cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דרשו ד' ועוזו
היסטוריה
ארגון 'דרשו' הוקם בכ"ז תשרי ה'תשנ"ח, כארגון מקומי לחיזוק ועידוד לימוד התורה, בטורונטו שבקנדה, כשהבסיס היה שיעור ב'דף היומי' שמסר נשיא הארגון מדי בוקר בבית המדרש של 'דרשו' ברחוב יונג בטורונטו.
אט אט התרחב הארגון והוקמו מוקדי פעילות נוספים בתוך הקהילה היהודית בטורונטו ומחוצה לה, זרוע נוספת נפתחה במונטריאול בדמות 'כולל' ל'בעלי בתים' מקומיים, ומשם לארצות הברית השכנה. כעבור שנים אחדות כבר הופעלו על ידי 'דרשו' כוללים ללימוד תורה בערים לייקווד שבניו ג'רזי, ניו יורק. בולטימור, סינסינטי, קליבלנד, סילבר ספרינג, מונסי, שיקגו, דטרויט ועוד.
במקביל נוסד ארגון 'דרשו' בישראל, עם הקמתם של כוללי אברכים בשכונת רמות שבירושלים ובבית שמש.
הגרעין ההתחלתי מנה כ-1000 נבחנים, וכיום עומד על כ-20 אלף נבחנים בגמרא ובהלכה.
בישראל מפעיל הארגון קרוב ל-500 שיעורים בעשרות יישובים ברחבי הארץ, לצד מאות מוקדי בחינה הפועלים בהתאם למועדי בחינות במגוון התוכניות של הארגון.
דף היומי
בסיום מחזורי הלימוד של הדף היומי, עורך הארגון 'מעמד סיום הש"ס', בו משתתפים רבים ממנהיגי הציבור החרדי. בהמשך הוסיפו תוכנית לימוד לאברכי כוללים שמסיימים בה את הש"ס ב14 שנים.
תוכניות 'בני הישיבות'
במשך השנים בהן פועלת התוכנית נבחנו במסגרתה כ-20 אלף בחורי ישיבות.
הוצאת ספרים
ארגון דרשו הוציא לאור מספר ספרים. המפורסם שבהם הוא ספר משנה ברורה עם הערות לצידו בהן מובאים דברי הפוסקים שלאחר ימי המחבר, כמו כן לאחרונה הוציא הארגון שני כרכים של שולחן ערוך יורה דעה באותה מתכונת של המשנה ברורה. בנוסף מוציא הארגון עלון שבת בשם 'לקראת שבת מלכתא'.
אירועים
במסגרת לימודי הש"ס וכן לימודי ההלכה, נערכו במהלך השנים אירועים רבי משתתפים של 'סיום הש"ס' וכן 'סיום הדף היומי בהלכה'.
אולימפיאדת ברצלונה (1992)
אולימפיאדת ברצלונה (1992) היא האולימפיאדה ה-25 בעת החדשה. היא נמשכה 16 ימים מ-25 ביולי עד ה-9 באוגוסט 1992. השתתפו בתחרויות 9,356 ספורטאים מ-169 מדינות.
אתלטיקה
ארצות הברית, דורגה שוב במקום הראשון בתחרויות האתלטיקה עם 12 מדליות זהב ו-30 מדליות בסך הכל.
שיאי עולם
שלושה שיאי עולם לגברים נקבעו במשחקים האולימפיים, כולם על ידי אתלטי ארצות הברית.
הוקי שדה
{| cellpadding="2"
כדורגל
זכתה במדליית הזהב בכדורגל לגברים לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת 2-3. נבחרת זכתה במדליית הארד לאחר ניצחון על  0-1.
כדוריד
{| cellpadding="2"
כדורמים
נבחרת איטליה זכתה במדליית הזהב בכדורמים לאחר ניצחון על נבחרת ספרד 8–9. במדליית ארד זכתה נבחרת המשלחת מאוחדת לאחר ניצחון על נבחרת ארצות הברית 4–8.
נשים
המשלחת המאוחדת זכתה במדליית הזהב בכדורסל לנשים לאחר ניצחון במשחק הגמר על סין 66-76. במדליית הארד זכתה ארצות הברית לאחר ניצחון על קובה 74–88.
גברים
ארצות הברית זכתה במדליית הזהב בכדורסל לגברים לאחר ניצחון במשחק הגמר על קרואטיה 85-117. במדליית הארד זכתה ליטא לאחר ניצחון על המשלחת המאוחדת 78–82.
זו הייתה האולימפיאדה הראשונה בה הורשו להשתתף שחקני NBA בטורניר הכדורסל האולימפי. כתוצאה מכך שולבו כוכבי NBA במספר נבחרות, כאשר הבולטת מכולן הייתה ארצות הברית שהרכיבה נבחרת שכללה כוכבי NBA מהשורה הראשונה כגון מייקל ג'ורדן, מג'יק ג'ונסון, לארי בירד ועוד. הנבחרת כונתה "נבחרת החלומות", עוררה התעניינות גדולה והעלתה את הכדורסל לדרגת אירוע מרכזי במשחקים האולימפיים.
{| cellpadding="2"
כדורעף
{| cellpadding="2"
מדליות
עשר המדינות אשר זכו במירב המדליות:
המשלחת הישראלית
ארבעים שנה לאחר הצטרפותה של מדינת ישראל למשחקים האולימפיים, השיגה יעל ארד את המדליה הראשונה של ישראל, כאשר הצליחה לזכות במדליית הכסף בענף הג'ודו (עד 61 ק"ג). יום למחרת זכה נציג ישראלי נוסף, אורן סמדג'ה, במדליית ארד, גם הוא בענף הג'ודו (עד 71 ק"ג).
מלבד יעל ארד ואורן סמדג'ה הצליח דני קרסנוב להגיע לגמר בקפיצה במוט ולסיים במקום השמיני, ולהיות הגבר הישראלי הראשון אשר מגיע למעמד זה בענף האתלטיקה.
באולימפיאדה זו זכה השייט יואל סלע להיות הישראלי הראשון שהשתתף ב-4 אולימפיאדות. לולא החרמת אולימפיאדת מוסקבה בשנת 1980 על ידי ישראל, היה סלע עשוי להשתתף בחמש אולימפיאדות רצופות.
מערת ספונים
מערת ספונים היא מערת נטיפים הנמצאת בצידו הדרומי של ואדי נחל ספונים שבכרמל. פתח המערה נמצא כ־15–20 מטר מעל האפיק. אורך המערה כ־50 מטר. בכניסה למערה נמצאים גושי גיר גדולים המכילים ריכוז של מאובני רודיסטים. המצאות מאובנים אלה היא עדות שגושי גיר אלה הם מתקופת הטורון. פיתחה של המערה קשתי ברוחב של 12 מטר וגובה מרבי של 5 מטר. פתח המערה מוביל לאולם ראשי גדול המכיל בחלקו הפנימי עמודי נטיפים וזקיפים גדולים. בין הנטיפים נמצא מעבר לחלקה הפנימי הדרומי של המערה. בחלק הפנימי נמצא אגן אבן קטן מהתקופה הפרהיסטורית. האגן קולט את המים המטפטפים מתקרת המערה.
חפירה ארכאולוגית
במערה נערכו מספר חפירות ארכאולוגיות. החפירה הראשונה התקיימה בשנת 1941 בראשות הארכאולוג משה שטקליס. חפירה נוספת נערכה בין השנים 1965–1970 בראשות הארכאולוג אברהם רונן. חפירות אלה העלו ממצאים מהתקופות והתרבויות הפרהיסטוריות הבאות: התרבות המוסטרית, התרבות הכבארית, התרבות הנאטופית, נאוליתית וכלקוליתית. בנוסף נמצאו גם ממצאים המעידים על שימוש שנעשה במערה גם בתקופות היסטוריות.
שמה של המערה בערבית הוא ערק אל-ברוד שמשמעותו היא "מערת הפיצוץ". הרועים הערבים שהשתמשו במערה כמכלאה לצאן, נהגו להבריח את העטלפים השוכנים במערה על ידי פיצוצים.
אתר על מדרגת סלע
במחצית הדרך שבין פתח הנחל ומערת ספונים, על מדרגת סלע נמצאו שרידי אתר פרהיסטורי מהתקופות המוסטרית והנאוליתית. אתר זה נחפר על יד רונן ומ' למדן. השרידים כללו נדבך של קיר בנוי, נתזי צור, עצמות בעלי חיים, קליפות ביצי יען, גלעינים, קוצים של קיפוד ים וקונכיות. המצוק שמעל לאתר מכוסה בצמחים מטפסים בסבך צפוף ביותר. ניתן למצוא בו יערה קיסוסית, זלזלת ועוד. קיר זה נקרא "קיר המטפסים". למרגלותיו נמצא גוש סלע ענק שניתק מהמצוק ויצר מחסה אשר בתקרתו מקננת סנונית המערות ועל גגו גרים שפני סלע.
בור היונים
במעלה הנחל בקטע שבין מצוק המטפסים ומערת ספונים מצויה מערה קרסטית גדולה הכוללת אולם מרכזי בעל קרקעית משופעת. למערה חמישה פתחים שהם פירים שקרקעיתם בעומק 16 מטר. בסמוך לבור נמצא כוך שהוא שרידי מערה שהתמוטטה. בכוך בתוך משקע גירני נמצאו עצמות ושברי צור. למרגלות הכוך נמצא גוש סלע המכיל גם הוא עצמות בעלי חיים כנראה מהתקופה הנאטופית ושברי צור.
1445
נפטרו
רבי זכריה בן משה הרופא
גארי פאליסטר
פאליסטר שיחק לאורך מרבית הקריירה במדיה של מנצ'סטר יונייטד, וזכה עמה בתארים רבים ובהם גביע אירופה למחזיקות גביע, ארבע אליפויות אנגליה ושלושה גביעים. לזכותו של פאליסטר 22 הופעות במדי נבחרת אנגליה.
מידלסברו
פאליסטר החל את הקריירה בקבוצת הנוער של בילינגהאם טאון. ב-1984, כשהיה בן 19, הצטרף לקבוצה אותה אהד מילדותו, מידלסברו. בתחילת עונת הושאל לדרלינגטון מהליגה השלישית וערך במדיה שבע הופעות, אך בהמשך העונה חזר למידלסברו, ששיחקה אז בליגת המשנה. המאמן ברוס ריוק, שהגיע במהלך העונה, העניק לפאליסטר מקום משמעותי בסגל הקבוצה, והוא סיים את העונה עם 28 הופעות, אך הקבוצה שהייתה שקועה אז בחובות כלכליים כבדים לא הצליחה לשרוד ונשרה לליגה השלישית. כבר בעונה הבאה שמר פאליסטר על מקום קבוע בהרכב, רשם 44 הופעות וכבש שער אחד לזכות הקבוצה של ריוק, שהצליחה על אף המצב הכלכלי להעפיל מהמקום השני בחזרה לליגת המשנה. בעונת רשמה מידלסברו עליית ליגה שנייה ברציפות והעפילה לליגה הבכירה, לאחר שסיימה שלישית בליגה אך גברה על ברדפורד סיטי ועל צ'לסי בפלייאוף ההעפלה. פאליסטר שוב רשם 44 הופעות ליגה, והוסיף שלושה שערים בדרכה של הקבוצה לליגה הראשונה. פאליסטר הפגין יכולת גבוהה ואף רשם הישג מרשים כאשר הספיק לשחק בשורות נבחרת אנגליה עוד בטרם רשם הופעה אחת בליגה הבכירה.
עונת 1988/1989 הייתה הראשונה של פאליסטר בליגה הבכירה. הוא החמיץ רק משחק ליגה אחד באותה העונה, אך לאחר ההצלחות בעונות החולפות, הסתיימה עונה זו במפח נפש ובירידה לליגת המשנה לאחר עונה אחת בלבד. מידלסברו ירדה למקום ה-18, המוביל לירידת ליגה, במחזור הנעילה, כשבאמתחתה נקודה פחות מאסטון וילה שניצלה מירידה. פאליסטר ביסס את מעמדו כאחד משחקני ההגנה הבולטים באנגליה, אך פתח את העונה הבאה עם מידלסברו בליגת המשנה, ואף הספיק לערוך שלוש הופעות ליגה בטרם נרכש על ידי מנצ'סטר יונייטד ב-29 באוגוסט 1989, תמורת כ-2.3 מיליון ליש"ט.
מנצ'סטר יונייטד
העברתו של פאליסטר למנצ'סטר שברה את שיא ההעברות לשחקן הגנה באנגליה, וכן את שיא ההעברות בין שני מועדונים בריטיים. כמו כן, הייתה זו ההעברה השנייה בגובהה למועדון אנגלי, אחרי העברתו של איאן ראש לליברפול עונה קודם לכן. פאליסטר הצדיק את ההשקעה כאשר השתלב היטב בחוליית ההגנה של אלכס פרגוסון. זכור במיוחד שיתוף הפעולה שלו במרכז ההגנה עם סטיב ברוס, שהיה לאחד משיתופי הפעולה ההגנתיים המוצלחים בתולדות המועדון. פאליסטר כבש את שער הבכורה שלו ב-12 בנובמבר 1989, בניצחון 0–1 על נוטינגהאם פורסט. כבר באותה העונה, על אף יכולת פושרת בליגה שהובילה את הקבוצה למקום ה-13 בלבד, זכה פאליסטר עם קבוצתו בגביע ה-FA, לאחר ניצחון במשחק גמר חוזר על קריסטל פאלאס בתוצאה 0–1 (שוויון 3-3 במשחק הגמר הראשון, לאחר הארכה). עונה לאחר מכן חזרה מנצ'סטר לחלק העליון של הטבלה וסיימה שישית בליגה, ובמקביל השיגה זכייה ראשונה בגביע אירופה למחזיקות גביע. פאליסטר סיים את המפעל עם שער אחד (בשלב שמינית הגמר מול רקסהאם הוולשית) ופתח בהרכב קבוצתו בניצחון 1–2 על ברצלונה בגמר המפעל. עונה לאחר מכן פתח פאליסטר בהרכב יונייטד לניצחון 0–1 על הכוכב האדום בלגרד במשחק הסופר קאפ האירופי, וסייע ליונייטד לסיים כסגנית האלופה עם ארבעים הופעות ליגה. הופעותיו הדומיננטיות של פאליסטר באותה העונה זיכו אותו בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות הכדורגלנים האנגלית. בעונת 1992/1993 בפרמייר ליג המתחדשת זכה פאליסטר בתואר האליפות הראשון בקריירה שלו, כאשר שותף בכל 42 משחקי הליגה של מנצ'סטר יונייטד, שזכתה בתואר בפער עשר נקודות מאסטון וילה. עונה לאחר מכן הגדילה יונייטד לעשות וזכתה בדאבל, כאשר פאליסטר פותח בהרכב בניצחון המרשים 0–4 על צ'לסי בגמר הגביע. היציבות של פאליסטר הייתה לגורם מכריע בהצלחתה של היונייטד באותן השנים, שכן בין 1992 ל-1995 החמיץ פאליסטר משחק ליגה אחד בלבד.
שיתוף הפעולה ההגנתי בין פאליסטר לברוס המשיך עד לתום עונת 1995/1996, בה זכתה מנצ'סטר בדאבל נוסף. עונה לאחר מכן זכה פאליסטר באליפות רביעית בחמש עונות עם היונייטד, כאשר הוא משתף פעולה במרכז ההגנה לסירוגין עם דייוויד מיי ועם רוני יונסן. ב-19 באפריל 1997, בשלהי אותה העונה, כבש פאליסטר צמד לרשתה של ליברפול באצטדיון אנפילד בדרך לניצחון 1–3, באחד מהמשחקים המרכזיים של אותה העונה, ומשחק שהפך למשחק מפתח בזכייתה של הקבוצה באליפות. היו אלו שעריו האחרונים במדי המועדון. עונת 1997/1998 הייתה התשיעית והאחרונה של פאליסטר במנצ'סטר, והוא סיים את דרכו במועדון בגיל 33, כאשר לזכותו 317 הופעות ליגה בהן כבש 12 שערים. כמו כן, זכותו של פאליסטר מגוון הצלחות עם המועדון. במדי היונייטד זכה פאליסטר בגביע אירופה למחזיקות, סופר קאפ אירופי, ארבע אליפויות ושלוש סגנויות, שלושה גביעים, זכייה אחת בגביע הפוטבול ליג וחמש זכיות במגן הצדקה.
חזרה למידלסברו
לקראת עונת 1998/1999 רכשה מנצ'סטר יונייטד את הבלם יאפ סטאם מפ.ס.וו. איינדהובן, ופאליסטר בן ה-33 נמכר חזרה למידלסברו בסכום של כ-2.5 מיליון ליש"ט, כ-200 אלף ליש"ט יותר מהסכום בו נרכש על ידי היונייטד תשע שנים קודם לכן. את הקבוצה אימן אז בריאן רובסון, ששיחק עם פאליסטר במנצ'סטר עד לשנת 1994. תחת רובסון רשם פאליסטר 55 הופעות ליגה על פני שלוש עונות, וכבש שער בודד. ב-4 ביולי 2001, כחודש לאחר תום עונת 2000/2001 וכשלושה שבועות לאחר חתימתו של סטיב מקלארן כמחליפו של רובסון על הקווים, פרש פאליסטר ממשחק פעיל בגיל 36, לאחר סדרת פציעות שמנעה ממנו לשחק באופן סדיר.
נבחרת אנגליה
יכולתו הגבוהה של פאליסטר הצעיר במדי מידלסברו מליגת המשנה צדה את עיניו של מאמן נבחרת אנגליה, שזימן אותו לסגל הנבחרת. עוד בטרם ערך הופעה ראשונה בליגה הבכירה, ערך פאליסטר את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת, ב-27 באפריל 1988, במשחק ידידות מול. פאלסיטר פתח בשורות האנגלים במשחק שהסתיים בשוויון 0-0. לאחר שערך שתי הופעות בנבחרת כשחקנה של מידלסברו, לא זומן עוד לנבחרת עד לפברואר 1991, תחת המאמן גרהאם טיילור.
על אף ששיחק לאורך שנים במנצ'סטר יונייטד כאשר זו הייתה דומיננטית בכדורגל האנגלית, והפגין יציבות ויכולת גבוהה, לא זכה פאליסטר לדקות מרובות במדי הנבחרת. הוא מעולם לא זומן לטורניר גמר של אליפות אירופה או של המונדיאל, וסיים את הקריירה הבינלאומית שלו ב-1996 עם 22 הופעות בלבד במדי הנבחרת, מתוכן שבע בלבד במשחקים רשמיים (טורנירי מוקדמות).
קלאוס וסטרמן
קלאוס וסטרמן (בגרמנית: Claus Westermann; 7 באוקטובר 1909 בברלין – 11 ביוני 2000 בהיידלברג) היה תאולוג וכומר פרוטסטנטי (לותרני) גרמני, מומחה לברית הישנה.
ביוגרפיה
לאחר מכן היה לויקאר בארנסוואלדה. בברלין הוא נכנס לסמינר של הכנסייה המתוודה תחת מרטין נימלר. עם ויקארים אחרים הוא עבר מאוחר יותר לסמינר המטיפים בנאומבורג תחת גרהרד גלוג. הוא נעצר מספר פעמים על ידי הגסטאפו. בשנים 1940–1945 הוא שירת בצבא ובשנים 1945–1946 היה בשבי ברית המועצות, ובמהלכו החל את לימודיו על הברית הישנה בתנ"ך לותר.
בשנים 1946–1952 היה וסטרמן כומר בברלין, ומ-1949 בכנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם.
שרה ג'סיקה פארקר
שרה ג'סיקה פארקר (באנגלית: Sarah Jessica Parker; נולדה ב-25 במרץ 1965) היא שחקנית, מפיקה ומעצבת אמריקאית; זוכת פרס אמי ופרס גלובוס הזהב. נודעה בעיקר בזכות תפקידה בסדרה "סקס והעיר הגדולה".
ביוגרפיה
פארקר נולדה בנלסונוויל, אוהיו שבארצות הברית. אביה הוא סטיבן פארקר (לבית בר-כהן), יזם ועיתונאי יהודי. אמה היא ברברה פארקר (לבית קק), מורה בבית ספר לאחיות, נוצרייה ממוצא גרמני ואנגלי. הוריה התגרשו כשהייתה ילדה והיא עברה לגור עם אמה, אביה החורג ושבעת ילדיו בסינסינטי.
כשהייתה צעירה, היא לוהקה להפקה בברודוויי. משפחתה עברה למדינת ניו יורק, שם פארקר פיתחה את הקריירה שלה כשחקנית צעירה. בנוסף, פארקר למדה בבית הספר האמריקאי לבלט. יחד עם ארבעה מאחיה, היא השתתפה בחידוש של המחזמר צלילי המוסיקה ופארקר לבדה השתתפה גם במחזמר אנני בין השנים 1977–1981. ב-1982, לוהקה פארקר לסיטקום של CBS שהחזיק מעמד במשך עונה אחת לפני שבוטל על ידי הרשת. בשנות השמונים אף הופיעה פארקר בגרסה הישראלית של הסדרה "רחוב סומסום".
ב-1991, קיבלה פארקר ביקורות חיוביות על משחקה בקומדיה הרומנטית L.A. Story.
ב-1992 הופיעה פארקר בסרט "ירח דבש בלאס וגאס" לצידו של ניקולס קייג'.
ב-1995, שיחקה פארקר בתפקיד הראשי בסרט Miami Rhapsody.
ב-1998, נשלח אליה התסריט של סדרת הדרמה הקומית "סקס והעיר הגדולה". יוצר הסדרה, דארן סטאר, התעקש שפארקר תשחק בסדרה שלו. למרות התלבטויותיה של פארקר, היא הסכימה לבסוף ונכנסה לנעליה של קארי בראדשו, תפקיד שהעלה את מעמדה כשחקנית והביא לביקורות מאוד חיוביות ולזכייתה בפרסים שונים.
ב-2010 השתתפתה בתוכנית הראשונה של הגרסה האמריקאית של תוכנית הטלוויזיה הבריטית מי אתה חושב שאתה?.
ב-2016 שיחקה בסרט הקומדיה הרומנטית "כל הדרכים מובילות לרומא", לצד קלאודיה קרדינלה ופאס וגה. באותה שנה החלה לשחק בסדרה הקומית "גירושים" ברשת HBO לצידו של תומאס היידן צ'רץ.
ב-9 בדצמבר 2021 עלתה לאוויר סדרת הספין אוף ל"סקס והעיר הגדולה", פשוט ככה בה מככבת פארקר.
בשנת 2022 נכללה ברשימת טיים 100.
קריירה בתעשיית האופנה
בשנת 2004 חתמה על חוזה רב שנתי כפרזנטורית של מותג האופנה GAP. באותה שנה גם זכתה בפרס אייקון האופנה של ה-CFDA (מועצת מעצבי האופנה של אמריקה).
פסגת ונקצ'מנה
פסגת ונקצ'מנה (באנגלית: Wenkchemna Peak) היא הר על קו פרשת המים של אמריקה, ובשל כך על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה (באזור זה הגבול עובר על קו פרשת המים).
שרה ג'סיקה פארקר
קריירה בתעשיית האופנה
בשנת 2007 שימשה כפרזנטורית של מותג הטיפוח גרנייה. באותה שנה גם השיקה קו אופנה שבו כל פריט עולה 20 דולר לכל היותר.
פסגת ונקצ'מנה
הפסגה, שגובהה 3,206 מטרים מעל פני הים, והיא מתנשאת לגובה של 16 מטרים מעל סביבתה, היא העשירית בגובהה בין פסגות עמק עשר הפסגות, הממוספרות משמאל לימין, במבט מאגם מוריין (ומכאן שם הפסגה כמפורט להלן).
שרה ג'סיקה פארקר
קריירה בתעשיית האופנה
ביוני 2013 הכריזה על הקמת מותג נעליים משלה, שהושק בפברואר 2014, עם קו נעליים בעיצובה.
פסגת ונקצ'מנה
הפסגה מהווה תת-רכס מהרכס שנוצר על ידי הר האנגאבי ופסגות רינגרוז.
שרה ג'סיקה פארקר
חיים אישיים
ב-1984, נרקמה מערכת יחסים בין פארקר לבין השחקן רוברט דאוני ג'וניור, איתו הייתה בזוגיות עד שנת 1991.
פסגת ונקצ'מנה
מקור השם
שמן של פסגות עמק עשר הפסגות ניתן להם על ידי מגלה הארצות סמיואל אלן, מראשוני החוקרים האירופאים באזור. אלן קרא לפסגות באמצעות הספרות מ-"אחד" עד "עשר" בשפת הסטוני (אחת משפות האומות הראשונות), לפי מיקומן, במבט מאגם מוריין. שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1894 על ידי סמיואל אלן, ומשמעות המילה "ונקצ'מנה" היא "10" בשפת הסטוני.
שרה ג'סיקה פארקר
חיים אישיים
ב-19 במאי 1997 נישאה לשחקן האמריקאי-יהודי, מתיו ברודריק. הזוג התחתן בטקס במנהטן שנערך על ידי אחותו של ברודריק, כומרה אפיסקופלית. בנם הבכור נולד ב-28 באוקטובר 2002. ב-23 במאי 2009, נולדו להם תאומות בעזרת אם פונדקאית. הם מתגוררים בניו יורק, ומבלים את רוב חופשותיהם בביתם הנוסף בעיירה באירלנד.
פסגת ונקצ'מנה
הטיפוס על ההר
הראשונים שטיפסו על הפסגה היו פ. סי. בל (F.C. Bell), א. וו. דרינאן (A.W. Drinnan), ה. הריוט (H. Herriot), ט. ב. מופאט (T.B. Moffat), ר. ניל (R. Neil), אי. תומפסון (E. Thompson), ר. ויליאמס (R. Williams) וכריסטיאן האסלר הבן (Christian Hasler jr), בשנת 1923.
שרה ג'סיקה פארקר
חיים אישיים
פארקר חברה בארגון יוניצף.
ביולי 2019 סיפרה בראיון לרדיו הציבורי בארצות הברית, כי נתקלה ב"אינספור" מקרים של גברים שהתנהגו באופן לא הולם בהפקות טלוויזיה וקולנוע, בהם גם "כוכב קולנוע גדול", שהמקרה שלו נפתר רק לאחר שהסוכן שלה איים שהיא תעזוב את הסט.
פילמוגרפיה
{{טורים
טלוויזיה
}}
הבחירה (תוכנית טלוויזיה)
הבחירה (באנגלית: The Choice) הייתה תוכנית שעשועון-דייטים אמריקאית שהחלה את שידוריה בערוץ פוקס ב-7 ביוני 2012, מיד לאחר הבכורה של התוכנית טייק מי אווט.
הפורמט
הפורמט של התוכנית, אשר משתמשת במתכונת האודישן העיוור של The Voice. הפורמט כולל שלושה שלבים של תחרות וכולל ארבעה מתמודדים ידוענים, פנויים פנויות שמתחרים לקביעת 3 דייטים. השלב הראשון הוא "האודישן העיוור", שבו ארבעה מתמודדים מקשיבים לדייטים פוטנציאליים נותנים את הרושם הראשוני שלהם, הכיסאות של הידוענים מסובבים כך, שהם לא רואים את הדייטים. לכל מתחרה, ידוען 30 שניות  כדי להחליט אם הוא או היא מעוניין לצאת עם אותו האדם. כל מתחרה ידוען בוחר שלושה אנשים שיהיו איתו בקבוצה (ידוענים שכבר בחרו את שלושת הדייטים הפוטנציאלים שלהם עדיין צריכים לחכות עד שהמתחרה סיים לתת את הרושם הראשוני שלו כדי לראות אותו). המתמודדים מסובבים את כיסאותיהם כדי לסמן שהם מעוניינים לצאת עם אדם זה; אם שניים או יותר ממתמודדי הידוענים רוצים את אותו האדם (כפי שקורה לעיתים קרובות), למתמודד (הדייט) יש את הבחירה הסופית של עם איזה ידוען הם יהיו מעוניינים ביותר לצאת.
השלב השני של התחרות הוא שלב הדייטים המהירים, שבו הידוענים לומדים עוד על שלושת הדייטים הפוטנציאלים. המשתתפים, הגבר והאישה נפגשים ובדרך כלל יש להם 15 שניות לשאול אחד את השני שאלות אישיות. כל 15 שניות מתמודד אחר שואל שאלות, מהמתמודדות שבחר בהן (כל מתמודדת פעם אחת). בסוף הסיבוב, כל ידוען צריך להדיח דייט פוטנציאלי אחד.
בשלב השלישי והאחרון 2 המתמודדות האחרות נשאלות כל אחת בנפרד שאלה בודדת, עליה הן צריכות להביע את דעתן. לאחר ששתי המתמודדות ענו על השאלה, כיסא הידוען מסתובב, על מנת להחליט עם מי הוא בוחר לצאת לדייט. המתמודדת שבה הוא בחר תצא איתו לדייט.
סאשה גרדייבה
סאשה מיכאילובנה אנטונובה (ברוסית: Саша Михайловна Антонова; נולד ב-5 בפברואר 1979), המוכרת יותר בשם הבמה שלה סאשה גרדייבה, היא זמרת אמריקאית ילידת רוסיה, כותבת שירים, מפיקה ואמנות הבמה. המוזיקה שלה היא שילוב של דאנס-פופ עם השפעות של אלקטרוניקה. היא החלה את הקריירה המקצועית שלה בגיל 16, וזכתה להכרה בסצנת המוזיקה האירופית, ב-MTV ובתעשיית המוזיקה הרוסית. סאשה עשתה מעבר לזירת המוזיקה האמריקאית, ומשכה תשומת לב בעיתונות כשהשתתפה בטקס פרסי הגראמי השנתי ה-54.
גרדייבה פגשה את המפיק האמריקאי טריקי סטיוארט וזמן קצר לאחר מכן הוציאה את הסינגל הראשון שלה בארצות הברית "Wanted". הוא נכתב בשיתוף עם ג'סטין טרנטר מההרכב המוזיקלי Semi Precious Weapons והופק על ידי סטיוארט והמפיק הנוורגי אקסידנט. היא זכתה להכרה בסצנת הדאנס של מועדוני הלילה בארצות הברית וכונתה על ידי מגזין Hot Spot ו-Gay Pride כ"אחד האמנים המבטיחים ביותר בסצנת המוזיקה המרכזית בארצות הברית".
היינריך שלימן
יוהאן לודביג היינריך יוליוס שלימן (בגרמניה: Johann Ludwig Heinrich Julius Schliemann; 6 בינואר 1822 נויבוקוב מקלנבורג-שוורין — 26 בדצמבר 1890, נאפולי), היה ארכאולוג גרמני ועסקן, הידוע בעיקר כמי שגילה את חורבות העיר טרויה בתל על יד היסרליק שבטורקיה, דרומית למיצר הדרדנלים.
שלימן היה בנו של מטיף פרוטסטנטי אביון ממקלבורג והפך למיליונר עד גיל 30, כשהוא עושה את הונו בכל העולם, מקליפורניה, הולנד, שווייץ, תוניס, רוסיה, סרי-לנקה ועד שנגחאי. הוא היה לדוקטור לפילוסופיה, חבר מעוטר באגודות מדעיות יוקרתיות של מדינות שונות,הוא ידע, לא פחות מ-17 שפות לרבות גרמנית, לטינית, אנגלית, צרפתית, ספרדית, איטלקית, פורטוגזית, רוסית, דנית, שוודית, פולנית, סלובנית, יוונית, יוונית עתיקה, פרסית, טורקית וערבית.
הוא היה לאחד המגלים של כל התרבות המיקנית, ונודע כמגלה אוצרות שמרתקים את דעת הקהל העולמית ומסוקרים מדי יום בעיתונות - אף-על-פי שהוא, דילטנט מוחלט בארכאולוגיה, הרס שכבות היסטוריות שלמות בדרך לגילוייו ואוצרות העבר שהוא גילה היו עתיקים יותר בממוצע בחמש-מאות עד אלף שנים ממה שהוא עצמו חשב והכריז: כך היה עם "האוצר של פריאמוס" וכך היה עם "האוצר של קליטמנסטרה".
ביוגרפיה
שלימן נולד בנויבוקו (Neubukow) במקלנבורג-מערב פומרניה ללאיס תרז סופי וארנסט, כומר פרוטסטנטי עני.
התעניינותו בהיסטוריה טופחה על ידי אביו שהפגיש אותו עם האיליאדה ואודיסיאה והעניק לו ספר היסטוריה כמתנה, כבר בגיל 8 הכריז שלימן על רצונו למצוא את העיר טרויה. אימו נפטרה בהיותו בן 9 והוא נשלח להתגורר אצל דודו. בגיל 11 התקבל כתלמיד השנה הראשונה בגימנסיה של נאוצרליץ (Neustrelitz). בהיותו בן 14 נתפס אביו במעילה בכספי הכנסייה ושלימן נאלץ לעזוב את בית הספר והפך לשוליה של בעל מכולת בפירסטנברג (Fürstenberg).
אחרי חמש שנים כשוליה, בהן הרבה לקרוא, עבר להמבורג ועלה כנער שליח לאניה בדרכה לוונצואלה. אחרי 12 ימי הפלגה טבעה האניה ושלימן ניצל בנס. הוא עבר בארצות רבות - הולנד, רוסיה, טורקיה, והתעשר עד מאוד. בין השאר הרוויח הון בזמן מלחמת קרים כשהשתלט על שוק האשלגן, הגופרית והעופרת אותם מכר ברווח רב לממשלה הרוסית.
שלימן נשבה ביופין של השפות הקלאסיות (יוונית ולטינית) וגילה כישרון ללימוד שפות אולם מצבה הכלכלי של משפחתו לא אפשר לו להגשים את שאיפתו ללימודים אקדמיים. במהלך חייו הצליח שלימן ללמוד 11 שפות על בורין.
בסביבות שנת 1860 פרש מעיסוקיו המסחריים והחל להקדיש את עיתותיו לארכאולוגיה, ובפרט בחיפוש אחר טרויה. בחיפושיו התבסס על האיליאדה של הומרוס וכתבים תקופתיים בנושא. שלימן חפר בטרויה (1873) כדי להוכיח שהומרוס צדק ושאכן הייתה מלחמה בטרויה. בחפירות הגיע לשכבה 7A שהייתה הרוסה והיו עליה שרידי שרפה גדולה. זה גרם ליוונים להאמין שמלחמת טרויה אכן התרחשה. שלימן לא אהב את הזיהוי של שכבה זו כטרויה של המלחמה, משום שהמבצר היה קטן מדי - שני אקרים בלבד, והמשיך לחפור. הוא השחית כמה שכבות בדרכו, ובלבל כמה ממצאים מתקופות שונות, עד שהגיע לטרויה 2, עיר גדולה שלדעת קלוד שפר חרבה ברעידת אדמה. בלגן טען שטרויה 2 חרבה בידי אדם, ואותה רצה שלימן לזהות עם טרויה של פריאמוס.
שפר, (חופרה של אוגרית) זיהה בתחילה את טרויה 6 כעירו של פריאמוס, ולבסוף נתקבלה הדעה כי טרויה 7א היא העיר מתקופת האיליאדה. עם זאת, בגלל ההרס של שלימן, כיום קשה לקבוע חד משמעית האם באמת הייתה מלחמה בטרויה או לא. העובדה שהעיר נמצאה לפי תיאורו של הומרוס (וכתיאורם של האנשים שעבדו עם שלימן : "הוא השתמש באיליאדה כמפה"), וכן שאר הערים שציין הומרוס באיליאדה נמצאו ותאמו בדיוק את תיאורו של הומרוס, בנוסף על ממצאים פרטניים ככלי נשק, קסדות וכדומה שנמצאו כפי שתיאר אותם הומרוס, מהוות בסיס חזק מאוד להאמין כי האיליאדה מבוססת על סיפור אמיתי.
לאחר מכן רצה לחפור בכרתים במטרה לחשוף את קנוסוס אך לא השיג רישיון לכך. הוא עבר לחפור בטירינס יחד עם ויליאם דורפפלד (1884).
ב-1890 סבל שלימן מדלקת אוזן חמורה. אחרי שסירב להישאר בבית החולים הוא נפטר בנאפולי כשהיה בן 68.
שלימן מבוקר עד היום על ידי הרבה אנשים. חלק מהטיעונים נגדו היו שהוא חשב רק על האוצר ובגלל אנוכיותו הרס ממצאים ארכאולוגיים רבים.
1551
1551 היא שנה פלינדרומית, היחידה במאה ה-16. השנה הפלינדרומית הקודמת לה היא 1441, והבאה אחריה היא 1661.
21 באוגוסט
21 באוגוסט הוא היום ה-233 בשנה בלוח הגרגוריאני (234 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 132 ימים.
יושיוקה יאיוי
יושיוקה יאיוי (ביפנית: 吉岡 彌生; 29 באפריל 1871 - 22 במאי 1959) הייתה רופאה ופעילה לזכויות נשים, הידועה בעיקר כמייסדת של האוניברסיטה ללימודי רפואה לנשים בטוקיו בשנת 1900, שהיה בית הספר הראשון לרפואה המיועד לנשים ביפן.
ביוגרפיה
אביה של יושיקה היה רופא, שתמך בפיתוח החינוך לילדי הכפר בגילאים צעירים. יאיוי גדלה במאה ה-19, בתקופה בה לא היה מקובל ביפן, שנשים תרכושנה השכלה גבוהה. עם זאת, היא סיימה בית ספר לרפואה, והייתה האישה ה-27 שקבלה רישיון רפואי ביפן. משהבינה את הקשיים הצפויים לה כאישה בקריירה הרפואית, היא החליטה לייסד בית ספר לרפואה משלה, וזאת לפני שהייתה בת 30.
בוגרות האוניברסיטה ללימודי רפואה לנשים בטוקיו לא הורשו לעסוק ברפואה עד שנת 1912, כאשר הממשלה היפנית הרשתה לנשים לגשת לבחינות ההסמכה הרפואיות. עד שנת 1930, קרוב לאלף נשים למדו בבית ספרה של יושיוקה.
יאיוי הייתה פעילה פוליטית בחייה. יחד עם עמיתיה, היא קדמה את חשיבות החינוך המיני בבתי הספר. בשנות ה-30, יאיוי הייתה פעילה בתנועת הסופרג׳יסטיות היפנית.
בשנת 1955 קבלה את פרס מסדר הכתר היקר.
הפרס על-שם יושיוקה מוענק מדי שנה לנשים שהלכו בדרכה. אגודת הרופאות היפנית קראה לשניים מפרסיה על שמה, ועל שם אוגינו גינקו, האישה הראשונה שהוסמכה לעסוק ברפואה ביפן.
מחכים לגודו
מחכים לגודו (En attendant Godot) הוא מחזה מאת המחזאי האירי סמואל בקט. המחזה נכתב בצרפתית והוצג לראשונה בפריז, ב-5 בינואר 1953. "מחכים לגודו" נחשב לנקודת מפנה בדרמה המערבית המודרנית ונחשב לאחד המחזות המכוננים של תיאטרון האבסורד.
היסטוריה של המחזה
מחכים לגודו נכתב בצרפתית, בפריז, בין השנים 1947 ו-1949. הגרסה הצרפתית ראתה אור בשנת 1952, והבכורה הועלתה בינואר 1953. בפריז הועלתה ההצגה יותר משלוש מאות פעם. הגרסה האנגלית, שתורגמה על ידי בקט עצמו, הועלתה בלונדון ב-1954. הצגת הבכורה בארצות הברית התקיימה בפלורידה באפריל 1956. לניו יורק הגיעה ההצגה ב-19 באפריל 1956. מאז עלתה ההצגה בעשרות שפות ומדינות, ובכל סוגי התיאטראות.
הצגות הבכורה בפריז, בלונדון, בפלורידה ובניו יורק זכו לתגובות שונות. ההפקה הפריזאית הוכתרה על ידי המבקרים כפריצת דרך. הבכורה בלונדון זכתה לתגובות צוננות יותר ושמרניות. גם במיאמי, פלורידה, היו התגובות בלתי מחמיאות. בניו יורק, לעומת זאת, קיבלו הקהל והמבקרים את ההצגה בחום.
בישראל עלתה ההצגה לראשונה ב-1955 בתיאטרון זירה בשם "אנו מחכים למראל" בתרגומו ובימויו של מיכאל אלמז. ב-1985 הוצגה בתיאטרון חיפה בתרגום של אנטון שמאס ובבימוי של אילן רונן. ההצגה עלתה ב-2002 בתיאטרון הבימה בגרסה בתרגומו של יוסף אל-דרור ובבימויו של אילן רונן.
מערכה ראשונה
אסטראגון (גוגו) וולדימיר (דידי) נפגשים כמדי יום לחכות לגודו, בדרך על יד העץ. שניהם מתעסקים בחפצי לבוש (גוגו בנעליו, דידי בכובעו), גוגו ישן וחולם אבל דידי מסרב להאזין לסיפור החלום, הם מדברים על נושאים שונים: פרידה, התאבדות, ירקות, דת, בעיית ההשתנה של דידי, וגודו.
לבמה נכנסים פודזו והעבד לאקי. לאקי קשור בחבל ונושא את חפציו של פודזו. פודזו הוא הבעלים של האדמות בסביבה, והוא מציג את עצמו לפני גוגו ודידי, ודן איתם במכירת העבד, שהיה מורהו. לאקי בוכה אבל לא מוכן לקבל ממחטה מגוגו, ובועט בו. על פי פקודה, לאקי רוקד וחושב בקול, ופודזו ולאקי יוצאים.
מערכה שנייה
למחרת: העץ מלבלב עם חמישה עלים. דידי וגוגו מעבירים את הזמן בשיחה. דידי מוצא וחובש את כובעו של גוגו, גוגו מוצא נעליים ונועל אותן. פודזו - עיוור הפעם - ולאקי - אילם הפעם - נכנסים לבמה, ונופלים. גוגו ודידי מתלבטים אם לעזור להם, נופלים גם הם, ולבסוף עוזרים לפודזו לקום. פודזו מדרבן את לאקי לצאת החוצה. דידי נושא נאום על מצבו המעיק. הנער מאתמול מביא את אותה ההודעה, ודידי חוקר אותו על גודו. דידי וגוגו מחליטים ללכת, אבל לא זזים.
תפאורה ותלבושות
כנהוג במחזות של זרם האבסורד, התפאורה מינימליסטית, כמו ברוב מחזותיו של בקט. ישנה דרך, ישנו עץ ערום. ביום השני, לעץ נוספים חמישה עלים.
דידי וגוגו לבושים כנוודים, גוגו מתעסק בנעליו ודידי בכובעו. פודזו נושא שוט וחבל שאל קצהו קשור לאקי, הנושא חפצים, ביניהם שרפרף. הנער לבוש כרועה ארקדי.
פנטומימה
הנוודים מבצעים מדי פעם פעולות אוטומטיות, כמו התעמלות, בלי קשר לטקסט שהם אומרים. פודזו משתמש בלאקי כבמכונה רובוטית.
מבנה המחזה
למחזה שתי מערכות, שאינן מתקדמות, כמו בסגנון המסורתי, מסיבוך להתרה. המערכות חוזרות על עצמן בהבדלים קלים (העץ מצמיח עלים, פודזו מתעוור, לאקי הופך אילם), ובעיקרן הן מעגליות (מתחילות כשהנוודים נמצאים על הבמה, ומסתיימות כשהם על הבמה, ללא שינוי משמעותי). המערכות מסתיימות ללא שינוי אצל הנוודים הפסיביים, ואילו אצל פודזו ולאקי יש שינוי לרעה.
ביקורות
כאמור, המבקרים בכל מדינה הגיבו באופן שונה כלפי הצגות הבכורה של מחכים לגודו.
בפריז: "סופר חדש, ראוי לשמו... מחזהו של סמואל בקט "מחכים לגודו"... הוא מחזה שידובר בו עוד זמן רב." (סילבן זגל)
בלונדון: "המחזה עוסק בשני נוודים... הוא מתרחש במקום שנראה כמזבלה העירונית... הם פולטים גיבובי מילים זה אל זה ואל שני מטורפים "סימבוליים" במשך כמה שעות, כשהדיאלוג שלהם מתובל בהערות כגון: "למה אנו מחכים?", "שום דבר אינו קורה", ו"בוא נתלה את עצמנו". האחרונה הייתה הצעה טובה, שנזנחה, למרבה הצער." (מאריה מאן)
ניו יורק: "בין אם מדובר בנוודים שורצי כינים... או בג'ים והקלברי פין... אחוות האדם בעבודה, באמנות, או פשוט בהמתנה, בפעולה הבלתי רכושנית לחלוטין של המתנה... היא ערך כה יסודי, שהוא מעניק לחיים הדרת כבוד וסיפוק מספיקים." (לואיס זוקופסקי )
מישל וינוק
מישל וינוק (בצרפתית: Michel Winock; נולד ב-19 במרץ 1937, פריז) הוא היסטוריון צרפתי, התמחה בהיסטוריה של צרפת, וזכה במספר פרסים ספרותים.
ביוגרפיה
מישל וינוק נולד בפריז ובשנת 1961 קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה. הוא עבד כמרצה במספר מוסדות לימוד ובעקבות הרפורמה במערכת החינוך בשנת 1968 החל ללמד באוניברסיטה. בנוסף להרצאות, הוא היה עורך ירחונים בתחום היסטוריה. בשנת 1978 היה בין מקימי של L'Histoire. מישל וינוק היה בין יוזמי עצומה Liberté pour l'histoire על חופש במחקר היסטורי. הוא מכהן כפרופסור במכון למדעי המדינה.
על ספרו Siècle des intellectuels הוא זכה בפרס מדיסיס בשנת 1972. בשנת 2010 הוא זכה בפרס גונקור על ביוגרפיה של מאדאם דה סטאל.
חרלאו
חרלאו (ברומנית:Hârlău, ביידיש:הרלוי ) היא עיירה בצפון המחוז יאשי שבחבל מולדובה, רומניה. העיירה מונה 11,271 נפש (נכון ל-2004). חרלאו ממוקמת על גדת נהר הבחלוי, 70 ק"מ מיאשי. המקום מוזכר לראשונה במסמך הכתוב בלטינית ב-1384. העיירה אירחה בימי הביניים אחת החצרות של נסיכי מולדובה. שטפן הגדול ביסס את מגורי הקיץ שלו בחרלאו (1486) ובשנת 1499 אף ערך במקום הסכם שלום עם פולין.
אוכלוסיית חרלאו מורכבת ברובה מרומנים נוצרים, אולם בעבר הייתה במקום קהילה יהודית גדולה. כיום מסופח לעיר גם הכפר פרקובאץ' (Pârcovaci).
סנט ג'ורג'ס
סנט ג'ורג'ס (אנגלית: St. George's, בעבר נקראה St. George - "סנט ג'ורג'" או St. George Town - "סנט ג'ורג' טאון"), היא עיר בברמודה, השוכנת על אי הנושא את אותו השם בקצה הצפון-מזרחי של הטריטוריה. סנט ג'ורג'ס היא עיר עצמאית שאיננה שייכת לאף אחד מרובעי ברמודה, והיא יישוב הקבע הראשון באיי ברמודה, והיישוב הבריטי השלישי ששרד באמריקה. בשנת 2000 הוכרזה העיר, יחד עם 23 מצודות, מגדלים, סוללות ואתרים צבאיים אחרים בסביבתה, כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
ברמודה התגלתה על ידי הספרדים ב-1505 והמתיישבים האנגלים הראשונים התיישבו בה ב-1609. סנט ג'ורג'ס נוסדה באוגוסט 1612 לאחר שאל האתר הגיעו מושל, כומר ושישים מתיישבים. לאלה הצטרפו לאחר מספר חודשים כ-600 מתיישבים נוספים. בגבעת פורט ג'ורג' נבנה מגדל שמירה והונחו היסודות לחלק מהמבצרים ששמרו על לגונת "קאסל הרבור" (Castle harbour) ועל לגונת "סנט ג'ורג'ס הרבור" (St. George's harbour) הקטנה יותר שמצפון לה (ראו מפה). אוכלוסיית העיירה הצטמקה לכדי 150 תושבים ב-1615 בעקבות העברת השלטון על ברמודה מחברת וירג'יניה לחברת איי סומרס. הכתר הבריטי נטל את השלטון על הקולוניה ב-1684, וסנט ג'ורג' הייתה לעיר בירתה עד לאמצע המאה ה-19. במהלך תקופה זו הובאו לברמודה אינדיאנים ואפריקאים, וצאצאיהם חיים בברמודה עד היום. במאה השנים שלאחר מכן התבססה כלכלת האי על גידול עצי ארז ששימשו לבניית ספינות. תושבי העיירה קיבלו את הבעלות על קרקעותיה ב-1693, והחלו לבנות את בתיהם בצורה לא מאורגנת שנשתמרה עד ימינו. בתחילת המאה ה-18 הוענקו תמריצים לתושבי העיירה כדי שיבנו את בתיהם מאבן, ובתקופה זו נבנו באזור הנמל המחסנים והמזחים.
כלכלת העיירה קפאה על שמריה באמצע המאה ה-18, אך בעקבות המהפכה האמריקאית חל שינוי במגמה. מיקומה של סנט ג'ורג' היה בעל חשיבות אסטרטגית רבה עד לסגירת בסיס הצי האמריקני ב-1995. בשנת 1797 הוקם תאגיד סנט ג'ורג', והעיירה המשיכה לשגשג על אף שאיבדה את מעמדה כבירת ברמודה, אשר הועתקה להמילטון. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הושיטה סנט ג'ורג' סיוע לכוחות הקונפדרציה, ובשל כך זכתה לתמיכתה אשר הביאה לפריחה כלכלית של העיר. הכלכלה המשיכה לשגשג באמצע המאה ה-19 בעקבות התפתחות תעשיית התיירות, ובעקבות מודעות גוברת לנזקים שהיא עשויה להסב לאתרים ההיסטוריים של העיר הוחלט כבר בשנות ה-20 לפעול לשימורם. ראשוני המתקנים הצבאיים בסנט ג'ורג'ס נבנו בצידה המזרחי. הקסרקטין הראשון נבנה ב-1780, ובמהלך המאה ה-19 נבנו בניינים משניים נוספים כמו מגורי קצינים והקפלה. המבנים נבנו בסגנון צבאי בריטי תוך שימוש בחומרים מקומיים.
בנייתה של מערכת הביצורים הסמוכה לעיר החלה כבר בראשית ההתיישבות האנגלית באי, בתחילת המאה ה-17. המבצרים הראשונים נבנו באיים פאג'ט (Paget), גובנור'ס (Governor's), צ'ארלס (Charles) וקאסל (Castle). מבצרים אלה שופצו וחוזקו במשך מאתיים השנים שלאחר בנייתם. לאחר תום המהפכה האמריקנית הסבה בריטניה את האי סנט ג'ורג'ס לבסיס הימי הראשי שלה במקום אלה שהיו בבעלותה בשלוש עשרה המושבות. במהלך שני העשורים האחרונים של המאה ה-18, עיצבו חיילי הנדסה בריטיים את מערכת הביצורים מחדש, חיזקו ושינו אותה בצורה מהותית. בניית המספנה המרכזית החלה בראשית המאה ה-19, ובעקבותיה נבנו חמישה מבצרים נוספים אל האי פאג'ט. באמצע המאה ה-19 הותאמו המבצרים לכניסתם לשימוש של תותחים חדשים, ופורט קאנינגהאם (Fort Cunningham) ממזרח לעיר היה למבצר החזק ביותר בברמודה. המבצרים היו פעילים עד שנת 1956. בשנת 2000 הכריז אונסק"ו על העיירה ומערכת הביצורים שסביבה כאתר מורשת עולמית.
העיר
על מנת להתמודד עם המחסור בנגר עילי, מחוברים הבתים למערכת ניקוז המוליכה את מי הגשמים למאגרים תת-קרקעיים. הגגות והבתים מחוזקים גם בפני סופות ההוריקן הפוקדות את האזור. הבתים בסנט ג'ורג'ס נבנו במרחק קטן מאוד מהרחובות או הסמטאות, ובחלק מהם יש גדר גבוהה המקיפה את החצר או הגן. אחד המאפיינים הידועים של הבתים הן מדרגות "הזרועות המקבלות בברכה" (welcoming arms) המובילות אל הקומה הראשונה. העיצוב של חלק מהבתים הנוכחיים מתוארך למאה ה-19, והם ידועים בזכות המרפסות החזיתיות שלהם. מעל חלק מהמחסנים יש דירות מגורים לעובדים.
בסנט ג'ורג'ס יש מספר כנסיות, והידועה שבהן היא כנסיית סנט פיטר שהיא הכנסייה האנגליקנית הנמצאת בשימוש הרצוף הארוך ביותר בחצי הכדור המערבי. הכנסייה נבנתה מאבן ב-1713 במקום מבנה העץ שקדם לה, וב-1815 נבנה בסמוך אליה מגדל. בעיירה יש כנסייה נוספת הבנויה בסגנון נאו קלאסי.
מערכת הביצורים
הביצורים הראשונים במזרח ברמודה נבנו על ידי המתיישבים הקבועים הראשונים של חברת וירג'יניה שכן היישוב המוקדם בברמודה היה במקורו שלוחה של המושבה וירג'יניה. חלק מהאיים הפזורים באזור הכניסה הדרומית ל"קאסל הרבור" בוצרו במקביל לתחילת ההתיישבות הבריטית בטריטוריה, וביצורים אלה העניקו ללגונה את שמה. "קינג'ז קאסל" (King's castle), המכונה גם "פורט סיוורד" (Seaward fort), שוכנת על "קאסל איילנד" (Catle island) בכניסה הדרומית של קאסל הרבור, ונחשבת כמבנה הביצורים האנגלי העתיק ביותר בעולם החדש.
העיר סנט ג'ורג' הוקמה באופן רשמי בשנת 1612 וכונתה "ניו-לונדון". ניתן היה להגיע אל נמל סנט ג'ורג'ס באופן ישיר מכיוון מזרח דרך התעלות שבין האי "דייוויד'ס איילנד" (David's island) לאי "סנט ג'ורג'ס" (St. George's island), אולם תעלות אלה היו קטנות והתאימו רק לכלי שיט קטנים. כתוצאה מכך, קאסל הארבור שהיה נגיש בקלות מהאוקיינוס האטלנטי מדרום לו, היה למעגן חשוב באי. אחת מנקודות התורפה של הנמל הייתה מרחקו מביצורי נמל סנט ג'ורג'ס, וכתוצאה מכך הוא בוצר גם כן והוצבה בו מיליציית ברמודה.
ניתן לחלק את הביצורים סביב סנט ג'ורג'ס למספר קבוצות:
העיר בימינו
סנט ג'ורג'ס שוכנת סמוך לנמל התעופה של ברמודה, והיא מקושרת אל יתר חלקי האי באמצעות שירותי אוטובוס המובילים אל הבירה המילטון. בין שתי הערים פועל גם קו מעבורת עונתי. העיר כרתה ברית ערים תאומות עם ליים רג'יס שבאנגליה.
קי לארגו
קי לארגו (באנגלית: Key Largo) הוא אי מסוג קי באזור הקיז העליונים, של קבוצת איי הפלורידה קיז, במדינת פלורידה שבארצות הברית.
גאוגרפיה
אורכו של האי 53 ק"מ, והוא הגדול באיי הקיז. האי הוא הצפוני ביותר מבין האיים שנמצא במחוז מונרו, והקי הצפוני ביותר בו עובר הכביש US 1 (הכביש המהיר שמעל הים).
מקור שמו הנוכחי של האי בשמו הספרדי: Cayo Largo - "הקי הגדול".
בנוסף על כביש US1, גם גשר קארד סאונד מקשר את האי למחוז מיאמי דייד שבפלורידה.
הקי מהווה אתר תיירות פופולרי בשל שוניות האלמוגים הרבות שבקרבתו. קרבת האי לפארק האוורגליידס הפכה אותו לבסיס לתיירות אקולוגית.
התיירות הפכה מרכיב חשבות בכלכלת האי כבר בשנת 1938 עת הוקם המועדון הקריבי על ידי קארל ג. פישר. הסרט קי לארגו משנת 1948 בכיכובו של המפרי בוגרט ולורן באקול הוסיף לפרסומו של האי (הסרט עצמו לא צולם באי).
האי ממוקם בין פארק האוורגליידס מצפון מערב לבין הפארק המדינתי שונית ג'ון פנקאמפ במזרח. פארק פנקאמפ הוא פארק תת-מימי המגן על שונית המחסום היחידה של ארצות הברית.
Black Veil Brides
כלות רעלה שחורות (באנגלית Black Veil Brides ובקיצור BVB) היא להקת רוק אמריקנית שהושפעה רבות מן הסוגה גלאם מטאל ונוסדה ב-2006 בהוליווד, קליפורניה, ארצות הברית. כרגע חתומה אצל חברת ההקלטות Sumerian Records. יש ללהקה שני EP (מיני אלבומים), "Sex & Hollywood" ו-"Never Give In", והאלבום "We Stitch These Wounds" ראה אור ב-20 ביוני 2010. האלבום השני של הלהקה, "Set the World on Fire" ראה אור ב-14 ביוני 2011.
היווצרות הלהקה, "Sex & Hollywood" ו-"Never Give In" (2006–2009)
המקור של השם, לפי אנדי בירסאק, הוא מהמשיכה של הכנסייה הקתולית והצד האפל שהיא מעוררת. כשלנזירה יש את ההכתרה שלה, היא מתחתנת עם אלוהים והם עורכים טקס בו הם לבושים, תרתי משמע, בכיסויים שחורים, מכיוון שהיא מכניעה את עצמה לתענוגות העקרוניים של החיים. מתוך מייסדי הלהקה, היחיד שעדיין חבר בלהקה נכון להיום הוא אנדי.
במהלך השנים, עם קבוצה משתנה של הקלטות עקב השינויים התכופים בלהקה, הם הצליחו להוציא שני EP (מיני אלבומים). אחד נקרא "Sex & Hollywood", הוא מכיל שלושה שירים והוא זכה לתפוצה מאוד מוגבלת. השני נקרא "Never Give In", הוא מכיל ארבעה שירים והוא הופץ באמריקה ואירופה רק דרך הזמנה מ-iTunes. הלהקה הייתה אנונימית יחסית עד ההצלחה של הסינגל "Knives and Pens", אשר זכה למעל 75 מיליון צפיות ב-YouTube, נכון לאוקטובר 2015. מאז הם הפכו לפופולריים ברשת, כאשר השירים שלהם שהועלו ל-YouTube הגיעו ל-500,000 עד 40,000,000 ומעלה צפיות.
"We Stitch These Wounds" וההווה (2009–2011)
אנדי ציין שסאם "המסעירה" איגר יצאה עם כריס הוליווד (גיטריסט) ומאוחר יותר הפכה למתופפת החדשה של BVB. ב-25 ביוני 2009, BVB הכריזה כי אשלי פורדי הצטרף ללהקה, והם החלו לעבוד על דמו חדש. סאם לקחה הפסקה מהלהקה בתחילת 2010 עקב "בעיות אישיות", הפסקה אשר התבררה כפרישה קבועה מהלהקה. סאם עובדת עכשיו על אלבום עם הלהקה החדשה שלה, "Dead In Lights".
בספטמבר 2009, חתמה הלהקה על חוזה עם Standby Records. באותו חודש, כריס הוליווד עזב את הלהקה וג'ינקס הצטרף במקומו. ג'ייק פיטס הצטרף ללהקה כגיטריסט מוביל בנובמבר 2009.
טימופיי דוקשיצר
קורות חייו
דוקשיצר נולד ב-13 בדצמבר 1921, באוקראינה. משפחתו עברה למוסקבה בשנת 1923, שם למד במכללה ע"ש גלזונוב אצל איוון וסילבסקי, המשיך ללימודים בקונסרבטוריון של מוסקבה וללימודים במכללת גנסין, שם למד אצל מיכאיל טבקוב. בשלב מאוחר יותר, למד בקונסרבטוריון מוסקבה גם ניצוח.
בין השנים 1945–1984 היה חצוצרן ראשון בתזמורת תיאטרון הבולשוי והיה לסולן ידוע. מלבד היותו סולן, גם ניצח דוקשיצר על האופרה בבולשוי למשך מספר שנים. כמורה, לימד בגנסין מ-1954 עד 1990 ומשם עבר לליטא. אף על פי שלקה בהתקף לב ב-1989, המשיך עדיין להופיע ולהקליט.
Black Veil Brides
"We Stitch These Wounds" וההווה (2009–2011)
בפברואר 2010, החלה הלהקה להקליט אצל Clear Lake Audio, בוואן נייס, קליפורניה, אלבום ראשוני בהפקת Blasko, אשר הופץ ב-20 ביוני 2010. הווידאו קליפ ל"Perfect Weapon", הסינגל הראשון מהאלבום, יצא ב-14 ביוני בערוץ היוטיוב הרשמי. בלאק וויל בריידס בדיוק סיימה את המתנות מ-Hot Topic: סיבוב ההופעות "הטקס הקדוש" עם אורחים מיוחדים, "Vampires Everywhere!", "Modern Day Escape" ו-"Get Scared", מנגנים בערים בארצות הברית וקנדה. הם רק הודיעו על סיבוב הופעות חדש בעמוד ה-Myspace של הלהקה, הנקרא "Entertainment or Death Tour". הם נוסעים לחלק מהמקומות אשר הופיעו בהם בסיבוב ההופעות הקודם.
טימופיי דוקשיצר
קורות חייו
נגינתו של טימופיי והביצוע שלו התבטאו במוזיקליות, מרחב דינמי ושירתיות מדהימה. כשניגן הוא "שר" דרך החצוצרה כזמר אופרה. כסולן, נגן תזמורת, מורה מצליח ושופט בתחרויות בינלאומיות, היה טימופיי מבוקש בכל העולם וביקר פעמים רבות בארצות הברית, אירופה המערבית, יפן ובישראל. הרפרטואר שלו מנה יותר מ-100 יצירות, ביניהן עיבודים רבים שלו כרפסודיה בכחול של גרשווין או הקונצ'רטו לפסנתר וחצוצרה של שוסטקוביץ'. בין יצירותיו שפורסמו בציבור, המתודה שלו לחצוצרה (הוצאה לאור בידי Leduc ב-1990), ויצירתו Memoirs (הוצאה לאור בידי ITG ב-1997).
תזמורת
היסטוריה
לא ניתן להצביע על הרכב כלי היסטורי כעל התזמורת הראשונה; בקרב העדויות ההיסטוריות לא ניתן למצוא גורם מאחד לכל ההרכבים הגדולים אשר ניגנו בסוף המאה ה-16 ובתחילת המאה ה-17, רק ניתן לסכם שהם אינן אחידים בהרכבם, בהמשכיותם, ובמטרתם.
Black Veil Brides
"We Stitch These Wounds" וההווה (2009–2011)
ב-4 בספטמבר 2010, הכריזה הלהקה שסנדרה (המתופפת) תעזוב את BVB וכריסטיאן "CC" קומה ייקח את מקומה בסיבוב ההופעות הקרב. ב-24 בספטמבר 2010, הודיעה סנדרה אלוורנגה שהיא עכשיו המתופפת החדשה של "Modern Day Escape", אשר הופיעו עם BVB בסיבוב ההופעות שלהם "הטקס הקדוש". אנדי וג'ינקס איחלו לה הצלחה דרך הטוויטר.
תזמורת
היסטוריה
ההרכב הראשון אם כן, שעבד בקביעות וניתן לראות בו את הגרעין של התזמורת ההיסטורית (זו שמבוססת בעיקר על כלי קשת) היה "עשרים-וארבעה הכינורות אשר למלך" אשר הורכב מכלי קשת גבוהים, בינוניים ונמוכים. ההרכב התגבש לצורתו הכמעט קבועה בסביבות השנה 1620 בחצר המלוכה הצרפתית, וניגן באופן קבוע בתחילה בבאלטים, אירועי חצר וחגיגות ציבוריות.
Black Veil Brides
Set the World on Fire (2011)
"Set The World On Fire" הוא אלבום הסטודיו השני של הלהקה, והוא האלבום הראשון עם המתופף כריסטיאן קומה (ידוע בשם CC), שהחליף את סנדרה אלברנג'ה אחרי פרישתה מהלהקה. האלבום יצא לאור ביוני 14, בשנת 2011 והוצא על ידי חברת התקליטים Lava Music/Universal Repblic Records.
תזמורת
מקור המונח
השם העברי תזמורת מקורו בחידושיו הלשוניים של אליעזר בן יהודה. במקור התכוון בן יהודה בחידושו הלשוני תזמורת חלופה עברית למילה קונצרט אך המילה תזמורת התקבעה לבסוף לתיאור ההרכב המבצע.
השם הלועזי orchestra עבר גלגולים רבים. במקור נועד המונח לתאר את המקום בבמה בו ממוקמים הזמרים והנגנים ביצירות בימתיות בהם הם משתתפים. רק החל מסוף המאה ה-17 החלו להתייחס למילה orchestra במובנה המודרני. המילונים ההיסטוריים "הכירו" במונח במשמעותו המודרנית רק מאמצע המאה ה-18. בהקשר זה ראוי להתייחס למאמר אשר פרסם המלחין והתאורטיקן יוהאנס מאתזון Das neu-eröffnete Orchester בשנת 1713 בהמבורג, בו הוא טוען שיש לכנס את השמות של הרכב נגנים גדול ו"תזמורתי" בקונצרטים, בכנסייה, ובאופרה (לכל הרכב כזה ניתן שם שונה בזמנו) לשם אחד ויחיד - Orquestre.
תזמורת סימפונית
התזמורת הסימפונית (או פילהרמונית) היא התזמורת הנפוצה ביותר בין התזמורות, שבה מיוצגות כל הסקציות במוזיקה והיא הגדולה ביותר מכל התזמורות. תזמורת זאת מכילה עשרות או מאות נגנים ומורכבת בדרך כלל מכלי קשת (כינור, ויולה, צ'לו, קונטרבס), שהם הרוב בתזמורת; כלי נשיפה ממתכת (חצוצרה, קרן יער, טרומבון, טובה), כלי נשיפה מעץ (פיקולו, חליל צד, אבוב, קלרינט ובסון) וכלי הקשה (טימפני, צ'לסטה, פעמונים, מצלתיים וקסילופון). לכל קבוצת כלים נגן ראשון, האחראי לקבוצה כולה ולעיתים אף מתבקש לנגן קטעי סולו ביצירה (למשל, קטע הכינור ב"בנדיקטוס" במיסה סולמניס של בטהובן). הכנר הראשי, ה"קונצרטמייסטר", עומד בראש התזמורת ומסייע למנצח בעבודתו בשעת הצורך. לפעמים אף מצטרפים לתזמורת כלים ייחודיים ליצירה, כמו פסנתר, עוגב או כלי פריטה כמו נבל. בדרך־כלל, הקבוצה הגדולה ביותר בתזמורת היא של הקשתנים, אך יש יצירות שבהן חלקם של כלי הנשיפה גדול כשלהם ולעיתים אף יותר. דוגמה לתזמורת סימפונית היא התזמורת הפילהרמונית הישראלית, שבה יש כ־100 נגנים.
Black Veil Brides
אלבום שלישי "Wretched and Divine" - הווה
ב-27 באוקטובר 2014 יצא האלבום הרביעי שלהם הנקרא "IV". הסינגל הראשון שיצא היה "Faithless" ואחריו הלהיט "Heart of Fire".
תזמורת
תזמורת סימפונית
התזמורות הסימפוניות מנגנות בדרך כלל מוזיקה קלאסית, שיכולה להקיף את כל התקופות, מתקופת הבארוק ועד למוזיקה בת ימינו, בהרכבי כלים משתנים לפי הצורך. יצירות כמו המיסה בסי מינור או מתאוס פסיון של באך דורשות הרכב שונה של כלים מיצירה של מאהלר, למשל, וביצוע יצירה של יוזף היידן דורש הרכב שונה מזה הדרוש ליצירה של סטרווינסקי.
Black Veil Brides
אלבום שלישי "Wretched and Divine" - הווה
בחודשים האחרונים הם נמצאים במסע הופעות יחד עם להקת החימום שלהם - "Falling in Reverse" והצמד "Set It Off".
תזמורת
ניצוח
את נגינת התזמורת הסימפונית מדריך מנצח, שתמצית תפקידו להורות לנגנים את המפעם והדינמיקה, אך ניצוח על תזמורת כולל הרבה מעבר לכך. מנצח מעולה יכול להפיק מתזמורת בינונית הרבה יותר משיוכל מנצח בינוני להפיק מתזמורת טובה. ה"כימיה" שמנצח יוצר עם התזמורת הכרחית להשגת ביצוע, שאיננו מִתמצה בנגינת הצלילים לפי הכתוב בפרטיטורה.
תזמורת קאמרית
תזמורת קאמרית היא תזמורת קטנה, המורכבת ממספר מצומצם של כלי קשת, אליהם מתווספים לפעמים כלי נשיפה נבחרים.
תזמורת סינפונייטה
תזמורת סינפונייטה היא תזמורת גדולה מהתזמורת הקאמרית, אך קטנה מתזמורת סימפונית בגודל מלא.
תזמורת צועדת
תזמורת צועדת מורכבת מכלי נגינה המאפשרים נגינה בעת צעידה, לרוב כלי הקשה וכלי נשיפה. כבר לפני הספירה השתמשו בתזמורות מארש למצעדי כיבוש. כיום נוהגים לנגן מזיקת מצעדים בטקסים ממלכתיים או צבאיים.
תזמורות כלי נגינה ספציפיים
ישנן גם תזמורות המורכבות רק ממספר נגנים המנגנים באותו סוג כלי נגינה, למשל הרכב קאמרי של כלי מיתר או תזמורת כלי נשיפה.
תזמורת בארוק
תזמורת כזו, המורכבת מכלים אותנטיים לתקופה (עתיקים, או העתקים נאמנים למקור), שואפת לשחזר בנאמנות הרבה ביותר האפשרית את הצליל, אליו התכוון המלחין בעת כתיבת היצירה.
ישיבת משכנות התורה
ישיבת משכנות התורה היא ישיבה גדולה חרדית ספרדית, בראשות הרב אפרים כהן, השוכנת במרכז העיר בני ברק.
היסטוריה
ראש הישיבה הרב אפרים כהן הוא בנו של הרב יעקב כהן-זאנגי (אחינו של רבי סלמאן מוצפי) מרבני פורת יוסף. שימש כר"מ בישיבת "כנסת שלום" ובשנת ה'תש"ס ייסד עם תלמידיו את ישיבתו. לאורך שנים שכנה הישיבה במוסדות שונים בבני ברק, וכיום במשכן קבע בצומת הרחובות בן יעקב - עזרא.
הישיבה מונה כ-450 בחורים, ותחתיה פועלים כולל אברכים וישיבה קטנה.
רפואה היפרברית
רפואה היפרברית (באנגלית: Hyperbaric Oxygen Therapy; ראשי תיבות: HBOT) היא צורת טיפול רפואי בו החולה מצוי בתוך תא לחץ בלחץ אטמוספירי גבוה פי כמה מהלחץ הסטנדרטי, ובנוסף מקבל חמצן בריכוז של 100%. מטרתו של הטיפול להגביר את כמות החמצן הזמין לרקמות הגוף.
היסטוריה ותפוצה
העדות הראשונה לשימוש רפואי בלחץ חמצן גבוה מגיעה מרופא בריטי, שבשנת 1662 בנה תא אטום (שכונה "דומיציליום") לתוכו ניתן היה לדחוס אוויר, ובו נעשה שימוש לטיפול רפואי. היה זה עוד בטרם גילוי החמצן. ב הפכו טיפולים בתאי לחץ פופולריים בכל רחבי אירופה, אך יסודות הרפואה ההיפרברית הונחו רק בשנת 1882 על ידי פול ברט, מדען צרפתי שכתב על ההשפעות הפיזיולוגיות של אוויר בלחץ גבוה במאמרו "La Pression Barometrique".
בשנת 1891 בנה ד"ר ג'. לאונרד קורנינג את החדר ההיפרברי הראשון בארצות הברית בניו יורק. ד"ר אורוול קנינגהם, יו"ר המחלקה להרדמה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קנזס, התעניין בחדרים היפרבריים במהלך מגפת השפעת הספרדית. במהלך השנים הבאות הוא השתמש בתאים היפרבריים לטיפול במגוון מחלות, כולל סוכרת, דלקת פרקים ועגבת. בשנת 1928 פתח קנינגהם את החדר ההיפרברי הגדול ביותר בעולם בקליבלנד, אוהיו. עם זאת, הקהילה הרפואית נותרה ספקנית לגבי עבודתו של קנינגהאם באוויר היפרברי מכיוון שהוא לא הצליח לבסס את טענותיו על נתונים קליניים.
בשנות ה-30 של המאה העשרים הבין אלברו אוסוריו דה אלמיידה, רופא ברזילאי, את היתרונות הפוטנציאליים של טיפול בחמצן בלחץ גבוה ופרסם מספר מאמרים בעקבות עבודתו בנושא השפעות של מינון גבוה של חמצן על גידולים אצל בעלי חיים ובני אדם. גם חיל הים האמריקני ערך מחקר נרחב בנושא השימוש בחמצן בלחץ גבוה לטיפול בחולי דיכאון. דו"ח משמעותי על מחקר זה פורסם על ידי Behnke and Shaw בשנת 1937. מאז ועד היום ממשיכים רופאים ומדענים לחקור את השימוש בטיפול בחמצן בלחץ גבוה בטיפול ובניהול מחלות.
עקרונות הטיפול
תא לחץ משמש כמכשיר טיפולי רפואי המאפשר מתן חמצן כתרופה במינונים גבוהים ביותר בדם וברקמות. מינון החמצן מגיע בתנאים אלה לערכים הגבוהים אפילו פי 20 מהרגיל. בלחץ סביבתי הנקבע על-פי טבלאות מוגדרות מעל הלחץ האטמוספירי ניתן למטופלים בתוך תא הלחץ לנשום 100% חמצן. באופן רגיל החמצן נישא בדם על ידי ההמוגלובין, כאשר ההמוגלובין רווי בחמצן, המסת החמצן בפלזמה היא האפשרות היחידה להגדיל את כמותו בדם. כמות חמצן מומסת זו עולה ככל שלחצו החלקי עולה. תנאים אלה מתקיימים בתוך תא לחץ בלחץ סביבתי מעל ללחץ האטמוספירי הרגיל. בלחץ טיפולי של 2–2.4 אטמוספירות מוחלטות, ניתן למוסס כ־5 מיליליטר של חמצן בכל 100 מיליליטר של פלסמה, כמות הזהה כמעט לכלל כמות החמצן הנצרכת על ידי הגוף. במנוחה. בלחץ של 2–3 אטמוספירות מוחלטות, כמות החמצן המומסת בדם גדולה פי 20 מהכמות הנורמלית ובמצב זה הרקמות צורכות את כל החמצן הדרוש להן מהחמצן המומס בפלסמה וההמוגלובין בדם הוורידי נותר רווי בחמצן. לאדם בריא אין בכך כל יתרון, אך לגבי חולים מסוימים הדבר יכול לעזור.
התוויות קליניות
הטיפול בתא לחץ נכלל בסל הבריאות בהתאם לחוק ביטוח בריאות ממלכתי, ולאור זאת חוזר מנהל רפואה במשרד הבריאות קובע קבוצה של הוריות קליניות לטיפול בחמצן בעל-לחץ. ההתוויות עודכנו בחוזר מנהל בלתי ממוספר מתאריך 14.7.2018
ההוריות לטיפול דחוף הן: ההוריות לטיפול אלקטיבי הן:
בהמשך להוריות אלה, במקרים מסוימים החליט נציב הקבילות במשרד הבריאות לחייב את קופות החולים לממן טיפול בתא לחץ להתוויות שאינן מוזכרות במפורש בחוזר מנהל רפואה. מקרה אחד כזה התרחש בנוגע לטיפול בנמק של העצם, בו נקבע בהחלטת הנציב כי.