cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סאמרסלאם (2019)
עלילות
ברסלמניה 35, סת' רולינס ניצח את ברוק לסנר וזכה באליפות האוניברסלית. בעקבות ההפסד, לסנר נעדר מהופעות טלוויזיוניות עד שהכניס עצמו לקרב הכסף בבנק, שבסופו ניצח והפך למחזיק מזוודת כסף בבנק, דבר שהקנה לו חוזה לקרב על אליפות עולם כלשהי בכל זמן במשך השנה הקרובה. לאחר שלסנר יצר סדרת מצבים, שבהן היה נראה שהוא פודה את המזוודה, הוא אכן עשה זאת באירוע חוקי אקסטרים מיד לאחר קרב זוגות מעורב חוקי אקסטרים "המנצחים זוכים בהכל" על האליפות האוניברסלית ועל אליפות הנשים של Raw, שבו סת' רולינס ובקי לינץ' הגנו בהצלחה על חגורות האליפות שלהם נגד ברון קורבין ולייסי אוואנס. לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, נערך באטל רויאל בן 10 משתתפים משני המותגים אשר קבע את זהות המועמד החדש לאליפות האוניברסלית. סת' רולינס ניצח בקרב זה, וכתוצאה מכך הוא זה שזכה בהזדמנות להתחרות נגד ברוק לסנר בקרב חוזר על התואר באירוע סאמרסלאם.
ב-15 ביולי בתוכנית Raw, נעמי, נטליה, אלכסה בליס וכרמלה (שהופיעה בתוכנית כחלק מחוק הויילד קארד) התחרו בקרב הדחות מרובע אשר קבע את זהות המועמדת החדשה לאליפות הנשים של Raw לאירוע סאמרסלאם. נטליה ניצחה בקרב זה לאחר שהדיחה אחרונה את בליס כתוצאה מהכנעה, ולכן היא זו שזכה בהזדמנות להתחרות נגד בקי לינץ' על התואר באירוע סאמרסלאם. שבועיים לאחר מכן, לאחר הקרב של לינץ', נטליה ביצעה על האחרונה את מהלך הסיום שלה, השארפשוטר, ולאחר מכן נטליה הציבה בפני האלופה אתגר, שבו הקרב ביניהן באירוע סאמרסלאם יהיה קרב הכנעות. לינץ' נענתה לאתגר בחיוב בשבוע לאחר מכן, וכתוצאה מכך קרב הכנעות על אליפות הנשים של Raw ביניהן הפך רשמי לאירוע סאמרסלאם.
ב-16 ביולי בתוכנית סמאקדאון, לאחר שאלופת הנשים של סמאקדאון, ביילי, ואמבר מון ניצחו בקרב זוגות את מנדי רוז וסוניה דוויל כאשר מון היא זו שהצמידה את יריבתה כדי להשיג את הניצחון, ביילי ציינה את שמה של מון כמועמדת לתואר האליפות שלה בקרב שייערך ביניהם באירוע סאמרסלאם.
במהלך הקיץ של שנת 2019, קווין אואנס התעצבן על כך ששיין מקמהן נותן לעצמו יותר ויותר זמן מסך כל שבוע ובעצם מונע ממתאבקים מוכשרים אחרים זמן מסך. הוא טען ששיין משתמש לרעה בסמכות שלו, זאת בניגוד מוחלט למה שמשפחת מקמהן (וינס מקמהן, סטפני מקמהן, שיין מקמהן וטריפל H) הבטיחה לקהל חודשים ספורים קודם לכן. למרות ניסיונות של שיין להחרים את אואנס מהתוכנית סמאקדאון, האחרון הופיע כל פעם מחדש ואף תקף את שיין, בזמן שניתן לו. במהלך פרק האיחוד של התוכנית Raw, שהתקיים ב-22 ביולי 2019, אואנס איתגר את שיין לקרב בסאמרסלאם, ואף הצהיר שהוא יעזוב את הארגון במקרה ויפסיד. שיין הסכים לכך, והקרב ביניהם הפך רשמי לאירוע סאמרסלאם.
ב-23 ביולי בתוכנית סמאקדאון, אלוף ה-WWE, קופי קינגסטון, בחר את רנדי אורטון כמועמד לתואר שלו באירוע סאמרסלאם. קינגסטון הזכיר את הפיוד הקודם שלהם בשנת 2009, שבו הוא גבר על אורטון, אך אמר בנוסף שאורטון מנע ממנו להתפתח ככוכב. מנגד, אורטון אמר שקינגסטון צודק בכך שהוא מנע ממנו להתקדם בארגון ונענה לאתגר בחיוב.
לאחר קיום הסופרסטאר שייק-אפ בחודש אפריל, בריי וויאט, שנעדר מן המרקע עוד מהקיץ הקודם, החל להופיע כבדרן בפינת ילדים מפחידה שנקראה Firefly Funhouse. לבסוף, הוא חשף את דמותו החלופית והמרושעת בשם The Fiend (בפירוש לעברית: "השד"). ב-15 ביולי בתוכנית Raw, פין באלור הופיעה בתוכנית כחלק מחוק הויילד קארד והפסיד בקרב יחידים לסמואה ג'ו. לאחר הקרב, האורות כבו, ודמותו החדשה של וויאט ערכה את הבכורה המחודשת שלה בארגון, כשתקף אותו. שבוע לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, באלור איתגר את וויאט לקרב באירוע סאמרסלאם. בפינת ה-Firefly Funhouse הבאה, וויאט הצהיר שהוא מעריץ של באלור, אך דמותו המרושעת לא מעריצה שלו כלל, והוא אכן נענה לקרב בחיוב.
באירוע חוקי אקסטרים, AJ סטיילס ניצח את ריקושט וזכה באליפות ארצות הברית הודות לעזרה מחבריו לקבוצת O.C. (לוק גאלוס וקארל אנדרסון). ב-29 ביולי בתוכנית Raw, ריקושט ניצח בקרב גאונטלט בן חמישה מתאבקים אשר כלל את ריי מיסטריו, סזארו, סמי זיין ואנדרדה וקבע את המועמד לתואר אליפות ארצות הברית באירוע סאמרסלאם. בעקבות זאת, ריקושט הפך למועמד לתואר האליפות נגד AJ סטיילס באירוע סאמרסלאם.
ב-23 ביולי בתוכנית סמאקדאון, שון מייקלס התארח בפינה "מיז TV" של המיז, אך נקטע לאחר מכן על ידי דולף זיגלר, שהטיח העלבות בפני מייקלס. המיז התערב, אך מייקלס הרגיע אותו. מנגד, כשמייקלס הסתובב, זיגלר הכה את המיז ולאחר מכן ביצע על מייקלס את מהלך הסופרקיק. שבוע לאחר מכן, קרב בין המיז לזיגלר נקבע לסאמרסלאם. לעומת זאת, במעמד החתימה על החוזה ביניהם ב-5 באוגוסט בתוכנית Raw, המיז חשף שהקרב שלהם יתקיים יום לאחר סאמרסלאם בתוכנית Raw, וזיגלר חתם על החוזה לסאמרסלאם, כשייאלץ להתאבק נגד מתאבק אחר. זיגלר חשב שהיריב שלו לסאמרסלאם הוא מייקלס, אך מנגד, גולדברג לפתע הגיע, אותו גולדברג שזיגלר זלזל בו במהלך השבועות. גולדברג חתם על החוזה והקרב ביניהם הפך רשמי לאירוע סאמרסלאם.
ב-6 באוגוסט בתוכנית 205 לייב, אוני לורקאן ניצח בקרב משושה אשר כלל את אקירה טוזאווה, ארייה דבארי, "ג'נטלמן" ג'ק גלאגר, קאליסטו וטוני ניס, וזכה בהזדמנות להתחרות נגד דרו גולאק על אליפות ה-WWE במשקל קל באירוע סאמרסלאם.
מופע מקדים
בקרב השני, באדי מרפי התחרה נגד אפולו קרוז. בסיום, מרפי הותקף על ידי רואן, מה שהוביל לניצחון של מרפי כתוצאה מפסילה. לאחר הקרב, רואן המשיך לתקוף את מרפי מחוץ לזירה, ואף ביצע עליו את מהלך הפאוורבומב על דופן הזירה.
הקרב האחרון במסגרת המופע המקדים לאירוע היה קרב על אליפות זוגות הנשים של ה-WWE, שבו האלופות, אלכסה בליס וניקי קרוס הגנו על חגורות האליפות נגד The IIconics (בילי קיי ופייטון רויס). בסיום, בליס ביצע על רויס את מהלך הסיום שלה, טוויסטד בליס, ובכך בליס וקרוס רשמו הגנה מוצלחת על חגורות אליפות הזוגות.
קרבות מקדימים
האירוע עצמו נפתח בקרב הכנעות שבו בקי לינץ' הגנה על אליפות הנשים של Raw נגד נטליה. במהלך הקרב, לינץ' ביצעה על נטלי את מהלך השארפשוטר, שהוא מהלך ההכנעה הידוע של נטליה. לעומת זאת, נטליה ביצעה על לינץ' את מהלך ה-Dis-arm-her, שהוא מהלך ההכנעה הידוע של לינץ'. בסיום, נטליה ביצעה על לינץ' את מהלך השארפשוטר, רק כדי שלינץ' תוכל להפוך את מהלך זה למהלך ה-Dis-arm-her, שבעקבותיו נטליה נאלצה להיכנע. כתוצאה מכך, לינץ' ניצחה בקרב ושמרה על התואר בהצלחה.
אז, גולדברג התחרה נגד דולף זיגלר. כשהקרב החל, זיגלר ביצע על גולדברג את מהלך הסופרקיק, אך גולדברג הצליח לצאת מניסיון ההצמדה לשלוש בשנייה הראשונה. זיגלר ביצע פעם נוספת את מהלך הסופרקיק, אך שוב גולדברג יצא מניסיון ההצמדה בשנייה הראשונה. כשזיגלר ניסה לבצע את הסופרקיק בפעם השלישית, גולדברג ביצע עליו את מהלך הספיר ואת מהלך הג'קהאמר ולאחר מכן הצמיד את זיגלר לניצחון בקרב שנארך בפחות משתי דקות. לאחר הקרב, זיגלר תפס מיקרופון והחל להתגרות בגולדברג, שמנגד ביצע על זיגלר את מהלך הספיר פעם נוספת. לאחר שגולדברג חזר אל מאחורי הקלעים, זיגלר המשיך להתגרות בגולדברג, ששב לזירה, הקים את זיגלר על רגליו וביצע עליו את מהלך הספיר בפעם האחרונה.
בקרב שבא לאחר מכן, AJ סטיילס (שלווה לקרב על ידי לוק גאלוס וקארל אנדרסון, חבריו לקבוצת ה-O.C.) הגן על אליפות ארצות הברית נגד ריקושט. בסיום, כשריקושט ניסה לבצע על סטיילס את מהלך הפיניקס ספלאש, סטיילס תפס אותו באוויר והפך זאת למהלך הסיום שלו, הסטיילס קלאש, ולאחר מכן הצמיד אותו לניצחון, שהקנה לו הגנה מוצלחת על התואר. לאחר הקרב, גאלוס ואנדרסון ביצעו על ריקושט את מהלך ה-Magic Killer.
בקרב הרביעי, ביילי הגנה על אליפות הנשים של סמאקדאון נגד אמבר מון. בסיום, ביילי ביצעה על מון את מהלך הסיום שלה, ביילי טו בלי, מהחבל העליון כדי לנצח בקרב ולשמור על התואר בהצלחה.
לאחר מכן, קווין אואנס הניח על כף המאזניים את הקריירה שלו בארגון בקרב נגד שיין מקמהן. לפני שהקרב החל, שיין הציג את אליאס כשופט המיוחד המשני של הקרב. במהלך הקרב, אליאס הסיח את דעתו של אואנס, מה שאיפשר לשיין לתקוף את אואנס עם מספר חבטות משלו. שיין חמק מניסיון מהלך הסיום של אואנס, הפופ-אפ פאוורבומב, והפך זאת למהלך ה-DDT. בסופו של דבר, אואנס הצליח לבצע את מהלך הסיום שלו, אך בזמן ניסיון ההצמדה, אליאס משך את השופט אל מחוץ לזירה. לאחר מכן, אואנס תקף את אליאס, כשהשופט לא היה בהכרה. אואנס המשיך לתקוף את אליאס עם מכות כיסא. אואנס הכה את שיין עם מכה מתחת לחגורה ואז ביצע עליו את מהלך הסטאנר כדי לנצח בקרב ולשמור על עבודתו.
אז, שארלוט פלייר התחרתה נגד טריש סטרטוס. סיום הקרב התנהל כך שסטרטוס ביצעה על פלייר את מהלך ההכנעה של פלייר, הפיגר אייט לג לוק. לאחר מכן, סטרטוס ביצעה עליה את מהלך הסיום שלה, סטרטוספקשן, אך לא הצליחה להצמיד אותה לספירת שלוש. מנגד, פלייר ביצעה על סטרטוס את מהלך ההכנעה שלה, הפיגר אייט לג לוק, מה שלא הותיר לסטרטוס שום דבר מלבד להיכנע, וכתוצאה מכך פלייר ניצחה בקרב. לאחר הקרב, סטרטוס צעדה אל מאחורי הקלעים לקול תשואות הקהל הביתי.
בקרב שבא לאחר מכן, קופי קינגסטון הגן על אליפות ה-WWE נגד רנדי אורטון. האחרון הצליח לבצע על קינגסטון את מהלך הסיום שלו, ה-RKO, בעודו באוויר, לעומת זאת, קינגסטון הצליח לגרור את עצמו מחוץ לזירה כדי להימנע מניסיון הצמדה. בחזרה בזירה, אורטון התגרה במשפחתו של קינגסטון, שישבו בשורה הראשונה. כתוצאה מכך, תיגרה בין קינגסטון לאורטון פרצה מחוץ לזירה. תיגרה זו הובילה לכך שהקרב הסתיים בספירת חוץ כפולה, מה שאיפשר לקינגסטון לשמור על התואר בהצלחה. לאחר הקרב, קינגסטון המשיך לתקוף את אורטון.
בקרב הלפני אחרון, פין באלור התחרה נגד בריי וויאט אשר הגיע בדמות "השד". וויאט שלט בקרב ללא עוררין. בסיום, וויאט חמק מניסיון מהלך הסיום של באלור, ה-Coup de Grâce, והפך זאת למהלך ההכנעה שלו, המנדיבל קלאו. הכנעה זו גרמה לבאלור להתעלף, מה שאיפשר לוויאט להצמיד את באלור לניצחון לאחר שכתפיו של האחרון הוצמדו לקרקע.
Raw
לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, סת' רולינס הודה לקהל על התמיכה העצומה כלפיו באירוע סאמרסלאם. הוא נקטע על ידי קבוצת ה-O.C. (AJ סטיילס, לוק גאלוס וקארל אנדרסון). סטיילס טען שהוא אלוף יותר טוב מרולינס ואף איתגר אותו לקרב ביניהם בתוכנית. רולינס נענה לאתגר של סטיילס בחיוב. קרב זה שימש כקרב המרכזי של התוכנית, שהסתיים בפסילה, משום שגאלוס ואנדרסון תקפו את רולינס. מנגד, ריקושט וברון סטרומן נחלצו לעזרת רולינס. לאחר מספרי רגעי היסוס, סטרומן מסר לרולינס את האליפות האוניברסלית שלו.
נטליה הגיעה לזירה עם מקבע ליד והצהירה שזאת לא הייתה הפעם האחרונה שהיא תפגוש את לינץ'. בנוסף, היא אמרה שאותו הלילה סימל את יום השנה של מות אביה, ג'ים ניידהארט. לפתע, היא נקטעה על ידי סשה בנקס, שערכה את חזרתה לארגון, לאחר שלא נראתה מאז רסלמניה 35. לאחר שהיא חיבקה וניחמה את נטליה, בנקס תקפה אותה, מעשה שהציג אותה כדמות ההילית. לינץ' הגיעה כדי לעזור לנטליה, אך גם היא הותקפה על ידי בנקס בעזרת כיסא.
דולף זיגלר התחרה נגד המיז בקרב שבו הוא הפסיד. לאחר הקרב, הוא התגרה במיז, שמצידו ביצע עליו את מהלך הסיום שלו, הסקול קראשינג פינאלי.
סמאקדאון
הניו דיי (קופי קינגסטון, ביג אי ואקסבייר וודס) התחרו בקרב שלושה נגד שלושה נגד רנדי אורטון והריבייבל (דאש ויילדר וסקוט דוסון), שבו האחרונים ניצחו. לאחר הקרב, אורטון תקף את כל חברי קבוצת הניו דיי בעזרת מהלך הסיום שלו, ה-RKO.
דניאל בריאן ורואן הכריחו את באדי מרפי לגלות שהוא משקר בנושא שאמר שרואן הוא התוקף המסתורי של רומן ריינס. מאוחר יותר באותו הערב, בריאן ורואן אמרו לריינס שהם יודעים מי הוא התוקף המסתורי והם יחשפו זאת בתוכנית של השבוע הבא. בתוכנית זו, התוקף המסתורי נחשף כבן אדם הדומה לרואן.
לאחר שניצחה את טריש סטרטוס, שארלוט פלייר אתגרה את ביילי לקרב על אליפות הנשים של סמאקדאון באירוע התנגשות של אלופים, אתגר שביילי נענתה בחיוב.
205 לייב
בתוכנית 205 לייב, אוני לורקאן התחרה פעם נוספת נגד דרו גולאק על אליפות ה-WWE במשקל קל, שבו גולאק הצליח להגן על התואר בהצלחה.
745
אירועים
ללא תאריך מדויק:
נולדו
ללא תאריך מדויק:
נפטרו
ללא תאריך מדויק:
בלסינג אלקה
בלסינג צ'יבויקה אלקה (באנגלית: Blessing Chibuike Eleke; נולד ב-5 במרץ 1996) הוא כדורגלן ניגרי בעמדת החלוץ המשחק בקאשימה אנטלרס.
קריירה
אלקה התחיל את הקריירה שלו באקדמיית פליינג ספורט ובגיל 18 הצטרף למחלקת הנוער של גוריצה מליגת העל הסלובנית. ב-7 בדצמבר 2014 אלקה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-2 נגד קרקה. ב-28 בפברואר 2015 אלקה הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בהפסד 5-1 למריבור. בעונת אלקה הספיק להבקיע 12 שערים עד המחזור ה-19.
בינואר חתם באולימפיה ליובליאנה. את העונה אלקה סיים רביעי ברשימת מלך שערי הליגה עם 15 שערי ליגה ב-31 משחקי ליגה. בנוסף, אלקה זכה עם אולימפיה באליפות.
את עונת התחיל באולימפיה, אך ב-28 באוגוסט 2017 חתם במ.ס. אשדוד מליגת העל. באותו יום, אלקה ערך את הופעת הבכורה שלו באשדוד בהפסד 4-1 לבית"ר ירושלים. ב-21 באוקטובר אלקה הבקיע את שער הבכורה שלו באשדוד בניצחון 1-2 נגד בני יהודה.
ב-26 ביולי 2018 אלקה חתם בלוצרן מליגת העל השווייצרית. במדי הקבוצה כבש 17 שערי ליגה ב-58 הופעות.
ב-11 באוגוסט 2020 חתם אלקה בבירסחוט הבלגית.
ב-1 בספטמבר 2021 אלקה הושאל לגנצ'לרבירלי.
התך
הֲתָךְ הוא אחד מהסריסים אשר המלך אחשוורוש העמיד לרשות אסתר המלכה.
בלסינג אלקה
קריירה
ב-5 באוגוסט 2022 חתם אלקה קאשימה אנטלרס היפנית.
התך
בסיפור המגילה
במגילת אסתר מסופר כי הוא היה השליח ששלחה אסתר למרדכי היהודי שהיה לבוש שק ואפר לאחר גזירת המן ולהסיר שקו מעליו. מרדכי שלח אותו חזרה לאסתר עם כתב הגזירה שכתב המן ודרש ממנה ללכת אל המלך ולפעול להסרת הגזירה.
במדרש כתוב כי התך נהרג על ידי המן כשהיה בדרכו מאסתר למרדכי, ולכן נאמר אחר כך "ויגידו למרדכי את דברי אסתר" ולא נאמר שהתך הוא זה שסיפר.
זהותו
בגמרא אמרו בשם רב כי התך הוא דניאל היועץ הידוע של המלך נבוכדנצר ובלשאצר, ונקרא שמו התך על שם שחתכוהו מגדולתו, או מחמת שכל דברי מלכות נחתכין על פיו. [המהר"ל מבאר שלפי שיטה זאת שדברי מלכות נחתכין על פיו הוא לא דניאל].
עורק הכסל החיצון
עוֹרֵק הַכֶּסֶל הַחִיצוֹן (TA: arteria ilica externa) הוא עורק באגן המתפצל מעורק הכסל המשותף, קדמית למפרק העצה והכסל, ומספק דם לרגל. ביציאתו מחגורת האגן העורק הופך לעורק הירך.
מהלך
ראשיתו של עורק הכסל החיצון בהתפצלותו של עורק הכסל המשותף לשני עורקים – עורק הכסל החיצון ועורק הכסל הפנימי – קדמית למפרק העצה והכסל. העורק יורד לפנים לאורך הגבול התיכון של שריר המותניים הגדול. בצאתו מחגורת האגן, מאחור ומתחת לרצועת המפשעה, העורק הופך לעורק הירך.
סעיפים
מעורק הכסל החיצון מסתעפים שני ענפים בטרם הוא הופך לעורק הירך: עורק רום הבטן התחתון והעורק כותר הכסל העמוק. ענפים אלה מספקים דם לשרירים ולעור שבדופן הבטן התחתונה. בעוד עורק רום הבטן התחתון יוצר השקה עם עורק רום הבטן העליון שמוצאו מעורק החזה הפנימי, העורק כותר הכסל העמוק יוצא הצדה ומתקדם לאורך רכס הכסל של עצם האגן.
ורבה (מחוז רובנו)
ורבה (באוקראינית: Верба, בפולנית: Werba) הוא כפר בנפת דובנו במחוז רובנו (Рівненської області) בחבל ווהלין שבמערב אוקראינה, 18 קילומטר דרומית-מערבית לעיר דובנו.
היסטוריה
הכפר ורבה (באוקראינית: עץ ערבה), נזכר לראשונה בכתובים בכתב זיכיון שנתן קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין בשנת 1442 לאחד האצילים. בשנת 1518 העניק זיגמונד הראשון, מלך פולין לכפר מעמד של עיר. בשנת 1549 התגוררו בוורבה 1,282 תושבים והיו בו כנסייה וסניף דואר. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל ורבה בתחום האימפריה הרוסית.
במלחמת העולם הראשונה נמצא ורבה בקו החזית ובשנת 1915 נכבש על ידי הצבא הגרמני והצבא האוסטרי. לקראת סיום המלחמה ובעקבות המהפכה הרוסית נכלל ורבה בתחום הרפובליקה העממית של אוקראינה קצרת הימים.
בתום מלחמת העולם הראשונה שרר באוקראינה תוהו ובוהו מכיוון שצבא הרפובליקה העממית של אוקראינה, הבולשביקים, הלבנים, הצבא הפולני וקבוצות אנרכיסטיות נלחמו כולם אלה באלה על אדמתה כדי לשלוט בה.
בשנת 1921, כתוצאה מהמלחמה הפולנית-סובייטית, נחתם הסכם ריגה וחלקה המערבי של אוקראינה, כמו גם חלק גדול מהווהלין כשוורבה בתוכו, סופח לרפובליקה העצמאית של פולין שהוקמה בשנת 1919. ברפובליקה הפולנית התקיים משטר קפיטליסטי, שבו נהגו יזמה פרטית ומסחר חופשי, בניגוד למשטר שנהג באותה עת ביתר חלקי אוקראינה הסובייטית.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, בעת שהוורמאכט פלש לפולין, נכנס הצבא האדום למזרח פולין עד נהר הבוג המערבי, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב בין ברית המועצות וגרמניה. חבל ווהלין סופח לברית המועצות וורבה היה תחת שלטון סובייטי. הסובייטים הנהיגו בווהלין את משטרם הכלכלי, האוסר מסחר חופשי ואת משטר הדיכוי של הנקו"ד.
עם ראשית פלישת הנאצים לברית המועצות ביוני 1941, במבצע ברברוסה, נכבש ווהלין על ידי הוורמאכט. באזור הכולל את ורבה ואת הערים לוצק וברודי שבסביבתה התחולל ב- 29 ביוני 1941 אחד מקרבות הטנקים הגדולים בהיסטוריה שבו הכריעו הנאצים את הצבא האדום. לאחר התבוסה נתון היה ורבה במשך שלוש שנים תחת שלטון הדיכוי והרצח הנאצי.
עם התהפכות גלגל המלחמה שבו הסובייטים וכבשו את ווהלין בשנת 1944. ורבה נכלל בתחומי ברית המועצות עד התפרקותה בשנת 1991 וכינון הרפובליקה העצמאית של אוקראינה. בכפר שני מפעלים לציוד חקלאי, מוסדות חינוך, בית חולים ותחנת רכבת. דרך המלך קייב-לבוב, החוצה את אוקראינה ממרכזה למערבה, עברה בעבר בכפר. בשנת 2010 הושלמה סלילת כביש עוקף ודרך המלך עוברת מצפון וממערב לכפר.
יהודים
המידע המוקדם ביותר על קהילה יהודית בוורבה הוא מן המאות ה-17 וה-18. בראשית המאה ה-20 התגוררו בוורבה כ-2,000 יהודים והם היוו את רוב תושבי העיירה. בתקופת השלטון הפולני התנהלה בוורבה פעילות ציונית ערה ופעל בה סניף של תנועת "החלוץ". בתחום העיירה הקימה התנועה את מה שנקרא בלשונה "קיבוץ". היה זה משק שנשכר מאיכר מקומי ובו עבדו חברי "החלוץ" הצעירים בעבודות חקלאיות, כדי להכשיר עצמם לעבודת האדמה כאשר יעלו לארץ ישראל. אחזקת הקיבוץ ומימונו נעשו באמצעות תרומות של יהודי העיירה.
כל הפעילות הזאת נפסקה עם סיפוח ווהלין לברית המועצות בפרוץ מלחמת העולם השנייה. לא זו בלבד שנפסקה הפעילות הציונית, אלא שגם הוטלו הגבלות על קיום טקסי הדת היהודיים ועל החיים היהודיים והרע מכול – קיפוח החיים והשמדת כל יהודי העיירה שאירעו בעקבות כניסת הנאצים לעיירה ביוני 1941, זמן קצר לאחר פתיחת מבצע ברברוסה.
בשואה
לפני השואה התגוררו בוורבה כ-2,000 יהודים והם היוו את רוב רובה של אוכלוסיית העיירה. עם כניסת הגרמנים לוורבה נכלאו יהודי העיירה בגטו והיו נתונים למשטר של דיכוי, הרעבה ועבודות כפייה. במשך התקופה עד יוני 1942 היו בוורבה רציחות של בודדים וקבוצות כעונש על עבירות כביכול, כגון אי-ציות לגרמנים והברחת מזון. ב-6 ביוני 1942 החל החיסול הכולל של יהודי העיירה בבורות הריגה. החיסול נמשך חמישה חודשים, במספר פעמים, שמדי פעם לא נכללו בו יהודים נושאי אישורי במפעלים ששירתו את הנאצים. על מהלך החיסול שמע אחד התושבים שלא נכלל בין המובלים להורג, מאחר שנשא לו אישור עבודה, והוא סיפר לימים:
אחרוני יהודי העיירה הומתו ב-5 בנובמבר 1942. בזאת בא הקץ לקהילת ורבה לאחר כשלוש מאות שנות קיום יהודי בה.
פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מהסן
ילדותו
פרידריך וילהלם נולד ב-20 באוגוסט 1802 בהנאו לווילהלם, נסיך הסן-קאסל, שהיה מאוחר יותר הנסיך הבוחר מהסן, ולאוגוסטה, נסיכת פרוסיה, בתו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה. בתקופת הכיבוש הצרפתי של הנסיכות (1806–1813), שהה פרידריך וילהלם עם אמו בברלין. יחסיו של פרידריך וילהלם עם אביו היו רעים, עקב יחסיו של אביו עם פילגשיו.
פרידריך התחנך במרבורג ובלייפציג, וב-26 ביוני 1831 התחתן עם גרטרוד פלקנשטיין (1803–1882).
שלטונו
לאחר מהפכת יולי 1830 בפריז החלו מהומות בנסיכות, וב-6 בינואר 1831 חתם וילהלם השני, הנסיך הבוחר מהסן על חוקה יותר ליברלית, וב-30 בספטמבר 1831 פרש להנאו, ופרידריך וילהלם מונה לשליט בפועל בנסיכות. גם תחת שלטונו של פרידריך המשיכו המחלוקות עם האופוזיציה, וחשודים פוליטיים נעצרו ונרדפו. ב-20 בנובמבר 1847 מת וילהלם השני, הנסיך הבוחר מהסן, ופרידריך וילהלם עלה לשלטון באופן רשמי כפרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מהסן.
בשנת 1848 בעקבות אביב העמים נאלץ פרידריך וילהלם להסכים לרפורמה דמוקרטית, אולם לאחר התמוטטות האספה הלאומית של פרנקפורט וניצחון המשטרים הריאקציונרים, שונתה שוב המדיניות - הדיאט פורק, ומשטר צבאי הוכרז בנסיכות. ב-1 בנובמבר 1850 כוחות אוסטרים ובווארים צעדו לתוך הנסיכות, על פי החלטת האספה הפדרלית לסייע בדיכוי המרידות, אולם ללא הסכמת פרוסיה. הסיוע האוסטרו-בווארי לא התקבל בעין יפה על ידי פרוסיה, מכיוון שהדרכים למחוזות הריין הפרוסים עברו בשטחי הנסיכות, ובעקבות כך נכנסו כוחות פרוסיים לנסיכות, ולרגע היה נראה שהולכת לפרוץ מלחמה, אך לבסוף הכוחות הפרוסיים נסוגו, והכוחות האוסטרו-בווארים כבשו את שטחי הנסיכות ב-16 בדצמבר ושהו בנסיכות עד קיץ 1851.
במרץ 1852 בוטלה החוקה של 1831 והרפורמות של 1848, ובאפריל נכנסה לתוקף חוקה חדשה שהשאירה סמכויות צרות מאוד לדיאט, ואסרה על בניית מפעלים ומסילות ברזל. ב-30 במאי 1860 לאחר תסיסה הולכת וגוברת בנסיכות, הוענקה חוקה חדשה שנתנה יותר זכויות לאזרחים. ב-14 במאי 1862 עקב חשש מכיבוש פרוסי, התקבלה מחדש החוקה של 1831, אולם הנסיך פרידריך וילהלם דאג לטרפדה.
בשנת 1866 הצטרפה הנסיכות לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, וב-20 ביולי נכבשה קאסל על ידי הכוחות הפרוסים, ושלושה ימים לאחר מכן נתפס פרידריך וילהלם ונכלא בשטטין. בשלום פראג שנערך בסוף המלחמה, סופחה הנסיכות לממלכת פרוסיה, ונכללה בפרובינציית הסן-נסאו.
חבילת יישומים משרדיים
חבילת יישומים משרדיים היא אוסף תוכנות לשימושים משרדיים נפוצים. בחבילה כזו נהוג לכלול מעבד תמלילים, גיליון אלקטרוני, מסד נתונים, מצגת שקפים, תוכנה לניהול דואר אלקטרוני ועוד. תוכנות אלה מסוגלות לפעול יחדיו בעיבוד נתונים ובכך מאפשרות קלות שימוש ולעיתים אף חיסכון כספי אם היה המשתמש נזקק לכולן והיה צריך לשלם סכום כספי עבור כל אחת ואחת מן התוכנות בנפרד.
חבילות יישומים משרדיים פופולריות הן: מיקרוסופט אופיס הקניינית ואופן אופיס וליברה אופיס החופשיות. הראשונה מהנ"ל היא הפופולרית מכולן.
פיטר וסטרגור
פיטר טלבוט וסטרגור (באנגלית: Peter Talbot Westergaard; 28 במאי 1931 - 27 ביוני 2019) היה מלחין אמריקאי וחוקר של תורת המוזיקה.
ביוגרפיה
וסטרגור נולד באורבנה, אילינוי. הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטת הרווארד וסיים את לימודיו שם ב-1953. ב-1956 קיבל תואר מוסמך מאוניברסיטת פרינסטון. בין מוריו היו רוג'ר סשנס, וולטר פיסטון, דריוס מיו, אדוארד קון, מילטון בביט ווולפגנג פורטנר בפרייבורג, גרמניה.
וסטרגור לימד באוניברסיטת קולומביה, קולג' אמהרסט ואוניברסיטת פרינסטון עד לפרישתו בשנת 2001. גם לאחר מכן המשיך בפעילותו כמלחין, בעיקר של אופרה ומוזיקה קאמרית.
נפטר ב-27 ביוני 2019.
כיכר ארבאט
כיכר ארבאט (ברוסית: Арба́тская пло́щадь) היא כיכר במרכז העיר מוסקבה, בירת רוסיה.
הכיכר, אחת הכיכרות העתיקות ביותר בעיר מוסקבה, ממוקמת במפגש טבעת השדרה, מדרחוב ארבאט, ורחוב ארבאט החדש (רחוב נובי ארבאט) ממערב, ורחוב זנאמנקה ורחוב ווזדוויז'נקה במזרח.
בכיכר ממוקמת תחנת ארבאטסקיה של קו פיליווסקיה של הרכבת התחתית של מוסקבה.
במקום בו נמצאת כיום הכיכר ניצב בעבר שער ארבאט של הבלי גורוד (החומה העתיקה של מוסקבה). החומה נהרסה בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-18 ומגדל השער נהרס בשנת 1792, בעקבות הריסתו נבנתה הכיכר.
בין השנים 1807–1812 ניצב בכיכר תיאטרון ארבאטסקי. התיאטרון נהרס בשריפת מוסקבה במהלך כיבוש העיר על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1812.
מאגר מים לצורכי כיבוי אש הוקם בכיכר בשנות ה-40 של המאה ה-19. המאגר עוטר לימים והפך למזרקת ארבט, הממוקמת בדרום הכיכר. בשנת 1945 שופצה המזרקה והותקנו בה פסלים ולוחות גרניט. המזרקה החדשה נהרסה בשנות ה-60.
חלוקת צ'כוסלובקיה ערב מלחמת העולם השנייה
חלוקת צ'כוסלובקיה ערב מלחמת העולם השנייה החלה עם מסירת חבל הסודטים, כתוצאה של הסכם מינכן שנחתם בספטמבר 1938.
ההנהגות הפוליטיות של בריטניה וצרפת פעלו מתוך מדיניות של פיוס במטרה למנוע מלחמה עם גרמניה הנאצית. במסגרת מדיניות זו, אותה הוביל ראש ממשלת בריטניה, נוויל צ'מברלין, נענו המעצמות לתביעת היטלר שחבל הסודטים יסופח, בטענה שבחבל זה יש רוב של גרמנים אתנים. דרישה זו הייתה המשך למדיניות התפשטות טריטוריאלית גרמנית, שעוד קודם לכן באה לביטוי בסיפוח אוסטריה (אנשלוס). טרם הסיפוח הייתה צ'כוסלובקיה מדינה צעירה, עצמאית ודמוקרטית, בעלת כוח צבאי ומפעלי נשק, והיא לכאורה הייתה יכולה לנסות ולהתמודד ולהגן על עצמה מול הוורמאכט. מיד לאחר סיפוח חבל הסודטים, כבשה הונגריה כשליש משטח סלובקיה, ואילו פולין כבשה את אזור טשין - כיבושים שנכפו על צ'כוסלובקיה במסגרת בוררות וינה הראשונה.
למרות הסכם מינכן, פלש צבא גרמניה אל צ'כיה במרץ 1939 וכבש את שארית המדינה. אזור הכיבוש הפך לפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה. הפרוטקטורט הכפוי כלל משלוחם של מתנגדים למחנות ריכוז, רצח המוני, עבודות כפייה והשמדת היהודים. משטר זה נמשך עד לכניסת הצבא האדום לפראג במאי 1945.
לאחר המלחמה צ'כוסלובקיה שבה והוקמה והמיעוט הגרמני הוגלה. ב-1948, לאחר שהקומוניסטים השתלטו עליה, הייתה צ'כוסלובקיה לגרורתה של ברית המועצות, עד למהפכת הקטיפה בשנת 1989. המדינה נותרה מאוחדת עד לפירוקה בראשית 1993.
רקע היסטורי
בין שתי מלחמות העולם הייתה צ'כוסלובקיה מדינה משגשגת ומפותחת, דמוקרטית, ובעלת צבא קטן אך מאומן ומצויד היטב. לצ'כוסלובקיה הייתה ברית הגנה עם צרפת באותו זמן, ובריטניה בתורה הייתה מחוייבת לברית צבאית עם צרפת. מן העבר השני הייתה ברית המועצות כרוכה אף היא בברית צבאית עם צ'כוסלובקיה, ואף ניסתה מספר פעמים ליצור גוש חוסם אנטי-נאצי יחד עם מדינות מערב אירופה. מערכת הבריתות הייתה אם כן אמורה לספק לצ'כוסלובקיה הגנה צרפתית ובריטית ממערב וסובייטית ממזרח. בחבל הסודטים בגבולה עם גרמניה בנתה צ'כוסלובקיה קו הגנה מבוצר, שעקב עוצמתו כונה "קו מאז'ינו הקטן".
בשנות ה-30 של המאה ה-20, שטפה רוח לאומנית את אירופה, ורובו הגדול של המיעוט הגרמני הגדול של כ-3 מיליון תושבים, הצביע למפלגה הפרו-נאצית בצ'כוסלובקיה, מפלגת הגרמנים הסודטים (SdP) ששאפה להתאחד עם גרמניה.
המאמצים הדיפלומטיים והסכם מינכן
לאחר סיפוח אוסטריה (האנשלוס) החל היטלר לתבוע ריבונות גרמנית על חבל הסודטים ואילו תגובת צ'כוסלובקיה הייתה גיוס צבאי כללי.
היטלר הסתייע בפוליטיקאי הגרמני-סודטי קונראד הנליין, ותחת הנהגתו הציתה מפלגת הגרמנים הסודטים מרד עממי של המיעוט הגרמני בחבל הסודטים, אך צ'כוסלובקיה דיכאה את המרד. פעולות הגרמנים הסודטים מצד אחד, ודיכויים על ידי הצ'כוסלובקים מצד שני, היו הבסיס המוסרי-לאומי כביכול של היטלר לדרוש את סיפוח אזור הסודטים לגרמניה.
הגרמנים שיערו שיוכלו לכבוש בקלות את צ'כוסלובקיה באמצעות טקטיקת ה"בליצקריג", אך הם חששו מכניסה אפשרית של צרפת ובעקבותיה בריטניה, ואולי אף ברית המועצות, למלחמה. הגרמנים חיזקו את הכוח הצבאי בגבול צרפת וביצרו עוד יותר את קו זיגפריד, הקו הנגדי לקו מאז'ינו הצרפתי. לעומת זאת, הצ'כוסלובקים האמינו ביכולתם להגן על ארצם, בכפוף לסיוע צרפתי-בריטי.
מאמציו של נויל צ'מברלין
בפגישה ביניהם ב-15 בספטמבר, הגיעו צ'מברלין והיטלר להסכמה שבריטניה לא תתנגד להחזרת חבל הסודטים לגרמניה, ואילו גרמניה תימנע מתביעות טריטוריאליות נוספות בעתיד. לחץ צרפתי-בריטי על צ'כוסלובקיה שתסכים להחזרת אזורים מיושבים ברוב גרמני, נענה בסירוב צ'כוסלובקי. הבריטים והצרפתים איימו שבריטניה וצרפת יימנעו מסיוע צבאי במקרה שצ'כוסלובקיה תותקף, אם זו לא תקבל את התכתיב. ברית המועצות מצידה הבהירה שהיא תעמוד לעזרת צ'כוסלובקיה, וכי במקרה של תקיפה גרמנית, היא תשלח כוחות צבא לצ'כוסלובקיה דרך פולין או רומניה. שר החוץ הרוסי, מקסים ליטבינוב, אף נשא נאום בגנף בו חזר על ההבטחה הסובייטית.
אך ההבטחה הרוסית לא סיפקה את אדווארד בנש, נשיא צ'כוסלובקיה, שסבר שאם ברית המועצות תיכנס לצ'כוסלובקיה היא לא תמהר לצאת משם, וכמו כן לא רצה להביא לניתוק הקשרים בין ארצו למעצמות מערב אירופה. גם ריחוקה הגאוגרפי של ברית המועצות יחד עם סירוב פולני-רומני לאפשר לכוחות רוסיים לעבור דרך ארצותיהם היו מקשים על סיוע רוסי אפקטיבי. הממשלה הצ'כוסלובקית נכנעה בחוסר רצון ולמחרת התפטר הקבינט הממשלתי הצ'כי מתפקידו וראש המטה הכללי הצ'כסלובקי, ין סירובי, התמנה לראש הממשלה.
ב-22 בספטמבר נפגש צ'מברלין שנית עם היטלר בגודסברג כשבאמתחתו הסכמתה המאולצת של צ'כוסלובקיה לסיפוח חבל הסודטים לגרמניה. אולם בשלב זה היטלר הקשיח עמדות ונקט ב-1 באוקטובר כתאריך היעד לפינוי השטחים המדוברים מנוכחות צ'כוסלובקית. היטלר הוסיף תנאים נוקשים נוספים ובמיוחד התנאי ש"הצ'כים שיימלטו מהאזורים המסופחים לגרמניה לא יורשו לקחת עימם מאומה, כולל חפצים אישיים". תנאים אלו נועדו להצדיק מראש כיבוש גרמני כולל של צ'כוסלובקיה. ב-24 בספטמבר שב צ'מברלין ללונדון, כשהמלחמה נראתה בלתי נמנעת.
הכנות למלחמה
צ'כוסלובקיה התכוננה למלחמה הצפויה במלוא המרץ, כשהיא מסתמכת על עזרתן של צרפת, של בריטניה ושל ברית המועצות. במסגרת גיוס כללי גויסו חיילי המילואים, ויחד עם הצבא הסדיר עמד מספר החיילים הצ'כוסלובקים על כ-1,800,000 חייל. גם צ'מברלין הכיר בכך שהמאמצים הדיפלומטיים מוצו עד תום ונראה היה שמלחמה היא בלתי נמנעת. אם קודם לכן נהנה צ'מברלין מרוח גבית של רוב הבריטים שסברו שחובה להימנע ממלחמה בגלל 'חבל סודטים מרוחק', הרי כשחזר צ'מברלין לבריטניה גילה שהלך הרוח הציבורי השתנה. העם הבריטי התחיל להפנים שלא מדובר באיום ספציפי על צ'כוסלובקיה אלא באיום קולקטיבי. צ'מברלין החל להיתקל בהתנגדויות ובמחאות אופוזיציונריות בפרלמנט הבריטי, בבית הלורדים ואף בקבינט הממשלתי שלו. גם בעיתונות הבריטית הוא זכה לביקורת חריפה על שהשפיל את עצמו באופן מחפיר בפני היטלר. כמו כן לא עלה בידו של צ'מברלין לשכנע את עמיתו הצרפתי דאלאדיה, ללחוץ על צ'כוסלובקיה להיכנע לדרישותיו החדשות של היטלר שהועלו בגודסברג. דאלאדיה הגיע ללונדון כדי לדון עם צ'מברלין על הסיטואציה החדשה, וב-25 בספטמבר הוחלט להשיב בשלילה לדרישותיו של היטלר. ממשלת בריטניה התחייבה בפני דאלאדיה שהיא תגן על ביטחונה של צרפת במקרה של מלחמה עם גרמניה, וממשלת צרפת בתורה חידשה את התחייבותה לצ'כוסלובקיה לתמיכה בה במקרה של תקיפה.
ב-26 בספטמבר נאם היטלר במועדון הספורט בברלין נאום פרובוקטיבי, בו הציב אולטימטום ואיים ש"או שהוא [בנש] ייענה להצעה הזו [לספח את חבל הסודטים] ויעניק לגרמנים [הסודטים] את החופש שלהם, או שניקח את החופש הזה בעצמנו". מיד לאחר הנאום הגיע לברלין שליחו המיוחד של צ'מברלין הרייס וילסון, ויחד עם השגריר הבריטי בברלין, נוויל הנדרסון, הוא נפגש עם היטלר, והם ביקשו ממנו לחכות זמן מה כדי לתת לצ'מברלין אפשרות להשפיע על צ'כוסלובקיה להעביר את האזורים המדוברים לידי גרמניה. וילסון והנדרסון מסרו להיטלר את המברקים של צ'כוסלובקיה, צרפת ובריטניה בהם נדחה על הסף האולטימטום שהציב.
לאחר שהנדרסון ווילסון עזבו, הורה היטלר בפני הקבינט שלו על הכנת גרמניה למלחמה, כשהוא מוסיף בצעקה: "צ'כוסלובקיה חייבת להימחק מן המפה!". היום המיועד לפתיחת המתקפה היה מתוכנן מראש ל-1 באוקטובר, אך היטלר הורה לשלוח מידית שבע דיוויזיות ממוכנות לגבול עם צ'כוסלובקיה וחמש דיוויזיות נוספות לגבול עם צרפת, כשהוא מסביר ש"הצבא צריך להיות מוכן לתקוף את צ'כוסלובקיה כבר ב-30 בספטמבר".
ההכנות בצרפת ובבריטניה
גם צרפת ובריטניה התכוננו למלחמה. צרפת הכריזה על גיוס כללי, ו-65 דיוויזיות נשלחו לגבול עם גרמניה. הסיטואציה אז הייתה לטובת צ'כוסלובקיה. צ'כוסלובקיה יחד עם צרפת ריכזו כוחות פי שלושה יותר מגרמניה. הנספח הצבאי של גרמניה בצרפת שלח אזהרה למטה הכללי של הצבא הגרמני אודות ריכוז כוחות צרפתיים גדולים בגבול, לאור העובדה שלגרמניה היו בגבול רק 12 דיוויזיות. עוד הזהיר הנספח הצבאי כי איטליה - עמה היה לגרמניה הסכם לסיוע צבאי במקרה של מלחמה עם צרפת - אינה מראה סימני הכנה למלחמה הצפויה. איטליה הייתה אמורה לתקוף את צרפת מגבולה המשותף עימה, אך היא כלל לא ריכזה כוחות בגבול זה.
גם בבריטניה הוכרזה כוננות גבוהה. חיל האוויר המלכותי והצי המלכותי הבריטי החלו בגיוס חלקי; ניתנו הוראות לחפור מקלטים; ילדי לונדון הוצאו מחוץ לעיר, ואף חלק מהאוכלוסייה האזרחית הבוגרת החלה לצאת מהעיר.
ב-27 בספטמבר נשא צ'מברלין נאום רדיופוני בפני האומה הבריטית. הוא עדכן את האזרחים במצב הקריטי, דיווח על הוראתו לגיוס חלקי, ותיאר את הגורם למלחמה באופן מרוחק ומנוכר:
הוא תיאר את מאמציו עד לאותו הרגע להציל את השלום, והוסיף שאפילו עכשיו הוא עדיין מוכן לצאת פעם שלישית לגרמניה אם צעד זה יביא לכינון שלום. הוא סיים את נאומו בהצהרה: "אני איש שמחפש שלום מעמקי ליבי, אך אם אני איווכח לנכון שמעצמה מסוימת רוצה לאיים על העולם באמצעות כוח וטרור, אזי אורֶה על התנגדות מקסימלית לכך". כשצ'מברלין סיים את נאומו, התחושה בבריטניה הייתה, שתוך יממה בריטניה תהיה במלחמה עם גרמניה.
היטלר נרתע
המידע על הכנותיהן המואצות של המעצמות האירופיות למלחמה הגיע עד מהרה להיטלר וסגל שריו. העובדה ששתי המעצמות, צרפת ובריטניה, מתכוננות למלחמה, הדאיגה את היטלר. בנוסף דיווחו מנהיגי הונגריה להיטלר שממשלות יוגוסלביה ורומניה הזהירו את הונגריה, שבמקרה שהונגריה – בהיותה בת ברית של גרמניה – תצטרף למתקפה הגרמנית על צ'כוסלובקיה, הרי שיוגוסלביה ורומניה יפלשו יחד להונגריה. פירוש הדבר היה שהמלחמה תתרחב מיד בתחילתה למדינות הבלקן, התפתחות שהיטלר עוד לא היה מוכן אליה. עד כמה שהיטלר היה נחוש להתקיף את צ'כוסלובקיה, הוא הודאג מהמידע שקיבל.
לכך נוספו לחצים פוליטיים ודיפלומטיים שונים על היטלר. מלך שוודיה מסר מברק לשגריר הגרמני בסטוקהולם, בו הבהיר שאם היטלר לא יחזור בו מהאולטימטום שהציב, אזי גרמניה תישא באחריות למלחמה שתפרוץ. הוא תבע מהיטלר שיחזור בו מהתאריך שניתן באולטימטום (ה-1 באוקטובר) וידחה את האולטימטום בעשרה ימים לפחות. הוא סיים באזהרה שהרכב הכוחות הנוכחי אינו מותיר לגרמניה סיכויים לנצח במלחמה.
גם נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט קרא להיטלר, במברק לברלין, שלא לצאת למלחמה. הוא אמנם נתן להיטלר להבין שארצות הברית לא מתכוונת להתערב במקרה של מלחמה, אך עם זאת ביקש שהיטלר יתפשר בדרכי שלום, ולא יגרור את אירופה למלחמה. בנוסף למברק הנשיאותי, הזהיר גם השגריר הגרמני בוושינגטון, הנס דיקהוף, שאם בריטניה תיגרר למלחמה, האומה האמריקאית תתייצב לצדה, משמע - במקרה של מלחמה בין גרמניה לבריטניה, ארצות הברית תסייע לבריטניה אך לא תילחם לצידה. השגריר הוסיף כי הוא מקווה שמנהיגי ארצו יבינו את התוצאות העלולות לנבוע ממלחמה, וכי לא יפעלו בפזיזות.
רוב הגנרלים מהמטה הכללי הגרמני סברו שאין זה הזמן המתאים להתקיף את צ'כוסלובקיה. האדמירל הגרמני אריך רדר יעץ להיטלר שלא לפתוח במלחמה. היטלר, שהכיר בכך שמלחמה אינה רצויה במצב הנוכחי, שלח בליל ה-27 בספטמבר מסר מרגיע לצ'מברלין, ובו ביטל במרומז את החשש שבכוונתו לכבוש את צ'כוסלובקיה כולה מעבר לחבל הסודטים, ואף הוסיף שלאחר שגרמניה תקבל מה שמגיע לה, היא מוכנה לערב בעצמה את הגבולות החדשים של צ'כוסלובקיה.
ועידת מינכן
בוועידת מינכן הציג מוסוליני, ראש ממשלת איטליה, הצעה לפתרון המשבר. ההצעה, שהייתה פרי עטם של הגרמנים שתורגמה לאיטלקית, הוצגה על ידו – בהכוונתו של היטלר – כהצעה איטלקית עצמאית ונייטרלית, האמורה לפתור את המשבר. ההחלטה שהתקבלה בוועידה נודעה כ"הסכם מינכן". נציגי צ'כוסלובקיה כלל לא השתתפו בוועידה, ורק הוזמנו אליה כדי להמתין בחדר צדדי, ולקבל לידיהם את ההחלטות שיתקבלו. כך יצא שבוועידה בה נחתם גורל צ'כוסלובקיה, נציגיה כלל לא נכחו. גם נציגי ברית המועצות לא הוזמנו לוועידה.
ההסכם, עליו חתמו מנהיגי ארבע המדינות, הכתיב למעשה כניעה מלאה לדרישותיו של היטלר, למעט הארכת תאריך סיום הסיפוח עד ל-10 באוקטובר. עקרונות ההסכם כללו, בין היתר, סיפוח מידי של אזורים בעלי רוב גרמני, קביעת גורל אזורים בעלי מיעוט גרמני גדול באמצעות משאלי עם והתחייבות צרפת ובריטניה לערוב לגבולותיה החדשים של צ'כוסלובקיה.
הסכם מינכן נרשם כאחד ההסכמים הידועים לשמצה בהיסטוריה, ונחשב לאחד הגורמים העיקריים שהביאו בסופו של דבר לפרוץ מלחמת העולם השנייה. תוצאותיו המידיות היו סיפוח חבל הסודטים ואזורים אחרים לגרמניה, סיפוח שהיה הצעד הראשון והמשמעותי בתהליך ההשתלטות של גרמניה על צ'כוסלובקיה.
צ'מברלין חוזר לבריטניה
צ'מברלין התקבל בבריטניה בהתלהבות, והבריטים הצדיעו ברחובות לראש ממשלתם ש'הציל את השלום'. הוא נשא נאום קצר בו אמר את המשפט המפורסם שלו: "ידידי הבריטיים, אני שמח לבשר לכם שזכינו בשלום עם כבוד". גם בהרבה מדינות נוספות הדעה הרווחת הייתה שצ'מברלין הביא שלום.
כניעת צ'כוסלובקיה
לאחר שנמסר תוכנו של הסכם מינכן לבנש, הוא כינס את הקבינט הצ'כוסלובקי בארמון הרג'ין בפראג, כדי לדון בסיטואציה החדשה שנוצרה. לאחר שהתברר שבריטניה וצרפת לא יבואו לעזרת צ'כוסלובקיה במקרה שתותקף, והן אף ילחצו עליה לקיים את ההסכם, הברירה היחידה שנותרה הייתה כניעה. ב-30 בספטמבר, אחר הצהריים, הכריז ראש ממשלת צ'כוסלובקיה, הגנרל סירובי, שהכניעה נכפתה על ממשלת צ'כוסלובקיה, וליווה את הכרזתו במחאה חריפה נגד העולם החופשי. הוא אמר: "ידידותינו ובנות בריתנו נטשו אותנו, נשארנו לבד". ממשלת צ'כוסלובקיה הייתה מאוכזבת ממה שראתה כבגידה של צרפת ובריטניה. הצ'כוסלובקים לא נמנעו מלהזהיר את בריטניה וצרפת שישלמו בארצותיהן הן על עזיבת צ'כוסלובקיה.
השלכות מדיניות צרפת ובריטניה
בדיעבד התברר שוועידת מינכן הייתה אחת הגורמים למלחמת העולם השנייה. ועידת מינכן נתפסת כטעות אסטרטגית היסטורית של מדינות המערב ובמיוחד של צ'מברלין. תערובת של הססנות ופייסנות גרמה לצ'מברלין לוותר להיטלר פעם אחר פעם. התוצאה המיידית של מדיניות זו הייתה פירוק צ'כוסלובקיה וקריעתה לגזרים, והתוצאה ארוכת הטווח הייתה הכנסת העולם למלחמת עולם שנייה בת שש שנים שבהן נזרעו החורבן וההרס הגדולים בהיסטוריה.
בבסיס התובנה שוועידת מינכן גרמה למלחמת העולם השנייה, עומדת ההסתברות שההתכופפות של צרפת ובריטניה הייתה החמצת ההזדמנות המצוינת האחרונה להכניע את גרמניה הנאצית. מומחים רבים סבורים שאילו צרפת ובריטניה לא היו נוטשות את צ'כוסלובקיה ומתפייסות עם היטלר, גרמניה הייתה נשברת והיטלר היה מצמצם את גחמותיו. אמנם היטלר איים במלחמה, אם דרישתו לסיפוח חבל הסודטים לא תמולא; אך גרמניה הנאצית עוד לא הייתה מוכנה אז למלחמה כוללת, מה שהיה מונע מהיטלר לממש את איומו. לחלופין, אם הוא היה פותח במלחמה, סבורים מומחים צבאיים והיסטוריונים, שגרמניה לא הייתה מנצחת בה, ובזמן קצר יחסית היא הייתה יכולה להיות מובסת.
צ'כוסלובקיה בעצמה הייתה מסוגלת להגנה עצמית אקטיבית ואפקטיבית נגד מתקפה גרמנית. הגבול הצ'כי עם גרמניה היה מבוצר מאוד, והצבא הצ'כי היה מאומן ומצויד היטב. כך, שצ'כוסלובקיה הייתה יכולה להתמודד ביעילות נגד הדיוויזיות הגרמניות בגבולה, לפחות למשך זמן מספיק שצרפת, בריטניה וברית המועצות תהיינה מוכנות לבוא לעזרתה כנגד גרמניה. אם גרמניה הייתה פותחת אז במלחמה, היו צרפת ובריטניה מביסות אותה בקלות.
אך המדיניות של צ'מברלין ולהיטותו להשיג את השלום בכל מחיר, כמו גם האסטרטגיה הפוליטית קצרת הרואי שלו, הן אלה שהביאו עוד קודם לכן לאנשלוס (סיפוח אוסטריה לגרמניה), ולפירוקה של צ'כוסלובקיה בוועידת מינכן. לאחר מכן הדרך הייתה סלולה להיטלר לכיבוש מדינות נוספות באירופה, וגם נשאר לו מספיק זמן להתכונן למלחמת עולם ולכיבוש מרכז אירופה. צ'מברלין שגה שגיאה פוליטית-היסטורית, במדיניותו הפייסנית המסוכנת כלפי היטלר.
קיום הסכם מינכן
על אף שגרמניה קיבלה את כל מה שדרשה, הרי אם מצידה של צ'כוסלובקיה ההסכם קויים במלואו אף שמעולם לא חתמה עליו, הרי שמצידן של צרפת, בריטניה וודאי של גרמניה, שיזמו את ההסכם, חתמו עליו וכפו אותו על צ'כוסלובקיה, ההסכם כלל לא קויים. אף פעם לא נערכו משאלי עם באזורים עליהם סוכם על כך. הצוות הבינלאומי שהיה אמור לפקח על קיומו המלא של ההסכם, העביר את השטחים שהיטלר דרש ללא כל משאל עם וללא היסוס. מאוחר יותר גם לא קיימו צרפת ובריטניה את התחייבותן לערב לגבולותיה החדשים של צ'כוסלובקיה. הן כמעט לא התערבו יותר, ונתנו לגרמניה לקרוע עוד ועוד טריטוריות צ'כוסלובקיות עד לפירוקה המוחלט ומחיקתה ממפת אירופה. כשהן כן התערבו היה זה בכיוון ההפוך של התחייבותן – קידום הפירוק, ולא מניעתו.
ביצוע החלטות ההסכם
תוך ימים ספורים מחתימת ההסכם וכניסת כוחות צבא גרמניה לחבל הסודטים, כבר שלטה גרמניה על החלק הגדול של אזור הסודטים. בסופו של דבר, גרמניה קיבלה שטח של כ-39,000 קמ"ר ללא ירייה אחת. לא רק שטח גדול וכרבע מאוכלסייתה איבדה צ'כוסלובקיה, אלא גם חלק גדול מהתעשייה הכבידה שלה, כי המפעלים הגדולים של התעשיות העיקריות היו מרוכזים כמעט כולם באזור שסופח לגרמניה. כמו כן נחשפה צ'כוסלובקיה בגבולה עם גרמניה לגמרי, ללא כל קו הגנה כלשהו, מה שהיה איום אסטרטגי משמעותי בשביל צ'כוסלובקיה. כל הגבול המבוצר וקו ההגנה המפורסם שבנו הצ'כים בגבול עם גרמניה, שהיה קו ההגנה החזק באירופה אחרי קו מאז'ינו, בוטל בעצם סיפוח הסודטים. היה זה, כאמור, השלב הראשון בפירוקה הטוטלי של צ'כוסלובקיה כולה.
דרישות הונגריה ופולין
אחרי שגרמניה סיפחה לעצמה את חבל הסודטים, גם הונגריה תבעה מארבעת המנהיגים שחתמו על הסכם מינכן, שצ'כוסלובקיה תחזיר את האזורים שנלקחו ממנה בתום מלחמת העולם הראשונה. מנהיגי צ'כוסלובקיה היו נחושים הפעם לא להיכנע יותר ולהתנגד לדרישות הטריטורליות, גם אם ארבעת המנהיגים ידרשו זאת. הנשיא הצ'כוסלובקי בנש נתן להבין שהוא לא יתן לכפות עליו שוב ויתורים.
ביום רביעי, ה-5 באוקטובר נודע כי נשיא צ'כוסלובקיה אדווארד בנש התפטר. רשמית נמסר שהוא התפטר בגלל אי סבילותו את המשך הלחצים הצפויים מצד צרפת ובריטניה נוכח הדרישה ההונגרית, והוא הציע על כך את התפטרותו; אך הסיבה האמיתית להתפטרות הייתה דרישה תקיפה מכיוון ברלין. בנש אף ברח מצ'כוסלובקיה ללונדון ימים ספורים לאחר ההתפטרות, בעקבות מידע מודיעיני שהגיע לארגוני הביון הצ'כיים, על תוכנית גרמנית לחסל את בנש.
התפטרותו של בנש שהיה איש מוערך, מדינאי מוכשר ובעל כישרון מנהיגות מבריק, הייתה מכה קשה בעבור צ'כוסלובקיה כולה. השאלה שנשאלה בפי ההמון הצ'כוסלובקי הייתה: "אם בנש אינו הנשיא, מי ינהל וינהיג את צ'כוסלובקיה בתקופת המשבר הזאת?". ואכן, זה מה שרצו בברלין להשיג. ההתפטרות של בנש הייתה התקדמות ניכרת בדרך לחיסולה של צ'כוסלובקיה.
באופן ארעי הועברה הנשיאות לידי ראש ממשלת צ'כוסלובקיה הגנרל יאן סירובי, וכמה שבועות מאוחר יותר מונה נשיא בית המשפט העליון בצ'כוסלובקיה, ד"ר אמיל האכה, לנשיא, והממשלה התחלפה. הממשלה החדשה שינתה את המדיניות הנחושה של בנש, והיא החלה לרַצות את היטלר. מנהיגיה החדשים של צ'כוסלובקיה ציפו שבדרך זו היטלר יתרצה ולא יחסל את שאריות המדינה. אחד הצעדים במדיניות זו היה התרת המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה. מיעוטים אתניים שונים שתחת שלטונו המבוסס של בנש, לא העזו להרים את ראשם, החלו עתה לדרוש חופש פוליטי. ההונגרים והפולנים שהיו בצ'כוסלובקיה החלו לגלות לאומנות, בהרגישם שהזמן הנכון לכך הגיע.
סיפוח שטחים להונגריה ולפולין
הונגריה ופולין תבעו שתיהן מצ'כוסלובקיה טריטוריות שונות. הונגריה תבעה את סלובקיה ואת זקרפטיה, ופולין תבעה חלקים משלזיה ואת אזור העיר טשן. שתיהן איימו במלחמה אם דרישותיהן לא ימולאו. ממשלת צ'כוסלובקיה לא הייתה נכנעת לדרישות, אילולא התערבותם של ארבעת המנהיגים שחתמו על הסכם מינכן, אשר דרשו שצ'כוסלובקיה תתפשר. לממשלה הצ'כוסלובקית לא נשארה כל ברירה, ופולין קיבלה שטח של כ-1900 קמ"ר בסביבות העיר טשן, עם אוכלוסייה של כ-300,000 תושבים שרובם היו צ'כים ורק מיעוטם פולנים. שר החוץ של צ'כוסלובקיה, ד"ר קרופטה אמר לשר החוץ של פולין יוזף בק: "על טשן תשלמו בוורשה". אמירה שאכן התגשמה כשנה מאוחר יותר בתחילת מלחמת העולם השנייה, כשפולין נכבשה על ידי גרמניה.
ב-2 בנובמבר נועדו שרי החוץ של "ארבעת הגדולות" – כינוין של גרמניה, צרפת, בריטניה ואיטליה בעת ועידת מינכן – בווינה, והחליטו לכפות על צ'כוסלובקיה למסור חלקים גדולים מסלובקיה (בעיקר את דרום סלובקיה) ומזקרפטיה, בהם גרו הונגרים רבים, לידי הונגריה. כ-20,000 קמ"ר מצ'כוסלובקיה סופחו להונגריה, עם אוכלוסייה של כחצי מיליון תושבים. בחודש נובמבר נכנס צבא הונגריה לשטחים והשתלט עליהם, כשצבא צ'כוסלובקיה נסוג במהירות לשרידי המדינה.
כניעתה של ממשלת צ'כוסלובקיה
על אף שכאמור, הממשלה הצ'כית החדשה השתדלה לספק את הדרישות הגרמניות ככל שיכלה, היטלר לא הסתפק בכך. אחרי סיפוח השטחים הגדולים להונגריה ופולין, הוזמן שר החוץ החדש של צ'כוסלובקיה, ד"ר חוואלקובסקי על ידי שר החוץ של גרמניה, יואכים פון ריבנטרופ, לבוא לברלין, וכשהגיע הציע לפניו את דרישותיו של היטלר. ריבנטרופ הקדים ואמר את המשפט: "הפיהרר הציל את צ'כוסלובקיה מחיסול מוחלט!". הפיהרר, המשיך ריבנטרופ, דרש כי
ריבנטרופ סיים את דבריו באיום: "אם צ'כוסלובקיה לא תקבל תנאים אלה, היא צפויה לתוצאות קטסטרופליות!". שר החוץ הצ'כוסלובקי לא העז להתנגד לדרישות מרחיקות הלכת.
סלובקיה עצמאית
בעיה אתנית גדולה בצ'כוסלובקיה הייתה האומה הסלובקית. החלקים המרכזיים שהרכיבו את צ'כוסלובקיה היו צ'כיה וסלובקיה (ומכאן שמה). אמנם, במשך 20 שנות קיומה של צ'כוסלובקיה הייתה סלובקיה חלק בלתי נפרד מצ'כוסלובקיה; אך במצב החדש שנוצר גם הסלובקים התחילו לדרוש אוטונומיה רחבה יותר במסגרת הרפובליקה הצ'כוסלובקית. בעצם, סלובקיה כולה הייתה כלולה בדרישת ההונגרים מצ'כוסלובקיה, אך היטלר מנע זאת מההונגרים, ונתן להם לכבוש רק את חלקיה הדרומיים. תוכניתו לגבי צפון סלובקיה הייתה שתתנתק מצ'כוסלובקיה, תקבל עצמאות, ותוקם בה ממשלת בובות פשיסטית, שתפעל לפי הוראותיו. דבר זה שירת את האינטרסים שלו יותר מאשר אם הונגריה תשתלט על סלובקיה כולה. מרד סלובקי בממשלה הצ'כוסלובקית היה רצוי, אם כן, בעבור גרמניה הנאצית שהתכוונה לפרק כליל את צ'כוסלובקיה, ועל כן השתמש היטלר בסלובקים ועודד אותם לחתור תחת ממשלת צ'כוסלובקיה ולדרוש עצמאות. הממשלה הנאצית הגרמנית עודדה את הנאצים הסלובקיים להתמרד בממשלה הצ'כוסלובקית, וכשזה אכן קרה, עמדה הממשלה הצ'כוסלובקית בחוסר אונים.
סלובקיה מקבלת אוטונומיה רחבה
מפקד הלופטוואפה של צבא גרמניה, הרמן גרינג, נועד עם שני מנהיגים סלובקים, שניו מאך ופרדיננד דורצ'אנסקי, והדריך אותם כיצד לתבוע אוטונומיה רחבה ביותר. כמו כן, נפגש ריבנטרופ עם לאומנים סלובקים, ועודדם לתבוע אוטונומיה בתקיפות מממשלת צ'כוסלובקיה. במקביל, גם היטלר עצמו נפגש עם פרופסור וואיטך טוקה, אחד הלאומנים הסלובקים הגדולים באותה תקופה. טוקה היה אויב מושבע של הצ'כים, ולוחם מפורסם למען זכויות הסלובקים. הוא אף הורשע על ידי בית משפט צ'כי, בראשית שנות קיומה של צ'כוסלובקיה, בבגידה, ונגזרו עליו 15 שנות מאסר. טוקה הגיע להיטלר עם בקשה מוכנה: ש"הפיהרר יפעל לעצמאותה של סלובקיה". הוא אמר להיטלר: "אני שם את גורל עמי בידכם". היטלר שהיה מרוצה היתמם בערמומיות, ואמר שאילו ידע על רצונו של העם הסלובקי בעצמאות הוא כבר היה משיג זאת מזמן, עוד בועידת מינכן; אך גם עכשיו, אמר היטלר, עדיין לא מאוחר, והוא ידאג לעצמאות סלובקיה. טוקה הודה כשהוא התרגש ואמר: "זה היום היפה בחיי".
כשטוקה חזר לצ'כוסלובקיה הוא עוד יותר התאמץ להסית ולהזין את הלאומנות הסלובקית. בסופו של דבר לא נשארה כל ברירה לממשלה הצ'כוסלובקית, והיא אישרה אוטונומיה רחבה ביותר, עם ממשל סלובקי עצמאי, שהוקם בפרלמנט הסלובקי בברטיסלאבה, במסגרת הרפובליקה הפדרלית של צ'כוסלובקיה.
מרד בזקרפטיה
את מה שעשו הגרמנים בסלובקיה, עשו גם בזקרפטיה. האוכלוסייה בחלק של זקרפטיה שעוד לא סופח להונגריה, הייתה מורכבת ממיעוטים של רוסינים, אוקראינים והונגרים. הגרמנים עודדו את המיעוטים השונים לחולל פרובוקציות, ובכך לתת עילה לגרמניה להתערב צבאית בקונפליקט. האוקראינים אכן דרשו מממשלת צ'כוסלובקיה אוטונומיה של זקרפטיה בדומה לסלובקיה. ההונגרים על גבול הונגריה-צ'כוסלובקיה ביצעו מספר פרובוקציות, וכשהצבא הצ'כי ירה לעבר שומרי הגבול ההונגריים, זה נתן להם עילה לתקוף בסיסי צבא צ'כיים על הגבול. כך התחוללו חילופי אש נקודתיים רבים, שאמנם לא הגיעו בדרך כלל לקרבות ממשיים, אך היו מספר חילופי אש שכן הפכו לקרבות של ממש. בשני מקרים דומים שאירעו בסביבות הערים מונקאץ' ואונגוואר, שם היו בסיסי צבא הונגריים (לאחר שהערים הללו סופחו מצ'כוסלובקיה להונגריה), הצבא ההונגרי המטיר באש את הצבא הצ'כי. הצבא הצ'כי הגיב בהפצצות כבידות ובמבצעים צבאיים מסיביים. הצבא הצ'כי נכנס באחת הלילות בתוך מונקאץ', עם טנקים ותותחים כבדים, וירה לכל עבר, כשהוא מסב נזק משמעותי לצבא הונגריה. אך עם זאת, בדרך כלל נמנעה הממשלה הצ'כוסלובקית מקונפליקטים צבאיים, מאחר שהיא הייתה בין הפטיש לסדן, כשמחד, הבלגה מול הפרובוקציות האלימות הייתה מעודדת את המרד עוד יותר, ומאידך, תגובה תקיפה הייתה נותנת עילה מספקת להיטלר להתערב.
נשיא צ'כוסלובקיה מתעשת
ב-6 במרץ 1939, החליט נשיא צ'כוסלובקיה, האכה, סוף־סוף, לנקוט באמצעים מעשיים דרסטיים. האכה דחה בתקיפות את הדרישה לאוטונומיה של זקרפטיה, ושלושה ימים אחר כך, הורה על פירוק הממשל העצמאי הסלובקי, וביטול האוטונומיה הסלובקית. כמו כן, הממשלה הצ'כוסלובקית הורתה לעצור את ראש הממשלה הסלובקי הכומר יוזף טיסו, את סגנו דורצ'אנסקי, את טוקה ומספר מנהיגים סלובקיים לאומניים נוספים. במקביל, הוכרז מצב חירום ברחבי סלובקיה.
סלובקיה מכריזה עצמאות מלאה
הצעדים הדרסטיים של ממשלת צ'כוסלובקיה נתנו להיטלר את ההזדמנות לה חיכה, והוא התערב מיידית. היטלר מינה את נציג סלובקיה בממשלת צ'כוסלובקיה, קרל סידור, לראש הממשלה העצמאית של סלובקיה, וכאשר התכנס הקבינט הסלובקי, נכנסו נציגי גרמניה, ותבעו שהפרלמנט הסלובקי יכריז על עצמאות של סלובקיה. סוכנים מיוחדים של גרמניה הצליחו גם לשחרר את טיסו ממעצרו, והוא – אף על פי שכבר לא היה חבר פרלמנט – דרש מסידור לכנס את הקבינט לדיון דחוף, בו מסר טיסו שהגנרל בירקל, הגאו לייטר באוסטריה מטעם גרמניה לאחר האנשלוס, הודיע לו שהיטלר הזמין אותו לדיון בברלין, כשהוא מזהירו שאם ידחה את ההזמנה מוכנות כבר שתי דיוויזיות גרמניות לפלוש לסלובקיה, ואז סלובקיה תחולק בין הונגריה לגרמניה.
כשטיסו הגיע יחד עם סגן ראש הממשלה הסלובקי, דורצ'נסקי, לברלין, הוא נועד עם היטלר, ריבנטרופ וראשי הצבא הגרמני, בראוכיטש וקייטל. היטלר הוכיח את טיסו על כפיית הטובה מצד הממשלה הסלובקית, אחרי שדאג לאוטונומיה של סלובקיה.
הצורך בלחץ המסיבי שנדרש היטלר להפעיל על מנהיגי סלובקיה להכריז על עצמאות, נבע מכך, שהם היססו לבצע את הצעד. אף שהם רצו בכך, הם סברו שיהיה זה מוקדם מדי להכריז עצמאות כשעדיין אין כל תשתית כלכלית, צבאית וממשלתית לקיום עצמאי. היטלר, אם כן, הפעיל לחץ כבד על טיסו, ואיים שאם לא תכריז ממשלת סלובקיה על עצמאות, הוא לא ידאג יותר לטובתה של סלובקיה. ריבנטרופ הוציא גם מסמך, שלדבריו קיבל אותו בו ברגע, ובו דווח על כך שהצבא ההונגרי כבר עבר את הגבול הסלובקי-הונגרי, ופלש לסלובקיה. הדיווח הכוזב, נוצר ללחוץ על טיסו. לטיסו לא נשארה ברירה.
כשטיסו חזר לסלובקיה ב-14 במרץ הוא הציג לפני הפרלמנט מסמך שנכתב בידי הגרמנים, כנוסח להכרזת עצמאות. חברי הפרלמנט ויתרו על דיון בעניין, לאחר שנציגים גרמניים שנכחו בפרלמנט הזהירו שעיכובים יביאו את גרמניה לכבוש את סלובקיה מיידית, קיבלו את הנוסח שהוצע והכריזו על עצמאות.
גרמניה כובשת את צ'כיה
אחרי שסלובקיה נותקה מצ'כוסלובקיה, פנה היטלר לביצוע השלב האחרון של פירוק צ'כוסלובקיה. כצעד מקדים לכיבוש השרידים של צ'כוסלובקיה, גרמניה הנאצית הכשירה את השטח לכך. סוכנים גרמנים עוררו פרובוקציות שונות בערים הגדולות של מוראביה ובוהמיה. הממשלה הורתה שלא להגיב עליהן, כדי לא לתת עילה להיטלר לכבוש את צ'כוסלובקיה. בנוסף, שר התעמולה הגרמני יוזף גבלס הציף את התקשורת הגרמנית, בדיווחים פיקטיביים, שנועדו להציג את הצ'כים כרודפים את הגרמנים בצ'כיה.