cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סכסוך עבודה
סכסוך עבודה הוא כלי במסגרת משפט העבודה הנתון בידי עובדים שכירים מאורגנים לניהול מאבק על תנאי העבודה מול מעסיקם. סכסוך עבודה יכול לחול בין מעסיק לכלל עובדיו או לחלק מהם, בין מעסיק לארגון עובדים או בין ארגון מעבידים לארגון עובדים, אולם סכסוך בין עובד יחיד לבין מעסיקו אינו נחשב כסכסוך עבודה.
בישראל
על פי דיני העבודה חובה על ארגון עובדים להכריז על סכסוך עבודה בטרם נקיטת צעדים ארגוניים או שביתה. על סכסוך העבודה יש להודיע לממונה הראשי על יחסי העבודה במשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים וכן לצד השני לסכסוך. לאחר ההכרזה על סכסוך העבודה חלים על הצדדים 15 ימי צינון בטרם יוכלו העובדים לפתוח בצעדים ארגוניים או שביתה חוקית. תקופה זו מיועדת לניסיון לגשר על המחלוקות בדרך של משא ומתן במטרה למנוע את הצורך בנקיטת צעדים ארגוניים. לעיתים אף פועל הממונה על יחסי העבודה במהלך תקופה זו לנסות ולתווך בין הצדדים במטרה לייתר את השימוש בצעדים ארגוניים.
סכסוך עבודה יכול להיות מוכרז סביב ארבעה נושאים:
במקומות עבודה בהם ארגון עובדים יציג, הכרזת סכסוך העבודה היא בסמכותו של ארגון העובדים המייצג את רוב העובדים להם נוגע הסכסוך, אולם במקום עבודה שבו אין ארגון עובדים יציג רשאית להכריז נציגות עובדים שנבחרה על ידי רוב העובדים הנוגעים לעניין על סכסוך עבודה. מעסיקים שכנגדם חל סכסוך עבודה רשאים להיות מיוצגים על ידי ארגון המעסיקים בו הם חברים.
נכון ל-2019 החוק בישראל אינו תוחם בזמן את סכסוך העבודה, וכ-49% מסכסוכי העבודה בשירות המדינה נשארו פתוחים במשך יותר משנתיים.
אנדריאה תומפסון
אנדריאה תומפסון (באנגלית: Andrea Thompson; נולדה ב-6 בינואר 1960) היא שחקנית אמריקאית הידועה בזכות השתתפותה בסדרות הטלוויזיה "פלקון קרסט", "בבילון 5", "ג'אג", "24" ו-"NYPD Blue".
תפקידה הקולנועי הגדול הראשון היה בסרט הקולנוע "וול סטריט" משנת 1987. בשנת 1989 היא לוהקה לתפקיד ג'נל אריקסון רבת התככים בעונתה האחרונה של הסדרה "פלקון קרסט", וכן גילמה את דמותה של העיתונאית מגי דוסון בפרק העונה השלישית של "זינוק לאתמול". בשנת 1993 היא לוהקה לתפקיד הטלפתית המסחרית טליה וינטרס בסדרת המדע בדיוני "בבילון 5" למשך שתי העונות הראשונות של הסדרה.
בהמשך, תומפסון הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה "ג'אג" בתפקיד קומנדר אליסון קרניק, העוזרת לפרקליט הצבאי הראשי של הצי והמפקחת הראשית על הארמון ראב. היא הייתה לאחת מהשחקנים שעזבו את הסדרה בעקבות ביטולה ברשת NBC לפני שנודע שהסדרה עוברת לרשת CBS. לאחר מכן, היא שיחקה בתפקיד הבלשית ג'יל קירקנדל למשך ארבע עונות בסדרה "NYPD Blue", ועזבה בשנת 2000 כדי להתחיל קריירה עיתונאית.
באמצע שנות ה-2000, תומפסון חזרה למשחק עם הופעות אורח בסדרות "24", "בונז" ו"מחשבות פליליות".
שנת אור
שנת אור היא יחידת מידה לאורך המשמשת באסטרונומיה לחישוב מרחקים בין גרמי שמים ברחבי היקום (לדוגמה, המרחק בין מערכת השמש למערכת הכוכבים הקרובה ביותר - אלפא קנטאורי, הוא כ-4.37 שנות אור). שנת אור אחת שווה למרחק שהאור עובר בריק (ואקום) במשך שנה יוליאנית, שהיא בדיוק 365.25 ימים של 24 שעות.
פיודור טיוטצ'ב
פיודור איבאנוביץ' טיוטצ'ב (5 בדצמבר 1803 - 27 ביולי 1873) היה משורר ודיפלומט רוסי.
שנת אור
ערכים אחרים
האורך המדויק של שנת אור תלוי בהגדרת המונח "שנה". האיגוד האסטרונומי הבינלאומי ממליץ על ההגדרה המופיעה לעיל, שבה שנה היא 365.25 ימים של 24 שעות בדיוק כל אחד. יש שמשתמשים בהגדרה שונה מעט של "שנה", ומגיעים לפיכך לשנת אור אחרת .
פיודור טיוטצ'ב
חייו ויצירתו
פיודור טיוטצ'ב נולד למשפחה אריסטוקרטית ותיקה באחוזה שלה ליד בריאנסק. הוא למד בפקולטה לספרות של אוניברסיטת מוסקבה, לאחר מכן במשך יותר מעשרים שנה שירת כדיפלומט רוסי במינכן, שם נכח בהרצאותיו של פרידריך וילהלם שלינג במינכן וקשר קשרים עם היינה. לאחר מכן היה דיפלומט בטורינו. עם שיבתו לרוסיה התחיל את שירותו כצנזור. הוא תרגם מכתבי פרידריך שילר, היינריך היינה ויוהאן וולפגנג פון גתה לרוסית.
שנת אור
ערכים אחרים
יחידות מידה קצרות יותר, הנקבעות באופן דומה הן: דקת אור - 17,987,547,480 מטר ושניית אור - 299,792,458 מטר. כיוון שליחידת הזמן "שנייה" יש הגדרה מדעית מדויקת מוסכמת (מאז 1967) (כל 9,192,631,770 תדירויות רטט בין רמות האנרגיה של צסיום 133 הן שנייה אחת), אין מחלוקת לגבי הגדרתה של יחידת האורך "שניית אור".
פיודור טיוטצ'ב
חייו ויצירתו
טיוטצ'ב כתב כארבע מאות שירים. שירתו של העשור השני של המאה התשע-עשרה היא שירה מסורתית בסוגת אודה של המאה השמונה-עשרה ברוסיה. בשירים של שנות השלושים נראים מוטיבים רומנטיים, בעיקר רומנטיזם גרמני (תמונת הלילה, כאוס). זאת שירה שגורמת למחשבות. הנושאים העיקריים הם הרהורים על מערכת העולם, גורלו של האדם וטבע. בשנות הארבעים טיוטצ'ב כמעט שלא חיבר שירים, אבל כתב כמה מאמרים על היחסים בין רוסיה והתרבות המערבית.
שנת אור
היסטוריה
השימוש המתועד הראשון ביחידה זו נעשה על ידי פרידריך בסל בשנת 1838. בסל מדד בשנה זו את המרחק לכוכב 61 בברבור בשיטת ההיסט על בסיס קוטר המסלול של כדור הארץ סביב השמש. על פי מדידה זו, גילה בסל כי מרחקו של 61 בברבור הוא פי 330,000 מקוטר המסלול, כלומר 660,000 יחידות אסטרונומיות. בסל החליט כי יש צורך ביחידת מרחק נוחה יותר עבור מרחקים בין כוכביים ובחר במרחק אותו עובר האור בשנה. מהירות האור בתקופתו של בסל הוערכה כ-300,010,000 מטר בשנייה ועל פיה חישב בסל שמרחקו של 61 בברבור הוא כ-10.3 שנות אור. כאשר ערכה של מהירות האור חושב בדיוק גבוה יותר תוקנה גם יחידת המרחק, אך ההפרש קטן מחצי אחוז.
פיודור טיוטצ'ב
חייו ויצירתו
ב-1850 התאהב באצילה רוסית שירדה מנכסיה – ילנה אלכסנדרובנה דניסייבה. הוא הקדיש לה כמה שירים שנונים, שבהם תיאר את האהבה כאסון גורלי. מאוחר יותר החוקרים והעורכים קיבצו את השירים האלה באוסף 'דניסייבסקיי'. דניסייבה נפטרה ב-1864.
אחד משיריו מתאר את רוסיה:
הערכה
טיוטצ'ב נחשב לאחד מגדולי משוררי רוסיה במאה ה-19 ושמו מוזכר בהקשר זה בסמיכות לשמו של אלכסנדר פושקין. טיוטצ'ב היה פטריוט רוסי וביחד עם ניקולאי אלכסייביץ' נקראסוב היה ידוע כמבטא העליונות של העם הרוסי, אותו מכנה זאב ז'בוטינסקי האתה בחרתנו של העם הרוסי. אל מול הקדמה המערבית הוא טען את אמרתו המפורסמת ש"בשכל לבדו לא ניתן להבין את רוסיה, שום אמת מידה רגילה אינה מקיפה את גדולתה והיא עומדת לבדה בייחודיותה - ברוסיה ניתן רק להאמין". כן טען טיוטצ'ב לעליונות רוחנית ושליחות משיחית של רוסיה.
רחל כצנלסון-שזר כתבה עליו: "טיוטצ'ב בשיריו, שאין דוגמתם ברוסית לחופש האינטלקט ולחדירה האימפרסיוניסטית ליפי הטבע, כפר במוסריותן הנעלה של הופעות הטבע, וחי בייאוש בטוח של הוגה דעות ושל משורר, השואב את אמתו מכל מעיינות ההכרה".
פרדריק טרבס
סר פרדריק טרבס (באנגלית: Frederick Treves; 15 בפברואר 1853 - 7 בדצמבר 1923), רופא בריטי בכיר בן העידן הוויקטוריאני.
חייו
הברון סר פרדריק נולד באנגליה בעיר דורצ'סטר שבחבל דורסט. כשגדל היה לרופא בכיר בבית החולים המלכותי בלונדון והתמחה בטיפול בדלקת הצפק. ב-1877 נישא לאן אליזבת.
ב-1886 החל לטפל בג'וזף מריק ("איש הפיל") והסדיר עבורו חדר בבית החולים הלונדוני, שבו חי כארבע שנים עד מותו. טרבס הוא גם זה שמצא את ג'וזף מריק, מטופלו, שוכב בחדרו על הרצפה כשראשו מדמם, וניסה להחיותו אך בלא הצלחה. לאחר מכן ערך בגופה ניתוח שלאחר המוות. הניתוח הראה כי מריק מת מחנק שנגרם כתוצאה מכובד ראשו. טרבס סיפר על מקרהו של מריק בספרו "איש הפיל וזכרונות אחרים" (The Elephant Man and other reminiscences).
מטופל מפורסם אחר של טרבס היה המלך אדוארד השביעי. זמן קצר לפני הכתרתו ב-1902 ניתח אותו טרבס וניקז מגופו את התוספתן שלו, שנקרע. הניתוח, שבזמנו נחשב למסוכן, בוצע בניגוד לדעת המלך, שרצה להמתין עד לאחר ההכתרה, לאחר שטרבס הזהיר כי ללא הניתוח, תיערך הלוויה במקום. על שירותו הטוב זכה טרבס לכבוד רב מאת המלך, כמו גם לתואר אצולה ולאחוזה.
טרבס עבד שנים אחדות באיים קריביים והעלה את זכרונותיו מתקופה זו על הכתב.
בשנת 1920 עקר לשווייץ. בגיל 70 חלה בדלקת הצפק, שהייתה תחום התמחותו, ומת כעבור זמן קצר.
הנרי מורגנטאו (האב)
הנרי מורגנטאו האב (באנגלית: Henry Morgenthau, Sr; 26 באפריל 1856 - 25 בנובמבר 1946) היה דיפלומט ואיש עסקים אמריקאי ממוצא יהודי, שהתפרסם בעיקר כשגריר האמריקאי באימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה. הוא היה אביו של הנרי מורגנטאו (הבן) וסבהּ של ברברה טוכמן.
ביוגרפיה
מורגנטאו נולד במנהיים שבגרמניה בשנת 1856. הוא היה בנו של אלעזר (לזרוס) מורגנטאו, ממציא יהודי שהיגר לארצות הברית בשנת 1866 מהעיר לורש שבחבל הסן לאחר שעשה הון בגרמניה ממפעל לייצור סיגרים. הנרי סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה ועשה את הונו בנכסי דלא-ניידי.
בנו, הנרי מורגנטאו (הבן), התפרסם מאוחר יותר כשר האוצר בממשלתו של פרנקלין דלאנו רוזוולט למשך פרק זמן שיא של אחת-עשרה שנים, והציע את תוכנית מורגנטאו לפירוק כוחה התעשייתי של גרמניה.
עושרו של מורגנטאו איפשר לו לתרום ביד רחבה למסע הבחירות של הנשיא וודרו וילסון בשנת 1912. הוא נתמנה למזכיר הכלכלי של המפלגה הדמוקרטית בשנת 1912 ושוב בשנת 1916. הוא מונה להיות שגריר ארצות הברית באימפריה העות'מאנית בשנים 1913 - 1916. הוא קיווה לזכות במשרת שר בממשלה, אך לא זכה בכך. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הפכה השגרירות האמריקאית באיסטנבול לנציגות העקיפה של מדינות ההסכמה, שפינו את שגרירויותיהן עם פרוץ הלחימה. בנובמבר 1914 התריע מורגנטאו על המצב הקשה של היישוב היהודי בארץ ישראל (ארץ ישראל הייתה אז חלק מהאימפריה), התרעה שהביאה לסיוע של יהודי ארצות הברית (בין היתר של הבנקאי והנדבן יעקב שיף) והממשל האמריקאי, ששיפר את מצב היישוב בצורה משמעותית. מורגנטאו היה אחד המעטים שניסו לסייע לארמנים בזמן שהתחולל רצח העם שלהם במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא ניסה לצמצם את ממדי ההשמדה ולסייע לקורבנות.
לאחר תום המלחמה שימש מורגנטאו כיועץ לענייני מזרח אירופה והמזרח התיכון בועידת השלום בפריז, ואחר כך עבד עם גופים שפעלו לאחר המלחמה, כמו הוועדה שעסקה בסיוע למזרח התיכון והנציבות שהוקמה לשם יישוב הפליטים היוונים והצלב האדום האמריקאי. בשנת 1933 הוא היה הנציג האמריקאי לוועידת ז'נבה.
מורגנטאו נפטר בשנת 1946 לאחר דימום מוחי בניו יורק. הוא נקבר בהות'ורן שבניו יורק.
ספריו
מורגנטאו פרסם מספר ספרים ובספריית הקונגרס נמצאים כ-30,000 מסמכים משלו.
המחלוקת על ארמניה
תפקידו ביחס להיסטוריה של רצח העם הארמני נמצא בפולמוס. חיבורו הראשון במערב בנושא היה "סיפורו של השגריר מורגנטאו", שעדיין משמש כמקור לדיון בדבר מעשי הזוועה של הטורקים כנגד הארמנים. עם זאת, נטען כי מורגנטאו בדה אירועים מסוימים מלבו (ולמעשה מעולם לא יצא מתחומי איסטנבול), ניפח בדרך כלל את האירועים שקרו, וסטה באופן משמעותי ממה שכתב ברשימותיו הפרטיות. נטען גם שהספר נכתב על ידי סופר צללים. הטקסט עצמו מפגין טינה ואיבה כלפי הטורקים, מה שנתפש לא אחת כראיה תומכת להאשמות.
הספר נכתב החל בסוף שנת 1917, והחל להופיע בעיתונים באמצע שנת 1918. נטען שהספר נכתב כדי לדחוף את ארצות הברית להשתתפות במלחמת העולם הראשונה, אך מהתאריכים עולה שאין זה כך, וכי הסיפורים פורסמו לאחר שארצות הברית כבר הצטרפה ללחימה. עם זאת, ישנן עדויות על כך שהספר נכתב למטרות תעמולה, ונועד לשכנע את המתנגדים המסורתיים בארצות הברית להתערבות במלחמות של מדינות זרות. אין בכך כדי להטיל ספק בתוכן, אלא כדי להצביע על תכליתו הפוליטית של הפרסום.
פוארטו ריקו במשחקים הפאראלימפיים
פוארטו ריקו השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים סיאול (1988) ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות. במשחקי החורף לא נטלה פוראו ריקו חלק מעולם.
השריר מרים השכם
השריר מרים השכם (TA: Musculus levator scapulae) נמצא בחלקו האחורי הצידי של הצוואר. השריר משתתף בהרמת עצם השכם ובסיבובה כך שהחלל הגומתי של עצם השכם יפנה מטה (תנועה המשולבת בקירוב של הזרוע או בפשיטתה בחגורת הכתף).
תיאור
תחילתו של השריר מרים השכם בגבשושיות האחוריות של הזיזים הרוחביים של החוליות הצוואריות הראשונה עד הרביעית (C1-C4).
השריר נאחז בחלקו העליון של הגבול השדרתי של עצם השכם.
ערים (חברה)
ערים היא חברה ממשלתית האמונה על פיתוח אורבני במדינת ישראל. החברה הוקמה בשנת 1973 וכפופה למשרד הבינוי והשיכון ולמינהל מקרקעי ישראל. משרדי החברה שוכנים ברחוב יפו שבירושלים. יושב ראש הדירקטוריון הוא גבי יפרח והמנהל הכללי הוא עזרא ימין. בשנת 2019 היקף הפעילות השנתי עמד על כחצי מיליארד שקלים חדשים.
בשנת 1998 הוצע להפריט את החברה, אך ניסיון זה לא צלח בסופו של דבר. בנובמבר 2020 פורסם כי משרד הבינוי ורשות החברות הממשלתיות מתכננים למזג את החברה עם חברה ממשלתית נוספת, "דירה להשכיר".
נכון לשנת 2021, החברה מקיימת פרויקטים במספר מקומות, ובהם: באר שבע, לוד, שדרות, בית אריה-עופרים, אלפי מנשה ועמנואל.
ביל שאנקלי
קריירת משחק
קריירת המשחק של ביל שאנקלי החלה בכדורגל הנוער בסקוטלנד, שם שיחק עבור קבוצות קרונברי אגלינטון וגלנבוק צ'ריפיקרס. ביולי 1932 משך את תשומת לבם של סקאוטים והוחתם לשחק בקרלייל יונייטד – שם ערך את הופעת הבכורה שלו ב-31 בדצמבר 1932 במשחק מול רוצ'דייל. ביולי 1933, לאחר 16 הופעות בלבד במדי קרלייל, חתם שאנקלי בפרסטון נורת' אנד בעבור סכום של 500 ליש"ט. שאנקלי היה שחקן מפתח בפרסטון, שעלו לליגה הראשונה ב-1934 ושיחקו בשני משחקי גמר גביע ה-FA: הפסד לסנדרלנד ב-1937 וניצחון על האדרספילד טאון ב-1938.
שאנקלי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת סקוטלנד בניצחון 1:0 על אנגליה באפריל 1938. שאנקלי ערך 4 הופעות רשמיות נוספות במדי נבחרת סקוטלנד, אך קריירת המשחק שלו נקטעה ב-1939 בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה. בזמן המלחמה שיחק שאנקלי עבור מספר קבוצות ביניהן נורת'המפטון טאון, ליברפול, ארסנל, קארדיף סיטי, בולטון וונדררס, לוטון טאון ופרטיק ת'יסל. כאשר חזרה ליגת הכדורגל לפעילות מלאה בעונת 1946/1947, שאנקלי חזר לשחק עבור פרסטון, שם שיחק עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 1949, בגיל 36.
קריירת אימון
שאנקלי פרש ממשחק פעיל במרץ 1949 ומונה באותו החודש למאמן קרלייל יונייטד, במועדון בו החל גם את קריירת המשחק המקצוענית שלו. שאנקלי לא הוערך רבות בקרלייל והתפטר בשל אי מחויבות כלכלית מצד ההנהלה – תבנית שחזרה על עצמה במשך 10 השנים הבאות במספר מועדונים שונים בצפון אנגליה.
לאחר ריאיון לא מוצלח בליברפול עבר שאנקלי לאמן את גרימסבי טאון ב-1951, וורקינגטון ב-1953 ולבסוף האדרספילד טאון ב-1956, שם החתים שחקן מוכשר בן 15 בשם דניס לאו. לאחר שלאו עשה את דרכו להרכב הראשון בגיל 16, שאנקלי המליץ להנהלה לשפר את תנאיו של השחקן, אך ההנהלה לא ראתה כל צורך בהעלאת המשכורת לשחקן שכבר נמצא תחת חוזה. ב-1956 רצתה ההנהלה לקבל הצעה של 45,000 ליש"ט תמורת לאו מאברטון. שאנקלי רתח מזעם: "קחו את היומנים שלכם ורשמו זאת לפניכם. באחד מן הימים, דניס לאו יועבד תמורת 100,000 ליש"ט". לאחר 4 שנים בהאדרספילד, החתימה מנצ'סטר סיטי את לאו תמורת 55,000 ליש"ט – סכום שיא חדש בבריטניה.
שאנקלי נראה כמי שנגזר עליו לא להסכים עם ההנהלה בכל מועדון, מכיוון שמעולם לא הרגיש שההנהלה הייתה מסורה לנושאי הקבוצה כפי שהוא עצמו היה. היו אלו מסירותו והתלהבותו של שאנקלי שעניינו את יו"ר ליברפול, ט. ו. ויליאמס, מלכתחילה כששאנקלי התראיין למשרה הפנויה בליברפול ב-1951. בזמנו הורגש שלשאנקלי חסר הניסיון ושאינו היה שם גדול מספיק עבור המועדון, אבל הפעם ידע ויליאמס בוודאות ששאנקלי וליברפול התאימו זה לזה.
ליברפול
שאנקלי התמנה למאמן ליברפול בדצמבר 1959. הוא זכור על ידי רבים מאוהדי ליברפול כמאמן הטוב ביותר של הקבוצה. רשימת התארים המכובדת שלו אמנם מחווירה לעומת חלק מממשיכיו, אבל הוא נחשב כמי שיצר את המוניטין של המועדון וסלל את הדרך להצלחותיו העתידיות.
ב-1959 ליברפול שיחקו בתחתית הליגה השנייה, עם אצטדיון מתפורר, מתקני אימונים עלובים וצוות שחקנים רחב אך דל באיכותו. האיכות היחידה שנמצאה במועדון הייתה בצוות המנהל עם ג'ו פייגן, ראובן בנט ובוב פייזלי. שאנקלי אמר בתחילה לשלושתם שעבודותיהם מובטחות בעת שהוא במועדון, בהבנה כי הם היו המפתח להצלחה.
מגרש האימונים במלווד היה במצב נוראי, מכוסה בצמחייה רבה ועם ברז מים אחד בלבד. שאנקלי הפך זאת ליתרון, על ידי כך שהורה לשחקנים להגיע לאנפילד במקום, ומשם להסיעם באוטובוס למלווד, מה שחיזק את תחושת האחווה והחברות בקרב השחקנים. במלווד שאנקלי ערך אימוני כושר שכללו הערכת דיאטה ואימוני יכולת שכללו סימון שער בצבע על אחת הקירות וחלוקתו ל-8 משבצות, בהן היו צריכים השחקנים לפגוע בכל פעם. לאימוני משחק ערך שאנקלי משחקי חמש-על-חמש שהיוו דוגמה לחשיבת הכדורגל שלו – מסירה ותנועה, משחק פשוט – אותה אימץ מימיו בגלנבוק. לאחר האימונים, היו השחקנים חוזרים באוטובוס לאנפילד למלתחות ולאחר מכן סעדו יחדיו. כך הבטיח שאנקלי שכל השחקנים "התקררו" אחרי האימון כראוי ומנע מהם להיפצע. כתוצאה מכך, בעונת 1965/1966 זכתה ליברפול באליפות כשהשתמשה ב-14 שחקנים בלבד, מתוכם שניים שיחקו במשחקים ספורים בלבד.
בתחילה באיטיות ולאחר מכן בקצב מתגבר, הפכו שאנקלי והצוות שלו את ליברפול לחלוטין. הקהל באנפילד הרגיש בשינוי, עם היציעים שהתמלאו בכ-40,000 אוהדים מדי משחק והחתמותיהם של השחקנים רון ייטס, יאן סנט ג'ון וגורדון מילן, החזרה לליגה הראשונה הושגה בעונת 1961/1962. הפסקת שליטתה של אברטון בעיר ליברפול הייתה מטרתו הראשונה של שאנקלי לאחר שהמועדון חזר לליגה הראשונה, ובעונת 1963/1964 זכתה ליברפול בתואר האליפות השישי שלה על חשבון האלופה הקודמת, אברטון.
הזכייה הראשונה בגביע ה-FA ב-1965 הובילה לאירופה, תוך שליברפול יצרה סגנון מסירות שהפך לקנאתו של עולם הכדורגל. שאנקלי שניצח על האירועים באנפילד היה בראש אחד עם האוהדים, ידע והבין מה הם הרגישו והכיר את הגאווה שקבוצת כדורגל מצליחה הסבה להם. הוא אמר לכל מי שהיה מוכן להקשיב ששחקניו שיחקו באתיקה סוציאליסטית. אם שחקן לא היה ביום טוב, שאנקלי ציפה מחבר לקבוצה לחפות עליו ולעזור לו, כפי שהיה עושה עבור שכן או חבר במכרות.
ירידתה של קבוצת שנות ה-60 הובילה ללידתה של קבוצת ליברפול הגדולה השנייה של שאנקלי. האנט, סנט ג'ון, ייטס ולורנס עזבו ובמקומם הגיעו קווין קיגן, סטיב הייווי, לארי לויד וריי קלמנס. גביע אופ"א, התואר האירופאי הראשון, הגיע ב-1973 בסמוך לזכייה באליפות השמינית של המועדון. ב-1974 עשה גביע התאחדות את דרכו בחזרה לאנפילד אחרי הופעה משכנעת בומבלי וניצחון 3:0 על ניוקאסל, שהיה אחד מהחד-צדדיים בהיסטוריית הגביע.
יחסיו עם האוהדים
בשל בואו של שאנקלי ממעמד הפועלים, הוא הבין את תחושותיהם של האוהדים ואת רצונם מהקבוצה. הוא הרגיש שאכזב את האוהדים כאשר הקבוצה לא תפקדה היטב. כאשר שאנקלי לא עסק באימון הקבוצה, היה יושב בדרך כלל אל מול מכונת הכתיבה שלו, עונה באופן אישי למכתבים שהגיעו למלווד. שאנקלי אפילו הזמין מספר אוהדים לביתו כדי לדון במשחקי אמש וכן היה נותן לאוהדים כרטיסים למשחקים רבים.
לאחר פרישתו אמר שאנקלי "אני הייתי במשחק רק בגלל האהבה לכדורגל – כל רצוני היה להחזיר את השמחה לאנשי ליברפול". העיתונאי ג'ון קית' שכתב את המחזה "סיפור המחווה לביל שאנקלי", אמר ששאנקלי ידע כמה היו האוהדים חשובים לקבוצה מצליחה ושאפילו לאחר פרישתו של שאנקלי, במשחק הגומלין של גמר גביע אופ"א בברוז' "הגיע אוהד ואמר שאין לו כרטיס – אז שאנקס הלך וקנה לו אחד".
פרישה
ביולי 1974, בגיל 60, החליט שאנקלי לפרוש – הוא אמר ששיחתו עם יו"ר המועדון הייתה כמו כסא חשמלי. הוא רצה לבלות יותר זמן עם אשתו נס ומשפחתם. כאשר החדשות על התפטרותו של שאנקלי פורסמו, אוהדים הציפו את מרכזיית הטלפון של המועדון ועובדי מפעלים מקומיים איימו שיצאו בשביתה אם גיבורם לא יוחזר. המועדון נשאר בידיים נאמנות עם צוותו של שאנקלי וצירופם של שחקני העבר רוני מורן ורוי אוונס, מאחורי המאמן החדש בוב פייזלי. מאוחר יותר התגלה כי שאנקלי העדיף את ג'ק צ'רלטון כממשיכו בליברפול על פני פייזלי – זו הייתה תחילתה של הידרדרות מערכת היחסים של שאנקלי עם המועדון, שרק התגברה עם הזמן. שאנקלי היה מגיע באופן קבוע לאימונים במלווד והמשיך לגור בבית אותו רכש עם אשתו כאשר עברו לליברפול. הוא המשיך להסתובב בליברפול ושמח לשוחח עם כל אחד על כדורגל, עד שבסופו של דבר נאלצה אשתו לצאת איתו לקניות במנצ'סטר.
בבוקר ה-26 בספטמבר 1981 אושפז שאנקלי בבית החולים ברואדגרין בעקבות התקף לב. בבית החולים התעקש שאנקלי להישאר מאחורי וילון רגיל ולא בחדר פרטי. מצבו של שאנקלי נותר יציב ונראה היה כאילו הוא יחלים באופן מלא ושלא נשקפה סכנה לחייו. מרכזיית הטלפונים הייתה עמוסה בשיחות של אוהדים מודאגים, ותפילות לבריאותו נישאו ביום ראשון בקתדרלות האנגליקניות והקתוליות. למרות זאת, ב-28 בספטמבר מצבו של שאנקלי הידרדר באופן מפתיע, והוא נפטר כעבור יום אחד. גופתו של שאנקלי נשרפה ונקברה ב-2 באוקטובר במשרפת אנפילד.
ועידת מפלגת הלייבור עמדה דקת דומייה כאשר הוכרז על מותו, כאדם שנחשב תמיד לסוציאליסט. הקרע בין שאנקלי למועדון אוחה במהירות, ובמשחק הראשון באנפילד לאחר הלווייתו של שאנקלי נתלתה כרזה גדולה ביציע הקופ עם הכיתוב "שאנקלי חי לנצח". סיר מאט באזבי הושפע כל כך ממותו של שאנקלי, שסירב לענות לשיחות טלפון שנגעו לשלומו. ביל שאנקלי נכנס להיכל התהילה של הכדורגל הבריטי ב-2002, בשל תרומתו הרבה כמאמן למשחק באנגליה.
חרות אשכנזי
חרות אשכנזי היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
חרות אשכנזי נולדה וגדלה ברחובות. החלה לשחק בחוג העירוני לנוער, בבימת הנוער העירונית של רחובות מכיתה ז' עד י"ב, במהלך חטיבת הביניים והתיכון. בתקופת התיכון גם השתתפה בחוג דרמה של נוער הבימה בתיאטרון "הבימה". בצבא שירתה שנה בלהקה צבאית של חיל החינוך בשם "קברט בנות", ואחר כך שנה בתיאטרון צה"ל, בו שיחקה במחזה "טירונות בנות" מאת הלל מיטלפונקט ובבימויו של עמרי ניצן.
בתום שירותה הצבאי אשכנזי החלה ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב, בו למדה שלוש שנים (1998-1995). מיד בסיום הלימודים נכנסה לתיאטרון הקאמרי בו שיחקה עד 2018. תפקידה הראשון היה כשחקנית מחליפה בהצגה "רצח", מאת חנוך לוין, ואחר-כך בשנת 2000 בהצגה "קרום" של לוין, בבימויו של מיכאל גורביץ', שם גילמה את דמותה של צוויוי, נערת חלומותיו של קרום. על תפקידה ב"קרום" הייתה אשכנזי מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי כשחקנית המבטיחה ב-2000. באותה שנה זכתה במלגת שחקנית צעירה מבטיחה של הקאמרי על-שם עדנה פלידל.
אשכנזי נסעה ללונדון ב-1999, שם עשתה במשך שנה תואר בבימוי באוניברסיטת מידלסקס. לאחר שובה, שבה לתיאטרון הקאמרי. ב-2001 שיחקה בהצגה "הרב קמע", מאת שמואל הספרי, לפי "טרטיף" של מולייר, קומדיה משפחתית מצחיקה, שם גילמה את דמותה של הבת. ובהצגה "ליסיסטרטה 2000" מאת ענת גוב בבימויה של עדנה מזי"א. ב-2003 שיחקה ב"טובים השניים", קומדיית מצבים של המחזאי הבריטי ריי קוני, בה גילמה את דמותה של משרתת ספרדייה בבית מלון, ההצגה המצליחה רצה 350 פעמים. ב-2003 השתתפה בקברט הסאטירי "השמיים הם הגבול" מאת אפרים סידון, לצידם של טוביה צפיר, שלמה וישינסקי ושרון אלימלך, בו שיחקה ושרה.
ב-2004 השתתפה אשכנזי בהצגה "עיר הנפט" מאת הלל מיטלפונקט, בה שיחקה חיילת בלהקת צבאית, במסגרת התפקיד גם שרה. ב-2006 השתתפה בהצגה "גיבור מעמד הפועלים" מאת יהושוע סובול, בבימויו של עודד קוטלר. המחזה נכתב על-סמך מקרה אמיתי של פיטורים של נהגי אוטובוס בדרום. אשכנזי שיחקה בו בת, שכתוצאה מפטוריו של אביו של ארוסה, נהג האוטובוס, מבטלים את חתונתה. ב-2007 שיחקה בהצגה "מותו של סוכן", מאת ארתור מילר, בבימויו של מיכה לבינסון, שם שיחקה את אחת מנשות הבר.
ב-2006 השתתפה בסדנה שעודד קוטלר העביר בתיאטרון גבעתיים, בסיומה העלו מופע בשם "מובטל נולד", שנכתב על-סמך סצנות שנכתבו בסדנה על חיי מובטלים.
אשכנזי עשתה בשנים 2005–2006 לימודי תעודה בתרגום ועריכה באוניברסיטת תל אביב. בסמוך ללימודים תרגמה מאנגלית לעברית את המחזה "היערות" של דייוויד מאמט, והעלתה אותו בבית ציוני אמריקה ב-2008. היא שיחקה והפיקה את המחזה ביחד עם דניאל ברונפמן. זהו סיפורן של רות וניק, שתי נפשות תועות, ועל לילה אחד בחייהם שמשנה אותם. באוגוסט 2007 השתתפה בקורס למשחק מול מצלמה בברצלונה במשך חודש. מאז מאי 2008 משתתפת במחזמר "כנר על הגג" שרץ עד 2012 מעל 350 הצגות.
חרות אשכנזי כתבה את "ממלכת השוקולד של תותי", הצגת יחיד לילדים בחרוזים, אותה היא מפיקה ובה היא גם משחקת, הבמאי הוא יניב חיים. ההצגה הוצגה לראשונה בפסטיבל תיאטרונטו באפריל 2009, ומאז ועד 2012 היא רצה במקומות שונים. בהצגה אשכנזי מגלמת מוכרת בחנות שוקולד בשם תותי, והיא מגלמת גם את כל הלקוחות שלה, כ-8 דמויות, בכלל זה ילדה, ילד, זקן וזקנה, אמא, עולה חדש ועוד. אשכנזי הופיעה בהצגות פרינג' ושיחקה בהצגות ילדים שונות, בכלל זה בתיאטרון אורנה פורת ובתיאטרון הארצי לנוער. היא גם שיחקה בהצגות חינוכיות שונות במסגרת סל תרבות לנוער של משרד החינוך.
חרות אשכנזי כתבה את הספר "על אהבה ושוקולד", שראה אור בהוצאת מעריב בשנת 2009. בספר מסופרים סיפורים קצרים על אהבה, כשבסוף כל סיפור מובא מתכון קצר ומתוק.
רוברט קרפט
רוברט קרפט (אנגלית: Robert Lawson Craft; 20 באוקטובר 1923 - 10 בנובמבר 2015) היה מנצח אמריקאי ומחבר ספרים בנושאי מוזיקה. קרפט נודע בעיקר הודות לקשרי העבודה והידידות ההדוקים שלו עם איגור סטרווינסקי, שתרמו לעולם מספר הקלטות וספרים.
חרות אשכנזי
ביוגרפיה
חרות אשכנזי נשואה לגרי רופמן, אנימטור במקצועו, ולהם שני ילדים.
רוברט קרפט
קרפט נולד בקינגסטון, ניו יורק, ולמד בבית הספר למוזיקה ג'וליארד. הוא גילה עניין מיוחד במוזיקה עתיקה וביצירותיהם של קלאודיו מונטוורדי והיינריך שיץ, ובמוזיקה בת זמננו משל מלחיני האסכולה הווינאית השנייה ואחרים.
קרפט פגש את סטרווינסקי ב-1948 ומאז ועד מות המלחין בשנת 1971 המשיך לעבוד לצד סטרווינסקי בתפקידים רבים ושונים. הקשר, שבראשיתו הקצה לקרפט תפקיד צנוע למדי, התפתח בהמשך לשותפות אמנותית מלאה. קרפט כתב את הליברית לאופרת הטלוויזיה "המבול" והתגורר עם משפחת סטרווינסקי, תחילה בקליפורניה ואחר בניו יורק. קרפט נשאר בקשר עם אלמנת המלחין, ורה, עד מותה בשנת 1982.
חרות אשכנזי
תפקידים
הצגות פרינג'
רוברט קרפט
אחרי מות סטרווינסקי המשיך קרפט להופיע בקונצרטים ולכתוב. ספרו משנת 2002, An Improbable Life מתאר את חייו לפני, במשך ואחרי ידידותו עם סטרווינסקי. ספר הזכרונות מספר בהרחבה על ההשפעה שהייתה לסטרווינסקי על חייו.
חרות אשכנזי
תפקידים
דיבוב
רוברט קרפט
ניצוח
קרפט היה מנצח עטור פרסים, שניצח על רוב התזמורות החשובות בארצות הברית: הפילהרמונית של ניו יורק, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת סנט לואיס ותזמורת מינסוטה. כן הופיע עם תזמורות בעולם הרחב, בקנדה, באירופה, רוסיה, יפן, קוריאה, מקסיקו, דרום אמריקה, אוסטרליה וניו זילנד. קרפט היה האמריקאי הראשון, שניצח על "וויצק" ועל "לולו" של אלבן ברג. כן ניצח על ביצועי הבכורה של יצירות המופת המאוחרות של סטרווינסקי: "ממרומי שמיים", "אגון", "המבול", "אברהם ויצחק", "וריאציות", "אינטרואיטוס" ו"מזמורי רקוויאם".
ביקורת ומורשת
קרפט ידע גם ביקורת במהלך חייו. היו שראו בו חסיד שוטה או מלחך פנכה בכל הנוגע לסטרווינסקי. אחרים האשימו אותו בהובלת סטרווינסקי אל "אדמות הבור" של הסריאליזם בשנות ה-60'. כמתעד חיי סטרווינסקי ומורשתו, יש הטוענים, שמעמדו לא איפשר לו, בכל הפשטות, לשמש משקיף נייטרלי למלחין. ברור, שהאפשרות לגבש השקפה צלולה ומשוחררת מדעות קדומות לגבי איגור סטרווינסקי נתקלת בקשיים, לנוכח הקשרים האינטימיים והאישיים הכרוכים לאין הפרד בהשקפותיו ובכתביו המוזיקולוגיים של רוברט קרפט.
ואולם, לקרפט הייתה גם מורשת משל עצמו. הוא שמר על תפקידו כחלוץ ומחדש ביחס לאמנות המאה העשרים לכל אורך חייו, כמנצח וכמוזיקולוג. מלבד עבודתו על בסיס אינטימי עם אחד המוזיקאים הדגולים במאה העשרים, חיבר קרפט כרכים של כתבים אקדמיים ואישיים על סטרווינסקי ועל מלחינים אחרים. בשנת 2002 קיבל קרפט פרס בינלאומי בפסטיבל המוזיקה בקאן.
קרפט נפטר בפלורידה ב-10 בנובמבר 2015.
פרסומים
פרסומיו של רוברט קרפט כוללים:
רוברט קרפט גם תרגם וערך את סטרווינסקי, מבחר ממכתביו (2 כרכים, ניו יורק, 1982, 1984)
קלטת שמונה רצועות
קלטת שמונה רצועות הוא פורמט הקלטה שהיה פופולרי בין אמצע שנות ה-60 ועד תחילת שנות ה-80 של המאה ה-20.
קלטת שמונה הרצועות נוצרה ב-1964 על ידי קונסורציום בראשותו של היזם האמריקאי, ביל ליר.
פיתוח הפורמט והצגתו לשוק
ב-1953, הממציא האמריקאי, ג'ורג' איש, המציא את פורמט ההקלטה Fidelip ac , פורמט שממנה פותח קלטת שמונה הרצועות.
קלטת שמונה הרצועות תוכננה על ידי ריצ'רד קראוס ב-1963. תכנון זה הפחית את המורכבות המכנית של Fidelipac:
הצלחה מסחרית
קלטת שמונה רצועות, וכן קלטת ארבעת הרצועות, צמחו ונהיו פופולריים בזכות תעשיית הרכב המשגשגת. בספטמבר 1965, יצרנית כלי הרכב האמריקאית, פורד, הציגה נגני טייפ עם שמונה רצועות, שהותקנו במפעל, והותנקו על ידי סוחר כאופציה בשלושה מדגמי 1966 שלה (פורד מוסטנג הספורטיבית, פורד ת'אנדרבירד המפוארת ולינקולן היוקרתי). כמו כן, RCA רקורדס הציכה 175 קלטות שמונה רצועות של אמנים הרשומים תחתה. עד לפרסום דגמי 1967 של פורד, פורד הציעה ללקוחותיה אפשרות לשדרג את נגן ההקלטות שלהם. רוב קלטות שמונה הרצועות הותקנו בנפרד מהרדיו, אם כי יש כאלו שהותקנו בשילוב עם רדיו AM, וכן מקלטי AM/FM.
הפורמט זכה לפופולריות מתמדת בשל הנוחות והניידות שלו. נגני בית של הפורמט הוצגו לראשונה ב-1966. בסוף שנות ה-60, פורמט זה היה הגדול ביותר בשוק האלקטרוניקה הצרכנית בעיקר בשל הביקוש למערכות שמונה רצועות למכוניות. נגנים ניידים מסוג "Boombox" היו פופולריים גם כן, אך נגנים בעלי שמונה רצועות לא הצליחו לצבור פופולריות רחבה, ומעט מדי יצרנים הציעו אותם. עם זמינותן של מערכות מחסנית ביתיות, קלטות שמונה הרצועות החליפו את תקליטי הוויניל. גם בסוף שנות ה-60, מהדורות מוקלטות מראש בפורמט של שמונה רצועות הופיעו לכל היותר חודש אחרי יציאת מהדורות של תקליטי הוויניל. מאחר שהציע את ספריית המוזיקה הגדולה ביותר באותה תקופה, פורמט שמונה הרצועות נהיה ללא ספק לפופולרי ביותר בקרב הצרכנים.
מכונת הקריוקי הראשונה, שהשתמשה בפורמט שמונה הרצועות, יוצרה על ידי דייסקה אינואה ב-1971.
שימושים אחרים בפורמט
מערכת הבידור OMNI של מילטון בראדלי  היה משחק חידון אלקטרוני שיצא לראשונה ב-1980, בדומה למלך הטריוויה  ו-You Don't Know Jack, שהשתמש בפורמט של קלטת שמונה הרצועות להשמעת אודיו אנלוגי לשאלות, הוראות ותשובות, וכמו כן אותות דיגיטליים במחסן הנתונים על גבי סרט מגנטי ברצועות שנותרו כדי לטעון את התשובה הנכונה לספירת הניקוד. ב-1978, התאגיד מיגו השיק את הצעצוע החינוכי והרובוטי, , שהשתמש בפורמט הקלטה זה כדי לקבוע תשובות נכונות. ב-1977, החברה הסקוטית, GR International, הוציאה את מכונת התופים, Bandmaster Powerhouse. מכונת תופים זו השמיעה קלטות שמונה רצועות מותאמות אישית המכילות לולאות מקצבי תופים וכלי הקשה שהוקלטו בכלים אמיתיים.
ירידה בשימוש בפורמט
שנת השיא של מכירות קלטות שמונה רצועות בארצות הברית היה ב-1978. משנה זו ואילך, הייתה ירידה דרסטית במכירות של קלטות שמונה רצועות. בסוף שנות ה-70, קלטות שמונה רצועות הופיעו פחות בבתים ובכלי רכב.
בארצות הברית, קלטות שמונה רצועות הוצאו מחנויות קמעונאיות בסוף 1982 ותחילת 1983. עם זאת, עדיין היה ניתן להשיג חלק מקלטות שמונה הרצועות דרך קולומביה האוס ו-RCA עד סוף 1988. כמו כן, RadioShack המשיכה למכור, עד ל-1990, קלטות שמונה רצועות ריקות ונגנים לשימוש הקלטה ביתית.
הסופר קאפ האיטלקי 2012
הסופר קאפ האיטלקי 2012 היה המהדורה ה-25 של הסופר קאפ האיטלקי. הוא נערך ב-11 באוגוסט 2012, באצטדיון הלאומי בייג'ינג, שבבייג'ינג, סין. המשחק שוחק בין אלופת הסרייה א' לעונת 2011/12, יובנטוס, לבין מחזיקת הגביע האיטלקי של אותה העונה, נאפולי. יובנטוס ניצחה במשחק בתוצאה 4-2 לאחר הארכה. זאת הייתה הפעם השלישית בארבע שנים שבה משחק במסגרת מפעל זה התקיים בסין.
דודה (משפחה)
דודה היא אחות ההורה. דודה של ההורה (אחות הסב) היא דודה מדרגה שנייה. יש המכנים דודה גם את אשת הדוד ואת בת הדודה של אחד ההורים, דודה קשורה לאחייניה ב-25% מבחינה גנטית.
במספר שפות וביניהן בפולנית ובאלבנית ישנה מילה נפרדת לתיאור אחות האם ולתיאור אחות האב. דמות הדודה מוצגת רבות בספרות ילדים, לעיתים מתוארת הדודה שמגדלת את הילד לאחר שהתייתם כמו דודה פולי בהרפתקאותיו של תום סויר או דודה פטוניה בהארי פוטר ולפעמים היא מתוארת כאישה ערירית המשדרת עצבות.
בנג'מין תומפסון
בנג'מין תומפסון, הרוזן רמפורד (באנגלית: Benjamin Thompson, Count Rumford; בגרמנית: Reichsgraf von Rumford; 26 במרץ 1753 – 21 באוגוסט 1814) היה פיזיקאי וממציא בריטי יליד אמריקה שניסיונותיו ליצור תיאוריה פיזיקלית היוו חלק מהמהפכה של המאה ה-19 בתחום התרמודינמיקה. הוא שירת כלוטננט קולונל בדרגוני המלך האמריקאיים, חלק מהכוחות הבריטים הלויאליסטים, במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. לאחר סוף המלחמה הוא עבר ללונדון, שם כישוריו המנהליים זכו להכרה, הוא קודם לדרגת קולונל וקיבל תואר אבירות מהמלך ג'ורג' השלישי. כמעצב פורה, תומפסון גם שירטט עיצובים לספינות קרב. מאוחר יותר, הוא עבר לבוואריה, מונה לשליש הצבאי של נסיך בוואריה ובשנת 1792 קיבל את התואר רוזן מהאימפריה הרומית הקדושה.
שנים מוקדמות
תומפסון נולד ב-26 במרץ 1753 בכפר ווברן שבמדינת (אז מושבת) מסצ'וסטס, הבית בו נולד משומר כמוזיאון. הוא קיבל חינוך בסיסי בבית הספר של הכפר, והלך מדי פעם מרחק של כמעט 10 מייל לקיימברידג' עם ידידו המבוגר ממנו לואמי בולדווין על מנת להקשיב להרצאותיו של פרופסור ג'ון ווינטרופ בקולג' הרווארד. בגיל 13 הוא נאלץ לעבוד כדי לעזור בכלכלת המשפחה, ועבד כשוליה של ג'ון אפלטון, סוחר בנמל סיילם. תופסון הצטיין במסחר, ולראשונה בא במגע עם אנשים מלומדים מהחברה הגבוהה, כשהוא מאמץ רבים מהגינונים שלהם, כולל עניין במדע. כאשר הוא החלים בווברן מפציעה בשנת 1769, תומפסון ביצע ניסויים על טבעו של החום והתחיל להתכתב עליהם על לואמי בולדווין ואחרים. מאוחר יותר באותה השנה הוא למשך כמה חודשים עבור חנווני בבוסטון ולזמן קצר היה לשוליה של רופא בוובורן, ללא הצלחה.
מלחמת העצמאות האמריקאית
כאשר החלה מלחמת העצמאות האמריקאית תומפסון היה אדם בעל רכוש ומעמד בניו אינגלנד והתנגד להתקוממות. הוא היה פעיל בגיוס לויאליסטים כדי להילחם נגד המורדים. דבר זה הקנה לו את איבת הפטריוטים תומכי העצמאות, ולקראת סוף שנת 1774 המון זועם התנפל על ביתו של תומפסון. הוא ברח לקווי הבריטים, כשהוא נוטש את אשתו, כפי שהתברר, לצמיתות. תומפסון התקבל בברכה על ידי הבריטים, מסר להם מידע בעל ערך על הכוחות האמריקאים והפך ליועץ לגנרל תומאס גייג' וללורד ג'ורג' ג'רמיין.
במהלך העבודה עם הכוחות הבריטיים באמריקה הוא ערך ניסויים למדידת הכוח של אבק השריפה, שתוצאותיהם זכו לשבחים רבים כאשר פורסמו בשנת 1781 בפרוטוקולים הפילוסופיים של החברה המלכותית. בזכות ניסויים אלו הוא הגיע ללונדון בסוף המלחמה עם מוניטין של מדען.
שהות בבוואריה
בשנת 1785 תומפסון עבר לבוואריה והתמנה לשליש הצבאי של הנסיך הבוחר קרל תאודור. הוא שהה אחת עשרה שנים בבוואריה, ארגן מחדש את צבאהּ וייסד בתי עבודה לעניים. הוא גם המציא את מרק רמפורד, מרק מזין המיועד לעניים ומבוסס על תפוחי אדמה, והתחיל גידול של תפוחי אדמה בבאווריה. הוא למד שיטות לבישול, חימום ותאורה ובדק את המחירים היחסיים והיעילות של נרות שעווה, נרות חלב ומנורות שמן. לבקשתו של הנסיך קרל, הוא הקים את הגן האנגלי במינכן בשנת 1789. הגן קיים עד היום והוא ידוע כאחד מהגנים הציבוריים העירוניים הגדולים בעולם. הוא נבחר לחבר זר של כבוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 1789. בזכות הישגיו, תומפסון הפך בשנת 1792 לרוזן של האימפריה הרומית הקדושה. הוא לקח את השם "רמפורד" על שם העיירה רמפורד שבניו המפשייר בהּ נישא, שנקראה מאוחר יותר קונקורד, ונעשה רייכסגראף פון רמפורד (בעברית: הרוזן האימפריאלי רמפורד).
בשנת 1796, במסגרת מלחמות המהפכה הצרפתית, צבאות אוסטריה וצרפת פלשו לבוואריה וניסו כל אחת לכבוש את מינכן לפני שהצד השני יכבוש אותה. רמפורד הצליח להרוויח זמן בעזרת דיפלומטיה עד שהצרפתים נאלצו לסגת בעקבות תבוסה של אחד מצבאותיהם על הריין התחתון. בעקבות הניצחון רמפורד מונה למפקד משטרת בוואריה וקודם לדרגת גנרל.
חיים מאוחרים
בשנת 1798 רמפורד מונה על ידי הנסיך קרל תיאודור למיופה כוחו בלונדון (למעשה, שגריר בוואריה בבריטניה), אבל המלך ג'ורג' השלישי סירב לקבל את כתב האמנתו. אחרי 1799, הוא חילק את זמנו בין צרפת לאנגליה. ביחד עם סר ג'וזף בנקס, הוא ייסד את המכון המלכותי של בריטניה הגדולה בשנת 1799. השניים בחרו בסר האמפרי דייווי בתור המרצה הראשון. המכון שגשג והפך למפורסם בעולם בזכות מחקרו החלוצי של דייווי. העוזר של דייווי, מייקל פאראדיי ביסס את מעמדו של המכון כמעבדת מחקר ראשונה במעלה, שבנוסף ידועה בצדק בסדרת הרצאות פומביות שהפיצו את המדע לציבור הרחב. מסורת זו נמשכת עד ימינו, והרצאות חג המולד המשודרות בטלוויזיה מושכות אליהן קהל גדול.
תומפסון ייסד מתרומה שלו את מדליית רמפורד של החברה המלכותית והאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (והיה הראשון שזכה בה, בשנת 1800) ותרם פרופסורה (קתדרת רמפורד לפיזיקה) באוניברסיטת הארווארד. בשנת 1803 הוא נבחר לחבר זר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים ונעשה חבר בחברה הפילוסופית האמריקאית.
בשנת 1804 הוא נשא לאישה את מארי-אן לבואזיה, אלמנתו של הכימאי הצרפתי הדגול אנטואן לבואזיה (אשתו האמריקאית, שרה, אותה נטש בפרוץ מלחמת העצמאות האמריקאית, מתה בשנת 1792). תומפסון נפרד מאשתו השנייה אחרי שלוש שנות נישואים, אבל הוא התיישב בפריס והמשיך בעבודתו המדעית עד מותו ב-21 באוגוסט 1814. תומפסון נקבר בבית הקטן של אאוטאויל בפריס, לא הרחק מקברו נקבר אדריאן-מארי לז'נדר. אחרי מותו בתו מנישואים ראשונים, שרה תומפסון, ירשה את תארו והפכה לרוזנת רמפורד.
ניסויים בחום
הניסויים של תומפסון בתותחנות ובחומרי נפץ הובילו אותו להתעניין בטבעו של החום. הוא הגה שיטה למדידת החום הסגולי של חומר מוצק אך התאכזב כאשר הפיזיקאי השוודי יוהאן ווילקה פרסם את הגילוי המקביל שלו לפניו.
לאחר מכן תומפסון חקר את תכונות הבידוד התרמי של מספר חומרים, כולל פרווה, צמר ונוצות. הוא העריך נכונה שתכונות הבידוד של חומרים טבעיים אלו נובעים מכך שהם בולמים את ההסעה של האוויר. מכאן הוא יצא למסקנה השגויה והפזיזה משהו שאוויר, ולמעשה כל הגזים, הם מבודדי חום מושלמים. הוא גם ראה בתופעה כעדות לטיעון מן התכנון, בטענה שההשגחה העליונה סידרה את הפרווה של בעלי החיים בדרך שתבטיח את הנוחות שלהם.
בשנת 1797 תומפסון הרחיב את טענתו על בידוד מושלם גם לנוזלים. הרעיון ספג התנגדות ניכרת מהממסד המדעי, ובפרט מג'ון דלטון וג'ון לסלי שתקפו את הרעיון. לבדיקת הטענה של תומפסון נדרש ציוד מדויק באופן שעלה בהרבה על המכשור של התקופה. שוב, נראה שהוא הושפע מתפיסותיו התאולוגיות וסביר להניח שהוא ביקש להקנות למים מעמד מיוחס ונסי בהסדרת החיים האנושיים.
תומפסון נחשב לחלוץ בשימוש בשיטת הבישול סו-וויד הודות לניסוי שערך עם כתף כבש. הוא תיאר את השיטה באחד ממאמריו.
שקִיל מכני של חום
עבודתו המדעית החשובה ביותר של הרוזן רמפורד נערכה במינכן והתמקדה בטבעו של החום. במאמרו "חקירה ניסויית בנוגע למקור החום הנוצר כתוצאה מחיכוך" שפורסם ב-1798 וסיכם את תוצאות העבודה שלו הוא טען שהחום אינו יסוד הקלוריק אתו זוהה החום בחשיבה המדעית של אותו הזמן אלא צורה של תנועה. רמפורד בחן את החום המשתחרר בעקבות החיכוך הנוצר במהלך קדיחת קני תותח במפעל נשק במינכן. רמפורד טבל את קנה התותח במים וארגן כלי קדיחה קהה במיוחד. הוא הראה שהמים יכולים לרתוח תוך כשעתיים וחצי ושאספקת החום הנוצר מהחיכוך נראית כבלתי נדלית. רמפורד אישר שלא חל שינוי פיזי בחומר התותח על ידי השוואה בין החום הסגולי של המתכת שנקדחה מהתותח לבין החום הסגולי של המתכת הנשארת בתותח.
רמפורד טען שהיצירה הבלתי מוגבלת לכאורה של חום אינה תואמת את המודל הקלורי. הוא טען שהדבר היחיד שהועבר לקנה התותח הוא תנועה.
רמפורד לא עשה עוד ניסיונות נוספים לכימות החום הנוצר או למדידת השקיל המכני לחום. למרות שהעבודה זכתה לקבלת פנים עוינת, היא קיבלה חשיבות כאשר סייעה בביסוס חוקי שימור האנרגיה מאוחר יותר במהלך המאה ה-19.
קרינה קלוריפית ופריגוריפית
רמפורד הסביר את הניסוי של מארק-אוגוסט פיקטט, שמדגים החזרה של קור, על ידי ההנחה שכל הגופים פולטים קרניים בלתי נראות וגליות בנוזל האתרי. הוא ערך ניסויים כדי לתמוך את התיאוריות שלו על קרינה קלוריפית ופריגוריפית וטען שתמסורת החום היא תוצאת השילוב בין קרניים קלוריפיות (קרני חום) קרניים פריגוריפיות (קרני קור) והקרניים הנפלטות מהאובייקט. כאשר עצם קולט קרינה מעצם חם יותר (קרניים קלוריפיות) הטמפרטורה שלו עולה וכאשר הוא קולט קרינה מעצם קר יותר (קרניים פריגוריפיות) הטמפרטורה שלו יורדת.
אור ופוטומטריה
תומפסון עסק בפוטומטריה, מדידת האור. הוא בנה פוטומטר והנהיג את הנר הסטנדרטי, האב הקדמון של הקנדלה, כיחידת מידה של עוצמת ההארה. הנר הסטנדרטי שלו נעשה מחֵלֶב של ראשתן גדול-ראש לפי מפרט נוקשה. הוא גם פרסם מחקרים על צבעים "מתעתעים" או משלימים סובייקטיבית, הנגרמים על ידי הצללים הנוצרים כתוצאה משני אורות, אחד לבן ואחד צבעוני. תצפיות אלו צוטטו והוכללו על ידי מישל שוורל במאמרו "חוק ניגוד הצבע הסימולטני" שפורסם ב-1839.
המצאות ושיפורי תכנון
תומפסון היה ממציא פעיל ופורה, שפיתח שיפורים לארובות, אחים וכבשנים תעשייתיים. כמו כן הוא המציא דוד חימום כפול, כיריים ומכונת קפה מטפטפת. הוא המציא קנקן קפה מפעפע בעקבות עבודתו החלוצית עבור הצבא הבווארי, בה הוא שיפר את תזונת החיילים כמו גם את בגדיהם.
האח של רמפורד הוא אח שבו כניסת האוויר דרך הארובה מוגבלת על ידי מדף המותקן בתחתית הארובה. המדף בולם את כניסת האוויר החיצוני הקר לתוך החדר, מגביר את תנועת האוויר החם מהאח כלפי מעלה וכך משפר את יעילות החימום של האח ונותן שליטה טובה יותר על קצב הבעירה של הדלק, בין אם הוא עץ או פחם. בנוסף, השיפור בזרימת האוויר גרם לעשן לעלות כולו כלפי מעלה, במקום להתמהמה, להיכנס לתוך החדר ולעיתים קרובות לחנוק את הדיירים. תומפסון והעובדים שלו התאימו אחים על ידי הוספת לבנים לתוך האח כדי להפוך את הקירות הצדדיים שלו לזוויתיים והוספת מדף לתחתית הארובה. בתים אופנתיים רבים בלונדון הותאמו להנחיות שלו, ונהפכו לנקיים מעשן.
תומפסון נהפך לכוכב כאשר החדשות על ההצלחה שלו התפשטו. העבודה שלו גם הייתה רווחית מאוד, ורבים חיקו אותה אחרי שהוא פרסם את הניתוח שלו על הדרך שארובות עובדות. במובנים רבים, הוא מזכיר את בנג'מין פרנקלין, שגם הוא המציא סוג חדש של תנור חימום.
שימור החום היה נושא חוזר בעבודתו, ונזקפת לזכותו גם המצאת הביגוד התרמי.
כבשנים תעשייתיים
תומפסון שיפר באופן משמעותי את התכנון של כבשנים לייצור סיד, ועד מהרה נבנו כבשני רמפורד ברחבי אירופה. החידוש המרכזי בהמצאה היה הפרדה בין חומר הבעירה לבין אבן הסיד, כך שהסיד שיוצר על ידי חום הכבשן לא זוהם על ידי האפר הנוצר מהאש.
ג'וזפה דורדוני
ג'וזפה "פינו" דורדוני (באנגלית: Giuseppe "Pino" Dordoni; 19 במאי 1939 - 24 באוקטובר 1998) היה אתלט איטלקי בתחום של הליכה תחרותית. אלוף אולימפי (הלסינקי 1952) ואלוף אירופה (בריסל 1950) בהליכה ל-50 ק"מ. אלוף איטליה בהליכה ל-10 ק"מ (11 זכיות), בהליכה ל-20 ק"מ (10 זכיות) ובהליכה ל-50 ק"מ (5 זכיות).
ביוגרפיה
ג'ודפה דורדוני נולד ב-1926 בפיאצ'נצה, איטליה. ב-1943 הצטרף לרפובליקה הסוציאלית האיטלקית הפשיסטית ועם כיבוש איטליה, ב-1945, על ידי בעלות הברית הושם במעצר במחנה קולטנו שאכלס כ-32,000 מחברי הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית וכן משתפי פעולה עם הגרמנים.
ב-1945 שוחרר מהמחנה והחל להתאמן בהליכה תחרותית כשכבר ב-1946 ניצח לראשונה באליפות איטליה בהליכה ל-10 ק"מ. הקריירה הספורטיבית של דורדוני נמשכה עד 1960 ובמהלכה השתתף בארבע אולימפיאדות.
לאחר פרישתו השתלם כטכנאי והחל מ-1962 אימן את נבחרת איטליה בהליכה תחרותית וליווה אותה בעוד שבע משחקים אולימפיים. חניכו המוכר ביותר היה אבדון פמיק שזכה בשתי מדליות אולימפיות.
1948
באולימפיאדת לונדון סיים דורדוני במקום התשיעי בהליכה ל-10 ק"מ.
1950
באליפות אירופה שנערכה בבריסל, בלגיה זכה דורדוני במדליית זהב בהליכה ל-50 ק"מ בתוצאה של 4:44:43 שעות לפני ג'ון לינגרן (4:43:25 שעות) וורנר לינגרן (4:49:28 שעות), שניהם משוודיה.
1951
במשחקי הים התיכון שנערכו באלכסנדריה, מצרים זכה דודוני במדליית זהב בהליכה ל-10 ק"מ בתוצאה של 51:39.6 דקות לפני את'נסיוס אפוספוריס מיוון (54:28.0 דקות) ווהיב סלח ממצרים (1:02:20.9 שעות).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת הלסינקי זכה דורדוני במדליית זהב בהליכה ל-50 ק"מ בשיא משחקים של 4:28:07.8 שעות לפני יוזף דולז'ל מצ'כוסלובקיה (4:30:17.8 שעות) ואנטל רוקה  מהונגריה (4:31:27.2 שעות).
1954
באליפות אירופה שנערכה בברן, שווייץ לא הצליח דורדוני לסיים את תחרות הליכה ל-50 ק"מ.
1955
במשחקי הים התיכון שנערכו בברצלונה, ספרד זכה דודוני במדליית זהב בהליכה ל-10 ק"מ באליפות משחקים של 48:21.8 דקות לפני רולנד גריסה (48:44.2 דקות) ולואי שבלייה (49:47.4 דקות), שניהם מצרפת.
1956
באולימפיאדת מלבורן סיים דורדוני במקום התשיעי בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:35:00.4 שעות.
1958
באליפות אירופה שנערכה בסטוקהולם, שוודיה סיים דורדוני במקום השישי בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:36:16.2 שעות. באותן תחרויות לא סיים דורדוני את התחרות בהליכה ל-50 ק"מ.
1960
באולימפיאדת רומא סיים דורדוני במקום השביעי בהליכה ל-50 ק"מ בתוצאה של 4:33:27.2 שעות.
1961
באליפות אנגליה שנערכה ב-1961 זכה דורדוני במדליית כסף בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:46.2 דקות אחרי קן מת'יוז מאנגליה (13:24.6 דקות) ולפני קולין וויליאמס מאנגליה (14:12.8 דקות).
SIEM
SIEM (ראשי תיבות באנגלית של: Security Information and Event Management לפעמים מכונה בקיצור גם:SIM, SEM, תרגום: ניהול אבטחת מידע ואירועים) היא התקן או תוכנה המנתחת לוגים המגיעים מרכיבי תקשורת ותוכנות שונות.
המערכת מקבלת נתונים ממערכות ארגוניות שונות, מנתחת אותם ומאפשרת בקרה על תהליכים ואירועים, הפקת דוחו"ת, זיהוי פרצות אבטחה ותגובה למתקפות המתרחשות בזמנים שונים. למערכת הניהול הגבלת נפח אחסון שניתן להרחבה בעזרת יישום מבוזר המעבד כמויות גדולות של נתונים כדוגמת האדופ.
מערכות SIEM כוללות בתוכן גם מערכות SIM (מערכת לניהול אבטחת מידע) וגם מערכות SEM (מערכת לניהול אירועים).
מאפיינים
למערכת לניהול אירועי אבטחת מידע יכולות רבות כגון:
דיווה די
דיווה די היא דמות דראג קווין המגולמת על ידי האמן דניאל יאיר (נולד ב-10 בנובמבר 1971), והיא מלכת הדראג הפעילה הוותיקה ביותר בישראל המופיעה מזה כ-30 שנים.
ביוגרפיה
יאיר גדל במשפחה חילונית בירושלים. בצעירותו למד בלט קלאסי ואופרה, ואף דגמן תקופה מסוימת. בתחילת שנות ה-90 עבד כרקדן מועדונים בירושלים. כבר בראשית דרכו הופיע במראה עמום מגדרית. תחילה כונה על ידי העיתונות 'דני הכתום' או 'דני השקוף' על שם תלבושות שנהג ללבוש ובהמשך קיבל את שם הבמה דני רקדני, מאיש חיי הלילה הירושלמי ינקי בכר. בנערותו היה חובב של סרט הקאלט מופע הקולנוע של רוקי וביום הולדתו ה-16 הופיע בהקרנה פעילה של הסרט שהייתה גם הפעם ה-300 בה צפה בו. מרבית הופעותיו בתקופה זו היו דווקא מחוץ לסצנת המועדונים הגאים של ירושלים. הופעת הדראג המקצועית הראשונה שלו הייתה ב-1 באוגוסט 1990 והופעותיו הראשונות היו בחצר החאן. בהיעדר מלכות דראג מבוגרות יותר ללמוד מהן את התחום, נעזר יאיר בספרים וסרטים מחו"ל. סיפור אהבה בשלושה פרקים השפיע עליו לדבריו במיוחד.
יאיר הוא בעל תואר שני בספרות השוואתית מהאוניברסיטה העברית. במחקרו האקדמי בחן את הייצוג המגדרי של דמויות הנשים בתיאטרון השייקספירי (אשר גולמו במקור על ידי גברים). לטענתו, דראג איננו עוסק בנשים ובנשיות בלבד, אלא מהווה מעין מגדר בפני עצמו המאמץ גם אספקטים קיצוניים של התנהגויות שמיוחסות לנשיות אך מותיר על כנם גם דפוסי ההתנהגות המזוהים כגבריים בו בזמן.
על אף שהופעותיו אינן מכילות בהכרח תוכן פוליטי מפורש, יאיר מתייחס לעצם אמנות הדראג בכלל, ולבחירה לפתח את הדראג הירושלמי בפרט כאל אמנות פוליטית. לתקופה מסוימת בצעירותו אף חי בירושלים כשהוא לובש דראג גם שלא במסגרת הופעות
דיווה די
את השם דיווה די אימץ יאיר בשנת 1994. עד שנת 1998 הופיעה דיווה די במופעי סולו, ואז הקימה יחד עם האמנית סילבי ורסקו (ארז מור מושיוב) את הצמד 'תאומות הנשייה' שהופיע במשך שנה במופע בשם דראגסטור בתיאטרון צוותא. בשנת 2001 השתתפו הצמד במופע בשם 'עקב בצד אגודה'. ב-1995 השתתפה בפתיחת התערוכה 'זז בין המינים'. דיווה די הנחתה את מצעדי הגאווה הראשונים בירושלים בשנים 2002 ו-2003.
ב-2004 הקימה דיווה די יחד עם אמניות הדראג הירושלמיות גלינה פור דה-ברה, טלולה בונט, קיארה דופלה, ג'ינג'ר וליידי דיי את הרכב 'פאות קדושות' בתיאטרון החאן. בשנת 2007 הופיעה עם ההרכב בסן פרנסיסקו כחלק מחגיגות 25 שנה לקהילה היהודית הרפורמית, קהילת "שער הזהב". ב-2009 השתתפה כחלק מההרכב בסדרה תמיד אותו חלום וב-2015 השתתפה עם ההרכב גם בתוכנית הבידור 'הכל הולך'. בשנת 2014 עלה מופע מחודש של פיאות קדושות בבימויו של אמיר פרישר גוטמן שעיצוב התלבושות והפאות אליו נעשה על ידי דיווה די בשיתוף עם אלה קולסניק.
ב-2016 הופיעה בתפקיד עצמה בהפקה הישראלית של בנות הזהב. בשנת 2012 עלתה דיווה די גם במופע יחיד בשם 'מסקנות ותאונות'.
כמלכת הדראג הוותיקה בישראל, דמותה של דיווה די מתייחסת רבות לגילה, כמו גם ל'תלמידות' הרבות שחנכה לאורך השנים ('בנותיה'). דמותה מתאפיינת בהומור שחור ובוטה והיא מרבה ללגלג על עמיתותיה הצעירות ממנה, על הקהל ועל עצמה.
חיים אישיים
בשנת 2021, אימץ יאיר את השם דיווה די באופן רשמי, ושמו בתעודת הזהות דניאל דיווה די יאיר.
עמק איסקה
עמק איסקה (באנגלית: Isca Valley) הוא עמק צר שאינו מכוסה קרח בארץ אואטס שבאנטארקטיקה.
העמק נמצא ממערב לעמק איטונה; והוא ממוקם 3 קילומטרים ממזרח - צפון-מזרח להר הייבן שברכס בריטניה.
עמק איסקה ממוקם בגובה של 1,951 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
השם של הרמה, בדומה לשמות אתרים רבים אחרים ברכס בריטניה, נקראים על שם אתר בבריטניה הרומית. איסקה היה שמו הרומי של הנהר אקס בסאמרסט, באנגליה של ימינו.
על התורה
שם האתר מבוסס על דבריו של שמעון הצדיק ב:.
מטרתו של האתר היא לשמש "פורטל ללימוד התנ"ך שמספק את המקורות, הכלים, המתודות, והטכנולוגיה, שעוזרים למחנכים, חוקרים, והציבור הרחב לעורר את התורה לתחייה בבית, בכיתה, ובבית המדרש".
מלבד ספרייה דיגיטלית של טקסטים תורניים, האתר מספק כלים אינטראקטיביים ללימוד תנ"ך, בהם קונקורדנציה, וכלי בשם "מעבדת התנ"ך", המאפשר ניתוח ספרותי של טקסט יחיד, או השוואה של שני טקסטים. ניתן למצוא באתר מאמרים העוסקים בעיונים בתנ"ך בשלל דרכים, החל מרשימות נושאים לעיון בפרשת השבוע, וכלה במאמרים העוסקים בפרשנות התנ"ך באמנות. האתר מתמקד בהנגשת שלל הגישות הפרשניות לתנ"ך, והוא מכיל מדור מיוחד העוסק בפרשני המקרא היהודים, קורות חייהם, מפת התקופות והמקומות בהם פעלו, וסיכומים של גישות פרשניות בנושאים ספציפיים.
מטרתן של מגוון שיטות העיון שהאתר מציע, היא לעזור ללומדים להכיר את העומק והרוחב של הטקסט המקראי ופירושיו, ולתת להם "מבט פנורמי ותלת־ממדי על התורה". כמו כן, האתר מיועד לספק למחנכים ומורים משאבים מועילים להוראת התנ"ך, כאוצרות מידע זמינים, ועזרים ויזואליים.
ברונטוסקורפיו
ברונטוסקורפיו (שם מדעי: Brontoscorpio; משמעות השם: "עקרב הרעם") הוא סוג של עקרב נכחד שחי בתקופת הסילור והדבון וחי בימים. מאובניו התגלו במחוז ווסטרשייר באנגליה מגף רגל באורך 10 ס"מ.
בתרבות
עקרב זה הופיע בסדרה ללכת עם מפלצות שם נראים כמה פרטים שטורפים דגי צפלספיס ועוד פרט נטרף על ידי פטריגוטוס.
מייקל מרקס
מייקל מרקס (באנגלית: Michael Marks) היה יזם יהודי-אנגלי ממוצא ליטאי, ממייסדי חברת "מרקס אנד ספנסר".
ביוגרפיה
מרקס נולד ביוני 1859 (יש האומרים ב-1863), בעיר סלונים שבאימפריה הרוסית, בתחומי בלארוס של ימינו, למשפחה של יהודים-פולנים. בסביבות שנת 1882 היגר לעיר לידס בממלכה המאוחדת, שם עבד בחברה בשם "באראן", שהייתה ידועה בכך שהעסיקה מהגרים יהודים. בשנת 1884 פגש מרקס את אייזק דיוהרסט, איש עסקים מקומי. מרקס החל לקנות סחורה מהחברה של דיוהרסט, ולמכור אותה בעיירות הסמוכות. כך מרקס הצעיר הצליח לצבור את הונו הראשון ולפתוח דוכן בשוק הפתוח של לידס. בדוכן שלו השתמש מרקס בסלוגןː "אל תשאל כמה זה עולה - הכֹּל בְּפֶּני". בנוסף, מרקס החליט לשכור מקום בשוק מקורה בלידס. גם כאן בחלק מן הדוכנים השתמש מרקס בסלוגן של "הכל בְּפֶּני". מרקס הרחיב את רשת הדוכנים שלו למקומות נוספים ביורקשייר ולנקשייר.
מרקס אנד ספנסר
בשנת 1894 החליט מרקס להרחיב את העסק ולהשיג לעצמו שותף עסקי. דיוהרסט הציע למרקס את תומאס ספנסר, הקופאי שלו, בשל ניסיונו וקשריו העסקיים. מרקס הסכים להצעה, ויחד הצליחו מרקס וספנסר לפתח רשת של חנויות בערים כמו מידלסברו, מנצ'סטר, בירמינגהם, ליברפול, בריסטול, שפילד, סנדרלנד וקארדיף. העסק זכה לשם "מרקס אנד ספנסר".
מתיאס סולה
מתיאס סולה מלבאנו (בספרדית: Matías Soulé Malvano; נולד ב-15 באפריל 2003 במאר דל פלאטה שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק עמדת קשר הכנף בקבוצת יובנטוס מהסרייה א'.
מייקל מרקס
מרקס אנד ספנסר
מרקס, שקיבל אזרחות בריטית ב־1897, המשיך לפתח את העסק עד מותו בגיל 48, ב-31 בדצמבר 1907 בסלפורד.
מתיאס סולה
קריירת מועדונים
סולה גדל במחלקות הנוער של קימברלי, ולס סארספילד ויובנטוס. ב-30 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-0 על סלרניטנה במסגרת המחזור ה-15 בסרייה א' לעונת 2021/2022. ב-11 באוקטובר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 2-0 למכבי חיפה במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023.
מסדר לאופולד
מסדר לאופולד (בצרפתית: L'ordre de Léopold; בפלמית Leopoldsorde) הוא העיטור החשוב ביותר בבלגיה. הוא מוענק, הן לאזרחי בלגיה והן לזרים, כהוקרה לתרומה אזרחית או צבאית יוצאת מגדר הרגיל. המסדר נוסד ב-1832 ונקרא על שם לאופולד מלכה הראשון של בלגיה.
סמלו של המסדר הוא צלב מלטזי ופניו מצופים אמייל לבן. באמצע הצלב מדליון ובו אריה על רקע שחור, ובהיקפו טבעת באמייל אדום ועליה הכתובת "באחדות כוחנו" בצרפתית ובפלמית. מעל הצלב כתר. מתחת לכתר זוג חרבות צלובות לאנשי צבא וזוג עוגנים לאנשי צי.
דרגות העיטור
לעיטור חמש דרגות:
מפקד עליון (Grand Cordon).
קצין גבוה
מפקד
קצין