cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עלי באבא וארבעים השודדים
הסיפור
כשחזר עלי באבא לביתו, אשתו ראתה את השקים מלאי הזהב וחששה שגנב אותם, אך עלי באבא הרגיע אותה ואמר לה כי אינו גנב כל זמן שהגונב מגנב פטור. אשתו של עלי באבא חשקה בידיעת כמות ושווי הזהב שהגיע לביתה, לכן פנתה לאשת גיסה קאסם לבקש מאזניים. אשת קאסם, שידעה כי עלי באבא ואשתו עניים, תהתה לעצמה מדוע אשת עלי באבא צריכה מאזניים והחליטה למרוח את תחתית כף המאזניים בשעווה על מנת לגלות מה הם שקלו. להפתעתה הרבה, מצאה אשת קאסם מטבע זהב דבוק לאחד מכפות המאזניים ורצה לספר לבעלה. מרוב קנאה, קאסם פנה לאחיו והפעיל עליו לחץ על מנת שזה יגלה לו מאין הזהב, לבסוף עלי באבא ויתר וגילה לאחיו את סוד המערה ואת סיסמת הכניסה והיציאה ממנה. למחרת בשעה מוקדמת בבוקר יצא קאסם לכיוון המערה, ולקח איתו עשר פרדות הנושאות עליהן תיבות ענק על מנת למלא מכל טוב ולהביא עמו חזרה העירה. הוא נכנס למערה בעזרת מילות הקסם, "שומשום, היפתח!" אך מרוב התרגשות ורברבנות שכח את מילות היציאה ממנה. לאחר שניסה מספר רב של שמות גרגירים כסיסמת היציאה ונחל כישלון, הבין קאסם כי נשקפת לו סכנת חיים והוא עומד לשאת בתוצאות תאוות הבצע שלו. השודדים הגיעו ומצאו את פרדותיו של קאסם מחוץ למערה ותהו על מה הדבר, מנהיג השודדים קרב לסלע המערה ומשאמר את סיסמת הכניסה, קאסם החליט לנסות את מזלו ולברוח. בריצתו החוצה מהמערה, נתקל קאסם בחרבותיהם השלופות של השודדים ואלו הרגו אותו בהינף יד. מנהיג השודדים החליט לבתר את גופתו של קאסם לארבע חתיכות ולשים אותן בכניסה למערה לאור אזהרה ולמען יראו וייראו. כאשר הגיע הערב וקאסם לא חזר, אשתו מלאת חרדה פנתה לעלי באבא במטרה שיעזור לה. עלי באבא קם בבוקר, פנה לכיוון המערה וגילה את גופתו המבותרת של אחיו בכניסה אליה.
משחזרו השודדים למערה שלהם, מצאו כי גופתו המבותרת של קאסם איננה והבינו כי אדם נוסף היה חייב לדעת את הסוד שלהם, באותו רגע החליט מנהיגם לצאת לחפש את אותו אדם, הלא הוא עלי באבא. המנהיג ביקש מתנדב אמיץ, שירד לעיר במסווה של נוסע נכרי וישיג מידע במרמה מתושבי העיר בדבר גופתו של האדם שביתרו, מי הוא היה והיכן התגורר. אחד מהשודדים התנדב, הגיע לעיר ונתקל בזקן החביב באבא מוסטפא, האחרון ציין כי לא מזמן תפר גופת גבר מבותרת. השודד הבין כי הגופה שהזקן תפר, הייתה חייבת להיות הגופה שהשודדים ביתרו וביקש ממנו להוביל אותו לבית שבו הוא ביצע את תפירת הגופה. כיוון שהזקן הובל בעיניים מכוסות לביתו של קאסם, השודד כיסה את עיניו, שילם לו בנדיבות, וכך הצליח לשחזר את צעדיו עד אשר הגיעו לדלת ביתו של קאסם. כיוון שכל דלתות הבתים באזור היו זהות, לקח השודד גיר לבן וסימן את הדלת שהצביע עליה באבא מוסטפא כדי שהשודדים יוכלו להגיע ולנקום את גנבת אוצרם. השודד חזר להר וסיפר לשאר השודדים את שאירע.
למחרת בבוקר, כשחזרה מרג'אנה מהשוק, ראתה את סימן הגיר הלבן על דלת הבית ותהתה האם זהו מעשה קונדס או שמא מישהו מנסה לפגוע בעלי באבא ומשפחתו. מהחשש לחיי משפחת אדונה החדש, לקחה גיר לבן וסימנה את כל דלתות השכנים באותו סימן. באותו הלילה, הגיעו השודדים לעיר בקבוצות קטנות על-מנת לא ליצור מהומה בעיר, כשהגיעו לאזור המגורים ראו כי כל דלתות האזור מסומנות בסימן הגיר הלבן וכשהבין המנהיג כי אין תועלת בכך, חזר עם אנשיו להר ושם ערף את ראשו של השודד הבודד. לבקשת מנהיג השודדים התנדב שודד אמיץ עוד יותר לביצוע משימת איתור בית האדם שביתרו. אותו שודד יצא מוקדם בבוקר ופגש את באבא מוסטפא, שילם לו בנדיבות, הובילו בעיניים מכוסות לדלת הבית והחליט הפעם לסמן את הדלת בסימן אדום קטן על מנת שתיבדל משאר דלתות האזור. למחרת, יצאה מרג'אנה שוב לשוק ומשחזרה לביתה ראתה את הסימן האדום שלא אבד מעיניה, הגיעה לאותה מסקנה שהדבר מסמן רעות וסימנה את כל דלתות השכנים באותו סימן אדום. כשהגיעו השודדים באותו הלילה, גילה מנהיגם כי שוב אין ביכולתו לזהות את הבית הנכון, ובשובם להר ערף את ראשו של השודד המתנדב.
מנהיג השודדים הבין כי אין תועלת בדבר ולכן החליט ליזום מזימה שהוא בעצמו יוביל, על מנת להגיע לביתו של עלי באבא, לרצוח את בני הבית ולהחזיר את מטבעות הזהב האבודים. מנהיג השודדים יצא לעיר וביקש לדבר עם באבא מוסטפא ואחרי שזה הוביל אותו לבית עלי באבא, שינן מנהיג השודדים את הדרך וספר את הדלתות עד הדלת של עלי באבא כך שלא היה צורך בסימן. המנהיג חזר לחבורתו וציווה עליהם ללכת ולקנות ארבעים נאדות שמן גדולים ועשרים פרדות. כעבור יומיים, השיגו השודדים את שחפץ מנהיגם, והאחרון הכניס כל אחד מ-38 השודדים שנשארו לתוך הנאדות ואת שני הנאדות הנותרים מילא בשמן. המנהיג התחפש לסוחר שמן ויצא עם הפרדות העמוסות בשודדים לכיוון העיר ולביתו של עלי באבא. כשהגיע אל הבית, ביקש המנהיג ללון במקום כי הוא עייף מן המסע, ותכנן בחסות הלילה להעיר את שודדיו ולרצוח את בני הבית. עלי באבא קיבל בזרועות פתוחות את מנהיג השודדים וציווה על מרג'אנה להכין סיר מרק למחרת בבוקר. משהלכו לישון, מרג'אנה ירדה להביא שמן מן הנאדות וגילתה כי מתחבאים בהם השודדים והם מעוניינים בנקמה. מרג'אנה לא חשבה פעמיים, לקחה שמן מהנאדות המלאים בשמן, הרתיחה אותו ושפכה בכל אחת מהנאדות שבהם התחבאו השודדים. כך הרגה מרג'אנה את השודדים והצילה שוב את עלי באבא ובני הבית. מרג'אנה התחבאה בשיחים והמתינה למנהיג השודדים שיגיע ויראה את גורל שודדיו. מנהיג השודדים הגיע לנאדות וגילה כי השודדים כולם מתים, מחשש לחייו החליט לברוח כל עוד נפשו בו, כל זאת בזמן שמרג'אנה צפתה במעשיו. למחרת בבוקר סיפרה מרג'אנה לעלי באבא את שהתרחש במהלך הלילה ובימים האחרונים, הראתה לו את השודדים המתים בתוך נאדות השמן וסיפרה לו כי סוחר השמן שאירח בלילה הוא לא אחר ממנהיג השודדים בתחפושת. עלי באבא הודה למרג'אנה על אומץ ליבה ותושייתה והחליט להעניק לה את חירותה, לאחר מכן קבר עלי באבא את 38 השודדים בחצרו בעזרת עבדו האחר, עבדאללה.
באשר למנהיג השודדים, לאחר שחזר למערה כשהוא מובס וכל כנופייתו הושמדה, החליט בו בלילה להגות תוכנית נקמה על-מנת להרוג את עלי באבא. למחרת בבוקר, קם ויצא לכיוון העיר במסווה של סוחר ושמו ח'ואג'ה חוסיין (בערבית: خواجا حسين). בשוק, שכר חנות אריגים ובדים יקרים, שאותה תחזק באמצעות האריגים והבדים יקרי הערך שהוא וכנופייתו שדדו ואכסנו במערה ביער. לאחר שהתיידד כמעט עם כל תושבי העיר והיה חביב על כולם, התיידד חוסיין עם מוחמד, בנו של עלי באבא שירש את חנותו של קאסם בשוק. חוסיין לימד את מוחמד את עקרונות המסחר והתיידד עמו כשהבין שהוא בנו של עלי באבא. אחרי זמן מה, פנה מוחמד לאביו בבקשה לארח את חברו החדש בביתו ולערוך לו סעודה, עלי באבא הסכים והזמינו לסעודת יום שישי שתוכננה מראש על ידי מרג'אנה.
כשהגיע יום שישי, ולאחר תפילת הצהריים במסגד, הגיעו מוחמד ועמיתו לביתו של עלי באבא. לאחר שכנועים רבים הסכים חוסיין להיכנס ולשבת לארוחת שישי אך ביקש שהאוכל לא יומלח. מרג'אנה, שעבדה במטבח על ארוחת יום השישי, התפלאה מי הוא האדם שלא ממליח את האוכל שלו ויצאה החוצה לבדוק את הדבר. ברגע שהתבוננה בפניו של חוסיין זיהתה כי הוא מנהיג השודדים וממבט בוחן עוד יותר שמה לב כי הוא מחביא פגיון תחת בגדיו. מרג'אנה שמה לעצמה מטרה לעצור אותו פן יקרה אסון. לאחר שהגישו את הקינוחים, לבשה מרג'אנה בגדי רקדנית, עבדאללה לקח את התוף ויצאו שניהם לחצר על-מנת לבדר את הנוכחים בריקוד, כפי שנהגו לבדר את עלי באבא בשאר הערבים. במהלך הריקוד שלפה מרג'אנה פגיון שהחביאה תחת בגדיה ורקדה עמו ריקוד כאשר היא מעבירה את הפגיון על גופם של הנוכחים. מרג'אנה לקחה את התוף כדי לבקש כסף, בידה האחת תוף ובידה השנייה הפגיון. ראשית, עברה אצל עלי באבא וזה זרק לה דינר, משם עברה למוחמד וגם זה זרק לה דינר. כשעברה אצל מנהיג השודדים, בעת שבא להוציא דינר מכיסו, נעצה בלבו את הפגיון.
עלי באבא ומוחמד, המומים לנוכח המראה, קמו וקיללו את מרג'אנה בגלל פעולתה התמוהה, אולם מרג'אנה הרגיעה אותם וחשפה בפניהם את זהותו האמיתית של ח'ואג'ה חוסיין הלא הוא סוחר השמן ומנהיג השודדים. עלי באבא הבין כי מרג'אנה שוב הצילה אותו מחורבן ולכן החליט להשיא אותה לבנו מוחמד כאות תודה והכרה. מאז מות אחיו קאסם, נמנע עלי באבא להגיע למערת האוצר מחשש שישנם עוד שני שודדים, כיוון שמרג'אנה הרגה רק 38 שודדים ואת המנהיג. כעבור שנה, כשהבין עלי באבא כי לא נשקפת סכנה לחייו, לקח את בנו מוחמד ליער ושם הובילו לכניסה למערה שהייתה כעת חסומה, דבר שחיזק את דעתו של עלי באבא כי לא נשאר זכר לכנופיית השודדים. עלי באבא לימד את בנו את סיסמת הכניסה, הובילו פנימה ושניהם לקחו מהמערה את כל מה שיכלו לשאת. כך סיסמת "שומשום היפתח" עברה בדורות משפחתו של עלי באבא והם חיו בהדר ופאר בעיר וזכו לכבוד והוכרה מצד התושבים.
השפחה מרג'אנה כאבן בוחן לתפיסת העבדות בחברה המוסלמית הימי ביניימית
סיפורי אלף לילה ולילה הם אחד המקורות המשמעותיים לחקר החברה המוסלמית הימי ביניימית. כמקרה בוחן לטענה זו נתמקד בשפחה מרג'אנה ותפיסת החברה המוסלמית את העבדות באותה תקופה. בחברה המוסלמית הימי ביניימית היה נהוג להביא עבדים מאזור אתיופיה, סודאן (בערבית: ארצות השחורים, ובערבית בת-התקופה הכוונה לאפריקה שמדרום לסהרה), גאורגיה והקווקז. כנהוג בחברות עבדים, גם בחברה המוסלמית הם היו מעוטי זכויות, תחת סמכות בעליהם, ללא קשר לדתם, מינם או גילם.
בסיפורנו, קאסם נישא לאשה שירשה הון רב ולקח לעצמו שפחה, אותה שפחה הייתה מרג'אנה השחורה ויפת התואר ששירתה את קאסם וביצעה את משימותיה השונות בבית. בחברה המוסלמית הימי ביניימית רווחה הטענה כי השפחות מאותן אזורים ניחנו ביופי רב ועבודתן בבית אדונם הייתה בעיקר בישול, תפירה, משימות בזויות, נגינה וריקוד. לאחר מותו של קאסם, עלי באבא לוקח את אשת אחיו לאשה ואת מרג'אנה כשפחתו. בימי הביניים היה נהוג שעבד/שפחה שלא שוחררו, בעת מות בעליהם הופכים לרכוש יורשו של בעליהם המת. במקרה של עלי באבא, הוא היה היורש היחיד לקאסם ולכן ירש את השפחה מרג'אנה.
על אף הכותרת, המציבה את עלי באבא כדמות המרכזית, בסיפור "עלי באבא וארבעים השודדים" ניתן לראות כי מרג'אנה היא הגיבורה. מרג'אנה גרמה למותו של קאסם להיראות טבעי על ידי כך שדיברה עם הרוקח בדבר תרופה למחלתו ושיחדה את באבא מוסטפא לתפור את גופתו של קאסם. בנוסף, מרג'אנה גרמה לבלבול השודדים כשסימנה את דלתות השכנים בסימנים זהים, שפכה שמן רותח לנאדות השמן שבהן התחבאו השודדים ואף רצחה את מנהיגם לעיניי עלי באבא ומוחמד בנו, כל זאת על-מנת להציל את בעליה ומשפחתו ללא תמורה.
450-459 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 459 - 450 לפנה"ס
אניאגרם
אניאגרם או נונאגרם, הוא צורה גאומטרית דמוית כוכב, בעלת תשעה קודקודים. השם הוא הלחם של שתי המילים היווניות אניאה (תשע) ו-גרמוס (דבר כתב או סמל מצויר).
יש שלוש אפשרויות לבנות אניאגרם: שיטת {9/2} - בה מחברים כל נקודה שנייה, שיטת {9/4} - בה מחברים כל נקודה רביעית, ושיטת הכוכב {9/3} - הנוצר מקודקודיו של מתושע משוכלל, המחוברים כשלושה משולשים שווי-צלעות זה על-גבי זה (ראו איורים לעיל).
האניאגרם משמש, בין היתר, כסמל בהאי וכסמל תשע המתנות והפירות של רוח הקודש בנצרות.
קמהאמהה הראשון
קמהאמהה הראשון (Kamehameha I, בערך 1758 - 8 במאי 1819) או בכינויו קמהאמהה הגדול, שמו המלא היה:  Kalani Paiʻea Wohi o Kaleikini Kealiʻikui Kamehameha o ʻIolani i Kaiwikapu kauʻi Ka Liholiho Kūnuiākea, היה מלכה הראשון של ממלכת הוואי. הוא איחד את איי הוואי והקים תחת שליטתו את ממלכת הוואי ב-1810.
קמהאמהה פיתח מסחר בין ממלכת הוואי לבין רוסיה וארצות הברית ופיתח בממלכה מערכת מסים ומסחר. הוא אסר על מי שאינם תושבי הוואי לקנות שטחי אדמה באי. כאשר מת, אשתו וחברו הטוב החביאו את גופתו כיוון שלפי טענתם האנרגיה שלו היא קדושה.
ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1856–1929)
הדוכס הגדול ניקולאי ניקולאייביץ' הבן (ברוסית: Николай Николаевич Младший; 18 בנובמבר 1856 – 5 בינואר 1929), היה בנם הבכור של הנסיך הגדול ניקולאי ניקולאייביץ' האב ואלכסנדרה פטרובנה, דוכסית אולדנבורג, ובן לשושלת רומנוב.
הוא נכדו של ניקולאי הראשון, כיהן כמפקד העליון של צבא האימפריה הרוסית והצי הרוסי הקיסרי בתקופת מלחמת העולם הראשונה (1914-1915), מה-23 באוגוסט 1915 עד מרס 1917 היה הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז. ב-29 באפריל (12 במאי) 1907 נישא לאנסטסיה, נסיכת מונטנגרו, בנישואים הראשונים הייתה נשואה לדוכס ליכטנברג. לזוג לא היו ילדים
הייתה לו השפעה רבה על הצאר ניקולאי השני והוא סומן כמי שעתיד לרשת את הצאר, עם פרוץ מהפכת פברואר, אך לבסוף הוא סירב וכעבור זמן היגר מרוסיה לצרפת.
בצעירותו
ניקולאי נולד ב-18 בנובמבר) 1856 בסנט פטרסבורג שהשתייכה לאימפריה הרוסית, לניקולאי ניקולאייביץ' האב - בנו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, ולאלכסנדרה פטרובנה, דוכסית אולדנבורג, בתם של פטר, דוכס אולדנבורג ותרזה, נסיכת נסאו-ויילבורג.
הקריירה הצבאית
בשנת 1873 התגייס ניקולאי לצבא האימפריה הרוסית, ובמלחמה העות'מאנית-רוסית נטל חלק והתמנה עד מהרה למפקד עליון.
ב-6 במאי 1884 היה למפקד רגימנט משמרות ההוסארים, גדודי עלית בחיל הפרשים הרוסי. ב-10 בנובמבר 1890 היה למפקד החטיבה השנייה של דיוויזיית משמרות הפרשים ה-2. ב-6 במאי 1895 מונה למפקד הכללי של חיל הפרשים (תפקיד שמילא עד ה-8 ביוני 1905).
מ-1905 עד יולי 1908 היה יו"ר מועצת ההגנה הממלכתית (Совет Государственной Обороны). בתפקידו כיו"ר מועצת ההגנה ניסה כל הזמן התערב בעבודתם של שרי הצבא והצי.
ב-26 באוקטובר 1905 - במקביל לתפקידו כיו"ר מועצת ההגנה, הוא התמנה למפקד כוחות הגווארדיה הרוסית והיה למפקד המחוז הצבאי של סנקט פטרבורג.
מלחמת העולם הראשונה
ניקולאי ניקולאייביץ' הבן היה ראש הסטאבקה הרוסית והמפקד העליון של צבא האימפריה הרוסית.
באוקטובר 1914 הוענק לו עיטור גאורגי הקדוש מדרגה שלישית על פועלו לחידוש וחימוש הצבא הרוסי. ב-1915 שוב הוענק לו העיטור, הפעם מדרגה שנייה, זאת בשל חלקו בכיבוש מבצר פשמישל. בקיץ 1915 לאור הכשלונות בחזית הלחימה ואי-יכולת לשנות את המצב, הוחלף על ידי ניקולאי השני.
בתפקודו במהלך המלחמה נודע כמפקד עקשן ששאף לניצחונות ולא נרתע מאימת צבאות האויב. יחד עם זאת, בקיץ 1915 קרסה החזית הרוסית במערב והוא לא ידע להתמודד עם המצב. הוא ניסה להסביר את כישלונות הצבא בשדה הקרב בנוכחות מרגלים רבים, והדבר גרם לפוגרום אנטי-גרמני במוסקבה ולחיפוש נואש אחר מרגלים בצבא ובממשל.
נציב מלכות המשנה הקווקזית
לאחר סיום תפקידו בצבא ניקולאי נסע לטיפליס יחד עם ניקולאי יאנושקביץ', גנרל שהיה ראש המטה של המפקד העליון של צבא רוסיה הקיסרית והועזב יחד עם ניקולאי ניקולאייביץ'.
בעת שירותו בקווקז הוא הוביל את הצבא הרוסי לניצחונות בחזית הקווקזית, לכן כאשר גדלה התסיסה החברתית ברוסיה, התאספו כמה בכירי ממשל בדצמבר 1916 סנקט פטרבורג בראשות הנסיך גאורגי לבוב שהחליט להציע את תפקיד הצאר לניקולאי ניקולאייביץ' הבן, תמורת התפטרותו של ניקולאי השני. ההצעה הגיעה לידי ניקולאי ניקולאייביץ' ב-1 בינואר 1917 שביקש להרהר זמן-מה, אך לבסוף החליט לסרב.
הידיעה על פרוץ מהפכת פברואר הגיעה לאוזניו בעת פגישה עם מפקד הצי הרוסי הקיסרי, האדמירל אלכסנדר קולצ'ק, בבטומי. במרץ 1917 הוא עזב את טביליסי בליווי אחיו, פיוטר ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ובנו רומן פטרוביץ', נסיך רוסיה, נסע למוהילב כדי לתפוס את תפקיד המפקד העליון ויו"ר הסטאבקה, אך הממשלה הזמנית בראשות גאורגי לבוב סירבה להכיר בסמכותו ועד מהרה הגיש את התפטרותו.
ניקולאי נסע לקרים, שם התגורר אצל אחיו פיוטר ניקולאייביץ' בכל תקופת מהפכת אוקטובר וכיבוש חצי האי קרים בידי הגרמנים ב-1918. ב-1919, כאשר הגיעו כוחות הצבא האדום לחצי האי קרים, החליט לעזוב את אדמת רוסיה, יחד עם מריה פיודורובנה ובני משפחת הצאר ששהו בחצי האי קרים.
חייו בגלות ומותו
באפריל 1919 הוא עבר להתגורר באיטליה ומאז 1922 - בצרפת. הוא חי תחת השם בוריסוב בווילה "טנאר" באנטיב, שם חי עם אחיו הצעיר, הדוכס הגדול פיוטר ניקולאייביץ'. מיולי 1923 חי באחוזה ליד פריז. ב-16 בנובמבר 1924 הסכים לשמש כראש של ארגון צבאי רוסי בגלות - האיחוד הצבאי הכלל רוסי (Русский общевоинский союз).
בקרב ההגירה הלבנה ניקולאי ניקולאייביץ' נחשב ליורש הצאר, כבכור שושלת רומנוב, למרות שהוא עצמו לא הכיר בזכויותיו. כאשר נשלח אליו מכתב מיוחד מטעם הדוכס הגדול קיריל ולדימירוביץ' שהכריז על עצמו כקיסר רוסיה כולה, הוא דחה בתוקף את טענותיו של קיריל ולדימירוביץ' בדבר הכרתו והוסיף כי שאלת המלוכנות ניתן לפתרון רק על ידי "העם הרוסי במולדתו". משערים שדבר בין היתר תרם לכך שלגולה הרוסית לא היה מנהיג מוסכם.
טקס הלוויה נערך בקאן בכנסיית המלאך מיכאל בנוכחות גורמי צבא צרפת בכירים. סמוך לקברו הוצב משמר כבוד שהורכב מקציני הצבא הרוסי. הוא נקבר בקריפטה של הכנסייה וכעבור מספר שנים נקברה רעייתו לצדו. באפריל 2015 שרידיו הועברו לרוסיה והוא נקבר עם רעייתו מחדש במוסקבה, בפארק הזיכרון לגיבורי מלחמת העולם הראשונה.
יוזף בלהה
יוזף בלהה (בצ'כית: Josef Bleha; 17 ביולי 1894 – לא ידוע), צ'כי, מחסידי אומות העולם, אשר סיכן את חייו כשפעל להקל על חיי היהודים בגטו טרזין בזמן השואה. על פועלו זה זכה בתואר חסיד אומות העולם בשנת 1994.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
יוזף בלהה נולד בשנת 1894 ליוזף ואנה בלהה. אביו היה מורה. הוא חי בעיר טרזין, שם הייתה בבעלותו חנות טבק. עוד לפני הפינוי המלא של התושבים הארים מהשטח שיועד לגטו היהודי, בלהה שימש כמתווך בין היהודים שכבר שהו בגטו לבין בני משפחותיהם מחוץ לו, שהעבירו לאסירים כסף ומזון. הקשר נוצר בעזרת תושב יהודי בגטו אשר הורשה לקנות אמצעי מחייה מחוץ לגטו. היהודי ניצל את הרשות לעזוב את הגטו על מנת לרכוש ציוד וכן להתעדכן אצל בלהה בדבר התקדמות כוחות בעלות הברית ולהעביר באמצעותו הודעות מתושבי הגטו. כל יום כחמש-עשרה הודעות נשלחו מתוך הגטו; בלהה קרא את ההודעות בנוכחות המקשר תושב הגטו, קרע את המסרים והשליך אותם. בזכות זכרונו המופלא, בלהה זכר את ההודעות שקרא בעל-פה בלי לשכוח דבר. גם ארוסתו, שחיה בפראג, הייתה מעורבת וביתה הפך למוקד איסוף ההודעות שנשלחו מתוך הגטו.
ביוני 1942, עקב פינוי כל התושבים האריים הנותרים מהעיר טרזין, עבר בלהה לגור בעיר בוֹאוּשׁוֹוִיץ, הצמודה לטרזין, ומשם המשיך לתמוך בתושבי הגטו. בלהה היה מתגנב למעברים התת-קרקעיים מתחת לגטו ומבריח אוכל לתושביו.
מבין תושבי הגטו, בלהה עזר לבני משפחת כץ אשר גורשו לגטו במאי 1942: האב זיגפריד - שהתחבר עם בלהה לאחר שעבדו יחד במשרד הכלכלה, האם אלזה, ובנותיהן אוה וּורה. המשפחה הכירה את בלהה היטב, והוא דאג לרווחתם. מלבד העזרה החומרית, הוא עזר להם להגיע להבדק אצל רופא הגטו, ד"ר רוברט טאריאן (Tarian), לארינגולוג בבית החולים "הוהנלב" (Hohenelbe), שעזר להם להשיג פטור מגירוש למזרח תוך שניצל את קשריו עם ראש האלטסטנראט בגטו טרזין - יעקב אדלשטיין. מבין כל בני משפחת כץ, רק ורה שרדה את השואה.
באביב 1943 ערכו אנשי הגסטפו בפראג חיפוש מפתיע בביתה של ארוסתו של יוזף בלהה. הארוסה נלקחה לחקירה שבמהלכה חשפה את פעילותו של בלהה. בלהה נאסר ונכלא במבצר טרזין, משם נשלח למחנה אורניינבורג שבגרמניה. באפריל 1945 נשלח שוב לעיר ניורופין, גם היא בגרמניה. הוא היה אדם חולה ושבור כאשר הצלב האדום לקח עליו חסות, ולאחר החלמתו שב לעיר בואושוויץ. אין מידע על קורותיו לאחר מכן.
לאחר המלחמה
ורה כץ (לאחר נישואיה - ורה שיף), היחידה ששרדה את השואה מבין המשפחה שבלהה עזר לה, עברה לגור בקנדה. לא ידוע על אודותיו של יוזף בלהה עצמו לאחר המלחמה.
הכרה והנצחה
כאות תודה מהעם היהודי על תמיכתו באוכלוסייה היהודית בגטו טרזין, הוכר בלהה על ידי מדינת ישראל ויד ושם כחסיד אומות העולם בתאריך 10 באוגוסט 1994, בטקס אשר נערך בפראג בירת צ'כיה, לא בנוכחותו.
The World Is Not Enough
The World Is Not Enough (בעברית: העולם אינו מספיק) הוא סינגל מאת הלהקה האמריקאית גרבג', אשר שוחרר ב-4 באוקטובר 1999. השיר שימש כשיר הנושא של הסרט "העולם אינו מספיק", ה-19 בסדרת סרטי ג'יימס בונד. השיר זכה להצלחה רבה, הגיע למקומות גבוהים במצעדי הפזמונים ברחבי העולם.
כתיבה
דון בלאק כתב את שיא הנושא עבור הסרט העולם אינו מספיק, ודייוויד ארנולד, המלחין הרשמי של הסרט, הלחין אותו. ארנולד פנה ללהקת גרבג' והציע להם לבצע את השיר. הלהקה הקליטה את השיר במהלך סיבוב הופעות באירופה, ולאחר מכן סיימה להקליט ולמקסס אותו באולפני ארמורי בקנדה.
השיר מסופר מנקודת מבטה של אלקטרה קינג, האנטגוניסטית הראשית בסרט.
שלום קאליאס
שלום קאליאס (ביוונית: Η Ειρήνη του Καλλία) הוא חוזה שלום שנחתם בין פרס לאתונה ב-448 - 449 לפני הספירה, לאחר מותו של קימון שדגל במלחמה.
סעיפי ההסכם שנקרא על שם ראש המשלחת האתונאי לפרס הם:
ויתורי הפרסים: הפוליס היווניות של אסיה הקטנה תשוחררנה מעול השלטון הפרסי, אסור למושלים הפרסים להתקרב לחופים של הפולייס באסיה הקטנה, ונאסר על אוניות הפרסים להפליג באזור;
ויתורי אתונה: לא לשלוח את צבאה לשטח שבשליטת מלך פרס, והוצאת כוחותיה מקפריסין.
כבר במאה הרביעית לפני הספירה היו מי שפקפקו בעצם קיומו של הסכם זה וטענו כי מדובר בשקר היסטורי. בפועל הצי הפרסי לא נכנס לים האגאי. בשנים מאוחרות יותר האתונאים הציגו את שלום קליאס כניצחון גדול, ותרומה משמעותית של אתונה לטובת הכלל. אחריה תקופה משמעותית של שלום בין היוונים והפרסים, אך היא התפרקה בסוף המאה, וסביבות 400 לפני הספירה הספרטנים היו מעורבים במלחמה נגד הפרסים באסיה הקטנה (המלחמה הפרסית-ספרטנית).
פרשת ההאקר מאשקלון
ההאקר
מ', בן 19, יהודי ישראלי-אמריקאי הלוקה באוטיזם. מתגורר באשקלון עם שני הוריו. נעצר במרץ 2017 והואשם כאחראי על האיומים על הקהילה היהודית בארצות הברית. מ' לא שירת בצה"ל עקב בעיות נפשיות והחל לבצע את העבירות שיוחסו לו עוד בהיותו קטין. שמו נאסר לפרסום בישראל בלבד. במסמכים המשפטיים האמריקאים ובעיתונות הזרה הוא מופיע בשמו המלא.
הפרשה
לפי משטרת ישראל, מ' השתמש ב"טכנולוגיות מתקדמות" כדי להסוות את קולו ולהסוות את העובדה שהשיחות הגיעו מישראל. לפי מסמכי בית המשפט, מ' פרסם לכאורה את שרותיו ברשת האפלה בתמחור של 30 דולר עבור איום על בית ספר. סנגורו של מ' אמר כי יש לו גידול במוח שייתכן שמשפיע על התנהגותו. מ' נחשד באיומים על למעלה מ-2000 מוסדות שונים בארצות הברית, קנדה, בריטניה, ניו זילנד ואוסטרליה כולל שגרירות ישראל בוושינגטון, הקונסוליה הישראלית במיאמי, בתי ספר, קניונים, תחנות משטרה, בתי חולים וחברות תעופה. על פי הדיווחים, האיומים שלו גרמו להזנקת מטוסי קרב, להטלת מכלי דלק ממטוסים שביצעו נחיתות חירום, ולפינוי בתי ספר.
בנובמבר 2018 בית המשפט המחוזי גזר על מ' 10 שנות מאסר. מ' ערער לבית המשפט העליון, ועונשו הופחת ל-7 שנות מאסר לאחר שלטענת שופטי בית המשפט הם התחשבו במצבו. ההאקר יוצג בידי עורך הדין יורם שפטל.
גראפה פאראנומון
גראפה פאראנומון (ביוונית: γραφὴ παρανόμων, graphē paranomon) היה הליך משפטי שהונהג בדמוקרטיה האתונאית החל מהמאה ה-5 לפנה"ס. הליך זה כוון כנגד אזרחים אתונאיים שנראה היה שחוקים שהם יזמו את חקיקתם, נגדו את החוקים הקיימים, או הזיקו לאזרחים. ההליך היה יכול להיות מכוון גם כלפי החוק הספציפי עצמו. הליך משפטי זה נחשב כצעד נוסף בהפיכתה של אתונה לדמוקרטיה ישירה, והגברת המעורבות של חיי האזרחים בשלטון האתונאי.
במסגרת ההליך, כל אזרח נשא באחריות לחוקים שהציע למשך שנה מיום חקיקתם, וניתן היה לתבוע אותו אישית במהלך שנה זאת. אזרח שהורשע במסגרת הגראפה פאראנומון שלוש פעמים, איבד את זכויות האזרח שלו. על החוקים עצמם לא חלה מגבלה של זמן, וניתן היה לבטלם באמצעות הליך זה גם לאחר מעבר השנה.
ראשית השימוש בגראפה פאראנומון
השאלה מתי הוחל השימוש בתביעה זו, שנויה במחלוקת בין החוקרים. העדות הוודאית הראשונה של שימוש בתביעה זו, היא סביבות שנת 415 (לפנ"ס). יש שרואים בכך הוכחה לכך שאכן התביעה הונהגה רק בסוף המאה ה-5. אולם יש הטוענים כי אין לראות בכך הוכחה, שכן יש בידינו מיעוט מקורות מהתקופה, ולכן סביר יותר שהשיטה הונהגה כבר בעת או בסמוך לרפורמות של אפיאלטס. ההיגיון בעמדה זו הוא, כי הרפורמות של אפיאלטס כללו את ביטול הסמכויות הפוליטיות של מועצת האראופגוס. בין סמכויותיה, המרכזית הייתה השמירה על השלטון המדיני. על אף שסמכות זו מעורפלת מעט, כנראה שנכללה בה היכולת להגביל חקיקה הסותרת חקיקה קיימת, וכדומה. הטענה היא כי תביעת הגראפה פאראנומון באה כדי להשלים את הריק שנוצר בעקבות רפורמה זו. בכל אופן אין אנו יודעים בוודאות מתי הוחל השימוש בתביעה זו.
עקרונות התביעה
תביעת הגראפה פאראנומון היא תביעה כנגד אדם שהציע חוק, או כנגד החוק עצמו. ההבדל תלוי בשאלה אימתי מוגשת התביעה. התביעה יכולה הייתה להיות מוגשת בעת שעלתה הצעה לחוק, אולם גם אחרי שהחוק חוקק. מרגע שעלתה הצעה בפני האקלסיה, אספת העם, ניתן היה לתקוף את ההצעה בתביעת הגראפה פאראנומון. מרגע זה ועד לשנה לאחר חקיקת החוק, התביעה התרחשה כנגד מציע החוק. עליו היה להגן על הצעתו, ואם נמצא כי אכן הצעתו סותרת חוקים קיימים, היה נענש (בדרך כלל באמצעות קנס). לאחר שנה, האחריות של מציע החוק פגה, אולם עדיין ניתן היה לתקוף את החוק עצמו, ואם התובע היה זוכה, החוק היה מבוטל. סמכות השיפוט הייתה בידי בית דין עממי, שמנה באתונה הדמוקרטית הקדומה 500 שופטים מושבעים. במקרה שהתביעה הייתה נדחית, בידי רוב של יותר מ-4/5 מקרב השופטים (דהיינו, למעלה מ-400 שופטים), התובע היה נקנס, והייתה נשללת ממנו הזכות לתבוע פעם נוספת תביעה זו. בכך נוצר איזון ראוי בין הצורך לבחון מחדש חוקים מוצעים, לבין החשש מריבוי תביעות מסוג זה. כאשר הועלתה הצעת חוק ואדם הצהיר שבכוונתו להגיש גראפה פאראנומון, ההצעה הושהתה, עד לבירור המשפטי.
משמעות התביעה להתפתחות המשטר הדמוקרטי באתונה הקלאסית
תביעה מסוג זה תרמה רבות להתפתחות המשטר הדמוקרטי, ולהשתתפות האזרחים בשלטון באתונה. עובדה זו ניתן ללמוד מכך שבשנת 411, בעת המהפכה האוליגרכית הראשונה, הדבר הראשון שנעשה הוא ביטול תביעה זו. יש בכך ללמד על המשמעות של התביעה בעיני הכוחות האריסטוקרטיים האנטי דמוקרטיים באתונה העתיקה. אם נקבל את הגישה הגורסת כי תביעה זו החלה לפעול בסמוך לרפורמות של אפיאלטס, וגם אם לא נקבל עמדה זו, ניתן לראות בתביעת הגראפה פאראנומון מעבר של סמכויות מגופים קדם דמוקרטיים, כגון מועצת האריאופגוס, לידי העם. השומרים על המשטר, על ההתפתחות התחיקתית, הם לא עוד מועצה שהנטיה שלה היא אריסטוקרטית, אלא כל אחד ואחד מאזרחי הפוליס. זאת ועוד, יש בתביעה זו גם כדי להראות את האחריות שיש באתונה למציעי חוקים. כל אחד יכול היה לדבר בפני אספת העם באתונה, ולהעלות להצעה חוקים, אולם מציע חוקים יש לו גם אחריות על החוקים אותם הציע, והוא צריך לעמוד מאחוריהם. במנגנון זה יש כדי למנוע חקיקה משולחת רסן, או אימפולסיבית של אספת העם.
ניתן להשוות (אולם בכל הזהירות הדרושה) בין תביעה זו לבין פסילת חוק במדינות דמוקרטיות מודרניות, בהן לרוב הסמכות לפסול חוקים נתונה בידי בית המשפט העליון, או בית משפט מיוחד לענייני חוקה. כיוון שגראפה פאראנומון ניתן לתבוע גם הליך "מנהלי" ולא רק חוק ממש, למשל, החלטת פקיד ממשלתי וכדומה, ניתן (שוב בזהירות) להשוות גם את התביעה הזו לעתירה מנהלית.
שימוש לרעה בגראפה פאראנומון
יש שסוברים שגם תביעה זו הפכה למעשה לכלי ניגוח נוסף, כמו גם אוסטרקיזם, ביריבים פוליטיים באתונה. כך למשל, ידועה מאוד תביעתו של אייסכנס נ' קטסיפון, שבאופן רשמי הייתה נגד הצעתו של קטסיפון להעניק לדמוסתנס כתר על פועלו למען אתונה. למעשה, מדובר היה ביריבות פוליטית בין שני האישים, אייסכנס ודמוסתנס, בהקשר ליחסים בין אתונה לבין מוקדון בהנהגת פיליפוס השני.
חוזה מילטוס
חוזה מילטוס הוא השם שניתן במחקר המודרני לברית אשר נכרתה ב-412 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפלופונסית, בין ספרטה לבין מלך פרס.
הברית נחתמה בעקבות מפלתה הצבאית של אתונה בסיציליה שנה קודם לכן, אז התערער לזמן מה שלטונה על חברות הברית האתונאית. נוסח ההסכם, שהיה הראשון להיחתם בין פרס לבין ספרטה, מובא על ידי תוקידידס.
Good Form
Good Form (בעברית: צורה טובה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז', ביחד עם הראפר האמריקאי ליל ויין, מתוך אלבומה הרביעי, Queen. השיר יצא לאור ב-29 בנובמבר 2018, כסינגל מתוך האלבום, על ידי חברות התקליטים יאנג מאני, ריפבליק רקורדס וקאש מאני.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-60 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
במקור, יצא השיר ללא ליל ויין, אך כאשר הוציאה מינאז' את השיר כסינגל, הוחלט כי ליל ויין יצטרף לשיר. ב-4 בנובמבר 2018, הופיעה מינאז' עם השיר ועם "Woman Like Me", שהוציאה באותו הזמן ביחד עם ליטל מיקס.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
קלוברפילד
קלוברפילד (באנגלית: Cloverfield) הוא סרט אימה ואסונות אמריקאי שהפיק ג'יי ג'יי אברהמס, ביים מאט ריבס, ואת התסריט כתב דרו גודרד. הסרט מצולם בסגנון Found Footage, מנקודת מבט של גיבוריו המצלמים אותו במצלמה ביתית.
באוקטובר 2016 דרג כתב העת "רולינג סטון" את הסרט במקום ה-31 ברשימת חמישים סרטי האימה הגדולים של המאה ה-21.
זהו הסרט הראשון בסדרת "קלוברפילד", ומאז הופקו שני סרטים בסדרה. במרץ 2016 יצא סרט הספין אוף "דרך קלוברפילד 10", ובפברואר 2018 יצא סרט המדע הבדיוני "פרדוקס קלוברפילד".
עלילה
הסרט נפתח בטכניקה המאפיינת סרטי פאונד פוטג' טיפוסיים: אין כתוביות פתיחה המציגות אותו, אלא מופיעה כותרת המציינת כי הסרט הוא "רכוש ארצות הברית", שמו הוא "קלוברפילד", וקלטת הווידאו נמצאה באזור ש"נודע בעבר בשם 'סנטרל פארק'". כל הסרט מצולם כביכול באמצעות מצלמה ביתית, ובתחילתו רואים את נוף סנטרל פארק בשעת הזריחה מכיכר קולומבוס. הזמן המצוין הוא 27 באפריל בשעה 6:41 בבוקר. רוב הוקינס מתאר את הסצנה, עובר לחדר השינה שם הוא מדבר עם בת'. הם מתכננים נסיעה משותפת לקוני איילנד.
הסצנה הבאה שרואים מצולמת (לפי הכיתוב) ב-22 במאי. ג'ייסון, אחיו הצעיר של רוב, וחברתו לילי קונים מצרכים למסיבת פרידה לרוב, העומד לנסוע ליפן לאחר שקיבל תפקיד סגן נשיא בחברה ששמה אינו מוזכר. לילי מבקשת מג'ייסון לצלם את הנוכחים במסיבה ולבקש מהם לומר מילות פרידה לרוב. בראשית המסיבה, ג'ייסון משכנע את חברו האדסון/"האד", לצלם את המסיבה. שאר הסרט מצולם מנקודת מבטו של האד. האד מתמקד בצילום מרלנה, חברה של לילי המגיעה למסיבה, שמוצאת חן בעיניו. כאשר בת' מגיעה למסיבה, מתברר לכולם שהיא ורוב קיימו יחסי מין ואז נפרדו. רוב אמר להאד ולג'ייסון כי ידע שהוא עוזב ליפן ולא ידע מה לומר לה. במקביל לסצנת המסיבה, אנחנו רואים מדי פעם סצנות מטיולם המשותף לקוני איילנד שהיו מוקלטות על הקלטת לפני כן. לאחר הוויכוח בינה לבין רוב, בת' עוזבת את המסיבה בכעס ולפתע הבניין רועד. לאחר מספר רגעים, משתתפי המסיבה מתאוששים ועולים לגג הבניין לבדוק מה גרם לרעידות האלו ורואים פיצוץ עז שממוטט בניין שלם מולם. המשתתפים בורחים לרחוב ומעליהם חולף ראשו של פסל החירות אשר נוחת ברחוב. ברקע רואים מקטע מגבה של מפלצת ענקית המפילה את הבניינים.
רוב, ג'ייסון ולילי, נמלטים לתוך חנות מפני ענן האבק שנוצר מנפילת הבניינים, ולאחר מכן מצטרפים להמונים שמנסים לעזוב את האי מנהטן דרך גשר ברוקלין. במהלך חציית הגשר, זנבה של המפלצת קורע את הגשר, פוגע בג'ייסון והורג אותו. רוב מנסה ליצור קשר עם בת' ולא מצליח מאחר שנגמרה לו הסוללה בטלפון הסלולרי. הוא מצטרף לבוזזים בחנות מכשירי אלקטרוניקה בחיפוש אחר מטען חלופי, ורואה מהדורת חדשות בה רואים את המפלצת, יצורים קטנים דמויי עכבישים הנופלים ממנה ואת חיילי צבא ארצות הברית הבורחים מהם. רוב שומע הודעה בטלפון שלו מבת' הכלואה בדירתה וזקוקה לעזרה, והוא מחליט לסייע לה. לילי, האד ומרלנה מחליטים להצטרף אליו. הם מנסים להתקדם דרך מנהרות הרכבת התחתית של ניו יורק, שם תוקפים אותם חלק מהיצורים הקטנים. אחד מהיצורים תוקף את האד, אך מרלנה מצילה אותו מהיצור שמספיק לנשוך אותה. בצאתם מהמנהרות הם מגיעים לבית חולים שדה של הצבא. בעוד שרוב מנסה לשכנע את החיילים שיתנו לו ללכת לחלץ את בת', מרלנה אומרת שהיא לא מרגישה טוב, ורואים אותה מדממת מהעיניים ומהאף. הרופאים גוררים אותה במהרה לקבלת טיפול, אך היא מתפוצצת לפני שהם מספיקים לסייע לה. אחד החיילים לוקח איתו את רוב, האד ולילי המזועזעים, ומסייע להם להגיע לאזור מגוריה של בת', תוך כדי אזהרה שעליהם להגיע לנקודת פינוי עד שעה 6 בבוקר. הוא מסביר שאם הצבא לא יספיק לחסל את היצור עד אז, הם יאלצו לנקוט באמצעים דרסטיים, ולהשמיד את מנהטן.
רוב, לילי והאד מגיעים לביתה של בת' - אחד משני מגדלי מרכז טיים וורנר, ומגלים כי המגדל בה היא גרה נפגע והוא נוטה על צידו ונתמך על ידי המגדל האחר. הם מגיעים לדירתה באמצעות טיפוס במדרגות המגדל העומד וקפיצה מגגו למגדל הנטוי, מצליחים להציל את בת' שנפגעה קשה, ומגיעים בזמן לנקודת הפינוי. לילי עולה על מסוק אחד, ובת', רוב והאד על אחר. בזמן שרוב, בת' והאד נמצאים במסוק, מטוס חמקן שעובר מעליהם מפציץ את המפלצת, אולם זו לא נפגעת ופוגעת בזעמה במסוק שמתרסק בפארק. בזמן שהחבורה מתאוששת מההתרסקות, המפלצת מגיעה לפארק, ואז היא נראית בבירור בפעם הראשונה. היא טורפת את האד, ורוב ובת' נמלטים עם המצלמה ומתחבאים מתחת לגשר בפארק. שניהם היסטריים ומפוחדים, ומצלמים את עצמם אומרים את שמותיהם ומתארים את התרחשויות אותו יום. בסצנה האחרונה מאותו אירוע, הגשר מתמוטט בעקבות הפצצה, ואנחנו שומעים את בת' ורוב צועקים זה לזה שהם אוהבים זה את זה, והמצלמה נקברת תחת ההריסות. הסרט מסתיים בסצנה נוספת מהביקור של רוב ובת' בקוני איילנד, בה בת' אומרת שהיה לה יום מאושר, בזמן שהם מבלים יחדיו בגלגל הענק. במקביל, ניתן לראות במעורפל עצם שנופל מהשמיים אל תוך הים.
פיתוח העלילה
ג'יי ג'יי אברהמס סיפר כי הרעיון בבסיס עלילת הסרט מקורו בביקור שערך ביפן בעת שקידם את הסרט "משימה בלתי אפשרית 3":
בפברואר 2007, אישרה חברת סרטי פרמאונט את דבר הפקת הסרט על ידי חברת Bad Robot Productions של אברהמס.
הרעיון לסצנת כריתת הראש של פסל החירות - אחת הסצנות המרשימות ביותר בסרט - מקורו בכרזת הסרט "הבריחה מניו יורק" משנת 1981, אף שסצנה דומה לא הייתה באותו הסרט.
צילום הסרט
הליך בחירת השחקנים לווה בסודיות רבה - התסריט לא ניתן לשחקנים והם לוהקו באמצעות משחקם בסצנות מהפקות אחרות של אברהמס כגון הסדרה "אבודים". תקציב ההפקה הוערך ב-30 מיליון דולרים, סכום נמוך יחסית, וזאת בשל השימוש בשחקנים לא ידועים. חלק מסצנות הסרט צולמו בקוני איילנד שבניו יורק, והיתר באולפן בקליפורניה.
הסרט נערך בסגנון "סינמה וריטה" (Cinéma vérité) על מנת שיראה כאילו צולם במצלמת חובבים ביתית. בפועל השתמשו יוצרי הסרט במצלמת הקולנוע הדיגיטלית CineAlta F23 של חברת סוני.
עיצוב הדמות
דמות המפלצת (שנקראת Clover או LSA -Large Scale Agressor, "תוקפן עצום ממדים") והאפקטים הוויזואליים עוצבו על ידי פיל טיפט. השחקנים שיחקו מול דמויות שלא ראו, ואלה נוספו באמצעות אנימציה ממוחשבת בשלב מאוחר יותר. הרעיון שעמד בבסיס יצירת הדמות הוא בעל חיים צעיר, גדול ביותר, שאינו מבין היכן הוא נמצא וסובל מפאניקה. בעל חיים ענקי זה נושא עליו טפילים שהם בעצמן מפלצות אימתניות בגודל של כלבים גדולים. טפילים אלה עוצבו על ידי צוות ההפקה מאחר שלא הצליחו ליצור סצנה מפחידה דייה של אינטראקציה בין השחקנים לבין דמות קלוברפילד עצמה, והעדיפו מתקפה של הטפילים הקטנים יותר לשם יצירת אפקט מאיים.
קלוברפילד/קישין
סדרת מאנגה בשם "קלוברפילד/קישין" (クローバーフィールド／ＫＩＳＨＩＮ) נוצרה על ידי יושיקו טוגאווה ומתארת אירועים שקרו לפני הסרט קלוברפילד - תלמיד תיכון יפני שמפליג על אוניית משא ומגלה כי מפלצת תוקפת אותה. אוניית משא זו מתפוצצות בראשית הסרט ומתחילה את המאורעות המתוארים בסרט. קישין הוא שד ביפנית.
הפסקול
כמקובל בסרטי פאונד פוטג' המצולמים במצלמה ביתית, אין מוזיקת ליווי במהלך הסרט. הפסקול כולל את הקטעים המושמעים במסיבת הפרידה של רוב בתחילת הסרט, ואת האוברטורה "!ROAR" מאת מייקל ג'אקינו, המושמעת במהלך כתוביות הסיום של הסרט. אוסף הקטעים שהוכנו למסיבה של רוב הופץ באלבום שנקרא Rob's Party Mix.
השפעת הצילום
בשל הסגנון המדמה צילום חובבני ביתי, ובשל ריבוי אפקטים של מצלמה רועדת וסצנות המצולמות כאשר המצלמה מונחת על צידה (בעת שהדמויות נופלות או נמלטות) היו צופים שלקו במחלת נסיעה ואף במיגרנות, ובתי קולנוע בארצות הברית נאלצו לפרסם אזהרה לצופים מחשש לתביעות משפטיות של צופים שחשו ברע.
סרטי המשך
באירוע השקת הסרט דיבר מאט ריבס על אפשרויות עשיית סרט המשך. ריבס ציין כי בעולם של ימינו, בו לרבים מצלמות ניידות וטלפונים סלולריים עם מצלמות, ניתן לצלם את אותם האירועים וליצור סרט אחר לחלוטין. בסוף הסרט, אחרי הכתוביות, נשמעת הקלטה מתוך תדר רדיו, בה ניתן לשמוע צעקות של "עיזרו לנו! (Help us)" כאשר מריצים את ההקלטה לאחור, שומעים "זה עדיין חיי (It's still alive)", סצנה שמרמזת, אולי, על המשך עתידי.
דרך קלוברפילד 10, השני בסדרת "קלוברפילד" שיצא ב-11 במרץ 2016, נעשה בסוגה שונה לגמרי. עלילתו מתארת שלוש דמויות החיות במקלט המוגן מפני הסכנה המסתורית שעל פני הקרקע, לאחר אירועי הסרט הראשון. סרט ההמשך זכה לביקורות חיוביות ולהצלחה בבתי הקולנוע ביחס לתקציבו.
ב-4 בפברואר 2018 יצא לבתי הקולנוע הסרט השלישי בסדרה: "פרדוקס קלוברפילד", סרט מסתורין ומדע בדיוני שביים הבמאי האמריקאי ממוצא ניגרי ג'וליוס אונה, ועלילתו עוסקת בצוות אסטרונאוטים בתחנת חלל הנלחמים על חייהם לאחר שחשפו גילוי מבהיל המאתגר את מה שהם יודעים על מארג המציאות. בסרט משחקים דייוויד אוילאו, גוגו אמבתה-רו, ג'אנג דזה יי, אליזבת דביקי, דניאל בריהל וכריס או'דאוד. אברהמס אישר את דבר צאתו של סרט שלישי כבר באוקטובר 2016, בשם הראשוני "חלקיק אלוהי" (באנגלית: God Particle), ולחלופין הוא נקרא "קלוברפילד 3" ו"סרט קלוברפילד 2017". הסרט יועד לצאת בפברואר 2017, אך התאריך נדחה פעמיים.
אישה רעה
אישה רעה (בספרדית: La Doña, בתעתיק עברי 'לה דוֹנְיָה' ובתרגום חופשי: ״הגברת״) היא טלנובלה מקסיקנית־אמריקאית שנכתבה על ידי חוסה וויסנטה ספאטארו עבור טלמונדו. ומבוססת על ספרו של הסופר והפוליטיקאי הונצואלי רומולו גאייגוס (Rómulo Gallegos) "דונה ברברה". ספר זה גם עובד לטלנובלה בגרסה חדשה אשר יצאה בשנת 2008 בשם "דונה ברברה" בכיכובה של אדית גונסלס. הטלנובלה "La Doña" הופקה על ידי חברת טלמונדו וארגוס תקשורת. הטלנובלה מספרת על אלטגראסיה (ארסלי ארמבולה) אישה יפהפייה, אלגנטית ומצליחה אשר מוכרת בחברה הגדולה ובעלת אימפריות בעולם הבנייה והנדל"ן. כאשר היא הייתה נערה קטנה היא חוותה אונס שלאחריו הוריה נרצחו לנגד עיניה. אירועים אלו הותירו אותה בטראומה, מה שהביא אותה בבגרותה למסע נקמה בכל המעורבים בכך שחייה נהרסו.
הסדרה כוללת קאסט מאוד רחב ומוכר, ובין המוכרים שבהם ניתן למנות את ארסלי ארמבולה, דויד צ'ואקארו, דנה פאולה ורבקה ג'ונאס אשר מככבים בתפקידים ראשיים בטלנובלה. הפרק הראשון בסדרה פורסם באתר הבית של טלמונדו בתאריך 24 בנובמבר 2016 והוקרן לראשונה בטלוויזיה ב-29 בנובמבר 2016 עם הפרק אשר נקרא "מסוך" שנצפה על ידי 1.85 מיליון צופים. פרק הסיום של הסדרה נקרא "הגברת נרדפת" נצפה על ידי 1.71 מיליון צופים.
הסדרה שודרה בישראל בערוץ ויוה ישראל, ברשתות הוט, Yes, סלקום טי וי ופרטנר טי וי.
בימים אלו משודרת העונה השנייה של אישה רעה עם סיפור המקשר לסיום העונה הראשונה.
עלילה
"אישה רעה" היא סיפור של נקמה, פיתוי ובגידה המבוססים על חייה של אלטגרסיה, אישה שהייתה קורבן של אונס כאשר הייתה נערה. היא גם עדה לרצח חברה באותו הזמן, ססר, ולרצח הוריה. בעקבות האונס אלטגרסיה ילדה בת בשם מוניקה, אך לא יכלה לגדל אותה משום שהיא לא רצתה שהילדה תהיה מין זיכרון של החוויה אשר גרמו לה לחוות. למזלן, הגורל יאחד אותן מחדש כאשר שתיהן יתאהבו באותו בן אדם, סאול אגירה, אשר עובד למען פרנסתו ומשפחתו כעורך דין למען נשים אשר עברו התעללויות במשפחה. שלושה עולמות יתאחדו בהתנגשות של תבונה, טינה ואהבה, שם ינצח צדק כאדם המוסרי והניצחון הגדול של הסיפור הזה. במהלך הטלנובלה אלטגרסיה, בעזרת יד ימינה, בראוליו, מוציאה לפועל את תוכנית הנקמה שלה. היא מגלה שמוניקה חזרה לחייה, שדודתה החמדנית יסניה סוחטת אותה, ואף מסתתר סוד אפל מאחורי בראוליו, יד ימינה. בנוסף, למוניקה יש בעיות משלה - אביה שסובל ממחלה חשוכת מרפא והיא אינה יודעת שימיו ספורים. היא פוגשת בסאול, אך ההתחלה ביניהם מקרטעת מכיוון שלסאול יש חברה בשם חימנה. ואם זה לא מספיק, שוטר העונה לשם גבינו גם שם עליה עין מאוד לא רצויה.
בסוף העונה הראשונה מוניקה וסאול מתחתנים כאשר אלטגרסיה צופה בהם. בראוליו, לאחר מסכת ההתעללויות של אשתו ובנו, נדרס למוות לאחר מרדף על ידי המשטרה. לאסרו, אביה של מוניקה, נפטר. יסניה חוטפת כדור כדי להגן על מוניקה ומתה. בעלה הראשון של אלטגרסיה, פליפה, נרצח על ידי רפאל, לאחר שפיתח רומן עם רחינה, אחותה של אלטגרסיה. קארן יורה בכתף של אלטגרסיה ומתפתח מרדף. בסופו של דבר, אלטגרסיה נכנסת למים ונעלמת. כולם חושבים שהיא מתה אך היא נמצאת בפריז. סאול ומוניקה מאושרים יחד.
הפקה
הטלנובלה הוצגה בטלמונדו בין השנים 2016-2015, ב-6 ביוני 2016 טלמונדו הודיעו על המשתתפים אשר יככבו בטלנובלה.
אנה איגומנובה
אנה איגומנובה (באנגלית: Anna Igumnova; 1889 – 1985) הייתה דוקטור לכימיה, מחסידי אומות העולם, שהצילה במלחמת העולם השנייה אם ובת ממוות בידי הנאצים.
קורות חיים
נולדה ברוסיה למשפחה אריסטוקרטית.
בשנת 1917 איגומנובה ובעלה שהו בחופשה באירופה כאשר פרצה מהפכת אוקטובר, ולכן נבצר מהם לשוב מהחופשה לביתם ברוסיה. איגומנובה סיימה את לימודיה בברלין וקיבלה תואר דוקטור בכימיה. תואר זה הוביל אותה ואת משפחתה לסלובקיה כדי לעבוד במכון מחקרי בתחום.
איגומנובה הייתה אם לשני ילדים. בשנות ה-30 עברה אנה להתגורר בעיירת הספא המפורסמת פיישטיאני שבסלובקיה, ושם עבדה במכון מחקר בתחום הכימיה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
במכון המחקר עבדה עמה אישה יהודייה בשם אליס וינטר מבית טאדילך מברטיסלבה שהצטרפה למכון בשנת 1942. עבודתה במכון הייתה סודית וכללה בין היתר כתיבת מרשם למחלת פרקים. עבודתה זו זיכתה אותה במסמכים שהגדירו אותה כחריגה. וינטר הייתה אם לילדה בת 11 ששמה אריקה, ולילדה נוספת בשם קתרין שגרה בחלק אחר של המדינה עם אחותה של וינטר. בסוף אוגוסט בשנת 1939 הגיע בעלה של וינטר אל אנגליה לאחר שעזב את ברטיסלבה, כך הייתה אמורה לעשות שאר משפחתה אך אפשרות זו נבצרה מהם בגלל פרוץ מלחמת העולם השנייה וסגירת גבולות סלובקיה.
גרמניה כבשה את סלובקיה בתום המרד הסלובקי ולכן ב-30 בספטמבר 1944, כשקרבו הכוחות הסובייטיים לגבולות המדינה, התחדש גירושם של יהודי סלובקיה. איגומנובה, שהייתה עדה לגירוש מקרוב, החליטה לא להיות אדישה ולפעול להצלתם.
איגומנובה החליטה להציל את מכרתה אליס, ואת בתה אריקה, והחביאה אותן בחדר בבית מלון נטוש. בחדר הייתה אמבטיה שקועה ובה התחבאו וינטר ובתה במהלך היום מתוך חשש שיראו אותן דרך החלונות השבורים בחדר. את צרכיהן כגון אוכל, מים, ספרים וחדשות הייתה מספקת להן איגומנובה כל לילה. לאחר 3 חודשים בהן שהו הבנות במסתור הן הועברו על ידי איגומנובה להרים, ושם הצטרפה אליס לפרטיזנים והבת אריקה עברה להתגורר אצל משפחת איכרים. שהסכימה לקבלה תמורת תשלום. את התשלום סיפקה אנה כל שבועיים מכספים שהעבירו לה חבריה היהודים.
לאחר המלחמה
איגומנובה הצליחה במשימתה לשמור על שתי הבנות מפני הנאצים והביאה לאיחודה של אליס עם בנותיה, לאחר שבאפריל 1945 נכנס הצבא האדום לסלובקיה ושיחרר את היהודים באזור. בשנת 1946 היגרה אליס עם שתי בנותיה לארצות הברית. אך המשיכה לשמור על קשר עם איגומנובה עד למותה בשנות ה-80.
הכרה והנצחה
ב-19 באוקטובר 2010 הוכרה איגומנובה כחסידת אומות העולם. טקס הענקת המדליה התקיים בשגרירות ישראל בברטיסלבה, בנוכחותם של קרובי המשפחה של איגומנובה. שמה של איגומנובה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אמות העולם ביד ושם.
אולדרני
אולדרני (באנגלית: Alderney בצרפתית: Aurigny באורנייזית: Aoeur'gny) הוא הצפוני באיי התעלה. האי מהווה מושבת כתר של בריטניה וחלק מהביליוויק של גרנזי.
האי אולדרני הוא השלישי בגודלו באיי התעלה. אורכו 5 ק"מ ורוחבו 3 ק"מ. האי ממוקם 16 ק"מ מערבית לנורמנדי שבצרפת, 32 ק"מ צפונית לגרנזי, ו-96 ק"מ מחופי אנגליה. בשל מבנה התעלה האנגלית האי הוא הקרוב ביותר הן לצרפת והן לאנגליה מבין איי התעלה.
באי מתגוררים כ- 2,400 תושבים המכונים לאפאן (lapins), שפנים בצרפתית.
מקור השם
מקור השם אינו ברור. בלטינית נקרא האי בשם "רידונה" (Riduna) ועל כן גם היום, אף כי לעיתים נדירות, מכונים תושבי האי רידוניאנים (Ridunian). ייתכן וקיים בלבול בשמות (בשל חוסר דיוק בתיאור המקומות מהתקופה הרומית, והכוונה בשם רידונה היא לאי טאטיהו ואילו אולדרני הוא בעצם האי שהיה מכונה בלטינית "סרמיה" (Sarmia). השם אולדרני (Alderney/Aurigny) הוא שם גרמני או קלטי - וייתכן שמדובר בשימוש במילה הנורדית Adreni או Alrene שמשמעה "האי ליד החוף". ייתכן שמקור השם במילים הנורדיות "אלדה" (alda) שמשמעה גל גבוה (גל מסוג "סוול"), "רינה" (renna) שמשמעה "זרם חזק" ו- "אוי" או "אי" (oy או ey) שמשמעה אי.
היסטוריה
בשנת 1204 החליטו תושבי האי על נאמנותם לשליט האנגלי (שהיה אז דוכס נורמנדי) ולא לשליט הצרפתי. מאז החלטה זו היה האי תחת שליטה אנגלית אולם לא התרחשו בו אירועים בעלי חשיבות עד ההחלטה לבצר את האי במאה ה-19, ולהקים באי נמל אסטרטגי בקרבת צרפת. בעקבות החלטה זו הובאו לאי מספר רב של פועלים אנגליים ואירים שעסקו בבניין הביצורים והוצב באי כוח צבאי אנגלי. הגירה זו הביאה לאנגליקניזציה של התרבות המקומית. הנמל מעולם לא הושלם - למעט שובר הגלים שתוכנן על ידי המהנדס ג'יימס וואקר.
מושלי האי ירשו את תפקידם עד שנת 1825 בה המושל ג'ון לה מסורייר ויתר על תפקידו, והאי הפך למדינה.
במלחמת העולם השנייה נכבש האי על ידי גרמניה הנאצית, אולם מספר ימים לפני הפלישה פונו כמעט כל תושבי האי (נותרו רק 2% מהתושבים). הגרמנים בנו את מחנות הריכוז אולדרני על האי. כל מחנה ריכוז כונה בשם אחד מאיי פריזיה: "נורדרני" (Norderney) שהיה ממוקם בקרבת סאי (Saye), "בורקום" (Borkum) בפלאט סאלין (Platte Saline), "זילט" (Sylt) בלה פולר (La Foulère) ו"הליגולנד" (Heligoland). הגרמנים שיכנו במחנות אלה שבויים ועובדי כפייה וכפו עליהם לבנות בונקרים וביצורים ברחבי האי.
בשנת 1942 מחנה נורדרני בו שוכנו שבויי מלחמה רוסים ופולנים, ומחנה זילט בו שוכנו יהודים הועברו לשליטת ה-אס אס, והיו תחת פיקודו של האופטשטורמפירר מקס ליסט. בתקופה בה ליסט שלט במחנות 700 אסירים הוצאו להורג. בשנת 1944 נסגרו המחנות והאסירים שנותרו בחיים הועברו לגרמניה. הקצין הגרמני שפיקד על המחנות לאחר סגירתם - אוברסט שוואלם (Oberst Schwalm) דאג לשרוף את המחנות ולהשמיד את כל התיעוד שהיה באי באשר לתפקידם ולמה שאירע בהם. האי שוחרר על ידי בעלות הברית ב-16 במאי 1945. המחנה של החיילים הגרמנים באולדרני נכנע שבוע לאחר כניעת החיילים ביתרת איי התעלה והיה חיל המצב האחרון באירופה שנכנע לבעלות הברית. תושבי האי שבו לאי בדצמבר 1945.
בשנתיים שלאחר תום מלחמת העולם היה האי חווה קיבוצית - העובדים קיבלו משכורות מרווחי החווה, וביתרת הרווחים נעשה שימוש לשיקום האי. התושבים המקומיים התנגדו לצורת שלטון זו ורצו לקבל שוב שליטה באדמותיהם. בעקבות מחאתם הועבר ב-1 בינואר 1949 "חוק ממשלת אולדרני" ("Government of Alderney Law 1948") שקבע את שיטת הבחירות במדינת אולדרני והקים את מערכת המשפט המקומית (וכן קבע את אופן הטלת המיסים - שלא היו מוטלים על תושבי האי עד לשנה זו).
בשל אוכלוסיית האי הקטנה סברה ממשלת בריטניה כי תושבי האי לא יוכלו לקיים את שירותי הנמל ושדה התעופה ברמה נאותה ולכן נקבע שהמסים יועברו לביליוויק של גרנזי וינוהלו על ידי דרנסי.
במהלך המאה ה-20 התגברה המגמה של האנגליקניזציה של האי ובמהרה שפת האי - אורנייזית נשכחה.
כלכלה
עיקר כלכלת האי מתבססת על תיירות ופיננסים. בנוסף, באי ועדה להסדר הימורים באינטרנט, המסדירה את פעילותם של עשרות מפעילי אתרי הימורים מקוונים.
פוליטיקה
באי קיים בית מחוקקים בשם "מדינת אולדרני" (The States of Alderney ). כמו כן האי שולח שני נציגים לבית המחוקקים באי גרנזי - מדינות גרנזי (States of Guernsey). מקור מוסד "מדינת אולבני" בימי הביניים, ובית מחוקקים זה כולל נשיא הנבחר מידי 4 שנים ועשרה נציגים הנבחרים מדי שנתיים לתקופה של ארבע שנים (כל שנתיים נבחרים מחצית הנציגים).
נשיא אולדרני הוא סר נורמן בראוז.
כל האי מהווה אזור בחירה אחד.
עד הרפורמה שנעשתה בשנת 1948, המועצה הייתה מורכבת מהנציגים הבאים:
גאוגרפיה
אולדרני, בדומה ליתר איי התעלה הוא אי שבו יש צוקים גבוהים וסביבם חופי חולות. האקלים באי ממוזג, והקיצים חמים יותר מאשר בבריטניה עצמה. העצים באי מועטים - מאחר שמרבית העצים נכרתו על ידי החיילים הגרמנים במלחמת העולם השנייה.
באי צמחייה ובעלי חיים ייחודיים כגון הקיפוד הבלונדיני וכן הבקר הייחודי לאי - בקר אולדרני.
תחבורה
הגישה לאי מתבצעת באמצעות טיסות מבורנמות', סאות'האמפטון, גרנזי וג'רזי. מעבורות מובילות נוסעים לצרפת ולאיי התעלה האחרים.
באי קיימת מסילת ברזל - רכבת אולדרני - מסילת הברזל היחידה באיי התעלה.
תרבות
באי דיברו בשפה האורנייזית (Auregnais) - דיאלקט נורמני שנשכח במהלך המאה ה-20, שפה זו אף הייתה אחת מהשפות הרשמיות עד שנת 1966 אולם במחצית השנייה של המאה ה-20 פסק השימוש בה והפסיקו ללמדה בבתי הספר באי עד שנשכחה. כיום שפת הדיבור באי היא אנגלית, אף שבעבר דיברו התושבים גם צרפתית.
שבוע אולדרני
שבוע אולדרני נחגג מדי שנה בחודש אוגוסט, החל מיום השני הראשון של החודש למשך מספר ימים. במהלך חגיגה זו נערכות תהלוכות, מצעדי לפידים וירי זיקוקים, וכן נערכים באי קונצרטים.
ספורט
גולף ודייג הם ענפי הספורט הפופולריים ביותר באי.
תיירות
בשל אופיו השקט והמבודד של האי נהגו לבוא לאי ידוענים רבים ובהם מפיק להקת "הביטלס" ג'ורג' מרטין והשחקנית ג'ולי אנדרוז.
בית הכנסת טלומצקה
שמאל|ממוזער|250px|מודל בית הכנסת ב[[בית התפוצות]] בית הכנסת הגדול של ורשה, הידוע בשם בית הכנסת טלומצקה או ה"טלומצקה סינגוגה" (בפולנית: Tlomacka Synagoga) שכן ברחוב טלומצקה. נחנך בשנת 1878, הוחרב על ידי הנאצים ב-16 במאי 1943.
היסטוריה
בניית בית הכנסת החלה בשנת 1874. המבנה המפואר תוכנן על ידי האדריכל ליאנדרו מרקוני. חזית בית הכנסת פנתה לרחוב הראשי ואף הוצבו סממנים יהודיים בחזית (דוגמת שתי צורות מנורה בצידי השער). באופן לא טיפוסי, בבניית בית כנסת זה נמנעו מלהבליט את אופיו היהודי של המבנה וחזית בית הכנסת הוסתרה בתוך חצר. היכל בית הכנסת הכיל 1,100 מקומות ישיבה.
בבית הכנסת כיהן הרב ד"ר ישראל צילקוב ולצידו דרש ד"ר שמואל אברהם פוזננסקי שהחליף את צילקוב כרב בית הכנסת.
אחריהם כיהן הרב פרופ' משה שור, אשר נאומיו משכו קהל רב לבית הכנסת. כמו כן היווה בית הכנסת מוקד משיכה לחובבי התפילה והחזנות. בבית הכנסת התפללו חזנים מפורסמים דוגמת גרשון סירוטה ומשה קוסביצקי. החזנים לוו במקהלה גדולה של גברים ונערים בניצוחו של דוד אייזנשטדט. כמו בתי-כנסת גדולים אחרים בערים הגדולות של מזרח אירופה ששירתו את עלית הקהילה העשירה והמתבוללת, הסדרים והתפילה היו מודרניים יחסית לסביבה המסורתית של פולין, אך רחוקים מרפורמה אידאולוגית. לא הונהג שום שינוי עקרוני מלבד סדר וכובד ראש, מקהלת גברים, נשיאת דרשה בפולנית ולא ביידיש, ועוגב, שניגן אך ורק בחתונות ולא בתפילות עצמן.
לאחר המלחמה לא הוקם בית הכנסת מחדש. לימים נבנה גורד שחקים באתר שבו עמד.
אנה קיקינה
אנה יורייבנה קיקינה (נולדה ב-27 באוגוסט 1984) היא טייסת חלל רוסייה ממרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. מאז ספטמבר 2016 היא האישה היחידה ברוסקוסמוס. טיסת החלל הראשונה שלה יצאה ב-5 באוקטובר 2022 בחללית Crew Dragon של SpaceX.
שנים ראשונות והשכלה
קיקינה נולדה ה-27 באוגוסט 1984 בנובוסיבירסק. היא סיימה את לימודיה בבית הספר מספר 29 בנובוסיבירסק. בשנת 2005 סיימה קורסים במשרד למצבי חירום כמדריכה בהוראת האוכלוסייה של יסודות העזרה הראשונה והיא בעלת תעודת מחלצת.
עד 2012 עבדה כמנחת רדיו ומנהלת תוכניות בחברת רדיו-סיביר אלטאי (בתחנת רדיו הממוקמת בגורנו-אלטאיסק, שברפובליקת אלטאי).
אימונים לטיסות וטיסות חלל
קיקינה השתתפה בתחרות הפתוחה הראשונה של חיל הקוסמונאוטים ברוסיה, שהוכרזה ב-27 בינואר 2012 והתקבלה על ידי ועדת התחרות לשלב הבחירה במשרה מלאה. ב-4 בספטמבר 2012, על פי החלטת הוועדה הרפואית הראשית, היא הוכרה כשירה מסיבות בריאותיות לצורך הרשמתה כמועמדת לטיסות חלל. ב-8 באוקטובר 2012, לפי החלטת ועדת ההסמכה הבין-מחלקתית, הומלצה לתפקיד מועמדת לטיסות מבחן כקוסמונאוטית ולהתקבל להכשרה כללית בחלל. ב-26 באוקטובר 2012 היא נכנסה כמועמדת לחיל הקוסמונאוטים של רוסקוסמוס. ב-30 באוקטובר 2012 החלה באימונים כלליים לטיסות חלל.
בפברואר 2013, יחד עם אולג בלינוב ופיוטר דוברוב עברה אימון ביער ליד מוסקבה לתרגול פעולות, לאחר שנחתה באזור חורש וביצות בחורף. ב-5 ביוני 2014, לאחר שסיימה את הקורס להכשרה בחלל, עברה את הבחינה הממשלתית. עם זאת, ב-19 ביוני 2014, על פי תוצאות ההצבעה הסודית של ועדת ההסמכה הבין-מחלקתית, היא לא קיבלה את ההסמכה כ"קוסמונאוטית". בניגוד להחלטה זו, קיקינה בסוף יוני 2014 שמרה על מקומה כמועמדת לטיסת חלל, בתנאי שתשלים קורס של שנה אחת של שיעורים נוספים.
ביולי 2014 היא השתתפה בתרגילי מים בריחוף על מסוק, ולאחר מכן בתרגילים לתרגול פעולות צוות לאחר שנחתה במדבר בבייקונור. באוגוסט 2014 השתתפה בהכשרה מיוחדת בצניחה לשלושה שבועות עבור קוסמונאוטים. באוקטובר 2014 השתתפה באימונים על פעולות צוות במקרה של נחיתת חירום בשטח הררי. ב-17 בדצמבר 2014, הוענקה לקיקינה התואר "קוסמונאוטית מבחן" על פי החלטת הוועדה הבין-מחלקתית. ב-19 בדצמבר 2014 היא הועברה לתפקיד קוסמונאוטית מבחן של יחידת הקוסמונאוטים. מאז ספטמבר 2016, לאחר בחירתה של הקוסמונאוטית ילנה סרובה כחברה בדומה הממלכתית, אנה קיקינה הפכה לאישה היחידה בחיל הקוסמונאוטים של רוסקוסמוס.