cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נתנאל ארצי
קריירה
לאחר עונה טובה בעפולה קיבל מעט יותר דקות כשנפתחה עונת עונת 2017/2018. עם זאת, הוא לא הסתפק ב-5.5 דק' למשחק, וביקש לעבור למכבי אשדוד לאחר שישה משחקים, שם קיבל נתח דקות דומה.
את עונת 2018/2019 פתח בהפועל גלבוע גליל, קיבל דקות משמעותיות (כ-23 למשחק), ונתן עונה מרשימה של 7.6 נק' בממוצע למשחק. העונה הזו נתנה לו את תואר "השחקן המשתפר" ממנהלת הליגה לכדורסל. בעונתו השנייה בגלבוע גליל שותף ב-25 משחקים והעמיד ממוצעים של 6.6 נק' ו-3.6 ריבאונדים ב-23.2 דק'. בעונתו השלישית בגלבוע גליל שותף ב-26 משחקים והעמיד ממוצעים של 9.2 נק' ו-2.9 ריבאונדים ב-21.8 דק'.
ביוני 2022 חתם על חוזה לעונה אחת בהפועל אילת.
ב-24 באפריל 2023 חתם לשנתיים בהפועל חולון.
נבחרות
ארצי היה חלק חשוב מהנבחרות הצעירות. בקיץ 2017 הוא זכה במדליית הכסף עם נבחרת העתודה, באליפות אירופה עד גיל 20. ארצי קלע בממוצע של 12.9 נקודות וקטף 6.3 ריבאונדים למשחק.
ארצי זומן מספר פעמים לסגל הרחב של הנבחרת הבוגרת, אך נופה כשהכריזו על הסגל הסופי.
מכת דבר
על פי המסופר בספר שמות, מַכַּת דֶּבֶר היא המכה החמישית מבין עשר המכות שאלוהים הנחית על מצרים, עקב סירובו של פרעה מלך מצרים, לפקודת האלוהים על ידי משה, לשלח את בני ישראל מארצו.
במכה מתו רק הבהמות שהיו בשדה, ובלשון הפסוק באזהרה על המכה: "במקנך אשר בשדה". והיראים הכניסו את הבהמות שלהם לבית כדי שלא ימותו, ואלה קיבלו את מכת שחין בה נאמר: "ויהי שחין אבעבועות פורח באדם ובבהמה".
במדרשי חז"ל
במדרש נכתב: למה הביא להן דבר? לפי ששמו את ישראל רועי בקר ורועי צאן וכל בהמה, בהרים ובמדברות, כדי שלא יפרו וירבו, אמר הקדוש ברוך הוא אני אביא עליכם רועה יפה, שנאמר: הנה יד ה' הויה וכו'.
מכך שנכתב "ולא ימות מכל לבני ישראל דבר" דרשו חז"ל: אפילו בהמה, שהייתה ביד מצרי והיה לו לישראל תרעומות עליה שיש לו חלק בה, הייתה ניצולת, ובכך ידעו דינן של ישראל.
מעצמה
שתיים מהמעצמות בעת העתיקה הן האימפריה האשורית והקיסרות הרומית. בימי הביניים היו אלה האימפריה הרומית הקדושה, האימפריה הביזנטית והערים בעלות צי אשר הייתה להן השפעה על הערים ששכנו באגן הים התיכון, ובהן ונציה, ג'נובה, פיזה. אל המעצמות נוספה במאה ה-16 האימפריה העות'מאנית. עם פתיחת עידן גילוי הארצות נוספו מעצמות חדשות: ספרד, פורטוגל והולנד. בעת החדשה נחשבו למעצמות פרוסיה וממשיכתה גרמניה, בריטניה איטליה וצרפת. מעצמות העל במאה ה-20 היו ארצות הברית וברית המועצות. מאז התפרקותה של ברית המועצות, ארצות הברית נחשבת למעצמת העל היחידה כיוון שהיא מהווה כוח צבאי, כלכלי ומדיני המשפיע באופן ניכר ועיקרי על התנהלות הקהילה הבינלאומית.
בנוסף ישנן גם מעצמות כלכליות כמו יפן ומעצמות אזוריות, שאלו מדינות בעלות השפעה רבה בסביבתן הקרובה, כמו איראן, ישראל וטורקיה במזרח התיכון, או ברזיל באמריקה הלטינית ובאמריקה הדרומית ואף מעצמות של עולמות בעלות מכנים משותפים, כמו ערב הסעודית ומצרים בעולם הערבי ובליגה הערבית.
מולה (אמנות)
מולה (דולגאיה, ספרדית - Mola) היא אמנות הטלאת בדים מסורתית של בגדי הנשים הילידיות מבנות שבט קונה, החיים בעיקר באיי סאן בלאס שבפנמה. מקור השם בדולגאיה, שפת בני קונה. משמעותו של השם היא בגד או חולצה. מולה היא אריג צבעוני עליו צורות גאומטריות שונות, ודוגמאות מהצומח והחי עשויות בהטלאה הפוכה. כיום מיוצרות יריעות המולה בקנה מידה גדול לצורך מכירה לתיירים.
היסטוריה
ב-1903 פנמה הכריזה על עצמאותה מקולומביה וכוננה את עצמאותה. בכוונה לבסס את הזהות הלאומית, החליטה ממשלת פנמה החדשה לאלץ את בני הקונה להתבולל בלאום הפנמי על ידי איסור התלבושת הלאומית שלהם והמנהגים הדתיים. בני הקונה התנגדו כל הזמן וניסו להיות עם עצמאי נפרד. ב-1925 נחתם חוזה פורווניר [Porvenir Treaty] שנתן לילידים אפשרות לנהל חיים אוטונומיים ומידה מסוימת של הגדרה עצמית. ככה התחילו שוב ליצור את יריעות המולה שהם מוכרים לפרנסתם.
הטלאה הפוכה
יריעות מולה מסורתיות, נעשות בשיטות הטלאה שונות, אבל ביסוד היא נעשית על ידי 'הטלאה הפוכה' [Reverse applique]. עורמים שכבות של בדים צבעוניים. אחד מעל למשנהו וחותכים את הצורה המבוקשת דרך השכבות עד שמגיעים לבד בצבע הרצוי, אז מקפלים את שולי הבדים החתוכים ותופרים או רוקמים אותם לתוך השכבה התחתונה הגלויה.
בשכבות המולה משתמשים בעיקר בבדים בצבעים ראשוניים ובגווני צבעים אבל לא בבדים עם דוגמאות מודפסות.
שיטת יצירה נוספת היא הטלאת שיבוץ [Inlay applique] שבה קטעים קטנים של בדים צבעוניים מוכנסות בין שכבות הבד הגדולות כדי לקבל עוד צבעוניות, לחסוך בבדים נדירים ולתת את הרושם שיריעת המולה עשויה מיותר שכבות מאשר היא עשויה באמת. למשל יריעה בת 7 צבעים, אפשר ליצור מ-3 שכבות של בדים שלמים ועוד קטעי בד קטנים שישובצו במקומות שונים בין השכבות הגדולות.
לעיתים, להעשרת וגיוון יריעת המולה מוסיפים גם טלאים קטנים עליונים.
נווה דניאל
נווה דניאל (נְוֵה דָּנִיֵּאל) היא התנחלות ויישוב קהילתי בגוש עציון. היישוב הוקם בכ"ז בתמוז ה'תשמ"ב (18 ביולי 1982) על אדמות המשק של "חוות כהן", שנרכשו לפני קום המדינה. שמו של היישוב הוא עברות של שם חורבה וקבר שייח' בשם "נבי דניאל" הנמצאים קילומטר אחד מצפון לו.
היסטוריה
בספטמבר 1935 רכש יצחק יהודה כהן, סוחר וגואל קרקעות ירושלמי ועולה מיוון, חלקת אדמה מגודרת בשטח של כ-128 דונם מיד נוצרי ערבי מבית לחם, צמוד לאדמות הכפר אל ח'דר. החלקה הייתה מגודרת בגדר אבן וכללה גידולים חקלאיים שונים, בית דו קומתי ובור מים. כהן הקים שם חווה, סלל דרך מהכביש הראשי לחלקה, בנה רפת ונטע עצי פרי. בשנת 1943 מכר כהן את האדמה לקק"ל, שהתעתדה להקים שם יישוב, שלבסוף לא יצא אל הפועל.
בתחילת מלחמת העצמאות נערך באזור קרב שיירת נבי דניאל - שיירת ציוד יהודית נתקלה במארב ערבי בדרכה חזרה לירושלים מגוש עציון הנצור. הקרב נמשך יומיים והסתיים בהסכם בין הצדדים, במסגרתו ננטשו כלי הרכב של השיירה והכוח הנצור פונה על ידי הבריטים. בקרב נהרגו 15 לוחמים עבריים ונפצעו 40. בסוף מלחמת העצמאות נותר השטח בידי ממלכת ירדן.
במלחמת ששת הימים נכבש האזור בידי ישראל, וגוש עציון החל להיבנות מחדש. בתמוז 1982 עלו עשרים משפחות מתוך שבעים המשפחות של הגרעין מטעם תנועת הפועל המזרחי אל הגבעה והתיישבו באוהלים על אדמת כהן. היישוב החדש נקרא "דניאל". בהדרגה הגיעו המשפחות הנוספות, ולאחר כמה חודשים נקבע שם היישוב "נווה דניאל" והונחה אבן הפינה לבתים. עם השנים גדל היישוב והתפתח ונבנו בו שכונות נוספות מחוץ לחלקה המקורית של כהן.
גאוגרפיה ואקלים
עקב הגובה הרב מזג האוויר בנווה דניאל קר מהרגיל בארץ, וכמעט בכל חורף יורד שלג. הרכס חשוף לגמרי לרוחות הבאות ממערב ונושאות עימם עננים מהים התיכון, מה שגורם לריבוי משקעים, לערפל רב בחורף ולרוחות חזקות. בקיץ מזג האוויר נוח יחסית.
אוכלוסייה
היישוב בעל צביון דתי לאומי, ומתגוררים בו כ-2,400 תושבים (נכון לשנת 2022). רוב תושבי היישוב הם בעלי מקצועות חופשיים, כולל מספר רב של רופאים, מהנדסים, עו"ד ועוד. ביישוב מתגוררים אנשי רוח ואישי ציבור, בהם חברת הכנסת לשעבר שולי מועלם-רפאלי, חבר הכנסת לשעבר וראש עיריית טבריה לשעבר יגאל ביבי, הסופרת והעורכת חיותה דויטש, המלחין והיוצר צבי זלבסקי והדוקטור רונן שובל.
קהילה, תרבות וחינוך
ביישוב קיימים מעון וגני ילדים. תלמידי היסודי מתפזרים לבתי ספר בגבעה הצהובה ובסמוך לכניסה ליישוב, ותלמידי התיכון לומדים במקומות שונים בגוש ובפנימיות ברחבי הארץ.
ביישוב פועל סניף של תנועת בני עקיבא המונה כשלוש מאות חמישים חניכים. בנוסף קיים גם מועדון נוער ורכזי נוער, ומתקיימות פעילויות שונות.
מלבד המסגרות הללו פועלת ביישוב מערכת חוגים ענפה לילדים, נוער ומבוגרים, בבית הכנסת מתקיימים שיעורי תורה קבועים, ומדי פעם מתקיימות פעילויות יישוביות.
לאחר חטיפת ורציחת הנערים בקיץ 2014 הוחל בתכנון קמפוס הקבע לישיבת מקור חיים סמוך לכניסה ליישוב.
Taboo (שיר)
Taboo (בעברית: טאבו) הוא השיר שייצג את מלטה באירוויזיון 2018 שהתקיים בליסבון, פורטוגל. השיר בוצע על ידי הזמרת קריסטבל ונכתב על ידה ועל ידי ג'וני סאנצ'ס ותומאס ג'י סון. השיר נבחר ב-3 בפברואר 2018 בתחרות "מלטה אירוויזיון סונג קונטסט" ששודרה בערוץ PBS והיוותה את הקדם המלטזי.
קרחון כריבדיס (אנטארקטיקה)
קרחון כריבדיס (באנגלית: Charybdis Glacier) הוא קרחון גדול בהרי הנסיך צ'ארלס, באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון מזרח, מפריד בין רכס פורתוס לבין רכס אראמיס (ומנקז את רכסים אלה), ונשפך אל צידו המערבי של מדף הקרח אמרי.
גילוי הקרחון
הראשונים שהגיעו אל הרכס היו אנשי המשלחת הדרומית של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בינואר 1957 בהנהגת ו. ג. בושר (WG Bewsher).
מקור השם
המשלחת קראה לקרחון על שמה של המפלצת האגדית כריבדיס מהמיתולוגיה היוונית, בשל הקושי של משלחת המחקר בנסותה לחצות את הקרחון.
רביעיית מוזאיק
רביעיית מוזאיק (Quatuor Mosaïques) היא רביעיית מיתרים אוסטרית.
הרביעייה נוסדה בשנת 1985 על ידי ארבעה מחברי אנסמבל "Concentus Musicus Wien" למוזיקה עתיקה, וכזה האחרון, מנגנים חברי הרביעייה בכלי נגינה אותנטיים. הרביעייה מתמחה בביצוע יצירות מן התקופה הקלאסית ומן התקופה הרומנטית המוקדמת. הקלטות הרביעייה, ובמיוחד הקלטותיה לרביעיות המיתרים מאת יוזף היידן, זיכו את חבריה בנוסף לשבחים רבים, בפרסים שונים כגון פרס גרמופון, פרס דיאפזון ד'אור ועוד. בנוסף לרבות מרביעיות המיתרים של היידן, הקליטה הרביעייה יצירות מאת מוצרט, בטהובן, בוקריני, ז'אדן, שוברט, מנדלסון ומלחינים נוספים.
וודוא
שמאל|ממוזער|220px|אנשים מבצעים רחצה טקסית לפני התפילה ב[[מסגד בדשהי בלהור, פקיסטן]]
ווּדוּאְ (בערבית: وُضوء, תעתיק מדויק: וֻצ'וּאְ) היא הפעולה של רחיצת חלקים מהגוף במים נקיים, כחלק מההכנה לתפילה המוסלמית – הצלאה. וודוא נחשב לאחת מדרכי ההיטהרות מטומאה.
המיטהר חייב לרחוץ את הפנים, כפות הרגליים, הידיים, האוזניים, הזרועות ואזורים אחרים בגוף לפני התפילה וההשתטחות.
המקור ההלכתי לוודוא הוא בסורת השולחן הערוך (מספר 5), פס' 8-9:
תַיַמּוּם
(בערבית: تيمُم). כאשר אין בנמצא מים לטהרה, ניתן לבצע "רחיצה יבשה" בעזרת חול נקי ויבש.
קו המשווה השמימי
קו המשווה השמימי הוא מעגל גדול דמיוני על גבי כיפת השמיים, הנמשך מקו המשווה הארצי אל החלל, במאונך לציר הסיבוב של כדור הארץ. עבור צופה הנמצא בקו המשווה של כדור הארץ, עולה קו המשווה השמימי מהמזרח, במאונך לאופק, עובר דרך הזניט וחותך את האופק המערבי במאונך לו. ככל שצופה ינוע מקו המשווה צפונה, יתקרב קו המשווה השמיימי לאופק הדרומי ויתאחד עם האופק בקוטב הצפוני.
בגובה של כ-36,000 ק"מ מעל לכדור הארץ נמצאת רצועת הלוויינים הגיאוסטציונריים.
עצמים אסטרונומיים הנמצאים על קו המשווה השמימי ניתנים לצפייה מכל רחבי כדור הארץ ויראו במיטבם בקרבה לקו המשווה, קו המשווה השמימי עובר דרך קבוצות הכוכבים הבאות:
קישורים חיצוניים
Äquator
רביעיית מלוס
רביעיית מלוס (Melos) הייתה רביעיית מיתרים גרמנית משטוטגרט שפעלה בין השנים 1965 ו-2005. שם ההרכב, "מלוס", פירושו "מוזיקה" ביוונית עתיקה (ומכאן נגזרה אף המילה "מלודיה"). חברי הרביעייה תכננו לקיים מסע הופעות פרידה בשנת 2005 כאשר הכנר הראשון, וילהלם מלכר, נפטר במפתיע לקראת יום הולדתו ה-65.
אליפות העולם באתלטיקה 2003
אליפות העולם באתלטיקה 2003, הייתה אליפות העולם התשיעית באתלטיקה, שנערכה בין 23 באוגוסט ל-31 באוגוסט 2003 בסטאד דה פראנס שבפריז, צרפת. בתחרות השתתפו 1,679 אתלטיות ואתלטים מ-198 מדינות, ב-46 תחרויות (22 לנשים ו-24 לגברים).
אירועים בולטים
ארצות הברית זכתה במקום הראשון עם 8 מדליות זהב ו-16 מדליות בסך הכל, רוסיה  דורגה במקום שני עם 7 מדליות זהב ו-19 מדליות בסך הכל (יותר מכל מדינה אחרת) וצרפת  דורגה במקום שלישי עם 3 מדליות זהב ו-8 מדליות בסך הכל.
שיאי עולם
באליפות זו, נקבעו שתי התוצאות הטובות בהיסטוריה, בהליכה תחרותית ל-20 ק"מ (ג'פרסון פרז, - 1:17:21 שעות) ול-50 ק"מ (רוברט קוז'ניובסקי,  - 3:36:03 שעות), ולא נקבע אף שיא עולם חדש בתחרויות שנערכו באצטדיון (הן בתחרויות המסלול והן בתחרויות השדה). לעומת זה, נקבעו 8 שיאי אליפות חדשים, 5 לנשים ו-3 לגברים.
באליפות
נבחרת ישראל כללה 8 אתלטים, 4 נשים ו-4 גברים. אירנה לנסקי הגיעה למקום 11 בריצת 100 מטר משוכות, הדרוג הגבוה ביותר מבין האתלטים הישראלים.
צ'ארלס ויליאם ג'פריס
צ'ארלס ויליאם ג'פריס (באנגלית:Charles William Jefferys ; 25 באוגוסט 1869 – 8 באוקטובר 1951) היה צייר, מאייר, סופר ומורה קנדי, הידוע בעיקר כמאייר היסטורי.
ביוגרפיה
ג'פריס נולד ברוצ'סטר באנגליה. הוא עבר עם משפחתו תחילה לפילדלפיה, אחר כך להמילטון, אונטריו, ולבסוף לטורונטו בסביבות 1880. שם למד בבית הספר ועבד בחברת הליתוגרפיה של יורק בין השנים 1885–1890.
קריירה
בין השנים 1889 - 1892 עבד ג'פריס ב"גלובוס טורונטו" כמאייר ואמן. הוא הפיק יצירות אמנות עבור כמה חברות דפוס. בשנים 1893 עד 1901 עבד ב"ניו יורק הראלד ". בשובו לטורונטו, הפך למאייר ספרים.
ג'פריס יצר סדרת איורים ומאמרים עבור שבועון הכוכבים של טורונטו, אשר פורסמו בשנת 1920 כפרקים דרמטיים של סיפורה של קנדה. בשנה שלאחר מכן הוא נבחר על ידי ממשלת אונטריו לאיור ספר לימוד היסטוריה בבתי הספר הציבוריים של אונטריו בקנדה, שנכתב על ידי ג'ורג' רנג.
יחד עם אייבור לואיס ואמנים אחרים, ג'פריס הקים את מועדון האמנות הגרפית (שלימים נקרא החברה הקנדית לאמנות גרפית), שהפכה בשנות הארבעים לאחת מקבוצות האמנים העיקריות בקנדה. כמו כן, בין השנים 1912 עד 1939 לימד ציור ורישום במחלקה לאדריכלות באוניברסיטת טורונטו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא הוזמן על ידי מחלקת תיעוד המלחמה בקנדה לצייר חיילים מתאמנים. לג'פרי היה עניין בהיסטוריה והוא הפיק תיאורים מדויקים ומוקפדים של חיי קנדה המוקדמים. האוסף הידוע ביותר של ציוריו ההיסטוריים הוא של שלושת הכרכים "גלריית התמונות של ההיסטוריה הקנדית" (1942-1960). בשנת 1926 הוא הצטרף לחבר באקדמיה המלכותית לאמנויות. הוא גם היה חבר באגודת האמנים אונטריו ובאגודת ציירי צבעי מים הקנדיים.
מוות ומורשת
זמן קצר לאחר מותו של ג'פריס בשנת 1952, יותר מ -1,000 מציוריו נמכרו לחברת הנפט המלכותית, אשר תרמה את האוסף בשנת 1972 לספרייה ולארכיונים בקנדה.
עבודות שלו נמצאות באוסף האמנות של הקולג' הצבאי המלכותי בקנדה הגלריה הלאומית של קנדה, ובגלריה לאמנות של אונטריו.
בפארק יורק מילס ואלי הותקן פסל של ג'פריס, שיצר אדריאן אליסון.
סמל טריטוריית הבירה האוסטרלית
סמל טריטוריית הבירה האוסטרלית עוצב בשנת 1927 על ידי משרד הפנים והטריטוריות (Commonwealth Department of Home Affairs and Territories), לבקשת משרד ההגנה (Commonwealth Department of Defence) אשר השיקה באותה עת את אוניית הוד מלכותה קנברה, וביקשה סמל עבור הספינה (בהתאם לסמל טריטוריית הבירה).
היסטוריה
ועדת הבירה הפדרלית (ה-FCC) הכריזה על תחרות לעיצוב הסמל עבור הטריטוריה, ובאפריל 1928 נבחרה הצעתו של סי. אר. ויילי (C. R. Wylie). הצעה זו נשלחה למכללת שלטי האבירים שבלונדון לאישור הסמל. באותה עת עוד לא היה בסמל המוטו. לאחר מספר שינויים אשרה מכללת שלטי האבירים את הסמל, והוא הוענק רשמית לטריטוריה ב-7 בנובמבר 1928.
תיאור הסמל
מתחת לטירה שושן צחור - סמל דוכס יורק אשר פתח את בניין הפרלמנט האוסטרלי בשנת 1927.
מעל שלט האצולה, כציצה - שער מתרומם המסמל את ארמון וסטמינסטר (מושב הפרלמנט הבריטי) - עליו מתבססת השיטה הפרלמנטרית האוסטרלית. מאחורי השער המתרומם מצויר עץ הסמל את קנברה.
תומכי שלט האצולה הם ברבור שחור אוסטרלי המסמל את האבוריג'ינים של אוסטרליה וברבור לבן המסמל את המתיישבים הלבנים שהגיעו מאירופה.
בראשית שנות ה-30 נוסף המוטו על קלף בתחתית הסמל. במקור נוסף המוטו בלטינית: "Pro Rege, Lege et Grege" (כאשר הכוונה הייתה שהמוטו יציין "עבור המלך, החוק והעם"). בשנת 1935 הוחלף המוטו הלטיני במוטו באנגלית: "For the King, the Law and the People".
השפלה (רגש)
הַשְׁפָּלָה היא תחושת אי-נוחות נפשית ובפרט תחושת פגיעה בכבוד, הנגרמת לאדם כתוצאה מיחס (אמיתי או מדומה) של אנשים אחרים: אליו, להתנהגותו או למאפיינים כלשהם הקשורים אליו. עוצמת תחושת ההשפלה קשורה בפער שבין הדימוי העצמי ותחושת הכבוד של המושפל לפני ואחרי שהושפל. במקרים קיצוניים עלולה השפלה לדחוף את האדם לביצוע פעולות קיצוניות, כמו תקיפה אלימה או לחלופין התאבדות.
השפלה קבוצתית
השפלה שאינה מכוונת כלפי אדם מסוים, אלא כלפי קבוצה חברתית שלמה היא אחד ממאפייני הגזענות. דוגמה קיצונית לכך היא השפלתם של יהודים בגרמניה הנאצית. תחושת השפלה עשויה להיות משותפת לעם או למדינה, כאשר נכפו עליהם תנאים משפילים בעקבות תבוסה. חלק מהעם הגרמני האמין כי חוזה ורסאי, שעליו נאלצה גרמניה לחתום בעקבות תבוסתה במלחמת העולם הראשונה מהווה השפלה וכי תנאיו אינם הוגנים. כך גם הסכם גוליסטן נחשב משפיל עבור העם האיראני.
השפלה בימי הביניים
ההשפלה בימי הביניים הייתה נפוצה ומגוונת והיא אף במרבית המדינות (בעיקר באירופה) הייתה מעוגנת בחוק.
דוגמה נפוצה לכך היה עמוד הקלון, לשם הוצמדו עבריינים שנאשמו במגוון עבירות, חלקם הגדול עבירות פעוטות.
כמו כן נשים שהורשעו בניאוף הושפלו באמצעות גזיזת שיער ראשן בפומבי.
השפלה באמצעות זפת ונוצות שימשה גם כענישה גופנית, וגרמה להרחקת המושפל מהציבור למספר ימים.
עמדת היהדות
רבי יוחנן המביא את רבי שמעון בר יוחאי אומר: "נוח לו לאדם שיפיל עצמו לכבשן האש ואל ילבין פני חבירו ברבים". מסקנה זו עולה בקנה אחד עם תפיסתם של חז"ל שהשפלה בפרהסיה דומה להריגה.
התוספות תוהה מדוע אין מונים את הלבנת הפנים בפירוש בין הדברים שהם "ייהרג ובל יעבור", ומשיב שאכן גם הלבנת פנים ראויה להימנות ביניהם עקרונית. הפוסקים נחלקו ביניהם האם לקבל את מסקנת התוספות, או שמא דברי התלמוד נכתבו כלקח מוסרי, ולא כהלכה למעשה. הרמב"ם למשל אינו מסכים עם התוספות. על כל פנים, מקיומן של דעות הסוברות שראוי לו לאדם למות ולא להלבין פני חברו, ניתן ללמוד על מידת החומרה שמייחסת ההלכה להשפלת האחר.
ביוש באינטרנט
התפתחות הרשתות החברתיות באינטרנט נתנה לכל אדם יכולת לבייש בפומבי, בלי לעבור את אמצעי הסינון המתקיימים באמצעי תקשורת ותיקים. כשפרסום פוסט ובו תלונה על אדם או גורם, לעיתים בצירוף שמו או תמונתו, הפוסט עלול להיות לוויראלי ולהיקרא על ידי אלפי אנשים שחלקם ישתפו אותו, וגורם לאדם שפורסם לבושה רבה. תופעה זו קרויה לעיתים שיימינג (מהמילה האנגלית לבושה - Shame). מלבד הבושה שבהיחשפות גורם הדבר למשקעים נפשיים, בשל הרגשתו של האדם שהפרסום נגדו זוכה לכר נרחב ולתהודה רבה, ואילו תשובותיו אינן זוכות לכך. במקרים קיצוניים וחריגים, היו שהתאבדו בעקבות ביוש באינטרנט שזכה לתהודה רבה, וכאירוע אינטרנטי, גם מכתב ההתאבדות פורסם ברשת חברתית.
סהר
סהר הוא הצורה המתקבלת מחיתוך עיגול מתוך עיגול אחר, מוזח הצדה. תיאור נוסף הוא הצד המואר של כדור המואר מאחוריו ומצדו (כמו בסהר הירח). במקרה האחרון הקו העקום הפנימי (הקשת הפנימית) הוא חלק מאליפסה ולא חלק מעיגול.
הסהר משמש לרוב כדי לסמל את האמונה האסלאמית, אף שלא שימש את מוחמד או שליטים מוסלמים מוקדמים. סמלו המקורי של האסלאם הוא כוכב מחומש. מקור הסהר בטורקים והוא הופיע לראשונה בדגל האימפריה העות'מאנית. מאז עבר לדגלי אוזבקיסטן, אזרבייג'ן, אלג'יריה, טורקמניסטן, לוב, מאוריטניה, מלזיה, פקיסטן, קומורו, תוניסיה, וטורקיה. כן מופיע הסהר בדגליהן של רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית והרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין. למרוקו, שמעולם לא הייתה תחת שלטון טורקי, יש פנטגרם בדגלה. המדינה היחידה שיש סהר בדגלה והיא אינה מוסלמית היא סינגפור.
ישנם נוצרים פונדמנטליסטים שמשתמשים בסמליות זו כדי לטעון שאללה היה למעשה אל-ירח אותו עבדו הערבים הקדם-אסלאמיים. טיעון זה משמש לעיתים כדי לטעון שהאל באסלאם שונה מהאל ביהדות או נצרות.
במיתולוגיה הכנענית הסהר סימל, בין השאר, את בעל חמון.
מכת שחין
במכה זו ציווה ה' על משה ואהרון לקחת פיח כבשן מלוא חופניהם. בדרך נס כמות פיח של 4 חופנים 2 של משה ו2 של אהרון נכנסו לתוך כף יד אחת של משה, משה זורק את הכמות של פיח הכבשן לכיוון השמים לעיני פרעה, בצורה ניסית הפיח מתפשט על כל ארץ מצרים, וגורם לפצעים ושלפוחיות על גופם של המצרים ועל בהמותיהם. למעשה שחין במקרא הוא שם קיבוצי לנגעי עור שונים.
המכה באדם ובבהמה
במכה הקודמת מכת דבר מתו כל הבהמות שהיו בשדה, אך היראים הכניסו את בהמותיהם לביתם ובהמות אלו לא ניזקו, במכה זו מכת שחין קיבלו בהמות אלו את המכה.
האם פגעה המכה גם בעברים
במקרא לא מבואר מפורשות שמכת שחין פגעה במצרים בלבד, הדבר עורר מחלוקת בין פרשני המקרא וחכמים נוספים: לדעת רבי אברהם אבן עזרא, פשוטם של המקראות מורה כי המכות הראשונות: דם, צפרדע וכינים, וכן מכת שחין ומכת ארבה, פגעו במידה דומה בין במצרים ובין בעברים. אך הרמב"ם חולק על דעתו וסבור כי פשוטם של המקראות מורה שגם במכת דם ובמכת צפרדע, לקו המצרים בלבד ולא העברים. לגבי מכת כינים, נוקט הרמב"ם שגם במושבות העברים הופיעו הכינים אך לא ציערו אותם.
החרטומים במכה
המקרא מתאר: "ולא יכלו החרטומים לעמוד לפני משה מפני השחין, כי היה השחין בחרטומים ובכל מצרים" לפי ה"אבן עזרא" החרטומים לא לקו במכת צפרדע ובמכת ערוב שחכמתם עמדה להם, אבל במכת שחין גם הם לקו. לפי הרמב"ן כוונת הדברים שהחרטומים התביישו ולא יכלו להגיע להיכל המלך ולהיראות בפני משה מפני הבושה שלא עמדו בפני השחין והיו מסוגרים בבתיהם.
במדרשי חז"ל
ממכה זו ואילך מופיע במקרא, שהשם חיזק את לב פרעה, וכך אמרו במדרש: ויחזק ה' את לב פרעה, כיוון שראה הקדוש ברוך הוא, שלא חזר בו מחמש מכות ראשונות, מכאן ואילך, אמר הקדוש ברוך הוא, אפילו אם ירצה לשוב, אני מחזק לבו, כדי שאפרע כל הדין ממנו, שכן כתיב (שמות ז, ג): ואני אקשה את לב פרעה.
אתר קרוואנים
אתרי קרוואנים היו שכונות מגורים שהוקמו כפתרון זמני לעלייה ההמונית מברית המועצות ומאתיופיה בראשית שנות ה-90 בישראל. ברוב אתרי הקרוואנים התקיימו מגורים במשך תקופה שמעבר למתוכנן, בשל אזלת יד בתכנון ובביצוע פתרון קבוע למצוקת הדיור. כיום רוב אתרי הקרוואנים נסגרו וקיומם תם.
היסטוריה
מצוקת הדיור עלתה עם בואם של מאות אלפי העולים החדשים, אשר הגדילה את האוכלוסייה היהודית במדינת ישראל ביותר מ-10% בתוך פרק זמן קצר.
תחילה נהגתה תוכנית המתאר הארצית (תמ"א) 33 לדיור מיידי וזמני, אשר אושרה בזמן שיא של כ-5 חודשים ופתחה מסלול ישיר לוועדות המקומיות להוצאת היתרי בנייה. תמ"א 33 לדיור מיידי וזמני הקיפה 55 אתרים ובהם 24,406 יחידות דיור.
27,000 קרוואנים ומגורונים הוצבו תוך שנתיים כפתרון דיור מיידי וזמני, עד להשלמת בניית הקבע של משרד הבינוי והשיכון. על פי "תוכנית הצל" אשר הגה צוותו של יונה פיטלסון, היו אתרי הדיור הזמני אמורים להתפנות בתוך תקופה שלא תעלה על חמש שנים, ועל מקומם יוקמו פונקציות שונות: מגורים, אזורי מלאכה ותעשייה, אזורי נופש וכדומה. תוכניות אשר לא מומשו לבסוף, בשל אזלת יד אשר הביאה לדחיית פינויים של האתרים.
הצורך הדחוף בקרקע זמינה תוך הישענות על אוכלוסיות חזקות ותשתיות על קיימות (כבישים ארציים, מערכות קליטת ביוב ואספקת מים, וקווי הולכת חשמל), היוו התניה לאיתור האתרים. הצורך להישען על ערים גדולות במגבלות שטחים זמינים הוליד את הפריסה הסופית. פיזור באוכלוסיות כפריות של מושבים וקיבוצים, יש"ע ומועצות קטנות איפשר פיזור של חלק קטן מהצורך הכולל והיווה פתרון משני.
מלכתחילה לא נקבעו אתרים מיוחדים עבור עולי אתיופיה, אך כאשר הגיעו אלו ארצה במבצע מהיר, אוכלסו במלואן שכונות אחדות, אשר בהן לא התגוררו אוכלוסיות עולים אחרות.
סומטי
בביולוגיה, סוֹמָטי (somatic, מיוונית: סומטיקוס, "גוף") הוא מונח המציין קשר אל הגוף.
המונח מתייחס, בדרך כלל, רק ליצורים רב-תאיים, בהם קיימים סוגים רבים של תאים, שכן ליצורים חד-תאיים אין "גוף". ניתן להשתמש במונח זה גם בהקשר של יצורים חד תאים מושבתיים כדוגמת הוולווקס.
את המונח ניתן לפגוש בפסיכולוגיה, כחלק מהמושג פסיכוסומטי, המתייחס למחלות ולמצבים נפשיים המשפיעים על הבריאות הפיזית של הגוף.
להבחנה זו חשיבות רבה בנושאים שונים. מבדילים, למשל, בין מוטציות סומטיות ומוטציות המתרחשות בתאי המין. מוטציות סומטיות (לדוגמה: שינוי גנטי בתא עור, עקב חשיפה מרובה לשמש, העלול לגרום לסרטן העור) משפיעות רק על האדם הנושא את התאים שעברו שינוי. מוטציות בתאי המין לא משפיעות על הפרט בו הן התרחשו, אך הן יכולות לעבור לצאצאים עתידיים, ולפיכך יכולה להיות להן השפעה אבולוציונית.
ארנולד וסקר
סר ארנולד וסקר (באנגלית: Arnold Wesker; 24 במאי 1932 - 12 באפריל 2016) היה מחזאי בריטי-יהודי הידוע בתרומתו לזרם "תיאטרון כיור המטבח" (Kitchen Sink Drama) שגיבוריו כונו "הצעירים הזועמים" (Angry Young Men) בדרמה הבריטית של שנות ה-50 וה-60. זהו סגנון של ריאליזם חברתי, שגיבוריו הם ממעמד הפועלים והם מתמודדים עם קשיי הקיום בתקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה. וסקר כתב 44 מחזות, ארבעה קובצי סיפורים קצרים, שני כרכי מאמרים, ספר בנושא עיתונות, ספר ילדים, כתיבה עיתונאית וספר שירה.
חייו
קובץ מחזותיו הראשון נקרא "הטרילוגיה של וסקר" והופיע לראשונה על הבמה בתיאטרון בלגרייד בעיר קובנטרי ב-1958. קובץ זה כלל את המחזות "שורשים", "מרק עוף עם שעורה", ו"אני חושב על ירושלים". המחזה הראשון, "מרק עוף עם שעורה", מספר על משפחת כהאן היהודית בלונדון בשנת 1936 ועוקב אחר התמוטטות האידיאלים שלהם בעולם משתנה, במקביל להתפוררות המשפחה עד 1956. הדמויות המרכזיות הן שרה והארי, וילדיהם - עדה ורוני. הם קומוניסטים יהודים, המנסים לשמור על תפיסת עולמם לנוכח מלחמת העולם השנייה, הסטליניזם, והמרד ההונגרי ב-1956.
ב-1977 כתב וסקר מחזה בשם "הסוחר" או "שיילוק" בו הוא מספר את עלילת "הסוחר מוונציה" מנקודת מבטו של שיילוק היהודי. המחזה עלה באותה שנה בניו יורק וזכה לפרסום דווקא בשל מותו, בערב הבכורה, של מי שהיה אמור לשחק את שיילוק במחזה, השחקן היהודי זירו מוסטל.
מחזותיו תורגמו לכ-17 שפות (שלושה: "המטבח", "שורשים" ו"צ'יפס עם כל דבר" תורגמו גם לעברית). תיאטרון הבימה הציג את ה"מטבח" בבימוי עמרי ניצן בשנת 1978.
בשנת 2005 פרסם וסקר את הרומן הראשון שלו, "דבש", שתיאר את חוויותיה של ביטי בראיינט, גיבורת מחזהו המוקדם "שורשים". המחזה מתרחש בשנות ה-60 המוקדמות כשביטי בת 22, וב"דבש" היא גדלה ב-3 שנים בלבד למרות שהסיפור התרחש ומוקם מחדש בשנות ה-80.
בשנת 2006 קיבל תואר אבירות מהמלכה, עם התוספת של "סר" (Sir) לשמו.
מחזות רבים של וסקר עסקו בנושאים פוליטיים. הוא הזדהה אידאולוגית עם מעמד הפועלים. הוא השתתף בהפגנות למען פירוק הנשק הגרעיני כבר בשנת 1959.
וסקר היה ציוני-שמאלי נלהב וכתב כמה מאמרים שנונים מאוד להגנת מדינת ישראל והציונות.
מיקי צ'יק צ'אק ועוד
מיקי צ'יק צ'אק ועוד (באנגלית: It's Punky Brewster) היא סדרת אנימציה אמריקאית לילדים. הסדרה היא גרסה מצוירת לסדרה "פאנקי השובבה". הסדרה המצוירת המקורית נוצרה באמצע שנות ה-80 בשלהי הצלחתה של סדרת המקור. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בטלוויזיה החינוכית בשנת 1998.
תקציר העלילה
השחקנים מהסדרה המקורית פאנקי השובבה תרמו את קולם לדמויותיהן המצוירות. מלבד הדמויות מסדרת המקור, נוספה לסדרה המצוירת עוד דמות בצורת שדון שנקראה באנגלית "Glomer". בדיבוב העברי קיבלו הדמויות שמות עבריים, פאנקי נקראה "מיקי" והשדון Glomer נקרא בעברית "צ'יק צ'אק".
Heroes of Might and Magic V
Heroes Of Might & Magic V (בתרגום חופשי: גיבורים של כוח וקסם 5) נקרא גם Heroes V (בתרגום חופשי: גיבורים 5) או HOMM5. הוא משחק אסטרטגיה ממחושב, החמישי בסדרת המשחקים Heroes Of Might And Magic של 3DO (עד משחק 4) ו-Ubisoft (ממשחק 5). למשחק יצאו שתי הרחבות.
תיאור המשחק
המשחק, שפורסם בשנת 2006, דומה בסגנונו למשחק השלישי בסדרה עם שיפורים משמעותיים בגרפיקה - המשחק עבר לגרפיקה תלת-ממדית, בניגוד לכל קודמיו. שינוי נוסף הוא שלראשונה לגיבור יש אפשרות לשפר את הצבא שלו לשני שיפורים (אשר החל להתפתח בהרחבה הראשונה שיצאה למשחק).
במשחק יש 6 טירות: גן עדן (חיים), גיהנום (שדים), נקרופוליס (מתים), סילבן (אלפים), צינוק (אלפים האפלים) ואקדמיה (קוסמים). המשחקים מתרחשים בעולם שנקרא "אשאן". בדמו של משחק זה 2 טירות: גן עדן (חיים) וגיהנום (שדים).
משחק זה הוא הראשון בסדרה של החברה האמריקאית, יוביסופט, לאחר פשיטת הרגל של חברת 3DO ב-2004 שיצרו את המשחקים בסדרה עד המשחק הרביעי. משחקים אלו זכו להצלחה רבה.
Hammers of Fate
ב-2006 יצאה ההרחבה Hammers of Fate, בה זה יש אופציה להרחיב את המשחק ולהשיג טירה חדשה: ביצורים (גמדים). כמו כן נוספו הקרבאנים, שם אפשר לשלוח צבא ממקום למקום לגיבור כדי שיוכל לקבל צבא נוסף. במשחק ירד מספר פריטים בינייהם יצירת קמפיינים ושמירת קרבות.
Tribes of The East
ב-2007 יצאה ההרחבה Tribes of The East, בה נוספה טירה נוספת: סטרונגהולד (אורקים). בהרחבה זו נוספה האפשרות לשפר את היצורים של הגיבור לשני שיפורים (דבר זה החל להתפתח בהרחבה הקודמת למשחק). נוסף לכך, חזרו פריטים שירדו בהרחבה הקודמת, ביניהם: שמירת קרבות, יצירת קמפיינים ועוד. בהרחבה זו יצא גם מוד למשחק "דארק משיח" שבו יש קמפיין אחד אשר מתאר את המשחק "דארק משיח". הגיבור הוא סרהאט. מוד נוסף שהצליח נקרא גיבורים על כוח וקסם 5.5 (באנגלית: Heroes of Might and Magic 5.5).
בהרחבה זו יש 4 קמפיינים:
מונחים חשובים
"Tear of Asha" - פאזל אשר צריך להרכיבו, לאחר הרכבתו הגיבור מקבל תמונה של מקום שהוא צריך לחפור בו ולמצוא את האוצר. לאחר מכן הגיבור מגיע לטירה ובונה שם את האוצר. מונח זה התפתח החל מהמשחק השלישי (Heroes of Might and Magic III).
"Ashan" (תרגום: אשאן) - העולם בו מתרחש המשחק.
ואדי א-זרקא
ואדי א-זרקא הוא נחל, בו זורמים מי מעיינות כל השנה. שמו מתקשר למילה אזרק שפירושה צבע כחול. בעברית הוא נקרא נחל נטוף עליון.
שמורת עיינות זרקא
הוא עובר בתחום שמורת "עיינות זרקא". השמורה משתרעת על פני יער אל האשמי, אפיק ואדי א-זרקא וואדי א-טווחין ושטחה הוא 3,285 דונם. השמורה נמצאת ממערב לדרך מקומית 4556.
גאולוגיה
בערוץ ואדי זרקא נובעים כעשרים מעיינות שכבה. מי המעיינות נאגרים בבריכות בנויות ומשקים בתי שלחין ומטעים. בערוץ הראשי מספר גבים גדולים ובריכות מים קטנות וסביבן צמחיית מים עשירה.
מצפון מערב לנחל, מצידו השני של הכביש המקומי, מצוי נחל אל האשמי בו נמצא חורש ים תיכוני, מעורב בעצי אורן נטועים ועצי אלון מצוי ואלת המסטיק. היער נטוע על גבי מסדרון קמור תלול עם סלעים מתקופת הקרטיקון התחתון. דרגשי הסלע גבוהים ומשוכבים וביניהם שכבות קרקע טרה רוסה.
משחק המוות (סרט, 2009)
משחק המוות (בצרפתית: Le Jeu de la Mort) הוא סרט תיעודי צרפתי משנת 2009 אשר הופק על ידי הבמאי כריסטוף ניק עבור הערוץ France 2. הסרט מציג ניסוי בפסיכולוגיה חברתית, שבמהלכו הופק שעשועון טלוויזיה מזויף בשם "אזור האקסטרים" (The Xtreme Zone). במהלך השעשועון התבקשו המתמודדים לחשמל את המתמודד המתחרה במקרה שלא ענה נכונה על שאלות שנשאל, בעוד המתח חשמלי עולה בכל פעם עד להגיעו לרמה קטלנית המסוגלת לגרום מוות.
הניסוי הוא הפקה מחודשת של הניסוי של מילגרם שנערך על ידי הפסיכולוג סטנלי מילגרם מאוניברסיטת ייל ופורסם בשנת 1974. הניסוי בחן את הציות לסמכות, כאשר ביקש לבחון את מידת ההיענות של המשתתף לציית לסמכות שהורתה לו לבצע פעולה שעלולה להיות מנוגדת לערכיו או למצפונו. צוות החוקרים של "משחק המוות" ביקש להתאים את הניסוי של מילגרם לעולם שעשועוני הטלוויזיה, ולבחון את ההבדלים בין התוצאות.
רקע והפקה
יוצר הסרט, כריסטוף ניק, אמר כי מטרת הסרט היא לבחון את השפעתה של הטלוויזיה על התנהגותם של בני-אדם, ובפרט את השפעתן הפוטנציאלית של תוכניות מציאות. ניק מבקש לשאול האם תיתכן הוצאה להורג בטלוויזיה כאמצעי בידור, ולבחון את השפעתה של סמכות על האדם היחיד וסיכוייו להתמרד.
הניסוי נערך על ידי קבוצה רב-תחומית של מדענים בראשות הדוקטור לפסיכולוגיה חברתית ז'אן-לאון בובואה אשר ביקשו לבחון את עוצמתה של הטלוויזיה, ולאחר שנה של עבודה משותפת החליטו כי לצורך הניסוי ייבנה אולפן טלוויזיה מיוחד, וכי הצילומים יימשכו עד שיתקבלו נתונים שניתן להציג בצורה מדעית. הניסוי נערך במשך עשרה ימים.
לצורך הניסוי נבנה אולפן טלוויזיה מיוחד בצורה של שעשועון טלוויזיה טיפוסי. לצורך איתור המתמודדים פנתה חברת ההפקה לכ-13,000 איש אשר התאימו לפרופיל הנבדקים בניסוי של מילגרם אשר לא השתתפו או ניסו להשתתף בשעשועון טלוויזיה, ונאמר להם שישתתפו בפיילוט לשעשועון טלוויזיה שבו הפרס הראשון הוא מיליון אירו. מתוך 2,500 איש שביקשו להשתתף, נבחרו 80 מתמודדים אשר הובאו לשיחה מקדימה עם מפיק התוכנית, כביכול. בשיחה נכח גם המתמודד הפיקטיבי, ונעשתה הגרלה מזויפת שבה הוחלט מי מהם יהיה המתמודד ששואל את השאלות, ומי יהיה זה שיספוג "עונש" במקרה שיטעה. בשיחה הובהר למתמודדים כי מכיוון שמדובר בפיילוט הם לא יזכו בתשלום אם ינצחו, וכי העונש למתמודד השני יהיה מכת חשמל. כל 80 המתמודדים הסכימו להשתתף בתוכנית. בסיום הפגישה הוחתמו המתמודדים על חוזים המחייבים אותם להישמע להוראות המנחה.
הניסוי של מילגרם
בתכנון מוקפד, נעשה ניסיון לשמור על מרבית הפרטים מהניסוי של מילגרם, בכפוף לאדפטציה הטלוויזיונית: ההכנה המקדימה של המתמודדים הייתה זהה; על ויתור הזכויות לווידאו קיבלו המתמודדים 40 אירו, השווים ל-4 הדולר אשר שילם מילגרם לנבחניו; בשני הניסויים היו שמונה רמות של מכות החשמל; וזעקות השחקן ב"משחק המוות" ותוכנן היו זהות לאלה של הניסוי המקורי. ההבדל העיקרי הוא שבהפקה המחודשת הוחלפה הדמות הסמכותית, מנהל הניסוי, במגישת הטלוויזיה הצרפתייה טניה יאנג.
מהלך הניסוי
תפקידם של המשתתפים בניסוי הוצג להם כעוזר-מנחה: עליהם להציג 27 שאלות למשתתף אחר (אשר הם אינם יודעים כי הוא שחקן), שנמצא בבידוד במרכז האולפן והם אינם מסוגלים לראותו אלא רק לשמוע אותו. במקרה שאינו עונה נכונה על שאלה, עליהם להעניש אותו בכל פעם במכת חשמל בעוצמה הדרגתית של עד 460 וולט. מנחת התוכנית הודיעה למשתתפים כי מכות החשמל, אשר גדלו בעוצמות של 20 וולט, אינן קטלניות - אך עלולות לגרום סבל רב; אם יפסיקו לשאול שאלות, יפסידו את סכום הפרס.
זעקות הכאב של המתמודד בבידוד (אשר היו מוקלטות וזהות לכל המשתתפים) נשמעו היטב למשתתף. הן הלכו והתגברו עד שהשחקן התחנן שיפסיקו. בשלב מסוים הפסיק השחקן לזעוק והשתתק לחלוטין, ואף הפסיק לענות על שאלות נוספות. למרות שניכר היה כי איבד את הכרתו או נהרג, המשיכו המתמודדים לשלוח אליו מכות חשמל. את אלה שביקשו להפסיק לשחק דרבנו להמשיך באמצעות חמישה שלבים (בניסוי של מילגרם, היו אלה ארבעה):
מתמודד שלאחר חמשת השלבים עמד על כך שהוא מעוניין להפסיק, היה רשאי לעזוב את האולפן. לאחר עזיבתו הוא נלקח לחדר הפקה, שם הופגש עם השחקן והוסבר לו כי מדובר היה בניסוי ונערך עמו ראיון מקיף.
תוצאות
80 אחוזים מהמשתתפים המשיכו את המשחק למרות תחנוניו של השחקן, וחשמלו אותו עד לעוצמה המקסימלית האפשרית, 460 וולט. מתוך 80 משתתפים, רק 16 סירבו בתוקף להמשיך ולחשמל אותו ועזבו את התוכנית. ניק הודה כי נדהם מכך שאחוז כה גבוה של משתתפים צייתו לכללים הסדיסטיים ואמר כי מצלמות הטלוויזיה הגבירו את נכונות המשתתפים לציית וכי "אצל מילגרם, 65% צייתו לסמכות המרושעת. בסביבה טלוויזיונית, זה 80%".
ביקורות
על אף שרוב הביקורות הגיבו בחיוב לשחזור הניסוי של מילגרם, רבות גם העלו טענות לגבי הטיות אפשריות של השחזור לעומת הניסוי המקורי, ובשל כך ערערו על אמינותו של הסרט כדוקומנטרי:
לשכה 06
לשכה 06 הייתה יחידת משטרה אשר הוקמה ב-1960 לצורך הכנתו של תיק הראיות לקראת משפטו של אדולף אייכמן.
הקמת היחידה
לאחר לכידת אדולף אייכמן על ידי המוסד, הודיע ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון ב-23 במאי 1960 בשעה 16:00 מעל בימת הכנסת:. מיד עם שידור ההודעה הוחלט על ידי המפקח הכללי של משטרת ישראל יוסף נחמיאס כי לצורך ניהול החקירה במשפט תוקם יחידה משטרתית מיוחדת.
בתאריך 26 במאי 1960 מונה ניצב אברהם "רמי" זלינגר שהיה באותה העת מפקד המחוז הצפוני לעמוד בראש היחידה. לסגנו מונה ניצב משנה אפרים הופשטטר שהיה באותה העת ראש ענף החקירות במחוז תל אביב.
שמה של היחידה החדשה היה לשכה 06 וזאת משני טעמים: מיקומה של היחידה היה בבית המעצר ביגור שכונה לצורך המבצע "מחנה אייר" שם הוחזק אדולף אייכמן במעצר ושם נקבע גם מקומו של ארכיון החקירה.
כיועץ משפטי וכמלווה לעבודת היחידה מונה גבריאל בך. כל הקצינים שמונו ליחידה שלטו בשפה הגרמנית.
המבנה הארגוני
ככלל חולקה היחידה לשלושה ענפים:
סגן ראש הלשכה נצ"מ הופשטטר אחראי היה לתיאום בין הענפים ושיבוץ החומר כולו לכדי פרשה אחת. סגן מפקד הלשכה היה אחראי על ריכוז החומר, השוואתו ושיבוצו לכדי תמונה כוללת. מפקח אורי יחיאלי מונה כקצין הניהול.
מלאכת החקירה והאיסוף
אייכמן נחקר בפעם הראשונה תחת אזהרה ב-29 במאי 1960, וב-6 ביוני 1960 הוא הוזהר פעם נוספת. כל חקירותיו הוקלטו ותורגמו לעברית. אייכמן חתם על כל תעתיק לאחר שעבר עליו ורשם את הערותיו והסתייגויותיו. בתחילה פנה אליו אבנר לס בתואר "הר (אדון) אייכמן", אך פנייה זו עוררה את חמתם של אנשי הלשכה וזלינגר נתן הוראה כי ייפסק השימוש בתואר "הר".
במסגרת מלאכת איסוף הראיות עברו אנשי ענף 1 – 11 במספר – על כ–400,000 עמודי חומר, סרקו מיקרופילמים, ניתחו ועיבדו מסמכים לפני הגשתם לסגן מפקד הלשכה. כמו כן הם גבו עדויות מכ-120 עדים, עברו על מסמכים שנשלחו מארכיונים שונים ועמדו בקשר שוטף עם אנשי הפרקליטות. בנוסף, מדי ערב הייתה נערכת ישיבה שכונתה בפי אנשי היחידה "קריאת פרקי תהילים" - במסגרתה היו עוברים על הודיות החשוד והחומר שנאסף.
צלאה
הצלאה (בערבית: الصلاة, תרגום: "תפילה"; הגייה מקורבת בעברית: סָלָא) היא תפילה ואחד מחמשת עמודי האסלאם.
התפילה והצדקה לרוב מגיעות יחד. במכתבים אשר כתב מוחמד לשבטים השונים ניכר כי שתי מצוות אלו הן חלק אינטגרלי מן ההתאסלמות.
לשכה 06
מלאכת החקירה והאיסוף
העבודה הקשה, תחושת השליחות וריחוקם מהבית של רבים מאנשי הלשכה הביא לגיבוש חזק מאוד. חלק הארי של החוקרים מסר עצמו למשימה מבוקר עד לילה וחזר לביתו רק בסופי שבוע.
צלאה
התפילה אמנם מוזכרת בקוראן אך לא כמצוות יסוד (כמו יתר המצוות). עם זאת, המצווה נחשבת לעליונה במעלה וכמצווה יסודית אשר על כל מוסלמי ועל כל מתאסלם לקבל על עצמו.
לשכה 06
מלאכת החקירה והאיסוף
מספרם של ימי ההיעדרות בשל מחלה או מסיבות משפחתיות היה זניח. פקד מיכאל גולדמן – ראש מדור ב' בענף 1- מספר בעדותו:. כמעט 70% מאנשי לשכה 06 היו ניצולי שואה.
צלאה
מקור התפילה באסלאם
נביאי ישראל המוקדמים וכן ישמעאל ובני ביתו מוצגים כמקיימים את מצוות התפילה והצדקה, כלומר הן חלק מהדת אשר קדמה למוחמד, הן מצוות מן הדת הנצחית. ישנם פסוקים בקוראן המגנים את אלו אשר לא מבצעים מצוות כראוי, אלו הנרפים בתפילתם, אשר אינם מקיימים אותה מתוך אמונה אלא מתוך צביעות, נקראים "מֻנָאפִקוּן" - צבועים, מפני שה-"סג'וד", אלמנט הסגידה מפריע להם. הצמדת המצח לרצפה, כאשר הישבן גבוה מן הראש, לדעת המנאפקון זו היא פעולה מבזה, הם אינם מוכנים למחול על גאוותם. סירוב הסגידה מוזכר בקוראן, אנשים אלו יקבלו את עונשם ביום הדין, כאשר ירצו לסגוד בעולם הבא, לא יוכלו, גבם יתפס וגופם יתאבן - על פי הפרשנים.
לשכה 06
מלאכת החקירה והאיסוף
על כל מהלך החקירה הוטלה סודיות מוחלטת שכללה גם איסור פרסום מקום החזקתו של אייכמן וזאת מחשש לחטיפתו.
צלאה
מקור התפילה באסלאם
הקוראן מגן על הסגידה והופך אותה למצב טבעי, גם הצללים סוגדים לאללה, ההשתחוות הופכת לסימן הזיהוי של המאמינים, אשר קשים כלפי האחרים אך רחמנים זה כלפי זה, הסימן במצחם מהתפילה ניכר על פניהם ואור מיוחד קורן מהם, פסוק 48 שורה 29 קובע כי סמל זה במצח נקבע עוד טרם האסלאם ומאיר אותם כצדיקים.
לשכה 06
פירוק היחידה
משימתה של היחידה נמשכה בפועל כעשרה חודשים והיא פורקה ביום 19 במרץ 1961.
צלאה
מקור התפילה באסלאם
יש המחברים את המנהג למנהגי הטהרה של היהודים ויש הטוענים כי הוא התקיים בצורה מסוימת עוד מתקופה הג'אהיליה. באופן כללי, ההיסטוריונים המודרניים שוללים את קיומו של מנהג דומה מתקופת הג'הליה.
לשכה 06
פירוק היחידה
בסיכום פעולותיה של היחידה נכתב על ידי זלינגר:.
צלאה
חמש התפילות
כל מוסלמי חייב להתפלל חמש תפילות ביום, ואלו הן:
הקִבְלַה (כיון התפילה) היא לכיוון מכה, כלומר על המתפלל לעמוד ופניו לכיוון הקיבלה, המסומן במוסדות דת באמצעות גומחה בקיר הקרויה מִחראב.
תפילות נוספות
בנוסף לחמש תפילות החובה באסלאם, ישנם עוד כמה תפילות שהמוסלמי רשאי לבצע, והן מתבססות על תפילות שהנביא מוחמד עשה. בהן:
מרכיבי התפילה
כל תפילה מורכבת מ"רכעות". הפעולות החשובות ברכעה הן אמירת סורת אל-פאתחה בעמידה, לאחריה סגידה, ואז שתי כריעות עם נגיעת המצח ברצפה. בסוף הכריעה הראשונה חוזרים למצב של ישיבה, ולאחר השנייה נעמדים ומתחילים את הרכעה החדשה.
כאשר מסיימים עם רכעות התפילה, מברכים ברכות חובה: ה"תשהד" (תשהוד) ברכה על שלום הנביא, עלינו, אוהבינו, אמירת השהאדה וברכות לאללה. נאמר כי לתשהד קדושה מיוחדת, כי הנביא לימד אותה כמו הוא קורא סורה מן הקוראן. אחרי כל זה מותרות ברכות רשות "דֻעאא'" למעוניינים וגרסה מורחבת של התשהד, מזיזים את הראש ימינה ושמאלה וזה מוציא אותנו ממצב האחראם.
לפי ההלכה האסלאמית, מומלץ למתפלל להניח לפניו חפץ כלשהו אשר יחצוץ בינו לבין מי שעשוי לחלוף מולו. חפץ זה נקרא סותרה.
יסודות התפילה
1. העמידה של בעל היכולת (בערבית: القيام مع القدرة )
2. תַכְּבִּירַת אלאִחְרַאם (تكبيرة الإحرام )
3. קריאת סורת אל-פאתיחה (قراءة الفاتحة )
4. א-רֻכּוּע (والركوع)
5. העמידה לאחר הרֻכּוּע (الاعتدال بعد الركوع )
6. הסגידה על שבעת האיברים (السجود على الأعضاء السبعة )
7. הקימה מהסגידה (الرفع)
8. הישיבה בין שתי הסגידות (الجلسة بين السجدتين)
9. השלווה בכל הפעולות (الطمأنينة في جميع الأفعال)
10. הסדר בין כל היסודות (الترتيب بين الأركان ).
11. התָשַהֻד האחרון (التشهد الأخير)
12. הישיבה בתָשַהֻד האחרון (الجلوس)
13. התפילה על הנביא (الصلاة على النبي )
ההיטהרות לתפילה
ההיטהרות לפני התפילה נקראת "וֻדוּאְ". לפי המסורת כאשר נתנה מצוות התפילה הגיע המלאך גבריאל אל מוחמד, רקע ברגלו על האדמה ומים פרצו החוצה. גבריאל היטהר וכך למד מוחמד כיצד להיטהר בעצמו. אחר כך שב לביתו ולימד את ח'דיג'ה (אשתו הראשונה של מוחמד) כיצד להיטהר בעצמה.
בקוראן הוודוא אינו מופיע. קיימת סורה מדנית (אשר נכתבה באל-מדינה) המספרת על שני מאמינים אשר בקשו להתפלל ועליהם לרחוץ את פניהם וידיהם עד מרפקיהם, לנגב את ראשם ולרחוץ רגליהם עד הקרסוליים.
ישנן מסורת המשבחות את מבצעי ומקפידי ההיטהרות, כי זו היא פעולה המטהרת ומשחררת מחטאים (חטאי הפה, היד - אזורים אשר שוטפים).
כאשר אין מים בנמצא, ניתן לשטוף באמצעות חול נקי, פעולה זו נקראת "תימם" (תימום). נאמר כי האל אינו רוצה להעיק על מאמיניו רק לטהרם: "כל הארץ נתנה למחמד כמסגד ומקום טהרה".
התפתחות מנהגי התפילה
הזמנים לתפילות אינם מצוינים באופן ברור בקוראן, כמו כן ניכר כי טרם נתנו 5 התפילות הקיימות היום, מצווה הייתה לקיים שתי תפילות בלבד, תפילות אלו היו: אלפג'ר - תפילת השחרית יש המחליפים אותה בתפילת אלדוחא או בתפילת הלילה - עשאא'. אלעצר - תפילת המנחה. מאוחר יותר נוספה בקוראן תפילה נוספת - התפילה התיכונה.
ככל הנראה התפללו את אלעשאא' ואת תפילת אלעצר. כאשר ניתנה המצווה להתפלל פעמים ביום כבר הייתה נהוגה תפילת אלעשאא'- לילה.
עניין שהעסיק חוקרי הלכה רבים הוא השאלה הכיצד נקבע מספר התפילות ביום. משכך, קיימת מסורת הלכתית, הנשענת על חדית' מסוים, כי בראשית האסלאם צווה המוסלמי להתפלל 50 תפילות ביום, אשר הורדו ל-5 לאחר משא ומתן בין מוחמד לאללה (בדומה למשא ומתן בין אברהם לאלוהים באשר למספר הצדיקים בסדום), ונאמר כי חמש התפילות יחשבו כ-50.
התפילה יכולה להיות אישית, אך בתנאים מסוימים מומלץ לגבר מוסלמי לבצע צלאה בצוותא כשלפניו אימאם. נוסף על התפילות היומיות ישנן תפילות מיוחדות המתבצעות ביום שישי (יום אל-ג'ומעה), עיד אל-פיטר ועיד אל-אצ'חא.
אריאל אורטגה
אריאל ארנלדו אורטגה (בספרדית: Ariel Arnaldo Ortega; נולד ב-4 במרץ 1974 בעיר סן מרטין, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי שנודע בשל תקופותיו בקבוצת ריבר פלייט. אורטגה מכונה אל בוריטו El Burrito (החמור הקטן בספרדית) ונחשב לאחד הכישרונות הגדולים של הכדורגל הארגנטינאי בשנות ה-90 למרות חוסר הצלחתו היחסי באירופה. הוא נחשב במשך שנים ליורשו של דייגו מרדונה אך לא הצליח לעמוד בציפיות שתלו בו בעיקר בשל טמפרמנט בעייתי ונטייה להסתבך בבעיות אישיות.
קריירת מועדונים
אורטגה הוא בוגר מחלקת הנוער של ריבר פלייט. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת של ריבר פלייט כשהוא בן 17 בלבד. הוא הצטיין ביכולת כדרור גבוהה וזכה מיד להשוואות עם דייגו מראדונה, גדול כדורגלני ארגנטינה. יכולתו הביאה גם להתעניינות מצידן של קבוצות אירופאיות רבות אך תג מחיר גבוה ורצונו של השחקן להישאר בארגנטינה גרמו לדחיית הצעות לרכישתו. בתקופתו הראשונה בקבוצה זכה איתה ב-4 אליפויות ארגנטינה ובגביע ליברטדורס.
בחורף 1997, אחרי ששיחק עבור ריבר פלייט במשך 6 שנים במהלכן הופיע ב-132 משחקי ליגה וכבש 30 שערים, נרכש כרטיסו של אורטגה על ידי ולנסיה הספרדית. הוא שיחק שנה וחצי בקבוצה ולא הצליח להציג את יכולתו הגבוהה, אחרי 32 משחקים בהם כבש 9 שערים, עזב אורטגה את ולנסיה והצטרף לסמפדוריה האיטלקית (1998). באיטליה חזר אורטגה להרשים ובעונתו היחידה בקבוצה כבש 8 שערים ב-29 משחקים. הוא עבר בתום העונה (1999) לפארמה בה שיחק עונה כושלת, הוא סבל מפציעות ומנסיגה ביכולתו וכבש רק 3 שערים ב-17 משחקים. למרות שלא הרשים, הוא זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א ובסופר קאפ האיטלקי.
אחרי 3 וחצי שנים באירופה בהן לא הצליח להטביע את חותמו, החליט אורטגה לחזור לריבר פלייט, הוא חזר להציג את יכולתו הגבוהה, זכה עם הקבוצה באליפות ארגנטינה (קלאוסורה 2002) וכבש 24 שערים ב-54 משחקים. הוא הסתכסך עם מאמן הקבוצה והקבוצה החליטה להעביר אותו לפנרבחצ'ה, מענקיות הכדורגל הטורקי. אופיו הבעייתי של השחקן הביא למחלוקת בינו לבין הקבוצה, כתוצאה מכך עזב השחקן ללא רשות את הקבוצה ונקנס על ידי פיפ"א בסכום עתק והושעה ממשחק למשך שנה שלמה.
אחרי שריצה את עונש ההרחקה, התבקש אורטגה להצטרף לניואל'ס אולד בויס על ידי מאמן הקבוצה אמריקו גאז'גו שאימן אותו בריבר פלייט, אורטגה הצטרף לקבוצה וסחף אותה לזכייה באליפות ארגנטינה (אפרטורה 2004), חזרתו לכושר גרמה לריבר פלייט לרצות בשורותיו בחזרה אך אורטגה המשיך לשחק בניואל'ס ב-3 טורנירים נוספים. ביוני 2006 סיכמו שני המועדונים על חזרתו של אורטגה לריבר פלייט, הוא התקבל באהדה אך בעיית השתייה ממנה סבל פגעה ביכולתו, הוא כבש רק 3 שערים ב-12 המשחקים במהלך הטורניר בו סיימה ריבר שלישית, אורטגה עבר תהליך שיקום והצליח לחזור להרכבה של הקבוצה ולשמש כקפטן הקבוצה. הוא הצטיין במהלך זכייתה של הקבוצה באליפות ארגנטינה ב-2008, אך הסתכסך עם מאמנו דייגו סימאונה בשל החלפתו באחד המשחקים, זאת למרות שסימאונה נחשב לאחד הגורמים העיקריים לשיקומו המוצלח. בסוף העונה החליט אורטגה לעזוב את ריבר פלייט והצטרף לאינדפנדיינטה ריבדביה מהליגה הארגנטינאית השנייה. ב-2009 שב לריבר פלייט ושיחק בה עד שלהי 2010, כשהוא מסיים את הקריירה באול בויס ובדפנסורס דה בלגראנו. ביולי 2013 נערך לו משחק פרידה בהשתתפות חבריו כוכבי ריבר מתקופות שונות במונומנטל, כשהאצטדיון מלא עד אפס מקום.
נבחרת ארגנטינה
אורטגה הופיע במדי הנבחרת 89 פעמים מאז שערך את הופעת הבכורה שלו ב-1993 במשחק הידידות מול גרמניה, נתון המציב אותו שישי מבחינת מספר ההופעות במדי הנבחרת. הוא נחשב במשך שנים לעושה המשחק של הנבחרת וכבש עבורה 17 שערים. הוא היה בסגל ארגנטינה במונדיאל 1994, מונדיאל 1998 ובמונדיאל 2002. הוא הורחק במשחק רבע הגמר של מונדיאל 1998 אחרי שפגע ללא כדור בשוער הולנד אדווין ואן דר סאר, צעד שגרם לביקורת קשה נגדו בארגנטינה שכן עד לאותו רגע ארגנטינה שלטה במשחק והייתה ביתרון מספרי.
אורטגה היה בסגל ארגנטינה שזכתה במדליית הכסף באולימפיאדת אטלנטה (1996).
דן תופיק
דן סלח תופיק (28 במאי 1955 – 5 במאי 2021) היה פרופסור לביוכימיה במחלקה למדעים ביומולקולריים של מכון ויצמן למדע וסגן יו"ר המועצה המדעית של המכון. חתן פרס א.מ.ת. לביוכימיה לשנת 2020. היה חוקר בעל שם עולמי בתחום הביוכימיה ופורץ דרך בחקר האבולוציה של חלבונים.
ביוגרפיה
דן תופיק נולד בירושלים בשנת 1955. אביו אלברט ושני דודיו היו בעלי חברת "אתי (אחים תופיק ירושלים) חברה לרכב", שעסקה ברכב ובנדל"ן כבר מגיל צעיר גילה עניין במדע ובכימיה. הוא שירת כקצין בחיל האוויר הישראלי, השתחרר בדרגת רב-סרן, והיה סמג"ד במילואים. אחר כך, עבד בחברה המשפחתית.
נהרג ב-5 במאי 2021 בתאונת טיפוס בקרואטיה.
קריירה מקצועית
בשנת 1988 קיבל תואר ראשון בכימיה ובביוכימיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1990 קיבל תואר שני בביוטכנולוגיה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית, ובשנת 1995 קיבל תואר דוקטור ממכון ויצמן למדע, בהדרכת מיכאל סלע וזליג אשחר. במשך שנתיים עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קיימברידג' ובמרכז MRC להנדסת חלבונים, ולאחריהן היה עמית מחקר בכיר בסידני ססקס קולג' ובמרכז MRC להנדסת חלבונים. בשנת 2001 הצטרף לסגל האקדמי של מכון ויצמן למדע. עסק במחקר של אבולוציה של חלבונים, אנזימים ואנזימים מלאכותיים. בין היתר, שקד על פיתוח אנזים שמפרק ביעילות גז עצבים.
פרסים
תופיק זכה בפרסים רבים על עבודתו המדעית. בין השאר הוענקו לו :
ואראנסי
וָארַאנְסִי (בהינדית: वाराणसी [], באנגלית: Varanasi), הידועה גם בשמות בָּנַארַס וקָאשִי, היא עיר במדינת אוטר פרדש, הודו, אשר נחשבת לעיר הקדושה ביותר בהינדואיזם ובג'ייניזם, והיוותה חלק חשוב בהתפתחות של הבודהיזם. העיר ממוקמת על גדות נהר הגנגס, כ-320 קילומטר מזרחית-דרומית ללאקנאו, בירתה של מדינת אוטר פרדש.
העיר מהווה מוקד תיירותי ועלייה לרגל חשוב עם מיליוני תיירים בכל שנה, הרוב בתיירות פנים. כמו כן, בעיר יש בית חב"ד והיא פופולרית בקרב תרמילאים ישראלים בהודו, וחלק משביל החומוס.
אטימולוגיה
מקור השם הוא ככל הנראה בשני היובלים של נהר הגנגס שצמודים לעיר, הנקראים וארונה ("Varuna") ואסי ("Assi").
מיכאל גנדלב
מיכאל גנדלב (רוסית: Михаил Генделев; 28 באפריל 1950 לנינגרד – 30 במרץ 2009 תל אביב) היה משורר, סופר ומתרגם ישראלי אשר כתב בשפה הרוסית.
ואראנסי
מיתולוגיה הינדואית
לפי המיתולוגיה ההינדואית ואראנסי נוסדה על ידי האל שיווה, אחד משלושת האלים החשובים ביותר בהינדואיזם, חלק מהטרימורטי עם ברהמה ווישנו.
מיכאל גנדלב
קורות חיים
אביו של גנדלב, שמואל, עבד בתור מורה לפני מלחמת העולם השנייה. עם תחילתה של המלחמה הוא גויס, אך נפצע קשות עוד בראשיתה, שתי רגליו נקטעו וגם ידו ועינו נפגעו קשות. לאחר המלחמה הוא עבד כל חייו בתור מהנדס במפעל. אמו, אסיה, עבדה בתור לבורנטית. גנדלב החל את לימודיו במכון הרפואי של סנקט פטרבורג ב-1967. באותה שנה החל לכתוב שירים אשר מעולם לא יצאו לאור בברית המועצות. לאחר סיום הלימודים החל לעבוד בתור רופא ספורט.
ואראנסי
מיתולוגיה הינדואית
לפי המיתולוגיה, במהלך קרב שהתנהל בין שני האלים שיווה וברהמה, הצליח שיווה לתלוש את אחד מחמישה הראשים של ברהמה. במקום להניח לראש, שיווה בחר לנהוג בחוסר כבוד וקשר את הראש ליד ונשא אותו איתו לכל מקום, וכאשר הגיע לוואראנסי הראש של ברהמה נפל מהיד ונעלם באדמה, ולכן נחשבת העיר לקדושה מאוד בדת ההינדואיזם.
מיכאל גנדלב
קורות חיים
ב-1977 עלה לארץ והתיישב בבאר שבע ועבד בתור רופא מרדים בבית החולים סורוקה. ב-1979 עבר להתגורר בירושלים. השתתף במלחמת לבנון הראשונה בתור פרמדיק.
ואראנסי
עדויות ארכאולוגיות
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בעיר בשנת 2014 נמצאו חפצים מהמאה ה-8 לפנה"ס, ובחפירות נוספות שנעשו באזורים מסביב לעיר נמצאו עדויות לחפצים מהמאה ה-18 לפנה"ס.
מיכאל גנדלב
קורות חיים
לאחר המעבר לירושלים החליט גנדלב לעזוב את עולם הרפואה ולהקדיש את חייו לספרות. גנדלב הוציא לאור תשעה ספרי שירה וכמה ספרי פרוזה, כולם ברוסית. ב-2000 תורגם לעברית, בידי פטר קריקסונוב, קובץ שיריו "חג", שראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד. המשורר חיים גורי, שהעריך את יצירתו של גנדלב למרות שלא ידע רוסית, סייע בתרגום.
ואראנסי
עדויות ארכאולוגיות
היסטוריונים מאמינים כי האזור היה מיושב זמן רב לפני.
מיכאל גנדלב
קורות חיים
גנדלב עסק בתרגומם של חיבוריהם של גדולי המשוררים של יהדות ספרד, כמו יהודה הלוי, שמואל הנגיד ואחרים. ב-1987 הוא ביקר בברית המועצות, לאחר מכן יצא לאור רומן בשם "מסע רוסי גדול" כשהביקור האחרון שלו שימש לו להשראה. בין השנים 1988–1994 הוא יבקר עוד מספר פעמים בברית המועצות ובמדינות אשר נוצרו לאחר פירוקה, נסיעות אלו היו לרוב היו מטעם הסוכנות ונתיב (לשכת הקשר).
ואראנסי
העת העתיקה
ואראנסי נחשבה לעיר מסחר חשובה, והייתה ידועה באריגת משי ומלמלה, בשמים, שנהב ופיסול.
מיכאל גנדלב
קורות חיים
בסוף שנות התשעים הוא עבד במטה בחירות של בנימין נתניהו ונתן שרנסקי. בסוף שנת 1999 הוא עבר למוסקבה בהזמנתו של בוריס ברזובסקי כדי לשמש בתור יועץ לפרויקט בניהולו של ברזובסקי.
ואראנסי
העת העתיקה
במהלך אמצע המאה ה-6 לפנה"ס, גאוטמה הבודהה ייסד את הבודהיזם כאשר נשא את נאומו הראשון ליד ואראנסי.
מיכאל גנדלב
קורות חיים
גנדלב נפטר בבית חולים ביילינסון ב-30 במרץ 2009 לאחר מאבק במחלת ריאות קשה.
ואראנסי
העת החדשה
במהלך המאה ה-16 העיר הייתה בשליטת אכבר, השליט השלישי של האימפריה המוגולית, שהשקיע בה ומימן את בנייתם של שני מקדשים גדולים לאלים שיווה ווישנו. כבר בשלב זה העיר היוותה לא רק מרכז מסחרי, אלא גם מרכז תרבותי ורוחני חשוב, ומשכה אליה מלומדים ומטיפים דתיים רבים מכל רחבי דרום אסיה.
מיכאל גנדלב
יצירתו
רשימה חלקית של יצירתו: