cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמשון בלקינד
שִמְשוֹן בֶּלְקִינְד (א' באייר תרכ"ד, 7 במאי 1864 – י"ד בניסן תרצ"ז, 26 במרץ 1937) היה חבר תנועת ביל"ו, מחלוצי העלייה הראשונה וממייסדי ראשון לציון. כמו כן, הוא היה ראש ועד המושבה האחרון של ראשון לציון, ולאחריו ראשון הפכה למועצה מקומית.
ביוגרפיה
בלקינד נולד בלהויסק (Лагойск) שבפלך מינסק ברוסיה הלבנה, אז חלק מהאימפריה הרוסית, לשפרה ומאיר בלקינד. במשפחה היו חמישה ילדים, ואביו, מאיר, שהיה משכיל ותלמיד חכם, היה מורו הראשון ולימדו גם עברית. הוא למד בגימנסיה רוסית במוהילב.
אחרי שסיים לימודיו שם עבר לסנקט פטרבורג, שם גרה אחותו אולגה, עבד כעוזר בבית מרקחת ולמד רוקחות. אחיו, ישראל בלקינד, ממייסדי תנועת הביל"ויים, עלה ארצה ונמנה עם חלוצי העלייה הראשונה. שמשון הצטרף גם הוא לתנועה ועלה לארץ ישראל עם אחותו פאני ב-1 באוקטובר 1882 (כ"ט באלול תרמ"ג).
בתחילה עבד במקוה ישראל ובנובמבר 1882 הגיע לראשון לציון. ב-20 באפריל 1884 יצא לירושלים, שם במסגרת אגודת הביל"ויים "שהו" למד נגרות ולאחר מכן נפחות. בעקבות מחלה עזב את ירושלים ושב לראשון לציון, שם נשא לאישה פנינה, בתו של אהרן מרדכי פריימן, ממייסדי ראשון לציון.
כיוון שנמנה עם המורדים בפקידות הברון, הוא גורש מראשון לציון והתיישב עם רעייתו בגדרה, רכש בה נחלה ועסק בחקלאות. לאחר ביטול צו הגירוש מכר את נחלתו ושב עם רעייתו ושני ילדיו לראשון לציון. בשנת 1888 עלו הוריו לארץ ישראל עם אחותו הצעירה סוניה, והצטרפו אליו בראשון לציון מאוחר יותר.
לבלקינד ולרעייתו נולדו ארבעה בנים ושלוש בנות. במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרפו שניים מבניו של בלקינד, איתן ונעמן, למחתרת ניל"י. עקב כך נאסרו בני הזוג בלקינד בידי השלטונות העות'מאנים וישבו כחודש בכלא רמלה. לאחר שובם לביתם הוחרמה המשפחה במושבה עקב סיועם לניל"י. ב-1919, לאחר כיבוש הארץ בידי הבריטים, יצאו בלקינד ובנו איתן לדמשק להביא לקבורה בראשון לציון את גופותיהם של נעמן בלקינד ושל יוסף לישנסקי, שנתלו בדמשק בידי העות'מאנים בדצמבר 1917 (טבת תרע"ח). בן אחר של בלקינד, ישי, לחם במלחמת העולם הראשונה בצבא האוסטרלי בצרפת ונפגע מלוחמת הגזים. לאחר ששהה מספר חודשים בבתי חולים באנגליה חזר לראשון לציון. לישי נולד בן מחוץ לנישואין, יוסף שופאני, שאומץ על ידי נוצרייה. בן נוסף של בלקינד, מאיר, נרצח במאורעות תרצ"ו ב"משק האוצר" ששכן סמוך לכפר סבא.
בשנת 1921 נבחר בלקינד לראש ועד המושבה אחרי שראש הוועד הקודם התפטר. בתקופתו כראש הוועד הוקם דואר רשמי ראשון במושבה, התחילו לגבות מיסים מסוחרים שהביאו סחורות לשוק, והפעילו מחדש את טחנת הקמח ששכנה במושבה.
שמשון בלקינד נפטר בי"ד בניסן תרצ"ז ונקבר בראשון לציון. רחוב בראשון לציון נושא את שמו.
Memento Mori
Memento Mori (מֶמֶנְטוֹ מוֹרִי, בתרגום מלטינית: "זכור שתמות") הוא הפרק הרביעי בעונתה הראשונה של סדרת הטלוויזיה הבדיונית האמריקאית "מסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים". הפרק נכתב על ידי התסריטאים דייבי פרז וביו דמאיו ובוים על ידי דן ליו. הוא שודר לראשונה בארצות הברית ב-26 במאי 2022 בשירות הסטרימינג פרמאונט+.
הפרק היה מועמד לפרס אמי בקטגוריית עריכת הסאונד הטובה ביותר לקומדיה או דרמה (עד שעה).
רקע
עלילת העונה מתרחשת בשנת 2259. זירת ההתרחשות המרכזית היא ספינת החלל "אנטרפרייז" (USS Enterprise NCC-1701), ספינה מדגם "קונסטיטיושן", שמשימתה העיקרית היא לחקור את החלל, הספר האחרון. במסגרת משימה זו מחפשת ה"אנטרפרייז" עולמות לא מוכרים, גזעים חדשים וציוויליזציות חדשות.
תקציר העלילה
ה"אנטרפרייז" בדרכה לפיניבוס 3, במטרה למסור למושבה מעבד אטמוספירי שימנע מהאוויר שם להפוך לבלתי ניתן לנשימה בתוך מספר שבועות. במקביל מציין צי הכוכבים את יום הזיכרון לנופלים. כשה"אנטרפרייז" מגיעה למושבה, מתברר שהיא הותקפה על ידי חללית זרה, ושרבים מהקורבנות נלקחו מהמקום על ידי התוקפים. הניצולים הצליחו לברוח בספינת משא. בעוד ה"אנטרפרייז" מחלצת אותם, מותקפות שתי הספינות על ידי חללית לא מוכרת. לא'אן, שמשפחתה נהרגה בהתקפה של הגורן, מזהה שמדובר באותו הגזע, ומתריעה בפני קפטן פייק שמדובר בגזע רצחני שלא יפסיק לתקוף עד שישמיד את טרפו.ה"אנטרפרייז" מסתתרת בתוך ננס חום קרוב למושבה, שם תהיה מוסתרת מפני התוקפים, אך לא תוכל להפעיל את המגנים שלה ואת החיישנים שלה. ספינת הגורן עוקבת אחרי ה"אנטרפרייז" לתוך הננס החום, והשתיים מנהלות קרב מבלי שהן מסוגלות לראות זו את זו, וכששתיהן פגיעות להתקפה ללא המגנים. בסופו של דבר מצליחה ה"אנטרפרייז" ליצור רדאר מאולתר, וכך מאתרת את ספינת הגורן ומשמידה אותה. באותו הרגע מצטרפות מספר ספינות גורן נוספות, ומתברר שהספינה הראשונה הייתה רק פתיון, ושהגורן הקריבו את אנשיהם כדי לאתר את ה"אנטרפרייז" ולחסל אותה. ה"אנטרפרייז" נכנסת עמוק יותר לתוך הננס החום בתקווה שספינות האויב יושמדו כתוצאה מהכבידה החזקה, לפני שה"אנטרפרייז" תושפע ממנה באותו האופן.ספוק מבצע איחוד מוחות עם לא'אן במטרה לסייע לה להתגבר על הטראומה ממנה היא סובלת מאז נהרגה משפחתה, והדבר מסייע לה לפצח את הצופן בו משתמשות ספינות הגורן לתקשורת זו עם זו, מה שמאפשר ל"אנטרפרייז" לשדר מסר מטעה, שגורם לשתיים מהספינות הנותרות להשמיד זו את זו.בסופו של דבר נותרת רק ספינת האם של הגורן, ומפקד ה"אנטרפרייז", קפטן פייק, הוגה תוכנית לפיה יושלך המעבד האטמוספירי, והפיצוץ הנלווה גורם לגורן לחשוב שה"אנטרפרייז" הושמדה, ולהפסיק את המרדף.
כתיבה
הפרק שואב השראה מסרטי צוללות, בהם שתי ספינות נלחמות זו בזו מבלי לראות זו את זו, ובלי לקיים ביניהן תקשורת. ההחלטה לכתוב את הפרק באופן זה נבעה מההחלטה שלא להראות את הגורן בשום שלב בפרק. דייבי פרז, אחד משני התסריטאים שכתבו את התסריט לפרק, סיפר שכאשר התקבלה ההחלטה, הוא החל לצפות בסרטי צוללות והעמיק בהם על מנת לבסס את האופן שבו יתנהל הקרב במהלך הפרק. התסריטאים החליטו להדגיש את עבודת הצוות, כשבמקביל לעבודה משותפת, על כל אחד מהם להתמודד עם השדים הפנימיים שרודפים אותם כתוצאה מהסיטואציה שהם חווים. בנוסף, שאב הפרק השראה מהסרט "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן", ומהפרק "Balance of Terror" מהסדרה המקורית.
הכותבים שילבו בפרק כמה התייחסויות לגלגולים קודמים של הסדרה. בין השאר, אית'ן פק, המגלם את ספוק, מבטא את המילה "Sensors" כשהוא מושך את ההברה השנייה בצורה לא אופיינית, אך באופן דומה לזה שבו ביטא את המילה השחקן לנרד נימוי בסדרה המקורית. התייחסות פרודית לנושא הוצגה בעבר בפרק "Moist Vessel" בעונתה הראשונה של "מסע בין כוכבים: סיפונים תחתונים", שם לעגה בקט מארינר לאדמירל שביטא את המילה באותו האופן. המלחינה נמי מלומד שילבה בפרק מספר אלמנטים מוזיקליים מהפרק "Arena" שבו הוצגו הגורן לראשונה. גם התותח האולטרה-סוני שבו משתמשים הגורן זהה לזה שבו השתמשו בפרק "Arena". האפקטים הקוליים שמשמיעה מערכת הניווט כשספוק מסב אותה לרדאר כדי לאתר את הגורן זהים לאפקטים הקוליים בפרק "Balance of Terror" בסדרה המקורית, בה ביצע ספוק את אותו התרגיל כדי לאתר את ספינת הרומולאנים.
סתירות בהתייחס לקאנון של מסע בין כוכבים
ג'יימי לובט מהאתר "ComicBook" סקר את כלל ההופעות של הגורן בזיכיון מסע בין כוכבים, והראה שאף על פי שלכאורה נראה שמדובר בסתירה, הרי שבפועל נראה שעצם קיומם של הגורן היה ידוע לפדרציה עוד לפני הפרק "Arena", אך העדויות על קיומם היו חלקיות. הכתב מציין ש-"Memento Mori" לוקח את כל האזכורים של הגורן לאורך שנות קיומו של הזיכיון ומכניס אותם להקשר שיוצר ציר זמן ברור בין האזכור הראשון כרונולוגית של הגורן (בסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז") לפרק "Arena". כל המפגשים או האזכורים של הגורן עד אז היו לא רשמיים, וההתייחסות של קירק בפרק "Arena" נשארת רלוונטית, מאחר שזהו המפגש הראשון פנים אל פנים, באופן אישי, בין הגורן לפדרציה.
ביקורות ופרסים
הפרק זכה לביקורות חיוביות מאוד, ואף היה לאחד הפרקים היחידים בגלגולו החדש של הזיכיון שזכה להיכנס לאחת מרשימות פרקי הזיכיון הטובים בכל הזמנים. לפרק ציון 8.5 על פי דירוג הצופים באתר IMDb, זהו הציון השני הגבוה ביותר מבין פרקי העונה הראשונה של הסדרה (אחרי הפרק העשירי והאחרון בעונה, "A Quality Of Mercy", שלו ציון 9.2). באתר רוטן טומטוז מחזיק הפרק בציון 100% מטעם המבקרים. גם מעריצי הסדרה קיבלו את הפרק בצורה חיובית באופן מיוחד, ודיונים אודותיו התקיימו בשלל ערוצים ורשתות חברתיות.
האתר "אנטרטיינמנט ויקלי" סקר את הפרק במסגרת המלצות הצפייה לסוף השבוע, ונתן לו ציון -A. המבקר ציין שהפרק מציג קרב חלליות שלא נופל מזה שהוצג ב"מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן" (הנחשב בעצמו לאחד הטובים בהיסטוריה של הקולנוע), ולכן ראוי שהוא מתמקד בצאצאית של חאן, לא'אן נוניאן סינג, אך הפרק לא עוצר בזה ומצליח להציג אנסמבל של דרמות קטנות, מניתוח חירום במרפאה ועד לסכנה שבפיצוץ בלתי נמנע, בעוד קפטן פייק נותר אמיץ רגוע על גשר הפיקוד. המבקר הודה שהיה סקפטי לגבי הסדרה בפרקים הראשונים, אך פרק זה היווה "תענוג של ממש" ששילב בין מתח שגורם לצופה לשבת במתח על קצה המושב, ובמקביל מציג ברגישות את המאבקים הפנימיים של הדמויות.
גם האתר "Collider" ציין שמדובר באחד מפרקי "מסע בין כוכבים" הטובים ביותר בכל הזמנים ושיבח את סצינות האקשן ששולבו עם רגעים אנושיים יוצאי דופן. המבקר ציין שהפרק מתעלה, בין השאר ציין שהוא מנער את כל הדינמיקות הבין-אישיות ומאפשר בכך לדמויות להתפתח לעומקים חדשים. המבקר ציין את החיבור המיוחד הטבעי מצד אחד והמוזר מצד שני בין ספוק ולא'אן, שני ניגודים לכאורה שמשלימים זה את זה בדינמיקה הנוגעת ללב שנוצרת ביניהם במהלך מיזוג המוחות. בנוסף שיבח המבקר את האופן שבו נכתבה דמותו של פייק שמאפשר לעצמו לחוות את כל עוצמת האבל והרגשות, ולפקד מתוך הסערה הזו על הספינה בצורה שקולה ונכונה, ובכך להציל אותה. האתר נתן לפרק ציון +A.
האתר "TrekMovie" שיבח את הפרק, וציין שהפרק השבוע נכנס לז'אנר האימה, ושילב בתוכו גם אקשן ודרמה אנושית. הוא שיבח את ההתייחסות הלא מחייבת לקאנון, וטען שהצגת האויב הוותיק מהסדרה המקורית השתלמה במקרה הזה.
האתר "לופר" הסביר מדוע הכריזו מעריצי הסדרה על הפרק כטוב ביותר בסדרה, ומדוע הפרק זכה לתשבחות יוצאות דופן מצד הביקורת. לדברי מבקר האתר, הפרק מצליח להשתוות לטובים שבפרקי הסדרות הקלאסיות. בעיקר ציין המבקר את דמיונו של הפרק לפרק "Balance of Terror", שבו מנהלת ה"אנטרפרייז" מרדף עם ספינה רומולאנית (דמיון שהוזכר גם על ידי מבקרים נוספים). ההחלטה להציג מחדש את הגורן, גזע שכמעט שלא קיבל זמן מסך עד כה, כרוע המרכזי של העונה צוינה לטובה גם היא, והבחירה להציג את הגורן בלי להראות את דמותם בשום שלב רק הוסיפה לתשבחות. האופן שבו מתארת לא'אן נוניאן סינג את זכרונותיה מהגורן רק מעצים את התחושה שהגורן הם אויב אכזרי ומרושע במיוחד. באופן כללי ציינו מבקרים שונים לטובה את העובדה שהגורן, דמות מגוחכת ופרודית כמעט בסדרה המקורית, הפכו לאויב מפחיד ומאיים באופן מיוחד.
באתר של הוצאת הספרים, התפרסמה ביקורת בה ציין המבקר שהשימוש בגורן בפרק היה שגוי מכמה בחינות. המבקר ציין שלא היה צורך אמיתי בשימוש בגורן דווקא בהקשר של הפרק, ושניתן היה להשתמש בכל חייזר אחר, לרבות גזע חדש לחלוטין, ולהשיג את אותו האפקט מבלי לערער את הקאנון הידוע של הזיכיון. בנוסף ציין המבקר שהעובדה שהגורן מוצגים כגזע אכזרי וחסר מעצורים שלא ניתן לקיים איתו דיאלוג או להבין אותו סותרת את כל המהות שעמדה מאחורי הפרק "Arena", שבו קירק מסרב להרוג את הקפטן של הגורן מתוך אמונה שבעתיד ניתן יהיה להשיג שלום עם הגזע, בעזרת דיפלומטיה. למרות הביקורת, המבקר ציין לטובה את הכתיבה, העלילה, האקשן, המשחק ופיתוח הדמויות המוצלח, וסיכם שלמעט ההחלטה להשתמש בגורן, הפרק מוצלח מאוד.
סטיבן בריי
סטיבן פייט בריי (באנגלית: Stephen Pate Bray; נולד ב-23 בדצמבר 1956 בדטרויט) הוא כותב שירים, מתופף ומפיק מוזיקלי אמריקאי. ידוע בעיקר בזכות שיתוף הפעולה שלו עם הזמרת מדונה.
בריי החל בלימודי מוזיקה עוד כשהיה צעיר בדטרויט, ולאחר מכן המשיך ללימודי הסמכה במכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון.
בריי הוא בעליו של אולפן הקלטות מפורסם בארצות הברית. הוא נשוי לסטפני אליין, מפיקת סרטים אמריקאית ממוצא אתיופי. הם מתגוררים בלוס אנג'לס, קליפורניה ויש להם שלושה ילדים בוגרים.
קריירה
בריי פגש לראשונה את מדונה עוד כשהייתה סטודנטית אנונימית באוניברסיטת מישיגן והם התאהבו. לאחר שסיימו את הלימודים, עברו השניים לניו יורק והפכו לחלק מהרכב שנקרא "מועדון ארוחת הבוקר". לאחר פירוקה של הלהקה, החלו לכתוב שירים ביחד; ולאחר שמדונה השיגה חוזה תקליטים עם סייר רקורדס, היא החליטה שבריי יהיה שותף להפקה ולהוצאת האלבום הראשון שלה.
יחדיו, הם הפיקו וכתבו את השירים שבסופו של דבר הפכו ללהיטים הגדולים ביותר של שנות ה-80. השירים שבריי ומדונה כתבו יחדיו זכו למבנה מיוחד, וברובם ישנו מוטיב חוזר של משמעויות או מילים, שכנראה מרמז על יחסיהם. בריי היה שותף עקבי של מדונה לאורך כל אלבומיה, עד שהוציאה את Like a Prayer, שם נפרדו דרכיהם.
XL (משקה)
XL הוא משקה אנרגיה בעל תכולת קפאין של 32 מ"ג מתוצרת חברת XL הפולנית. המשקה הושק לראשונה בשנת 2000 בפולין. יותר מ-100 מיליון פחיות XL נמכרות מדי שנה, ביותר מ-30 מדינות ברחבי העולם. בישראל הושק המשקה בשנת 2003. בשנת 2018 היוו מכירות המשקה כשני שלישים מסך מכירות משקאות האנרגיה בישראל.
רכיבים
משקה XL מכיל מים מוגזים, סוכר, מווסת חומציות, חומצה ציטרית, סודיום ציטראט, טאורין, חומרי טעם וריח, קפאין וויטמינים מקבוצת B. המשקה מכיל כמות גדולה של קפאין.
בישראל
חברת "בני פוזי שמשום" הייתה היבואנית והמשווקת של משקה האנרגיה XL בישראל. המשקה יובא לראשונה בשנת 2003 והופץ על ידי חברת "דובק". באוקטובר 2007 "בני פאוזי שמשום" החזיקה בעזרת משקה XL בנתח של 56% משוק משקאות האנרגיה בישראל והפך למשקה המוביל בישראל. בסוף שנת 2008 הפסיקה היבואנית לשווק את המשקה בישראל בעקבות סכסוך עם חברת היצרן העולמית. חברת "בני פאוזי שמשום" טענה כי הסיבה להפסקת הייבוא היא כי XL העולמית הפרה את הסכם הניהול והשיווק עימה. בתחילת שנת 2008 עברו הזיכיון וזכויות שיווק המותג לידי חברת "סידס". לאחר איבוד הזיכיון ל"סידס" כאמור החלה "בני פאוזה שמשום" לשווק משקה אנרגיה חדש תחת המותג BLU, אשר נגס בנתח השוק של XL. נגיסה זו בנתח השוק הייתה למורת רוחם של בעלי המותג מפולין, ולפיכך הועבר הזיכיון לשיווק והפצת המוצר מ"סידס" לטמפו, יצרנית ומשווקת המשקאות השנייה בגודלה בישראל. בשנת 2017 חתמה טמפו על חוזה להארכת שיווק המשקה בעשר שנים נוספות.
בשנת 2018 החזיק משקה XL בכ-63% משוק משקאות האנרגיה בישראל ו-BLU, המתחרה העיקרי, ב-34% נוספים נפח השוק של רד בול עומד על כ-3%.
ה'תשנ"ג
פרסי ישראל
מקבלי פרס ישראל לשנת תשנ"ג הם:
מחוזות אל סלוודור
מבחינה מנהלית אל סלוודור מחולקת ל-14 מחוזות (Departamento) אשר מחולקים לנפות.
אוטוסטראוגרמה
אוטוסטראוגרמה (Autostereogram) הוא אשליה אופטית הגורמת למוח האנושי להבחין בצורה תלת-ממדית אשר מסתתרת בתוך תמונה דו-ממדית.
הסוג הפשוט ביותר של אוטוסטראוגרמה, המכונה "Wallpaper autostereogram", מורכב מתבניות החוזרות על עצמן. כאשר מביטים בתמונה מסוג זה עם מיקוד נכון בעיניים, נדמה כי התבניות באזור בו מופיעה הצורה התלת-ממדית צפות באוויר מעל הרקע. בסדרת ספרי "העין המופלאה" (Magic Eye) נעשה שימוש בסוג נוסף של אוטוסטראוגרמה המכונה "Random dot autostereogram". בסוג זה בדרך כלל ניתן יהיה להבחין בצורה התלת-ממדית רק אם מביטים בתמונה בטכניקה הנכונה.
ישנן שתי טכניקות לתמונות אוטוסטראוגרמה, המחייבות צפייה שונה כדי לראות את הצורה התלת-ממדית הנסתרת:
הטכניקה הראשונה, הנפוצה יותר (כמו בתמונות המוצגות בערך זה), מכונה "wall-eyed" מכיוון שיש להתבונן בתמונה במבט בוהה שממוקד במישור מרוחק. כלומר, כדי לראות את הצורה התלת-ממדית יש למקד את העיניים בנקודה רחוקה יותר ממישור התמונה. כדי לתרגל את העיניים מומלץ להניח את התמונה מאחורי זגוגית ולהביט בהשתקפות העצמית, מכיוון שההשתקפות נמצאת מאחורי מישור התמונה (באותו מרחק מהתמונה, רק מצידה השני).
הטכניקה השנייה מכונה "cross-eyed", וכדי לראות תלת-ממד בתמונות שנוצרה בה יש למקד את הראייה בתמונה באופן בו העיניים פוזלות.
קישורים חיצוניים
Stereograma - תוכנת קוד פתוח ליצירת אוטוסטראוגרמות
Lost
{{פירושונים|
ראו גם
}}
רג'י ווקר
רג'ינלד "רג'י" אדגר ווקר (באנגלית: Reginald ("Reggie") Edgar Walker; 16 במרץ 1889 - 5 בנובמבר 1951) היה אצן דרום אפריקאי, אלוף אולימפי בריצת 100 מטר. הוא האלוף האולימפי הצעיר ביותר בריצה זו במשחקים האולימפיים (בן 19 ו-128 ימים), נכון ל-2008.
ביוגרפיה
ווקר נולד בדרבן שבפרובינציה קוואזולו-נטאל. למרות היותו אלוף דרום אפריקה לשנת 1907 הוא התקשה למצוא תקציב לנסיעה ללונדון למשחקים האוליפיים. כתב ספורט ממחוז מגוריו עזר לו בגיוס המימון לנסיעה. באנגליה הוא התאמן בהדרכתו של סם מוסביני מי שלימים אימן את האלופים האולימפיים הרולד אברהמס ואלברט היל.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת לונדון (1908) זכה ווקר במדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא אולימפי חדש של 10.8 שניות, לפני ג'יימס רקטור מארצות הברית (10.9 שניות) ורוברט קר מקנדה (11.0 שניות).
הדפסה בפורמט רחב
הדפסה דיגיטלית בפורמט רחב היא שיטה להדפסה ישירות מקובץ או תמונה דיגיטליים אל מגוון מדיות. לרוב מודפסות העבודות ממחשבים, מצלמות דיגיטליות ומקורות דיגיטליים אחרים, באמצעות מדפסת הזרקת דיו בפורמט רחב.
הדפסה דיגיטלית בפורמט רחב
בהדפסה דיגיטלית בפורמט רחב מועברת הגרפיקה של הקובץ או התמונה באופן דיגיטלי מהמחשב ישירות על גבי החומר הרצוי (כגון נייר, ויניל או בד), ולרוב מצופה בלמינציה לחיזוק ועמידות התוצר. הדפסה זו משמשת בין השאר להדפסת פוסטרים, באנרים וציורי קיר למטרות שיווק ופרסום של חברות ומוצרים. הדפסות רחבות אלו עשויות להיות בגדלים מגוונים, החל מפוסטר שאורכו ורוחבו מספר עשרות סנטימטרים, ועד להתקנות המשתרעות מהרצפה ועד לתקרה.
בשיטת ההדפסה הדיגיטלית הקיימת, עלויות ההדפסה בפורמט רחב נמוכות יחסית; בעבר נדרשו חברות למימון גבוה כדי לפרסם באמצעות מתקני תצוגה, באנרים, מצגי פופ אפ, ציורי קיר ושלטי פרסום. ההדפסה על בסיס ויניל מאפשרת גם חסכוניות, עמידות ויעילות. עלות ההדפסה מתומחרת בהתאם לסוג וגודל החומר עליו מדפיסים. קיימים חומרים מגוונים המתאימים לשימוש בתנאי חוץ ובתנאי פנים. ניתן ליצור החל מכמות קטנה של הדפסות (הזמנה של הרצות קטנות דיגיטליות) ועד לכמה אלפי יחידות ("אופסט"); העלות ליחידה פוחתת ככל שהכמות גדלה (הדפסה בסיטונאות).
הדפסה בפורמט רחב היא תהליך שבו הגרפיקה עוברת מקבצי המחשב לתוך דפוסים מאסיבים. דפוסים אלה עוברים מיד למינציה כדי להפוך אותם לקשיחים ועמידים יותר. לאחר שעברו הליך למינציה וחיתוך לגדלים מדויקים, ניתן לתלות אותם בעזרת ציוד מכני על מתקני תצוגה כמו פופ אפ. המדפסות המתקדמות בתעשייה מדפיסות ברזולוציית DPI גבוהה, המבטיחה הדפסה חדה ונקייה.
הדפסה בפורמט רחב דורשת היכרות עם קבצים וקטוריים לעומת קובצי רשת, מונחים גרפיים, ופלטים נקיים של קבצים גרפיים; זאת במטרה לוודא שהקבצים מודפסים בדיוק כפי שהם מופיעים על מסך המחשב.
חומרים עליהם ניתן להדפיס בפורמט רחב:
ניתן להוסיף חומרי דבק בגב כל אחד מהחומרים האחרים, ליצירת מדבקות, המאפשרות התקנה קלה יותר של הדף המודפס על סוגי משטחים רבים. הדבר שימושי למשל בשלטי חלונות ראווה, שלטים על משאיות ומכוניות, תצוגות בתערוכות, טפטים ועוד.
דיו להדפסה בפורמט רחב
דיו המשמש להדפסה בפורמט רחב מורכב משני חומרי יסוד, ממס וצבען (פיגמנט). איכות ההדפסה בדיו זה נקבעת בהתאם להרכב הממס והצבען.
ההדפסה מתבצעת באמצעות ראשי הדפסה המותקנים במדפסות הדיגיטליות, דרכם מוזרק הדיו למצע ההדפסה. ישנם ראשי הדפסה הפועלים בטכנולוגיות שונות, שהמשותף להן הוא נחירי הזרקת הדיו המצויים בראש ההדפסה. ראשי ההדפסה קטנים במיוחד וגודלם מיקרונים בודדים (1:1,000,000 למטר); דרישה זו קובעת את תכונותיו הפיזיקליות (צמיגות, מתח פנים וכו') של הדיו.
סוגי דיו
בדפוס הדיגיטלי בפורמט רחב, קיימים סוגי דיו שונים, וזאת בהתאם למדפסת המותקנת ולאפליקציית ההדפסה. ההבדלים בין סוגי הדיו נעוצים בסביבת החומר בו מצוי הצבע.
קיימים מספר סוגי דיו בהם נעשה שימוש מועט:
מספר חברות ברחבי העולם מייצרות דיו לדפוס הדיגיטלי בפורמט רחב, בהן Toyo Ink, 3M, Nazdar, Fujifilm Sericol, ובישראל Bordeaux Digital PrintInk.
גדעון עמיחי
גדעון עמיחי (נולד ב-1963) הוא איש פרסום ישראלי המייסד ומנהל הקריאייטיב הראשי של חברת הקריאייטיב "No, No, No, No, No, Yes" בתל אביב. משמש כמרצה ב-School of Visual Arts. בשנים 1994–2011 שימש כמנהל קריאייטיב ראשי ומנכ"ל משותף במשרד הפרסום "שלמור אבנון עמיחי/Y&R".
ביוגרפיה
גדעון עמיחי נולד וגדל בחולון. למד בתיכון ע"ש קוגל. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל בגרעין דרכים לקיבוץ כפר עזה וככתב ומעצב השבועון במחנה.
ב-1990 עמיחי סיים בהצטינות את לימודי העיצוב בבצלאל וב-School of Visual Arts בניו יורק, ב-2008, עמיחי סיים בהצטיינות תואר שני במנהל עסקים, EMBA למנהיגי חברות (אשר עוסקות במוצרים יצירתיים), מ-Berlin School of Creative Leadership.
עמיחי החל לצייר קריקטורות לטלוויזיה ולעיתונים כבר בגיל 14. קריקטורות ומאמרים של עמיחי התפרסמו בעיתונים רבים בישראל בהם "ידיעות אחרונות", "גלובס", "הארץ", "דה מרקר", "כלכליסט" ו"מעריב" אשר שם החל לעבוד כקריקטוריסט וככתב, בהמשך פורסמו קריקטורות פרי עטו גם במגזינים בחו"ל, בהם הניו יורקר, (1995).
בשנת 1990 החל את דרכו בעולם הפרסום כמנהל הקריאייטיב של פרסום "ורשבסקי פרייליך דובר/Grey". במאי 1994 הצטרף כשותף של רמי שלמור ושלומי אבנון וכך הפכו ל"שלמור אבנון עמיחי", בו הוא שימש כמנכ"ל משותף ומנהל קריאייטיב ראשי, בהמשך הפך המשרד לחלק מהרשת הבינלאומית Young & Rubicam. ביולי 2011 הפכו מייסדי החברה, רמי שלמור, שלומי אבנון וגדעון עמיחי, ליושבי ראש פעילים.
ב-School of Visual Arts ,Berlin School of Creative Leadership ובכנס השיווק (2021).
עמיחי חבר בוועדת ההיגוי של המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון, והוביל ביחד עם זאב רביד את מיתוגו.
עמיחי היה חבר כעשר שנים בבורד הקריאטיב העולמי של Young & Rubicam.
בספטמבר 2011 הוציא לאור את ספרו הראשון: "לא, לא, לא, לא, לא, לא, לא, כן" (בהוצאת גורדון), החושף תחנות בחייו המקצועיים, הספר הושק בתערוכת יחיד בגלריית "דניאל" בתל אביב.
בדצמבר 2012 נשא הרצאה בעלת שם דומה בוועידת TEDx ירושלים (מקבילה לועידת TED).
ב-2016 פרסם את ספרו השני "נו, נו, נו, נו, נו, נו, נו, יס" - מסע יצירתי בניו יורק.
באפריל 2013 הקים בניו יורק חברת קריאייטיב בשם No, No, No, No, No, Yes, וב-2015 הושק הסניף בתל אביב. בין לקוחות החברה נמנים יונדאי ישראל, מרצדס -בנץ ישראל, כלכליסט, הפניקס, אקסלנס, לופה, הערוץ האמריקאי DogTV וחברת - Lion Brand USA.
ב-2016 חברת הקרייאטיב יצרה את "סוס הסייבר" ("The Cyber Horse"), עבור שבוע הסייבר הלאומי השנתי של המרכז למחקר סייבר בינתחומי באוניברסיטת ת"א. המיצג הורכב מאלפי חלקים שונים הנגועים בווירוסים, רוגלות ותוכנות זדוניות, כגון סמארטפונים, טבלטים, מסכי מחשב וצ'יפים. מטרת המייצג הייתה לייצר מודעות לסכנות האורבות לגולשים בעולם הסייבר. הפרויקט זכה לחשיפה בארץ ובעולם, בין השאר בישראל היום, מאקו, CBS NEWS, The Times UK, The Economist, The Telegraph, Le Monde, Der Spiegel.
ב-2021 פרסם את ספרו השלישי "אלף בית של גימל" - מסע יצירתי בתחנות החיים. הספר הודפס ויצא לאור עם שתי עטיפות שונות.
דניאלה יניב-ריכטר
דניאלה יניב-ריכטר (נולדה ב-5 בנובמבר 1956) היא קרמיקאית ופסלת ישראלית.
ביוגרפיה
יניב-ריכטר נולדה בציריך, שווייץ ועלתה לישראל בשנת 1975. סיימה את לימודיה בבצלאל בשנת 1982 והמשיכה ללמוד בארצות הברית, באוניברסיטת מזרח מישיגן, עד 1983. סיימה תואר שני באוניברסיטת מישיגן בשנת 1985.
יצירותיה עוסקות בין היתר בהעתקה של הטבעי והמלאכותי בחומר. בשנים האחרונות הניחה יניב-ריכטר את הקרמיקה, המדיום בו התמחתה שנים רבות, והחלה לעסוק בהדפס טקסטורות של חומרים שונים על גבי ניירות ובדים.
יניב-ריכטר מתגוררת ועובדת בירושלים.
Edinburgh (רומן)
Edinburgh (בעברית: אדינבורו) הוא רומן להט"בי, שנכתב ב-2001 על ידי הסופר האמריקאי אלכסנדר צ'י. הספר מתאר את התבגרותו של נער שחווה התעללות מינית.
עלילה
אפיאס "פי" גה, ילד קוריאני-אמריקאי שגדל במיין, נבחר למקהלת בנים יחד עם פיטר, שהפך לחברו הטוב ביותר ולאהבתו הראשונה. פי ונערים אחרים נפגעים מינית על ידי מנהל המקהלה, ביג אריק גורנדט. פי מפחד לספר, והוא לא רוצה שאף אחד יספר על כך מסיבות של מבוכה ופחד טהור. כאשר נער אחד מגלה את הסוד, כל הנערים נחשפו כקורבנות. הרומן בוחן את הנזק הנפשי והרגשי המחריד שעובר על הנערים וכיצד הם מתמודדים עם הטראומה.
ביקורת
הרומן זכה בפרס מיצ'נר / קופרניקוס למדע בדיוני, בפרס הספרות הספרותית לספרות אמריקאית באסיה, בפרס בחירת העורכים של למדא ונבחר כ"ספר השנה הטוב ביותר" על ידי Publishers Weekly.
ב-2003, אלכסנדר צ'י זכה בפרסי וייטינג על כתיבת הרומן.
סקושה-בנק ארנה
סקוֹשה-בנק ארנה (באנגלית: Scotiabank Arena) הוא אולם ספורט בביי סטריט (Bay street) 40, במרכז טורונטו שבאונטריו, קנדה. האולם שייך ל-Maple Leafs Sports and Entertainment Ltd. זהו גם אצטדיון הבית הרשמי של קבוצת ה-NBA טורונטו ראפטורס, קבוצת ה-NHL טורונטו מייפל ליפס, וה-NLL טורונטו רוקס, וכמו כן היה זה אצטדיון הבית של קבוצת הפוטבול טורונטו פאנטומס.
האולם נפתח ב-19 בפברואר 1999 ונקרא אז "אייר קנדה סנטר". עלות בנייתו הייתה כ-265 מיליון דולרים קנדיים ושטחו הוא 62 דונם.
האולם נקרא גם ה"האנגר" בגלל היותו מזוהה לאורך שנים עם החברה המאמצת הקודמת שלו, אייר קנדה.
היסטוריה
אבן הפינה של סקושה-בנק ארנה, תחת השם "אייר קנדה סנטר", הונחה בפברואר 1997. האתר היה שייך למרכז הפצה של רשות הדואר הקנדית. החזית הבולטת של הקירות בצד המזרחי והמערבי של המבנה שומרת על הפנים של האולם. האולם נבנה במטרה להחליף את מייפל ליף גארדנס האגדי שהיה קטן מדי וישן מדי. האולם פתח את משחקי ה-NHL נגד מונטריאול קנדיאנס ב-20 בפברואר 1999. כמו כן פתח את משחקי ה-NBA נגד ונקובר גריזליס ב-21 בפברואר 1999. ניצחון האליפות הראשית הראשונה שהייתה באולם, עדיין בשמו המקורי, הייתה ב-14 במאי 2005 כאשר טורונטו רוקס הביסו את אריזונה סטינג וזכו באליפות של ה-NLL.
מוחמד אבו טיר
מוחמד חסן אבו טיר (בערבית: محمد حسن أبو طير, ידוע גם כשיח' אבו מוסעב; נולד ב-1951 באום טובא, מזרח ירושלים) הוא המועמד מספר 2 ברשימת חמאס, פוליטיקאי אהוד בקרב הפלסטינים, שבבחירות שהתקיימו ב-26 בינואר 2006 נבחר למועצה המחוקקת הפלסטינית כמי שמייצג את תושבי מזרח ירושלים.
ביוגרפיה
אבו טיר הצטרף לראשונה לתנועת הפת"ח בראשית שנות ה-70, בתקופה שבה היה אסיר בכלא הישראלי, התחזק באמונתו ואף הצטרף לארגון האחים המוסלמים. הוא נידון למאסר עולם לאחר שהואשם בפעילות חמאס וטרור, השתייכות לארגונים וסחר לא-חוקי בנשק. במהלך תקופת הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית ב-2005 הוא שוחרר לאחר שריצה כ-7 שנים בלבד במאסר. אחר כך גויס לחמאס, ולאחר מכן נעצר שוב באזור ירושלים, תוחקר ושוחרר.
אבו טיר דוגל במשטר אסלאמי. הוא מתנגד למשא ומתן עם מדינת ישראל, ומאמין כי "אנחנו [חמאס] לא נגד יהודים, אלא נגד הכיבוש והדיכוי. בעבר נאמר כי איננו מבינים בפוליטיקה, אלא רק בכוח, אבל אנחנו תנועה חזקה שפועלת בכל התחומים, ואפילו מוכיחים שאנחנו מבינים בפוליטיקה יותר מאחרים".
הוא מוכר בזקנו הצבוע בחינה כתומה. לדבריו, הוא עושה זאת מכיוון שכך נהג לעשות מוחמד, וכן מכיוון שהדבר מסייע לו נגד קשקשים וכאבי ראש.
ב-29 ביוני 2006 נעצר על ידי כוחות הביטחון הישראליים, לצד עשרות חברי הפרלמנט הפלסטיני ושרים בזמן מבצע גשמי קיץ. כעבור 4 שנים, ב-20 במאי 2010 שוחרר מהכלא. בראשית יוני הורתה לו המשטרה לעזוב את ירושלים, הואיל ומעמד תושב הקבע שלו נשלל כבר בשנת 2006 על ידי שר הפנים רוני בר-און בעילה של הפרת אמונים. לאחר שלא מילא את הוראת המשטרה ולא עזב את תחומי ירושלים, נעצר שנית. בדצמבר גזר עליו בית משפט השלום בירושלים 5 חודשי מאסר בגין כניסה שלא כדין לישראל. הוא שוחרר מיד מפני ששהה במעצר מאז חודש יוני.
ביולי 2013 נעצר בביתו בכפר עקב והושם במעצר מינהלי. ב-30 ביולי 2015 שוחרר אבו טיר מהכלא.
ב-28 בינואר 2016 נעצר פעם נוספת על ידי צה"ל ושוחרר ב-30 במאי 2017. בספטמבר 2017 ביטל בג"ץ את שלילת התושבות של אבו טיר ושל שלושה חברי פרלמנט נוספים ממזרח ירושלים בנימוק של חוסר סמכות, אך השהה את הביטול לחצי שנה על מנת לאפשר חקיקה בנושא.
הלנה פישר
ביוגרפיה
פישר נולדה בקרסנויארסק שברוסיה למשפחה גרמנית אתנית. ב-1988 עברה עם הוריה לריינלנד-פפאלץ שבגרמניה.
לאחר התיכון היא למדה מוזיקה ומשחק בבית ספר לאמנויות, במהלך לימודיה היא הופיעה בתיאטרון בדרמשטאדט. בתקופה זו שלחה אמה ללא ידיעתה הקלטות שירים אותם שרה למספר חברות תקליטים.
ב-2005 הופיעה לראשונה בטלוויזיה בתוכנית של ARD, במהלכה ביצעה דואט עם זמר נוסף.
ב-2006 הוציאה את האלבום הראשון שלה "Von hier bis unendlich".
היא זכתה במספר פרסים מוזיקליים, ביניהם פרס "Echo" היוקרתי.
בנוסף היא הנחתה מספר תוכניות מוזיקה בטלוויזיה.
ב-2013 ביצעה את הופעת המשחק הראשונה שלה באופרת הסבון "Das Traumschiff".
באירוויזיון 2014 הציגה את הניקוד הגרמני.
ב-2016 שרה שיר בדיבוב לגרמנית של הסרט מואנה.
דב ינון
דב ינון (1916 - 15 ביולי 2001) היה פרשן קול ישראל לעניינים ערביים וממייסדי ענף מצרים באמ"ן מחקר.
חייו
ינון נולד בפיוטרקוב שבפולין ב-1916, בן לפיגה ויעקב ויינריב. הוא עלה לארץ ישראל ב-1936, התגורר בעטרות, והיה נוטר וחבר בהגנה. בשנים 1942–1945 שרת בבריגדה היהודית בצבא הבריטי ונפצע קשה מאוד ברגליו בחזית נהר הסניו. לאחר מכן חזר לישראל ובין השנים 1948 ל-1964 שרת בצה"ל במחלקת המחקר באגף המודיעין כראש מדור (ואחר כך ענף) מצרים. בשנת 1964 החל לשרת בשגרירות ישראל בוושינגטון כמזכיר ראשון והשתתף במשלחת ישראל לאו"ם. לאחר מלחמת ששת הימים השתחרר מצה"ל ובספטמבר 1967 מונה לפרשן קול ישראל לענייני המזרח התיכון. בתפקידו זה הוא ערך בסוף שנת 1967 סדרה על מדינות ערב ונודע בניתוחיו את אישיותו של נשיא מצרים נאצר ולאחריו סאדאת. ב-1981 פרש לגמלאות.
בהשראת דמותו כתב יוסי בנאי את המערכון "דב ערב" ששוחק על ידי הגשש החיוור.
ינון נפטר בשנת 2001, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
אשר פריזם
אשר אלברט פריזם הוא פרופסור לפיזיקה במכון ויצמן למדע.
חייו
ב-1973 הצטרף אשר פריזם לסגל של מכון ויצמן למדע, וקיבל משרת פרופסור למדע האופטיקה ב-1977. הוא שירת כראש מחלקה, יו"ר המועצה המדעית, ויו"ר ועדת הפרופסורים. במהלך השנים האחרונות, נושאי המחקר שלו התמקדו ברעיונות חדשים להולוגרפיה ושימושיה, עיבוד דימות אופטי, מתקנים אלקטרו-אופטיים, ומהודי לייזר. בנוסף, שירת פריזם במספר ועדות של כנסים לאומיים ובינלאומיים. בין השאר הוא שימש כסגן נשיא של הוועידה הבינלאומית לאופטיקה (ICO) ויו"ר האגודה ללייזרים ואלקטרו-אופטיקה בישראל.
פריזם הוא חבר ב-SPIE וב-Sigma Xi, ועמית ב-IEEE וב-OSA. במהלך השנים הוא שימש כפרופסור מבקר בגרמניה, שווייץ, צרפת וארצות הברית.
שריה דבליצקי
הרב שְׂרָיָה דִבְלִיצְקִי (ט"ו בשבט ה'תרפ"ו, 30 בינואר 1926 – ב' באב ה'תשע"ח, 14 ביולי 2018) היה רב חרדי ליטאי, פוסק, מקובל, מדקדק, פילולוג וסופר תורני פורה. ספריו עוסקים בתחומים מגוונים: הלכה, קבלה, דקדוק, דרשנות, ביוגרפיות, היסטוריה, נוסחאות תפילה ופיוטים.
ביוגרפיה
נולד בריגה שבלטביה לדבורה ולבצלאל יעקב, שהיה מקורב לרב אברהם יצחק הכהן קוק בעת שהתגורר בבויסק. בשנת ה'תרצ"ד (1934) עלתה משפחתו לארץ והתיישבה בתל אביב, שם ייסד אביו מפעל לייצור ממתקים בשם "צ.ד" (ראשי תיבות של צלאל דבליצקי). בהיותו כבן 13 החל ללמוד אצל הרב יחיאל ישראלוב בבית הכנסת הגר"א שברחוב הירקון, והתקרב אף לרב יוסף צבי הלוי, אב"ד תל אביב. בהיותו כבן 15 עלתה משפחתו לירושלים, שם החל ללמוד בישיבת קמניץ ובישיבת חברון. התקרב לרב דוד בהר"ן ולרב יעקב משה חרל"פ. הוא התפתח כתלמיד רוחני של הגר"א מווילנה, כמקובל וכמדקדק. בנוסף, למד הרב דבליצקי גם אצל מקובלים בני עדות המזרח בירושלים: הרב מרדכי שרעבי, הרב עובדיה הדאיה והרב מרדכי עטיה.
בשנת ה'תש"ה נישא לחיה (נפטרה ה'תשנ"ד), בתו של הרב חיים עוזר ינובסקי, רב אגודת הכורמים. התגורר בתל אביב ובהמשך עבר לרמת גן, שם למד ב"ישיבת סלונים" שהקים וניהל הרב שבתי יגל. החל להתקרב לרב אברהם ישעיהו קרליץ (בעל החזון אי"ש) ונהג להתפלל מדי יום תפילת ותיקין במניין שבביתו.
בהיותו כבן 27 עבר להתגורר בבני ברק. בשנת ה'תשי"ז יסד בביתו מניין קבוע לתפילת שחרית כותיקין בזמן הנץ החמה הנראה. מאז ועד לפטירתו הוציא לאור יותר משמונים חיבורים, חלקם ספרים וחלקם קונטרסים במגוון רחב של נושאים. ספריו נפוצו בציבור הדתי והחרדי, והוא נחשב לאוטוריטה בתחומי תורת הקבלה, המנהגים, הדקדוק העברי המסורתי, הלכות אבלות ותורת הגר"א. הסכמותיו מתנוססות על ספרים תורניים רבים בני זמננו.
לרב דבליצקי בן ושתי בנות. בנו, דוד, ההדיר כמה מספרי ראשוני אשכנז, בהם הראבי"ה, הראב"ן ושערי דורא.
בשנה האחרונה לחייו חלה במחלה קשה. נפטר בליל שבת ב' באב ה'תשע"ח, בגיל 92. נטמן בבית העלמין קריית שאול, בסמוך לרעייתו.
מהנהגותיו
מנהג ייחודי נוסף שלו היה להתפלל שחרית בדיוק בזמן הנץ החמה הנראה בפועל. בעקבותיו החלו רבים לנהוג כך (ראו אזכורים לחלק מההנהגות הללו בפורום "ספרים וסופרים").
הרב דבליצקי נהג להטיל פתיל תכלת (ארגמון קהה קוצים) בציציותיו בבגד הטלית הקטן, אך לא בטלית גדול. נהג להניח תפילין לאורך כל היום, ואף פרסם ספרים הקוראים לאחרים לעשות כך.
הרב דבליצקי הקפיד על כך שבנוסח התפילה לא יהיה דבר שקר. למשל, בשיר הייחוד ליום ראשון היה אומר "ואנחנו על אדמה טהורה" תחת "אדמה טמאה", משום שהוא נמצא בארץ ישראל, וביקום פורקן החליף את המילים "די בבבל" ב"די בכל אתר ואתר", כי כיום אין תלמידי חכמים בבבל.
לאחר מלחמת ששת הימים ביקש לקבוע יום הודיה, שיתבטא באמירת הלל ובקביעת סעודת מצווה אולם לבסוף חזר בו וציין שהדברים היו נכונים לשעתם.
לאחר האישור בכנסת, במרץ 2014, של התיקון לחוק שירות ביטחון שעסק בגיוס בני ישיבות לצה"ל, בירך בשם ומלכות ברכת "ברוך דיין האמת".
ספריו
מלבד ספריו פרסם הרב דבליצקי מאמרים רבים במגוון נושאים בכתבי עת העוסקים במקצועות היהדות.
יהדות חצי האי ערב
יהדות חצי האי ערב הייתה קהילה יהודית עתיקה. מסורות מרחיקות את היווסדה לימי הבית הראשון. יהדות חצי האי ערב חרבה. חלקה נהרג ומרביתה גורש מחצי האי בעקבות עליית מוחמד והאסלאם במהלך המאה ה-7 לספירה.
ערב הסעודית
היהודים הראשונים הגיעו לערב הסעודית בימי נבונאיד מלך הממלכה הבבלית, ויורשו של נבוכדנאצר שהיה אחראי לחורבן בית ראשון, שכבש את ערי צפון מדינה מודרנית זאת; אחד מפקידיו או חייליו שם שהותיר אחריו כתובת היה עברי בשם "שמעון" שכונה גם "שושן" (ייתכן שהכוונה היא ל"פקיד/עובד המלך" או שמא תעתיק לעברית מבבלית חדשה כמו בתעודות אל-יהודו: "שושנו" - אדם ממוצא זר לממלכה שבה הוא מועסק).
למן המאה ה-1 ישנן עדויות כתובות על מצבות קבורה הנושאות שמות יהודים. היהודים חיו בערב בשבטים בנאות מדבר לאורכם של נתיבי המסחר השונים. יהדות חצי האי ערב מוזכרת במשנה, בתלמוד ובמדרשים.
במהלך המחצית השנייה של המאה הרביעית ישנה תופעה של כביכול דת חדשה בדרום חצי האי ערב שבניגוד לפגניות המקומית היא נסובה סביב אל אחד, לא ברור האם ליהודים יד בדבר אף על פי שידוע שמספר שבטים ערבים אימצו לחיקם את היהדות והתגיירו בשל רצונם להידמות ליהודים האתניים שחיו בגלות בערב והתפרנסו ממשק של ישיבת קבע (בניגוד לנוודות שהיא אורח החיים המקובל בערב) וחקלאות, ועסקו בלימודי הדת היהודית (בעוד שקריאה וכתיבה היו לא נפוצים כלל בקרב שבטי ערב).
לפי עדות המסורת המוסלמית, במאות ה-6 ה-7 הייתה אוכלוסייה יהודית ניכרת בחג'אז, בעיקר בסביבות העיר יתריב, היא אל-מדינה. זאת בין השאר בזכות היחס האוהד של יוסף ד'ו נואס מלך חמיר שצר על העיר, שאף קיבל על עצמו כנראה את הדת היהודית והתגייר. שלושת השבטים הגדולים שבהם היו בני שבט בני נדיר, בני קוריט'ה ובני קינוקאע. שבט נוסף הוא שבט בני ג'או שהיגרו לצפון אפריקה. היהודים עסקו בחקלאות, במלאכה, בצורפות ובהכנת כלי נשק.
כאשר התחזק מוחמד הוא קיווה כי יצליח למצוא ביהודים בני ברית אך רעיון זה נכשל. לאחר כישלונו גירש את בני קינוקע ואת בני נדיר, ואת בני קוריטה הרג וחילק את אדמותיהם. עם שאר היהודים בערב הסעודית כרת בריתות חסות, ועד מותו לא אונה להם כל רע.
קהילה יהודית הייתה קיימת בנג'ראן, בדרומה של המדינה, מזמן כיבושה ב-1934 על ידי ערב הסעודית עד 1950.
עד שנת 1994 נאסרה כניסת יהודים לערב הסעודית למעט מקרים יוצאי דופן כמו ביקור מזכיר המדינה האמריקאי הנרי קיסינג'ר. פולחן של כל דת מלבד דת האסלאם אסור. בזמן מלחמת המפרץ הראשונה, חיילים יהודיים מהצבא האמריקאי הוצבו בערב הסעודית, והשלטונות התעקשו שאלה יתפללו על ספינות אמריקאיות ולא על אדמה סעודית.
משנת 2019, הרב יעקב ישראל הרצוג, ישראלי יליד ארצות הברית, מבקר תכופות בסעודיה ופועל להעמקת הקשרים עם מנהיגיה המוסלמים של הממלכה, ותמיכה בתיירים יהודיים, אנשי עסקים ואנשי צבא אמריקאים. מטרתו היא להקים קהילה יהודית במדינה.
בממלכה הסעודית מתגוררים כיום כ-3,000 יהודים אשר עובדים עבור חברות רב-לאומיות. מדובר בתמהיל של יהודים ששורשיהם בארצות קנדה, ארצות הברית, צרפת, דרום אפריקה ואחרות.
בחריין
קהילה יהודית בבחריין הייתה קיימת באי כבר במאה ה-7. הנוסע היהודי בנימין מטודלה שביקר באזור במאה ה-12 הזכיר את קיומם של שתי קהילות יהודיות בבחריין:
במאה ה-19 היה האי מרכז מסחרי ומשפחות של סוחרים יהודים הגיעו אליו מאיראן, הודו ועיראק. בשיאה מנתה הקהילה היהודית 1,500 איש. הם השתלבו בחברה וקיימו יחסים טובים עם התושבים המוסלמים. אחד מהרחובות באי, "דרך אל-מותנבי", כונה בין השנים 1930–1940 "רחוב היהודים" והחנויות בו היו סגורות בשבת. בית-הכנסת באי הוקם בשנת 1930. בשנת 1932 התגלה נפט בבחריין, בעקבותיו הגיעה הקידמה לאי ויחד עימה גברו הרגשות האנטי-בריטיים ששלטו אז במדינה, והאנטי-יהודיים. בתי היהודים נהרסו, בית הכנסת חולל וספרי התורה נגנבו (אחד מספרי התורה הוחזר והוא נמצא הים בבית הכנסת "גן עדן" בסטנפורד היל שבלונדון). ב-1947 לאחר תוכנית החלוקה אירעו פרעות מנאמה. בזמן מלחמת העצמאות וכן במלחמת ששת הימים התקיימו מהומות אלימות נגד היהודים, שמצאו מקלט בבתיהם של מוסלמים. בעשורים שלאחר קום מדינת ישראל עזבו רובם, בעיקר לאנגליה. ב-1948 חיו בבחריין כ-600 יהודים ובשנות ה-60 המוקדמות נותרו בה בין 200 ל-300 יהודים. היהודים הבודדים שנותרו חיים בנוחות יחסית. ב-2006 נשארו בבחריין 36 יהודים.
כיום יחסי היהודים והמוסלמים בבחריין נחשבים טובים ובחריין היא המדינה היחידה בחצי האי ערב שבה יש קהילה יהודית של ממש, עם בית כנסת ובית קברות. מלך בחריין חמד בן עיסא אל ח'ליפה ידוע ביחסו הטוב ליהודים, ואלה מעידים שאינם סובלים מכל אפליה. יהודי בשם אברהם דוד נונו מונה ב-2002 לבית העליון בפרלמנט, ובת דודו הודא עזרא נונו היא שגרירת בחריין לארצות הברית, ובעבר עמדה בראש אגודה לזכויות אזרח הפועלת לביטול עונש המוות בממלכה. בעבר, יהודי בחריין ושאר אזרחי הממלכה היו מנועים מלבקר בישראל. בסוף שנת 2017 הכריז מלך בחריין על ביטול איסור הנסיעה של אזרחי המדינה לישראל.
כווית
ב-1776, העיר בצרה שבעיראק נכבשה בידי הפרסים. רבים מיהודיה היגרו לכווית, והם תרמו לתנופת הבנייה והמסחר במדינה. במאה ה-19 חיו בכווית סיטי כ-80 משפחות יהודיות והתקיימו בעיר בית כנסת ושוק שנקרא "שוק היהודים". שוק זה היה סגור בשבת ובו נמכרו בין השאר טקסטיל מיובא ואלכוהול שהם ייצרו. היהודים סחרו עם הודו, בגדאד וחלב, ואף עם אירופה וסין. יהודי הקהילה נהגו ללבוש גלימות ארוכות או חליפות אירופאיות וחבשו תרבוש, מה שהבדיל את מראם החיצוני מזה של שאר האוכלוסייה.
במאה ה-20 עם עליית פייסל הראשון, מלך עיראק עזבו היהודים את כווית, רובם חזרה לבגדאד וחלקם להודו.
עומאן
קבר המזוהה עם הדמות המקראית איוב נמצא בעיר סלאלה שבדרום עומאן. במאה ה-9, סוחר יהודי בשם יצחק בן יהודה תיעד את הקהילה היהודית שהתקיימה בעומאן. במאה ה-12, בנימין מטודלה הגיע במסעותיו לעומאן ותיעד את הקהילה היהודית בעיר מסקט.
למרות כל זאת, הקהילה היהודית בעומאן נעלמה לפני 1900. בזמן מלחמת העולם השנייה, חייל יהודי מהצבא האמריקאי שהוצב בעומאן פגש קהילה יהודית קטנה במסקט, אך רובם היו מהגרים חדשים מתימן.
קטר
בקטר מעולם לא התקיימה קהילה יהודית נרחבת בעת החדשה.
איחוד האמירויות הערביות
יהדות איחוד האמירויות הערביות בנימין מטודלה תיעד במאה ה-12 קהילה יהודית באזור ראס אל-ח'ימה, אזור שכיום מצוי בשטח איחוד האמירויות.
בדצמבר 2018 נחנך בית הכנסת הראשון בדובאי בראשות הרב לוי דוכמן רב הקהילה הפועל במדינה משנת 2014. הקהילה המקומית פועלת בתוך וילה ובה אזור תפילה, מטבח כשר ומספר חדרי שינה המיועדים עבור שומרי שבת. הקהילה המקומית מונה 500 איש, בעיקר מאנשי עסקים בתחום הפיננסים, האנרגיה והיהלומים. ניתן להשיג עופות כשרים במדינה כמו כן בדובאי פועלים כיום 4 מסעדות כשרות וקייטרינג המנגיש בשר כשר (שהוא הבשר הכשר היחיד שנמכר באיחוד האמירויות) ליהודי האזור. וכן 2 מלונות תחת השגחת ועד הכשרות שע"י הרב לוי דוכמן רב הקהילה היהודית EAKC. תלמוד תורה פועל מדי שבוע בימי ראשון ובוא לומדים כ70 ילדים ממשפחות הקהילה. בשנת 2021 החל לפעול מחנה קיץ גן ישראל המיועד לילדי הקהילה ופועל בחופשים. מקוה טהרה הוקם על ידי הקהילה היהודית jcc בשנת 2021.
בפברואר 2019 הכיר האיחוד באופן רשמי בקהילה היהודית במדינה.
בשנת 2019 התמנה הרב יהודה סרנה, יליד מונטריאול ובוגר ישיבת הר עציון וישיבת רבנו יצחק אלחנן, כרב הרשמי של קהילת JCE.
בספטמבר 2019 הכריזו באיחוד על הקמת מרכז דתי שיכלול בין היתר בית כנסת ראשון במדינה, שעתיד להיפתח בשנת 2022.
במאי 2020, פרסמה הקהילה היהודית באיחוד האמירויות הערביות את הנוסח שלהם לתפילה לשלום המלכות.
כיום יש באיחוד האמירויות בית חב"ד הפעיל משנת ה'תשע"ד בראשות הרב לוי דוכמן, חבר איחוד הרבנים במדינות האסלאם שמשמש אף כרב הקהילה היהודית המפעיל בית כנסת מפואר.
תימן
יהדות תימן היא קהילה יהודית עתיקת יומין. היא הייתה הקהילה הגדולה ביותר בחצי האי ערב ומנתה בשיאה עשרות אלפי יהודים. כמעט כל האוכלוסייה היהודית עזבה את תימן בשנים 1949–1950 במבצע על כנפי נשרים. רובם חיים כיום בישראל, חלקם בארצות הברית, ובודדים נשארו בתימן. בשנת 2009 נשארו בתימן כ-300 יהודים, רובם בני למעלה מ-70. יהודי תימן בארץ ובתפוצות מונים כ-530,000 מהם 435,000 בישראל, כ-80,000 בארצות הברית בעיקר בניו יורק, ובבריטניה יש כ-10,000 איש רובם מעדן אשר הייתה בשליטה בריטית וכן הגירה מאוחרת משאר חלקי תימן. וכן כ-50 יהודים נשארו עדיין בתימן וממומנים על ידי חסידות סאטמר.
מייקל סטולברג
מייקל סטולברג (באנגלית: Michael S. Stuhlbarg; נולד ב-5 ביוני 1968) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון יהודי-אמריקאי. השחקן הראשי בקומדיה השחורה של האחים כהן "יהודי טוב", על תפקידו בסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה
סטולברג נולד בלונג ביץ', למשפחה שהייתה חברה בקהילה הרפורמית המקומית. למד משחק בבית הספר ג'וליארד, תיאטרון באוניברסיטת לונדון ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. לאחר סיום לימודיו הופיע במספר מחזות בהם "מסע ארוך אל תוך הלילה" מאת יוג'ין או'ניל ו-"איש הכריות" עליו זכה בשבחים וב"פרס דרמה דסק". השתתף בדרמה "אזור אפור", אשר עיקרה סיפורו של ניסיון המרד היחיד באושוויץ שיזמה מנהיגות אמיצה של אסירים יהודים שסירבו לצעוד בהכנעה לתאי הגזים. בסרט גילם אסיר יהודי בשם כהן.
בשנת 2008 גילם את מר ברוק בדרמת הנעורים "אחרי בית ספר" בכיכובו של עזרא מילר. בגיל 41 זכה בתפקיד הראשי בקומדיה השחורה האחים כהן "יהודי טוב". בשל הופעתו המרשימה בסרט היה סטולברג מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט קומי או מוזיקלי. ב-2010 התפרסם סטולברג בתפקיד המאפינר היהודי ארנולד רוטשטיין בסדרה "אימפריית הפשע". ב-2015 השתתף בסרט "שובר את הכלים", בסרטו של דון צ'ידל "לפני כולם" ובסרטו של דני בויל "סטיב ג'ובס", והתארח בסדרת הדגל של אמזון "טרנספרנט".
בשנת 2016 שיחק בסרט גיבורי-על מבית מארוול קומיקס, "דוקטור סטריינג'" לצידם של בנדיקט קמברבאץ', צ'ואיטל אג'יופור וטילדה סווינטון. באותה שנה שיחק לצד ג'סיקה צ'סטיין וג'ון לית'גו בסרט המתח "מיס סלואן" בבימויו של ג'ון מאדן. באותה שנה שיחק בדרמת המסתורין "המפגש" (Arrival) לצד איימי אדמס, ג'רמי רנר ופורסט ויטאקר.
בשנת 2017 הופיע בסרטים "קרא לי בשמך", "צורת המים" ו"העיתון". בשנת 2018 שיחק במיני-סדרה "המגדלים הגבוהים", ועל תפקידו היה מועמד לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר במיני-סדרה לשנה זו.
בשנת 2019 שיחק במיני-סדרת הדרמה הבריטית "בגידה", בתור רואו, סוכן מבצעי במשרד האמריקאי לשירותים אסטרטגיים בלונדון, הפקה משותפת של ערוץ 4 ונטפליקס.
בשנת 2020 שיחק בסדרת הטלוויזיה של רשת Showtime "כבודו" המבוססת על סדרת ישראלית באותו שם שיצרו רוני ניניו ושלמה משיח, את ראש משפחת הפשע ג'ימי בקסטר.
בשנת 2021 שיחק בדופסיק ובשנת 2022 בתור דייוויד רודולף במיני-סדרה של רשת HBO Max "המדרגות"; אשר מבוססת על סרט תעודה משנת 2004 באותו השם.
שטייר דיימלר פוך
שטייר דיימלר פוך היה תאגיד תעשייתי אוסטרי גדול שבסיסו בעיר שטייר שבאוסטריה.
היסטוריה
החברה נוסדה בשם "Josef und Franz Werndl and Company" בשנת 1864 כחברה לרובים, ושינתה את שמה ל "Steyr-Werke AG" בשנת 1924.
שטייר דיימלר פוך ייצרה, בין היתר, שני כלי רכב רבי עבירות מפורסמים: הפינצגאואר וההפלינגר. הראשון יוצר במשך 29 שנים, מ-1971 ועד 2000.
ב-1998 יחידת ייצור הרכבים הקרביים המשוריינים נמכרה לחברת השקעות אוסטרית שמכרה את החברה, שנקראה Steyr-Daimler-Puch Spezialfahrzeug (SSF), ב-2003 לחברת ג'נרל דיינמיקס האמריקנית.
הצ'ו צ'ו של מיקי
הצ'ו צ'ו של מיקי (באנגלית: Mickey's Choo-Choo) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1929, הלוקח חלק בסדרת סרטי "מיקי מאוס". הסרט, אשר הופץ על ידי "Celebrity Pictures", בוים והונפש על ידי אב אייוורקס. זהו הסרט הקצר ה-11 בכיכובו של מיקי מאוס שהופק, כאשר הוא השמיני שיצא באותה השנה, והיה אחד מהסדרות המצוירות המוקדמות של דיסני שהובילו את הדמות להפוך לתופעה לאומית כבר בסוף 1929. במקור הסרט היה בשחור-לבן, אך סרט זה היה בין עשרת הסרטים המצוירים של מיקי מאוס שצובעו על ידי חברת וולט דיסני בשנת 1991.
עלילה
הסרט נפתח עם מיקי מאוס שמסיע קטר קיטור מואנש, מצלצל בפעמון שלו ושורק בצופר הרכבת. לאחר שהקטר, קרון הפחם שלו ומיקי אוספים על הדרך קרונית, הקטר עוצר לנוח בעוד מיקי, מהנדס הרכבת שלו, מתדלק ומשמן את גלגליו ומזין אותו בפחם מקרון העזר שלו. כשהקטר אוכל יותר מדי פחם ומגהק בביישנות, מיקי מחליט לאכול ספגטי לצד כלבו.
מיקי מסיים את ארוחת הצהריים שלו ומיני מאוס מגיעה עם כינור עליו היא יודעת לנגן, ומתיישבת על קרון המשא. מיני מנגנת שיר מוזיקלי ("Humoresky" של אנטונין דבוז'ק) בעוד מיקי עושה את אותו הדבר, אך באופן מאולתר על חפצים ובעלי חיים.
מיקי מסתכל בשעון שלו, ומבחין שהם מאחרים, הוא צועק 'כולם עלו!' לקטר, ששורק בתגובה עליזה לאחר שמיקי עולה גם. הקטר מתניע אט אט מכיוון התחנה ונוסע בעליצות דרך הכפר היפה לעבר גבעה אשר עליה הוא נאבק לעלות. הקטר המתקשה מתחיל לבכות ומיקי, שמנסה לעזור לו, דוחף מאחורה את הקרון כל כך חזק שלבסוף הוא משתחרר מהקטר ומתגלגל לאורך המסילה כשמיני ישובה עליו. הסרט מסתיים בכך שלאחר רצף בו מיקי מנסה להציל את מיני ונכשל פעם אחר פעם ויחד הם נתקלים בשלל בעלי חיים כשהאחרונה היא פרה, בה הם מתנגשים לתוך עץ. בסצנה האחרונה, מיקי ומיני נוסעים בקרונית בעלת הנעה ידנית לתוך המנהרה.
הפקה
חלק מהבדיחות בסרט ממוחזרות מהסרט הקצר "צרות טרוליות" של אוסוולד הארנב משנת 1927. זהו הסרט הראשון בו מיקי אומר יותר מכמה מילים ובקול הפלסטו המזוהה שלו ולא כמו בהופעות הקודמות בהם קולו היה בבריטון עם עיצורים אפיים, "הפעם בקול שנשמע כמו של וולט".
הפסקול כולל את מיקי שר את השיר העממי "אני עבדתי על מסילת הרכבת" ומנגן חלק מההומורסקות של המלחין אנטונין דבוז'ק על הספגטי שלו. הנסיעה של מיני על קרון הרכבת מתנגנת על הלחן של "דיקסי".
סצנת הסיום בה מיקי ומיני מפעילים קרונית בעלת הנעה ידנית שימשה השראה לגרסת צעצוע מפורסמת, המיוצרת על ידי "תאגיד ליונל". חברת הצעצועים הרוויחה כל כך הרבה כסף מהפריט הזה ומאחרים דומים לו, שמיקי נודע בתור "העכבר שהציל את ליונל".
ביקורת
בספרו "הסרטים של מיקי: סרטי הקולנוע של מיקי מאוס", הייס גרוב כותב: "הסיום של "הצ'ו-צ'ו של מיקי" הוא מהיר להפליא ומלא באקשן. יתר על כן, זה הסרט המצויר הראשון של דיסני שמציג דיאלוג אמיתי. רוב הסרט, לעומת זאת, יש לו קצב איטי להפליא, ואפילו כמה רגעים שקטים בצורה מביכה. אין כמעט עלילה והעיצובים של מיקי ומיני לא עקביים, הנעים בין מורכבים (עם קו פנים נוסף) לפשוטים לחלוטין. התוצאה הסופית היא כניסה ממוצעת לקאנון של מיקי".
טל שגב
טל שגב (נולד ב-18 ביולי 1973) הוא זמר-יוצר, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה
שגב נולד וגדל בחולון. את דרכו המוזיקלית התחיל ב-1990 כקלידן להקת "ועד הבית", בה היה חבר גם פיטר רוט. הלהקה הוציאה סינגל אחד שהלחין שגב בשם "אלברט", אך לא זכתה להצלחה. בצה"ל שירת שגב בלהקת פיקוד מרכז, בה ניגן בקלידים ובגיטרה. עוד במהלך שירותו השתתף בנגינה באלבומה של להקת מוניקה סקס "פצעים ונשיקות". לאחר שחרורו מהצבא ב-1994 הצטרף ללהקת "אמיתי והנוגעים בדבר" של אמיתי אשר, בה ניגן בקלידים והשתתף עם שאר חברי הלהקה בעיבודים.
לאחר פירוק "אמיתי והנוגעים בדבר" החל שגב לנגן באלבומים של זמרים שונים, כ"בוקר טוב" של ירמי קפלן, "נגיעות" של ברי סחרוף, "יאללה ביי" של אריאל הורוביץ, אלבומה של להקת "פרה קדושה", "טוב לנו יחד" של מאור כהן, "לרע ולטוב" של קפלן, "אהבתיהם" של שלמה ארצי ו"ספרי לי הכל" של רונית שחר.
בשנת 2000 הפיק שגב לראשונה אלבום שלם, "בעדינות" של איגי וקסמן. שגב גם השתתף בעיבודים יחד עם מוזיקאים רבים אחרים, והלחין את השיר "עוד קצת" שכתבה וקסמן. בשנת 2001 עיבד והפיק מוזיקלית יחד עם בן ארצי את אלבומו של ארצי "מה שקרה". שגב גם הצטרף בשירה לשירים "מסדרון" ו"לא מבין דבר".
באוגוסט 2001 הוציא שגב את אלבומו הראשון, "אי שקט", בו בלטו השירים "אנשים", "ימים בינוניים" ו"שיר חולוני". השיר "שיר חולוני", שנקרא גם "הפועל הפשוט", נכתב על קבוצתו האהודה, הפועל תל אביב, ועל העצבות שגורמת לו מכבי תל אביב ("הו עצבות עצבות שוב פעם היא מכבי [מכה בי] ואני בכלל הפועל הפשוט"). שגב כתב והלחין את כל שירי האלבום, ועיבד את כולם פרט ל"אנשים" שעיבד בן ארצי. ארצי גם הוזכר בשיר, בשורה "בעקבות שיחה עם חברי הטוב בן". באותה שנה זכה שגב בתואר "תגלית השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'.
בשנת 2003 עסק שגב בעיקר בהפקות מוזיקליות, בין היתר באלבומו של קובי רכט "הרגע הנכון", ובאלבומם של להקת "המשולש" "להיות צלול", מתוכו זכור בעיקר השיר "שמיים כחולים". עוד ב-2003, השתתף שגב בעונה הראשונה של הסיטקום הפיג'מות ששודרה בערוץ הילדים, בפרק שעסק בהערצה של אילן, אחת הדמויות הראשיות בשגב (השתתף בתפקיד עצמו).
בשנת 2004 הוציא את אלבומו השלישי, "אנחנו", שזכה להצלחה פחותה משני קודמיו. בין היתר בלטו בו "אני רוצה", "חברים" ו"קוקוריקו", בו השתתף עפר שכטר בקטע ראפ. שגב הלחין את כל שירי האלבום וכתב את רובם, חלקם יחד עם ארז ברזוליק. האלבום כלל גם את השיר "כלי ביד היוצר" שכתבה לירון הרפז, שנרצחה בשנת 2001 על ידי מחבלים פלסטינים. השיר הופיע מאוחר יותר באלבום בשם "אמצע שום מקום", שכלל לחנים וביצועים של זמרים שונים לשיריה של הרפז.
בשנת 2005 כתב שגב את השיר "תרקדי" לאלבומו של אייל גולן "מציאות אחרת", כתב והלחין את שיר הנושא "עף אלייך" לאלבומו של טל סונדק וכמו כן מספר שירים לאלבומה של שרונה נסטוביץ', ביניהם "גבוה". בשנת 2006 חבר שגב למוזיקאי יעקב למאי, המזוהה בעיקר עם מוזיקה מזרחית, והשניים החלו לפעול יחד בשם "צמד דו-סול". פעילותם הראשונה הייתה הפקת אלבומה של שרית חדד "זה ששומר עליי", שיצא ביוני 2007. שגב ולמאי עיבדו יחד כמעט את כל שירי האלבום, וגם כתבו והלחינו חלק מהם, כ"זה ששומר עלי" ו"עליך ועלי". כמו כן כתבו השניים את השיר "אהבת חיי" לאלבומו של אייל גולן "בשבילך נוצרתי".
במקביל החלו לצאת כבר מאמצע שנת 2006 סינגלים לקראת אלבומו הבא של שגב, גם הוא בשיתוף פעולה עם למאי. הסינגל הראשון היה "נזכרתי בך", ואחריו יצאו "אתן לך את הכל", "יום אחרון", "הכי יפה" והדואטים "רק עוד דקה" עם אריק סיני ו"מה נשאר לי" עם מוש בן ארי. בנובמבר 2007 יצא האלבום המלא, "יום אחרון", שלווה בסינגל "יעקב". האלבום כלל גם את הדואט "זה קרוב" עם ארקדי דוכין. באותה השנה הפיק כתב והלחין חלק מהשירים שנכללו באלבומה ה-15 של שרית חדד, זה ששומר עליי. (ביניהם שיר הנושא "זה ששומר עליי" "עליך ועליי" ו-"תצאי מהכלים").
בשנת 2009 יצא אלבומה של שרית חדד מרוץ החיים, גם הוא בהפקתם של שגב ולמאי, שגם כתבו והלחינו מספר שירים לאלבום. (ביניהם הלהיט "אהבה בתוכי"). באותה שנה הוציא שגב מספר סינגלים כזמר, ובהם "כמו משוגעים" ו"אמריקה בתוך תל אביב". בסוף אותה שנה התפרסם השיר "רגע גדול", דואט של שרית חדד ואייל גולן, שכתבו שגב ולמאי.
בשנת 2010 הוציא הזמר ישי לוי את הסינגלים "האחת שלי" ו"תודה", שכתבו שגב ויעקב למאי. שני השירים נכללו באלבומו של לוי "האחת שלי", שיצא בשנת 2011. לאלבומו של אייל גולן חלק מחיי, שיצא בשנת 2011, כתב והלחין שגב את השיר "בשבילך". באותה שנה גם כתב לליאור נרקיס את השיר "התהיי לי".