cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מעילה בת עוולה לא תצמח תרופה
הדין המצוי
ואולם, חרף דברים אלו, ספק אם תיקון צר זה של החוק שולל את כלל ה"עילה בת עוולה" על הגבלותיו הרחבות בדיני הנזיקין. הפסיקה בשנים שלאחר תיקון החוק מעידה כי המשפט הישראלי אינו שולל לחלוטין את הכלל הפסיקתי. לדברי המבקרים את התיקון, דורית ביניש ביניהם, המחוקק עשה צעד בכיוון הנכון אך עצר מלאכתו טרם השלים אותה בהיקף ראוי.
בפסק דין פלוני נ' פלונית משנת 1994 דן בית המשפט העליון במקרה בו גבר שהיה נשוי לאשה עקרה פיתה ילדה כדי שזו תהרה לו ותעמיד צאצא לו ולאשתו החוקית. בשלביו הראשונים של ההיריון הבטיח לה שיעזוב את אשתו למענה. כשגילתה משפחת הנערה על הפרשה, כבר היה מאוחר מידי כדי להפסיק את ההיריון. הנערה חתמה על כתב הסכמה לאימוץ ואילו האב מתנגד ותובע את זכותו ההורית בילד. לא דובר בתביעה נזיקית אלא בסכסוך שנסוב על סירובה של האם למסור את הילד לאב הביולוגי ולאשתו.
במהלך המשפט נטען, בין היתר, כי קיים עקרון-על לפיו אין אדם רוכש זכות על ידי ביצוע מעשה פלילי. לכן, המערער, שתכנן להוליד לעצמו ילד על ידי בעילת קטינה, איבד את זכותו הטבעית לגדל את הילד שנולד כתוצאה מבעילה אסורה זו. בית המשפט העליון הסתמך על ספרות אקדמית וציין שכלל "עילה בת עוולה" מקובל בדיני החוזים ואף בדיני הנזיקין. עם זאת, סירב להכיר בהחלת עיקרון הכלל על תביעות שאינן רכושיות, כגון זו. ובכל זאת, ערעורו של האב נדחה. בית המשפט לא היה מוכן לסייע בידו של הגבר "להשלים את מזימתו" (מדברי השופט ש' לוין, בעמוד 151 לפסק הדין).
בפסק הדין של בית המשפט העליון, בעניין רג'ומי משנת 1998 נראה היה שהשופטת פרוקצ'יה מיישמת את העיקרון שבבסיס הכלל "עילה בת עוולה". עם זאת, השופטת לא הכריזה על החלת הכלל עצמו. בשל כך, השופטת לא נזקקה למבחנים השונים שפורטו מעלה, ביחס להיקף תחולתו.
בפסק הדין בעניין אברהם נ' ראשד משנת 2003 שואל בית המשפט האם נוכח הפעילות הבלתי חוקית של התובעים, מתחייבת שלילת הסעד מהם, על יסוד העיקרון לפיו אין לתת לתובע ליהנות מפרי חטאו. השופטת ביניש, כתוארה אז, שקלה את מידת הפליליות שדבקה בהתנהגות התובעים, אשר בנו את ביתם ללא היתר ובאמצעות קבלן בניין שאינו רשום. בנוסף, בחנה השופטת את הקשר הסיבתי בין המעשה הבלתי חוקי לבין התרחשות הנזק וכן את האינטרס הציבורי בהטלת האחריות על מזיק אשר גרם לנזק ברשלנותו. מאיזון מרכיבים אלה היא מגיעה למסקנה כי אין לדחות את התביעה. התובעים זכאים לפיצויים בגין נזקיהם, אולם הדופי שנמצא בהתנהגותם יביא להפחתה בפיצויים אלה. השופטת ביניש קבעה את אשמם התורם של התובעים בשיעור 40 אחוזים ולכן זכו לפיצויים באופן יחסי, בעבור שישים אחוזים מהנזק בלבד.
במשפט האנגלי, טרם נקבע איזה מהמבחנים שפורטו לעיל הוא שיתווה את היקף החלת ההגנה בדיני הנזיקין. לכן, קשה לקבוע כיצד בדיוק מחילים את הכלל. לכל היותר ניתן לומר שקיימים בו שלושה פרמטרים עיקריים (Clerk & Lindsell on Torts, בעמוד 152): ראשית, התנהגות התובע צריכה להיות ראויה לגינוי באופן מובהק, כך שתצדיק פסילה על ידי בית המשפט. שנית, על המעשה להיות חלק אינטגרלי מהטענה כנגד הנתבע-המזיק. ושלישית, במקרים מסוימים נדרשת פרופורציונליות בין התנהגותו של התובע לזו של הנתבע. ההגנה לא תחול כשהנתבע הגיב באופן שאינו מידתי.
בכל מקרה, לפי המשפט האנגלי לא כל עוולה שביצע התובע תשפיע על זכותו לתרופה בגין נזקיו. אי החוקיות או אי המוסריות שבמעשיו צריכה להיחשב חמורה וכן להיות קשורה לאירוע שהרים את הטענה לפיצויים.
מבט לעתיד – הצעת הקודיפיקציה האזרחית
סעיף 3 לתזכיר הצעת חוק דיני הממונות משנת 2006 מציע את קביעת העיקרון הכללי "אין חוטא נשכר". הסעיף למעשה מחיל את הגנת "עילה בת עוולה" על כלל הדינים האזרחיים ובכך מאפשר לבית המשפט לשלול או להגביל זכותו של אדם כשהתנהגותו נגדה את החוק או את תקנת הציבור.
צעד לכיוון העיקרון המוצע לעיל ניתן לראות כבר בפסק דין גרינברג נ' מגדל חברה לביטוח בע"מ משנת 1999. הנשיא ברק שלל מתן פיצויים בגין תאונת דרכים לאדם שנפגע בעת שנהג ברכב ללא הגה כוח, בניגוד לאמור ברישיונו, שמגביל אותו מפורשות לנהיגה בהגה כוח מסיבות רפואיות. הנחת הפסיקה הייתה כי נהיגה ללא רישיון או בניגוד להוראותיו מגדילה במידה ניכרת את הסיכונים בדרכים ובכך פוגעת בתקנת הציבור. נימוקו של הנשיא ברק לא נשען על כלל ה"עילה בת עוולה" אלא על העיקרון שבבסיסו. לדידו, הגשמת תכלית החוק, היא ההרתעה מיצירת סיכונים מיותרים בדרכים, מחייבת את העיקרון לפיו "לא יצא חוטא נשכר".
המגמה מסתמנת גם מחוץ לדיני הנזיקין. בפסק הדין בעניין בנבינישתי משנת 2001 קבע בית המשפט העליון שאדם שצבר חובות במהלך ניהול עסק בלתי חוקי לא יוכל ליהנות מהסדרי החוק בדבר פשיטת רגל. גם כאן מבסס הנשיא ברק את נימוקיו בעיקרון "אין חוטא נשכר". לדידו, אין די בהוכחת אי החוקיות של העסק אלא יש להראות שניהול העסק נוגד באופן מהותי את תקנת הציבור.
לאור תזכיר הצעת חוק דיני הממונות עושה רושם שהמחוקק מתכוון לקבל את העיקרון שבבסיס הגנת "עילה בת עוולה". ואולם, נראה גם שהתזכיר בגרסתו הנוכחית מציג עיקרון רחב מאוד ונטול סייגים. אם תתקבל הצעת החוק בניסוחה הנוכחי, יוותר ספק באשר להיקף ההגנה שמקנה הסעיף. הנוסח אינו מבהיר מהם האמצעים בהם ינקוט בית המשפט על מנת למנוע מחוטא לצאת נשכר, האם ידחה תביעות על הסף, ואם כן באילו מקרים.
כאמור, עיקרון "אין חוטא נשכר" מיועד לחול על כלל הדינים האזרחיים. עם זאת, בחוקים השונים קיימים אלמנטים נוספים שיכולים למתן או להעצים את היקף תחולתו של עיקרון זה. דיני החוזים, לדוגמה, מבקשים לקיים חוזים ככל האפשר ונזהרים מאוד בהכרזת בטלותם, מכל סיבה שהיא. כך קובע סעיף 25 לחוק החוזים, ובתי המשפט אף הם יעדיפו לפרש לשון חוזה באופן שאינו מעיד על אי חוקיות או אי מוסריות. כתוצאה מכך, מעטים ימצאו חוטאים ולכן מעטים יהיו גם הפרטים שתביעתם תידחה על בסיס העיקרון "אין חוטא נשכר". לעומת זאת, בדיני הנזיקין, אנו חסרים הוראה דומה. לכן, נראה כי אין כל מניעה לשלול את זכות התביעה על בסיס כלל "עילה בת עוולה". לאור עובדה זו, לכאורה יקל על בית המשפט לפסול תביעה נזיקית מאשר תביעה חוזית.
רשימת מקורות
ספרות
ברד
בָּרָד הוא משקע בצורת כדורי קרח אשר נופלים מעננים.
היווצרות
הברד נוצר בתנאי אטמוספירה לא יציבים, המאפשרים התפתחות עננות ערמתית מפותחת וזרימות אנכיות חזקות יחסית. עם זאת, היווצרותו של הברד אפשרית אך ורק בענן הנקרא קומולונימבוס, או כפי שהוא מוכר במינוח המטאורולוגי, גם בשם CB. ענן הקומולונימבוס הוא ענן מפותח מאוד שגובה בסיסו מצוי ברום של פחות מ-300 מטר מעל גובה פני הים או מעל פני השטח, וגובה הפסגה שלו מגיע לכדי 6 קילומטר ויותר. הענן נוצר בתנאי אי יציבות חריפים מאוד באטמוספירה ומצויים בו, הן בתוכו והן מסביב לו כולל מתחתיו, זרמים אנכיים חזקים מאוד, הנקראים קונבקציה.
הקונבקציות, הזרימות האנכיות מעלות את טיפות המים בענן אל מעבר רום הקיפאון - הטיפה עוברת למצב צבירה מוצק המהווה את הגרעין של כל משקע, המתחיל את דרכו כשלג.
בעת ירידת משקעים, מתחיל המשקע לרדת כשלג ועושה את דרכו לקרקע בהשפעת כח המשיכה, מגיע אל מתחת רום הקיפאון, שם הוא מפשיר והופך לטיפת מים מקוררת ביותר. בתוך כך, הטיפה סופחת אליה טיפות מים נוספות הנצמדות אליה. בשלב זה זרימה אנכית (קונבקציה) חזקה, עשויה שוב "לזרוק" את הטיפה ולהעלותה, אל מעבר לרום הקיפאון ולהביא לקפיאת השכבה החיצונית.
תהליך זה חוזר על עצמו שוב ושוב, עד אשר כדור הברד המתהווה כבד די הצורך על מנת להתגבר על הקונבקציות החזקות ולרדת לקרקע, או שהוא מוסט על ידי זרמים אופקיים חזקים (הקיימים אף הם בענן) לאזור בענן בו הזרימה האנכית חלשה יותר, אז יפול כדור הברד אל הקרקע. ככל שהזרימה האנכית חזקה יותר, כך עשוי הברד "להיזרק" בחזרה אל תוך הענן מספר רב יותר של פעמים ובכך, להתפתח לגדלים מרשימים יותר.
בשל אופי התהוותו, עשוי הברד שכבות שכבות, בדומה לבצל, כאשר מספר השכבות מעיד על מספר מחזורי הקיפאון.
סוג נוסף של ברד, השכיח בישראל בעיקר באזורי ההרים, הוא ברד רך אשר נגרם כתוצאה מקפיאה של טיפות מים בענן או מהתנגשות פתיתי שלג עם טיפות מים שנמצאות במצב של קירור יתר. ברד זה נראה יותר ספוגי, נופל יותר בעדינות ולעיתים נראה דומה מאוד לשלג.
נזקי ברד וגודל כדורי הברד
שכבת האוויר באטמוספירה מאיטה את נפילת הברד. אילו היה הברד יורד ללא חיכוך עם האוויר, הייתה מהירותו יכולה להגיע ליותר מ-70 קילומטר לשעה. בכל שנה הברד פוגע בחקלאות בארצות שונות. הברד יכול להיות קטלני לבני אדם. לדוגמה משלחת מדענים מטעם נשיונל ג'יאוגרפיק גילתה בשנת 2004 כי מותם בתקופה הפרה-היסטורית של כ-200 נוודים, שגופותיהם נמצאו בהרי ההימלאיה עם גולגולות שבורות, היה כתוצאה מסופת ברד עם כדורי ענק קטלניים.
תועדו מספר מקרים בהם היו סופות עם כדורי ברד גדולים במיוחד. לדוגמה, בגרמניה ב-28 ביוני 2006 סופת כדורי ברד בגודל 12 סנטימטר ומעלה, גרמה לנזקים של מעל 2 מיליון דולר. באלבמה ב-2006 תועדו כדורי ברד ענקיים כתוצאה מסופת טורנדו, ובאלכסנדריה שבמצרים נפלו ב-1998 כדורי ברד "בגודל אשכולית", כפי שתואר על ידי המרכז הלאומי לחקר מטארולוגי. בסרט "היום שאחרי מחר" מוצגת סופת ברד מסוג זה, כסימן לשינוי כתוצאה מהתחממות כדור הארץ, אך יש מדענים המפקפקים בכך שסופות ברד חריפות מעידות על שינוי אקלים הקשור להתחממות כדור הארץ.
סופות ברד חריפות ונזקיהן תועדו לאורך ההיסטוריה. בנוסף, הברד מוזכר בכתבים עתיקים כמו בסיפור מכת הברד במצרים, המתואר בתנ"ך.
ברד בהלכה היהודית
בדיני מקוואות משמש הברד כאחת מהאופציות למלא מקווה במים כשרים. עקרונית אסור למלא את המקווה במים "שאובים" אבל מים שהתגבשו ונעשו שלג או ברד או קרח, אין בהם פסול שאיבה, וגם אם יכניסו אותם לתוך כלי, כיוון שהם יכולים לעמוד בלעדיו, אין הם נחשבים בכך שאובים, ואינם נפסלים למקווה.
רונטי רומאן
רונטי רומאן או מויסה רומטי-רומאן (ברומנית: Ronetti Roman או Moise Ronetti Roman; נולד ב-1847 או 1853 - נפטר בי"ז בשבט תרס"ח, 20 בינואר 1908 (7 בינואר 1908 לפי הלוח היוליאני)) היה שם העט של ארון בלומנפלד, סופר, משורר, מחזאי ופובליציסט יהודי-רומני, שיצירתו המפורסמת ביותר היא המחזה מנשה.
ביוגרפיה
רונטי רומאן נולד ביישוב Jezierzany, בגליציה, והתייתם מהוריו בגיל צעיר. לפי הנרמז באחת מיצירותיו הוא גודל על ידי אחת הסבתות. ב-1868 התיישב בחרלאו, שם למד גרמנית עם מורה פרטי. התחיל לעבוד כמורה בסדיגורה ואז עבר לבקאו, שם עבד כמנהל חשבונות והתכונן לבחינות הבגרות.
בסתיו 1869 עבר לברלין ונרשם ללימודי רפואה. עזב את הרפואה לטובת הבלשנות ב-Akademie für Philologie ובו זמנית גם האזין לשיעורי פילוסופיה. הוא לא התמיד בכך, עבר ללמוד בערים אחרות, אך לא סיים אף פקולטה.
בשנים 1868 - 1872 פרסם בהמגיד ובכתבי עת עבריים נוספים מאמרים בתחום הספרות העברית תחת שמות העט מויסה רומאן או רומאנו. הוא נסע דרך איטליה ודרך צרפת, כשהוא משתמש בשם רונטי רומאן. בשובו לרומניה, התחיל לעבוד כמחנך ומורה לגרמנית במכון של וסילה אלכסנדרסקו אורקיה.
הוא השתתף בז'ונימאה, שם התיידד עם יון לוקה קאראג'אלה ועם מיכאי אמינסקו. ב-1878 היה לזמן מה חבר במערכת כתב העת Timpul (הזמן) יחד עם קאראג'אלה ועם אמינסקו. הוא התחיל לעבוד במשרד החוץ, כמתורגמן לגרמנית.
בשנים 1881 - 1882 נשא לאישה את אלאונורה, בתו של חוכר הקרקעות שמיל הרשקוביץ', והזוג עבר לחיים באזור הכפרי. מרד האיכרים ברומניה ב-1907, הפחיד אותו, והוא נמלט עם משפחתו ליאשי, שם מת מאירוע לבבי כעבור שנה. הוא ניסה להסביר את התופעה במאמר, שהופיע לאחר מותו, ב-1908.
רומאן פרסם ב-1900 את המחזה מנשה, העוסק בנישואי יהודייה עם נוצרי, שהופיע כעבור שנה ביאשי ומשם הגיע לבוקרשט. המחזה זכה לשבחי המבקרים והפך למחלוקת פוליטית בגלל התנגדות הלאומנים הרומנים להופעתו בתיאטרון הממלכתי של בוקרשט.
בנובמבר 1942 נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו.
יוסף אלמושנינו
הרב יוסף בן יצחק אלמושנינו (1643, ירושלים, האימפריה העות'מאנית - 1689, ניקלשבורג, ממלכת הבסבורג) היה הרב הראשי של יהודי בלגרד בשנים 1668–1688. ב-1688 במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) כבש צבא ממלכת הבסבורג את בלגרד. הרב אלמושנינו ונכבדי הקהילה הובלו למעצר בניקלשבורג ושם בעודו במעצר, נפטר.
קורות חייו
יוסף אלמושנינו נולד בירושלים. צאצא של הרב משה אלמושנינו מסלוניקי ואחיינו (בן אחותו) של הרב יהודה לירמה מבלגרד. למד בישיבת בית יעקב אצל ישראל יעקב חגיז והיה חברותא של אברהם נתן בן אלישע אשכנזי. ב-1660 הגיע לבלגרד ולמד תחת הרב שמחה בן גרשון הכהן בישיבה אותה הקים דודו יהודה לירמה. ב-1661 נישא לבתו של הרב שמחה בן גרשון הכהן. ב-1668 יצא הרב שמחה בן גרשון הכהן לבודה, בה הוצעה לו משרת הרב הראשי. תחתיו מונה יוסף אלמושנינו לרב הראשי של בלגרד.
באותה העת נחשבה בלגרד למרכז הלכה ופסיקותיו של הרב מופיעות בספרי שאלות ותשובות. אלמושנינו ניהל חליפת מכתבים ובהם התייעצויות הלכתיות עם משה בן חביב וצבי הירש אשכנזי. בתקופת כהונתו מתועדים ביקורי שדר"ים בבלגרד, כגון של הרב משה גאלנטי (השני). בתקופת כהונתו התחוללה שרפה גדולה בבלגרד ובמהלכה נשרפה ספריית בית המדרש ורבים מכתביו של הרב אלמושנינו עלו באש.
הרב אלמושנינו הואשם לא אחת בשבתאות, וככל הנראה ניהל קשרים עם נתן העזתי. בתקופתו שלחה קהילת בלגרד שני שליחים אל שבתי צבי, ומתועד כי העתיק והפיץ מכתביו של נתן העזתי. לאחר מותו של שבתי צבי התיר הרב אלמושנינו את עגונתו יוכבד, לאחר שגבה עדויות אודות מותו.
ב-1688 נכבשה בלגרד על ידי צבא ממלכת הבסבורג. הרב אלמושנינו ו-45 מנכבדי ועשירי הקהילה הובלו למעצר בניקלשבורג, במטרה להביא לפדיון שבויים בסכומי כסף גבוהים. ב-1689 בעודו בשביו, נפטר הרב אלמושנינו. כתביו נבזזו על ידי החיילים ההבסבורגים, נמכרו לעות'מאנים והובאו לקושטא. שם רכשו אותם בניו יצחק, יהודה ושמחה אלמושנינו, והוציאו אותם לאור בשני כרכים בשם "עדות ביהוסף" עם הסכמתו של רבי חיים אלפאנדרי. הכרך הראשון נדפס ב-1711 והשני ב-1733.
האג'י רייט
האג'י אמיר רייט (באנגלית: Haji Amir Wright; נולד ב-27 במרץ 1998) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדות החלוץ והקיצוני שמשחק באנטליהספור מליגת העל הטורקית ובנבחרת ארצות הברית.
קריירת נוער
רייט, שהיה ידוע בסיומות, ביכולתו לנצח במאבקי גובה ובמהירותו, כונה על ידי כלי תקשורת רבים כאחד הפוטנציאלים המובילים במערכת הנוער של ארצות הברית. הצלחתו בנבחרת עד גיל 17 תרמה להגעתו לאקדמיה של שאלקה 04.
שאלקה 04
באפריל 2016, רייט חתם בשאלקה 04 הגרמנית. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה עד גיל 19 של המועדון ב-16 באפריל, רייט כבש צמד מול בורוסיה מנשנגלדבך.
פג'וורנק
פג'וורנק (בהונגרית: Fegyvernek) היא עיירה במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק בנפת טרקסנטמיקלוש.
האג'י רייט
פנלו
ביולי 2019, רייט הצטרף לפנלו מליגת העל ההולנדית בהעברה חופשית.
פג'וורנק
נגישות
כביש הגישה עובר בקצה הדרומי של מרכז היישוב, ובחלק של העיר (אחת השכונות} עובר הכביש הראשי מספר 4, בערך בכיוון מזרח-מערב, ולכן הוא כביש הגישה החשוב ביותר מכיוון בודפשט–סולנוק כמו גם מכיוון דברצן–נירג'האזה.
האג'י רייט
סונאוסקה פובולד
באוגוסט 2020 עבר רייט לסונאוסקה פובולד מליגת העל הדנית בהעברה חופשית. הוא פתח את הליגה עם 6 שערים ב-8 הופעות בתחילת נובמבר, ונבחר לשחקן הסופרליגה הדנית של חודש אוקטובר 2020. ביולי 2021, רייט רצה לעבור מסונאוסקה ולא הגיע לאימוני קדם העונה. ב-21 ביולי 2021, המועדון הטורקי אנטליהספור אישר כי החתים את רייט בהשאלה מסונאוסקה עם אופציה לרכישה. עם זאת, מאוחר יותר באותו יום הקבוצה הדנית הכחישה שהעסקה יצאה לפועל מפני שהם לא קיבלו שום תשלום. עם זאת, מספר ימים לאחר מכן, ב-28 ביולי 2021, סונאוסקה אישרה כי הוא הושאל לאנטלאספור לעונת 2021/22 וכן חידש את חוזהו במועדון עד יוני 2024.
פג'וורנק
היסטוריה
היישוב נקרא בתרגום חופשי "כלי נשק" או "של כלי נשק" על שם החמושים שחיו במקום פעם ועיסוקם היה כנראה בעלי זרוע חמושים או שכירי חרב. אנשים התגוררו ביישוב כבר בתקופת הברונזה, ומאוחר יותר נמצאו ממצאי תקופת הברזל והממצאים הסרמטיים בתקופות מאוחרות יותר. במקורות הכתובים והידועים אנו נתקלים לראשונה בשמו של הכפר בשנת 1212. אחר כך בשנת 1219 הוא מוזכר במרשם אוראדיה.
האג'י רייט
אנטליהספור
ב-19 ביולי 2022, רייט חתם על חוזה לשלוש שנים באנטליהספור מליגת העל הטורקית.
פג'וורנק
היסטוריה
היישוב פג'וורנק של המאה ה-15 ערך כבר ירידים והיו לו פריבילגיות של עיר שוק, אך בשנים 1686–1687 סלים ג'ראי הראשון, החאן הטטרי של קרים (Selim I Giray) השמיד את האזור יחד עם הכפר פג'וורנק.
ב-25 ביולי 1919 חיילים רומנים ירו למוות ב-49 מקומיים בתגובה על הירי וההריגה של מפקד גדוד דרובטה-טורנו סברין. בסוף שנת 1919 הוקם במקום מחנה מעצר עבור החיילים האדומים לשעבר בתנאים קשים מאוד. המחנה חוסל בשנת 1922. לאחר מלחמת העולם השנייה גורשו מפג'וורנק רבים מהתושבים מוצא גרמני למכרות פחם באזור הדון. על פי הצעתו של השר למינהל ציבורי ומשפטים, הוענק ליישוב תואר עיר ב-15 ביולי 2013.
קהילה יהודית
משפחות יהודיות התיישבו במקום במחצית הראשונה של המאה ה-19. הן עסקו במסחר, מלאכה וחקלאות. אחרים היו בעלי מקצועות חופשיים. בעקבות חילוקי הדעות (בקונגרס של יהודי הונגריה ב-1869,1868) בין חרדים למשכילים (הקרע ביהדות הונגריה), הצטרפה פג'וורנק לזרם הניאולוגי שגרס השתלבות בחברה ההונגרית ותיקון סדרי החיים הדתיים. במקום פעלו חברה קדישא, אגודת נשים ובית כנסת. ב-1870 הוקם בית ספר יהודי, רמת הלימודים הייתה גבוהה ולמדו בו גם תלמידים נוצרים. ב-1880 חיו בפג'וורנק 237 יהודים.
האג'י רייט
קריירה בין-לאומית
רייט כבש את השער הבין-לאומי הראשון שלו בהופעת הבכורה שלו בבוגרים בארצות הברית ב-1 ביוני 2022, בניצחון ידידות 3–0 על. בנובמבר 2022, רייט זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2022, וכבש את השער המצמק בהפסד 1–3 ל בשמינית הגמר.
פג'וורנק
קהילה יהודית
במלחמת העולם הראשונה (1914–1918) התגייסו לצבא 37 מיהודי פג'וורנק, חמישה מהם נפלו קרבות.
ב-1920, בימי הטרור הלבן (פרעות ביהודים וברדיקאלים שבוצעו בידי גורמים ימניים בשנים 1919–1921, לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית) הוכו יהודים רבים וחנויותיהם נשדדו. הרופא העירוני, ד"ר ז'יגמונד קליין (KLEIN), נרצח בידי הפורעים.
ב-1925 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי ומ-1930 היו כפופים לה יהודים תושבי שישה יישובים קטנים בסביבה. ב-1930 נמנו בקהילה רק 85 יהודים.
תקופת השואה
מעמדם וזכויותיהם של יהודי הונגריה הוגבלו עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939), כשממשלת הונגריה הפרו-גרמנית חוקקה בשנת 1938 את "החוקים היהודי הראשון" ואחריה את החוק היהודי השני ואת החוק היהודי השלישי.
ב-1942 נלקחו צעירים יהודים לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי).
כשניכנס הצבא הגרמני להונגריה במרץ 1944 (מבצע מרגרטה), קיבלה אותו האוכלוסייה הנוצרית בהתלהבות. ביוני רוכזו יהודי פגיוורנק בבית הכנסת, וכעבור יומיים הוסעו בעגלות לגיטו שהוקם בסולנוק (SZOLNOK), ומשם שולחו ב-26 ביוני לאושוויץ.
אחרי המלחמה התחדשו חיי הקהילה בידי הניצולים המעטים שחזרו מהמחנות ומעבודות הכפייה, אליהם הצטרפו כמה מיהודי הכפרים שבסביבה. בעזרת כספי הג'וינט שיפצו את בית הכנסת. ב-1948 חיו במקום 30 יהודים. כשהוקמה מדינת ישראל עלו כמה משפחות יהודיות ארצה.
ריקרדו גאייגו
ריקרדו גאייגו רדונדו (בספרדית: Ricardo Gallego Redondo; נולד ב-8 בפברואר 1959 במדריד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
האג'י רייט
חיים אישיים
אחיו של האג'י, חניף, משחק בקבוצה עד גיל 19 של בונר מהליגה הגרמנית החמישית. בן דודו של האג'י, ג'וזף אדאי, זכה בסופרבול XLI ב-2007 עם אינדיאנפוליס קולטס.
תארים
ניו יורק קוסמוס
ריקרדו גאייגו
גאייגו שיחק במרבית הקריירה בריאל מדריד בה גדל, והיה שותף לעשרה תארים בתשע עונות בקבוצה, בה שימש כבורג מרכזי במהלך שנות ה-80. לגאייגו 42 הופעות בנבחרת ספרד, אותה ייצג בין היתר בשני טורנירי מונדיאל ובשתי אליפויות אירופה.
האג'י רייט
תארים
אישי
ריקרדו גאייגו
קריירת משחק
גאייגו החל את הקריירה בקבוצת הנוער של ריאל מדריד. כשסיים את גילאי הנוער, החל לשחק בקבוצת הבת של המועדון, ריאל מדריד קסטיליה. בעונתו השנייה בקבוצה, עונת, העפיל עימה עד לגמר הגביע הספרדי, ואף כבש בשלב חצי הגמר מול ספורטינג חיחון. בגמר פגשה קסטיליה את קבוצת האם שלה, ריאל מדריד, והובסה על ידה 6-1. גאייגו פתח בהרכב קסטיליה למשחק הגמר.
החל מעונת החל גאייגו לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון. גאייגו פתח בהרכב של וויאדין בוסקוב כבר במחזור הראשון, בחוץ מול אלמריה, ובמחזור השני כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון הביתי 7-1 על אתלטיק בילבאו. כבר בעונת הבכורה של השתלב גאייגו היטב בהרכב הקבוצה, ורשם 26 הופעות ליגה. עונה אחר כך, זכה גאייגו עם קבוצתו בתואר הראשון שלו בקריירה, הגביע הספרדי.
גאייגו נותר שחקן הרכב משמעותי בקבוצה, שהחלה לצבור תארים נוספים החל מעונת, בה זכתה בגביע אופ"א. גאייגו פתח בהרכב בשני משחקי הגמר מול וידאוטון, בסיומם ניצחה ריאל 3-1 בסיכום שני המשחקים. עונה אחר כך השלימה הקבוצה זכייה שנייה ברציפות בגביע אופ"א, ושוב שיחק לאורך שני מפגשי הגמר, בסיומם ניצחה ריאל 5-3 את פ.צ. קלן. החל מאותה עונה זכה גאייגו עם הקבוצה בארבע אליפויות ספרד רצופות ובגביע ספרדי אחד נוסף עד שסיים את דרכו בקבוצה בסיום עונת. גאייגו ערך 250 הופעות ליגה במדי ריאל מדריד, ובתשע העונות במדיה זכה בארבע אליפויות, שני גביעים, שני גביעי אופ"א, הסופר קאפ הספרדי וגביע הליגה הספרדית.
בסיום העונה חזר גאייגו למדריד, שם חתם במדי ראיו ואיקאנו ששיחקה אז בליגת המשנה. לאחר שבעונה הראשונה שלו שיחק עם קבוצת המילואים של המועדון, חזר גאייגו לקבוצה הבכירה בעונת. במהלך העונה הגיע לקבוצה חברו לשעבר של גאייגו לריאל מדריד ולנבחרת ספרד, חוסה אנטוניו קמאצ'ו, לתפקיד ראשון כמאמן, והוביל את ראיו בחזרה לליגה הבכירה מהמקום השני בטבלה. בסיום העונה פרש גאייגו ממשחק פעיל בגיל 33.
נבחרת ספרד
גאייגו החל את הקריירה הבינלאומית תחת המאמן חוסה סנטמריה, במסגרת ההכנות למונדיאל 1982 שהתקיים במדינה. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו ב-24 בפברואר 1982, במשחק ידידות מול. גאייגו עלה כמחליפו של ויקטור מוניוס בדקה ה-55, וכחצי שעה אחר כך כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת, שקבע את תוצאת המשחק - 3-0 לספרד. גאייגו זומן על ידי סנטמריה לסגל ספרד לטורניר, אך במהלכו רשם 12 דקות משחק בלבד, כשעלה כמחליף במשחק האחרון של שלב הבתים בו נוצחה ספרד 1-0 על ידי.
גאייגו זומן לסגל של מוניוס לקראת מונדיאל 1986 במקסיקו. לאחר שלא שותף במשחקה הראשון של ספרד בטורניר, חזר גאייגו להרכב ספרד בשאר ארבעת משחקיה בטורניר, בהם ניצחה את צפון אירלנד ו בשלב הבתים, גברה 5-1 על בשמינית הגמר, והפסידה בדו-קרב בעיטות עונשין מול  ברבע הגמר.
הטורניר הבינלאומי האחרון של גאייגו בשורות ספרד היה טורניר יורו 1988, בו הודחה כבר בסיום שלב הבתים. גאייגו פתח בהרכב בשני משחקיה הראשונים של ספרד בטורניר.
בסיום טורניר היורו, פרש גאייגו מכדורגל בינלאומי. הוא ערך 42 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שני שערים.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו של גאייגו ממשחק, הוא נותר בתפקידים מנהלתיים ומקצועיים שונים בעולם הכדורגל, ביניהם שנתיים כיועץ טכני בראיו ואיקאנו שבמדיה פרש, ולאחר מכן תפקידי ניהול שונים בקבוצת האם שלו, ריאל מדריד.
בין השנים 2009 ל-2011, שימש גאייגו כפרשן במשחקיהן של ריאל מדריד ושל נבחרת ספרד, בשידורי תחנת הרדיו השנייה בגודלה בספרד, אונדה סרו.
ב-2011, עם מינויו של חוסה אנטוניו קמאצ'ו לתפקיד מאמן נבחרת סין, קיבל גאייגו את תפקיד עוזר המאמן, בו נותר עד לעזיבתו של קמאצ'ו ב-2013. השניים שיתפו פעולה בעבר בריאל מדריד ובנבחרת ספרד כשחקנים, וקמאצ'ו אף אימן את גאייגו כחצי עונה בראיו ואיקאנו.
כנסיית סן ז'רמן דה פרה
כנסיית סן-ז'רמן-דה-פרה (צרפתית: Église de Saint-German-des-Prés) היא כנסייה הנמצאת ברובע השישי של פריז. הכנסייה הייתה חלק מהמנזר הבנדיקטי סן-ז'רמן-דה-פרה (Abbey of Saint-Germain-des-Prés), שנבנה בשדות (prés) שמעבר לפרברי פריז של ימי הביניים, היה אתר קבורה של המלכים המרובינגיים של נויסטריה. המנזר, שכיום הוא העתיק ביותר בפריז, נוסד במאה השישית על ידי בנו של כלוביס הראשון, כילדבר הראשון (Childebert I, שלט בשנים 511–558). תחת הפטרונות המלכותית הפך המנזר לאחד העשירים בצרפת. ב אוחסנו בו כתבי קודש חשובים והוא נותר במרכז החיים האינטלקטואליים בכנסייה הקתולית בצרפת עד התפרקותו בזמן המהפכה הצרפתית. פיצוץ ושריפה הרסו את המנזר ואת אכסדרת העמודים שלו, אך הכנסייה שרדה.
על שם המנזר נקרא הרובע שהתפתח סביבו, רובע סן-ז'רמן דה פרה, שמהווה חלק מהרובע הלטיני, משום שהמנזר נידב חלק מאדמותיו לאורך נהר הסן – "שדות המלומדים" (Pré aux Clercs) – לשם הקמת המבנים בהם השתכנה האוניברסיטה של פריז. על שם המנזר נקראות גם השדרות שסמוך להן ממוקמת כיום הכנסייה, שדרות סן ז'רמן.
היסטוריה 3>
בשנת 542, לאחר שלחם בספרד והסיר את המצור מעל סרגוסה, חזר כילדבר לפריז כשבאמתחתו שריד קדוש יקר ערך שקיבל מהבישוף של סרגוסה, טוּנִיקָה של הקדוש סן-וינסנט, בן העיר. לאחר שחזר כילדבר לפריז, הורה לבנות כנסייה גבוהה כך שיוכל לראותה דרך השדות כדי לאחסן את השריד הקדוש.
בשנת 558 הושלמה בניית כנסיית סן-וינסנט והיא הוקדשה על ידי ז'רמן, ב-23 בדצמבר. באותו היום נפטר כילדבר. מלכי השושלת המרובינגית נטמנו בכנסייה במאות השישית והשביעית, אך קבריהם נפתחו ונהרסו בזמן המהפכה הצרפתית.
לצד הכנסייה נבנה מנזר. לאב המנזר היו סמכויות השיפוט הרוחניות כמו-גם החילוניות באזור הפרבר של סן-ז'רמן (סמכויות בהן החזיק עד לשנת 1670). הכנסייה נבזזה לעיתים תכופות ואף נשרפה במאה התשיעית על ידי הנורמאנים. היא נבנתה מחדש בשנת 1014, והוקדשה מחדש ב - 1163, על ידי האפיפיור אלכסנדר השלישי סן-ז'רמן מפריז, בישוף העיר שהוכרז כקדוש. החומה הגדולה שנבנתה סביב פריז בעת מלוכתו של פיליפ השני לא כללה את שטח המנזר, ולתושביו הותר לדאוג לענייניהם בעצמם.
במאה ה-17 היה מחוז סן-ז'רמן מהאזורים הנחשקים ביותר שבגדה השמאלית. המלכה מרגריט דה ולואה דחקה באב המנזר לנדב גם לה חלק מאדמות המנזר. היא בנתה על השטח ארמון, ושיוותה לאזור סגנון אופנתי, שנותר על כנו עד שמחוז סנט-אונורה שמצפון לשאנז אליזה האפיל עליו בזוהרו במאה ה-18.
מבנה 3>
למרות השינויים הרבים שעברה הכנסייה, מגדל הפעמון שנישא מעל הכניסה המערבית לא השתנה כמעט מאז שנת 1000, למעט הצריח שנוסף במאה ה-19.
מקום מקהלת הכנסייה שבאפסיס המזרחי הוא דוגמה מוקדמת לבנייה גותית בעזרת תמיכות דואות.
קברו של הפילוסוף רנה דקארט נמצא באחת מהקפלות הצדדיות של הכנסייה.
דורא אל-קרע
היסטוריה
בכפר שרידים ארכאולוגים המעידים שהמקום היה מיושב כבר מהתקופה הרומית בארץ ישראל. הממצאים כוללים מספר מערות קבורה (שהגדולה בהם ידועה בשם "מערת א-סוקייה"), בריכות ותעלות חצובות בסלע. המאפיין הייחודי ביותר של הכפר הוא מערכת ההשקיה המסורתית המייצגת את אחת ממערכות המים הקדומות ביותר. סדרה של שיפוצים נעשתה כדי להגן על האתרים, ודורה אל-קרע הוכרזה כאתר שימור סביבתי וארכאולוגי.
לפי מסורת מקומית, הכפר דורא אל-קרע הוקם ע"י מהגרים מדורא שבדרום הר חברון, ככל הנראה לאחר המאה ה-17.
בשנת 1863, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר, וכתב שגרו בו 250 תושבים. הוא תיעד את מערכת המים שהמקום וציין שחלק מבתי הכפר בנויים מאבנים שבשימוש משני. בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר קטן, מוקף במטעי זיתים שבדרומו מספר מעיינות.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בדורא אל-קרע הייתה אוכלוסייה של 191 נפש, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בדורא אל-קרע 71 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 303 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 370 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 4,166 דונם. אשר מתוכם הוקצו 1,762 לחקלאות שלחין, ו-1,253 לגידולי דגנים.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עברה דורה אל-קרע משליטה בריטית לירדנית.
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית. לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B.
בשנת 1970 הוצא לראשונה צו תפיסה צבאי על קרקעות חקלאיות בחלקו הדרומי של הכפר. אשר עליהם הוקם בין היתר, המחנה הצבאי בבית אל - בה"ד 4 ושטחי אש סביבו, ואחר כך מפקדת המנהל האזרחי וכן חלק מהתנחלות בית-אל, שהוקמה באוקטובר 1977. ב-18 ביולי 1979 הוציא המושל הצבאי צו נוסף, שנומק בצורך צבאי ביטחוני, מבלי שהצו כלל תאריך פקיעה או הוגבל בזמן בכל דרך אחרת. תפיסה זו הייתה המשכה של תפיסת השטחים הקודמת. הצו כלל הוראה מפורשת שלא להביא את דבר הצו לידיעת "המקומיים", כלומר לתושבים הפלסטינים בעלי הקרקע שנתפסה בצו, ומניעת פרסומו ברבים. בסך הכל נתפסו 1,800 דונם של תושבי דורא אל-קרע.
במשך שנים רבות לא נעשה דבר בקרקעות שהופקעו, ומעולם לא נעשה בה שימוש ביטחוני. אך מתושבי דורא אל-קרע נמנע הגישה אל הקרקעות, אותם עיבדו קודם. הקרקעות שימשו לגידולי ענבים, חיטה, שעורה וירקות. בשנת 1998 החלה הרחבת ההתנחלות בית אל צפונה, וחלה הקמתה של שכונה חדשה, שכונת האולפנה שחלקה הוקם על הקרקעות שנתפסו מ"דורא אל-קרע", וחלקים ממנה נבנו מחוץ לשטח שכלול בצווי התפיסה ומחוץ לשטח השיפוט של בית אל.
איונה בראון
איונה בראון (באנגלית: Iona Brown, 7 בינואר 1941 - 5 ביוני 2004) הייתה כנרת ומנצחת בריטית. בעת מותה הייתה מנהלת האקדמיה של סנט מרטין בשדות בלונדון והתזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס.
ביוגרפיה
בראון נולדה למשפחה מוזיקלית; הוריה היו מוזיקאים; אחיה טימותי הוא נגן קרן יער ראשי בתזמורת רשות השידור הבריטית; אח אחר, איאן, הוא פסנתרן ואחותה, סאלי, היא ויולנית בתזמורת הסימפונית של בורנמות'.
משנת 1963 עד 1966, הייתה בראון חברה בתזמורת פילהרמוניה. בשנת 1964 הצטרפה לאקדמיה של סנט מרטין בשדות ושם התקדמה עד להיותה לסולנית בשנת 1974.
בשנת 1981 התמנתה בראון למנהלת אמנותית של התזמורת הקאמרית הנורווגית. ב-1987 קיבלה משרה דומה בתזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס. משנת 1985 עד 1989 הייתה מנהלת אורחת של התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם.
בשנים האחרונות, עד מותה, הייתה מנצחת ראשית של התזמורת הסימפונית של דרום יוטלנד, דנמרק.
בראון מתה במחלת הסרטן בגיל 63, בביתה בסולסברי, דרום אנגליה.
קהילת יהודי קומרוב
קהילת יהודי קומרוב שבפולין. התקיימה החל מ-1915 עד להשמדתה בשואה. הקהילה התאפיינה בכך שרובם התפרנסו ממסחר זעיר, מרוכלות וממלאכה. בעיירה היו מוסדות מסורתיים של צדקה ועזרה הדדית, ובהם בנק הלוואה וחיסכון, קופת גמ"ח ואיגודים מקצועיים יהודיים. קהילת קומרוב הייתה מסורתית, בעיקר חסידית, אך הייתה בה גם פעילות ציונית ערה.
תולדות הקהילה
בשנת 1795, לאחר שהייתה את החלוקה השלישית של פולין אוסטריה נכנסה לשליטה. ב-1807 היא כבר הייתה חלק מ"דוכסות ורשה הגדולה", ומ-1815 עד סוף מלחמת העולם הראשונה היא נכללה תחת הממלכה בקונגרס בפולין. בשנת 1915 היא נכבשה על ידי הגרמנים שהם נשארו שם עד שנת 1918. ובעצם כשהגרמנים כבשו את המקום היהודים הקימו את קהילת קומרוב.
בתקופה זו עסקו היהודים במסחר זעיר, במלאכה ובגידול ושיווק עופות. מספר קטן ייצר גם משקאות חריפים.
בין שתי מלחמות העולם ישבו בקומרוב כ-1,750 יהודים – יותר ממחצית אוכלוסייתה. רובם התפרנסו ממסחר זעיר, מרוכלות וממלאכה. בעיירה היו מוסדות מסורתיים של צדקה ועזרה הדדית, ובהם בנק הלוואה וחיסכון, קופת גמ"ח ואיגודים מקצועיים יהודיים. קהילת קומרוב הייתה מסורתית, בעיקר חסידית, אך הייתה בה גם פעילות ציונית ערה.
ב-1920 רצחו חיילים אוקראינים שסייעו לפולין במלחמתה נגד ברית-המועצות 16 מיהודי קומרוב ופצעו רבים מהם.
ארגוני קהילה וחסד
לפני מלחמת העולם הראשונה היו מוסדות צדקה יהודיים, כמו שירותי הבריאות של "ביקור חולים", וקופת גמל שנתנה הלוואות בריבית נמוכה לסוחרים ובעלי מלאכה קטנים.
השואה
הגרמנים כבשו את קומרוב ב-13 בספטמבר 1939 (בערב ראש השנה), אך נסוגו ממנה כעבור שבועיים. ב-28 בספטמבר 1939 נכנס לעיירה הצבא האדום, אבל כעבור 12 ימים ברחו ממנה על-פי הסכם מולוטוב-ריבנטרופ. רבים מיהודי קומרוב התלוו לחיילי הצבא האדום הנסוגים מזרחה. עם חזרת הגרמנים לעיירה הוחרמו ונגנבו מהיהודים דברי ערך והחלו חטיפות לעבודת כפייה במחנה העבודה בזמושץ' (Zamosc).
בקיץ 1941 הוקם גטו בקומרוב והיהודים נדחסו בו, עם כמה משפחות בכל דירה. ב-23 במאי 1942 גורשו רבים מיושבי הגטו, בעיקר הפליטים שבהם, למחנה ההשמדה בלז'ץ. באוקטובר ובנובמבר 1942 נורו רוב יושבי הגטו, והנותרים גורשו לבלז'ץ. מעטים מאוד הצליחו להימלט.
לאחר השואה
לאחר השבת הסדר באזור היו יהודים שהחלו לבנות את חייהם מחדש. כמו בעבר, רובם עסקו בסחר זעיר, רוכלות ומלאכות. בתקופה הוקמו כמה ארגונים ומוסדות לעזרה כלכלית והדדית. בעלי המלאכה והסוחרים היהודים הקימו גילדות מקצועיות ו"בנק סוחר". קופת הגמל שהוקמה לפני המלחמה חידשה את פעילותה.
מרית מדברית
מרית מדברית (שם מדעי: Anvillea garcinii, נקראת גם אנווילאה מדברית) היא בן שיח מעוצה ממשפחת המורכבים.
מרית מדברית היא בן שיח הצומח בצורת כדור, גובהו 20 - 50 ס"מ - בהתאם לכמות המים באזור. עליו שונים בין הקיץ והחורף - בקיץ הוא מכוסה עלים קטנים המכוסים שערות לבנות המגנות עליו מפני אור השמש, ובחורף, לאחר הגשם, הוא מצמיח ענפים הנושאים עלים רחבים, צרים מעט בבסיסם, אורכם כ-2 ס"מ ושפתם משוננת.
הפריחה בסוף החורף - מפברואר עד אפריל. התפרחות נישאות בקצות הענפים, קוטרן כ-3 ס"מ, כל פרחיהן צינוריים וצבעם צהוב. התפרחת עטופה במעטפת עלים המאוחים בבסיסם, קצותיהם מחודדים ומגנים על הפרחים. לאחר ההבשלה נסגרת המעטפת ומגנה על הזרעים. בסיס התפרחת מעוצה, ואינו נופל מן הענף אף לאחר מות הצמח. גשם חזק הנמשך כחמש דקות גורם לפתיחת המעטפת, גשם נוסף גורם להתזת הזרעים לסביבות הצמח. מנגנון זה של התזת הזרעים רק לאחר שני גשמים, גורם לזרעים להתפזר רק כאשר ישנה במקום כמות מים המספיקה לנביטת הזרעים ולהתבססותם. ענפי המרית המדברית עמידים ביותר, והם עשויים להישאר במקומם בלי להירקב שנים ארוכות לאחר מות הצמח.
תפוצתה של המרית המדברית סהרו-ערבית; בארץ ישראל היא צומחת בחלקים החמים ביותר של הנגב, מדבר יהודה ובקעת ים המלח, בערוצי נחלים ובסדקי סלעים.
שם הסוג העברי, מרית, נגזר מצורתם של עליו.
יהדות מזרח אירופה
לביטוי יהדות מזרח אירופה שתי משמעויות. המשמעות הראשונה, חופפת לתחומים הפוליטיים הנוכחיים של מדינות מזרח אירופה. המשמעות השנייה איננה חופפת את תחומיה הפוליטיים של מזרח אירופה, אלא מציינת בעיקר את הקיבוצים היהודיים ברוסיה ובפולין ובסביבתם. ערך זה עוסק במשמעות השנייה של המושג יהדות מזרח אירופה, היינו באותו קיבוץ יהודי, שחי בשטחי פולין, אוקראינה, בלארוס, בולגריה, לטביה, ליטא, אסטוניה, רוסיה, רומניה, הונגריה ומולדובה המודרניות. רבים מהיהודים באותם מדינות השתמשו בשפת היידיש. עד לימי השואה חיו רוב היהודים בעולם במזרח אירופה.
בראשית המאה ה-20 חיו במזרח אירופה דלעיל, למעלה מ-6 מיליון יהודים. היהודים היו מאורגנים בקהילות גדולות וקטנות, הן בערים גדולות כגון ורשה, שאוכלוסייתה מנתה כ-300 אלף יהודים, וילנה ואודסה שמנו כ-125 אלף יהודים או יותר, כל אחת, וכלה בעיירות קטנות שמנו עשרות או מאות יהודים בלבד. בשואה הושמדה יהדות מזרח אירופה כמעט לגמרי ורוב מי שניצל עלה לארץ ישראל.
מראשית התיישבות היהודית ועד המאה ה-18
לפי מחקרים גנטיים, עולה כי מוצאם של יהודי מזרח אירופה בקשרי חיתון בין גולים מארץ ישראל לבין מתגיירים ממוצאים שונים מדרום אירופה בתקופה הרומית (בעיקר איטליה ולאחריה יוון), אלה הולידו צאצאים שנדדו מצפון איטליה לעבר מזרח אירופה, והתחתנו שם עם מתגיירים ממוצא דרום רוסי. והאלמנטים הגדולים במוצאם הם המזרח התיכון ודרום אירופה.
היישוב היהודי הראשון במזרח אירופה החל בערים-מושבות, שעל חופי הים השחור, במאות הראשונות לספירה. ישוב זה, בצפונו של הים השחור, היה היישוב היהודי היחיד במזרח אירופה עד המאה ה-7. בתקופה זו החלה התפשטות יהודית מזרחה, אל עבר המדינה הכוזרית. המהגרים הגיעו מביזאנץ ומארצות האסלאם. אל הקיבוץ היהודי הזה ייתכן והתווספו מקצת כוזרים שהתגיירו. היהודים, כמו הנוצרים והמוסלמים, זכו שם לחירות דתית ומשפטית.
יהדות הונגריה נזכרת כמי שתווכו בין חלופת המכתבים בין חסדאי אבן שפרוט לבין מלך הכוזרים בשנת 960.
כפר עין
כפר עין (ערבית: كفر عين) הוא כפר פלסטיני בשומרון הממוקם צפונית מערבית לרמאללה ומשתייך לנפת רמאללה ואל-בירה של הרשות הפלסטינית. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2007 מנתה אוכלוסיית כפר עין 1,743 תושבים. רוב אוכלוסיית הכפר באה מממשפחות ברגותי, ריפא, ורפאתי. כפר עין נשלט על ידי מועצת כפר. המועצה מורכבת משישה תושבים המייצגים את ארבע המשפחות הגדולות. ראש העיר הנוכחי, מוחמד ריפא, מונה על ידי הרשות הפלסטינית בשנת 1998.
יהדות מזרח אירופה
ימי הביניים המאוחרים
החל מסוף המאה ה-12 ותחילת המאה ה-13 החלו להתגבש הקהילות היהודיות המאורגנות והקבועות במזרח אירופה. האקסיומה השלטת במחקר היא כי צמיחת אוכלוסייתן נבעה בעיקר מהגירה גדולה ממרכז אירופה, במספרים גדולים; אולם יש מספר מצומצם יותר של חוקרים הסוברים שיהודים ישבו במזרח אירופה בכמות נאה שקרוב לוודאי הייתה גדולה מזו של האשכנזים במערב אירופה יחדיו עוד טרם היגרו האחרונים למזרח היבשת. על אף המחלוקת ישנה הסכמה גורפת שההגירה האשכנזית תרמה רבות לגידול הדמוגרפי וכן לארגון הקהילות באזור בצורה הרבה יותר ממוסדת. גם יהודים לא אשכנזים התיישבו במזרח אירופה, מיעוטם הקטן היה ממגורשי ספרד, אך מספרם של כלל המהגרים היהודים הלא-אשכנזים הללו היה קטן יחסית, והשפעתם על הצביון התרבותי-חברתי של היהודים במזרח אירופה הייתה שולית ביחס למה שהייתה זו של מהגרים אשכנזים. לצד זאת, על אף שנטמעו בהמשך בזהות האשכנזית, חלקם של המהגרים היהודים-הספרדים באליטה היהודית היה משמעותי ביחס למספרם (כמה מאות) והללו שהתבלטו בשמות אינדיקטיביים הצליחו לקשור קשרים עם שליטי האזור.
ראשית העת החדשה
ממקורות תקופתיים בפולין חיו בשנת 1500 בין 5,000 ל-6,000 יהודים בלבד, ובליטא כבר חיה קהילה יהודית גדולה ומבוססת של כמה אלפים (היו חוקרים מסוימים שהציעו מספרים גבוהים יותר, פירוט בהמשך) בטרם החלה הגירת יהדות אשכנז מזרחה כמפלט מקשיים מול הנוצרים בגרמניה, באוסטריה ובצרפת; אולם נתונים מספריים מליטא אינם ידועים. אגדה מן המאה ה-16 מספרת כי הגירת יהודים לפולין הותרה בשל בקשתם של 5 רבנים מיהדות גרמניה בשנת 889, שהיו בעצמם נצר ליהודי ספרד (לפי שמות משפחותיהם), מנסיך פולין.
כפר עין
לאחר מלחמת 1948, והסכמי שביתת הנשק של 1949 עבר כפר עין לשליטה ירדנית.
יהדות מזרח אירופה
ראשית העת החדשה
חוקרים בני המאה העשרים הציעו כי בתחילת המאה ה-16 מספר היהודים במזרח אירופה נאמד בין 10,000 ל-30,000 על בסיס נתוני תשלומי מיסים שנשמרו.
כפר עין
מאז מלחמת ששת הימים ב -1967 ועד היום נמצא הכפר בשליטה ישראלית.
יהדות מזרח אירופה
ראשית העת החדשה
מסורתית נטען כי ההגירה מארצות אשכנז היא שהובילה לעיקר גידול הדמוגרפי. כך למשל שמעון דובנוב הציע כי מספר היהודים במזרח אירופה בראשית המאה ה-16 היה כ-50,000 וכעבור מאה שנה הכפיל את עצמו פי עשרה. את הזינוק במספר היהודים הוצע להסביר בהגירה גדולה ממרכז אירופה למזרחה במאה ה-16, וכן בשיעור ילודה גבוה בקרב מהגרים אלה (נראה כי בין השאר היו הפרות רבות של חרם דרבנו גרשום עם נישואין ליותר מאישה אחת והקמת משפחות ברוכות ילדים בעיקר בפולין).
כפר עין
כלכלה
מבחינה היסטורית, כמו רוב הכפרים הפלסטיניים, עבדו תושבי כפר עין בעיקר כחקלאים וסוחרים. היבול העיקרי של כפר עין הוא זיתים. עם זאת מגדלים בכפר גם עדשים, דגנים, וירקות. בכפר יש כ-200 צאן ועזים. בשנת 1980, החשמל חובר לכפר עין. בכפר יש עשר חנויות ובית ספר, ובית ספר נוסף המשותף לקראוות בני זייד. תושבים רבים מקבלים סיוע מהצלב האדום ומאונר"א. לפני האינתיפאדה השנייה עבדו כ -10% מתושבי הכפר בישראל.
יהדות מזרח אירופה
ראשית העת החדשה
כנגד דעה רווחת זו ססיל רות הציע כי במזרח אירופה חיו בשנת 1500 כ-230,000 יהודים, שאליהם נוספו מהגרים יהודים מאשכנז שבמערב אירופה (יהודי צרפת, גרמניה ואוסטריה שנאמדו בכ-150,000 כולם יחדיו) שנדחקו ברובם המכריע בגירושים מזרחה באותה העת, ושהביאו את הנוסח היהודי האשכנזי לשם. על בסיס טענתו של רות, הציעו ורנר וינטר ואדגר פלומה כי במזרח אירופה טרם הגירות האשכנזים, ישבו כ-300,000 יהודים לא-אשכנזים ׁ(שרבים מהם מוצאם מקהילות היהודיות של האימפריה הביזנטית, וארצות האסלאם, וייתכן שחלקם גם שרידי הכוזרים, ומצאצאי גרים ממוצא רוסי ופולני) שקיבלו על עצמם את מנהגי יהדות אשכנז בשנת 1500; לדידם במאה ה-17 הגיע מספרם של יהודי מזרח אירופה לכחצי מיליון. אלכסנדר קוליק סובר שקהילות מבוססות התקיימו בתקופה זו טרם ההגירה האשכנזית הגדולה, כשהבסיס שלהן נובע במידה רבה מיהודי האימפריה הביזנטית לצד הגירה מוקדמת מארצות האסלאם ואשכנז, אך נמנע מלקבוע מי משני המרכיבים (המהגרים האשכנזים או היהודים המקומיים) היה גדול יותר לאחר הגירה מאוחרת זו.
סרג'ו דלה-פרגולה, וכן גם אריאלה גלדשטיין ומיכאל האמר, לעומתם סוברים על סמך מקורות ראשוניים היסטוריים ומחקרים גנטיים שיהודי מזרח אירופה הם בעיקר צאצאים של יהודים במערב אירופה (אשכנזית) שעברו ממרכז ומערב אירופה למזרח אירופה ואז התבדלו גנטית בגלל שיעורי לידה גבוהים ובידוד גנטי בגלל מצב פוליטי, כלכלי וחברתי טוב יותר מאשר זה של עמיתיהם המזרחיים, כמו גם תמותת תינוקות נמוכה במיוחד, יחסית לעמיתיהם המערביים שחיו עם מגבלות ממשלתיות על מספר הנישואין היהודים המותרים ומגבלות מגורים קפדניות. לפיכך, הצמיחה הדמוגרפית לטענתם מוסברת (דרך הצגת נתונים סטטיסטיים המוצגים בצורה השוואתית) בכך שהיהודים שהיגרו לאזור התאפיינו בשיעור ילודה גבוה לעומת שיעור תמותה נמוך בפער משמעותי מהאוכלוסייה המקומית ולכן הדבר מספיק כדי להסביר את הצמיחה המהירה המסתמנת ממפקדי האוכלוסין של תקופה זו, ועונה על הלקונה שמוצגת על ידי החוקרים הרוויזיוניסטים.
נראה שלשון היידיש הפכה לדומיננטית בתחילת המאה ה-17 אך גם בתקופה זו ידוע על יהודים בערי ליטא ששפתם היא "רוסיא", ואינם יודעים "לשון אשכנז", היינו גרמנית-אידית (יידיש). בתקופה זו רק שליש מיהודי מזרח אירופה התגורר באזורים שרוב אוכלוסייתם פולנית. שאר היהודים התגוררו בקרב עמים אחרים, בעיקר בסביבה אוקראינית ורוסית-ליטאית.
במהלך תקופה זו הארצות העיקריות בהן שהו יהודי האזור היו ממלכות האיחוד הפולני-ליטאי ששליטיהן התאפיינו בסבלנות דתית גבוהה (ביחס לתקופה) כלפי היהודים והללו עודדו את ישיבתם באזור לאור התרומה הכלכלית שלהם. האצולה הפולנית והליטאית השתמשה ביהודים שינהלו את אחוזותיהם ושכרו שירותים של יהודים רבים בחצרותיהם. בתקופה זו היהודים נהנו מאוטונומיה דתית וקהילתית רחבה, שהגיעה לשיאה עם הקמת ועד ארבע ארצות, וזו נחשבת במידה רבה לתור זהב של יהודי מזרח אירופה ושל יהדות אשכנז בכללותה. מצב זה נמשך גם אל תוך המחצית הראשונה של המאה ה-18.
במאה ה-18
ההשערה במחקר ההיסטורי כיום היא שבאמצע המאה ה-18 מספר היהודים באיחוד הליטאי-פולני זינק ל-750,000; אולם המספר הוא משוער בלבד כיוון שרק "כמעט 600,000 יהודים" נרשמו בתשלומי המיסים לממלכה.
במחצית השנייה של המאה ה-18 שקעה פולין-ליטא כמעצמה עד שבסוף המאה נכבשה וחולקה סופית בידי רוסיה, פרוסיה ואוסטריה. הראשונה שקיבלה את מרבית השטח בחלוקה שבו גם חיו רוב היהודים, ביטלה חלק ניכר מכתבי הזכויות מהם נהנו היהודים תחת שלטון זה, הגבילה את ישיבתם לתחום המושב, והוסיפה בחוקיה הגבלות אנטי-יהודיות נוספות. בשונה מהשלטון הרוסי, השלטון האוסטרי בגליציה (בה חיו מאות אלפי יהודים) המשיך במידה ניכרת את הסדר הקיים ושימר את האוטונומיה של הקהילות היהודיות ואלה המשיכו להוות חלק מרכזי בכלכלת האזור גם אל תוך המאה ה-19.
כלכלה ומסחר
היהודים עסקו במסחר ובמלאכות שונות, כגון חייטות, אריגה, עיבוד עורות ואף חקלאות. פעילותם הכלכלית של יהודי מזרח אירופה הייתה שונה מזו של יהודי מרכז ומערב אירופה: במזרח אירופה פיתחו היהודים סוגי התמחויות במסחר, בחכירות ובמלאכה, שכמעט ולא התקיימו במערב אירופה. כמו כן, הייתה ליהודים מעורבות רבה בתחומים כלכליים, שיהודים במרכז ומערב אירופה לא עסקו בהם כלל.
חיי הרוח
רמת לימוד התורה של יהודי מזרח אירופה בראשית התיישבותם, הייתה נמוכה. כתוצאה מכך שאלות ובעיות הלכתיות רבות הופנו לרבני ולחכמי תורה בגרמניה ובבוהמיה אשר היו קרובים אליהם. החל מהמאה ה-16 הוקמו מרכזי לימוד מפוארים במזרח אירופה, ושם גם החלה להתפתח תנועת החסידות.
מבנה חברתי
המבנה החברתי במזרח אירופה היה מורכב מקהילות, "הקהל", כאשר החל מאמצע המאה ה-16 ועד 1764, פעלו מוסדות מרכזיים, כלל קהילתיים, של הנהגה עצמית במזרח אירופה. שני המוסדות העיקריים היו ועד ארבע ארצות וועד מדינת ליטא. תפקידם של הוועדות היה איסוף מיסים מכלל הקהילות היהודיות ומסירתם לשלטונות. מאוחר יותר סיגלו לעצמם גם את תפקיד יצוג הקהילה היהודית בפני השליטים הנוכרים באותן מדינות. בנוסף לכך היו לוועד סמכויות שיפוטיות לגבי חוקים והלכות פנימיים שבתוך הקהילות היהודיות.
ועד ארבע הארצות היה המוסד הגבוה מבין הוועדים; הוועד הורכב משבעה דיינים שהעומד בראשם היה תמיד נציג קהילת לובלין. שאר החברים בוועד היו נציגים של הערים פוזנן, קרקוב ולבוב. מתעודות היסטוריות הנושאות את חתימת הוועד ניתן ללמוד כי בתקופות מסוימות הורחב הוועד לכדי נציגות של כלל הקהילות החשובות בממלכה, ואז מספר הנציגים בו היה קרוב לשלושים. בתחילה התכנס הוועד בלובלין, מה שהקנה לעיר מעמד של מרכז יהדות ראשון במעלה. הכינוס, אשר נמשך כשבועיים, נערך פעם בשנה בתקופת החורף, בזמן שתאם את מועד יריד הסוחרים הגדול של העיר. בתקופה מאוחרת יותר החלו עורכים את הכינוס פעמיים בשנה: כינוס חורף בלובלין וכינוס קיץ בעיר יארוסלב אשר בגליציה.
מסוף המאה ה-18 תחילת המאה ה-20
החל מסוף המאה ה-18 נחלקו יהודי מזרח אירופה בין שני אזורים גאוגרפים עיקריים: תחום המושב שבשליטת האימפריה הרוסית, וגליציה שבשליטת האימפריה האוסטרו הונגרית.
לרוב יהודי מזרח אירופה, בניגוד ליהודים שהגיעו ממערב אירופה, לא היו שמות משפחה. המצב השתנה בשל חוק חיוב החלת שמות משפחה בגרמנית על יהודי האימפריה האוסטרו-הונגרית בין 1787 עד 1839.
תחום המושב
שלוש החלוקות של פולין (לראשונה ב־1772, 21 שנים לאחר מכן ב־1793, ולבסוף ב־1795) הותירו את רוב יהודי פולין תחת שלטון האימפריה הרוסית. השלטון הרוסי התברר כסובלני פחות ביחסו ליהודים, ועל היהודים הוטלו מגבלות רבות יותר מאשר תחת פולין העצמאית. הצארינה יקתרינה הגדולה קבעה בשנת 1791 את "תחום המושב" באזורי השוליים המערביים של האימפריה, כשרק שם הותר ליהודים לחיות ולהימצא. תחום המושב כלל את רוב שטחי פולין לשעבר וליטא, שהיו מיושבים בריכוזי יהודים. גזירת תחום המושב גררה את עקירתם וגירושם של יהודי מוסקבה וסנקט פטרבורג אל גבולה המזרחי של המדינה (זו הייתה למעשה אחת המטרות העיקריות של השלטונות). בהמשך נאסר גם על יהודי קייב לגור בתחומי עירם, אף שקייב עצמה נכללה גאוגרפית ב"תחום המושב".
בשל התנגדות יהודי מזרח אירופה לחסידות, ובשל התבדלות מאמיני זרם זה והתייחסות מנהיגיו על יהדות ספרד (כמו משפחת חן בחסידות חב"ד), נקרא נוסח התפילות שלהם בשם: "נוסח ספרד", אולם אין קשר בינו לבין נוהג יהודי ספרד טרם הגירוש.
ההיסטוריונית, ד"ר אירנה ולדימירסקי, מאוניברסיטת תל אביב טוענת במחקרה כי קוזאקים התגיירו במהלך המאה ה-19 ומונה את מספרם של המתגיירים הללו מאזור הדון בכ-40,000 ומציינת כי חלקם עשו כך או אימצו מנהגים יהודיים בהשראת מפקדיהם.
בראשית המאה ה-20 חיו בתחומי רוסיה הצארית יותר מחמישה מיליון יהודים, כש-90% מהם התרכזו בתחום המושב; כשלושה מיליוני יהודים חיו בגבולות פולין לשעבר.
בין 1881 ל-1914 עזבו את האימפריה הרוסית כ-1.5 מיליון מהיהודים שחיו בה לטובת ארצות הברית, בעוד שרק כמה עשרות אלפי יהודים בחרו לעלות לארץ ישראל בזמנו.
גליציה
קיבוץ יהודי גדול נוסף במזרח אירופה הייתה גליציה, אותו שטח שנמסר לאוסטריה בחלוקת פולין. בעשורים הראשונים של שלטון זה תחת הקיסרית מריה תרזה, השאירה האחרונה את הסדר שהיה נהוג תחת השלטון הפולני על קנו לפיו היהודים נהנים מאוטונומיה קהילתית אך נבדלים מיתר האוכלוסייה. מריה תרזה סלדה מהיהודים ושקלה אף לגרשם, אך כשזה לא התאפשר (לאור התנגדות יורש העצר וחלקם המרכזי בכלכלת האזור) היא פעלה לאגד את הקהילות תחת קורפורציה אחידה שתחזק את שליטת המדינה עליהן ותגדיל את הפרדתה משאר האוכלוסייה. יורשה הקיסר יוזף השני שהתאפיין בדעות ליברליות יותר (במיוחד ביחס ליהודים) הפסיק מגמה זו ופעל לשלב את היהודים בצורה מקיפה יותר באוכלוסייה, בכך שביטל את עקרון הקורפורציה האחידה והעניק ליהודים זכויות אזרחיות (אם כי שוויון זכויות מלא טרם ניתן בשלב זה).
לקראת סוף המאה ה-19 התכוון הקיסר פרנץ יוזף ל"תרבת" (אקולטורציה) את היהודים, על ידי הקמת רשת של בתי-ספר ללימודים כלליים. היו יהודים שתמכו במטרה זו, אך רוב היהודים התנגדו לכך. התנגדות נוספת קמה מצידם כשנעשה ניסיון ליישב את היהודים על האדמה.
היהודים בגליציה היו ידועים באדיקותם הדתית, והם נאבקו קשה בתנועת ההשכלה וכנגד הניסיונות "לבולל" אותם תרבותית. כמו כן, התנהל עימות חריף בין תומכי החסידות לבין המתנגדים לה. החסידות יצאה מנצחת, והפכה לתנועה השלטת בין יהודי גליציה.
בשנת 1867 זכו היהודים בגליציה לשוויון זכויות מלא, ובכך היו הם הראשונים מבין יהודי מזרח אירופה שזכו לאמנציפציה. התנועה הציונית פרחה בגליציה וממנה יצאו כמה מעוזריו של הרצל. במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, לפני מלחמת העולם הראשונה שגשגה הקהילה היהודית בגליציה, פורסמו שם מספר רב של ספרים ושירים, פעלו בה מספר גדולי תורה ובה צמחו גם הציונות ותרבות היידיש. בראשית המאה ה-20 הגיע מספר היהודים בגליציה ליותר מ-800,000 נפש.
המאה ה-20
בתחילת המאה ה-20 חיו במזרח אירופה למעלה מ-6 מיליון יהודים. הם התארגנו בקהילות גדולות וקטנות, שהתגוררו בערים גדולות כמו ורשה (עם אוכלוסייה של כ-300,000 יהודים) וכן בעיירות קטנות עם אוכלוסיות של עשרות או מאות יהודים בלבד.
החל מן המחצית השנייה של המאה ה-19 החלה ירידתה של השטעטל. במקרים רבים הדבר בא בעקבות סלילת מסילות רכבת, אשר פסחו על עיירות קטנות. בנוסף, התרבו בין הכפריים הגויים סוחרים ובעלי מלאכה, והשתפרו אמצעי התחבורה בין הכפרים לערי המחוז, התפתחות שפגעה בנחיצותו הכלכלית של השטעטל כמרכז כפרי וכמתווך מסחר. מרקם יחסי התלות ההדדית בין היהודים ושכניהם נפגע, והיהודים זכו להצקות הולכות וגוברות. גל פוגרומים קשה תקף את העיירות היהודיות ברחבי תחום המושב בשנים 1881–1884, מגובה בהעלמת עין ואף עידוד מצד השלטון. גל פוגרומים קשה נוסף התרחש בין השנים 1903–1906. התקפות רבות כלפי היהודים התבצעו במהלך העימותים שהעסיקו את מזרח אירופה בשלהי מלחמת העולם הראשונה: מלחמת האזרחים ברוסיה, מלחמת פולין-אוקראינה והמלחמה הפולנית-סובייטית.
על רקע התרחשויות אלה, החלו יהודים צעירים לעזוב את השטעטלאך ולחפש הזדמנויות להשכלה, לתעסוקה ולעסקים בערים הגדולות. בתקופה זו גם החלו תהליכי חילון מואצים באוכלוסייה שנבעה מהתפתחות עידן האורות ו"תקופת ההשכלה" וגרם ליהודים רבים להתבולל ולנטוש את אורח החיים היהודי המסורתי. רבים ביקשו ליהנות מפירות האמנציפציה והיגרו למרכז אירופה ולמערבהּ; רבים אחרים עזבו את הדת המסורתית והלכו אחר תורות מרקסיסטיות או נדדו מעבר לים – לארצות העולם החדש, אשר הציעו הזדמנויות חדשות – או עסקו בהגשמה ציונית והצטרפו לעליות הראשונות לארץ ישראל. כל אלה הביאו לירידת השטעטל כליבה של התרבות היהודית במזרח אירופה. לאחר נפילת האימפריה הרוסית וסיום שלטון הצארים בשנת 1917, נפרצו גבולות תחום המושב, ויהודים הורשו להתיישב בערי ברית המועצות. בסך הכל, עזבו במהלך סוף המאה ה-19 והעשורים הראשונים של המאה ה-20 כשני מיליון יהודים את עיירות תחום המושב.
הקהילות היהודיות במחצית השנייה של המאה ה-21 חיו במדינות הגוש המזרחי קומוניסטי. המשטר הקומוניסטי דיכא גילויי דת כמדיניות כללית. לאחר התפרקות ברית המועצות, עזבו רבים מהיהודים את האזור לישראל וכן למדינות במערב היבשת.
המאה ה-21
בשנת 2021, הקהילה הגדולה ביותר במזרח אירופה הייתה ברוסיה עם 150 אלף יהודים. בהונגריה חיו 47 אלף ובאוקראינה 43 אלף.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, כמעט בכל המדינות הגובלות באוקראינה (שבירותיהן בודפשט, קישינב, ורשה) למעט בלרוס, נקלטו פליטים יהודים, ועוד אלפים התאקלמו – לפחות זמנית – במדינות במעגל השני והשלישי, ובראשן אוסטריה וגרמניה. יהודים עזבו גם את רוסיה בגלל המצב הפנימי במדינה. חלקם נקלט בישראל במסגרת מבצע עולים הביתה.
אליעזר הירשאוגה
ביוגרפיה
אליעזר הירשאוגה נולד בשנת 1911 בעיר ורשה למשפחה חסידית מרובת ילדים, לאביו מנחם ואמו גליקה. בגיל חמש נשלח ללמוד בחדר, ובהמשך למד בישיבה עד גיל 16. לאחר שסיים את לימודיו בישיבה, הלך ללמוד סדרות דפוס, בניגוד לרצון הוריו, ובמקביל העשיר את ידיעותיו בצורה אוטודידקטית, והחל לפעול במסגרת התנועה האנרכיסטית.
בשנות ה-30 החל להפיץ את ההגות האנרכיסטית בקרב הנוער היהודי החסידי של ורשה, וביתו הפך למרכז למפגשים ודיונים אנרכיסטיים של אותו נוער. באותה תקופה פעל כאנרכיסט, וכתב מאמרי הגות אנרכיסטיים, שתורגמו והתפרסמו בעיתונים בפולין, גרמניה, אנגליה, צרפת, ארצות הברית ויפן.