cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אקס פארטה מרימן
פרשת מרימן
טוני הוציא צו הביאס קורפוס למרימן. למרות זאת, מפקד הכלא שבו הוחזק מרימן הודיע כי הוא מונע את יישום הצו בעניינו של מרימן. בתגובה טוני שלח מרשל לבית הכלא כדי להביא את מרימן בפניו, לינקולן בתגובה שלח את חיילי צבא האיחוד, וברגע האחרון ויתר טוני, ומנע התנגשות אלימה בין הכוחות. בעקבות זאת, פסק טוני כי הסמכות למנוע ביצוע של צווי הביאס קורפוס או להסמיך אחרים לעשות זאת נתונה בידי קונגרס של ארצות הברית, ושעקב כך אין הנשיא יכול לפגוע בזכות להביאס קורפוס בלי חקיקה מפורשת של הקונגרס שתתיר לו לעשות זאת, ושלח את פסיקתו לנשיא לינקולן. הפסיקה כללה ביקורת חריפה נגד לינקולן ומדיניותו.
לינקולן התעלם מפסיקת בית המשפט. לאחר מכן נכשל הנשיא בניסיונו להעביר הצעת חוק המקבעת את השעיית הביאס קורפוס. בנאום לאומה האמריקנית ביום העצמאות ציטט לינקולן חוות דעת משפטית המגנה על זכותו להשעות את הצו, ואמר בין השאר: "הייתכן שכל החוקים זולת אחד יופרו, והממשלה תתפרק בשמירתה על אותו חוק?". מספר בתי משפט מקומיים חזרו על פסיקתו של טוני, אולם לינקולן קבע כי פסיקות אלו הן אות מתה, ובשנת 1863 הצליח לבסוף להעביר את חוק השעיית הביאס קורפוס, במסגרתו השעה את הצו בכל רחבי ארצות הברית, עד לסיום מלחמת האזרחים.
השלכות
חוקת ארצות הברית עוסקת באופן נרחב בהגנה על האזרח מעריצות השלטון. כלל יסוד בחוקה הוא עקרון שלטון החוק, המכפיף את כל רשויות השלטון לחוק, ובתוכו לפסיקות בית המשפט. עם זאת, החוקה יצרה מספר פתחים לחריגה מעקרון שלטון החוק במקרי חירום, ובפרט בזמן מלחמה. אחד מהפתחים הללו הוא זכות הממשל לעכב את צו הביאס קורפוס. מאז הקמת ארצות הברית ועד מלחמת האזרחים, לא עמד למבחן אותו סעיף בחוקה.
מבחינה מהותית, האירועים לאחר פסק הדין מהווים את הבסיס המשפטי למוסד המעצר המנהלי, במסגרתו מוסמכת המדינה הדמוקרטית במקרים מיוחדים להגביל חרותם של אנשים ללא משפט. אם היה לינקולן מיישם את פסק הדין בעניין מרימן ייתכן שמוסד המעצר המנהלי לא היה מתקיים במדינות דמוקרטיות.
ברנהרד קלודט
ביוגרפיה
קלודט נולד ב-26 באוקטובר 1926 בגלזנקירכן שבגרמניה. אחיו, האנס קלודט, היה כדורגלן ששיחק בעמדת השוער. במשך קריירת הקבוצות הוא שיחק בעיקר בשאלקה 04 וגם לזמן קצר ב-TSV הורסט-אמשר. הופעת הבכורה הרשמית שלו עם שאלקה 04 הייתה ב-17 בינואר 1943 כשהוא בן 16, בה כבש בניצחון 2–6 על ווסטפליה הרן. למשך כל הקדנציה השנייה שלו במועדון הם שיחקו בליגה המערבית הבכירה בגרמניה. קלודט כבש בליגה זו 129 שערים ב-330 הופעות, ואף זכה בעונת 1957/58 לעלות עם שאלקה 04 לליגה הגרמנית בניסיון לזכות בה לאחר וסיימו במקום הראשון. בגמר הליגה הגרמנית קלודט כבש צמד בניצחון 0–3 על המבורג וגם סיים כמלך שערי הטורניר עם 5 שערים. כשהוא בן 36 ערך את הופעת הפרישה שלו עם פתיחת הבונדסליגה בשנת 1963, והוא זכה לכבוש את שער הניצחון במשחק ב-0–1 נגד בולגריה.
במדי נבחרת גרמניה המערבית קלודט ערך 19 הופעות וכבש 3 שערים. הוא לקח חלק בזכייתה במונדיאל 1954, בו שיחק תחילה על חשבון הלמוט ראן. בשני משחקי שלב הבתים נגד טורקיה היה שותף וכבש גם בראשון מביניהם בניצחון 1–4. מאמן הנבחרת, זפ הרברגר, החליט להכניס במשחק נגד יוגוסלביה ברבע הגמר את ראן על פניו ודבר זה התקבל לא טוב מצד העיתונות. אך משום שראן כבש באותו משחק הוא תפס את מקומו של קלודט עד סיום הטורניר. במונדיאל 1958 גם שיחק והגרמנים סיימו במקום הרביעי. קלודט ערך את הופעתו האחרונה במדיה ב-20 במאי 1959 נגד פולין בהמבורג.
אמיל בודנראש
אמיל בודנראש (ברומנית: Emil Bodnăraș; 10 בפברואר 1904 - 24 בינואר 1976) היה איש צבא ומנהיג קומוניסטי רומני. נמנה עם מקימי המשטר הקומוניסטי ברומניה, עם עוזריו הקרובים של גאורגה גאורגיו-דז' ואחר כך של ניקולאיה צ'אושסקו. בשנים 1947–1955 עמד בראש משרד הביטחון של רומניה בדרגת גנרל (general de armată). מאוחר יותר כיהן כסגן ראש הממשלה (1965-1957), כסגן ראש ממשלה ראשי (1967-1965) ובתפקיד הסמלי של סגן יושב ראש מועצת המדינה לצדו של צ'אושסקו (בשנים 1967–1976).
ביוגרפיה
בודנראש נולד בכפר יאסלובץ, בבוקובינה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית, אזור שהפך לחלק מרומניה לאחר מלחמת העולם הראשונה. הוא נולד לאב ממוצא אוקראיני ולאם ממוצא גרמני. בודנראש סיים בית ספר תיכון והמשיך בפקולטה למשפטים באוניברסיטת יאשי וסיים בהצטיינות ב-1924. הוא המשיך לימודים בבית הספר הצבאי לתותחנים בטימישוארה וסיים ב-1927 כראש המחזור. משם המשיך לבוקרשט, לבית הספר המיוחד לקציני תותחנים וסיים אותו ב-1930 כראש המחזור. בסיום לימודיו הועלה בודנראש לדרגת סגן והוצב בחיל המצב בצ'רנוביץ.
לאחר פרשיית אהבים עם אשת קצין בכיר ממנו, הוא הועבר לחיל מצב בבסרביה, שם התחבר לגורמים בעלי זיקה קומוניסטית. בפברואר 1932 ערק בודנראש מצבא רומניה וחצה בהסתר את הגבול לברית המועצות. בתקופת שהותו בברית המועצות למד בודנראש במוסקבה, בבית הספר הגבוה של השירותים המיוחדים הסובייטיים.
ב-1935 נשלח בודנראש חזרה לרומניה עם משימות ריגול, אולם בדרך בתחנת הרכבת צפון "גארה דה נורד" בבוקרשט זוהה על ידי חבר ללימודים מהעבר ונעצר. הוא נשפט על עריקה ונידון ל-10 שנות מאסר, אך בערעור קוצר עונשו לשש שנים. בהיותו בבית סוהר בברשוב נודע לו שאיבד את האזרחות הרומנית בגלל התפקידים שמילא בברית המועצות. אחיו הגיש לשגרירות הסובייטית, בשמו, בקשה לאזרחות סובייטית והבקשה אושרה. ב-1940, בבית הכלא, התקבל למפלגה הקומוניסטית הרומנית ובאותה שנה קוצר עונש הכליאה שלו בשנתיים וחצי.
ב-1942 סיים לרצות את עונשו ושוחרר. הוא קיבל מחבריו בכלא סכום כסף גדול והשתמש בחלק ממנו כדי לשחד את המפקח ששחרר אותו, שלא ישים לב לאזרחותו הסובייטית, שחייבה באותם זמנים כליאתו במחנה ריכוז. הוא התיישב בגאלאץ, שם אירח אותו אחיו, ופתח בעזרת יתרת הכסף עסק של חומרי בניין, שאפשר לו נסיעות ברחבי רומניה.
לאחר שחרורו מהבית הכלא חבר בודנראש לקבוצתו של גאורגה גאורגיו-דז', שעדיין היה כלוא. באפריל 1944 הדיח יחד עם קונסטנטין פרבולסקו ויוסיף ראנגץ בעורמה ובאיומים את מזכיר המפלגה הקומוניסטית הרומנית, שטפאן פוריש, כלאו אותו בבית מחתרתי וניהלו את המפלגה עד להימלטותו מהכלא של גאורגה גאורגיו-דז' בחודש אוגוסט. באותה תקופה, בודנראש, שנשא את הכינוי המחתרתי "המהנדס צ'אושו (Ceaușu)", היה המלווה של לוקרציו פטרשקנו במפגשיו עם נציגי המפלגות הבורגניות, כשתכננו את הפיכת 23 באוגוסט 1944. בהפיכה עצמה, כשיון אנטונסקו ומיכאי אנטונסקו נעצרו בארמון המלוכה, הם נמסרו למשמר לבודנראש, שעמד בראש קבוצת פעילים קומוניסטים, שגויסו למטרה זו. כשהגיע לבוקרשט הצבא האדום, ב-1 בספטמבר 1944 העביר להם בודנראש את העצורים.
תפקידים שלטוניים
ב-1946 נבחר לחבר בפרלמנט הרומני ומ-1948 היה חבר באספה הלאומית הגדולה של רומניה. בספטמבר 1946 התמנה למזכיר הכללי של נשיאות ממשלת רומניה ובנובמבר 1946 היה לתת-מזכיר מדינה בדרגת שר. בדצמבר 1947 היה לשר ההגנה של רומניה, בשמות השונים של משרד זה, "משרד המלחמה", "משרד ההגנה הלאומית", "משרד כוחות הצבא". באוקטובר 1951 קיבל דרגת גנרל. באוקטובר 1955 התמנה גם לתפקיד של סגן ראש ממשלת רומניה ובאוגוסט 1965, לאחר שניקולאה צ'אושסקו, בתמיכתו של בודנראש, תפס את ההנהגה לאחר מות גאורגה גאורגיו-דז', היה לסגן ראשון של ראש ממשלת רומניה ולשר התחבורה והתקשורת.
Raven Software
Raven Software היא מפתחת משחקי וידאו אמריקאית, שנוסדה בשנת 1990 ובסיסה בוויסקונסין. בשנת 1997, Raven עשתה עסקת הוצאה לאור בלעדית עם חברת Activision ולאחר מכן היא נרכשה על ידם. לאחר הרכישה, רבים מתוך המפתחים המקוריים של הסטודיו, שהיו אחראים במידה רבה על יצירת המשחקים Heretic ו-Hexen: Beyond Heretic, עזבו על מנת ליצור את Human Head Studios.
היסטוריה
Raven Software נוסדה בשנת 1990 על ידי שני האחים בריאן וסטיב ראפל. החברה הייתה עצמאית עד שנת 1997 שבה היא נרכשה על ידי חברת Activision.
ל-Raven יש היסטוריה של עבודה עם חברת id Software, שלזמן קצר הן היו ממוקמות באותו הרחוב. Raven השתמשה במנועי המשחק של id עבור משחקים רבים, למשל עבור Heretic בשנת 1994. היא השתלטה על הפיתוח של זיכיון Quake עבור Quake 4 ושל החזרה ב-2009 של סדרת Wolfenstein.
החברה התחילה את דרכה עם שלושה צוותי פיתוח. באוגוסט 2009, בעקבות ביצועים ירודים ותקציב יתר של Wolfenstein, החברה נאלצה לפטר 30–35 אנשי צוות, כך שנותרו רק שני צוותי פיתוח. גם המצב הזה השתנה באוקטובר 2010, כאשר נותר רק צוות פיתוח אחד לאחר פיטורין של 40 אנשי צוות בעקבות התעכבויות עם המשחק Singularity. כמות השינויים בחברה גרמה לה להתמקד בסיוע עם סדרת משחקי Call of Duty מאז ועד עתה.
משחקים
בשנת 2012, Raven החלה להעסיק עובדים עבור משחק, והוכרזה כמשתפת פעולה עם Infinity Ward על Call of Duty: Ghosts במאי 2013.
ב-3 באפריל 2013, בעקבות סגירת Raven Software ,LucasArts שחררה את קוד המקור של המשחקים Star Wars Jedi Knight II: Jedi Outcast ו-Star Wars Jedi Knight: Jedi Academy באתר Sourceforge.
נכון לאפריל 2014, Raven היא המפתחת המובילה של המשחק הסיני החינמי, Call of Duty: Online. בנוסף היא יצרה מחדש את המשחק Call of Duty 4: Modern Warfare ששמו החדש הוא Call of Duty: Modern Warfare Remastered.
בשנת 2020, Raven Software שיתפה פעולה עם Infinity Ward על Call of Duty: Warzone.
Raven פיתחה את המשחק Call of Duty: Black Ops Cold War ביחד עם Treyarch, שיצא לאור ב-13 בנובמבר 2020.
דפוס האחים שולזינגר
דפוס האחים שולזינגר היה בית דפוס והוצאה לאור יהודי שפעל בניו יורק, מבתי הדפוס היהודיים הגדולים בעולם.
בית הדפוס התמחה בעיקר בצילום ספרים שנדפסו, ניקוי וריטוש הספרים, הגהתם ותיקוני תוכן. לפי גצל קרסל, הדפיס בית הדפוס במהלך שנות פעולתו יותר ממאה מיליון פריטי דפוס.
היסטוריה
בית הדפוס הוקם בידי מיכל יהושע (יליד 1906) ושמואל (יליד 1908), ילידי ירושלים ונכדיו של שמואל הומינר מבוני שכונות ירושלים. בצעירותם עבדו בירושלים בבית הדפוס של רפאל חיים הכהן ברחוב יפו ובבית חרושת למרצפות. ב-1928 ניצלו את אזרחותו האמריקנית של אביהם, ובאמצעות הפחתת מספר שנים בגילם קיבלו ויזה אמריקנית כילדים והיגרו לארצות הברית.
בתקופה הראשונה לשהותם בארצות הברית ניהל שמואל שולזינגר בית דפוס קטן בשם "". ולאחר תקופה רכש אותו. הוא צירף אליו את אחיו מיכל יהושע כשותף והחליף את שם בית הדפוס ל"האחים שולזינגר" את הספר העברי הראשון בהוצאת בית הדפוס, ששה סדרי משנה בשני חלקים, הדפיסו ב-1944.
בסוף שנות ה-70, לאחר פטירת אחיו מיכל יהושע, עלה שמואל שולזינגר לישראל ומסר את בית הדפוס לידיה של בתו לאה.
איירה קפלן
איירה קפלן (באנגלית: Ira Kaplan; 6 באוקטובר 1928 - 25 ביוני 2017) היה אתלט יהודי-אמריקאי, אלוף ושיאן המכביה השלישית (1950) בריצת 100 מטר. קפלן החזיק במספר שיאים של אוניברסיטת ניו יורק (ריצת 100 יארד: 9.60 מטר, 1950 וריצת 200 מטר: 20.70 שניות, 1949) ושל התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי לנוער - The National Junior College Athletic Association (NJCAA) (ריצת 60 יארד (55 מטר) באולם: 6.3 שניות, 1948).
ביוגרפיה
קפלן נולד בברוקלין, ניו יורק, בנם של גרטרוד אולרניק ופיליפ קפלן. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ארסמוס הול ב-1946, באוניברסיטת ניו יורק ב-1951 ובברוקלין קולג' ב-1968 עם תואר שני במדעים.
כבוגר תואר ראשון מאוניברסיטת ניו יורק, היה קפלן לקפטן נבחרת האתלטיקה, במסגרתה קבע שיאי מסלול רבים.
קפלן היה מורה בבתי הספר של העיר ניו יורק במשך 35 שנה, ומרצה בברוקלין קולג' במשך 20 שנה, ופרש ב-1985.
נפטר ב-25 ביוני 2017. הותיר אחריו אישה, שני בנים, חמישה נכדים וארבעה נינים.
אלוף ושיאן המכביה
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בשנת 1957 זכה קפלן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בריצת 100 מטר 10.6 שניות, לפני דייב סנדלר מדרום אפריקה (10.7 שניות) וגרוסברגר מארצות הברית (11.0 שניות) ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 43.3 שניות, לפני אנגליה (44.8 שניות) ודרום אפריקה (44.9 שניות). מדליית כסף, בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.7 שניות, אחרי דייב סנדלר (22.2 שניות).
הכרמל האי-נראה
הכרמל האי-נראה: שירים הוא אוסף שירים של המשוררת הישראלית זלדה, אשר ראה אור בתשל"א 1971 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. כותר הספר, שיריו וביטויים שטבעה בו זלדה, זכו לציטוט בחברה הישראלית.
זלדה הקדישה את הספר לזכרו של אישהּ, חיים מישקובסקי.
תכנים ואמירות
השיר הראשון בקובץ, אשר שמו כשם הקובץ – הכרמל האי-נראה – עוסק בשאלת החיים וחוויית היופי, אל מול תחושת החידלון של האדם ביקום, וההכרה בבואו האפשרי של המוות. השיר מתחיל במילים: "כאשר אמות / לעבור למהות אחרת – / ייפרד הכרמל האי-נראה / שהוא כולו שלי,/ כולו תמצית האושר,/ שמחטיו, אצטרובליו, פרחיו וענניו / חקוקים בבשרי".
השיר בחיק העשבים בכה נכתב ב-1963 על חייו ומותו בהתאבדות של לוי נויפלד ששמו נקשר לפרשת סטולרו-יכמן-צ'צ'קס; בניגוד לדעה שרווחה אז במשטרה ובתקשורת בישראל, האמינה זלדה בחפותו, שהתבררה לאחר מותו.
ואיך שלא
ואיך שלא הוא פזמון שנכתב הולחן ובוצע על ידי אריאל זילבר, ונכלל באלבומו, "בה-דה-די-דיאה", שיצא בשנת 1989. הזמר מוש בן ארי ביצע בשנת 2001 גרסת כיסוי מוכרת לשיר ובשנת 2011 הזמר אריאל זילבר ביצע גרסת כיסוי מוכרת לשיר של עצמו.
רקע
על אף סברות שעלו כי זילבר כתב את השיר כשיר אהבה לכלבתו, הכחיש זילבר את הטענה וטען שהשיר נכתב כשיר אהבה לאשתו..
בשנת 2010 הגיש זילבר תביעה משפטית נגד להקת הדג נחש, בשל טענתו כי הלהקה השתמשה ללא רשותו בלחן של "ואיך שלא" לשירה "מה נעשה" שהוקלט בשנת 2004. בפסק בוררות קבע השופט בדימוס תיאודור אור כי על "הדג נחש" לשלם לזילבר 100,000 שקלים.
ריי טומלינסון
ריימונד סמואל טומלינסון (23 באפריל 1941 - 5 במרץ 2016) היה מתכנת מחשבים אמריקאי, אשר יישם בשנת 1971 את תוכנת הדואר אלקטרוני הראשונה על רשת ARPANET, שממנה התפתחה רשת האינטרנט. זו הייתה המערכת הראשונה שאפשרה לשלוח דואר בין משתמשים על מחשבים (host) שונים שהיו מחוברים ל-ARPANET. לפני כן ניתן היה לשלוח הודעה רק למשתמש שהשתמש באותו מחשב. כדי להשיג זאת, הוא השתמש בסימן כרוכית @ על מנת להפריד את שם המשתמש מהשם של המערכת. מאז סימן זה משמש בכתובות דואר אלקטרוני. בהיכל התהילה של האינטרנט צוין כי "תוכנת הדואר אלקטרוני של טומלינסון חוללה מהפכה יסודית, ושינתה את הדרך שבה אנשים מתקשרים". טומלינסון מוכר ברחבי העולם כממציא הדואר האלקטרוני.
ב-5 במרץ 2016 נפטר טומלינסון מהתקף לב, בגיל 74, בביתו אשר בלינקולן, מסצ'וסטס.
אבה פרבו
אַנְטוּאָן פְרַנְסוּאָה פְּרֵבוֹ (בצרפתית: Antoine François Prévost, 1 באפריל 1697 – 25 בנובמבר 1763; ידוע גם בשם אַבֶּה פְּרֵבוֹ (Abbé Prévost)) היה סופר צרפתי.
חייו
נולד באדן בצפון מערב צרפת. אביו היה משפטן ויועץ של המלך. בגיל 14 התייתם מאמו ונשלח להתחנך בבית הספר הישועי באדן. כשנה לאחר מכן התגייס לצבא. לאחר מכן שב לספסלי את הקולז' הישועי פריז וב-1716 כנראה התגייס מחדש.
בגיל 21, בהיותו כבר קצין בצבא המלך, עזב להולנד. לאחר שנה חזר והצטרף למסדר הבנדיקטינים. בגיל 29 התמנה לכומר וקצר הצלחה כמטיף. משערים שהשינויים התכופים בחייו קרו משום פרשיות אהבים נכזבות ומקרי ביש אחרים הדומים לביוגרפיה של גיבורו, האביר דה-גרייה, בספר מנון לסקו.
את לונדון עזב בשל הרפתקת אהבים כלשהי, ומשם עבר חזרה להולנד. יחסיו עם יצאנית בשם לנקי שבזבזה את רכושו, מזכירים את הדמות המרכזית ברומן המפורסם שלו, מנון לסקו.
בהמשך חייו התיישב בבית קטן בצרפת ועסק בעבודות תרגום וליקוט. באותה התקופה התקרב יותר לדת, והדבר ניכר בעבודותיו המאוחרות. בשובו מארוחת צהריים עם חבריו הבנדיקטינים, מת פרבו משבץ מוחי, והוא נקבר בחלקה ליד מנזרם.
חיבוריו
פרבו חיבר מספר יצירות בשפה הצרפתית. המפורסמת בהן היא שבעת הכרכים של "זכרונותיו והרפתקאותיו של אציל שפרש מן החברה" (Mémoires et aventures d’un homme de qualité). חלקה השביעי של יצירה זו הוא הרומן הידוע בשם מנון לסקו, שיצא במהדורות רבות, תורגם לשפות רבות, כולל שני תרגומים לעברית ותרגום ללאדינו ויידיש.
קיימברידג'שייר
קיימברידג'שייר (באנגלית: Cambridgeshire) הוא אחד ממחוזות אנגליה. המחוז נמצא במזרח אנגליה שבממלכה המאוחדת. העיר קיימברידג' משמשת כבירת המחוז.
מחוז קיימברדג'שייר המודרני נוצר על ידי איחוד מחוז קיימברידג'שייר ההיסטורי יחד עם הנטינגטונשייר, פיטרבורו ואילי. המחוז גובל במחוזות לינקולנשייר מצפון, נורפוק מצפון-מזרח, סאפוק ממזרח, אסקס והרטפורדשייר מדרום, ובדפורדשייר ונורת'האמפטונשייר ממערב.
גאוגרפיה
רוב שטחי המחוז מאופיינים בשטחים פתוחים ושטוחים, המחוז ממוקם באזור הגאוגרפי של 'הפֶנִים' (The Fens) של מזרח אנגליה. הנקודה הנמוכה ביותר במחוז נחשבת גם לנמוכה ביותר באנגליה ונמצאת בגובה 2.75 מטרים מתחת לפני הים. הנקודה הגבוהה ביותר היא גבעה בגובה 146 מטרים מעל פני הים.
המחוז מורכב מחמישה תתי-מחוזות ומהרשות היוניטרית של פיטרבורו שנכללת אף היא במחוז:
מעבר לבירת המחוז קיימברידג' (עם 122,700 תושבים), ערים עיקריות נוספות במחוז כוללות את פיטרבורו (עם 184,500 תושבים), סינט ניוטס (עם 30,580 תושבים), אילי (עם 20,256 תושבים), ויסבך (עם 20,200 תושבים), הנטיגדון (עם 19,830 תושבים), מארץ' (עם 19,042 תושבים), סינט אייבז (עם 15,861 תושבים), וייטלסי (עם 15,581 תושבים) וסוהם (עם 10,860 תושבים).
אתרים בעלי חשיבות
עיר הבירה של המחוז, קיימברידג', מכילה מספר רב של אתרים בעלי עניין בהם אוניברסיטת קיימברידג', כנסיית סנט ג'ון ופארק פארקרס פייס שנחשב למקום הולדתו של משחק הכדורגל. בקיימברידג' וסביבתה התפתחה בשנים האחרונות תעשיית הייטק עם מפעלים ופארקים תעשייתיים רבים, אזור זה זכה לכינוי "הסיליקון פֶן" (Silicon Fen).
ברחבי המחוז מספר טירות ובתים היסטוריים, בהם מנזר אנגלסי, טירת קימבולטון, מגדלי באקדן ובית וימפול. אתרים דתיים במחוז כוללים את קתדרלת פיטרבורו, קתדרלת אילי, קתדרלת דאני ומנזר ראמזי. בשטחי המחוז ישנם גם מספר אתרי מורשת, פארקים לאומיים ושמורות טבע.
ולרי קורזון
ולרי קורזון (ברוסית: Валерий Григорьевич Корзун; ) הוא קוסמונאוט רוסי שטס לחלל מספר פעמים והיה חבר צוות של תחנת החלל מיר ותחנת החלל הבין-לאומית.
ביוגרפיה
בשנת 1987 קורזון התחיל הכנות לטיסות חלל במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. הוא היה חבר בצוות גיבוי של מספר טיסות. בשנת 1996 הוא היה מפקד צוות של חללית סויוז TM-24 שהתחברה לתחנת החלל מיר. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 196 ימי טיסה ו-2 פעילויות חוץ רכביות. במהלך הטיסה צוות ביצע מספר ניסוים ופעולות תחזוקה של תחנת החלל.
בשנת 2002 קורזון הוא טס לתחנת החלל הבין-לאומית במעבורת החלל אנדוור במשימה STS-111. קורזון היה מפקד משלחת קבועה מס' 5 של תחנת החלל. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 184 ימים וביצוע 2 פעולות חוץ רכביות. הוא חזר לכדור הארץ הוא חזר בטיסה STS-113.
קורזון עזב את יחידת הקוסמונאוטים בשנת 2008 עבר לעבודה במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. הוא כיהן במספר תפקידים ניהוליים במרכז.
פעילות משלחת קבועה מס' 5 בתחנת החלל
ב-7 ביוני 2002מעבורת החלל אנדוור התחברה לתחנת החלל הבין-לאומית כאשר על סיפונה היה צוות משלחת קבועה מס' 5 שקורזון היה מפקד הצוות ובנוסף פגי ויטסון מארצות הברית וסרגיי טרשצ'וב ברוסיה. ב-10 ביוני נערך טכס העברת סמכות על תחנת החלל לצוות החדש וב-15 ביוני צוות ישן (מס' 4) בפיקוד יורי אונופריינקו עזב את תחנת החלל. צוות קבוע מס' 5 החל בעבודה המתוכננת.
ב-29 ביוני הגיע חללית מסע פרוגרס M-46 עם אספקה לחברי המשלחת.
ב-16 באוגוסט בוצע פעילות חוץ רכבית בה השתתפו קורזון ופגי ויטסון. הם עשו כמה שינויים בסידור ההתקנים בחלק החיצוני של תחנת החלל. הפעילות נמשכה כ-4.5 שעות.
ב-26 באוגוסט קורזון וטרשצ'וב ביצעו פעילות חוץ רכבית נוספת לתחזוקת תחנת החלל. הפעילות נמשכה כ-5.5 שעות.
ב-29 בספטמבר הגיע חללית מסע פרוגרס M1-9 עם אספקה לחברי המשלחת.
ב-7 באוקטובר לתחנת החלל הגיע מעבורת החלל אטלנטיס STS-112. הם הביאו אספקה חדשה וביצעו פעילויות תחזוקה מחוץ לתחנת החלל. המעבורת עזבה את תחנת החלל ב-16 באוקטובר.
ב-30 באוקטובר הגיע חללית סויוז TMA-1. חברי צוותה ביצעו מספר ניסויים וחזרו לכדור הארץ בחללית סויוז TM-34. חללית "סויוז TMA-1" נותרה מחוברת לתחנת החלל כחללית חילוץ.
ב-25 בנובמבר לתחנת החלל הגיע מעבורת החלל אנדוור STS-113. על סיפונה הייתה משלחת קבועה מס' 6 בפיקוד קנת באוארסוקס. לאחר העברה מסודרת של אחריות על תחנת החלל צוות קבועה מס' 5 עזב אותה ב-2 בדצמבר 2002 לאחר עבודה של 184 ימים.
במהלך שהייה בתחנת החלל בוצעו עשרות ניסויים בתחומים שונים.
אצטדיון גאון
אצטדיון גאון היה אצטדיון כדורגל ששכן בשכונת יפו א' בסוף רחוב נס לגויים. האצטדיון, שהכיל כ-4,000 מקומות ישיבה, הוקם ב-1977 על חורבותיו של מגרש "הפחים" ושימש כמגרשה הביתי של מכבי יפו, ששיחקה בליגה הבכירה. האצטדיון נקרא על שם הנדבן נסים גאון ורעייתו רנה, שתרמו סכום כסף נכבד ומימנו את שיפוצו.
ב-2007 עבר האצטדיון לידיו של כונס נכסים. ב-2009 רכשה עיריית תל אביב-יפו את המגרש, וביולי אותה שנה עלו דחפורי העירייה על המגרש והרסו אותו. כיום קיימת שם גינה ציבורית גדולה ובעתיד אמורים להיבנות במקום בנייני מגורים.
שינהורן
שינהורן (בגרמנית: Schinhorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 3,797 מטר מעל פני הים, וממוקם בקנטון ואלה בשווייץ.
גאוגרפיה
ההר הוא חלק מרכס ההרים המפריד בין הקרחונים לנג ואובראלטש וממוקם בו בין ההרים זאטלהורן (מצפון-מזרח) ולונזהורנר (מדרום-מערב).
ריקוד המכונה
רִקּוּד הַמְּכוֹנָה הוא שיר אינסטרומנטלי של להקת הרוק הישראלית משינה משנת 1989. השיר זכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת ה'תשמ"ט – השנה הרביעית ברציפות שלהקת משינה קטפה את תואר להקת השנה – והוא השיר האינסטרומנטלי היחידי שזכה בתואר זה. השיר כיכב במצעדים השבועיים במשך 17 שבועות ברצף.
השיר נכתב במיוחד לאלבום "גבירותי ורבותי". נעימת השיר שימשה במקור כחלק מהשיר "בדרך אל הים" במקור נכתבו לשיר מילים, שהתחילו ב"יושבים בהילטון על החוף, רואים שקיעה גלים ונוף, פתאום מגיע הדרי עם הג'אווה אומר יובל תביא איזה גויאבה." מכיוון שחברי הלהקה לא הצליחו לחבר עוד בתים, הוחלט להשאיר את השיר ללא מילים.
הקליפ לשיר הוקלט בתוכנית הטיולים "שביל באמצע שביל בצד" בעיר הנַבַּטִית - ממשית.
להקת משינה שאבה השראה מלהקות רבות וגם השיר הזה, כמו שירים רבים אחרים של משינה, הוא מחווה לשירה של להקת מאדנס "One Step Beyond" (שהוא עצמו גרסת כיסוי לשיר בעל אותו שם של פרינס באסטר משנת 1964). הדמיון בין שני השירים הוא כה רב, עד כי יש הטוענים כי מדובר בגנבה ספרותית.
מעבר לוטשנלוקה
מעבר לוטשנלוקה (בגרמנית Lötschenlücke) הוא מעבר הרים המחבר בין עמק קרחון אלטש ובין קרחון לנג שבעמק לוטשן בגובה של 3,164 מטר מעל פני הים ברכס האלפים הברניים בקנטון ואלה בשווייץ.
מצידו הדרומי של המעבר מתנשא הר הזאטלהורן ומצידו הצפוני הר המיטאגהורן.
נקודת היישוב הקרובה ביותר למעבר היא הכפר בלאטן (Blatten) שבעמק לוטשן, אך מצידו השני של המעבר בעמק קרחון אלטש אין נקודות יישוב כלל.
מעל מעבר לוטשנלוקה בגובה של 3,240 מטר נמצאת בקתת הולנדיה של מועדון האלפים השווייצרי.
לודוויג לוויזון
ד"ר לודוויג לוויזון (Ludwig Lewysohn; 15 באפריל 1819, שוורזנץ, הדוכסות הגדולה של פוזנן – סטוקהולם, 26 במאי 1901) היה רב גרמני.
נולד בעיר שְׁוֶורְזֶנְץ (Schwersenz; כיום Swarzędz בפולין) שבדוכסות הגדולה של פוזנן. למד בגימנסיה הריאלית (Realgymnasium) בברלין, ולאחר שהשלים את לימודיו ב-1843, המשיך ללימודי מזרחנות בעיר, וקיבל את תואר הדוקטור מאוניברסיטת האלה בשנת 1847 על עבודתו בשם "De Sacrificiis Veteris Testamenti". בשנת 1848 התמנה לרב בפרנקפורט דאודר. שלוש שנים מאוחר יותר נקרא לכהן כרבה של העיר וורמס, שם נשא במשרה זו עד שנת 1858. לאחר מכן הוא הוזמן לסטוקהולם, שם עבד בשנים 1859–1893. מלבד מאמריו הרבים שפורסמו בכתבי העת היהודיים (במיוחד ב"המגיד"), פרסם לוויזון ספר בשם "נפשות צדיקים" (פרנקפורט דמיין, 1855), על האפיטפים בבית הקברות העתיק של העיר וורמס (בית העלמין היהודי העתיק בוורמס ), וספר בשם "זואולוגיה של התלמוד" (Zoologie des Talmuds, (1858).
באיסה
באֵיסה (בספרדית: Baeza) היא עיר בדרום ספרד, במחוז חאאן (Jaén) שבקהילה האוטונומית של אנדלוסיה. העיר נמצאת 38 ק"מ צפון מזרחה מחאאן ו-90 ק"מ צפונה מגרנדה. באיסה, יחד עם העיר השכנה אובדה מהוות דוגמה אופיינית לבנייה ספרדית בסגנון הרנסאנס במאה ה-16. בשל כך הוכרזו ב-2003 כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה
באיסה ממוקמת במרכזה של פרובינציית חאאן. היא נמצאת בגובה 769 מטר מעל פני הים, על גבעה גבוהה המהווה חלק מרמת אובדה (Loma de Úbeda). רמה המפרידה בין עמקי נהר הגואדלקיווויר מצפון ונהר הגוודלימאר בדרום.
היסטוריה
בקרבת באיסה התקיים יישוב איברי מבוצר במאות הרביעית והחמישית לפניה"ס.
בתקופה הרומית נקראה ויוטיה Vivatia (ואולי ביאטיה Beatia) ונכללה בפרובינקיה היספניה טארקוננסיס. חשיבותה של ויוטיה בתקופה הרומית הייתה במיקומה על הדרך בין מכרות הכסף שבהרי סיירה מורנה לנמלי הים התיכון.
תקופת השלטון המוסלמי הייתה תקופת פריחה, שרידים מתקופה זו הם השערים "חאאן" ו"אובדה".
עם התפוררות ח'ליפות קורדובה, בתקופת הטאיפות שהחלה בשנת 1131, עברה באיסה בין שליטים שונים, כולל מלכים נוצריים. בשנת 1147 נכבשה על ידי אלפונסו השביעי, מלך לאון. כעבור עשר שנים, ב-1157, נכבשה מחדש על ידי המוסלמים בראשות עבד אל-מואמין הח'ליף הראשון משושלת אל-מוואחידון. ב-1212 הוקמה טאיפת באיסה שהעיר באיסה הייתה בירתה. אמיר הטאיפה היה עבדאלה אל באייסי, יליד באיסה שאף כונה "הבאיסי".
התקופה המוסלמית בבאיסה הסתיימה סופית בשנת 1248. באותה שנה בוטלה הטאיפה, ובאיסה סופחה לממלכת קסטיליה. התושבים המוסלמים גורשו ועברו לגרנדה. לבאיסה הוענקו הטבות במסגרת "הצ'ארטר של קואנקה" במטרה למשוך אוכלוסייה נוצרית מצפון המדינה.
המאות ה-15 וה-16 היוו תקופות פריחה לכלכלת העיר, מה שאפשר את הבניה המונומנטלית שהיוותה בסיס להכרזת העיר כאתר מורשת עולמי. ב-1551 הוקם בה בית דפוס. ב-1595 נוסדה בה אוניברסיטה (נסגרה במאה ה-19).
המאה ה-17 הייתה תקופת שפל כלכלי, בדומה למצב בספרד כולה, אלא שבאיסה לא התאוששה מהשפל הזה. לכך נוספה רעידת האדמה של 1755 בה נהרסו רבים מבתי העיר.
אנתוני אשלי קופר, רוזן שאפטסברי השביעי
אנתוני אשלי קופר, רוזן שאפטסברי השביעי, ברון קופר מפולט, ברון אשלי מווימבורן סנט ג'יילס (באנגלית: Anthony Ashley-Cooper, 7th Earl of Shaftesbury, Baron Cooper of Pawlett, Baron Ashley of Wimborne St. Giles
שנותיו המוקדמות ולימודיו
אנתוני אשלי קופר היה בנו הבכור של רוזן שאפטסברי השישי, ושל אן, הבת הרביעית של דוכס מרלבורו השלישי. הוא נולד ב-1801 בככר גרוסבנור 24 בלונדון. באותה תקופה אביו לא החזיק עדיין את התואר רוזן, אותו ירש יחד עם האחוזות בשנת 1811. מן אותו רגע הוא עבר לגור עם משפחתו לסנט ג'יילס בדורסט, מושבם הרשמי של רוזני שאפטרברי.
אנתוני אשלי למד בבית הספר הארו ואחר כך ב-כרייסט צ'רץ' קולג' באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1822 קיבל את התואר הראשון בלימודים קלאסיים. בשנת 1832 סיים תואר שני .M.A. את התואר דוקטור במשפט אזרחי D.C.L. קיבל בשנת 1841.
התחלת הקריירה הפוליטית
בשנת 1826 נבחר לראשונה לבית הנבחרים הבריטי מטעם מפלגת טורי תחת השם "לורד אשלי". הוא ייצג את וודסטוק, מקום מושבה של משפחת מרלבורו. הוא תמך בתקופה זו בממשלות של לורד ליברפול וג'ורג' קנינג.
בשנים 1830–1831 היה לורד אשלי נציג של דורצ'סטר ובשנים 1831–1846 ייצג את מחוז דורסט. בנאומו הראשון בפרלמנט תמך שאפטסברי בהענקת קצבה למשפחת שר החוץ, ג'ורג' קנינג, שמת באופן פתאומי. בשנת 1828 התמנה בממשלת הדוכס ולינגטון לנציב לענייני הודו (Commissioner of the Board of Control) ובשנת 1834 מינה אותו רוברט פיל ללורד ראשון של האדמירליות. אולם לורד אשלי ויתר מהר על קריירה מנהיגותית, מפני שנמשך לתחום המאבק לרפורמות חברתיות וביקש להיות פחות תלוי בממסד.
בגיל 29 הוא התחתן עם ליידי אמילי קרוליין קתרין קאופר, בתו של הרוזן פיטר קאופר. נישואים אלה, שהיו מוצלחים ופוריים, זימנו ללורד אשלי ייחוסים חשובים נוספים. אחרי נישואי חמותו, אלמנת הרוזן קאופר, ללורד פלמרסטון הפך לורד אשלי לחתן החורג של המדינאי המפורסם הזה שהיה לימים ראש הממשלה. יש סבורים שליידי אמילי עצמה הייתה למעשה בת מחוץ לנישואים של לורד פלמרסטון. דוד מצד האם שלה היה לורד מלבורן, גם הוא לימים ראש ממשלה. בשנת 1851 במות אביו, ירש לורד אשלי את התואר רוזן שאפטסברי.
הרפורמות
בשנת 1847 וב-1853 פעל להנהגת "חוקי בתי החרושת" (Factory Acts), וכן של ה- בשנת 1842. בשנת 1845 נמנה עם תומכי ה Lunacy Act.
בשנת 1847 היה מעורב במאמצים נוספים להגן על הילדים ובייחוד בנוגע לתנאי העסקתם.
שאפטסברי היה יושב ראש ה -Ragged Schools Union ותומך של פלורנס נייטינגייל.
שאיפותיו לשיבת ציון ותמיכתו בפעילות המיסיונרית הפרוטסטנטית
כאוונגליסטי אדוק, דגל לורד אשלי בשמירה קפדנית של יום הראשון, בפעילות מיסיונרית פרוטסטנטית, אימץ עמדה אנטי-קתולית ותמך ברעיון שיבת ציון. כיבוש ארץ ישראל וסוריה על ידי שליט מצרים, מוחמד עלי ובנו אברהים פאשה, בשנת 1831, השפיעו על מדיניות המעצמות האירופיות במזרח התיכון. בעקבות תהפוכות אלה שכנע שאפטסברי את חמיו החדש, שר החוץ הנרי טמפל, רוזן פלמרסטון למנות קונסול בריטי ראשון בירושלים. מנקודת מבט נוצרית ואנגלית שאפטסברי ראה יתרונות פוליטיים וכלכליים בעידוד שיבת בני העם היהודי לארץ ישראל. הוא היה משוכנע שזה גם רצונו של אלהים. בינואר 1839 הוא פרסם מאמר ב"קוואטרלי רוויו" שכלל, פרט לדברי פרשנות לספרו של הלורד לינדסי "מכתבים על מצרים, אדום ועל ארץ הקודש" שהופיע ב-1838, גם הצעה ראשונה של מדינאי חשוב ליישב מחדש את היהודים בארץ ישראל.
הלורד שאפטסברי היה שותף בהקמת הבישופות הפרוטסטנטית בירושלים שעם יוזמיה העיקריים נמנו הברון הפרוסי כריסטיאן פון בונזן ומלכו, פרידריך וילהלם הרביעי. מתוקף תפקידיו כיושב ראש, במשך מספר שנים, של הBritish and Foreign Bible Society (החברה הבריטית והזרה לכתבי הקודש), והחל משנת 1848 ועד מותו, כחבר בהנהגת החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים - LJS, עודד הלורד את הפעילות המיסיונרית בקרב היהודים ובקרב הנוצרים הלא-פרוטסטנטים בארץ ישראל.
אשתו אמילי נפטרה ב-15 באוקטובר 1872, לזוג היו שישה בנים וארבע בנות.
קישורים חיצוניים
Sir Lesley Stephen & Sir Sidney Lee (eds.), Dictionary of National Biography: from the earliest times to 1900 (London, Oxford University Press, 1949) עם תוספות מאת מריה בלוי מאוניברסיטת סינגפור
שמפניירה
שמפניירה היא אביזר בר המשמש לקירור יינות.
הצורך בשמפניירה
רוב השמפניירות מיוצרות לרוב מנירוסטה, אך ישנן גם שמפניירות ממתכות שונות ואף מפלסטיק.
אופן השימוש
מניחים את בקבוק היין בשמפניירה, ממלאים את השמפניירה בקרח ומוסיפים מעט מלח גס. לעיתים, אם אין מקום על שולחן הסעודה, ניתן להציב את השמפניירה על רגל.
מכבי חולון (כדורגל)
מכבי חולון הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר חולון. הקבוצה הוקמה בשנת 1945, והגיעה בשיאה ליגת המשנה דאז ליגה א' והשתתפה בה במשך 5 עונות. בשנת 1980 הקבוצה התפרקה, התאחדה עם "אגודת הספורט לזרוס חולון" והקימה מועדון חדש בשם "מכבי לזרוס חולון" (שכונתה גם "לזרוס חולון"), ששיחקה בעיקר בליגות הנמוכות עד שנת 2000. ב-2001 הוקמה "אגודת הספורט חולון" שגם אותה כינו "לזרוס". כיום הקבוצה נקראת "אגודת ספורט מור חולון" ומשחקת בליגה ג'.
מכבי חולון
אגודת הספורט של מכבי חולון הוקמה בשנת 1942, כאשר מחלקת הכדורגל הוקמה ב-1945, ושיחקה בעיקר משחקי ידידות.
לאחר מלחמת העצמאות, שבה הכדורגל בארץ ישראל חדל להתקיים, הקבוצה לקחה הפסקה להתארגנות מחדש, והצטרפה לליגה ג' של עונת 1954/1955. בסיום עונת 1959/1860 הקבוצה עלתה לליגה ב' (הליגה השלישית דאז). בסיום עונת 1963/1964 הקבוצה סיימה במקום השני בליגה ב' מחוז דרום ועלתה לליגה א' דרום שהייתה ליגת המשנה. בעונת 1965/1966, העונה השנייה של הקבוצה בליגת המשנה, היא סיימה במקום השמיני בליגה, מה שהיווה את הישג השיא של המועדון בכדורגל הישראלי. הקבוצה הצליחה לשרוד עוד 3 עונות בליגת המשנה עד שירדה לליגה השלישית בסיום עונת 1968/1969. לאחר 4 עונות בליגה השלישית (ליגה ב'), הקבוצה סיימה במקום הראשון לעונת 1972/1973 בליגה ב', והעפילה לליגה א' שוב. הקדנציה השנייה של הקבוצה בליגת המשנה הסתיים הפעם בתקופה קצרה יותר ולאחר עונה בלבד חזרה לליגה השלישית, אחרי שהפסידה את כל חמשת משחקיה בפלייאוף הירידה, בעונת 1973/1974. בהמשך התדרדרה הקבוצה עוד, וירדה לליגה ג', לאחר שסיימה בתחתית ליגה ב'.
בקיץ 1980, הקבוצה התפרקה וכל שחקניה שוחררו מהקבוצה. הקבוצה הוקמה פעם נוספת בשנות ה-90, אך התאחדה לאחר מכן עם המועדונים מבת ים (בית"ר בת ים ומכבי בת ים), ליצירת מועדון חדש מכבי עירוני בת ים.
מכבי לזרוס חולון
אגודת הספורט לזרוס חולון (א.ס. לזרוס חולון) הוקמה בשנת 1971, והקבוצה העפילה לליגה ב' מראשות ליגה ג' בסיום עונת 1976/1977, ובסיום עונת 1977/1978 הקבוצה העפילה לליגה א' שהייתה אז הליגה השלישית בישראל לאחר הקמת הליגה הארצית.
בשנת 1980 התאחדה האגודה עם מועדון מכבי חולון שהתפרק זה מכבר, ויצרה את המועדון מכבי לזרוס חולון (כונתה גם "לזרוס חולון"), שהפך למועדון "מכבי" המוביל בעיר חולון. בעונת 1981/1982 המועדון הושעה מהליגה והורד לליגה ב', אחרי התפרעויות במשחק נגד היריבה העירונית הפועל חולון במחזור ה-18, משחק שננטש בדקה ה-44. המועדון חזר לליגה א' לאחר עונה בלבד, לאחר שסיימה ראשונה בעונת 1982/1983 בליגה ב' דרום. בעונה זו עשתה הקבוצה גם את אחת הסנסציות הגדולות בגביע המדינה, לאחר שהדיחה את מחזיקת הגביע מהעונה הקודמת הפועל כפר סבא, כשניצחה אותה 2-0. לאחר מכן ביססה הקבוצה את מעמדה בליגה זו, ושיחקה בה 17 עונות רצופות. בתקופה זו, הפעם הקרובה ביותר של המועדון לעלייה היה בעונת 1984/1985 כשסיימה במקום השני, והעפילה לפלייאוף העלייה לארצית, שם הפסידה הקבוצה להפועל עכו שעלתה על חשבונה, והקבוצה נשארה מאז בליגה השלישית עד לפירוקה בסיום עונת 1999/2000.
אגודת הספורט חולון
בשנת 2001 הוקם המועדון אגודת ספורט חולון (א.ס. חולון) שממשיכה עד דרכו של המועדון. הקבוצה החדשה המכונה גם היא "לזרוס" בתקשורת ובפי הקהל, נרשמה לליגה ג' מחוז תל אביב. המועדון סיים במקום הראשון בעונת 2004/2005 ועלה לליגה ב', אולם חזר לליגה ג' בסיום העונה העוקבת, אחרי שניצח פעם אחת בלבד ב-30 מחזורי העונה. בעונת 2013/2014 הקבוצה סיימה במקום השני בליגה ג' מחוז תל אביב, והעפילה לליגה ב', לאחר ששני מקומות בליגה התפנו בעקבות התפרקותן של עירוני בת ים ומכבי באר יעקב. לאחר מכן חזרה הקבוצה לליגה ג' וקיימת היום בשם "אגודת הספורט מור חולון".
יוזף קורנסקי
ביוגרפיה
קורנסקי נולד כילד שני מתוך חמישה ילדים בסושנו, במשפחה ענייה של איכרים. מאז ילדותו הייתה לו תשוקה למוזיקה ולהיסטוריה של הטבע, שלא השתנתה במשך כל חייו. הוא למד בפראג בתוכניות להכשרת מורים. במהלך תקופה זו פגש מספר טיילים, ביניהם אמיל הולוב, והם נשארו חברים קרובים עד סוף חייהם. בתור חוקר טבע נלהב, עבד קורנסקי גם במוזיאון פראג, שם סייע לאנטונין פריטש.
קריירת ההוראה שלו החלה בשנת 1867. הוא עבד כעוזר והמשיך כמורה בליטומישל בשנת 1871. בשנת 1874 מונה למורה בסמיחוב, פראג. פראג הציעה לו הזדמנויות תרבותיות וחינוכיות שחיפש.
נסיעות
נסיעתו הגדולה הראשונה התקיימה בשנת 1872 במהלך שהותו בליטומישל. הוא ביקר בהרי האלפים ואחריהם יצא לסיורים נוספים באירופה, שחזרו על עצמם כמעט בכל קיץ. הוא ניצל את ההזדמנות של חופשות בית ספר בקיץ ובתמיכה הכספית של אנשים שונים ועמותות, יחד עם מועצת העיר סמיכוב, רשויות בתי הספר, משרד התרבות והחינוך של וינה ומוסדות אחרים. כולם היו משוכנעים שמסעותיו של קורנסקי יביאו יתרונות באוספים של מוזיאונים ובידע שיוכל להעביר קורנסקי לא רק לילדים, אלא גם לקהל הרחב.
הוא ידע גרמנית, צרפתית ואנגלית, אך לא התקשה להבין גם שפות אחרות. מסלול הטיול שלו היה תמיד ברור ומדויק ומסעותיו היו אימות של העובדות שכבר ידע ואסף. הוא האמין שמורה צריך לנסוע כמה שיותר כדי לקבל מידע מושלם על המצב בארצות אחרות. ניתן ללמד ילדים רק באמצעות חוויה אישית אמיתית. במהלך הדרך, הוא ציין בקפידה את כל ההיבטים של עולם הטבע, כמו גם את כל המאפיינים של החיים הכלכליים, התרבותיים והדתיים של החברה. כמורה, מטבע הדברים הוא הקדיש תשומת לב לחינוך בעמים שונים ידע שהעשיר את שיטת ההוראה שלו. הוא סיים שני מסעות גדולים וארוכים ביותר במהלך חייו.
מסעו הראשון מסביב לעולם החל בשנת 1893, הוא היה מלווה על ידי חברו קארל רזנייק (1845–1914). הם הפליגו מהנמל הגרמני ברמן, חצו את האוקיינוס ​​האטלנטי כדי לבקר ביריד העולמי בשיקגו. מטבע הדברים, הם ביקרו אתרים אמריקאים נוספים בדרך, למשל מפלי הניאגרה והפארק הלאומי ילוסטון. הם המשיכו לכיוון האוקיינוס ​​השקט ולאחר מכן ליפן על ספינת קיטור, עם עצירת ביניים קצרה בהוואי. לסין והונג קונג הגיעו לאחר מכן, עם הפלגה ימית נוספת לחצי האי המלאי ויאווה לפני שחצו את האוקיינוס ​​ההודי לציילון. לאחר מכן הם המשיכו יבשתית לדרג'ילינג ומרגלי הרי ההימלאיה עברו למומבאי ובספינת קיטור לים האדום ולמצרים כדי ללמוד את ההיסטוריה המצרית העתיקה. הם חזרו לפראג דרך טריאסטה ב-1894.הנסיעה הגדולה השנייה שלו התקיימה בשנים 1900–1901. הוא הפליג מנאפולי דרך תעלת סואץ לעדן ולקולומבו ולאחר מכן לפרת' האוסטרלית המערבית, אדלייד ודרך באלרט למלבורן. יעדו הבא היה טסמניה וניו זילנד, עם דנידין, קרייסטצ'רץ' וולינגטון, שם פגש צייר צ'כי מפורסם גוטפריד לינדאואר (1839–1926), שצייר דיוקנאות של האוכלוסייה המאורית. מאוקלנד הפליג לחקור את הארכיפלגים של אוקיאניה - טונגה, סמואה ופיג'י. הוא חזר לאוסטרליה לסידני ולאחר מכן נסע ברכבת לבריסביין. היעד הבא שלו היה האי סלבס, ואחריו יאווה, שם ביקר במתחם המקדשים של בורובודור ובערים בנדונג ובטאוויה.
לסינגפור, בנגקוק והונג קונג הוא הגיע בהמשך. משם חזר ליפן האהובה עליו, קובי, טוקיו. הוא נסע לקוריאה לאחר מכן לוולדיווסטוק ולאורך נהר האמור, ולאורך מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית דרך אירקוטסק לנובוסיבירסק. לבסוף, מעבר להרי אוראל למוסקבה ופראג. קורנסקי מעולם לא חקר שום חלק לא ידוע של העולם, למעשה, הוא תיאר בצורה יסודית את העולם הידוע, הוא תיווך את הידע לתלמידיו ולציבור הרחב. הוא פרסם ספרים על מסעותיו, הם נכתבו במיוחד עבור צעירים, אבל השפיעו באופן חיובי על כלל האוכלוסייה. הוא תרם רבות להרחבת האופקים של האומה הצ'כית, שהשתלבה באותה תקופה בהדרגה בעולם.
הוא היה חבר בוועדה המנהלית של המוזיאון הלאומי ובמספר מוסדות - כמו המכון המזרחי של צ'כוסלובקיה. המחווה הגדולה ביותר למאמציו בתחום המדע הוענק ב-1927: דוקטור לשם כבוד למדעי הטבע של אוניברסיטת צ'ארלס. בשנות ה-20 הוא היה הנוסע הראשון שהוזמן כאורח לשידורי הרדיו הצ'כי על בסיס קבוע. הוא נפטר בסמיכוב ב-1938, בגיל 91.
נוף ציון
נוף ציון היא שכונה יהודית בדרום-מזרח ירושלים. השכונה בנויה על המורדות הצפון-מזרחיים של הר אצל, בסמוך לשכונת ג'בל מוכאבר ולטיילת ארמון הנציב.
בשכונה שני רחובות שבהם מתגוררות כ-90 משפחות, רובן נמנות עם הציבור הדתי-לאומי. אושרו תוכניות בנייה עבור 255 יחידות דיור נוספות. השכונה כוללת שני גני ילדים, גן משחקים מעבר ביטחוני ושני בתי כנסת.
היסטוריה
בשנת 1968 נקנתה הקרקע, בשטח של 11 דונם, על ידי הקבלן רחמים לוי, שקיבל אישור לבנות במקום עוד בתקופתו של ראש העיר טדי קולק. בשנת 1999 רכשה חברת "דיגל השקעות ואחזקות בע"מ", חברה ציבורית בבעלות יהודה לוי ומאיר שמיר, 75% מהזכויות במקום תמורת 48 מיליון ש"ח. החברה תכננה להקים פרויקט בהיקף של כ-400 מיליון דולר, המשלב בין מתחם של דירות יוקרה, שטחי מסחר, מלונאות ואטרקציות תיירותיות, בין השאר רכבל. הסלמת המצב הביטחוני בעקבות האינתיפאדה השנייה גרמה לדחיית ביצוע הפרויקט.
בניית השכונה החלה לבסוף בשנת 2005. היא יועדה תחילה לשיווק כדירות יוקרה לציבור יהדות התפוצות, גם משום שמהדירות נשקף הר הבית. מיקום הפרויקט בלב שכונה ערבית הקשה על המכירה לקהל האמור, ובעקבות כך הוחלט לשווק את הדירות לציבור דתי-לאומי. עד שנת 2009 בנתה חברת דיגל 91 יחידות דיור מתוך 395 שתוכננו. בנובמבר 2009 ערכה תנועת "הליכוד העולמי" טקס הנחת אבן הפינה להרחבת השכונה ב-105 יחידות דיור נוספות. החברה צברה הפסד של כ-15 מיליון שקל בעקבות הפרויקט ונאלצה למכור את זכויותיה בו במסגרת הסדר חוב עם נושי החברה בסוף שנת 2010. הנושים רצו למכור את זכויותיהם בפרויקט לקבוצה בראשות איש העסקים הפלסטיני-אמריקאי בשאר אל-מסרי, שיוצגה על ידי עורך הדין דב וייסגלס והציעה את ההצעה הגבוהה ביותר. תושבי השכונה ופעילי ימין יצאו בקמפיין בדרישה למכירת הפרויקט לידיים יהודיות. בינואר 2011 קיבלו נושי החברה הצעה של קבוצה מתחרה בראשות המשקיע היהודי-אוסטרלי קווין ברמייסטר ורמי לוי, אשר ביקשה לרכוש רק את שטח החברה שפנוי לבנייה בשכונה. בית ההשקעות דש איפקס (שבבעלות קבוצת BRM של האחים ניר ואלי ברקת), שהחזיק ב-35% מהאג"ח של דיגל, היטתה את הכף לטובת ההצעה של רמי לוי לבעלי האג"ח. בין עובדיה לוי, שהמשיך להחזיק בחלק מהקרקע, ובין ברמייסטר פרץ סכסוך על אופן חלוקת הקרקע והמשך הבנייה במקום התעכב. באוגוסט 2016 אישרה עיריית ירושלים הפקעת שטח פרטי השוכן בין שני חלקי השכונה, לטובת הקמת בתי כנסת ומקווה. באוקטובר 2017 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה היתר בנייה ל-176 יחידות דיור נוספות במתחם.
בשנת 2020 חוברה נוף ציון לחברת החשמל הישראלית, לאחר שעד אז הייתה מחוברת לחברת החשמל המזרח ירושלמית.
ב-נובמבר 2021 החלה בניית בית כנסת קבע בשכונה.
שופטים בשר ודם
שופטים בשר ודם היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית ישראלית של כאן 11 משנת 2021. שעסקה במעמדו, תדמיתו וכוחו של בית המשפט העליון במדינת ישראל ושל מערכת המשפט הישראלית בכללותה. במסגרת התוכנית רואיינו מספר שופטי בית המשפט העליון אשר שפטו בתיקים מרכזיים בהיסטוריה של האקטיביזם השיפוטי, תוך התמקדות בנקודת מבטם ודעתם.
תגובות
מועד פרסום הסדרה, במקביל לפרשיות מתפתחות הן במשפט נתניהו והמשבר הפוליטי בישראל, היה בתקופה בה מעמדו של בית המשפט העליון וסמכויותיו לעומת רשויות השלטון האחרות היו במחלוקת בחלקים מציבור הישראלי, אשר נטען כי חלקים מהציבור הישראל "חושבים כי שופטי העליון אינם נמנים עם בני האדם הפשוטים". על רקע הסדרה עלו סוגיות של אובדן אמון בבית המשפט ותקיפות אישיות על שופטיו.
ביקורות
התכנית ספגה ביקורת על רכות המראיין לאמירות מעוררות מחלוקות של השופטים המרואיינים, ש"נותנת להם לפרוש את משנתם האידאולוגית" בדומה לראיונות קודמים שנעשו עם שופטי ביה"מ העליון,כך למשל, טען גיל ברינגר באתר גלובס כי המראיין הוא "חסיד השותה בצמא את דבריהם". חלק מהביקורות כללו פולמוס עם האמירות.
על חלק מהביקורות כתב יוצר הסדרה: "...הגישה הלא מתלהמת למרואיינים, ההקשבה לקולם של השופטים, חושפת אותם כמות שהם, מה שמאפשר ביקורת חשובה ולגיטימית, ובזה כוחה של הסדרה. הסדרה מעלה דילמות מוסריות, היא לא לוקחת צד, היא חושפת את הפערים הפרסונליים בין השופטים השונים, כמו גם את הוויכוחים הפנימיים על מידת האקטיביזם הראוי. היא מחברת את הצופה לדילמות אנושיות קורעות לב שאיתן מתמודדים השופטים, לצד דילמות מוסריות ביטחוניות ואחרות. היא כן מעמתת אותם, אבל פחות עם מתקפות ויותר עם היושרה שלהם עצמם. השופטים נראים בחוזקתם ובחולשתם, עומדים מאחורי פסיקות מסוימות ומודים בטעותם על פסיקות אחרות, וזה מה שמבקשת הסדרה להנכיח - שופטים בשר ודם. ביקורת כן, שלילת הלגיטימיות ממש לא..."
בביקורת באתר וואלה! כינה נדב מנוחין את הסדרה "מרתקת וטובה", וכתב שהיא מציגה "דיון שקול, מדוד והגון" שמעיד כי "יש שופטים בירושלים".
אולגה בוזובה
אולגה איגורבנה בוזובה (ברוסית: Ольга Игоревна Бузова; נולדה ב-20 בינואר 1986) היא שחקנית, זמרת ומנחת טלוויזיה רוסייה. ידועה בשל הנחיית תוכניות הריאליטי "בית-2" בערוץ TNT, שלפני כן השתתפה בה כמתמודדת.
ביוגרפיה
אולגה איגורבנה בוזובה נולדה ב-20 בינואר 1986 בלנינגרד במשפחתו של חייל, איגור דמיטרייביץ' בוזוב ורופאת השיניים אירינה אלכסנדרובנה בוזובה. לאולגה אחות צעירה, אנה. סבתה של אולגה, אלה טימופייבנה (נולדה ב-1938), גרה בקלייפדה.
בשנת 2002 סיימה את בית הספר מספר 631 בסנקט פטרבורג והתקבלה לפקולטה לגאוגרפיה של אוניברסיטת סנקט פטרבורג, שם סיימה את לימודיה בשנת 2008.
היא התקבלה לתוכנית הטלוויזיה הפופולרית "בית-2" בשנת 2004, כשהייתה בת 18. ארבע שנים השתתפה בפרויקט כאשר על פי תוצאות הקהל שהצביע היא הוכרה כמשתתפת הטובה ביותר בתולדות פרויקט הטלוויזיה הזה.
מספטמבר 2007 הפכה למנחת הטור שלה "זהירות, סטייליסטיות!" בתוכנית "בוקר ב-TNT". אולגה בוזובה שימשה גם כמנחת תוכנית הטלוויזיה המובילה במשחק המחשב "לייבל שחור". בשנת 2007 היא הייתה מנחת תחרות היופי הבינלאומית השביעית מיס הרדיו הרוסי 2007.
מאז דצמבר 2008, מנחה את תוכנית הריאליטי "בית-2" ושימשה כעורכת הראשית במגזין "עולם הריאליטי-שואו. בית -2".
בשנים האחרונות היא השתתפה בצילומי תוכניות ערוץ TNT אחרות, כמו "קוסמופוליטן. גרסת הווידאו", "מתקפת הליצנים", "ילד-רובוט", "מונית", "קרב המדיומים" והיא הוזמנה שוב ושוב להתארח בתוכניות טלוויזיה של ערוצי טלוויזיה אחרים - כמו הערוץ הראשון, רוסיה-1, Muz-TV, MTV Russia, NTV ואחרים.
באוגוסט 2008 היא ערכה את הופעת הבכורה שלה כשחקנית בסדרת הטלוויזיה "יוניבר" ברשת TNT בתפקיד מכרה של אדוארד "קוזי" קוזמין. מאז נובמבר 2008 החלה את קריירת הסולו שלה כמוזיקאית, בסיור ברוסיה ובמדינות השכנות. שיריה הופיעו באלבום "כוכבי בית 2. חוקי האהבה".
בשנת 2009, כחלק מהפופולריות של תנועת ההתנדבות, היא הייתה המובילה והמשתתפת בקמפיין הרכבות המיוחד "רכבת הנוער" בחסות משרד הספורט, התיירות ומדיניות הנוער של הפדרציה הרוסית. על פי תוצאות שנת 2009, הוכרה כאחת משלושת מנחי הטלוויזיה הטובים במדינה (לפי KP. RU). היא הוציאה כמה קולקציות ביגוד בשילוב עם המותג C&C.
בשנת 2012, היא השתתפה בתוכנית "רוקדים עם כוכבים " (בהפקת ערוץ הטלוויזיה "רוסיה -1"), עם אנדריי קרפוב כשותף לריקוד.
מנובמבר עד דצמבר 2017 היא הייתה אחת המנחות בתוכניות היומיות המובילות "Baboon Riot" בערוץ הראשון.
ב-22 במרץ 2018 אולגה בוזובה החלה להוציא בלוגים קבועים בערוץ היוטיוב שלה, שם היא מדברת על איך היא חיה, מה היא חושבת, לאן היא הולכת, מה היא אוכלת. ב -4 באפריל 2018, אולגה בוזובה הודיעה במהלך מסיבת עיתונאים על השקת מטבע סקריפט משלה בשם "Buzkoin", אותה היא וצוותה הקימו בפלטפורמת Buzar.
ב-10 ביוני 2018 אולגה בוזובה פתחה מסעדה בשם BUZ.Food, הממוקם במוסקבה, שדרות צבטנוי, 2. ב-2 בספטמבר 2018, אולגה פתחה מסעדה שנייה במוסקבה. בן זוגה בעסקי המסעדות הוא קארן מלקוניאן.
ביולי 2018, אולגה בוזובה הייתה במקום השישי בדירוג "פורבס" של 50 כוכבי ספורט והשואו-ביזנס".
ב-26 באוגוסט 2018, המופע "להתחתן עם בוזובה" החל בערוץ TNT. באותה שנה יצאה התוכנית "בורודינה נגד בוזובה".
קריירת מוזיקה
מאז 2011 החלה בפעילות מוזיקלית. הסינגל הראשון היה השיר "אל תשכח", שבוצע בדואט עם הראפר T-killah. בנוסף לשירה, היא עסקה בתקליטנות. בשנת 2016 הוציאה את שיר הסולו הראשון שלה "לצלילי הנשיקות", אשר ביומיים הראשונים הגיע למקום הראשון במצעד iTunes ברוסיה.
ב-18 במאי 2016 יצא השיר "אם ..." שביצעה יחד עם קלבה קוקה. ב-6 באוקטובר 2017, היא הציגה את אלבום אולפן הבכורה שלה, "לצלילי הנשיקות".
בחודש יולי 2018 היא הופיעה ב-VK FEST בסנקט פטרבורג.
חיים אישיים
ב-26 ביוני 2012 היא נישאה לשחקן הכדורגל דמיטרי טרסוב. ב-30 בדצמבר 2016 הם התגרשו
אדמונד קרפילד
פרנץ אדמונד קרפילד (באנגלית: Franz Edmund Creffield, סביבות 1970-1906), היה מנהיג דתי ממוצא גרמני-אמריקאי. הוא הקים תנועה דתית בקורבליס, אורגון, אשר הייתה ידועה בשם "Holy Rollers". התנועה, אשר זכתה לפופולריות בעיקר בקרב נשים, נראתה בעיני רבים ככת. קרפילד האמין שהוא הביאה השנייה של ישו. במהלך השנים, הסתבך עם הרשויות והתושבים, לרוב בעקבות מערכות היחסים שלו עם המאמינות בו והתנהגותו הבלתי יציבה.
חייו המוקדמים
קרפילד היגר מגרמניה, ולא ברור איך הגיע לאורגון. הוא הגיע לראשונה לפורטלנד בשנת 1903, והחל לפעול בצבא הישע. מאוחר יותר באותה השנה נשלח למשימה בעיר קורבליס. זמן קצר לאחר מכן, הואהתנתק מצבא הישע והקים תנועה משלו, לה קרא "The Bride of Christ Church". המקומיים החשיבו את התנועה לכת, וכינו אותם "Holy Rollers" מכיוון שבמהלך הטקסים שלהם הם התגלגלו על הרצפה במשך שעות.
Bride of Christ Church
קרפילד לא אמר שום דבר שערורייתי כשהגיע לראשונה לקורבליס בשנת 1903, והטיף בעיקר על "היופי של הגוספל". אלו שעקבו אחריו החלו להאמין שהוא מקבל את המסרים שלו ישירות מאלוהים. קרפילד הטיף במשך שעות בזמן שהמאמינים שלו התגלגלו על הרצפה והתחננו למחילתו של אלוהים. כשהפגישות הרועשות שלהם החלו להימשך עד השעות המוקדמות של הבוקר, נאסר על קרפילד לקיים את הפגישות בתוך העיר.
במהלך הקיץ הוא ותומכיו הקימו מחנה מחוץ לקייגר איילנד, ליד נהר ווילמט. כשגשמי הסתיו החלו, שרה הולט, אחת ממאמינותיו ההדוקות ביותר, הזמינו אותו וכעשרים נוספים לעבור לגור בביתם שנמצא בצמוד לגבולות קורבליס. באוקטובר הקבוצה שרפה את רוב תכולת הבית, כולל רהיטים, כלים, חתול וכלב. בנוסף, היו דיווחים על כך שתינוק הועלה כקורבן, אך הם לא היו נכונים.
אנשים החלו לפקפק בכך שקרפילד יכול "לחיות באותו בית נעול עם מספר נערות צעירות, ולעשות דבר מלבד להתעסק בדת."
בינואר 1904, 20 חברים מהמשמר האזרחי שנקראו הכובעים הלבנים השפילו את קרפילד, זיפתו אותו וכיסו אותו בנוצות. הם דרשו ממנו לעזוב את העיר ולא לשוב. יום למחרת קרפילד ומוד הורט, בתה של שרה הורט, נישאו בחדר בו "ניחוח של זפת היה ניכר."
בפברואר, קרפילד הואשם בניאוף עם דודתה של מוד, דונה סטאר. ניאוף היה פשע באותם זמנים, לכן יצא צו למעצרו. מצוד ארצי נערך אחריו במשך מספר חודשים. במקביל, הרבה מעוקביו צמו ובילו את ימיהם בשכיבה על הרצפה ובהתפללות. רובם אושפזו במוסד סגור.
ביולי, חודש לאחר ששרה הורט אושפזה, קרפילד התגלה ערום ומורעב מתחת לביתה. קרפילד טען לחפותו, אך נמצא אשם ונכלא ל-17 חודשים בכלא של מדינת אורגון. כששוחרר, הוא טען שהוא ישו שקם לתחייה, ושתחייתו היא תוצאה של שחרורו מהכלא.
קרפילד טען הוא האחראי לרעידת האדמה בסן פרנסיסקו שהתרחשה בשנת 1906. כל המאמינים שלו אשר שוחררו מהמוסד האמינו לו. "קרפילד הוא ישו," אמרה קורה הארטלי, "הוא שפט את סן פרנסיסקו וגרם לרעידת האדמה; הוא גם שפט את העיר קורבליס ורעידת אדמה תהרוס אותה." היא ומאמינים נוספים צייתו להוראתו לפנות את החוף.
התנקשות
באפריל, לואיס הארטלי, בעל מכרות עשיר, עקב אחר אשתו קורה וביתו סופי, אשר נפגשו עם קרפילד ומאמיניו בניופורט. בעוד הקבוצה עלתה על מעבורת, הארטלי ירה ברובה ארבע פעמים לעבר קרפילד. האקדח לא פגע בקרפילד, מכיוון שהקליעים לא תאמו לסוג הרובה.
ג'ייקוב תומפסון
ג'ייקוב תומפסון (באנגלית: Jacob Thompson; ) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית עד להתפטרותו עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית והיה למבקר הכללי של צבא הקונפדרציה.
ב-1864 ביקש נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס מתומפסון להוביל משלחת לקנדה, שם הוא הזדהה כראש השירות החשאי של הקונפדרציה בקנדה. מכאן והלאה הוא נודע כמי שארגן פעולות נגד האיחוד ונחשד שארגן פעולות נוספות רבות, כולל פגישה ככל הנראה עם רוצחו של הנשיא לינקולן ג'ון וילקס בות'.
כוחות צבא האיחוד העלו באש את מעונו של תומפסון באוקספורד, מיסיסיפי, עיר מגוריו של הסופר ויליאם פוקנר, שביסס כמה מהדמויות בספריו על דמותו של תומפסון.
ראשית חייו
ג'ייקוב תומפסון נולד בעיירה ליסבורג שבקרוליינה הצפונית לניקולס וללוקרישיה (לבית ואן הוק) תומפסון. הוא התחנך באקדמיית בינגהאם שבמחוז אורנג', וב-1831 סיים את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם הוא היה חבר באגודות הפילנתרופיות של האוניברסיטה. לאחר סיום לימודיו הוא לימד באוניברסיטה לתקופה קצרה וב-1832 עזב כדי ללמוד משפטים. ב-1834 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין בפונטוטוק שבמיסיסיפי.
קריירה פוליטית
תומפסון החל להיות מעורב בפוליטיקה וב-1838 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם הוא כיהן בשנים 1839–1851. ב-1845 הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית, אך מינויו לא מומש ומושבו אויש על ידי ג'וזף צ'אלמרס. בשנים 1845–1847 הוא היה יושב ראש הוועדה לענייניי האינדיאנים. בבחירות של 1850 לא עלה בידו להיבחר מחדש, והוא שב לעסוק בעריכת דין עד 1857 כאשר הנשיא שהושבע אז, ג'יימס ביוקנן, מינה אותו כמזכיר הפנים של ארצות הברית.