cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מארוול קומיקס
שנות ה-40: טיימלי הוצאה לאור
אסטרטגיית הניהול של גודמן כללה את מכירתן של חוברות הקומיקס בידי חברות שונות הפועלות מאותם משרדים וע"י אותו צוות פרסומי. אחת מאותן חברות בת נקראה מארוול קומיקס במאי 1944, עם הוצאת החוברת Marvel Mystery Comics #55. בנוסף, כמה מעטיפות החוברות – כמו למשל All-Surprise Comics #12 – הוצגו כמגזין מארוול שנים רבות לפני שגודמן אימץ רשמית את השם בשנת 1961.
שנות ה-50: אטלס קומיקס
שוק הקומיקס סבל מדעיכה בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה. לקראת סוף שנות ה-40 של המאה ה-20, טיימלי הוצאה לאור פיצלה את כותרי הקומיקס שתחת פרסומה לז'אנרים מרכזיים כרומנים, מערבונים, ספרות אימה, הומור, ספרות ריגול, פשע, מלחמה ואף ספרות מימי הביניים. גודמן החל להשתמש בלוגו גלובוס של אטלס, חברת ממכר עיתונים שבבעלותו, החל מנובמבר 1951. תחת לוגו זה, חברות הבת וצוות הכותבים אוחדו יחדיו.
חברת אטלס קומיקס נקטה בגישה מודרנית ועקבה אחרי טרנד פופולרי שהופיע בסרטי קולנוע וטלוויזיה, דרייב אין וכן ליין האימה של חברת EC Comics. החברה ניסתה להחיות את גיבורי-העל המרכזיים שלה לקראת אמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 – הלפיד האנושי באיורם של סיד שורס ודיק איירס, נאמור בכתיבתו של אברט, וקפטן אמריקה בכתיבתו של סטן לי ובאיורו של ג'ון רומיטה האב.
שנות ה-60
חוברות הקומיקס הראשונות תחת השם המסחרי מארוול קומיקס היו אנתולוגיית הסיפורים Journey into Mystery #69 וכותר הצעירים ההומוריסטי Patsy Walker #95, ששניהם פורסמו ביוני 1961. או אז, עם הצלחתה של חברת DC קומיקס להחיות מספר גיבורי-על בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 – במיוחד פלאש, גרין לנטרן ושאר חברים בקבוצת ליגת הצדק – חברת מארוול קומיקס פעלה בהתאם. הצגתה של קבוצת גיבורי-העל הראשונה של מארוול, ארבעת המופלאים (נובמבר 1961) החלה לבסס את המוניטין של החברה.
קבוצת גיבורי-העל ארבעת המופלאים של הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי הזכירה במעט את הרפתקאותיהם של "מאתגרי הלא נודע" ("Challengers of the Unknown"), אותם יצר קירבי בשנת 1957 עבור חברת DC. הרפתקאות אלו התרחשו בתקופת המלחמה הקרה, ועזרו לשכתב את הרפתקאות גיבורי-העל השונים באופן שישקף טוב יותר את רוח התרבות העכשווית. הימנעות מדימויים מוכרים מעולם הקומיקס כמו זהויות סודיות, קיומה של מפלצת כאחת מגיבורי-העל, וגישתם המציאותית של גיבורי-העל אל החיים האמיתיים הציגה רוח של שינויים בפרסומיה של החברה, מה שהתברר כנוסחה מנצחת. מארוול החלה לפרסם כותרים של גיבורי-על נוספים כמו הענק הירוק, ספיידרמן, תור, איירון מן, אקס-מן, דרדוויל ואיש הנמלה, וכן נבלי-על ידועים לשמצה כדוקטור דום, מגנטו, הגובלין הירוק, דוקטור אוקטופוס וגלקטוס. לי וסטיב דיטקו יצרו את סדרת הכותרים החדשה והמצליחה The Amazing Spider-Man. בנוסף, חברת מארוול יצרה ליין פרודי על כותריה וכותרי חברות אחרות בשם Not Brand Echh.
לחוברות הקומיקס של החברה נוצר מוניטין בשל התמקדותן באפיון הדמויות יותר מאשר חברות קומיקס אחרות שקדמו להן, במיוחד בכותר "ספיידרמן המדהים", שדיבר על גיבור-על צעיר שסבל מחוסר הערכה עצמית ומבעיות גיל ההתבגרות כמו כל נער אחר בגילו. מארוול הציגה אף גיבורי-על בעל מום כזה או אחר או לא טבעיים, בניגוד לגיבורים העשויים ללא חת בחוברות קומיקס אחרות. כמה מגיבורי-העל של החברה נראו כמו נבלים או כמפלצות. עם הזמן, גישה זו הביאה למהפכה בתעשיית הקומיקס. הכותב ג'ף באוצ'ר כתב: "סופרמן ו-DC קומיקס נראו פתאום כמו פאט בון מזדקן, בעוד חברת מארוול הביאה תחושה של הביטלס ושל הפלישה הבריטית. הייתה זו עבודת האיור הפסיכדלית של קירבי שהפכה את סדרות הכותרים למושלמות לתקופה זו, או שמא כתיבתו האמיצה והמלודרמטית של לי, שהייתה חסרת ביטחון אך חדשנית באותה עת".
היסטוריון הקומיקס פיטר סנדרסון כתב, כי בתחילת שנות ה-60,
אישיותו החמימה והלבבית של לי, נוסף על דרך ניהולו הקדחתנית כעורך ראשי, הפכו אותו לאישיות הידועה ביותר בתעשיית הקומיקס. חוש ההומור שלו וגישתו הקלילה הפכו ל"קול" המרכזי שניבט מהסיפורים, ועד מהרה הוא זכה למועדון מעריצים נאמן הודות לתיאורם של צוות היוצרים על ידו כ"משפחה גדולה ומאושרת" בטור הכותבים בחוברות, וכן להעלאת מורל היוצרים השונים. הדבר כלל נתינת קרדיטים לאמנים שהשתתפו ביצירת הסיפורים בהתבסס על קווי המתאר אותם כתב לי, במה שנודע כ"שיטת מארוול", שתרמה להצלחת החברה ולפופולריותה. ג'ק קירבי במיוחד זכה לקרדיט על רעיונות קוסמיים ודמויות שונות של ארבעת המופלאים ותור, כמו "הצופה", הגולש הכסוף ו"אגו הכוכב החי", בעוד סטיב דיטקו מזוהה ככוח היצירתי המניע מאחורי האווירה האורבנית והמתוחכמת של "ספיידרמן המדהים" וכן האווירה המיסטית והסוריאליסטית השוררת בחוברותיו של דוקטור סטריינג'.
בשנת 1968, מייסד החברה מרטין גודמן מכר את מארוול קומיקס יחד עם עסקי פרסום נוספים ל-Perfect Film and Chemical Corporation, שאיגדה את חברות הבת כ-.Magazine Management co, וגודמן נשאר בתפקידו כפרסומאי. בשנת 1969, מארוול סיימה את הסכם ההפצה שערכה עם DC קומיקס, שהגיע לנקודת רתיחה במהלך שנות קיומה של אטלס קומיקס ואשר הגבילה את התפתחותה על ידי חתימתה עם חברת ההפצה קורטיס.
שנות ה-70
בשנת 1971, מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית פנתה אל סטן לי בבקשה לפרסם סיפור הנוגע לשימוש בסמים. לי הסכים ופרסם קשת סיפור בת שלושה חלקים בסדרת כותרי ספיידרמן, בה תיאר את הסמים כמסוכנים ונטולי כל חן. אולם, הוועד האחראי על הצנזורה בתעשייה, רשות האתיקה של הקומיקס, סירב לאשר את פרסומו של הסיפור בגלל השימוש בסמים נרקוטיים. לי, באישורו של הפרסומאי מרטין גודמן, פרסם את הסיפור בחוברות The Amazing Spider-Man #96-98 (מאי-יולי 1971) ללא אישורה של הוועדה. שוק הקומיקס הגיב בצורה חיובית לקשת הסיפור, מה שהוביל את רשות האתיקה להוסיף את אישורה מיד לאחר מכן.
גודמן פרש מעבודתו כפרסומאי ב-1972, ובעקבותיו הלך גם לי. סדרת עורכים ראשיים חדשים פיקחו על החברה במהלך תקופה חלשה נוספת במכירות. החברה ניסתה פעם נוספת לגוון, ועם עדכונו של קוד הקומיקס השיגה הצלחה עם כותרי אימה ("קברו של דרקולה"), אמנויות לחימה ("שאנג-צ'י: מסטר קונג-פו"), חרבות וכשפים ("קונאן הברברי", סוניה האדומה), סאטירה ("הווארד הברווז"), ומדע בדיוני ("קילרייבן", עיבודי קומיקס ל-"2001: אודיסיאה בחלל", "מסע בין כוכבים" ו"מלחמת הכוכבים"). כמה מפרסומים אלה היו במגזינים בשחור-לבן ויועדו לקהל קוראים בוגר יותר, תחת חותם "מגזיני קורטיס". מארוול מינפה את הצלחת חוברות גיבורי-העל מהעשור הקודם על ידי רכישת מפיץ נוסף וע"י הרחבת ליין הקומיקס. החברה הצליחה לעבור את מתחרתה, DC קומיקס, בזמן בו מחיר ופורמט מהדורות הקומיקס הרגילות היה נזיל. גודמן הגדיל את מחירן ואורכן של החוברות מנובמבר 1972 מ-15 סנט ו-39 עמודים ל-25 סנט ו-52 עמודים. DC פעלה בהתאם, אך חודש לאחר מכן, מארוול הורידה את המחירים ל-20 סנט לאורך של 36 עמודים, בכך מציעה מוצר במחיר מופחת בהנחת מפיץ גדולה יותר.
בשנת 1973, Perfect Film and Chemical Corporation שינתה את שמה לתעשיות קאדנס, ואת שם .Magazine Management co ל"קבוצת מארוול קומיקס". גודמן, כעת מנותק לחלוטין ממארוול, הקים את חברת Atlas\Seaboard Comics בשנת 1974 והחיה את שם החברה הישן של אטלס, אך חברה זו החזיקה מעמד כשנה וחצי בלבד.
באמצע שנות ה-70, ירידה במערכת ההפצה של החוברות השפיעה על מארוול. הצלחות קאלט כ"הווארד הברווז" נפלו קורבן לבעיות הפצה שונות ודווח על היקף מכירות נמוך של מספר כותרים נוספים. אולם עד לסוף העשור, רווחי החברה עלו הודות לשיווק ישיר – מכירה בחנויות קומיקס מובחרות מאשר בדוכני עיתונים.
מארוול ערכה כנס חובבים משלה, Marvelcon, בסתיו 1975, ובו סטן לי הודיע על שובו של ג'ק קירבי לאחר שעזב את החברה בשנת 1970 לעבוד עם DC קומיקס. באוקטובר 1976, מארוול קומיקס יצרה גיבור-על במיוחד עבור הממלכה המאוחדת, קפטן בריטניה, וזאת משום שהחלה למכור חוברות מודפסות מחדש לשוקי קומיקס זרים, ביניהם גם הממלכה המאוחדת. דמותו הופיעה בלעדית עבור שוק הקומיקס באנגליה, ולאחר מכן גם בשווקים האמריקנים.
שנות ה-80
בשנת 1978, ג'ים שוטר הפך לעורך הראשי. למרות אישיותו השנויה במחלוקת, הוא ריפא כמה מתחלואות החברה, כולל החמצת תאריכי יעד תכופים ונשנים. החברה זכתה לכמה מהצלחותיה הטובות ביותר בזמן תשע שנות תפקידו של שוטר כעורך ראשי, בין היתר הרצתם של כריס קלרמונט וג'ון ביירן על חוברות Uncanny X-Men, והרצתו של פרנק מילר על דרדוויל. וולט סימונסון שיכתב את סדרת כותרי The Mighty Thor והפך אותם לרבי מכר. שוטר הכניס את מארוול לתוך שוקי ההפצה הישירה ההולכים וגדלים, ביסס תמלוגים ליוצרים, החל את חותם Epic בשנת 1982, הציג את סיפורי הקרוסאובר הראשונים של החברה, "תחרות האלופים" ו"המלחמות הסודיות", ובשנת 1986 הקים חותם חדש בשם "היקום החדש" לרגל 25 שנות קיומה של החברה, אם כי בסופו של דבר חותם זה לא הצליח. "סטאר קומיקס", חותם נוסף של מארוול שיועד לקהל קוראים צעיר, זכה להצלחה מסוימת בתקופה זו.
חרף הצלחתה של מארוול קומיקס בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, היא הפסידה ל-DC קומיקס כאשר מספר מיוצריה המוכשרים ביותר ערקו לחברה המתחרה. חברת DC קומיקס נחלה מספר הצלחות במכירות, עם מיני סדרות ומהדורות מוגבלות כ"השומרים", "המשבר בעולמות האינסופיים", "האביר האפל חוזר", ושכתובם המחודש של ג'ון ביירן לסופרמן ושל אלן מור להיצור מן הביצה.
בשנת 1986, מארוול קומיקס נמכרה ל-New World Entertainment אשר מקץ שלוש שנים מכרה אותה למק'אנדרוס ופורבס, חברת החזקות אשר בבעלותה גם חברת רבלון.
שנות ה-90
חברת מארוול קומיקס זכתה בסכום כסף מכובד ובהכרה בעקבות בום הקומיקס הגדול של תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, והשיקה את חותם "מארוול 2099" המצליח, שמתרחש בעתיד, וכן את "רייזורליין" – החותם הנועז אך שאינו זכה להצלחה של הסופר והקולנוען קלייב בארקר. אולם לקראת אמצע העשור, תעשיית הקומיקס קרסה, ובדצמבר 1996 מארוול קומיקס עתרה לצ'פטר 11 – הגנה מפני פשיטת רגל.
מארוול סבלה ממכה רצינית בתחילת שנת 1992, כאשר שבעה מאמניה המובילים ביותר – טוד מקפרלן (הידוע על עבודתו בספיידרמן), ג'ים לי (אקס-מן), רוב ליפילד (X-Force), מארק סילבסטרי (וולברין), אריק לרסן (ספיידרמן המדהים), ג'ים ולנטינו (שומרי הגלקסיה ) ווילס פורטסיו – עזבו את החברה כדי להקים את חברת אימג' קומיקס.
בסוף 1994, מארוול רכשה את המפיץ "Heroes World Distribution" כדי שישמש כמפיץ הבלעדי של החברה. כאשר חברות פרסום מובילות אחרות בתעשייה ערכו עסקאות הפצה בלעדיות עם חברות אחרות, אפקט הגל שנוצר כתוצאה מכך הביא להישרדותו של המפיץ המרכזי באמריקה הצפונית, ".Diamond Comic Distributors Inc". בתחילת 1997, כאשר מיזם Heroes World של מארוול נכשל, דיאמונד חתמה על עסקה בלעדית עם מארוול, והעניקה לה מקום בקטלוג הקומיקסים שלה, "Previews".
מבחינה קריאייטיבית ומסחרית, שנות ה-90 נשלטו בידי מספר גימיקים כדי להעלות את המכירות, כמו למשל עטיפות אלטרנטיביות, שיפורים גרפיים בעטיפות וגיליונות בגדי ים מיוחדים. בנוסף, מארוול החלה בשיווק קלפי אספנות בשנת 1991 בהם מופיעות הדמויות המוכרות של החברה. מהלך נוסף של החברה באותה תקופה היה יצירת אירועי קרוסאובר נרחבים שטילטלו קשות את המשכיות יקום מארוול. בשנת 1996, כמעט כל כותריה של החברה השתתפו בסאגת אונסלוט, קרוסאובר שאיפשר את הרצתן המחודשת של מספר דמויות הדגל של החברה, בהן האוונג'רס וארבעת המופלאים, לתוך יקום "הגיבורים נולדים מחדש", ונתנה לג'ים לי ולרוב ליפילד אפשרות לאתחל את המותגים מאפס. לאחר התחלה מבטיחה, המכירות הגיעו לשפל, והחברה הפסיקה עם הניסוי לאחר שנה אחת בלבד, והדמויות חזרו ליקומן הרגיל. בשנת 1998, החברה הריצה את חותם "אבירי מארוול", המתרחש בתוך המשכיות מארוול הראשית, תחת ניצוחו של העורך הראשי לעתיד ג'ו קסאדה. "אבירי מארוול" הציג סיפורים גסים ומחוספסים שיועדו לקהל קוראים בוגר יותר.
בשנת 1991, בעליה של חברת מק'אנדרוס אנד פורבס – רונלד פרלמן – הוציא את חברת האם של מארוול קומיקס למכירה פומבית בבורסה לניירות ערך בניו יורק תחת חתימתו של בנק ההשקעות מריל לינץ'. בשנת 1997, Marvel Entertainment Group וחטיבת הצעצועים של החברה התאחדו כדי להביא את פשיטת הרגל לסיומה, והקימו את "תעשיות מארוול", כאשר פרלמן החיה מחדש את ליין הקומיקס יחד עם שותפיו העסקיים יצחק פרלמוטר ואבי ארד הישראליים, ועם ביל ג'מאס והעורך הראשי בוב האראס.
שנות ה-2000
עם תחילתו של האלף השלישי, חברת מארוול קומיקס ניצלה מפשיטת רגל והחלה שוב לגוון את היצע המלאי שלה. בשנת 2001, החברה פרשה מקוד האתיקה של הקומיקס והקימה שיטת מידרוג משלה לחוברות קומיקס. החוברת הראשונה שלא נשאה את הקוד הייתה X-Force #119 (אוקטובר 2001).
החברה יצרה גם חותמים חדשים, כמו חותם מקס (ליין המיועד לקוראים בוגרים) ו"עידן מארוול" (לקהל קוראים צעיר). בנוסף, החברה יצרה חותם של יקום מקביל בשם "אולטימייט מארוול" שאיפשר לחברה לאתחל כמה מסדרותיה המפורסמות כדי לשכתב ולעדכן את דמויותיה לדור חדש של קוראים. נכון ל-2010, מארוול קומיקס נותרה חברת הפרסום מהמובילות בתעשייה, למרות שהתעשייה עצמה דשדשה במקום לפני כעשור. כמה מדמויות החברה זכו לזיכיונות סרטי קולנוע מוצלחים, כמו למשל סרטי אקס-מן וסרטי ספיידרמן, בין היתר.
בשנת 2007, החברה פתחה במיזם מקוון בשם Marvel Digital Comics Unlimited, ארכיב מקוון של למעלה מ-2,500 חוברות הניתנות לצפייה באינטרנט תמורת תשלום דמי מנוי. בשנת 2009, החברה ציינה 70 שנה להיווסדותה, החל מימי טיימלי קומיקס, בכך שפרסמה את המהדורה המוגבלת Marvel Mystery Comics 70th Anniversary Special #1, כמו גם לחוברות מיוחדות נוספות.
ב-31 באוגוסט 2009, חברת וולט דיסני הודיעה רשמית על רכישתה של מארוול אנטרטיינמנט תמורת 4 מיליארד דולר. ב-24 ביולי 2010 הודיע העורך הראשי דאז, ג'ו קסאדה, על כוונת החברה להחיות מחדש את כותרי חברת קרוסג'ן, שהגישה בקשה לפשיטת רגל בשנת 2004.
בצעד דומה לזה שנעשה בספטמבר 2011 בידי חברת DC קומיקס, שאתחלה מחדש את יקום DC כדי למשוך קהל קוראים חדש, חברת מארוול קומיקס החלה בהרצה מחודשת של כותריה באוקטובר 2012, תחת המיתוג מחדש "מארוול עכשיו!". הרצה זו נמשכה עד לפברואר 2015, שבו אירועי "מלחמות סודיות" הביאו למיזוג של יקום מארוול עם יקום אולטימייט מארוול במיתוג המחודש "מארוול החדשה והשונה".
ב-2018 החלה מארוול בהרצה מחודשת של חוברותיה, תחת המותג 'מארוול – התחלה חדשה' (Marvel – Fresh Start).
חותמים
כיום יש לחברה מספר חותמים שונים, מעבר לכותרי גיבורי-העל הרגילים:
ג'וד לאו
דייוויד ג'וד הייוורת' לאו (באנגלית: David Jude Heyworth Law; נולד ב-29 בדצמבר 1972) הוא שחקן קולנוע, מפיק ובמאי אנגלי.
ביוגרפיה
לאו נולד בלואיסהם, דרום לונדון שבממלכה המאוחדת למשפחה נוצרית-אנגלית. שני הוריו הם מורים. שמו הפרטי ניתן לו בהשראת השיר של הביטלס "היי ג'וד". לו אחות בשם נטשה, היא אמנית ומעצבת גרפית. התחיל לשחק בגיל צעיר, כשהיה בן 12 הופיע במחזמר יוסף וכתונת הפסים המשגעת, ובגיל 17, הוא נשר מהתיכון, ושיחק בטלוויזיה באופרת הסבון הבריטית "משפחות".
בצילומי הסרט Shopping פגש את סיידי פרוסט. השניים נישאו ב-2 בספטמבר 1997 לזוג ארבעה ילדים: פינליי (בן חורג ללאו, נולד ב-1990), רפרטי (נולד ב-1996), הדוגמנית והשחקנית איריס (נולדה ב-2000), ורודי (נולד ב-2002). קייט מוס היא הסנדקית של איריס. הזוג התגרש ב-29 באוקטובר 2003. ב-2005, הגיעו הזוג להסדר הגירושין לאחר שנתיים של משא ומתן.
לאו התארס לסיינה מילר, אשר כיכבה איתו באלפי. ב-18 ביוני 2005, פרסם לאו התנצלות פומבית לארוסתו על כך שהיה לו רומן עם המטפלת של ילדיו מאשתו לשעבר; למרות הפרשיה המביכה, הזוג השלים לתקופה קצרה. ב-12 בנובמבר 2006, פרסם הזוג כי הקשר ביניהם נגמר. במהלך ארבע השנים שלאחר מכן היו ללאו מספר מערכות יחסים קצרות, ומאחת מהן (רומן קצר-מועד עם מלצרית צרפתייה) אף נולדה לו בת. במהלך 2010 פורסמו מספר עדויות מצולמות לכך שמילר ולאו חזרו לנהל מערכת יחסים רומנטית, ובאוגוסט 2010 אף פורסם כי השניים ערכו טקס נישואין פרימיטיבי במהלך חופשה בדרום-אמריקה, על מנת לבטא את מחויבותם זה לזה.
במרץ 2015, נולדה בתו החמישית של לאו מאישה בשם קתרין הארדינג. לאו טוען כי הם אינם במערכת יחסים.
במאי 2019 נישא בטקס קטן ואינטימי לבת זוגו, מזה 4 שנים, פיליפה קואן, ד"ר לפסיכולוגיה ובעלת חברה לייעוץ ארגוני.
קריירה
ב-1987, החל לאו לשחק בתיאטרון הלאומי לצעירים. ב-1989, קיבל את תפקידו הראשון בטלוויזיה, בסרט המבוסס על ספר הילדים "The Tailor of Gloucester". לאחר ששיחק במספר תפקידים משניים בטלוויזיה הבריטית, לאו פרץ לתודעה בסרט הפשע "שופינג" (1994). תפקידו המשמעותי הראשון בקולנוע היה ב-1997 בסרט "מה קרה בגטקה?", עוד הופיע בסרט "ויילד" בתפקיד בוזי, המאהב של אוסקר ויילד. פריצת הדרך הקולנועית שלו הייתה ב-1999, בסרטו של אנתוני מינגלה "הכישרון של מר ריפלי", כאשר היה מועמד לפרס האוסקר כשחקן המשנה הטוב ביותר וזכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה.
בשנת 2009 הופיע בהצגה המלט בברודוויי. באותה שנה, הוא כיכב בסרטו של גאי ריצ'י "שרלוק הולמס" בתפקיד דוקטור ווטסון עוזרו הנאמן של שרלוק הולמס (רוברט דאוני ג'וניור). וב-2011 הופיעו השניים בסרט ההמשך שרלוק הולמס: משחק הצללים, כמו כן הוא שיחק את אביו של הוגו בסרט "הוגו". בשנת 2012, הוא כיכב לצד קירה נייטלי בסרט אנה קארנינה, ודובב את דמותו של פיץ' בסרט שומרי האגדות. ב-2013, הוא שיחק בסרט "תופעות לוואי" לצד רוני מארה וצ'נינג טייטום. בשנת 2014, שיחק בתפקיד הראשי בסרט "הים השחור" ובסרט "מלון גרנד בודפשט". ב-2015, שיחק בסרט "מרגלת".
בשנת 2017 כיכב בתפקיד הראשי בסדרה האפיפיור הצעיר מאת היוצר פאולו סורנטינו. כמו כן שיחק בסרט "קינג ארתור: אגדת החרב", פנטזיה היסטורית על המלך ארתור אשר הפך למיתוס בתפקיד וורטיגרן, לצידם של צ'ארלי האנם, אריק באנה, אסטריד ברג'ס פריסבי ודג'ימון הונסו.
קרב מאס א טיירה
רקע
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עשה צי מזרח אסיה הגרמני את דרכו החוצה מן האוקיינוס השקט. תוך כדי כך, ניסה, ללא הצלחה, ליירט את צי מדינות ההסכמה שחיפה על כיבוש סמואה הגרמנית, המשיך וביצע את הפגזת פפאטה, פשט על האי פאנינג (Fanning, כיום בקיריבטי), בו הייתה תחנת ממסר לכבל טלגרף בריטי, ופגע קשות בבריטים בקרב קורונל. בקרב איי פוקלנד הצי הבריטי השמיד כמעט את כל צי מזרח אסיה הגרמני, ממנו נותרה לפלטה רק הסיירת הקלה 'דרזדן' ומספר ספינות עזר, ואלה נסוגו חזרה אל האוקיינוס השקט. שרידי צי מזרח אסיה עסקו בפשיטות על ספנות מדינות ההסכמה, ואם כי נזקן לא היה גדול, הן היוו מטרד ודרשו הקצאת משאבים לאבטחה. ב-8 במרץ 1915 החליט מפקד ה'דרזדן' להסתיר את הסיירת במפרץ קמברלנד (Cumberland) שבאי מאס א טיירה, השייך לצ'ילה הנייטרלית. בתוך כך, קיווה המפקד לתדלק בפחם את ספינתו, אשר המחסור באספקה העיק עליה. תדלוק במים נייטרליים אף היה בטוח יותר, מנקודת ראות גרמנית, מאשר בלב ים.
אחרית דבר
הגרמנים סבלו שלושה הרוגים ו-15 פצועים, אשר טופלו בצ'ילה, ואחד מהם מת בהמשך מפצעיו. לבריטים לא היו אבדות. 315 המלחים הגרמנים אשר הגיעו לחופי האי הושמו בהסגר עד סוף המלחמה על ידי ממשלת צ'ילה, אפשרות שתואמה עוד קודם לכן בין המפקד הגרמני לשלטונות המקומיים. אחד מהם היה לייטננט (סֶגֶן) וילהלם קנריס, לעתיד אדמירל וראש האבווהר במלחמת העולם השנייה, שנמלט מן ההסגר לאחר כמה חודשים, וחזר לשרת במדי הצי הקיסרי הגרמני. הגרמנים מחו על כך שספינתם הותקפה במים טריטוריאליים של מדינה נייטרלית.
כיוון שצי מזרח אסיה הגרמני הושמד, חדלה הנוכחות הגרמנית במימי האוקיינוס השקט, פרט לכמה ספינות חמושות, שהוסוו כספינות סוחר.
ניצוצות בחינוך
פעילות העמותה
ניצוצות הוקמה בשנת 2012 על ידי אורי שנער וד"ר יואב ארמוני, ופעילה בפריסה ארצית. על פי נתוני העמותה, בשנת 2019 השתתפו בתוכנית כ-7,000 תלמידים מכ-38 בתי ספר, מכיתות ז' עד י"א. במסגרת הפעילות נפגשים מנחים מתנדבים בעלי תחומי עניין מגוונים, אשר עברו הכשרה ועומדים בתנאי משרד החינוך. המפגשים מועברים בקבוצות קטנות (ממוצע 14 ילדים), רב-גיליות בימי שישי, אחת לשבוע לאורך כל השנה.
התוכנית מפגישה תלמידים עם בוגרים (מנחים) בעלי ניצוץ מתוך מטרה לסייע לתלמידים לגלות את תחומי העניין שלהם.
רינט עבדולין
רינט עבדולין (נולד ב-14 באפריל 1982) הוא כדורגלן עבר קזחי ששיחק בעמדת המגן.
ניצוצות בחינוך
מטרות העמותה
שילוב הקהילה - העמותה דוגלת בשילוב הקהילה של בית הספר בפעילות (40% מהמנחים באים מקהילת בית הספר - מורים, הורים, בוגרים).
רינט עבדולין
קריירה
עבדולין התחיל את הקריירה שלו בקאיראט אלמטי. בשנתיים הראשונות שלו במועדון מיעט לקבל דקות משחק, אך בעונת הפך לשחקן הרכב מן המניין. בעונת חתם בלוקומוטיב אסטנה (לימים אסטנה) בה שיחק במשך עונה וחצי. במהלך עונת חתם בטובול עימה זכה בסיום העונה באליפות קזחסטן, התואר הראשון של השחקן בקריירה. בין היתר הספיק עבדולין לשחק עבור וסטוק, קייסר, אטיראו ואורדבסי בה הוא משחק כיום.
ב-6 ביולי 2003 עבדולין ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קזחסטן בהפסד 3-0 ל. ב-1 באפריל 2009 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 5-1 ל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.
ניצוצות בחינוך
מטרות העמותה
התנדבות - כל המנחים של ניצוצות מתנדבים, חשיפת התלמידים למתנדבים מטמיעה את ערך ההתנדבות בקרב התלמידים.
מתאים לכולם - העמותה פועלת בכל המגזרים (ממלכתי, ממלכתי דתי, ממלכתי ערבי) ובכל הרמות הסוציואקונומיות.
מערכת החינוך הפורמלי - העמותה פעילת במסגרת מערכת החינוך הפורמלי במיזם משותף עם משרד החינוך.
נושאי תפקידים
יו"ר העמותה - אורי שנער
מנכ"לית - שרון יהושע
נווארה
נווארה (בספרדית - Comunidad Foral de Navarra, בבסקית - Nafarroako Foru Erkidegoa) היא אחת מ-17 הקהילות האוטונומיות של ספרד ונמצאת בצפון המדינה. גובלת בצרפת בצפון, באראגון במזרח, בלה ריוחה בדרום ובארץ הבסקים במערב. שטחה 10,391 קמ"ר ומספר התושבים בשנת 2005 היה 593,472 נפש, מהם כשליש בעיר הבירה פמפלונה. נווארה מורכבת ממחוז יחיד בעל אותו שם.
בנווארה 272 ערים ומועצות מקומיות, בהן גם טודלה עירו של בנימין מטודלה. השפות הרשמיות הן ספרדית ובסקית. מ-810 ועד 1610 נשלטה נווארה על ידי מלכים, וגבולותיה השתנו. למרות גודלה הקטן בימי הביניים המאוחרים, נווארה מילאה תפקיד משמעותי בפוליטיקה הבינלאומית. לא רק ששליטיה היו מעורבים מקרוב בענייני צרפת, הממלכה גם שלטה על המעבר הראשי לספרד שבהרי הפירנאים והייתה מדינת חיץ בין גסקוני, קסטיליה ואראגון. בשנת 1512 כבש פרדיננד הקתולי את החלק הספרדי בנווארה, ובשנת 1515 הוא סופח רשמית לכתר הקסטיליאני. החלק הצרפתי של נווארה, על המדרון הצפוני של הפירנאים המערביים, נותר ממלכה נפרדת עד 1589, ואז שולב בצרפת.
קבוצת הכדורגל אוססונה, המשחקת בלה ליגה ממוקמת בעיר פמפלונה.
יעקב פולוצקי
יעקב חיים (הַנס) פּוֹלוֹצקי (Polotsky; 13 בספטמבר 1905 – 10 באוגוסט 1991) היה בלשן, מזרחן ופרופסור לאגיפטולוגיה ולשפות שמיות באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה
פולוצקי נולד בשנת 1905 בציריך בירת שווייץ, בן להורים ממוצא יהודי רוסי מקרים, שעברו לציריך בשל גל הפוגרומים שגאה ברוסיה במהלך מהפכת 1905. אביו היה כימאי ואמו הייתה מורה לשפות. את רוב שנות ילדותו עשה בגרמניה, ובעיקר בבירתה ברלין.
בשנות העשרים הועסק על ידי האקדמיה למדעים בברלין כמפענח ספרי פפירוס מניכאיים בשפה הקופטית. בתקופה זו גם כתב את הערך "מניכאיזם" שפורסם באנציקלופדיה לעולם הקלאסי (הידועה גם בשם "פאולי-ויסובה", Pauly–Wissowa). למד באוניברסיטת ברלין, שם היה תלמידו של קורט זתה, וכעבור שנה עבר לאוניברסיטת גטינגן, שם קיבל תואר דוקטור בשנת 1926. באוניברסיטת גטינגן עסק במחקר והשתתף ב"מפעל תרגום השבעים", אז טיפל בחומר יווני, קופטי, סורי וערבי. בעקבות עליית הנאצים לשלטון עלה לארץ ישראל והצטרף לאוניברסיטה העברית בשנת 1934, שם הקים את החוג לבלשנות ולימים כיהן כדקאן הפקולטה למדעי הרוח.
בירושלים חזר לעסוק בשפה המצרית, והתחיל לעסוק גם בשפות השמיות החיות, ובעיקר באקסצנטריות שבהן – הן מבחינתן ריחוקן הגאוגרפי מהמרכז והן מבחינת המבנה הדקדוקי שלהן. בירושלים גם התחיל ללמוד חבשית עתיקה מפי נזיר חבשי, אשר עודד אותו ללמוד גם אמהרית.
פולוצקי היה מחשובי החוקרים המודרניים של הלשון המצרית והלשונות השמיות. בשנת 1936 זכה לפריצת דרך מכרעת בתחום הפועל במצרית, שאותה זקף בין היתר לידיעותיו באמהרית. פריצת דרך זו היוותה תגלית בולטת ומהפכנית ביותר בתחום הדקדוק המצרי, והיא שהובילה לאחד מהישגיו המשמעותיים ביותר של פולוצקי - פרסום "Études de syntaxe copte" בשנת 1944, אשר הניח את יסודותיה של שיטת הניתוח התחבירי-מבני הנקוטה באסכולת ירושלים של חקר הבלשנות המצרית. פרסום זה הביא לשינוי יסודי ומהותי בבסיס המדעי של הבנת המבנה התחבירי של השפה המצרית העתיקה והשפה הקופטית. במחקריו עסק בלשונות העברית, היוונית ובלשונות מזרחיות - בראש ובראשונה מצד מבנן התחבירי. התמחותו המיוחדת הייתה במצרית, קופטית, סורית חדשה וניבים אתיופיים.
במלחמת העצמאות שירת ביחידת שפ"ן - שירות פענוח נסתרות, בתחום פיצוח צפנים.
בשנת 1959 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 1962 זכה בפרס רוטשילד במדעי הרוח, בשנת 1966 זכה בפרס ישראל למדעי הרוח וב-1982 בפרס הארווי.
לאחר שפרש לגמלאות המשיך ללמד בביתו עוד כעשר שנים קופטית, אמהרית, ארמית חדשה וטורקית.
פולוצקי הלך לעולמו ב-1991, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
בשכונת גילה בירושלים נקרא רחוב על שמו.
דרקון סיני
הדרקון הסיני (סינית מסורתית: 龍; סינית מפושטת: 龙; ;פין-יין: Lóng) הוא יצור אגדי המופיע במסורת הסינית, ומשמש בה כסמל מבשר טובות. הוא מהווה את התגלמות היאנג, ומקושר עם מזג האוויר והמים בתור מביא הגשם.
במערב נתפס הדרקון הסיני כסמל המייצג את סין, אך שימוש זה גם ברפובליקה העממית של סין וגם ברפובליקה הסינית בטאיוואן הוא נדיר ביותר, מכיוון שלדרקון יש הקשרים מונארכיים אשר סותרים אידאולוגיות סיניות מאוחרות, וגם משום שלדרקון יש הקשרים מלחמתיים, אשר ממשלות סיניות אינן אוהבות. בגלל הסיבה האחרונה, לעיתים קרובות הרבה יותר נעשה שימוש בתוך סין בפנדה ענקית כסמל סיני.
אגדת הקיסר הצהוב
לפי האגדה, הקיסר הצהוב השתמש בנחש בשלט המשפחתי שלו, ובכל פעם שכבש שבט נוסף, הוא הוסיף את הסמל של אותו שבט לשלט. הקיסר הצהוב חי חיי נצח בתור דרקון הנראה כמו סמלו. זה מסביר מדוע לדרקון הסיני יש גוף של נחש, קשקשים וזנב של דג, קרני צבי, פני קילין (יצור מיתולוגי דמוי צבי שאש מכסה את גופו) שני זוגות טופרים של עיט ועיניים של שד. הדרקונים עפים בשמיים בין העננים. כמעט כל התמונות של דרקונים סיניים מציגות אותם כמשחקים בפנינה מוקפת להבות. זו אמורה להיות הפנינה שמעניקה להם את כוחם ונותנת להם להרקיע לשחקים. לעיתים מתוארים דרקונים סיניים עם כנפי עטלף הצומחות מגפיהם הקדמיות, אך לרובם אין כנפיים.
כמו כן, מכיוון שהסיניים מחשיבים את הקיסר הצהוב לאביהם, הם מכנים עצמם לעיתים "צאצאי הדרקון".
אגדת הקרפיונים
אגדה אחרת מספרת כי קרפיונים המסוגלים לקפוץ מעבר לשער הדרקון יהפכו לדרקונים. יש כמה מפלי מים בסין שמאמינים כי הם שער הדרקון. אגדה זו היא אלגוריה למוטיבציה והמאמץ הדרושים כדי להתגבר על מכשולים.
בהונות דרקון צהוב
לדרקונים קיסריים, סיניים או קוריאניים, יש חמש בהונות בכל רגל. לדרקונים אינדונזיים יש ארבע, וליפניים שלוש. כדי להסביר את התופעה, אגדה סינית טוענת כי אף על פי שמקורו של הדרקון בסין, הרי שככל שהתרחק מסין התמעטו בהונותיו, ודרקונים קיימים אך ורק בסין, קוריאה, אינדונזיה ויפן מכיוון שלו התרחקו הדרקונים יותר מכך, הרי שלא היו נותרות להם בהונות כדי להמשיך בדרכם. באגדה היפנית יש סיפור הפוך, כלומר שמקור הדרקון ביפן, וככל שהדרקונים מתרחקים מיפן צומחות להם עוד בהונות, עד כי הם אינם מסוגלים ללכת כהלכה. תאוריות אלה נדחות בקוריאה ובאינדונזיה.
המספר תשע
המספר תשע נחשב בר-מזל בסין, והדרקונים הסיניים מקושרים איתו לעיתים קרובות. למשל, לדרקון סיני יש לעיתים קרובות תשע תכונות, ובדרך כלל יש לו 117 קשקשים: 81 (9X9) זכריים ו-36 (9X4) נקביים. כמו כן, נאמר כי לדרקון 9 צאצאים, כולם יצורים מיתולוגיים.
מזלות סיניים
הדרקון הוא אחד מ-12 המזלות הסיניים המציינים שנה בלוח השנה הסיני. יש המאמינים כי כל חיה קשורה בקווי אופי ייחודיים. תינוקות שנולדים בשנה של הדרקון נחשבים לברי מזל.
סמלו של הקיסר
הדרקון היה סמלו של הקיסר בשושלות סיניות רבות. הכס הקיסרי נקרא כס הדרקון. בתקופת שושלת צ'ינג המאוחרת, הדרקון אף אומץ כדגל הלאומי. הייתה זו עבירה חמורה לפשוטי העם ללבוש בגד שעליו דמות דרקון.
בכמה אגדות סיניות, קיסר חייב להיוולד עם כתם לידה בדמות דרקון. לדוגמה, אגדה סינית עשויה לספר את סיפורו של בן איכרים שנולד על כתם לידה בדמות דרקון אשר בסופו של דבר מדיח את השושלת השלטת ומייסד שושלת חדשה. אגדה אחרת תספר על נסיך המסתתר מאויביו, אך מזוהה לפי כתם הלידה בדמות הדרקון.
שליטי הימים
האגדות מספרות על ארבע מלכי דרקונים עיקריים שחיו בסין ומסמלים את ארבע רוחות השמים: אָוּ-צִ'ין בדרום, אָו-שׁוּן בצפון, אָו-ז'וּן במערב, והשליט אָו-גואנג במזרח.
גן וואהל לוורדים
גן וואהל לוורדים בירושלים הוא "גן רוזאריום" היחידי בישראל. הוא מהווה 'ריאה ירוקה' בלב קריית הממשלה ומרכז סביבו מוסדות שלטון כמו משכן הכנסת, משרדי הממשלה ובית המשפט העליון.
הקמת גן הנשיא
התוכנית להקים גן בלב קריית הממשלה עמדה על הפרק עם תכנון הגבעה כולה בראשית שנות ה-50. אדריכלי הנוף מאיר ויקטור ויחיאל סגל נקראו לתכנן את הגן, תוך התחשבות במבני השלטון שטרם נבנו (משכן הכנסת, למשל, הוקם רק ב-1966). הגן שהוקם באותה עת נקרא 'גן הנשיא', והוא יועד לטקסים ממלכתיים בלבד, כך שלציבור לא הותרה הכניסה אליו. רק במהלך שנות ה-60, בעקבות מאבק ציבורי, נפתח הגן לקהל הרחב, ואף הותקנו בו שבילים וספסלים ציבוריים.
בשנות ה-70 הוצב בגן העתק של פעמון החרות האמריקני, אולם הוא הועבר לגן פעמון הדרור שנבנה ב-1978.
במהלך הכשרת הגן נתגלו בו שלוש מערות קבורה יהודיות עתיקות, שתוארכו לתקופת בית שני. המערות החצובות מעידות על קיום יישוב יהודי באזור באותה עת. ממצא ארכאולוגי נוסף בגן הוורדים הוא רצפת פסיפס שלמה מן התקופה הביזנטית. הרצפה נתגלתה בקיבוץ בית השיטה והיא מוצגת בצד השביל המוליך אל הכנסת.
הקמת גן הוורדים
בשנת 1978 חיפש דוד גלעד, חבר מועצת הפרחים בישראל וחובב ורדים, מקום לארח את תערוכת הוורדים הבינלאומית, שתוכננה להתקיים בישראל ב-1981. הוא פנה לאדריכל הנוף יוסף סגל (בנו של יחיאל סגל, מתכנן הגן המקורי), ובתמיכתו של ראש העיר, טדי קולק, הוחלט להסב את גן הנשיא לגן הוורדים.
הקמת הגן הסתייעה בתרומתם של ויויאן ומוריס וואהל והקרן לירושלים. הוא תוכנן בידי אדריכלי הנוף יוסף סגל, צבי דקל, אורי מילר ומאיר ויקטור. הגן משתרע על פני שטח של 81 דונמים, ונחשב לגן הייצוגי והגדול ביותר בישראל לוורדים, שכן שתולים בו כ-15,000 שיחי ורדים מ-400 זנים שונים. הוורדים בגן פזורים בחלקות על פי ארצות, ובכל חלקה ישנם שלטי הסבר על סוג הוורדים ומוצאם.
מבנה הגן
בלב הפארק מצוי אגם מלאכותי קטן בעל שני מפלסים, אליו מוזרמים המים בתעלה פתוחה ממפל. האגם מהווה אטרקציה תיירותית, ומהווה חלק מפעילות הפנאי והספורט הנערכת תדיר ברחבי הגן. במזרח הפארק פועל מנחת המסוקים על שם תא"ל שמואל אלדר, המשרת את באי הכנסת. סמוך אליו שוכנת מנורת הכנסת, הכלולה אף היא בתחומי גן הוורדים.
השימוש בגן
בשל מיקומו הייחודי של הגן המטופח בלב קריית הממשלה, נערכות בו מדי פעם קבלות פנים רשמיות לאורחי מדינת ישראל ועיריית ירושלים. מאידך, משמש המקום כמוקד להפגנות נגד משרדי הממשלה, ובאופן כמעט קבוע שוכנים בו אוהלי מחאה נגד השלטון. מאהל המחאה הגדול והמפורסם ביותר שאירח גן הוורדים היה נגד תוכנית ההתנתקות ב-2005. בשנת 2003 לאחר צעדת האמהות כמשפחות חד הוריות שיצאה ממצפה רמון בהנהגת ויקי כנפו, הוקם מאהל מחאה בגן עצמו שפעל במשך מספר חודשים. אל המאהל הזה עלו ברגל אמהות נוספות. בעקבות מחאה זו בוצעו תיקוני חקיקה בחוק הביטוח הלאומי ששיפרו במעט את מצבן.
גלאי נייטרינו
גלאי נייטרינו הוא גלאי חלקיקים שנועד לזהות חלקיקי נייטרינו ולמדוד את תכונותיהם.
ישנם כמה סוגים של גלאי נייטרינו. כל סוג בנוי מכמות גדולה של חומר (לרוב נוזלי) במערה בעומק רב שנועד לחסום קרינה קוסמית. הגלאי חייב להבנות מחומרים טהורים ככל האפשר על מנת למנוע מהכמויות הזעירות של חומר רדיואקטיבי הקיימות בכל חומר לעוות את התוצאה.
ב-22 בספטמבר 2017, גלאי הנייטרינו גילה IceCube את IceCube-170922A, חלקיק נייטרינו באנרגיה של 290 טריליון אלקטרון וולט. לאחר תצפיות נמצא שמקורו בבלאזר, חור שחור מסוג קוואזר, הרחוק מאיתנו 3.7 מיליארד שנות אור, שמפנה את הסילון שלו לכיווננו. כך למעשה נפתחה דרך חדשה לחקר היקום, בגילוי ומציאת מקורות אנרגיה גבוהה.
הארי ג'יימס
הארי ג'יימס (באנגלית: Harry James; 15 במרץ 1916 - 5 ביולי 1983) היה מוזיקאי אמריקאי, מוביל הרכב בלהקת ביג בנד וחצוצרן וירטואוזי ידוע. ג'יימס היה אחד מהמוזיקאים יוצאי הדופן של תקופת הסווינג, כשהוא מפגין סגנון נגינה מזהיר ונועז שהפך את נגינת החצוצרה שלו לניתנת לזיהוי באופן מיידי. הוא היה אחד מהמוזיקאים הפופולריים ביותר במחצית הראשונה של שנות ה-40, והוא המשיך להוביל את להקתו כמעט עד למותו, 40 שנה לאחר מכן.
ביוגרפיה
הוא נולד בשם הארי האג ג'יימס באלבני, ג'ורג'יה, בנו של מוביל הרכב של קרקס נודד. בגיל 10 הוא קיבל שעורי חצוצרה מאביו, שהעמיד אותו בלוח לימודים יומי קפדני. בכל יום קיבל ללמוד עמוד מהספר "מתודות ארבן", (באנגלית: Arban's Method For Trumpet), ולא הורשה לו לעסוק בכל תחביב אחר לשעות הפנאי לפני שסיים אותו. בשנת 1931, התיישבה משפחתו בבומונט, טקסס, ושם החל ג'יימס לנגן עם להקות ריקודים מקומיות.
הוא הצטרף ללהקתו של בן פולאק בשנת 1935 אך בתחילת 1937, עזב את פולאק והצטרף ללהקתו של בני גודמן, בה הופיע לאורך שנת 1938.
הוא היה שני רק לגלן מילר כאמן ההקלטות המצליח ביותר לשנת 1942. ב-1950 תרם את נגינתו לקירק דאגלס בסרט "איש צעיר עם חצוצרה".
הארי ג'יימס היה נשוי שלוש פעמים, בחודש מאי 1935, הוא נישא לזמרת לואיס טובין, ממנה נולדו לו שני ילדים, הם התגרשו בשנת 1943. באותה השנה התחתן עם השחקנית בטי גרייבל, ממנה נולדו לו שני ילדים נוספים, נישואיו השניים החזיקו מעמד עד שנת 1965. בשנת 1968 התחתן ג'יימס עם החשפנית גואן בויד, ממנה נולד לו צאצא נוסף, הם התגרשו במרץ 1970. בניגוד למה שנכתב בחלק מהאתרים העוסקים בהארי ג'יימס, הוא מעולם לא נישא ברביעית. סך הכל היו לו חמישה ילדים ושישה עשר נכדים.
בשנת 1983, אובחן ג'יימס כחולה בלימפומה, אך המשיך להופיע, מנגן בפעם האחרונה ב 26 ביוני 1983, בלוס אנג'לס, קליפורניה, רק תשעה ימים לפני מותו בלאס וגאס, נבדה. פרנק סינטרה ספד לג'יימס בבית הקברות בלאס וגאס שבארצות הברית, שם נקבר.
טווסון אילתי
טַוָּסוֹן אֵילָתִי (שם מדעי: Thalassoma rueppellii) הוא מין של טווסון אנדמי לים האדום, שבו הוא חי לחופי מצרים, ישראל, ירדן וערב הסעודית. פרטים בודדים נתפסו גם בים התיכון, ככל הנראה כתוצאה מהגירה לספסית, אבל אף אוכלוסייה יציבה לא נצפתה שם, והפרטים שנראו כנראה היו חריגים.
מאפיינים
הטווסון חי קרוב לחוף, בשוניות אלמוגים, בעומקים של עד 30 מטר. הוא מעדיף לחיות על מתלולי שוניות, בהן הוא יכול להיחבא בין האלמוגים שיספקו לו הגנה. הוא יכול להגיע לאורך של עד 20 סנטימטר. הדג נודע במיוחד בצבעיו, שעשו אותו לדג פופולרי באקווריומים.
בישראל הדג חי במפרץ אילת, ומוצג במצפה התת-ימי ובאקווריום ישראל.
המסור
המסור (באנגלית: Saw) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2004 המבוים על ידי ג'יימס ואן. התסריט, שנכתב על ידי לי ונל, מבוסס על סיפור מאת ואן וונל. בסרט מככבים קרי אלווס, דני גלובר, מוניקה פוטר, מייקל אמרסון, קן ליונג, ונל וטובין בל. זוהי הופעת הבכורה של ואן וונל והפרק הראשון של שמונה חלקים בסדרת הסרטים.
הסיפור של הסרט סובב סביב אדם (ונל) ולורנס (אלווס), שני גברים הכבולים בחדר אמבטיה תת-קרקעי רעוע וכל אחד מהם מקבל הוראות שניתנו באמצעות רשמקול ומסבירות איך לברוח. לאדם נאמר שהוא חייב לברוח מהשירותים, ואילו ללורנס נאמר להרוג אותו בפרק זמן מסוים, או שבני משפחתו יומתו. בינתיים, בלשי המשטרה חוקרים ומנסים להבין את המוח מאחורי "המשחק".
התסריט נכתב ב-2001, אך לאחר ניסיונות כושלים להפיק את התסריט בארצם של ואן וונל, אוסטרליה, הם נסעו ללוס אנג'לס. במטרה למשוך מפיקים הם צילמו סרט קצר דל תקציב מסצנה בתסריט. יצירת הסרט הקצר הוכחה כמוצלחת בשנת 2003 כשמפיקים מ-"Evolution Entertainment" יצרו איתם קשר. הסרט קיבל תקציב קטן וצולם בלוח זמנים קצר של 18 ימים.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ובקנדה ב-29 באוקטובר 2004. התגובות היו מעורבות וחלוקות. לעומת התקציב הנמוך שלו, "המסור" הרוויח טוב מאוד בקופות, גרף יותר מ-103 מיליון דולר ברחבי העולם והיה, באותו זמן, אחד מסרטי האימה הרווחיים ביותר מאז "צעקה". ההצלחה של הסרט גרמה לאישור לסרט המשך זמן קצר לאחר פתיחת סוף השבוע של "המסור", שיצא באוקטובר הבא.
עלילה
אדם, צלם, מתעורר בחדר אמבטיה נטוש יחד עם דוקטור לורנס גורדון, אונקולוג. שני הגברים כבולים בקרסול לצינורות בקצוות מנוגדים של החדר. גופה שוכבת ביניהם בבריכה קטנה של דם ומחזיקה אקדח תופי ומקלט. אדם ולורנס לומדים מקלטות שבכיסיהם כי אדם חייב לברוח מהשירותים, ואילו לורנס חייב להרוג את אדם לפני השעה שש, או שאשתו ובתו יהרגו והוא יישאר למות. הם גם לומדים כי הגופה הייתה קורבן נוסף אשר ירה בעצמו לפני שיוכל להיכנע לרעל שבדמו. הם מוצאים תיק ובו שני מסורי מתכת, אם כי הם אינם מסוגלים לחתוך את השרשראות. לורנס מבין שהמסורים נועדו לרגליהם, ואומר לאדם כי הם נתפסו על ידי הרוצח Jigsaw ("מסור מזוגזג").
פלאשבקים מגלים כי בעוד לורנס דיבר עם סטודנטים וסדרן בשם זפ הינדל על חולה בשם ג'ון, הסובל מגידול באונה הקדמית, פנו אליו הבלשים דייוויד טאפ וסטיבן סינג על הפנס שלו שנמצא בזירה של "משחק" של Jigsaw. הוא רואה את עדותה של אמנדה, מכורה להרואין והניצולה היחידה המוכרת של המשחקים של Jigsaw, שמאמינה כי Jigsaw עזר לה. קורבנותיו האחרים של Jigsaw כוללים את פול, שהיה לכוד בתוך כלוב מלא תיל, ומארק, שהיה צריך להשיג תרופה עבור הרעל שהחודר לגופו מכספת, בעוד שהצופן מקושקש על קירות החדר, עם נר כמקור האור היחיד בעודו מכוסה בחומר דליק והרצפה מכוסה בשברי זכוכיות.
בינתיים, אשתו של לורנס ובתו, אליסון ודיאנה, מוחזקות בשבי בביתן על ידי אדם שגם צופה באדם ולורנס דרך מצלמה מאחורי המראה של חדר האמבטיה. הבית נצפה בו זמנית על ידי טאפ, שהשתחרר מהמשטרה וכעת עוקב אחר לורנס. הוא וסינג מצאו בעבר את המאורה של Jigsaw באמצעות קלטת של אמנדה והצילו את ג'ף ממלכודת מקדחה; אך Jigsaw ברח לאחר ששיסף את גרונו של טאפ, וסינג נהרג על ידי מלכודת רובה ציד בעודו רודף אחריו. בחדר האמבטיה, לורנס מגלה טלפון סלולרי היכול רק לקבל שיחות. הוא מקבל שיחת טלפון מאליסון, המוחזקת באיומי אקדח, ואומרת לו לא לבטוח באדם. אדם מודה שהוא נשכר על מנת לצלם תמונות של לורנס, שחלקן נמצאות בתוך התיק של המסורים. לורנס מבין שטאפ שילם לאדם. הם גם מוצאים תמונה של זפ בביתו של לורנס, ומגלים כי הוא מחזיק בשבי את משפחתו של לורנס. למרבה הצער, השעון מגיע לשש כשהם מבינים זאת.
זפ מתכונן להרוג את דיאנה ואליסון, אבל אליסון מצליחה לגבור עליו. עם זאת, כשאליסון מדברת עם לורנס בטלפון, זפ תוקף אותה ויריות מהמאבק מושכים את תשומת לבו של טאפ. הוא מגיע בזמן כדי להציל את אליסון ודיאנה, אבל זפ נמלט וטאפ רודף אחריו ובסופו של דבר מגיע לביוב, שם טאפ נורה לאחר מאבק קצר. לורנס, שרק שומע יריות וצרחות, מחושמל ומאבד את הטלפון. בייאושו, הוא מנסר את רגלו ויורה באדם עם האקדח של הגופה. זפ נכנס לשירותים מתוך כוונה להרוג את לורנס, אך הוא מוכה למוות על ידי אדם עם כיסוי מכל אסלה. כשלורנס זוחל מחדר האמבטיה עם הבטחה לבוא עם עזרה, אדם עושה חיפושים על גופתו של זפ למפתח ומוצא מקליט אחר, אשר חושף שזפ היה גם קורבן של Jigsaw; הוא נאלץ להחזיק את משפחתו של לורנס בשבי כדי להשיג תרופה עבור רעל שנמצא בגופו. כשהמקליט נגמר, הגופה עולה על רגליה ומתגלה כג'ון, Jigsaw האמיתי. ג'ון מודיע לאדם כי המפתח לשרשרת שלו נמצאת באמבטיה, אבל כאשר אדם התעורר, הוא שלף את הפקק, וכתוצאה מכך איבד את המפתח. אדם מנסה לירות בו עם האקדח של זפ, אבל ג'ון מחשמל אותו והוא מאבד את הטווח של האקדח. ג'ון אז מכבה את האור וסוגר את דלת השירותים, ומשאיר את אדם למות.
תוכנית מתאר מקומית 2000 ירושלים
תוכנית מתאר מקומית ירושלים 2000 היא תוכנית מתאר מקומית שהוכנה עבור העיר ירושלים על ידי צוות שהחל את עבודתו בשנת 2000 בתקופת כהונתו של אהוד אולמרט כראש עיריית ירושלים, והוצגה בפני הציבור במסיבת עיתונאים בספטמבר שנת 2004. התוכנית מתווה קווים מנחים לתכנון ופיתוח אורבני של העיר ירושלים עד לשנת 2020 תוך התחשבות בגורמים היסטוריים, חברתיים, כלכליים, וסביבתיים. על אף חשיבותה, התוכנית מעולם לא הופקדה, מסיבות שונות, והיא חסרת תוקף חוקי מחייב. עם זאת, העירייה ומוסדות התכנון רואים בה מסמך המתווה את מדיניות התכנון בעיר.
רקע
תוכנית המתאר ירושלים 2000 נועדה להחליף את תוכנית המתאר המקומית מס' 62 לירושלים שהוכנה במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 ואושרה בשנת 1959. פרק הזמן הארוך שעבר מאז הצגת תוכנית 62 והשינויים רחבי ההיקף שעברו על ירושלים הפכו את התוכנית ללא רלוונטית. השינוי המהותי ביותר - סיפוח מזרח ירושלים אל העיר המערבית בשנת 1967, הביא לכך שחלקים גדולים מאוד של העיר שצורפו אליה או נבנו בה אחרי 1967, כלל לא נכללו בתוכנית המתאר מספר 62.
לאחר הצגת תוכנית המתאר 2000 בשנת 2004, נדונה התוכנית במוסדות התכנון במשך מספר שנים מבלי שתאושר. בשנת 2006 המליצה הוועדה המקומית להפקידה, והיא הועברה לדיונים בוועדה המחוזית. בשנת 2007 הגישה העירייה לוועדה המחוזית גרסה מעודכנת ומתוקנת של התוכנית, בהתאם להנחיות הוועדה המחוזית, ובשנת 2008 אושר להפקיד את התוכנית להתנגדויות. עם זאת, בעקבות התערבותו של שר הפנים אלי ישי, אשר טען כי התוכנית שאושרה להפקדה על ידי הוועדה המחוזית השתנתה באופן מהותי מאז המליצה הוועדה המקומית על הפקדתה, עוכב קידומה של התוכנית ומאז ההליכים לאישורה מוקפאים. עם זאת, על אף העובדה שהתוכנית לא קיבלה תוקף מחייב, מוסדות התכנון מתייחסים אליה כאל מסמך מדיניות המשקף את מדיניות התכנונית של הוועדה המחוזית, והדיון בתוכניות נקודתיות המוגשות למוסדות התכנון מתקיים לאור העקרונות שנקבעו בה.
מטרות תוכנית המתאר
הפרק הראשון של תוכנית המתאר מציין את מטרות התוכנית והחזון שעומד ברקע. בסך הכל מונה התוכנית 12 נקודות, כנקודה ראשונה מציבה התוכנית את ביסוס מעמדה והמשך פיתוחה של העיר כבירת מדינת ישראל, כמרכז לעם היהודי וכעיר מקודשת לשלוש הדתות המונותיאיסטיות. וכנקודה שנייה את שימור ערכיה האורבניים וצביונה המיוחד של העיר ירושלים והגנה על המורשת התרבותית הבנויה. כן מציינת התוכנית כי היא רוצה להעצים את מעמדה הכלכלי- חברתי של ירושלים ולהעלות את איכות החיים והסביבה הכוללת של תושביה.
בניה למגורים
תוכנית המתאר, על פי תחזיות צמיחה וגידול אוכלוסייה המוערכת ב-950,000 תושבים בירושלים בשנת 2020, מתווה יעדים ליצירת מלאי דירות בהיקף הנדרש לתחזית גידול האוכלוסייה.
הרחבת שכונות מגורים ובניית שכונות חדשות
על מנת לפתח אזורים נוספים לבניה מצביעה התוכנית על שטחים לא בנויים בשולים שכונות מגורים קיימות - שטחים הנושקים לשטחים פתוחים בהם ניתן להרחיב שכונות קיימות. על פי מסמך תוכנית המתאר השטחים הראויים לבניה הם ללא איכויות ראויות לשמירה וללא חשיבות תפקודית. הבנייה באזורים אלו מתוכננת כבניה בצפיפות גבוהה, בהתאמה לתנאי הסביבה. פיתוח אזורים אלו בצמוד לשכונות הקיימות אמור לספק את שרותי הציבור החסרים ומתוך תקווה לחזק את כוח המשיכה של השכונות הקיימות.
בניה למגורים במזרח העיר
מזה שנים סובל אזור מזרח ירושלים מבעיות ייחודיות שעיקרם נובע משנים של הזנחה, תשתיות לא מפותחות והעדר רישום והסדר מקרקעין מביאים לתוהו תכנוני ואורבאני מצב המוחמר על ידי בנייה בניגוד לחוק התכנון והבנייה ללא פיקוח או תכנון. הבנייה במזרח ירושלים היא בעלת אופי מיוחד ושונה מהבנייה במערב העיר. חלק גדול של אזורי המגורים הוא בבנייה בעלת מאפיינים כפריים. מאפיין נוסף במזרח ירושלים עליו אין לתוכנית המתאר כל השפעה אך מהווה גורם חשוב בשטח - היא גדר ההפרדה המבתרת את התחום עליו חלה התוכנית.
תוכנית המתאר מתווה קווים להגדלת קיבולת הבנייה למגורים הן על ידי ציפוף השכונות הקיימות והן על ידי עיבוין. התוכנית מעלה כאפשרות לשיפור מצב המגורים במזרח העיר את שיקום מחנה הפליטים שועפאט ומעלה אפשרות לשלב בין משאבים ישראליים למשאבים של הקהילייה הבינלאומית. במקביל, מציעה תוכנית המתאר ביצוע הפרויקטים של פיתוח התשתיות במזרח העיר מתקציב המדינה, על פי החלטות ממשלה קיימות.
בנייה לגובה
בדוקטרינות של תכנון ערים נהוג להשתמש בבניה לגובה ככלי של התחדשות עירונית וכלי המאפשר שימוש יעיל יותר בקרקע. בירושלים קיים מזה שנים ויכוח בנוגע לבנייה לגובה וכלל ניתן לומר כי מבחינה היסטורית ירושלים היא עיר שמאופיינת בבניה נמוכה. תוכנית המתאר חורגת מתפיסה זו וממליצה על בנייה לגובה באזורים מסוימים בעיר.
העיר העתיקה
כל תוכנית בירושלים מחייבת התייחסות לעיר העתיקה הכוללת בהגדרתה גם את סביבתה ההיסטורית והאתרים הדתיים שמקיפים את החומות. התוכנית קובעת עקרונות להבטחת שימור מורשת התרבות המשתקפת בבניינים ובצידה קיום מערכות חיים אזרחיות ומוסדיות על מנת לשפר את איכות החיים של תושבי העיר העתיקה. התוכנית גם מרכזת מאמצים לפיתוח התיירות והצליינות המהווים חלק בלתי נפרד מהיום יום של אזור.
איכות סביבה
תוכנית המתאר נותנת מקום וחשיבות לנושא איכות הסביבה בירושלים. התפיסה המקובלת בתכנון עירוני מכירה בממצאים מצטברים של מחקרים הקובעים כי מפגעים סביבתיים פוגעים באיכות החיים של התושבים. ירושלים - ככל עיר מודרנית -סובלת מבעיות סביבתיות רבות, בין היתר, זיהום אוויר, רעש, השלכת פסולת, וקרקעות מזוהמות.
מים ושפכים
גידול האוכלוסייה והשינוי בהרגלי החיים, גרמו לעליה בצריכת המים העירונית. וממול מתחולל תהליך של דלדול מקורות המים - צירוף המורכב משנים שחונות והעדר מערכת ניהול יעילה ומזיהום מים על ידי התעשייה שחלקה פולטת שפכים בלתי מטופלים. התוכנית פורשת מתווה מפורט הכולל טיפול להשבת שפכים תעשייתיים, וביתים בכל ירושלים, לרבות שפכי האגן המזרחי..
פסולת
על פי ממצאי צוות התוכנית, אתר הטמנת הפסולת המשמש את העיר ירושלים, לא מנוהל בהתאם לתקנים סביבתיים עדכניים ויגיע למיצוי הקיבולת תוך זמן קצר מהגשת התוכנית. בעיה זו מועצמת על ידי שפיכה בלתי חוקית של עודפי עפר ופסולת בנייה שפיכה בלתי מוסדרת של פסולת בשטחים פתוחים, בכל רחבי העיר. התוכנית מורה על יישום תוכנית אב לפסולת מוצקה, בשילוב עם יישום תוכנית אב מחוזית לפסולת בנין ועודפי עפר שהוכנה על המשרד להגנת הסביבה, משרד הפנים והרשויות המקומיות באזור ירושלים.
אזורי התעשייה בירושלים, סומנו בתוכנית כמקור פוטנציאלי להזרמת שפכים למערכת הביוב העירונית ופליטות מזהמים לאטמוספירה. האמצעים המוצעים על ידי תוכנית המתאר לטפל בכך כוללים בעיקר מערכות ניטור, אכיפה וניהול ויצירת מרווח ביטחון בין תעשיות מזהמות לאזורי מגורים.
שטחים פתוחים
לאורך ההיסטוריה התכנונית של ירושלים התקיים דיאלוג בין השטח הבנוי לשטח הפתוח, וזאת בתוך מרחב גאוגרפי בעל ממד נוסף - ממד היסטורי. עד לעבודה על תוכנית המתאר המקומית 2000 היו השטחים הפתוחים פועל יוצא של המרכיבים העיקריים בתכנון העיר. כך נוצר מצב בו השטחים הפתוחים נותרו באזורים בעלי פוטנציאל נמוך לבניה.
התוכנית מציבה סדרי עדיפויות שונים המשלבים את הבנוי עם הטבע וקובעת היררכיה בשטחים הפתוחים.
תעשייה ותעסוקה
במאמץ להסדיר את נושא התעשייה בעיר, שילובה בחיי המסחר והתאמתה לגידול העיר מתווה תוכנית המתאר קווים מנחים לפיתוח מוקדי תעשייה ותעסוקה בירושלים. האזורים מחולקים על פי סווג מוקדם התוכנית רואה חשיבות בהרחקת פעילות כלכלית מסוג זה מאזורי תעשייה כמו גבעת שאול, תלפיות מרכז העיר המזרחית, ואזור התעשייה עטרות הוא היחיד העונה על תנאים אלו בתחומי העיר והוא סובל מבעיות הנובעות ממרחק, בידוד ותנאים פוליטיים המונעים את מיצוי הפוטנציאל.
מרכז העיר
לירושלים שני מרכזים עירוניים (מע"ר). שני המרכזים במצב של דלדול ודעיכה המשפיעים לרעה על הפעילות של העיר וכוחה למשוך תושבים ותיירים כאחד. תוכנית המתאר רואה בהתחדשות מרכז העיר והשבת מעמדו כמוקד ראשי לפעילות עירונית כמטרה בחשיבות גבוהה ומצביעה על הצורך לשלב השקעות ציבוריות ופרטיות בהיקפים נרחבים להשגת היפוך מגמת הדעיכה.
תוכנית המתאר מציעה שימוש במנופים שונים להיפוך המגמה :
תחבורה ודרכים
היעד המרכזי של תוכנית המתאר בתחום התחבורה - הקמת מערך התחבורה התומך בפיתוח האורבני המוצע, העדפת תחבורה הציבורית על פני התחבורה הפרטית. יצירת מערכת דרכים פריפריאלית (טבעת מזרחית וטבעת מערבית) התוכנית מתרכזת מיזמי הרכבת הקלה תמיכתם בקווי אוטובוסים מקומיים ומערך החניונים ציבוריים, וכן פיתוח והרחבת שדה התעופה בעטרות.
מערך התחבורה הציבורית שבמרכזו הרכבת הקלה - לכשיושלם- ייצור רשת תחבורתית בין התחנה המרכזית במערב העיר, קריית הלאום, קמפוס גבעת רם, ואזור הקניות - תעסוקה- ספורט במלחה. קמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית יחובר להר הצופים ואזורי התעשייה עטרות הר חוצבים גבעת שאול ותלפיות, למרכז העיר.
במקביל לתכנון התנועה, מתוכנן הקמת מערך חניה שבסיסו חניוני חנה וסע במרכזי התחבורה ובנקודות המפגש בין רשת הכבישים הראשית לבין התחבורה הציבורית. תוכנית המתאר מקדישה תשומת לב לעניין שדה התעופה עטרות ומתווה קווים להרחבתו על ידי הארכת מסלול שדה התעופה לכוון מזרח והקמת מנחתי מסוקים.
תוכנית התחבורה לעיר וממנה, נפרשת לתקופה מינימלית של עשר שנים ומאגדת בתוכה את כל הפרויקטים התחבורתיים כגון קו הרכבת המהיר לירושלים.
שימור
שימור מבנים ואתרים בירושלים, חלק מההיסטוריה העשירה של העיר תמיד היה חלק מתוכניות המתאר ותוכניות האב של העיר. החשיבות הארכיטקטונית של ירושלים במישור הבינלאומי נובעת, בין היתר, מכך שיהודים, מוסלמים ונוצרים, בני לאומים שונים – גרמנים, רוסים, צרפתים, אנגלים, איטלקים, יוונים, ארמנים ואתיופים, הטביעו עליה חותם פיסי ותרמו, על פי צורכיהם ולפי סגנונם, לבניינה של העיר ולמורכבותה החזותית. תחום זה - בדומה לתחום איכות הסביבה - הוא רגיש ציבורית והעיר ידעה עימותים ציבוריים על רקע שימור מול פיתוח.
תוכנית השימור מבוססת על יצירת תמריצים כלכליים לבעלי הנכסים לשימור לקבלנים ויזמים מתוך ניסיון למצוא "שביל זהב" בסתירה בין פיתוח ובניה חדשה לבין שימור ושיקום. התוכנית מציעה כי לגבי 29 מתחמים במערב ובמזרח העיר המשתייכות יוכנו תוכניות מפורטות הכוללות הוראות שימור, והגברת הבקרה, הפיקוח והאכיפה המינהלית-משפטית על תוכניות שימור.
ביקורת
התוכנית - ככל תוכנית בכלל וכזו העוסקת בעיר מורכבת ובעיתית כירושלים משכה ביקורת מגופים העוסקים בתכנון ערים, תכנון מערכות תחבורה ותעשייה גופים ירוקים וגופים העוסקים בזכויות אדם.
ביקורת מן הפן המנהלי
כאמור לעיל, התוכנית מעולם לא הופקדה להתנגדויות הציבור וממילא מעולם לא אושרה למתן תוקף - זאת, על אף חשיבותה ומרכזיותה, המשאבים הרבים שהושקעו בכתיבתה והשנים הארוכות שבהם היא נדונה במוסדות התכנון. למעשה, אין לתוכנית תוקף סטטוטורי מחייב ולא ניתן להוציא מכוחה היתרי בנייה. עם זאת, כאמור לעיל, מוסדות התכנון מתייחסים אליה כאל מסמך מדיניות המשקף את מדיניות התכנונית של הוועדה המחוזית, והדיון בתוכניות נקודתיות המוגשות למוסדות התכנון מתקיים לאור העקרונות שנקבעו בה.
דרך פעולה זו של מוסדות התכנון זוכה לביקורת מצד גופים שונים אשר להם נגיעה לתחום התכנון והבנייה בעיר. לטענת המבקרים, הדבר מהווה עקיפה של הוראות חוק התכנון והבנייה, אשר לפיו רק תוכנית שהופקדה להתנגדויות הציבור ואושרה כדין מהווה תוכנית מחייבת. מצב בו תוכנית שמעולם לא אושרה מהווה "מסמך מדיניות" בעל השפעה יוצר תחום אפור ומאפשר למוסדות התכנון לקבל או לדחות תוכניות המוגשות לאישורם מבלי לבסס את החלטתם על קריטריונים שקופים. הדבר יוצר מראית עין של שרירותיות בהחלטות מוסדות התכנון ופוגע ביכולת ההסתמכות של בעלי המקרקעין בעיר, בעקרון השוויון וביכולת לערור על החלטת מוסדות התכנון. טענה נוספת כנגד דרך הפעולה האמורה היא כי יישומה של התוכנית בפועל, על אף שלא אושרה, מבטל את אפשרותם של בעלי קרקעות שנפגעים מהחלטות מוסדות התכנון לקבל פיצוי על הפגיעה בהם - שכן על פי חוק פיצוי מסוג זה מותנה בכך שהפגיעה נעשתה מכוח תוכנית מאושרת.
ביקורת בתחום זכויות האדם
ארגון "במקום" העוסק בתחום זכויות האדם כפי שבאות לידי ביטוי בתחום התכנון העירוני הוציא דו"ח העוסק בתוכנית המתאר. הארגון ברך את עיסוק התוכנית - לראשונה - בעיר המזרחית אך מתח ביקורת על אי מתן משאבים מספיקים לתיקון שנים של הזנחה, ועל מה שמתפרש על ידי מומחי הארגון כאי מתן תשובה מספקת לצרכים של תושבי העיר המזרחית. גדר ההפרדה שאיננה מופיעה בתוכנית אך משפיעה על חיי התושבים במזרח העיר גם מוזכרת בביקורת.
הארגון קורא למציאת פתרון למגורים כולל פתרון משפטי לנושא הבנייה ללא רישיון ודורש הקצאת שטחים והגמשת הקריטריונים לבנייה במזרח ירושלים. הדו"ח טוען כי מצב איכות הסביבה הזרח העיר מפגר אחרי הטיפול בנושאים אלו במערב העיר ומצביע על מספר פתרונות אפשריים כולל טיפול יעיל יותר במים ושפכים.