cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הממאצו
היסטוריה
אזור הממאצו יושב מאז ימי קדם, עם שרידים רבים מהתקופות ג'ומון וקופון שהתגלו בתחומי העיר הנוכחיים. אחת הטירות שבעיר הייתה ביתו של השוגון טוקוגאווה איאיאסו.
ב-7 בדצמבר 1944: פגעה בעיר רעידת אדמה שגרמה לנזק רב. ביוני 1945 הממאצו נהרסה במידה רבה על ידי פשיטות אוויריות של ארצות הברית.
במהלך שנות ה-50 וה-60 מוזגו עם העיר כ-16 כפרים שונים.
שלטון
בהממאצו נהוג מודל ראש עיר-מועצה עם ראש עירייה שנבחר ישירות על ידי התושבים ומועצה המונה 46 חברים. העיר מיוצגת על ידי 15 חברים באספה המחוזית.
קווין רוש
איימון קווין רוש (באנגלית: Kevin Roche; 14 ביוני 1922–1 במרץ 2019) היה אדריכל אמריקאי-אירי זוכה פרס פריצקר. תכנן יותר מ-200 פרויקטים, שנבנו בארצות הברית ומחוץ לה. פרויקטים אלה כוללים שמונה מוזיאונים, 38 מטי חברות, שבעה מתקני מחקר, מרכזים לאמנויות במה, תיאטרון ומבני קמפוס לשש אוניברסיטאות. בשנת 1967 הוא יצר את תוכנית האב למוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ומאז תכנן אגפים חדשים למוזיאון. היה חבר במכון האדריכלים האמריקאי.
בשנת 2012, רוש נכנס להיכל התהילה של המגזין אייריש אמריקה (Irish America).
ביוגרפיה
בשנת 1949, הוא עבד במשרד התכנון של מטה האומות המאוחדות בעיר ניו יורק. בשנת 1950, הוא הצטרף למשרד של אירו סארינן. בשנת 1954, הוא הפך לעוזר הראשי של סארינן וסייע לו בכל הפרויקטים מאז ועד מותו של סארינן בספטמבר 1961. רוש סיים 12 פרויקטים גדולים לא גמורים אצלו, הכוללים חלקים מעבודותיו הידועות ביותר של סארינן, כמו: קשת השער, מרכז TWA בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי בניו יורק, נמל התעופה הבינלאומי דאלס מחוץ לוושינגטון די. סי., והמטה CBS Corporation בניו יורק.
נפטר בקונטיקט ב-1 במרץ 2019.
מיצובישי G1M
מיצובישי G1M הוא אב טיפוס של מפציץ דו-מנועי ארוך טווח. נבנה על ידי מיצובישי עבור הצי הקיסרי היפני בשנות ה-30.
פיתוח
אב הטיפוס היחיד שנבנה, נקרא בתחילה כ-"8-Shi" מטוס סיור מיוחד. ניסויים של מיצובישי בתחום הימי, ותוכנן מחדש הפך את יעוד המטוס למיצובישי 8-Shi מטוס התקפה בינוני. טס לראשונה באפריל 1934.
הG1M היה קודמו של מיצובישי G3M, צעד חשוב עבור יפן בדרך למפציצים יבשתיים כמו מיצובישי G4M "בטי".
קיים בלבול בין מטוס זה למיצובישי 3MT5 (שנקרא גם 'מיצובישי G1M'). ה-3MT5 היה מפציץ התקפה דו כנפי, הG1M היה מטוס חד-כנפי, שני מטוסים שונים לחלוטין.
מפרט
ביצועים
חימוש
בטי (להקה)
בטי (באנגלית: BETTY) היא להקה מניו יורק, שמגדירה עצמה להקת נשים פמיניסטית, שעוסקת בבידור אקטיביסטי. הלהקה מופיעה במגוון סגנונות מוזיקליים, כולל רוק אלטרנטיבי, טכנו-ביט, ג'אז מדובר, ספוקן וורד, ועוד, והיא מוכרת בשל שירי הנושא שביצעה עבור תוכניות טלוויזיה, כולל ישנן בנות, ובשל "BETTY RULES", המופע המוזיקלי בבימויו של מייקל גריף (הידוע מ"רנט") שעלהאוף ברודוויי ב-2002.
היסטוריה
הלהקה קמה בוושינגטון הבירה לקראת סוף שנות השמונים, וב-1989 עברה לניו יורק. מייסדות הלהקה היו אליסון פלמר (שירה, בס), אליזבת זיף (שירה, גיטרה,) ואיימי זיף (שירה, צ'לו). בטי התחילה כהרכב א-קפלה, ספוקן וורד וטכנו ביט, והתפתחה לעוד סגנונות. השם של האלבום הראשון שלה, "Hello BETTY!" מתייחס לאופן שבו הלהקה פותחת את כל ההופעות שלה, בקריאה זו מהקהל.
בטי הופיעה בכל הפרקים של סדרת HBO מ-1989, "Encyclopedia", בה שרו שיר חינוכי המתייחס למילת נושא של הפרק, וכן את שירי הפתיחה והסגירה של התוכנית. הקבוצה גם הופיעה בפרק זוכה פרס אמי ברשת PBS, בתוכנית החינוכית “TV411”, ובמגוון תוכניות טלוויזיה נוספות ב-MTV, ערוץ האוכל ואחרים, בנוסף למגוון סרטי קולנוע.
בשנת 2002 הקבוצה כיכבה במופע אוף ברודוויי על שמן, "BETTY RULES", אותו ביים מייקל גריף, הידוע מהמחזמר "רנט". המחזמר רץ במשך תשעה חודשים בתיאטרון זיפר בניו יורק, ועלה לאחר מכן בערים אחרות, כולל שיקגו ווושינגטון הבירה. בטי הופיעה כמופע אורח באופן קבוע בסדרת הטלוויזיה ישנן בנות, לה הן גם סיפקו את שיר הנושא.
בטי מגדירה את עצמה כלהקה אקטיביסטית, והיא מופיעה במחאות ואירועים בנושאים שמעניינים את חברות הלהקה, כולל פמיניזם, חינוך, זכויות להט"ב, סרטן השד, איידס, הזכות להפלות, התנגדות לאלימות מינית, ועוד. מופעי ההתרמה שלהן גייסו במצטבר מעל $25 מיליון.
ב-2013 הקימה הלהקה מיזם בשם "The Betty Effect", שמטרתו לעודד שינוי חברתי ופוליטי באמצעות מופעים מוזיקליים. הקמפיין של "אפקט בטי" בשם “RISE: Using Your Unique Voice To Create Change”, פועל יחד עם משוררים, מוזיקאים, סטודנטים, ומארגנות קהילתיות בנושא סחר בנשים בערים דלהי, קולקטה, שילונג, גוואהאטי, והיידראבאד.
מונגוליה במשחקים הפאראלימפיים
מונגוליה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים סידני (2000), כששלחה למשחקים שני ספורטאים, ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף השתתפה מונגוליה לראשונה באולימפיאדת הנכים טורינו (2006).
היסטוריה
המשלחת הראשונה של מונגוליה למשחקים הפאראלימפיים בסידני בשנת 2000 כללה שני ספורטאים, גברים שניהם, שהתחרו במקצועות האתלטיקה והקשתות ולא הצליחו לזכות במדליה. הקשת באטרייב דמבדונדוג, שהתחרה בסידני, המשיך והתחרה גם באולימפיאדת הנכים אתונה (2004) ובאולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008). במשחקים שנערכו בבייג'ינג היה דמבדונדוג לספורטאי המונגולי הראשון שמצליח לזכות במדליה פאראלימפית, כאשר הצליח לגבור בגמר האישי על היריב הסיני.
Half-Life 2: Deathmatch
Half-Life 2: Deathmatch - מצב מרובה משתתפים ל-Half Life 2. המשחק פותח על ידי Valve ויצא בנובמבר 2004 לסטים. המשחק כולל את אותו מנוע שנמצא ב-Half-Life 2 וכולל רמות ייחודיות המאפשרות לשחק במצב מרובה משתתפים. ב-10 בינואר 2008 Valve איפשרה גם לשחקנים שמשחקים על הכרטיס הגרפי NVIDIA לשחק במשחק.
משחקיות
Deathmatch - כל פעם מתחילים מחדש מבלי לעבור סיבוב שלם, והמטרה היא בסך הכל להרוג, לאחר שהורגים שחקן כלשהו, אחרי פחות מ-3 שניות הוא חוזר למשחק. במצב זה הוא אין קבוצות אלא כולם מול כולם.
Team Deathmatch - דומה ל-Deathmatch רק שבו יש קבוצות.
ציונים
המשחק קיבל ציונים גבוהים מהאתרים IGN שנתנה ציון של 9.7/10 ומהאתר GameSpot שנתן ציון של 9.2/10.
קידוח קולה
קידוח קולה הוא פרויקט קידוח מדעי שהתרחש בחצי האי קולה בברית המועצות. מטרת הפרויקט הייתה לקדוח עמוק ככל האפשר ו"לפרוץ" את קרום כדור הארץ.
הקידוח החל ב-14 במאי 1970 באמצעות ציוד קידוח מהסדרות Uralmash-4E ו-Uralmash-15000, ובשנת 1979 הוא נעשה לקידוח העמוק ביותר מעשה ידי אדם. מספר קידוחים מסתעפים מפיר מרכזי אחד, כשהעמוק מביניהם הגיע לעומק של 12,262 מטר בשנת 1989, והוא נכון לשנת 2023, עדיין הנקודה המלאכותית העמוקה ביותר עליי אדמות.
במונחים של עומק אנכי אמיתי, זהו הקידוח העמוק ביותר בעולם. במשך שני עשורים היה זה גם הקידוח העמוק בעולם במונחים של עומק נמדד, עד שבשנת 2008 עקפה אותו באר הנפט אל שאהין בקטר, שבעלת עומק נמדד של 12,289 מטר.
שלטונות ברית המועצות הפסיקו את הפרויקט כאשר התברר שהחום בעומק זה מונע כל אפשרות של התקדמות. היורשת העיקרית של ברית המועצות – רוסיה עדיין ממתינה להתפתחויות מדעיות חדשות שיאפשרו להמשיך בקידוח.
פרס ג'ון אר. וודן
'''פרס ג'ון אר. וודן (באנגלית: John R. Wooden Award''') הוא תואר שנתי המוענק לכדורסלן וכדורסלנית המצטיינים בליגת המכללות של ארצות הברית, ונחשב לאחד משני התארים היוקרתיים ביותר בכדורסל המכללות, לצד פרס נייסמית'. במסגרת התוכנית מוענק מדי שנה גם "פרס אגדות אימון" (Legends of Coaching Award) למאמני ומאמנות כדורסל מצטיינים בליגת המכללות, וכן נבחרות החמישיות המצטיינות של העונה (All–America Teams).
הפרס קרוי על שם מאמן העבר ג'ון וודן, אשר זכה בשנת 1932 בתואר "שחקן המכללות המצטיין" כרכז קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פרדו. בשנת 1946 החל וודן לאמן בליגת המכללות, ולאורך קריירת האימון הוביל את אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) לזכייה ב-10 אליפויות NCAA. בשנים 1960 ו-1973 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל כשחקן וכמאמן, בהתאמה, ובכך הפך לאדם הראשון שמוצג בהיכל התהילה הן כשחקן והן כמאמן.
הפרס הוענק לראשונה בשנת 1977 לשחקני ליגת הגברים בלבד, והחל משנת 2004 הוא מוענק גם לשחקניות המצטיינות. גביע הפרס עצמו מורכב מחמש אצבעות המייצגות את חמשת הכישורים הנדרשים מכל שחקן כדורסל, על פי וודן: קליעה, כדרור, מסירה, הגנה וריבאונד.
גברים
בכל שנה, ועדה של 26 חברי "מועדון האתלטיקה של לוס אנג'לס" (Los Angeles Athletic Club) מציגה 20 מועמדים לפרס שחקן העונה ולחמישיות העונה בליגת המכללות. על המועמדים להיות סטודנטים מן המניין, ועל ממוצע הציונים הכולל שלהם לעמוד על 70 ומעלה. על פי הכללים הרשמיים של הפרס, המועמדים צריכים להיות "שחקנים שתורמים למשחק הקבוצתי, הן בהתקפה והן בהגנה, וכן להיות אזרחים למופת המפגינים אופי חזק על המגרש ומחוצה לו". רשימת המועמדים מתפרסמת לקראת תחילת טורניר אליפות המכללות.
קבוצה של 1,000 עיתונאים ושדרני ספורט מרחבי ארצות הברית מצביעה לנבחרי העונה מתוך רשימת המועמדים, כאשר עשרת השחקנים בעלי מספר הקולות הרב ביותר מרכיבה את חמישיות העונה. השחקן בעל מספר הקולות הרב ביותר מוצג בסיום משחק אליפות המכללות כזוכה בפרס וודן.
מאז נוסד בשנת 1977, ב-7 פעמים בלבד זכו שחקנים שונים בפרס וודן ובפרס נייסמית', לאחרונה בשנת 1995 בה אד אובאנון זכה בפרס וודן בעוד ג'ו סמית' זכה בפרס נייסמית'. רלף סמפסון (1982 ו-1983) הוא השחקן היחיד שזכה בפרס פעמיים. קווין דוראנט (2007), אנתוני דייוויס (2012) וזאיון ויליאמסון (2019) הם השחקנים היחידים שזכו בפרס בסיום עונת ה שלהם.
נשים
הקריטריונים לבחירת שחקנית המכללות המצטיינת וחמישיית העונה של ליגת המכללות זהה לאלה של ליגת הגברים, אך בניגוד אליה נבחרת "חמישיית עונה" אחת בלבד. הוועדה הבוחרת את המועמדות, אשר מורכבת מ-12 חברי "מועדון האתלטיקה של לוס אנג'לס", מציגה כ-15 מועמדות בכל מחזור. קבוצה של 250 עיתונאים ושדרני ספורט מצביעה לשחקנית העונה ולנבחרות העונה מתוך רשימת המועמדות.
פרס אגדות אימון
"פרס אגדות אימון" מוקיר את מפעל החיים של מאמנים בליגת המכללות אשר יצגו את הצלחתו והישגיו של ג'ון וודן כמאמנים. בעת בחירת הזוכה השנתי, ועדת הפרס לוקחת בחשבון את "אופי המאמן, הישגיו כמאמן כדורסל, אחוז שחקניו שסיימו את תארם, שיטת האימון שלו והזדהותו עם יעדי פרס וודן". הפרס מוענק הן למאמנים והן למאמנות.
מיכאל לחנודרקון
מיכאל לחנודראקון (המאה השמינית - 792; ביוונית : Μιχαήλ Λαχανοδράκω) היה גנרל באימפריה הביזנטית, ותומך נלהב של המדיניות האיקונוקלאסטית (התקופה האיקונוקלאסטית הראשונה 730–787) תחת קיסרי האימפריה קונסטנטינוס החמישי, לאון הרביעי וקונסטנטינוס השישי. במסגרת היריבות בין קונסטנטינוס השישי לאימו אירנה, מסופר לנו כי תמך לחנודראקון בקיסר וזכה על כך לעלייה בדרגה.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-8, בעת ששימש כמושל הת'מה התראסקית במערב טורקיה של היום, הוביל מדיניות של רדיפות אכזריות כנגד נזירים בת'מה שלו, ייתכן ועל רקע מאבק האיקונוקלאזם ותמיכתם של הנזירים באיקונות. לחנודראקון נהרג בקרב מרסלאי ב-792 כנגד האימפריה הבולגרית.
המקורות לחייו ופועלו
המקורות המספרים על חייו של לחנודראקון נכתבו לאחר מותו, ולאחר ניצחון האיקונופילים במאבק האיקונקלאסטי. כפועל יוצא מכך, המקורות מתארים אותו בצורה שלילית, ומכנים אותו בלעג בתור "הדרקון", בהתאם לשם משפחתו וכאזכור לחיה התנכ"ית. המקורות העיקריים הם הכרונוגרפיה של תאופאנס המודה, אריסטוקרט והיסטוריון ביזנטי ותומך באיקונות, וחיבור חיי הקדושים (הגיוגרפיה) של הנזיר סטפנוס הצעיר, מתנגדו של משטר האיקונוקלאזם אשר הוצא להורג עקב פעולותיו.
פעולותיו באיקונוקלאזם
לא ידוע לנו רבות על תחילת חייו של לחנודראקון, אך לפי המסופר לנו בכרונוגרפיה של תאופאנס, בשנת 756 הוא מונה על ידי הקיסר קונסטנטינוס החמישי לשמש כסטרטגוס, המושל הצבאי של ת'מת (מחוז) תראסקיה שבמערב אסיה הקטנה. מינוי זה בוצע לפי תאופאנס, עקב הדעות הפוליטיות של לחנודראקון בהתאם למדיניות האיקונקלאסטית של הקיסר.
כאמור, המקורות שיש לנו על חייו של לחנודראקון אינם אובייקטיביים, ורואים בו ככופר ואויב לנצרות בכלל, ולמוסד הנזירות בפרט. מסופר לנו רבות אודות מעלליו של לחנודראקון ורדיפותיו כנגד הנזירים, ככל הנראה על רקע תמיכת הנזורה במנהג האיקונות.
בשנת 763, בהוראת הקיסר קונסטנטינוס החמישי, פלש לחנודראקון למנזר פלטקה שבמערב טורקיה של היום. לחנודראקון שרף את המנזר, ותפס בשבי 38 נזירים, עינה אותם והוציא אותם להורג לאחר מכן. כ-5 שנים לאחר מכן, הגנרל הורה על כינוס של כל הנזירים והנזירות שבמחוז שלו, והורה להם לפרוש מאורח חייהם ולקחת לעצמם בעל ואישה, מעשה האסור לפי חוקי המנזרים. אלו שסירבו, עוורו והוגלו לקפריסין.
בשנת 770, החליט להלאים את כל רכוש המנזרים שבשטח הת'מה שלו והעביר את הרווחים מכך לקיסר. לחנודראקון שרף את כל הספרים וחיבורי הקדושים שמצא במנזרים אלו. בהתאם למדיניות האיקונקלסאטית, הוא השמיד כל איקונה שמצא, והעניש את בעליהן. לחנודראקון לא עצר בכך, והוציא להורג נזירים רבים, ועינה אחרים בעינויים מזוויעים ואכזריים. לפי המסופר לנו אצל תאופאנס, לא נשאר נזיר אחד בת'מה שלו. בעקבות פעולותיו, קיבל מכתב הוקרה מן הקיסר, ונכתב שסטרטגוי אחרים שראו את הגמול הקיסרי על רדיפות אלו, הלכו בדרכו של לחנודראקון וחיקו את מעשיו. כאמור, יש לקחת את פעולות אלו בעירבון מוגבל, שכן נכתבו על ידי תאופאנס, אשר לו אינטרס ורצון להציג את האיקונוקלאזם ומבצעיו כאכזריים, ואת הפעולות כגדולות ומוגזמות ממה שהיו בפועל ככל הנראה. בנוסף, העובדה כי הגנרלים שכביכול חיקו את לחנודראקון אינם מוזכרים בשמם, על אף היתרון הפוליטי שזה היה מקנה לתאופאנס לפרט על גנרלים-חוטאים נוספים, מראה ככל הנראה על כך שמדובר בהגזמה.
פעולות צבאיות ומותו
ב-778, הקיסר לאון הרביעי, הורה על צבא של כ-100,000 חיילים לצאת אל עבר סוריה כנגד הח'ליפות העבאסית, תחת פיקודם של לחנודראקון וגנרלים נוספים. מסופר כי לחנודראקון, במהלך מצור ולקראת כיבושה של העיר גרמניקה (קהרמאנמרש של היום), לקח שוחד מדודו של החליף ועזב את המצור עם חייליו.
שנה לאחר מכן, תחת פלישתו של הח'ליף הארון א-רשיד, נלחם לחנודראקון כנגד הגנרל העבאסי ת'ומאמה אשר היה אחראי על הפלישות לאימפריה הביזנטית. לחנודראקון ניצח בקרב, והרג במהלכו את אחיו של ת'ומאמה. במסגרת הקרבות עם הח'ליפות, הוביל לחנודראקון כוחות ונלחם כנגד גנרלים נוספים.
ב-790, במהלך סכסוך השליטה בין קיסר האימפריה קונסטנטינוס השישי לאימו הקיסרית אירנה, תמך לחנודראקון בקיסר, ושכנע את אנשי הצבא בארמניה להצהיר על תמיכתם. ככל הנראה, עקב פעולותיו, זכה לעלייה בדרגה לתואר של מגיסטראט.
ב-20 ביולי 792, במהלך מלחמה מול האימפריה הבולגרית, נפל לחנודראקון בקרב על הגנת העיר מרסלאי הממוקמת בדרום-מזרח בולגריה של היום. מסופר כי עקב עצת שווא ונבואה כי ינצח, יצא הקיסר קונסטנינוס השישי מחומות העיר לפגוש בקרב את קרדאם, שליטה הראשון של האימפריה הבולגרית. קרדאם ניצח בקרב, והסב אבידות קשות לביזנטים, ביניהם הגנרל לחנודראקון, ואנשי ממשל נוספים. קונסטנטינוס נאלץ לחזור לחומות העיר. עקב התבוסה בקרב, מינו אנשי הצבא את הקיסר ניקופרוס לשליט האימפריה הביזנטית בבירה קונסטנטינופול.
מקומו באיקונוקלאזם
לחנודראקון הוא אחת הדמויות היחידות המוכרות בשמן שמופיעות כתומכות וכמוציאות לפועל של מדיניות האיקונוקלאזם, עלייה הוכרז בוועידת ב-754 בוועידת היראיה. בקרב ההיסטוריונים החוקרים את התקופה ישנו ויכוח מרכזי על האם אכן התקיים איקונוקלאזם בתקופה זו, והאם למעשה היה מדיניות טוטאלית כלל-אימפריאלית, בה נאסרו איקונות ותומכיהן נענשו והוצאו להורג, או שמא הייתה זו מחלוקת פוליטית, אשר התרחשה בעיקר בבירה קונסטנטינופול ולמעשה כמעט ולא העסיקה את העם.
לחנודראקון מהווה מעין דמות של רשע בכתביהם של האיקונופילים המאוחרים, שרדף ורצח נזירים ותומכי איקונות רבים, שרף איקונות ומנזרים, וגרם לגנרלים אחרים לחקות אותו ברחבי האימפריה. אם נצדד בדעתם של ההיסטוריונים אשר רואים באיקונקלאזם מחלוקת פוליטית בבירה ותו לא, מדובר בתיאור מוגזם ביותר, המנסה ליצור תפיסה של גנרל אויב הנצרות בשירות הקיסרים הביזנטים. מנגד, אם ניקח את העמדה ששלטה במחקר ההיסטוריוגרפי עד לשנים האחרונות, לחנודראקון הוא המוציא לפועל המוכר ביותר של מדיניות האיקונקלאזם, ומכתבו (אם אכן היה כזה מכתב) של קונסטנטינוס לגנרל בו כתב: "I have found in you a man after my own heart who carries out all my wishes" מהווה עדות ברורה למדיניותיו האיקונקלאסטית של הקיסר ותומכיו.
חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי
החוק הוא מהארוכים ביותר בין חוקי מדינת ישראל, ועם חקיקתו היו בו 381 סעיפים (בהם 14 סעיפים של תיקונים עקיפים לחוקים אחרים).
מכוח החוק הותקנו תקנות חדלות פירעון ושיקום כלכלי, תשע"ט-2019.
היסטוריה חקיקתית
עד לתחילתו של חוק זה הוסדר המצב של חדלות פירעון בשני חוקים שמקורם במנדט הבריטי: פקודת פשיטת הרגל [נוסח חדש], התש"ם-1980, ופקודת החברות [נוסח חדש], התשל"ג-1983. חוקים דומים שנהגו באנגליה בוטלו בשנת 1986. במהלך השנים נערכו תיקונים בפקודות, וגם חוק החברות תוקן, ונעשו בו כמה תיקוני חקיקה הנוגעים להסדרי חוב והבראת חברות, אך אלה היו תיקונים נקודתיים בלבד. הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי נועדה להביא לרפורמה מקיפה בתחום חדלות הפירעון, במטרה לספק לכלכלה הישראלית חקיקה מודרנית בתחום זה. הצעת החוק ביקשה ליצור קודיפיקציה של דיני חדלות הפירעון ולהסדיר באופן מקיף ושלם את כלל דיני חדלות הפירעון של יחידים ושל תאגידים, בחוק חדש ועדכני, ולבטל את הפקודות הישנות וההסדרים הקיימים בחוק החברות.
דברי ההסבר להצעת החוק מציגים את הצורך בו:
בהמשך מציגים דברי ההסבר את מטרות החוק:
החוק אושר בכנסת ב-5 במרץ 2018, ו שלו קובע "תחילתו של חוק זה 18 חודשים מיום פרסומו (להלן – יום התחילה), והוא יחול על הליכים לפי חוק זה שהחלו ביום התחילה ואילך", כלומר תחילתו של החוק נקבעה ל-15 בספטמבר 2019.
פיזורה של הכנסת העשרים והכישלון בהרכבת קואליציה בכנסת ה-21 שהוביל ליציאתה של הכנסת לפגרת בחירות נוספת שיבשו את ההכנות לכניסת החוק לתוקף, ובפרט מנעו את אישורן של תקנות לקביעתן של רשימות נאמנים שמתוכן ימונו נאמנים לפי החוק החדש. לפתרון בעיה זו תוקן החוק, ונוסף בו, כהוראת שעה, סעיף 376א, המסדיר את אופן מינוי הנאמנים עד ל-1 ביולי 2020. תיקון זה הוא החוק היחיד שנחקק במהלך כהונתה של הכנסת ה-22.
פרקי החוק
החוק מורכב מ-14 חלקים עיקריים, המפרטים כיצד יש לנהל הליכי חדלות פירעון. תיקוני סעיפים בחוק החברות, תיקונים שונים בחוק ההוצאה לפועל בדבר ביטול ההכרה בחייבים מוגבלים באמצעים והסמכת הרשם לטפל בחדלות פירעון של חובות נמוכים, ועוד.
הפולמוס סביב יעילות החוק
פרופ' דוד האן, שנמנה עם יוזמי התיקון, הבהיר כי המניע לתיקון לא היה 'סוציאליזם' אלא יעילות כלכלית, וזאת בהתבסס על מחקרים של האיחוד האירופי שהוכיחו כי המשק הכלכלי יוצא נשכר ככל שהליך פשיטת הרגל מהיר יותר.
מאידך, נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב איתן אורנשטיין הביע חשש שהחוק יפגע בפריעת החובות: "הלכנו בחוק על הליך השיקום ושכחנו את הנושים. החוק גרם לפיחות בתום הלב של החייבים. המסר שהוא מעניק להם הוא – אל תשלמו חובות".
לדברי יהודה יפרח "עיקר חידושו של החוק הוא בשינוי הערכים; בעוד החקיקה הישנה שעסקה בנושא ביקשה לאזן בין זכות הקניין של הנושים וחובת החייב לשלם את חובו, לבין האינטרס החברתי בשיקומו של החייב – החוק החדש מעלה על נס את השיקום הכלכלי כערך עליון".
לאה קוק (פעילת ציבור)
לאה קוק (23 בנובמבר 1880, כ' בכסלו תרמ"א, קריצ'ב, פלך מוהילוב, רוסיה (רוסיה הלבנה) – 22 בפברואר 1965, ט' באדר א' תשכ"ה, ישראל) הייתה עסקנית ציבור ואשת חינוך ישראלית, ראש הסתדרות נשי המזרחי בתל אביב וממייסדותיה, נציגה באספת הנבחרים השנייה, ממייסדות חברת גמילות חסדים של נשות תל אביב ומזכירת הכבוד שלה, מייסדת "הסתדרות נשים עממית". אשתו של איש העסקים ופעיל הציבור שאול חנא קוק (אחיו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק) ואחותו של הנדבן אלעזר משה סלוצקין.
ביוגרפיה
לאה סְלוּצְקִין נולדה ב-23 בנובמבר 1880 בעיר קריצ'ב שבפלך מוהילוב של רוסיה (רוסיה הלבנה; כיום בבלארוס) בבית תורני. אביה, רבי אריה ליב סלוצקין, היה תלמיד חכם, למד בישיבת נובהרדוק ומיזג את תורת המוסר של הישיבה עם חסידות חב"ד. את רוב זמנו העביר בלימוד תורה, בעסקנות ציבורית ובמתן צדקה. אמה, פרומה גישה לבית באייבסקי, ניהלה מסחר סיטוני של תעשייה זעירה ופרנסה את המשפחה. אחיה, אלעזר משה סלוצקין, היה לימים נדבן, מאנשי העלייה השנייה. אביה עודד את השכלתה הרחבה ולימד אותה תורה יחד עם אחיה. היא למדה בגימנסיה הרוסית ולמדה עברית, אנגלית וצרפתית
בשנת 1898 עלתה לארץ ישראל עם הוריה. המשפחה התיישבה בעיר יפו והתכוננה לעלות על הקרקע במושבה חדרה. האב לימד תורה ברבים, ייסד מכספו קופת גמילות חסדים ומוסדות צדקה ביפו ובירושלים, אמה הייתה ממייסדות עזרת נשים ומנהלותיה ובזמן מגפת החולירע ביפו סייעה לנזקקים ולנגועים. לאחר גירוש היהודים מיפו במלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה לרחובות. בשנת 1905 נישאה לשאול חנא קוק, פעיל ציבור, איש עסקים, תלמיד חכם וחוקר יהדות, חבר במרכז הארצי של המזרחי ועסקן בהפועל המזרחי. נולדו להם בת ושני בנים.
פעילות ציבורית
כיהנה כמזכירת-כבוד של "עזרת נשים" ביפו שנוסדה ביוזמת פרידה רבינוביץ, צינה דיזנגוף ופרלה שלוש. במלחמת העולם הראשונה נמנתה עם מייסדות החוג התרבותי לנשי תל אביב במסגרתו הועברו שיעורי ערב לעברית. נשי החוג לימדו תנ"ך ונתנו הרצאות בתולדות ישראל. מדי שבת כל חברה העבירה בביתה שיעור. אחרי מלחמת העולם הראשונה השתתפה בהקמת חברת גמילות חסדים של נשי תל אביב והייתה מזכירת הכבוד הראשונה של החברה. השתתפה בייסוד הסתדרות נשים עממית, שהקימה מטבח ובית לימוד מלאכה לבנות, וייצגה אותה באספת הנבחרים השנייה. יחד עם פעילות ציבור נוספות, ביניהן שרה עזריהו, השתתפה בהקמת החברה "חלוקת לחם בסתר", שסיפקה מזון ומצרכים למשפחות של נצרכים לומדי תורה ובייסוד שותפות "הירקן" לכיבוש מקום בשוקי תל אביב ליבול המשקים העבריים.
הקמת הסתדרות נשי המזרחי והנהגתה
הקמת ההסתדרות של נשי המזרחי ענתה על הצורך לגשר על הפער בו הייתה שרויה הפועלת הדתית בארץ, שהייתה למעשה בעלת נחיתות כפולה: החברה הדתית דחתה אותה כי הייתה חריגה במעשיה, והחברה הכללית דחתה בשל אורח חייה התורני. בתחילה נסובה הפעילות סביב שיפור מצבן של הפועלות הדתיות גם בצורה חומרית וגם בצורה רוחנית. בשנת 1940 נמנו עם שורותיה מאות חברות. בהמשך הוקם מרכז ארצי שפעל בתחומים התנדבותיים שונים, בעיקר בפעילויות חסד, תמיכה בקליטת עולות חדשות, מרכזי חינוך והכשרה מקצועית.
משנתה החינוכית ותפקידי האישה
לטענתה, לנשים תפקיד חשוב ומרכזי בשמירת הצביון הדתי ביישוב היהודי בארץ. כשעמדה בראש הסתדרות נשי המזרחי בתל אביב נאמה באספת היסוד של סניף הצפון להסתדרות נשי מזרחי בתל אביב ודיברה על תפקידה של האישה הדתית בארץ. בנאומה פנתה אל האמהות וביקשה מהן להשריש בלב בנותיהן את הרגש הדתי לאומי ולעזור למורים ולמחנכים לפעול כדי לבלום את ההשפעה של הציבור החילוני בתל אביב. לדבריה, "עלינו גם להשתדל לשפר את אווירת הרחוב בעיר העברית שתהיה יותר דתית".
בנאומיה הדגישה את הצורך להרחיב את השפעת התורה על היישוב, בנימוק שאז היישוב ישפיע מרוחו על יהדות הגולה. באספה השנתית של הסתדרות נשי המזרחי ב-1939 העלתה את סוגיית החינוך הדתי לדור הצעיר בכלל ובפרט לבנות, שהיוו מבחינתה קהל יעד שווה.
נפטרה בט' באדר א' תשכ"ה, 11 בפברואר 1965, נטמנה בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב, לצד בעלה.
טים פרון
טימותי ג'יימס "טים" פרון (באנגלית: Timothy James "Tim" Farron; נולד ב-27 במאי 1970) הוא פוליטיקאי בריטי ששימש כמנהיגה של המפלגה הליברל-דמוקרטית בשנים 2015–2017. הוא מייצג בפרלמנט אזור בחירה שבמחוז קאמבריה.
ביוגרפיה
פרון נולד בפרסטון שבלנקשייר. ב-1992 סים תואר ראשון בפוליטיקה באוניברסיטת ניוקאסל שבעיר ניוקאסל על נהר הטיין. בעת לימודיו כיהן כנשיא ועד הסטודנטים באוניברסיטה, והיה הליברל-דמוקרט הראשון בעמדה זו מאז 1991 (הוא הצטרף למפלגה בגיל 16). ב-1990 נבחר למועצה הלאומית של איחוד הסטודנטים. בהמשך עבד כמרצה בשני מוסדות אקדמיים.
בבחירות הכלליות ב-2005, נבחר פרון מטעם אזור הבחירה וסטרמורלנד ולונסדייל שבמחוז קאמבריה, כשהוא ניצח בפער של 267 קולות בלבד מיריבו. ב-2010, ב-2015, ב-2017 וב-2019 נבחר לכהונות נוספות.
ביולי 2015 נבחר לשמש כיושב ראש המפלגה הליברל-דמוקרטית, לאחר שנערכו פריימריז פתוחים במפלגה בעקבות התפטרותו של מנהיגה הקודם ניק קלג, עקב תבוסת המפלגה בבחירות הכלליות ב-2015.
פרון נשוי ואב לארבעה.
לילה טוב ישראל
"לילה טוב ישראל" (נקראה בעבר "החדשות 2 הלילה" ו"תוכנית הלילה") הייתה תוכנית חדשות של חברת החדשות, ששודרה ברשת 13. התוכנית שודרה בימי ראשון-חמישי, בשעה 23:30 והנחייתה התבצעה לסירוגין בידי דוריה למפל ועמליה דואק. המהדורה הראשונה של התוכנית שודרה ב-3 בנובמבר 2013 בערוץ 2.
בעבר, יחד עם דוריה למפל הגיש את התוכנית ליאור פרידמן, עד שהאחרון עזב את עבודתו בחברת החדשות.
התוכנית מהווה סיכום מורחב של חדשות היום החולף, תוך סיקור נרחב של האירועים השונים העומדים על סדר היום במדינה על ידי הפרשנים השונים של חברת החדשות. כל תוכנית מסתיימת ב"שיר לילה" - ידוען או פוליטיקאי שעולה לשידור ובוחר שיר שסוגר את התוכנית.
החל מפיצול ערוץ 2 ב-1 בנובמבר 2017 ועד סיומה, התוכנית שודרה רק ברשת 13 בעקבות הסכם בין בעלות השליטה בחברת החדשות. כמו כן שונה שם התוכנית ל"לילה טוב ישראל".
בעקבות מיזוג רשת-עשר, התוכנית ירדה מהמסך ב-14 בינואר 2019.
היסטוריה
בעבר היה משודר באופן קבוע בערוץ 2 מבזק חדשות קצר של כחמש דקות כל יום בחצות.
החל מ-3 בנובמבר 2013 הוחלף המשדר הקבוע של המבזק במהדורת חדשות לילית בשם "חדשות הלילה", באורך של חצי שעה, בטענה שצופים רבים לא מספיקים לראות את המהדורה המרכזית של החדשות ומבזק החדשות הקצר לא מספיק.
ב-27 ביולי 2016 שודרה המהדורה האחרונה של התוכנית בהגשת ליאור פרידמן, אשר גם בחר את "שיר הלילה".
בנובמבר 2016 התרחשו שינויים בתוכנית - המגישה הקבועה דוריה למפל יצאה לחופשת לידה ואת מקומה מילאו עידו סולומון ועמליה דואק. שם התוכנית שונה ל"תוכנית הלילה". בנוסף, עברה התוכנית לשדר פעמיים בשבוע בלבד, בימי השידור של הזכיינית רשת - רביעי וחמישי. באפריל 2017 חזרה דוריה למפל להגיש את התוכנית.
התוכנית שודרה בערוץ 2 בפעם האחרונה בליל ה-27 באוקטובר 2017, ואת שיר הלילה האחרון בערוץ 2 - "My Way" של פרנק סינטרה, בחר יעקב אילון, שפתח את שידורי הערוץ.
עם פיצול ערוץ 2 ומעבר התוכנית להיות משודרת באופן בלעדי רק בערוץ 13, מבזק חצות שב להיות משודר בשני הערוצים, גם בערוץ 13 מיד לאחר "לילה טוב ישראל".
ב-16 בדצמבר 2018 פרסם רן בוקר באתר ynet כי התוכנית צפויה לרדת מהמסך כ-5 שנים לאחר עלייתה לאוויר בעקבות מיזוג רשת וערוץ עשר, והתוכנית האחרונה שודרה ב-14 בינואר 2019. "שיר הלילה" האחרון בתוכנית היה "נגד הרוח" של שלום חנוך, שהיה אף הראשון בתוכנית אי פעם, כשנבחר על ידי יאיר לפיד.
אוסנת מארק
אוסנת הילה מארק (נולדה ב-22 בספטמבר 1967, י"ז באלול ה'תשכ"ז) היא פוליטיקאית ועורכת דין ישראלית שכיהנה כחברת הכנסת מטעם הליכוד בכנסת ה-20, הכנסת ה-21 והכנסת ה-23.
ביוגרפיה
אוסנת הילה מארק נולדה בבאר שבע, לרינה ויעקב אדרי, שעלו ממרוקו. גדלה באופקים. היא בוגרת אולפנת בני עקיבא אבן שמואל. שירתה בשירות לאומי בקהילה באופקים.
בעלת תואר במשפטים מהמרכז האקדמי למשפט ולעסקים, ותעודה במנהל עסקים, בניהול משאבי אנוש, בשיווק, בפרסום ובפיתוח מנהלים מאוניברסיטת בר-אילן. למארק משרד עריכת דין בירושלים, המתמחה במשפט אזרחי, ובפרט בדיני משפחה ובגישור במשפחה.
בבחירות לכנסת העשרים ושתיים ובבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצבה מארק במקום ה-38 ברשימת הליכוד ובראש מטה הנשים של המפלגה. הליכוד קיבל בבחירות 32 ו-36 מנדטים בהתאמה, ומארק לא נבחרה לכנסת. ב-5 ביולי נכנסה לכנסת במקום גלעד ארדן, שמונה לשגריר. בעת כהונתה בכנסת ה-23 הייתה מארק חברה במספר ועדות, בהן הוועדה לבחירת שופטים.
בבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצבה במקום ה-34 ברשימת הליכוד. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש התמודדה בפריימריז בליכוד ושובצה במקום ה-59 ברשימה.
מארק הגישה שלל תביעות דיבה נגד מבקריה, ובחלק מהן זכתה בפיצוי.
בינואר 2023 פורסם כי שר החדשנות, המדע והטכנולוגיה אופיר אקוניס, החליט למנות את מארק כמנכ"לית משרדו, פרסום שגרר ביקורת ציבורית על כך שלמארק אין כל נגיעה לתחום העיסוק של המשרד. מאוחר יותר פורסם כי מארק וויתרה על התפקיד. תהליך מינויה לתפקיד הממונה על הרשות לסחר הוגן והגנת הצרכן הוקפא, בעקבות חשדות להתנהלות בלתי תקינה במסגרת הליכי אישורה לתפקיד.
חיים אישיים
מארק תושבת מעלה אדומים מאז 1988. היא נשואה לשמעון ואם לשלושה.
אילומיניישן הפקות
אילומיניישן (באנגלית: Illumination, לשעבר Illumination Entertainment) היא חברת סרטי אנימציה אמריקאית, שנוסדה על ידי סרטי יוניברסל ומפיקה סרטי אנימציה. החברה הוקמה ב-2007 על ידי כריס מלדנדרי. בין סרטיה המפורסמים הם "גנוב על הירח", "המיניונים", "לשיר" ו"החיים הסודיים של חיות המחמד". היא בעלת זיכיון על כלל מוצרי "לשיר".
היסטוריה
בשלהי 2007, לאחר שהיה אחראי על הסרטים "עידן הקרח", "רובוטס", "אלווין והצ'יפמאנקס" ו"הורטון שומע מישהו", מלדנדרי עזב את חברת האנימציה של פוקס המאה ה-20. לאחר העזיבה, הוא יזם את Illumination. בשלהי 2011 רכשה החברה את אולפני Mac Guff אשר הפיקו עבורם את "גנוב על הירח" ו"הלורקס". בישראל הסרטים מדובבים באולפני אלרום.
מאלאנג
מאלאנג (באינדונזית: Malang) היא עיר במחוז מזרח ג'אווה באינדונזיה. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 843,810 תושבים, מהם כ-86% הם מוסלמים וכ-11% נוספים הם נוצרים והיא העיר השנייה בגודלה במחוז. מאלאנג היא העיר הכלכלית השלישית בגודלה במזרח ג'אווה, אחרי סורבאיה ו, עם תוצר משוער של על 44.30 טריליון רופי בשנת 2016.
העיר ידועה בזכות האקלים המתון שלה. במהלך השלטון ההולנדי מאלאנג הייתה יעד תיירותי פופולרי עבור תושבי אירופה. גם כיום מאלאנג עדיין נחשבת כיעד פופולרי לתיירים מהעולם. בעיר זו יש כמה מהאוניברסיטאות הטובות ביותר באינדונזיה - אוניברסיטת בראוויגאיה ואוניברסיטת מאלאנג.
העיר יושבה לראשונה במאה השמינית, והוכרזה כעיר בשנת 1914.
מאלאנג שרדה את רבות מהשפעות המשבר הפיננסי באסיה ב-1997 והיא מתאפיינת בצמיחה כלכלית ודמוגרפית מתמדת.
העיר מנוהלת על ידי ראש העיר סוטיאג'י, שאמור לכהן עד שנת 2023. מועצת העיר מורכבת מ-45 נציגים הנבחרים אחת לחמש שנים.
פיגוע הירי באוסלו (2022)
פיגוע הירי באוסלו התבצע ב־25 ביוני 2022, באוסלו שבנורווגיה. לפי המשטרה, פיגוע הירי ההמוני נועד לפגוע במצעד הגאווה באוסלו, אירוע הגאווה המקומי של הקהילה הגאה. המשטרה חוקרת את אירוע הירי כפעולת טרור.
פרטי הפיגוע
אירוע הירי הראשון התרחש בלונדון בר, גיי בר פופולרי באוסלו. משם המשיך היורה לשני מקומות סמוכים, מועדון הג'אז הר נילסן ודוכן איסוף עצמי. שני אנשים נהרגו ו-21 נוספים נפצעו, עשרה מתוכם באורח אנוש ויתר ה-11 באורח קל.{{הערה|{https://www.dw.com/en/norway-suspected-terrorist-attack-outside-lgbtq-nightclub-kills-2/a-62257519 Norway: Suspected terrorist attack outside LGBTQ nightclub kills 2] באתר Deutsche Welle, {{כ}} 25 ביוני 2022 }} חשוד נעצר חמש דקות לאחר הפיגוע,{{הערה|2 Killed and at Least 19 Wounded in Shooting in Norway’s Capital באתר ניו יורק טיימס, 25 ביוני 2022 {{אנגלית}}}} והוא חשוד בפעולת טרור.
מניעים
במסיבת עיתונאים ב-25 ביוני 2022 מסרה המשטרה כי ככל הנראה הפיגוע הוא פשע שנאה כנגד הקהילה הגאה, ונועד לפגוע במצעד הגאווה באוסלו.
תגובות
בית החולים האוניברסיטאי באוסלו דיווח כי הוא עבר ל-"כוננות אדומה" בעקבות התקיפה. עשרה בני אדם קיבלו טיפול רפואי בעקבות פציעות קשות. מצעד הגאווה והאירועים הקשורים שיתקיימו באוסלו בוטלו לאחר אירוע הירי, בעקבות "המלצה ברורה" של המשטרה למארגנים. הם גם יעצו לאנשים לחגוג את מצעד הגאווה בקבוצות קטנות יותר. למרות האזהרות, כמה אלפי אנשים עדיין השתתפו במצעד מאולתר, והניחו פרחים בפאב הלונדוני.
סאקו אוליסך
סאקו אוליסך (נולד ב-5 ביוני 1990) הוא כדורגלן עבר ליברי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
אוליסך נולד במונרוביה בירת ליבריה, ובגיל צעיר עבר למשפחה מאמצת בניגריה. הוא התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של אבדאיי המקומית ובגיל 16 עבר למיטיולן הדנית. ב-26 באוקטובר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–3 לברונדבי. ביולי הושאל לצסק"א מוסקבה הרוסית. ב-4 באוקטובר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בצסק"א מוסקבה בליגה נגד קובאן קרסנודאר ובמשחק זה אף כבש את שער הבכורה שלו בקריירה. בדצמבר של אותה שנה חתם במועדון ל-5 שנים. בתחילת עונת התקשה לקבל דקות משחק במקום מילוש קראסיץ' שזכה למקום בהרכב. בקיץ של אותה עונה, עזב קראסיץ' ליובנטוס ואוליסך תפס את מקומו בהרכב וזכה עם צסק"א בגביע בסיום העונה. בינואר הושאל לפאוק סלוניקי לעונה וחצי. ביולי הושאל שוב הפעם ל[קובאן קרסנודאר לחצי עונה. בתום עונת עזב את צסק"א לאחר שהחוזה שלו הסתיים. באוגוסט  חתם באל-גארפה הקטרית, בה לא שיחק כלל. ב-2016 חתם באסטרה ג'יורג'יו מליגת העל הרומנית, בה גם לא שיחק, ובסוף חתם בדאליין ייפאנג מליגת העל הסינית, בה שיחק 10 משחקים ועזב את הקבוצה..
בשנת חזר לשחק כדורגל כאשר חתם ב-LISCR הליברית.
נבחרת לאומית
אוליסך העביר את רוב חייו כניגרי, אך בספטמבר זומן לסגל נבחרת ליבריה. ב-5 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ואף הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק שנגמר בתיקו 1-1 נגד במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2012. ב-2014 פרש מהנבחרת.
קוכם
קוֹכֶם (בגרמנית: Cochem) היא עיירה השוכנת בעמק המוזל על שתי גדות נהר מוזל לרגלי גבעות מכוסות בכרמי ענבים שעל אחת מהם בנויה מצודת קוכם (Reichsburg Cochem). היא בירת מחוז קוכם - זֶל (Cochem-Zell), אחד המחוזות במדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה.
היסטוריה
במלחמת שלושים השנים הייתה העיירה במצור אך לא נכבשה.
בשנים 1789–1815 הייתה קוכם בשלטון צרפת.
לאחר קונגרס וינה ב-1815 עברה קוכם לשלטון פרוסיה.
מצודת קוכם מוזכרת לראשונה בכתובים ב-1130. נהרסה כאמור במלחמת תשע השנים על ידי לואי הארבע עשר ונבנתה מחדש ב-1866. מ-1978 היא אתר תיירות בבעלות העיר קוכם ובה מוזיאון היסטורי.
ב-1927 נבנה גשר מעל המוזל- Skagerrak Bridge", וב-1932 התאגדו הכפרים קוכם ו-Sehl בצד המזרחי של המוזל עם Cond בצד המערבי, לראשות מוניציפלית אחת - קוכם.
אבזית
אַבָּזִית (Абаза Бызшва, Abaza Byzšwa; אדיגית: Абазэбзэ), או אַבָּזָה, היא שפה המדוברת על ידי האבזים בקאראצ'אי-צ'רקסיה. היא שייכת למשפחת השפות הקווקזיות ותחת הגדרה זו למשפחת השפות הקווקזיות הצפון-מערביות. השפה משתייכת לאותו "ענף" משפחתי כמו האבחזית, והן יוצרות את הענף אבחזית-אבזית.
יחסי ישראל–נאורו
יחסי ישראל–נאורו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין הרפובליקה של נאורו.
את ישראל מייצג בנאורו שגריר שאינו תושב בירושלים - טיבור שלו-שלוסר וקונסוליית כבוד ביארן, בעוד שאת נאורו בישראל מייצג קונסול הכבוד ואיש התקשורת הישראלי דוד בן בסט, לצד קונסוליית כבוד בראש העין.
היסטוריה
עוד מימי עצמאותה הראשונים של נאורו בשנת 1968, נחשבת המדינה, בדומה למדינות איים נוספות באוקיינוס השקט כגון איי מרשל, מיקרונזיה ופלאו, כתומכת עקבית של מדינת ישראל בגופים בינלאומיים, ובין היתר במסגרת דיונים והצבעות בארגון האומות המאוחדות. מדינת ישראל מכירה בנאורו החל מעת הכרזת עצמאותה.
נשיא נאורו, מרקוס סטפן, קיים ביקור רשמי בישראל במהלך ינואר 2010, יחד עם שר החוץ והמסחר של נאורו, ד"ר קיארן קקה, ושגרירת נאורו באו"ם, מרלן מוזס. במסגרת הביקור הממלכתי נפגשו שלושת הבכירים עם נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס, שהעלה על נס את התמיכה הנאורית הבלתי מסויגת בישראל. כמו כן נפגש נשיא נאורו עם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, עם שר החוץ, אביגדור ליברמן, ועם שרים נוספים בישראל. במסגרת הביקור, שכלל גם סיור ברמת הגולן, נטע הנשיא עץ בגן האומות שבהר הרצל.
במהלך שנת 2011 חתמו שתי המדינות על הסכם פטור מוויזה, אשר מאפשר לאזרחי שתי המדינות לקיים ביקור תיירותי לזמן מוגבל במדינה השנייה ללא צורך בהנפקת ויזה.
ב-29 בנובמבר 2012 הייתה נאורו בין 9 המדינות (איי מרשל, ארצות הברית, ישראל, נאורו, מיקרונזיה, פלאו, פנמה, צ'כיה, קנדה) שהצביעו נגד ההחלטה לשדרוג מעמדה של הרשות הפלסטינית באו"ם – מישות משקיפה שאינה מדינה, למדינה משקיפה שאינה חברה (החלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם).
ביוני 2017 ביקר נשיא נאורו בישראל, ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
בדצמבר 2017 תרמה ישראל 250 אלף שקל למתקן שפכים באי, באותו החודש הצביעה נאורו נגד בהצבעה באו"ם אשר דנה בגינוי הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל. מוקדם יותר באותה שנה נפגשה סגנית שר החוץ ציפי חוטובלי עם בארון ואקה בוועידה.
סוכנות הסיוע הלאומית של ישראל - מש"ב חילקה כ-20 מלגות לנאורו בשנת 2017 בנוסף לאספקה רפואית והדרכה.
באוגוסט 2019 הכירה נאורו רשמית בירושלים כבירת ישראל. שר החוץ הישראלי ישראל כ"ץ שיבח את החלטת המדינה לצד הדיפלומט הישראלי יובל רותם.
בנובמבר 2021, נאורו הייתה אחת 7 מדינות שהצביעו בעד ישראל בהחלטה באו"ם . חודש לאחר מכן, הצביעה נאורו שוב בעד ישראל בהחלטה נוספת.
איזבל אדלר
איזבל אלדר (נולדה ב-30 בנובמבר 1976) היא דוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה
אלדר נולדה בכרמיאל ואחיה הצעיר הוא גיא אדלר.
היא החלה את קריירת הדוגמנות עוד ב-1977 (כשהייתה בת שנה), בגיל מאוחר יותר אותרה איזבל על ידי הסוכנות "יולי מודלס" מה שהוביל אותה להשתתפות בתחרות נערת השנה של "מעריב לנוער".
לאורך השנים אלדר הובילה קמפיינים רבים, ביניהם עבור "פלפל", טורקיז, ראמפיג וסקאל ובעת הריונה עבור מותגי אופנת הריון. בין השאר צולמה על ידי הצלם דייוויד לה-שאפל וכן צולמה בצילום שערורייתי יחד עם בן זוגה אורן סימנטוב ואחיה גיא.
ב-2004 הופיעה בקמפיין של "דלתא" בשווי של חצי מיליון דולר. ב-2005 השתתפה בקמפיין לחברת "פקטורי 54" שהופץ בעיתונות היומית ובמגזינים. ב-2009 הובילה ביחד עם בן זוגה את קמפיין הקיץ של רשת "אופטיקנה".
חיים אישיים
בשנת 2004 נישאה לדוגמן אורן סימנטוב. הם הורים לתאומים.
בזמן הריונה עברה אדלר התמחות בנטורופתיה.
אביה אלף
אביה אלף (נולדה ב-25 באוקטובר 1959) היא עורכת דין ישראלית. מרצה בתחום עבירות צווארון לבן באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב. ניהלה את המחלקה הכלכלית בפרקליטות המדינה. נודעה בשל הביקורת הציבורית החריפה שהעבירה על החלטת היועץ המשפטי לממשלה יהודה ויינשטיין שלא להגיש כתב אישום נגד אביגדור ליברמן בפרשת "חברות הקש". עמדותיה פורסמו בספרה "תיק ליברמן - כתב האישום שלא הוגש".
ביוגרפיה
אביה אלף נולדה בתל אביב להוריה, שרה (לבית רכס), מורה ומנהלת בית ספר ואליעזר הולצר, מהנדס חשמל. עו"ד אלף הייתה חלק מגרעין נח"ל שהקים את הקיבוץ מצפה שלם בצפון ים המלח. בקיבוץ הייתה אלף גזברית, חברת ועדת קליטה ומדריכת גרעיני נח"ל המיועדים לקיבוץ.
אלף היא בעלת תואר ראשון ותואר שני בהצטיינות במשפטים מהאוניברסיטה העברית. במהלך לימודיה הייתה חברת מערכת כתב העת "משפטים". בשנת 1994 עבודת המחקר בנושא "פיצויים לנפגעי פעולות שלטוניות" שכתבה, זכתה בפרס נציב שירות המדינה לעבודות מחקר בתחום המינהל הציבורי. בין השנים 1984–1985 התמחתה בבית המשפט העליון בהנחייתו ובפיקוחו של ד"ר משה בייסקי, גם בתקופת מינויו כיו"ר ועדת החקירה לעניין ויסות מניות הבנקים וכן בין השנים 1985–1986 במשרדו של עו"ד ד"ר מישאל חשין, לימים משנה לנשיא בית המשפט העליון.
ב-1987 החלה את דרכה בפרקליטות מחוז ירושלים.ב-1992 עברה לפרקליטות המדינה והופיעה בבית המשפט העליון ובית המשפט המחוזי כארבע שנים במסגרת המחלקה הפיסקלית ובמסגרת המחלקה הפלילית כשנה נוספת. ב-1998 החלה לכהן כסגנית בכירה במחלקה הכלכלית וממונה על העבירות הכלכליות. ב-2004 מונתה למנהלת המחלקה הכלכלית בפרקליטות, תפקיד שמילאה תשע שנים, כל תקופת הכהונה הקצובה לו.
עו"ד אלף היא בוגרת קרן וקסנר, לעידוד מנהיגות ומצוינות בשירות הציבורי ובעלת תואר שני נוסף במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד. היא בוגרת קורס דירקטורים וקורס ניתוח דוחות כספיים בלהב, הפקולטה לניהול, אוניברסיטת תל אביב. פרשה מפרקליטות המדינה ב 2013 עם סיום קדנציה כחוק. כיום 2016, מרצה עו"ד אלף בפקולטות למשפטים של האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת תל אביב על עבירות צווארון לבן ובפורומים מגוונים ומרואיינת רבות בתקשורת. היא מכהנת כיו"ר (משותף) בוועדת איסור הלבנת הון מחוז מרכז וחברה בוועדת איסור הלבנת הון ארצית של לשכת עורכי הדין.
במרץ 2019 נבחרה לכהן כיו"ר התנועה לטוהר המידות (תל"מ).
במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתמה על גילוי דעת נגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות.
עו"ד אלף נשואה לאיל, מורה דרך, ואם לשלוש בנות.
עבודתה בפרקליטות
ב-1995 ייצגה אלף את המדינה בפרשת ויסות מניות הבנקים בשלב הערעור. בשנים 1998–2006 הובילה את התביעה בתיק חברת הביטוח לה נסיונל, שבה הורשע מנכ"ל החברה משה פרג בניפוח שווי החברה ובהונאת המשקיעים, ונידון לחמש שנות מאסר. בדצמבר 2001 אלף והצוות בראשותה זכו בפרסי הצטיינות מנציב שירות המדינה ומשרד המשפטים על הטיפול בפרשה זו. זו הייתה פעם ראשונה שפרקליטים זכו בפרסים אלה. אלף המליצה בעת ניהול המשפט להגיש כתב אישום גם נגד הדירקטורים בחברה, ובהם בר כוכבא בן גרא שהיה מנכ"ל "הפניקס חברה לביטוח" ופרופ' חיים בן שחר.
בשנת 2011, בהתאם להמלצתה של אלף, החליט פרקליט המדינה משה לדור להגיש כתב האישום נגד יו"ר דירקטוריון בנק הפועלים ומנכ"ל אריסון השקעות לשעבר, דני דנקנר, על עבירות של קבלת דבר במרמה והפרת אמונים בתאגיד. באוקטובר 2013 הורשע דנקנר בעבירות הפרת אמונים בתאגיד וקבלת דבר בתחבולה. ב-19 בדצמבר 2013 נגזר דינו לשמונה חודשי מאסר בפועל ועוד שנת מאסר על תנאי ולקנס של מיליון ש"ח.
כמנהלת המחלקה הכלכלית, הייתה מעורבת בהתוויית מדיניות ויישומה בפועל, בעיקר בתחומי המאבק בשחיתות שלטונית, עבריינות כלכלית מתוחכמת, הלבנת הון. הייתה גם שותפה לתהליכי חקיקה בתחומים אלה. שימשה כפרקליט המחוז של רשות ההגבלים העסקיים וגורם מייעץ לבנק ישראל ולרגולטורים שונים. הייתה חברת הוועדה המתמדת הבינמשרדית למלחמה בתוצרים הכלכליים של ארגוני פשיעה וראש הצוות המשפטי ואחריות על התיקוף המשפטי של מוקד המודיעין המשולב.
עו"ד אלף הייתה אחראית להחלטות עקרוניות בתחום המיסים, המשפט הכלכלי ועברות צווארון לבן. ארגנה עשרות השתלמויות וימי עיון לגופים שונים במגוון נושאים: פלילי, כלכלי, פיננסי, איסור הלבנת הון, הילד וההליך הפלילי, תקיפה מינית, מדיניות התביעה בנושאים שונים, ועוד. אלף מפרסמת מאמרים בכתבי עת אקדמיים, ביטאונים מקצועיים ובתקשורת. היא מרצה בפורומים מגוונים בנושאי שחיתות שלטונית, הלבנת הון, עבירות כלכליות, אחריות התאגיד ונושאי משרה בתאגיד, אתיקה של רואי חשבון.
מעורבותה בפרשת חברות הקש
באוגוסט 2009 העבירה המשטרה את תיק החקירה בפרשה למחלקה הכלכלית בפרקליטות. אלף הורתה לאנשי המחלקה להכין טיוטת כתב אישום, וזו הונחה על שולחנו של היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז, בשלהי הקדנציה שלו בנובמבר 2009. לדבריה של אלף, "מזוז מחליט שלא להחליט... התחלף היועץ המשפטי ואז מתחילה הסאגה האין-סופית. משכו ומשכו, מסמסו ומסמסו. עד דצמבר 2012 כשוינשטיין החליט לא להגיש כתב אישום".
אלף כינתה את התנהלות ויינשטיין בפרשה "כרוניקה של סגירת תיק ידועה מראש". בשנת 2015 פרסמה את הספר "תיק ליברמן - כתב האישום שלא הוגש" ובו היא שוטחת את נקודת מבטה על האירועים החל מהתוודעותה לתיק ב-2005 ועד סגירתו הסופית על ידי היועץ המשפטי וינשטיין. לאחר שעזבה את הפרקליטות הרחיבה אלף את ביקורתה על היועץ המשפטי לממשלה וינשטיין כמי שעבודתו מאופיינת ב"דחיינות ו'הנחות סלב'", ואף ציינה שעצם המינוי של סנגור פלילי לראש התביעה "זה כמו למנות כומר לרבנות".
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
על ספרה:
בית הספר הולץ
בית הספר הולץ, נוסד בשנת 1954 בתל אביב, בדרך קיבוץ גלויות 150, בבעלות רשת עמל. הולץ הוא בית ספר ארצי ללימוד מקצועות התעופה והאלקטרוניקה. בבית הספר 4 מגמות: הנדסת מכונות תעופה, הנדסת אלקטרוניקה מחשבים, הנדסת חשמל בקרה ואנרגיה ומגמת סייבר. בשנת 1990 הצטרף בית הספר למכללה טכנולוגית של חיל האוויר ופיתח את מסלול השוחרות. בסיום הלימודים מתגייסים הבוגרים לחיל-האוויר ומוצבים במערך הטכני של החיל.
היסטוריה
בית הספר הולץ נולד מתוך מחלקה תעופתית בבית הספר מקס פיין. תחילה נבדקה האפשרות להקים בבית הספר מקס פיין מחלקה למכונאות תעופה, אך כאשר הביקוש לבוגרי מגמת מכונאות תעופה התרחב, הצליח יו"ר רשת עמל להשיג תרומה ממשפחת ליאון ופלורנס הולץ.
ליאון הולץ נולד בפרוסדגוב בצ'כוסלובקיה בשנת 1919, גויס לצבא הצ'כי, הגיע עם רעייתו בעלייה בלתי לגאלית לתל אביב בספטמבר 1939, היה רוכל ומנגן על פסנתר, חזר לפראג ב-1948, עם עליית הקומוניסטים היגר לצ'ילה ב-1949, ולאחר מכן לוונקובר. בהמשך היה תושב פילדלפיה.
בית הספר הוקם על חורבותיו של בית ערבי שהיה קרוי: המצודה כיוון שהיה מוקף חומה ובנוי על במה. המבנה היה ממוקם על כביש דרך הביטחון מחולון אל יפו ונהרס בשנת 1952.
בשנת 1954 נפתח בית הספר במקומו החדש, בקריית שלום על 30 דונם שנתנה הקרן הקיימת לישראל לרשת עמל. במחזור הראשון היו 17 תלמידים. בבית הספר היו שלוש מגמות: חרטות, מכונאות מטוסים ומגמת חמ"ם (חשמל מכשירנות מטוסים).
בסוף שנות התשעים של המאה העשרים צומצם שטח בית הספר עם הרחבת דרך חיל השריון ובניית גשר מחלף קיבוץ גלויות של נתיבי אילון.
בית הספר היום
בית הספר הרב תחומי הולץ חיל האוויר משלב לימודים עיוניים וטכנולוגים גם יחד. בית הספר בבעלות רשת "עמל", במסגרת תיכון : כתות ט'-י"ב, ובמסגרת מכללה: כתות י"ג-י"ד. בבית הספר כ-750 תלמידים ב-24 כיתות. תלמידי בית הספר מסיימים את המסלול שהחלו בכיתה י' לאחר שלוש שנים כשברשותם תעודת בגרות וגם תעודה טכנולוגית שמאפשרת להם להמשיך ללימודי הנדסאי במכללה.
במכללה שלוש מגמות:
מוסכי מטוסים נמצאים בחצר בית הספר, בהם לומדים התלמידים את מקצועות התעופה. במוסכים אלו נמצאים מטוסי פייפר, מטוס Navion, ומנועי סילון ומטוס קרב F16.
בנוסף, בית הספר מקיים קורסים במסגרת לימודי ערב. לדוגמה: קורס יסודות לרישוי "טכנאי בדק כלי טיס", המיועד לבוגרי בתי ספר תיכוניים בעלי רקע בתעופה.
בשנת 2014 זכה בית הספר בפרס החינוך המחוזי מטעם משרד החינוך לשנת תשע"ד.
יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג
יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (בגרמנית: Johann Georg, Kurfürst von Brandenburg und Herzog von Preußen; 11 בספטמבר 1525 – 8 בינואר 1598), היה הנסיך הבוחר של ברנדנבורג בין השנים 1571–1598.
ביוגרפיה
יוהאן גאורג נולד ב-11 בספטמבר 1525 בקלן ליואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ולמגדלנה מסקסוניה, בתו של גאורג, דוכס סקסוניה. בשנת 1545 התחתן יוהאן גאורג עם סופיה מלגניצה, בתם של פרדריק השני, דוכס לגניצה וסופיה מברנדנבורג-אנסבך-קולמבאך, ולאחר מותה התחתן בשנת 1548 עם סופיה מברנדנבורג-אנסבך, בתם של גאורג, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך והדוויג ממינסטרברג-אלס.
בשנת 1571 מת אביו יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ויוהאן גאורג עלה במקומו לשלטון. עם עלותו לשלטון הטיל יוהאן גאורג מס על התבואה, במגמה לכסות את הגירעון הגדול שהשאיר אביו. זמן קצר לאחר שעלה לשלטון התרחש פוגרום בברלין כנגד יהודי העיר, ורוב בתיהם נבזזו. יוהאן גאורג האשים את יהודי החצר של אביו ליפולד מפראג, שהיה מנהל המטבעה, שהוא גרם להרעלתו של אביו יואכים השני, והוציא אותו להורג. בשנת 1573 גירש יוהאן גאורג את יהודי ברלין, והפעם "לעולמי עד". בשנת 1577 התחתן יוהאן גאורג עם אליזבת מאנהלט-צרבסט, בתם של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט ואגנס מבארבי, ובשנת 1582 סירב להתקין במדינה את הלוח הגרגוריאני, והשאיר בשימוש את הלוח היוליאני.
ב-8 בינואר 1598 מת יוהאן גאורג בקלן, ובמקומו עלה לשלטון בנו יואכים פרידריך.
משפחתו
בשנת 1545 התחתן יוהאן גאורג עם סופיה מלגניצה, בתם של פרדריק השני, דוכס לגניצה וסופיה מברנדנבורג-אנסבך-קולמבאך, ממנה נולד לו בן אחד:
בשנת 1548 התחתן יוהאן גאורג עם סופיה מברנדנבורג-אנסבך, בתם של גאורג, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך והדוויג ממינסטרברג-אלס, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
בשנת 1577 התחתן יוהאן גאורג עם אליזבת מאנהלט-צרבסט, בתם של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט ואגנס מבארבי, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
מבצע קניון אל דוראדו
מבצע קניון אל דוראדו (באנגלית: Operation El Dorado Canyon) היה מבצע תקיפה אווירית אמריקאי בלוב שהתבצעה ב-15 באפריל 1986 על ידי מטוסי חיל האוויר האמריקאי, הצי והנחתים בתגובה לפיגוע במועדון לה בל בברלין, בו נהרגו שלושה, בהם שני חיילים אמריקאים, ונפצעו 230 אנשים.
המבצע הוכן מבעוד מועד בהוראת הנשיא רונלד רייגן בשל התקריות הבינלאומיות במפרץ סידרה, כיבוש צ'אד, והצהרותיו החוזרות והנשנות של מועמר קדאפי על תמיכה בארגוני טרור אירופאיים. מפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית, הגנרל ברנרד רוג'רס מינה את מפקד הצי השישי, אדמירל פרנק קלסו, למפקד המבצע.
ב-15 באפריל, בשעה 2:00 לפנות בוקר, תקפו מטוסי קרב ותקיפה שהמריאו מנושאות המטוסים בים התיכון ומבסיסים בבריטניה ארבעה יעדים בטריפולי ובנגאזי אשר שימשו ארגוני טרור שפעלו בחסות לוב. כמו כן, הותקף בסיס חיל האוויר הלובי שבו חנו מטוסי קרב מסוג מיג וסוללות נ"מ. בסך הכל, נהרגו מהתקיפות האוויריות כ-60 בני-אדם, מהם חיילים ואזרחים. אש נ"מ לובית הפילה מטוס F-111 אמריקני, שטייסו ונווטו נהרגו.
בתגובה לתקיפה שיגרה לוב שני טילי סקאד אל הבסיס האמריקני באי למפדוזה אשר נפלו בים הפתוח.
אסתי רידר אינדורסקי
אינדורסקי, ילידת תל אביב, היא בוגרת סמינר בית יעקב, המרכז הבינתחומי הרצליה ובעלת תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטורט שלה נכתבה בהנחיית פרופסור חנה הרצוג וכותרתה: מבעד לסורגים שקופים נשים חרדיות לומדות גמרא (תלמוד).
לצד עיסוקה במחקר אקדמי בתחומי ממשל, מגדר ורב תרבותיות. מרצה במכללת עמק יזרעאל, מרצה באוניברסיטת תל אביב, עוסקת בכתיבה פובליציסטית ומרבה להופיע ולדבר מול קהלים שונים כחלק ממחויבותה לשיתופי פעולה בין מגזרים ולאחריות חברתית רחבה. רידר אינדורסקי פועלת לקידום בריאות הנשים החרדיות באמצעות קידום חוקים בכנסת כיהנה כמנכ"לית משותפת של תנועת "נבחרות" בשנים 2016–2018, תנועה פוליטית חרדית פמיניסטית. רידר אינדורסקי היא חברת הנהלה ב"איתך מעכי" משפטניות למען צדק חברתי וחברה בפורומים בין ארגוניים הנלחמים בהדרת נשים בישראל.
קמפיין מחאה ליצוג נשים חרדיות בכנסת
בשנת 2015 הצטרפה לקמפיין שהובילה אסתי שושן שהעלה לסדר היום את נושא העדר הייצוג של נשים חרדיות בכנסת וברשויות המקומיות.
קמפיין המחאה התחיל בבחירות לכנסת ה-19 ביוזמה שפתחה האקטיביסטית החרדית אסתי שושן. יוזמה זו הובילה לפתיחת התארגנות שטח בשם "מעורבות" אותה יזמו והובילו אסתי שושן ורחלי איבנבוים ובה נדונו סוגיות שונות הקשורות לנשים חרדיות, רידר אינדורסקי הייתה אחת ממשתתפות התוכנית. לקראת הבחירות לכנסת ה 20, היא חברה לקמפיין של שושן יחד עם טלי פרקש, מיכל צ'רנוביצקי ורחל איבנבוים. בדצמבר 2015 הן שלחו מכתב פומבי לחברי הכנסת החרדיים ובו הן שטחו את בקשתן לנציגות נשית במפלגות החרדיות "יהדות התורה ו"ש"ס". הקמפיין קיבל סיקור תקשורתי רחב ותרם לשיח בחברה הכללית והחרדית בשאלת זכויותיהן ומעמדן של נשים חרדיות בתוך הקהילה החרדית ובחברה הישראלית כולה. בבחירות אלו התמודדה מפלגת נשים בראשות רות קוליאן בשם "ובזכותן", אך נשות לא בוחרות לא נבחרות לא תמכו בה בטענה שמפלגת נשים חרדית לא תהיה רלוונטית וכי הנשים יוכלו להשפיע רק מתוך המפלגות החרדיות.
תנועת נבחרות
נבחרות (עד 2015: לא נבחרות לא בוחרות) היא תנועה פמיניסטית חרדית בישראל. התנועה החלה את פעילותה בדף פייסבוק שהוקם על ידי אסתי שושן באוקטובר 2012, במחאה על הדרתן של הנשים החרדיות מהמפלגות החרדיות ומהציבוריות החרדית בכלל. הדף קרא לציבור הנשים החרדיות והגברים החרדים להימנע מהצבעה למפלגות שמדירות נשים, ש"ס ויהדות התורה. המחאה סוקרה בהרחבה בכלי תקשורת רבים, אך התקבלה בביקורת רבה על ידי אישים מהמיינסטרים החרדי. התנועה מוכרת גם בשם הקיצור שלה "לונילובו". רידר רינדורסקי שימשה כמנכ"ל משותף בין השנים 2016–2018 של תנועת נבחרות.
בשנת 2015 "לא נבחרות לא בוחרות" נרשמה כעמותה בשם "נבחרות". את התנועה מובילה ומנהלת כיום אסתי שושן. חברות נוספות בתנועה הן: הילה לפקוביץ' חסן, אסתי רידר אינדורסקי, מיכל צ'רנוביצקי, מקימת התא החרדי במפלגת העבודה, תרצה אסתרזון בלוך, אריאלה פישר ולילי בן עמי. התנועה עוסקת בהעלאת מודעות ושיח ציבורי לייצוג נשים חרדיות ולזכויותיהן ומעוררת שיח פמיניסטי בתוך המגזר החרדי בפלטפורמות שונות, בכנסים ובהפצת חומרים בעלי מסר דתי פמיניסטי, כמו גם בפיתוח מנהיגות של נשים חרדיות. התנועה מצהירה כי מטרתה היא שילוב נשים במוסדות הפוליטיים הקיימים חרדיים וכלליים והיא שוללת הקמת מפלגות לנשים בלבד. סמל התנועה כולל את תמונתה של שרה שנירר, מייסדת רשת בית יעקב לחינוך חרדי לבנות.
במסגרת המחאה נגד ההפיכה המשטרית
ב-19 ביולי 2023 נאמה במסגרת עצרת חירום נגד צעדי החקיקה המתוכננים על ידי ממשלת ישראל השלושים ושבע, בהובלת תנועת "בונות אלטרנטיבה".