cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון שפארד
מקורות
שפארד היה אחד המעולים במלחיני הכנסייה האנגלים בתקופת טיודור, ורק תומאס טאליס משתווה אליו בדורו. שני המקורות המקיפים ביותר למוזיקה שלו הם מה שמכונה "ספרי הקולות של גיפארד" (GB-Lbm 17802-5), קובץ כתבי יד של ארבעה ספרי תווים לקולות נפרדים, שהועתקו כנראה בשנות ה-70' של המאה ה-16 בשביל ד"ר רוג'ר גיפארד (נחקרו על ידי דייוויד מאטר) ו-GB-Och 979-83, חמישה ספרי תווים שנוחרו מקובץ של שישה, אשר הועתקו אחרי 1575 על ידי ג'ון בלדווין, הזמר של וינדזור. אפשר שחלק גדול מן המוזיקה של גיפארד חובר במהלך שנותיו של שפארד באוקספורד (העורך היה קודם לכו עמית של מרטון קולג' באוקספורד); אבל המוזיקה מספרי התווים של קרייסט צ'רץ' היוותה, קרוב לוודאי, חלק מרפרטואר המקהלה של הקאפלה המלכותית בשנות ה-50' של המאה ה-16, כששפארד וטאליס היו שני המלחינים העיקריים של המקהלה. שפארד היה ככל הנראה דמות חשובה בתוכנית של מרי טיודור, לצייד את הקאפלה בפוליפוניה משוכללת לטקס התפילה בנוסח סולסברי, שהרפורמציה ביטלה והמלכה הקתולית השיבה על כנו לאחר עלייתה לכס השלטון. רוב המוזיקה של שפארד נכתבה לטקס זה.
מיסות
מתוך חמשת מחזורי המיסה הנהוגים של שפארד ששרדו, ה"מיסה קנטטה" היא יצירת פאר חגיגית, באורך מלא, במסורת של ג'ון טאוורנר, הבנויה ביחידות של פוליפוניה בשישה קולות המתחלפות לסירוגין בפסיפס של פרקי מקהלה למחצה. המכנה המשותף העיקרי, מלבד קטעי המוטיב הראשוני בראשית של פרק, היא התבנית מתומנת הצלילים, פה-מי-פה-סול-לה-סיb-סול-פה, המופיעה בטנור בנקודות שונות. מבין ארבעת מחיבורי המיסה בארבעה קולות, "רוח המערב" מבוסס על מלודיה עממית, המהווה גם את הבסיס למחזורי מיסות של ג'ון טאוורנר וכריסטופר טיי. במוזיקה של שפארד נודדת המלודיה בין הסופרן לטנור. שני מחזורים אחרים, Be not afraid ו-The Frences Mass, בנויים בחופשיות ובקונטרפונקט משוכלל; הראשון בשניים נועד לקולות גברים. "מיסת קנטוס פלאנוס לקול אמצעי" היא יצירה פשוטה הרבה יותר. בכתב התווים המפושט שלה היא נאמנה למסורת של מוזיקה בסגנון דומה מאת טאוורנר. היא כוללת "קיריה" (בניגוד לרוב מחזורי המיסה בנוסח סארום) ועושה שימוש בטכניקת חילופים, פרקי קנטוס ופוליפוניה מתחלפים לסירוגין.
מוזיקה לטקסטים לאטיניים ואנגליים
שפארד כתב הן מוזיקה פוליפונית לטקסטים הלאטיניים של נוסח סארום הישן, והן מוזיקה לפולחן הפרוטסטנטי החדש. מוזיקה זו, שחלק ניכר מכתבי היד שלה אבד, חוברה כנראה בתקופת מלכותו של אדוארד השישי. בתקופה זו, בשנת 1549, יצא לאור ספר של "תפילות בצוותא" (Common Prayer) ועקב כך נוצר צורך במוזיקה ליטורגית לטקסטים אנגליים. חמישה-עשר מזמורי התפילההאנגליים של שפארד עונים על דרישות המתקנים הפרוטסטנטים לפשטות, למילים ברורות וקליטות ולבסיס מוזיקלי תואם-הברות ברובו הגדול. היצירות החילוניות היחידות הידועות של שפארד הן O happy dames ו-Vain, vain, all our life we spend in vain.
דידי (חברה)
דידי (או דידי צ'אושינג, בעבר גם דידי קואיידי; באנגלית: DiDi; בסינית: 滴滴快的) היא רשת תחבורה סינית עם משרדים ראשיים בבייג'ינג. בשנת 2020 הוערכה, יחד עם ByteDance כאחת משתי החברות הפרטיות הגדולות בעולם, עם שווי מוערך של מעל 60 מיליארד דולר.
היסטוריה
החברה הוקמה כמיזוג של חברת Didi Dache עם Kuadi Dache. לפני המיזוג שתי החברות יחד חלשו על נתח שוק גדול במיוחד וזה עוד גדל לאחר המיזוג.
ביוני 2015 פרסמה חברת התקשורת הסינית Caixin כי בשוק הרכבים להשכרה חלשה דידי קואיידי על 80.2% מהשוק. עד ספטמבר 2015 כבר החזיקה ב-80% מהשוק לרכבים פרטיים ו-99% למוניות וסיפקה את השירות בכמעט 200 ערים שונות.
באוקטובר 2015 פורסם כי דידי קואיידי גייסה הון מצטבר של כ-4 מיליארד דולר ושיא גיוסים בסבב אחד של 2 מיליארד, עם קבוצות משקיעים בולטות בענף הטכנולוגיה כמו "Temasek Holdings", קבוצת עליבאבא, ו-Tencent. סבב הגיוסים העמיד את שווי החברה המוערך על כ-15 מיליארד דולר. החברה משקיעה בחברות מקומיות בתחום הנסיעות על מנת להתרחב בשוק העולמי, כשב-2015 השקיעה החברה באפליקציות Grab ממלזיה וב-Ola מהודו ו-Lyft וב-2017 השקיעה באפליקציית 99 מברזיל, Taxify מאסטוניה ו-Careem מדובאי.
ביוני 2016, השלימה החברה סבב גיוס מוגדל של 7.3 מיליארד דולר מאפל, עליבאבא וחברות נוספות ושוויה כמעט הוכפל לרמה של 28 מיליארד דולר.
באוגוסט 2016 רכשה את הפעילות של אובר בסין ושוויה קפץ בעקבות זאת בכ-35 מיליארד דולר.
דידי סימנה כבר בשנת 2018 את כוונתה לחבור ליצרני רכב לייצור רכבים אישיים מותאמים אישית לשירות החברה. בסין מקווים שהרכבים החשמליים יציגו אפשרות יעילה יותר מבעלי דלק מסורתיים. היא מארחת כבר כמיליון רכבים חשמליים, שיכולים לנצל רשת טעינה ארצית צומחת, ומפעילה עד 60 מיליון נסיעות מדי יום.
סמל סמואה
סמל סמואה מבוסס על דגל האומות המאוחדות בעיצובו. בעבר נוהלה סמואה על ידי ניו זילנד אשר קיבלה מנדט מחבר הלאומים לנהל את האיים, ובהמשך מנדט מקרן הנאמנות של ארגון האומות המאוחדות. בשל היסטוריה זו, ולאור העובדה שסמואה היא הראשונה מבין אומות פולינזיה אשר זכתה לעצמאות במאה ה-20, הוחלט שברקע הסמל יהיה תשליל של דגל האומות המאוחדות.
במרכז הסמל מופיעים אלמנטים שמקורם בדגל סמואה - על המגן מופיע הצלב הדרומי המסמל את מיקומה של המדינה בדרום האוקיינוס השקט. בחלקו העליון של האיים עץ דקל הקוקוס המסמל את צמחיית האיים, על רקע האוקיינוס השקט.
הצלב שבראש הסמל מסמל את אמונתם הדתית של תושבי האיים - הנצרות.
בתחתית הסמל מופיעה מגילת קלף שעליה המוטו "סמואה מבוססת על האל" בסמואנית באותיות לטיניות.
נקדן מורפיקס
נקדן מורפיקס הוא אתר אינטרנט מסחרי לניקוד אוטומטי של טקסט עברי, בבעלות חברת מלינגו.
תוכנת האתר היא פיתוח של תוכנת הניקוד "נקדן טקסט", שפותחה בשנת 1996 במט"ח (המרכז לטכנולוגיה חינוכית) על ידי פרופ' יעקב שויקה ויוני נאמן, ואף זכתה בפרס איל"א ליישומי מחשב. תוכנה זו הופצה בעבר כתקליטור.
נקדן מורפיקס מבוסס על אוצר המילים של מילון רב-מילים, וכולל מערכת לניתוח מורפולוגי המנתחת ומנקדת כל מילה וכל צורת נטייה על פי ההקשר. האתר כולל גם ממשק לתיקוני הגהה ללא צורך בהקלדת תווי ניקוד, על ידי בחירה באפשרות המתאימה מתוך אפשרויות הניקוד השונות המוצגות לכל מילה.
השימוש באתר כרוך בתשלום דמי מינוי.
מפרצון פרובידנס (אנטארקטיקה)
מפרצון פרובידנס (באנגלית: Providence Cove; מילולית: מפרצון ההשגחה העליונה) הוא מפרצון בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
את המפרצון מקיפים צוקי הקרח של קרחון רמוס, בקצה הדרום-מזרחי של פיורד נני.
גילוי ומיפוי המפרצון
המפרצון מופה לראשונה בשנת 1936, באופן גס, על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.
המפרצון מופה מחדש בין השנים 1940–1941 על ידי אנשי השירות האנטארקטי של ארצות הברית.
מקור השם
שמו של המפרצון ניתן לו על ידי אנשי השירות האנטארקטי של ארצות הברית, אשר חיפשו מקום להקמת תחנת איסט. הם מצאו מקום שהם חשבו כי הוא מתאים, במהירות ובקלות, וראו בכך השגחה עליונה.
בדיעבד התברר כי המקום אינו מתאים להקמת הבסיס.
פרשת וירא
פרשת וַיֵּרָא היא פרשת השבוע הרביעית בספר בראשית. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב.
הפרשה עוסקת בהמשך תיאור קורות חייו של אברהם אבינו לאחר ברית המילה שבפרשה הקודמת. הפרשה מספרת על הבשורה לשרה ואברהם שיוולד להם בן ראשון, תיאור הפיכת סדום ועמורה, הצלת בן אחיו של אברהם לוט ובנותיו, גירוש הגר, וניסיון אברהם בעקדת יצחק.
את פרשת וירא קוראים בין התאריכים ט"ו בחשוון-כ' בחשוון.
צחוקה של שרה
הפרשה נפתחת בסיפור ביקור שלושת המלאכים בבית אברהם. שלושה מלאכים, מחופשים לבני אנוש מן השורה, באים אל אברהם ומבשרים לו כי עתיד להיוולד לו בקרוב בן. שרה, ששומעת את הדברים, צוחקת, וה' שואל את אברהם: "למה זה צחקה שרה... הייפלא מה' דבר?!".
ויפנו משם האנשים וילכו סדומה, ואברהם עודנו עמד לפני ה', כדי להחריב אותה וכדי להציל את לוט ומשפחתו.
סדום ובנות לוט
ה' מספר לאברהם על כוונתו להפוך את הערים, ואברהם מנהל דו-שיח ארוך עם ה' במטרה להציל את הערים, אך לשווא. המלאכים באים לסדום מתארחים בביתו של לוט. באמצע הלילה דורשים אנשי העיר מלוט שיוציא אליהם את האורחים "ונדעה אותם". לוט מסרב, והמלאכים לוקחים אותו ואת משפחתו ועוזבים את העיר. ה' הופך את סדום והערים שלידה וממטיר עליהן גופרית ואש מהשמים.
לוט נמלט אל העיר צוער, אולם אשתו שהביטה אחורה הופכת לנציב מלח. לוט עוזב את צוער ושוהה במערה עם שתי בנותיו. הן מצדן בטוחות שלא נשאר איש בעולם שיוכלו להוליד ממנו ילד, ולכן הן משקות את אביהן לשוכרה ומולידות ממנו ילדים, שמהם יצאו העמים עמון ומואב.
לידת יצחק וגירוש הגר וישמעאל
אברהם עובר לגור בעיר גרר, שם נלקחת שרה לבית המלך אבימלך. ה' בא לאבימלך בחלום ומצווה עליו להחזיר את שרה לאברהם. אבימלך נוזף באברהם על שטען ששרה היא אחותו.
שרה מולידה בן, ואברהם מל אותו וקורא לו יצחק. לפי דרישתה של שרה ובהסכמת ה', מגרש אברהם את הגר וישמעאל למדבר. הגר תועה במדבר וישמעאל קרוב למות, ואז נגלה אליה מלאך ה', מראה לה באר מים ומבטיח לה כי ישמעאל יהיה לגוי גדול.
אברהם ואבימלך כורתים ברית, ואברהם משתקע בבאר שבע.
עקדת יצחק
בסוף הפרשה מסופר על עקדת יצחק: ה' מצווה את אברהם להעלות את בנו לעולה. אברהם לוקח את יצחק והולך לארץ המוריה, שם מראה לו ה' את המקום שבו יבנה את המזבח. אברהם עוקד את יצחק ומניף את המאכלת על בנו, ואז עוצר בעדו מלאך ה' ומורה לו "אל תשלח ידך אל הנער... עתה ידעתי כי ירא אלוהים אתה". אברהם מבחין באיל הנאחז בסבך ומעלה אותו לעולה במקום יצחק, וה' מבטיח לו שוב ריבוי זרע ואת ירושת ארץ ישראל. אברהם ונעריו חוזרים לבאר שבע, ושם מתבשר אברהם על הילדים שנולדו לנחור אחיו, בהם בתואל אבי רבקה.
תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת וירא יכולה לחול בארבעה תאריכים שונים:
הפטרה
מפטירים ב (הספרדים, ק"ק פפד"מ וק"ק פוזנא מסיימים ב). בהפטרה מסופר, בין השאר, על ההבטחה שהבטיח אלישע הנביא לאישה השונמית על הבן שיוולד לה.
בנוסח רומניא הפטירו עד. קראים מפטירים ב -.
הפטיציה האנטישמית
הפטיציה (העצומה) האנטישמית (בגרמנית: die Antisemitische-Petition) הוא כינוי לעצומה שגיבשו בקיץ 1880 אנטישמים גרמנים בגרמניה נגד היהודים.
רקע
האנטישמיות הגרמנית המובילה פתחה בקיץ 1880 בקמפיין למען העצרת המודעות הציבורית למה שהם זיהו כ"בעיה היהודית "ולדרוש פעולה חקיקתית. בין קבוצה זו היה המורה ברנהרד פורסטר (1843-1889). הנוסח הבא הוא הטיוטה השנייה של עתירה זו. היא דורשת לבטל את האמנסיפציה המשפטית של היהודים (1869); ואכן, היא טוענת כי על האומה הגרמנית עצמה להיות "משוחררת" מ"השליטה הזרה "של היהודים. היא גם דורשת לצמצם או להגביל את ההגירה היהודית ואת גירוש היהודים מעמדות כשופטים, מורים ושאר תפקידים בשירות המדינה. חתימות נאספו מאישים רמי דרג רבים, אם כי כמה אנשים הרשומים סירבו לחתום או מאוחר יותר הכחישו כי הם עשו זאת. הרשימה שפורסמה כוללת את האנטישמים הידועים אדולף שטוקר (1835-1909) ואת ארנסט הנריצי (1854-1915); ארנסט שמייצנר (1851-1895), עורך ומו"ל בחמניץ; וקרל וילמנס, ששימש כמזכיר הכללי של מפלגת השמרנים הגרמנית הראשונה, שכתב את "הבינלאומי" של הזהב ואת הצורך במפלגה רפורמית חברתית [Die "goldene" Internationale und Die Nothwendigkeit einer socialen Reformpartei] ב -1877. אנטישמיים הפועלים בתקופה זו כדי להרחיב את הערעור של המפלגה השמרנית בדרום גרמניה. כ -265,000 גברים בוגרים חתמו על העצומה, אך זה לא היה הצלחה גדולה מבחינת המספרים: מנהיגים אנטישמיים למעשה החליטו לא לנסות שוב את אותה טקטיקה. עם זאת, היא עוררה דיון של יומיים ב"שאלה היהודית" בבית הנבחרים הפרוסי ב-20 וב- 18 בנובמבר 1880, שבמסגרתו נתן דובר הממשלה רק הגנה פושרת על האמנסיפציה היהודית. באפריל 1881 הוגשה העתירה לביסמרק, אך הוא סירב להגיב עליה.
דרישות העצומה
1. כי הגירתם של יהודים זרים תהיה מוגבלת לפחות, אם לא תימנע לחלוטין;
3. כי אופיו הנוצרי של בית הספר היסודי - גם בהשתתפות תלמידים יהודים - יהיה מוגן לחלוטין; כי רק מורים נוצריים יורשו בבתי ספר אלה וכי בכל בית ספר אחר יוצבו מורים יהודים רק במקרים מיוחדים ויוצאי דופן;
4. שיוחזר למפקד מיוחד של האוכלוסייה היהודית.
המלל של העצומה
היפרטרופיה היהודית מסתירה בתוך עצמה את הסכנות החמורות ביותר לאורח החיים הלאומי שלנו. אמונה זו התפשטה בכל אזורי גרמניה. בכל מקום שבו נוצרים ויהודים נכנסים ליחסים חברתיים, אנו רואים את היהודי כמאסטר ואת האוכלוסייה הנוצרית ילידת המקום בעמדה מגונה. היהודי נוטל רק חלק קטן מן העבודה הקשה של המסה הגדולה של עמנו; בשדה ובסדנה, במכרות ובפיגומים, בביצות ובתעלות - בכל מקום מדובר רק בידו הסוערת של הנוצרי הפעיל. אך בראש ובראשונה הוא היהודי המקצר את פירות העבודה. החלק הגדול ביותר של הון המופק על ידי העבודה הלאומית מרוכז בידיים יהודיות. הנדל"ן היהודי ממשיך בקצב הצמיחה של ההון הנייד. לא רק הארמונות הגאים ביותר של הערים שלנו שייכים לאדונים היהודים (שאבותיהם או סבותיהם חצו את גבולות המולדת שלנו כרוכלים ורוצאים), אך האחוזה הכפרית - הבסיס המהותי והמשמר ביותר של מבנה המדינה שלנו - נופל לידיים יהודיות בתדירות גבוהה מאי פעם.
אכן, לאור התנאים הללו ובגלל החדירה המסיבית של האלמנט השמי לכל העמדות המקנות כוח והשפעה, נשאלת השאלה הבאה מוצדקת מבחינה אתית ולאומית: מהו העתיד שיישאר מולדתנו אם היסוד השמי הוא מותר לכבוש את הבית שלנו לדור נוסף כפי שהותר לו לעשות בשני העשורים האחרונים? אם המושג "מולדת" אינו מתפשט מן התוכן האידיאלי שלו, אם הרעיון שאבותינו שקרעו את האדמה הזאת מהמדבר והפרישו אותה בדמם באלף קרבות, לא ללכת לאיבוד, אם יש לשמור על קשר פנימי בין המנהג הגרמני למוסר לבין ההשקפה והמסורת הנוצרית, הרי שבט זר אולי לעולם לא יעלה לשלטון על אדמת גרמניה. שבט זה, שהחקיקה האנושית שלנו הרחיבה את זכויות האירוח ואת זכויותיו של היליד, ניצב הרחק מאיתנו במחשבה ובהרגשה מכל עם אחר בעולם הארי כולו.
הסכנה לאורח החיים הלאומי שלנו חייבת לעלות לא רק כאשר היהודים מצליחים לא רק לחדור לתודעה הלאומית והדתית של עמנו באמצעות העיתונות, אלא גם כאשר הם מצליחים להשיג את משרדי המדינה, שנושיהם מחויבים לשמור על הסחורה האידיאליסטית של עמנו. אנחנו חושבים מעל כל המקצועות של המורה והשופט. שניהם לא היו נגישים ליהודים עד לאחרונה, ושניהם חייבים להיות סגורים שוב אם המושג סמכות, התחושה של חוקיות ומולדת, הם לא להתבלבל ספק על ידי האומה. אפילו עכשיו, האידיאלים הגרמניים של כבוד, נאמנות ואדיקות אמיתית מתחילים להיעקר כדי לפנות מקום לפסוודוידאל קוסמופוליטי.
רשת חברתית
רשת חברתית (Social network) היא מבנה חברתי המורכב מקבוצה של מספר גורמים חברתיים (כגון אנשים או ארגונים) המקיימים ביניהם מערכת של קשרים הדדיים בעוצמות שונות.
רשתות חברתיות מהוות נושא לעניין ומחקר לסוציולוגים, אנתרופולוגים, פסיכולוגים, חוקרי ארגונים, חוקרי תקשורת, מערכות מידע ומנהל עסקים. ניתוח רשתות חברתיות הוא מדע המיפוי והמדידה של רשתות חברתיות. הכלים המתמטיים של תורת הגרפים משמשים אף הם לעיתים בתיאור רשתות חברתיות.
קיימים מאפיינים שונים המבדילים בין רשתות שונות, כגון ריכוזיות, לכידות, ועוצמת הקשרים בין מרכיביהן, ואלו נחקרים במסגרת הדיסציפלינות השונות. רשתות לא חברתיות הן רשתות שאין להן חברות המנהלות תופעות חברתיות כגון הדבקה מורכבת (הפצת שמועות או אופנות, היווצרותן של עמדות ודעות קדומות), ומעבר והדבקה של מחלות מידבקות.
היסטוריה
עבודתם של ראשוני הסוציולוגים בסוף המאה ה-19, שעסקה בקבוצות חברתיות, הייתה מהראשונות שנגעו בתחום זה. אמיל דורקהיים תיאר את השפעתן של קבוצות וקשרים חברתיים על יצירת תופעות חברתיות, מעבר להשפעות של כל אינדיבידואל לבדו על החברה ולהפך. פרדיננד טניס עסק בקהילתיות, סוגי קהילות והתפתחותן. גאורג זימל עסק בגדלים של קבוצות חברתיות, בעוצמות הקשרים בין חבריהן, ובהשפעות של משתנים אלו.
חקר התחום התפתח בשנות ה-30 של המאה ה-20 במגוון תחומי דעת. הפסיכו-סוציולוג יעקב לוי מורנו החל בתיעוד וניתוח שיטתי של קשרים חברתיים בקבוצות קטנות (כגון כיתות בבית ספר וצוותים במקומות עבודה), ופיתח את מושג הסוציומטריה. בתחום האנתרופולוגיה עסקו בקשרים חברתיים וקהילתיים האנתרופולוגים הנודעים ברוניסלב מלינובסקי, אלפרד רדקליף-בראון וקלוד לוי-שטראוס. אנתרופולוגים חברתיים כגון מקס גלקמן ועמיתיו חקרו רשתות קהילתיות בדרום אפריקה, הודו ובריטניה. הסוציולוג טלקוט פרסונס החל ביישום גישה התייחסותית בחקר מבנים חברתיים, וממשיכו פיטר בלאו ניתח קשרים יחסיים בין יחידות חברתיות ופיתח את תאוריית החליפין החברתי.
עד לשנות ה-70 שילבו קבוצות חוקרים שונות את מגוון הרעיונות מתחומי העיסוק השונים. כך למשל פיתחה קבוצת חוקרים של הריסון וייט מודלים מתמטיים לניתוח רשתות חברתיות. צ'ארלס טילי עסק בסוציולוגיה פוליטית של קהילות ובתנועות חברתיות.
רעיון מרכזי נוסף בחקר התחום מבוסס על תיאורית העולם הקטן שהגה הסוציולוג סטנלי מילגרם ב-1967. מילגרם טען כי בין אדם לאדם מפרידות שש דרגות של קשרים, כלומר די בחמישה מתווכים בממוצע כדי ליצור קשר בין כל שני אנשים. נקודת ההתחלה של הרשת החברתית קבועה אך נקודת הסיום היא אינסופית. הרעיון מתבטא למשל ברשתות חברתיות מקוונות באינטרנט, המאפשרות לכל אדם הגולש בהן להכיר בקלות אנשים חדשים באמצעות הקשרים הקיימים.
ניתוח רשתות חברתיות
ניתוח רשתות חברתיות הוא מיפוי ומדידה של קשרים וזרימת מידע בין אנשים, קבוצות, ארגונים או כל קבוצה אחרת המייצרת וצורכת מידע וידע. האנשים או הקבוצות משולים לצמתים ואילו הקשרים ביניהם מייצגים את זרימת המידע בצמתים. חקר זה מספק ניתוח ויזואלי ומתמטי של מערכות יחסים וקשרים בין בני אדם.
כיום השימוש בניתוח רשתות חברתיות הולך וגובר. ניתן למצוא שימוש בנושא למשל בבתי חולים לצורכי מיפוי ומדידה של התפשטות מחלה. בארגונים גלובליים, ניתוח רשתות חברתיות תומך בשיפור החדשנות בקבוצות של מדענים וחוקרים, עוזר במיפוי רשתות חברתיות של מנהלים על ידי זרימת המידע בהודעות דואר אלקטרוני ועוד.
ארגון עולמי העוסק בניתוח רשתות חברתיות הוא INSNA (International Network for Social Network Analysis). זהו ארגון מקצועי לחוקרים המתעניינים בנושא, ללא כוונת רווח, אשר הוקם בשנת 1978 וממוקם בארצות הברית.
רשתות חברתיות מקוונות
רשת חברתית מקוונת היא פלטפורמה או אתר אינטרנט המתמקד בבנייה או שיקוף של קשרים חברתיים בין אנשים. באמצעותן יכול כל אדם לגלות מי החברים של חבריו, לקרוא את הפרופיל שלהם וליצור איתם קשר.
יישומי אינטרנט שונים מנצלים את קיומן של רשתות חברתיות ומעצימים את השפעתן. רשתות אלו מייצרות אפשרויות חברתיות ועסקיות רבות כגון מציאת עבודה, יצירת קשרים רומנטיים, שימור קשרים קיימים, והן משמשות גם ככלי פרסומי. פלטפורמות מקוונות רבות מייצרות רשתות חברתיות שמסווגות את המשתמשים על פי תחומי עניין או צרכים משותפים. מחקרי רשתות חברתיות מעידים כי אתרים שבבסיסם עומד רעיון הרשת החברתית הופכים לאתר המרכזי והמשמעותי ביותר עבור המשתמש.
רשתות חברתיות מוקדמות ברשת האינטרנט היו בצורה של קהילות מקוונות כלליות (למשל Theglobe.com, GeoCities ו-Tripod.com), והן עודדו יצירת שיח באמצעות צ'אט ודואר אלקטרוני, ושיתוף מידע אישי ורעיונות דרך דפי אינטרנט אישיים. בשנות ה-90 המאוחרות, פרופיל משתמש הפך למאפיין מרכזי של אתרי רשתות חברתיות, ואפשר מציאת "חברים" בעלי תחומי עניין משותפים. כך הושקו האתרים SixDegrees.com ב-1997, ובעקבותיו Makeoutclub בשנת 2000, מייספייס ב-2003, ופייסבוק ב-2004 שהפכה בהמשך לאתר הרשת החברתית הגדול בעולם. אינסטגרם וטיקטוק היו לרשתות חברתיות פופולריות בקרב בני נוער.
רשתות חברתיות בארגונים
רשת חברתית ארגונית היא אמצעי יעיל ומתקדם למימוש מטרות עסקיות של הארגון על ידי קידום התקשורת הפנים-ארגונית וניהול מרחב ארגוני מתוקשר. רשתות אלו תורמות עבור העובדים לאינטגרציה – הקניית תמונה שלמה של המתרחש בארגון; מאפשרות זרימת מידע על התרחשויות אחרונות בארגון; משפיעות על הבניית משמעות ויצירת קשר בין תהליכים בארגון; מגבירות שיח רב-כיווני החוצה היררכיות ומחלקות; ומגבירות מחויבות לארגון על ידי קידום ההזדהות, הקשר והמעורבות האישית בארגון.
שימוש ברשתות חברתיות מקוונות פנים-ארגוניות נועד להקל על השגת מטרות אלו. הרשתות מאפשרות נראוּת של העובדים באמצעים כגון לוח הודעות פומבי המאפשר כתיבת תגובות והערות; שימוש ביישומים ארגוניים פופולריים (כגון פייסבוק וויקי); ואפשרות למימוש תפיסות שהן יסודותיה של כל רשת חברתית מקוונת (פתיחות, שיתופיות, שיח, תגובתיות, וקשר רב-כיווני).
מאפייני מערכות הקשרים ברשת החברתית
ניתן לאפיין מערכות קשרים ויחסים המתקיימים במסגרת רשת חברתית באמצעות מספר קריטריונים:
מאפייני רשתות חברתיות
ניתן לסווג את הקשרים המתקיימים ברשתות חברתיות על פי מעגלי ידע:
בעוד שבמעגל הראשון היחסים הם יחסים הדדיים וארוכי טווח, ככל שמתקרבים למעגל השביעי רמת הקרבה הולכת ומתרחקת, עד מצב בו היחסים הם קצרי טווח וההיכרות מרוחקת.
המשפט היסודי של האלגברה
המשפט היסודי של האלגברה קובע שלכל פולינום לא קבוע עם מקדמים מרוכבים יש לפחות שורש מרוכב אחד. זה כולל כמובן פולינומים עם מקדמים ממשיים שכן כל מספר ממשי הוא בפרט מרוכב עם חלק מדומה 0. ניסוח שקול של משפט זה הוא ששדה המספרים המרוכבים הוא שדה סגור אלגברית. שימוש חשוב של משפט זה, שהוא למעשה ניסוח שקול שלו, אומר כי כל פולינום מעל המרוכבים ניתן לכתוב כמכפלה של גורמים ליניאריים.
לעומת שמו של המשפט, אין לו הוכחה שמשתמשת אך ורק באלגברה שכן הגדרת המספרים המרוכבים דורשת את תכונת השלמות של שדה המספרים הממשיים, ודרוש שימוש כלשהו בה. ישנן הוכחות שאופיין אלגברי במהותו, אבל כולן משתמשות במשפטים או כלים כלשהם מאנליזה, כדוגמת משפט ערך הביניים.
מן המשפט נובע שכל פולינום מעל המרוכבים מקבל כל ערך מרוכב (כלומר הוא מעתיק את המישור המרוכב על עצמו). זאת מכיוון שהטענה שלמשוואה p(z)=z_0 יש פתרון שקולה לטענה שלפולינום p(z)-z_0 יש שורש.
מסקנה מהמשפט
מסקנה חשובה של המשפט היא מיון פולינומים אי-פריקים מעל הממשיים. יהי פולינום בעל מקדמים ממשיים ונאמר שהוא אי פריק מעל הממשיים. נפרק אותו לגורמים ליניאריים מעל המרוכבים:. אפשר לראות די בקלות כי עבור שורש מרוכב של p, גם הצמוד של המספר הזה הוא שורש מרוכב של p. לכן, ניתן לכתוב מחדש כאשר \beta_1 שורש לא ממשי (בהנחה שיש כזה, אם אין אז p בבירור ליניארי כי הוא אי-פריק) ועכשיו, אפשר להסתכל על p כמכפלה של  פולינום ממשי (אם נפתח סוגריים, נראה כי כל המקדמים ממשיים) ופולינום מרוכב אחר. הפולינום המרוכב הזה הוא גם ממשי, כי הוא מכפלה של ביטויים מצורה דומה. לכן, בהנחה שהפולינום הנוסף הזה הוא לא הפולינום הקבוע 1, קיבלנו סתירה לאי-פריקות p מעל הממשיים. סך הכול קיבלנו את המשפט הבא:
הוכחה באמצעות משפט ליוביל
נניח פולינום לא קבוע ללא שורשים מרוכבים, המקיים. אם נסתכל על הפונקציה, הגבול שלה באינסוף הוא 0, ומהיותה פונקציה שלמה (כהרכבה של פונקציות שלמות כאשר ל-p(z) אין אפסים) בפרט היא גם חסומה. ממשפט ליוביל נקבל שהפונקציה p(z) קבועה, וזאת בסתירה להנחה המקורית שהפולינום p(z) לא קבוע. דהיינו שלפולינום לא קבוע מעל המרוכבים יש לפחות שורש מרוכב אחד.
הוכחה באמצעות עיקרון המינימום
עיקרון המינימום הוא מסקנה מעקרון המקסימום האומרת כי עבור פונקציה הולומורפית לא קבועה, כאשר U קבוצה פתוחה וקשירה (תחום), ל-|f|יש מינימום מקומי ב-z_0אם ורק אם f(z_0)=0. ההוכחה של עיקרון המינימום היא להניח בשלילה אחרת, ולהסתכל על הפונקציה 1/f(z)שמקבלת מקסימום מקומי ב-z_0, דבר הנוגד את עיקרון המקסימום. פולינום היא פונקציה כזו על כל \mathbb{C}, ומתקיים שעבור פולינום,  ולכן ניתן למצוא מינימום גלובלי לפונקציה (קיים מינימום מקומי בקבוצה סגורה גדולה מספיק, כך שמחוץ לה, |p(z)|הוא גדול מידי). המינימום הגלובלי הזה, מעיקרון המינימום, הוא 0 וזה מסיים את ההוכחה.
הוכחה באמצעות תורת גלואה
הוכחה זו מבוססת על משפט ערך הביניים, ממנו ניתן להסיק כי לכל פולינום ממעלה אי-זוגית מעליו יש שורש (ממשי). מכאן שפולינום אי-פריק ממעלה אי-זוגית מוכרח להיות ליניארי.
נניח בשלילה שקיימת הרחבה ממימד סופי. מכיוון שגם ממימד סופי, קיימת הרחבה נורמלית ממימד סופי המכילה אותה. מכיוון שכל הרחבה נורמלית מעל שדה ממאפיין אפס היא ספרבילית, נובע ש-Kהיא הרחבת גלואה.
הוכחה באמצעות טופולוגיה אלגברית
הוכחה זו מסתמכת על החבורה היסודית של מעגל היחידה, שכידוע מקיימת. נשתמש בסימון \alpha_n למסילה שמקיפה את המעגל n פעמים (כשהסימן של n הוא הכיוון). אנו יודעים כי כל מסילה כזו נמצאת במחלקת שקילות אחרת בחבורה היסודית של מעגל היחידה.
יהי p(z) פולינום מדרגה n. נוכל להניח בלי הגבלת הכלליות כי הפולינום מתוקן ונוכל לרשום. נניח כעת כי לפולינום אין שורשים, ונוכיח שנובע n=0.
לכל נגדיר מסילה. קל להבחין כי זו מסילה על מעגל היחידה עם נקודות קצה. עבור r=0, מתקיים, ולכן. בנוסף, ברור כי לכל r המסילות f_r ו-f_0 הן הומוטופיות (בעזרת ההומוטופיה ), ומכאן.
<r^n =|z^n|
כלומר. מכאן שלכל t\in[0,1] לפולינום אין שורשים המקיימים |z|=r.
לכל t\in[0,1] נגדיר. עבור t=0 מקבלים p_0(z)=z^n ולכן, פירוש הדבר. עבור t=1 מקבלים p_1(z)=p(z) ולכן. כמקודם, מתקיים שהמסילות g_0 הומוטופית g_1 (בעזרת ההומוטופיה ).
לסיכום,, ולכן , ומהחישוב עבור החבורה היסודית של המעגל, הנ"ל מתקיים אם ורק אם n=0, כנדרש.
גוסס
גּוֹסֵס הוא כינוי הלכתי לאדם העומד למות. אין גבול ברור מתי נחשב אדם לגוסס, אך בדרך כלל הכוונה לאדם ברגעיו האחרונים קודם מותו. להלכה אדם גוסס דינו כחי, אך ישנם דינים מיוחדים הנוגעים לגוסס.
אטימולוגיה
מקור המילה גוסס הוא מהתלמוד, ואין לו מקבילה בתנ"ך. הועלו כמה הסברים אפשריים למהות המילה:
דינו
במסכת אבל רבתי מובא ש. כך אף נפסק בשולחן ערוך. במשנה במסכת שבת נפסק כי אין לגעת במת בשעה שהוא גוסס, מאחר שהדבר יכול לקרב את מותו:
בתלמוד הוסיפו שאדם שעושה כן נחשב כרוצח.
הרמ"א פוסק שאסור לגרום בכל מעשה שהוא למיתתו של הגוסס:
גוסס נחשב כחי גם לעניין זה שמותר לחלל עליו שבת על מנת להאריך את חייו אפילו במעט, מדין פיקוח נפש דוחה שבת, על אף שמדובר רק לעניין זמן מועט ('חיי שעה'). ואילו הם דברי הרמב"ם:
רוב גוססין למיתה
להלכה נפסק שרוב גוססין למיתה, ולכך כאשר אין אנו יודעים אם הגוסס עודנו בחיים, יש לתלות או לחשוש לכך שמת, מכוח זה נאמרו כמה דינים מיוחדים בגוסס:
בן ציון שהם
בן ציון שהם (11 באוגוסט 1930 – 28 בדצמבר 2005) היה מורה ומחנך, כיהן כמנהל הגימנסיה העברית "הרצליה".
ביוגרפיה
בן ציון שהם נולד וגדל בחיפה. בצעירותו התגייס לפלמ"ח (אחר כך לצה"ל) ולחם במלחמת העצמאות במסגרת חטיבת הנגב. בשנות העשרים לחייו היה ממקימי קיבוץ תל רעים בנגב. בבגרותו למד שהם באוניברסיטה העברית בירושלים ובפקולטה לחקלאות ברחובות, שם התגורר עד פטירתו בשנת 2005.
לימד ביולוגיה בגימנסיה הרצליה בתל אביב, ובשנים 1989–1993 שימש כמנהל הגימנסיה.
א. רנדול שנברג
אֶריק רַנדוֹל שנברג (באנגלית: Eric Randol Schoenberg; (נולד ב-12 בספטמבר 1966) במחוז לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית) הוא עורך דין וגנאלוג יהודי-אמריקאי המתמחה בתיקים הנוגעים להשבת רכוש יהודי גזול, בעיקר על ידי המשטר הנאצי בתקופת השואה. שנברג התפרסם בתביעתה של מריה אלטמן להשבת ציורים של גוסטב קלימט מידי ממשלת אוסטריה לבעלותה המלאה.
קורות חייו ופועלו
רנדול שנברג נולד בקליפורניה למשפחה יהודית ממוצא אוסטרי. אביו רונאלד שנברג היה משפטן. אימו ברברה היא בתו של המוזיקאי אריך צייזל. מצד אביו הוא נכד למלחין ארנולד שנברג.
שנברג סיים לימודי תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת פרינסטון ב-1988. בתוך כך למד תקופה קצרה באוניברסיטה החופשית של ברלין. ב-1991 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת דרום קליפורניה, והוא נמנה עם סגל המרצים בבית הספר למשפטים שלה. שנברג שותף במשרד עורכי דין בוּריס ושנברג (Burris and Shoenberg LLP) שבסיסו בלוס אנג'לס, קליפורניה.
שנברג כיהן כנשיא מוזיאון השואה בלוס אנג'לס בשנים 2005–2015. הוא עוסק בחקר אילנות משפחה של יהודי מרכז אירופה ופועל בהתנדבות כאוצר באתר Geni.com. שנברג חבר בוועד המנהל של JewishGen ומחבר ספרי הדרכה בנושא הגנאלוגיה של יהודי אוסטריה ושל יהודי צ'כיה.
שנברג מתגורר עם משפחתו בפרוור ברנטווד במערב לוס אנג'לס. הוא שומר מצוות כדרך היהדות הקונסרבטיבית בארצות הברית. בדפי GENi שבפיקוחו מוצגים בני משפחתו גם בשמותיהם העבריים. אריק רנדול שנברג נקרא בשם רונן, אשתו פמלה נקראת גם פנינה, ולילדיהם הוענקו השמות דורית שושנה, נתן נחמן אברהם ויוסף סמואל. אחיו נקרא ראובן ואחיותיו – מרגלית ומלכה.
השבת הציורים של קלימט
שנברג נודע כמי שפעל להשבת הציורים של האמן גוסטב קלימט שנבזזו על ידי הנאצים ממשפחת באואר-בלוך ונותרו בחזקת ממשלת אוסטריה. היורשת החוקית של הציורים הייתה מריה אלטמן והתביעה לבעלותה עליהם הוגשה מטעמהּ. הליכי המשפט היו מסובכים ונתקלו בהתנגדות עזה של האוסטרים, אך שנברג צלח את המכשולים המשפטיים והמדיניים, וב-2006 ניתן פסק הדין לטובת מריה אלטמן. לאחר השבתן, מכרה אלטמן את היצירות לגלריות שונות ברחבי ארצות הברית בסכום כולל של מאות מיליוני דולרים, וחלק מהכספים נתרמו להקמת מוזיאוני שואה בארצות הברית.
המערכה להשבת הציורים זכתה לסיקור תקשורתי, והיא מוכרת מהספר "האישה בזהב" ומהסרט שנוצר בעקבותיו ב-2015. את דמותו של שנברג מגלם בסרט השחקן ראיין ריינולדס. שנברג הסביר בהרצאותיו לציבור את גלגולי התביעה המשפטית להשבת הציורים, ותיאוריו אינם זהים לגמרי לאלה שהוצגו בסרט.
הצלחתו של שנברג במאבק המשפטי על השבת הציורים לבעליהם העְשירה אותו, שכן שכרו חוּשב לפי ערכן של היצירות בשוק.
כתב העת California Lawyer העניק לו ב-2007 תואר "פרקליט השנה".
קישורים חיצוניים
הרצאתו של שנברג "?Whatever Happened to Klimt’s Golden Lady" באוניברסיטת סן דייגו ביום 6 במאי 2015
פסק זמן (אלבום)
"פסק זמן" הוא אלבום האולפן ה-22 של הזמר אריק איינשטיין, בשיתוף המוזיקאי שם טוב לוי, שיצא בשנת 1984.
הפקת האלבום
זהו שיתוף הפעולה המלא השני של איינשטיין ולוי, לאחר ששיתפו חלקית פעולה באלבום "יסמין", ובאופן מלא באלבום "ילדים" שיצא בשנת 1976. לאורך השנים התארח לוי כנגן באלבומיו של איינשטיין, אך באלבום "פסק זמן" חברו השניים לראשונה ליצירת אלבום שלם לקהל הבוגר, שלווה בתוכנית טלוויזיה שנשאה את אותו השם.
הדעה הרווחת היא שאת השיר "הוא חזר בתשובה" כתב איינשטיין על חברו אורי זוהר, אך למעשה השיר לא נכתב ישירות עליו. איינשטיין קיבל את הדחף לכתוב אותו לאחר שקרא בעיתון כתבה על ילדים שניתקו את יחסיהם עם הוריהם בעקבות חזרה בתשובה. אף על פי כן, בהלווייתו של איינשטיין ספד לו זוהר וציטט את השיר באומרו "אמרת 'הלך לי חבר' אבל אתה הלכת לפניי".
נבחרת ארצות הברית בכדורגל נשים
נבחרת כדורגל הנשים של ארצות הברית (הנקראת לעיתים קרובות "USWNT") היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של ארצות הברית, המנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של ארצות הברית.
בעת הקמתה היא הייתה נבחרת כדורגל הנשים המקצוענית הראשונה באמריקה, וכיום היא אחת מנבחרות הנשים הטובות בעולם.
הנבחרת זכתה ארבע פעמים בגביע העולם (1991, 1999, 2015 ו-2019); ארבע פעמים במדליית הזהב באולימפיאדה (1996, 2004, 2008 ו-2012), ועשר פעמים בגביע אלגארבה. נבחרת הנערות של ארצות הברית זכתה באליפות העולם עד גיל 19 בשנים 2002, 2008 ו-2012.
במרץ 2004, שתיים מכוכבות הנבחרת, מיה האם ומישל אקרס, נבחרו על ידי פלה לרשימת 125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם, והיו הנשים היחידות ברשימה.
1985-1988: השנים הראשונות
משחקה הראשון של נבחרת ארצות הברית התקיים במסגרת המונדיאליטו שנערך באיטליה בשנת 1985. במשחק, שהתקיים ה-18 באוגוסט, הפסידו האמריקאיות 1-0 למארחת הטורניר, משער של קרולינה מוראצ'ה. שלושה ימים לאחר מכן, במשחק נגד נבחרת דנמרק, כבשה מישל אקרס את השער הראשון בתולדות הנבחרת, במשחק שהסתיים בתוצאה של 2-2. את הטורניר עצמו, סיימה ארצות הברית עם תיקו אחד ושלושה הפסדים.
הניצחון הראשון של הנבחרת הגיע ב-7 ביולי 1986, במשחק בו היא ניצחה 0-2 את הנבחרת הקנדית. באותה שנה, סיימו האמריקאיות במקום השני במונדיאליטו, לאחר שהפסידו בגמר 1-0 לאיטליה. ב-3 באוגוסט 1987, במשחק ידידות נגד סין, ערכו שתיים מכוכבות העתיד של ארצות הברית - מיה האם וקריסטין לילי, את הופעת הבכורה שלהן בנבחרת. האם, שהייתה רק בת 15 וחמישה חודשים בזמן המשחק, היא השחקנית הצעירה ביותר אי פעם שלבשה את מדי הנבחרת האמריקאית.
ביוני 1988 נערך בסין טורניר ההזמנה של פיפ"א, ששימש כאב טיפוס לגביע העולם לנשים שנוסד שלוש שנים מאוחר יותר. ארצות הברית הייתה אחת מ-12 הנבחרות שהשתתפו בטורניר, אך הודחה כבר ברבע הגמר על ידי האלופה שבדרך - נורווגיה. למרות ההדחה המוקדמת, נבחרה חלוצת הנבחרת קארין ג'נינגס, להרכב המצטיינות של הטורניר.
1989-1992: הזכייה בגביע העולם
בשנים 1989 ו-1990, קיימה הנבחרת האמריקאית רק שבעה משחקים, ובעיקר התכוננה לקראת גביע העולם הראשון. באפריל 1991 נערך בהאיטי גביע הזהב הראשון לנשים, ששימש כטורניר המוקדמות לגביע העולם. האמריקאיות סיימו את הטורניר במקום הראשון, לאחר שניצחו את כל חמשת משחקיהן ועם מאזן שערים של 49 שערי זכות (ממוצע של כמעט עשרה שערים למשחק) ואפס שערי חובה. בעקבות הזכייה, העפילה ארצות הברית לגביע העולם, והייתה הנציגה היחידה של CONCACAF בטורניר.
בנובמבר של אותה שנה נערך בסין גביע העולם הראשון בכדורגל נשים. את שלב הבתים סיימו האמריקאיות במאזן מושלם של שלושה ניצחונות, וברבע הגמר הביסו את נבחרת טאיוואן 0-7 מחמישייה של מישל אקרס (שיא כיבושים למשחק אחד בגביע העולם לנשים). בחצי הגמר פגשה ארצות הברית את גרמניה, ניצחה אותה 2-5, והעפילה לגמר הטורניר נגד נורווגיה. במשחק הגמר ההיסטורי, שנערך אל מול קהל של 63,000 צופים בגואנגג'ואו, ניצחו האמריקאיות 1-2 וזכו בטורניר. חוליית ההתקפה האמריקאית, שכללה את מישל אקרס, קארין ג'נינגס ואפריל היינריקס (קפטנית הנבחרת), זכתה לכינוי "החרב בעלת שלושת הלהבים" על ידי התקשורת הסינית, והייתה אחראית ל-20 שערים מתוך ה-25 שכבשו האמריקאיות בזמן הטורניר. ג'נינגס אף זכתה בפרס השחקנית המצטיינת של הטורניר, ואילו אקרס סיימה כמלכת השערים שלו, עם עשרה כיבושים.
עם חזרתה של הנבחרת לארצות הברית, לא זכו השחקניות לתשומת לב תקשורתית או לחשיפה ציבורית - דבר שגרם לרבות מהן לחזור למשחקי המכללות שאליהם היו רגילות. באותם ימים, סבלה הנבחרת מחוסר משאבים, ולכן לא ערכה כלל אימונים או משחקים. רק תשעה חודשים לאחר גביע העולם, קיימה הנבחרת את משחקה הראשון בשנה, ובסך הכל שיחקה שני משחקים בלבד במהלך 1992 (בשניהם הם הפסידה).
1993-1998: התבססות
בשנת 1993 קיימה הנבחרת משחקים רבים יותר באופן משמעותי מהשנה שקדמה לה, כאשר לשיא היא הגיעה ביולי, אז זכו האמריקאיות בגביע הזהב שהתקיים בלונג איילנד. שנה לאחר מכן, השתתפה הנבחרת במהדורה הראשונה של גביע אלגארבה, אך הפסידה 1-0 בגמר לנורווגיה. מאוחר יותר באותה שנה, הבטיחו האמריקאיות את השתתפותן בגביע העולם 1995, לאחר שזכו בגביע הזהב שנערך בקנדה.
בקיץ 1995 התקיים בשוודיה גביע העולם השני לנשים, אליו הגיעה הנבחרת כאחת מהפייבוריטיות לזכייה. את שלב הבתים סיימו האמריקאיות במקום הראשון עם 7 נקודות, וברבע הגמר הביסו 0-4 את יפן. בחצי הגמר פגשה ארצות הברית את יריבתה המושבעת נורווגיה, והפסידה לה 1-0. הנורווגיות המשיכו משם עד לזכייה בגביע. האמריקאיות לעומת זאת, סיימו את הטורניר במקום השלישי לאחר שניצחו 0-2 את סין. שנה לאחר מכן, נערך באולימפיאדת אטלנטה טורניר כדורגל הנשים הראשון בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים. האמריקאיות סיימו את שלב הבתים במאזן מושלם של תשע נקודות וגברו בחצי הגמר 1-2 על נורווגיה. במשחק הגמר של הטורניר הן שיחקו נגד סין, ניצחו 1-2 וזכו במדליית הזהב. למרות שמשחק הגמר משך כ-76,489 צופים, הוא לא שודר בשום רשת שידור טלוויזיונית.
ב-21 במאי 1998 ערכה קשרית הנבחרת, קריסטין לילי, את משחקה ה-152 שלה בנבחרת, ובכך שברה את שיא המשחקים הבינלאומיים לנשים, בו החזיקה היידי סטור הנורווגית. בהמשך השנה, זכתה הנבחרת במדליית הזהב בטורניר הכדורגל של משחקי הרצון הטוב שנערכו בניו יורק. במהלך הטורניר, כבשה מיה האם את שערה ה-100 במדי הנבחרת, והחלה להתקרב לשיא השערים הבינלאומיים של אליזבטה ויניוטו האיטלקייה.
1999-2004: תור הזהב
כהכנה לגביע העולם שנערך ב-1999 בארצות הברית, ערכה הנבחרת סדרה של 19 משחקי ידידות, שנקראו "הדרך לפסדינה". במהלך משחקים אלו, הפסידו האמריקאיות בשני משחקים בלבד - אחד נגד סין ואחד נגד כוכבות העולם. אל גביע העולם הגיעה הנבחרת האמריקאית כנבחרת ותיקה, כאשר שש משחקניותיה זכו בגביע העולם של 1991 ושש נוספות כבר שיחקו בגביע העולם השני שלהן. משחק הפתיחה של הנבחרת נגד דנמרק, נערך באצטדיון ג'איינטס ומשך כ-78,972 צופים - שיא עולמי לאירוע ספורט נשים. את שלב הבתים סיימו האמריקאיות במאזן מושלם של שלושה ניצחונות, וברבע הגמר ובחצי הגמר, גברו על גרמניה וברזיל, בהתאמה. משחק הגמר של הטורניר, שנערך מול שיא חדש של 90,185 צופים, התקיים באצטדיון רוז בול שבקליפורניה, והפגיש את האמריקאיות עם נבחרת סין. במשחק עצמו, לא נכבש אף שער והנבחרת הלכו לדו-קרב בעיטות הכרעה, שם ניצחו האמריקאיות בפנדל המכריע מרגלי ברנדי צ'סטיין. לאחר הבקעת הפנדל, צ'סטיין הורידה את חולצתה ונותרה לבושה בחזיית ספורט בלבד - תמונה אשר הפכה לאחד מסמלי כדורגל הנשים ואף הופיעה על השער של ספורטס אילוסטרייטד.
גביע העולם הזה נחשב לנקודת מפנה בתולדות כדורגל הנשים, והתמיכה בו עלתה וצמחה ברחבי העולם, ובמיוחד בארצות הברית. לאחר הזכייה, ערכה הנבחרת סיבוב ניצחון של שלושה חודשים ב-12 ערים ברחבי המדינה, והצליחה למשוך קהל צופים רב למשחקים. בסיום השנה, זכתה הנבחרת כולה בפרס ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד.
שנת 2000 הייתה השנה העמוסה ביותר בתולדות הנבחרת, לאחר שהיא ערכה 41 משחקים במהלכה. בשנה זו, זכו האמריקאיות בגביע אלגארבה ובגביע הזהב אך גם הפסידו 3-2 בגמר אולימפיאדת סידני לנורווגיה. בסיום האולימפיאדה, פרשה מישל אקרס מהנבחרת, ובכך הייתה לכדורגלנית הפעילה האחרונה ששיחקה עם הנבחרת במשחקיה הראשונים ב-1985. את הקריירה היא סיימה כסגנית מלכת השערים של הנבחרת (שנייה רק למיה האם) עם 105 שערים ו-37 בישולים.
בשנים 2001 ו-2002 זכתה חלוצת הנבחרת, מיה האם, בתואר כדורגלנית השנה בעולם מטעם פיפ"א, והייתה לכדורגלנית הראשונה שזוכה בפרס זה. גם חברתה לסגל, טיפני מילברט, הייתה מהמועמדות הסופיות לזכייה ב-2001, אך סיימה במקום השני.
על פי התכנון המקורי, גביע העולם 2003 היה אמור להיערך בסין, אך הועבר לארצות הברית בעקבות התפשטות מחלת הסארס במדינה. ארצות הברית נבחרה כמחליפה לאירוח התחרות, כיוון שצפוי היה שתצליח לארגן בזמן המועט שנותר לה את התחרות, זאת לאור האירוח המוצלח של גביע העולם הקודם. את שלב הבתים סיימה הנבחרת במאזן מושלם, וברבע הגמר ניצחה 0-1 את נורווגיה משער של אבי וומבאק. בחצי הגמר, נפגשה ארצות הברית עם גרמניה, אך לא הצליחה להתמודד מולה והובסה 3-0. בסופו של דבר, סיימה ארצות הברית במקום השלישי, לאחר ניצחון 1-3 על קנדה.
בקיץ 2004, לאחר שהנבחרת זכתה במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה, הודיעו מיה האם, ג'ולי פוודי, ג'וי פוסט וברנדי צ'סטיין על פרישתן מכדורגל פעיל. מהלך זה סימן את סוף "תור הזהב" של הנבחרת האמריקאית, שבתקופתו שלטה ארצות הברית בענף.
2005-2011: הקמה מחודשת
בנובמבר 2006 זכתה הנבחרת בגביע הזהב השישי שלה, לאחר ניצחון 1-2 בגמר על קנדה. בעקבות הזכייה, הבטיחו האמריקאיות את השתתפותן בגביע העולם שנערך שנה לאחר מכן בסין. בגביע העולם עצמו, הייתה קשרית הנבחרת, קריסטין לילי, לכדורגלנית הראשונה שמשחקת בחמישה גביעי עולם שונים. באותו טורניר, היא אף כבשה שער נגד אנגליה, והפכה לכובשת המבוגרת ביותר בתולדות גביע העולם לנשים (שיא שמאוחר יותר נשבר על ידי פורמיגה). במשחק חצי הגמר נגד ברזיל העדיף המאמן גרג ריאן את בריאנה סקארי, השוערת הוותיקה שלא שיחקה שלושה חודשים, רק משום שהיה לה עבר טוב נגד הברזילאיות. זאת למרות שבשלב הבתים וברבע הגמר, הצדיקה השוערת הראשונה הופ סולו את מעמדה, כשספגה רק שני שערים בארבעה משחקים ושמרה בשלושה מהם על שער נקי. במשחק עצמו, האמריקאיות הפסידו 0-4, ורצף 51 המשחקים ללא הפסד של הנבחרת נקטע.
בתחילת 2008 מונתה פיה סונדהאגה השוודית למאמנת הנבחרת, והדריכה אותה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת בייג'ינג. ב-21 באוגוסט, נערך גמר הטורניר, בשחזור של חצי גמר המונדיאל משנה לפני כן - ארצות הברית נגד ברזיל. הפעם, ידן של האמריקאיות הייתה על העליונה וניצחון קטן של 0-1 בהארכה משער של קרלי לויד, הביא את מדליית הזהב לארצות הברית. שנתיים לאחר מכן, ב-5 בנובמבר 2010, במשחק נגד מקסיקו, ערכה קריסטין לילי את הופעתה ה-354 והאחרונה בנבחרת. בכך הפכה לילי לאדם (גבר או אישה) בעל מספר המשחקים הבינלאומיים הרב ביותר בתולדות משחק הכדורגל.
את שלב הבתים של גביע העולם שנערך בשנת 2011 בגרמניה, סיימה ארצות הברית במקום השני עם שש נקודות. במשחק רבע הגמר נגד ברזיל, כבשה אבי וומבאק את שער השוויון בדקה ה-122 של ההארכה - שער שנחשב לאחד השערים החשובים ביותר בתולדות הנבחרת האמריקאית. בסופו של דבר ניצחה ארצות הברית, והצליחה להעפיל עד למשחק הגמר - שם פגשה את יפן המפתיעה. למרות שפעמיים הובילו ביתרון של שער, לא הצליחו האמריקאיות לשמור על התוצאה ובסופו של דבר, הפסידו ליפן 1-3 בדו-קרב פנדלים. בטקס הסיום של הטורניר זכתה שוערת הנבחרת, הופ סולו, בפרס כפפת הזהב, המוענק לשוערת המצטיינת של האליפות.
2012-היום: החזרה לצמרת
בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לונדון 2012, זכו האמריקאיות בפעם השלישית ברציפות במדליית הזהב. במשחק הפתיחה נגד צרפת כבשה אלכס מורגן צמד, ושער הניצחון שלה בדקה ה-123 בחצי הגמר נגד קנדה, הוכר על ידי פיפ"א כשער המאוחר ביותר שנכבש אי פעם בידי הנבחרת האמריקאית. בגמר הטורניר נגד יפן, ניצחה ארצות הברית 1-2 מצמד של קרלי לויד, שהפכה לכדורגלנית הראשונה שכובשת בשני גמרי אולימפיאדות שונים. באותה שנה זכתה חלוצת הנבחרת, אבי וומבאק, בפרס כדורגלנית השנה בעולם, לאחר שסיימה עם 20.67% מהקולות. בעקבות זכייתה, היא הפכה לאמריקאית הראשונה מזה עשר שנים שזוכה בתואר.
אל גביע העולם שנערך בשנת 2015 בקנדה, הגיעה הנבחרת האמריקאית כנבחרת בעלת ממוצע הגילאים הגבוה ביותר בתולדות גביע העולם לנשים - 29 שנים ו-5 חודשים. בעזרת הוותק הרב של שחקניותיה, זכתה הנבחרת בטורניר, לאחר שהביסה 2-5 את יפן בגמר. בעקבות הניצחון, הפכה ארצות הברית למדינה הראשונה שזוכה שלוש פעמים בגביע העולם לנשים. קרלי לויד, ששימשה כקפטנית בגמר במקומה של כריסטי ראמפון, הפכה לאדם הראשון מאז ג'ף הרסט במונדיאל 1966, שכובש שלושער בגמר גביע העולם. לאחר הטורניר הודיעה חלוצת הנבחרת, אבי וומבאק, על פרישה מהנבחרת כשלזכותה 184 שערים בינלאומיים - נתון המציב אותה במקום הראשון בכל הזמנים במספר השערים הבינלאומיים לגברים או נשים. באולימפיאדת ריו (2016)  הודחה ארצות הברית כבר ברבע הגמר לאחר 1-1 בסיום 90 הדקות ובסיום ההערכה ולאחר הפסד 4-3 בפנדלים לנבחרת שוודיה,  ובכך איבדה את תארה.
גביע העולם
ארצות הברית היא שיאנית הזכיות בגביע העולם לנשים, כשלזכותה ארבע זכיות. בנוסף, היא הנבחרת שהשתתפה במספר המשחקים הרב ביותר, וכן הנבחרת שכבשה הכי הרבה שערים וניצחה הכי הרבה. קשרית הנבחרת, קריסטין לילי, היא בעלת מספר המשחקים הרב ביותר בטורניר - 30, שנפרסו על פני חמישה טורנירים. כריסטי ראמפון, קפטנית הנבחרת בשני גביעי עולם, היא השחקנית המבוגרת ביותר ששיחקה במסגרת הגביע, בטורניר של 2015 כשהיא בת 40 ו-11 ימים. שוערת הנבחרת, בריאנה סקארי, היא השוערת בעלת מספר המשחקים הרב ביותר עם שער נקי - 10, שנערכו בשלושה גביעי עולם שונים.
שתיים משחקניות הנבחרת זכו בפרס כדור הזהב של הטורניר - קארין ג'נינגס ב-1991 וקרלי לויד ב-2015. שתיים נוספות זכו בפרס כדור הכסף - מישל אקרס ב-1991 ואבי וומבאק ב-2011, ושתיים גם זכו בכדור הארד - מישל אקרס ב-1999 והופ סולו ב-2011. מישל אקרס, שכבשה 10 שערים במהלך גביע העולם ב-1991, היא האמריקאית היחידה שזכתה בפרס נעל הזהב של הטורניר. קרלי לויד לעומתה, סיימה כמלכת השערים בגביע העולם ב-2015, אך זכתה בנעל הכסף מכיוון שהייתה בשוויון שערים עם סליה סאסיץ' הגרמנייה, אבל שיחקה יותר דקות ממנה. אבי וומבאק זכתה פעם אחת בנעל הכסף (2007) ופעם אחת בנעל הארד (2011), בעוד קארין ג'נינגס זכתה בנעל הארד גם כן ב-1991.
המשחקים האולימפיים
ארצות הברית היא שיאנית הזכיות בטורניר הכדורגל של המשחקים האולימפיים, כשלזכותה ארבע מדליות זהב מתוך חמישה טורנירים. היא הגיעה לגמר הטורניר בכל אחד מחמש האולימפיאדות, והפסידה רק בגמר של סידני 2000. בנוסף, היא הנבחרת שהשתתפה במספר המשחקים הרב ביותר (28), וכן הנבחרת שכבשה הכי הרבה שערים (58) וניצחה הכי הרבה (23). בלמית הנבחרת, כריסטי ראמפון, היא השחקנית בעלת מספר המדליות הרב ביותר - 4, כאשר שלוש מתוכן זהב ואחת כסף.
גביע הזהב
ארצות הברית היא שיאנית הזכיות בגביע הזהב של CONCACAF, כשלזכותה תשע זכיות, מתוך עשרה טורנירים בהם השתתפה. המאזן שלה בטורניר עומד על 37 ניצחונות, תיקו אחד והפסד אחד בלבד (ב-2010 למקסיקו). בנוסף, היא מחזיקה ביחס השערים הטוב ביותר מבין נבחרות האליפות, עם 212 שערי זכות ושישה שערי חובה בלבד.
גביע אלגארבה
ארצות הברית היא שיאנית הזכיות בגביע אלגארבה, כשלזכותה עשר זכיות, כולל שלוש רצופות בין השנים 2003 ל-2005. חמש משחקניות הנבחרת זכו בפרס הכדורגלנית המצטיינת של הטורניר - טיפני מילברט (1999), שאנון בוקס (2004, 2006), קרלי לויד (2007), הופ סולו (2009) ומייגן ראפינו (2013). בנוסף, שחקנית הנבחרת שאנון מקמילן, מחזיקה בשיא השערים לטורניר אחד - שבעה, אותם כבשה בטורניר ב-2002. ב-2016 הפסיקה הנבחרת להשתתף בטורניר.
מאמני הנבחרת
עשרה מאמנים ומאמנות אימנו את נבחרת ארצות הברית לאורך השנים. המאמן הראשון היה מייק ריאן, שאימן את הנבחרת בארבעת משחקי המונדיאליטו ב-1985, ולאחר מכן עזב. במקומו מונה אנסון דוראנס, שהיה ידוע בזכות הישגיו בקבוצת הנשים של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. דוראנס אימן את הנבחרת במשך שמונה שנים, ובזמן זה הוביל אותה לזכייה ראשונה בגביע העולם. רבות מחניכותיו של דוראנס בקרוליינה הצפונית הפכו עם השנים לשחקניות הנבחרת, כשביניהן אפשר למצוא את קרלה אוברבק, מיה האם, קריסטין לילי, קייט וייטהיל והת'ר אוריילי.
ב-1997 מונתה לורן גרג למאמנת הזמנית של הנבחרת, ובכך הפכה לאישה הראשונה שמאמנת אותה. בשנת 2000, לאחר עזיבתו של טוני דיצ'יקו, מונתה קפטנית הנבחרת לשעבר - אפריל היינריקס, למשרה הנחשקת. בגביע העולם ב-2003, הפכה היינריקס לכדורגלנית הראשונה שהשתתפה בטורנירי גביע העולם הן כשחקנית והן כמאמנת. בין השנים 2007 ל-2012, שימשה פיה סונדהאגה כמאמנת הנבחרת, והייתה למאמנת הלא-אמריקאית הראשונה שמאמנת אותה. אחת מעוזרותיה באותן שנים הייתה כוכבת העבר הנורווגית האגה רייסה. בין השנים 2013-2014 המאמן טום סרמני אימן את הנבחרת. בשנת 2014 הודיעה פדרציית הכדורגל של ארצות הברית כי ג'יל אליס תיקח את המושכות לידיה ותהפוך למאמנת הראשית של הנבחרת. מאז שנת 2014, הובילה ג'יל את הנבחרת לזכיות בגביע העולם בכדורגל נשים 2015 ו-2019. בסוף שנת 2019, הודיעה אליס כי היא תעזוב את תפקידה כמאמנת ראשית של הנבחרת כדי שתוכל להקדיש יותר זמן למשפחתה. באוקטובר 2019, מונה ולאטקו אנדונובסקי במקומה של אליס.
סטטיסטיקות ונתונים
נכון ל-11 באפריל 2023. שחקניות מודגשות הן שחקניות שעדיין פעילות.
ה-11 של כל הזמנים
בדצמבר 2013 בחרה ועדה של 56 כדורגלני עבר, מנהלים ואנשי תקשורת, את 11 השחקניות הטובות ביותר בתולדות נבחרת ארצות הברית לפי עמדתן במגרש. ההרכב כלל שוערת אחת, ארבע שחקניות הגנה, שלוש קשריות ושלוש חלוצות. מיה האם וג'וי פוסט הן השחקניות היחידות שנבחרו פה אחד, ואילו אלכס מורגן היא השחקנית הצעירה ביותר שנבחרה (בת 24 בזמן הבחירה). שחקניות שהיו פעילות בזמן בחירת ההרכב מסומנות בהדגשה.
קוראי מגילה
קוראי מגילה הוא פיוט לפורים שחיבר המשורר רבי אברהם אבן עזרא, המתאר בקצרה את סיפור מגילת אסתר.
נבחרת ניו זילנד בכדורסל
נבחרת ניו זילנד בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של ניו זילנד. כינוייה של הנבחרת הוא ה"Tall Blacks" (השחורים הגבוהים), בדומה לנבחרת ניו זילנד בראגבי המכונה "All Blacks".
הישג השיא של נבחרת ניו זילנד הוא המקום הרביעי שהשיגה באליפות העולם בכדורסל בשנת 2002. כמו כן, נבחרת ניו זילנד זכתה 3 פעמים באליפות אוקיאניה בכדורסל בשנים 1999, 2001 וב-2009. נבחרת ניו זילנד הופיעה פעמיים במשחקים האולימפיים והישגה הטוב ביותר במסגרת זו היא מקום עשירי בשנת 2004. עם ביטולה של אליפות אוקיאניה בכדורסל, החלה ניו זילנד להשתתף באליפות אסיה בכדורסל בשנת 2017 וסיימה במקום הרביעי. באליפות אסיה הבאה, בשנת 2022, סיימה ניו זילנד במקום השלישי.
פפיון ממושקף
תיאור
מידות:
טקסונומיה
השם המדעי הוא מלטינית, שם הסוג, Anthus, היא ציפור קטנה החיה בערבות דשא. שם המין, rubescens, פירושו אדמדם, מהמילה הלטינית ruber, אדמדם.
קיימים ארבעה תת-מינים מוכרים כיום השייכים לשתי קבוצות עיקריות. ההבדלים המורפולוגיים ורצפי ה-DNA בין אלה הם די בולטים ועשויים להיחשב למינים נפרדים עד למחקר נוסף:
התנהגות
הפפיון הממושקף חורף בחופי האוקיינוס השקט בצפון אמריקה, ובחופי האוקיינוס האטלנטי מדרום אמריקה הצפונית ועד למרכז אמריקה. נצפה כי טווח החריפה של הפפיון הממושקף התרחב צפונה במאה ה-20 ונראה כי הוא פחות נפוץ בתקופת החורף: בצפון אוהיו למשל, תועדו פרטים מעטים של המין בנדידה במאי ובספטמבר/אוקטובר בעשור הראשון של המאה ה-20, אך כיום הוא נחשב לנודד נפוץ באזור זה, נמצא בעיקר בין מרץ למאי ומסוף ספטמבר עד נובמבר, כאשר ציפורים רבות חורפות למעשה כה צפונית לטווח תפוצתם. תת-המינים האמריקאי והיפני הם נודדים מזדמנים נדירים במערב ומזרח אירופה, בהתאמה.
בדומה למינים האחרים בסוגו, מין זה אוכל חרקים. בית גידולו הוא טונדרה, אך מחוץ לעונת הרבייה הוא נמצא באזורים פתוחים עם צמחייה קלה, בדומה לאלו המועדפים על פפיון המים.
רבייה
הפפיון הממושקף מתחיל את הזיווג מיד לאחר הגעתו לאדמות הרבייה, בעת הפשרות השלגים. זכרים ילחמו זה בזה כדי לזכות בנקבה ולהיצמד אליה במהלך כל עונת הרבייה. הם נלחמים גם על האתרים נטולי השלג שיהיו טובים יותר לקינון. תקופה זו חשובה מאוד עבורו מכיוון שהמסת השלג מרמזת על עלייה בשפע פרוקי הרגליים, המהווים את מקור המזון העיקרי לציפור זו. לאחר הקרב והזיווג, הקינון הוא השלב הבא. קנים נמצאים לרוב על הקרקע בכרי דשא יבשים או רטובים, תמיד עם הגנה מועילה, אבל הם אף פעם לא ממוקמים בשיחים או עצים. הרכב הקן האידיאלי תלוי בכל מה שנמצא מסביב לאזור הקינון, אך הוא עשוי בדרך כלל משקעים, שרידים או עשב רך חדש, ולפעמים מספר שערות סוס. בעיה נוספת איתה נאלץ להתמודד הפפיון הממושקף הוא הצלחת הקן. הקן מטרתם של טורפים רבים כמו נמלים או נצים. אם שלב זה מצליח, ניתן להטיל ביצים. הנקבה לא תטיל ביצים אם תנאים כמו טמפרטורה ומקום הקינון, אינם אופטימליים. אם הניסיון הראשון נכשל, הזמן שלה להטיל ביצה מצטמצם. באופן כללי, נקבת הפפיון הממושקף מטילה ביצים ברציפות במשך תקופה של 4 עד 5 ימים לאחר הפשרת השלג (באפריל–מאי) עד אמצע יולי. לאחר תקופה זו, האשכים הזכריים יורדים בגודלם והנקבה מסרבת להזדווגות. בדרך כלל מוטלות 5 ביצים אך מספר זה יכול להשתנות בהתאם לכמות השלג, יכולת הרבייה של ההורים וטריפה. הביצים מודגרות במשך 13–14 ימים. במהלך תקופה זו, הנקבה אינה עוזבת את הקן, אך עדיין מגיבה מאוד לכל תנועה סביבה. היא מתקשרת בשירה לזכר שמביא לה אוכל ומגן על הטריטוריה שלהם. ארבעה או חמישה ימים לאחר הבקיעה, הגוזל רזה, בצבע כחול-אפור ויש לו רק נוצות משניות. במשך שבוע, הנקבה תדגור על הגוזלים, אבל שני ההורים יאכילו אותם. לאחר 7 ימים אלו, הגוזלים יהיו מוכנים לעזיבת הקן, אך הם עדיין יוזנו על ידי הוריהם למשך 14 ימים לאחר עזיבתם. לבסוף, הציפורים הצעירות ייצרו להקות קטנות עם ציפורים צעירות אחרות וינדדו.
דון מקליין
דון מקלֵיין (באנגלית: Don McLean; נולד ב-2 באוקטובר 1945) הוא זמר וכותב שירים אמריקאי.
ביוגרפיה
מקליין נולד בעיר ניו רושל שבמדינת ניו יורק.
את תחילת דרכו במוזיקה עשה עת רכש את הגיטרה הראשונה בגיל העשרה וכן בלימודי אופרה שמימנה אחותו.
לימודי האופרה ואימוניו בשחייה אפשרו לו להשיג שליטה על הנשימה באופן שאפשר לו לשיר משפטים ארוכים מבלי לחדש את הנשימה כמו בשיר "Crying", וזאת על אף מחלת האסתמה ממנה סבל מאז ילדותו.
לאחר מות אביו, בגיל 15, החליט להקדיש את חייו למוזיקה ויצר קשר עם גורמים בתעשיית הבידור. עד שנת 1968 הופיע בפני קהלים קטנים ובבתי קפה תוך כדי לימודים לתואר אקדמי במנהל עסקים ואז ויתר על מלגת לימודים באוניברסיטת קולומביה לטובת תפקיד זמר הבית ב-Café Lena בניו יורק.
בתקופת הופעותיו ב-Café Lena הזמינה מועצת האמנות של מדינת ניו יורק את מקליין להיות "הטרובדור של נהר ההדסון" וכך בילה את הקיץ בהופעות בעיירות עמק ההדסון.