cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סלע ירח
מקום האחסון העיקרי לסלעי הירח מתוכנית אפולו הוא ב"בניין דגימות הירח" שבמרכז החלל ע"ש ג'ונסון ביוסטון שבטקסס. למטרות גיבוי מאוחסן אוסף קטן של דגימות בבסיס חיל האוויר ברוקס שבסן אנטוניו, טקסס. רוב הסלעים מאוחסנים בחנקן על מנת לשמור עליהם מפני לחות. הטיפול בהם מתבצע בצורה בלתי ישירה באמצעות מכשירים מיוחדים.
לסלעי ירח שנאספו במהלך המשלחות לירח אין כיום מחיר. ב-1993 נמכרו שלושה רסיסים במשקל של 0.2 גרם מטיסת לונה 16 במחיר של 442,500 דולר. ב-2002 נגנבה מ"בניין דגימות הירח" כספת שהכילה כמויות זעירות של דגימות מהירח וממאדים. הדגימות הגנובות אותרו והוחזרו לבעליהם, וב-2003 העריכה נאס"א את ערכם של הדגימות במשפט שנערך לגונבים במיליון דולר לכל 285 גרם של חומר. סלעי ירח בצורת מטאוריטים שמקורם בירח הם יקרים, מבוקשים על ידי אספנים פרטיים ומתנהל בהם מסחר ער.
כמה מאות דגימות זעירות הורכבו על כן בתוך מכלים וניתנו במתנה לממשלות ולמושלי מדינות בארצות הברית, וכן חלק מדגימות אלה מוצגות בתערוכות (אחת מדגימות אלו הגיעה באופן זמני לתערוכה בישראל). לפחות אחת מדגימות אלו נגנבה מאוחר יותר, נמכרה ואחר כך הוחזרה לבעליה. דגימות אחרות נשלחו למוזיאונים נבחרים, ביניהם המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע ומוזיאון האוויר והחלל הלאומי בוושינגטון הבירה, "מרכז החלל והקוסמוספרה של קנזס", ומרכז המבקרים במרכז החלל קנדי שם מאפשרים למבקרים לגעת ב"חתיכה מן הירח", למעשה סלע ירח קטן בתוך עמוד בטון המותקן במרכז כספת דרכה עוברים המבקרים. על פי נאס"א כ-295 קילוגרם מתוך ה-382 קילוגרם המקוריים של דגימות שהובאו מן הירח מצויים עדיין במצבם המקורי בכספת שבמרכז החלל ע"ש ג'ונסון. מעט אבק ירח נאסף על ידי עובד של יצרנית מצלמות שוודית האסלבלד בעת שניקה את אחת המצלמות לאחר חזרה מטיסה.
דוביגל
דוביגל (מעוצב: #דוביגל; הגייה: האשטג דוביגל) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר הישראלי רון נשר בהשתתפות צמד הזמרים הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי בהפקתו של המפיק המוזיקלי הישראלי ג'ורדי. השיר יצא לאור ב-30 ביולי 2015, לפני שסטטיק ותבורי חוברו כצמד, על ידי חברת התקליטים יוניסל.
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה של השיר הוא סרטון אנימציה שיצרו חברת אוריתמר סטודיוס, בקליפ מופיעים דמויות של דייוויד בלאט, לברון ג'יימס ודובי גל. בקליפ עצמו ישנה מחווה לסרט מלך הסלים בהשתתפותו ובימויו של גל.
ב-2017 הסיר רון נשר את שמותיהם של בן-אל, סטטיק וג'ורדי מכותרת הקליפ בעקבות סכסוך מקצועי. ב-2021, לאחר יישור דברים בין הצדדים, הוחזרו השמות.
רדיוכירורגיה סטריאוטקטית
רדיוכירורגיה סטריאוטקטית (באנגלית: SRS - Stereotactic Radiosurgery) היא שיטה לטיפול בגידולים ובגרורות במוח ובעמוד השדרה. זוהי טכניקה המאפשרת מתן של קרינה חד פעמית ממוקדת, בעוצמה גבוהה ומדויקת לטיפול בגידולים או פתולוגיות אחרות ללא צורך בניתוח.
היסטוריה
נוירוכירורגיה סטריאוטקטית מקורה בעבודתם החלוצית של הורסלי וקלארק, שפיתחו מכשיר סטריאוטי כדי לחקור את מוחות הקופים ב-1908. לאחר מכן, שפיגל וויצ'יס מיישמים את הטכנולוגיה הזו למוח האנושי ב -1947, מה שמוביל בסופו של דבר להתפתחות של מכשירים נוירו-ניתוחיים סטריאוטאקטיים מרובים. ואז בשנת 1951 הנוירוכירורג השוודי לארס לקסל (Lars Leksell), חזה את השימוש של רנטגן סטריאוטי בטיפול בגרורות. בשנות ה-50, כאשר לארס לקסל עשה את ניסויו לראשונה במערכת קרינה מסוג "סכין גמא" לטיפול בגרורות. מאז חלו אין ספור התפתחויות טכנולוגיות, אך העיקרון נשאר דומה- קרינה ממוקדת בעוצמה גבוהה, שמנטרלת את הגידול. עם השנים, הרנטגן הסטריאוטי הוחלף בקרני לייזר שפחות מזיקות לאדם. בשנים האחרונות, הרדיוכירורגיה הפכה לשיטת הטיפול המקובלת ביותר בגרורות וגידולים.
אופן הטיפול
הטיפול אינו פולשני העושה שימוש בקרני רנטגן ממוקדות בגידול או בגרורה, ובשאריות הגידול או הגרורה בהם אנו רוצים להרוס את תאי ה-DNA המזינים אותם. השיטה פועלת גם כטיפול משני לאחר ניתוח להסרת תהליכים פתולוגים שלא הוסרו, או כטיפול ראשוני במידה ואזור הנגע אינו נתיח.
העיקרון הפיזיקאלי של הטיפול, מבוסס על תכנון קפדני של נקודת הצטלבות של קרניים רבות המגיעות מכיוונים שונים. כל קרן שכזו, אינה נושאת סכנה או תועלת רבה, אך בנקודת ההצטלבות, מנת הקרינה מסוכמת לרף הטיפולי הנצרך.
יתרונות
קל להגיע אל הנגע הממוקם באזור שאינו נתיח. בניגוד לניתוח, הטיפול מוגבל וממוקד לאזור הגידול בלבד, אשר בשיטה זאת ניתן להגיע לרזולוציות המיקרוסקופיות, בשביל לוודא הסרה של כל הגידול ושאריותיו. שיעורי התוצאות של הטיפול מדויקים. משמשת גם כטיפול משני לטיפול בגרורות משפר גם את השליטה המקומית בגידול וגם את אחוזי ההישרדות.
חסרונות
הטיפול מצריך מערכת הפעלה גבוהה, וצוות רחב של רופאים ופיזיקאים.
יישומים קליניים
המטרה לטיפול מוגדרת באמצעות הדמיית MRI מתקדמת ברזולוציה גבוהה, והטיפול עצמו מתוכנן על ידי צוות מולטי-דיסיפלינארי הכולל נוירוכירורג, אונקולוג מומחה בקרינה ופיזיקאי רפואי. רדיוכירורגיה מאפשרת לטפל ללא צורך בניתוח במגוון פתולוגיות של מערכת העצבים: גרורות במוח ובחוט השדרה, מנינגיומות, אקוסטיק-נוירומה, מלפורמציות ווסקולריות AVM ונוירלוגיה טריגמינלית.
פסטיבל לבי במזרח
פסטיבל ליבי במזרח הוא פסטיבל תרבות, הנערך מדי שנה בתל אביב-יפו וכולל מופעי מוזיקה, סרטים, דיונים והצגות. מטרת הפסטיבל היא לתת במה לתרבות המזרחית בישראל.
היסטוריה
הפסטיבל נוסד בשנת 2009 כפרויקט הדגל של "קואליציית ליבי במזרח – למען הקצאה שוויונית של משאבי התרבות בישראל", המורכבת מכ-20 ארגוני תרבות מזרחיים, ביניהם תנועת אחותי – למען נשים בישראל, התזמורת האנדלוסית הישראלית, אתר קפה גיברלטר, קהילות שרות, אגודה ישראלית למען יהודי אתיופיה, ממזרח שמש, תיאטרון קדם אשקלון ועוד. "קואליציית לבי במזרח" פועלת נגד האפליה ואי-השוויון בחלוקת משאבי התרבות של מדינת ישראל לתרבות המזרחית. לטענתם תרבות מזרחית, אתיופית וערבית זוכות לשיעור זעום מתקציב התרבות בישראל. רובו הגדול מופנה לתרבות בעלת אוריינטציה אירופית, ורוב מקבלי ההחלטות הם אשכנזים.
מארגנות הפסטיבל הן כרמן אלמקייס עמוס ושולה קשת, והוא התחיל במתכונת מצומצמת. בתחילת דרכו סייעה לפסטיבל רונית אלקבץ. ב-2013 קיבל תמיכה שנתית ממשרד התרבות בסך 30 אלף שקל ושרת התרבות לימור ליבנת אף השתתפה בטקס הפתיחה והכריזה כי בכוונתה לפעול נגד האפליה של תרבות מזרחית בישראל. בשנת 2015 החליטו המארגנות לגייס את חלק הארי של תקציב הפסטיבל באמצעות מכירת כרטיסים מוקדמת בהדסטארט.
הפסטיבל מעניק מדי שנה אותות הוקרה ליוצרות וליוצרים, ולאקטיביסטים שנבחרים על ידי צוות ההיגוי של קואליציית "לבי במזרח".
פרל מקי
פרל מקי (באנגלית: Pearl Mackie; נולדה ב-29 במאי 1987) היא שחקנית, רקדנית וזמרת בריטית. היא ידועה בעיקר מהופעותיה בתפקיד ביל פוטס בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". ב-2010 סיימה מקי את לימודיה בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק. תפקידה החשוב הראשון בטלוויזיה היה בשנת 2014, בו גילמה את אן-מארי פרייזר באופרת הסבון "רופאים" של ערוץ BBC One.
פסטיבל לבי במזרח
2013
בפסטיבל 2013 הוצגו בין היתר:
פרל מקי
ביוגרפיה
מקי גדלה בבריקסטון שבדרום לונדון. היא ממוצא הודו מערבי מצד אביה ואנגלייה מצד אמה. סבא שלה הוא פיליפ מקי, מי שכתב את התסריט לסרט "עובד המדינה העירום" על חייו של קוונטין קריספ. מקי קיבלה תואר בדרמה מאוניברסיטת בריסטול, והיא מדברת אנגלית, צרפתית וספרדית. בתקופת הלימודים השתתפה בסדנאות רבות ושיחקה במחזות מעבר לתוכנית הלימודים.
ב-2010 סיימה את הלימודים בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק. באותה שנה הייתה מקי מועמדת יחד עם רודי פיטרס לפרס קרלטון הובס של ה-BBC על הופעה מצטיינת במחזה "Noughts & Crosses".
קריירה
ב-2013 הופיעה מקי יחד עם מרטין פרימן, מקסין פיק, מורוונה בנקס ומאט ברי בקומדיה המוזיקלית "סוונגלי". ב-2014 גילמה מקי את אן-מארי פרייזר בסדרה "רופאים", ואת מיה במחזה "Crystal Springs" בתיאטרון פארק בלונדון. עוד שיחקה בסאטירה הפוליטית "Obama-ology" בתיאטרון פינבורו במערב לונדון, בתפקידי צ'צ'ה וקטיס.
ב-2015 שיחקה מקי בהפקה בווסט אנד של התיאטרון המלכותי הלאומי של המחזה "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" עיבוד לרומן באותו שם. באותה שנה הופיעה בסרט הקצר "Date Aid" של ארגון בונד בתשדיר שירות סאטירי. מקי גם עבדה כמדריכה למשחק ב-Troupers, חברה ללימוד משחק לילדים ולצעירים.
ב-23 באפריל 2013 פורסם שמקי תשחק בתפקיד ביל פוטס, המלווה של הדוקטור בסדרת הטלוויזיה הבריטית "דוקטור הו". במרץ 2017 הוכרז שביל תהיה המלווה הראשונה בתולדות הסדרה שהיא לסבית מוצהרת.
פסטיבל לבי במזרח
2014
פסטיבל 2014 התקיים בתאריכים 18–25 במאי והוצגו בין השאר: המופע "בת המקום", קונצרט שירת נשים והשקה לאוסף "בת המקום" (בעריכתם של אופיר טובול, זהר אלמקייס וחן אלמליח) הכולל שירים של 17 זמרות, הצגת יחידה "שום גמדים לא יבואו" על-פי ספרה של שרה שילה (עיבוד ובימוי: רויטל איתן, מוזיקה מקורית: ישראל כסיף, משחק: שנטל כהן), הקרנה של הסרט של חנה אזולאי-הספרי "אנשים כתומים", בתום ההקרנה התקיים פאנל בהשתתפות חנה אזולאי–הספרי, שירה אוחיון ומירב אלוש לברון, המופע "באבא דיאלי" של עדי קיסר וחנה ואזנה גרינולד.
במסגרת הפסטיבל התקיים טקס הענקת אותות הוקרה מטעם קואליציית לבי במזרח. מקבלי הפרס היו: אלי חמו (קולנוען), סמי שלום שיטרית (משורר, קולנוען וחוקר), שושה גורן (שחקנית תיאטרון וקולנוע), שירה אוחיון (משוררת, אשת חינוך וחוקרת), קציעה עלון (חוקרת אמנות ושירה), יוסי אוחנה (מייסד קהילות שרות).
2015
בפסטיבל 2015 הוצגו בין השאר: הצגת בכורה של ההצגה "הליכה למעשה" על פי ספרה של זמירה פורן-ציון, העוסקת בנשים במרחב שבין זהויות וזיכרונות, בין מזרח למערב, בין זרות לשייכות, בין ציות למחאה. הקרנו הסרטים "שם אב" של מיטל אבוקסיס, "עליה" של נעם אדרי, "סרט ערבית" של איל שגיא ביזאווי ושרה ציפרוני, "שיר ידידות" של רפאל בלולו על רבי דוד בוזגלו. בין מופעי המוזיקה בפסטיבל היו: "גשר המיתרים - מאיסטנבול באהבה" עם הזמרת הטורקייה רנין מסרי, "נשים מבשלות סיפור" בבימויה של סיגלית בנאי, "קהילות שרות פרס ומדי" עם הזמרת והפייטנית ג'אנט יהודיאן ו"שחרחורת לבי" עם הסופרת איריס אליה כהן. בנוסף הוצגה התערוכה "אמא שלי כותבת פתקים" שיצרו סהר עדס ופורטונה (מזל) עדס.
2016
מופעי פסטיבל 2016 כללו בין השאר את: זיו יחזקאל ואמאל שהין בהופעה, גילה בשארי במופע פייטנות תימני, סיגלית בנאי במופע בכורה "עבריה", הקרנת הסרט "פורטרט ירוחמי" של מיטל אבוקסיס ורובי אלמליח, הקרנת בכורה של הסרט "הכפר" של דוד מיימוני והתערוכה "דיו שחורה" של מיכה שמחון. מופע הפתיחה היה קונצרט של מוזיקאי הג'אז אבטה בריהון ואנסמבל "תזטה".
2017
בפסטיבל 2017 הוצגו בין השאר: קונצרט הבכורה של היצירה "בחיק בת עין" של להקת "דיוואן אל בנאת"; סרטה הדוקומנטרי של מורן איפרגן "הקיר", נערכה הצגת בכורה של הסרט "לאן נעלמו הילדים", על משפחות ממוצא אשכנזי ותימני שיקיריהן נעלמו; בכורת המופע "פיוטים שאהבתי" המשלב ניגונים ממסורות ישראל ממזרח ומערב; הסרט של דוד דרעי "סאלח, פה זה ארץ ישראל"; לירז צ'רכי הופיעה עם הפרויקט המוזיקלי שלה שמשלב ביטים אלקטרוניים ומוזיקה איראנית משנות השישים; ההצגה "אל תתערבו לי"; ועוד.
2018
פסטיבל 2018 התקיים בתאריכים 25–28 ביוני בכמה מוקדים בתל אביב: מועדון "בסקולה", סינמטק תל אביב, התיאטרון הערבי-עברי ביפו, תיאטרון "ענבל", "גלריה 4" בפלורנטין ובית "אחותי". בפסטיבל הוצגו בין השאר: "מופע חפלה" עם הזמרת ליאת בנאי; הזמרת אמל שהין עם להקת אמל, במופע שהוקדש לגדולי הזמרות והזמרים הערבים בכל הזמנים: מוחמד עבד אל־והאב, אום כולתום, עבד אל־חלים חאפז, פריד אל־אטרש ופיירוז, בביצועים מיוחדים; להקת מרקש אקספרס במופע בכורה - "עוֹלָה מִן הַמִּזְרָח": הצדעה לזמרות הגדולות של המוזיקה האוריינטלית, ממרוקו ואלג'יר, דרך ישראל עד לבנון ומצרים; השקת המופע "עאפאכּ" של גוסטו, זמר, כותב ומלחין מוערך ממוצא מרוקאי; "לה פלפולה גרוב" - מוזיקה עיראקית, בשילוב נגינה, ריקוד ושירים קלסיים. בין הסרטים שהוצגו היו: "סרט בורקס" - סרטה של אורית אופיר רונאל, שבמרכזו סיפור ההצלחה המסחררת של העסק המשפחתי שבו היו שותפים סבה וסבתה, שייסדו את רשת "סמי בורקס"; "אישה של בית" - סרטה של ג'יין ביבי, על החברה הגרוזינית הפטריארכלית. ההצגה "יולדות" - סיפור האמהות, מחטיפת ילדי תימן מזרח ובלקן ועד היום; "שָׁלוֹם לַזָּמִיר" – מופע המביא את מיטב השירה הפרסית הקלאסית, שכתבה הסופרת והמחזאית דליה כהן-קנוהל; והתערוכה "לבי במטבח" - מחווה למטבח המזרחי.
אות ההוקרה של "לבי במזרח" הוענק לגילה בשארי (זמרת וחוקרת), מנשה אמיר (מומחה לענייני איראן) וד"ר מאיר בוזגלו (פילוסוף ופעיל חברתי).
2019
פסטיבל 2019 התקיים בתאריכים 24–27 ביוני. בפסטיבל הוצגו בין השאר: הצגת יחיד - ״ברוך שעשני חוּמה״ של נועם שוסטר-אליאסי, מופע מוזיקה של ברק כהן, המחזה "ז'קוב ז'קוב" (כתיבה: תמר לוין על פי ספרה של ולרי זנתי בתרגום רמה איילון, בימוי: איתי פלאוט, משחק: אוולין הגואל, מוזיקה: אבי בללי), להקת קום תרא במופע בכורה (רקפת אמסלם, אלברט סופר, מיכאל וקנין). והוצגו הסרטים: "לבנטינית" של רפאל בלולו, "אישה" (תסריט ובימוי: ישראלה שאער מעודד, עורך: אורן אדר, מוזיקה מקורית: ישי אדר), מופע משותף: "אסף אמדורסקי – רועי חסן"
אות ההוקרה של "לבי במזרח" הוענק לאמנה כנעאן (יזמת חברתית, מנכלי"ת עמותת למענך), מרינה טושיץ (מוזיקאית, נגנית עוד), ג'נט בלאי (משוררת), מיכאל אלקיים (צייר), אורנה זקן (אמנית), אסנת טרבלסי (מפיקה - יוצרת) ולעמותת עמר"ם - הכרה צדק וריפוי בפרשת חטיפת ילדי תימן, מזרח ובלקן.
2020
בשנת 2020, בעקבות מגפת הקורונה נערך הפסטיבל במהדורה מקוונת. הפסטיבל שודר בלייב בדף הפייסבוק של הפסטיבל והיה זמין לכולם ובחינם. הוא שודר מכמה מוקדים בתל אביב-יפו: התיאטרון הערבי עברי יפו, קפה שפירא, בית אחותי, ואודיטוריום אניס ביפו. בין היתר הוצגו: מופע של הזמרת רון פרץ; ההצגה 'בלוק 30' בבימויה של חנה ואזנה-גרינולד ובה סיפורם של נשות ואנשי הפריפריה; מופע בכורה של איילת אורי בניטה, מוזיקאית יוצרת בכלי הקשה ושירה; בכורה להצגה 'עיבראקית' על ילדה הנאבקת להזכיר לאמה את סיפורי תקופת המעברה; המופע 'רדיו בגדד' – שירי געגוע מעיראק של נגן הדרבוקה אביב עזרא יחד עם יוהנה ריטמולר בכינור ושירה ויניב מייזל בעוד ושירה; הסרט 'אין סנטימנטים' על הגירה מהקווקז ועוד.
2021
"פסטיבל לבי במזרח 2021" נערך בסוף אוקטובר 2021.
ביניאם גירמאי
ביניאם גירמאי היילו (באנגלית: Biniam Girmay Hailu; נולד ב-2 באפריל 2000) הוא רוכב אופני כביש אריתראי בקבוצת אינטרמארשה–ואנטי–גובר מאטריו. מנצח גנט-וולחם (2022). ב-17.05.2022 ניצח שלב עשירי בג'ירו דה איטליה
ביוגרפיה
גירמאי התחיל לרכוב בשנת 2018, כשהלך בדרכו של בן דודו, מרון טסומה, שגם רוכב אופניים.
באליפות אפריקה עד גיל 19 באותה שנה שהתקיימה ברואנדה, גירמאי ניצח עם נבחרתו, אריתריאה, את נגד השעון הקבוצתי, את נגד השעון האישי ואת מרוץ הכביש. לאחר מכן, השתתף גירמאי במרוץ "אובל–תימיסטר–סטבלוט" בבלגיה, הוא ניצח את הקטע הראשון במרוץ כשהוא מקדים את רמקו אוונפול בספרינט סיום ונטל את ההובלה במרוץ. לבסוף סיים גירמאי את המרוץ במקום השלישי, 4:08 דקות מאוונפול המנצח ו-24 שניות מפרדריק תומסן הדני שסיים שני. לאחר מכן, גירמאי השתתף בשני מרוצים חד יומיים באיטליה, המרוץ לזכרו של פייטרו מרלי (בו סיים שלישי) וטרופאו אמיליו פאגנסי (בו סיים רביעי). הוא סיים שני בגרנד פרי רובילנד בשווייץ, כשהוא מסיים שני גם בקטע השני. הוא השתתף באליפות העולם עד גיל 19, במקצה נגד השעון סיים במקום ה-15 ובמקצה הכביש במקום ה-13.
ב-2019, גירמאי השיג את הניצחון המקצועני הראשון שלו, כשניצח את הקטע השלישי בטור של גבון, כשהוא מקדים שמות כמו אנדרה גרייפל ונוספים. את הניצחון המקצועני השני שלו השיג גירמאי בטור של רואנדה, כשניצח את הקטע השלישי. גירמאי השתתף בטור דה ל'אווניר, והתוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום 5 בקטע ה-10. לאחר מכן השתתף באליפות העולם באופני כביש - גברים עד גיל 23 וסיים במקום ה-110. בנגד השעון באליפות, סיים גירמאי במקום ה-31.
ניפו–דלקו–ואן פרובאנס (2020–היום)
גירמאי הצטרף לקבוצת היפנית–צרפתית ניפו–דלקו–ואן פרובאנס מדרג הפרו קונטיננטל ב-2020, במה שהפך לחוזה המקצועני הראשון שלו. הוא ניצח שני קטעים בטור של גבון, כשהוא מנצח גם את קטגוריית הנקודות במרוץ. הוא סיים שני במרוץ טרופאו לאיגווייה, 32 שניות אחרי ג'וליו צ'יקונה המנצח, כשהוא מקדים את דייגו רוזה האיטלקי במאוץ אל המקום השני. הוא השתתף אחר כך בטור של רואנדה, גירמאי סיים שני בשני קטעים ושלישי בשני קטעים, לאחר הקטע השלישי עבר להוביל את המרוץ אך איבד את ההובלה בקטע הרביעי לנתנאל טספסיון ולבסוף סיים את המרוץ במקום ה-12 הכללי. בהמשך העונה סיים שני ללואיק וליגן ב-Tour du Doubs ורביעי במרוץ החד יומי, ג'ירו דלה טוסקנה. בעונת 2021 התבלט שוב גירמאי בטרופאו לאיגווייה, הפעם סיים תשיעי במרוץ. הוא המשיך להשיג תוצאות איכותיות בעיקר במרוצים חד יומיים, כשסיים שביעי ב-Royal Bernard Drome Classic ושישי ב-La Roue Tourangelle Centre Val de Loire - Trophée Harmonie Mutuelle.
אינטרמארשה–ואנטי–גובר מאטריו (2021–)
עקב מצבה הלא פשוט של קבוצת דלקו, שנקלעה לקשיים כלכליים ומנהלתיים עקב עזיבות של כמה מהספונסרים שלה, עבר גירמאי באמצע העונה לקבוצת אינטרמארשה–ואנטי–גובר מאטריו מדרג הוורלד טור. הוא ערך הופעת בכורה במדיה ב. את הניצחון הראשון שלו במדי הקבוצה ועל יבשת אירופה השיג גירמאי במרוץ החד יומי, Classic Grand Besançon Doubs, מקדים את אנדראה ונדרמה ואקסל זינגל.
אמיר אדרי
אמיר אדרי (נולד ב-26 ביולי 1985 באור עקיבא) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה
אדרי גדל במחלקת הנוער של מכבי חיפה, ובעונת עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון ושימש במספר משחקים שוער שני לדודו אוואט כשניר דוידוביץ' נפצע ותום אלמדון שהה עם סגל הנבחרת הצעירה.
כשהחלים דוידוביץ' מפציעתו ואוואט עזב את הקבוצה, שימש אדרי שוער שלישי עד שבעונת הושאל למכבי הרצליה על מנת לצבור ניסיון במשחק פעיל. בתום עונת ההשאלה שב למכבי חיפה, ועם פציעתו של דוידוביץ' בתחילת העונה תפס את מקומו בשער הקבוצה ב-11 משחקים. בעונות הבאות הוסיף לשמש כשוער שני הפותח בהרכב מדי פעם במשחקי גביע הטוטו, ולעיתים תפס את מקומו של דוידוביץ' כשהיה פצוע.
בעונת, לאחר שבויאן שראנוב חתם במכבי חיפה ואדרי היה צפוי לשוב ולהידחק לתפקיד השוער השלישי, הוא הושאל למכבי נתניה, ולראשונה בקריירה שימש כשוער ראשון. אדרי שמר על רשת נקייה ב-8 משחקים וקבוצתו סיימה את העונה במקום הרביעי. בתום העונה שב למכבי חיפה, תחת הדרכתו של מאמנו במכבי נתניה, ראובן עטר. כבר במשחק הפתיחה של העונה נפצע דוידוביץ', ואדרי שוב תפס את מקומו, אך לאחר מספר משחקים הודח מההרכב לטובת שראנוב והמשיך לשמש כשוער המשנה בקבוצה.
בסיום עונת נפצע אדרי ועבר ניתוח שמנע ממנו לשחק בעונה שלאחר מכן. בתום עונת שוחרר ממכבי חיפה לאחר 13 שנה בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ערוץ העיצוב
ערוץ העיצוב (לשעבר ערוץ DIY ישראל וערוץ DIY עשו זאת בעצמכם) הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי המיועד לכל המשפחה. הערוץ נמצא בבעלות חברת אימג'ין מדיה בראשותו של אבי בר, לשעבר מנכ"ל ערוץ הספורט. הערוץ עלה לשידור ב-19 בדצמבר 2017 בערוץ 41 ב-HOT באיכות HD וב-1 בינואר 2019 באפיק 39 ב-yes באיכות SD . ב-1 בספטמבר 2021 שינה הערוץ את שמו לערוץ העיצוב, והוא משודר באותם אפיקים בהוט וביס.
סדרות מקור
בין התוכניות המשודרות בערוץ:
חנה בן-ארי
חנה בן-ארי (ניניו) (29 באוגוסט 1928 – 13 בספטמבר 1978) הייתה אשת רדיו, תסריטאית, מחזאית, מתרגמת ופזמונאית.
ביוגרפיה
נולדה בשם חנה זילברשטיין בברלין, גרמניה ועלתה ארצה בשנת 1938. למדה בגימנסיה הרצליה, שם הכירה בחוג הדרמטי את בעלה לעתיד, הבמאי והשחקן אברהם ניניו.
פועלה כאשת רדיו
חנה בן-ארי החלה לעבוד כקריינית ב"קול ההגנה" ב-1947 והייתה לאחת מהקרייניות הראשונות ב"קול ישראל". במשך שנים ניהלה את מחלקת הדרמה ברדיו והייתה אחראית על שידורם של מאות תסכיתי רדיו בתוכנית "המסך עולה". כמו כן, תרגמה ועיבדה תסכיתים רבים מהרפרטואר התיאטרון העולמי והמקומי. ערכה תוכניות דוקומנטריות רבות וניהלה את מחלקת ההסברה והמדע שבמסגרתה הגתה והעלתה את תוכנית הרדיו "הנושא בטיפול" בהנחיית גדעון לב-ארי, שלימים הפכה ל"כלבוטק" הטלוויזיונית.
פועלה כמחזאית, תסריטאית ומתרגמת
תרגמה מחזות מאנגלית ומגרמנית, עבור תיאטרון "הבימה", ביניהם: "אגדת הנהר", "אמא טבע", "העלמה יוליה", "12 המושבעים" (תחת הפסבדונים מ. בן גרשון), "העושה נפלאות", "הפיזיקאים", "בלוז למיסטר צ'ארלי", "יום א' בניו יורק", "דבר אלי בורדים" ו"חינניות הסתיו". כמו כן, עיבדה את המחזה "ממלא המקום", בתרגומו של יהודה עמיחי, אף הוא לתיאטרון "הבימה".
כתבה יחד עם אברהם ניניו את המחזמר "במזל דגים", שהוצג בהצלחה רבה בתיאטרון גיורא גודיק.
עיבדה וביימה סדרת תקליטי ילדים, ביניהם: "דירה להשכיר ו"מיץ פטל".
ערכה את "ספר השנה של העיתונאים" לשנת תשל"ז (1977), מהבולטים בשנות השבעים.
כתיבה ותרגום פזמונים
במהלך השנים כתבה בן ארי פזמונים שזכו להצלחה. לאלבומו הראשון של בועז שרעבי, "BOAZ", כתבה בן-ארי חמישה שירים באנגלית, ביניהם הגרסה המקורית לשיר "פמלה", שצעד במשך שבועות במקום הראשון במצעד הפזמונים הלועזי. בהמשך, בוצע השיר על ידי טוני הקטן). כמו כן כתבה את הגרסה האנגלית לשיר "יש לך שמש" בביצועה של גלי עטרי.. ליורם ארבל כתבה מספר פזמונים, בהם "נערה ושמה שוקולי".
מותה והנצחתה
בן-ארי נפטרה בתל אביב ממחלה ממארת ונטמנה בבית עלמין הדרום. היא הותירה אחריה את בעלה, בנה, הבמאי רוני ניניו ובתה, דורלי.
בנה, רוני ניניו כתב וביים סרט על חייה עם אברהם ניניו ועל המחלה שגרמה למותה בשם "היו לילות" (2010).
במאי 2011 הציבה עיריית תל אביב שלט זיכרון על הבניין בו התגוררה עם בעלה אברהם ניניו ברחוב קפלן.
בשנת 2020 נבחר ארכיונה וארכיונו של בעלה להיכלל במסגרת פרויקט שימור ותיעוד אמני במה של הספרייה הלאומית. החומר הפיזי שמור בארכיון והמוזיאון לתיאטרון ע"ש ישראל גור, באוניברסיטה העברית.
הקפאת עוברים
הקפאת עוברים (באנגלית: Cryopreservation of embryos) היא תהליך שימור עוברים בטמפרטורה מאוד נמוכה, שנוצרו בדרך כלל כתוצאה מהפריה חוץ-גופית לצורך היריון עתידי.
התוויה
הקפאת עוברים היא טכניקה לשימור עוברים עודפים, שנותרו לאחר טיפול הפריה חוץ-גופית. במקרה בו ההיריון נכשל, ניתן להשתמש בעוברים אלה מבלי לעבור מחדש את כל מחזור טיפולי ההפריה, הכולל מתן הורמונים ושאיבת ביציות. לחלופין, לאחר הריון מוצלח אפשר לחזור ולהשתמש בעוברים שהוקפאו על מנת להיכנס להריון נוסף. ניתן להקפיא עוברים גם למטרות של שימור פריון, למשל, טרם תחילת טיפולים העלולים לפגוע בפוריות האישה כמו כימותרפיה או הקרנות. באמצעות שימור העוברים אפשר למעשה להאריך את תקופת הפריון הטבעית של האישה ולהגדיל את סיכוייה להרות גם בגיל מבוגר יותר.
השיטה
הקפאת עוברים לרוב מתבצעת כחלק מתהליך הפריה חוץ-גופית, שלרוב כוללת גם מתן טיפול הורמונלי לגירוי שחלתי, שאיבת ביציות והפריית הביציות במעבדה. ניתן לבצע את ההקפאה הן בשלב חלוקת התאים (2–3 ימים לאחר ההפריה) והן בשלב הבלסטוציסט (5–6 ימים מההפריה).השיטות העיקריות בהן נעשה שימוש כיום להקפאת העובר הן הקפאה איטית וזיגוג (ויטריפיקציה), יחד עם תמיסות מגן שנועדו להגן על העוברים בפני פגיעה של נזקי ההקפאה. שיטת ההקפאה האיטית נמצאת בשימוש מאז שנות ה-80 ומבוססת על הורדת הטמפרטורה בהדרגה תוך שימוש במערכת ממוחשבת. הסיכון בשימוש בשיטה זו הוא היווצרות גבישי קרח בתוך התאים במהלך הורדת הטמפרטורה, העלולה לגרום לנזק בלתי הפיך על ידי שבירת ממברנות התאים. שיטת הזיגוג, אשר נכנסה לשימוש בסוף העשור הראשון של המאה ה-21, מתבססת על קירור מהיר מאוד המאפשר הקפאה ללא יצירת גבישים. מחקרים שמטרתם להשוות בין שתי שיטות ההקפאה מראים יתרון לשימוש בשיטת הזיגוג. שרידות העובר לאחר ההקפאה הייתה פי 1.6 לעומת עוברים שהוקפאו בשיטה האיטית, ובשל השרידות הגבוהה יותר, התקבלו בהתאם גם שיעורים גבוהים יותר של הריונות קליניים (פי 1.9) ולידות (פי 2.2) למחזור טיפול. מעבר לכך, הוכח כי שיטת הזיגוג מביאה לירידה בסיכון לנזק ל-DNA לעומת הקפאה איטית.לאחר שלב ההקפאה, העובר מוכנס למיכל חנקן נוזלי, ונשמר בטמפרטורה של 196 - מעלות צלזיוס בתוך מבחנות או קשיות.
תוצאי היריון
באמצעות הטכנולוגיה הזמינה כיום, אין הבדל בסיכוי להשרשה מוצלחת של עובר שעבר הקפאה לעומת עובר טרי. בשימוש בעוברים קפואים מושגים הריונות מוצלחים, ללא עלייה בשיעורי מומים מולדים ובעיות התפתחותיות. מעבר לכך, נמצא כי משקל הלידה של עוברים שעברו הקפאה בשיטת הזיגוג גבוה ממשקלם של עוברים שהוחזרו לרחם טריים, או מעוברים שעברו הקפאה איטית והוחזרו לרחם אחרי הפשרה.
קיימים דיווחים על הריונות שהושגו בעזרת עוברים שהיו מאוחסנים בהקפאה במשך 16 שנים. מחקר שסקר מעל 11,000 עוברים מוקפאים הראה כי אין השפעה ממשית של זמן האחסון על שרידות העוברים לאחר ההפשרה. בנוסף, משך זמן האחסון לא השפיע על השרשת העוברים, הפלות, מספר לידות חי, או היבט קליני אחר של ההיריון.
היסטוריה
ההיריון הראשון אשר נוצר מהשרשה של עוברים שהוקפאו והופשרו תואר ב-1983 על ידי אלן טרונסון ולינדה מור (ההיריון הסתיים בהפלה ספונטנית לאחר עשרה שבועות), והיילוד הראשון שמקורו בעובר מופשר נולד ב-1984. מאז, הקפאת עוברים הפכה למרכיב חשוב של טיפולי פוריות, כאשר ב-2013 היוותה כ-23% ממחזורי טיפולי הפוריות באירופה וב-2016 היוותה כ-25% ממחזורי טיפולי הפוריות בארצות הברית.
ספרות צרפתית
ספרות צרפתית היא באופן כללי ספרות אשר נכתבה בשפה הצרפתית, על שלל העגות שלה, בעיקר על ידי תושבי צרפת; אך גם על ידי סופרים תושבי צרפת אשר כותבים בשפות אחרות; וביניהן ברטונית, בסקית, אוקסיטנית, פרובנסלית, פלמית וכו'. המונח "ספרות פרנקופונית" מתייחס לספרות בשפה הצרפתית שמקורה מחוץ לצרפת (ראו ספרות בלגית, ספרות שווייצרית, ספרות קנדית, ספרות סנגלית, ספרות אלג'יראית, ספרות מרוקאית וכו'). בין המאה הי"א למאה הי"ג נכתבה בצרפת בידי רש"י ובעלי התוספות, ספרות בעברית ובארמית, שבה קיים שימוש בלעזים, המצביעים על שימוש עקבי בצרפתית בידי יהודי צרפת – אך זאת אינה נכללת בסקירה זו.
הספרות הצרפתית בימי הביניים
עד שלהי תקופת הרנסאנס, שלטה בצרפת השפה הלטינית, ובה נכתבה הספרות, עד לאותה העת. בצד הלטינית, בתקופה זו מצפון לנהר הלואר דיברו דיאלקטים של 'אויל'; ואילו דרומית אליו דיברו בעגות שונות של 'אוק'. הצרפתית 'אויל' היא למעשה גילגול של אחד מהדיאלקטים הרומאניים, אשר מוצאו מלטינית מדוברת; והושפע משפות קלטיות ומשפות גרמאניות, שדוברו בשטחה של צפון צרפת דהיום. עם התחזקות המלוכה הצרפתית, דיאלקט זה קיבל בכורה ובתהליך איטי הפך לשפה הצרפתית המודרנית. בה נכתבה עיקר הספרות הצרפתית, אשר נחשבת מבין הוותיקות במערב אירופה והפכה לאחד ממקורות ההשפעה העיקריים במהלך ימי הביניים.
פרנץ במה
גנרל פרנץ בֵּמֶה (בגרמנית: Franz Böhme; 15 באפריל 1885 – 29 במאי 1947) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה ופושע מלחמה נאצי.
ספרות צרפתית
הספרות הצרפתית בימי הביניים
'שבועת סטרסבורג' (842) (Serments de Strasbourg) הוא הטקסט הראשון המלא הכתוב בשפה 'הצרפתית'. ואולם הטקסט הספרותי הראשון הכתוב בשפה זו הוא 'קובץ השירים של אאולליה הקדושה' (Cantilène de sainte Eulalie) (881-882), שהוא עריכה של שיר דתי ומוסרני, בעל 29 טורים, שנכתב במקורו בלטינית. שיר נוסף ידוע הוא 'חייו של אלכסיוס הקדוש', מן המאה הי"א.
פרנץ במה
במה התחמק מהעמדה לדין באשמת פשעי מלחמה על ידי התאבדות.
ספרות צרפתית
הספרות הצרפתית בימי הביניים
בין המאה הי"א למאה הט"ו נכתבה ספרות עניפה בדיאלקטים הצרפתיים. יצירה זו נוצרה בחבליה השונים של צרפת, ולדוגמה ספרות הטרובדורים, נכתבה בשפה הפרובנסאלית, המדוברת בדרומה של צרפת. המאפיין ספרות זו הוא שהיא נכתבה על רקע תקופה קודמת העטירה במלחמות, פלישות ומגפות; וכשבצרפת החלו לשרור שגשוג כלכלי ותרבותי וריבוי האוכלוסין.
בראשיתה, הספרות הצרפתית מורכבת בעיקר משירים על מעללי גבורה, שירת הטרובדורים, וכן מרומנים של אבירים ועוד. חלק ניכר מיצירות אלו, מחברן אינו ידוע.
פרנץ במה
קריירה מוקדמת
במה נולד ב-15 באפריל 1885 בצלטווג, שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1900 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-95. בתחילת מלחמת העולם הראשונה לחם במה כחלק מהדיוויזיה ההונגרית המלכותית ה-38 בגליציה. ב-1 במאי 1915 הועלה במה לדרגת האופטמן, ולאחר מכן מונה לקצין מטה בארמיית הדרום, והשתתף עימה במתקפת גורליצה-טרנוב ובבלימת מתקפת ברוסילוב. בשנת 1917 מונה לקצין מטה בקורפוס ה-24, ולחם עמו בקרבות באזור לטביה, ולאחר מכן בקרבות הנהר איזונצו ה-10 וה-11 ובקרב קפורטו. בשנת 1918 לחם במה כחלק מארמיית האיזונצו הראשונה בקרב הנהר פיאווה, ולאחר מכן לחם עם הדיוויזיה ה-1 בצרפת כחלק מהקורפוס הגרמני ה-5. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף במה לצבא האוסטרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-24 בדצמבר 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד חיל המודיעין האוסטרי. במסגרת הסעיף השמיני של הסכם ברכטסגאדן, מונה ב-17 בפברואר 1938 לראש המטה הכללי האוסטרי, זאת בעקבות דרישת היטלר מקנצלר אוסטריה שושניג לפטר את קודמו בתפקיד, הפלדמרשל-לויטננט אלפרד יאנזה שהיה אנטי־נאצי.
ספרות צרפתית
הספרות הצרפתית בימי הביניים
השירים על מעללי גבורה (Chansons de geste) הן שירה אפית, הכתובה בשפת אויל. היא נועדה לדקלום בליווי כלי נגינה, כגון וייל (Vielle). שירים אלו נתחברו ברוח האידיאלים של הכנסייה והאבירות הפיאודלית; ובוצעו בידי מנסטרלים נודדים ובדרני האצולה. השאנסונים הללו מורכבים מאלפי טורי שיר. הם מתארים אגדות ואירועי עבר בהיסטורית צרפת של המאה ה-8 והמאה ה-9. בהם מהללים ומתארים את מעלליהם של דגמי תרבות (כגון קרל מרטל, קרל הגדול, ולואי החסיד, וכן כלל הלוחמים במורים). הידוע ביותר בין שירים אלו הוא 'שירו של רולנד' (Chanson de Roland), המהלל את מעשיהם של מצביאיו של קרל הגדול. בשנת 1215 Bertrand de Bar-sur-Aube חילק שירים אלו לכמה קבוצות:
שירת הטרובדורים נכתבה בעיקר בדרומה של צרפת בדיאלקט האוקסיטני, בשפת אוק. סוגה זו פרחה במאה הי"ב ודעכה עם חיזוק מעמדה של הכנסייה במאה הי"ג, בעקבות מסעות הצלב נגד האלביגזים. זו השירה הלירית הראשונה של ימי הביניים, שאינה כתובה בלטינית. היא מתארת את חיי החצר ועושה אידיאליזציה של אשת האדון, 'הגבירה'. ייסדו סוגה זו גיום דה פואטיה ולאונור מאקוויטניה. הבולט מהטרובדורים הוא ברנרט דה ונטטדורן, משוררה של ליאונור מאקוויטניה. בין הטרובדורים המפורסמים האחרים ניתן למנות ארנאוט דניאל, מרקברו וברטרנד דה בורן ( Arnaut Daniel, Marcabrú, Bertrand de Born). דניאל היה הראשון שהשתמש בססטינה, צורת שירית של בתים בעלי שש שורות עם כללים מורכבים של משקל וחזרה על מילים. דנטה מכנה את דניאל ארנו "היוצר הטוב ביותר" (il miglior fabbro); ואילו פרנצ'סקו פטרארקה קרא לו "האדון הגדול של האהבה" (gran maestro d'amor) ביצירתו Trionfo d'amore. הדימוי הפופולרי של הטרובדור או הטרובר הוא של מוזיקאי נודד העובר מעיר לעיר עם לאוטה על שכמו. אנשים כאלה אכן היו במציאות, אבל הם נקראו "ז'ונגלר" ו"מינסטרל" - מוזיקאים דלפונים, גברים ונשים, בשולי החברה. הטרובדור והטרובר, לעומת זאת, מייצגים את האריסטוקרטיה. היו אלה משוררים ומלחינים שפעלו בתמיכת האצולה או בני אצולה בעצמם. לגבי אלו חיבור וביצוע של מוזיקה היו חלק ממסורת החיים בחצרות האצילים, שבהם הם שהו.
הרומן החצרוני (roman courtois) הוא יצירה, שנפוצה בצפונה של צרפת. יצירה זו דנה באהבת החצר ובדמויות השייכות למיטולוגיה הקלטית של חבל בריטניה. בין גיבוריו נמנים 'טריסטן ואיזולדה', 'אבירי השולחן העגול' ועוד. קרטיין דה טרואה (Chrétien de Troyes) הוא יוצרה הבולט. במרבית יצירותיו, הוא ביקש לעמת בין עולם התשוקות לעולם המוסר, והתקומם נגד האהבה הנואפת שאותה שיבחו הטרובדורים. גישתו זו מוצגת ברומנסה "ארק ואניד" (Erec at Enid), וכן ברומנסה "איוון, אביר האריה" (Yvain, le Chevalier au Lion). יצירות אלו עוסקות במעמדה של האשה כגברת כל יכולה - לעומת מעמדה כאשה נשואה. כרטיאן דה טרואה התנגד לאהבה הפטליסטית כפי שבאה לידי ביטוי ביצירת המופת של זמנו, "טריסטן ואיזולדה". הרומנסה "לנסלוט, אביר העגלה" (Lancelot, le Chevalier de la Charrette) היא עלילה בת כ-6,000 שורות, אשר מספרת על סר לנסלוט ועל אהבתו למלכה גווינביר. היא שונה מיצירותיו האחרות בכך, שבה מתוארת האהבה לפי גישת הטרובדורים. הרומנסה "פרסיבל, סיפורו של הגראל" (Perceval, le Conte du Graal), הוא חיבור שמוצאו בחבל ברטניי. הוא נודע כגיבוש הספרותי הראשון שניתן לאגדת הגביע הקדוש. פאר יצירת האהבה החצרנית הוא 'רומן הורד' (Roman de la Rose), אשר לפחות בחלקו חובר בידי Guillaume de Lorris. מעניין כי בשאר השיר קיים תיאור מיזוגיני של האישה, וזה מיוחס ל-Jean de Meung. יוצרת חשובה נוספת היא Marie de France, אשר כתבה רומנסות בשירה, המכונות 'Lais'.
פרנץ במה
קריירה מוקדמת
לאחר סיפוח הצבא האוסטרי לורמאכט, מונה במה ב-10 בנובמבר 1938 למפקד אגד הרגלים ה-23, וב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-1 ביולי 1939 מונה במה למפקד הדיוויזיה ה-30, וב-19 ביולי מונה למפקד הדיוויזיה ה-32.
מלחמת העולם השנייה
במאי 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית לפלנד, שהפכה ביולי אותה שנה לארמייה ההררית ה-20. ב-10 בדצמבר 1943 מונה במה למפקד המחוז הצבאי ה-18, וב-10 בפברואר 1944 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-23 במרץ 1944 הומרה דרגתו לדרגת גנרל הכוחות ההרריים, וב-24 ביוני 1944 מונה למפקד ארמיית הפאנצר השנייה, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות F בבלקן. ב-18 ביולי 1944 נפצע במה באורח קשה בתאונה, ולאחר החלמתו מונה ב-18 בינואר 1945 למפקד הארמייה ההררית ה-20 בנורווגיה, ובסוף המלחמה נפל בשבי הבריטי.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הוחלט להסגיר את במה ליוגוסלביה על פשעי המלחמה שביצע בסרביה, ומששמע על כך התאבד במה בקפיצה ב-29 במאי 1947 בכלא בנירנברג.
ספרות צרפתית
הספרות הצרפתית בימי הביניים
הפרוזה: הכרוניקה היא פרוזה העוסקת בקורות חייהם של מלכים פיאודליים; אשר מתוארים באופן אידיאלי וכרבי חסד וערכים. הצטיינו בה Jean de Joinville, וכן Jean Froissart. אלו ערכו את מה שמכונה Grandes Chroniques de France. דוגמה ליצירה זו היא חייו של המלך לואי הקדוש. סוג אחר של פרוזה הושפע מהפרוזה האיטלקית, שנכתבה באותה העת בידי בוקאצ'ו למשל. בעיקר למין המאה הט"ו, בהשראתו נכתבו יצירות משעשעות, כדוגמה 'מאה נובלות חדשות', חמש עשרה השמחות של הנשואין' וכן 'הפטמרון' מאת מרגריט מאנגולם (Quinze joies de mariage, Les cent nouvelles nouvelles, Heptameron).
המחזה הדתי הוא סוגה שקיימת לאורך כל ימי הביניים, וקהל היעד שלו הוא כל שכבות העם. נושאיו הם חיי ישו והקדושים וכן חגים דתיים, ואלו התבססו בעיקר על הברית החדשה, ובמידה פחותה יותר על המקרא העברי. בין היצירות הנמנות עם סוגה זו ניתן לציין את 'מחזה (JEU) על אדם', 'מחזה על ניקולא הקדוש' מאת ז'ן בודל, 'הנס של תיאופילוס' שנכתב במאה הי"ג, וכמה עשרות פסיונים על ישו, וחיי מריה הקדושה. יצירה חשובה במיוחד היא 'המיסתרייה של ייסורי ישו' ('Mystere de la Passion'), מן המאה הט"ו, שזהו מחזה בעל 34000 שורות.
ה-'ספרות הבורגנית' (littérature bourgeoise) היא ספרות מגוונת שהתפתחה במאה הי"ג, כתגובת נגד לספרות החצר. היא כתובה הן בפרוזה והן בשירה. בין יצירותיה המפורסמות נמנה מה שמכונה בעברית 'משלי שועלים' (Roman de (Renart, שהוא אוסף של שירים (המכונים Fabliau). גיבוריהם של אלו הם חיות בעלות תכונות אנושיות ומוסר השכל; שמהם יקבל השראה לפונטן, במשליו. בשירה, מייצגן הבולט הן יצירותיו של רוטבף Rutebeuf, אשר דמויותיו עוסקות בחולשות האנושיות, בחוסר התוחלת של בני האדם ובפערים בין עשירים לעניים. במאה הט"ו מחבר בולט הוא המשורר פרנסואה ויון (1431–1463), המתאר את חייהם העגומים של פשוטי העם בצל מלחמת מאה השנים.
ספרות הרנסאנס
ספרות הרנסאנס חוברה במאה ה-16, שאז הספרות הצרפתית קיבלה תנופה מחודשת. יצירה זו התחברה על רקע סיום מלחמת מאה השנים, המצאת הדפוס בידי גוטנברג, הרנסאנס האיטלקי, הפצת רעיונות הקומדיה דל ארטה, הרפורמציה הפרוטסטנטית ובעיקר הופעת הקלוויניזם, גילוי העולם החדש וההומניזם. ההומניזם דגל בשיבה לאידיאלים הקלסיים, המשוקפים בטקסטים הקנוניים היווניים, הלטיניים והעבריים. פטרונה הגדול של ספרות זו היה פרנסואה הראשון. ספרות הרנסאנס משקפת ערגה לידע ולעברה הקלאסי של אירופה. ביצירותיהם הספרותיות ובחיבורים התאורטיים של יוצרים אלו, הם שאפו לחדש ולשכלל את השפה הצרפתית, על מנת להפוך אותה לשווה ועצמאית ביחס לשפות הקלאסיות – לטינית ויוונית – שנחשבו "אצילות" יותר. היוצרים שפעלו במאה ה-16 למעשה סללו את דרכה של הלשון הצרפתית והפיכתה ללינגואה פרנקה ולשפה השלטת בדיפלומטיה.
בין משורריה הבולטים של ספרות זו נמנים Clément Marot, Jean de Sponde, Agrippa d'Aubigné, וכן משוררי 'לה-פלייד' la Pléiade; שפעלו כקבוצה וביניהם נמנים רונסר וז'ואשן דו בלה (Ronsard ו-Du Bellay). בין הסופרים הבולטים של המטה ה-16 נמנים רבלה, מונטן ומרגריט מנווארה ( Montaigne, Rabelais ו-Marguerite de Navarre). מרגריט מנווארה הושפעה במיוחד מהספרות האיטלקית של הרנסאנס ומבוקצ'ו וכתבה את 'הפטמרון'. רבלה כתב את "גרגנטואה ופנטגרואל", סיפור קורותיה של משפחת הענקים הזללנים והשתיינים ומלחמתם בכוחות השחור והאופל של הסכולסטיקה הימי-ביניימית ובכנסייה הקתולית. מחבר בולט נוסף הוא מישל דה מונטן (Michel de Montaigne). יצירתו הגדולה והיחידה, להוציא את היומן שכתב במסעו לאיטליה, היא הספר "מסות", שיצא לאור לראשונה בשנת 1580. הוא למעשה כתב 107 מסות על נושאים רבים ושונים, וכמעט בכל אחת מהן קיים מסר על ההתנהגות האנושית הנאותה. בכתיבת מסות אלה הושפע דה מונטן רבות מ"מכתבי מוסר" של סנקה ומ"מוראליה" (ענייני מוסר) של פלוטרכוס. ליצירתו של מונטן הייתה השפעה על מחברים רבים ובהם רנה דקארט, בלז פסקל, וז'אן-ז'אק רוסו. בין הסופרים הרבים של המאה הט"ו בלטו גם קלווין ובון-אוונטור דה פרייה. בתחום המחזות בלטו Theodore de Beze, Robert Garnier, Antoine de Mont Chretien, Jacques Grevin ו Étienne Jodelle. ז'ודל כתב 'קלאופטרה השבויה', דה בז כתב 'אברהם מעלה קרבן', גרנייה כתב 'היהודיות' ואילו דה מון-קרטיאן כתב את 'הסקוטית'.
הספרות הצרפתית בתקופה הקלאסית
הספרות הצרפתית של התקופה הקלאסית, נכתבה בעיקרה במאה הי"ז. בעוד שבתחילת מאה זו טופח סגנון הבארוק המצועצע, בהמשכה מלך בכיפה הפרה-קלסיציזם ולאחר-מכן הקלסיציזם. שינוי מגמה זו קשור להתפתחויות מדיניות ותרבותיות שאירעו בצרפת בין האדיקט של ננט (1598) שהוציא הנרי הרביעי ושם קץ למלחמה בין הקתולים לפרוטסטנטים; ובין מותו של לואי ה-14 (1715). יחד עם אביו לואי ה-13, זה ייסד את המונרכיה האבסולוטית; ודיכא את הפרוטסטנטים, הישועים וכן היאנסניזם. לואי ה-14 השליט תרבות חצר, שהגיעה לשיאה בזמנו. אירוע משמעותי נוסף הוא הקמתה בידי רישליה של האקדמיה הצרפתית (1635), אשר נתנה תנופה חזקה לשפה הצרפתית. בתקופה זו נקבעו הכללים לדקדוקה בידי 'המתבודדים' מפורט רואיאל – וביניהם קלוד פאבר דה ווז'לה, ז'אן לואי דה בלזאק, פרנסואה ד'אובינייק וז'אן שאפלן. אלו גם ערכו מילונים רציניים לשפה הצרפתית. כמו כן, קמו טרקלינים וחוגים ספרותיים; שבהם כמו בחצר המלך טופח מושג ה-'Honnête homme'; אשר הפך לאידיאל חברתי את האדם הנאור, שהתבקש להיות מחונך, רחב-אופקים וחברותי.
המאה הי"ז היא גם המאה של דקארט, שפרסם את 'מאמר על המתודה'. הוגה דעות זב נודע בגישתו הרציונליסטית, המעמידה את התבונה ותכונות המציאות הא-פריוריות (כלומר, הקודמות להתנסות) במרכז חקירותיו. הוא עסק ביכולת האדם להגיע לידיעה ודאית וכן ביחס בין גוף לנפש; והוא פתח את עידן הנאורות. עוד בין ההוגים של התקופה נמנים המטיף בוסואה, שערך את מאמרו על ההיסטוריה האוניברסלית. פסקל שהושפע מהינסניזם ערך 'מכתבים קרתניים' וכן 'הגיגים'. ב-'הרפתקאותיו של טלמאק', דה-פנלון ערך שילוב בין מיתולגיה לבין ביקורת חברתית. הוגים חשובים נוספים היו בוסואה, בואלו, פייר שארון, שחיבר 'מסה על החכמה'; וכן לה רושפוקו, שחיבר את 'כללי המוסר'. מגמות הגותיות אלו נתנו תנופה לקלסיציזם. בספרות מגמה זו באה לידי ביטוי בהיצמדות לעקרונות סגנוניים ברורים, פשוטים, נקיים מפניות ונוקשים; שאלו הושפעו ממשנתם של אריסטו והורציוס. כמקורות השפעה עקיפים ניתן לציין את מסדר הישועים, אשר תרמו את אהבתם לתרבות הקלאסית, ולעומק הפיסכולוגי של הדמויות; וכן את הינסניסטים, שדגלו בפרדסטינציה. בהשפעתם של כל אלו המשורר בואלו ערך מסה, שבה ערוכים כללי השירה. כמו כן, וכעולה מלעיל, המאה הי"ז בולטת ביצירותיה המחזאיות, הנענות לשלושה כללים: אחדות העלילה, אחדות הזמן, ואחדות המקום.
עידן הנאורות
המאה הי"ח מכונה 'מאת האורות' (Siecle des lunieres), והיא פתחה את עידן הנאורות. אמנם עיקר פעילותה התמקד בין השנים 1715 ל-1760. אבל מבחינת הספרות הצרפתית, ניתן לתחם את השפעתה בין מותו של לואי ה-14 לבין המהפיכה הצרפתית ועלייתו של נפוליאון לכס הקיסרות, בראשית המאה ה-19. אירוע היסטורי מרכזי בתקופה זו הוא מלחמת שבע השנים, שנתפסת כמבשרת מלחמות העולם. במהלכה של זאת, צרפת נחלה תבוסה והיא איבדה את היאחזותה במושבותיה שמעבר לים – לא לפני שאירופה נחשפת לאקזוטיזם, ולאדם הבראשיתי. מבחינה תרבותית וחברתית, אנגליה הפכה למקור לחיקוי; והייתה למכרעת, השפעת ג'ון לוק ויוצריה בתחום הספרותי: שייקספיר, מילטון וריצ'רדסון. במישור החברתי, עדים להתפתחויות מדעיות וטכנולוגיות, ולעליה בחופש הביטוי. בעקבותיהן הערים תופסות מקום רחב בכלכלה, ועולה מעמד הבורגנות, על חשבון זה של האצולה; ומעורער הסדר הישן (Ancien Regime). במישור האמנותי, פעיליו של דור זה דגלו בהשתחררות מכבלי המסורת, על ידי חקירה שתכליתה הייתה השגת האמת ולאו דווקא היופי. מסיבות אלו, יחסית לדורות הקודמים, דור זה תרם מעט יחסית לשירה, לסיפורת או לדרמה.
יחד עם זאת, במאה זו חלה התפתחות נוספת בספרות הצרפתית, בעקבות עריכת האנציקלופדיה בידי דידרו וד'אלמבר. קיים במאה זו מעבר מסגנון הברוק והקלסי למבשרי הרומנטיציזם (1760-1820), אבל תרומתה העיקרית היא בתחום ההגות. שלטו מבחינה פילוסופית מונטסקייה, רוסו וולטר; והוגים אלו קראו לשינויים במשטר ובחברה, לרבות על ידי הפרדת הרשויות. וולטר החד והשנון בלשונו ביטא את דעותיו החתרניות גם במחזותיו, לרבות ב-'קנדיד' ('התמים') וב-'זאדיג' וגם ברומנים הפילוסופיים שלו. ביצירתו במיוחד, קיימת חתירה נגד כוחה של הכנסייה, רדיפת הפרוטסטנטים, ניצול הכוח הפוליטי, הצנזורה והאבסולוטיזם 'הנאור'. מונטסקייה ביטא את דעותיו הרדיקליות ב-'מכתבים פרסיים', שבהם הוא מעתיק את המציאות הצרפתית לפרס הרחוקה. יצירת המופת של זה היא 'על רוח החוקים'. בדומה אליו אמנם רוסו כתב את הרומן 'אמיל', שבו הוא מעלה את הגיגיו על החינוך הראוי שיהיה לטבע. אבל יצירתו החשובה ביותר היא 'האמנה החברתית', אשר סללה את הדרך למהפיכה הצרפתית (1792). במקביל להתעצמות הזרם השכלתני וכתגובה אליו, התפתח זרם סנטימנטלי, המבשר את הרומנטיציזם. סופריו של הדור ביקשו להתרחק מהרציונליות ובמקום זאת לחקור את הנפש האנושית ולתת במה לרגשותיו ורגשנותו. 'וידויים' לרוסו היא יצירה בנוסח סנטימנטלי; והיא חוקתה בידי אבא פרבו ברומן 'מנון לסקו'. יוצרים בולטים נוספים הם מאריבו וכן בומרשה; אשר כתב את 'הספר מסויליה' ואת 'נישואי פיגארו'. כמו כן, מורגשת השפעתו של הרומן הריאליסטי, אשר כדוגמתו משגשג באנגליה – לדוגמה ביצירתו הספרותית של דידרו, שתיאר את אורחות חייה של הבורגנות, או ביצירותיהם של אבא פרבו ופייר דה מאריבו. בין היוצרים הנוספים של התקופה, ניתן למנות את הסופרים ניקולה רטיף דה לה ברטון, פייר שודרלו דה לקלו (שכתב 'היחסים המסוכנים'), ברנדן דה סן-פייר ('פול ווירז'יני'), אטיין דה סנאנקור, בנז'מן קונסטן, ומאדאם דה סטאל. בלטו בזרם הפרה-רומנטיציזם הסופר פרנסואה דה שאטובריאן וכן המשורר אנדרה שנייה. Alexandre Cioranescu, Bibliographie de la littérature française du dix-huitième siècle, Paris, Éditions du Centre national de la recherche scientifique, 1969.
Michel Delon, Pierre Malandain, Littérature française du xviiie siècle, Paris, Presses universitaires de France, 1996.
Béatrice Didier, Histoire de la littérature française du xviiie siècle, Paris, Nathan, 1992. .
Jean Goulemot, Didier Masseau, Jean-Jacques Tatin-Gourier, Vocabulaire de la littérature du xviiie siècle, Paris, Minerve, 1996. .
Michel Kerautret, La Littérature française du xviiie siècle, Paris, Presses Universitaires de France, 1983. .
Michel Launay, Georges Mailhos, Introduction à la vie littéraire du xviiie siècle, avec la collaboration de Claude Cristin et Jean Sgard, Paris, Bordas, 1984. .
Angus Martin, Vivienne G. Mylne, Richard Frautschi, Bibliographie du genre romanesque français, 1751-1800, Londres, Mansell, 1977.
Nicole Masson, Histoire de la littérature française du xviiie siècle, Paris, H. Champion, 2003. .
François Moureau, Georges Grente, ''Dictionnaire des lettres françaises. Le xviiie siècle'', Paris, Fayard, 1995. .
Anne Chamayou,, Paris, Presses universitaires de France, 1999, 202
Yasmine Marcil,, Paris, Honoré Champion, 2006, 650
Christie McDonald (en), Le dix-huitième siècle (1715-1793), dans Martine Reid (dir.),, Paris, Folio, 2020, 1035
הספרות הצרפתית במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20
הספרות הצרפתית במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 צמחה על רקע תקופה רבת התהפוכות במישור החברתי, המדיני והמשטרי. מבחינה ספרותית-היסטורית ניתן בעצם לתחמה בין המהפיכה הצרפתית (1789) לבין מלחמת העולם הראשונה (1914). המהפיכה הצרפתית גרמה לשידוד מערכות; ולאחריה בצרפת התרחשו מהפיכות משטריות בזו אחר זו – דיקטטורה, קיסרות, מונרכיה בדגם הישן, מונארכיה חוקתית, רפובליקה, שוב קיסרות, ושוב משטר רפובליקני. יחד עם זאת, בסוף המאה ה-19 גם נפתרו הסוגיות הפוליטיות הבוערות שהעלו פרשת דרייפוס ותנועת הבולנז'יזם, אשר גרמו לשסע בחברה הצרפתית. כמו כן, במהלך מאה זו חוקק חוק חינוך חובה לכל; וכן צרפת הגיעה להישגים טכנולוגיים ותעשייתיים חסרי תקדים. בתקופה זו צרפת הייתה למעצמה קולוניאלית ובינלאומית רבת עוצמה. בעקבות כל אלו, לקראת סופה של תקופה זו הלכו והתמסדו ערכי הרפובליקה; עלה כוחם של הבורגנות ומעמד הפועלים, על חשבון הכנסייה והאצולה; וכן חלה עליה בחופש הביטוי.
במאה זו היצירה הספרותית שגשגה באורח מרשים: בין המשוררים הבולטים נמנים Lamartine, Vigny, Musset, Hugo, Baudelaire, Rimbaud, Verlaine, Mallarmé ועוד. בין הסופרים הבולטים נמנים Stendhal, Balzac, Dumas, Hugo, Flaubert, Zola, Maupassant, Verne ועוד. במישור המחזאות ראויים לציון Musset, Hugo, Edmond Rostand ועוד. מלבד הרומנטיציזם, בין התנועות הספרותיות המובילות ניתן למנות את הריאליזם והנטורליזם; לקראת סוף המאה, הצטרפו לאלו הפרנסיאניזם והסימבוליזם, אשר מבשרים את המאה העשרים – וכל התנועות הללו למעשה קמו כתגובת נגד לרומנטיציזם ופרחו בעיקר במחצית השנייה של המאה ה-19. שלא כרומנטיציזם, מרבית תנועות אלו ביקשו לתאר את המציאות מבלי לעשות אידיאליזציה שלה.
הזרם הרומנטי והזרם הריאליסטי
כאמור, במחצית הראשונה של המאה משגשג במיוחד הרומנטיציזם, שהופיע כתגובה לקלסיציזם. תנועה זו ספגה את השראתה משייקספיר, וכן מרונמטיקנים מאנגליה ומגרמניה ( ביירון, סקוט, מילטון, גטה). תנועה זו לא התארגנה כאסכולה מגובשת, בעלת תוכנית מוצהרת; אבל בכל זאת, רבה הייתה ההשפעה על התפתחותה של כתבי עת, שהתפרסמו באותה העת, והתוו את דרכה. למורת רוחה של מתנגדיה, תנועה זו העלתה על נס את הדמיון, העולם הרגשי, המרה השחורה, הסבל האנושי והשקפה אישית של האדם והעולם. אוצר המילים של תנועה זו עשיר בדימויים מתחום הלילה, היחיד, המוות, הילדות, הבדידות, הערגה לאירועי העבר (במיוחד ימי הביניים), המסתורין, הייסורים, האל, הגורל וכדומה. כאמור, בין ראשוני יוצריו נמנים מאדם דה סטאל ושאטובריאן. בספרו של זה על 'גאוניותה של הנצרות', שאטובריאן טען כי הדת מחזיקה את המדינה, ולכן שומה על האדם להאמין באלוהים. בספרו 'זיכרונות שלאחר המוות' הוא כתב: "כאשר אנו מתים האדמה מגלה את חיקה כדי לקבלנו, מצמיחה דשא ופרחים על קברנו, והופכת אותנו לחומר שממנו נוצרים חיים חדשים." הזרם הרומנטי הלך ונטמע לתוך הזרם הריאליסטי והנטורליסטי, ולעיתים קרובות אותם היוצרים כתבו בשני הסגנונות. ראויות לציון יצירותיהם של ז'ורז' סאנד ושל בלזק, שמבשר את הריאליזם. בלזק ערך את 'הקומדיה האנושית', המכילה לדוגמה את 'אבא גוריו'. יצירה כבירה זו כוללת 91 יצירות גמורות, בהן רומנים, נובלות ומאמרים, ועוד 46 יצירות שלא הושלמו. עוד דמויות בולטות ברומנטיציזם הצרפתי הם אלפרד דה ויניי, תיאופיל גוטייה, סטנדל (שכתב 'אדום ושחור', ו-'מנזר פרמה') וכן אלכסנדר דיומא האב, (שכתב את 'שלושת המוסקטרים' ואת 'הרוזן ממונטה-קריסטו'). בקוים כלליים הרומנים עוסקים באני (שאטובריאן), בנושאים מההיסטוריה הצרפתית (הוגו, דיומא, גוטייה, פלובר), בנושאים ריאליסטיים מחיי היומיום (זולה, מופאסן, פלובר, סטנדל) ובנושאים חברתיים (הוגו, ז'ורז' סנד). זולה גם הצטיין ברומן הנטורליסטי ביצירתו הכבירה ה-Rougon-Mackart.
השירה של המאה הי"ט מתאפיינת לרוב באורכה וברגישותה. בין המשוררים הרומנטיקנים נמנים בצד למרטין - יוזם הזרם - וויקטור הוגו, גם דה מיסה המיסטי וז'ראר דה נרוול, ששילב ביצירתו יוצאת הדופן את הפנטסטי והמסתורי. אלואיזיוס ברטראן יסד את השירה בפרוזה; ושמו יצא לתהילה בזכות יצירתו האלמותית "גספאר של הלילה" (Gaspard de la nuit). ויקטור הוגו נחשב לאחד מגדולי היצירה בשפה הצרפתית והוא הצטיין בשירה ובנובלה. ספריו המוכרים ביותר הם הרומנים "הגיבן מנוטרדאם" ו"עלובי החיים" וכן יצירתו השירית 'קורות העיתים' ו-'התבוננויות' (La Legende des Siecles, Les Contemplations). הוא גם כתב מחזה, בשם 'הרנני'.
אסכולת הפארנאס ואסכולת הסימבוליזם
משוררי אסכולת הפארנאס התנגדו לגישה הרגשנית המוגזמת של הרומנטיזם והושפעו מהאימפרסיוניזם. הם צידדו בהתאפקות ובהתנתקות מנושאים אישיים; וכן התנגדו להתעסקותה של השירה בנושאים פוליטיים וחברתיים. לדעתם, מטרתה העיקרית של השירה היא היופי; וגישתם התבססה על האידיאל של "אמנות לשם אמנות" של התנועה האסתטית; אשר בין מנסחיה היו תאופיל גוטייה ותאודור דה באנוויל. הם כתבו בסגנון נוקשה ועשו שימוש במילים נדירות, לרבות מהמסורת הקלאסית; ובמטפורות מתחום הפיסול, כדי להדגיש את נוקשותה של שירתם. אסכולת הפרנאס התפרסמו תודות לשלושה קבצים, שכללו שירים של כ-100 משוררים ובהם: שארל מארי רנה לקונט דה ליל (שהיה אבי אסכולה זו), תאופיל גוטייה, תאודור דה באנוויל, שארל בודלר, פול ורלן, סטפאן מלארמה, סילי פרידום ופרנסואה קופה. בודלר התפרסם תודות לספר השירה שלו 'פרחי הרוע'. לאסכולה זו נודעה השפעה בין היתר על המשוררים הצרפתיים הסימבוליסטיים. הסימבוליזם (1885–1914), שמצא את ביטוי גם בציור, קם כמשקל נגד לרעיונות הזרם האימפרסיוניסטי ששרר בתקופה, וכן הושפע מהזרם הרומנטי ומעבודותיו של קבוצת הפרה-רפאליטים האנגלית. יחד עם זאת, בדומה לתנועה האימפרסיוניסטית, הסימבוליזם קם כנגד הרומנטיציזם והריאליזם בעת ובעונה אחת. בשנת 1886 פרסם המשורר ז'אן מוראס מניפסט על הסימבוליזם בתחום הספרות. בשנת 1901 פורסמה הגדרה של הסימבוליזם בציור, על ידי מבקר בשם אלברט אוריה; אשר טען כי "השירה הסימבוליסטית שואפת לעטוף את הרעיון במעטה של צורה" וכי "היצירה האמנותית חייבת להיות סינתטית, סובייקטיבית ודקורטיבית". המשותף ליוצרי סגנון זה היה השימוש בצורות ובדימויים שנתפשו כמעוררי אסוציאציות וחסרי הגדרה מילולית. בעבודותיהם ישנן רמיזות לרעיונות ובעיקר לרגשות, שאותן הם ביטאו בעזרת דימויים ספרותיים ומיתולוגיים. בדומה לקודמיהם, אסכולת הסימבוליזם ביקשה לעסוק ב-'אמת'; אבל שלא כמותם, אמיתתם לא התמצתה בעובדות האובייקטיביות, אלא במציאות המסתורית והבלתי נראית לעין. מבחינה ספרותית היא הושפעה מנורוול ובודלר; ומבחינה הגותית, היא הושפעה מכתביהם של אנרי ברגסון, שארל פגי, רומן רולאן, שארל מוראס ומוריס בארס. בין יוצריה הבולטים של תנועה זו נמנים ארתור רמבו, פול ורלן, סטפאן מלארמה, פרנסיס ז'אם, ולוטראמון; ולצידם ז'יל לפורג, וילייה דה ל'איל אדם, ז'אן מוראס, גיסטו כהן, פול פור ואלבר סאמן. בין הסופרים נמנים פול בורז'ה, אנטול פראנס, פייר לוטי וקולט. בין המחזאים נמנים ויקטוריין סארדו, פרנסואה דה קירל, קורטלין, פול ברנרד, ובעיקר אדמון רוסטן, פול קלודל, ואלפרד ז'ארי, שמבשר את התיאטרון הגרוטסקי.
ספרות המאה ה-20
ספרותה הענפה של המאה ה-20 צמחה בצילן של שתי מלחמות העולם ועל רקע רוח החופש שנשבה לפניהן וביניהן; וכן ההתפתויות ההיסטוריות והתרבותיות שאירעו בעקבותיהן – וביניהן ניצחונה של צרפת במלחמות והתפרקות האימפריה הקולוניאלית הצרפתית, לאחר מחלוקות חמורות בחברה הצרפתית. התנועות הספרותיות העיקריות שצמחו במאה ה-20 הן הסוריאליזם, (רוברט דסנוס, אנדרה ברטון ופול אלואר – Paul Éluard, André Breton, Robert Desnos), המבשר שינוי בשירה; האקזיסטנציאליזם, בעל העומק הפילוסופי, (גבריאל מרסל, סרטר, סימון דה בובואר, אלבר קאמי ומוריס מרלו פונטי – Gabriel Marcel, Jean-Paul Sartre, Simone de Beauvoir, Albert Camus et Maurice Merleau-Ponty), הרומן החדש (נטלי סארוט, אלן רוב-גרייה – Alain Robbe-Grillet, Nathalie Sarraute) ותיאטרון האבסורד (סמואל בקט, אנטונן ארטו, אאוז'ן יונסקו, וארתור אדמוב – Antonin Artaud, Samuel Beckett, Eugène Ionesco, Arthur Adamov).