cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מגרש טניס
מגרשים קשיחים
היסטורית לגראנד סלאם שימשו מגרשים קשים באליפות ארצות הברית הפתוחה מאז 1978 ובאליפות אוסטרליה הפתוחה מאז 1988.
מגרשי שטיח (מרופדים)
"שטיח" בטניס פירושו כל כיסוי מגרש הניתן להסרה. אצטדיונים מקורים מאחסנים גלילי משטחי מגרש בעלי גב גומי ומתקינות אותם באופן זמני עבור אירועי טניס, אך הם אינם בשימוש יותר עבור אירועים מקצועיים. צורה קצרה של דשא מלאכותי מלא בחול משמשת למגרשים חיצוניים מסוימים, במיוחד באסיה. שטיח הוא בדרך כלל משטח מהיר, מהיר יותר ממגרש קשה, עם הקפצה נמוכה.
טורנירי טניס בולטים שנערכו בעבר על מגרשי שטיחים היו גמר ה-WCT, פריז מאסטרס, ארצות הברית Pro Indoor וגביע הקרמלין. מאז 2009, השימוש בהם הופסק בשכבה העליונה של סבב ה-ATP. טורנירי ATP Challenger Tour כמו Trofeo Città di Brescia עדיין משתמשים במגרשי שטיחים. אירוע השטיח האחרון ברמה הבינלאומית של סבב ה-WTA, בל צ'אלנג', הופסק לאחר 2018.
מגרשים בחלל סגור
חלק ממגרשי הטניס נמצאים בחלל סגור, מה שמאפשר משחק ללא קשר לתנאי מזג האוויר ונוח יותר לצופים.
נעשה שימוש במשטחי מגרש שונים בחלל סגור. מגרשים קשיחים הם הנפוצים ביותר בתוך חלל סגור, מכיוון שהם הקלים ביותר להתקנה ולתחזוקה. אם ההתקנה היא קבועה, הם בנויים על בסיס אספלט או בטון, כמו במגרשים חיצוניים. מגרשים קשיחים זמניים מקורים בנויים בדרך כלל באמצעות לוחות רצפת עץ בציפוי אקריליק המותקנים על הרצפה הסטנדרטית של המקום. זוהי המערכת המשמשת לאירועים מקצועיים מודרניים בתוך חלל סגור כגון גמר ה-ATP.
ניתן להתקין מגרשי חימר בתוך חלל סגור עם מערכות השקיה תת-קרקעיות כדי למנוע מהחימר להתייבש, והם שימשו למשחקי גביע דייוויס.
מגרשי שטיחים היו פעם הבולטים ביותר במשטחים פנימיים, במיוחד במקומות זמניים, אך הוחלפו ברובם במגרשי קשיח נשלפים. הם שימשו הן בסבב העולמי של ATP והן במעגלי הטניס באליפות העולם, אם כי אין אירועים שמשתמשים בהם כרגע.
מבחינה היסטורית, משטחים אחרים שימשו בתוך חלל סגור, כגון ריצוף עץ באליפות העולם במגרש מכוסה שנפסקה ובאליפות לונדון המקצועית בפנים.
סיום אליפות ווימבלדון, ב-2012, התקיים על הדשא של המגרש המרכזי תחת הגג הסגור והאורות המלאכותיים; בהאל הפתוחה נערכו גם מספר משחקים על מגרש הדשא שלה באצטדיון גרי וובר כשהגג סגור. עם זאת, אלו הם מקומות חיצוניים עם גגות נשלפים.
הברית השוודית
הברית או הברית השוודית (בשוודית: Allians för Sverige) הייתה ברית פוליטית בשוודיה של מפלגות גוש המרכז-ימין. הברית הוקמה במהלך 2004 בזמן ממשלת המיעוט של יירן פרסון, מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, עת ישבו המפלגות המרכיבות את הברית באופוזיציה. לאחר הניצחון הגדול בבחירות הכלליות בשוודיה ב-2006, הקימה הברית ממשלת רוב בראשות פרדריק ריינפלט, מנהיג המפלגה השמרנית, המפלגה הגדולה בברית. לאחר הבחירות של 2010 הברית נשארה בשלטון בממשלת מיעוט. לאחר התבוסה של ריינפלט בבחירות 2014 ומעבר כ-400 אלף קולות ממפלגות הברית למפלגת הימין הקיצוני השוודים הדמוקרטים, המשיכה הברית לפעול בשורות האופוזיציה לממשלת המיעוט של סטפן לוון, מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בעקבות המשך התחזקות מפלגת השוודים הדמוקרטים על חשבון חברות מפלגות הברית בבחירות 2018, נוצר "דד-לוק" פוליטי שנמשך ארבעה חודשים, עד ינואר 2019. ב-10 בינואר 2019 הסכימו שתיים מארבע המפלגות המרכיבות את הברית לתמוך בהקמת ממשלת מיעוט חדשה בראשות לוון, זאת למרות התנגדות חסרת פשרות של השתיים האחרות. יום לאחר מכן, ב-12 בינואר 2019, הכריזו ראשי המפלגה השמרנית ומפלגת הנוצרים הדמוקרטים ש"הפרק הזה הגיע לסיומו", והברית הלכה למעשה חדלה מלהתקיים.
חברות הברית
הברית השוודית כללה ארבע מפלגות מרכז-מין (בורגנות) שנבחרו לריקסדאג, הפרלמנט השוודי, והונהגו על ידי ארבעת מנהיגי המפלגות בזמן נתון:
רקע והקמה
מאז תחילת שנות ה-20 של המאה ה-20, הנחשבת כתחילת "העידן המודרני" בהיסטוריה הפוליטית של שוודיה והתגבשות המפלגות כפי שהן מוכרות היום, ועד תחילת המאה ה-21 התקיימו בשוודיה בסך הכל 25 ממשלות נבחרות (לאורכי זמן משתנים, בין חודשים ספורים לארבע שנים). מ-10 במרץ 1920 ועד 7 ביוני 1930 (כלומר במהלך 10 השנים הראשונות בלבד) היו לא פחות 9 ממשלות שונות, והמצב הפוליטי במדינה היה מאוד לא יציב. עם זאת, מאז 24 בספטמבר 1936 ועד הקמת הממשלה הראשונה של מפלגות הברית ב-6 באוקטובר 2006 (כ-70 שנה מאוחר יותר), מפלגות הברית היו בשלטון ארבע פעמים בלבד במהלך שלושה מושבים של הפרלמנט: בין 1976–1982 ו-1991–1994. בכל שאר 70 השנים הללו שלטה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בשוודיה ללא עוררין. לקראת תחילת המאה ה-21 החליטו מפלגות האופוזיציה שהן חייבות ליצור ברית פוליטית משמעותית כדי שיוכלו לאתגר את שלטון הסוציאל-דמוקרטים ולהקים קואליציה ימנית, ולכן הוחלט לנסות ולהציג קו אופוזיציוני אחיד נגד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. במהלך 2004, בפגישה שאירחה בביתה מנהיגת מפלגת המרכז דאז, מוד אולופסון, השתתפו כל ראשי ארבע מפלגות הימין-מרכז: מוד אולופסון (מפלגת המרכז), פרדריק ריינפלט (המפלגה השמרנית), לש ליינבורי (המפלגה העממית הליברלית) ויירן הגלונד (הנוצרים הדמוקרטים). במהלך הפגישה החליטו ארבעת המנהיגים להקים חזית מאוחדת בשם "הברית השוודית", שתתמודד בבחירות 2006 במטרה מוצהרת ומשותפת להקים ממשלת מרכז-ימין שתחליף את שלטון הסוציאל-דמוקרטים. לאחר פגישה ראשונה זו התקיימו עוד מספר מפגשים בבתי המנהיגים לקראת בחירות 2006, שבכל אחת מהן חידדו המפלגות את מסריהן ויצאו בהכרזות תקשורתיות על "הניצחון הקרב".
מטרות ומדיניות הברית השוודית
הקמת הברית הוכחה כהצלחה מסחררת במהלך בחירות 2006. מפלגתו של ראש הממשלה יירן פרסון הוכתה קשות והפסידה לא פחות מ-10 אחוזים מהמושבים שהיו לה לאחר בחירות 2002, כשמפלגה השמרנית, שעמדה בראש הברית השוודית, הכפילה את כוחה. מפלגות הברית השוודית, שהציגו כאמור מצע משותף, זכו ברוב מוחלט בפרלמנט ושבועיים בלבד לאחר מכן הוקמה ממשלת ריינפלט הראשונה כממשלת רוב.
הצלחת הברית נבעה בראש ובראשנה ממטרת העל המשותפת של המפלגות החברות בה להחליף את שלטון הסוציאל-דמוקרטים שנמשך קרוב ל-70 שנה. כל המפלגות שמרו על אופיין המייחד כל מפלגה, אך יחד עם זאת הקימו צוות משותף שפרסם עקרונות מנחים משותפים להקמת ממשלה חדשה. המפלגות הקימו למעשה צוותי עבודה משותפים לכל אחד מששת המשרדים החשובים ביותר בממשלה: צוותים אלו לא הורכבו לפי גודלה היחסי של המפלגה, אלא היו חברים בכל צוות כזה ארבעה חברים: חבר פרלנט אחד מכל מפלגה. כל מפלגה קיבלה לפחות ראשות צוות אחת, ונשמר עקרון השוויון בין גברים לנשים בראשות הצוותים (3-3), למרות שמספר הגברים הכולל היה כ-58 אחוזים מכלל הנציגים (14 מתוך 24).
סטיליאן פטרוב
סטיליאן פטרוב (בבולגרית: Стилиян Альошев Петров; נולד ב-5 ביולי 1979 במונטנה, בולגריה) הוא כדורגלן עבר בולגרי, ששיחק בעמדת הקשר בקבוצת הכדורגל האנגלית אסטון וילה ובנבחרת בולגריה. פטרוב שיחק במגוון תפקידים במרכז המגרש, ויכול היה לתפקד גם כקשר הגנתי וגם כקשר התקפי.
קריירה
פטרוב גדל במחלקת הנוער של המועדון הבולגרי צסק"א סופיה, בו הספיק להעביר רק עונה אחת בבוגרים לפני שעבר לשחק בסלטיק. כבר בעונתו הראשונה בגלאזגו שיחק באופן קבוע בהרכב סלטיק ומשם הגיע למקום של קבע גם בנבחרת בולגריה.
ב-6 בספטמבר 2011 שיחק פטרוב בפעם ה-103 במדי נבחרת בולגריה, במשחק ההפסד לשווייץ 3:1. בכך שבר את שיא ההופעות בנבחרת בולגריה שהוחזק לפני כן על ידי השוער בוריסלב מיכאילוב.
בגיל 33 פרש מכדורגל עקב מחלת הלוקמיה בה חלה.
במאי 2013 החל לאמן את קבוצת הנוער של אסטון וילה.
ג'רלד הולטום
ג'רלד הרברט הולטום (באנגלית: Gerald Herbert Holtom; 20 בינואר 1914 – 18 בספטמבר 1985) היה מאייר בריטי מקצועי ואמן. ב- 1958 הוא אייר את הלוגו של הקבוצה הבריטית "התנועה לפירוק נשק גרעיני" שנעשה לסמל הבינלאומי לשלום.
קריירה
הולטום הוא בוגר של האקדמיה המלכותית לאמנויות והיה סרבן מצפוני במלחמת העולם השנייה. ב-1958 עבד עבור משרד החינוך. הוא עיצב את הלוגו של פירוק הנשק הגרעיני עבור מצעד אלדרמסטון (Aldermaston March) שאורגן על ידי "הוועדה לפעילות ישירה" נגד מלחמת גרעינית בפסחא 1958 (4–7 באפריל).
הולטום הביא את העיצוב, מבלי שהתבקש ליושב ראש המקומי של קבוצתו המתנגדת לגרעין בטוויקנהאם (Twickenham). הראו גרסאות חלופיות בטקס הפתיחה של "התנועה לפירוק הנשק הגרעיני" בלונדון. "הסימון הראשון על נייר, על פי מר הולטום, היה עיגול לבן בתוך ריבוע שחור ואחריו היו גרסאות שונות של צלב נוצרי בתוך העיגול. אבל לצלב, על פי אנשים אלה, היו יותר מדי אסוציאציות שליליות – עם מסעי הצלב, סעודות צבאיות, עם ברכה פומבית של כומר אמריקאי למטוס שטס להירושימה ובסופו של דבר הם אפשרו לזרועות של הצלב להישמט ובכך יצרו סמפור של האותיות N ו- D ובאותה עת מחווה של ייאוש אנושי על רקע כדור עגול. אריק אוסטין (Eric Austen) שהתאים את הסמל לצורה של סוכריות על מקל על דש הבגד אמר שהוא גילה שמוטיב 'מחוות הייאוש' היה קשור מזה זמן רב עם 'מותו של האדם' והעיגול עם 'הילד שעוד לא נולד'".
לא היו זכויות יוצרים ללוגו ומאוחר יותר הוא התפרסם בעולם כסמל השלום. העיצוב היווה שילוב של האותיות N (שתי זרועות מתוחות המצביעות למטה בזווית של 45 מעלות) ו- D (זרוע אחת מורמת מעל הראש) של איתות באלפבית הספמור בדגלים המייצג פירוק נשק גרעיני.
להולטום היו חמישה ילדים.
תריסרון משוכלל
תְּרֵיסָרוֹן משוכלל (דּוֹדֵקָהֶדְרוֹן רגולרי) הוא פאון משוכלל בעל תריסר פאות, אשר כל אחת מהן היא מחומש משוכלל, כלומר, מחומש שכל צלעותיו שוות זו לזו וכל זוויותיו שוות זו לזו. לעיתים קרובות נקרא סתם תריסרון.
לתריסרון המשוכלל 20 קודקודים, 30 מקצועות ו-12 פאות. זהו אחד מחמשת הגופים האפלטוניים.
שטח הפנים \ A והנפח \ V של תריסרון משוכלל שצלעו באורך \ a הם ו-, בהתאמה.
הפאון הדואלי לתריסרון המשוכלל, כלומר, הפאון שמתקבל אם מחברים את המרכז של כל פאה אל מרכזי הפאות הסמוכות לה, הוא העשרימון המשוכלל.
חבורת האוטומורפיזמים של התריסרון המשוכלל איזומורפית לחבורת התמורות הזוגיות \ A_5, החבורה הפשוטה הקטנה ביותר, הקרויה גם "חבורת האיקוסהדרון". זוהי החבורה הפשוטה הקטנה ביותר, והיא אחת מחבורות המשולש הסופיות, עם ההצגה.
בתפישה היוונית הקדומה התריסרון המשוכלל סימל את האתר או את כיפת השמיים. רמז לסימבוליזם זה ניתן למצוא בספר מגע מאת קארל סייגן בו צורת החללית הנבנית בהנחיית התשדורות החוצניות היא תריסרון משוכלל.
מאירי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
האגודה להתנדבות
האגודה להתנדבות (ע"ר) היא ארגון התנדבותי המקיים מסגרות התנדבות של שירות לאומי ופעולות התנדבותיות אחרות.
האגודה הוקמה ב-1971 (בשמה הקודם: "האגודה להתנדבות בעם") והייתה למייסדת השירות הלאומי בישראל. מאז ועד היום, במשך למעלה מחמישים שנה, קיים מערך מסודר של שירות לאומי, והאגודה היא העמותה הגדולה והוותיקה במערך. כ-4000 מתנדבים ומתנדבות פועלים באמצעותה מדי שנה, ובמצטבר, מאז הקמתה, שירתו כ-200 אלף בוגרים ובוגרות של מערכות ההתנדבות והשירות הלאומי.
בעשור האחרון הרחיבה האגודה את גזרות פעילותה. התשתית הארגונית והניסיון שצברה, מאפשרים לה לפעול במגוון ערוצי התנדבות נוספים בארץ ובחו"ל, מלבד השירות הלאומי.
היסטוריה
מאז הקמת המדינה ובמשך שני עשורים לא הייתה קיימת מסגרת כלשהי עבור בנות דתיות שלא יכלו לשרת בצה"ל מטעמי דת ומצפון. אמנם הכנסת חוקקה את חוק שירות לאומי (1953) המחייב כל בת שאינה מתגייסת לצה"ל, לשרת במשך שנתיים במסגרת שהמדינה תקיים, אבל בגלל הסכמים קואליציוניים ולחץ של המפלגות הדתיות, לא נקבעו תקנות לחוק, והוא נותר ללא מימוש.
בשלהי עשור שנות ה-60, החלו להתארגן ברחבי הארץ קבוצות של בנות דתיות שסיימו את לימודי התיכון וביקשו לתרום שנה של התנדבות בעיירות פיתוח. הקבוצות אורגנו במסגרת "המשמרת הצעירה" של מפלגת מפד"ל ובמסגרות אחרות, שלא היה ביניהן קשר, אבל לכולן הייתה מטרה אחת: לשרת את המדינה כתחליף לשירות הצבאי שהבנות לא יכלו להיות שותפות בו.
לאחר מאבק ציבורי, שנגרר לפסים אלימים, יזם השר מיכאל חזני מהמפד"ל "מסלול עוקף" להחלטת הממשלה – הקמת אגודה עות'מאנית (המסגרת שקדמה למסגרות העמותות כיום) שתפעל כמסגרת שירות לאומי ממוסדת ומאורגנת. זו הייתה פשרה בין הצדדים למחלוקת: הקמת גוף ציבורי ברוח החלטת הממשלה, אך הוא יפעל ללא פיקוח ממשלתי, אלא של נציגי הציבור הדתי לאומי. הוא הטיל את המשימה על עוזרו, עו"ד דב פרומן, שהכין את מתווה העמותה ודרכי פעולתה ורשם אותה ברשם האגודות בחודש נובמבר 1971. העמותה נקראה: האגודה להתנדבות בעם ועל רשימת מייסדיה, הוועד המנהל שלה, נמנו אנשי ציבור מכל כל הפלגים והזרמים של הציבור הדתי-לאומי: חברת הכנסת טובה סנהדראי (יו"ר הוועד) ולצידה: ד"ר דב אברון, הרב אברהם בהר"ן, הרב צפניה דרורי, פרופ' דוד מאיר, שאול יהלום, הרב משה לוינגר, חבר הכנסת יהודה בן-מאיר (רוזנברג), הרב דניאל שילה, וכן: דוד בן אריה – ממקימי הקיבוץ הדתי וחבר קבוצת יבנה. עזריאל ברוק – מנהל המחלקה לחינוך ונוער באיגוד המושבים הדתיים, חבר מושב ניר עציון. אברהם דיאמנט - מנכ"ל מרכז ישיבות בני עקיבא, שמואל דנינו – מנהל מוסד חינוכי בחדרה, מיכה ינון – עורך דין, ראש המחלקה לדור הצעיר במפד"ל, שמואל שחרור – מנהל "סמינר אפרתה למורות וגננות" (כיום: מכללת אפרתה).
עשורים ראשונים 1971-1993
האגודה קמה יש מאין, וצמחה במהירות. בשנה הראשונה יצאו לשנת שירות במסגרת האגודה, כ-200 מתנדבות. ומאז עלה בכל שנה המספר והגיע בסוף העשור הראשון ל-1,300 מתנדבות. בסוף העשור השני כבר יצאו כ-4,000 מתנדבות מדי שנה במסגרת האגודה שהייתה המסגרת היחידה למסלולי שירות לאומי עבור בנות בוגרות תיכונים דתיים ואולפנות. למעשה האגודה הובילה מהפך במגזר הציוני דתי – השירות הלאומי היה לברירת מחדל של בנות המגזר ורוב מוחלט מהן התנדבו שנה או שנתיים.
שנים 1994-2011
אחרי השינוי בהנהלה, הוחלט לשנות את שם הארגון, להשמיט מילה ולהשאירו "האגודה להתנדבות". בשמה החדש והנהלתה החדשה, העמיקה האגודה את אחיזתה במקומות יישוב בהם שירתו מתנדבות השירות הלאומי ברחבי הארץ, הורחב מעגל המעסיקים של מתנדבות השירות גם למעסיקים פרטיים (הקשורים לתחומי בריאות, רווחה וחינוך) וכן לבתי ספר חילוניים. בשירות הציבורי הורחב מעגל המעסיקים במשרדי ממשלה, כמו משרד המשפטים ומשרד החוץ, ונוספו ארגוני הביון הישראליים, המוסד והשב"כ, שקיבלו לשורותיהם מתנדבות של האגודה במסגרת שירות לאומי. כמו כן התהדק הקשר עם קהילות יהודיות בחו"ל, ובנות האגודה נשלחו לשנת התנדבות בקהילות אלה. תקופת ההתנדבות הוכרה להן כשנת שירות לאומי.
המפנה
באמצע שנות ה-90, בעקבות התערבות בג"ץ, החלה המדינה להקצות תקנים של מתנדבים מעמותות נוספות, מלבד האגודה, ביניהן עמותות שגייסו בנות חילוניות ובנים שנפלטו מהשירות הצבאי. ריבוי העמותות ופעילותן העצמאית, כמו גם ירידה בנתוני הגיוס לצבא, העלו לדיון ציבורי את הצורך במיסוד השירות הלאומי, וב-2008, בתקופתו של אהוד אולמרט, החליטה ממשלת ישראל להקים גוף מנהלתי שיכין את התשתית להקמת רשות לשירות לאומי-אזרחי.
להקמת המערכים החדשים נלוויתה מחלוקת אידאולוגית קשה בהנהלת האגודה ובקרב חברי הוועד המנהל שלה. רבים מהם סברו שהאגודה הוקמה לטובת בנות דתיות בלבד, וכי עליה להישאר כזו. מולם ניצבו חברים אחרים אשר סברו כי האגודה אינה יכולה להיות מועדון סגור, וכי האופי של מטרותיה (התנדבות לטובת העם והמדינה) מחייב את פתיחת השורות. לאחר דיונים ממושכים הכריע הרב צפניה דרורי, יו"ר הוועד המנהל, בעד פתיחת ערוצים נוספים, כולל עבור חילונים וערבים, להתנדבות שתשרת כדבריו את טובת כל אזרחי מדינת ישראל.
2011-2022
ב-2011 התמנה ירון לוץ לכהן כמנכ"ל. הוא הגה את החזון לשנים הבאות, שעיקרו: האגודה תפעל להעצים את החברה במדינת ישראל באמצעות התנדבות בכלל והשירות הלאומי בפרט.
מאז כניסתו לתפקיד, פועלת האגודה ברוח החזון: בכל שנה נפתחים מסלולי התנדבות שמתאימים למגוון רחב ביותר של מועמדים לשירות לאומי, מכל המגזרים באוכלוסייה. עם התשתית הקיימת, והניסיון שנצבר באגודה במשך השנים, יכלה האגודה לפתח ערוצי התנדבות שאינם שירות לאומי, כמו: קליטה וליווי של מתנדבים מחו"ל שמגיעים להתנדב בארץ, ליווי והנחיה של תלמידי תיכון במסגרת תוכניות מעורבות חברתית, הפעלת מתנדבים גמלאים, ושיתוף פעולה עם ארגוני התנדבות אחרים לפרויקטים במסגרות רווחה וחינוך.
בתקופת הקורונה והסגרים שבאו בעקבותיה, (2020-2021) פעלו מתנדבי ומתנדבות האגודה במתכונת חירום, ונטלו חלק פעיל במשימות הקשורות במערכת הבריאות, ברווחה ובחינוך. רבים מהם ויתרו על "חופשת השחרור" לה היו זכאים בסיום שנת ההתנדבות.
ב-2022, יצאו מתנדבות האגודה לסייע לפליטי המלחמה באוקראינה.
בשנת היובל לאגודה, תשפ"ב, החליט הוועד המנהל למנות את הרב צפניה דרורי לנשיא האגודה. הרב כיהן כיו"ר הוועד המנהל, ונחשב למתווה הדרך שלה בעשורים האחרונים. במקומו התמנה הרב ד"ר ראובן טבול לכהן כיו"ר הוועד המנהל של האגודה.
פעילות האגודה
על פי נתונים שמפרסמת האגודה, בשנת העבודה תשפ"ב (2021-2022), מצבת המתנדבים השנתית שלה עומדת על כ-5,000 מתנדבים ומתנדבות. הם מועסקים בכ-2,000 מקומות שירות הפרושים ב-600 יישובים - מחיספין ברמת הגולן ועד אילת בערבה. מתנדביה נמצאים בכל בתי החולים, סניפים של כל קופות החולים, משרדי ממשלה (משרד הרווחה, משרד החוץ ועוד), משטרת ישראל, מגן דוד אדום, בתי ספר בכל החטיבות, יישובים מעבר לקו הירוק, מועצות מקומיות גני ילדים, מוסדות חינוך של ויצו ונעמת, ארגוני הביון – שב"כ ומוסד.
בנוסף לאלה מפעילה האגודה עוד כ-4000 מתנדבים וביניהם תלמידי תיכון, אזרחים ותיקים, ומתנדבים מחו"ל.
המערך הדתי
זהו המערך המרכזי, הוותיק והגדול ביותר שמפעילה האגודה, ומהווה את הבסיס האיתן עליו נשענת כל פעילותה. במסגרת המערך פועלות מדי שנה בממוצע כ-3,000 בנות שירות לאומי דתיות אשר קיבלו פטור משירות צבאי בעקבות הצהרה על היותן דתיות. המערך הדתי פועל בתוך תיכונים דתיים ואולפנות על מנת לאתר ולגייס בנות דתיות המעוניינות לשרת בשירות לאומי, וכן מפעיל מערך הכוונה וייעוץ עבור בנות אלו. הבנות המשרתות במסגרת המסלול הדתי, משתלבות במגוון רחב של תחומי שירות הכוללים תחום חינוך, בריאות, רווחה, מנהל וביטחון, בכל רחבי הארץ, עם אפשרויות דיור לבנות המגיעות ממקומות שונים. המסלול הדתי מאופיין בליווי מקצועי, ערכי ותורני של הבנות הדתיות במסגרתו משתתפות הבנות בשיעורים תורניים, סדנאות שונות וימי עיון ופעילות תוך התייחסות לפעילותן בשירות הלאומי ולרקע הדתי שלהן.
מערך ממלכתי-חילוני - ש.ל.מ (שירות לאומי ממלכתי)
מערך ש.ל.מ מפעיל כ-1,200 צעירים וצעירות מדי שנה, רובם בוגרי מסגרות כלליות, אשר קיבלו פטור משירות צבאי בשל סיבות שונות. המערך פועל בהסברה רחבה מול מסגרות נוער פורמליות ובלתי פורמליות למען העלאת המודעות לנושא ואיתור בעלי הפטור. בנוסף קיים מערך הכוונה מקצועי במטרה להתאים בין המתנדבים למקומות השירות. מערך ש.ל.מ נותן מענה ליוויי פרטני לטובת המתנדבים, משלב האיתור הראשוני ועד לסיום השירות, על בסיס ליווי אישי, קבוצתי, ימי עיון וסמינרים. בשנת ההתנדבות (או שנתיים) מקבל המתנדב מעטפת משמעותית של הכשרה והעשרה, שיתנו לו כלים לחייו הבוגרים, יתרמו לעיצובו כאדם, כאזרח וכשותף פעיל ומחובר לחברה ולהוויה הישראלית, ויביאו את המתנדב לעשייה פורייה ומשמעותית יותר במהלך השירות.
המערך הערבי דרוזי
מדי שנה מתגייסים לשירות לאומי במסגרת האגודה כ-1,000 צעירים וצעירות בני מיעוטים (מוסלמים, נוצרים ודרוזים). הם קיבלו פטור משירות צבאי אך מעוניינים לצאת להתנדבות של שנה או שנתיים, גם כדי למלא מה שנראה להם חובה אזרחית, וגם כדי ליהנות מהמעמד של חיילים משוחררים שמעניקה להם המדינה לאחר סיום ההתנדבות. צעירים אלו משתלבים לרוב במסגרות חינוך, בריאות ורווחה בקרב החברה הערבית ישראלית. המערך הערבי שם לו למטרה לטפח ולהעשיר את המתנדבים בתקופת השירות, ולשם כך הוקמה תוכניות למידה, העשרה ורכישת כישורי חיים, המשתלבת בפעילות ההתנדבות לאורך כל השנה. את המערך הערבי מלווים רכזי שטח אקדמאים מתחום החינוך ומטה מרכזי בירושלים.
המחלקה הבינלאומית
גולת הכותרת של המחלקה היא התוכנית "מתנדבים ללא גבולות", המתקיימת בשיתוף פעולה עם ארגוני מתנדבים בעולם. במסגרת התוכנית מגיעים לישראל מאות מתנדבים ממדינות שונות – יהודים ולא יהודים. הם שוהים בארץ שנה אחת במהלכה הם מתנדבים בבתי חולים, גני ילדים, בתים לדיור מוגן, ועוד. במסגרת הפעילות הבינלאומית, מארגנת האגודה שליחת מתנדבים מישראל למדינות נחשלות באפריקה.
תוכנית לשילוב צעירים עם מוגבלויות בשירות הלאומי
האגודה להתנדבות הקימה יחד עם עמותת אקים מערך המיועד לצעירים עם מוגבלויות, מתוך האמונה כי השירות הלאומי, כחלופה ראויה לשירות צבאי, הוא מערכי הליבה של החברה הישראלית, אשר במסגרתה יכולה לאפשר חוויה מכוננת לאדם עם מוגבלות בהתאמה ליכולותיו ולצרכיו.
מדרשות שילוב
שילוב של שירות לאומי עם לימוד תורני וערכי במדרשה לבנות. במסגרת מדרשות שילוב, משתלבות הבנות בתקני בוקר במקום בו הן משרתות (בדרך כלל תקני חינוך), ואחר הצהריים פונות ללימודים במדרשה. כל מדרשה פועלת באופן אחר ועל פי תוכניות לימודים אחרות, אך כולן משלבות בלימודים תכנים מעולמם של בנות השירות ומן העשייה בשטח, במטרה לשפר ולהעשיר את העשייה של הבנות בשטח, ולמלא את עולמן הפנימי.
מאמנים לשינוי חברתי
פרויקט המלווה את המשרתים בשירות לאומי בתוכנית אימון חברתית המסייעת בהעצמתם ושיפור יעילותם במסגרת השירות הלאומי בה הם מוצבים.
התנדבות גמלאים
שילוב גמלאים ובני הגיל השלישי המעוניינים לתרום מהידע ומהזמן שלהם למען הקהילה, בהתנדבויות במקומות שונים.
הפועל נגבה
הפועל נגבה הייתה קבוצת כדורעף ישראלית מקיבוץ נגבה שהשתתפה בליגה הבכירה ואף זכתה בתואר האליפות בשנת 1962. המגרש הביתי של הפועל נגבה היה מגרש פתוח מרוצף בלטות גדולות.
היסטוריה
העובדה שקיבוץ נגבה הוקם והשתייך לתנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, גרמה לכך שבאופן טבעי הייתה לו זיקה להתאחדות הפועל. מועדון "הפועל" הפעיל בקיבוץ ענפי ספורט כמו: כדורגל, כדורסל, כדורסל נשים, כדורעף, אתלטיקה קלה ואיגרוף, שהתמודדו בדרך כלל בכינוס הפועל ובליגה פנימית מול שאר קבוצות "הפועל" בקיבוצים אחרים במדינה.
כדורעף מקומי
קבוצת הכדורעף בלטה מעל כל הענפים בקיבוץ והתמודדה בליגה הבכירה בישראל ובמקביל גם בטורנירים מחוזיים. עונת השיא של הקבוצה היא 1961/1962 (בהדרכתו של המאמן-שחקן ד"ר יצחק הובר), בה הצליחה לזכות באליפות היסטורית לאחר שגברה 2–3 במשחק המכריע מול קבוצת הפועל עין שמר, במשחק ביתי בו צפו מעל 1000 איש. בתום העונה הפסידה הקבוצה ברבע גמר גביע המדינה לקבוצת הפועל עין המפרץ מהליגה השנייה 1–3 והודחה בעונה שלאחר מכן השתתפה הקבוצה במסגרת גביע אירופה לאלופות והודחה מול קבוצת גלטסראיי לאחר שני מפגשים. במשחק הביתי נוצחה 3-2, ובגומלין באיסטנבול נוצחה 1–3.
בעונת 1962/1963 סיימה הקבוצה במקום השני בטבלה. במקביל הגיעה בפעם הראשונה בתולדותיה לגמר גביע המדינה ונוצחה על ידי הפועל המעפיל 3-1.
בתום עונת 1966/1967 ירדה הקבוצה בפעם הראשונה לליגה הארצית, אך חזרה לליגה הלאומית לאחר עונה אחת. בתום עונת 1968/1969 ירדה שוב לליגה הארצית, ומאז לא הצליחה להתרומם. שנתיים לאחר מכן, פורקה קבוצת הבוגרים.
מחלקת הנוער
בעונת 1962/1963 זכתה קבוצת הנוער בגביע המדינה לאחר ניצחון בגמר 2-3 מול הפועל עין החורש.
בעונת 1967/1968 הגיעה קבוצת הנוער של המועדון לגמר גביע המדינה, אך נוצחה על ידי הפועל חניתה 3-0.
היסטוריה של העמים דוברי האנגלית
היסטוריה של העמים דוברי האנגלית (באנגלית: A History of the English Speaking Peoples), הוא ספר של וינסטון צ'רצ'יל אשר סוקר את ההיסטוריה של בריטניה והאומות האחרות הדוברות את השפה האנגלית, מן התקופה הפרהיסטורית, ועד לסוף המאה ה-19. הספר פורסם בין השנים 1956 ל-1958. מהדורה עברית, בתרגומו של אהרן אמיר, יצאה בהוצאת "עם הספר" בין 1958 ל-1959.
צ'רצ'יל כהיסטוריון, ומקום הספר במכלול יצירתו
צ'רצ'יל היה סופר פורה כל ימי חייו, ובמיוחד בתקופות בהן לא שימש בכהונה ציבורית. על אף מוצאו האציל, לא היה משופע בכסף, ונדרש לכתוב על מנת לממן את אורח חייו הפזרני. "היסטוריה של העמים דוברי האנגלית" נכתב ב"תקופת המדבר", בשנות ה-30, כאשר צ'רצ'יל היה נתון במשבר אישי ופוליטי. כאשר מונה צ'רצ'יל ללורד הראשון של הימייה, ב-3 בספטמבר 1939, כבר היה עיקרו של הספר כתוב, והיה צורך בהשלמות ובהגהות. במהלך כהונתו של צ'רצ'יל בקבינט, ולאחר מכן כראש ממשלת בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה, זנח צ'רצ'יל את העיסוק בספר. לאחר תום המלחמה עסק בכתיבת זכרונותיו מן המלחמה, ולאחר מכן שב ונבחר לראש ממשלת בריטניה. בשנת 1955, לאחר שתמה תקופת כהונתו השנייה בראשות הממשלה, שב לכתיבת הספר.
על אף סגנון כתיבתו הנאה, לא היה צ'רצ'יל היסטוריון מקצועי. בנעוריו היה קורא נלהב, אך הגביל עצמו לטווח מסוים של עניינים וסופרים. ההשפעות העיקריות על חשיבתו ההיסטורית היו "ההיסטוריה של מלחמת האזרחים" מאת הרוזן מקלרנדון, "נפילתה ושקיעתה של האימפריה הרומית" מאת אדוארד גיבון ו"היסטוריה של אנגליה" מאת תומאס בבינגטון מקאולי. הוא הראה עניין מועט בהתפתחויות כלכליות או חברתיות, וראה את ההיסטוריה כרצף של אירועים פוליטיים וצבאיים, המונעים בכוחה של האישיות הגדולה, יותר מאשר כוחות הכלכלה או הקידמה החברתית.
צ'רצ'יל היה אחד מאחרוני ההיסטוריונים של "ההיסטוריה הוויגית", האמונה כי המפלגה הוויגית בבריטניה של המאה ה-18 והמאה ה-19 זכתה לגדולה ייחודית ולייעוד קיסרי, ושכל ההיסטוריה הבריטית צריכה להיראות כחותרת אל ייעוד זה. אמונה זו השפיעה על הקריירה הפוליטית שלו, כמו על כתיבתו ההיסטורית. כבר בנעוריו של צ'רצ'יל נראתה גישה זו כאנכרוניסטית, אך הוא מעולם לא סטה ממנה, ולא גילה עניין בצורות אחרות של היסטוריוגרפיה של בריטניה. גם ההיסטוריונים המקצועיים שבהם הסתייע בכתיבת ספריו, לא הצליחו להניא אותו מגישה זו.
בניגוד לשני ספרי ההיסטוריה האחרים, המתארים מאורעות בהם היה לצ'רצ'יל חלק חשוב, ולעיתים מכריע, והמהווים אף מעין אוטוביוגרפיה, ב"היסטוריה של העמים דוברי האנגלית" לא סקר צ'רצ'יל כמעט מאורעות בהם השתתף, פרט לפיסקה אחת בה מתוארת הסתערות הפרשים באומדורמן, בה ציין ברמיזה - "כפי שתיאר את הדבר בזמנו הוסאר צעיר שהשתתף בקרב, היה זה 'הניצחון המפואר ביותר שזכו לו אי פעם כלי הנשק של המדע על הברברים'". תיאור מלחמתו של הוריישו קיצ'נר בסודאן, וכן תיאור כללי של מלחמת הבורים שאף בה השתתף צ'רצ'יל, אם כי הדבר אינו מוזכר, אורכם עמודים ספורים מתוך אלפי העמודים של היצירה השלמה.
הספר הכתוב בלשון שוטפת ובהירה, תוך הפגנת ידע אנציקלופדי, מבליט את יכולתו הספרותית של צ'רצ'יל. הדמויות המתוארות בספר, מלכים ורוזנים, שרים והגמונים, נצבעות בצבעים ברורים וחדים, וצ'רצ'יל אינו נמנע מלשפוט אותן לשבט או לחסד. הוא מתאר אירוע מורכב ומסובך כמלחמות השושלתיות הידועות כמלחמות השושנים באופן בהיר ושווה לכל נפש. איבתו לדמויות היסטוריות כאוליבר קרומוול המוצג כפושע מלחמה ורוצח, משתווה רק לחיבתו לדמויות כמרלבורו, המוצג כאדם טהור נפש ואציל. צ'רצ'יל מתגלה כפטריוט בריטי בעל אהבה סוחפת לארצו ולהיסטוריה שלה, וגם כמאמין בברית הטראנס-אטלנטית בין בריטניה וארצות הברית, אשר הביאה להתמקדותו של הספר בהיסטוריה של שני עמים אלו (על חשבון צמצום משמעותי בכל הנוגע לקנדה, אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אפריקה שההיסטוריה שלהם מתוארת באופן פחות מפורט).
הספר מסתיים במילים:
צ'רצ'יל הפוליטיקאי, אשר טבע את המונח מסך הברזל, נגלה בפסקה זו, וגובר על צ'רצ'יל ההיסטוריון. העדפותיו הפוליטיות וההיסטוריות של צ'רצ'יל, המתנגד לצורות הדיכוי של הפשיזם, הנאציזם והקומוניזם, מחלחלות אף הן אל הספר, גם כאשר הוא עוסק באירועים קדומים. כך, למשל, כותב צ'רצ'יל על הריב שבין הנרי השני ובקט, אשר התרחש במאה ה-12 את המילים הבאות, שיש לזכור כי זמן כתיבתן הוא 1939:
ביקורת על הספר
כשליש מן הכרך הרביעי מוקדש לתיאור ארוך ומפורט של קרבות מלחמת האזרחים האמריקנית בעוד שההתפתחויות הכלכליות, החברתיות והטכנולוגיות בתקופה זו (פרט להתפתחויות בתחום הטכנולוגיה הצבאית) כמעט ואינן מוזכרות. יריבו הפוליטי של צ'רצ'יל, קלמנט אטלי, הציע כי הספר ייקרא "דברים בהיסטוריה המעניינים אותי".
כרכי הספר
הספר מחולק לארבעה כרכים:
המהדורה העברית
הספר יצא בתרגום עברי סמוך לפרסומו באנגלית, בהוצאת "עם הספר", בין השנים 1958 ו-1959. המתרגם אהרן אמיר תרגם גם את זכרונותיו של צ'רצ'יל ממלחמת העולם השנייה. תרגומו של אמיר יכול להראות כיום מליצי ומיושן, אך הוא תואם את כתיבתו המליצית כשלעצמה של צ'רצ'יל, ואת האופן הרחב והשופע שבו מוצגת ההיסטוריה הצ'רצ'יליאנית.
סדרת הטלוויזיה
בתחילת שנות ה-70 הפיק ה-BBC סדרה בת עשרים ושישה פרקים בני חמישים דקות המבוססת על הספר, ונקראה "העמים של צ'רצ'יל" ("Churchill's People"). לאחר השלמת הסדרה הסתבר כי מדובר במוצר בעייתי שאיכותו נמוכה. עם זאת, מכיוון שה-BBC השקיע ממון רב ויוקרה רבה בפרסום הסדרה, לא הייתה ברירה אלא להקרינה. הסדרה זכתה לביקורות איומות ולאחוזי צפייה ירודים. בעקבות אירוע זה נמנע בדרך כלל ה-BBC מליצור סדרות הארוכות משלושה עשר פרקים, על מנת שלא ליצור מבוכה מתמשכת.
אולפנת זבולון
אולפנת זבולון שוכנת בראש העין. האולפנה נקראת על שם השר זבולון המר.
האולפנה הוקמה ב-ה'תשס"א, כדי לתת מענה חינוכי, דתי ולימודי לציבור הדתי-לאומי בראש-העין ובישובי הסביבה. בשנת הלימודים תשס"ח קיבלה האולפנה את "פרס החינוך הדתי" על כל פועלה החינוכי, הדתי, הערכי והלימודי.
מנחם אליעזר מוזס
מנחם אליעזר (לייזר) מוזס (נולד בכ"ה בתשרי ה'תש"ז, 20 באוקטובר 1946) הוא עסקן ופוליטיקאי ישראלי, כיהן כחבר הכנסת מטעם יהדות התורה בכנסות ה-18, ה-19 וה-20. מוזס שימש שליחו של האדמו"ר מוויז'ניץ הרב ישראל הגר ונציג "הסיעה המאוחדת" (סיעה שעיקרה הוא חסידות ויז'ניץ) של אגודת ישראל ברשימת יהדות התורה.
ביוגרפיה
מוזס נולד בירושלים, בן יחיד לשלמה זלמן מוזס, מזכיר אגודת ישראל העולמית ומועצת גדולי התורה. התגייס לצה"ל ושירת בחיל השלישות בתפקיד מאתר נפקדים. למד בישיבת ויז'ניץ, ולאחר נישואיו היה הגבאי של רבי חיים מאיר הגר, האדמו"ר מויז'ניץ, בעל ה"אמרי חיים".
בשנות ה-80 התקרב לחסידות בעלז, ובין השאר שימש כמנהל בית האבות של החסידות "ויזרע יצחק". בשנת תשמ"ט (1989), בתקופת כהונתו של זבולון המר כשר החינוך, נבחר כנציג בעלז מטעם דגל התורה לשמש משנה למנכ"ל המשרד, האחראי על החינוך החרדי והתרבות התורנית.
בשנות ה-90, כאשר אריאל שרון כיהן כשר הבינוי, היה מעורב בהקמת דירות לחרדים בבית שמש ובאשדוד. כונה גם "שר האוצר של חסידות ויז'ניץ" והיה מהעסקנים המרכזיים של החסידות.
בבחירות לכנסת השבע עשרה הוצב במקום ה-11 ברשימת יהדות התורה, ולא נבחר לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה נבחר על ידי רבי ישראל הגר, לימים האדמו"ר מוויז'ניץ, למקום החמישי ברשימת יהדות התורה והשבת - אגודת ישראל-דגל התורה, כמועמדה של "הסיעה המאוחדת" במקום שמואל הלפרט, שכיהן עד אז כחבר הכנסת. במאי 2009 נבחר מוזס ליו"ר סיעת יהדות התורה בכנסת. בעקבות בחירתו העביר את בעלותו בחברת הבניין לנאמנות עיוורת.
ב-9 בפברואר 2011, בכנסת ה-18, מונה מוזס לסגן שר החינוך, במקומו של מאיר פרוש שהתפטר מהכנסת ב-6 בפברואר 2011 כחלק מהסכם הרוטציה הפנימי ביהדות התורה בין סיעת שלומי אמונים לבין חסידות בעלזא.
בעקבות עיכוב בתשלום חובות של חברת "נחלת אליעזר בית שמש" שבבעלותו, להם היה ערב אישית, הוטל בשלהי 2012 עיקול על חשבונו של מוזס ומשכורותו מהכנסת, וכעבור זמן קצר הועברה החברה לפירוק ונמכרה לחברת ד"ר שלמה נס ושות' שבשליטת שלמה נס. ב־2017 חויב מוזס בתשלום של שני מיליון ש"ח לחברת ד"ר שלמה נס ושות', על שפרעה חובות שלהם היה מוזס ערב.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 החליט מרכז אגודת ישראל על החלפתו ביעקב טסלר מחסידות ויזניץ, לאחר 10 שנים בכנסת.
חיים אישיים
מוזס מתגורר בירושלים, נשוי לחנה ואב לעשרה. בתו היידי יצאה בשאלה, היא חברת הקהילה הלהט"בית ומשמשת כלוביסטית בכנסת ביולי 2022 הודיעה על התמודודות בפריימריז בליכוד ויצרה תליון זהב שעליו נראה יו"ר הליכוד בנימין נתניהו.
אנדרואיד פאי
אנדרואיד פאי היא הגרסה התשיעית של מערכת ההפעלה אנדרואיד. גרסה ראשונית שלה למפתחים יצאה לאור ב-7 במרץ 2018, והיא יצאה לציבור הרחב ב-6 באוגוסט של אותה שנה. נכון למאי 2019, 10.4% ממכשירי האנדרואיד השונים מריצים אותה.
היסטוריה
גרסה שנייה, שנחשבה כגרסת בטא, יצאה ב-8 במאי 2018, וכן יצאה גרסת בטא נוספת ב-6 ביוני. גרסת בטא שלישית יצאה ב-2 ביולי, וגרסת בטא אחרונה יצאה ב-25 ביולי.
העדכון היה זמין בתחילה רק למכשירי פיקסל מהדורות האחרונים, עדכונים למכשירי Android One ולמכשירים נוספים הגיעו בהמשך.
גבינה צפתית
גבינה צפתית היא גבינה ישראלית מלוחה, חצי קשה, בעלת מרקם צמיגי, הנמכרת בחריצים. הגבינה עשויה מחלב בקר או חלב צאן ומופיעה באחוזי שומן שונים, במליחות בינונית או מעודנת.
היסטוריה
את הגבינה הצפתית הראשונה ייצרו במחלבת המאירי, בעיר צפת בשנת 1818. הדור הראשון של בעלי המחלבה קראו לה 'צפתית' על שם עירם. עם השנים, השתרש השם, ונפוץ לתיאור גבינות מסוג זה על ידי מחלבות שונות. מחלבת המאירי מייצרת את הגבינה על פי המתכון המקורי מחלב צאן ומשווקת אותו בכל הארץ. מחלבה ותיקה נוספת המייצרת גבינה צפתית, היא מחלבת קדוש, גם היא בצפת.
ניתן למצוא, כיום, סוגים רבים של גבינה צפתית המיוצרת על ידי מחלבות שונות, באחוזי שומן שונים וסוגים שונים של חלב.
תהליך הייצור
לצורך הכנת גבינה צפתית מפוסטר החלב בטמפרטורה נמוכה יחסית (כ-72°C) על מנת שלא לפגוע בחלבוני החלב המשתתפים בהגבנה.
החלב המפוסטר עובר תהליך הגבנה אשר מבוסס בעיקרו על פעולת אנזים אשר פועל על החלבון העיקרי שבחלב הוא הקזאין; לתהליך מוסיפים גם חיידקים לקטיים המשפיעים על טעם הגבינה ומסייעים לתהליך ההגבנה. כמו כן מוסיפים לחלב גם סידן כלוריד שמטרתו לפצות על הסידן שאיבד את מסיסותו בתהליך פיסטור החלב.
הגבן העיקרי מתקבל יחסית מהר (לאחר כשעה של המתנה, בשל פעולת האנזים). בהמשך מבצעים בגבן מספר חיתוכים וערבובים עדינים המסייעים לניקוז המים מן הגבן וקבלת הבסיס. בשלב זה מוסיפים גם מלח - הן למטרת טעם והן למטרת סיוע בשימור הגבינה בהמשך.
לאחר ניקוז מרבית הנוזלים שהשתחררו בעת החיתוכים, נדחסת המסה לסלסלות קש (כיום קיימות גם סלסלות פלסטיק בעלות דוגמת קש) ונשארת בהן למספר שעות, כדי לנקז את יתרת נוזלי הגבינה וגיבושה לצורה עגולה. במהלך זמן זה הופכים את הגבינה מספר פעמים כדי לעזור לניקוז ולקבל את דוגמת הקש גם בחלקה העליון של הגבינה.
השימוש בגבינה
הגבינה פופולרית בכריכים, עם סלט ירקות, מתובלת, או בצורתה המקורית. את הזן הקשה יותר ניתן לגרר על פסטה או לאפות בתנור.
פרס כינור דוד
פרס כינור דוד הוענק מדי שנה החל ב-1963 וכלה ב-1986 ליוצרים בתחומים שונים בתרבות הישראלית. את הטקס ואת הליך הבחירה הפיק העיתון ידיעות אחרונות. במשך כעשרים שנה נחשב הפרס לאחד הפרסים הנחשבים ביותר בתרבות הישראלית.
היסטוריה
בשנות ה-70 החל העיתון מעריב לארגן את טקס "ורד הכסף", בו חולקו פרסים בקטגוריות דומות. עקב כך, הועם זוהרו של פרס כינור דוד. כעבור שנים אחדות חדלו שתי ההפקות להתקיים ובמקומן החלו מתכונות של טקסי פרסים נפרדים לכל תחום, כגון "פרס אופיר" בקולנוע ופרס התיאטרון.
ב-1994 החל השבועון "פנאי פלוס" של רשת ידיעות אחרונות להפיק את "פרס מסך הזהב", שדומה במתכונתו לפרס כינור דוד.
בשנת 1974 החליטה אשת התיאטרון נולה צ'לטון להשיב את הפרס בו זכתה במחאה על אי הכללת קטע מהמחזה "נשים במלחמה" במהלך שידור הטקס.
בשנת 1981 כתבה נעמי שמר במיוחד עבור טקס חלוקת פרסי כינור דוד את שירה "אנשים טובים באמצע הדרך" אשר בוצע באותו ערב על ידי יהורם גאון, אילנית ולהקת "הכל עובר חביבי" זוכי הפרסים באותה השנה.
קטגוריות הפרס
הפרס ניתן בקטגוריות שונות באמנויות הבמה ובתקשורת. עם התארים שניתנו נמנים:
משתתפים ואופן ההצבעה
הפרס נקבע על פי משאל שנערך בקרב קוראי העיתון ידיעות אחרונות, תוך שקלול תוצאות משאל נפרד, שנערך בקרב אנשי מקצוע בכל תחום.
יום-טוב אלגאזי
הרב יום-טוב אלגאזי (המהרי"ט אלגאזי, תפ"ז, 1727, איזמיר – ב' באדר א' תקס"ב, 1802, ירושלים) היה הראשון לציון, שד"ר וראש ישיבת המקובלים בית אל. נודע במיוחד בספרו על הלכות בכורות וחלה לרמב"ן.
ביוגרפיה
בשנת תקי"ח (1758) כבר נמנה בן חכמי ישיבת "נוה שלום" בירושלים והשתייך לחברת "אהבת שלום" בראשה עמד הרש"ש. באותה תקופה התמנה לתפקיד חבר בית הדין הגדול שבירושלים, והיה ממנהיגיה של הקהילה הספרדית בעיר.
בשנת תקל"ג (1773), לאחר פטירת חמיו (בזיווג שני), רבי רפאל משה בולה, מונה לתפקיד הראשון לציון בהיותו כשד"ר באירופה, ובחזרתו ארצה הוענק לו מחדש.
בשנת תקל"ז, לאחר פטירת הרש"ש, התמנה לראשות ישיבת המקובלים בית אל ושימש בתפקיד זה עד פטירתו בתקס"ב. בזמנו נוסדו בירושלים הישיבות יפאר ענווים, נווה שלום, חסד לאברהם ודמשק אליעזר.
בשנת תקנ"ו נסע לאיזמיר בשליחות מצווה כדי לתווך ולהשכין שלום בין רבני העיר הרב רפאל יצחק מאיו, מחבר ספר שרש"י הי"ם, והרב יוסף רפאל חזן, בעל ספר חקרי לב. במהלך התיווך נכתב 'שטר השוואה' בין שניהם, ובין היתר סיכמו בו כי כאשר יהיו חלוקים בדבר איסור והיתר, המתיר יבטל דעתו בפני האוסר.
בשנת תקנ"ח, (1798) החל מסע נפוליאון בארץ ישראל בעקבותיו היו היהודים בירושלים נתונים בסכנה מצד הערבים שחשדו בהם שהם נוטים לטובת הצרפתים, במיוחד לאחר שנפוליאון פרסם שבכוונתו להחזיר ליהודים את ארץ ישראל. בהנהגת הרב אלגאזי התכנסו היהודים בכותל המערבי לתפילה נגד המלחמה. וכן הציעו לערבים את התנדבותם לבצר ולחזק את חומות העיר והגנותיה. פעולות אלה הרגיעו את המתח שהיה מופנה נגדם. בעקבות המלחמה שררו בארץ רעב ומגפות ובשל כך נאלץ הרב אלגאזי לצאת כשד"ר לאסוף כספים למען הקהילה, וזאת למרות גילו. שליחותו זו לחו"ל ארכה כשנה.
בב' באדר א' תקס"ב (1802) נפטר ר' יום טוב אלגאזי, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים, ליד קברו של אביו וקברו של הרש"ש.
משפחתו
אביו היה הרב ישראל יעקב אלגאזי. חתניו הם: הרב משה יוסף מרדכי מיוחס, בעל הספר "שער המים", שכיהן כראשון לציון תחתיו; הרב שלמה חסאן; והגביר הרב נסים פרחי. בנו היה רבי יעקב, שבשנת תקנ"ז נלקח בשבי על ידי נושים ערבים בשל חוב של הקהילה היהודית בחברון שהוא היה ממנהיגיה, ורבי יום טוב פעל רבות לשחרורו.
חיבוריו
כמו כן במסגרת תפקידו חתם על אגרות שליחות רבות ונתן הסכמות לספרים רבים שכתבו חכמי ירושלים.
קומין
קומין (שוודית: Kommun וברבים קומינֶר, מלטינית: Communis - "קהילה", "התאגדות") היא היחידה הגאוגרפית-השלטונית הקטנה ביותר הנהוגה בשוודיה. ה'קומין' מהווה מעין נפה, כאשר מספר נפות מצויות תחת סמכות מנהלית של מחוז. היקף סמכותה המקומית דומה לזה של עירייה (כפי שמוכרת בישראל), בהבדל הניכר שגבול השיפוט שלה אינו חופף בהכרח אזור עירוני ספציפי ואינו מקיף שטח בנוי רציף אחד, אלא לעיתים מספר יישובים.
סקירה
ליישובים בשוודיה אין מעמד מנהלי, ויהיו מאוכלסים ככל שיהיו, אלא במסגרת המוניציפלית הרחבה שלהם – שאותה מהווה הקומין.
כל מחוז מבין 21 מחוזות שוודיה מחולק למספר מועצות מקומיות/עיריות, היוצרות את מערכת השלטון המקומי השוודי, ולהן נגיעה לענייניהם היומיומיים של התושבים שבתחומיהן, בדרגה האדמיניסטרטיבית הקרובה ביותר - כאחריות על בתי ספר יסודיים, שירותים חברתיים, שירותי הפנאי ושירותי התרבות בשטחן. ליחידות אלו, הקומינים, גבולות גאוגרפיים מובחנים שתוחמים יישוב בנוי אחד או יותר, לרוב יישוב מרכזי ופריפריה של עיירות וכפרים סביבו. היישוב המרכזי והגדול בכל קומין - שבו מרוכזים מוסדות מינהלת הרשות - קרוי סֵנטְרָאלוֹרְט (Centralort). הקומין הגדולה ביותר בשטחה בשוודיה היא קירונה, שהיא גם הצפונית ביותר במדינה. העירייה שלה חולשת על שטח שיפוט של 20,715 קמ"ר. הקומין הגדולה באוכלוסייתה היא סטוקהולם (810,120 תושבים ב-2008), שבשטחה היא דווקא מהקטנות.
יישוב עם 200 תושבים או יותר קרוי טֵטוֹרְט (Tätort, "מקום צפוף") ויישוב עם פחות מ-200 תושבים קרוי סמוֹאורט (Småort, "מקום קטן"). טטורטים שלהם אופי עירוני נקראים גם סטד (Stad, "עיר") אולם כאמור אין להם מינהל עצמי והם חולקים את התרבות והזיקה ההיסטורית והלשונית עם החבל שבו הם נמצאים, בשעה שהעירייה שמקיפה אותם היא ישות משפטית-פוליטית שעומדת תחת המחוז המינהלי, שאינו חופף את מיתאר החבלים.
היסטוריה
שיטת הקומינים נולדה לאורך אמצע המאה ה-19 כשהיא מחליפה בהדרגה את חלוקת שטחה של הממלכה בין הכנסיות המקומיות, ותחת חסותה התקיימו צורות שונות של שלטון מקומי. רק בשנת 1971 נוסדה צורת הממשל המקומי שתקפה עד ימינו. כל אחת מ-290 היחידות המינהליות המרכיבות את שוודיה מנוהלת על ידי גוף פוליטי שחבריו נבחרים בבחירות מפלגתיות, המתקיימות באותו פורמט ובאותו היום עם הבחירות לריקסדג - אחת לארבע שנים.
רפורמות מבניות שונות התקיימו לאורך המאה ה-20. "חוק העיריות", שמסדיר את תפקוד הקומינים, נכנס לתוקף ב-1992. המדינה אחראית על התאגדות המועצות ועל שמותיהן, בעוד על סמלה מחליטה כל קומין לעצמה.
התנהלות העירייה
העירייה - שחבריה הם נבחרי ציבור כאמור - ממנה מתוכה "רשות מבצעת" (Kommunstyrelse) שמוציאה לפועל את ההחלטות השוטפות. בראשה, עומד אדם שנבחר על ידי מועצת העירייה ונקרא נציב העיר (או "נציב הקהילה", Kommunalråd). בשוודיה לא נהוג התואר "ראש עיר".
בעיריות שגודלן בינוני נבחר לעיתים סגן - על פי רוב ממפלגת אופוזיציה. בעיריות גדולות, נבחרים מספר נציבים לכהן יחד. בסטוקהולם ממונים לא פחות משנים-עשר נציבי עירייה, ובראשם עומד מי שקרוי "גזבר העיר", שהוא הדמות הפוליטית הבכירה ביותר בקומין של בירת שוודיה.
הערים הגדולות, באופן כללי, מעדיפות לקרוא לעירייתן "סטד" (לדוגמה: "Göteborgs Stad") על-פני קומין, בפני החוק עם זאת הן קומין לכל דבר ואין הבדלים בסמכות השיפוטית בינן לבין הקומונות הדלילות.
290 העיריות לאורכה של שוודיה, מתחלקות ל-2,512 יחידות קטנות הנקראות "קהיליות" (församling), שלהן תפקיד בעיקר בבחירות ומִפקדי אוכלוסין.
ג'ובאני פיזאנו
ג'ובאני פיזאנו (באיטלקית: Giovanni Pisano; (סביבות 1248, פיזה – סביבות 1315, פיזה) היה פסל, צייר ואדריכל איטלקי.
ביוגרפיה
קיבל את הכשרתו בסדנה של אביו ניקולא פיזאנו שהיה אף הוא פסל ידוע. בתחילת דרכו עבד יחד עם אביו והיה מושפע מסגנונו. בשנים 1277–1284 עבד על הפסלים שמחוץ לבפטיסטריום של פיזה. בעבודה זו כבר ניכר הסגנון האישי שלו השונה מזה של אביו. בשנת 1287 מונה לאדריכל הראשי של הדואומו של סיינה. עבודתו כאן שילבה סגנון גותי בסגנון הבניה והפיסול הרומי.
בין תלמידיו היו הפסל ג'ובאני די בלדוציו והפסל/ אדריכל אוגוסטינו דה סיינה.
ביוגרפיה של פיזאנו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
האסטרואיד 7313 Pisano נקרא על שמו ושם אביו.
שלטון נבחר
שלטון נבחר הוא אחד מעקרונות הדמוקרטיה המודרנית - משמעו שהשלטון שמכהן עושה זאת מתוקף בחירתו בידי העם.<BR> בשלטון בישראל נבחרים 120 נציגים לכנסת שהיא הרשות המחוקקת במדינת ישראל. אחת המפלגות מרכיבה קואליציה בראשותה. חברי הכנסת שאינם מיוצגים בקואליציה משתייכים לאופוזיציה. מתוך קואליציה זו מורכבת הממשלה - הרשות המבצעת - לה ניתנת הסמכות לבצע פעולות שלטוניות בשם העם. קיומה של הממשלה מותנה בכך שידה של הקואליציה תהיה על העליונה בהצבעות בכנסת. <BR> לאופוזיציה ישנן מספר דרכים לערער את השלטון ובהן: הגשת שאילתות, ניסיונות חקיקה והצעות אי אמון.<BR> הכנסת נבחרת על פי חוק במדינת ישראל למשך תקופה של ארבע שנים אולם לאורך כל שנות קיומה של המדינה התרבו מאוד המקרים של כנסות שלא הוציאו את ימיהן.
לאון דגרל
לאון דגרל (בצרפתית: Léon Degrelle; ) היה פוליטיקאי בלגי ששיתף פעולה עם הנאצים ונלחם לצדם בברית המועצות.
בבלגיה ובגרמניה הנאצית
לאון דגרל נולד בעיר הבלגית וילון ב-15 ביוני 1906. הוא היה בן למשפחה קתולית ממוצא צרפתי, מן המעמד הבינוני. דגרל למד שנתיים באוניברסיטה, עזב את לימודיו והיה לפעיל פוליטי בתנועת "הפעולה הקתולית" בבלגיה. הוא כתב מספר ספרים שזכו לפופולריות. בשנת 1930 ייסד דגרל את המפלגה הרקסיסטית שהייתה מפלגה פאשיסטית שאהדה את התנועה הנאצית בגרמניה והייתה אנטישמית ואנטי קומוניסטית. מפלגתו זכתה בבחירות שנערכו בשנת 1936 לייצוג קטן בפרלמנט. כחבר פרלמנט בלגי נפגש עם היטלר ומוסוליני ואף עם וינסטון צ'רצ'יל.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ולפני כיבוש בלגיה על ידי הנאצים, נאסר דגרל על הבעת תמיכה באויב וריצה תקופות מאסר בבתי כלא בבלגיה ובצרפת. הוא שוחרר מן הכלא עם הפלישה הנאצית במאי 1940. ב-1941 הקים דגרל את הלגיון הוולוני שאליו הצטרפו כ-1,000 מתנדבים בלגיים, על מנת להילחם לצד הנאצים בברית המועצות. למרות שלא הייתה לו כל הכשרה צבאית קודמת, יצא דגרל עם מתנדבי הלגיון לרוסיה, להילחם נגד הסובייטים, כחייל רגלים פשוט. בפברואר 1942 התנסה דגרל לראשונה בקרב של ממש. יחידתו איבדה בקרב שליש מאנשיה. לאחר הקרב הוענקה לדגרל דרגת פלדוובל (רב-סמל) ובחודש מאי 1942 הוא קודם לדרגת לויטננט (סגן). במשך הקיץ והסתיו של 1942, בעת האופנסיבה הגרמנית לכיוון אוקראינה והקווקז, הייתה יחידתו מעורבת בפעולות לחימה נוספות וזכתה למספר הצלחות שלאורן החליט היינריך הימלר לספח את היחידה לואפן אס אס. בשנת 1943 עברה היחידה אימונים במחנות האימונים של האס אס ולאחריהם פעלה כיחידת שריון בפיקוד קצין וואלוני אשר דגרל שימש כראש המטה שלו.
בינואר 1944 נקלעה היחידה ביחד עם כוחות גרמניים לכיס שכותר על ידי הצבא האדום, באזור העיירה קורסון באוקראינה. התבוסה הגרמנית הייתה קשה ביותר. הגרמנים טענו כי נהרגו 20,000 איש, ואילו 30,000 הצליחו להחלץ מן הכיתור. הרוסים טענו כי נהרגו 55,000 איש ונלקחו בשבי 18,000 שבויים. דגרל הותיר את אנשיו, אנשי "הלגיון הואלוני הבלגי", לגורלם, ונמלט במטוס ובו מספר גנרלים. לאחר הימלטותם של דגרל והגנרלים הפך הקרב לטבח בו שעטו הטנקים הרוסים על פני מישור קטן מוקף בגבעות, ודרסו פיזית את הגרמנים, בעוד שחיל הפרשים הרוסי רודף אחר הנמלטים אל הגיאיות. היה זה אחד הקרבות האחרונים בעולם בו נעשה שימוש בחיל פרשים. יש להניח כי רבים מאנשי דגרל מתו בו. במהלך ההימלטות נפצע דגרל באורח קל והגרמנים החליטו להעניק לו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. האות הוענק לו על ידי היטלר עצמו שלדבריו אמר באותו מעמד "לו היה לי בן הייתי רוצה שיהיה כמוך".
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאוזני הציבור הישראלי הגיע שמו של דגרל, כאשר בשנות השישים נעצר בספרד הסופר יגאל מוסינזון יחד עם אדם נוסף, תוך כדי שעסקו בהכנות לחטוף את דגרל וגורשו מן המדינה. תחת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו, נהנה דגרל מסטנדרט חיים גבוה, המשיך ללבוש את מדי האס אס שלו בפומבי והתגאה בקשריו האידאולוגיים והרעיוניים עם היטלר. גם לאחר מותו של פרנקו והפיכתה של ספרד לדמוקרטיה המשיך דגרל ליהנות מהגנה של חוגים שמרניים ובהם משפחת חיל רבת ההשפעה. הוא קשר עצמו עם חוגי הימין הקיצוני, ניהל הוצאה לאור בברצלונה והיה פעיל במפלגה הנאו-נאצית.
דגרל היה מכחיש שואה עיקש וטען במשך השנים כי שואת העם היהודי היא המצאה של היהדות הבינלאומית ואף שלח מכתב פתוח לאפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-1979 בו טען על אושוויץ: "האב הקדוש, מדובר בהונאה אחת גדולה".
הצהרותיו בנושא השואה הביאו לתביעה נגדו מצד ניצולת השואה ויולטה פרידמן. על אף שבתי המשפט המחוזיים בספרד היו לטובתו של דגרל הוא הורשע לבסוף על ידי בית המשפט העליון הספרדי בזילות זכר הנספים בשואה ואולץ לשלם קנס גבוה. דגרל נשאל פעם האם הוא מצטער על משהו במלחמת העולם השנייה והשיב "אני מצטער רק על כך שהפסדנו!".
לאון דגרל מת בשנת 1994 בספרד.
דגרל וטינטין
בספרו "טינטין ואני" טען דגרל כי דמות הקומיקס הידועה התבססה עליו אישית, כמודל העיתונאי הצעיר המסייר ברחבי העולם. לדגרל והרז'ה, יוצרו של טינטין, הייתה מערכת יחסים ידידותית מאוד לפני מלחמת העולם השנייה, והוא היה מספק להרז'ה חוברות קומיקס אמריקאיות כדי שישמשו לו מקור השראה. מקורבים שונים של הרז'ה הכחישו את טענות דגרל וטענו שהעיתונאי הצעיר המגולם בדמותו של טינטין הוא אחיו הצעיר של הרז'ה.
לקריאה נוספת
מיכאל בר-זוהר, הנוקמים, לוין אפשטיין, תל אביב, 1969, עמ' 152–154, 184-178.
זכויות להט"ב בסלובניה
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בסלובניה מוגדרות בין המתקדמות ביותר בעולם. פעילות הומוסקסואלית בין גברים מוגדרת כחוקית בסלובניה מאז 1977 בעוד גיל ההסכמה בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים מוגדר כשווה ועומד על 15 שנים. פעילות הומוסקסואלית נשית לא הופללה מעולם.
זוגיות חד-מינית החלה להיות מוכרת לראשונה בחוק הסלובני מאז 2006 כקוהביטציה רשומה, שותפויות רשומות עם כלל הזכויות המוענקות לזוגות נשואים למעט גישה לאימוץ משותף והפריה חוץ-גופית מאז 2016 ונישואים חד-מיניים מאז 2022 בעקבות פסיקת בית המשפט לחוקה של סלובניה שקבע כי הגדרתם של נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בלבד בין זוגות מהמין השני בחוק הנישואים של סלובניה אינה חוקתית. הפסיקה פורסמה ב-8 ביולי ונכנסה לתוקף ב-9 ביולי. בכך, הפכה סלובניה למדינה ה-31 בעולם שמכשירה נישואים חד-מיניים בשטחה, ל-18 ביבשת אירופה ולראשונה מהמדינות שהרכיבו את הפדרציה יוגוסלביה לשעבר.
התנועה למען זכויות הומוסקסואלים ולסביות בסלובניה החלה להיות פעילה לראשונה מאז 1984 לאחר ש-"MAGNUS", המדור ההומוסקסואלי במרכז התרבות והאמנות "ŠKUC" בבירה ליובליאנה נוסד כ-"ארגון התרבותי לסוציאליזציה של הומוסקסואליות" בעוד שמדור שכוון עבור נשים לסביות "LL" נוסד ב-1987. בשנת 1990 "MAGNUS" ו-"LL" התאחדו והקימו את הארגון הלאומי למען זכויות להט"ב בסלובניה - "Roza Klub". מדי שנה מתקיימים מצעדי גאווה בערים שונות במדינה בהן ליובליאנה ומריבור.
מעמד בחוק
על פי חוק העונשין מ-30 ביוני 1959, פעילות הומוסקסואלית בין גברים הוגדרה כפלילית בכל רחבי הישויות הפוליטיות שהרכיבו את הפדרציה של יוגוסלביה. במהלך המחצית הראשונה של שנות ה-70 של המאה ה-20 הועברה הסמכות על חקיקת חוק העונשין מסמכות הרפובליקה הפדרלית ל-6 הרפובליקות בנפרד (סרביה, קרואטיה, סלובניה, בוסניה והרצגובינה, מונטנגרו ומקדוניה) ו-2 המחוזות בשטחה (קוסובו ווויבודינה). בעקבות זאת, חוק העונשין החדש שהתקבל בשטח סלובניה ב-1976 הפך פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין גברים לחוקית ונכנס לתוקף ב-1977. פעילות הומוסקסואלית נשית לא נאסרה במפורש בחקיקה מעולם. גיל ההסכמה הוגדר כשווה בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד - 15 שנים.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
קוהביטציה רשומה בקרב זוגות חד-מיניים הפכה לחוקית מאז 23 ביולי 2006, שהעניקה לבני הזוג זכויות ירושה מוגבלות, ביטוח לאומי וקרובי משפחה.
ב-3 במרץ 2015 האספה הלאומית (הבית התחתון) העבירה הצעת חוק להכשרת נישואים חד-מיניים בסלובניה בהצבעת רוב של 51 בעד ו-28 נגד. ב-10 במרץ 2015, המועצה הלאומית (הבית העליון) דחתה הצעה לחייב את האספה להצביע שוב על הצעת החוק, בהצבעה של 14 בעד ו-23 נגד. מתנגדי הצעת החוק פתחו בעקבות זאת בעצומת חתימות לכפיית משאל עם להעברת ההצעה שנתקל בהתנגדות על ידי האספה שהצביעה נגד העברתו. ב-22 באוקטובר 2015, בהצבעה של 5 בעד ו-4 נגד, קבע בית המשפט לחוקה שההצבעה לחסימת משאל העם אינה חוקית. קבוצות דתיות והאפיפיור פרנציסקוס דחקו באוכלוסייה הסלובנית להצביע נגד העברת הצעת החוק להכשרת נישואים חד-מיניים במשאל העם. המשאל התקיים ב-20 בדצמבר 2015 ובסיומו הצעת החוק נדחתה.
ב-21 באפריל 2016 אישרה האספה הלאומית הצעת חוק שמעניקה לשותפויות בקרב זוגות חד-מיניים את כלל הזכויות המוענקות לזוגות נשואים, למעט הגישה לאימוץ משותף והפריה חוץ-גופית בקרב זוגות לסביות. החוק נכנס לתוקף ב-24 במאי 2016.
ב-16 ביוני 2022 פסק בית המשפט לחוקה כי ההגדרה הסטטוטורית של נישואים בחוק הסלובני כאיחוד הטרוסקסואלי בין זוגות מהמין השני בלבד איננה חוקתית ובכך, הכשיר נישואים גם בקרב זוגות מאותו המין. החלטת בית המשפט פורסמה ב-8 ביולי 2022 ונכנסה לתוקף יום לאחר מכן ב-9 ביולי. האספה הלאומית העבירה חקיקה לעיגון פסיקת בית המשפט בחוק ב-4 באוקטובר 2022 בהצבעה של 48–29. ב-11 באוקטובר הוטל וטו על העברת ההצעה על ידי המועצה הלאומית, אך היא אושרה מחדש על ידי האספה הלאומית בהצבעה שנייה ב-18 באוקטובר בהצבעה של 51–24. הצעת החוק שמעגנת נישואים חד-מיניים ואימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים נכנסה לתוקף ב-31 בינואר 2023. האפשרות להיכנס לקוהביטציה רשומה נסגרה מאז כניסת החוק לתוקף.
הורות ואימוץ
זוגות חד-מיניים רשאים לאמץ ילדים בסלובניה, הן על ידי אימוץ משותף מאז 2022 או חורג מאז 2011.
הגנה מפני אפליה
ביולי 2009 קבע בית המשפט לחוקה שסעיף 14(1) לחוקה הסלובנית אוסר על אפליה על רקע נטייה מינית.
ב-17 בפברואר 2016 הציגה ממשלת סלובניה הצעת חוק חדשה נגד אפליה שאוסרת בין היתר על אפליה על רקע נטייה מינית, זהות מגדרית וביטוי מגדרי. ההצעה אושרה על ידי האספה הלאומית ב-21 באפריל בהצבעה של 50–17 בעוד המועצה הלאומית לא דרשה מהאסיפה להצביע שוב על העברתה לאחר מכן. ב-28 באפריל, איגוד מהגרי העבודה "SDMS" הגיש עצומה עם 2,500 חתימות נדרשות על מנת לכפות משאל העם להעברת החקיקה. עם זאת, ב-5 במאי, סירב יו"ר האספה הלאומית מילאן ברגלז לקבוע תאריך יעד של 35 יום שבמהלכו יוכלו המציעים לאסוף כ-40,000 חתימות תקפות על מנת לכפות את משאל העם בטענה כי זו ועוד מספר יוזמות לכפיית משאלי עם כלפי חקיקות שונות על ידי "SDMS" מהוות "ניצול לרעה של חוק משאל העם". יום למחרת שלח את הצעת החוק לחתימת הנשיא. ההצעה הוכרזה כחוק על ידי הנשיא בורוט פאחור ופורסמה בכתב העת הרשמי של הממשלה ב-9 במאי 2016. ב-10 במאי ערער "SDMS" על החלטתו של ברגלז בפני בית המשפט לחוקה. ביולי 2016, בית המשפט לחוקה דחה את הערעור.
שירות צבאי
לסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות המזוינים של סלובניה.
זהות מגדרית
טרנסג'נדרים רשאים לשנות את מגדרם החוקי במסמכי זהות רשמיים בסלובניה.