מ, המוכרת בשם המקוצר מנו הולדינגס, היא חברת החזקות פרטית ישראלית, בבעלות משה מנו, שבאמצעות החברות הבנות שלה מספקת שירותים בתחומי ספנות ותיירות, וכן בתחומי נדל"ן (בתי מלון בישראל ובאירופה, שטחי נדל"ן ומשרדים), טכנולוגיה, תקשורת ועוד.
על החברה
מנו הולדינגס נוסדה באפריל 2000 על ידי משה מנו.
חברות בנות בקבוצת "מנו הולדינגס":
וולטר בראון (ספורט)
'''וולטר א. בראון (באנגלית: Walter A. Brown'''; 10 בפברואר 1905 - 7 בספטמבר 1964) היה עסקן ספורט ומאמן הוקי קרח אמריקאי, מהמנהלים החשובים בתולדות הספורט המקצועני בארצות הברית.
בראון ייסד את קבוצת הכדורסל בוסטון סלטיקס והיה בעליה הראשון, ניהל את אולמה המיתולוגי של הקבוצה בוסטון גארדן, והיה אחד מאנשי המפתח בייסוד ליגת ה-NBA.
על פעילותו הענפה בשני הענפים התקבל כחבר הן בהיכל התהילה של הכדורסל והן בהיכל התהילה של ההוקי קרח.
בנוסף לפעילויות אלה היה גם נשיא Boston Athletic Association, הגוף המארגן של אירועי ספורט גדולים באזור בוסטון כגון מרתון בוסטון.
בכדורסל ובאתלטיקה
בראון היה בנו של ג'ורג' בראון, אף הוא דמות מפתח בספורט האמריקאי בכלל ובספורט באזור בוסטון בפרט. ג'ורג' בראון ניהל את אולם בוסטון גארדן מיום הקמתו של האולם ועד מותו של ג'ורג' ב-1937, והיה נשיא ה-Boston Athletic Association בעצמו.
עם מותו של ג'ורג' ירש וולטר בראון את ניהול בוסטון גארדן, שבאותו זמן היה אולמה הביתי של קבוצת ה-NHL בוסטון ברואינס. מ-1941 היה גם נשיא ה-Boston Athletic Association.
כמנהל בוסטון גארדן, הגיע בראון למסקנה שבוסטון זקוקה לקבוצת כדורסל מקצוענית. באמצעות משכנתא שנטל על ביתו, ייסד ב-1946 את בוסטון סלטיקס והיה לבעליה ונשיאה הראשון. הסלטיקס שיחקו בליגת ה-BAA (Basketball Association of America) שבראון היה מהאחראים לייסודה.
ב-1949 היה בראון אחד הדוחפים לאיחודה של ה-BAA עם ליגה אחרת, ליגת ה-NBL (National Basketball League) כדי ליצור את ליגת ה-NBA. הוא היה גם מההוגים והיוזמים של משחק האולסטאר של ה-NBA, שנערך לראשונה ב-1951 בבוסטון גארדן.
בראון נשאר בעלים ונשיא של הסלטיקס עד מותו ב-1964, ובתקופתו הפכה הקבוצה לאחת החזקות בליגה וזכתה ב-7 אליפויות בתוך 8 עונות.
בהוקי קרח
כמו אביו, היה בראון אחת הדמויות המשפיעות בהתפתחותו של ההוקי קרח בכלל, וההוקי קרח האמריקאי בפרט. ב-1933 הוביל כמאמן את נבחרת ארצות הברית לזכייה היסטורית באליפות העולם לאחר ניצחון בגמר על קנדה. זה היה הפסדה הבינלאומי הראשון אי פעם של קנדה במשחק רשמי והתואר הבינלאומי הראשון שקנדה לא הצליחה לזכות בו.
ב-1951 רכש בראון את קבוצת ה-NHL בוסטון ברואינס, שמצבה הכלכלי היה בכי רע באותה תקופה. הוא היה בעלי הברואינס עד מותו ב-1964.
בתווך, מונה בראון ב-1954 לנשיא פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF), הגוף העליון של ההוקי הבינלאומי, במינוי שקבע תקדים - בפעם הראשונה והיחידה מונה מנהל שבא מהספורט המקצועני האמריקאי, ומה-NHL בפרט, לנשיא הארגון. בראון זיהה את המגמה ששלטה בהוקי קרח העולמי באותה תקופה - עלייתו של הענף במדינות מזרח אירופה, בראשות נבחרת ברית המועצות, לפסגת הענף בעולם. הוא פעל באופן נמרץ לשילוב בין הנבחרות המזרח אירופיות לנבחרות המערביות במפעלים העולמיים, והיה הרוח החיה מאחורי מתן אירוח אליפות העולם ב-1957 לברית המועצות בפעם הראשונה. למרות שהאליפות הוחרמה על ידי מספר מדינות מערביות בראשות ארצות הברית וקנדה, עקב פלישת ברית המועצות להונגריה, האליפות הוכתרה בהצלחה כאשר המשחק המכריע בין ברית המועצות ושוודיה - שנערך תחת כיפת השמיים באצטדיון לנין במוסקבה - משך 55000 צופים וקבע שיא קהל במשחק הוקי קרח שהחזיק מעמד עד 2001.
מורשתו
בנוסף לבעלות והנשיאות של בוסטון סלטיקס ובוסטון ברואינס, שנמשכו עד מותו ב-1964, נשאר בראון גם מנהל בוסטון גארדן, נשיא ה-Boston Athletic Association ופעיל מרכזי בפדרציית ההוקי קרח הבינלאומית עד מותו.
עם מותו נקרא גביע אליפות ה-NBA על שמו עד 1984 (כיום נקרא גביע לארי אובריאן).
כמחווה סמלית, למרות שלא היה שחקן בקבוצה, בוסטון סלטיקס הוציאה לגמלאות את הגופיה מספר 1 על שמו.
אולם הספורט הישן של אוניברסיטת בוסטון, בו שיחקו בעבר קבוצות הכדורסל וההוקי קרח של האוניברסיטה את משחקיהן הביתיים, נקרא על שמו.
סדרת ההישרדות (2018)
סדרת ההישרדות (2018) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ששודר בערוץ של ה-WWE Network. האירוע כלל את שלושת המותגים (Raw, סמאקדאון ו-205 לייב) ונערך ב-18 בנובמבר 2018, באולם סטייפלס סנטר שבלוס אנג'לס, קליפורניה. האירוע היה האירוע ה-32 בסדרת אירועי סדרת ההישרדות. המאפיין הייחודי של אירוע זה הוא עליונות המותג, שבו כל אחד מהקרבות חוץ מאחד כללו מתאבקים מהמותג Raw מול מתאבקים מהמותג סמאקדאון.
שמונה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד שהתקיים במופע המקדים לאירוע. במרכז הקרבות סומנו שני קרבות ההדחה המסורתיים: קבוצת הגברים והנשים של Raw שניצחו את קבוצת הגברים והנשים של סמאקדאון. בקרב המרכזי של הערב, האלוף האוניברסלי של Raw, ברוק לסנר ניצח את אלוף ה-WWE של סמאקדאון, דניאל בריאן. עוד ברשימת הקרבות, אלופת הנשים של Raw, רונדה ראוזי ניצחה את נציגת סמאקדאון, שארלוט פלייר כתוצאה מפסילה ובאדי מרפי הגן בהצלחה על אליפות ה-WWE במשקל קל נגד מוסטפא עלי בקרב האליפות היחיד שהיה באירוע, שבנוסף היה הקרב היחיד באירוע שלא היה על טהרת מלחמת העליונות בין שני המותגים. Raw השיגה עליונות מוחלטת על סמאקדאון בכל ששת הקרבות בין המותגים באירוע. סמאקדאון ניצחו בקרב הדחות הזוגות, אך תוצאה זו לא התווספה למאזן הכולל, עקב קיום הקרב במופע המקדים ולא באירוע עצמו.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות מהתוכניות השבועיות: Raw, סמאקדאון ו-205 לייב.
באירוע אבולושן, רונדה ראוזי ניצחה את ניקי בלה בהכנעה וכתוצאה מכך שמרה על אליפות הנשים של Raw, בעוד שבקי לינץ' ניצחה את שארלוט פלייר בקרב "מי שעומדת אחרונה" וכתוצאה מכך שמרה על אליפות הנשים של סמאקדאון. לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, קרב בין שתי האלופות נקבע לאירוע סדרת ההישרדות. ב-12 בנובמבר בתוכנית Raw, לינץ' הובילה את מחלקת הנשים של סמאקדאון לפלישה לתוכנית Raw. לינץ' תקפה את ראוזי מאחורי הקלעים וביצעה עליה את מהלך ההכנעה שלה, ה-Dis-arm-her. במהלך התיגרה בין קבוצת סמאקדאון לקבוצת Raw, לינץ' שברה את האף שלה לאחר אגרוף מניה ג'קס. בעקבות הפציעה, לינץ' לא קיבלה את האישור של הרופאים להתחרות בקרב נגד ראוזי בסדרת ההישרדות ומי שהחליפה אותה הייתה שארלוט פלייר, במה שהפך לקרב אלופה נגד לא אלופה.
במהלך המופע המקדים של האירוע יהלום שבכתר, שינסקה נקאמורה ניצח את רוסב ושמר על אליפות ארצות הברית. באירוע עצמו, נקבע קרב בין נקאמורה לבין האלוף הבין יבשתי, סת' רולינס (שהתחרה בטורניר גביע העולם של ה-WWE שקבע את הטוב בעולם) לאירוע סדרת ההישרדות.
ב-5 בנובמבר בתוכנית Raw, הג'נרל מנג'ר, ברון קורבין חשף שדולף זיגלר, דרו מקינטייר וברון סטרומן יהיו שלושת המתאבקים הראשונים שייצגו את קבוצת Raw בקרב ההדחות המסורתי של סדרת ההישרדות, תוך כדי שהוא מינה את עצמו לקפטן של הקבוצה, אך לא במסגרת תחרותית עקב עמדתו המנהלתית. קורט אנגל התנגד לכך וטען שהוא צריך להחליף את קורבין כקפטן. קורבין הציב בפניו אתגר שאם הוא ינצח את מקינטייר, הוא ישמש כקפטן של הקבוצה בקרב ההדחות; לעומת זאת, אנגל נכשל במשימתו ולא נכלל בקבוצת Raw. שבוע לאחר מכן, פין באלור ניצח את זיגלר, וכתוצאה מכך הנציבה הממונה של התוכנית, סטפני מקמהן תיגמלה אותו במקום בקבוצת Raw. מאוחר יותר, בובי לאשלי הפך למשתתף החמישי והאחרון בקבוצת Raw לאחר שניצח את אליאס. בנוסף לכך, באותה התוכנית סטפני הבטיחה לסטרומן שאם הוא יצליח להוביל את קבוצת Raw לניצחון על קבוצת סמאקדאון, הוא יקבל הזדמנות נוספת להתחרות על האליפות האוניברסלית נגד ברוק לסנר והוא זה שיבחר את סוג הקרב. יתרה מכך, היא אמרה שסטרומן לא יוכל להרים יד על ברון קורבין עד לאחר אירוע סדרת ההישרדות. רק אם תנאי זה יקרה הוא יוכל להתחרות בקרב נגד קורבין ולבחור את סוג הקרב, לאחר שקורבין הוא זה שתקף את סטרומן בעזרת האליפות שניות לפני הקרב המתוכנן נגד ברוק לסנר. ב-6 בנובמבר בתוכנית סמאקדאון, הנציב הממונה של התוכנית, שיין מקמהן והג'נרל מנג'ר של התוכנית, פייג' הכריזה על המיז ודניאל בריאן שישמשו כקפטנים של קבוצת סמאקדאון. המיז בחר את שיין כאחד המשתתפים ובריאן הסכים, הבחירה נבעה עקב הזכייה של שיין בטורניר גביע העולם של ה-WWE שנערך באירוע היהלום שבכתר. לאחר מכן, בריאן בחר את ריי מיסטריו, אך המיז פקפק בהחלטה. השניים הסכימו לצירופו של מיסטריו בתנאי שהוא ינצח את אנדרדה "סיין" אלמאס; בקרב זה, מיסטריו אכן ניצח את אלמאס. יותר מאוחר, המיז ובריאן הסכימו לבחור כל אחד מתאבק, כך ששני המתאבקים יתחרו בקרב אשר יקבע את המשתתף האחרון בצוות סמאקדאון. בריאן בחר בג'ף הארדי, בעוד שהמיז בחר בסמואה ג'ו. בקרב ביניהם, סמואה ג'ו ניצח והפך למשתתף החמישי והאחרון בקבוצת סמאקדאון. לאחר הקרב, התפתחה תיגרה בין ג'ו, בריאן, המיז ושיין מקמהן. שבוע לאחר מכן, פייג' הסירה את בריאן מהקבוצה משום שהוא קיבל קרב אליפות נגד AJ סטיילס באותה התוכנית, וכתוצאה מכך המיז הפך לקפטן היחיד של קבוצת סמאקדאון. המיז בחר את ג'ף הארדי כתחליף של בריאן לאחר שהניצחון שלו על אנדרדה "סיין" אלמאס הרשים אותו. המיז רצה להדיח את מיסטריו מהקבוצה, משום שהוא מתאבק שבריאן בחר, אך פייג' התנגדה לכך וקבעה קרב בין המיז לבין מיסטריו, שבו אם המיז ינצח, הוא יוכל להדיח את מיסטריו מהקבוצה, לעומת זאת, אם מיסטריו ינצח, הוא ישמור על מקומו. בקרב זה, מיסטריו ניצח ושמר על מקומו בקרב.
ב-5 בנובמבר בתוכנית Raw, הג'נרל מנג'ר, ברון קורבין מינה את אלכסה בליס כקפטנית של קבוצת Raw בקרב ההדחות המסורתי של הנשים, אך לא במסגרת תחרותית עקב פציעתה. שבוע לאחר מכן, בליס חשפה שמיקי ג'יימס, ניה ג'קס, טמינה ונטליה (שלא יצאה אל הזירה) תהיינה ארבע המשתתפות הראשונות בקבוצת Raw, כך שהמשתתפת האחרונה תקבע בקרב בין סשה בנקס לביילי. במהלך הקרב ביניהן, קבוצת Raw תקפה את בנקס ואת ביילי, מה שגרם לקרב להיות ללא הכרעה. בליס בתגובה הודיעה שאף אחת מהן לא תיקח חלק בקבוצתה והכריזה על המתאבקת רובי ריוט כמשתתפת האחרונה בקבוצת Raw. ב-6 בנובמבר בתוכנית סמאקדאון, הג'נרל מנג'ר של סמאקדאון, פייג' הכריזה על כרמלה, נעמי, סוניה דוויל, אסקה ושארלוט פלייר כמשתתפות שתתחרינה בקרב הדחות הנשים כחלק מקבוצת סמאקדאון. בניגוד לשאר המתאבקות שיצאו אל הזירה בעת הודעה זו, פלייר לא יצאה; בשבוע שקדם לכן, פייג' ביקשה מפלייר לשמש כקפטנית של הקבוצה, אך פלייר מצידה אמרה שהיא לא המתאבקת המתאימה לביצוע משימה זו, אך היא תשקול זאת בכל מקרה. שבוע לאחר מכן, לינץ' בחרה בפלייר כמחליפה שלה בקרב נגד רונדה ראוזי עקב הפציעה שאותה ספגה לינץ'. כמו כן, המשתתפת האחרונה של קבוצת סמאקדאון לא הוכרזה בתוכנית האחרונה של סמאקדאון לפני אירוע סדרת ההישרדות.
ב-6 בנובמבר בתוכנית סמאקדאון, האוסוס (ג'יי וג'ימי אוסו) ניצחו את הניו דיי (שיוצגו על ידי ביג אי וקופי קינגסטון) בקרב אשר קבע את זהות הזוג שישמש כקפטן בקרב הדחות הזוגות המסורתי של סדרת ההישרדות. מיד לאחר הקרב, האוסוס בחרו בניו דיי כזוג הראשון שישתתף בקרב ההדחות. שבוע לאחר מכן, האוסוס בחרו ב-SAnitY (אריק יאנג וקיליאן דיין), לוק גאלוס וקארל אנדרסון והקולונס (אפיקו קולון ופרימו קולון) כזוגות שישלימו את קבוצת סמאקדאון. ב-12 בנובמבר בתוכנית Raw, בובי רוד וצ'אד גייבל ניצחו בקרב הבאטל רויאל אשר קבע את זהות הקפטנים של קבוצת Raw. לאחר מכן, נודע שקבוצת Raw תכלול את הזוגות: לוצ'ה האוס פארטי (קאליסטו ולינסה דוראדו, עם גראן מטאליק), האסנשן, הריבייבל ו-The B-Team. קרב זה נקבע להיות קרב במופע המקדים לאירוע.
באירוע סופר שואו-דאון, באדי מרפי ניצח את סדריק אלכסנדר וזכה באליפות ה-WWE במשקל קל. ב-31 באוקטובר בתוכנית 205 לייב, מוסטפא עלי ניצח את טוני ניס והפך לטוען לכתר. כתוצאה מכך, קרב בינו לבין מרפי על התואר נקבע לאירוע סדרת ההישרדות.
מופע מקדים
במהלך המופע המקדים, התקיים קרב הדחות זוגות עשרה נגד עשרה בין קבוצת Raw (בובי רוד וצ'אד גייבל, האסנשן (קונור וויקטור), לוצ'ה האוס פארטי (קאליסטו ולינסה דוראדו, עם גראן מטאליק), הריבייבל (דאש ויילדר וסקוט דוסון), The B-Team (בו דאלאס וקורטיס אקסל)) לבין קבוצת סמאקדאון (האוסוס (ג'יי אוסו וג'ימי אוסו), הניו דיי (ביג אי ואקסבייר וודס, עם קופי קינגסטון), הקולונס (אפיקו קולון ופרימו קולון), SAnitY (אריק יאנג וקיליאן דיין, עם אלכסנדר וולף) ולוק גאלוס וקארל אנדרסון). קאליסטו ספג פציעה בברך בתחילת הקרב, והשופט איפשר לגראן מטאליק להחליף אותו. הריבייבל ביצעו על פרימו את מהלך הסיום שלהם, ה-Shatter Machine, והדיחו את הקולונוס מהקרב. אנדרסון הצמיד את דאלאס, שהצליח להדיח את The B-Team. גייבל ורוד ביצעו על יאנג את המהלך המשותף שכלל נקברייקר ומונסולט כדי להדיח את קבוצת SAnitY. וודס (בעזרת ביג אי), ביצע את מהלך הספלאש על ויקטור כדי להדיח את האסנשן. מטאליק ביצע על אנדרסון את מהלך הספרינבורד סוונטון בומב כדי להדיח את גאלוס ואנדרסון מהקרב. ג'יי ביצע על דוראדו את מהלך ה-Alley Uce והצליח להדיח את הלוצ'ה האוס פארטי. הניו דיי ביצעו על גייבל את מהלך ה-UpUpDownDown והדיחו את רוד וגייבל. הריבייבל נשארו אחרונים מקבוצת Raw, כשביצעו את מהלך ה-Shatter Machine פעם נוספת, הפעם על וודס כדי להדיח מהקרב את הניו דיי. בסיום, ג'ימי ביצע על דוסון את מהלך האוסו ספלאש, מה שהספיק לו להדיח את הריבייבל ולנצח בקרב, כך שהאוסוס היו הזוג האחרון ששרד מקבוצת סמאקדאון. לעומת זאת, ניצחון זה של סמאקדאון לא נכלל במאזן התוצאה הסופי של האירוע עצמו.
עוד במהלך המופע המקדים, נעמי התגלתה כקפטנית של קבוצת הנשים של סמאקדאון והציגה את מנדי רוז כמשתתפת החמישית והאחרונה של קבוצתן. בקבוצת Raw, פרצה תיגרה בין נטליה לבין רובי ריוט. הקפטנית של הקבוצה, אלכסה בליס, החליטה להסיר גם את נטליה וגם את ריוט מקבוצת Raw, ולהחליף את שתיהן בסשה בנקס וביילי.
קרבות מקדימים
האירוע עצמו נפתח בקרב הדחות נשים חמש נגד חמש בין קבוצת Raw (מיקי ג'יימס, טמינה, ניה ג'קס, סשה בנקס וביילי) (שלוו לקרב על ידי הקפטנית של Raw, אלכסה בליס) לבין קבוצת סמאקדאון (כרמלה (עם R-טרות'), נעמי, מנדי רוז, סוניה דוויל ואסקה). טמינה ביצעה את מהלך הסופרקיק, שהספיק לה כדי להדיח את נעמי. כרמלה הצליחה להפתיע את טמינה מאחור תוך כדי הצמדה מוצלחת, שהדיחה את טמינה מהקרב. דוויל ורוז שיתפו פעולה יחדיו והצליחו להדיח את ג'יימס מהקרב. ביילי ביצעה על כרמלה את מהלך הסיום שלה, הביילי-טו-בלי סופלקס, והדיחה אותה מהקרב. בנקס ביצעה על רוז את מהלך ההכנעה שלה, הבנק סטייטמנט, שהספיק לה כדי להכניע את רוז ולהדיחה מהקרב. לאחר מכן, ביילי ודוויל רבו מחוץ לזירה והודחו מהקרב עקב ספירת חוץ כפולה. כשבנקס עלתה לחבל העליון, ג'קס הטיחה את חברתה לקבוצה אל ריצפת הזירה ואיפשרה לאסקה מהקבוצה הנגדית לבצע את מהלך ההכנעה, האסקה לוק, שגרמה לבנקס להיכנע ולהדיחה מהקרב. סיום הקרב התנהל כך שג'קס ביצעה על אסקה שלוש פעמים את מהלך הלג דרופ, שלוו במהלך הסמואן דרופ, שהצליחו להספיק לג'קס לנצח בקרב, להעניק לקבוצתה את הניצחון בקרב ולהעלות את Raw לתוצאה 0-1.
מאחורי הקלעים, הנציבה הממונה של התוכנית Raw, סטפני מקמהן והג'נרל מנג'ר של Raw, ברון קורבין חגגו את הניצחון. סטפני אמרה לקורבין שאם Raw יצליחו להשיג ניצחונות בכל הקרבות בין המותגים, היא תשקול להפוך אותו לג'נרל מנג'ר באופן קבוע של Raw.
אז, האלוף הבין יבשתי של המותג Raw, סת' רולינס התחרה נגד אלוף ארצות הברית של סמאקדאון, שינסקה נקאמורה. במהלך הקרב, רולינס ביצע שלוש פעמים את מהלך הסואיסייד דייב, שלוו במהלך הספרינגבורד קלוזליין, שלא הצליחו לעזור לרולינס להצמיד את נקאמורה לספירת שלוש מלאה. לאחר מכן, רולינס ביצע את מהלך הברך הגבוהה. מנגד, נקאמורה ביצע את מהלך הסיום שלו, הקינשאסה, אך לא הצליח להצמיד את רולינס לספירת שלוש. בסיום, רולינס ביצע על נקאמורה את מהלך הסטומפ, שהספיק לו כדי לנצח בקרב ולהעלות את Raw לתוצאה 0-2.
בקרב שבא לאחר מכן, אלופי הזוגות של Raw, AOP (אקאם ורזאר) (שלוו לקרב על ידי דרייק מאבריק) התחרו את אלופי הזוגות של סמאקדאון, הבר (סזארו ושיימוס) (שלווה לקרב על ידי ביג שואו). סיום הקרב התנהל כך ששיימוס ביצע על רזאר את מהלך הסיום שלו, הברוג קיק, אך במהלך ההצמדה, מאבריק הניח את רגלו של רזאר על החבל התחתון, שביטל את ההצמדה. סזארו רדף אחר מאבריק, שנתקל בביג שואו. האחרון חנק את מאבריק, עד למצב שבו נראה באופן ברור שמאבריק עשה את צרכיו במכנסיו. הסחת דעת זו איפשרה לאקאם ורזאר לבצע על שיימוס את המהלך המשותף שכלל נקברייקר ופאוורבומב כדי לנצח בקרב ולהעלות את Raw לתוצאה 0-3.
הקרב החמישי היה קרב הדחות גברים חמישה נגד חמישה בין קבוצת Raw (דרו מקינטייר, ברון סטרומן, בובי לאשלי (עם ליאו ראש) ופין באלור) (שלוו לקרב על ידי הקפטן של Raw, ברון קורבין) לבין קבוצת סמאקדאון (המיז, שיין מקמהן, ריי מיסטריו, סמואה ג'ו וג'ף הארדי). כשנראה שסטרומן הוא המתמודד שיפתח את הקרב, אך מקינטייר נגע בגבו של סטרומן, מה שהוביל להכנסתו של מקינטייר לקרב. בזמן שמקינטייר לעג לסטרומן, ג'ו הפיק תועלת מהמצב וביצע על מקינטייר את מהלך ההכנעה שלו, הקוקינה קלאץ', שהצליח לחמוק מכך ולבצע על ג'ו את מהלך ה-Claymore, שהספיק לו כדי להדיח את ג'ו מהקרב לאחר 35 שניות בלבד. לאחר ההדחה, שיין וזיגלר נפגשו בזירה. תיגרה פרצה בין חברי קבוצת Raw, סטרומן ומקינטייר, כשקבוצת סמאקדאון תקפה אותם. מחוץ לזירה, שיין ביצע את מהלך האלבו דרופ על סטרומן, שהונח על שולחן השדרנים. בזירה, מיסטריו הדיח את באלור לאחר מהלך ה-619, שלווה במהלך הספרינגבורד פרוג ספלאש. שיין ביצע על זיגלר את מהלך ה"חוף אל חוף", שהספיק לו כדי להדיח את זיגלר. שיין ניסה לבצע פעם נוספת את המהלך, הפעם על לאשלי, אך לא הצליח לעשות זאת משום שסטרומן, שהתאושש מהפגיעה מחוץ לזירה, הגיע ובזמן ששיין היה באוויר, הוא ביצע עליו את מהלך הקלוזליין. אז, סטרומן ביצע את מהלך הפאוורסלאם על הארדי, מיסטריו והמיז, כשהוא הצליח להדיח את שלושתם. בסיום, הוא ביצע על שיין את מהלך הראנינג פאוורסלאם, שהספיק לו כדי להצמיד את שיין לספירת שלוש ולהעניק לקבוצת Raw את הניצחון כשהשורדים האחרונים היו סטרומן, מקינטייר ולאשלי, מה שהפך את תוצאת האירוע ל-0-4 לזכות Raw. לאחר הקרב, קורבין תקף את סטרומן מאחור ונסג באופן מיידי מהזירה ביחד עם מקינטייר ולאשלי.
מאחורי הקלעים, צ'ארלי קארוסו ראיינה את סת' רולינס. היא בישרה לרולינס שהוא יגן על האליפות הבין-יבשתית נגד חברו לשעבר ויריבו בהווה, דין אמברוז באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות.
בקרב הלפני אחרון, אלופת הנשים של Raw, רונדה ראוזי התחרתה נגד נציגת סמאקדאון, שארלוט פלייר. ראוזי ניסתה לתקוף את פלייר מחוץ לזירה, לעומת זאת, פלייר תקפה את ראוזי בעזרת מקל במבוק, במה שהוביל לפסילת הקרב ולניצחון לזכותה של ראוזי אשר העלה את Raw לתוצאה 0-5. תקיפה זו הפכה את פלייר לדמות הרעה, כשלאחר הקרב היא המשיכה לתקוף את ראוזי עם מכות בלתי פוסקות בעזרת מקל הבמבוק. בזירה עצמה, פלייר ביצעה על ראוזי את מהלך ה"ברירה הטבעית" שלה על כיסא. לאחר מכן, פלייר פתחה את הכיסא בצורה שבה הראש של ראוזי הונח בתוך הכיסא. שופטי הארגון ניסו למנוע מפלייר להמשיך בתקיפה, אך דבר לא עזר, כשפלייר תקפה גם את השופטים ולאחר מכן דרכה על הכיסא כשראשה של ראוזי הונח בתוכו.