cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Good Morning
הקלטה
בתחילת 2006 וסט פיקח על ההקלטה וההפקה של האלבום Graduation, בו זמנית עם אלבומו השביעי של חברו הקרוב, הראפר קומון, Finding Forever, שיצא בשנת 2007. כתוצאה מכך, הייתה חפיפה משמעותית בין המפגשים של השניים באולפן בנוגע לשני האלבומים. קומון הועיל בהלחנת השירים, בזמן שוסט הועיל בהפקת אלבומו של קומון. כמו רוב החומרים לאורך אלבומו השלישי, כתיבת השיר מאופיינת בסיפור סיפורים וליריות מופשטת. בכל בית בשיר, קיצר וסט את שורותיו על מנת להעביר בצורה ישירה יותר את דאגותיו. באשר לראפ של וסט, לאחר שסייר בהופעות של להקות ארנה רוק אירופאיות כמו U2 והרולינג סטונז, החל לפשט כמה מהחרוזים שלו, כיוון שלא תמיד הצליח לטלטל קהל עם מילים מורכבות. הוא בחר מסירה לירית פחות מורכבת, הכוללת שורות הבנויות על סיסמאות אנמיות בעלות הקשר אוניברסלי יותר.
השיר מכיל שירה נוספת של הזמרת האוסטרלית קוני מיטשל מלהקת הדאנס "Sneaky Sound System", וכן של זמרת הנשמה טוני ויליאמס. השיר אף כולל בסופו אינטרפולציה לבית של חברו של וסט, הראפר ג'יי זי, שהיה אמור להופיע בשיר. במהלך סוף השיר, מדקלם ג'יי זי בצקרה שורה מתוך שירו, "The Ruler's Back", הפותח את אלבומו, The Blueprint, שהופק על ידי וסט. וסט שינה את קצב דיקלומו של ג'יי זי, תוך שהשמיט מתוכו מילה, על מנת לשמור על קצבו של השיר.
הרכב השיר
השיר הוא שיר היפ הופ אפ-טמפו הנמשך כשלוש דקות ו-15 שניות. תוכנו הלירי והמוזיקלי של השיר הוא גם בהיר וגם ככה בגוון. בשיר אווירה שטופת שמש ואופטימית ברובה, אך גם זהירה וסנטימנטלית. השיר מכיל אלמנטים של מוזיקה אלקטרונית ואמביינט וכן קלידים של העידן החדש. עבור השיר השתמש וסט במכשיר אלקטרוני מינימליסטי המורכב מכלי מקלדת, מכונת תופים וקולות רקע.
לאחר פתיחתו הדלילה של השיר, עיבוד השיר הופך בפתאומיות לשכבה של קלידים עם הגעת הרפרן של השיר. השיר פשטני בפזמון העדין שלו, בו וסט חוזר על שם השיר כארבע פעמים. לאחר כל חזרה על שם השיר, נשמעים מזמורי מקהלה כמילוי אינסטרומנטלי עדין. ההוק של השיר שומר על הרמוניות ווקאליות מחוספסות בעזרת דגימות ווקאליות ללא מילים מהשיר "Someone Saved My Life Tonight" של אלטון ג'ון. סגנון הראפ של וסט חלקלק ואגרסיבי במיוחד בשלושת הבתים בשיר, המציגים בתוכם כולם כ-8 שורות. המסירה הלירית הישירה של וסט זורמת באופן איטי. לאחר הבית השלישי, השיר מעלה את עצמו מהרפרן לקולותיו של הראפר ג'יי זי, תוך שהוא משתמש במילים משירו, "The Ruler's Back". הקומפוזיציה המוזיקלית מגיע לסיומה בזיווג שירה נוסף של ג'יי זי בליווי ניגון סינתיסייזר.
מבחינה לירית, השיר הוא הצהרה מנצחת של הישג מקצועי וכלכלי. השיר ממשיך את נושא החינוך שהחל באלבומי האולפן הקודמים של וסט, The College Dropout ו-Late Registration. שני הפרקים הראשונים בטרילוגיית האלבומים המתוכננת של וסט, החלו במסלול החלו ברצועת היכרות המציגה מנהל בית ספר המתייג את וסט כ"אכזבה". לעומת זאת, השיר "Good Morning" מתחיל את האלבום Graduation כתיאור רמת ההצלחה של וסט בשני אלבומיו הראשונים, ובכך הוא ממשיך לקראת השלב הבא בקריירה שלו. בהתאם, וסט משתמש בפתיחת האלבום Graduation, כדי למסור כתובת התחלה אנמית. וסט הצהיר כי האלבום מתפקד כמו תזה, מה שמייצר אנלוגיה בה הוא משווה את המוזיקה שלו לאקדמיה. כמו כן, וסט משווה בשיר את ההתגברות על מכשולי החיים לסיום אוניברסיטה בצורה ישירה.
למרות היותו שיר מרומם, מילותיו של וסט הן אוורובוריות באופיין, והן בנויות על צניחה עצמית תחת ביקורת עצמית קשה, המציעים שכל הצלחה או הישג חדש יעניק לו סיבות נוספות לפקפק בעצמו. הליריות, הווידוי והמסירה של וסט מודגשים על ידי האיכות הפשוטה והקלילה של השיר. הבתים של השיר דנים בדאגות ליריות הקשורות לאנטי-אליטיזם. וסט מבקר את הריבוד המיוצר על ידי הומוגניזציה של מערכת החינוך האמריקאית. לצד הצהרות הניצחון המוטבציוניות, מילות השיר משלבות בתוכן שעשועי לשון ואזכורים רבים של תרבות הפופ. הם מתייחסים לשחקנית האמריקאית רוזי פרז, הסרט עשה את הדבר הנכון, פעיל זכויות השחורים האמריקאי מלקולם אקס, וכן לסרט הקלאסי משנות ה-80 בחזרה לעתיד.
ביקורות
לשיר הופנו ביקורות חיוביות, במיוחד מצד מבקרי המוזיקה העכשווית. ג'ון ווש מ-Hot Wash כינה את הרכבו המוזיקלי של השיר "מפואר", והרחיב כי "פעימות הנוירוטיות של הרצועה עשויות להוות את הרקע, אבל הדגימה הגבנית והטעימה מרימה את השיר בחוזקה לספקטרום הפופ". מגזין אנטרטיינמנט ויקלי ציין, "'Good Morning' החלק והנשגב הוא פשוט כל כך רענן ולא קשור - זה קניה שחי במרחב חלומי, טהור ויצירתי". נטלי וינר מבילבורד הגדירה את השיר כ"אחד מההמנונים המרוממים ביותר של וסט", ואמרה: "הסימפול של אלטון ג'ון בשילוב אנטי-הממסדיות של קניה, יגרום למישהו להרגיש טוב יותר עם חוסר התואר היחסי שלו". ג'סה פדניה מ-RapReview ראה את השיר כ"דרך חזקה להתחיל את האלבום". צ'ייס הופברגר מ-The Austin Chronicle העניק שבחים לאופן החדשני בו מסמפל וסט את אלטון ג'ון לצורך הפקת השיר. בן תומפסון מהאובזרבר ציין את השיר כאחד מחמשת השירים הטובים ביותר מתוך האלבום.
וידאו קליפ
אף על פי שלא יצא כסינגל, הופק לשיר וידאו קליפ מונפש של כשלוש דקות. את הווידאו קליפ ביים האמן העכשווי היפני טאקאשי מורקמי. מורקמי גויס על ידי וסט כדי לפקח על הכיוון האמנותי של האלבום Graduation והסינגלים הנלווים אליו. שיתוף הפעולה התפתח לראשונה כאשר וסט ביקר בסטודיו של מורקמי, "Kaikai Kiki Co", במהלך טיול קצר בטוקיו, במסגרת סיבוב הופעות ביפן. הווידאו קליפ המונפש הקצר מכיל בתוכו תמונות פסטל מבריקות וצבעוניות הלקוחות מתנועת האמנות הפוסט-מודרנית של מורקמי, "סופרפלאט".
נכון ליוני 2021, מונה הצפיות של הקליפ באתר יוטיוב עומד על כ-61 מיליון.
אדוארד באודן
אדוארד באודן (באנגלית: Edward Bawden; 10 במרץ 1903 – 21 בנובמבר 1989) היה צייר, מאייר וגרפיקאי אנגלי, הידוע בהדפסים, כריכות ספרים, פוסטרים ורהיטי גן שלו. באודן לימד בקולג' המלכותי לאמנות, שם למד, עבד כאמן מסחרי ושימש כאמן מלחמה במלחמת העולם השנייה. הוא היה צייר של צבעי מים אבל עבד בהרבה מדיות שונות. הוא אייר מספר ספרים וצייר ציורי קיר הן בשנות ה-30 והן בשנות ה-60. הוא זכה להערצה על ידי אדוארד גוריי, דייוויד ג'נטלמן ואמנים גרפיים אחרים, ועבודתו והקריירה שלו קשורות לעיתים קרובות לזו של אריק רביליוס בן זמנו.
ביוגרפיה
אדוארד באודן נולד ב-10 במרץ 1903 בבריינטרי, אסקס, בנם היחיד של אדוארד באודן, מוכר ברזל, ואלינור באודן. הוריו היו נוצרים מתודיסטים. הוא בילה זמן רב בציור או בשיטוט עם רשת פרפרים ומיקרוסקופ. בגיל שבע הוא נרשם לתיכון בריינטרי, והחל ללמוד או להעתיק ציורים של חתולים מאת לואי וויין, ואיורים במגזינים שונים. בבית הספר התיכון, כשהיה בן חמש עשרה, המליץ לו המנהל ללמוד יום אחד בשבוע בבית הספר לאמנות של קיימברידג'.
לאחר שעזב את בית הספר ב-1919, למד בבית הספר לאמנות בקיימברידג' במשרה מלאה בין השנים 1919 עד 1921. שם החל להתעניין בקליגרפיה ובעבודותיהם של אוברי בירדסלי, ריצ'רד דויל, ויליאם מוריס וויקטוריאנים אחרים. לאחר מכן, בשנת 1922, קיבל מלגה לבית הספר המלכותי לאמנות בלונדון, שם למד איור עד 1925. בבית הספר הוא פגש את עמיתו אריק רביליוס; הזוג תואר על ידי המורה שלהם פול נאש כ"התפרצות יוצאת דופן של כישרון".
עבודה מוקדמת
בתקופה זו ייצר באודן את האריחים לרכבת התחתית של לונדון שהוצגו בתערוכת הבנייה הבינלאומית באולימפיה באפריל 1928. בשנת 1928, הוזמן באודן על ידי סר ג'וזף דווין, ליצור ציור קיר עבור חדר האוכל במורלי קולג', לונדון יחד עם רביליוס וצ'ארלס מהוני. ציור הקיר נחשף ב-1930 על ידי ראש הממשלה לשעבר סטנלי בולדווין, שהיה בזמנו מנהיג האופוזיציה.
עד 1930, באודן עבד יום אחד בשבוע עם רביליוס והמורה לשעבר שלהם, נאש, והפיקו איורים עבור חברות מובילות באותה תקופה כמו London Transport, Westminster Bank, Twinings, Poole Potteries, Shell-Mex & BP, the Folio Society, Chatto & Windus ו- Penguin Books. בתחילת שנות ה-30 הוא התגלה על ידי סוכנות הפרסום סטיוארט, בבעלות ה. סטיוארט מנזיס ומרקוס ברוול. בערך בזמן הזה הפיק באודן כמה מהעבודות החדשניות ביותר שלו עבור Fortnum & Mason ואימפריאל איירווייס.
אמן מלחמה
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש באודן כאמן מלחמה רשמי, תחילה בצבא הבריטי בצרפת ולאחר מכן, בעקבות פינוי הצבא משם, במזרח התיכון. כבר בצרפת לפני שהוכרזה מלחמת העולם השנייה, הוא תיעד מערכי הגנה, ואז היה עד להפצצות ולפינוי מדנקרק. הוא הוצב בצפון אפריקה כאמן משרד מלחמה בחוזה במשרה מלאה לוועדה המייעצת של אמני מלחמה. באודן צייר נופים ודיוקנאות בלוב, סודן, קהיר ועוד. לאחר שערך סדרת רישומים בדרום עיראק, הוחזר באודן ללונדון. הוא עזב את קהיר אך הועבר לאוניה "לאקוניה", בדרבן ב-27 באוגוסט 1942. האוניה טורפדה וטבעה, ב-12 בספטמבר 1942. הוא בילה חמישה ימים בסירת הצלה פתוחה לפני שחולץ על ידי ספינה צרפתית. הוא הוחזק בשבי במחנה המעצר של וישי בקזבלנקה במשך חודשיים לפני שהמחנה שוחרר על ידי חיילים אמריקאים. מקזבלנקה הפליג לנורפוק, וירג'יניה. כאשר בסופו של דבר חזר לבריטניה, באודן עשה ציורי דיוקן בבית החולים הצבאי בקולצ'סטר ובסקוטלנד, כשהכוחות הפולניים התאמנו שם. הוא חזר לעיראק בספטמבר 1943, כאמן משרד המידע לעבודה בבגדד ובכורדיסטן, לפני שהצטרף ליחידה בג'דה. מג'דה חזר לדרום עיראק, לפני שנכנס לאיראן כדי לתעד משלוחי אספקה לברית המועצות.
באודן חזר לאנגליה ב-1944 ולזמן קצר, צייר ברציפי סאות'המפטון לפני שיצא ליוגוסלביה, דרך רומא. כשהוא לא הצליח להיכנס ליוגוסלביה הוא נסע לרוונה, ולאחר מכן ליוון, אוסטריה ופירנצה לפני שנסע חזרה לאנגליה ביולי 1945.
עבודה מאוחרת יותר
באודן התגורר באסקס משנות ה-30 עד 1970. בזמן שחי בארדפילד הוא היה חבר חשוב בקהילת האומנים המקומית. קבוצה זו של אמנים מקומיים הייתה מגוונת בסגנון אך חלקה אהבה לאמנות פיגורטיבית, מה שהפך את הקבוצה למובדלת מקהילת האמנות סנט איב הידועה יותר בקורנוול, אשר, לאחר המלחמה, נשלטו בעיקר על ידי ציירים אבסטרקטים.
במהלך שנות ה-50, אמני בארדפילד ארגנו סדרה של תערוכות "בית פתוח" גדולות שמשכו תשומת לב עיתונות הארצית. ביקורות חיוביות והחידוש של צפייה ביצירות אמנות בבתיהם של האמנים עצמם, הביאו אלפים לבקר בכפר המרוחק במהלך תערוכות הקיץ של 1954, 1955 ו-1958. בנוסף לתערוכות אלה, אמני בארדפילד ערכו מספר תערוכות נודדות של עבודותיהם ב-1957, 1958 ו-1959. לאחר מות אשתו ב-1970, עבר באודן לעיר הסמוכה Saffron Walden, שם המשיך לעבוד עד מותו בביתו ב-21 בנובמבר 1989.
מורשת
ניתן לראות את עבודתו באוספים מרכזיים רבים והיא מוצגת באופן קבוע בגלריה לאמנות פריי. עבודותיו הציבוריות הבולטות ששרדו כוללות קיר המתאר מעבורת על נהר לאה, שהוזמנה על ידי הרכבת התחתית של לונדון וממוקמת על רציף קו ויקטוריה בתחנת הרכבת התחתית טוטנהאם הייל. באודן ייצר גם את הצללית דמוית הקמיע של המלכה ויקטוריה הממוקמת בתחנת הרכבת התחתית ויקטוריה. מפה מוקדמת, שהופקה ב-1931 עבור מלון סקרבורו'ס פביליון והוצגה לספריית סקרבורו כאשר המלון נמכר, שוחזרה ונתלתה מחדש בספרייה.
ציור הקיר המקורי של מכללת מורלי שיצר באודן בשנות ה-30 נהרס במהלך הפצצה בזמן מלחמה; אולם המכללה שנבנתה מחדש והועברה על הגדה הדרומית מכילה ציור קיר משובח ששרד על ידו. בשנת 1965 השלים באודן ציור קיר עבור אוניברסיטת קווינס, בלפסט.
רוזנות שמפאן
רוזנות שמפאן (בלטינית: Comitatus Campaniensis; בצרפתית עתיקה: Conté de Champaigne), או רוזנות שמפאן וברי, הייתה טריטוריה היסטורית ונסיכות פיאודלית בצרפת שמקורה בממלכת ימי הביניים המוקדמת של אוסטרזיה. הרוזנות הפכה לחלק מאדמות הכתר עקב נישואיהם של ז'אן הראשונה, מלכת נווארה, שהייתה רוזנת שמפאן, ופיליפ הרביעי, מלך צרפת.
היסטוריה
הרוזנות נוסדה ב-950 כאשר איג הגדול הפך לווסאל של לואי הרביעי, מלך צרפת והשיב לו את העיר לאן. בתקופתו של רובר השני שמלך על צרפת מ־996 עד 1031, שמפאן הייתה אחת משבעת המחוזות של צרפת שנשלטו על ידי רוזנים או דוכסים שהיו למעשה עצמאיים. איג הראשון (1102–1125) עשה שימוש בתואר רוזן שמפאן לראשונה.
במרוצת המאה ה-12 והמאה ה-13 חצר שמפאן הפכה למרכז ספרותי נודע, ונערכו ירידי שמפאן בערים טרואה, פרובינס, באר-סור-אוב ולאני. ירידים אלו התפרסמו בכל רחבי אירופה. הרוזנות הגיע לשיאה כאחת העשירות והחזקות בנסיכויות הצרפתיות בתקופת שלטונו של אנרי הראשון.
ב־1285, פיליפ הרביעי, מלך צרפת נשא לאישה את ז'אן הראשונה, מלכת נווארה. באמצעות נישואים אלה רוזנות שמפאן שהייתה חלק מירושתה של ז'אן, הפכה לנחלתו של מלך צרפת. הרוזן האחרון של שמפאן היה לואי, בנו של פיליפ הרביעי, שעלה לשלטון כלואי העשירי, מלך צרפת אחרי מות אביו ב-1314, ואיחד את שמפאן עם צרפת.
שמפאן המשיכה להתקיים כפרובינציה עד המהפכה הצרפתית כאשר האספה המכוננת הלאומית חילקה אותה למחוזות (4 במרץ 1790).
מילוג
מילוג הוא אתר אינטרנט שמספק מילון עברי-עברי מקוון חינמי. מילוג כולל הסברים ותוספים הקשורים לשפה העברית, מציג פירוש למילה, מונח, או ביטוי באופן מפורט, ומאפשר לקבל מילים נרדפות למילה כלשהי, צירופים וביטויים, ראשי תיבות, גימטריה, חרוזים, ומאמרים.
האתר הוקם ב־2011.
יחסי אירלנד–טורקיה
יחסי אירלנד–טורקיה הם יחסי החוץ בין אירלנד לטורקיה.
סקירה כללית
האירוע הידוע הראשון ביחסי טורקיה–אירלנד הוא שחרור ספינת סוחר אירית שנלכדה על ידי שודדי ים בעת שיט ב על ידי הצי העות'מאני ב.
אירלנד חוותה את הרעב הגדול בין השנים 1845–1851, וכתוצאה מכך אבדו חייהם של כמיליון מהאוכלוסייה האירית וגרמה למיליון נוסף להגר מעבר לים. במהלך הרעב, הסולטן העות'מאני אבדילמג'יט הראשון סיפק 1,000 לירות של סיוע כספי לאירלנד.
יתר על כן, האימפריה העות'מאנית שלחה לאי ספינות שהביאו תבואה ומזון. אמונה רווחת בקרב העם האירי היא כי, הספינות העות'מאניות שהגיעו מאיסטנבול לא הורשו להיכנס לנמל דבלין, ולכן נאלצו לפרוק את מטענן בחשאי בנמל דרוהדה, עיירה 70 ק”מ צפונית לדבלין. לזכר העזרה, נחשף לוח ב-2 במאי 1995 בבניין ששימש בית העירייה של התקופה, לרגל חגיגות 800 שנה לעיר ההיסטורית דרוהדה בהנצחה ובזכר השנה לציון 150 שנה לרעב הגדול.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נלחמה דיוויזיה אירית בפיקוד בריטי במהלך המערכה בגליפולי, שם קיפחו את חייהם כ-4,000 חיילים אירים.
הייצוג הדיפלומטי הראשון של טורקיה שהוסמך לאירלנד החל לפעול ב-11 בדצמבר 1972 באמצעות משרד שהוצמד לשגרירות טורקיה בפריז, צרפת. בהמשך נפתחה שגרירות טורקיה בדבלין ב-10 בדצמבר 1973, ואילו שגרירות אירלנד באנקרה נפתחה בשנת 1998. היחסים הבילטרליים צברו תאוצה יחסית בשנות ה-90, אז אירלנד נפתחה בפני העולם והשיגה פיתוח כלכלי מאסיבי.
שנת 2010 התגלתה כשנה ראויה לציון ביחסים הדו-צדדיים בין המדינות. שר החוץ אהמט דבוטולו ערך ביקור רשמי באירלנד בתאריכים 10–11 במרץ 2010. ביקורו של השר דבוטולו ואחריו ביקורו הרשמי של הנשיאה מארי מקאליס בטורקיה ב-22–26 במרץ 2010, כולל איסטנבול וצ'נקלה (דרדנלים), יחד עם אנקרה, שהיה הביקור הרשמי הראשון של נשיא אירלנד בטורקיה. ביקורו הרשמי של השר לענייני האיחוד האירופי Egemen Bağış באירלנד בין 16 ל-18 בנובמבר 2010 הגדיל עוד יותר את המומנטום שהושג ביחסים דו צדדיים. יתרה מזאת, שר המדינה לסחר ופיתוח, ג'ו קסטלו, ביקר בטורקיה יחד עם משלחת עסקית בתאריכים 27–29 במרץ 2012, ושר המדינה לענייני האיחוד האירופי לוסינדה קרייטון ביקר בטורקיה בתאריכים 9–10 ביולי 2012. ממשלת אירלנד מביעה תמיכה בהצטרפותה של טורקיה לאיחוד האירופי.
יותר מ-1,800 אזרחים טורקים, מתוכם 213 בעלי אזרחות כפולה, גרים באירלנד.
יחסי סחר
בשנת 2011 הסתכם היקף הסחר הדו-צדדי הטורקי-אירי ב-1,19 מיליארד דולר עם עודף אירי של 485 מיליון דולר. בסוף מרץ 2012, 289 חברות עם הון אירי היו פעילות בטורקיה. ההשקעה הישירה של אירלנד בטורקיה הגיעה ל-337 מיליון דולר בשנת 2011.
תיירות
118,620 תיירים אירים ביקרו בטורקיה בשנת 2011.
בסחור המעלות (סרט, 1946)
בסחור המעלות (באנגלית: The Spiral Staircase) הוא סרט אימה, פשע ופילם נואר אמריקאי משנת 1946 בבימויו של רוברט סיודמק, עם דורותי מקגוויר, אתל ברימור ורונדה פלמינג בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר "Some Must Watch" של אתל לינה ווייט משנת 1933. העלילה היא על צעירה אילמת בעיירה בורמונט בתחילת המאה ה-20 השרוייה בפחד בגלל רוצח סדרתי שחונק נשים בעלות מום.
אתל ברימור הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
חלק מהסרט מתנהל בחושך לאור נר על גרם מדרגות לולייני כשעינו של הרוצח (עינו של הבמאי סיודמק) עוקבת.
ב-1964 עובד הספר לסרט טלוויזיה בהשתתפות אליזבת מונטגומרי וליליאן גיש, ב-1975 הופק רימייק בכיכובה של ז'קלין ביסט וב-2000, סרט טלוויזיה בכיכובה של ניקולט שרידן.
תקציר העלילה
הלן (דורותי מקגוויר) היא בחורה צעירה ונאה שעובדת כבת לוויה של גב' ווארן (אתל ברימור) בעיירה בורמונט. גב' ווארן היא אישה חולה ששוכבת במיטה כל היום. מטפלת בה האחות ברקר (שרה אלגוד) שהיא אינה סובלת אותה.
בבית הגדול גרים גם בנה אלברט (ג'ורג' ברנט), מזכירתה בלאנש (רונדה פלמינג), ובנה סטיב (גורדון אוליבר), הטבחית גב' אוטס (אלזה לנקסטר) ובעלה (ריס ויליאמס).
הלן איבדה את כושר הדיבור בגיל שמונה לאחר שראתה את הוריה נשרפים. רופא העיירה ד"ר פארי (קנת סמית') רוצה להעבירה לבוסטון כדי שתקבל טיפול שיחזיר לה את כושר הדיבור. הוא רוצה להוציא אותה מהעיירה לאחר שכמה צעירות נרצחו שם והוא שם לב שכולן סבלו ממום כלשהו בדומה להלן.
אלברט ניהל יחסים עם בלאנש היפה אבל לאחר שאחיו החורג סטיב הצעיר ממנו חזר מאירופה, הוא התחיל לנהל יחסים אתה. בלנש לא רוצה את שניהם ומבקשת לעזוב ביחד עם הלן. היא יורדת בגרם המדרגות הספירלי למרתף כדי לאסוף את חפציה ולא חוזרת משם. הלן יורדת לחפש אחריה לאור נר ומוצאת אותה חנוקה. באותו רגע יורד אחריה סטיב והיא חושדת שהוא הרוצח וכולאת אותו במחסן.
היא עולה ופוגשת את אלברט שעוקב אחריה ומודה שהוא הרוצח הסדרתי ששואף לשלמות בעולם ולכן רוצח נשים בעלות מום. מכאן מתחיל מרדף מותח בבית. הלן מנסה להתקשר לד"ר פארי אך לא מסוגלת להוציא מילה מהפה. לבסוף יוצאת גב' ווארן מחדרה ויורה למוות באלברט ומתמוטטת.
הלן משחררת את סטיב ומנסה שוב להתקשר לד"ר פארי ומצליחה לראשונה לדבר למרכזן ולבקש את מספר הטלפון של הרופא.
יום האסטרואיד
יום האסטרואיד (הידוע גם כיום האסטרואיד הבינלאומי) הוא אירוע שנתי גלובלי שנועד לעורר מודעות אודות אסטרואידים ומה ניתן לעשות כדי להגן על כדור הארץ מפניהם. יום האסטרואיד מצוין בכל שנה ב-30 ביוני לציון האירוע הקשה ביותר הקשור לאסטרואידים בהיסטוריה המודרנית - אירוע טונגוסקה שהתרחש ביער הטייגה בסיביר ב-30 ביוני 1908. יום האסטרואיד הוכרז במסיבות עיתונאים סימולטניות בלונדון ובסן פרנסיסקו ב-3 בדצמבר 2014, הארגון יוסד על ידי האסטרופיזיקאי והמוזיקאי הידוע ד"ר בריאן מיי  מלהקת הרוק Queen, אסטרונאוט אפולו 9 ראסל שוויקארט, מפיק הסרטים גריגורי ריכטרס ונשיאת קרן B612 דניקה רמי, משימת הארגון היא ללמד את העולם על חשיבות האסטרואידים בהיווצרות היקום שלנו והתפקיד שהם משחקים במערכת השמש שלנו היום.
בתוך 5 שנים בלבד, ביום האסטרואיד משתתפות סוכנויות החלל המשמעותיות בעולם: סוכנות החלל האירופאית ESA, סוכנות החלל היפנית JAXA, סוכנות החלל הרוסית ROSCOSMOS, וסוכנות החלל האמריקאית נאס"א וכן מדענים ידועים, אסטרונומים, מחנכים ואנשי תקשורת ברחבי העולם.
לארגון קיימים סניפים ברוב מדינות העולם והסניף הישראלי מנוהל על ידי ויקטור בר.
"המטרה שלנו היא להקדיש יום אחד בכל שנה ללמוד על אסטרואידים, המקור שלהם ביקום שלנו ולתמוך בהקצאת המשאבים הנחוצים למצוא אסטרואידים" – מסביר המייסד השותף בריאן מיי.
שותפה מרכזית של יום האסטרואיד היא ממשלת לוקסמבורג באמצעות סוכנות החלל של לוקסמבורג, שמובילה את התמיכה במאמצי החלל המסחרי.
דיידו אליזבת בל
דיידו אליזבת בל (באנגלית: Dido Elizabeth Belle; 1761–1804) נולדה בטרינידד לעבדות, בתם של מריה בל, שפחה אפריקאית, וסר ג'ון לינדסי, קצין בחיל הים הבריטי שהיה מוצב שם. לינדסי זכה מאוחר יותר לתואר אבירות, וקודם לדרגת אדמירל. כשחזר לינדסי לאנגליה בשנת 1765, הביא את בל עמו, והפקיד אותה בידיהם של דודו, ויליאם מארי, רוזן מנספילד הראשון, ואשתו אליזבת מארי, רוזנת מנספילד. הזוג מארי סיפקו לבל השכלה, וגידלו אותה כבת חורין ובת החברה הגבוהה באחוזתם, בית קנווד, יחד עם אחייניתם, ליידי אליזבת מארי, שהייתה יתומה מאם. בל התגוררה באחוזה במשך 30 שנה. בצוואתו, הלורד מנספילד אישר את החירות שלה, והוריש לה קצבה שנתית לשארית חייה, וכך נהייתה ליורשת.
בשנים אלה, דודה הרוזן, במסגרת תפקידו כשופט הראשי של אנגליה, הכריע בשני תיקי עבדות משמעותיים. בשנת 1772 הוא מצא כי אין לעבדות תקדים במשפט המקובל באנגליה, ומעולם לא היה מורשה תחת החוק המחייב. החלטה זו נחשבת לסיום הרשמי של העבדות בבריטניה. בתיק שעסק בטבח זונג, מקרה בו נטען כי ספינת הסחר בעבדים עמדה בפני מחסור במים ובשל כך 133 מהעבדים הושלכו לים, הוא קבע שלא מגיעים לבעלי הספינה פיצויים מחברת הביטוח בגין אובדן רכוש, מפני שהוכח שלא היה מחסור במים ובעלי הספינה רק רצו להרוויח את דמי הביטוח של 'הסחורה'. התיק היה מרכזי לשאלת אנושיותם וזכויותיהם של העבדים השחורים, אך לורד מנספילד הצליח שלא להכריע לכאן או לכאן בשאלה.
ביוגרפיה
דיידו אליזבת בל נולדה לעבדות באיים הקאריביים לשפחה אפריקאית בשם מריה בל. אביה היה סר ג'ון לינדסי, קצין בחיל הים הבריטי, ורב החובל של הספינה המלכותית "טרנט". הוא היה בן למשפחת אצולה. לינדסי חזר לאנגליה לאחר המלחמה בשנת 1765, והביא עמו את בתו המעורבת גזעית. הוא מסר אותה לטיפולו של דודו, ויליאם מארי, הרוזן מנספילד, ואשתו אליזבת מארי, רוזנת מנספילד. היא הוטבלה בשם דיידו אליזבת בל בשנת 1766.
הודעת פטירה של סר ג'ון לינדסי, שקודם בסופו של דבר לדרגת אדמירל, הכירה בכך שהוא היה אביה של דיידו בל: "הוא נפטר, אנו מאמינים, ללא כל שארים חוקיים, אך הותיר אחריו בת ממזרה, מעורבת אשר גדלה בבית משפחתו של הלורד מנספילד מאז גיל ינקות, ואשר בשל אופייה החביב והישגיה זכתה בהערכתם הגבוהה של כל קרוביו של הלורד." היסטוריונים האמינו שאמה הוחזקה בעבדות בספינה שנלכדה על ידי לינדסי במהלך הקרב על הוואנה (1762), אך התאריכים אינם מסתדרים, כיוון שדיידו נולדה בשנת 1761, שנה קודם לכן.
בית קנווד
הרוזן והרוזנת מנספילד גרו בבית קנווד בהמפסטד, הסמוך ללונדון. לזוג לא היו ילדים משלהם, והם גידלו את האחיינית היתומה שלהם, ליידי אליזבת מארי, שנולדה בשנת 1760. ייתכן והזוג מנספילד הסכימו לקבל לביתם את בל כחברה למשחקים לליידי אליזבת, כדי שתשמש מאוחר יותר כבת לווייתה.
בל חייתה בבית קנווד במשך 30 שנה. מעמדה היה יוצא דופן, כי היא נולדה לתוך העבדות על פי החוק הקולוניאלי, אך לורד וליידי מנספילד גידלה אותה, במידה מסוימת, כבת משפחה. וכשהיא התבגרה, היא לעיתים קרובות סייעה למנספילד בכתיבת מכתביו, מה שמעיד שרכשה השכלה. על פי אחד מחבריו של מנספילד, האמריקאי תומאס האצ'ינסון, לשעבר מושל מסצ'וסטס, וכנאמן לכתר עבר ללונדון בעת המהפכה האמריקאית, כתב כי בל "עמדה לרשותו של הלורד בכל דבר קטן, וגילתה עניין רב בכל דבריו". הוא תיאר אותה כ"לא נאה ולא אצילית - אך חמודה דיה".
לורד מנספילד פסק בעניינים הקשורים למעמדם של עבדים באנגליה במסגרת במסגרת תפקידו כשופט הראשי של אנגליה. ב-1772, בתיק סומרסט נ' סטיוארט, מקרה של עבד נמלט, שבעליו רצו לשלוח אותו בחזרה לאיי הקאריביים למכירה, הוא קבע:
פסיקתו של מנספילד כי העבדות אינה קיימת בחוק המקובל, הובנה על ידי מתנגדי העבדות כביטול העבדות באנגליה. מנספילד אמר מאוחר יותר שההחלטה שלו נועדה רק למקרה הנדון. היו כאלה שסברו שניסיונו האישי של מנספילד בגידול אחייניתו דידו בל השפיע על ההחלטה שלו.
מעמד חברתי
המוסכמות החברתיות בביתו של מנספילד לא לחלוטין ברורות. מתערוכה שנערכה בקנווד ב-2007, עולה כי מעמדה של בל הייתה של "קרובת משפחה אהובה אך ענייה", ולכן לא תמיד הורשתה לסעוד עם אורחים ולעיתים הייתה מצטרפת אל הנשים בסלון אחרי הארוחה. ב-2014, פולה בירן כתבה שכנראה הדרתה של בל משולחן האוכל היה משיקולים פרגמטיים, ואילו בהיבטים אחרים של החיים, כגון טיפולים רפואיים יקרים וריהוט יוקרתי בחדריה, היה מעמדה של בל בקונווד דומה לזה של ליידי אליזבת.
כשהתבגרה, לקחה בל על עצמה את האחריות על ניהול הרפת ולול העופות בקנווד. עיסוק כזה היה אופייני לנשות האצולה, ואילו סיועה ללורד בתכתובות היה יוצא דופן. סיוע מסוג זה בדרך כלל התבצע על ידי מזכיר או פקיד. בל קיבלה קצבה שנתית של 30 ליש"ט ו-10 שילינג, פי כמה מהשכר של משרתים באחוזה. לעומת זאת, ליידי אליזבת קיבלה בערך 100 ליש"ט, אך היא הייתה גם יורשת מצד אמה. בל, מלבד הגזע שלה, נולדה מחוץ למסגרת הנישואים, בזמן ובמקום שבדרך כלל הדביק לכך סטיגמה גדולה.
חיים מאוחרים
בל גם ירשה 100 ליש"ט מליידי מרג'רי מאורי בשנת 1793, אחת משתי קרובות המשפחה שבאו לחיות עם משפחת מארי על מנת לעזור לטפל בזוג מארי לעת זקנתם. בצוואתו, שנכתבה בשנת 1783, לורד מנספילד באופן רשמי אישר את היותה של בל בת-חורין; הוא גם הוריש לה כסף באופן ישיר, בנוסף לירושה הגדולה שהגיעה לה דרך אביה, שהיה היורש הרשמי של לורד מנספילד.
בל נפטרה ב-1804 בגיל 43.
צאצאיה
צאצאה האחרון הידוע של בל, נין רבא שלה, הרולד דאבינייה, מת ללא ילדים בדרום אפריקה ב-1975.
תיעודים אמנותיים שלה
המשפחה הזמינה ציור של דידו ואליזבת. הציור, שהושלם בשנת 1779, יוחס בעבר לצייר יוהאן זופאני. היום, הציור הוא בבעלות הרוזן הנוכחי של מנספילד, ושוכן בבית קנווד, לאחר ששנים היה בארמון בסקוטלנד. הוא היה חלק מתערוכה על בל בבית קנווד, לציון מאתיים שנה לחוק לביטול סחר העבדים של 1807.
פיתון מים חום
פיתון מים חום (שם מדעי: Liasis fuscus) הוא מין של פיתון מים ממשפחת הפיתוניים המצוי בצפונה של אוסטרליה וכן בפפואה ניו גיני.
מאפיינים
מין זה גדל לאורך של 2-1.2 מטרים ויכול להגיע עד ל-3 מטרים. הוא בעל ראש רחב ושפתיים לבנות גדולות והקשקשים שלו בצבע חום-ירוק כהה עם בטן צהובה בוהקת. הוא נפוץ בצפונה של אוסטרליה מאזור ברום עד למאקאי. כמו כן נפוץ באיי צ'ארלס הארווי שמצפון לאוסטרליה, איים במצר טורס, דרום ומרכז פפואה ניו גיני ובכמה איים באינדונזיה.
הנחש חי הרחק ממקווי מים בדרך כלל ומצוי באזורי יערות, גדות נהר וסלעים. הם נינוחים בטבע, ם אך בשבי לעיתים תקפו את מטפליהם. הם ניזונים ממגוון חולייתנים, אך בנהר אדלאידי שבאוטרליה הם ניזונים בעיקר מחולדות קופצות (Rattus colletti).
גרינשטיין הר-גיל, אדריכלות נוף ותכנון סביבתי
גרינשטיין הר-גיל, אדריכלות נוף ותכנון סביבתי בע"מ, היא חברה העוסקת באדריכלות נוף על תחומיה השונים, החברה עוסקת במגוון פרויקטים במגזר הציבורי, ברמה אזורית וברמה ארצית.
החברה
החברה שנוסדה בשנת 1988 ומשרדה ממוקם בחיפה, עוסקת במגוון רחב של פרויקטים, ביניהם: פארקים, טיילות, שטחי טבע עירוני, אתרי טבע ומים, אתרי מורשת ונופי תרבות, התחדשות עירונית, תכנון אזורי, תוכניות אב, תוכניות בניין עיר ותוכניות מתאר, תכנון ושיקום נופי של כבישים, מסילות רכבת, קווי גז, שיקום תשתיות וכן תכנון אדריכלי של גשרים ומבני דרך.
האדריכלים דפנה גרינשטיין וגיל הר-גיל הם מייסדי ובעלי החברה.
בחברה שותפים שלושה אדריכלי נוף נוספים: הילה רותם-הלוי, עופר מור וטלי מרק. בחברה מועסקים 12 עובדים קבועים מתחום אדריכלות נוף, אדריכלות, תכנון ערים והנדסה. החברה נמצאת בשיתוף פעולה מתמיד עם חברות ייעוץ מתחומים שונים כגון אגרונומיה ותכנון השקיה, וזאת על מנת לענות על כל דרישות הלקוחות.
החברה משרתת גופים פרטיים, ציבוריים וממשלתיים רבים, ביניהם: משרד התחבורה, משרד הבינוי והשיכון, משרד הביטחון, משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, צה"ל, מע"צ, החברה הממשלתית לתיירות, חברת כביש חוצה ישראל, מינהל מקרקעי ישראל, קרן קיימת לישראל, רכבת ישראל וחברת נמלי ישראל.
דפנה גרינשטיין
ב-1983 שבה ארצה והקימה בחיפה משרד לאדריכלות נוף וביצעה מספר פרויקטים במרחב הציבורי בחיפה ובצפון.
במקביל לעבודה המקצועית, הקדישה גרינשטיין זמן ניכר להוראת מקצוע אדריכלות הנוף. בשנת 2000 לימדה כפרופסור חבר אורח בפקולטה לאדריכלות נוף אוניברסיטת אורגון, בארצות הברית, ומ־1985 ועד היום, מרצה בכירה בפקולטה לאדריכלות בטכניון, חיפה ומלווה של פרויקטים שונים, בין השאר ריכוז פרויקט גמר באדריכלות נוף במשך 5 שנים.
לצד עבודתה כמתכננת ומרצה של המקצוע, כיהנה גרינשטיין בהנהלת האיגוד במספר קדנציות, וכן מונתה ליו"ר האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף בין השנים 2001–2004. כמו כן, כיהנה דפנה כשופטת בתחרויות אדריכלות ואדריכלות נוף, ביניהם פרס קרוון ופרויקטי סוף שנה בטכניון בחיפה.
ב-2008 ערכו דפנה וגיל תערוכת רטרוספקטיבה של 20 שנות עשייה, בגלריה "זה זה" בנמל תל אביב. ב-2011 יזמה והשתתפה בתערוכת "קווים בנוף", בגלריית "ויצו" בחיפה, בשיתוף עם האמנית נורית גור לביא. ב-2013 שימשה כיו"ר ועדת היגוי ומרצה בכנס השנתי של האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף, "חיפה מראה מקום".
גיל הר-גיל
גיל כיהן כחבר הנהלת המרכז לחקר מורשת האדריכלות, כחבר במועצת האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף, כחבר הנהלת האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף, כנציג ישראל לאיגוד אדריכלי הנוף הבינלאומי (IFLA) וכיושב ראש האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף. כמו כן, כיהן גיל כשופט בתחרויות מקצועיות רבות, באדריכלות ובאדריכלות נוף.
בנוסף להוקרה שקיבלה החברה שבראשותו, קיבל שתי תעודות הוקרה באופן אישי: תעודת "יקיר מרכז בינוי" (1997) ותעודה של התוכנית לפיתוח קהילתי באוניברסיטת קורנל על "תרומה יוצאת דופן ותמיכה בפיתוח תוכניות חינוכיות" (1993).
פארק הכט, חיפה
פארק הכט נמצא בצמוד וממערב לכביש החוף. עיריית חיפה במימון קרן הכט הקימו פארק נופש פעיל על שמו של ד"ר ראובן הכט, חתן פרס ישראל למפעל חיים ותרומה לחברה ולמדינה משנת 1984. "פארק הכט" הוא הריאה הירוקה הגדולה ביותר בשטחה האורבאני של העיר חיפה ומהווה. הפארק משמש גם כעורף לגן הלאומי "חוף שיקמונה" שיוקם ברצועת החוף שבין מסילת הברזל לקו המים. בפארק אלמנטים רבים המאפשרים פעילות רחבה למגוון גילאים. הפארק כולל אזורי צמחייה מגוונים. חלק מהאזורים בעלי אופי של צמחי תרבות עונתיים. באזורים אחרים יש חיבור לצמחיית החולות הקיימת של האזור, וכן משטחי דשא לשימוש התושבים.
כביש חוצה ישראל, קטע רמות מנשה
באזור רמות מנשה, עובר כביש חוצה ישראל בחבל ארץ בעל רגישות נופית גבוהה ביותר. תוואי הכביש, בקטע זה, חוצה שרשרת גבעות רכות שחלקן מכוסה ביער פארק אלון תבור וחלקן בשדות חיטה. תוואי הכביש חוצה גם 11 נחלים. בשני קצוות הקטע מתוכננים מחלפים. בדרום, מחלף עירון עם כביש מס' 65 ובצפון מחלף עין תות עם כביש מס' 70.
פרסים ותחרויות
במהלך השנים זכה צוות המשרד להוקרה והערכה על פרויקטים רבים:
תומאס אדוארד קמפבל
תומאס אדוארד קמפבל (באנגלית: Thomas Edward Campbell; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאריזונה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אריזונה השני, הראשון מבין מושלי אריזונה שנולד בתחומי המדינה.
ב-1917, במערכת בחירות שנויה במחלוקת, הוכרז קמפבל בתחילה כמנצח בבחירות, אך בסוף אותה שנה נהפכה ההחלטה על ידי בית המשפט העליון של אריזונה שהכריז על ג'ורג' האנט כמנצח. שנה לאחר החלטה זו התמודד קמפבל שוב על משרת המושל, נבחר, וכיהן שתי תקופות כהונה בשנים 1919–1923. הוא לקח חלק חשוב בניסוח חוקי המס של אריזונה ואימוץ הסכם נהר הקולורדו שחילק את הקצבת זכויות המים בית מדינות המערב.
ראשית חייו
תומאס אדוארד קמפבל נולד בפרסקוט, טריטוריית אריזונה כבנם של דניאל ואלייזה (לבית פלין) קמפבל, שהגיעו למחנה הצבאי פורט ויפל שבטריטוריה ב-1873, שם עבד דניאל עד 1887. תומאס קמפבל היה הבוגר הראשון של בית הספר התיכון של פרסקוט ב-1893. כמי שהתנשא לגובה של שישה רגל (183 ס"מ), הוא היה כוכב נבחרת הפוטבול של בית ספרו. הוא למד בקולג' סנט מרי של קליפורניה, שם הוא למד גאולוגיה, אך לא סיים את לימודי התואר.
ב-1898 היה קמפבל לעוזר מנהל הדואר של פרסקוט. הוא ניסה להתגייס לשירות צבאי במלחמת ארצות הברית-ספרד, אך אימו סברה שהוא צעיר מדי וסיכלה את תוכניתו. עד מהרה הוא עבר לעיירה ג'רום, שם הוא היה עוזר מנהל הדואר המקומי. בשנים 1902–1906 הוא היה מנהל הדואר בג'רום. ביוני 1900 נשא קמפבל לאישה את אלינור גייל אלן, שאביה היה מנהל בחברת הנחושת המאוחדת של ורדה בג'רום.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 ועד העשור השני של המאה ה-20, ניהל קמפבל מכרות בג'רום ומדרום לפרסקוט, אשר בהם לא היו מרבצים עשירים. הוא היה למהנדס ומנהל מכרות מכובד, ועד שנכנס לקריירה הפוליטית, הוא ביצע עבודות ייעוץ באזור המדבריות של דרום-המערב.
ב-1900 נבחר קמפבל לבית המחוקקים של הטריטוריה, שם הוא הגיש הצעות חוק ליצירת מחוז נפרד של ורדה וג'רום כמושב בבית הנבחרים, והצעת חוק להגדרת יום עבודה בן 8 שעות, שתי הצעות שלא עברו. ב-1907 מונה קמפבל כמעריך המס של מחוז יאוואפאי, תפקיד בו הוא שימש עד 1914 כאשר הוא נבחר כנציב המס של אריזונה.
מושל אריזונה
בבחירות למשרת מושל אריזונה שנערכו ב-7 בנובמבר 1916, התמודד קמפבל מול המושל המכהן ג'ורג' האנט, שביקש להיבחר לתקופת כהונתו השלישית. בתחילה, הוכרז קמפבל כמנצח בהפרש של 30 קולות, אך האנט סירב להעביר לו את השלטון, וב-30 בדצמבר נשבעו השניים אמונים לתפקידם.
ב-25 בינואר 1917 עתר האנט לבית המשפט העליון של אריזונה, וב-27 בינואר הכריז בית המשפט על קמפבל כמושל דה פקטו. האנט הסכים להעביר לקמפבל את השלטון ב-29 בינואר, אך עתר שוב לבית המשפט העליון של אריזונה, וב-22 בדצמבר אותה שנה הפך בית המשפט את פסיקתו הקודמת על פיה. ב-25 בדצמבר החזיר קמפבל את השלטון להאנט, אך הגיש עתירה משלו, שנדחתה.
רוב האירועים בשנת כהונתו זו של קמפבל כמושל היו קשורים לשביתת כורי נחושת שהייתה ברחבי המדינה באותה שנה וההתנגשויות בין בעלי המכרות לבין הכורים. האירוע הידוע מבין אלה היה הגירוש של ביזבי, שבו חטפו נציגי בעלי המכרות כ-1,300 כורים שובתים, את תומכיהם מפועלי התעשייה של העולם ועוד תושבים של ביזבי. העובדים הועלו על רכבות, נלקחו למרחק של כ-320 ק"מ, והועברו לידיהם של כוחות שהגנו על הגבול בקולומבוס, ניו מקסיקו.
כבר קודם לכן התערב קמפבל בנעשה בג'רום ובגלוב, וגינה את המעשים בביזבי ודומים להם. הוא הובך על ידי מעשים קיצוניים של השובתים ועל ידי תגובת חברת הכרייה. לאחר התקרית הוא ביקר בביזבי וגינה הן את התנהגות השובתים והן את הגירוש.
אירוע נוסף שהתרחש באותה שנה, היה אימוצו של דגל אריזונה בחוק של בית המחוקקים, אך החוק לא נחתם על ידי קמפבל, צעד שהוא מעולם לא הסביר.
בשל פסיקתו של בית המשפט העליון של אריזונה, סיים קמפבל את תקופת כהונתו הראשונה כמושל בדצמבר 1917 ומייד פתח במסע בחירות נוסף. בנובמבר 1918 הוא נבחר כמושל, ושוב שנתיים לאחר מכן. אירועים מרכזיים בתקופת כהונתו זו כללו את אשרור הסכם נהר הקולורדו ורפורמה במערכת המיסוי המדינתית שהבטיחה שהתאגידים ייטלו חלק בעול המיסים. ב-1922 הוא התמודד שוב בבחירות מול האנט ונוצח על ידו.
שנותיו האחרונות
לאחר תום כהונתו כמושל היה קמפבל חבר בוועדה הרפובליקנית הלאומית ושימש כנשיא נציבות השירות הציבורי של ארצות הברית בשנים 1930–1933.
תומאס אדוארד קמפבל נפטר כתוצאה מדימום מוחי ב-1 במרץ 1944 כאשר שהה במתחם הקפיטול של אריזונה בפיניקס. הוא נטמן בבית הקברות מאונטיין ויו שבפרסקוט.
זרימה בלתי דחיסה
במכניקת הזורמים או באופן כללי יותר במכניקת הרצף, זרימה בלתי דחיסה היא זרימה בה כל אלמנט זורם שומר על צפיפותו הראשונית במהלך הזרימה. באופן שקול, זרימה תהיה בלתי דחיסה כאשר הדיברגנץ של שדה המהירות הזורם שווה לאפס, כלומר שדה המהירות הוא שדה סולונואידי (שקילות התנאים תוכח בהמשך). זרימה בלתי דחיסה היא קירוב אידיאלי שלעולם לא מתקיים באופן מלא, אך השימוש בקירוב זה מוצדק כאשר השינויים בצפיפות קטנים ויכולים להיות מוזנחים.
זורם בלתי דחיס הוא תיאור הניתן לזורמים שבדרך כלל ניתן להתייחס לזרימתם כזרימה בלתי דחיסה. נוזלים הם זורם בלתי דחיס, בעוד גזים הם זורם דחיס וזרימתם יכולה להיות דחיסה או בלתי דחיסה. דחיסות של זורם מוגדרת על ידי השינוי היחסי בצפיפות הזורם בתגובה ללחץ אינפינטיסמלי המופעל עליו. לכן דחיסות נמוכה מתארת נוזל בלתי דחיס. מהגדרה זו ניתן לראות שגם נוזל בעל דחיסות נמוכה יכול להידחס תחת השפעת לחצים גבוהים, ושגם נוזל דחיס יכול להיחשב כלא דחיס אם שינוי הלחצים במערכת קטן. באווירונאוטיקה נהוג להניח שהזרימה היא בלתי דחיסה עבור זרימה במהירויות נמוכות מ-0.3 מאך ואפקטי דחיסות חשובים בזרימה מהירה יותר.
פיתוח
לפי משוואת הרצף:
מצד שני, הנגזרת המלווה עבור אלמנט זורם הנע עם הזרימה מקיימת:
ועל ידי שימוש במשוואת הרצף נקבל:
ולכן הדרישה לפיה גוררת את הדרישה:
כי הצפיפות של הזורם שונה מאפס בכל המרחב ולכן ניתן לחלק בה.
דחיסות
אם הדחיסות מספיק קטנה, הזורם נחשב בלתי דחיס. הדחיסות של זורמים נמוכה מאוד, לדוגמה עבור מים בלחץ אטמוספירי בטמפרטורת החדר הדחיסות היא, בעוד הדחיסות של אוויר בתנאים אלו היא בערך. לכן במערכת בה שינויי לחצים של מספר אטמוספירות, יהיה ניתן להתייחס למים כזורם בלתי דחיס, בעוד אוויר יחשב כדחיס.
זרימה לפלסיאנית
זרימה בלתי דחיסה היא זרימה בה דיברגנץ המהירות שווה לאפס. לפי משפט הפירוק של הלמהולץ כל שדה ניתן לפירוק כסכום של שדה בלתי דחיס ושדה לא רוטציוני. אם בזרימה בלתי דחיסה השדה הוא גם לא רוטציוני, כלומר אם רוטור שדה המהירויות שווה לאפס, אז שדה המהירויות הוא שדה לפלסיאני. כלומר קיים פוטנציאל \varphi כך ש- והפוטנציאל מקיים את משוואת לפלס.
היחס לחומר הומוגני ובלתי דחיס
כפי שהוגדר מקודם, עבור זורם בלתי דחיס: כלומר הנגזרת המלווה של הצפיפות שווה לאפס. בביטוי זה שני איברים: הראשון מתאר את שינוי הצפיפות של אלמנט החומר בזמן. ביטוי זה נקרא גם הביטוי ה"לא יציב". הביטוי השני מתאר את שינוי הצפיפות עם תנועת האלמנט החומרי מנקודה לנקודה; זהו הביטוי של ההסעה עבור שדה סקלרי. על מנת שהזורם יהיה בלתי דחיס, סכום שני הביטויים צריך להתאפס.
באופן נפרד, חומר הומוגני ובלתי דחיס מוגדר כחומר בעל צפיפות קבועה, עבורו. ולכן, ו- באופן בלתי תלוי ובפרט מתקיים: ולכן זרימה בתווך הומגני בלתי דחיס תמיד תהיה בלתי דחיסה, אך ההפך לא נכון וזרימה בלתי דחיסה איננה בהכרח זרימה הומגנית. עם זאת, במקרים מסוימים נעשה שימוש במונח זרימה בלתי דחיסה תוך כוונה לזרימה הומגנית בלתי דחיסה.
אילוצי זורם הקשורים לאי דחיסות
זרימה נחשבת בלתי דחיסה אם הדיברגנץ של מהירות הזורם מתאפסת. למרות זאת, משתמשים לפעמים בניסוחים קלים יותר, המגבילים פחות את שדה המהירות אך עדיין מאפשרים לפשט את משוואות הזרימה. גרסאות מסוימות מתוארות להלן: הנחות אלו מתבססות על הנחות נבדלות לגבי הזורם, אבל כולן מגיעות לצורה הכללית של האילוץ עבור פונקציות \alpha and \beta התלויות במאפייני הזרימה.
קירובים נומריים של זורם בלתי דחיס
ההגבלה של הזרימה לזרימה בלתי דחיסה חמורה, ולכן נדרש פיתוח של שיטות מתמטיות מיוחדות לצורך פתרון משוואות התנועה לזרימה זו. חלק משיטות הן:
מקהלת הקיבוץ הארצי
מקהלת הקיבוץ הארצי היא מקהלה מעורבת, המורכבת מאנשי קיבוצים ברחבי ישראל, הנפגשים פעם בשבוע לחזרה משותפת. המקהלה נוסדה בשנת 1958 ועשתה לה שם כאחת המקהלות הטובות בישראל רפרטואר המקהלה כולל הן יצירות א-קפלה מתקופות שונות והן יצירות תזמורתיות, שאותן היא מבצעת עם התזמורות הנודעות בארץ, בניצוח מנצחים ידועי שם.
מקהלת הקיבוץ הארצי יוצאת לסיורי קונצרטים מחוץ לישראל: בארצות הברית ובארצות אירופה. סיוריה כללו גם הקלטות עם תזמורות שונות בעולם. בשנת 2009 יצאה המקהלה לסיור של 12 קונצרטים במזרח הרחוק, בדרום קוריאה וביפן. ביולי 2012 זכתה המקהלה במדליית כסף בתחרות בינלאומית בבייג'ינג, סין. במהלך ביקור זה הופיעה בקונצרט באוניברסיטה לכלכלה ומינהל של בייג'ינג, לחנוכת אגף לחקר התרבות והכלכלה היהודית, ולקחה חלק בקונצרטים משותפים עם מקהלות סיניות ומקהלות אורחות. ארגון נוצרי של ידידי ישראל ICIA - Israel China Interflow Association אירח את המקהלה הסיור זה. ביוני 2016 השתתפה המקהלה בפסטיבל בינלאומי בליסבון, פורטוגל, שבו זכתה במדליית כסף. בביקורה בפורטוגל הופיעה בשלושה קונצרטים.
מאז 1990 מכהן יובל בן עוזר במשרת מנצח ומנהל מוזיקלי של המקהלה.
ליאון וייר
ביוגרפיה
וייר אמר כי, "הם [ככל הנראה המשפחה שלו] דאגו שאם העין השמאלית שלי לא תהיה מכוסה, זה יהיה חזק מדי אם העין הימנית שלי תחזיר את הראייה שלה". לאחר מכן, הוא נשלח לבית הספר לעיוורים במישיגן. בשנות העשרה שלו, הוא היה חבר בלהקה ווקאלית, הרומאוס, עם למונט דוזייר וטי האנטר.
קריירה
במהלך הקריירה שלו, עבד וייר עם מספר אמנים כדוגמת מייקל ג'קסון, מדונה ("I Want You"), קווינסי ג'ונס, מקסוול, מיני ריפרטון ומרווין גיי.
ז'אן מאייר
ז'אן מאייר (בסלובנית: Žan Majer; נולד ב-25 ביולי 1992 במאריבור שבסלובניה) הוא כדורגלן סלובני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי ברג'ינה.
קריירת מועדונים
ב-26 ביוני 2017 מאייר חתם חוזה ל-3 שנים ברוסטוב עם אופציה להארכה בשנה נוספת. ב-1 בפברואר 2019 עזב את המועדון. ב-20 בפברואר חתם חוזה לחצי שנה בלצ'ה.
ננה סאהיב
דהונדו פאנט או בשמו המוכר יותר ננה סאהיב (במרתית: धोंडू पंत; 19 במאי 1824 – יולי 1857) היה מפקד צבאי ואציל ממוצא מרתי, אשר פיקד על כוחות מורדים במהלך המצור על קאנפור כחלק מהמרד ההודי הגדול כנגד הצבא הבריטי.
המרד ההודי הגדול
משום שהיה בנו המאומץ של שליט האימפריה המראטהית הגולה באג'י ראו השני, הוא היה זכאי לפנסיה מהאימפריה הבריטית. בין היתר, אי הכיבוד של השלטון הבריטי לפנסיה שהגיע לו, לצד מרמור כלפי חוסר הצדק שראה בשלטון הבריטי בהודו, הובילו את סאהיב לקחת חלק במרד עם תחילתו במאי 1857.
כוחו הפוליטי בצפון הודו הוביל אותו לפיקוד על כוחות המורדים באזור קאנפור. סאהיב פיקד על כוח של כ-4,000 מורדים אשר צר על קבוצת אזרחים וחיילים בריטים במבנה מבוצר בפאתי העיר, בפיקודו של מייג'ור-גנרל יו ויילר. לאחר שלושה שבועות בהם החזיקו הבריטים מעמד, הם נכנעו לכוחות המורדים תחת התנאי שתתאפשר להם תנועה חופשית אל עבר הקווים הבריטים. הניצולים הבריטים הגיעו לגדת נהר הגנגס, כוחות המורדים ארבו להם ותקפו אותם, תוך שהם טובחים בכל הגברים. כ-200 נשים וילדים ניצלו מטבח זה והובאו למבנה בעיר כאסירים. לאחר מספר ימים גם אלו הוצאו להורג מספר שעות לפני שהגיעו הבריטים למקום לשחררם.
כריש נהרות
כריש נהרות (שם מדעי: Glyphis) הוא סוג של כרישיים החיים במקווי מים מתוקים ומים מליחים ולעיתים גם במי ימים בדרום אסיה, דרום-מזרח אסיה גינאה החדשה וצפון אוסטרליה באזורי הטרופיים.
בעבר סברו שישנם חמישה מינים בסוג זה אך כיום סוברים שקיימים רק שלושה מינים, בעוד שניים נוספים נכחדו.
מינים אלה אפורים בצבעם, בעלי סנפירים בשרניים וסנפיר גבי גבוה והם בעלי שיניים מחודדות דמויות חנית המיועדות לתפוס דגים או חסילונים מקרקעית רדודה. כל המינים נמצאים בסכנת הכחדה עקב דיג והרס בית גידולם.
הבחירות הפרלמנטריות ביפן 1990
הבחירות הכלליות ביפן 1990 נערכו ב-8 בפברואר 1990 עבור בית הנבחרים של הדיאט של יפן, לאחר שראש הממשלה טושיקי קאיפו פיזר את הבית התחתון ב-24 בינואר.
רקע ותוצאות
החל מאמצע 1988 החלה המפלגה הליברלית-דמוקרטית לאבד מיוקרתה בעקבות מריבות פנימיות, שערוריות בהם היו מעורבים בכירי המפלגה והחלת מס קנייה. סקרים שנערכו בחודש שלפני הבחירות הראו שאחוזי התמיכה בראש הממשלה טושיקי קאיפו עמדו על כ-40%, ונראה היה שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שהפכה למפלגת האופוזיציה בבית היועצים, עשויה לסכן את מעמדה של המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
זיגמונט פוגל
זיגמונט פוגל (בפולנית: Zygmunt Vogel; 15 ביוני 1764 – 20 באפריל 1826) היה מאייר, מחנך וצייר פולני בסגנון קלאסי. הרבה בנסיעות רצופות.
ביוגרפיה
אביו היה שף של הנסיך מיכאל פרידריק צ'רטוריסקי ומת בעוד זיגמונט היה עדיין ילד קטן. לאחר מכן, הוא ואימו עברו לחסות של הנסיך. כשהיה מבוגר הוא נשלח לוורשה ללמוד מדעים במטרה להיות אדריכל. אולם בגיל שש עשרה הציג בפניו סטניסלב פוטוצקי את עבודותיו של הצייר האיטלקי ברנרדו בלוטו שהתמחה בנוף עירוני.
פוגל החליט שהוא מעדיף להיות כמוהו צייר של נוף עירוני. הוא התקבל לבית הספר המלכותי לציור, בהנחייתו של מרצ'לו באצ'ארלי. בתחילה יצר עבודות בסגנון בלוטו, אך עד מהרה פיתח סגנון משלו ויצר סצנות נוף של ורשה. במקום להשתמש בשמנים, הוא השתמש בצבעי מים, דיו ועפרון.
בשנת 1787 הוא זכה לחסותו של המלך סטניסלב השני. העבודה הראשונה שלו כללה נסיעה לקרששוביץ, אלוורניה, אולקוש, רבסטין, פיסקובה סקאלה ומקומות אחרים כדי לאסוף חומרים היסטוריים. עם שובו, הוא השתמש ברישומים שלו ליצירת אלבום של 63 ציורים בצבעי מים, שפורסם בשנת 1806 על ידי יאן זכריאש פריי (יחד עם כמה תחריטים שלו, המבוססים על רישומיו של פוגל).
לאחר מכן הוא נשלח לדנציג (גדנסק) ובילה שם שנתיים, אבל שרדו מעט מציוריו מאותה תקופה. בשנים שלאחר מכן הוא טייל ברחבי פולין וצייר טירות, עיירות ונחלות. המחזור הראשון שלו בן עשר העבודות הוזמן על ידי פטרונו הוותיק, סטניסלב קוסטקה פוטוצקי, למעון קיץ חדש ליד אולסין. עם זאת, מפת מסעו של פוגל הוגבלה למסלול הראשון שהורה המלך, "לאורך הוויסלה, החל מביאלא מחוץ לקרקוב ועד לשפך ליד מונדא שמעבר גדנסק".
לאחר התפטרותו של המלך, עזיבתו את סנט פטרסבורג ומותו הקרוב (1798) פוגל החל לחפש עבודה אחרת. הוא הפך למורה באוניברסיטת ליסאום בוורשה, ובשנת 1817 קיבל פרופסור לפרספקטיבה במחלקה לאמנויות של האוניברסיטה המלכותית החדשה בוורשה תפקיד בו המשיך למשך שארית חייו.
בין תלמידיו הידועים ביותר היו אלכסנדר קוקולר ופרנצ'ישק פנהאוזר.
בשנת 1818 הוענק לו מסדר סטניסלוס הקדוש.
הוא התגורר בוורשה עד סוף ימיו.
הוא נקבר בבית העלמין האוונגליסטי-אוגסבורג בוורשה.
Tu Ángel de la Guarda
מתוך האלבום יצאו ארבעת הסינגלים; "Pelo Suelto", "Tu Ángel de la Guarda", "Agárrate" ו-"Hoy me Iré de Casa".
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי סרחיו אנדרדה שעבד עם טרווי עוד מצאת אלבום הבכורה שלה  בשנת 1989. כמו כן, יצא האלבום בפורמט של תקליט ויניל ותקליטור במטרה לעזור בקידום המסחרי שלו. בסך הכול, נמכר במקסיקו בלמעלה מ-2,800,000, מה שהופך אותו לאחד מעשרת האלבומים הנמכרים ביותר במדינה.
יוניבט
יוּנִיבֵּט (באנגלית: Unibet) היא חברה המפעילה אתרי הימורים אינטרנטיים. החברה מציעה למשתמשיה משחקי פוקר, קזינו, בינגו, הימורי ספורט, מכונות מזל, כרטיסי גירוד ועוד.
חברת האם של יוניבט, "קבוצת יוניבט" (.Unibet Group plc) היא חברה ציבורית הנסחרת בבורסת סטוקהולם שבשוודיה.
היסטוריה
יוניבט נוסדה בשנת 1997. בשנת 1998 קיבלה רישיון בבריטניה לעסוק בהימורים, והשיקה שירות הימורים דרך הטלפון. בשנת 1999 השיקה גם אתר האינטרנט, בשפות אנגלית ושוודית. בשנת 2001 השיקה החברה אתר אינטרנט חדש, ב-12 שפות שונות.
בשנת 2004 נרשמה החברה למסחר בבורסת סטוקהולם.
בשנת 2005 רכשה את חברת "MrBookmaker.com", גם היא חברה שעסקה באותו התחום והייתה פעילה בעיקר בבלגיה ובצרפת, תמורת 75.9 מיליון ליש"ט.
בשנת 2007 רכשה את חברת "Maria Holdings" בעלת אתר "Vera&John", גם היא חברה מאותו התחום שהייתה פעילה בעיקר במדינות הנורדיות, תמורת 54 מיליון ליש"ט..
בשנת 2008 השיקה לראשונה אפליקציה סלולרית לאנדרואיד דרכה ניתן לשחק ולהמר, ובשנת 2009 השיקה אפליקציה גם עבור מכשירי iOS.
בשנת 2011 חתמה החברה לראשונה על הסכם בו היא מספקת תשתית טכנית לספק משחקי הימורים אחר, במקום לספק שירות ישירות ללקוח הסופי (הסכם "B2B" - Business to Business).
בשנת 2012 רכשה את חברת "Betchoice" תמורת 13.6 מיליון ליש"ט, ובכך נכנסה לראשונה לשוק האוסטרלי.
בשנת 2014 נפרדה יוניבט מחברת הבת "Kambi", שהייתה אחראית על פעילות ה-B2B של החברה, במהלך של ספין-אוף בו חולקו מניותיה לבעלי המניות של קבוצת יוניבט. לאחר מהלך זה Kambi נהייתה בעצמה לחברה ציבורית הנסחרת בבורסת סטוקהולם.
בשנת 2015 רכשה את חברת "iGame" תמורת 59 מיליון אירו, ואת חברת "Stan James Group" תמורת 19 מיליון ליש"ט.
לחצנות מתכת
לחצנות היא טכניקה המתייחסת לקבוצת תהליכי ייצור המשמשים ליצירת חלקים חלולים ואקסי-סימטרים תוך כדי סיבוב. התהליך מתבסס על מאמצים פנימיים הנוצרים בחומר תוך כדי התהליך. מאמצים אלו יכולים להיות קומבינציה של מאמצי מתיחה ולחיצה או רק מאמצי לחיצה. במהלך התהליך מסובבים דיסקת ברזל או צינור במהירות גבוהה ולוחצים על החומר גלם באופן ידני או ממוכן על מנת לקבל את הצורה האקסי סימטרית הרצויה. בעקבות התקדמות גדולה של הטכנולוגיה בעשר שנים האחרונות ניתן ללחוץ מתכות רבות וביניהם: אלומינום, פלדת פחמן, נירוסטה, נחושת, פליז, כסף, זהב, טיטניום, מוליבדן, טנטלום, Hastelloy X, inconel בדיוקים גבוהים מאשר בעבר. הטכנולוגיה שימושית מאוד לייצור גופי תאורה, רקטות, קונוסים, סירים, מיכלים, חצאי כדור ומעברים בין קטרים.
לחצנות מתכת באמצעות מכונה אוטומטית CNC
העבודה מתבצעת במספר שלבים:
יתרונות וחסרונות
חיסרון בתהליך הוא שחלק שנהרס במהלך התהליך לא כלכלי לתקן אותו.
אברהם יהודה שוורץ
ביוגרפיה
נולד בא' באב ה'תקפ"ד בעיר מאד בהונגריה לר' פנחס זליג הכהן שוורץ (הראשון) בן רבי משה הכהן קעניג מזאמבור ורעייתו הענדל (בת ר' מרדכי צבי שוורץ ורעייתו זיסל) בגיל ארבע עשרה היה לתלמידו של החתם סופר בישיבת פרשבורג. לאחר שנה וחצי נפטר רבו, והוא עבר ללמוד בישיבת וורבוי אצל הרב בנימין וולף לעוו. בשנת תרכ"א נתקבל לרב בעיר ברגסס, בה גם עמד בראש ישיבה שמנתה כחמישים תלמידים. היה נוסע בתור חסיד לרבי חיים הלברשטאם מצאנז.
בשנת תרמ"א מונה לרבה של עיר הולדתו מאד, בהונגריה הפנימית, גם שם ניהל את ישיבתו עד לפטירתו בכ"ד בתשרי תרמ"ד. תלמידו היה רבי נתנאל פריד מבלמזויוורוש.
נודע כפוסק חשוב בזכות ספר השו"ת שכתב "קול אריה". הספר נדפס לראשונה בשנת תרס"ד בשאמלוי, ויצא לאור על ידי נכדו – הרב שלמה זלמן אהרנרייך. לרב שוורץ היו חמישה בנים ושש בנות. רבים מצאצאיו שימשו כרבנים בקהילות הונגריה וספרים רבים נכתבו על ידם.
לוח אוקינאווה
לוח אוקינאווה הוא לוח טקטוני מאורך וצר הנמתח מדרום האי קיושו ביפן לצפון-מזרח האי טאיוואן. הלוח מהווה את גבולו המזרחי של ים סין המזרחי עם ים הפיליפינים. הלוח ושוליו הם חלק מטבעת האש בשולי האוקיינוס השקט.
מאפיינים
הגדרתו של לוח אוקינאווה כלוח טקטוני נובעת מהפעילות הטקטונית בשוליו. הלוח מורכב מקשת איים – ארכיפלג של איים געשיים שנוצר כתוצאה מתנועת לוחות טקטוניים וגעשיות.
גבולות
לוח אוקינאווה גובל בשלושה לוחות טקטוניים ובשוליו שלושה צמתים משולשים, לפי כיוון השעון:
בצפון גובל לוח אוקינאווה בלוח האמורי. גבול זה הוא גבול פתיחה ובו מתרחשת התרחקות בין שני הלוחות. במערבו של גבול זה מצוי צומת משולש במפגש בין הלוח עם הלוח האמורי ולוח יאנגצה, ובמזרחו – צומת משולש שני במפגש עם הלוח האמורי והלוח הפיליפיני.
במזרח ובדרום גובל לוח אוקינאווה בלוח הפיליפיני. חלקו המזרחי של הגבול הוא אזור הפחתה בו נוחת הלוח הפיליפיני אל מתחת ללוח אוקינאווה לאורך שקע ריוקיו. גם הגבול הדרומי בין שני הלוחות הוא גבול סגירה, אם כי לא מתקיימת בו הפחתה. בהמשך נוטה הגבול עם הלוח הפיליפיני לצפון-מערב לאורך גבול חילוף, בסופו מצוי צומת משולש שלישי במפגש של שני הלוחות עם לוח יאנגצה.
הגבול המערבי של לוח אוקינאווה עם לוח יאנגצה עובר לאורך שקע אוקינאווה – תעלה אוקיינית שנוצרה כאגן בגב קשת האיים של ריוקיו וממערב להם. המפגש בין שני הלוחות מתבטא בגבולות מעורבים: פתיחה, סגירה וחילוף לסירוגין.
מיוקן
10–20 למ"ש – כתוצאה מהפחתת הלוח הפיליפיני אל מתחת ללוח יאנגצה לאורך שקע ריוקיו נוצרה קשת געשית שצירה מדרום-מערב לצפון-מזרח, בצפונה ובמרכזה – על מדף היבשת, בדרומה – בשולי היבשת. הסלעים הגעשיים האופייניים לגעשיות זו נובעים ממאגמה אנדזיטית עתירת מגנזיום האופיינית לקשתות געשיות מעל אזורי הפחתה.
6–10 למ"ש – בתחילת פרק זה חלה הפסקה בהפחתה, אך תנועתו של הלוח הפיליפיני לצפון-מערב גורמת לתחילתה התנגשות בין הקשת הגעשית לבין קשת געשית אחרת: הקשת הגעשית של לוזון הנמתחת מהאי הפיליפיני לוזון לצפון טאיוואן לאורך גבול חילוף. התנגשות זו כופפה את הקשת ודחקה את חלקה הדרומי לכיוון צפון. בפרק זה החלה להתפתח תפיחה אסתנוספירית, שגרמה לביקוע הליתוספירה ולתחילת היווצרותו של שקע אוקינאווה בשולי ים סין המזרחי כגבולו המערבי של הלוח.
מיוקן–פליוקן
4–6 למ"ש – בפרק זה מתחדשת ההפחתה של הלוח הפיליפיני והגעשיות הנובעת ממנה. במקביל נמשכים תהליכי ההתנגשות בין שתי הקשתות והביקוע לאורך שקע אוקינאווה. שלב זה מתאפיין בהרכב-מעבר של המאגמה מאנדזיטית לבזלתית.
רביעון
2 למ"ש ועד ההווה – בפרק זה מתעצם הביקוע לאורך שקע אוקינאווה ומתחילה בו געשיות בזלתית אוקיינית האופיינית למרכזי התפשטות דוגמת רכסים מרכז אוקייניים. געשיות זו אחראית להיווצרותה שרשרת מערבית של הרי געש תת-ימיים, שחלקם צמחו לאיים געשיים. על הרי הגעש הניזונים מגעשיות זו נמנים סקורג'ימה בדרום האי קיושו בקצה הצפוני של הלוח, וסוואנוסג'ימה במרכז הלוח – הנחשב לאחד מהרי הגעש הפעילים ביותר של יפן.
קונמארה
קונמארה (באנגלית: Connemara; באירית:  Conamara) הוא חבל ארץ במערב אירלנד, במחוז גולוויי שבפרובינציית קונכט, השוכן בחצי אי לחוף האוקיינוס האטלנטי. השם קונמארה מקורו באירית "Conmhaicne Mara" שמשמעותו צאצאי הים.