cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אינטל 4004
תיאור
השבב מכיל כ־2,300 טרנזיסטורים, בטכנולוגיית pMOS עם שערי סיליקון, עם מתח עבודה של 15 וולט, בקצב שעון 740 קילוהרץ. סט הפקודות מכיל 46 פקודות, עם מספר אופני מיעון. סט הפקודות כולל גם פקודה מיוחדת שמטרתה להקל על המתכנת לבצע התמרה בין מספרים עשרוניים ובינאריים, פעולה חשובה כשרוצים לממש בעזרת המעבד מכונת חישוב, בה הפלט והקלט עשרוניים. רוב הפקודות תופסות בית אחד ב־ROM, אבל כמה פקודות תופסות 2 בתים: השבב תומך בעד 4KB זיכרון קריאה־בלבד, (בספר המעבד נכתב "32,769 סיביות"), ו־640 בתים זיכרון גישה אקראית ("5,120 סיביות"). למעבד 16 אוגרים של 4 סיביות, או 8 אוגרים של 8 סיביות, כאשר חלק מהפקודות בסט הפקודות מתייחסות לזוג אוגרים כבית אחד, ויש פקודות שפונות לאוגר מסוים, כספרה הקסדצימלית אחת, לביצוע פעולות אריתמטיות. ומחסנית בעומק 4, עליה שומר המעבד את כתובת החזרה בקריאה לשגרה. באופן זה, ניתן לכתוב תוכנית עם קריאה לשגרות עד עומק 4, למעשה בלי להיזקק לזיכרון כלל - התוכנית עצמה יושבת בזיכרון הקריאה בלבד, וניתן לכתוב ולבצע תוכנית פשוטה, כולל ביצוע קלט ופלט, בעזרת האוגרים והמחסנית הפנימיים בלבד, ללא כל זיכרון חיצוני. שבב המעבד מבצע גם את הפונקציונליות של התזמון, ולא נחוץ רכיב נפרד לתזמון. ב־4004 אין כל תמיכה בפסיקות.
לשם השוואה, בשנת 2017, יוצרו התקני סיליקון מסחריים עם גאומטריה של 10 ננומטר, אלפית מהגאומטריה של ה־4004, 10 מיקרון. משמעות הדבר היא כי ב־2017 ניתן לבנות בערך מיליון טרנזיסטורים בגודל של טרנזיסטור אחד של ה־4004. כששבב הפנטיום הראשון הוצג, הוא היה בנוי מכ־3 מיליון טרנזיסטורים. אפשר לדמיין שבטכנולוגיה של 2017 אפשר לבנות את הפנטיום המקורי בגודל של שלושה מ־2300 הטרנזיסטורים ב־4004.
ראשוניות
בערך בזמן שאינטל התחילה את הפרויקט החלו פרויקטים נוספים, באינטל ובחברות אחרות, לייצר מעבד על שבב אחד. פרויקט שהחל באינטל, בערך בזמן שפרויקט ה־4004 החל היה למעבד עבור "מסוף חכם", כפי שנקרא אז, עבור חברת CTC. מעבד זה היה מתאים יותר ליישומים כלליים, ואינטל 8008, מעבד 8 ביט, הוא מימוש הפרויקט, בערך שנה אחר כך (אפריל 1972). הפרויקט של CTC נמסר לאינטל ולחברת טקסס אינסטרומנטס בערך באותו הזמן, (קיץ 1970), וחברת טקסס אינסטרומנטס למעשה הכריזה על המעבד שלה ב־1971, לפני שאינטל הכריזה על ה־4004 (אם כי אחרי שאינטל כבר סיפקה מעבדים מייצור סדרתי לביזיקום). בהיסטוריה של טקסס אינסטרומנטס רשום שהחברה המציאה את המיקרו מעבד, ובנתה את המיקרו מעבד הראשון. רוב הכותבים לא מקבלים את גרסת טקסס אינסטרומנטס, משום שלמעשה לא ברור אם יוצר אפילו מעבד אחד כזה, לפני או אחרי ההכרזה. טקסס אינסטרומנטס מעולם לא סיפקה אותו לשום לקוח, חברת טקסס אינסטרומנטס רשמה פטנט על המיקרו מעבד, ובשנים הבאות ניסתה להשתמש בפטנט זה כדי לתבוע בעלות על המצאת המיקרו־מעבד, תביעות שהסתיימו בהסדר מחוץ לבית הדין.
שימוש
אינטל החלה לספק לביזיקום שבבים במרץ 1971. ביזיקום ייצרה מספר דגמים של מכונות החישוב, ומכרה אותם תחת שמה, וגם דרך הסכמי OEM עם חברות אחרות, בעיקר חברת NCR. לפי ההסכם המקורי, לביזיקום הייתה בלעדיות על משפחת השבבים. המכירות של מכונת החישוב מבוססות 4004 לא עמדו בציפיות, הן בגלל מחיר השבבים, והן משום שמוסטק, החברה השנייה אליה פנתה ביזיקום, סיימה את הפיתוח קצת אחרי ה־4004, והתברר שמימוש מכונת חישוב על שבב יחיד מתאימה יותר ליישום הזה מאשר פתרון מבוסס מעבד, הדורש זיכרון RAM, ROM, ותוכנה. בסתיו 1971 נסע נויס למסע עסקים ביפן, ובין השאר נפגש עם ביזיקום. הוף ופגין יעצו לנויס להוזיל את מחיר הרכיבים מעבר למוסכם בחוזה, ולוותר על תשלום הפיתוח עליו התחייבה ביזיקום (לפי הוף, כ־$60,000), תמורת ויתור ביזיקום על סעיף הבלעדיות בחוזה. הושג הסכם שמאפשר לאינטל לשווק את המשפחה ללקוחות אחרים, בתנאי שהלקוח לא מייצר מכונות חישוב.
בנובמבר 1971 הכריזה אינטל על משפחת השבבים, בשם "אינטל MCS-4", והחלה לפתח מערך שיווק למיקרו מעבדים. ב־1972 הציעה אינטל ללקוחות מערכת פיתוח, בשם Intellec, במחיר כמה אלפי דולרים, ומספר לא ידוע (כנראה לא גדול) של מערכות כאלו נמכרו. מאוחר יותר, ב־1974 הופיעה גרסה משופרת של השבב בשם 4040 עם מספר פקודות נוספות בסט הפקודות. ב־1975 החלה חברת National Semiconductor לייצר את גרסה משלה ל־4004. אינטל המשיכה לייצר את משפחת MCS-4 עד 1986, 15 שנים אחרי תחילת הייצור.
ממשיכי הדרך
אחרי שה־4004 סופק ללקוח, פגין התבקש לקדם את הפרויקט של ה־8008, והפרויקט אכן הגיע לשלב הסיום שנה מאוחר יותר, ב־1972. הלקוח, CTC, כבר פיתח את המסוף בשימוש בלוגיקה דיסקרטית, ולא היה מעוניין בשבב. אינטל שיווקה את השבב, בהצלחה מוגבלת. אינטל החליטה לפתח מעבד 8 ביט עצמאי, שלא יהיה קשור בהסכם בלעדיות ללקוח מסוים. אחרי סיבוב אצל לקוחות בארצות הברית ובאירופה, החל פרויקט ה־8080, בהנהגת פגין, במחצית השנייה של 1972. מסטושי שימה עזב בינתיים את ביזיקום, והחל לעבוד בחברת ריקו, וזמן קצר אחרי תחילת פרויקט ה־8080, הצטרף לפגין באינטל, והיה חבר בצוות שפיתח את ה־8080, שבב שעשה היסטוריה, והניע את מהפכת המחשב האישי שהתחוללה בעשרים השנים הבאות וגם אחר כך, בהיותו המעבד של Altair 8800, ורבים מהמחשבים שהגיעו בעקבותיו.
פגין עזב את אינטל ב־1974, אחרי גמר פיתוח ה־8080, ופתח את חברת זילוג, וזמן קצר אחר כך הצטרף אליו שימה. יחד עם מהנדסים נוספים פיתחו שניהם את השבב Z80, שהיה פיתוח של ה־8080, עם תאימות־לאחור מלאה. ה־Z80 הוא אחד השבבים המוצלחים ומאריכי החיים בתולדות המעבדים - למעשה, שבבים תואמי Z80 עדיין מיוצרים ב־2017, ומשמשים ביישומים שונים.
יוסף סטרומזה
יוסף סטרומזה (1888, סלוניקי - 1980, חיפה) שופט, חלוץ, גואל קרקעות, מפעילי התנועה הציונית ביוון ובארץ ישראל.
נילומטר
מתקן הנילומטר היה מבנה בו מדדו את ניקיון הנילוס ואת גובה פניו בתקופת ההצפות השנתית.
יוסף סטרומזה
קורות חיים
יוסף סטרומזה נולד בסלוניקי, אז בתחומי האימפריה העות'מאנית, ולמד משפטים באוניברסיטת סלוניקי. בשנת 1911 היה למורה פרטי של דוד בן-גוריון, אשר הגיע לסלוניקי ללמוד טורקית כדי שיוכל ללמוד משפטים באוניברסיטה בקושטא (איסטנבול). בעקבות זאת היה לידיד אישי של בן-גוריון, שאליו התייחס באותם ימים כ"מורה הדרך שלי בחיים", ונעשה ציוני.
נילומטר
בין יוני לספטמבר, הנהר הזורם במצרים היה פורץ את גדותיו ומציף את האדמות המישוריות הסמוכות. לכשנסוגו המים, בין ספטמבר לאוקטובר, הם השאירו מאחוריהם אדמת סחף שחורה ועשירה. ההצפות, אח'ט (akhet) במצרית עתיקה היוו את אחת משלוש העונות עימם בני מצרים העתיקה חילקו את השנה. (ראו לוח השנה המצרי).
יוסף סטרומזה
קורות חיים
סטרומזה עבר לקושטא עם בן-גוריון, ובמשך כל לימודיו של בן-גוריון, התגורר עמו ועם יצחק בן-צבי בחדר קטן ב"פנסיון הטַטַרי". בתחילה דיברו ביניהם רק טורקית, כדי שבן-גוריון ובן צבי יתרגלו את השפה, ובהמשך דיברו עברית, כהכנה לעלייתו של סטרומזה לארץ ישראל. לחבורת הסטודנטים היהודים-ציונים למשפטים בקושטא באותם ימים השתייכו גם משה שרת, מניה שוחט, ישראל שוחט, דוד רמז, ויצחק נופך. היחסים בין כל חברי הקבוצה היו קרובים מאוד.
נילומטר
קשה להפריז בחשיבות ההצפות השנתיות על התרבות המצרית. גאות מתונה הייתה חיונית למחזור החקלאות, אולם גאות נמוכה יותר הייתה עלולה לגרום לרעב וגאות גבוהה מדי הייתה עלולה להביא לאסונות, בסוחפה את התשתיות ותעלות ההצפה במישורי ההצפה. רשומות מתקופת הפרעונים הראו שבאחת מכל חמש שנים בממוצע הייתה גאות טובה שלא הציפה מדי את האדמות ולא החסירה מהן מים.
יוסף סטרומזה
קורות חיים
בתחילת 1914 הוסמך לשמש כעורך דין באימפריה העות'מאנית, ועלה לארץ ישראל. כעורך-דין עבד ביחד עם גואל האדמות יהושע חנקין בגליל.
נילומטר
מתקן הנילומטר הפשוט ביותר הוא עמוד הניצב בתוך מימי הנילוס, עם סימנים במרווחים קבועים הקובעים את עומק המים. במתקן שכזה, השוכן בתוך מבנה משוכלל ומקושט, עדיין ניתן לחזות באי רודה שבמרכז קהיר. למרות שנילומטר זה מתוארך לשנת 861 לספירה כשנבנה על פי הזמנת הח'ליף אל-מתוכל הראשון לבית עבאס, הרי שהוא נבנה על גבי נילומטר קדום יותר.
יוסף סטרומזה
קורות חיים
ב-1915 נסע לדמשק כדי לייצג את מניה שוחט במשפט מרידה במלכות העות'מאנית, החזקת נשק (של ארגון "השומר") והחזקת בולי הקרן הקיימת. מניה שוחט נידונה להגלייה בלבד. בהמשך התגייס לצבא האימפריה העות'מאנית ושירת בסוריה.
נילומטר
תכנון מתקדם יותר של הנילומטר כולל גרם מדרגות היורד לתוך המים, עם סימנים עומק לאורך הקירות. הדוגמה הידועה ביותר נמצאת באי יב אשר באסואן. המיקום הלז היה בעל חשיבות מיוחדת, משום שלאורך רוב ההיסטוריה המצרית, יב סימנה את הגבול הדרומי של מצרים ולכן זהו המיקום הראשון בו הבחינו בהצפות השנתיות.
הדגם המתקדם ביותר כלל תעלה שהובילה מגדת הנהר - ולעיתים למרחקים ארוכים במיוחד - עד לסיומה בבור מים, מכל מים או באר. בורות הנילומטר הללו היו ממוקמים לרוב בתחום מקדשים, להם רק לכהנים ולשליטים הייתה גישה. ניתן לראות דוגמה נאה, עם באר גלילית עמוקה, ותעלה פתוחה בחומה המקיפה, במקדש קום אומבו צפונית לאסואן.
יוסף סטרומזה
קורות חיים
למרות שרותו בצבא העות'מאני, כחודש וחצי בלבד אחרי שהבריטים הצליחו לכבוש את טבריה מידי העות'מאנים וארבעה ימים בלבד אחרי שביתת הנשק שסיימה את מלחמת העולם הראשונה, ב-15 בנובמבר 1918, בהיותו בן 29 בלבד, הוא מונה על ידי המנצחים הבריטים להיות שופט שלום בצפת ובטבריה, בהמלצתו של גד פרומקין. בכך היה השופט היהודי השלישי בארץ ישראל, אחרי גד פרומקין ומלכיאל מני. במקביל מונה גם לתפקיד ראש לשכת מרשם המקרקעין (הטאבו) בגליל.
להקת הלל
להקת הלל עם מרב ברנר - נשות השומרון היא להקה נשים ישראלית שהוקמה בשנת 2006, בחסות מועצה אזורית שומרון.
נילומטר
בעוד שהנילומטרים הראשונים מוצאים עוד בימי הפרעונים, הם שימשו גם את שאר התרבויות ששלטו במצרים. במהלך המאה ה-20 נמדדו ההצפות השנתיות של הנילוס לראשונה בצורה קפדנית, אך מדידות אלה הופסקו עם בניית של סכר אסואן, שהביא להפסקת הצורך בנילומטרים.
להקת הלל
סקירה
הלהקה הוקמה ביוזמה של נעמי פורטנוי ושרה אגרניוני, שתי אחיות תאומות שעלו מברזיל ורצו לשמוח ולשמח נשים בשירה שלהן. הן פנו למרב ברנר וביקשו ממנה להקים מקהלת נשים, ובשיתוף עם מתנ"ס שומרון, הוקמה הלהקה, בשנת 2006. הלהקה שרה מוזיקה יהודית וישראלית.
יוסף סטרומזה
קורות חיים
ב-1920, בגיל 31, קודם להיות שופט מחוזי בחיפה ושופט של בית-הדין לקרקעות בחיפה.
נילומטר
נילומטר מופיע בארץ בכמה רצפות פסיפס: בבית הנילוס בציפורי, בכנסיית הלחם והדגים בטבחה ובבית לאונטיס אשר בבית שאן (כיום במוזיאון ישראל).
להקת הלל
סקירה
הלהקה מונה כ-15 זמרות ושרה גם שירים מקוריים וגם גרסאות כיסוי לשירים מוכרים. הלהקה בחסות מועצה אזורית שומרון.
יוסף סטרומזה
קורות חיים
בשנת 1925 חתם על מפה של מרשם המקרקעין שכותרתו זויפה במסגרת ניסיון של ניסן רוטמן לקנות 5,000 דונם של קרקעות שהיו שייכות לתושבי הכפר זיתא, צפונית לטולכרם. שופט חוקר שהתמנה לבדוק את העניין בעקבות טענות של תושבי זיתא על הזיוף, קבע ש"קשה להאמין שסטרומזה חתם על המפה בלי לקרוא. הוא נהג ברשלנות רבה", אך נמנע מלהמליץ על הדחה. זקן השופטים מייקל מקדונל דחה את המסקנות, וועדת חקירה נוספת בראשות נורמן בנטוויץ' שהוקמה לחקור בעניין המליצה ביוני 1928 על הדחתו מכהונת שופט. בשנת 1930 הוקמה ועדה שיפוטית שדנה בעניין קבעה ברוב של שני שופטים שסטרומזה חתם על המפה ממניעים פסולים, הדיחה אותו מתפקיד השופט ושללה ממנו את רישיון עריכת הדין. בספטמבר 1930 הורה שר המושבות לנציב העליון על סיום כהונתו כשופט החל מיולי 1930.
נילומטר
התמונה למעלה של הנילומטר מציגה את גובה הנילוס 17 (כ-8.5 מטר). IZ מייצג י"ז, 17: האות העשירית ביוונית עתיקה הנה  iota I, והאות השביעית  Ζ zêta.
להקת הלל
סקירה
רוב זמרות הלהקה מתגוררות בשומרון.
יוסף סטרומזה
קורות חיים
כעבור כמה שנים הצטרף סטרומזה ליהושע חנקין בהכשרת היישוב ולאחר מכן היה במשך שנים רבות היועץ המשפטי של הקרן הקיימת בחיפה, ועסק בצד המשפטי של רכש קרקעות.
להקת הלל
סקירה
מנהלת הלהקה והמנצחת היא מרב ברנר. ברנר כתבה והלחינה את רוב השירים המקוריים של הלהקה, והיא אחראית על העיבודים המוזיקליים.
יוסף סטרומזה
קורות חיים
ד"ר נתן ברון, שכתב דוקטורט על פרשת הדחתו של סטרומזה כתב: "אין שום הוכחה שהוא קיבל שוחד, אולם ברור שהוא ביקש לסייע בביצוע עסקת קרקעות זיתא".
להקת הלל
סקירה
הלהקה פופולרית בקרב נשות הציבור הדתי והחרדי, ומופיעה בין בישראל ובין בשאר העולם. ערוץ היוטיוב של הלהקה עם מרב ברנר מונה כ-6 מיליון צפיות. השיר בעל מספר הצפיות הרב ביותר של הלהקה הוא השיר "אנא בכח", מהאלבום השלישי של הלהקה, "הכל מכוון", המונה כ-2 מיליון צפיות.
לאחר שהלהקה קיבלה היתר הלכתי מהרב אליעזר מלמד, רב היישוב הר ברכה, בו מתגוררת ברנר, להעלות קליפים לרשות הרבים, דבר שלא היה מקובל אז, העלתה הלהקה את הקליפ הראשון, קאבר ל"מודה אני", שהגיע תוך כיממה למאות אלפי צפיות, ונכון לינואר 2023 יש לקלפי כמיליון וחצי צפיות.
כרוב הבר
כרוב הבר (שם מדעי: Brassica oleracea) הוא מין בסוג כרוב ממנו בויתו ירקות שונים, בהם כרוב הגינה, כרובית וברוקולי.
כרוב הבר הוא צמח רב שנתי הגדל פרא באזורי חוף בצפון ספרד, מערב צרפת ודרום בריטניה. לכרוב הבר עלים חלקים אפורים והוא מוציא פרחים רק לאחר כמה שנים בהן הוא צובר חומרי תזונה.
מכרוב הבר בויתו שבע קבוצות של זנים:
קפטן ביפהארט
דון ואן וליט (באנגלית: Don Van Vliet; 15 בינואר 1941 -17 בדצמבר 2010) היה מוזיקאי ואמן אמריקאי. את עיקר פרסומו הוא רכש תחת שם הבמה "קפטן ביפהארט". המוזיקה של ואן וליט מוגדרת לרוב כרוק אמנותי ואוונגרד, ועל אף שהוא מעולם לא זכה להצלחה מסחרית בתחום זה, אמנים רבים ציינו את המוזיקה שלו כהשפעה.
שנותיו הראשונות
נולד בשם דון גלן וליט (Don Glen Vliet) להורים בני מעמד הפועלים, וכבר מגיל צעיר התעניין באמנות, בעיקר בפיסול. על אף שהוריו לא הביעו עניין מיוחד באמנות שלו, הוא זכה לפרסום מסוים בזכות כישרונו, ובגיל צעיר זומן על ידי מנחה טלוויזיה מקומי לעבוד ולפסל יחד איתו בתוכנית. בנוסף, במספר ראיונות ואן וליט טען כי הוא קיבל הצעות למלגת לימודים בפיסול, אך הוריו סירבו. בסופו של דבר, הוריו החליטו לעבור לגור במדבר מוהאבי בקליפורניה, שם הוא עתיד לבלות את רוב חייו.
במהלך לימודיו בית ספר תיכון בלוס אנג'לס, הוא פגש את פרנק זאפה, שלמד איתו באותה השכבה. זאפה סיפר שבאותה התקופה, ואן וליט נהג "להתבודד בחדרו, לשמוע מוזיקה בקולי קולות ולצעוק לאמא שלו להביא לו עוד פחית של פפסי". השניים כתבו באותה התקופה תסריט שנקרא "קפטן ביפהארט נגד אנשי הנהמה" (Captain Beefheart vs. The Grunt People), אותו תכננו לעבד לסרט, אך הדבר מעולם לא יצא לפועל.
אחרי שנה בתיכון, החליט ואן וליט לפרוש ממנו, ועבר לנהל חנות נעליים. אחרי שנה, הוא עבר יחד עם זאפה לסן ברנרדינו. זאפה שכנע אותו לפצוח בקריירה כמוזיקאי, כיוון שזיהה את הפוטנציאל הטמון בו, במיוחד בשל מנעד קולו המרשים, שהתפרס על חמש אוקטבות.
קריירה מוזיקלית
בתחילת דרכו כמוזיקאי, ניגן ואן וליט עם להקות מקומיות שונות, ובסופו של דבר הוא הקים את "להקת הקסם" (The Magic Band) הראשונה, בעזרתו של הגיטריסט אלכס סנאופר (Alex Snouffer). כל הלהקות איתן ינגן ואן וליט בעתיד יזכו לשם זה, וכמעט כל אחד מהמוזיקאים יזכה לכינוי משלו. הכינויים שבחר ואן וליט היו מורכבים בדרך כלל משילובי מילים שהצחיקו אותו, ולא היו הגיוניים כמעט באף אחד מן המקרים. הכינויים האלו גם הופיעו כקרדיטים על עטיפות האלבומים. חברי "להקת הקסם" הראשונה היו דון ואן וליט ("קפטן ביפהארט", שם הבמה בו ישתמש בכל עבודותיו בתחום המוזיקה) כסולן, אלכס סנאופר ("אלכס סנט קלייר") כגיטריסט, דאג מון (Doug Moon) כגיטריסט, ג'רי הנדלי (Jerry Handley) כבאסיסט וויק מורטנסון (Vic Mortenson) כמתופף. מורטנסון הוחלף זמן קצר לאחר מכן על ידי פול בלייקלי.
ההרכב ניגן במועדונים קטנים באזור לוס אנג'לס וזכה להצלחה כהרכב "מחתרתי", ובשנת 1966 הם חתמו על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים A&M. עוד באותה שנה, הוציאה הלהקה שני סינגלים שזכו להצלחה בלוס אנג'לס.
Safe as Milk
מאוחר יותר בשנת 1966, ואן וליט ולהקת הקסם הקליטו כמה שירים, שעתידים להפוך לאלבומם הראשון. השירים עצמם היו בעלי אופי נסיוני יחסית לאותה התקופה, והושפעו מאוד ממוזיקת הבלוז. A&M דחו את ההקלטות בטענה שהמוזיקה יותר מדי נסיונית, והחליטו לסיים את שיתוף הפעולה ביניהם לבין הלהקה. בוב קראסנוו (Bob Krasnow) שעבד עם אמנים מובילים דוגמת ג'יימס בראון, הסכים להחתים את הלהקה תחת הלייבל "בודהה".
עוד באותו הזמן, החליט ואן וליט לשנות את ההרכב של "להקת הקסם". הוא צירף ללהקה את הגיטריסט ריי קודר (Ry Cooder) שיזכה בעתיד להצלחה רבה, ואת המתופף ג'ון פרנץ' (John French), אשר זכה לכינוי "דראמבו" (Drumbo).
בשנת 1999 יצא האלבום על גבי דיסק (במהדורת מונו).
Strictly Personal
לפי ואן וליט, קראסנו "הרס" את האלבום על ידי הוספת אפקטים מיוחדים, ללא הסכמתו וידיעתו.
התקליט המקורי לא זכה להצלחה, ומעט מאוד עותקים שלו הודפסו מתלכתחילה, ולכן הוא זכה למעמד של "תקליט נדיר" בקרב המעריצים. כיום זמינה גרסת הקומפקט-דיסק.
Trout Mask Replica
סנאופר עזב את הלהקה, והרכב הלהקה לקראת הקלטת האלבום השלישי, שנחשב ליצירת המופת של הלהקה היה: ביל הארקרלרוד (Bill Harkleroad), שזכה לכינוי "זוט הורן רולו" (Zoot Horn Rollo) כגיטריסט, מארק בוסטון (Mark Boston), שזכה לכינוי "רוקט מורטון" (Rockette Morton) כבאסיסט, ג'ון פרנץ' ("דראמבו") נשאר המתופף. ג'ף קוטון זכה לכינוי "אנטנאי ג'ימי סמנס" (Antennae Jimmy Semens).
הלהקה התחילה לעבוד על האלבום השלישי, אלבום כפול, שנקרא בשם "העתק מסכת שמך" (Trout Mask Replica). כל השירים באלבום נכתבו במהרה, בתקופה של כשלושה שבועות על ידי ואן וליט. כדי ללמד את הנגנים את השירים, שרק ואן וליט את המנגינה כמו שהוא רצה שהיא תשמע לפרנץ', ואילו זה היה צריך לכתוב את התווים למנגינה עצמה. הלהקה התאמנה במשך שמונה חודשים על מנת לנגן את השירים באלבום, שהיו קשים מאוד לביצוע. הם התגוררו באותו בית קטן והתאמנו יומם ולילה, כאשר פרנק זאפה, שגם הפיק את האלבום, הוא זה שמימן אותם. ואן וליט בעצמו לא תמיד היה נוכח בחזרות הלהקה, ואם כן היה נוכח, הוא היה ישן.
כל השירים באלבום נחשבים למאוד קשים להאזנה, ודורשים התרגלות לסגנון המיוחד. ברבים מן המקרים, ינגן מוזיקאי אחד דבר אחד, בעוד השני ינגן במקצב אחר לגמרי באותו הזמן. להקלטות הצטרף גם בן דודו של ואן וליט, ויקטור היידן, שזכה לכינוי "נחש המסקרה" (The Mascara Snake), שהשם שלו מופיע גם בדיאלוגים שנמצאים בין שירי האלבום.
האלבום יצא ב-16 ביוני 1969, תחת הלייבל "סטרייט" של פרנק זאפה. האלבום לא זכה להצלחה מסחרית, אך למרות זאת הוא נחשב לאחת מיצירות המופת של ז'אנר הרוק. האלבום זכה במקום ה-58 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר אי פעם של מגזין הרולינג סטון.
במהלך ההקלטות של האלבום, התפנה ואן וליט לתרום לאלבומו של פרנק זאפה Hot Rats שיצא גם הוא בשנת 1969.
Lick My Decals Off, Baby
אחרי ההוצאה של "Trout Mask", הצטרף אל הלהקה המתופף ארט טריפ III (Art Tripp III), כנגן מרימבה.
הלהקה הקליטה את אלבומה הרביעי במאי 1970, והאלבום יצא בדצמבר אותה שנה, תחת השם "Lick My Decals Off, Baby".
המוזיקה באלבום ממשיכה את הקו שהתחיל ב- "Trout Mask", וגם בו המוזיקה נחשבת למאוד נסיונית ומאתגרת לאוזן. חלק מהמעריצים של ביפהארט אפילו טוענים כי האלבום הזה טוב יותר מקודמו, בעיקר בשל אורכו הקצר יותר. בנוסף, צולמו לאלבום שני וידאו קליפים כפרסומות לטלוויזיה, שנועדו לקדם את מכירות האלבום.
האלבום יצא גם הוא תחת הלייבל "סטרייט" של פרנק זאפה, אולם הוא הופק על ידי ואן וליט בעצמו. הוא לא זכה להצלחה, והוא יצא בהוצאה מחודשת על דיסק בשנת 1991.
Mirror Man
בשנת 1971 יצא האלבום "Mirror Man". האלבום הכיל חומרים שהוקלטו בשנת 1967. שלוש מבין רצועות האלבום: "Mirror Man", "Tarotplane" ו- "25th Century Quaker" הן רצועות בלוז ארוכות שהוקלטו "חי באולפן" - בהקלטה אחת וללא אובר-דאבינג. האלבום זכה לביקורות חיוביות. בשנת 1999 יצאה גרסה מורחבת של האלבום שנקראה "The Mirror Man Sessions" והכילה חמש רצועות נוספות.
בין השנים 1972 ל-1977
לאחר מכן יצאו שני האלבומים הבאים של הלהקה: "ילד אור הזרקורים" (The Spotlight Kid) שלא הצליח מסחרית אך זכה לביקורות טובות ו"אזור ריק" (Clear Spot), שכקודמו גם הוא לא הצליח מסחרית אך זכה לביקורות טובות.
האלבום שיצא אחריהם, "Unconditionally Guaranteed", נחשב על ידי המעריצים לגרוע ביותר של ואן וליט וגם הוא לא זכה להצלחה.
האלבומים האחרונים היו פחות מוזרים וקשים להאזנה, דבר שאכזב חלק מהמעריצים שהאשימו אותו ב"התמסחרות" ובדיעבד גרם לכך שלא ימכרו כלל. החיים של להקת הקסם היו קשים מאוד, ואחרי שהסתיימו ההקלטות של Unconditionally Guaranteed, החליטו פרנץ', טריפ, בוסטון והאקרלורד לעזוב את הלהקה, והקימו להקה אחרת בשם מלארד (Mallard).
ואן וליט הקים להקת קסם חדשה בעקבות העזיבה, וגם האלבום הבא, Bluejeans & Moonbeams לא זכה להצלחה. הלהקה נקראה על ידי המעריצים "להקת הטרגדיה" (The Tragic Band), בגלל הסאונד המאוד קליל של האלבומים, שעומדים בניגוד מוחלט לסגנון הנסיוני והנועז של האלבומים הראשונים.
השנים האחרונות (1978-1982)
האלבום הבא של ואן וליט, "חיה נוצצת" Shiny Beast (Bat Chain Puller), הוקלט במקור תחת הלייבל של זאפה, והתכנון היה שהם יצאו תחת השם Bat Chain Puller, אך זה מעולם לא קרה, והשירים יצאו תחת השם Shiny Beast בשנת 1978, תחת הלייבל של חברת האחים וורנר. האלבום נחשב ל"חזרה למקורות" הנסיוניים והנועזים, ועל אף שלא זכה להצלחה מסחרית, הוא נחשב לאחד מאלבומיו הטובים ביותר. גם שני האלבומים הבאים של ואן וליט, "דוקטור בתחנת המכ"ם" (Doc at the Radar Station) שיצא בשנת 1980 ו"גלידה לעורב" (Ice Cream for Crow) שיצא בשנת 1982, לא זכו להצלחה מסחרית, אך התקבלו על ידי המעריצים (אף על פי שהדעות לגבי "גלידה לעורב" חלוקות לרוב, מעצם העובדה שהאלבום איננו יצירה שבה כל פרט אמור להוות חלק משלם גדול יותר מאחר שהוא מורכב משירים שנכתבו עבור אלבומים אחרים ויצאו בעריכה). עד היום נחשבים שלושת אלבומיו האחרונים (מה שנקרא בפי כל "אלבומי הקאמבק") לחלק מאלבומיו הטובים והפוריים ביותר.
לשיר הנושא צולם וידאו קליפ, שואן וליט ניסה למכור ל- MTV, אך אלה סירבו בטענה שהקליפ "מוזר מדי" ואינו מתאים לרוח הערוץ. הקליפ מוצג כיום במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
בסוף שנת 1982 החליט ואן וליט לפרוש ממוזיקה, חזר לגור בצפון קליפורניה, ופתח בקריירה כצייר.
חייו אחרי הפרישה ממוזיקה
ואן וליט פנה לקריירה בציור, כיוון שלטענתו הוא יכול להרוויח הרבה יותר כסף מעיסוק זה. עם הפיכתו לצייר, נטש ואן וליט את שם הבמה שלו, "קפטן ביפהארט", ופרסם את הציורים שלו תחת שמו האמיתי, דון ואן וליט.
האמנות שלו, בדומה למוזיקה שלו, נחשבת ל"נסיונית", ומשויכת לזרם האקספרסיוניזם המופשט, אם כי ביסודה היא גולמית. הציורים שלו זכו לביקורות טובות יחסית.
בשנת 2003 הקליט ואן וליט דרך הטלפון שיר לאלבום שמטרתו להעלות את המודעות לאיכות הסביבה, וזו ההקלטה הידועה האחרונה שעשה ואן וליט.
היידי ריינג'
היידי אנדיה ריינג' (באנגלית: Heidi Range; נולדה ב-23 במאי 1983 בליברפול, אנגליה) היא זמרת וכותבת שירים בריטית. ריינג' השתתפה בהרכב המקורי של הלהקה אטומיק קיטן, ועזבה אחרי זמן קצר. בשנת 2001 הצטרפה ללהקת Sugababes, והשתתפה באלבומים ובהופעות שלה עד פירוקה ב-2011. מאז היא פועלת בתחום התיאטרון. ב-2012 השתתפה בעונה השביעית של הסדרה "Dancing on Ice".
ביוגרפיה
ב-1997 ניסתה ריינג' להצטרף ללהקה Scooch, אך נדחתה כי הייתה צעירה מדי. במקום זאת, היא הצטרפה ב-1998 ללהקת אטומיק קיטן יחד עם ליז מקלרנון וקרי קטונה. היא הקליטה רק מספר שירים עם הלהקה, והופיעה בגרסה המקורית של "Whole again". ב-1999 החליטה ריינג' לעזוב את הלהקה כי העדיפה מוזיקת רית'ם אנד בלוז במקום מוזיקת פופ שאפיינה את הלהקה; היא הוחלפה בנטשה המילטון.
באוגוסט 2001 ריינג' החליפה את שיבון דונהי מלהקת שוגבייבס לאחר עזיבתה. האלבום הראשון של ריינג' עם הלהקה היה "Angels with dirty faces", שהגיע למקום שני במצעד הבריטי, הצליח במכירות עד לאלבום פלטינה משולשת, והוא נחשב לאלבום הנמכר ביותר של הלהקה. ריינג' הוציאה עוד 5 אלבומים עם הלהקה, בהם שרה וגם כתבה שירים רבים.
חיים אישיים
ריינג' הייתה מאורסת לשדרן הרדיו והטלוויזיה דייב ברי, אך הם נפרדו ב-2011 לאחר 8 שנות זוגיות. היא נישאה לאלכס פרטקיס האיטלקי ב-2016.
דיאוקסין
דיאוקסין (Dioxin) הוא שמן של שתי תרכובות כימיות אורגניות (שהן איזומרים) ואשר המבנה הכימי שלהן מתואר בתרשים.
האיזומרים נקראים dioxin ו –1,2 (וגם o–dioxin) ו, dioxin ו –1,4 (וגם p–dioxin). שני הדיאוקסינים הם תרכובות הטרוציקליות שלהן הנוסחה הכימית C4H4O2. האורטו-איזומר dioxin ו –1,2 מאוד לא יציב בשל מאפייניו הדומים לעל-תחמוצת. תכונותיו הידועות של< dioxin ו –1,4 רשומות בתיבת המידע הסמוכה. שתי התרכובות וכן חומרים אחרים שבבסיסם קיימות תרכובות אלה, רעילות ביותר ודליקות. דיאוקסין הוא אחד הרעלים המשתחררים מההתפרקות הכימית של החומר הפלסטי הנפוץ מאוד PVC כתוצאה מהתיישנותו.
dioxin ו –1,4 ניתן לייצר על ידי ציקלואדיציה, כלומר על ידי תגובת דילס-אלדר.
משמעויות אחרות של דיאוקסין
מפאת חשיבותם הקיצונית כמזהמים סביבתיים, עושה הספרות המדעית העכשווית שימוש תדיר בשם דיאוקסינים כדי לציין את הנגזרות הכלורידיות של dibenzo–p–dioxin, או יותר במדויק, את הפוליכלורינאטד דיבנזו-פארא-דיאוקסינים (PCDDs – polychlorinated dibenzodioxins). תרכובות ה- PCDDs, אשר יכולות להיות מסווגות במשפחת התרכובות האורגניות ההלוגניות, נצפו כמצטברות בגופם של בני אדם ובעלי חיים וזאת בשל תכונותיהן הליפופיליות והן ידועות כגורמי מומים מולדים (טרטוגניות), משבשות קוד גנטי (מוטגניות) ומסרטנות (קרצינוגניות).
מיחזור מתכות ודיאוקסין
מיחזור מתכות על ידי שריפת מוצרים הכוללים מתכת וחומרים נוספים כגון: כבלי תקשורת, מכשירי חשמל ביתיים וחלקי מכוניות, גורמת לפליטת כמויות גדולות של דיאוקסין לחלל האוויר, ולזיהום סביבתי חמור.
מרים מבית עניה
אזכורים בברית החדשה
על פי הבשורה על פי לוקאס, ישו ביקר בבית האחיות מרתא ומרים. בעוד שמרתא עסקה בעניינים שונים מרים הקשיבה לתורתו של ישו, ולכן זכתה לשבחי הברית החדשה.
פרשנים ראו בישיבתה של מרים לרגלי ישו, היותה אחד מתלמידיו.
הבשורה על-פי יוחנן מזכירה את מרים בשני אירועים - האחד תחיית לזרוס:
וכן בתיאור משיכתו של ישו על ידי מרים:
על פי תיאור זה מרים שפכה שמן ריחני על רגליו של ישו, ונגבה את רגליו בשערותיה.
כיסא חשמלי
כיסא חשמלי הוא מתקן ששימש בארצות הברית במהלך המאה ה-20 להוצאה להורג של פושעים שנגזר עליהם עונש מוות. השימוש הראשון בכיסא חשמלי היה בסוף המאה ה-19, ונראה שעם פרוס המאה ה-21 הולך ונעלם השימוש באמצעי זה לטובת זריקת רעל. הכיסא החשמלי שימש להוצאות להורג גם בפיליפינים.
מרים מבית עניה
זיהויה עם מרים המגדלית
הכנסייה הקתולית מזהה את מרים מבית עניה עם מרים המגדלית. אף שאין לזיהוי זה תימוכין בספרי הברית החדשה, המלומדים הקתולים סברו שלאור שבחיו הגבוהים של ישו למרים, לא ייתכן כי לא הייתה באירוע צליבתו וקומו לתחייה ולכן היא מזוהה עם מרים המגדלית שהייתה בשני אירועים אלה.
הכנסיות המזרחיות אינן מקבלות פרשנות זו, וסבורות כי מרים מבית עניה ומרים המגדלית הן שתי קדושות נפרדות. הכנסיות המזרחיות סבורות כי אף מרים מבית עניה נכחה באירוע הצליבה, כמו גם אחותה מרתא, והן מתוארות כ"נשים נושאות המור" המוזכרות שנכחו באירוע. על פי המסורות האורתודוקסיות, בעקבות מותו של סטפנוס הקדוש נמלטו מרים, מרתא ואלעזר מירושלים והחלו להפיץ את בשורת ישו בארצות שונות.
כיסא חשמלי
היסטוריה
מדינת ניו יורק הקימה בשנת 1886 ועדה כדי למצוא שיטה חדשה והומנית יותר להוצאה להורג שתחליף את התלייה. גם אדיסון וגם וסטינגהאוז, שהתחרו ביניהם על הטכניקה להובלת חשמל, לא רצו שהאמצעים החשמליים שלהם יבחרו, שכן הם פחדו שהצרכנים לא ירצו בבתיהם את אותו סוג של חשמל המשמש להריגת פושעים.
מרים מבית עניה
קדושה נוצרית
על פי הנצרות האורתודוקסית היום המקודש למרתא ומרים הוא ה-4 ביוני, וכן היום השלישי לאחר הפסחא. על פי הכנסייה הלותרנית, הכנסייה האפיסקופלית והכנסייה האנגליקנית, היום המקודש של מרתא, מרים ואלעזר הוא ה-29 ביוני.
כיסא חשמלי
היסטוריה
כדי להוכיח שזרם חילופין עדיף לשם הוצאה להורג, הרגו בראון ואדיסון בעלי חיים רבים בעת שבחנו את אב-הטיפוס שלהם. הם אף ערכו הדגמות של הוצאות להורג של בעלי חיים לעיני התקשורת כדי לוודא שדווקא זרם החילופין יקושר להוצאה להורג בחישמול. רוב הניסויים הללו נערכו במעבדתו של אדיסון בווסט אורנג' שבניו ג'רזי בשנת 1888. בשנת 1903, כעשור לאחר תום מלחמת הזרמים, הומתה פילה באמצעות מכת חשמל, אולם היסטוריונים סבורים כי לאדיסון לא היה קשר למותה.
הניסויים הצליחו להשיג את מטרתם, והוועדה אכן אמצה בשנת 1889 את הכיסא החשמלי המופעל בזרם חילופין.
הנידון למוות הראשון שהוצא להורג בעזרת כיסא חשמלי היה ויליאם קמלר בכלא אובורן בניו יורק ב-6 באוגוסט 1890. האישה הראשונה שהוצאה להורג בכיסא החשמלי הייתה מרתה פלייס, שהוצאה להורג בכלא סינג סינג ב-20 במרץ 1899. תוך זמן קצר, הפך הכיסא החשמלי לאמצעי המוביל בהוצאות להורג בארצות הברית, ונשאר כזה עד אמצע שנות השמונים, למרות הפופולריות הגואה של תא הגזים החל בשנות החמישים.
השיטה
הנידון למוות נקשר לכיסא, כשאלקטרודה אחת מחוברת לראשו ואלקטרודה נוספת מחוברת לרגלו. זרם החשמל הופעל לפחות פעמיים למספר דקות, תלוי במוצא להורג. בתחילה הועבר זרם החשמל במתח של 2,000 וולט כדי לשבור את ההתנגדות של העור ולגרום לאובדן הכרה (באופן תאורטי). אז ניתן להשתמש במתח נמוך יותר כדי למנוע בערה. עוצמת הזרם המועבר בגוף הוא 8 אמפר. גופת המוצא להורג התחממה עד לטמפרטורה של 59° צלזיוס והזרם החשמלי גרם נזק רב לאברים הפנימיים.
באופן תאורטי, אובדן ההכרה אמור להתרחש תוך חלקיק שנייה. בפועל, היו דיווחים על ראשי נידונים שעלו בלהבות, על שנאים שנשרפו, ועל נידונים למוות הזועקים מכאב על רצפת חדר ההוצאה להורג, במהלך תיקון הכיסא. בשנת 1946 הכיסא כשל בהוצאה להורג של וילי פרנסיס, שלפי הדיווחים זעק "עצרו! תנו לי לנשום!" ("Stop it! Let me breathe!") בעת שבוצע ניסיון ההוצאה להורג. התברר שהכיסא (הנייד) הותקן שלא כהלכה על ידי אחראי שיכור. התיק הובא בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית, כשפרקליטיו של פרנסיס טוענים שאף שפרנסיס לא מת, הוא למעשה הוצא להורג. הטיעון נדחה, ופרנסיס הוצא להורג בשנית בכיסא החשמלי בשנה שלאחר מכן.
נוסף על כך, בלי קשר לאיכות ההוצאה להורג, חלק מעור הנידון נשרף תמיד ויש צורך בהפרדת העור והנוזל לאחר המוות. הנידון גם מאבד את השליטה על השרירים לאחר מכת הזרם הראשונית מה שגורם לאיבוד השליטה על הסוגרים ולכך שהנידון מטיל את מימיו ואת צרכיו ללא שליטה על הרצפה מתחת לכיסא. בשל כך שונו מעט הכיסאות החשמליים המודרניים - הם רופדו, וצוידו בחגורות בטיחות כמו במכוניות.
ירידת קרנו של הכיסא החשמלי
לאחר שטקסס אמצה את זריקת הרעל כאמצעי הוצאה להורג בשנת 1982, הלך ופחת השימוש בכיסא החשמלי. נכון לשנת 2023, רק אלבמה, פלורידה, נברסקה, דרום קרוליינה, וטנסי, וקנטקי מאפשרות הוצאה להורג בכיסא חשמלי. ארקנסו ואוקלהומה מאפשרות הוצאה להורג בכיסא חשמלי אם זריקה קטלנית תיחשב אי פעם כבלתי חוקתית. קנטקי מאפשרת שימוש בכיסא חשמלי לאסיר שנידון לפני ה31 במרץ 1998. עד לפברואר 2008 היה הנידון רשאי לבחור בזריקת רעל במקום בכיסא חשמלי בכל המדינות שבהן נעשה שימוש בכיסא זולת נברסקה.
ההמתה באמצעות כיסא החשמלי ספגה ביקורת בשל מספר מקרים בהם הנידון לא מת מיד אלא נדרשו מספר מכות חשמל כדי להורגו. בשל כך נטען שזהו עונש אכזרי ויוצא דופן ולפיכך עומד בניגוד לחוקת ארצות הברית. בניסיון לענות לטענות אלו, שונה נוהל השימוש בכיסא החשמלי בנברסקה כך שדרך גופו של הנידון מועבר זרם במתח של 2,450 וולט למשך 15 שניות ולאחר 15 דקות, בודק חוקר מקרי מוות את הגופה כדי לבדוק האם יש בה סימני חיים (בעבר הועבר זרם במתח של 2,450 וולט למשך 8 שניות, לאחריו הפסקה של שנייה ולאחריה 22 שניות של 480 וולט כך שלאחר הפסקה בת 20 שניות חוזרים על התהליך שלוש פעמים נוספות).
הנפה של ארטוסתנס
בתורת המספרים, הנָפָה של אֵרָטוֹסְתֶנֶס הוא אלגוריתם פשוט ויעיל למציאת כל המספרים הראשוניים עד למספר שלם מסוים. המצאת הנפה מיוחסת למתמטיקאי היווני ארטוסתנס.
מתחילים עם רשימת כל המספרים השלמים מ-2 ועד המספר הנבחר n. בכל שלב, מכריזים על המספר הקטן ביותר הלא מסומן ברשימה שעוד לא טופל כעל מספר ראשוני, ומסמנים בתוך הרשימה את כל הכפולות שלו (שהם יהיו מספרים פריקים). ממשיכים לבצע שלב אחרי שלב, כל עוד זה אפשרי.
בסופו של תהליך, כל המספרים ברשימה שלא סומנו הם הם כל המספרים הראשוניים מ-2 עד n.
את הכפולות מוצאים על ידי ספירה מהמספר כלפי מעלה בצעדים של אותו מספר. למשל, עבור 3: 6, 9, 12, 15, .... יהיו גם מספרים שיסומנו יותר מפעם אחת, למשל 15 = 3 * 5 = 5 * 3. לכן את הספירה ניתן להתחיל מהמספר בריבוע (למשל 9 עבור 3, מכיוון ש 6 כבר יהיה מחוק בספירה מ 2). כמו כן ניתן לעבוד עם המספרים האי־זוגיים בלבד ולספור בצעדים כפולים, למשל עבור 5: 25, 35, 45, 55, ....
את המספר 1 אין כוללים ברשימה, משום שהוא לא נחשב לראשוני. ראו מספר ראשוני להסבר בעניין זה.
דוגמה
להלן פעולות האלגוריתם עבור המספרים מ-2 עד 20.
2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20
2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20        ^   ^   ^   ^     ^     ^     ^     ^     ^
2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20        -   -   - ^ -     -^    -  ^  -     -^    -
2 3  5   7        11    13          17    19
הסימנים שסימנו במהלך הפעולה מהווים את החורים בנפה שדרכם עוברים המספרים הפריקים כך שבסוף נשארים בה רק המספרים הראשוניים.
פסאודו קוד של נפת ארטוסתנס
או בצורה סימבולית,
primes = [2,3..] \ [ p²,p²+p,... for p in primes ]
מיסוד
מיסוד הוא תהליך שבו פעילות חברתית הופכת לפעילות מושרשת בחברה, לרוב בעקבות תהליכים סוציולוגיים שונים, כך שהיא נתפסת כחלק מהמציאות האובייקטיבית. שמות נרדפים למיסוד הם השתגרות ובדומה רוטיניזציה (מלשון רוטינה) פעולה חברתית החוזרת על עצמה שוב ושוב עד שמתקבעת כעומדת בפני עצמה, לעיתים במנותק מהכוונה המקורית של הפעולה. לעיתים, מיסוד מתייחס אל הקמת מוסדות חברתיים והפיכתם לפורמליים.
מאפייני מיסוד בהקשרי פעילויות חברתיות
ביסודו של תהליך המיסוד עומדת הקניית משמעות מעבר להגדרתה התכלתית של פעילות חברתית מסוימת. תאוריות המיסוד מתארות התפתחות שבה פעילות מסוימת של בני אדם התחילה משיקולים רציונליים אך לאורך זמן הפעילות התקבעה והשיקולים הרציונליים התמעטו. לדוגמה, צפייה קבועה במשחק כדורגל שתכליתה הנאת הצופה ועדכון לגבי המתרחש בעולם הספורט, עשויה לסגל לעצמה ערך מוסף הנלווה למטרות אלו (כלומר, הצופה מעוניין בצפייה הקבועה מעבר להנאה לעדכון שהוא מקבל ממנה, ולא יהיה מוכן להחליפה גם בתחליפים המשרתים מטרות אלו בצורה עדיפה). ערך מוסף זה הוא הערך הממסדי של הצפייה והוא שהופך אותה למוסד.
מיסוד אינו תהליך מוחלט ובמציאות לרוב פעילויות וארגונים מכילים מאפיינים מוסדיים בצד מאפיינים שאינם כאלו. למשל, זוג צעיר נהג לאכול אצל הוריו ארוחת שבת כל שבוע כיוון שרצה לחסוך בהוצאות. עם השנים, וגם כאשר הזוג הפך מבוסס כלכלית ובעל ילדים, הנוהג של ארוחת שבת אצל ההורים התמסד כהכרחי ורצוי ללא קשר לסיבה המקורית לארוחה.
מאפייני מיסוד בהקשרי מוסדות חברתיים
לסגל קיימות כמה סמכויות: 'סמכות מקבילה' - הזכות של כל מי ומי מהסגל להטיל מרותו על כל חוסה 'סמכות פרטנית' - הזכות של הסגל לרדת לפרטים האינטימיים ביותר של החוסים. 'סמכות מרחיבה' - הזכות של הסגל לעונש לא חייבת להיות קשורה לסוג העבירה. תוצאות השהייה במוסד:
Underdog (שיר של אלישה קיז)
Underdog הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית אלישה קיז, השיר יצא לאור ב-11 בינואר 2020, כסינגל השלישי מתוך אלבומה השביעי, Alicia ועל ידי חברת התקליטים RCA.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אלישה קיז, ג'וני מאקדייד, אד שירן, איימי וואדג', ג'וני קופר ופוי ואנס והופק על ידי אלישה קיז וג'וני מאקדייד, השיר בסגנון הקאנטרי, בסמוך לצאתו כסינגל עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, הועלה לערוץ היוטיוב של אלישה קיז ב-11 בינואר 2020, בקליפ ניתן לראות את קיז הולכת ברחוב תוך כדי שהיא שרה את מילות השיר.
טום וילקינסון
תומאס ג'פרי "טום" וילקינסון (באנגלית: Thomas Geoffrey "Tom" Wilkinson; נולד ב-5 בפברואר 1948) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי. הוא היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר עבור תפקידו בסרט "בחדר המיטות" (2001) ולפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר עבור תפקידו בסרט "מייקל קלייטון" (2007). בשנת 2009, הוא זכה בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי לשחקן המשנה הטובה ביותר עבור תפקידו בתור בנג'מין פרנקלין במיני-סדרה "ג'ון אדמס" של רשת HBO.
ביוגרפיה
טום וילקינסון נולד בעיר לידס שביורקשייר. כשהיה ילד חי במשך שנים אחדות עם משפחתו בקנדה. חזר עם משפחתו לאנגליה כשהיה בן 11. וילקינסון למד ספרות אנגלית ואמריקאית באוניברסיטת קנט. עם סיום לימודיו באוניברסיטה נרשם לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
ב-1980 הצטרף לרויאל שייקספיר קומפני. בין תפקידיו הבולטים בתיאטרון היו במחזות השייקספירים "המלך ליר" ו"המלט", וגילום דמותו של ת"ס אליוט בדרמה "טום וויב". ב-1986 זכה בפרס המבקרים על הופעתו במחזה של איבסן "רוחות".
באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 החל להופיע בטלוויזיה ובקולנוע. הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה ב-1976 בסרטו של הבמאי הפולני אנדז'יי ויידה "קו הצל" על פי ספר של ג'וזף קונרד. ב-1985 שיחק לצידה של ונסה רדגרייב בסרט "ות'רבי". ב-1988 הופיע בסדרת הטלוויזיה "ראשון בן שווים", דרמה פוליטית המתארת את התקדמותם של ארבעה חברי פרלמנט בריטים המבוססת על ספרו של ג'פרי ארצ'ר. הוא גילם את בן זוגה של הלן מירן בסדרת "החשוד העיקרי". ב-1994 זכה לשבחים על הופעתו בתפקיד סת' פקסניף בסדרת הדרמה של ה-BBC עיבוד לרומן של דיקנס "מרטין צ'אזלוויט", והיה מועמד לפרס באפטא על תפקידו זה. עוד באותה שנה שיחק בסרט "נסיך ג'אטלנד", סיפורו של המלט מנקודת מבט דנית, שוב לצידה של הלן מירן.
ב-1995 הופיע בסרטו של אנג לי, "על תבונה ורגישות", ולאחר מכן ב"חוש השלג של העלמה סמילה". פריצת הדרך הקולנועית שלו הייתה ב-1997 כשהופיע בלהיט "ללכת עד הסוף", על חבורת גברים מובטלים בשפילד המנסים להרוויח כסף על ידי העלאת מופע חשפנות. וילקינסון זכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה על הופעתו בסרט. בעקבות הצלחת הסרט המשיך להופיע בסרטים רבים בבריטניה ובהוליווד. בין הסרטים שבהם הופיע היו "אוסקר ולוסינדה", "ויילד", "שייקספיר מאוהב", "שעת שיא", וב-2001 כיכב בסרט "בחדר המיטות" לצידה של סיסי ספייסק, שעליו היה מועמד לפרס האוסקר.
ב-2002 שיחק בסרט הטלוויזיה "הסערה המתפרצת", על חיי צ'רצ'יל בשנות השלושים, בכיכובם של אלברט פיני וונסה רדגרייב. ב-2003 היה מועמד לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט "Normal". אחר כך הופיע כפטרון של הצייר ורמיר בסרט "נערה עם עגיל פנינה".
ב-2004 שיחק בסרטו של צ'ארלי קאופמן "שמש נצחית בראש צלול", בתפקיד מדען שפיתח שיטה למחיקת זכרונות אנושיים לפי דרישה. עוד באותה שנה גילם את דמותו של "טאפי" בסרט "אשה טובה" על פי המחזה מניפתה של ליידי וינדרמיר של אוסקר ויילד. ב-2005 שיחק ב"שקרים נפרדים" לצידה של אמילי ווטסון, ובתפקיד הגנגסטר קרמיין פלקונה בסרט "באטמן מתחיל".
ב-31 בדצמבר 2004 קיבל את אות מסדר האימפריה הבריטית (OBE) על תרומתו כשחקן דרמטי.
ב-2008 זכה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב על משחקו במיני סדרה "ג'ון אדמס", שעסקה בחייו של הנשיא השני של ארצות הברית.
ב-2014 גילם את נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון בסרט "סלמה" העוסק באירועי המצעדים מהעיר סלמה באלבמה למונטגומרי הבירה בשנת 1965 אשר הונהגו על ידי מרטין לותר קינג כחלק מהמהפכה לסיום ההפרדה הגזעית והענקת זכות הצבעה חופשית לתושבי מדינות הדרום השחורים.
בשנת 2016 שיחק בדרמה הביוגרפית של אוליבר סטון, "המרגל סנודן", בו גילם את איוון מקסקיל, לצד ג'וזף גורדון-לוויט.
ב-1988 התחתן וילקינסון עם השחקנית דיאנה הרדקאסל. לבני הזוג יש שתי בנות, אליס ילידת 1989 ומולי ילידת 1992.
שלוש הבישופויות
שלושת הבישופויות (בצרפתית: les Trois-Évêchés) היו מחוז של ממלכת צרפת שהורכבו מהדיוקסיות מץ, ורדן וטול בתוך אזור לורן. שלוש הדיוקסיות היו נסיכים-בישופים של האימפריה הרומית הקדושה עד שנכבשו על ידי צרפת אנרי השני בין אפריל ליוני 1552. בתום מלחמת שלושים השנים, הם נמסרו רשמית לצרפת על ידי שלום וסטפליה ב-1648.
היסטוריה
במהלך המרד נגד הקיסר ההבסבורגי קרל החמישי, נפגשו כמה נסיכים קיסריים פרוטסטנטים בטירת לוכאו ליד טורגאו במאי 1551. כאן כרת מוריץ, הנסיך הבוחר מסקסוניה מבית וטין, ברית עם יוהאן אלברכט הראשון, דוכס מקלנבורג, וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל, שאביו פיליפ הראשון, רוזן הסן נכלא על ידי הקיסר, אלברכט אלקיביאדס, מרקיז ברנדנבורג-קולמבאך מבית הוהנצולרן ובן דודו אלברכט, דוכס פרוסיה.
לא מרוצים מהצו הזמני שקבע קרל החמישי בדיאט של אוגסבורג ב-1548, המורדים היו מלאים בהחלטה להגן על הפרוטסטנטיות, ולא פחות מכך - האוטונומיה שלהם נגד הסמכות המרכזית הקיסרית. הם הסכימו ליצור קשרים עם המלך הצרפתי הקתולי אנרי השני, תוך התעלמות מדיכוי ההוגנוטים הפרוטסטנטים. בסתיו הכריז אנרי מלחמה נגד קרל החמישי והתכונן לצעוד נגד האימפריה עד לנהר הריין. ב-15 בינואר 1552 הוא חתם על הסכם שאמבור עם מוריץ מסקסוניה ובעלי בריתו הפרוטסטנטיים, לפיו קיבל לגיטימציה לכיבושים הצרפתיים מבעוד מועד. הנסיכים הכירו בשלטונו של המלך כ"משנה של האימפריה" על הערים הקיסריות מץ, טול וורדן, כמו גם קמברה "וערים אחרות של האימפריה שאינן דוברות גרמנית". המורדים בתורם קיבלו סובסידיות וסיוע צבאי מהצרפתים, חייליהם עברו לאדמות התורשה ההבסבורגיות והטילו מצור על הקיסר באינסברוק, בעוד אחיו פרדיננד הראשון נכנס למשא ומתן שהוביל לביטול החלטת אוגסבורג הזמנית לפי שלום פסאו משנת 1552.בתמיכת פרנסואה, דוכס גיז ואחיו שארל, קרדינל לורן, מלך צרפת אנרי השני בהסכמתו עם הנסיכים הפרוטסטנטים החל את מסע ד'אלמן שלו "למען חירויות גרמניה". ביום ראשון של הדקלים 1552 כוחות צרפתים בפיקודו של אן דה מונמורנסי בהתקפת פתע עברו לתוך חומות מץ, ולאחר מכן כבשו את טול ב-13 באפריל. לאחר מכן פנה אנרי נגד נאנסי בירת לורן, שם חטף את הדוכס הקטין קרל השלישי לחצר המלוכה הצרפתית בפריז. ב-18 באפריל חגג המלך את כניסתו למץ ולאחר התקפה כושלת על העיר הקיסרית שטרסבורג, חזר מהריין כדי לעבור לוורדן ב-12 ביוני. באותה תקופה כבשו הצרפתים את שלוש הערים הקיסריות וכן את שטח הנסיכים-בישופים שמסביב.
מנקודת המבט של הקיסר, לנסיך הבוחר מוריץ ולבני בריתו לא הייתה זכות להיפטר באופן חוקי משטח קיסרי, קרל החמישי החל במערכה נגד הצרפתים במטרה לכבוש מחדש את הדיוקסיות הכבושות שהגיעה לשיאה במצור על מץ מה-19 באוקטובר 1552 עד ה-2 בינואר 1553. המשלחת נכשלה בסופו של דבר, כאשר הכוחות הקיסריים הובסו על ידי הכוחות הצרפתיים בפיקודו של פרנסיואה, דוכס גיז בקרב רנטי ב-1554. כאשר הקיסר, שחוק ותשוש, התפטר ב-1556, יורשו פרדיננד הראשון הפסיק את כל הניסיונות להחזיר את שלושת הבישופויות. המלך אנרי השני השאיר חיל מצב קבוע בכל אחת מהערים והכפיף בהדרגה את אזרחיהן לסמכותו המלכותית. בייחוד בני העיירה מץ הגישו מספר עתירות לדיאט הקיסרי, אולם, החזרת שלושת הבישופויות האבודות כבר לא הייתה הדאגה העיקרית של האימפריה המתפוררת במהלך הווידוי המתמשך. ביוזמתו של הקרדינל רישלייה, קיבלו שלושת הבישופויות אוטונומיה מסוימת עם פרלמנט פרובינציאלי שהותקן ב-1633 במץ, שנשלט על ידי הפטריציאטה של העיר. המהומות האזרחיות פחתו ככל שהערים שגשגו תחת השלטון הצרפתי, אם כי יישום מס המלח עורר אי שקט במץ. כשהמלך לואי ה-14 עלה לכס המלכות ב-1643, הוא אישר את הפריבילגיות של אזרחי מץ, טול ו-ורדן כ"נתיניו הטובים והנאמנים".
לאחר שרכישת שלושת הבישופויות הוכרה לבסוף על ידי האימפריה הרומית הקדושה בשלום וסטפאליה של 1648, שטחו של המחוז הורחב עוד יותר על ידי חלקים מדוכסות לוקסמבורג סביב תיונוויל (דידנהופן), שנמסרה לצרפת על פי הסכם הפירנאים ב-1659 וכמה כפרים בלורן שסופחו ב-1661.
הבישופות של סן-דיה, שנוצרה ב-1777 ונקראת לפעמים "הבישוף הרביעי של לורן" (" le Quatrième Évêché lorrain"), אינה קשורה היסטורית לשלוש הבישופויות.
גיל שוחט
גיל שוחַט (נולד ב-7 בספטמבר 1973) הוא מלחין, מנצח, פסנתרן ומרצה ישראלי למוזיקולוגיה.
לימודים והשכלה
מוריו לקומפוזיציה היו: פרופ' אנדרה היידו, איוואן ונדור, אציו קורגי, לוצ'אנו בריו ואלכסנדר גהר. מוריו העיקריים לפסנתר היו רחל פינשטיין, פרופ' אריה ורדי, סרג'יו פרטיקרולי ומריה קורצ'יו. בשנת 2008 לקחה אוניברסיטת הרווארד בבוסטון חסות על יצירותיו של שוחט, והיא מפרסמת ומנהלת את הארכיון המלא שלו.
יצירותיו
שוחט הלחין עד כה 9 סימפוניות, 15 קונצ'רטי לכלי סולו ותזמורת, 4 אופרות, ויותר מ-50 יצירות קאמריות ויצירות לכלי סולו. את רוב יצירותיו הוא מוציא לאור בהוצאת "ריקורדי" באיטליה, בה החל את דרכו כצעיר המלחינים בהיסטוריית ההוצאה, או בהוצאה לאור אשר הקים בעצמו ונושאת את שמו. הקונצ'רטו השני שלו לפסנתר בנגינתו, והתזמור שלו לפרלודים של דביסי יצאו לאור בתקליטור. האופרה שלו "אלפא ואומגה" הועלתה בהפקת האופרה הישראלית ובניצוחו של גארי ברתיני. יצירות בולטות אחרות שלו הן "שיר השירים", "חזון העצמות היבשות" והסימפוניות "הישראלית", "האש", "האורות" ו"הגרמנית".
בשנת 2010 העלתה האופרה הישראלית החדשה את האופרה שלו "הילד חולם", לפי מחזה של חנוך לוין.
יצירותיו הוזמנו ובוצעו בעונות המנויים של מוסדות המוזיקה החשובים בעולם כגון: התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, הפילהרמונית של בייג'ינג, התזמורת הלאומית של תאילנד, סולני מוסקבה, הקאמרית של ההרמיטאז׳ בסנקט פטרבורג ועוד תזמורות רבות ברחבי העולם.
בשנת 2021 הוציא עם יסמין לוי את האלבום, Voice & Piano.
תפקידים נוספים
בנוסף לפועלו כמלחין מופיע שוחט כפסנתרן וכמנצח. כפסנתרן הופיע כסולן עם התזמורות הישראליות וכן עם תזמורות שונות בחו"ל, ובמאות רסיטלים ברחבי אירופה, ואלפי קונצרטים בכל רחבי הגלובוס, שוחט הופיע ויצירותיו בוצעו בפסטיבלים רבים בעולם, וביניהם פסטיבל לונדון, הביאנאלה בוונציה, פסטיבל הונג קונג, הקרנגי הול בניו יורק, פסטיבל העיר האסורה בבייג'ינג ועוד. בעבר - היה מנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של התזמורת הקאמרית הישראלית ושל התזמורת הסימפונית החדשה הרצליה, מלחין הבית ומנהל הסדרות הקאמריות של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, ראש המוזיקה הקלאסית בפסטיבל ישראל בירושלים, מנהל אומנותי של אנסמבל "אליסיום" שהקים ב-2004, יועץ אומנותי של פסטיבל "קלאסי בים האדום", מנהל אומנותי של פסטיבל "מאסטרו" למוזיקה קלאסית בעין הוד, מנהל אומנותי של פסטיבל צלילי ילדות בחולון, מנהל אומנותי של פסטיבל בטהובן בנצרת. כיום שוחט הוא מנהל האנסמבל המוזיקלי, "פוליפוניה" וכן מנהל את כל סדרות המוזיקה בהיכלי התרבות של מודיעין, אור עקיבא, קריית מוצקין, וכן סדרות עצמאיות ברוב היכלי התרבות החשובים במדינה, לרבות היכל התרבות בתל אביב. חברת ההפקות אשר בבעלותו ובראשותו, משלבת יוצרי פופ וג'אז עם קונצרטים קלאסיים. יד ימינו ומנהל ההפקות של שוחט הוא חגי קורן.
מחוץ לישראל, מנהל שוחט את הסדרה הקאמרית באולמות "פולי" של סין, הוא מנצח אורח קבוע בפסטיבל "אמיליה רומנה" באיטליה, ופסטיבל מוצרט בוורמונט, ארצות הברית.
שוחט עורך סדרות רסיטלים והרצאות לקהל הרחב, רובן במסגרת "אסכולות" של האוניברסיטה הפתוחה, ו"קתדרה" של מוזיאון ארץ ישראל. החל מקיץ 2011 הוביל מדי קיץ סדרה של קונצרטים בפארק הרצליה, בהם ניצח על תזמורת סימפונט רעננה, תזמורת האופרה הקאמרית והרכבים אחרים, ובחלק מהיצירות גם השתתף כפסנתרן. כל אחד מקונצרטים אלה משך קהל רב ואלפי מאזינים.
ביוני 2012 החל הערוץ הראשון להקרין את סדרת הטלוויזיה "סיפור מנצח" בהנחייתו של שוחט ובהשתתפות התזמורת הסימפונית ירושלים, בכל פרק בסדרה יצא שוחט במסע דוקומנטרי חווייתי, אל מאחורי הקלעים של היצירה הקלאסית. הסדרה בת 8 פרקים זכתה בציון לשבח בתחרות הפורמטים של איגוד השידור האירופי.
פרסים והוקרה
שוחט זכה בפרסים ובמענקים רבים, ובהם בפרס התיאטרון על האירוע הבולט של השנה שהוענק לאופרה פרי עטו "אלפא ואומגה" (2001), ופרס מלחין השנה בתיאטרון על "צור וירושלים" (2004), פרס ראשון בתחרות ארתור רובינשטיין להלחנה (1997), פרסי תחרויות האקדמיה למוסיקה, פרס תל אביב לאומנויות הבמה, פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים, ופרס קרן קיסריה – אדמונד בנימין דה-רוטשילד (2001).
בין המלגות שהוענקו לשוחט במהלך דרכו ניתן לציין מלגות מטעם קרן התרבות אמריקה ישראל, הקונסוליה הבריטית וממשלת איטליה, מענקים מקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, קרן ברכה, קרן ריץ', מוטורולה ישראל, בנק ספרא, הבנק הבינלאומי, צפונות תרבות, קרן סוזן רוז (ניו יורק) ומענק מראי פפר (לוס אנג'לס).
שוחט הוא אמן נבחר של הקרן למצוינות בתרבות החל משנת 2004. שוחט מקדיש מזמנו לפעילות ציבורית בישראל, הן ברסיטלים עבור גיוס כספים לעמותות כגון "לתת" ו"עזרה", מרכז נפגעות תקיפה מינית, בתי החולים וולפסון בחולון, מאיר בכפר סבא והמרכז הרפואי רבין.
באוקטובר 2012 זכה בפרס מפעל הפיס לאמנויות על שם לנדאו בתחום המוזיקה הקלאסית.
חיים אישיים
בריאיון לעיתון "הארץ" בדצמבר 2009 דיבר לראשונה על היותו הומוסקסואל. שוחט התגורר ביפו עם בן זוגו בריאן בולטון. בהמשך נפרד מבולטון וחי עם בן זוג אחר, ממנו נפרד. לשוחט שני ילדים, תאומים.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
טאליב קוולי
אודות
קוולי נולד בברוקלין שבניו יורק למשפחה משכילה. אמו, ברנדה גריין היא פרופסור לאנגלית באוניברסיטת ניו יורק ואביו עבד באוניברסיטת אדלפי. אחיו הצעיר, ג'מאל, הוא פרופסור למשפט חוקתי באוניברסיטת קולומביה. בנעוריו התעניין בראפ בעל גוון אפריקאי כמו של ההרכב דה לה סול. הוא למד תיאטרון באוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1995 החל להופיע ולהקליט בשיתופי פעולה יחד עם אמנים אחרים. בשנת 2002 יצא אלבומו הראשון, Quality.
בשנת 2009 התחתן עם האמנית Dj Eque ולזוג ילד אחד.
שורש 27
שורש 27, או צ'אנג בּוּ (בסינית: 厂部, פיניין: Chǎng bù) הוא השורש העשרים-ושבעה של הכתב הסיני. פירושו "צוק", או "מפעל" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
במילון קאנגשי יש 129 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
לידיה גורדון-קנכט
ביוגרפיה
לידיה גורדון-קנכט נולדה וגדלה בבית חילוני-הומניסטי במונטוידאו, אורוגוואי. הוריה, לאה (לבית טייטלבאום) ומשה גורדון, הם ילידי פולין, והגיעו לאורוגוואי בסוף שנות העשרים של המאה העשרים. בתחילת דרכם עבדה אמה בבית חרושת לבגדים ואביה היה סוכן-נוסע של מפעל תכשיטים, ובהמשך בעל עסק ליבוא ויצוא.
גורדון-קנכט עלתה לישראל ב-1958 עם גרעין של השומר הצעיר שהתיישב בקיבוץ געתון, שבו היא מתגוררת עד היום. בצבא שירתה בנח"ל, ואחר כך למדה בסמינר של עליית הנוער והייתה מדריכת נוער בקיבוץ. בשנים 1979–1981 שהתה עם משפחתה ברומא, איטליה, בשליחות מטעם השומר הצעיר. אחר כך שימשה מורה לספרות בתיכון הקיבוצי "אופק". כיום היא ממשיכה לכתוב, ומנחה סדנאות לכתיבה יוצרת.
לידיה גורדון-קנכט נשואה ולה שלושה ילדים בוגרים. בתה הבכורה, גלית ראב"ד, היא סופרת ילדים.
השכלה
גורדון-קנכט סיימה בהצטיינות תואר ראשון בספרות כללית באוניברסיטת חיפה, ותואר שני בחוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב. התזה שלה עסקה בנורמות תרגום לספרדית מהשפות אנגלית, צרפתית ואיטלקית, בהנחיית פרופ' איתמר אבן-זהר. בשנת 1989 זכתה במלגה לכתיבת התזה באוניברסיטת העיר לאון בספרד. את הלימודים לדוקטורט עשתה בחוג ללימודים רומאניים ולטינו-אמריקניים באוניברסיטה העברית בירושלים, בהנחיית פרופ' מירנה סולוטורבסקי. משנת 2000 זכתה בשלוש מלגות מחקר לדוקטורט כאורחת האוניברסיטה האוטונומית במדריד וכאורחת אוניברסיטת קומפלוטנסה. עבודת הדוקטורט נכתבה בספרדית ויצאה לאור כספר בשם "המשחק בטקסט" בהוצאת אוניברסיטת מרילנד.
מלגות ופרסים ספרותיים
בקיץ 2000 שהתה במושבת האמנים יאדו (Yaddo) בסרטוגה ספרינגס, ארצות הברית, במימון מלגה לסופר ישראלי.
הסיפור "תסריט דרום-אמריקני" זכה בפרס אריכא לסיפור הקצר בשנת 1986, והספר זכה בפרס ע"ש פרננדו חנו מטעם הקהילה היהודית במקסיקו לסופר ישראלי בשנת 1988.
הסיפור "האישה שגידלה חד-קרן במטבח" תורגם לאנגלית בידי אשר הריס, ראה אור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' וזכה בפרס תרגום של BCLA.
לקריאה נוספת
על הסיפור של מרתה
על טאנגו למאחרים
על תסריט דרום-אמריקני
קישורים חיצוניים
ריאיונות רדיו:
אודות הרומן עוברת אורח
אודות הספר להיות ככל העולם - השינוי בקיבוץ
יחסי אירלנד–קניה
יחסי אירלנד–קניה הם היחסים הדיפלומטיים בין אירלנד לקניה. שתי המדינות הן חברות מלאות בחבר העמים הבריטי.
סקירה כללית
ארגוני המיסיונרים האיריים הקימו מרכזים לחינוך ובריאות בחלקים רבים של קניה. בין אלה מוסדות חינוך ידועים כמו לורטו קולג' לימורו, סנט מרי קולג' בניירובי, סנט פטריק'ס קולג' איטן - ומתקני בריאות כמו בית החולים מאטר. בשנים האחרונות תרמו ארגונים איריים לא-ממשלתיים כמו Goal, Trócaire, Concern Worldwide ו-Action Aid לתוכניות הומניטריות ופיתוח בקניה. באמצעות Irish Aid, ממשלת אירלנד מספקת מדי שנה 6.5 מיליון אירו לארגונים לא ממשלתיים הפועלים בקניה.
על מנת לעודד ולחזק את הקשר הזה ולהגביר את קשרי הסחר בין שתי המדינות, ממשלת קניה פתחה שגרירות בדבלין ב-2007 ואירלנד פתחה מחדש את שגרירותה בניירובי ב-2014.
יחסים כלכליים
קניה וניירובי מוכרות כמרכז עסקי וכלכלי חשוב במזרח אפריקה. קניה היא מרכז כלכלי חשוב ביותר אשר ממלא תפקיד מוביל באינטגרציה הפוליטית, המוניטרית והכלכלית של הקהילה המזרח אפריקאית.