cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
NHL
משחקים תחת כיפת השמיים וברחבי העולם
כחלק מהמגמה לכבוש שווקים נוספים, החלה ה-NHL לקיים משחקי עונה רגילה ברחבי העולם. המשחק הראשון ששוחק מחוץ לצפון אמריקה היה המשחק הפותח של עונת 1999 בין קלגרי וסאן חוזה, ששוחק בטוקיו. המנהג חודש, והפך לקבוע, בפתיחת עונת 2008 כשאנהיים ולוס אנג'לס נפגשו ב-O2 ארנה בלונדון. בעונות הבאות התקיימו משחקי NHL בסטוקהולם, הלסינקי, פראג, ברלין, גטבורג וסאיטאמה.
מאמץ נוסף למשוך קהל לליגה נעשה על ידי מעבר מספר משחקים לאצטדיוני פוטבול ובייסבול גדולים תחת כיפת השמיים. המשחקים משכו כמות גדולה מאוד של קהל. שיא הקהל הרשמי בליגה נקבע ב- 1 בינואר 2008 כאשר 71212 צופים צפו במשחק בין באפלו ופיטסבורג באצטדיון הפוטבול של הבאפלו בילס. מאז מקיימת ה-NHL משחק ליגה תחת כיפת השמיים ב-1 בינואר כל שנה, משחק המכונה "וינטר קלאסיק".
המעבר של אטלנטה ת'ראשרס לוויניפג
ב-2011, לאחר שחובותיה הלכו ותפחו ומשלא נמצא קונה שישאיר אותה באטלנטה, נמכרה אטלנטה ת'ראשרס לקבוצת משקיעים מוויניפג, והעיר הקנדית הייתה לביתה החדש החל מעונת 2011/12. בכך חזרה ה-NHL לוויניפג לראשונה מאז 1996, ואילו אטלנטה איבדה בפעם השנייה את קבוצת ה-NHL שלה לאחר שהפליימס עברו לקלגרי ב-1980. הבעלים החדשים החליטו לקרוא לקבוצה בשם הקבוצה הקודמת של העיר, ויניפג ג'טס.
המעבר של הקבוצה יצר צורך בארגון מחדש של הקבוצות בליגה, כיוון שהת'ראשרס - עקב מיקומם באטלנטה - היו חברים בבית הדרום-מזרחי, בעוד ויניפג נמצאת בחלק המערבי של קנדה ומיקומה הטבעי הוא בחטיבה המערבית. כדי לא לזעזע את מבנה הליגה בזמן קצר, הוחלט להשאיר את הג'טס בבית הדרום-מזרחי - דבר שיצר בעיה לוגיסטית קשה עבורם ועבור הקבוצות האחרות בבית הדרום-מזרחי, כיוון שהמפגשים התכופים בין קבוצות באותו בית גרמו במקרה הזה לנסיעות רבות וארוכות. הליגה יועדה לעבור שינוי בחלוקת הקבוצות לבתים לקראת עונת 2013 כדי להקל על הבעיה, והנהלת הליגה ובעלי הקבוצות החליטו לשנות את מבנה הליגה לארבע חטיבות ללא חלוקה לבתים. התנגדות איגוד השחקנים הכשילה את היוזמה.
המעבר המיוחל של הג'טס לחטיבה המערבית התרחש לבסוף בקיץ 2013, שנתיים אחרי המעבר לוויניפג, עם מימוש שינוי מבנה הבתים בליגה לשתי חטיבות עם שני בתים כל אחת.
סכסוך העבודה ב-2012/13
עם התקרבות מועד פקיעתו של ההסכם הקיבוצי בין הנהלת הליגה ובעלי הקבוצות לבין איגוד השחקנים, ההסכם שהחזיר את הליגה לפעילות בעונת 2005/06, העלו שני הצדדים דרישות שונות כהכנה למשא ומתן על הסכם חדש. בין השאר, דרשו בעלי הקבוצות שחלקם של השחקנים בהכנסות המשניות של הליגה (לדוגמה, ממכירת מוצרים מורשים) יופחת, וכן את הגבלת אורך החוזים של שחקנים. משנכשל המשא ומתן וההסכם הקיים פקע ללא הסכם חדש, הכריזו הנהלת הליגה ובעלי הקבוצות ב-15 בספטמבר 2012 על השבתת מגן נוספת בליגה.
לאחר שהשחקנים פנו לבתי משפט בקנדה בטענה שהשבתת המגן אינה חוקית בקנדה, ונכשלו, ולאחר שגם ניסיונות גישור בין הצדדים נכשלו, הוחרף המשבר כשאיגוד השחקנים איים להתפרק מרצון - דבר שהיה מאפשר לשחקנים בודדים לתבוע את הליגה בתביעות הגבלים עסקיים. הנציב גארי בטמן ובעלי הקבוצות איימו בתגובה בפנייה לבית משפט על מנת לבטל את כל חוזי השחקנים, הכפופים להסכם הקיבוצי שכבר אינו תקף.
שיקגו בלאקהוקס ופיטסבורג פינגווינס: השושלות הראשונות של המאה ה-21
אחד המאפיינים של ליגת ה-NHL בתחילת המאה ה-21 היה חוסר היכולת של אף קבוצה אלופה להגן על תואר האליפות שלה בעונה שלאחר מכן; מאז דטרויט רד וינגס ב-1998 ועד 2017 אף קבוצה לא זכתה באליפות שנייה ברציפות.
עם זאת, בעיני רבים נחשבת שיקגו בלאקהוקס של העשור השני של המאה ה-21 לשושלת הראשונה של המאה, לאחר שבעונת 2014/15 השלימה 3 זכיות בגביע סטנלי על פני 6 עונות, תוך שהיא משמרת את אותו שלד כוכבים.
בעונת 2016/17 הצליחה פיטסבורג פינגווינס לשמור על התואר בו זכתה עונה קודם לכן, והפכה לקבוצה הראשונה במאה ה-21, והראשונה בעידן תקרת השכר, המגינה על תוארה וזוכה בפעם השנייה ברציפות בגביע סטנלי. ביחד עם התואר בו זכתה ב-2009, נחשבים הפינגווינס לשושלת השנייה של התקופה.
התרחבות 2017 - לראשונה קבוצה בלאס וגאס
הערים שהוזכרו כמועמדות מרכזיות להתרחבות של הליגה היו הערים הקנדיות המילטון, קוויבק וססקטון; ובארצות הברית - סיאטל, יוסטון, לאס וגאס וקנזס סיטי. לבסוף הוגשו ל-NHL שתי בקשות בלבד, לקבוצות חדשות בקוויבק ובלאס וגאס.
ב-22 ביוני 2016 החליטו הקומישנר גארי בטמן ובעלי הקבוצות לקבל את הצעתה של קבוצת המשקיעים מלאס וגאס, שקבוצתם החדשה, וגאס גולדן נייטס, הצטרפה בעונת 2017/18 לבית הפסיפי והפכה לקבוצה ה-31 בליגה, והקבוצה הראשונה בלאס וגאס בכל ארבע ליגות הספורט המרכזיות של צפון אמריקה. הצעתה של קוויבק נדחתה.
עזיבת אולימפיאדת החורף
באפריל 2017, לאחר שהגיעה הליגה למסקנה שהשתתפותה באולימפיאדת החורף לא הביאה תוצאות מסחריות ופרסומיות, הודיעה ה-NHL באופן רשמי כי שחקניה לא ישתתפו באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018). בכך הפסיקה ה-NHL את השתתפותה באולימפיאדת החורף לאחר 5 אולימפיאדות רצופות, למורת רוחם של איגוד שחקני ה-NHL, פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית, והוועד האולימפי הבינלאומי שאף איים לבטל מראש את השתתפות הליגה באולימפיאדת בייג'ינג ב-2022.
שנת המאה של הליגה
בעונת 2017/18 ציינה ה-NHL מאה שנים להקמתה. העונה החגיגית צוינה בלוגו מיוחד שהתווסף לחולצות של כל הקבוצות ובמגוון אירועים חגיגיים ברחבי צפון אמריקה.
עונות 2019/20 ו-2020/21, והתפרצות מגפת הקורונה
ב-12 במרץ 2020, בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, הכריזה ה-NHL על הפסקת עונת 2019/20 לזמן בלתי ידוע.
לבסוף הוחלט במשותף על ידי ה-NHL וארגון השחקנים שלה לחדש את הליגה ב-1 באוגוסט. העונה הרגילה הופסקה סופית, והדירוג לפלייאוף נקבע על פי אחוזי ההצלחה של כל קבוצה. ארבע הראשונות בכל חטיבה עלו היישר לסיבוב הראשון, בעוד שמונה הבאות אחריהן בכל חטיבה שובצו לסיבוב מוקדם על פי דירוגן (מדורגת 5 מול מדורגת 12, מדורגת 6 מול 11 וכו'). כמו כן נקבע שהפלייאוף ייערך במרוכז בשתי ערים: טורונטו עבור החטיבה המזרחית, אדמונטון עבור החטיבה המערבית ועבור השלבים הסופיים - סדרות הגמר החטיבתי של שתי החטיבות, וסדרת הגמר על גביע סטנלי.
מגפת הקורונה המשיכה להשפיע על הליגה גם בעונת 2020/21. עקב הסיום המאוחר של העונה הקודמת, והמשך התפרצות המגפה, החליטו ה-NHL ואיגוד השחקנים על מבנה מיוחד לעונה 2020/21 כדי להתאים אותה ללוח הזמנים הצפוף ולהמשך המשבר הבריאותי. תחילת העונה נדחתה ל-13 בינואר 2021 והוחלט שהעונה הרגילה תכלול 56 משחקים בלבד. כדי לצמצם מגע בין קבוצות מאזורים שונים, ובפרט לצמצם מעברי גבול בין קנדה וארצות הברית, הוחלט גם על חלוקה מחודשת זמנית של הבתים - 7 הקבוצות הקנדיות של הליגה קובצו לבית אחד (הבית הצפוני), והקבוצות האמריקאיות שובצו לשלושת הבתים האחרים (מזרחי, מרכזי ומערבי) על פי חלוקה גאוגרפית בתוך ארצות הברית. עוד נקבע כי משחקי העונה הרגילה ושני הסיבובים הראשונים של הפלייאוף יתקיימו בתוך הבתים בלבד - קבוצה מבית אחד לא תפגוש קבוצה מבית אחר עד הסיבובים המאוחרים של הפלייאוף. נוכחות קהל במשחקים תיקבע על פי המצב הבריאותי בכל עיר מארחת.
רק בעונת 2021/22 שבה הליגה למבנה הבתים הרגיל שלה וללוח משחקים מלא של 82 משחקים לכל קבוצה בעונה הרגילה.
התרחבות נוספת - קבוצה בסיאטל ב-2021/22
בכינוס בעלי הקבוצות בדצמבר 2018 הוחלט על קבלת בקשת ההתרחבות של קבוצת יזמים להקמת קבוצה חדשה בסיאטל. הקבוצה החדשה, סיאטל קראקן, הצטרפה לליגה בעונת 2021/22 כחברה בבית הפסיפי. באותה עונה עברה אריזונה קויוטיס לבית המרכזי כדי לפנות מקום לקבוצה החדשה, ובכך הושווה גודלם של הבתים ושל החטיבות בליגה - 8 קבוצות בכל בית ו-16 בכל חטיבה.
החזרה לאולימפיאדה משתבשת
למרות כוונה לחזור למסגרת האולימפית ולקחת חלק באולימפיאדת בייג'ינג (2022), ולאחר שנחתם הסכם בין ה-NHL, ארגון השחקנים שלה, פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית והוועד האולימפי הבינלאומי - נסוגו ה-NHL וארגון השחקנים מכוונתם עקב התפרצות מחודשת של מגפת הקורונה שגרמה לדחיית משחקים רבים בעונת 2021/22, שהצורך בתאריכים חלופיים לקיומם לא איפשר את יציאת הליגה לפגרה לצורך האולימפיאדה.
קבוצות וחטיבות הליגה
קבוצות הליגה מחולקות לשתי חטיבות: החטיבה המזרחית, הכוללת את קבוצות החלק המזרחי של צפון אמריקה (אזור הזמן המזרחי), והחטיבה המערבית הכוללת את הקבוצות שבחלק המרכזי ובחלק המערבי של היבשת (שאר אזורי הזמן). בכל חטיבה שני בתים - בחטיבה המזרחית הבתים הם המטרופוליטני והאטלנטי, ובחטיבה המערבית - המרכזי והפסיפי. גם חלוקת הבתים היא חלוקה גאוגרפית.
32 קבוצות הליגה מתחלקות באופן שווה בין החטיבות והבתים - 16 קבוצות בכל חטיבה, 8 בכל בית.
מבנה עונת NHL
(נכון לעונת 2021/22)
העונה ב-NHL נחלקת לשניים – עונה רגילה, הנמשכת מאוקטובר עד אפריל, ושלב פלייאוף הנמשך מאפריל ועד יוני. הפלייאוף מגיע לסיומו בסדרת הגמר על גביע סטנלי, שבסופה מוכתרת אלופת ה-NHL לאותה עונה.
העונה הרגילה
בעונה הרגילה כל קבוצה משחקת 82 משחקים – 41 משחקי בית ו-41 משחקי חוץ (בשנים האחרונות מספר משחקים מתקיימים באולמות נייטרלים - באירופה, באסיה, או בערים בצפון אמריקה שאין להן קבוצות NHL - לצורכי שיווק).
כל קבוצה משחקת בעונה 3 או 4 פעמים מול כל יריבה מהבית שלה (26 משחקים בסך הכל), 3 פעמים מול כל יריבה מהבית האחר בחטיבה שלה (24 משחקים בסך הכל), ושני משחקים - משחק בית ומשחק חוץ - מול כל קבוצה מהחטיבה השנייה (32 משחקים בסך הכל). מבנה המשחקים מאפשר לכל קבוצה לארח ולהתארח מול כל קבוצה אחרת בליגה לפחות פעם אחת - במילים אחרות, כל קבוצה משחקת בכל 32 האולמות של הליגה במהלך העונה.
באמצע העונה, בחודשים ינואר-פברואר, עוצרת הליגה לפגרה קצרה עבור אירועי סוף שבוע ה"אול-סטאר" שבמרכזו משחק ה"אול-סטאר" עצמו - מפגש בין שתי קבוצות המורכבות ממיטב כוכבי הליגה. בשנים בהן מתקיימת אולימפיאדת החורף, אם שחקני ה-NHL משתתפים בה, מבוטל סוף שבוע ה"אול-סטאר" והליגה עוצרת לפגרה בת שבועיים במהלך האולימפיאדה.
הפלייאוף
סדרות הפלייאוף מתקיימות בנפרד בכל חטיבה והן בשיטת "הטוב מ-7 משחקים", כלומר – המנצחת בארבעה משחקים היא המנצחת בסדרה ומתקדמת לסיבוב הבא, והמפסידה מודחת ומסיימת את העונה. למדורגת הגבוהה יותר יש יתרון ביתיות – שני המשחקים הראשונים, ובמידת הצורך גם המשחקים החמישי והשביעי, ישוחקו באולמה הביתי.
המדורגת ראשונה בחטיבה כולה משחקת בסיבוב הראשון של הפלייאוף נגד הקבוצה הנחותה מבין שתי קבוצות ה-Wild Card, ואלופת הבית השני בחטיבה נפגשת עם קבוצת ה-Wild Card השנייה. המדורגות 2 ו-3 בכל בית נפגשות זו עם זו. מנצחות הסיבוב הראשון נפגשות זו עם זו על אליפות הבית, ומנצחות הסיבוב השני - שהן אלופות שני בתי החטיבה - נפגשות בסיבוב השלישי, סדרת הגמר החטיבתי.
שיטת ההכרעה של משחקים שהסתיימו בשוויון בתום הזמן החוקי שונה מהעונה הרגילה. בפלייאוף משוחקת הארכה בת 20 דקות בשיטת "שער זהב", כאשר בניגוד לעונה הרגילה הקבוצות על הקרח שומרות על הרכב מלא של חמישה שחקני שדה ושוער. אם בהארכה לא הובקע שער מכריע, מתקיימת הארכה נוספת בת 20 דקות, וחוזר חלילה. לא מתקיימת הכרעה בדו-קרב חבטות עונשין. תאורטית, אם כן, יכול משחק פלייאוף ב-NHL להימשך עד אינסוף; בפועל, המשחק הארוך ביותר בתולדות פלייאוף ה-NHL נכון לדצמבר 2018 הוכרע בהארכה השישית.
סדרת הגמר על גביע סטנלי
המנצחות בסיבוב השלישי (הגמר החטיבתי), שהן אלופות החטיבה המזרחית והחטיבה המערבית, נפגשות זו מול זו בסדרת הגמר על גביע סטנלי שמכתירה את אלופת ה-NHL. גם סדרת הגמר משוחקת בשיטת "הטוב מ-7 משחקים", כאשר יתרון הביתיות נקבע בהתאם לנקודות שצברה כל קבוצה בטבלה בעונה הרגילה, ללא קשר לדירוג שלה בתוך חטיבתה-שלה.
תמלוגים
תמלוגים הם הכסף המוזרם לבעלים של נכס או זכות מסוימת, עבור השימוש בה. לרוב מדובר בכסף המשולם לבעלי זכויות יוצרים על שימוש בקניינם הרוחני או לבעלי פטנטים. השימוש במונח תמלוגים יכול להתייחס גם לתשלומים הניתנים לבעל קרקע תמורת היתר לחיפוש משאבי טבע ולניצולם. לדוגמה פסק-דין זודקביץ' (דיני מיסים), ו.
תמלוגים נקבעים, בדרך כלל, לבעלי הזכויות על ידי הסכם הנחתם בין בעל הזכויות ובין הרוצה להשתמש בקניין הרוחני או בפטנט. התמלוגים יכולים להינקב באחוזים מתוך הרווח שנעשה מהשימוש בזכות או בנכס, בסכום קבוע עבור כל מוצר שנמכר או אפילו כסכום המשולם כל פרק זמן. ככלל, גודל סכום הכסף נתון למשא ומתן בין בעל הזכויות או הפטנט והצד הרוצה להשתמש בהם.
כמו כן, ניתן למכור את הזכויות עצמן תמורת סכום חד-פעמי. במקרה שכזה היוצר המקורי לא יקבל תמלוגים והם ישולמו לבעלים החדשים של הזכויות.
מכס על תמלוגים
מכס על תמלוגים הוא התשלום הנגבה על ידי רשויות המכס על ייבוא סחורה ממותגת. גובה המכס הנגבה תלוי בטיב ההסכמים בין היבואנית לבעלת סימן המסחר ובאופן בו הוא מיושם. בישראל יבואנים רבים המייבאים סחורה ממותגת, ובה מוצרי הלבשה והנעלה, מוצרי חשמל ואלקטרוניקה, ועוד. הלכה מרכזית בתחום זה היא ״הלכת מרוידקס״ שיסודה בפסק דין תקדימי משנת 2013.
גואנטנמו
גואנטנמו (בספרדית: Guantánamo) היא עיר ובירת מחוז גואנטנמו בקובה.
בעיר מתגוררים כ-244,603 תושבים נכון ל-2004, המתפרנסים בעיקר מתעשיות הסוכר והכותנה.
העיר גואנטנמו, המכונה גם "גיטמו" (Gitmo), הוקמה בשנת 1819 במרחב ההררי השוכן בין הנחלים גואסו (Guaso), באנו (Bano) וחאיבו (Jaibo).
את העיר משרת הנמל קאימנרה (Caimanera) ונמל תעופה בשם מריאנה גראחאלס (Mariana Grajales), במרחק 16 קילומטרים מהעיר עצמה. העיר מחוברת לרשת הרכבות של קובה.
במרחק 15 קילומטרים מהעיר שוכן בסיס הצי האמריקני במפרץ גואנטנמו.
מנועי פרקינס
היסטוריה
החברה הוקמה ב-7 במאי 1932 על ידי מהנדסים פרנק פרקינס וצ'ארלס צ'פמן. באוקטובר 1935 מנוע דיזל של החברה קבע מספר שיאי עולם בתחרות מכוניות. במהלך מלחמת העולם השנייה הם יצרו סדרה P4 ו-P6 לצורכי צבא.
בשנת 1959 חברת מסי פרגוסון הפכה ללקוח העיקרי של מנועי פרקינס. בשנת 1961 הוקם מפעל בארגנטינה שבמהלך שנות ה-70 בנה כ-200 אלף מנועים.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 החברה פיתחה סדרה חדשה של מנועי דיזל שכללה בין היתר פרקינס 6.372. ייצור הסדרה נמשך גם בשנות ה-80.
במשך שנים רבות סופקו מנועי דיזל לתוצרת קטרפילר, ובשנת 1998 מנועי פרקינס נרכשה על ידה.
משפחת ארסלאן
משפחת ארסלאן נמצאת בתחרות מאות שנים עם משפחת ג'ונבלאט על ההגמוניה בעדה הדרוזית. הדרוזים בלבנון מחולקים ליזבקים ולג'ונבלאטים, כשמשפחת ארסלאן עומדת בראש קונפדרציית היזבקים. כיום עומד בראש המשפחה טלאל ארסלאן, שירש את תפקידו מאביו, מג'יד.
טלאל עומד בראש המפלגה הדמוקרטית הלבנונית הזוכה לרוב תמיכתה מבני המשפחה. בבחירות 2009 זכתה המפלגה לשני מושבים בפרלמנט הלבנוני (מול 10 מושבים שהשיגה מפלגתו של וליד ג'ונבלאט, המתחרה בו על הקול הדרוזי).
בחור אנלוגי בעולם דיגיטלי
בחור אנלוגי בעולם דיגיטלי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אלון אולארצ'יק. את השיר הוציאה לאור בשנת 1987 חברת התקליטים NMC, והוא נכלל כרצועה השנייה באלבום האולפן השני של אולארצ'יק, "שעשועי כאילו".
על השיר
את השיר כתב, הלחין והפיק אולארצ'יק. הוא הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב-22 בדצמבר 1987. בשבוע לאחר מכן דורג במקום ה-13. ב-19 בינואר עלה למקום התשיעי – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע. ב-16 בפברואר יצא מהדירוג השבועי לאחר שצעד בו במשך שבעה שבועות רצופים.
סוחוי Su-47
סוחוי Su-47 (ברוסית: Су-47, קוד דיווח נאט"ו: "ברקוט", "BERKUT"), אשר מוכר גם בשמות s-32 ו-, הוא מטוס קרב רוסי.
המטוס משמש לתצוגה וכמדגים טכנולוגי ויוצר על ידי חברת סוחוי. בינתיים לא ידוע על תוכניות להפוך אותו למטוס קרב מבצעי בחיל האוויר הרוסי.
מאפיין תכנוני בולט של המטוס הוא הכנפיים המשוכות קדימה, הייחודיות למטוס קרב זה. מהירות המטוס מגיעה לכ-2.35 מאך. הטיסה הראשונה בוצעה בשנת 1997. ההחלטה לעצב כנפיים "הפוכות" - המשוכות קדימה - באו לאחר שבניסויים נראה כי המטוס בעל כושר תמרונים קיצוניים גבוהים יותר, מאשר באופן המסורתי. למעלה מ-90% מן הכנף מורכבת מחומרים מרוכבים ומתקדמים. עיצוב הכנפיים המשוכות קדימה נועד לפזר את החום שנוצר בטיסות מהירות אל מאחורי המנוע (במקום לחיבורים שבין הכנפיים לגוף המטוס, כפי שהדבר מתרחש בשאר מטוסי הקרב).
המטוס מבוסס חלקית (זנב, חרטום וחופה) על סוחוי Su-35. המנועים, מדגם ליולקה D30-F6, נלקחו ממטוס המיג-31. המטוס מוגדר כמטוס ניסוי בלבד, אך למרות זאת יכול לשאת נשק ב-12 נקודות תלייה מתחת לגוף ולכנפיים.
בשל עלותו היקרה ואי-יעילותו המבצעית, המיזם בוטל. הניסיון שנרכש במסגרת מיזם זה נוצל בבניית מטוס סוחוי T-50 ובבניית מטוס המיג 1.44.
מצר סונדה
מצר סונדה (באינדונזית: Selat Sunda) הוא מצר ים בין האיים האינדונזיים ג'אווה וסומטרה. המצר מקשר בין ים ג'אווה (באוקיינוס השקט) מצפון-מזרח לבין האוקיינוס ההודי מדרום-מערב.
גאוגרפיה
במצר שוכנים איים געשיים רבים, בהם קרקטאו, שבשנת 1883 אירעה בו התפרצות געשית אדירה (התפרצות פליניאנית) שגרמה לגלי צונאמי ענקיים ולמותם של כ-36,000 אנשים בג'אווה ובסומטרה. מימיו של המצר רדודים בחלקו המזרחי, ואילו בין קרקטאו לאי סבסי הם מגיעים לעומק של 18 מטרים בלבד, מה שיוצר קשיי מעבר לאוניות גדולות (למשל מכליות, שחלקן נאלצות להשתמש במקומו במצר מלאקה או אף לעבור לנתיבים חלופיים כגון מצר לומבוק, מצר מקאסאר העמוקים ואחרים). מזרחית לקרקטאו עומקו הוא פחות מ-100 מטר. לעומת זאת, בחלקו המערבי מגיעים מימי המצר לעומק רב ובפתחו הוא מגיע לעומק של 1,500 מטרים.
ב-1 במרץ 1942 נערך במיצר קרב בין כוחות בעלות הברית לכוחות היפנים, הקרב קיבל את שמו על שם המצר.
עבראש ירוק
עַבְרֹאשׁ ירוק (שם מדעי: Bucephala clangula) הוא מין של ברווז בגודל בינוני מהסוג עבראש, ומתת-משפחת ברווזי הים. העבראש מאופיין בדו-צורתיות זוויגית, וקיבל את שמו בגלל ראשו הירוק של הזכר, שהוא חלק מה"תלבושת" של הזכר בעונת החיזור. לעומת הזכרים הצבעוניים, ראשן של הנקבות חום.
מאפיינים
אורכו של הזכר כ-45-52 ס"מ, ומשקלו בין 888 ל-1400 גרם. הנקבה, לעומתו, קטנה הרבה יותר: אורכה 40-50 ס"מ, ומשקלה 500-1182 גרם.
העבראשים הירוקים מתרבים באזורי הטייגה. הם נמצאים בעיקר ביערות ואגמים צפוניים בקנדה, ארצות הברית, סקנדינביה ורוסיה. הם נודדים, בעיקר בחורף, אל מקורות מים, בין השאר חופים. העבראש הירוק מקנן בחורים של עצים גדולים, אך למד להשתמש גם בתיבות קינון, מה שמקל על שיקום האוכלוסייה המעטה שלו בסקוטלנד. בהודו הוא רשום כעוף מזדמן. בישראל מזדמן נדיר ביותר בחורף.
אדמונטוניה
אדמונטוניה (שם מדעי: Edmontonia) הוא סוג טקסונומי של דינוזאור במשפחת הנודוזאוריים - משפחה של דינוזאורים משוריינים ללא "אלת זנב", ושקדמה לאנקילוזאוריים.
מאפיינים
האדמונטוניה חי בשלהי הקרטיקון, כ-75 עד 70 מיליון שנה לפני זמננו, באמריקה הצפונית.
האדמונטוניה היה מכוסה במעטפת שריון עצם וקשקשים גרמים בתוספת דוקרנים קרניים שהגנו על גבו, אך בעיקר בלטו לצידי הגוף והיו ארוכים ביותר בכתפיים. ישנה מחלוקת כיצד ניצבו הדוקרנים בכתפיים, האם פנו הצידה או שנטו קדימה. ייתכן ושימשו ככלי נשק כאשר האדמונטוניה הסתער, הן כנגד טורפים והן כנגד בני מינו במאבק על טריטוריה או על נקבה. למרות מעטה השריון המרשים הזה, לאדמונטוניה היו גם נקודות תורפה. בטנו, לדוגמה, חסרה מעטה שריון ומשום כך נותרה חשופה לחלוטין לתקיפות. למרות מראהו המפחיד, הוא היה צמחוני ואכל צמחייה נמוכה אותה תלש במקורו ולעס בלחייו.
גרינסבורו סווארם
גרינסבורו סווארם (באנגלית: Greensboro Swarm) היא קבוצת כדורסל מהעיר גרינסבורו שבקרוליינה הצפונית, המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA. הקבוצה הוקמה בשנת 2016 ומסונפת לקבוצת שארלוט הורנטס מליגת ה-NBA.
אדמונטוניה
מאפיינים
האדמונטוניה היה מבין הגדולים שבנודוזאוריים: אורכו נע בין 6 ל-7 מטר והוא שקל כ-4 טון. את גופו הגדול והכבד תמכו 4 רגליים מוצקות, שהיו חזקות מרגלי פיל.
גרינסבורו סווארם
היסטוריה
במאי 2015 הודיעה שארלוט הורנטס על כוונתה להקים קבוצת בת בליגת הפיתוח בשנת 2016. באוקטובר 2015, לאחר בחינת מספר ערים אפשריות, בחרו ההורנטס את גרינסבורו כביתה של הקבוצה החדשה, ואת גרינסבורו קוליסאום פילדהאוס כאולמה הביתי. כחודשיים לאחר מכן פורסמה שמה של הקבוצה והוצג הלוגו הנבחר שלה.
לקראת עונת הבכורה שלהם מינו הסווארם את עוזר מאמן דנוור נאגטס דאז, נואל גילספי, כמאמן הקבוצה. לאחר שנתיים בהן רשמה גרינסבורו מאזן כולל של 35 ניצחונות ו-65 הפסדים שוחרר גילספי מתפקידו.
אדמונטוניה
מאפיינים
הוא נתגלה לראשונה בתצורת אדמונטון שבקנדה ב-1924 וסווג על ידי צ'ארלס מורטרם שטרנברג ב-1928 שגם נתן לו את שמו, על שם מקום גילויו. מאוחר יותר מאובני אדמונטוניה נתגלו גם במקומות אחרים באמריקה הצפונית בקנדה ובארצות הברית.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע בסרטים ללכת בין דינוזאורים ונדידת הדינוזאורים וכן במשחק פארק היורה 3: בניית פארק.
טומאת כלי עץ
בהלכות טומאת כלים, לכלי עץ ישנם דינים מיוחדים לעניין דיני קבלת הטומאה, וקיימים הבדלים רבים בינם לבין כלים מחומרים אחרים בהלכות קבלת הטומאה. הדין המרכזי המיוחד לכלי עץ הוא שהם מקבלים טומאה רק אם יש להם בית קיבול.
דיני כלי עץ, עור ועצם
לגבי פשוטי כלי עץ, יש שני סייגים לטהרתם: א. כלי המיועד לשכיבה או לישיבה - מקבל טומאה מן התורה גם אם הוא שטוח ללא דפנות, כמו כיסא. ב. כלי רחב ונוח לשימוש הן לאדם עצמו והן להנחת חפצים עליו ("משמש אדם ומשמשיו"), מקבל טומאה מדרבנן. וזאת, אם ניכר בו שהוא עשוי לשימוש, כך למשל "ארובות" הם כלי שעשוי ללוש עליו, "של נחתומים" טמאות מכיוון שהם צבועים ומקושטים וניכרים שעשויים לשם כך, אך "של בעל הבית" שאינן ניכרים ומיוחדים "טהורות".
כלי עץ מטמאים רק אם הם עשויין לטלטול כאשר הם מלאים וכאשר הם ריקים. דין זה נלמד מהפסוק "מכל כלי עץ או בגד או עור או שק". שק הוא כלי ארוג עשוי משער. כשם ששק הוא כלי שמטלטל כאשר הוא מלא וכאשר הוא ריקם, שהרי אין כלי שק שעשויים לעמוד במקום אחר, אך שידה תיבה ומגדל (בתרגום לימינו - מכונית, מטוס או כלי אחר) שאינם עשויים לטלטול אינם מקבלים טומאה, כך גם ספינה ודומיה. חכמים שיערו, שכלי המכיל יותר מארבעים סאה נוזל לח, אינו מטלטל כאשר הוא מלא ואינו מקבל טומאה. קיימת מחלוקת בין רבי מאיר לרבי יהודה אודות כלי ביתי העשוי לתשמיש נייד אך מכיל יותר מארבעים סאה "עריבה של בעל הבית".
כבישים מעל בתי קברות
אמנם בזמן הזה אין הקפדה על דיני טומאה וטהרה באופן כללי, אך מחמת איסור טומאת כהנים, אסור לכהנים להיטמא בטומאת מת. בעיה נפוצה היא נסיעה במכונית, ברכבת או בכלי רכב אחר, שנסלל מעל בית קברות. כבר ברוסיה הייתה שאלה זו נפוצה, ורבי יצחק אלחנן ספקטור התיר לנסוע ברכבות שנסללו מעל כבישים כאלו, בהסתמך על היתרים דחוקים, כשעת הדחק. בארץ ישראל הועלתה הבעיה ביתר תוקף, בכביש החוצה את הר הזיתים שבמשך שנים רבות שימש ככביש יחיד שחיבר בין ים המלח לירושלים. רבי יהושע לייב דיסקין, ששימש בזמנו כרבה של העיר ירושלים, הורה כי במידת הדחק יש לסמוך על ישיבה על פשוטי כלי עץ - כלי עץ שאין להם בית קיבול - שאינם מקבלים טומאה, במהלך הנסיעה, כך שהמכונית משמשת כאוהל המאהיל על הטומאה רצוצה וחוצץ בפני הטומאה, ואילו העץ עליו יושב האדם אינו נטמא כתוצאה מהנגיעה באוהל, שכן פשוטי כלי עץ אינם מקבלים טומאה. אם כי, פתרון זה נחשב כהיתר בעייתי.
צמיד פתיל
בדין צמיד פתיל השפעה מרובה על הלכות הטהרה, כותב המהר"ם מרוטנבורג שיש לחלק בין כלי חרס לבין כלי עץ. בכלי חרס, דרושה אטימה המודבקת לכלי, אך בכלי עץ אין צורך שיהיה הכיסוי מודבק לכלי. הטעם פשוט, בכלי חרס קשה למצוא נקב שאפשר לאטום אותו באופן מושלם מבלי להדביקו ולכן, דווקא בו דורשים מירוח.
Goin' In
Goin' In (בעברית: להיכנס) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית ג'ניפר לופז, בשיתוף הראפר פלו ריידה, מתוך הפסקול, Step Up Revolution: Music from the Motion Picture, שיצא עבור הסרט "סטפ אפ 4: מהפכה". השיר יצא לאור ב-8 ביוני 2012, כסינגל הראשון מתוך הפסקול.
השיר הגיע אל המקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב, השלישי במצעד שבפלנדריה, והרביעי במצעד שבוולוניה.
רקע וכתיבה
את השיר כתבו מייקל וורן, ג'מע'ל ליזבי, ג'וזף אנג'ל, סבסטיאן קול, דוד קויניונס וטרמר דילארד והוא הופק על ידי גון רוק וקוק הארל. השיר צורף גם לאלבום הלהיטים הראשון של לופז, שיצא באותה התקופה, Dance Again... The Hits.
לופז הופיעה לראשונה עם השיר בגמר של תוכנית הטלוויזיה האמריקאית, אמריקן איידול. ההופעה התקיימה ב-23 במאי 2012, וכששרה את השיר הזה, החליטה לופז גם לשיר קטעים מתוך שיתוף הפעולה, "Follow the Leader".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא של השיר צולם ביוני 2012. והוא בוים על ידי אייס נורטון. פלו ריידה אמר על הקליפ: "אני הייתי ליד למבורגיני בקליפ, זה היה שונה מאוד, ישנה סצנה בה אני רץ על הליכון, ושר את השורות שלי בשיר. לסיכום, הקליפ שונה מאוד ממה שעשיתי עד היום, וזה הדבר הטוב שבו."
הקליפ נפתח כאשר לופז נושפת על שן-ארי כשהשפתיים שלה מכוסות בקריסטלים, וכשהנבגים של הצמח עפים באוויר, הם הופכים לאבק כוכבים. לאחר מכן היא לובשת שכמייה ורודה בוהקת ומוקפת בזאבים לבנים. בין לבין לייזרים מאירים לכל כיוון, צבעי ניאון נשפכים בכל מקום, רקדנים חובטים בקירות צבעוניים, אנשים מתופפים בתופים, ומעיפים אחד על השני חול צבעוני.
נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-250 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו ל-11 הנצפה ביותר של לופז.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה נאה במצעדים והצליח בשיאו לכבוש את פסגת מצעד שירי הדאנס קלאב.
טרפאני (נפה)
נפת טרפאני (באיטלקית: Provincia di Trapani) היא נפה במחוז האוטונומי סיציליה שבאיטליה. שטח הנפה 2,460 קמ"ר, חיים בה 434,435 איש ובירתה היא העיר טרפאני.
היסטוריה
נפת טרפאני בממלכת שתי הסיציליות התקיימה בין השנים 1818 - 1860. היא שכנה במערב האי סיציליה, וגבלה בנפת אגריג'נטו ממזרח-דרום ובנפת פלרמו ממזרח. בשנת 1840 התגוררו בה 22,447 נפש. בירת נפת קלטניסטה הייתה העיר טרפאני.
שמה של הממלכה ניתן לה בידי המלך פרדיננד השישי אשר לאחר שינוי שמה נודע כ"פרדיננד הראשון של ממלכת שתי הסיציליות". ב-1860 נכבשה הממלכה במסגרת "מסע האלף" של ג'וזפה גריבלדי. בעקבות כך סופחה לממלכת סרדיניה-פיימונטה ולבסוף לממלכת איטליה המאוחדת.
גאוגרפיה
נפת טרפאני שוכנת בצפון-מערב סיציליה. היא גובלת בנפת פלרמו ממזרח, בנפת אגריג'נטו מדרום-מזרח, ובים תיכון ממערב. הערים העיקריות בנפה הן טרפאני, מרסלה ומצרה דל וואלו. האיים האגאדיים והאי פנטלריה שייכים גם הם לנפת טרפאני.
הגידולים החקלאיים העיקריים בנפה הם זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה, ועוד. בנפה מגדלים גם בעלי־חיים כמו כבשים, עזים ובקר.
ענף הדיג מבוסס על דיג סרדיניים, תמנונאים, סרטנאים עפיאנים ודגי הטונה ודגי החרב. בנפה מפיקים מלח מאובן, גופרית ושיש.
הפארק הלאומי ריו אביסאו
ריו אביסאו (ספרדית: Rio Abiseo) הוא פארק לאומי בצפון פרו. הפארק הוכרז בשנת 1983 ומאז 1986 הוא סגור לתיירים, על מנת שלא לפגוע במרקם האקולוגי שבו. בשנת 1990 הכריז עליו אונסק"ו כעל אתר מורשת עולמית (התחום המוכרז הורחב ב-1992).
גאוגרפיה
הפארק משתרע על פני 2,745 קמ"ר בין הנהרות מרניון וואיאגה. שטח זה מהווה כ-70% מאגן ההיקוות של נהר האביסאו. גובהו של הפארק נע בין 350 ל-4,200 מ' מעל פני הים, מה שיוצר מגוון אקלימי וביולוגי. כמות המשקעים השנתית משתנה בין אזור לאזור והיא נעה בין 500 ל-2,000 מ"מ.
פלורה ופאונה
בתחומי הפארק בעלי חיים רבים ובהם הצמרן צהוב הזנב, מין קוף ממשפחת הקופים רחבי האף, המצוי בסכנת הכחדה. בפארק מיני קופים נוספים בהם שאגן ונצואלי אדום, קוף עכביש לבן-חזה וקפוצ'ין לבן-חזה. עם העופות השוכנים בפארק נמנים הנשרון המלכותי, הקתרטס התרנגולי והטוקן צהוב-המצח. כן מצויים בפארק יגוארים, דובי משקפיים, ואיילים פרואנים.
ארכאולוגיה
בתחומי הפארק מצויים גם כ-30 אתרים ארכאולוגיים מהתקופה הפרה-קולומביאנית. הגדול שבאתרים הוא גראן פחטן (Gran Pajatén), הכולל שרידים של 26 מבנים, בשטח של כ-20 אלף מ"ר. המבנים המרכזיים מעוטרים בפסיפסים ובהם ציורי אנשים, ציפורים וצורות גאומטריות שונות. ממצאים מעידים על נוכחות במקום בסביבות 200 לפנה"ס, אך המבנים נבנו ככל הנראה בתקופת האינקה, על ידי הצ'צ'פויאס.
הממצאים הארכאולוגיים בגראן פחאטן נתגלו בידי האמריקני ג'ין סבוי ב-1964. ב-1984 התבצע במקום מחקר מקיף בידי חוקרים מאוניברסיטת קולורדו.
סנט לורנס (אי)
סנט לורנס (באנגלית: St. Lawrence, ביופיקית סיבירית תיכונית: Sivuqaq, ברוסית: Остров Святого Лаврентия) הוא אי הממוקם ממערב לאלסקה בים ברינג, דרומית למצר ברינג. הכפר גאמבל, הממוקם בכף הצפון-מערבית של האי, נמצא במרחק של 58 קילומטרים מחצי האי הצ'וקצ'י ברוסיה המזרחית. האי הוא חלק מאלסקה, אך קרוב יותר לרוסיה מאשר לאלסקה. האי סנט לורנס נחשב לאחד החלקים החשופים האחרונים של הגשר היבשתי שחיבר פעם בין אסיה לצפון אמריקה בתקופת הפליסטוקן. זהו האי השישי בגודלו בארצות הברית והאי ה-113 בגודלו בעולם. הוא נחשב לחלק מהמחוז הוולקני של ים ברינג. Sorex jacksoni הוא מין יונק ממשפחת החדפיים המצוי רק באי סנט לורנס.
גאוגרפיה
לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית מגדירה את האי סנט לורנס בקבוצת בלוק 6, מסכת מפקד אוכלוסין 1 של אזור מפקד האוכלוסין נום, אלסקה. נכון למפקד של שנת 2000 חיו 1,292 אנשים על שטח של 4,640.1 קמ"ר. אורך האי כ-140 ק"מ ורוחבו בין 13 ל-36 ק"מ. באי אין עצים, והצמח היחיד הוא Salix arctica, שגובהו לא יותר ממטר (30 ס"מ).
שפע העופות הימיים והיונקים הימיים של האי נובע בעיקר מהשפעתו של זרם אנאדיר, זרם אוקיינוס שמביא מים קרים ועשירים בחומרים מזינים מהמים העמוקים של שפת מדף ים ברינג.
מדרום לאי הייתה פוליניה מתמשכת בשנת 1999, שנוצרה כאשר הרוחות השוררות מצפון וממזרח העיפו את הקרח הנודד הרחק מהחוף.
כפרים
האי כולל שני כפרים: סאבונגה וגאמבל. שני הכפרים קיבלו בעלות על רוב הקרקע באי סנט לורנס על ידי חוק הסדר התביעות של ילידי אלסקה ב-1971. כתוצאה מהבעלות על האדמה, היופיקים מסוגלים באופן חוקי למכור את השנהב המאובן וחפצים אחרים שנמצאו באי סנט לורנס.
האי מיושב כיום בעיקר על ידי יופיק סיביריים העוסקים בציד, דיג ורעיית איילי הצפון. תושבי האי סנט לורנס משבט היופיק ידועים גם במיומנותם בגילוף, בעיקר עם חומרים מיונקים ימיים (שנהב ניבתן ועצם לווייתן). האנתרופולוג לארס קרוטאק בחן את מסורות הקעקועים המסורתיות של שבט היופיק באי סנט לורנס.
פרהיסטוריה
האי סנט לורנס נכבש לראשונה לפני כ-2,000 עד 2,500 שנה על ידי אנשי החוף המאופיינים בחפצים המעוטרים בסגנון אוקביק. לאתרים ארכאולוגיים באיי Punuk, ליד הקצה המזרחי של האי סנט לורנס, בקוקוליק, ליד סאוונגה ובמדרונות הגבעה שמעל גאמבל, יש עדויות לכיבוש אוקיוויק. הסגנון הדקורטיבי של Okvik הוא זומורפי ומשוכלל, מבוצע בטכניקת חריטה גסה לפעמים, עם שונות גדולה יותר מסגנונות ים ברינג הישן ו-Punuk.
אתרים ארכאולוגיים מרכזיים בגאמבל נחפרו על ידי אוטו גייסט ואיבאר סקארלנד מאוניברסיטת אלסקה פיירבנקס. אוספים מחפירות אלה נאצרים במוזיאון של אוניברסיטת אלסקה בקמפוס UAF.
הגעה של אירופאים
האי נקרא Sivuqaq בידי שבט היופיק שגר שם. ביקר בו מגלה הארצות הרוסי/דני ויטוס ברינג ביום סנט לורנס, 10 באוגוסט 1728, וקרא לאי על שם יום ביקורו בו. האי היה המקום הראשון באלסקה שידוע כי ביקרו בו מגלי ארצות אירופיים.
אייל הצפון הובאו לאי בשנת 1900 בניסיון לחזק את הכלכלה. עד 1917 גדל העדר לכ-10,000 איילים, אך מאז ירד. איילים המשמשים למטרות רעייה הם מקור לבשר עד היום. בשנת 1903 הקים הנשיא תאודור רוזוולט שמורת איילים באי. הקמת השמורה הובילה לבעיות משפטיות בתהליך תביעת הקרקע של הילידים על פי סעיף 19 של Alaska Native Claims Settlement Act (ANCSA) שכן היה עליהם להוכיח ששמורת איילי הצפון הוקמה כדי לתמוך באנשים הילידים במקום להגן על האיילים עצמם.
במלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה שירתו תושבי האי במשמר הטריטוריאלי של אלסקה (ATG). לאחר פירוק ה-ATG ב-1947, ועם בניית תחנת חיל האוויר נורת'איסט קייפ ב-1952, הצטרפו תושבי אי רבים למשמר הלאומי של אלסקה כדי לספק ההגנה על האי ועל התחנה.
במלחמה הקרה
ב-22 ביוני 1955, במהלך המלחמה הקרה, הותקף מטוס צי ארצות הברית P2V Neptune שכלל צוות של 11 על ידי שני מטוסי קרב של חיל האוויר הסובייטי לאורך קו התאריך הבינלאומי, במים בינלאומיים מעל מצר ברינג, בין חצי האי קמצ'טקה בסיביר לבין אלסקה. ה-P2V התרסק על נורת'איסט קייפ, ליד הכפר גאמבל. תושבי הכפר חילצו את הצוות, 3 מהם נפצעו מאש סובייטית ו-4 מהם נפצעו בהתרסקות. הממשלה הסובייטית, בתגובה למחאה דיפלומטית של ארצות הברית, הייתה פייסנית בצורה יוצאת דופן, וקבעה כי:
הצבא הסובייטי קיבל פקודות נוקשות "להימנע מכל פעולה מעבר לגבולות המדינה הסובייטית".
הממשלה הסובייטית "הביעה חרטה על התקרית", ו"בהתחשב ב... תנאים שאינם שוללים אפשרות של טעות מצד זה או אחר", הייתה מוכנה לפצות את ארצות הברית ב-50 אחוז מהנזקים שנגרמו – ההצעה הראשונה מסוג זה שהציעו הסובייטים עבור כל תקרית ירי במלחמה הקרה.
ממשלת ארצות הברית הצהירה כי היא מרוצה מהבעת החרטה הסובייטית ומהצעת הפיצוי החלקי, אם כי לדבריה, גם ההצהרה הסובייטית אינה נובעת ממה שהעיד על המידע הקיים.
תחבורה
שדות התעופה באי הם נמל התעופה גאמבל ונמל התעופה סאוונגה.
דוושת פסנתר
דוושות הפסנתר, הנודעות גם בשם רגליות ובשמן הלועזי "פדלים" (Pedals), הן דוושות המופעלות על ידי כפות רגליו של הנגן. לדוושות השפעה על משך, גוון הצלילים, וצורת הנגינה. מצויות הן סמוך לתחתית הפסנתר.
ברוב הפסנתרים המודרניים יש שתיים או שלוש דוושות. לדוושה הימנית, הקרויה "דוושת השהייה", תפקיד להשהות את הצלילים. לדוושה השמאלית יש התפקיד לסייע להחליש את עוצמת הצלילים. הדוושה האמצעית, אם קיימת, מחלישה עד מאוד את הצלילים המתנגנים; או לחלופין, לרוב בפסנתרי כנף, דומה בתפקודה לדוושה הימנית אך מתונה יותר.
הדוושה הימנית
דוושת ההשהייה (באנגלית: "Sustain pedal" או "Damper pedal") היא הדוושה השימושית והחשובה ביותר מבין הדוושות, בפער ניכר מהאחרות. תפקידה להשהות צלילים, כלומר להאריך את משכם. מנגנון הפעולה שלה קשור ישירות לאטמים. האטמים הם פיסות עץ קטנות מצופות לבד המושענות על המיתרים, ותפקידם לעצור ולהשתיק את מיתרי הצלילים שאינם מנוגנים, כך שרק הצלילים המנוגנים יישמעו ויהדהדו, וגם כדי שכל צליל יפסיק להדהד ברגע שהנגן משחרר את הקליד שלו. כל אטם מחובר לקליד משלו, ובמצב מנוחה, כאשר צליל לא מנוגן, האטם נשען על המיתר או המיתרים השייכים לו. הלחץ שהאטם מפעיל על המיתר מונע ממנו לרעוד וכך משתיק אותו. כאשר קליד כלשהו נלחץ, האטם שלו מורחק בכמה מילימטרים מהמיתר או המיתרים שלו, ומאפשר לו להדהד כל עוד הוא נותר לחוץ, כלומר משהה אותו. כאשר הקליד משוחרר, האטם חוזר למקומו ומשתיק את אותו הצליל. דוושת ההשהייה בנויה כך שכאשר לוחצים עליה, כל האטמים מורחקים בבת אחת מהמיתרים, כך שאין יותר מה שיעצור אותם. באופן זה, כל הצלילים שקלידיהם היו לחוצים לפני הלחיצה על הדוושה, ממשיכים להדהד גם אם הם משוחררים, וכל צליל חדש שינוגן ימשיך גם הוא להדהד. כאשר הדוושה משוחררת, כל האטמים, מלבד אלה שקלידיהם לחוצים, אם יש כאלה, חוזרים למקומם ומשתיקים את צליליהם.
דוושה זו מאפשרת לנגן להשהות צלילים קודמים בזמן שהוא עובר לנגן צלילים חדשים באזור אחר של הפסנתר שלא היה מסוגל להגיע אליו אם היה צריך להמשיך להחזיק את הצלילים המושהים. עיקרון זה מאפשר גם לגאטו בין צלילים רחוקים זה מזה. לחלופין, הדוושה מאפשרת לנגן להשהות צלילים קודמים בזמן שהוא עובר לנגן קטע הדורש מהאצבעות חופש גדול יותר מזה שהיה מתאפשר לו היו נדרשות להשהות את הצלילים הקודמים. לחיצה על הדוושה מאפשרת גם לכל המיתרים לרטוט באופן סימפתטי עם כל צליל אחר שמנוגן בפסנתר או בכלי אחר שסמוך לו, מה שמעשיר ומגביר את הצלילים המנוגנים ומעניק להם אפקט של הדהוד.
הדוושה השמאלית
הדוושה השמאלית מסייעת להשקיט את הצלילים המנוגנים בעת שהיא לחוצה. אפקט זה מושג בשני אופנים שונים מכנית בפסנתרים עומדים ובפסנתרי-כנף. בפסנתר עומד, לחיצה על הדוושה מקרבת את כל הפטישים אל המיתרים. באופן זה, כאשר לוחצים על הקלידים, הפטישים צריכים לעבור מרחק קצר יותר בדרך למיתריהם, וכך יש להם פחות תנופה, לכן הם מכים על המיתרים בעוצמה פחותה, מה שמייצר צליל חלש יותר. בפסנתרי-כנף, לחיצה על הדוושה השמאלית (המכונה "una corda", "מיתר אחד" בתרגום מאיטלקית) מסיטה את הפטישים מעט לצד אחד, כך שכאשר לוחצים על קליד מסוים, הפטיש שלו פוגע רק בחלק מהמיתרים שלו, או שהוא פוגע במיתר שלו בצידו (של הפטיש) במקום במרכזו, מה שמייצר צליל חלש יותר, אך גם משנה את גוון הצליל.
הדוושה האמצעית
ברוב פסנתרי הקיר, דוושה זו משמשת כ"דוושת אימון". לחיצה עליה מורידה יריעת לבד בין הפטישים למיתרים, כך שהפטישים מכים במיתרים מבעד ללבד. אפקט זה מאפשר נגינה בעוצמת צליל נמוכה בהרבה, אך משפיע במידה רבה על גוון הצליל, והופך אותו למעומעם ומופנם. מסיבה זו לא נוהגים להשתמש בדוושה זו בהופעות.
ברוב פסנתרי הכנף, הדוושה האמצעית המכונה "סוסטנוטו" (מאיטלקית - sostenuto - "השהייה") נותנת אפשרות של השהיית צלילים סלקטיביים מבלי "להתערבב" עם שאר הצלילים המנוגנים כבדוושה הימנית. אופן הפעולה הוא לחיצה על הקלידים הרצויים, ותוך כדי החזקתם לחיצה על הדוושה. ברגע שהאצבעות יעזבו את הקלידים שנבחרו, האטמים יישארו למעלה עד לשחרור הדוושה. כך, כשהאטמים של הצלילים שנבחרו מוחזקים למעלה ניתן לנגן עוד צלילים מבלי שיתערבבו בהרמוניות.
השימוש בסוסטנוטו נדיר מאוד ברוב היצירות לפסנתר, אך ניתן להשתמש בדוושה זו כדי ליצור תחושת התמשכות כמו בנקודת עוגב.
דוושות נוספות
בפסנתרים מוקדמים, כמו בצ'מבלי בגרסאות המאוחרות שלו, ניתן למצוא לפעמים דוושות מיוחדות שמשפיעות בדרכים שונות על עוצמת וגוון הצליל, אך פסנתרים כאלה הם נדירים כיום.
לחברת "פציולי" האיטלקית, המייצרת פסנתרי כנף בלבד - בפסנתרים מדגם F308 (דגם קונצרטנטי באורך 308 ס"מ) קיים פדל רביעי נבדל הנמצא שמאלה מ-Una Corda (הפדל השמאלי סטנדרטי של פסנתרי הכנף). פדל זה מקרב את פטישי הפסנתר מעט כלפי מעלה ובעצם מפחית בנגינה את התנופה שלהם מן המיתרים (בדומה לפעולה של הדוושה השמאלית בפסנתרים עומדים). בעקבות פעולה מכנית זו - מקלדת הפסנתר יורדת למטה בכמה מילימטרים, והצליל הבוקע בנגינת הפסנתר נשמע מעודן יותר מהצליל הסטנדרטי.
התפתחות
הדוושה המוקדמת ביותר שהומצאה היא דוושת ההשהייה, והיא החלה את דרכה כידית (נשלטה ביד). הדבר יצר אי-נוחות עבור הנגן, שהיה עליו לנגן רק ביד אחת בזמן שהחזיק את הידית בידו השנייה, או להיעזר באדם נוסף שיעשה זאת. בהמשך הומצאה בגרמניה בסביבות שנת 1765 דוושת ברך כדי להחליף את הידית. בשנת 1772 נבנה הפסנתר הראשון שכלל דוושות רגל, ובהדרגה יותר ויותר פסנתרים נבנו עם דוושות כאלה, עד שהן הפכו לסטנדרט.
מאיר לנסקי
מאיר לנסקי (באנגלית: Meyer Lansky; 4 ביולי 1902 – 15 בינואר 1983) היה מאפיונר ואיש עסקים אמריקאי-יהודי, ושותף קרוב של לאקי לוצ'יאנו, מראשי המאפיה האמריקאית.
שורשים
מאיר לנסקי נולד בשם מאיר סוכובלנסקי בעיר גרודנו, שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית (היום בבלארוס), להוריו, ייטה ומאקס. כמו משפחות יהודיות רבות באותה התקופה, חיי המשפחה היו קשים, והם החליטו להגר לארצות הברית. בשנת 1909 נסע מאקס סוכולנסקי לבדו לארצות הברית כדי להכין את הקרקע לבואה של המשפחה. באליס איילנד קיצר את שם המשפחה שלו ל"לנסקי". בשנת 1910 הוריו של מאקס, בנימין ובאשה, עלו לארץ ישראל ותוך חודשיים נפטרו שניהם מסיבות לא ידועות. הם נקברו זו לצד זה בהר הזיתים. מאקס השתקע בברוקלין ומשפחתו הצטרפה אליו באפריל 1911. להורים לנסקי נולדו שני בנים בגרודנו (מאיר ויעקב) ושלוש בנות נולדו בארצות הברית (רוז, לנה ואסתר). בהגיעו לגיל בר-מצווה עלה לתורה בבית כנסת שכונתי בניו-יורק.
פעילותו במאפיה האמריקאית ובפשע המאורגן
לנסקי התפרסם עוד בצעירותו כחבר בכנופיות ניו יורק יחד עם חברו מילדות, באגסי סיגל. מאז ועד מותו הוא נשא את הכינוי "הקטן" ("ליטל" באנגלית) בגלל קומתו הנמוכה (150 ס"מ). לנסקי הכיר בצעירותו את צ'רלי (לאקי) לוצ'יאנו, מהמאפיונרים האיטלקים הבולטים בניו-יורק. שניהם התחילו בעסקים הלא חוקיים: מכירת משקאות חריפים שהייתה אסורה בשל "חוק היובש", סרסרות ועוד. בראשית דרכו היה לנסקי בן חסותו של הגנגסטר היהודי ארנולד רוטשטיין. אחרי תקופה מסוימת נעשה לנסקי בעל השפעה גדולה מאוד במאפיה. בין היתר, עמד בראש מועצה שכללה את ראשי סינדיקט הפשע באמריקה.
לנסקי היה אחד היוזמים העיקריים של בתי הקזינו בלאס וגאס יחד עם חברו באגסי סיגל כמו גם של בתי הקזינו האמריקנים בקובה. על פי הערכות שונות, הוא ניסה למנוע את חיסולו של סיגל לאחר כישלון הפרויקט בלאס וגאס וגנבת כספי חבריו, אך נכשל בכך וחיסולו של סיגל אושר על ידי מועצת הסינדיקט. ב-1959, בגלל ההפיכה הצבאית של פידל קאסטרו, נאלץ לנסקי לחסל את עסקי המלונאות וההימורים המשגשגים שלו בקובה ולעבור לאיי הבאהמה.
תרומתו למפעל הציוני
לקראת מלחמת העצמאות, סייע לנסקי לרכישת נשק ולהברחתו ליישוב העברי בארץ ישראל. בנוסף לסיוע כספי, הסיוע שלו היה בשני עניינים: ראשית, הוא נענה לבקשתו של יהודה ארזי שפעל מטעם ההגנה בתחום אספקת הנשק, למנוע או לחבל באספקת הנשק שרכשו מדינות ערב ללא הגבלה מצד השלטונות האמריקניים. הנשק שרכשו מדינות ערב הוטען על אוניות שעגנו בנמל ניו יורק על ידי סוורים שהיו מאורגנים באיגוד המקצועי של עובדי הנמל. לנסקי הפעיל את קשריו עם ראש המאפיה האיטלקית ששלט באיגוד, והוא נרתם למשימה. משלוחי נשק נפלו למים "בטעות" ואבדו, או שהוטענו על אוניות שהפליגו ליעדים שאינם במזרח-התיכון. שנית, האיגוד סייע לארזי להבריח לישראל נשק ואמצעי לחימה אחרים דרך נמל ניו יורק. זו הייתה פעילות מסוכנת ובלתי חוקית כי השלטונות האמריקניים הטילו אמברגו על אספקת נשק לישראל. ב-16 במאי 1948 יצאה גולדה מאיר בשליחות המגבית היהודית המאוחדת לארצות הברית לגייס כספים למדינת ישראל שזה עתה הוכרז על הקמתה ושנלחמה על קיומה. לנסקי ואנשיו תרמו מיליון דולר בעצרת המונית בניו יורק שבה גולדה מאיר נאמה.
דחיית בקשתו לעלות לישראל על-פי חוק השבות ושובו לארצות הברית
השלטונות בישראל הבחינו שאנשים שמוכרים כשייכים למאפיה האמריקנית מגיעים ארצה לבקרו והם חשדו שלנסקי מתכנן להעביר ארצה את מרכז פעילותו ועסקיו הלא-חוקיים ולהתחמק מחקירת הבולשת הפדרלית ושלטונות המס בארצות הברית. הבולשת השתדלה זמן רב למצוא עדים מהימנים וראיות משפטיות שיביאו למאסרו, אבל ללא הצלחה.
החל משנת 1918 ועד שנת 1971, לנסקי הורשע בעברות זוטרות בלבד בעבר הרחוק. במשרד הפנים העריכו כי לנסקי יפנה לשר הפנים (אז, ד"ר יוסף בורג) ויבקש לקבל מעמד של עולה על-פי חוק השבות שייקנה לו אוטומטית גם אזרחות ישראלית; ואז, אם בקשתו תידחה, הוא יפנה לבג"ץ. התקיימו, אפוא, התייעצויות רבות בדרגים שונים, ביניהן עם בכירי משרד המשפטים, היועץ המשפטי לממשלה מאיר שמגר ופרקליט המדינה גבריאל בך. שר הפנים היסס והטיל ספק בכך שבג"ץ יכריע נגד העתירה של לנסקי, ונדרשו מידע וממצאים נוספים כדי לשכנעו. פרקליט המדינה נסע לארצות הברית, נפגש שם עם התובע הכללי, ג'ון ניוטון מיצ'ל, שפתח בפניו את הארכיבים של הבולשת הפדרלית שבהם נשמרו חומרים מפלילים רבים נגד לנסקי. חומרים אלה הפיסו את דעתו של שר הפנים. לאחר שמלאו שמונה חודשים לשהותו של לנסקי בישראל, הוגשו נגדו בפלורידה כתבי-אישום בעבירות מס והוא נקרא להופיע בפני בית-המשפט. כשלא עשה כן, הורשע בביזיון בית-המשפט והוצא נגדו צו מעצר. הרשויות בארצות הברית נמנעו מלבקש את הסגרתו מכיוון שעבירות המס בהן הואשם לא היו כבדות-משקל דיין (ובוטלו לאחר מכן). סיבה נוספת מכרעת הייתה: השלטונות בארצות הברית הניחו שלנסקי יקבל אזרחות ישראלית על-פי חוק השבות, יעביר לישראל את המיליונים שצבר בסתר, ושישראל לא תיתן לארצות הברית להניח את ידה על לנסקי והכספים שלו. ואכן, לנסקי פנה לשר הפנים לקבל אשרת עולה כיהודי שעולה לישראל על-פי חוק השבות, אלא, שב-23 בספטמבר 1971 שר הפנים דחה את הבקשה מהנימוק שחל על לנסקי סעיף 2(ב)(3) לחוק השבות, דהיינו, מאחר שלנסקי הוא "בעל עבר פלילי העלול לסכן את שלום הציבור". כצפוי, ערער לנסקי לבג"ץ.
עתירת לנסקי עוררה עניין רב בציבור בישראל: האם לנסקי מגורש למעשה מישראל בגלל לחץ אמריקני? הדיון בעתירה החל ב-22 במרץ 1972 בבג"ץ בהרכב מיוחד של חמישה שופטים: נשיא בית המשפט העליון שמעון אגרנט, ממלא מקום הנשיא יואל זוסמן, והשופטים משה לנדוי, צבי ברנזון, וחיים כהן. ב-11 בספטמבר 1972 ניתן פסק הדין, שבו נדחתה העתירה פה אחד, חרף חפותו של לנסקי בדין הפלילי. לנסקי נאלץ לעזוב את הארץ וחזר לארצות הברית.
הוא הועמד לדין על עבירות מס ונידון למאסר של שנה וחצי, אך לבסוף בוטל אישומו. בזקנתו סיכם לנסקי את פעילותו במאפיה במשפט המפורסם:.
משפחתו
לנסקי נשא לאשה את אנה לבית ציטרון ב-9 במאי 1929 בניו-יורק. כשמונה חודשים לפני נישואיו הוא קיבל אזרחות אמריקנית. ב-13 בנובמבר 1930 נולד לזוג בנם הבכור, ברנארד. ברנארד נולד בחודש השמיני להריונה של אמו, וסבל מנכות מלידתו. אנה האשימה את לנסקי שאלוהים מעניש אותו על פשעיו, ויחסיהם התקררו. ב-22 בספטמבר 1932 נולד בנם השני, פול. ב-6 בדצמבר 1937 נולדה לזוג בתם, סנדרה (סנדי), שזכתה להערצה ולתפנוקים מאביה. עם התבגרות הילדים התגלע ויכוח נוסף בין בני הזוג בשאלת עתידם – אנה רצתה שבנה יהיה רב ואילו מאיר חלם שבנו יסיים את האקדמיה הצבאית של ארצות הברית. חלומו התגשם: אכן, בנו סיים את האקדמיה כקצין, הוכשר כמהנדס ושירת בווייטנאם. הבן הלך בדרכו ורחק מהוריו. מריבות נוספות בין אנה ומאיר לנסקי היו על רקע היעדרויותיו התכופות והממושכות של לנסקי מהבית לרגל עיסוקיו הבלתי-חוקיים. אנה ביקשה להתגרש לאחר שעברה בחיי הנישואים משברים נפשיים, התמוטטות עצבים ואשפוז במוסד פסיכיאטרי בשנת 1945. ב-13 בספטמבר 1946 הסכימו על פרידה וב-14 בפברואר 1947 הזוג התגרש פורמלית בבית-משפט בגלל "התאכזרות נפשית" מצד לנסקי.בתאריך 12 בדצמבר 1948 התחתן לנסקי עם תלמה (טדי) שיר שוורץ, גרושה עם 2 ילדים, בטקס צנוע. אשתו השנייה ידעה שהוא בעל עסקי הימורים, אבל לא הייתה מעורבת בהם והשלימה אתם מלכתחילה.
דמותו בתרבות
על לנסקי וחבריו נוצרו מספר סרטי קולנוע בהם "באגסי" בו גילם אותו בן קינגסלי ובסרט "קובה סיפור אהבה" גולמה דמותו של לנסקי על ידי דסטין הופמן. בסרט מאפיונרים משנת 1991 גולמה דמותו על ידי פטריק דמפסי. כמו כן, דמותו של המאפיונר היהודי היימן רות' בסרט "הסנדק חלק 2" מבוססת בצורה חלקית על לנסקי, שם הוזכרה גם עלייתו לישראל וסירוב בית המשפט להעניק לו אזרחות. נכתב אף מחזה על חייו שהועלה גם בישראל ב-2005, בכיכובו של יוסי גרבר. דמותו של לנסקי שולבה גם בסדרת הטלוויזיה אימפריית הפשע (2010) בגילומו של אנטול יוסף.
בנוסף, בשנת 2011 הוציא המוזיקאי סגול 59 שיר בשם "הבלדה על מאיר לנסקי", שיר מחווה בלוזי שבו הוא מתאר את חייו של לנסקי מלידתו ועד מותו. השיר הופיע באלבום "עוד נוסע אחד".
בפברואר 2020 החלו צילומי הסרט דרמטי-ביוגרפי "לנסקי", אותו כתב וביים איתן רוקאווי. בסרט מככבים הארווי קייטל, סם וורת'ינגטון, אנה-סופיה רוב, ג'קי קרוז, ג'ון מגארו, דייוויד קייד, דייוויד ג'יימס אליוט, אלון אבוטבול ומינקה קלי. ב-25 ביוני 2021 הועלה הסרט לאקרנים בארצות - הברית.
הקבוצה הכחולה (ברידג')
הקבוצה הכחולה (באיטלקית: Squadra azzurra) הייתה קבוצת ברידג' שייצגה את איטליה בתחרויות בינלאומיות מאמצע שנות ה-50 ועד אמצע שנות ה-70 של המאה העשרים. עד לעת האחרונה, נחשבה הקבוצה לדעת רבים לקבוצה הטובה ביותר בכל הזמנים,
אך בשנים האחרונות צצו נגדה טענות ועדויות רבות על מהלכים לא סבירים ולא עקביים שביצעו חבריה המעידים על רמאות, כך למשל ספרו התיעודי של אבון ווילסמור "מתחת לשולחן" ( UNDER THE TABLE ).
בשנים 1957 עד 1975 הקבוצה זכתה שש עשרה פעמים באליפות העולם בברידג' לנבחרות לאומיות.
בשנים 1964 עד 1969 ובשנת 1972 ייצגו אותה הזוגות: ג'ורג'ו בלאדונה - ולטר אווארלי, פייטרו פורקה - בניטו גארוצו ו מאסימו ד'אלליו - קמילו פאביס טיצ'י.
אאוג'ניו קיאראדיה וגוליילמו סיניסקלקו שיחקו בקבוצה בשנים הראשונות. דאנו דה-פאלקו, ארתורו פרנקו וויטו פיטאלה שיחקו בשנים האחרונות ואחרי שנת 1972.
היסטוריה
ב-1951 זכתה איטליה בפעם הראשונה באליפות אירופה והפסידה בגמר אליפות העולם לקבוצות (Bermuda Bowl) בנאפולי לנבחרת ארצות הברית שנחשבה לקבוצה הטובה ביותר בעולם. בקבוצה האיטלקית שיחקו: פייטרו פורקה, קמילו פאביס טיצ'י ואאוג'ניו קיאראדיה.
פריצת הדרך של הקבוצה הכחולה הייתה באליפות אירופה בסטוקהולם ב-1956 בה ניצחה הקבוצה הכחולה את אלופת העולם נבחרת צרפת ובזכייה באליפות העולם ב-1957 בניו יורק אחרי ניצחון על נבחרת ארצות הברית. השחקנים בקבוצה זו היו: בלאדונה, אווארלי, קיאראדיה, ד'אלליו, פורקה וסיניסקלקו. עד 1966, זכתה הקבוצה בכל אליפויות העולם והאולימפיאדות למעט האולימפיאדה בשנת 1960 בה סיימה במקום החמישי.
חלק מההצלחה של הקבוצה הכחולה יוחס לשיטות הכרזה חדשות שפיתחו. שיטות אלה לא היו מוכרות למתחרים בכלל והיו שונות מהותית מהשיטות הנהוגות בארצות הברית. בלאדונה שהתגורר ברומא שיחק בשיטה הקרויה קלאב רומאי או קלאב קצר. הנפוליטנים קיאראדיה ופורקה פיתוח שיטה שנקראה קלאב חזק או קלאב נאפוליטני. גארוצו, הצעיר יותר, פיתח מאוחר יותר את שיטת הקלאב הכחול על בסיס שיטת הקלאב החזק. שתי השיטות האחרונות כללו סגנון הכרזה הנקרא canapé בו מכריזים קודם סדרה ארוכה פחות ורק אחרי זה סדרה ארוכה יותר.
אולימפיאדות
בשנים המתחלקות ב-4 כגון: 1960, 1964 לא מתקיימת תחרות Bermuda Bowls והאולימפיאדה נחשבת לאליפות העולם לקבוצות.
שמר האפייה
שמר האפייה (שם מדעי: Saccharomyces cerevisiae), הידוע גם בשם שמר ההנצה או גם שמר בירה, הוא מין של פטרייה המהווה את אחד מן האורגניזמים הנחקרים ביותר בביולוגיה. שמר זה הוא כנראה השמר החשוב ביותר לאדם, בשל חשיבותו הן לאפייה (בצק שמרים) והן להכנת שיכר.
שמר האפייה מתאים להרבה מודלים ביולוגיים בשל היותו מצד אחד יצור איקריוטי (בעל גרעין) ומבנה תאי מורכב מחד, ויצור חד-תאי פשוט וקל לגידול מאידך. במהלך שנות המחקר הרבות על שמר האפייה הצטבר מידע רב הן על תפקידם של גנים רבים של השמר והן על מנגנוני התא הרבים שבו. כמו כן קיימות "ספריות" נרחבות המכילות סוגים רבים של מוטציות שונות של שמר האפייה.
גנום שמר האפייה היה הגנום הראשון של אורגניזם איקריוטי אשר פוענח במלואו, והוא פורסם בשנת 1996. הגנום מכיל 13,117,000 זוגות נוקלאוטידים אשר מתחלקים על פני 16 כרומוזומים ומעריכים כי הוא מכיל כ-6,200 גנים. נכון למרץ 2005 הקיום של כ-65% מהגנים המשוערים אושש בניסוי. כ-25% מגנום השמר הומולוגי לגנום האדם.
רבייה
מחזור החיים של שמר האפייה, כולל רבייה מינית וא-מינית. רבייה א-מינית מתרחשת באמצעות מיטוזה שבה התא מכפיל את הדנ"א ומתחלק לשניים. כשתנאי הסביבה מתאימים, השמר עובר לרבייה מינית, שנותנת לו יתרון אבולוציוני והשרדותי. ברבייה מינית שני תאים האפלואידים (המכילים סט אחד של כרומוזומים) מתאחים (מזדווגים) לתא דיפלואידי (המכיל כתוצאה מהאיחוי שני סטים של כרומוזומים). האיחוי נעשה בין תאים ממין שונה, תא 'a' ותא 'α', השונים בסט הגנים הנמצא באזור ה – MAT על כרומוזום 3. לאחר האיחוי, התא הדיפלואידי יתרבה במיטוזה, ובמצב עקה יעבור מיוזה (חלוקת הפחתה של דנ"א) לתאים האפלואידים.
לתאי השמר ההאפלואידים יש אפשרות להחליף את סוג המין שלהם בתהליך הנקרא 'החלפת סוג הזדווגות' או 'החלפת סוג המין' כדי לבצע רבייה מינית. החלפת סוג המין כוללת עריכה גנומית של אזור ה – MAT: סט הגנים של סוג המין הקיים מוחלף בסט הגנים של סוג המין האחר על ידי שבירת הדנ"א באזור ה – MAT ותיקון השבר על ידי רקומבינציה הומולוגית שבמהלכה מוחלף סט הגנים. התיקון באמצעות הומולוגיה רקומביננטית נעשה על ידי העתקת גנים מתבניות מושתקות (לא מבוטאות) הנמצאות על כרומוזום 3: HMRa המכילה את הגנים של סוג 'a' ו- HMLα המכילה את הגנים של סוג α.
אפייה
שמרי האפייה נמצאים בשימוש באפייה כמתפיחי בצק.
השמרים גורמים לבצק לתפוח בכך שבמהלך תהליכי ייצור האנרגיה שלהם מהפחמימות שבקמח הם פולטים פחמן דו-חמצני. הגז מנסה להיפלט לאוויר ויוצר כך מעין בועות בבצק - וכך גורם לבצק לתפוח. הוספת ביצים, תפוחי אדמה או סוכר לבצק גורמת להאצת גדילת השמרים (אם כי בכמויות מסוימות הסוכר עלול לגרום להאטה), בעוד הוספת כל כמות של מלח או שומנים כגון חמאה תאט את גדילתם.
בישול
סוג זה של שמרים משמש גם כחומר גלם למאכל הנפוץ בשימוש בקרב צמחונים וטבעונים כמקור לחלבון, וכתבלין. הוא מכיל אחוז גבוה במיוחד של חלבונים (כ-50%), אינו מכיל שומנים, והוא מקור טוב לוויטמינים מקבוצה B ולמינרלים כגון ברזל. בשימוש זה שמר האפייה ידוע בכינוי "שמרי בירה" (ובאנגלית Brewers' Yeast או Nutritional Yeast).
ערן שנדר
ערן שנדר (נולד ב-16 בדצמבר 1951) הוא משפטן ישראלי, כיהן כפרקליט המדינה מ-1 באוגוסט 2004 עד 17 בדצמבר 2007. קודם לכן הקים את המחלקה לחקירות שוטרים (מח"ש) ועמד בראשה.
שמר האפייה
בישול
שמרי הבירה הם שמרים לא פעילים. בתהליך הפקת שמרי הבירה מניחים לשמרים להתרבות על מצע קני סוכר ודבשה, לאחר מכן קוצרים את השמרים שהתרבו, שוטפים, מייבשים ואורזים אותם. ניתן לרכוש אותם בחנויות טבע בצורת פתיתים או אבקה.
ערן שנדר
קריירה
בשנת 1976 סיים לימודי משפטים בלונדון. בשנת 1978 נמנה עם מייסדי "שלום עכשיו". בשנת 1981 הוסמך לעורך דין והחל לשמש כתובע במשטרת ירושלים. ב-1982 מונה לפרקליט בפרקליטות מחוז ירושלים. בין השאר שימש כתובע במשפטו של רפאל לוי, שהואשם בקבלת שוחד במהלך עבודתו במשרד הפנים, ובמשפטו של נועם פדרמן, שהורשע במסגרת עסקת טיעון בניסיון הצתת כנסיות. בשנת 1991 נבחר להקים את המחלקה לחקירות שוטרים במשרד המשפטים, ועמד בראשה עד שנת 2003 בה הודיע על התפטרותו. לאחר סיום כהונתו החל ללמוד חינוך אנתרופוסופי בירושלים במטרה לעבור לתחום ההוראה, אך הפסיק לאחר שמני מזוז קרא לו להתמודד על תפקיד פרקליט המדינה. כהוקרה על תפקידו בהקמת מח"ש, העניקה לו התנועה למען איכות השלטון בישראל את "אות אביר איכות השלטון" לשנת 2004.
שמר האפייה
בישול
לשמרי הבירה טעם חזק המזכיר גבינת פרמזן, ומרקמם בצורתם היבשה הוא אבקתי אך כאשר הם מומסים בתבשיל - מרקמם קרמי. לכן פעמים רבות שמרי הבירה משמשים כתחליף לגבינה צהובה או שמנת, וניתן להשתמש בהם להקרמה ולהסמכה של תבשילים, כגון תבשילי ירקות ופירה תפוחי אדמה. בנוסף ניתן להשתמש בהם כתבלין ולפזרם מעל סלט, למשל, או כבסיס למאכלים כגון ממרח שמרי בירה.