cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מהפכת אוקטובר בפורטוגל
יציאת המלך מליסבון
בשעה שתיים יצאו כלי הרכב עם דום מנואל השני ויועציו למפרה, שם בית הספר לחי"ר יספק מספיק כוחות כדי להגן על המונרך. בזמן שהתקרב לבנפיקה פיטר המלך את חוליית המשמר העירונית שליוותה אותו כדי שיוכלו להצטרף למאבק נגד המורדים. הליווי הגיע למפרא בסביבות השעה ארבע אחר הצהריים, אך אז גילה בעיה: עקב החגים הכיל בית הספר לחיל הרגלים 100 חיילים בלבד, בניגוד ל-800 שהיו צפויים, והאחראי, קולונל פינטו דה רושה, הודה שאין לו את האמצעים להגן על המלך. בינתיים, הגיע היועץ ז'ואאו דה אזבדו קוטיניו ויעץ למלך לקרוא למפרה את המלכות דונה אמליה ודונה מריה פיה (בהתאמה, אמו וסבתו של המלך), ששהו בארמונות פנה ווילה בסינטרה, ולהתכונן להמשיך לפורטו, שם יתארגנו התנגדות.
בליסבון, עזיבתו של המלך לא הביאה יתרון גדול לממשלה מאחר שרוב הכוחות הזמינים כעת להפעלת כוחות המורדים לא מילאו את הפקודות לצעוד לכיכר רוסיו כדי למנוע ריכוז ארטילריה של המורדים באלקנטרה.
ניצחון המהפכה
בליל ה-4 באוקטובר היה המורל נמוך בקרב הכוחות המלוכניים המוצבים בכיכר רוסיו, בשל הסכנה המתמדת של הפגזה על ידי כוחות הצי ואפילו הסוללות של קוסיירו, שהוצבו שם באופן אסטרטגי, לא יכלו להביא להם נחמה. במטה התקיימו דיונים על העמדה הטובה ביותר להפגיז את הרוטונדה. בשעה 3 לפנות בוקר, פאיבה קוסיירו יצא עם סוללה ניידת, בליווי חוליית שמירה עירונית, והתמקם בגן קסטרו גימאראייש, בטורל, בהמתנה לשחר. כאשר הכוחות ברוטונדה החלו לירות על רוסיו, וחשפו את עמדתם, פאיבה קוסיירו פתח באש, גרם לנפגעים וזרע בלבול בקרב המורדים. ההפגזה נמשכה ביתרון לעבר הצד המלוכני, אך בשמונה בבוקר קיבל פאיבה קוסיירו פקודות להפסיק את הלחימה, שכן תהיה שביתת נשק של שעה.
בינתיים, ברוסיו, לאחר עזיבתו של פאיבה דה קוסיירו עם הסוללה, המורל של הכוחות המלוכניים, שראו עצמם חסרי אונים, הידרדר עוד יותר בשל איומי ההפגזה של כוחות הצי. רגימנט הרגלים ה-5 וכמה מחברי רגימנט הרגלים הקל ה-5 התעקשו שלא יתנגדו לנחיתה ימית. מתמודדים עם אחווה זו עם האויב, הלכו מפקדי היחידות הללו למפקדה, שם הופתעו עם הבשורה על שביתת הנשק.
הנציג הגרמני החדש, שהגיע יומיים קודם לכן, לקחה חדרים במלון אבנידה פאלאס, ששכן בו זרים רבים. קרבתו של המבנה לאזור הלחימה היוותה סכנה גדולה שהניעה את הדיפלומט להתערב. הוא פנה אל הגנרל גורז'או אנריקש כדי לבקש הפסקת אש שתאפשר לו לפנות אזרחים זרים. בלי להודיע לממשלה, ואולי בתקווה לקנות זמן להגעת התגבורת, הסכים הגנרל.
המצב ברוסיו, עם זרימת האוכלוסייה לרחובות, היה מאוד מבלבל אך מועיל לרפובליקנים, לאור התמיכה הציבורית הברורה. משאדו סנטוש שוחח עם הגנרל גורז'או אנריקש והזמין אותו לשמור על תפקיד מפקד הדיוויזיה, אך הוא סירב. אנטוניו קרוואלהל, הידוע כאוהד רפובליקאי, קיבל אז פיקוד על הדיוויזיה. זמן קצר לאחר מכן, בשעה 9 בבוקר, הוכרזה הרפובליקה על ידי ז'וזה רלבאש ממרפסת בית העירייה של ליסבון. לאחר מכן הוצעה ממשלה זמנית, בראשות חברי המפלגה הרפובליקנית הפורטוגלית, עם המנדט לשלוט במדינה עד לאישור חוקה חדשה.
המהפכה גרמה לעשרות הרוגים. המספר המדויק אינו ידוע, אך ידוע כי נכון ל-6 באוקטובר נרשמו בחדר המתים 37 הרוגים במהפכה. כמה פצועים הגיעו לבתי החולים, חלקם מתו מאוחר יותר. לדוגמה, מתוך 78 פצועים שנבדקו בבית החולים דה סאו ז'וזה, 14 מתו בימים הבאים.
גלות המשפחה המלכותית
במפרה, בבוקר ה-5 באוקטובר, חיפש המלך את הדרך להגיע לפורטו, פעולה שתהיה קשה מאוד לביצוע בשל כמעט אי קיומו של ליווי ואינספור המוקדים המהפכניים הפרוסים ברחבי המדינה. בסביבות הצהריים קיבל נשיא הלשכה העירונית של מפרה הודעה מהמושל האזרחי החדש המורה על מעבר לדגל רפובליקאי. זמן קצר לאחר מכן קיבל גם מפקד בית הספר לחי"ר מברק ממפקדו החדש המודיע לו על המצב הפוליטי הנוכחי. עמדתה של משפחת המלוכה הפכה ללא יציבה.
הפתרון הופיע כשהגיעה ידיעה כי היאכטה המלכותית אמליה עגנה בקרבת מקום, באריסיירה. בשעה 02:00 אספה היאכטה ממצודת קשקאיש את דודו של המלך ויורש העצר, דום אפונסו, ובידיעה שהמלך נמצא במפרה, עברה לאריסיירה, מכיוון שזה היה המעגן הקרוב ביותר. דום מנואל השני, ביודעו שעם הכרזת הרפובליקה הוא ייכלא, החליט לנסוע לפורטו. משפחת המלוכה ופלוגה כלשהי יצאו לאריסיירה שם, באמצעות שתי ספינות דיג ובנוכחות אזרחים סקרנים, הם עלו על היאכטה המלכותית.
לאחר שעלה, כתב המלך לראש הממשלה:
לאחר שדאג שהמכתב יגיע ליעדו, הודיע המלך שהוא רוצה לנסוע לפורטו. הוא נפגש עם מועצה מייעצת, הקצינים על הסיפון וחלק מהליווי. הקפטן של האמליה, ז'ואאו אגנלו ולז קלדיירה קסטלו ברנקו והקצין הראשי ז'ואאו ז'ורז'ה מוריירה דה סה התנגדו לרעיון הזה, בטענה שאם פורטו תסגיר אותם, לא יהיה להם מספיק דלק כדי להגיע למעגן אחר. למרות התעקשותו של המלך, הקצין הראשי טען שהם נושאים על סיפונה את כל משפחת המלוכה, ולכן תפקידו העיקרי היה להגן על חייהם. בסופו של דבר, הנמל הנבחר היה גיברלטר. עם הגעתו, קיבל המלך את ההודעה שפורטו גם הצטרפה לעניין הרפובליקאי. דום מנואל השני ציווה כי הספינה אמליה, כרכוש המדינה הפורטוגזית, תוחזר לליסבון. המלך המודח חי את שארית חייו בגלות.
הקמת הממשלה הזמנית
ב-6 באוקטובר 1910 הכריז העיתון Diário do Governo: "לעם הפורטוגזי - חוקת הממשלה הזמנית של הרפובליקה - היום, 5 באוקטובר 1910, בשעה אחת עשרה בבוקר, הוכרזה הרפובליקה הפורטוגלית בטקס הגדול. אולם הממשלה הזמנית הוקמה מיד: הנשיאות, ד"ר ז'ואקים תאופילו בראגה. פנים, ד"ר אנטוניו ז'וזה דה אלמיידה. משפטים, ד"ר אפונסו קוסטה. משרד האוצר, בזיל טלש. מלחמה, אנטוניו חאווייר קוריה בארטו. משרד הצי, אמארו יוסטיניאן דה אזבדו גומש. חוץ (יחסים), ד"ר ברנרדינו לואיש משאדו גימאראייש. עבודות ציבוריות, ד"ר אנטוניו לואיש גומש.
בצו ב-8 באוקטובר, קבעה הממשלה הזמנית את השמות החדשים של המשרדים, כאשר השינויים החשובים ביותר בוצעו במשרדי הממלכה, האוצר והעבודות הציבוריות, ששמם שונה למשרדי הפנים, האוצר והפיתוח. עם זאת, בסיליו טלסש סירב לתפקיד וב-12 באוקטובר הוא ניתן לז'וזה רלבאש. ב-22 בנובמבר נכנס בריטו קמאשו לממשלה לאחר עזיבתו של אנטוניו לואיש גומש, שמונה לשגריר פורטוגל בריו דה ז'ניירו.
במהלך תקופת כוחה, נקטה הממשלה הזמנית שורה של צעדים חשובים שהיו להם השפעות ארוכות טווח. כדי להרגיע את המזג ולפצות את קורבנות המלוכה, ניתנה חנינה רחבה על פשעים נגד ביטחון המדינה, נגד הדת, של אי ציות, של שימוש אסור בנשק וכו'. הכנסייה הקתולית התרעמה על האמצעים שננקטו על ידי הממשלה הזמנית. בין אלה היו גירוש הישועים ומסדרים דתיים אחרים של הכמורה הקבועה, סגירת מנזרים, איסור הוראת דת בבתי ספר, ביטול השבועה הדתית בטקסים אזרחיים וחילון של המדינה על ידי הפרדת דת ומדינה. הגירושין מוסדו, וכך גם חוקיות הנישואין האזרחיים, שוויון זכויות הנישואין של גברים ונשים, ההסדרה המשפטית של "ילדים מחוץ לנישואין"; הגנה על ילדים וזקנים, ניסוח מחדש של חוקי העיתונות, ביטול דרגות ותארים מלכותיים ואצילים והכרה בזכות לשביתה. הממשלה הזמנית בחרה גם בפירוקם של המשצר העירוני דאז של ליסבון ופורטו, שיצרו במקום גוף הגנה ציבורי חדש, המשמר הרפובליקני הלאומי. עבור המושבות נוצרה חקיקה חדשה על מנת להעניק אוטונומיה לשטחים מעבר לים, תנאי חיוני לפיתוחם. הסמלים הלאומיים שונו - הדגל וההמנון הלאומי, אומצה יחידה מוניטרית חדשה - האשקודו, שווה ערך לאלף רייש, ואפילו הכתיב הפורטוגזי פושט וסודר כראוי באמצעות הרפורמה האורתוגרפית של 1911.
הממשלה הזמנית נהנתה מכוח נרחב עד להשקתה הרשמית של האספה המכוננת הלאומית ב-19 ביוני 1911, לאחר הבחירות ב-28 במאי של אותה שנה. באותו זמן, נשיא הממשלה הזמנית, תאופילו בראגה, העביר לאספה המכוננת הלאומית את הסמכויות שקיבל ב-5 באוקטובר 1910. למרות זאת, אישרה האספה בשבחים את ההצעה שהציג נשיאם, אנסלמו בראמקאמפ פרייר לקונגרס: "האספה המכוננת הלאומית מאשרת, עד לדיון עתידי, את תפקידי המעצמה המבצעת לממשלה הזמנית של הרפובליקה".
חודשיים לאחר מכן, עם אישור החוקה המדינית של הרפובליקה הפורטוגלית ובחירת הנשיא החוקתי הראשון של הרפובליקה - מנואל דה אריאגה - ב-24 באוגוסט, הציגה הממשלה הזמנית את התפטרותה, שהתקבלה על ידי נשיא הרפובליקה ב-3 בספטמבר 1911, אירוע המציין את סופה של כהונת ממשלה של יותר מ-10 חודשים ותחילתה של הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה.
שינוי הסמלים הלאומיים
עם הקמת הרפובליקה שונו הסמלים הלאומיים. בצו ממשלתי זמני מ-15 באוקטובר 1910, מונתה ועדה לעיצוב הסמלים החדשים. השינוי בסמלים הלאומיים, לפי ההיסטוריון נונו סבריאנו טיישיירה, נבע מהקושי שהתמודדו הרפובליקנים בייצוג הרפובליקה:
הדגל
ביחס לדגל, היו שתי נטיות: אחת של שמירה על צבעי הכחול והלבן, המסורתיים של דגל פורטוגל, והשנייה של שימוש בצבעים "רפובליקניים יותר": ירוק ואדום. הצעת הוועדה עברה מספר שינויים, כאשר העיצוב הסופי היה מלבני, כאשר שתי החמישיות הראשונות הקרובות לתורן הדגל היו ירוקות, ושלוש החמישיות הנותרות אדומות. ירוק נבחר משום שנחשב ל"צבע התקווה", בעוד אדום נבחר כצבע "קרבי, לוהט, גברי". פרויקט הדגל אושר על ידי הממשלה הזמנית בהצבעה ב-19 בנובמבר 1910. ב-1 בדצמבר נחגג חג הדגל מול הלשכה העירונית של ליסבון. האספה המכוננת הלאומית פרסמה את אימוץ הדגל ב-19 ביוני 1911.
ההמנון הלאומי
ב-19 ביוני 1911 הכריזה האספה החוקתית הלאומית על A Portuguesa כהמנון הלאומי, [107] [108] במקום ההמנון הישן Hymno da Carta שהיה בשימוש מאז מאי 1834, ומעמדו כסמל לאומי נכלל בחוקה החדשה. A Portuguesa הולחן בשנת 1890, עם מוזיקה מאת אלפרדו קייל ומילים מאת אנריקה לופש דה מנדונסה, בתגובה לאולטימטום הבריטי מ-1890. בגלל אופיו הפטריוטי, השתמשו בו, בשינויים קלים, מורדי המרד של 1891 בניסיון כושל להפיכה להקים רפובליקה בפורטוגל, אירוע שגרם לאיסור שירת ההמנון על ידי שלטונות המלוכה.
מאוחר יותר שונה ההמנון; הגרסה הרשמית המשמשת כיום בטקסים אזרחיים וצבאיים לאומיים ובמהלך ביקורים של ראשי מדינות זרים אושרה ב-4 בספטמבר 1957.
אנטי-קלריקליזם
מנהיגים רפובליקנים אימצו מדיניות חמורה ושנויה במחלוקת של אנטי-קלריקליזם. בבית, המדיניות קיטבה את החברה ואיבדה את התומכים הפוטנציאליים של הרפובליקה, ובחוץ לארץ היא פגעה במדינות אמריקאיות ואירופיות שאזרחיהן תמכו בשמירה על הדת, והוסיפה באופן משמעותי לעיתונות הרעה על הרפובליקה. הרדיפה של הכנסייה הייתה כה גלויה וחמורה, עד שהיא דחפה את הלא-דתיים והדתיים באופן נומינלי לדת חדשה וזכתה לתמיכתם של דיפלומטים פרוטסטנטים כמו הבריטים, שראו את מוסדות הדת של אזרחיהם בסכסוך חמור על רקע זכויותיהם ורכושם, ואיימו לשלול את ההכרה ברפובליקה הצעירה. המהפכה והרפובליקה שהיא הולידה היו בעיקרן אנטי-קלריקליות והיו להן גישה "עוינת" לנושא הפרדת הכנסייה והמדינה, כמו זו של המהפכה הצרפתית, החוקה הספרדית של 1931 והחוקה המקסיקנית של 1917.
החילוניות החלה להידון בפורטוגל עוד במאה ה-19, במהלך ועידות הקזינו ב-1871, שקודמה על ידי אנטרו דה קנטאל. התנועה הרפובליקנית קשרה את הכנסייה הקתולית למלוכה, והתנגדה להשפעתה בחברה הפורטוגלית. החילון של הרפובליקה היווה את אחת הפעולות העיקריות שיש לנקוט בסדר היום הפוליטי של המפלגה הרפובליקנית הפורטוגלית והבנייה החופשית. מונרכיסטים במאמץ אחרון ביקשו לאגף את הרפובליקנים על ידי חקיקת צעדים אנטי-קלריקליים משלהם, ואפילו חקיקת הגבלה חמורה על הישועים ביום שלפני המהפכה.
בתגובה למספר הגזירות האנטי-קלריקליות, הבישופים הפורטוגלים השיקו פסטורליה קולקטיבית המגנה על דוקטרינת הכנסייה, אך קריאתה נאסרה על ידי הממשלה. למרות זאת, כמה פרנטלים המשיכו לפרסם את הטקסט, ביניהם היה הבישוף של פורטו, אנטוניו בארוסו. זה הביא לכך שהוא נקרא לליסבון על ידי אפונסו קוסטה, שם נשלל מתפקידיו הכנסייתיים.
החילון הגיע לשיא עם חוק ההפרדה בין המדינה והכנסייה ב-20 באפריל 1911, עם הסכמה גדולה מצד המהפכנים. החוק הוכרז על ידי האספה רק ב-1914, אך יישומו היה מיד לאחר פרסום הצו. הכנסייה הפורטוגלית ניסתה להגיב, וסווגה את החוק כ"חוסר צדק, דיכוי, זלזול ולעג", אך ללא הצלחה. אפונסו קוסטה אף חזה את מיגור הקתוליות בטווח של שלושה דורות. יישום החוק החל ב-1 ביולי 1911, עם הקמת "וועדה מרכזית". כפי שאמר אחד הפרשנים, "בסופו של דבר הכנסייה הייתה אמורה לשרוד את הנקמה הרשמית נגד הדת המאורגנת".
הכרה בינלאומית
הדאגה העיקרית של הממשלה הרפובליקנית החדשה הייתה הכרה של מדינות אחרות. ב-1910, הרוב המכריע של מדינות אירופה היו מונרכיות. רק צרפת, שווייץ וסן מרינו היו רפובליקות. מסיבה זו, שר החוץ של הממשלה הזמנית, ברנרדינו משאדו, הנחה את סדר יומו תוך שמירה על זהירות יתרה, והוביל אותו, ב-9 באוקטובר 1910, להודיע לנציגים הדיפלומטיים בפורטוגל כי הממשלה הזמנית תכבד את כל התחייבויות בינלאומיות שנטל על עצמו המשטר הקודם.
מכיוון שהמרשל ארמס דה פונסקה היה עד באופן אישי לתהליך המעבר המלא של המשטר, לאחר שהגיע לפורטוגל לביקור רשמי כשהמדינה הייתה עדיין מונרכיה ועזב כשהייתה רפובליקה, אין זה יוצא דופן שברזיל הייתה המדינה הראשונה שהכירה דה יורה במשטר הפוליטי החדש של פורטוגל. ב-22 באוקטובר הכריזה ממשלת ברזיל כי "ברזיל תעשה כל מה שאפשר למען האושר של האומה הפורטוגלית האצילה וממשלתה, ולשגשוגה של הרפובליקה החדשה". למחרת הגיע תורה של ארגנטינה; ב-29 באוקטובר הייתה זו ניקרגואה; ב-31 באוקטובר, אורוגוואי; ב-16 וב-19 בנובמבר, גואטמלה וקוסטה ריקה; פרו וצ'ילה ב-5 וב-19 בנובמבר; ונצואלה ב-23 בפברואר 1911; פנמה ב-17 במרץ. ביוני 1911 הכריזה ארצות הברית על תמיכתה ברפובליקה.
פחות מחודש לאחר המהפכה, ב-10 בנובמבר 1910, הכירה ממשלת בריטניה דה פקטו ברפובליקה הפורטוגלית, כשהיא מבטאת את "המשאלה החיה ביותר של הוד מלכותו הבריטי לשמור על יחסי ידידות" עם פורטוגל. עמדה זהה ננקטה על ידי ממשלות ספרד, צרפת ואיטליה. עם זאת, הכרה דה יורה במשטר החדש הופיעה רק לאחר אישור החוקה ובחירת נשיא הרפובליקה. הרפובליקה הצרפתית השלישית הייתה הראשונה שעשתה זאת ב-24 באוגוסט 1911, יום בחירת הנשיא הראשון של הרפובליקה הפורטוגלית. רק ב-11 בספטמבר הכירה בריטניה ברפובליקה, בליווי הקיסרות הגרמנית, האימפריה האוסטרו-הונגרית, דנמרק, ספרד, ממלכת איטליה ושוודיה. ב-12 בספטמבר, הכירו בלגיה, הולנד ונורווגיה; ב-13 בספטמבר, סין ויפן; ב-15 בספטמבר, ממלכת יוון; ב-30 בספטמבר, האימפריה הרוסית; ב-23 באוקטובר, ממלכת רומניה; ב-23 בנובמבר, האימפריה העות'מאנית; ב-21 בדצמבר, מונקו; וב-28 בפברואר 1912, סיאם. בשל המתיחות שנוצרה בין הרפובליקה הצעירה ל, האינטראקציה עם הכס הקדוש הושעתה, והכס הקדוש לא הכיר ברפובליקה הפורטוגלית עד ה-29 ביוני 1919.
לוק איילינג
לוק דייוויד איילינג (באנגלית: Luke David Ayling; נולד ב-25 באוגוסט 1991) הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בעמדת המגן בלידס יונייטד. אף על פי שמשחק בדרך כלל כמגן ימני, הוא יכול לשחק גם כבלם וכקשר אחורי.
איילינג החל את הקריירה שלו בארסנל, כאשר הצטרף למועדון בגיל עשר, והיה חלק מקבוצת הנוער שזכתה בדאבל בעונת 2008/2009, לפני שחתם על חוזה מקצועני ראשון ביולי 2009. במרץ 2010 הושאל ליאוביל טאון ושיחק במדיה בארבעה משחקים, ובסוף אותה עונה הסכים לעבור ולשחק בקבוצה בחוזה קבוע. לאחר ארבע עונות ביאוביל חתם בקבוצת בריסטול סיטי, שם שיחק עד 2016, אז עבר ללידס יונייטד והפך לאחד מעמודי התווך בזכייה באליפות הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ והעפלה לפרמייר ליג תחת המאמן מרסלו בייאלסה.
ארסנל
איילינג נולד בלמבת', לונדון, והצטרף למועדון הכדורגל של ארסנל בגיל עשר, אף על פי שאהד את צ'לסי. הוא שיחק בכל קבוצות הילדים והנוער, לצד ג'ק וילשייר וקייל בארטלי, ובקיץ 2007 זכה במלגה כדי לשחק במועדון. איילינג נכלל בסגל קבוצת המילואים בזמן שעדיין היה תלמיד, ושיחק בקבוצת הנוער של ארסנל שזכתה בדאבל בעונת 2008/2009, כשהיווה, יחד עם בארטלי, חוליה חשובה בהגנת הקבוצה. ביוני 2009 חתם על חוזה מקצועני ראשון בארסנל.
הזימון היחיד של איילינג למשחק במדי הקבוצה הבוגרת של ארסנל התרחש במהלך עונת 2009/2010, כאשר ישב על הספסל במשחק חסר חשיבות, בו הפסידה קבוצתו בתוצאה 0–1 מול אולימפיאקוס, במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות, ב-9 בדצמבר 2009. ביוני 2010 עזב את המועדון, לאחר שחוזהו הסתיים.
יאוביל טאון
במרץ 2010 הצטרף איילינג לקבוצת יאוביל טאון מהפוטבול ליג הראשונה בחוזה השאלה לחודש, וערך את הופעת הבכורה שלו כששותף כמחליף במהלך המחצית השנייה במשחק החוץ מול סאות'אנד יונייטד, שהסתיים בתוצאה 0-0. תקופת ההשאלה ביאוביל הוארכה עד לתום העונה, ואיילינג שותף במהלכה בארבעה משחקים, כולל אחד בהרכב הפותח במשחק הסיום של העונה מול ברייטון אנד הוב אלביון, ב-8 במאי 2010.
ביוני 2014, לאחר שיאוביל נשרה בחזרה לליגה השלישית בסיום עונת 2013/2014, הסתיים חוזהו, ולאחר שדחה הצעה לחוזה חדש, עזב איילינג את המועדון.
בריסטול סיטי
לאחר שעזב את יאוביל טאון, חתם איילינג ב-8 ביולי 2014 על חוזה לשלוש שנים במדי קבוצת בריסטול סיטי מהפוטבול ליג הראשונה, וערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-9 באוגוסט, במשחק הראשון של עונת 2014/2015 מול שפילד יונייטד, שהסתיים בניצחון קבוצתו 1–2.
לידס יונייטד
ב-11 באוגוסט 2016 חתם איילינג לשלוש שנים בלידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-13 של אותו חודש, בהפסד 1–2 לברמינגהאם סיטי. לאחר פציעתו של גטאנו ברארדי לפני תחילת העונה, הפך לבחירה הראשונה בעמדת המגן הימני, והופעותיו הטובות השאירו את ברארדי על הספסל במשחקי הליגה, גם לאחר שהתאושש מפציעתו ושב לסגל הקבוצה באוקטובר. ב-7 בנובמבר נכלל בנבחרת מצטייני השבוע של הפוטבול ליג בעקבות ביצועיו במשחק בו ניצחה לידס 2–3 את נוריץ' סיטי.
ב-9 באוגוסט 2017 שימש איילינג בפעם הראשונה כקפטן הקבוצה במשחק במסגרת גביע הליגה, בו ניצחה לידס 1–4 את פורט וייל. הוא מונה לקפטן שני בתחילת עונת 2017/2018.
ב-19 באוקטובר 2017 חתם איילינג על חוזה חדש לארבע שנים נוספות בלידס יונייטד, שהשאיר אותו במועדון עד לסיום עונת 2020/2021.
איילינג שיחק בהרכב באופן קבוע עם פתיחת עונת 2017/2018, אך נפצע במהלך תיקול מצד חברו-לשעבר לקבוצה ויליאם ברידקט, ב-1 בינואר 2018. תחילה הוגדרה פציעתו כמסיימת עונה, לאחר שהיה עליו לעבור ניתוח לתיקון הגיד שנפגע ברגלו, אך ב-5 במאי פתח במשחק הסיום של העונה, בו ניצחה לידס 1–2 את קווינס פארק ריינג'רס, לאחר ששב לאימונים סדירים כשבועיים קודם לכן.
ב-18 באוגוסט 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי לידס, במשחק בו ניצחה קבוצתו 0–2 את רות'רהאם יונייטד. ב-6 באוקטובר הורחק בכרטיס אדום בהחלטה שנויה במחלוקת מצד השופט במהלך משחק מול ברנטפורד שהסתיים ב-1-1. לאחר ששב לשחק עם סיום השעייתו, נפצע בצורה קשה בברכו במשחק מול נוטינגהאם פורסט ב-27 באוקטובר והושבת למספר חודשים. הוא התאושש מפציעתו מוקדם מהצפוי ושב למגרשים ב-23 בדצמבר 2018, כאשר פתח בהרכב ואף שימש כקפטן הקבוצה בניצחון 2–3 על אסטון וילה בווילה פארק. איילינג המשיך להוות עמוד תווך בהגנת לידס, כשהוא משחק בעמדות הבלם והמגן הימני, פתח כמעט בכל משחקי הקבוצה בעונה הסדירה ואף תרם שער שוויון חשוב במשחק שנערך מול מילוול ב-30 במרץ, והסתיים בניצחון 2–3.
במהלך עונת 2018/2019 שיחק ב-42 משחקים והבקיע שני שערים בכל המסגרות, ולידס סיימה את העונה הסדירה במקום השלישי בליגה לאחר הפסד קריטי לוויגאן את'לטיק ב-10 באפריל. משחקי חצי-גמר הפלייאוף נערכו מול דרבי קאונטי שסיימה את העונה הסדירה במקום השישי, כשאיילינג פותח בהרכב, אך לאחר ניצחון 0–1 במשחק הראשון שהתקיים בפרייד פארק, הפסידה לידס באלנד רואד בתוצאה 2–4 ו-3–4 בסיכום שני המשחקים. דרבי קאונטי העפילה לגמר הפלייאוף, בו הפסידה לאסטון וילה.
איילינג החמיץ את משחקי קדם העונה ואת תחילת עונת 2019/2020 בשל ניתוח שנאלץ לעבור בקרסולו. ב-8 באוגוסט 2019 נחשף כי לידס דחתה מספר הצעות מקבוצות אחרות לרכוש אותו במהלך חלון ההעברות והעדיפה להשאירו בקבוצה.
באוקטובר 2019 האריך איילינג את חוזהו בלידס בארבע שנים נוספות, וכבש את שערו הראשון לעונה ב-29 בדצמבר, בבעיטה מרחוק במשחק מול ברמינגהאם סיטי, שהסתיים בניצחונה של לידס 4–5. ב-30 בדצמבר בחר בו "הגרדיאן" למגן הימני המצטיין בנבחרת העשור של הפוטבול ליג.
לאחר שמשחקי הליגות באנגליה הופסקו במרץ 2020 בשל התפרצות נגיף הקורונה, חודשה הליגה ביוני, ואיילינג ולידס העפילו לפרמייר ליג ואף זכו באליפות הצ'מפיונשיפ ביולי, לאחר סיום מוצלח של העונה.
איילינג זכה בתואר שער העונה של לידס, על השער שהבקיע מול האדרספילד טאון, בטקס סיום העונה שערכה הקבוצה ב-24 ביולי 2020. ב-7 באוגוסט הוא נכלל בנבחרת המצטיינים של הצ'מפיונשיפ לעונת 2019/2020 מטעם ה"גרדיאן". ב-19 באוגוסט זכה בתואר השחקן המצטיין של הצ'מפיונשיפ לעונת 2019/2020 מטעם התאחדות הכדורגלנים המקצוענים (PFA), כשהוא גובר על אלכסנדר מיטרוביץ' ואולי ווטקינס. ב-8 בספטמבר הוא נכלל בנבחרת העונה של הצ'מפיונשיפ מטעם ה-PFA.
איילינג ערך את הבכורה שלו בפרמייר ליג במשחק הפתיחה של העונה מול האלופה, ליברפול, שהסתיים בהפסד 3–4.
ב-12 בדצמבר 2021 הפך איילינג לאחד מ-70 שחקנים אשר הופיעו ביותר מ-200 משחקים עבור לידס יונייטד, ביניהם עמיתיו לקבוצה, סטיוארט דאלאס, ליאם קופר וקלווין פיליפס.
ב-18 במרץ 2022 הבקיע את שער הניצחון בתוספת הזמן, במשחק מול וולברהמפטון וונדררס שהסתיים בתוצאה 3–2.
את משחק הבכורה שלו לעונת 2022/2023 ערך איילינג ב-3 בספטמבר 2022, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-70 ובישל את השער המצמק של מרק רוקה בהפסד לידס 2–5 מול ברנטפורד. ב-18 במרץ 2023 כבש את שערו הראשון לעונה, בניצחון 2–4 על וולברהמפטון וונדררס.
לאחר נשירתה של לידס לצ'מפיונשיפ בסיום עונת 2022/2023, פתח במשחק הראשון לעונת 2023/2024 מול קארדיף סיטי, שהסתיים בתוצאה 2-2. ב-18 באוגוסט כבש את שערו הראשון לעונה במשחק מול וסט ברומיץ' אלביון, שהסתיים בתיקו 1-1.
סגנון משחק
לרוב משחק איילינג בעמדת המגן הימני, אך הוא מסוגל לתפקד גם כבלם וכקשר אחורי. סטיב קלרידג', לשעבר כתב הספורט של ה"גרדיאן" שיבח אותו על "יכולת קריאת המשחק, התקשורת עם השחקנים האחרים וארגון המשחק, שליטתו בכדורי גובה ושימוש בשתי רגליו לשליטה בכדור" באחד מטורי הסקאוטינג שלו. הוא זכה לשבחים על יכולותיו ההגנתיות, אשר סייעה ללידס לפתוח בצורה טובה את עונת 2017/2018.
טריוויה
באוגוסט 2019 היה איילינג אחד הכוכבים המרכזיים בסדרה הדוקומנטרית על לידס יונייטד בהפקת פריים וידאו, "קחו אותנו הביתה", שתיעדה את עונת 2019/2018 של המועדון כשהוא משתתף בכמה פרקים. קריין הסדרה הוא שחקן הקולנוע האוסטרלי זוכה האוסקר ואוהד לידס יונייטד, ראסל קרואו.
סטטיסטיקות קריירה
מעודכן ל-18 באוגוסט 2023
פסק דין סילגדו
ע"פ 4424/98 פדרו סילגדו נגד מדינת ישראל, ניתן על ידי בית המשפט העליון בשנת 2002 וידוע כהלכת סילגדו.
בפרשה זו, בוצעה עבירת שוד על ידי חבורה ובמהלך אירוע השוד אחד הנערים גרם למותו של אדם. חוק יסוד כבוד האדם וחירותו מעגן את העיקרון לפיו אין להטיל אחריות פלילית על אדם מעבר למידת אשמתו שלו. בעקבות כך, התעוררה השאלה האם יש להטיל בגין המוות עונש מאסר על כל הנערים בחבורה או רק על זה שגרם בפועל למותו של אדם. בית המשפט העליון קבע כי יש מקום להרשיע את כל הנערים בחבורה בגין עבירת הרצח כמבצעים בצוותא. בנוסף, דחה בית המשפט העליון את טענת הנאשמים שהרחבת האחריות הפלילית שלהם אינה חוקתית.
העובדות
סעיף 34א לחוק העונשין קובע כי ניתן להרשיע אדם אשר חבר לעבריין נוסף או למספר עבריינים נוספים, בעבירה נוספת אשר בוצעה על ידי אחד מהחברים בחבורה במסגרת ביצוע העבירה המקורית, וזאת אף על פי שהוא לא נטל חלק בעבירה הנוספת.
פרדו סילגדו, דניאל אריסטיזבל ועומר קינטרו קשרו קשר עם שניים נוספים לשם ביצוע שוד ולשם כך הם הצטיידו באקדח. תוך כדי ביצוע השוד סילגדו ירה למוות בבנו של בעל החנות בה בוצע השוד ופצע קשה אדם נוסף, שניהם ניסו למנוע את השוד. סילגדו וחבריו הורשעו בבית המשפט המחוזי בשורה של עבירות, ובין היתר בעבירת הרצח לפי סעיף 300 (א) לחוק העונשין וזאת אף על פי שכוונת החבורה הייתה לבצע שוד ולא לגרום למותו של אדם. בתי המשפט המחוזי והעליון נדרשו לתת את הדעת באשר לסוגיה זו.
הערעור לבית המשפט העליון הוגש על שאלת חוקיותו של סעיף 34א לחוק העונשין המאפשר להרשיע אדם בעבירה שעונשה הוא מאסר נוכח הוראות חוק יסוד כבוד האדם וחירותו אשר מעגן זכויות אדם.
דיון
בבית המשפט נידונו שתי שאלות מרכזיות שהן האם ענישת מאסר כלשהי פוגעת בזכות היסוד לחירות? ואם כן, אז האם במקרה זה עומדת הענישה בתנאי פסקת ההגבלה?
פגיעה חוקתית בזכות לחירות
שאלת חוקתיות סעיף 34 א (א)(1) לחוק העונשין נבחנת לאור פסקת ההגבלה הקבועה בחוק יסוד כבוד האדם וחירותו. הסעיף נחקק לאחר שנחקק חוק היסוד וכל פגיעה בו צריכה לעמוד בפסקת ההגבלה הקבועה בסעיף 8: הפגיעה בפסקת ההגבלה צריכה להיות על פי חוק, לתכלית ראויה, הולמת את ערכי מדינת ישראל ומידתית באופן שאינו עולה על הנדרש.
דעת הרוב גרסה כי קיימת פגיעה בזכות החוקתית לחירות שמובטחת בחוק יסוד כבוד האדם וחירותו. לפי נשיא בית המשפט, אהרן ברק, דעת הרוב בפסק הדין, קיימת פגיעה בזכות לחירות מעצם שלילת חירותו של הנאשם שהושם במעצר. השופט אדמונד לוי, שהצטרף לדעתו של נשיא בית המשפט ברק, נמנע מלהתייחס לחוקתיות ענישה, ומגביל את הפגיעה לבזכות החוקתית לענישה לא הולמת בלבד. לדבריו, מקובל שמי שלא לקח חלק בביצוע עבירה ולא הייתה לו מחשבה פלילית, אינו עבריין. השופט טוען כי יש לדלג על הדיון בפגיעה החוקתית ולעסוק מראש בעמידה בתנאי פסקת ההגבלה.
לפי עמדתה המנוגדת של השופטת טובה שטרסברג-כהן ענישה לעולם לא תפגע בזכות לחירות אלא אם מדובר בענישה אכזרית ושרירותית. עמדתה של השופטת מתבססת על ההנחה שענישה לא מהווה פגיעה בזכויותיו של העבריין משום שזכויות אלו נובעות מתוך האיזון של תכליות הענישה, כלומר השתת מחיר על העבריין, אינטרס הקורבן, הרתעה, שיקום והגנה על סדרי חברה תקינים ומתוקנים. למעשה השופטת סבורה כי יש לצאת מנקודת הנחה שכל חוק אשר נמצא במעמד נמוך ונחקק לאחר חקיקת חוקי היסוד, נהנה מחזקת חוקתיות ובכך למעשה עולה בקנה אחד עם הקבוע במבחן החוקתיות ואינו סותר אותו. משום כך, אין צורך לבחון בכל מקרה מחדש את המבחנים הקבועים בסעיף 8 לחוק היסוד. עוד מציינת השופטת כי רק כאשר פרשנות הוראת החוק אינה עולה בקנה אחד עם הוראות חוק היסוד, יש לפנות לבחון את חוקיות הסעיף לאור הקבוע במבחן החוקתיות הקבוע בסעיף 8 לחוק היסוד.
עמידה בתנאי פסקת ההגבלה
דעתו של נשיא בית המשפט ברק, שנבחרה לדעת הרוב, היא כי קיימת פגיעה בזכויות היסוד של הנאשם, ומכאן יש לבחון את סעיף החוק לפי פסקת ההגבלה. ביצוע עבירה על ידי מספר עבריינים יוצר מצב מסוכן במיוחד, היקף העבירות גדול יותר, חמור יותר ויש צורך להגן על שלומם של כל המבצעים והחשש שתפיסת אחד מהקבוצה תוביל ללכידת האחרים. עצם ביצוע העבירה בחבורה שולל את העצמאות והשליטה של כל אחד מהם לביצוע העבירה כמו גם היכולת למנוע את ביצוע העבירה כולה. משום כך, יש צורך להגן ככל הניתן על האינטרס הציבורי והקרבנות הפוטנציאלים מפני ביצוע עבירה במשותף על ידי מספר עבריינים. ההוראה הקבועה בסעיף 34 א נועדה למנוע ביצוע עבירות בצוותא, ביצוע עבירות נוספות מעבר לעבירה המקורית עת המבצע בצוותא עלול למצוא את עצמו מסובך בעבירות נוספות שאינן בשליטתו ובכך למעשה הסעיף הולם את ערכי מדינת ישראל והתכלית ראויה.
באשר למבחן המידתיות, בית המשפט מציין כי הפגיעה באמצעות סעיף 34 א (א)(1) היא מידתית שכן הסעיף מטיל אחריות רק בגין עבירה שונה או נוספת על מי שבחר במודע להשתתף באירוע עברייני מקורי אף שידע שביצוע העבירה יכול שיצא משליטה ויסתבך. בית המשפט בדק אם התועלת הצומחת מהשימוש בסעיף 34 כאמור עולה על הפגיעה בכבודו וחירותו של המבצע בצוותא, וקובע כי הסעיף בא להגן על אינטרס הציבור והקרבנות הפוטנציאליים וכי המבצע בצוותא יכול היה לבחור מראש שלא להשתתף באירוע העבירה ובכך למעשה, מבחן זה מתקיים והסעיף חוקתי.
סעיף ההרשאה המתאים
בסוגיה זו היו השופטים בפסק הדין תמימי דעים וקבעו כי המבצע בצוותא אינו תמים, כל אחד מהמבצעים בצוותא מסמיך את חבריו לעשות את הדרוש לשם ביצוע העבירה בשלמותה. משכך, אין למבצע בצוותא על מה להלין בשל הטלת אחריות אישית בגין ביצוע עבירה אחרת על ידי אחד מהשותפים. כמו כן, על המבצע בצוותא מוטלת החובה לנסות למזער ככל הניתן את התפתחותה של עבירה אחרת. כדי להרתיע מפני יצירת הסיכון המוגבר אשר קיים בביצוע עבירה בצוותא, יש להטיל אחריות מוגברת, שתאפשר לייחס למבצע בצוותא אחריות לעבירה נוספת של מחשבה פלילית אף שהיסוד הנפשי שלו ביחס לעבירה הנוספת הוא רשלנות.
ואולם, בית המשפט מציין שהעונש של המבצעים בצוותא צריך להיות לרוב קל יותר מאשר העונש שיוטל על העבריין שביצע בפועל את העבירה הנוספת.
הכרעה
הערעורים נדחו. נקבע כי הטלת אחריות על מבצע בצוותא לעבירה נוספת שבוצעה אגב העבירה המקורית בהתאם לסעיף 34א לחוק העונשין, עולה בקנה אחד עם הוראות חוק יסוד כבוד האדם וחירותו וכי סעיף העבירה המתאים למקרה הוא רצח, לעומת הריגה. על התוצאה הייתה הסכמה בקרב השופטים אלא שהתעוררה מחלוקת לעניין הדרך בה השופטים הגיעו אליה.
בעקבות פסק הדין
פרופ' מרים גור אריה סבורה שהטלת אחריות לעבירות נוספות על בסיס רשלנות על המבצעים בצוותא היא בעייתית עת אינה סבורה שהכפפת הוראות החוק הפלילי לפסקת ההגבלה שבחוק יסוד כבוד האדם וחירותו תוביל בהכרח לתמימות דעים באשר להיקף הראוי של האחריות הפלילית. פרופ' גור אריה סבורה שבמקרים לא מעטים עלולים להתעורר חילוקי דעות. עוד נקודה בעייתית שהתעוררה בפסק הדין לשיטתה היא שאם מקבלים את גישתו של השופט ברק לפיה כל הוראה פלילית, לפחות זו המאפשרת הטלת עונש מאסר, פוגעת בזכות לחירות המוגנת בחוק היסוד, נטל ההוכחה יוטל על המדינה שתצטרך להצדיק כל הוראה פלילית חדשה לאור כל התנאים המנויים בפסקת ההגבלה וזהו מצב שאינו רצוי ואינו ראוי.
Rdio
Rdio (בתרגום חופשי: רדיו) היה שירות הזרמת מוזיקה שפעל בין 3 באוגוסט 2010 ל-22 בדצמבר 2015. הוא אפשר לגולשים לשמוע מוזיקה באופן חוקי. השירות היה זמין בתור אתר אינטרנט, אפליקציה ל-BlackBerry ,iOS ,אנדרואיד ו-Windows Phone, וכן בתור תוכנה ל-Windows ול-OS X. השירות היה זמין ב-60 מדינות בעולם, שישראל חלק מהן, ואיפשר לגולשים לרכוש מנוי חודשי לשירות, אשר מסיר את הפרסומות ומאפשר להשתמש באפליקציה של השירות בטלפון.
בשנת 2015 פשט את רגלו ונמכר לפנדורה האמריקאית, ולצערם של גולשים רבים, ייתכן שלא יהיה זמין יותר בישראל.
היסטוריה
"Rdio" פותח על ידי יאנוס פריס וניקלס זנסטרום, המייסדים של סקייפ, ונפתח לציבור ב-3 באוגוסט 2010. באותה תקופה, הם נאלצו להתחרות מול שירותים ותיקים ופופולריים יותר, כמו: Spotify, נאפסטר, MOG ו-Rhapsody.
ב-16 בינואר 2014, "Rdio" הציגו את האפשרות לשמוע מוזיקה בחינם לאלה שלא מעוניינים לרכוש מנוי, אולם בתמורה אותם משתמשים יאלצו להאזין לפרסומות.
בנובמבר 2015 הודיע על פשיטת רגל, ונמכר לחברת Pandora (ששירותיה לא זמינים בישראל).
Vdio
ב-2 באפריל 2013 "Rdio" השיקו את Vdio, שירות דומה ל-"Rdio" המיועד לסדרות טלוויזיה ולסרטים. בניגוד ל-"Rdio", השירות דרש תשלום על כל צפייה, והתמקד בסרטים וסדרות טלוויזיה חדשים.
בעת השקת השירות, כל מנויי "Rdio" קיבלו 25$ לבזבוזים בשירות.
Vdio נסגר ב-27 בדצמבר 2013.
זמינות
"Rdio" היה זמין ב-60 מדינות: ארגנטינה, אוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, בוליביה, ברזיל, קנדה, צ'ילה, קולומביה, קוסטה ריקה, קרואטיה, קפריסין, צ'כיה, דנמרק, הרפובליקה הדומיניקנית, אקוודור, אל סלוודור, אסטוניה, פינלנד, צרפת, גרמניה, יון, גואטמלה, הונדורס, הונג קונג, הונגריה, איסלנד, אינדונזיה, אירלנד, ישראל, איטליה, לטביה, ליכטנשטיין, ליטא, לוקסמבורג, מלזיה, מקסיקו, מונקו, הולנד, ניו זילנד, ניקרגואה, נורווגיה, פנמה, פרגוואי, פרו, הפיליפינים, פולין, פורטוגל, סינגפור, סלובקיה, צפון אפריקה, ספרד, סודאן, שווייץ, תאילנד, בריטניה, ארצות הברית, אורוגוואי ו-ונצואלה.
אנאבוליזם
אָנָבּוֹלִיזְם (מלועזית: Anabolism; בעברית: הבניה או תהליך בנייה) הוא רצף של תהליכים מטאבוליים, אשר סה"כ התהליכים דורש אנרגיה, במהלכם מתקיימת סינתזה של מולקולות מורכבות מאבני בניין קטנות. התהליך ההפוך לאנאבוליזם הוא הקטבוליזם, בו בדרך כלל מופקת אנרגיה.
מקור השם מיוונית עתיקה: ἀνα- (ana-, “למעלה”) + βάλλω  (בלו, “להשליך”), כלומר, פעולה המעלה את רמת האנרגיה. באופן כללי, המולקולות המורכבות והמבנים התאיים נבנים צעד אחר צעד ממולקולות קטנות ופשוטות יותר.
לאנאבוליזם שלושה שלבים בסיסיים. ראשית, ייצור או השגת אבני הבניין הבסיסיות כדוגמת חומצות אמינו, חד-סוכרים, נוקלאוטידים וחומצות שומן. שנית, הם מאוקטבים על ידי שימוש באנרגיה מ-ATP, ולבסוף הם מורכבים מחומרי המוצא למבנה העל שלהם (חלבונים, רב-סוכרים, שומנים וחומצות גרעין).
אורגניזמים שונים מקוטלגים לפי איזה מולקולות תאיהם יכולים ליצור בעצמם. אוטוטרופים הם בעלי יכולת ליצור את כל סוגי המולקולות האורגניות בתאים, מרב-סוכרים ועד לחלבונים, ממולקולות פשוטות (פחמן דו-חמצני ומים). הטרוטרופים לעומת זאת, זקוקים למקור של מולקולות מורכבות יותר כמו חד סוכרים וחומצות אמינו לשם יצירת אבות המזון.
אנדוקרינולוגים מסווגים הורמונים אנאבוליים והורמונים קטבולים, תלוי איזה שלב במטאבוליזם הם מעוררים. לדוגמה סטרואידים אנאבוליים המעוררים סינתזת חלבון וגידול שריר.
דייוויד ת'יוליס
דייוויד ת'יוליס (באנגלית: David Thewlis; נולד ב-20 במרץ 1963) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אנגלי. תיוליס הוא זוכה פרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל קאן לשנת 1993 על הופעתו בסרט "עירום". התפרסם בתור רמוס לופין בחמישה סרטים מ"סדרת סרטי הארי פוטר" ובסרטים "הנער בפיג'מת הפסים", "שבע שנים בטיבט" ו"לב הדרקון".
ביוגרפיה
ת'יוליס נולד בשם דייוויד וילר בעיר בלקפול שבצפון-מערב אנגליה, השני משלושת צאצאיהם של מורין לבית ת'יוליס ואלק ריימונד וילר. הוריו עבדו בחנות הצעצועים שהייתה בבעלות אביו. כנער היה ת'יוליס חבר בלהקת רוק בשם "QED" שהופיעה ברחבי בלקפול, לרוב במלונות, כדי לגייס כסף לקניית ציוד ולהפקת אלבום. לאחר מכן שימש כגיטריסט בלהקת הפאנק רוק "Door 66". בזמן שת'יוליס עסק בנגינה, לא העלה על דעתו להפוך לשחקן. למד ב"בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה", שם סיים בהצלחה ב-1984. כאשר ניסה לראשונה להירשם לאיגוד השחקנים בשמו המקורי "דייוויד וילר", גילה שישנו שחקן בעל שם דומה, לכן בחר להשתמש בשם המשפחה הראשון של אמו.
קריירת משחק
את ת'יוליס גילה הבמאי המוערך מייק לי שנתן לו את תפקיד הבכורה שלו בקומדיה "מותק של חיים". פרץ לתודעת המבקרים והקהל העולמי בשנת 1993 בדרמה "עירום". בסרט שיחק בתפקיד ג'וני, מובטל כריזמטי הנוסע ללונדון כדי להתגורר אצל חברתו לשעבר לואיס. ת'יוליס זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן על הופעתו והועמד לפרסי המבקרים הנחשבים בהוליווד. ב-1995 השתתף לצידם של כוכבי קולנוע עולים בהוליווד לדוגמת רוברט דאוני ג'וניור בדרמה התקופתית "התחדשות" ולאונרדו דיקפריו בדרמה הביוגרפית "ליקוי מאורות" בתפקיד המשורר הצרפתי פול ורלן.
ב-2005 הופיע ת'יוליס בסרטו התקופתי דתי של רידלי סקוט "ממלכת גן עדן" בתפקיד האביר ההוספיטלרי. ב-2006 זכה לכבוד מפוקפק כשהועמד לפרס פטל הזהב לשחקן המשנה הגרוע ביותר על תפקידיו בסרטים "אות משמיים" בתור הצלם קית' ג'נינגס ו-"אינסטינקט בסיסי 2" בתור הבלש רוי וושבורן. ת'יוליס חזר לתפקיד רמוס לופין בסרטים "הארי פוטר ומסדר עוף החול", "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם" ובחלק הסופי בסדרה "הארי פוטר ואוצרות המוות". ב-2008 שיחק בדרמת השואה "הנער בפיג'מת הפסים" בתפקיד הקצין הנאצי ראלף, אביו של גיבור העלילה הילד ברונו (אסא באטרפילד). ב-2010 הופיע בסרט הפשע "לונדון בולווארד" בתור ג'ורדן מנהלה של השחקנית הצעירה שארלוט (קירה נייטלי).
בשנת 2017 השתתף בסרט גיבורי-העל "וונדר וומן" בכיכובה של גל גדות, אשר מבוסס על חוברות הקומיקס "וונדר וומן" מבית DC קומיקס. הסרט הוא הרביעי בסדרת סרטי היקום הקולנועי של DC, שב לגלם את דמותו שוב בסרט ליגת הצדק: גרסת סניידר. כמו כן, השתתף בעונתה השלישית של סדרת הטלוויזיה "פארגו" בדמות הנבל הראשי.
החל משנת 2018 דובב בסדרה "פה גדול" את הדמות "מכשף הבושה".
חיים אישיים
בשנת 1992 התחתן עם השחקנית הוולשית סרה סוגרמן. השניים היו נשואים במשך שנתיים. לת'יוליס ילדה אחת עם השחקנית אנה פריל, שהייתה בת זוגו במשך תשע שנים. בשנת 2007 פרסם את ספרו הראשון, הרומן "The Late Hector Kipling".
NXT TakeOver: New York
חמישה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, ג'וני גרגאנו ניצח את אדם קול בקרב 2 מתוך 3 הכרעות והפך לאלוף ה-NXT החדש. עוד ברשימת הקרבות, וולטר ניצח את פיט דאן והפך לאלוף בריטניה של ה-WWE החדש (ניצחון זה קטע תקופת כהונה בת 685 ימים מצידו של דאן), שיינה בייזלר ניצחה בקרב המרובע ושמרה על אליפות הנשים של NXT, ולווטין דרים קטע את רצף ניצחונותיו של מאט רידל ושמר על אליפות צפון אמריקה של NXT וה-War Raiders (הנסון ורואו) ניצחו את אליסטר בלאק וריקושט ושמרו על אליפות הזוגות של NXT.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות שהתקיימו במהלך התוכנית של NXT. סדרת אירועי NXT TakeOver החלה ב-29 במאי 2014, כחלק מאירועי השלם וצפה של NXT, המשמשת כליגת הפיתוח של ה-WWE, כשערכה את האירוע השני שלה שהועבר בערוץ ה-WWE Network בשם NXT TakeOver. בחודשים שלאחר מכן, הביטוי "TakeOver" הפך למותג המייצג את כל אירועי השלם וצפה של NXT. האירוע היה אירוע השלם וצפה השני של NXT בשנת 2019.
באירוע NXT UK TakeOver: Blackpool, שנערך ב-12 בינואר 2019, וולטר ערך את הופעת הבכורה שלו ב-WWE, לאחר שפיט דאן הגן בהצלחה על אליפות בריטניה של ה-WWE נגד ג'ו קופי. שבוע לאחר מכן, וולטר התעמת עם פיט דאן וג'ו קופי. אף על פי שלא אמר כלום, כוונותיו להתחרות נגד דאן על אליפות בריטניה היו ברורות לגמרי. במשך השבועות הבאים, נוצרה מתיחות בין דאן לוולטר עד למצב שבו דאן ביקש מההנהלה להתחרות נגדו על אליפות בריטניה. ב-20 במרץ, הקרב ביניהם הפך לרשמי והוא נקבע לאירוע בניו יורק.
בטורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס הרביעי, אליסטר בלאק וריקושט הגיעו לשלב הגמר, ניצחו את Forgotten Sons (סטיב קאטלר ווסלי בלייק) וזכו בטורניר. זכייה זו זיכתה אותם בהזדמנות להתחרות על אליפות הזוגות של NXT.
במסגרת טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס, ג'וני גרגאנו נענה להצעה שהציב בפניו חברו בעבר ויריבו המר, אלוף ה-NXT, תומאסו צ'אמפה, לאחד את הצמד #DIY. לאחר שהפסידו לבלאק וריקושט בשלב חצי הגמר, צ'אמפה ניסה לתקוף את גרגאנו, אך האחרון הרגיש שהוא הולך לבצע זאת בשלב כלשהו, והפך זאת למתקפה משלו. ב-20 במרץ בפרק של התוכנית NXT, טריפל H הודיע שגרגאנו היה אמור להתחרות נגד צ'אמפה על אליפות ה-NXT באירוע הטייקאובר של ניו יורק, אך תכנונים אלו התבטלו עקב הניתוח שעבר צ'אמפה בצווארו, שגרם לו לוותר על האליפות. טריפל H ציין שגרגאנו עדיין יהיה בקרב שתוכנן לו על התואר, ויריבו על האליפות הפנויה נקבע בקרב מחומש שבו אדם קול ניצח את ולווטין דרים, מאט רידל, אליסטר בלאק וריקושט. בנוסף, טריפל H הודיע שכדי שהקרב יוכרע באופן החלטי, הקרב יהיה קרב 2 מתוך 3 הכרעות.
באירוע NXT TakeOver: Phoenix, שיינה בייזלר הגנה בהצלחה על אליפות הנשים של NXT נגד ביאנקה בלאייר לאחר ניצחון בהכנעה טכנית. במהלך הקרב, בלאייר נאלצה להתמודד עם הסחות דעת מצידן של חברותיה של בייזלר, ג'זמין דיוק ומרינה שפיר. זה הוביל לקיום קרב שלושה נגד שלושה ובו בלאייר, איאו שיראי וקיירי סיין ניצחו את בייזלר, דיוק ושפיר, כששיראי היא זאת שהצמידה לניצחון את בייזלר. מנגד, בלאייר לא הייתה מרוצה מכך שהיא לא זאת שהצמידה את בייזלר לניצחון כדי לזכות בקרב נוסף נגדה על התואר. בקרב בין שיראי לבין בלאייר אשר קבע את הטוענת לכתר לאירוע בניו יורק, בייזלר תקפה את שתיהן וגרמה לקרב זה להסתיים ללא הכרעה. סיין נחלצה לעזרת שיראי, אך בייזלר תקפה גם אותה. בזמן שבייזלר עזבה את הבניין, הודיעו לה שלמעשיה היו השלכות ובעקבות זאת היא תיאלץ להגן על אליפות הנשים בקרב מרובע נגד בלאייר, שיראי וסיין.
קרבות מקדימים
האירוע נפתח עם הקרב של ה-War Raiders (הנסון ורואו) נגד אליסטר בלאק וריקושט על אליפות הזוגות. הנסון ורואו ניצחו ושמרו על חגורות האליפות לאחר שביצעו על ריקושט את מהלך ה-Fallout. לאחר הקרב, הצמדים התחבקו, ובלאק וריקושט נפרדו לקול תשואות הקהל.
לאחר מכן, ולווטין דרים הגן על אליפות צפון אמריקה נגד מאט רידל. בסיום, רידל ביצע על דרים את מהלך ההכנעה שלו, הברומישן, אך לאחר כמה שניות דרים הצליח להפוך את מהלך זה כדי להצמיד את כתפיו של רידל לספירת שלוש מלאה, ובעקבות זאת דרים הגן בהצלחה על אליפות צפון אמריקה.
בקרב השלישי של הערב, פיט דאן הגן על אליפות בריטניה נגד וולטר. סיום הקרב התנהל כך שדאן ניסה לגרום לוולטר נזק כשהוא ביצע עליו חניקה משולשת בזמן ששניהם היו על החבל העליון. וולטר הצליח להרים את דאן ולהטיח אותו על ריצפת הזירה כחלק ממהלך הפאוורבומב. וולטר התקדם שוב אל עבר החבל העליון, ביצע על דאן את מהלך הספלאש והצמיד את דאן לספירת שלוש, שהפכה אותו לאלוף בריטניה החדש. ניצחון זה של וולטר קטע תקופת כהונה בת 685 ימים של פיט דאן.
בקרב הלפני אחרון, שיינה בייזלר הגנה על אליפות הנשים בקרב מרובע נגד איאו שיראי, ביאנקה בלאייר וקיירי סיין. בסיום, בלאייר ביצעה על שיראי וסיין את מהלך ה-K.O.D, ובזמן שהיא התקדמה אל עבר הצמדה על סיין, בייזלר בעטה בה וביצעה עליה את מהלך ההכנעה שלה, הקיריפודה קלאץ'. לבלאייר לא נותר שום דבר מלבד להיכנע, ובעקבות זאת בייזלר שמרה על התואר לאחר ניצחון בהכנעה.
הקרב המרכזי
הקרב המרכזי של הערב הפגיש את ג'וני גרגאנו ואת אדם קול לקרב 2 מתוך 3 הכרעות על אליפות ה-NXT הפנויה. הראשון להשיג את ההכרעה הראשונה היה אדם קול לאחר שביצע על גרגאנו את מהלך הלאסט שוט. מנגד, גרגאנו ביצע על קול את מהלך ההכנעה שלו, הגרגאנו אסקייפ, כדי לגרום לו להיכנע ולהשיג את ההכרעה השנייה בקרב, כשהתוצאה עמדה על תיקו אחת. גרגאנו הצליח לגבור על הסחות הדעת של קבוצת The Undisputed Era, כשהשיג את הניצחון בהכרעה השלישית והמכרעת לאחר ביצוע מהלך הגרגאנו אסקייפ. כתוצאה מכך, גרגאנו הפך לאלוף ה-NXT החדש ובנוסף לאלוף הטריפל קראון הראשון בתולדות NXT (שזכה בכל האליפויות של הארגון). לאחר הקרב, בזמן שגרגאנו ואשתו, קנדיס לאריי, חגגו והתקדמו אל עבר רמפת הכניסה לאולם, תומאסו צ'אמפה הגיע כדי לברך את גרגאנו על הזכייה שלו באליפות. השלושה התחבקו וכך האירוע הסתיים.
ביקורות
האירוע זכה להכרה נרחבת. ג'ייק סיינט-פייר מהאתר 411Mania דירג את האירוע בציון 10 מתוך 10. הוא תיאר זאת כשאמר "זה מגיע לנקודה שבו אני לא יודע איזה אירוע טייקאובר הוא הטוב ביותר, אך האירוע בניו יורק השאיר חותם גדול בסדרת אירועי טייקאובר".
העיתונאי של Wrestling Observer Newsletter, דייב מלצר, העניק ציון של 4.5 כוכבים לקרבות על אליפות הזוגות ועל אליפות צפון אמריקה, 4.75 כוכבים לקרב על אליפות בריטניה בין דאן לוולטר, 3.75 כוכבים לקרב המרובע על אליפות הנשים ו-5.5 כוכבים לקרב על אליפות ה-NXT הפנויה בין גרגאנו לקול. הקרב המרכזי היה הראשון בהיסטוריה של ה-WWE שקיבל ציון שהוא מעל שיטת הדירוג המתקבלת של 5 כוכבים.
ספקטרום סנטר
ספקטרום סנטר (באנגלית: Spectrum Center) הוא אולם הנמצא בשארלוט שבצפון קרולינה. ספקטרום סנטר מארח מספר ענפי ספורט, ובו 19,077 מקומות ישיבה. בין היתר משמש האולם את קבוצת שארלוט הורנטס. הקמת האולם החלה ב-29 ביולי 2003, והוא נפתח ב-21 באוקטובר 2005. האולם אירח את משחק האולסטאר של ה-NBA לשנת 2019.
Google lively
Google Lively הייתה סביבה וירטואלית מבוססת אינטרנט שהופקה על ידי Google Inc. פעילותה החלה ביולי 2008 והופסקה ב-31 בדצמבר 2008.
Lively נתמכה רק ב-Internet Explorer או Mozilla Firefox, באמצעות Windows XP או Windows Vista. על מנת להשתמש בפלטפורמה נדרשה הורדה מיוחדת בדומה להורדת פלאש. התוכנית תוכננה להיות משולבת עם האינטרנט וסיפקה דרך חדשה לגשת למידע. הדבר התאפשר באמצעות הטמעת "חדרים" של Lively בכל דף אינטרנט HTML - מה שאומר שניתן לספק תוכן בפורמט דו־ממדי, ותקשורת סביב נושא התוכן בחדר תלת־ממדי ללא צורך להיכנס דרך תוכנה חיצונית.
וואנג הציגה את המוצר שלה ב-8 ביולי 2008 עם הערה זו:
גאדג'טים בחדרי Lively יכולים לרוץ גם על שולחן העבודה של משתמש דרך Google Desktop.
אטליז
אִטְליז הוא חנות המשמשת למכירת בשר. בנוסף למכירת הבשר משמש האטליז גם לעיבוד מסוים של הבשר, כך שיתאים לצורכי הקונים, כגון פירוקו של העוף או הבהמה ליחידות קטנות, יישון הבשר, טחינתו וכדומה. העובד בפירוק בשר באטליז קרוי קצב.
כשרות וחלאל
מאפיין מרכזי של אטליז המוּכּר ליהודים הוא שאלת כשרותו של האטליז. אטליז כשר מציין זאת באופן בולט על השלט שבחזיתו, ומציג את תעודת הכשרות שניתנה לו. רבים מהאטליזים בישראל שאינם כשרים מציינים זאת על השלט שבחזיתם, אף שעל פי החוק אין חובה לעשות כן.
בן וייט
בנג'מין ויליאם וייט (באנגלית: Benjamin William White; נולד ב-8 באוקטובר 1997 בפול שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ארסנל מהפרמייר ליג ובנבחרת אנגליה.
קריירת מועדונים
וייט גדל במחלקות הנוער של סאות'המפטון ושל ברייטון אנד הוב אלביון. בתחילת הקריירה הבוגרת שלו הושאל וייט לניופורט קאונטי ולפיטרבורו יונייטד מהליגות הנמוכות באנגליה. בעונת הושאל וייט ללידס יונייטד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, וסייע לה להעפיל לליגה הבכירה. בתום עונה זו חזר וייט לסגר הבוגר של ברייטון אנד הוב אלביון, ששיחקה בפרמייר ליג. ב-14 בספטמבר 2020 ערך וייט את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, בהפסד 1–3 לצ'לסי במסגרת המחזור הראשון בליגה. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך וייט 36 הופעות ליגה.
ב-30 ביולי 2021 חתם וייט בארסנל, ששילמה לברייטון עבור העברתו 50 מיליון פאונד. הוא ערך הופעת בכורה ב-13 באוגוסט בהפסד 0–2 לברנטפורד. ב-4 במרץ 2023 כבש שער בכורה בניצחון הביתי 2–3 על בורנמות'.
קריירה בינלאומית
ב-2 ביוני 2021 ערך וייט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגליה, בניצחון 0–1 על נבחרת אוסטריה במשחק ידידות.
וייט זומן לסגל נבחרת אנגליה לקראת טורניר יורו 2020 לאחר פציעתו של טרנט אלכסנדר-ארנולד.
נכלל בסגל נבחרת אנגליה לטורניר מונדיאל 2022.
תארים
ארסנל
משרד העבודה והתעסוקה (צרפת)
משרד העבודה והתעסוקה (בצרפתית: Ministre du Travail, de l'Emploi et de l'Insertion), המכונה גם משרד העבודה, הוא משרד בממשלת צרפת. המשרד אחראי על התעסוקה, על חוקי העבודה ועל שילובם של עובדים זרים במדינה.
השר הנוכחי הוא אוליבייה דוסופ, שמונה ב-2022.
המשרד נוצר כמשרד העבודה בשנת 1906. בתחילה עסק המשרד בביטוח הלאומי, ואז החל לפקד גם על עולם העבודה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, שונה שם התפקיד ל"משרד לעניינים חברתיים". המשרד שונה למתכונתו הנוכחית בשנת 1981 בזמן נשיאותו של פרנסואה מיטראן. זאת כתוצאה מהמצב הכלכלי של צרפת באותן השנים ועל מנת לפקח על נושאי הדרה חברתית, אבטלה, גזענות, סקסיזם וצדק חברתי.
מקום מושבו של המשרד הוא מלון שאטלט, ארמון נאו-קלאסי מהמאה ה-18 הממוקם ברובע השביעי של פריז.
ג'ון דוויט (גנרל)
גנרל ג'ון ליסיסן דוויט (באנגלית: John Lesesne DeWitt; 9 בינואר 1880 – 20 ביוני 1962) היה מפקד בכיר בצבא ארצות הברית אשר פיקד על הארמייה הרביעית במהלך מלחמת העולם השנייה, והתפרסם בעיקר עקב חלקו בכליאת היפנים בארצות הברית במהלך המלחמה.
תחילת דרכו
דוויט נולד ב-9 בינואר 1880 בפורט סידני שבמדינת נברסקה, ארצות הברית. הוא היה בן למשפחה ממוצא הולנדי. ב-10 באוקטובר 1898 הוא התגייס לצבא ארצות הברית בדרגת לוטננט. בין השנים 1899-1902 שרת בפיליפינים במסגרת מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים, וב-1916 הוא השתתף במשלחת העונשין למקסיקו - פעולת תגמול כנגד פשיטותיו של פנצ'ו וייה על אדמת ארצות הברית, תחת פיקודו של ג'ון פרשינג. ב-1918 הוא נשלח להילחם במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית, כחלק מחיל המשלוח של ארצות הברית בפיקודו של פרשינג. הוא שרת כקצין מטה בדיוויזיה ה-42, וביולי 1918 הוא הועלה לדרגת קולונל. הוא שימש כסגן ראש המטה הכללי של הקורפוס ה-1, ולאחר מכן שימש באותו תפקיד בארמייה ה-1. על חלקו במהלך המלחמה הוא קיבל את מדליית השירות המצוין.
בדצמבר 1924 הוא מונה למפקד רגימנט החי"ר ה-1, וב-3 בפברואר 1930 החזיק בדרגת מייג'ור גנרל (שני כוכבים) ומונה לראש אגף האפסנאות במשרד המלחמה. ב-14 באוגוסט 1934 הוא מונה למפקח הכללי של הבריגדה ה-1, וב-28 ביוני 1935 הועבר לפקד על הבריגדה ה-23. ב-1 במאי 1936 מונה למפקד פורט סטוטסנברג שבפיליפינים. ב-20 בינואר 1937 מונה למפקח הכללי של הדיוויזיה הפיליפינית, וב-30 ביוני של אותה שנה מונה למפקד מכללת המלחמה של הצבא. ב-1 בדצמבר 1939 הוא מונה למפקד הארמייה הרביעית, ובמקביל פיקד גם על אזור הקורפוס ה-9.
מלחמת העולם השנייה
ב-7 בדצמבר 1941, האימפריה היפנית תקפה את פרל הארבור וגררה את ארצות הברית למלחמת העולם השנייה. יום למחרת, ב-8 בדצמבר, היה דוויט בסן פרנסיסקו (שהייתה בתחומי האחריות של הארמייה שלו). באותו יום נשמעו צופרי אזעקה בעיר לאחר ש-35 מטוסי סיור יפניים נראו לכאורה מעל שמי העיר. דוויט הזדעזע לגלות שהעיר חסרה אמצעי זהירות והגנה, ונזף בצורה חמורה בראש העיר. הוא אף טען שכדאי להשליך כמה פצצות על העיר כדי "להעיר" אותה. דוויט הגיש לנשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט דו"ח על המצב בחוף המערבי, ומסקנתו הייתה שאזרחים אמריקאים ממוצא יפני מהווים סיכון לביטחון המדינה, ועלולים מלבצע מעשי ריגול וחבלה. ב-19 בפברואר 1942 חתם פרנקלין דלאנו רוזוולט על הצו הנשיאותי 9066, בו התיר למפקדים הצבאיים להכריז על אזורים מהם ניתן לפנות אנשים ועל אזורים מהם היציאה אסורה. הכרזות אלו היו תקפות הן לאזרחי ארצות הברית והן לנתינים זרים.
ב-2 במרץ חתם דוויט על הצו הציבורי מספר 1, שבו הודיע לבעלי מוצא יפני כי הם עתידים להיות מורחקים מ"האזור הצבאי מספר 1" (למעשה היה זה החוף המערבי) ונדרשה מהם התראה מראש על כוונה לשנות מקום מגורים. ב-24 במרץ הוא הורה על הרחקת זרים מחלקים ספציפיים של "האזור הצבאי מספר 1". כעבור שלושה ימים הורה דוויט בצו מספר 4 לכל האנשים ממוצא יפני לעזוב את האזור עד להודעה חדשה. ב-3 במאי הוא הורה בצו הרחקת האזרחים מספר 346 כי על כל האזרחים והזרים ממוצא יפני להתייצב במרכזי כינוס עד להעברתם הקבועה למחנות עקורים. יותר מ-112,000 איש נעקרו במסגרת פעולה זו. כשני שלישים מהעקורים היו אזרחי ארצות הברית מלידה. דוויט טען ש"יפני הוא יפני" בין אם הוא אזרח אמריקני או לא, והתנגד למאמצי הקונגרס להבדיל ביניהם. הוא התנגד להקמת רגימנט החי"ר ה-442 אשר הורכב ברובו מאזרחים יפנים ילידי הוואי. כיום, צעדי הגירוש והכליאה של היפנים שנויים במחלוקת, וככל הנראה לא היה בהם צורך אמיתי. דוויט הפעיל צעדים דומים, אם כי ברמה פחותה יותר, נגד אמריקאים-גרמנים ואמריקאים-איטלקים. התפרסם במיוחד סיפור יריבותו האישית עם האיטלקי רמו בוסיה (Remo Bosia) אשר ניסה להתגייס לצבא ארצות הברית. בוסיה פרסם את הסיפור בספרו "הגנרל ואני" (The General and I). כמו כן, דאג דוויקט להוציא הוראות שישפרו את ביטחון האזרחים בתחומי האחריות של הארמייה שלו. בין היתר הוא אסר על ציד וספורט בשעות הלילה.
אחריתו
ב-1943 מונה דוויט למפקד המכללה של חיל הים. הוא החזיק בתפקיד עד פרישתו ב-1947. ב-19 ביולי 1954 קודם על פי החלטת הקונגרס לדרגת גנרל (ארבעה כוכבים). הוא מת בוושינגטון מהתקף לב ב-20 ביוני 1962 בגיל 82. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
מארס 019 טלקום
מארס 019 טלקום (באנגלית: Mars 019 Telecom) היא חברה ישראלית, שעיקר פועלה הוא ספק שירותי אינטרנט בישראל.
היסטוריה
בשנת 2010 הצטרפה לשוק האינטרנט בישראל והחלה לשמש כספק שירותי אינטרנט.
בנובמבר 2010 רכשה את שם המתחם www.019.net.il. בעקבות כך, חברת "טלזר 019" (שקידומת הגישה לחו"ל דרכה הוא 019) הגישה תלונה באיגוד האינטרנט הישראלי במטרה להעביר אליה את שם המתחם, בהחלטת פאנל השיפוט של האיגוד הוחלט להעביר את הזכויות בשם המתחם לחברת "טלזר 019". בעקבות החלטה זו פנתה חברת "מארס 019" לבית המשפט המחוזי בתל אביב בבקשה לצו זמני לעכב את העברת שם המתחם לחברת "טלזר 019", השופטת הילה גרסטל אישרה את ההסכם הפשרה בין איגוד האינטרנט ל"מארס 019", אשר לפיו הוחלט כי האיגוד לא יעביר את שם המתחם עד למתן פסק דין בנושא.
בנובמבר 2013 פורסם כי החברה חתמה חוזה עם חברת "IBC" ומתכננת לקחת חלק במיזם העתידי של רשת האינטרנט שמבוססת על סיבים אופטיים.
המכון הישראלי לפרסומים תלמודיים
המכון הישראלי לפרסומים תלמודיים, ירושלים, נקרא גם מרכז שטיינזלץ שהיה בראשותו של הרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ), הוא גוף המרכז את מרבית פרסומיו של הרב שטיינזלץ ובראשם תלמוד שטיינזלץ.
את המכון הקים אברהם שטיינזלץ, אביו של הרב שטיינזלץ, בשנת 1965, במטרה לעזור לבנו לקדם את פרויקט "התלמוד המבואר". בוועד הציבורי של המכון היו חברים ראש הממשלה לוי אשכול, יו"ר הכנסת קדיש לוז, שר הפנים חיים משה שפירא, שר הסעד ד"ר יוסף בורג, פרופ' שמואל הוגו ברגמן ועוד.
בשנת 2002 זכה המכון בפרס שזר המוענק על ידי מרכז זלמן שזר למחקרים בתולדות עם ישראל.
המכון בעבר היה בשכונת נחלאות בירושלים, והוא הועבר בשנת 2020 לשכונת טלביה (קרן היסוד). מנהלו כיום הוא מני אבן ישראל, בנו של הרב עדין אבן ישראל. המכון מעסיק כמה עשרות אנשים העוסקים בפרויקטים שונים, ביוזמתו ובפיקוחו של הרב שטיינזלץ.
ספרים בהוצאת המכון
חלק מהספרים יצאו בשיתוף עם הוצאות ספרים אחרות ביניהם מילתא וקורן (מגיד).
פעילויות נוספות
במכון מתקיימים מדי שבוע שיעורים בגמרא ובספרי חסידות לגברים ונשים, על ידי הרב שטיינזלץ ואנשים נוספים - רבנים, מרצים, סופרים ואומנים. בנוסף מתקיימות במכון סדנאות בזוגיות של בית המדרש להתחדשות בראשותו של הרב דב זינגר.
ספר הג'ונגל (סרט, 1998)
ספר הג'ונגל (באנגלית: The Jungle Book: Mowgli's Story) הוא סרט אמריקאי של חברת וולט דיסני בבימויו של ניק מארק, המבוסס באופן רופף על ספר בעל אותו שם מאת רודיארד קיפלינג. זהו סרט לייב אקשן שיצא מספר שנים לאחר יציאת סרט לייב אקשן אחר על ספר הג'ונגל ב-1994.