cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cheek to Cheek
הפקה
את השיר הראשון באלבום, "Anything Goes" הקליט בנט בשיתוף הפעולה שלו בשנת 1959 עם קאונט בייסי ותזמורתו "Strike Up the Band", שאליו נחשפה גאגא לראשונה כשהייתה בת 13. גאגא אמרה כי חשבה שהשיר הוא שיר מצחיק עם "אווירה סקסית ועוצמתית אמיתית, וזה רק מפני שאנחנו נהנים לשיר את זה". "Nature Boy" שוחרר לראשונה כסינגל בשנת 1948 על ידי קול, והוא הפך להצלחה מסחרית. השיר על מדבר על "ילד מכושף מוזר", שנכתב על ידי כותב השירים האקסצנטרי עדן אהבז, כולל שיתוף כלי נגינה מחלילים ותופים, ועיבוד תזמורתי.
עבודת אומנות והוצאה
ב־12 בדצמבר 2013, בנט חשף לרשת הטלוויזיה, CNN כי יציאת האלבום התעכבה ותאריך השחרור הסופי שלו אושר ב-18 במרץ 2014. עדנה גונדרסון מהעיתון USA Today דיווחה כי האלבום התעכב פעם נוספת וצפוי לצאת בסוף 2014. מאוחר יותר באפריל 2014, במהלך ההצדעה של המוזיאון האמריקאי לקולנוע לקווין ספייסי, אמר בנט לכתב כי האלבום ייצא במהלך חודש ספטמבר. ב-29 ביולי 2014, בנט וגאגא הופיעו בתוכנית The Today Show כדי להודיע רשמית על שיתוף הפעולה ביניהם ואישרו את תאריך השחרור הסופי בארצות הברית ב-23 בספטמבר 2014. האלבום פורסם לראשונה באוסטרליה ובגרמניה ב-19 בספטמבר 2014. בנט אמר לבילבורד שהם קיבלו השראה גם מהמחזמר של פורטר מ-1936, Red, Hot and Blue, להמשך אפשרי עבור האלבום. הוא רצה לבחון כיצד Cheek to Cheek התקבל לאחר שחרורו, אך גאגא רצתה להתחיל לעבוד על שיתוף הפעולה "מייד". בנט הוסיף כי: "אנחנו נעשה שני אלבומים ברצף. ננסה לנסות לעשות את זה בהקדם האפשרי".
הצלם סטיבן קליין צילם את עטיפת האלבום, והיה אחראי לרעיונות האמנותיים שמאחורי אריזת המהדורה. הוא פיתח גם את עטיפת הכריכה של הסינגל המוביל, "Anything Goes". ב-18 באוגוסט 2014 פרסמה גאגא את אומנות העטיפה הרשמית של האלבום, שהראתה אותה יחד עם בנט יושבים ומחזיקים ידיים. היא הסבירה כי התמונה נעשתה בעת שהיא ובנט ישבו ודיברו כשקליין צילם אותם בפתאומיות. למהדורה הסטנדרטית, בנט וגאגא מוצגים בעיתון בניו יורק עם שם האלבום על גבי התמונה, ואילו במהדורת הדלוקס כוללת את אותה התמונה ללא כריכת העיתון. את המראה של גאגא עם התלתלים השחורים המסיביים שלה בתמונה, השווה קורטנה רמיסטי מעיתון הניו יורק דיילי ניוז לדמותה של הזמרת שר מהקומדיה הרומנטית האמריקאית מוכת ירח משנת 1987.
הופעות חיות
ביוני 2014, גאגא החלה לקדם את האלבום באמצעות סדרת הופעות יחד עם בנט, והראשונה שבהן הייתה בבית הספר לאמנויות פרנק סינטרה בניו יורק. בבית הספר, שהוקם על ידי בנט ואשתו סוזן קרואו, הזוג הופיע כצמד ולחוד, וענו על שאלות מהקהל. גאגא הופיעה עם בנט בפסטיבל הג'אז הבינלאומי במונטריאול, וכיכבו בפרסומת לחג של חברת H&M, בבימויו של יוהאן רנק עם השיר, "(It Don't Mean a Thing (If I Ain't Got That Swing". במסיבת שבוע האופנה בניו יורק של שנת 2014 ביצעה גאגא את השיר, "Ev'ry Time We Say Goodbye", והקדישה אותה לבן זוגה באותה תקופה, לשחקן טיילור קיני.
ב-13 וב-14 בספטמבר 2014, רשת הקניות הביתית (HSN) שידרה ספיישל של הצמד שכותרתו "Tony Bennett and Lady Gaga: Cheek to Cheek". הספיישל המוזיקלי העניק למעריציה מראה בלעדי מאחורי הקלעים בעת יצירת האלבום, כמו כן צילומים שלא נראו עד אותו יום של גאגא ובנט בשיתוף פעולתם באולפן ההקלטות אשר גם הציג את תהליך בחירת שיריהם מתוך ספר השירים האמריקאי הגדול. לפני ההודעה על שחררו, נערכה הופעה בתיאטרון רוז במרכז לינקולן לאומנויות הבמה בניו יורק ב-28 ביולי בשם, "!Tony Bennett and Lady Gaga: Cheek to Cheek Live" אשר שודרה לאחר מכן ברשת הטלוויזיה האמריקאית PBS ב-24 באוקטובר 2014. ב-20 בינואר 2015, יצא לאור DVD רשמי של ההופעה אשר הועמדה בטקס פרסי האמי ה-67 לפרס.
בכתיבה עבור סיאטל פוסט אינטליגנצ'ר, מאט רוש, ציין כי הקונצרט המקורי היה ארוך בהרבה מהשידור, בגלל הזמן שלקחה גאגא להחלפת תלבושותיה ובנוסף החמיא להופעתו של בנט באומרו "בגיל 88, טוני בנט המדהים ... עדיין יכול לספק את הסחורה, ואת הביצוע הסולו שלו לשיר "?How Do You Keep the Music Playing" הוא גולת הכותרת הגואה של הספיישל. הקשר של בנט עם גאגא נראה אמיתי, ויש להם כימיה מוזיקלית מתוקה ולא כפויה". בראד אוסוולד מהעיתונות החופשית וויניפג התרשם המסירה הקולית של הצמדים, ואמרה כי "הקרונר בן ה-88 ודיוות הפופ בת ה-28 מתמזגים בצורה חלקה כשהם משרתים גרסאות דואט מתנדנדות לסטנדרטים כאלה". מבקר הטלוויזיה בניו יורק דיילי ניוז, דייוויד הינקלי, שהעניק לקונצרט ארבעה מתוך חמישה כוכבים, הופתע מכך שליידי גאגא הייתה "זמרת רבת פנים, לא רק דיווה מחולית" וקבעה כי גאגא טיפלה בצד האופנתי באירוע. הוא סיים את הביקורת והצהיר כי "השירה באופן כללי מוצקה. בנט עדיין יכול להכות כמה תווים מדהימים, וחשוב מכך, הוא מבין את השירים". רנד דורן מחדשות דאלאס מורנינג כתב חמש סיבות מדוע אנשים לא צריכים לפספס את הספיישל וטען כי "המופע מלא עד אפס מקום בהופעות מדהימות כדי להיות מוכנים ללילה של אושר מוזיקלי".
סינגלים
"Anything Goes" - הסינגל הראשון מהאלבום שיצא לאור ב-29 ביולי 2014. תחילה יצא בהורדה דיגיטלית ולאחר מכן הופץ הווידאו קליפ שלו להזרמות מדיה בעמודי ה-Vevo ו-YouTube הרשמים של גאגא. בקליפ נראים גאגא ובנט מקליטים את הסינגל ושירים נוספים מהאלבום. נכון לחודש אוקטובר 2017 הקליפ קיבל מעל ל-6 מיליון צפיות. בבריטניה, "Anything Goes" הגיע למיקום ה-174 במצעדים הסינגלים הרשמי ב-9 באוגוסט 2014 ובספרד הופיע לראשונה במקום ה-40 במצעד הרשמי. השיר גם כבש את מצעד שירי הג'אז של בילבורד והפך לשירה השני של גאגא במקום זה.
"I Can't Give You Anything but Love" - הסינגל השני והאחרון מהאלבום הופץ ב-19 באוגוסט 2014. גאגא הודיעה על הפצתו בחשבונה בטוויטר בשיתוף עטיפת הסינגל. קליפ השיר הופץ ב-26 באוגוסט שמראה את גאגא כמו בקליפ של הסינגל הראשון, מקליטה בשיתוף בנט שירים באולפן ההקלטות ומחליפה מספר תלבושות ופאות. השיר כבש את מצעד שירי הג'אז של בילבורד ב-16 בספטמבר והפך לשירה השלישי של גאגא במקום הראשון לאחר הסינגל הראשון והשיר "The Lady Is a Trump" משנת 2011, בצרפת הגיע למקום ה-173 במצעד הרשמי. "Nature Boy" הופץ כסינגל שיווקי מהאלבום ב-16 בספטמבר 2014 על ידי הזרמות מדיה בערוצה של גאגא ב-Vevo.
סיבוב הופעות
בנט אישר כי הוא וגאגא יקדמו את "Cheek to Cheek" בשנת 2015 עם סבב הופעות בשם "Cheek to Cheek Tour". לדבריו, "גאגא עייפה מלהופיע במקומות ענקיים, והיא רוצה להופיע עם הסבב במקומות קטנים יותר במשך שלושה-ארבעה ימים לפחות, או במשך שלושה-שישה שבועות". בנט הסביר גם שהוא רגיל לנגן באולמות מוזיקה אקוסטיים ובתיאטרונות בחוץ, ולכן גאגא אמרה, "אני לא מעוניינת לנגן ל-45,000 איש בלילה". בנט, "כך שמיקומה של גאגא ימצא בכול שלושה או ארבעה ימים, או שלושה או ארבעה שבועות, במקום אחד בכל פעם, ככה היא רוצה לעבוד איתי". הסבב החל ב-30 בדצמבר 2014 והסתיים ב-1 באוגוסט 2015 עם כ-15.3 מיליון דולר של הכנסות מ-36 הופעות ומעל ל-176,267 כרטיסים שמכר. כ-28 מההופעות התרחשו באמריקה הצפונית ו-8 באירופה.
פרידריך מישר
יוהנס פרידריך מישר (בגרמנית: Johannes Friedrich Miescher; 13 באוגוסט 1844, בזל – 26 באוגוסט 1895, דאבוס) היה רופא, פיזיולוג וביולוג שווייצרי, פרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת בזל. ב-1869, בעודו עובד במעבדות פליקס הופה-זיילר באוניברסיטת טיבינגן, בודד מישר חומרים עתירי זרחה מתאי דם לבנים, אשר מזוהים היום כחומצת גרעין. גילוי זה סלל את הדרך לזיהוי ה-DNA כגורם אשר אחראי על התורשה. הגילוי פורסם לראשונה ב-1871, ובתחילה לא התבררה מידת חשיבותו. אלברכט קוסל היה זה שהתחיל לחקור את המבנה שלו.
Cheek to Cheek
סיבוב הופעות
לסבב יצא גם DVD בשם "!Tony Bennett and Lady Gaga: Cheek to Cheek Live", שקיבל מועמדות לטקס פרסי האמי ה-67 אך לא זכה. הוא נכנס למספר מצעדי DVD ברחבי העולם בהם הגיע לעשרת המובילים באיטליה, בצרפת, בבריטניה, באוסטריה ובאוסטרליה, ולמקום הראשון בבלגיה (ולוניה) ובמצעד ה-DVD של בילבורד בארצות הברית. דייב ווקר ממגזין טיימס החמיא לשירתה של גאגא, והשווה אותם לזו של הזמרת לייזה מינלי. בביקורתו של טיי פנדלברי ל-"CNET" אשר נכח במהלך הקלטת הספיישל והעיר כי "ללא המנגינה האוטומטית ושאר התעסקות אלקטרונית, ליידי גאגא באמת יכולה לשיר", אך מצא שקולו של בנט לפעמים "קצת קרקור". הוא גם הבחין שכל הקונצרט צולם במיוחד לטלוויזיה, ללא כל אינטראקציה של קהל ושתיקות מתות בין שיר לשיר".
פרידריך מישר
גם אביו (פרידריך מישר-היס) וגם דודו (וילהלם היס) היו פרופסורים לאנטומיה באוניברסיטת בזל. כנער הוא סבל מליקויי שמיעה בשל תוצאות לוואי של מחלת הטיפוס. מישר למד רפואה באוניברסיטת בזל וב-1865 עבד עם הכימאי אדולף שטקר באוניברסיטת גטינגן. הוא נאלץ להפסיק את לימודיו בשל התקפה נוספת של מחלת הטיפוס, אך סיים את בית הספר לרפואה ב-1868.
פרידריך מישר נפטר בשנת 1895 כתוצאה ממחלת השחפת.
Cheek to Cheek
אמריקה הצפונית
ביציאתו "Cheek to Cheek" הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 בארצות הברית עם כ-131,000 עותקים שמכר בשבוע הראשון ובכך, והפך לאלבומה השלישי של גאגא במקום הראשון במצעד ולשני של בנט. כאשר האלבום הגיע למקום הראשון בנט הצליח לכבוש את שיאו שהושג בעבר ב-2011 עם אלבומו, "Duets II" בכך שהפך לאמן המבוגר ביותר שכובש את המצעד (בגיל 88 שנים). הופעת הבכורה של האלבום בראש המצעד גם הפכה את גאגא לאמנית הראשונה בעשור 2010 שמחזיקה ב-3 אלבומים במקום הראשון. בנוסף גם כבש את מצעד אלבומי הג'אז של בילבורד. יחד עם הבילבורד 200 ומצעד אלבומי הג'אז, "Cheek to Cheek" הגיע למיקום הרביעי במצעד האלבומים הדיגיטליים, ונכון לחודש מרץ 2017, האלבום מכר יותר מ-750,000 עותקים במדינה והפך לאלבום השביעי של בנט עם חצי מיליון מכירות במדינה, ולחמישי של גאגא. בנוסף, לאחר שמכר מעל ל-500,000, הוכתר כאלבום זהב על ידי "איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי" (RIAA). בקנדה, "Cheek to Cheek" הופיע לראשונה במיקום השלישי במצעד האלבומים הקנדיים עם כ-10,000 שמכר עותקים בשבוע לצאתו. לאחר מכן ב-7 בינואר 2015 כאשר מכר מעל ל-80,000 עותקים במדינה הוכתר כתואר פלטינה.
אירופה ואוקיאניה
בבריטניה, האלבום הופיע לראשונה במיקום ה-10 במצעד האלבומים הבריטי עם מכירות של 10,469 עותקים, מה שהופך אותו לאלבום החמישי של גאגא שנכנס לעשרת המובילים במדינה, ולשלישי של בנט. בשבועו השני במצעד, "Cheek to Cheek" ירד למקום ה-24 לאחר שמכירותיו ירדו ל-4,081 עותקים. בשל הופעותיהם של בנט וגאגא לקידום האלבום, הוא חזר בשבועו החמישי למקום ה-12 ומכר 6,257 עותקים. בחודש נובמבר 2015, האלבום הוסמך על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי כאלבו כסף עבור מכירת של מעל 60,000 עותקים. באירלנד האלבום נכנס לראשונה מחוץ לעשירייה הפותחת של מצעד האלבומים האירי במקום ה-12, וירד למיקום ה-24 בשבוע הבא. בשבועו החמישי, עלה מהמיקום ה-50 ל-24. באוסטרליה, "Cheek to Cheek" הופיע ביציאתו במספר השביעי במעד האלבומים הרשמי והפך לאלבום השני בעשרת המובילים של טוני במדינה מתוך 56 אלבומיו, והאלבום החמישי של גאגא. בשבועו השני ירד למיקום העשירי לפני שחזר לאחר מכן בשבועו השלישי שוב למקום השביעי. "איגוד תעשיית ההקלטות של אוסטרליה" הודיע על כך שהאלבום מוכתר כמעמד זהב עבור מכירות של 35,000 עותקים במדינה. בניו זילנד הוא נכנס ביציאתו למיקום ה-13 במצעד האלבומים הניו זילנדי, ובשבועו הרביעי עלה למקום השלישי. ביפן נכנס למספר השביעי במצעד האלבומים של "Oricon" עם מכירות של 11,397 עותקים, ובשבועו השני ירד למקום השמיני עם מכירות של כ-7,371 עותקים. "Cheek to Cheek" הפך ביציאתו לאלבום הרביעי של גאגא בצרפת שנכנס לעשירייה הפותחת במדינה כאשר הגיע למיקום ה-9 במצעד הרשמי ומכר כ-40,000 עותקים. ביוון, האלבום הגיע בשיאו למקום השני בשבועו השלישי.
ביקורת
סופר הג'אז טד גיואיה, שבדק את האלבום עבור "The Daily Beast", הופתע מיכולותיה של גאגא לשיר ז'אנר ג'אז, ואמר כי "בכל הוגנות בפני ליידי גאגא, כל זמר שמתאים לטוני בנט צריך להיות חזק ואסרטיבי ... קולה מקרין תמימות מושכת אבל יפה בכל זמן שאנחנו אומרים להתראות". לואיס קורנר מ-"דיגיטל ספיי" העריך את האלבום בארבעה מתוך חמישה כוכבים, והוסיף כי "Cheek to Cheek אולי לא המחזה הנוצץ שציפינו מליידי גאגא, אבל בהנחייתו של טוני בנט הצמד העבירו תקליט ג'אז אותנטי ומוצק המכבד את ההיסטוריה הנדיבה של הז'אנר". ג'ון דולן ממגזין הרולינג סטון העניק לאלבום שלושה מתוך חמישה כוכבים ושיבח את שירתה של גאגא. דולן הרגיש שהאלבום "מוכיח שהיא יכולה להיות גברת מתוחכמת". צ'ארלס ג'יי גאן מסוכנות הידיעות פרסמה גם שיבח את שירתם של בנט וגאגא וכתב כי "אילו היא נולדה בעידן מוקדם יותר, גאגא הייתה ממש מרגישה בבית במחזמר MGM". המבקרת ביאנקה גרייסי תיארה את האלבום כ-"האזנה מרעננת המדגישה את כישרונם הבלתי ניתן להכחשה של בנט וגאגא וכמה שהם עובדים יחד".
בביקורת שליליות כלפי האלבום נראו סטיבן תומאס ארלוויין מהאתר AllMusic שאמר כי "Cheek to Cheek הוא תקליט שבו המוזיקה ואפילו השירים תופסים מושב אחורי לאישים". אלכס קאמפ ממגזין "Slant" העניק לאלבום דירוג של שניים מתוך חמישה כוכבים, ומתח ביקורת על שירתם של בנט וגאגא באלבום "אם לא עבודתם של המוזיקאים מהסשן... הרבה מ-"Cheek to Cheek", שנגרר תוך 45 דקות חסכוניות, יישמע כמו קריוקי מהולל". המבקר איידין ואזירי, התאכזב מבנט וגאגא שלא "הדגישו את התכונות המבדילות זו את זו", והוסיף כי "מוזיקת הרקע הרבה יותר מרגשת מהאנשים ששרים עליה". מיקאל ווד מהעיתון לוס אנג'לס טיימס החמיא לשירתה של גאגא באלבום, אך התייחס אלייה כ-"ניצול זול של חבורה של שירים חשובים שהיא לא מביאה להם כלום, של אגדה בת 88 שיש לה אפס כימיה, והכי מאכזב, על הלהיטות שלנו ללכת אחריה בדרך יצירתית לא צפויה". בטקס פרסי גראמי השנתי ב-8 בפברואר 2015, "Cheek to Cheek" זכה בקטגוריית אלבום הפופ הווקאלי המסורתי הטוב ביותר.
רות בן-מאיר
רות בן-מאיר (נולדה ב-1947) היא חוקרת ומרצה במחשבת ישראל ופרשנות המקרא. עמדה בראש המדרשה לנשים ובראש המסלול להכשרת מורים לתנ"ך בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
נולדה בשנת 1947 בסלובקיה ליעקב גרשון ומינדל בש, ניצולי השואה. בשנת 1949 עלתה לישראל עם הוריה והמשפחה התיישבה בחיפה. סיימה תואר ראשון במכללה בירושלים. בתום לימודיה החלה ללמד באולפנת צפירה בצפריה, וכן לימדה שנים רבות במכון גולד.
בסוף שנות ה-60 נישאה לרב יהושע בן-מאיר. באמצע שנות ה-70 נסעה עם בעלה לשליחות בארצות הברית, שם למדה לתואר שני במחשבת ישראל בישיבה-אוניברסיטה בניו יורק. כששבה לישראל השלימה תואר שלישי באוניברסיטה העברית, בנושא "פירוש רלב"ג לקהלת, ניתוח וטקסט".
באמצע שנות ה-80 הצטרפה לצוות המרצים במדרשה לנשים בבר-אילן, שבאותה עת היה מורכב ממרצים גברים בלבד. תחומי התמחותה והוראתה הם מחשבת ישראל ופרשנות המקרא. כעבור זמן הצטרפה גם לצוות המורים בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1996 התמנתה לעמוד בראש המסלול להכשרת מורים לתנ"ך בבית הספר לחינוך בבר-אילן. בשנת 2007 מונתה לסגנית ראש המדרשה לנשים, ובשנת 2011 מונתה לעמוד בראש המדרשה.
בן-מאיר היא חברת הוועדה האקדמית המייסדת של האתר "גיליונות נחמה".
השקפתה הפדגוגית בהוראת התנ"ך
ד"ר בן-מאיר סבורה כי משרד החינוך צריך להפוך את לימודי התנ"ך לאטרקטיביים ומאתגרים. תפקידו של המורה הוא לגרום לתלמיד לאהוב את המקרא ולא רק להכיר את החומר הנלמד. לדעתה, השינון בעל פה, למרות שיש לו ערך מסוים של זכירת החומר, משעמם את התלמידים.
חיים אישיים
בן-מאיר ובעלה הרב יהושע בן-מאיר מתגוררים בירושלים ולהם שבעה ילדים. בנם אלי בן-מאיר היה ראש חטיבת המחקר באגף המודיעין, בדרגת תת-אלוף. בתם, דסי בארי, היא ראש האגף לחינוך על-יסודי במשרד החינוך.
חמיה הוא הרב ישראל שלמה בן-מאיר (רוזנברג), חבר הכנסת מטעם המפד"ל, וגיסה הוא יהודה בן-מאיר (רוזנברג), אף הוא חבר כנסת לשעבר ממפלגה זו.
מי יכול על ישראל
מבנה השעשועון
בראשית התוכנית מוצגות למתמודד 50 קבוצות שכל אחת מהן מורכבת מישראלים בעלי עיסוק זהה, תחום עניין או תחביב משותף. המחשב בוחר עבור המתמודד אוטומטית 10 קבוצות שהוא ישחק מולן.
על המסך מוצגים למתמודד שבעה נושאים שעליהם ישאל עד עשר שאלות בכל נושא. כאשר מוצג לו הנושא הראשון, המתמודד צריך לבחור קבוצה להתמודד מולה במטרה לענות יותר תשובות נכונות מממוצע מספר התשובות הנכונות שענו משתתפי הקבוצה באותו נושא. אם יצליח לענות על יותר תשובות מהממוצע של חברי הקבוצה, יחשב הדבר ל"ניצחון עליה", והוא יוכל להמשיך לשחק.
לאחר שבחר קבוצה, המחשב יספר למתמודד פרט על הקבוצה, ויוצג לו ממוצע כמות התשובות הנכונות שכל אנשי הקבוצה ענו (מתוך 10). אחרי שידע מה הממוצע, יוצגו התשובות לשאלות באותו נושא. לכל השאלות בסבב תהינה שלוש תשובות זהות, מתוכן יהיה על המשתתף לבחור את התשובה הנכונה לכל שאלה. אם הצליח "לנצח את הקבוצה", יוכל המתמודד להמשיך בשעשועון. אם יפסיד, השעשועון יסתיים עבורו והוא יחזור לביתו ללא פרס כלשהו. על כל קבוצה שינצח הוא יקבל סכום כסף שיגדל, והזמן הקצוב שיעמוד לרשותו למענה על השאלות יתקצר.
לאחר שמוצג למתמודד ממוצע התשובות הנכונות של הקבוצה שבחר, תנתן לו האפשרות לבחור אם להשתמש בכפתור גלגל ההצלה. אם יבחר להשתמש בו, המתמודד יוכל לבחור קבוצה אחרת, לשמוע את ממוצע התשובות הנכונות שענתה, ואז לבחור להתמודד מול הקבוצה עם ממוצע מספר התשובות הנכונות הנמוך יותר.
אנטון מלות
אנטון מלות (בגרמנית: Anton Malloth; 13 בפברואר 1912 — 31 באוקטובר 2002) היה פושע מלחמה נאצי. מלות שירת במסגרת האס אס כמשגיח בכלא הגסטפו "קליינע פסטונג טרזין" (חלק ממחנה הריכוז טרזיינשטט) מיוני 1940 ועד מאי 1945 וזכה לכינוי "טוני הנאה". הוא הורשע בהכאה למוות של לא פחות מ-100 אסירים, ונידון למאסר העולם בשנת 2001, לאחר שנמלט מהצדק במשך 55 שנה.
שהותו באוסטריה
לאחר תום מלחמת העולם השנייה המשיך מלות להימלט מהחוק באוסטריה למשך זמן מה עקב מעשיו, אך בתחילת 1948 נעצר על ידי משטרת אוסטריה, בחקירתו מול שופט באינסברוק, המעיט מלות מערך תפקידו בטרזיינשטט כמנהל הגסטפו והכחיש כי היה מעורב בעינויים ורצח.
בקשה להסגרה על ידי ממשלת צ'כוסלובקיה זכתה להתעלמות ממשרד המשפטים האוסטרי, עקב כך נשפט מלות בהיעדרו בספטמבר 1948 בצ'כוסלובקיה על פשעי המלחמה בטרזיינשטט, אך עקב מחסור בעדים חזר בית המשפט בפסיקתו בשנת 1969. למרות פסיקת בית המשפט, הבקשה להסגרתו המשיכה להיות תלויה ועומדת עוד שנים רבות.
בין השנים 1948–1988 חי מלות ללא הפרעה במראן, בשנת 1952 הוא הפך לאזרח איטלקי, אך כאשר אזרחותו האיטלקית נשללה, הוא הפך לאזרח גרמני בשנת 1957.
למרות מספר בקשות ההסגרה על ידי גרמניה ואוסטריה, הקונסוליה הגרמנית במילאנו הוציאה לו דרכונים חדשים לאחר שדרכוניו הישנים פג תוקפם. כשגורש לגרמניה בשנת 1988, הכחישה מחלקת התביעה הציבורית של דורטמונד כל הסגרה לאוסטריה או לצ'כוסלובקיה, עקב כך ללא הליכים משפטיים נגד מלות הוא שוחרר.
שהותו בגרמניה
מ 1988 עד 2000 חי מלות בבית אבות ליד מינכן, אשר מומן בחלקו על ידי גודרון בורוויץ שהייתה בתו של היינריך הימלר.
מלות נעצר ב-25 במאי 2000 והואשם על ידי מחלקת התביעה הציבורית במינכן. המשפט החל ב-23 באפריל 2001 בבית המשפט המחוזי במינכן, וב-30 במאי 2001 הורשע מלות בגין רצח וניסיון לרצח ונידון למאסר עולם.
עשרה ימים לפני מותו נמצא מלות בלתי כשיר למאסר, עקב מחלת הסרטן בה חלה, ושוחרר. מת בשטראובינג.
העין השביעית
העין השביעית הוא כלי תקשורת ישראלי, העוסק בסקירה וביקורת של התקשורת, ובפרט תקשורת המונים בישראל, זוכה פרס סוקולוב לשנת 2023. פעל תחילה ככתב עת מודפס, והמשיך כאתר אינטרנט.
מדי יום מתפרסמים באתר דיווחים חדשותיים ומאמרים שונים, וכן "סקירת עיתונות" - ניתוח של התייחסות העיתונים הגדולים למאורעות ולאופי הסיקור שלהם. כתבות התחקיר, הדיווחים החדשותיים והמאמרים המתפרסמים באתר העין השביעית עוסקים בשדה התקשורת במובנו הרחב: באופני התנהלותן של מערכות עיתונאיות, לרבות הטיות פוליטיות ופרסונליות, במבנה שוק התקשורת, בהשפעה של ההון והשלטון על שוק זה ועל התנהלותם של שחקניו, בחדירתם של מסרים פרסומיים ותעמולתיים לתוכן המערכתי, במצב חופש הביטוי בישראל ובניסיונות לפגוע בו, ובנושאים נוספים.
עורך האתר הוא שוקי טאוסיג, כתבי המערכת הם אורן פרסיקו ואיתמר ב"ז, והעורכת הלשונית היא רחל פרץ.
אלתיאה ודונה
אלתיאה ודונה (באנגלית: Althea & Donna) הוא שמו של צמד זמרות רגאיי מג'מייקה שהתפרסם בשנת 1978 בזכות להיט אחד, "Uptown Top Rankin".
העין השביעית
בספטמבר 2020 הודיעה העין השביעית על החלטתה להתאחד עם גוף התקשורת העצמאי שקוף ובשנת 2022 התמזגו עם כלי תקשורת עצמאי נוסף: המקום הכי חם בגיהנום, כאשר כחלק מתנאי המיזוג, כלי התקשורת ישמרו על עצמאות, אך ינוהלו יחד על ידי שקוף.
אלתיאה ודונה
היסטוריה
חברות הצמד היו אלתיאה פורסט (ילידת 1961) ודונה ריד (ילידת 1960), מקינגסטון, בירת ג'מייקה. בשנת 1977, בעודן תלמידות בית ספר, גילו את כשרונן מפיקי הרגאיי ג'ו גיבס וארול תומפסון. השניים הפיקו והקליטו לצמד הבנות את השיר "Uptown Top Rankin". את מילות השיר, שעסקו בהווי הצעירים בקינגסטון, כתב תומפסון בניב ג'מייקני. הלחן התבסס על הרידים (מכלול המקצב והליווי הכלי) של שירו של אלטון אליס "I'm Still In Love".
העין השביעית
מערכת "העין השביעית" זכתה בפרס סוקולוב לעיתונות כתובה לשנת 2023, על סיקור עקבי של הזירה התקשורתית וחשיפת השחיתות במערכות העיתונאיות, זוהי הפעם הראשונה שהפרס מוענק לגוף עיתונות עצמאי.
אלתיאה ודונה
היסטוריה
בראשית 1978 התפרסם השיר בבריטניה בזכות השמעותיו הרבות בתוכנית הרדיו היומית של השדרן ג'ון פיל ב-BBC, שהתלהב ממנו. התקליטון נכנס למצעד התקליטונים הבריטי ובפברואר של אותה שנה הגיע לראש המצעד ושהה בו שבוע אחד. בכך הפכו אלתיאה ודונה צמד הזמרות הצעיר ביותר שהגיע לראש המצעד הבריטי. בישראל הוצג השיר בתוכניתו של טוני פיין ברשת ג' וזכה להשמעות רבות ברדיו.
העין השביעית
כתב עת
כתב העת החל לצאת ב-1996 במימון המכון הישראלי לדמוקרטיה ככתב עת דו-חודשי על ידי קבוצת עיתונאים: עוזי בנזימן (העורך) מ"הארץ", נחום ברנע מ"ידיעות אחרונות", כרמית גיא מרשות השידור, ורפי מן מ"מעריב".
מקור השם הוא פרפרזה על הביטוי "לשמור בשבע עיניים", כפי שכתב העורך המייסד של כתב העת, עוזי בנזימן, בגיליון הראשון של העין השביעית:.
עד ינואר 2008, אז יצא הגיליון המודפס האחרון, ה-70 במספר, פורסם כתב העת כדו-ירחון. משיקולים כלכליים ומערכתיים החליטה מערכת העיתון להפסיק את הדפסת העיתון ולהעביר את פעילותו לאתר האינטרנט.
ב־2016 קיבל אתר "העין השביעית" את "פרס דרור לשינוי חברתי".
אתר אינטרנט
בנובמבר 2012 החליף חנוך מרמרי את עוזי בנזימן כעורך הראשי של האתר. מרמרי פרש מתפקידו באפריל 2015.
עקב קיצוצים תקציביים, בתחילת 2015 הפסיק המכון הישראלי לדמוקרטיה את התמיכה באתר העין השביעית. באותה שנה החלה "הקרן החדשה לישראל" לשמש כגורם המממן העיקרי של האתר במקום המכון הישראלי לדמוקרטיה. תורם נוסף הוא פורום קהלת. מאז אפריל 2015 מו"ל האתר הוא עמותת "העין השביעית – עיתונות עצמאית, חוקרת וחופשית", שבראשה עו"ד אלעד מן, וחברים בה כותבי האתר ועורכיו. עקב מחסור במשאבים כספיים יצאו אנשי האתר למסע גיוס כספים שיאפשר את המשך הפעלתו.
שיתוף פעולה עם הפורום הישראלי לתזונה בת קיימא הוליד את פרויקט "אמת בפרסום", במסגרתו נבחנים קמפיינים פרסומיים ופרסומים עיתונאיים בתחומי תזונה, סביבה ובריאות הציבור. כחלק מהפרויקט פורסמו סדרת מאמרים ביקורתיים על סיקור תקשורתי סנסציוני של מאמרים מדעיים וקמפיין מטעים של תאגידי מזון.
איחוד עם שקוף
בספטמבר 2020 הודיעה העין השביעית על החלטתה להתאחד עם גוף התקשורת העצמאי שקוף, הממומן על ידי הציבור בתרומות קטנות, וזאת לאחר הצבעה בקרב הציבור המממן את שקוף (המו"לים).
הכותבים
עיתונאים ואנשי רוח רבים מפרסמים מאמרים באתר העין השביעית על בסיס לא קבוע.
בין כותביו הקבועים נמצאים:
אלתיאה ודונה
היסטוריה
השיר "Uptown Top Rankin" זכה לגרסאות כיסוי בפי זמרים והרכבים שונים, בהם להקת "פורטיסהד", ואף נכלל, בביצוע המקורי של אלתיאה ודונה, באלבומי אוסף רבים.
מאיר טובנהויז
מאיר טובנהויז-מרכוס (כ"ט באדר תרכ"ה 1865 - כ"ב בחשון תרצ"ח 1938) היה רב, עיתונאי, מתרגם ופעיל חברתי, שהיה מייסד הספרייה העברית הראשונה בצפת, מייסד גן-הילדים העברי הראשון בעיר וממייסדי "בני ברית".
תולדות חייו
טובנהויז נולד בירושלים. אמו, מרים לבית טובנהויז, הייתה בת למשפחת רבנים ורופאים באוסטריה ובפולין, והייתה ידועה במעשי צדקה וחסד. אביו היה רבי יאיר חיים מרכוס ממשפחת רבנים ואדמו"רים בגליציה, דור רביעי לרבי מאיר מפרמישלאן ודור חמישי לרבי אהרן ליב מפרימישלאן. בנערותו למד בישיבה. הוא רכש לו ידיעות בתלמוד, בתנ"ך ובדברי ימי ישראל והוסמך רבנות. כמו כן, השתלם בידיעת השפה העברית.
בגיל 17 חויב, כבנם של נתיני אוסטריה, לצאת לחוץ לארץ ולהתגייס לצבאה. על כן, שינה את שם המשפחה "מרכוס", נטל לעצמו את שם המשפחה של אמו, הפקיר את נתינותו האוסטרית, וקיבל עליו את נתינות האימפריה העות'מאנית. לאחר מכן, נשלח על ידי הוריו להשתקע בעיר צפת, ונשא לאישה את בת-שבע גולדנבוים, מבלי שהכירה עד יום חופתם.
טובנהויז היה מראשוני הקהילה האשכנזית בצפת. אולם שלח את בניו ללמוד בבית הספר של ארגון כי"ח, ואת בנו בכורו שלח ללימודים בבית הספר החקלאי במקוה ישראל. מעשיו אלו נחשבו לצעד מהפכני שעורר את חמתם של קנאי צפת. אחרי חתונתו טובנהויז והתמסר לעיסוק בצורכי ציבור ובעזרה לנצרכים ולקיום הציבור והלאום העברי בעירו. היה בין המטיפים הראשונים ליישוב חי טבעי ופורח, בהיותו חובב טבע וצמחוני, ולצפת חדשה, מתוקנת ומשוחררת מעול השנוררות והבטלה.
הוא נהג ללקט ולתרגם פתגמים ודברי אומר וחכמה מפי סופרים וחכמים שונים. כמו כן, היה חבר קרוב של אליעזר בן-יהודה. המשורר נפתלי הרץ אימבר, מחבר ההמנון הלאומי "התקווה", נהג להתארח רבות בביתו של טובנהויז; אחד מבתי ההמנון, בנוסח המקורי שלו, חובר בביתו של טובנהויז:
טובנהויז היה מן המייסדים של לשכת "בני ברית" בצפת, יחד עם רבי דוד שוב, המורה שמחה חיים וילקומיץ' והמחנך וההוגה ד"ר יצחק אפשטיין; האחרון הציע לו להיות מורה-מנהל בבית ספר באחת המושבות, אך הוא סירב לוותר על עצמאותו. ביתו היה בית-ועד לחכמים, הן מהזרם התורני הישן והן מהזרם המשכילי החדש כאחד. גם הערבים הוקירוהו ולא פעם ביקשו את עזרתו שישמש בורר בסכסוכים. היה מוכר לפקידי הממשלה, אשר התייעצו עמו, ולא פעם הציל אנשים חפים מפשע.
הוא ייסד את הספרייה העברית הראשונה בצפת "הספריה הציבורית" אשר פעלה עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, וכן ייסד את גן הילדים העברי הראשון בעיר, שנוסד תחילה בביתו, וממנו התפתח אחר כך "בית הספר לנערות". טובנהויז הורה דרך למהגרים הראשונים ודאג לקליטתם. אחרי מלחמת העולם הראשונה עבר עם משפחתו לחיפה והמשיך במעשיו בהצנע לכת.
את בנו חיים יאיר שכל בדמי ימיו. בצוואתו ביקש, כי אחרי מותו לא יודיעו על דבר המוות בעיתונים, ולא יכתבו עליו מאמרי הספד. כאשר נפטר, נקבר בבית העלמין הישן חוף הכרמל חיפה.
מפעליו
טובנהויז ויתר על תמיכת חותנו, שרצה שימשיך בדרך התורה, והפך מבחור ישיבה ליזם. היה מחלוצי התעשייה בארץ, וקידם בקרב בני עירו ערכים של חיי עבודה בהתלהבות והנאה מיגיע כפיים. הוא למד והתמחה בתעשיית האריגה והסריגה הממוכנת בגרמניה. ועסק בייצור ושיווק מוצרי ההלבשה מתוצרת מפעלו. בית המלאכה גדל והעסיק פועלים יהודים. בצפת, בימים ההם, קבע על בית הסריגה שלו שלט גדול ובו נכתב: "אהב את המלאכה ושנא את הרבנות". ובחדר המכונות קבע על הקירות שלטים: "סוד ההצלחה היא-המלאכה" ו-"החיים בלי עבודה כמסגרת בלי תמונה".
בגיל צעיר החל טובנהויז לפעול למען צורכי הציבור בעירו. כנגד פעולת מיסיון להפצת הדת הנוצרית בקרב יהודים בארץ ישראל; ייסד טובנהויז את "אגודת ישועת ישראל" למאבק בפעולת המיסיון. הוא היה פעיל בייסוד מוסדות חסד, להקלת המצוקה ולמניעת הצורך להזדקק לחסדיהם של שליחי המיסיון. את כוחו ומרצו השקיע בארגון יתומי העיר ובני העניים, שכינס יחדיו ופרש עליהם את חסותו. שנים אחדות היו נתונים הנערים לחסדי "ישועת ישראל" ובאמצעותה סיגלו לעצמם מלאכה וגם המשיכו ללמוד ולהתחנך על התורה והעבודה. כמו כן, עזר טובנהויז לרבים מבני צפת ללמוד מלאכות, ואף השיג עבורם כלי מלאכה.
טובנהויז ייסד את חברת "משכיל אל דל" לשם מתן עזרה רפואית חינם לעניים והשיג לה תמיכה מחוץ לארץ. החברה הזמינה את הרופא ד"ר אליהו כהן שיצאו לו אחר כך מוניטין בארץ. בסניף לחברה זו המריץ את ייסוד החברה "לינת הצדק", לשירות טיפול בחולים בבתיהם בלילות, ובתקנות הותנה שעזרה זו לא תינתן לחולה שהשתמש בשירותי רופאי המיסיון.
יצירתו
טובנהויז התעניין בספרי רפואה גרמניים. הוא למד את השפה הגרמנית בעצמו, וידע אותה על בוריה. הוא תרגם את הכתבים "הבריאות והכלכלה" של ד"ר קרל הופמן ו"אופני החיים והרפואה בחינוך העם" של ד"ר הרלינג. שני כתבים אלו ראו אור למעלה מעשור מאז שתורגמו. כמו כן, תרגם חיבורים נוספים על ההיגיינה לילדים ולמבוגרים.
מנהיגים בתנועה הציונית, כמו אלכסנדר צדרבוים ונחום סוקולוב וכן יהודה לייב פינסקר ומשה לייב לילינבלום, התחשבו בו ובדבריו. כותב הסופר על הקשר שלו עם אישים אלו.
החרדה לעלייה יהודית ניכרת במאמריו, והוא עורר בכתביו רבים בגולה לבוא וליישב את הגליל כעובדי אדמה. גם בעיות יישוביות כלליות הועלו בקולמוסו אודות ייסוד המושבות בגליל ובשומרון.
מריסטמה
מריסטמה (meristem) או רִקְמָה יוֹצֶרֶת היא רקמת תאים מיוחדת בצמחים המכילה תאים בלתי ממויינים בה מתרכזת הגדילה של הצמח. תאי מריסטמה מאפשרים התפתחות של כלל איברי הצמח.
בשונה מרוב בעלי החיים, שגדילתם מוגבלת לשלב התפתחותי צעיר, צמחים ממשיכים לגדול כל חייהם. זאת מכיוון שגדילה של צמחים מתרכזת באזורים מיוחדים של הצמח – המריסטמות. כמעט כל חלוקות התאים מתבצעות באזור זה של הצמח. בצמחים צעירים, רוב הפעילות תתרכז במריסטמות הקודקודיות, הממוקמות בקצוות הנצר והשורש ומאפשרות התארכות של הצמח. בצמחים מעוצים ישנה חשיבות רבה גם למריסטמות הלאטרליות המאפשרות את גדילת הצמח בהיקפו. תאים מריסטמטים מתחלקים בתדירות גבוהה יחסית, כאשר חלק מהתאים החדשים ימשיכו להתמיין עד ליצירת רקמות ואיברים חדשים, ואילו חלקם יישארו מריסטמטיים ויאפשרו המשך של הגדילה. תאים אשר שומרים על היכולת להתמיין נקראים בצמחים באופן מסורתי "תאים איניציילים" (initial cells), אך כיום מקובל יותר להשתמש במונח תאי גזע, לאחר שהראו שפעילותם דומה מאוד לזאת של תאי גזע בבע"ח.
מריסטמה קודקודית
המריסטמות הקודקודיות הן מריסטמות שטרם עברו התמיינות כלל (בשונה מהמריסטמות הלאטרליות אשר עברו התמיינות מסוימת ויכולות להתחלק רק לסוגים מסוימים של רקמות). ישנם שני סוגים של מריסטמות קודקודיות – מריסטמת הנצר (shoot apical meristem; SAM), ממנה יתפתחו חלקי הצמח הנמצאים מעל הקרקע, ומריסטמת השורש (root apical meristem; RAM) ממנה יתפתחו השורשים.
מריסטמת השורש
מכיוון שהלחצים האבולציונים שפעלו על שורשים שונים מאלו שפעלו על חלקי הצמח העל קרקעיים, אין זה מפתיע שצורת השורש שונה מצורת הנצר, וכך גם צורת המריסטמות. אילו במריסטמת השורש היו מתפתחים איברים צדדיים כפי שקורה במריסטמת הנצר, הדבר היה מפריע לגדילה בתוך הקרקע. לכן, השורשים הצדדיים מתחילים את התפתחותם בתוך השורש, באזורים שסיימו את תהליך התארכותם, וכך גם שערות השורש. מבנה מריסטמת השורש מיוחד בכך שבצמחים רבים ניתן לעקוב אחר סוג התאים ולמצוא את תא הגזע ממנו נוצרו.
צ'ארלס יוסט
צ'ארלס וודרוף יוסט (באנגלית: Charles Woodruff Yost; 6 בנובמבר 1907 – 21 במאי 1981) היה דיפלומט, סופר ועיתונאי אמריקאי, שהתפקיד הרם שמילא בקריירה הדיפלומטית היה שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות מ-1969 עד 1971.
ביוגרפיה
יוסט נולד בעיירה ווטרטאון (Watertown) שבמדינת ניו יורק ב-6 בנובמבר 1907. הוא למד בבית הספר הוצ'קיס (Hotchkiss), וב-1924 היה חברם לכיתה של רוזול גילפטריק (לימים סגן מזכיר ההגנה ותת מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית) ופול ניטשה  (לימים מזכיר הצי של ארצות הברית). לפני שסיים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת פרינסטון ב-1928, הוא למד לתואר שני באקול פראטיק דה אוטז אטיד שבפריז. בשנה שלאחר מכן ערך מסעות רבים בז'נבה, ברלין, ברית המועצות (בחברת הסופר קרוסוול באוון ), פולין, רומניה, הונגריה, יוגוסלביה, ספרד ווינה.
יוסט הצטרף לשירות החוץ של ארצות הברית ב-1930 על פי עצתו של מזכיר המדינה לשעבר רוברט לנסינג. הוא שירת כדיפלומט באלכסנדריה שבמצרים כפקיד קונסולרי ואחר כך עבר לנציגות הדיפלומטית של ארצו בפולין. ב-1933 עזב את שירות החוץ ופצח בקריירה ככתב זר עצמאי באירופה וסופר בניו יורק. לאחר נישואיו לאירנה רוביץ'-אולדקובסקה, שב יוסט למחלקת המדינה של ארצות הברית ב-1935 ונתמנה לעוזר ראש אגף בקרת נשק ותחמושת ב-1936. הוא השתתף בוועידת דמברטון אוקס בוושינגטון די. סי. מאוגוסט עד אוקטובר 1944, כשעבד על ניסוח הפרק השישי והשביעי של מגילת האומות המאוחדות. לאחר מכן הוא לקח חלק בוועידת האומות המאוחדות בנושא ארגון בינלאומי שנערכה בסן פרנסיסקו באפריל 1945 כעוזרו של מזכיר המדינה אדוארד סטטיניוס. ביולי אותה שנה הוא היה מזכירה הכללי של ועידת פוטסדאם.
ב-1945 הוחזר יוסט לשירות החוץ. שנה לאחר מכן היה לממונה על היחסים בתאילנד במהלך שלטונו הקצר של ראמה השמיני, מלך תאילנד. במהלך שנות הארבעים המאוחרות ובראשית שנות החמישים, הובילו אותו שליחויותיו לצ'כוסלובקיה, אוסטריה ויוון. ב-1954 מונה לציר בלאוס, ונהפך לשגריר הראשון ארצות הברית שם כעבור שנה. בשלהי 1957 מונה לשגריר בסוריה. זמן קצר לאחר מינויו התמזגו סוריה ומצרים לרפובליקה הערבית המאוחדת, וארצות הברית התבקשה לסגור את שגרירותה בסוריה. יוסט הועבר לשגריר במרוקו ב-1958.
ב-1961 החל את עבודתו הראשונה באו"ם כסגנו של השגריר עדלי סטיבנסון. אחרי מותו של סטיבנסון ב-1965 נשאר יוסט כסגן השגריר תחת ארתור גולדברג. ב-1964 הועלה יוסט לדרגת קריירת שגריר, דרגת שירות החוץ המקצועית והגבוהה ביותר, בהוקרה על שירות מכובד במיוחד למשך תקופה ממושכת. ב-1966 התפטר סופית משירות החוץ במטרה להתחיל את הקריירה שמעולם לא התחיל כסופר, במועצה ליחסי חוץ וכמורה באוניברסיטת קולומביה. ב-1969, הנשיא ריצ'רד ניקסון קרא ליוסט לחזור בו זמנית מפרישתו על מנת למנותו לשגריר ארצות הברית באומות המאוחדות. הוא התפטר מתפקיד זה ב-1971 והוחלף בג'ורג' הרברט ווקר בוש, לימים נשיא ארצות הברית. מיד לאחר מכן חזר לכתוב וללמוד בבית הספר לשירות החץ באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ב-1974, הוענק ליוסט גביע שירות החוץ על ידי עמיתיו שם. ב-1979, יוסט היה יושב ראש משותף של "האמריקאים עבור סאל"ט-2", ​​קבוצה שדחפה את הסנאט של ארצות הברית ליישום המעבר לאסטרטגיית הגבלת נשק. הוא היה נאמן של האוניברסיטה האמריקאית בקהיר, ומנהל מכון אספן לחילופי תרבות עם איראן.
יוסט נפטר ממחלת הסרטן ב-21 במאי 1981 בבית החולים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון.
ולדימיר מגרה
ביוגרפיה
מגרה נולד בכפר קוּזניצ'י באוקראינה. רוב ילדותו עברה לצד סבתו יֵפרוסיניָה וֵרחוּשָה, מרַפּאָה כפרית. בימי נעוריו התחבר עם האב הרוחני פֵאוֹדוֹריט, ראש מנזר-בנים טרוֹיִצֶה-סֵרגִיֵב בעיר הרוסית סרגייב פּוסָד. את פגישותיהם, אשר השפיעו על גורלו, תיאר בספרו השני.
מגרה עזב את בית הוריו בגיל 16. משנת 1974 התגורר בעיר הסיבירית נוֹבוֹסיבּירסק ובה גם עבד כצלם מוביל בסטודיו לצילום המחוזי. כשהחלה בברית המועצות הפרסטרויקה מילא כחלק מעיסוקיו כיזם את תפקיד נשיא ההתאחדות הבין-מחוזית של יזמי סיביר.
בשנים 1994-95 ארגן על חשבונו שני מסעות-מסחר גדולים על הנהר הסיבירי אובּ עד לעיר סָלֵכָרד ובחזרה. שם, ביער-הטייגה הסיבירי אירעה פגישתו עם אנסטסיה. במשך תקופה ארוכה קרובי משפחתו וחבריו ניסו לפענח את התעלומה - מה גרם לו, לאיש העסקים שכבר למעלה מעשור ניהל את עסקיו בהצלחה, להוציא את כל ההון שצבר ובנוסף למשכן את נכסיו, כדי לארגן מסע חוזר לאותו מקום על נהר האובּ, שהרי מראש היה ברור שההשקעה לא תחזיר את עצמה. התעלומה הזו מוצאת את פתרונה בספריו, אשר הגיבורה הראשית בהם היא אנסטסיה. מאותו מסע חוזר הביא עמו ולדימיר שלל כזה, אשר לא יוערך במושגי כסף.
על-אף שמעולם לפני כן לא היה לוולדימיר כל ניסיון ספרותי, הוא כתב עשרה ספרים בתקופה שבין השנים 1996-2010 (סדרת הספרים ״הארזים הצלצלניים של רוסיה״) הכוללים את הספרים: ״אנסטסיה״, ״הארזים הצלצלניים של רוסיה״, ״מרחב האהבה״, ״הבריאה״, ״מי, אם כן, אנחנו?״, ״הספר השושלתי״, ״האנרגיה של החיים״, ״הציוויליזציה החדשה״, ״טקסי האהבה״, ״אנסטה״). התפוצה הכוללת של ספריו, אשר תורגמו ללמעלה מעשרים שפות, הגיעה ל-11 מיליון עותקים.
בשנת 1999 מגרה ייסד קרן לתמיכה בעבודה היצירתית ״אנסטסיה״ בעיר ולדימיר ברוסיה. הפעילים שבין קוראי סדרת הספרים מתאחדים לארגונים חברתיים שאחת ממטרותיהם העיקריות היא הקמת נחלות שושלתיות, כמו כן נערכים כנסי קוראים ומסיבות-עיתונאים ברוסיה ומחוץ לגבולות שלה. בשנת 2011 זכה בפרס בינלאומי לשלום גוסי
שמו של ולדימיר מגרה מופיע ברשימת מאה המנהיגים הרוחניים של זמננו אשר להם ההשפעה הרבה ביותר
צרפת האנטארקטית
צרפת האנטארקטית (בצרפתית: France antarctique) היה השם שניתן לקולוניה הצרפתית באזור ריו דה ז'ניירו של היום. הקולוניה התקיימה בין השנים 1555 ל-1567.
היסטוריה
האזור שנחשב היום לברזיל נתגלה על ידי הפורטוגלים כבר בשנת 1500, אך חוץ מאזור עיר הבירה החדשה' סלבדור' האזור נותר לא חקור למשך חצי מאה. ב-1 בנובמבר 1555 סגן אדמירל צרפתי הוגנוטי בשם ניקולא דוראן דה ויגניון, שעמד בראש צי קטן של שתי ספינות ו-600 חיילים ומתיישבים הוגונוטים, השתלט על האי הקטן סריגיפ, שנמצא מול חופי ריו דה ז'ניירו של היום, ובנה שם מבצר בשם "פור קוליני", על שם גאספאר דה קוליני השני, אדמירל צרפתי שתמך במשלחת על מנת להגן על הדת ההוגונוטית.
ויגניון חיזק את כוחו באזור על ידי כריתת ברית עם השבטים המקומיים באזור, שנלחמו באותה התקופה נגד הפורטוגלים. הוא הרחיב את המושבה הקטנה על ידי הבאת מתיישבים נוספים ב-1556, שכללו בעיקר קלביניסטים שווייצרים מז'נבה, אולם גל שני זה של מתיישבים כלל גם צרפתים קתולים, והמתח שנוצר בין שתי האמונות גרם לויגניון לעזוב לצרפת בשנת 1558.
בשנת 1565 מושל ברזיל הורה לאחיינו לאסוף מחדש צבא על מנת לתקוף את הצרפתים. החיילים הקימו את בסיסם ב-1 במרץ 1565, ובכך ייסדו את העיר ריו דה ז'ניירו. המתיישבים הצרפתים הובסו לבסוף בשנת 1567, וגורשו לצמיתות מברזיל.
אינטל
אינטל קורפוריישן (באנגלית: Intel Corporation) הוא תאגיד רב-לאומי אמריקאי, מהחברות המובילות בעולם בתחום של תכנון וייצור מיקרו-מעבדים ומעגלים משולבים. כמו כן, אינטל מייצרת כרטיסי רשת, מערכות שבבים ללוחות אם, מוצרי תוכנה והתקנים אחרים. לאינטל פרויקטי מחקר מתקדמים בכל ההיבטים של ייצור מוליכים למחצה, כולל, וכן פרויקטים בתחום התוכנה כמו מהדר לשפות תכנות וערכת פיתוח לעיבודים גרפיים.
נכון ל-2022 מועסקים באינטל כ-131,900 עובדים. מניית אינטל נסחרת בנאסד"ק, בשווי שוק של כ-149 מיליארד דולר, ומנייתה משתייכת למדד דאו ג'ונס ולמדד S&P 500. ב-2022 הגיעו ההכנסות השנתיות שלה ל-63.05 מיליארד דולר, והרווח הנקי עמד על 8.02 מיליארד דולר.
היסטוריה
תאגיד אינטל נוסד בשנת 1968 בסנטה קלרה שבקליפורניה, על ידי גורדון מור (Gordon E. Moore) ורוברט נויס (Robert Noyce). העובד השלישי בחברה היה אנדרו גרוב (Andrew Grove), שניהל את החברה מאז הגעתו בשנות ה־60 עד לפרישתו בשנות ה־90, כשהוא הופך את אינטל לאחד מהעסקים הגדולים והמצליחים בעולם.
מור ונויס רצו לקרוא לחברה 'מור נויס'. אולם השם לא נשמע טוב בכל הנוגע לאלקטרוניקה (נשמע כמו "עוד רעש"), לכן הם החליטו לקרוא לחברה "אלקטרוניקה משולבת" (INTegrated ELectronics), או בקיצור - אינטל. אולם, השם כבר היה רשום על שם רשת מלונות, לכן הם נאלצו תחילה לקנות את הזכויות על השם.
החברה החלה כיצרנית רכיבי זיכרון, לפני ששינתה את יעודה לתכנון ויצור המעבדים. גרוב תיאר את המעבר הזה בספרו "רק הפרנואידים שורדים".
בתחילת שנות השמונים בחרה חברת IBM במעבד של אינטל למעבד של סדרת מחשבי IBM PC, והצלחתה של סדרה זו הביאה לפריחתה של אינטל.
במהלך שנות ה־90, מעבדות הארכיטקטורה של אינטל (IAL) היו אחראיות לרבים מהחידושים בתחום החומרה למחשב האישי, כולל אפיק ה־PCI, האפיק הטורי האוניברסלי (USB), והארכיטקטורה השולטת לשרתים בעלי מספר מעבדים. גם פיתוחי התוכנה של IAL הביאו תרומה רבה. פיתוחי התוכנה של המעבדות בתחום הווידאו והגרפיקה הממוחשבים היו חשובים בהתפתחות התחום.
לאינטל מפעלים רבים הפרושים במדינות רבות ברחבי העולם, בהן: ארצות הברית (הילסבורו שבאורגון, סנטה קלרה שבקליפורניה), קוסטה ריקה, מלזיה, אירלנד, סין (בבניה) וישראל.
חלק אחר מהחברה הוא קרן ההשקעות Intel Capital. ב-2017 השקיעה אינטל באמצעות הקרן בסכום של כמיליארד דולר בתחום הבינה המלאכותית.
ב-21 ביוני 2018 פרש מנכ"ל החברה בריאן קרזניץ על רקע מערכת יחסים שניהל בהסכמה עם עובדת, אך בניגוד לקוד האתי של החברה. במקומו מונה למחליף זמני סמנכ"ל הכספים רוברט (בוב) סוואן. ב - 31 בינואר 2019 הודיעה החברה כי בוב סוואן מונה למנכ״ל אינטל. ב-15 בפברואר 2021 החל פט גלסינגר לשמש כמנכ"ל אינטל.
באוקטובר 2022, לאחר פרסום הדוחות הרבעוניים, בהם דיווחה על הפסד לראשונה מזה 30 שנה, הודיעה על תוכנית התייעלות במסגרתה תפטר כ-26 אלף עובדים בשנים 2026-2023.
מוצרים
המוצר הראשון של אינטל היה מעגל משולב ועליו זכרונות גישה אקראית. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 המשיכה אינטל בפיתוח זיכרונות והייתה בין המובילות בייצור זכרונות מהסוגים DRAM, SRAM וכן Read-only Memory.
צוות אחר באינטל פיתח בשנת 1971 את המיקרו-מעבד מדגם "Intel 4004" עבור החברה היפנית Business Computer Corporation שהייתה לקוח גדול של אינטל ברכישת זיכרונות למחשבונים. אולם, מיקרו-מעבדים הפכו למוצר המוביל של אינטל רק בשנות ה-80. מתחרתה העיקרית באותן שנים בתחום זה הייתה Texas Instruments שהוציאה לשוק את המיקרו-מעבד הראשון שלה סמוך ובצמידות לתאריך בו הוציאה אינטל את המעבד שלה. ממעבד זה התפתחו מאוחר יותר המעבדים 4040 8008 ו-8080.
כאשר, בסוף שנות ה-70 הפציע המחשב האישי, הוקמו ביפן מספר מפעלים שהתחרו בייצור המוצר המוביל של אינטל באותה עת, זיכרונות. על מנת להתמודד עם הירידה ברווחיות, החליטו באינטל להתמקד בתחום המיקרו-מעבדים. הפריצה הטכנולוגית והכלכלית הייתה בפיתוחו של המעבד 8086 (ושיפורו על ידי ה-8088) ששימשו לייצור המחשב האישי של יבמ, ה-PC ותואמיו. התפשטותו הנרחבת של המחשב האישי בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 לוותה בהתרחבות מקבילה של אינטל.
במהלך השנים שחלפו מאז פיתחה אינטל סדרת מעבדים בארכיטקטורת x86 המבוססים על מעבדים אלו. ה-80286 שימש במחשבי ה-AT ואחריו יצאו לשוק ה-80386 וה-80486 והחל ב-1993 סדרת מעבדי הפנטיום (ה-P5). ב-1995 מעבד הפנטיום-פרו (ה-P6), ב-1997 הפנטיום 2, ב-1999 הפנטיום 3, ב-2000 הפנטיום 4. המעבדים האחרונים בסדרת הפנטיום 4 עבדו בטכנולוגיית ה- Hyper-threading. ניסיון ליצור מעבד אחר היה ב-2001 כאשר אינטל פיתחה את האיטניום בארכיטקטורת IA-64.
ב-2004 אינטל הכריזה על מעבד דותן למחשבים ניידים שמכיל 170 מיליארד טרנזיסטורים בטכנולוגיית סנטרינו. הפיתוח נעשה בישראל במשך כשנתיים, על ידי צוות של 150 עובדים בעלות של כ-100 מיליון דולר.
ב-2008 יצא לשוק מעבד האינטל אטום מעבד זעיר בעל צריכת חשמל נמוכה, בארכיטקטורה של x86, ובטכנולוגיה של 45 ננומטר. מעבד האטום נועד למחשבי נטבוק, מחשבי מיני (Nettop), והתקני אינטרנט ניידים. מחשבי הנטבוק מבוססי אטום הפכו למאוד פופולריים, במיוחד בשנת 2009, למרות המיתון העולמי. הביצועים של ליבת אטום יחיד הוא כמחצית של סלרון בעל קצב שעון דומה. בסוף 2009 הוכרז על דגם חדש של מעבדי אטום, Atom N450, שבו משולבת במעבד האצה גרפית.
בתחילת ינואר 2010 הכריזה אינטל על משפחה חדשה של מעבדים בטכנולוגיה של 32 ננומטר תחת השמות Arrandale ו-Clarkdale. משפחה זו כוללת מאיץ גרפי (GPU) ובקר זיכרון (Memory controller) מובנים, מהירות שעון דינמית, תמיכה מובנית ב-Blu-ray ובסראונד 7.1, ועוד. הארכיטקטורה המשולבת של מעבדים אלו תאפשר למזער את המחשבים, לצמצם את צריכת החשמל, ולהוזיל את מחירם.
בתחילת מאי 2010 הכריזה אינטל על מעבד Atom Z6 למכשירי סלולר ולטאבלטים. המעבד הוא בליתוגרפיה של 45 ננומטר, וכולל ברכיב אחד יחידת עיבוד מרכזית, מעבד גרפי (GMA600), מקודד וידאו (MPEG4, H.264) וזיכרון ראשי. צריכת החשמל שלו נמוכה יחסית לדור הקודם של המעבדים מסדרה זו.
בתחילת מאי 2011 הודיעה החברה כי פיתחה טכנולוגיית ליתוגרפיה תלת-ממדית אשר תאפשר למזער את השבבים ולהגביר את יעילותם. אינטל מתעתדת להכניס טכנולוגיה זו לשבבי שרתים עד סוף 2011 ובהמשך, גם לשבבי טלפונים חכמים. החברה הציגה את מעבד Ivy Bridge - מעבד תלת־ממדי בליתוגרפיה של 22 ננומטר, שעל פי נתוני החברה, יעילותו הוגברה בעד 37% וצריכת החשמל שלו הופחתה בכ-50% לעומת הדור הקודם.
בסוף ספטמבר 2011 אינטל השיקה את צמד מעבדי Atom Cedarview הראשונים. שני מעבדי האטום כפולי הליבה מיוצרים בליתוגרפיה של 32 ננו-מטר, ובמעטפת תרמית של 10 וואט, ופועלים במהירות שבין 1.8 ג'יגה-הרץ ל-2.1 ג'יגה-הרץ. המעבדים משתמשים בערכת שבבים NM10, ותומכים כקודמיהם ב-DirectX 10.1. בסוף דצמבר 2011 השיקה אינטל מספר מעבדי אטום מבוססי פלטפורמת ה-Cedar Trail. המעבדים שפועלים בתדר שבין 1.6 GHz ל-1.8 GHz, כוללים את המעבד הגרפי PowerVR SGX 545, שמהירותו עד כפולה מהדור הקודם. צריכת החשמל של המעבדים מסדרת N בין 1.9 וואט ל-2.62 וואט, לעומת צריכת המעבדים מסדרת D שמגיעה ל-10 וואט.
ב-24 באפריל 2012 אינטל הציגה באופן רשמי בסן פרנסיסקו את מעבדי ה-Ivy Bridge. הדור השלישי של מעבדי ה-Core, שמעוצב בליתוגרפיה של 22 ננו-מטר ובטכנולוגיית טרנזיסטורים תלת-ממדיים הראשונים בעולם. במעבדים אלו שופרה הליבה הגרפית המובנית, והיא מסוג HD Graphics 4,000, שתומך ב-Microsoft DirectX 11, OpenGL 3.1 ו-OpenCL 1.1. וגם ההספק החשמלי הורד. מעבדים אלו מספקים גם מאפייני אבטחה שונים. עיקר הפיתוח של מעבדים אלו התבצע בישראל ובארצות הברית.
בתחילת יוני 2013, אינטל הכריזה על המעבד החדש בארכיטקטורת Haswell. הדור הרביעי של משפחת ה-Core i. המעבד מודפס בליתוגרפיה של 22 ננומטר, והושם בו דגש על הפחתת צריכת החשמל וחיזוק המעבד הגרפי הפנימי שלו המכונה איריס. באוגוסט 2014 אינטל הציגה את התהליך של הדור החמישי של מעבדיה תחת שם הקוד ברדוול (Broadwell). מעבדים בליתוגרפיה של 14 ננומטר, בעלי יעילות גבוהה פי שניים ביחס צריכת חשמל וליכולת עיבוד מהדור הקודם. חודש לאחר מכן יצאו לאור שלשה מעבדים מסדרה זו. בספטמבר 2014 אינטל הכריזה על מעבדי סקיילייק, שפותחו באינטל חיפה ויקום בליתוגרפיה של 14 ננומטר, בהובלתה של שלומית וייס, סגנית נשיא באינטל. על פי אינטל המעבדים אמורים להגיע לשוק במחצית השנייה של 2015. בתחילת ינואר 2017 אינטל הכריזה על הדור השביעי של מעבדי ה-Core, קייבי לייק, שפותחו בחיפה. המאפיינים העיקרים הם שיפור בביצועי מולטימדיה בהם תוכני וידאו באבחנה גבוהה HD ו-4K, הוספת אמצעי בטיחות, ותדר מעבד דינמי. מעבד זה הוא הדור השלישי שמודפס בליתוגרפיה של 14 ננומטר. באינטל טוענים לשיפור של כ-25 אחוז בביצועים לעומת הדור הקודם.
באוגוסט 2017 הכריזה אינטל על הדור ה-8. קייבי לייק שבהן טוענת החברה לשיפור של עד כ-40% בביצועים לעומת הדור הקודם.
באוקטובר 2018 הכריזה אינטל על הדור ה-9. במאי 2019 הכריזה אינטל על הדור ה-10 אייס לייק לראשונה בליתוגרפיה של 10 ננומטר. במעבד זה הוספו יכולת בינה מלאכותית וכן מנוע גרפי חדש. בספטמבר 2020 הכריזה אינטל על סדרת המעבדים מהדור ה-11, מעבדי הטייגר לייק בליתוגרפיה של 10 ננומטר.
בנובמבר 2021 הכריזה אינטל על סדרת המעבדים מהדור ה-12. מעבדי אלדר לייק הכוללים כ-60 סוגים של מעבדים. רוב הפיתוח והייצור של מעבד זה בוצע בישראל.
בספטמבר 2022 אינטל השיקה את מעבדי דור 13 שלה המכונים רפטור לייק. המעבדים בליתוגרפיה של 10 ננומטר צפויים להגיע לשוק בסוף אוקטובר. בכדי להתחרות בחברת AMD אינטל הוזילה את מחירי המעבדים שלה. מעבד הדגל הוא ה- Core i9-13900K, שלו 24 ליבות: 8 ליבות ביצועים ו-16 ליבות חיסכון, מהירות השעון המקסימלית שלו במצב boost היא 5.8 גיגה-הרץ וצריכת החשמל שלו עומדת על 125 וואט.
לפני 2000
בשנת 1999 רכשה אינטל את DSPC תמורת 1.6 מיליארד דולר.
2010 עד 2021
בשנת 2010 הגיעה החברה לשיא של רכישות של חברות שונות:
תלונות בדבר תחרות לא הוגנת
לאחר שמתחרתה חברת AMD הגישה החל משנת 2000 תלונות כנגד אינטל במספר מדינות על ניצול כוחה על מנת ללחוץ על יצרניות מחשבים להשתמש במעבדיה תוך שהיא מאיימת עליהן בטקטיקות כגון הפליה וסיבסוד, חברת אינטל נקנסה במספר מדינות. ב-2005 ממשלת יפן אלצה את החברה להסיר תנאים מגבילים בעסקאות עם חברות מחשבים יפניות. ביוני 2008 החברה נקנסה על ידי הרשות להגבלים עסקיים בקוריאה הדרומית בסכום של 25 מיליון דולר. במאי 2009 נקנסה אינטל על ידי נציבות האיחוד האירופי בסכום של 1.44 מיליארד דולר, לאחר שנמצאה אשמה על ידי גופי האיחוד בתחרות לא הוגנת כלפי מתחרותיה. בנובמבר 2009 התפרסם כי חברת אינטל תפצה את חברת AMD בסכום של 1.25 מיליארד דולר בתמורה להסרת תביעותיה של החברה המפוצה, תחרות הוגנת ולהסכם צולב על פטנטים למשך 5 שנים. ההסכם שפתח דף חדש ביחסי החברות, נחתם כשבוע לאחר שהתובע הכללי של ניו יורק, אנדרו קואומו, הגיש תביעה בעניין כנגד אינטל שבה האשים בין היתר את אינטל בכך "שעסקה בפעילות לא-חוקית שיטתית בהיקף בינלאומי במקום להתחרות בהגינות" ובנקיטת "דרכי שוחד וכפיה כדי לשמר את אחיזת-החנק שלה בשוק", ולאחר שרשות הסחר הפדרלית הודיעה כי היא שוקלת לפתוח בהליכים פורמליים כנגד החברה.
אינטל ישראל
אינטל פועלת בישראל מאז נוסד הסניף הישראלי של החברה בשנת 1974 בידי דב פרוהמן, במשרד קטן בחוף שמן בחיפה. כיום יש לאינטל ישראל מרכזי פיתוח בחיפה, בירושלים, ובפתח תקווה, ומפעל ייצור בפארק התעשייה קריית גת המפתחים ומייצרים מיקרו־מעבדים ומוצרי תקשורת. חברת אינטל העסיקה בישראל כ-10,000 עובדים ב-2013. מקסין פסברג מכהנת מאז 2007 בתפקיד מנכ"לית אינטל ישראל וסגנית נשיא אינטל העולמית. בדצמבר 2016 הודיעה פסברג על פרישתה מהתפקיד. את מקומה כמנכ"ל ממלא יניב גרטי החל מינואר 2017.
חלק מעובדי אינטל ישראל קודמו לתפקידי הנהלה בכירים ובראשם אמיר פיינטוך שמשמש מנהל בכיר בחברת אינטל העולמית, ונחשב כיום כישראלי הבכיר ביותר בחברה, ודדי פרלמוטר, שהיה סמנכ"ל מוצרים וסגן נשיא בכיר באינטל העולמית. רוני פרידמן, כיום מנכ"ל אפל ישראל, שימש קודם לכן בתפקיד ניהולי בכיר באינטל. בשנת 2019 מספר הישראלים שמכהנים כסגני נשיא בענקית השבבים עלה ל-20 בעקבות סבב מינויים בחברה, הבכיר בהם הוא שגיא בן-משה, שכיהן כסגן נשיא תאגידי עד לעזיבתו.
גאף
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מעוזי אז כלה קץ
מָעֻזִּי אָז כָּלָה קֵץ הוא פיוט הנהוג לשירו במסורת יהדות חלב.
מחבר הפיוט מעוזי אז כלה קץ הוא הרב רפאל ענתבי. נהוג לשיר את השיר בכל עתות השמחה ובייחוד בחגי שלוש הרגלים, סוכות, פסח ושבועות וזאת משום השורה האחרונה הכתובה בפיוט החותמת אותו; "בּוֹ אֶשְׂמַח שָׁלֹשׁ פְּעָמִים בַּשָּׁנָה" (הכוונה היא לשלוש הרגלים). חוץ מיהודי חלב שרות את הפיוט הזה גם עדות אחרות אשר הפיוט מצא חן בעיניהם. נהוג לפייטו גם כפיוט בפזמוני ליל שבת בו הוא נחשב לפיוט אשר השרים אותו מתענגים בו.
גדיר
גדיר (בפרסית: غدیر, תעתיק מדויק: ע'דיר) היא סדרת צוללות ננסיות המיוצרות באיראן. הסדרה נקראת על שם ע'דיר ח'ם, אירוע מכונן עבור השיעים, בו, על פי המסורת, הכתיר הנביא מחמד את עלי בן אבי טאלב ליורשו, בקרבת מעיין חם בערב הסעודית.
ב-24 בנובמבר 2007 הכריז אדמירל-משנה חביבולה סיארי מחיל הים האיראני כי ב-28 בנובמבר תוכנס לשימוש צוללת מסדרת גדיר מתוצרת איראן. הוא ציין כי הצוללת מצוידת במיטב הציוד הצבאי והטכנולוגי, וכי היא שקולה ביכולותיה לצוללות זרות. קדמה לסדרה זו צוללת מסדרת נהנג ("לווייתן") שהושקה בשנת 2006.
בשירות חיל הים האיראני נמצאות לפחות שבע צוללות מסדרה זו. לא קיים מידע מאומת על מפרטי הצוללת, אולם ההערכות הן שמדובר בצוללת שמסתה בין 120 ל-150 טון ואורכה כ-20 מטרים. צוללות הגדיר מונעות על ידי מנוע דיזל-חשמל.
תחום אי-רציפות וייכרט-גוטנברג
תחום אי־רציפות וייכרט–גוטנברג הוא אחד משלושת תחומי אי־הרציפות שנמצאו בכדור הארץ. תחום זה נמצא בעומק של 2,900 ק"מ מתחת לפני השטח, והוא נחשב לגבול המפריד בין מעטפת כדור הארץ לגלעין.
התחום התגלה על ידי שני גיאופיזיקאים, גרמני ואמריקאי, ועל שמם הוא קרוי. חוקרים אלו מצאו שגם גלים סייסמיים מסוג P ו-R (ולא רק גלי S) הנוצרים ברעידת אדמה אינם מגיעים כלל, או שהם מגיעים בעוצמה חלשה מאוד, לאזורים מסוימים ("אזורי הצל") בחלקו השני של כדור הארץ. מתופעה זו הסיקו החוקרים כי בקרבת מחצית הדרך למרכז כדור הארץ, ישנו תחום אי רציפות אשר מפריד בין המעטפת הקשיחה, לבין הגלעין הנוזלי (בחלקו).
הלחמי
הלחמי הוא כינוי הנגזר מיחוסו המקראי של דוד המלך לעיר בית לחם ("בית הלחמי").
{{פירושונים|
ראו גם
}}
תאוריית קוף המים
תאוריית קוף המים או השערת הקוף המימי (Aquatic Ape Hypothesis (AAH) או Aquatic Ape Theory (AAT)) מציעה כי האבות הקדמונים של האדם חיו במשך תקופה אחת או יותר בסביבה מימית למחצה וכי ההתאמה האבולוציונית לסביבה זו אחראית לרבים מהמאפיינים של הסוג אדם (הכולל כעת רק את המין האנושי) שאינם נצפים בקרב פרימטים אחרים. תומכי התאוריה מצביעים על מספר תכונות ייחודיות לאדם על פני שאר היונקים, המקנות יתרון אבולוציוני בסביבה ימית ולפיכך קיימת סבירות שהתפתחו במסגרת התאמתו של פרימט קדום לחיים בסביבת אגמים. התאוריה אינה מנוסחת באופן עקבי המציב ניבויים הניתנים להפרכה, אלא מהווה אוסף של תובנות ורעיונות ולא התקבלה בזרם המרכזי של הפלאואנתרופולוגיה. למרות שמאמרים המתארים את ההשערה באופן עקבי לא התפרסמו בכתבי עת מדעיים, הרי שהתפרסמו בכתבי עת מדעיים בעלי ביקורת עמיתים מספר עבודות המעמתות את ההשערה עם המודל התקני (ה"יבשתי") ודנו בה, לרוב בנימה ביקורתית חריפה.
על-פי ניסוחים שונים של ההשערה, האבות הקדמונים של בני האדם התפתחו בסביבות לחות וחמות וצרכו את רוב מזונם מסביבות של ימים רדודים, אגמים או נהרות על ידי סריקה של אזור החוף, הליכה במים הרדודים, וצלילה – בחיפוש אחר מזונות כמו אגוזי קוקוס, ביצי ציפורים, צבים, רכיכות, סרטנים, וחלקים של צמחי קנה, פפירוס וצמחי מים אחרים. קיימות פרשנויות המציעות סביבות של מים מתוקים (Ellis 1993), וריאציות על ציר הזמן (Verhaegen et al. 2002), ווריאציות על מידת הברירה וההתאמה הנובעת מהשלב בו חי האדם בסביבה מימית. הניסוח הפופולרי ביותר כולל אפיזודה סמי-מימית המקבילה לתפוצה של הסוג אדם באזורי החוף של אגמי השבר הסורי אפריקני במזרח אפריקה, ושל האוקיינוס ההודי, בתקופות פליוקן-פליסטוקן.