cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מחנה הריכוז בולצאנו
המחנה לאחר מלחמת העולם השנייה
בשנת 2005 הודיעה עיריית בולצאנו על תחרות לבניית אנדרטה לזכר השואה ואסירי המחנה. היצירה הזוכה, של הפסל המקומי כריסטין צ'אגר, מוקמה ממול לכניסה המקורית של המחנה, ב-Via Pacinotti, בסמוך לפסי הרכבת שהעבירו את המשלוחים להשמדה, ולמפעלים שבו אסירי המחנה הועבדו בעבודה כפייה.
בשנת 2012, לכבוד יום הזיכרון הבינלאומי לשואה אפשרה העירייה גישה לארכיון עם הסברים בשפות שונות כדי לספר את ההיסטוריה של המחנה.
בשנת 2015, הונחו אבני הנגף בבולצאנו לזכר הקורבנות היהודים של המחנה. אחת מהן, לזכרו של וילהלם אלכסנדר קאדונה, אשר נכלא ועבר התעללויות קשות במחנה לפני גירושו לאושוויץ.
הנריק רוס
הנריק רוס (1 במאי 1910 1 במאי 1991) היה צלם יהודי-פולני שהועסק על ידי המחלקה לסטטיסטיקה במסגרת היודנרט בגטו לודז' בתקופת השואה בפולין הכבושה. רוס צילם בחשאי את מעשי הזוועה של הנאצים (כגון תליות בפומבי) בעודו פועל באופן רשמי בהסכמת מנהל התעסוקה של גרמניה הנאצית.
חלק מתפקידיו הרשמיים של רוס היה צילום דיוקנאות לשם תעודות זהות. הוא הצליח לפתח טכנולוגיה שאיפשרה לו לצלם עד 12 אנשים בתשליל אחד. השלטונות הגרמניים סיפקו לו סרט צילום לעבודות אותן הקצו לו, והפיתוח הסודי הזה איפשר לו ליצור או לשמור סרט נוסף, בו יכול היה להשתמש לשם צילום באופן מחתרתי.
תמונותיו הבלתי רשמיות של רוס כללו אירועים מחיי היום-יום, חגיגות קהילתיות, ילדים חופרים בערמות מזון, ומחפשים שאריות מזון, וכן קבוצות גדולות של יהודים מובלים לגירוש ומועברים לקרונות.
לאחר המלחמה סיפר רוס: "עשיתי זאת בידיעה שאם אתפס אני ומשפחתי נעונה וניהרג."
רוס צילם גם את אקציות החיסול של גטו לודז', באוגוסט 1944. עם חיסול גטו לודז' בסתיו 1944, קבר רוס את התמונות והתשלילים שלו בקופסה, בתקווה שיישארו כרשומה היסטורית. הוא הצליח לחפור באדמה ולהוציא את הקופסה בינואר 1945, לאחר שהצבא האדום שחרר את לודז'. הרבה מחומריו נפגעו או נהרסו על ידי מים; ובכל זאת, כמחצית מ-6,000 התמונות שצילם רוס שרדו. מאוחר יותר העיד רוס במשפט אייכמן ב-1961.
בשנת 2004 יצאה לאור ספר Lodz Ghetto Album עם צילומי רוס בעריכה של מרטין פאר.
הבזאר הטורקי (עכו העתיקה)
הבזאר הטורקי בעכו הוא אתר היסטורי-תיירותי בעכו העתיקה, בצמוד לצידו האחורי-דרומי של מסגד אל-ג'זאר. הבזאר (מכונה גם: "השוק הארוך" או "בזאר אל-ג'זאר") נבנה בסוף המאה ה-18, בימי שלטונו של אחמד אל-ג'זאר.
היסטוריה
הבזאר הטורקי נבנה על גבי שרידים של שלושה מתחמים צלבניים: רובע הסוחרים מפרובנס, בית המחסה ההוספיטלרי והרחוב הצלבני הראשי. מדרום ובצמוד לבזאר שכן בתקופה הצלבנית בית החולים ההוספיטלרי.
בתקופת המנדט עדיין ניתן היה לראות חלק גדול מהחנויות המקוריות, קבורות מתחת לערמות מפולת, זכר להפגזת עכו ב-3 בנובמבר 1840. בחלקו המזרחי של הבזאר פעלו מחסני זיתים וכן בתי חרושת לסבון, שנוהלו על ידי סוחרים משכם. מתוך אחת מחנויות הבזאר ניתן (גם כיום) להגיע אל הקריפטה (קומת המרתף של בניין הסראיה) ואל מנהרת הביוב, דרכה נמלטו הצלבנים מהמתחם ההוספיטלרי בעת הכיבוש הממלוכי.
הבזאר היה פעיל עד אמצע המאה ה-20, ומאז נעשו מספר ניסיונות להפעילו לסירוגין. בשנת 2012 שוקם הבזאר על ידי קבוצת יזמים פרטיים בשיתוף החברה הכלכלית לעכו.
תהליכי השיקום
בשנת 2012 נרכש הבאר הטורקי על ידי קבוצת יזמים והחברה הכלכלית לעכו שביצעו בו שיפוץ נרחב והתאימו אותו לקליטת חנויות וכמתחם בילוי. במסגרת השיפוץ שוקמו דלתות הבזאר וכניסותיו, בוצע טיוח מחודש של קירותיו הפנימיים, הותקנה תאורה אותנטית וחודש מתחם השירותים לנוחות הציבור. לאורך הבזאר הותקנו מאווררי תקרה ומקרני חום.
הפעילות בבזאר כיום
כיום מאכלסות את הבזאר הטורקי מספר מסעדות גורמה וחנויות בוטיק והוא פתוח לקהל הרחב במשך כל היום.
הבזאר בתרבות
בשנות ה-80 צולם במתחם הבזאר הסרט הישראלי "מאחורי הסורגים". הבזאר שימש כחלק מסט הצילומים, כאשר אחד מחדריו היווה תא כלא שבו היו כלואים אסירים יהודים וערבים, ונחשפה הדינמיקה המיוחדת בין האסירים היהודים לערבים סביב השביתה שהם ארגנו נגד שלטונות הכלא.
כתובת שומרונית מעין בית אל מא
כתובת שומרונית מעין בית אל מא היא כתובת שנמצאה על שני שברים מכתובת על גבי משקוף אבן גדול שנחשף בשנת 1934 בעת שיטפון גדול שאירע בוואדי כקילומטר אחד מצפון-מערב לעיר שכם. זהו משקוף של פתח גדול, מעוטר בחלקו העליון בזר ישר של עלים, כמקובל בחלק מבתי הכנסת היהודיים שבגליל. לפיכך המשקוף עם הכתובת שעליו עיטר את החלק העליון של בית כנסת שומרוני מן התקופה הביזנטית. הכתובת שמורה כיום בחצר הפנימית של מוזיאון רוקפלר בירושלים.
הכתובת:
זהו קיצור של עשרת הדיברות, שהוא טקסט המשמש את השומרונים בהתאם לכתוב "וכתבתם על מזוזת ביתך ובשעריך". השורה הרביעית היא מן הדיבר העשירי הנהוג אצל השומרונים המצווה להקים אבנים גדולות בהר גריזים, המקודש לשומרונים.
CrazySexyCool
האלבום הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד 200.
רקע
שנה לאחר צאת האלבום הקודם, החלה הלהקה לעבוד על אלבום זה אשר הושפע בעיקר ממשברים בחייה האישיים של חברת הלהקה ליסה לופז שהתמודדה עם משברים רומנטיים והתמכרות לאלכוהול. בעקבות כך, לופז נשלחה למכון גמילה ובעקבות כך הייתה מעורבת מעט בהקלטות האלבום שנמשכו עד ספטמבר 1994.
ביקורות והצלחה
האלבום זכה להמוני ביקורות חיוביות ולהצלחה מסחרית אדירה. הוא הגיע למקום ה-3 במצעד האמריקאי ושהה שם יותר משנתיים. הוא מכר 12 מיליון עותקים במדינה ובכך הלהקה שברה שיא שהפכה ללהקת הבנות הראשונה שהגיעה למעמד יהלום במדינה. בכל העולם האלבום מכר 23 מיליון עותקים ובכך הפך לאלבום הנמכר ביותר על ידי להקת בנות אמריקאית.
לימים, האלבום נכלל ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" של מגזין רולינג סטון, בספר "1001 אלבומים שחייבים לשמוע לפניי שמתים", ברשימת "הקלאסיקות הטובות ביותר" של מגזין אנטרטיינמנט ויקלי ודורג במקום השביעי ברשימת "אלבומי היהלום הטובים ביותר" של מגזין בילבורד. בשנת 2012, מגזין הרולינג סטון ערך בשנית את רשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" ודירג את האלבום במקום ה-379. במהדורה הבאה של הרשימה, שנערכה בשנת 2020, האלבום דורג במקום ה-218 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, והיה לאחד מן האלבום שדורגו בכל שלושת המהדורות של המגזין. מגזין Spin כלל את האלבום במקום ה-99 ברשימת "300 האלבומים הטובים ביותר ב-30 שנים האחרונות (1985–2014), שנערך בשנת 2019.
שכניה בן יחיאל
על שמו נקרא המשמר העשירי במשמרות הכהנים (שבניה).
שכניה מופיע פעם אחת בתנ"ך שם הוא מתוודה על חטאי עם ישראל, על לקיחת נשים נוכריות ואף קורא לגרש אותן:.
בתלמוד הבבלי נאמר כי שכניה עצמו לא נשא נשים נוכריות, וכפי שאכן אינו מופיע ברשימת נושאי הנשים הנוכריות, אלא מתוך ענוותנותו התוודה בשם כלל ישראל. התלמוד מציין כי למד זאת מדברי ה' אל יהושע בן נון בחטא עכן או מדברי משה אל עם ישראל בעת שהותירו אנשים מהמן, ומשכניה למד שמואל הקטן את ענוותנותו.
Magical Mystery Tour
Magical Mystery Tour (מסע המסתורין הקסום, ידוע בעברית גם בשם מסע הקסם המסתורי) הוא אלבום האולפן התשיעי של להקת הרוק הבריטית הביטלס, אשר יצא לאור כמיני-אלבום כפול בבריטניה וכאלבום בארצות הברית. הפיק אותו ג'ורג' מרטין, והוא כולל את הפסקול של הסרט מ-1967 הנושא את אותו השם. ב-8 בדצמבר 1967 הפיצה את המיני-אלבום בבריטניה חברת התקליטים פרלופון, וב-27 בנובמבר הפיצה קפיטול רקורדס בארצות הברית אלבום באותו שם, שכלל את ששת השירים המקוריים וחמישה סינגלים של הלהקה מ-1967. המהדורה הראשונה של האלבום בן 11 הרצועות לא הופצה בבריטניה עד 1976. כשהוציאה חברת התקליטים EMI את קטלוג הביטלס על גבי תקליטורים ב-1987, רשימת הרצועות של האלבום שיצא בארצות הברית נחשפה כעדיפה על המיני-אלבום שיצא בבריטניה.
רקע
לאחר שהביטלס סיימו את Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band באפריל 1967, פול מקרטני רצה ליצור סרט פסיכדלי בהשפעת הסופר תומך ה-LSD קן קיזי והקבוצה שהתגבשה סביבו ("Merry Pranksters") בחוף המערבי של ארצות הברית. הסרט היה אמור להיות חסר תסריט: אנשים "רגילים" שונים שנוסעים על קרון נוסעים ועוברים הרפתקאות "קסומות" לא מוגדרות. הביטלס הקליטו את השיר "Magical Mystery Tour", אבל הרעיון נזנח לזמן מה. בינתיים המשיכה הלהקה להקליט שירים לסרט האנימציה Yellow Submarine, ובמקרה של "All You Need Is Love" – להופעתה בשידור הלוויין של Our World ב-25 ביוני. לחברי הלהקה נודע על מותו של האמרגן בריאן אפשטיין בסוף אוגוסט, כשהם השתתפו בסמינר מדיטציה טרנסצנדנטלית בוויילס. בעקבות זאת, במהלך פגישה של הלהקה בתחילת ספטמבר, הציע מקרטני להמשיך את העבודה על הסרט, כדי להבטיח שללהקה יהיה במה להתמקד בזמן ההתמודדות עם האובדן.
הסרט Magical Mystery Tour תוכנן כספיישל טלוויזיוני שכולל 6 שירים חדשים: "Magical Mystery Tour", "I Am the Walrus", "The Fool on the Hill", "Blue Jay Way", "Flying" ו"Your Mother Should Know". מספר השירים הציב אתגר עבור הביטלס וחברת התקליטים הבריטית שלהם, EMI, שכן היו מעט מדי בשביל אלבום אבל יותר מדי עבור מיני-אלבום. רעיון אחד היה להוציא מיני-אלבום אשר ינגן ב-33 סל"ד, אבל אפשרות זו הייתה גורמת לירידה באיכות השמע ולכן נפסלה. הפתרון שנבחר היה להנפיק את המוזיקה בפורמט החדשני מיני-אלבום כפול.
מכיוון שמיני-אלבומים לא היו פופולריים בארצות הברית באותו הזמן, הוציאה קפיטול רקורדס את פסקול הסרט כאלבום על ידי הוספת רצועות של סינגלים שלא היו באלבומים מאותה שנה. הביטלס לא היו מרוצים מכך. הצד הראשון של האלבום הכיל את שירי הפסקול של הסרט (כמו אלבומי הפסקול הבריטיים המוקדמים יותר של הביטלס), ואילו הצד השני הכיל את הסינגלים של הלהקה שראו אור עד לנקודה זו ב-1967, וכן את "Hello Goodbye", אשר יצא כסינגל חדש בנובמבר. שלוש מהרצועות – "Penny Lane", "Baby, You're a Rich Man" ו"All You Need Is Love" – הוצגו בקול סטריאופוני (או "מעובד") על גרסת הסטריאו של האלבום של קפיטול. בריאיון ב-1968, ג'ון לנון אמר למגזין רולינג סטון: "זה לא אלבום, אתם מבינים. זה הפך לאלבום פה, אבל זה רק היה [אמור להיות] הפסקול של הסרט".
העטיפה והאריזה
כחלק מהפורמט יוצא הדופן, החליטו הביטלס לארוז את המיני-אלבום הכפול בעטיפת שער-מתקפל עם חוברת של 24 עמודים. החוברת הכילה את מילות השירים, תמונות בצבע מהפקת הסרט, ואיורים צבעוניים בסגנון קומיקס על ידי הקריקטוריסט של הביטלס בוב גיבסון. בחבילה של המיני-אלבום הכפול, חוקרי קולנוע באקדמיית בוב ניורסון אמרו מאוחר יותר: "אף על פי שזה בהחלט פתר את הבעיה של כמות השירים, יש ספק כי זה גם נולד מהרצון של הביטלס להיות חלוצים ולנסות פורמטים ואריזות קונבנציונליים".
הסרט
לאחר יציאת האלבום "סרג'נט פפר", פול מקרטני רצה ליצור סרט שמבוסס על הביטלס ועל המוזיקה שלהם. הסרט תוכנן להיות ספונטני וללא תסריט קבוע מראש, כאשר העלילה מתקדמת תוך כדי אלתור. הרעיון הכללי הוא קבוצה של בריטים רגילים (ביניהם חברי הביטלס), הנוסעת בסוג של אוטובוס צבעוני ומקושט, יוצאת למסע מופלא שבמהלכו "מתחילים לקרות דברים מוזרים ומסתוריים" (הרעיון התבסס על "מסעות מסתורין", טיולים שיעדיהם לא היו ידועים לנוסעים מראש). הסגנון מזכיר את עבודתו של היוצר האמריקאי החשוב קן קיזי.
הסרט נעשה, אך הציפיות ל"מסע מופלא" התבדו. במקרה אחד במהלך צילומי הסרט, התקבץ מספר גדול של מכוניות סביב האוטובוס, מתוך סקרנות לראות מה זוממים נוסעיו. בסופו של דבר גרמו הצופים הסקרנים לפקק תנועה גדול שהעיק על צילומי הסרט. העניין הסתיים כאשר לנון קרע בעצבנות את כיתובי-היד שקישטו את האוטובוס.
הסרט הוא הפרויקט הראשון של הביטלס לאחר מותו של האמרגן, בריאן אפשטיין באוגוסט 1967. הועלו ספקולציות רבות בנוגע לאופיו המבולגן של הפרויקט – כמו העדר תסריט ובימוי מקצועי – כפועל יוצא של היעדרותו של אפשטיין. הסרט שודר בטלוויזיה פעמיים (ברשת BBC) במהלך חופשת חג המולד בשנת 1967, אך נקטל על ידי המבקרים. לעומת זאת, נראה כי סטיבן ספילברג הושפע מהסרט כאשר היה סטודנט לקולנוע (פול מקרטני אמר בריאיון לסדרת האנתולוגיה: "קראתי שהוא אמר שבזמן לימודיו הסרט משך את תשומת לבו ושל חבריו, והיחס אליו היה כאל סרט אמנותי ולא כאל סרט סטנדרטי").
היו תוכניות לשדר את הסרט בערוץ ABC בארצות הברית, אך בסופו של דבר הסרט נגנז והגיע למסכים בארצות הברית רק באמצע שנות ה-70, כאשר צבר תאוצה בקרב חוגי סטודנטים וחובבי סרטים אלטרנטיביים. כיום הוא נחשב לסרט פולחן קלאסי.
פסקול הסרט
בהשוואה לסרט עצמו, הפסקול התקבל באהדה רבה יותר בקרב המבקרים ואף היה מועמד לזכייה בפרס גראמי עבור התקליט הטוב ביותר של שנת 1968. כמו כן, הגיע הפסקול למקום ראשון במצעד בארצות הברית וצעד בו במשך שמונה שבועות. הוא יצא לחנויות בבריטניה במהלך דצמבר 1967 בגרסת מיני-אלבום (EP) כפול. הגרסה האמריקנית יצאה בשלהי נובמבר 1967 בתור תקליט אריך-נגן (LP). ישנם הבדלים בין שתי הגרסאות בעיצוב העטיפה ובארגון סדר השירים. התקליט חולק לשני צדדים, כאשר בצד הראשון מופיע פסקול הסרט ובצד השני מופיעים סינגלים משנת 1967. הגרסה הבריטית כוללת את שירי הפסקול בלבד.
צד א' (בגרסה האמריקאית)
הרצועה הבאה בתקליט היא היצירה האינסטרומנטלית "Flying" שהולחנה על ידי כל ארבעת חברי הביטלס (זוהי היצירה האינסטרומנטלית השנייה שהביטלס יצרו עד אז). הרצועה הרביעית היא יצירתו הפסיכדלית של האריסון "Blue Jay Way". שיר זה, למרות שנכתב בסולם לפי ראגה הודית, אינו שיר הודי במוזיקה שלו ובתכניו. גם לסיטאר שבו ניגן האריסון בשיר ניתנו תפקיד שונה וצליל שונה מהנהוג במוזיקה הודית. האריסון כתב את השיר על חוויה שבה חיכה ברחוב בשם זה בלוס אנג'לס. הרצועה החמישית היא שירו של מקרטני, "Your Mother Should Know", המדגים שימוש של מקרטני בחומרים מלודיים והרמוניים המאפיינים את המוזיקה של שנות ה-20 של המאה ה-20.
הרצועה השישית שסוגרת את צד הפסקול היא יצירת האוונגרד של לנון, I Am the Walrus (אני סוס-הים). זהו השיר היחיד שתרם לנון לתקליט. הוא מכיל צירופי מילים ומשפטים בסגנון אי-גיון (נונסנס) המושפעים מכתבי לואיס קרול ונכתבו במהלך "טריפים" של LSD. לנון טען בריאיון שהשיר נכתב ברוחו של בוב דילן, שלפיה "אל תגיד דבר בפשטות אם אפשר לאמרו באופן מסובך". לכן, הוא אינו ברור ומכיל רמזים מעורפלים. אחת התמות המרכזיות בשיר היא לעג של לנון לתופעת הארי קרישנה. מבחינה מלודית והרמונית, השיר נע בין מספר מוקדים, ובשיאו קיימת שבירה מקטע רוק-גיטרות, דרך אקורד המנוגן על ידי תזמורת למנגינה שונה לגמרי שבה מושרת השורה "יושב בגן אנגלי, ממתין לשמש שתבוא/ אם השמש לא תבוא אתה תשתזף מהגשם האנגלי". דמותו של סוס הים נלקחה מהשיר "סוס הים והנגר" המופיע בספרו של קרול "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם". לנון טען בריאיון שלא שם לב לעלילת השיר של קרול, ולא ידע שסוס הים הוא דמות שלילית וחמדנית. מפרשי השיר נאחזו בעובדה זו כדי לראות בו התרסה נגד הקפיטליזם (בשל השורה "אני סוס הים, אתה/אתם סוס הים"). ברוח הגישה להמשיך ולפתח את השיר בקודה, לאחר סיומו, מוכפלת בסוף השיר מספר פעמים רב השורה "Ha Ha Everybody got one", המעורבלת יחד עם קולות רדיו שהיה פתוח בתחנת BBC שישדרה את "המלך ליר" מאת שייקספיר. בשיר "Looking through a glass onion" מהאלבום הלבן מתייחסים הביטלס לשיר ולסצנה שבו הוא מופיע בסרט, שבה חובש מקרטני את מסכת סוס הים. כמענה לטירוף חיפוש הרמזים התומכים כביכול בתאוריית הקשר על מותו של פול מקרטני נאמר בשיר "והנה עוד רמז אחד לכולכם... סוס הים היה פול".
צד ב' (בגרסה האמריקאית)
צד ב' הוא אוסף של להיטי הביטלס מאותה תקופה, שלא הופיעו בתקליט אריך-נגן לפני כן. הצד פותח בשיר "Hello Goodbye" (תשובתו האמנותית של מקרטני לשירו של לנון "I Am The Walrus"). שתי הרצועות הבאות הן שתי יצירות אוטוביוגרפיות בחלקן, המנוגדות לחלוטין בסגנונן: השיר "Strawberry Fields Forever" של לנון, מאופיין במילים ומלודיה כבדות ומדכאות; שירו של מקרטני "Penny Lane", מבטא את יכולותיו הקוליות והמלודיה שלו מבטאת נוסטלגיה עליזה וזוהרת. שני השירים הוקלטו במהלך העבודה על האלבום "סרג'נט פפר" ויצאו כתקליטון כפול.
שאר הרצועות בצד השני כוללות את היצירה פרי-שיתוף הפעולה בין מקרטני ולנון – "Baby, You're a Rich Man" (שיצא כצד ב' של התקליטון "All You "Need is Love). הצד השני מסתיים עם המנון האהבה האוניברסלי שכתב לנון, "All You Need Is Love", שחובר במיוחד עבור שידור הלוויין הראשון ב-25 ביוני 1967 ושודר ב-26 מדינות לכ-400 מיליון צופים, במסגרת התוכנית "Our World" של ה-BBC.
מינהל האותות האוסטרלי
מינהל האותות האוסטרלי (באנגלית: Australian Signals Directorate) הוא סוכנות ריגול ממשלתית באוסטרליה האחראית למודיעין אותות, תמיכה בפעילות צבאית, לוחמה קיברנטית ואבטחת מידע. מהווה חלק מקהילת המודיעין האוסטרלית ומהסכם UKUSA (חמש העיניים). תפקידו לפקח על הסיגינט בדרום מזרח אסיה והוא מפעיל גם את המרכז לביטחון סייבר.
הוקם בשנת 1947 על פי צו ממשלתי ותחילה נקרא בשם הלשכה להגנת אותות במשרד ההגנה והוא עבר מספר שינויי שם, עד לאימוץ שמו הנוכחי בשנת 2013. המינהל הוסב לגוף סטטוטורי על פי חוק שירותי המודיעין 2001. מטה המינהל הוא בקנברה, במשרדי ראסל, בו ממוקם גם משרד ההגנה האוסטרלי. המינהל הפך לגוף סטטוטורי עצמאי ב-1 ביולי 2018.
באפריל 2018, הועלתה הצעה להעצים את המינהל ולאפשר לו לאסוף מודיעין על אוסטרלים שגובתה על ידי שר הפנים פיטר דאטון, אך נתקלה בהתנגדות תקיפה מצד כמה מחברי הקבינט. תחת חקיקה, ארגון המודיעין והביטחון האוסטרלי (ASIO) והמשטרה הפדרלית האוסטרלית (AFP) אפשרו לבקש סיוע מהמינהל להגנת אותות בניהול חקירות על אזרחים ועסקים אוסטרלים.
היסטוריה
המינהל פעל תחת מספר שמות שונים מאז הקמתו:
רפיק ידידיה
רפיק ידידיה (במקור תמיר קמחי; נולד ב־4 בדצמבר 1967 בבאר שבע) הוא איש תקשורת ישראלי ומנחה סדנאות מדיטציה.
תקשורת
בטלוויזיה הגיש ידידיה עם יעל אלמוג ורוית פררה את מגזין הנוער "תוססס" (הערוץ הראשון, 1989–1991). עם קום מערך השידור של הכבלים הצטרף ידידיה לחברת תבל והגיש את תוכנית התרבות "מטרונום" (1990–1991) בערוץ 3, את מגזין המדע "טלסקופ" בערוץ 8 ואת תוכנית הלייט נייט הראשונה בישראל "36 בלילה", שהגיש ממיטתו.
בשנת 1996 צילם את סדרת המסעות "חוצה ישראל" ואחריה את "אופטימיות קוסמית" (1999). שתי הסדרות שודרו בערוץ 2 "רשת". סדרת המסעות האחרונה שלו, "הדיבר האחד עשר" (2004), שודרה בערוץ 10 וזכתה לאחוזי צפייה בודדים.
בבחירות לכנסת החמש עשרה (1999) ידידיה צילם, ביים וערך את קמפיין הבחירות של מפלגת "עלה ירוק" ואף הוצב במקום הרביעי ברשימתה לכנסת.
רוחניות
בשנת 1995 נסע ידידיה להודו לאשראם של המורה הרוחני אושו בפונה. הוא נשאר שם שנתיים, החליף את שמו מתמיר קמחי לרפיק והתחתן עם חברתו חן בטקס הודי צבעוני שצולם לסדרה "אופטימיות קוסמית".
ידידיה למד הנחיית מדיטציות וחזר לארץ בשנת 1999 והתחיל להגיש סדנאות. ספרו "להזדיין בסבלנות" יצא בהוצאת בבל בשנת 2000. אתר האינטרנט שהקים – ובפרט, הפורומים שבו – יצרו קהילה של חובבי אושו צעירים, שמתוכה עלו בשנת 2002 להחיות את ההיאחזות המבודדת "שיטים" שבערבה. הם קראו למקום "אשרם במדבר" והתחילו להגיש שם סדנאות ופסטיבלים. במקום זה יצר ידידיה את הפסטיבלים "זורבה הבודהה", "שאקטי", "כנס הטנטרה", "פשוט" ועוד. החל משנת 2017 הנהלת המקום עברה במלואה בחזרה לקיבוץ סמר, ושמו חזר להיות שיטים.
בשנת 2004, בעקבות פרידה מבת זוגו, עזב את האשרם והקים את "מרכז אומ" - מרכז רוחני במלון בית אורן שבכרמל, לימים מלון "סלינה מנטור".
בשנת 2016 השתתף בתוכנית המציאות "המשימה: אמזונס" והודח שמיני. עם שובו פרסם את ספרו "אל תשכח לזכור".
בשנת 2018 הוציא את ספרו "איש אחד עלה לשמים" – לקט אגדות על מורים רוחניים שליקט וערך, וב-2020 הוציא את הספר "הרגלים מזיקים והתמכרויות רכות".
חיים פרטיים
לידידיה בן מבת-זוגו לשעבר רישיקה סמוכה - גיתי קמחי, שהתמודד בעונה הרביעית של נינג'ה ישראל – ושתי בנות מבת זוגו רותי פריש. אחותו קטי קמחי-ולדמן היא עיתונאית, ואחיו למחצה יובל נטר הוא יוצר קולנוע.
ידידיה מתגורר בפרדס חנה.
הוצאה לפועל
ההוצאה לפועל (הוצל"פ) היא זרוע של רשות האכיפה והגבייה שבמשרד המשפטים, ותפקידה הוא מימוש ואכיפת ההליכים האזרחיים של גביית החיובים (חובות, שעבודים או שטרות, למשל שטר משכנתה, שטר חוב או המחאה) ומסמכים רלוונטיים מחייבים, המקנים לרוב זכות לקבלת סכום כסף, אך לעיתים מדובר בסעד לביצוע פעולה מסוימת, כגון סילוק יד מדירה. גביית החיובים הנה לטובת הנושים (הזוכים בטרמינולוגיית ההוצל"פ), וזאת לאחר שניתן פסק דין המורה על המימוש על ידי בית המשפט או בית דין המוסמך לכך. בדרך כלל מדובר על אכיפת החיובים שבין אדם לחברו, אך גם המדינה יכולה להיות צד בעניין, אולם בתור הזוכה בלבד. הגבייה נעשית בהליכים שונים, הן כלפי הזוכה והן כלפי החייב, ואלה יפורטו בהמשך.
הליך ההוצאה לפועל מוסדר באמצעות דיני ההוצאה לפועל. לשם קיום דינים אלו הוקמה במדינת ישראל מערכת של הוצאה לפועל, הדואגת למימושם של פסקי הדין והמסמכים האחרים המוגשים לה לביצוע. החיקוק העיקרי העוסק בהוצאה לפועל הוא חוק ההוצאה לפועל, התשכ"ז-1967, והתקנות שהותקנו מכוחו.
חל בלבול בין הוצאה לפועל, לבין פשיטת רגל ולבין כינוס נכסים:
גדר סמכות דיני ההוצאה לפועל
ישנם חיובים אשר מטבעם אינם ניתנים לביצוע בהוצאה לפועל, שכן הם דורשים מידה של פיקוח שאינה אפשרית על ידי בית המשפט. כך, למשל, חיוב הנובע מצו עשה או צו מניעה שנתן בית המשפט, החורג מגדר החיוב הרגיל של תשלום כסף או העברת חזקה בנכס, לא ניתן לבצע בהוצאה לפועל. לשם כך קיימת מערכת דינים מקבילה - דיני בזיון בית המשפט. לבית הדין הרבני סמכויות רבות בנוגע לאכיפתם של פסקי דין לגירושין שאף הם אינם בגדר סמכות דיני ההוצאה לפועל.
מערכת דיני פשיטת הרגל היא דרך נוספת לגביית חובות. במקרה שהחייב מוכרז כפושט רגל מעוכבים כנגדו הליכי ההוצאה לפועל, ולאחר קבלת צו ההפטר בהליכים אלו, לא ניתן להמשיך בהליכי הגבייה בתיק ההוצאה לפועל.
מבנה מערכת ההוצאה לפועל במדינת ישראל
במדינת ישראל ישנם 25 לשכות הוצאה לפועל (נכון לתאריך 19.10.2020), הפועלות במקביל לבית משפט השלום, בראשן עומד רשם הוצאה לפועל.
תפקידו של רשם ההוצאה לפועל הוא לרוב מנהלי, אך יש לו גם סמכויות שיפוטיות ומעין שיפוטיות והוא עוסק בדרכים בהן יש למלא אחר פסקי הדין והמסמכים האחרים המוגשים לביצוע. אין זה מתפקידו להרהר אחר האמור בפסקי הדין, אלא לקבוע את ההסדרים לביצועם, בכלים כגון עיקול, צו תשלום, פקודת מאסר וכיוצא בזה.
הצדדים בהליכי ההוצאה לפועל
בתיקי ההוצאה לפועל ישנו זוכה- האדם שהגיש את פסק הדין או את השטר לביצוע. מולו ניצב החייב- האדם כנגדו הוגש פסק הדין או השטר. אם ישנו גורם נוסף שחייב כספים לחייב, או שמחזיק בנכסים השייכים לו, וברצון הזוכה לקבל כספים או נכסים אלו, יכול הזוכה לבצע עיקול אצל צד ג' זה, ובמקרה זה נקרא אותו צד ג' מחזיק.
ההליכים העומדים לטובת הזוכה
חוק ההוצאה לפועל והתקנות על פיו מאפשרים מגוון של הליכים בהם ניתן לנקוט כנגד חייב:
המסלול המקוצר
המסלול המקוצר הוקם לאור הבנה כי יש צורך בסיוע לצדדים בתיק בניהול התיק באופן קצר בזמן, ללא בירוקרטיה ובעיקר תוך שמירת החוב קרוב ככל האפשר לקרן, מבלי שיתווספו לו הוצאות רבות שמנפחות את החוב, לעיתים אף מעבר לקרן. למעשה אין הכרח בניהול תיק על ידי עורכי דין, משום שמזכירות המסלול המקוצר אחראית לטיפול בתיק משלב פתיחתו דרך ביצוע מסירת האזהרה, דרך נקיטת ההליכים, בהעברת כספים שהתקבלו לזוכה ובסופו של דבר, בסגירת התיק.
נדב יעקבי
נדב יעקבי (נולד ב-11 בינואר 1961) הוא עיתונאי ישראלי, בעל טור בתחום הספורט בעיתונים "גלובס" ו"בלייזר", שדרן ספורט ופרשן כדורגל בערוץ הספורט משנת 1991.
ביוגרפיה
יעקבי נולד וגדל בשכונה ה' בבאר שבע ומילדותו אהד את הקבוצה המקומית הפועל באר שבע. החל לכתוב בעיתון "מעריב" בשנת 1982, והחל משנת 1984 כתב במשך שלוש שנים בעיתון "חדשות". היה סגן עורך המקומון "ערים" בשנים 1987–1990, והחל משנת 1988 כתב עבור "הארץ". בשנת 1990 עבר לכתוב ב"ידיעות אחרונות", ועד 2002 שימש ראש דסק הספורט העולמי במדור הספורט של העיתון. לאחר מכן היה בעל טור ב"גלובס" וב"העיר", ומשנת 2001 הוא כותב ב"בלייזר".
יעקבי משמש כשדרן ופרשן בערוץ הספורט מ-1991. הוא ידוע כמומחה לכדורגל עולמי, בעיקר בליגות הלטיניות באירופה ובדרום אמריקה (דוגמת ספרד, פורטוגל, ארגנטינה, ברזיל ואורוגוואי), ולהיסטוריה של הכדורגל. כמו כן הגיש תוכנית ספורט ברדיו תל אביב. יעקבי גם מרצה בקורס "פוטבולוגיה" של האוניברסיטה הפתוחה.
ביורו 2012 השתתף כפרשן בשידורי צ'רלטון, לאחר שקיבל אישור מיוחד מערוץ הספורט להופיע אצל המתחרים. במונדיאל 2014 שידר משחקים עבור הערוץ הראשון, שוב באישור מיוחד מערוץ הספורט. ב-2015 שידר לראשונה את גמר ליגת האלופות. ב-2019 משדר את משחקי מוקדמות היורו של נבחרת ישראל בכדורגל והמשיך לשדר את משחקי הנבחרת גם במוקדמות מונדיאל 2022 (לצד הפרשן אורי אוזן), בכאן 11.
בפברואר 2013 השתתף יעקבי בתוכנית "כלוב הזהב" בערוץ 2 של רשת, יחד עם עמיתו לערוץ הספורט אלי סהר.
בשנת 2014 מונה למנהלה המקצועי של מכללת ספורט פאנל - המכללה למקצועות הספורט.
לקראת מונדיאל 2018 הוציא יעקבי ספר שני בסדרת ספרי המונדיאל המסקר את המונדיאל ב-2018. באותה שנה נדב יעקבי שימש בתור צ'ייסר אורח בתוכנית "המרדף" בערוץ כאן 11.
ביולי 2021 הוציא יעקבי ספר בשם "לא היה כדבר הזה", שבו הוא מתאר ומספר על חוויות שלו במשחקים מנסיעות למדינות שונות בעולם, ועל סיקורים של משחקים בגביע העולם ובאליפות אירופה בכדורגל ובליגת האלופות בהם הוא מתאר את החוויות אשר עבר.
בשנת 2022 עזב יעקבי את ידיעות אחרונות לאחר שנים ארוכות והצטרף לישראל היום. באותה שנה שוב נבחר לשדר מטעם כאן 11 במונדיאל 2022, והפעם היה השדר המוביל בטורניר ושידר לראשונה את משחק הגמר.
חיים אישיים
יעקבי מתגורר כיום בגדרה. נשוי ואב לשניים.
ידוע באהדתו לקבוצות אתלטיקו מדריד והפועל באר שבע.
בשנת 2019, נדב יעקבי התארח באולפני עמותת אלמנארה - העמותה לקידום אנשים עם מוגבלות בחברה הערבית, בפודקאסט "בין חברים" בהגשתו של עבאס עבאס.
קרנארו (אונייה)
א/ק "קָרנָארוֹ" (S/S Carnaro) הייתה אוניית נוסעים ומשא איטלקית שערכה הפלגות סדירות באגן המזרחי של הים התיכון מ-1919 עד 1938. היא זכורה בתולדות היישוב כמי שהביאה לארץ ישראל רבים מבני העליות הרביעית והחמישית. ב-1938 טבעה האונייה בסערה בים סוף.
קורותיה
האונייה נבנתה בגלאזגו, סקוטלנד, עבור חברת הספנות המלכותית האוסטרו-הונגרית "אַדְרִיָה" שבפיומה (כיום ריאקה), והושקה ב-1 באוקטובר 1913 בשם "פרנץ יוזף קיראי" (Ferenc József király, הקיסר פרנץ יוזף הראשון). הייתה זו אוניית קיטור מעורבת להובלת נוסעים ומשא, שערכה הפלגות סדירות במזרח הים התיכון. ב-1925 נקנתה האונייה על ידי חברת הספנות לויד טריאסטינו. היא הוסיפה להפליג באגן המזרחי של הים התיכון, וערכה הפלגות סדירות בין נמלי איטליה, יוון, קפריסין, טורקיה, ארץ ישראל ומצרים.
רבים מבני העלייה הרביעית ובעיקר העלייה החמישית הגיעו ארצה על סיפונה, והיא נזכרת רבות בספרות הזכרונות של התקופה. בקיבוץ עין החורש נחשבת ה"קרנארו" למעין "מייפלאואר". מייסדי וראשוני הקיבוץ עלו בה ארצה משנת 1929 ועד אמצע שנות השלושים.
האונייה הייתה אחד מאמצעי התחבורה והקשר העיקריים בין ארץ ישראל לאירופה והמזרח הקרוב. בעיתוני התקופה, כמו "דבר" ו"הארץ", נתפרסמו באופן קבוע לוחות הזמנים של הפלגות האונייה ויעדיהן. ידיעה ב"דבר" מ-23 ביוני 1932 מספרת, כי "באניה 'קרנרו' נשלחו אתמול מן הארץ, בעוון פעולות קומוניסטיות, יוסף מורגנשטרן מחיפה (היה אסור כחצי שנה), וזאב דרורי מתל אביב. באניה זו שולח גם וילהלם ג'וקל, גרמני-נוצרי שנכנס לארץ בלי רישיון והיה חשוד גם הוא בקומוניזם". ידיעות אחרות מספרות על אזכרה לתאודור הרצל שערכו נוסעים על סיפונה, על הבאת תיירים ארצה, על התרמת הנוסעים בה לקרן הקיימת לישראל ועוד.
ב-3 באפריל 1938 נטרפה האונייה בסערה בים סוף, 100 מייל דרומית לנמל פורט סודאן.
מכפילי פרסה
מַכְפִּילֵי פַּרְסָה (שם מדעי: Artiodactyla) היא סדרה גדולה ומגוונת של יונקים פרסתנים הקרויים גם שסועי פרסה. הקבוצה כוללת כ-220 מינים. רובם שוכנים באזורי מחיה פתוחים כמדבריות, מישורים וסוואנות, חלקם ביערות ומשפחה אחת חיה את חייה בקרבת מים. בקבוצה ניתן למצוא אחדים ממהירי היונקים לצד חיות מגושמות ואיטיות. קבוצת מכפילי הפרסה שייכת לקבוצת Cetartiodactyla שבה כלולים גם הלווייתנאים.
אנטומיה
משפחות הסדרה חולקות מספר מאפיינים זהים במבנה הגרמי ובמבנה השיניים. החלק הקדמי של הגולגולת נוטה להיות צר ומאורך. קרניים שכיחות בחלק מהמשפחות.
לרוב המשפחות קיבות רבות המותאמות לאורח חייהם. לאייליים 4 חדרים בקיבה, דבר זה משמש להם בתהליך העיכול, שבמהלכו מיקרואורגניזמים בקיבתם מפרקים את מזונם הקשה לעיכול, למרכיבים תזונתיים. לדמויי חזיר קיבה יחידה מאחר שאינם לועסים את גירתם.
הגדול בבני הסדרה הוא ההיפופוטם ששוקל בממוצע 1,500 ק"ג ויכול לשקול למעלה מ-2 טון בזכרים גדולים במיוחד. הקטן ביותר הוא איילון מלאי (Tragulus javanicus) ששוקל 1–2 ק"ג.
אבולוציה
מכפילי הפרסה שוכנים בטבע בכל היבשות למעט אוסטרליה ואנטארקטיקה. תיעוד המאובנים של הסדרה מגיע לתקופת האאוקן. בתחילת עידן הקנוזואיקון מנתה הסדרה 36 משפחות שונות, בתקופת המיוקן קיבלו הפריטים פחות או יותר את מראם המודרני. השגשוג של הסדרה והתרבותה התרחשו במקביל להפחתה במספר מפריטי הפרסה. אף על פי שהלווייתנאים חסרים מאפיינים מורפולוגיים רבים של מכפילי הפרסה, גילויים חדשים מתחילת המאה ה-21 הציעו כי הלווייתנאים הם צאצאים של מכפילי פרסה קדומים, ולכן הם קשורים באופן ישיר למכפילי פרסה אחרים, כמו פרים והיפופוטם. בעקבות גילויים אלו, הוגדרה קבוצה חדשה, Cetartiodactyla, הכוללת את הלווייתנאים ואת מכפילי הפרסה יחדיו, ומדגישה את מוצאם המשותף.
מכפילי הפרסה והאדם
למכפילי הפרסה חשיבות גדולה ביותר לאדם. לפי שרידים ארכאו-זואולוגיים, מכפילי פרסה ניצודו בידי האדם משחר האנושות. כלכלת הבשר של ציידים-לקטים במהלך התקופה הפלאוליתית הסתמכה ברוב המקרים על ציד מכפילי הפרסה החיים בעדרים גדולים, כגון אנטילופות באפריקה ואיילים באירואסיה וצפון אמריקה. בארץ ישראל חיות הציד הנפוצות ביותר בפרהיסטוריה היו מכפילי פרסה: צבי ארץ-ישראלי, יחמור פרסי ובקר הבר. בנוסף, חיות המשק הראשונות שבויתו בסהר הפורה ובכלל, והחשובות ביותר עד ימינו, שייכות לסדרת מכפילי הפרסה: העז, הכבש, הבקר והחזיר. הם משמשים מקור לבשר, חלב, צמר, עור, עבודות חקלאיות כמו חריש ודישון השדות, ונשיאת משאות. מאוחר יותר בויתו גם הגמליים במערב אסיה ובדרום אמריקה.
ביהדות
ביהדות, כדי שיונקים ייחשבו לכשרים למאכל מבחינה הלכתית, עליהם להיות מעלי גירה ומכפילי פרסה - שהם מפריס פרסה שסועה, כגון: כבש, עז, בקר, האיילים, הצבי ועוד. בהיותם כאלה הם כשרים למאכל לאחר שחיטה כשרה כדת וכדין. עם זאת, לא כל מכפילי הפרסה מבחינה טקסונומית הם גם כשרים מבחינת ההלכה, תת-סדרת בעלי כרית אינם נחשבים למכפילי פרסה מבחינת התורה על אף שמבחינה טקסונומית הם מכפילי פרסה.
שד המהפכה
שידור הבכורה נערך בערוץ "רוסיה" ב-5 בנובמבר 2017, לציון מאה שנה למהפכת אוקטובר 1917. הסדרה שודרה לאחר מכן גם החל מ-15 בינואר עד 25 בינואר 2018 בערוץ הטלוויזיה "רוסיה-תרבות". צילומי הסדרה נערכו בציריך, ברלין, בודפשט ומוסקבה.
תקציר עלילת הסדרה
בתחילת הסדרה מופיעה כתובת לפיה הסיפור "מבוסס על זכרונות קצין הריגול הנגדי הקיסרי אלכסיי מזנצב". מזנצב הוא הדמות הראשית וגם כל האירועים מלווים בפרשנות קולו.
הלוחשת לרוחות
הלוחשת לרוחות (באנגלית: Ghost Whisperer) היא סדרת דרמת מתח אמריקאית נוסחתית, בכיכובה של ג'ניפר לאב יואיט שעלתה לאקרנים ב-23 בספטמבר 2005 בערוץ CBS. הסדרה מגוללת את סיפורה של מלינדה גורדון, אישה צעירה אשר לה יכולת לתקשר עם רוחות. ב-21 במאי 2010 תמו שידוריה של סדרה זו לאחר חמש עונות.
תקציר העלילה
מלינדה גורדון היא אישה צעירה, אשר לה יכולת לתקשר עם רוחות של אנשים שנפטרו. היא חיה יחד עם בן זוגה, ג'ים קלאנסי, בעיירה גרנדוויו. כל פרק בסדרה מתמקד במפגש של מלינדה עם רוח רפאים אחת או יותר, אשר אינן יכולות לעבור לעולם הבא עד שיפתרו את הבעיות שמפריעות להן להמשיך הלאה. לשם כך, הן נעזרות ביכולותיה של מלינדה.
לצד עלילות הפרקים, שכל אחד פורש בפני הצופים סיפור מרכזי העוסק ברוח אחת או כמה שסיפורן נשזר יחדיו, העלילה מתמקדת גם בנרטיב כללי העוסק במאבקיה של מלינדה מול כוחות אחרים המבקשים לשאוב את הרוחות לצד האפל ובכך למנוע מהן את המעבר לעולם הבא.
שכבת הייצוג של מודל ה-OSI
שכבת הייצוג (Presentation) של מודל ה-OSI היא השכבה השישית במודל. היא מספקת שירותי רשת לשכבת היישום ומשתמשת בשירותיה של שכבת השיחה על מנת להעביר את הנתונים על גב הרשת.
תפקיד השכבה הוא ייצוג הנתונים, והוא מבוצע בשלושה אופנים עיקריים:
קידוד נתונים
מערכות מחשבים שונות משתמשות בקידודים שונים על מנת לייצג מידע. לכן, כאשר מעבירים מידע בין מערכות מחשבים שונות, יש לדאוג שהמידע שיוצא מהמקור יהיה קריא בתחנת היעד. לדוגמה, כאשר מעבירים קובץ טקסט, תחנת המקור יכולה להשתמש ב-ASCII כאשר תחנת היעד "מבינה" רק EBCDIC. או לחלופין תחנת המקור עובדת ביוניקוד כאשר תחנת היעד חושבת שמדובר בקידוד ISO-8859-8. דבר דומה קורה כאשר מעבירים קובצי קול (MP3, WAV, MIDI) או סרטוני וידאו (AVI, MPG, WMV).
לכן, שכבת הייצוג דואגת לתאם את הקידוד בין שתי המערכות, ובמקרה הצורך להתאים קידוד ביניים לנתונים - כזה שגם מחשב המקור, וגם מחשב היעד יוכלו להשתמש בו. למרות שהקידוד מוגדר בשכבת הייצוג, כיום ההחלטות לגביו נעשות כמעט באופן בלעדי על ידי המשתמשים, ולכן ניתן לכלול אותו בשכבת היישום.
דחיסת נתונים
תעבורת הנתונים ברשתות מוגבלת בעיקר על ידי רוחב הפס, לכן, על מנת להעביר את הנתונים בזמן הקצר ביותר יש לשמור עליהם קומפקטיים ככל שניתן. בשלב זה נכנסת לפעולה שכבת הייצוג המשתמשת באלגוריתמים שונים לדחיסת נתונים ובכך מקטינה את נפח הנתונים ומגדילה את מהירות העברה.
הצפנת מידע
פעמים רבות מועבר ברשת מידע שאינו מיועד לעיני כל (תכתובות אישיות, פרטי כרטיסי אשראי וכו'). במקרים כאלו מופעלים בשכבת הייצוג אלגוריתמים שונים האחראים להצפנה של המידע הרגיש, כלומר - משנים אותו בצורה כזו שרק מי שיודע את השיטה (האלגוריתם) וברוב המקרים גם את המפתח (רצף תווים שמשמש לחיזוק ההצפנה) יוכל לפענח את הנתונים.
אליאס סרכיס
אליאס סרכיס (בערבית: إلياس سركيس; 20 ביולי 1924 – 27 ביוני 1985) היה נשיא לבנון בשנים 1976–1982.
ביוגרפיה
אליאס סרכיס נולד בשבאנייה, למשפחה נוצרית מרונית. הוא למד משפטים באוניברסיטת סנט ג'וזף. לאחר תום לימודיו בשנת 1948 הצטרף למערכת המשפט בשנת 1953 והיה לשופט במחלקת ראיית החשבון. בתקופת שלטונו של הנשיא פואד שהאב מונה להיות המנהל המשפטי בארמון הנשיאות בבעבדה, ובשנת 1962 הפך למנהל הכללי לעניינים נשיאותיים. בעקבות משבר אינטראבנק בשנת 1968 מונה לעמוד בראש הבנק של לבנון.
סרכיס התחרה בבחירות לנשיאות של שנת 1970 כבן טיפוחיו של שהאב וכולם ציפו שיזכה, אולם כמה מחברי האספה הלאומית שהיו מזוהים עם כמאל ג'ונבלט שינו את דעתם ברגע האחרון והוא הפסיד על חודו של קול לסולימאן פרנג'יה. מאוחר יותר, לאחר תחילת מלחמת האזרחים של לבנון נבחר לנשיאות ב-8 במאי 1976. כשני שלישים משטח המדינה היו אז תחת כיבוש סורי ומיליציות פרטיות שלטו ברובו של השטח הנותר. כוחו כנשיא היה מוגבל. קצת לפני תום כהונתו בשנת 1982 פרצה מלחמת לבנון הראשונה וכוחות צה"ל פלשו למדינה מדרום והגיעו עד לפרברי ביירות.
סרכיס היה אמור למסור את השלטון לבשיר ג'ומאייל, אשר נבחר לנשיאות ב-21 באוגוסט 1982, אך ג'ומייל נרצח בהתנקשות תשעה ימים לפני המועד שבו היה אמור להיות מושבע לתפקידו, ולבסוף העביר סרכיס את השלטון לאחיו של בשיר, אמין, ב-23 בספטמבר.
סרכיס הלך לעולמו בשווייץ בשנת 1985, בגיל 61. הוא מעולם לא נישא.
כריתת כיס המרה
כריתת כיס המרה (cholecystectomy, כוֹלֵצִיסְטֶקְטוֹמִיָּה) היא ניתוח לכריתה של כיס המרה. פעמים רבות הוא מבוצע עקב סיבוכים של אבני כיס מרה.
רקע
כריתת כיס מרה מבוצעת במקרה של תסמינים חמורים ביותר של אבני מרה, או במקרה של דלקת חריפה בכיס המרה. הניתוח מבוצע אם אין בעיות קרישת דם, בעיות של המערכת החיסונית, או בעיות אחרות שעלולות להביא לסיבוכים. במקרה של דלקת רצוי לדחות את הניתוח עד תום הטיפול במחלה. אם התקף הדלקת נעלם לרוב תדחה הכריתה בחודשיים ואף יותר. אם במהלך הדלקת חלה התנקבות של כיס המרה, מופיע נמק, או מתפתחת מורסה, הצורך בכריתת כיס המרה עולה.
אבחנה של אבני מרה ודלקת בכיס המרה
אולטרסאונד היא שיטת אבחנה מצוינת לאבני מרה. באבחון של דלקת חריפה של כיס המרה מסתמכים בעיקר על התסמינים שכוללים:כאב שגובר במהירות ומחמיר בעת נשימה עמוקה, בחילה והקאה, התקשות שרירי הבטן בצד ימין, חום גבוה מהנורמלי ועולה בהדרגה. ישנם תסמינים של סיבוכים (ניקוב בכיס המרה, נמק או מורסה) הדורשים ניתוח: חום גבוה מאוד, רעידות, חסימת מעיים ועלייה בתוך שעות ספורות בספירת תאי הדם הלבנים. האבחנה מצריכה ספירת תאי דם, כימיה בדם, בדיקות תפקודי כבד (GGT ,GOT ,GPT)ובדיקת האנזים עמילאז. לאחר כל מיני התפתחויות ברפואה, כדוגמה: הלפרוסקופיה, הצורך בכריתת כיס המרה פחת או שנעשה בלפרוסקופ.
ביצוע הניתוח
כאשר הניתוח מתבצע בשיטה הפתוחה, ללא לפרוסקופיה, חותכים את חלקה הימני של הבטן, המנתח בוחן את צינור המרה ומוציא ממנו, לרוב, את האבנים שנתקעו בו. במקרה של עמילאז גבוה המנתח יבחן את הלבלב.
בחלק משמעותי של הניתוחים מתגלה כולסטרולוזיס של כיס המרה.
התאוששות
כריתת כיס המרה אינה פוגעת בהרגלי האכילה. כריתת כיס המרה אינה פוגמת בייצור המרה, אלא שלאחר הכריתה, המרה מופרשת ישר מהכבד לתריסריון.
דה דאם
דה דאם (בהולנדית: de Dam, "הסכר") הוא שמה של כיכר העיר של אמסטרדם. הכיכר ממוקמת במרכז העיר העתיקה של אמסטרדם.
היסטוריה
כיכר דאם ניצבת במקום בו ניצב בעבר סכר על נהר האמסטל. סכר זה נתן את שמו לעיר אמסטרדם ("הסכר על האמסטל"). הסכר נבנה בשנת 1270 ומשני צדיו נבנה היישוב הראשון באזור, שהיווה את ראשיתה של העיר.
במהלך השנים הורחב הסכר והפך לכיכר העיר שהלכה והתפתחה סביבו. הכיכר הקיימת כיום מורכבת למעשה משתי כיכרות שאוחדו. הסכר המקורי - Middeldam ("הסכר האמצעי") ו-Plaetse - כיכר סמוכה שעמדה ממערב לסכר.
בסמוך לכיכר פעל שוק דגים שהיווה את המרכז המסחרי של אמסטרדם, ובהמשך מרכז הממשל של אמסטרדם (והוקם בכיכר בית המשקולות, אשר נהרס בשנת 1808 בהוראת המלך לודווייק הראשון). בשל פעילות זו הוקם בסמוך לכיכר בניין עיריית אמסטרדם. בשנת 1808 הפך בונפרטה את בניין העירייה לארמון המלכות, ושינה את מבנה הכיכר על מנת לשפר את הנוף מהארמון ואת חזותו.
את המשכו של נהר האמסטל (ה"דאמראק" - Damrak) צפונית לסכר, ייבשו במהלך המאה ה-19, ובשטחים שיובשו הוקם בניין הבורסה של אמסטרדם בשנת 1837. הבניין נהרס בשנת 1903, ובמקומו הוקמה בשנת 1914 חנות הכלבו דה ביינקורף.
בשנת 1856 נחנכה בכיכר אנדרטת מלחמה שנקראת "האיחוד" (De Eendracht - "דה אנדראכט") בנוכחות המלך וילם השלישי. אנדרטה זו הוסרה בשנת 1914.
בשלהי המאה ה-19 הפכה הכיכר למרכז תחבורה, ומספר קווי חשמלית עברו דרכה. בראשית המאה ה-20 הועברו קווי חשמלית אלה לסטציונספליין (Stationsplein).
בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 הפכה הכיכר למעשה לכיכר הלאומית של הולנד, ונערכו בה הפגנות פוליטיות רבות. ב-4 במאי מדי שנה נערך בכיכר טקס יום הזיכרון ההולנדי (Nationale Dodenherdenking) בסמוך לאנדרטה הלאומית שהוקמה בכיכר בשנת 1956.
מספר פעמים במהלך השנה (בחגים כגון חג המולד וביום המלכה) נערך בכיכר יריד.
תיאור הכיכר
הכיכר ממוקמת במרכז ההיסטורי של העיר אמסטרדם, כ-750 מטרים דרומית לתחנת הרכבת המרכזית של אמסטרדם. צורת הכיכר רבועה, אורכה כ-200 מטרים ממזרח למערב וכ-100 מטרים מצפון לדרום. היא מקשרת בין הרחובות דאמראק ורוקין, העוברים לאורך נהר האמסטל ומקשרים בין התחנה המרכזית למונטפליין (כיכר המטבעה). הכיכר משמשת גם כמפגש הרחובות ניוונדייק (Nieuwendijk), קאלוורסטראט (Kalverstraat) ודאמסטראט (Damstraat). הכיכר נמצאת בסמוך לרובע החלונות האדומים של אמסטרדם, בדה ואלן.
בקצה המערבי של הכיכר ממוקם הארמון המלכותי הבנוי בסגנון נאו-קלאסי. מבנה זה שימש כבניין העירייה החל משנת 1655 והפך לארמון בשנת 1808. בסמוך לו, בצדה הצפוני של הכיכר, נמצאת הכנסייה החדשה שנבנתה בשלהי המאה ה-15 בסגנון אדריכלות גותית. כמו כן נמצא בכיכר מוזיאון שעווה - סניף של רשת מוזיאוני השעווה של מאדאם טוסו.
בצדה המזרחי של הכיכר נמצאת האנדרטה הלאומית שהוקמה בשנת 1956 לזכר חללי מלחמת העולם השנייה. כמו כן, בצד זה של הכיכר נמצא מלון קרסנאפולסקי וחנות הכלבו דה ביינקורף.
כתובת שומרונית מתל קסילה
הכתובת השומרונית (קריאת חוה קפלן):
החופרת זיהתה את המקום ככנסייה שומרונית, ודמתה לראות במילים: תכיר דקר את הדרישה להכיר בישו (הדקור), ולראות במילים פרק סנה את התקווה שהאל הגדול (מכסים) ישמיד (יפרק) את השונאים.
חלק עליה זאב ספראי שטען כי הכתב השומרוני משמש כאן כאלמנט עיטורי ללא משמעות, וכי מדובר כאן בבית כנסת יהודי, כפי שהכתובת "שלום על ישראל" מצביעה על כך.
הקריאה לפי צפריר: מכסימונה / ייזכר (על) שתרם / פרוקסנה / ייזכר (על) שתרם
הכתובת החלקית היוונית (תרגום חוה קפלן)
בזמן כהונתו של הקומס (או האדון) אורביקוס. המינחה של [פלוני] בן א (י)גאתי (ו)ס למען גאולתם של ילדיו אוהבי האלוהים. הושלמה העבודה עם אשנב התאורה.
הכתובת היוונית השלמה (תרגום חוה קפלן)
ברכה ושלום על ישתראל ועל המקום הזה. אמן
יש לשים לב לאופן הכתיבה של השם ישראל המצוי גם בכתבים שומרוניים אחרים.
פרשת מותו של סלומון טקה
סלומון טקה, צעיר ישראלי בן שמונה-עשרה שעלה מאתיופיה בגיל אחת-עשרה, נהרג ביוני 2019 מקליע שירה לעברו קצין משטרה. הקליע פגע בכביש, ליבתו ניתזה ופגעה בכלי הדם הגדולים בחזהו של טקה, והוא נהרג. הירי בוצע לאחר שטקה ושלושה קטינים השליכו אבנים לעבר הקצין ושתיים מהן חבלו בו, באופן שעורר בו לטענתו חשש לחייו. הפרשה הובילה להפגנות של יוצאי אתיופיה במוקדים רבים בישראל במחאה נגד שיטור יתר על בסיס צבע עור.
בפברואר 2020 נפתח משפטו של הקצין היורה, באשמת גרימת מוות ברשלנות.
נסיבות הירי
לפי כתב האישום בילה הקצין בגינה ציבורית עם אשתו ושני ילדיו. אשתו הפנתה את תשומת לבו לכך שנער כבן 13 נותן כסף לשלושה קטינים אחרים, באופן שיצר אצלה רושם כי הם נוטלים את כספו באיומים. הקצין ניגש אל הנער, ציין כי הוא איש משטרה, תשאל אותו על שאירע והלה אישר כי מסר להם שטר של 50 ש"ח. הקצין פנה אל שלושת הקטינים, הזדהה באמצעות תעודת מינוי משטרתית ודרש מאחד הקטינים לרוקן את כיסיו. על פי כתב האישום, בשלב זה הצטרף טקה אל הקטינים, שאל את הקצין מיהו וטען כי התעודה והאקדח שהציג מזויפים. על פי כתב האישום, הקניטו טקה והקטינים את הקצין וגידפו אותו. בעקבות זאת החליט הקצין לעזוב את המקום, התקשר למשטרה ודיווח כי מאיימים עליו. הקצין הבחין שאשתו וילדיו ממתינים לו במרחק של כ-25 מטרים והחליט לא להתקרב אליהם, במקום זה נכנס לחניה פתוחה של בית סמוך. הנערים הלכו בעקבותיו, וטקה וחלק מהקטינים השליכו לעברו אבנים, כאשר שתיים מהאבנים פגעו בו וחבלו בו. על פי עדותו של חוקר המחלקה לחקירות שוטרים במשפטו של הקצין, אחת משתי האבנים שפגעו בקצין הושלכה על ידי טקה. לטענת הקצין הוא חש בשלב זה כי נשקפת סכנה לחייו, בעוד שהמחלקה לחקירות שוטרים גרסה כי הקטינים וטקה לא סיכנו את חייו. הקצין יצא מהחניה אל מרכז הכביש, כשטקה ושניים מהנערים עומדים מולו במרחק של 3–4 מטרים. הוא שלף את אקדחו, דרך אותו, כיוון אותו לעבר הנערים וצעק להם להתרחק. מיד לאחר מכן כיוון את אקדחו אל מרכז הכביש לשמאלו של טקה ומעט לפניו, וירה ירייה אחת. אחת מטענות התביעה היא שלמעשה ירי זה בוצע בניגוד לפקודות המשטרה המחייבות.
תוצאות הירי
הקליע שירה הקצין פגע באספלט וליבתו ניתזה ממנו אל בית השחי השמאלי של טקה. ליבת הקליע פגעה בכלי הדם הגדולים בבית החזה ובריאותיו של טקה. שכנה העוסקת ברפואה דחופה חשה תוך שניות לעבר טקה וביצעה בו החייאה, אולם צוותי הרפואה שהגיעו למקום לא הצליחו להצילו והוא נפטר כתוצאה מהלם תת-נפחי חמור. קצין המשטרה פונה לבית החולים ושם עוכב לחקירה ובהמשך נעצר על ידי חוקרת המחלקה לחקירות שוטרים.
לאחר הירי
לפי דברי התובע מטעם מח"ש על שיחות הטלפון של הקצין למוקד: "בתחילה אמר יריתי בברך, בשיחה שלישית אומר יריתי לכיוון הרגליים".
בניגוד לטענות עדי הראייה שהקצין ירה שני כדורים, במחסנית נמצאו 14 כדורים מתוך 15. בתחילה, נמסר כי בגופו של טקה נמצאו כמות אלכוהול ברמה בינונית ושאריות חשיש. במהלך משפט הקצין התברר כי אותן בדיקות בוצעו באיחור ולא במהלך הנתיחה שלאחר המוות. ממצאים נוספים שעלו תואמים את גרסת הקצין למה שהתרחש במקום ולנסיבות שהביאו אותו לירות. על פי העדויות של שני נערים שהיו נוכחים באירוע, טקה התקרב אל הקצין כשהוא מחזיק בידו אבן גדולה, או שתי אבנים בגודל כף יד, ואיים עליו: "אם תירה בי אז אני אגן על עצמי, אל תנסה".
הפגנות
בהלווייתו של טקה, שנערכה ב-2 ביולי 2019, נכחו אלפי אנשים. באותו ערב הפגינו אלפי אנשים בכל הארץ כנגד אלימות משטרתית ושיטור יתר. מקצת המפגינים נקטו בפעולות אלימות, הכו ופצעו שוטרים ואזרחים בעימותים, הבעירו צמיגים וכלי רכב אחדים (אחד מהם היה של נהג שעקף מחסום משטרתי ודרס מפגינים, רכב אחר שהובער היה נטוש), חסמו כבישים וצמתים, בהם צומת קריית אתא, נתיבי איילון, צומת קסטינה, סמוך למגדלי עזריאלי בתל אביב, הכניסה לירושלים סמוך לגשר המיתרים, וכבישים נוספים ברחבי ישראל. מנגד, נפצעו עשרות מפגינים, ביניהם דווח על מקרה של פגע וברח שתועד ליד רמלה. בשעות הראשונות של ההפגנה אפשרה המשטרה את חסימות הצירים, אולם בשעות הלילה החלה בפינוי בכוח של המפגינים, תוך החרפת העימותים עמם. בחודשיים שלאחר מות טקה קיימו פעילים מדי ערב משמרות מחאה מול בתיהם של ראשי מערכת אכיפת החוק, תחת הכותרת "באים לאחראים". בסוף אוגוסט 2019 נערכה עצרת "הסיפורים מאחורי השמות" ברחבת מוזיאון תל אביב, בה סיפרו משפחות על בניהם שנהרגו בעקבות אלימות משטרתית.
פשעי שנאה
מספר פשעי שנאה דווחו לאחר הלווייתו של טקה:
חקירת ההדלפות
על פי משרד המשפטים, הורשע טקה בסיוע למעשה גנבה, ושני תיקי חקירה נוספים שנפתחו נגדו עמדו בדיונים בעת מותו. נתונים חסויים אלה מהרישום הפלילי של טקה נחשפו כתגובה לפרסומים כוזבים של העיתונאי אבי אשכנזי והרשתות החברתיות, שלפיהם היו לטקה 14 תיקי חקירה פתוחים, וכי בעת מותו היה אמור לשהות במעצר בית על הפעלת מעבדת סמים. המחלקה לחקירות שוטרים פרסמה הודעה ולפיה פורסמו דיווחים שגויים לגבי עברו הפלילי של טקה וכי תקיים בדיקה בנוגע להפצתם. בהמשך דיווחה כתבת המשטרה ליה ספילקין כי לטקה לא יוחסו עבירות אלימות ולא הוטל עליו מעצר בית. לפי סליפקין, הוא הורשע בעבירה אחת – סיוע לגנבת בקבוק יין בעת היותו קטין – והוגשו נגדו שתי תלונות בגין איומים: האחת לאחר שהשליך בקבוק מים במסגרת ויכוח עם אחותו (תלונה ממנה חזרה בה אחותו) והאחרת לאחר ויכוח עם אחות רפואית. בעקבות ההדלפות ביקש ראש היחידה הממשלתית לתיאום המאבק בגזענות מן היועץ המשפטי לממשלה לפתוח בחקירה פלילית כנגד מי שהפיץ את המידע אודות הרישום הפלילי של טקה "במזיד על מנת לצייר את המנוח כמי שאינו קורבן תמים". ב-18 ביולי 2019 פרסם היועץ המשפטי לממשלה הודעה חריגה, ולפיה מעשה הדלפת חומרי החקירה "לא נעשה על דעת גורמי אכיפת החוק" והועברה לבירור של המשנה ליועץ לעניינים פליליים וכן לבירור מול משרד הבריאות, האחראי על המרכז הלאומי לרפואה משפטית.
בדיון שנערך במאי 2020, קבעה שופטת בית משפט השלום בחיפה כי לטקה לא היה רישום פלילי הרלוונטי לעניין התקרית עם הקצין.
ביקורת על התנהלות המשטרה
יומיים לאחר הירי, שנחקר על ידי מח"ש, זומן אחד העדים לירי למתן עדות בתחנת משטרת זבולון, אליה השתייך הקצין היורה. לטענת העד ואביו, השוטרים האשימו אותו בהתפרעות קודמת ורמזו לו כי יש לו מה להפסיד מעדותו כנגד הקצין היורה. לטענת הסנגורית הציבורית המחוזית במחוז חיפה, עו"ד ענת מיסד-כנען, שוטרי תחנת זבולון נהגו לערוך חיפושים בלתי חוקיים על נערים כהי עור, ללא חשד סביר וללא הסכמתם, ופתחו להם תיקי חקירה פליליים משהביעו התנגדות לכך.
שלושה שבועות לאחר הירי נודע כי הקצין היורה הוא בן-דודה של ראש אגף משאבי אנוש במשטרה, ניצב עינת גיל צובארי. לטענת המשטרה הופקד הטיפול במקרה בידי סגנה של ניצב צובארי, אולם לטענת עורך הדין איציק דסה המייצג את משפחת טקה, קיים ניגוד עניינים מובהק בהפקדת התיק בידי פקודה הישיר של ניצב צובארי. עו"ד דסה הוסיף וטען כי היחס המועדף לבן-דודה של ניצב צובארי בא לידי ביטוי בשחרורו המהיר למעצר בית, בניגוד למקובל במקרים דומים, בשיכונו בבית מלון ובהכפשות השקריות שהפיצה דוברות המשטרה.
בפברואר 2020 הודיע שר המשפטים אמיר אוחנה כי בעקבות התנהלות מח"ש בפרשה, החליט להקים ועדת בדיקה ממשלתית לחקירת התנהלותה הכללית של מח"ש, ובכוונתו להביא את התוכנית לאישור הממשלה. בתגובה הודיע היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, כי לדעתו קיימת מניעה משפטית להקים ועדה בתקופת בחירות.
בנוסף למשפט הפלילי תבעה משפחת המנוח פיצויים מן הקצין היורה ומן המשטרה במשפט אזרחי, בגין מעשיהם במהלך ולאחר תקרית הירי, ופורסם שתקבל פיצוי של 1.8 מיליון ש"ח.
החזרת הקצין היורה לעבודה במשטרה
ב-11 בפברואר 2021 הודיע מפקד מחוז חוף, ניצב יורם סופר, כי החליט להחזיר לעבודתו במשטרה את הקצין כקצין מבצעים. ההחלטה נתקלה בביקורת ציבורית ובוטלה על ידי מפכ"ל המשטרה, קובי שבתאי, למחרת היום כאשר הודיע כי הקצין לא יוחזר למשטרה, אלא למערך הכבאות. העברתו למערך הכבאות בוטלה על ידי נציב שירות המדינה, פרופ' דניאל הרשקוביץ, לאור הוראות התקשי"ר האוסרות על קליטת מועמדים המעורבים בפלילים.
השלכות פוליטיות
גל המחאה נגד שר המשפטים ונגד השר לביטחון פנים, חברי מפלגת הליכוד, נטל חלק פוליטי במסגרת מסע הבחירות לכנסת העשרים ושתיים. רשימת כחול לבן הקימה מטה במטרה להעביר קולות של יוצאי אתיופיה אליה תוך הדגשת העובדה כי ברשימת כחול לבן שובצו שני חברי כנסת מקהילת יוצאי אתיופיה (פנינה תמנו-שטה וגדי יברקן), בעוד שברשימת הליכוד נדחק חבר הכנסת אברהם נגוסה למקום ה-51. בנוסף הקים הפעיל החברתי אבי ילאו את מפלגת צדק, המאגדת קבוצות מחאה שונות בחברה הישראלית, לרבות ישראלים יוצאי אתיופיה. מפלגת צדק קבלה כשלושת אלפים קולות, ולא עברה את אחוז החסימה.
שלמון שפירא
שלמון שפירא (Salmon Shapira; ה' באייר תר"ף, 23 באפריל 1920 - ד' באלול תשע"ג, 10 באוגוסט 2013) היה מורה ומחנך, מנהל, מפקח ובלשן.
נעוריו
שפירא נולד בלידה ביתית במושבה יבנאל, שלישי מתשעה ילדים (שני בנים ושבע בנות), להוריו הרב בן ציון שפירא ובילהה (לבית צוקרמן).
אביה של אמו, שמואל צוקרמן, ממשפחה רבת דורות בירושלים, הקים את אחד מבתי הדפוס הראשונים בירושלים העתיקה, בשנת תרל"ב (1871). בבית הדפוס ביקר בנימין זאב הרצל, יחד עם אברהם משה לונץ, על מנת לראות את מכונת הדפוס המפורסמת: "מכונת מונטיפיורי" שהדפיסה בימים ההם את הספרים הראשונים בירושלים, לאחר שהועברה מבית הדפוס של ישראל ב"ק.
שפירא היה נינו של רבי חיים יעקב שפירא, לימים הראב"ד של ירושלים, נינו של ר' אריה לייב שפירא - ר' "ליבלי קובנר", דור 27 לרש"י, הנחשב לצאצא ישיר לדוד המלך ונצר לאחת המשפחות העתיקות ביהדות אשכנז, שפירא, שמוצאה מתחיל באמצע המאה ה-14, מהרב שמואל שפירא מהעיר שפייר שבאשכנז (גרמניה).
הוריו במקור מירושלים, והגיעו ליבנאל כיוון שאביו ניהל את בית הספר הדתי הראשון של המושבה. אביו, שהיה בין היתר סופר ומשורר, פרסם לעיתים את יצירותיו תחת שם העט "אבי שלמון". בהיותו בן 20 המשפחה התגוררה באחד מבתי כולל הורדנא.
בהיותו נער היה חבר בתנועת בית"ר, ולימים הצטרף שפירא לאצ"ל בירושלים, שם עסק בעיקר בשמירות.
נישא למרים, לבית לנואל (אותה הכיר דרך חברתה – תחיה, אחותו),, אחותו של הרב אברהם יצחק לנאל, ונולדו להם בן ושתי בנות (שם בנו הוא בועז, כשם בנו של שלמון התנ"כי).
שפירא הלך לעולמו בירושלים ב-10 באוגוסט 2013 ונקבר בהר המנוחות.
מחנך, מנהל, בלשן ומפקח
כבר מגיל 17 שימש כמורה, לאחר שסיים את לימודי ההוראה בבית המדרש למורים של "תנועת המזרחי" בשנת 1937. בזמן לימודיו בסמינר המורים, היה חברו של משה צבי נריה.
לאחר מכן למד שפירא באוניברסיטה העברית, לשון עברית וחינוך, וסיים בהצטיינות.
ב 1939 לימד בתלמוד תורה לתימנים בתל אביב. בהמשך יסד את בית הספר אבוקה במעברת תלפיות וניהל אותו מספר שנים, ולאחר מכן ייסד את בית הספר היסודי הממלכתי דתי ע"ש הרב המאירי בשכונת קטמון ח' בירושלים, אותו גם ניהל במשך שנים רבות.
בשנים 1971 ו - 7–1976 למד באוניברסיטה העברית, בבית הספר לחינוך, ובחוג ללשון עברית, שפות שמיות עתיקות. בחוג ללשון עברית היה תלמידו של פרופסור יחזקאל קוטשר, וחברו ללימודים של משה בר אשר.
שפירא עבד גם כמורה ללשון העברית של תלמידי חו"ל בבית הספר לתלמידי חו"ל באוניברסיטה העברית.
בנוסף, השתתף במפעל מילון עברי-עברי, כבלשן לשפה העברית והארמית, תחת הנהגתו של פרופסור משה גושן-גוטשטיין. שפירא הצטרף לכתיבת המילון לאחר שיצא כרך המבוא בשנת 1968. עם פטירתו של גושן, בשנת 1991, הופסקה העבודה, ולא יצאו כרכים נוספים.
בשנת 1971 היה שפירא לאחראי על בדיקת ספרי לימוד במשרד החינוך, וכן גם למפקח ארצי של משרד החינוך על החינוך הממלכתי דתי.
בשנת 1975 יצא לפנסיה, והמשיך בחקר השפה העברית והארמית בביתו, שבשכונת בית הכרם בירושלים.
דאמור
דאמור (בערבית: الدامور) היא עיר חוף לבנונית נוצרית השוכנת כ־20 קילומטר דרומית לביירות. שמה של העיר נגזר משמו של האל הפניקי דמורוס. בעיר נשפך לים התיכון נהר דאמור, אחד מהנהרות העיקריים בחוף הלבנוני.