cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בליק באסי
קריירה אמנותית
דומה שדווקא הריחוק מקמרון הוא שהגביר בו את הרצון לעסוק בנושאים של זהות ותרבות. כך הוא מספר על האלבום: "פירוש השם Léman הוא 'מראה', כלומר השתקפות של מי שאנחנו. אינך יכול לשקר בפני המראה, ובנוסף המראה מאפשרת לראות את מה שנמצא מאחוריך. האלבום עוסק בעבר שלי ובהיותי אפריקאי. אני רואה את הבעיות שאפריקה סובלת מהן ולא יכול לעמוד מנגד. זאת אחת הסיבות שבגללן אני שר בשפת אמי, באסה, שהיא אחת מ-260 השפות המדוברות בקמרון, ואשר פחות ופחות ילדים יודעים לדבר בהן, וכתוצאה מכך נעלמות תרבויות ומסורות שלמות. השיר 'אפריקה' מדבר על הנושאים הללו וגם על המגוון האדיר של אפריקה, ולכן הוא, אולי, שיר הנושא של האלבום. אתה יכול לראות את כל זה רק כשאתה תופס קצת מרחק. עכשיו כשאני גר באירופה אני רואה בבהירות מאין באתי. מרתק אותי לשיר בשפת הבאסה משום שיש לה אינטונציה שמכתיבה את המלודיה".
ב-2011 הוציא את אלבומו השני, Hongo Calling, שהוא מעין מסע מוזיקלי בעקבות סחר העבדים מקמרון, בנין, סנגל וכף ורדה לברזיל. באותה תקופה עבר להתגורר בקנטין (Cantin), כפר קטן בצפון צרפת, שעורר בו זכרונות מילדותו בכפר החקלאי של סביו.
ב-2015 הוציא את אלבומו השלישי, Akö. סגנונו המוזיקלי של האלבום משלב בין מוזיקת באסה, בוסה נובה, מוזיקה קונגולזית, ג'אז ובלוז, ויש בו שילוב של גיטרה, בנג'ו, צ'לו, טרומבון, הרמוניקה וכלי הקשה. באותה תקופה באסי הושפע מאוד מהדלתא בלוז של סקיפ ג'יימס, שבעקבותיו החליט להכניס לאלבום את נגינת הבנג'ו וההרמוניקה. קטע מהשיר Kiki שבאלבום שימש כמוזיקה לקמפיין ההשקה העולמי של אייפון 6 ב-2015.
ב-2016 הוציא לאור נובלה בשם Le Moabi Cinema, שזכתה בפרס לספרות שחורה מטעם האגודה לספרות צרפתית באפריקה שמדרום לסהרה (ADELF).
ב-2019 הוציא את אלבומו הרביעי "1958" – אלבום קונספט המוקדש לרובן אום ניובה (Ruben Um Nyobè), מנהיג קמרוני שנלחם נגד הקולוניאליזם, עמד בראש "האיחוד העממי של קמרון", ונרצח בידי כוחות צרפתיים בספטמבר 1958. האלבום נשען על שלושה רבדים שהניעו את באסי בכתיבתו. ראשית, ניסיון אידאולוגי לפעול נגד המחיקה של ניובה ושל הנרטיב האנטי-קולוניאלי מההיסטוריה הקמרונית והצרפתית, בפרט שעד לשנת 1991 החוק הקמרוני אסר להזכיר בפומבי את ניובה. באסי מספר: "בבית הספר למדנו את הגרסה הצרפתית להיסטוריה של קמרון, שבה ניובה מוצג כדמות מסיתה ואלימה. אפילו סבא שלי, שעבד עם ניובה, ממשיך לפחד מאותם ימים ואינו מספר עליו". שנית, סיפורם האישי של אימו של באסי ומשפחתה, שהיו בין תומכיו של ניובה והסתתרו עמו ביערות מפני המעצרים והעינויים של הכוחות הצרפתיים. "ב-1955 ניובה ברח והסתתר בטריטוריה של הבאסה. אמי ואביה נאלצו להתחבא 18 חודשים ביער. כל מה שקשור לתרבות הבאסה תויג כשלילי. כולנו תויגנו כטרוריסטים, אלימים וחסרי-אחריות, והסטיגמה הזו קיימת עד היום". שלישית, הפילוסופיה של ניובה שהוקיעה את הפלגנות העדתית וקראה לבסס את עצמאותה של קמרון על אחדות ועל חיבור מחדש למסורת. בשירים כגון Ngui Yi ("בוּרוּת") ו-Sango Ngando קורא באסי לדור הצעיר בקמרון לדחות את התרבות המיובאת מבחוץ ולעצב את דרכם במו-ידיהם, ברוחו של ניובה. הקליפ הראשון מהאלבום - Ngwa - צולם בלסוטו ובוים על ידי הבמאי הדרום אפריקאי עטור הפרסים Tebogo Malope. הקליפ הוא הומאז' לדמותו של ניובה והוא משופע ברפרנסים פאן-אפריקאיים: החל במטיגארי הקנייתי המניח את נשקו, וכלה במהפכן הדרום אפריקאי סולומון מלנגו (Solomon Mahlangu), שמילותיו האחרונות לפני הוצאתו להורג היו: "דמי ישקה את העץ שיניב את פירות החירות".
בשנים האחרונות מרבה באסי להופיע ברחבי העולם.
בפברואר 2023, בליק באסי מונה למנהל שותף של ועדת הזיכרון לקמרון עם קארין רמונדי, ועדה זו אחראית לעבודה על פעולתה של צרפת בקמרון במהלך הקולוניזציה ולאחר עצמאותה של קמרון..
רייצ'ל גרני
רייצ'ל גרני (באנגלית: Rachel Gurney; 5 במרץ 1920 - 24 בנובמבר 2001) הייתה שחקנית אנגלייה. הקריירה שלה החלה בתיאטרון בתקופת מלחמת העולם השנייה. בשנות החמישים של המאה העשרים החלה להופיע בטלוויזיה ובקולנוע. היא המשיכה לשחק עד לשנות התשעים של המאה העשרים. תפקידה הידוע ביותר היה בדמות ליידי מרג'ורי בלאמי בסדרת הדרמה התקופתית של ITV "על אדונים ומשרתים".
קורות חייה
רייצ'ל גרני נולדה בבקינגהאמשייר ב-5 במרץ 1920. אביה, סמואל גרני לובוק, היה מחנך באיטון קולג', ואמה איירין שארר הייתה פסנתרנית קונצרטים. בשל עיסוקו של אביה גדלה גרני בבית גדול עם 42 בנים, ולעיתים קרובות התארחו בו אמנים ומוזיקאים. היא למדה בבית הספר התיכון Dr Challoner's בליטל שלפונט.
ב-1938 החלה גרני ללמוד משחק באקדמיה לאמנות הדרמה ובר דאגלס. מלחמת העולם השנייה עכבה את הקריירה שלה, והופעת הבכורה שלה על הבמה הייתה רק בשנת 1945 בתיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם עם הבמאי בארי ג'קסון. לקראת סיום המלחמה החלה להופיע בקביעות בווסט אנד. ב-1946 הופיעה בתפקיד לין הרטלי במחזה "The Guinea Pig" מאת וורן צ'טהאם-סטרוד בתיאטרון קריטריון. באותה שנה התחתנה עם הסופר דניס רודס. ב-1947 הופיעה גרני בדמות ליידי קתרין במחזה "The Sleeping Clergyman" בתיאטרון קריטריון. ב-1948 שיחקה במחזה "Rain on the Just" מאת פיטר ווטלינג בתיאטרון האולד ויק, וב-1949 הופיעה בתפקיד ת'אה במחזה "Black Chiffon" בתיאטרון וסטמינסטר.
קריירה
במהלך שנות החמישים של המאה העשרים המשיכה גרני להופיע בקביעות על במות התיאטרון בלונדון. חלק מההצגות שודרו בשידור חי בתוכנית "Sunday Night Theatre" של ה-BBC, בהן "The Tragedy of Pompey the Great" (ב-1950), "דילמת הרופא" (1951) ו-"Eden End" (ב-1951). ב-1952 שיחקה בתפקיד מייבל במחזה "First Person Singular", ובתפקיד גברת פלס במחזה "The Trap" בתיאטרון הדוכס מיורק. עוד הופיעה בתפקיד אליס במחזה "The Voysey Inheritance" בתיאטרון ארטס, ובדמות גברת ג'ורג' לם במחזה "Caro William" בתיאטרון אמבסי. בשנה שלאחר מכן שיחקה בתפקיד ואלרי קרינגטון במחזה פורץ הדרך "Carrington VC" בתיאטרון וסטמינסטר. היא המשיכה להופיע בשנים הבאות במחזה "The Bombshell" בתפקיד אוויס ברונטון (1954), בתפקיד פורשה במחזה "הסוחר מוונציה" (1955), ובדמות אוליביה במחזה "The Chalk Garden" (מ-1956). ב-1959 החליפה גרני את סיליה ג'ונסון בתפקיד הילרי בקומדיה "The Grass is Greener" בתיאטרון סנט מרטין.
בשנות החמישים של המאה העשרים החלה גרני להופיע גם בסרטי קולנוע ובטלוויזיה. ב-1951 שיחקה לראשונה בסרט הקולנוע "ימי בית הספר של טום בראון". תפקידים נוספים שלה בקולנוע היו בסרטים "The Blakes Slept Here" (מ-1953), "Room in the House" (מ-1955), "Port Afrique" (מ-1956), ו-"A Touch of Larceny" (מ-1959). בטלוויזיה שיחקה בתוכניות "Night River" (מ-1955), "סקרלט פימפרנל" (1956), "Colonel March of Scotland Yard" (מ-1956), "ידידנו המשותף" (1958), ובעיבוד לספר "אבן הירח" (1959).
גרני המשיכה להיות פעילה בתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה במהלך בשנות השישים של המאה העשרים. על הבמה שיחקה לצדו של ג'ון גילגוד בתפקיד הרמיוני בהפקה משנת 1965 של המחזה "אגדת חורף", ובתפקיד ליידי צ'ילטרן במחזה "בעל אידיאלי" בתיאטרון פיקדילי בשנת 1966. ב-1969 כיכבה בסיבוב הופעות של המחזה "On the Rocks" מאת ג'ורג' ברנרד שו לצדם של דייוויד טומלינסון, רוברט פלמינג וג'ק האלברט.
ב-1966 הופיעה גרני בסרט "הלוויה בברלין", וב-1972 שיחקה בסרט "I Want What I Want". בטלוויזיה השתתפה ב-1961 בפרק בסדרה "Dixon of Dock Green", ב-1962 בסדרה "קייטי", ב-1963 בסדרה "המלאך" וב-"Compact". ב-1964 הופיעה בתוכנית המחזה השבועי של רשת ITV. ב-1965 השתתפה ב-"The Edgar Wallace Mystery Theatre" ובתוכנית "The Wednesday Thriller". ב-1966 הופיעה בסדרה "Mystery and Imagination" וב-"The Rat Catchers". ב-1967 שיחקה ב-"Armchair Thriller" וב-1968 במיני-סדרה "דיוקנה של גברת". ב-1969 הופיעה גרני בתוכנית "Night Theatre" ובעיבוד לספר "The Way We Live Now". בין 1971 ל-1973 שיחקה בדרמה התקופתית "על אדונים ומשרתים" בתפקיד ליידי מרג'ורי. ב-1974 הופיעה בסדרה "Dangerous Corner" וב-"Fall of Eagles".
גם בשנות השבעים הייתה גרני פעילה בתיאטרון. ב-1975 שיחקה בתפקיד גברת דארלינג במחזה "פיטר פן" בתיאטרון פאלאדיום. ב-1977 הייתה הופעת הבכורה שלה על הבמות בארצות הברית, כששיחקה באוף ברודוויי בתפקיד גברת קלנדון במחזה "You Never Can Tell" מאת ג'ורג' ברנרד שו בתיאטרון ראונדאבאוט בעיר ניו יורק.
ב-1980 שיחקה גרני לראשונה בברודוויי במחזה "מייג'ור ברברה". היא חזרה והופיעה פעמיים נוספות בברודוויי, הראשונה ב-1981 ו-1982 במחזה "המלביש", וב-1988 במחזה "Breaking the Code". ב-1985 שיחקה גם בתפקיד גדול במחזה "אדון וגברת אדג'היל" מאת נואל קאוורד.
עוד בטלוויזיה שיחקה גרני בהפקות של "Lost Empires" (מ-1986), סרט הטלוויזיה "Anastasia: The Mystery of Anna", ב"ריצ'רד השלישי" (1989) וב-"Little Sir Nicholas" (מ-1990).
חיים אישיים
ב-1946 התחתנה גרני עם הסופר דניס רודס. נישואיהם הסתיימו בגירושים בשנת 1950. לבני הזוג נולדה בת אחת השחקנית שרון גרני (כלתו של השחקן מייקל גוף).
גנדרי נפטרה בנורפוק ב-24 בנובמבר 2001 מדלקת ריאות בעקבות מחלת אלצהיימר.
סהרה (פירושונים)
{{פירושונים|גאוגרפיה:
מוזיקה:
סרטים:
ספרים:
אחר:
ראו גם
}}
הרוצח הסדרתי מלונג איילנד
הרוצח הסדרתי מלונג איילנד (באנגלית: Long Island Serial Killer או בקיצור LISK) הוא כינויו של רוצח סדרתי, האחראי למותם של 10–16 בני אדם במשך תקופה של קרוב לעשרים שנה באזור החוף הדרומי של האי לונג איילנד, ניו יורק, ארצות הברית.
מכונה בתקשורת האמריקאית גם כ"הרוצח מחוף גילגו" (אזור החוף בו נמצאו לראשונה שרידי גופות) ו"המרטש מקרייגסליסט" (אתר האינטרנט שדרכו, על פי החשד, נהג לקבוע פגישות עם קורבנותיו).
הקורבנות הושלכו באזורים מבודדים בהם ביצות, שדות, יערות וחופי ים השוכנים לאורכו של הכביש המהיר אושן פארק-וויי העובר על קו החוף הדרומי. רוב רובם, נמצאו במחוז סאפוק, אולם, חלקי גופות אחרים השייכים לאותם קורבנות נמצאו מפוזרים במחוזות סמוכים במרחק ניכר.
בחלק מהמקרים, נהג הרוצח לשמור את המכשיר הנייד של קורבנותיו, ובמשך תקופה התקשר למשפחותיהם, איים, גידף וסיפר כמה נהנה להרוג אותם.
מרבית הקורבנות היו בחורות צעירות קטנות ממדים שעסקו בשרותי ליווי וזנות.
ב-13 ביולי 2023 נתפס החשוד ברצח, רקס יורמן.
תחילת הפרשה והתפתחות החקירה
בשנים 1996, 1997, 2000 ו–2003, נמצאו באזור הדרומי של האי לונג איילנד חלקי גופות. מאחר שהגופות נמצאו במחוזות שונים ובזמנים שונים, המקרים לא קושרו ביניהם וכל מקרה טופל בנפרד על ידי משטרת המחוז בו נמצאה הגופה. בזירות הפשע לא נמצאו רמזים כלשהם לזהותם של הקורבנות או לזהותו של הרוצח ועד מהרה החקירות הוקפאו והתיקים הפכו קרים.
במאי 2010 דווח למשטרה על היעלמותה של בחורה בת 24 בשם שאנן גילברט. גילברט, שעסקה בשירותי ליווי, נראתה בפעם האחרונה בחיים כשהיא נסה על נפשה אחוזת פאניקה ומתדפקת על דלתות בתים ברחובות שכונת אוק ביץ' שבמחוז סאפוק סמוך ל-5 לפנות בוקר. בשיחה שהגיעה למוקד החירום 911, נשמעה גילברט צורחת כי מישהו רודף אחריה וכי "הם" מנסים לרצוח אותה. חקירת היעלמותה, שנסחבה ושנעשתה באופן שטחי, כללה רק תשאול שכנים אחדים ולא העלתה דבר.
שוטר שהיה מעורב בחקירה היה יוצא מדי פעם לאזור עם כלבו באופן עצמאי, בעיקר כדי לאמן את הכלב באיתור נעדרים. בדצמבר 2010, במהלך אימון שגרתי, איתר הכלב שק יוטה מתפורר שהכיל חלקי גופה של אישה. כוחות משטרה שהגיעו למקום החלו בסריקות אחר שאר חלקי הגופה ותוך יומיים נתגלו חלקי גופות של שלושה קורבנות נוספים, כולם עטופים בשקי יוטה. במרץ ואפריל 2011, נתגלו גופותיהם של ארבעה קורבנות נוספים בשדות ובביצות סמוך לכביש המהיר העובר בחוף גילגו וחוף אוק. אזורי החיפוש הורחבו למחוז נאסאו הסמוך ולאחר מספר ימים נתגלו 2 גופות נוספות.
החי בהודו
הודו מדינה בעלת גיוון גדול מאוד ואחת מ-17 המדינות המגדיברסית. היא ביתם של 410 מיני יונקים לרבות המספר הגבוה ביותר של חתוליים למדינה (8.86%), מעל 1,361 מיני עופות (12.6%), מעל 408 מיני זוחלים (6.2%), 197 מיני דו-חיים (4.4%) המפגינים את מספר המינים האנדמיים הגבוה ביותר בעולם, 2,546 מיני דגים (11.7%) ומעל 15,000 מיני צמחים בעלי הפרחים (6%).
הרוצח הסדרתי מלונג איילנד
תחילת הפרשה והתפתחות החקירה
בנובמבר 2011, הודיעה המשטרה כי על פי ממצאים וראיות שנאספו מזירות הפשע, כל עשרת הקורבנות שאותרו לאורך רצועת החוף וסביבותיה נרצחו ככל הנראה על ידי אותו אדם. על סמך פרטים שהותרו לפרסום על ידי המשטרה, בתקשורת המקומית שסיקרה את פרטי הפרשה הועלו הערכות שמדובר באדם תושב האזור שמכיר מקרוב את הטכניקות בהן משתמשת המשטרה לאיסוף ראיות ואיתור חשודים, והועלתה אפשרות סבירה שהרוצח הוא איש חוק, או לכל הפחות עובד בגוף ממשלתי, הבקיא בתהליכי חקירות ואירועים פליליים ולכן גם יודע היטב כיצד לטשטש את עקבותיו.
החי בהודו
בעבר, בעיקר במשך הקרטיקון הודו הייתה אי באוקיינוס ההודי שהייתה קשורה לסרי לנקה, איי סיישל ומדגסקר, עד שהופרדה והתנגשה באסיה, מה שהרים את רכס ההימלאיה. משום כך מספר מינים בעלי דמיון למינים ממדגסקר או אפריקה, כשהנציגה העיקרית לטיעון זה היא צפרדע סגולה שקרוביה חיים באיי סיישל. גם מספר מאובני דינוזאורים הוכיחו קירבה זו.
הרוצח הסדרתי מלונג איילנד
תחילת הפרשה והתפתחות החקירה
מבדיקות DNA שבוצעו, נמצא שבחלק מעשרת הקורבנות מדובר למעשה באותם קורבנות שנמצאו בין השנים 1996-2003 במחוזות ובמקומות אחרים. כמו כן, נמצא עוד כי גילברט אינה ביניהם, אולם, היעלמותה הובילה לגילוי פעילותו של רוצח סדרתי באזור ובעצם היוותה את יריית הפתיחה של חקירה משטרתית נרחבת וניסיונות לאיתור ולכידת הרוצח.
החי בהודו
הודו כוללת 4 אזורי נקודות חמות ביולוגיות: אזור ההימלאיה שבצפון (בגובה של מעל 2,000 עד 2,500 מטר), רכס הרי גהט המערביים במערב, האזור האינדו-בורמי שבמזרח וחבל סונדאלנד לרבות איי ניקובר בדרום. בחלוקה ביוגאוגרפית. למעט ההימלאיה שהיא חלק מהאזור הפלארקטי, שאר הודו שייכת לאזור האינדומלאי. האקלים לאורך הודו הוא טרופי וחם וכן לח וגשום עקב רוחות המונסון הנפצות. הדבר מסייע ליצירת יערות עבותים ולשגשוג מינים רבים.
הרוצח הסדרתי מלונג איילנד
תחילת הפרשה והתפתחות החקירה
בדצמבר 2011 – תשעה-עשר חודשים לאחר שנעלמה – התגלו שרידי גופתה של גילברט בתוך ביצה כמה מאות מטרים מהמקום בו נראתה בפעם האחרונה. בדיקת הגופה מטעם המשטרה קבעה כי מתה מטביעה לאחר שנפלה בטעות אל מי הביצה. מנגד, משפחתה של גילברט טענה ששיחת הטלפון למוקד החירום, העדויות מליל היעלמותה והעובדה כי גופות נוספות של נערות ליווי אותרו באזור מצביעים בבירור על רצח. בנוסף, שכרה משפחתה של גילברט פתולוג מטעמה שבחן את הגופה וטען שמצא ראיות לכך שגילברט נרצחה בחניקה. נסיבות מותה עדיין נחקרות ומוגדרות כמוות בנסיבות שאינן חד-משמעיות.
החי בהודו
הודו כוללת גם מיני מגה-פאונה רבים ומגוונים ונראים בה בין השאר הגדולות שבחיות אסיה: פיל אסייתי (מתת-המין ההודי), קרנף הודי, גאור, תאו מים הודי, דוב שחור אסייתי, דוב חום ההימלאיה, דוב שפתני והרבה חתולים גדולים: טיגריס בנגלי, אריה הודי, נמר הודי, נמר השלג והנמר הערפילי. נראים בה גם מינים רבים של אייליים, יעלים ואנטילופות כמו הנילגאי, חזיריים שונים כלביים גדולים כמו הזאב והדהול וגם צבוע מפוספס. גם זוחלים ענקיים נראים בהודו ביניהם גדול הזוחלים: תנין ים, תנין הביצות, גוויאל הודי - המין האחרון במשפחה נדירה המתבססת על דגים, פיתון הודי, פיתון מרושת, רב-פתן מלכותי וכוח המים הגדול.
הרוצח הסדרתי מלונג איילנד
תחילת הפרשה והתפתחות החקירה
בין 1982 ל-2013 אותרו באזור חמש גופות נוספות, אך בשל הבדלים בטכניקת הרצח והבדלי ראיות מעשרת הקורבנות שנמצאו ב-2010 וב-2011, לא ברור אם מדובר באותו רוצח.
החי בהודו
השפעת האדם על המדינה הובילה מצד אחד לקרבה של מספר חיות לאזורים עירוניים, שם הם חיים לצד האדם ומצד שני לפגיעה במינים טבעיים מתחרות עם האדם. כיום כ-2.9% מהחי - יותר מ-39 מיני יונקים, 72 מיני עופות, 17 מיני זוחלים, שלושה מיני דו-חיים, שני מיני דגים ומספר רב של פרפרים, עש וחיפושיות נמצאים בסכנת הכחדה בהודו וישנם גם מספר חיות שנעלמו ממנה כליל. בשל כך הוקמו פארקים לאומיים רבים במדינה.
הרוצח הסדרתי מלונג איילנד
תחילת הפרשה והתפתחות החקירה
ב-13 ביולי 2023, אדם המתגורר בפארק מספיקווה נעצר במידטאון מנהטן כחשוד ברצח. הוא הואשם למחרת ברצח של שלושה קורבנות חוף גילגו: מייגן ווטרמן, מליסה ברת'למי ואמבר קוסטלו.
החי בהודו
הרי גהט המערביים
לאורך מערב המדינה בקרבת חופיה עם האוקיינוס ההודי עוברים הרי הגהט, אשר מקבלים מהאוקיינוס זרם לח מונסוני בנוסף על אקלימם הטרופי הנוח, מה שגורם לשגשוג ההרים ביערות נשירים לחים עד ליערות גשם, בהם מינים מגוונים מאוד. האזור מאופיין גם באנדמיות גבוהה מאחר ש-77% מהדו-חיים ו-62% ממיני הזוחלים אנדמיים לאזור זה.
הרוצח הסדרתי מלונג איילנד
עשרת קורבנות חוף גילגו וחוף אוק
מיוחסים על ידי המשטרה לפעילותו של רוצח אחד:
החי בהודו
ההימלאיה המזרחית
אזור ההימלאיה המזרחי כולל את האזורים של צפון-מזרח הודו ואת גבולותיה עם בהוטן ועם נפאל. באזור זה אקלים קר יותר מחמת הגובה של ההימלאיה וצמחייה הנפוצה באזורים ממוזגים, אף שבמורדות עדיין האקלים טרופי. המגוון נמוך יותר מאשר בהרי הגהט והג'ונגלים של המזרח ועדיין ישנם בעלי חיים רבים, בעיקר בשמורות הגדולות.
הרוצח הסדרתי מלונג איילנד
חשודים אפשריים
חלק מהאנשים הרשומים מטה מעולם לא הוגדרו באופן רשמי כחשודים על ידי המשטרה, וחלק נוקו מהחשדות מחוסר ראיות. השמות הועלו על ידי גורמים לא רשמיים שהיו מעורבים בפרשה באופן ישיר או באופן עקיף.
לצד הנחת המשטרה כי רוצח אחד נמצא במרכז הפרשה, קיימות סברות שונות כי על הרציחות אחראים מספר רוצחים ללא קשר ביניהם, או אף קבוצה של אנשים אשר נהגו לקיים מסיבות סקס ושיתפו ביניהם פעולה ברציחות.
החי בהודו
חבל סונדאלנד
לאורך חופי דרום הודו של מפרץ בנגל וים אנדמן ובהם מספר איים כמו איי אנדמן וניקובר, המעוטרים ביערות לחים ונשירים, ביערות גשם וביערות מנגרובים והחיים בהם דומים לאלה של מספר איים באינדונזיה ואיי דרום-מזרח אסיה עם מספר חיות אנדמיות כמו יונת ניקובר.
הרוצח הסדרתי מלונג איילנד
מדיה ותקשורת
בעקבות ההד התקשורתי הרב שהתעורר, הטרגדיה של הקורבנות ומשפחותיהם, הערפל סביב זהות הרוצח, מניעיו והעובדה שפעל זמן רב ללא מפריע, משך העניין את תשומת ליבם של אנשי תקשורת, עיתונאים חוקרים ובלוגרים, ונוצרו סרטי קולנוע וטלוויזיה, סרטים דוקומנטריים וסרטוני וידאו אשר בעזרת הראיות הקיימות, ניסו לספק מספר תשובות לסימני השאלה הרבים האופפים את הפרשה. שניים מהבולטים שבהם הוא הסרט "נערות אבודות" (Lost Girls) שעלה לשרות הסטרימינג של נטפליקס בשנת 2020, והסרט הדוקומנטרי של צמד העיתונאים החוקרים בילי ג'נסן ואלכסיס לינקלטר "Unraveled: The Long Island Serial Killer" משנת 2021, שעלה בתחילה כפודקאסט בן 9 פרקים בשנת 2020.
קרוליין גראהם הנסן
קרוליין גראהם הנסן (נולדה ב-18 בפברואר 1995) היא שחקנית כדורגל נורווגית המשחקת בעמדת הקשר בנבחרת נורווגיה ובקבוצת ברצלונה. במהלך השנים זכתה עם קבוצתה פעמיים בליגת האלופות, 3 אליפויות ספרד, 3 אליפויות גרמניה, 2 אליפויות נורווגיה וגביעים רבים בשלוש ארצות אלו.
נעורייה ותחילת דרכה
הנסן נולדה באוסלו, נורווגיה. היא החלה לשחק כדורגל במועדון המקומי לין, המעורב לבנים ובנות. בגיל 14 עברה לשחק בקבוצת גיל שנה מעליה בגלל שהמאמן שלה טען שהיא משפיעה לרעה על הבנים בקבוצה. בגיל 15 עזבה את המועדון לא לפני שזכתה בגביע הנורווגי לבנות עד גיל 16.
טריסו (2013)
באוגוסט 2013 חתמה בקבוצה השוודית טריסו שהייתה אלופת שוודיה. באותה עונה שחקה בליגת האלופות לנשים.
סטבק (2014)
הנסן חזרה לסטבק בינואר 2014 על ממנת לסיים את לימודיה בבית ספר התיכון.
וולפסבורג (2014–2019)
ב-8 במאי 2014 הודיעה המועדון הגרמני שהנסן חתמה אצלו על חוזה לשנתיים, ובתקשורת הנורווגית דווח שהשכר השנתי שלה הוא 100,000 פאונד.
לקראת סוף השנה היא אובחנה כסובלת מברך קופצים. הפציעה גרמה לה להיעדר מליגת האלופות ומגביע העולם. בסוף העונה הבאה סבלה הנסן מפציעה נוספת בברך שגרמה לה להיעדר מגמר ליגת האלופות לנשים בה הפסידה קבוצתה לליון לאחר דו-קרב בעיטות עונשין.
בעונת 2016–2017 זכתה בדאבל הגרמני וכך גם בעונה שלאחר מכן כאשר היא כובשת פנדל מכריע בגמר הגביע מול באיירן מינכן.
בעונה האחרונה שלה בוולפסבורג 2018–2019 זכתה פעם נוספת בדאבל הגרמני כשהיא כובשת 14 שערים ומבשלת 29 שערים ב-33 משחקים.
ברצלונה (2019–)
ב-20 במאי 2019 חתמה על חוזה לשנתיים בקבוצת ברצלונה והייתה לשחקנית הנורווגית הראשונה במועדון.
באותה עונה הגיעה הקבוצה עד חצי גמר ליגת האלופות והודחה על ידי וולפסבורג קבוצתה הקודמת.
בעונה לאחר מכן בשלה לאלכסיה פוטיאס את השער הראשון במשחק נשים תחרותי שנערך אי פעם בקאמפ נואו.
באותה שנה זכתה קבוצתה בליגת האלופות לנשים כשהנסן תורמת בישול בחצי הגמר מול קבוצת פריז סן-ז'רמן ושער בגמר בניצחון 0–4 על צ'לסי.
בעונת 2022-23 זכתה עם קבוצתה ברצלונה באליפות ספרד ובליגת האלופות. במשחק הגמר של ליגת האלופות בשלה את השער הראשון של קבוצתה בדרך לניצחון 3-2.
נבחרת
הנסן ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת נורווגיה בנובמבר 2011 מול בלגיה.
היא כבשה את שערה הראשון בנבחרת ביוני 2012 מול בולגריה.
היא זומנה לסגל של הנבחרת ליורו 2013 ביחד עם אדה הגרברג. הקבוצה הגיעה לגמר הטורניר מול גרמניה אך הפסידה 0–1 כשהשוערת הגרמנייה עוצרת שני פנדלים אחד מהם כתוצאה מעברה על הנסן.
הנסן נעדרה מגביע העולם לנשים ב-2015 כתוצאה מפציעה בברך.
לאחר היורו פרשה אדה הגברג מהנבחרת כביקורת על חוסר ההשקעה בנבחרת הנשים - מהלך שהפתיע את הנסן אם כי היא הצטרפה לביקורת זאת.
במונדיאל 2019 היא הובילה את הנבחרת לרבע הגמר בו הפסידו לאנגליה וסיימה את הטורניר כשחקנית שהשלימה הכי הרבה דריבלים.
אליפות אירופה בכדורסל נשים 2001
אליפות אירופה בכדורסל נשים 2001, הייתה האליפות האזורית ה-28 שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. האליפות נערכה בצרפת בין ה-14 בספטמבר ל-23 בספטמבר 2001.
צרפת ניצחה באליפות בפעם הראשונה בתולדותיה.
מתכונת האליפות
בתחרות השתתפו 12 נבחרות. הם חולקו ל-2 בתים. ארבע נבחרות מכל בית המשיכו התמודדות על המדליות בשיטת פלייאוף.
משחקי הגמר
משחק הגמר
משחק על המקום השלישי
נבחרת ישראל בתחרות
נבחרת ישראל בכדורסל נשים התמודדה על מקום באליפות במסגרת בית א'. המשחקים נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ בהשתתפות 4 קבוצות. הנבחרת הגיע למקום האחרון ולא העפילה.
די (ויילס)
הנהר די (באנגלית: River Dee, בוולשית: Afon Dyfrdwy) הוא נהר הזורם בצפון ויילס ומערב אנגליה. מוצא הנהר הוא ברכס הרי סנודוניה, משם הוא ממשיך לאגם באלה וזורם לכיוון מזרח. לאחר שהנהר עובר במסלולו את ל'אנגול'ן, הוא עוקף את העיר רקסהאם ומשנה את מסלולו לכיוון צפון, מכאן הוא יוצר חלק מהגבול הצפוני בין אנגליה לוויילס, עובר דרך העיר צ'סטר ולבסוף נשפך לים בקרבת ליברפול.
מייקון (ג'ורג'יה)
מייקון (באנגלית: Macon; באופן רשמי: מייקון-מחוז ביב, באנגלית: Macon-Bibb County) היא בירת מחוז ביב במדינת ג'ורג'יה בארצות הברית. העיר שוכנת על גדות נהר אוקמאלגי (Ocmulgee) במרכז ג'ורג'יה. בעיר מתגוררים 157,346 תושבים (נכון ל-2020), ובמטרופולין של העיר מתגוררים 229,565 תושבים (נכון ל-2020).
היסטוריה
עד סוף המאה ה-18 האזור בו נמצאת העיר היום היה מיושב בעיקר על ידי שבט הקריק. בתחילת המאה ה-19, נשיא ארצות הברית תומאס ג'פרסון אילץ את בני הקריק למסור לממשל הפדרלי של ארצות הברית את אדמותיהם ממזרח לנהר אוקמאלגי. לאחר שעשו זאת הוא הורה על בניית מבצר בשם פורט בנג'מין הוקינס, שבנייתו הושלמה בסביבות 1810. המבצר נועד לשמור על הדרך בין הבירה וושינגטון די. סי. לנמלים של מוביל באלבמה וניו אורלינס בלואיזיאנה, וכן שימש כתחנת מסחר עם הילידים. המבצר היה בסיס אסטרטגי במלחמת 1812 ומלחמת קריק ב-1813. המבצר ירד מחשיבותו בהדרגה עד שננטש ונהרס ב-1828.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית במייקון היה מחסן נשק של צבא הקונפדרציה. בשלבים המאוחרים יותר של המלחמה, כשחלקים מג'ורג'יה נכבשו על ידי צבא האיחוד, מייקון שימשה לזמן קצר כבירה של ג'ורג'יה. במהלך הצעדה אל הים, מסע כיבוש של צבא האיחוד בג'ורג'יה בפיקוד ויליאם שרמן, כוחות הצפון חסו על מייקון והיא לא נפגעה במהלכו. העיר נכבשה בסופו של דבר ב-20 באפריל 1865.
בסופו של דבר העיר התאוששה ובסוף המאה ה-19 היא הפכה למרכז תחבורתי חשוב לכלל ג'ורג'יה.
גאוגרפיה
מייקון נמצאת על גדות נהר אוקמאלגי באזור בו רמת פידמונט (Piedmont) פוגשת במישור החוף האמריקאי, ועקב כך צפון העיר מורכב מגבעות ואילו דרומה בנוי על מישור שטוח.
אקלים
העיר נמצאת באזור בו שורר אקלים סובטרופי גשום. ממוצע המשקעים השנתי במייקון עומד על 1,160 מילימטרים.
חינוך
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת מרסר ואוניברסיטת המדינה מידל ג'ורג'יה.
תחבורה
שני נמלי תעופה משרתים את העיר: נמל התעופה האזורי מרכז ג'ורג'יה, הנמצא במרחק של כ-15 קילומטרים דרומית למרכז העיר, ונמל התעופה מייקון דאונטאון, הנמצא במרחק של כ-5 קילומטרים דרום-מזרחית למרכז העיר.
בעיר עוברים הכבישים הבין-מדינתיים 16, המקשר בין העיר סוואנה במזרח ג'ורג'יה ובין מייקון, ו-75, המקשר בין מדינת פלורידה וגבול ארצות הברית-קנדה במדינת מישיגן.
פיאט 241
אופן הנעת המנוע הייתה הנעה קדמית, כלל 2 מושבים בלבד, והמנוע הורכב במרכז הקבינה.
תא המטען יוצר ב-2 תצורות: פתוחה וסגורה. בתצורה הסגורה גובה כלוב תא המטען היה 2,575 מ"מ.
כושר העמסה המקסימלי היה 1,400 ק"ג.
ה"פיאט 241" יוצר במקביל לפיאט 238.
ירדן דנן
ביוגרפיה
דנן נולדה וגדלה בכפר הנוער בן שמן. החלה לשחק כדורסל מגיל 8 בשוהם אצל אביה מאמן הכדורסל מיקו דנן. בהמשך עברה לשחק באליצור רמלה ובהפועל ראשון לציון. בעונת 2010/11 זכתה עם הפועל ראשון לציון באליפות המדינה לילדות. בתיכון שיחקה בנבחרת קריית שרת חולון. בעונת 2014/2015 זכתה עם הקבוצה באליפות בתי הספר התיכונים אחרי ניצחון בגמר על הגימנסיה הריאלית. במשחק קלעה דנן 19 נקודות ונבחרה לשחקנית המצטיינת של המשחק והעונה כולה. בהמשך יצאה הנבחרת לאליפות העולם ISF שם נבחרה דנן לחמשיית הטורניר.
קבוצות בוגרות
בעונה 2012/13 שיחקה לראשונה בליגת העל בקבוצת אליצור רמלה. בעונה זו זכתה עם הקבוצה באליפות המדינה בכדורסל נשים. בעונת 2013/14 עברה לשחק בקבוצת הפועל ראשון לציון. בעונת 2014/15 חזרה לשחק באליצור חולון. בתום העונה יצאה לשחק בארצות הברית במכללות וובר ואקרד. בעונת 2019/20 חזרה לארץ וחתמה בקבוצת אליצור רמלה. הליגה הופסקה באותה עונה עקב משבר הקורונה כאשר הקבוצה ממוקמת במקום השלישי. דנן קלעה 7.1 נקודות (43% מהשלוש) ולקחה 3.1 ריבאונדים בממוצע למשחק. דנן זכתה בתואר קלעית השלשות של העונה. לקראת עונת 2020/21 חתמה בקבוצת מכבי בנות אשדוד.
נבחרות ישראל
שחקנית נבחרות ישראל הצעירות מגיל טרום קדטיות ועד נבחרת העתודה. ב-2012 השתתפה באליפות אירופה עד גיל 16 דרג ב'. דנן סיימה את הטורניר עם ממוצע של 7.7 נקודות 2.9 ריבואנדים ו-1.3 אססיטים ואת הטורניר בשנה לאחר מכן סיימה עם ממוצע של 6.2 נקודות 3.6 ריבואנדים ו-1.4 אססיטים. ב-2014 השתתפה באליפות אירופה עד גיל 20 דרג ב'. את הטורניר סיימה עם ממוצע של 6.2 נקודות 2.6 ריבואנדים ו-0.9 אססיטים. ב-2015 השתתפה באליפות אירופה עד גיל 18 דרג א'. את הטורניר סיימה עם ממוצע של 6.9 נקודות 3 ריבואנדים ו-0.9 אססיטים. ב-2016 השתתפה בשנית באליפות אירופה עד גיל 20 דרג ב'. את הטורניר סיימה עם ממוצע של 9 נקודות 6 ריבואנדים ו-1.2 אססיטים. בשנה לאחר מכן השתתפה בשלישית באליפות אירופה עד גיל 20 דרג ב'. את הטורניר סיימה עם ממוצע של 9.3 נקודות 4.3 ריבואנדים ו-1.7 אססיטים.
החל משנת 2019 דנן היא חלק מסגל נבחרת ישראל.
חיידקים גראם-חיוביים
מבנה חיידקים גראם-חיוביים
חיידקים גראם-חיוביים מפגינים את המאפיינים הבאים במבנה התא שלהם: גם בחיידקים גראם-שליליים ניתן למצוא את החלל הפרפלזמי, אולם בשונה מחיידקים גראם-חיוביים הוא גדול הרבה יותר.
פתוגניות וטיפול
בשל הרכב הדופן הפפטידוגליקנית (נוכחות חומצות טיכואיות וליפוטיכואיות) וסינתזת אקסוטוקסינים (רעלנים שמופרשים בצורה מכוונת על ידי חיידקים) בחיידקים גראם-חיוביים, זיהום עמוק בחיידקים אלה (זיהום רקמה עמוקה, אלח דם) עלול להוביל להרעלת דם (Septicemia). הרעלת דם באה לידי ביטוי בעלייה חדה בחום הגוף, צניחת לחץ דם וכן בקרישה תוך-כלית מפושטת (DIC). במחקרים שנערכו נמצא כי להרכב הדופן של חיידקים גראם-חיוביים השפעה ישירה על קצב ה-DIC. ליזיס של חיידקים גראם-חיוביים גורם, בין היתר, לשחרור רכיבי הדופן לרקמה. לשחרור מולקולות של חומצה ליפוטיכואית פעילות אנדוטוקסינית, אם כי חלשה יותר, המזכירה את זאת של מולקולות ה-LPS בחיידקים גראם-שליליים. הרעלת דם היא מצב מסכן חיים ודורש התערבות רפואית מיידית.
עובי הדופן הפפטידוגליקנית מקנה לחיידקים גראם-חיוביים עמידות מפני פגוציטוזה וליזיס של התא החיידקי, אולם היא גם מהווה אתר מטרה לאנטיביוטיקות מקבוצת הפניצילינים. עיכוב סינתזת הדופן בעקבות נטילת אנטיביוטיקות אלה גורמת ליצירת חורים בדופן החיידקים, דבר שמוריד בצורה ניכרת את יכולת עמידותם בפני לחצים אוסמוטיים. בתור מענה פיתחו חיידקים גראם-חיוביים רבים יכולת לסנתז איזופורמים שונים של אנזימי בטא לקטמאז שגורמים להידרוליזת טבעת הבטא לקטם, המהווה את הרכיב הפעיל באנטיביוטיקות אלה, וכך למעשה מנטרלים אותן. אנזימי בטא לקטמאז מאוחסנים בחלקם הגדול בחלל הפריפלזמי.
גם נוכחות גליקוקליקס תורמת רבות לשרידותם של חיידקים גראם-חיוביים שכן היא מהווה מחסום פיזי בפני חדירת אנטיביוטיקות ודטרגנטים שונים שעלולים לפגוע בדופן הפפטידוגליקנית ובקרום התא.
חיידקים גראם-חיוביים שכיחים ברפואה
הרשימה הבאה כוללת חיידקים גראם-חיוביים שכיחים שעלולים לגרום לזיהומים בבעלי חיים ובבני האדם.
גלוריה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
עידו (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
IDO
אנדה אולדום
אנדה אולדום (נולד בקקרטרסואק, גרינלנד ב-21 באפריל 1979) הוא פוליטיקאי גרינלנדי לשעבר ששימש כחבר הפרלמנט של גרינלנד וכמנהיג של מפלגת הדמוקרטים. בשנת 2015 הוא הפך לשר האוצר ואוצרות הטבע כאשר מפלגתו הדמוקרטים נכנסה לקואליציה עם מפלגת סיומוט הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת סולידריות המרכז-ימנית, בשנת 2016 הוא התפטר מתפקידו ועזב את הפוליטיקה בשל בעיות בריאותיות. אחר כך עבר לדנמרק.
ביוגרפיה
אולדום הוא בנם של נילס ואנה סופי אולדום. יש לו שני ילדים עם אשתו שרלוט מארי. הוא עובד סוציאלי מיומן ועבד כיועץ לילדים ונוער עבור סרומסוק של קומונקרפיק. הוא ידוע בעיקר בגרינלנד כגיטריסט של להקת הרוק דיסקו הרפובליקה הדמוקרטית ( DDR) וכסולן.
הוא התמודד על מושב באינאטיסיסרטוט לראשונה בבחירות לפרלמנט 2009, השיג את התוצאה החמישית הטובה ביותר של מפלגתו ובכך הגיע למקום הראשון עבור הדמוקרטים. בשנת 2012 החליף את פאל כריסטיאנסן כיו"ר המפלגה. בבחירות במרץ 2013 הוא השיג את התוצאה השלישית הטובה ביותר בקרב עמיתיו למפלגה, אך מכיוון שהפעם הדמוקרטיה השיגה רק שני מושבים, הוא עדיין הגיע רק למקום הראשון. פאל כריסטיאנסן התפטר מהאינאטיסיסרטוט באוקטובר אותה שנה ואנדה אולדום תפס את מקומו. בבחירות המקומיות בשנת 2013 הוא חבר לחבר המועצה המקומית של קומונקרפיק סרמרוק.
בתחילת נובמבר 2015 הוא לקח חופשה של שלושה חודשים בשל לחץ. באמצע ינואר 2016 הודיע אולדום כי הוא פורש מהפוליטיקה בגרינלנד, מכיוון שאשתו מתחילה להתמחות בדנמרק, לכן הוא יעבור לשם עם משפחתו.
בית האופרה של המארקגראף בביירוית
ב-30 ביוני 2012 נוסף בית האופרה לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. בהחלטה להוסיף את בית האופרה לרשימה נכתב:.
לפני הקמת הבניין
בשנת 1714 בנה בית נשפים על רחוב מינצגאסה, ולידו "בית אופרה". נבנה בשנת 1759 באתר בית הנשפים הראשון - ארבע שנים לאחר מכן הוקם הנוכחי במפגש הרחובות מינצגאסה ואופרנשטראסה. הארקדות של תאי בית האופרה הישן נראו עדיין על קיר בית הכנסת בשנת 1946. הבמה הייתה ממוקמת בין בית הנשפים הישן לחדש, ממש ליד בית האופרה של ימינו. עם זאת, בניין זה לא עמד בדרישותיה של וילהלמינה מפרוסיה, מרקיזת ברנדנבורג-ביירוית (משנת 1735 עם בעלה שליטי נסיכות ביירות).
הבנייה
בית האופרה של המארקגראף נבנה בשנים 1744–1750 והוא אחד התיאטראות ובתי האופרות המקוריים הבודדים של אותה תקופה באירופה. ביוזמת בני הזוג המארקגראף פרידריך ואשתו וילהלמינה הוא נועד להעביר למבקרים מסר של תחילת עידן החוכמה והשלום.
הבניין תוכנן על ידי האדריכל הצרפתי ז'וזף סן פייר (Joseph Saint-Pierre; 1709-1754), פנים הבית תוכנן על ידי המעצבים האיטלקים ובנו קרלו בסגנון הבארוק המאוחר של איטליה. רק מסך הבמה המקורי חסר - הוא נגנב על ידי חיילים מצבא נפוליאון בונפרטה, כשעברו דרך ביירוית בדרכם לרוסיה במאי 1812.
תיאטרון התאים עשוי כולו מעץ. שלושת המפלסים של התאים מוקצים לשלוש המעמדות של החברה. אולם מה שבולט הוא העובדה שהתא המלכותי כמעט ולא שימש את המארקגראף ואשתו. באמצע השורה הראשונה היו כורסאות מוזהבות, שמהם ניתן היה לראות את הפעולה על הבמה ממרחק קצר.
ציור התקרה של "אפולו ותשע המוזות" נוצר על ידי יוהאן בנימין מילר מדרזדן. סצנות מיתולוגיות מהמטמורפוזות של אובידיוס מתוארות בתמונות העגולות על מסגרת התקרה.
מבנה הגג, שהוא כנראה יצירתו של נגר החצר אדולף אדם פולנר (Adolf Adam Feulner) והגדול מסוגו, מעורר השתאות. ארגון הייעוץ ICOMOS (הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים) של אונסקו ראה את הגג כבעל ערך מיוחד וסיווג אותו כחלק מהמורשת העולמית.
עם מפתח של 25 מטר, הגג נטול העמודים הוא בקצה אורך הבנייה האפשרי. העץ למבנה הגג הושג ככל הנראה בחורף 1746–1747 מהיערות העיקריים של וזנקט יוהאניס (Sankt Johannis), ומהיערות של, לינדהנהרדט (Lindenhardt) ורוהרנהוף (Röhrenhof) ובמחלקת היערות של הימלקרון. לאחר הקמת הקירות החיצוניים נאלצו נגרי החצר להקים את הגג במהירות האפשרית כדי לאפשר לביבינה לסיים את הפנים מבלי חשש מגשם. המבנה שלא היה לגמרי מלבני מושלם אילץ את הסתרת חריגות הבנייה והקשה על הקמת מבנה גג עם רכס גג ישר. על מנת לפצות על רוחב שונה מלפנים ומאחור - הגג קוזז בעד 40 סנטימטרים - פולנר בנה ארבעה קורות גג על פי אותו עיקרון וחיבר אותם יחד.
העץ שהושט בנהרות הותקן כשהוא עדיין לח. על מנת לסיים מהר יותר, היו לפולנר שני חלקים של הקמת הגג שהתנהלו במקביל זה לזה: האחד הגיע מהבמה לכיוון מרכז הבניין, והשני מקדימה. ביבינה לא הגיע לביירוית כדי להתקין את התאים רק בשנת 1747, כאשר מבנה הגג היה במקום ואתר הבנייה היה יבש. בפתיחה, לחזית הרחוב עדיין היה סוף ישר. הגג המשופע בצד הרחוב לא נבנה עד 1750 עם תוספת הפרוזדור.
המאה ה-18
המרקיזה וילהלמינה, אחותו של פרידריך השני, מלך פרוסיה, מתה עשר שנים לאחר חנוכת הבית. היא הייתה מלחינה ולברתיסטית מחוננת של אופרות ומחזות מוזיקליים שהוצגו בביירוית. במהלך ניהול האופרה שלה, שנמשך כ-20 שנה (משנת 1737), היא העניקה לתיאטרון המוזיקה שלה אופי אישי ועצמאי, שהגיע לשיאו בבניית בית האופרה של המארקגראף. לאחר מותה הצטמצם התיאטרון הרגיל, ולאחר מותו של המארקגראף פרידריך חמש שנים לאחר מכן (1763) הוא הופסק זמנית. היסטוריונים רואים בכך סיבה לכך שבית האופרה עשוי עץ זה לא נפל קורבן לשריפה כמו האחרים בתקופתו. נרות או עששיות, שעלולים היו לגרום לשריפה, הודלקו שם לעיתים רחוקות יותר.
מכאן ואילך, כבר לא היו לביירוית אנסמבל שחקנים משלה; העלויות והרפרטוארים התאימו למה שהיה בר השגה לעיירה פרובינציאלית. בשנת 1769 עברה לראשונה לבניין קבוצת אמנים נודדת (Wanderbühne). של לסינג, רומיאו ויוליה של שייקספיר והקמצן של מולייר היו באותה תקופה בתוכנית. המחזה מזימה ואהבה של שילר פתח כנראה מחדש בסוף 1780 פצעים מדממים באוכלוסייה עם הדיווח על חיילים שנשלחו לאמריקה. בשנת 1777 הכריח יותר מ-2,300 גברים משטחי ביירוית ונסיכות אנסבך לשרת בשלוש עשרה המושבות תוך איום בעונשי מוות, מתוכם שבו רק 1,379. באותה תקופה חיו בעיר כ-10,000 איש. בית האופרה היה גדול מדי לדרישות הצנועות של האזרחים ולא ניתן היה לחמם אותו. לכן, החל משנת 1785 ואילך, אנשים עברו לעיתים קרובות לתיאטרון קטן ומחומם יותר, שנבנה באורוות לשעבר של המארקגראף בשנת 1762.
בשנת 1794 הושמעה לראשונה האופרה חליל הקסם של מוצרט בבית האופרה, אך "הלהיטים של הקהל" היו אופרטות ומחזות מוזיקליים. הזמרים היו לרוב רק שחקנים בלא הכשרה בשירה, נגני התזמורת הגיעו מלהקת התיאטרון וגם מהתזמורת הצבאית שהובאו כדי לחזק אותם. המחברים המועדפים בדרמה היו אוגוסט פון קוצבו ו, רבים משחקני המחזות ההיתוליים (Posse mit Gesang) ביצעו מחזות משעשעים כמו "היפה מביירוית בווינה" (Die Schöne Bayreutherin in Vienna ). בשנים 1792–1793 הופיע פרנץ אנטון פון ובר (Franz Anton von Weber) בהופעות אורח עם להקתו, כולל בנו קרל מריה, בבית האופרה של המארקגראף. בזמן משנת 1806 הופסקו ההופעות בבית האופרה.
המאה ה-19
הופעות אורח קיבלו צורות יציבות יותר במאה ה-19. בית האופרה שימש באופן קבוע את התיאטראות הקבועים בערים השכנות קובורג, נירנברג ובמברג, אם כי לא התעלמו מאירועים מקומיים. הוצגו יצירות של תאודור קרנר, הגיבור הלאומי שנהרג בקרב, ו"קתי פון היילברון" (Das Käthchen von Heilbronn) של קלייסט. הוצגה אפילו התערוכה הפירוטכנית "האש של מוסקבה" למרות סכנת השריפה לבית האופרה העשוי מעץ. בשנת 1822 - שנה אחת בלבד לאחר הצגת הבכורה – התקבל המחזה "הקלע החופשי" (Der Freischütz) של קרל מריה פון ובר בסערות של מחיאות כפיים. האופרה היחידה של בטהובן פידליו הייתה בתוכנית בשנת 1834. היו גם הצגות תיאטרון קלאסיות במאה ה-19. במחצית השנייה של המאה ה-19 בכל עונה הציג "אנסמבל תיאטרון החצר" (Hoftheater-Ensemble) אופרטות בבית האופרה. גם כוכבי תעשיית הבידור המתהווה היו שם. קוסמים, אקרובטים וספורטאים הופיעו, קופים מאומנים הראו את הטריקים שלהם. בית האופרה של המארקגראף שימש כאתר מופעים יומיומי עד שנות השלושים של המאה העשרים, לפני שהנאציונל-סוציאליסטים הסבו את זירת הרכיבה של המארקגראף לשעבר (משנת 1965: בית העירייה) לתפקיד זה.
בית האופרה של המארקגראף היווה אטרקציה גם עבור המלחין ריכרד וגנר, שבחר בביירות כמיקום לפסטיבל. ב-30 ביוני 1860 התקיימה הופעת האופרה שלו טנהויזר בביצוע האופרה של קובורג בנוכחות מקסימיליאן השני, מלך בוואריה. זה היה שיאה של חגיגה שנמשכה שלושה ימים לרגל חמישים שנה לסיפוחה של העיר ביירוית לבוואריה, וההופעה הראשונה של אופרת וגנר בעיר. במהלך ביקורו של לודוויג השני, מלך בוואריה בנובמבר 1866, בוצעו קטעים מטנהויזר בבניין, שהואר אז לראשונה באמצעות גז והועלתה האופרה לוהנגרין של וגנר.
וגנר, שכבר עבר פעם אחת בביירוית בשנת 1836, התוודע לבמה, שהייתה גדולה באותה תקופה באופן יוצא דופן, באמצעות לקסיקון בסביבות 1870. עם זאת, במהלך שהותו הראשונה בעיר באפריל 1871, הוא מצא שגודל האודיטוריום וצורתו אינם מתאימים למטרותיו. אף על פי כן, הוא קבע את ביירוית כמקום לפסטיבל והחליט לבנות שם תיאטרון משלו. כדי לחגוג את הנחת אבן היסוד של בית הפסטיבלים של ביירוית ניצח וגנר על הסימפוניה התשיעית של בטהובן בבית האופרה של המארקגראף ב-22 במאי 1872 לקראת פסטיבל ביירוית הראשון בשנת 1876. באישור הרשויות המלכותיות, הוא השתמש בבית האופרה של המארקגראף כאתר חזרות חלופי.
המאה ה-20
לאחר מלחמת העולם השנייה, הבניין הוחרם בתחילה על ידי הממשל הצבאי של צבא ארצות הברית ושוחרר מחדש רק ביוני 1947. שבועות פסטיבל מוצרט התקיימו כבר באוגוסט אותה שנה: התוכנית כללה את "נישואי פיגארו" ואת "כך עושות כולן". בנוסף ל-24 מופעי אופרה, התקיימו קונצרטים קאמריים. מאז 1948 הייתה סדרת האירועים "שבוע הפסטיבלים הפרנקוני" (Fränkische Festwoche) עם הופעות אורח במקום של תיאטרות ממינכן.
בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים, שימש בית האופרה כאתר לצילומי סרטים וצולמו בו הסרטים: "נשמה שבויה" (Gefangene Seele), "דיוקן של אלמונית" (Bildnis einer Unbekannten), "שברון לב בשל טיול על המוזל" (Moselfahrt aus Liebeskummer) ו"הנשים של ריכרד וגנר" (Frauen um Richard Wagner). סצנות מהסרט "Song Without End" על חיי פרנץ ליסט (הוצג בישראל בשם "המיתר שלא נדם") משנת 1960 וסדרת הטלוויזיה "וגנר - חייו ויצירתו של ריכרד וגנר" (Wagner – Das Leben und Werk Richard Wagners) משנת 1983 צולמו בבניין. בשנת 1994 הבמאי הבלגי ז'ראר קורבייה (Gérard Corbiau) צילם חלק מהסצנות בביירוית לסרט "", על סיפור חייו של זמר הבארוק האיטלקי קרלו ברושי, המכונה פארינלי.
במקום חדר המרפסת העליון של ימינו הייתה דירה בה התגורר מנהל האולם עם משפחתו. הדירה הייתה בשימוש עד 1968.
המאה ה-21
תחת הכותרת ""בית האופרה של המארקגראף וביירות של המרקיזה וילהלמינה - עולמה האידיאלי של אישה בין אבסולוטיזם לנאורות", ביקש בשיתוף פעולה עם עיריית ביירוית, לקבל הכרה בבית האופרה ובעדויות האדריכליות האחרות לפעילות של המרקיזה וילהלמינה בביירוית (,  ו) כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. ב-30 ביוני 2012 קיבלה הוועדה למורשת עולמית של אונסק"ו החלטה חיובית בבקשה לגבי בית האופרה.
המבנה היה סגור מאז ספטמבר 2012 ושופץ לחלוטין. הבמה הוחזרה לגודלה המקורי. בשל נזקי מים בנובמבר 2014 כתוצאה מצינור מים פגום, השיפוץ נמשך עד אפריל 2018. העלויות צפויות לגדול ב-1.8 מיליון אירו לסך כולל של 29.3 מיליון יורו. ב-12 באפריל 2018 נחנך בית האופרה של המארקגראף מחדש לאחר חמש שנים של בנייה בהופעה של האופרה "ארתחשסתא" שהועלתה גם כן בחנוכת המבנה המקורית בשנת 1748, ונפתח רשמית מחדש.
מוזיאון
ב מוקדשים חלק מהחדרים לתיאטראות של המרקיזה וילהלמינה ולמשפחת האדריכלים גלי-ביבינה. הוא כולל בין היתר דגם של בית האופרה במצבו המקורי, לפני צמצום הבמה.
בספטמבר 2018 הוכרז כי בבית הנשפים הסמוך יוקמו מרכז מורשת עולמית ומוזיאון בית האופרה, שיציגו למבקרים את עולם האופרה של המרקיזה וילהלמינה. במהלך שיפוץ כללי של הבניין, אמורה להיווצר שם כניסה ללא מחסומים ואזור קופות עבור בית האופרה.
בשנת 1998 הוציא הדואר בול מיוחד "250 שנה לבית האופרה של ביירות".
כריזמה קרפנטר
כריזמה קרפנטר (אנגלית: Charisma Carpenter, נולדה ב-23 ביולי 1970) היא שחקנית אמריקאית. היא גילמה את דמותה של קורדיליה צ'ייס בסדרת הדרמה העל טבעית "באפי ציידת הערפדים" (1997–1999) ובסדרת הבת שלה "אנג'ל" (1999–2004). היא כיכבה גם כקירה ב"מכושפות" (2004), כקנדל קזבלנקס ב"ורוניקה מארס" (2005-2006), כרבקה סוול ב"משחק השקרים" (2012–2013) וכלייסי בסדרת הסרטים "בלתי נשכחים".
ביוגרפיה
קרפנטר נולדה בלאס וגאס שבנבדה לכריסטין, עובדת בפארק צפרות, ודון קרפנטר, איש מכירות. מוצאה ספרדי (מצד אביה של אמה), צרפתי וגרמני. קרפנטר השתתפה בלהקת מחול ושירה שהופיעה בוואלי בלאס וגאס כשהייתה בת 9.
כשהייתה בת 15 עברה משפחתה למקסיקו ואז לסן דייגו שבקליפורניה. היא למדה בבית הספר לאמנויות הבמה "צ'ולה ויסטה". לאחר סיום הלימודים טיילה קרפנטר ברחבי אירופה. כשחזרה לסן דייגו עבדה בחנות וידאו, כמדריכת כושר ובסוכנות נדל"ן. ב-1991 עבדה כמעודדת עבור קבוצת הפוטבול הלוס אנג'לס צ'רג'רס, וב-1992 עברה ללוס אנג'לס.
קריירה
סוכן פרסומות גילה את קרפנטר בזמן שמלצרה בלוס אנג'לס כדי לחסוך כסף לקולג'. כך החלה להופיע בתיאטרון והשתתפה ביותר מ-20 פרסומות. תפקיד הטלוויזיה הראשון שלה היה ב-1994 בסדרה "משמר המפרץ". זמן קצר לאחר מכן זכתה בתפקיד ראשי בסדרת הנעורים/אופרת הסבון קצרת הימים של NBC "חופי מאליבו".
ב-1996 נבחנה קרפנטר לתפקיד הראשי בסדרת הדרמה העל טבעית של הWB "באפי ציידת הערפדים", אבל לוהקה לתפקיד קורדליה צ'ייס, תלמידת תיכון פופולרית וסנובית. אחרי שלוש עונות ב"באפי ציידת הערפדים", הציעו לכריזמה תפקיד גדול יותר בתור אותה הדמות בסדרת הבת "אנג'ל" לצד דייוויד בורינאז. היא גילמה את קורדיליה צ'ייס במשך ארבע עונות ב"אנג'ל", וגם את ג'סמין במשך רוב העונה הרביעית. אמנם הדמות שלה עוזבת את הסדרה במהלך העונה הרביעית של "אנג'ל", אבל קרפנטר חזרה לפרק המאה בעונה חמישית והאחרונה של הסדרה, כי חשה שלמעריצי הדמות מגיעה סגירת מעגל.
ב-20 במרץ 2008, התקיים מפגש איחוד של "באפי ציידת הערפדים". קרפנטר השתתפה באירוע יחד עם יוצר הסדרה ג'וס ווידון, המפיקים מרטי נוקסון ודייוויד גרינוולט, וכוכבים אחרים של הסדרה כמו שרה מישל גלר, ניקולס ברנדון, ג'יימס מרסטרס, אמה קולפילד, אמבר בנסון, סת' גרין ומישל טרכטנברג.
באוגוסט 2010 היא קיבלה תפקיד משנה בסרטו של סילבסטר סטאלון "בלתי נשכחים". אחרי הצלחת הסרט לוהקה קרפנטר לסרט המתח העצמאי "אתר התרסקות". היא הופעה בפרק בעונה השביעית של "על טבעי" לצד כוכב באפי ג'יימס מרסטרס. ב-2012 לוהקה קרפנטר לתפקיד חוזר בתור רבקה סוול בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "משחק השקרים" בערוץ Family ABC. היא הפכה למשתתפת קבועה בעונה השנייה. באותה השנה היא גם שבה לגלם את דמותה של לייסי ב"בלתי נשכחים 2". בשנת 2016 שיחק בסרט הטלוויזיה המותח "Mommy's Secret", על אמא ששודדת בנקים בשל חובות ההימורים של הבן שלה, מנסה להסתיר זאת מבתה המתבגרת.
חיים אישיים
קרפנטר נישאה לדמיאן הארדי ב-5 באוקטובר 2002, בעיר הולדתה, לאס וגאס. במרץ 2003 ילדה קרפנטר את בנם המשותף. בסוף 2007 בני הזוג נפרדו, והתגרשו ב-8 ביולי 2008.
מלחמת המקלונים
מלחמת המקלונים (באנגלית: Stick War) היא סדרת משחקים המכילה שני משחקים והרחבות אליהם (השלישי בשלבי בטא), כאשר הראשון יצא ב-2009, השני ב-2012, והשלישי באמצע 2022. המשחק פותח על ידי חברת Max Games Studios. משחקי הסדרה פותחו למכשיר אנדרואיד, וכן גם למחשבי Windows (בדפדפנים).
עלילת המשחקים
עלילת המשחקים מתחילה בסיפור הראשון. הסיפור עוסק בממלכה אחת בשם Inamorta. הממלכה קרסה והתפצלה למספר שבטים, כאשר כל שבט הוקדש כולו לכלי נשק מסוים, החל מהקשת (שהוא הראשון שמקבלים) ועד הענקים (האחרון שמקבלים). השחקן במשחק מייצג את השבט שמשתמש בכל סוגי כלי הנשק, ורוצה להחזיר את Inamorta למעצמה שהיא הייתה פעם. מטרת השחקן במשחק היא לכבוש שבט אחר שבט בשביל ללמוד את דרכיהם ובסוף לשלוט בכל כלי הנשק. בסוף המשחק כל השבטים מחליטים שהם מתאחדים נגד השחקן, ולאחר תבוסתם כל מנהיגיהם מתאחדים נגדו.
עלילת המשחק השני היא המשך ישיר לראשון. אחרי שהשחקן איחד את כל השבטים ברחבי המפה של המשחק הראשון, מתברר שיש המשך למפה מהחלק העליון שלה. החלק העליון נמצא בשליטת ממלכת הכאוס (Chaos), כשמלכתם היא מדוזה. מטרת השחקן במשחק השני היא להביס אותם, כאשר ממלכת הכאוס מכילה מפלצות ושאר דברים לא אנושיים, בניגוד למשחק הראשון.
מהלך המשחק
בכל המשחקים השלבים מתחלקים לפי אזורים במפה, כאשר המטרה היא להגיע מחלק אחד לחלק השני, ולעבור בכל השטחים שבדרך על מנת לכבוש את כל האזורים ולהבטיח שליטה מלאה.
המשחק עצמו מתחיל בפסל האומה של השחקן, שמייצג את אומת השחקן, ובצידו השני של המפה ניצב הפסל של האומה שמשחקת נגד השחקן, שמייצג אותם. מטרת המשחק היא להרוס את הפסל של האויבים. אם הפסל של האויבים נהרס - האומה של השחקן ניצחה, והשלב הבא נפתח, אם הם ניצחו, אז השחקן צריך לחזור על השלב פעם נוספת.
במשחק יש שלושה מצבים:
ברוב המשחקים בסדרה קיימת האפשרות לקחת פיקוד על חייל ספציפי, ובכך לבצע גם פונקציות מיוחדות אותם אין החייל הרגיל שמתפקד על ידי המחשב עושה. החייל נשלט על ידי המקלדת, הג'ויסטק או מסך המגע, בהתאם למכשיר.
בלדה לעוזב קיבוץ
בלדה לעוזב קיבוץ, המוכר גם לפי תחילת הפזמון שלו: הוא עוד ישוב, הוא שיר עברי שכתב יעקב רוטבליט ב-1970 והלחין שמוליק קראוס, ואשר מתאר את הכמיהה של חברי קיבוץ לחזרתו של בן הקיבוץ שעזב אותם. השיר נכתב במקור ללהקת כיף התקווה הטובה. במהלך השנים נוצרו לשיר גם כמה גרסאות כיסוי, בהן בין היתר בביצוע של שמוליק קראוס ושל חמי רודנר.
להקת "כיף התקווה הטובה"
כאמור השיר נכתב על ידיי יעקב (יענקל'ה) רוטבליט והולחן על ידיי שמוליק קראוס. את השיר ביצעו בביצוע המקורי להקת כיף התקווה הטובה, כאשר הסולנים ששרו הם: ג'וזי כץ ואלי מגן בליווי קולות ונגינה של חבריי הלהקה. השיר הוקלט בשנת 1970 ונכלל באלבום המוזיקלי של הלהקה.
רקע
הפזמון נכתב על רקע תחילת תהליך של עזיבת בני הקיבוץ, שהלך והתגבר במשך השנים. שנבע מהרצון של צעירים בני הקיבוץ לחפש לעצמם חיים חדשים, המשוחררים מהמגבלות שהכתיבה האידאולוגיה הקיבוצית, כמו החוסר ברכוש פרטי. עזיבת הקיבוץ נתפסה ככישלון חינוכי והפניית גב לערכים שהקיבוץ הושתת עליהם. על תהליך העזיבה הזה כתב רוטבליט את שירו, ונוצרו באותה תקופה סדרות כמו "חדווה ושלומיק".
ישנן כמה טענות שהשיר נכתב על יעקב אגמון שעזב בצעירותו את קיבוץ הראל.
תוכן השיר
הבית הראשון מתאר בן קיבוץ אשר עזב אותו לפני כמה שנים. "עם מזוודה אחת ובלוריתו המתנפנפת" המעידה שעזב אותה עם מעט רכוש ובגיל צעיר. אשר בני הקיבוץ מלגלגים עליו, ושבסוף יחזור "על ארבע אל הרפת". הוא מתגורר בעיר אצל קרובת משפחה וחי בהקפה. כלומר, מראה על כך שבדומה לחברי קיבוץ אחרים שלא היה להם חשבון בנק, הוא לא ידע איך מתנהלים עם כסף. כאשר גם שהגיע לביקורים בקיבוץ, הגיע בשביל לבקר את הוריו, ולא בשביל לבקר את החברים, כאשר היה מתחמק כדי שלא יזהו אותו חברי הקיבוץ. במהלך הדיבורים הוא לא היה מדבר הרבה, ובסופם לקח מהקיבוץ כמות גדולה של תפוחי עץ "רק בשביל הדרך". עם התבגרותו של חבר הקיבוץ, אף על פי שהמשיך להחזיק בהשקפות עולם סוציאליסטיות, הוא חי חיים בורגניים, הכוללים וילה בהרצליה פיתוח, מכונית מפוארת, ונישואים לשחקנית. בסוף השיר מתואר שאף על פי שנטש את חיי הקיבוץ, כאשר מגיעים אליו לביתו חברים מהקיבוץ, הוא מרבה לתאר את חייו בקיבוץ, אף על פי שעזב אותו בצעירותו.
בעיתונות
בכותרות בעיתונות משתמשים בביטוי "בלדה לעוזב קיבוץ" כדי לתאר אנשים שהיו בקיבוץ ועזבו אותו.
בודון
בודון (בהונגרית: Bodony) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-13, והוא מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1275.
יהודי בודון
יהודים חיו בבודון במאה ה-18 ובמאה ה-19 החל משנת 1885 הייתה הקהילה כפופה לקהילת יהודי פטרוואשארה. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
עונת 1963 בגביע ליברטדורס
עונת 1963 בגביע ליברטדורס הייתה העונה הרביעית של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-7 באפריל 1963 והתחרות הסתיימה ב-11 בספטמבר 1963. בתחרות השתתפו 9 קבוצות (נציגת בוליביה לא השתתפה).
התחרות הסתיימה בניצחון של סנטוס בפעם השנייה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 9 קבוצות. מנצחת העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות משלב חצי הגמר. הקבוצות חולקו ל-3 בתים ומנצחת כל בית עלתה למשחקי חצי הגמר. במידה ומספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות, ההכרעה נקבעה על ידי משחק נוסף.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על ניצחון הוענקו שתי נקודות.
אלכסנדרוני (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שפם מברשת שיניים
שפם מברשת-שיניים (נקרא גם "שפם היטלר") הוא סגנון שפם. צידי השפם אנכיים (או כמעט אנכיים) ולא מחודדים, מה שמעניק לשערות השפם מראה של זיפי מברשת-שיניים המחוברים לאף. סגנון השפם זה התפרסם על ידי קומיקאים כמו צ'ארלי צ'פלין ואוליבר הארדי. הסגנון הפך לפופולרי לראשונה בארצות הברית בסוף המאה ה-19; משם הוא התפשט לגרמניה ולמקומות שונים, והגיע לשיא של פופולריות בשנים שבין המלחמות, לפני שהפך לבלתי אופנתי לאחר מלחמת העולם השנייה בשל ההקשר שלו למנהיג המפלגה הנאצית אדולף היטלר. האסוציאציה אף הייתה מספיק חזקה כדי שהסגנון התחיל להיקרא גם כ"שפם היטלר".
בארצות הברית
הסגנון הפך לפופולרי במקור בסוף המאה ה-19, בארצות הברית. זה היה סגנון מסודר, אחיד ודל תחזוקה שהדהד את הסטנדרטיזציה והאחידות שהביאו התיעוש והמהפכה התעשייתית, בניגוד לשפמים הראוותניים יותר האופייניים למאה ה-19 כמו השפמים האימפריאליים כגון "הוולרוס", ה"כידון", ה"פרסה" ו"העפרון".
בגרמניה
הסגנון הופיע והתפשט בגרמניה בסוף המאה ה-19 על ידי תיירים אמריקאים שבאו. לפני מברשת השיניים, הסגנון הפופולרי ביותר בגרמניה נקרא שפם קייזר, מבושם והפוך בקצוות, כפי שגידל וילהלם השני, קיסר גרמניה. עד שנת 1907 גידלו מספיק גרמנים את שפם מברשת השיניים החדש והפשוט עד כדי כך שנכתבה כתבה על כך על ידי הניו יורק טיימס תחת הכותרת "שפם מברשת-שיניים; נשים גרמניות מתרעמות על הקיסר החדש". סגנון שפם מברשת-שיניים אומץ על ידי נהג מכוניות המרוץ הגרמני וגיבור העם האנס קופן במרוץ ניו יורק לפריז המפורסם משנת 1908, ובכך חיזק את הפופולריות שלו בקרב צעירים. קופן תואר כ"בגובה שש רגל, רזה ואתלטי, עם שפם מברשת-שיניים האופייני למעמד שלו, הוא נראה הטיפוס האידיאלי של השומר הפרוסי הצעיר." עד סוף מלחמת העולם הראשונה אפילו כמה מבני משפחת המלוכה הגרמניים אימצו שפם מברשת-שיניים. אף ניתן לראות את הקייזר וילהלם עם שפם מברשת-שיניים בתצלום משנת 1918 המראה אותו עומד להישלח לגלות.
היטלר גידל במקור את שפם הקייזר, כפי שמעידים תצלומים שלו כחייל במהלך מלחמת העולם הראשונה. אין הסכמה באיזו שנה היטלר אימץ לראשונה את מברשת-השיניים.אלכסנדר מוריץ פריי, ששירת עם היטלר במהלך מלחמת העולם הראשונה, אמר שהיטלר גידל את השפם מברשת השיניים בחפירות לאחר שנצטווה לקצץ את שפמו כדי להקל על חבישת מסכת גז. היסטוריון התרבות רון רוזנבאום טוען במקום זאת שהיטלר לא גידל אותו עד סוף 1919. הוא גם צולם בתחילת שנות ה-20 עם שפם מסורתי יותר בין שילוב סגנון הקייזר ומברשת השיניים.