cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הזצסיון במינכן
רקע כללי
כדי להתמודד עם המצב שנוצר, קבוצת אמנים עם תפיסה מתקדמת התכנסה בשנת 1892, הודיעה על ניתוקה מאגודת האמנים הרשמית והקימה את ה"זצסיון במינכן", עם תוכנית להציג בתערוכה הקולומביאנית העולמית הקרובה. הם קראו לשנות את הרעיונות של מה שמהווה אמנות וקידמו את הרעיון של חופש של אמנים להציג יצירות ישירות לציבור. הם הצהירו שצריך לראות בתערוכות כל צורה של אמנות, בין אם ישנה או חדשה, שתהיה לתפארת מינכן, שהאמנות בה תתפתח עד לפריחתה המלאה. בהצהרת עקרונות זו הצהירו האמנים על כוונתם להתרחק מעקרונות מיושנים ומתפיסה שמרנית של מהי אמנות.
ההקמה
בין האמנים המרכזיים בארגון היו: ברונו פיגליין, הוגו פון הברמן, פאול הקר, פריץ פון אוהדה, אלברט פון קלר, גוטהארדט קיל, רוברט פצלברגר , פרנץ פון שטוק, לודוויג פון הרטריך, לודוויג דיל, ברנהרד באטרסאק והיינריך פון ציגל, אדולף הלצל, כריסטיאן לנדנברגר, הנס פון האייק, יוליוס אקסטר
התמיכה הכספית הגיעה בתחילה משלושה מקורות: ג'ורג' הרט, סופר ועיתונאי שנתן את המילה "זצסיון" (התנתקות/התפצלות) כדי לתאר את רוח תנועות האמנות השונות באותה תקופה. בשנת 1896 הוא הקים את כתב העת "אר-נובו"; ג'ורג' פון וולמר, עורך הארגון הרשמי של המפלגה הדמוקרטית הסוציאליסטית, והנס וייט צו תורינג-ג'טנבך, חבר האופוזיציה הליברלית.
באותה שנה הוקמה עמותה פורצת דרך אחרת, קבוצת לויטפולד, שהורכבה מאמנים מתונים יותר שרצו לשמור על הסטנדרטים האיכותיים של האקדמיה. תנועת "הזצסיון הווינאי" הוקמה חמש שנים מאוחר יותר, ו"הזצסיון הברלינאי" הוקמה בשנת 1898.
תערוכות
בתחילת דרכם היה קצת קשה למצוא בניין לתערוכות של הזצסיון במינכן. העיר פרנקפורט הציעה לספק את השטח הדרוש ותמיכה כספית אם הקבוצה תעבור לשם לצמיתות. התערוכה הראשונה שלהם התקיימה למעשה ב"בניין התערוכות הלאומי" בברלין בתחילת 1893.
המפקח על הבניית בעיר, פרנץ פון ברנדל, סיפק לזצסיון קרקעות בחינם בפינת פרינצרגנטנשטראסה ופיילוטישטראסה. הבנייה החלה מיד ותערוכת הבכורה שלהם התקיימה ב-16 ביולי 1893, בחלקו הראשון של הבניין שהושלם. למעלה מ-4,000 מבקרים הגיעו לראות 876 יצירות של 297 אמנים. הצלחת מאמץ זה איפשרה להם בסופו של דבר להגיע להסכמה עם פרנץ פון לנבאך ועמותת האמנים המסורתית. כתוצאה מכך הועבר בניין תערוכת האמנות בקניגספלאץ לזצסיון בשנת 1897.
היסטוריה מאוחרת
בשנת 1933 החלה המפלגה הנאצית במסע הצלב שלה כדי להביא את כל צורות הביטוי האמנותי לשליטתה: תהליך המכונה גלייכאלט (הכנסה למסגרת). בסופו של דבר נדרשו אמנים לקבל אישור ממלכתי על כל יצירותיהם. אלה שנחשבו כשייכים ל"אמנות מנוונת" לא הורשו להמשיך לצייר. בשנת 1938 התפרק הזצסיון במינכן כחלק מתהליך "הניקוי התרבותי".
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה בשנת 1946, נוסדה התאחדות האמנים החדשה של מינכן והובילה להקמתה של "האגודה הפדרלית של אמנים חזותיים".
בשנת 1992 חגגה תנועת הזצסיון במינכן מאה שנה להיווסדה, ובחודש מרץ בשנה שלאחר מכן הוקמה עמותת החברים והספונסרים של הזצסיון במינכן כדי לתמוך ביעדים המתמשכים של הזצסיון, לקיים ולקדם תערוכות ברוח התנועה.
גמר גביע העולם למועדונים 2022
גמר גביע העולם למועדונים 2022 היה המשחק האחרון בגביע העולם למועדונים 2022, טורניר כדורגל בין-לאומי לקבוצות כדורגל שהתארח במרוקו. זה היה הגמר ה-19 של גביע העולם למועדונים, שהוא טורניר מאורגן של פיפ"א בין המועדונים שזכו באליפויות בכל אחת משש קונפדרציות פיפ"א, כמו גם אלופת הליגה המקומית של המדינה המארחת.
משחק הגמר נערך באצטדיון הנסיך מולאי עבדאללה ברבאט ב-11 בפברואר 2023. על התואר התמודדו המועדון הספרדי ריאל מדריד, המייצג את אופ"א כאלוף המכהנת של ליגת האלופות, והמועדון הסעודי אל-הילאל, המייצג את קונפדרציית הכדורגל של אסיה.
ריאל מדריד ניצחה במשחק 5–3, וזכתה בגביע העולם החמישי שלה, ובאליפות העולם השמינית, יחד עם הגביע הבין-יבשתי. עם שמונה שערים, המשחק היה הגמר הפורה ביותר בתולדות גביע העולם למועדונים.
קבוצות
אל-הילאל הפך למועדון האסיאתי השלישי שהגיע לגמר גביע העולם למועדונים, במהדורה ה-19 של הטורניר. הם גם המועמדים הראשונים מה-AFC לעשות זאת, שכן ההופעות של קבוצות מאסיה בגמר 2016 וב-2018 (שתיהן הפסידו לריאל מדריד) היו שתיהן של אלופת הליגה המארחת.
גביע דייוויס
גביע דייוויס הוא תחרות לנבחרות לאומיות לגברים בטניס, המתקיימת מדי שנה במדינות השונות ברחבי העולם החל משנת 1900. זוהי תחרות הספורט השנתית בין נבחרות לאומיות הגדולה והוותיקה בעולם. גביע דייוויס מאורגן על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית (ITF). התחרות המקבילה לנשים נקראת גביע הפדרציה. התחרות מתנהלת לעיתים באווירה המזכירה משחק כדורגל, וזה אחד המאפיינים הייחודיים של גביע דייוויס.
היסטוריה
ראשיתו של גביע דייוויס בהתמודדות בין קבוצות של טניסאים אמריקנים וטניסאים בריטים שהתקיימה בבוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית בשנת 1900. הפרס שהוענק לנבחרת האמריקנית המנצחת היה גביע שנתרם על ידי קפטן נבחרת ארצות הברית דווייט דייוויס, ומאז הוא נושא את שמו.
ב-3 המהדורות הראשונות של התחרות השתתפו רק נבחרות ארצות הברית והאיים הבריטים. צרפת ובלגיה הצטרפו בשנת 1904 ושנה לאחר מכן גם אוסטרליה. במרוצת השנים גדל מספר המשתתפות וב-1981, כאשר מספר הנבחרות היה למעלה מ-50, הונהג המבנה הנוכחי של בית עולמי ובתים אזוריים המחולקים לכמה דרגות, כאשר ביניהן יש עליות וירידות כמו ב"ליגות" במשחקי כדור קבוצתיים. כיום יש 4 דרגות בבתים האזוריים בנוסף לבית העולמי, ומספר המשתתפות הגיע לשיא של 139 מדינות ב-2001.
מראשיתו של גביע דייוויס ב-1900 עד שנת 1971 נהנתה הנבחרת המנצחת מיתרון גדול על יריבותיה: היא עלתה ישירות לגמר בשנה הבאה ולא הייתה צריכה לשחק בשלבים המוקדמים, וגם קיבלה את הזכות לארח את הגמר. לביתיות יש חשיבות גדולה בגביע דייוויס, מכיוון שהמדינה המארחת זכאית לבחור את סוג המשטח שעליו תתקיים ההתמודדות וגם את סוג הכדורים, ונבחרות נוהגות לנצל את הזכות הזו כדי לשחק על משטח שיקנה להן יתרון על הנבחרת האורחת. לכן אין זה מפתיע שבתקופה זו היו מקרים רבים של מדינות שזכו בגביע מספר שנים ברציפות, כאשר הגדילו לעשות ארצות הברית שזכתה 7 פעמים ברציפות מ-1920 עד 1926, ואחריה צרפת שזכתה 6 פעמים רצופות מ-1927 עד 1932. בתקופה זו רק 4 מדינות - ארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה וצרפת - הצליחו לזכות בגביע.
הסדר זה שונה ב-1972 ומאז צריכה הנבחרת המנצחת לשחק בשלבים המוקדמים, והביתיות מתחלפת לסירוגין בין הנבחרות (מי שאירחה בפעם הקודמת תהיה האורחת בפעם הבאה) או נקבעת בהגרלה. בתקופה זו היו רק 7 מקרים שמדינות הצליחו לזכות בגביע שנתיים ברציפות. האחרונה שעשתה זו הייתה צ'כיה בשנת 2013. בתקופה זו של 43 שנים, 15 מדינות זכו בגביע (5 מהן רק פעם אחת).
מבנה וכללי התחרות
כל מפגש בין 2 נבחרות בגביע דייוויס (למעט בבתים האזוריים 3 ו-4 שבהם מתמודדות מספר נבחרות בטורניר אחד) מורכב מ-5 משחקים הנערכים במשך 3 ימים (בדרך כלל בימים שישי, שבת וראשון): 2 משחקי יחידים המתקיימים ביום הראשון, משחק זוגות ביום השני ושני משחקי יחידים נוספים ביום השלישי. נבחרת שמנצחת בשלושה משחקים זוכה במפגש כולו. המתכונת הזו לא השתנתה מאז המפגש הראשון ב-1900.
כל מדינה רשאית לרשום למפגש ארבעה שחקנים ולמנות קפטן. במעמד ההגרלה, הנערכת יום לפני תחילת המשחקים, הקפטן צריך להודיע מי הם שני השחקנים שישתתפו במשחקי היחידים. בהגרלה נקבע למעשה רק סדר המשחקים ביום הראשון, שבו מתמודדים המדורגים 1 נגד המדורגים 2 בנבחרת היריבה.
במשחק הזוגות ביום השני רשאים לשחק כל ארבעת השחקנים של הנבחרת, וניתן לשנות את ההרכב עד שעה לפני מועד המשחק. למשחק הזוגות יש חשיבות גדולה במפגשי גביע דייוויס, בעיקר במצב שבו התוצאה היא 1:1 לאחר היום הראשון.
לפי השיטה שהיית נהוגה עד 2017, ביום השלישי המדורגים 1 של שתי הנבחרות מתמודדים במשחק הראשון, ואחריהם המדורגים 2 משתי הנבחרות, אולם הקפטן רשאי להחליף את השחקנים ששיחקו במשחקי היחידים ביום הראשון ולהציב במקומם שחקנים שלא שיחקו ביחידים. בעבר חילוף כזה היה מותר רק במקרה של פציעה, אף אם המשחק היה "מת" (כלומר משחק שנערך לאחר שאחת הנבחרות השיגה 3 ניצחונות וניצחה במפגש, ולמשחקים הנותרים אין חשיבות), אבל החוקים עודכנו כדי לאפשר לקפטן להחליף את 2 השחקנים ביום השלישי ללא צורך באישור רפואי. אישור כזה עדיין נדרש כדי להחליף שחקנים ביום הראשון.
בגביע דייוויס, בניגוד למשחקי טניס רגילים, מותר לקפטן לשבת ליד השחקנים בהפסקות שבין משחקונים ולהדריך אותם.
שינוי מבני בעונת 2019
החל מעונת 2019, פורמט הגביע שונה. השינוי העיקרי הוא הבית העולמי שמתקיים במקום אחד ובתוך שבוע אחד בלבד, כאשר שמונה עשרה נבחרות מחולקות בשש בתים של שלוש קבוצות כל אחד, כאשר הזוכים בקבוצות ושני המקומות השניים הטובים ביותר עולים לרבע הגמר. המפגש בין הנבחרות בשלב זה תכלול שני משחקי יחידים ומשחק זוגי אחד בלבד (כלומר הטוב מ-3), במקום סדרת הטוב מ-5, כאשר המשחקים התקצרו מהטוב מ-5 מערכות לטוב מ-3. מכיוון שהבית העולמי יתקיים כעת כטורניר בודד אחד, אירוע זה נקרא כאירוע הגמר של גביע דייוויס. קבוצות האזור התחתון 1 ו-2 יהיו בעצם מפגשים בודדים שיכריעו על העלאה או ירידה של קבוצה מהבית העולמי אל האזוריים.
שיטת המשחקים
הדרג העליון של גביע דייוויס, החל משנת 1981, הוא הבית העולמי הכולל 16 מדינות ללא חלוקה גאוגרפית. רק נבחרות הבית העולמי יכולות לזכות בגביע באותה שנה, וכדי לעשות זאת יש צורך לנצח ב-4 מפגשים.
בלוח השנה של הטניס העולמי נקבעים 3 שבועות המוקדשים למשחקי גביע דייוויס. הראשון הוא בדרך כלל בחודש פברואר, השני באפריל והשלישי בספטמבר, ובהם מתקיימים הסיבוב הראשון, רבע הגמר וחצי הגמר. בשבועות אלה לא מתקיימים טורנירים בסבב ה-ATP. משחק הגמר מתקיים לאחר סיום העונה בסוף נובמבר או תחילת דצמבר.
8 המנצחות בסיבוב הראשון מבטיחות את מקומן בבית העולמי בשנה הבאה. 8 המפסידות צריכות להתמודד במפגשי פלייאוף (שמתקיימים במקביל לשלב חצי הגמר) יחד עם 8 נבחרות שעלו מהדרג ה-1 בבתים האזוריים. המנצחות במפגשים האלה משחקות בשנה הבאה בבית העולמי, והמפסידות משחקות בבית 1.
הנבחרות שלא משחקות בבית העולמי מחולקות לפי מיקומן הגאוגרפי ל-3 אזורים: אזור אירופה-אפריקה, אזור אסיה-אוקיאניה ואזור אמריקה (צפון ודרום). בכל אחד מהאזורים הנ"ל יש כיום חלוקה אנכית ל-4 בתים. בכל שנה, הנבחרות שזכו בבית שלהן מטפסות לבית גבוה יותר בשנה הבאה, והמפסידות נושרות לבית נמוך יותר. בבתים 1 ו-2 מתקיימים המשחקים במתכונת המתוארת מעלה, חמישה משחקים ביומיים (עד 2017 הייתה נהוגה השיטה המסורתית של 5 משחקים ב-3 ימים). בבתים 3 ו-4, לעומת זאת, מתקיימים טורנירים בהשתתפות מספר רב של מדינות (מקסימום 8) במקום אחד, וכל מפגש כולל רק 3 משחקים (2 יחידים ו-1 זוגות) בשיטת הטוב מ-3 מערכות ביום אחד.
נשואה למאפיה
נשואה למאפיה (באנגלית: Married to the Mob) הוא סרט קומדיית פשע משנת 1988 בבימויו של ג'ונתן דמי עם מישל פייפר, מת'יו מודין ודין סטוקוול בתפקידים הראשיים.
דין סטוקוול היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
מישל פייפר הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
תקציר העלילה
אנג'לה דה מרקו (מישל פייפר) נשואה לפרנק "המלפפון" דל מרקו (אלק בולדווין). פרנק עובד למען הבוס המאפיונר שלו, טוני "טייגר" רוסו (דין סטוקוול) ומבצע עבורו "חיסולים".
אנג'לה אינה מרוצה מעבודתו העבריינית של בעלה למרות העושר שהוא מרעף עליה ועל בנם. הוא אינו מוכן לוותר על עבודתו ומעמדו במאפיה אבל עובר את הגבול בכך שהוא מתנה אהבים עם חברתו של הבוס.
טוני מפתיע את שניהם ומחסל אותם. נערכת להם הלוויה מפוארת ובה משתתף טוני בצער רב ומתחיל להראות עניין באלמנה תוך שהוא משתדל להסתיר זאת מאשתו הדעתנית קוני (מרסדס רוהל). אנג'לה דוחה אותו, מוכרת את תכולת דירתה, עוברת עם בנה לדירה זולה ומוצאת עבודה כספרית.
אנשי ה-FBI רוצים לתפוס את טוני ולהפליל אותו בעזרת אנג'לה. הם שולחים שני סוכנים לעקוב אחריה ולצותת לשיחות מדירתה. הסוכנים הם מייק דאוני (מת'יו מודין) ואד בניטז (אוליבר פלאט).
מייק פוגש את אנג'לה ומציג את עצמו כאחד הדיירים בבניין ושותל מכשירי ציתות בדירתה. בינתיים מגלה טוני את כתובתה ומגיע לשם. גם אשתו של טוני מגיעה לשם ומזהירה את אנג'לה שלא תעז לפתח יחסים עם טוני.
בינתיים מתפתח רומן אהבה בין אנג'לה למייק. אנשי ה-FBI עוצרים את אנג'לה ולוחצים עליה באיומים שתעבוד למענם אחרת הם יפעלו שתאבד את המשמורת על בנה. אז היא גם מגלה שמייק הוא סוכן FBI.
אנג'לה משתפת אתם פעולה ומתחילה שוב להיפגש עם טוני ולהרעיף עליו אהבה. טוני מרוצה ואינו חושד ומזמין אותה להתלוות אליו לכינוס עברייני המאפיה בסוויטה מהודרת במלון במיאמי.
לאותו מקום מגיעים גם מייק עם סוכני FBI וקוני שגילתה שאנג'לה נסעה עם בעלה. אנג'לה נותנת במתנה לטוני, טבעת שבתוכה נמצא מכשיר ציתות.
ולדימיר ווקוביץ'
ולדימיר ווקוביץ' (בקרואטית: Vladimir Vuković; 26 באוגוסט 1898 זאגרב – 18 בנובמבר 1975 זאגרב) היה שחמטאי יהודי-יוגסלבי, עיתונאי ומחבר ספרי שחמט.
קריירה
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 הוא השתתף בתחרויות שחמט רבות. בשנת 1921 בווינה הוא חילק מקומות 4–7. באותה שנה הוא ניצח בתחרות נוספת בווינה. בשנת 1924 באליפות הונגריה הוא חילק מקומות 4–5.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוא היה עורך ירחון שחמט ונבחר לסגן נשיא של איגוד השחמט היוגוסלבי.
בשנת 1963 וויקוביץ' פרסם ספר בנושא המתקפה בשחמט - The Art of Attack in Chess (Oxford-London 1963) ובשנת 1968 ספר נוסף - The Chess Sacrifice.
בשנת 1950 הוענק לו תואר אמן בינלאומי.
ולדימיר ווקוביץ' באולימפיאדת השחמט
בשנת 1927 השתתף ולדימיר ווקוביץ' באולימפיאדת שחמט הראשונה:
תכביר
התַכְּבִּיר (בערבית تَكْبِير) הוא המונח הערבי לביטוי "אַללָּהֻ אַכְּבַּר" (آللّٰهُ أَكْبَر, מילולית: "האל גדול", "האל הוא כביר" או "האל הוא הגדול ביותר").
שימושים
"תכביר" משמעותו אמירת הביטוי "אללה אכבר", שהיא רימום שם האלהים.
זהו ביטוי ערבי מוסלמי נפוץ, והוא קיים בשימוש בהקשרים רבים, ובהם: בתפילה הרשמית, כביטוי ספונטני לאמונה, כביטוי הנאמר בזמני מצוקה, כביטוי בעת חגיגת ניצחון, או כביטוי המביע נחישות או התרסה נחרצת.
הביטוי נאמר במהלך האד'אן (הקריאה לתפילה) ובמהלך התפילה המוסלמית. הוא נאמר גם כביטוי לאמונה, בפרט לפני ביצוע משימה קשה או מסוכנת. הביטוי משמש גם נוצרים דוברי ערבית, כביטויי אמונה אחרים דוגמת אינשאללה ("בעזרת האל") או אלחמדולילה ("השבח לאל").
בתקופות מסוימות הייתה מוטלת חובה לומר זאת, ובספרות השריעה נידונה אמירתו, כאשר יש פעמים שאסור להפסיק במצוות שצריכות להיות עובר לעשייתן.
לפעמים משלבים את התכביר עם התחמיד לנוסח הבא: الله أكبر ولله الحمد ("אַללָּהֻ אכּבַּר וַלִלָּהִ-לְחַמְד" - "אללה הוא הגדול מכול ולאללה השבח").
בציבור הישראלי
מוסלמים ברחבי העולם נמנעים מלקרוא את הביטוי בהתאספויות בעלי פרופיל תקשורתי גבוה מאותה הסיבה.
קרב האולימפוס
תיאור המשחק
כשהוא דומה מאוד לפרק השני בסדרת משחקי האגדה של זלדה, קרב האולימפוס מתרחש ביוון העתיקה אשר נמצאת תחת שלטון טרור של האדס, אל השאול ושליטו האפל של העולם התחתון.
הלן, אהובתו של אורפאוס, נחטפת על ידי האדס שמחזיק אותה בשבי. מפה של יוון העתיקה מראה מבוכים שונים וערי מדינה מיוון העתיקה שעל השחקן לבקר במסעו. חרבות, מגינים, וגבישים מספקים כוח התקפי והגנתי לשחקן. שלושה שברים של אהבה, בצורת לבבות, פזורים ברחבי המשחק כדי להזכיר לאורפאוס את אהובתו הלן. האדס שולט בטרטרוס, שם חיים נתיניו החזקים ביותר לצדו.
במהלך מסעו, על אורפאוס להפגש עם האלים האולימפיים ולהשיג את טובתם, החל מזאוס, אבי האלים האולימפיים, שמעודד את האלים האחרים להעניק כוחות לאורפאוס. כוחות אלה באים לידי ביטוי בצורת נשק, מגן, וציוד מיוחד אחר כגון נבל, אשר מזמין את פגסוס, הסוס המעופף, שלוקח את אורפאוס למקומות רחוקים. ככל שהמשחק מתקדם, שחקנים נחשפים לצורות שונות של כלי נשק משודרגים. השחקן מתחיל עם מחבט עץ בסיסי. מאוחר יותר, מקבל השחקן פריטים כגון מטה השומר, אשר מסוגל להקרין את האש, חרב הנימפה והחרב האלוהית המסוגלת להקרין ברק. במהלך המשחק, אוסף השחקן כמה פריטים המוזכרים במיתולוגיה היוונית כגון הנבל של אפולו, החרב של הפייסטוס, המטה של פרומתאוס והסנדלים של הרמס.
המשחק כולל מפגשים עם יצורים מיתולוגיים כמו השור, למיה, קיקלופ, הידרה, קנטאור, טאלוס, המינוטאורוס, מדוזה, קרברוס, ציפורי סטימפליה, סלמנדרה, האריה מנמאה, וגם הרפיה. על השחקן להילחם בדרכו עמוק אל תוך השאול, להביס את האדס ולבסוף להציל את הלן.
סילוני הטילים
סילוני הטילים (באנגלית: Rocket Jets) היה מתקן בפארק השעשועים דיסנילנד באתר הנופש דיסנילנד בקליפורניה. המתקן היה דור שלישי של מתקן קרוסלה המורכב מטילים התלויים מזרועות מתכתיות והמסתובבים סביב ציר מרכזי במיקום זה. המתקן נפתח בשנת 1967 בעת בניית "ארץ המחר" החדשה, ונסגר בשנת 1997 לפני השיפוץ של ארץ המחר שנערך בשנת 1998. כיום המתקן עדיין מצוי באותו מקום, כאובזרבטרון - פסל הנע כל רבע שעה צלילי מוזיקה. מתקן דומה - האסטרו אורביטר נבנה בכניסה לארץ המחר, בהתבסס על מתקן המצוי בדיסנילנד פריז. באובזרבטרון הוחלפו הטילים שהיו במתקן במעין צלחות לוויין, וטיל הסאטורן V שהיה במרכז המתקן הוחלף בקרן לייזר. הטילים נמכרו באי ביי בשנת 2005.
בשל תקלות טכניות האובזרבטרון אינו פועל מרבית הזמן (מאחר שהמנוע המקורי נועד לעבוד מספר רב של פעמים בשעה ולא רק ארבע פעמים, ולשאת משקלים שונים).
הקופסא (אלבום של שלום חנוך)
הקופסה הוא אוסף של מארז תקליטורים המאגד שירים בולטים שהקליט הזמר שלום חנוך במהלך כל הקריירה שלו. האלבום יצא לאור בשנת 2004.
המארז מקיף את כל הקריירה הארוכה של חנוך החל משנות ה-60 ועד האלבום האחרון שהוציא לפני יציאת המארז, אלבום ההופעה "יציאה", המשותף לו ולמשה לוי.
תכולת המארז
האלבומים הכלולים במלואם במארז לפי סדר כרונולוגי:
א.ל.מ רשת חשמל ואלקטרוניקה
'''א.ל.מ. (אלמ) או בשמה המלא א.ל.מ. רשת חשמל ואלקטרוניקה''' היא רשת חנויות למכירת מוצרי חשמל. רשת א.ל.מ. הוקמה בתל אביב בשנת 1978 על ידי צבי אהרונוביץ. ב-2019 מנתה הרשת 42 סניפים.
היסטוריה
הרשת החלה את פעילותה בשנת 1978 בתל אביב במכירה של מוצרי חשמל גדולים כגון מקררים, מכונות כביסה, מייבשים ומזגנים.
במרץ 2013 החזיקה א.ל.מ. ב-5% משוק החשמל בישראל ובכך מהווה החנות הקמעונאית הגדולה ביותר בשוק הישראלי.
א.ל.מ דיוטי פרי
בסוף שנת 2012 זכתה חברת מיניליין, מפעילת רשת א.ל.מ, במכרז להפעלת חנות למוצרי אלקטרוניקה בדיוטי פרי בטרמינל 3 שבנמל התעופה בן-גוריון.
ביוני 2017 זכתה החברה במכרז להפעלת חנות אלקטרוניקה בטרמינל 1 המחודש.
בפברואר 2019 הפסידה החברה במכרז רשות שדות התעופה לניהול שתי חנויות החברה בנתב"ג לרשת אופיס דיפו, וכך סיימה החברה את פעילותה בנמל התעופה.
הרשת כיום
סניפי החברה ממוקמים במרכזי מכירות, חלקם בתוך קניונים וחלקם במרכזים מסחריים.
א.ל.מ. משתתפת בירידי מוצרי חשמל פעמיים בשנה ביריד ספטמבר ויריד מרץ/אפריל באקספו תל אביב.
בדצמבר 2019 מונה אורי להב למנכ"ל הנכנס של א.ל.מ. שיחליף את צביקה אהרונוביץ' שהקים וניהל את הרשת 41 שנה (1978-2019). אורי מגיע מעולם הרכב אחרי שהיווה מנכ"ל לקבוצת סמל"ת יבואנית סובארו, פיאט, אלפא רומיאו ועוד.
בן רות'ליסברגר
בן רות'ליסברגר (באנגלית: Ben Roethlisberger; נולד ב-2 במרץ 1982) הוא שחקן פוטבול לשעבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקוורטרבק בקבוצת פיטסבורג סטילרס מליגת ה-NFL.
ביוגרפיה
רות'ליסברגר נולד בעיר לימה שבאוהיו בנם של קן וברנדה. אביו שיחק בייסבול ופוטבול בג'ורג'יה טק. כנער הצטיין בספורט ובתיכון שיחק בנבחרת הפוטבול בעמדת התופס, עד שבשנתו האחרונה בבית הספר עבר לשחק בעמדת הקוורטרבק הפותח של הקבוצה.
בשנת 2000 החל ללמוד באוניברסיטת מיאמי שבאוהיו. הוא לא שותף בנבחרת הפוטבול בשנתו הראשונה ללימודים על מנת שיהיה זכאי על פי חוקי ה-NCAA לשחק בהמשך 4 שנים מלאות. בשנים 2001 עד 2003 שיחק כקוורטרבק הפותח של אוניברסיטת מיאמי וב-38 משחקים השלים 854 מסירות ל-10,829 יארד ו-80 טאצ'דאונים במסירה, כולם שיאי האוניברסיטה. הוא בחר לוותר על שנתו האחרונה באוניברסיטה ולצאת לקריירה מקצוענית.
רות'ליסברגר נבחר במקום ה-11 בסיבוב הראשון של דראפט ה-NFL ב-2004 על ידי פיטסבורג סטילרס. הוא לא תוכנן לשחק כקוורטרבק הפותח של הקבוצה, אלא להיות משותף באופן ספורדי על מנת שיוכל לצבור ניסיון בעונה הראשונה.
ב-19 בספטמבר 2004 רשם את הופעת הבכורה שלו, כשנכנס כמחליף במהלך המחזור השני של העונה במשחק מול בולטימור רייבנס. המשחק הסתיים בתבוסה של הסטילרס, אולם רות'ליסברגר גילה יכולת טובה והפך לשחק ההרכב הראשון. בהמשך העונה הוא הוביל את הסטלירס ל-13 ניצחונות רצופים וסך הכל סיימה הקבוצה במאזן הטוב בליגה של 15–1. הוא נבחר בתום העונה לרוקי המצטיין של הליגה בהתקפה. בפלייאוף גברה הקבוצה על ניו יורק ג'טס אך הפסידה בגמר ה-AFC לניו אינגלנד פטריוטס, במשחק בו נחטפו מסירותיו של רות'ליסברגר שלוש פעמים.
בעונת 2005 סיימו הסטילרס במאזן 11–5, רות'ליסברגר החמיץ 4 ממשחקי הקבוצה בשל פציעות בברכו. בפלייאוף השיגה הקבוצה שלושה ניצחונות חוץ והעפילה לסופרבול. בסופרבול XL גברו הסטילרס על סיאטל סיהוקס 10-21, רות'ליסברגר לא הצטיין במשחק, הוא רשם רק 123 יארד במסירה ומסירותיו נחטפו פעמיים, הוא השיג טאצ'דאון אחד בריצה. בזכות הניצחון הפך רות'ליסברגר לקוורטרבק הפותח הצעיר ביותר שזוכה בסופרבול, ושבר את השיא הקודם שהחזיק טום בריידי. לאחר העונה עבר רות'ליסברגר תאונת דרכים כשרכב על אופנועו ללא קסדה וסבל ממספר שברים בפניו. כמו כן עבר ניתוח לכריתת התוספתן ונאלץ להחמיץ את פתיחת עונת 2006. הסטילרס סיימו את העונה במאזן של 8-8 ולא העפילו לפלייאוף. בעונת 2007 רשם שיא קריירה של 32 טאצ'דאונים במסירה והוביל את הסטילרס למאזן 10–6. בפלייאוף הפסידה הקבוצה בסיבוב הראשון 29–31 לג'קסונוויל ג'אגוארס.
את עונת 2008 סיימו הסטילרס במאזן 12–4, בפלייאוף גברה הקבוצה על סן דייגו צ'רג'רס ובולטימור רייבנס והעפילה לסופרבול. בסופרבול XLIII ניצחו הסטילרס את אריזונה קרדינלס 23-27, המשחק הוכרע במסירה לטאצ'דאון של רות'ליסברגר לסנטיוניו הולמס, 35 שניות לסיום. את עונת 2009 סיימה הסטילרס במאזן 9–7 ולא העפילה לפלייאוף. בתום העונה היה מעורב רות'ליסברגר בשני מקרים של האשמות בהטרדות ותקיפות מיניות, במקרה הראשון הוא נתבע בתביעה אזרחית על ידי אישה שטענה שהטריד אותה במהלך אירוע צדקה ובמקרה השני נחקר בחשד לתקיפה מינית של אישה בג'ורג'יה. קומישנר ה-NFL רוג'ר גודל החליט להשעות את רות'ליסברגר משישה משחקים ללא תשלום בעקבות דיווחים על התנהגותו הפסולה וחייב אותו לעבור אבחון התנהגותי, מאוחר יותר קוצרה ההשעיה לארבעה משחקים. רות'ליסברגר חזר לשחק במחזור השישי של עונת 2010, את העונה סיימו הסטילרס במאזן 12–4, בפלייאוף גברו על בולטימור רייבנס והניו יורק ג'טס והעפילו לסופרבול. בסופרבול XLV הפסידו הסטילרס 25–31 לגרין ביי פאקרס. בעונת 2011 סיימה הקבוצה במאזן 12–4 והודחה בפלייאוף על ידי דנוור ברונקוס. הסטילרס לא העפילו לפלייאוף בעונות 2012 ו-2013. בעונת 2014 סיימו במאזן 11–5, כשרות'ליסברגר הוביל את הליגה עם 4,952 יארדים במסירה. הוא מסר ל-32 טאצ'דאונים ו-9 חטיפות. במהלך העונה רשם רות'ליסברגר שני משחקים רצופים עם 6 טאצ'דאונים במסירה ללא חטיפה. בפלייאוף הודחה הקבוצה על ידי דנוור ברונקוס. בעונת 2015 נפצע רות'ליסברגר בברכו והחמיץ 4 משחקים. את העונה סיימו הסטילרס במאזן 10–6 והעפילו לפלייאוף. בסיבוב הראשון של הפלייאוף נפצע רות'ליסברגר בכתפו ברבע הרביעי כשקבוצתו ביתרון והוחלף, הוא חזר לדרייב האחרון לאחר שהקבוצה נקלעה לפיגור והוביל אותה לניצחון על סינסינטי בנגלס 16-18. במשחק הבא הודחה פיטסבורג לאחר הפסד לדנוור ברונקוס.
בעונת 2016 החמיץ רות'ליסברגר שני משחקים בשל פציעה בברכו, אך חזר לשחק במחזור האחרון. בפלייאוף הפסידה פיטסבורג לניו אינגלנד פטריוטס בגמר ה-AFC. בעונת 2017 סיימה פיטסבורג במקום השני ב-AFC וזכתה ביתרון הביתיות במחזור הראשון בפלייאוף בו התמודדה מול ג'קסונוויל ג'אגוארס. רות'ליסברגר רשם במשחק 469 יארד במסירה ו-5 טאצ'דאונים, אך גם שני איבודי כדור והקבוצה הפסידה 42–45. בעונת 2018 מסר ל-5,129 יארד ו-34 טאצ'דאונים, שניהם שיאי קריירה, אך הקבוצה לא העפילה לפלייאוף. בעונת 2019 נפצע במחזור השני ונאלץ לעבור ניתוח שסיים עבורו את העונה. לאחר עונת 2021 הודיע על פרישה.
רות'ליסברגר נשוי לאשלי ואב לבת.
מייבל דיארמר
מייבל דיארמר, באנגלית: Mabel Dearmer ( 22 במרץ 1872 – 15 ביולי 1915) הייתה סופרת, מחזאית ומחברת/מאיירת ספרי ילדים. היא הייתה פציפיסטית מחויבת שמתה בזמן שטיפלה בפצועי המלחמה בסרביה.
ביוגרפיה
נולדה כג'סי מייבל פריצ'רד ווייט, בתם של המנתח הראשי ויליאם ווייט וסלינה טיילור פריצ'רד, היא התחנכה בלונדון. היא נכנסה לבית הספר לאמנות של הוברט פון הרקומר ב-1891, אך עזבה בשנה שלאחר מכן כדי להינשא לכומר הליטורג הסוציאליסט פרסי דיארמר.
קריירת כתיבה
ב-1896 החלה לתרום איורים ל״ספר הצהוב״, ל"סאבוי" ול"סטודיו". היא יצרה את הכריכה לגיליון מספר תשע של "הספר הצהוב". זמן קצר לאחר מכן פנתה לאיור ספרי ילדים. דיארמר יצרה יצירות אמנות עבור Wymps, וסיפורי אגדות אחרים, כגון "כל הדרך אל ארץ האגדות" מאת אוולין שארפ וסיפורם של "שבעת הגוזלים הצעירים" מאת לורנס האוסמן (1899). היא איירה גם ספרי ילדים שכתבה בעצמה.
משנת 1902 החלה דיארמר לכתוב למבוגרים - מ"השנים הרועשות" וספר ההמשך שלו מ-1906 בראונג'ון. האוטוביוגרפיה שלה "הדרך הקשה" יצאה לאור ב-1905, וכותרות אחרות כוללות רומן היסטורי "התפוז: קומדיה של דמעות" (1904), "האחיות החייזרות" (1908) ועוד.
אף שהייתה פציפיסטית רשמית, דיארמר ליוותה את בעלה כשהתנדב ככומר לצלב האדום הבריטי. היא הצטרפה ליחידת הסיוע הסרבית השלישית כמטפלת סיעודית היא יצאה לסרביה באפריל 1915, אך חלתה בטיפוס ביוני ומתה מדלקת ריאות ב-15 ביולי.
חפרפז גראנט
חפרפז גראנט (שם מדעי: Eremitalpa granti) הוא מין של יונק קטן ממשפחת החפרפזיים המצוי בדרומה של אפריקה, והוא המין היחיד מסוגו. החפרפז נתון בטבע לאיום על בית גידולו.
אורך החפרפז 7.5–9 ס"מ ומשקלו 15–25 גרם והוא הקטן בבני משפחתו. הוא דומה במראהו לחפרפרת, אך אינו קרוב אליה וצבעו זהוב-לבן. הוא בעל ראש מגודל הבנוי לדחוף חול במהירות בעודו שוחה בו באמצעות כפות רגליו הגדולות והשטוחות. לחפרפז אין זנב גלוי, עיניים קטנות מאוד ופה בעל כריות המשמשת לדחיפת חול.
תפוצת חפרפז זה בטבע הוא בחוליות והדיונות של מדבר נמיב שבנמיביה. החפרפז מותאם לחיי מדבר, אך מעדיף לצאת לפעילות רק בלילה הקריר. ביום הוא נח במנהרות בחול או לעיתים מתחת לצמחייה. בלילה הוא מחפש חרקים שונים כמו חגבים, טרמיטים ונמלים ואפילו לטאות קטנות כמו חומטיים, אותם הוא תופס מתחת לחול. החפרפז חי בבדידות ויכול לנוע 4.6 ק"מ בלילה אחד.
תת-מינים:
המסע לעמק החלומות
המסע לעמק החלומות (באנגלית: The Land Before Time) הוא סרט דרמה ואנימציה אמריקאי משנת 1988 המתאר קורות חיים של ארבעה דינוזאורים. הסרט בוים בידי דון בלות' והופק בידי סטיבן ספילברג, ג'ורג' לוקאס, גארי גולדמן וג'ון פומרו. זהו הסרט הראשון בזיכיון "המסע לעמק החלומות", בו הופקו 14 סרטים.
תקציר
לאחר רעידת אדמה חזקה נודדים עדרי דינוזאורים במדבר הגדול בחיפוש נווה מדבר. אמו של האפטוזאורוס ליטלפוט (גבריאל דיימון) נטרפת בידי טירנוזאורוס רשע בשם שארפטוף (פרנק וולקר). בעקבות עצתה הוא נודד לעבר העמק הגדול והשלו. במסעו לשם הוא פוגש בארבעה חברים: סרה הטריצרטופסית (קאנדס האטסון), דקי הזאורולופוסית הקטנה (ג'ודית' בארסי), פטרי הפטרנודון (ויל ראיין) וספייק הסטגוזאורוס. יחדיו הם נעים לעבר העמק ומתמודדים נגד הטורף שארפטוף ואתגרים נוספים כמו הרי געש פעילים או להקה של פכיצפלוזאורים רגזנים.
יעקב גינצבורג
רבי יעקב גינצבורג (תק"ג, 1743, פראג – תקע"ה, 1814, פראג) היה רב ודיין בפראג ומחבר הספר זרע יעקב.
תולדות חייו
נולד בפראג לרבי יצחק דוד בכ"ב באלול תק"ג (ספטמבר 1743).
רבו היה רבי מאיר פישלס, ולאחר פטירתו התמנה ללמד בישיבה בפראג לצד רבי ליב פישלס בן רבו. שימש כדיין בבית הדין של רבי יחזקאל סגל לנדא בעל הנודע ביהודה. בספרים רבים נדפסה הסכמה ממנו בין השנים תקכ"ח-תק"ס. לאחר פטירת הנודע ביהודה כיהן בבית הדין לצד בנו הרב שמואל לנדא ולצד הדיין הרב מיכאל בכרך.
תלמידו הוא רבי נחום טרייביטש שאף מילא את מקומו לאחר פטירתו.
נישא לשפרינצה. נפטר בי"א בחשון תקע"ה (אוקטובר 1814) ונקבר בפראג.
דרורה דומיני
דרורה דומיני (נולדה ב-1950) היא אמנית ישראלית ומורה בכירה וותיקה במחלקה לאמנות בבצלאל. חוקר האמנות הישראלית גדעון עפרת העניק לה את הכינוי "הפסלת העברייה". דומיני החלה את פעילותה בראשית שנות ה-80 והייתה מהנשים הבודדות בקרב פסלי ישראל. יצירות בולטות שלה עוסקות בבחינה ובביקורת של החיים בקיבוץ ובכלל של המיתוס הגברי הישראלי, וזאת על ידי עיסוק בתכנים של גוף, זיכרון ומוות.
יורי סיומין
יורי פאבלוביץ' סיומין (נולד ב-11 במאי 1947, צ'קאלוב, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא כדורגלן ומאמן סובייטי-רוסי. כיהן כמאמן ראשי בקבוצת "לוקומוטיב מוסקבה" במשך כמעט שני עשורים.
דרורה דומיני
ביוגרפיה
דומיני נולדה בקיבוץ מרחביה בשנת 1950 להורים ממייסדי הקיבוץ. בשנת 1972, לאחר סיום שירותה הצבאי, עזבה דומיני את הקיבוץ ויצאה ללימודי אמנות מחוץ לישראל. את הכשרתה קיבלה דומיני באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי בוויסקונסין שבארצות הברית, ולאחר מכן בקולג' לאמנות בצ'לטנהם שבבריטניה. את לימודיה סיימה בשנת 1980 באקדמיה לאמנות סנט מרטין שבלונדון.
יצירתה
העבודות שיצרה דומיני בתקופת לימודיה מתאפיינות בעיסוק בנושא העקירה, אותו חוותה לא רק כסטודנטית ישראלית בניכר, כי אם גם מעצם העובדה שעזבה את קיבוצה ומקום ילדותה. בתקופה זו התנסתה דומיני בשלל טכניקות ובהן ציור, פיסול על גבי ציור, פיסול, מודלים אדריכליים וגאומטריים וביצירת מבנים קונסטרוקטיביים שליוו גם בשנות ה-80 של המאה ה-20. גם בעבודותיה משנות ה-90 ועד היום ממשיכה דומיני להתייחס לנושאים המיתיים שהעסיקו אותה מראשית דרכה. כך בין השאר עסקה באנדרטאות ובפסלו של יצחק דנציגר "נמרוד" ועוד. בשנת 2002 הוציאה דומיני בשיתוף הצלמת פראנס לבה-נדב את הספר "כל מקום: נוף ישראלי עם אנדרטה". ספר זה מסכם פרויקט רחב היקף בהן הגישו שתי האמנויות פרשנות ביקורתית לאנדרטאות הרבות המפוזרות ברחבי ישראל.
בשנת 2007 זכתה בפרס שר המדע התרבות והספורט, נימוקי השופטים מבטאים את ייחודה של דומיני בשדה האמנות הישראלי: "[דומיני] הביאה איתה שפת פיסול פורמליסטית שעברה, מהר למדי, הסבה לדיבור תלת-ממדי על תרבות, על ביוגרפיה ועל זהות. דרורה דומיני הוכיחה יכולת התחדשות בפיתוח חומרים לא-שגרתיים ובניסוח דימויים טעונים".
בפברואר 2008 הציגה דומיני את תערוכתה "ציפורים נגזרות", בגלריה גורדון. בשנת 2009 הוצב פסל חוצות עשוי ברונזה, לזכר רצח חיים ארלוזורוב במקום בו נרצח על חוף ימה של תל אביב סמוך למרינה. בשנת 2010 הציגה בסדנא לאמנות בראשון לציון עבודות שנוצרו באמצע שנות ה-80 והוצגו במקום באותה העת, לצד עבודה חדשה שנוצרה במשותף עם ילדים. בקיץ 2011 הציגה את התערוכה "משחק קבוצתי", שהורכבה בעיקר מעבודות על נייר בגלריה ברבור בירושלים.
ב-2020 זכתה בפרס רפפורט לאמנית בכירה, ובנובמבר 2022 נפתחה תערוכת יחיד שלה במוזיאון תל אביב - "צידה לדרך ארוכה", אותה אצרה דלית מתתיהו. הערוכה כוללת את פעילותה משנות ה־80 של המאה ה־20. בתערוכה מוצגים אובייקטים הנדמים לחפצים שימושיים, כמו כיסא, שולחן, לוח, כוננית, מדף, ארון, אך מבט נוסף מגלה כי הם אינם שימושיים כלל.
הוראה
עם שובה לישראל בשנת 1980, היא הצטרפה לסגל ההוראה של המחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים. בין השאר היא לימדה פיסול, ציור ותולדות האמנות הישראלית.
יורי סיומין
ביוגרפיה
יורי סיומין נולד ב-11 במאי 1947 בעיר צ'קאלוב (כיום אורנבורג). בגיל 3 עברה המשפחה לעיר אוריול.
קריירה כשחקן
סיומין התחיל את קריירת המשחק שלו בקבוצת ספרטק אוריול, שם הבחינו בו מאמני נבחרת רוסיה הסובייטית והוא שיחק בשורות הנבחרת במסגרת אליפות ברית המועצות לרפובליקות. בגיל 18 הצטרף לקבוצת ספרטק מוסקבה בשנת 1995. בהיעדר דירה במוסקבה היה לן במרכז האימונים של הקבוצה בטראסובקה שבמחוז מוסקבה. שנה לאחר מכן, ספרטק העניקה לו דירה בכפר בסקודניקובו. באותה שנה מונה ניקולאי אוסיאנין למאמן הקבוצה ובתקופתו הוא הרבה להשאיר את סיומין על הספסל ולא לשלב אותו בהרכב הפותח.
בשנת 1968 עבר לדינמו מוסקבה בשורותיה שיחק 3 שנים וזכה על ידי החברה בגביע הסובייטי בכדורגל בעונת 1970 וסיים איתה כסגנית האלופה לאותה עונה. ב-1972, הסתכסך עם המאמן קונסטנטין בסקוב, לאחר שהאחרון סירב לשתף אותו בהרכב במשחק נגד הכוכב האדום בלגרד, שלב רבע גמר גביע מחזיקות הגביע.
בסוף עונת 1974 עבר לקבוצת לוקומוטיב מוסקבה. הוא סיים את קריירת המשחק שלו בקובאן קרסנודאר בה היה קפטן הקבוצה וסייע להפעלתה לליגת העל הסובייטית בכדורגל.
בסך הכל סיומין שיחק 280 משחקים בליגת העל הסובייטית בכדורגל והבקיע 39 שערים.
תחילת קריירת האימון
בספטמבר 1982 התמנה למאמן קובאן קרסנודאר. לאחר מכן בשנים 1983 - 1985 אימן את פאמיר דושנבה, עמן לא הצליח להגיע להישגים כלשהם.
בשנת 1991 סיומין הוזמן לאמן את הנבחרת האולימפית של ניו זילנד, איתה הצליח לסיים במקום השני בבית בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת 1992.
לוקומוטיב מוסקבה
בסוף 1991 חזר ללוקומוטיב ובשנים הבאות הפך למאמן המוצלח ביותר בתולדותיה.
בהדרכת סיומין לוקומוטיב הפכה לכוח מוביל בכדורגל הרוסי. בעונת 1996 הקבוצה אף זכתה לראשונה מזה 39 שנים בתואר כלשהו, לאחר שזכתה בגביע הרוסי, אחרי ניצחון על ספרטק בגמר. שנה לאחר מכן חניכיו של סיומין שחזרו את ההישג והפעם גברו על דינמו מוסקבה בדרך לזכייה נוספת בגביע. בעונת 1997/1998 קבוצה הייתה קרובה לזכייה שלישית רצופה, אך הפסידה בגמר לספרטק.
לוקומוטיב לא הצליחה לזכות באליפות אך בעונות 1998 ו-1999 הגיעה להישגים נאים במפעלים האירופיים והעפילה עד לחצי גמר גביע מחזיקות הגביע.
בעשור הראשון של המאה ה-21 לוקומוטיב הגיעה להצלחות של ממש: בשנים 2000 ו-2001 זכתה בשני גביעים נוספים ובעונת 2002 זכתה לראשונה באליפות המדינה. בעונת 2004 זכתה שוב באליפות ובאותה עונה העפילה עד לשלב שמינית גמר ליגת האלופות.
בדינמו מוסקבה ובדינמו קייב
ב-2006 הוחתם בדינמו מוסקבה, שקיוותה שישחזר עבורם את ההצלחות של לוקומוטיב, אך ללא הצלחה ובאוגוסט אותה שנה התפטר.
במשך זמן קצר כיהן כנשיא קבוצת לוקומוטיב, כשאנטולי בישובץ מכהן כמאמן, אך כיוון שהקבוצה סיימה במקום השביעי בעונת 2007, השנייה פוטרו אף על פי שהקבוצה זכתה אז בגביע הלאומי.
ב-8 בדצמבר 2007 הוזמן לקייב כדי להתמנות למאמן דינמו. החוזה נחתם לתקופה של שנתיים וחצי עם אופציה להארכה בשנה נוספת. ב-2009 זכה עם הקבוצה באליפות אוקראינה והעפיל עמה עד לשלב חצי גמר גביע אופ"א, בו הפסידה ליריבתה המושבעת — שחטאר דונצק, שזכתה לבסוף בגביע.
קדנציה שלישית בלוקומטיב
ב-26 במאי 2009 סיומין התפטר מדינמו וחתם על חוזה עם לוקומוטיב מוסקבה. ברם, חזרתו ללוקומוטיב לא הביאה הישגים משמעותיים וסיומין הסתכסך תדיר עם נשיאת הקבוצה אולגה סמורודסקאיה.
חזרה לקייב ואימון ג'באלה
ב-29 במאי 2013 מנהל למאמן קבוצת גבאלה האזרית. בהדרכתו הקבוצה סיימה את עונת 2013/14 במקום, השלישי בליגת העל האזרית והעפילה עד לגמר הגביע האזרי. ברם סיומין עזב בסוף העונה.
חזרה לרוסיה
במאי 2014 חזר לרוסיה ומונה למאמן קבוצת מורדוביה סראנסק. סיומין הוחתם לכהן כשנה עם אופציה להארכה בשנה נוספת, כשהמטרה היא לא לרדת ליגה, בהדרכתו הקבוצה סיימה במקום השמיני בליגת העל הרוסית בכדורגל, במה שהיה להישג שיא עבור הקבוצה. עם השלמת המשימה, התפטר במאי 2015.
ביוני 2015 מונה לאמן את אנז'י מחצ'קלה. ברם, הוא פוטר לאחר המחזור העשירי, לאחר שהקבוצה התדרדרה למקום ה-15 בטבלת האליפות.
קדנציה רביעית בלוקומוטיב
ב-26 באוגוסט 2016 שוב מונה למאמן ראשי בלוקומוטיב מוסקבה (בפעם הרביעית בקריירה שלו). כאן הצליח לשחזר מעט מהצלחות העבר, כאשר ב-2 במאי 2017 זכה בפעם החמישית בקריירה בגביע הרוסי בכדורגל, תוך שהוא עוקף את ואלרי גזאייב, שזכה בארבעה גביעים עם צסק"א. במאי 2018 זכה באליפות הליגה הרוסית, 14 שנה לאחר תואר האליפות הקודם. שנה לאחר מכן, במאי 2019, כבר זכה בגביע הששי שלו והביא למועדון את הגביע השמיני שלו, שהופכות את לוקומוטיב לשיאנית הזכיות בגביע. בדצמבר 2019 הוענק לו עיטור אלכסנדר נבסקי.
במאי 2020 הנהלת לוקומוטיב הודיעה כי חוזהו שמסתיים ב-31 במאי לא יחודש.
אלוני אבא
אַלּוֹנֵי אַבָּא הוא מושב שיתופי בשוליים הצפוניים של עמק יזרעאל, בתחום המועצה האזורית עמק יזרעאל, כ-5 ק"מ מזרחית לקריית טבעון.
מקור השם
מקור שמו של המושב הוא בעצי האלונים הרבים הגדלים במקום ועל שמו של אבא ברדיצ'ב, חבר הגרעין המייסד, אשר הוצא להורג במחנה הריכוז מאוטהאוזן באוסטריה, בשנת 1945, לאחר שנתפס בעת פעילותו בשליחות היישוב היהודי בארץ ישראל, כאחד מצנחני היישוב שיצאו לאירופה הכבושה על ידי גרמניה הנאצית, במסגרת התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
ראשוני המתיישבים באתר היישוב אלוני אבא היו בני הדור השני של תנועת הטמפלרים הגרמנים, אשר רכשו את האדמות מידי משפחת טואני (ת'ווייני) הלבנונית והקימו במקום בשנת 1907 מושבה חקלאית קטנה ושמה "ולדהיים" (Waldheim, בגרמנית: "נווה-יער"). המושבה הוקמה בסמוך ליישוב הטמפלרי הנוסף בית לחם, ושניהם נעזבו כמעט לגמרי עם גירושם של הטמפלרים מארץ ישראל על ידי השלטון הבריטי, עקב היותם נתיני אויב (גרמניה הנאצית), במהלך מלחמת העולם השנייה. אחד מבני הטמפלרים תושבי המקום, פרידריך דיינינגר שאפר, השתתף במלחמת העולם השנייה במבצע אטלס - פעולתו הכושלת של כוח הקומנדו המוצנח של הוואפן אס אס, באוקטובר 1944.
לאחר כיבוש המקום על ידי כוחות ההגנה במלחמת העצמאות, הוא ננטש על ידי שרידי התושבים הטמפלרים. במקומם הגיע, עוד במהלך המלחמה, גרעין של חברי תנועת הנוער הציוני בשם "במאבק", שהורכב מצעירים יוצאי רומניה ואוסטריה. הם עלו למקום לאחר ארבע שנות גיבוש בהרצליה, והקימו קיבוץ בשם "נווה יער". כעבור שלוש שנים נוספות, ביוני 1951, בגלל אי שביעות רצון מפעילות חדר האוכל המשותף והחינוך המשותף לילדים, וכן בשל אי התאמה של בתי מושבת הטמפלרים, המרוחקים זה מזה, לחיי קיבוץ, הכריזו התושבים על היישוב כעל מושב שיתופי, ושינו את שמו ל"אלוני אבא", כדי להנציח את חברם שנהרג. במפות של משרד החקלאות משנות ה-50 מופיע השם "במאבק" ובית לחם הגלילית בשם "החורש".
במושב כ-43 בתי אב, ולצידם החלה בשנת 2008 הקמתה של שכונת "הרחבה", שבה 80 משפחות שתהיינה חלק מן הקהילה, אולם ללא שתתקבלנה כחברות באגודה השיתופית.
אלוני אבא בספרות
ההתיישבות הטמפלרית באלוני אבא שימשה רקע לספר "פונטנלה", פרי עטו של הסופר מאיר שלו, שהיה תושב היישוב עד מותו.
הכנסייה באלוני אבא
במרכז אלוני אבא שוכן מבנה מרשים של כנסייה אוונגלית, שהוקמה בשנת 1916, לאחר שחלק מהטמפלרים שבו אל חיק הכנסייה הלותרנית. המבנה הוקם בסגנון אדריכלות נאו-גותית, ואבני הבניין להקמתו הובאו מנחל ציפורי. המבנה שימש כבית תרבות מ-1948 עד 1971 ולאחר מכן נזנח. בשנת 2011 הוחלט לשפץ את המבנה ולהכשירו כמקום לעריכת הופעות וקונצרטים.
חלום של כל גבר
חלום של כל גבר הוא סינגל של הראפר הישראלי סאבלימינל, בשיתוף עם הזמר הישראלי גלעד ויטל, אשר יצא לאור ב-2 בפברואר 2015, כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן הרביעי של סאבלימינל, "צבע לחיים".
רקע וכתיבה
את השיר הוציא סאבלימינל לאחר הפסקה מתוקשרת מהוצאה לאור של מוזיקה. השיר נכתב והולחן על ידי סאבלימינל עצמו, וגם הופק על ידיו בשיתוף אייל מזיג. לדברי סאבלימינל, השיר נכתב בהשראת אשתו והוא מתאר אותה. לשיר שתי גרסאות נוספות: גרסה אקוסטית אשר יצאה כסינגל, וגרסה מזרחית בשיתוף הזמר שימי מזרחי שנכללה באלבום "צבע לחיים".
הצלחה
במצעד הפזמונים העברי השנתי זכה השיר להצלחה, והגיע למקום ה-11 במצעד השנתי של גלגלצ וה-38 במצעד השנתי של רשת ג'.
ביקורת
בן שלו מהארץ העניק לשיר ביקורת שלילית: "הדבר המדהים ב'חלום של כל גבר', השיר החדש של סאב, הוא שאין בו שום עדות מפורשת לכך שזאת פרודיה עצמית. וזאת חייבת להיות פרודיה, כי לא ייתכן שמישהו יוציא שיר כזה, עם קליפ כזה, ויתכוון לכך ברצינות. גיבוב כזה של שוביניזם, אהבה עצמית, לאומנות, קיטש, מיליטריזם וקלישאות היפ־הופ יכול להיות אך ורק קומדיה נשכנית. ריספקט לסאבלימינל על הנכונות שלו לצחוק על עצמו, וריספקט לרמטכ"ל על הבחירה האמיצה לתעתע במאזין, לסרב להאכיל אותו בכפית הפרודיה, ולהסתכן בכך שמאזינים פחות מתוחכמים, ששומעים רק את הטקסט ולא את הסאב, יחשבו שהוא לגמרי רציני בשיר הזה".
אסף נבו מישראל היום העניק ביקורת לאלבום "צבע לחיים", ותיאר את השיר כ"שיר רומנטי שמתפרץ להמנון היפ־רוק גדול וכובש".
יום הגאווה האיראני
יום הגאווה האיראני (בפרסית: روز افتخار ایران; נקרא גם "היום הלאומי של המיעוטים המיניים" או "היום הלאומי של הלהט"בים האיראנים") הוא אירוע גאווה שנתי של קהילת הלהט"ב באיראן מאז 2010. יום זה מתקיים ביום שישי הרביעי של חודש יולי, או ביום השישי הראשון בחודש מורדאד בלוח השנה הפרסי.
סקירה כללית
באיראן, פעילות מינית חד-מינית אינה חוקית ועלולה להיות כרוכה בעונש מוות. לדברי עומאר קודוס, פעיל לזכויות הומוסקסואלים בממלכה המאוחדת, ממשלת איראן עושה בין היתר שימוש באישומים מפוברקים ובמשפטי ראווה כדי להוציא להורג הומוסקסואלים איראנים, וכדי לרדוף אותם תוך הסוואת פעולות אלה מהקהילה הבינלאומית. בשנת 2007, בעת פורום שנערך באוניברסיטת קולומביה, אמר נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד לנשיא האוניברסיטה לי בולינגר: אף על פי כן, קבוצה קטנה בת 20 עד 30 פעילי להט"ב, המכנים עצמם "אנשי הקשת בענן" (رنگین‌کمانی‌ها), מציינים את יום הגאווה האיראני מאז 2010.
היום הוכרז לראשונה על ידי קבוצת פעילי להט"ב איראניים בבלוג בחודש יולי 2010. מדי שנה התאספו פעילי להט"ב איראניים ברחבי הבירה טהראן, ובחשאי צילמו עצמם מניפים את דגל הגאווה ואוחזים בכרזות עם סיסמות. הם נאלצו להסתיר את פניהם כדי למנוע אלימות משטרתית והעמדה לדין. פעילים קיימו את האירוע גם בערים אחרות, בהן כרמאן. בשנת 2017, לראשונה, החליטו המארגנים לקיים את האירוע בשטח פתוח כאשר הוצע להם קרון התצוגה הראשונה בתהלוכת מצעד הגאווה באמסטרדם, אם כי היה עליהם לכסות את פניהם על מנת להימנע מהעמדה לדין עם שובם לאיראן. על אירוע 2017 אמרו המארגנים: "צערנו אינו עמום, אך אנו, קשתות הענן של איראן, זועקים את האושר שלנו כצורה של התנגדות ואנו שומרים על האופוריה שלנו בחיים כלפיד הצדק".
ניקולאי סקדובסקי
ניקולאי סקדובסקי (באוקראינית: Микола Скадовський; 16 בנובמבר 1845 – 11 ביוני 1892) היה צייר אוקראיני שהתמחה בסצנות ז'אנר.
ביוגרפיה
הוא היה צאצא למשפחה ותיקה של האצולה הפולנית שנשבעה אמונים לאימפריה הרוסית בשנות ה-90 וקיבלה אדמות ליד סקדובסק. ילדותו עברה באודסה, שם למד. בשנת 1865, הוא נרשם לפקולטה לרפואה באוניברסיטת מוסקבה. במהלך אותה תקופה, הוא גם ביקר בשיעורים בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה.
עד מהרה גילה שהרפואה השאירה לו מעט זמן לעסוק בציור, אז הוא עבר ללמוד משפטים במקום. ב-1869 סיים את לימודיו באוניברסיטה ובבית הספר לציור, שם קיבל מדליית זהב, והחליט להתמסר כולו לאמנות. הוא למד זמן קצר באקדמיה לאמנות בדיסלדורף, בהיותו בן למשפחה עשירה, הוא יכול היה לבלות את השנים הבאות בביקור בגלריות לאמנות מפורסמות ברחבי אירופה ולהעתיק את ציורי המאסטרים הישנים.
ב-1876 חזר לבלוזיורקה והקים סטודיו משלו. הופעתו הראשונה הייתה ב-1879 בתערוכה של "החברה הקיסרית להערכת האמנויות", ושנתיים לאחר מכן, השתתף בתערוכה פרטית של ציירים אוקראינים שאורגנה על ידי רופין סודקובסקי. בשנת 1882, אחד מציוריו נרכש על ידי גלריית טרטיאקוב.
בשנה שלאחר מכן, הוא חזר לאיטליה ויצר סדרה של צבעי מים. בשנת 1889, הוא היה ממייסדי "חברת האמנים הדרום-רוסים". לאחר מכן הציג בסדרת תערוכות, כולל אחת בולטת במיוחד ב-1892, שהתקיימה לטובת קורבנות הרעב.
הוא נפטר לפתע מאוחר יותר באותה שנה, בעקבות מחלה קצרה.
המרגל שאהב אותי (ספר)
המרגל שאהב אותי (באנגלית: The Spy Who Loved Me) הוא ספר מאת איאן פלמינג משנת 1962, העשירי בסדרת ספרי ג'יימס בונד. בספר זה, בונד מציל את חייה של צעירה קנדית בשם ויוויאן מישל, שהספר מסופר מנקודת מבטה.
בניגוד לשאר הספרים בסדרה, המרגל שאהב אותי לא זכה להצלחה בבריטניה ומחוצה לה. פלמינג עצמו תיעב את הספר ועשה ככל יכולתו כדי לעצור את הפצתו. הוא סירב לאשר מהדורה של הספר בכריכה רכה (שיצאה בסופו של דבר לאחר מותו). ב-1977 יצא לאקרנים הסרט "המרגלת שאהבה אותי" בו כיכב רוג'ר מור בתפקיד ג'יימס בונד. פרט לשם הספר, אין קשר בין עלילת הספר לעלילת הסרט. עם זאת, אחת הדמויות בסרט "מלתעות" (שגם הופיעה בסרטים הבאים), מבוססת באופן רופף על דמות בספר.
עלילה
בחלק הראשון, מספרת מישל על ילדותה ועל הרומנים הראשונים שלה, תחילה עם סטודנט בריטי בשם דרק מלאבי שנאלץ לעזוב אותה לאחר שהוריו הכריחו אותו להתחתן עם אשה אחרת. לאחר מכן היא ניהלה רומן עם הבוס הגרמני שלה קורט ריינר. הרומן הסתיים כאשר מישל נכנסה להריון. ריינר נפרד ממנה והעניק לה כסף כדי לעבור הפלה בשווייץ. לאחר התהליך, החליטה מישל לחזור לקנדה מולדתה, ובדרך עברה בארצות הברית. בהרי אדירונדק היא התאכסנה במוטל ששייך לאדון מסתורי בשם סנגווינטי. את המוטל בפועל מנהלים בני הזוג ג'ד ומילדרד פאנסי, ומישל מחליטה להישאר ולעבוד עבורם.
בחלק השני, הזוג פאנסי עוזב את המוטל לקראת תחילת החורף וסוף עונת החופשות. הם מותירים את מישל לנקות ולסגור את המקום. במהלך הלילה מופיעים במקום שני מאפיונרים "סלאגסי" מורנט וסול "אימה" הורוביץ. הם נשלחו בידי סנגווינטי לשרוף את המוטל כדי שסנגווינטי יוכל לגבות את כספי הביטוח. הם מתכננים לגרום לאירוע להיראות כאילו מישל שרפה את המוטל ונהרגה במהלך השריפה. המאפיונרים מטרידים מינית את מישל ורוצים לאנוס אותה. בנקודה זו מסתיים החלק השני.
בחלק השלישי, נכנס לפתע אל המוטל ג'יימס בונד ומבקש חדר ללילה. בונד מבין מיד שסלאגסי ואימה הם מאפיונרים מסוכנים ומישל נמצאת בסכנה. הוא מצליח לשכנע אותם לתת לו חדר ללילה, וקושר שיחה עם מישל. הוא חושף בפניה שהוא סוכן MI6 והוא בדרכו לטורונטו כדי להגן על מדען רוסי שערק למערב. שני המאפיונרים מנסים להצית את המוטל ולהרוג את בונד ומישל, אולם בונד הורג אותם לאחר קרב יריות. בונד ומישל מבלים את הלילה ביחד, אולם למחרת בבוקר מישל מתעוררת ומגלה שבונד איננו. היא מוצאת פתק שבו בונד מבטיח לשלוח לה סיוע משטרתי ומייעץ לה להמשיך בחייה הלאה. השוטרים מגיעים למוטל במהירות וגובים עדות ממישל. הקצין החוקר מזהיר אותה שכל הגברים העוסקים בריגול, ולא משנה באיזה צד הם, מסוכנים מאוד. מישל מסכימה אתו, אולם בכל זאת, מקדישה את הספר ל"מרגל שאהב אותי".
מוניקה צרט
מוניקה צרט (בגרמנית: Monika Zehrt; נולדה ב-29 בספטמבר 1952) היא אתלטית עבר מזרח גרמניה, אלופה אולימפית (מינכן 1972) בריצת 400 מטר.
שיאנית עולם ואלופה אולימפית
בתחרות שנערכה ב-4 ביולי 1972 בפריז, צרפת השוותה צרט בריצת 400 מטר את שיא העולם בתוצאה של 51.0 שניות (אלקטרוני 51.08 שניות). חודשיים לאחר מכן, באולימפיאדת מינכן (1972) היא זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא אולימפי חדש של 51.08 שניות, לפני ריטה וילדן ממערב גרמניה (51.21 שניות) וקתי המונד מארצות הברית (51.64 שניות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 51.47 שניות. בריצת שליחות 4x400 מטר, בשיא עולם חדש של 3:22.95 דקות, לפני ארצות הברית (3:25.15 דקות) ומערב גרמניה (3:26.51 דקות). כבר בשלב המוקדמות האצניות ממזרח גרמניה קבעו שיא עולם חדש של 3:28.48 דקות.
ילד מארוול (נו-ואר)
נו-ואר הוא השישי לשאת את זהותו של קפטן מארוול, אחרי סוכן הסקרול הרדום קהנ'נר. לאחר הופעתו באירועי "פלישה סודית" משנים 2008-2009, הוא הצטרף לקבוצת האוונג'רס האפלים כקפטן מארוול.
ביוגרפיה בדיונית
נו-ואר שירת על סיפון המפרשית הדיפלומטית הבין-גלקטית של גזע הקרי, "הפלא" (Marvel), שעורכת מסע דרך מיליוני ממדים חלופיים במשימתה לשמור על השלום ועל ההפרדה בין כוחות הקרי והסקרול באותם ממדים. הספינה נמשכת לעבר יקום מארוול והיא מיורטת על ידי כוחותיו של דוקטור מידאס, מולטי מיליונר שאובססיבי להשיג כוח באמצעות ספיגת קרניים קוסמיות. מידאס משמיד את הספינה מתוך מטרה להשיג את מנועיה, המונעים בידי קרינה קוסמית. נו-ואר הוא היחיד ששורד את המתקפה, בה נהרגים חבריו לצוות. בהיותו בעל מזג חם, נו-ואר נשבע לנקום באנשי כדור הארץ על האופן בו קיבלו אותם. הוא מתחיל להשמיד גושי בניינים שלמים בעיר ניו יורק, עד שזוכה להתערבותה של סוכנות S.H.I.E.L.D. סוכני על, בעלי כוחות המשלבים את כוחותיהם של קפטן אמריקה ושל הענק הירוק, נשלחים לעצור אותו, אך הוא הודף את מתקפתם בקלות יתרה בעזרת טכנולוגיית הקרי שברשותו.
האוונג'רס החדשים: האילומינטי
בשלב מסוים, מעשיו של נו-ואר מעוררים את תשומת לבם של חברי האילומינטי (צ'ארלס אקסבייר, מיסטר פנטסטיק, דוקטור סטריינג', איירון מן, נאמור וחזיז שחור), שמפקחים ומשגיחים על כדור הארץ מפני איומי חוץ ופנים. הם מודאגים מכך שנו-ואר הכריז מלחמה על כדור הארץ ומנסים לשנות את דעתו. הם עורכים ביקור באמצעות הקרנה אסטראלית במתקן הכליאה בו הוא מוחזק, וכל אחד מהם מספר לו בתורו על מורשתו של קפטן מארוול, וכי נו-ואר יכול לבחור להיות גיבור הלוחם לצד הטובים או שיבלה את שארית חייו בכלא. הם משאירים בידיו את הבחירה ואומרים לו לזכות בדרכו לגאולה.
מלחמת אזרחים
במהלך מלחמת האזרחים בעקבות חוק רישום העל-אנושיים, המנהלת בפועל של סוכנות S.H.I.E.L.D, מריה היל, עורכת ביקור ב"קובייה", בית כלא לחייזרים פושעים, שבו שטפו את מוחו של נו-ואר כך שהוא יציית לפקודות מנהל הקוביה, ומצווה על המנהל שילכוד את קבוצת ה-Runaways. נו-ואר מתקיף אותם ואת קבוצת האוונג'רס הצעירים, שובר את מפרקתה של חברת Runaways קסווין מגזע הסקרול, ורודף אחר שאר חברי הקבוצה. כאשר הסוהר האכזרי של "הקוביה" חש שמשימתו של נו-ואר הושלמה, הוא קורא להחזרתו. האוונג'רס הצעירים ו-Runaways מובילים מתקפה על "הקוביה" על מנת לשחרר ארבעה מחבריהם שנחטפו למוסד. נו-ואר מובס, וויז'ן מצליח לבטל את ההשפעה המנטלית עליו. לאחר מכן, נו-ואר משתלט על מתקן הכליאה ומכריז עליו כעל עיר הבירה החדשה של אימפריית הקרי.
פלישה סודית
כאשר האסירים הכלואים במתקן "הקוביה" משוחררים כתוצאה מווירוס חייזרי אותו העלו הסקרול, נו-ואר מודיע כי "הגיע זמן ללכת". בעת שהוא נמלט על מטוס סילון גנוב של סוכנות S.H.I.E.L.D, הוא נעצר בידי קהנ'נר הגוסס מפצעיו. בתחילה, הוא טעה לחשוב שמדובר במאר-וול המקורי ועצר כדי לשמוע את מילותיו האחרונות. קהנ'נר מינה אותו להיות מגן כדור הארץ החדש, סחף אותו בעקבות התפקיד אותו מילא קפטן מארוול המקורי, וביקש ממנו לעצור את הסקרול - להם קרא שקרנים ובוגדניים חסרי כבוד. לאחר מכן, נו-אר היה עד לשינוי צורתו של קהנ'נר המת חזרה לחזותו כחבר גזע הסקרול, ונותר מלא יראה כתוצאה מגילוי מרעיש זה.
נו-ואר בוחר סוף כל סוף בצד במלחמה, ומשתמש באנרגיה הסולארית שבצמידי השלילה של קפטן מארוול, מה שגורם לפיצוץ גדול באמצעו של הקרב בניו יורק. הוא מכריז בפני צבא הסקרול כי הפלישה הסתיימה.
האוונג'רס האפלים
נורמן אוסבורן אומר לנו-ואר כי הוא גיבור מלחמה וכי הוא רוצה שיהיה מה שנועד להיות באמת. הוא מגייס אותו לקבוצת האוונג'רס האפלים שלו, ונו-ואר נוטל את זהותו של קפטן מארוול.
כאשר מתרחש רצח המוני בכנסייה בקרוליינה הדרומית לאחר הגילוי כי נו-ואר נטל את שמו של קפטן מארוול, קרול דנברס מגיעה לשם כדי לחקור את הנושא. לאחר שקרול מנסה לתקוף אותו ומאשימה אותו על מה שהכנסייה עשתה בשמו של קפטן מארוול המקורי, הוא מסביר לה כי קפטן מארוול שעבורו הוקמה הכנסייה היה למעשה סוכן סקרול והוא מת בזרועותיו, לא לפני שאמר שאהב את העולם הזה וביקש ממנו להגן עליו מפני איומים חיצוניים. קרול אינה מאמינה לו, והוא עף משם, באומרו כי היא יכולה להאמין למה שהיא רוצה, אך עליה לזכור את פגישתם, משום שהוא לא הרים עליה יד.
לאחר המשימה הראשונה של קבוצת האוונג'רס האפלים, נו-ואר מתחיל לפתח התאהבות ב"גברת מארוול" של הקבוצה, נבלת-העל קרלה סופן. חברי הקבוצה מחליטים לנוח במגדל האוונג'רס. בערב, נו-ואר עושה את דרכו לחדרו כשקרלה מזמינה אותו לחדרה. לאחר שהם שוכבים, קרלה מדליקה את הטלוויזיה ומבקשת לבדוק כיצד אוסבורן יסביר בפומבי את היותם חבורה המלאה בפושעים. נו-ואר מוכה בתדהמה שחבריו לקבוצה הם כולם פושעים שמתחזים לגיבורים, ומאז נעלמו עקבותיו.
לאחר האוונג'רס האפלים
מאז שנטש את הקבוצה, נו-ואר שמר על פרופיל נמוך תוך שהוא חומק מהאוונג'רס האפלים ומנסה להבין את תפקידו בעולם בו הוא חי כעת. הוא מנסה לתקן את דרכיו ומזהיר את וולברין מפני השתלטותו של אוסבורן על מתקן בזמן שהיה חבר בקבוצתו. השניים חוברים יחדיו, משחררים את המתקן מידיו של אוסבורן, ומשאירים אותו לידיו האחראיות של פנטומאקס. בהמשך, נו-ואר מתחבר לבחורה בשם אנני אך נמצא בידי הסנטרי, שמגיע לקחת אותו חזרה לאוסבורן. קרב מתחולל בין שניהם באמצע מנהטן, ונו-ואר עומד להפסיד כאשר אנני יורה על הסנטרי מטח מנשקו של נו-ואר ומסיחה את דעתו. נו-ואר נמלט מהמקום וחוזר לבניין נטוש שבו בנה מתקן תקשורת בטכנולוגיית הקרי כדי ליצור קשר עם "האינטלקט העילאי" (Supreme Intelligence), מחשב-העל של הקרי. הוא מקבל שדר מהאינטלקט העילאי שאומר שמעשיהם של הסקרול במהלך הפלישה הסודית הותירו את כדור הארץ בסכנה חמורה בהרבה, וכי נו-ואר הוא המגן החדש של הכוכב. זאת ועוד, האינטלקט העילאי מעניק לו את האמצעים לרכוש כוחות חדשים בצורת צמידי שלילה מתקדמים יותר מאלה של מאר-וול. הצמידים מספקים לו תלבושת חדשה ומונעים מהאוונג'רס האפלים לאתר את מיקומו. אחרי שנו-ואר מוצא את אנני ומודה לה על עזרתה, הוא משתגר משם. ללא ידיעתו, גם באקי ברנס וגם סטיב רוג'רס צופים בו ומנסים להחליט אם יש לו פוטנציאל להיות בן ברית כנגד אוסבורן.