cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יום אינדיאנה
החג, שנקבע בשנת 1925 על ידי בית המחוקקים של אינדיאנה בחוק המדינה, חל מדי שנה ב-11 בדצמבר, יום ההחלטה על הצטרפותה של אינדיאנה כמדינה למדינות ארצות הברית על ידי קונגרס ארצות הברית.
במסגרת החוק נקבע כי ייערכו טקסים ברחבי המדינה, במוסדות ציבוריים ובבתי הספר במדינה על מנת לציין את היום. בהתאם, נהוג לקיים טקס רשמי בבניין בית המחוקקים של אינדיאנה שבאינדיאנפוליס.
על אף שמדובר ביום חג לאומי - יום זה אינו מהווה יום חופש בשכר לעובדי המדינה.
כלכלת סאו טומה ופרינסיפה
המערכת הכלכלית של סאו טומה ופרינסיפה מתבססת על החקלאות. 90% מן הייצוא מבוסס על ייצור הקקאו, ועשרת האחוזים הנותרים גם הם מגיעים בעיקרן מן העולם החקלאי. התעשייה איננה מפותחת דיה, ולאחרונה נתגלו במדינה מרבצי נפט. סאו טומה ופרינסיפה ניצבת מבין המדינות העניות בעולם, כמחצית מתושבים מובטלים. עם כל זאת, המדינה
התקופה הקולוניאלית (1471-1950)
בשנת 1506 חיו בסאו טומה, האי הדרומי, כבר כ-1000 תושבים, ומתוכם כ-600 יהודים. בנוסף לאלו שהו במקום במעמד נמוך יותר כ-2,000 עבדים שחורים שהובאו מהיבשת השכנה. האיים הפכו למרכז סחר פורטוגזי בעבדים. בכל שנה, נשלחו מהאיים כמה אלפי עבדים אל המטעים הפורטוגזיים בברזיל ובאיים הקריביים. עבדים הועסקו באפן נרחב גם בסאו טומה ובפרינסיפה, בעיקר בעבודה במטעי הסוכר. בסוף המאה ה-16, האיים הפיקו בשנה כ-12,000 טון של סוכר. בשנים 1572 ו-1573 הוכפפו האיים ישירות אל הכתר הפורטוגלי. בתחילת המאה ה-17 השתנה המצב הפוליטי והכלכלי באיים לרעה. עלייתם של מטעי הסוכר בברזיל, הולידו תחרות עם התוצרת הברזילאית. דבר זה גרם למשבר כלכלי מתמשך באזור, וזה הביא לעזיבתם של מתיישבים לבנים רבים ולמרידות עבדים חוזרות ונשנות. בשנת 1844 חיו באיים 185 לבנים בלבד, לעומת 7054 שחורים, 5514 מתוכם היו עבדים. באמצע המאה ה-16, היה בסאו טומה נמל פורטוגזי אשר שימש בעיקר לתדלוק ספינות הצי האימפריאליסטי.
האלף ה-11 לפנה"ס
האלף ה-11 לפנה"ס השתרע על השנים 11,000 לפנה"ס עד 10,001 לפנה"ס. המילניום הזה התקיים בתקופה הפלאוליתית העליונה. כיום אי אפשר לתארך במדויק אירועים שהתרחשו במהלך המילניום הזה, וכל התאריכים הקשורים לאלף זה הם הערכות המבוססות בעיקר על ניתוח גאולוגי, ניתוח אנתרופולוגי ותיארוך רדיומטרי.
בעלי חיים
המידע על בעלי החיים משכבה 2 באתר באטוקרמנוס מצביע על היכרות של בני אדם עם רכיכות, ציפורי ים וזוחלים, מה שמצביע על כך שבעלי חיים כאלה היו ילידי האי במילניום זה. ב-Hallan Çemi בטורקיה על קיר של 'בניין ציבור', נמצאה גולגולת של שור הבר, וכן שורה של שלוש גולגולות של כבשי בר במרחב ציבורי ונחש מגולף מעצם כבר במהלך האלף הזה. במזרח התיכון, כלבים היו חיית הבר הראשונה שבויתה על ידי בני אדם במהלך תקופה זו.
כלכלת סאו טומה ופרינסיפה
התקופה הקולוניאלית (1471-1950)
במהלך ראשית המאה ה-19, בעקבות התחרות הכושלת עם ברזיל בעניין שוק מטעי הסוכר, החלו תושבי האי להבין שאינם יוכלו להתחרות איתה ולהגיע להישגים כלכליים עליה. אט אט הם החלו לפתח תוצרות חקלאיות אחרות, קפה ובעיקר קקאו. סאו טומה הפכה עד מהרה ליצואנית קקאו מובילה בתחום, ובשנת 1908 הפכה לגדולה ביותר בעולם בנושא זה. תוצרת זו מהווה גם בימינו את הבסיס הכלכלי של המדינה. מספר שנים לאחר מכן, בשנת 1822, עזבו הפורטוגזים את ברזיל, וקמה שם האימפריה הברזילאית העצמאית. כך הפכה סאו טומה ליצואנית הכמעט בלעדית של סוכר לפורטוגל. שנים אלו, אמצע ושלהי המאה ה-19, היו שנים של פריחה כלכלית, אך רוב שדרות לא נהנו העם ממנה. עם הגידול החד בביקוש, החלו להעסיק במקום יותר ויותר עבדים. זאת, חרף העובדה שפורטוגל ביטלה באופן רשמי את העבדות באימפריה שלה באותה התקופה, בשנת 1876. דבר זה הגיע עד כדי כך, שבשנת 1900, הודיעו יצרני השוקולד בבריטניה ובצרפת, על הפסקת רכישה של תוצרת החקלאית מהאי, לרבות קקאו.
הערות שוליים
Сан-Томе и Принсипи
האלף ה-11 לפנה"ס
שינויים סביבתיים
ישנן עדויות מהותיות לבניית תרבות באזור איי הים התיכון המצביעות על פעילות כזו כבר באלף ה-11–12 לפני הספירה. עדויות עדכניות מאיי הים התיכון מצביעות על כך שניצול וכיבוש עונתיים בידי בני אדם התרחשו כבר במילניום זה. עדויות אלה מבססות באופן מוצק נוכחות אנושית בקפריסין, מה שהופך את האי לאחד מאיי הים התיכון המיושבים העתיקים ביותר במהלך המילניום הזה.
על פי ההערכות, האירוע הוולקני הגדול ביותר במרכז אירופה של הפלייסטוקן המאוחר התרחש בערך ב-10,900 לפני הספירה ב-Laacher See בגרמניה. הייתה התפרצות של הר הגעש קטלה שיצרה פומיס שכנראה התרחשה בערך בין האלף ה-11 לפנה"ס לסוף האלף ה-8 לפנה"ס. גם הגיאוכימיה של קטלה והפומיס הארכאולוגי דומה לזו של Vedde Ash שנותרה בצפון מערב אירופה במהלך האלף הזה.
במקומות מסוימים באירופה, הופיעו לפתע מרבצים של אובסידיאן במילניום זה, אם כי החפצים המוקדמים ביותר שנעשו מאובסידיאן הם מתקופה מאוחרת בהרבה. בים האגאי, העדות המוקדמת ביותר לאובסידיאן מתקופה זו מגיעה ממערת פרנת'י, ברמות הפלאוליתית המאוחרת במהלך האלף הזה.
בני אנוש
במהלך מילניום זה התגלו התושבים האנושיים הראשונים שהגיעו לחופו המזרחי של הים הבלטי. מחפשי מזון מוקדמים מהחוף נכחו בAetokremnos בקפריסין, מה שמרמז שלמזרח הים התיכון הייתה טכנולוגיה ימית במהלך האלף הזה.
במערת פרנצ'תי היו תושבים במהלך תקופה זו. בתקופה הפרה-נאוליתית, קיימות עדויות עקיפות לשייט ממערת פרנצת'י במילניום זה. בני אדם כבשו את מערת גיטרו ואת המקלט של פצ'מצ'אי במהלך המילניום הזה. התושבים העתיקים ביותר בליטא הם נציגי תרבות ה-Brommian שהגיעה לאתרי כריית הצור של אגם טיטנאס בערך במחצית הראשונה של האלף הזה.
תרבות קלוביס הייתה נוכחת ביבשת אמריקה במהלך האלף ה-11. לאחרונה היה גילוי של תרבויות קודמות שהיו לפני תרבות Clovis.
חקלאות ואוכלוסייה
התפתחות החקלאות החלה במהלך המילניום הזה. ההערכה היא שאוכלוסיית העולם התייצבה על כמיליון איש. הקיום כלל ציד וחיפוש מזון, אורח חיים שמטבעו מאפשר צפיפות אוכלוסין נמוכה.
כלי חרס
כלי החרס המוכרים העתיקים ביותר בעולם, מיפן, מתוארכים לאלף זה. כלי חרס היו שימושיים בעיקר לשם אגירת מזון ונוזלים שונים (כמו שמן, מיצים מותססים דמויי יין) ולשם בישול - הדבר מרמז על התפתחות של חקלאות שכן כלי חרס הם לא דבר מעשי עבור קהילות נודדות, שהן הצורה הנפוצה של קהילות ציידים-לקטים.
מרי פרייזר טייטלר
מרי פרייזר טייטלר (באנגלית: Mary Fraser Tytler; שם נישואים: מרי סיטון ווטס, Mary Seton Watts; 25 בנובמבר 1849 – 6 בספטמבר 1938) הייתה אמנית, מעצבת סימבוליסטית ורפורמטורית חברתית בריטית, ילידת הודו.
ביוגרפיה
מרי פרייזר טייטלר, נולדה בהודו. היא בתם של צ'ארלס אדוארד פרייזר טייטלר ואלדורי, שעבדה בחברת הודו המזרחית הבריטית. חלק גדול מילדותה בילתה בסקוטלנד, שם גידלו אותה סבה וסבתה, והתיישבה באנגליה בשנות השישים של המאה ה-19.
בתחילת 1870 למדה אמנות בדרזדן לפני שנרשמה לבית הספר לאמנות דרום קנזינגטון בהמשך אותה שנה. במהלך 1872 ו-1873 טייטלר למדה פיסול בבית הספר סלייד לאמנות. תחילה התפרסמה כציירת פורטרטים, והייתה קשורה לג'וליה מרגרט קמרון ולקהילת האמנים שסביבה.
בסלייד פגשה את הצייר ג'ורג' פרדריק ווטס, ובגיל 36 (הוא היה בן 69), הפכה לאשתו השנייה ב־20 בנובמבר 1886 באפסום, סורי.
ווטס הייתה נשיאת האיגוד הלאומי של החברה לזכויות נשים וכינסה לפחות ישיבת זכות נשים אחת בקומפטון, סורי.
מרי ווטס נפטרה בביתה, בקומפטון ב־6 בספטמבר 1938.
יצירתה
לאחר נישואיה עבדה מרי ווטס בתבליטים, בסגנון אר נובו, בעיצוב כלי חרס, וטקסטיל. היא הקימה את הגילדה לאומנויות של קומפטון, סורי. היא עיצבה, בנתה ותיחזקה את קפלת ווטס בקומפטון (1895–1904) ובנתה ותיחזקה את גלריית ווטס  (1903–1904) לשמירה על עבודות של בעלה.
מרי ווטס הציגה את עבודותיה בבניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
מרי ווטס הייתה חלוצה בסגנון הקלטי של חברת "ליברטי", כאשר חלק ניכר מהעיצוב לשטיחים, עבודות מתכת וטקסטיל עבורם התבססו על העיצובים הקודמים שלה בקפלת ווטס.
פעילות חברתית
מרי ווטס, באמצעות איגוד האומנויות והמלאכות הביתיות (HAIA), פעלה ליצירת תעסוקה לקהילות כפריות באמצעות שימור מלאכת יד. במהלך השלמת הקפלה של ווטס, הכשירה מרי ווטס עובדים במודלים של חימר, יוזמה שהובילה בסופו של דבר להקמתה של גילדת הקדרים של קומפטון בשנת 1899.
היא האמינה ברעיון שכל אחד יכול לייצר דברים יפים ושכולם צריכים להיות בעלי כישורים שיוכלו לבטא את עצמם באופן יצירתי.
היא תמכה בתחיית הסגנון הקלטי, הביטוי האמנותי העתיק בסקוטלנד ואירלנד. בשנת 1899 היא התבקשה לעצב שטיחים בסגנון זה עבור חברת השטיחים אלכסנדר מורטון ושות' מדרבל, הייצרנית העיקרית של בדים לריהוט. בשיתוף עם מועצת המחוזות באירלנד, הוקמו סדנאות כדי להעסיק נשים מקומיות שלא הייתה להם הזדמנות אחרת לפרנסה.
קפלת ווטס
כאשר הקימה מועצת הכפר קומפטון בית קברות חדש, הציעה האמנית תושבת המקום, אשתו של הצייר והפסל מהתקופה הוויקטוריאנית ג'ורג' פרדריק ווטס, לעצב ולבנות קפלת חדשה. שני האמנים הקימו בית, במרחק כמה מאות מטרים מבית הקברות, המשמש היום חלק מגלריית ווטס.
מרי טייטלר הייתה תומכת של האיגוד לאומנויות ומלאכה ביתית, שהקים הברון בראונלו בשנת 1885 כדי לעודד עבודות יד בקרב המעמדות הנמוכים. והקפלה הייתה תרומתם של הזוג לתעסוקה לשיפור חברתי באמצעות יצירת אמנות.
קבוצה של חובבים מקומיים, שרבים מהם המשיכו אחר כך עם מרי פרייזר-טייטלר להקים את הגילדה לאומנויות של קומפטון, הקימה את הקפלה בשנים 1896 - 1898. כמעט כל תושבי הכפר היה מעורבים.
תוכנית המבנה היא מעגלית במהותה. מבחוץ הבניין נראה כקפלה רומנטית. תושבי הכפר המקומיים הוזמנו לקשט את הקפלה בהדרכתה של מרי, והתוצאה הייתה עיצוב פנים הממזג בין השפעות ארט נובו והשפעות קלטיות, בשילוב עם הסגנון המקורי של מרי.
לבני הזוג ווטס מצבות זיכרון ב"קלוייסטר" כמה מטרים מהקפלה.
יון בדוורסון
יון דאדי בדוורסון (באיסלנדית: Jón Daði Böðvarsson; נולד ב-25 במאי 1992) הוא כדורגלן איסלנדי המשחק במילוול ובנבחרת איסלנד בעמדת הקיצוני ולעיתים גם כחלוץ בקבוצת שרי פהנג ממלזיה.
קריירת מועדונים
בנובמבר בדוורסון חתם בוויקינג מליגת העל הנורווגית.
ביוני חתם בפ.צ. קייזרסלאוטרן, אלייה הצטרף בינואר. ב-5 בפברואר 2016 בדוורסון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד אוניון ברלין וב-4 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 לנירנברג.
ב-2 באוגוסט 2016 בדוורסון חתם לשלוש שנים בוולברהמפטון וונדררס מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. 4 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2–2 עם רוטרהאם בה גם כבש את שער הבכורה שלו במועדון והפך לשחקן ה-1000 שרושם דקות משחק במדי הקבוצה.
ב-14 ביולי 2017 חתם לשלוש שנים ברדינג. ב-12 ביולי 2019 חתם בדוורסון במילוול.
קריירה בינלאומית
בדוורסון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איסלנד במשחק ידידות נגד ב-14 בנובמבר 2012. ב-9 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 3–0 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016.
בדוורסון היה שותף להעפלה ההיסטורית של הנבחרת ליורו 2016 בו גם לקח חלק והגיע עם הנבחרת עד לרבע הגמר, בו הפסידה 2–5 ל.
התעמלות אקרובטית בישראל
ישראל הגיעה להישגים גבוהים בתחרויות התעמלות אקרובטית במהלך השנים ואף אירחה את אליפות אירופה באקרובטיקה בשנת 2019, וצפויה לארח את אליפות העולם באקרובטיקה ב-2024.
אליפות עולם
אליפות העולם בהתעמלות אקרובטית לשנת 2024 תתקיים בעיר חולון, בישראל. זו תהיה למעשה, הפעם הראשונה שבה ישראל תארח אליפות עולם בענף כלשהו בהתעמלות.
אליפות אירופה
אליפות אירופה בהתעמלות אקרובטית לשנת 2019 התקיימה לראשונה בישראל, בעיר חולון מה-30 באוקטובר ועד ה-3 בנובמבר 2019.
יצחק פלר
ראו גם
}}
אטרופולה
אֶטְרוֹפּוֹלֶה (בבולגרית: Етрополе) היא עיר במערב בולגריה, בשטח מחוז סופיה, הממוקמת בסמיכות למדרונות הרי הבלקן ומרוחקת 87 קילומטרים מהבירה סופיה.
היסטוריה
האזור יושב על ידי שבטים תראקים במהלך תקופת הברונזה המאוחרת. בסמיכות לעיר נמצאו שרידים ארכאולוגיים מהמאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית. מיקומה האסטרטגי של העיר בסמוך למעברי הבלקן הפך אותה ליעד צבאי חשוב ובעת העתיקה נכבש האזור על ידי פליפוס השני, בהמשך על ידי אלכסנדר הגדול, שבטים קלטים ובמהלך המאה ה-1 הפך לפרובינציה של האימפריה הרומית. לאחר הפיצול באימפריה הרומית נשלט האזור על ידי האימפריה הביזנטית ובהמשך על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה והשנייה.
במהלך המאה ה-14 נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה העות'מאנית והפך בהדרגה למרכז אומנות בעיקר בתחום הצורפות והנפחות. ב-24 בנובמבר 1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרוסית ובהמשך הפך חלק מנסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
אקלים
באטרופולה שורר אקלים ממוזג והעיר מאופיינת בחורפים ארוכים וקרים יחסית ובקייצים קרירים יחסית. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13oc. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 650 מילימטרים.
דמוגרפיה
אוכלוסיית העיר מצויה במגמת קיטון, בשל שיעור תמותה העולה על שיעור הילודה ובשל שיעור הגירה שלילי, בעיקר הגירת עבודה. בין 2002 ל-2010 קטנה אוכלוסיית אטרופולה בשיעור של 6.85 אחוזים. מבחינת התמהיל המגדרי של האוכלוסייה עולה כי מחציתה גברים ומחציתה נשים.
הכלה המכורה
הכלה המכורה (בצ'כית: Prodaná nevěsta) היא האופרה השנייה של בדז'יך סמטנה הלברית נכתבה על ידי קארֶל סבינה. הצגת הבכורה של הגרסה המקורית – כמחזמר בן שתי מערכות (zpěvohra) – התקיימה ב-30 במאי 1866 בתיאטרון הזמני בפראג. הגרסה הרביעית, האחרונה, הוצגה לראשונה ב-25 בספטמבר 1870, כאופרה קומית בת שלוש מערכות. אחרי הצגת האופרה בתערוכת המוזיקה והתיאטרון של וינה בשנת 1892 השיגה האופרה הכרה בינלאומית. היא הוצגה בשיקגו בשנת 1893, בלונדון בשנת 1895 והגיעה לניו יורק בשנת 1909 בבית האופרה ההונגרי המלכותי הוצגה האופרה כבר ב-21 בספטמבר 1893.
מערכה ראשונה
תושבי הכפר, לבושים בבגדיהם היפים ביותר, חוגגים את חג הקדוש המגן של הכנסייה בשיר וריקוד עליז. רק אחת עצובה: מאז'נקה. אהובתה, יניק העני, שואל אותו לגבי הסיבה לצערה. הנערה מספרת לו שהיום היא תוצג בפני ארוסה העשיר, ואשק, שמצא לה קצאל השדכן בכפר השכן, לו היא צריכה להינשא על פי חוזה שחתמו הוריהם. יניק המום לשמוע על החתונה המתוכננת ללא ידיעתו. הוא מרגיע את אהבתו כי בנאמנותם הם יתגברו על כל הקשיים. כשהם רואים את קצאל מתקרב עם קרושינה האיכר, הם בורחים.
השדכן, שכבר לבוש כשושבין, מזכיר להורים את החוזה. הוא מנסה לשכנע אותם במבול של מילים ומפרט את התכונות הטובות של החתן. מאז'נקה מופיעה שוב בכיכר. להפתעת כולם, היא מודה שיש לה בחירת לב כבר במשך זמן רב. קצאל מנפנף עם החוזה, אבל הילדה מודיעה: כיוון שלא ידעה על כך כשנחתם הוא אינו תקף והיא בורחת בכעס. קרושינה דורש מהשדכן לפגוש את החתן המובטח, השדכן אומר שהחתן כל כך ביישן שלא מעז לדבר עם נשים.
תושבי הכפר פונים לכיוון בית המרזח. הקשישים יושבים ליד שולחן, בני הנוער רוקדים עוד פולקה בחיק הטבע.
מערכה שלישית
ואשק מבטא את הבלבול שלו בשיר קצר ועצוב ("אני לא מצליח להוציא את זה מהראש שלי"), אך נקטע עם הגעתו של קרקס נודד. מנהל הקרקס מציג את אטרקציות: אסמרלדה, הרקדנית הספרדייה, בולע חרב "הודי אמיתי" ודוב רוקד. ואשק מוקסם מאסמרלדה, אבל ההתקדמות הביישנית שלו נקטעת כשה"הודי" נכנס פנימה במהירות, מודיע שמאלף ה"דוב" נפל והתמוטט כשיכור. יש צורך להחליפו. עד מהרה משתכנע ואשק לקחת את התפקיד, כשהמבטים המחמיאים של אסמרלדה פוגשים אותו ("נעשה ממך יפה").
לבסוף לבסוף יש סוף טוב כשמאז'נקה ויניק מתחתנים.
אמריקה פוטבול קלוב (נאטאל)
אמריקה הוא מועדון כדורגל ברזילאי המייצג את העיר נאטאל שבברזיל. המועדון משחק בליגה הרביעית של ברזיל.
המועדון הוקם בשנת 1915. בשנת 1919 הוא לראשונה זכה באליפות ריו גראנדה דו נורטה. במרוצת השנים הקבוצה זכתה בתואר זה 35 פעמים. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 הקבוצה שיחקה כמה עונות בליגה הבכירה, אך כל פעם הייתה יורדת לאחר מספר עונות. בשנת 1998 היא זכתה ב"גביע צפון-מזרח". בכך היא הייתה הקבוצה היחידה מריו גראנדה דו נורטה שזכתה בתואר בתחרות של מספר מדינות ברזיל. בעקבות כך היא העפילה לגביע קונמבול. בשנת 2007 היא חזרה לליגה בכירה, אך לעונה בודדת בלבד.
בעונת 2021 הקבוצה משחקת בליגה הרביעית.
ולנטין צ'אושסקו
ולנטין צ'אושסקו (ברומנית: Valentin Ceaușescu; נולד ב-17 בפברואר 1948) הוא פיזיקאי רומני, עסקן כדורגל ידוע ברומניה ובנם הבכור של ניקולאה צ'אושסקו ואלנה צ'אושסקו.
ביוגרפיה
צ'אושסקו סיים לימודיו בבית ספר תיכון על שם פטרו גרוזה בשנת 1965 והמשיך שנתיים לימודי פיזיקה באוניברסיטת בוקרשט. הוא המשיך בלימודי פיזיקה באימפריאל קולג', בלונדון. צ'אושסקו שב לרומניה ב-1970 והתחיל לעבוד במכון לפיזיקה גרעינית של רומניה. הוא התמיד במקום עבודתו 40 שנים עד שיצא לגמלאות. ב-3 ביולי 1970 נשא לאישה את יורדנה בורילה, בתם של זוג קומוניסטים ותיקים, בת לאם יהודייה, יקטרינה אברהם. לזוג נולד בן בשם דניאל ולנטין. בני הזוג התגרשו ב-1988 וב-1995 נשא צ'אושסקו לאישה את רוקסנה דונה ולזוג נולדה בת בשם אלכסנדרה.
ב-1971 הצטרף למפלגה הקומוניסטית הרומנית, אולם לא ידוע על פעילות במסגרתה עד חודש לפני המהפכה הרומנית (1989), כאשר התמנה כחבר מחליף בוועד המרכזי של המפלגה. אחרי המהפכה נעצר, כמו כל יתר בני משפחת צ'אושסקו, ונחקר כחשוד בחבלה בכלכלת רומניה. הוא שוחרר כעבור חודשים ללא משפט, בין היתר בהשתדלותם של שחקני ואוהדי קבוצת הכדורגל, שנתמכה על ידו.
ולנטין צ'אושסקו שיחק כדורגל במסגרת הליגה העירונית של בוקרשט. הוא התבלט כאוהד ותומך של סטיאווה בוקרשט ומייחסים לתמיכתו תרומה ניכרת לזכיית הקבוצה בליגת האלופות ב-1986.
צ'אושסקו הוא אספן ספרים ואמנות ובמהלך חייו יצר לעצמו אוסף משמעותי, שהוחרם כשנעצר לאחר המהפכה. במאבק משפטי ממושך הצליח להשיב לעצמו את האוסף.
הפיגועים בקהיר (1948)
הפיגועים בקהיר התרחשו בחודשים יוני ויולי 1948, אז סדרת פיצוצים, מעשי חבלה והתקפות שונות נערכו באזורים היהודיים של העיר קהיר, מצרים. הפיגועים כוונו נגד יהודי מצרים, ויוזמיהם, ארגון האחים המוסלמים, ביצעו אותם כמעשי נקמה בשל כישלון מצרים במלחמת העצמאות והקמת מדינת ישראל. על פי הערכות לא רשמיות, בפיגועים נהרגו 70 יהודים ונפצעו קרוב ל-200.
רקע
בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלה להשתנות האווירה הציבורית במצרים לרעת היהודים ומיעוטים לא-מוסלמים אחרים. תעמולה פשיסטית איטלקית וגרמנית ענפה פעלה במצרים, ותנועות כמו האחים המוסלמים והמצרים הצעירים פסלו את היהודים אם משום שאינם מוסלמים ואם משום שלא ראו בהם "מצרים אמתיים". הסכסוך המתלהט בארץ ישראל והמרד הערבי הגדול שפרץ בשנת 1936 החמירו את המצב, וכבר ב-1945 ספגה הקהילה היהודית בקהיר גל אלימות קשה, שהותיר אחריו פצועים רבים וספרי תורה שרופים.
התנכלויות רבות ליהודי קהילת מצרים באו בעקבות החלטת החלוקה של האו"ם. שיאן היה בפרעות וגירוש. ב-28 בנובמבר 1947, הזהיר שגריר מצרים באו"ם, יוסף היכל פאשה: "מיליון יהודים חיים בשלום במצרים (וביתר ארצות האסלאם) ונהנים מכל זכויות האזרח. בהחלט אין הם רוצים להגר לפלשתינה. אולם אם מדינה יהודית תיווצר אף אחד לא יוכל למנוע צרות. פרעות תפרוצנה בפלשתינה, תתפשטנה על כל ארצות ערב ותובלנה אולי למלחמה בין הגזעים. ...אם יחליטו האומות המאוחדות על חלוקת פלשתינה הן תשאנה באחריות לצרות חמורות ביותר ולטבח של מספר רב של יהודים". במהלך מלחמת העצמאות, ובפרט לאחר תבוסת הצבא המצרי במלחמה ונסיגתו גברו ההתנכלויות ומעשי אלימות כלפי יהודים.
האירועים
הפיצוץ הראשון היה ב-19 ביוני 1948 ברובע היהודי-קראי של קהיר, "חארת אל-יהוד". 22 יהודים נהרגו ו-41 נפצעו. ההפצצה התרחשה במהלך ההפוגה הראשונה בין צבאות ערב וישראל במהלך מלחמת השחרור. בתחילה טענו הרשויות כי הפיגוע נבע מהתפוצצות של זיקוקים שאוכסנו בבתי יהודים, ומלחימה פנימית בין הקראים לבין היהודים הרבניים.
לפי דיווחו של מרדכי קארו (יליד מצרים, 1906) מ-8 בספטמבר על האירוע: ארבעה שבועות לאחר מכן, ב-15 ביולי, בעקבות עשרות התקפות אוויר של המצרים על תל אביב ובנותיה שגרמו למאות אזרחים הרוגים ופצועים, ניסה בואינג B-17s, לימים מטייסת 69, להפציץ את ארמון עאבדין בקהיר, משכנו הרשמי של המלך פארוק והחטיא. הפצצות פגעו בשכונות בקרבת הארמון וגרמו להרג של אזרחים ולנזק רב לרכוש. הפצצה התקיימה בזמן ארוחת שבירת הצום בחודש הראמדן. מצעד הפגנה ספונטני סמוך לרובע היהודי התקיים בעקבות ההפצצה. מספר ימים לאחר מכן התריעו השלטונות המצריים מפני פיגוע ישראלי בקהיר, אך בסופו של דבר התברר כי היה מדובר באזעקת שווא. יומיים לאחר מכן, בתאריך 19 ביולי, כנקמה על ההפצצה הישראלית, הושלכו פצצות לעבר חנויות כלבו בבעלות המשפחות היהודיות, 22 איש נהרגו. בתאריכים 28 ביולי ו-1 באוגוסט חנויות כלבו נוספות, בבעלות משפחות עדס וגטניו, הופצצו אף הן.
ב-22 בספטמבר, חמישה ימים לאחר רצח מתווך האו"ם פולקה ברנדוט בירושלים, נהרגו 19 יהודים ו-62 נפצעו בפיצוץ שאירע אף הוא ברובע היהודי בקהיר.
ב-12 בנובמבר, פצצה הרסה בית ההוצאה לאור Société Orientale de Publicité.
הפיגועים ברובע היהודי גרמו אמנם למספר הרב ביותר של נפגעים והרוגים, אך הן לא היו ההתקפות היחידות שכוונו נגד יהודים (או זרים) בתקופה זו. מהומות והתפרעויות עממיות ברחבי קהיר הביאו להריגתם ופציעתם של יהודים רבים נוספים ולמעשי ביזה רבים. העיתון "נציונל צייטונג", שראה אור בבזל, דיווח כי קהיר "הופקרה כליל לאימי האספסוף, שהשתולל ברחובות בצעקות 'יָהוד, יָהוד'. כל אדם שחזותו אירופית הותקף. המחזות הקשים ביותר נראו ברובע היהודי, שם פשט האספסוף על בית אחר בית… וטבח מאות יהודים".
אירועים אלו, שהצטרפו לפרעות שהתרחשו בקהיר מספר שנים קודם לכן ולאווירה הכללית העוינת במדינה לאורך כל שנות ה-40, גרמו לחוסר ביטחון אישי חמור עבור יהודי מצרים, והובילו להגירה המונית מהמדינה. עד 1950 עזבו את מצרים כעשרים אלף יהודים.
לאחר האירוע
תגובת הממשלה לאירועים עומעמה בתחילה והושתקה בשל ההשפעה הגוברת והכוח הרב שצבר ארגון האחים המוסלמים במצרים ולא כי הממשל המצרי עודד פגיעה ביהודים. בחודש נובמבר 1948, לאחר מספר פיגועים וניסיונות רצח, הממשלה עצרה 32 מנהיגים של "המנגנון הסודי", הענף הטרוריסטי של ארגון האחים המוסלמים ואסרה אותם. ב-8 בדצמבר 1948, ראש הממשלה מחמוד פהמי נוקראשי הוציא את הארגון מחוץ לחוק, ורכוש הוחרם בידי הממשלה. במשפט שנערך ב-1950 הואשמו חברי האגודה בביצוע כל הפיגועים ביהודי קהיר מיוני עד נובמבר 1948. לטענת הפרקליטות, ההפצצות היו חלק מאסטרטגיה מכוונת של האחים שנועדה לנצל את סוגיית פלסטין על מנת לערער את המשטר ולחתור תחת קיומו. הבחירה של הממשלה להגן על הקהילה היהודית בזמן מלחמת 1948 סיכנה את הפופולריות, שלא הייתה גבוהה באותה תקופה, של הממשלה.
בעקבות המשפטים התנקשו אנשי האחים המוסלמים בחייו של ראש הממשלה ב-28 בדצמבר 1948. כחודשיים לאחר מכן נרצח גם מנהיג האחים המוסלמים חסן אל-בנא בידי השלטונות המצריים, כנראה כתגובה על ההתנקשות בחייו של נוקראשי.
יום הפילים העולמי
יום הפילים העולמי (באנגלית: World Elephant Day) הוא אירוע בין-לאומי, המתקיים ב-12 באוגוסט ומוקדש לשימור ולהגנת הפילים בעולם. בשנת 2012 הוכרז היום לראשונה על ידי פטרישיה סימס ומייקל קלארק – יוצרי סרטים קנדים, לצד קרן השבת הפיל התאילנדית. מאז, סימס מובילה את יום הפילים העולמי, אשר מוכר ונחגג כיום על ידי למעלה מ-100 ארגוני חיות בר ואנשים רבים ברחבי העולם.
היסטוריה
יום הפילים העולמי הראשון נערך ב-12 באוגוסט 2012. הסרט "בחזרה ליער", המוסרט על ידי ויליאם שטנר, עוסק בהחזרתם של הפילים האסייתים השבויים לטבע ויצא לאור ביום הפילים העולמי הראשון. סרט ההמשך "כשפילים היו צעירים", המוקרן גם הוא על ידי ויליאם שטנר, מתאר את חייו של אדם צעיר ופיל צעיר בתאילנד.
מטרתו של יום הפילים העולמי היא ליצור מודעות למצוקתם של הפילים האפריקאים והאסייתיים, ולשתף ידע ופתרונות חיוביים לטיפול טוב יותר וניהולם של פילים בטבע ובשבי. נכון להיום גם פילים אסייתים וגם פילים אפריקאיים מצויים בסכנת הכחדה. אומדני האוכלוסייה הנוכחיים הם כ-400,000 לפילים אפריקאים ו40,000 לפילים אסייתיים, אם כי נטען שמספרים אלה גבוהים בהרבה.
ציד
הדרישה לשנהב, מובילה לציד בלתי חוקי של פילים אפריקאים ופילים אסייתים כאחד. למשל, אחד הפילים הגדולים בעולם, סאטאו, נהרג בשנת 2014 בגלל חניכיו. פיל נוסף, ״שור הר״, נהרג גם הוא על ידי ציידים, כיום שווי השנהב נחשב גבוה. פילים ניצודים גם למטרת בשר, עור ואיברים, כאשר הסחר הבלתי חוקי עם חיות בר מסכן את הפילים מכיוון שהוא נתפס כסיכון נמוך ורווח גבוה. ציידים בדרך כלל נחשבים מאומנים לפעילות זו בשל כמות הכלים הדרושים להובלה, כמו גם גודלם הגדול של בעלי חיים אלה.
אובדן בית גידול
אובדן בית הגידול עקב כריתת יערות, עלייה בכרייה ופעילות חקלאית הפך לבעייתי, במיוחד עבור הפילים האסייתים. פיצול בית הגידול יוצר גם בידוד המקשה על הרבייה ומאפשר לציידים למצוא את הפילים ולהציב מלכודות ביתר קלות. פילים אסייתים איבדו בין 30-40% מבית הגידול שלהם, מה שמקשה מאוד על קיום צאצאיהם ועל עצמם.
ידוענים
ידוענים בולטים רבים התבטאו בדחיפות שבהגנת הפילים, כולל לאונרדו דיקפריו, קריסטין דייוויס , ויליאם שאטנר , יאו מינג , הנסיך ויליאם , ג'ורג'ה פוקס , אלק בולדווין , סטיבן פריי , אשלי ג'אד , ג'יידה פינקט סמית' , קתרין ביגלו , ופוליטיקאים כמו ברק אובמה והילרי קלינטון.
מפרץ תוניס
מפרץ תוניס (בערבית: خليج تونس) הוא מפרץ גדול בים התיכון, אשר נמצא בצפון-מזרח תוניסיה. אורכו 63 קילומטרים.
העיר תוניס שוכנת בדרום-מערב המפרץ, יחד עם שרשרת של יישובים וערים נוספות השוכנות במפרץ. העיר תוניס ממוקמת במרכז המפרץ, כך שיש לה יתרון אסטרטגי של הגנה מפני תקיפות מהים. בחוף העיר ממוקם נמל גדול המשמש את כל תוניסיה. העיר העתיקה קרתגו, שהיא כיום אתר מורשת עולמית, ממוקמת בצפון המפרץ.
ג'יבל ראסיס, הר השוכן באזור המפרץ, מתנשא לגובה של 795 מטרים כ-15 קילומטרים מחוף המפרץ, והוא ההר הגבוה ביותר באזור.
אשתי המועדפת
אשתי המועדפת (באנגלית: My Favorite Wife) הוא סרט קומדיה מטורפת אמריקאי משנת 1940 בבימויו של גרסון קאנין, עם קרי גרנט ואיירין דאן בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי לאו מקארי וסם ובלה ספיבק לפי סיפור של הזוג ספיבק בהשראת הפואמה "חנוך ארדן" של אלפרד טניסון. כמחווה קראו היוצרים לגיבור הסרט בשם ארדן.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר על הסיפור הטוב ביותר, פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ופרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
תקציר העלילה
ניק ארדן (קרי גרנט) הוא עורך דין מטופל בבן ובת שאשתו אלן (איירין דאן) נעלמה באוקיינוס השקט לפני שבע שנים. לפי החוק הוא יכול לשאת אשה לאחר שבע שנים בהוראת שופט. הוא מגיע עם ביאנקה (גייל פטריק) כדי לקבל את אישור של השופט (גרנוויל בייטס) לנישואים. השופט מעיין במסמכים קובע כי אשתו מוכרזת כמתה מבחינה חוקית ומאשר את נישואיו.
הוא לוקח את אשתו לירח דבש ביוסמיטי. באותו יום מגיעה אלן לאחר שנחלצה מהאי הבודד בו חיה שבע שנים. הילדים לא מכירים אותה אבל חמותה (אן שומייקר) כן ובעצתה היא טסה ליוסמיטי ופוגשת בניק הנדהם.
ניק משתדל לא לגלות בינתיים את הסוד לביאנקה. הוא נעלם ומתנהג מוזר וזה הורס לביאנקה את ירח הדבש והם חוזרים הביתה שם נמצאת גם אלן שמוצגת לביאנקה כ"ידידת המשפחה".
בינתיים מתברר לניק שאלן חיה על האי עם אדם בשם סטיבן ברקט (רנדולף סקוט). הוא מאתר אותו ומגלה אדם חסון ויפה שאומר לו שעל האי הוא קרא לה "חווה" והיא קראה לו "אדם".
בינתיים ניק מתנהג מוזר לדעתה של ביאנקה והיא מזמינה לו פסיכיאטר (פדרו דה קורדובה) שמאבחן בעיה נפשית.
ניק נעצר באשמת ביגמיה והוא, ביאנקה, אלן וברקט מובאים לפני אותו שופט שאישר את הנישואים השניים וכעת הוא מבטל אותם.
ברקט מפציר באלן להתחתן איתו ולחזור לאי בו היו אבל היא קשורה לילדים ולאחר התלבטויות היא מגלה להם שהיא אמם ומתפייסת עם ניק.
תיאטרון מאלי
תיאטרון מאלי (ברוסית: Малый театр - "מאלי תאטר" - התיאטרון הקטן) הוא תיאטרון הממוקם במרכז מוסקבה בירת רוסיה. מבנה התיאטרון תוכנן על ידי האדריכל אוסיפ בובה.
להקת התיאטרון כוללת 700 עובדים מהם כ-100 שחקנים, נגני התזמורת הסימפונית, מקהלה ועובדים נוספים. ליד התיאטרון פועל בית הספר למשחק.
המאה ה-19
התיאטרון הראשון במוסקבה הוקם בשנת 1776 בעקבות רישיון שנתנה הצארינה יקטרינה הגדולה וביוזמת היזם האנגלי מייקל מדוקס. בראשית דרכו הציג התיאטרון בבתים פרטיים של אצילים רוסיים, והתיאטרון כלל 13 שחקנים בלבד. בשנת 1780 נרכש מבנה תיאטרון פטרובקה לצורך הצגת מחזות ואופרות. בשנת 1803 התיאטרון פוצל לתיאטרון אופרה ובלט ותיאטרון דרמה. בשנת 1805 ניזוק תיאטרון פטרובקה בשריפה שפרצה מספר דקות לפני תחילת האופרה "הסירנה של הדנייפר". מבנה חדש הוקם בכיכר ארבאט בשנת 1808. מבנה זה נשרף בשריפה הגדולה של מוסקבה בעת כיבוש העיר על ידי נפוליאון בונפרטה. מעשית עד לשנת 1824 התיאטראות פעלו תחת הנהלה משותפת ושירותים לוגיסטיים משותפים.
בשנת 1824 נבנה המבנה הנוכחי, הממוקם בכיכר התיאטרון. המבנה תוכנן על ידי האדריכל בווט. עם הזמן השתרש השם "תיאטרון מאלי" (תיאטרון קטן) למבנה. (גם תיאטרון בולשוי ממוקם באותו כיכר. שנה זו נחשבת לשנה הראשונה של פעילות התיאטרון. בשנים 1838–1840 הבניין הורחב וחלוקת החלל הפנימי שונתה.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 היו פאבל מוצ'אלוב ומיכאיל שצ'פקין בראש סגל שחקני התיאטרון. שני שחקנים גדולים אלה שיתפו פעולה בהצגת המחזה "צער מתוך חכמה" של אלכסנדר גריבוידוב ובמחזות על פי ניקולאי גוגול. התיאטרון היה קשור מאוד לאלכסנדר אוסטרובסקי. המחזאי בעצמו השתתף בחזרות וכל 48 מחזותיו הועלו על במת התיאטרון. לתיאטרון היה שם לא רשמי "הבית של אוסטרובסקי".
בשנת 1870 החלה הקריירה של שחקנית רוסית ידועה, מריה ירמולובה שהשתתפה בהצגות התיאטרון במשך כ-50 שנה. לקראת סיום המאה ה-19 - תחילת המאה ה-20 החל תיאטרון מאלי לאבד את מקוריותו. בשנת 1898 הוקם סניף של התיאטרון - "התיאטרון החדש" בו הוצגו מחזות בהשתתפות השחקנים הצעירים ושל במאים צעירים שחיפשו דרכים לחידוש התיאטרון. בשנת 1907 "התיאטרון החדש" נסגר וחלק משחקניו נקלטו בתיאטרון מאלי. בתקופה זו כלל סגל התיאטרון, בנוסף לירמולובה, שחקנים כאלכסנדר יוז'ין, אלכסנדרה יבלוצ'קובה, אלכסנדר לנסקי ועוד.
לאחר מהפכת אוקטובר
לאחר מהפכת אוקטובר המשיך תיאטרון מאלי במסורת הצגת מחזות קלסיים מאת מחזאים רוסים מהמאה ה-19 ומחזאים אירופאיים. בשנת 1918 נפתח ליד התיאטרון בית ספר לשחקנים שפועל עד היום. לאור כך שהתיאטרון לא הציג מחזות של מחזאים סובייטים, הופעל לחץ לסגור אותו, אך לאור עמדתו של הקומיסר לענייני התרבות אנטולי לונאצ'רסקי התיאטרון לא נסגר ובשנת 1926 הציג לראשונה מחזה של מחזאי סובייטי קונסטנטין טרניוב. במהלך שנות ה-30 נסגרו תיאטראות שעסקו בחיפושי דרכים חדשות באמנות ושחקניהם נקלטו בחלקם בתיאטרון מאלי. בבסיס הרפרטואר של התיאטרון היו מחזות קלסיים של מחזאים רוסיים מהמאה ה-19. בתקופת חייו של אנטון צ'כוב מחזותיו כמעט ולא הועלו על במת תיאטרון מאלי. החל משנות ה-30 תיאטרון החל לשלב ברפרטואר מחזות מאת צ'כוב.
גם היום התיאטרון ממשיך להעלות על הבמה בעיקר מחזות קלסיים. על במת התיאטרון מתקיים פסטיבל שנתי "אוסטרובסקי בבית אוסטרובסקי". החל משנת 1988 עומד בראש התיאטרון יורי סולומין שנקלט בתיאטרון בשנת 1957 והיה בין השחקנים הבולטים של התיאטרון.
אנה דוסון
אנה דוסון (באנגלית: Anna Dawson; נולדה ב-27 ביולי 1937) היא שחקנית וזמרת אנגלייה.
ביוגרפיה
דוסון נולדה בבולטון שבלנקשייר, אנגליה. בילדותה שהתה בחלק מהזמן בטנגניקה, שם עבד אביה. היא למדה בבית הספר לבלט "אלמהרסט". אחרי שלמדה משחק ב-Central School of Speech and Drama, החלה להופיע עם להקות תיאטרון רפרטוארי.
דוסון כיכבה במספר מחזות זמר בתיאטראות וסט אנד. היא השתתפה בסדרות טלוויזיה בהן, "Dixon of Dock Green" ו"המופע של בני היל". דוסון גילמה את ויולט, אחותה של הייסינת' באקט, בעונה האחרונה של הסיטקום "מה יגידו השכנים?", אבל הופיעה רק בארבעה פרקים.
דוסון נשואה לג'ון באולטר, הסולן של "Black and White Minstrel Show".
מיכאל שטראוס (איש עסקים)
מיכאל שטראוס (1 במאי 1934 – 17 באוקטובר 2020) היה איש עסקים ישראלי, שכיהן כיו"ר קבוצת שטראוס בשנים 1975–2001.
ביוגרפיה
נולד לריכרד (ד"ר לכלכלה) ולהילדה שטראוס באולם, בגרמניה הנאצית. ב-1936 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. אותה שנה הקימו הוריו מחלבה בחצר ביתם בנהריה. אמו הקימה עסק לייצור גבינות, שנהפך לחברת שטראוס. למד בבית הספר הימי בחיפה, ושירת בצה"ל כמדריך בחיל הים. בתום שירותו הצבאי עשה קורס טכנאי חלב במכון ויצמן למדע, אחר-כך למד בבית ספר לטכנאי חלב בשווייץ.
מילא שורת תפקידים בחברת שטראוס במשך כ-12 שנה, לאחריהן פנה לעבוד שלוש שנים בחברת אדניר (חברת מוצרי גלידה שפעלה בדרום ישראל). שטראוס שב לעבוד בעסק המשפחתי ונרתם לפתח ולקדם את המחלבה.
ב-1975, עם פטירתו של אביו, התמנה שטראוס ליושב ראש מחלבות שטראוס. בשנת 1991 מונה לנשיא ויו"ר קבוצת שטראוס. בשלב זה כללה הקבוצה חברות נוספות ופעילויות רבות בתחום המזון בישראל. משנת 1995 החל מיכאל שטראוס להרחיב את פעילות הקבוצה גם בהיבט הבינלאומי כאשר הוביל לחתימת הסכם שותפות עם תאגיד יוניליוור שרכש 51% ממניות חברת גלידות שטראוס (ב-2010 יוניליוור הגדילה אחזקה זו לכ-90%) ושותפות עם חברת דנונה העולמית שהחלה בייצור מעדני יוגורט תחת המותג הבינלאומי ובשלב מאוחר יותר רכש תאגיד דנונה 20% מהמחלבה.
בשנת 1997 הוביל שטראוס מהלך אסטרטגי של כניסה לשותפות עם חברת "עלית" ורכישת השליטה בחברה, שותפות משמעותית ביותר עבור הקבוצה - הייתה זו כניסה לתחום הקפה הקלוי בשווקים בינלאומיים. קבוצת שטראוס הייתה מאז ליצרנית הקפה החמישית בגודלה בעולם במונחי רכש קפה ירוק ורוב פעילות הקפה מתרכזת במרכז ומזרח אירופה, בישראל ובברזיל.
אחד המהלכים הגדולים והמשמעותיים שביצע כמנהל קבוצת שטראוס, טרם פרישתו מהניהול השוטף, היה בשנת 1999 עם הכניסה לשותפות (50%) עם תאגיד הענק פפסיקו-פריטו ליי, ואשר היוותה תשתית לשותפות נוספת שנרקמה בין שטראוס לפפסיקו בשנת 2007 בתחום הסלטים הטריים, עת נכנסה פפסיקו כשותפה ב-50% בחברת סברה, הנמצאת בבעלות משותפת עם חברת שטראוס.
תחת ניהולו והנהגתו של מיכאל שטראוס צמחה החברה במהרה, הגיעה להישגים רבים והפכה לחברה משמעותית ביותר במשק הישראלי וחברה בין-לאומית הפועלת ביותר מ-20 מדינות ומעסיקה בישראל 7,000 עובדים וסה"כ בעולם כ-14,000 עובדים. אחותו רעיה שטראוס-בן־דרור הצטרפה אליו וסייעה בעיצוב דמותה של החברה עד לפרישתה מהחברה בשנת 2003.
מיכאל שטראוס הקים בבעלות משותפת עם אחותו רעיה שטראוס את חברת "שטראוס השקעות", חברה המנהלת כספים והשקעות ופעילה בישראל ומחוצה לה.
גם כשכבר לא החזיק בתפקיד פעיל בקבוצת שטראוס הבורסאית, המשיך מיכאל שטראוס להיות בעל השליטה ושימש יו"ר בחברת שטראוס אחזקות – חברת האם של "שטראוס גרופ", שהיא חברה ציבורית. בנוסף, כיהן כדירקטור ובעל-שליטה בחברות פרטיות נוספות כגון שטראוס השקעות, רב-אתגר, נכסי מיכאל שטראוס.
לפי דירוג עשירי העולם שערך כתב העת "פורבס" בשנת 2011 נאמד הונם של מיכאל שטראוס ובני משפחתו ב-1.1 מיליארד דולר. הם דורגו באותה שנה במקום ה-12 ברשימת עשירי ישראל ובמקום ה-1,057 ברשימת עשירי העולם.
פעילות ציבורית
במהלך שנות פעילותו בחברה ואף מעת פרישתו מניהול פעיל בקבוצת שטראוס עסק מיכאל שטראוס בפעילות ציבורית רחבה. היה חבר הוועדה המצומצמת של ענף החלב, יו"ר המי"ל, יו"ר איגוד המפרסמים, חבר במועצות ציבוריות שונות, ובהתאחדות התעשיינים בישראל שימש יו"ר אגף מזון, יו"ר ועדת הביקורת וחבר נשיאות. כמו כן היה פעיל בהתנדבות למעלה מ-17 שנים למען העיר עכו וסייע רבות לעיר בבניית חזון, גיוס משאבים, הקמת מפעלי תרבות וחינוך ועודד חברות ותעשייה להשקיע בעיר ולהרחיב את היקף התעסוקה בה.
בשנת 1983 זכה בפרס התעשייה בקטגוריית המזון מטעם התאחדות התעשיינים בישראל, ובשנת 2007, באות ראש הממשלה, בשל תרומתו הרבה לפיתוח כלכלי של הגליל בפרט ומדינת ישראל בכלל.
במאי 2006 הוענקה לו אזרחות כבוד של העיר עכו.
בשנת 2006 העניקה לו חברת דן אנד ברדסטריט אות הוקרה למצוינות ניהולית לאורך זמן, אחרי שנבחר לכך בידי ראשי המשק הישראלי.
חיים אישיים
מיכאל שטראוס התגורר בנהריה והיה אב לשלושה ילדים: עפרה שטראוס, עירית שטראוס הנשואה ללאון קופלר, הבעלים של רשת סופר פארם, ועדי שטראוס. אחותו היא רעיה שטראוס-בן דרור.
שטראוס נפטר ב-17 באוקטובר 2020 בבית החולים אסותא רמת החייל בתל אביב.
היפסטר
היפסטר (באנגלית: Hipster) הוא מושג גמיש המשמש לעיתים לתיאור תת-תרבות של צעירים מהמעמד הבינוני ותושבי מרכזי ערים גדולות הנוטים לאמץ באופן אקלקטי ומודע לעצמו אספקטים מודרניים של תרבות הנגד כגון הקשבה למוזיקת אינדי וחוש אופנה כביכול נון-קונפורמיסטי.
מקור הביטוי הוא בתרבות הג'אז של שנות ה-40 של המאה ה-20, אך הוא הופיע מחדש בשנות ה-90 של המאה ה-20 ומאז הוא נמצא בשימוש חדש עד היום. ישנה טענה לפיה המושג הוא מעין טיפוס שיצרה תקשורת ההמונים ואשר נועד לסווג ולמסחר את תרבות הצריכה האלטרנטיבית, ולא מצביע על קבוצה חברתית מובחנת.
מקור המונח
מקור המונח "היפסטר" הוא מהמילה האנגלית "hip" (שמשמעותה "בָּעִנְיָנִים"). במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20 המאוחרות המונח הפך פופולרי בארצות הברית כאשר רבים החלו להשתמש במילה "היפ" כדי לתאר את מעריצי מוזיקת הג'אז המודרנית ובעיקר את מעריצי הז'אנר המרכזי במוזיקת הג'אז בי בופ, (אשר הפך פופולרי במיוחד בתחילת העשור) אשר אימצו לעצמם את סגנון חייהם של מוזיקאי הג'אז – כגון סגנונות הלבוש שלהם, שימוש תדיר במינוחים ובסלנג של מוזיקאי ג'אז, שימוש במריחואנה וסמים אחרים, הומור סרקסטי, עוני מרצון, ועוד. עם הזמן למילה "היפ" התווספה הסיומת הנפוצה בשפה האנגלית '-סטר' (כמו למשל במילה 'גנגסטר'), וכך נוספה המילה "היפסטר" ללקסיקון.
ההיפסטרים הראשונים היו בדרך כלל צעירים לבנים מהמעמד הבינוני אשר ניסו לחקות את אורח חייהם של נגני הג'אז השחורים שאותם העריצו. בשלבים המוקדמים הם אף בחרו להשתמש בשפה משלהם, וזאת במטרה להבחינם מכל מי שמחוץ לקבוצה. אך במהרה התרבות ההיפסטרית התרחבה, כך שלאחר מלחמת העולם השנייה, התפתחה סצנה ספרותית שלמה סביב התרבות. ג'ק קרואק תיאר בשנות ה-40 של המאה ה-20 את ההיפסטרים כמי ש"משוטטים ברחבי אמריקה, מתבטלים ותופסים טרמפים בכל מקום, ככאלה שיש להם אישיות רוחנית". במאמרו "הכושים הלבנים", תיאר נורמן מיילר את ההיפסטרים כאקזיסטנציאליסטים אמריקאים, אשר חיים כשהם מוקפים במוות - אם זו הסכנה של מלחמה גרעינית או הקונפורמיזם החברתי - ולכן הם בוחרים במקום זאת "להתגרש מהחברה ולחיות ללא שורשים, לצאת אל המסע הבלתי מתוכנן אל תוך הציווי המרדני של העצמי".
האבולוציה של המונח בשנות ה-90 ובמאה ה-21
המונח "היפסטר" קיבל משמעות מחודשת במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 כדי לתאר תת-תרבות של צעירים מהמעמד הבינוני, משכילים ותושבי מרכזים עירוניים גדולים, הנוהגים לאמץ את תרבות הנגד, אשר מתעניינים בתרבות אלטרנטיבית ואשר ידועים בשל הטעם האקלקטי שלהם - כגון הקשבה למוזיקת אינדי, חוש אופנה שחורג מהמיינסטרים, ואורח חיים אלטרנטיבי.
האזכור הראשון של המונח "היפסטר" בצורה העכשווית שלו הופיע ב-14 באפריל 1994 בדוח פנימי וחסוי של יצרן הסיגריות קאמל אשר בו צוין: "חיי החברה של ההיפסטרים הללו סובבים סביב מועדוני לילה, בתי קפה, אופנה, ומוזיקה". החברה עשתה מאמצים רבים לשווק את הסיגריות שלה לאותם "היפסטרים" והפיצה מותג בשם "קאמל ויליאמסבורג", על שם השכונה בברוקלין המזוהה עימם.
במאמר של הטיים מגזין משנת 2009 אשר חקר את המונח נטען כי:
בספרו משנת 2011 HipsterMattic, סיכם הכותב האוסטרלי מט גרנפילד את התרבות ההיפסטרית באופן הבא:
בשנת 2011 פורסמו בניו-יורק מספר מאמרים שקבעו כי ימי הזוהר של התרבות ההיפסטרית היו עוד בתחילת שנות האלפיים, ובתקופה שלפני המשבר הכלכלי. מאמרים אלה גם המעיטו בערך המוסף של התרבות ההיפסטרית בקביעה ש"העידן ההיפסטרי לא ייצר אומנים, למעט אומני קעקועים. הוא גם לא הניב ספרות מדהימה, אבל הוא עשה שימוש טוב בפונטים".
אופנה היפסטרית
האופנה ההיפסטרית מעצם אופייה האלטרנטיבי-קמעה היא מגוונת מאוד, אך ניתן להצביע על מספר מאפייני הופעה נפוצים יחסית בקרב היפסטרים: הרכבת משקפיים גדולים בעלי מסגרת בולטת, בגדים השואפים להיות מתוחכמים, חלקם יכולים להתפס כאנדרוגיניים, כגון ווסטים עדינים בצבעים כהים לרוב (לעיתים עם עניבה בגוון צבעוני זועק כלשהו), צעיפים ותספורות אסימטריות. בקרב גברים: גידול שיער פנים וחבישת כובעי בורסלינו. בקרב נשים: ג'ינס אמהות, שמלות וינטג' וסידור חלק, לעיתים אסוף לתפארת, של השיער. מאפייני הופעה אלו מטרתם להתבלט מצד אחד, אך להראות על חוסר אכפתיות להופעה החיצונית מצד שני.
מוזיקה היפסטרית
ההיפסטרים ככלל נוטים להאזין למוזיקת אינדי ומוזיקת רטרו, לעיתים קרובות סווינג וג'אז. ריקוד הסווינג בתלבושות תקופתיות (שנות ה-20, של המאה ה-20) ושמלות סווינג פופולרי בקרב היפסטרים מסוימים. הדגש בבחירת המוזיקה ההיפסטרית הוא בהתרחקות משיא המיינסטרים.
אמנות היפסטרית
ההיפסטריות רואה לעצמה זיקה לאמנות ותרבות, בעיקר באמנות קונספטואלית ווידאו-ארט, וחלק נכבד מההיפסטרים יוצרים אמנות בעצמם או שואפים לעשות כן. בנוסף ההיפסטרים אוהבים סרטים אמנותיים, סרטי איכות וסרטים ממקומות ומתקופות שונים, שלא מוקרנים בבתי הקולנוע המסחריים אלא בבתי קולנוע אלטרנטיביים וסינמטקים. ההיפסטרים מרבים להשתתף בפעילויות קולנוע, תרבות ואמנות בסינמטקים, גלריות, מועדונים ובתי קפה.
בישראל
תרבות זו החלה לבלוט בישראל באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, תוך מתן ביטוי בעיקר לאופנה ההיפסטרית, ובקרב קהילה מצומצמת יותר גם ליתר מאפייני התרבות ההיפסטרית, כגון המוזיקה ואורח החיים האלטרנטיבי והאקלקטי. כברוב הארצות, תופעת ההיפסטרים נפוצה בעיקר בערים הגדולות, ובישראל בהתאם לכך בעיקר בתל אביב-יפו. בשנים האחרונות נערכים בישראל מדי שנה מספר פסטיבלים גדולים אשר נתפסים לעיתים כבעלי אופי "היפסטרי": אינדינגב, פסטיבל יערות מנשה, מידברן ופסטיבל מטאור בצפון הארץ.
המושג "היפסטר" התפתח באותה תקופה בגרסתו המקומית כניגוד למושג "סחי", שמשמעותו ישראלי בינוני, קונפורמי וחסר מודעות עצמית.
ייצוג בתרבות הפופולרית
במסגרת הבחירות לכנסת התשע עשרה הפיקה לשכת הפרסום הממשלתית (לפ"מ) סרטון הומוריסטי לעידוד ההצבעה בו מככבים היפסטר והיפסטרית מתנשאים היושבים בבית קפה ומקטרים, עד ש"משטרת הקיטורים" שוללת מהם את הזכות להתלונן כי לא הצביעו.
בראשית המרוץ של הבחירות לכנסת העשרים הפיק חבר הכנסת והשר נפתלי בנט סרטון בו הוא מחופש להיפסטר תל אביבי שמאלני, שמתנצל בפני כולם, במסגרת קמפיין הבחירות של הבית היהודי: "לא מתנצלים. אוהבים את ישראל."
בעונה העשירית של סדרת הטלוויזיה הסאטירית "ארץ נהדרת", גילמה הבדרנית ליאת הר לב דמות של עיתונאית היפסטרית תל אביבית בשם "ליהיא האשטאג".
ביקורת
במאמר של ההפינגטון פוסט משנת 2008 בשם "מי הוא היפסטר?", נטען כי "כל המטרה של ההיפסטרים היא להתחמק מזה שיתייגו אותם. לעומת זאת, הם כולם מתלבשים אותו דבר ומתנהגים אותו דבר, וככלל אחידים בחוסר האחידות שלהם. האם עצם העובדה שישנו מראה טיפוסי המאפיין היפסטרים נוגד למעשה את תפיסת העולם ההיפסטרית? הרי היפסטרים אמורים לשנוא כל מה שמיינסטרים או אופנתי."
לפי דן פלטצ'ר מטיים מגזין "ההיפסטרים זוכים לרמה יוצאת דופן של תיעוב כנגדם. אלו המבקרים את התרבות ההיפסטרית תיארו את הקבוצה הזאת, שמוגדרת באופן די עמום, כשופעת בשביעות רצון עצמית, מלאה בסתירות, ובשורה התחתונה, מהווה את המבוי הסתום של החברה המערבית." אליס תומפסון, עורכת בבלוג LAist טוענת ש"אנשים שהתבגרו בתקופה של תנועות הפאנק-רוק של שנות השבעים והשמונים נוטים לשנוא 'היפסטרים'", שאותם היא מתארת כ"אנשים שלובשים אופנה אלטרנטיבית יקרה, הולכים לפאבים הכי חדשים ומגניבים ומאזינים ללהקות הכי עדכניות." תומפסון ממשיכה וטוענת כי "נראה שההיפסטרים לא משייכים עצמם לאף פילוסופיה מסוימת... [או]... לאף סגנון מוזיקלי מסוים." במקום זאת, הם שכירי החרב של הסטייל" אשר לוקחים כל מה שפופולרי ובאופנה, ו"לוקחים ללא רשות את כל הסטייל של תנועות חברתיות שקדמו להם כמו הפאנק, תוך התנערות מכל מה שאותו סטייל ייצג עבור אותן תנועות חברתיות." מארק גרייף, מייסד כתב העת הספרותי n+1 ופרופסור בניו סקול, טוען במאמר שפרסם בהניו יורק טיימס שנעשה שימוש במושג "היפסטר" על ידי קבוצות מרקע כלכלי שונה כדי לסווג מעמדות חברתיים. הוא מפקפק באופיו מלא הסתירות של המושג, והאופן בו אף אחד לא חושב על עצמו בתור היפסטר: "באופן פרדוקסלי, אלו שהשתמשו במושג היפסטר כעלבון נראו בעצמם כמו היפסטרים - לבשו סקיני ג'ינס והרכיבו משקפיים גדולים, התרכזו במובלעות בתוך ערים גדולות, והסתכלו מלמעלה על אופנת המיינסטרים ועל כל מי שהגיע מחוץ לעיר." הוא מאמין שהקושי הרב בהגדרת המושג נובעת מהעובדה שכל ניסיון לעשות זאת גורר חרדה אוניברסלית, כיוון שהוא "למעשה אומר לכולם שהם מזויפים."
הסתייגות מהתרבות ההיפסטרית ניכרת בשיר ה-אנהלט EBM הפרודי "Anti-Hipster" שהופק על ידי ההרכב האוסטרי SadoSato. קליפ השיר אף הציג לראווה מספר דמויות סטריאוטיפיות ופרודיות המזוהות עם תת-התרבות ההיפסטרית.
הערות שוליים
Hipster
NICA
NICA (באנגלית: Nuclotron-based Ion Collider fAcility) הוא מאיץ חלקיקים בבנייה, שנועד לשמש להרצת פרוטונים ויונים כבדים. מצוי בבנייה מאז 2013 על בסיס המעבדה לפיזיקה לאנרגיות גבוהות על שם וקסלר ובלדין של המכון המאוחד למחקר גרעיני, שבעיר דובנה בפרוורי מוסקבה. סיום הבנייה המשוער הוא בשנת 2023.
מתחם המאיץ נוצר במטרה ללמוד את תחום פיזיקת החלקיקים באזור שטרם היה נגיש לפרמטרים ותנאי ניסוי תוך השגת קורות אינטנסיביות של יונים כבדים וגרעינים מקוטבים על מנת לחקור על קיטוב וחומרים גרעיניים ובתחום השפעות בטווח האנרגיה עד = 11 GeV / נוקלאון.
משימות
אחת המשימות המדעיות העיקריות של פרויקט NICA היא ללמוד את תרשים הפאזה של חומר בריוני דחוס מאוד בתנאי מעבדה. חומר כזה קיים רק בכוכבי נייטרונים וליבות סופרנובה, בעוד שבשלבים המוקדמים של קיומו של היקום, החומר היה בעל צפיפות בריון נמוכה למדי.
ליצירת חומר בעל צפיפות גבוהה בתנאי מעבדה, נעשה שימוש בהתנגשויות יונים כבדות, בהן חלק ניכר מאנרגיית הקורה מוצאת על היווצרות האדרונים חדשים והסתה של תהודות, שאת תכונותיהן ניתן לשנות באופן ניכר תוך סביב מדיום חם וצפוף. בטמפרטורות או בצפיפות גבוהה מאוד, תערובת זו של האדרונים מתפרקת לחלקים המרכיבים אותה כמו קווארקים וגלואונים ויוצרים מצב מצטבר חדש של חומר: פלזמת קווארקים-גלואונים.
מתחם המאיץ החדש NICA יספק לקורות של חלקיקים שונים מגוון רחב של פרמטרים. הוא מתוכנן לבצע מחקר יישומי ועקרוני בתחומי מדע וטכנולוגיה כגון:
המתחם
המרכיבים העיקריים של מתחם NICA הם:
גלאים
גלאי MPD (Multi-Purpose Detector) נועד לערוך ניסויים בתחום הפיזיקה הגרעינית בהתנגשויות של קורות גרעינים של יסודות כבדים (זהב), גרעינים של יסודות כבדים עם פרוטונים והתנגשויות פרוטונים.
גלאי SPD (Spin Physics Detector) נועד לבצע ניסויים בפיזיקה בהתנגשויות של קורות גרעינים של יסודות אור.
גלאי BM @ N (Baryonic Matter at Nuclotron). מטרת הניסוי היא ללמוד את האינטראקציה של קורות יונים כבדות יחסית עם מטרות קבועות. זהו הניסוי הראשון במתחם מאיץ NICA-Nuclotron.
ב-1 בפברואר 2018, 37% מסך העבודה הושלמה. בתחילת 2020 הודיע ולדימיר פוטין כי המתחם יתחיל לפעול עד סוף שנת 2022.
גרעין דיריכלה
באנליזה מתמטית, גרעין דיריכלה (באנגלית: Dirichlet kernel), הנקרא על שם המתמטיקאי הגרמני יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה, הוא שמן המשותף של קבוצת פונקציות המוגדרות באופן הבא:
כאשר n מספר שלם אי-שלילי. פונקציות הגרעין הן מחזוריות עם מחזור 2\pi.
חשיבותו של גרעין דיריכלה נובעת מהקשר שלו לטורי פורייה. הקונבולוציה של גרעין דיריכלה ה-n עם כל פונקציה f בעלת מחזור 2\pi היא קירוב פורייה ה-n של f, דהיינו:
משפט פורייה
דיריכלה הציג את הסכומים הטריגונומטריים הללו במאמר מ-1829 שעסק בביסוס התאוריה העוסקת בהתכנסותם של טורי פורייה, ובמסגרתו הוא עשה שימוש בגרעין זה כדי להוכיח את משפט פורייה על התכנסות נקודתית של טורי פורייה. הניסוח המודרני של משפט פורייה הוא כדלקמן:
"תהי f פונקציה רציפה למקוטעין מחזורית בעלת מחזור 2\pi ותהי x_0 נקודה שבה קיימות הנגזרות החד-צדדיות של f. אז טור פורייה של f בנקודה x_0 מתכנס ל-: ."
כאשר הם הגבולות החד-צדדיים של f מימין ומשמאל לנקודה x_0.
ואלרי בריסקו-הוקס
ביוגרפיה
בריסקו-הוקס נולדה בגרינווד, מיסיסיפי. היא התאמנה בקבוצתו של בוב קרסי.
גרעין דיריכלה
הוכחת משפט פורייה
נסמן ב-S_n(f;x_0) את קירוב פורייה מסדר n של f בנקודה x_0; נראה ש-:
ואלרי בריסקו-הוקס
אלופה אולימפית
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה בריסקו-הוקס בשלוש מדליות זהב, בריצת 200 מטר בשיא אולימפי ואמריקאי חדש של 21.81 שניות, לפני בת ארצה פלורנס גריפית ג'וינר (22.04 שניות) ומרלין אוטי מג'מייקה (22.09 שניות), בריצת 400 מטר בשיא אולימפי ואמריקאי חדש של 48.83 שניות (התוצאה הרביעית בטיבה בכל הזמנים), לפני בת ארצה צ'נדרה צ'יזבורו (49.05 שניות) וקתי סמולווד-קוק מבריטניה (49.43 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר בשיא אולימפי חדש נוסף של 3:18.29 דקות, לפני קנדה (3:21.21 דקות) ומערב גרמניה (3:22.98 דקות).
בתחרות אתלטיקה שנערכה בציריך, שווייץ ב-21 באוגוסט 1985 ניצחה בריסקו-הוקס באותו היום בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.01 שניות את מרליס גר ממזרח גרמניה ובריצת 200 מטר בתוצאה של 21.98 שניות את שיאנית העולם מריטה קוך אף היא ממזרח גרמניה. יומיים לאחר מכן, בתחרות אתלטיקה שנערכה במערב ברלין גרמניה היא ניצחה בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.56 שניות.
גרעין דיריכלה
הוכחת משפט פורייה
לפיכך, אם ניעזר בעובדה שהקונבולוציה של (x)f עם גרעין דיריכלה ה-n נותנת את S_n(f;x_0), נוכל לרשום מחדש את הגבול אותו ניסינו לחשב כ-:
ואלרי בריסקו-הוקס
אלופה אולימפית
בתחרות אתלטיקה שנערכה בווסטווד במאי 1986 קבעה בריסקו-הוקס בריצת 100 מטר שיא אישי של 10.99 שניות. בתחרות גראנד פרי שנערכה בספטמבר רומא אותה שנה היא ניצחה בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.30 שניות וסיימה שנייה אחרי קוך בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.21 שניות.
גרעין דיריכלה
הוכחת משפט פורייה
כעת, נוכיח שכל אחד מהאינטגרלים המחוברים שואף לאפס כאשר n שואף לאינסוף. תחילה נרשום את המחובר השני (ההוכחה עבור המחובר הראשון זהה) בעזרת הצורה הסופית של גרעין דיריכלה:
על פי למת רימן-לבג, לכל פונקציה רציפה למקוטעין (g(u מקדמי פורייה שלה שואפים לאפס כאשר n שואף לאינסוף, ולכן מספיק שנוכיח כי
ואלרי בריסקו-הוקס
אלופה אולימפית
באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה בריסקו-הוקס במדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר בשיא אמריקאי חדש של 3:15.51 דקות, אחרי ברית המועצות שקבעה שיא עולם חדש של 3:15.18 דקות ולפני מזרח גרמניה (3:18.29 דקות). התוצאה שקבעה הנבחרת האמריקאית הייתה אף היא טובה משיא העולם הקודם. בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.16 שניות, המנצחת הייתה אולגה בריזגינה מברית המועצות שקבעה שיא אולימפי חדש של 48.65 שניות ולא הצליחה להגן על תוארה. בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 49.90 שניות.
גרעין דיריכלה
הוכחת משפט פורייה
רציפה למקוטעין בקטע [-\pi,\pi]. ברור שלכל u\ne 0 המכנה של (g(u שונה מאפס ולכן הגבולות החד-צדדיים שלה קיימים (תחת ההנחה של המשפט ש-f סופית בכל מקום). הנקודה "הבעייתית" היחידה היא x_0 עצמה, כלומר כאשר u שווה לאפס. לשם חישוב הגבול של g כאשר u שואף לאפס, נסתייע בגבול הידוע ונקבל:
ואלרי בריסקו-הוקס
אלופה אולימפית
בריסקו-הוקס פרשה מתחרויות בשנת 1991, היא נשואה לשחקן ה-NFL אלווין הוקס.
גרעין דיריכלה
הוכחת משפט פורייה
על פי הנחות המשפט הנגזרת החד-צדדית קיימת, ולכן הוכחנו את מה שנדרש.
ואלרי בריסקו-הוקס
שיאיה האישיים
אצטדיון פתוח
גרעין דיריכלה
נורמת L1 של הגרעין
בעלת חשיבות רבה היא העובדה שנורמת L1 של Dn בקטע [0, 2\pi] מתבדרת לאינסוף כאשר n שואף לאינסוף. ניתן להראות (ראו למטה) ש-:
באמצעות טיעון מדויק יותר העושה שימוש בסכומי רימן כדי להעריך את תרומת הסביבה הגדולה ביותר של אפס שבה D_n חיובי, ושימוש באי שוויון ינסן כדי להעריך את התרומה של שאר הקטע לנורמה, ניתן להראות גם ש-:
כאשר היא הפונקציה הקדומה של sinc. היעדרות זו של אינטגרביליות אחידה עומדת מאחורי תופעות מתמטיות רבות הקשורות להתבדרותם של טורי פורייה.
הוכחה מדויקת של התוצאה הראשונה שהוזכרה, ש-, היא:
כאשר נעזרנו בגבול ידוע כדי להניח ש-, ואילו H_n הוא המספר ההרמוני ה-n.
הקשר לפונקציית דלתא מחזורית
ניקח את מסרק דיראק, שאמנם אינו פונקציה במובן המקובל אלא סוג של "פונקציה מוכללת" המכונה גם "התפלגות", ונכפיל אותו ב-2\pi. כך מקבלים את איבר הזהות עבור קונבולוציות עם פונקציות בעלות מחזור 2\pi. במילים אחרות:
הוכחת הזהות הטריגונומטרית
ניתנת לקבלה בקלות אם עושים שימוש בהצגה המרוכבת של טור הקוסינוסים, זאת שכן ההצגה המרוכבת היא למעשה טור הנדסי סופי עם מנה e^{ix}. לפיכך, מכיוון שהסיכום של טור הנדסי סופי הוא
ובפרט, מתקיים
אז לאחר הכפלת המונה והמכנה ב-r^{-1/2}, נקבל:
במקרה זה r = e^{ix} ולכן:
כנדרש.