cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוגבי
כלוב (סקראם)
כאשר הכדור נופל או נמסר קדימה השופט מכריז על כלוב נגד הקבוצה שהפילה או מסרה את הכדור קדימה. בכלוב משתתפים שמונת החלוצים של הקבוצה שמסתדרים במערך 3-4-1: שלושה שחקנים בשורה הראשונה, ארבעה בשורה השנייה, ואחד בשורה האחרונה. השופט מסמן את מיקום הכלוב (בעזרת רגלו) ומי מכניס את הכדור (מצביע על הקבוצה שמכניסה את הכדור).
כל קבוצה בונה את הכלוב שלה, ומחכה לסימן מהשופט שמורה לקבוצות לכרוע אחת מול השנייה ("Crouch"), לאחוז בשני השחקנים החיצוניים של השורה הקדמית מכל קבוצה על ידי מקביליהם בקבוצה הנגדית תוך השארת מרווח מסוים בין השורות ("Bind"), ולבסוף להתחבר ולהתכונן לכניסת הכדור ("Set"). לאחר מכן מגלגל שחקן שמחוץ לכלוב (לרוב הרכז הקדמי, מספר 9) את הכדור לתעלה שנוצרה בין שתי השורות הקדמיות, ואז ניתן לדחוף את הכלוב ולנסות לגרוף את הכדור באמצעות הרגליים. מסלול הכדור חייב להיות מקביל לקו השער, אך אין כיום חובה להכניס את הכדור דווקא למרכז התעלה. יתרונות נוספים לקבוצה שמכניסה את הכדור הם בכך ששחקניה יודעים מתי להתחיל לדחוף ולהתכונן לגרוף (הרכז יכול לסמן להם כאשר הוא מכניס את הכדור) וקובעים מאיזה צד ייכנס הכדור.
טור חוץ (ליין-אאוט)
כאשר הכדור יצא מגבולות האורך של המגרש, מתבצע טור חוץ נגד הקבוצה שגרמה לכך. בדרך כלל שמונת החלוצים משתתפים בטור, כאשר שחקן אחד זורק את הכדור. שחקני שתי הקבוצות עומדים במרחק של חמישה מטרים מקו החוץ ומסתדרים בשני טורים במרחק מטר זה מזה. מותר להרים שחקנים מאותה קבוצה מלפנים או מאחור, אך לא מלמטה (על הכתפיים, למשל), ואסור לגעת בשחקני היריבה. לכל קבוצה יש בדרך כלל שני קופצים, ארבעה מרימים ושחקן חופשי לצורך זריקות ארוכות. השחקן שזורק את הכדור צריך לדאוג שהכדור יעוף בקו ישר בין שתי הקבוצות. היתרון לקבוצתו של הזורק הוא שהוא יודע איזה משחקני קבוצתו יקפוץ ומתי.
בעיטת פתיחה ובעיטת המשך
בתחילת המשחק מוטל מטבע על מנת להחליט איזו קבוצה תבעט לפתיחת המשחק (kick-off). הקבוצה היריבה בועטת לפתיחת המחצית השנייה. הבעיטה מתבצעת ממרכז המגרש, באמצעות הטלת הכדור ובעיטה בו לאחר שפגע בדשא. שחקני היריבה מחויבים לעמוד מאחורי קו 10 המטרים בחצי המגרש שלהם ברגע הבעיטה. אם הבעיטה לא הגיעה לקו הזה, הקבוצה שלא בעטה רשאית לבחור בין לאפשר ליריבתה בעיטה חוזרת לבין כלוב לטובתה במרכז המגרש. (בשביעיות, לעומת זאת, היא זכאית לבעיטה לא-ישירה - free-kick.)
לאחר צבירת נקודות מתרחשת בעיטת המשך (restart) עם חוקים דומים. ברוגבי יוניון, הקבוצה שלא צברה נקודות היא זו שבועטת; וברוגבי שביעיות, הקבוצה שצברה את הנקודות בועטת. לאחר "מנחת עצמי" (touch-down), שאינו מקנה נקודות לאף קבוצה, הקבוצה המנחיתה (כל עוד היריבה הכניסה את הכדור למנחת) בועטת מאחורי קו 22 המטרים הקרוב למנחת שלה. בעיטה זו אינה חייבת לעבור 10 מטרים אלא רק את קו 22 המטרים.
עבירות
רוגבי, על אף אופיו האגרסיבי, מכיל לא מעט חוקים, שגוררים עבירות מסוגים שונים. יש שלושה סוגים של עונשים:
כאשר השופט מסמן לפנדל או בעיטה לא-ישירה הקבוצה יכולה לבחור:
בנוסף, הקבוצה שלזכותה השופט מסמן פנדל רשאית לבחור בכלוב לזכותה. אם העבירה התבצעה במהלך טור חוץ או בזמן שהכדור יצא החוצה, הקבוצה רשאית לבחור בטור חוץ לזכותה.
כמו כן, השופט רשאי לשלוף כרטיס צהוב (הרחקה של 10 דקות מהמשחק), וכרטיס אדום - הרחקה עד סוף המשחק (או יום המשחקים בשביעיות). שני צהובים באותו המשחק מקבילים לאדום.
שיטת הניקוד
כיבוש מנחת (טריי) - 5 נקודות.
הצלחה בבעיטת המרה - בעיטה הניתנת לאחר המנחת מקו האורך בו הונח הכדור ומקו רוחב לבחירת הקבוצה הבועטת - 2 נקודות.
בעיטת הטלה במהלך המשחק השוטף - 3 נקודות.
הקבוצה המנצחת היא בעלת מספר הנקודות הגבוה יותר בסוף המשחק.
תפקידים במגרש
15 שחקני הקבוצה מחולקים לשניים על פי חוקי המשחק: שחקני קו קדמי (חלוצים, forwards) ושחקני קו אחורי (שליחים, backs). החלוצים הם אלו המשתתפים במצבים הנייחים, ועל כן הם נוטים להיות גדולים וכבדים יותר, בעוד השליחים קלים וזריזים יותר. שחקני ההרכב הפותח לובשים מספרים בהתאם לעמדותיהם, הנקבעות על פי ההיערכות במצב של כלוב.
רוגבי שביעיות
ברוגבי שביעיות, האחריות המוטלת על 15 שחקנים ברוגבי-15 מתחלקת בין שבעה בלבד: שחקני הציר גבוהים וקלים יותר, והם קופצים או מרימים את הלוכד בטורי החוץ, כאשר הרכז הקדמי (מספר 4) זורק את הכדור. הרכז-רץ (מספר 5) שומר בהגנה על המקביל לו בקבוצה היריבה, ויתר הקו האחורי מורכב מקשר אחד (מספר 6) ושחקן כנף אחד (מספר 7) המשחק בשני צדי המגרש. בהגנה נהוג להציב שחקן אחד כ"יעה" או "מרית" (sweeper) מאחורי קו ההגנה המרכזי.
רוגבי בישראל
בישראל קיימות ליגות רוגבי לגברים ולנשים, קבוצות נוער לגילאים עד 10, עד 12, עד 14, עד 16 ועד 18, ואף ליגת ותיקים. הליגות לגברים פועלות באופן רציף משנת 1971, ואילו ליגת הנשים הוקמה בשנת 2001. הנבחרות משחקות רוגבי יוניון ורוגבי שביעיות.
נבחרת הגברים של ישראל עלתה מהמקום ה-94 והלפני-אחרון בעולם בשנת 2008 למקום ה-49 ב-2014. נכון למאי 2019 היא מדורגת במקום ה-61 בעולם. נבחרת הגברים בשביעיות, נכון ל-2019, משחקת בדרג א' (השני באיכותו) באירופה. נבחרת הנשים ברוגבי שביעיות הוקמה בשנת 2005, וב-2008 העפילה לטורניר הגמר של אליפות אירופה. גם היא משחקת בדרג א' נכון ל-2019. נבחרת הקדטים (עד גיל 18) בשביעיות העפילה לדרג העליון באירופה ב-2015, אך נכון ל-2019 משחקת אף היא בדרג א'.
החל משנת 2009 שודרו משחקים של נבחרת ישראל בטלוויזיה הציבורית.
גם במסגרת המכביה, שנערכת בישראל אחת ל-4 שנים, נערכו טורנירי רוגבי יוניון החל מהמכביה האחת עשרה ב-1981.
רוגבי בעולם
המדינות המובילות ברוגבי יוניון בחצי הכדור הצפוני הן צרפת, אנגליה, ויילס, אירלנד, סקוטלנד ואיטליה, המקיימות מדי שנה את טורניר "שש האומות". בחצי הכדור הדרומי אלה הן ניו זילנד, דרום אפריקה, אוסטרליה וארגנטינה שעורכות את הטורניר "אליפות הרוגבי" המקביל. טורניר אזורי נוסף הוא גביע האומות מהפסיפיק שכולל נבחרות מיפן, סמואה, פיג'י, טונגה, קנדה, וארצות הברית. בעבר התארחו בגביע הפסיפיק נבחרות מניו זילנד ואוסטרליה שפרשו. בנוסף קיימים טורנירים אזוריים נוספים וטורנירים יבשתיים.
אחת לארבע שנים מתקיים "גביע העולם ברוגבי יוניון" וכמו כן מתקיים טורניר מקביל לנשים. מהטורניר הראשון ב-1987, נבחרות ניו זילנד ודרום אפריקה הן המצליחות ביותר עם שלוש זכיות: ניו זילנד ב-1987, 2011, ו-2015. ודרום אפריקה ב-1995, 2007, 2019. אוסטרליה עם שתי זכיות (1991, 1999). לאנגליה יש זכייה אחת ב-2003.
קיימים גם טורנירי רוגבי יוניון שנתיים לנוער המתקיימים בשתי רמות. "אליפות העולם ברוגבי נוער" היא הנחשבת יותר ו"גביע העולם ברוגבי נוער" הנחשבת לנחותה יותר.
ברוגבי שביעיות מצטיינות מדינות נוספות, וביניהן רוסיה, ארצות הברית, קנדה, קניה, ספרד, פורטוגל, פיג'י וסמואה. גביע העולם ברוגבי שביעיות (טורנירים נפרדים לגברים ונשים) היה אמור להתקיים בפעם האחרונה בשנת 2013, ואז להתבטל לטובת טורניר רוגבי השביעיות האולימפי שיתקיים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ב-2016. אך בפועל הוחלט להמשיך לקיימו במקביל לטורניר האולימפי. טורנירי רוגבי שביעיות התקיימו גם במסגרת משחקי אסיה ומשחקי חבר העמים (הבריטי).
בעבר התקיים טורניר שנתי אחר לרוגבי שביעיות שנערך בהונג קונג מ-1976. בטורניר השתתפו 24 נבחרות שכל אחת מייצגת מדינה ושלב הבתים מחולק ל-6 בתים. מאז הונהגה אליפות "סבב השביעיות העולמי" החליפה הונג קונג את הטורניר הישן באירוח קבוע מדי שנה של אחד מהסבבים אך גם מזמינה נבחרות אורחות נוספות להשתתף בטורניר ולכן גם הוחלט כי הניקוד לכל חברות הסבב יוגדל במקרה של ניצחונות בטורניר ההונג קונגי.
בשנים האחרונות גדלו טורנירי "גביע העולם בליגת הרוגבי", (משוחק עם 13 שחקנים בקבוצה), שנוסד ב-1954 לגברים ל-14 נבחרות. מלבד זאת מתקיים טורניר מקביל לנשים.
מלבד כל הטורנירים האלו המיועדים לנבחרות, קיימות גם ליגות רוגבי מקומיות לקבוצות וישנן ליגות חזקות בארצות הברית, בריטניה, קנדה, ניו זילנד, דרום אפריקה, צרפת, אוסטרליה ועוד.
בכחוס (קאראווג'ו)
בכחוס הוא ציור שמן של האמן האיטלקי קאראווג'ו משנת 1596 לערך. היצירה מוצגת בגלריה אופיצי בפירנצה.
ביצירה ניתן לראות את האל בכחוס השוכב וסביבו ענבים ועלי גפן, ועל שולחן אבן מולו צלחת פירות וקנקן יין אדום. בידו השמאלית בכחוס מחזיק ולכאורה מציע לצופה גביע מוזהב של יין.
היצירה צוירה זמן קצר לאחר שקאראווג'ו עבר לביתו של הפטרון הראשון שלו - הקרדינל דל מונטה, ומשקפת את תחומי העניין של חברי הקרדינל - ההומניזם והמסורת היוונית העתיקה.
הציור מציג בפועל נער שיכור הלובש סדין, וזה בניגוד למקובל באותה עת, של ציור אלים יווניים בצורה "מושלמת" של אנשים בוגרים. יש סברה כי הנער בציור הוא חברו של קאראווג'ו - מריו מיניטי.
הקנקן זכה להתעניינות רבה בשל העובדה שלאחר ניקוי הציור ניתן לראות עליו את ההשתקפות של האמן מצייר את התמונה. הפירות מייצגים את הגישה הנהנתנית המכונה "קרפה דיים" (Carpe diem) - "חייה את היום", בניגוד לציורי הממנטו מורי (Memento mori) - "זכור את יום המוות!".
חלק מהמלומדים סבורים שמאחר והדוגמן לא יכול היה להחזיק את ידו מושטת זמן ארוך מספיק על מנת שהוא יצויר, קאראווג'ו, בעת שצייר החזיק מולו מראה וצייר למעשה את ידו הימנית המשתקפת במראה (והיד השמאלית בתמונה היא למעשה יד ימנית).
ערפדינה
ערפדינה (באנגלית: Vampirina) היא סדרת הנפשה ממוחשבת אמריקאית-אירית לילדים, שנוצרה על ידי כריס ני. הסדרה מבוססת על סדרת הספרים Vampirina Ballerina שנכתבה על ידי אן מארי פייס.
הסדרה שודרה במקרו ב-1 באוקטובר 2017 בערוץ דיסני ג'וניור. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בשנת 2017 בדיסני ג'וניור. הסדרה היא בת 3 עונות ו-75 פרקים באורך 24 דקות.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר ערפדית בשם ערפדינה, העוברת לגור עם משפחתה בפנסילבניה, ומתיידדת עם חבריה פופי, אדגר ובריג'ט.
גל נושא
גל נושא הוא שם לגל, לרוב אות סינוסי בתדר גבוה יחסית, שעליו מאופנן אות המידע שלרוב מכיל תדרים נמוכים יחסית לגל הנושא. המידע המשודר על הגל הנושא מגיע אל המקלט ומפוענח שם. על מנת לחלץ את האות המקורי מהגל הנקלט, דרוש תהליך ההפוך לתהליך האפנון, אשר מכונה גילוי או מיצוי (Demodulation).
ערפדינה
דמויות ומדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי ענת ניב ושרון בורגאוקר, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא.
גל נושא
הטכניקה של שיטת הגל הנושא מאפשרת לשדר למרחקים ארוכים אותות כגון טלוויזיה, טלפון, רדיו ונתונים דיגיטליים.
גל הנושא יכול להיות באמצעות גלים אלקטרומגנטיים מסוגים שונים:
לכל גל נושא תדר משלו, ולרוב תדר זה הוא המאפיין העיקרי בעת שידור או מסירת האות, ותדר זה מאפשר לתחנה המקבלת את האות או קולטת את האות, לאתר את האות הזה ולבחור את האות הרצוי לה.
ריבוב הוא צירוף של שני אותות או יותר משני ערוצים או יותר ושידורו במדיום פלט יחיד. תהליך זה מאפשר שידור של מספר אותות נפרדים דרך ערוץ תקשורת אחד. הרכיב שמבצע את פעולת הריבוב קרוי מרבב.
שימוש
השימושים הנפוצים ביותר בגל נושא הם אפנון AM ואפנון FM. ולמעשה תדרי תחנות הרדיו שאנו מכוונים אליהם הם הגל הנושא, והשידור הוא אות המידע שאותו מאפננים. שיטות אפנון חדשות כמו ספקטרום מרוח או ב-CDMA לא משתמשים בגל נושא סינוסי פשוט אלא מאפננים את אותות המידע בסדרת מורכבת יותר של אותות.
שימוש בגל נושא בתקשורת אלחוטית נעשה מהסיבות הבאות:
את אות הגל הנושא מייצר בדרך כלל מתנד מקומי המיוצב על ידי גביש קריסטלי.
טאפ אייר פורטוגל
טאפ אייר פורטוגל, בעבר טאפ פורטוגל (בפורטוגזית: Transportes Aéreos Portugueses; באנגלית: TAP Air Portugal) מוכרת גם כטאפ, היא חברת התעופה הלאומית של פורטוגל. בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה פורטלה בליסבון. לחברה בסיסים משניים בנמלי התעופה הבינלאומיים של פורטו ומדיירה.
תולדות החברה
החברה נוסדה ב-14 במרץ 1945 ושנה וחצי לאחר מכן ביצעה את טיסת הבכורה שלה מליסבון למדריד. ב-31 בדצמבר 1946 השיקה החברה את שירות Linha Aérea Imperial, קו בן 12 עצירות שקישר את המושבות שבשליטת פורטוגל. ב-1953 הופרטה החברה, אך ב-1975 היא הולאמה והפכה לחברה ציבורית, וב-1989 הפכה לחברה בע"מ.
במשך מספר שנים, החל בשנת 1993, הפעילה החברה קו תעופה בין ליסבון לתל אביב.
בשנת 2005 הצטרפה טאפ פורטוגל לברית חברות התעופה סטאר אלייאנס, צעד שלווה בשינוי תדמית מקיף, ובכלל זה שינוי שמה של החברה מטאפ אייר פורטוגל לשמה הנוכחי, אימוץ סמליל ועיצוב מחודש למטוסי החברה, וכן השקתו של "ויקטוריה", מועדון הנוסע המתמיד החדש. בשנת 2005 היא הקימה חברת תעופה בשם וייט איירווייז, אך כבר בשנת 2006 הוחלט למכור את חלקה לחברה פורטוגלית אחרת - אומני אביאיישן.
ב-6 בנובמבר 2006, חתמו טאפ ואספיריטו סאנטו אינטרנשיונאל על חוזה לפיו רכשה טאפ את הבעלות בחברת התעופה הפורטוגלית פורטוגליה. פורטוגליה היא המוביל האווירי השני בגודלו בפורטוגל והיא ממשיכה לתפקד כחברה נפרדת.
ב-14 בספטמבר 2017, שינתה חברת טאפ פורטוגל את שמה בחזרה לטאפ אייר פורטוגל.
פעילות החברה בישראל
החברה מפעילה טיסה יומית לתל אביב החל מ-31 במרץ 2019, הקו מבוצע במטוס האיירבוס A321neoLR של החברה.
ב-18 באוגוסט פרסמה החברה על הרחבת פעילותה בישראל, והכפלת הטיסות ל-2 טיסות יומיות בקו תל אביב- ליסבון.
קבוצת כנרת
קְבוּצַת כִּנֶּרֶת היא קיבוץ השוכן בחוף הדרום-מערבי של הכנרת, בין המושבה כנרת ובין דגניה המשתייך לתנועה הקיבוצית. הקבוצה הוקמה ב-ב' בחשוון תרע"ד, 2 בנובמבר 1913. שייכת למועצה אזורית עמק הירדן.
ייסוד ושנים ראשונות
מייסדי היישוב היו "שלישיית היחד" אנשי העלייה השנייה: בנציון ישראלי, נח נפתולסקי ומאיר רוטברג. בחצר כנרת התגבשה קבוצה שהאידאולוגיה שלה הייתה "כיבוש העבודה" (ולכן נקראה "קבוצת כיבוש עבודה"). הקבוצה נדדה בין עבודות מחצר כנרת לסג'רה ולכפר אוריה. חברי הקבוצה תכננו לעלות להתיישבות בחורן, אשר ברמת הגולן, ובשנת 1913 (תרע"ד) נענו לקריאת ד"ר ארתור רופין, מנהל המשרד הארצישראלי, לחזור לחצר כנרת ולקחת עליהם את ניהול ותפעול החווה, מידי קבוצת "הפועל הצעיר" שבראשה עמד אליעזר יפה, אשר ניהלה את החווה במשך שנה אחת. קבוצת המייסדים הראשונית שחזרה לחוות כנרת להקים את הקבוצה כללה שלושה עשר חברים ושלוש חברות: בנציון ישראלי, נח נפתולסקי, מאיר רוטנברג, אהרן שידלובסקי, א"ד גורדון, יוסף זלצמן, יצחק טבנקין, יצחק פיינרמן, אלכסנדר נויפלד, אברהם קרביצקי, יצחק ברנשטיין, יהושע אדלר, דוד פיירמן, חיה ישראלי, אוה טבנקין וחיה ברשקובסקי.
קבוצת מייסדים נוספת שעבדה באתר בראשית ימי כנרת הם "תימני כנרת", אשר הגיעו, בהנהגתו של הרב דוד בן ישראל צאירי, לעבוד בחווה ב-1912. יוצאי תימן, אשר הורשו להתגורר בבית המוטור ובסביבתו, מחוץ לחצר כנרת עצמה, היוו קבוצה נפרדת מבחינה תרבותית וחברתית. ב-1930, לאחר קונפליקט מתמשך עם הקבוצה, הועברו יוצאי תימן מכנרת לשכונת מרמורק ברחובות.
בשנת 1922 עזבה קבוצת חברים גדולה את קבוצת כנרת אל גדוד העבודה, ובהם שלמה לביא, שהיו למייסדי קיבוץ עין חרוד. הוותיקים שנותרו בחצר כנרת, פנו ל"קבוצת וילנה", קבוצת חלוצים וחלוצות אנשי העלייה השלישית, שישבה אז במחנה בטבריה עילית לאחר שסיימה הקמת מחנה צריפים עבור הצבא הבריטי ב'גבעת ח'רובה' ליד ג'נין, בבקשה להצטרף ליישוב. לאחר, שהקבוצה הצטרפה, החלה בניית המשק החקלאי המגוון של קבוצת כנרת.
ב-1939 נכתב ב"מגילת חג" לרגל חגיגות חצי יובל לקבוצה: "תחת חֶלְקָה קטנה, שוממה ומכוסה אבנים וסִדְרִיוֹת, המפרנסת בדוחק מספר משפחות של בדווים, שהרבו סביבם שוד ורצח – מכילה כנרת כיום ומפרנסת למעלה מ-300 נפש".
אתרים סמוכים
בקרבת שער הכניסה בתחילת הדרך לכיוון ביתניה תחתית נמצא קבר יוסף זלצמן הנרצח הראשון בן הקבוצה. ממזרח לקבוצה שוכן בית הקברות כנרת, שבו נטמנו אחדים ממנהיגי תנועת העבודה: ברל כצנלסון, נחמן סירקין, רחל המשוררת, דב בר בורוכוב ואברהם הרצפלד. המשוררת נעמי שמר, שנולדה בקבוצת כנרת, ושמואל סטולר חתן פרס ישראל לחקלאות, שאול אביגור - ראש המוסד לעלייה ב' וסגן שר הביטחון מלחמת העצמאות, נטמנו אף הם בבית הקברות של הקבוצה.
בסמוך לקבוצה מצוי אתר הטבילה לנצרות "ירדנית", שנמצא בבעלות הקבוצה, ומהווה אתר ביקור חשוב עבור צליינים נוצרים המבקרים בישראל. מצפון לקבוצה - ביצת כנרת.
AllMovie
AllMovie (לשעבר All Movie Guide) הוא אתר אינטרנט המתמחה בסרטי קולנוע. האתר מכיל בסיס נתונים מקוון של מידע אודות סרטי קולנוע, תוכניות טלוויזיה ושחקני קולנוע. המותג "AllMovie" בבעלות All Media Network. האתר עלה לראשונה לרשת האינטרנט בשנת 1998.
היסטוריה
AllMovie נוסד על ידי ארכיונאי התרבות הפופולרית מייקל ארלוויין, שהקים גם את Allmusic ו-AllGame.
במסד נתוני AllMovie עשו שימוש רבבות של מפיצים, קמעונאים ואתרי אינטרנט. מסד הנתונים הוא מקיף, וכולל מידע בסיסי אודות המוצר, צוות השחקנים, קרדיטים, תקציר העלילה, ביקורות מקצועיות, ביוגרפיות, קישורים רלוונטיים ועוד.
בסוף שנת 2007, רכשה Macrovision (כיום Rovi) את AMG, תמורת 72,000,000 $ (על פי דיווחים).
באוגוסט 2013 מכרה Rovi את אתרי האינטרנט AllMusic.com, AllMovie.com ו-AllGame.com לחברת All Media Network, LLC. בין הרוכשים - המייסדים המקוריים של SideReel ואיש העסקים מייק אקרל.
משרדי All Media Network ממוקמים בסן פרנסיסקו שבקליפורניה, ובאן ארבור, במישיגן שבארצות הברית.
HWzone
HWzone הוא אתר אינטרנט ישראלי העוסק בנושאי חומרה, המהרה, גיימינג, סמארטפונים, ומודינג.
האתר הוקם בספטמבר 2001 על ידי עמרי עמוס, והיה מהראשונים לעסוק בתחומי החומרה, האוברקלוקינג והמודינג בישראל. האתר מוצג בחלקו בפורטל המספק תכנים על ידי צוות האתר ובחלקו כמערכת של פורומים ותוכן הנתרם על ידי הגולשים.
HWzone הוא אתר עצמאי. עד לאמצע העשור השני של המאה העשרים, צוות האתר פעל בהתנדבות. כיום האתר מתקיים מפרסום.
לאתר ארבעה מישורים עיקריים:
לקראת סוף שנת 2003 החל צוות האתר לתרגם את כתבות המקור ואת סקירותיו גם לשפה האנגלית. כתבות אלה מופיעות באתרי חומרה בחו"ל. ביקורות האתר מוצגות באתרי חברות החומרה השונות בעולם.
שיר של אש ושל קרח
ההשראה של מרטין לכתיבה של "שיר של אש ושל קרח" הייתה מלחמות הירושה בין משפחות האצולה האנגליות בית לנקסטר ובית יורק במאה ה-15, שנודעו בשם "מלחמות השושנים" והרומנים ההיסטוריים "המלכים הארורים", שעוקבים אחר מאבקי השליטה במונרכיה הצרפתית במאה ה-14 מאת הסופר הצרפתי מוריס דרואון. "שיר של קרח ואש" זכתה לשבחים על הצגת דמויות של נשים מובילות ומשמעותיות לסיפור באופן אמין, והצגת דת ואמונה באופן מורכב ומפורט, כמו גם על הריאליזם של הספרים. נקודות המבט המרובות בספר מבלבלות את הקורא ולא מניחות לו לדעת מהם סיכויי ההישרדות של הדמויות. מרטין משתמש באמצעי זה של נרטיבים מרובים כדי להציג את הדמויות שלו באופן מורכב, כך שדמות "רעה" בפרק מסוים הופכת לכזו שהקורא מזדהה איתה ועם כאבה בפרק הבא. בתוך העולם המעורפל לעיתים מוסרית של "שיר של קרח ואש", מתעוררות לעיתים קרובות שאלות הנוגעות לנאמנות, גאווה, מיניות אנושית, אדיקות, ומוסריותה של האלימות.
נכון לאפריל 2019, הספרים מכרו למעלה מ-90 מיליון עותקים ברחבי העולם, לאחר שתורגמו ל-47 שפות החל מינואר 2017. הכרך הרביעי והחמישי הגיעו לראש רשימות רבי המכר של הניו יורק טיימס עם פרסומם. בין היצירות הנגזרות הרבות שנוצרו בעולם של "שיר של אש וקרח" ניתן למצוא מספר נובלות מקדימות, סדרת טלוויזיה, עיבוד קומיקס וכמה משחקי קלפים, משחק לוח ומשחקי וידאו. סדרת הטלוויזיה שרצה במשך 8 עונות בין 2011 ל-2019, זכתה בפרסים רבים לרבות 4 זכיות בפרס אמי לסדרת הדרמה הטובה ביותר (2015, 2016, 2018, 2019) ונתוני צפייה שוברי שיאים, אשר תרמו לעלייה בפופולריות של הספרים ועלייה משמעותית בקצב המכירה שלהם.
תקציר העלילה
סדרת "שיר של אש ושל קרח" מתרחשת בעולם בדיוני, בו עונות השנה עשויות להמשך שנים רבות ולהסתיים באופן בלתי צפוי. כשלוש מאות שנים לפני אירועי הספר הראשון, שבע הממלכות ביבשת ווסטרוז אוחדו תחת שושלת בית טארגאריין, שהיו בעלי עליונות צבאית על שאר הממלכות בזכות שליטתם בדרקונים. הטארגאריינים שלטו במשך שלוש מאות שנים, והמשיכו לאחוז בשלטון גם לאחר שנכחדו הדרקונים שברשותם. שושלתם הסתיימה במרד שהוביל לורד רוברט באראתיאון, בו נהרג אאיריז טארגאריין, שכונה "המלך המטורף". בתום המרד, נטל לעצמו רוברט את הכתר, והפך למלך שבע הממלכות. בתחילת "משחקי הכס" חלפו כ-15 שנים מהאירוע, וקיץ בן תשע שנים עומד להגיע לסיומו.
הסיפור העיקרי של "משחקי הכס" מתאר את מאבק הכוחות על כס הברזל בין בתי האצולה הגדולים בווסטרוז, לאחר מותו הפתאומי של המלך רוברט. עם מות המלך, מכריזה המלכה סרסיי לאניסטר כי את מקומו יתפוס יורש העצר ג'ופרי, בנם הבכור בן ה-13. לורד אדארד "נד" סטארק, חברו הקרוב של רוברט ויד ימינו, מגלה שג'ופרי ואחיו אינם בניו של רוברט, אלא תוצר של גילוי עריות בין סרסיי לבין אחיה התאום, סר ג'יימי לאניסטר. בעקבות הגילוי, מצהיר אדארד כי אחיו של רוברט הוא היורש החוקי, ומבקש לבטל את הכתרתו של ג'ופרי. על מעשים אלו הוא מואשם בבגידה. אף על פי שמובטח לו כי הודאה באשמה תציל את חייו, הוא נבגד ומוצא להורג. בתגובה, אחיו של רוברט, סטאניס ורנלי, טוענים שניהם לבעלות על כס המלוכה, מתחילים לאסוף צבא ולהיערך למלחמה. במהלך תקופה זו של חוסר יציבות, שתיים משבע ממלכות ווסטרוז מנסות להשתחרר משלטון כס הברזל: ממלכת הצפון בהנהגתו של רוב, בנו של אדארד סטארק, הטוענים שהמלך היחיד שהם יקבלו הוא המלך בצפון, וממלכת איי הברזל בהנהגת הלורד באלון גרייג'וי, המבקש להחזיר ריבונות על שטחיו ולהשתחרר מעול המלכות. העימות הצבאי בין הכוחות נקרא "מלחמת חמשת המלכים" (ג'ופרי, סטאניס, רנלי, רוב, באלון גרייג'וי) ומגיע לשיאו בספר השני, "עימות המלכים".
במקביל, מתואר קו עלילה נוסף בצפון הרחוק של ווסטרוז, שם חומת קרח בת 8,000 שנה ("החומה"), מגנה על שבע הממלכות מפני יצורים פראיים המצויים מעבר אליה. שומרי החומה הם "משמר הלילה", חברי אחווה אשר נשבעים לשרת בה עד יום מותם, ומוותרים על הזכות לשאת אשה. המשמר מגן על ווסטרוז מפני חדירת שבטי ה"פראים" החיים מצפון לחומה, ומכנים את עצמם "העמים החופשיים". איום נוסף מציבים "ההלכים הלבנים" (או ה"אחרים"), יצורים על-טבעיים המתחזקים בחורף, שלא נראו מזה שנים רבות, וכעת נתפשים כמיתוס. לחומה הנהגה משלה, ואינה נחשבת לחלק מווסטרוז. הממלכות מחויבות לשלוח לחומה שומרים שיצטרפו למשמר הלילה, והמשמר נמנע מלהתערב בענייניהן הפנימיים. לאורך השנים הידרדר מעמדו של משמר הלילה, ונשלחו אליו בעיקר פרטים משולי החברה: בנים לא-רצויים, יתומים, ממזרים ופושעים, להם ניתנת האפשרות להמיר עונשי מאסר או מוות בשירות בחומה עד סוף ימיהם. סיפורו של משמר הלילה מסופר בעיקר מנקודת מבטו של ג'ון שלג, בנו הממזר של לורד אדארד סטארק. ג'ון ממשיך בדרכו של דודו בנז'ן סטארק, מצטרף למשמר בגיל צעיר, ומטפס במהירות בסולם הדרגות עד שהופך לבסוף למפקד משמר הלילה. בכרך השלישי, סופת החרבות, עלילת משמר הלילה נקשרת בעלילת מלחמת "חמשת המלכים" באופן הדוק.
קו העלילה השלישי עוקב אחר דאינריז (דאני) טארגאריין, בתו של אאיריז השני, המלך האחרון לבית טארגאריין. דאני ואחיה וייסריז הוברחו כתינוקות ליבשת אסוס (מזרחית לווסטרוז, מעבר לים הצר), בידי נאמנים למלך אאיריז, שרצו להציל את חייהם. כשבגר וייסריז, רצה להשיב לעצמו את השליטה בכס הברזל, ועל מנת לזכות בעוצמה הצבאית הנדרשת למשימת הכיבוש, מכר את אחותו לאדון מלחמה רב-כוח בשם חאל דרוגו. בהדרגה, הופכת דאינריז מכלי משחק בידיו של אחיה לשליטה עצמאית, אינטליגנטית ואהובה. במקביל לכך שהיא מגלה את עמידותה לאש, סגולה של מלכי בית טארגאריין, שלושה דרקונים (ששוער כי נכחדו מהעולם) בקעו מביצים שקיבלה כמתנת חתונה, משמשים אותה כנשק מטיל אימה, ומעצימים את כוחה כמצביאה לאין שיעור.
כללי
ספרים בסדרה "שיר של קרח ואש" מתפרסמים בשפה האנגלית לראשונה בכריכה קשה, ובהמשך יוצאים מחדש במהדורות כריכה רכה. בבריטניה פרסמה "הארפר וויאג'ר" מהדורות מיוחדות עם שרוול ייעודי. הסדרה תורגמה ל-47 שפות. כל סכומי העמודים המפורטים להלן מיועדים למהדורות הראשונות בארצות הברית באנגלית. חמשת הספרים הראשונים של הסדרה עובדו לסדרת הטלוויזיה לאורך 6 עונותיה הראשונות, לפי הסדר המתואר בטבלה.
שלושת הספרים הראשונים (2000-1991)
ג'ורג' ר. ר. מרטין נודע כסופר פנטזיה ומדע בדיוני וכותב לטלוויזיה עוד בטרם כתב את סדרת הספרים "שיר של אש ושל קרח". סיפורו הקצר הראשון, "הגיבור" ("The Hero"), פורסם בשנת 1971, והרומן הראשון, "גסיסתו של האור" ("Dying of the light"), בשנת 1977. עד אמצע שנות התשעים מרטין זכה בשלושה פרסי הוגו, שני פרסי נבולה ופרסים אחרים על סיפוריו הקצרים. אף על פי שספריו המוקדמים זכו להכרה בקרב קהילת חובבי מדע בדיוני ופנטזיה, קהל הקוראים שלו נותר קטן יחסית, ומרטין לקח עבודות כסופר בהוליווד באמצע שנות השמונים. הוא עבד בעיקר על החידוש לסדרת הטלוויזיה הפופולרית אזור הדמדומים במהלך שנת 1986, ועל סדרת הטלוויזיה "היפה והחיה", שרצה שלוש עונות מ-1987 עד ל-1990. במקביל, פיתח מרטין תסריטים משלו לפיילוטים של סדרות וכתב תסריטים לסרטים עלילתיים באורך מלא. תסכולו של מרטין העמיק מכך שהתסריטים לפיילוטים וסרטים שהוא כתב לא נבחרו וכי מגבלות הפקה בטלוויזיה המסחרית הקשורות לתקציב ואורך פרקים, אילצו אותו להוריד דמויות ולקצץ סצנות קרב. זה דחף את מרטין חזרה לעבר כתיבת ספרים, שם הוא לא היה צריך להתפשר על החזון שלו. בתור ילד מרטין העריץ את עבודתיו של ג'.ר.ר. טולקין, ורצה לכתוב ספר פנטזיה אפית, אם כי לא היו לו רעיונות ספציפיים. כשמרטין היה בין פרויקטים בהוליווד בקיץ 1991, הוא התחיל לכתוב רומן מדע בדיוני חדש בשם "אבאלון" ("Avalon"). לאחר שכתב שלושה פרקים עלה לו דימוי בהיר של ילד שרואה עריפת ראש של מישהו בשלג ומוצא זאבי בלהות, שבסופו של דבר יהפוך לפרק הראשון, אחרי הפרולוג, של "משחקי הכס", מרטין החליט להניח את תחילת "אבאלון" בצד, והתחיל לכתוב את הפרק שחזה. הוא סיים את הפרק הזה תוך כמה ימים והיה בטוח שהוא חלק מסיפור ארוך יותר. לאחר מספר פרקים נוספים, מרטין הבין שספרו החדש יהיה סיפור פנטזיה והחל ליצור מפות וגנאלוגיות לעולם בו הסיפור מתרחש. עם זאת, כתיבתו של ספר זה הופסקה למשך כמה שנים כשמרטין חזר להוליווד כדי להפיק את סדרת הטלוויזיה שלו "מעברים" שרשת ABC בחרה והתחילה תהליכי הפקה של פיילוט, אף על פי שבסופו של דבר הסדרה לא שודרה. בשנת 1994 העניק מרטין לסוכנו, קירבי מקולי,את 13 הפרקים הראשונים (בערך 170 עמודים) של הספר הראשון בסדרה "משחקי הכס" יחד עם מכתב בן 3 דפים המתאר את התוכניות של מרטין לקווי העלילה העקרוניים של הדמויות הראשיות והתפתחות הסיפור כטרילוגיה שתמשיך לספרים העתידיים "ריקוד עם דרקונים" ו"רוחות החורף". אחרי שמרטין סיים לכתוב 1400 עמודים של כתב היד הראשוני לספר, ועדיין לא הגיע לסופו, הוא הבין שהסדרה כנראה תתפרש על פני ארבעה ספרים, ולאחר זמן מה שינה את תחזיתו לשישה ספרים, שאותם הוא ראה כשתי טרילוגיות משולבות זו בזו של סיפור ארוך אחד. כשנשאל לגבי השם של הסדרה "שיר של אש ושל קרח", מרטין טען שהשם בהחלט יכול היה לנבוע מהמאבק בין "האחרים" ה"קפואים" לדרקונים ה"חמים", אם כי בעיניו זו רק פרשנות אחת אפשרית מתוך רבות אחרות. המילה "שיר" נכנסה לכותרת, לפי הצהרתו של מרטין בשל האהבה שלו לשירים. מרטין אף ציין שלפחות שתי יצירות קודמות שלו כללו את המילה בכותרתן "שיר ללייאה" ("A Song for Lya") ו"שירים שהמתים שרים" ("Songs the Dead Men Sing"). מרטין ציין גם את שירו של רוברט פרוסט משנת 1920 "אש וקרח" שנותן פרשנות של תשוקה לעומת בגידה לקרח ואש" כפרשנות אפשרית למשמעות כותרת הסדרה.
כתב היד הסופי של "משחקי הכס" היה באורך של 1088 עמודים (ללא הנספחים), והספר יצא לאור באוגוסט 1996. רוברט ג'ורדן, מחבר סדרת הפנטזיה הפופולרית מחזור כישור הזמן, כתב המלצה קצרה על הכריכה של הספר שהבטיחה את הצלחת הספר והמשכיו, לעורר עניין בקהילת קוראי הפנטזיה. "דם הדרקון" ("Blood of the Dragon"), נובלה שנלקחה מפרקי דאינריז, התפרסמה ביולי 1996, חודש לפני פרסום "משחקי הכס", וזכתה בפרס הוגו לשנת 1997 עבור הנובלה הטובה ביותר. 300 העמודים שהוסרו מכתב היד המקורי של "משחקי הכס" שימשו את מרטין כפתיח של הספר השני, שכותרתו הייתה "עימות המלכים". הספר השני יצא לאור בפברואר 1999 בארצות הברית, כשכתב היד (ללא נספחים) הגיע לגודל של 1184 עמודים. "עימות המלכים" היה הספר הראשון בסדרה "שיר של אש וקרח" שנכנס לרשימות רבי המכר, והגיע למקום ה-13 ברשימת רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס בשנת 1999. לאור הצלחתם של סרטי שר הטבעות, קיבל מרטין פניות ראשונות ממפיקים ויוצרים שונים שהתעניינו בזכויות ההסרטה לסדרת הספרים. מרטין איחר בכמה חודשים לדדליין של הספר השלישי בסדרה, "סופת החרבות". הפרק האחרון שכתב היה על "החתונה האדומה", סצנה מרכזית הבולטת בספר בשל האלימות והטוויסטים העלילתיים הרבים שמרטין יצר בה. "סופת החרבות" הגיע לגודל של 1521 עמודים (ללא נספחים), וגרם לבעיות עבור רבים מהמו"לים של מרטין ברחבי העולם. הוצאת ספרי Bantam פרסמו את "סופת החרבות" בכרך יחיד בארצות הברית בנובמבר 2000, ואילו כמה מהדורות בשפה אחרת חולקו לשניים, שלושה או אפילו ארבעה כרכים. "סופת החרבות" המשיך את המגמה של קודמו, ונכנס עם צאתו למקום ה-12 ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
ספר רביעי וחמישי (2011-2000)
לאחר "משחקי הכס", "עימות המלכים" ו"סופת החרבות", מרטין התכוון במקור לכתוב שלושה ספרים נוספים. הספר הרביעי, שכותרתו הייעודית הייתה "ריקוד עם דרקונים", אמור היה להתמקד בשובה של דאינריז טארגארין לווסטרוז ובסכסוכים שיתעוררו מחזרתה. מרטין רצה להתחיל את הסיפור הזה חמש שנים אחרי "סופת החרבות" כדי שהדמויות הצעירות יוכלו להתבגר והדרקונים יגדלו. מרטין שהיה תמים דעים עם המו"ל שלו שהספר החדש צריך להיות קצר יותר מ"סופת החרבות", תכנן לכתוב את הספר בסדר גודל שיהיה קרוב יותר ל"עימות המלכים". פרולוג ארוך תוכנן כדי לעדכן את הקוראים בכל מה שקרה בחמש השנים שעברו מאז הספר הקודם, בהתחלה כפרק אחד של אאירון גרייג'וי באיי הברזל. מכיוון שהאירועים על איי הברזל היו אמורים להשפיע בספר ולא ניתן היה לספר אותם דרך נקודת המבט של הדמויות בהם השתמש בספרים הקודמים, מרטין הוסיף שלוש נקודות מבט חדשות של בית גרייג'וי.
בשנת 2001 מרטין שמר על אופטימיות לכך שהספר הרביעי עשוי להתפרסם ברבעון האחרון של 2002. אולם הפער של חמש שנים שהוא תכנן, לא עבד היטב לכל הדמויות במהלך הכתיבה. מרטין לא היה מרוצה מההכרח להציג את האירועים במהלך הפער של חמש השנים, אך ורק באמצעות פלאשבקים והרהורים של הדמויות על מעשיהן בעבר. בנוסף לזאת, זה היה בלתי סביר שלא קרה שום דבר משמעותי במשך חמש שנים. לאחר שעבד על הספר במשך כשנה, מרטין הבין שהוא זקוק לספר ביניים נוסף, אותו כינה "משתה לעורבים". הספר נועד להמשיך את הסיפור מיד לאחר הספר השלישי, ומרטין החליט לוותר על הרעיון של פער של חמש שנים. החומר שמרטין הספיק לכתוב עד אז - הפרולוג בן 250 העמודים שסקר את חמש השנים האחרונות, חולק מחדש והוצג בתוך נקודות המבט של דמויות חדשות מדורן ואיי הברזל. קווי עלילה מורחבים אלה שחייבו הרחבה של הסיפור הכללי, סיבכו את העלילה עבור מרטין. אורך כתב היד של "משתה לעורבים" עלה בסופו של דבר על "סופת החרבות". מרטין סירב לעשות את הקיצוצים העמוקים שנדרשו כדי שיהיה ניתן למסור את הספר לדפוס, מכיוון שהדבר היה פוגע בסיפור שהיה בראשו. גם הדפסת הספר ב"בכתב דפוס זעיר על קליפות בצל והענקת זכוכית מגדלת לכל קורא" לא הייתה אופציה מבחינתו. עם זאת, מרטין דחה את רעיון המו"לים שלו לפצל את הנרטיב כרונולוגית לשני ספרים - "משתה לעורבים - חלק 1" ו"משתה לעורבים - חלק 2". מאחר שכבר איחר עם הספר הרביעי, מרטין לא התחיל לכתוב את כל סיפורי הדמויות והביע התנגדות עקרונית לסיים את הספר הרביעי ללא שום פתרונות לקווי העלילה של חלק מהדמויות בעלות נקודת מבט, כמו בספרים הקודמים. יחד עם התפרסותם של הדמויות ברחבי העולם של ווסטרוז ואסוס, חבר הציע למרטין לחלק את הסיפור מבחינה גאוגרפית לשני כרכים, שמתוכם "משתה לעורבים" יהיה הראשון. גישה זו תיתן למרטין את הזמן והמקום להשלים את קווי העלילה שהתחילו בספר הרביעי, כפי שהתכוון במקור, ומרטין הרגיש שזו הגישה הטובה ביותר לגשת למלאכה גם כעבור שנים. מרטין העביר את הסיפורים של הדמויות הלא גמורות המתרחשות במזרח (אסוס) ובצפון (ווינטרפל והחומה) לספר הבא, "ריקוד עם דרקונים", וייעד את "משתה לעורבים" כדי לכסות את האירועים בווסטרוז עצמה, בפרט במעלה המלך, נהרן, דורן ואיי הברזל. שני הספרים מתחילים מיד לאחר סיומה של "סופת החרבות", ורצים במקביל במקום ברצף, וכוללים צוותים שונים של דמויות עם חפיפה מועטה בלבד. מרטין פיצל את פרקי אריה מהספר החמישי והעביר אותם לרביעי, זאת לאחר שנאלץ להעביר את שלוש הדמויות הפופולריות האחרות (ג'ון סנואו, טיריון ודאינריז) ל"ריקוד עם דרקונים" בשל מיקומם הגאוגרפי בסוף הספר השלישי. עם שחרורו באוקטובר 2005 בבריטניה ובנובמבר 2005 בארצות הברית, "משתה לעורבים" הגיע לראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס (והיה הראשון מבין ספרי הסדרה לעשות זאת). בין המבקרים ששיבחו את הספר היה הסופר לב גרוסמן מ"טיים" שכינה את מרטין "טולקין האמריקאי". עם זאת, היו מעריצים ומבקרים שהתאכזבו מהפיצול בסיפור, שהותיר את גורלותיהן של כמה מהדמויות הפופולריות ביותר, לא פתור לאחר סיום מותח בספר השלישי "סופת החרבות". מאחר ש"ריקוד עם דרקונים" היה חצי גמור לדעתו, מרטין הצהיר באפילוג של "חגיגה לעורבים" כי הספר הבא בסדרה יצא בשנה הבאה (2006). אולם ככל שהעבודה התמשכה, דחה את מועדי השחרור המתוכננים שוב ושוב. בינתיים, רשת HBO רכשה את הזכויות להפוך את "שיר של אש ושל קרח" לסדרת פנטזיה דרמטית בשנת 2007 ושידרה את הפרק הראשון מתוך עשרה פרקים המכסים את אירועי הספר הראשון "משחקי הכס" באפריל 2011.
עם כ־1600 עמודים של כתב היד, "ריקוד עם דרקונים" התפרסם בסופו של דבר ביולי 2011 לאחר שש שנות כתיבה, הזמן הארוך ביותר שלקח למרטין לכתוב ומספר העמודים הגדול ביותר מכל ארבעת הספרים הקודמים. העלילה של "ריקוד עם דרקונים" מדביקה את ציר הזמן של "חגיגה לעורבים" בסביבות שני שלישים מהספר וממשיכה את ציר הזמן קדימה. הספר מכסה פחות סיפור ממה שמרטין התכוון, כשהוא משמיט לפחות קרב גדול אחד מתוכנן ומשאיר כמה דמויות עם סוף מותח ללא פתרון. מרטין ייחס את העיכוב בעיקר לניסיונו לפרום את "הקשר המירני", שהמראיין הבין כ"איך לגרום לאירועים ולדמויות השונות להשתלב כחוטים שזורים שמתכנסים לקו העלילה של דיאנריז". מרטין גם הודה שהשקיע יותר מדי זמן בשכתוב ובשכלול הסיפור, אך דחה בתוקף את התיאוריות של חלק ממבקריו לפיו הוא איבד עניין בסדרה או שהוא מתעכב בפרסום כדי להרוויח יותר כסף.
ספרי המשך ויצירות נוספות בעולם
מרטין מאמין ששני הספרים האחרונים של הסדרה יהיו ספרים ארוכים, בני 1500 עמודי כתב יד כל אחד. הספר השישי ייקרא "רוחות החורף", וניתנה לו הכותרת של הספר האחרון של הטרילוגיה שתוכננה במקור. מרטין לא היה מרוצה מהכותרת הזמנית שנתן לספר השביעי "זמן לזאבים", והכריז בסופו של דבר על השם "חלום האביב" ככותרת של הספר השביעי בשנת 2006. במרץ 2012 אמר מרטין כי שני הספרים האחרונים ייקחו את הקוראים צפונה יותר מכל הספרים הקודמים, וה"אחרים" יופיעו בהם.
רוחות החורף
התכנון הוא כי "רוחות החורף" יפתור את הסוף המותח והבלתי-ידוע של חלק מהדמויות הראשיות בספר הקודם, כאשר בשלב מוקדם "יפתח עם שני הקרבות הגדולים שהספר החמישי נבנה אליהם, הקרב בקרח והקרב [...] של מפרץ העבדים במירין, ואז ימשיך משם. "
באמצע שנת 2010 מרטין כבר סיים חמישה פרקים של "רוחות החורף" מנקודות המבט של סאנסה סטארק, אריה סטארק, אריאן מארטל ואאירון גרייג'וי, שהגיעו לכ-100 עמודים כשהושלמו. לאחר פרסום "ריקוד עם דרקונים" בשנת 2011, מרטין הודיע כי יחזור לכתוב בינואר 2012. הוא בילה את זמנו בינתיים בסיבובי קידום מכירות לספרים, כינוסים שונים אליהם הוזמן והמשיך לעבוד על ספר נלווה לסדרה בשם "עולם הקרח והאש" שמהווה מעין היסטוריה בדיונית של ווסטרוז, ועל סיפור חדש של סיפורי דאנק ואג.
בדצמבר 2011 פרסם מרטין פרק מתוך "רוחות החורף" מנקודת מבטו של תיאון גרייג'וי; כמה פרקים אחרים התפרסמו מאז. ארבע מאות עמודים מהרומן השישי נכתבו החל מאוקטובר 2012, אם כי מרטין התייחס רק ל-200 מאלו כ"גמורים באמת"; השאר היו זקוקים לתיקון ועריכה נוספים. במהלך יריד הספרים הבינלאומי בגוודלחרה, מקסיקו בתחילת דצמבר 2016, מרטין הציע את הרמז הבא באשר לאווירה והכיוון של הספר: "יש הרבה פרקים אפלים כרגע... אני אומר לכם כבר 20 שנה שהחורף מגיע. החורף הוא הזמן שבו דברים מתים, וקור, קרח וחושך ממלאים את העולם, כך שזה לא יהיה ספר מלא בתחושה-טובה-מאושרת שחלק מהאנשים אולי קיוו לה. חלק מהדמויות נמצאות במקומות אפלים." מרטין הצהיר שהוא לא מתכוון להפריד בין הדמויות גאוגרפית שוב.
בשנת 2011 השנה בה העיבוד הטלוויזיוני שודר לראשונה בהתאם לאירועי הספר הראשון, מרטין נתן לעצמו דדליין של שלוש שנים כהערכה ריאלית לסיום הספר השישי בקצב טוב, אך סייג ואמר כי בסופו של דבר הספר "ייעשה כשייעשה", ואף הודה כי אומדני הפרסום שלו בעבר היו אופטימיים מדי. בשנת 2015 היו אינדיקציות לכך שהספר ייצא לאור לפני העונה השישית של תוכנית הטלוויזיה אך בתחילת ינואר 2016 אישר מרטין כי לא עמד במועד האחרון שקבע עם ההוצאה לאור שלו כדי שיהיה אפשרי לפרסם את הספר לפני העונה השישית (להגיש את כתב היד עד סוף דצמבר). מרטין גילה גם כי המועד האחרון להבאת הספר לדפוס לפני עליית העונה השישית היה במקור אוקטובר 2015, ושהוא חשב שניתן להגיע ליעד הזה בחודש מאי 2015, ושבספטמבר 2015 הוא עדיין חשב שמועד סוף השנה הוא בר השגה, אולם אף על פי שעורכיו הצליחו להאריך את מועד ההגשה לנובמבר ולאחר לסוף דצמבר 2015, מרטין לא הצליח לסיים את הספר. הוא אישר בבלוג שלו כי חלק מעלילת הספר השישי עשויה להתגלות כבר בעונה הקרובה של משחקי הכס.
בפברואר 2016 הצהיר מרטין כי הוא הפסיק את כל פרויקטי העריכה שלו למעט Wild Cards, וכי לא יכתוב תסריטים להפקות, תסריטים, סיפורים קצרים, הקדמות לספרים או אוגדנים לפני שיצליח להגיש את כתב היד של "רוחות החורף" להוצאה לאור שלו. במרץ 2020 הצהיר כי הוא כותב את "רוחות החורף" מדי יום, וביוני הצהיר שהוא מקווה לסיים את הספר עד לשנת 2021.
חלום האביב
מרטין התבטא בנחרצות על סיום הסדרה בשבעה ספרים "עד שאחליט לא להיות נחרץ". כיוון שמטרתו המוצהרת היא לספר את הסיפור מההתחלה ועד הסוף, מרטין אומר כי לא יערוך ויחתוך את הסיפור כדי שיתאים למספר שרירותי של ספרים. הוא יודע את הסוף בקווים כלליים כמו גם את עתיד הדמויות הראשיות, ומתכנן לסיים את הסדרה בטון חמוץ-מתוק, כשלא כולם יחיו באושר ועושר. מרטין מקווה לכתוב סיום דומה ל"שר הטבעות" שלדעתו העניק לסיפור עומק והדהוד מספקים בסיום. מצד שני, מרטין ציין את האתגר להימנע ממצב כמו פרק הסיום של סדרת הטלוויזיה "אבודים", שהשאיר כמה אוהדים מאוכזבים כיוון שסטה רחוק מאוד מהתיאוריות והרצונות שלהם.
בשנת 2012 הודה מרטין שהוא חושש ש"חלום האביב" לא יושלם בזמן ושסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" תתקדם מעבר לקצב של הספרים. ב-2015 הבהיר כי הוא לא כותב את "חלום האביב" במקביל ל"רוחות החורף", ובתחילת 2016 הוא אמר כי הוא לא מאמין ש"חלום האביב" יפורסם לפני העונה האחרונה של התוכנית. באפריל 2018 מרטין הכריז על צאתו של ספר היסטוריה של משפחת טארגאריין "אש ודם", והתחיל את ההצהרה בבלוג שלו, עם האמירה החד משמעית כי הוא לא השלים את העבודה על "חלום האביב". בנובמבר אמר כי אחרי "רוחות החורף" הוא יחליט מה לעשות הלאה: "חלום האביב" או הכרך השני של "אש ודם" או סיפור אחד או שניים לסיפורי דאנק ואג. במאי 2019 הוא חזר והדגיש כי לא התחיל לכתוב את "חלום האביב" ולא יעשה זאת לפני שיסיים את "רוחות החורף". מרטין אמר במהלך מפגש שאלות ותשובות ביריד הספרים הבינלאומי בגוודלחרה לגבי סוף הסדרה - "אני לא אגיד לך איך אני אסיים את הספר שלי, אבל אני חושד שהטעם הכללי יהיה מריר כמו גם שמח."
סדרת הטלוויזיה וכתבים אחרים
מוקדם במהלך פיתוח סדרת הטלוויזיה, מרטין סיפר למפיקים דייוויד בניוף וד.ב. ווייס את מהלך העלילה העתידי של הסדרה. מרטין היה בטוח שהוא יצליח לפרסם לפחות את "רוחות החורף" הספר השישי בסדרה, לפני שסדרת הטלוויזיה תעקוף אותו. למרות זאת, עדיין היו חששות שמרטין לא יצליח להקדים את התוכנית. כתוצאה מכך, הכותבים הראשיים בניוף וייס קיבלו עוד נקודות עלילה עתידיות ממרטין ב-2013 שיעזרו להם לתכנן ולכתוב את העונות העתידיות של התוכנית. הנקודות שמרטין חלק עימם כללו את הסיום המתוכנן שלו לכל הדמויות העיקריות בסדרה.
בניוף ווייס שקלו סטיות בחלק מקווי העלילה מהסיפור של מרטין כדי למקד את הסיפור. הצעה שנשקלה הייתה האם ניתן לדחות את הסדרה עד לצאת הספר, אך הפסקה של שנתיים בהפקה כדי להמתין לספרים חדשים לא הייתה מעשית (מכיוון שהילדים השחקנים ממשיכים לגדול והפופולריות של התוכנית תדעך). ב-2 בינואר 2016 אישר מרטין כי הכרך השישי לא יפורסם לפני תחילת העונה השישית של סדרת HBO. כך ששלוש העונות האחרונות של הסדרה (6, 7 ו-8) נכתבו בלי שהיו למפיקים והתסריטאים בניוף ווייס את חומרי המקור של מרטין להסתמך עליהם, ובפועל הם נאלצו לעקוף את מרטין בהצגת הסוף של "שיר של אש ושל קרח" על המסך, לפני שמרטין עשה זאת בשני הספרים האחרונים המתוכננים.
בהתייחסו ל"שיר של אש ושל קרח" כ"מגנום אופוס" שלו, מרטין בטוח שלעולם לא יכתוב שוב שום דבר בקנה מידה דומה, ורק יחזור ליקום הבדיוני של ווסטרוז בהקשר של רומנים עצמאיים. הוא מעדיף לכתוב סיפורים על דמויות מתקופות אחרות בהיסטוריה של "שיר של קרח ואש" כמו פרויקט סיפורי "דאנק ואג", או ספר ההיסטוריה של בני טרגאריין "דם ואש" במקום להמשיך ישירות בסדרה. עם זאת, מרטין ציין בראיונות שישמח לחזור ולכתוב סיפורים קצרים, נובלות, רומנים ורומנים עצמאיים מז'אנרים מגוונים כמו מדע בדיוני, אימה, פנטזיה, או אפילו תעלומת רצח.
סוגה
ג'ורג 'ר. מרטין מאמין שההשפעות העמוקות ביותר הן אלה שחוו בילדות. לאחר שקרא בצעירותו את ה.פ. לאבקרפט, רוברט אי. הווארד, רוברט היינליין, אריק פרנק ראסל, אנדרה נורטון, אייזק אסימוב, פריץ לייבר ומרווין פיקמרטין מעולם לא סיווג את הסגנון של הסופרים האלו לז'אנרים כגון מדע בדיוני, פנטזיה או אימה וכתוצאה מכך מסוגל לכתוב בכל אחד מהם בחופשיות. מרטין סיווג את שיר של קרח ואש כ"פנטזיה אפית", והתייחס ספציפית לאפוס הפנטזיה האפית של טד ויליאמס "זיכרון, צער וקוץ" כמשפיע מאוד על כתיבת הסדרה.
מרטין נחשב לנציג הבולט מבין סופרי פנטזיה עכשוויים שהכניס לז'אנר תוכן שמתאים יותר לקוראים מבוגרים כגון אלימות ומיניות מפורשות, בהציגו בספריו גילוי עריות, פדופיליה וניאוף. אמבר טיילור מ"האטלנטיק" העריכה את הרומנים כ"פנטזיה קשה" עם דמויות פגיעות אליהן הקוראים נקשרים רגשית. רשת CNN טענה בשנת 2000 כי התיאורים הבוגרים של מרטין היו "כנים בהרבה מאלה שנמצאו ביצירותיהם של מחברי פנטזיה אחרים". מרטין עצמו העריך כי ז'אנר הפנטזיה נעשה מחוספס יותר כעבור עשור וכי עבודות של כמה סופרים לקחו צעד אחד רחוק יותר מהנושאים הבוגרים של הרומנים שלו. אדם רוברטס כינה את הסדרה של מרטין כ"דוגמה המצליחה והפופולרית ביותר לתת-ז'אנר המתהווה בשנים האחרונות של פנטזיה קודרת".
תהליך הכתיבה
מרטין תכנן לכתוב משהו בקנה מידה אפי. בתחילת העבודה שלו על הסדרה הוא שיער שיכתוב 3 ספרים בני 800 עמודים כל אחד. בחוזה המקורי שלו עם המו"ל שלו משנות התשעים מרטין נאלץ לעמוד בדדליין של שנה להגשת ספר, אך מרטין הבין במהלך תהליך הכתיבה, שספריו החדשים ארוכים יותר ולכן דורשים יותר זמן כתיבה. בשנת 2000 לאחר צאת הספר השלישי סדרה, תכנן מרטין להשקיע 18 חודשים עד שנתיים לכל אחד מספרי ההמשך של הסדרה וציפה להגיש את הספר האחרון מבין ששת הספרים שתכנן, חמש או שש שנים לאחר מכן. אולם ככל שסדרת "שיר של אש ושל קרח" התפתחה לסיפור גדול ושאפתני מרובה דמויות ועלילות משנה בקנה המידה הגדול ביותר שאי פעם ניסה מרטין לכתוב, תהליכי הכתיבה הפכו למורכבים יותר, ומרטין עדיין לא הגיש את שני הספרים האחרונים בסדרה נכון ל-2021.
מרטין אומר שהוא צריך להיות במשרד שלו בסנטה פה, ניו מקסיקו כדי לטבול את עצמו בעולם הבדיוני ולכתוב. נכון לשנת 2011, מרטין עדיין כתב את יצירותיו במחשב עם מערכת הפעלה של DOS עם תוכנת WordStar 4.0. הוא מתחיל כל יום בשעה 10 בבוקר בשכתוב ושיוף של עבודת היום הקודם, ועשוי לכתוב כל היום או להתאמץ לכתוב כל דבר שעולה בראשו. חומר שנגזר החוצה וגרסאות ישנות נשמרים, כדי להכניסם מחדש במועד מאוחר יותר. מרטין משתדל לעבוד לפי תכנון הכתיבה שלו, וכותב לפי סדר שקבע מראש את הפרקים בסדר כרונולוגי של כתיבה. אולם, אם הוא נכנס לקצב כתיבה מספק עם אחת הדמויות, הוא יכול להמשיך ולכתוב את הפרק הבא שלה ולא להמשיך עם הפרק הכרונולוגי הבא שתכנן, וכך עד שהוא מגיע לנקודה בה הוא צריך לדעת מה קורה עם שאר הדמויות, בשלב זה הוא יחזור אחורנית לפרק הבא שהוא צריך לכתוב. בתהליך העריכה הסופי מרטין מתלבט על סדר הפרקים ומשנה אותם תדיר כדי שיציגו את הסיפור באופן שיהיה מותח ומהנה. מרטין אינו מתייחס ל"שיר של אש ושל קרח כ"סדרה" אלא כסיפור אחד גדול שפורסם בכמה ספרים. מרטין הציב את הסיפור של "שיר של אש ושל קרח" ביקום בדיוני בהשראת כתיבתו של טולקין. בניגוד לטולקין, שיצר שפות שלמות, מיתולוגיות והיסטוריות עבור היקום הבדיוני שלו, הארץ התיכונה, הרבה לפני שכתב את היצירה החשובה שלו שר הטבעות, מרטין מתחיל בדרך כלל עם סקיצה גסה של העולם הבדיוני שהוא משפר ומוסיף לעיצוב שלו תוך כדי התפתחות הכתיבה של הסיפור. הוא תיאר את כתיבתו כנובעת ממצב תת-הכרתי שמזכיר כמעט חלום בהקיץ, וסיפוריו, שליבתם נובעת ממקור מיתי ולא מדעי, נובעים מרגש ולא מרציונליות. מרטין מתאר את הגישה שלו למלאכת הכתיבה דומה לזו של "גנן", בניגוד ל"גישת הארכיטקט". הארכיטקט, יודע מראש את כל פרטי הסיפור אותם הוא תכנן בקפידה, ומלאכת הכתיבה היא פיתוח של מהלכים אלו. לעומת זאת "הגנן" יודע אמנם מה הוא רוצה לשתול, אבל לפעמים נאלץ להתמודד עם הפתעות ושינויים בתוואי ותפקידו הוא יותר לעצב ולהתכנס לסיפור אחד. מרטין נעזר במפות ורשימת דמויות שמנתה לפחות 60 עמודים נכון לעבודתו על הספר הרביעי, אך הוא מחזיק את רוב המידע בראשו. עד לפרסום, היקום הבדיוני שלו נתון לשינויים, ורק מה שפורסם בספרים נחשב כקאנון. מרטין ציין בראיון שהוא אינו מתכוון לפרסם את הפתקים וההערות שצבר לאורך הכתיבה, אחרי סיום הסדרה.
מרטין שאב השראה רבה מההיסטוריה האמיתית לסדרה, יש בבעלותו מספר כונניות מלאות בספרי היסטוריה של ימי הביניים לסייע לו במחקר על התקופה והוא אף ערך ביקורים באתרים היסטוריים באירופה. עבור אמריקאי שמדבר אנגלית בלבד, ההיסטוריה של אנגליה הייתה המקור הנגיש ביותר להיסטוריה של ימי הביניים עבורו, וכך הסדרה קיבלה גוון היסטורי בריטי ולא גרמני או ספרדי. לדוגמה, נד ורוב סטארק דומים לריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק, ובנו אדוארד הרביעי, והמלכה סרסיי דומה למרגרט מאנז'ו ולאליזבת וודוויל. מרטין שקע במחקר בנושאים רבים ומגוונים של ימי הביניים כמו בגדים, אוכל, סעודות וטורנירים כדי לדעת כיצד לתאר אותם נאמנה במהלך הכתיבה. הסדרה הושפעה במיוחד ממלחמת מאה השנים, ממסעי הצלב, ממסע הצלב האלביגנזי וממלחמות השושנים, אם כי מרטין נמנע מלעשות עיבוד ישיר לאחד מהאירועים. מרטין קיבל השראה גם מהרומנים ההיסטוריים הצרפתיים המלכים הארורים מאת מוריס דרואון, העוסקים במלכי צרפת במאות ה-13 וה-14.
מרטין שאב השראה גם מההיסטוריה של רומא העתיקה, והשווה את סטאניס באראתיאון לקיסר הרומי טיבריוס כפי שזה גולם על ידי ג'ורג' בייקר בסדרה אני, קלאודיוס. מרטין נקב בשמם של המאורעות ההיסטוריים טבח גלנקו (1689) וארוחת הערב השחורה (1440) כהשראה ל"חתונה האדומה", אירוע דרמטי בספר השלישי בסדרה "סופת החרבות".
הסיפור נכתב על פי נקודות עיקריות ויעד סופי ברור, אך משאיר למרטין מקום לאלתור. לעיתים, פרטים מאולתרים השפיעו משמעותית על הסיפור המתוכנן. כשהגיע לכתוב את הספר הרביעי, מרטין נאלץ לעקוב אחר יותר ויותר פתקים ורשימות מאי פעם, כדי לשמור על קווי העלילה של עלילות המשנה הרבות בספר, שהפכו למפורטות ונרחבות כל כך עד הגיעו לספר החמישי, עד שהן כבר הפכו למסורבלות למעקב. העורכים של מרטין, המגיהים וקוראי הבטא שלו עוקבים אחר טעויות של חוסר עקביות בספרים לפני פרסומם, אם כי שגיאות מסוימות חמקו והגיעו לפרסום. לדוגמה, מרטין התייחס באופן לא עקבי לצבעי העיניים של דמויות מסוימות (הוא מספר בראיונות על הדוגמה של רנלי בארתיאון שתואר בספר הראשון תחילה כבעל עיניים כחולות, ומאוחר יותר כבעל עיניים ירוקות שמתאימות לצבע המדים שלו. לאחר שמעריצים הצביעו על אי עקביות זו, מרטין תיאר את רנלי בספר השני כבעל עיניים ירוקות-כחולות שמשתנות לפעמים), ותיאר סוס באופן לא עקבי כזכר ונקבה.
מבנה ונרטיב
הספרים מחולקים לפרקים, כל אחד מהם מסופר בידי דמות בעלת נקודת מבט, כאשר כל פרק מתחלפת הדמות דרכה אנו רואים את האירועים, גישה שמרטין לימד את עצמו כסטודנט צעיר לעיתונאות. החל מתשע דמויות בעלות נקודת מבט במשחקי הכס, מספר הדמויות בעלות נקודות מבט גדל לסך כולל של 31 עד לספר החמישי ריקוד עם דרקונים. דמויות בעלות נקודת מבט החד פעמיות ולרוב בעלות תוחלת חיים קצרה, מוגבלות בעיקר לפרולוגים ולאפילוגים. דייוויד אור מ"ניו יורק טיימס" חילק את קבוצות הדמויות השונות לפי "הסטארקים (החבר'ה הטובים), הטארגאריינים (לפחות בחור אחד טוב, או בחורה), הלאניסטרים (תככנים), גרייג'ואים (בעיקר תככנים), הבאראתיאונים (תערובת לא אחידה), הטיירלים (לא ברור) והמארטלים (כנ"ל), שרובם מנסים בקדחתנות לקדם את שאיפותיהם ולהרוס את אויביהם, רצוי עד מוות". עם זאת, כפי שציין לב גרוסמן בטיים, הקוראים "חווים את המאבק על ווסטרוז מכל עבר בבת אחת", כך ש"כל קרב הוא גם ניצחון וגם טרגדיה [...] וכולם גיבורים ונבלים בו זמנית ".
הסיפור של סדרת "שיר של אש ושל קרח" מתחיל לפי המודל של שר הטבעות, עם התמקדות בקבוצה קטנה של דמויות שכולן מתכנסות במקום אחד (בווינטרפל, למעט דאינריז) ואז מתפזרות לקווי עלילה נפרדים המתרחקים אחד מן השני. קווי עלילה אלו אמורים להתכנס שוב יחדיו, אך מציאת נקודת המפנה לשלבם שוב יחד בסדרה מורכבת זו, הייתה קשה עבור מרטין והאטה את כתיבתו. מרטין משנה את טיעוניו בראיונות שונים, כאשר לפעמים הוא טוען שהגיע לנקודת הכינוס בספר החמישי ריקוד עם דרקונים, ולפעמים הוא טוען שעדיין לא ממש הגיע לנקודה זו בספרים.
מרטין קיבל את ההשראה לכתיבה מנקודות מבט מרובות בעקבות פעילותו כעורך הראשי וכותב בסדרת ספרי Wild Cards, המונה 28 ספרים שנכתבו בידי יותר מ-40 סופרים. בעבודתו על "שיר של אש ושל קרח", מרטין מתחיל כל ספר חדש בסידור מתווה סדר הפרקים ונקודות המבט שלהם מתחילתו ועד סופו, ועשוי לכתוב כמה פרקים עוקבים מנקודת מבט של דמות אחת במקום לעבוד כרונולוגית על פי המתווה שקבע. הפרקים והסדר שלהם נערכים ומאורגנים מאוחר יותר כדי לייעל את שיבוש הנרטיב בקפיצה בין הדמויות שייצור מתח וישמור על כרונולגיה של ציר הזמן.
בהשפעת הרקע של מרטין בכתיבת תסריטים לטלוויזיה ולקולנוע שלו, הוא מנסה לשמור על הקוראים מתוחים על ידי סיום כל פרק של "שיר של אש ושל קרח" בגילוי, טוויסט או סיום-מותח (קליף האנגר), בדומה לסיום תוכניות בטלוויזיה. כתיבת התסריט לימדה אותו גם את הטכניקה של צמצום ודיוק התוצר הסופי או "חיתוך השומן", שהוא השלב האחרון להשלמת ספר. טכניקה זו הורידה את מספר העמודים הסופי של "ריקוד עם דרקונים" כמעט בשמונים עמודים.
חלוקת הסיפור הארוך של "שיר של אש ושל קרח" לספרים נפרדים קשה עבור מרטין יותר מששיער. כל ספר מייצג שלב אחר של המסע, המסתיים בסיכום הקשת הנרטיבית של מרבית הדמויות לשלב זה של המסע. חלק קטן יותר של דמויות נותרות בסיום עם סיום מותח, כדי לוודא שהקוראים יחזרו לספר הבא, אם כי מרטין הודה של"ריקוד עם דרקונים" היו יותר קליף האנגרים מכפי שהוא התכוון במקור. לכל דמויות נקודות המבט, הן החד-פעמיות והן הקבועות, מתוכננות לפי קשת נרטיבית המסתיימת בטרגדיה או ניצחון, והן נכתבות כדי לעניין את הקוראים בסיפורן מבלי לדלג עליהן בקריאה.
הדמויות הראשיות נהרגות במהלך הסיפור כדי שהקורא לא יסמוך על הגיבור שיעבור הכל ללא פגע, ותחת זאת ירגישו את הפחד של הדמות בכל עמוד שהם הופכים. הקשת הנרטיבית הגדולה שלא נפתרה מעודדת ספקולציות לגבי אירועי סיפור עתידי. לדברי מרטין, חלק ניכר מהמפתח לנחש מה יהיה בהמשך הסיפור של "שיר של אש ושל קרח" טמון 12 שנים אחורנית בהיסטוריה הבדיונית של הסיפור, שככל שהספרים מתקדמים יותר ממנה נחשף. האירועים שתוכננו מההתחלה נרמזים במהלך הסיפור, אם כי מרטין נזהר שלא להפוך את הסיפור לצפוי. דמויות המבט, המשמשות כמספרים לא אמינים עשויות להבהיר או לספק נקודות מבט שונות על אירועי העבר. לכן, מה שהקוראים סבורים שהוא נכון הוא לא בהכרח נכון.
תמות
נושא נפוץ בז'אנר הפנטזיה הוא הקרב בין טוב לרע, אותו מרטין דוחה כיוון שאינו משקף לדעתו את העולם האמיתי. מרטין בניגוד נמשך לדמויות אפורות ותומך בגישתו של ויליאם פוקנר כי רק לב האדם העומד בסתירה לעצמו הוא משהו ששווה לכתוב עליו. מרטין בוחן את שאלות הגאולה ושינוי דרך הדמויות בסדרה "שיר של אש ושל קרח". מבנה נקודת המבט המרובות שמספרות את הסיפור, מאפשר לו לחקור את אותן דמויות מצדדים רבים, כך שגם ה"נבלים" לכאורה יוכלו לספק את נקודת המבט שלהם על המאורעות והדמויות.
אף על פי שפנטזיה מגיעה מממלכה דמיונית, מרטין רואה צורך כנה לשקף את העולם האמיתי שבו אנשים מתים לפעמים מוות מכוער, אפילו אנשים אהובים. הדמויות הראשיות נהרגות כדי שהקורא לא יצפה מהגיבור כביכול לשרוד, ובמקום זאת ירגיש את אותו המתח והפחד מהלא נודע שהדמויות עצמן חוות. הספרים משקפים גם את שיעורי התמותה המשמעותיים במלחמה. למותם של ניצבים או אורקים בכמויות גדולות אין השפעה משמעותית על הקוראים, בעוד שלמותו של חבר, יש הרבה יותר השפעה רגשית. מרטין מעדיף הקרבה של גיבור כדי לומר משהו עמוק על טבע האדם.
לדברי מרטין, ז'אנר הפנטזיה ממעט להתמקד במין ובמיניות, במקום זאת לעיתים קרובות מתייחס הז'אנר מתייחס למיניות בצורה ילדותית או מזניח אותה לחלוטין. מרטין, לעומת זאת, רואה במיניות כוח מניע חשוב בחיי האדם שאין להוציאו מהנרטיב. לתת פירוט חושי לחוויה סוחפת חשוב יותר למרטין מקידום העלילה, כיוון שמטרתו לתת לקוראיו לחוות את סצנות המין של הרומנים, "בין אם זה סקס על-חושי, מרגש, שופע וחוויתי, ובין אם זה מין מעוות, מטריד ואפל או מין מאכזב ולא מספק." מרטין הוקסם מהניגודים מימי הביניים, שם אבירים העריצו את גבירותיהם בשירים ולבשו את הסמלים שלהן בטורנירים, בעוד צבאותיהם אנסו בלי משים נשים בזמן המלחמה. התפיסה הלא קיימת של גיל ההתבגרות בימי הביניים שימשה מודל לפעילותה המינית של דאינריז בגיל 13 בספרים. הרומנים רומזים גם למנהגי גילוי עריות שהיו בשושלת בית תלמי של מצרים העתיקה כדרך לשמור על טוהר הדם שלהם.