cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שעון יפני
שעות זמניות
התאמת העיצוב של השעונים האירופאים לצרכים של הצגת הזמן היפני המסורתי היוותה אתגר עבור יצרני השעונים היפניים. מדידת הזמן המסורתית ביפן דרשה שימוש בשעות זמניות בלתי אחידות: שש יחידות שעה לזמן היום מהזריחה עד לשקיעה, ושש יחידות שעה לזמן הלילה מהשקיעה לזריחה. בהיותם שעות זמניות, השעה היפנית השתנתה בהתאם לעונה, כאשר בקיץ הימים ארוכים יותר ובחורף הימים קצרים, וכן להפך בנוגע ללילות. מנגד, השעונים האירופאים היו בנויים לשעות קבועות ואחידות שלא השתנו בעונות.
מערכת השעות היפנית המסורתית
השעון היפני הטיפוסי היה מורכב משש שעות ממוספרות מהספרות 9 עד 4 בסדר יורד, מהצהריים עד חצות הליל. לא נעשה שימוש בספרות 3 עד 1 ביפן מסיבות דתיות משום שהיו בשימוש על ידי הבודהיסטים לקריאה לתפילות. הספירה נעשתה לאחור בגלל שהדרך הקדומה ביפן לספירת השעות נעשתה על ידי שריפת קטורת וספירת השעות הנותרות. לכן, זריחת החמה ושקיעתה, שתיהן סומנו כשעה השישית.
סיד פילד
ראשית חייו
הוא למד בתיכון הוליווד, שם פגש את פרנק מצולה, "יועץ הכנופיה" ב"מרד הנעורים" (1955), שעודד אותו להמשיך לשחק. אמו נפטרה במהלך שנת לימודיו האחרונה בתיכון, מה שגרם לו לנדוד ברחבי ארצות הברית במשך שנתיים.
שעון יפני
מערכת השעות היפנית המסורתית
בנוסף לשעות הזמניות הממוספרות, היה לכל שעה גם סמל מסמלי האסטרולוגיה הסינית. החל מזריחת החמה, שש שעות היום היו:
סיד פילד
ראשית חייו
הוא שקל ללמוד רפואת שיניים, כדי לכבד את זכרה של אמו ולבחור ב"חיים מקצועיים", אך בסופו של דבר סיים תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם למד תחת ז'אן רנואר ולוהק למחזה של רנואר, "קרולה". רנואר המליץ לפילד ללמוד בבית הספר לקולנוע של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם שיתף פעולה בסרט קצר עם ג'ים מוריסון וריי מנזרק מ"הדלתות".
שעון יפני
מערכת השעות היפנית המסורתית
משקיעת החמה, שש שעות הלילה היו:
סיד פילד
קריירה
פילד החל לעבוד כקורא תסריטים בדייוויד ל. וולפר הפקות. בהמשך התקדם לתפקיד תסריטאי וחוקר לסדרת "ביוגרפיה" של החברה, בהנחיית מייק וולאס, בראשית שנות ה-60. הוא כתב את "Hollywood and the Stars", את "National Geographics" ואת "Jacques Cousteau Specials" בשנים 1963–1965 עבור דייוויד ל. וולפר הפקות.
פילד היה גם תסריטאי ויועץ תסריטים עצמאי. הוא כתב תשעה תסריטים, שאחד מהם הופק כסרט הארגנטינאי "Los Banditos". פילד כתב והפיק את סדרת הטלוויזיה "Men in Crisis" בשנת 1964, וסרט תיעודי על חיי הלילה בווגאס, "Spree", בשנת 1967; בסרט האחרון הוא שימש גם קריין.
הוא היה ראש מחלקת התסריטאות ב-Cinemobile System, לאחר שהמייסד פואד סעיד החליט לגוון את שירותיה של חברת שירותי המיקום, ולהקים במסגרתה אולפן בידור.
שעון יפני
הבעיה באורך שעות משתנה
השימוש בלוח שעון היה חלק ממה שהיפנים קיבלו מהאירופאים, וחלק מהתצורות היו בנויות בצורה שתציג את השעה היפנית על לוח שעון. חלקם על ידי שעות שניתנות לכיוון מחוץ למסגרת של ה-24 שעות, חלקם על ידי שימוש בכמה לוחות שניתנים לשינוי בהתאם לעונה. כדי ליצור שעונים מצלצלים, השתמשו במערכת שהכילה במקביל שתי מערכות: אחת מהירה ואחת איטית. המעבר ביניהם היה נעשה אוטומטית במעבר בין יום ולילה.
סיד פילד
הוראה
שדה לימד תסריטאות לתואר שני בכתיבה מקצועית באוניברסיטת דרום קליפורניה עד שנת 2001. באמצע שנות השבעים החל פילד ללמד תסריטאות במכללה הניסויית של שרווד אוקס בהוליווד. בנוסף, הוא הוביל סדנאות תסריטאות ברחבי העולם. סטודנטים שלו בעבר כוללים את ג'אד אפאטו, ג'ון סינגלטון, אנה המילטון פילן ואלפונסו קוארון.
שעון יפני
הבעיה באורך שעות משתנה
ב-1873 אימצה ממשלת יפן את השימוש בצורת הזמן המערבית שכללה שעות אחידות וקבועות, ואת הלוח הגרגוריאני.
סיד פילד
הפרדיגמה
התרומה הבולטת ביותר של פילד היא הפרדיגמה שלו "מבנה תלת-מערכתי", על פני המבנה בן חמש המערכות ששימש את ויליאם שייקספיר ואחרים. במבנה זה, סופר מגדיר את ההתרחשות בסרט בעשרים עד שלושים הדקות הראשונות; אז הגיבור חווה "נקודת עלילה" (plot point), המספקת לגיבור מטרה. כמחצית מזמן ההקרנה של הסרט מתמקדת במאבקו של הגיבור להשיג מטרה זו. המערכה השנייה נקראת "העימות" (confrontation). פילד מתייחס גם ל"נקודת האמצע" (midpoint), נקודת מפנה באמצע התסריט. נקודת מפנה זו היא לרוב היפוך של עתידו של הגיבור. המערכה השלישית מתארת את מאבקו של הגיבור להשיג (או לא להשיג) את מטרתו, כמו גם את התוצאות של מלכיו.
חיים אישיים
את אשתו השנייה, אביבה, פגש בעת שהוביל סדנה בווינה בראשית שנות התשעים; הייתה לו בת אחת מנישואים קודמים. אחיו הוא רופא.
פילד נפטר ב-17 בנובמבר 2013, בן 77, בביתו בבוורלי הילס שבקליפורניה.
GirlsDoPorn
GirlsDoPorn היה אתר סרטי פורנוגרפיה שפעל בין השנים 2009 ל-2020, והיה אחד הגדולים מסוגו שפעלו בארצות הברית. האתר הציג מבחני בד של נשים שלא הופיעו בסרטים פורנוגרפיים לפני כן. סרטונים אלו שותפו גם באתרים פורנוגרפיים נוספים.
היסטוריה
האתר הוקם בשנת 2009 על ידי מייקל ג'יימס פראט ומת'יו וולף, זוג חברי ילדות מניו זילנד שעסקו בהפקת סרטים פורנוגרפיים. הם נהגו לפרסם מודעות דרושים לעבודת דוגמנות, והציעו לנשים שפנו אליהם להגיע למשרדי החברה בסן דייגו על חשבונם. לאחר שהנשים הגיעו אליהם הן הבינו שלא מדובר בצילומי דוגמנות כפי שנאמר להן, אלא בצילומי סרטים פורנוגרפיים. חלקן אף נכלאו והוכרחו להצטלם בניגוד לרצונן.
בשנת 2016 הגישו 22 נשים שנפגעו מפעילות החברה תביעה כנגדה.
על פי דיווחי הקורבנות וחומר התביעה נגד החברה, הנשים המתוארות עברו מניפולציות, שיקרו להן, קיבלו מריחואנה או סמים אחרים או אולצו פיזית לקיים יחסי מין. בנובמבר 2019, שישה אנשים המעורבים באתר הואשמו בסחר במין בכוח, הונאה וכפייה. סרטונים רשמיים של החברה נצפו למעלה ממיליארד פעמים, ונצפו כ-680 מיליון פעמים באתר הפורנוגרפי Pornhub. הערוץ הרשמי של החברה היה בין 20 הנצפים ביותר של האתר. גם עותקים פיראטיים של הסרטונים הפורנוגרפיים נצפו מאות מיליוני פעמים. על פי התביעה נגד החברה, ניתן היה למצוא את סרטי הפורנוגרפיה באתרי הפורנוגרפיה לפחות עד דצמבר 2020. בינואר 2020 מפעילי האתר נמצאו אשמים וחויבו בפיצויים בסך 13 מיליון דולר, והורדת האתר מן הרשת.
ביולי 2022 הואשם אחד ממפעילי האתר, מתיו וולף, בעבירות סחר במין, הונאה וסחיטה, ופתיחת משפטו תוכננה ל-10 באוקטובר 2022. מפעיל האתר הנוסף, מייקל ג'יימס פראט, נכלל ברשימת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI מספטמבר 2020 ועד למעצרו במדריד שבספרד בדצמבר 2022.
טורף-על
טורף-על (באנגלית: apex predator) הוא מונח לבעלי חיים אוכלי בשר, אשר נמצאים בראש שרשרת המזון במערכת אקולוגית והם חסרי טורף טבעי בבגרותם, כשזואולוגים מגדירים טריפה כהריגה ואכילה של בעל חיים אחר. המושג משמש למונחים בביולוגיה, כמו התנהלות חיית בר בטבע, סביבתנות, שימור הסביבה ולתיירות אקולוגית. מספר מחקרים גם מתייחסים לאדם ולחיות בית טורפות כמו כלבים, חתולים ועוד כטורפי-על.
מאפיינים
טורפי-על הם ברוב המקרים טורפי-העל הם בעלי חיים גדולים אשר גודלם מסייע להם להכריע את טרפם ועוזר להם להתברג בראש השרשרת, לעומת טורפים קטנים מהם, אם כי גם להקות של בעלי חיים כמו נמלים ופיראניות יכולות להתברג בראש שרשרת המזון. באזורים מרוחקים ישנם טורפי-על קטנים יחסית המנצלים את היעדרם של טורפים גדולים מהם כדי למלא את מקומם.
טורפי-על למרות שמם אינם בהכרח היפרקרניבורים (כלומר טורפים שתזונתם מכילה מעל 70% בשר), אם כי לרוב הם כאלה. לדוגמה: דוב חום ובני אדם, הם למעשה אוכלי-כל מסוקרניבורים או אף היפוקרניבורים. גם אוכלי נבלות, אוכלי רקבובית ואף אוכלי פלנקטון כדרך עיקרית יכולים להיחשב כטורפי-על, בתנאי שהם יכולים גם לצוד בעלי חיים אחרים מפעם לפעם. טורפים אגרסיבים לא רק יצודו טרף אלא גם יחמסו אותו לטורפים אחרים, תוך שימוש בחוזקם.
טורפי-העל ממוקמים ברמת ההזנה הגבוהה ביותר (ומכאן שמם), ובעלי תפקיד מכריע בתחזוקת בריאותה של המערכת האקולוגית בה הם חיים. מחקר אודות מארג מזון ימי הגדיר את טורפי-העל במיקום גבוה מרמת הזנה 4. מהיבט זה ניתן להגדיר טורף-על כאוכל בשר שאינו נמצא בתפריט העיקרי של אף טורף בסביבתו. ובכל זאת לעיתים טורפי-על יכולים להיהרג בידי מספר טורפי-על אחרים, למשל: אריות הורגים נמרים, ברדלסים וצבועים נקודים וכך גם תניני יאור וקטלנים יטרפו לעיתים עמלצים לבנים, כלבי ים נמרים ואף דובי קוטב, אך אלה עדיין אינם נמצאים בתפריט העיקרי של אותם טורפים ודוגמאות אלה נדירות. במספר מקרים הטריפה היא טריפה תחרותית ולא רק מחמת רעב.
כמה בעלי חיים עשויים להיות טורפי-על בסביבה ספציפיות בעוד באחרות הם מאבדים אותה. כך למשל מינים אנדמיים כמו שד טסמני, פוסה או שועל איים אפור הפכו לטורפי-על באיים שלהם אך בעוד האדם הביא להם תחרות עם טורפים אחרים כמו נמיות, כלבים וחתולים הם איבדו תכונה זאת.
דוגמאות לטורפי-על חשובים הם התנינאים השונים, אנקונדה ופיתונים, חתולים גדולים, דוביים, זאבים וצבוע נקוד ביבשה ומיני לווייתנים כמו הקטלן, כמה טורפים ימיים, כרישים ודגי גרם כמו טונה כחולה, דקר ענקי, מפרשניים ודיונונים גדולים באוקיינוסים. גם מספר עופות דורסים ואחרים יכולים להיחשב כטורפי-על.
תפקיד אקולוגי
טורפי-על בעלי תפקיד סביבתי חשוב, בין היתר בדינמיקה בין אוכלוסיות מיני הנטרפים, כאשר רבים מהם הם מיני מפתח בסביבתם והיעלמותם גוררת שינויים קיצוניים בסביבה, לטווח ארוך או קרוב. כך למשל כששני מינים שונים מאותה סביבה נמצאים ביחסי תחרות קשה, טורף-העל יאזן אותה אם יטרוף אחד משניהם, מה שיכריע את אותה תחרות לצד המין השני. אפילו היחסים בין הטורפים עצמם מושפעים מטורפי-העל. העלמות טורפים מרמות הזנה הגבוהות ביותר, לעיתים קרובות, בין אם לטווח הקצר או לאורך זמן גורמים למפל הזנתי (נפילה או שיבוש של שאר הדרגות האקולוגיות כתוצאה מהיעלמות הדרגה העליונה), אשר עלול אפילו להסתיים בחורבן המערכת האקולוגית.
לדוגמה לאחר שהוסר מאגם המין הפולש בס קטן-לוע (Micropterus dolomieu), המין המקומי טרוטת האגמים חזר למעמדו כטורף-העל ולגוון בסוגי טרף גדולים יותר, מה שהעלה את רמת ההזנה שלה. אפילו הצמחייה מושפעת מקיומם של טורפי-על כפי שהתברר. למשל הופעתו של שועל שלג באיים הסוב-ארקטיים הפכה את אדמותיהם ממוריקות עשב לטונדרה לאחר שהשועל טרף עופות ימיים ששכנו באיים אלו, מה שגרם לעופות לנדוד ולהותיר את האדמה חסרת משאבים מהלשלשת שלהם.
גלריה
טורפי על מודרניים:
יצחק אבינרי
יצחק אבינרי (רבילְסְקִי; כ"ז בתמוז ה'תר"ס, 24 ביולי 1900 – ט"ז באלול תשל"ז, 30 באוגוסט 1977) היה בלשן, לשונאי, חוקר ומחדש הלשון העברית.
ראשית חייו
נולד בפליסקוב, בפלך קייב שבאימפריה הרוסית, בתחום המושב היהודי. נצר לבעל שם טוב מצד אמו [קובץ שפתי צדיקים גיליון ב עמוד ס"ה כתב יוחסין]. אביו, הרב משה רבילסקי (אבינרי), היה מחלוצי הדיבור העברי ברוסיה, ובניו היו מראשוני הילדים ברוסיה שדיברו עברית.
בראשית תרע"ד, בגיל 14 שנים, נסע לארץ ישראל והחל ללמוד ב"גימנסיה הרצליה" שבתל אביב, ואצל רבה של יפו (באותה עת) הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה נאלץ לשוב לביתו. הוא המשיך את לימודיו באודסה 1920-1921, בברלין (1922-1923) ובפריז (1924-1925).
בילדותו נהג לרשם לעצמו בפתקים מילים קשות ונדירות. לאחר שנים רבות, כונסו הפתקים בספר "גנזים מגולים". כן נהג גם באיסוף וכתיבת המשקלים השונים. כעבור ארבעים שנה יצאו לאור כספר בשם "היכל המשקלות".
בשנת תרע"ז (1917), ניצל מפוגרום שנערך בעיירת פליסקוב ופגע בביתו, לאחר שהוחבא בבית סבו. לאחרי המקרה נאלצה משפחתו להתגורר בבתי זרים.
בשנת תרפ"ד החליט אביו לעברת את שם משפחתו. בעצתו שונה השם לאבינרי (ראשי תיבות: "אבי ניסן רבילסקי").
פעילותו בארץ ישראל
בשנת תרפ"ו עלה לארץ ישראל. הוא נתקל במאמר בעיתון הארץ מאת יצחק אפשטיין בי ביקר טעות לשון לכאורה שנרשמה בסרט של "הקרן הקיימת". אבינרי פרסם רשימת תגובה קצרה שכותרתה "אין זו שגגה", ובה סתר את דברי החוקר. בהמשך התמסר לחקר הלשון, פרסם מאות מאמרים בעיתונים בישראל ומחוצה לה.
בשנת תרפ"ז ערך כמה גליונות של "גדוד מגִני השפה", ובאחד מהם פרסם את מאמרו הראשון – "על שמות התואר המחודשים".
בשנת תרפ"ח, החל לעבוד על ריכוז השמות של הלשון העברית ומיונם למשקליהם ולתקופותיהם. לאחר עבודה של ארבע עשרה שנים, הניח את היסוד לספרו "היכל המשקלים", ובו מכונסות יותר משמונת אלפים מילים למן תקופת המקרא, התלמוד והמדרש, ועד ימי הביניים והעת החדשה. לאחר חיבור הספר זוכּה בפרס עידוד מאת האקדמיה ללשון העברית בסך שלושת אלפים לירות.
בשנים תרצ"ב-תרצ"ט היה לעורך הסגנון של הירחון "קואופרציה", שבו קבע גם מדור לשוני בשם "שערי לשון". ערך גם מדור לענייני לשון ב"לוח הקואופרציה" שהוציא לאור עשרות שנים, משנת תש"ג ועד יום מותו. בח' בתמוז תש"ד החל לערוך בעיתון "משמר" מדור שבועי בשם "פנת הלשון".
אבינרי תבע לעקור משורשן מילים ומטבעות לשון שנראו לו משובשים, ונאבק במילים הלועזיות והתחבירים הזרים שנכנסו לשפה העברית ונשתגרו בה.
מאידך, אבינרי השיג על בלשנים ידועי שם כמו פרופ' יצחק פרץ ועל מחברי ספר הדקדוק "ודייק", שבמקרים מסוימים הוכיח שההחמרות שקבעו אינן מבוססות.
תרם רבות ללוח הפעלים וללוח המשקלים של שאול ברקלי, וכן למילון של אברהם אבן-שושן בהציעו מאות תיקונים לערכיו, עליהם אבן שושן הביע את תודתו בהקדמה למילון. אבינרי עודד אותו לחבר גם קונקורדנציה לתנ"ך, והניח את העקרונות שעמדו לצד אבן־שושן ביסוד הקונקורדנציה בהערות ובהכרעות במשקלי השמות ששובצו בספר.
נודע כמבקר של האקדמיה ללשון העברית – והביע ביקורת על ההחלטה של ועד הלשון העברית להחליף את שמו ל"אקדמיה ללשון העברית".
נהג לפרסם את השגותיו הדקדוקיות על דבריהם של אנשי ציבור, כדוד בן-גוריון, שהשמיט את המילה "את" מדיבורו, ומשה שרת, שנמנע מ"אפילו אם". לנשיא המדינה זלמן שזר שלח בקביעות את מאמריו והשגותיו על שיבושי לשון שנפלו בנאומיו ובכתביו.
רוביק רוזנטל כתב עליו:
בשנת תרצ"א נישא ליהודית, בתו של הרב יעקב נאכט. הם התגוררו ברחוב אלנבי בתל אביב. בנם הוא הבלשן ד"ר עידו אבינרי.
לוח הקואופרציה
בשנת תרפ"ו החל לשמש כעורך הסגנון של הדו־שבועון "מסחר ותעשייה" (נסגר בשנת תרצ"ג), שבו הופיע מדור קבוע לענייני קואופרציה. משנת תרצ"א (1930) היה אבינרי עורך הסגנון של הדו־ירחון "קואופרציה" ושל "לוח קואופרטיבי שימושי" (שנתי), שניהם בהוצאת "המרכז" של האגודות ההדדיות לאשראי ולחיסכון, בעריכת יל"ג כהנוביץ'.
משהופסקה הופעתו של הביטאון "קואופרציה" בשנת ת"ש המשיך אבינרי בהוצאה לאור של הלוח, בעזרת "המשביר המרכזי" ו"ברית הקואופרציה הצרכנית". הוא שינה את שמו וקרא לו "לוח הקואופרציה של ארץ ישראל", ומאז שנת תש"ח "לוח הקואופרציה של מדינת ישראל".
אל-ויזיה
אל-ויזיה (בערבית: الويزية) היה כפר ערבי בנפת צפת. רוב תושבי הכפר היו חקלאים בדואים. הכפר חרב במהלך מלחמת העצמאות.
מיקום הכפר
הכפר היה ממוקם 8.5 קילומטר צפון מזרחית לצפת. הכפר נמצא דרומית מזרחית לחורבת ירדה.
היסטוריה
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל שערכו הבריטים, היו באל-ויזיה 30 תושבים, כולם מוסלמים.
אבי איזנשטיין
ביוגרפיה
נשוי לנורית איזנשטיין ואב לשניים, מתגורר בתל אביב.
אל-ויזיה
היסטוריה
בשנת 1945 התגוררו בכפר מאה תושבים מוסלמים. שטח הכפר באותה עת היה 6,361 דונם. מתוכם השתמשו הערבים ב-795 דונמים לחקלאות וב-1,623 דונם נוספים לבנייה 2,114 דונם סווגו כ"בלתי ניתנים לטיפול". הכפר נהרס במהלך מלחמת העצמאות ב-1 במאי 1948, על ידי הגדוד הראשון של הפלמ"ח, במסגרת מבצע יפתח.
אבי איזנשטיין
בתחום העיצוב
בשנים 1973–1975 עבד כארט דיירקטור במשרד הפרסום בינג-ליניאל בתל אביב. בשנת 1975 הקים יחד עם שמעון זנדהאוז, ששימש מנהל הקריאייטיב של המשרד, סטודיו לעיצוב בשם "זנדהאוז-איזנשטיין". הסטודיו התמחה בעיצוב תדמית לחברות כגון אל־על, טמבור, סוויסאייר, גדעון אוברזון, במסעות פרסום ובעיצוב ספרים, קטלוגים ומגזינים. הם עיצבו תדמית כוללת להוצאת עם עובד, עטיפות לספרי ספריה לעם ולספרית אפקים בסוגת מדע בדיוני וספרות מקור.
בהשראת מגמות עיצוביות שהתפתחו בעולם באותה תקופה, הם היו הראשונים בארץ לעצב סדרה של עטיפות ספרים בעלות מבנה עיצובי אחיד. עיצבו את המגזין מוניטין שיצא לאור בשנת 1979 ואת מערכת הבחירות של מפלגת המערך בשנת 1981.
ב-1981 פרש איזנשטיין מהשותפות במשרד והתמקד בהוראת העיצוב ובאמנות.
הוראת העיצוב
בשנים 1973–1975 לימד בטכניון במחלקה ללימודי חוץ. במקביל החל בשנת 1973 ללמד במחלקה לעיצוב גרפי בבצלאל (שם המחלקה שונה ב-1997 למחלקה לתקשורת חזותית). בשנת 1988 התמנה לראש המחלקה למשך שתי כהונות עד לשנת 1995. בשנת 2013 סיים את עבודתו כמרצה מן המניין במחלקה והמשיך ללמד את הקורס "יסודות הטיפוגרפיה" כמרצה מן החוץ עד לשנת 2018. במהלך שנות ההוראה בבצלאל לימד קורסים בנושא העיצוב הגרפי: עיצוב מסעות פרסום ותדמית, עיצוב מערכות שילוט והכוונה, עיצוב עטיפות ספרים, עיצוב אריזה, עיצוב כרזות, עיצוב וצילום, יסודות בעיצוב טיפוגרפי וטיפוגרפיה ניסויית.
ב-1986 יצא לאור ספרו "יסודות בעיצוב טיפוגרפי - שיטות לימוד" בהוצאת בצלאל. בספר מוצגת תפיסתו להקניית יסודות הטיפוגרפיה בתהליך הוראה הדרגתי המעודד מעורבות פעילה של התלמידים. הספר משמש עד היום כבסיס להוראת יסודות הטיפוגרפיה ב"בצלאל" ובכל מוסדות לימודי העיצוב בישראל.
בשנת 2010 יצא לאור ספרו השני - "סימנים בתקשורת חזותית", בהוצאת "בצלאל". הספר מציג תהליך לימוד הדרגתי המשלב היבטי תוכן וצורה כבסיס לעיצוב סמל, סימן ולוגו. בספר מגדיר איזנשטיין את קווי היסוד של שיטת הלימוד שפיתח: השיעורים הם סביבה ניסויית המתבססת על תהליכי העשייה העיצובית ועל הקניית יסודות של עיון, דיון ומחקר, דיאלוג מתמיד בין המרצה לסטודנטים, ובינם לבין עצמם, התמקדות בנושאי מהות ולא בתכתיבי שוק אופנתיים, ומעורבות אישית של הסטודנטים ונקיטת עמדה הנובעת מתפיסת עולמם.
אמנות
עבודותיו של איזנשטין מתאפיינות בציורי אקריליק מופשטים, גדולי ממדים בשחור לבן (למעט סדרה של ציורי זהב שיצר בין השנים 2012–2016) ורישומי מכחול של אקריליק מדולל על נייר. הוא שואב השראה מהמסורת הציורית של אמנות הזן ותפיסת העולם בציור היפני המסורתי, המתייחסת לחותם הזמן וחוסר השלמות שבטבע, ומתכתב עם המושג "ואבי-סאבי" (הרמוניה והתפתחות הזמן) שמבטא השקפה המתרכזת בקבלת הארעיות וחוסר השלמות.
נקודת המוצא בעבודותיו של איזנשטיין היא האור, עוצמתו או היעדרו, והיא מהווה בסיס לקיום הדיאלוג הציורי עם משטח הבד הריק. הבחירה בפלטה הקבועה של שחור ולבן באה לבחון את המתח בין הלא נודע והנסתר לבין הגלוי ולייצר שאלה תמידית לגבי סיום תהליך היצירה.
בשנת 1989 הציג את עבודותיו בתערוכות קבוצתיות בגלריה וינברגר בקופנהגן ובמוזיאון ישראל בירושלים. בשנת 1990 הציג לראשונה תערוכת יחיד של ציוריו ב"גלריה גבעון", אשר נשאה את השם "קיר". ב-1994 הציג תערוכת רישומים במוזיאון ישראל באצירת מאירה פרי-להמן. במהלך השנים הציג בגלריות בינלאומיות ונמנה עם ציירי הגלריה "Tendance" בפריז שבה הוצגו בקביעות עבודותיו. בשנת 2005 הציג תערוכת יחיד בשם ECHOES ב-"Fondazione Mudima" במילאנו. לרגל התערוכה יצא לאור בהוצאת המוזיאון ספר אמן, המקיף את עשר שנות עבודותיו בתחומי הרישום והציור.
משנת 2012 מיוצג בישראל בגלריה "קונטמפוררי בי גולקונדה" בתל אביב. בשיחה עם תמי-מנור פרידמן על התערוכה "ונותר המקום" שהציג בגלריה בשנת 2012, אמר איזנשטיין שציוריו הם ציורי נוף מופשטים המבטאים זיכרונות ילדות שלו של סיורי שטח שקיים באזור הכרמל כאשר התלווה אל אביו בעבודתו.
קפה פושקין
קפה פושקין (ברוסית: Кафе Пушкинъ) הוא שמה של מסעדה במוסקבה, שנוסדה ב-1999 בידי אנדרי דלוס.
היסטוריה
המסעדה, שנפתחה על ידי המסעדן אנדריי דלוס בשנת 1999, מתמחה במנות מהמטבח האצילי הרוסי. פנים האולמות מיוצר בסגנון ההיסטורי של המאה ה-19. המנהל הראשון של המסעדה הוא אלכסנדר זייצב, השף הוא אנדריי מחוב.
שלושת האולמות העיקריים של המסעדה - "בית מרקחת", "ספרייה" ו-"אינטרסול" - מייצגים חדר מהמאה ה-19 עם אוסף גדול של עתיקות. אחת האטרקציות העיקריות של הבית היא הספרייה הגדולה. הוא מאכלס מהדורות מהמאה ה-18 עד תחילת המאה ה-20.
פקונדו פריאס
פקונדו הרנן פריאס (נולד ב-28 אוגוסט 2002) הוא כדורגלן ארגנטינאי שמשחק כקשר התקפי במדי קולון.
קריירת מועדונים
פאריאס התחיל את דרכו בקבוצת Escuela de Fútbol UNL, לפני שעבר לאקדמיה של קורינתיאנס סנטה פה. בשנת 2015, פאראס עבר לקבוצת הנוער של מועדון אתלטיקו קולון. בנובמבר 2019 עבר הקשר לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון, לקראת משחק הבית בפרימרה דיוויזיון מול אתלטיקו טוקומן. הופעת הבכורה שלו הייתה כשהופיע בתשע עשרה הדקות האחרונות בתבוסה באצטדיון בריגדיר גנרל אסטניסלו לופז ב-2 בנובמבר לאחר שהחליף את מאורו דה לוז. פאריאס כבש שלושה שערים בשמונה משחקי גביע הליגה; מול דפנסה וחוסטיסיה, סנטרל קורדובה ואתלטיקו טוקומן.
קריירה בנבחרת
ב-2015, פאריאס זומן לסגל נבחרת ארגנטינה עד גיל 15. פאריאס זומן להתאמן עם הנבחרת עד גיל 17 ב-2019.
גמר מונדיאל 1970
גמר מונדיאל 1970 התקיים באצטדיון האצטקה במקסיקו סיטי, מקסיקו ב-21 ביוני 1970, ובו נקבע שאלופת העולם לשנת 1970 היא נבחרת ברזיל, שניצחה את נבחרת איטליה בתוצאה. לראשונה בטורניר, נפגשו שתי זוכות עבר במשחק הגמר. הייתה זו הזכייה השלישית של ברזיל בתולדותיה בגביע העולם, בכך השלימה זכיות בשלושה מארבעת הטורנירים האחרונים, והופעה בארבעה מתוך ששת משחקי הגמר האחרונים.
ברזיל הובילה ראשונה במשחק משער של פלה, אך עוד בתוך המחצית הראשונה איטליה השוותה את התוצאה משער של רוברטו בונינסנייה. במחצית השנייה כבשו ז'רסון, ז'אירזיניו וקרלוס אלברטו, כדי להשלים ניצחון 1-4 וזכייה בטורניר.
לברזיל הייתה זו הופעה רביעית בגמר המונדיאל (משחקה מול אורוגוואי במונדיאל 1950 נחשב בעיני רבים למשחק הגמר של הטורניר, על אף שלא נערך בו משחק גמר רשמי). ברזיל השיגה ניצחון בשני משחקי הגמר הרשמיים בהם השתתפה, גמר מונדיאל 1958 מול וגמר מונדיאל 1962 מול. עבור איטליה הייתה זו הופעה שלישית בגמר מונדיאל, לאחר שניצחה שני משחקי הגמר הקודמים שלה, גמר מונדיאל 1934 מול צ'כוסלובקיה וגמר מונדיאל 1938 מול. ברזיל עקפה את איטליה ואת אורוגוואי בטבלת הזכיות, והפכה לשיאנית הזכיות במונדיאל באותו הזמן.
לאחר הזכייה של ברזיל, הוענק לה גביע ז'יל רימה בפעם האחרונה ולצמיתות, לכבוד זכייתה השלישית. החל ממונדיאל 1974, חולק הגביע החדש של פיפ"א.
מאמן נבחרת ברזיל, מריו זגאלו, היה לראשון בהיסטוריה שזוכה בתואר כשחקן (1958, 1962) וכמאמן, ופלה היה לראשון, ועד כה ליחיד בהיסטוריה, שזוכה בתואר שלוש פעמים כשחקן.
הדרך אל הגמר
בשלב הראשון של הטורניר חולקו 16 הנבחרות המשתתפות לארבעה בתים, כששתי הראשונות מעפילות לשלב רבע הגמר. החל משלב זה התקדמו הנבחרות בשיטת נוקאאוט במשחק אחד.
עונת 1991/1992 בסרייה א'
עונת 1991/1992 בסרייה א' הייתה העונה ה-90 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-1 בספטמבר 1991 והסתיימו ב-24 במאי 1992.
גמר מונדיאל 1970
הדרך אל הגמר
נבחרת איטליה הוגרלה בשלב הבתים לבית ב', לצד נבחרות, ו. במשחקה הראשון בטורניר כבשה איטליה כבר בדקה ה-10, בדרך לניצחון 1-0 על שוודיה. שער זה היה היחיד במשחקיה של איטליה בשלב הבתים, כשאת משחקיה מול אורוגוואי וישראל היא סיימה בשוויון 0-0, ועלתה לשלב הבא מהמקום הראשון בבית, עם מאזן עגום של ניצחון אחד ושער זכות אחד, למול מאזן הגנתי מצוין של אפס ספיגות בשלב הבתים. ברבע הגמר פגשה איטליה את המארחת, שלעיני הקהל הביתי עלתה ליתרון בדקה ה-13. רק אז חזרה איטליה לכבוש לראשונה מאז משחק הפתיחה, היא נהנתה משער עצמי בדקה ה-25 כדי להשוות, ובמחצית השנייה כבשה שלוש פעמים נוספות בדרך לניצחון 4-1. ב-17 ביוני פגשה איטליה את באצטדיון האצטקה, שאירח גם את הגמר, למפגש חצי גמר שזכה לכינוי "משחק המאה" (בספרדית: Partido del Siglo). בפעם היחידה בתולדות המונדיאלים, נכבשו חמישה שערים בהארכה. רוברטו בונינסנייה העלה את איטליה ליתרון ראשון בדקה השמינית של המשחק, אך גרמניה הצליחה להשוות משער של פרנץ בקנבאואר בדקה האחרונה. בהארכה, גרד מילר השלים מהפך בדקה ה-94. ארבע דקות אחר כך איטליה השוויתה ל-2-2 משער של טרצ'יזיו בורניץ', ובדקה ה-104 לואיג'י ריבה החזיר את היתרון לאיטליה. מילר עוד השווה פעם נוספת, בדקה ה-110, אך דקה אחר כך ג'אני ריברה כבש את שער הניצחון, 4-3 לאיטליה במשחק שהונצח לאחר מכן בלוח על קירות האצטדיון, והקנה לה את הזכות להשתתף בגמר המונדיאל.
עונת 1991/1992 בסרייה א'
בליגה השתתפו 18 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
גמר מונדיאל 1970
שופט המשחק
רודי גלוקנר מגרמניה המזרחית נבחר לשופט המשחק. עוזרי השופט, רודולף שרר משווייץ ואנחל רוברטו קרזה הארגנטינאי, נבחרו לשמש כקוונים במשחק.
עונת 1991/1992 בסרייה א'
פוג'ה, ורונה, קרמונזה ואסקולי היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
גמר מונדיאל 1970
שופט המשחק
גלוקנר היה לשופט הגרמני הראשון, והיחיד עד כה, בהיסטוריה של גמר המונדיאל. הוא נבחר לאחר שבברזיל הסכימו לכל שופט אירופאי בכיר, בעוד באיטליה התנגדו לשופט דרום אמריקאי במשחק.
עונת 1991/1992 בסרייה א'
מילאן זכתה באליפות בפעם ה-12 בתולדות המועדון. במשחקי הליגה מילאן לא הפסידה אף משחק במהלך העונה.
בסיום העונה, ב-30 באוגוסט 1992 נערך משחק של הסופר קאפ האיטלקי בו מילאן ניצחה את פארמה 2:1 וזכתה בגביע.
גמר מונדיאל 1970
שופט המשחק
במהלך הטורניר גלוקנר שפט במשחק נוסף, בשלב הבתים בין ו (0-0).
עונת 1991/1992 בסרייה א'
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו בארי, ורונה, קרמונזה ואסקולי. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו ברשה, פסקארה, אנקונה ואודינזה.
גמר מונדיאל 1970
שופט המשחק
עוזרי השופט שימשו גם הם כשופטים ראשיים במהלך הטורניר. שרר שפט בניצחונה של 4-1 על  בשלב הבתים, ובניצחונה של איטליה 4-1 על  ברבע הגמר. קרזה שפט בניצחונה של מקסיקו על בלגיה 1-0 בשלב הבתים, ובניצחונה של על  3-2 בהארכה בשלב רבע הגמר.
עונת 1991/1992 בסרייה א'
כדורגלנים מצטיינים
מרקו ואן באסטן, שחקנה של מילאן, כבש 25 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השנייה בקריירה.
גמר מונדיאל 1970
מהלך המשחק
ברזיל עלתה ליתרון ראשון כבר בדקה ה-18. הוצאת חוץ מאגף שמאל של טוסטאו הגיעה לריבלינו, שהמשיך את הכדור הקופץ מהאוויר אל תוך הרחבה. פלה נגח לפינת השער וקבע 1-0, בשער ה-100 של ברזיל בתולדות המונדיאלים. בדקה ה-37, כדור שהורחק מתוך הרחבה האיטלקית הגיעה לחוליית ההגנה הברזילאית. לאחר התמסרויות בחצי המגרש שלה, ניסה קלודואלדו למסור כדור קופץ בעקבו. רוברטו בונינסנייה הגיע במהירות וחטף את הכדור, עבר שלושה שחקנים וביניהם פליקס, שוער ברזיל, כדי לגלגל מ-16 מטר אל הרשת החשופה, ולקבוע את תוצאת המחצית, 1-1.
במחצית השנייה איטליה, שהגיעה עייפה לאחר המשחק הדרמטי בחצי הגמר מול, לא הצליחה להתמודד עם המשחק הברזילאי הסוחף. בדקה ה-66, ברזיל חזרה להוביל. ז'רסון השתלט על הכדור 18 מטר משערה של איטליה, ובעט כדור חזק ברגל שמאל בחצי גובה לפינת השער של אנריקו אלברטוסי. חמש דקות אחר כך ברזיל כבשה את שערה השלישי. ז'רסון הגביה כדור ממחצית המגרש אל תוך הרחבה. פלה הוריד את הכדור בראשו למרכז הרחבה, לשם הגיע ז'אירזיניו, שקבע מקרוב 3-1. ז'אירזיניו השלים שער בכל אחד ממשחקיה של ברזיל במונדיאל, שבעה שערים בסך הכל, מה שמיקם אותו שני בטבלת הכובשים של הטורניר. בדקה ה-86 נכבש שער שנחשב לאחד היפים בתולדות גביע העולם. שמונה שחקני שדה ברזילאים נגעו בכדור במהלך, שהסתיים במסירה של ז'אירזיניו לפלה, שהיה עם גבו אל השער. פלה מסר את הכדור לאגף הימני, לשם הגיע קפטן ברזיל קרלוס אלברטו, שבעט כדור שטוח ועוצמתי מתוך הרחבה בנגיעה אחת לפינה הרחוקה. שערו של קרלוס אלברטו קבע את תוצאת המשחק, 4-1 לברזיל, אלופת העולם בפעם השלישית.
שופט: רודי גלוקנר קוונים: רודולף שרר,  אנחל נורברטו קרזה
רבי יצחק עטושיא
לפי הסברה, שמו בא לו ממקום מוצאו - הכפר עטוש, המזוהה כיום עם "ח'רבת עטושה" שבשיפולי בקעת יבנאל בגליל התחתון.
רבי יצחק עטושיא שאל מריש לקיש, והיה תלמידו של רבי זירא, וכך מובא בתלמוד:. לפי דעה אחת היה אף תלמידו של רבי ירמיה.
כמו כן, נזכר מספר פעמים בסדר נשים:, וכן:.
בנו, רבי חייא (גם: רבי חייה), היה אף הוא תלמיד חכם.
המערכה במדבר המערבי
המערכה במדבר המערבי או מלחמת המדבר הייתה הזירה העיקרית במערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה. הלחימה התקיימה במדבר המערבי, במצרים ובלוב. ונמשכה לסירוגין בין הפלישה האיטלקית למצרים בספטמבר 1940 עד סמוך לאחר קרב אל-עלמיין השני באוקטובר 1942, במדבר המערבי. בתחילה לחמו כוחות איטליה הפשיסטית בכוחות בריטניה, מושבותיה ובעלות בריתה, אך לאחר התבוסה האיטלקית במבצע מצפן נשלחו לזירת הלחימה יחידות ורמאכט בפיקודו של פילדמרשל ארווין רומל, אשר התגבשו לכלל כוח גייסי שנתכנה קורפוס אפריקה.
זו הייתה מערכה דינאמית שכללה תנועות שריון לאורך מאות קילומטרים, הבקעות עמוקות של קווי האויב ונסיגות חפוזות. בתחילה תקפו כוחות איטליה הפשיסטית את הצבא הבריטי, שהיה מוצב במצרים, אך נהדפו לאחור במבצע מצפן בדצמבר 1940. על מנת למנוע את התמוטטותו של המערך האיטלקי נשלחו למדבר המערבי כוחות גרמניים, ואלו הצליחו ליצור תנופת הבקעה, ולהדוף את הכוחות הבריטים עמוק לתוך מצרים, פעמיים. ככל שהתקדמה המערכה הפכה גרמניה הנאצית לגורם הדומיננטי שלחם בבעלות הברית במדבר המערבי. לאחר המתקפה הגרמנית השנייה, שהסתיימה בקרב אל-עלמיין השני, באוקטובר 1942, הצליחו כוחות הארמייה השמינית של הצבא הבריטי בפיקודו של גנרל ברנרד מונטגומרי להדוף את האויב עד לתוניסיה, כאשר במקביל נחתו כוחות ארצות הברית על חופי מרוקו ואלג'יריה במבצע לפיד והתקדמו אל תוניסיה ממערב. המערכה בתוניסיה הסתיימה בניצחון בעלות הברית, הייתה השלב הסופי במערכה בצפון אפריקה בשימה קץ לנוכחות הצבאית של מדינות הציר בצפון אפריקה.
המערכה לא הייתה מערכה מבודדת, אלא הייתה תלויה מאוד בקווי אספקה בים ובאוויר, ובמתרחש בזירות לחימה קרובות ומקבילות כגון המערכה במזרח אפריקה, מלחמת איטליה–יוון, הקרב על הים התיכון והמצור על מלטה שהשפיעו מאוד על קווי האספקה ביבשה ובים, דרך הים התיכון ותעלת סואץ, על החימוש והציוד שעמד לרשות הצדדים הלוחמים, ועל מכלול האיומים שהיה עליהם לעמוד בפניהם.
כפיר כהן
כפיר כהן (נולד ב-14 באוקטובר 1976) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, ששירת בתפקידו האחרון כסגן מפקד אוגדת איו"ש. קודם לכן שימש מפקד חטיבת ירושלים ומפקד בא"פ לכיש. בעל צל"ש אלוף על חלקו במבצע חומת מגן.
ביוגרפיה
כהן התגייס לצה"ל בשנת 1994, ושובץ בגדוד דוכיפת. שירת כלוחם בגדוד. לאחר קורס קציני חי"ר חזר לגדוד דוכיפת ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגת מסלול. לאחר מכן מונה למפקד פלוגת החוד בגדוד, והוביל את הפלוגה בין היתר במהלך מבצע חומת מגן. במהלך קרב ברמאללה נפצע בצווארו ובלסתו מירי. על פועלו בקרב זכה לצל"ש ממפקד פיקוד המרכז. לאחר שלושה שבועות של טיפול ושיקום חזר לפקד על הפלוגה.
בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד חרוב, ושימש בתפקיד עד שנת 2011. בהמשך מונה למפקד בא"ח כפיר בין השנים 2011–2013. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של אוגדת איו"ש בין השנים 2013–2015.
בשנת 2015 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת ירושלים ובמקביל מונה בשנת 2016 למפקד בא"פ לכיש, ושימש בתפקידיו עד שנת 2018. בשנת 2018 מונה לסגן מפקד אוגדת איו"ש.
הרמס (בית אופנה)
הרמס (באנגלית: Hermès) הוא בית אופנה צרפתי שהוקם בשנת 1837. החל משנות ה-50 של המאה ה-20 לוגו החברה הוא מרכבת דוכס המובלת על ידי סוס. החברה מתמחה במוצרי אופנה עילית הכוללים בגדים, אביזרי אופנה ובשמים. אחד המעצבים המפורסמים שהתחילו את דרכם בחברה הוא ז'אן-פול גוטייה.
האחים הרמס
לאחר פרישתו של צ'ארלס אמיל שינו בניו את שם החברה ל"Hermès Frères" (האחים הרמס) לאחר מכן החלו לספק אוכפים לצאר הרוסי. בשנת 1914 היו בחברה למעלה משמונים עובדים. לאחר מכן לאמיל מוריס הוענקה הזכות הבלעדית להציג רוכסנים בעיצובי העור ובבגדיו ובכך הפכו לראשונים שהציגו בגדים עם רוכסנים בצרפת. העיצוב המפורסם של הרמס היה מעיל גולף מעור בעל רוכסן שעוצב עבור נסיך ויילס ב-1918. בשנות העשרים הפך אמיל מוריס לבעלים הבלעדי של החברה והוציא קולקציה ראשונה של אביזרי אופנה. הוא צירף את שלושת מחותניו כשותפים עסקיים. בשנת 1922 הציג אמיל מוריס תיק עור ראשון כחלק מקולקציית תיקים שעיצב לאחר שאשתו טענה שעדיין לא מצאה תיק שיתאים לצרכיה ולטעמה. ב-1924 נפתחו שתי חנויות של הרמס בארצות הברית. ב-1929 הוצגה בפריז קולקציית בגדי הנשים הראשונה של החברה.
בשנות ה-30 עשה בית אופנה שם לעצמו לאחר שעיצב כמה מעיצוביו המפורסמים כדוגמת "Sac à dépêches" שכונה לאחר מכן "Kelly bag" על שמה של גרייס קלי. בשנת 1937 הציג הרמס קולקציית צעיפים שהפכו במהרה לחלק מתרבות הלבוש הצרפתית. חלק מתדמית המותג שנבנתה באמריקה שייכת להצגת הקולקציות בחנויות כולבו של ניימן מרקוס בניו יורק. במהלך שנות ה-30 החל הרמס לעבוד עם חברה לייצור שעונים שווייצרים כדי ליצור קולקציית שעונים לגברים ולנשים עשויי זהב 18 קרט ופלדת אל חלד, השותפות בין שתי החברות נמשכה עד אמצע שנות החמישים. בשנת 1949 הוציאה החברה את עניבת המשי הראשונה והוציאה בושם ראשון בשם "Eau d'Hermès".
לאחר מותו של אמיל מוריס
רוברט דומאס, חתנו של הרמס, שיתף פעולה עם גיסו ג'ין רנה לאחר מותו של אמיל מוריס בשנת 1951. בכך היו בעלי החברה הראשונים שלא היו מקורבים מדרגה ראשונה לבעלים המקורי. לאחר שהתמנה לבעלים שינה את שמו לרוברט דומאס-הרמס. זמן קצר לאחר מכן הפך לוגו החברה להיות הסוס עם הכרכרה הידוע כלוגו החברה עד היום. דומאס הציג קולקציות ייחודיות של אביזרי אופנה ותכשיטים. בשנת 1961 הפך עסק הבישום לחברת בת רשמית של הרמס עם השקתו של הבושם "Calèche".
נפילתו ותקומתו של הרמס
במהלך שנות ה-70 עם עלייתם של בתי אופנה אחרים והתגברותם של החיקויים בשוק החל בית האופנה לדעוך מתהילת העבר שאפפה אותו. ג'ין לואיס דומאס, בנו של רוברט דומאס התמנה ליו"ר החברה בשנת 1978. הוא מיקד את החברה לייצור של מוצרי משי ועור בעיקר והוסיף פריטים חדשניים וטכניקות ייצור חדשות. ג'ין לואיס העסיק שני מעצבים מפורסמים שיהיו אחראים על הקולקצייה של הרמס ואחד מעיצוביהם הידועים הוא ז'קט אופנוענים מעור פיתון. בשנת 1978, כאשר מונה ג'ין לואיס ליו"ר היו מכירות החברה מוערכות בכ-50 מיליון דולר. בשנת 1990 עלו מכירות החברה והגיעו לסכום של 460 מיליון דולר. החל משנות ה-80 החלה החברה לייצר גם משקפי שמש וסכו"ם לבית. בשנות התשעים התרכז דומאס בהליך בו הוריד את רוב חנויות הזכיין והוסיף חנויות בבעלות ישירה של המותג עצמו דבר שהצריך הוצאות רבות אך הגביר את רווחי החברה והשליטה בהכנסות. בשנת 1999 קנה דומאס 35% ממניות המותג ז'אן-פול גוטייה בסכום של 150 מיליון.
החברה כיום
בינואר 2006 פרש דומאס מניהול החברה וב-2010 הוא מת לאחר התמודדות עם מחלה. פטריק תומאס שהיה סגנו של דומאס החליף אותו ובכך הפך למנהל הראשון שלא נושא את השם הרמס.
מיכאל כהנוב
מיכאל כהנוב (29 באוקטובר 1936 – 10 במאי 2013) היה איש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, עמד בראש אגף "צומת" ובראש אגף "קשת". לאחר פרישתו כיהן כמנכ"ל חברת ברינקס ישראל.
ביוגרפיה
כהנוב נולד בתל אביב. שירת בצה"ל במהלך שנות ה-50 כמפעיל סוכנים ביחידה 504 של אגף המודיעין. לאחר שחרורו הצטרף למוסד ולאחר הכשרה שירת כקצין איסוף ביחידת צומת. בשלהי שנות השישים מונה לתפקיד ראש השלוחה ברומא. בתחילת שנות ה-70 הוא פיקד על אגף "קשת" לאחר פרישתו של צבי מלחין ונחשב כמי שתרם רבות להדרכת דור חדש של אנשי ביצוע. כהנוב שירת בארגון במשך כשלושים שנים במהלכם פיקד גם על אגף "צומת", האגף שמפעיל את קציני האיסוף ואת רשת הסוכנים של המוסד ברחבי העולם. גם לאחר פרישתו בשלהי שנת ה-80 הוזמן לתרום מניסיונו העשיר בתכנון וביצוע של מבצעים רבים בשנות ה-90 - כהנוב התנדב ושימש כיו"ר וועדת ביקורת במרכז למורשת המודיעין בגלילות.
לאחר פרישתו מהמוסד הצטרף ב-1985 לחברת ברינקס ישראל וכיהן כראש אגף האבטחה. בשנים 1989 עד 2000 כיהן כמנכ"ל החברה. ב-2002 הורשע יחד עם החברה בהקמת קרטל לא חוקי לשילוח יהלומים. בהסדר טיעון הודה באחריות לביצוע העבירות ונגזרו עליו חמישה חודשי מאסר שהומרו לעבודות שירות וקנס של 100,000 ש"ח.
כהנוב היה בעל תואר ראשון בפילוסופיה ובהיסטוריה של המזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בעל תואר שני מאוניברסיטת תל אביב בהיסטוריה של המזרח התיכון ובעל תואר שלישי מאוניברסיטת תל אביב בהיסטוריה של המזרח התיכון. עבודת הדוקטורט עסקה בקשר בין ערב הסעודית והסכסוך הישראלי-פלסטיני. העבודה שימשה בסיס לספרו "ערב הסעודית והסכסוך בפלסטין" שיצא ב-2012 בהוצאת כרמל.
חיים אישיים
היה נשוי למיכל ואב לשני ילדים. נפטר ב-2013 והובא למנוחות בבית הקברות קריית שאול.
SOR NC 18
SOR NC 18 הוא אוטובוס מפרקי (אוטובוס ארוך) בשירות עירוני, מתוצרת יצרנית האוטובוסים הצ'כית SOR Libchavy (שם רשמי: "SOR Libchavy spol. s r.o") אשר יוצר בין השנים 2015–2008 בצ'כיה
מחלה קרדיווסקולרית
מחלות לב וכלי דם (CVD) הן קבוצה של מחלות שכוללת, בין השאר, מחלת לב איסכמית (IHD), שבץ מוחי, יתר לחץ דם, מחלת לב ראומטית (RHD), מפרצות אב העורקים, קרדיומיופתיה, פרפור פרוזדורים, מחלת לב מולדת, דלקת פנים הלב, ומחלת עורקים היקפיים (PAD).
המנגנונים משתנים בהתאם למחלה הנדונה. מחלת לב אסכמית (IHD), שבץ, ומחלת עורקים היקפיים (PAD) מושפעות ממחלות רקע, כגון טרשת עורקים או אורח חיים שכולל עישון או חוסר פעילות גופני.
גורמי סיכון
ישנם גורמי סיכון רבים למחלות לב, כגון גיל, מין, צריכת טבק, חוסר פעילות גופנית, צריכת אלכוהול מופרזת, תזונה לא בריאה, השמנה, היסטוריה של מחלות לב וכלי דם משפחתית, יתר לחץ דם, יתר סוכר בדם (או סוכרת), רמת כולסטרול גבוהה בדם (היפרליפידמיה), גורמים פסיכו-סוציאליים, עוני ומעמד סוציו-אקונומי נמוך, וזיהום אוויר. בעוד התרומה האישית של כל אחד מגורמי הסיכון משתנה בין קהילות שונות או קבוצות אתניות, התרומה הכוללת של גורמי סיכון אלה היא מאוד עקבית בכל הקבוצות. חלק מגורמי הסיכון אלה, כגון גיל, מין או היסטוריה משפחתית, הם בלתי ניתנים לשינוי; עם זאת, גורמי סיכון חשובים אחרים ניתנים לשינוי על ידי שינוי אורח חיים, שינוי חברתי, טיפול תרופתי ומניעת יתר לחץ דם, היפרליפידמיה, וסוכרת.
גיל
גיל הוא גורם הסיכון החשוב ביותר להתפתחות מחלות לב וכלי דם, עם עלייה פי שלושה בסיכון עם כל עשור של חיים. הסיכון לשבץ עולה פי שניים כל עשור אחרי גיל 55.
חוקרים הציעו הסברים מגוונים להשפעת הגיל על הסיכון למחלות לב וכלי דם. אחד ההסברים מתמקד ברמת הכולסטרול בדם, שכן ברוב האוכלוסיות רמת הכולסטרול הכללית בדפ עולה עם העלייה בגיל. אצל גברים, העלייה מתמתנת בסביבות גיל 45 עד 50. אצל נשים, העלייה ממשיכה בחדות עד גיל 60–65.
תהליך ההזדקנות קשור גם בשינויים בתכונות מכניות ומבניות של קירות כלי הדם, מה שמוביל לאובדן גמישות עורקים והפחתה בעמידותם, תופעה שעשויה להוביל להתפתחות מחלות עורקים כליליות.
מין
גברים הם בסיכון גבוה יותר למחלות לב מאשר נשים לפני גיל המעבר. לפי חלק מהמחקרים, אחרי גיל המעבר הסיכון של נשים דומה לזה של גברים. עם זאת, ישנם מחקרים שמתבססים על נתונים מעודכנים יותר של ארגון הבריאות העולמי (WHO) והאו"ם אשר חולקים על טענה זו. הסיכון למחלות לב של נשים עם סוכרת גבוה מזה של גברים עם סוכרת.
מחלות לב כליליות הן פי 2 עד 5 פעמים יותר נפוצות בקרב גברים בגיל העמידה מאשר בקרב נשים. במחקר שנעשה על ידי ארגון הבריאות העולמי, מין תורם לכ-40% מהשונות ביחסים בין שני המינים של תמותה ממחלת לב כלילית. מחקר נוסף דיווח כי הבדלים בין המינים מסבירים כמעט מחצית מהשוני בסיכון למחלות לב וכלי דם. אחד ההסברים המוצעים להבדלים בין המינים בהקשר של סיכון למחלות לב וכלי דם קשור להבדלים הורמונליים בין המינים. בקרב נשים, אסטרוגן הוא הורמון המין השולט. לאסטרוגן עשויה להיות השפעות מגנות דרך מערכת המטבוליזם של הגלוקוז והמערכת ההמוסטטית, ויכולה להיות השפעה ישירה בשיפור תפקוד תא האנדותל. הייצור של אסטרוגן פוחת לאחר גיל המעבר, וזה יכול לשנות את חילוף חומרים של שומנים בדם הנשי כלפי טיפוס יותר אטרוגני (נוטה לקדם את ההיווצרות פלאק השומן בעורקים), על ידי הפחתה ברמת ה- HDL כולסטרול ואילו רמות ה- LDL כולסטרול עולות, ועלייה כללית בריכוז הבוליסטרול.
בקרב גברים ונשים, יש הבדלים בולטים במשקל גוף, גובה, חלוקת שומן בגוף, קצב לב, נפח פעימה, ועמידות בעורקים. באנשים מבוגרים מאוד, הפעימות בעורקיות הגדולות הקשורות לגיל, והנוקשות בעורקים גדול יותר אצל נשים מאשר גברים. וזה עלול להיגרם על ידי הגודל הקטן של הנשים יחסית לגברים, והממדים של העורקים עצמם שאינם תלויים בגיל המעבר.
טבק
סיגריות הן הצורה העיקרית של עישון. הגורמים לסיכון הבריאות עקב שימוש בטבק, לא רק מצריכה ישירה ופעילה של טבק, אלא גם מחשיפה לעישון פסיבי. כ -10% ממחלות לב מיוחסים לעישון; עם זאת, לאנשים שהפסיקו לעשן בגיל 30 יש סיכון למוות כמעט יותר נמוך מאלו שמעולם לא עישנו.
חוסר פעילות גופנית
פעילות גופנית מספקת (מוגדרת כפחות מ 5x 30 דקות של פעילות מתונה בשבוע, או פחות מ 3 x 20 דקות של פעילות נמרצת בשבוע) היא כיום גורם הסיכון המוביל הרביעי לתמותה בעולם. בשנת 2008, 31.3% של מבוגרים בגילים 15 ומעלה (28.2% גברים ונשים 34.4%) היו מספיק פעילים מבחינה גופנית. סיכון למחלת לב איסכמית וסוכרת מצטמצמת בכמעט שליש במבוגרים המשתתפים ב-150 דקות של פעילות גופנית מתונה בכל שבוע. בנוסף, פעילות גופנית מסייעת לירידה במשקל ומשפרת את רגולציית רמות הגלוקוז דם, לחץ דם, פרופיל שומנים ורגישות לאינסולין. השפעות אלה עשויות, לפחות בחלקן, להסביר את היתרונות של הפעילים על הלב וכלי הדם.
תזונה
קיים קשר סטטיסטי בין תזונה הכוללת כמות גבוהה של שומן רווי, שומן טרנס ומלח, וצריכה נמוכה של פירות, ירקות ודגים, לבין הסיכוי ללקות במחלת לב, אך ישנה מחלוקת על הסיבתיות הישירה של גורמים אלו למחלה. ארגון הבריאות העולמית מייחס כ -1.7 מיליון מקרי מוות ברחבי העולם לצריכה נמוכה של פירות וירקות. כמות המלח בתזונה היא גם גורם שמשפיע על רמות לחץ הדם, וכך בעקיפין על רמת הסיכון לחלות במחלות קרדיווסקולריות באופן כללי. צריכה תכופה של מזונות עתירי אנרגיה, כגון מזונות מעובדים ועשירים בשומנים וסוכרים, מעלה את הסיכון להשמנת יתר ועלולה להגביר את הסיכון למחלת לב. לצריכת שומן טרנס גבוהה יש השפעות שליליות על ריכוז השומנים בדם, והפסקת צריכתו של שומן טרנס הוא צעד מומלץ על ידי רופאים רבים. יש הוכחות כי צריכה גבוהה יותר של סוכר קשורה ללחץ דם גבוה ושומנים לא רצויים בדם, בנוסף לזה שצריכת הסוכר מגבירה את הסיכון לסוכרת. גם לצריכה גבוהה של בשר מעובד יש קשר סטטיסטי למחלות לב וכלי דם.
הקשר בין צריכת אלכוהול ומחלות לב וכלי דם הוא מורכב, ותלוי בכמות האלכוהול הנצרכת. יש קשר ישיר בין רמות גבוהות של צריכת אלכוהול וסיכון למחלות לב וכלי דם. לעומת זאת, שתייה ברמות נמוכות בלי פרקים של שתייה כבדה עשויה להיות קשורה דווקא לירידה בסיכון למחלות לב וכלי דם.
מעמד סוציו-אקונומי נמוך
מחלת לב וכלי דם משפיעה על מדינות שרמת ההכנסה שלהם בין בינונית ונמוכות, אפילו יותר מאשר במדינות בעלות הכנסה גבוהה. יש מידע מועט יחסית לגבי הדפוסים החברתיים של מחלות לב במדינות עם רמת הכנסה בינונית או נמוכה, אבל במדינות בעלות הכנסה גבוהה, הכנסה נמוכה ומעמד סוציואקונומי נמוך קשורים באופן עקבי עם סיכון גבוה יותר למחלות לב וכלי דם. מדיניות שהביאה לפערים חברתיים-כלכליים מוגברים היו מראים על הבדלים גדולים יותר לאחר מכן במחלת לב וכלי דם, עובדה זו רומזת לקשר סיבתי בין המדיניות לסיכון לחלות במלה. גורמי פסיכו-סוציאליים, חשיפות סביבתיות, התנהגויות בריאות, וגישה איכותית למערכות הבריאות תורמים להפרשים חברתיים-כלכליים במחלת לב וכלי דם. הוועדה לגורמים חברתיים המשפיעים על הבריאות ממליצים שהייה חלוקה הוגנת יותר של כוח, עושר, חינוך, דיור, גורמים סביבתיים, תזונה ובריאות.
זיהום אוויר
חומר חלקיקי (חומר מוצק או נוזלי מיקרוסקופי התלוי באטמוספירה של כדור הארץ) נחקר על השפעתו קצרות והארוכות הטווח על הסיכון לחלות במחלת לב וכלי דם. נכון לעכשיו, PM2.5 הוא המוקד העיקרי, שבו המפלים משמשים כדי לקבוע סיכון למחלה קרדיווסקולרית. לכל 10 מיקרוגרם / m3 של חשיפה ארוכת טווח PM2.5, הוערך עלייה בסיכון לתמותה ממחלה קרדיווסקולרית ב 8-18%. לנשים יש סיכון יחסי יותר גובה (RR=1.42) למחלת לב כלילית הנגרמת מPM2.5 מושרה בהשוואה לסיכון היחסי אצל הגברים (0.90). בסך הכל, שיעור חשיפה מוגבר לחומר חלקיקי ארוך טווח מעלה את הסיכון לטרשת עורקים ודלקת. בכל הקשור לחשיפה לטווח קצר (2 שעות), כל 25 מיקרוגרם / m3 של PM2.5 הביא לגידול של 48% בסיכון לתמותת ממחלת לב וכלי דם. בנוסף, רק לאחר 5 ימים של חשיפה, עלייה בלחץ הדם הסיסטולי ( 2.8 מ"מ כספית) והדיאסטולי (2.7 לחץ דם) מ"מ כספית התרחש לכל 10.5 מיקרוגרם / m3 של PM2.5. מחקר אחר מוכיח המעורבות של PM2.5 בקצב לב לא סדיר, השתנות קצב לב מופחת (ירידת טון מחנק), ובעיקר אי ספיקת לב. PM2.5 קשור גם לעיבוי עורק תרדמה (קארוטיד) וסיכון מוגבר לאוטם שריר לב.
פתופיזיולוגיה
מחקרים מבוססי-אוכלוסייה מראים שטרשת עורקים, שהיא הגורם העיקרי למחלה קרדיווסקולרית, מתחילה בילדות. גורמים פתוביולוגיים של טרשת עורקים במחקר שנערך על אוכלוסיית בני הנוער הוכיחו כי נגעי השכבה הפנימית ביותר בכלי הדם מופיעים בכל האורטאות, ויותר ממחצית מהעורקים הכליליים התקינים של בני נוער בגילים 7–9 שנים.
סוכרת והשמנת יתר לעיתים קרובות קשורות למחלות לב וכלי דם, כמו גם היסטוריה של מחלת כליות כרונית והיפרכולסטרולמיה. הסיכון של חולי סוכרת למות מגורמים הקשורים ללב וכלי דם הוא פי שניים עד ארבע גבוה יותר מאשר לא סוכרתיים.
Start.ru
שירות הווידאו Start.ru (ברוסית: Видеосервис START) היא חברה רוסית, שמושבה במוסקבה. הוקמה בשנת 2017 על ידי חברת Yellow, Black and White Group. עיקר פעילות החברה הוא במתן שירותי צפייה ישירה בשיטת OTT של ספריית סרטים ותוכניות טלוויזיה, שחלק מהם תוכן מקורי, תמורת מינוי חודשי. החברה נמצאת בבעלות חברת Digital Media Holding.
השירות מיועד לצופים דוברי רוסית ברוסיה ומחוצה לה, בעיקר מישראל, קנדה, ארצות הברית וגרמניה. ההבדל העיקרי בין START לשירותים דומים אחרים הוא הקרנה בלעדית של סרטים ותוכניות טלוויזיה בהפקה עצמאית. בנוסף, ספריית הווידאו Start.ru מציגה באופן בלעדי סדרות דרמה, מדע בדיוני ופעולה בהפקה עצמאית.
החל מ-2018 מממנת החברה הפקות תוכן מקורי שמשודרות דרכה. בדומה למקבילתה האמריקאית, נטפליקס, בשרתיה קיימים שני סוגים של כותרים המזוהים כ"תוכן מקורי"; סדרות וסרטים שלא הופקו על ידי החברה, אך משודרים באופן בלעדי בשירות הסטרימינג שלה. הסוג השני הוא תוכן מקורי לגמרי, המופק ומשודר באתריה, כמו הסדרה "טובים מאיתנו". בניגוד לנהוג אצל נטפליקס, החברה אינה נוהגת להוציא את כל הפרקים באותו הזמן, במה שמעודד את הצופים לבצע צפיית בינג', אלא מדי כמה ימים.
באוקטובר 2020, חברת MegaFon רכשה 33.8% ממניות חברת Digital Media Holding, הבעלים של START.
פסילוציב קובנסיס
פסילוציב קובנסיס (שם מדעי: Psilocybe cubensis) הוא מין של פטריות פסיכדליות אשר התרכובות הפעילות העיקריות שבהם הן פסילוציבין ופסילוצין. ידועות בשמן העממי פטריות קסם. שייכות למשפחת Hymenogastraceae של פטריות. בעבר היו ידועות בשם Stropharia cubensis. זוהי פטריית הפסילוציבין הידועה ביותר עקב תפוצתה הרחבה וקלות הגידול שלה.
טקסונומיה ושמות
המין תואר לראשונה ב-1906 כסטרופריה קובנסיס על ידי פרנקלין סומנר ארל בקובה. בשנת 1907 הוא זוהה מין הפטרייה כ-Naematoloma caerulescens על ידי נרסיס תיאופיל פטויארד, ואילו בשנת 1941 נקרא Stropharia cyanescens על ידי ויליאם מריל בפלורידה. שמות שונים אלה אוחדו מאוחר יותר למין פיסלוציב קובנסיס.
בן אהלרס
בן אהלרס (באנגלית: Ben Ahlers; נולד ב-17 באוגוסט 1996) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אמריקאי.
פסילוציב קובנסיס
טקסונומיה ושמות
השם פסילוציב נגזר מהשורש היווני ״פסילוס״ (ψιλος) ו״קובה״(κυβη) אשר משמעותם בעברית היא "ראש מוגבה (או גבוה)". קובנסיס פירושו "מגיע מקובה", ומתייחס אל האזור המקורי שפורסם על ידי ארל.
בן אהלרס
ביוגרפיה
אהלרס נולד ב־17 באוגוסט 1996 בפורט דודג', איווה. יש לו תואר ראשון במשחק מאוניברסיטת מישיגן.
פסילוציב קובנסיס
שימוש פסיכדלי ואנתאוגני
פסילוציב קובנסיס היא כנראה הפטריה הידועה ביותר הגורמת לחוויות פסיכדליות לאחר בליעתה. התרכובות הפסיכואקטיביות העיקריות שלה הן:
בן אהלרס
תיאטרון
במהלך לימודיו באוניברסיטה, שיחק אהלרס במחזה "אדם ללא חשיבות" בתפקיד פיטר. בשנת 2018 שיחק במחזות "The Closet" ו"חברות בחתונה" מאת הסופרת והמחזאית קארסון מקאלרס. המחזות הוצגו בפסטיבל ויליאמסטאון בויליאמסטאון מסצ'וסטס. בשנת 2019 שיחק במחזה "ילדים טובים" שהוצג בתיאטרון פסדינה.
פסילוציב קובנסיס
שימוש פסיכדלי ואנתאוגני
ריכוזי הפסילוציבין והפסילוצין שנקבעו על ידי כרומטוגרפיה נוזלית בעלת ביצועים גבוהים, הם בטווח של 0.14-0.42% ו- 0.37-1.30% (משקל יבש) בכל הפטרייה, 0.17-0.78% ו- 0.44-1.35% בכובע ו 0.09 ו-0.30% / 0.05-1.27% בגזע, בהתאמה.
בן אהלרס
טלוויזיה וקולנוע
אהלרס החל את הקריירה שלו בסרט הקצר "Anna Garcia Does a One Woman Play" בכיכובו. תפקידו בסרט השיג לו הופעה בטלוויזיה והוא לוהק לתפקיד משנה בסדרה קצרת הימים של NBC משנת 2019, "הכפר", המתארת את החיים בבניין דירות בברוקלין. בסדרה כיכבו מורן אטיאס ווורן כריסטי. באותה שנה הופיע בסדרת הטלוויזיה בכיכובו של אלן קאמינג, "אינסטיקט", בסדרת הטלוויזיה "האוניברסיטה", ובסרט הקצר "Walk Off".
בשנת 2020 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "כשהאורות ממשיכים הלאה" לצד קווין לטיפה, קריסטין פרוסט וסם סטרייק. באותה שנה התארח בפרק בסדרת הטלוויזיה "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה".
בשנת 2022 החל לשחק בתפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה "העידן המוזהב".
האנציקלופדיה לחקלאות
האנציקלופדיה לחקלאות היא אנציקלופדיה בתחום החקלאות שיצאה לאור בשישה כרכים בין השנים 1966–1987.
האנציקלופדיה לחקלאות היא יוזמה של חיים הלפרין שביקש לקדם את החינוך החקלאי ולצורך כך יזם את מפעל האנציקלופדיה ואת הקמת מדרשת רופין. בתחילה גייס הלפרין את הפקולטה לחקלאות ברחובות והוצאת עם עובד להוצאת האנציקלופדיה, בארבעה כרכים כשהכרך הראשון תוכנן לצאת עד קיץ 1956, אולם היוזמה לא צלחה. אז פעל הלפרין להקמת הוצאה מיוחדת, בשותפות של משרד החקלאות, המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית, הסתדרות הפועלים החקלאיים ובנק החקלאות לישראל. מפעלי התרבות של בית רוטשילד תרמו את הנייר להדפסה. העורך הראשי היה חיים הלפרין. הכרך הראשון יצא לאור בתחילת 1966 והכרך השני יצא לאור בתחילת 1972. הכרך השלישי הוכן בידי הלפרין, אך יצא לאור לאחר מותו, בסוף שנת 1976. הכרך הרביעי יצא לאור בסוף 1981. עורך כרכים אלו היה פרופ' יצחק ארנון.
האנציקלופדיה היא כללית, אולם היא מבליטה את המציאות בישראל בכל אחד מפרקיה.
האנציקלופדיה מחולקת לפי נושאים ולא בסדר הא"ב. היא כוללת את הכרכים הבאים:
PKI
תשתית מפתחות ציבוריים (או בקיצור PKI; מאנגלית: Public-key infrastructure) היא תשתית של חומרה, תוכנה, אנשים, מדיניות ותהליכים הנדרשים כדי להנפיק, לנהל, להעביר, להשתמש, לאחסן ולגנוז תעודות דיגיטליות.
בקריפטוגרפיה, PKI הוא הסכם המקשר מפתחות ציבוריים עם הגופים (למשל אדם או ארגון) שאליהם הם שייכים, באמצעות רשויות אמון (בקיצור CA, מאנגלית: Certificate Authority), אשר בסמכותן להנפיק תעודות דיגיטליות. הקשר מיוסד בתהליך של רישום וניפוק. הניפוק מתרחש אצל רשות האמון (באמצעות תוכנת מחשב או פיקוח אנושי), בהתבסס על רמה מסוימת של אמון בין הצדדים (למשל על ידי הצגת מסמכים משפטיים המאשרים זהות של חברה). הגוף האחראי על בדיקת האמון בין הצדדים הוא מרכז רישום (או RA, קיצור של Registration Authority). על ה-RA לוודא שהמפתח הציבורי אכן שייך לאותו גוף יחיד אשר נרשם, באופן שלא יאפשר לאותו גוף להתכחש לכך בעתיד. כדי לדעת אם תעודה כלשהי תקפה פונים לרשות תיקוף (VA, Validation Authority).
לעיתים, המונח PKI משמש לתיאור מימוש של רשות אמון.
סקירה
הצפנת מפתח ציבורי היא שיטה בקריפטוגרפיה המאפשרת לגופים מרוחקים לתקשר באופן מאובטח בתוך רשת ציבורית לא מאובטחת, ולהבטיח את הזהות אחד של השני באמצעות חתימות דיגיטליות.
תשתית PKI היא מערכת ליצירה, אחסון והפצה של תעודות דיגיטליות, אשר מאפשרות לוודא שייכות של מפתח ציבורי לגוף מסוים. במסגרת תשתית זו מנפיקים תעודות דיגיטליות המקשרות שֵׁם עם מפתח ציבורי, מאחסנים את התעודות הללו במרכז שנועד לשם כך, וגונזים אותן אם נדרש (למשל, כשנחשף המפתח הפרטי).
תשתית PKI מורכבת אפוא מ:
דרכים לקבלת תעודה
באופן כללי, ישנן שלוש דרכים להשגת אמון בגוף מסוים: רשות אמון (CA), רשת אמון (Web of Trust), ו-Simple PKI.
רשויות אמון
התפקיד המרכזי של רשות האמון הוא לחתום דיגיטלית ולהפיץ את המפתח הציבורי המקושר אל גוף נתון. פעולה זו מתבצעת על ידי המפתח הפרטי של רשות האמון, כך שהאמון במפתח הציבורי של המשתמש מבוסס על האמון במפתח הפרטי של רשות האמון. הקשר בין המשתמש למפתח שלו מיוסד בהסתמך על רמה מסוימת של אמון, באמצעות תוכנת מחשב או פיקוח אנושי.
תעודות זמניות ו-SSO
גישה זו מערבת שרת הפועל כרשות אמון מקוונת (online) במערכת SSO (שיטה להזדהות חד פעמית כלפי יותר מגוף אחד). שרת ה-SSO ינפיק תעודות דיגיטליות לשימוש הלקוח, אבל לא ישמור אותן.
רשת אמון (Web of Trust)
גישה חלופית לבעיית אימות השייכות של מפתח ציבורי לגוף מסוים היא רשת אמון. הקמת רשת אמון נעשית באמצעות חתימה הדדית של משתמשים זה על המפתח הציבורי של זה, כך שמושגת היררכיה של אמון אשר בראשה עומד בדרך כלל גוף בעל אמינות גבוהה.
לפי גישה זו, כל גוף יכול לפרסם את המפתח הציבורי שלו, אך המפתח ייחשב אמין (או מאומת) רק אם שני חברים שונים ברשת האמון הצהירו כי אכן המפתח שייך לאותו אדם (וגיבו הצהרה זו בחתימה דיגיטלית על ההצהרה ועל המפתח). רשת אמון פועלת למעשה בשיטת "חבר מביא חבר", שבה ניתן לתת אמון בכל משתמש אשר אושר על ידי מי מהחברים הקיימים.
SPKI
גישה נוספת, אשר אינה מתעסקת בקישור בין זהות למפתח ציבורי היא Simple Public-key Infrastructure, או בקיצור SPKI. הגישה צמחה מתוך שלושה מאמצים עצמאיים להתגבר על המורכבות של X.509 ושל רשת האמון של PGP. ב-SPKI אין קישור בין זהות למפתח, שכן לפיה המפתח הוא זה שיש להטיל עליו את האמון, במקום על הזהות (האדם או הארגון).
ג'יימס ישראל
ג'יימס אדולף ישראל (בגרמנית: James Adolf Israel; 2 בפברואר 1848 – 2 בפברואר 1926) היה כירורג, אורולוג ומיקרוביולוג יהודי גרמני יליד ברלין.
משפחה
הוא היה השני מבין שלושה אחים. אביו אדולף ישראל היה סיטונאי של משי בברלין. אמו יוהנה הייתה בתו של היזם הברלינאי יואל וולף מאיר. ב-1880 התחתן עם מטה גולדשטיין. לזוג נולדו ארבעה ילדים. וילהלם וארתור ישראל היו כירורגים מפורסמים. בתו שרלוטה ובעלה זיגפריד לוי נספו במחנות ריכוז.