cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רימון מצוי
פרי הרימון ושימושיו
גרגירי רימון פרוטים משווקים באריזות מוכנות לאכילה, אולם בניגוד לפרי השלם, הללו אינם יכולים להישמר טריים זמן רב. במחקר משותף עם חוקרים ממכוני מחקר אחרים במרכז וולקני, הוארכו חיי המדף של הגרגרים. כמו כן, פותחו זני רימון נוספים אשר פירותיהם מתאימים לעיבוד תוצרת ואשר מאריכים את עונת הקטיף והשיווק. עיון במקורות יהודיים מימי הביניים מראים כי נעשה שימוש רב רימון אף כפרי יבש ואף הייתה ייחודית למרחב הארץ-ישראלי.
הרימון ברפואה בימי קדם וברפואה העממית
במרוצת התקופות ההיסטוריות הרימון נחשב לבעל סגולות רפואיות, ומגוון חלקים מעץ הרימון ומפירותיו שימשו למטרות רפואיות. בבבל העתיקה נוצלו הפרחים לריפוי תחלואים בקיבה וכתרופה למחלות עיניים, אוזניים וחזה ולהשמדת תולעים. שורש עץ הרימון שימש ברפואה הסורית הנאו ארמית כרכיב במרשם להשמדת תולעים בגוף, וברפואה ההודית המסורתית כשהוא מיובש כאמצעי להפלת עוברים (abortifacient). בספרות הקלאסית נזכרו סגולות הרימון לטיפול בבעיות בקיבה (שלשול, דיזנטריה), כאבים באוזניים ופצעים בפה ובנרתיק הנשי.
בימי הביניים תיאר הרמב"ם את קליפת הפרי כמסייע להגלדה (עצירת דימום) ולריפוי של פצעים. על מרקחת גרגרי רימון הוא המליץ לעצירת שלשול הקיבה וכן הקלה על בחילות וכאבי ראש שלאחר שכרות ודילול האלכוהול בדם (חסר מקור). הרופא היהודי דאוד אבן אבי אלביאן, שפעל באזורנו בתקופה האיובית, הזכיר את השימוש בחב אלראמן אלשאמי (גרגרי הרימון הסורי) לשיכוך צימאון, הרגעת כאבי בטן ועוד. רבי נתן בן יואל פלקירה ציין כי פרח הרימון מחזק שיניים מתנדנדות, גורם לעצירות, מועיל לנגעי מעיים ולהגרת דם מהרחם. פלקירה מזכיר תערובת רפואית המכונה "ראמך" המותקנת מקליפות רימונים, עפצים ומושק, המועילה לחיזוק הקיבה ולעצירת הבטן במקרה של שלשול. רבי מאיר אלדבי הזכיר רטייה לטיפול בעיניים כואבות שרכיביה הם מיץ רימונים וקמח שעורים. מיץ רימונים נמנה בספר הרוקחים של סלדינו די אסכולי במאה ה-15 כמוצר רפואי נצרך בחנות הרוקח. רבי חיים ויטאל מזכיר את הקרום המפריד בין המגורות המכילות את הגרגרים במתכון לכחילת העין. רבי אליהו בן משה לואנץ (גרמניה, מאות 16–17) המליץ על רימונים חמוצים למניעת שלשול. רבי רפאל אוחנה המליץ על קליפות הרימון במרשם לצביעת שיער לשחור, ומסתבר כי יסודה של המלצה זו בשימוש הקדום בקליפות רימונים בתעשיית הצבעים.
מחקרים רפואיים
מאז שנת 1999 החלו להופיע פרסומים מדעיים רבים בנושא פרי הרימון ובנושא עץ הרימון, שמחלקים שונים שלו ניתן להפיק חומרים בעלי תכונות פרמקולוגיות.
הפרי וקליפתו מכילים סדרה של תרכובות הקרויות פּוּניקַלאגינים Punicalagins (השם נגזר משמו המדעי של הרימון). תרכובות אלו, הם סוג של טאנינים - פולי-פנולים. תרכובות אלו, המגיעים לגוף בעת אכילת רימון או פירות אחרים, עוברים מטבוליזם ומהם נוצרת חומצה אֵלַגית (Ellagic acid). בעכברי מעבדה שניזונו ממיץ רימון נמצא ריכוז גבוה של Ellagitannins (חומצה אלגית שנקשר אליה גלוקוז), בערמונית וברקמות מערכת העיכול - בעיקר במעי גס. חומצה אלגית היא חומר נוגד חמצון המונע יצירת רדיקלים חופשיים, ובכך עשוי למנוע או לעכב התפתחות של תאים סרטניים בכמה סוגי סרטן, כגון סרטן העור, סרטן הערמונית וסרטן השד. למיץ הרימון יכולת נוגדת חמצון גבוהה מאד, יותר מאשר יין אדום או תה ירוק. בניסוי In vitro, מתו תאי סרטן הערמונית שנחשפו למיץ רימון, וככל שריכוז המיץ עלה - כך מתו יותר תאים. בניסוי In vivo על עכברים שהוזרקו להם תאי סרטן הערמונית, הצליחו להוכיח שהתפתחות הסרטן הייתה האיטית ביותר - בצורה מובהקת - בקבוצת העכברים שקיבלו לשתות מיץ רימון בריכוז הגבוה ביותר. קיימים ממצאים רבים התומכים בסברה, שמיץ רימון יכול להאט ואף למנוע התפתחות סרטן הערמונית וסוגי סרטן נוספים, וכבר התגלו חלק מהמנגנונים הביוכימיים. טרם בוצעו די מחקרים בבני אדם ולכן הנושא עדיין לא הוכח על בני אדם.
השפעת מיץ רימון על מניעת סוגים מסוימים של סרטן השד קשורה כנראה למנגנון נוסף: מצאו שמיץ רימון מעכב את האנזים 17-beta-hydroxysteroid dehydrogenase ובכך יכול להקטין את רמת האסטרוגן, ואולי בכך למנוע או לעכב חלק מסוגי סרטן השד (עם תאים בעלי קולטנים לאסטרוגן).
במעבדה לחקר ליפידים של הפקולטה לרפואה של הטכניון נמצא, כי אותם פולי-פנולים נקשרים ל-LDL ("הכולסטרול הרע") ובכך מעכבים את חמצונו, ויכולים לעכב התפתחות של טרשת עורקים ולסייע בהורדת לחץ דם. הורדת לחץ הדם הסיסטולי נגרמת באמצעות הורדת רמת פעילות האנזים ACE (Angiotensin-converting enzyme) המשפיע מאוד על לחץ הדם. הצליחו להוריד את רמת הפעילות של ACE גם מחוץ לגוף (in vitro) בנוכחות מיץ רימון.
למיץ רימון יש כנראה גם השפעות על מערכת החיסון, במניעת זיהומים נגיפיים ובקטריאלים.
ויטמינים ומינרלים
ויטמינים ומינרלים עיקריים בפרי הרימון (כל החישובים שלהלן מתייחסים למנת פרי רימון במשקל של 154 גרם):
שמות הרימון
יש המשערים כי שמו העברי של הרימון נגזר מהגבנונים בפרי, כלומר הוא "רם" מכל עבריו. סביר יותר כי השם נגזר מהשורש המצרי rmn. הכינוי רימון בצורתו העברית מקובל בשינויים ברוב השפות השמיות והקרובות לשמיות, הערבי רֻמָאן (رمان), בארמית - רומנא, בקופטית - הרמן, במצרית קדומה - ארהמני. ייתכן כי השם רימון נגזר משמו של אלוהי הארמים - רמון, ומקדשו בדמשק היה "בית רימון (מלכים ב' ה 12). בתעתיק האכדי נקרא רַמָנוּ (וכך גם בתרגום השביעים: Remman), שהוא אל הרעם. הצירוף המקובל "הדד-רימון" (זכריה יב 11) מציין איחודן של שתי דמויות אלים לפוריות ייתכן כי ריבוי גרגרי הרימון הורה על פריון מרובה.
מכיוון שהובא לרומא העתיקה על ידי הפיניקים, כונה הרימון בלטינית malum punicum, שפירושו "תפוח פיניקי". כינוי נוסף בלטינית היה malum granatum - "תפוח רב-גרעינים". שמו המדעי של הצמח - Punica granatum - משמר את תוארי הפרי משני השמות הללו. הצירוף "תפוח גרעינים" משמש בסיס לשם הפרי באנגלית (Pomegranate), גרמנית (Granatapfel), איטלקית (Melograno) ועוד. בעקבות הכיבוש הערבי של חצי האי האיברי, שם הפרי בפורטוגזית הוא Romã.
מקומות הקרויים על שם הרימון
בשל הפופולריות שלו, נקראו מקומות רבים על שם הרימון. בתיאור נחלות שבטי ישראל בספר יהושע נזכרות ערים בשם "רִמּוֹן" בנחלת שבט שמעון בדרום ובנחלת שבט זבולון בצפון (שם, ), ו"גַת-רִמּוֹן" בנחלת שבט דן בשרון (שם, ). בסְפַר-המדבר של נחלת שבט בנימין נמצא "סֶלַע רִמּוֹן", ששמו השתמר אולי בכפר הפלסטיני רָמוּן שממזרח לאל-בירה. ח'ירבת רַמאמין (ליד קיבוץ להב) וח'ירבת רוּמאנֶה (ליד מושב לכיש) קרויות אף הן על שם הרימון.
היום קיימים בארץ ישראל היישובים בית רימון ורומאנה בגליל התחתון, הכפר רמון וההתנחלות הסמוכה רימונים בהרי בנימין, גת רימון בגוש דן ובית הספר רימון ברמת השרון, שהוא בית-הספר הראשון מסוגו בארץ ומאז 1985, בית הספר המוביל בתחום המוזיקה בארץ.לא ברור האם מַמְלֶכֶת גְרָנָדָה העתיקה, המחוז גרנדה והעיר גְרָנָדָה (ספרדית: Granada) בספרד נקראה כך על שם הרימונים שגודלו שם או על שם הפרבר היהודי גָּרְנָאטָה (غرناطة) שבעיר. בכול אופן הם אימצו את המשמעות הזו של שמה, ופרי הרימון מופיע על סמלם, והיא כונתה בפי משוררי תור הזהב של יהדות ספרד בשם "רימון ספרד". תמונת פרי הרימון גם מופיע בדגלה הלאומי של ספרד
השאלות נוספות של שם הרימון
רימונים - לא בכל מקום ולא בכל זמן זוג הרימונים המעטרים את ספר התורה נקראו כך. בהרבה מקורות הוזכר המונח "תפוחים" לספר התורה בהוראה של "רימונים".
הרימון ביהדות
בתרבות היהודית מסמל הרימון ברכה, שפע חקלאי, יופי וחוכמה.
הרימון נזכר בתורה בשני היבטים: הראשון כקישוט, כרכיב בעיצוב (ראה פרק בהמשך "הרימון כקישוט") והשני כסמל להצלחה ושפע חקלאיים והוא נמנה עם שבעת המינים שהתברכה בהם ארץ ישראל.
נשיאי העדה (המרגלים) התבקשו לבחון את טיב האדמה החקלאית בשדות לזריעה וטיב האדמה למטעים ולפרדסים ולחזק את דבריהם בהבאת פרי הארץ כאמור: "וּמָ֣ה הָ֠אָ֠רֶץ הַשְּׁמֵנָ֨ה הִ֜וא אִם־רָזָ֗ה הֲיֵֽשׁ־בָּ֥הּ עֵץ֙ אִם־אַ֔יִן וְהִ֨תְחַזַּקְתֶּ֔ם וּלְקַחְתֶּ֖ם מִפְּרִ֣י הָאָ֑רֶץ וְהַ֨יָּמִ֔ים יְמֵ֖י בִּכּוּרֵ֥י עֲנָבִֽים (במדבר י״ג: כ)". ומה הם הביאו? - "וַיָּבֹאוּ עַד נַחַל אֶשְׁכֹּל וַיִּכְרְתוּ מִשָּׁם זְמוֹרָה וְאֶשְׁכּוֹל עֲנָבִים אֶחָד וַיִּשָּׂאֻהוּ בַמּוֹט בִּשְׁנָיִם וּמִן הָרִמֹּנִים וּמִן הַתְּאֵנִים (במדבר י״ג: כ״ג)".
ובתום ארבעים שנה במדבר "וירב העם עם משה: וְלָמָה הֶעֱלִיתֻנוּ מִמִּצְרַיִם לְהָבִיא אֹתָנוּ אֶל הַמָּקוֹם הָרָע הַזֶּה לֹא מְקוֹם זֶרַע וּתְאֵנָה וְגֶפֶן וְרִמּוֹן וּמַיִם אַיִן לִשְׁתּוֹת (במדבר כ׳:ה). פני העם אינם אל העבר כאבותיהם אשר זכרו "אֵת הַקִּשֻּׁאִים וְאֵת הָאֲבַטִּחִים וְאֶת הֶחָצִיר וְאֶת הַבְּצָלִים וְאֶת הַשּׁוּמִים" במצרים (במדבר י״א: ה׳), פניהם אל העתיד אל "אֶרֶץ חִטָּה וּשְׂעֹרָה וְגֶפֶן וּתְאֵנָה וְרִמּוֹן אֶרֶץ זֵית שֶׁמֶן וּדְבָשׁ" (דברים ח׳:ח׳).
מאידך, פגיעה ביבול הרימונים מסמל חורבן הארץ מסיבות שונות. הנביא יואל אומר "הַגֶּ֣פֶן הוֹבִ֔ישָׁה וְהַתְּאֵנָ֖ה אֻמְלָ֑לָה רִמּ֞וֹן גַּם־תָּמָ֣ר וְתַפּ֗וּחַ כׇּל־עֲצֵ֤י הַשָּׂדֶה֙ יָבֵ֔שׁוּ כִּי־הֹבִ֥ישׁ שָׂשׂ֖וֹן מִן־בְּנֵ֥י אָדָֽם" (יואל א': י"ב). הנביא חגיי אומר: "'''שִׂימוּ-נָא לְבַבְכֶם, מִן-הַיּוֹם הַזֶּה וָמָעְלָה; מִיּוֹם עֶשְׂרִים וְאַרְבָּעָה לַתְּשִׁיעִי, לְמִן-הַיּוֹם אֲשֶׁר-יֻסַּד הֵיכַל-יְהוָה - שִׂימוּ לְבַבְכֶם. הַעוֹד הַזֶּרַע, בַּמְּגוּרָה, וְעַד-הַגֶּפֶן וְהַתְּאֵנָה וְהָרִמּוֹן וְעֵץ הַזַּיִת, לֹא נָשָׂא - מִן-הַיּוֹם הַזֶּה, אֲבָרֵך'''"ְ . הנביא מעודד את העם הסובל ממצב כלכלי קשה כתוצאה מבצורת קשה (אין טעם להוציא את גרעיני החיטה מהמגורה ולזרוע אותם) ומיבולים דלים מאוד בכרמים ובפרדסים ומבטיח "מן היום הזה, אברך", מן היום בו הם החלו לבנות את בית המקדש תשרה ברכה במעשיהם ומצבם הכלכלי והחקלאי ייטב.
נוסף על משמעותו בהקשר החקלאי הרימון מסמל פוריות, אהבה וכדמוי ליופי האישה.
במשנה נזכר עץ הרימון כמשמש לצליית קרבן הפסח עקב כך שהוא אינו פולט נוזלים בתהליך הצלייה.
רימון משמש לקישוט סוכות כפי שנאמר בתוספתא: "תולה בה אגוזין ורימונין וגלוסקאות ואשכולות של ענבים ועטרות של שובלין" (פ"א משנה ז').
המקורות הללו מעלים את חשיבותו של הרימון בתקופות הקדומות באזורינו בניגוד לרושם המתקבל כאילו גידול זה היה שולי.
חוכמה ומצוות
בדברי חז"ל משמש הרימון לא אחת כמשל לריבוי חוכמה ומצוות, בשל היותו מלא בגרגרים עסיסיים ומתוקים.
על יחסיו של רבי מאיר עם רבו אלישע בן אבויה (המכונה "אחר"), התנא שיצא לתרבות רעה, אומרת הגמרא (מסכת חגיגה ט"ו, עמ' ב): "רבי מאיר רימון מצא, תוכו אכל קליפתו זרק", כלומר, שלמד ממנו רק את הדברים הטובים.
באגדות ובמדרשים נוספים משולים ישראל ל"פרדס רימונים", וצדיקים משולים לרימון.
דרשה יהודית נפוצה, אומרת שמספרם של זרעי הרימון, על כל פנים בזנים מסוימים, הוא 613 גרגרים, כמניין תרי"ג מצוות.
הרימון כקישוט
פרי הרימון הוא נושא השראה על הַאֻמָּנִים ובתורה הוא בא לידי ביטוי במעילו של הכהן הגדול - מעיל שבכל שפתו התחתונה תלויים רימון ופעמון זהב לסירוגין. הרימון עשוי: תכלת וארגמן ותולעת שני לפי שצירוף הצבעים האלה יוצר את גוון הרימון. "וְעָשִׂיתָ עַל שׁוּלָיו רִמֹּנֵי תְּכֵלֶת וְאַרְגָּמָן וְתוֹלַעַת שָׁנִי עַל שׁוּלָיו סָבִיב וּפַעֲמֹנֵי זָהָב בְּתוֹכָם סָבִיב. וְעָשִׂיתָ עַל שׁוּלָיו רִמֹּנֵי תְּכֵלֶת וְאַרְגָּמָן וְתוֹלַעַת שָׁנִי עַל שׁוּלָיו סָבִיב וּפַעֲמֹנֵי זָהָב בְּתוֹכָם סָבִיב" (שמות כ״ח: ל"ג-ל״ד, שם, ל"ט כ"ד- כ"ו). מעיל זה נזכר בשירו של שלמה אבן גבירול "ואַת יונה" -.
בפתח ההיכל בבית המקדש הראשון עוטרו כותרות שני העמודים יכין ובועז בשני טורים (שורות) של 100 רימונים עשויים נחושת בכל טור על השבכות ובסך הכול 400 רימונים (, דברי הימים ב': ג ט"ז, שם ד י"ג, ירמיהו נ״ב: כ״ב-כ"ג).
אגדה מספרת ששלמה המלך עיצב את כתרו בדוגמת "כתר" הרימון.
במקומות שונים ברחבי ארץ ישראל נמצאו ממצאים בצורת רימון: בגילופי אבן בבית הכנסת העתיק בכפר נחום, בפסיפס בבית הכנסת בבית אלפא וממצאים נוספים במוצא, באכזיב, בחצבה, בלכיש ובמגידו. חלק מהממצאים מיוחסים ליהדות ואחרים מיוחסים לתרבות הפיניקית, לתרבות האדומית ולתרבויות אחרות.
בסוכות נהוג לקשט את הסוכה בענפי רימון נושאי פירות, כמתואר בשירה של נעמי שמר "שלומית בונה סוכה" -.
ישנו מנהג לקשט את ספר התורה בקישוטים דמויי כדור מזהב, כסף או נחושת על ידית, שבצידיהם קבועים פעמונים. קישוטים אלה דומים בצורתם לרימונים ולכן מכונים "רימונים". המנהג והכינוי נזכרים כבר בדברי הרמב"ם.
בספרות העברית החדשה
בספרות העברית החדשה מופיע הרימון בהקשרים הנשענים על ערכיו הסמליים והמסורתיים.
הדוברת בשירו של ביאליק "בין נהר פרת ונהר חדקל" היא עלמה שהגיעה לפרקה ומחפשת לה חתן. בהשראת שיר השירים היא מתוארת כגן נעול:
בהמשך ל"הנצו הרימונים" המסמל בשיר השירים את ראשית האביב והפריחה, כאן הרימון הוא כבר פרי, המעיד על בשלותה של הנערה הממתינה ל"מי שיברך עליו" - הֶרְמֵז למסורת הברכה על הרימון בראש השנה.
השיר "עץ הרימון" מאת יעקב אורלנד נפתח במשפט מאחר שהרימון אינו נודע דווקא בריחו, שינה אורלנד מאוחר יותר את השורה ל"עץ הרימון נתן ליחו". בסיום השיר - במשמעות סמלית של החזרת המצב לקדמותו.
בתרבות יוון
בתרבות יוון, מהמיתולוגיה היוונית ועד ימינו, מסמל הרימון נישואים, פריון, חיים ומוות. הרה, מלכת האולימפוס, מתוארת בדרך כלל כאוחזת פרי רימון בידה, וכתרה מצויר לעיתים בדמות "כתר" הרימון.
בסיפור חטיפתה של פרספונה, שהוא מיתוס מכונן המסביר את מקור טקסי הנישואים ואת עונות השנה, מסופר כי האדס אל השאול האכיל את פרספונה, העלמה שחטף, בכמה גרגרי רימון, שזרעו בלבה געגועים עזים אליו. בעקבות זאת נגזר עליה לשוב ולשהות בשאול במשך מספר חודשים מדי שנה. בחודשים אלו הייתה דמטר אמה, אלת התבואה והפריון, מתאבלת עליה וגוזרת כיליון על האדמה, ורק בשובה מהשאול הייתה קמה מאבלה ומאפשרת לתבואה ללבלב, לפרוח ולהבשיל. הרימון בסיפור זה הוא מקור המשיכה שבין הגבר לאישה (ולכן מסמל נישואים), אך הוא גם פרי השאול וגורם, בעקיפין, לקיומה של עונת החורף שבה האדמה אינה מניבה פרי.
היוונים הקדומים נהגו להקריב רימונים לדמטר ולדיוניסוס בבקשה לפריון ולברכה. מנהג זה השתמר ביוון גם בעת החדשה, בה נהוג, בכמה חגים נוצריים, להגיש בסעודת החג מנת גרגרי רימון המכונה polysporia ("הרבה זרעים") למען ישו ומריה. בהלוויות ובטקסי זיכרון למתים נוהגים להקריב קוליבה (kollyva) - תבשיל חיטה מותפחת וממותקת בצימוקים, אגוזים וגרגרי רימון - כסמל לתחיית המתים. בטקסי נישואים ובעת מעבר לבית חדש נהוג להשליך רימון על הרצפה כסגולה למזל, שפע ופריון. קישוטים בצורת רימונים נפוצים בבתים יווניים.
באסלאם
בקוראן נזכר הרימון שלוש פעמים (סורה 6, 99; 6, 141; 55, 68). בסורה 6, העוסקת בדברים הטובים שהוריד אללה מן השמים אל בני האדם, נזכרים רימונים, תמרים, זיתים וענבים. בסורה 55, העוסקת בגן עדן, נזכר הרימון כאחד מעצי הגן, יחד עם התמר.
עמיחי אליהו
עמיחי אליהו (שמו המלא: עמיחי בן־אליהו ; נולד ב־24 באפריל 1979, כ"ז בניסן ה'תשל"ט) הוא שר המורשת בממשלת ישראל השלושים ושבע, מטעם מפלגת עוצמה יהודית. מייסד "איגוד רבני קהילות".
ביוגרפיה
נולד בירושלים כבן הבכור של טובה והרב שמואל אליהו, רב העיר צפת. נכדם של הראשון לציון הרב מרדכי אליהו וצביה אליהו. גדל בשלומי ובצפת והתחנך בישיבת נתיבות יוסף, ישיבת ההסדר צפת, וישיבת הר המור. בצה"ל שירת כלוחם בגדוד 202 של חטיבת הצנחנים. לאחר שירותו הצבאי הפסיק לחבוש כיפה, אך בהמשך חזר לקיים אורח חיים דתי והחל ללמוד בישיבת עטרת נחמיה. במסגרת שירותו במילואים לחם במלחמת לבנון השנייה.
בבחירות ל ב-2019 ול, הוצב ברשימת "האיחוד הלאומי – תקומה", אך לא נכנס לכנסת. בבחירות לכנסת ה-23 וה-24 לא הוצב ברשימה כלשהי לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25 הוצב במקום הרביעי ברשימתה של "עוצמה יהודית", ודורג לבסוף כ־9 ברשימה משותפת עם מפלגת "האיחוד הלאומי". הוא נבחר לכנסת. בממשלת ישראל ה-37 מונה לשר המורשת. כמה שעות לאחר השבעתו כשר בממשלה, התפטר מהכנסת במסגרת "החוק הנורווגי" ובמקומו נכנס למשכן חבר מפלגתו, יצחק קרויזר.
אליהו נשוי לשרה ואב לשבעה. הוא תושב היישוב הקהילתי המעורב רימונים, שבמועצה אזורית בנימין.
דעותיו
אליהו דוגל בעמדות שמרניות בתחום ערכי המשפחה לפי היהדות האורתודוקסית וגם תומך בהגבלת סמכויות המערכת המשפטית. הוא מאמין בשיח בין רבנים ומתנגד לחרמות בין אישי ציבור.
בנושא היחס ליהודי התפוצות, אליהו מאמין בהידברות ישירה עם מנהיגים ורבנים בתנועות הרפורמיות והקונסרבטיביות בארצות הברית, ונפגש בעצמו עם מנהיגים כאלה במסע שערך. במקרה אחר פרש מ"קואליציית הארגונים הדתיים לבריאות הנפש", לאחר שנודע לו שהתנועה הרפורמית גם היא חברה בארגון. בהמשך כהונתו הוסיף להיפגש עם רבנים רפורמים וקונסרבטיביים לצורך קידום אינטרסים ציוניים, דבר שעורר ביקורת מצד ארגון חותם.
אליהו הוא היחיד מנציגי מפלגת עוצמה יהודית שנמנע מעלייה להר הבית, בשל פסיקתו ההלכתית של סבו, הרב מרדכי אליהו.
Don't You
Don't You (בעברית: אַתָּה לֹא) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך Fearless (Taylor's Version). השיר יצא לאור ב-9 באפריל 2021, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שלושת השירים "That's When", "We Were Happy" ו-"Bye Bye Baby". השיר נכתב על ידי סוויפט וטומי לי ג'יימס והופק על ידה ועל ידי ג'ק אנטונוף. השיר זכה להצלחה נאה ברחבי העולם, אף על פי שנכתב במקור כמה שנים טרם הופץ ברחבי העולם.
עם יציאתו, "Don't You" זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה. גם במצעדי הפזמונים זכה להצלחה רבה, כאשר דורג במקום ה-14 במצעד השירים מתחת להוט 100, תוך שדורג במקום ה-96 בקנדה הוט 100, ובמקום ה-42 במצעד שירי הקאנטרי.
רקע והפקה
"Don't You" היה שיר שלא יצא לאור, שתיאר את סוויפט נתקלת בבן זוגה לשעבר; דבר שגרם לה להיזכר בעברם ובפגיעה שחוותה כתוצאה ממערכת היחסים עימו. היא לא מבינה איך אותו האדם המשיך הלאה אחרי שפגע בה, תוך שהיא מדגישה כי היא אינה רוצה עימו קשר ידידותי. ב-3 באפריל 2021, הודיעה בטוויטר כי הוא ייכלל ב-Fearless (Taylor's Version).
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8 מיליון השמעות.
ביקורת
"Don't You" ספג ביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה. ב-For The Win הוא דורג כשיר ה-17 הטוב ביותר מ-Fearless (Taylor's Version).
קרדיטים וצוות
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
ליברטי פלאזה 1
ליברטי פלזה 1 (באנגלית: One Liberty Plaza) הוא גורד שחקים המצוי ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. כשנחנך בשנת 1973 היה המבנה ה-25 בגובהו בעולם.
בניין ליברטי פלזה 1 נבנה במקום בו עמד קודם לכן בניין סינגר, אשר נהרס לצורך בניית ליברטי פלזה 1, ובכך היה הבניין הגבוה ביותר בעולם שנהרס לצורך בניית בניין אחר.
גובהו של המבנה 226 מטרים והוא בעל 54 קומות. שטח כל קומה בו כ-4,000 מטר רבוע, ושטח המשרדים הכולל של המבנה כ-205,000 מטר רבוע. גם כיום מהווה המבנה את אחד מבנייני המשרדים הגדולים בניו יורק.
המבנה ממוקם בין הרחובות ברודוויי, קורטלנד, צ'רץ' וליברטי פלזה.
בשנת 1989 עבר המבנה שיפוץ נרחב שכלל בניית מבואה חדשה. בשל קרבתו של המבנה למרכז הסחר העולמי ולאחר פיגועי 11 בספטמבר ניזוק המבנה, ואף היה חשש כי הוא עמד להתמוטט.
חסם צרור הולכה שמאלי
חסם צרור הולכה שמאלי (באנגלית: Left bundle branch block, בראשי תיבות-LBBB), הוא פגם במערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב, המתרחש בחדר השמאלי. מערכת ההולכה החשמלית שבחדרי הלב, מורכבת משני צרורות (bundles) - ימני ושמאלי, כאשר הצרור או הענף השמאלי מתפצל בנוסף לצרור שמאלי אנטריורי (קדמי), וצרור שמאלי פוסטריורי (אחורי). (ייתכנו גם חסמים של הצרורות המשניים, והם מכונים חסם צרור הולכה שמאלי קדמי או חסם צרור הולכה שמאלי אחורי).
מצב זה מייצג מחלה של מערכת ההולכה או של שריר הלב עצמו. באופן נורמלי מערכת ההולכה פועלת משמאל לימין, במצב זה מאחר שמערכת ההולכה של הצרור השמאלי אינה מתפקדת, יתקבל גירוי חשמלי אשר מופעל מימין לשמאל: ראשית, המחיצה הבין חדרית (ספטום) תופעל מימין לשמאל (בניגוד למצב הנורמלי), ולאחר מכן פוטנציאל הפעולה יגיע מחדר ימני אל החדר השמאלי דרך המיוקארד (שריר הלב).
ממצאי אלקטרוקרדיוגרם
בנוסף לכך, קיימת התהפכות של גל T, ולרוב ציר הלב סוטה שמאלה (סטיית ציר שמאלית).
בן פקועה
בהלכה היהודית, בן פקועה הוא עובר שהוצא מבטן הבהמה לאחר שחיטתה. בתורה נאמר: "וכל בהמה המפרסת פרסה ושסעת שסע שתי פרסות מעלת גרה בבהמה אותה תאכלו". מהמילה 'בבהמה', דרשו חז"ל, שהעובר הנמצא בתוך הבהמה השחוטה, מותר באכילה אף ללא שחיטתו, שכן רואים בו חלק מגופה של אימו, שנשחטה כהלכה.
הביטוי "בן פקועה", משמעו שהעובר יצא לאחר שהתפקעה בטנה של אימו.
על פי המדרש, הדיבה שהוציא יוסף על אחיו היה בין השאר, שסיפר לאביו שראה אותם אוכלים "אבר מן החי", כשלאמיתו של דבר היה זה בן פקועה.
תנאי ההיתר
אם העובר שנמצא בשחיטה הוא בן שמונה חדשים, כלומר - עדיין לא נשלמה התפתחותו, הותר בוודאי, ואפילו אם נמצא חי. אמנם, במקרה שנמצא בבטן האם עובר חי בן תשעה חדשים, נחלקו התנאים האם הותר או לא. לדעת רבי מאיר, עובר זה הוא כבהמה בפני עצמה ואין שחיטת אמו מתירתו. לדעת חכמים, אף עובר זה מותר. למחלוקת זו משמעות נוספת, לגבי חֶלבו של העובר, וגיד הנשה שלו. שכן הדין הוא, שעובר שהותר על ידי שחיטת אמו, לא רק בשרו מותר אלא גם חלבו וגידו (ראה להלן: דינים נוספים). מכיוון שכך, לדעת חכמים המתירים עובר חי בן תשעה חדשים, יהיו חלבו וגידו מותרים גם כן. ואילו לדעת רבי מאיר המצריך שחיטה בעובר כזה, יהיה דינם של חלבו וגידו ככל הבהמות ולא יותרו באכילה.
גם לדעת חכמים המתירים עובר חי שנשלמה התפתחותו, ייושם ההיתר בפועל רק במקרה שהעובר לא הספיק לעמוד על רגליו על גבי הקרקע, לפני שהומת. אבל אם העובר עמד על רגליו לאחר שהוציאו אותו מבטן אמו, ישנה חובה לשוחטו, משום מראית עין - שלא יטעה הרואה ויאמר, שבהמה מותרת לאכילה בלא שחיטה. דין זה הוא תקנת חכמים, ואינו חיוב שחיטה מן התורה.
דינים נוספים
כאמור לעיל, כאשר מותר העובר על ידי שחיטת אמו, מותרים אף חלבו וגידו של העובר, וזאת למרות ששחיטה רגילה אינה מתירה איסורים אלו. המקור לכך הוא, משום שבתורה נאמר: "כל...בבהמה תאכלו", כלומר שכל מה שנמצא במעי הבהמה מותר, ובכלל זה אף החלב והגיד. איסור נוסף הקיים בגוף הבהמה, שאינו ניתר בשחיטה, הוא איסור דם. איסור זה נוהג אף בעובר, כמו בבהמה רגילה. אמנם, האמוראים נחלקו האם איסורו של דם זה חמור ככל דם, ויהיה עליו עונש כרת; זו דעת רבי יוחנן. או שאיסורו קל יותר, ולא יהיה בו עונש זה; זו דעת ריש לקיש. מחלוקת זו נאמרה לפי שיטת חכמים, המתירים גם עובר שהתפתחותו הושלמה ונמצא חי. לשיטת רבי מאיר האוסר עובר זה, אין כל הבדל בין דמו לבין דם שאר הבהמות.
בגמרא נשנו עוד דינים רבים הנוגעים למצבו יוצא הדופן של העובר, וכמה מחלוקות יסודיות נאמרו בעניינים אלו. הנושאים המדוברים כוללים, בין היתר, דין החֵלֶב של העובר אם נתלש ממנו כשהיה במעי אמו; דינו של עובר זה לגבי פדיון פטר חמור (האם הוא נחשב שה שניתן לפדות בו); ועוד נידונים רבים נוספים.
מייקל פילר
מייקל פילר (באנגלית: Michael Piller; 30 במאי 1948 - 1 בנובמבר 2005) היה תסריטאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי, שהיה מפורסם ביותר בשל תרומתו לזיכיון "מסע בין כוכבים".
ילדותו וקריירה
פילר נולד בפורט צ'סטר, ניו יורק, לזוג הורים ששניהם היו מעורבים בכתיבה; ג'ין, אביו, היה תסריטאי הוליוודי; רות רוברטס (נולדה: 31 באוגוסט 1926; נפטרה: 30 ביוני 2011), אימו, הייתה כותבת שירים. מגיל צעיר הוא תכנן להיות תסריטאי; עם זאת, מרצה במכללה ריפה את ידיו, ופילר החל לעבור בטלוויזיה כעיתונאי זוכה פרס אמי. הוא עבד עבור רשת CBS בניו יורק, WBTV בשארלוט, קרוליינה הצפונית, ו-WBBM בשיקגו, אילינוי. עם זאת, הוא עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה ובשלהי שנות ה-70 החל לעבוד בתעשיית הבידור - כצנזור, ולאחר מכן כמנהל תוכניות עבור CBS. הוא החל לכתוב תסריטים לטלוויזיה, ולאחר שמכר תסריטים לסדרות "קגני ולייסי" ו-"סיימון וסיימון", הוא קיבל משרה קבועה בצוות "סיימון וסיימון", שם נשאר במשך שלוש שנים, ובסופו של דבר - הפך למפיק.
פילר למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שבה היה חבר ב-"Pi Lambda Phi" (אחוות סטודנטים).
מסע בין כוכבים
בשנת 1989 פילר, ביחד עם מיכאל וגנר, כתב פרק עבור העונה השלישית של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" בשם "Evolution". לאחר שוגנר פרש מראשות צוות הכתיבה של התוכנית בעונתה השלישית, פילר הוזמן למלא את התפקיד, החל מהפרק החמישי של העונה - "The Bonding". בשתי השנים הראשונות של הסדרה, צוות הכתיבה היה נגוע בעימותים רבים, עם צוות כתיבה משתנה ללא הרף, כאשר תסריטאים אחדים מצטרפים, ואחרים עוזבים. בתוך שנה, פילר הצליח להקים צוות כתיבה חזק, דבר שהמנהלים הקודמים לא הצליחו לעשות. כמו כן הוא שינה את כיוון הסיפורים, מ-"זר השבוע" או "מצב השבוע" לסיפורים על הדמויות, החלטה אשר רבים מצביעים עליה כנקודת המפנה של הסדרה. פילר גם יישם מדיניות של "דלת פתוחה" לתסריטים, ואיפשר לכל אחד (ולא רק לתסריטאים השייכים לאיגוד תסריטאים מקצועי) להגיש רעיונות לסיפורים משלהם. מהלך זה הוביל להפקתם של כמה מהפרקים הפופולריים ביותר של הסדרה, לרבות "Yesterday's Enterprise". "מסע בין כוכבים: הדור הבא" נמשכה שבע עונות, וקיבלה מספר מועמדויות וזכיות בפרסים, לרבות מועמדות לפרס אמי עבור סדרת הדרמה הטובה ביותר, על עונתה האחרונה. פילר חתום על מספר פרקים פופולריים, לרבות: הפרק הכפול "The Best of Both Worlds", אשר לדעת רבים הוא הפרק הטוב ביותר בסדרת "מסע בין כוכבים: הדור הבא"; הפרק הכפול "Unification", בו השתתף בתפקיד אורח לנרד נימוי, ששב לגלם את דמותו של ספוק.
בסוף שנת 1991, כאשר ריק ברמן, המפיק של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", נתבקש על ידי אולפני סרטי פרמאונט ליצור סדרת "מסע בין כוכבים" חדשה, הוא פנה לפילר, שיעזור לו לכתוב את התוכנית החדשה. "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" עלתה לאוויר לראשונה בינואר 1993, עם תסריט פרק הפיילוט שכתב פילר - "Emissary". פרק זה זכה לדירוג הרייטינג הגבוה ביותר אי פעם עבור פרק בכורה של סדרה בסינדיקציה, וכמו "הדור הבא", גם "חלל עמוק 9" נמשכה שבע עונות. בשנת 1994 ברמן התבקש שוב ליצור סדרת "מסע בין כוכבים" נוספת, עבור רשת הטלוויזיה UPN החדשה בבעלות סרטי פרמאונט. ביחד עם ג'רי טיילור, ברמן ופילר פיתחו את "מסע בין כוכבים: וויאג'ר".
באותו הזמן, פילר פיתח סדרה נוספת עבור UPN, בשם "Legend", אולם סדרה זו בוטלה לאחר 12 פרקים בלבד. פילר המשיך לשמש כיועץ יצירתי עבור "חלל עמוק 9" ו-"וויאג'ר", ונהג לשלוח את הערותיו על תסריטים, בזמן שהם הוכנו להפקה.
בשנת 1993, פילר נתבקש לכתוב אחד משני תסריטים פוטנציאליים לסרט קולנוע באורך מלא, עם צוות השחקנים של "הדור הבא", ביחד עם צוות הכותבים רונלד ד. מור ובראנון בראגה, אולם הוא סירב. בשנת 1997 פנו אליו שוב, לכתוב ביחד עם ריק ברמן את התסריט לסרט "מסע בין כוכבים: המרד". במהלך עבודתו על התסריט, פילר תיעד את התהליך לספר שכתב - "Fade In" - אשם מעולם לא יצא לאור.
לאחר מסע בין כוכבים
בשנת 1996 פילר מכר תסריט לסרטו העלילתי הראשון, שנקרא "Oversight". התסריט, אשר עלילתו עוסקת בוועדת-משנה של הקונגרס האמריקאי, עוסק ב"העברת השלטון... מדור אחד אל הדור שאחריו", ונכתב בהשראת מערכת היחסים שלו עם בנו שון, אשר תרם לו בעבודותיו על תסריטים ל-"הדור הבא" ול-"וויאג'ר". נכון לשנת 2005, התסריט טרם הופק.
בשנת 1999, ביחד עם בנו שון, פילר הקים חברת הפקות בשם "Piller²". יחד, בשנת 2000, הם פיתחו פיילוט עבור רשת הטלוויזיה The WB, בשם "Day One". עם זאת, הסדרה לא עברה את שלב ה-"פיילוט".
בשנת 2001 פנה אליו המפיק ויד סגן בבקשה כי יפתח סדרת טלוויזיה על פי "The Dead Zone" - רומן מאת סטיבן קינג. הסדרה "החצי האפל", אשר פותחה במשותף עם בנו שון, ואשר כיכבו בה אנתוני מייקל הול וכן שחקנית "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" - ניקול דה בור, שודרה לראשונה ב-16 ביוני 2002, ברשת USA. בסוף שנת 2007 רשת USA ביטלה את הסדרה, בעקבות רייטינג נמוך מדי.
בשנת 2005, "Wildfire", סדרת טלוויזיה נוספת שפילר פיתח עם בנו, עלתה לראשונה בערוץ ABC Family. בסדרה כיכבה שחקנית "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" - נאנה ויזיטור. העונה הרביעית (והאחרונה) של סדרה זו הסתיימה ב-26 במאי 2008.
מותו
ב-2 בנובמבר 2005, פורסם ב-StarTrek.com כי פילר נכנע למחלת הסרטן, ומת בביתו, בגיל 57.
ערפילית אוריון
ערפילית אוריון (באנגלית: Orion Nebula) או הערפילית הגדולה באוריון (The Great Nebula of Orion) היא ערפילית מפוזרת מרשימה בקבוצת הכוכבים אוריון. הערפילית, הקרויה גם "מלכת הערפיליות", M42 או NGC 1976 נמצאת במרחק של כ-1,300 שנות אור ממערכת השמש. היא מהווה ערפילית פליטה, החזרה ובליעה, וגודלה מוערך ב-24 שנות אור.
הערפילית ממוקמת מדרום ל"חגורת" אוריון במרכז ה"חרב". ממקום חשוך ניתן לראותה בעין בלתי מזוינת ככתם מעורפל. משקפת המוחזקת על בסיס יציב תגלה את תצורת הפרח האופיינית לערפילית זו, ועושר הפרטים המרשים מתחיל להתגלות כבר בעזרת טלסקופ חובבים. ערפילית אוריון היא אחד האובייקטים הנחקרים ביותר על ידי אסטרונומים מקצועיים, ואחת המטרות הנצפות ביותר בעזרת טלסקופי מחקר.
ראשית חקר הערפילית
למרבה ההפתעה, אף על-פי שהערפילית נראית היטב בעין בלתי-מזוינת, אין לה זכר ברשומות עתיקות. אפילו גלילאו גליליי שחקר היטב את אזור אוריון, אינו מזכיר אותה. הרשומה הראשונה שבה הערפילית מופיעה היא של המדען הצרפתי ניקולס פיירה (Nicholas Peiresc) בשנת 1611. הרשומה הבאה, פרי עטו של הישועי ציצטוס, נכתבה שבע שנים לאחר מכן, ובה הערפילית מתוארת אך ורק כעצם להתייחסות מול שביט שנצפה באותה שנה. נראה שהערפילית לא זכתה להתייחסות רצינית עד שנת 1656, בה האסטרונום ההולנדי כריסטיאן הויגנס פרסם תיאור שלה עם רישום.
בעקבות תיאור זה צפה בה ויליאם הרשל בשנת 1774, באחד מראשוני הטלסקופים שבנה במו ידיו. הוא הוכה בתדהמה מהמראה שנגלה לעיניו, ובעקבות תצפית זו הוא הפך ל"צייד ערפיליות" נלהב למשך שארית חייו, ואף הוריש תשוקה זו לבנו ג'ון הרשל. הרשל, בהכרזה נבואית ממש, תיאר "ערפל לוהט של ראשית הבריאה, תוהו ובוהו שיוליד שמשות לעתיד לבוא". בזמנו של הרשל עדיין לא הייתה קיימת התאוריה, המקובלת כיום ואף נשענת על תצפיות רבות, שכוכבים נוצרים במרכזי ערפיליות.
בעקבות דבריהם הנלהבים של הרשל ובנו, ערפילית אוריון הייתה הראשונה מבין הערפיליות שצולמה. הנרי דרייפר הצליח לצלם אותה ב-1880 בעזרת טלסקופ שובר אור בעל עדשה בקוטר 11 אינץ', בחשיפה של 51 דקות.
מיקום הערפילית בשביל החלב
קביעת מרחקה של הערפילית מאיתנו נתקלה בקשיים רבים. המרחק גדול מכדי למדוד אותו באופן ישיר בשיטת הפרלקסה, והמדידות הראשונות הסתמכו על הערכות גסות של הבהירות המוחלטת של כוכבי הערפילית, בהשוואה לבהירות נראית הנראית. עד שנות החמישים של המאה ה-20 ההערכה המקובלת הייתה כ-900 שנות אור, אולם שיפור מתמיד במכשור ובידע על סוגי כוכבים הביאו לקביעת מרחק מינימלי של 1,300 שנות אור.
באמצעות מדידות של מהירות תנועת הכוכבים בערפילית הסתבר שהיא נמצאת על אותה זרוע של שביל החלב בה נמצאת השמש, זרוע אוריון. הבנה זו יצרה את ההערכות הנוכחיות שמרחקה של ערפילית אוריון מאיתנו הוא 1,400 - 1,500 שנות אור. בהתבסס על מרחק זה, ממדי הערפילית הם כ-30-40 שנות אור.
שימוש בציוד רגיש לאור קלוש הממוקם בחלל, הביא לתגלית שערפילית אוריון היא חלק מקומפלקס עצום של גז ואבק הקרוי הענן המולקולרי אוריון. ערפילית אוריון היא חלק קורן של הענן, וכמוה ערפיליות נוספות - M43, M78, NGC 1788, ערפילית הלהבה ולולאת ברנרד. גודלו של הענן המולקולרי כולו נמדד במאות שנות אור.
בית יוצר לכוכבים
בדומה לערפיליות פליטה אחרות, ערפילית אוריון היא בית יוצר לכוכבים. ענני הגז והאבק מהם מורכבת הערפילית נדחסים בהשפעת גלי הלם וכבידתם העצמית ומתחממים עקב הדחיסה. כשהטמפרטורה בלב אזור דחוס כזה מגיעה לסדר גודל של עשרה מיליון קלווין מתחיל תהליך של היתוך גרעיני וכוכב נולד. הכוכבים הצעירים שנוצרים, אפופים עדיין באבק ובגז, ולכן לא ניתן לצפות בהם באור נראה, אך טלסקופים רגישים לאור תת-אדום מאפשרים מבט חודר דרך כיסוי האבק ומגלים שבערפילית ישנם כ-2,300 כוכבים צעירים וכ-200 כוכבים במצב עוברי ממש, שרק החלו את תהליך ההיתוך הגרעיני.
הטרפזיום
מדידות העלו שהטרפזיום הוא מרכזו של צביר פתוח צעיר מאוד המכיל כ-200 כוכבים, רובם בעלי בהירות נמוכה. כוכבי הטרפזיום הם מקור אור בתדרי על-סגול הגורם לחלקים אחרים בערפילית להאיר על ידי פלואורסצנציה.
הרכב הערפילית
צפיפות הערפילית, למעט מרכזי התגרענות שם נוצרים כוכבים, נמוכה מאוד. הרכב הערפילית נקבע במדידה ספקטרוסקופית והתוצאות מתוארות בטבלה:
הכוכבים הנמלטים
לפחות שלושה כוכבים, AE בעגלון, 53 בטלה ו-μ ביונה, נעים בחלל במהירויות גבוהות מאוד, במסלול שנראה בבירור שמקורו בערפילית אוריון.
ההשערה הנפוצה היא שכוכבים אלו היו חלק ממערכת מרובת כוכבים, בעלי מהירות רדיאלית גבוהה. במצב נורמלי מערכות כאלו ממשיכות להתקיים כמערכת סגורה. על פי ההשערה הכוכב המסיבי יותר במערכות אלו התפוצץ בסופרנובה, והכוכבים הנותרים הוטלו במהירות גבוהה אל מחוץ לערפילית. משערים שלולאת ברנרד היא שריד של אחד מאירועי סופרנובה אלו.
בנק אק בארס
בנק אק בארס (ברוסית: ПАО «АК БАРС» БАНК) הוא בנק מסחרי במניות משותפות בטטרסטן, רוסיה. נוסד בשנת 1993.
פעילות
בשנת 2014 הבנק הפך לבנק הראשון ברוסיה לאמץ את בנקאות השריעה. לכן הבנק מסרב לממן עסקי אלכוהול והימורים או בחברות שעוסקות בבניית חוות חזירים.
בתחילת 2018 שירת בנק אק ברס למעלה מ-3.1 מיליון אנשים ולמעלה מ-67 אלף לקוחות עסקיים. הון מורשה ששולם – 38.0 מיליארד רובל. סכום ההון החל מ-1 בינואר 2017 עמד על 71.6 מיליארד רובל.
רשת סניפים החל מ-1 במרץ 2018 – חמישה סניפים בערים הגדולות ברוסיה, 142 משרדים נוספים, 22 מסופים, 88 משרדים תפעוליים.
הבנק היה השותף הרשמי של משחקי הסטודנטים העולמיים ה-27 בקאזאן בשנת 2013, כמו גם השותף הלאומי של אליפות העולם בשחייה ה-16 בשנת 2015 שנערכה בקאזאן. בנוסף, הבנק הוא נותן החסות של מועדון ההוקי קרח אק בארס קאזאן ושל אצטדיון אק בארס ארנה.
מנחם בדר
מנחם בדר (20 בספטמבר 1895 – 31 בינואר 1985) היה גזבר ומזכיר ועד ההצלה בקושטא, איש המוסד לעלייה ב' ואיש תנועת הבריחה, חבר הכנסת בכנסת הראשונה.
ביוגרפיה
בדר נולד בעיירה דוקלה במזרח גליציה שבפולין, לחוה ויוסף בדר, וגדל במשפחה גדולה, שומרת מסורת ומשכילה. למד בגימנסיה בקרקוב וסיים בית ספר תיכון בעיר קלן שבגרמניה. בזמן מלחמת העולם הראשונה היה קצין בצבא, עבר קורס טיס ונפצע במלחמה. הוא היה חבר הפועל הצעיר בגרמניה.
ביחד עם קבוצת חברים עלה לארץ ישראל בסוכות 1920, היה בין מקימי המחנה בסרפנד, באותה שנה, ויחד עם הקבוצה הקים את קיבוץ מזרע בחורף 1923.
"הפועל הצעיר" ו"סולל בונה"
בדר הפך לחבר בוועד המרכזי של "הפועל הצעיר", היה ממייסדי חברת סולל בונה, ויצא מטעמה בשנת 1924 לגיוס כספים בגרמניה וברומניה. בין השנים 1933 ו-1939 יצא פעמיים בשנה לשליחויות בחוץ לארץ. הוא שהה בגרמניה בעת עליית היטלר לשלטון, בליל הבדולח, ובעת סיפוח אוסטריה וכיבוש צ'כוסלובקיה על ידי הוורמאכט. לקראת סופה של תקופה זו היה כתב של העיתון "דבר" בחוץ לארץ.
בשנת 1941 יצא ליוגוסלביה לגיוס כספים ולחפש שבילי "בריחה" עבור העלייה. בפברואר 1943 יצא כנציג השומר הצעיר בברית הארגונים החלוציים כשליח הצלה לקושטא. הוא ביקר במה שהיו מחנות ההשמדה בפולין ובמחנות העקורים בגרמניה והיה לאורח בקונגרס הציוני ה-22 בבזל בשנת 1946, לאחר מלחמת העולם השנייה.
פעילות פוליטית
בדר הפך לחבר בממשלה הזמנית, בהנהלת משרד העבודה והבינוי והיה למנהל ראשי במינהל כוח אדם בשנת 1948.
בדר היה לחבר הכנסת בכנסת הראשונה והמשיך בתפקיד זה בין השנים 1949 ו-1951. באותן שנים היה גם יושב ראש הוועדה לכלכלה וחבר ועדת הכספים. לאחר מכן מפ"ם הייתה באופוזיציה ובדר נשאר חבר בוועדת הכספים. בנובמבר 1955 מונה למנכ"ל משרד הפיתוח, ובמסגרת תפקידו זה היה יושב ראש מועצת המנהלים של חברת "כימיקלים ופוספטים", של חברת החשמל, של מפעלי ים המלח ומפעל "דשנים". פרש מתפקידו בסוף 1962.
ה"קיבוץ הארצי" הטכניון ו"השומר הצעיר"
באותה העת הוא השתתף בייסוד ארגון "תכן" - ארגון של מפעלי הקיבוץ הארצי. מונה למזכיר קיבוצו ובשנת 1964 התמנה למתאם כלכלי והיה אחראי על מוסדות ומפעלים כלכליים בבעלות הקיבוץ הארצי.
בדר היה לחבר הנהלת מוסדות הטכניון והקים קרנות לחינוך ומחקר. בשנות ה-70 היה פעיל בקרן "חבצלת", קרן התרבות של הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, שנקראת על שם זאב חבצלת. בשנת 1982 נבחר לחבר ההנהלה הרחבה של קיבוצי השומר הצעיר.
חיים אישיים
ממקימי קיבוץ מזרע, נישא לדורה אותה הכיר באוניית חלוצים שעלו לארץ. נולדה להם בת. נפטר בשנת 1985 ונקבר בקיבוצו.
בית ספר שדה הר מירון
בית ספר שדה הר מירון הוא בית ספר שדה הנמצא במרום הגליל בשמורת הטבע הר מירון בגובה 900 מטר מעל פני הים – כ-300 מטר מתחת לפסגת הר מירון (1,204 מטר מעל פני הים) בין נחל נריה ונחל מורן (יובלי נחל כזיב).
מיקום
מיקומו בלב שמורת הטבע הר מירון מהווה מוקד (בדומה לחרשים ואבירים) לחיכוכים עם תושבי חורפיש ובית ג'ן אשר טוענים שהשמורה מצרה עליהם ושהתפתחותם המוניציפלית נאסרת בעוד "בית מלון" מקבל אישור לפעולה. מאז העברת בית הספר לתפעול על ידי סאסא והפסקת יעודו המקורי - קולות אלו מתחזקים.
בית הספר נחשב לפופולרי עקב קרבתו לאתרי הטיולים בגליל: צפת, פקיעין, מערות כמו: מערת עלמה, מערת פער, נחלים: כמו נחל כזיב, נחל עמוד, נחל שרך, נחל בצת בהגליל המערבי ויישובים דרוזים כמו בית ג'ן וחורפיש. כמו כן, בית הספר קרוב למספר קברי צדיקים ואתרים מקודשים ליהודים. אחד מהקברים הגדולים והחשובים באזור הוא קבר רבי שמעון בר יוחאי וכן בתי כנסת עתיקים כגון ברעם, שמע, מירון.
היסטוריה
הקמתו של בית ספר שדה הר מירון היוותה חלק ממאבקיה של החברה להגנת הטבע למניעת הקמת יישוב בלב הר מירון. יואב שגיא, ממקימי החברה להגנת הטבע, התיישב בשנת 1964 למרגלות ההר באוטובוס ללא גלגלים ונאבק למען הפיכת ההר לשמורת טבע - לימים שמורת טבע הר מירון. לאחר כשנה, הצטרפו אליו מספר חיילי נח"ל. באפריל 1965 הושג תקציב חלקי ממשרד החינוך להקמת בית הספר שדה במקום. בראשית 1967 נחנך מבנה בית הספר. בשנת 1970 הושלם מבנה בית הספר, שתוכנן על ידי האדריכל קלמן כ"ץ.
בעת הקמתו של בית הספר שדה, על ידי יואב שגיא, יועד המקום כמרכז מחקר ולימוד אשר יעשה שימוש במיקומו לצרכים אלו. במרוצת השנים, לאחר קיום שינויים מבניים בחברה לאור שינויים בשוק הדרכת טיולי בתי הספר, שינה בית הספר את אופיו ובשנת 2002, לאחר שהופשט כליל מפעילותו החינוכית, נמסר המקום לקבלן משנה (קיבוץ סאסא) לצורך הפעלתו כאכסניה.
החל מפברואר 2017 בית ספר שדה הר מירון סגור למבקרים ללא מועד פתיחה מחדש.
עכו"ם
ראשי תיבות של 'עבודת כוכבים ומזלות'.
תמי זר
תמי זר (נולדה ב-13 בפברואר 1957) היא סופרת ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה
תמי זר נולדה לז'אן ופנינה זר בקיבוץ נווה ים. בילדותה חייתה בגבעתיים. את מרבית חייה הבוגרים בילתה בתל אביב. מסוף שנות ה-70 עד סוף שנות ה-80 התגוררה בלונדון, שם למדה משחק בכיתות האמן של Doreen Cannon. לאחר מכן שחקה וכתבה הצגות בתיאטרון שוליים ועבדה עם הבמאית והמשוררת Mimi Khalvati.
מאז חזרתה לישראל בסוף שנות השמונים, עובדת כעיתונאית פרילנסרית ומנחה סדנאות כתיבה, מלווה כותבים ועובדת כסופרת צללים בארץ ובחול. כתבותיה התפרסמו בעיתונים ומגזינים בישראל ובעולם. בין השאר כיסתה את האינתיפאדה השנייה ואת מלחמת לבנון השנייה עבור העיתון לוס אנג'לס טיימס
בשנת 2010 פרסמה את Oost West, ספר העוסק בחברה הישראלית הספר ראה אור בהולנד ונכתב בשיתוף פעולה עם העיתונאית ההולנדית שפרה הרשברג. הפרויקט נתמך על ידי קרן BJP ההולנדית לפרויקטים עיתונאים.
קישורים חיצוניים
על הספר "טרינידד":
התיקון הרביעי לחוקת ארצות הברית
התיקון הרביעי לחוקת ארצות הברית (באנגלית: Fourth Amendment) הוא חלק ממגילת הזכויות שבחוקת ארצות הברית. התיקון מגן מפני חיפוש, פריצה או תפיסה שרירותיים על ידי השלטון.
לפי התיקון, לכל אדם יש זכות לפרטיות בגופו וברכושו ועל כן חיפוש בהם חייב להיעשות רק על סמך מידע מבוסס. חיפוש גופני או חיפוש בביתו ורכושו של אדם יתאפשרו בצו בית משפט, על סמך הצהרה של מבקש הצו, למעט מספר מצבים מוגדרים בהם ניתן לבצע חיפוש ללא צו, למשל, כאשר שוטר עוצר חשוד, הוא רשאי לבצע בדיקה גופנית, או כאשר יש חשש סביר לכך שהחשוד עומד להשמיד ראיות - ניתן לפרוץ לביתו לשם מניעת הפעולה.
מקור
The right of the people to be secure in their persons, houses, papers, and effects, against unreasonable searches and seizures, shall not be violated, and no Warrants shall issue, but upon probable cause, supported by Oath or affirmation, and particularly describing the place to be searched, and the persons or things to be seized.
היסטוריה
הטקסט המקורי של החוקה יצר התנגדות כיוון שלא נתן ערבונות מספקים לחירות אזרחית. ולכן התיקון הרביעי לחוקה יחד עם שאר התיקונים במגילת הזכויות הוצעו לקונגרס ב-1789. תהליך אימוץ השינויים הסתיים ב-15 בדצמבר 1791.
בשנת 2009 חשף ממשל אובמה כי לאחר פיגועי 11 בספטמבר, שבמהלכם הותקפו מרכז הסחר העולמי ובניין הפנטגון על ידי מחבלים מארגון אל-קאעידה, נתן הנשיא ג'ורג' ווקר בוש יד חופשית לכוחות הביטחון האמריקנים להיכנס לבתיהם של אזרחי המדינה וזאת ללא צו חיפוש רשמי.
מטרתו של בוש בפעולות אלו הייתה לבדוק האם וכיצד אפשר לעקוף את זכויות התושבים כדי שכוחות הביטחון יוכלו לפעול במהירות וביעילות.
ביוני 2014 קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית, פה אחד, כי התיקון הרביעי חל גם על מידע דיגיטלי, וכי אסור לבצע במכשיר כזה חיפוש ללא צו של בית משפט, אלא במקרים חריגים בהתאם לסייגים לתיקון הרביעי.
ראו גם
חוק הפטריוט
יעקב ארטל
ביוגרפיה
יעקב ארטל נולד בירושלים וגדל בה עד גיל שש. אביו, דוד, נולד בעיירה טורקה שבאוקראינה ואמו, אסתר, נולדה בהונגריה; הוריו נפגשו בווינה בה נישאו וממנה עלו לארץ ישראל בשנת 1916. בארץ ישראל נולדו להם שני בנים: צבי (1923) ויעקב (1928). ב-1934 עבר יעקב עם משפחתו לחיפה, לאחר שאביו התמנה למנהל מפעל למרצפות בעיר.
בשנת 1941, בהיותו בן שלוש עשרה, לאחר סיום בית ספר עממי בחיפה, החל יעקב לעבוד בבנק לאומי הדר הכרמל בתור שליח. ב-17 ביוני 1946, אחיו, צבי ארטל (משה), נמנה עם אחד עשר הלוחמים שלחמו בשורות הלח"י ונפלו בעת ההתקפה על בתי המלאכה של הרכבת במפרץ חיפה.
במלחמת העצמאות שירת ארטל בדרגת רס"פ בחיל הרגלים בגדוד 22 בחטיבת כרמלי, השתחרר בשנת 1950, חזר לבנק והחל לעבוד בסניף הראשי בעיר התחתית כקופאי. במקביל סיים תואר ראשון בפקולטה לכלכלה של בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה (שהיה אחד המוסדות שממנו התפתחו אוניברסיטת תל אביב). ארטל התקדם בתפקידו בבנק ובסולם הדרגות, וב-1967 התמנה לסגן מנהל הסניף הראשי של בנק לאומי בחיפה.
בשנת 1970 עבר יעקב ארטל עם משפחתו לגור בתל אביב.
בשנת 1971 התמנה כמשנה למנהל הסניף המרכזי של בנק לאומי בתל אביב. באותה תקופה עבדו בסניף כאלף עובדים, והתנהל בו שליש מסחר החוץ של ישראל. ב-1974 התמנה ארטל למנהל החטיבה לעסקי חוץ. בשנים 1978–1982 כיהן כמנהל אזור תל אביב–יפו ובשנת 1979 נתמנה למנהל הסניף המרכזי בתל אביב ומשנה למנכ"ל הבנק.
משנה למנכ"ל בנק לאומי
באוקטובר 1982 בוצע רה-ארגון מקיף בבנק לאומי לישראל, ובמסגרתו הוקמו שבע חטיבות וזאת בתקופת כהונתו של יו"ר מועצת המנהלים והמנכ"ל ארנסט יפת; זהו השינוי המקיף ביותר במבנה הבנק מאז שנת 1970 שכלל גם הקמת ארבע הנהלות אזוריות. בהמשך לשינוי הארגוני מונה ארטל בשנת 1983 לראש החטיבה הבנקאית (הקרויה גם החטיבה לבנקאות קמעונאית ומסחרית). זו הייתה החטיבה הגדולה ביותר בבנק שהורכבה מהאגף ללקוחות פרטיים והאגף ללקוחות מסחריים (פירמות עסקיות קטנות ובינוניות). הוא היה אחראי על כל סניפי הבנק בישראל שכללו כ-10,000 עובדים ו-350 סניפים ואחראי על חברות הבת: בנק עליה-לאומי ובנק ערבי ישראלי. ארטל הופקד על השירותים הבנקאיות הבאים: כרטיסי אשראי, שירותי מטבע חוץ, ניירות ערך, תוכניות חיסכון, פיקדונות, קרנות נאמנות וקרנות השתלמות; ארטל היה ממונה על קופות הגמל והקופות המנוהלות על ידי הבנק שבסוף 1982 עמדו על 80 מיליארד שקל והיוו כ-40% מנכסי קופות הגמל הבנקאיות; מספר חשבונות העמיתים בקופות הגמל עמד על קרוב למיליון ומאה אלף.
בתחילת 1987 בעקבות פרסומים על המשכורות הגבוהות של בכירי בנק לאומי, קוצצו המשכורות של הבכירים, בהם משכותו של ארטל שעמדה על כ-30,000 דולר בחודש, אך הובטח להם שאם יפרשו עד סוף 1987 יקבלו פיצויים או פנסיה על פי שכרם לפני הקיצוץ. זמן קצר לאחר מכן אולץ מנכ"ל הבנק, מרדכי איינהורן להתפטר. איינהורן הציע שבראש הבנק תעמוד ועדת שלושה שתכלול יחד איתו את ארטל וידידיה גרינברג, אך הצעתו נדחתה על ידי הדירקטוריון שהעדיף להצניח את צדיק בינו, מועמד חיצוני. ארטל שראה עצמו כמועמד לניהול הבנק נשאר בבנק למרות אכזבתו מאי קבלת התפקיד. אולם לאחר מספר חודשים, בהם לחץ ועד העובדים להדיחו, ולאחר שדוד קליין מונה למשנה שלו בחטיבה העסקית, הוא התפטר. ארטל סיים את עבודתו בבנק ביולי 1987, בגיל 59, בתום ארבעים ושש שנות עבודה. בהתפטרותו של ארטל הושלמה החלפת ההנהלה הבכירה של הבנק מתקופתו של יפת.
לאחר הפרישה מבנק לאומי
יעקב ארטל, גר בתל אביב, נשוי מאז 1957 ללאה (שטיינר), להם שלושה ילדים: צביקה (צבי) ארטל, המייסד והמנכ"ל של חברת ההלבשה האמריקאית דנה-קו (Dana-Co LLC); אהוד (אודי) ארטל, נשיא בחברת התוכנה הבינלאומית מג'יק תעשיות תוכנה ואורית ארטל-דלוגין, מנהלת השיווק וחברת הנהלה במרכז רפואי קפלן (כללית).
שטח חסות רוס
שטח חסות רוס (באנגלית: Ross Dependency) הוא שטח ביבשת אנטארקטיקה (הכולל מספר איים באוקיינוס הדרומי) שניו זילנד טוענת לשליטה בו. השטח מוגדר על ידי גזרת עיגול שמרכזו בקוטב הדרומי, זרועותיו הם קווי אורך 160° מזרח ו- 150° מערב, ובסיסו בקו רוחב 60° דרום. שטח החסות נקרא על שם ג'יימס קלארק רוס, מגלה ים רוס.
השטח נכלל בממלכת ניו זילנד, אין לו תושבים קבועים ואין לו שלטון עצמי.
היסטוריה
הממשלה הבריטית הכריזה על שליטתה באזור בשנת 1923 והעבירה אותו לניהולה של ניו זילנד. הן ארצות הברית והן רוסיה אינן מכירות בהכרזה על השליטה בטריטוריה, ובהתאם לאמנת אנטארקטיקה הוחלט שלא להחליט בשאלה.
ממשל
המושל הכללי של ניו זילנד מכהן גם כמושל הטריטוריה. מדי שנה המושל ממנה את גופי השלטון של שטח החסות.
גאוגרפיה
שטח החסות כולל בשטחו את ארץ ויקטוריה ומרבית מדף הקרח רוס, וכן את האי רוס, האי סקוט, האי רוזוולט ואיי באלני. בשטח החסות נמצאים הבסיסים המדעיים בסיס סקוט (ניו זילנד) ותחנת מקמרדו (ארצות הברית). פרט לשני בסיסים אלה אין התיישבויות קבע בשטח החסות. ארגון גרינפיס הפעיל בשטח החסות, על האי רוס, תחנה שנקראה בסיס וורלד פארק בין השנים 1987–1992. מהיות הארגון ארגון לא ממשלתי, לא הוענק לו כל סיוע בהתאם לאמנת אנטארקטיקה.
תחבורה
בשטח החסות מסלול נחיתה עשוי שלג בשדה ויליאמס, וכן, בהתאם לעונות השנה, שני מסלולי נחיתה עשויים קרח.
אזכורים בתרבות הפופולרית
שטח חסות רוס מוזכר בשירה של הזמרת אניה - זרם האורינוקו, בו הוא משמש בכפל משמעות.
בולי דואר
במקור, שם שטח החסות היה ארץ אדוארד השביעי - שם שעדיין בשימוש לאזור הנמצא סביב כף קולבק במערב מדף הקרח. בשנת 1908 הונפקו 23,492 בולים לרגל משלחת הסקר הבריטית לאנטארקטיקה הנושאים שם ארץ זו. מאוחר יותר, מששונה שם שטח החסות, הונפקו בולים תחת השם החדש. הוצאת הבולים הופסקה בשנת 1987 כחלק מייעול דואר ניו זילנד אולם בשל הביקוש החלו שוב להנפיק בולים בשנת 1994.
נרודניקים
נַרוֹדניקים (ברוסית: Народничество, נַרוֹדנִיצֶ'סטבוֹ) הוא שמם של מהפכנים רוסים בשנות השישים והשבעים של המאה ה-19. יחודם של הנרודניקים הוא בכך שכפרו בפרוגרמה המרקסיסטית לפיה חברה צריכה לעבור לשלב הקפיטליסטי כדי שמעמד הפועלים יוכל להתקומם וליצור חברה סוציאליסטית. לדעתם, ניתן ליצור חברה לא רכושנית מתוך חברה חקלאית לא תעשייתית, כפי שרוסיה הייתה בתקופתם. המונח "נרודניק", פירושו ברוסית "עממי".
יעדים ועקרונות
בשנות ה-30 של המאה ה-19 אלכסנדר הרצן היה תומך נלהב של פילוסופית גאורג וילהלם פרידריך הגל. לאחר המהפכות באירופה בשנים 1848–1849 הוא התאכזב מההסדר החברתי והפוליטי הקיים באירופה וחשב שלרוסיה צריכה להיות דרך אחרת. הוא העריך מאוד את ההסדר הקהילתי של הכפר הרוסי. בהתאם לכך, הוא דגל בהתפתחות הדרגתית של החברה הרוסית על בסיס העקרונות של הקהילה הכפרית ברוסיה. לצורך כך, דרוש היה לפתח את האיכרים ובמהלך ההתפתחות ההדרגתית של החברה ניתן היה להגיע לחברה נאורה.
הקונספט ההדרגתי לא התאים לניקולאי צ'רנישבסקי. הוא דגל בכך שאין הבדל מהותי בין החברה הרוסית לבין החברה במערב אירופה. לדעתו אין לשלול את המהפכה ככלי לשינוי השלטון. כמו הרצן, הוא הכיר בחשיבות הכנת החברה הרחבה לשינוי שלטוני, אך לדעתו הכוח המוביל יהיה מעמד הביניים ולא האצילים. הוא דגל בכך שיש לשחרר את האיכרים ולתת להם אדמה לעיבוד, לבצע רפורמות נרחבות במנגנון המדיני, להכריז על אספת נציגי כל המעמדות ולשאוף למשטר שמבוסס על חוקה. הוא היה מודע שלא ניתן להגיע ליישום מטרות אלו בפרק זמן קצר. רדיקלים שתמכו בו ראו ברעיונות שלו את הקריאה לקידום מהפכה ולא קריאה לעבודה ממושכת לשינוי הדרגתי של החברה.
שתי הגישות היו סיבה לקיום שני זרמים בתנועת הנרודניקים - הזרם ההסברתי-ליברלי וזרם המהפכני-רדיקלי. עד לשנת 1881 הזרם המוביל היה הזרם המהפכני. לאחר 1881 הזרם ההסברתי נהפך למוביל.
הנרודניקים היו מגוונים בדעות. מה שאיחד אותם הוא ההתנגדות לחברה קפיטליסטית שהחלה להתפתח ברוסיה, רצון למנוע את התפתחותה ברוסיה, שאיפה לשינוי שלטוני וקידום ככל הניתן של בעלות משותפת על מפעלים ואדמות. כתוצאה מכך שדעות אלו היו פופולריות מאוד בחברה הרוסית של המחצית השנייה של המאה ה-19, השלטונות לא חיפשו חלופות ליברליות וכל בעל דעות ליברליות היה נחשב למהפכן מסוכן. בסופו של דבר, זה קידם את קריסתו של השלטון.
אידאולוגיית הנרודניקים קשורה באופן ישיר להתפתחות האינטליגנציה הרוסית. הרעיון המרכזי - תאוריה של פיתוח רוסיה ללא שלב קפיטליזם תוך ניצול ופיתוח של הקומונה הכפרית היה במרכז הפילוסופיה הרוסית במאה ה-19. בהתאם לרעיון זה, ההתפתחות הייתה צריכה להתבצע באמצעות אמונה למורל גבוה. "מעשים טובים מסוגלים לשנות את העולם" זה היה המוטו המרכזי. כתוצאה מכך הנרודניקים מאופיינים בהקרבה עצמית. רבים מהנרודניקים ניסו על בסיס דוגמה אישית להראות יכולת הקמת טיפוס חדש של תרבות. האידיאלים של הנרודניקים השפיעו מאוד על החברה הרוסית. השפעתם מורגשת גם בתנועת הציירים הרוסים "הנודדים" וקבוצת מלחינים "החמישה". בספרות הרוסית רעיונות הנרודניקים הורגשו אצל ניקולאי צ'רנישבסקי, איוון טורגנייב ולב טולסטוי.
תנועת הנרודניקים הרוסית קיבלה תנופה לאחר שחרור האיכרים הצמיתים בשנת 1861 (בידי הצאר אלכסנדר השני), צעד שסימן את קץ עידן הפיאודלי ברוסיה. הנרודניקים טענו כי הצמיתים המשתחררים הופכים מחדש לעבדים-בשכר, והבורגנות החליפה את השיטה הקודמת של הבעלות על הקרקעות ועל הצמיתים. הנרודניקים חתרו להפוך לכוח פוליטי שילחם בתופעה זו. הנרודניקים חשבו בנוסטלגיה על כמה מההיבטים של העבר. אמנם הם התנגדו לשיטה הישנה של בעלות פיאודלית על קרקעות, אך הם התנגדו גם לתופעה החדשה של איכרים התלושים מאדמתם וקוננו על חורבנה של הקומונה הרוסית הישנה "אובשצ'ינה". הנרודניקים האמינו בדרך כלל כי השיטה הקפיטליסטית איננה תוצאה מחויבת המציאות בעידן המהפכה התעשייתית, וכי ניתן לדלג על השלב הקפיטליסטי ולהתקדם ישירות אל שלב סוציאליסטי בחברה ובכלכלה.
הנרודניקים האמינו שמעמד האיכרים החדש הוא המעמד המהפכני שיצליח לבסוף לסלק את שיטת המונרכיה הצארית. הם ראו את הקומונה הכפרית כחממה לסוציאליזם. יחד עם זאת, הם האמינו כי האיכרים לא יגיעו לשלב המהפכני בכוחות עצמם, וכי תפנית היסטורית שכזו תתחולל רק ביוזמתם של גיבורים יחידי סגולה, אשר יצליחו לעורר את האיכרים הרדומים או הפסיביים ולהובילם למהפכה.
אחד האידאולוגים החשובים של הנרודניקים היה מיכאיל בקונין. בהתאם לתאוריה של בקונין, הרוסים הם מתנגדי השלטון מטבעם. לכן המהפכנים צריכים רק לארגן את המרד המסיבי של האיכרים הרוסים. הוא אף סבר שמטרת המרד צריכה להיות לא רק ביטול השלטון הנוכחי, אך גם אי-קיום שום שלטון חדש. הוא היה ראש של הענף האנרכיסטי בתנועה.
פיוטר לברוב היה אידאולוג של הזרם ההסברתי. הוא דגל בכך שהמשכילים צריכים לאמץ את האידאולוגיה הסוציאליסטית, להעביר אותה לאיכרים ובכך לקדם את המהפכה תוך תהליך הסברתי ארוך. דעותיו היו מובילות בשנות ה-60, אך במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19 הזרם המהפכני היה פופולרי יותר.
פיוטר טקצ'יוב כמו לברוב הכיר בכך שהאיכרים אינם מוכנים להובלת המהפכה. הוא לא האמין בדרך מיוחדת לרוסיה והבין שהתפתחות רוסיה לכיוון קפיטליזם היא הדרך הטבעית. הדרך היחידה לעצור את התהליך היא מהפכה סוציאליסטית. הוא חשב שהמשכילים צריכים להוביל את המהפכה ולאחר תפישת השלטון העם צפוי להצטרף. הוא דגל בכך שמהפכה תבוצע על ידי ארגון קטן ולאחר הפיכה שלטונית יצרף את העם לשלטון.
שנות ה-60
הארגון הראשון שניתן לשייך לנרודניקים היה חוג שהוקם באוניברסיטת חרקוב ושהיה קיים בשנים 1856–1858. לאחר מכן, רוב החברים עברו למוסקבה. חברי הארגון חשבו שהדרך היחידה לשינוי שלטוני ברוסיה יהיה מהפכה. המשטר הרצוי לדעתם היה רפובליקה פדרטיבית עם פרלמנט קבוע.
בשנים 1861–1864 בסנקט פטרבורג פעל ארגון מהפכני "זמליה אי ווליה". חבריו רצו לפעול ליצירת תנאים למהפכה וחשבו שרפורמת 1861 עשויה ליצור אותם. הארגון עיבד תוכנית פעולה אך לא קיבל תמיכה משמעותית בציבור. בסופו של דבר הארגון התפרק עוד לפני שהתגלה על ידי השלטונות.