cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרשנות (פסיכולוגיה)
פרשנות בתפיסות מודרניות ופוסטמודרניות
תפיסות בנות זמננו רואות את מטרת הטיפול באופן שונה, והיא כינון תחושת זהות עשירה יותר ואותנטית ובהתאם, הפרשנות אינה כלי לחשיפת התכנים הלא מודעים, אלא כלי ליצירת הכלה, שיקוף, החזקה - חוויות בטיפול שתפקידן להעשיר את המציאות הנפשית הסובייקטיבית של המטופל.
סטיבן מיטשל מסביר כי המטופל אינו זקוק לתובנה, אלא לחוויה של נראות, הערכה ואכפתיות. על פי תפיסה זו פירוש בצורה המסורתית אינו נחווה שיצירת תובנה, אלא כאירוע בין אישי שמשמעותו נקבעת מדפוסים של יחסים האופייניים למטופל. באופן זה יכול הפירוש הקלאסי להיחוות לעיתים כשיחזור מאיים של הטראומה המקורית.
תומאס אוגדן מתאר את השפעת המרחב הפוטנציאלי שמאפשרת למטופל לגלות ולחקור את הסובייקטיביות שלו. .
וילפרד ביון מניח ביסודות הפרקטיקה הטיפולית שלו את הרעיון שהטיפול מתקיים בכאן ועכשיו, ולכן הפירוש מתייחס תמיד להווה, ואינו אובייקטיבי כי הוא תמיד בחירה בין אפשרויות רבות. הפירוש מאפשר למטופל לעבור בין שכבות נפשיות שונות. תנועה זו נועדה להתגבר על מחסומים ומכשולים בנפש.
בעוד הפרשנות הקלאסית נתפסת כמידע שיש למטפל ואותו הוא מוסר למטופל כדי לרפאו, תאורטיקנים מאוחרים יותר שינו תפיסה זו וראו את הפרשנות כהצעה של המטפל או כגילוי משותף שעולה מתוך השיח הטיפולי. דונלד ויניקוט, רופא ילדים ופסיכואנליטיקאי, השווה את הפירוש למרית הרופאים המבריקה שהייתה נותרת על שולחן הטיפול וחיכתה לילד שיאחז בה אם גילה אותה במקרה שהיא מצאה חן בעיניו. כך טען שהמטפל צריך לאפשר למטופל לגלות את הפרשנות ולא לדחוף אותה אל פיו. התפיסה המהפכנית של ויניקוט נתנה מקום לאי הידיעה של המטפל ולספונטיות שלו. את מקור הצורך להבין ולתת משמעות ייחס חרדה של המטפל ובמקום זאת עודד פרשנות שמצביעה על הפגיעות של המטפל והאותנטיות שלו. בנוסף, ההמשגה של תופעות מעבר משנה את ההתייחסות לפרשנות כאובייקט מעבר אותו מעניק המטפל, אך יחד עם זאת נברא על ידי המטופל. רעיון זה מטשטש את הגבולות בין הפרשנות לבין האסוציאציות החופשיות.
מטפלים מהגישה ההתייחסותית פיתחו את רעיונותיו של ויניקוט אודות הפירוש וראו אותו כאירוע שהוא התייחסותי בבסיסו. פירוש יחסי העברה מהווה השתתפות או מימוש של היחסים ואינו יכול להיות נפרד מהם. לדוגמה, נוויל סימינגטון טען שהפירוש, יותר מאשר מטרתו לשנות את תובנתו של המטופל, הוא סממן של היחסים בין המטפל והמטופל ולכן הפירוש הוא החצנה של שינוי שכבר התרחש והוא חיוני כדי להעביר אותו למודעותו.
איל קיציס
איל קיציס (נולד ב־7 בינואר 1969) הוא שחקן, קומיקאי ומנחה טלוויזיה ישראלי, ידוע בעיקר כמנחה תוכנית הסאטירה ארץ נהדרת מאז תחילת שידוריה ב-2003.
ביוגרפיה
קיציס גדל בקריית אונו. את שירותו הצבאי החל בקורס טיס, וכעבור שנה הודח עקב בעיות רפואיות ועבר לשרת ביחידת השליטה המרכזית של חיל האוויר בקריה. לאחר שחרורו מצה"ל, השלים תואר ראשון במגמת תקשורת במכללה למנהל, למד שנה אחת בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
קריירה
קיציס עבד כרעיונאי במשרד הפרסום גיתם BBDO. הוא החל את דרכו בתקשורת בשנת 1993, כמנחה בטלוויזיה החינוכית בתוכניות "זומביט" ו"תיק-תק". באותם ימים החל להופיע גם כסטנדאפיסט במועדון הסטנד-אפ הוותיק "קאמל קומדי קלאב". במקביל כתב את פינת ההומור במדור "ציפורה" של עיתון "חדשות" ולאחר מכן "העיר". לאחר שסיים את עבודתו בעיתון, הוא הוציא יחד עם דנה דרבינסקי ספר בדיחות בשם "אחד, לא חשוב מאיזה עדה" (1999). פריצתו הגדולה של קיציס התרחשה בשנת 1999 כשהנחה את התכנית "חיים משוגעים", ולאחר מכן הנחה עם טל פרידמן את תוכנית האירוח ההומוריסטית "חלומות בהקיציס", ששודרה במסגרת שידורי קשת בערוץ 2. במקביל הנחו השניים תוכנית רדיו בשם "ציפורי לילה שרוטות" בגלי צה"ל.
עם עליית ערוץ ביפ ב־HOT, החלו קיציס ופרידמן להופיע ב"לגעת באוכל" (2001), תוכנית פרודיה על טלנובלות, ולאחר מכן ב"החטא ועונשו" (2002), שעשועון טלוויזיה הומוריסטי. בנוסף הנחה קיציס בביפ את התוכניות "הדרבי הגדול" (2003) עם אלי ומריאנו ואת "האקדמיה לצחוק" (2004) עם עלמה זק.
בשנת 2003 החל להופיע בתפקידו המוכר ביותר: מנחה תוכנית הטלוויזיה הסאטירית "ארץ נהדרת", בתחילה לצד טל פרידמן, אורנה בנאי, אלי פיניש, מריאנו אידלמן, דב נבון ועלמה זק, ובהמשך עם קומיקאים נוספים, ובהם אסי כהן, יובל סמו, מאור כהן, שני כהן, ערן זרחוביץ', ירון ברלד, רועי בר נתן, ליאת הר לב ותום יער. התוכנית זכתה להצלחה, הן מצד המבקרים והן מצד הקהל. קיציס גם שימש בעונות הראשונות כקריין בסרטונים של הסדרה, ולעיתים רחוקות אף גילם דמויות במערכונים, ביניהן הנסיך ויליאם ויהונתן גפן.
בקיץ 2007 החל להנחות בערוץ 2 את שעשועון הטלוויזיה "האם אתה חכם יותר מתלמיד כיתה ו'?". באוגוסט 2007 שיתף פעולה עם טל פרידמן בתוכנית הידע "הידוענים" בערוץ לוגי, שבה גילם את דותן פרומר, עורך הסדרה ומעריץ נלהב של שנות ה־80, וכן דמויות פיקטיביות המקורבות לידוענים, כמו גברת גילה, אשת החברה הגבוהה, דוקטור וינר, סגן־אלוף קיש, מאיה ורדית המעריצה הסדרתית ועוד.
בשנת 2010 גילם את אלוהים בסרט של חבורת "ארץ נהדרת" "זוהי סדום", ושיחק בתוכנית "מעצר בית" יחד עם טל פרידמן.
בשנת 2011 השתתף בתוכנית סאטירה נוספת עם טל פרידמן, "גם אנחנו רוצים תוכנית תחקירים".
ב־2017 הנחה שעשועון טריוויה בשם "מי יכול על ישראל" במסגרת שידורי קשת בערוץ 2.
באפריל 2019 פתח ערוץ יוטיוב בשם "קיציס", ובו החל לפרסם סרטונים קומיים במגוון נושאים.
בשנת 2003 החל קיציס לשמש הפרזנטור של חברת "קווי זהב". הוא נשאר בתפקיד גם לאחר שהחברה עברה שינויי בעלות ושינויים מבניים, ובשל כך היה הפרזנטור של חברת "פרטנר", עד לשנת 2020.
נבי אליאס
נבי אליאס (בערבית: نبي الياس, ידוע גם כח'רבת א-נבי אליאס, خربة النبي الياس) הוא כפר פלסטיני בשומרון, השייך לנפת קלקיליה. הכפר שוכן שני קילומטרים מזרחית לקלקיליה על כביש 55, צפונית לאלפי מנשה ועל הדרך לקרני שומרון ושכם. נכון לשנת 2016 חיו בכפר 1,458 תושבים. הכפר ממוקם ליד מבנה מקאם המוקדש לנבי אליאס - אליהו הנביא.
איל קיציס
קריירה
בשנת 2019 חזר קיציס לקיים מופעי סטנדאפ בתיאטרון הבימה.
נבי אליאס
היסטוריה
במרכז הכפר נמצאו שרידים מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל. בנוסף בגבעה החולשת על הכפר ממזרח ממוקמת "ח'רבת ברסונה", ובצמוד לכפר מדרום מעבר ממוקמת "ח'רבת עוריס", שבהן גם נמצאו שרידים מהתקופה הביזנטית.
איל קיציס
קריירה
בשנת 2021 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "השמרטפים" בכאן חינוכית.
נבי אליאס
היסטוריה
הכפר מופיע ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, ככפר בסנג'ק שכם (מחוז שכם). תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, וזיתים.
איל קיציס
קריירה
החל משנת 2021 קיציס הוא הפרזנטור של חברת כלל ביטוח.
חיים אישיים
היה נשוי לדלית ויכסלבאום, יחצ"נית ערוץ 10 ואחותה-התאומה של מגישת הטלוויזיה שרון כידון. ב-2009 נישא בשנית, למגישת החדשות טלי מורנו. לזוג שני בנים ובת, והם מתגוררים בהרצליה.
נבי אליאס
היסטוריה
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת טולכרם.
איל קיציס
חיים אישיים
קיציס מתנדב בעמותת "חיים" – למען ילדים חולי סרטן בישראל.
נבי אליאס
היסטוריה
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
בשנת 1961, על פי מפקד האוכלוסין הירדני, היו בכפר 226 תושבים.
איל קיציס
חיים אישיים
קיציס התפקד למפלגת העבודה, והביע את תמיכתו הפומבית במפלגה בריאיון עימו לקראת בחירות 2013.
נבי אליאס
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, נבי אליאס עברה לשליטה ישראלית.
בשנת 1982, החלה הקמתה של ההתנחלות אלפי מנשה מדרום מערב לכפר, עבור משרתי צבא קבע. כמה מאות דונמים של אדמה חקלאית ששימשה את הכפר, הופקעו לצורך הקמת ההתנחלות. בשנת 1990 הופקעו שטחים נוספים של הכפר לצורך הקמת ההתנחלות צופים.
בזמן האינתיפדה הראשונה אירעו מספר תקריות של יידוי אבנים על רכבים ישראלים שנסעו בכביש 55, העובר במרכז הכפר. באחת התקריות ניסה מתנחל לחטוף ילד בן 12, בתגובה לזריקת אבנים על רכבו.
לאחר הסכמי אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B אך כמעט כל השטח החקלאי סווג כשטח C. בתקופה זו נהנו סוחרי נבי אליאס מקונים ישראלים רבים שהגיעו בהמוניהם, בעיקר בסופי שבוע. במקום פעלו ושגשגו מרפדיות, מסעדות, מוסכים ואף מרפאות שיניים.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה ישראל בהקמתה של גדר הפרדה, שתחצוץ בין השטחים שבהם מתגוררים הפלסטינים ביהודה ושומרון ובין השטחים הישראלים. באזור נבי אליאס, מאחר שההתנחלויות והיישובים הפלסטינים קרובים ואין רצף טריטוריאלי לשום צד, בותרו אדמות הכפר על ידי הגדר, תוך איבוד כ-2000 דונם מהשטחים החקלאיים שלו שהופקעו. עם פרוץ האינתיפאדה השנייה גם הפסיקו הישראלים לפקוד את הכפר כמעט לגמרי. באזור נבי אליאס גדר ההפרדה נבנתה הן מצפון (סביב ההתנחלות צופים) והן מדרום (סביב ההתנחלות אלפי מנשה). ביוני 2006 הורה בג"ץ לפרק קטע בגדר ההפרדה באזור, מאחר שנקבע על בסיס תוכנית מתאר להרחבת ההתנחלות צופים ולא לצורך ביטחוני. בנוסף הוקם ממערב לכפר מעבר אליהו, על כביש 55 המוביל לכפר.
בפברואר 2006 פרצה מהומה בעקבות כתובת נאצה שנמצאה על קיר מסגד בכפר. הכתובת, שרוססה בספריי אדום, "מוחמד חזיר" גרמה למהומות והתפרעויות בקרב תושבי נבי אליאס והכפרים הסמוכים. שבוע אחר כך רוססו קירות המסגד שוב באופן דומה. בדצמבר 2008 שוב רוססו כתובות נאצה על קיר המסגד בכפר. הכתובות, שרוססו בספריי אדום ושחור, כללו מסרים בנוסח "מוות לערבים" ו-"דרישת שלום מחברון".
במרץ 2012 כתב אישום הוגש נגד נער גבעות שהצית כלי רכב בכפר.
בתחילת שנת 2016 הוחל בהכנות לסלילת כביש עוקף נבי אליאס, שיסיט את כביש 55 אל מחוץ לכפר. לצורך כך הוצאו צווי הפקעה ל-104 דונם של קרקע חקלאית בקרבת הכפר, שהייתה בבעלות פרטית של פלסטינים. הליכי ההפקעה הוקפאו על ידי בג"ץ עד בירור טענות בעלי הקרקעות המופקעות. בנובמבר 2016 נדחתה העתירה. 250 עצי זית עתיקים נכרתו לצורך סלילת הכביש. בינואר 2018 הסתיימו העבודות לסלילת הכביש העוקף והכביש נפתח לתנועה.
זמן קצר לאחר פתיחת הכביש לתנועה, הקים איש עסקים פלסטיני מקלקיליה פארק מים גדול בלתי חוקי בשטחי C, במרחק 200 מטר מהכביש ובסמוך לכפר.
בסוף העשור השני של המאה ה-21, הפך הכפר שוב למוקד קניות פופולרי לאזרחים ישראלים, עקב פערי המחירים העצומים של מוצרים לעומת ישראל.
קבר אלישע
קברו של אלישע אינו מתואר בתנ"ך, אך על פי מסורת יהודית מראשית המאה ה-13, קברו שכן במערה בראש הר הכרמל מעל מערת אליהו, ב'מר אליאס', כיום במערה בתחום מנזר הכרמליתים של סטלה מריס.
מסורת יהודית מאוחרת יותר, ממחצית המאה ה-19, מזהה את קברו באזור השומרון או ב"נבי אליאס".
אלמוס
אלמוס הוא רומן היסטורי מאת אורה יעקבי, יצא לאור בהוצאת אות ועוד, בשנת 2006.
תקציר הספר
הרומן מתחיל בשנת 1914 בעיירה גאבור בטורקיה על גבול איראן. אלמוס היא צעירה יהודייה ילידת אורמיה, שנישאה בגיל צעיר לשלמה ועברה להתגורר עמו בגאבור. היא צעירה חריגה מעט במשפחתה, לא אהודה במיוחד ועצמאית יחסית לנשות דורה. באזור גאבור שעל הגבול מתרחשות דרמות היסטוריות גדולות. מלחמת העולם הראשונה נפתחת בין הטורקים לרוסים. אזור זה, שיש בו אוכלוסייה ארמנית ואשורית גדולה מאוד, מתחיל לסבול רדיפות מידי הטורקים העות'מאנים. האוכלוסייה הנוצרית בורחת צפונה לכיוון רוסיה, האוכלוסייה המוסלמית בורחת מהרוסים דרומה, לכיוון צפון עיראק. משפחתה של אלמוס נאלצת לעזוב את העיירה לאחר שמושל העיר מזהיר אותם. הם נודדים במשך שלוש שנים דרך צפון עיראק, מתיישבים לזמן מה בעיר אירביל ובסופו של דבר חוזרים לעיר הולדתה של אלמוס, אורמיה. במקביל לקורות המשפחה היהודית מתוארות ברומן קורות האשורים בעיר. חברת ילדותה של אלמוס, אישתר, היא אישה אשורית שנישאה בגיל שתים עשרה ועברה לגור בכפר גולפשן. אירועי רצח העם הארמני מתוארים דרך קורותיהם של אישתר ובני ביתה. אישתר נמלטת עם משפחתה אך מאבדת את הקשר עם ילדיה בדרך, היא חוזרת בדרך לא דרך לעיר ומקבלת עזרה מהמיסיונרים האמריקאים, שהגנו בתחומי המיסיון על כעשרים אלף פליטים במשך חמישה חודשים של מצור טורקי. בתה ג'יירון נחטפת והופכת לשפחתו של כפרי כורדי ואחר כך נמכרת לזנות. סרגון בנה מגיע לאחד מבתי היתומים הענקיים שהוקמו במזרח אסיה ובארמניה באותה תקופה ובסופו של דבר נשלח ללימודים בארצות הברית הודות לארגון העזרה האמריקאי The Near East Relief שהוקם באותן שנים כדי לעזור למאות אלפי היתומים הארמנים והאשורים במזרח טורקיה. שתי העלילות שזורות זו בזו ומביאות תמונות חיות של התקופה, האירועים ואורח החיים של האנשים באזור. נקודת המבט הנשית מחודדת על ידי השימוש בדמויות הנשיות כדמויות מרכזיות. בתוך הכאוס הכללי הנשים מתמודדות עם חברה פטריארכלית, לוחצת ומשפילה.
כותרת ראשית
כותרת ראשית היא הכותרת שבראש העמוד הראשון של עיתון, ועוסקת לפיכך בידיעה החשובה ביותר המתפרסמת בעיתון באותו יום.
עיצוב הכותרת הראשית
לידיעות חשובות במיוחד משמש בכותרת הראשית גופן גדול במיוחד. בעקבות נחיתת "אפולו 11" על הירח יצא העיתון "הניו יורק טיימס" בכותרת ראשית בגופן גדול במיוחד לכל רוחב העמוד, שבה נאמר "MEN WALK ON MOON". דרכי הדגשה נוספות הן צבע לא שגרתי לכותרת או צבע רקע לא שגרתי.
ניסוח הכותרת הראשית
סגנון הכותרת הראשית הוא ממאפייניו של העיתון. יש המקפידים על כותרת ראשית המנוסחת בסגנון ענייני ויבש, ויש המעדיפים כותרת המנוסחת בסגנון מסעיר ומרגש. דוגמה לגישות שונות לניסוח הכותרת מופיעה בסרט "The Shipping News", שבו מו"ל מסביר לעורך מתחיל כיצד לנסח את הכותרת. הוא מצביע לעבר השמים, שבהן עננים שחורים, ומבקש כותרת. העורך המתחיל מציע "עננים שחורים נראים באופק" ואילו המו"ל מציע "סופה קרובה מאיימת על כפר". העורך המתחיל שואל: אבל מה נעשה אם הסופה לא תגיע? והמו"ל עונה שהכותרת תהיה "כפר ניצל מסופה קטלנית".
בעקבות הכרזת העצמאות של ישראל נבדלו עיתוני המדינה זה מזה בניסוח הכותרת ואף בתוכנה:
העיתון "ניו יורק דיילי ניוז" נודע בכותרותיו הראשיות הדרמטיות, אשר לרוב שילבו מילים בודדות בניסיון לתאר את הדרמה באירוע החדשותי המסוקר. כך, לדוגמה, לאחר פיגועי 11 בספטמבר יצא העיתון בכותרת "IT'S WAR" ("זוהי מלחמה" או "אנו מכריזים מלחמה") וברקע תצלום המטוס השני מתרסק לתוך מגדלי התאומים. במקרה אחר, בהביעם ביקורת כלפי נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד בהחלטתו שלא לסייע כלכלית לעיריית ניו יורק התנוססה הכותרת הראשית הבוטה "FORD TO CITY: DROP DEAD" ("פורד לעיר: תתפגרו").
רדיוס (פירושונים)
למלה רדיוס (מלטינית: חישור הגלגל) מספר משמעויות.
ישראל בורוביץ
ישראל (איזי) בורוביץ (נולד ב-30 ביוני 1941) הוא איש עסקים ואקדמיה ישראלי. כיהן פרופסור לניהול ומערכות מידע באוניברסיטת תל אביב ומכהן כדיקן בית הספר לניהול וכלכלה במכללה האקדמית תל אביב יפו. היה יו"ר דירקטוריון אל על עד לנובמבר 2008. בורוביץ הוא הבעלים, יחד עם אחיו התאום, דדי בורוביץ, של קבוצת בורוביץ ושל חברת כנפיים אחזקות בע"מ - השולטת באל על.
ביוגרפיה
בשנת 1998 מכרה חברת משאב את השליטה בחברת גרנית הכרמל לישראל בורוביץ וגיסתו תמי מוזס-בורוביץ' (באמצעות חברת "ד.ת בורוביץ-מוזס השקעות (1995)") תמורת כ-200 מיליון דולר. בעסקה השתתפו גם חברת הפניקס אחזקות וחברת גלנקור. בשנת 2006 רכשה קבוצת עזריאלי את השליטה בחברת גרנית הכרמל.
בשנת 2018 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
בורוביץ היה נשוי ליעל בורוביץ' (לינדר) עד למותה ב-2019 ואב לשלושה.
שליטת האחים בורוביץ באל על
באפריל 2008 פורסם כי בעקבות פרישתו המתוכננת של איזי בורוביץ מתפקידו כיו"ר הדירקטוריון באל על, מנהלים האחים בורוביץ ביניהם משא ומתן למכירת חלקו לאחיו, דדי בורוביץ, שיחליף את איזי בורוביץ כיו"ר הדירקטוריון בחברה. עסקה זו לא יצאה אל הפועל ובהודעתו של איזי בורוביץ נאמר כי אחיו לא עמד במועד האחרון לביצוע העסקה.
אליהו סלע
אליהו סלע ("רעננה") (תרפ"ו - תשע"ז; 18 באוגוסט 1926 – 3 בספטמבר 2017) היה לוחם ומפקד בפלמ"ח, קצין המבצעים של חטיבת הראל ב-1948 ואיש מפתח בקרבות על ירושלים ועל הדרך אליה.
קורות חיים
סלע נולד בתל אביב, אביו היה יעקב שטינפלד (סלע). בגיל צעיר עבר עם משפחתו לרעננה. הוא למד בגימנסיה גאולה בתל אביב וכבר בכתה י' (1942) הצטרף ל"הגנה" ועבר קורס מ"כים של הגדנ"ע בגבעת עדה. בשנת 1944, עוד לפני שסיים את בית הספר התיכון עזב את הלימודים ללא ידיעת הוריו והצטרף לפלוגה ח' של הפלמ"ח בקיבוץ קריית ענבים, שם דבק בו הכינוי "רעננה". הכינוי רעננה ניתן לו מפני שהיו חמישה אליהו בפלוגה.
בשנת 1946 עבר קורס מ"מים (קורס קצינים של הפלמ"ח) ובשנת 1947 מונה לפקד על פלוגה ח', במסגרת הגדוד השישי. לפלוגה זו הייתה שייכת גם "מחלקת ההר" אשר מבין לוחמיה היו 35 נופלי הל"ה, אליהו סלע, שהיה סייר והכיר היטב את השטח התווה למפקד המחלקה, דני מס, את נתיב ההגעה אל גוש עציון. הוא פיקד על פלוגה ח' גם בקרב הקסטל, במסגרתו כבשה הפלוגה את הכפר והמוצב על ההר ומסרה אותם לידי לוחמי החי"ש. בהמשך אותה שנה צורף כסגנו של יוסף טבנקין ("יוספל'ה"), שהיה מפקד הגדוד הרביעי ("הפורצים"), לפעולות בירושלים. בירושלים פיקד על קרב סן סימון ועל הכח המסתער בכיבוש הר ציון ובפריצה לרובע היהודי.
לפי עדותו קיבל מעוזי נרקיס פקודה לכבוש את הר ציון. לאחר כיבוש ההר פקד על דוד אלעזר לפרוץ לעיר העתיקה וזאת על דעת עצמו ובאישורו של עוזי נרקיס, אך ללא פקודה ממפקד החזית, דוד שאלתיאל.
בהמשך נטל אותו יוסף טבנקין עמו לחטיבת הראל ומינה אותו לקצין המבצעים של החטיבה. במסגרת זו סייע בפריצת דרך בורמה (לפי עדויות מסוימות, הוא אף זה שהגה אותה) ותכנן את מבצע דני, מבצע ההר ומבצע חורב.
לאחר תום מלחמת העצמאות נאלץ סלע לפרוש מצה"ל, מאחר שהפר את פקודת הרמטכ"ל בכך שהשתתף בכינוס של הפלמ"ח בתל אביב. סלע הצטרף לקיבוץ כברי. לסלע שלושה ילדים.
במשך שנים רבות שמר רעננה על שתיקה והתרחק מהתקשורת אך בלחץ בני משפחתו נתן הסכמתו להכנת סרט על סיפור חייו. ב-3 בנובמבר 2011 התקיימה באולם מלווי השיירות שבבית הפלמ"ח הקרנת הסרט "סלע קיומנו" שהכין רן אדליסט עבור הטלוויזיה הישראלית, נכחו באירוע - רעננה ובני משפחתו, לוחמי הפלמ"ח והרמטכ"ל בני גנץ.
סלע נפטר ב-3 בספטמבר 2017, ונקבר בבית העלמין של קיבוץ כברי, בו התגורר.
אהוד דודסון
אהוד דודסון (נולד ב-1951) הוא רופא ישראלי, מומחה ברפואה פנימית. מנכ"ל שירותי בריאות כללית בשנים 2018–2021.
ביוגרפיה
דודסון נולד בחיפה, בן להורים שעלו מפולין. בגיל 4 עבר לתל אביב. למד רפואה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית. שירת כרופא צבאי בגדוד שריון. התמחה ברפואה פנימית בבית חולים בילינסון ושירת כרופא אוגדתי בדרגת סגן-אלוף.
קריירה מקצועית
לאחר שחרורו מצה"ל למד מינהל מערכות בריאות. שימש כמנהל הרפואי של מחוז דן בשירותי בריאות כללית וב-1995 מונה למנהל מחוז צפון. לאחר מכן, שימש מנהל מרכז רפואי מאיר בכפר סבא. כיהן כסמנכ"ל וראש חטיבת בתי החולים בשירותי בריאות כללית. במאי 2013, מונה למנהל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה, וכיהן בתפקיד עד ינואר 2018. בספטמבר 2018 נבחר למנכ״ל שירותי בריאות כללית.
ביולי 2021, פרש מתפקידו. הדירקטוריון הודה לו על שירותו ארוך השנים בכללית, וציין כי: ״בשנה האחרונה הוביל בהצלחה פרופ׳ דודסון את הכללית להישגים מרשימים במאבק בקורונה. הובלה שזכתה לשבחים בארץ ובעולם כולו״.
פרופסור חבר במחלקה לניהול מערכות בריאות באוניברסיטת בן-גוריון.
חיים אישיים
נשוי לתמי ואב לשלושה.
The Harder They Come
The Harder They Come הוא סרט פשע מג'מייקה משנת 1972, בבימויו של פרי הנזל ובכיכובו של זמר הרגאיי ג'ימי קליף.
רקע
הסרט זכה להצלחה באירופה ובארצות הברית. בין השאר השתתף בפסטיבל ונציה של שנת 1972.
עלילה
הסרט עוסק באייבנהו מרטין, אותו משחק ג'ימי קליף, צעיר ג'מייקני כפרי המנסה את מזלו בבירה קינגסטון כזמר רגאיי. קשיי החיים מובילים אותו לעסוק בסחר במריחואנה ומשם הוא מדרדר לאלימות ופשע. דמותו של אייבנהו מרטין מבוססת באופן חופשי על דמותו של אייבנהו Rhygin מרטין, פושע מפורסם שפעל בג'מייקה בשנות ה-40.
אנרי טרויה
אנרי טרויה (בצרפתית: Henri Troyat; 1 בנובמבר 1911 - 2 במרץ 2007) היה סופר וביוגרף צרפתי ממוצא צ'רקסוגיי-רוסי-ארמני.
ביוגרפיה
אנרי טרויה נולד במוסקבה בשם לבון אסלן טורוסיאן (או ברוסית - לב אסלנוביץ טרסוב). אביו, אסלן טרסוב, נולד בעיר ארמאוויר, שהוקמה בידי ארמנים בדרום רוסיה (מחוז קרסנודר). אמו, לידיה אביסלומוב, גדלה בעיר ילזבטודאר באותו האזור. משפחתו עזבה את רוסיה בגלל אימת מהפכת אוקטובר. לאחר נדודים ארוכים, בין השאר בחצי-האי קרים, באיסטנבול ובוונציה, התיישבה לבסוף בשנת 1920 בפריז, שם טרויה הצעיר למד בתיכון ומאוחר יותר המשיך ללימודי משפטים. הוא שירת בצבא ביחידת תותחנים בעיר מץ בלורן.
הוא זכה בפרס הספרותי הראשון שלו בגיל עשרים וארבע, "le prix du roman populiste". בשנת 1938, בגיל עשרים ושבע, זכה בפרס גונקור היוקרתי עבור הרומן פרי עטו "העכביש". טרויה פרסם יותר משישים ספרים, רומנים וביוגרפיות. נבחר כחבר באקדמיה הצרפתית בשנת 1959 וכיהן כדיקן האקדמיה.
טיי קוב
טיירוס ריימונד "טיי" קוב (באנגלית: Tyrus Raymond "Ty" Cobb; 18 בדצמבר 1886 – 17 ביולי 1961), הידוע בכינויו "האפרסק מג'ורג'יה", היה שחקן בייסבול במייג'ור ליג האמריקאי בין השנים 1928-1905. קוב שיחק 22 עונות בקבוצת דטרויט טייגרס, כאשר בשש השנים האחרונות שלו הוא שימש כמאמן-שחקן. לאחר מכן, שיחק שתי עונות בפילדלפיה אתלטיקס ובה סיים את הקריירה. ב-1936, נבחר קוב למחזור הראשון של היכל התהילה של הבייסבול, לצידם של ארבעה שחקנים נוספים.
במהלך קריירת המשחק שלו, קבע קוב כ-90 שיאי ליגה, כאשר בחלקם הוא מחזיק עד היום - ממוצע החבטות הגבוה ביותר אי פעם (366 או 367, תלוי במקור) ושיא הזכיות בתואר אלוף החבטות (11 או 12 פעמים, תלוי במקור). חלק משיאיו החזיקו מעמד יותר מחצי מאה, כשביניהם מספר החבטות הגבוה ביותר (4,189 או 4,191), מספר המשחקים הרב ביותר (3,035) ומספר גנבות הבסיס הרב ביותר (892). בנוסף, הוא השחקן הצעיר ביותר שחבט מעל 4,000 חבטות והשיג 2,000 ריצות.
מורשתו של קוב כאחד משחקני הבייסבול הטובים בכל הזמנים, נשארת לעיתים בצל עקב אישיותו הבעייתית שכללה בעיות אלימות, גזענות כלפי יהודים ושחורים וסגנון משחק אגרסיבי יתר על המידה. קוב היה ידוע בגלישות הפרועות שלו לכיוון הבסיסים, כאשר רגליו מופנות קדימה וחודי הנעליים שלו עולות לכיוון השחקן היריב. המוניטין שלו כאדם אלים במיוחד התחזק בעקבות שני הספרים שהוציא אל סטאמפ, עיתונאי וסופר שבילה עם קוב את ימיו האחרונים.
ימיו הראשונים
קוב נולד בשנת 1886 בנארווס, ג'ורג'יה - עיירת חקלאים ללא מעמד רשמי. הוא היה הבכור מבין שלושה ילדים שנולדו לוויליאם הרשל קוב (1863-1905) ולאמנדה צ'יטווד קוב (1871-1936). את שנתו הראשונה בליגת בייסבול מסודרת, העביר קוב במספר קבוצות קטנות. לאחר מכן, החל לשחק בליגה של טנסי-אלבמה, שם זכה לחוזה של 50 דולר לחודש. באוגוסט 1905, לאחר שהופיע בכתבה בעיתון המקומי של אטלנטה, נמכר קוב לקבוצת דטרויט טייגרס מהאמריקן ליג תמורת 750 דולר.
השנים הראשונות
בעונה שלאחר מכן, חבט קוב לממוצע של 324. (ראשון בליגה), אך דטרויט הובסה 4-1 בוורלד סיריס על ידי שיקגו קאבס. באוגוסט של עונה זו, התחתן קוב עם שרלוט (צ'ארלי) מריון לומבארד - ביתו של ראש עיריית אוגוסטה. ב-1909 זכה קוב בתואר הכתר המשולש (Triple Crown), המוענק לשחקן שמוביל את הליגה גם בממוצע חבטות, גם ב-RBI וגם בהום ראנס. בסוף העונה הפסידו קוב והטייגרס בגמר הוורלד סיריס לפיטסבורג פיירטס בשבעה משחקים, כשבמהלכם חובט קוב לממוצע נמוך של 231.
לקראת סוף עונת 1910, קוב הוביל ב-004. על פני נאפ ליואי בקרב על תואר החובט המצטיין. הוחלט שהפרס לזוכה יהיה רכב של חברת צ'למרס. קוב ישב בחוץ במהלך המשחקים האחרונים כדי לשמור על הממוצע הגבוה שלו, ואילו ליואי חבט שמונה פעמים במהלך double header (צמד משחקים המשוחקים זה אחר זה באותו יום). מאוחר יותר הופצה שמועה, שמאמן היריבה מול ליואי איפשר לו לחבוט מספר רב של פעמים מכיוון שלא חיבב את קוב. לאחר המשחק, ממוצעו של קוב היה עדיין גבוה יותר משל ליואי. אולם, לאחר בדיקה חוזרת התגלה כי אחד ממשחקיו של קוב נספר פעמיים - נתון שהעלה את ליואי למקום הראשון.
עונת 1911 ואילך
שנת 1911 הייתה שנה טובה מאוד עבור קוב, כשבמהלכה הוא קבע רצף של ארבעים משחקים עם לפחות חבטה אחת מוצלחת. למרות הרצף המוצלח, קוב פיגר ב-009. אחר ג'ו ג'קסון בקרב על תואר החבטות. בין קוב וג'קסון הדרומיים שררה חברות בתוך המגרש ואף מחוצה לו. את הקרבה הזו ניצל קוב לטובתו. במהלך משחק נגד קבוצתו של ג'קסון, קליבלנד נאפס, התעלם קוב מג'קסון כאשר האחרון ניסה לדבר עמו. כאשר ג'קסון התעקש, קוב התפרץ עליו בכעס - דבר שגרם לג'קסון לתהות מה יכול היה לעצבן את קוב. קוב טען לאחר מכן שקרב מוחות זה גרם לג'קסון לרדת לממוצע סופי של 408., ואילו קוב עלה לממוצע של 420.
בסוף שנה זו, הוביל קוב את הליגה בחבטות (248), ריצות (147), RBI וגנבות בסיס (87). הוא סיים את העונה עם שמונה הום ראנס (שני בליגה) וקטף לראשונה את תואר ה-MVP של האמריקן ליג.
במהלך עונת 1912, החל ויכוח מילולי בין קוב לבין אחד מאוהדי היריבה. השניים החליפו עלבונות זה עם זה, כשהשיא היה קריאתו של האוהד לעבר קוב במילים "חצי-כושי". ככשמע קוב את הדברים, ביקש להרחיק את האוהד מהמגרש, אך לא ננקטה כל פעולה. בסופו של דבר, לאחר סיום האינינג השישי, תיפס קוב לעבר היציע והחל להכות את האוהד, שהתברר כי היה מחוסר ידיים. כאשר הצופים צעקו עליו שיפסיק, משום שלאוהד אין ידיים, השיב קוב: "לא אכפת לי אם הוא לא קיבל רגליים".
בעקבות תקיפת האוהד, השעתה הנהלת הליגה את קוב. כמחאה על השעייתו של כוכב הקבוצה ועל חוסר ההגנה של שחקנים מפני אוהדים, החליטו שחקני הטייגרס לשבות מהמשחק מול פילדלפיה. במהלך משחק זה, הפסידו הטייגרס 4-2 לאחר שהחליפו את ההרכב הפותח בשחקני מכללות ובשני מאמנים. השביתה הסתיימה כאשר קוב הפציר בחבריו לקבוצה לחזור לשחק. לדבריו, אירוע זה הוביל להיווצרות של "איגוד שחקני הבייסבול", גרסה מוקדמת של מה שמכונה היום ארגון שחקני המייג'ור ליג בייסבול.
קוב, במהלך הקריירה שלו, היה מעורב בתקריות אלימות רבות, הן על המגרש והן מחוצה לו. פעם אחת הוא רב עם השופט בילי אוונס, והשניים הפסיקו להרביץ רק אחרי שקהל הצופים הפריד אותם זה מזה. פעם סטר לנער מעלית שחור בבית המלון בו התאכסן על היותו "שחצן". כשאחד השומרים, גם הוא שחור, התערב, שלף קוב סכין ודקר אותו בבטנו. העניין יושב אחר כך מחוץ לכותלי בית המשפט.
1915-1921
בעונת 1915 קבע קוב את שיא גנבות הבסיס לשחקן בעונה אחת - 96 גנבות. השיא החזיק מעמד כמעט חמישים שנה ונשבר רק בשנת 1962 על ידי מורי ווילס. רצף חמש הזכיות של קוב בתואר אלוף החבטות של הליגה הסתיים בשנה שלאחר מכן, כאשר קוב חבט לממוצע של 371. ואילו טריס ספיקר חבט לממוצע של 386.
ב-1917 קבע קוב רצף של 35 משחקים עם לפחות חבטה אחת מוצלחת, ובכך היה לשחקן היחיד בהיסטוריה שקבע שני רצפים של לפחות 35 משחקים עם חבטה אחת. במהלך הקריירה שלו, הוא קבע שישה רצפים של לפחות עשרים משחקים עם חבטה אחת - נתון שמציב אותו במקום השני אי פעם (שני רק לפיט רוז, שקבע שבעה רצפים).
באוקטובר 1918 התגייס לצבא ארצות הברית, ונשלח למפקדת חיל המשלוח בשומון, צרפת. קוב שירת 67 ימים מעבר לים, כשאחריהם הוא זכה ל"שחרור של כבוד" וחזר לארצות הברית. במהלך שירותו קיבל קוב דרגת קפטן, ושירת תחת פיקודו של נשיא קבוצת סנט לואיס קרדינלס, מייג'ור בראנץ' ריקי. תחת חיל זה שירתו גם כוכבי בייסבול אחרים, דוגמת כריסטי מת'יוסון וג'ורג' סיסלר. רובם הוצבו בחטיבות האש והגז של החיל הכימי, שם הוכשרו החיילים להגנה ממתקפות כימיות על ידי חשיפתם לתאי גז בתנאים מבוקרים. לאחר מספר שנים, התברר שהחשיפה לגז היא זו שגרמה להתפרצות השחפת אצל כריסטי מת'יוסון, ובסופו של דבר למותו בערב הוורלד סיריס 1925.
ב-19 באוגוסט 1921, במהלך המשחק השני של ה-double header נגד בוסטון רד סוקס, חבט קוב את החבטה ה-3,000 שלו. הוא עשה זאת בגיל 34, ועד היום הוא השחקן הצעיר ביותר שהגיע להישג זה. בנוסף, הוא השחקן שעשה זאת במספר ניסיונות החבטה (at-bats) הקטן ביותר - 8,093.
בשנת 1920, מיד עם מעברו לניו יורק יאנקיז, החל בייב רות' לבסס את עצמו כחובט חזק ועוצמתי - תכונה שקוב לא ניחן בה. כאשר הטייגרס הגיעו לראשונה לניו יורק על מנת לשחק מול היאנקיז, העיתונים הציגו את המפגש כעימות בין שני הכוכבים שכל אחד מהם ייצג סגנון משחק שונה. בסופו של המפגש, ידו של רות' הייתה על העליונה לאחר שחבט שלושה הום ראנס וטריפל אחד (חבטה לבסיס שלישי), ואילו קוב חבט רק סינגל אחד (חבטה לבסיס ראשון).
בזמן שהפופולריות של רות' עלתה, קוב החל לסבול מעוינות רבה מצד אנשי הבייסבול. הוא ראה ברות' לא רק איום על סגנון המשחק שלו, אלא גם לסגנון החיים שלו. בעוד קוב הטיף לסגפנות, רות' זלל נקניקיות, בירה ונשים. אך מה שהכעיס אותו ביותר על רות' הוא שלמרות ההתעלמות המוחלטת של רות' למצבו הפיזי ולבייסבול המסורתי, הוא עדיין היווה הצלחה מדהימה ומשך אוהדים למגרשי הבייסבול במספרי שיא.
במשך מספר שנים, ראה קוב איך כל ההילה שהייתה סביבו נגזלת על ידי הכוכב החדש - רות'. הוא החליט לשנות את סגנון המשחק, ולהתחיל לחבוט הום ראנס אל מעבר לגדר. ב-5 במאי 1925, בשעה שישב על ספסל הטייגרס, סיפר קוב לכתבים כי הוא הולך לחבוט בפעם הראשונה בקריירה שלו מחוץ לגבולות המגרש. באותו יום, הוא חבט שש חבטות משישה ניסיונות - שני סינגלים, דאבל אחד ושלושה הום ראנס. סך 16 הבסיסים שאליהם חבט באותו משחק, היוו שיא באמריקן ליג עד שנת 2012. בשני המשחקים הבאים חבט קוב לחמישה הום ראנס, והשווה את שיא הליגה משנת 1884. לאחר סיום סדרות המשחקים הללו, חזר קוב לסגנון המשחק הישן, שכלל המון חבטות הקרבה ומהלכי "הכה ורוץ". בתגובה למשחקו של קוב, הגיב רות': "יכולתי לסיים עם ממוצע קריירה של 600., אבל הם היו רק סינגלים. האנשים משלמים כדי לראות אותי חובט הום ראנס". למרות היריבות, כנשאל ב-1930 מיהו החובט הטוב ביותר שהוא ראה, ענה קוב: "אי אפשר לנצח את בייב. התזמון שלו היה מושלם. לאף אחד לא היה השילוב של הכוח והעין כמו לרות'".
כמאמן-שחקן
בעונת 1921, החליט בעלי הטייגרס - פרנק נאבין, למנות את קוב למנג'ר הקבוצה. ההחלטה הפתיעה את עולם הבייסבול, כי למרות שקוב היה שחקן מצוין, הוא לא היה אהוב בקרב אנשי קהילת המשחק ואפילו לא בקרב חבריו לקבוצה. בנוסף, הוא הציב רף כל כך גבוה, שרוב השחקנים שלו לא יכלו לעמוד בו.
ב-1922, השווה קוב את שיאו של ווילי קילר, בכך שהשיג ארבעה משחקים בעונה כשבכל אחד מהם הוא חבט לפחות חמש חבטות. מאז השיא הושווה על ידי שלושה שחקנים נוספים. ב-10 במאי 1924, נערך טקס לכבודו של קוב על 21 שנים בבייסבול המקצועני. באירוע נכחו למעלה ממאה מכובדים ואנשי בייסבול, ובו הוענקו לקוב 21 ספרים - אחד על כל שנה בענף.
באותה עונה, הגיע קוב הכי קרוב לזכייה באליפות האמריקן ליג, אך הטייגרס סיימו במקום השלישי. הם פיגרו בשישה ניצחונות אחרי הזוכה - וושינגטון סנטורס. שנתיים לפני כן, הם גם סיימו במקום השלישי, אך במרחק של 16 ניצחונות מהיאנקיז. את האחריות לכשלונו כמאמן, הטיל קוב על נאבין, בטענה שהאחרון חוסך בכסף שיכול היה למשוך שחקנים איכותיים לקבוצה.
בסוף עונת 1925, שוב התחרה קוב על תואר אלוף החבטות של הליגה, הפעם עם חברו לקבוצה - הארי היילמן. במשחק האחרון של העונה, נגד סנט לואיס, חבט היילמן שש חבטות מוצלחת וסיים את העונה עם ממוצע של 393. קוב לעומתו, סיים עם ממוצע נמוך במקצת (389.), והפסיד את התואר. באותו משחק הגישו קוב ומנג'ר סנט לואיס, ג'ורג' סיסלר, את האינינגים האחרונים, כאשר קוב מצליח לקבוע אינינג מושלם (אינינג בו אף חובט אינו מצליח להגיע לבסיס).
המעבר לפילדלפיה
בנובמבר 1926, לאחר 22 שנים בליגה, הודיע קוב על פרישה ממשחק פעיל. זמן קצר לאחר מכן גם טריס ספיקר, המאמן-שחקן של קליבלנד אינדיאנס, הודיע על פרישתו. הפרישה של שניים מגדולי השחקנים בליגה עוררה סקרנות רבה, והתברר שהשניים אולצו לפרוש עקב טענות על מכירת משחק מצדו של דאץ' ליאונרד - מגיש ששיחק תחת קוב.
קוב החל לשחק באופן קבוע בקבוצה הצעירה של פילדלפיה, כאשר באותה עונה היא סיימה במקום השני בליגה, אחרי אחת הקבוצות הטובות אי פעם - ניו יורק יאנקיז, שסיימה במאזן של 44-110. ב-11 במאי הוא התקבל במחיאות כפיים סוערות אצל דטרויט טייגרס - קבוצתו הקודמת, וב-18 ביולי הפך לשחקן הראשון אי פעם שמגיע ל-4,000 חבטות.
קוב חזר לעונת 1928, אך שיחק בתדירות נמוכה, בשל גילו המבוגר והיכולת הטובה של החובטים הצעירים, שהיו שוב במירוץ לאליפות עם היאנקיז. ב-3 בספטמבר חבט את חבטו האחרונה בקריירה ושבוע לאחר מכן, ב-11 בספטמבר שיחק את משחקו האחרון. בסוף העונה הוא הודיע על פרישה סופית. במשך 23 עונות רצופות (למעט עונת הרוקי שלו), השיג קוב ממוצע חבטות של לפחות 300. - שיא מייג'ור ליג שאינו נראה שביר.
לאחר הפרישה
קוב פרש ממשחק כשהוא אדם עשיר ומצליח מאוד. בתחילה טייל עם משפחתו באירופה, לאחר מכן השתקע קצת בסקוטלנד ולבסוף חזר לחוותו בג'ורג'יה. את הזמן היא העביר בציד, גולף, פולו ודיג. בילוי אחר שלו היה סחר באגרות ומניות חוב - דבר שעזר לו להגדיל את הונו האישי.
בחורף 1930, עבר קוב לאחוזה ספרדית ששכנה בקהילת המיליונרים מחוץ לסן פרנסיסקו, קליפורניה. במקביל, הגישה אשתו צ'ארלי את תביעת הגירושין הראשונה שלה, שלבסוף ירדה מהפרק. ב-1947 התגרש הזוג סופית, לאחר 39 שנות נישואים. לזוג היו שלושה בנים ושתי בנות. שנתיים לאחר מכן, כשהוא בן 62, התחתן קוב בשנית. ב-1956, גם נישואים אלה הסתיימו בגירושין.
את ימיו האחרונים, העביר קוב כמעט ללא קרובים וחברים. ביוני 1961, התאשפז קוב בבית חולים באטלנטה, כשלצידו אשתו הראשונה ובנו ג'ימי. חודש לאחר מכן, ב-17 ביולי, הוא נפטר. בהלווייתו נכחו 150 אנשים, כשמתוכם רק ארבעה אנשי בייסבול. במותו, הוערך הונו של קוב ב-11.78 מיליון דולר (כ-93 מיליון כיום). בצוואתו הוא הותיר רבע מהסכום לקרן החינוך שהקים, ואת השאר הוריש לצאצאיו. נכון ל-2012, קרן החינוך שלו חילקה 14.2 מיליון דולר למלגות ליוצאי מדינת ג'ורג'יה.
מורשתו
קוב נחשב בעיני רבים לשחקן הבייסבול הטוב ביותר בתקופת הכדור המת ("Dead Ball Era"), ורבים רואים בו את אחד השחקנים הגדולים בתולדות המשחק. בשנת 1998, הוא דורג שלישי ברשימת מאה שחקני הבייסבול הגדולים ביותר, שנערכה על ידי המגזין "Sporting News".
אליין הנדריקס
קתרין אליין הנדריקס (באנגלית: Katherine Elaine Hendrix; נולדה ב-28 בדצמבר 1970) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית, אשר מוכרת בתפקידיה בסרטים "רומי ומישל - פגישת מחזור", "אבא מתארס" ו"מולי" ובזכות הופעתה בתור אלקסיס קולבי בסדרה "שושלת".
ביוגרפיה
היא טבעונית ופעילה למען זכויות בעלי חיים.
קריירה
בשנתה האחרונה בתיכון, זכתה הנדריקס בתחרות לחיפוש דוגמניות והפכה לרקדנית מקצועית בלהקת המחול של גארי הריסון. עד מהרה היא חילקה את זמנה כדוגמנית ורקדנית מקצועית עבור חברות כמו נייקי, ליווי'ס, מאטל וסאן מיקרוסיסטמס.
בשנת 1992, היא עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה, וזמן קצר לאחר מכן, נפגעה ממכונית בזמן שרכבה על אופניה, וסיימה את הקריירה המוקדמת שלה כדוגמנית ורקדנית.
בשנת 1997 שיחקה בסרט "רומי ומישל - פגישת מחזור"; שם גילמה עורכת אופנה ובת כיתתן של רומי ומישל.
בשנת 1998 היא שיחקה את האנטגוניסטית המרכזית בסרט "אבא מתארס". בשנת 1999 היא שיחקה בדמותה של ג'ניפר תומאס בסרט "מולי" לצד אליזבת שו העוסק בבחורה המתמודדת עם אוטיזם.
בשנים 2010–2011 הופיעה כדמות חוזרת בסדרת הנעורים של The CW; "90210" בדמותה של רנה.
מיוני 2013 עד לינואר 2014 גילמה את ליסה במחזה " It's Just Sex" באוף ברודוויי.
בשנת 2014 הופיעה בשלושה פרקים של הסיטקום מבית FX; "סדנה לעצבים" בכיכובו של צ'ארלי שין.
בשנת 2016, הנדריקס שחזרה את התפקיד של טרובי במחזה "מגנוליות מפלדה" שהוצג במרכז לאמנויות הבמה של מחוז באקס בניו הופ, פנסילבניה. הפקה זו בוימה על ידי המועמדת ארבע פעמים לפרס האוסקר, מרשה מייסון, ובין היתר כיכבו לצדה השחקניות ג'סיקה וולטר וסוזן סאליבן. ב-9 ביוני 2016, הפקה זו הפכה להצגה בעלת ההכנסות הגבוהות ביותר בהיסטוריה של תיאטרון זה.
דונלד רויאל
דונלד רויאל (אנגלית: Donald Royal; נולד ב-22 במאי 1966 בניו אורלינס שבלואיזיאנה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA ובישראל, במכבי תל אביב. רויאל שיחק בעמדת הסמול פורוורד ומתנשא לגובה של 203 סנטימטרים.
קריירה
רויאל הצטרף למדי קבוצת הכדורסל אוניברסיטת נוטרדאם, ושיחק עימה במשך ארבע שנים. אחרי כן, רויאל נרשם לדראפט ה-NBA בשנת 1987 ונבחר בסיבוב השני, במקום ה-52 הכללי על ידי הקליבלנד קאבלירס. אך בקדם־עונת 1987/88, הועבר לקבוצות מהליגות החצי מקצועניות כדי להתחשל ולצבור דקות משחק. במשך שנתיים שיחק בפנסקולה טורנדוס ובראפיד סילבר בולטס. לאחר מכן, חזר לקאבלירס שהעבירו אותו בעסקה למינסוטה טימברוולבס. בעונתו היחידה בטיברוולבס רויאל שותף ב-66 משחקים ורשם ממוצעים של כ-6 נקודות ו-2.1 ריבאונדים.
לאחר עונה, שיחק רויאל במכבי תל אביב ושותף בזכייתה בדאבל המקומי (אליפות וגביע), למרות זאת, עזב את ישראל בסיום העונה. וחזר לארצות הברית. עד לפרישתו, שיחק רויאל בסן אנטוניו ספרס, אורלנדו מג'יק, גולדן סטייט ווריורס ושארלוט הורנטס.
כאמור, בסוף 1998, פרש רויאל ממשחק פעיל. בסך הכול, בקריירת ה-NBA שלו, רויאל שיחק 504 משחקים וקלע 3,161 נקודות.
רויאל המשיך לעבוד במסגרת הכדורסל. רויאל עבד כעוזר מאמן במספר קבוצות מליגת המכללות. וכיום משמש כמגלה כישרונות עבור מספר קבוצות מה-NBA.
באניו
באניו (בצרפתית: Banyo) היא עיירה בקמרון שנמצאת באזור אדמאווה.
גאוגרפיה
טינייר ממוקמת כ-207 ק"מ מבירת האזור נגאונדרה וכ-314 ק"מ מבירת המדינה יאונדה. בנוסף, העיירה ממוקמת כ-25 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה וכ-341 ק"מ מהגבול של קמרון עם הרפובליקה המרכז-אפריקאית.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 21 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא פברואר (24 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,894 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (344 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
היסטוריה
קרב באניו התרחש בנובמבר 1915 בזמן מלחמת העולם הראשונה. הקרב התנהל בין הקיסרות הגרמנית לבין האימפריה הבריטית שבה היה ניצחון בריטי בקרב.
תנועה ותחבורה
באניו ממקומת ליד הכביש הלאומי N6.
דת
הדת העיקרית בבאניו היא דת האסלאם.
סטיבן פינקר
סטיבן ארתור פינקר (באנגלית: Steven Arthur Pinker; נולד ב-18 בספטמבר 1954 במונטריאול, קנדה) הוא פסיכולוג ניסויי יהודי-קנדי, פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת הרווארד, מומחה במדעי הקוגניציה, ומחבר ספרי מדע פופולרי. ידוע בתמיכתו בפסיכולוגיה האבולוציונית ובגישה חישובית ליכולות שכליות.
תחומי ההתמחות האקדמיים של פינקר הם קוגניציה חזותית והתפתחות השפה אצל ילדים. הוא ידוע כמפיץ הרעיון שהשפה היא "אינסטינקט", או תכונה ביולוגית שנוצרה על ידי ברירה טבעית. רעיון זה נובע מתורתו של הבלשן נועם חומסקי, אבל גישתו של פינקר שמה דגש רב יותר על השורשים האבולוציוניים של היכולת הלשונית. פינקר הוא כותב פורה של מדע פופולרי וספריו זכו בפרסים רבים והיו בין רבי-המכר של "הניו יורק טיימס".
חייו המקצועיים
פינקר נולד במונטריאול וסיים את לימודיו במכללת דוסון בשנת 1973. הוא קיבל תואר ראשון בפסיכולוגיה ניסויית באוניברסיטת מקגיל בשנת 1976, ודוקטורט באותו תחום, באוניברסיטת הרווארד בשנת 1979. הוא עסק במשך שנה במחקר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). אז היה לחבר סגל באוניברסיטת הרווארד ולאחר מכן באוניברסיטת סטנפורד. מ-1982 עד 2003, פינקר לימד במחלקה למוח ומדעים קוגניטיביים ב-MIT, למעט שנת שבתון אחת (1995-6) שעשה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. הוא היה לראש המרכז למדעי-העצב הקוגניטיביים. נכון לשנת 2008, הוא פרופסור לפסיכולוגיה בהרווארד, מחזיק הקתדרה על שם משפחת ג'וסטון.
פינקר היה אחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם של המגזין "טיים" בשנת 2004, ואחד מ-100 האינטלקטואלים המובילים של המגזינים "פרוספקט" ו"מדיניות חוץ" בשנת 2005. הוא קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מקגיל בקנדה, מהאוניברסיטאות של ניוקאסל וסרי בבריטניה, מאוניברסיטת טרמוסו בנורווגיה, וכן מאוניברסיטת תל אביב. הוא היה פעמיים, בשנים 1998 ו-2003, בין המועמדים הסופיים לפרס פוליצר.
בחודש ינואר 2005, פינקר הגן על לורנס סאמרס, נשיא אוניברסיטת הרווארד, שהערותיו על הפער המגדרי במתמטיקה ומדעים הכעיסו רבים מחברי מהסגל בה.
ב-13 במאי 2006, קיבל פינקר את פרס הומניסט השנה של האגודה ההומניסטית האמריקאית על תרומתו להבנה הציבורית של האבולוציה האנושית.
חייו האישיים
פינקר הוא בן הקהילה היהודית דוברת האנגלית במונטריאול. אביו, עורך דין בהכשרתו, עבד כסוכן נסיעות. אמו הייתה בתחילה עקרת-בית, ואחרי כן יועצת חינוכית וסגנית-מנהל בית ספר תיכון. יש לו שני אחים צעירים. אחיו הוא מנתח מדיניות בממשלת קנדה. אחותו, סוזן פינקר, היא פסיכולוגית חינוכית ומחברת הספר "הפרדוקס המיני". פינקר נשוי בשלישית לרבקה גולדסטיין, סופרת ופרופסור לפילוסופיה. אין לו ילדים.
פינקר הוא אתאיסט ידוע. לדבריו, "מעולם לא הייתי דתי במובן התאולוגי... מעולם לא חזרתי בי מבחירתי באתאיזם בגיל 13, אבל בזמנים מסוימים הייתי יהודי במובן התרבותי". כנער, הוא החשיב את עצמו לאנרכיסט, עד שהיה עד למהומות שהתעוררו בעקבות שביתת המשטרה בשנת 1969.
תאוריות של השפה והנפש
עבודותיו המפורסמות של פינקר עוסקות בשאלה איך ילדים רוכשים שפה. את העבודות האלה, ואת עבודתו של נועם חומסקי על מולדות השפה, פרסם לקהל הרחב בספרו משנת 1994 אינסטינקט השפה (The Language Instinct). פינקר הציע שקיים רכיב מנטלי שאחראי על השפה ושהתפתח באופן אבולוציוני, רעיון שנותר שנוי במחלוקת. ב"אינסטינקט השפה", טוען פינקר שבני האדם נולדים עם יכולת לשונית מולדת. בנוסף, הוא מציג בצורה חיובית את הטענה שבכל השפות האנושיות יש ראיות לדקדוק אוניברסלי. פינקר גם טוען שיכולות מנטליות רבות נוספות של בני אדם נוצרו בצורה אבולוציונית (ובכך הוא בן-בריתם של דניאל דנט וריצ'רד דוקינס בוויכוחים רבים על אבולוציה).
ספריו של פינקר "כיצד פועל המוח" (How the Mind Works, 1997) ו"הלוח החלק" (The Blank Slate, 2002) שייכים למסורת הפסיכולוגיה האבולוציונית, הרואה במוח "אולר שווייצרי" שמצויד במערך של כלים ייעודיים (או מודולים) להתמודדות עם הבעיות שאיתן התמודדו אימותינו ואבותינו בתקופת הפליסטוקן. פינקר ופסיכולוגים אבולוציוניים אחרים מאמינים שכלים אלה התפתחו באמצעות ברירה טבעית, כמו איברים אחרים. חלוצי התחום של פסיכולוגיה אבולוציונית היו אי. או. וילסון, לדה קוסמידס וג'ון טובי ; אחד המתנגדים הבולטים לגישה זו הוא הבלשן ג'פרי סמפסון , שכתב את הספר "לחנך את חוה: הוויכוח בדבר 'האינסטינקט הלשוני'".
ספרו של פינקר "המלאכים הטובים של טבענו" (The Better Angels of Our Nature, 2011; טרם תורגם לעברית) בא לתת אישוש ולבאר תאוריה בדבר דעיכה מתמשכת של שימוש באלימות פיזית לאורך ההיסטוריה. פינקר קיבץ מאות מחקרים בתחומי אלימות שונים, החל ממעשי רצח, דרך מלחמה וענישה פיזית, וכלה בהכאת ילדים, שכולם מראים מגמה בת אלפי שנים של התמתנות בשימוש באלימות, עם חריגות זמניות. פינקר מבאר זאת מתוך הבנתו למניעי האלימות ומרסני האלימות על פי הפסיכולוגיה האבולוציונית, וניתוח היסטורי שמצביע על מסגרת ה"לווייתן" ההובסיאני כגורם להעדפת המרסנים על פני הגורמים המעודדים אלימות.
בספרו "נאורות עכשיו" (Enlightenment Now, 2018) טוען פינקר שמצבו של המין האנושי הולך ומשתפר. בשונה מספריו הקודמים, הוא מאמץ גישה אופטימית, ומדגים בעזרת גרפים וטבלאות את השיפור הדרמטי של החיים שבא לידי ביטוי למשל בהיעלמות מחלות, בירידה בהיקף הפשע, בעלייה ברמת ההשכלה ובצמצום אי שוויון בין נשים לגברים
יחידת ההנחתה הקדמית
יעוד היחידה הוא לאתר ולהפעיל שדות תעופה קדמיים ומנחתים בני שימוש לכלי טיס, אשר אינם שדות קבע של חיל האוויר.
התפקיד מתבצע על ידי "מנחית סער קדמי" והוא כולל איתור מנחתים, בחינת התאמתם למשימה, סימונם והפעלתם. המאתר מהווה את הסמכות המקצועית המאשרת את הנחיתה במקום. העבודה מתבצעת עם מטוסי התובלה "קרנף" ו"שמשון" וכלי טיס שונים ומחייבת ידע בתקשורת ופיקוח טיסה ויכולות חי"ר, ניווט וניוד.
פעולת היחידה דומה לפעילות צוות בקרת קרב בחיל האוויר של ארצות הברית.
היסטוריה
היחידה הוקמה ביוני 1972 בבסיס לוד. בומה שביט היה הראשון לארגן את היחידה, במלחמת יום הכיפורים פיקד על היחידה עמוס ירדן. במלחמת לבנון הראשונה הכשירה יה"ק את נמל התעופה הבינלאומי של ביירות לפעילות חיל האוויר, כמו כן הכשירו את מנחת אנצר ושדות תעופה ליד מארג' עיון ודאמור. במבצע משה הכשירו חיילי היחידה את אזור הנחיתה בסודאן לאחר שאנשי היחידה הונחתו במקום במסוקים. פעולות נוספות של היחידה שהתפרסמו היו סיוע לכוחות חיל האוויר במשלחות סיוע הומניטרי במבצע "ניצני תקווה" לרואנדה, מבצע "יד מושטת" להודו, למקסיקו ולאחר הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס. בשנת 2009 הייתה האחרונה לעבור לבסיס נבטים.
אלביס (סרט, 2022)
אלביס (באנגלית: Elvis) הוא סרט דרמה מוזיקלית ביוגרפית משנת 2022, שבוים על ידי באז לורמן, שכתב את התסריט יחד עם סם ברומל, קרייג פירס וג'רמי דונר על פי סיפור מאת לורמן ודונר. בסרט מככב אוסטין באטלר בדמותו של אלביס פרסלי, כשלצדו מככבים טום הנקס, הלן תומסון, ריצ'רד רוקסבורו, אוליביה דה-ג'ונג, לוק ברייסי, נטשה באסט, דייוויד ונהאם, קלווין הריסון ג'וניור, זאווייר סמואל וקודי סמית-מקפי בתפקידי משנה. הסרט מוקדש לזכרו של מייסד חברת לאד, אלן לאד ג'וניור, שמת במרץ 2022.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל קאן ב-25 במאי 2022, ועלה לאקרנים בישראל ב-23 ביוני 2022, ובארצות הברית ב-24 ביוני 2022. הסרט קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים, אך ביצועיו של באטלר זכו לשבחים אוניברסליים.
תקציר העלילה
הסרט מתאר את חייו של אלביס פרסלי והמוזיקה שלו כפי שנראים דרך מערכת היחסים המורכבת שלו עם מנהלו המסתורי, קולונל טום פרקר (Parker). הסיפור מתאר את הדינמיקה המורכבת בין פרסלי ופרקר, המתמשכת על פני עשרים שנה, מעלייתו לתהילה של פרסלי ועד שהגיע למעמד חסר-תקדים ככוכב-על, על רקע נוף התרבות המתפתחת ואובדן התמימות באמריקה. כמו כן מתוארת מערכת היחסים של אלביס עם אשתו פרסילה.
פיתוח וליהוק
הפיתוח על פרויקט שיגולל את קורות חייו של פרסלי הוכרז לראשונה באפריל 2014, כשהבמאי באז לורמן נכנס למשא ומתן על בימוי הסרט, ודווח על כך שהתסריטאית קלי מרסל תכתוב את התסריט.
עד מרץ 2019, לא נודע מידע נוסף לגבי הליכי הפקת הסרט. במרץ 2019, נודע שטום הנקס לוהק לדמותו של קולונל טום פרקר, שלורמן עתיד לביים את הסרט, ובנוסף גם יחליף את מרסל כתסריטאי יחד עם קרייג פירס וסאם ברומל. ביולי 2019 נודע כי אוסטין באטלר נבחר לגלם את דמותו של אלביס פרסלי. באוקטובר 2019 נבחרה אוליביה דה ג'ונג לגלם את דמותה של פריסילה פרסלי. בפברואר 2020 מגי ג'ילנהול ורופוס סוול לוהקו לדמויותיהם של גלדיס וורנון פרסלי, ויולה לוהקה לדמותה של סיסטר רוזטה תארפ.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-28 בינואר 2020 באוסטרליה. ב-12 במרץ 2020 הופסקו הצילומים כשהתגלה כי הנקס ואשתו, ריטה וילסון, נדבקו בקורונה, והתחדשו ב-23 בספטמבר.
שיווק
ב-15 בנובמבר 2021, פורסם טיזר-קדימון קצר. ב-17 בפברואר 2022, פורסם טיזר טריילר לסרט.
מוזיקה
שיר הנושא הרשמי של הסרט "Vegas" יצא לאור ב-6 במאי 2022 והוא בוצע על ידי הראפרית והזמרת-יוצרת האמריקאית דוג'ה קאט.
מנהיגות
מנהיגות היא יכולתו של אדם או של קבוצת אנשים להוביל אנשים אחרים אל עבר מטרה משותפת במינימום סמכות. פעולה מנהיגותית, מתקשרת בצורה ישירה להשפעה וליצירת שינוי.
הגדרת מושג המנהיגות
המנהיגות נחשבת תכונה חשובה בחברה האנושית והניסיון להבין ולהגדיר מנהיגות מעסיק פילוסופים וחוקרים כבר משחר ההיסטוריה הכתובה. לפי אריסטו, המנהיגות מורכבת מאמינות (אתוס), הנמקה (לוגוס), ופאתוס. התאוריות המדעיות המסורתיות טענו שאדם נולד או לא נולד עם כישורי מנהיגות. תאוריות עכשוויות בפסיכולוגיה, לעומת זאת, טוענות כי היבטים רבים במנהיגות ניתנים לרכישה.
במקביל, גישות מודרניות נוטות להתייחס למנהיגות כאל תופעה התלויה בהקשר. לפי שיטות אלה אופן מימוש המנהיגות בהקשר אחד איננו בהכרח רלוונטי באחר. כך לדוגמה, אדם שהצליח כמנהיג ביחידת מכירות לא יצליח בהכרח כראש המדינה או כאמון על תחום הביטחון במדינה. המשותף לכל ההגדרות היא היכולת להוביל אנשים למימוש שינוי ופעולה להשגת מטרה משותפת.
בין מנהיגות וסמכות
רוב העיסוק ההגותי והמחקרי במנהיגות עוסק בבעלי הסמכות (למשל - שליטים, מנהלים) ולא הבחין בין סמכות למנהיגות. ההבחנה בין מנהיגות (Leadership) לבין שלטון (Rulership) או סמכות (Authority) מקלה על הגדרת התופעה. כאשר אנשים מצייתים לאדם מסוים מפני שיש בידיו סמכות רשמית, לדוגמה - מלך, מנהל, קצין בכיר – קשה להבחין אם הם פועלים מתוך רצונם או מתוך חשש לענישה מצד נושא הסמכות. השימוש בכח ישיר פועל באותו האופן - כאשר אדם מציית לאיום המלווה באקדח – הוא מציית לכוח. כאשר אדם מציית להוראות של רופא – הוא מציית לכוח המודרני: ידע ומומחיות.
גישות המסבירות מנהיגות
שתי גישות בולטות בתחום המנהיגות מתייחסות לשני מרכיבים עיקריים: הראשונה, גישת התכונות, מתייחסת למנהיג, כאשר המנהיג הוא אדם הניחן בתכונות מולדות יוצאות דופן, שמכוחן הוא משפיע. השנייה, הגישה המצבית, מתייחסת למצב, כאשר הנסיבות, ולא התכונות או המאפיינים של המנהיג, הן הקובעות את ההשפעה. כיום, חקר המנהיגות מתמקד בגישה שלישית, הרואה במנהיגות יחסי גומלין בין מנהיגים לבין מונהגים. תופעת המנהיגות נובעת מהתייחסות גומלין סובייקטיבית כלשהי, ומסבירה מדוע אדם מסוים ייתפס ויוכר כמנהיג.
יכולות המיוחסות למנהיג
בעבר היה נהוג לייחס את יכולת המנהיגות להשראה אלוהית כביכול (מה שמכונה בלועזית "כריזמה"). אולם כיום מקובל לחשוב כי מדובר בפוטנציאל הקיים במידה זו או אחרת בכל אדם ושניתן לפתח ולטפח אותו, ואפילו להתאימו לסיטואציה ספציפית. על בסיס גישה זו התפתחו בעשורים האחרונים מתודולוגיות העוסקות בפיתוח ובטיפוח המנהיגות. למרות קיומם של הבדלים בולטים בין הגישות השונות, כולן מסכימות פחות או יותר על הגדרה של המנהיגות המבוססת על קיומן של יכולות אנושיות מסוימות אצל המנהיג. בין היתר, ניתן למנות את היכולות הבאות כאלה שיש לגביהן את ההסכמה הרחבה ביותר:
סגנונות מנהיגות
קיימים סגנונות שונים של מנהיגות, הנבדלים זה מזה בשלושה גורמים עיקריים:
ניתן לומר כי הצלחתו של מנהיג תלויה במידה רבה בהתאמת סגנון המנהיגות שלו לנסיבות שבהן עליו להנהיג.
מנהיג אישי ומנהיג חברתי
מדובר על שני סוגי מנהיגים: מנהיגים אישיים ומנהיגים חברתיים. מניעיו של המנהיג האישי הם לשרת את האינטרס העצמי שלו ואילו המנהיג החברתי אינו מונע רק על ידי האינטרס האישי אלא משרת את האינטרס הציבורי. המנהיג האישי מפגין התעלמות מזכויות ומרגשות של אחרים, חסר סובלנות ומאופיין בהתנהגויות נצלניות. מנהיג זה מפגין לעיתים קרובות תוקפנות בלתי נשלטת תוך שהוא מתכחש לה. המנהיג האישי מעורר אצל מונהגיו רגשות של צייתנות וכניעה ואף יוצר תלות כלפיו. לעומתו, המנהיג החברתי אינו מתעלם מרגשות, מזכויות ומ"כללי המשחק" המקובלים. הוא מתייחס למונהגיו בצורה שוויונית, מפתח ומעצים אותם. המנהיג החברתי משפיע מבחינה חברתית באמצעות מנגנון ההפנמה, כלומר שילוב של ערכי המנהיג כעקרונות מנחים אל תוך התפיסה העצמית של המונהגים.
מנהיג מתגמל ומנהיג מעצב
על פי מודל ניתוח העסקאות (TA), קיימים שני סוגי מנהיגים: המנהיג המתגמל והמנהיג המעצב.
המנהיג המתגמל פועל להשיג את מטרותיו באמצעות שכר ועונש. הוא מאמין שאנשים פועלים בגישת התועלתיות, כלומר שהם תמיד ינסו להשיג את האינטרס שלהם בכל מחיר ערכי. הוא מאמין כי אם יציע להם הצעה טובה הם ייקחו אותה בשתי ידיים. המנהיג המתגמל ייצור מעין "סחר חליפין כלכלי" בינו לבין המונהגים - אם ייתנו לו את תמיכתם ויקדמו אותו הוא יעזור להם לממש את האינטרסים שלהם. מנהיגות מסוג זה חולפת במהירות, שכן האינטרסים עלולים להשתנות. יתר על כן, פעמים רבות יש התנגשות אינטרסים של המונהגים וכל החלטה שהמנהיג מקבל פוגעת במנהיגותו.
מנהיגות בארגון ורגשות
מנהיגות היא תהליך טעון ברגשות כאשר הרגשות שזורים עם תהליך השפעה חברתית.למצב הרוח (mood) של המנהיג בארגון יש השפעה על חברי הקבוצה המונהגת בכמה מישורים:
מעבר למצב רוחו של המנהיג, גם התנהגותו היא מקור לרגשות חיוביים ושליליים של המונהגים. המנהיג יוצר אירועים וסיטואציות שגוררים תגובה רגשית. דוגמאות – מתן משוב, הקצאת משימות, חלוקת משאבים. כל אירוע מסוג זה יוצר רגש שישפיע על התנהגות המונהג בארגון. אינטליגנציה רגשית של המנהיג, כלומר יכולתו לנהל את הרגשות שלו ושל האחרים, היא רכיב חשוב במנהיגות אפקטיבית.
ראו גם רגשות באינטראקציה חברתית.
ערפילית שק הפחם
ערפילית שק הפחם (נקראת לפעמים רק שק הפחם) היא ערפילית הבליעה הבולטת ביותר בשמים וניתנת לזיהוי בקלות גם בעין בלתי מזוינת בקבוצת הכוכבים הצלב הדרומי. מרחקה מכדור הארץ כ-600 שנות אור וקוטרה בין 30 ל-35 שנות אור. היא מכסה תחום של 5°×7° מהשמיים ונראית כצללית חשוכה על הרקע הבהיר של שביל החלב בסמוך לכוכבי הצלב הדרומי, כאשר קצותיה מגיעים גם לתוך קבוצות הכוכבים קנטאור וזבוב. למעשה הערפילית אינה חשוכה לחלוטין ובהירותה מגיעה לכ-10% מהבהירות של שביל החלב המקיף אותה. בהירות זו נובעת מהחזרה של אור הכוכבים המוסתרים על ידה.
היסטוריה
הערפילית הייתה ידועה לתושבי החלק הדרומי של כדור הארץ כבר בתקופות פרה-היסטוריות ובתרבות האבוריג'ינית באוסטרליה היא היוותה את הראש של "האמו בשמים" – קבוצת כוכבים אבוריג'ינית. לאירופאים היא התגלתה רק בשנת 1499 על ידי מגלה הארצות ויסנטה יאנייס פינסון. בתחילה היא זכתה לכינוי קאנופוס השחור וכן הענן המגלני האפל (כניגוד לענני מגלן).
הערפילית ממלאת תפקיד מרכזי בספרם של לארי ניבן וג'רי פורנל "הקיסם בעינו של אלוהים".
קייטה
קייטה הוא שם משפחה נפוץ בעם המנדינקה ממערב אפריקה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
מגדלי מרטלו
מגדלי מרטלו (באנגלית: Martello towers) הם מגדלים מבוצרים שבנו הבריטים בחופי בריטניה ומושבותיה בתקופת המלחמות הנפוליאוניות (תחילת המאה התשע עשרה) כדי להגן עליה מפלישות צרפתיות דרך הים. המגדלים היו בשימוש במחצית הראשונה של המאה, וננטשו מאוחר יותר, לאור פיתוח פגזים מתקדמים יותר, שהפחיתו את יעילות המגדל.