cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סרו טאיוואני
פעילות
חוקרים משנת 2008 דיווחו שהסרו הטאיווני הוא בעל חיים אפלולי הפעיל בשעות הערב והחשיכה, וחוקר משנת 1999 דיווח שהוא פעיל בעיקר בשעות הלילה ושעות הבוקר המוקדמות. עם זאת, חוקרים נוספים דיווחו ב-2008 שבאזורים מרוחקים מאוד עם פעילות אנושית זניחה הסרו הטאיוואני פעיל בעיקר בשעות היום (כ-74% מהפעילות הכוללת), ושיא הפעילות מתרחשת 3–4 שעות לאחר הזריחה ולפני השקיעה. בקרב פרטים שבויים שנתפסו בטבע, מרבית שעות האכילה היו בעיקר בערב ובלילה. מנתונים אלו עולה שהסרו פעיל בשעות הדמדומים עם פעילות אפשרית ברוב שעות היממה. שעות הצהריים מנוצלות על ידי הסרו למנוחה במקומות מוגנים - מערות, צוקים וסלעים.
מספר סרואים נצפו בשבי על ידי חוקר טבע כשהם משפשפים את הקרניים ובלוטות הריח החזיתיות על עצים ומבנים אנכיים אחרים. התנהגות זאת הייתה קשורה באופן הדוק למעמד החברתי של הפרט, כשהסרואים הדומיננטיים בקבוצה נטו לסמן בתדירות גבוהה יותר. משערים מכך שבטבע הסרו הטאיוואני הוא בעל חיים טריטוריאלי בדומה לקרובו היפני, והוא משתמש בבלוטות הריח כדי לתחם את שטחו. הסרואים מציינים את שטחם גם על ידי ערימות גללים אותם הם עושים באזורים קבועים.
התמודדות עם טורפים
בעבר הטורף העיקרי של הסרו הטאיוואני באי היה נמר ערפילי טאיוואני. כיום לאחר הכחדתו אין כמעט לסרו אויבים טבעיים, לבד ממקרים נדירים של הכשה על ידי גומצן שטיינגר (Trimeresurus stejnegeri), או טריפה של סרואים פצועים על ידי חמוס סיבירי, דלק צהוב-גרון ודוב שחור פורמוסני. מלבד הטורפים, אוכלי עשב כדוגמת אייל סמבר, מונטיאק סיני, חזיר טאיוואני (Sus scrofa taivanus) ובעבר גם אייל סיקה, עשויים להתחרות עם הסרו על מקורות מזון. עם זאת, מחקרים אחרונים מציעים שהתחרות ביניהם אינה גדולה כל כך משום שהסרו נוטה לתפוס בתי גידול גבוהים יותר.
תזונה
כמרבית הפרסתנים הסרו הטאיוואני הוא בעל חיים צמחוני, ותזונתו מבוססת בעיקר על עשבים, עשבי תיבול שיחים, וצמחייה הררית נוספת הגדלה במדרונות, וכן על שתילים צעירים של עצי מחט. מראיונות עם הטיוואנים האבורג'ינים עלה כי פריטי המזון המועדפים על הסרו הם אלאטוסטמה, צ'אמאביניה, ופליאוניה (מהורדנאים), הפרוטטיה (מהדיפנטודונאים), המוסנדה (מהפואתיים), ארכובית סינית ואניסוגוניום (מהארכוביתיים), והבגוניה (מהדלועאים). הסרו הטאיוואני ידוע בכך שהוא ניזון מצמח הסרפד הרעיל, ואינו ניזוק מכך. בגן החיות של טאיפיי התזונה של הסרו הייתה מורכבת מתערובת, גזר, דשא טרי ורסק סויה, כשכל פרט אכל בממוצע ביום כ-2.3 ק"ג מה שמצביע על צריכת מזון יומית של 1,940 קלוריות.
רבייה ומחזור חיים
יש מעט מידע יחסית על הביולוגיה של הסרו הטאיוואני. עונת הרבייה מתרחשת בעיקר בין ספטמבר לדצמבר, בד בבד עם התקררות הטמפרטורות בטייוואן. בתקופת החיזור הזכר ירדוף את הנקבה, ויגע בעדינות עם קרניו או רגליו הקדמיות בבטן ובירכיים של הנקבה לסירוגין. במפגש בין זכרים יריבים, הם עומדים זה מול זה, מנמיכים את ראשיהם ונוגחים את היריב בראש ובבטן.
לאחר תקופת הריון של כ-210 ימים נולד גדי יחיד - בדרך כלל לאחר חודש מרץ, כאשר רוב הלידות בשבי מתרחשות בלילה. נקבת הסרו אוכלת את השלייה מיד לאחר שהגדי יוצא ממנה, כדי שטורפים לא יריחוה ובעקבות כך יגיעו לאזור. המשקל בעת הלידה הוא כ-1.3 ק"ג, והגדי בעל פרווה כהה כשל הבוגרים עם שפתיים לבנות וסינר כתמתם. הגדיים יכולים לעמוד ולרוץ תוך זמן מועט לאחר הלידה, ובדרך כלל הם צועדים עם אימם לכל מקום שהיא תלך ורק מדי פעם יתחבאו לזמן ממושך בצמחייה. הגדי הצעיר מתחיל לאכול עשבים ומזונות מוצקים אחרים בסביבות גיל חודש. נקבות מגיעות לבגרות כבר בגיל 16 חודשים, וסביר להניח שהזכרים מגיעים לבגרות בגיל מאוחר יותר.
איומים ושימור
הסרו הטאיוואני מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC), בשל תפוצה רחבה, אוכלוסייה משוערת גדולה, וכי אין זה סביר שתהיה לו ירידת מספרים מהירה מספיק כדי להגיע לקריטריונים של קטגורית שימור מאוימת כ"קרוב לסיכון" (NT) או "פגיע" (VU).
בעבר, חיות הבר היו מקור מזון משמעותי לילידים המקומיים של טאיוואן (הטאיוואנים האבורג'ינים). בשל הגידול בענף בעלי החיים המבויתים במהלך 40 השנים האחרונות בטייוואן, המזון מן הטבע הופך להיות פחות ופחות בעל ערך. עם זאת, בשר של חיות בר הוא עדיין עדיף על בשר חיות בית במצבים מסוימים, כגון בטקסים או בתור מתנות. תנאים כלכליים טובים יותר עשויים גם להגדיל את הביקוש לבשר מן הבר. תופעת הציד הלא חוקי לבשר גדלה בשנים האחרונות בטאיוואן, באופן חלקי בגלל ההגירה של עובדים זרים לטייוואן שגורמת לאבטלה בקרב הילידים המקומיים, שחוזרים לכפריהם מחוסרי עבודה. עם זאת, עדיין נראה שלחץ הציד הנוכחי נמוך יותר בהשוואה לציד שלפני כמה עשורים. מכיוון שלא ידוע אם ללחץ הציד הנוכחי יש תופעות לוואי משמעותיות על אוכלוסיות הסרו הטאיוואני, סביר להניח שרמות הציד אינן חמורות מידי.
בנוסף לאיום הציד, הסרו סובל במידה מסוימת מאובדן בית גידולו שמתבצע על ידי ייעור וחקלאות, ובניית דרכים באזורים הרריים פולשת לתוך יערות הבתולה שהיו מיושבים במקור על ידי הסרו וגורמים לו להפרעה. האיום האחרון על הסרו הטאיוואני מגיע מתופעת התיירות הפנימית והחיצונית שגוברת בטאיוואן, אך ההשפעה שלהם אינה ידועה. תמותה ממחלות עשויה להוות איום פוטנציאלי על אוכלוסיות הסרו.
מאז 1989 מוכר הסרו הטאיוואני כ"מין יקר ונדיר" בחוק להגנת חיות הבר של טייוואן, והוא נאסר לציד לחלוטין. הוא מצוי במספר אזורים מוגנים כפארקים לאומיים ושמורות טבע. לאחרונה, באמצעות פיתוח המודעות הציבורית לציד ואכיפה חזקה על הציד השתפרו תנאי המחיה של הסרו הטאיוואני.
אומדן האוכלוסייה העולמי של הסרו הטאיוואני אינו ידוע כרגע. סקרים הראו כי הסרו עדיין נפוץ באופן נרחב בעל רחבי האי. ייתכן כי האוכלוסייה נתונה למגמות ירידה זמניות בשל ציד ואובדן בית גידול, אך מאידך דיווחים של שומרי הפארקים, מטיילים וחוקרי טבע על תצפיות תכופות של הסרואים הטאיוואנים עשויה להצביע דווקא על עלייה בגודל האוכלוסייה בשנים האחרונות.
בית הדין לערעורים של תוניסיה
בית הדין לערעורים של תוניסיה (בערבית: محكمة التعقيب بتونس) הוא בית המשפט העליון של תוניסיה, והגבוה ביותר בסולם ההיררכיה המשפטית בתוניסיה.
היסטוריה
הוא הוסב להגדרתו הנוכחית ב-3 באוגוסט 1956, לאחר הקמת הרפובליקה של תוניסיה. מתוך השפעה ממערכת המשפט הצרפתית, בית המשפט לערעורים פועל מאז ועד היום באופן דומה לבית המשפט העליון של צרפת.
סמכויות
לבית הדין לערעורים סמכות שיפוטית גדולה במשפט האזרחי ועוסק על פי רוב בתיקים שהוגשו כנגדם ערעורים לאחר פסק דין בדרגות הנמוכות יותר של מערכת המשפט התוניסאית. סמכויותיו של בית הדין בגדר המשפט האזרחי מפורטים בסעיף 175 לחוק סדר הדין האזרחי והמסחרי.
בית הדין יעסוק בתיקי משפט פלילי רק על פי סעיף 258 לחוק סדר הדין הפלילי, הקובע כי "בית המשפט מסוגל לערער ולשנות החלטות שניתנו לגופו של עניין וכמוצא אחרון, בעוון אוזלת יד, הפרת חוק או יישום לא נכון של החוק".
פנטרה
היסטוריה
פנטרה הוקמה על ידי האחים אבוט, דארל (גיטרה) וויני פול (תופים). בניגוד לדעה הרווחת, שמה של הלהקה אינו קשור כלל לחיה בעלת השם הדומה (פנתר), אלא לעיירה פנטגו, הנמצאת בסמוך לארלינגטון, טקסס. בשנה שלאחר הקמת הלהקה, הצטרף להרכב הבסיסט רקס בראון והגיטריסט טרנס לי עבר לעמדת הסולן לאחר שהסולן שקדם לו עזב את הלהקה. הלהקה ניגנה באותה עת מוזיקת גלאם וחבריה הופיעו על הבמה בתלבושות ותסרוקות אופייניות לסגנון.
במהלך שנות השמונים הוציא ההרכב ארבעה אלבומים: Metal Magic, Projects in the Jungle, I Am the Night ו-Power Metal. כל הארבעה יצאו בצורה עצמאית בחברת התקליטים הפרטית Metal Magic, בהפקת ג'רי אבוט, אביהם של "דיימבאג" וויני פול.
האלבום Power Metal, שיצא ב־1988 היה הראשון עם הסולן פיליפ "פיל" אנסלמו על המיקרופון. אנסלמו הגיע לאחר שורה של סולנים שמילאו את מקומו של טרנס לי שעזב בשנת 1986.
ביולי 1990 יצא לאוויר העולם Cowboys From Hell, האלבום ששינה לעד את הלהקה ונחשב עד היום לאחד מאלבומי המטאל המשפיעים אי פעם. באלבום התגלה פן חדש של פנטרה, לא עוד חבורת בחורים במכנס צמוד ושיער מנופח. הלהקה זנחה את הגלאם ועברה לנגן מוזיקה המזכירה מאוד ת'ראש מטאל אך עם אלמנטים מעט שונים בקצב ובמבנה השיר. כיום, סגנון זה ידוע בתור "גרוב מטאל".
ב-1992 יצא האלבום Vulgar Display Of Power אלבום הממשיך את והסגנון המצליח של הלהקה הגרוב מטאל הרועש, אבל גם משלב בלדות מטאל כגון Hollow ו-This Love. האלבום זכה להצלחה עצומה והכיל את הלהיט Walk שהפך לשיר המנוני בקרב קהל המטאליסטים.
למרות שהסולן פיליפ צרך הרואין, כבר ב-1994 הוציאה פנטרה את אלבומה הבא: Far Beyond Driven, אלבום פחות ת'ראשי שכלל פחות קטעי סולו של גיטרה חשמלית שהיו אופייניים לאלבומים הקודמים, אבל יש שיאמרו יותר כבד.
האלבום הבא, The Great Southern Trendkill, יצא ב-1996 ונפתח בצרחה של 10 שניות מגרונו של פיל, והאלבום כולו ממשיך באותו קו עצבני. ב-1997 יצא אלבום הופעה בשם Official Live: 101 Proof.
אלבומה האחרון של הלהקה הוא Reinventing The Steel. האלבום הזה פחות זועם מקודמו ונחשב על ידי מעריצים רבים לאלבום הגרוע ביותר של הלהקה (מלבד אלבומי הגלאם של שנות השמונים).
במהלך השנים התגלעו סכסוכים בין חברי הלהקה, בעיקר סביב שימושו של אנסלמו בהרואין. באותן שנים עבד אנסלמו על מספר פרויקטים צדדים מחוץ לפנטרה (כגון Superjoint Ritual).
ב-2022 הלהקה הודיעה על חזרתה וב-02.12.2022 הלהקה הופיעה במקסיקו אחרי שלא הופיעה כבר 19 שנה.
אחרי פנטרה
האחים אבוט הקימו בשנת 2003 את להקת דאמאג'פלאן. במקביל להרכב החדש של פיליפ אנסלמו: Down, הוא המשיך להופיע ולהקליט עם Superjoint Ritual. רקס בראון בחר להצטרף להרכב של פיל - "Down".
בחודש דצמבר של שנת 2004, במהלך הופעה של להקת דמאג'פלאן במועדון וילה רוזה, נרצח גיטריסט הלהקה "דיימבאג" דריל מיריות של אחד הצופים שחדר אל המקום כשבאמתחתו רובה. הרוצח, יוצא צבא שעל פי חקירת המשטרה היה מעריץ נלהב של להקת פנטרה, ירה חמש יריות ב"דיימבאג", ויני אחיו נפגע גם הוא מהיריות אך נשאר בחיים. בסוף האירוע חוסל הרוצח על ידי שוטר שהגיע למקום. דארל אבוט נקבר בעיר הולדתו, ארלינגטון, טקסס בארון קבורה מעוטר בציורים של להקת קיס. לאנסלמו נאמר שהוא לא רצוי בהלוויה.
מספר שנים לאחר האירוע שזיעזע את עולם המטאל והמוזיקה בכלל, המשיך ויני את דרכו המוזיקלית והקים את להקת "Hellyeah" שהוקמה בין השנים 2006/07. הלהקה המשיכה את סגנון הטראש מטאל המזכיר את סגנונה של פנטרה ואף סאונד חדש יותר המזכיר את סגנון להקת הטראש "Machine Head".
בחודש יוני 2018 נפטר ויני פול ממחלת לב. הוא נקבר לצד אחיו בארלינגטון, טקסס על המצבה שלו נכתב ציטוט משיר של להקתו האחרונה "Hellyeah".
ערפד לבן-כנפיים
ערפד לבן-כנפיים (שם מדעי: Diaemus youngi) הוא מין יחיד בסוגו בתת-משפחת הערפדים.
מאפיינים
ערפד לבן-כנפיים נפוץ בעיקר בדרום ומרכז אמריקה. מצוי בין היתר בארגנטינה, במקסיקו, בוונצואלה, בקוסטה ריקה, בברזיל, בבוליביה ובטרינידד.
הערפד שוכן במערות ובעצים. הוא פעיל במשך הלילות הקרירים יותר. כשהוא עף הוא מזוהה על ידי קצוות הכנפיים הלבנים שלו.
הערפד ניזון מדם ולרוב מעדיף דם עופות על פני דם יונקים, אם כי זה לא ימנע ממנו ללקט דם מכל מקור שהוא, לרבות מדם אנושי. במקומות מסוימים הוא נחשב כמטרד עקב פגיעה בעופות מבויתים ואף כמפיץ כלבת.
סמואיל סאמוזוד
סמואיל אברמוביץ' סאמוזוד (ברוסית: Самуил Абрамович Самосуд; 14 במאי 1884 - 6 בנובמבר 1964) היה מנצח רוסי.
ביוגרפיה
הוא נולד בטביליסי, בפלך טביליסי של מלכות המשנה של הקווקז (כיום גאורגיה), והחל את הקריירה המוזיקלית שלו בנגינה בצ'לו והמשיך בניצוח על תזמורת תיאטרון מריינסקי בפטרוגרד ב-1917. מ-1918 עד 1936 ניצח בתיאטרון מאיאקובסקי, לנינגרד. ב-1936 התמנה למנהל מוזיקלי בתיאטרון בולשוי במוסקבה. סאמוזוד ייסד בשנת 1951 את התזמורת, שהייתה לפילהרמונית של מוסקבה, עמה הציג בביצועי בכורה כמה יצירות חשובות, ביניהן האופרות "ליידי מקבת ממחוז מצנסק" ו"החוטם" (על פי סיפור של ניקולאי גוגול) של דמיטרי שוסטקוביץ', הסימפוניות הרביעית, השביעית וה-13 של שוסטקוביץ' ו"מלחמה ושלום" של סרגיי פרוקופייב על פי לב טולסטוי. שוסטקוביץ' העריך מאוד את סאמוזוד וראה בו את "הפרשן העילאי" לליצירות אופראיות, כולל "ליידי מקבת". מכל מקום, אחרי ביצוע הבכורה של "סימפוניית לנינגרד" בניצוחו של סאמוזוד, כתב המלחין, שהוא רוצה לשמוע את יבגני מראווינסקי מנצח על הסימפוניה, כיוון ש"אין לו אמון רב בסאמזוד כמנצח סימפוני"..
הוא נפטר ב-6 בנובמבר 1964 במוסקבה.
זנוביה
ספטימיה זֶנוֹבּיה (בלטינית: Septimia Zenobia, בארמית: בת זבאי; 240–275 לספירה) הייתה מלכת תדמור.
גודפרי האונספילד
סר גודפרי ניובולד האונספילד (באנגלית: Godfrey Newbold Hounsfield; 28 באוגוסט 1919 - 12 באוגוסט 2004) היה מהנדס חשמל בריטי שפיתח את הטומוגרפיה הממחושבת (מכשיר CT) וזכה בזכות פיתוח זה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1979.
זנוביה
מוצאה שנוי במחלוקת. זנוביה שלטה בשם בנה הצעיר והבאלת (vaballathus) בחלקה מזרחי של האימפריה הרומית בשנים 274 -267 לספירה. זנוביה הייתה אלמנתו של אודינת שהיה ממשפחת השלטון של העיר תדמור-פלמירה. במסגרת שלטונה היא חיזקה את סמכותה ומעמדה של העיר תדמור, ארגנה כוחות צבא שכבשו את סוריה, ומשם יצאו למסעות מלחמה כדי לצרף את מצרים וחלקים גדולים של אסיה הקטנה לתחומיה. הם השתלטו על אזורים נרחבים באימפריה הרומית. משנת 268 זנוביה מלכת תדמור ובנה והבאלת נהגו כשליטים עצמאיים של החלק המזרחי של האימפריה הרומית. הם הציגו עצמם כממונים על ניהול החלק המזרחי של הקיסרות ללא הכרה בכך מרומא. בעקבות מותם של הקיסרים קלאודיוס השני גותיקוס ואחיו קווינטילוס במרץ 270, זנוביה הפכה לאחת המלכות החזקות בעת העתיקה. דמותה מופיעה באמנות ושמה הפך לסמל לעמידה בפני הרומאים.
גודפרי האונספילד
תולדות חייו
האונספילד נולד בכפר סאטון-און-טרנט (Sutton-On-Trent) בנוטינגהאמשייר, צעיר מבין חמישה ילדים.
זנוביה
עלייתה של זנוביה לשלטון
בשנים 213–216 הקיסר קרקלה (מרקוס אורליוס אנטונינוס) העניק לתדמור, שהייתה עיר שיירה ומוקד מסחר, מעמד של קולוניה רומית. בשנת 257 לספירה ירש ספטימוס אודינת את השלטון בתדמור מאביו, וקיבל מן הרומאים הכרה כסנאטור רומי. אודינת הכריז על עצמו מלך תדמור. אף על פי שפעל מיוזמתו ושנטילת התואר מלך יכלה להתפרש כמרד באימפריה הרומית, התעלם מכך גליאנוס הקיסר, ואודינת מונה למפקד העליון של כל כוחות הרומיים במזרח הקיסרות. יתרה מזאת, הוא זכה להכרה במעמדו כשותף לשלטון הרומי. אודינת נרצח בשנת 267, והשלטון עבר לזנוביה אלמנתו, ולבנה הצעיר וַהבַּלַת, שהיה בשנות העשרה לחייו. לאחר ניסיון של גאליאנוס הקיסר להסדיר את שלטונו המעורער במזרח שכשל מפאת תבוסתו לכוחות תדמור, ניתנה הסכמה לזנוביה ובנה לשלוט על החלק המזרחי של הקיסרות, מלבד מצרים ואסיה הקטנה. גליאנוס נרצח, וקלאודיוס, שהיה מפקד חיל הפרשים והאיש החשוב אחריו, הוכרז קיסר. הוא סירב ללכת בדרך קודמיו והחליט לנשל את השלטון בתדמור מסמכויותיו הרבות. מעמדה של תדמור חזר להיות ממלכת חסות של רומא ותו לא.
גודפרי האונספילד
תולדות חייו
במלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר המלכותי ולמד עקרונות של אלקטרוניקה ומכ"ם. לאחר המלחמה למד בקולג' פאראדיי להנדסת חשמל (Faraday House Electrical Engineering College) בלונדון, המוסד הראשון בבריטניה שהעניק רמת אקדמית גבוהה ולימודי חשמל ואלקטרוניקה.
ב-1949 החל לעבוד ב-EMI כחוקר במעבדות המכ"ם והנשק המונחה. שם הכיר לראשונה שימוש במחשבים וב-1958 תכנן וניהל את הצוות שבנה את המחשב הטרנזיסטורי הראשון בבריטניה - EMIDEC 1100.
זנוביה
המרד באימפריה
זנוביה חתמה על הסכמים עם בנות ברית, וכוחותיה פלשו לסוריה, אנטיוכיה, מצרים וחלקים באסיה הקטנה. הכוחות כבשו את השטחים הנרחבים האלו והם סופחו לשלטונה. למרות שזנוביה מרדה בשלטון המרכזי של הקיסרות הרומית, היא לא הכריזה על ניתוק ממנו. החל משנת 267 עם עלייתה של זנוביה למלכות, החלה ממלכת תדמור באופן הדרגתי, לטבוע מטבעות בסוריה ובמצרים. בתחילה נטבעו התארים שהנחיל אביו של והבאלת - אודינת, שתואר בתארים שאינם מציינים שם פרטי. מטבעות בהם בצד אחד הייתה כתובה אמרה בלטינית שפירושה: מלך, גנרל הרומאים, ובצידם השני אורליאנוס וכינויו הקיסרי. בהמשך נטבעו תארים של קיסר, קיסרית, אוגוסטוס, ואוגוסטה במטבעות סורים. נוסף על כך ראשו של והבאלת הוטבע עטור בנזר בנוסף לעלי דפנה, דבר המדגיש את מעמדו כמלך. המטבעות היו רומיים בצורתם, בכתובותיהם, בשפתם ובאופיים. באמצעות השימוש בדיוקניהם הקיסריים, בשמותיהם ובתאריהם במטבעותיהם האחרונים, זנוביה ובנה הכריזו על עצמם כשליטים רומאים, היא הכריזה על מלכותה כעצמאית והכתירה את עצמה כמלכה. נראה כי הם הפריזו בהערכת עצמם והמעיטו מערכו של הקיסר אורליאנוס. מטבעות אלה היו בלתי חוקיים, מכיוון שלא התקיימה הכרזה של מלכי תדמור אלה כשליטים רומיים.
גודפרי האונספילד
תולדות חייו
הפרויקט הבא שלו היה מכשיר הטומוגרף הממוחשב. הרעיון היה לבנות מחשב ייעודי שידע לקלוט מידע מקרני רנטגן המשוגרות בזויות שונות מסביב לאובייקט הנסרק ולייצר מידע מרחבי ב"פרוסות" החותכות את האובייקט ומציגות את תוכנו ("חתכים"). אף שהכוונה הראשונית לא הייתה דווקא רפואית התבררו עד מהרה היתרונות הרפואיים של הרעיון. הוא בנה אבטיפוס ראשון של המכשיר ב-1971 וניסה אותו על מוח של פרה. ב-1975 נבנה מכשיר CT לסריקה גופנית מלאה והמכשיר הוכנס לשימוש רפואי סדיר. ב-1979 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה יחד עם אלן מ. קורמק, שעבד במקביל (ובלי שהשניים ידעו זה על זה) על פתרון דומה והכין לו מודל מתמטי שייושם במכשירי ה-CT.
זנוביה
סופה של זנוביה
הקיסר קלאודיוס חלה במגפת קיפריאנוס ומת בשנת 270. במקומו הוכרז אורליאנוס שהיה מפקד העליון של חיל הפרשים. אחת ממטרותיו הייתה לרסן את כוחה של זנוביה, ולהשליט סדר בחלקה המזרחי של תחום שלטונו. אורליאנוס פעל בשתי מערכות כנגד כוחות תדמור, כאשר הראשונה התנהלה בביזנטיון בה חיל הפרשים של אורליאנוס הדף, את כוחות תדמור עד אנטיוכיה. השנייה - במבואות אמסה, שם נערך הקרב המכריע, שבסופו נאלצו כוחותיה של זנוביה לסגת לתדמור. לאחר הניצחון בקרב אמסה הטיל אורליאנוס מצור על העיר תדמור. מצב זה העיב על שני הצדדים ופגע בהם קשות. אורליאנוס הציע לזנוביה הצעת פשרה בעלת תנאי כניעה מכובדים, אך היא סירבה בתוקף. זנוביה נתפסה בידי פלוגת פרשים כאשר יצאה מחומת העיר תדמור כדי להשיג תגבורת, היא הובאה כשבויה לפני אורליאנוס. הוא שב לאמסה וערך משפט לזנוביה ולמקורביה. במשפט היא הטילה את אשמת המרד על יועציה, והם נידונו למיתה. זנוביה ובנה והאבלת נשלחו לרומא כדי שיופיעו בתהלוכת ניצחון. המרד בתדמור לא פסק לאחר נפילתה של זנוביה בשבי, אורליאנוס הציב בה חיל מצב וקצין בשם מרקלינוס. התדמורים טבחו בחיילי האימפריה והכתירו צעיר בשם אנטיוכוס, שטען לקרבה משפחתית עם זנוביה. אורליאנוס שב לסוריה וכבש את העיר. הוא החליט להעניש אותה ולשים קץ למרד. חייליו הרסו את חומותיה, אוצרותיה נלקחו שלל והעיר הפכה לכפר קטן במדבר. כך באה לקיצה עלייתה של תדמור למעמד של מעצמה שלטונית. בראשית שנת 274 ערך אורליאנוס מסע ניצחון מפואר בו הציג את השלל הרב שהביא מן המזרח ושבויים רבים. בין השבויים צעדו זנוביה ובנה עם שרשראות זהב. לאחר מכן אורליאנוס חס על חייה, השיא אותה לסנאטור והיא בילתה את שארית חייה ליד טיבור. כך הסתיים שלטונה של המלכה זנוביה וגוועה שאיפתה להתחלק עם רומא בשררה על חלקה הים תיכוני.
גודפרי האונספילד
תולדות חייו
בשנת 1975 התקבל כחבר החברה המלכותית. בשנת 1976 התקבל כחבר למסדר האימפריה הבריטית ובשנת 1981 קיבל תואר אביר ואת הזכות להקדים את התואר "סר" לשמו.
זנוביה
זנוביה והיהודים
במקורות הנוצריים מופיעה זנוביה כאוהדת היהודים. אתנסיוס, שהיה אחד מאבות הנצרות וחי במאה ה-4 באלכסנדריה, טען שהייתה יהודייה. במצרים התגלתה כתובת שבה נכתב שהיא מחדשת את זכות המקלט לבית הכנסת במקום. מאידך, בירושלמי נזכרת 'זנביה מלכותא' שרדפה את היהודים.
גודפרי האונספילד
תולדות חייו
האונספילד לא נישא מעולם. האונספילד נפטר מסרטן בגיל 74.
על שמו נקרא "סולם האונספילד" למדידת חדירות חומר לקרני רנטגן. החומרים מסווגים לפי מדד חדירות הנע בין HU1000- ל- HU1000, כאשר HU מסמן יחידת-האונספילד. למים מזוקקים חדירות-רנטגן של אפס HU, לאוויר חדירות של HU1000-, לעצמות שונות יש דרגות חדירות מ- HU400 ומעלה.
מערת נטיפים
מערת נטיפים היא מערה קרסטית – חלל הנוצר מהמסה של סלעי גיר ודולומיט עקב חדירת מי גשמים, תהליך שהותיר בחלל המערה נטיפים וזקיפים.
היווצרות המערה
מערות נטיפים נוצרות במשך שנים בתהליך ממושך ואיטי. כדי להבין כיצד נוצרת מערה שברבות הזמן הופכת למערת נטיפים, חשוב להבין את תהליכי הבנייה של הסלעים המכילים אותה ואת הרכבם הכימי.
התהוות הסלע
על קרקעית ים נוצרים משקעי הרבדה של שרידי בעלי חיים ימיים. משקעים אלה עוברים תהליכי דיאגנזה (diagenesis) המלכדים את הגרגרים לסלע באמצעות הידוק ודחיסה הגורמים להתקשותו. בדרך זו נוצרים סלעי גיר ודולומיט. סידן הוא חלק חשוב בהבנת התהוות מערות נטיפים, והוא מצוי בכמות רבה בשלדי בעלי החיים הימיים המרכיבים את שני סוגי הסלעים – גיר – CaCO3, דולומיט – CaMg(CO3)2.
הסלעים נוצרו בתהליך איטי – שכבה של בערך סנטימטר אחד במשך 100 שנים. במשך מיליוני שנים הצטברו שכבות הסלע והגיעו לעובי של מאות ואלפי מטרים. שכבות אלה היו נתונות במשך זמן רב להשפעתם של כוחות קימוט והרמה עד אשר הפכו להרים ונחשפו לתנאי אקלים שונים.
התהוות המערה
תהליכי קימוט והרמה יצרו בסלעים סדקים המאפשרים חדירת מי גשמים שהמסו וספחו פחמן דו-חמצני בעברם דרך קרקע עשירה ברקבובית. המסת פחמן דו-חמצני הופכת את המים לחומצה פחמתית (H2CO3) הממיסה את הסלעים. תהליך זה של בליה כימית יוצר בסלע חללים בגדלים שונים המתחברים זה לזה ויוצרים מערה.
נטיפים וזקיפים
כאשר המים מגיעים אל חלל המערה, מתרחש תהליך הפוך:
הפרשי לחצים בין ריכוז פחמן דו-חמצני במים ובחלל המערה גורם לפליטתו מטיפות המים התלויות מתקרת המערה ולשקיעת סידן פחמתי (מינרל המופיע לרוב כקלציט). שקיעה איטית זו בונה לאיטה משקעים הנתלים מתקרת המערה וצומחים כלפי מטה (נטיפים), הנטיפים האלה מתחילים "לטפטף" מטה עד שיוצרים משקעים שצומחים מקרקעית המערה כלפי מעלה (זקיפים).
צבעם הראשוני של משקעים אלה הוא לבן ואפילו שקוף, אך הם נצבעים בגווני אדום וצהוב בשל נוכחות מינרלים ומלחים שונים הנספחים גם הם אל המים בתהליך ההמסה.
נטיפים נוצרים תחילה כצינור דקיק דרכו זורמות טיפות המים. צינורות אלה גדלים בקצב איטי מאוד ומתארכים בשיעור ממוצע של 0.2 מ"מ בשנה. כאשר צינור כזה נסתם, המים יזרמו על פני הנטיף והוא ייראה אז כחרוט עבה בבסיסו הצמוד לתקרת המערה וצר בקודקודו. חרוטים אלה בנויים בשכבות קונצנטריות, בדומה לטבעות הצמיחה של עצים. התרחבות של הסדקים בגג המערה יוצרת נטיפים בשלל צורות: עמודים, "אוזני פיל" ו"וילונות".
טיפות המים הזולגות מתקרת המערה ומן הנטיפים יוצרות את הזקיפים באותו תהליך של השקעה. הטיפות נושרות, מתנפצות אל הקרקעית, משחררות פחמת סידן ומותירות משקע של סידן פחמתי. השקעה בלתי אחידה זו יוצרת זקיפים בשלל צורות. במערת אבשלום ניתן לראות זקיפים בצורת "כובעים מקסיקניים", "פאגודות" ואחרות.
שיטה נפוצה לתיארוך גילם של הנטיפים והזקיפים נקראת "אורניום-תוריום".
מערות נטיפים ככלי עזר מחקרי
מאחר שהתהוות מערות נטיפים נמשכת על פני תקופה ארוכה מאוד, הן מהוות כלי עזר חשוב בענפי מחקר שונים. ניתן לחקור באמצעותן תנאי אקלים ששררו בתקופות שונות במהלך התהוותן ולזהות רעידות אדמה שהתרחשו בעברן.
מערות נטיפים בתנאים משתנים
מערות נטיפים הן אתרים נהדרים המושכים קהל רב, אולם הן רגישות ופגיעות. כאשר נחשפת מערת נטיפים, משתנים התנאים שיצרו אותה במשך מיליוני שנים – לעיתים באופן קיצוני, עד כדי הפסקת היווצרות נטיפים וזקיפים.
גורמים משפיעים:
בישראל
מערות נטיפים נמצאו בישראל באזור הגליל, הכרמל, הרי יהודה, והשומרון. רק מערה אחת, מערת אבשלום, הוסדרה לביקורים של הציבור.
MicroRNA
microRNA, הידוע גם כ-miRNA או miR, הן מולקולות חד-גדיליות קצרות של RNA באורך ממוצע של 21–23 נוקליאוטידים, המשמשות לבקרת ביטוי גנים בתאים אאוקריוטים. miRNA משועתק מגנים של DNA אך אינו מתורגם לחלבון. לאחר שנוצר RNA תחילי הוא מעובד למבנה לולאתי ליצור miRNA סופי. מולקולה זו נמצאת בצמחים, בעלי חיים ובווירוסים מסוימים. בעוד רוב ה miRNA ממוקמים בתוך התא, מקצת ממולקולות אלו, הידועות כ miRNA מעגלי, נמצאו גם מחוץ לתאים- בסביבתם.
מנגנון פעולה
מולקולה בשלה של miRNA תואמת באופן חלקי למולקולות mRNA מסוימות בעיקר לקצה ה3' UTR, ומפנה אותה לפירוק או עיכוב תרגום. כך מולקולת miRNA משמשת כבקרת ביטוי שלילית לחלבונים המתורגמים מאותם mRNA.
miRNA מתפקד באמצעות זיווג- בסיסים עם רצפים משלימים להם במולקולת הmRNA. כתוצאה מכך, מולקולות ה mRNA האלה מושתקות, על ידי אחד או יותר מהתהליכים הבאים:
1.פיצול גדיל ה mRNA לשני גדילים נפרדים.
2.קיצור זנב הפולי A של מולקולת הmRNA.
3.תרגום פחות יעיל של מולקולת ה mRNA על ידי הריבוזומים.
גילוי
miRNA תוארו לראשונה בשנת 1993 על ידי לי ועמיתים במעבדות ויקטור אמברוס. השם microRNA נטבע בסדרת מאמרים בכתב העת Science בשנת 2001.
מבנה
מולקולות הmicro-RNA הן מולקולות חד-גדיליות. נהוג לפצל את המולקולה ל-2 חלקים:
מטרות – TARGETS
מולקולת ה miRNA בצמחים היא בעלת התאמת- בסיסים מושלמת עם אתר המטרה שלה ב mRNA. דבר זה, גורם לדיכוי גנים באמצעות חסימת מולקולת היעד (mRNA של הגן). לעומת זאת, בבעלי חיים, מתאפשרת עריכה של ה miRNA כך עדיין תזהה את אתר המטרה. במולקולות miRNA בבעלי חיים, לא מתאפשרת מוטציה באזור ה seed ( מס' בסיסים מועט 6–8 בקצה ה 5' של הmiRNA) וכ2 שינויים נוספים של בסיסים בחלק הנותר של הmiRNA, כך שעדיין מולקולת ה miRNA מסוגלת לזהות את אתר המטרה. למולקולת miRNA נתונה, יכולים להיות מאות אתרי מטרה ב mRNA, ולאתר מטרה נתון ב mRNA יכול להיות מבוקר על ידי מולקולות miRNA רבות.
השפעה במצבי מחלה
בקרת ה-miRNA משפיעה על ביטוי גנים לאחר שעתוק (transcription) וזאת באמצעות פגיעה ביציבות ה- mRNA או בתרגומו לחלבון. בשנים האחרונות נמצא כי למולקולות אלו תפקיד מרכזי בתהליכים תאיים הן במצבים פיזיולוגיים תקינים והן בתנאים פתוגניים, בשלבי התמיינות והתפתחות, במחזור התא, באפופטוזה ובסרטן. ביטוי miRNAs הוא לרוב ספציפי לרקמה או סוג מסוים של תאים ולשלב התפתחותי מסוים, מכאן הוצע שלכל סוג תא, בכל שלב התפתחותי, יש פרופיל ביטוי miRNAs משל עצמו, דבר המאפשר ניהול ובקרה הדוקים של כלל ה- mRNA.
דוגמה לבקרת ה miRNAs: סוגים שונים של microRNAs דוגמת miR125, miR150,  miR-34aו miR17-92 מעורבים בתהליך ההתפתחות של תאי B במח העצם (תאי B מהווים חלק ממערכת החיסון הנרכשת ואחראיים על יצירת נוגדנים). שינוי ברמתם של אותם MicroRNAs מוביל לפנוטיפים שונים: עכברים בעלי ביטוי גבוה של 17–92 miR סבלו יותר ממחלות אוטואימוניות ושרדו זמן קצר יותר בהשוואה לעכברי הביקורת. ביטוי לא נכון של miR-34a בשלב ה-pro-B מונע את המעבר מ-pro-B ל-pre-B (השלב השני מתוך שבעה בהתפתחות תא B).
ל MicroRNAs יש גם תפקיד חשוב בהזדקנות, ויש מספר סוגים שצוינו כרגולטורים בהזדקנות דוגמת miR-17-92 ביונקים.
תעתוק
מולקולות ה miRNA מתועתקות בעיקר על ידי RNA פולימראז II. לעיתים קרובות, הפולימראז נקשר לפרומוטור שנמצא לפני רצף DNA, ולאחר הקידוד, ייווצר מבנה של לולאת "סיכת-ראש" במולקולת הקדם לmiRNA. לטרנסקריפט שנוצר, מתווסף זנב פוליA בקצה ה5'. מולקולת ה miRNA בבעלי חיים מועתקת בתחילה כחלק מזרוע אחת של כ-80 נוקלאוטידים במבנה ה RNA-loop, שמהווה חלק ממולקולת קדם של miRNA המורכבת ממאות נוקלאוטידים, הנקראת primary miRNA. לאחר מכן, RNA פולימראז III מתעתק את ה miRNA, במיוחד מולקולות miRNA שלאחריהן יש רצפי Alu, ומולקולות t-RNA.
בבירוסת צפון-סולאווסי
בבירוסת צפון-סולאווסי (שם מדעי: Babyrousa celebensis) הוא מין של חזיר מהסוג בבירוסה החי בטבע באי סולאווסי וגם באי השכן למבה, שבאינדונזיה.
מאפיינים
הבבירוסות חיות ביערות גשם ואזורי ביצות וגדות נהר באי סולוואסי. הם חיים בחבורות קטנות למעט הזכרים הבוגרים שחיים לבד. כמו רוב החזירים הם אוכלי כל הניזונים מעלים, פירות, שורשים, פרוקי רגלים, נבלות וחולייתנים קטנים.
הבבירוסות מאוימות בטבע מצד כריתת יערות, ומציד של הילידים. עם זאת הוא אינו נחשב מין מוגן באינדונזיה.
קיימת מחלוקת בהלכה על מדורי הקיבה של הבבירוסה, מאחר שיש להם 3 מדורים בקיבה, בניגוד לשאר החזירים, דבר שאולי הופך אותם למין כשר. עם זאת נפסק שהיא אינה מעלת גירה אמיתית וכן שאין מסורת על אכילתה ולכן נפסק שהיא אסורה למאכל.
סטנפורד (עיר)
סטנפורד (באנגלית: Stanford) הוא יישוב לצורכי מפקד אוכלוסין (CDP) בפינה הצפון-מערבית של מחוז סנטה קלרה שבמדינת קליפורניה בארצות הברית, והוא מקום מושבה של אוניברסיטת סטנפורד. האוכלוסייה הייתה 13,809 במפקד 2010, עם אוכלוסייה יומית של 35,000.
רוב קמפוס אוניברסיטת סטנפורד וכן קרקעות נוספות שבבעלות האוניברסיטה נמצאים בשטחו של סטנפורד היישוב, אף כי המרכז הרפואי של אוניברסיטת סטנפורד, מרכז הקניות סטנפורד ופארק המחקר סטנפורד הם רשמית חלק מהעיר פאלו אלטו. אוכלוסיית התושבים בסנטפורד מורכבת מתושבי המגורים שבקמפוס, כולל מגורי סטודנטים לתארים מתקדמים, בתי משפחה צמודי-קרקע ובתים משותפים בבעלות הפקולטות שלהם אך נמצאים על אדמות סטנפורד המושכרות.
נמר ערפילי טאיוואני
אנטומיה
פרוותו של הנמר הערפילי הטאיוואני הייתה זהה לזו של תת-המינים האחרים. צבעה היה חום צהבהב חיוור, חולי או בז', והרוזטות שלה היו גדולות ועבות בדומה לעננים או ערפילים ומיוחדות במינם – כפי שאופייני לסוג זה: צורת הרוזטות הייתה לא סדירה וכללה אליפסות, חצאי ורבעי עיגולים, כתמים צרים, רחבים או משולשים; צבע הרוזטות היה כהה מעט מהצבע הכללי של הפרווה – חום צהבהב כהה, חום-זית או חום אפרפר, כשהקצה האחורי של כל רוזטה היה ממוסגר באופן חלקי בשחור פחם. בחלק האחורי של הגב, בשידרת הזנב ובגפיים היו כתמים קטנים יותר ושחורים לגמרי בצורת אליפסה או עיגול. העורף התאפיין בפסים שחורים בינוניים שהשתרעו עד לכתפיים, והראש התאפיין בנקודות שחורות גדולות במצח ובכתמים משולשים או צרים באזור הלחיים. הגחון, הלוע, הסנטר והשפתיים היו בצבע לבן בוהק, ומעל העיניים היו גבות לבנות בולטות.
אקולוגיה
בית הגידול של הנמר הערפילי היה בעיקר יערות גשם ממוזגים, יערות גשם טרופיים ויערות ירוקי-עד בגבהים של 2,500 מטר מעל פני הים, אך הוא היה מצוי גם ביערות משניים וביצות-מנגרובים.
אין כלל מידע על הפעילות וההתנהגות של הנמר הערפילי הטאיוואני, אך די ברור שהאקולוגיה שלו הייתה דומה לתת-המינים האחרים. הנמרים היו פעילים בבדידות בעיקר בשעות הלילה ועל כן היו נצפים לעיתים רחוקות. הרגליים הגדולות והקצרות והזנב הארוך הפכו את הנמר הערפילי למותאם ביותר לחיים על העצים. הנמר הערפילי ידוע כחתול הגמיש והמיומן ביותר בטיפוס על עצים, ותת-מינים שחיים כיום נצפו כשהם עוסקים באקרובטיקה כגון טיפוס איטי על תחתית הגזע או קפיצה מענף לענף. נמרים אלו גם מסוגלים לאחוז בענפים ברגליהם האחוריות בלבד בדומה לקופים. הנוכחות של הנמר הערפילי על העצים הייתה מאפשרת לו מן הסתם לצוד גם ציפורים, סנאים ומכרסמים. עם זאת, הנמרים הערפילים מבלים את מרבית הזמן על העצים במנוחה, בעוד שהציד העיקרי מתרחש לרוב על הקרקע. הטרף הקרקעי הפוטנציאלי של הנמר הערפילי באי הורכב ממונטיאק סיני, סרו טאיוואני, חזיר טאיוואני, אייל סיקה, עופרים של אייל סמבר, פנגולין סיני, ארנבת סינית, מקוק סלעים פורמוסני, חיות מבויתות, ואולי גם חמוס סיבירי, חמוס השלגים, דלק צהוב-גרון, גירית סמורית סינית, לוטרה אירופאית, נמיית הסרטנים, זבד הודי קטן ובעלי חיים נוספים המצויים בטאיוואן. שיטת ההריגה של הנמר הערפילי היא שבירת עמוד השידרה על ידי נשיכה חזקה בעורף. כדי לגרור את טרפו הנמר היה אוחז בחוזקה בבשר באמצעות ניביו ושיניו ולאחר מכן היה מניף בפתאומיות ובמהירות את ראשו לאחור וחוזר חלילה.
ההיריון היה נמשך עד 95 ימים, כאשר הנמרה הערפילית הייתה ממליטה לרוב שני גורים. גורי הנמר היו נולדים אומנם עם הכתמים הערפיליים הגדולים שמאפיינים את הפרטים הבוגרים, אולם הכתמים היו שחורים לגמרי עד גיל שישה חודשים. משקל הגור בעת הלידה היה כ-140 גרם, והגור היה פותח לראשונה את עיניו בגיל 10 ימים או פחות מכך. הגורים היו מסוגלים ללכת לאחר 20 ימים, ולטפס על עצים בתוך שישה שבועות מהלידה. הגורים היו נשארים לצד אימם במשך עשרה חודשים. הגורים הגיעו לבגרות לאחר 20–30 חודשים.
תוחלת החיים הייתה בסביבות 11 שנים.
היסטוריה והכחדה
תפוצתו ההיסטורית של הנמר הערפילי הטאיוואני השתרעה על פני רוב היערות שבאי. בעקבות כריתת יערות רחבה ברחבי האי, נדחקו הנמרים הערפילים בהדרגה לבתי גידול מתאימים ומבודדים בסביבות הר ג'ייד והר טאוו. ברגע שהוגבל תחום תפוצתם, הפכה הכחדתם על ידי ציד לבלתי נמנעת.
מראיונות וסקרים שנעשו בשנת 1986 בקרב 70 ציידים מקומיים עלה, כי התצפית המאושרת האחרונה על הנמר הערפילי התרחשה באזור הר טאוו בשנת 1983. לאחר מכן התברר שהתצפית המאושרת האחרונה על הנמר התרחשה מספר שנים מאוחר יותר, לאחר שבשנת 1989 נמצאה פרווה של פרט צעיר באזור הפארק הלאומי טארוקו. ב-1990 דיווחו המקומיים כי בפארק הלאומי יושאן נראתה חיה שעשויה להיות נמר ערפילי, אם כי התצפית לא אושרה. בשנים 2000–2004 נפרסו מצלמות נסתרות רבות בשמורת הר טאוו ושמורת טווין, אך לא תועד אף פרט של הנמר הערפילי. בשל כך מאמינים כי נסתם הגולל על סיכויי ההישרדות של תת-מין זה.
בבירוסת בולה בטו
בבירוסת בולה בטו (שם מדעי: Babyrousa bolabatuensis) הוא מין של חזיר נדיר מהסוג בבירוסה החי בדרום ומרכז האי סולאווסי ואולי גם באי בוטון שבאינדונזיה. הוא נחשב לתת-מין של בבירוסה מצויה עד לשנת 2002, אז סווג מחדש כמין עצמאי על ידי החוקרים קולין גרובס ואריק מייג'רב, שהגיעו למסקנה זו אחרי שבחנו את הלסתות של מין זה ושל המין המצוי ובבירוסת טוג'יאן.
מין זה כלל לא נצפה בטבע והוא מתואר כדומה מאוד למין הבבירוסה המצוי. חי ביערות הגשם ואזורי גדת הנהרות באזור דרום ואולי גם מרכז האי סולאווסי ואוכל כל הניזון הן מהחי והן מהצומח. מצב השימור של המין לא ידוע.
מסך הבערות
מסך הבערות (באנגלית: Veil of Ignorance) הוא מושג מתורתו של הפילוסוף ג'ון רולס. המושג מתאר כריתת אמנה חברתית שבמסגרתה תוקם קהילה פוליטית הפועלת על פי כללי "צדק כהוגנות" (Justice as Fairness), כאשר המתדיינים על האמנה אינם יודעים כלל מהו מעמדם החברתי.
המצב המקורי
פילוסופים רבים ביססו את שיטתם על מושג "האמנה החברתית". חלקם, כתומאס הובס וז'אן-ז'אק רוסו, תיארו את כריתת האמנה כאירוע היסטורי קדום, שהתרחש בתחילת קיומה של החברה האנושית. אחרים ראו בכריתת האמנה ניסוי מחשבתי, ולא אירוע היסטורי ממשי שאכן התרחש. רולס, בספרו "תאוריה של צדק" (A Theory of Justice) שפורסם בשנת 1971, ממשיך במסורת זו, ומתאר ניסוי מחשבתי שנועד לנסות ולהביא ליצירת קהילה פוליטית הבנויה על עקרונות של "צדק כהוגנות". עקרונות אלו נועדו להביא ליצירת חוקה שתכלול כללים לחלוקה צודקת של העושר, וגם לחלוקה צודקת של "טובין חברתיים" כגון חובות וזכויות. במרבית שיטות האמנה החברתית, מצויים כורתי האמנה ב"מצב טבעי" המתואר לעיתים כמצב כאוטי שבו אדם לאדם זאב, ולעיתים כמצב אוטופי, ומתוך מצב זה הם כורתים את האמנה ביניהם, היוצרת לאחריה את "המצב החברתי". רולס ביקש ליצור "מצב מקורי" שבו יהיו המתדיינים על עקרונות האמנה יחידים אוטונומיים ורציונליים, הדנים ללא כל הטיה וללא פניות בעקרונות "הצדק כהוגנות". הליך התדיינות נטול פניות, סבר רולס, יביא לקבלת כללים הוגנים.
מסך הבערות
לשם יצירת התהליך, תיאר רולס מצב היפותטי שבו המתדיינים מצויים מאחורי "מסך של בערות", המסתיר מהם את מעמדם בחברה, וכדבריו -
רק לאחר שיסתיים הדיון, ויוסכמו כללי הבסיס שעל כנם תיכון הקהילה הפוליטית, יוסר "מסך הבערות", והמתדיינים יוכלו לדעת מהו מצבם בעולם האמיתי, והאם קבלת הכללים שיפרה את מצבם או הרעה אותו.
מכיוון שאינם יודעים את מצבם בעולם האמיתי, אלא רק בעולם המלאכותי שמאחורי 'מסך הבערות', אין מתדיינים אלו יכולים להפעיל שיקול דעת מגזרי או פרטני. כל אחד מהם דואג, כמובן, למניע האישי שלו, והוא זהיר מאוד שלא להיחשף לסיכון. כך, למשל, אם יגיעו המתדיינים למסקנה שהחברה האידיאלית היא חברה שכוללת עבדים, ברור שחלק מהם יהיו לעבדים כשיורם "המסך", ולכן סביר להניח שיתרחקו מהכרעה שעלולה להביא עליהם עבדות. על פי רולס, אדם רציונלי ואוטונומי הפועל מתוך שיקול של אינטרס עצמי, יפעיל במקרה מסוג זה את כלל המקסמין, הלקוח מתורת המשחקים, ושעל פיו הוא יבחר באופציה שנזקה הוא הקטן ביותר, גם אם יש סיכוי לרווח גדול אם יבחר באופציה אחרת.
השלכות
על פי רולס, התוצאה הצפויה מהתדיינות מאחורי מסך של בערות היא בחירה בכללים המבוססים על עקרונות של "צדק כהוגנות" - מערכת של שני עקרונות המבטאים את הדרך שבה אמורה לפעול חברה ליברלית ודמוקרטית סדורה היטב: "עקרון החירות" ו"עקרון ההפרשיות". ייחודו של "מסך הבערות" הוא שאינו מבסס את יסודות הסדר החברתי על מושגים כ"קידמה" או "סולידריות", אלא על בסיס של אינטרס עצמי של מתדיינים נטולי פניות.
רוסאנרגואטום
רוסאנרגואטום (ברוסית: Росэнергоатом) היא מפעילת תחנות הכוח הגרעיניות ברוסיה, חברת-בת של אטומאנרגופרום, שבעצמה מהווה סוכנות בת של רוסאטום והיא אחת החברות החשובות במגזר האנרגיה הגרעינית.
בעלות
ב-19 בינואר 2007 אימץ הפרלמנט הרוסי חוק שהוביל ליצירת אטומאנרגופרום - חברת החזקות של התעשייה הגרעינית האזרחית ברוסיה. באוגוסט 2008 רוסאנרגואטום אורגנה מחדש לחברת מניות משותפת פתוחה ושמה שונה לאנרגואטום. כל מניות החברה הועברו לאטומאנרגופרום בסוף שנת 2008 ובשנת 2009 הוחזר השם הישן.
פעילויות
רוסאנרגואטום מפעילה 11 תחנות כוח גרעיניות עם 33 כורים ויש תוכנית להגדיל את מספר הכורים הפעילים ל-59 עד 2030. רוסאנרגואטום תכננה וייצרה את תחנות הכוח הניידות הצפות לצורף אספקת אנרגיה לעיירות בחוף הצפוני של רוסיה.
קיץ אצל אריקה
קיץ אצל אריקה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1992 בבימויה של דליה הגר, עם אלישבע מיכאלי, אלכס מונטה וינון בר נתן בתפקידים הראשיים.
דליה הגר כתבה את התסריט וביימה אותו כפרויקט גמר של החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
תקציר העלילה
אורי (ינון בר נתן) הוא ילד בן 9, שהוריו (אסתי קוסוביצקי ושי שוורץ) נסעו לטיול ארוך באירופה ושלחו אותו לבלות את הקיץ אצל סבתו, אריקה (אלישבע מיכאלי), בגבעתיים.
אורי הוא אסטמטי וזקוק מדי פעם למשאף. הוא אוהב לשחק בכדור אך אריקה מחביאה את הכדור ודורשת ממנו שייתאמן בנגינה על החלילית שלו.
היא לוקחת אותו ללונה פארק ולבריכת רמב"ם בה הוא שוחה, בעוד היא מרכלת עם חברותיה שושנה וחנה (חנה ריבר ורות גלר).
אריקה היא שחקנית ותיקה ששיחקה עוד בתיאטרון המטאטא. כעת היא מתכוננת לאודישן להצגה בה צריכה לשיר שיר ברומנית למרות שאינה מבינה את השפה. היא עושה חזרות על השיר ביחד עם אורי. אריקה היא אשה בודדה ואורי מכניס שמחה לחייה למרות הוויכוחים ביניהם.
לבניין נכנס דייר חדש, גבר בודד בשם יעקב (אלכס מונטה). אריקה ואורי נפגשים אתו בחנות הירקות והוא לא מרבה לדבר. אורי מבין שמדובר בשני אנשים בודדים ומנסה לשדך ביניהם. הוא כותב מכתב (בשגיאות כתיב) בשם יעקב בו הוא מביע את רצונו להיפגש עם אריקה.
אורי מבקר אצל יעקב ומתברר שיעקב גוזר מודעות אבל מהעיתונים ומדביק אותם באלבום. אריקה מזמינה אותו לדירתה והוא מספר לה שהוא יליד רומניה, אלמן ופנסיונר מחברת החשמל. היא מציעה ללכת לסרט בקולנוע רב חן בתל אביב והם הולכים ברחוב דיזנגוף שלובי ידיים, מתיישבים בכיכר דיזנגוף ומפטפטים עד ששכחו להיכנס לקולנוע.
יעקב מרוצה ומודיעה לאריקה שכעת הוא בריא בנפשו וזרק את כל מודעות האבל. הוא לובש חליפה ועניבה ומגיע לדירת אריקה עם זר פרחים. אריקה מופתעת ממנו ובעיקר מבקשת הנישואין שלו ומשיבה לו בשלילה.
יעקב המדוכא חוזר לדירתו ונכנס למרפסת. אורי קורא לעברו שלא יקפוץ ויעקב אומר שאפשר לדחות זאת למחר.
הכל נגמר כשהוריו של אורי חוזרים מאירופה ולוקחים אותו. הוא נפרד בצער מאריקה שנשארת בודדה עם סיגריה בפיה.
הבית בקרן פו
הבית בקרן פו (1928) הוא מקבץ הסיפורים השני אודות פו הדב, מאת אלן אלכסנדר מילן ובאיוריו של ארנסט שפארד. הספר בולט בהיותו הספר אשר הציג לעולם את דמותו של נמיר (טיגר. נקרא בתרגומו של אוריאל אופק "נמרור").
עלילה
שם הספר לקוח מסיפור בו פו הדב וחזרזיר בונים בית לאיה. בסיפור אחר המשחק "כפיסי פו" מומצא. בדומה לספר הראשון, הפרקים בספר מציגים כל סיפור בנפרד, וניתנים לקריאה בנפרד. יוצאי דופן הם פרקים 8 ו-9, כאשר פרק 9 מתחיל בנקודת הסיום של פרק 8, כאשר הדמויות מחפשות אחר בית חדש לינשוף, שביתו התרסק בפרק הקודם.
סימנים להתבגרותו של כריסטופר רובין נפרסים לאורך הספר עד לסופו, בו תושבי יער ת"ק הפרסאות עורכים עבורו מסיבת פרידה כאשר הם מגלים כי הוא עומד לעזוב. גם אם זה לא נאמר במפורש, מובן כי הוא עומד להתחיל ללמוד בבית הספר. פו וכריסטופר רובין נפרדים האחד מהשני בפרידה ארוכה ופרטית, בה פו מבטיח כי לא ישכח אותו.
פרקים
שמות הפרקים לפי תרגומו של אהרן אמיר מ-1955:
משפט דיריכלה
משפט דיריכלה הוא משפט מתמטי, הקובע כי יש אינסוף מספרים ראשוניים בסדרה חשבונית שבסיסה זר להפרשה. גרסאות חזקות יותר של המשפט קובעות את הצפיפות היחסית של המספרים הראשוניים בסדרות חשבוניות. את המשפט הוכיח המתמטיקאי הגרמני יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה בשנת 1837.
עוד מימי אוקלידס ידוע שקיימים אינסוף מספרים ראשוניים. הוכחות דומות לזו של אוקלידס מאפשרות להראות גם שקיימים אינסוף ראשוניים מן הצורות 6n+1, 4n-1, 4n+1 או 6n-1, וידועות גם תוצאות כלליות יותר. דיריכלה היה הראשון שהראה שבכל סדרה חשבונית שבה הדבר אפשרי (היינו, סדרה מהצורה שבה a ו-m זרים), קיימים אינסוף ראשוניים.
דיריכלה הוכיח שלקבוצת המספרים הראשוניים השקולים ל-a מודולו m יש צפיפות דיריכלה ביחס לקבוצת כל הראשוניים, והיא שווה ל-, כאשר \phi היא פונקציית אוילר. ההוכחה מבוססת על התמרת פורייה דיסקרטית על חבורת אוילר המאפשרת לבטא את הצפיפות היחסית באמצעות סיכום משוקלל של לוגריתמים של פונקציות L של דיריכלה - וריאנטים על פונקציית זטא של רימן התלויים בקרקטר כיפליים מודולו m.
ההוכחה של דיריכלה נחשבת פורצת דרך, שכן היא עירבה לראשונה שימוש מרובה באנליזה מתמטית לא טריוויאלית כדי להשיג תוצאה בתורת המספרים. הוכחת המשפט נחשבת להולדת תורת המספרים האנליטית, כמו כן ההוכחה השפיעה על התפתחות תורת המספרים האלגברית ותורת ההצגות.
ב-1896, יחד עם הוכחת משפט המספרים הראשוניים, הראו ז'אק אדמר ודה לה ואלה פוסן שהטענה נכונה גם אם מחליפים את צפיפות דיריכלה בצפיפות הטבעית.
גרסאות של המשפט
יהי m מספר טבעי. הגרסה הבסיסית של משפט דיריכלה אומרת:
כל ההוכחות הידועות למשפט (התקפות באופן כללי) מוכיחות גם חסם כמותי לצפיפות הראשוניים במובן זה או אחר. הוכחתו המקורית של דיריכלה הוכיחה גם את המשפט הבא:
הטורים המוזכרים מעלה מהווים מדד עקיף לצפיפות קבוצת הראשוניים בסדרה חשבונית. משפט המספרים הראשוניים מספק מדד ישיר ומדויק יותר לצפיפות קבוצת המספרים הראשוניים. יחד עם הוכחת משפט המספרים הראשוניים, שילבו ז'אק אדמר ודה לה ואלה פוסן בין הוכחת משפט המספרים הראשוניים והוכחת משפט דיריכלה וקיבלו את המשפט הבא:
המקרה a=m=1 הוא משפט המספרים הראשוניים, כך שבהינתן משפט המספרים הראשוניים, ניסוח זה שקול לניסוח הבא:
מספרים ראשוניים בעת העתיקה
העובדה שישנם אינסוף מספרים ראשוניים הייתה ידועה עוד ביוון העתיקה. ההוכחה הראשונה הידועה שלה מופיעה בספר יסודות של אוקלידס עוד במאה השלישית לפני הספירה.
משוואת פל
המשוואה x^2-my^2=1 (כאשר m הוא פרמטר טבעי ו- x,y הם נעלמים שלמים) נחקרה עוד בעת העתיקה. במאה ה-12 המתמטיקאי ההודי בהסקארא השני (Bhāskara II) הציג פתרון כללי למשוואה. אולם פתרון זה לא הגיע לאירופה. כחמש מאות שנה מאוחר יותר פתר משוואה זאת מחדש פייר דה פרמה והפתרון נודע באירופה.
אוילר כינה משוואה זאת משוואת פל, מכיוון שייחס את הפתרון בטעות לג'ון פל, ומאז התקבע השם.
ההוכחה הראשונה של משפט דיריכלה השתמשה בפתרון משוואת פל למקרים בהם ל-m יש גורמים ראשוניים המשאירים שארית 3 בחלוקה ל-4. עבור שאר המקרים, את מקומה של משוואת פל מחילפה המשוואה x^2+my^2=1, והיא פשוטה מאוד.
אנליזה מתמטית וקשריה עם תורת המספרים
האנליזה המתמטית פותחה במאה ה-17 על-ידי אייזק ניוטון וגוטפריד וילהלם לייבניץ (אף שניצניה הופיעו מאות רבות קודם לכן, החל לפחות בעבודותיו של ארכימדס). האנליזה המתמטית פותחה לצורך מחקר הפיזיקה, מתמטיקאים רבים הוסיפו לפתח את האנליזה המתמטית ובמרוצת השנים היא נהייתה שימושית מאוד במגוון תחומים במתמטיקה ובמדעים אחרים.
האנליזה המתמטית איפשרה לטפל באופן שיטתי בסכומים אינסופיים. סכומים כאלה נקראים טורים. לאונרד אוילר פיתח מאוד את תורת הטורים והשתמש בה (ובכלים נוספים מהאנליזה) לטובת תורת המספרים. אפשר לראות בעבודותיו אלה של אוילר את לידתה של תורת המספרים האנליטית, אולם השימוש של אנליזה בתורת המספרים אצל אוילר היה הרבה פחות מובהק מאשר בהוכחה של משפט דיריכלה. לכן רבים ראים בהוכחה של משפט דיריכלה, בתור נקודת לידתה של תורת המספרים האנליטית המודרנית.
האנליזה המתמטית פותחה תחליה ללא הגדרות והוכחות ריגורוזיות. במשך השנים היא קיבלה צורה מתמטית ריגורוזית. בתהליך השתתטפו מתמטיקאים רבים והוא הושלם רק לקראת סוף המאה ה-19, אולם כבר בתחילת המאה ה-19 הכלים האנליטיים שבהם השתמש דיריכלה בהוכחתו היו ריגורוזיים למדי, כך שהוכחתו של דיכילה נחשבת למלאה גם בסטנדרטים מודרניים.
עבודותיו של אוילר
אוילר פיתח את נוסחת המכפלה של אוילר עבור פונקציית זטא של רימן, נוסחה זאת הפכה לימים כלי מרכזי בתורת המספרים האנליטית בכלל ובהוכחת משפט דיריכלה בפרט. באמצעות נוסחה זאת הוכיח אוילר (בשנת 1737) כי טור ההופכיים של המספרים הראשוניים מתבדר.
אוילר גם העלה את ההשערה (בשנת 1785) שמשפט דיריכלה תקף עבור סדרות חשבוניות מהסוג n=1 \mod m.
בנוסף, עבודתיו של אוילר על חבורת המספרים ההפיכים מודולו n התבררו לימים חיונית להוכחה.
ניסוח המשפט
בשנת 1798 ניסח אדריאן-מארי לז'נדר את משפט דיריכלה ואף הציג הוכחה בשבילו. אולם הוכחה זאת הייתה שגויה. הוא השתמש בטענה טכנית מסוימת וכתב שקל להוכיח אותה. אולם לא כך היה הדבר. טענה זאת הופרכה בשנת 1858 על-ידי אתאנאס דופרה (Athanase Dupre). עם זאת לז'נדר נתן הוכחה נכונה למספר מקרים פרטיים.
תבניות ריבועיות
בשנת 1801 פרסם קרל פרידריך גאוס את הספר מחקרים אריתמטיים, שבנוסף לידע שהיה קיים אז בתורת המספרים, הכיל גם עבודות חדשות של גאוס על תבניות ריבועיות. בעבודותיו אלה חקר את השאלה איזה מספרים שלמים אפשר לבטא בצורה כאשר a,b,c שלמים נתונים ו- x,y משתנים שלמים. פונקצוית מהצורה. במחקריו של גאוס הופיע אינווריאנט הנקרא מספר המחלקה של תבנית ריבעית. כמו כן, כלל גאוס בספר זה את ההוכחות הראשונות (שלו) להדדיות הריבועית. הן לההדדיות הריבועית והן למספר המחלקה היה תפקיד חשוב בהוכחתו של דיריכלה, אם כי חלק מההוכחות המאוחרות יותר לא משתמשות בהן.
טור פורייה
בתחילת המאה ה-19 פיתח ז'וזף פורייה שיטה לקרב כל פונקציה מחזורית על ידי קומבינציה של פונקציות טריגונומטריות. שיטה זאת היא אנליטית מטבעה ועוסקת באובייקטים רציפים. עד היום מרבית השימושים בשיטה הם אנליטיים ורציפים. אולם לימים התברר שגרסה דיסקרטית של השיטה בעלת תפקיד מפתח בהוכחת משפט דיריכלה.
הוכחת המשפט
בשנים 1837–1839 הוכיח גוסטב דיריכלה את המשפט בסדרת מאמרים. בשנת 1837 דיריכלה הצהיר על כך שהוכיח את המשפט ופרסם את ההוכחה עבור m ראשוני. הוא גם הצביע על הטעות בהוכחתו של לז'נדר. את ההוכחה למקרה הכללי פרסם דיריכלה ב-1839.
הוכחתו של דיריכלה מתבססת על התמרת פוריה דיסקרטית על חבורת אוילר ועל משפחה של פונקציות שהוא הגדיר הנקראת כיום פונקציות L של דיריכלה המהוות הכללה של פונקציית זטא של רימן. השלב הראשון בהוכחתו של דיריכלה מהווה רדוקציה לאי-התאפסות של פונקציות L בנקודה 1. שלב זה הופיע במאמרים מ-1837 למקרה הכללי. דיריכלה גם נתן במאמרים אלו נוסחה מפורשת לערך של פונקציות L בנקודה 1 והצליח להוכיח מנוסחה זאת את אי-ההתאפסות עבור m ראשוני. במאמרים משנת 1839 הציג דיריכלה נוסחה אחרת לערך של פונקציות L בנקודה 1 הקושרת בין ערך זה לאינווריאנט מסוים של תבנית ריבועית הנקרא מספר המחלקה שלה. נוסחה זאת נקראת נוסחת מספר המחלקה של דיריכלה והוכחתה מתבססת על עבודותיו של גאוס על תבניות ריבועיות. הנוסחה גוררת באופן מידי את אי-ההתאפסות של פונקציות L בנקודה 1 ובכך משלימה את ההוכחה.
הוכחתו של דיריכלה נותנת גם מידע כמותי על התפלגות הראשוניים בסדרה חשבונית: היא מוכיחה שצפיפות דיריכלה שלהם מבין כל הראשוניים היא חיובית. אולם היא לא נותנת מידע על הצפיפות הטבעית של קבוצת הראשוניים בסדרה חשבונית.
הוכחות מאוחרות יותר
כאמור ההוכחה של משפט דיריכלה מחולקת לשני חלקים: החלק הראשון כמעט ולא השתנה עם השנים. ישנם מספר גרסאות לחלק זה, אך הן דומות למדי. הדרכים המודרנית להציג את ההוחכה שונות במקצת מההצגה המקורית.
לאומת זאת, במרוצת השנים, מתמטיקאים רבים מצאו גרסאות רבות ושונות לחלק השני של ההוכחה. ישנן גם הוכחות מועטות למשפט דיריכלה שאינן עוברות דרך פונקציית L כלל.
עבודותיו של דדקינד על תרת המספרים האלגברית
במחצית השנייה של המאה ה-19 כתב ריכרד דדקינד את הספר הרצאות בתורת המספרים (Vorlesungen über Zahlentheorie). הספר סיכם את עבודותיו של דיריכלה והכיל מספר תוספות של דדקינד. בספר זה הוא ניסח מחדש את הוכחתו של דיריכלה בצורה מודרנית וקונספטואלית יותר. בגרסאות המאוחרות של הספר, הוא פיתח את התורה של חוגי השלמים בשדות מספרים והאידיאלים שלהם. תורה זאת מאפשרת ניסוח מחדש של מושג מספר המחלקה במונחים של הרחבות ריבועיות של \Q במקום תבניות ריבועיות. בכך היא מאפשרת גם הכללת מוסג זה עבור שדות מספרים כלליים. דדקינד הוכיח הכללה של נוסחת מספר המחלקה של דיריכלה לשדות מספרים כללים. הכללה זאת נקראת נוסחת מספר המחלקה של דדקינד. היא מספקת הוכחה נוספת למשפט דיריכלה. הוכחה זאת לא עושה שימוש בהדדיות ריבועית, ובמובן מסוים קונספטואלית יותר, אבל היא פחות אלמנטרית מכיוון שהיא עושה שימוש בכלים מתקדמים יותר מתורת המספרים האלגברית. בפרט היא החליפה את השימוש במשוואת פל (הפשוטה יחסית) בשימוש במשפט היחידות של דיריכלה המהווה הכללה של משוואת פל.
ההוכחות האלמנטריות של מרטנס
בשלהי המאה ה-19 הציג פרנץ מרטנס (Franz Mertens) מספר הוכחות אנליטיות אלמנטריות לאי-התאפסות של פונקציית L בנקודה 1. ההוכחות האלה היו יותר פשוטות מהוכחתו של דיריכלה. הן לא עברו דרך נוסחת מספר המחלקה. למעשה הן לא נתנו מידע ישיר על הערך של פונקציית L, אלא רק את העובדה שהיא לא מתאפסת.
הרחבה של פונקציית זטא ופונקצוית L למישור המרוכב
בשנת 1859 פרסם ברנהרד רימן את מאמרו על מספר הראשוניים מתחת לגודל נתון בו הוא הרחיב את ההגדרה של פונקציית זטא של רימן (שהוגדרה במקור על ידי אוילר עבור משתנה ממשי גדול מ-1) עבור כל משתנה מרוכב. הרחבה זאת איפשרה לקבל מידע רב על מספרים ראשוניים באמצעות אנליזה מרוכבת, ובכך סללה את הדרך להוכחת משפט המספרים הראשוניים.
מספר מתמטיקאים (Kinkelin, A. Hurwitz, R. Lipschitz) הרחיבו את תוצאותיו של רימן עבור פונקציות L של דיריכלה.
משפט המספרים הראשוניים וגרסה מדויקת יותר של משפט דיריכלה
בשנת 1896 הוכיחו ז'אק אדמר ושארל דה לה ואלה פוסן את משפט המספרים הראשוניים, בהתבסס על עבודוריו של רימן. ביחד עם הוכחותיהם למשפט המספרים הראשוניים, הוכיחו אדמר ודה לה ואלה פוסן גרסה של משפט דיריכלה שנותנת מידע על הצפיפות הטבעית של קבוצת המספרים הראשוניים בסדרה חשבונית. הוכחתם משלבת בין הוכחתו של דיריכלה והוכחת משפט המספרים הראשוניים.
ההוכחות הקצרות של לנדאו
בתחילת המאה ה-20 מצא אדמונד לנדאו שתי הוכחות אנליטית נוספת לאי ההתאפסות של פונקציית L ב-1. הוכחות אלו קצרות אף יותר מההוכחות של מרטנס, אך משתמשות בכלים של אנליזה מרוכבת ובכך פחות אלמנטרית.
ההוכחות ללא פונקציות L של דיריכלה
החל מאמצע המאה ה-20 נמצאו מספר הוכחות (על ידי אטלה סלברג, הרולד שפירו, הנס זסנהאוס ואחרים) למשפט דיריכלה אשר לא משתמשות בפונקציית L של דיריכלה. הוכחות אלה משתמשות בכלים מאנליזה ואינן אלמנטריות או פשוטות יותר מהוכחתו של דיריכלה. אולם הן שונת ממנה באופן מהותי. ההוכחות מתבססות בין היתר על הכלים שפותחו על ידי סלברג ופאול ארדש בהוכתם האלמנטרית של משפט המספרים הראשוניים. אחת מההוכחות של סלברג למשפט דיריכלה מוכיחה את הגרסה על הצפיפות הטבעית של הראשוניים בסדרה החשבונית. בדומה להוכחה של סלברג וארדש למשפט המספרים הראשוניים, הוכחה זאת לא משתמשת באנליזה מרוכבת אלה רק באנליזה ממשית.
הכללות
למשפט דיריכלה נמצאו הכללות במשך השנים. כמו כן מספר השערות ידועות מהוות הכללות שלו.
ההכללה האולטימטיבית של כל אי ההתאפסויות האלה היא השערת רימן המוכללת.
שימושים
עיקר השפעתו של משפט דיריכלה היא עקיפה. אולם למשפט גם מספר שימושים ישירים. להלן מספר דוגמאות:
תורת המספרים האנליטית
ניתן לראות במשפט דיריכלה את לידתה של תורת המספרים האנליטית. אומנם שימוש באנליזה לטובת תורת המספרים הופיע עוד בעבודותיו של אוילר, אולם תפקידה של האנליזה בהוכחתו של דיריכלה היה סיסטמטי ומסיבי בהרבה. משפט דיריכלה יצר פרדיגמה חדשה בתורת המספרים. על פי פרדיגמה זאת, כדי לחקור שאלה מסוימת בתורת המספרים יש לבצע את השלבים הבאים: פרדיגמה זאת השתרשה עד כדי כך, שכיום תוצאות רבות בתורת המספרים מנוסחות בתור תוצאות על תכונות של פונקצייות L, ללא גזירה של מסקנות לגבי האובייקטים מתורת המספרים שפונקציות L אלה מבוססות עליהם.
להלן מספר דוגמות לפונקציות L הנחקרות כיום: פונקציות L מופיעות גם מחוץ לתורת המספרים, כאשר סופרים אובייקטים. לדוגמה: הערה: פונקציות זטא הן מקרה פרטי של פונקציות L, בו כל המקדמים הם חיוביים.
תורת המספרים האלגברית ואלגברה קמוטטיבית
שימושים בכלים אלגבריים לטובת תורת המספרים עתיקים כמו תורת המספרים עצמה. כך שתורת המספרים האלגברית התפתחה לאורך תקופה ארוכה. במהלך המאה ה-19 חלה התפתחות דרמטית בתחום זה. אחת מאבני הדרך המשמעותיות בתחום זה הן העבודות של דדקינד על חוגי שלמים בשדות המספרים והאידיילים שלהם. עבודות אלה שמתבססות על עבודותיו של קומר מהוות המשך ישיר לעבודותיו של דיריכלה על משפט דיריכלה.