cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הבחירות הכלליות בגרינלנד 2018
הבחירות הכלליות התקיימו בגרינלנד ב-24 באפריל 2018, ובהן נבחרו כל 31 חברי הפרלמנט. הבחירות תוכננו להתקיים לא יאוחר מ-26 בנובמבר 2018, ארבע שנים לאחר הבחירות הקודמות ב-27 בנובמבר 2014, אך ראש הממשלה קים קילסן בחר לקיים את הבחירות שבעה חודשים קודם לכן. מפלגת סיומוט נותרה הגדולה ביותר בפרלמנט, אך איבדה שני מושבים ואילו אינואיט אטקטיגיט, המפלגה השנייה בגודלה, איבדה שלושה מושבים. הדמוקרטים ומפלגת נאלראק צברו מושבים, כאשר מפלגת שיתוף הפעולה ומפלגת נונאטה קיטורנאי החדשות נכנסו לפרלמנט.
רקע
בבחירות הכלליות ב-2014 קיבלה סיומוט רוב צר בהצבעה, אך זכתה למספר מושבים זהה לזה של אינואיט אטקטיגיט (11). ממשלה קואליציונית הוקמה על ידי סיומוט, דמוקרטים וסולידריות והחזיקה מעמד עד 2016, אז הקימה סיומוט קואליציה חדשה עם האינואיט אטאקטיגיט ומפלגת נאלראק. קים קילסן מסיומוט עמד בראש שתי הממשלות.
מערכת הבחירות
31 חברי הפרלמנט נבחרו בשיטה היחסית על פי מחוזות בחירה. המושבים הוקצו בשיטת ד'הונד.
אמרז
אמרז בע"מ היא חברה פרטית ישראלית בתעשיית הפלסטיק. החברה ייצרה במהלך השנים שלל מוצרי פלסטיק, ומשנת 2019 היא מתמקדת בייצור בקבוקים לתעשיית המשקאות הקלים.
היסטוריה
את החברה לייצור מוצרי פלסטיק, שנקראה G.G.T, הקים בשנת 1938 בדרום תל אביב המהנדס וולף טייכר. בשנת 1948 עבר המפעל לבני ברק. המפעל ייצר חלקי מקררים, צידניות, אריזות מזון ועוד. בשנת 1958 רכשה אמפא 50% מהחברה, ושם החברה שונה ל"אמגט". בשנת 1983 הקימה אמפא את מפעל "אמרז" בבני ברק, שעסק בייצור בקבוקים. בשנת 1986 עבר מפעל אמרז לראשון לציון והפך ליצרן מוביל של בקבוקי פלסטיק. בשנת 1994 רכשה "אמרז" את "אמגט". בשנת 1997 עבר מפעל "אמגט" לאשדוד.
בשנת 2010 נחתם מזכר הבנות למכירת "אמרז" לחברת "קרגל" תמורת 475 מיליון ש"ח, אך בסופו של דבר העסקה לא יצאה לפועל.
בסוף שנת 2017 מנתה החברה שמונה מחלקות ייצור, שעסקו במגוון טכנולוגיות לייצור מוצרי פלסטיק. בשנת 2018 החליטה החברה לסגור או למכור חמש מתוך שמונה מחלקות אלה, צעד שהיה כרוך בפיטורי עובדים רבים. אחדים מקווי הייצור, של קופסאות, חמגשיות ומכלי פלסטיק, נמכרו למתחרה, חברת מוצרי שלם מקיסריה.
בתחילת 2018 היו בעלי החברה חברת אמפא (50%), החברה המרכזית לייצור משקאות קלים (20%), רמי שלו (10%) ובעלי מניות נוספים (20%).
בשנת 2019 החלה החברה בפעילות של העתקת מפעל החברה בראשון לציון לאשדוד.
קונדה
לקונדה-דורה יש שני ניבים: הקונדה-דורה וקובי. הניבים השונים דומים זה לזה ב-83% ושניהם דומים ב-28% לטלוגו. לשפה יש גם מערכת כתיבה ייחודית, שפותחה בסוף המאה ה-20 על ידי הבלשנית ההודית פראסנה סרי, אך למרות זאת רוב דוברי השפה אינם יודעים קרוא וכתוב.
ימין (דמות מקראית)
יָמִין הוא דמות מקראית, בנו השני של שמעון ונכדם של יעקב ושל לאה. לימין היו חמישה אחים: ימואל, אהד, יכין, צחר ושאול. למשפחתו של ימין קראו משפחת הימיני.
יש עוד ימין בתנ"ך, מצאצאי יהודה. לכן יש חוקרים הסוברים שמשפחות יהודה ושמעון התערבבו והחליטו לתת שם על אחד מבני שמעון.
שמו
בפירוש שכל טוב מאת ר' מנחם בן שלמה על ספר בראשית, פרק מ"ו פסוק י' מוזכר כי מקור השם הוא בכך שהיה מיומן למלחמה.
השם ימיני נמצא בכתובת ארמית מאוחרת בחצי האי סיני.
פירוש השם ימין הוא ככל הנראה בר מזל, מאושר.
אהרן זאב בן ישי
ביוגרפיה
בן ישי נולד בעיר מוגילב, בפלך מוגילב של האימפריה הרוסית (כיום מוהיליב-פודילסקי, באוקראינה). הוא למד ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת מוסקבה, שם גם החל את דרכו הספרותית וכתב שירים ומאמרים שיצאו לאור בכתב העת "העם" שבועון ויומון עברי שראה אור במוסקבה בין השנים 1916–1918. הוא כתב ברבעון "התקופה", ובשבועון הילדים "שתילים". היה פעיל בתנועת "צעירי ציון" במוסקבה, ושימש כראש הפעולה התרבותית העברית מטעם מרכז "תרבות" בקייב.
בראשית 1920 עלה לארץ ישראל והתגורר בתל אביב. החל לכתוב בעיתון "הפועל הצעיר" ובעיתון "הארץ" בימיו הראשונים. בין השנים 1923–1926 היה חבר מערכת ומשתתף קבוע של "התור", ובמקביל ערך את השבועון "על המשמר" שיצא לאור בירושלים.
בשנת 1926 נישא ליהודית רוזנבלום. בשנת 1931 נולדה בתם היחידה.
החל משנת 1926 ועד למינויו לעורך העיתון "ידיעות עיריית תל אביב" בשנת 1932, היה חבר מערכת "הארץ" וכתב בעיתון מדורים שונים, ובין השנים 1930–1932 שימש כעורך הלילה של העיתון.
באפריל 1925 יצא לאור ספרו הראשון "הקדוש די האן, בחייו ומותו". בן-ישי תרגם יחד עם אברהם שלונסקי את המחזה "חזיוני גאֻלה: הגֹלם, חלום הגֹלם, כבלי משיח: טרילוגיה" של ה. לייוויק אשר ראה אור בינואר 1927. הוא הוציא לאור חוברות הומוריסטיות ("דחליל" ועוד, בשלל שמות בדויים). כמו כן כתב את חוברות הפרסים של עיריית תל אביב.
החל משנת 1933 ועד לפרישתו לגמלאות בשנת 1967 כיהן כמזכיר הכבוד של ועדת השמות של עיריית תל אביב, הוועדה בראשותו הציעה את רוב שמות רחובות תל אביב ואתריה, בעיקר בחלקה הצפוני של העיר, שנקבעו עד לפרישתו. הוא הנהיג את שיטת "משפחת השמות", כלומר אזור שמות בעל נושא אחד למשל: משוררים, מנהיגים, מלכים וכדומה. כמו כן חיבר את התקנות לקביעת שמות לרחובותיה של תל אביב, שבסופו של דבר קיבלו מעמד של חוק עזר עירוני. ערים רבות בישראל אימצו רבים מן השמות שנבחרו על ידי ועדה זאת, וכן את שיטת בחירת הרחובות של בן ישי. באותן שנים פרסם בן ישי פיליטונים בעיתונים בארץ ובכתבי עת בחו"ל ופרסם בשמו ובעשרות שמות עט.
בן ישי ניהל עד לפרישתו לגמלאות את מפעל ההוקרה והפרסים העירוניים של עיריית תל אביב ובהם פרס ביאליק ועוד כ-25 פרסים שונים שהעניקה עיריית תל אביב.
בין שיריו של בן ישי נמצאים השירים "טיילתי בעמק" שהפך להמנון של קיבוץ עין חרוד, "ולס בן שמן", ו"ביהודה ובגליל".
בנוסף לתפקידיו הרשמיים הרבה בן ישי לכתוב על תל אביב בכתבי עת ואנציקלופדיות, הוא יזם את הקמת המוזיאון ההיסטורי של תל אביב ואת ארכיב העירייה, ונחשב להיסטוריון של העיר.
בן ישי נפטר ב-4 באפריל 1977. על שמו נקרא רחוב בן ישי בתל אביב.
קריירת עריכה
בשנת 1923 החל בן ישי את דרכו כעורך עיתונות וערך את השבועון "על המשמר" שראה אור בירושלים, ובשנת 1930 החל לערוך בעיתון "הארץ" ושימש כעורך הלילה של העיתון.
בשנת 1932, ולאחר הפסקת פעילותו של העיתון "ידיעות עיריית תל אביב" למשך ארבע שנים בעקבות מחלתו של שמואל טשרנוביץ שהיה עורך העיתון, החליטה הנהלת העירייה לחדש את פעילותו של העיתון והחלה לחפש מועמדים לתפקיד העורך.
תחת עריכתו של בן ישי שינה העיתון את פניו והחל לפרסם מאמרים קצרים בעניינים מנהליים שעמדו על הפרק, הרצאות כלליות במועצה העירונית, תמצית מקוצרת של ישיבות המועצה והחלטותיה, סקירה קצרה על עבודת הוועדות ועל עבודתן של מחלקות העירייה, פרסומים ממוסדות הנתמכים על ידי העירייה כמו מוזיאונים, ספריות וכו', עדכונים לגבי מצב התעשייה והמסחר בתל אביב, עדכונים על המתרחש במועצות ועיריות אחרות, חידושים ותיקונים בעיריות מתוקנות ברחבי העולם, פרסום סטטיסטיקות בדומה למפקד האוכלוסין המתקיים בימנו, תמצית מאמרים שהתפרסמו בעיתונות אחרת בישראל ומחוצה לה בדבר העיתון או העיר תל אביב, פרסום חוקי עזר חדשים ופרסום קטעי עבר של העיר תל אביב. העיתון יצא לאור אחת לשבועיים או אחת לחודש כגיליון כפול, ומספורן של המהדורות אופס בכל תשרי - במהדורת ראש השנה.
במשך שנות פעילותו כעורך העיתון היה בן ישי מקורב לראשי הערים של תל אביב ובעיקר לדיזנגוף, אהרן רוקח ומרדכי נמיר.
בשנת 1936, לרגל הוצאתה של המהדורה החגיגית שהופצה לרגל השנה השביעית להוצאת העיתון (כשבמניין זה נספרו השנים בהן העיתון יצא לאור בעריכתו של טשרנוביץ), פנה בן ישי להנהלת העירייה וביקש לשנות את שם העיתון ל"העיר תל אביב". בן ישי טען במכתבו כי השם "ידיעות עיריית תל אביב" התאים לעיתון בשנת 1927, אך אינו מתאים לעיתון בעת הזאת מאחר שהעיתון התרחב גם בצורה וגם בתוכן. הוא טען שהשם ארוך וקשה לביטוי בעיקר לעולים חדשים. בנוסף טען בן ישי כי לא יעלה על הדעת מבחינה עברית יבואו שלוש סמיכויות בזו אחר זו, ידיעות - עיריית - תל אביב, ועל כן יש לכתוב "הידיעות של עיריית תל אביב" או לחלופין "ידיעות העירייה של תל אביב". בקשתו של בן ישי לשינוי שמו של העיתון נדחתה.
בתקופתו של בן ישי זכה העיתון להד רב בקרב העיתונים בארץ, ואף בקרב העיתונות היהודית בגולה. עריכתו המחודשת של העיתון והדרך בה הוצגו הידיעות על הנעשה בתל אביב ובערים אחרות בארץ ישראל, זכו לציון לשבח במספר עיתונים.
לאחר מלחמת העולם השנייה ובעקבות מלחמת העצמאות והימים שלאחר קום המדינה, סבל העיתון מבעיות תקציביות. בן ישי קבל על צמצומים שנעשו בעיתון הן מבחינת תקציבים והן מבחינת כוח האדם. הוא הרבה להתלונן בפני ראש העירייה רוקח, ולאחר מינוי לתפקיד שר הפנים, בפני ראש העירייה חיים לבנון.
אברהם שלמה בידרמן
רבי אברהם שלמה בידרמן (א' באדר ב' ה'תרפ"ז, 5 במרץ 1927 – ט"ז בשבט ה'תש"ס, 23 בינואר 2000) היה האדמו"ר מחסידות לעלוב בירושלים.
ביוגרפיה
נולד בקרקוב שבפולין לרבי משה מרדכי בידרמן, האדמו"ר השישי מלעלוב. בגיל שלוש עלה עם אביו לישראל והתגורר בשכונת בתי ורשה בירושלים. בשנת ה'ת"ש נכנס ללמוד בישיבת קמניץ אצל הרב משה ברנשטיין בחברותא עם ישראל גרוסמן, בשנת ה'ת"ש עבר אביו לתל אביב והחל ללמוד בישיבת בית יוסף בבני ברק, והיה חביב לפני ראש הישיבה הרב יעקב ישראל קניבסקי שקבע איתו לימוד שבועי ביום שישי בשולחן ערוך יורה דעה. בט"ו בשבט תש"ז נישא לרבנית חיה ברכה עלקה, בתו של הרה"ק רבי יהודה זונדל הגר אדמו"ר מסאווראן, חתנו של הגאון החסיד רבי שמואל אהרון שזורי. מסדר הקידושין בחתונתם היה הרב הראשי לישראל יצחק אייזיק הלוי הרצוג. לאחר חתונתם, עבדה אשתו כמזכירה של שר הסעד יצחק מאיר לוין.
בסביבות שנת תש"ח פתח אביו את בית המדרש "בית דוד" ומינה את בנו לרב המקום והיה מוסר שם שיעורים ביורה דעה לבחורים.
בשנת ה'תש"י (1950) הקים את ארגון "חבר פעילי המחנה התורתי" (לימים נקרא יד לאחים) ביחד עם מספר אברכים ובחורים בהם הרב שלום דובער ליפשיץ. בגיל 24 קיבל סמיכה מהרב יוסף צבי קאליש ועוד כמה מרבני תל אביב.
בשנת תשט"ו הקים אביו ישיבת קטנה "תורת משה" בירושלים ומינה את בנו לעמוד בראשות הישיבה.
בתחילת שנת תשכ"ט בברכת אביו נסע למגדל העמק ופתח כולל אברכים ומינה את הרב אשר סופר לראש הכולל, בחודש אייר אותה שנה, מסר את ניהול הכולל לרב יצחק דוד גרוסמן.
בראשית תשל"א הקים כולל אברכים בעפולה, בראשה מעמיד את חתנו הרב שלמה ווסרמן, ותלמוד תורה "מדרש פנחס" על שם "בעל הפלאה", במשך עשור שהיה קיים, עברו שם עשרות ילדים.
לאחר פטירת אביו הוכתר, לאדמו"ר בירושלים, לצד אחיו, רבי שמעון נתן נטע בבני ברק.
על פי צוואתו, שני בניו, רבי שמעון נתן נטע ורבי יצחק מאיר אייזיק, הכתרו כאדמו"רי החסידות אחריו.
עונת 2019/2020 ב-NBA
עונת 2019/2020 היא העונה ה-74 של ליגת ה-NBA. העונה הסדירה החלה ב-22 באוקטובר 2019, הופסקה ב-11 במרץ 2020 בשל התפרצות נגיף הקורונה, וחודשה בבועה באורלנדו ב-1 באוגוסט. משחק האולסטאר התקיים ב-16 בפברואר 2020 ביונייטד סנטר, אולמה הביתי של קבוצת שיקגו בולס. בסיום העונה זכתה באליפות לוס אנג'לס לייקרס, לאחר שגברה בסדרת הגמר על מיאמי היט בתוצאה 4–2. בפרס ה-MVP של סדרת הגמר זכה לברון ג'יימס, אשר רשם בסדרה ממוצעים של 29.8 נקודות, 11.8 ריבאונדים ו-8.5 אסיסטים למשחק.
דראפט 2019
דראפט ה-NBA 2019 נערך ב-20 ביוני 2019 בברקליס סנטר, אולמה הביתי של קבוצת ברוקלין נטס. בהגרלת ה"לוטרי" שנערכה ב-15 במאי נקבע כי ניו אורלינס פליקנס תבחר ראשונה בדראפט, ובמקומות השני והשלישי יבחרו ממפיס גריזליס וניו יורק ניקס, בהתאמה. זאיון ויליאמסון מאוניברסיטת דיוק נלקח בבחירה הראשונה על ידי הפליקנס, ואחריו נבחרו ג'ה מוראנט ואר. ג'יי. בארט, בהתאמה. השחקן הישראלי יובל זוסמן, אשר היה מועמד בדראפט, לא נלקח על ידי אף קבוצה.
אולסטאר 2020
סוף-שבוע האולסטאר נערך בין התאריכים 13–16 בפברואר 2020 ביונייטד סנטר, אולמה הביתי של קבוצת שיקגו בולס. משחק האולסטאר עצמו התקיים ב-16 בפברואר.
משחק האולסטאר
כמדי שנה, עשרת השחקנים הפותחים במשחק נבחרו על פי שקלול קולות של אוהדים, שחקני הליגה ופרשנים, ואת 14 השחקנים המחליפים בחרו מאמני הליגה (בסך הכול 5 שחקני חמישייה ו-7 מחליפים מכל אזור). שני השחקנים בעלי מספר הקולות הרב ביותר לפתוח בחמישיות (אחד מהמזרח ואחד מהמערב) משמשים כ"קפטנים" של קבוצתם, אותה הם מרכיבים מתוך יתר השחקנים שנבחרו להשתתף במשחק, במהלך "דראפט" בין הקפטנים בו הם בוחרים את השחקנים לסירוגין.
בזהה לעונה הקודמת, לברון ג'יימס (לוס אנג'לס לייקרס) ויאניס אדטוקומבו (מילווקי באקס) זכו במספר הקולות הרב ביותר, ובכך נבחרו לשמש כשני הקפטנים. יתר שחקני החמישיות יהיו לוקה דונצ'יץ', ג'יימס הארדן, קוואי לנארד, אנתוני דייוויס, קמבה ווקר, טריי יאנג, פסקל סיאקם וג'ואל אמביד. מהמזרח, נבחרו כמחליפים השחקנים קייל לאורי, בן סימונס, ג'ימי באטלר, כריס מידלטון, ג'ייסון טייטום, דומנטאס סאבוניס ובאם אדבאיו, ומהמערב נבחרו כריס פול, דמיאן לילארד, ראסל וסטברוק, דונובן מיטשל, ברנדון אינגרם, ניקולה יוקיץ' ורודי גובר. הדראפט בין אדטוקומבו לג'יימס נערך ב-6 בפברואר.
בועת ה-NBA
בועת ה-NBA הייתה אזור בידוד בדיסניוורלד בביי לייק, פלורידה, שנוצר בשנת 2020 על ידי ה-NBA כדי להגן על שחקניו מפני נגיף הקורונה במהלך שמונת המשחקים האחרונים של העונה הסדירה ובמהלך שלב הפלייאוף. 22 מתוך 30 קבוצות ה-NBA הוזמנו להשתתף (שמונה האחרות איבדו קודם לכן סיכוי להעפיל לשלב הפלייאוף).
פרסים עונתיים
חמישיות העונה:
חמישיות ההגנה של העונה:
חמישיות הרוקיז של העונה:
פלייאוף 2020
כל אחת מסדרות הפלייאוף שוחקה בשיטת הטוב משבעה משחקים, כלומר הקבוצה הראשונה אשר מגיעה לארבעה ניצחונות מנצחת בסדרה.
סגל האלופה, לוס אנג'לס לייקרס: לברון ג'יימס, אנתוני דייוויס, קנטביוס קולדוול-פופ, קייל קוזמה, ראז'ון רונדו, דני גרין, אלכס קארוסו, מרקיף מוריס, דווייט הווארד, ג'בייל מגי, ג'יי. אר. סמית', קווין קוק, דיון וייטרס, ג'ארד דאדלי וטיילן הורטון-טאקר (אייברי בראדלי, קוסטאס אדטוקומבו ודבוטה קייקוק נכללו בסגל אך לא השתתפו בפלייאוף).מאמן ראשי: פרנק ווגל.
תיאודור פיקסיס
תאודור אוגוסט לודוויג פיקסיס (בגרמנית: Theodor August Ludwig Pixis; 1 ביולי 1831 – 19 ביולי 1907) היה צייר ושרטט, מאייר וחרט גרמני.
קורות חייו
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון בשנת 1849 בגימנסיה במינכן, החל ללמוד משפטים, שאותם הפסיק במהרה לטובת אמנות. הוא הפך לתלמידם של הציירים פיליפ פון פולץ ווילהלם פון קולבאך וערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 1854 בתערוכה עם יצירתו קוריולנוס.
בתמיכת מוריו נסע פיקסיס לאיטליה לשנתיים בשנת 1856. שם הוא למד בין היתר את ציורי המאסטרים הקדומים ברומא והתלהב מהנוף. בסתיו 1858 שב לגרמניה והתיישב במינכן. אחת העבודות הגדולות הראשונות שלו לאחר שובו הייתה מחזור איורים לאגדת גודרון.
משנת 1859 פיקסיס עסק בעיטור המוזיאון הלאומי של בוואריה. על פי בקשתו של המלך מקסימיליאן השני, הוא יצר שלושה ציורי קיר שעסקו בתקופת קרל העשירי וקרל האחד עשר עד 1861.
משנת 1862 ואילך, יצר תמונות רבות – שזכו לשבחים רבים על ידי המבקרים – הם נוצרו ברצף מהיר, כגון מחזור על שירי עם גרמניים או ציורים מהטבע. פיקסיס יצרה שלוש תמונות עבור ברוקמן-ורלאג במינכן לגלריה שלה וארבעה תיאורי עונות השנה. הוא אייר את גן העדן האבוד מאת ג'ון מילטון.
כמו וילהלם בוש, ואמנים אחרים, הוא השתייך לעמותת יונג-מינכן והיה גם נשיא העמותה. משנת 1863 ועד מותו הוא היה חבר בחברה במינכן.
לבקשת המלך לודוויג השני יצר פיקסיס סדרת רישומי עט לדרמות המוזיקליות של ריכרד וגנר. כאן הוא הוכיח את עצמו כסטודנט לתואר שני של מוריו, במיוחד וילהלם פון קולבך. לעומת זאת, ציורי השמן הגדולים שלו מראים יותר את השפעת סגנונו האלגנטי והסנטימנטלי של ארתור פון רמברג.
בנוסף לעבודתו האמנותית, פיקסיס נודע גם בהמצאת שיטה של שחזור תמונות, התהליך הוחלף בשיטות פשוטות יותר לאחר מספר שנים, ניתן היה לשחזר ציורי שמן בעזרת צילום.
תאודור פיקסיס נפטר ב-19 ביולי 1907 בפוקינג בגיל 76.
רב ספרא
רב ספרא (280 לערך – 338 לערך) היה אמורא בבלי בולט מהדור הרביעי.
ביוגרפיה
רב ספרא למד אצל רבי אבא בתקופת היות רבי אבא בארץ ישראל. לאחר מכן יצא יחד עם שני חבריו, רב כהנא ורב הונא בריה דרב איקא לחוץ לארץ. הוא דן בהלכה עם אביי ורבא, וככל הנראה היה תלמידו של רבא, שגם היה מטיל עליו לפעמים מטלות שונות. על אחת מהם מסופר: איפרא הורמיז אמו של שאפור המלך שלחה לרבא קרבן וביקשה שיקריב אותו. רבא שלח את רב ספרא ורב אחא בר הונא לבצע את המטלה, וכך ציווה אותם: קחו שני עובדי כוכבים בני אותו גיל (ליופי), וחפשו מקום שבו העלה הים שרטון כך שהקרקע תהא כזו שלא השתמש בה אדם מעולם ותהא ראויה לשמש כמזבח, והם יביאו לשם עצים שלא נשתמש בהם אדם מעולם ואינם נחשבים כ"שברי כלים", ויוציאו אש מאבנים ויקריבו את הקרבן במקום לשם שמים.
היה עוסק רבות במסחר, ובמסגרת עסקיו היה עובר במקומות מסוכנים, אחד משותפיו היה איסור גיורא, אביו של רב מרי וחתנו של שמואל. אך לעומת זאת, היה ידוע כאדם שאינו מבטל מזמנו לרגע, עד כדי כך, שעל סמך כך, נפסק פסק דין בבית דינו של רבא, בנוגע לדין תפיסת הבית, האומר כי ההכנסות וההוצאות שנגרמות על ידי אחד מהאחים מתפוסת הבית, שייכות לכולם בשווה. אם אחד מהאחים השקיע בנכסים, יש להניח שהוא עושה זאת בשביל כלם, וההכנסות גם הם לכל האחים. רב ספרא השקיע בנכסי אביו, וכאשר תבע אותו אחיו לפני רבא, פסק רבא כי במקרה שאדם עסוק כרב ספרא משקיע בנכסים, ברור הדבר שההשקעה היא רק לעצמו, שכן לאדם כזה, שאינו מבטל אף רגע מזמנו, אין זמן להשקיע בשביל אחרים.
רב ספרא נודע כאדם ישר והגון במיוחד, ומוזכר במדרש כדוגמה לאדם שאינו משנה מן האמת ומקיים את דבריו, אפילו את מחשבותיו. כך למשל מסופר כי במסגרת מסחרו, הגיע אליו קונה שרצה לקנות סחורה אותה הצביע רב ספרא למכירה, אך רב ספרא שאחז באמצע קריאת שמע לא יכול היה לענות לו ואף לא לרמוז לו. מכיוון שכן, חשב אותו הקונה כי רב ספרא אינו מרוצה מהצעת המחיר, והעלה את המחיר. לאחר שגמר רב ספרא את קריאת שמע קרא לקונה ואמר לו, שהוא כבר התרצה למכור את הסחורה במחיר הראשון שהציע, ומכיוון שהתרצה בלבו, הוא לא ישנה את המחיר, ועליו לשלם רק את המחיר הראשון, הזול יותר.
עוד סיפור על ישרותו מופיע בתלמוד שסירב לאכול ממתנת הזרוע, לחיים וקיבה (שאמורה להינתן רק למי שהוא כהן) מכיוון שחשש שהכהן לא מחל עליהם בלב מלא, ואילו חבירו רבא לא הקפיד וכן אכל ובחלום לילה הראו לרב ספרא שמעשיו של רבא היו לא רצויים
במסכת קידושין מתואר כיצד התכונן לשבת, כשהוא נזהר לכבד אותה במיוחד ולהכין את מאכליה בעצמו " - חרך בעצמו את ראש בעל החיים, לסעודת השבת.
רב ספרא היה רווק רוב או כל ימיו.
אמרותיו
פסיקותיו של רב ספרא, מוזכרות מאות פעמים בתלמוד בבלי, ומהוות נדבך חשוב בדרך הפסק. כמו כן השמועות אותם העביר, ושהיו מקובלות בידו מרבותיו. אחת מהם היא האמרה הבאה, שנפסקת להלכה בשולחן ערוך:
מקרא פירושו תורה שבכתב-התנ"ך, משנה היא ההלכה וגמרא היא פרושי וטעמי ההלכות. נחלקו מה פרוש הגמרא הזו האם כל יום ויום יחלק לימודו-דעת רש"י או שמא במשך השבוע ילמד שליש מכל חלק-דעת התוספות. בפועל פסק רבנו תם שבתלמוד הבבלי חלקים אלו קיימים ומעורבים כך שאפשר ללמוד רק תלמוד ואין צריך לחלק את הזמן. אמנם נראה שמדובר באדם שכבר למד ויודע את המקרא ואת ההלכות. ייתכן שניתן ללמוד מדבריו הוא שגם שאר ספרים שמקרא הלכה והגמרא בלולים בהם כדין התלמוד. לעומתו לדעת הרמב"ם ושולחן ערוך יש לחלק את היום לזמנים שווים כפי הנראה בהתחלה. לדעת הר"ן צריך לחלק את הלימוד בכל יום אך לא דווקא בחלקים שווים. רוב הפוסקים פסקו שיש ללכת בדרכו של הר"ן, וללמוד בכל יום מהתנ"ך הלכות וטעמיהן.
בתלמוד בבלי מוזכר אחיו רב דימי, ובתלמוד הירושלמי מוזכר אחיו רב יוחנן.
פריידון עבאסי-דוואני
עבודותיו
פריידון עבאסי-דוואני היה פרופסור באוניברסיטת שהיד בהשתי בטהראן (רשמית, האוניברסיטה הלאומית של איראן). הוא דוקטור לפיזיקה גרעינית וביצע מחקר גרעיני עבור משרד ההגנה האיראני. הוא היה שותף בתוכנית פיתוח טילים בליסטיים בעלי ראש קרב גרעיני.
מאט קרטרייט
מת'יו אלטון קרטרייט (באנגלית: Matthew Alton Cartwright; נולד ב-1 במאי 1961) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של קהיליית פנסילבניה, ברציפות מאז 2013. המחוז, שנספר בשנים 2013–2019 כמחוז הקונגרס ה-17, שוכן בצפון-מזרח פנסילבניה ובו נמצאים בין היתר העיר סקרנטון והרי הפוקונוס. הוא חבר המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה
במשך 25 שנים עבד קרטרייט כעורך דין וכשותף במשרד עורכי הדין של רעייתו השוכן בסקרנטון ומתמחה בייצוג של נפגעי תאונות דרכים ברכב ובמשאיות, וצרכנים ועסקים קטנים ובינוניים בליטיגציה אישית ועסקית. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בפנסילבניה בשנת 1986 ובשנת 2005 הוסמך כחבר בלשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק. ב-2008 התקבל קרטרייט לאגודת עורכי הדין הבינלאומית. בשנים 2009–2012 היה חבר במועצת הנגידים של האגודה האמריקאית לצדק. בין 2005 ל-2011 היה הפרשן המשפטי של "The Law & You". ברצועת שידור זו, ששודרה מדי לילה במסגרת מהדורת חדשות הערב של WBRE-TV מבית NBC, הציג קרטרייט שאלות לצופים בסוגיות משפטיות.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992 היה קרטרייט ציר בכינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית מטעמו של מושל ארקנסו והמועמד הנשיאותי ביל קלינטון, כנציג מחוז הקונגרס העשירי של פנסילבניה. בשנים 2001–2002 היה מושל המחוז הבין-לאומי 7410 של ארגון רוטרי, שכיסה את צפון-מזרח פנסילבניה. ב-5 בנובמבר 2010 הוענק לו "פרס בונה הכסף" בעבור שירות ההתנדבות שלו ברוטרי מטעם "מועצת צפון-מזרח פנסילבניה" של "תנועת הצופים הבנים של אמריקה" (Boy Scouts of America). בבחירות 2012 התמודד קרטרייט לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-17 של פנסילבניה.
במהלך התמודדותו הראשונה לקונגרס, שלטה המפלגה הרפובליקנית בתהליך החלוקה מחדש של מחוזות הבחירה בפנסילבניה לאור תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2010. תוצאות אלה שינו באורח מהותי את הרכבו הדמוגרפי של מחוז הקונגרס ה-17 אותו ייצג טים הולדן. טרם החלוקה מחדש התבסס המחוז בהאריסברג, אבל לאחריה נדחק לצפון ולמזרח המדינה. בעקבות זאת הפך המחוז לביתם של מעוזים דמוקרטיים רבים, מה שהקנה לקרטרייט דריסת רגל במחוז החדש. בבחירות הכלליות ניצב קרטרייט בפני מנהיגת תנועת מסיבת התה בסקרנטון לורין קמינגס, מועמדת המפלגה הרפובליקנית. הוא גבר עליה עם 61% מקולות הבוחרים, והושבע לתפקידו בראשית ינואר 2013 עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.
מאנדה (שפה)
מאנדה (באנגלית: Manda) היא שפה דראווידית דרומית-מרכזית שבטית. השפה מדוברת באזור אודישה שבהודו. עד לשנת 1964 מוסדות האקדמיה המערביים כלל לא ידעו על קיומה של השפה.
אליעזר האובן
האובן עמד בראש התאחדות הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב והיה סגן יושב ראש התאחדות הסטודנטים בישראל. ב-1979 נבחר לראש ההתאחדות הארצית. בחירתו נתקלה בקשיים ולאחר צו מניעה שאסר עליו להיכנס לתפקיד, הוא נבחר לאחר מכן בשנית. לאחר מכן שימש יושב ראש הוצאת דיונון של אוניברסיטת תל אביב. כמו כן היה מראשי חברת הנסיעות הסטודנטיאלית איסתא ונאשם בעקבות תלונה לפיה מנהלי החברה פעלו להבריח את נכסי איסתא לחברה אחרת שהוקמה: איסתא ליינס, תביעה שהסתיימה כעבור מספר שנים בזיכוי כל הנאשמים.
האובן היה נכה בגפיים התחתונות ונעזר בקביים. החל להתאמן בכדורסל כיסאות גלגלים והתחרה עם הנבחרת ב.
היה מאמן נבחרת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים ומאמן נבחרת ישראל ברוגבי כיסאות גלגלים.
האובן נפטר ב-31 בינואר 2022.
קרב נירנברג (1945)
הקרב
עד 16 באפריל, הארמייה השביעית החלה בהסתערות על נירנברג, לא ממערב כפי שציפה הולץ, אלא ממזרח ומצפון-מזרח. עד סוף היום, האמריקאים כבשו את פאתי ארלנסטגן ובוך. ארתור שודרט, מפקח הארטילריה נגד מטוסים, לא הצליח לבצע את הוראותיו של היטלר לפוצץ מפעלי חשמל, גז ומים בעיר.
עד 17 באפריל, הארמייה השביעית כבשה את חצר הלוחמים והסביבה, כמו גם את השכונות Veilhofstrasse ו-Woehrd. בשעות הערב נכבש שדה התעופה מצפון וארטילריה אמריקנית החלה להפגיז את העיר העתיקה. חיילים אמריקאים נתקלו בהתנגדות עזה ברחבי העיר העתיקה ב-18 באפריל, שהרסה ופגעה במבנים רבים ברחבי העיר העתיקה, כולל טירת נירנברג ההיסטורית. ב-18 באפריל, בעוד הארטילריה האמריקאית המשיכה להפגיז את העיר העתיקה, הצליחו הכוחות האמריקאים להגיע לעיר העתיקה דרך בורגשמיאטשטראסה.
הודו החופשית
הממשלה הזמנית של הודו החופשית (בהינדי: आर्ज़ी हुकूमत-ए-आज़ाद हिन्द) שהייתה ידועה גם כקיצור כ"הודו החופשית" או כ"אזאד הינד" הייתה ממשלת בובות הודית של האימפריה היפנית שהוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה.
לממשלת הודו החופשית היה מטבע משלה, בית משפט משלה, ובעיני מספר הודים, קיומה הייתה בעלת חשיבות רבה לפעילי תנועת העצמאות ההודית שפעלו נגד הבריטים. יפן מסרה לממשלה את השליטה על איי אנדמן וניקובר שנכבשו על ידי היפנים ב-1943, אך גם שם היו זקוקים אנשי הודו החופשית לסיוע מהיפנים.
הממשלה פורקה באוגוסט 1945 לאחר כניעת האימפריה היפנית.
במהלך פעולתה קיבלה הכרה מתשע ממשלות נוספות - גרמניה הנאצית, האימפריה היפנית, איטליה הפשיסטית, קרואטיה, מנצ'וקוו, ממשלת ואנג ג'ינג-ויי, תאילנד, מדינת בורמה תחת משטרו משתף הפעולה של בא מאו והפיליפינים תחת משטרו משתף הפעולה של חוזה לורל.
היסטוריה
ממשלת הודו החופשית הייתה חלק מתנועה הפוליטית שהחלה בשנות ה-40 של המאה ה-20 אצל פעילי מחתרת מחוץ להודו הבריטית, ושמה לעצמה מטרה לנהל יחסים עם מדינות הציר על מנת להביא לקיצו את השלטון הבריטי בתת-היבשת ההודית. הממשלה הוקמה על ידי לאומנים הודים גולים במהלך מלחמת העולם השנייה, ופעלה מסינגפור בסיוע כספי, צבאי ופוליטי מהאימפריה היפנית. הממשלה, שהוקמה ב-1 בספטמבר 1942, קיבלה השראה מרעיונותו של סובהאז צ'נדרה בוסה שהיה גם ראש הממשלה של הודו החופשית. הממשלה טענה לסמכות על האזרחים והחיילים ההודים במושבות הבריטיות בדרום מזרח אסיה, ולסמכות עתידית על שטחים הודים העתידים ליפול לידי הכוחות היפנים והצבא הלאומי ההודי במהלך המערכה על בורמה.
היפנים פלשו לאיי אנדמן במרץ 1942 ולכדו את חיל המצב הבריטי הקטן. בית הסוהר סלולר התמלא בתומכי בריטניה, אנשים שנחשדו בקשר להודו הבריטית חשודים, ולאחר מכן גם בחברי ליגת העצמאות ההודית, שרבים מהם עונו ומתו שם. פורמלית, במהלך תקופה זו השליטה באיים הועברה לידי צ'נדרה בוסה, שהניף לראשונה את הדגל הלאומי של הודו באיים, בפורט בלייר, שמונה לאחר מכן למושל האיים, הודיע כי ממשלת הודו החופשית אינה רק ממשלה בגולה, וטען כי הוא שחרר את השטח מידי הבריטים.
מיד לאחר הקמת הממשלה, הודו החופשית הכריזה מלחמה נגד בעלות הברית בחזית הודו-בורמה. צבאה, הצבא ההודי הלאומי, פעל רבות נגד צבא הודו הבריטית לצד הצבא היפני הקיסרי. הצבא ההודי הלאומי ביצע את הפעולות הראשונות שלו בקרב על אימפאל. שם, תחת פיקודה של הארמייה ה-15 היפנית, הם פרצו את קווי ההגנה הבריטים בקוהימה, אך לבסוף נאלצו לסגת משטחי הודו הבריטית עקב אבדות קשות.
הממשלה פורקה באוגוסט 1945 לאחר כניעת האימפריה היפנית.
שיתוף פעולה עם כוחות הציר
מכיוון שהתיישר עם עמדותיהם של האימפריה היפנית ומדינות הציר (ביניהן גרמניה הנאצית ואיטליה הפשיסטית), היה סובהאז צ'נדרה בוסה לדמות שנויה במחלוקת. בריטניה גם ערערה על עמדתו הרשמית נגד האימפריאליזם, בעוד שלא התנגד לאימפריאליזם היפני שהגיע לשיאו במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא גם הואשם בפשיזם, ונטען כי שלטון היחיד שהנהיג בממשלתו מצביע על כוונתו לייסד בהודו מדינה טוטליטרית. בוסה עצמו טען כי הוא מתנגד לכל מיני שיטות קולוניאליות, ואילו בריטניה היא הנוהגת בצביעות, בכך שהיא לכאורה נלחמת למען ערכי הדמוקרטיה כשבפועל היא מתנגדת לכינון דמוקרטיה שוויונית בהודו. בוסה גם התנגד למדיניות הגזע הבריטית והצהיר שהוא פועל לביטול האפליה הגזעית מול בורמים, יפנים ואסיאתים אחרים.
לאורך כל קיומה של מדינת הודו החופשית ניסה בוסה להתרחק משיתוף פעולה יפני הדוק, וחתר להיות עצמאי אולם התקשה לעשות זאת, מאחר שקיומה של הודו החופשית כישות ממשלתית נבע מתמיכת היפנים ושרידות שלטונה וצבאה של הממשלה הייתה תלויה בהם לחלוטין. על אף רצונו לשמור על עצמאות וניתוק מהיפנים, בוסה תמך בפשיזם ובנאציזם לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, ובנאום שנשא בכלכותה ב-1930 הצהיר כי הודו צריכה "סינתזה של מה שאירופה המודרנית מכנה סוציאליזם ופשיזם".
כשהמצור על אימפאל נכשל בשנת 1944, החלו היפנים לתעדף את הקצאת משאבים מחזית דרום אסיה לחזית האוקיינוס השקט, שם לחמו בצבא ארצות הברית המתקדם מאי לאי. בעקבות המפלה באימפאל, ולאור הסתמכותו הבלעדית של בוסה על האספקה היפנית, שנסחפה מספר פעמים בדרך ליעדה, התברר כי תוכניותיו להתקדם מגבולות בורמה לעבר דלהי אינן ריאליות עוד, ולא תוכלה להתגשם.
אזורים הודיים תחת הנהלת הודו החופשית
מרבית שטחה של הממשלה הזמנית הוגבל לאיי אנדמן וניקובר, אף שהיא קיבלה גם סמכות מסוימת על מובלעות הודיות בשטחים שנכבשו על ידי היפנים. הסמכות במובלעות אלו התחלקה בין הצבא היפני לאנשי הודו החופשית, אולם מעולם לא הייתה לסמכות אזרחית ממשלתית עם תוקף חוקי בשטח.
טיספלקוניה
טיספלקוניה (בהונגרית: Tiszapalkonya) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה שנים רבות מ-1,499 תושבים בשנת 1990 עד ל-1,400 תושבים בלבד בשנת 2018 (ירידה של כ-6%).
במהלך השנים חיה בכפר קהילה יהודית שבחלק מהזמן הייתה כפופה לקהילת אונוד ובמקום קיים בית קברות יהודי. הקהילה היהודית הושמדה בשואה ולא ידוע מה עלה בגורל חבריה.
אווה בירת'יסטל
אווה בירת'יסטל (באנגלית: Eva Birthistle; נולדה ב-1 בינואר 1974) היא שחקנית אירית. היא מוכרת בעיקר מתפקידה בסרט "אולי נתנשק?". ב-2004 זכתה בפרס חוג מבקרי הקולנוע של לונדון בקטגוריית שחקנית השנה. היא זכתה פעמיים בפרס האקדמיה האירית לקולנוע (IFTA) לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
ביוגרפיה
בירת'יסטל נולדה בבריי שבמחוז ויקלו באירלנד. כשהייתה בת 14 עברה עם משפחתה לדרי שבצפון אירלנד. היא גדלה כקתולית אבל למדה בבית ספר פרוטסטנטי קולג' פויל שבדרי. בשנות העשרה שלה הלכה ללמוד משחק ב-"Gaiety School of Acting" בדבלין.
ב-1995 קיבלה לראשונה תפקיד בטלוויזיה וגילמה את רג'ינה קרוסבי בסדרה "Glenroe", בה שיחקה במשך שלוש שנים עד 1998. הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה ב-1997 בסרט "All Souls Day" מאת אלן גילסנן. היא הופיעה בתפקידים שונים בסרטים איריים בהם "Drinking Crude" בכיכובו של קולין פארל, ובסרט הטלוויזיה "נס בחצות" מ-1998 יחד עם מיה פארו. ב-2002 הופיעה בירת'יסטל בדרמה על אירועי יום ראשון העקוב מדם, סרט טלוויזיה בסגנון דוקומנטרי בשם "בלאדי סאנדיי" בכיכובו של ג'יימס נסביט. עוד השתתפה בדרמה "יום ראשון" מאת ג'ימי מקגוורן.
ב-2003 הופיעה בירת'יסטל בסדרת הטלוויזיה "Trust" ואחרי כן כיכבה בתפקיד רויסין הנלון בסרטו של קן לואץ' "אולי נתנשק?" (2003–2004) עליו זכתה ב-2005 בפרס חוג מבקרי הקולנוע של לונדון לשחקנית הבריטית של השנה. היא הופיעה בסרט "ארוחת בוקר על פלוטו", בסרט "קליק" וב-"Save Angel Hope" מ-2005. ב-2006 השתתפה בסרט "מידלטאון" בבימויו של בריאן קירק. עוד ב-2006 שיחקה בתפקיד ג'יין לאברי, עורכת דין העוסקת בזכויות האדם, בדרמת טלוויזיה בשם "The State Within". בסוף 2007 גילמה את דמותה של ססקיה ואן אוילנבורך, אשתו של רמברנדט, בדרמה ההיסטורית "משמר הלילה" בבימויו של פיטר גרינוויי.
בתחילת 2008 השתתפה בירת'יסטל בדרמה "The Last Enemy" בתפקיד שרה זוטרה בשם אלינור ברוק. ב-2009 שיחקה בתפקיד ג'נט בפרק האחרון של העונה השנייה בסדרה "אפר לאפר" של ה-BBC. עוד הופיעה בשני סרטי אימה מצליחים "הילדים" (2008) וב"חזרה לחיים" (2011). ב-2010 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במירטל ביץ' על הופעתה בסרט של קורט טרונינגר "The Rendezvous".
ב-2010 הופיעה בירת'יסטל בתפקיד אנט ניקולס במיני-סדרה "חמש בנות". היא שיחקה בעונה התשיעית והאחרונה של הסדרה הבלשית "להעיר את המתים" בתפקיד פקד בילוש שרה קוונדיש. ב-2011 שיחקה בירת'יסטל בתפקיד קפטן קייט מרשל בסדרת הדרמה של Sky1 בשם "Strike Back: Project Dawn". ב-2013 כיכבה בירת'יסטל לצדה של אנה פריל בהפקת הטלוויזיה "The Psychopath Next Door".
ורד ליבנה
ביוגרפיה
ליבנה סיימה את לימודיה לתואר שני, באוניברסיטת תל אביב ב-1992, בוגרת מחזור ו' משנת 1999 בבית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל. שימשה כיועצת בכירה לנציב שירות המדינה. בשנים 1999–2003 כיהנה כמנכ"ל האגודה לזכויות האזרח בישראל. הייתה המייסדת של אג'נדה - מרכז ישראלי לאסטרטגיה תקשורתית וכיהנה כמנכ"ל בשנים 2003–2008. בין השנים 2008-2011 כיהנה כמנכ"לית של קרן קאהן, קרן פילנתרופה פרטית ובשנים 2013–2014 ניהלה את עמותת הכל חינוך, עד לסגירתה בעקבות פטירת מייסדה דב לאוטמן.
החל משנת 2014, היא פועלת כיועצת ומלווה למנהלים, וכמנחה ומנטורית בתהלכי פיתוח מנהיגות.
ליבנה מתגוררת בכפר סבא.
Tilt
Tilt (הטיה) הוא אלבום האולפן ה-12 של הזמר-יוצר סקוט ווקר.
האלבום
האלבום יצא בממלכה המאוחדת ב-8 במאי 1995, בלייבל "פונטנה" של פיליפס רקורדס. האלבום הוא הפרק הראשון של טרילוגיית אלבומים, הכוללת אותו, את המשכו "The Drift" ואת האלבום "Bish Bosch" שווקר הוציא ב-2012.
ווקר חיבר את מרבית שירי האלבום בין השנים 1991–1992, למעט השיר "Manhattan" שנכתב ב-1987 והשיר "Rosary" שהולחן ב-1993.
האלבום זכה לביקורות חיוביות ולהצלחה מסחרית ושווק גם בארצות הברית כעבור שנתיים מצאתו (1997).
האווירה באלבום היא במובהק מלנכולית, סוריאליסטית, מיסטית, דיסטופית ועשירה במסתורין. הטקסטים סתומים למראית עין, אך גדושים ברמיזות, הקשרים תרבותיים, פילוסופיים ופסיכולוגיים, משחקי מילים וצפנים. המוזיקה כוללת אלמנטים של אינדסטריאל ואוונגרד אירופי וכן מושפעת ממסורת ה"ליד". חלק מהשירים הם בהשתתפות התזמורת הסימפונית של לונדון. כל האלבום הוקלט בהופעה חיה באולפן, מבלי שנערכו תיקונים אחר כך.
רשימת הקטעים באלבום
מהאלבום יצאו ארבעה סינגלים, בגרסאות מקוצרות: השיר "(Patriot (A single" באורך 4:40, שיר הנושא "Tilt" באורך 4:38 והשירים "Farmer in the City" באורך 4:37 ו-"The Cockfighter" באורך של 4:07.
אמיל פון ציגלר
אמיל גוסטב ריטר פון ציגלר (בגרמנית: Emil Gustav Ritter von Ziegler; 14 באפריל 1861 – 1 באוגוסט 1915) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
תחילת דרכו
ציגלר נולד ב-14 באפריל 1861 בעיר קרונשטאט שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. כיום שם העיר בראשוב והיא נמצאת בתחומי רומניה המודרנית. הוא למד בבית הספר לקצינים בווינה ואז באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט, ובאוגוסט 1880 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי והוצב ברגימנט האולאנים השני. בנובמבר 1885 הועלה לדרגת לוטננט, בינואר 1889 לדרגת האופטמן, וב-1893 הועבר לרגימנט הדרגונים השלישי. במאי 1895 הועלה לדרגת אובר-לויטננט ובנובמבר 1897 לדרגת אוברסט-לויטננט. באותה שנה הועבר לשרת במטה הדיוויזיה ה-36, וב-1898 מונה למפקד רגימנט הדרגונים השלישי. במאי 1901 הועלה לדרגת אוברסט. באותה שנה מונה למפקד רגימנט הדרגונים ה-15. בנובמבר 1907 הועלה לדרגת גנרל מיור ובאותה שנה מונה למפקד בריגדת הפרשים הראשונה. ארבע שנים מאוחר יותר הוא הועלה לדרגת לוטננט פלדמרשל ומונה למפקד דיוויזיית הפרשים השנייה.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, נכללה הדיוויזיה של ציגלר במסגרת הקורפוס ה-14 אשר היה חלק מהארמייה השלישית בפיקוד רודולף פון ברודרמן. הדיוויזיה לחמה בקרב גליציה ובסתיו הועברה אל הארמייה הראשונה. במרץ 1915 הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-18 במקום היינריך צ'ורצ'נטאלר פון הלמהיים שנשלח לטירול כדי להכין הגנות במקרה של התקפה אפשרית מצד ממלכת איטליה. ב-1 במאי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים. הוא מת במפתיע מכולרה ב-1 באוגוסט 1915 בגיל 54. הוא היה אחד הקצינים האוסטרו-הונגרים הבכירים ביותר שנהרגו בעת פיקודם על יחידה בחזית.
ב-8 במאי 1899 נישא ציגלר למריה מיטלאכר אשר ילדה לו חמישה ילדים: גרטרוד, הלן, סוזאן, פרידריך גוסטב וגוסטב אלפרד. לאחר מותו עברה משפחתו לגור אצל אחיו אלפרד אשר היה אף הוא קצין בכיר בצבא. גם בנו, פרידריך גוסטב היה חייל בצבא ולחם בחזית האיטלקית.
Barbie: The Album
Barbie: The Album הוא אלבום הפסקול של סרט הקולנוע "ברבי" משנת 2023, בבימויה של גרטה גרוויג. הוא יצא על ידי חברת אטלנטיק רקורדס ב-21 ביולי 2023, באותו היום שבו יצא הסרט לאקרנים בצפון אמריקה. את האלבום קידמו חמישה סינגלים "Dance the Night", "Barbie World", "Speed Drive", "" ו-"Choose Your Fighter". האלבום הגיע למקום הראשון באוסטרליה, קנדה, הולנד, בריטניה וניו זילנד.
רשימת רצועות
הערות
Mario Kart 64
Mario Kart 64 (בתעתיק לעברית: מריו קארט 64, ביפנית: マリオカート64) הוא משחק מרוצי קארטינג בזיכיון מריו שפותח על ידי חברת נינטנדו עבור קונסולת המשחק נינטנדו 64. המשחק הושק לראשונה ביפן ב-14 בדצמבר 1996, ובהמשך באמריקה הצפונית ב-10 בפברואר 1997 ובבריטניה ב-24 ביוני 1997.
זה היה המשחק הראשון בסדרת משחקי מריו קארט בו חל מעבר לגרפיקת תלת-ממד אמיתית המבוססת על שימוש בפוליגונים וכמו גם היה הראשון בסדרה בו הייתה תמיכה לעד ארבעה שחקנים. השחקנים מסוגלים לשחק בדמויות שונות בזיכיון מריו אשר מתחרות זו בזו במגוון מסלולים שונים ומסוגלים להשתמש בפריטים שונים שמסולים להאט את היריבים או לסייע לשחקן להשיג יתרון במירוץ. המעבר לגרפיקה תלת־ממדית המבוססת על שימוש בפוליגונים איפשרה לשלב מסלולים עם פיצ'רים שלא היו זמינים במשחק המקורי כגון שינויים בגובה, גשרים, קירות ובורות. המשחק זכה להצלחה מסחרית ולשבחים והפך למשחק השני הנמכר ביותר של נינטנדו 64.
משחקיות
המשחק כולל שמונה דמויות שניתן לשחק בהן - מריו, לואיג'י, הנסיכה פיץ', טואוד, יושי, באוזר, ואריו ודונקי קונג. הדמויות מחולקות לשלוש קטגוריות לפי משקל - משקל קל (למכוניות הקארטינג של אותן הדמויות יש את התאוצה והמהירות הגבוהה ביותר), משקל כבד (למכוניות הקארטינג של אותן הדמויות יש משקל גבוה יותר אשר מאפשר להם לדחוף שחקנים אחרים מהמסלול, אך הם נוטים גם לעיתים רבות יותר לאבד מהמהירות בזמן ביצוע פניות, ויש להם את המהירות המרבית והתאוצה הנמוכים ביותר), ומשקל בינוני (למכוניות הקארטינג של אותן המויות יש תאוצה בינונית ומהירות מרבית אשר זהה למכוניות של הדמויות במשקל כבד, אבל יש להם שליטה הרבה יותר טובה בהיגוי).
טד קולנגוסקי
תאודור רלף קוּלָנגוֹסקֶי (באנגלית: Theodore Ralph Kulongoski; ) הוא עורך דין, שופט ופוליטיקאי יהודי-אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אורגון ה-36 בשנים 2003–2011. הוא כיהן בשני בתי אספת המחוקקים של אורגון וכנציב הביטוח המדינתי. הוא גם כיהן כתובע הכללי של אורגון בשנים 1993–1997 ולאחר מכן ועד 2001 כשופט בבית המשפט העליון של אורגון. בכך כיהן קולנגוסקי בכל שלוש רשויות הממשל של אורגון.
ראשית חייו
טד קולנגוסקי נולד בסנט לואיס, מיזורי. כשהיה בן ארבע נפטר אביו ומכאן והלאה הוא בילה את שנות ילדותו בבית יתומים קתולי לנערים. לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון הוא שירת בחיל הנחתים של ארצות הברית. בזכות הסיוע שקיבל מתוקף חוק החיילים המשוחררים הוא סיים ב-1970 תואר בוגר אוניברסיטה ותואר במשפטים באוניברסיטת מיזורי.
ראשית הקריירה הפוליטית
לאחר סיום לימודיו בבית הספר למשפטים, עבר קולנגוסקי ליוג'ין, אורגון, ושם הוא עסק כעורך דין בדיני עבודה. ב-1974 הוא נבחר לבית הנבחרים של אורגון, וב-1978 לסנאט המדינתי. בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-1980 הוא התמודד ללא הצלחה מול הרפובליקני בוב פאקווד. באותה מערכת בחירות הוא קיבל בוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית 8 קולות (0.24 אחוזים) כמועמד למשרת סגן נשיא ארצות הברית, אך הוא לא נבחר וסגן הנשיא המכהן וולטר מונדייל זכה בקלות במועמדות המפלגה לתפקיד. ב-1982 הוא עשה את ניסיונו הראשון להיבחר כמושל אורגון, אך הובס על ידי המושל הרפובליקני המכהן ויקטור אטיה.
ב-1987 מינה מושל אורגון, ניל גולדשמידט את קולנגוסקי לתפקיד נציב הביטוח של אורגון. בתפקידו זה ביצע קולנגוסקי רפורמה במערכת ביטוח פיצויי העובדים של אורגון, מהלך שזכה לשבחים על צמצום העלויות לעסקים.
התובע הכללי ושופט בבית המשפט העליון של אורגון
ב-1992 נבחר קולנגוסקי כתובע הכללי של אורגון, לאחר שהביס את הרפובליקני ריץ' רודמן. כתובע הכללי הוא התמקד ברפורמה במערכת המשפט לנוער. ב-1996 הוא החליט לא להתמודד לכהונה נוספת כתובע הכללי, ותחת זאת הוא נבחר בהצלחה לבית המשפט העליון של אורגון. הוא כיהן על כס השיפוט עד 2001 ואז התפטר כדי להתמודד על משרת מושל המדינה.
מושל אורגון
ב-2002, לאחר שזכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית לתפקיד מושל אורגון, התמודד קולנגוסקי בבחירות הכלליות מול מועמד הרפובליקנים קווין מניקס. מסע הבחירות שלו היה שקט, והוא הדגיש את המוניטין שלו כיוצר קונצנזוס וכפותר בעיות. בתשדירי הבחירות שלו בטלוויזיה הוא הציג מצבים של תחושות טובות כמו משחקי כדורת בהם השתתף. הוא קידם גישה פרגמטית לפתרון משבר התקציב והמיתון במדינה, מפנה ראוי לציון מהסגנון האגרסיבי יותר של המושל היוצא, עמיתו הדמוקרטי, ג'ון קיצהבר. מניקס טען שהמפלגה הדמוקרטית החזיקה במשרת המושל זמן רב מדי, והתחייב להפחית את הוצאות הממשלה ללא קיצוץ בשירותים חיוניים. בבחירות ניצח קולנגוסקי בהפרש קטן, לאחר שזכה ב-618,004 (49 אחוזים) מקולות הבוחרים, לעומת 581,785 הקולות (46 אחוזים) של מניקס, ו-57,760 הקולות (5 אחוזים) שקיבל המועמד הליברטריאני טום קוקס.
ב-13 בינואר 2003 הושבע קולנגוסקי כמושל אורגון ה-36. הוא ירש מדינה שהתמודדה עם גירעון תקציבי גדול ושיעור אבטלה גבוה. יותר מכך, היה עליו לטפל בבעיות במערכת הפנסיות הציבוריות לעובדים מבלי לעורר את חמתם של האיגודים המקצועיים שהעניקו לו את תמיכתם במערכת הבחירות. כמושל, הוא היה חבר באגודת המושלים הלאומית ובאגודת המושלים הדמוקרטים.
ב-1 בדצמבר 2005 דיווח העיתון מיוג'ין רג'יסטר גארד שהמושל הדמוקרטי לשעבר ג'ון קיצהבר שקל להתמודד מול קולנגוסקי בבחירות מקדימות של המפלגה. חודש לאחר מכן, הודיע קיצהבר שהוא לא יעשה כן, כפי שעשתה מועמדת פוטנציאלית נוספת, ויקי ווקר. מצב זה הותיר את קולנגוסקי מול שני מתמודדים: נציג מחוז ליין פטר סורנסון, והגזבר המדינתי לשעבר ג'ים היל, ושניהם האשימו את קולנגוסקי בכך שבגד בעקרונות המפלגה הדמוקרטית. היל הכריז, "מנקודת המבט שלי, [העימות בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית] הוא הזדמנות טובה להראות מה הדמוקרט טד הנורא היה". האיגוד הבינלאומי של משרתי הציבור תמך בהיל, והוועדה המרכזית של המפלגה הדמוקרטית במחוז מולטנומה החליטה בפגישה שהתקיימה בפברואר 2006 לתמוך ביריביו של קולנגוסקי.
ב-16 במאי 2006 ניצח קולנגוסקי בבחירות המקדימות של הדמוקרטים לאחר שזכה ב-54 אחוזים מהקולות. ג'ים היל סיים שני עם 25 אחוזים, ופט סונרסון שלישי עם 16 אחוזים.
קולנגוסקי ניצב מול כמה יריבים בבחירות הכלליות: מועמד הרפובליקנים רון סקסטון, מועמדת מפלגת החוקה של אורגון מרי סטארט, מועמד המפלגה הליברטריאנית ריצ'רד מורלי, ומועמד המפלגה הירוקה ג'ו קיטינג. הרפובליקני לשעבר בן וסטלונד תכנן להתמודד כמועמד עצמאי, אך באוגוסט 2006 פרש מהמרוץ. ב-7 בנובמבר 2006 ניצח קולנגוסקי בבחירות לכהונתו השנייה כמושל לאחר שגרף 51 אחוזים של הקולות מול 43 האחוזים של רוס סקסטון.
בפברואר 2007 הבהירו קולנגוסקי והסנאטור המדינתי בראד אבאקיאן שאורגון לא מכירה בשום תפקיד של "הקלימטולוג המדינתי" בתגובה לשימוש במונח זה על ידי הפרופסור מאוניברסיטת המדינה של אורגון ג'ורג' ה. טיילור, שהאמין שפעילות אנושית היא לא הסיבה לשינוי האקלימי העולמי. קולנגוסקי אמר שהמדינה זקוקה למסר עקבי להפחתת גזי החממה כדי להיאבק בשינוי האקלימי.
החל מהשבוע של ה-24 באפריל אותה שנה משך קולנגוסקי את תשומת הלב הלאומית כאשר הוא הצטרף לקמפיין, שנודע כאתגר תוכנית הסיוע לתזונה משלימה, ושתיאר את הקושי להתקיים מקצבת מזון של 21 דולר.
ב-8 במאי אותה שנה הכריז קולנגוסקי שאורגון תצטרף למשרד רישום האקלים שעוקב אחר פליטות גזי חממה מסוכנים. למחרת חתם קולנגוסקי על שני חוקים לזכויות להט"ב: חוק שותפות ביתית וחוק נגד אפליה.
במאי 2010 סבל קולנגוסקי מדימום בעינו. לדברי הדוברת שלו, אנה ריכטר טיילור, הוא היה התאשפז לצורך ניתוח לטיפול בדימום.
בספטמבר אותה שנה היה קולנגוסקי אחד משבעה מושלים שקיבלו ציון נכשל בדוח המדיניות הפיסקלית של מכון קאטו.
לאחר סיום כהונתו
לאחר סיום כהונתו כמושל, מונה קולנגוסקי על ידי המושל החדש ג'ון קיצהבר לנציבות הבטיחות הציבורית כחלק מקווי המתאר לגזרי הדין באורגון. ב-2012 הוא הצטרף לסגל בית הספר לממשל על שם מארק הטפילד באוניברסיטת המדינה של פורטלנד.
הפינגווינים של מדגסקר בהרפתקת חג מולד
הפינגווינים של מדגסקר בהרפתקת חג מולד (באנגלית: The Madagascar Penguins in a Christmas Caper) הוא סרט קצר בהנפשה ממוחשבת משנת 2005. הסרט, שאורכו כ-12 דקות, הופץ בקולנוע יחד עם הסרט "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני". הסרט מתמקד בדמויות הפינגווינים אשר גרים בגן החיות בתור מרגלים, ומתרחש לפני הסרט "מדגסקר", הסרט בראשון בזיכיון בעל אותו שם.
עלילה
עלילת הסרט מתמקדת בפינגווינים ממדגסקר ומתרחשת לפני הסרט "מדגסקר". הפינגווין הכי צעיר בחבורה, פרייווט, מחליק החוצה מגן החיות בערב חג המולד על מנת לבקר את טד, דוב הקוטב הבודד. כאשר טייל ברחובות מנהטן, הוא נתפס על ידי נאנא (הסבתא העצבנית ממדגסקר ומדגסקר 2) אשר חושבת שהוא צעצוע לעיסה לכלב האכזרי שלה, מר לועס. שלושת הפינגווינים האחרים, סקיפר, קובלסקי וריקו, מצילים את פרייווט מהדירה של נאנא בטרם יהיה מאוחר מדי. הם נקלעים מול כאוס מול מר לועס, בזמן שנאנא צופה במשחק בטלוויזיה. כאשר הם גמרו, הם שמו פצצת דינמיט (שריקו שמר לפני כן) ומשכו את תשומת ליבה של נאנא כאשר היא האשימה את מר לועס במה שקרה.
בסוף הסרט, הפינגווינים ביקרו את טד דוב הקוטב והזמינו אותו לביתם. אולם הוא הזמין אורחים נוספים כשהם שרו יחד שיר פארודי על "ג'ינגל בלז".
תומר צרפתי
תומר צרפתי (נולד ב-16 באוקטובר 2003 בפרדס חנה-כרכור שבישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער במחלקת הנוער של מכבי נתניה מליגת העל הישראלית.
קריירת מועדונים
צרפתי נולד בפרדס חנה-כרכור שבישראל, וגדל במחלקות הנוער של מ.ס. פרדס חנה-כרכור, מכבי ברקאי, הפועל חדרה, מכבי חיפה, הפועל באר שבע ומכבי נתניה. ב-23 בפברואר 2023 חתם על חוזה במכבי נתניה עד לשנת 2026.
ב-7 במאי 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-4 נגד הפועל ירושלים.
קריירה בינלאומית
צרפתי החל לשחק בנבחרת ישראל עד גיל 19 בשנת 2022. הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר אליפות אירופה עד גיל 19 בשנת 2022, בו סיימה נבחרת ישראל במקום השני לאחר הפסד בגמר לנבחרת אנגליה עד גיל 19.
בשנת 2023 החל לשחק בנבחרת ישראל עד גיל 21.
נכלל בסגל נבחרת ישראל עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023.
מילאן שקודה
קריירת מועדונים
שקודה החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של CAFC פראג, בשנת 2001, עבר למחלקת הנוער של קבוצת בוהמיינס פראג. ב-2004, שקודה עלה לסגל הבוגר של קבוצת בוהמיינס, ובילה בה 8 שנים בהן כבש 25 שערים ב-114 משחקי ליגה. ב-2012 עבר לשחק בקבוצת סלביה פראג.
קריירה בינלאומית
שקודה ערך את הופעתה הבכורה שלו עבור נבחרת צ'כיה ב-12 ביוני 2015, כאשר נכנס כמחליף במקום לוקאש ואצ'ה בדקה ה-79, במהלך משחק הפסד החוץ 2-1 מול איסלנד במסגרת מוקדמות יורו 2016. שקודה כבר את שני שעריו הראשונים בנבחרת, ב-3 בספטמבר 2015, במשחק הניצחון 2-1 מול קזחסטן במסגרת מוקדמות יורו 2016. הוא נכלל על סגל הנבחרת הצ'כית לטורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת. ב-17 ביוני 2016, במהלך הטורניר, כבש את השער הראשון של נבחרתו במשחק בו פיגרה 2-0 מול קרואטיה, כאשר את שער השוויון כבש תומאש נסיד, ובסיום המשחק צ'כיה חילצה תיקו קריטי שהשאיר עבורה סיכויים להעפיל לשלב הבא של הטורניר.
נאורה אבן-זהב
אבן-זהב נולדה בבוקרשט למשפחת הלזינגר. בהיותה בת 4 עלתה לארץ ישראל ממחנות המעצר בקפריסין.
בגיל 8 חלתה בשיתוק ילדים ובשנת 1961 הצטרפה לפעילות במרכז הספורט לנכים והתאמנה באתלטיקה, סיף, חץ וקשת וכדורסל כיסאות גלגלים. היא לקחה חלק בתחרויות בארץ ובעולם והשתתפה במשחקי סטוק מנדוויל.
בשנת 1970 הייתה ממייסדי האגודה הישראלית לקליעה בחץ וקשת.
בשנים מאוחרות יותר הייתה חברה בנבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים והשתתפה באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) בה זכתה הנבחרת במדליית כסף. הופעתה האחרונה במשחקים הפאראלימפיים הייתה עם נבחרת הכדורסל באולימפיאדת הנכים סיאול (1988). בנוסף לקחת חלק ב-6 אליפויות אירופה ובשנת 1996 השתתפה באליפות העולם בבריטניה.
נשואה לספורטאי ספורט נכים ישראל אבן-זהב.
יחסי ארמניה–טורקיה
היחסים בין רפובליקת ארמניה לבין הרפובליקה הטורקית טעונים כתוצאה מרצח העם הארמני וסירובה של טורקיה להכיר בו, כמו גם סירוב ארמניה לאשרר את הסכם קארס ותמיכת טורקיה באזרבייג'ן בסכסוך נגורנו קרבאך. הגבול בין שתי המדינות השכנות, שאורכו 311 ק"מ, סגור.
מהמאה ה-9 עד המאה ה-14
היסטוריית היחסים הארמניים-טורקיים החלה במאה ה-9, אז החלו שבטי אוע'וז הטורקים לחדור ממרכז אסיה לקווקז. במאות ה-10 עד ה-11 התהליך הזה התגבר. בשנת 1071 הביסו הטורקים את הביזנטים בקרב מנזיקרט. אירוע מפתח נוסף בתקופה זו היה התפשטות האסלאם בקרב הכובשים.
ארמנים באימפריה העות'מאנית
ארמניה הייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית במאות ה-15 וה-16. בהמשך קיבלה פרס את השליטה באזור המזרחי של ארמניה, והשטח בשליטה העות'מאנית שעליו חיו הארמנים התפרסם כארמניה המערבית. היחסים בין ארמנים לעות'מאנים היו מעורבים. שליטים עות'מאניים יזמו את הקמת הפטריארכיה הארמנית בקונסטנטינופול. האוכלוסייה הארמנית בעיר לא גדלה, לא השתמשה בתמיכת הסולטאן והייתה במצב גרוע יותר מאשר האוכלוסייה הארמנית בארמניה ההיסטורית. אלו סבלו לעיתים קרובות מהממשל המקומי. בנוסף, הם היו צריכים לשלם מיסים נוספים כ"כופרים" ולתת חלק מהנערים לסולטאן, כדי שיהפכו ללוחמים (יאניצ'רים). עם זאת, מתחילת המאה ה-17 החלה האימפריה העות'מאנית לדעוך. במקביל, השליטים החלו לחשוד בארמנים. אחת הסיבות לכך הייתה הכללת הנכסים הצפון-מערביים של האימפריה בתחום האינטרסים של רוסיה, שפטרונות על העמים הנוצרים של טורקיה המוסלמית.
תנאי החיים בארמניה הטורקית תחת הסולטאן עבדול חמיד השני (1876-1908) החמירו. על הארמנים שנחשבו אזרחים מסוג ב', נאסר לשאת נשק, והם הפכו לקורבנות של בוזזים כורדים וגובי המס העות'מאנים. עם זאת, באיסטנבול הם עדיין נהנו מפריבילגיות משמעותיות. הם ארגנו "דוחנים" נפרדים (קהילות לאומיות) וביצעו ממשלה עצמית כלשהי. השירותים הציבוריים העות'מאניים ומערכות הבנקאות אוישו ברובם על ידי ארמנים ויוונים.
יחסי ארמניה-טורקיה בשנים 1915–1921
ב-10 באוגוסט 1920 נחתם הסכם בעיר הצרפתית סברס, לפיה טורקיה הכירה בארמניה כ"מדינה חופשית ועצמאית". טורקיה וארמניה הסכימו לציית לנשיא ארצות הברית וודרו וילסון, גבולות הבוררות בתוך המחוזות של ואן, ביטליס, ארזורום וטרבזון ולקבל את תנאיה על הגישה של ארמניה אל הים השחור (דרך באטום). עם זאת, חוזה זה לא נכנס לתוקף, שכן הממשלה הטורקית החדשה בראשות כמאל אטאטורק סירבה לאשר אותה. לבסוף תוקנו תנאי חוזה סברס בוועידת לוזאן בשנת 1923. ב-3 בדצמבר 1920 נחתם הסכם השלום באלכסנדרופול שהסתיים במלחמה בין ארמניה וטורקיה. המלחמה הסתיימה בתבוסת ארמניה. הממשלה הארמנית הכירה בחוזה השלום של סברס כמבוטלת והתחייבה למשוך את משלחותיה מאירופה ואמריקה, כמו גם "להוציא מהממשלה את כל האנשים שעוררו וביצעו משימות אימפריאליסטיות", וכן הכירה בכל האמנות שנחתמו לרעת טורקיה או שנפגעו האינטרסים שלה. טורקיה קיבלה את הזכות לשלוט על הרכבות ועל דרכי תקשורת אחרות של ארמניה, לנקוט בצעדים צבאיים בשטח ארמניה. באמנה נקבע גם שיבת פליטים וזכויות האוכלוסייה המוסלמית בארמניה. למחרת, 4 בדצמבר 1920, יחידות של הצבא האדום נכנסו לירוואן והממשלה החדשה של ארמניה הסובייטית ביטלה את אמנת אלכסנדרופול. היחסים בין ארמניה לטורקיה הושלמו על ידי הסכם קארס, שנחתמה ב-13 באוקטובר 1921.
ארמניה הסובייטית וטורקיה לאחר מלחמת העולם השנייה
ברית המועצות הציבה דרישות לטורקיה להחזיר חלק ממערב ארמניה והציגה אותן כדרישות ארמניה וגאורגיה הסובייטיות. בשנת 1953, תחת שלטונו של חרושצ'וב, הודיעה הנהגת ברית המועצות רשמית על נטישת טענות שהושמעו בעבר על ידי הנהגות הרפובליקות.
Aviv Geffen
Aviv Geffen הוא האלבום הבינלאומי הראשון של הזמר הישראלי אביב גפן, שיצא ב-19 באוקטובר 2009 בממלכה המאוחדת. כמה מחברי ההרכב בלאקפילד תרמו את חלקם בנגינה באלבום: ספי אפרתי על הבס, תומר זי על התופים, ערן מיטלמן על הקלידים וסטיבן וילסון על הגיטרה.
יחסי ארמניה–טורקיה
תיאור יחסים
טורקיה הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאותה של ארמניה לאחר התפרקות ברית המועצות ב-1991. עם זאת, היחסים בין שתי המדינות מאופיינים כמתוחים מאוד. מספר גורמים משפיעים על כך:
Aviv Geffen
השיר "It's Cloudy Now" מהווה תרגום לשירו של גפן "עכשיו מעונן", ונמצא גם באלבום הבכורה של בלאקפילד.
יחסי ארמניה–טורקיה
סכסוך נגורנו קרבאך
טורקיה הייתה חברה פעילה בקבוצת מינסק של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, שהוקמה בשנת 1992 כדי לתווך בין צדדים לסכסוך. ככל שהכוחות הארמנים הצליחו במלחמת נגורנו קרבאך, יחסי ארמניה-טורקיה התדרדרו יותר ויותר. במאי 1992, בקשר לפעולות צבאיות בגבול בין ארמניה נחצ'יבאן, עלה האיום של התערבות צבאית טורקית בסכסוך.
מכל מים
מכל מים הוא כלי קיבול המשמש לאחסון מים לשימושים רבים כגון מי שתייה, חקלאות, השקיה, כיבוי אש, הן לצמחים והן לבעלי חיים, ייצור כימי, הכנת מזון וכן שימושים רבים אחרים. מכלי מים שונים זה מזה בתכנון הכללי שלהם, המתחשב בייעודם, ובבחירת חומרי הבניין והרפידות שלהם. חומרים שונים משמשים לייצורם: פלסטיק (פוליאתילן, פוליפרופילן), פיברגלס, בטון, אבן, פלדה (ריתוך או הברגה, פחמן, או אל־חלד). סירי חרס, כמו מטקי המשמשים בדרום אסיה, יכולים לשמש גם לאחסון מים. מכלי מים הם דרך יעילה לסייע למדינות מתפתחות לאגור מים נקיים.