cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Session
HTTP Sessions
רוב הסשנים שנפתחים בין שרת ללקוח מנוהלים בשכבת התעבורה – עבור כל סשן נפתח חיבור אחד. עם זאת, כל שלב (phase) בסשן של טרנזקציית רשת בפרוטוקול HTTP יוצר חיבור נפרד (חיבור נפרד עבור כל זוג של בקשה-תגובה). שימור ההמשכיות בין שלבים דורש שימוש במזהה סשן (session ID). המזהה מוטבע בתוך האלמנטים  ו-  של שפת ה-HTML בדפי אינטרנט דינמיים, כך שהוא מועבר חזרה אל ה-CGI בצד השרת. לאחר מכן ה-CGI משתמש ב-session ID על מנת להבטיח את המשכיות הסשן בין שלבי הטרנזקציה. אחד היתרונות של חיבור נפרד עבור כל שלב הוא בכך שזה עובד טוב על פני חיבורים עם רוחב פס נמוך.
סשנים של צד לקוח בפרוטוקול HTTP
מכניזם זה עובד טוב ברוב המקרים. עם זאת, נתונים אשר מאוחסנים בצד הלקוח חשופים לשינויים זדוניים על ידי הלקוח או על ידי תוכנה שיש לה גישה למחשב הלקוח. על מנת להשתמש בסשנים בצד הלקוח במקרים בהם נדרשת סודיות ואמינות, יש להבטיח את הבאים (CIA):
על מנת להשיג אבטחת מידע כזאת, ראשית על הלקוח לאמת את זהותו של השרת (נעשה לרוב על ידי הצגת Public key certificate מצד השרת), לאחר מכן על השרת להצפין את נתוני הסשן לפני שליחתם אל הלקוח, ויש למנוע את השינוי של מידע זה על ידי כל גורם אחר חוץ מהשרת, גם כן באמצעות שימוש בשיטות הצפנה.
HTTP session token
session token הוא מזהה ייחודי הנוצר על ידי השרת ונשלח אל הלקוח לצורך זיהוי הסשן הנוכחי. הלקוח בדרך כלל שומר את ה-token ושולח אותו חזרה לשרת בצורה של עוגייה או כפרמטר בבקשות מסוג GET או POST של פרוטוקול HTTP. היתרון בשימוש ב-session tokens הוא בכך שהלקוח צריך לטפל רק במזהה הסשן – כל נתוני הסשן המקושרים לאותו מזהה מאוחסנים בשרת (בדרך כלל במסד נתונים, שללקוח אין גישה ישירה אליו).
דוגמאות לשמות ששפות תכנות נותנות לעוגיות שהן יוצרות:
נסיכת האפר
נסיכת האפר הוא ספר פנטזיה לנוער בוגר שנכתב על ידי לאורה סבסטיאן ויצא בשנת 2018 בהוצאת ידיעות ספרים.
על הסופרת
לאורה סבסיטאן, מחברת טרילוגיית נסיכת האפר, נולדה וגדלה בפלורידה ולמדה במכללת סוואנה לאומנות ועיצוב. כיום היא מתגוררת בניו יורק.
תקציר עלילה
כשנסיכת אסטריאה, תאודוסיה, הייתה רק בת שש, הקלוואקסיאנים פלשו לאסטריאה, כבשו אותה, ורצחו את אימה, מלכת האש, מול עיניה. הם שיעבדו את העם האסטריאני, אבל אותה הכריחו להישאר בארמון, ונתנו לה שם חדש - ת'ורה, נסיכת האפר.
תאודוסיה סופגת עונשים קשים לעיניי הציבור בכל פעם שאחד מבני עמה האסטריאני מתמרד.
כאשר סורן, הנסיך ובנו של הקייזר (שליט הקלוואקסיאנים) חוזר לארמון שבו היא גרה, נפתחת בפניה הזדמנות. סורן מחבב אותה, והיא רואה זאת כאפשרות להינצל.
היא פוגשת את בלייז, חבר ילדות שלה, שכשהוא מלווה בארטמיסיה והרון, מגנים וחברים שלו, מציע לה תוכנית שיכולה לאפשר לה לברוח מהארמון. היא משכנעת אותו שהם יישארו בארמון לעוד קצת, ובזמן הזה הם יכולים לאסוף מידע שיכול לעזור למרד. בלייז, הרון וארטמיסיה הורגים ומחליפים את ה"צללים" של תאודוסיה - שומרי ראש בשירות הקייזר שמתלווים אליה לכל מקום.
בזמן שהן הולכות לבקר את הפרינץ סורן בספינה שלו כשהוא מתכונן למסע - ביקור שבו ת'אודוסיה מתכננת לאסוף מידע שייתכן שיעזור למרד - קרס מספרת לת'אודוסיה שהקייזר מתכנן להשיא אותה ללורד דאלגראד, אדם זקן ששש נשותיו הקודמות מתו בדרכים מסתוריות. ת'אודוסיה נבהלת, אך מחליטה להשתמש בזה כקלף העלמה במצוקה שאותו היא מציגה לסורן, כדי לגרום לקרע בינו לבין אביו ואולי כך לגרום לו לחשוף מידע.
סורן נשבה בקסמיה, כמו שתכננה, ומתאהב בה, אך מה שהיא לא צפתה הוא שגם היא תתחיל להתאהב בו.
בינתיים, היחסים בינה לבין קרס מתדרדרים. קרס מציעה לת'אודוסיה שהיא תנסה לעזור לה להימלט מהנישואין המתוכננים ותסדר לה נישואין שיאפשרו לה להמשיך את חייה בארמון לצידה לשארית חייה. תאודוסיה, בצעד מלא אמון, אומרת לה לעשות יותר ולתרום למאבק האסטריאנים לחופש וצדק, כיוון שהיא סומכת עליה - יותר מדי, כך מתברר. קרסנטייה נוזפת בה על ה"מחשבות הבוגדניות" שלה.
בעזרת משרתת צעירה, אלפיס, הם מתנקשים בקרס ובת'יין. אך קרסנטייה לא נהרגת מהרעל אלא מקבלת סוג של כוחות על טבעיים והופכת לאדם שונה מאוד.
אלפיס מוצאת להורג ותאודוסיה נלקחת לצינוק. סורן בא לעזור לה לצאת משם, ומה שהיא עושה בפועל הוא להביא אותו איתה כבן ערובה בלי ידיעתו. לבסוף הם פוגשים את אימת הדרקון - שודדת ים שמאיימת על החופים של אסטריאה הכבושה, ומתגלה כאחותה התאומה של אימה של תאודוסיה, ומגיעים לספינתה.
חי (שיר)
חי הוא שיר של הזמרת עפרה חזה, שכתב המשורר והפזמונאי אהוד מנור והלחין אבי טולדנו, בעיבודו של ננסי ברנדס. השיר הופיע באלבומה של הזמרת באותו השם, ייצג את ישראל באירוויזיון שנערך בשנת 1983 במינכן שבגרמניה והגיע למקום השני בתחרות.
השיר נמכר בלמעלה מחצי מיליון עותקים.
רקע
לדברי מנור, החליט לכתוב את מילות השיר מיד כששמע שהאירוויזיון של שנת 1983 עתיד להתקיים על אדמת גרמניה. את השיר הציעו מנור וטולדנו תחילה לירדנה ארזי, אך היא העדיפה להמשיך עם שמרית אור והנרי ברטר שכתבו עבורה בשנה שלפני כן את השיר "מוזיקה נשארת", והתחרתה בתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "שירו שיר אמן". טולדנו פנה לחזה ולאמרגנה, בצלאל אלוני, שכלל לא ניסו להתקבל באותה השנה, לאחר ניסיונות חוזרים ונשנים להתקבל בשנים הקודמות לקדם עם השיר "אמן למילים" ו"הוא" (שהפך בהמשך לשיר "תפילה"). לבסוף, ביצעה חזה את השיר בתחרות קדם-אירוויזיון 1983 וזכתה במקום הראשון, בנקודה אחת יותר משירה של ירדנה ארזי "שירו שיר אמן". את העיבוד לשיר כתב ננסי ברנדס, וניצח עליו באירוויזיון.
שנים לאחר מכן, סיפרה ארזי בריאיון לסדרה התיעודית "הרצל פינת רפאלי", שרפי גינת, שישב בחבר השופטים, סיפר לה לאחר אותו הערב שהייתה טעות בספירת הקולות בהצבעה, והיא זו שהייתה אמורה לזכות במקום הראשון. ארזי בחרה לשמור מידע זה בסוד. לימים, שלל גינת את הטענות בראיון שהעניק לאתר "הארץ".
בתחרות האירוויזיון האירופית זכה השיר במקום השני (בהפרש 6 נקודות ממקום הראשון), ונבחר ל"שיר השנה" הן במצעד של קול ישראל והן בזה של גלי צה"ל. מנור סיפר שהייתה זו התרגשות גדולה לראות את חזה שרה את המילים "עם ישראל חי" מעל במה במינכן שבגרמניה, 38 שנים לאחר תום מלחמת העולם השנייה. השורות: "חי, חי, חי - עם ישראל חי", "טוב שלא אבדה עוד התקווה" ו"בשמי עמוד האש עוד קם" מתייחסות באופן ברור לשואת יהודי אירופה. כמו כן, מתייחס השיר בעקיפין גם לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, שהתרחש 11 שנים קודם לכן.
כנהוג באירוויזיון, בזכות דירוג השיר במיקום גבוה בתחרות, הוקלט השיר בצרפתית, באנגלית ובגרמנית.
תוכן השיר
השיר מהווה המנון ניצחון והתרסה של העם היהודי כנגד אלו שניסו להשמידו. בשיר פונה הכותב לבני העם היהודי ולאומות העולם, ומבהיר כי עודנו חי ובכוונתו להמשיך ולחיות. השיר מתייחס לניסיונות ההשמדה, שכוונו נגד העם היהודי לאורך הדורות, במילים "זה השיר שסבא שר אתמול לאבא והיום אני".
המעצבת דורין פרנקפורט הלבישה את עופרה חזה ומלוויה באופן שתרגם את מילות השיר לתלבושות. המלווים הולבשו בבגדים צהובים – צבע הטלאי של היהודים בגטאות ובמחנות הריכוז. לצידם, לבשה עפרה חזה לבן, צבע המסמל תקווה ושלום.
העשור השני של המאה ה-13
העשור השני של המאה ה-13 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 1210 והסתיים ב-31 בדצמבר 1219.
ארנסט אוגוסט, נסיך הנובר (1914–1987)
ארנסט אוגוסט, נסיך הנובר (בגרמנית: Ernst August (IV.) von Hanover; 18 במרץ 1914 - 9 בדצמבר 1987), היה בנו של ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג וראש בית הנובר בין השנים 1953–1987.
ביוגרפיה
ארנסט אוגוסט נולד בבראונשווייג ב-18 במרץ 1914, לארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג ולויקטוריה לואיזה, נסיכת פרוסיה, בתם של וילהלם השני, קיסר גרמניה ואוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה. טקס הטבלתו של ארנסט אוגוסט בקיץ 1914, היה ההתכנסות הגדולה האחרונה של המלכים האירופיים לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה. סנדקיו של ארנסט אוגוסט כללו את הקיסר הגרמני והקיסרית, סבו וסבתו מצד אמו; דוכס ודוכסית קמברלנד, סבו וסבתו מצד אביו; ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה, ניקולאי השני, קיסר רוסיה, לודוויג השלישי, מלך בוואריה, פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, אדלברט, נסיך פרוסיה ואוסקר, נסיך פרוסיה.
בשנת 1918 התפטר אביו מתפקידו, בעקבות התבוסה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה והמהפכה הגרמנית. במהלך מלחמת העולם השנייה לחם ארנסט אוגוסט בחזית הרוסית כאובר-לויטננט, ואף נפצע קשה על יד חרקוב בשנת 1943. לאחר קשר העשרים ביולי, נכלא ארנסט אוגוסט על ידי הגסטאפו לכמה שבועות.
ב-5 בספטמבר 1951 התחתן ארנסט אוגוסט עם אורטרוד, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתם של אלברכט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג והרתה, נסיכת איזנבורג-בידינגן, ובחתונה השתתפו דמויות מלכותיות חשובות רבות, בהן אחותו פרדריקה, מלכת יוון ובעלה, פבלוס, מלך יוון, וראשי בתי סקסוניה, הסן, מקלנבורג, אולדנבורג ובאדן. לאחר החתונה התקיימה קבלת פנים בהרנהאוזן, חלקו היחיד של הארמון המלכותי של הנובר שעדיין היה שלם (השאר נשרף במלחמת העולם השנייה).
לאחר מותו של אביו ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג בשנת 1953 ירש ארנסט אוגוסט את תאריו, והפך לראש בית הנובר.
נוסף על היותו גרמני, החזיק ארנסט אוגוסט גם באזרחות בריטית, לאחר שזכה במשפט, עקב טענתו כי על פי חוק ההתאזרחות של סופיה 1705 הוא זכאי לאזרחות בריטית. בנוסף, ארנסט אוגוסט טען לזכותו לתואר הבריטי של דוכס קמברלנד וטיביודייל, שנשלל מסבו בחוק שלילת התארים 1917.
בשנת 1980 מתה אשתו אורטרוד, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ובשנת 1981 התחתן ארנסט אוגוסט עם מוניקה, רוזנת זולמס-לאובאך, שחיה לצידו בשנותיו האחרונות. ב-9 בדצמבר 1987 מת ארנסט אוגוסט בפאטנזן, ובנו ארנסט אוגוסט, נסיך הנובר ירש את תאריו.
משפחתו
ב-5 בספטמבר 1951 התחתן ארנסט אוגוסט עם אורטרוד, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתם של אלברכט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג והרטה, נסיכת איזנבורג-בידינגן, ממנה היו לו 6 ילדים:
Thinkin Bout You
"Thinkin Bout You" הוא סינגל של הזמר האמריקאי פרנק אושן, שיצא כסינגל הראשי מאלבום הבכורה שלו, Channel Orange. השיר נכתב על ידי אושן והופק על ידי שי טיילור.
הפקה
במקור, השיר היה אמור להיכלל באלבום הבכורה של ברידג'ט קלי, הוציא אושן את גרסתו המקורית של הסינגל בחינם בחשבון הטאמבלר שלו ב-2011. במאי 2012, השיר נשלח רשמית לרדיו והופיע ב-iTunes כסינגל של אושן. מאוחר יותר, קלי הוציאה את הגרסה שלה לסינגל שכותרתו "Thinking Bout Forever".
מבחינה לירית, הסינגל עוסק במערכת יחסים רק מחוץ להישג ידו והטלטלה שמתחוללת. הסינגל בוחן גם רגשות של חרטה ושברון לב. השיר זכה לביקורות חיוביות ביותר מצד מבקרי המוזיקה. חלק מהמבקרים ציינו אפילו את הצלילים הביסקסואליים האפשריים שנשמעים מהסינגל.
בספטמבר 2012, הגיע השיר למקום 32 במצעד בילבורד הוט 100, 94 במצעד הסינגלים הבריטי, ו-13 במצעד Top Heatseekers. ב-2011, צולם וידאו קליפ לשיר בבימוי קבוצת האמנות החזותית High5Collective שיצא ב-15 בספטמבר. אושן מופיע בקליפ האלים שנסוב סביב סיפור אהבה בין-ממדי וזומבים. אושן ביצע את הסינגל במהלך סיבוב ההופעות שלו בשבע הופעות באמריקה הצפונית ובאירופה בנובמבר 2011, בפסטיבל המוזיקה ואמנויות בעמק קואצ'לה באפריל 2012, ובסיבוב ההופעות של האלבום. הסינגל "Thinkin Bout You" קיבל פלטימה מה-RIAA, ומכר יותר ממיליון יחידות בארצות הברית. השיר היה מועמד לפרס גראמי ב-2013 בקטגוריית הקלטת השנה.
נכון לאפריל 2022, השיר הושמע למעלה מ-590 מיליון פעמים בספוטיפיי.
בינה אופק
בינה אופק (נולדה ב-20 בפברואר 1934) היא סופרת, עורכת ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה
בינה אופק נולדה בתל אביב, בתם של חוה ודב (בורקה) דלמן. התחנכה בגן הילדים של ימימה אבידר-טשרנוביץ ברחוב ירמיהו שבצפון תל אביב. בגיל חמש עברה עם משפחתה למושב חרות. בצעירותה למדה בבית החינוך בתל מונד ובבית הספר החקלאי בנהלל. בבגרותה עברה לטורונטו שבקנדה ולמדה שם במדרשה למורים.
אופק נישאה ב-1952 לסופר הילדים אוריאל אופק, והם התגוררו בשכונת נוף ים בהרצליה, שם ניהלה ספרייה לילדים. סיפוריה הראשונים לילדים התפרסמו בעיתון "דבר לילדים" ב-1956.
ב-1979 מונתה לעורכת העיתון "ידיעות אחרונות לילדים". כן הייתה עורכת ספרי הילדים של הוצאת "עדנים". את ספריה הראשונים ערכה ותרגמה בשיתוף עם אוריאל אופק, ובהמשך כתבה, תרגמה וערכה בעצמה מאות ספרים וסיפורים לילדים. כן עסקה בעריכת ספרים למבוגרים.
אופק הייתה נשואה לאוריאל אופק עד מותו ב-1987. נולדו להם שתי בנות, עטרה אופק ואמירה חכמוביץ, שתיהן סופרות ועורכות.
קישורים חיצוניים
מפרי עטה:
מרים נופך
מרים נופך (20 בדצמבר 1878 - 26 בפברואר 1935) הייתה רופאת העיניים הראשונה בתל אביב, ממייסדי אגודת רופאים מדברי עברית, פעילה למתן שוויון זכויות לנשים בארץ ישראל, ממקימות הארגון התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל.
קורות חיים
מרים נופך לבית שפרנוב נולדה בשנת 1878 בטביליסי, גאורגיה. למדה רפואה בברן ובלוזאן שבשווייץ.
בתום לימודיה שבה לרוסיה, עסקה במלחמה במחלת הכולרה בנפת הוולגה.
בדרכה לארץ ישראל התעכבה בקושטא, שם עבדה כ-4 שנים, במלחמת הבלקן הראשונה, בבית חולים טורקי.
בקושטא הכירה את בעלה, ד"ר יצחק נופך. בקושטא נולדה בתם חמדה נופך-מוזס. בשנת 1913 עלתה לארץ ישראל עם בתה. התיישבה בירושלים.
נופך עבדה בתחנת הבריאות העברית של נתן שטראוס, עם רופאי העיניים אריה פייגנבאום ואריה לייב שמעוני-מקלר. בתחנת הבריאות התמחתה ברפואת עיניים. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עבדה בשכונת אוהל משה בבית מרפא לעניים, שהיה באחריות תחנת הבריאות.
נופך הייתה מהמייסדים של אגודת רופאים מדברי עברית.
תקופה מסוימת סייעה לד"ר אברהם טיכו.
ב-1914 השתתפה בוועידה הארצית בנושא מיגור הגרענת, הוועידה התכנסה בד' בניסן תרע"ד ב"בית חולי עיניים העברי", בירושלים, ונמשכה שלושה ימים. במהלכה התקיימו חמש ישיבות ובוצעו הדגמות של ניתוחים בבית החולים, "למען ציון". בוועידה השתתפו 24 רופאים מרחבי הארץ, לאו דווקא רופאי עיניים, ובהם: משולם ליבונטין, אריה גולדברג, יהודה לייב פוחובסקי ומאיר קרינקין מיפו, אברהם אבושדיד, משה וולך, חנה ונפתלי וייץ, מרים נופך, אברהם טיכו, זאב ברין, אריה לייב שמעוני-מקלר, אריה פייגנבאום, אהרן יוסף ירמנס וקורבקוב מירושלים. לוועידה הוזמנו גם מורים. ד"ר הלל יפה, מעמודי התווך במאבק בגרענת, שהיה פעיל בגיבוש המדיניות להדברת המחלה וממוקירי רעיון הוועידה, לא נכח בה והרצאתו הוקראה על ידי ד"ר יעקב סגל.
בקיץ 1914 לפני כניסת טורקיה למלחמת העולם הראשונה באו לארץ קצינים גרמנים כדי לסייע לטורקים במלחמתם נגד הבריטים במצרים, לשם כך גויסו לשירות צבאי רוב הרופאים היהודים, ובירושלים נשארו לפעול הרופאות הלנה כגן ומרים נופך..
ב-1918 עלה בעלה, ד"ר יצחק נופך, לארץ-ישראל, והיה מראשוני השופטים היהודים בארץ ישראל המנדטורית, שופט השלום העברי הראשון ביפו, והוא שהנהיג את השפה העברית במשפט והוציא פסקי דין בעברית ונופך עברה בעקבותיו לתל אביב.
במסגרת המלחמה בגרענת, משנות העשרים בדיקות העיניים בבתי ספר נעשו על ידי "רופא נודד", שעבר מיישוב ליישוב, בדק תלמידים ודיווח על כך למועצה המדיצינית של הדסה. בהוראת הדסה, הוא אף נטל על עצמו את העבודה ההיגיינית-סניטרית ביישובים אלו. רופא עיניים נודך ראשון, שמלא תפקיד זה היה אריה פייגנבאום, ואחריו מלאו את התפקיד נחום שימקין, מרים נופך, אפרים סיני, חיים יסקי ואחרים.
נופך עבדה במרפאה של "ההסתדרות הרפואית העברית בארץ-ישראל" (הר"ע), שיועדה לטיפול בחולים עניים, ומאחוז ניכר ממטופליה לא גבתה תשלום.
מרים נופך נפטרה ב-26 בפברואר 1935 ונטמנה בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
גבעות וסטפולד
גבעות וסטפולד (באנגלית: Vestfold Hills) הן גבעות מעוגלות, וסלעיות, בצידו הצפוני של קרחון סרסדאל, בחוף אינגריד כריסטנסן שבארץ הנסיכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה
שטח אזור הגבעות - 411 קמ"ר.
אזור הגבעות מחולק לשלושה רכסים, המצויים על שלושה חצאי איים לכיוון מערב, שביניהם מפרידי פיורדים צרים. גובה הגבעות נע בין 30 ל-90 מטרים מעל פני הים.
הפסגה הגבוהה ביותר ברכס הגבעות מגיעה לגובה 160 מטרים מעל פני הים.
הגבעות אינן מכוסות שלג וקרח, ולכן הן נחשבות נווה מדבר אנטארקטי.
אזור האגמים
באזור הגבעות 300 אגמים, והאזור כולל את הריכוז הגבוה בעולם של אגמים משוכבים (Meromictic lakes) - ברכס הגבעות 37 אגמים משוכבים באופן קבוע (כל השנה).
יש שונות גבוהה בין האגמים:
באזור מצויים אגם ברטון ואגם קרוק.
בשל המליחות הגבוהה של האגמים הם אינם קופאים בחורף.
גילוי רכס הגבעות
גבעות וסטפולד התגלו ב-20 בפברואר 1935, עת קבוצת הנחיתה של אניית דיג הלווייתנים הנורווגית ת'ורסהוון (Thorshavn), ירדה לחוף, שבראשם רב החובל קלריוס מיקלסן, ורעייתו (קרולין מיקלסן) וכן שבעה אנשי צוות נוספים.
בירידה זו אל החוף הייתה קרולין מיקלסן לאישה הראשונה אשר דרכה על אדמת אנטארקטיקה.
אזור הגבעות והאיים הסמוכים לו מופו באמצעות תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן (1937–1936). לאחר מכן ביקרו באזור לינקולן אלזוורת', ויוברט וילקינס בשנת 1939.
הגבעות צולמו מהאוויר במסגרת מבצע קפיצה לגובה של צי ארצות הברית (בשנים 1947–1946).
הגבעות מופו על ידי משלחת המחקר הלאומית האוסטרלית לאנטארקטיקה בראשות פיליפ לואו.
מקור השם
הגבעות נקראות על שם מחוז וסטפולד שבנורווגיה, בו, בעיר סאנדיורד הייתה ממוקמת עיקר תעשיית ציד הלווייתנים של נורווגיה.
לקריאה נוספת
• Beau Riffenburgh, Encyclopedia of the Antarctic, Volume 1, P 680
• Johanna Laybourn-Parry, Jemma L. Wadham, Antarctic Lakes, PP 92 - 93
• DAMIAN B. GORE, I. SNAPE and M.R. LEISHMAN, Glacial sediment provenance, dispersal and deposition, Vestfold Hills, East Antarctica, Antarctic Science 15 (2): 259–269 (2003), DOI: 10.1017/S0954102003001263
• BROLSMA, HENK, Survey Report Vestfold Hills, Australian Antarctic Territory 1984-85, 1985-86 summer season, Australian Antarctic Data Centre
• P.H.G.M.Dirks, J.D.Hoek, C.J.L.Wilson, J.Sims, The Proterozoic deformation of the Vestfold Hills Block, East Antarctica: implications for the tectonic development of adjacent granulite belts, https://doi.org/10.1016/0301-9268(94)90109-0
• Kirkwood, J.M., Burton, H.R., Macrobenthic species assemblages in Ellis Fjord, Vestfold Hills, Antarctica, Mar. Biol. 97, 445–457 (1988). https://doi.org/10.1007/BF00397776
• Gibson, J. (1999), The role of ice in determining mixing intensity in Ellis Fjord, Vestfold Hills, East Antarctica, Antarctic Science, 11(4), 419-426. https://doi.org/10.1017/S095410209900053X
חמאס עיראק
חמאס עיראק (בערבית: حماس العراق) הוא ארגון חמוש המבוסס בעיראק ומשתייך לאסלאם הסוני. הארגון נוסד עם פרישת אנשיו מבריגדת מהפיכת 1920 ב-18 במרס 2007. ב-2014 הארגון חבר לארגון חמאס שבעזה. בעקבות עלייתה של המדינה האסלאמית נהרגו בארגון מנהיגים ומפקדים של הארגון, אך בעזרה של חמאס ואיראן שיקם את עצמו. ב-16 ביוני 2015 חייליו עזרו לצבא עיראק לשחרר את העיר פלוג'ה מהמדינה האסלאמית שיגיעו למוסדות של העירייה.
הקבוצה מייחסת לעצמה מעשי חבלה שונים נגד חיילי ארצות הברית השוהים בעיראק. מנגד, בריגדת מהפכת 1920 טוענת כי הארגון סייע לכוחות ארצות הברית במתקפה שביצעו על פעילי אל-קאעידה במחוז דיאלא שבעיראק. ב-11 באוקטובר 2007 חבר הארגון למועצה פוליטית התומכת במאבק מזוין נגד כוחות ארצות הברית שבעיראק.
בשנת 2007 הארגון פרסם משנה אידאולוגית, בה כתב:
"התנועה מאמינה בג'יהאד מזוין כאמצעי לגירוש הכובש, וקוראת לדעת הקהל וסוכנויות ומוסדות בינלאומיים לכבד זכות זו ... זכות של כל העמים להתנגד לכיבוש, ולהבחין בין זה לבין פשעים חמושים אשר יעדם הוא באזרחים חפים מפשע".
"אנו מאמינים בקשר הכרחי בין מאמצים הצבאיים ופעילות פוליטית - שני מכשירי תמיכה הדדית להשגת היעדים של התנגדות לשחרור וגאולה ומניעת התנועות הפונדמנטליסטיות מקצירת הפירות של ההתנגדות."
"אנחנו מאשרים את נחיצות המשך ההרג עד ליציאתו של החייל האחרון מהצבאות הכובשים, ולא לנהל משא ומתן עם האויב אלא בהסכמת הפלגים של הג'יהאד וההתנגדות העיראקית; ובנסיבות והתנאים המתאימות".
ב-2014 חבר חמאס עיראק לארגון חמאס בעקבות מלחמה מול המדינה האסלאמית. אחד מההישגים שלהם הוא כיבוש העיר פלוג'ה עם צבא עיראק מידי המדינה האסלאמית. בה חיילי הארגון וחיילי צבא עיראק הניפו את דגל עיראק בבניין העירייה. אזורים גדולים של עיר נמצאים בשליטת מדינת עיראק. שאזורים אחרים נלחמים מול המדינה האסלאמית. יש דיווחים שהארגון נשבע אימונים למדינת עיראק.
הוברלה אוז'הורוד
מועדון הכדורגל הוברלה אוז'הורוד (באוקראינית: Футбольний Клуб «Говерла» Ужгород) הייתה קבוצת כדורגל אוקראינית מהעיר אוז'הורוד ששיחקה בליגת העל האוקראינית. הקבוצה נקראה על שם הר הוברלה, ההר הגבוה ביותר באוקראינה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1925 תחת השם "רוס" והורכבה משחקנים רוסינים, תושבי העיר אוז'הורוד. בתחילת דרכה שיחקה הקבוצה בליגה הבכירה של צ'כוסלובקיה. בשנת 1945, עם סיפוח האזור על ידי ברית המועצות עברה לשחק בליגה השנייה של ברית המועצות (שלמעשה הייתה הליגה השלישית בחשיבותה במדינה).
עם כינון אוקראינה העצמאית בשנת 1991 הצטרפה הקבוצה לליגת המשנה של אוקראינה. היא הצליחה לעלות לפרמייר-ליג האוקראיני בשנת 2001. שיחקה בליגת העל האוקראינית 8 עונות : 2001/2002, 2004/2005, 2005/2006, 2007/2008, 2009/2010, 2012/2013, 2013/2014 ו-2014/2015. ההישג הכי טוב של הקבוצה בליגת העל הוא מקום 12 בעונות: 2005/2004, 2014/2013 ו-2015/2014.
מגרש הבית של הוברלה אוז'הורוד היה אצטדיון אוונגרד אשר מכיל 12,000 מקומות. האצטדיון נבנה בשנת 1952 ושופץ בשנת 2005.
בשנת 2016, בשל קשיים כלכליים, פורקה הקבוצה.
Love Incredible
Love Incredible (בעברית: אהבה מדהימה) הוא סינגל של המפיק המוזיקלי קשמיר קאט, שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קמילה קביו, מתוך אלבום האולפן, 9. השיר יצא לאור ב-17 בפברואר 2017, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס ומאד לאב רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קשמיר קאט, בני בלנקו, סופי וקמילה קביו והופק על ידי קשמיר קאט, בני בלנקו וסופי גם כן. השיר הוא שיר מסוגת הרית'ם אנד בלוז, המשלב בתוכו גם את סגנון האלקטרופופ, המאפיינים שירים נוספים מתוך האלבום, 9. בנוסף, מכיל השיר גם את סוגת ה-EDM.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי ונכון ליוני 2020, צבר קרוב ל-37 מיליון השמעות.
ביקורת
קאט בין ממגזין הבילבורד השוותה את השיר להוצאות הקודמות של קשמיר קאט ותיארה אותו כ-"מנגינה שנשמעת כאילו היא משתלבת באופן מושלם עם שאר השירים מתוך אלבום הבכורה, בו היא נכללת" וזאת בנוסף לכך שהעניקה לשיר ביקורת חיובית מאוד.
כריסטינה לי מ-Idolator שיבחה את ההפקה של השיר ואת שירתה של קביו וכינתה אותו כשיר "אלקטרופופ דרמטי וחלומי".
מועדון הניצולים
מועדון הניצולים (באנגלית: Survivors Club) הוא ספר שנכתב על ידי מייקל בורנסטין, ויצא לאור במרץ 2017 על ידי הוצאת כנרת זמורה-דביר. הוא מבוסס על סיפור אמיתי ומדבר על חייו של מייקל בשואה כילד יהודי קטן ועל שחרורו ממחנה ההשמדה אושוויץ. הספר היה לרב-מכר של הניו יורק טיימס.
על הסופר
מייקל בורנסטין נולד ב-1940 בז'רקי פולין, הוא היה אחד מהילדים הכי צעירים ששוחררו ממחנה ההשמדה אושוויץ בגיל 4 בלבד. לאחר שחרור אושוויץ הוא ואמו היגרו לארצות הברית, שם נולדו לו 4 ילדים.
תקציר הספר
הספר נפתח עם מייקל של זמנינו, המספר לנו על כך שבמקור לא היו לו שום כוונות לספר או לתעד את הסיפור שלו. יום אחד, הוא ראה תמונה שבה הוא נמצא באתר של הכחשת השואה. הוא מספר שהוא כל כך זעם כשהוא ראה תמונה שלו באתר כזה, שהוא החליט לכתוב לאחיינית שלו, דבי בורנסטין, וביחד הם חיפשו פרטי מידע חסרים, ובסופו של דבר כתבו את הספר.
בשלושת הפרקים הראשונים מסופרו על משפחת בורנסטין, לפני שמייקל נולד. הם גרים בז'רקי. בבית גרים שמואל, אחיו הגדול של מייקל, סופי (מאמישו), אמו של מייקל, ישראל, אביו של מייקל, ובעבשי, סבתו. בפרק הראשון, ישראל קובר את כל הרכוש היקר שלהם בחצר האחורית, כדי שהנאצים לא יגנבו אותו. כשמייקל נולד, ישנה סעודת ערב שישי גדולה, לראשונה מזה הרבה זמן. לאחר מכן מסופר על פשעי הנאצים בעיר. הנאצים יוצרים אגודה של יהודים הנקראת "יודנראט", ישראל ממונה לראש היודנראט בז'רקי, וחלק מהיהודים שם חושבים אותו לבוגד. הנאצים מעבידים את חברי היודנראט בפרך, ובסוף שולחים את היהודים בז'רקי למחנה ההשמדה אושוויץ. בהמשך הסיפור, הם משוחררים מאושוויץ על ידי הצבא הסובייטי, שמתייחס אליהם כמו בני אדם ולא כנחותים, מה שמפתיע אותם. סופי, אימו של מיכאל נפרדה ממנו בחיפוש אחר עבודה, והוא וסבתו חוזרים לז'רקי בחיפוש אחר בית. כאשר הם מגיעים, הם פוגשים בהילדה, דודתו של מיכאל, שהוא לא פגש שנים, ואפילו לא זוכר. הוא מתחבר עם רות, בתה של הילדה, שחושבת עצמה לנוצרייה אף על פי שגרה בבית יהודי. פרט זה מציל את חייה של כל המשפחה, כאשר חבורה של אנטישמיים מופיעה על סף דלתם של המשפחה, וחושבים אותם ליהודים. אבל, רות מזמרת את תפילותיה הנוצריות, מה שגורם לחבורה לחשוב שהם נוצרים ולעזוב אותם לנפשם. בהמשך, מיכאל וסבתו מתאחדים שוב עם אימו של מיכאל, והוא ואימו חוזרים לז'רקי כדי לגור בביתם הישן. בסוף הספר, אנו שומעים על בר - המצווה של מיכאל, ועל שעון שהוא מקבל במתנה מאימו, ועליו חרוטות המילים: "גם זה יעבור".
דמויות
מיכאל, גיבור הסיפור, שנולד בזמן השואה והשתחרר ממחנה ההשמדה אושוויץ כשהיה ילד.
דמויות משניות: יעקב, אביו של מיכאל, סופי אימו, שמואל אחיו הגדול, דורה סבתו, הקצין שמיט, הילדה דודתו של מיכאל, רות בת דודתו.
ההשבעה הרביעית של ולדימיר פוטין לנשיאות רוסיה
טקס ההשבעה הרביעית של ולדימיר פוטין כנשיא רוסיה התקיים ביום שני, 7 במאי 2018, בהיכל אנדריי בארמון הקרמלין הגדול במוסקבה. ההשבעה סימנה את תחילת הקדנציה החדשה בת שש שנים של ולדימיר פוטין כנשיא רוסיה. את שבועת כהונתו הנשיאותית העביר יו"ר בית המשפט החוקתי ולרי זורקין. בנוסף, על פי המסורת, ניצבו לצדו ראשי הרשות המחוקקת: יו"ר מועצת הפדרציה ולנטינה מטוויינקו ויו"ר הדומה ויאצ'סלב וולודין.
רקע כללי
הבחירות לנשיאות נערכו ב -18 במרץ 2018. בבחירות השתתפו שמונה מועמדים. ולדימיר פוטין זכה בבחירות בסיבוב הראשון כשזכה ליותר מ-76% מהקולות. פוטין, שנבחר לנשיא בשנת 2012, היה כשיר להתמודד, לאחר שהצהיר על כוונתו לעשות זאת ב-6 בדצמבר 2017 והיה צפוי לנצח. ההכרזה הגיעה בעקבות כמה חודשים של ספקולציות, לאורך המחצית השנייה של 2017, מכיוון שלמרות שצפוי היה להתמודד לקדנציה נוספת, פוטין שחרר הצהרות מתחמקות, לרבות הודעה לפיו שעדיין לא החליט אם ברצונו "לפרוש מתפקידו" ושהוא "עדיין לא החליט אם להתמודד לקדנציה נוספת". מקורות שונים ניבאו שיתמודד כעצמאי כדי לנצל יותר תמיכה מהאוכלוסייה, ולמרות שהיה יכול להיות מועמד גם על ידי מפלגת רוסיה המאוחדת כמו בשנת 2012, פוטין בחר להתמודד כעצמאי.
מקום הטקס
ב-19 באפריל נודע כי לוולדימיר פוטין הוצעו שתי אפשרויות לטקס ההשבעה.
רעיון דומה היה קיים בעת השבעתו של בוריס ילצין בשנת 1996. אז היה אמור להיערך טקס בכיכר הקתדרלות, אך אז ננטש רעיון זה על מנת לחסוך כסף והטקס נערך בארמון הקרמלין הממלכתי.
המכונית הנשיאותית
בהשבעה בוצע שימוש בפעם הראשונה בלימוזינה מדגם חדש "אאורוס סנאט" תוצרת רוסיה, במקום המרצדס-בנץ S 600 גארד פולמן ששימש את נשיא רוסיה קודם לכן. עם זאת, לפני טקס השבעה דווח כי מכונית זו לא תשמש במהלך הטקס, משום שהרכב שלא מצא חן בעיני מנהל הטקס. במקום זאת, תוכנן להשתמש במרצדס פולמן הישנה.
תעודת נשיא רוסיה
ב-3 באפריל 2018 מסרה יו"ר ועדת הבחירות המרכזית אלה פמפילובה לפוטין את האישור הרשמי ותעודת נשיא רוסיה. בהצגת האישור בתחילת אפריל, אלה פמפילובה הפרה את המסורת לפיה האישור מוענק תמיד עם כניסת הנשיא לתפקיד (לא לפני 6 במאי). בנוסף, פמפילובה בירכה גם את פוטין על הניצחון הבטוח. הנשיא הנבחר הגיב בתודה לה ולעמיתיה שעבדו במהלך מערכת הבחירות. הוא ציין שזו עבודה לאומית נהדרת, חשובה מאוד למדינה והיא בוצעה ברמה הטכנית והארגונית הגבוהה ביותר. הוא הוסיף שהבחירות הללו היו השקופות והנקיות ביותר בתולדות המדינה.
הטקס
הטקס החל ברבע ל-12, שעון מוסקבה, כאשר באולם אנדריי הוכן דגל רוסיה והדגל הנשיאותי. לאחר מכן חיילי משמר הקרמלין הכניסו לאולם את השרשרת הנשיאותית והעתק מיוחד של החוקה הרוסית. לאחר הצגת הדגל והסמלים הנשיאותיים הוזמנו לבמה יו"ר מועצת הפדרציה ולנטינה מטוויינקו, יו"ר הדומה ויאצ'סלב וולודין ויו"ר בית המשפט החוקתי ולרי זורקין. במקביל עזב ולדימיר פוטין את משרדו בארמון הסנאט וצעד לארמון הקרמלין הגדול. בעת המעבר נעשה שימוש לראשונה ברכב אאורוס סנאט. בחצות היום הגיע ולדימיר פוטין לארמון הקרמלין הגדול, שם עבר באולמי אלכסנדר וגאורגי וטיפס על הבמה באולם אנדריי.
לאחר עלייתו של פוטין לבמה, יו"ר בית המשפט החוקתי ולרי זורקין דחק בפוטין להישבע על פי סעיף 82 בחוקה הרוסית. פוטין נשא את השבועה לתושבי רוסיה בנוכחות חברי מועצת הפדרציה, חברי הדומה, שופטי בית הדין החוקתי הרוסי ואישים בכירים שהוזמנו אישית על ידו לנכוח בטקס. פוטין נשא את שבועת המשרה, באופן מסורתי בהנחת ידו הימנית על החוקה. לאחר שפוטין נשבע, אמר זורקין שפוטין נכנס רשמית לתפקידו כנשיא רוסיה. לאחר ההשבעה, התזמורת הנשיאותית ביצעה את המנון רוסיה, הדגל הנשיאותי הועלה מעל לארמון הסנאט ופוטין קיבל את המצעד המסורתי של חיילי משמר הקרמלין לכבודו. בשלב זה, נשא ולדימיר פוטין את נאומו הראשון באורך 1224 מילים. נאום זה היה הארוך ביותר בהיסטוריה של הטקס, כשהשיא הקודם היה נאום הבכורה של בוריס ילצין בשנת 1991, אז הנאום כלל 748 מילים. בנאומו הודה פוטין לאזרחי רוסיה על האמון והתמיכה שנתנו לו בבחירות. פוטין דיבר על המשימות שיש לפתור, מכיוון שהן יקבעו את גורלה של רוסיה לעשרות שנים. כמו כן, פוטין כינה את משימות העדיפות של המדינה, כשיפור איכות החינוך והטיפול הרפואי, כמו גם אספקת הגנה על אמהות וילדות. בנאומו, סיפר פוטין על תוכניותיו לקדנציה החדשה, הוא הבטיח לעשות הכל כדי להגביר את כוחה, שגשוגה ותפארתה של המדינה. בנאום ציין פוטין כי במשך יותר מאלף שנות היסטוריה, רוסיה מתמודדת שוב ושוב עם תקופות מעורערות והשווה את רוסיה לעוף חול: "במשך יותר מאלף שנים ההיסטוריה של רוסיה התמודדה שוב ושוב עם תקופות של סערה... ותמיד נולדו מחדש, כמו עוף החול, המגיע לגבהים כאלה שאחרים לא היו, נחשבו כבלתי נגישים ועבור ארצנו, נהפוך הוא, הפכו לקרש קפיצה חדש, אבן דרך היסטורית חדשה לעתיד, דחיפה חזקה קדימה." לאחר החלק העיקרי של טקס ההשבעה, ולדימיר פוטין נסע לכיכר הקתדרלות, שם ערך ביקורת על כוחות משמר הקרמלין. סקירת הכוחות סימנה את כניסתו לתפקיד של המפקד העליון של הכוחות המזוינים. במהלך המצעד בירך פוטין את המשמר במלאת 82 שנה, שכן באותו יום, 7 במאי, חוגג המשמר את יום השנה להקמתו. לאחר המצעד שוחח פוטין עם מתנדבים ונציגי ארגוני נוער שהוזמנו לטקס.
שירות תפילה
לאחר טקס ההשבעה, הלך פוטין לקתדרלת הבשורה, בכניסה אליה המתין לו הפטריארך קיריל. הם נכנסו יחד לקתדרלה. התפילה הכילה בקשה שאלוהים ייתן לנשיא את הכוח והחוכמה לנהל את המדינה. בסוף התפילה קרא הפטריארך קיריל תפילה מסורתית. לאחר מכן פנה הפטריארך לפוטין בשם אנשי הדת, המנזרים והנאמנים. הוא ציין שכל האנשים הללו תמכו בפוטין, כשהוא רואה אותו כמנהיג, לא רק בניהול בהצלחה של המדינה, אלא גם כאדם המסור לארץ המולדת, שהמסורת הרוחנית היא המסורת שלו. הפטריארך איחל לנשיא בריאות טובה וכוח למלא את כל ההבטחות שהביע בנאומו.
אורחים
בטקס השתתפו כחמשת אלפים אורחים. בפרט, בנוסף לשופטי בית המשפט החוקתי וחברי האספה הפדרלית, שנוכחותם בטקס ההשבעה נדרשת על ידי החוקה, השתתפו בטקס גם מתנדבים ועובדי מטה הבחירות של ולדימיר פוטין. יחד עם זאת, על פי המסורת, השתתפו בטקס מושלי הסובייקטים הפדרליים, מנהיגים דתיים ופוליטיקאים רוסים בכירים אחרים, בפרט ראש עיריית מוסקבה לשעבר יורי לוז'קוב והגברת הראשונה לשעבר ניינה ילצינה. על פי המסורת, דמויות מצטיינות מתחום האמנות, המדע והספורט השתתפו בהשבעה. לדוגמה, המוזיקאי יורי בשמט, שחקן ההוקי איליה קובאלצ'וק, השחקן סטיבן סיגל, יו"ר דירקטוריון גזפרום, ראש הממשלה לשעבר ויקטור זובקוב, מנכ"ל גזפרום נפט אלכסנדר דיוקוב ואחרים. בנוסף, בטקס השתתף קנצלר גרמניה לשעבר גרהרד שרדר.
צפייה
על פי חברת המחקר מדיאסקופ צפו בשידור טקס ההשבעה יותר מ-5.8 מיליון רוסים. האירוע שודר על ידי חמישה ערוצי טלוויזיה: הערוץ הראשון, רוסיה 1, רוסיה 24, NTV, רשת "מיר" ו-OTR.
פטר בוקור
פטר בוקור (בהונגרית: Bokor Péter; פץ', 19 בספטמבר, 1924 – בודפשט, 7 באוקטובר 2014) היה במאי קולנוע, סופר, היסטוריון, דרמטורג יהודי-הונגרי עטור פרסים לרבות פרס בלה באלאז' (פרס הכבוד המקצועי הממלכתי ההונגרי הגבוה ביותר שניתן להעניק ליוצרי סרטי קולנוע ולמפיקי טלוויזיה), פרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול.
משפחתו
פטר בוקור נולד במשפחה יהודית כבנם של פרנץ בוקור, רוקח ושל ארז'בט שפרינגארן. אמו נספתה באושוויץ ואחיו ניספה בחזית המזרחית במחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי. ב-1947 התחתן עם האלמנה האנה סגה (במקור שטיינפלד) משפטנית שילדה שתי בנות (קלרה (מבעלה הראשון שנרצח בשואה ויודית) ב-1945 וב-1949 בהתאמה.
קורות חייו ועבודתו
פטר בוקור גדל בעיר קאפושוואר וסיים שם את בחינות הבגרות. הוא נאלץ להסתתר מבריוני מפלגת צלב החץ, אך אלה תפסו אותו והוא גורש למחנה ריכוז בגרמניה. הוא עבר תאונה בזמן שברח ואושפז בעיר שוורין. חזר הביתה ב-1946 ולמד רוקחות, בעקבות מקצועו של אביו. בין 1947 לבין 1958, הוא היה דרמטורג ומדובב בחברות סרטים שונות ולאחר מכן באולפן הסרטים פנוניה (Pannónia Filmstúdió). מ-1958 כתב וביים סרטים תיעודיים. משנת 1963, הוא היה עובד של הטלוויזיה ההונגרית. בין 1972 לבין 1973 היה ראש אולפן החדשות והתיעוד. בין 1972 לבין 1986 היה במאי ב-Mafilm. הוא פרש ב-1986. ב-1988, יחד עם גאבור האנאק הקים את ספריית הווידאו של הספרייה הלאומית על שם סצ'ני. משנת 1990 היה חבר ועד באיגוד ההונגרי של האיחוד הפאן-אירופי.
פרננדו מרטין
פרננדו מרטין אספינה (בספרדית: Fernando Martín Espina; 25 במרץ 1962 – 3 בדצמבר 1989), נחשב לאחד מטובי הכדורסלנים הספרדים אי פעם. גובהו של מרטין היה 2.06 מטרים, והוא שיחק בעיקר בעמדת הסנטר. הוא נחשב לאתלט "אול-אראונד" (המסוגל לעשות דברים רבים ברמה טובה) מוכשר. הוא היה אלוף ספרד בשחייה חמש פעמים, כמו גם אתלט בעל יכולות בענפי הספורט כדוריד, טניס שולחן וג'ודו.
קריירה מקצוענית
מרטין היה שחקן הכדורסל הספרדי הראשון ששיחק בליגת ה-NBA, ליגת הכדורסל המקצוענית האמריקאית הנחשבת לטובה בעולם בתחומה, וכן השחקן האירופאי השני ששיחק בליגת ה-NBA. ב-1986 החל מרטין לשחק עבור קבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס, מוקדם יותר בקריירה שלו שיחק בספרד עבור אסטודיאנטס מדריד ועבור ריאל מדריד. הוא שיחק ב-24 משחקים בלבד בעונת 1986/1987 עבור הבלייזרס, ולאחר מכן נפצע ולא שיחק במשך חודשיים. בסופה של אותה העונה, הוא חזר לספרד על מנת לשוב ולשחק עבור ריאל מדריד.
במדי נבחרת ספרד
מרטין שיחק גם עבור נבחרת ספרד בכדורסל, והיה שחקן בולט בנבחרת הספרדית שזכתה במדליית כסף באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984. מרטין ייצג את מדינתו גם בטורניר היורובאסקט בשנים 1981, 1983, 1985, ובאחרון הטורנירים שבהם השתתף הוא נבחר לחמישיית האליפות.
מותו
מרטין נהרג בתאונת דרכים בשנת 1989. מותו גרם להלם רב בעולם הכדורסל הספרדי.
חייו האישיים
אחיו של מרטין, אנטוניו מרטין, גם הוא שיחק כדורסל באופן מקצועני. בנו של פרננדו מרטין, יאן מרטין, שיחק גם הוא בליגת הכדורסל הבכירה של ספרד, ליגת העל הספרדית בכדורסל (ACB), עם אסטודיאנטס מדריד בעונת 2002/2003, וכן שיחק גם בנבחרות הנוער הלאומיות של ספרד. האחיין שלו, דומיניק מרטין, שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת ייל, וכן שיחק באופן מקצועני בספרד.
בהטבעתו הראשונה בתחרות ההטבעות של ה-NBA לשנת 2009, לבש שחקנה הספרדי של פורטלנד טרייל בלייזרס רודי פרננדס את חולצתו של מרטין, מספר עשר, לזכרו.
סומוביט (מחנה ריכוז)
מחנה הריכוז סוֹמוֹבִיט (בבולגרית: Лагер Cомовит), היה מחנה ריכוז אשר הוקם על ידי הקומיסריון לענייני יהודים בכפר סומוביט אשר בממלכת בולגריה ופעל בין 26 במאי 1943 ועד 17 בינואר 1944. מספר הכלואים בו בזמן נתון עמד על כמה מאות. ייעודו היה כליאתם של מנהיגי יהדות סופיה ובהמשך נוספו אנשי ציבור מקהילות נוספות וחשודים בסיוע לפרטיזנים ולקומוניסטים. במקום נכלאו גם משפחות שלמות, גברים נשים וטף.
רקע והקמת המחנה
ב-15 במאי 1943 הציג אלכסנדר בלב את תוכניתו החדשה לגרש את כל יהודי בולגריה אל מחוץ לגבולות הממלכה עד ל-30 בספטמבר. סומוביט נקבע כאחד מיעדי השילוח של היהודים באמצעות מעבורות על הדנובה. ב-21 במאי אישרה הממשלה הבולגרית רק את הגליית יהודי סופיה לערי השדה.
צווי הגירוש הראשונים החלו להמסר לבני הקהילה וראשיה החלו לפעול לביטול הצו. הרב דניאל ציון הכריז על ה-24 במרץ כיום צום ותפילה ונאם בפני קהל המונים בבית הכנסת ברובע יוצ'בונאר. לאחר התפילה החל הקהל לנוע לכוון ארמון המלך ופוזר בכח רב על ידי המשטרה הבולגרית. 412 מבני קהילת סופיה וראשיה נעצרו. ראשי הקומיסריון לענייני יהודים החליטו להקים מחנה ריכוז בסומוביט ובשלב הראשון לעצור בו את הנהגת קהילת סופיה מתוך הנחה, שללא מנהיגות תקטן מאוד התנגדות הקהילה היהודית לגירוש ויעלה בידם לממש את "התוכנית הגדולה" ולגרש את יהודי בולגריה אל מחוץ לגבולות הממלכה.
בשלב ראשון נשלחו 170 מקרב בני הקהילה שנעצרו ובכללם הרב ציון והובלו לסומוביט ברכבת משא כשהם דחוסים בשני קרונות. ב-26 במאי הגיעו העצורים למקום. המחנה הוקם בתוך בית ספר יסודי שהוקף חומה גבוהה ואובטח על ידי חיילי הצבא הבולגרי.
המחנה בתקופת פעילותו
בהגיע העצירים, נערך חיפוש על גופם והוחרמו מהם כל חפציהם האישיים. הכלואים ישנו בתוך כיתות בית הספר על הרצפה וקיבלו 2 פרוסות לחם ו-2 כוסות מרק ליום ובנוסף מימיית מים אחת ליום לשתייה ושטיפה. לאחר שבועיים הגיעו למחנה עצורים נוספים מסופיה ובאמצע יוני גדל מספר האסירים ל-250, בכללם הנער שלמה קאלו. בשל הדוחק ובהיעדר תנאי סניטציה החלו רבים לסבול ממחלות זיהומיות. בנוסף, הכו חיילי המשמר הבולגרי את העצורים מעת לעת בקתות רוביהם והטרידו אותם וכן הרבו להתעלל ברב דניאל ציון. בראשית יולי הוחלפה האבטחה ובמקום חיילי הצבא הבולגרי הוצבו במקום אנשי משטרה.
בנוסף, הנחה מפקח מטעם הקומיסריון לשאלות יהודיות להקל את תנאי הכלואים ובכפוף להנחייתו הוגדלה כמות המזון שסופקה להם. בהמשך, נשלחו למחנה יהודים מקהילות יהודיות נוספות ובכללם עסקנים ואנשי ציבור שהפרו לכאורה את החוק להגנת האומה או נחשדו בסיוע לפרטיזנים. העצורים כללו 101 מבני קהילת פלובדיב, 21 מפאזארדז'יק ו-44 מרוסה. לקראת אמצע יולי הגיעה קבוצת עצירים נוספת מדופניצה וקיוסטנדיל שכללה משפחות שלמות. לקראת סוף יולי שוחררה קבוצת עצירים בני קהילת סופיה ומספר הכלואים במחנה הגיע ל-500 נפשות. החל מה-5 באוגוסט נשלחו הגברים לעבודות כפייה.
בין הכלואים נמנו גם ילדים ואחת העצורות הפעילה עבורם גן ילדים מאולתר. בראשית אוקטובר שוחררה קבוצת עצירים נוספת ומספר העצירים במחנה ירד לכדי 200 נפשות ובסוף החודש הגיעה שוב קבוצה גדולה של עצירים וחלקם שוכנו בצריפים שהוקמו במקום.
סגירת המחנה
ב-17 בינואר 1944 הועברו עצורי סומוביט לכפר "טאבאקובה צ'שמה" הסמוך יותר לפלבן. מאוחר יותר הועברו חלקם מ"טאבאקובה צ'שמה" לקאייליקה ושם נספו 11 מהם בשרפה שככל הנראה נגרמה מהצתה. ב-9 בספטמבר 1944 לאחר ההפיכה שחוללה חזית המולדת הבולגרית בחסות הצבא האדום, שוחררו עצירי המחנות. לאחר המלחמה הוקם בית דין מיוחד לשפיטת "משתפי הפעולה עם הנאצים". ארבעה מהנאשמים היו מפקדי מחנות סומוביט, טאבאקובה צ'שמה וקאייליקה.
ATMOS
ATMOS (ראשי תיבות: Autonomous Truck Mounted howitzer System) היא מערכת ארטילריה מודרנית ישראלית שפותחה על ידי סולתם מערכות ומיוצרת כיום על ידי אלביט מערכות. המערכת מורכבת מתותח הוביצר בקליבר 155 מ"מ (קליבר נאט"ו הסטנדרטי) הנישא על משאית 6x6 בעלת עבירות גבוהה. מערכת זו תוכננה כדי לענות על דרישות הצבא המודרני במאה העשרים ואחת: קצב אש גבוה, מערכת טעינה אוטומטית, טווח מקסימלי גדול, מגוון מערכות המאפשרות להשיג דיוק גבוה במגוון תנאים, ויכולות פריסה מהירה.
פיתוח
התותח הוצג לראשונה בשנת 1999, וגרסה נוספת שלו הוצגה בשנת 2001 על ידי סולתם מערכות. הוא פותח בשל ההתחדשות של צבאות ברחבי העולם ולאור ההתיישנות של תותחי ה-M-109 הנפוצים. התותח פותח על בסיס תותח M-71, ותוכנן להיות בעל ניידות גבוהה ועלות ראשונית וגם תפעולית נמוכה. התותח נועד בעיקר לייצוא אך גם לשימוש בצה"ל.
עד סוף שנת 2001 סיימה סולתם ניסויים נרחבים בתותח, במהלכם ירה התותח למעלה מ-1,000 פגזים. החל משנת 2003 התותח החל להתמודד במכרזים ברחבי העולם, והוצע לצבאות שמשתמשים ב-M-71 הנגרר. צה"ל בדק את התותח, אך לבסוף הוחלט לשדרג את תותחי ה-M-109 בגרסת "דורס". עם זאת, בשל הרצון של צה"ל בשנים האחרונות לחדש את המערך הקני של חיל התותחנים הציגה סולתם גרסה מתקדמת יותר של התותח.
הוצגה גם גרסה שהייתה מיועדת לצבא רומניה, ונבנו שלושה אבות טיפוס מסוג זה, אך הוחלט לא להצטייד בתותח.
ב-2017 החליט משרד הביטחון להצטייד בגרסה מתקדמת של ה-ATMOS, שכעת מיוצר על ידי אלביט מערכות, כתותח העתיד של צה"ל. ב-2021 הוחלט כי התומ"ת, מדגם SIGMA 155 המשופר, ייכנס לשירות ב-2023 וייקרא בצה"ל "רועם".
מרכב
ATMOS הוא למעשה תותח הוביצר מודולרי, שמורכב על משאית בעלת הנעה של 6x6, בעלת עבירות גבוהה, שאמורה לנסוע במהירות של 90 קמ"ש בכביש. על המשאית מתקינים את כל הדרוש לתותח, כולל מערכת בקרת אש ומערכת ליצירת חשמל הדרושה להפעלת כל מערכות העזר. הרכבת התותח על המשאית מספקת מגוון יתרונות: תחזוקה זולה יותר, מהירות גבוהה בכביש, חיסכון לוגיסטי במובילים כבדים, וגמישות מבצעית המאפשרת להעביר את התותח בקלות בין גזרות.
בעוד שמרכב משאית מספק יתרונות רבים, הוא טומן בחובו חסרונות לא מעטים, על פני מרכב זחלים ממוגן וכבד יותר: תותח הנע על זחלים, כמו ה-M-109 הוא כלי שאמור ללוות "שכם אל שכם" את האוגדות המתמרנות בעומק השטח, להתמקם בעמדת ירי ללא תלות בתוואי השטח, להגיע עד לקו ראשון, ובמידת הצורך יש לו אפשרות לירות בכינון ישיר. הוא גם תוכנן לעמוד במתקפה של אש נגד סוללות. מרכב משאית לוקה בחסרונות אלו, שהם צרכים של מלחמה כנגד צבאות סדירים, המאפשרת יכולת תנועה לעומק שטח עוין.
מערכות מתקדמות
ATMOS תוכנן להיות מערכת עצמאית בשטח, ללא תלות בכוחות אחרים. בהתאם לכך, למערכת יש מחשב טקטי, מערכת ניווט אינרציאלית (INS), כמו גם מערכת ניווט לוויינית (GPS) המורכבת בכל תותח בנפרד, מה שמאפשר לו יכולות ניוד ואש עצמאיות, ללא תלות בקרון הבקרה. למערכת יש גם מערכת ראייה ליום ולילה, לאיתור מטרות באופן עצמאי ואף מכ"ם לבדיקת מהירות הלוע של התותח. המערכות המתקדמות האלו נותנת יכולות רבות לתותח, לדוגמה, המערכות מאפשרות לחשב את הסטייה של הפגז הראשון שנורה, ולשפר את הדיוק מיד לאחר הירי.
רובן בראחה
רובן בראחה וגאס (בספרדית: Rubén Baraja Vegas; נולד ב-11 ביולי 1975 בוואיאדוליד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן ולנסיה.
בראחה שיחק במהלך הקריירה בספרד בלבד, ולאורך רוב הקריירה בקבוצת ולנסיה. הוא היה חלק משמעותי בקבוצה שזכתה בשתי אליפויות ספרד, בגביע הספרדי ובגביע אופ"א, וכן העפילה לגמר ליגת האלופות 2001. בנוסף, רשם בראחה 43 הופעות במדי נבחרת ספרד, במדיה כבש שבעה שערים ואותה ייצג בין היתר בטורנירי מונדיאל 2002 ויורו 2004.
קריירת משחק
בראחה גדל במחלקת הנוער של ריאל ואיאדוליד מעיר הולדתו. בעונת החל בראחה את הקריירה הבוגרת בוואיאדוליד ב', קבוצת המילואים של המועדון ששיחקה בליגה השלישית. ב-18 בספטמבר 1993, לאחר שתי הופעות במדי קבוצת המילואים ולקראת המחזור השלישי בליגה הבכירה, הוקפץ בראחה לקבוצה הבוגרת של המועדון ופתח בהרכבה במשחקה הביתי מול סביליה. בראחה שיחק לאורך כל המשחק, ואף כבש את שער הבכורה שלו במועדון. עד לסיום העונה ערך בראחה חמש הופעות בקבוצה הבוגרת, במקביל להיותו שחקן הרכב קבוע בקבוצת המילואים, לה סייע להינצל מירידה בפלייאוף בסיום העונה.
בראחה פתח גם את עונת בסגל קבוצת המילואים, בה שיחק באופן סדיר. מינויו של פרננדו רדונדו לתפקיד מאמן הקבוצה הבוגרת כחודשיים לסיום העונה הביא לשינוי במעמדו של בראחה במועדון. הוא הוקפץ לסגל הקבוצה הבוגרת, ופתח בהרכב בכל תשעת המחזורים האחרונים בליגה הבכירה. בעונת, שנפתחה תחת המאמן רפאל בניטס, כבר שיחק בראחה בקבוצה הראשונה של המועדון באופן בלעדי. הוא רשם 27 הופעות ליגה באותה עונה, מתוכן 12 בהרכב, וכבש שער ליגה אחד.
לקראת עונת חתם בראחה במדי הדאבליסטית הטרייה, אתלטיקו מדריד, והועבר ישירות לקבוצת המילואים של הקבוצה, אתלטיקו מדריד ב' מליגת המשנה. במשך שתי עונות מלאות בהן היה לשחקן הרכב בקבוצה שסיימה במרכז הטבלה. בעונת, עונתו השלישית בקבוצת המילואים, הפגין בראחה יכולת מרשימה ועד למחזור ה-21 בליגת המשנה כבש שבעה שערים והיה ממובילי הקבוצה שנאבקה בצמרת הטבלה. ב-2 בפברואר 1999 זכה בראחה להופעה ראשונה במדי הקבוצה הבוגרת. כשאריגו סאקי, מאמן הקבוצה, הכניס את בראחה במקומו של ז'וניניו פאוליסטה חמש דקות לסיום ההפסד בגביע, 1-0 לריאל סוסיאדד. חמישה ימים אחר כך, ב-7 בפברואר, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי אתלטיקו בליגה הבכירה. הוא עלה כמחליף במחצית המשחק בו הפסידה אתלטיקו 1–2 בחוץ לסלמנקה. עד לסיום העונה המשיך בראחה לשחק במקביל בקבוצה הראשונה ובקבוצת המילואים. הוא הספיק לרשום שמונה הופעות ליגה במדי הקבוצה הראשונה, בהן כבש שער אחד, ו-25 הופעות ליגה במדי קבוצת המילואים, בהן הצטיין עם 11 שערים שסייעו לקבוצתו לסיים במקום השני בטבלה.
בעונת, שהחלה תחת המאמן קלאודיו ראניירי, עבר בראחה באופן בלעדי לקבוצה הראשונה של המועדון. בראחה השתלב בקבוצה וערך 26 הופעות ליגה, מתוכן 17 בהרכב הפותח, וכבש שלושה שערי ליגה. אתלטיקו, שעוד ייצגה את ספרד בגביע אופ"א באותה עונה, הפתיעה לרעה וירדה לליגת המשנה בסיום העונה, כשסיימה במקום ה-19 בלבד.
לקראת עונת עבר בראחה לתחנה המשמעותית ביותר בקריירה שלו, ולנסיה. המאמן הארגנטינאי הקטור קופר, שהוביל את הקבוצה לגמר ליגת האלופות 2000, החתים את בראחה כחיזוק למרכז המגרש עם עזיבתם של ג'רארד לופס וחבייר פארינוס. בראחה השתלב היטב בקבוצה, רשם 35 הופעות ליגה בעונת הבכורה שלו, וסייע לקבוצתו להעפיל לגמר ליגת האלופות 2001 בפעם השנייה ברציפות. בראחה פתח במשחק הגמר, בו פגשה ולנסיה את באיירן מינכן. הוא שיחק לאורך כל המשחק וההארכה, שהסתיימו בשוויון 1-1. הוא היה הבועט החמישי של ולנסיה בדו-קרב בעיטות עונשין ודייק בבעיטה, אך לאחר שבע בעיטות נכנעה ולנסיה בתוצאה 4–5.
בראחה התאחד עם המאמן רפאל בניטס, מאמנו לשעבר בוואיאדוליד, כשהאחרון התמנה למאמן ולנסיה לקראת עונת. עם זאת, בראחה החמיץ את פתיחת העונה עקב פציעה, וחזר למגרשים רק בחודש דצמבר. תרומתו של בראחה הייתה מכרעת בשלבי סיום העונה. בשמונה המחזורים האחרונים של העונה כבש בראחה שישה שערים, שסייעו לקבוצתו להשיג שבעה ניצחונות. הוא סיים כמלך השערים של הקבוצה בליגה עם שבעה כיבושים, והוביל את קבוצתו לזכייה באליפות ספרד לראשונה מזה 31 שנים. בראחה הוסיף לפרוח תחת בניטס בעונת. הוא רשם 35 הופעות ליגה בהן כבש שמונה שערים, בדרך לזכייה באליפות נוספת, שנייה בקריירה. במקביל, זכה עם קבוצתו בגביע אופ"א לראשונה בתולדותיה. ולנסיה, עם בראחה בהרכב, ניצחה במשחק הגמר 2-0 את אולימפיק מרסיי בדרך לזכייה בתואר. בפתיחת עונת שב בראחה לשתף פעולה עם קלאודיו ראניירי שהתמנה למאמן הקבוצה. העונה נפתחה עבר ולנסיה עם זכייה בסופר קאפ האירופי, לאחר ניצחון 1–2 על פורטו. בראחה פתח בהרכב וכבש את השער הראשון במשחק.
בהמשך הקריירה סבל בראחה לעיתים קרובות מפציעות שהשביתו אותו לתקופות ארוכות. בעונת נאלץ לשחק 14 משחקי ליגה בלבד לאחר שהיה פצוע במרבית שלבי העונה. עם זאת, עונה אחר כך סייע בראחה לקבוצתו לזכות בגביע הספרדי לאחר שכבש בחצי הגמר מול ברצלונה, ופתח בהרכב בניצחון קבוצתו 1–3 על חטאפה בגמר. עונתו האחרונה בקריירה הייתה עונת, שאת רובה בילה על הספסל עקב פציעות. הוא פתח בהרכב במשחק האחרון של העונה, בו גברה ולנסיה 0–1 על טנריפה, והוחלף בדקות הסיום כדי לזכות בקימת כבוד מהקהל הביתי במסטאייה. זמן קצר לאחר מכן פרש בראחה מכדורגל בגיל 35, לאחר שלבש את מדי ולנסיה במשך עשר עונות, רשם במדיה 263 הופעות ליגה בהן כבש 41 שערים.
קריירה בינלאומית
הופעת הבכורה של בראחה במדי נבחרת ספרד נערכה ב-7 באוקטובר 2000, תחת המאמן חוסה אנטוניו קמאצ'ו. בראחה עלה כמחליף בדקה השלושים בניצחונה של ספרד 0–2 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. ארבעה ימים אחר כך פתח בראחה בהרכב, כשספרד התארחה אצל במסגרת המוקדמות. באותו משחק כבש בראחה את שער הבכורה שלו במדי ספרד, בדרך לשוויון 1-1 בסיום.
בראחה זומן על ידי קמאצ'ו לטורניר מונדיאל 2002 ביפן וקוריאה הדרומית. בראחה פתח בהרכב במשחקה הראשון של ספרד בטורניר, בו גברה 1–3 על, ובמשחק השני בו גברה באותה התוצאה על. הוא זכה למנוחה בניצחונה של ספרד 2–3 על, לקראת שלבי הנוקאאוט. בשלב שמינית הגמר חזר בראחה להרכב, ושיחק לאורך כל המשחק וההארכה מול, במשחק שהסתיים בשוויון 1-1 והוכרע בדו-קרב בעיטות עונשין. בראחה כבש בבעיטה השנייה של ספרד, בדרך לניצחון 2–3. ברבע הגמר שוב נקלעה ספרד לדו-קרב פנדלים, הפעם מול המארחת, לאחר שוויון 0-0 בסיום. בראחה, שפתח ורשם הופעה רביעית בטורניר, כבש את הבעיטה השנייה של ספרד, אך נבחרתו נכנעה בסיום 3–5 והודחה מהטורניר.
בראחה היה שותף לטורניר מוקדמות יורו 2004 תחת המאמן החדש איניאקי סאס, ואף כבש במהלכו פעמיים בניצחון 0–3 על. ספרד סיימה במקום השני בבית, הדיחה בפלייאוף את והעפילה ליורו 2004 בפורטוגל. בראחה זומן על ידי סאס לטורניר הגמר, ופתח בהרכב בשני משחקיה הראשונים בטורניר, בהם גברה 0–1 על ונפרדה בשוויון 1-1 מ, שסיימה לפניה בשלב הבתים וזכתה לבסוף בטורניר. בראחה עלה כמחליף במשחקה האחרון של ספרד בשלב הבתים, בו נוצחה 0–1 על ידי המארחת והודחה מהטורניר.
תחת המאמן לואיס אראגונס, היה בראחה שותף לטורניר מוקדמות מונדיאל 2006. משחקו האחרון במדי הנבחרת היה ב-16 בנובמבר 2006, במשחק החוץ של ספרד מול במסגרת הפלייאוף על הכרטיס למונדיאל. השתיים נפרדו בשוויון 1-1, שהבטיח לספרד את המקום בטורניר הגמר, אליו לא זומן בראחה עקב פציעות שהשביתו אותו לאורך אותה עונה.
בסך הכול רשם בראחה 43 הופעות במדי ספרד, בהן כבש שבעה שערים.
קריירת אימון
בראחה החל את הקריירה המקצועית לקראת עונת, כשנה לאחר פרישתו. הוא חזר למועדון בו שיחק בעבר, אתלטיקו מדריד, כשהצטרף לצוות המקצועי בראשותו של המאמן גרגוריו מנסאנו. לאחר כחצי שנה בלבד, בדצמבר 2011, הוחלף מנסאנו בדייגו סימאונה, ובראחה סיים את תפקידו במועדון.
בראחה חזר למועדון בו פרש, ולנסיה, בקיץ 2013 כשהתמנה לתפקיד מאמן הנוער של המועדון. במהלך תפקידו אף שימש כמאמן זמני בקבוצת המילואים של המועדון, ולנסיה מסטאייה מהליגה השלישית.
לקראת עונת התמנה בראחה לתפקידו הראשון כמאמן ראשי, כשהיה למאמן אלצ'ה מליגת המשנה. עונה קודם לכן שיחקה אלצ'ה בליגה הבכירה וסיימה במקום ה-13 במרכז הטבלה, אך הורדה לליגת המשנה עקב קשיים כלכליים. בראחה הוביל את אלצ'ה למקום ה-11 בטבלת ליגת המשנה, והתפטר מתפקידו עם סיום העונה בעקבות קשיים במשא ומתן על חידוש החוזה.
ב-8 בנובמבר 2016 מונה למאמנה של ראיו ואיקאנו מהליגה הספרדית השנייה. ב-20 בפברואר 2017, לאחר שהשיג שלושה ניצחונות בלבד ב-13 משחקים כמאמן הקבוצה, פוטר בראחה מתפקידו.
ב-12 בדצמבר 2017 מונה למאמן ספורטינג חיחון מהליגה בספרדית השנייה. ב-18 בנובמבר 2018 פוטר מתפקידו.
וקטורים קוואריאנטיים וקונטרוואריאנטיים
הצגה ויזואלית
קיימות שתי דרכים שונות להצגת אותו הווקטור:. נראה את ההצגה הוויזואלית עבור שתי הדרכים בהן ניתן לתאר את הווקטור. כדי לראות מהיכן מגיעים הרכיבים ההקונטרוואריאנטיים והקוואריאנטיים נניח כי המרחב לא אוקלידי, עם זאת נציין כי זה נכון גם למרחב אוקלידי. לשם פשטות נציג דוגמה דו-ממדית, בה מערכת הקואורדינטות עקומה אך קבועה (כלומר הזווית קבועה בין כל זוג ווקטורי יחידה כך שמתקיים , ,, כמתואר באיור 1)
הקשר בין הקאורדינטות והבסיסים
לאחר בחירת וקטורי בסיס ניתן לתאר באמצעותם את הווקטור \vec{V} לפי כלל המקבילית (זוהי הצורה הסטנדרטית לתיאור וקטור, כלומר כמה וקטורי בסיס צריך לחבר כדי להגיע לווקטור \vec{V}). בצורה זו נקבל את רכיבי הווקטור המתאימים להצגה זו. לרכיבים בהצגה זו נקרא רכיבי הווקטור הקונטרוואריאנטיים ונסמן אותם באמצעות אינדקס עליון. במקרה הפרטי של הדוגמה הדו-ממדית (V^1,V^2) זוהי ההטלה המקבילה למערכת הצירים(ראו איור 1).
ישנה דרך נוספת לתאר את הווקטור באמצעות וקטורי הבסיס, וזאת באמצעות לקיחת מכפלה סקלרית של הווקטור \vec{v} עם וקטורי הבסיס ובכך נקבל את הרכיבים הקווארינטים שמתארים את הווקטור, נסמן רכיבים אלו עם אינדקס תחתון. לפיכך במקרה הפרטי של הדוגמה הדו-ממדית (V_1,V_2) זוהי ההטלה הניצבת עבור מערכת הצירים הנתונה (ראו איור 1).