cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנריק דאם
ילדותו ושנות לימודיו
הנריק דאם סיים בשנת 1920 תואר ראשון בכימיה במכון הפוליטכני בקופנהגן (בימינו - האוניברסיטה הטכנית של דנמרק) והתמנה לעוזר מדריך לכימיה בבית הספר לחקלאות ולרפואה וטרינרית. ב-1923 הוא היה למדריך לביוכימיה במעבדה הפיזיולוגית של אוניברסיטת קופנהגן. בהמשך השתלם בשנת 1925 אצל פריץ פרגל באוניברסיטת גראץ בתחום המיקרוכימיה ומאוחר יותר שב לאוניברסיטת קופנהגן בה התמנה למדריך במכון לביוכימיה של האוניברסיטה בשנת 1928. כעבור שנה היה למרצה והחזיק במשרה זו גם בעת שהותו בחו"ל, עד שנת 1941.
פעילותו המדעית
בשנת 1934 סיים את עבודת הדוקטורט שלו בביוכימיה באוניברסיטת קופנהגן - "כמה מחקרים על המשמעות הביולוגית של הסטרינים".(Nogle Undersøgelser over Sterinernes Biologiske Betydning)
על מנת להמשיך במחקריו על מטבוליזם הכולסטרול, קיבל הנריק דאם מלגת רוקפלר ועבד בשנים 1933-1932 במעבדה של שנהיימר בפרייבורג. בהמשך עבד בשיתוף פעולה עם המדען השווייצרי פאול קארר בציריך.
בזמן שחקר את מטבוליזם הסטרול באפרוחים בקופנהגן גילה דאם את ויטמין K. דאם ערך מחקרים בתרנגולות שניזונו מתפריט דל שומן במיוחד. הוא הבחין שכעבור זמן מה, העופות סבלו משטפי דם בחלקים שונים בגופן, וכן שדגימת הדם שלהם נקרשה לאט מהרגיל. הוא ניסה לתת לתרנגולות את כל הוויטמינים שהיו מוכרים, אולם ללא הועיל. רק כשהוסיף למזונן מעט זרעי קנאביס, נעלמו התסמינים. אז עלתה במוחו המחשבה, כי אולי מדובר בוויטמין מסוג חדש.
לאחר מכן חקר את ויטמין זה בבעלי חיים שונים ובצמחים. התעניין ביישום המידע ברפואה אצל בני אדם, בתכונות הכימיות והפיזיות הבסיסיות של וויטמין זה. בחקר טיהורו ובידודו של הוויטמין שיתף פעולה עם קארר. תוך כדי חקר הוויטמין K הבחין דאם אצל חיות ניסוי בתסמינים חדשים מסוימים - כמו עלייה בפרמאביליות הנימית והאדרה בצביעת הרקמה השומנית. הסתבר שהיה מדובר בבליעת שומנים מסוימים בהיעדר וויטמין E.
בזמן שערך בשנים 1941-1940 סיור הרצאות בקנדה ובארצות הברית תחת חסות "הקרן האמריקאית-סקנדינבית", מולדתו נכבשה על ידי הצבא הגרמני באפריל 1940. התאפשר לו לערוך מחקרים בקיץ ובסתיו 1941 במעבדות לביולוגיית הים בוודס הול ואחר כך באוניברסיטת רוצ'סטר במדינת ניו יורק בשנים 1945-1942 בתור עמית מחקר בכיר. התקבל כחבר עמית במכון רוקפלר למחקר רפואי. על המחקרים שעשה בשנים האלה זכה בשנת 1943 בפרס נובל לפיזיולוגיה. הצנזורה הנאצית בדנמרק הסתירה את ההודעה על כך. בהיעדרו, בשנת 1941 התמנה פרופסור לביוכימיה במכון הפוליטכני של קופנהגן, משנת 1950 - פרופסור לביוכימיה ולתזונה.
שב לדנמרק רק ב-1946 והמשיך במחקריו בנושאי הוויטמינים K, E, השומנים, הכולסטרול ומאוחר יותר על היווצרות האבנים בכיס המרה. בשנים 1962-1956 היה מנהל המחלקה לביוכימיה של המכון לחקר השומנים של דנמרק. ניסוי מפתח של הנריק דאם נגע למתן תזונה חסרת כולסטרול לאפרוחים. אחרי כמה שבועות של תזונה כזאת, התחילו האפרוחים לסבול מדימומים בלתי נשלטים. דאם בודד את החומר התזונתי הנדרש לקרישת הדם וקרא לו "ויטמין הקרישה", בקיצור ויטמין K.
הנריק דאם היה נשוי לאינגר אולסן משנת 1924.
ספרים ומאמרים
הנריק דאם פרסם לבד ובשותפות כ-315 מאמרים בנושאים ביוכימיים, בעיקר על הביוכימיה של הסטרולים, הוויטמינים K ו-E והשומנים.
יצחק ניבורסקי
יצחק (איסידורו) ניבּוֹרסקי (Isidoro Niborski; ביידיש: ניבאָרסקי) הוא חוקר יידיש, פרופסור במכון הלאומי לשפות ולתרבויות המזרח (INALCO ) בפריז.
ביוגרפיה
יצחק ניבורסקי נולד בבואנוס איירס שבארגנטינה בשנת 1947 כבן זקונים להורים שהיגרו מכוֹזֶ'לֶה (Chorzele, כאָרזשל) שבפולין לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. הוא התחנך בבית חילוני יידישאי. לצד חינוכו בבית ספר ממשלתי בספרדית, למד גם בבתי ספר חילוניים ביידיש. בין מוריו סופרי היידיש שמואל צסלר ושמואל רוז'נסקי. קיבל תעודת בגרות והוסמך כמורה ליידיש ולעברית בבתי ספר של הקהילה היהודית ב-1963, והחל לעבוד כמורה. ב-1965 השתלם במשך שנה אחת במכון השתלמות למורי חוץ לארץ ע"ש חיים גרינברג שעל יד הסוכנות היהודית.
בשנים 1966–1979 עבד כמורה ליידיש בבתי ספר שונים והורה יידיש גם למבוגרים. הוא עבד בו-זמנית כפקיד במחלקת התרבות של הקהילה היהודית בבואנוס איירס ועבד גם כמגיה וכמתרגם. בשנים 1970–1979 עבד עם סופר היידיש, צאצא לבית ויז'ניץ, ברוך הגר, על סיפורי החסידים שלו.
נישא ב-1974 ולו שלושה ילדים.
בסוף שנת 1979 היגר עם משפחתו לפריז. הוא עבד בספריית מֶדֶם בפריז בשנים 1979 – 1992. לימד יידיש בפורומים שונים, Paris Diderot University - Paris 7 ובמכון לשפות ועמי המזרח. השלים דוקטורט ב-1992 בספרות יידיש ומשמש כפרופסור במכון הלאומי לשפות ולתרבויות המזרח (INALCO ) מ-1994. משנת 1984 הוא מלמד יידיש בסמינרים ובקורסי קיץ שונים בערים ובאוניברסיטאות שונות ברחבי העולם: אוקספורד, קולומביה (ניו יורק), בריסל, מוסקבה, בולוניה, ברקלי, וילנה, ירושלים ותל אביב.
משמש כחבר ההנהלה של מרכז היידיש שליד ספריית מדם מאז הקמתו בשנת 2002. פרסם מאמרים בכתבי עת שונים, בהם "די גאלדענע קייט". חיבר ספרים שונים ללימוד יידיש בצרפתית (עם מורים נוספים). כמו כן הוא כותב הקדמות בצרפתית לתרגומים שונים של ספרי יידיש רבים.
אליעזר הלוי
ד"ר אליעזר הלוי (לואי לֶווה) (באנגלית: Louis Loewe; י' בתמוז תקס"ט, 24 ביוני 1809 – א' בכסלו תרמ"ט, 5 בנובמבר 1888) היה מלומד יהודי בריטי ממוצא גרמני אשר שימש כעוזרו ומזכירו של משה מונטיפיורי במשך כחמישים שנה.
תולדותיו
הלוי נולד ב-1809 בצילץ שבשלזיה. למד בישיבתו של רבי משה סופר ("החתם סופר") בפרשבורג. אחר כך למד באוניברסיטאות ברלין, וינה, לונדון ופריז מקצועות שונים בתחום מדעי הרוח, ובכלל זה השתלם בלשונות הקדומות של אזור הסהר הפורה-המזרח התיכון ואפריקה. לאחר לימודיו, היה תחום עיסוקו נומיסמטיקה, וכן עבד כחוקר באוניברסיטת אוקספורד, באוניברסיטת קיימברידג' ובפריז. בתקופה זו פעל בחסותם של דוכס סאסקס והאדמירל סידני סמית. בשנת 1836 בקשר למחקריו, יצא למסע גדול בארצות יוון, האימפריה העות'מאנית: טורקיה, סוריה, ארץ ישראל, וצפון אפריקה: מצרים ולוב. חיבוריו ממסעותיו מלמדים רבות על מצבה התרבותי והחברתי של אוכלוסיית הארץ. במצרים נפגש עם שליטה אז מוחמד עלי, ובזכות פענוח של הירוגליף קדום, קיבל ממנו מכתב המלצה, שעזר לו בהמשך מסעו.בדרכו בחזרה לאירופה ב-1838, נפגש עם משה מונטיפיורי, אשר הציע לו להיות עוזרו. הלוי טיפל במשאים ומתנים של מונטיפיורי, ניהל מספר מפקדי אוכלוסין שנערכו בארץ ישראל ביוזמתו של הנדיב, תרגם והתכתב עם אישים שונים שפנו אליו. לאחר פטירתו, סידר את מאות מכתבי הבקשות אשר נשלחו אליו, אשר ראו אור בדפוס, אם כי בשל עריכה מופרזת, נגרעה חשיבותן כמקור למחקר היסטורי. הלוי נפטר בלונדון. על שמו נקרא רחוב בשכונת קריית משה בירושלים.
אוסף מכתביו שמור בספרייה הלאומית.
נכדו הרברט לווה (1882–1940) היה חוקר יהדות ושפות שמיות, מרצה באוניברסיטאות אוקספורד וקיימברידג'. בנו רפאל לווה (1919–2011) (נינו של אליעזר הלוי) היה גם הוא חוקר מדעי היהדות, פרופסור ללימודיים עבריים בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
קישורים חיצוניים
ָָ*
נסיגה (סרט)
תקציר העלילה
שנת 1990, מינסוטה. הבלש ברוס קנר חוקר את המקרה של אנג'לה גריי, נערה אשר מאשימה את אביה, ג'ון גריי, בביצוע פשע מחריד. כאשר ג'ון, באופן בלתי צפוי וללא זיכרון, מודה באשמה, הוא נכנס לטיפול אצל הפסיכולוג הנודע ד"ר ריינס, שעוזר לו לשחזר מחדש את הזיכרון שלו; ומה שהשניים חושפים, מביא לגילוייה של תעלומה ארצית מחרידה.
הפקה
ב-31 באוקטובר 2013, הוכרז כי אית'ן הוק ישחק בתפקיד ראשי במותחן הקרוב "נסיגה", ואלחנדרו אמנאבר יביים את הסרט על פי התסריט שלו, בזמן ש-"FilmNatio Entertainment" יהיו המחזיקים בזכויות הבינלאומיות. ב-6 בנובמבר 2013, "Weinstein Company" רכשה את זכויות ההפצה בארצות הברית למותחן. ב-22 בנובמבר 2013, "Weinstein Company" הודיעו שהסרט ייצר לאקרנים ב-28 באוגוסט 2015, בארצות הברית. ב-5 בפברואר 2014, אמה ווטסון
הצילומים העיקריים של הסרט החלו ב-15 באפריל 2014 במיסיסוגה. צילומים נוספים התבצעו בטוטנהאם ובטורונטו בהמשך אותה שנה.
שיווק
ב-10 ביוני 2014, "TWC-Dimension" חשפו תמונת מבט ראשונה מתוך הסרט. ב-12 בפברואר 2015, הטריילר הראשון פורסם. ב-18 בספטמבר הוקרן הסרט לראשונה בפסטיבל סן סבסטיאן. בתחילת אוקטובר הוא יצא למסכים בבריטניה ובקנדה. הסרט זכה לביקורות רעות מאוד (6% באתר Rotten Tomatoes).
הארי הבנר
הארי ג'וזף הבנר (באנגלית: Harry Joseph Hebner; 15 ביוני 1891 – 12 באוקטובר 1968) היה שחיין ושחקן כדורמים אמריקאי. אלוף אולימפי במשחה ל-100 מטר גב (סטוקהולם 1912) ושיאן עולם במשחי הגב.
במהלך הקריירה הספורטיבית שלו, זכה הבנר ב-35 תוארי אליפות ארצות הברית.
ביוגרפיה
הבנר נולד וגדל בשיקגו אילינוי. הוא התאמן תחת הדרכתו של ויליאם "ביל" באכרך.
באולימפיאדת לונדון (1908) זכה הבנר במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר בתוצאה של 11:02.8 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא עולם חדש של 10:55.6 דקות והונגריה (10:59.0 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:11.8 דקות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:11.0 דקות.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה הבנר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:21.2 דקות, לפני שיאן העולם אוטו פאר (1:22.4 דקות) ופאול קלנר (1:24.0 דקות) שניהם מגרמניה. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 1:21.0 דקות, אותו שיפר בשלב חצי הגמר (1:20.8 דקות). מדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר בתוצאה של 10:20.2 דקות, אחרי אוסטרלאסיה שקבעה שיא עולם חדש של 10:11.2 דקות, ולפני בריטניה (10:28.6 דקות). בשלב המוקדמות הוא קבע ביחד עם חבריו שיא עולם חדש של 10:26.4 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 22 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:10.4 דקות.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) השתתף הבנר בטורניר הכדורמים בנבחרת ארצות הברית וסיים במקום שישי.
לפאייט (לואיזיאנה)
לפאייט (באנגלית: Lafayette) היא בירת מחוז לפאייט במדינת לואיזיאנה בארצות הברית. העיר שוכנת על גדות נהר ורמיליון בחבל אקדיאנה בדרום לואיזיאנה. בעיר מתגוררים 120,623 תושבים (נכון ל-2010), ובמטרופולין שלה מתגוררים 273,738 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה
הראשונים שיישבו את האזור בו נמצאת העיר היום היו בני שבט האטקפה.
ב-1821 ז'אן מוטון, אחד מצאצאי האקדיאנים, הקים את העיר תחת השם "סן ז'אן די ורמיליונוויל" (St. Jean du Vermilionville) שקוצר בהמשך לוורמיליונוויל. כעבור שנתיים נוצר מחוז לפאייט שוורמיליונוויל נבחרה לבירתו. המחוז נקרא על שמו של המרקיז דה לה פאייט, מפקד הכוחות הצרפתים שסייעו לאמריקאים במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
הייתה תוכנית לשנות גם את שם העיר ללפאייט, אך השם היה תפוס על ידי פרוור של העיר ניו אורלינס. ב-1884 הפרוור סופח לשטחי ניו אורלינס וורמיליונוויל קיבלה את השם שהתפנה.
כלכלת העיר התבססה בעיקר על חקלאות עד שבשנות ה-40 של המאה ה-20 התגלו בקרבתה מצבורי נפט וגז טבעי.
חינוך
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת לואיזיאנה בלפאייט.
תחבורה
בעיר עוברים הכבישים הבין-מדינתיים 10, המקשר בין ג'קסונוויל בפלורידה וסנטה מוניקה בקליפורניה, ו-49, המקשר בין לפאייט לעיר שריבפורט בצפון לואיזיאנה.
הנס-יירגן שטומפף
הנס-יירגן שטומפף (בגרמנית: Hans-Jürgen Stumpff; 15 ביוני 1889 – 9 במרץ 1968) היה גנרל בלופטוואפה במלחמת העולם השנייה ובסיומה היה אחד מהחותמים על כניעת גרמניה הנאצית.
קריירה מוקדמת
שטומפף נולד ב-15 ביוני 1889 בקולברג שבפומרניה, ובשנת 1907 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית. במלחמת העולם הראשונה הוא שירת במטה הכללי, עוטר בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, ובסיום המלחמה הועלה לדרגת האופטמן.
ברפובליקת ויימאר הוא שירת כקצין מטה במיניסטריון הרייכסווהר.
עם עליית הנאצים לשלטון החל הרמן גרינג לבנות את חיל האוויר (לופטוואפה) למרות שזה היה אסור לפי הסכם ורסאי. הוא מינה את שטומף בספטמבר 1933 לראש מחלקת כוח האדם בלופטוואפה בדרגת אוברסט-לויטננט. כשהלופטוואפה הפך חוקי ב-1935 הוא מונה לראש המטה של החיל עד ינואר 1939. ב-1938 הועלה לדרגת גנרל חיל האוויר.
מלחמת העולם השנייה
במלחמת העולם השנייה הוא שימש כמפקד צי האוויר הראשון, ולאחר מכן שימש כמפקד צי האוויר החמישי שפעל מבסיסים בנורווגיה בהפצצות על סקוטלנד וצפון אנגליה. הוא הועלה לדרגת גנרל-אוברסט והוענק לו צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-1944 מונה למפקד כוחות הלופטוואפה להגנה על גרמניה מהפצצות בעלות הברית. הלופטוואפה חדל להתקיים למעשה ככוח משמעותי בינואר 1945 לאחר הקרב על הבליטה. באפריל 1945 פוטר גרינג ומחליפו רוברט ריטר פון גריים, נאצי מושבע, היה פצוע ועצור בידי האמריקאים. דניץ בחר בשטומפף לייצג את הלופטוואפה בטקס חתימת הסכם הכניעה בברלין ב-8 במאי 1945 ביחד עם וילהלם קייטל והנס-גאורג פון פרידבורג.
לאחר המלחמה
לאחר מכן שימש כמפקד בפועל של הלופטוואפה (שלא היה קיים) בממשלת פלנסבורג. הוא נעצר עם כל חברי הממשלה הזאת ב-23 במאי 1945. עד 1947 היה שבוי מלחמה בבריטניה, ולאחר מכן התגורר בפרנקפורט עד מותו ב-9 במרץ 1968.
סאמג'יון
סאמג'יון (בקוריאנית: 삼지연군) הוא שמה של עיר במחוז ריאנגאנג שבקוריאה הצפונית. שמו נובע משלושה אגמים במחוז, הידועים ביחד כסאמג'יון. העיר שוכנת בסמוך להר פאקטו וקבוצות תיור טסות לשדה התעופה של המחוז כדי לראות את ההר, שיש לו משמעות במיתולוגיה של צפון קוריאה.
בתים ומבנים רבים בסאמג'יון שודרגו לאחרונה, ובניינים חדשים רבים, כולל מרכז בילוי לנוער, הושלמו בשנת 2005. פעילויות פופולריות בסאמג'יון הן סקי ופעילויות שונות עבור תלמידי בתי הספר בסביבת ההר, לפעילויות שונות כמו צופים בשילוב חופשות או טיולים בהנהלת בית הספר. בדצמבר 2019, קים ג'ונג-און חנך הרחבה שהושלמה, שתוארה על ידי התקשורת הממלכתית כעיר "מודרנית" עם מגורים ופארקי תעשייה.
תעופה
בסאמג'יון ממוקם בסיס של חיל האוויר הצפון קוריאני יחד עם שדה תעופה ממנו יוצאות טיסות של חברת התעופה הלאומית אייר קוריו המפעילה טיסות סדירות ושירותי צ'רטר בין סאמג'יון ופיונגיאנג, וונסן וצ'ונגג'ין. בשנת 2005 נסגר שדה התעופה בגלל שיפוצים גדולים שבוצעו בחלקם על ידי תאגיד יונדאי.
רכבת
אל סאמג'יון מוביל קו הרכבת סאמג'יון של רכבת המדינה הקוריאנית. בניית קו חדש, באורך 78 קילומטרים הושלמה ביוני 2015; תחנת רכבת חדשה נבנית אף היא.
תחנת הרכבת הראשונה הוקמה בשנת 1985, אך כפי שנצפה בקלות מסין, בשנת 1989 היא נהרסה ועברה לאתר שני, 2 קילומטרים צפונית לאתר השלישי הנוכחי שמשמש את הרכבת. עם זאת, בבדיקת המתקנים שהושלמו, קים איל-סונג החליט שהיא לא מתאימה, לנוכח הרי סין. בהזמנת בנייה מחדש שלישית, התחנה השנייה הועברה לאחריות מפעל מכונות הדיוק סאמג'יון (מפעל התחמושת מספר 95) לאחר השלמת האתר השלישי בשנת 1992. תחנה שלישית זו ממוקמת ישירות על דרך התיירים בהר פקטו, המעניקה גישה ישירה למתחם הארמון של קים איל-סונג. 20 אזרחים ושתי חוליות צבאיות מגנים על האזור. במהלך הביקור השנתי של המנהיג העליון ביולי או באוגוסט, כל האוכלוסייה האזרחית מועסקת כדי לנקות את מערכת התחבורה והסביבה המקומית.
תיירות
אנדרטת סאמג'יון הגדולה מורכבת מארבע קבוצות פסלים.
ארמונות השרד הממשלתיים
סאמג'יון היא אתר נופש ויעד לשני נשיאי צפון קוריאה. גם קים איל-סונג וגם קים ג'ונג-איל הקימו ארמונות ומתחמים באזור, אליהם ישנה גישה מתחנת רכבת מפותחת ובלעדית במיוחד לרכבת של המנהיג העליון המובילה לארמונות השרד הממשלתיים ובהם גם מעונות המגורים שלו.
אקלים
לסמג'יון אקלים תת-ארקטי (סיווג אקלים: Dwc ) עם קיץ קריר וחורפים קרים ויבשים.
ספורט
העיר מהווה לאתר נופש סקי מהבולטים במדינה.
דוד פרידמן (בנקאי)
אליעזר דוד פרידמן (30 באוקטובר 1930 - 22 בפברואר 2011) היה בנקאי ישראלי, שעמד בראש קבוצת בנק לאומי בשנים 1988–1996.
קורות חיים
ב-1948 עלה פרידמן לישראל והתגורר תחילה בירושלים, ולאחר נישואיו עבר לתל אביב ואחרי כן לבני ברק. השתחרר משירות צבאי ב-1953, ואת עבודתו הראשונה בתחום הכלכלה לאחר השחרור השיג באמצעות לשכת העבודה.
קריירה מקצועית
בשנים 1953–1962 עבד פרידמן במחלקת החשבונות והדיווח במשרד החשב הכללי במשרד האוצר וכחשב משרד השיכון, ולאחר מכן הצטרף לבנק לפיתוח התעשייה כגזבר. ב-1969, בזמן שכיהן כסמנכ"ל הבנק, התמנה לתפקיד מנכ"ל משותף שלישי בבנק א"י-בריטניה, ובשנים 1974–1976 שימש מנכ"ל משותף בבנק לפיתוח התעשייה לצד יהודה גיל. כמו כן היה חבר במועצות המנהלים של החברות "צבע" ו"בת אור".
בשנת 1976 התפטר מתפקיד המנכ"ל המשותף והצטרף לבנק לאומי כמשנה לנשיא השלוחה בניו יורק. עם שובו לארץ לאחר 4 שנים התמנה למשנה למנהל הסניף המרכזי בבנק, ואחר כך למנהל הסניף המרכזי. ב-1984 נכנס לתפקיד ראש החטיבה הבינלאומית והנהיג מהפכה בניהול קווי האשראי של הבנק, ובשנים 1986–1988 כיהן כמנכ"ל בנק איגוד, שהיה אז חברה-בת של בל"ל, וכיו"ר אפריקה -ישראל, חברה-בת נוספת של הבנק.
חיים אישיים
פרידמן התגורר בשנותיו האחרונות ברעננה, היה נשוי לשולמית לבית לאבל, ואב לבת ושלושה בנים. בנו אהרן נהרג במהלך שירותו הצבאי.
בראיון בעת שהיה סמנכ"ל הבנק לפיתוח התעשייה סיפר כי 3 פעמים בשבוע הוא מתפנה מעיסוקיו כדי ללמוד דף גמרא בחברותא . היה בעל תפילה בימים הנוראים, מסר מדי יום שיעור דף היומי בבית הכנסת, והיה מקורבו של האדמו"ר מקרעטשניף.
פרידמן נפטר בגיל 81 ונטמן בבית העלמין כפר נחמן ברעננה.
איירון פטריוט
איירון פטריוט (באנגלית: Iron Patriot, "פטריוט הברזל") הוא שמן של מספר דמויות בדיוניות המופיעות בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס. איירון פטריוט המקורי הופיע לראשונה בחוברת Dark Avengers #1 ממרץ 2009 ונוצר בידי הכותב בריאן מייקל בנדיס והמאייר מייק דאודטו ג'וניור.
איירון פטריוט הוא אלטר-אגו אותו חלקו שלוש דמויות - נורמן וירג'יל אוסבורן/הגובלין הירוק, ג'יימס רופרט "רודי" רודס/וור משין וד"ר טוני הו. בעוד אוסבורן גנב את חליפת השריון ממחסן השריונות של איירון מן באירועי "שלטון אפל" ו"מצור" והשתמש בה למזימותיו המרושעות וכחבר האוונג'רס האפלים, רודס השתלט על מל"טי שריונות איירון פטריוט של ארגון A.I.M. ולבש חליפה אחת כמנהיגם. טוני הו היא בתו של הו ינסן, אשר עבדה כמדענית בארגון מכניקת רעיונות האוונג'רס בהנהגתו של סאן-ספוט, והחלה לעטות את שריון האיירון פטריוט לאחר מיזוג הארגון עם צבא ארצות הברית.
שריון דומה הוא שריון "הבן האמריקני", שהוענק בתחילה להארי אוסבורן ובהמשך לגבריאל סטייסי. נורמן אוסבורן כאיירון פטריוט הופיע בסדרת האנימציה "אולטימייט ספיידרמן", והחליפה עצמה נראתה בקצרה בסדרה "האוונג'רס התאספו!". רודי רודס עוטה את שריון איירון פטריוט בסרט "איירון מן 3" בגילומו של השחקן דון צ'ידל. בסרטים "הנוקמים: עידן אולטרון", "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים", "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ו"הנוקמים: סוף המשחק", רודס חוזר לשריון וור משין.
נורמן אוסבורן
בסוף אירועי "פלישה סודית", נורמן אוסבורן, בעברו הגובלין הירוק, הרג את מלכת גזע הסקרול הפולש ועצר את הפלישה. הוא נעשה מנהל סוכנות S.H.I.E.L.D, אותה הוא מפרק ויוצר את סוכנות H.A.M.M.E.R. הוא יוצר את קבוצת "הקאבאל" עם דוקטור דום, לוקי, אמה פרוסט, הברדס ונאמור, ובכך מתחיל שלטונו. אוסבורן מחליט להקים קבוצת אוונג'רס משלו/האוונג'רס האפלים המורכבת מנבלי-העל המתחזים לגיבורים. הקבוצה הראשונה מורכבת מקרלה סופן/מונסטון המתחזה לגברת מארוול, נו-ואר/ילד מארוול כקפטן מארוול, לסטר/בולזאיי כהוקאיי, דאקן אקיהירו כוולברין, ארס, מאק גארגן/העקרב/ונום כספיידרמן ו-ויקטוריה האנד כיועצת. אוסבורן, המתקשה למצוא מתחזים לאיירון מן וקפטן אמריקה, שולח את הרוח לגנוב עבורו חליפת שריון ממחסן השריונות של איירון מן. אוסבורן צובע אותה בצבעי דגל ארצות הברית (כחול, אדום ולבן) ומכריז על עצמו כ"איירון פטריוט", מנהיג האוונג'רס האפלים.
צבא חליפות השריון של A.I.M, רודי רודס
במהלך המיתוג מחדש "מארוול עכשיו!", שריון איירון פטריוט בודד נראה בתערוכת נשק בה השתתפו דייזי ג'ונסון וניק פיורי הבן. אנדרו פורסון, מדען-העל ומנהיג ארגון A.I.M., ניצל זאת ושלח חיילים כדי לגנוב את השריון. מדעני A.I.M שכפלו את החליפה לצבא מל"טים גדול והגדילו את רמת האינטליגנציה המלאכותית שלהם. A.I.M השתמשו במל"טים האינטליגנטיים לביצוע מעשי טרור והאשמת ארצות הברית בהם. כאשר A.I.M שלחו את צבא המל"טים לתקוף את איראן, S.H.I.E.L.D שלחו את הענק הירוק להשמידם.
S.H.I.E.L.D פרצו למערכת התקשורות של החליפות, ואפשרו לג'יימס "רודי" רודס, בעברו וור משין, לתקשר איתן. המל"טים זיהו אותו כ"טייס" ואת טוני סטארק כ"יוצר", והוא השתלט עליהן ונעשה מנהיגם. הוא קיבל מהן חליפת שריון מותאמת, והנהיג אותם נגד A.I.M. הוא נלחם בגמביט כאשר זה גנב כמה מחליפותיו הישנות של איירון מן, אך הניח לו ללכת כשגילה שהחליפות נחוצות להצלת אחד מחבריו. הוא סיכל מזימת התנקשות באחד מנשיאי ארצות הברית הקודמים בעזרת אחייניתו. במהלך אירועי "הזמן אוזל", רודס חזר לזהות וור משין כחבר באוונג'רס וכמפקד מל"טי וור משין שתפקידם ללכוד את האילומינטי.
טוני הו
בשנות ה-80, המדען הו ינסן פגש באישה סינית במהלך אחת מעבודותיו בסיאטל והשניים התאהבו ופצחו בקשר רומנטי, שבשיאו הם נישאו. בשלב מסוים בנישואיהם, האישה הרתה מהו, ולשניים נולדה בת, לה הם העניקו את השם טוני. לאחר מכן, קרעים החלו לצוץ ביניהם ונישואיהם התפרקו, כשטוני נשארה לגדול עם אמה, אף שהמשיכה לשמור על קשר עם אביה עד מותו באפגניסטן. לאחר שפרשה מלימודיה בתיכון בעקבות קשיי הסתגלות, היא החלה ללמוד באוניברסיטה מקומית תכנות והנדסה. באוניברסיטה, היא הפגינה כישורים מדעיים מתקדמים והרשימה את כל קרוביה, מה שעזר לה לזכות במלגה יוקרתית, ולבסוף היא סיימה את לימודיה עם שלושה דוקטורטים. כאשר רוברטו דה קוסטה הקים מחדש את "מכניקת רעיונות מתקדמים" כארגון משנה לממשלת ארצות הברית במקביל לקבוצת אוונג'רס משלו, הו הצטרפה כמדענית ועבדה בחטיבת ההנדסה.
כחלק מעבודתה, טוני הביעה התעניינות יתרה באייקו ג'וקינן, חברה באוונג'רס של דה קוסטה, אשר גופה התמזג עם השריון בעל האינטליגנציה המלאכותית "פוד". טוני העריכה את אייקו על הקרבתה, הוויתור על חיים נורמליים, בהישארות ממוזגת עם "פוד", בידיעה כי אם תיפרד ממנו השריון בעל הערך ייצא מכלל שימוש. כאשר "הבורא" תקף את בסיס הארגון, הוא גרם להרס של "פוד". טוני שרדה באמצעות מגן כוח אישי, ולאחר מכן עטתה את שריון ההצלה שלה והחלה להדוף את הפולשים. בתום הקרב, טוני גילתה כי אייקו שרדה את הקרב, אם כי נותרה פצועה קשות. טוני סייעה לאייקו בתהליך השיקום ועמדה לצידה לאורך כל הדרך, כשלבסוף השתיים התוודו על אהבתם ופצחו בקשר רומנטי בסתר.
כאשר ארגונו של דה קוסטה השתלב עם צבא ארצות הברית והפך למעין סניף משנה של "S.H.I.E.L.D.", תחת השם "מכניקת ביון אמריקני", טוני הצטרפה לקבוצת האוונג'רס החדשה, כשעטתה את שריון ההצלה שלה כגרסה חדשה ל"איירון פטריוט".
מארה סאד
מארה/סאד, או בשמו המלא '''סיפור רדיפתו ומותו של ז'אן-פול מארה. כפי שהוצג על ידי להקת השחקנים של בית-המרפא בשארנטון בהדרכתו של מר דה סאד (בגרמנית:  Die Verfolgung und Ermordung Jean Paul Marats dargestellt durch die Schauspielgruppe des Hospizes zu Charenton unter Anleitung des Herrn de Sade''') הוא מחזה משנת 1963 פרי עטו של פטר וייס. המחזה הודפס לראשונה בגרמנית.
המחזה כולל מרכיבים דרמטיים הלקוחים מאנטונן ארטו ומברטולט ברכט. זהו תיאור שטוף דם וחסר רחמים של מאבק מעמדות וסבל אנושי שבוחן את השאלה אם מהפכה אמיתית מגיעה כתוצאה משינוי חברתי או שינוי אישי.
עלילה
"מארה סאד" הוא כמעט כולו "מחזה בתוך מחזה". הסיפור העיקרי מתרחש ב-13 ביולי 1808, לאחר המהפכה הצרפתית, בבית המחסה לחולי נפש בשרנטון, בו המרקיז דה סאד מביים מחזה שעלילתו מתרחשת במהלך המהפכה, באמצע שנת 1793, ומסתיים ברציחתו של ז'אן-פול מארה ב-13 ביולי 1793 בידי שארלוט קורדה (מאורע שהתרחש במציאות), ועובר מיד לשנת 1808, זמן העלאת המחזה. השחקנים הם חולים בבית המחסה, והאחיות והאחים מתערבים לעיתים, כדי להשיב את הסדר על כנו. המנהל הבורגני של בית החולים, קולמיה, משגיח על ההצגה, בליווי אשתו ובתו. הוא תומך בממשלה הפוסט-מהפכנית בהנהגת נפוליאון, ששלטה בצרפת באותה עת, ומאמין שהמחזה עולה בקנה אחד עם השקפותיו הפטריוטיות. ברם, מטופליו, אינם שותפים לדעתו, והם עושים לעצמם הרגל לאמר משפטים אותם הוא ניסה להסיר, או לסטות לחלוטין לדעה אישית. המהפכה לא היטיבה עמם, והם אינם שבעי רצון ממהלך האירועים.
הוצאת אוניברסיטת ייל
הוצאת אוניברסיטת ייל היא הוצאה לאור אוניברסיטאית הקשורה לאוניברסיטת ייל. היא נוסדה בשנת 1908 על ידי ג'ורג' פארמלי דיי, והפכה למחלקה רשמית של אוניברסיטת ייל ב־1961, אך נותרה עצמאית מבחינה כלכלית ותפעולית.
מארה סאד
עלילה
המרקיז דה סאד, האיש שעל שמו קרוי המונח סאדיזם, אכן ביים הופעות בשרנטון ביחד עם חוסים אחרים, בעידודו של קולומיה. לדה סאד יש תפקיד מרכזי במחזה, הוא מנהל דיאלוגים רבים עם מארה ומשקיף על מהלך האירועים בציניות משועשעת. הוא נותר מנותק וחסר עניין בפוליטיקה ובשיחתם של החוסים על זכויות וצדק; הוא מסתפק בהתבוננות מהצד, ודוגל בהשקפה ניהיליסטית ואינדיבידואליסטית. אחת הסצינות החזקות ביותר במחזה מתארת כיצד מצליפים בו בהתאם להוראותיו, וישנן סצינות בוטות נוספות,
הוצאת אוניברסיטת ייל
נכון לשנת 2020, מוציאה הוצאת אוניברסיטת ייל לאור כ־300 ספרים חדשים בכריכה קשה וכ־150 בכריכה רכה מדי שנה, ויש לה קטלוג בן כ־5,000 ספרים מודפסים. ספרים שראו אור בהוצאה זכו חמש פעמים בפרס הספר הלאומי, פעמיים בפרסי חוג מבקרי הספרות של ארצות הברית ושמונה פעמים בפרס פוליצר.
ההוצאה מחזיקה משרדים בניו הייבן, קונטיקט ובלונדון, אנגליה. ייל היא ההוצאה האוניברסיטאית האמריקאית היחידה עם פעילות הוצאה לאור בקנה מידה מלא באירופה. היא מייסדת שותפה של חברת ההפצה TriLiteral LLC, לצד הוצאת המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT Press) ו־הוצאת אוניברסיטת הארוורד. TriLiteral נמכרה ל־LSC Communications בשנת 2018.
המטה הכללי הקטן
המטה הכללי הקטן (בדנית: Den lille Generalstab) היה שמה של קבוצת התנגדות שהורכבה מקציני הצבא המלכותי הדני ולחמה כנגד הכיבוש הגרמני בדנמרק במלחמת העולם השנייה.
הוצאת אוניברסיטת ייל
סדרת ייל למשוררים צעירים
מאז הקמתה ב־1919, ההוצאה מוציאה לאור את ספרם הראשון של הזוכים בתחרות המשוררים הצעירים של ייל. הזוכה הראשון היה הווארד באק; הזוכה ב־2022 היא מרי־אליס דניאל. זוכים ידועים מן העבר הם אדריין ריץ', רוברט האס, וג'ון אשברי.
מארה סאד
פסקול
"מארה סאד" הוא מחזה עם מוזיקה. בכך הוא מושפע ברטולט ברכט, שאצלו השירים מגיבים על נושאים וסוגיות במחזה. בשונה ממבנה מוזיקלי מסורתי, השירים אינם מוסיפים לעלילה או להצגת ההתפתחות של הדמויות במחזות. בניגוד לכך, לעיתים קרובות הם מוסיפים את אפקט הניכור, קוטעים את העלילה בהצגה או מציעים פרשנות היסטורית, חברתית ופוליטית. ריצ'רד פיסלי (Peaslee) הלחין את המוזיקה להפקה המקורית בשפה האנגלית של "מארה סאד" בבימויו של פיטר ברוק. אף על פי שאין שום פסקול רשמי למחזה בשום שפה, הצלחה ההפקה בלהקה השייקספירית המלכותית בבימויו של ברוק והסרט בבימויו הביאו לכך שהפסקול שחיבר פיסלי הפך לפופולרי בהפקות דוברות האנגלית. חלקים מהפסקול של פיסלי נכללו בגרסה המסחרית האנגלית של ג'פרי סקלטון/אדריאן מיטשל (המבוססת על הטקסט בו השתמשה הפקת הלהקה השייקספירית המלכותית. הפסקול המלא ניתן לרכישה מידי ECS Publishing/Galaxy Music Corporation. ההפקה המקורית של הלהקה השייקספירית המלכותית הייתה כל כך פופולרית שחלק משירי ההצגה הוקלטו ושולבו באלבומה של ג'ודי קולינס "In My Life".
הוצאת אוניברסיטת ייל
סדרת הדרמה של ייל
ההוצאה נותנת חסות משותפת, יחד עם התיאטרון הרפרטוארי של ייל, לתחרות מחזאות בשם "סדרת הדרמה של ייל". הזוכה בתחרות השנתית מקבל פרס על שם דייוויד צ' הורן על סך 10,000 דולר, הוצאה לאור של כתב היד בהוצאת אוניברסיטת ייל, והקראה מבוימת בתיאטרון הרפרטוארי של ייל. הן את הפרס והן את ההוצאה לאור והפקת ההקראה מממנת קרן דייוויד צ'ארלס הורן.
סדרת עוגן לתנ"ך של ייל
בשנת 2007 רכשה הוצאת אוניברסיטת ייל את סדרת Anchor Bible, אוסף בן יותר מ־115 כרכים של מחקרים במקרא ובברית החדשה, מקבוצת המו"לות דאבלדיי. כותרים חדשים וכותרים מקטלוג העבר נדפסים כעת תחת המותג Anchor Yale Bible Series.
סדרת עתיד הדמוקרטיה האמריקאית
בהוצאה רואה אור סדרה בשם Future of American Democracy, ש"מטרתה לבחון, לחזק, ולחדש את החזון ההיסטורי של הדמוקרטיה האמריקאית בסדרת ספרים של הוגי דעות בולטים באמריקה", בשיתוף עם הקרן לעתיד הדמוקרטיה האמריקאית.
סדרת למאר בתולדות המערב
סדרת למאר להיסטוריה של מערב ארצות הברית (לשעבר סדרת Yale Western Americana) הוקמה בשנת 1962 כדי להוציא לאור חיבורים שישפרו את הבנת החברה במערב האמריקאי, ויתרמו להבנה רחבה יותר של חשיבות המערב בחיים הפוליטיים, החברתיים, והתרבותיים של ארצות הברית.
סדרת הרצאות טרי
בשנת 1923 החלה להתקיים באוניברסיטת ייל סדרת הרצאות שנתית (4 הרצאות במשך חודש מדי שנה) על שם דווייט ה' טרי, שעניינן עידוד העיסוק בדת במסגרת המחקר המדעי. בחלק גדול מהשנים, נערכה סדרת ההרצאות לכדי ספר, שראה אור בהוצאת אוניברסיטת ייל.
Yale Nota Bene
בשנת 2000 הכריזה ההוצאה על סדרה חדשה בשם Yale Nota Bene, שבמסגרתה יראו אור בהדפסה חוזרת כותרים קלאסיים של הוצאת אוניברסיטת ייל, בכל התחומים, הן בתחומי העיון והמחקר והן חיבורי ספרות יפה.
טענה לרשלנות בהוצאת "פעולה אנושית" מאת פון מיזס
ב־1963 הדפיסה ההוצאה מהדורה מתוקנת של "פעולה אנושית" מאת לודוויג פון מיזס. בגיליון ה־5 במאי 1964 של כתב העת השמרני National Review, כתב הנרי האזליט מאמר בשם "Mangling a Masterpiece", ובו האשים את הוצאת אוניברסיטת ייל בכך שעימדו וסידרו את המהדורה החדשה בצורה חובבנית בכוונה, בשל העמדה האידאולוגית השונה של ההוצאה.
שערוריית קריקטורות מוחמד
באוגוסט 2009, הוחלט בהוצאה למחוק את עותקי הקריקטורות המעורבות בפולמוס של פרשת קריקטורות מוחמד, יחד עם כל שאר התמונות של מוחמד, מתוך ספר אקדמי בשם "הקריקטורות שהרעידו את העולם", מאת פרופסור ייטה קלאוזן.
מארה סאד
פסקול
השירים הוקלטו בידי הצוות המקורי של הפקת הלהקה השייקספירית המלכותית והסרט. ההקלטה הראשונה של ההצגה נעשתה על גבי שלושה אריכי-נגן בחברת קלרנדון רקורדס ב-1964. הייתה זו הקלטה מלאה של הפקת ברודוויי המקורית. הגרסה השנייה שהופצה הייתה אלבום אריך נגן בודד של פסקול הסרט שהופצה בידי קלרנדון/יונייטד ארטיסטס רקורדס.
הגרסה השלישית הייתה תקליטור אוסף של שתי ההפקות של ברוק/פיסלי בביצוע הלהקה השייקספירית המלכותית משנת 1966; "מארה סאד וארצות הברית", הופץ בידי פרימייר רקורדינגס. השירים, שנכללו בתקליטור הופצו בידי פרימייר רקורדינגס ב-1992:
רשימת השירים אינה כוללת את ההמנון הלאומי (שמופיע בכל ההקלטות האחרות) ואינה מציינת במפורש את "שיר עגלת הנידונים למוות" (The Tumbrel Song), לא בנפרד ולא כחלק מ"שיר ופנטומימה של הגעתה של קורדיי לפריז". צוות השחקנים שהוקלט בהקלטה זו כולל את פטריק מגי, גלנדה ג'קסון ופרדי ג'ונס. (ההפקה הנלווית, ארצות הברית, מספר על חייל אמריקאי שתוקף את הוייטקונג במלחמת וייטנאם.)
הפקות
הבכורה העולמית נערכה בברלין בבימויו של קונראד סבינארסקי, בהשתתפות שמונים שחקנים.
ב-1964 המחזה תורגם בידי ג'פרי סלקטון עם עיבוד של השירים בידי אדריאן מיטשל והוצג בידי הלהקה השייקספירית המלכותית בלונדון, בבימויו של פיטר ברוק. ההצגה כללה חמישים שחקנים, ביניהם: איאן ריצ'רדסון בתפקיד הכרוז, קליב רוויל (Clive Revill) בתפקיד מארה, פטריק מגי בתפקיד דה סאד וגלנדה ג'קסון בתפקיד שרלוט קורדיי.
אחרי שתי הצגות טרום בכורה, הועלתה ההפקה בברודוויי ב-27 בדצמבר 1965, בתיאטרון מרטין בק ורצה 145 פעמים. ריצ'רדסון גילם את דמותו של מארה, בעוד מגי וג'קסון שבו על תפקידיהם בהפקה המקורית שנערכה בלונדון.
ההצגה זכתה בפרס טוני להצגה הטובה ביותר וברוק זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר. פרסים נוספים ניתנו למגי כשחקן המשנה ול Gunilla Palmstierna-Weiss על עיצוב התלבושות. ג'קסון הפסידה את פרס הטוני לשחקנית המשנה הטובה ביותר לטובת זואי קולדוול. ההפקה גם זכתה בפרס מטעם איגוד מבקרי התיאטרון של ניו יורק להצגה הטובה ביותר.
באוסטרליה ביים את המחזה אדגר מטקאלף ב-1966 בתיאטרון פלייהאוס בפרת', ההצגה הציגה במשך שישה שבועות. צוות השחקנים כלל את אלן לנדר בתפקיד מארה, איילין קולוקוט בתפקיד שרלוט קורדיי. שחקנים נוספים היו רוזמארי בר, פיטר מוריס, כריס ג'ונסון, קן גרגורי ורולנד רושיקולי (Rocchiccioli). מעצב התפאורה היה טד דומבובסקי.
מארה סאד בתיאטרון המקצועי הישראלי
תיאטרון חיפה, הצגת בכורה: 8 באפריל 1967
עיבוד לסרט
ב-1967 יצא לאקרנים עיבוד לסרט של המחזה עם רבים מהשחקנים המקוריים, והשתמשו בשמו הארוך של המחזה בקרדיט הפתיחה, אף על פי שמרבים לקצר את שם המחזה ל"מארה סאד". התסריט נכתב בידי אדריאן מיטשל. פיטר ברוק היה הבמאי ובין השחקנים היו מגי, ג'קסון, קליפורד רוז ופרדי ג'ונס.
באותה שנה הופק המחזה בידי רשת הטלוויזיה ARD של גרמניה המערבית והייתה ההצגה הראשונה בטלוויזיה הגרמנית שהופקה בצבע.
המטה הכללי הקטן
ב-9 באפריל 1940 כבשה גרמניה הנאצית את דנמרק כמעט ללא קרב. הגרמנים הפכו את דנמרק למדינת חסות ממושמעת, אולם בהדרגה מאסו במצב זה. ב-29 באוגוסט 1943 פתחו הגרמנים במבצע ספארי ופרקו את כוחות ההגנה של דנמרק. קבוצת קצינים בהנהגת קפטן ויגו האלף התאגדה במטרה לארגן התנגדות לכיבוש הגרמני. חברי המטה הכללי הקטן הקימו רשת של קשרים בין כל הקצינים לשעבר בצבא הדני, כמו גם עם מנהיגי המרי האזרחי ועם הממשלה הדנית הגולה בלונדון והבריגדה הדנית בשוודיה.
באוקטובר 1943 אחד ממנהיגי המטה הכללי הקטן, הגנרל אבה גורץ, יצר קשר עם מנהיג הממשלה הגולה וילהלם בול. גורץ התחייב כי המטה הכללי הקטן יהיה נאמן לממשלה הגולה בלונדון ולמלך כריסטיאן העשירי בלבד. כתוצאה מכך, נקלע המטה הכללי הקטן לעימותים עם תנועות התנגדות אחרות בדנמרק ובמיוחד עם המפלגה הקומוניסטית הדנית ומחתרת השמאל הרדיקלי BOPA.
בספטמבר 1943 חברו קבוצות ההתנגדות השונות יחד והקימו את מועצת החירות הדנית אשר בה היו מיוצגות כל תנועות ההתנגדות. התנועות החברות במועצה הטילו על המטה הכללי הקטן לחלק בצורה שווה את הנשק שהוברח לדנמרק בידי בעלות הברית. עם זאת, במהלך כינוס המועצה במרץ 1945 הואשמו נציגי המטה הכללי הקטן בכל שהעבירו את הנשק רק לקבוצות התנגדות המזוהות עם הצבא ועם המלך, ומנעו תמיכה מהמחתרות הקומוניסטיות.
אהוד גרף
אהוד גרף (נולד בשנת 1948) הוא עיתונאי ומגיש ישראלי. בין היתר הגיש את הפינה "שישים שניות" בתחנת הרדיו גלי צה"ל לאורך שנים רבות.
קורות חייו
גרף שירת בגלי צה"ל כמגיש חדשות וכקריין במשך כ-47 שנים. בין היתר הגיש את התוכנית "קולה של אמא" ואת הפינה "60 שניות על", ששודרה משנת 1981.
במהלך עבודתו כעורך, כמפיק וכמגיש, יצר כ-150 תוכניות תעודה, בהן עסק בדפוסי חיים, דמויות ופעולות בשנות טרום המדינה, בפרופילים של נופלים ובעולם היהודי. בתחום זה ביצע את עבודתו המקיפה ביותר: 12 תוכניות בשתי סדרות תעודה עם יהודים במערב אירופה.
שימש גם כראש מחלקת "האומר והתעודה" בתחנה, והיה אמון על תוכניות כמו "שעה היסטורית", "שאלות אישיות", "ספרים רבותי ספרים" ו"חכמים בלילה". כחלק מתפקידו זה, היה אחראי, בין השאר, על מכלול השידורים בימי הזיכרון לשואה ולגבורה ולחללי מערכות ישראל ונפגעי פעולות האיבה. גרף היה מופקד על שדורים מיוחדים על אודות דוד בן-גוריון, מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים.
במהלך שנות עבודתו זכה גרף שבע פעמים בפרס מפקד גלי צה"ל ובפרס "בני ברית" לעיתונות. בנוסף, שימש גם כשדר באירועים ממלכתיים כמו טקס הדלקת המשואות בהר הרצל, מצעד החיים בפולין ומפגני צה"ל השונים. שיחק בסרט "רשות נחיתה".
בשנת 2010 קבל את אות הרמטכ"ל כעובד צה"ל מצטיין. בשנת 2015 זכה במסגרת ערב הרדיו בכנס אילת לעיתונות בפרס על מפעל חיים ברדיו.
גרף הוא גם סוציולוג ואנתרופולוג.
באוגוסט 2013 פרש לגמלאות, אך ממשיך לשדר בגלי צה"ל.
ממשיך להנחות באופן קבוע את טקס יום הזיכרון בקריית אונו, עיר מגוריו.
חיים אישיים
מתגורר בקריית אונו.
יוניים
יּוֹנִיִּים (שם מדעי: Columbidae) היא משפחה של עופות, היחידה בסדרת היּוֹנָאִים (Columbiformes). המינים ממשפחת היוניים נפוצים בכל מקום בעולם, אך המגוון הגדול ביותר נמצא באזור אינדונזיה ואוסטרליה. קיימים בסך הכל כ-300 מינים.
ליוניים יש גוף בגודל בינוני וסגלגל, רגליים קצרות, ראש קטן, בעלי זפק גדול ומקור קצר וצר. כנפיהם בנות 11 אברות והן חזקות ומחודדות. הם נמצאים חלק ניכר מזמנם על פני הקרקע בחפשם אחר גרגרים. הם דוגרים על עצים, על הקרקע, או בין סלעים, והנקבות מטילות בדרך כלל שתי ביצים. ליוניים יכולת מיוחדת מבין העופות לטבול את המקור בתוך המים ולשתות ללא הפרעה בזכות נחיריהם הניתנים לסגירה על ידי שרירים מיוחדים. הם ניזונים מזרעים, ירקות ופירות.
הגדולה ביוניים היא יונת כתר ויקטוריה (Goura victoria) שאורכה עד 70 ס"מ ומשקלה עד 4 ק"ג. הקטנים ביוניים הם יוני קרקע אמריקאים (Columbina) שאורכם עד 18 ס"מ ומשקלם עד 24 גרם.
קני היוניים עשוי בדרך כלל ממקלות. הזכר והנקבה דוגרים ביחד על שתי ביצים. שלא כמו רוב העופות, היוניים מייצרים חומר הדומה לחלב, הנקרא "חלב יונים", שממנו ניזונים הגוזלים.
מנגנון הניווט של היונה
האורניתולוגים, חוקרי העופות, משוכנעים שהיונים משתמשות באמצעים רבים לניווט דרכם. כמו עופות נודדים אחרים, הן יכולות כנראה לקלוט את מצב השמש והכוכבים על-מנת להתמצא בכיוון. ייתכן שיש ליונים חומרים מגנטיים במוחן המאפשרים להן לעמוד על שינויים בשדה המגנטי של כדור הארץ, ובהתאם לקבוע את מסלולן. חוקרים באיטליה סבורים כי חוש הריח משמש כמעביר אותות חשוב לזיהוי דרכן של היונים חזרה הביתה. הביולוג מל קרייטר מאוניברסיטת קורנל טוען כי יונים יכולות לראות ולחוש באור המקוטב, למצוא את כיוונו, לחוש בשינויים בכיוונו, ויכולת זו עשויה לעזור להן בניווט העצמי. הן רגישות גם לאור על סגולי, שככל הנראה גם הוא משמש אות מסוים. יונים עשויות לחוש בשינויי גובה גם כשאינו עולה על שלושה מטרים, כיוון שיש ביכולתן להבחין בשינויים מזעריים בלחץ הברומטרי, כמו למשל ירידת כספית בשיעור 0.07 מ"מ. רגישות זו מסייעת להן לשמור על מסלול קבוע ומאפשרת אבחנה מוקדמת בחזיתות אור מתקרבות. רמז אחר לכושר הניווט של היונים מקורו ביכולתן לשמוע קולות נמוכים ביותר, עד 0.05 הרץ, הנגרמים על ידי מקורות שונים כמו רכסי הרים, גלי ים, סופות רעמים ועוד.
מיון טקסונומי
סדרת היונאים שכוללת היום רק את משפחת היוניים, כללה בעבר גם את משפחת הקטיים, ואת משפחת הדודואים (Raphidae). הקטיים נחשבים כיום למשפחה היחידה בסדרת הקטאים ואילו בעקבות ניתוחי אוסטאולוגיה ו-DNA נחשבים הדודיים כיום לתת-משפחה של היוניים.
פלאווה קאני
פלאווה קאני (palawa kani) היא שפה שהוחייתה באופן יזום ומתוכנן, ונמצאת בשימוש מוגבל בפי הטסמנים הילידים במדינת האי טסמניה, באוסטרליה. השפה נוצרה על ידי המרכז האבוריג'יני הטסמני כשפה טסמנית מורכבת, בהתבסס על אוצר מילים משוחזר בתיאורים הכתובים המועטים של השפות השונות שהטסמנים האבוריג'ינים דיברו בעבר במזרח האי.
המרכז האבוריג'יני הטסמני מבקש לשמור על השפה כפרטית עד שתתבסס יותר בקרב קהילת הדוברים, רואה בשפה קניין רוחני של הקהילה וניסתה לתבוע זכויות יוצרים על השפה כולה. ההצהרה על זכויותיהם של עמים ילידים (UNDRIP) של האו"ם קובעת, כי לאנשים ילידים צריכה להיות הזכות לשלוט בידע התרבותי שלהם, כולל שפותיהם. עם זאת, לא ניתן לקבל זכויות יוצרים על שפות לפי החוק האוסטרלי או המשפט הבינלאומי. בפועל, המרכז האבוריג'יני הטסמני מאפשר גישה בלתי מוגבלת מחוץ לקהילה לשמות מקומות בלבד; ואילו מילונים ומשאבים אחרים ללימוד השפה המוגנים בזכויות יוצרים מסופקים רק לקהילה האבוריג'ינית.
רקע
השפות הטסמניות נמחקו לאחר הקולוניאליזציה הבריטית של טסמניה ורצח העם הטסמני, שכונה באנגלית "המלחמה השחורה". הדוברת האחרונה של השפה הטסמנית האחרונה ששרדה, פאני קוקרן סמית, מתה ב-1905.
לקראת סוף המאה העשרים, כחלק ממאמצים קהילתיים להתחקות אחר כמה שניתן מהתרבות הטסמנית, שבחלקה הגדול כבר נכחדה, המרכז האבוריג'יני הטסמני ניסה לשחזר שפה עבור הקהילה הילידית. בגלל דלות התיעוד, פלאווה קאני שוחזרה כתצרף של מספר שפות מתוך כתריסר שפות פלאווה המקוריות.
מקורות להחייאת השפה
שני המקורות העיקריים לחומר לקסיקלי ודקדוקי עבור פרויקט החייאת השפה היו רשימות המילים של בראיין פּלוֹמְלי מ-1976 ופרק על טסמנית שכתבו קראולי ודיקסון בספר מ-1981. לאלה התווספו ממצאים ממחקר ארכיוני. השפות המקוריות שמהן שואבת השפה המשוחזרת הן שפות במשפחת-השפות הטסמניות הצפון-מזרחיות ובמשפחת-השפות הטסמניות המזרחיות, שכן אלה היו השפות הקדומות של אוכלוסיית פלאווה המודרנית, וכן השפות הטסמניות המתועדות ביותר. בדרך כלל נבחרה מילה טסמנית אחת לכל רעיון בשפה האנגלית, אך לעיתים קיימות כפילויות, כגון צמד המילים palawa ו-pakana, שמגיעות משתי שפות טסמניות שונות ומשמעות שתיהן "אדם (טסמני)".
פרויקט ההחייאה נאלץ לשחזר את המילים בפלאווה קאני מתוך תעתיק לא-בלשני שנכתב על פי ההגייה האנגלית הקרובה, כפי שהדיבור המקורי נשמע לאירופים הראשונים שהגיעו לאי. לדוגמה, השם הילידי של בירת טסמניה, הובארט, משוחזר כיום בפלאווה קאני כ"ניפּאלוּנָה" (nipaluna), אך בתעתיק מ-1830 נכתב בשתי הצורות nib.ber.loon.ne, niberlooner. האירופים הסתמכו על התעתיק הישן והנאיבי, ועד לאחרונה, כינו את המקום בשמות מעוותים.
מצב השפה
פלאווה קאני פותחה בשנות התשעים על ידי תוכנית השפה של המרכז האבוריג'יני הטסמני, בעיקר בידי תרזה סיינטי, ג'ני לונגי וג'וּן סקאלתורפ. המרכז מעוניין לשמר את הבעלות הקהילתית על השפה, עד שהקהילה תפגין בקיאות ומסוגלות להשתמש בה.
התבססות השפה בקהילה
פרויקט החייאת השפה מבוסס לחלוטין על פעילות הקהילה. את השפה לא מלמדים בבתי הספר של המדינה, אלא רק באירועים אחרי שעות הלימודים, במחנות מאורגנים ובטיולים. ניכר כי קיימת התלהבות לשפה, בייחוד בקרב צעירים, ומספר הולך וגדל של אנשים מסוגלים להשתמש בשפה במידה כלשהי, חלקם אף ברמת שטף טובה, אם כי לבקשת המרכז האבוריג'יני הטסמני, מי שאינו אבוריג'יני ומבקש לעשות שימוש בשפה נדרש ראשית להגיש בקשה רשמית. ב-2012 המרכז אף ניסה לפעול להסרת הערכים אודות השפה בוויקיפדיה האנגלית. כמו כן, המרכז דוחה את הגדרת פלאווה קאני כ"שפה מתוכננת".
אבני דרך בשימוש בשפה בציבור
סדרת הטלוויזיה המונפשת "Little J & Big Cuz", ששודרה בערוץ הטלוויזיה הילידי הלאומי של אוסטרליה NITV ב-2017, כללה פרק שלם בפלאווה קאני, וזו הייתה תוכנית הטלוויזיה הראשונה במלואה בשפה. לוטאנה ספוטסווד נתנה הספד בפלאווה קאני בהלווייתו של ראש ממשלת טסמניה ג'ים בייקון. ב-2018, הסרט "The Nightingale" ("הזמיר") הפך לסרט המשמעותי הראשון שעשה שימוש בפלאווה קאני, תוך התייעצות עם מנהיגים טסמנים אבוריג'ינים.
השפה גם משמשת בכמה שלטים בשמורות בטסמניה, לדוגמה השם "kunanyi" התקבל כאחד השמות הרשמיים של הר ולינגטון, והפארק הלאומי שבעבר נקרא "אסבסטוס ריינג'" כיום קרוי "הפארק הלאומי נָרָאוּנְטָאפּוּ".
שמות מקום רשמיים
פלאווה קאני קיבלה לגיטימציה רשמית דרך מדיניות "מתן השמות הכפולים והאבוריג'יניים" של ממשלת טסמניה ב-2013, ש"מתירה לשם אבוריג'יני ולשם לועזי ["introduced"] לשמש יחד כשם הרשמי, ולאתרים חדשים לקבל שמות על פי המורשת האבוריג'ינית שלהם." לדוגמה, השם הכפול "קָנָמָלוּקָה / נהר טָאמַר" (kanamaluka / Tamar River) הוא שמו הרשמי של נהר זה, ו"קוּנָאנְיִי / הר ולינגטון" (kunanyi / Mount Wellington) הוא שמו הרשמי של הר זה.
קיימים גם כמה שמות-מקום אחרים בשפת פלאווה קאני, אך עדיין לא באופן רשמי, חלקם שמות מודרניים בעלי אופי תיאורי, ולא שמות בעלי תיעוד היסטורי.
פונולוגיה
ההגאים כתובים להלן בתעתיק פונטי, ולאחר מכן בין מירכאות הכתיב בפלאווה-קאני אם הוא שונה מהתעתיק.
תנועות
בשפה יש שלוש תנועות: a, i, u; ושני דיפתונגים: /ei/ (נכתב "ay") ו-/oi/ (נכתב "uy").
עיצורים
צרורות העיצורים האפשריים הם pr, tr, kr.
כמו ברוב השפות הילידיות באוסטרליה, בשפות הטסמניות אין עיצורים שורקים, וכך גם שוחזר עבור פלאווה קאני. התופעה בא לידי ביטוי בין היתר בהגיית מילים השאולות מאנגלית, כגון "sugar", הנהגית ב-[t] בתחילת המילה בשפת הפידג'ין המקומית.
בשל עניות המקורות המשמשים לשחזור, מאגר העיצורים המשוחזר עבור פלאווה קאני מסתמך על אופן ההגייה הנוכחית של בני פלאווה, אשר כיום מדברים אנגלית - ולא משקף את ההגייה המקורית של השפות הטסמניות, שעבורן אין הקלטות. על פי טיילור (2006), "נראה שהאנשים שתרמו לפרויקט קיבלו ללא עוררין מאפיינים פונולוגיים מהשפות המדוברות ביבשת אוסטרליה, כמדריך לפונולוגיה של פלאווה, וזאת בלי שבוצע מחקר השוואתי בין שיטות הכתב/תעתיק ששימשו את האירופים שתיעדו את השפות האבוריג'יניות," והוא מביא שלוש דוגמאות:
דקדוק
שמות עצם לא מסמנים מספר דקדוקי (דוגמת יחיד או רבים).
פעלים אינם מסמנים גוף או זמן, למשל הפועל takara במשפט waranta takara milaythina nara takara "אנחנו הולכים היכן שהם הלכו".
בתחילת פרויקט החייאת פלאווה קאני, הפעילים יצאו מנקודת הנחה שלא נשמרו שום נתונים דקדוקיים על השפות הטסמניות הילידיות כפי שדוברו במקור, ושבהחייאת השפה, פלאווה קאני תיאלץ לשאול מאפיינים דקדוקיים רבים מאנגלית. מאז, המרכז האבוריג'יני הטסמני אסף מילים ומשפטים ברשימות וביצע ניתוח יסודי יותר שלהם, שסיפק עדויות למאפיינים דקדוקיים ומילוניים חשובים: סדר מילים ייחודי, מילים שאולות, התאמת מילים לרעיונות המוצגים בשיח, ומוספיות. המאפיינים האלה שולבו בפלאווה קאני.
הטקסט ה"שוטף" היחיד שהוקלט מהשפות הטסמניות המקוריות הוא דרשה שנתן הכומר הבריטי ג'ורג' רובינסון באי ברוני ב-1829, לאחר ששהה שם שמונה שבועות בלבד. ה"טסמנית" שלו לא הייתה שפה טבעית או שפת אם, אלא תרגום מילולי מאנגלית, החלפה מילה-במילה במילים טסמניות שהופשטו מהדקדוק שלהן, בדומה למה שמתרחש בשפות פידג'ין. רובינסון הוא אחד מהמקורות העיקריים ליצירת פלאווה קאני.
כינויי גוף
המילה nika משמעותה גם "זה/זו", לדוגמה בביטויmilaythina nika "האדמה שלהם/ן / האדמה הזו".
מספרים
שמות המספר מ-1 עד 10 הם: ליצירת מספרי העֶשְרֶה, משרשרים את ספרת האחדות ולאחריה "עשר": "אחת עשרה" pamakati, "שתים עשרה" payakati וכו'.
ליצירת העשרות, מצרפים את הסופית ka - לספרת האחדות: "עשרים" payaka,"שלושים" luwaka וכו'.
ליצירת המאות, מצרפים את הסופית ki-: "מאה" pamaki, "חמש מאות" maraki וכו'.
ליצירת האלפים, מצרפים את הסופית ku-: "אלף" pamaku, "תשעת אלפים" taliku וכו'.
טקסט לדוגמה
דוגמת טקסט זו היא ההספד שחיברה תוכנית השפה של המרכז האבוריג'יני הטסמני והוקרא לראשונה ב-2004, ביום הזיכרון לטבח בריסדון קוב ב-1804. הערות: [א] עם מהאזור סביב פיטווטר (Pittwater) וריסדון (Risdon).
[ב] המונח הוא "raytji".
גרסות נוספות של הטקסט קיימות, כולל גרסה עם הקלטת קול.
מכלול קרמי
מכלול קרמי הוא אוסף של ממצאים מחרס המתגלים באתר ארכאולוגי. גודלו של מכלול קרמי תלוי בגורמים רבים, כגון גודל האזור הנחפר, רמת עובי החפירה, צפיפותם המקורית של כלי החרס במקומות, ומידת השלמות של הכלים במקום.
במקרים רבים, מכלולים קרמיים מאתרים ארכאולוגיים הם גדולים ואינם שלמים במידה רבה, עד כי החוקרים הארכאולוגים נדרשים להשתמש בטכניקות דגימה, לפיתוח תיאורים של מגוון סוגים של קרמיקה או תכונות הקיימות במכלול.
לאחר סיווג וספירת חרסי המכלול בצורה מסודרת, ובחינת וניתוח תכונותיהם השונות, יכול הארכאולוג להתחיל לנתח ולאפיין את דפוסי החרס שנשתמרו במכלול, ובכך להגדיר קבוצת חרסים כמכלול
גלילי שחר
גלילי שחר (נולד בשנת 1970) הוא פרופסור לספרות השוואתית בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
גלילי שחר נולד בתל אביב להורים שעלו לישראל מאיראן. גדל והתחנך בחולון. בעת שירותו הצבאי החל בלימודי היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה הפתוחה. את לימודיו לתואר שני החל במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן שבאוניברסיטת תל אביב, ומשם עבר למסלול ישיר לדוקטורט בבית הספר להיסטוריה והשלים את לימודיו בסמינר לספרות השוואתית בברלין. בשנת 2000 קיבל תואר דוקטור על עבודה שכותרתה "תיאטרון הנאורות: משחקי שוטים והשקפות עולם בתקופת גתה", ויצא להשתלמות פוסט-דוקטורט במכון לספרות השוואתית על שם פטר זונדי באוניברסיטה החופשית של ברלין, שם שהה עד סוף שנת 2003. בתקופה זו השלים את עבודת ההסמכה שהוקדשה לשאלת המודרניזם והמסורת בספרות היהודית-גרמנית. בשובו לישראל התמנה למרצה בחוג לספרות גרמנית באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר שנים אחדות שבהן שימש חוקר ומרצה לספרות גרמנית בגרמניה וארצות הברית שב ללמד בישראל. הוא משמש פרופסור לספרות השוואתית, מופקד הקתדרה לספרות גרמנית ע"ש מרסל רייך-רניצקי. עבודתו מוקדשת למחקר והוראה של ספרות והגות גרמנית ויהודית בעת החדשה - בעיקר באזורי התפר של התרבויות. בין נושאיו העיקריים, בתחומי התרבות גרמנית: הפרוזה של פרנץ קפקא, שירתם של פרידריך הלדרלין ופאול צלאן, התיאטרון של גתה והדרמה של גאורג ביכנר, הגותו המאוחרת של מרטין היידגר וכתבי אריך אוארבך וולטר בנימין, ובתחומי התרבות העברית: הפרוזה של ש"י עגנון, מדרש ושירה עברית חדשה.
קישורים חיצוניים
מכּתביו ומהרצאותיו:
מקדש ארטמיס בראורוניה
מקדש ארטמיס בראורוניה (Artemis Brauronia) או בראורוניאון (Barauroneion) היה ניצב על האקרופוליס באתונה. שרידים מעטים מיסודותיו נחשפו מדרום-מזרח למבנה הפרופיליאה. ממה ששרד משחזרים כי המבנה היה סטיו דורי בעל מתאר דמוי 'ח' שחלקו האחורי נשען אל החומה הדרומית של האקרופוליס. שרידים של גרם מדרגות אבן עדיין נראים באתר.
זהו מקדש לאלה ארטמיס, נספח למקדש מרכזי שלה שהתקיים בבראורון, שהוא אתר המצוי בחוף המזרחי של אטיקה. על פי המסורת כאן הציבה איפיגניה, בתו של אגממנון, בחזרה מטאוריס, פסל לאלה שהצילה אותה. הפולחן של ארטמיס, המגינה על הנשים ההרות, החל כאן במאה השישית לפנה"ס ביזמתו של הטירן פסיסטרטוס.
נמל התעופה הבין-לאומי קמפגוודה
נמל התעופה הבין-לאומי קמפגוודה (באנגלית: Kempegowda International Airport), (IATA: BLR, ICAO : VOBL ) הוא נמל תעופה בינלאומי המשרת את בנגלור, בירת קרנאטקה, בחלק הדרומי של הודו. הנמל ממוקם כ-30 ק"מ צפונית לעיר, והוא בבעלות ומופעל על ידי International Airport Limited.
נמל התעופה נפתח במאי 2008 כחלופה לעומס הגדול בנמל התעופה HAL, נמל התעופה המסחרי העיקרי המשרת את העיר. הוא נקרא על שם קמפה גוודה I, מייסד בנגלור. נמל התעופה הפך לנמל התעופה הראשון של קרנאטקה המופעל על ידי אנרגיה סולארית שפותחה על ידי CleanMax Solar.
נמל התעופה קמפגוודה הוא נמל התעופה השלישי העמוס ביותר בתנועת נוסעים, תנועות אוויריות ומטענים פנימיים בהודו, והוא נמל התעופה ה-29 העמוס ביותר באסיה.
היסטוריה
נמל התעופה המקורי ששירת את בנגלור היה נמל התעופה HAL, הממוקם 5 ק"מ ממרכז העיר. הוא הוקם בשנת 1942 למטרות צבאיות והגנה, והחל בפעילות מקומית לראשונה בסוף שנות ה-70. הפופולריות הבלתי צפויה של טיסות הפנים החדשות עודדה הרחבה מהירה של שדה התעופה. בסוף שנות ה-90 החלו הטיסות הבינלאומיות הראשונות. אייר אינדיה הייתה חברת התעופה הראשונה שהציעה טיסות בינלאומיות, כשטסה לסינגפור. בשנת 2000, חברת התעופה הזרה הראשונה החלה לפעול מנמל התעופה HAL, עם נפאל איירליינס לקטמנדו, ואחריה ה-A340 לופטהנזה מגרמניה. כמה חברות בינלאומיות גדולות אחרות כמו בריטיש איירווייז ואייר פראנס שירתו את שדה התעופה הישן מ-2005.
עם זאת, כאשר בנגלור גדלה, ותנועת הנוסעים לעיר עלתה, נמל התעופה HAL, שהיה עם מסלול יחיד ומקום חניה מוגבל למטוסים לא היה מסוגל להתמודד עם התנועה המוגברת. בשנת 2007 חווה הנמל ירידה של כ-8 מיליון נוסעים, יותר מכפול מהקיבולת המקורית שהייתה 3.6 מיליון. לא היה מקום להרחבה ונמל התעופה יכול היה להכיל רק שישה מטוסים בו זמנית. לאור זאת, הוחלט על בניית נמל תעופה חדש גדול יותר, שיעמוד בכמות הנוסעים הגדלה.
כמעט עשור חלף מהשלב הראשוני של הקצאת ורכישת הקרקע, ועד לחתימת הסכמי בעלי המניות ב-2002 ועד תחילת הבנייה. הבנייה החלה ב-2 ביולי 2005, והסתיימה תוך 32 חודשים, במאי 2008.
הטיסה הראשונה לנמל התעופה הייתה טיסת אייר אינדיה 609 ממומבאי.
שינוי שם והרחבה
שמו המקורי של נמל התעופה היה נמל התעופה הבינלאומי נגלור. בפברואר 2009 שלחה ממשלת המדינה הצעה לממשלת האיחוד לשנות את שמו של נמל התעופה על שם מייסד בנגלור, קמפה גוודה I. ההחלטה התקבלה בדצמבר 2011, והשם שונה רשמית ביולי 2013 לנמל התעופה הבין-לאומי קמפגוודה.
פרויקט ההרחבה ב-2013 היה בסך 15 מיליארד דולר, והוא הכפיל את גודלו של מסוף הנוסעים ל-150,556 מ"ר, הכולל בניית מתקנים נוספים לביצוע צ'ק-אין, הגירה, אבטחה והשבת מזוודות. הטרמינל המורחב, שזכה לכינוי "טרמינל 1A", העלה את קיבולת הנוסעים השנתית של שדה התעופה ל-25 מיליון.
באפריל 2022 הכריזה קוואנטס על הטיסה הישירה הראשונה אי פעם בין בנגלור לסידני, אוסטרליה. זוהי גם טיסה ישירה ראשונה אי פעם בין אוסטרליה לדרום הודו. החל מנקודה זו, לנמל התעופה יש טיסות ללא הפסקה ל-5 יבשות.
כלקותקה
כלקותקה היה מבנה שניצב בעבר על האקרופוליס באתונה. קיומו ושמו ידועים בעיקר מכתובות שהתגלו במקום, המציינות שבמקום אוחסנו כלי ברונזה (מיוונית: כלקוס פירושו נחושת), שהובאו ככל הנראה כמנחות, כגון כלי נשק, צלמיות וכלי קיבול. מזהים את מקומו של הבניין צמוד לחומה הדרומית של האקרופוליס, בין מקדש ארטמיס בראורוניה במערב ובין הפרתנון במזרח. באתר יש שרידי בנייה מעטים ויש המזהים בהם את הבניין, אך אין בכך כל ביטחון. הבניין נבנה כל הנראה במאה החמישית לפנה"ס. במאה הרביעית הוסף בחזיתו סטיו עמודים.
מצטיין שר הביטחון
מצטיין שר הביטחון הוא תעודת הצטיינות למשרתי הקבע בצה"ל. התעודה מוענקת בטקס על ידי שר הביטחון ובמעמד הרמטכ"ל וראש אגף כוח אדם. התעודה מוענקת מדי שנה סמוך לראש השנה לנגדים וקצינים מצטיינים שנבחרו מכל יחידות צה"ל. במעמד הטקס המצטיינים מקבלים תעודת הצטיינות אישית.
בוועדות קבלת מצטיין שר הביטחון על המועמד לעמוד בקריטריונים הבאים אשר נקבעו על ידי אכ"א:
בתעודה כתוב: תעודת הוקרה והערכה מוענקת בזאת ל...., ....על הצטיינותך האישית "והאנשים טובים לנו מאוד" (שמואל א', כה', טו')
מצטייני שר הביטחון
2013 - אייל שוימר, יאיר צוקרמן