cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בקיר איזטבגוביץ'
בקיר איזטבגוביץ' (בבוסנית: Bakir Izetbegović; נולד ב-28 ביוני 1956) הוא פוליטיקאי בוסני, אחד משלושת חברי נשיאות בוסניה והרצגובינה (משנת 2010) ויו"ר הנשיאות (2012), כנציג הבוסניאקי של הפדרציה. בספטמבר 2019 נבחר שוב לנשיא בקונגרס מפלגת הפעולה הדמוקרטית בסרייבו.
בקיר איזטבגוביץ' הוא חבר מפלגת הפעולה הדמוקרטית ובנו של נשיא בוסניה והרצגובינה המנוח אלייה איזטבגוביץ' (שאף היה הבוסניאקי הראשון שכיהן כחבר נשיאות סרביה ומונטנגרו).
אפוס לאומי
אפוס לאומי הוא, לרוב הדעות, יצירה ספרותית (בדרך כלל מבטאת כחלק משירה אפית או פואמה), בעלת היקף לשוני נרחב, שבו האומה מוצאת את המאפיינים ייחודיים שלה מתוך ביטויים שביצירה. האפוס הלאומי יכול להשתייך למדינת לאום, לקבוצה אתנית או דתית. לאפוס הלאומי חשיבות בשל העובדה שלרוב הוא מזכיר את מקור האומה, חלק מתולדותיה או אירוע מכריע שהביא להתגבשות הזהות הלאומית, כגון סמלים לאומיים, גיבורים, קרבות חשובים וכיוצא בזה. כמו כן יש לאפוס הלאומי גם מובנים רחבים יותר, כך למשל אפוס לאומי יכול לאפיין קבוצה תרבותית נרחבת יותר מאומה אחת ומספר אומות במקביל ואף ציוויליזציות שלמות.
במדינות ותרבויות רבות ברחבי העולם, נהוג ליחס יצירה ספרותית אחת או יותר כמקור הספרותי או האירוע היסטורי מכונן שהשפיעה רבות על תרבות או אומה מסיומת. כך למשל בקרב דוברי עברית, התנ"ך נחשב ליצירה הספרותית והלשונית החשובה ביותר בתרבות הציונית והיהודית הן בשל תוכנו והן בשל צורת כתיבתו. כך גם בתרבות הערבית יחס זהה קיים לגבי הקוראן, אשר תופס ממד חשוב כיצירה לשונית הצחה ביותר בשפה הערבית. אומנם בתרבויות אחרות נהוג ליחס חשיבות רבה יותר ליצירות ספרותיות חילוניות מאשר דתיות. כך למשל באיטליה "הקומדיה האלוהית" של דנטה אליגיירי, בגאורגיה זכה עוטה עור הנמר של שותא רוסתוולי וביוון המודרנית תופסים כבעבר עדיין מקומם של שתי השירות האפיות, האיליאדה והאודיסאה מאת הומרוס. שפתם של הטקסטים נחשבה עד שנות השבעים לשפה התקנית היחידה שניתן לכתוב ביוונית לצד השפה המדוברת (ראו: דיגלוסיה).
רחוב הרצל (חיפה)
רחוב הרצל הוא רחוב מסחרי ראשי בשכונת הדר הכרמל בעיר חיפה, הקרוי על שמו של בנימין זאב הרצל. הרחוב, שאורכו כ-1,400 מטרים, מתחיל ברחוב שבתאי לוי ומסתיים כהמשך לרחוב גדוד 22.
היסטוריה
אדמת השכונה העברית הראשונה בחיפה, שכונת הרצליה, נרכשה בשנת 1907 על ידי "אגודת אחים", שבראשה עמדו אנשי הציבור שבתי לוי ומשה גוטל לוין. בשנת 1913, קם בקרבתה בניין הטכניקום (לימים "הטכניון").
בשנת 1918 נמנו באזור שממזרח לשכונת הרצליה (בו הוקמה הדר הכרמל) עשרה בתים בלבד, ולאחר כשנתיים נוספו מספר בתים לאורך רחוב הרצל, שהייתה אז דרך לא סלולה. ברחוב הרצל עצמו עמדו בסך הכל שלושה בתים, והוא עדיין לא היה כביש סלול. הבית הראשון היה שייך לאליהו אורבך, רופא כללי יוצא גרמניה, שהיה חוקר תנ"ך ומיילד. הבית השני היה שייך לשמואל איצקוביץ'. הבית השלישי היה שייך ליהודי עולה מרוסיה, מר סליצן, שהיה מחולק לשני חלקים, כל אחד בן שתי קומות ושתי דירות. בבית זה גר הצייר הרמן שטרוק. שכונת הדר הכרמל הוקמה כ"עיר גנים" על פי תכנונו של ריכרד קאופמן הרחוב הראשי נקרא על שמו של בנימין זאב הרצל, אשר בספרו "אלטנוילנד" תיאר את חיפה כ"עיר העתיד", מרכזה הכלכלי של היישוב היהודי.
בשנת 1925 היו בהדר הכרמל כבר 2,500 תושבים שגרו ב-145 בתים ועוד 90 צריפים. השכונה הייתה למרכזה של חיפה העברית שרחוב הרצל בליבה. בשנה זו החלה סלילת הרחוב והקמת תשתיות של מים וביוב על ידי חברת "סולל בונה".
ביולי 1949 הותקן הרמזור הראשון בישראל בצומת הרחובות הרצל, ביאליק ובלפור. הרמזור היה בתחילתו מתקן פנסים תלוי על חוט ובהמשך שודרג. עיתון "הארץ" כינה אותו "מנגנון אור אוטומטי לכיוון התנועה", ורק שנתיים אחר כך האקדמיה ללשון העברית יצרה את המילה רמזור. בינואר 1957 נחנך בצומת גם מעבר תת-קרקעי להולכי רגל. המעבר שופץ ב-2010 לאחר שנים של הזנחה.
עד תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 היה רחוב הרצל הרחוב המסחרי הראשי בחיפה. בעקבות מעבר המסחר לקניונים מחוץ לאזור והזדקנות האוכלסיה בסביבתו, המסחר ברחוב ירד מגדולתו.
באוגוסט 2013 החל לפעול הקו הירוק של המטרונית, העובר בחלק משטחו של רחוב הרצל.
ב עבר הרחוב שדורג, חידוש תשתיות, ריצוף, שתילת עצים חדשים והתקנת ריהוט רחוב במטרה למשוך עסקים וצעירים לאזור.
במאי 2018 אושרה תוכנית לחיבור קצה רחוב הרצל וכביש נחל גיבורים באמצעות רמפה חדשה.
NGC 4244
NGC 4244 היא גלקסיה ספירלית בקבוצת הכוכבים כלבי ציד, הנמצאת במרחק של כ-13.4 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצת M94.
היסטוריה
לגלקסיה בהירות מדרגה סביב 10.4 והיא התגלתה ב-17 במרץ 1787 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שהכניס אותה לרשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1789 תחת הציון V.41 ותיאר אותה כבהירה מאוד ומאורכת בכיוון דרום-מערב - צפון-מזרח. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה גם כן והכניס אותה לקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833 תחת הציון 1167 כשהיא מתוארת כמאורכת ביותר, וכן לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציון GC 2831. בשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 4244 כשהיא מתוארת כבהירה למדי, גדולה מאוד, מאורכת ביותר ומתבהרת בהדרגה לכיוון המרכז.
תצפית
הגלקסיה נמצאת כ-4.75 מעלות מדרום-מערב לכוכב β בכלבי ציד וכ-7.6 מעלות ממערב לכוכב קור קרולי. כמעלה וחצי מדרום לה נמצאת NGC 4214, כ-4.6 מעלות מדרום-דרום-מזרח לה נמצאת NGC 4395 וכ-7.2 מעלות ממזרח-צפון מזרח לה נמצאת M94, כולן גלקסיות ששייכות גם כן לקבוצת M94.
תכונות
אורכה הזוויתי של NGC 4244 הוא כ-20 דקות קשת, כשני שלישים מקוטרו של הירח המלא, שממרחקה שקול לקוטר יותר מ-75,000 שנות אור, כשלושה רבעים מהקוטר של שביל החלב. מישור הגלקסיה כמעט מקביל לקו הראייה אליה מכדור הארץ, כך שהיא נראית צרה מאוד וארוכה ורוחבה הזוויתי הוא רק כעשירית מאורכה. מסתה של NGC 4244 מוערכת בכ- מסות שמש, כחמישית ממסת שביל החלב, כאשר רק כ-2% ממסתה או כ- מסות שמש מורכבים ממסת הכוכבים שבה, ובערך אותה מסה יש לגז החופשי שבה. שאר המסה, כ-95%, היא של חומר אפל שטיבו אינו ידוע. בהתאמה לכמות הגז הקטנה יחסית, קצב יצירת הכוכבים בגלקסיה אינו גבוה, כמסת שמש ב-17 שנים. נראה שבמרכז הגלקסיה יש גרעין שמורכב מצביר כוכבים ענק עם מסה של כ-1.7 מיליון מסות שמש שקוטרו כ-26 שנות אור ושהכוכבים שבו מקיפים את מרכזו במהירויות שמגיעות ל-30 קילומטר בשנייה.
דפקה
דָפְקָה הוא אזור הנזכר במקרא. אחת מתחנותיהם של בני ישראל במהלך נדודיהם במדבר.
דפקה נזכרת פעם אחת בתנ"ך:
בתרגום השבעים מתורגם שם המקום כ"רפקה", מה שתואם שמות של מספר מקומות באזור כגון העיר רפיקן על הפרת. עם זאת, יש המפרשים את השם כמילה בערבית שמשמעותה לשפוך/ליצוק מים.
ג'ו מאזולה
ג'וזף מאזולה (באנגלית: Joseph Mazzulla; נולד ב-30 ביוני 1988) הוא מאמן כדורסל אמריקאי המשמש כמאמן הראשי של בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA.
קריירה בתיכון
מאזולה למד בבית הספר התיכון בישוף הנדריקן ברוד איילנד, ונבחר לחמישיית העונה במדינה. הוא זכה בשלוש אליפויות רוד איילנד בבישוף הנדריקן, בשלישית קלע סל ניצחון בשנתו האחרונה.
קריירת מכללות
כ באוניברסיטת וירג'יניה המערבית עזר מאזולה למאונטיינירס לזכות בטורניר ההזמנה הלאומי 2007 תחת המאמן ג'ון ביליין. בטורניר אליפות המכללות בכדורסל 2008 רשם מאזולה 13 נקודות, 11 ריבאונדים ו-8 אסיסטים בניצחון בסיבוב השני על אוניברסיטת דיוק, אך לא שיחק בעונת 2008/09 בשל פציעה בכתף. לא היה בטוח שמאזולה יחזור לשחק שוב, אבל הוא התאמן במשך שעתיים ביום ועבר ניתוח מסוכן. באפריל 2009 הוא נעצר בעקבות קטטה בבר במורגנטאון, וירג'יניה המערבית, והושעה על ידי המאמן בוב האגינס. בעונת המשחק השלישית שלו נבחר מאזולה לקפטן ועזר לקבוצתו להעפיל לפיינל פור טורניר המכללות ב-2010 לאחר שקלע 17 נקודות במהפך ברבע הגמר על אוניברסיטת קנטקי. בשנתו האחרונה הוא העמיד ממוצעים של 7.7 נקודות ו-3.8 ריבאונדים למשחק.
בקריירת כדורסל המכללות שלו קלע מאזולה 700 נקודות ומסר 340 אסיסטים.
קריירת אימון במכללות
זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו בקולג' הוצעה למאזולה משרת אימון באוניברסיטת נובה סאות'איסטרן, אך הוא דחה אותה כדי לחפש הזדמנויות מקצועיות מעבר לים. לאחר שלא קיבל הצעות מקבוצות באירופה, בספטמבר 2011 הוא הצטרף לאוניברסיטת גלנוויל סטייט כעוזר מאמן. ב-2013 הוא מונה לעוזרו של ג'רוד קלהון בפיירמונט סטייט. בעונת 2016/17 שימש מאזולה עוזר מאמן במיין רד קלאוס מליגת הפיתוח של ה-NBA. הוא מונה למאמן הראשי של פיירמונט סטייט במרץ 2017. בעונתו השנייה הוביל מאזולה את הקבוצה למאזן 22–9 והופעה בטורניר חטיבה II של ה-NCAA ב-2019, שם הפסידה בסיבוב הראשון 63–60 למרסיהארסט בהארכה.
בוסטון סלטיקס
ביוני 2019 מונה מאזולה לעוזר מאמן בבוסטון סלטיקס מה-NBA. הוא מונה למאמן ראשי זמני לאחר שאימה יודוקה הושעה לכל עונת ב-22 בספטמבר 2022. ב-1 בדצמבר 2022 הוא נבחר למאמן החודש במזרח לאוקטובר ונובמבר, לאחר שהסלטיקס פתחו את העונה עם המאזן הטוב בליגה, 18–4. ב-30 בינואר 2023 הוא מונה למאמן קבוצת יאניס במשחק האולסטאר של ה-NBA 2023. ב-16 בפברואר מונה מאזולה רשמית למאמן הראשי וחוזהו הוארך.
חיים אישיים
מאזולה נולד בג'ונסטון, רוד איילנד. אביו, דן, שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת בראיינט ובקבוצות בצ'ילה, ואף נכנס להיכל התהילה של בראיינט. הוא נפטר מסרטן באפריל 2020. אחיו הצעיר של ג'ו, ג'סטין, שיחק כדורסל באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון באוניברסיטת ורמונט. למאזולה ואשתו שני ילדים.
מאזולה הוא קתולי אדוק.
טור דה ל'אן
טור דה ל'אן (שם רשמי בצרפתית: Tour de l'Ain; ידוע גם בתור: Prix de l'Amitié) הוא מרוץ אופני כביש בקטעים שנערך במחוז אן מאז 1972. המרוץ מונה כשלושה קטעים, כשהסופי והמכריע מסתיים בעלייה למעבר הקולומבייר הידועה.
היסטוריה
המרוץ נוסד בשנת 1989 כגרסה חדשה של מרוצים ישנים באזור שקדמו לו. ב-1993 המרוץ נפתח גם לרוכבים מקצוענים.
קתי בייקר
קתרין ויטון "קתי" בייקר (באנגלית: Katherine Whitton "Kathy" Baker; נולדה ב-8 ביוני 1950) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב ושלושה פרסי אמי על תפקידה כד"ר ג'יל ברוק בסדרה "סודות העיר".
ביוגרפיה
לבייקר שני ילדים מנישואיה הראשונים לדונלד קאלימיירי. נישאה בפעם השנייה ב-2003 לבמאי סטיבן רובמן.
קריירת משחק
בייקר החלה את דרכה בהוליווד בסרט "הצוות המובחר" בתפקיד לואיס אשתו של האסטרונאוט אלן שפרד (סקוט גלן). בייקר זכתה להכרה ראשונה ב-1987 כשהועמדה לפרס אינדפנדנט ספיריט על הופעתה בתור פונצ'י, הפרוצה של הסרסור פאסט בלאק (מורגן פרימן) בהפקתם של מנחם גולן ויורם גלובוס "עיתונות שחורה". ב-1989 זכתה לשחק בתפקידים משמעותיים לצידם של כוכבי קולנוע כמו ג'ק למון בדרמה הקומית "אבא" ורוברט דה נירו בדרמה "ג'ק סכינאי".
ב-1997 שיחקה בייקר את הלן אמם של המתבגרים ג'סיי (בילי קרודופ) ודאג הולט (חואקין פיניקס) בדרמה הרומנטית "להמציא את האהבה". ב-1999 הופיעה בעיבוד הקולנועי של לאסה הלסטרם לרומן "תקנות בית השכר" בתור אחות בית היתומים המסורה אנג'לה. בשנת 2000 השתתפה בייקר בסרטו הראשון של רודריגו גרסיה "דברים שאפשר לדעת עליה" וגילמה את האם החד הורית רוז. ב-2003 שיחקה בדרמת המלחמה התקופתית "קולד מאונטן" בתור סאלי סוונגר שכנה של אדה מונרו (ניקול קידמן), ב-2004 גילמה את בברלי אמה של ג'נה ריינק (ג'ניפר גארנר) בקומדיה "פתאום 30". ב-2008 שיחקה בייקר את ג'ין אשתו לשעבר של הארווי שיין (דאסטין הופמן) בסרט "הזדמנות אחרונה לאהבה". מחוץ לתעשיית הסרטים הופיעה בייקר בסדרות "בוסטון פאבליק" בתור המורה מרדית' פיטרס ו"מדיום" בתור אמה של הדמות הראשית אליסון דובואה (פטרישה ארקט).
יוליאן דראקסלר
יוליאן דראקסלר (בגרמנית: Julian Draxler; נולד ב-20 בספטמבר 1993 בגלדבק, גרמניה) הוא כדורגלן גרמני שמשחק בעמדת הקיצוני.
קריירת מועדונים
דראקסלר ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה ב-15 בינואר 2011 בהפסדה של קבוצתו שאלקה 04 להמבורג. הופעה זו הפכה אותו לשחקן הרביעי ביותר בצעירותו ששיחק בבונדסליגה באותה תקופה. ב-25 בינואר 2011 עלה כמחליף במחצית השנייה של ההארכה במשחק הגביע נגד נירנברג וכבש את שער הניצחון בשניות האחרונות של המשחק. ב-1 באפריל 2011 כבש את שער הבונדסליגה הראשון שלו נגד סנט פאולי. דראקסלר פתח במשחק הגמר של הגביע הגרמני נגד דיסבורג, וכבש את השער הראשון מתוך חמישה שהובילו לזכייתה של שאלקה בגביע באותה שנה.
ב-31 באוגוסט 2015 חתם לחמש שנים בוולפסבורג עבור 35 מיליון אירו.
ב-24 בדצמבר 2016 חתם דראקסלר בפריז סן-ז'רמן, ששילמה עבורו 45 מיליון אירו. ב-14 בינואר 2017 כבש דראקסלר את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–1 על סטאד ראן.
ב-1 בספטמבר 2022 הושאל דראקסלר לבנפיקה ליסבון לעונה אחת עם אופציית רכישה.
קריירה בינלאומית
בגביע הקונפדרציות 2017 שנערך ברוסיה דרקסלר היה הקפטן של הנבחרת הגרמנית שחסרה שחקנים רבים. וזכה איתם בטורניר לאחר ניצחון 0–1 על צ'ילה בגמר.
דראקסלר זומן לסגל הגרמני למונדיאל 2018, ושיחק 90 דקות במשחק הראשון בשלב הבתים, בו הפסידה גרמניה 0–1 לנבחרת מקסיקו. דראקסלר פתח בהרכב והוחלף במחצית המשחק מול נבחרת שוודיה על ידי מריו גומז. גרמניה ניצחה 1–2 במשחק זה. במשחק השלישי, בו הפסידה גרמניה 0–2 לנבחרת דרום קוריאה, דראקסלר לא שותף. דראקסלר וגרמניה הודחו מהמונדיאל במפתיע כבר בתום שלב הבתים.
אברהם קסטרו
אַבְרָהָם קַסְטְרוֹ (בספרדית: Abraham de Castro; מת ב-1560) היה איש כספים יהודי עות'מאני ששימש כמנהל המטבעה של הסולטאן העות'מאני סלים הראשון ומילא תפקיד פעיל בפורים קהיר.
קורות חיים
ייתכן שנולד בספרד, ל, ייתכן שהוא הגיע למצרים בעקבות גירוש ספרד משנת 1492. במצרים העות'מאנית עלה קסטרו לגדולה חברתית, במיוחד בחוגי הממשלה הרשמיים. הוא חכר את המיסים על המכס והמסחר באלכסנדריה, ובשנת 1520, מינה סלים הראשון את אברהם קסטרו למנהל המטבעה. לאחר מינוי זה, דה קסטרו השתלב בכמה פעילויות פילנתרופיות למען יחידים ומוסדות במצרים. ב-1523 פעל קסטרו לגירושו של דוד הראובני ממצרים.
בעקבות עלייתו לשלטון של סולימאן המפואר, מונה פלוני למושל  איילט מצרים. בשנת 1523 זמם פאשה להכריז על עצמו כשליט עצמאי, וביקש מאברהם קסטרו לטבוע את המטבעות עם שמו במקום זה של הסולטאן. קסטרו עזב בחשאי את מצרים ומיהר לאיסטנבול כדי להודיע לסולטאן על מזימתו של אחמד. הסולטאן קיבל אותו בכבוד רב והעניק לו מתנות יקרות. לאחר ששמע על מעשיו של קסטרו, איים אחמד פאשא לרצוח את כל היהודים בקהיר, אם כי טבח זה נמנע לאחר שאחמד פאשא נדקר למוות על ידי אחד הקצינים הזוטרים שלו, מה שהוביל לכך שהאירוע נודע מאוחר יותר כ"פורים קהיר". עד סוף שנות ה-30 של המאה ה-16 עבר קסטרו לירושלים, שם מילא תפקיד מרכזי בחברה היהודית בעיר, בעיקר בחייה הכלכליים, בעיקר בתחום הנדל"ן. דה קסטרו כנראה נשאר בירושלים עד מותו ב-1560. קיימות עדויות על כך שסייע במימון להקמת חומות ירושלים.
ג'ון הול (ראש ממשלת ניו זילנד)
סר ג'ון הול (באנגלית: John Hall; 18 בדצמבר 1824 – 25 ביוני 1907) היה ראש ממשלת ניו זילנד השנים-עשר.
ראשית חייו
ג'ון הול נולד בעיר האל שבאנגליה כבנו של ג'ורג' הול, שהיה קצין בצי המלכותי. בגיל עשר הוא נשלח ללמוד בבית ספר בשווייץ ולאחר מכן המשיך את חינוכו בפריז ובהמבורג. לאחר שובו לאנגליה, ולאחר שעבד תקופת מה כפקיד דואר, החליט הול, בגיל 27, להגר לניו זילנד. החלטה זו גמלה בו לאחר שקרא ספר על גידול כבשים בחוות. ב-31 ביולי 1852 הוא הגיע ללייטלטון שעל החוף המזרחי של האי הדרומי. זמן קצר לאחר מכן הצטרפו אליו אחיו ג'ורג' ותומאס. הוא פיתח את אחת מחוות הצאן הראשונות בקנה מידה גדול בחבל קנטרברי.
קריירה פוליטית
ב-1853 נבחר הול כחבר במועצת מחוז קנטרברי. מאוחר יותר הוא מונה להיות שופט שלום. בין השנים 1862 – 1863 הוא היה יושב הראש הראשון של מועצת העיר קרייסטצ'רץ' (תפקיד שקדם לתפקיד ראש העיר). בין השנים 1855 – 1893 הוא כיהן לסירוגין בתקופות שונות כחבר הפרלמנט של ניו זילנד.
המשך הקריירה הפוליטית
להול היה חלק פעיל בקידום זכויות הנשים. הוא היה מהמובילים בקידומו של חוק מתן זכות ההצבעה לנשים ב-1893, ובכך הייתה ניו זילנד למדינה הראשונה בעולם שהעניקה זכות זו לנשים. בין השנים 1906–1907 הוא היה ראש העיר לשם כבוד של העיר קרייסטצ'רץ' לרגל התערוכה הבינלאומית של ניו זילנד שהתקיימה אז.
למרות המרחק הרב, הול ביקר מספר פעמים באנגליה ושמר על קשריו שם, במיוחד עם חברה שעסקה בסחר בעורות.
חיי משפחה ומותו
ב-1860, באחת מנסיעותיו לאנגליה, נשא הול לאישה את רוז דריידן, שהייתה בת עיר הולדתו. השניים שבו לניו זילנד ב-1863. הם הביאו לעולם חמישה ילדים. אחת מנכדותיהם, מרי גריג, הייתה חברת הפרלמנט של ניו זילנד בשנות הארבעים של המאה ה-20.
ג'ון הול מת בקרייסטצ'רץ' ב-25 ביוני 1907, זמן קצר לאחר סיום התערוכה הבינלאומית. הוא נטמן בבית הקברות סנט ג'ון שבהורורטה.
דורותי קרן
קרן היא כדורסלנית מקצועית לשעבר ושיחקה במשך עשור בנבחרת גרמניה לפני התחלת הקריירה המדעית שלה.
קורות חיים
קרן נולדה בהאלה שבמזרח גרמניה בשנת 1966. היא סיימה תואר ראשון, תואר שני ודוקטורט בביוכימיה באוניברסיטת מרטין לותר בהאלה. לאחר הפוגה בה התמקדה במשחק כדורסל מקצועי, קרן עברה לקליפורניה ללימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת ברקלי ובמעבדה הלאומית לורנס ברקלי.
ב-1998 פרופ' קרן הצטרפה לאוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס, שם היא חוקרת עד היום. בנוסף, היא משמשת כחוקרת במכון הווארד היוז לרפואה במרילנד, ארצות הברית מאז 2005. פרופ' קרן פרסמה מעל ל־40 מאמרים בכתבי עת מדעיים מובילים, ביניהם כתבי העת Nature ו- Science וזכתה בפרסים רבים על עבודתה המחקרית והרצאותיה החדשניות.
בעשר השנים לאחר סיום הדוקטורט שלה, קרן שיחקה בנבחרת גרמניה בכדורסל והייתה קפטן הקבוצה שנים רבות. בתה של דורותי קרן, ג'וליה קרן, עוסקת בסקי למרחקים באופן מקצועי בנבחרת ארצות הברית.
פעילות מחקרית
נושא המחקר העיקרי של קרן הוא הדינמיקה של חלבונים והשפעתה על תפקוד האנזימים בגוף. מבנה החלבון נקבע על פי רצף חומצות האמינו המרכיבות אותו, אולם מבנה זה אינו סטטי והוא עשוי להשתנות תחת תנאים מסוימים. השינוי במבנה הוא ברמה המולקולרית והוא מהיר ביותר. השינוי נמדד בעשיריות האנגסטרם ונמשך פיקו שניות עד מילי שניות בלבד, ולכן קשה להוכיח את קיומו ולהדגים אותו ויזואלית.
נמצא כי השינויים שהודגמו במיקום מרוחק ושונה ממוקד הפעילות של האנזימים משחקים תפקיד בפעילות הקטליטית והאיתות האלוסטרי של החלבון. קטליזה של האנזים היא פעילותו של האנזים שמשמש זרז לפעילות ביוכימית בגוף. איתות אלוסטרי פירושו השפעה של חומר חיצוני, הנקרא אפקטור, אשר נקשר לאנזים ומשפעל אותו. החבירה בין האפקטור לאנזים מתרחשת במיקום שונה מהאזור הפעיל של האנזים.
המחקר של קרן פורץ דרך בהתאמה ובשילוב של שיטות טכנולוגיות הממחישות ויזואלית את השינוי ברמת האטומים המתרחש בחלבונים בזמן אמת. המחקר המעבדתי מסתייע במיכשור טכנולוגי מתקדם. בין השאר נעשה שימוש בטכנולוגית NMR- טכנולוגיה המבוססת על תהודה מגנטית גרעינית, המאפשרת הדגמה של שינויים ברמת האטום במולקולות החלבונים ושילובה עם X-ray crystallography, שיטה להדגמת המבנה המולקולרי של קריסטלים
במחקריה המוקדמים הוכיחה קרן את קיום השינוי המינורי במבנה החלבון, בהמשך התמקדה בקשר בין השינוי המתחולל בחלבון לבין פעילותו, ובמחקרים האחרונים היא מתמקדת בשיטות להגדיל את התצורה הפעילה של החלבון, כשלב נוסף בדרך לפיתוח תרופות שתפעלנה על ידי השפעה על מבנה האנזים וכך תגביר את פעולתו בגוף.
במחקר שפורסם בכתב העת Nature בשנת 2009 חקרה קרן את השינויים במבנה האנזים ציקלופילין A, בעזרת טכנולוגיה חדישה המשתמשת בקריסטלוגרפיה רנטגנית ותהודה מגנטית, כדי להדגים את המעבריות בין מצבים שונים בחלבון בזמן פעולתו. השינוי בחלבון מתרחש במיקום שונה מהאזור הפעיל ונמשך שבריר שנייה ומטרתה הייתה לחזות בשינויים הללו ולהדגים אותם.
במאמרם מ-2018, קרן ועמיתיה מציעים תפיסה חדשה באשר למנגנון הצמדות תרופות לאנזימים מסוג מעכבי קינאז, המשפיע על הסלקטיביות, האפיניות ומשך ההיקשרות של התרופה לאנזים כתלות בדינמיקת החלבון. לפי תפיסה זו, תרופות משפיעות על אנזימים דומים בצורה שונה הודות לשינוי במבנה האנזים שמגיע בעקבות ההצמדות של התרופה אליהם. קרן סוברת כי הדינמיקה בחלבון המתרחשת לאחר ההיקשרות לתרופה תשחק תפקיד חשוב גם בתרופות שאינן ממשפחת מעכבי קינאז.
חשיבותן של התגליות של קרן בתחום הביוכימיה היא בהדגמת הדינמיקה במבנה החלבון והוכחת השפעתה על תפקוד החלבון. תגליות אלו עשויות לשפר את תהליך פיתוח התרופות של העתיד.
אושן קי
מקור המילה "קי" הוא במילה "קַיִי" בשפות האינדיאניות של שבטי האראוואק והקאריבּ שבקריביים, משם עברה ונטמעה בכל שפות העמים הכובשים באזור זה: ספרדית, פורטוגזית, אנגלית ועוד. האי נקרא כך עוד לפני רכישתו.
האי מוקף ב-64 קילומטרים רבועים של מים מוגנים. החברה התחייבה במסגרת הרכישה להפוך את המקום לשמורת טבע ימית מוגנת. אוכלוסיית האלמוגים שהייתה במקום, ונהרסה בשנות השימוש של האי כמכרה ואתר פסולת, שוקמה ונבנתה כשונית אלמוגים המעודדת ומחזקת את צמיחתם של אלמוגים חדשים. האי הקטן מוקף מכל עבריו במים צלולים, והחופים בו חוליים לבנים ורכים.
האי עצמו שייך למדינת איי בהאמה. הוא הוחכר למשך 100 שנה לחברת MSC, תמורת מיליוני דולארים, והתחייבות לנקותו ולהפכו לשמורת טבע. מאחר שהוא שטח פרטי, לא ניתן להגיע אל האי באופן עצמאי, אלא רק באמצעות ספינות הנופש של החברה. משך הסיור על האי הוא יממה, במהלכה עוגנת הספינה במזח האי. התיירים אוכלים במסעדות האי, מבלים בברים ובאטרקציות התיירות באי, אך שבים ללון בחדריהם בספינה.
האי, שפעולתו כאתר תיירות יוקרתי החלה בנובמבר 2019, הושבת בסביבות חודש מרץ 2020, חמישה חודשים בלבד לאחר פתיחתו, עקב מגפת הקורונה העולמית, שגרמה לביטול תיירות בספינות נופש. האי היה מושבת במשך כשנה וחצי, וחזר לפעילות בקיץ 2021.
U55 (הרכבת התחתית של ברלין)
קו U55 היה אחד מקווי הרכבת התחתית של ברלין. בקו זה, שאורכו 1.8 קילומטרים (בין ברלין האופטבנהוף לשער ברנדנבורג), פעלו 3 תחנות. קו זה היווה קו זמני כחלק מפרויקט הארכת קו U5. בשנת 2020 נסגר U55 ובמקומו נפתח קו U5 במסלול שבין ברלין האופטבנהוף לבין הֶנו.
שאול (קומיקס)
שאול הוא קומיקס שנכתב ונאייר על ידי תומי זנדשטיין, והתפרסם בשנים 2005-2007 בירחון "זבנג!" לאחר שהמדור זכה בתחרות "מיני קומיקסאי נולד 2005" של ירחון "זבנג!". קומיקס זה היה אחד הפריצות הראשונות של הקומיקסאי תומי זנדשטיין.
תשתית (אלגברה)
יהי M מודול מעל חוג R. התשתית של M, המסומנת soc(M), היא סכום כל תתי המודולים הפשוטים של M, כלומר. בשקילות, ניתן לאמר שהוא שווה לחיתוך כל תתי המודולים הגדולים שלו.
המבנה של התשתית דיי נוח - ניתן להוכיח כי התשתית תמיד שווה לסכום ישר של משפחת תתי מודולים פשוטים של החוג. במקרה של חוגים עם יחידה, התשתית היא אף סכום ישר סופי של תתי מודולים פשוטים. כך למשל, מתקיים, כאשר R_i הוא תת-המודול הפשוט המכיל מטריצות בעלות ערכים לא (בהכרח) מתאפסים רק בשורה ה-i. תוצאה של המשפט הנ"ל היא שלכל מרחב וקטורי יש בסיס (המכונה בסיס המל).
אם המודול ארטיני, התשתית היא תת-מודול גדול.
ג'וליה דייוויס
ג'וליה שארלוט ל דייוויס (באנגלית: Julia Charlotte L Davis; נולדה ב-25 באוגוסט 1966) היא קומיקאית, שחקנית, מחברת, במאית ומפיקה אנגלייה. היא ידועה בעיקר מהכתיבה וההופעה בסדרה הקומית "נומי נומי" (2004–2005) ומהסיטקום "הנדרבי" (2012) עליו זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לכתיבה הקומית הטובה ביותר ומהסיטקום "Camping" (מ-2016). עוד הופיעה דייוויס בדמות דון סטקליף בסדרה "גאווין וסטייסי" (2007–2009). בקולנוע שיחקה בסרטים "הקפיצה לחיים" (2002), "קונפטי" (2006) ובסרט "Four Lions" (מ-2010).
ביוגרפיה
דייוויס נולדה בלמבת' וגדלה בגילדפורד. כשהייתה בת 14 עברה עם משפחתה לגור בעיר באת' שבסאמרסט. היא למדה לתואר באנגלית ובדרמה בקולג' ריפון ויורק סט ג'ון, ואחר כך חזרה לבאת' והופיעה בצמד עם ג'יין רות' בלהקת תיאטרון מקומית. השתיים הקימו להקת אימפרוביזציה יחד עם רוב בריידון ורות ג'ונס.
הפריצה של דייוויס בטלוויזיה הייתה כשהופיעה בקביעות בסדרה "Big Train". ב-1998 שלחה טייפ עם דמויות משלה לסטיב קוגן, והוא הזמין אותה לכתוב עבורו ולהופיע יחד איתו בסיבוב הופעות. דייוויס כיכבה בתוכניות קומיות רבות בטלוויזיה הבריטית בהן "אני אלן פרטרידג'", "Big Train", "Coming Soon", "Brass Eye", "Jam", "Human Remains", "גאווין וסטייסי", "I Am Not an Animal", "Dr. Terrible's House of Horrible" ובסיטקום "Nathan Barley".
ב-2009 הופיעה דייוויס בדמות דבי בידוודן, העוזרת האישית של סטיב קוגן, בסרט הטלוויזיה "Steve Coogan – The Inside Story".
בפרק האחרון של הסדרה "המשרד" נשמע קולה בטלפון בדמות אישה מסוכנות היכרויות המשוחחת עם דייוויד ברנט. ב-2008 השתתפה בתוכנית "Little Britain Abroad" בדמות כלה רוסיה בהזמנה בשם איוונקה. ב-2010 הייתה שותפה לכתיבה וכיכבה בסרט "ליזי ושרה" יחד עם ג'סיקה היינס. פרק הפיילוט שודר בבריטניה ב-20 במרץ 2010 בערוץ BBC Two בהפקת "Baby Cow Productions". לא הוזמנו שאר הפרקים לסדרה שהייתה אפלה יותר מעבודותיה הקודמות של דייוויס.
בדצמבר 2011 שיחקה דייוויס בפרק השני "מיליון נקודות זכות" של סדרת הדרמה "מראה שחורה" בדמות שופטת בתוכנית הכישרונות "Hot Shot". בדצמבר 2011 הופיעה בתפקיד אן יימאן בפרק ספיישל חג המולד של הקומדיה "How Not to Live Your Life". היא השתתפה בפרק הפיילט של הסדרה "Bad Sugar" ששודרה בערוץ 4 ב-26 באוגוסט 2012. ב-2012 כתבה דייוויס את הסדרה "הנדרבי" ששודרה בערוץ Sky Atlantic. ב-2014 כיכבה בסרט קצר בשם "The Bird".
חיים אישיים
בן זוגה של דייוויס הוא הקומיקאי ג'וליאן באראט. לבני הזוג נולדו תאומים, וולטר וארתור.
בית חוף
בית חוף הוא בית הממוקם על החוף או בסמוך לו. בית חוף משמש לעיתים כדירת נופש או דירה שנייה לאלה המגיעים אליו בסופי שבוע או בחופשות. בתי חוף מתוכננים לרוב על פי האקלים בו הם בנויים, ושיטת הבנייה וחומריה עשויים להיות שונים במקומות שונים ברחבי העולם.
להרבה מבתי החוף יש בריכות שחייה צמודות וגני חוף עם צמחים אקראיים או מסוימים. בדרך כלל, גן החוף נבנה באמצעות חומרים וצמחים מקומיים.
בארצות הברית מצויים הרבה בתי חוף בחוף ג'רזי, לונג איילנד, קליפורניה, פלורידה ובאזורי החוף של ניו אינגלנד. באזורים אלה בניו אינגלנד, תכנן האדריכל האמריקאי אנדרו גלר בתי חוף פיסוליים במהלך שנות החמישים והשישים של המאה ה-20. אחד מגני החוף המפורסמים ביותר של המאה ה-20 הוא ביץ' גרדנס אשר נבנה על ידי דרק ג'רמן בדנג'נס, אנגליה.
בנייה
בדרך כלל, בניית בתי החוף נעשית על חול, לכן נדרש על יסודות הבית לעמוד בדרישות מסוימות ולעל הרצפה להיות מרוצפת באריחים חסינים בפני חול. כמו כן, בתי החוף נתונים לסכנת הצפה, אחד הפתרונות הנפוצים הוא לבנות את הבתים על עמודי בטון, וכך גם אם יש שיטפון הבתים לא נפגעים. גם מי הים המלוחים יכולים להרע לקירות, ולכן חשוב לצבוע עם צבע מיוחד, החסין בפני מי הים.
יצחק ברייטר
רבי יצחק ברייטר היה מרבני ברסלב בפולין.
התגורר בלובלין. בחורף תרס"ה, 1905, מצא את הספר ליקוטי מוהר"ן והתוודע לתורת ברסלב. לקראת ראש השנה תרס"ו נסע לאומן והיה אחד הראשונים שבא לשם מפולין. כשחזר התחיל להפיץ את תורת ברסלב, ונסע לאומן כעשר פעמים. כונה "ר' יצחק".
החל מתרפ"ו, 1926, לא הצליח להיכנס לברית המועצות ובעקבות כך הקים "קיבוצים" של חסידי ברסלב בוורשה ואחר כך בישיבת חכמי לובלין. לפרנסתו עבד כמנהל חשבונות בוורשה. כשפרצה מלחמת העולם השנייה נכלא בגטו ורשה. הגרמנים ראו בו אחד ממנהיגי היהודים, "יודן פיהרר", ולכן היה בין הראשונים ששולחו לטרבלינקה, עם רבנים נוספים, ושם נספה.
חיבר ספר בשם חלוקי הנחל.
קללת עץ התאנה
קללת עץ התאנה היא אירוע שתואר בבשורות מרקוס ומתי, כאחד מהנסים שחולל ישו לפני כניסתו לירושלים. בבשורת לוקס האירוע מסופר כמשל. בשורת יוחנן משמיטה את האירוע לחלוטין ומצמידה אותו לאירוע טיהור המקדש שאיליו הוא קשור, מסיומה של שרות הבשורה של ישו - לראשיתה. לדימוי עץ התאנה יש שורשים הנעוצים בתנ"ך, כאשר התאנה מסמלת ומייצגת את עם ישראל, וקללת התאנה בעצם מייצגת את הקללה על עם ישראל על שלא זיהתה את זמן הגאולה. בבשורות מרקוס ומתי והסיפור המקביל בלוקס מכוונים אפוא באופן סמלי, כלפי אותם בני עם ישראל, במיוחד הללו מבין מבין כת הצדוקים וכת הפרושים, שחיו בתקופתו, דחו את ישו ולא קיבלו אותו כמלך המשיח.
ציטוט
בבשורת מרקוס ישנה התייחסות לקללת עץ התאנה בהקשר למה שישו אמר על בית המקדש: ישו ותלמידיו היו בדרך לירושלים כאשר בדרך ישו מקלל עץ תאנה, משום שחיפש ולא מצא בה פרי. בירושלים הוא מגרש את החלפנים מהמקדש, כיוון שלדבריו הם הפכו את המקדש ל"מערת פריצים". למחרת בבוקר מגלים התלמידים שאותה תאנה שקוללה קמלה ומתה. ישנו כאן אולי מסר מרומז על כך שבית המקדש בירושלים עתיד להיחרב, ועבודת המקדש תתבטל, בדיוק כפי שעץ התאנה חרב (יבש ומת), כל זאת משום שעבודת המקדש בימיו של ישו לא הניבה פרי של צדקה, חסד, טוהר ושמירת הקדושה והציות למצוות הקדוש ברוך, וכן על כך שהעם לא הכיר בשליחותו של ישו כמלך המשיח שנשלח על די אלוהים.
הקטע הזה מסתיים בשיח על "כוחה של התפילה", מה שהוביל מספר מלומדים לפרש את הנס דווקא בנושא זה, תוך התעלמות מן ההיבט הנבואי כמניע העיקרי שלו. לעומת זאת בבשורת מרקוס, בפרק י"ג פסוקים 1–2 יחד עם פסוק 28, משתמש ישו שוב בדימוי עץ התאנה על מנת להבהיר שירושלים תיפול, המקדש יחרב ועם ישראל יאלץ לגלות תקופה ארוכה עד סמוך לשובו לארץ באחרית הימים.
בשורת מתי דוחסת את תיאור הנס המחולק בבשורת מרקוס לשניים, לסיפור אחד. כאן התאנה נובלת מיד לאחר שישו מבטא בשפתיו את הקללה. לאחר הקטע הזה מגיע סיפור המפגש של ישו עם כוהני המקדש ולתוכחה שלו כנגדם וכנגד אופן הנהגתם את העם היהודי והתייחסותם המבזה את המקדש.
פרשנות
רוב המלומדים הנוצריים מאמינים שבשורת מרקוס הייתה הבשורה הראשונה ושהיא שימשה כמקור לחיבור הבשורות של מתי ולוקס. עם ישראל מיוצג בכתבים יהודיים לעיתים קרובות, כפירות עץ תאנה (התאנים), כמו למשל בהושע ט', 10, ירמיהו כ"ד 4-3, או כתאנה שאינה נושאת פר בירמיהו ח', 13.
רב אחא בר רב הונא
רב אחא בר (רב) הונא היה אמורא בדור הרביעי לאמוראי בבל.
קללת עץ התאנה
פרשנות
העידן המשיחי ל אחרית הימים, מתואר בכתבי הקודש בין השאר כעידן שבו כל אדם ישב תחת גפנו ותאנתו ללא חשש (מיכה ד': 4). גם הגפן וגם התאנה הם פרות שמסמלים במקומות רבים בתנ"ך ובברית החדשה את עם ישראל.
קללת עץ התאנה בבשורת מרקוס ובבשורת מתי והסיפור המקביל בבשורת לוקס מופנים אפוא באופן סמלי כלפי עם ישראל, שלא קיבל, ולמעשה דחה את ישו כמלך המשיח.
רב אחא בר רב הונא
בצעירותו למד תורה אצל רב ששת. לאחר פטירת רב ששת, ככל הנראה, הוא למד יחד עם רב שמואל בנו של רבה בר בר חנה ורב יצחק בריה דרב יהודה למד אצל רבה, אך הוא עמד בקשר גם עם רב יוסף ושלח אליו שאלות הלכתיות.
קללת עץ התאנה
פרשנות
לכאורה זה נראה כי שהקללה שישו הטיל על עץ התאנה אשר כתוצאה מכך קמל, התייבש ומת, אינו תואם לאופיו וטבעו (המלא חסד, אהבה ורחמים) של ישו, כפי שמתואר לאורך הברית החדשה. אך יש לזכור כי מדובר בקללה שהוטלה על עץ ולא על בני אדם. יש לראות את האירוע כנבואה, למעשה מעין "משפט נבואי" לעתיד לבוא על עם ישראל.
רב אחא בר רב הונא
לאחר פטירתו של רבה, הוא עבר ללמוד אצל רבא. היחסים ביניהם היו ככל הנראה כרב ותלמיד, שכן רבא הטיל עליו מטלות יחד עם רב ספרא על אחת מהן מסופר: איפרא הורמי אמו של שאפור המלך שלחה לרבא קרבן וביקשה שיקריב אותו לאלוקים. רבא שלח את רב ספרא ורב אחא בר הונא לבצע את המטלה, וכך ציווה אותם: קחו שני עובדי כוכבים בני אותו גיל (ליופי), וחפשו מקום שבו העלה הים שרטון כך שהקרקע תהא כזו שלא השתמש בה אדם מעולם ותהא ראויה לשמש כמזבח, והם יביאו לשם עצים שלא נשתמש בהם אדם מעולם ואינם נחשבים כ"שברי כלים", ויוציאו אש מאבנים ויקריבו את הקרבן במקום לשם שמים.
קללת עץ התאנה
מקבילות בטקסטים אחרים
סיפור שונה מאוד מופיע ב"בשורת הילדות" של "בשורת תומא" הלא קנונית, אולם מצוי שם ציטוט דומה מפיו של ישו: ".מֵעַתָּה אִישׁ אַל־יֹאכַל פְּרִי מִמֵּךְ עַד־עוֹלָם" (III: 2).
רב אחא בר רב הונא
הוא שימש ככל הנראה כדיין.
במחקר
החוקר שאול שקד שחוקר את תולדות הקהילה היהודית בפרס, כותב כי במסגרת מחקרו ראה קערה עתיקה שעליה נכתב שמו של רב אחא בר הונא. ההסבר לכך הוא שבאותה תקופה, במאות הרביעית עד השישית לספירת הנוצרים, פשט המנהג בארצות בבל להחזיק בבית קערות חרס שעליהן כתובות מילים מסוימות שלפי אמונת המחזיק בהן הועילו להבריח מזיקים מהבית. על אחת מהקערות נמצא כיתוב האומר כי רב אחא בר הונא הוא שכן של המחזיק בקערה, ובכיתובת זו התכוון המחזיק בקערה להבריח את המזיקים מהבית.
קלייר מקסקיל
קלייר קונר מקסקיל (באנגלית: Claire Conner McCaskill; נולדה ב-24 ביולי 1953) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית, שכיהנה כסנאטורית מטעם מדינת מיזורי מ-2007 עד 2019. לפני כן כיהנה כמבקרת הכללית של מיזורי. ב-2018 הפסידה בבחירות לסנאט של ארצות הברית מטעם מיזורי, וכהונתה הסתיימה ב-3 בינואר 2019, עם כינוס הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
ביוגרפיה
מקסקיל, בתם של ויליאם ובטי לבית וורד, נולדה וגדלה במחוז רולה שבמיזורי. היא גדלה בעיירה קטנה במדינה עד שלבסוף עברה להתגורר בעיר קולומביה. ב-1975 סיימה תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת מיזורי. ב-1978 סיימה תואר ראשון במשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטה. עוד לפני התואר הראשון, ב-1974, למדה בתוכנית ליוזמה פוליטית וכלכלית באוניברסיטת ג'ורג'טאון. ב-1982 נבחרה לייצג שכונה בקנזס סיטי בבית הנבחרים המדינתי של מיזורי, שם שירתה עד שנת 1989.
לאחר מכן, פרט לשלוש שנים שעבדה בשוק הפרטי כעורכת דין בשנים 1989–1991, עבדה מקסקיל בשוק הציבורי מאז סיום לימודי המשפטים שלה. היא התמחתה במשך שנה כפקידה בבית המשפט לערעור של מיזורי למחוז המערבי, הממוקם בקנזס סיטי. שם שירתה כתובעת של מחוז ג'קסון בשנים 1993–1998. לאחר שנבחרה למשרה ב-1998, שירתה משנת 1999 ועד 2007 כמבקרת הכללית של מדינת מיזורי. בשנת 2004 החליטה להתמודד על משרת מושל מיזורי. היא הביסה את המושל המכהן של המדינה בפריימריז הדמוקרטים, והפכה לאדם הראשון שמדיח מושל מכהן בהיסטוריה של המדינה. אולם, היא הפסידה ליריבה הרפובליקני בבחירות הכלליות, ברוב צמוד של 51% מול 48%.
ב-2006 התמודדה לסנאט וקיבלה את מועמדות מפלגתה בפריימריז הדמוקרטים. בבחירות בנובמבר הביסה את יריבה הרפובליקני, אשר היה סנאטור מכהן, לאחר בחירות צמודות. ב-2012 התמודדה על כהונה שנייה מול הרפובליקני טוד אייקין. עד חודשי הקיץ של אוגוסט 2012, הסקרים הראו על מרוץ צמוד ומותח בין שני המועמדים. אולם, בעימות טלוויזיוני ב-12 באוגוסט, אמר אייקין כי "נשים אשר עברו 'אונס לגיטימי' בקושי חוו הריון עקב אונס זה". האמירה השנויה במחלוקת חוללה הדים וספגה ביקורת מצד שתי המפלגות. האמירה פגעה בו קשות בקרב המצביעים ובפרט בקרב נשים, ועקב כך הוא הפסיד בבחירות הכלליות ברוב גדול, כאשר מקסקיל ניצחה וקיבלה 54.7% ממניין הקולות לעומת 39.2% לאייקין.
בסנאט שירתה מקסקיל בוועדות רבות, בהן הוועדה לשירותים צבאיים, ועדת המסחר, המדע והתחבורה, הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים (שם שירתה יו"ר בתת-ועדה), וכן בוועדה המיוחדת להזדקנות. מקסקיל ליברלית בדעותיה, וכן תומכת נלהבת של זכויות נשים ושל פמיניזם. בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2018 הפסידה למועמד הרפובליקני, התובע הכללי של מיזורי ג'וש האולי, בפער של 45.5% מול 51.5%.
מקסקיל היא גרושה ואם לשלושה ילדים. היא קתולית באמונתה.
מיכל חלבין
מיכל חלבין (נולדה ב-1974) היא צלמת ישראלית.
ביוגרפיה
חלבין נולדה והתבגרה בחיפה. בגיל 15 התחילה ללמוד בבית ספר תיכון לאמנויות, שם גילתה את הצילום. בשנת 2001 סיימה בהצטיינות את לימודיה במחלקה לצילום באקדמיה לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה. בצבא שירתה כצלמת בדובר צה"ל, ושם גם הכירה את בן זוגה, צלם הווידאו והמפיק עודד פלוטניצקי, שמלווה את הצד הטכני בעבודתה. השניים מתגוררים במושב עופר שבמועצה האזורית חוף הכרמל, ולהם שלושה ילדים.
עבודותיה
חלבין הציגה בתערוכות קבוצתיות רבות וכן במספר תערוכות יחיד בישראל ומחוצה לה. עבודותיה נמצאות, בין היתר, באוספי מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון גטי בלוס אנג'לס, באוסף מוזיאון המטרופוליטן בניו יורק וכן באוספים פרטיים.
העיסוק בגיל הנעורים משמעותי ביצירתה של חלבין, ורוב המצולמים שלה הם בני נוער. עבודותיה מעלות שאלות של זהות, השתייכות ופרפורמנס, לצד מיניות מעורפלת וזהות מגדרית. על פי חלבין, "בכל הפורטרטים יש איזה פער בין השבריריות של הדמויות לבין החוזק שהן מנסות להפגין. המושאים מתחפשים, עושים איזה פרפורמנס, חושפים את העובדה שיש מעין זרות כזו, כמו עולם בתוך עולם".
היא מציינת את ורמיר, קאראוואג'ו, ולסקס, דיאן ארבוס ואוגוסט זנדר כאמנים שהשפיעו באופן משמעותי על עבודתה.
בשנת 2000, בעודה סטודנטית, הציגה חלבין את תערוכת היחיד הראשונה שלה, "ויטלינה וחברים," בגלריה רוזנפלד בתל אביב. התערוכה תיעדה את ויטלינה, אחות של חברתה ללימודים, ואת חברותיה, ועסקה במעבר שבין נערות לנשיות.
בשנת 2002 הציגה בגלריה רוזנפלד את התערוכה "לזרובה," תמונות בשחור לבן אותן צילמה חלבין בשלושה קרקסים נודדים. התערוכה הוצגה גם בגלריה יוסי מילוא בניו יורק, והייתה הפעם הראשונה בה הציגה חלבין מחוץ לישראל. התמונות מתמקדות באמני הקרקס ברגעי המנוחה שלהם או מאחורי הקלעים.
עבודותיה של חלבין פורסמו בארבעה ספרים, המבוססים על ארבע תערוכות יחיד. ספרה הראשון, " Strangely Familiar: Acrobats, Athletes and Other Traveling Troupes" יצא לאור בשנת 2008 בהוצאת aperture. לצד תצלומים מתוך "לזרובה," הספר מציג אקרובטים, אמני קרקס ורקדנים סלוניים בחללים שמחוץ לבמה, ובכך מעניק מבט אינטימי על דמויות שבדרך כלל נצפות ממרחק. התמונות צולמו ברובן במזרח אירופה, בעיקר באוקראינה, וגם בישראל ובאנגליה. התערוכה בת אותו השם הוצגה במוזיאון תל אביב ב-2008. על פרויקט זה זכתה חלבין בפרס ליאון קונסטנטינר לצילום.
בשנת 2009 הייתה אחת מארבעת המועמדים לפרס טיילור ווסינג לצילום דיוקן המוענק על ידי גלריית הדיוקנאות הלאומית בלונדון וזכתה במקום השלישי.
ספרה השני, "The Black Eye" מ-2010 עוסק במתאבקים אותם צילמה חלבין במועדוני היאבקות באוקראינה וברוסיה. רוב הצילומים נעשו לאחר קרב, כאשר המצולמים עוד מסדירים את נשימתם. על פי חלבין, המשיכה לרגעים האלו נבעה מהניגוד שבין הפיזיות של הקרב והמאמץ לבין הערפול ההכרתי שמגיע לאחריו.
הסדרה "Sailboats and Swans" שפורסמה בשנת 2012 בספר באותו השם, צולמה במשך חמש שנים בשבעה בתי כלא מסוגים שונים ברחבי אוקראינה ורוסיה: כלא נערות, כלא נשים, כלא נערים, כלא גברים, וכלא לנשים וילדיהן אותם ילדו בכלא. חלבין הקפידה שלא להתעניין בפשעי האסירים לפני שסיימה לצלם אותם, על מנת להימנע משיפוט שישפיע על עבודתה.
ספרה הרביעי, “How to Dance the Waltz" ראה אור בשנת 2021. שלוש הסדרות המרכזיות בספר צולמו בבית ספר למטדורים בסביליה שבספרד, צוערים באקדמיה צבאית באוקראינה ותלמידי תיכון אוקראינים ערב נשף סיום התיכון. על פי חלבין, בספר יש התמקדות מיוחדת במדים אותם לובשים המצולמים הצעירים, ובפרפורמנס הנדרש מהם כדי למלא את התפקיד אותו המדים מכתיבים.
במקביל לפרויקטים אמנותיים בעלי אופי אישי, עסקה חלבין גם בצילום מסחרי וצילום אופנה. צילומים שלה הופיעו במגזינים כדוגמת הניו יורק טיימס, GQ ולה מונד. חלבין צילמה עבור בתי האופנה דיור ופייר קארדן, ובשנת 2018 צילמה את תמונת השער של אלסנדרו מיקלה, המנהל האמנותי של בית האופנה גוצ'י, עבור מגזין T. חלבין צילמה גם את הפקת האופנה שנלוותה לראיון עמו.
30 (אלבום)
30 הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת הבריטית אדל. האלבום יצא לאור ב-19 בנובמבר 2021, על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס ומלטד סטון. במקור, היה צריך לצאת כבר בספטמבר 2020, אך בעקבות מגפת הקורונה נדחה. האלבום תוארך לצאת מספר פעמים בין 2016 ל-2019, אך הדבר מעולם לא אירע. אדל כתבה והקליטה את כל שירי 30 בין 2018 ל-2021 תוך שיתוף פעולה עם מפיקים כדוגמת גרג קורסטין, מקס מרטין ושלבאק, עמה עבדה על האלבום הקודם שלה, 25 (2015); מפיקים חדשים שעבדו לראשונה עם אדל היו לודוויג גורנסון ואינפלו, מהלקה הבריטית סאלוט. כמו כן, היה לאלבום הראשון שלא יוצא בהוצאת חברת התקליטים אקס-אל רקורדינגס.
30 תואר כאלבום פופ, נשמה וג'אז, והוא תואר כאלבום ה"יצירתי" ביותר של אדל מבחינה קולית. פסנתרן הג'אז האמריקאי ארול גארנר משתתף ברצועה "" כאמן אורח, ומציין את הפעם הראשונה שבה אמן מופיע באלבום סטנדרטי של אדל. עם יציאתו ברחבי העולם, 30 זכה לשבחים ביקורתיים רבים על השימוש בכלי הנגינה השונים, הביצועים הקוליים והנושאים הכנים שלו, תוך שנכלל ברשימות האלבומים הטובים ביותר לסוף השנה של 2021 שפורסמו על ידי גופים וכתבי עת שונים.
הסינגל המוביל, "Easy on Me", יצא לאור ב-15 באוקטובר 2021 וזכה להצלחה בינלאומית. קמפיין שיווקי נרחב שימש לקידום 30, כולל הספיישלים הטלוויזיוניים, Adele One Night Only, ששודר בארצות הברית בחסות CBS ב-14 בנובמבר 2021, An Audience with Adele, ששודר בחסות ITV ב-21 בנובמבר 2021 בממלכה המאוחדת, ושתי הופעות שהתקיימו ב-1 עד ל-2 ביולי 2022, בפסטיבל הבריטיש סאמר טיים, לונדון. בעולם, 30 הגיעו למקום הראשון ב-36 מדינות, כולל הממלכה המאוחדת, שם הפך לאלבום עם שבוע המכירות הגבוה מאז שבוע המכירות של 25; הוא הפך לאלבום הנמכר ביותר במדינה בשנות ה-20 של המאה ה-21. בארצות הברית, היה לאלבומה השלישי של אדל שהצליח להגיע למקום הראשון בבילבורד 200, תוך שהיה לאלבום הנמכר ביותר במדינה בשנת 2021. הסינגל השני מהאלבום, "Oh My God", זכה להצלחה רבה באירופה ואמריקה הצפונית.
רקע
כעבור כמה ימים, היא נצפתה כשהיא נכנסת לאולפן הקלטות בניו יורק ולכאורה אישרה כי היא עובדת על אלבום חדש. בחודש שלאחר מכן הודיעה אדל על פרידה מבעלה סימון קונצקי, מה שהוביל להשערות שהפרידה שלה ממנו תעורר עבורה השראה למוזיקה חדשה. ביום ההולדת ה-31 שלה, אדל ענתה לאותן השמועות בפוסט באינסטגרם, שם כתבה: "חבורה של מזוינים פראיים, 30 יהיה אלבום אולפן עם תופים ובס שיאכזב אתכם". במגזין The Sun, דווח כי האלבום הרביעי שלה יהיה אופטימי יותר והסינגל המוביל מתוכו יהיה קצבי יותר משאר שיריה. ביוני 2019, הסוכנת שלה, לוסי דיקינס, אישרה כי היא כותבת מוזיקה חדשה לאלבום חדש, אך הצהירה כי: "אנחנו בהחלט לא במצב [לסיבוב הופעות] עדיין". בנובמבר 2020 דווח על כך שאדל חזרה ללונדון כדי לסיים את הקלטות אלבום האולפן הרביעי שלה.
שם ועטיפת האלבום פורסמו באוקטובר 2021, כמו גם מהלך הקלטותיו; השנים שאירעו לאחר גירושיה השפיעו על אדל, תוך שהיא חששה כיצד בנה יקבל זאת. אדל החליטה לנהל שיחות קבועות עם בנה על הגירושים והקליטה את שיחותיה בעקבות עצות מהמטפל שלה. בערך באותו הזמן, חזרה לאולפן ההקלטות שלה בהשראת שיחותיה עם בנה ורצתה ליצור לו מתווה מסודר דרכו יוכל להבין מדוע היא התגרשה מאביו ואת ההשלכות של כך על החיים שלה ושלו ככלל.
הוצאה וקידום
זמן קצר לאחר סיום סיבוב ההופעות שלה "Adele Live 2016", הופצו שמועות דרכן הובן כי אלבום האולפן הרביעי של אדל יתעכב מכיוון שהיא "שמחה מדי". ביולי 2018, דיווחים הראו כי היא החלה לעבוד על האלבום ובכוונתה להוציא אלבום חג מולד בשנת 2019. בחודש שלאחר מכן, רוג'ר פרידמן מ-Showbiz411 (שפרסם בעבר חדשות בנוגע לשיריה של אדל הן "Skyfall" והן "Fastlove") דיווח ששנת 2019 בהחלט יכולה להיות השנה בה תוציא את אלבומה הרביעי. מאוחר יותר, הוא קבע כי מתבצעת התקדמות בנוגע לאלבום ושייתכן וכבר בקיץ 2019 הוא יופץ, אך הוסיף כי: "למרות הדיווחים, אדל עובדת בקצב שלה ולכן הכל עלול להשתנות". בספטמבר 2018, לאחר שריצ'רד ראסל בעל חברת התקליטים אקס-אל רקורדינגס, נשאל על הסיכונים שאדל יכולה לקחת באלבומה הבא, הוא השיב: "היא כבר הסתדרה עם זה". בינואר 2019, אתר המוזיקה Hits Daily Double דיבר על חזרתה האפשרית של אדל לעולם המוזיקה. במגזין פיפל שפורסם ב-16 בספטמבר 2019, דווח באופן בלעדי כי אדל "מתכוננת נפשית ופיזית לקידום מוזיקה חדשה, ככל הנראה שתצא בהמשך השנה". בשנה שלאחר מכן, דיווחו Hits Daily Double כי היא צפויה לחזור בשנת 2020.
בריאיון מינואר 2020, לוסי וג'ונתן דיקינס אישרו שאפשר לצפות למוזיקה חדשה מאדל בהמשך השנה. בעת הופעתה בחתונתה של חברתה לורה דוקריל, אמרה אדל כי האלבום ייצא בספטמבר. עם זאת, בהמשך חזרה מהצהרות אלה ואישר שהעבודה על האלבום הוקפאו והתעכבו כתוצאה ממגפת הקורונה. אדל אישרה זאת באמצעות מתן תגובה באינסטגרם, לאחר שנשאלה על יציאת האלבום וכתבה, "הקורונה לא נגמרה. אני בהסגר. לבשו מסכות וחכו בסבלנות". באוקטובר 2020 דיווח פרידמן כי אדל תוציא סינגל חדש, עם אלבום חדש שיופץ אחריו באמצע נובמבר ויהיה קשור לאלבומה הקודם, 25. באותו השבוע, היא אישרה שהיא תנחה פרק בסאטרדיי נייט לייב ששודר ב-24 באוקטובר, מה שגרם להשערות שמוזיקה חדשה עתידה לצאת. לאחר מכן, דיווח פרידמן כי אלבום האולפן הרביעי שלה יכול לצאת ב-30 באוקטובר. עם זאת, הדבר לא קרה בפועל והיא הצהירה שהיא לא סיימה לעבוד על האלבום. מאוחר יותר, היא רמזה באמצעות פוסט באינסטגרם שהיא תחזור לעולם המוזיקה בשנת 2021, אתר המוזיקה Hits Daily Double דיווח שייתכן ואדל תופיע בטקס פרסי גראמי ה-63 שהתקיים ב-14 במרץ 2021.
הקומיקאי אלן קאר, חבר קרוב של אדל, רמז שהאלבום ייצא בשנת 2021, ותיאר את הקטעים ששמע ממנו כ"מדהימים", במהלך ריאיון ל-Grazia UK. ב-28 בספטמבר 2021, פורסמו ציוצים על ידי תחנות רדיו רבות ברחבי העולם שהצביעו על כך שאדל עשויה להוציא את 30 באוקטובר 2021. בהמשך לכך, מגזין בילבורד פרסם את היסטוריית הסטטיסטיקות שלה במצעדיו, תוך שעל מבנים מרכזיים כדוגמת ארמון בקינגהאם, מגדל אייפל, בניין אמפייר סטייט, הקולוסיאום ומוזיאון הלובר הופיעה הספרה, 30. ב-4 באוקטובר שינתה אדל את תמונות הפרופיל ברשתות החברתיות שלה. עוד נודע, כי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, הקדימה את צאת אלבומה, , בשבוע.
ב-5 באוקטובר 2021 התפרסם קטע מתוך הסינגל הראשון, "Easy on Me", מתוך האלבום. הסינגל המלא הופץ ב-15 באוקטובר. ב-13 באוקטובר, פורסם שם האלבום באופן רשמי (30), כמו גם תאריך יציאתו: 19 בנובמבר 2021.
שם האלבום
כבר בתחילת הקידום של אלבומה 25, הצהירה אדל שהיא מתכננת להפסיק לקרוא לאלבומיה על הגילאים שלה. באחד מהריאיונות היא הצהירה:
עוד היא רמזה, כי האלבום הבא שלה ככל הנראה ייקרא על שמה במהלך התוכנית "Carpool Karaoke" עם ג'יימס קורדן. ביום הולדתה ה-31 פרסמה פוסט בו התייחסה בחוסר רצינות לאלבומה הבא ואמרה כי הוא ייקרא, 30. ב-13 באוקטובר 2021, אושר כי שם האלבום יהיה 30 וזאת, בנוסף לעטיפתו הרשמית שפורסמה ברשתות החברתיות השונות של אדל.
שבחים
האלבום זכה בתואר אלבום השנה של מצעד הפזמונים הבינלאומי השנתי של מאקו וגלגלצ.
פול שטראוס
פול שטראוס (בצרפתית: Paul Strauss; 23 בספטמבר 1852 – 22 בפברואר 1942) היה פוליטיקאי ועיתונאי יהודי-צרפתי. כיהן כשר וסגן נשיא הסנאט. על שמו "חוק שטראוס", העוסק בדיור בעלות נמוכה.
רחמים (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פול שטראוס
קורות חיים
פול שטראוס היה בנם של איזידור שטראוס, סוחר בדים יהודי, וזלי שוואב. למד בקולג' דה לור. לאחר מכן היה עיתונאי בפריז. נשא את אחותו של הסופר והמחזאי היהודי טריסטאן ברנאר.
היה נשיא איגוד העיתונאים הרפובליקנים. כיהן כסגן נשיא המועצה העליונה לעזרה ציבורית.
בין השנים 1922 – 1924 כיהן כשר ההיגיינה, הסיוע החברתי והרווחה. בשנת 1924 היה סגן נשיא הסנאט בממשלתו של רמון פואנקרה.
שטראוס עסק רבות בסוגיות חברתיות: הגנה על קשישים וילדים, דיור חברתי, היגיינה ובריאות. בשנת 1906 נחקק חוק המכונה על שמו "חוק שטראוס", העוסק בדיור בעלות נמוכה.
קרב סמולנסק (1941)
המערכה באזור סמולנסק הייתה סדרה של קרבות בין הצבא הגרמני והצבא האדום, שהתנהלו באזור העיר סמולנסק שברוסיה, בשלבי הפתיחה של הפלישה הגרמנית לברית המועצות, בין 10 ביולי ל-10 בספטמבר 1941 במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. היא התנהלה לאורך חזית רחבה, ממחוז פסקוב בצפון ועד לסביבות העיר צ'רניגוב בדרום. במהלך המערכה, שהסתיימה ללא הכרעה, ספג הצבא האדום אבדות כבדות ביותר, כולל מאות אלפי שבויים, אך הצליח לבלום את התקדמות הצבא הגרמני לכיוון מוסקבה למשך כחודשיים וחצי. לעיכוב זה הייתה השפעה רבה על כישלון התוכנית הגרמנית להכנעת ברית המועצות ב-1941 (מבצע ברברוסה).
המערכה באזור סמולנסק כללה מספר קרבות עיקריים:
הצבא הגרמני
הכוחות התוקפים כללו את:
הצבא האדום
לאחר התבוסה המוחצת שספג במהלך קרב ביאליסטוק-מינסק, תכנן הפיקוד הסובייטי לייצב את החזית ולהקים קו הגנה חדש, תוך הזרמת תגבורות חזקות לכוחות הצבא האדום, שהגנו על דרכי הגישה למוסקבה, וביצוע שורת התקפות נגד על ראשי החץ הגרמניים. כמעט כל העתודה האסטרטגית, שעמדה לרשות הפיקוד העליון הסובייטי ערב מבצע ברברוסה (6 ארמיות), הועברה למרחב סמולנסק כדי להקים מחדש את החזית המערבית (שכוחותיה המקוריים הושמדו כמעט לחלוטין בשבועיים הראשונים של הפלישה הגרמנית), ולבלום את המשך ההתקדמות הגרמנית בציר מינסק-סמולנסק-מוסקבה. הפיקוד העליון על הגזרה המרכזית של החזית ("הכיוון האסטרטגי המערבי") הוטל על סמיון טימושנקו.
בשלבים השונים של קרב סמולנסק השתתפו יחידות מ-4 קבוצות ארמיות ("חזיתות") סובייטיות:
השלב הראשון (10-20 ביולי)
קרב סמולנסק נפתח ב-10 ביולי, כאשר שתי קבוצות הפאנצר של קבוצת ארמיות מרכז החלו במתקפה מתואמת לכיוון העיר סמולנסק. יחידות של קבוצת הפאנצר השלישית בפיקוד הרמן הות, היוו את הזרוע הצפונית של תנועת המלקחיים הגרמנית. הם תקפו מראשי גשר מעבר לנהרות ברזינה ודווינה, כבשו ב-13 ביולי את העיר ויטבסק לאחר קרבות קשים, והמשיכו להתקדם דרום-מזרחה לכיוון סמולנסק. באגף הימני תקפו יחידות של קבוצת הפאנצר השנייה, שחצו את הדנייפר בין אורשה למוהילב, לכיוון צפון-מזרח, והתקדמו לאזור סמולנסק-יאלניה. ב-16 ביולי כבשו יחידות מקורפוס הפאנצר ה-47 (של גודריאן) את סמולנסק, ובמקביל הגיעו יחידות מקורפוס הפאנצר ה-39 (של הות) לאזור יארצבו, מצפון מזרח לסמולנסק. התקדמות הכוחות הניידים הגרמניים איימה לכתר את הארמיות הסובייטיות ה-16, ה-19 וה-20 (כ-25 דיוויזיות) במרחב סמולנסק. בין שתי זרועות המלקחיים הגרמניות הפריד עתה מרחק קצר בלבד, והכוחות הסובייטיים נאבקו נואשות, כדי למנוע מהגרמנים לסגור את צוואר הבקבוק, ולהשלים את כיתור כוחותיהם בכיס סמולנסק, שהקשר עימם נשמר דרך גשר יחיד על הדנייפר.
במקביל הדפו הגרמנים מתקפת נגד רחבת היקף (בה נטלו חלק יחידות מהארמיות הסובייטיות ה-4, ה-13 וה-21) על האגף הימני של קבוצת ארמיות מרכז באזור בוברויסק-רוגאצ'ב, שהחלה ב-13 ביולי. מיד לאחר מכן חידשה קבוצת הפאנצר ה-2 את התקדמותה באגף הימני, וכיתרה את הארמייה ה-13 ואת שרידי הקורפוס הממוכן ה-20 בכיס מסביב לעיר מוהילב.
באגף הצפוני של החזית המרכזית התחוללו קרבות סביב העיר פולוצק. נוכח ההתנגדות העזה של הארמייה ה-22 באזור, עקפו יחידות השריון הגרמניות את העיר וכיתרו את יחידות הארמייה. לקראת סוף יולי הצליחו רוב כוחות הארמייה לפרוץ את טבעת הכיתור הגרמנית ולחבור לכוח העיקרי של הצבא האדום.
השלב השני (21 ביולי-3 באוגוסט)
החל מ-16 ביולי החלו להגיע לאזור יחידות רגלים מהארמיות הרביעית והתשיעית, כדי לסייע לפעולות הכוחות הניידים של קבוצת ארמיות מרכז (קבוצות הפאנצר השנייה והשלישית). הפיקוד הגרמני העריך, שניתן יהיה להמשיך בהתקדמות מזרחה גם ללא תמיכת כוחות השריון. בהתאם לכך, סוכם להפנות דרומה את קבוצת הפאנצר השנייה בפיקוד היינץ גודריאן ולהמשיך בהתקדמות לכיוון מוסקבה באמצעות כוחות הארמיות השנייה והתשיעית.
הצבא האדום לאור הכישלונות בקרב החל בהקמת חזית עתודה והכנסתו של יחידותיו לקרב. ב-19 ביולי הגרמנים כבשו את העיר וליקיה לוקי במחוז פסקוב, אך כבר ב-21 ביולי נאלצו לעזוב את העיר. ב-21 ביולי פרנץ הלדר כתב ביומנו שלאחר הסתבכות באזור העיר סיכויי הצלחה אסטרטגית במבצע פחתו.
ב-21 ביולי הצבא האדום החל המתקפה לכיוון סמולנסק במטרה לשחרר את הארמיות המכותרות באזור. אומנם מתקפה הוכנה בחופזה, לא היה תאום בין היחידות המתקיפות ולכן לא היה ניתן להגיע לפרברי העיר.
יחידות ורמאכט נוספות שהגיעו לאזור לאחר כיבוש מינסק הכריעו את המערכה. במהלך 4 - 5 באוגוסט חלק מהכוחות המכותרות יצאו מהכיתור אך סמולנסק נותרה בידי הגרמנים.
הסובייטים ראו את התמונה בחיוב - למרות הנסיגה הם הצליחו לייצב את החזית ולעכב התקדמות גרמנית.
הגרמנים היו מודעים לעיכוב מסוים בהתקדמות. בהתחשב בנפילה לשבי של 300 אלף חיילים סובייטים, תפישת כ-3,000 טנקים ומספר דומה של תותחים הם ראו בהתקדמות קבוצת ארמיות מרכז הצלחה. לאחר הערכת מצב מחודשת סוכם להעביר את היחידות השריון לטובת מתקפה בצפון ובדרום ולהמשיך לכיוון מוסקבה על ידי ארמיות רגלים בלבד. לדעת מפקדים גרמנים החלטה זו הייתה טעות אסטרטגית שהביאה להאטה להתקדמות לכיוון מוסקבה ובסופו של דבר לקריסת הצבא הגרמני במהלך המלחמה.
השלב השלישי ( 21-3 באוגוסט)
בחלק הצפוני הגרמנים התכוננו למתקפה מחודשת בסביבות העיר וליקיה לוקי. המתקפה לא צלחה והעיר נותרה בידי הצבא האדום.
ב-8 באוגוסט הצבא האדום החל במתקפת נגד במרכז המערכה בשטחי מחוז סמולנסק. המתקפה לא הביאה לתוצאות הרצויות אך החלה להדאיג את הגרמנים. פרנץ הלדר כתב ביומנו שלמרות התבוסות ואבדות קשות בנפש ובציוד לצבא האדום יש עוד יכולת לייצר מתקפות נגד ולהילחם.
לאור הארכות החזית סטבקה החליטה להקים חזית חדשה - חזית בריאנסק תוך העברת יחידות מחזית המרכז. המטרה הייתה לשפר יכולות פיקוד ושליטה על הכוחות הלוחמות.
השלב הרביעי (22 באוגוסט-3 בספטמבר)
ב-22 באוגוסט סטבקה נתנה פקודה לכוחות להמשיך במתקפה שהחלה עוד ב-16 באוגוסט אך ללא הצלחה של ממש. המטרה הייתה לייצר לחץ על וורמאכט ולא לתת להפנות את הכוחות לטובת קבוצת ארמיות דרום הגרמני. במסגרת זו חזית המרכז פורקה באופן סופי ויחידותיה הועברו לטובת חזית בריאנסק. על אנדריי יריומנקו הוטלה משימה לנהל את המתקפה שבמידה והייתה מצליחה יכולת לשנות את המצב בחזית כולו. אומנם הצבא האדום לא הצליח במטלה ולא הייתה התקדמות של ממש.
בחלק הצפוני של החזית הגרמנים המשיכו ללחוץ באזור וליקיה לוקי וב-25 באוגוסט כבשו את העיר תוך כיתור חלק משמעותי של הארמייה ה-25 הסובייטית.