cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dark Side (שיר של בליינד צ'אנל)
Dark Side (בעברית: צד אפל) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הרוק הפינית בליינד צ'אנל. השיר יצא לאור ב-21 בינואר 2021. ב-20 בפברואר 2021, השיר זכה בקדם הפיני לאירוויזיון 2021, ונבחר לייצג את פינלנד באירוויזיון.
רקע
בראיון לאתר "Wiwibloggs", סולן הלהקה סיפר כי הלהקה כתבה את השיר על מנת להראות לעולם שגם אם החיים קשים ואפלים, תמיד אפשר ליהנות מהם. השיר הוחשב לשיר הפוטנציאלי לזכייה בקדם הפיני.
באירוויזיון
ב-20 במאי 2021, הלהקה ביצעה את השיר בחצי הגמר השני של התחרות, והגיעה למקום החמישי עם 234 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה הלהקה למקום השישי עם 301 נקודות.
אניה מירקין
אניה מירקין (1987, אוקראינה - 4 ביוני 2016) הייתה לוחמת טאקוונדו ודוגמנית ישראלית. היא אלופת ישראל ובעלת מדליית ארד באליפות אירופה (2008).
ביוגרפיה
מירקין עלתה מאוקראינה בגיל 14 עם משפחתה והשתכנה בפתח תקווה. בתחילה למדה בלט. אחר כך עברה להתחרות בטאקוונדו בישראל. היא התחרתה במשקל של עד 51 ק"ג בהדרכתו של המאמן הלאומי יחיעם שרעבי.
מדליית ארד באליפות אירופה
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה בשנת 2008 זכתה מירקין במדליית ארד במשקל של עד 51 ק"ג. בתחרות היא ניצחה בשלושה קרבות, אך בחצי הגמר היא נאלצה לפרוש 20 שניות מתחילת הקרב מול קרולין פישר מבריטניה בשל פציעה.
באותה שנה היא גם רשמה רצף זכיות במדליות שונות בתחרויות גדולות ברחבי אירופה. היא הייתה יריבת האימון של בת אל גטרר במשחקים האולימפיים בבייג'ינג 2008.
מירקין הלכה לעולמה בגיל 29 בלבד, לאחר שלקתה בדום לב.
סטניסלב ויטקביץ'
סטניסלב ויטקביץ' (פולנית: Stanisław Witkiewicz; 8 במאי 1851 – 5 בספטמבר 1915) היה צייר פולני, תאורטיקן אמנות ואדריכל חובב, ידוע ביצירתו "סגנון זאקופנה".
ביוגרפיה
כנער, בילה כמה שנים בטומסק הסיבירית, לשם הוגלו הוריו ושני אחיו הגדולים על תמיכתם במרד ינואר. הוא למד באקדמיה לאמנויות בסנקט פטרבורג (1868–1871) והמשיך את לימודיו במינכן (1872–1875). במהלך שהותו במינכן התיידד עם הציירים אלכסנדר גרימסקי, יוזף חלמונסקי והנריק סימירדזקי.
בשנת 1875 עבר לוורשה והקים סדנא לציור במלון אירופייסקי. בשנת 1884 נישא למריה פייטרצקביץ'. לזוג נולד בן, סטניסלב איגנסי. הסנדקית של הבן הייתה השחקנית הלנה מודג'סקה.
בשנים 1884–1887 עבד ויטקביץ' כמנהל האמנותי של שבועון "Wędrowiec", שעבורו כתב סדרת מאמרים הנוגעים לערכים של יצירת אמנות ולתפקיד מבקרי האמנות (פורסם בצורת ספר ב־1891 וב־1899). בשנת 1887 מילא את אותו תפקיד במגזין "קלוסי".
בשנת 1886 ביקר בזאקופנה לראשונה. הוא התלהב מהנוף ההרי, מרמות פודל בדרום פולין, ומסורות העם שלהם. שאיפתו הייתה ליצור סגנון לאומי פולני באמצעות מיצוי של הצורות והצבעים מכל מגוון האמנות האדריכלית והדקורטיבית שבהרים.
בשנת 1908, בעודו סובל משחפת, עזב ויטקביץ' את משפחתו בזאקופנה ועבר להתגורר בלוברן, אתר נופש אופנתי באותה עת באוסטריה-הונגריה, שנמצאת בקרואטיה.
הוא נפטר שם בשנת 1915.
תערוכת היחיד הראשונה שלו הועלתה בחברה לאמנויות יפות בזצ'טה בשנת 1927.
בנו, סטניסלב איגנאצי ויטקביץ', הפך לצייר, מחזאי, סופר ופילוסוף מפורסם, הידוע גם בכינוי הבדוי "ויטקאצי".
טרה פיצג'רלד
טרה אן קסנדרה פיצג'רלד (באנגלית: Tara Anne Cassandra Fitzgerald; נולדה ב-18 בספטמבר 1967) היא שחקנית אנגלייה הידועה מהופעותיה בסרטי קולנוע, בטלוויזיה, בתיאטרון ובקריינות ברדיו. ב-1995 זכתה ב-"Drama Desk Award" של ניו יורק על הופעתה ב"המלט" בתפקיד אופליה לצידו של רייף פיינס. ב-1999 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הטלוויזיה של ריימס על תפקידה ב-"Frenchman's Creek". החל מ-2007 השתתפה ביותר מ-30 פרקים בסדרת הדרמה של ה-BBC "להעיר את המתים".
ביוגרפיה
טרה פיצג'רלד נולדה בקוקפילד שבסאסקס. אמה שרה ג'רלדין פיצג'רלד הייתה צלמת דיוקנאות אירית, ואביה מייקל קאלבי אמן אנגלי. בילדותה עברה עם משפחתה לגור בפריפורט שבאיי בהאמה, שם עבד סבה דייוויד פיצג'רלד. הוריה התגרשו כשחזרו לאנגליה. היא גרה עם אמה בדירת מרתף בשכונת קנזינגטון שבמערב לונדון. כשהייתה בת 6 אמה נישאה לשחקן האירי נורמן רודוויי, ובמשך שנים אחדות המשפחה נדדה למקומות שונים בבריטניה ואירלנד.
חודשים אחדים אחרי סיום הלימודים לוהקה לקומדיה "הקשיבו לשירי" בתפקיד בתה של מלכת היופי. היא זכתה להכרה בינלאומית בשנת 1993 כשהשתתפה בסרט "סירנות" לצידו של יו גרנט. התפקיד זיכה אותה בפרס השחקנית הטובה ביותר של "המכון האוסטרלי לקולנוע". שנתיים אחר כך היא שוב שיחקה לצידו של גרנט בסרט "האיש שעלה על גבעה וירד הר". בשנות התשעים ושנות האלפיים הופיעה פיצג'רלד בסדרה של סרטי קולנוע עצמאיים בהם "איש ללא חשיבות" (1994), "התזמורת" עם יואן מקגרגור (1996), "עולם כחול כהה" (2001) על טייס בחייל האוויר הצ'כי במלחמת העולם השנייה, ובדרמה "Secret Passage" מ-2004 עם ג'ון טורטורו.
תפקידה המשמעותי הראשון על הבמה היה ב-1992 כששיחקה בהצגה "Our Song", בכיכובו של פיטר או'טול בתיאטרון אפולו. במשך שני עשורים היא מופיעה לסירוגין בתיאטרון ועל מסכי הקולנוע והטלוויזיה. ב-1995 כיכבה פיצג'רלד בתפקיד אופליה בתיאטרון אלמיידה שבלונדון יחד עם רייף פיינס. ההפקה זוכת הפרסים הועלתה גם באמריקה, ועבורה זו הייתה הופעת הבכורה בארצות הברית. מאז שיחקה ב"אנטיגונה" במסע הופעות בבריטניה, בתפקיד בלאנש דיבואה במחזה "חשמלית ושמה תשוקה" של טנסי ויליאמס בתיאטרון בריסטול אולד ויק, וב"דונמר ורהאוס" שיחקה במחזה "בית הבובות" מאת הנריק איבסן לצידה של ג'יליאן אנדרסון.
גם בטלוויזיה יש לפיצג'רלד ותק של יותר מעשרים שנה. היא הופיעה כגיבורה בדרמות מהתקופה הוויקטוריאנית וכבלשית משטרה בעולם המודרני. תפקידה הראשון היה ב-"The Black Candle" הפקה של ה-BBC המתרחשת ביורקשייר בשנות ה-80 של המאה ה-19. ב-1992 השתתפה בסדרה "מדשאת הקמומיל". אחרי הצלחתה בקולנוע כיכבה בסרט הטלוויזיה "The Vacillations of Poppy Carew" קומדיה רומנטית עם ג'וזף פיינס. היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הטלוויזיה הבינלאומי של ריימס על תפקידה ב-"Frenchman's Creek". ב-2006 הופיעה בסדרת הטלוויזיה "המלכה הבתולה". ב-2007 הצטרפה לצוות השחקנים בסדרת הטלוויזיה "להעיר את המתים" וגילמה את דמותה של ד"ר איב לוקהארט, הפתולוג המשטרתי. ב-2011 החלה לגלם את אותה דמות בסדרה "The Body Farm", סדרת ספין אוף של "להעיר את המתים".
ב-2013 גילמה את סליס באראתיאון, אשתו של סטאניס באראתיאון, בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס". בשנת 2016 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "אונה" של הבמאי האוסטרלי בנדיקט אנדרוס.
חיים אישיים
בן זוגה הוא ריצ'רד קלות'יר. הם מתגוררים בשפרדס בוש. יש לה אחות אחת, ארבלה ואחות למחצה ביאנקה. היא בת אחיינית של השחקנית האירית ג'רלדין פיצג'רלד.
Sober (שיר של סלינה גומז)
Sober (בעברית: פיכח) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Revival. השיר יצא לאור ב-9 באוקטובר 2015, ביחד עם שאר שירי האלבום. השיר הופץ בפורמטים של סטרימינג והורדה דיגיטלית.
השיר הגיע למקום ה-36 ב.
כתיבה וסוגה
השיר נכתב על ידי סלינה גומז, אנטונינה ארמטו, טים ג'יימס, צ'אנסי הוליס, ג'סטין טרנטר, ג'וליה מייקלס ואדם שמלהולץ רוק מאפיה והיט-בוי. "Sober" הוא בלדת כוח מסוגת הסינת'פופ, והוא כונה כ"פורח" ו"רגשני". השיר תואר כשיר "שמזכיר ומכיל בתוכו את שנות ה-80".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-70 מיליון השמעות.
פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית
"פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית" או "פרס פונדיק" הוא פרס המוענק על ידי מוזיאון תל אביב לאמנות. הפרס, בגובה של 10,000 ש"ח, מוענק לאמן ישראלי.
מקפת שיירי הגז אקסו מארס
מקפת שיירי הגז אקסו מארס (Trace Gas Orbiter, בקיצור: TGO) היא גשושית ששוגרה כחלק מפרויקט אקסו מארס על ידי סוכנות החלל האירופית ורוסקוסמוס בשנת 2016 והגיעה למאדים ב־19 באוקטובר 2016. הגשושית נשאה על גבה את הנחתת סקיאפארלי, ולפני ההגעה למאדים שחררה אותה כדי שזו תוכל לנחות על כוכב הלכת. לאחר מכן הגשושית תחל בשלב איטי והדרגתי שבמהלכו תשנה את מסלולה סביב מאדים למסלול מבצעי בגובה של כ־400 ק"מ עד נובמבר 2017. היא תוכל לשמש גם כתחנת ממסר שתאפשר תקשורת בין רכבים שישלחו לפני השטח של מאדים, ובמיוחד עבור הרובר של משימת 2020. הגשושית מתוכננת לפעול לפחות עד לשנת 2022.
משימות המקפת
המשימה המדעית המרכזית של הגשושית TGO היא למדוד ולחקור את מקורם של גזים הנמצאים בכמות מזערית באטמוספירה של מאדים (פחות מ־1% מהאטמוספירה), כי מיקום הגז משתנה לאורך זמן. אחת השאלות שמעסיקות את החוקרים בנוגע למאדים היא האם אכן יש באטמוספירה של מאדים כמות מזערית של גז מתאן. מדידות שנעשו על ידי גשושיות קודמות וכן מתצפיות טלסקופיות בכדור הארץ, הצביעו על כמות מזערית כזו שמגוונת מבחינת זמן ומקום במאדים. המדידות הללו לא היו מדויקות מספיק, וגם מדידות מדויקות יותר של הרובר קיוריוסיטי השאירו את השאלה פתוחה. מכיוון שמתאן אינו יציב לאורך זמן באטמוספירה של מאדים, נדרש איזשהו מקור שיחדש אותו - ומקור זה יכול להיות ביולוגי או גאולוגי. בכדור הארץ למשל, מקורו של רוב המתאן באטמוספירה הוא מתהליכים ביולוגיים. עם זאת, גם תהליכים גאולוגיים, שלא מעורבים בהם חיים, יכולים להסביר תופעה זו.
כדי למדוד את מרכיבי האטמוספירה של מאדים, הגשושית תשתמש בשתי שיטות של תצפיות ספקטרוסקופיות: פעמיים במסלול סביב מאדים, במהלך האוקולטציה הסולארית (בזריחה ובשקיעה מבחינת הגשושית), היא תכוון את הספקטרוסקופים שלה לכיוון השמש. בצורה זו, קרני השמש שמגיעים למכשירי המדידה דרך האטמוספירה של מאדים, משמשים כ"פנס" לחיזוק עוצמת הקרינה שמתקבלת במכשירי המדידה. כך מתאפשרת מדידה מדויקת יותר, עד לרמה של חלקיק אחד למיליארד (ppb). המסלול של הגשושית מותאם לאפשר לה כמה שיותר אוקולטציות סולאריות. השיטה השנייה שהגשושית תפעיל היא לכוון את הספקטרוסקופים לתצפית ישירה על כוכב הלכת. מכיוון שבשיטה כזו הם קולטים את הקרינה התת־אדומה היוצאת מכוכב הלכת, שהיא חלשה יותר, המדידה הופכת למדויקת פחות.
פעילות המקפת
המקפת שוגרה יחד עם ההנחתת סקיאפארלי ששימשה כמדגים טכנולוגי, ונכשלה בנחיתתה, ב-14 במרץ 2016. המקפת נכנסה למסלול סביב מאדים ב-19 באוקטובר באותה שנה.
לאחר שחרור הנחתת סקיאפארלי ב-16 באוקטובר 2016, מקפת החלה בשינוי מסלולה, תוך שימוש בבלימה אטמוספירית. בסוף פברואר 2018 המקפת השלימה את הבלימה ונכנסה למסלול המשימה המדעי. באפריל 2018 פורסמו תמונות ראשונות שצילמה מפני השטח במאדים.
אנדרטת הנ"ד
אנדרטת הנ"ד נמצאת בבקעת הירדן כקילומטר דרומית מזרחית לייט"ב. היא הוקמה לזכר 54 חיילי צה"ל שנהרגו בהתרסק מסוק בבקעת הירדן ב-10 במאי 1977 (כ"ג באייר תשל"ז), אירוע שנקרא אסון הנ"ד.
הקמה
האנדרטה מנציחה את 54 הנופלים באסון הנ"ד. האנדרטה הוקמה בשנת 1978 ביוזמת המשפחות השכולות על גבעת הנ"ד בבקעת הירדן - מקום התרסקות המסוק. היא בנויה מלוחות אבן היוצרים את האותיות נ"ד ועוצבה בידי הצייר אריה מוסקוביץ. לראש הגבעה מובילה שדרת עצי דקל. בקדמת האנדרטה נמצאת כתובת: "והיו למאורות ברקיע השמים להאיר על הארץ" . על האנדרטה יש לוחות מתכת עליהם מופיעים סמלי הצנחנים וחיל האוויר וכן שמות 54 הנספים: 44 לוחמים מגדוד 890 ו-10 מצוות חיל האוויר. שמות הנופלים חקוקים גם באנדרטת הבקעה.
במקום ניטעה חורשה של 54 עצי זית וליד כל עץ נחקקו שמות הנספים באבן.
בצד האנדרטה נמצאים שני סלעים, על האחד מופיע סיפור ההתרסקות ועל השני מופיע הסיפור בצורה של שיר שכתב אחד מלוחמי הפלוגה.
ליד האנדרטה מתקיים טקס הזיכרון השנתי לנופלים באסון, בהשתתפות בני המשפחות השכולות והחברים לנשק. בגלל בעיות מקרקעין עם המנהל האזרחי אתר גבעת הנ"ד אינו מוכר כאתר הנצחה מוכרז ולכן משרד הביטחון אינו משתתף באחזקתו ואף הועלו הצעות להעבירו למקום אחר. למרות זאת, במלאת 40 שנה לאסון התבצעו באתר עבודות שיקום והרחבה, במימון המשרד והמועצה האזורית. הדרך למקום מכביש 90 עוברת בכפר הפלסטיני עוג'ה א-תחתא ומכביש 449 מוליכה למקום דרך כורכר צרה ומתפתלת באורך של כ-2 ק"מ. רק בשנת 2020 נסללה לגבעה דרך מסודרת. לקראת יישום תוכנית טראמפ ביולי 2020 הביעו משפחות הנופלים חשש שגבעת הנ"ד תישאר מחוץ למפת הריבונות של ישראל, והן פנו בנושא זה לראש הממשלה ולשר הביטחון. אפשר להגיע למקום גם מכביש אלון צומת רימונים, דרך כביש 449.
ריד (כדורגל)
מועדון כדורגל ריד הוא מועדון כדורגל אוסטרי, מהעיר שבאוסטריה. המועדון הוקם ב-1912, ומשחק בבונדסליגה האוסטרית השנייה.
היסטוריה
המועדון נוסד ב 1912 ושיחק בליגות אזוריות באוסטריה עילית עד שנת 1991. בשנה זו עבר לשחק בליגות ארציות. בשנת 1995 עלה בפעם הראשונה ליגת העל האוסטרית ושיחק בליגת העל במשך 8 שנים עד לשנת 2003. בשנת 1998 זכה בגביע האוסטרי בפעם הראשונה ועונה לאחר מכן שיחק בגביע אירופה למחזיקות גביע. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת מ.ט.ק. בודפשט מהונגריה. בשמינית הגמר הפסיד לקבוצת מכבי חיפה והודח מהטורניר.
בעונת 2002/2003 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת פ.צ. קארנטן. בסוף העונה ירד לליגה השנייה. בעונת 2003/2004 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת גראצר א.ק.. בסוף עונת 2004/2005 חזר לליגת העל ומאז משחק ברציפות בליגת העל האוסטרית. בעונת 2005/2006 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת אוסטריה וינה.
בעונת 2006/2007 שיחק בגביע אופ"א. בסיבוב המוקדמות השני הפסיד לקבוצת פ.צ. סיון משווייץ והודח מהטורניר. בעונה זו הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת אוסטריה וינה. בעונה זו הגיע המועדון להישג הטוב ביותר בליגת העל - מקום שני. בעונת 2007/2008 שיחק בגביע אופ"א. בסיבוב המוקדמות הראשון ניצח את קבוצת נפטצ'י באקו מאזרבייג'ן. בסיבוב המוקדמות השני הפסיד לקבוצת פ.צ. סיון משווייץ והודח מהטורניר.
בעונת 2008/2009 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת אדמירה וואקר מודלינג. בעונת 2009/2010 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת שטורם גראץ. בעונת 2010/2011 זכה המועדון בגביע האוסטרי בפעם השנייה ועונה לאחר מכן שיחק בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות השלישי ניצח את קבוצת ברונדבי מדנמרק. בשלב הפלייאוף הפסיד לקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן מהולנד והודח מהטורניר.
בעונת 2011/2012 הגיע המועדון לגמר הגביע האוסטרי והפסיד לקבוצת רד בול זלצבורג ועונה לאחר מכן שיחק בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות השני ניצח את קבוצת שחטיור סליהורסק מבלארוס. בסיבוב המוקדמות השלישי הפסיד לקבוצת לגיה ורשה מפולין והודח מהטורניר. בעונה זו הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת אוסטריה וינה. בעונת 2013/2014 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת סנקט פלטן.
הבחירות לנשיאות קזחסטן 2019
הבחירות לנשיאות קזחסטן 2019 נערכו בקזחסטן ב-9 ביוני 2019. אלה הבחירות הראשונות לנשיאות מאז 1991, שבהן השתתף נשיא קזחסטן האחרון, נורסולטן נזרבייב. נשיא קזחסטן המכהן, קאסים-ג'ומארט טוקאייב, ניצח בבחירות ברוב של כ-70%.
רקע
נורסולטן נזרבאייב נבחר לכהונה חמישית כנשיא בבחירות 2015. הוא היה צפוי לרוץ שוב ב 2020, אך התפטר במרץ 2019, הקובע כי יושב ראש הסנאט קאסים-ג'ומארט טוקאייב ימשיך לכהן כנשיא עד 2020. עם זאת, בחודש אפריל הודיע טוקאייב כי הבחירות המוקדמות יתקיימו בחודש יוני, כדי למנוע "חוסר ודאות פוליטית".
מערכת הבחירות
נשיא קזחסטן נבחר באמצעות מערכת בעלת שני סבבים; אם אף מועמד לא יקבל את רוב קולות ההצבעה בסיבוב הראשון, יתקיים סבב שני בין שני המועמדים המובילים.
מועמדים פוטנציאליים
תשעה מועמדים פנו לוועדת הבחירות המרכזית. עם זאת, מאוחר יותר מועמד אחד פרש ממועמדותו. מועמד אחד נפסל משום שלא היה לו מספיק ידע על השפה הקזחית.
ספרטק צ'וקוטקה
מועדון הכדורגל "ספרטק צ'וקוטקה" מוסקבה (ברוסית: Футбольный клуб «Спартак-Чукотка» Москва) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר מוסקבה, שפעל כקבוצת מילואים עבור "ספרטק". חרף שמה הקבוצה לא הייתה ממוקמת בצ'וקוטקה ושמה נובע מהחסות שהוענקה לה על ידי ממשלת המחוז המרוחק (בגבול עם אלסקה). תנאי מזג האוויר הקיצוניים במחוז במרבית השנה אינם מאפשרים תחזוק יאות של אצטדיוני כדורגל.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1998 ביוזמה של המאמן ונשיא "ספרטק" אולג רומנצב ואנטולי שלסט (שכיהן במקביל גם כנשיא הקבוצה וגם כמאמן בשנה הראשונה לקיומה) ומושל צ'וקוטקה אלכסנדר נזרוב. בתום העונה הקבוצה עלתה לליגה השנייה. ב-1999 זכתה במקום הראשון ב"אזור מרכז" והעפילה לליגת המשנה. הישג השיא של הקבוצה בגביע הרוסי היה שלב שמינית גמר הגביע בעונת 1999/2000.
ב-2 באוגוסט 2000 המועדון סירב להמשיך להשתתף בתחרותיות מקצועניות בשל היעדר בכספים הדרושים. בסוף העונה סיימה במקום ה-19 ופורקה.
יחסי טורקיה–מלזיה
יחסי טורקיה–מלזיה (בטורקית: Malezya-Türkiye ilişkileri, במלאית: Hubungan Malaysia–Turki) הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הטורקית ובין פדרציית מלזיה.
סקירה כללית
היחסים בין המדינות החלו במהלך המאה ה-19 בין הסולטנויות של חצי האי המלאי והאימפריה העות'מאנית. היחסים בין המדינות התגברו בתקופות הסולטאן אבו בכר מסולטנות ג'והור, שביקר לעיתים קרובות באיסטנבול. במהלך אחד מביקוריו בשנת 1890, הוא ואחיו התחתנו עם נשים טורקיות. נישואים אלה הביאו לא רק לחיזוק היחסים הבילטראליים, אלא גם הובילו את הופעתם של נישואי תערובת בין טורקים למלאים. היחסים בין טורקיה המודרנית למלזיה כוננו בשנת 1964, כמעט מיד לאחר הקמת מלזיה. בשנת 2014 ביקר ראש ממשלת מלזיה, נג'יב ראזק, בטורקיה כדי לחזק את היחסים הדו-צדדיים ולחתום על הסכם סחר חופשי. כתוצאה מכך, לא רק שנחתמו הסכמים על שיתוף פעולה אסטרטגי וסחר חופשי, אלא גם דרישות הוויזה בוטלו. שתי המדינות מגבירות את שיתוף הפעולה שלהן בסחר ובהשקעות, במיוחד בתחום הבנקאות האיסלאמית. טורקיה מצפה ממלזיה להפוך לשותפת הסחר העיקרית שלה בין מדינות דרום מזרח אסיה.
סיים (נהר)
סיים (באוקראינית וברוסית: Сейм) הוא נהר הזורם באוקראינה וברוסיה. הוא יובלו העיקרי של הדסנה.
הערים המרכזיות ששוכנות לגדותיו הן קורסק, קורצ'אטוב, באטורין ורילסק.
הנהר שופע בדגים, כגון לש, שפמנון אירופי, זאב נהרות צפוני, קרפיון מצוי, פרקה ועוד. על גדות הנהר מקננות להקות של כוכית הגדות, חסידות ואנפות. כמו כן, על גדות הנהר ובתוכו שוכנים ריכוזים גדולים של בונים אירופים.
מוזיאון קון-טיקי
מוזיאון קון-טיקי (בנורווגית: Kon-Tiki Museet) הוא מוזיאון באוסלו, בירת נורווגיה. המוזיאון שוכן בחצי האי בידגוי, ומוצגים בו חפצים ממשלחותיו ומחקריו של תור היירדאל.
פעילות
המוצגים כוללים את הרפסודה המקורית של קון-טיקי, שבה הפליג היירדאל ב-1947 בראש משלחת מפרו לאיי טואמוטו בפולינזיה, מפות וציוד מהמשלחת, ספינת רע 2 המשוחזרת, מוצגים של מחקר ימי ודגמים משלושת סוגי המערות באי הפסחא. יש בה גם ספרייה עם יותר מ-8,000 ספרים. המוזיאון שכן לראשונה בבניין זמני ב-1949. בניית מתחם מוזיאונים שתוכננו על ידי האדריכלים פריטיוף פלטו (Frithjof Stoud Platou) ואוטו טורגרסן (Otto Torgersen) החלה בשנת 1950 והוא נפתח בשנת 1957. בשנת 1978 נפתחה הרחבה נוספת בתכנונו של טורגרסן.
בשיתוף פעולה עם הספרייה הלאומית של נורווגיה, מנהל המוזיאון את הספרייה של ביארנה קרופליאן (Bjarne Kroepelien) המכילה כ-4,500 ספרים ומאמרים על פולינזיה, ואת ארכיון היירדאל. בנוסף ליומנים, כולל ארכיון זה כתבי יד מקוריים, מכתבים פרטיים, תוכניות משלחות, מאמרים וגזרי עיתון וכן חומר ייחודי של צילומים וסרטים. הארכיון הוכרז כמורשת מסמכים עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 2011.
רקוויאם (קאוואלי)
מיסה על המתים בשמונה קולות (בלטינית: Missa pro defunctis per octo vocibus) היא מיסת רקוויאם שהולחנה על ידי המלחין האיטלקי, פרנצ'סקו קאוואלי בשנת 1675. המיסה הולחנה כשנה לפני מותו של המחבר ויועדה מראש לטקסים שיערכו לכבודו לאחר מותו. יצירה זו היא אחת מן היצירות החשובות ביותר של קאוואלי שאינן אופרות והלחנה חשובה של הרקוויאם מתקופת הבארוק.
היסטוריה
בשנת 1675 חש פרנצ'סקו קאוואלי, שהיה כבר בן למעלה מ-70 ונחשב לאחד מהמלחינים החשובים באיטליה, שמותו מתקרב. הוא החליט להלחין יצירה שתוצג לראשונה בטקסים לזכרו ובחר להלחין מיסת רקוויאם לצורך כך. הוא כתב צוואה מפורטת אותה השאיר יחד עם היצירה ובה הנחיות כיצד לבצע את הרקוויאם. בניגוד למה שנאמר לעיתים, הרקוויאם לא נועד להלווייתו של קאוואלי אלא לשני טקסי אזכרה שקאוואלי רצה שיערכו לכבודו לאחר מותו: אחד בבזיליקת סן מרקו שם עבד קאוואלי כקאפלמייסטר משנת 1668 ואחד בכנסיית סן לורנצו בוונציה, שם נקבר. המנצח המיועד היה נטאלה מונפראטו, שהיה יורשו של קאוואלי בתפקיד מנצח המקהלה של בזיליקת סן מרקו. לצורך כל אחד מביצועי הרקוויאם הקצה קאוואלי סכום גדול של כסף ואף קבע במפורט כיצד יחולקו התמלוגים.
קאוואלי נפטר ב-14 בינואר 1676 ובקשותיו מולאו.
היצירה
הרכב היצירה כולל מקהלה של 8 קולות (סופרן, אלט, טנור ובס - כל אחד מהם פעמיים) ובאסו קונטינואו. ביצוע ממוצע של היצירה אורך בין 35 ל-40 דקות.
מוד ארל
ביוגרפיה
אליס מוד ארל נולדה במרילבון, לונדון, לג'ורג' ארל ואליס בומונט רולינס. המקצוע של מוד היה המשך למסורת משפחתית - אביה ג'ורג', דודה תומאס ארל ואחיה למחצה פרסי ארל היו גם הם ציירי בעלי חיים חשובים. ג'ורג' ארל, ספורטאי וצייר ספורטיבי ידוע, היה המורה הראשון של בתו ודאג שתלמד את האנטומיה של בעלי החיים, והיא ציירה שלדי כלבים, סוסים ושלדי אדם כדי לשפר את מיומנותה. מאוחר יותר היא אמרה שההוראה של אביה נתנה לה יכולת שייחדה אותה משאר ציירי הכלבים. לאחר הדרכתו של אביה, מוד המשיכה ללמוד בבית הספר המלכותי לאמניות, ששולב מאוחר יותר בבית הספר המרכזי לאמנות ועיצוב.
החל משנת 1884, ארל הציגה כ-12 יצירות באקדמיה המלכותית החל מציור ״איילים מוקדם בבוקר״ ב-1884. היא הציגה גם באגודה המלכותית של אמנים בריטים ובסלון פריז. בשנת 1897 ערכה ארל תערוכה בה הציגה ציורים של 48 גזעים שונים של כלבים.
ארל התפרסמה בתקופה הוויקטוריאנית, תקופה שבה לא ציפו מנשים להתפרנס מציור. למרות זאת, היא פיתחה קהל לקוחות מובחר, שכלל בני משפחת המלוכה הבריטית, כמו המלכה ויקטוריה והמלכה אלכסנדרה. אף שהצליחה מאוד באנגליה, ארל הרגישה שהעולם שהכירה נהרס במלחמת העולם הראשונה והיא היגרה לניו יורק ב-1916. בשלב זה זכתה עבודתה להכרה בינלאומית רחבה ותמונותיה הפופולריות פורסמו במספר ספרים ובצורת הדפסים.
ארל מתה בניו יורק בשנת 1943 ונקברה בבית הקברות סליפי הולו, ניו יורק.
סטנלי גריסוולד
ביוגרפיה
גריסוולד נולד ב-1763 במדינת קונטיקט ושירת ב במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית. גריסוולד רכש את השכלתו באוניברסיטת ייל וסיים את לימודיו שם ב-1786. בין השנים 1805–1808 שירת גריסוולד כמזכיר כללי של טריטוריית מישיגן. ב-1806, במהלך כהונתו כמזכיר הכללי במישיגן, הורה גריסוולד על הקמת שיסייע בהגנה מפני תקיפות של ילידים אמריקאיים על מקניהם של המתיישבים בטריטוריה. גריסוולד נאלץ לעזוב את משרתו כמזכיר כללי עקב מחלוקות רבות שהיו בינו לבין מושל טריטוריית מישיגן דאז,, שהאשים אותו ביצירת מחלוקת בינו לבין המיליציות המקומיות.
במאי 1809 החליף את אדוארד טיפין בסנאט של ארצות הברית, וכיהן כנציג אוהיו בסנאט עד לדצמבר אותה שנה.
גריסוולד נפטר באילינוי ב-21 באוגוסט 1815.
ורדית אירופית
ורדית אירופית (שם מדעי: Carpodacus erythrinus) הוא מין מהסוג ורדית. אורכה של הציפור 13–15 ס"מ, אורך הכנף שלה 8.3 ס"מ, והמשקל שלה הוא כ-20 ג'. צבע הראש, החזה והעכוז של הזכר אדום עז. גרונו אדמדם, ובטנו אפרפרה בהירה (בניגוד לבטנו של זכר ורדית סיני, שבטנו בצבע ורוד). הציפור נפוצה בצפון אירופה, במרכזה ובמזרחה; במערב ובמרכז סיביר (ממזרח לאגן הלנה ולהרי סייאן); צפון-מערב מונגוליה. בקיץ גם מצפון-מערב הבלקן, רומניה, אוקראינה וקזחסטן. בחורף היא מופיעה גם בצפון הודו, שפלת נפאל, בהוטן, צפון מיאנמר וצפון-מערב תאילנד. בישראל היא מופיעה לעיתים נדירות בחורף, וחולפת לעיתים נדירות באזור אילת.
בזיל לנו גילדרסליב
בזיל לנוֹ גִילְדֶרְסְלִיב (Basil Lanneau Gildersleeve; 23 באוקטובר 1831 – 9 בינואר 1924) היה פילולוג ואיש לימודים קלאסיים אמריקאי, שחיבר מספר ספרי לימוד חשובים לדקדוק ותחביר של לטינית ויוונית.
גילדרסליב נולד בעיר צ'ארלסטון שבמדינת קרוליינה הדרומית. אמו הייתה אמה לואיזה לָנוֹ ואביו היה בנג'מין גילדרסליב (1791–1875), מטיף פרסביטריאני ועורך של מספר עיתונים.
גילדרסליב סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון ב־1849, והמשיך את לימודיו אצל יוהנס פרנץ (Johannes Franz) בברלין, אצל פרידריך ריטשל (Friedrich Wilhelm Ritschl) בבון ואצל פרידריך שניידווין (Friedrich Wilhelm Schneidewin) בגטינגן, ושם קיבל תואר דוקטור ב־1853. מ־1856 עד 1876 הוא היה פרופסור ליוונית באוניברסיטת וירג'יניה; מ־1861 עד 1866 גם ניהל באוניברסיטה זו את הוראת הלטינית.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הצטרף לצבא הקונפדרציה, ובשנת 1864 נפצע ברגלו בקרב בעמק שננדואה ונשאר צולע עד סוף ימיו. הפסד הקונפדרציה במלחמת האזרחים אכזב אותו מאוד, והוא שקל לפרוש מהקריירה האקדמית ולהצטרף למלחמה נגד מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו, אך לבסוף חזר בכוחות מחודשים להוראה באוניברסיטת וירג'יניה, שנזקקה לאחר המלחמה לשיקום.
גילדרסליב התנגד בחריפות לשיטות ההוראה שהיו נהוגות בצפון ארצות הברית, למשל לספרי הלימוד של צ'ארלס אנתון, שלדעתו עודדו "ידענות זעירה" (sciolism). התנגדותו זו הניעה אותו לחבר סדרת ספרי לימוד חדשה ללטינית, שתתמקד בהבנה מעמיקה של הדקדוק. ב־1867 הוציא את המהדורה הראשונה של הספר Latin Grammar ("דקדוק לטיני"), שהיה לאחד מהמדריכים המקיפים והנפוצים ביותר לדקדוק השפה הלטינית. את המהדורות הבאות שלו הוציא בשיתוף גונסלס לודג' (Gonzalez Lodge); מהדורת 1903 מוסיפה לשמש תלמידי לטינית גם במאה ה-21. הוא פרסם גם את Latin Series – סדרת ספרי לימוד לתלמידים מתחילים של לטינית. עבודתו הבולטת האחרת בתחום השפה הלטינית היא מהדורה מחודשת של כתבי המשורר הרומי־אטרוסקי פרסיוס.
גילדרסליב נודע כמורה קפדן שהעיר על כל שגיאה לתלמידים שציפה מהם להישגים גבוהים יותר, אך למרות זאת תלמידיו העריכו אותו מאוד. עם השנים גם אופיו התרכך. ב־1875 הציע נשיא אוניברסיטת ג'ונס הופקינס דניאל קויט גילמן (Daniel Coit Gilman) לגילדרסליב את תפקיד הפרופסור ליוונית שם, ולאחר משא ומתן ארוך קיבל גילדרסליב את התפקיד, והיה מרוצה ממנו מאוד – לדבריו, בג'ונס הופקינס הוא קיבל חופש פעולה רב, חיים עשירים יותר, הזדמנויות רבות יותר לנסיעות ויחסים אישיים, ואלה אפשרו לו להיות יצרני יותר.
גילדרסליב פרש מהוראה בשנת 1915, ונפטר בשנת 1924.
סנקט פטרבורג (צוללת)
B-585 סנקט פטרבורג (על שם העיר סנקט פטרבורג) היא הצוללת המובילה בסדרת סנקט פטרבורג של הצי הרוסי. זוהי צוללת מהדור הרביעי של צוללות חשמליות המונעות בדיזל שתוכננה ונבנתה בברית המועצות לשעבר וברוסיה כדי להחליף את סדרת קילו.
בניית הצוללת החלה בדצמבר 1997 והיא הושקה באוקטובר 2004. לאחר שעברה סדרת ניסויים ימיים, נקלטה לשירות במאי 2010. עם זאת, הצי הרוסי החליט שלא לקבל את סדרת צוללות סנקט פטרבורג לאחר שהתגלה כי מערכות ההנעה והסונאר שלה אינן מספקות. לאחר תיקונים בצוללת התקבלה. בשנת 2014 הצטרפה הצוללת לצי הצפוני.
רקע ובנייה
בתוך מחסור חמור בכספים שהמדינה חוותה במהלך שנות 1990 בעקבות התפרקות ברית המועצות השדרית של סנקט פטרבורג הונחה ב-26 בדצמבר 1997, על ידי מספנת האדמירליות בסנקט פטרבורג. החברה מתמחה בבניית צוללות, לאחר שבנתה יותר מ-300 צוללות, כולל הצוללות הגרעיניות מסדרת ויקטור-אלפא. עד 2006, נוצרו עוד שלוש צוללות נוספות מסדרת סנקט פטרבורג: "קרונשטדט" ו"סבסטופול" הוכנסו לשירות בצי. סנקט פטרבורג הושקה ב-28 באוקטובר 2004, במקביל לחגיגות 300 שנה להקמתה של העיר סנקט פטרבורג, לפני שעברה מספר ניסויים בים, כדי לאמת את מערכותיה, עד 2009.
החל מ-25 בפברואר 2008, הצוללת מהווה חלק מהבריגדה ה-13 של אוניות בתיקון ובנייה (היחידה הצבאית מספר 22875) והיא עוגנת לרוב בבסיס הצי בלנינגרד.
היסטוריה מבצעית
ב-6 במאי 2010 הוכנסה "סנקט פטרבורג" לשירות מבצעי בחיל הים הרוסי. הסירה לאחר מכן עברה אימונים קרביים עם הצי הבלטי והשתתפה במצעד ימי ובתרגילים. במקביל המשיכה בניסויים ימיים עד סוף 2011.
בנובמבר 2011 החליט הצי הרוסי שסדרת סנקט פטרבורג לא תתקבל לשירות, מכיוון שהצוללת לא הצליחה לעמוד בדרישות בצי במהלך הניסויים. לטענת איזווסטיה, החיסרון העיקרי היה חוסר יכולתה של יחידת ההנעה לייצר מחצית מההספק הצפוי, יחד עם חוסר היעילות של מערכת הסונאר. עם הפסקת בניית שתי הצוללות האחרות בסגנון זה, הצי הרוסי הורה על ייצור צוללות משופרות נוספות מסדרת קילו. ההחלטה לדחות את אישור הצוללת בפברואר 2012 על ידי המפקד העליון של הצי הרוסי, ולדימיר וויסוצקי, הוסברה בכך ש"הצי הרוסי אינו זקוק ל"סנקט פטרבורג" במתכונתה הנוכחית." הצוללת נותרה אב טיפוס ניסיוני.
סנקט פטרבורג נשאה בהצלחה שיגור טילים בהתאם ללוח האימונים הקרבי בים ברנץ. טיל השייט שוגר ממיקום תת-ימי ב-17 בנובמבר 2016. הניסויים הסתיימו בהצלחה בדצמבר 2018 וביולי 2020 אף השתתפה במצעד הימי השנתי לציון 321 שנה לצי הרוסי.
הפועל נהריה (כדורגל)
הפועל נהריה היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר נהריה. בעבר, בעיקר בשנות ה-50 ושנות ה-60, הייתה הפועל נהריה קבוצה בולטת בליגת המשנה, שם שיחקה במצטבר כ-10 עונות. לאחר מכן ירד כוחה של הפועל נהריה, והיריבה העירונית בית"ר נהריה עלתה לליגות גבוהות יותר. כיום משחקת הקבוצה בליגה ג'.
היסטוריה
קבוצת הכדורגל של הפועל נהריה, עוד הוקמה בשנות ה-40 של המאה ה-20, אך שיחקה בטורנירים מקומיים ובליגות נמוכות. הפעם הראשונה שהקבוצה עלתה לליגה השנייה הייתה בעונת 1953/1954, העונה השלישית של הליגה הזו תחת מדינת ישראל החדשה, כאשר היא נקראה ליגה ב'. בעונה זו סיימה נהריה במקום החמישי בבית הצפון. בעונת 1954/1955 הגיעה הקבוצה להישג השיא שלה במסגרת הליגה כאשר סיימה במקום השלישי והייתה רחוקה 6 נקודות בלבד מעלייה לליגה הבכירה. בעונת 1956/1957 סיימה הקבוצה במקום ה-11 בליגת המשנה וירדה לליגה השלישית, שאז נקראה ליגה ב'.
בעונת 1962/1963 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה ב', ועלתה לליגת המשנה ליגה א', אך הקבוצה לא שרדה את עונת 1963/1964 וירדה בסופה חזרה לליגה השלישית.
הישג השיא והתוצאה הבולטת ביותר של המועדון, הנחשבת לאחת הסנסציות הגדולות ביותר בתולדות הכדורגל הישראלי הגיעה בשמינית הגמר של גביע המדינה בכדורגל לעונת 1962/1963, כאשר הפועל נהריה, ששיחקה בליגה ב' (הליגה השלישית), ניצחה את מכבי תל אביב מהליגה הבכירה בישראל בתוצאה 1–0, עם שער מאוחר של רפי שושן. כאשר סקנדל זה לא הסתיים לאחר סיום המשחק כיוון שמכבי תל אביב הגישה ערעור בטענה שהפועל נהריה שיתפה במשחק שחקן באופן לא חוקי. תחילה הערעור התקבל, אך לאחר ערעור חוזר של הפועל נהריה תוצאת המשחק שונתה חזרה לטובת הפועל. ערעור נוסף של מכבי תל אביב לא התקבל. מכבי תל אביב הודחה מהגביע, והפועל נהריה המשיכה לרבע הגמר, שם הודחה על ידי אלופת ישראל דאז, הפועל פתח תקווה, לאחר הפסד 3–5.
ב-1964 נפתח אצטדיון חדש בעכו בו אירחה הקבוצה את משחקיה הביתיים. שתי עונות לאחר מכן, סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה ב' צפון א', אולם ההיסטוריה חזרה על עצמה, והיא ירדה כבר בעונה שלאחר מכן (שהייתה "העונה הכפולה" של 1966/1968), לאחר שעוד פעם סיימה במקום הלפני אחרון. בעונת 1969/1970 סיימה הקבוצה פעם נוספת בראש ליגה ב' צפון א', ועלתה שוב לליגה א'. הפעם הצליחה הקבוצה לשרוד לתקופה יותר ארוכה, וסיימה את העונה העוקבת במקום החמישי. המועדון שרד בליגת המשנה של ישראל במשך 5 עונות ברציפות עד לסיום עונת 1975/1976, העונה בה נוסדה הליגה הארצית, והקבוצה סיימה במקום ה-13, ולא הצליחה להעפיל אליה, מה שהשאיר אותה בליגה א' - שהפכה לליגה השלישית. הפועל נהריה שיחקה בליגה א' עד עונת 1981/1982, אז סיימה בתחתית הליגה וירדה לליגה ב'. מאז לא חזרה הקבוצה לליגה השלישית בישראל.
כיום משחקת הקבוצה בליגה ג', לאחר שהפעם ירדה מליגה ב' הייתה בעונת 2010/2011, לאחר שהפסידה בפלייאוף הירידה 0–1 לאיחוד בני מג'ד אל כרום.
ברק לוי
ברק לוי (נולד ב-7 בינואר 1993 בראשון לציון שבישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער בקבוצת הפועל נוף הגליל.
קריירה
לוי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. ב-23 באפריל 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 1-3 נגד עירוני קריית שמונה. באותה עונה היה שותף לדאבל של קבוצת הנוער. ב-3 בנובמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, בהפסד 2-1 נגד סטוק סיטי בשלב הבתים של הליגה האירופית. בעונת 2011/2012 התמודד על עמדת השוער הראשון מול גיא חיימוב, וערך 20 הופעות בליגה.
בעונת 2012/2013 איבד לוי את מקומו בהרכב לוינסנט אניימה. באותה עונה רשם שמונה הופעות בליגה, בעקבות השתתפותו של אניימה בגביע אפריקה לאומות שנערך באמצע העונה. לאחר עזיבתו של אניימה נשאר לוי כשוער השני במכבי תל אביב, כמחליפו של חואן פבלו קולינאס, וזכה עם מכבי תל אביב בשלוש אליפויות רצופות, בגביע המדינה ובגביע הטוטו.
בקיץ 2015 הושאל לוי לעונה אחת לקבוצת מכבי נתניה, במדיה ערך 23 הופעות בליגת העל. לקראת עונת 2017/2018 חתם בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית.
ב-4 ביולי 2019 חתם בהפועל פתח תקווה.
ב-23 באוגוסט 2020 חתם בבני יהודה תל אביב לעונה אחת.
ב-19 ביולי 2021 חתם בהפועל רעננה.
באוגוסט 2022 חתם בהפועל נוף הגליל.
נבחרת ישראל
לוי השתייך לסגל הנבחרת הצעירה, ואף השתתף עימה באליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערכה בישראל ביוני 2013, כאשר שימש כשוער שני.
מיילופיברוזיס ראשונית
מיילופיברוזיס ראשונית (באנגלית: Primary Myelofibrosis, ובראשי תיבות: PM או PMF), הנקראת גם מיילופיברוזיס אידיופתית (Idiopathic Myelofibrosis) ומטאפלזיה מיילואידית אגנוגנית (Agnogenic Myeloid Metaplasia), היא מחלה מיילופרוליפרטיבית שבה שאת בשבט של תאי אב מן השורה המגקריוציטית במח העצם גורמת לפיברוזיס בו, וכתוצאה מכך גם להמטופויזה מחוץ למח העצם, לטחול מוגדל ולאנמיה.
אפידמיולוגיה
מיילופיברוזיס ראשונית היא מחלה נדירה למדי עם היארעות שנתית של 0.5ֿ–1.5 מקרים ל-100,000 איש בשנה בארצות הברית. שיעור ההימצאות של המחלה גבוה יותר בלבנים וכן ביהודים אשכנזים. המחלה מאפיינת יותר את הגיל המבוגר, כשהגיל החציוני באבחנה הוא 65, אולם המחלה יכולה לפקוד כל גיל, כאשר בילדים המחלה נוטה להתפרץ בשלוש השנים הראשונות לחיים. במבוגרים יש שכיחות מעט גבוהה יותר בקרב גברים, בעוד שבילדים השכיחות כפולה בקרב בנות.
מספר החולים בישראל מוערך היום (2013) בכ-300 חולים.
אטיולוגיה
האטיולוגיה של מיילופיברוזיס ראשונית אינה ברורה, אם כי ישנם שינויים כרומוזומליים מסוימים שנצפו בחולים עם המחלה. המוטציה V617F בגן לקינאז JAK2, אשר נמצאת בשיעור גבוה במחלות המיילופרוליפרטיביות, נמצאת ב-50% מן החולים, ומוטציות בגן לקולטן לתרומבופויטין נמצאת ב-5% מהחולים.
פתופיזיולוגיה
השלב הראשון של המחלה, השלב הטרום-פיברוטי, שבו נמצאים כ-20% מן החולים בעת האבחנה, מתאפיין בריבוי תאים במח העצם ובמספר רב של גרנולוציטים, לעיתים עם הסטה שמאלה לעבר צורות צעירות יותר. תהליך האריתרופויזה על פי רוב פוחת, והמגקריוציטים יוצרים צברים גדולים של תאים גדולים וקטנים בצורות שונות עם גרעינים לא תקינים בעלי צורה מעוותת. בשלב זה של המחלה בפיברוזיס מועט עד כדי לא קיים.
בשלב הפיברוטי, שבו נמצאים כ-80% מן החולים בעת האבחנה, מח העצם הופך להיות פיברוטי, עם סיבי קולגן ורטיקולין, ובו מעט תאים. אף שלא ידוע מהו הגורם לפיברוזיס, נצפה כי הוא נקשר בייצור מוגבר של גורם גידול מתמיר בטא (TGFβ) ומעכבי מטאלופרוטאזות. כמו כן, מקורם של הפיברובלסטים במח העצם אינו בשבט המגקריוציטי השאתי. בין אזורי הפיברוזיס ניתן לראות בביופסיה צברים של מגקריוציטים בצורות לא טיפוסיות – אלה התאים הבולטים ביותר ברקמה ההמטופויטית במח העצם. עם התקדמות המחלה, חלק מן המח הפיברוטי מתגרם, קוריות העצם מתעבות וניכר גם אוסטאוסקלרוזיס. תהליך זה נקשר בייצור מוגבר של אוסטאופרוטגרין המעכב פעילות אוסטאוקלסטים. כמו במחלות מיילופרוליפרטיביות אחרות, נוצרים במח העצם כלי דם קטנים כתוצאה מייצור מוגבר של VEGF.
תהליך הפיברוזיס התופס את מקומה של הרקמה ההמטופויטית במח העצם מעורר המטופויזה מחוץ למח העצם, בטחול ואף בכבד. כתוצאה מכך הטחול מוגדל בצורה ניכרת, לעיתים גם הכבד. לא נמצא קשר בין היקף הפיברוזיס במח העצם להיקף ההמטופויזה מחוץ למח העצם.
תסמינים וסימנים
במיילופיברוזיס ראשונית הטחול מוגדל בצורה ניכרת, והדבר מורגש אצל החולים כאי-נוחות בטנית המתבטאת בכאב בטן או בקשיים בעיכול. לעיתים גם הכבד מוגדל כתוצאה מההמטופויזה המתרחשת גם בו. כמו כן ייתכנו ביטויים של אנמיה, כעייפות וחיוורון. תסמינים אלה יכולים להופיע במחלות מיילופרוליפרטיביות אחרות ואינם ייחודיים למיילופיברוזיס ראשונית. יחד עם זאת, הזעות לילה, תשישות וירידה במשקל אופייניים יותר למחלה זו מאשר למחלות המיילופרוליפרטיביות האחרות.
אם ההמטופויזה מחוץ למח העצם מוגברת מאוד, ייתכן כי החולים יפתחו מיימת, יתר לחץ דם ריאתי, שערי ותוך-גולגולתי, חסימות מעיים או שופכנים, טמפונדה קרדיאלית, לחץ על חוט השדרה וקשריות עוריות. במקרה של הגדלת טחול מהירה ייתכנו אוטמים בטחול, אשר ילוו בחום וכאב בחזה המתגבר בשאיפה עמוקה. לעיתים מתפתח בחולי מיילופיברוזיס ראשונית גם שיגדון שניוני.
כרבע מהחולים הם ללא תסמינים, והמחלה מתגלה אצלם במקרה לאור בדיקות הדם או מישוש הטחול.
בדיקות מעבדה ובדיקות עזר
במעבדה אנמיה היא ממצא שכיח במיילופיברוזיס ראשונית. כמו כן, בשלבים הראשונים ייתכנו לויקוציטוזיס ותרומבוציטוזיס, אולם בשלבים מאוחרים יותר שכיח למצוא לויקופניה ותרומבוציטופניה. במשטח דם יהיו סממנים אופייניים להמטופויזה מחוץ למח העצם: תאי דם אדומים בצורת טיפה, תאי דם אדומים עם גרעין, מיילוציטים ופרומיילוציטים, ואף מיילובלסטים. בבדיקות הכימיה בדם רמות לקטט דהידרוגנאז ופוספטאז בסיסי יכולות להיות גבוהות. בשל הפיברוזיס במח העצם, קשה להשיג דגימה בביופסיה מן המח, אולם המאפיינים הניכרים בדגימה תוארו לעיל. בצילום רנטגן ניתן לעיתים לראות אוסטאוסקלרוזיס.
אבחנה
האבחנה של מיילופיברוזיס ראשונית היא אבחנה על בסיס שלילה, מאחר שמיילופיברוזיס יכולה להופיע כתהליך שניוני למחלות אחרות. במיוחד קשה האבחנה בין מיילופיברוזיס ראשונית למחלות המיילופרוליפרטיביות האחרות: פוליציטמיה ורה, תרומבוציטמיה ראשונית ולוקמיה מיאלואידית כרונית. נוסף על אלה, ברשימת האבחנה המבדלת נמנות גם: לוקמיה עם תאים שעירים, תסמונת מיילודיספלסטית, היסטופלזמוזיס ושחפת.
טיפול
בנובמבר 2011 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי את התרופה רוקסוליטיניב, מעכב של הקינאזות JAK1 ו-JAK2, כטיפול למיילופיברוזיס ראשונית. אחד המחקרים שעל בסיסם אושרה התרופה הראה כי מתן התרופה הביא תוך 24 שבועות להקטנה של הטחול המוגדל בלמעלה מ-35% ולשיפור בניקוד משוקלל של תסמינים נוספים בלמעלה מ-50% לעומת טיפול באינבו. בשנת 2022 אושרה לשימוש תרופה פקריטיניב.
סיבוכים וסכות
השרידות החציונית במיילופיברוזיס ראשונית לא מדויקת ומשתנה מאדם לאדם אורך החיים יכול להיות מספר שנים בודדות או דו ספרתי. ההישרדות תלויה גם בסוג הגן שעבר מוטציה וגם בתסמינים נוספים מספר גורמי סיכון נצפו כמנבאים סכות גרועה יותר לחולים במחלה: גיל מעל 65, תסמינים היפרקטבוליים של הזעות לילה וירידה במשקל, אנמיה ברמת המוגלובין נמוכה מ-10 ג'/ד"ל, ספירת תאי דם לבנים גבוהה מ-25 אלף למיקרוליטר ואחוז בלסטים בדם גבוה מ-10%. ככל שמספר גורמי הסיכון בחולה גבוה יותר, כך השרידות נמוכה יותר. כמו כן, חולים עם שינויים כרומוזומליים הם בעלי סכות גרועה יותר. ב-10%–20% מהחולים מתפתחת לוקמיה מיאלואידית חריפה העמידה לרוב לטיפול.
יונה פלס
יונה פלס (8 ביוני 1929 - 7 במאי 2013) היה מהנדס ויזם בתחום הטכנולוגיה והחינוך, מהראשונים בארץ ובעולם לשלב בין התחומים. היה ממקימי ומנהלי הטלוויזיה החינוכית הישראלית, הקים וניהל את המרכז לטכנולוגיה חינוכית (מט״ח) וכן היה חלק מצוות ההקמה וסגן נשיא האוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה
נולד ב- 1929 בעיר לבוב שבאוקראינה (אז חלק מפולין). בשנת 1936 אימו חשה את שעתיד להתרחש במרכז אירופה ועלתה לארץ עם שני ילדיה. אימו, שגידלה לבדה את יונה ואחותו, בחרה לעבוד קשה ולחיות בצניעות על מנת לאפשר להם השכלה נאותה. פלס למד בתיכון המקצועי להנדסאים וטכנאים "בסמ"ת" שבחיפה, ובשנת 1947 סיים את לימודיו בהצטיינות על אף שעברית לא הייתה שפת אימו. עם סיום הלימודים, הוא התגייס להגנת היישובים העבריים בארץ עם כוחות הנוטרות, ומייד עם הקמת צה"ל החל את שירותו בחיל הקשר, במסגרתו לחם במלחמת העצמאות. בין השנים 1949–1953 למד פלס בטכניון, וסיים בהצטיינות תואר ראשון בהנדסת חשמל - זרם חלש (אלקטרוניקה) בפקולטה להנדסת חשמל, תחום שהיה אז בחיתוליו. בסיום לימודיו אף התקבל לסגל הטכניון כמרצה. ב-1955, לאחר זמן לא רב שהרצה בטכניון, נסע פלס לארצות הברית, שם עשה השתלמות מקצועית במעבדות הטלוויזיה של חברת RCA. (חברת רדיו וטלוויזיה מהמובילות בתחום) ובמקביל השלים תואר שני בהנדסת חשמל באוניברסיטת פנסילבניה. בזמן עבודתו שם, פיתח רכיב בטייפ-ריקורדר (רשמקול) האולפני, שבהמשך היה גם הנושא לעבודת הדוקטורט שלו. ב-1958 חזר ארצה והשלים תואר דוקטור בהנדסת חשמל בטכניון בנושא הטלוויזיה, שהיה באותן שנים תחום חלוצי.
ב-1962, כאשר ״קרן רוטשילד״ החליטה להקים את הטלוויזיה החינוכית הישראלית, פנה מקס רואו, נציג הקרן בארץ, לפלס שהיה אז מהנדס הטלוויזיה הראשון והיחיד במדינה וביקש ממנו לקחת חלק בפרויקט המתהווה. פלס הקים וניהל את מחלקת ההנדסה של הטלוויזיה החינוכית, כשחזונו היה להעלות את רמת הלימודים בבתי הספר בעיר ובפריפריה כאחד באמצעות הטכנולוגיה. בסוף תקופתו שם אף קודם ושימש כמנכ״ל הטלוויזיה החינוכית. בשנת 1971 פלס הגה והקים, במימון קרן רוטשילד ובתיאום עם משרד החינוך, את המרכז לטכנולוגיה חינוכית (מט"ח) שמטרתו הייתה קידום החינוך באמצעים טכנולוגיים חדישים. במשך 25 שנה, עד לשנת 1995 ניהל פלס את מט״ח, ובחמש השנים הבאות שימש כנשיא. ב-1975 פלס היה חבר בצוות ההקמה של האוניברסיטה הפתוחה, וכן שימש בתפקיד סגן נשיא האוניברסיטה לענייני תכנון וטכנולוגיה עד שנת 1999.
בתקופתו במט״ח, צמח המרכז והפך ליצרן התוכן החינוכי הגדול בישראל. בשנת 2012, כ-70 אחוז מתלמידי ישראל למדו בעזרת התשתית הטכנולוגית שפותחה במט"ח, וכן באמצעות 35,000 כותרים שונים בהוצאת המרכז, מה שהפך את מט״ח גם לאחד המוציאים לאור הגדולים בישראל. בשנת 2011 מט"ח זכתה בפרס לאיכות ולמצוינות על שם יצחק רבין, בתחום החינוך במגזר הציבורי. גם האוניברסיטה הפתוחה צמחה חיש מהר להיות המוסד האקדמי הגדול בישראל - נכון לשנת 2012 לומדים באוניברסיטה למעלה מ-40,000 סטודנטים. שלושת המוסדות שלקח פלס חלק בהקמתם, נחשבים עד היום לאבני דרך של ההוראה והחינוך בישראל בכלל, והחינוך באמצעים טכנולוגיים בפרט.
בשנת 1951 התחתן פלס עם שרה יצחקי, ולשניים נולדו שני בנים. ב-2013 נפטר פלס, לאחר מאבק ארוך שנים במחלה קשה.
ישראל פטנאם
ישראל פטנאם (באנגלית: Israel Putnam; 7 בינואר 1718 – 29 במאי 1790) היה גנרל אמריקאי שנודע בכינוי "פוט הזקן", ושלחם בקרב גבעת בנקר ב-1775 במלחמת העצמאות של ארצות הברית (1783-1775). אומץ ליבו ורוח הלחימה שלו נודעו מעבר לגבולות קונטיקט באמצעות הפצתם של סיפורי הפולקלור במושבות האמריקאיות ובמדינות ארצות הברית שחגגו את מעשי הגבורה שלו.
לפני כן הוא שירת כקצין ב"יחידת הריינג'רס של רוברט רוג'רס" (Rogers' Rangers) במלחמת הצרפתים והאינדיאנים (1763-1754), אז הוא נשבה על ידי לוחמי שבטי המוהוק. הוא ניצל מטקס העלאה על המוקד שהם נהגו לבצע על אויביהם, בזכות התערבותו של קצין צרפתי שהיה בעל בריתם של המוהוק.
ראשית חייו
ישראל פטנאם נולד ב-1718 בעיירה סיילם (כיום דנברס ) שבמושבת מפרץ מסצ'וסטס (כיום מדינת מסצ'וסטס) לג'וזף ואליזבט (לבית פורטר) פטנאם, משפחת חוואים פוריטנית משגשגת. הוריו התנגדו לציד המכשפות בסיילם. יחד עם חמו, ישראל פורטר, חתם ג'וזף פטנאם על עתירה בשמה של הזקנה רבקה נרס, שהואשמה בכישוף, אך חבר המושבעים הפך את פסק הדין הראשון שזיכה אותה, הרשיע אותה ודן אותה לעונש מוות. אחת מאחיותיה הוצאה גם היא להורג בהיסטריה ששררה אז.
ישראל פטנאם נישא פעמיים. ב-1739 הוא נשא לאישה את האנה פופ, שהייתה אם ילדיו. שנתיים לאחר מותה ב-1765 הוא נשא לאישה את דבורה לותרופ.
ב-1740, בגיל 22, עבר פטנאם הצעיר מערבה למורטלייק (כיום חלק מהעיירות פומפרט וברוקלין שבצפון-מזרח קונטיקט), שם היו מחירי הקרקעות זולים. ב-1743 התרחש מקרה בו הרג פטנאם זאבה בסיועם של חוואים ממורטלייק שביקשו להגן על עדרי הכבשים שלהם. לאחר שעקבו אחר הזאבה עד למאורתה, הם ניסו לשלח בה את כלביהם, אך כל הכלבים נסו בבהלה, או בכמה מקרים, נפצעו במאבק עם הזאבה. הם ניסו להניס את הזאבה ממאורתה באמצעות עשן ללא הצלחה ולאחר מכן הם ניסו להבעיר גופרית בפתח המאורה, אך לשווא. לאחר שפטנאם הגיע למקום הוא ניסה לגרום לכלבו להיכנס אל תוך המאורה, אך ללא הצלחה. הוא גם ניסה לשלוח את משרתו אל המאורה עם לפיד ורובה כדי לירות בזאבה. המשרת סירב וכך גם כל שאר החוואים. אז זחל פטנאם לתוך המאורה עם לפיד ורובה מוסקט טעון ורגליו היו מאובטחות בחבל כדי שניתן יהיה להוציאו משם במהירות. כשהיה בתוך המאורה הוא הצליח להרוג את הזאבה. בחגיגות שנערכו לרגל המאורע נישא פטנאם בן ה-24 בתהלוכת לפידים שעברה בעיירה בחגיגה שנמשכה עד חצות הלילה. בעקבות אירוע זה הוא זכה בכינויים "פטנאם הזאב" (Wolf Putnam) ו"פוט הזאב הזקן" (Old Wolf Put), כינויים שדבקו לו במשך שנים רבות אחר כך.
ראשית הקריירה הצבאית
ב-1755, בגיל 37, היה פטנאם אחד הראשונים בקונטיקט שהתנדבו לשרת כחיילים במיליציה במלחמת הצרפתים והאינדיאנים. במהלך המלחמה הוא קודם ברצף לדרגת לוטננט משנה, קפטן, מייג'ור, לוטננט קולונל וקולונל. כקפטן שפיקד על פלוגה שירת פטנאם עם רוברט רוג'רס שזכה לתהילה כמפקד יחידת הריינג'רס שנקראה על שמו, Rogers' Rangers, והשניים חוו יחדיו כמה מעשי גבורה, שבאחד מהם הציל פטנאם את חייו של רוג'רס. המוניטין שיצא לפטנאם על אומץ ליבו המשיך במהלך המלחמה ונאמר ש"רוג'רס תמיד שלח את אנשיו, אך מי שהוביל אותם לפעולה היה פטנאם".
ב-1757 הוצבו הריינג'רס באי שליד פורט אדוארד (Fort Edward). בפברואר שלאחר מכן היו עדיין פטנאם והריינג'רס שלו באי כאשר פרצה שרפה בשורה של צריפים ליד המחסן. סכנת הפיצוץ הייתה מיידית, אך פטנאם נעמד על הגג ושפך דלי אחר דלי של מים על הלהבות וירד משם רק כאשר הבניינים קרסו במרחק של מטרים ספורים מהמחסן. על אף פציעותיו הרציניות, הוא המשיך להילחם בדליקה, מזרים מים על המחסן עד שהושגה שליטה על האש. בשל הכוויות הוא נפל למשכב למשך חודש.
ב-8 באוגוסט 1758 נשבה פטנאם על ידי אינדיאנים משבט המוהוק ממיסיון מדרום למונטריאול במהלך מערכה צבאית ליד קראון פוינט בניו יורק. הוא ניצל מהעלאה טקסית על המוקד, בזכות סופת גשמים שהתחוללה באותה עת ובזכות התערבותו ברגע האחרון של קצין צרפתי.
ב-1759 הוביל פטנאם רגימנט חיילים אל גיא ההריגה בקרב טיקונדרוגה. ב-1760 הוא התלווה לכוח הצבא הבריטי שצעד למונטריאול. ב-1762 הוא ניצל מטביעה בספינה במהלך הפלישה הבריטית לקובה שהובילה לכיבוש הוואנה. מקובל לחשוב שמייג'ור פטנאם הביא בשובו מקובה זרעי טבק לניו אינגלנד, שנזרעו באזור הרטפורד והיו בסיס לענף גידול הטבק בקונטיקט.
ב-1763, במהלך מלחמת פונטיאק, נשלח פטנאם עם תגבורות כדי להסיר את המצור על פורט דטרויט.
לאחר המלחמה שב פטנאם לחוותו שבברוקלין, קונטיקט. ב-1765 הוא הצהיר בפומבי על אמונתו הנוצרית בעקבות מלחמת שבע השנים והצטרף לכנסייה הקהילתית בעיירתו. הוא היה בין אלו שהתנגדו למדיניות המיסוי הבריטית. בערך בתקופת משבר חוק הבולים ב-1766, הוא נבחר לאספה הכללית של קונטיקט והיה אחד מהמייסדים של הסניף המקומי של בני החירות. בסתיו 1765 הוא איים על מושל קונטיקט, תומאס פיץ'. הוא אמר שביתו של פיץ' "יימחה לאבק תוך חמש דקות" אם פיץ' לא יעביר את מסמך מס הבולים לידי בני החירות.
קרב גבעת בנקר
ערב פרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית היה כבר פטנאם חוואי עשיר יחסית ובעל פונדק, עם מוניטין שחרג מעבר למעגל המקומי בשל הישגיו הקודמים. ב-20 באפריל 1775, כאשר חרש את אחד משדותיו יחד עם בנו, הוא קיבל את הידיעות על קרבות לקסינגטון וקונקורד שהחלו את המלחמה יום קודם לכן. תרתי משמע, הוא "עזב את המחרשה", יצא מהשדה ורכב 160 ק"מ במשך שמונה שעות והגיע למחרת היום ל קיימברידג' שבמסצ'וסטס והציע את שירותיו למטרת הפטריוטית. פטנאם קיבל דרגת מייג'ור גנרל, ובכך היה שני לגנרל ארטמוס וורד ב"צבא התצפית" (Army of Observation) שהיה קודמו של הצבא הקונטיננטלי.
פטנאם היה אחת מדמויות המפתח של קרב גבעת בנקר, הן בתכנון והן בשדה המערכה. במהלך הקרב נראה היה שפטנאם הורה לוויליאם פרסקוט לפקוד על חייליו, אל תירו עד שתראו את הצבע הלבן בעיניהם (של הבריטים). (קיימת מחלוקת מי אמר את המילים הללו ראשון. הן מיוחסות לכמה קצינים). פקודה זו הפכה מאז לאחד הציטוטים הידועים של המלחמה. מטרתה הייתה לנצל בצורה הטובה ביותר את מלאי התחמושת המצומצם שעמד לרשות החיילים.
בשלבי תכנון הקרב היה פטנאם ככל הנראה אחד מאלו שדחקו לבצר את הגבעה הסמוכה, שמאוחר יותר נודעה כגבעת בריד. גבעה זו הייתה קרובה יותר לבוסטון וממנה יכלו התותחים להמטיר אש על הכוחות הבריטים בעיר ולאלץ אותם לצאת ממנה ולתקוף את הגבעה. החיילים הבריטים נטבחו בהמוניהם כאשר הם צעדו לכוון הביצורים האמריקאים. עם זאת, לאמריקאים אזל אבק השרפה ובסופו של דבר הם נאלצו לסגת. אבדות האמריקאים הסתכמו ב-140 הרוגים, 271 פצועים ו-30 שבויים, בעוד אלו של הבריטים הסתכמו ב-226 הרוגים ו-828 פצועים. במושגי התקופה האמריקאים הובסו, שכן הם בסופו של דבר נאלצו לוותר על השליטה בשטח. עם זאת, הבריגדיר גנרל מהצבא הקונטיננטלי, נתנאל גרין, כתב לאחיו ש"אני מקווה שאוכל למכור להם גבעה אחרת, באותו מחיר".
שנים לאחר הקרב, כשפטנאם כבר לא היה בין החיים, הוא הואשם על ידי הנרי דירבורן בכישלון באספקת תגבורות לכוחות הלוחמים ואף בפחדנות במהלך הקרב. ההאשמות הובילו למחלוקת מתמשכת בקרב וותיקי הקרב, משפחות, ידידים והיסטוריונים. אנשים רבים נתקפו בהלם מהמתקפה הקשה הזאת על פטנאם ומגיניו הגיבו בחריפות, כולל אישים בולטים כמו ג'ון אדמס ורעייתו אביגייל אדמס. ההיסטוריון הרולד מרדוק כתב שהדין וחשבון של דירבורן "שופע טעויות אבסורדיות ועף על כנפי הדמיון באופן מדהים". ביקורתו של דירבורן זכתה לתשומת לב ניכרת באותה עת, שכן הוא היה אז בעיצומה של מחלוקת משמעותית בעצמו. הוא מילא את אחד מתפקידי הפיקוד הבכירים במלחמת 1812 וביצע אז כמה שגיאות. הוא גם היה מועמד לכהונה שנייה כמזכיר המלחמה על ידי הנשיא ג'יימס מונרו, מועמדות שנדחתה על ידי הסנאט (הפעם הראשונה בה הצביע הסנאט נגד אישור מועמד לקבינט).
לונג איילנד ותקופת שירותו המאוחרת
ב-14 ביוני 1775 הצביע הקונגרס הקונטיננטלי על הקמתו של הצבא הקונטיננטלי. ג'ורג' וושינגטון נבחר להיות המפקד העליון שלו ופטנאם ושלושה קצינים נוספים מונו כמייג'ור גנרלים תחת וושינגטון. בהצבעות על מינויים אלו, רק וושינגטון ופטנאם נבחרו פה אחד.
לאחר קרב גבעת בנקר שירת פטנאם תחת וושינגטון במצור על בוסטון. בעיקר בשל המאמצים הגאוניים של הנרי נוקס ושל בן דודו של פטנאם, רופוס פטנאם, אולצו הבריטים לסגת מבוסטון. ישראל פטנאם שירת כמפקד הזמני של הכוחות האמריקאים בניו יורק תוך שהוא ממתין להגעתו של המפקד העליון, ג'ורג' וושינגטון ב-13 באפריל 1776. מזלו של פטנאם פחות שפר עליו בקרב לונג איילנד באוגוסט 1776, שם הוא נאלץ לבצע נסיגה חפוזה. כמה אישים בקונגרס הקונטיננטלי השני האשימו את פטנאם בתבוסה, אך וושינגטון, שהיה המפקד העליון והיה עד לקרב, הגן עליו.
ייתכן שמאמציו של פטנאם הצילו את חייו של וושינגטון או מנעו את נפילתו בשבי. כפי שתיאר זאת הסנאטור דניאל פטריק מויניהאן:
כשסגן הנשיא לעתיד ארון בר היה האחראי, הולך פטנאם שולל באוקטובר 1777 על ידי תרמית שבוצעה על ידי הכוחות הבריטים תחת פיקודו של הגנרל סר הנרי קלינטון, שהשיג בכך את האפשרות לכבוש את מבצר מונטגומרי ואת מבצר קלינטון שעל גדות נהר ההדסון. כנוהל שבשגרה, שוחרר פטנאם מהפיקוד והובא בפני ועדת חקירה על תבוסות אלו. לא ברור אם אירועים אלו נבעו מחוסר בכוח אדם או בשל טעות פיקודית והוא זוכה מכל אשמה.
וושינגטון עצמו איבד חלקית את אמונו בפטנאם, זאת בשל תקרית בה עיכב פטנאם קידום כוחות אל וושינגטון כאשר זה האחרון הורה לעשות כן. הסבר אפשרי לכך היו נסיבות מותה של אשתו, שאובחנה בטעות כמתה, ככל הנקרא נקברה בחיים וגוועה בתוך ארון הקבורה. מאוחר יותר הוצאה גופתה מהקבר וככל הנראה נודע לפטנאם על הטעות הטרגית באותה עת בה קיבל את פקודתו של וושינגטון.
בלי שום קשר, וושינגטון חש שהוא לא יכול להציב את פטנאם בתפקיד פיקודי על הכוחות בניו יורק מבלי לקבל את תמיכת המדינה והוא העבירו לתפקיד של אחראי על הגיוס בקונטיקט לאחר שוועדת החקירה על נפילת המבצרים בניו יורק סיימה את עבודתה. מאוחר יותר הוצב פטנאם כמפקד הדיוויזיה המזרחית שכללה שלוש בריגדות של חיילים מניו המפשייר ומקונטיקט. ב-1779 הוא הוצב לפקד על הזירה הימנית של הצבא שכללה את הדיוויזיות של וירג'יניה, מרילנד ופנסילבניה.
ב-26 בפברואר 1779 נמלט פטנאם מפני הבריטים כשהוא רוכב במדרון תלול בגריניץ', קונטיקט, שנעשה מפורסם בשל מקרה זה. פסל המנציח את האירוע הזה הוקם בפארק הזיכרון לפטנאם בעיירה רדינג הסמוכה. במקום זה חנו פטנאם וחייליו במהלך חורף 1778–1779. בדצמבר 1779 לקה פטנאם בשבץ מוחי שגרם לו לשיתוק ובכך תם שירותו הצבאי.
מותו
ישראל פטנאם מת בברוקלין שבקונטיקט ב-1790. הוא נטמן בקבר מעל הקרקע בבית הקברות הדרומי של העיירה. על דרך קנטרברי שבעיירה הוקם פסל שלו רוכב על סוס.
במשך השנים הסירו ציידי מזכרות חלקים מהמצבה שעל קברו ובסופו של דבר מצבה הכללי של המצבה נראה בלתי ראוי לסמן את קברו. הפסל קארל גרהרדט, שעיצב אנדרטאות בניו יורק ובניו ג'רזי, נבחר לעצב אנדרטה שתחתה תיקבר גופתו של פטנאם. ב-1888 הונחו שרידי גופתו של פטנאם בגלוסקמה בבסיס האנדרטה והכתובת שעל המצבה המקורית שולבה בה מחדש.