cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חצבת
אפידמיולוגיה
בשנת 1980, לפני הכנסת החיסון נגד חצבת, המחלה הייתה אחראית לתמותה עולמית של 2.6 מיליון אנשים בשנה. גם כיום מדובר בגורם משמעותי למות לילדים בעולם (1.3% מתמותת ילדים עד גיל חמש). על פי הערכת ארגון הבריאות העולמי בשנת 2010 מתו 139,300 אנשים מחצבת, רובם ילדים מתחת לגיל 5. בעקבות הכנסת החיסון ירדה התמותה העולמית מחצבת ב-74% בין השנים 2000 ל–2010.
בעקבות החיסון ההמוני נגד החצבת, המחלה הפכה לנפוצה הרבה פחות. עם זאת, ישנן התפרצויות של המחלה שמתרחשות בעיקר בשל שיעורי התחסנות נמוכים.
ירידה בכיסוי החיסוני עלולה להביא לחזרה של המחלה ולפגיעה בעיקר בלא-מחוסנים, בתינוקות, בקשישים ובבעלי מערכת חיסונית חלשה.
היסטוריה
הדיעות חלוקות לגבי התקופה בה נוצרה החצבת. היו שטענו שמקורו של וירוס החצבת כבר בתקופה הפרהיסטורית. אולם, על פי הערכות סטטיסטיות, גודל האוכלוסייה הנדרשת כדי להחזיק את החצבת בחיים במצב בו מי שנדבק במחלה נהיה חסין כלפיה, עומד על לפחות 200,000-500,000 תושבים, כמות שהחלה להתקיים בין השנים 2500–3000 לפני הספירה. יש הטוענים שהמחלה ללא ספק התקיימה כבר בתקופה זאת, בערים הגדולות של המזרח התיכון. בהתאם לכך מזהים מגפות שונות שתוארו בכתובים כמו זאת באתונה בשנת 4 לפני הספירה, כמגפות חצבת. אחרים רואים את וירוס החצבת כמוטציה של וירוס דבר הבקר שנוצרה לאחר הספירה. על פי ניתוח לשוני, הוערך שהחצבת נודעה בין המאה ה-5 למאה ה-7. העובדה שקלאודיוס גלנוס, בן המאה ה-2, תיאר בדייקנות את האבעבועות השחורות ולא תיאר את החצבת, מהווה אינדיקציה לכך שהמחלה לא הייתה קיימת בתקופתו. אצל אל-ראזי, שחי בסוף המאה ה-9, יש תיאור של מחלה הדומה לחצבת שהוא מציין כנבדלת מאבעבועות שחורות. דיווחים על מגפות שככל הנראה היו חצבת קיימים מהמאות ה-11 וה-12. ניתוח של ההבדלים הגנטיים בין וירוס החצבת לבין וירוס דבר הבקר מצביעים על התפצלות, כלומר היווצרות החצבת, במאה ה-11 או ה-12.
במאה ה-16 החצבת עשתה שמות באוכלוסיות שונות ביבשת אמריקה, שנדבקו בבת-אחת במחלה. למשל, בקובה מתו מהמחלה כשני שלישים מהאוכלוסייה במגפה שפרצה בשנת 1529. במאה ה-17 אבחן את החצבת באופן מדויק והבדיל אותה מהאבעבועות השחורות ובהתאם לכך הייתה מאז הבדלה ברורה בין המחלות ברשומות הרפואיות שנאספו מאז.
ההבנה של דרכי ההידבקות במחלות מידבקות במחצית השנייה של המאה ה-19, ובעקבות זאת ההקפדה על הגיינה בחברה המערבית, הביאו לכך שהתפרצויות של חצבת הדביקו רק חלק קטן מהאוכלוסייה במחלה. עובדה זאת החזירה את המחלה לפגוע יותר במבוגרים. כמו כן, שיעור האוכלוסייה שהיה מחוסן למחלה ירד, דבר שסיכן תינוקות רכים שכבר לא נהנו בהכרח מהחיסון למחלה של אמותיהם שהועבר אליהם ביניקת חלב אם. עם זאת, המחלה עדיין הייתה בעיה רצינית גם בחברות המערביות המפותחות. בארצות הברית למשל בעשור שלפני הפצת החיסון נדבקו במחלה מעל חצי מיליון בני אדם מדי שנה, מהם מתו בין 400–500 חולים, 48,000 אושפזו בבתי חולים וכ-1000 סבלו מנזק מוחי.
בשנת 1911 זוהתה מחלת החצבת כמחלה נגיפית, לאחר שנוזלי גוף שנשאו את המחלה הועברו דרך מסנן למניעת מעבר חיידקים ובכל זאת הדביקו קוף במחלה. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 נעשו ניסיונות לבודד את הגורם לחצבת כדי לפתח לה חיסון.
על פי נתוני המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן האמריקאים שעקבו אחר התפתחות המחלה לאורך השנים בקרב אזרחים אמריקאים, במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 חלה ירידה בתמותה מהמחלה מאלפים בכל שנה למאות, הודות לשיפור באיכות החיים ובשירותי הרפואה שיכלו לספק מענה לתופעות הלוואי אליהן נחשפו החולים במסגרת המחלה. אלא שבמהלך שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 (טרם הושק החיסון), חלה עצירה בירידה והיחס בין תמותה לתחלואה נשאר זהה, עקב היעדר טיפול מתאים לזיהום עצמו. היחס בין תחלואה לתמותה נשאר זהה גם בעשורים שלאחר מכן, והירידה בתמותה בעקבות כניסת החיסון לשימוש נבעה מכך שאנשים לא נדבקו במחלה.
חיסון
בשנת 1960 הודיעו חוקרים מהרווארד בראשות ג'ון פרנקלין אנדרס על פיתוח חיסון לחצבת. בתחילת 1961 הוחל בניסוי רחב היקף בחיסון בסטטן איילנד ובניגריה. החיסון נמצא כיעיל, אך בשנת 1961 טרם היה ברור לכמה זמן הוא תקף. באפריל 1962 אומץ החיסון לשימוש נרחב בארצות הברית.
פיתוח החיסון לא עבר באופן חלק בכל העולם. בשנת 1962 דווח שבאירופה נעשה ניסוי בחיסון שהתברר ככושל ובמקום לחסן הוא הדביק במחלה. בשנת 1969 הוסרו מהמדפים באנגליה חיסונים של אחת החברות בגלל חשש שהחיסון גרם לדלקת קרום המוח במספר ילדים שחוסנו.
לצד זאת, החל מאז שהופץ באופן מלא בסוף שנות ה-60, ההצלחה של החיסון בהורדת התחלואה ומקרי המוות הייתה מידית. לאחר הפצת החיסון בארצות הברית, ירד מספר מקרי המוות ממאות בכל שנה לעשרות ובהמשך לבודדים, בעוד שמקרי התחלואה צנחו ממאות אלפים בשנות ה-50 לאלפים בתחילת שנות ה-80. השקת החיסון השני הובילה אף היא לירידה חדה.
על פי הערכות שבוצעו בדיעבד נראה שהחיסון הפחית את תמותת הילדים באופן כללי, ולא רק מחצבת. מכיוון שאחד התסמינים של חצבת היא ירידה בזיכרון החיסוני, מניעת המחלה מנעה גם את ההידבקות במחלות קטלניות אחרות, ועל פי הערכות שבוצעו באזורים מסוימים באפריקה, תמותת הילדים הכללית לאחר החיסון ירדה בכ-30%, על אף שרק כ-4% מהירידה בתמותה שויכה ישירות למניעת החצבת עצמה.
טיפול בעבר
עד להשקת החיסון לא היה טיפול באופן ישיר לזיהום עצמו, אלא הטיפול היה בדרכים עקיפות בלבד.
בשנת 1959, עדיין בטרם השקת החיסון, תואר הטיפול בחצבת כך:
חיסון
חיסון נגד חצבת, ניתן בישראל החל מינואר 1967. בשלב הראשון, החיסון (שנקרא באותן ימים "שוורץ") ניתן לפעוטות בגילאי 9 חודשים ועד גיל שנתיים.
בישראל מקבלים ילדים את החיסון נגד חצבת בשני חלקים: חיסון אחד בגיל שנה, ופעם נוספת בכיתה א' או ב'. החיסון הוא חלק מחיסון MMRV, המכיל תרכיבים נגד חצבת, חזרת, אדמת ואבעבועות רוח.
עד אמצע שנות ה-60
עד שנות ה-60 של המאה ה-20 נחשבה החצבת למחלה נפוצה שכל ילד יידבק בה במהלך הילדות ובעקבות זאת הוא יהיה מחוסן נגדה במהלך כל חייו. בשנת 1953 הוחל ביפו בייצור תרופה לחיסון זמני נגד מחלות ילדים, כולל חצבת, בהתבסס על גאמא-גלובולין. התרופה סיפקה חיסון זמני למשך כחודשיים.
מידי כמה שנים פקדה מגפת חצבת את ישראל, כאשר בגר דור חדש של ילדים שטרם נחשפו למחלה. גל כזה הגיע בסוף 1954 ושוב בשנת 1959. גל נוסף של המחלה הגיע בתחילת שנת 1964. גל זה נודע במיוחד במקרי תמותה רבים בכפרים דרוזיים מבודדים בגליל ובמיוחד בכיסרא. על פי הודעה של משרד הבריאות בתחילת 1964, היו בישראל כ-40 מקרי מוות מסיבוכי חצבת בכל שנת שיא של המחלה, כאשר "שנת שיא" חוזרת כל שנתיים-שלוש.
הכנסת החיסון
בתחילת 1967 הוחל בחיסון חינם של ילדים בגילאי תשעה חודשים עד שנתיים. הורים שרצו לחסן ילדים יותר מבוגרים יכלו לרכוש את מנת החיסון באופן פרטי. בעקבות הכנסת החיסון, בשנים 1971–1973 לא היה אף מקרה מוות מחצבת בקרב האוכלוסייה היהודית בישראל. עם זאת, המחלה המשיכה להתקיים בקרב אוכלוסיות שלא חוסנו ובקרב חלק קטן מהמחוסנים, שכן יעילות החיסון אז נאמדה ב-98%. בשנת 1975 התפרצה בישראל מגפת חצבת בקרב ילדים מעל גיל 9 ועד מבוגרים צעירים שלא חוסנו בילדותם. בשנת 1984 עברו למתן החיסון נגד חצבת בחיסון כפול שכלל גם מנת חיסון נגד חזרת.
במאה ה-21
בשנים 2007–2008 חלה עלייה חדה במספר מקרי החצבת בישראל לעומת השנים שקדמו להן. לפי נתוני משרד הבריאות, בין 1 באוגוסט 2007 ל-18 במרץ 2008 התגלו 902 מקרים, מתוכם 746 באזור ירושלים (לעומת 115 מקרים באזור ירושלים בכל שנת 2006). במשרד הבריאות ציינו שפלגים מסוימים בציבור החרדי מסרבים מסיבות אידאולוגיות להתחסן בפני המחלה .
בשנת 2015 התגלו מספר מקרים של חצבת באזור מרכז הארץ. משרד הבריאות איתר מעל 1,000 איש אשר נחשפו למחלה וכ-680 חוסנו. אחוז המתחסנים לחצבת בישראל ב-2017 עמד על 97%.
ב-2018
ב-2018 אירעה התפרצות חריגה של מחלת החצבת בישראל, כ-3,500 בני אדם אובחנו כחולים במחלה בעיקר בירושלים, בית שמש, צפת, בני ברק וביתר עילית. דווחו 35 מקרים של דלקת ריאות ו-2 מקרים של דלקת המוח. פעוטה משכונת מאה שערים בירושלים ממשפחה המשויכת לפלג נטורי קרתא מתה כתוצאה מכך, מקרה מוות ראשון בישראל לאחר כ-15 שנה. בדצמבר 2018 נפטרה קשישה בת 82 שסבלה ממחלה המטולוגית קשה לאחר שנדבקה במקביל בחצבת. באוגוסט 2019 נפטרה דיילת בת 43 לאחר שנדבקה בחצבת במהלך טיסה ומצבה הידרדר במשך מספר חודשים. למעלה מ-30,000 חוסנו.
בשנים 2018–2019 הייתה ישראל במקום השביעי בעולם בשיעור התחלואה בחצבת.
חצבת והריון
אישה בהריון החולה בחצבת עלולה להעביר את המחלה לעובר, מה שעלול לגרום לו נזק ואף להיות קטלני עבורו. חצבת בהריון עלולה לגרום להפלה, ללידה מוקדמת או ללידת תינוק במשקל נמוך.
עם זאת, אין לתת את החיסון נגד חצבת במהלך ההריון - כך שיש לדאוג שאישה המעוניינת להיכנס להיריון תהיה כבר מחוסנת.
ליאו הואי
לִיאוּ הוּאִי (בסינית: 刘徽) חי בין השנים  220-280 בסין, היה מתמטיקאי סיני אשר חי בממלכת וֵיי בתקופת שלוש הממלכות בסין. עיקר פרסומו - בזכות פרשנותו לספר "תשעת הפרקים של אמנות המתמטיקה", שנכתב ונערך לאורך השנים עד ל-200 לפנה"ס בסין, ובה הוכיח את נכונות האלגוריתמים שבספר.
עבודות ומחקרים מתמטיים
ליאו הואי הציג את המתמטיקה בדרך שונה מהטקסט שעליו כתב פרשנות. בספר היו כתובים מרשמים בלבד, ללא הוכחה. הואי הוסיף למרשמים כללים בסיסיים, מעליהם ניתן היה לבסס את החישובים. הוא ביטא את תוצאותיו המתמטיות בעזרת ביטויים עשרוניים.
הואי פרסם הוכחה משלו למשפט זהה למשפט פיתגורס בעזרת תרשים שיצר, והציע שיטות למציאת אורך הצלעות במשולש ישר-זווית בעזרת פרמטרים.
בפרשנותו ל"תשעת הפרקים" הוא הציג:
אלגוריתם לאומדן של פאי. הואי אמד את השטח של העיגול בעזרת מצולע בעל 3× 2n צלעות. הוא השתמש במצולע בעל 192 צלעות ( 3× 26) לחישוב 3.141452 =π  .
מאוחר יותר הוא המציא שיטה מהירה יותר ונעזר במצולע בעל 3072 צלעות והגיע ל 3927/1250=3.1416 = π. ההערכה הזאת של פאי זכתה לשם "יחס הואי".
האלגוריתם של הואי היה אחד מתרומותיו החשובות למתמטיקה בסין העתיקה. בעזרת עבודתו של הואי חישב זו צ'ונגז'י את π להיות 3.1415927>π>3.1415926 אשר נשארו ההערכות המדויקות ביותר ל- π במשך כמעט 1000 שנים.
הואי פרסם כללים לחיבור, חיסור, כפל וחילוק שברים, כמו כן נוסחאות למציאת הנפח של פאונים תלת־ממדיים כגון מנסרה, פירמידה, ארבעון, טריז, גליל, חרוט ופרוסטום של חרוט. הוא השתמש בעקרון קאוואליירי על מנת למצוא את נפחו של גליל ושל גוף גאומטרי הנוצר על ידי הצטלבות שני גלילים הנקרא כיום "מודל שטיינמץ". הואי היה הראשון לחשוב על מודל זה, אך נכשל בניסיון החישוב שלו. עבודתו הושלמה כמה מאות שנים לאחר מכן על ידי זו צ'ונגז'י ובנו זו ג'נג.
בפרק 8 של פרשנותו הוא התייחס למשוואות ליניאריות סימולטניות ומחשב אותן עם מספרים חיוביים ושליליים. הוא היה אחד המתמטיקאים הראשונים שהשתמש במספרים שליליים.
מאוחר יותר, הואי הוציא לאור עבודה נפרדת הנקראת "המדריך המתמטי של אי הים", אשר עוסקת במדידות של גבהים ומרחקים בעזרת טריגונומטריה בכלל ובמשפט פיתגורס בפרט. העבודה הייתה במקור חלק מפרשנותו על תשעת הפרקים, אך לאחר מכן הוסרה, והפכה לספר. בעבודתו, הואי התייחס לבעיות הבאות:
שורש 167
שורש 167, או ג'ין בּוּ (בסינית: 金部, פיניין: Jīn bù) הוא השורש המאה ששים-ושבעה של הכתב הסיני. פירושו "זהב" והוא הראשון מתוך 9 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משמונה קווים.
במילון קאנגשי יש 806 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
בחמשת היסודות (או "חמשת השלבים") של הפילוסופיה הסינית, 金 מייצג את יסוד המתכת.
כאשר הוא מרכיס תו יחד עם שורשים אחרים הוא מופיע בצורה:钅 (א釒 בסינית מסורתית).
הופ ארנב
הופ ארנב (באנגלית: Hop) הוא סרט אנימציה משנת 2011 של Illumination Entertainment, המשלב אנימציה ממוחשבת עם לייב אקשן. הסרט בוים על ידי טים היל והופק על ידי כריס מלדנדרי.
עלילה
על אי הפסחא, ארנב צעיר בשם אי.בי (ראסל ברנד) נועד להצליח לתופף, כשהיה קטן אביו הראה לו את מפעל הממתקים וכשגדל הוא עדיין מתופף, אבא ארנב (יו לורי) בתור ארנב הפסחא לא מוכן לתת את התפקיד והוא רוצה שהוא יעבוד, אי.בי בורח להוליווד להמשיך את חלומו להיות מתופף, אבא ארנב שולח את שלוש ארנבות הנינג'ה שלו השומרות המלכותיות, כדי למצוא את בנו. בינתיים, שני אפרוחים בשם קרלוס ופיל (שניהם בגילומו של האנק עזריה), מגרשים הפיכה נגד אבא ארנב כדי להשתלט על הארגון הממתקים, בלוס אנג'לס, אי. בי. נפגע על ידי פרד או'הייר (ג'יימס מרסדן), שחקן מתפטר שנועד לעבוד (תמיד בלחץ עם משפחתו "לקבל עבודה") הוא נסע לשמור על ביתו של הבוס של אחותו סם (קיילי קווקו), פרד שראה כי זה ארנב מדבר החל לברוח לתוך הבית (זה קטע מהסרט "שומר גן החיות" שגריפין ראה אריה ופיל מדברים) אבל אי.בי. מצליח לרדוף אחריו ולעצור אותו, מרוב מאמצים רבים, אי.בי. עוצר את קרלוס (שהפך לחצי ארנב וחצי אפרוח) והופך יחד עם פרד לארנב ממתקים.
וינסנט פרייס
וינסנט לנארד פרייס (באנגלית: Vincent Leonard Price; 27 במאי 1911 – 25 באוקטובר 1993) היה שחקן תיאטרון וקולנוע אמריקאי המוכר בזכות תפקידיו בסרטי אימה, בייחוד בעיבודיו של רוג'ר קורמן ליצירות של אדגר אלן פו.
ביוגרפיה
פרייס נולד בסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית. למד תולדות-האמנות ואנגלית באוניברסיטת ייל, ואת לימודיו לתואר מוסמך אוניברסיטה עשה בלונדון. תפקידו הראשון היה שוטר ושופט במחזמר "שיקגו", בתיאטרון פרטי מקומי.
עוד לפני שהחל לפתח קריירת משחק, שאף פרייס להיות היסטוריון של אמנות. הוא עשה תארים בהיסטוריית האמנות ובאנגלית באוניברסיטת, ייל ולאחר מכן לימד בבית ספר למשך שנה, אך הרגיש צורך להמשיך את לימודיו מכיוון שנראה היה שתלמידיו יודעים יותר ממנו. הוא חזר ללימודים בלונדון ובווינה.
בלונדון, בשנת 1934, נדבק בחיידק התיאטרון. מחירי כרטיסי התיאטרון היו זולים והוא ניצל זאת. אחרי התפקיד ב"שיקגו" הוא הופיע בתור אלברט ב"ויקטוריה רג'ינה", התפקיד שהביא אותו לראשונה לברודוויי ולתודעת הציבור. המפיק, גילברט מילר, החליט לקחת את המחזה לניו יורק וללהק את הלן הייז לתפקיד הראשי ואת פרייס לתפקיד הראשי לצידה. המחזה עלה ב-26 בדצמבר 1935 ורץ במשך שלוש שנים.
בשנותיו המאוחרות נעשה פרייס מעורב בתעשיית הרוק. הוא היה מעורב בסרטוני מוזיקה עם אמנים שכללו את אליס קופר, רינגו סטאר ומייקל ג'קסון. אחד משיתופי הפעולה הבולטים של פרייס הוא בשיר thriller של מייקל ג'קסון, אשר פרייס מקריין בו את המלל בפתיחה של השיר.
בנוסף לעבודתו כשחקן, החל קריירה נוספת כשף בטלוויזיה בסדרה שרצה למשך זמן מה ויצא לו מוניטין של טבח ואספן מתכונים. הוא גם מצא זמן לכתוב ספר, "ג'ו" ("Joe").
הוא סבל ממחלת הפרקינסון, מה שהפך את תפקידו ב-"מספריים של אדוארד" לקטן יותר מהמקור. הייתה זו הופעתו האחרונה של פרייס על המסך והסצנה האחרונה בסרט בה הוא מופיע היא סצנת המוות של הדמות שלו.
וינסנט פרייס עישן סגריות לאורך מרבית חייו ומת מסרטן הריאות בגיל 82, ב-25 באוקטובר 1993. גופתו נשרפה, ואפרו פוזר בפוינט דום אשר במליבו, קליפורניה.
פילמוגרפיה
מבין הסרטים המפורסמים בהם השתתף:
You've Got a Way
You've Got a Way (בעברית: יש לך דרך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין, מתוך אלבומה השלישי Come On Over. השיר יצא לאור במאי 1999, כסינגל התשיעי מתוך האלבום. הוא זכה להצלחה מסחרית נאה, כאשר מכר למעלה מ-350,000 עותקים בכל העולם.
בסמוך לצאתו כסינגל, זכה השיר לגרסת רמיקס, שהייתה הרצועה השנייה בפסקול לסרט נוטינג היל.
השיר זכה להצלחה רבה במצעדים כאשר בשיאו הגיע למקום, ה-13 במצעד שירי הקאנטרי, והראשון במצעד שירי הקאנטרי שבקנדה.
רקע וכתיבה
את השיר כתבה שאניה טוויין ביחד עם רוברט ג'ון "מאט" לאנג, שגם הפיק לה אותו.
מגזין בילבורד סקר את השיר בחיוב, אם כי כתב שהוא פחות שובה לב מכמה משיריה הקודמים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר צולם בלוס אנג'לס, ובוים על ידי פול בויד. בתחילת הקליפ נראית טוויין כשהיא יושבת בשדה, שרה את השיר ומביטה אל בריכת דגי הקוי שמוצבת לידה. לקליפ אין התפתחות משמעותית, אך באחת מהסצנות ניתן לראות את טוויין כשהיא על נדנדה ולראשה זר פרחים.
הקליפ הועלה לערוץ ה-Vevo של טוויין באמצע שנת 2009, 11 שנים מצאתו המקורית. מונה הצפיות של הקליפ נכון לאוקטובר 2017, עומד על למעלה מ-29 מיליון צפיות.
מיקומי שיא
השיר הצליח להגיע לשתי צמרות מצעדי קאנטרי שונות ובנוסף, להיכנס לשני מצעדי סוף שנה.
הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ון פיצג'רלד קנדי
הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ון פיצג'רלד קנדי כיהן במשך שנתיים ועשרה חודשים, ממועד השבעת הנשיא קנדי ב-20 בינואר 1961 ועד שנרצח ב-22 בנובמבר 1963.
הרכב הקבינט
הקבינט כלל 11 בעלי תפקידים וכיהנו בו 14 גברים. במהלך כהונתו הקצרה של הקבינט התרחשו חילופי גברי של שר הדואר, מזכיר העבודה ומזכיר הבריאות, החינוך והרווחה.
כל חברי הקבינט שכיהנו בעת מותו הפתאומי של קנדי המשיכו לכהן בקבינט של יורשו לינדון ג'ונסון.
יהודה פורבוכראי
יהודה פורבוכראי (נולד ב-1949), הוא צייר ישראלי
נולד באיראן ועלה לארץ בגיל שנה. בין השנים 1973-1977 למד ציור במכון אבני, ובין 1983 ל-1986 חי ויצר בעיר ניו יורק. לאחר חזרתו לארץ השתקע בתל אביב והחל לעבוד עם גלריה "ג'ולי מ." בעיר מגוריו.
Live (אלבום של אליס אין צ'יינס)
Live הוא אלבום הופעה של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס, שיצא בשנת 2000.
זהו אלבום ההופעה היחיד של הלהקה, מלבד האלבום האקוסטי Unplugged. הוא כולל שירים מתוך הופעות שהתקיימו בסיאטל, דאלאס, גלאזגו, נגויה (יפן), סנט לואיס (מיזורי) וקנזס סיטי (מיזורי).
שער טנהאוזר
Tannhauser Gate Tannhäuser Tor Tannhauser Gate Tannhäuser Kapu
מורו (קבוצה אתנית)
מוֹרוֹ או בנגסמורו (באנגלית: Moro) היא קבוצה אתנית של מוסלמים בני המקום בפיליפינים. המורו הם הקבוצה הגדולה ביותר שאינה קתולית במדינה, והם מונים כ-9% מאוכלוסיית הפיליפינים.
לסכסוך מורו עם מעצמות השלטון יש היסטוריה בת מאות שנים: מהמאה ה-16 עד המאה ה-19 הם התנגדו לקולוניאליסטים ספרדים קתוליים, בעשור הראשון של המאה ה-20 הם נלחמו נגד חיילי הכיבוש האמריקאים בתקוות סרק להקים ריבונות נפרדת, ולבסוף הם הובילו התקוממויות נגד ממשלת הפיליפינים העצמאית, במיוחד מסוף שנות השישים ואילך.
קבוצת ההתנגדות העיקרית העכשווית הדוגלת בבדלנות מורו - החזית הלאומית לשחרור מורו (MNLF) שנוסדה בשנת 1968 - הנהיגה התקוממות מזוינת שגרמה ל 50,000 הרוגים, ולכ -20,000 פליטים מוסלמים שנמלטו לסבאח ולמזרח מלזיה, עד שהוסדרה הפסקת אש בסוף 1976. בשנים 1976–1977 הציעה ממשלת פרדיננד מרקוס אוטונומיה אזורית לקבוצות מורו השונות, אך בשנת 1977 חידש נשיא ה- MNLF, נור משוארי את הדרישה לעצמאות מוחלטת של דרום הפיליפינים. המלחמה בין הצדדים דעכה לפשיטות ומארבים של מורו, וקיימים דיווחים על התפלגות ה- MNLF לסיעות.
רן (קונפוציאניזם)
רֶן או ז'ן (בסינית: 仁; פִּין-יִין: Rén) היא מילה בשפה הסינית, שמשמעותה נוגעת לקשר שבין היחיד והזולת. ‘רן’ מהווה מושג מרכזי בפילוסופיה הקונפוציאנית ובהקשר זה הוא מתורגם לעיתים קרובות כ'אנושיות'. 'רן' ניתן לפירוש כמידה טובה מוסרית, כסיכום כל המידות הטובות המוסריות, או כמכנה המשותף בטבע האנושי לכל המידות הטובות.
הביטוי ‘רֶן’ בשפה הסינית
הסימן הסיני 'רֶן' מורכב משני סימנים נפרדים, 人, אדם, ו 二, המספר 2. השימוש המקובל שלו בשפה הסינית מציין 'אדם', 'אנשים' וכן 'בן-אנוש'. הביטוי משמש לזכר ונקבה גם יחד. בשימוש מקובל אחר הביטוי ‘רן’ מציין 'אחרים' או בני אנוש אחרים'. אולם בהגות הקונפוציאנית, היותו של פרט שייך למין האנושי אינה ממצה בהכרח את הערכים הגלומים במושג 'אנושי'. להיות אנושי משמעו להתייחס לאחרים באופן העומד בסטנדרטים מוסריים מסוימים, ותורת קונפוציוס (Confucius; 551 – 479 לפנה"ס) עוסקת בעניין זה בהרחבה.
מושג ה'רֶן' בטקסטים הסינים שלפני קונפוציוס
בספרי המופת הסינים הקדומים מופיע הביטוי ‘רן’ פעמים מועטות יחסית. בספר השירים (Shi jing) מופיע ‘רן’ בהקשר למעלותיהם של ציידים, והוא מתייחס לאיכויות כגון יופי, מצוינות, טוב וכושר לחימה. בספר הקדם (Shang shu) הביטוי מתייחס למידה הטובה שיש לשליט העושה צדק. איכות מנהיגותית זו מלווה במעלות נוספות כגון חסכנות, שליטה עצמית, הוגנות, נדיבות, אמינות וכבוד לזולת. מנהיג בעל תכונות אלה ראוי לתמיכתם של השמיים ושל נתיניו הארציים.
מושג ה'רֶן' בהגותו של קונפוציוס
'רן' הוא המעלה הבולטת והחשובה ביותר בתורתו של קונפוציוס. בהצגת מושג ה'רן' הגיב קונפוציוס כפי הנראה לטלטלות חברתיות שהיו בתקופתו. הוא ביקש לשחזר ולייצב את הסדר החברתי המיוצג בספרות המופת הסינית הקדומה העוסקת בטקסים ומנהגים, ולבסס אותו על ערכים בעלי משמעות נעלה.
בספר המאמרות ('אַנַלֶקְטִים') שנערך על ידי תלמידיו של קונפוציוס ומכיל את עיקרי תורתו, מופיע הביטוי 'רן' בעשרות פרקים שונים ומוזכר בהם פעמים רבות. בפרקים אלו מנסים תלמידיו של קונפוציוס לקבל ממנו הגדרה מובהקת למושג, אולם הוא אינו מספק הגדרה כזו. במערב הוצעו תרגומים רבים למושג, וביניהם: נדיבות לב, חמלה, זולתנות (אלטרואיזם), טוב, לבביות, אנושיות, אהבה, טוב-לב, המידה הטובה המושלמת ועוד. הווריאציות הרבות של התרגום מעידות על הקושי להביע את המורכבות והפשטות הכרוכות יחד במושג ה’רן’, וחלק מן המתרגמים מוותרים לחלוטין על הניסיון לתרגמו ומעדיפים פשוט להשתמש בביטוי 'רן' כפי שהוא.
הצירוף של שני חלקי הסימן הסיני 'רן', 仁, 'אדם' ו'שניים', מרמז שהביטוי עוסק ביחסים שבין האדם לזולתו, ובאופן ספציפי יותר היחסים הראויים בין שני אנשים. אולם הביטוי ‘רן’ מופיע ב'מאמרות' בשימושים מגוונים המעידים שהמושג הוא בעל משמעות רחבה, ויוצרים קושי לפרש אותו באופן חד משמעי. חלק מן הפרשנים טוענים שמושג ה’רן’ מייצג הכללה של המידה הטובה, המקבלת תוכן על ידי מספר מאפיינים ספציפיים. באחת הפסקאות ב'מאמרות' טוען קונפוציוס כי ‘רן’ נמצא בישומן של חמש מידות טובות: נימוסים, נדיבות, יושר, חריצות וטוב-לב (מאמרות, 17-ו').
במקום אחר נטען כי אחווה וכיבוד אב ואם הם שורשי האנושיות (מאמרות, 1-ב'). האנושיות אם כן היא כל אחת מן המידות הטובות האלו וגם כולן יחד. היא נמדדת הן במונחים פרטניים והן במונחים כוללניים.
בתשובה לשאלת תלמידו יֶן-הְוֵי אמר קונפוציוס כי ה’רן’ טמון במשמעת עצמית וקיום מנהגים (מאמרות, 12-א'). קונפוציוס טען שה’רן’ הוא מידה הכרחית לאדם כדי להיות 'איש המעלה' (ג'וּן דְזֶה).
קונפוציוס מציין שכדי לשמור על ה’רן’ ראוי לפעמים אפילו להקריב את החיים (מאמרות, 15-ח'). אמירה זו מדגישה את הרמה המוסרית הגבוהה המצויה במימוש ה’רן’, ואת המחויבות הגבוהה הכרוכה בשמירה על רמה מוסרית כזו. על פי תפיסתו של קונפוציוס, מימוש ערכי האנושיות ושמירה עליהם חשובים יותר מהחיים עצמם.
טבעו של ה’רֶן’
מספר פסקאות ב'מאמרות' עוררו דיון לגבי טבעו של ה’רן’. קונפוציוס טען שה’רן’ אינו רחוק מן האדם, ושהוא קרוב כמידת רצונו של האדם להיות אנושי; הוא טען עוד שבכל אחד נמצא הכח להיות אנושי; בנוסף טען קונפוציוס כי ללא אנושיות, האדם אינו יכול להתמודד בהצלחה עם נסיבות קשות.
פסקאות אלו הובילו לפרשנויות על פיהן האנושיות היא מידה שמקורה בנפש האדם פנימה והיא אינה דבר הנרכש ממקור חיצוני. בעוד שקונפוציוס עצמו לא סיפק קביעה ברורה בדבר מקור האנושיות, סוגיה זו נדונה בהרחבה על ידי ממשיכיו.
עבור קונפוציוס, ‘רן’ מסמל את הקשר ההדדי בין האני הפנימי לבין בני אנוש אחרים, הטבע והשמיים (tian). ‘רן’ הוא הביטוי של הסובייקטיביות ותחושת האחריות האנושית, המתבטאות ביכולתו של האדם לפעול מתוך מודעות מוסרית. באופן זה ‘רן’ מהווה את הבסיס ההדדי המאפשר קיום של מערכת חברתית אנושית המושתת על ערכי מוסר.
מרכזיותו של ה’רֶן’ בתורת קונפוציוס
'רן' נחשב ל"חוט האחד" העובר דרך כל תורתו של קונפוציוס. בשיחה עם תלמידו צְנג, אמר קונפוציוס כי כל תורתו עומדת על דבר אחד. כששאלו התלמידים האחרים לאחר מכן את צְנג לכוונתו של קונפוציוס, הסביר צְנג שעיקרי תורתו של קונפוציוס הם נאמנות ואמפתיה (שהפרשנות המקובלת רואה בהן מידות המממשות את ה’רן’) (מאמרות, 4-ט"ו וגם 15-ב'). ‘רן’ המשיך להיות נושא מרכזי בכתביהם של הוגים קונפוציאניים מאוחרים.
מושג ה'רֶן' בהגותו של מנציוס
מנציוס (Mencius; 372 – 289 לפנה"ס) מתייחס ל’רן’ באופן דומה לקונפוציוס. הוא מגדיר את ה’רן’ כאהבת הזולת, וגם אצלו מופיעה התייחסות לצורך לדבוק באנושיות גם במחיר החיים עצמם. אולם מנציוס מפורש הרבה יותר לגבי מקור ה’רן’. על פי מנציוס, האנושיות נובעת מתוך נפש האדם – ליבו של כל אדם רגיש לסבל זולתו. הדוגמה המפורסמת של מנציוס היא תגובתו של כל אדם למראה תינוק המצוי על פתחה של באר. כל אחד יחוש להציל את התינוק, ללא שיקולים וחישובים כלשהם. לאדם יש מידת טוב, שמקורה פנימי והיא אינה נרכשת מבחוץ. מידה זו היא מולדת, אולם מנציוס מתאר אותה כמידה שאינה מפותחת במלואה. האנושיות היא אחת מארבע המידות הטובות היסודיות (ארבע ההתחלות, שמנציוס סבור שזרעיהן מצויים אצל כל אדם), והיא מתפתחת מתוך דאגה לזולת וחמלה. באמצעות ארבע המידות הטובות היסודיות, קושר מנציוס בין טבע האדם וטבעם של השמיים, ורואה ב’רן’ מידה שאינה רק חלק מטבע האדם, אלא חלק מטבעם של השמיים.
הקשר בין 'רֶן', 'יִי' ו'לִי'
מנציוס טען שבדומה ל'רן', גם ה'יִי' (Yi – צדק ויושרה) הוא אימננטי לטבע האדם, וגם הוא נובע מתוך ארבע המידות הטובות היסודיות. מנציוס ראה את ה'יִי', מושג המייצג כבוד ויחס הולם כלפי הזולת, כנגזר מ'רן', המייצג תקשורת בין-אישית והדדיות. מושג ה'לִי' (Li – טקסים, מנהגים ונימוסים) הוא אידיאל תרבותי המייצג סדר הרמוני, קודים מעשיים של התנהגות, מוסדות פוליטיים וטקסים דתיים, ובתפישה הקונפוציאנית הוא נגזר מה'יִי'. בהיררכיה המתקבלת: 'רֶן' ← 'יִי' ← 'לִי', משתקפת השאיפה הקונפוציאנית לבסס מחדש את הסדר החברתי והמוסרי ואת משמעות הקיום האנושי כפי שהם מיוצגים ב Zhouli, באמצעות קשירתם לערכים בסיסיים של התנהגות אנושית בין-אישית.
מושג ה'רֶן' אצל הוגים קונפוציאנים אחרים
בקונפוציאניזם הקלאסי הופיעו פרשנויות אלטרנטיביות למנציוס ביחס ל’רן’. בספר "מנציוס" מופיע וויכוח בין מנציוס לפילוסוף קאו-טסו (Kao-tzu), הטוען שהמידות הטובות מגיעות ממקור חיצוני. הפילוסוף הקונפוציאני סון-טסו (Hsün-tzu) טען שטבע האדם רע, או לכל הפחות נייטרלי, ובכל אופן אינו טוב. סון-טסו הסיק שהדרך היחידה להנחיל מידות טובות לבני אדם היא באמצעות לימוד וחינוך אינטנסיביים. האדם יכול להפוך לטוב ויכולת זו היא המפתח לשינוי חברתי חיובי. אולם שינוי זה מותנה בהטמעת ערכים חיצוניים בטבעו הגולמי של האדם.
'רֶן' בנאו-קונפוציאניזם
עם התפתחות הנאו-קונפוציאניזם, התקבעה כהלכה השמרנית פרשנותו של מנציוס, כי מקור ה’רן’ הוא פנימי ולא חיצוני. הקישור שמנציוס עושה בין טבעו של האדם לטבעם של השמיים מיוצג בנאו-קונפוציאניזם על ידי העלאת ה'רן' לרמה אוניברסלית והתייחסות אליו כחלק מטבעו של העיקרון השמיימי (T’ien-li). 'רן' מוזכר כתכונה אוניברסלית של המידה המוסרית, המאפיינת הן את היחיד והן את כל הדברים שבין השמיים והארץ. צ'נג האו (Ch’eng Hao) קובע כי האדם המממש את ה'רן' מהווה גוף אחד עם כל הדברים. לטענתו, כל שאר המידות הטובות הן ביטויים של 'רן'. ג'ו שי (Chu Hsi) קובע כי בכל אדם מצויות ארבע המידות הטובות היסודיות, וה'רן' היא המרכזית שבהן וגם זו המאחדת את כולן. וואנג יאנג-מינג (Wang Yang-ming) מדבר על האחדות של האדם בעל ה'רן' עם השמיים, הארץ וכל הדברים, וטוען שמקור ה'רן' הוא פנימי.
בהגות הנאו-קונפוציאנית המשיך מושג ה'רן' להיות תחום דיון מרכזי. 'רן' נחשב למרכיב בטבעו של העיקרון השמיימי והוא מהווה את המהות היסודית של כל הדברים שבין השמיים והארץ.
'רֶן' אצל הוגים קונפוציאנים בני זמננו
בקרב הוגים קונפוציאנים בני זמננו שומר ה'רן' על מקומו המרכזי והוא נחשב גם כיום ל"חוט האחד" העובר דרך תחומי הלימוד העוסקים בתורת קונפוציוס, ומתמקדים בקשר שבין האדם לזולתו. בקשר זה טמון, על פי הקונפוציאניזם, אופיים המוסרי של היחיד והחברה, כמו גם טבע האדם והיקום.
M.I.A.
מאת'נגי "מיה" ארולפראגסאם (באנגלית: Mathangi "Maya" Arulpragasam; נולדה ב-18 ביולי 1975), הידועה בשם הבמה M.I.A., היא זמרת, מפיקה, מעצבת אופנה ובמאית אמנית ויוצרת רב-תחומית בריטית. בנוסף, היא עוסקת בבימוי, עיצוב חזותי ועיצוב גרפי אנרכיסטי. היא המייסדת של חברת התקליטים "N.E.E.T.".
היצירה המוזיקלית והחזותית של M.I.A. מתאפיינת בעירוב ז'אנרים שונים, ולעיתים רבות כוללת תוכן ואומנות פוליטיים ומבוסס על חוויותיה שלה ושל אביה, לוחם הגרילה, מההסכסוך הסינהאלזי-טאמילי וההגירה לבריטניה. היא תיארה את סגנונה בפשטות: "אחר" ובפועל המוזיקה שלה מערבבת היפ הופ אלטרנטיבי עם גאאנה (סוג של ראפ טאמילי), סוקה טרינידדית, דאנסהול ג'מייקני, מוזיקת פילמי הודית, גריים לונדוני, עם אלמנטים של אלקטרו, ביילה פאנק (פאנקי קריוקה מברזיל), סוגים נוספים של מוזיקה אלקטרונית וסגנונות מוזיקליים נוספים.
באמצעות התכנים של שיריה והאופן בו התפרסמה, M.I.A. הפכה לייצוג של השפעת מהפכת האינטרנט על המוזיקה, ויחסי הגומלין שלה עם נושאים כמו המלחמה בטרור, גלובליזציה, בעיות בעולם השלישי, אמריקניזציה והגירה. ייצוג זה יחד עם תרומתה לסגנון המוזיקלי המאופיין בעירוב ז'אנרים שונים שהתפתחת באותה התקופה, הפך אותה לאחת היוצרות הבולטות של העשור הראשון של שנות האלפיים.
היא עסקה באמנות חזותית בלבד עד שנת 2002 ופרצה לתודעה בתחילת שנת 2004 לאחר שהפיצה ברשתות שיתוף קבצים באינטרנט סינגלים שלה שהקליטה בעצמה: "Galang" ו- "Sunshowers". בשנת 2005 היא הוציאה את אלבומה הראשון "Arular" אשר היה מועמד לפרס מרקיורי. אלבומה השני "Kala" יצא בשנת 2007 והקנה לה הצלחה במצעדי המיינסטרים. השיר המוכר ביותר שלה הוא "Paper Planes" מפסקול הסרט "נער החידות ממומביי".
M.I.A. הייתה מועמדת לפרסים רבים ביניהם פרס גראמי ופרס אוסקר. בשנת 2009 כלל מגזין טיים את M.I.A. ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם על כך ש"היא בעלת השפעה גלובלית חוצת ז'אנרים"
בסופרבול XLVI ב-2012 הופיעה M.I.A. יחד עם ניקי מינאז' כחלק מהמופע של מדונה, כיוון שהשתיים השתתפו בשיר "". הזמרת עוררה שערורייה כאשר הפנתה אצבע משולשת למצלמה. הנהלת ליגת ה-NFL תבעה את M.I.A. בסכום של 16.6 מיליון דולר על פגיעה במותג והפרת חוזה, תביעה שהסתיימה בפשרה.
1975–1999: תחילת קריירה
M.I.A. נולדה בהאונסלו לונדון, בריטניה בשם מאת'נגי "מיה" ארולפראגסאם, לקאלה וארול פראגסאם, במקור ממחוז טאמיל שבסרי לנקה. כשהייתה בגיל שישה חודשים, חזרה משפחתה לסרי לנקה עקב הסכסוך הסינהלי-טאמילי, ואביה שינה את שמו ל-"ארול" והפך לפעיל פוליטי בקבוצת הטמילים המיליטנטית. שם הבמה שלה מתקשר לפעילותו והוא ראשי תיבות של "Missing In Action". בעקבות הסכסוך, במהלך שמונה השנים הראשונות לחייה נעה המשפחה ממקום למקום, והקשר עם ארול היה כמעט בלתי אפשרי, שכן הוא התחבא מצבא סרי-לנקה. כאשר החריפה מלחמת האזרחים הפכה ההישארות בסרי-לנקה למסוכנת עבור המשפחה, והם העתיקו את מקום מגוריהם לצ'נאי, טאמיל נאדו, הודו והתגוררו בבניין נטוש יחד עם כמה מחבריו של האב. בשנת 1986 עברו ארולפראגסאם, אמה, אחיה הצעיר סוגו ואחותה הגדולה קאלי ללונדון, שם הוכרו כפליטים. היא למדה אנגלית בסוף שנות השמונים בבית מועצה מקומית בדרום לונדון.
ארולפראגסאם נחשפה לראשונה לרדיו מערבי כאשר שמעה את הצלילים בוקעים מדירתו של השכן שלה בלונדון, בתחילת שנות ה-80. בתקופה זו התפתחה חיבתה להיפ הופ ודאנסהול, תוך שהיא מוצאת מכנה משותף עם "הבוטות של הסאונד" של להקות כמו פאבליק אנמי, Ultramagnetic MCs, הראפר MC Shan ואחרים. תקופת הלימודים שלה במכללה עיצבה את קרבתה לפאנק-רוק, בריט-פופ, רוק אלטרנטיבי ואלקטרוקלאש. לאחר מכן החלה בכתיבת שירים. במהלך הופעה במערב לונדון היא דיברה על להקות נוספות שמהן הושפעה כגון הקלאש, הסליטס והמוזיקאי מלקולם מקלארן.
2000–2002: Visual
הזמנה מג'אסטין פרישמן, סולנית וגיטריסטית להקת אלסטיקה, לעצב עבור הלהקה את עטיפת אלבומם "The Menace" הביאה את ארולפראגסאם להצטרף לסיבוב ההופעות של הלהקה שהתקיים בארבעים ממדינות ארצות הברית. בנוסף, היא תיעדה את ההופעות ולבסוף אף ביימה את הוידאוקליפ של אחד משיריהם, "Mad Dog God Dam". זמרת החימום של הלהקה, אמנית האלקטרוקלאש פיצ'ס, הכירה לארולפראגסאם את ה-Roland MC-505: מכשיר שהוא קומבינציה של מכונת תופים, MIDI, סינתיסייזר וסקוונסר. פיצ'ס דחפה אותה להתנסות בתחום אמנות שבה הרגישה הכי פחות בטוחה באותה העת - מוזיקה. ארולפראגסאם חזרה ללונדון כאשר ברשותה כלים בסיסיים בלבד, איתם עבדה על סדרה של שישה שירים לכדי קלטת דמו. הדמו כלל את "Lady Killa", "M.I.A." ו-"Galang" אשר עוררו עניין רב.
הסינגל "Galang" שיצא על תקליט ויניל הופץ ב-500 עותקים על ידי חברת התקליטים "Showbiz Records" בשנת 2003. הוא כלל אלמנטים של דאנסהול, אלקטרו, ג'אנגל, ומוזיקת עולם, ויצר סביבו עניין באופן מיידי. בשנת 2004 החלו השירים להתפרסם בזכות שיתוף קבצים ושידורם בתוכניות רדיו של מכללות בארצות הברית. יחד עם עליה גוברת בפופולריות של השירים במועדונים, עברה מפה לאוזן השמועה אודותיה ברשת האינטרנט והיא הפכה למפורסמת עוד בטרם הופיעה על במה או הוציאה את אלבומה הראשון והיא הפכה דוגמה להשפעה העצומה שיש לאינטרנט על האופן שבה נצרכת מוזיקה בעידן הדיגיטלי, וכיצד נחשף הקהל למוזיקה חדשה. חברות התקליטים הגדולות זיהו במהרה את הפוטנציאל, והיא הוחתמה על ידי לייבל האינדי "XL Recordings".
הסינגל "Galang" הופץ מחדש בשנת 2004 והפעם לווה בווידאו-קליפ שהתבסס על יצירותיה האחרות של ארולפראגסאם בעיקר בגרפיטי אנטי-מיליטריסטי והוא בוים על ידה. והסינגל הבא, "Sunshowers", יצא ב-5 ביולי 2004 והבי-סייד שלו ("Fire Fire") תיאר מלחמת גרילה וחיפוש מסתור על ידי פליטים, במה שתואר כ"רדיפה על רקע דתי". עבור קטע זה צילמה M.I.A. וידאו בג'ונגלים של דרום הודו. בדצמבר 2004 יצא מיקסטייפ שהכיל מאש-אפ (שילוב ממוקסס של השירים) של השירים תחת השם "Piracy Funds Terrorism" והוא הופץ בבלוגספירה והוצג בהופעות.
2003–2005: Musical beginnings ו-Arular
את אלבום הבכורה שלה "Arular" היא הקליטה בחדר השינה שלה, בביתה שמערב לונדון. היא בנתה את השירים מהדמו שהכינה יחד עם מקצבים שתכנתה ב-Roland MC-505. לאחר "Galang" ו-"Sunshowers" היא הוציאה ביולי 2005 את הסינגל השלישי שלה שהלחן שלו מתבסס על מקצבי באילהFאנק - "Bucky Done Gun". סיבוב ההופעות שלה באותה השנה שנערך טרום הוצאת האלבום, ובו התארחו אמנים שונים, הקנה לה ביקורות מעודדות וזכו להיענות מפתיעה מצד הקהל.
אף על פי שהעבודה על אלבום הבכורה "Arular" הושלמה בספטמבר 2004, ההוצאה וההפצה שלו נדחו במשך מספר חודשים והתאריך הרשמי נדחה כמה פעמים עד לפברואר 2005. בטרם הופץ אלבום ה-LP, ביצעה M.I.A. את הופעת הבכורה שלה בצפון אמריקה במלון "דרייק הוטל" שבטורונטו, קנדה בפברואר 2005. ההופעה קיבלה ביקורות חמות ומשכה קהל מגוון שאף הכיר את מילות השירים, אף על פי שהאלבום טרם יצא.
"Arular" הופץ לבסוף בתפוצה כלל-עולמית ממרץ 2009. האלבום, כמו השם שלו, הושפע מהעבר של ארולפראגסאם ושל אבא שלה, ומהחוויות הקשות שעברו. סגנונו המוזיקלי הוא נועז ומקיף, והוא מכיל צלילים צורמים וקצביים. הליריקה שבו היא אובזרטיבית ומשקפת את החוויות האישיות שלה וביקורת על נושאים כגון מלחמה, עוני, תרבות פופולרית, אינדי ומעמד הפועלים הבאים לידי ביטוי בשירים "Amazon", "Fire Fire" ו-"M.I.A.". בשיריה היא מתייחסת לארגון השחרור הפלסטיני לסכסוך הסינהלי-טאמילי וזאת תוך שימוש בשיבוש תרבות, סלנג רב-לשוני ובדימויים צורמניים וקשים להגדרה, פרשנות וביקורת חברתית וסיפורים מעוררי דיון.
במקביל להוצאת האלבום התארחה M.I.A. באלבומה של מיסי אליוט "The Cookbook". ביולי 2005 היא הייתה מועמדת לפרס מרקורי עבור האלבום הטוב ביותר ובדצמבר הוא הגיע למקום השני בדירוג המבקרים "Year-End Top 10" לשנת 2005, וזכה בתואר "אלבום השנה" על ידי מגזיני מוזיקה שונים. את שנת 2005 סיימה M.I.A. בסיבוב הופעות עם גוון סטפאני ועם פסטיבל "Big Day Out" באוסטרליה.
2006–2011: Kala ו-Maya
בשנת 2006 כתבה והקליטה M.I.A. את אלבום האולפן השני שלה, "Kala", שנקרא על שם אמהּ. בעקבות סוגיות של צנזורה ובעיות עם מסמכי ויזה לשהייה ממושכת בארצות הברית, העבודה על האלבום התבצעה בזמן שהזמרת נדדה בין מקומות שונים: הודו, טרינידד, ליבריה, ג'מייקה, אוסטרליה, יפן, בריטניה וארצות הברית. היא חקרה את מוזיקת הדאנס והפולק המסורתיות, וכן מוזיקת סוקה (שילוב של מוזיקת קליפסו ומוזיקת נשמה, למשל בשיר "Boyz") ואת מוזיקת ותרבות הרייבים (למשל בשיר "XR2") בנוסף לסגנונות אחרים.
אופיו המוזיקלי של האלבום, "חשוך יותר, נא יותר וזר יותר" הושפע מהדרך יוצאת הדופן שבה הוקלט. באלבום גם בא לידי ביטוי חזרתה של M.I.A. לצלילים מהילדות שלה, ובפרט לבוטלגים של מוזיקה טמילית מתעשיית הקולנוע ההודית. היא כתבה שירים בנושאי פוליטיקה של הגירה, היחסים האישיים שלה ומלחמה כאשר חלק מהשירים והקליפים שלהם ניתנו להורדה באתר האינטרנט של הזמרת בחינם. היא התארחה בשיר "Come Around" של הראפר טימבלנד מתוך אלבומו "Shock Value" ושיר שהופיע גם באלבומה "Kala".
בסרט הדוקומנטרי "Spike Jonze Spends Saturday with M.I.A." ביקרו במאי הסרט ספייק ג'ונז ו-M.I.A. את הראפר אפריקן-בוי בשכונת המהגרים וולוויץ' שברובע גריניץ', בה הוא מתגורר. במהלך הסרט סיפרה M.I.A. כי בכוונתה להשיק לייבל עצמאי משלה בשם " Zig-Zag", כאשר שירו של אפריקן-בוי "Lidl" יהיה הסינגל הראשון שיצא תחתיו.
בדצמבר 2007 זכה האלבום Kala בתואר האלבום הטוב ביותר על השנה על ידי מספר מגזינים, ביניהם רולינג סטון ובלנדר. בפברואר 2008 הוציאה M.I.A. אלבום רמיקסים מסוג EP לסינגל "Paper Planes" (מתוך הסרט "נער החידות ממומביי" ומהקדימון של סרטו של מייקל מור "קפיטליזם- סיפור אהבה"). בתחילת שנת 2008 היא תקלטה באפטר-פארטי של תצוגת אופנה, ובהמשך דגמנה עבור מעצב האופנה מארק ג'ייקובס.
2012–הווה: AIM Matangi/Maya/M.I.A
ב-1 בנובמבר 2013 הפיצה M.I.A. את אלבום האולפן הרביעי שלה, "Matangi". הסינגל הראשון מתוכו היה "Bad Girls", שיצא כשנתיים לפני צאת האלבום. ביוני הופץ הסינגל השני, "Bring the Noize", בספטמבר הסינגל השלישי "Come Walk with Me" ובאוקטובר הסינגל הרביעי, "Y.A.L.A". חרף ביקורות חיוביות, האלבום נמכר בצורה משמעותית פחות מאלבומיה הקודמים. הוא התמקם במקום הראשון במצעד אלבומי האלקטרוניקה/דאנס של בילבורד (האלבום השלישי של M.I.A. שהגיע להישג זה) ובמקום ה-23 במצעד הבילבורד 200.
אמנות וקולנוע
תערוכת הציורים הראשונה של ארולפראגסאם הוצגה בשנת 2001 בגלריית "Euphoria Shop" אשר בשוק פורטובלו שבמערב לונדון. בתערוכה הוצגו עבודות גרפיטי וציורי ספריי על בדי קנבס, המערבים את אמנות הרחוב הפוליטית שלה יחד עם תמונות מהחיים בלונדון ותרבות הצריכה. התערוכה הייתה מועמדת לפרס טרנר האלטרנטיבי, ובעקבותיה יצא ספר בשם "M.I.A.".
במהלך לימודיה בבית-ספר לאומנות היא ציינה כי הבמאי והתסריטאי הארמוני קורין וכן תנועת דוגמה 95 היו מבעלי ההשפעה הגדולה ביותר על פועלה הקולנועי, אותם כינתה "קולנוע רדיקלי". לאחר שכתבה תסריט פנה אליה הבמאי ג'ון סינגלטון והציע לה לעבוד על סרט בלוס אנג'לס.
ארולפראגסאם התעניינה מגיל צעיר בטקסטיל ועיצוב אופנה (אמהּ עוסקת בתפירה) והיא החלה לעסוק בייצור תעשייתי של בגדים שהתאפיינו במראה ייחודי מבדי רשת פלואורסצנטיים ומבריקים. בנוסף, היא הייתה שותפתה לדירה של מעצבת האופנה הבריטית ועורכת מגזין ווג הבריטי לולה בארטלי. ביולי 2008 היא הציגה כמה מעיצוביה בסרט קצר שיצרה בשם "Real Pirates of the Caribbean", אותו פרסמה באתר האינטרנט שלה. פריטים מהמהדורה המוגבלת של ליין הביגוד שלה "Okley Run" נמכרו במהלך טקס הפתיחה של "שבוע האופנה" בספטמבר 2008 בחנויות בלוס אנג'לס וניו-יורק.
אחמת דנגור
אחמת דנגור (באנגלית: Achmat Dangor; 1948 – 6 בספטמבר 2020) היה סופר ומשורר דרום אפריקאי, זוכה פרס צ'ארלס הרמן בוזמן בעבור הספר קללת קפקא, אשר תורגם לשפות רבות ובהן עברית. כיהן כמנהל הקמפיין הבינלאומי למאבק באיידס.
הוא נולד ב-1948 ביוהנסבורג למשפחה ממוצא הודי ומוסלמי, הסופר מעיד על עצמו שהוא אפריקאי אשר דם אסייתי והולנדי זורם בו. דנגור היה ממייסדי "קונגרס הסופרים הדרום אפריקאיים" ועמד בראש מספר ארגונים לא-ממשלתיים בדרום אפריקה בהם ארגון נלסון מנדלה והשלוחה הדרום-אפריקאית של קרן פורד. בין השנים 1973 ל-1979 היה חבר הסופר בקבוצת התרבות "מחשבה שחורה" אשר הוחרמה על ידי השלטונות בדרום אפריקה עקב האפרטהייד.
בשנת 2015, העניק לו ארגון פרסי הספרות הדרום-אפריקאי, פרס עבור מפעל חייו.
דנגור פרסם שני ספרי שירה וארבעה רומנים ובשנת 1998 זכה בפרס הרמן צ'ארלס בעבור ספרו "קללת קפקא". בשנת 2004, ספרו פרי מר (Bitter Fruit) דורג בין המועמדים הסופיים לפרס מאן בוקר.
חיים אישיים
אחיו ג'סי דוארטה הוא פוליטיקאי המתנגד לאפרטהייד ועובד ב.
ג'ולייט לואיס
ג'ולייט לייק לואיס (באנגלית: Juliette Lake Lewis; נולדה ב-21 ביוני 1973) היא שחקנית קולנוע ומוזיקאית אמריקאית.
ביוגרפיה
לואיס נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית. אביה הוא המוזיקאי ושחקן הקולנוע ג'פרי לואיס ואמה היא אשתו הראשונה מעצבת גרפית בשם גלאניס (דאגן) באטלי. לה שמונה אחים ואחיות, חלקם למחצה. בגיל 14 עזבה לואיס את ביתה ועברה לגור יחד עם חברת משפחה, השחקנית קארן בלאק.
לואיס לא-סיימה את לימודיה, ונשרה מבית הספר התיכון, דבר שגרם לה להסתבך לא פעם עם המשטרה. בגיל 15 נעצרה כשנהגה ברכב שלא כחוק, ובגיל 16 נעצרה במועדון לילה על היותה קטינה. בנוסף נשלחה בצעירותה למכון גמילה מסמים.
משחק
לואיס החלה להתעניין בתחום המשחק בגיל 6 ומאז הופיעה במעל 40 סרטים וסדרות טלוויזיה. היא התפרסמה לראשונה כשהשתתפה בשלושה פרקים בסדרת הטלוויזיה "שנות הקסם". את תפקידה הקולנועי הראשון עשתה בשנת 1989 בקומדיית חג המולד "כיף של חופשה".
בשנת 1991 שיחקה לואיס במותחן האימה של מרטין סקורסזה "פסגת הפחד", הגרסה המחודשת לסרט משנת 1962. בסרט הופיעה לואיס בתור דניאל בוואדן, בתו של סם (ניק נולטה) עו"ד מצליח ואיש משפחה למופת, במהלך הסרט מתפתה דניאל לחיזוריו של פסיכופת רצחני בשם מקס קיידי (רוברט דה נירו) אשר לו חשבון ארוך עם אביה. לואיס הדהימה את מבקרי הקולנוע במשחקה ומועמדותה הוגשה לפרסים שונים. באותה שנה שיחקה לואיס בסרטו של וודי אלן "בעלים ונשים". היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה בסרט "פסגת הפחד".
בשנת 1994 שיחקה בסרט הפשע האלים של אוליבר סטון "רוצחים מלידה", שם התפרסמה בדמות הראשית של מלורי וילסון נוקס שיוצאת למסע רציחות המוני כשהיא בורחת מהביתה עם בן זוגה למעשי הזוועה מיקי נוקס (וודי הארלסון). על תפקידה בסרט קיבלה לואיס פרס בפסטיבל הסרטים של ונציה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
תפקידה הבולט הבא היה בסרט האימה של רוברט רודריגז וקוונטין טרנטינו "מצאת החמה עד צאת הנשמה", בסרט גילמה לואיס את קייט פולאר הנחטפת יחד עם אחיה ואביה ג'ייקוב (הרווי קייטל) בידי שני אחים סת' (ג'ורג' קלוני) וריצ'י (טרנטינו) ומוברחת בעל כורחה למקסיקו.
ב-2001 כיכבה בסרט לכל המשפחה "My Louisiana Sky". על משחקה בסרט זה הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בשעות היום.
ב-2002 שיחקה בתפקיד משנה בסרט הדרמה הקומית "עיוורון היסטרי", לצד אומה ת'ורמן. על משחקה בסרט זה הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים טיים.
בשנת 2010 שיחקה בקומדיה הרומנטית "אהבה בהחלפה" בכיכובה של ג'ניפר אניסטון. בדצמבר 2011 השתתפה לואיס בסדרת רשת ויראלית בהפקת גריידון שפרד בשם "שטויות שבנות אומרות".
ב- 2015 שיחקה בסדרה האמריקאית "סודות ושקרים" בתפקיד בלשית המשטרה אנדריאה קורנל.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הפשע עתיר האפקטים "משחקי חובה", בכיכובם של דייב פרנקו ואמה רוברטס.
בשנת 2019 שיחקה בסדרת הפשע הביוגרפית "הפשע: ג'יפסי רוז" ב-Hulu, לצידן של פטרישה ארקט וג'ואי קינג.
לואיס שיתפה פעולה שוב עם טייט טיילור בסרטו חדשות חמות במחוז יובה, בכיכובן של אליסון ג'ני, מילה קוניס ורג'ינה הול שצולם בקיץ 2019.
מוזיקה
לואיס התחילה את הקריירה המוזיקלית שלה בשנת 2003 בתור זמרת סולו, סולנית להקת "Juliette and the Licks". לואיס ששרה בסגנון רוק הוציאה ביחד עם להקתה שלושה אלבומים עד היום הנקראים "You're Speaking My Language", "Four on the Floor" ו"...Like a Bolt of Lightning". במהלך השנים האחרונות הופיעה לואיס עם להקתה במקומות רבים בעולם, ביניהם גם בישראל בשנת 2007 וצברה לעצמה קהל מעריצים מכובד. לואיס פרשה מהלהקה בשנת 2009 והקימה לעצמה הרכב חדש הנקרא "The New Romantiques"
חיים אישיים
לואיס ניהלה מערכת יחסים מתוקשרת עם השחקן בראד פיט אותו הכירה בשני הסרטים "קליפורניה" ו"נערה נבגדת". בשנת 1999 התחתנה לואיס עם הסקייטר המקצועי, סטיב ברה, אולם בשנת 2003 התגרש הזוג.
לואיס היא סיינטולוגית.
אברהם וינברג (הראשון)
רבי אברהם וינברג (הראשון) מסלונים (תקס"ד, 1803 – י"א בחשוון תרמ"ד, 11 בנובמבר 1883) היה מייסדה של חסידות סלונים. ידוע בכינויו על שם ספרו יסוד העבודה.
קורות חייו
נולד לרב יצחק מתתיהו, דיין ובורר בפינסק, שהיה מקורב לרבי אשר הראשון מסטולין. בצעירותו התקרב והפך לאחד מחשובי תלמידיו של רבי נח מלכוביץ' ושל ממשיך דרכו רבי משה מקוברין. אחר פטירת רבו מקוברין בכ"ט בניסן ה'תרי"ח, בחרו בו התלמידים כממשיך הדרך והכתירו אותו כאדמו"ר.
ניהל את חצרו ואת ישיבתו בעיר סלונים, ומכאן שמה של החסידות. עם זאת, בחסידות סלונים מייחסים את תחילת דרך משנתם לרבי מרדכי מלכוביץ', דרך בנו רבי נח ותלמידו רבי משה מקוברין, ובהמשך דרך אדמו"רי חסידות סלונים. פעילותו כאדמו"ר בעיר סלונים התקיימה לצד פעילותו של הרב אייזל חריף רב העיר שהשתייך למחנה המתנגדים, אך הם פעלו זה לצד זה בידידות.
חיבר וכתב חיבורים רבים, חלקם בדרך הקבלה. חיבורו העיקרי "יסוד העבודה" נמנה בין ספרי החסידות הבודדים שלא נכתבו על סדר פרשיות התורה, אלא כמשנה סדורה המבארת את עיקרי תורת החסידות. חלק נכבד מספרו זה עוסק בביאור תורה לשמה, בו הוא חולק על הרב חיים מוולוז'ין שסובר כי מהותה של תורה לשמה היא לימוד לשם ידיעת התורה בעוד רבי אברהם כותב בספרו כי לימוד התורה מטרתו להידבק בה' על ידה. נושא זה נמנה בין הנושאים השנויים מאז במחלוקת בין החסידים למתנגדים.
נפטר בי"א בחשוון ה'תרמ"ד, ונקבר בעיר סלונים. ממשיכו באדמו"רות היה נכדו רבי שמואל וינברג ה"דברי שמואל".
במהלך מלחמת העולם השנייה נהרס בית הקברות בו נטמן. בשנת תשמ"ה אותר מקום החלקה מחדש, ולאחר פעולות שחזור שוקם קברו וקבר שניים מנכדיו, האדמו"רים רבי ישכר לייב וינברג ואחיו רבי אברהם וינברג (השני).
בין תלמידיו המפורסמים היו רבי מנחם נחום עפשטיין, מייסד חסידות קוברין-ביאליסטוק, חתנו הרב משה מרדכי (בן אחיו הרב הלל), נכדו רבי משה מידנר ואחיינו הרב יהודה לייב קסטלניץ.
חיבוריו
רבים מכתביו אבדו בשואה, וחלק מכתביו עדיין לא יצאו לאור.
ג'יימס סטיינברג
ג'יימס בי סטיינברג (בשם מלא באנגלית: James Braidy "Jim" Steinberg; נולד ב-5 ביולי 1953) הוא יועץ פוליטי ואקדמי יהודי-אמריקאי, שכיהן כמשנה למזכירת המדינה האמריקאית הילרי קלינטון (במקביל לג'ייקוב לו האחראי על התחום התקציבי), האחראי על תחום המדיניות. בנוסף הוא משמש כדיקן של בית הספר למדיניות ציבורית ע"ש הנשיא לינדון ג'ונסון באוניברסיטת טקסס, שבעיר אוסטין. שימש בעבר כסגן היועץ לביטחון לאומי בממשל קלינטון, כיועץ לקמפיין של הנשיא ברק אובמה ובין מנהלי צוות המעבר שלו.
ביוגרפיה
סטיינברג בעל תואר ראשון מאוניברסיטת הרווארד (1973) ותואר שני מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל (1978). היה חבר בכיר במכון המחקר הבריטי "המכון הבינלאומי ללימודים אסטרטגיים" (1985-1987), אנליסט בכיר במכון מחקר "תאגיד ראנד" (1989-1993), מנהל תכנון מדיניות (1994-1996), וסגן היועץ לביטחון לאומי בבית הלבן (1997-2001). הוא מכהן כיום גם כחבר בכיר במכון ברוקינגס.
סטיינברג היה גם מבין צוות היהודים, דניס רוס ודן קרצר, שהכינו את נאומו של ברק אובמה כמועמד לנשיאות, בפני השדולה היהודית למען ישראל בוושינגטון, איפ"ק, ביוני 2008, זמן קצר לפני הבחירות לנשיאות. נאום זה נחשב לאחד הנאומים המפורטים ביותר עד אז של אובמה בנושאים בינלאומיים.
טוני מקאלפין
טוני ג'ף מקאלפין (באנגלית: Tony Jeff MacAlpine, נולד ב-29 באוגוסט 1960 בספרינגפילד, מסצ'וסטס), גיטריסט וקלידן אמריקני. רוב הקריירה שלו עבד לבד, אם כי עבד עם אמנים אחרים כסטיב ואי, ויני מור, מארק בואלס, ויטאלי קופרי ולהקות כדוגמת Planet X ו-CAB.
ביוגרפיה
מקאלפין היה קלידן וכנר מוזיקה קלאסית טרם החל ללמוד נגינה בגיטרה, והוא מנגן בקלידים באלבומיו. אחד מהשפעותיו המוזיקליות הבולטות ביותר הוא פרדריק שופן (והתקופה הרומנטית בעיקר), והוא מרבה להשתמש בחיבוריו המוזיקליים באלבומי הסולו שלו.
מקאלפין עזר להשפיע על מוזיקת המטאל הנאו-קלאסי בסוף שנות ה-80 ונודע בזכות המוזיקה האינסטרומנטלית שלו ששילבה בין סגנונות השרדינג, בלוז ופיוז'ן.
בהמשך ליווה מקאלפין את הקלידנים ויטאלי קופרי ודרק שריניאן (לשעבר מלהקת דרים ת'יאטר) וכן את הגיטריסטים ויני מור וג'ואי טאפולה.
בשנים האחרונות מלווה מקאלפין את סטיב ואי בסיבובי ההופעות שלו, כמו גם את הרכב G3 שואי חבר בו יחד עם ג'ו סטריאני בהופעות G3: Live in Denver, שבו הם הופיעו יחד עם ינגוויי מלמסטין ו-G3: Live in Tokyo, שבו הם הופיעו יחד עם ג'ון פטרוצ'י.
Come Over
Come Over (בעברית: בוא לפה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה הבריטית רודימנטאל בשיתוף הזמרת האנגלייה אן-מארי והראפר הבריטי טיון וויין. השיר יצא לאור ב-28 באוגוסט 2020, על ידי חברת התקליטים אסיילום רקורדס.
וידאו קליפ
טרם יצא הווידאו קליפ של השיר, העלו רודימנטאל לערוץ היוטיוב שלה את האודיו המלא של השיר. כמו כן, האודיו מציג בתוכו את מילות השיר.
ברינדיזי (נפה)
נפת ברינדיזי (באיטלקית: Provincia di Brindisi) היא נפה במחוז פוליה שבאיטליה. הנפה משתרעת על שטח של 1,839 קמ"ר ובשנת 2005 התגוררו בה 402,831 נפש. בירתה של הנפה בעיר ברינדיזי. היא גובלת בנפת בארי בצפון, בנפת טאראנטו במערב, בנפת לצ'ה בדרום-מזרח ובים האדריאטי.
אוסטין A40 ספורט
אוסטין A40 ספורט (באנגלית: Austin A40 Sports) היא מכונית ספורט קבריולה מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company אשר יוצרה בין השנים 1950–1953 בבריטניה.
משנת 1952 Austin Motor Company הייתה בבעלות British Motor Corporation.
גיליון בטיחות חומרים
שימוש נרחב נעשה בגיליונות בטיחות חומרים לקיטלוג מידע אודות חומרים תעשייתיים או סינתטיים. המידע בגיליון בטיחות חומרים עשוי להכיל הוראות לשימוש בטוח בחומר וסיכונים אפשריים הכרוכים בשימוש בו.
בישראל - יצרן, יבואן, סוכן או משווק של חומר מסוכן מחויב על פי חוק, לצרף גיליונות בטיחות לחומרים שהוא מספק. במקום עבודה שמוחזקים בו חומרים מסוכנים מעל כמות מסוימת חלה חובה להחזיק בהישג ידם של העובדים גיליון בטיחות לכל חומר מסוכן שמקום העבודה מחזיק. בנוסף, מחזיק מקום העבודה מחויב להביא לידיעת עובדיו את תוכנם של גליונות הבטיחות של החומרים איתם הם עובדים – ואלו מחויבים לפעול על פי ההנחיות הרשומות בו.
דניאלה מרקורי
דניאלה מרקורי די אלמיידה (בפורטוגזית: Daniela Mercuri de Almeida; נולדה ב-28 ביולי 1965) היא זמרת-יוצרת, רקדנית, שחקנית ומנחת טלוויזיה ברזילאית שסגנונותיה המוזיקליים כוללים פרבו, מוזיקה פופולרית ברזילאית (MPB) ומוזיקת אָשֶה (Axé music),
ביוגרפיה
מרקורי נולדה בסלבדור, באהיה, לאב פורטוגזי מהעיר בראגה שבצפון פורטוגל ולאם שהיגרה מאיטליה. לתנועת הטרופיקליה יש השפעה חזקה עליה. המוזיקה שלה מונעת על ידי תיפוף עקשני (היא השתמשה בהרכב אולודום במספר שירים), ומבצעת אזכורים מקומיים באופן תדיר, כולל קרנבל וקנדומבלה (Candomblé).
אלבומה הראשון, הקרוי על שמה, היה הצלחה מיידית, אבל הלהיט הגדול ביותר שלה נכון לעכשיו הוא אלבומה השני, O Canto da Cidade, עם יותר מ-2 מיליון עותקים שנמכרו, הוא היה האלבום הנמכר ביותר בשנת 1993.
בשנת 2000, עם Sol da Liberdade, היא קיבלה את תואר אלבום הפלטינה האחרון שלה והאלבום שיצא בשנת 2001, Sou de Qualquer Lugar, מכר מעט עותקים בהשוואה לאלבומים האחרים, וקיבל רק תואר של אלבום זהב.
ב-24 ביולי 2003 הופיעה דניאלה מרקורי בישראל לראשונה במסגרת סיבוב הופעות בארצות הברית ואירופה.
בשנת 2005 היא הוציאה את אלבום ההופעה החיה הראשון שלה, מסדרת Ao Vivo ב־MTV. הוא מכר טוב יותר מאשר האלבום שיצא בשנת 2001, אבל מכר פחות עותקים, בגלל משבר התעשייה הפונוגרפית, וקיבל תואר אלבום זהב בשבוע השני.
מרקורי השתתפה בקמפיין ממשלתי ללחימה במחלת האיידס ובעוד מחלות המעוברות באופן מיני במהלך חגיגות הקרנבל בברזיל בשנת 2005. היא הופיעה בתשדירי שירות בטלוויזיה המקדמים חלוקה של מיליוני קונדומים בחינם ומעודדים את השימוש בהם. התפקיד שלה כתומכת בקמפיינים של סקס בטוח ואיידס מנעו ממרקורי את ההזדמנות להשתתף בחגיגות חג המולד של הוותיקן ב-2005. הוותיקן הזמין אותה בעבר, אבל שינה את דעתו כאשר ראה שהיא מעדיפה את השימוש בקונדומים על פני הינזרות במלחמה נגד האיידס.
מספריים
מספריים הם כלי המשמש לחיתוך חומר דק בכוח מועט. מספריים משמשים, בין היתר, לגזירת נייר, קרטון, יריעות מתכת, פלסטיק, בד, חבל ותיל. מספריים משמשים אף לחיתוך שיער וציפורניים.
למספריים שני להבים הנעים על ציר משותף. רוב סוגי המספריים מצוידים בלהבים שאינם חדים באופן מיוחד והחיתוך נוצר בעיקר מן הכוח המופעל בנקודת המגע שבין שני הלהבים. מספריים המותאמים לשימוש ילדים חדים אף פחות ולהביהם מוגנים לעיתים במעטה פלסטיק. ממציא המספרים הוא לאונרדו דווינצי מספריים המשמשים לגז הצאן נקראים מגזזיים ואלו המשמשים לחיתוך תיל, מגזריים. בשפה האנגלית קיימת הבחנה בין מספריים קטנים (Scissors) לבין מספריים גדולים (Shears) שאורך להביהם גדול מ-15 ס"מ.