cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לינגבי בולקלוב
היסטוריה
בעונת 2006/2007 הקבוצה סיימה במקום הראשון בליגת המשנה ובכך חזרה לליגה הבכירה רק חמש וחצי עונות לאחר שפשטה רגל והייתה מפורקת לחלוטין. גולת כותרת נוספת בעונת 2006/2007 התרחשה ב-12 באפריל 2007 כאשר לינגבי עלתה לחצי גמר הגביע הדני לראשונה מזה מספר שנים, על ידי ניצחון 1–0 מול איי סי הורסנס באצטדיון לינגבי.
לינגבי השיגה מקום שלישי בעונת 2016/2017, עונה בלבד לאחר שעלתה מליגת המשנה. במחצית השנייה של עונת 20172018, לעומת זאת, המועדון חווה קשיים כלכליים, עקב אי סדרים אצל בעל המועדון, הלרופ פיננס, שלימים פשט את הרגל. זה הוביל לעזיבתם של מספר שחקני מפתח, לפני שב-9 בפברואר 2018, המועדון נקנה וניצל על ידי קבוצה של אנשי עסקים ואוהדים מקומיים הידועים ביחד בשם "החברים של לינגבי" (Friends Of Lyngby). זה לא הספיק ללינגבי לשמור על מקומה בליגה הבכירה, שכן המועדון הפסיד בשני משחקי פלייאוף מול הקבוצה שהייתה במקום השלישי בליגת המשנה, וונדיווסל. קצת יותר משנה לאחר מכן, ב-2 ביוני 2019, המזל התהפך, כשלינגבי, שסיימה במקום השלישי בליגה השנייה, ניצחה 2–3 בסיכום מול וונדיווסל, והבטיחה את העלייה מחדש לליגה הבכירה.
תארים
אליפות דנמרק:
הגביע הדני:
הישגים באירופה
ליגת האלופות:
הליגה האירופית:
גביע אופ"א:
גביע אירופה למחזיקות גביע:
אברהם יהושע השל
הרב אברהם יהושע הֶשל (ביידיש: העשל; ובאנגלית: Abraham Joshua Heschel) (כ"ה בטבת תרס"ז, 11 בינואר 1907 – י"ח בטבת תשל"ג, 23 בדצמבר 1972) היה מהוגיה החשובים של יהדות ארצות הברית במחצית השנייה של המאה ה-20, פרופסור לאתיקה ולמיסטיקה בבית המדרש לרבנים באמריקה, חוקר מחשבת ישראל ופילוסוף.
קורות חייו
השל נולד בשנת 1907 בוורשה, לרב משה מרדכי אדמו"ר ממז'יבוז', נצר למשפחת רבנים חסידיים מיוחסת – מצד אביו היה צאצא של רבי אברהם יהושע השיל מאפטא (ה"אוהב ישראל") ומצד אמו - של הבעל שם טוב ושל רבי לוי יצחק מברדיצ'ב. הבן הצעיר מבין שישה ילדים. כשהיה בן עשר התייתם מאביו ועבר לחסותו החינוכית של דודו, רבי אלתר פרלוב, הרבי מנובומינסק. לפני שמלאו לו 16 קיבל סמיכה מרבי מנחם זמבה. בעקבות כישלון שידוך עם בת דודו, נשלח השל לאבחון פסיכותרפי אצל פישל שניאורסון, אשר אמר שהשל זקוק לאווירה פתוחה יותר, ואמו הסכימה שיישלח ללמוד בברלין.
כדי להתקבל לאוניברסיטה, היה השל צריך ללמוד קודם לכן בגימנסיה מוכרת ולקבל תעודת בגרות. בגיל 18 החל ללמוד בגימנסיה הריאלית היהודית-חילונית בניהולו של לייב טוּרבּוֹביץ' בווילנה, ובמקביל הצטרף לקבוצת משוררים והחל לפרסם שירים. בגיל 20 נרשם ללימודי פילוסופיה, היסטוריה של האומנות ופילולוגיה שמית באוניברסיטת ברלין.
בברלין הצטרף השל לבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות, מוסד ליברלי שבו לימדו באותה תקופה חנוך אלבק, ליאו בק, יוליוס גוטמן ואחרים. שם החל לעבוד על הדוקטורט שלו בנושא הנבואה, וזכה בסמיכה רבנית נוספת מטעם מוסד זה. עד מהרה הפך גם לאחד המורים לתלמוד במוסד. בנובמבר 1936 הציע לו ידידו הקרוב מרטין בובר, למלא את מקומו כמנהל הסמינר היהודי בפרנקפורט.
בסוף אוקטובר 1938 נעצר השל על ידי הנאצים וגורש לפולין במסגרת גירוש זבונשין. הוא הגיע לוורשה, ולימד בה במכון למדעי היהדות. ביולי 1939, כחודש וחצי לפני פלישת גרמניה לפולין, עקר ללונדון, ובמרץ 1940 היגר לארצות הברית, שם קיבל את פניו קרוב משפחתו האדמו"ר מבויאן, שאשתו הייתה בת דודתו. בארצות הברית החל השל את דרכו בהיברו יוניון קולג' שבסינסינטי.
השל לא היה מרוצה מהזלזול במצוות המעשיות שמצא בבית המדרש הרפורמי. בשנת 1945 עבר ללמד בבית המדרש לרבנים של התנועה הקונסרבטיבית (JTS), והחל לשמש כפרופסור לאתיקה יהודית ולקבלה. השל החזיק בתפקיד זה עד מותו, אף שסבל מביקורת ראשי המוסד על דרכו החסידית ומעורבותו החברתית.
השל נשא לרעיה את הפסנתרנית סילביה שטראוס ב-10 בדצמבר 1946, בלוס אנג'לס. נולדה להם בת אחת, שושנה (סוזנה השל), שהייתה לחוקרת יהדות, הוציאה מחדש את כתבי אביה ומשמשת כיום פרופסור להיסטוריה בדארטמות' קולג'.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 ביקש השל לעלות לישראל. שמואל אבידור הכהן, ידידו של השל, טען כי האוניברסיטה העברית סירבה לתת לו משרה בארץ, בהמלצתו של פרופ' אפרים אלימלך אורבך. לטענת ידידה אחרת, פרופ' רבקה הורביץ, מי שעמד למעשה מאחורי הסירוב היה פרופסור גרשום שלום, שאולי נעזר לשם כך באורבך, ומעמדו הרם גרם לכך שהשל לא התקבל בשום מוסד אקדמי בישראל.
במנהטן פועל בית ספר יהודי-פלורליסטי הנושא את שמו של השל ומחנך ברוחו. ב-1997 נקרא על שמו "מרכז השל לחשיבה ומנהיגות סביבתית" בישראל, העוסק בחינוך לתודעה אקולוגית. השל לא הרבה לעסוק בו, אבל לדברי מקימי המוסד הוא מתאים לרוחו. על שמו רחוב בחיפה.
הגות
השל התמחה בחסידות, פילוסופיה יהודית וקבלה, ועסק רבות בניסיון להחזיר את הפאתוס ומוסר הנביאים ליהדות ההלכתית. כתביו אינם מנוסחים בלשון פילוסופית אלא משלבים גם סגנון פיוטי. הוא אינו מרבה לצטט מקורות כסימוכין לדבריו, מעבר לחז"ל. הוא הרבה לבקר את האקדמיה על הקור והאדישות המאפיינים את יחסה לתחומים שברוח.
יש הרואים את השל כשייך לדור של הוגים יהודים בארצות הברית שחווה את הזוועות של מלחמת העולם השנייה, התייאש מהפילוסופיה ומהערכים המודרניים שיוצגו על ידי המדע והרציונליזם. בני דור זה החלו להראות סימנים של חזרה למסורת הדתית האותנטית. בהגותו, מנסה השל לשלב את היהדות שגדל עליה עם אלמנטים מודרניים מהפילוסופיה הקיומית שאותם ספג באקדמיה, כגון הפנומנולוגיה של אדמונד הוסרל.
אחרים רואים את הגותו של השל כמהפכה רדיקלית יותר. לדעתם הוא מנסח באופן פילוסופי את רוח התנ"ך ואת הנבואה כעמידה לפני הסובייקט האלוהי. הגותו של השל עוסקת בדיאלוג שבין האל הטרנסצנדנטי, המתגלה בשאלות מוחלטות, ובין האדם המסוגל למענה ולתשובה. אף שהאדם כבר אינו עומד במרכז, ערכו עולה שכן הוא עומד במרכזה של האכפתיות האלוהית. בהגותו של השל משתלבות דתיות חריפה הנענית להתגלות האל ותביעה מוסרית מוחלטת לאכפתיות לאחר.
ספרו הראשון של השל ב-1933 היה ספר שירה ביידיש שעסק בזיקה בין האל ושמו המפורש לבין האנושות. הספר נוגע בסבל האנושי וביחסו של האל לאנושות הסובלת. גם הגותו בהמשך עוסקת במעמדו של האדם לפני האל. הוא מדגיש שלא רק האדם זקוק לאל אלא גם האל מחפש את האדם. הוא נהג לצטט את רבי מנחם מנדל מקוצק, שמהגותו הושפע רבות, שאלוהים נמצא היכן שהאדם מאפשר לו להימצא.
פעילות ציבורית
השל שאף להחזיר את הפתוס האלוהי והמוסר הנבואי אל מחוזות היהדות ההלכתית ורצה להשתמש בנביאי ישראל כדגם למהפך חברתי-סוציאלי בימינו.
התנועה לזכויות האזרח
השל היה פעיל נלהב של התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית. פעל למען השגת שוויון לשחורים באמריקה ורקם ידידות עמוקה עם מנהיג המאבק, מרטין לותר קינג. תמונה מפורסמת מ-1965, שבה נראה השל צועד יד ביד עם קינג בהפגנה הגדולה בסלמה, הפכה לסמל לשיתוף הפעולה האפשרי בין יהודים לשחורים בארצות הברית. השל אמר לאחר אותה הפגנה שחש כי רגליו הצועדות "מתפללות", כלומר מקיימות פעולה דתית. קינג נרצח באפריל 1968, ימים ספורים לפני שעמד לחגוג את ליל הסדר בביתו של השל. קינג עצמו אמר על השל:.
נגד מלחמת וייטנאם
השל היה מתנגד חריף של מלחמת וייטנאם. הוא טען כי למד מנביאי ישראל את החובה המוסרית להיות אכפתי ללא גבול לסבלם של בני אנוש. בריאיון לטלוויזיה אז אמר: "כיצד אוכל להתפלל, בידעי כי בשעה זאת נרצחים אלפי אנשים חפים מפשע?״.
שיח בין-דתי
השל פעל רבות לקידום דו-שיח ושיתוף פעולה בין-דתי, בעיקר יהודי-נוצרי, והשתתף בכנס ההיסטורי שעסק בנושא ב-1963, על רקע המושב השני של ועידת הוותיקן השנייה, עבודה משותפת שתוצאתה הקתולית נוסחה בהצהרת נוסטרה אטאטה. היה חבר קרוב של ההוגה הנוצרי, ריינהולד ניבור. ציטוט מפורסם של השל בנושא הוא גם כותרת לאחד מהספרים עליו: "אף דת איננה אי".
הנביאים
עבודת הדוקטורט של השל בגרמנית בחנה את תופעת הנבואה בישראל בקונטקסט הפסיכולוגי-פנומנולוגי. השל אינו עוסק בה בשאלת אמיתות תופעת הנבואה אלא מנתח אותה בהקשר של החוויה הנבואית. העבודה הפכה מאוחר יותר לספר בן שני כרכים באנגלית. במבוא לספר כותב השל שהוא חורג בו מגבולות הפנומנולוגיה. על תהליך כתיבת העבודה שלו, כתב השל:.
השבת
"השבת" היא מסה קצרה שבה מחפש השל אחר משמעות רוחנית עבור האדם בן ימינו במהות השבת ובהלכותיה הרבות. התזה המרכזית בספר עוסקת בחשיבות הקדושה שבזמן, ששיאה השבת, בניגוד לקדושת המרחב, אותה השל רואה כהקדשה אנושית. הספר תורגם לעברית על ידי יהודה יערי בשנת 1980. בשנת 2003 יצא הספר בתרגום של אלכסנדר אבן-חן בסדרת "יהדות כאן ועכשיו" של ידיעות אחרונות, ובשנת 2012 במהדורה חדשה ומתוקנת.
תורה מן השמים באספקלריה של הדורות
חיבור זה נחשב בעיני רבים ליצירת המופת של השל, אך גם בוקרה בחריפות בעולם האקדמי. בשלושת הכרכים של הספר מנתח השל את שיטת חז"ל באגדה ובמחשבה בנושא "תורה מן השמים". הוא מוצא ברבי עקיבא וברבי ישמעאל בני פלוגתא עקביים המייצגים עמדות מנוגדות לגבי אופי ההתגלות האלוקית, נבואה, והתפתחות תורה שבעל פה.
החיבור יצא במקורו בעברית. שני כרכים הופיעו בהוצאת שונצינו ב-1972 וכרך שלישי יצא לאחר מותו על ידי JTS בשנות ה-90. בכרך השלישי מבקש השל, בין השאר, לבטא את עמדתו שלו בין שתי האסכולות החז"ליות שהציג בשאלת תורה מן השמים.
הרב גורדון טוקר הוציא תרגום לאנגלית של שלושת הכרכים בתוספת הערות, מבואות ואפילוג.
בספר הוטחה ביקורת רבה מכיוון האקדמיה והמחלקות לחקר התלמוד, בפרט זו של האוניברסיטה העברית בירושלים. נטען כי למרות חזותו האקדמית לכאורה, הספר אינו עומד בסטנדרטים של המחקר המקובל והשוו אותו לדרשות חסידיות.
בשנת 2021 יצאה מהדורה מורחבת ומתוקנת בעריכת דרור בונדי (ספר מגיד, הוצאת קורן).
אלוהים מבקש את האדם
"אלוהים מבקש את האדם: פילוסופיה של היהדות", נכתב כבן זוג לספר "האדם אינו לבד: פילוסופיה של הדת". בספר מנתח השל את תהליך הבשלת מחשבה דתית ראשונית אל אמונה שלמה ומבוססת. הוא בוחן דרכים שבהן יכול האדם למצוא את נוכחותו של אלוהים בעולם, ואת הפליאה העזה שהוא חש כשהוא פוגש אותו. השל מדגיש שגם האלוהים מבקש וצריך את האדם, שמצידו צריך רק לפתוח את הלב כדי לפגוש בו.
חלקו הראשון של הספר - "אלוהים" - מבקש לחדור לתודעת האדם הדתי הניצב לפני נוכחות האל ולהצביע על תקפותה של האמונה בממשות האל. החלק השני - "התגלות" - מבקש לחדד את המשמעות והממשות של היות האדם לנביא ולגלות את נוכחות האל בתנ"ך. החלק השלישי - "מענה" - עוסק במשמעותו העמוקה של קיום מצוות ובשאלות אתיות. השל מדגיש כי קיום מצוות כולל קוטביות של פנים-חוץ, אגדה-הלכה, וכוונה-מעשה, שאין לטשטשה. הוא דן בערכה של ה"כוונה" בקיום המצוות ובחוסר הפשר של "ביהייביוריזם" דתי, שבו יהודים מקיימים את האות הכתובה של ההלכה ללא ניסיון לרדת לעומק הרוחני מאחורי החוק.
קישורים חיצוניים
הקלטות וידאו ואודיו:
מכתביו:
על דמותו והגותו:
המנון אנגווילה
אלוהים, ברך את אנגווילה (באנגלית: God Bless Anguilla) הוא ההמנון הלאומי של הטריטוריה הבריטית אנגווילה, ההמנון נחשב להמנון המקומי הרשמי, בעוד שההמנון הלאומי הרשמי הוא אלוהים נצור את המלך.
בורגווארד FW 200
בורגווארד FW 200 (בגרמנית: Borgward FW 200) הוא טנדר, בתצורת תלת אופן אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "Goliath-Werk G.m.b.H" בין השנים 1937–1938.
במקביל לבניית דגם ה"בורגווארד FW 200" יוצר דגם "Borgward FW 400", אשר הופעל על ידי מנוע 2 צילינדרים, המפיק 13 כ"ס.
מהירות השיא של דגם "Borgward FW 400" הייתה 50 קמ"ש.
תאוריה מאוחדת גדולה
תאוריה מאוחדת גדולה (באנגלית: Grand Unified Theory, בראשי תיבות: GUT) היא מספר תורות שדה מאוחדות או מודלים בפיזיקה החוזים כי באנרגיות גבוהות במיוחד (מעל ), שלושה מהכוחות היסודיים בטבע: הכוח האלקטרומגנטי, הכוח הגרעיני החלש והכוח הגרעיני החזק מתמזגים לשדה מאוחד יחיד. בכך תאוריה זו היא חלק מחזון התאוריה של הכול.
גביע הטוטו 2009/2010
גביע הטוטו לליגת העל 2009/2010 הייתה המהדורה ה-26 של הגביע השלישי בחשיבותו בכדורגל הישראלי.
תאוריה מאוחדת גדולה
עד עתה, הפיזיקאים הצליחו לאחד את הכוח האלקטרומגנטי ואת הכוח הגרעיני החלש לכוח יחיד, הכוח האלקטרו-חלש. עיקר העבודה כעת הוא באיחוד הכוח האלקטרו-חלש עם הכרומודינמיקה הקוונטית, התורה המתארת את פעולתו של הכוח הגרעיני החזק. כוח מאוחד זה מכונה לעיתים "הכוח האלקטרו-חזק" או "הכוח האלקטרו-גרעיני". בנוסף, יש הסבורים כי ניתן יהיה לאחד גם את הכוח היסודי הרביעי - כוח הכבידה - במסגרת התאוריה של הכול.
יוון העתיקה עד לאיינשטיין
מאז ימי יוון העתיקה, פילוסופים שיערו כי מגוון המראות מסתיר אחדות כלשהי - כך שרשימת הכוחות היא קצרה, ומכילה ערך אחד בלבד. לדוגמה- הפילוסופיה המכנית של המאה ה-17 (אשר טוענת כי את כל המתרחש ביקום ניתן להסביר בידי כוחות הטבע) גרסה כי את כל הכוחות אפשר להכניס תחת קטגוריית "כוחות מגע" בין חלקיקים מוצקים וזעירים. גישה זו ננטשה לאחר קבלת התאוריה של כוח המשיכה ארוך-הטווח של אייזק ניוטון- אך באותו זמן, עבודתו של ניוטון על ספרו פרינציפיה סיפקה את ההוכחה האמפירית הראשונה עבור האיחוד של כוחות שונים לכאורה: עבודתו של גלילאו על משיכה ארצית, חוקי קפלר לתנועת כוכבי-הלכת, וההסבר עבור גאות ושפל- כולם הוסברו בצורה כמותית בידי חוק אחד ויחיד- חוק הכבידה האוניברסלי.
גביע הטוטו 2009/2010
התחרות התקיימה בשני שלבים. ראשית, חולקו 16 קבוצות ליגת העל לארבעה בתים בני ארבע קבוצות כל אחד, בהם שיחקו הקבוצות זו מול זו פעמיים (בית וחוץ). שתי המובילות בכל הבית העפילו לרבע הגמר. שלבי רבע הגמר, חצי הגמר והגמר שוחקו במתכונת של משחק בודד, כאשר הביתיות נקבעה בהגרלה. משחקי חצי הגמר והגמר התקיימו באצטדיון רמת גן.
בית"ר ירושלים זכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה, והראשונה מזה 12 שנים, כאשר גברה במשחק הגמר על הפועל רעננה בתוצאה 0–1. בתואר מלך השערים של המפעל בעונה זו התחלקו אלנתן סלמי מהפועל פתח תקווה וטוטו תמוז מבית"ר ירושלים, שכבשו חמישה שערים כל אחד.
תאוריה מאוחדת גדולה
יוון העתיקה עד לאיינשטיין
את הניסיונות לאחד את תאוריית הכבידה עם תאוריית האלקטרומגנטיות ניתן לתארך אחורה, לפחות עד ניסוייו של מייקל פאראדיי אשר התבצעו ב-1849-50. לאחר שהשקפתו של אלברט איינשטיין על כבידה (תורת היחסות הכללית) פורסמה ב-1915, החיפוש אחר "תאוריית שדה מאוחדת" החל ביתר מאמץ.
גביע הטוטו 2009/2010
שלב הבתים
משחקי שלב הבתים החלו ב-1 באוגוסט והסתיימו ב-15 בדצמבר 2009.
תאוריה מאוחדת גדולה
יוון העתיקה עד לאיינשטיין
בתקופה זו, היה זה לכאורה סביר כי לא קיימים כוחות יסודיים אחרים (מלבד כבידה ואלקטרומגנטיות). התורמים העיקריים לפיתוח התאוריה של הכול היו גונר נורדסטרום, הרמן וייל, ארתור אדינגטון, תיאודור קלוצה, אוסקר קליין והבולטים מכולם: איינשטיין ועוזריו. בשנותיו האחרונות, עמל אלברט איינשטיין רבות כדי למצוא תאוריה מאחדת שכזו, אך לא הצליח בכך.
גביע הטוטו 2009/2010
רבע הגמר
משחקי רבע הגמר נערכו בין ה-22 ל-30 בדצמבר 2009.
לאה (עיר)
לָאֵה (Lae) היא העיר השנייה בגודלה בפפואה גינאה החדשה, אחרי בירת המדינה פורט מורסבי, בירת מחוז מורובה (Morobe). מן העיר יוצא הכביש הראשי של רמות גינאה החדשה, שהוא נתיב התחבורה העיקרי המקשר את הרמות עם אזור החוף. בלאה פועל נמל המטען הראשי של המדינה והיא המרכז התעשייתי של פפואה גינאה החדשה. העיר מכונה "עיר הגנים" והיא משכנה של האוניברסיטה הטכנולוגית. אוכלוסייתה מנתה 135,000 תושבים בשנת 2011.
היסטוריה
בין השנים 1884 ייסדה חברת גינאה החדשה הגרמנית (Deutsche Neuguinea-Kompagnie) תחנות סחר בארץ הקייזר וילהלם (Kaiser Wilhelmsland) שבגינאה החדשה הגרמנית. הנמל הראשי של המושבה שנקרא אדולפהאבן (Adolfhaven) שכן 135 ק"מ מדרום מזרח ללאה. ב-12 ביולי 1886 הפליג יוהאן פלירל (Johann Flierl), חלוץ הפעילות המסיונרית מטעם הסינוד הלותרני של דרום אוסטרליה ומטעם חברה מסיונרית גרמנית, לפינשהאבן (Finschhafen) שבגינאה החדשה וזמן קצר לאחר מכן הגיע ללאה.
באותה תקופה יישבו שתי קבוצות גרמניות את ארץ הקייזר וילהלם. הקבוצה הגדולה הייתה קבוצה של יזמים, בעלי מטעים, פקידים מטעם חברת גינאה החדשה הגרמנית ופקידי ממשלה. קבוצת המתיישבים השנייה היו אנשי הכנסייה הלותרנית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הפכה מזרח גינאה החדשה לשטח מנדט אוסטרלי. פקידי הממשל האוסטרליים היו מוצבים במקומות שונים באזור וב-1921 הממשל הצבאי הוחלף במנהל אזרחי. מחפש זהב בשם ססיל ג'ון לוין (Cecil John Levien) מונה להיות פקיד המחוז. ב-1 בינואר 1923 רכש לוין זכויות כרייה באזור וזמן קצר לאחר מכן הקים סינדיקציה בשם "זהב גינאה" (Guinea Gold). מטעם הסינדיקציה הוקמה בשנת 1927 חברת תעופה לשירותם של מחפשי הזהב. לצורך זה הוקם בלאה מנחת מטוסים.
ב-1937 זכתה לאה לאזכור בחדשות העולמיות כאשר הטייסת אמיליה ארהארט המריאה משדה התעופה של לאה לטיסתה האחרונה בדרך לארצות הברית. לאחר ההמראה מלאה לא נראתה ארהארט לעולם. לאחר ההתפרצות הגעשית שארעה ב-1937 ברבאול, הוחלט להעביר את בירת הטריטוריה ללאה. אולם בעיצומו של תהליך ההעברה פרצה מלחמת העולם השנייה והעיר נפלה בידי היפנים ב-8 במרץ 1942. לאה, רבאול וסלמאואה (Salamaua) הפכו להיות הבסיסים הראשיים של היפנים בגינאה החדשה.
ב-1971 הקים הממשל האוסטרלי גוף שלטון מקומי ראוי לשמו בלאה בפעם הראשונה וב-1972 הוכרזה לאה כעיר. התפתחותה של לאה לאחר מלחמת העולם השנייה קשורה להתפתחותם של רמות גינאה החדשה. גידולי הקפה והתה שהתפתחו באזור הרמות הצריכו נמל טוב. בשל כך נתנה עדיפות גבוהה לסלילתו של כביש וכך נולד הכביש הראשי של רמות גינאה החדשה. בשנות השמונים והתשעים חלה התפתחות נרחבת בתחום כריית המחצבים.
כלכלה
מיקומה האסטרטגי של לאה מאפשר לה להיות מקור אספקה לכל אזוריה של פפואה גינאה החדשה. המפעלים העיקריים הפועלים בה הם מפעל בטון, מפעל אורז, מבשלת בירה ומפעל פלדה. העיר מתגאה בשוק האוכל שלה שנחשב לטוב ביותר במדינה. מיטב התוצרת החקלאית של המחוז נמכרת בשוק בנוסף לתוצרת חקלאית שמגיעה מהרמות. בנוסף לשוק המרכזי פועלים בעיר חנויות מודרניות המספקים את צרכיה של אוכלוסיית העיר הגדלה.
האוניברסיטה הטכנולוגית
האוניברסיטה הטכנולוגית של פפואה גינאה החדשה (Papua New Guinea University of Technology) שוכנת 8 ק"מ מחוץ ללאה והיא המוסד האקדמי השני בגודלו במדינה לאחר אוניברסיטת פפואה גינאה החדשה בפורט מורסבי. בעוד שזו האחרונה מתמקדת יותר בלימודי אומנויות, מדע טהור, משפטים ורפואה, האוניברסיטה הטכנולוגית מתמקדת במחקר טכנולוגי ובמדעים שימושיים. זהו המוסד הטכנולוגי האקדמי היחידי בדרום האוקיינוס השקט מחוץ לאוסטרליה ולניו זילנד. האוניברסיטה מפעילה פקולטות להנדסה, מחשבים ואדריכלות. מאז ייסודה ב-1965, כאשר מספר הסטודנטים בה עמד על 37, גדלה האוניברסיטה ליותר מ-2000 סטודנטים הלומדים בה כל שנה בשנים האחרונות. נכון לשנת 2003 העניקה האוניברסיטה מעל 10,000 תארים ותעודות מיום הקמתה לבוגרים מרחבי פפואה גינאה החדשה וממדינות שכנות.
אתרים חשובים
בית הקברות הצבאי- בית הקברות הצבאי של לאה הוקם ב-1944. הוא שוכן בסמוך לגנים הבוטניים במרכז העיר. בבית הקברות טמונים יותר מ-2800 חיילים, רובם מנופלי קרב לאה-סלמאואה, אך גם כאלה שמתו במחנות השבויים היפנים באי. שניים מהנופלים הם מעוטרי צלב ויקטוריה.
הגנים הבוטניים - הגנים הבוטניים של לאה מתוחזקים בצורה מרהיבה, אך הם לא תמיד פתוחים לציבור. מטוס קרב אוסטרלי מתקופת מלחמת העולם השנייה מוצב במרכז הגנים.
אקלים
האקלים בלאה הוא טרופי. הטמפרטורה הממוצעת ביום עומדת על כ-30 מעלות צלזיוס בכל השנה, ובלילה כ-23 מעלות צלזיוס. משקעים יורדים בכל השנה בכמויות גדולות.
מיכאל וילף
מיכאל וילְף (1937 - 1 בספטמבר 1997) היה סופר, מבקר ספרות וביבליוגרף ישראלי, ספרן אקדמי במקצועו.
ביוגרפיה
סיפורו הראשון נדפס בכתב העת הספרותי "גזית" בשנת תשל"ב. מאז פרסם סיפורים ומאמרי ביקורת בכתבי עת ובמוספים לספרות.
מיכאל וילף נישא בשנת 1968 והיה אב לשני ילדים.
נפטר בשנת 1997.
ספריו
יצירה מקורית:
ספריית מאזארן
ספריית מאזארן (בצרפתית: Bibliothèque Mazarine) היא ספרייה השוכנת בארמון המכון של צרפת (Palais de l'institut de France) בפריז, הספרייה הציבורית הוותיקה ביותר בצרפת. יסודה בספרייתו הפרטית של הקרדינל מאזארן, ראש ממשלת צרפת במאה ה-17. אוסף הספרייה עשיר בפרטי אינקונבולה (דפוס-ערש, פריטים שהודפסו מהמצאת הדפוס ועד 1500), בהם עותק של תנ"ך גוטנברג, כתבי יד, רבים מהם מעוטרים וספרים נדירים נוספים.
היסטוריה
בעת התקוממות הפרונד (פברואר 1652) פרצו מתפרעים לארמון ולספרייה, בזזו והשמידו ספרים רבים. בצוואתו הוריש מאזארן את ספרייתו לקולג' האומות (קולג' מאזארן), אחת מהמכללות ההיסטוריות של אוניברסיטת פריז. בניין הספרייה החדש, במיקומו הנוכחי, הוקם בגדה השמאלית, על נהר הסן ונפתח בחג הפסחא 1689.
בעת המהפכה הצרפתית הובאו לספרייה אוספים של בני אצולה שאולצו לברוח וכן אוספי ספרים מכיבושי נפולאון. ב-1805 הפך קולג' האומות למכון של צרפת, והספרייה עמו. בשנת 1926 הפכה הספרייה לספריית הפקדה לפרסומים הנוגעים להיסטוריה של מחוזות צרפת.
האוסף
הספרייה כוללת 600,000 כרכים, מהם כ-200,000 מאוספו המקורי של מאזארן. הספרייה מתמחה בהיסטוריה צרפתית, בעיקר של המאות 12 - 17, היסטוריה של דפוס והוצאה לאור בצרפת והיסטוריה מקומית.
בספרייה 2,370 פריטי אינקונבולה, בהם עותק של תנ"ך גוטנברג (Bible Mazarine); 4,600 כתבי-יד, מהם 1,500 כתבי-יד מאוירים מימי הביניים (חלקם הגדול פרי החרמה מאצילים בימי המהפכה) וכן אוסף של פמפלטים פוליטיים מימי מהומות הפרונד.
טיק טק
טיק טק (באנגלית: Tic Tac) הוא שמן של סוכריות מנטה קטנות וקשות המיוצרות על ידי חברת המזון האיטלקית פררו מאז שנת 1969. הסוכריות נמכרות בדרך כלל בקופסאות פלסטיק קטנות עם מכסה בצורת ידית מתקפלת מפלסטיק הייחודית לקופסת המוצר.
במקור, קופסאות טיק טק נמכרו בצבעים קבועים. כיום, במדינות רבות בעולם קופסאות הפלסטיק נמכרות במגוון צבעים כשכל קופסה מתאימה את צבעה לצבע הסוכריות בתוכה.
קופסאות הטיק טק שמיובאות לישראל מיוצרות במפעל חוץ של חברת פררו השוכן באקוודור.
חברת פררו מוכרת בשנה יותר מ-40 מיליארד סוכריות טיק טק.
היסטוריה
בשנות ה-90, הוצגו חפיסות טיק טק "כפולות" ברחבי העולם, כשהסוכריות מורכבות משני טעמים: בסיס לבן, תמיד בטעם מנטה, ושני ציפויים בטעמים משתנים (בניגוד לציפוי אחד כמקובל עד אז). דוגמאות לשילובי טעמים: תפוז וליים, תפוז וענבים, תות ודובדבן ועוד.
ייצור טעם הענבים הופסק בשנת 1976 בגלל חשד כי צבע המאכל מכיל חומר מסרטן. ייצור טעם התפוז נמשך, בלי שילוב טעם הענבים איתו.
במשך השנים הופקו עוד מגוון טעמים, כמו קינמון, מנדרינה ועוד. בשנים 2005 ו-2020 יצאו לשוק גרסאות מוגבלות של סוכריות טיק טק בטעמים לימון וקוקה קולה בהתאמה.
מהדורות מוגבלות
היו כמה מקרים בהם חברת פררו הוציאה סוגים שונים של טיק טק במהדורה מוגבלת במספר מדינות בעולם:
כל סוכרייה שוקלת קצת פחות מחצי גרם. ברחבי העולם, וגם בישראל, חברת פררו הוציאה סוכריות חדשות וקלות בטענה כי כל סוכרייה, ערכה כ-2 קלוריות.
ליקופן
לִיקוֹפֶּן (באותיות לטיניות: lycopene; נוסחה מולקולרית: C40H56) הוא פיגמנט מסוג קרוטנואיד בצבע אדום מבריק, המצוי בעגבניות ובפירות אדומים אחרים. ליקופן הוא הקרוטנואיד השכיח ביותר בגוף האדם, והוא אחד מנוגדי החמצון הקרוטנואידיים החזקים ביותר. שמו נגזר משמה המדעי של העגבנייה, Solanum lycopersicum. הודות לעובדה שהוא נפוץ מאוד במזון, ליקופן הותר לשימוש גם כצבע מאכל.
מקורות תזונתיים
פירות וירקות שיש בהם כמות גדולה של ליקופן הם עגבניות, אבטיח, גויאבה אדומה, אשכולית אדומה, גמבה ופפאיה.
בשונה מוויטמינים אחרים המסיסים במים, כמו ויטמין C וויטמין B אשר עוצמתם פוחתת בעת בישול, הליקופן המסיס בשמן דווקא מגביר את עוצמת פעילותו בזמן חימום ובישול בשל שינוי המבנה המרחבי שלו - מצורת ציס לטראנס. ליקופן ברסק עגבניות זמין לגוף פי 4 יותר מאשר בעגבניות טריות.
כיוון שקרוטנואידים מתמוססים טוב יותר בסביבה שומנית, כדאי לצרוך את הליקופן לצד מאכל שומני על מנת לשפר את ספיגתו.
השפעה בריאותית
סקירה שנערכה בשנת 2010 הסיקה כי לא נערכו מספיק מחקרים כדי לקבוע האם צריכת הליקופן משפיעה על בריאות האדם.
השפעתו האפשרית של ליקופן על מחלות לב וכלי דם וסרטן ערמונית נחקרה במחקר בסיסי וקליני.
עם זאת, נכון לשנת 2017, ההשקפה הרווחת של ה-FDA היא כי אין עדויות לתועלת ליקופן על גוף האדם. סקירת מחקרים משנת 2011 הראתה כי אין ראיות מספיקות כדי לתמוך בשימוש בליקופן למניעת סרטן הערמונית.
ויאצ'סלב איוואנקוב
ויאצ'סלב קירילוביץ' איוואנקוב (ברוסית: Вячеслав Кириллович Иваньков;; 2 בינואר 1940 - 9 באוקטובר 2009) היה מראשי המאפיה הרוסית וגנב בחוק מפורסם שפעל בברית המועצות ובארצות הברית.
היה ידוע בכינוי "יפונצ'יק" ("היפני") שהוענק לו על שם עיניו המלוכסנות, אם כי ישנה גרסה הטוענת כי קיבל את הכינוי על הישגיו בג'ו ג'וטסו.
ביוגרפיה
איוואנקוב נולד ב-2 בינואר 1940 למשפחה לא מתפקדת. אמו הייתה עצבנית לעיתים תכופות ואביו היה אלכוהוליסט. בריאותו של איוונקוב בילדותו הייתה חלשה. בבית הספר החליט לחזק את בריאותו ולעסוק אינטנסיבית בענפי ספורט, כגון איגרוף ואמנויות לחימה. מגיל 14 החל ויאצ'סלב לגנוב.
את הפעילות הפלילית החל באמצע שנות ה-60, ועסק בגנבה. בסוף שנות ה-60 הצטרף לכנופיה של גנאדיי קרקוב הידועה בכינוי "מונגול". הכנופיה התמקדה בסחיטת אנשים אמידים. תחת איומים הוציאו אותם מן העיר ואילצו אותם למסור כסף ודברי ערך תוך שימוש באלימות, ואפילו חפרו עבורם קברים כלחץ פסיכולוגי.
ב-1972 עצרו את הכנופיה של "מונגול", רק איוונקוב הצליח להימלט ממאסר והקים כנופיה משלו.
איוונקוב נשפט על שימוש שוד הקשור לאלימות; התנקשות בחיי שוטר; שוד בשימוש בנשק, שבוצע בהכנה מוקדמת עם קבוצת אנשים; נשיאת נשק בלתי חוקית; זיוף מסמכים; שימוש באלימות נגד אזרח הממלא תפקיד ציבורי; פגיעה גופנית מכוונת, שבוצעה במצב של השפעה. ב-1974, בזמן שהותו בכלא בוטירקה, הפך לגנב בחוק וקיבל את הכינוי "יפונצ'יק".
ב-1992 היגר לארצות הברית, התמקם בברייטון ביץ' שבה נמצאת קהילת דוברי רוסית גדולה והפך לראש אחוות סולנצבו של המאפיה הרוסית בניו יורק. ב-1997 נידון לתשע שנות מאסר על סחיטה. ב-2005 בתום תקופת המאסר הוסגר לרוסיה. ברוסיה הואשם איוואנקוב על מקרה מ-1992 שבו הוא רצח שני אזרחים טורקים וניסה להתנקש בטורקי שלישי. ב-18 ביולי 2005 מצא חבר המושבעים של בית המשפט במוסקבה את איוואנקוב חף מפשע.
לאחר הזיכוי איוואנקוב טען שלא יתעסק בעניינים פליליים אבל בכל זאת פעל כ"בורר" בסכסוכים בין ארגוני פשע ובפרט בין טריאל אוניאני לבין אסלן אוסויאן הידוע בכינוי "הדוד חסן". ב-28 ביולי 2009 חווה איוואנקוב ניסיון חיסול - הוא נורה באמצעות רובה צלפים דרגונוב ביציאה ממסעדה במוסקבה.
בלילה שבין ה-13 ל-14 בספטמבר 2009 עבר יאפונצ'יק מוות קליני. הוא נפטר מדלקת הצפק ב-9 באוקטובר של אותה שנה במרפאה פרטית במוסקבה.
מפלצת של מלון 2
מפלצת של מלון 2 (באנגלית: Hotel Transylvania 2) הוא סרט אנימציה ממוחשבת של חברת סרטי קולומביה. זהו סרט ההמשך לסרט הפנטזי-קומי "מפלצת של מלון" מ-2012. הוא בוים על ידי גנאדי טרטקובסקי ותסריטו נכתב על ידי רוברט סמיגל ואדם סנדלר. הסרט יצא ב-25 בספטמבר 2015.
קרוס בנצ'רס
חברים אלה כוללים את לורדי המשפטים וכן אנשים שכיהנו בעבר כיושבי ראש של בית הנבחרים הבריטי, אשר על פי המסורת אינם משויכים לאף מפלגה מרגע שנבחרו לתפקידם.
מפלצת של מלון 2
עלילה
אירועי הסרט נפתחים כשנה לאחר אירועי הסרט הראשון, בחתונה של מיוויס וג'וני. לאחר החתונה מיוויס מספרת לדרקולה שהיא בהריון, ונולד לה ולג'וני בן זכר ושמו דניס (דניסוביץ' בשמו הערפדי). דניס מתבגר מעט ודרקולה מגלה שמיוויס וג'וני מתכננים לעזוב לקליפורניה, היכן שמיוויס חושבת שדניס ישמח יותר, מפני שהוא אינו מגלה שום סימן לכוחות ערפד. נחוש לשנות את רוע הגזרה, מוציא דרקולה את ג'וני ומיוויס אל מחוץ לטרסילבניה כדי לחפש עבורם מקום מגורים, ובזמן הזה מאמן דרקולה את דניס כדי שיהיה ערפד, יחד עם חבריו: ויין איש הזאב, פרנקי פרנקנשטיין, גריפין הבלתי-נראה, מורי המומיה וג'לי שמצטרף אל החמישה. כל אחד בתורו מנסה להראות לדניס צדדים מפלצתיים אולם נכשל מפאת היותו חלוד בהפחדות. דניס מצדו, מתעניין בגיבורי על כמו באטמן ובתוכנית טלוויזיה חינוכית לילדים בשם "מיסטר עוגה".
קרוס בנצ'רס
מקור המונח בעובדה שאותם לורדים אינם יושבים בספסלי הקואליציה (מימינו של יושב הראש) ואינם יושבים בספסלי האופוזיציה (משמאלו של יושב הראש) אלא יושבים על ספסלים שמולו.
מפלצת של מלון 2
עלילה
כדי להוציא מדניס את "הצד הערפדי" שלו, לוקח אותו דרקולה למחנה קיץ לערפדים, שם מטפסת החבורה על מגדל רעוע, ומהמגדל הזה זורק דרקולה את דניס בתקווה שיהפוך לעטלף ויעוף, דניס לא מצליח ובשנייה האחרונה תופס אותו דרקולה ומציל אותו, אך גם ממוטט את המגדל ומצית שרפה במחנה.
סרטון של דניס נופל מהבניין מתפשט באינטרנט ומגיע אל ג'וני ומיוויס, ומיוויס מחליטה לחזור על מנת לקחת את דניס מידיו של דרקולה. דניס, שחושב שסבו מאוכזב ממנו, מנסה להפוך לעטלף ולעוף, אך נכשל. כמה ימים לאחר מכן, חוגג דניס את יום הולדתו החמישי בו יתגלה האם הוא יהיה ערפד או לא, ודרקולה מגלה שמיוויס הזמינה את אביו, ולאד, שדוגל בשנאה עזה כלפי בני האדם. דרקולה מסווה את ג'וני בתור ערפד ואת משפחתו בתור זומבים, ואכן, אביו ולאד אינו מבחין בהבדל.
קרוס בנצ'רס
הקרוס בנצ'רס הם, לרוב, לורדים שקיבלו את תואר האצולה בשל הישג שאינו פוליטי (שאחרת היו משויכים למפלגה זו או אחרת) ועל כן נחשבים בקרב חברי בית הלורדים כמומחים בתחומי הידע שלהם. מבין לורדים אלה 164 הם לורדים לחיים ו-32 הם לורדים יורשים.
מפלצת של מלון 2
הפקה
גנאדי טרטקובסקי, במאי הסרט דיבר באוקטובר 2012 על האפשרות של סרט המשך. ב-9 בנובמבר 2012, הוכרז כי סרט המשך מתוכנן לצאת ב-25 בספטמבר 2015. ב-12 במרץ 2014, הוכרז כי טרטקובסקי יחזור לביים את סרט ההמשך.
סרט המשך
לפני שיצא הסרט אמר המפיק שהצוות דן לגבי סרט המשך לסרט השני (שיהיה השלישי בסדרה), וב-2 בנובמבר 2015 הוכרז שמפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה יצא לאור ב-21 בספטמבר 2018. עם זאת הוכרז שגנאדי טרטקובסקי לא יביים את הסרט.
וושיה
ווּשְׂיָה (בפין-יין: Wǔxiá; בסינית מפושטת: 武侠) היא ז'אנר נרחב של סיפורת סינית המתרכזת בהרפתקאות אמנויות לחימה המתרחשות בעיקר בסין העתיקה. למרות שנכתבה במקור על הנייר, הוושיה מצויה כיום גם בסרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה ותיאטרון, כמו גם יצירות אמנותיות כקומיקס. הוושיה מהווה חלק נכבד מהתרבות הפופולרית של דוברי השפה הסינית ברחבי העולם.
גיבורי הוושיה הסינית אינם משרתים אדון כלשהו, אינם מחזיקים בכוח צבאי ואינם משתייכים למעמד אריסטוקרטי. לרוב הם בני מעמד הביניים בחברה הסינית העתיקה. גיבורים אלה פועלים תחת קוד התנהגות מסוים, שמחייב אותם לתקן עוולות, בייחוד כאשר נמצאים חסרי הישע תחת מצוקה או דיכוי. הגיבור לוחם למען הצדק, מבקש להסיר את עולו של עריץ, או שמחפש כפרה על טעויות עבר. קוד ההתנהגות הסיני (xia) דומה לקוד ההתנהגות של הסמוראים היפניים (בושידו), של האבירים המערב אירופאים ושל האקדוחנים במערבונים האמריקאים.
קתרין טייט
ביוגרפיה
טייט נולדה בבלומסברי שבלונדון וגדלה בברונסוויק סנטר. אמה, ג'וזפין, הייתה בעלת חנות פרחים. לדברי טייט היא ביססה את הדמות "מרגרט" מתוך "המופע של קתרין טייט" על האם. היא לא הכירה את אביה שעזב את הבית בילדותה, וגדלה בסביבה נשית עם אמה, סבתה והסנדקים שלה. בילדותה סבלה טייט מהפרעה טורדנית-כפייתית שהתבטאה באסוציאציות מילוליות.
היא למדה בבית ספר הקתולי סיינט ג'וזף בשכונת הולברן ובבית ספר התיכון לבנות "נוטרדאם" שבסאות'וורק. כבר בגיל העשרה ידעה שהיא רוצה לפתח קריירה כשחקנית, ולכן נשלחה בגיל 16 ללמוד בבית הספר הקתולי הסלזיאני בשכונת בטרסי, שהיו בו התנאים הדרושים ללימודי משחק. היא עזבה את התיכון מבלי שעברה את בחינות הסיום. במשך ארבע שנים ניסתה להתקבל לבית הספר למשחק שבאוניברסיטת לונדון, והצליחה בפעם הרביעית. היא למדה שם שלוש שנים ועד גיל 26 התגוררה בהולברן ובבלומסברי. לפני כן התקבלה לבית הספר לתיאטרון "סילביה יאנג" אך עזבה אחרי שבוע.
קריירה
אחר כך בשנת 2000 השתתפה במופע "New Bits" של הקומיקאי לי מק בפסטיבל הקולנוע של אדינובורו. ב-2001 חזרה והופיעה בפסטיבל בתוכנית יחיד משלה. בהמשך הופיעה בתוכנית המערכונים "Big Train" ובסדרה הקומית "Attention Scum". בעקבות תשומת הלב שמשכה באדינבורו היא קיבלה תפקיד בסיטקום "Wild West" לצידה של דון פרנץ'.
ג'פרי פרקינס מה-BBC עודד אותה לפתח רעיונות לדמויות משלה, ובמיוחד את הדמות של הנערה לורן אלישה משיקה קופר (Lauren Cooper), צ'אבית גסת-רוח בת 16. ב-2004 קיבלה תוכנית משלה "המופע של קתרין טייט" שהופקה על ידי פרקינס, ושודרה בערוץ BBC Two. את המערכונים לתוכנית כתבה בשיתוף פעולה עם דרן ליטן (Derren Litten) והסדרה שודרה במשך שלוש עונות. הדמויות המפורסמות בסדרה הן לורן קופר בת העשרה, הסבתא הקוקנית ג'ואני "נאן" טיילר והג'ורדית הטרחנית והמתרימה לענייני צדקה אזוטריים ג'ורג'י. את ההשראה לדמות הסבתא נאן קיבלה מביקוריה בבתי זקנים כשלמדה בבית ספר למשחק. על משחקה בעונה הראשונה של התוכנית זכתה ב"פרס הקומדיה הבריטית" כשחקנית החדשה הטובה ביותר. בעקבות הצלחת הסדרה הופיעה טייט בתוכנית הצדקה "קומיק ריליף" בדמות לורן יחד עם חבר להקת הבנים מקפליי.
בנובמבר 2005 השתתפה במערכון בתוכנית "ילדים נזקקים" תוכנית צדקה שנתית של ה-BBC. המערכון היה שילוב של אופרת הסבון "איסטאנדרס" ו"המופע של קתרין טייט", ובו הופיעו דמויות ידועות מ"איסטאנדרס" וקתרין בדמות לורן. היא גילמה את הדמות גם בתוכנית ה-77 של "Royal Variety Performance", בהופעה זו פנתה אל המלכה אליזבת שישבה בתא המלכותי באמרות הכנף של הדמות ("האם אני מוטרדת"? בהיגוי צ'אבי כבד; האיות הזה נכנס למילון אוקספורד בהשפעת התוכנית). על העונה השנייה של הסדרה זכתה טייט ב"פרס הקומדיה הבריטית" לשחקנית הקומית הטובה ביותר. בסוף 2005 הופיעה טייט בסדרת הדרמה "הצוואה" על פי הרומן "בית קדרות" מאת הסופר צ'ארלס דיקנס.
ב-2005 חזרה טייט להופיע על במת התיאטרון לראשונה מאז הופעותיה עם ה"רויאל שייקספיר קומפני", בהפקה מחודשת של המחזה לצידם של שרה פאוול, לזלי מנוויל, ספרון בורוז וכוכב הסדרה "חברים" דייוויד שווימר.
העונה השלישית של "המופע של קתרין טייט" שודרה בשנת 2006 וזכתה בפרס "National Television Award" כקומדיה הפופולרית ביותר של השנה. לאמרת הכנף של הדמות לורן קופר "bovvered" (שיבוש מכוון של bothered, "מוטרדת") הייתה השפעה רבה על התרבות הפופולרית, וכונתה "מילת השנה", והוכנסה ל"מילון אוקספורד".
ב-2006 גילמה טייט את הדמות של דונה נובל בפרק ספיישל חג המולד של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". בפרק "הכלה הנמלטת" היא מגלמת דמות של אישה בלבוש כלה שמופיעה לפתע בטארדיס החללית של הדוקטור. עוד ב-2006 השתתפה בשלושה סרטי קולנוע "שאלת הפתיחה", "שישים ושש" ו"ניחוח של סקס". מאוחר יותר הופיעה בתפקיד הראשי בסרט "Mrs. Ratcliffe's Revolution" ובסרט "אהבה וצרות אחרות". ב-2007 שיחקה בעיבוד טלוויזיוני לרומן "The Bad Mother's Handbook" יחד עם אן ריד.
למרות שהיו שמועות שהעונה השלישית של "המופע של קתרין טייט" תהיה העונה האחרונה, גם טייט וגם ב-BBC לא שללו אפשרות שיצולמו פרקים נוספים בסדרה. בחג המולד של 2007 שודר פרק ספיישל שגרר ביקורת על כמות הקללות שבו, ועל כך שמשפחה קתולית מצפון אירלנד (במסגרת סדרת מערכונים קבועה על צעיר היוצא מהארון במשפחה באלסטר, ומופתע מהתלהבות אמו ושכניו אוהדי הצבא האירי הרפובליקני) תוארה כאוהדת טרוריסטים. במשך השנים הייתה טייט מועמדת ארבע פעמים לפרס באפטה על תפקידה בתוכנית ובכללם פרס על "ההופעה הקומית הטובה ביותר".
ב-2008 חזרה טייט ל"דוקטור הו" ולתפקידה כדונה נובל, הפעם כמלווה של הדוקטור העשירי (דייוויד טננט) לאורך העונה הרביעית של הסדרה המחודשת. שידור הסדרה בהפקת ראסל טי דייוויס החל ב-5 באפריל ונמשכה 13 שבועות. בטקס הפרסים "TV Quick Awards", הצביעו עבור טייט כשחקנית הטובה ביותר בתפקיד המלווה של הדוקטור. היא שבה וגילמה את דונה נובל בספיישל בן שני החלקים, "קץ הזמן", ששודר בחג המולד של שנת 2009.
ב-2008 כיכבה במחזה "Under The Blue Sky" מאת דייוויד אלדריג' בתיאטרון "הדוכס מיורק" בלונדון בו גילמה דמות של מורה למתמטיקה מופקרת. ב-2009 יצרה פרק אחד שהוא ספין אוף מתוכנית המערכונים שלה, שהדמות היחידה בתוכנית הייתה "נאן". נאן גילמה את דמותו של סקרוג', בגילומו של דייוויד טננט, הפוגש שלוש רוחות רפאים.
ב-2010 הופיעה טייט בסרט "מסעות גוליבר" בתפקיד המלכה איזבל של ליליפוט. ב-2011 שוב הופיעה על הבמה במחזה "מהומה רבה על לא דבר" בתיאטרון וינדהמ'ס (Wyndham's Theatre). על תפקידה במחזה כביאטריס, זכתה לפרס ברודוויי וורלד (BroadwayWorld UK) כשחקנית ראשית הטובה ביותר.
בעונה השביעית של הסדרה "המשרד" היא הופיעה בפרק הסיום כשחקנית אורחת בתפקיד נלי ברטרם. היא חזרה לגלם את אותו תפקיד גם בעונה השמינית והתשיעית של הסדרה.
ב-2013 כיכבה טייט בקומדיית המצבים של ה-BBC "עושים בית ספר" לצידם של דייוויד ואליאמס ופיליפ גלניסטר.
חיים אישיים
בן זוגה לשעבר של טייט היה מנהל הבמה טוויג קלארק. לשניים יש בת אחת משותפת, ארין, שנולדה בינואר 2003. המשפחה גרה בריצ'מונד שעל התמזה. בני הזוג נפרדו בקיץ 2011.
מאז אוגוסט 2006 טייט תומכת בארגון הצדקה "Laura Crane Youth Cancer Trust". ב-2011 השתתפה בלוח השנה של הארגון.
היא סבלה מדיכאון לאחר לידה ממנו התאוששה רק אחרי צילומי העונה השנייה של "המופע של קתרין טייט". מדי פעם היא סובלת גם מהתקפי חרדה.
זהבה פדנס
ביוגרפיה
זהבה פדנס נולדה וגדלה בקריית אתא. פדנס היא רקדנית, עובדת סוציאלית בהכשרתה, וגרפולוגית. נכת פוליו מגיל שנה וחצי.
למדה בבית הספר התיכון "רוגוזין" בקריית אתא. לאחר סיום לימודי התיכון, שימשה אזרחית עובדת צה"ל בבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה.
פדנס בעלת תואר ראשון בעבודה סוציאלית, ובוגרת לימודי תרפיה באמנות באוניברסיטת חיפה. למדה גרפולוגיה במכללה למינהל בחיפה ובבית הספר של אילון בן יוסף.
פדנס היא עובדת סוציאלית בהכשרתה ועבדה במקצוע במשך שנים רבות. במסגרת תפקידה עבדה בתחום בריאות הנפש ושיקום עם אוכלוסיות שונות: נוער במצוקה, משפחות בסיכון, אנשים אשר נדרשו לשרותי משרד הרווחה ועוד. פדנס הייתה נציגת ציבור בוועדות ערר במשרד הרווחה, ועבדה בעמותות לאימוץ ילדים מחו"ל.
במהלך חייה עסקה בספורט תחרותי ובין היתר שיחקה טניס שולחן, כדורסל, טניס שדה והשתתפה בתחרויות שונות בארץ ובעולם. בתחום טניס שדה דורגה שנייה בישראל ונשלחה על ידי התאחדות הספורט להשתתף בטורנירים שונים ברחבי העולם: אוסטרליה, אירופה, ארצות הברית ועוד.
ריקוד
כשהייתה פדנס בת 48 החליטה לחבור לאורן בראיר, רקדן וכוריאוגרף, שגדל להורים נכים כתוצאה מפוליו בילדות. ביחד יצרו את הצמד "רק לגעת", המשלב אלמנטים שונים ממחול מודרני. בראיר הוא גם מורה לריקוד ולימד את פדנס טכניקות שונות.
פדנס השתתפה כרקדנית ולמדה בקרקס הישראלי סנדסיאל, מרכז תרבות בינלאומי לתיאטרון מחול וקרקס מודרני בפארק יקום. כמו כן למדה בוטו (סגנון מחול יפני) בסטודיו של תמר בורר, למדה מחול משולב בסטודיו של להקת ורטיגו בנתיב הל"ה, למדה בתיאטרון עכו במסגרת פרויקט "דיוקן האמן היוצר", והעלתה במסגרת זו את היצירה "גרוטאה" (יצירה המשלבת תנועה עם טקסט, ומיועדת לתלמידי חטיבות ביניים ותיכון במסגרת סל תרבות ארצי של משרד החינוך). היצירה גרוטאה הועלתה בשנת 2019 במסגרת פסטיבל אינטימדאנס ICON של תיאטרון תמונע.
פדנס מתגוררת בחיפה, אמא לשניים וסבתא לשישה נכדים.
אראם חאצ'טוריאן
אראם איליץ חאצ׳טוריאן (בארמנית: Արամ Խաչատրյան, בגאורגית: არამ ხაჩატურიანი, ברוסית: Аpaм Ильич Xaчaтypян; 6 ביוני 1903 ‒ 1 במאי 1978) היה מלחין ומנצח ממוצא ארמני, שהושפע מהזרם הלאומי במוזיקה הקלאסית ושילב ביצירותיו סממנים עממיים ממולדתו גאורגיה.
ביוגרפיה
חאצ׳טוריאן נולד בטביליסי שבאימפריה הרוסית (בימינו בירת גאורגיה), למשפחה ארמנית ענייה.
בשנת 1921 נסע אל אחיו במוסקבה והחל ללמוד ביולוגיה בלי לדעת את השפה הרוסית, אך הכישרון המוזיקלי הטבעי שהראה היה גדול כל כך, עד שהסכימו לקבלו למכון גנסין. שם למד חאצ׳טוריאן נגינה בצ׳לו אצל מיכאיל גנסין, ובשנת 1925 התקבל ללימודי ההלחנה.
בשנת 1929 עבר חאצ׳טוריאן לקונסרבטוריון של מוסקבה ולמד אצל המלחין ניקולאי מיאסקובסקי. בשנת 1930 נישא למלחינה נינה מאקארובה, חברה ללימודים אצל מיאסקובסקי. בשנת 1951 קיבל משרת פרופסור במכון גנסין למוזיקה ולפדגוגיה בקונסרבטוריון של מוסקבה. כמו כן החזיק גם במשרות חשובות באיגוד המלחינים. איגוד זה עתיד היה בתחילת 1948 להוקיע בחריפות כמה מיצירותיו באשמת "פורמליזם", האשמה שהוטחה גם במלחינים גדולים אחרים בתקופת המשטר הסטליניסטי, בהם סרגיי פרוקופייב ודמיטרי שוסטקוביץ׳. שלושתם נודעו בכינוי "ענקי המוזיקה הסובייטית", והם נמנים עם גדולי המלחינים במאה ה־20. שלא כשני האחרים הופתע חאצ׳טוריאן מן ההאשמות כלפיו, שכן היה תומך נלהב של האידאולוגיה הסובייטית והלחין יצירות חשובות ברוח הריאליזם הסוציאליסטי. היצירה החשובה ביותר שכתב ברוח זו הייתה הבלט גאינה (Գայանե) משנת 1941. נושא הבלט תעמולתי במובהק, והוא בא לתאר את חיי הקולחוז. הקטע המפורסם ביותר מתוכו (ומיצירתו של חאצ׳טוריאן בכללותה) הוא מחול החרבות הנודע.
המנון הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית נכתב למנגינה שהלחין חאצ׳טוריאן למטרה זו בשנת 1944.
חאצ׳טוריאן מת במוסקבה, מעט לפני יום הולדתו ה־75.
ביצועי יצירותיו
חאצ׳טוריאן מעולם לא הקליט את שני הבלטים המפורסמים שלו במלואם, אך יש הקלטות שונות (באולפן ומקונצרטים) בניצוחו לקטעים מפורסמים מתוכם, כמו מחול החרבות והלזגינקה מתוך "גאינה" או האדג׳ו מתוך "ספרטקוס". סוויטת מסקרד, המפורסמת בעיקר בוואלס הפותח, ובה מקבץ קטעים ממוזיקה שנכתבה למחזה של לרמונטוב, הוקלטה גם כן בניצוח המלחין.
את הקונצ׳רטו של חאצ׳טוריאן לכינור (משנת 1940) ניגנו כנרים מפורסמים רבים, ובהם דוד אויסטרך (שלכבודו הולחנה היצירה, ואחרי כן הוקדשה לו) ולאוניד קוגן. שניהם הקליטו את היצירה בניצוח חאצ׳טוריאן. ליצירה זו יש שתי קדנצות אפשריות בפרק הראשון – של המלחין או של אויסטרך עצמו (באישורו של חאצ׳טוריאן). גרסה לחליל הותקנה בידי ז׳אן־פייר רמפל בשנת 1968. הוא ביקש מן המלחין לכתוב יצירה לכלי, ובתגובה הזמין אותו חאצ׳טוריאן לערוך את תפקיד הסולו של הכינור ולהתאימו גם לחליל. רמפל עשה כן והכניס שינויים מעטים, מתוך רצון לשמור על המקור ככל האפשר אך בה בעת גם לערוך מקטעים שלא התאימו מבחינה טכנית לכלי כחליל (מיתרים כפולים, למשל). כמו כן הלחין רמפל קדנצה חדשה לפרק הראשון. תפקיד התזמורת נשאר בלא שינוי. גרסאות חלופיות לחליל הותקנו הן בידי ג׳יימס גולוויי הן בידי פטריק גלואה. בתחילת שנות ה־2000 התפרסמה הקלטה מסחרית של החלילן השווייצרי עמנואל פהו, אשר בחר לנגן את היצירה בגרסתו של רמפל.
את הקונצ׳רטו של חאצ׳טוריאן לפסנתר (משנת 1936), שזיכה אותו בפעם הראשונה בהכרה ובמוניטין בינלאומיים, ניגנו כמה פסנתרנים גדולים, ובהם לב אובורין (מקבל ההקדשה), ויליאם קאפל, מורה לימפאני ואליסיה דה לרוצ׳ה. בין ההקלטות של הפסנתרנים בני זמננו בולטת בייחודה ההקלטה ה'פראית' של ז'אן-איב טיבודה, עם תזמורת פריז בניצוחו של קזוקי ימאדה. הקונצ׳רטו לצ׳לו, שהולחן בשנת 1946, לא נחל הצלחה דומה להצלחה של שני קודמיו. למרות התזמור העשיר והמלודיות העממיות האקזוטיות (שהיו סממן היכר גם בשני הקונצ׳רטי שקדמו לו), יצירה זו לא נתקבלה יפה. לאחר הבכורה (בנגינת הצ׳לן סביאטוסלב קנושביצקי, מקבל ההקדשה) ניגנוה עוד צ׳לנים אחדים, אך היא לא זכתה לפופולריות מתמשכת. סיבות אפשריות שונות הוצעו לאי־הצלחתה, ושתי הסיבות הנפוצות הן ההוקעה הציבורית של חאצ׳טוריאן (בהובלת ז׳דאנוב) כשנה וחצי לאחר הלחנת הקונצ׳רטו, וכן הועלתה טענה כי העושר המלודי של היצירה אינו משתווה לעושר המלודי של הקונצ׳רטו לכינור, שהיה ועודנו הפופולרי ביותר משלושת הקונצ׳רטי. בשנים האחרונות זכה הקונצ׳רטו לצ׳לו לעדנה מחודשת, ויש כמה הקלטות מסחריות מודרניות שלו בנגינתם של צ׳לנים ידועי שם ובהם רפאל וולפיש, דמיטרי יבלונסקי ודניאל מילר־שוט.
Where Are You?
Where Are You?‎ הוא אלבום של הזמר פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-15 שלו וה-8 בחברת ההקלטות קפיטול רקורדס.
אראם חאצ'טוריאן
ביצועי יצירותיו
בשנות השישים הלחין חאצ׳טוריאן שלושה קונצ׳רטי חדשים לשלושת הכלים האלה – לכבוד סולנים אחרים. הכינוי שנתן ליצירות החדשות לא היה קונצ׳רטו, אלא קונצ׳רטו־רפסודיה. חאצ׳טוריאן הסביר ואמר שאומנם תפקיד הסולן וירטואוזי כבקונצ׳רטו סטנדרטי, אך עם זה הוא לירי וחופשי יותר. שלוש היצירות האלה מתאפיינות בקדנצה סולנית שמופיעה כבר בפתיחתן. תחילה הלחין חאצ׳טוריאן את הקונצ׳רטו־רפסודיה לכינור ולתזמורת, בשנת 1961. לאוניד קוגן, שניגן היטב את הקונצ׳רטו לכינור של חאצ׳טוריאן (שנכתב עשרים שנה קודם לכן), קיבל בהזדמנות זו את ההקדשה מן המלחין. היצירה נוגנה בפעם הראשונה באוקטובר 1962. קוגאן היה הסולן, ועל התזמורת ניצח ישראל גוסמן. הצ׳לן המפורסם מסטיסלב רוסטרופוביץ׳ ביקש מחאצ׳טוריאן מוזיקה לכלי, כדרך שנהג לבקש או להזמין מוזיקה ממלחינים רבים באותה תקופה, כדי להעשיר את הרפרטואר הקונצרטי לצ׳לו (נראה שאף על פי כן רוסטרופוביץ׳ מעולם לא ניגן את הקונצ׳רטו של חאצ׳טוריאן משנת 1946). בקשה זו הניבה בשנת 1963 את הקונצ׳רטו־רפסודיה לצ׳לו ולתזמורת, ויש כמה הקלטות של רוסטרופוביץ׳ ליצירה (וגם הקלטה בווידאו), בין השאר בניצוח המלחין. בשנת 1968 הושלם הקונצ׳רטו־רפסודיה לפסנתר ולתזמורת והוקדש לפסנתרן הצעיר ניקולאי פטרוב, זוכה מדליית הכסף בתחרות הפסנתרנים הראשונה על שם ואן קלייברן (בשנת 1962). בדומה לקונצ׳רטו־רפסודיה לצ׳לו, גם יצירה זו הוקלטה בניצוחו של חאצ׳טוריאן, עם פטרוב בפסנתר. יש הקלטה של השניים גם לקונצ׳רטו משנת 1936, מקונצרט חי כשנה לפני מותו של חאצ׳טוריאן. שלושת הקונצ׳רטי־רפסודיות, אף על פי שהולחנו לכבוד נגנים מפורסמים והוקדשו להם, לא נחלו הצלחה דומה להצלחה שזכו לה מקביליהם הקונצ׳רטנטיים משנות ה־30 וה־40.
Where Are You?
הפקה
זהו האלבום הראשון אותו הקליט סינטרה בקפיטול ללא המארגן והמנצח נלסון רידל, כמו כן היה זה אלבומו הראשון שהוקלט בשיטת הסטריאו.
האלבום נחל הצלחה מסחרית והגיע אל המקום השלישי במצעד המכירות האמריקאי.
יקיר (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
שאול רוזוליו
שאול רוֹזוֹליוֹ (3 באוגוסט 1923 - 15 במרץ 1992) היה המפכ"ל החמישי של משטרת ישראל, בשנים 1972–1977. כיהן כשגריר ישראל במקסיקו.
ביוגרפיה
רוזוליו נולד בשנת 1923 בתל אביב לדוד רוזוליו (שהיה נציב שירות המדינה הראשון), ולדורה לבית ארלוזורוב (אחותו של חיים ארלוזורוב). אחיו הוא דניאל רוזוליו, לימים חבר הכנסת ומזכיר חברת העובדים. למד בגימנסיה שלווה ובגימנסיה הרצליה.
בגיל 19 התגייס לנוטרות, ושימש כנוטר עד שנת 1946. עם הקמת צה"ל התגייס לחיל הים. בעיצומה של מלחמת העצמאות נקרא לסייע בבניית מערך הדרכה של משטרת ישראל. שאול רוזוליו גויס בדרגת מפקח, שירת במטה הארצי, ובשנת 1951 מונה למפקד בסיס ההדרכה של המשטרה. בשנת 1956 מונה לסגן מפקד מחוז המרכז. עם פירוק מחוז המרכז בשנת 1958, מונה לסגן מפקד מחוז דרום, ובסוף 1959 הועלה לדרגת ניצב משנה. בשנת 1960 היה אחראי על מקום כליאתו של אדולף אייכמן. בשנים 1962–1970 היה מפקד מחוז הדרום, ב־1970–1972 היה ראש אגף ארגון של המשטרה. ב-1 באוגוסט 1972 מונה לסגן המפכ"ל, ולאחר פטירת המפכ"ל אהרון סלע, מונה ב-1 בנובמבר למפכ"ל. ב־30 בדצמבר 1977 פרש מתפקידו, ומונה לשגריר ישראל במקסיקו. לאחר חזרתו מונה למנכ"ל התאחדות התעשיינים, ושימש חוקר אורח במכון ון ליר בירושלים. התגורר ברחוב חזקיהו המלך בשכונת קטמון בירושלים.
נקבר בחלקת המשטרה בהר הרצל בירושלים.
ליאו ברנהורסט
ליאו אלפונס ברנהורסט (באנגלית: Leo Alphonse Barnhorst; 11 במאי 1924 – 25 באוגוסט 2000) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1949–1954. לאורך הקריירה השתתף פעמיים במשחק האולסטאר ( ו-), והעמיד ממוצעים כוללים של 9.4 נקודות, 5.4 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק.
ביוגרפיה
ברנהורסט נולד באינדיאנפוליס שבאינדיאנה, ובין השנים 1945–1949 למד באוניברסיטת נוטרדאם אשר בצפון אינדיאנה. בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 11.9 נקודות בממוצע למשחק. עם סיום לימודיו בשנת 1949 השתתף במסע הופעות של הארלם גלובטרוטרס באירופה.
בדראפט ה-NBA 1949 נבחר ברנהורסט בסיבוב השני (בחירות 13–21), על ידי אינדיאנפוליס ג'טס. באותו הקיץ התפרק מועדון הג'טס, וברנהורסט החל לשחק עבור שיקגו סטאגס, לצדם של מקס זסלופסקי ואנדי פיליפ.
לאחר שנה אחת בלבד בשיקגו עבר לאינדיאנפוליס אולימפיאנס, לאחר שגם הסטאגס התפרקו. בעונות ו- נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, לאחר שקלע 12.4 ו-13.6 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה. בשתי העונות הודחה אינדיאנפוליס בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
בעונת שיחק עבור בולטימור בולטס ופורט ויין פיסטונס, בטרם פרש ממשחק, בגיל 29.
ב-25 באוגוסט 2000 נפטר ברנהורסט ממחלת הסרטן, בגיל 76.
תלוליות בטש
תלוליות בטש (בערבית: תלילאת אל-בַּטַאשִׁי) הוא אתר ארכאולוגי באזור השפלה על גדתו הצפונית של נחל שורק, כשבעה קילומטרים מצפון מערב לבית שמש הקדומה. האתר שוכן במרחק של פחות מקילומטר מתל בטש. באתר נמצאו כלי חרס מהתקופות הנאוליתית קרמית א' (PNA), הכלקוליתית ותקופת הברונזה. החפירות באתר נערכו בשנת 1955 במשלחת מטעם החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה אשר בראשה עמד הארכאולוג יעקב קפלן.
שטח A
בדרום התלולית בשטח A בשכבה נחשפו שני בורות מהתקופה הנאוליתית קרמית א (PNA) המקבילים לשכבה IX ביריחו. מתקופה זו נחשפו שתי שכבות: IVa ו IVb המייצגות שני שלבי יישוב.
מעל שכבה IVa נמצאה שכבה כלקוליתית III שהייתה בת זמנה של תרבות ואדי רבה והכילה חרסים מטיפוס התרבות הירמוכית.
ממצאים מתקופת הברונזה הקדומה נתגלו בחלקו הצפוני של השטח, וכן שרידי בור מתקופת הברונזה התיכונה II.
שטח B
נחשפו שלוש שכבות של יישוב מהתקופה הכלקוליתית. בשכבות IIIa ו IIIb נמצאו ממצאים השייכים לתרבות ע'סול. שכבה III שהייתה על קרקע בתולה, הכילה ממצאים הזהים לוואדי רבה. חפירה זו הוכיחה את קדמות ממצא תרבות ואדי רבה לממצא הע'סולי.
שטח C
החפירה בשטח זה נעשתה לרוחב התלולית, נחשפו שלושה תאים אשר הכילו תנורים עגולים עשויים טין צרוף. שני תאים היו בנויים מחלוקי נחל. התאים הכילו חרסים מתקופת הברונזה התיכונה II ב'-ג'. בנוסף נמצאה חרפושית מצופה פיאנס. חפירת חתך שנעשתה גילתה שהתלולית הוא טומולוס מתקופת הברונזה התיכונה II ב'-ג'. מסביב לתאים נתגלו קירות מעגליים ממולאים בחלוקי נחל שתמכו בתלולית. החפירה זיהתה לראשונה טיפוס קבר זה שהיה בשימוש בתקופה זו.
כלי החרס
בשטח A שכבה III נתגלה מכלול עשיר של קרמיקה מטיפוס ואדי רבה כולל כלים שחורים ממורקים. בשכבות IVa ו-IVb נתגלתה קרמיקה מהטיפוס של יריחו IX. הקרמיקה של IVa מאופיינת בעיטורים יפים מסולסלים (סכסך) המשוחים בעזרת מכחול בפסים בצבע אדום מסביב לכלי ובמירוק מבהיק. הקרמיקה של IVb מאופיינת בעיטור פסים ניצבים משוח בצבעים צהוב וחום כהה או שחור. העיטור נעשה באמצעות מריחות ידיים. בנוסף הובחנו לראשונה בארץ עקבות קרמיקה מסוג Dark faced Burnished Ware שנמצאה בעיקר בסוריה ובקיליקיה שבאנטוליה.
הרץ במבוך: מבחני הכווייה
הרץ במבוך: מבחני הכווייה (באנגלית: Maze Runner: The Scorch Trials) הוא סרט פעולה ומדע בדיוני אמריקאי בבימויו של ווס בול שיצא בספטמבר 2015. הסרט מבוסס על הרומן של ג'יימס דשנר, מבחני הכווייה, ומהווה סרט המשך לסרט "הרץ במבוך" שיצא בשנת 2014, ואחריו בסדרה הסרט הרץ במבוך: תרופת המוות שיצא בשנת 2018.
עלילת הסרט מתרחשת מיד בסוף הסרט הראשון כאשר תומאס וחבריו "הקורחים" בורחים מארגון נתע"ב (ניסוי תחום-הרג: עולם בסכנה), תוך התמודדות עם הסכנות שבכווייה, אזור שומם מלא במכשולים מסוכנים. הצילומים החלו באלבקרקי, ניו מקסיקו ב-27 באוקטובר 2014 והסתיימו באופו רשמי ב-27 בינואר 2015.
עלילה
הסרט מתחיל בילד צעיר, תומאס, אשר נלקח על ידי אוה פייג' וחיילים מארגון נתע"ב, יחד עם ילדים נטושים נוספים, לאחר שנמסר על ידי אמו למען ביטחונו האישי. שנים לאחר מכן, זמן קצר לאחר שניצל מהמבוך, תומאס והקורחים הנותרים - תרזה, ניוט, מינהו, מחבת ווינסטון - נלקחים למתקן על ידי מר ג'נסון. ג'נסון מסביר להם כי המתקן הוא גן עדן מוגן, המגן עליהם מארגון נתע"ב, וירוס ההתקלחות וה"קוקואים", ומספק להם בגדים, מזון והיגיינה, במקום שבו נמצאים ניצולים ממבוכים נוספים. תומאס מסתקרן לגבי פעילותם ומצליח לגלות מה באמת קורה מאחרי הדלתות הסגורות. בעזרת אריס, ניצול המבוך הראשון שהגיע למתקן, תומאס מגלה שמנהיגת נתע"ב, אוה, עדיין בחיים ושמר ג'נסון עובד בשביל נתע"ב. כל זה בזמן שהשניים דנים על הניסויים בחסינים להתלקחות ועל כך שג'נסון עדיין לא מצא את ימין הצדק, קבוצת התנגדות לארגון השוכנת בהרים. החבורה, כולל אריס, בורחת מהמתקן בזמן שג'נסון מורה לחיילי נתע"ב שלו ללכוד אותם, כך שהם מוצאים את עצמם בעולם הנטוש והמדברי - הכווייה.