cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אצולה אוסטרית
אצולה יהודית
הרפורמות שערך יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1782, אפשרו את הענקת תוארי אצולה גם למשפחות יהודיות כאות הוקרה על שירותיהם למען האימפריה. עם זאת, מרבית התארים שאותם קיבלו יהודים היו תארים זוטרים כמו ברון או ריטר. יהודים לא נדרשו להמיר את דתם כדי לקבל את התארים, אולם רבים מהם עשו זאת כדי לקבל תארים גבוהים יותר. יש לציין גם כי עובדת היותו של יהודי אציל, לא שינתה בדרך כלל את מעמדו החברתי שנותר בפועל נמוך יותר מזה של הנוצרי. למרות זאת, ב-1821 חיו בווינה לבדה אחת-עשרה משפחות אצולה יהודיות.
בתרבות
האצולה האוסטרית, מתוארת בסרטים רבים אשר ביניהם ניתן למנות את "סיסי מ-1955, "מאיירלינג" מ-1968, הסדרה "סיסי הנסיכה" מ-1999 ו"אמן האשליות" מ-2006. המחזה "צלילי המוסיקה" מתאר את חייהם של אריסטוקרטים אוסטרים בין שתי מלחמות העולם.
Lovesick Girls
Lovesick Girls (בעברית: בנות חולות אהבה) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת בנות הקיי-פופ הקוריאנית בלאקפינק, מתוך האלבום, The Album. השיר יצא לאור ב-2 באוקטובר 2020, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס ו-YG אנטרטיינמנט, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר יוצא לאור חודש וחצי לאחר צאת הלהיט הבינלאומי של הלהקה "Ice Cream", שיצא ביחד עם הזמרת סלינה גומז.
רקע וכתיבה
החל מ-22 בספטמבר, חברת התקליטים של הלהקה העלתה הצצות שונות של כל אחת מהן, ברשתות החברתיות השונות. שם השיר ותאריך היציאה שלו הוכרזו ב-28 בספטמבר 2020. בכרזת הטיזר הנלווית שלו, מופיעות חברות הלהקה, כשהן נשענות זה על זה עם לוגו השיר בחלק העליון של הכרזה. בנוסף, פורסמה הצצה נוספת מהקליפ.
בין היתר, התגלה כי השיר הוא "הרצועה הראשית", מתוך האלבום בו הוא נכלל. לאחר מכן, רשימת הרצועות הרשמית של האלבום פורסמה בטוויטר.
וידאו קליפ
לצד השיר הופץ גם וידאו קליפ נלווה שנועד לעזור בקידום ובמכירות שלו. ב-30 בספטמבר פרסמה הלהקה הצצה בת 16 שניות של השיר והקליפ בערוץ היוטיוב הרשמי שלה. למחרת, הופץ הקליפ שזכה להצלחה בינלאומית כאשר צבר בפחות מ-8 שעות למעלה מ-32 מיליון צפיות. ב-18 שעות, מונה הצפיות שלו עמד על 50,765,887 צפיות.
מרי טיילר מור
מרי טיילר מור (באנגלית: Mary Tyler Moore; 29 בדצמבר 1936 – 25 בינואר 2017) הייתה שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאית, כוכבת קומדיות המצבים "המופע של מרי טיילר מור" ו"המופע של דיק ואן דייק". זוכת שני פרסי גלובוס הזהב, שישה פרסי אמי ופרס גילדת שחקני המסך על מפעל חיים. ב-1980 הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסרט "אנשים פשוטים".
ביוגרפיה
מור נולדה ברובע ברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה אירית-קתולית. בתם של מרי ג'ו האקט וג'ורג' טיילר מור.
למדה בבית ספר הקתולי המקומי "רוז הקדושה מלימה", ולאחר שעברה עם משפחתה ללוס אנג'לס למדה ב"תיכון הלב הטהור" בשכונת לוס פליז.
טלוויזיה
מור הפכה לאייקון תרבות אמריקאי כשקיבלה סדרה על שמה "המופע של מרי טיילר מור" מג'יימס ברוקס. בקומדיית המצבים הקלילה שהייתה פורצת דרך והפופולרית ביותר בארצות הברית באמצע שנות ה-70 גילמה מור את מרי ריצ'רדס, רווקה בת 30 שנפרדה מארוסה זה שנתיים ונוסעת למיניאפוליס כדי לעבוד בתחנת טלוויזיה בתור מפיקה תחת הבוס הקשוח והאהוב שלה, לו גרנט (אדוארד אסנר). עבודתה בסדרה זכתה להערכה עצומה שהתבטאה בזכייה בפרס גלובוס הזהב (ושש מועמדויות נוספות) ובארבע פרסי אמי, כולל זכייה כפולה ב-1974 לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית ולשחקנית הטובה ביותר בכלל בסדרות.
ב-1993 זכתה בפרס אמי בפעם השישית, על הופעתה בסרט "תינוקות גנובים". בהמשך השתתפה בתפקידי אורח בסדרות כגון "פרייז'ר", "אלן", "מופע שנות ה-70" ו"שוות בקליבלנד". ב-1995 כיכבה בסדרת הדרמה "חדשות ניו יורק", אשר בוטלה לאחר זמן קצר.
תיאטרון
התפרסמה לראשונה על בימות ברודוויי ב-1966 בגרסה המחודשת למחזמר "ארוחת בוקר בטיפאני". את תפקידה הטוב ביותר כשחקנית תיאטרון סיפקה במחזה "של מי החיים האלה בכלל?" עליו קיבלה פרס טוני מיוחד.
במהלך שנות ה-80 הפיקה ביחד עם חברת הפקות מספר מחזות שכללו את: "נדבנים", "סקס בטוח" ו "ג'ו אג" עליו זכתה מור בפרס טוני על עבודתה הטכנית בהפקה.
קולנוע
הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה ב-1961 בסרט הביכורים של ריצ'רד דונר "X-15". הופעתה בקומדיה המוזיקלית "מילי המודרנית והמתוקה" בתור מיס דורת'י בראון פרסמה אותה לראשונה כשחקנית קולנוע. ב-1969 שיחקה לצדו של אלביס פרסלי בדרמה המוזיקלית "שינוי הרגל" בתור האחות מישל גלהאר.
לאחר שנעדרה מתעשיית הסרטים למען עשייה טלוויזיונית מוצלחת חזרה מור בשנת 1980 להוליווד כדי להופיע בדרמה של רוברט רדפורד "אנשים פשוטים" ולקבל את פרס גלובוס הזהב לשחקנית הדרמטית הטובה ביותר על הופעתה בתור בת' ג'ארט, אמו המרוחקת של קונראד (טימותי האטון). על הופעתה גם הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר והפסידה לסיסי ספייסק. לאחר תפקידה המוערך התפרסמה מור בסרטים "שישה שבועות" לצדו של דאדלי מור בתור שארלוט דרייפוס אשר בתה גוססת ממחלת הלוקמיה, "אני, אשתי ואמי החורגת" בתור פרל אמו של מל קופלין (בן סטילר) ו"רמאויות" בתור גברת סטארק מנהלת האקדמיה.
חיים אישיים
בשנת 1955 התחתנה כשהיא בת 18 עם ריצ'רד קרלטון מיקר, לזוג נולד בן אחד בשם ריצ'רד ג'וניור, הם התגרשו ב-1961. ב-1962 נישאה למפיק הטלוויזיה גרנט טינקר, הקימה איתו את חברת "MTM הפקות" שהפיקה בין היתר גם את הסדרה "המופע של מרי טיילר מור". הזוג התגרש לאחר כמעט 20 שנות נישואים. מור נישאה בשלישית בשנת 1983 לד"ר רוברט לווין. בנה היחיד של מור, ריצ'רד, נהרג ב-1980 בתאונת רובה.
בשנת 2002 חנכה מור פסל הוקרה בדמותה במרכז העיר מיניאפוליס.
טיילר מור הקפידה על תזונה פסקטריאנית.
שמואל שמלקה קורניצר
הרב שמואל שמלקה קורניצר (תרס"ה, 1905 – תש"א, 1941) היה רבה של קראקא ואב בית הדין שלה.
תולדותיו
נולד בעיר סעליש, בנם של בריינדל והרב יוסף נחמיה קורניצר, רבה של קראקא. נישא לפרל, בת הרב שרגא פייבל טירקל ולאה, בת הרב יעקב ווידנפלד מהרימלוב (אחיינה של פרל הוא השופט יעקב טירקל).
לאחר פטירת אביו, בשנת 1933, התמנה לדיין בקראקא, כשהוא בן עשרים ושמונה. כעבור שנתיים, בשנת 1935, התמנה לראש בית הדין וממלא מקום אביו ברבנות.
כיהן ברבנות שש שנים. באדר תש"א (1941) נספה במחנה הריכוז אושוויץ. כעבור שנה נספו אשתו ושלושה מארבעת ילדיו. בת אחת ניצלה.
אחותו חנה שיינדל הייתה אשת שבתי פרנקל. אחות אחרת, מרים רייזל, הייתה אשת הרב מנחם צבי אייזנשטט, שהיה חבר מועצת עיריית קראקא מטעם אגודת ישראל ולאחר מלחמת העולם השנייה היגר לארצות הברית וייסד בה ישיבה.
פנגיי נון
פנגיי נון או פאנגיי נון (בסינית מסורתית: 半硬軟) היא אמנות לחימה שמקורה בדרום סין שלומדה על ידי צ'ו טסו הו. משמעות השם היא "חצי רך, חצי קשה", ומתייחסת להגנות הרכות והתקיפות הקשות.
מייסד השיטה
צ'ו טסו הו (ביפנית: שו שי ווה) חי בין השנים 1869–1945, והיה מייסד השיטה. חייו לא מתועדים היטב בגלל הקשר שלו עם אגודות החשאיות שפעלו להדחתה של שושלת צ'ינג ושיקום של שושלת מינג.
קנבון וויצ'י
קנבון וויצ'י היה תלמידו הידוע ביותר של צ'ו טסו הו ולאחר סיום לימודיו, פתח מכון משלו, והיה הזר הראשון שלימד שיטה זו בסין. לאחר מותו, בנו, קאניי וייצ'י, לימד את השיטה באוקינאווה בשם "וויצ'י ריו", הדרך של וויצ'י.
סכסוך פוליטי
בשנת 1978 חבורת תלמידי וויצ'י ריו ובראשם סייקי איטוקאזו (Seiki Itokazu) וטאקאשי קינג'ו (Takashi Kinjo), יצאו מהריו והחיו את שיטת הפנגיי נון. בתחילת שנות התשעים השם שונה לקונן ריו (Konan Ryu). עשר שנים לאחר מכן תלמידי השיטה התחילו להשתמש בשם קובו ריו (Kobu Ryu), למרות זאת, אחד התלמידים, מיקיו נישיוצ'י (Mikio Nishiuchi) חזר להשתמש בשם פנגיי נון ריו.
דניאל כרמון
דניאל (דני) כרמון (נולד ב-1951) הוא דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל בהודו ושגריר לא תושב לסרי לנקה בין השנים 2014–2018.
ביוגרפיה
כרמון נולד בתל אביב. שירת בצה"ל כקצין בחטיבת הצנחנים והשתחרר ב-1973. לאחר שחרורו החל ללמוד יחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים ובמקביל החל לעבוד במשרד החוץ.
ב-1978 מונה לנספח בשגרירות ישראל בוושינגטון די. סי. והיה חבר המשלחת הישראלית לשיחות קמפ דייוויד בין ישראל למצרים. ב-1983 עזב את משרד החוץ ושימש מנהל שיווק בחברת היי טק. לאחר שובו למשרד עבד באגף משאבי אנוש. ב-1985 מונה לקונסול וקצין המנהלה בשגרירות ישראל בבואנוס איירס שבארגנטינה, במרץ 1992 נרצחה רעייתו אליאורה במהלך הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה. כרמון המשיך לעבוד ולשקם את השגרירות כמשנה לשגריר עד 1995.
ב-1995 מונה לראש מרכז מצב (מרכז השליטה וחדר החירום של משרד החוץ). ב-1996 מונה למנהל מחלקת מידע ואינטרנט באגף ההסברה. בשנת 2000 מונה לראש הלשכה לתיאום וראש לשכת מנהל משרד החוץ. ב-2005 מונה לסגן וממלא מקום לראש המשלחת הישראלית לאומות המאוחדות, במהלך כהונתו הוא שימש יו"ר הוועדה לאוכלוסין ופיתוח וסגן יו"ר הוועדה לפיתוח בר קיימא באו"ם. ב-2011 מונה לסמנכ"ל משרד החוץ וראש המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי. ב-2013 זכה באות יקיר שירות המדינה. ב-2014 מונה לשגריר ישראל בהודו ושגריר לא תושב לסרי לנקה.
לימודים אקדמיים ללא תעודת בגרות
תעודת בגרות היא דרישה נפוצה לקבלת אדם ללימודי תואר ראשון בישראל. עם זאת חלק מהמוסדות האקדמיים מאפשרים קבלה ללימודים לתואר ראשון גם למי שאינם מחזיקים בתעודת בגרות. בחלק מהמסלולים נדרשת השלמה חלקית בלבד של בחינות ממערך בחינות הבגרות, ובחלקם האחר לא נדרשת השלמת מבחני בגרות כלל ומוצבים תנאים חילופיים (אם בכלל) כמו בחינות קבלה ישירות שמציע המוסד הרלוונטי, מכינה קדם אקדמית, לימודים קודמים (לא בהכרח במסגרת אקדמית) ועוד.
אפשרויות הקבלה
האפשרויות המרכזיות בקבלה ללימודים ללא תעודת בגרות:
האוניברסיטה הפתוחה
האוניברסיטה הפתוחה איננה מעמידה כלל תנאי קבלה לתואר ראשון (אך לצורך למידת קורסים מתקדמים נדרשים, במקרים מסוימים, ציון בבחינת אמי"ר או בחלק האנגלית בבחינה הפסיכומטרית ועמידה בקורסי אנגלית במידת הצורך). כמו כן קיים לעיתים מסלול משני של "אפיק מעבר" מהאוניברסיטה הפתוחה למוסד אקדמי אחר, המתבסס על למידת מספר קורסים באוניברסיטה הפתוחה - סטודנט שהשלים קורסים אלה, לרוב בציונים גבוהים די הצורך, יוכל להתקבל למסלול מתאים במוסד אחר, שיכיר בקורסים האקדמיים שהשלים.
מכינה קדם אקדמית
מכינה קדם אקדמית היא מסלול הכנה ללימודי תואר ראשון. במקרים מסוימים מכינה זו מקדימה מכינה נוספת הנקראת מכינה אקדמית. לאחר עמידה מוצלחת בתנאי המכינה הקדם אקדמית לפחות, ניתן להתקבל למוסד האקדמי ללא תעודת בגרות.
יש מכינות קדם אקדמיות המיועדות לציבורים ספציפיים ומותאמות לרוח הלימוד הנפוצה בהם, למשל תוכניות לתארים במדעים לדתיים ובפרט לחרדים, יוצאים בשאלה ובני מיעוטים.
גיל או תרומה חברתית ניכרת
על פי החלטת המועצה להשכלה גבוהה מוסד להשכלה גבוהה יכול לקבל מועמד שהוא מעל גיל 30 ואין לו תעודת בגרות, בתנאי שעמד בהצלחה בקורסי הכנה ללימודים אקדמיים שהמוסד יערוך. יש מוסדות שמציעים קבלה בהתאם.
בחינה פסיכומטרית
מסלול זה מאפשר קבלה לתואר הרלוונטי על בסיס ציון הבחינה הפסיכומטרית בלבד, או כשהיא משוקללת עם ציון בבחינות בגרות ספציפיות בלבד.
הלשון השחורה
הלשון השחורה (באנגלית: Black Speech) היא שפה מתוכננת שהומצאה על ידי ג'.ר.ר. טולקין, ובלגנדריום היא מדוברת על ידי תושבי מורדור, שבהם סאורון והאורקים של הארץ התיכונה. בלגנדריום, השפה פותחה על ידי סאורון כדי שכל תושבי מורדור יוכלו לתקשר ביניהם. השפה היא השפה הפחות מפותחת מבין השפות אותן יצר טולקין, ובמקור כוללת רק מילים מועטות. המשפט העיקרי והיחיד כמעט בשפה זו הוא המשפט שהיה חרוט על הטבעת האחת, מתוך שיר המתאר את טבעות הכוח. זהו למעשה הקורפוס היחיד לשפה.
לימודים אקדמיים ללא תעודת בגרות
מבחן התאמה
עמידה מוצלחת ב"מבחן התאמה": אפשרות זו נדירה יחסית, ומתאפשרת במוסדות אקדמיים המעוניינים לקבל לשורותיהם אנשים שרכשו ידע באותו תחום לימוד, ולפחות במידה רבה באופן אוטודידקטי (כלומר בלמידה עצמאית). עמידה בהצלחה במבחן זה מאפשרת התחלת לימודי תואר ראשון רלוונטי באותו מוסד.
הלשון השחורה
פיתוח השפה
השפה השחורה היא אחת השפות המקוטעות יותר בספריו של טולקין. בניגוד לשפות העלפים, טולקין לא כתב שירים או פואמות בשפה השחורה, למעט השיר על הטבעות, שהוזכר לעיל. טולקין כותב:
לימודים אקדמיים ללא תעודת בגרות
מבחן התאמה
אחד ממוסדות ההשכלה הגבוהה הישראליים אשר מציע מבחני התאמה למגוון אוכלוסיות, ובמגוון תנאים, הוא הטכניון בחיפה.
הלשון השחורה
פיתוח השפה
מעריץ של טולקין שלח לו גביע, עליו נחרט הכיתוב שעל הטבעת, בלשון השחורה. כיוון שהלשון השחורה נחשבת לשפה מקוללת, והכיתוב על הטבעת נחשב לכישוף זדוני במיוחד, לא שתה טולקין מעולם מהגביע והשתמש בו כמאפרה בלבד.
לימודים אקדמיים ללא תעודת בגרות
לימודים קודמים
ישנם מסלולים בהם לימודי תעודה, תעודת הנדסאי, או לימודים אקדמיים קודמים במסלולים עוקפי-בגרות עשויים לבסס קבלה לתואר במסלול הדורש תעודת בגרות.
הלשון השחורה
פיתוח השפה
השפה פותחה מעט עבור הסרטים של "שר הטבעות" על בסיס השיר של הטבעת, אך השפה פותחה עוד בעקבות טרילוגיית הסרטים של "ההוביט", והומצאו לה מילים חדשות.
לימודים אקדמיים ללא תעודת בגרות
לימודי תעודה קודמים
ישנן מכללות מקצועיות המעניקות לימודי תעודה בתחומי המחשוב, התקשורת, וההיי-טק אשר קורסים מסוימים שהן מציעות (בפרט קורסים הקשורים בשפות תכנות קרובות-ליבה) נלמדים לרוב באופן חופף גם במסגרת אקדמית (לרוב במחלקות למדעי המחשב); לעיתים ישנו הסדר בין מכללות מקצועיות כאלה לבין המוסד האקדמי המאפשר הכרה בקורסים שלמד הסטודנט לצורך קבלה ישירה לתוכנית התואר, או לכל הפחות, קבלה לתוכנית התואר בתנאי עמידה מוצלחת בקורסי השלמה.
הלשון השחורה
החריטה שעל הטבעת האחת
הדוגמה היחידה ללשון השחורה בצורתה ה"טהורה" (המקורית של טולקין) היא על הטבעת האחת, אשר רשומה בכתב הטנגוור על הטבעת:
בתרגום לאנגלית, מופיעות השורות:
בתרגום לעברית, מופיעות השורות:
שהוא חלק מהשיר על טבעות הכוח. השיר תורגם לעברית בספרי שר הטבעות בתרגומם של רות לבנית ועמנואל לוטם.
מערכת הסקורפיוס
מערכת הסקורפיוס היא מערכת ירוט נגד איומים אוויריים באמצעות אלומות אלקטרומגנטיות. המערכת מבחינה בין עשרות מטרות עוינות לידידותיות המערכת מיוצרת על ידי התעשייה האווירית לישראל.
המערכת סרוקת מרחב אווירי רחב ומשגר אלומה ש"מעוורת" טיל, מל"ט, מטוס קרב ורחפן - תוך כדי זיהוי עמית\טורף. המערכת נוסתה בתרגיל בלו פלאג ב-2021.
המערכת פותחה חטיבת אלתא מערכות של התעשייה האווירית פיתחה את טכנולוגית ה"רב-אלומות" שבוהה במרחב ומשגרת לעבר מטרות את אלומות התקיפה הצרות.
היכולת של מערכת "סקורפיוס" רלוונטית מול טילי אויב מתקדמים מסוג S-300 ו-S-400.
המערכת הישראלית נמכרה לשלושה לקוחות זרים.
המערכת מסוגלת לתקוף מטרות באופן אוטומטי. טכניקות השיבוש וההטעיה הן שונות, אבל הטיפול באיומים מתבצע במקביל, באופן אקטיבי. בכך המערכת תוכל לטפל גם באיומים שההגנה אווירית קינטית, כמו כיפת ברזל, קלע דוד וחץ, אמורות ליירט.
גרסאות
מערכת סקורפיוס תפעל במספר תצורות, לפעילות מבצעית ולאימונים:
בגרסה האווירית תותקן המערכת בפוד, עם זווית ראייה של 60 מעלות קדימה ו-60 מעלות אחורה. כוח העיבוד והחישוב של המערכת יידע לזהות כאמור כל מטרה ולשבש את מערכת הניווט\ההטסה, כגון ג'י.פי.אס, לווינות או שליטה מרחוק.
התפוצצות מכלית הדלק בקיריקירי
התפוצצות מכלית הדלק בקיריקירי הוא אסון שאירע בשעה 22:30 ב-7 בינואר 2014 בכפר קיריקירי שבמדינת לאגוס, ניגריה. פיצוץ מכלית דלק והשרפה שפרצה בעקבותיו הרגו לפחות 15 אנשים, ורבים נוספים נפצעו.
נהג מכלית דלק, שהכילה 33,000 ליטרים של בנזין, איבד שליטה על המכלית כשהגיע לעיקול חד, וזו התנגשה בשורת כלי רכב חונים, התהפכה ועלתה בלהבות.
דליפת הדלק גרמה לשרפת ענק, ששרפה כ-60 חנויות, סניף בנק ולפחות 11 כלי רכב. השרפה גרמה לפיצוץ, שהרג 13 נוסעים באוטובוס שנסע מאחורי המכלית. הכרזת הממשלה הרשמית היא כי נמצאו 15 גופות, אם כי עדי ראייה סיפרו שהמספר גבוה הרבה יותר, משום שישנן גופות שנשרפו כליל.
עדי ראייה טענו כי עוצמת האש הייתה חזקה כל כך, עד שכוחות ההצלה עמלה כ-40 דקות על מנת להסיר את גופתו של נהג המכלית, שנדבקה למושב. השרפה כובתה לאחר כשלוש שעות.
מיטקו בוזקוב
קורות חייו
מיטקו בוזקוב נולד וגדל בסופיה, בולגריה. אביו, בוריס בוזקוב, היה במאי טלוויזיה ואמו עבדה כעורכת ברדיו. הוא סיים את האקדמיה הממלכתית לתיאטרון ב-1984. שם למד אצל הפרופסור והבמאי הידוע קריקור אזריאן ואצל שני האסיסטנטים של אזריאן, שהיו מפורסמים בתחומם: השחקן תודור קולב והבמאי איוואן דובצ'ב. בתום לימודיו התחיל בוזקוב לשחק ולביים בעיר הפרובינציאלית שומן בבולגריה, בה שהה במשך שלוש שנים. ב-1987 שב לסופיה וביים בתיאטראות שונים וב-1990 התמנה לבמאי הבית בתיאטרון הלאומי של בולגריה בסופיה.
בשנת 1991 מיטקו בוזקוב עלה לישראל ביחד עם אשתו, סוניה, שהייתה שחקנית בבולגריה ובתם בת השלוש שרה. זמן מועט לאחר שעלה ביים את הסרט התיעודי "חומה" שהוקרן במתב (היום הוט) בטלוויזיה ב-1993, אותו הפיק ערן צלטנר. הסרט תיאר את קשייהם של צעירים שעלו לישראל בתחילת שנות התשעים מרחבי תבל ועל קשיי הקליטה שלהם בישראל.
ב-1993 נפגש בוזקוב עם גרי בילו, מה שהיה ראשיתה של שיתוף פעולה וידידות אמיצה שנמשכה עד סוף ימיו של בילו. בילו השפיע על בוזקוב מאוד ומאז אותה עת בוזקוב מביים ומלמד בבית צבי ובתיאטרון הספרייה. ההצגה הראשונה שביים בישראל הייתה "ג'יג'י" של קולט, בתיאטרון בית צבי, בשנת 1993, ההצגה הראשונה שביים בתיאטרון הרפרטוארי בישראל הייתה "יתוש בראש", מאת ז'ורז' פדו בתיאטרון חיפה בשנת 2000. הוא ביים עשרות הצגות בתיאטראות בית צבי והספרייה וביים גם הצגות בתיאטראות, באר שבע, בית ליסין, הקאמרי וחיפה. רוב ההצגות שהוא מביים הן מהקלאסיקה העולמית ובכלל זה הרבה קומדיות ופארסות.
ב-1999 ביים בוזקוב בתיאטרון הספרייה את ההצגה "המלחמה תפרוץ אחרי ההפסקה", פרי עטו של אלדרג'ק דניאק. בוזקוב נסע עם ההפקה לפסטיבל פודיום במוסקבה. דודו ניב זכה על תפקידו בהצגה בפרס השחקן המצטיין. בשנת 2002 ביים בוזקוב את ההצגה "אני לא רפופורט", פרי עטו של הרב גרדנר, בתיאטרון בית ליסין. ההצגה זכתה בשלושה פרסי התיאטרון הישראלי באותה שנה: יוסי פולק זכה בפרס שחקן השנה, שמוליק לוי זכה בפרס מתרגם השנה וההצגה זכתה בפרס ההעלאה המחודשת של השנה. בשנת 2010 ביים בוזקוב את ההצגה "החולה המדומה", פרי עטו של מולייר, בתיאטרון באר שבע. ההצגה הייתה מועמדת לשלושה פרסי התיאטרון הישראלי: בקטגוריית קומדיית השנה, איריס לנה בקטגוריית הכוריאוגרפיה ואמיר קריאף על תפקיד ברלאד בקטגוריית שחקן המשנה.
ב-2006 בוזקוב צולם לסדרה המוערכת "בלי נוסטלגיה" ששודרה בטלויזיה הבולגרית הלאומית, הוקדש לפועלו פרק שלם שמציג את הקריירה העשירה שלו וחייו על הקו בין בולגריה לישראל.
מיטקו בוזקוב ביים את הסרט העלילתי באורך מלא "חומר נפץ" (90 דקות), בהפקת בית הספר "אימפרו", הסרט נמצא כעת (פברואר 2012) בפוסט-פרודקשן. זהו עיבוד ישראלי לתסריט פרי עטו של המחזאי המקדוני דיאן דוקובסקי, משחקים בו בוגרים ותלמדי שנה ג' של בית הספר. התסריט נכתב בהשראת מלחמת קוסובו ודוקובסקי זכה עליו בפרס הביקורת בפסטיבל ונציה. הסרט מגולל את סיפורם של אנשים צעירים ומדגיש את האופן שבו האלימות מופיעה בחיי היום-יום שלהם. הסרט מורכב מאחד עשר סיפורים נפרדים, כשבכל סיפור נשארת דמות מהאפיזודה הקודמת. כל סיפור נגמר באלימות, רצח או ניסיון לרצח. בשנת 2009 הוזמן בוזקוב על ידי התיאטרון הלאומי של בולגריה לביים את הקומדיה "משרתם של שני אדונים", פרי עטו של מולייר.
מיטקו בוזקוב מלמד בבית צבי משנת 1993, לימד באוניברסיטת חיפה בשנים 2008-1998, ומלמד ב"אימפרו" מאז שנת 2006.
בן וישו
קריירה
הוא החל את דרכו כשחקן בתיאטרון וזכה בשנת 2004 לביקורות משבחות על הופעתו במחזה "המלט" בתיאטרון "אולד ויק", הופעה שזכתה אותו במועמדות לפרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר. וישו החל את דרכו בקולנוע בסרט המלחמה "השוחה" והתגלה למבקרי הקולנוע לראשונה בשנת 2001 בסרט "אח שלי טום".
ב-2004 שיחק במותחן הפשע "לאייר קייק" בתפקיד סידני אחיינו של הגנגסטר "הדוכס" ובדרמה "אין סוף לאהבה".
ב-2005 גילם את המוזיקאי האנגלי קית' ריצ'רדס בדרמת הרוק הביוגרפית "מסטול". הוא זכה לפרסום עולמי בפעם הראשונה בשנת 2006 בזכות הופעתו בתפקיד הראשי במותחן המבוסס על רב המכר "הבושם", בסרט שיחק בתור הצעיר ז'אן באפטיסט גרנוויל המייצר בשמים בזכות חוש הריח המפותח שלו.
ב-2007 השתתף בדרמה המוזיקלית הביוגרפית "אני לא שם" בה הוא מייצג את בוב דילן הצעיר והמרדן הנקרא בסרט על שם המשורר הצרפתי ארתור רמבו.
ב-2008 זכה להערכה על תפקידו בסדרת הדרמה של ה-BBC "צדק פלילי" בתור הצעיר בן קולטר המואשם ברצח. על הופעתו בסדרה זכה וישו בפרס אמי העולמי והיה מועמד לפרס באפט"א. כמו כן הופיע גם בדרמה "בחזרה לבריידסהד" בתפקיד הלורד הצעיר סבסטיאן פלייט.
ב-2009 שיחק בדרמה של ג'יין קמפיון "כוכב בהיר" בתפקיד המשורר האנגלי ג'ון קיטס.
ב-2011 שיחק בסדרת הדרמה "השעה" בתפקיד העיתונאי פרדי ליון, וזכה עליו לביקורות טובות.
ב-2012 השתתף בסרט ג'יימס בונד ה-23, שובר הקופות של סם מנדס "סקייפול" בתפקיד Q ובדרמת ההרפתקאות המדע-בדיונית "ענן אטלס" בתור מספר דמויות. באותה השנה כיכב בתפקיד ריצ'רד השני בהפקה הטלוויזיונית של ה-BBC עם סם מנדס, "הכתר החלול", על הופעתו בסדרה היה וישו מועמד למספר פרסי טלוויזיה בבריטניה וזכה בפרס באפט"א לטלוויזיה.
חייו האישיים
במשך שנים סירב וישו להתראיין על חייו הפרטיים בטענה ש"חשוב היה לי לשמור על מידה של אנונימיות כשחקן, מאחר שהתפקיד הוא לשכנע אנשים שאני מישהו אחר ממי שאני, אז אם אני אספר כל פעם מחדש על עצמי, אני יורה לעצמי ברגל". ב-2011 הוא התראיין למגזין "אאוט" ואמר ש"כשחקן יש לך זכות מוחלטת לפרטיות ומסתורין, לגבי המיניות שלך ומי שאתה. אני לא מבין למה זה צריך להיות נושא שצריך לדון עליו בציבור."
באוגוסט 2012 ערך וישו איחוד אזרחי עם בן זוגו, מארק בראדשו, מלחין אוסטרלי, ובשנת 2014 הוא פרסם בציבור שהוא הומו, ואמר כי זו הייתה חוויה מלחיצה עבורו, אבל בסופו של דבר כולם היו "מקסימים" כלפיו.
סמל העיר טבריה
סמל העיר טבריה הוא סמל רשמי של העיר טבריה והעייריה. הסמל המקורי אומץ על ידי העירייה ב-24 בדצמבר 1957, אושר על ידי משרד הפנים בנובמבר 1958 ועוצב מחדש בגרסתו הנוכחית ב-2017.
תיאור הסמל
הסמל מורכב ממגן בעל שדה לבן ומסגרת כחולה דקה אשר בתחתיתו שם העיר בעברית, "טבריה", וכולל את המרכיבים הבאים:
בנוסף מופיעים בסמל שלושה עצי דקל.
היסטוריה
במהלך המנדט הבריטי אומץ לעיר סמל, שהיה מורכב ממגן ועליו מטבע בעל שוליים בסימונים ביזנטיים, ובתוך המטבע הופיעה הכנרת בכחול. עיצוב דומה בשימוש בסמל המועצה האזורית עמק הירדן.
ב-1950 הכריזה עיירית טבריה על תחרות לעיצוב סמלה החדש של העיר. דרישות הסמל החדש היו "לבטא את טבריה העתיקה והמתחדשת, עיר המרפא והמרגוע השוכנת לחוף ים כנרת." כפרס הוצעו 350 לירות ארץ-ישראליות. בנובמבר 1957 נבחרה ועדה לבחירת סמלה החדש של העיר, שחבריה היו שר המשטרה בכור שטרית, רב מחוז תל אביב, ראש עיריית טבריה, נציגים מתושבי העיר ואגודת הגרפיקאים. בפרס הראשון זכה גדעון קייך מכפר גלעדי שעיצב את סמלה החדש של העיר.
ב-2017 עודכן הסמל, צבעיו נעשו בהירים ובולטים יותר והכיתוב "טבריה" בתחתיתו שונה.
שימוש
סמל העיר הונצח על בול של דואר ישראל משנת 1965 בערך נקוב של 0.12 ל"י בעיצוב האחים שמיר.
Eternal Atake
Eternal Atake הוא אלבום האולפן השני של הראפר האמריקאי ליל עוזי ורט. האלבום יצא לאור ב-6 במרץ 2020, על ידי חברות התקליטים Generation Now ואטלנטיק רקורדס, כאלבום הפתעה, לאחר שהוכרז תחילה בשנת 2018. האלבום נתמך על ידי הסינגלים "Futsal Shuffle 2020" ו-"That Way", שנכללו מאוחר יותר כרצועות הבונוס של האלבום. באלבום הופעת אורח של הזמר האמריקאי Syd.
האלבום זכה לשבחים רבים והגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, ובכך הפך לאלבום השני של ליל עוזי ורט שהגיע להישג זה. גרסת הדלוקס של האלבום, שיצאה בשם Lil Uzi Vert vs. the World 2, יצאה כעבור שבוע מצאתו ב-13 במרץ. בנובמבר 2020, האלבום קיבל מועמדות לפרס המוזיקה האמריקאית לאלבום הראפ המועדף בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית 2020.
קסימיר פולסקי
קז'ימייז' מיכל וולאדיסלב וויקטור פולאסקי, (בהיגוי פולני:פוּאסקי) יליד פולין, (4 במרץ או 6 במרץ 1745 – 11 באוקטובר 1779) היה אציל פולני, חייל ומפקד צבאי שיחד עם עמיתו ההונגרי, מיכאל קובאץ' דה פבריצי, זכה לכינוי "אבי חיל הפרשים האמריקאי".
פולאסקי נולד בוורשה, התעניין בפוליטיקה כבר מגיל צעיר, והיה פעיל במאבק האיחוד הפולני-ליטאי נגד השלטון הרוסי. עם כישלונה של התקוממות זו הוגלה מארצו, ובהמלצתו של בנג'מין פרנקלין, נסע לצפון אמריקה במטרה לסייע במלחמת העצמאות של ארצות הברית. הוא התבלט במלחמה זו, במיוחד כשהציל את חייו של ג'ורג' וושינגטון. פולאסקי הפך לגנרל בצבא הקונטיננטלי, הקים את "לגיון הפרשים של פולאסקי" ושיפר את חיל הפרשים האמריקני כולו. נפצע בקרב סוואנה, בהובילו התקפה נועזת על הכוחות הבריטים, ומת לאחר זמן קצר.
פולאסקי זכור כגיבור שלחם למען עצמאות וחירות בפולין ובארצות הברית. הוא מונצח בשמם של מקומות ושל אירועים רבים וביצירות אמנות רבות. הוא אחד משמונה אנשים שזכו לאזרחות כבוד של ארצות הברית.
פולאסקי מעולם לא נישא ולא העמיד צאצאים, ונסיבות לידתו ומותו שנויות במחלוקת.
חיים אישיים
פולאסקי נולד ב-4 או ב-6 במרץ 1745 בבית האחוזה של משפחת פולאסקי בוורשה שבפולין, בנם השני של מריאנה ויוזף פולסקי, מנכבדי העיר. משפחת פולסקי הייתה קתולית. ישנן ראיות נסיבתיות התומכות בכך שפולאסקי נמנה עם מסדר הבונים החופשיים.
קריירה צבאית
בשנת 1762, החל פולאסקי את הקריירה הצבאית שלו בצבאו של דוכס קורלנד (היום בלטביה) שהיה וסאל של מלך פולין.
בין השנים 1767 ו-1772 פיקד על יחידות פרשים במסגרת ההתקוממות נגד השלטון הרוסי. ההתקוממות נכשלה, על אף הישגים צבאיים לא מבוטלים, ופולאסקי מצא מקלט בצרפת.
בעת שהותו בצרפת ניסה פולאסקי, ללא הצלחה, להצטרף לצבא הצרפתי. בינתיים, נשפט בהיעדרו בפולין ונדון למוות. ניסיון לגייס תמיכה למאבק הפולני במסגרת מלחמת רוסיה-טורקיה לא צלח ופולאסקי נענה להצעת המרקיז דה לה פאייט ובנג'מין פרנקלין (שאותם פגש באביב 1777) להצטרף למלחמת העצמאות של ארצות הברית.
בארצות הברית
בהמלצתו של פרנקלין (שכתב על פולאסקי כי הוא "קצין מפורסם שנודע ברחבי אירופה על גבורתו והתנהגותו בהגנה על חירויות ארצו נגד שלוש המעצמות הפולשות הגדולות של רוסיה, אוסטריה ופרוסיה") גויס פולאסקי כמתנדב בחיל הפרשים של הצבא הקונטיננטלי. עם הגעתו לאמריקה, ביולי 1777, כתב פולאסקי לוושינגטון, "באתי לכאן, למקום בו מוגנת החירות, לשרת אותה ולחיות או למות לשם כך".
באוגוסט 1777 פגש בוושינגטון במפקדתו, ליד פילדלפיה. בספטמבר 1777 כבר נטל חלק בקרב ברנדיוויין. בזכות חלקו בקרב נמנעה מפלתו של הצבא הקונטיננטלי וניצלו חייו של ג'ורג וושינגטון. בעקבות אירועים אלו קיבל דרגות בריגדיר גנרל והחל בשיקום ובשיפור חיל הפרשים.
במרץ 1778 התפטר פולאסקי מתפקידו במפקדה הכללית על רקע מחלוקות וחיכוכים עם קציניו האמריקאים שהתקשו בקבלת פקודות מזר שבקושי דיבר אנגלית, ושרעיונותיו בנושאי טקטיקה ומשמעת היו שונים מכפי שהתרגלו להם. בהמשך חזר לשירות והקים את "לגיון הפרשים של פולאסקי", שבאוגוסט 1778 מנה כ-300 חיילים.
ב-1779 נשלח פולאסקי, על ידי וושינגטון, לחזית הדרומית ונטל חלק בקרבות בג'ורג'יה.
מותו וקבורתו
פולאסקי נפצע במהלך קרב עם כוחות צרפתיים במצור על סוואנה (עיר). הוא פונה בספינה, ונפטר עליה כעבור יומיים. מקום קבורתו שנוי במחלוקת - וישנם דיווחים על כך שנקבר בים, בצ'ארלסטון או ליד סוואנה.
הוצאתו מהקבר וניתוח השרידים
שרידי שלד שיוחס לפולאסקי הוצאו מקבר בסוואנה, ג'ורג'יה, בשנת 1996 לצורכי מחקר פורנזי. אף שהשרידים תאמו לגילו של פולאסקי (כולל סימני פציעות), המחקר (שכלל בדיקות DNA) לא הגיע למסקנות חד משמעיות. מחקר מאוחר יותר, משנת 2019, אישר כי השרידים שייכים לפולאסקי.
בשלד נתגלו מספר תכונות נשיות, והדבר הוביל לטענה כי פולאסקי היה, למעשה, אישה או אינטרסקס.
קוברה יורקת
קוברה יורקת הוא כינוי לקבוצה של נחשים ממשפחת הפתניים, מרביתם בסוג קוברה היורקים ארס מניביהם כאשר הם בסכנה. הארס היוצא מניביהם חסר השפעה על עורם של יונקים, אך יכול להיות קטלני לעיניהם של חיות אלו ואף לגרום לעיוורון.
התזת הארס
הנחש מתיז ארס בעזרת שרירי הפה אשר דוחפים את בלוטות הארס דרך חורים בעלי צורה גאומטרית ייחודית הנמצאים קרוב לקצה הניב ופונים קדימה. חלק מהקוברות האלו מבצעות תנועות או רעשים בזמן שהן יורקות את הארס. ישנן השערות כי פעולות אלו מסיעות לדיוק רב יותר של כיוון הארס, אך מדענים אינם תומכים בהשערה זו. הם אומרים שהתנועות הללו נועדו להפחיד או להגביר את הרושם על האויב. כאשר הקוברה היורקת נדחקת לפינה, מינים מסוימים יכולים לירוק את הארס עד 2 מטרים. אף על פי שיריקת ארס היא האמצעי העיקרי של חיות אלו להגנה, כולן יכולות בנוסף להעביר ארס באמצעות נשיכה.
מינים אסיאתים
כמו כן ישנו המין קוברה טבעתית (Hemachatus haemachatus), היכול לירוק ארס.
מינים נוספים היורקים ארס
קוברות מסוימות, במיוחד אסיאתיות, אשר אינן מוגדרות כקוברות יורקות, לפעמים יורקות גם, אך לא בצורה יעילה כמו הקוברה היורקת. בנוסף גם מספר מיני צפעיים, למשל כמה מיני גומצנים, יכולים לירות את הארס למרחק קצר.
אברהם דה אוליביירה
אברהם דה אוליביירה (בהולנדית: Abraham de Oliveira; 4 במאי 1880 – 26 במרץ 1943) היה מתעמל אולימפי יהודי-הולנדי באולימפיאדת לונדון (1908), שנספה בסוביבור. אחד מארבעת חברי נבחרת ההתעמלות ההולנדית שנרצחו בשואה.
ביוגרפיה
דה אוליביירה נולד וגדל באמסטרדם, בן למשפחה יהודית, בנם של אסתר רוזבום ויוז'ף יסורון דה אוליביירה.
באולימפיאדת לונדון (1908) סיים דה אוליביירה ביחד עם חבריו לנבחרת בתחרות הקבוצתית במקום שביעי. איזידור כאודקט, אברהם מוק ויונס סליר חבריו לנבחרת ההתעמלות אף הם ניספו בשואה.
יחסי בנגלדש–מצרים
היסטוריה
בנגלדש שלחה צוותים רפואיים וציוד למצרים בזמן מלחמת יום הכיפורים במלחמת יום הכיפורים. בשנת 1974 מצרים בראשות הנשיא אנואר סאדאת תרמה 44 טנקים לבנגלדש שהובלה על ידי מוג'יבור רחמן. אלו היו הטנקים הראשונים שהגיעו לידי צבא בנגלדש לאחר עצמאות המדינה.
מאיר שמיר (שטיינמץ)
מאיר שמיר (שטיינמץ) (22 בנובמבר 1929 סיגט, טרנסילבניה – 5 בפברואר 2015) היה מנהל במגזר הציבורי בישראל, בין השאר כיהן כמנהל מינהל מקרקעי ישראל, כמנכ"ל המשרד לקליטת העלייה וכמנכ"ל משרד החקלאות.
ראשית דרכו
מאיר שמיר נולד בשנת 1929 בשם מייטשו (מאיר) שטיינמץ בסיגט שבטרנסילבניה, ברומניה, בן לבתיה וצבי שטיינמץ. בילדותו עבר עם הוריו לכפר באזור בוזאו (Buzău). בעת מלחמת העולם השנייה, בשנת 1941, כאשר הצטרפה רומניה למלחמה, גורשו כל יהודי הסביבה לעיר בוזאו. שם סיים את לימודיו בתיכון. בשנת 1944 הצטרף לתנועת "הנוער הציוני" החלוצית, ופעל בדרום רומניה כשליחה. בשנת 1945 הבריח את הגבול למערב, ובשנת 1946, לאחר מלחמת העולם השנייה, העפיל עם עליית הנוער באוניית המעפילים "רפיח", שיצאה מיוגוסלביה ועלתה על שרטון ב7 דצמבר 1946 ליד האי סירינה ביוון. מעפיליה נאספו על ידי הבריטים למחנות המעצר בקפריסין. ב-1947 עלה לארץ ישראל והיה ממקימי קיבוץ "להגשמה", שהפך לימים למושב שורש.
מנהל במגזר הממשלתי
בשנות ה-60 מילא שמיר תפקידים שונים במחלקת ההתיישבות בצפון והיה מתאם פעולות ההתיישבות ברמת הגולן מטעם ממשלת גולדה מאיר.
בשנת 1975 מונה למנהל החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית ולחבר במועצת מקרקעי ישראל. בין השנים 1975–1980 כיהן כמנהל המחלקה להתיישבות, ממונה על פיתוח ההתיישבות החדשה וכמנהל המינהל לפיתוח הקרקע בקרן קיימת לישראל. היה מיוזמיה ומבצעיה של תוכנית המצפים בגליל. כן פעל ליצירת תשתית להתנחלות ביהודה ושומרון. בשנים 1980–1983 כיהן במינוי של שר החקלאות אריאל שרון כמנהל מינהל מקרקעי ישראל. בשנים 1984–1988 כיהן כמנכ"ל המשרד לקליטת העלייה. בשנים 1988–1989 כיהן כמנכ"ל משרד החקלאות תחת השר אריה נחמקין.
בשנים 1989–1999 כיהן כמנכ"ל החברה העירונית לפיתוח תיירות בהרצליה בע"מ והיה אחראי להקמת מרינה הרצליה. בשנת 2016 קראה עיריית הרצליה את שם הכיכר הקרובה למרינה, ברחוב הצדף 1, על שמו - "כיכר שמיר".
שמיר כיהן בדירקטוריונים רבים והיה יו"ר בנק החקלאות ודירקטור בחברות כלכלית ירושלים, נצבא, אספן, מקורות ועוד.
מאיר שמיר נפטר בט"ז בשבט תשע"ה, 5 בפברואר 2015, והובא למנוחות בבית העלמין במושב שורש.
אחד מבניו היה סגן, קצין צנחנים של גדוד 202 שטבע בנהר הירדן בתאריך 12 באוגוסט 1970 במהלך אמוני צליחה ועל שמו נקרא גשר אריק. בן נוסף שלו הוא עודד שמיר שהיה יו"ר חברת נתיבי ישראל.
אברהם שמואל בנימין שפיצר
תולדותיו
אברהם שמואל בנימין שפיצר, בנו של משה שפיצר, תלמידו של הרב אברהם שמואל בנימין סופר, בעל ה"כתב סופר". נולד בעיר בלשג'רמט שבהונגריה, זמן קצר לאחר פטירתו של בעל ה"כתב סופר", ונקרא על שמו. למד בישיבת פרשבורג אצל הרב שמחה בונם סופר, בעל ה"שבט סופר".
בשנת תרנ"ו (1896) נישא לאסתר פשרהופר בתו של הרב משה מרדכי פשרהופר, שהיה רב בעיר סרד. לאחר נישואיו התגורר במשך שנתיים בסרד. בשנת תרנ"ח (1898) התמנה כרב וכראש ישיבה בעיר האלאש. בתקופת רבנותו בהאלאש נפטרה אשתו וכעבור זמן נשא את אסתר בת אחותה. בשנת תרס"ט (1909) התמנה לרבה של העיר מישקולץ ועמד בראש הישיבה המקומית.
כעבור שנה, בשנת תר"ע (1910), לאחר פטירת הרב מרדכי עמרם הירש, רבה של המבורג, בחרו אנשי הקהילה ברב שפיצר כרב העיר. הוא כיהן כרבה של המבורג במשך עשרים ושלוש שנה. היה מראשי הרבנים האורתודוקסים בגרמניה ונאבק ברפורמים. עמד בקשר הדוק עם גדולי הרבנים בליטא ובראשם החפץ חיים והרב חיים עוזר גרודזנסקי. לאחר מלחמת העולם הראשונה סייע להם בהקמת ועד הישיבות. כמו כן יסד את "קרן התורה" לשם הקמת מוסדות תורה באירופה.
נפטר בשנת 1934, ונקבר בבית הקברות בהמבורג.
מתלמידיו: הרב יחיאל מיכל שלזינגר, הרב ברוך קונשטט והרב בנימין זאב יעקבזון.
קישורים חיצוניים
מידע נוסף על הרב אברהם שמואל בנימין שפיצר - באתר המשפחה
תמונה מההלוויה של הרב שפיצר
Half of My Heart
Half of My Heart (בעברית: חֲצִי מֵהַלֵּב שֶׁלִּי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האמריקאי ג'ון מאייר, ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך האלבום, Battle Studies. השיר יצא לאור ב-21 ביוני 2010, על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס וביג משין רקורדס, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-25 במצעד הבילבורד הוט 100, וה-71 במצעד המוזיקה האוסטרלי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ג'ון מאייר ב-1 ביוני 2010. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את מאייר מנגן בגיטרה. בין היתר, לא מופיעה סוויפט בקליפ, אך ניתן לשמוע בו את קולה וזאת בנוסף לכך שחלקו צולם בצבעים קודרים וכהים על גבול השחור-לבן, במטרה להעצים את מילותיו.
ביקורת
ברולינג סטון הוא דורג במקום ה-214 ברשימת "כל 229 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
הבניין לזכר ג'יימס מדיסון
הבניין לזכר ג'יימס מדיסון (באנגלית: James Madison Memorial Building) הוא אחד משלושת הבניינים במתחם הקפיטול של ארצות הברית, המשמשים את ספריית הקונגרס. המבנה נבנה בין השנים 1971 ל -1976, והוא משמש כאתר הזיכרון הרשמי לזכרו של נשיא ארצות הברית ג'יימס מדיסון.
המבנה ממוקם ברחוב שדרת העצמאות מספר 101, בין הרחובות ראשון (First Street SE) דרום מזרח ושני דרום מזרח (Second Street SE) ושדרת העצמאות, בוושינגטון בירת ארצות הברית.
הוא אחד משלושת מבני הציבור הגדולים במטרופולין וושינגטון הבירה (יחד עם הפנטגון ובניין ג'יי אדגר הובר המשמש את ה-FBI); לבניין שטח של 200,000 מטרים רבועים.
היסטוריה
הקונגרס של ארצות הברית הקצה כספים לתכנון המבנה בשנת 1960, והבנייה אושרה על ידי חוק של הקונגרס ב -19 באוקטובר 1965.
החוק הקצה לבנייה סכום של 75 מיליון דולר אמריקאי. האדריכל המפקח על הבנייה היה ג'ון ג'ורג' סטיוארט (John George Stewart) אדריכל הקפיטול באותה עת; הבניין תוכנן על ידי משרד האדריכלים דוויט, פור ושלטון (DeWitt, Poor, and Shelton Associated Architects) בסגנון מודרני.
עבודות חפירה ובניית היסודות החלו ביוני 1971. אבן הפינה (עליה כתוב התאריך 1974), הונחה ב־8 במרץ 1974. העבודות הבנייה הסתיימו בשנת 1976. טקס חנוכת המבנה נערך ב־24 באפריל 1980; והבניין החל לפעול בפועל ב-28 במאי 1980.
הוחלט לקרוא לבניין על שמו של מדיסון, בעיקר משום שהוא הציע בשנת 1783 כי הקונגרס הקונטיננטלי יקים ספריה אשר תשמש את המחוקקים.
אדריכל הקפיטול הופקד על האחריות להקמת בניין מדיסון בפיקוח ועדות הסנאט וכן ועדות בית הנבחרים של ארצות הברית ופיקוח של הוועדה המשותפת של שנית הבתים לעניין הספרייה.
בניין מדיסון תוכנן במקור ונבנה מתוך כוונה לאחסן ספרים, ורק לאחר השלמתו החליטו להשתמש בבניין כשטח משרדי עבור פקידי הספרייה.
הסכום הכולל שאושר לבנייה הוגדל ל-130,675,000 דולר.
יצירות אמנות במבנה
בכניסה למבנה מצוי פסל בגובה ארבע קומות בשם "ספרים נופלים" (Falling Books) עשוי ברונזה, מעשה ידי הפסל פרנק אליסקו (Frank Eliscu).
באולם שנמצא משמאל לאולם הכניסה מצוי האולם לזכר ג'יימס מדיסון (James Madison Memorial Hall); שעל קירותיו שמונה ציטוטים מדברים של מדיסון. במרכז החדר מצוי פסלו של מדיסון מעשה ידי הפסל וולטר הנקוק ( Walter K. Hancock) - פסל זה מתאר את מדיסון הצעיר (בן שלושים לערך), כשהוא מחזיק בידו הימנית את כרך 83 של האנציקלופדיה מת'ודיק ( Encyclopédie Méthodique), אשר יצאה לאור בפריז בין השנים 1782–1832.
מעל הכניסה לחדר הקריאה של כתבי היד מצויים שני מדליוני ברונזה מעשה ידי רוברט אלכסנדר ויימן (Robert Alexander Weinmann) - השמאלי מציג פרופיל של מדיסון, והימני מתאר את מדיסון עובד.
חדרי קריאה
בבניין מדיסון נמצאים רבים מחדרי הקריאה של ספריית הקונגרס:
טוקונדובה
טוקונדובה (בפורטוגזית: Rio Tucunduba) הוא נהר במדינת סיארה שבצפון מזרח ברזיל. מקורו של הנהר בתחומי העיירה סנדור סה והוא נשפך לאוקיינוס האטלנטי בתחום העיירה קמוסים, כאשר בדרכו הוא זורם דרך תחומי העיירות מרקו וגרנז'ה.
חליל מוטלו
חליל מוטלו (בבולגרית: Халил Мутлу, נולד בשנת 1973 בבולגריה), הוא מרים משקולות טורקי מקצועי שזכה במספר אליפויות עולם.
חליל מוטלו הוא אחד מארבעת מרימי המשקולות שהשיגו שלוש מדליות זהב ברציפות במשחקים האולימפיים.
הקריירה שלו כמרים משקולות כוללת חמש אליפויות עולם, תשע אליפויות אירופה ויותר מעשרים שיאי עולם ב-52 קילוגרם, 54 קילוגרם ו-56 קילוגרם בשילוב.
קריירה
מוטלו שלט בקטגוריית המשקל שלו מאז אמצע 1990. הוא עשה את ההופעה האולימפית הראשונה שלו באולימפיאדת ברצלונה בשנת 1992 בקטגוריית 52 ק"ג וסיים במקום החמישי.
בשנת 1994, הוא זכה בשתי אליפויות אירופה ועולם. בשנת 1996, בקטגוריית 54 קילוגרם, חליל מוטלו שבר את שיאו של אלוף העולם המכהן ומחזיק שיא העולם, והמשיך לזכות במדליית הזהב לאחר שהמשקל המצטבר שהרים היה 7.5 קילוגרם יותר מהמקום השני.
באליפות עולם בשנת 1999 הוא ניצח את אדריאן ג'יאגו שזכה במדליית כסף לאחר שהרים בשני התרגילים עשרים קילוגרם יותר, וקבע שיא עולם חדש.
הוא נשאר בלתי מנוצח גם באולימפיאדה בשנת 2000 בסידני, שבה הוא היה אפילו יותר דומיננטי ממה שהוא היה באטלנטה. הוא קבע שיאים אולימפיים הן בהנפה והן בדחיקה וזכה במדליית הזהב בקטגוריית 56 קילוגרם.
הוא סבל מפציעה בכתף בשנת 2003 ובאופן זמני עבר לקטגוריית 62 קילוגרם. היה ספק להמשך הקריירה שלו כשהוא קרע גיד, נפגע בשריר והיה מושבת בשנת 2002.
כשהחלה אולימפיאדת אתונה 2004, מוטלו היה כבר עם חמש זכיות באליפות העולם, אף על פי שהוא החמיץ את העונה בשנת 2002 בגלל פציעה.
הוא זכה במדליית הזהב השלישית ברציפות שלו באולימפיאדה באתונה.
איסור סטרואידים
בשנת 2005, מוטלו הושעה מן התחרות הבינלאומית על ידי הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות למשך שנתיים עקב שימוש ב- "Nandrolone"- סטרואידים אנאבוליים, אף על פי שהוא טוען שהוא אף פעם לא לקח סטרואידים ביודעין.
חיים אישיים
מוטלו נשוי ומתגורר באנקרה, טורקיה, מאז תחילת 1990. הוא אומן על ידי איברהים אלמאלי. לצד הרמת משקולות, מוטלו נהנה מהיאבקות.
יאללה לך הביתה מוטי
יאללה לך הביתה מוטי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור בפברואר 2001, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ, כסינגל מתוך האלבום, אשליות מתוקות.
זמן קצר לאחר יציאתו הגיע השיר אל המקום הראשון במצעד השבועי של רשת ג'.
רקע וכתיבה
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי קובי אוז, שכתב והלחין עבורה להיטים כמו "תלך כפרה עלי", "תשתוק תשתוק" ו"אשליות מתוקות". בגרסה המקורית של השיר, "מוטי" היה "מותק". לבסוף, שרית חדד הרגישה ש-"יאללה לך הביתה מותק" זה וולגרי מדי ולכן המילים שונו.
הצלחה
כבר בצאתו, זכה השיר להצלחה ארצית כאשר נחת במקום השביעי במצעד השבועי של רשת ג'. בהמשך, כבש את פסגת המצעד. בסוף שנת 2001, נבחר השיר ל-"שיר השנה" של במצעד השנתי העברי של רשת ג', תוך שהפך לשירה הראשון והיחיד של חדד שהצליח לעשות זאת.
במצעד השנתי של גלי צה"ל דורג השיר במקום ה-15.
בשנת 2009 דורג השיר במקום ה-8 במצעד שירי שרית חדד שנערך ברשת ג'.
ברונה גלאגר
ברונה גלאגר (באנגלית: Bronagh Gallagher, מבוטא גלאהר; נולדה ב-26 באפריל 1972) היא זמרת ושחקנית אירית. בשנת 2020 היא דורגה במקום ה-33 ברשימת שחקני הקולנוע האירים הגדולים של האייריש טיימס.
גלאגר נולדה בדרי שבצפון אירלנד. בנעוריה עסקה בפעילות דרמטית ומוזיקלית במסגרת בית הספר ובתיאטרון חובבים מקומי בשם "להקת תיאטרון אוקגרוב. היא גם הייתה זמרת רקע של להקה מקומית בשם "The Listener".
קריירה
הפריצה הגדולה של גלאגר הייתה ב-1991 כשכיכבה בתפקיד ברני בסרט "הקומיטמנטס". היא המשיכה לשחק בסרטים כגון "ספרות זולה" ו"מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום". תפקידים נוספים שלה בקולנוע היו בסרטים "מכנסי הרעם", "You, Me & Marley", "לתפוס את ג'ק", "טריסטן ואיזולדה", "הזדמנות אחרונה לאהבה", "שרלוק הולמס" ו-"Grabbers".
ב-2004 יצא לאור האלבום הראשון של גלאגר "Precious Soul" בלייבל Salty Dog Records בהפקת ג'ון ריינולדס. באלבום משתתף בריאן אינו בשירים "He Don't Love You" ו-"Hooks". גלאגר הלחינה את רוב שירי האלבום, תופפה ושרה כסולנית.
ב-2009 כיכבה גלאגר בסרט הקומדיה "Faintheart" בהפקת מייספייס / ורטיגו פילמס. ב-2012 שיחקה בסדרת הטלוויזיה הקומית "פראמפייס" של ערוץ BBC Three.
בטלוויזיה שיחקה גלאגר בתפקיד אמו של ניק בדרמה של ה-BBC "ניק ניקלבי". היא גילמה את טרישה מיהאן בסדרת הדרמה "The Field of Blood" ואת אדה מייסון בעונה השנייה של הסדרה "פוארו" בפרק "The Mystery of the Blue Train".
תמונה של גלאגר בדמות ברני מקלאפלין, כפי ששיחקה בסרט "הקומיטמנטס", מופיעה על בול דואר אירי שיצא ב-1996 לכבוד 100 שנה לקולנוע האירי. בתמונה מופיעים נוסף אליה גם שאר השחקנים שהופיעו בסרט "הקומיטמנטס" אנג'לין בול בדמות אימלדה קווירק, מריה דויל קנדי בדמות נטלי מרפי ורוברט ארקינס בדמות ג'ימי ראביט.
ראשי שנים ביהדות
ארבעה ראשי שנים מציינים בהלכה את תחילת השנה בתחומים שונים. הבנת ציר השנה התואם לכל תחום הכרחית לקיום מצוות מחזוריות-שנתיות, בעיקר מצוות התלויות בארץ ובכלל זה: שמיטה, יובל, ערלה, ביכורים, תרומה, מעשר ראשון, מעשר שני ומעשר עני.
תאריכי ראשי השנים נקבעו במשנה, בפתיחת מסכת ראש השנה:
אחד בניסן
ראש השנה למלכים ולרגלים. הולדתו של עם ישראל, כפי שמתואר בתורה:
בתוספתא הוזכרו עניינים נוספים שא' בניסן הוא ראש השנה שלהם: בגרסת הברייתא המובאת ב מוזכר גם "לעיבורים".
באחד בניסן מתחיל מניין שנות מלכותם של מלכי ישראל: עם קום מדינת ישראל, היו שטענו שגם את שנות המדינה יש למנות מאחד בניסן:
ביום זה עורכים יהודי תוניסיה ולוב את טקס הבסיסה. הטקס כולל ברכות לשנה טובה ומעשה המזכיר את הקמת המשכן, שנעשתה בא' בניסן.
יום זה הוא ראש השנה היחיד בלוח השנה במגילות קומראן.
אחד באלול
בגמרא מובא דיון על קביעת ראש השנה למעשר בהמה בא' באלול או בא' בתשרי. הוויכוח מבוסס על קביעת חודשי הרבייה של הבהמות, על פי פסוק בתהלים :
לעומת זאת, כבר במשנה מופיעה טענה על שלוש פעימות של ילודה בשנה:
ראש השנה לשנים
לפי המסורת היהודית, באחד בתשרי נברא האדם הראשון ולכן יום זה מסמל את בריאת העולם ואת מלכותו של ה' על האנושות. הגמרא שואלת כיצד מניין השנים בא לידי ביטוי מעשי ועונה שבשטרות:
ראש שנות שמיטה ויובל
הרמב"ם פוסק שלעניין שביעית, התאריך הקובע לכל דבר ועניין הוא א' תשרי. פירות שחנטו לפני א' תשרי של השנה השביעית - הרי הם חולין, ואילו פירות שחנטו בין א' תשרי של השנה השביעית לבין כ"ט אלול של שנה זו קדושים בקדושת שביעית:
ראש שנות נטיעה וירקות
בהלכות ערלה, יש להפריד בין ראש השנה לעניין נטיעה, לבין ראש השנה לעניין פירות ערלה ונטע רבעי. היום הקובע למניין שנות האילן הוא ראש השנה, א' תשרי. לעניין הפירות, היום הקובע הוא ט"ו בשבט. לכן, פירות אילן שחנטו לפני ט"ו בשבט של השנה הרביעית, עדיין נחשבים לערלה, ואם הם חנטו בשנה החמישית לפני ט"ו בשבט, הם נחשבים לנטע רבעי. ההלכות מסוכמות בדברי הרמב"ם:
חמישה עשר בשבט
ראש השנה לאילן בהלכה הוא תחילת השנה לעניין מצוות התלויות בארץ החלות על פירות האילן. המשנה בראש השנה מביאה מחלוקת בין בית הלל לבין בית שמאי מהו זמנו של ראש השנה לאילן - באחד בשבט או בחמשה עשר בו. להלכה נפסק שראש השנה לאילן חל בחמישה עשר בשבט, כדעת בית הלל. לתאריך זה השלכות כמעט לכל המצוות התלויות בארץ ובכלל זה: ערלה, ביכורים, תרומה, מעשר ראשון, מעשר שני, מעשר עני, ולחלק מהדעות אף שביעית.
בעניין שביעית, בניגוד לרמב"ם פוסק רבנו חננאל בפירושו למסכת ראש השנה פוסק שהתאריך הקובע הוא ט"ו בשבט:
אלן קאמינג
אלן קאמינג (באנגלית: Alan Cumming, נולד ב-27 בינואר 1965 בפרת'שייר, סקוטלנד) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע סקוטי-אמריקאי. בנוסף הוא גם עוסק ככותב, במאי, מפיק, וסופר. בין תפקידיו הבולטים כשחקן היו בוריס גרישנקו ב"גולדן איי", נייטקרולר ב-"אקס-מן 2", פגאן פלופ בטרילוגיית "ספיי קידס", איליי גולד בסדרה "האישה הטובה", ובילי בלייק בסדרה "ישנן בנות".
ביוגרפיה
קאמינג נולד וגדל בסקוטלנד. כשהחל בקריירת המשחק שלו הוא השתתף בכמה סרטי קולנוע אינדי כגון "The Anniversary Party" אשר השתתף בכתיבתו, בבימויו ובמשחק בו, ובסרט "Sweet Land" שבגינו זכה בפרס אינדפנדנט ספיריט כמפיק. הופעות התיאטרון שלו בלונדון כללו את "המלט", "Accidental Death of an Anarchist" שבגינו זכה בפרס אוליביה, ו"עקומים". בברודוויי הוא הופיע במחזות "אופרה בגרוש" לצד סינדי לאופר, "Design for Living" ו"קברט" - עליו זכה בפרס טוני.
בנוסף לתפקידיו כשחקן, כתב קאמינג רומן בשם "Tommy's Tale", הנחה תוכנית אירוח והוציא סדרת בשמים הנושאים את שמו - "Cumming". הוא כותב למגזינים רבים ומעלה הצגת קברט בשם "I Bought A Blue Car Today".
חיים אישיים
קאמינג הוא אזרח הממלכה המאוחדת, והחל משנת 2008 הוא מחזיק גם באזרחות אמריקאית.
היה נשוי לשחקנית הילרי ליון בין השנים 1985–1993. בשנת 2007 נרשם באיחוד אזרחי עם גראנט שאפר, הזוג התחתן ב-2012.
אנני ז'ירארדו
אנני ז'ירארדו (בצרפתית: Annie Girardot בשמה המלא והתקין אני סוזן ז'ירארדו, 25 באוקטובר 1931 – 28 בפברואר 2011) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון צרפתייה, אחת הדמויות האהודות של הקולנוע הצרפתי בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20. נחשבה מעין "אנטי-סטאר", בעלת קול צרוד ובעלת קסם אישי אף על פי שלא ניחנה ביופי הקלאסי של כוכבות הקולנוע הגדולות. שיחקה תפקידים קומיים ודרמטיים וגילמה פעמים רבות את "האישה ממול": גיבורות בעלות אופי ומעמדות חברתיים מגוונים.
ילדותה, לימודיה ותחילית הקריירה
אנני ז'ירארדו נולדה בפריז בשנת 1931 כבת שנייה מבין שני ילדים של המזכירה ריימונד ז'ירארדו, המכונה "מגי", מתוך קשר ללא נישואין. האב, גבר ממוצא בלגי, נשוי, בן למשפחה אמידה, לא הכיר בילדה ונפטר כשהייתה בת שנתיים. לאנני היה גם אח, ז'אן, גדול ממנה בחמש שנים. האם התקשתה לגדל לבד את שני ילדיה ועל מנת לפרנסם עשתה הסבה מקצועית ולמדה את מקצוע המיילדות. היא התקדמה במרץ במקצוע עד כדי כך שנבחרה בזמן כלשהו ליושבת ראש איגוד המיילדות של צרפת. עד גיל 5 נמסרה אנני למשפחה אומנת - רופא ואשתו. ב-1936 חזרה לגור אצל אמה אליה נקשרה בצורה הדוקה. כשפרצה מלחמת העולם השנייה, התגוררו ז'ירארדו ומשפחתה ביישוב בנוביל (Bénouville) בנורמנדי, באגף של טירה שהיה מיועד לאמהות חד-הוריות. בלילות הוזעקה אמה תכופות ליילד בבתי תושבות הסביבה, דבר שהוסיף לחרדת הנטישה של הילדה. בימי הפלישה לנורמנדי הסתתרה המשפחה מפני ההפצצות, יחד עם תושבים רבים אחרים, בין הצוקים של קן שבמחוז קלבדוס ובמערות של ה"פלאטו" (רמה) בקולומבל. גם כאן לא חדלה אמה לעמוד לשירות היולדות במקום, ואנני, שחששה להישאר לבד והייתה חרדה לשלום אמה, התלוותה אליה לעיתים קרובות. הגרמנים ציוו על האזרחים לעזוב את המקלטים הזמניים בצוקים ביולי 1944 והמשפחה החלה לנדוד במסע חזרה לפריז והגיעה לשם רק בסמוך ליום השחרור.
אחרי סיום התיכון "הלן בוּשֶה" בפריז, חזרה אנני ז'ירארדו לנורמנדי על מנת ללמוד, כדוגמת אמה, בבית ספר לסיעוד בקאן (קלבדוס). אולם, משוכנעים בכישרון הנערה, הביאו אותה האם והחבר שלה, אמה פרטי, לשיעורים פרטיים אצל שחקן התיאטרון אנרי בוסק, ובשנת 1949 היא נרשמה בקונסרבטוריון ברחוב רו בלאנש בפריז ("בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות וטכניקות התיאטרון") והתקבלה שם כתלמידה באותה כיתה עם ז'אן-פול בלמונדו, כשהיא תלמידתו של ז'אן מאייר. בתקופה זו הופיעה בערבים במועדוני קברט ובהם "לה רוז רוז'", ("הוורד האדום") במונמארטר, בשם אנני ז'יראר, או ב"לאפן אז'יל" ("הארנב הזריז"). כמו כן השתתפה במופעי רוויו כגון "דוגודו" עם להקתו של רובר דרי (Dhery).
את לימודיה בקונסרבטוריון היא סיימה עם שני פרסים להצטיינות בקומדיה קלאסית (ב"פונדקאית" מאת גולדוני) ומודרנית, והחל משנת 1954 היא הועסקה בלהקה של הקומדי פראנסז. ב-1956 התלהב ממנה ז'אן קוקטו כששיחקה לצידו של רובר הירש במחזה שלו "מכונת הכתיבה". הוא קרא לה "הטמפרמנט הדרמטי היפה ביותר שלאחר המלחמה" והשווה אותה לשחקנית המפורסמת רז'אן.
המשך הקריירה בקולנוע ובתיאטרון
את תחילת דרכה בקולנוע עשתה בסרט Treize à table של אנדרה אונבל בשנת 1954. בשנת 1956 זכתה בפרס סוזן בינאקטי שיועד לכישרונות מבטיחים. בשנת 1957 הודיעה שאינה מוכנה להישאר חברה קבועה בלהקת ה"קומדי פראנסז" ועזבה על מנת לעבוד בתעשיית הקולנוע. עם זאת לא הפסיקה כל חייה לשחק בתיאטרון. היא שיחקה בסרטים פופולריים רבים, רובם מהסוגה "סרי נואר" (Série noire) של "סרטי בלשים". כך למשל - בסרטים (Le rouge est mis) של ז'. גראנז'ייה וב"מגרה מכין מלכודת" (Maigret tend un piège) של ז'.דלנואה (1958), בשניהם יחד עם ז'אן גאבן.
לוקינו ויסקונטי הכיר אותה כשביים את ההצגה "נדנדה בשניים" בה שיחקה לצידו של ז'אן מארה. מאוחר יותר ויסקונטי ליהק אותה באחד מתפקידיה המפורסמים ביותר - נדיה הזונה - בסרטו רוקו ואחיו Rocco e suoi fratelli) 1960) שבו יופייה של הגבורה מעורר קנאה רבה בין שני האחים - רוקו וסימונה. סימונה, המגולם על ידי רנאטו סלבאטורי, אונס אותה. במציאות, בשנת 1962 רנאטו סלבטורי הפך לבעלה של אנני ז'ירארדו והם חיו ביחד עד שנת 1968 אך לא התגרשו לעולם. רנאטו סלבאטורי שנפטר בשנת 1988, נשאר למרות זאת הגבר של חייה. לבני הזוג נולדה בת, ג'וליה סלבאטורי (ילידת 1962). שיחקה במקביל בצרפת ובאיטליה שהפכה בשבילה למעין מולדת שנייה. יחד עם בעלה שיחקה ב"סמוג" ב-1962, ב"החברים" וב"יום הקצר ביותר" בשנת 1966 ובסרטים של חוזה ג'ובאני - "החשד" (Le soupçon )ו"הצועני" (Le gitan). אחרי השתתפות בסרטים שונים ומשונים, מהם גדולים ומהם בינוניים, נקלעה למשבר זמני בשנים 1965–1966 כשחדלה זמנית מלהופיע בסרטים. אבל הקריירה שלה זינקה מחדש בסוף שנות השישים כאשר הפכה לשחקנית הפופולרית ביותר. מסרטים קלילים יותר בבימוים של מישל אודיאר, קלוד ללוש, אנדרה קאיאט עברה לשחק גם בסרטים הנחשבים יומרניים יותר כמו "דילינג'ר מת" ו"Il seme dell' uomo" של מרקו פררי (1969). הייתה השחקנית הצרפתית הראשונה שגילמה על המסכים נשים בתפקידים של רופאה, עורכת דין או חוקרת משטרה. סרטה המפורסם ביותר באותן שנים היה "למות מאהבה" (Mourir d'aimer), מבוסס על דרמה אמיתית, בו גילמה את המורה בתיכון המפתחת רומן עם תלמיד, על רקע מהומות הסטודנטים במאי 1968 בפריז.