cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לבנון (סדרת טלוויזיה)
הפקה
לבנון היא קו-פרודוקציה ישראלית-גרמנית של כאן 11, הרשת הציבורית הגרמנית ARD-WDR ותחנת ARTE. יוצרי הסדרה: דוקי דרור, איתי לנדסברג וריינהרט ביטס. במאי: דוקי דרור, מפיקים: ליאת קמאי אשד, ריינהרט ביטס ודוקי דרור, מפיקת תוכן" דנה וולף, עורך תוכן: איתי לנדסברג, תחקירנית ראשית: ליאורה עמיר ברמץ, תחקיר ארכיון: חגית בן-יעקב, דניאלה רייס רזון, צלם: רון כצנלסון.
הספר הירוק (סרט)
הספר הירוק (באנגלית: Green Book) הוא סרט דרמה קומית אמריקאי בבימויו של פיטר פארלי אודות המסע האמיתי אל דרום ארצות הברית בשנת 1960 של הפסנתרן הג'מייקני-אמריקאי דון שירלי ושומר ראשו הניו יורקי ונהגו, טוני ליפ.
התסריט נכתב על ידי ניק ואללונגה, (בנו של טוני ליפ), בריאן הייז קורי ופיטר פארלי. הקרנת הבכורה העולמית נערכה במהלך פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-11 בספטמבר 2018, שבו זכה בפרס חביב הקהל.
הסרט מתרחש בשנת 1962, בכיכובו של מהרשלה עלי כמוזיקאי אפרו-אמריקני ונהגו האיטלקי הגס והמחוספס טוני ליפ, בגילום השחקן ויגו מורטנסן, אשר מגונן עליו מול דרומיים, אנשים חפצי תרבות גבוהה הניתנת על ידי אדם אפרו-אמריקאי, מבלי להעניק לו תנאים של כבוד עצמי.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר וזכה בשלושה פרסי אוסקר: הסרט הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר (מהרשלה עלי) והתסריט המקורי הטוב ביותר וכן בשלושה פרסי גלובוס הזהב: הסרט הקומי הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר והתסריט הטוב ביותר.
תקציר עלילת הסרט
טוני הוא מאבטח וסדרן במועדון לילה ניו יורקי, שמחפש עבודה חדשה לאחר שמועדון הלילה שבו עבד נסגר לשיפוץ. טוני מתקבל לעבודה, כנהגו של פסנתרן אפרו-אמריקאי מפורסם (דון שירלי), היוצא למסע הופעות בן חודשיים דרך המערב התיכון ועד למדינות הדרום, בשל אופיו המחוספס וכוח זרועו. במהלך מסע ההופעות של הפסנתרן הידוע, הם נתקלים בהרבה התנהגויות גזעניות. ההפרדה הגזעית במדינות הדרום, הביאה את האמן ואת נהגו למצבים לא נוחים ומקוממים, של הפרדה במסעדות, בחדרי שירותים, ובחדרי מלון, שיוחדו ל"לבנים" בלבד.
הסרט נקרא על שם ספר המסע מדריך גרין לנהג השחור (The Negro Motorist Green Book), שנקרא בקיצור הספר הירוק והיה מדריך טיולים וספר ניווט לנסיעה בכבישים שנועד לעזור לאפרו-אמריקאים בהתמודדותם עם בעיות האפליה הגזעית על בסיס חוקי ג'ים קרואו. המדריך כלל כתובות של מלונות, מסעדות, מוסכים שהיו בבעלות שחורים או ידידותיים לשחורים.
הפקה
ויגו מורטנסן החל במשא ומתן על גילום תפקיד בסרט במאי 2017. פיטר פארלי הוזכר כבמאי לסרט שמעובד מתוך תסריט שנכתב על ידי ניק ואללונגה, בנו של טוני ליפ, בריאן הייז קורי ופיטר פארלי.
ב-30 בנובמבר 2017, שלב הליהוק הושלם, עם מורטנסן, מהרשלה עלי, לינדה קארדנילי ואיקבל תבה שאישרו את השתתפותם בפרויקט וההפקה החלה באותו שבוע בניו אורלינס. סבסטיאן מאניסקאלקו צורף לצוות השחקנים בינואר 2018.
ביקורת
באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק דירוג של 78% בהתבסס על 325 ביקורות עם ממוצע דירוג של 7.22/10. באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון משוקלל ממוצע של 69 מתוך 100, בהתבסס על 52 ביקורות, שהעניקו "בדרך כלל ביקורות חיוביות".
קישורים חיצוניים
ביקורות
אורי לוטן
אוּרִי לוֹטָן (11 באפריל 1951 - 6 במאי 2005) היה סופר, מתרגם, עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי.
מרשעת: חלק 1
מרשעת: חלק 1 (באנגלית: Wicked: Part One) הוא סרט פנטזיה מוזיקלי בבימויו של ג'ון מ. צ'ו, שמעובד למסך על ידי ויני הולצמן וסטיבן שוורץ על פי חלקו הראשון של המחזמר הבימתי באותו השם שעלה לתיאטראות ברודוויי בשנת 2003 ומבוסס בעצמו על רומן באותו שם מאת גרגורי מגוויר, שיצא בשנת 1995.
אורי לוטן
ביוגרפיה
אורי לוטן נולד וגדל בקריית חיים. הוא יצא בגיל 16 למסע ברחבי יבשת אירופה, וכשחזר ב-1969 התגייס לצבא, והחל לשדר בגלי צה"ל תוכניות מוזיקה. במשך ארבע שנים היה לוטן מהראשונים שחשפו את תרבות הפופ והרוק החדשה לקהל הישראלי. בין השאר הגיש במשך שנים את התוכנית "ציפורי לילה" והיה הישראלי הראשון ששידר בתחנת קול השלום של אייבי נתן.
מרשעת: חלק 1
הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-27 בנובמבר 2024.
אורי לוטן
ביוגרפיה
לוטן עזב את ישראל בסוף שנות ה-70, וחי שנים רבות בארצות הברית בחוף המערבי. שם גם נחשף לתרבות הפסיכדלית, אותה הכיר לקהל הישראלי. כמו כן, עבר לגור כשבע שנים בפונה שבהודו והושפע מאושו ותורתו, אולם נטש אותה באכזבה, ובשנותיו האחרונות אף יצא כנגד אושו.
מרשעת: חלק 1
תקציר העלילה
עלילת הסרט מגוללת את סיפור היכרותן של אלפבה וגלינדה, החל מילדותן ועד להפיכתן אל המכשפה הרעה מהמערב והמכשפה הטובה מהצפון, ומציגה כיצד אלפבה הופללה על ידי הקוסם במעשיו הנבזיים, ובכך קיבלה את המוניטין הרע שיצא לה ומוצג בנקודות ההשקה עם עלילת "הקוסם מארץ עוץ".
אורי לוטן
ביוגרפיה
לוטן כתב במשך שנים על מוזיקה בעיתונים והיה מחסידי הכתיבה בסוגת הניו-ג'ורנליזם בישראל. הוא שלט באופן שוטף בארבע שפות: עברית, אנגלית, צרפתית וגרמנית. תרגם לעברית ספרים אחדים, ביניהם "פחד ותיעוב בלאס וגאס" של העיתונאי והסופר האנטר ס. תומפסון.
מרשעת: חלק 1
פיתוח
בריאיון שהתקיים בשנת 2009, מגווייר הצהיר שהוא מכר לרשת "ABC" את הזכויות להפקת עיבוד עצמאי על פי הרומן, שלא יהיה מבוסס על תסריטה של ויני הולצמן או יהיה מוזיקלי. ב-9 בינואר 2011, נמסר על ידי "אנטרטיינמנט ויקלי" כי רשת "ABC" תשתף פעולה עם סלמה הייק וחברת ההפקה שלה על מנת להפיק מיני-סדרה על פי הרומן בלבד.
בנוסף לדיווח זה, הועלתה גם השערה כי מגעים להפקת עיבוד קולנועי על פי המחזמר נמצאים בעיצומם. בדצמבר 2012, בעקבות הצלחת הסרט המוזיקלי "עלובי החיים", הודיע המפיק מארק פלאט על פיתוח והפקת הסרט, ואף אישר כי תאריך עלייתו לאקרנים המתוכנן של הסרט יהיה בשנת 2016. לאחר תהליך פיתוח ארוך, סרטי יוניברסל הודיעה בשנת 2016 כי הסרט יעלה לאקרנים בבתי הקולנוע ב-20 בדצמבר 2019, כשעל הבימוי יהיה אמון סטיבן דאלדרי.
קדם הפקה
במאי 2017, הצהיר שוורץ שהסרט יכלול "לפחות" שני שירים חדשים. ב-31 באוגוסט 2018, סרטי יוניברסל העמידה את הפקת הסרט בהמתנה, עקב בעיות בלוח הזמנים, והעניקה לעיבוד הקולנועי של "קאטס" את תאריך העלייה לאקרנים המקורי של הסרט. ב-8 בפברואר 2019, סרטי יוניברסל הכריזה על תאריך עלייה לאקרנים חדש; 22 בדצמבר 2021. עם זאת, ב-1 באפריל 2020, סרטי יוניברסל השהתה את הפקת הסרט שוב בעקבות שינויי לוח הזמנים שלה שנגרמו לאור התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית, והעניקה לסרט "לשיר 2" את תאריך העלייה לאקרנים בשנת 2021. ב-20 באוקטובר 2020, הוכרז שדאלדרי עזב את ההפקה עקב התנגשויות בלוח הזמנים שלו. ב-2 בפברואר 2021, הוכרז כי את דאלדרי יחליף ג'ון מ. צ'ו.
על ההכנה לגילום דמותה של אלפבה, הצהירה אריבו בריאיון ל"וראייטי": "אני לומדת הכל מחדש... אני רוצה ללכת ולראות את זה שוב... כשאגיע לניו יורק בשלב מסוים, אקפוץ ואראה שוב את המחזה, זו תהיה הפעם החמישית שלי". אריבו אף הצהירה כי מתקיימים דיונים על הפקת הסרט, ובמיוחד על עיצוב ההפקה וסגנונו הוויזואלי, תוך אישור כי על עיצוב התלבושות יהיה אמון פול טזוול. אריבו אף ציינה כי ביקשה מטזוול לכלול בעיצוב תלבושתה של אלפבה כמכשפה המרשעת מהמערב תחושה הנובעת מבגדי ז'אן-פול גוטייה עם הרגשה של "עולם חדש, סוג של העידן המוזהב". ביוני 2022, אישר צ'ו כי על עיצוב ההפקה יהיה אמון נייתן קראולי.
ליהוק
בנובמבר 2021, נמסר על ליהוקן של אריאנה גרנדה וסינתיה אריבו לגילום דמויותיהן של גלינדה ואלפבה, בהתאמה. ב-21 בסספטמבר 2022, נמסר על ליהוקו של ג'ונתן ביילי לגילום דמותו של פיירו. באוקטובר 2022, נמסר כי השחקן ג'ף גולדבלום נמצא במגעים על גילום דמותו של הקוסם. רק בתחילת דצמבר 2022, אושר דבר ליהוקו של גולדבלום, לצד ליהוקם של איתן סלייטר, מישל יאו, מריסה בוד, בואן יאנג, ברונווין ג'יימס, קיילה סטל, אהרון תאו וקולין מייקל קרמייקל לצוות השחקנים.
צילומים
ביולי 2021, סטיבן שוורץ ציין כי צילומי הסרט עתידים להתקיים באטלנטה מאוחר יותר באותה שנה, אך באוקטובר 2021, נמסר כי צילומי הסרט יתקיימו ביוני 2022 בבריטניה. דווח כי העיכוב נועד על מנת לאפשר את האופטימיזציה ואת יעילותה של הפקת הסרט בתור ההפקה הראשונה שתצלם באולפני "Sky Studios Elstree" החדשים. באוגוסט, נמסר כי על צילומי הסרט תהיה אמונה אליס ברוקס, לאחר שעבדה עם צ'ו על הסרט המוזיקלי "שכונה על הגובה".
ב-26 באפריל 2022, הכריז צ'ו כי הסרט יצולם בשני חלקים, ועל כך הצהיר:
ביוני 2022, הוסיף סטיבן שוורץ על החלטה זו, לצד אישור כי לאחד משני החלקים ייכתב שיר חדש:
ב-9 בדצמבר 2022, אישר צ'ו באמצעות חשבונו הפרטי בטוויטר כי צילומי הסרט החלו.
אורי לוטן
ביוגרפיה
בפברואר 2005 לוטן נפל במדרגות ביתו, שבר את מפרקתו והפך למשותק. ב-6 במאי 2005 נפטר ונקבר בבית העלמין ירקון.
מרשעת: חלק 1
הפצה
הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-27 בנובמבר 2024, תחת הפצתם של סרטי יוניברסל. במקור, התעתד הסרט לעלות לאקרנים ב-25 בדצמבר 2024.
אורי לוטן
הנצחה
בשנת 2007 הזמר נעם רותם הוציא את השיר "ללכת כמו אריה" (מתוך האלבום "עזרה בדרך"), שהוקדש לזכרו של לוטן.
שרוכים (סרט)
שרוכים (באנגלית: Laces) הוא סרט קולנוע ישראלי, משנת 2018, בבימויו של יעקב גולדווסר.
הסרט היה מועמד בשמונה קטגוריות בטקס פרסי אופיר לשנת 2018, ובהן הפרס לסרט העלילתי הטוב ביותר. על משחקו בסרט זכה דב גליקמן בפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר. תסריט הסרט שנכתב על ידי חיים מרין מבוסס בחלקו על יעקב גולדווסר ובנו. הסרט הופק במימון חלקי של המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים.
עלילה
גיבור הסרט הוא גדי, אדם בן 38 עם לקות בעלת מאפיינים רבים של מוגבלות שכלית התפתחותית ועם אפילפסיה (מגולם על ידי נבו קמחי). אמו נהרגה בתאונת דרכים ולכן אביו ראובן (דב גליקמן) נאלץ לאפשר לו לעבור לגור איתו באופן זמני, אף כי רוב חייהם לא היה קשר בין האב לבנו, עם הצרכים המיוחדים.
בזמנו, ראובן, האב, קיבל את בשורת הקשיים של בנו, בחוסר הסכמה ועזב את הבית. הוא התקשה לאורך שנים רבות לחזור לבית גרושתו ולפגוש את בנו. אילנה (אוולין הגואל) היא עובדת סוציאלית שמחבבת את ראובן, אך היא מודיעה לו שהכפר יפנה מקום לבנו רק בעוד שלושה שבועות. למעשה מדובר בארבעה חודשים. ראובן מתקשה לקבל את בנו לעבודה במוסך. אך גדי מתגלה כבעל ניסיון עשיר בניקיון מכוניות.
גדי מתאהב בצעירה העובדת במסעדה של ריטה (יפית אסולין). ריטה מכבדת מאוד את ראובן, על שתמך בה בתקופה קשה. עם עבור הזמן, ראובן לומד להכיר את בנו. הוא מתבונן בו תחילה בעין ביקורתית, הנובעת מחששות ומחוסר יכולת לקבל את האחר. אך במהלך הזמן מתפתחת בינו ובין בנו, גדי, קרבה מיוחדת ואף אהבה. וכך כאשר נמצא עבור הבן כפר מתאים לדיירים עם צרכים מיוחדים, לניסיון תחילה, הבן מתקשה להסתגל למקום, למרות שגם כאן הוא מתאהב באחת הדיירות בכפר. אך האב, לאחר שיחת טלפון עם בנו, מסרב להשאירו שם. בהמשך, כשמסתבר שהאב חולה במחלה קשה, מתגלה עוצמתו המיוחדת של גדי וכך נחשף ליבו הנדיב מאוד.
פנינה עמיר-זמיר
פנינה עמיר-זמיר (1929 – 2011) הייתה אמנית וקדרת, ישראלית, ילידת רומניה.
ביוגרפיה
פנינה עמיר נולדה ברומניה בשנת 1929. אביה מיכאל עמיר (ויסמן), היה פעיל ציוני וחבר הפרלמנט של רומניה. בשנת 1940 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה. אחיה, כרמי ויסמן (עמיר) נפל במלחמת העצמאות בקרב בקרבת חוליקאת. עמיר למדה ציור בפריז, צרפת. לאחר שובה לישראל עבדה כשוליה במפעל הקרמיקה "לפיד" בתל אביב. בשנת 1955 הצטרפה לסדנה האמנותית של מפעל "חרסה", שם הועסקה בעיטור ועיצוב כלים. בשנת 1958 נשלחה להשתלמות אצל הקדר ג'ינבטיסטה ולנטיני, וכן להשתלמות בטכנולוגיה קרמית בפאנצה, איטליה. בין השנים 1962-1959 לימדה טכנולוגיה של הקרמיקה ב"בצלאל". בשנת 1960, לאחר פרישת נחמיה עזז מתפקיד ראש המחלקה האמנותית ב"חרסה", החליפה אותו עמיר עד לסגירת המחלקה בשנת 1965. במשך שנים רבות שימשה כמזכירה בהתנדבות של ארגון הקרמיקאים בישראל. פעלה בתל אביב-יפו.
אריך פריד
שנותיו הראשונות
בזמן מלחמת העולם השנייה, עבד כספרן, ככימאי חלב וכפועל בבית-חרושת. בלונדון הצטרף לארגון "אוסטריה הצעירה", תנועת נוער שמאלית של אוסטרים גולים באנגליה, ולליגת הנוער הקומוניסטית, אותה עזב ב-1943 בשל הנטיות הסטליניסטיות שלה.
ב-1944 נישא למריה מרבורג, זמן קצר לפני לידת בנם המשותף האנס. באותה שנה הוציא לאור את ספר השירה הראשון שלו, "גרמניה", ושנה לאחר מכן את ספר השירה השני, "אוסטריה". ב-1946 נפרדו מריה ואריך, וב-1952 התגרשו. באותה שנה נישא לנאן שפנס אייכנר, איתה הביא לעולם שני ילדים נוספים - דוד וקתרין. אריך ונאן התגרשו ב-1965, ובאותה שנה נישא אריך בפעם השלישית, לקתרין בוזוול, איתה היו לו עוד שלושה ילדים - פטרה, קלאוס ותום.
לאחר המלחמה, בין השנים 1952 ל-1968 עבד בBBC כפרשן פוליטי בגרמנית בשידורים לגרמניה. ב-1963 הצטרף ל"קבוצת 47". פריד התפרנס מתרגום ספרות אנגלית לגרמנית, ולהפך. בין השאר תרגם את שייקספיר, טי אס אליוט, דילן תומאס, גרהם גרין וסילביה פלאת' לגרמנית, ואת גתה ושילר לאנגלית. כמו כן היה המתרגם לגרמנית של שיריו של דוד רוקח.
שירתו ופעילותו הפוליטית
הוא טס תכופות לגרמניה להקריא שירה או להרצות על נושאים שונים, רואיין תכופות בטלוויזיה הגרמנית והציבור הרחב הכיר אותו היטב. בתקופת מלחמת וייטנאם הלך בראש הפגנות סטודנטים בברלין נגד המלחמה. הציונים בישראל לא אהבו אותו בלשון המעטה, הוא היה ביקורתי כלפי מדינת ישראל והציונות, הוא כתב שיר ביקורת על "טבח דיר יאסין", ב-1974 הוציא את הספר "שמע ישראל", בו פואמה ארוכה בעלת שם זהה, המשתרעת על שבעה עמודים, שעסקה במלחמת ששת הימים, ובה גינה את ישראל על ששילחה את שבויי המלחמה המצריים למדבר סיני בלי נעליים ובלי מים. שורה אחת בפואמה אומרת: "כשדיכאו אתכם הייתי אחד מכם, איך אוכל להישאר כזה כשהפכתם למדכאים?", ומסתיימת במילים "טביעות הרגליים היחפות בחול הישימון, יאריכו ימים יותר מעקבות הפצצות והטנקים שלכם". השיר עורר את זעם הישראלים, ממשלת ישראל הזדעזעה ששיר תוכחה מוסרית נגדה נכתב על ידי יהודי ניצול שואה, ומתפרסם בגרמניה. שיר נוסף ב"שמע ישראל" הוא שיר מחאה כנגד הקמתה של נצרת עילית כ"קריה יהודית" מעל נצרת הערבית, ושיר אחר הוא שיר מחאה על הקמתו של מלון הילטון על גבי בית קברות מוסלמי ליד גן העצמאות בתל אביב ("יישנו, אורחי ציון, יישנו בשקט מעל קברים מחוללים").
בקרב צעירי גרמניה, שהתבגרו בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה והשואה, שימש אריך כמורה דרך מוסרי, שהעניק להם הערכה מוסרית על מלחמת וייטנאם, על הסכסוך הישראלי-ערבי, ועל בעיות חברתיות שונות בארצותיהם. בעת מרידות הסטודנטים של שנות השישים והשבעים היה פריד המשורר הפופולרי בקרב הסטודנטים ושיריו שוכפלו בעלונים ונתלו על קירות בגרמניה. על חומת ברלין נצבע מכתם שלו באותיות ענק: "מי שרוצה שהעולם יישאר כפי שהוא, אינו רוצה שהוא יישאר בכלל". גם אולריקה מיינהוף, שהתפרסמה כחברת המחתרת השמאלנית הרדיקלית "כנופיית באדר-מיינהוף", הכירה את אריך בשנות ה-60, שערכה את הירחון "קונקרט", שאריך כתב בו, לפני שהצטרפה לפעילות של סיעת הצבא האדום. לאחר מיינהוף התאבדה בכלא ב-1976, כתב אריך שהוא רואה בה ממשיכת דרכה של רוזה לוקסמבורג. הוא שלל את המאבק המזוין של הקבוצה, אך זה לא מנע ממנו להעריך את מיינהוף באופן אישי.
המלחין הנס ורנר הנצה הלחין שניים משיריו וכלל אותם באוסף יצירות שפרסם ב-1973, תחת השם "קולות".
אחרית ימיו ומותו
ב-1982 השיב לעצמו את אזרחותו האוסטרית, תוך שמירה על אזרחותו הבריטית, שניתנה לו ב-1949. ב-22 בנובמבר 1988 נפטר מסרטן המעי הגס בבאדן-באדן, והובא לקבורה בלונדון.
פרס ספרותי אוסטרי נקרא על שמו - פרס אריך פריד.
אלבין אגר-לינץ
אלבין אגר-לינץ (בגרמנית: Albin Egger-Lienz; 29 בינואר 1868 – 4 בנובמבר 1926) היה צייר אוסטרי, שנודע במיוחד בז'אנרים כפריים וציורים היסטוריים.
קריירה
אגר-לינץ נולד בדולסאך-סטריבאך ליד לינץ, במחוז טירול. הוא היה בנם של מריה טרוגר, בת איכרים, וגיאורג אגר, צייר כנסיות. כבוגר הוא השתמש בשם המשפחה של אביו בשילוב שם מקום הולדתו. הוא עבר את הכשרתו האמנותית הראשונה אצל אביו, ולאחר מכן למד באקדמיה במינכן שם הושפע מפרנץ פון דפרגר והצייר הצרפתי ז'אן-פרנסואה מילה.
בין השנים 1893–1899 עבד במינכן, שם הצטרף לאגודה האמנותית המקומית. הוא הציג מאמצע 1890. עבודותיו המוקדמות תיארו סצינות של חיי איכרים וסצינות היסטוריות מהמרד הטירולי משנת 1809.
בשנת 1899 התחתן עם לורה מולוואלד, שאיתה נולדו לו שלושה ילדים, ועבר לווינה שם עבד בנפרד מהסביבה האמנותית המקומית. הוא ניסה לשווא להשיג מישרת מורה באקדמיה לאמנויות יפות בווינה. בשנת 1900 השתתף בתערוכה העולמית בפריז וקיבל את מדליית הארד על ציור.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-20 לעיתים קרובות הוא נסע ועבד בטירול, במיוחד בעמק אוץ. בשנת 1909 הצטרף לזצסיון הווינאי. בהשפעתו של פרדיננד הודלר, פיתח אגר-לינץ שפה רשמית של אקספרסיביות מונומנטלית, שהראתה העדפה לדמויות הרואיות הסגורות במרחבים דמויי במה. צורות מסיביות המתוארות היטב נצבעו באמצעות לוח צבעים כמעט מונוכרומטי של צבעי אדמה.
בשנת 1910 נדחתה שוב בקשתו לפרופסורה באקדמיה בווינה, בשל התנגדותו של יורש העצר, הארכידוכס פרנץ פרדיננד.
בספטמבר 1913 עבר עם משפחתו לסנטה ג'וסטינה, ליד בולצנו, איטליה.
הוא זומן לשירות צבאי בשנת 1915 והיה צייר מלחמה בבגדים אזרחיים בחזית דרום אוסטריה בשנת 1916. לאחר תום המלחמה הוא נשאר בדרום טירול. בשנת 1919 דחה מישרת פרופסור בווינה.
הוא חזר לצייר סצנות איכרים, אך עם תוכן דתי, כמו תחייתו של ישו. הוא זכה להצלחה בעבודות שצוירו באיטליה, שהוצגו ברומא ובוונציה ובווינה, בשנת 1925, בווינר קונסטלרהאוס. הוא קיבל הצעה מחודשת ללמד באקדמיה לאמנויות יישומיות בווינה, אך סירב שוב.
בשנותיו האחרונות צייר סדרת ציורים וציורי קיר עבור קפלת הזיכרון לנופלים במלחמה בלינץ.
אגר-לינץ נפטר מדלקת ריאות ב-4 בנובמבר 1926.
מספרי משימה
עלילה
העלילה מספרת על חבורת מספרים שגרים בתוך ספה בשם "מספרי משימה", אשר עוזרים לפתור בעיות ותעלומות בעזרת כוח המתמטיקה.
הדמויות והמדבבים
במאית הדיבוב בעברית הייתה אפי בן ישראל, ומפיקת הדיבוב הייתה ענבר שטגר עזרא.
שידור
ב-24 באפריל 2022 תחזור הסדרה לשידורים חוזרים בערוץ הופ!
קורניי ז'אן פרנסואה היימנס
קורניי ז'אן פרנסואה היימנס (בהולנדית: Corneille Jean François Heymans; 28 במרץ 1892 – 18 ביולי 1968) היה פיזיולוג ורופא בלגי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1938 "על גילוי התפקיד של גופיפים בעורק תרדמני ובאבי העורקים בבקרה על מערכת הנשימה".
ביוגרפיה
היימנס נולד ב-28 במרץ 1892 בעיר גנט. בשנת 1920 סיים לימודי רפואה באוניברסיטת גנט. לאחר סיום לימודיו היימנס לימד במספר מוסדות ובהם יוניברסיטי קולג' לונדון, אוניברסיטת וינה, אוניברסיטת לוזאן וקולז' דה פראנס. בשנת 1930 הפך לפרופסור באוניברסיטת גנט.
בשנת 1938 זכה בפרס נובל על כך שהראה כיצד לחץ הדם ותכולת החמצן בדם נמדדים בגוף ומועברים למוח דרך העצבים ולא על ידי הדם עצמו.
טוטאל אימרז'ן
טוטאל אימרז'ן (באנגלית: Total Immersion), או בקיצור TI, היא שיטה ללימוד שחיית חתירה אשר פותחה בארצות הברית על ידי טרי לוכלין, מאמן שחייה אמריקאי. השיטה מאפשרת שחייה יעילה בזכות תנועה טבעית, זורמת, וניצול יעיל וחסכני של האנרגיה המושקעת. עקרונות השיטה מבוססים על שימור מאמץ, צמצום אפקט הגרר של המים על הגוף, דיוק השיוט במים, והפעלת הגוף בשלמותו לצורך השחייה.
היסטוריה
TI הוקמה בארצות הברית על ידי טרי לוכלין, מאמן שחייה אמריקאי, בעל שלושים שנות ותק בהדרכת שחייה בכל העולם. לוכלין שאב חלק ניכר מהידע שלו ממאמן השחייה ביל בומר. בומר היה ראשון המאמנים שדיבר על תפיסת "הארכת הגוף השוחה"; יתרון הארכת הגוף באמצעות הגפיים הקדמיות (החלפת הידיים מתבצעת לפני הראש, וגלגול האגן מצד לצד תוך שימוש בשרירי הליבה משמש לתנופה). החידוש הגדול שהביא טרי לוכלין עם TI הוא בפירוק סגנון השחייה למרכיבים קטנים, פשוטים ללימוד וקלים לביצוע. הקורס הראשון בשיטה התקיים בשנת 1989 וכיום TI הוא בית הספר לשחייה הגדול בעולם עם מילוני בוגרים ותלמידים ברחבי העולם.
עקרונות השיטה
טוטאל אימרז'ן כשיטה ללימוד שחייה מבוססת על שילוב של מספר עקרונות: התנועה הפיזית של הגוף דרך המים, לימוד מתודות המתמקדות בדרך בה המוח קולט אינפורמציה חדשה לגבי כישורים מוטוריים, וגישה לתרגול של תנועה, המזכירה תרגולי יוגה או טאי צ'י.
השיטה מבוססת על מספר עקרונות יסוד:
באלאנס - מנח גוף אופקי
טוטאל אימרז'ן מתמקדת במספר עקרונות ליבה הנכונים לכל גוף הנע דרך נוזל, ותהיה זאת ספינה, צוללת, יונק מימי או דג. השיטה שמה דגש על יעילות מוגברת והתנגדות מוקטנת באמצעות לימוד תרגילים ועקרונות המשאירים את הירכיים של השחיין קרוב לפני המים וכך מקטינה את מקדם הגרר של הגוף במים. שיווי משקל במים משמעותו לייצר מנח אופקי של הירכיים, הכתפיים והראש ביחס לפני המים. הגוף מתנהג במים כנדנדה עולה ויורדת כאשר הריאות משמשות כנקודת המשען במרכז הנדנדה. כיוון שהרגליים בדרך כלל שוקלות יותר מהראש וחלק הגוף העליון, על שחיינים להתמקד בהעברת המשקל קדימה במטרה לקרב את הירכיים לפני המים כדי ליצור מנח אופקי.
ככל שגוף השחיין אופקי יותר, כך "החור" במים שדרכו שוחה השחיין הוא קטן יותר. שחייה דרך "חור" קטן ככל האפשר מקטינה את הגרר (התנגדות המים), למינימום, מאפשרת שחייה מהירה יותר, והפחתת מאמץ.. התאמת מיקום הראש, לרוב על ידי הנמכתו, ומיקום הידיים לפני הריאות על ידי יצירת כמעט חפיפה לתזמון פעולת החתירה, עוזרת לאזן את הגוף באותה צורה בה נדנדה מתאזנת על ידי הוספת משקל לצד אחד. התזמון של פעולת החתירה מכונה "שחיית רביע קדמי".
שמירה על קו זרימה אקטיבי
אחרי שלומדים איך לשמור על שיווי משקל במים, הפוקוס המרכזי הבא בשיטת טוטאל אימרז'ן הוא עקרון הזרימה האקטיבית של הגוף. זרימה היא אלמנט נוסף שמטרתו להפחית גרר ולאפשר לשחיין להיות יעיל. זרימה סטטית מתייחסת לתנוחות כגון "סקייטינג" בהן יד אחת נשלחת קדימה ויוצרת נקודת "חץ מוביל" וגוף "מחודד" בדומה לצורת טורפדו או קליע. זרימה אקטיבית מתייחסת לשמירה על מנח הזרימה של הגוף בזמן שהגוף נע מצד לצד – מזרימה של צד ימין לצד שמאל. מספר תרגילים בשיטה מאפשרים לשחיין לתרגל מעבר מזרימה לזרימה עד שהתנועה נעשית טבעית. יתרון נוסף של מנח הזרימה האקטיבית של הגוף הוא שהיא עוזרת לשמר "גוף ארוך" במים, אשר יכול לעזור בהפחתת גרר הגלים ולאפשר לשחיין "להחליק" קדימה דרך המים בצורה קלה יותר.
הנעה
קהל מטרה
טוטאל אימרז'ן היא שיטת לימוד שחייה פופולרית בקרב קהלים רחבים, ממבוגרים אשר שוחים חזה ולא חתירה, דרך "בטטות כורסא" אשר מעוניינים לעשות שינוי בחיים ולהתחיל לעשות פעילות גופנית, אנשים הסובלים מכאבי גב ועד טריאתלטים המעוניינים לשפר את מהירות השחייה וליעל את צריכת האנרגיה באמצעות שיפור היכולות הסיסטמטי של השיטה. השיטה מתאימה לכל גיל ולכל מצב גופני – משחיינים מתחילים או כאלו שרוצים לשחות כדי לעשות פעילות גופנית ולשמור על אורך חיים בריא ועד טריאתלטים  ושחייני מרחקים ארוכים. עקרונות השיטה יכולים להיות מיושמים גם לשחייה תחרותית. טרי לוכלין, המייסד של טוטאל אימרז'ן, אימן את נבחרת הספרינטרים של וסט פוינט, האקדמיה הצבאית של ארצות הברית בין השנים 1996 ל 1999. אחד השחיינים שאימן, ג'ו נובאק, נחשב עד היום לאחד הספרינטרים הראויים ביותר לציון בהיסטוריה של וסט פוינט. תחת שרביט האימון של לוכלין, ג'ו זכה ב 9 מדליות זהב באליפות ליגת הפטריוטס בארצות הברית, אליפות המכללות בשחייה, תוך שהוא זוכה ב 50 מטר חתירה, 100 מטר חתירה ו 200 מטר פרפר בשנים 1996, 1997 ו 1998.
גישת האימון הייחודית
TI מתייחסת לשחייה באופן דומה לגישה הנהוגה בלימוד אמנויות לחימה, עם דגש על אימון המוח בדומה לרוח הדברים בתרגול יוגה או טאי צ'י. לא משנה אם המטרה העיקרית של השחיין היא פעילות גופנית, הרפיה, סיבולת או שיפור יכולת תחרותית, המטרה היא לפתח מודעות גבוהה לתנועות הגוף בתוך המים ובאינטראקציה עמם. גם לשחיינים שכבר למדו סגנון חתירה וגם לכאלו ששוחים חזה ורק מתחילים ללמוד חתירה, מבנה רצף האימונים והתרגילים בונה את סגנון החתירה מתנועות קטנות ותרגילי באלאנס עד לשחיית חתירה בשלמותה. ההתקדמות נבנית שלב אחר שלב, כאשר הצלחה בתנועות קודמות מובילה להצלחה בהמשך בסיסטמטיות שמייסד השיטה תיאר כ"תהליך של ניסוי והצלחה". חזרתיות קצרה על תנועות נכונות מאפשרת לגוף להטמיע סדר פעולות מוטורי חדש תוך כדי שהתלמיד מפתח סגנון חתירה יעיל. לאחר היכולת המוטורית נלמדת ומוטמעת, ניתן לבצע אותה במהירות מוגברת ועם צורך פחות בשליטה מודעת על התנועה. כשהתנועה הופכת לאוטומטית, השחיין יכול להתמקד בהגברת קצב החתירה תוך שמירה על יעילות. בדרך זו גם המהירות וגם היעילות יכולים להתפתח ולהשתפר.
איירוספסיאל
איירוספסיאל (Aérospatiale, מצרפתית: "אוויר־חלל") הייתה חברה צרפתית לייצור כלי טיס אזרחיים וצבאיים, אשר ייצרה כלי טיס, טילים ולוויינים. זו חברת התעופה והחלל השלישית בגודלה בעולם (אחרי בואינג ולוקהיד מרטין). היא מחזיקה בנתח של 80 אחוזים בקונסורציום איירבוס תעשייה והיא אחראית על תהליך ההרכבה הסופי של מטוסי איירבוס.
החברה נודעה בתחילה בשם Société nationale industrielle aérospatiale (SNIAS) ("חברה לאומית לתעשיית אוויר־חלל"), ונוסדה בשנת 1970 ממיזוגן של שלוש החברות הצרפתיות הממשלתיות נורד אוויאסיון ("תעופה צפונית"), סוד אוויאסיון ("תעופה דרומית") ו־SÉREB. בשנת 1984 שונה שמה של החברה ל"איירוספסיאל".
ב־10 ביולי 2000, מוזגה החברה לתוך תאגיד EADS וחדלה להתקיים. החזקותיה ופעילותה בתחום הלוויינים, נרכשו על ידי חברת אלקטל כדי ליצור את חברת אלקטל חלל, הנודעת היום בשם ת'לס אלניה חלל. בתחילת המאה ה־21 העסיקה החברה כ־100,000 עובדים ביותר מ־90 אתרים.
מייקל פרידמן
מייקל פרידמן (נולד ב-21 באפריל 1951) הוא מתמטיקאי אמריקאי ממוצא יהודי שעובד ב-Microsoft Station Q, קבוצת מחקר באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה שעוסקת במחקר מחשוב קוונטי. בשנת 1986 הוא זכה במדליית פילדס על עבודתו בתחום השערת פואנקרה.
קורות חייו
מייקל פרידמן נולד בשנת 1951 בלוס אנג'לס, קליפורניה לבנדיקט פרידמן וננסי מרס פרידמן, סבו דוד פרידמן (אבי אביו) נולד ברומניה והיגר לניו יורק, שם הוא נהיה כותב מערכוני קומדיה לרדיו והצגות ברודוויי, סבו מת כשאביו היה בן 16. סבתו (אם אביו) האיצה באביו וכך אביו סיים את בית הספר בגיל 13. אחיו של אביו דודו של מיכאל, דוד נואל פרידמן, סיים את בית הספר בגיל 12 ונהיה פרופסור לתנ"ך. אחיהם הקטן טובי פרידמן לא הצליח כמותם וסיים את בית הספר בגיל 16 ולכן כונה "טובי הטיפש" והוא נהיה רופא הקבוצה לקבוצת הפוטבול לוס אנג'לס ראמס ולקבוצת הכדורסל לוס אנג'לס לייקרס. לאחר מות אביו, אביו של מיכאל החל לעבוד בכתיבת מערכוני קומדיה. הוא פגש את אמו של מיכאל, ננסי, רקדנית שחקנית וכותבת. בשנת 1941 הם התחתנו ועברו להוליווד. בשנת 1947 הוריו של מיכאל פרסמו את ספרם הראשון "גברת מייק" שנהפך לרב-מכר. בשנת 1951 נולד מיכאל. במהלך התיכון החל להתעניין באומנות והחל את לימודיו בקולג' בברקלי בשנת 1968 בלימודי אומנות ולאחר שנה עבר ללימודי מתמטיקה, לאחר ששמע הרצאה מעניינת על 4-manifolds וחקר אותם בתקופתו כמרצה בכיר באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, לאחר שהוכיח כי קיימים מרחבי R4 אקזוטיים (exotic R4) לאחר שקיבל פרסים רבים על מחקרו החל לחקור מחשוב קוונטי מפני שהוא מקווה שמחשוב קוונטי יעזור לפתור בעיות מסוימות במתמטיקה, הוא הצטרף לMicrosoft StationQ תחנת מחקר במחשוב הקוונטי של מיקרוסופט בה הוא עובד עד היום.
קד"ם - ילדים ונוער
קד"ם - ילדים ונוער היא עמותה שהוקמה בשנת 2001 ופועלת מאז לפיתוח והפעלת תהליכי קד"ם (קבוצות דיון משפחתיות) בישראל.
פעילות
העמותה מפעילה תהליכי קד"ם (קבוצות דיון משפחתיות) אשר במסגרתם נפגשים בני נוער הנמצאים במצב של סיכון או משבר (כגון עבריינות) יחד עם בני משפחותיהם ותומכים, נפגע העבירה ותומכיו – אם רלוונטי, ואנשי מקצוע. את הדיון מכין ומנחה מתאם שהוכשר על ידי העמותה. מטרת התהליך היא לגבש תוכנית לתיקון ופתרון המשבר או הסיכון באופן מיטבי, תוך הסכמה ושיתוף פעולה. כאשר יש צד של נפגע בתהליך, זהו תהליך צדק מאחה, שמטרתו העיקרית היא לתקן את הפגיעה שנגרמה בין הנער הפוגע לנפגע. תהליך כזה עשוי להיות חלופה להליך הפלילי או להשתלב עם הליך פלילי שמתנהל בבית המשפט.
אליפות העולם בשחייה 2023
אליפות העולם העשרים בשחייה נערכה בפוקואוקה שביפן בין 14 ביולי ל-30 ביולי 2023. האליפות כללה את חמשת המקצועות האולימפיים הכרוכים בשחייה: שחייה תחרותית, קפיצה למים, שחייה אומנותית, כדורמים ושחייה במים פתוחים. קפיצה למים מגובה חוזרת למעגל התחרויות לאחר שלא התקיימה בשנת 2022.
זו הפעם השנייה שפוקואוקה מארחת את אליפות העולם. בפעם הראשונה היא אירחה את האליפות בשנת 2001.
הרפובליקה העממית של סין זכתה במקום הראשון באליפות עם 20 מדליות זהב, 8 מדליות כסף ו-12 מדליות ארד ובסה"כ 40 מדליות. מרבית המדליות שלה הושגו בקפיצה למים ממקפצה עם זכייה ב-12 מדליות הזהב מתוך ה-13 שחולקו, 4 מדליות כסף, ו-3 מדליות ארד ובסה"כ 19 מדליות.
אוסטרליה שסיימה שנייה באליפות עם 15 מדליות זהב, 9 מדליות כסף ו-6 מדליות ארד ובסה"כ 30 מדליות, סיימה ראשונה בשחייה תחרותית עם 13	מדליות זהב, 7 מדליות כסף, ו-5 מדליות ארד ובסך הכל 25 מדליות.
ארצות הברית שסיימה שלישית באליפות, זכתה ב-44 מדליות בסה"כ יותר מכל מדינה אחרת. היא סיימה שנייה בשחייה תחרותית עם 7 מדליות זהב, 20 מדליות כסף ו-11 מדליות ארד ובסך הכל 38 מדליות.
שחייה
השחיינית והשחיין בהבלטה זכו בגביע השחיינים המצטיינים של האליפות, בזכות ההישגים האישיים שלהם, בלבד.
שיאי עולם
עשרה שיאי עולם נקבעו באליפת זו, מהם 7 לנשים, 2 לגברים ו-1 משולב.
כדורמים
{| cellpadding="2"
שחייה
5 שחייניות ו-8 שחיינים (סה"כ 13 שחיינים) השתתפו באליפות זו. 4 שיאים ישראלים נקבעו באליפות זו. שחייני ישראל השתתפו ב-3 משחי גמר:
כדורמים
נבחרת ישראל סיימה במקום עשירי.
שלב ראשון
נבחרת ישראל סיימה את הבית המוקדם במקום שלישי מתוך 4 נבחרות ועולה שלב.
מריוס באואר
מריוס אלכסנדר באואר (בהולנדית: Marius Alexander Bauer; 25 בינואר 1867 – 18 ביולי 1932) היה צייר, תחריטאי וליטוגרף הולנדי, הידוע בעיקר בסצינות האוריינטליות שלו. סגנונו היה בעיקרו אימפרסיוניסטי, אם כי גם הוא נבע במידה מסוימת מבית הספר בהאג. רבות מיצירותיו התבססו על תצלומים שקנה במהלך מסעותיו.
ביוגרפיה
הוא נולד בהאג. אביו היה צייר במה שעודד את התעניינותו המוקדמת של בנו ברישום. מ-1878 עד 1885, הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות, בניהולו של יאן פיליפ קואלמן, אך חשב שגישת בית הספר שמרנית מדי ועזב מבלי לסיים את לימודיו. בהיותו שם, יצירותיו זכו במספר מדליות והוא קיבל מלגה מהמלך ויליאם השלישי, שאפשרה לו ללמוד באופן עצמאי.
בשנת 1888, הוא ערך נסיעה לימודית באיסטנבול, במימון סוכנות האמנות, ואן ויסלינג ושות', והחליט להפוך את המזרח לנושא העיקרי שלו. מאוחר יותר, הוא ערך מסעות נוספים למרוקו, אלג'יריה, מצרים, הודו, ציילון ואיי הודו המזרחית ההולנדית, שרטט ואסף פריטים עבור ואן ויסלינג. הוא גם עבד כמאייר בכתב עת ספרותי והשתתף מטעמו בהכתרת הצאר ניקולאי השני.
ב-1902 התחתן עם הציירת ג'ו סטומפף, שהייתה אחת מקבוצת נשים אמניות - "אמסטרדם יופארס". לאחר מכן הוא הופיע בתערוכת הרכישה של לואיזיאנה. הוא המשיך להציג באופן קבוע ברחבי אירופה וצפון אמריקה.
בשנת 1900 הוא זכה בתואר האצולה - רידר, במסדר אורנג'-נסאו. שש שנים לאחר מכן, הוא הועלה לדרגת קצין על תרומתו לחגיגות לכבוד רמברנדט. בשנת 1911, מלך בלגיה אלברט הראשון העניק לו את מסדר הכתר, ובשנת 1927 הוא קיבל תואר במסדר האריה ההולנדי. ב-1930 הפך לחבר כבוד במועדון סנפלדר.
בשנת 1932 הוא מת משבץ מוחי. רחוב נקרא על שמו באמסטרדם בשכונה שבה הרחובות מוקדשים לציירים הולנדים מהמאה ה-19 וה-20.
אשנב תותח
מתי הומצא
קשה לקבוע מי הגה לראשונה את הרעיון לקרוע אשנבי תותחים בגוף אונייה. בצרפת מייחסים לעיתים קרובות את ההמצאה לבונה אוניות אומן בשם פרנסואה דשרז'ה (Descharges) או דשנז'ה ולשנת 1501; כיום ידוע כי אין זה נכון, משום שהשימוש בתותחים ככלי נשקן העיקרי של אוניות היה מקובל כבר זמן רב קודם לכן. דוגמאות לשימוש מוקדם יותר באשנבי תותחים הן אריח חרס ועליו ציור של קרוולה פורטוגזית בעלת אשנבי-תותחים; תיאור המצור על רודוס (1480) שנדפס באוּלְם ב-1496 ומזכיר אונייה ולה 10 אשנבי-תותחים; וטקסט המספר כי ב-1402, במהלך כיבוש האיים הקנאריים, השליך ז'אן דה בטנקור הימה את איזאבלה מלכת הקנאריים בעד אשנב-תותח (בצרפתית: sabord). בפורטוגל מייחסים את ההמצאה למלך ז'ואאו השני עצמו (1455-1495), שהחליט לחמש את הקרוולות שלו בתותחים כבדים וכך יצר את אוניית המלחמה המודרנית הראשונה. הניסויים הראשונים בכלי הנשק החדשים נערכו בסטובל, דרומית לליסבון, בסביבות 1490, כשהקרוולות הקטנות החמושות בתותחים הכבדים מתעמתות עם אוניות גדולות מהן פי כמה שנשאו את תותחי הסביבול (swivel guns) הקטנים הרגילים. עם זאת, ישנם היסטוריונים הסבורים כי ההמצאה נולדה בעת ובעונה אחת בפורטוגל, ספרד, אנגליה, צרפת והולנד.
תותחים הועלו על סיפוני אוניות כבר במאה ה-14. ז'אן פרואסר מספר ב-1386 על אונייה גדולה "חמושה בשלושה תותחים שיירו אבני-קלע עצומות, אשר הותירו הרס וחורבן בכל מקום בו נפלו. ב-1380, במהלך מלחמת קיאוג'ה, נהרג לוצ'אנו דורייה (Doria) על סיפון אונייתו ממטח דופן של האויב. ב-1340, בקרב סְלוֹיס (Sluys), הטביעו כמה מהקאראקים הצרפתיים בתותחיהם אוניות אנגליות אחדות. אלא שהתותחים בהם מדובר הוצבו על צוּרֵי האוניות או על כנים סובבים, כמו התותחים שיירו מצורי גליאות המשוטים בקרב לפנטו ב-1571. כלי הארטילריה הראשונים בהם נעשה שימוש בקרב בים, כבר ב-1304, היו קלי-משקל והוצבו בצוּר החרטום, בהתאם לטקטיקות הנהוגות באותה תקופה שהעדיפו את תקיפת האויב חרטום-אל-חרטום. ברם, הגדלת העוצמה והטווח של התותחים במחצית השנייה של המאה ה-14 היו כרוכים בהגדלת משקלם, והיה הכרח על כן להציב אותם עמוק בבטן האונייה כדי לשמור על יציבותה; קריעת אשנבי תותחים הלכה והפכה אפוא עד 1501 למעשה שגרה. הגידול בממדי האוניות הוא שאיפשר לפעור בהן פתחים גבוהים במידה מספקת מקו המים; עם זאת, עדיין היה צורך לציידם במכסים אטומים להגנה מפני חדירת מי ים בים סוער כשהאונייה היטלטלה לצדדים.
האשנבים איפשרו להציב באוניות תותחים כבדים וארוכי טווח משקודם, והם שבישרו את הולדת אוניית הקו (ship of the line) ואת קיצן של הגליאות. זאת ועוד, מאז המאה ה-16 השפיעו מספר התותחים וסידורם גם על מראה האוניות; צור החרטום וסיפון האחרה הלכו וקטנו, ובמאה ה-19 נעלמו לחלוטין.
מבנה האשנב
את אשנבי התותחים בדפנות קבעו במרחקים שווים של 2.4 עד 2.7 מטרים זה מזה; אשנבים אחדים נוספים, עבור תותחי מרדף, נבנו גם בחרטום ובירכתיים. גודל האשנב נקבע לפי קליבר התותח. לדוגמה, רוחבו של אשנב לתותח 36-ליטראות ארוך היה 1.2 מ'. באוניות בעלות כמה סיפונים לא קבעו את האשנבים אחד מעל השני, אלא במחומש (quicunx), על מנת לחלק בצורה שווה את המאמצים שהפעילו התותחים על גוף האונייה. האשנבים לא היו סתם חורים בגוף האונייה, אלא עמדות ירי שנדרשו לשאת את משקל התותחים ולעמוד בכוחות הרתע שנוצרו בשעת הירי; לשם כך חוזקו הפתחים בקורות חזקות ובטבעות, אליהן נרתמו התותחים בחבלים וגלגילות. למעשה, התותחים שניצבו מאחורי אשנבים אלה דמו יותר לתותחים שהוצבו לימים בצריחים מאשר לתותחי השדה הניידים של הצבא.
ז'ורז' פורנייה, הגאוגרף והמתמטיקאי הצרפתי בן המאה ה-17, כתב ב-1643 כי בצרפת, אנגליה, והולנד כיסו את אשנבי התותחים במכסים הנפתחים על ציר כלפי מעלה, בספרד במכסים הנפתחים על ציר הצדה, ובמדינות אחרות בתריסים זחיחים לצדדים. אוניות אחדות בעלות ליווח מרועף, כמו "מרי רוז" האנגלית, פורקו ונבנו מחדש עם בּוֹלֶט גדול יותר, כדי שאפשר יהיה לציידן באשנבי תותחים.
אשנבי התותחים סייעו גם לאוורור החללים בין הסיפונים. ניתן היה לפתוח אותם במלואם, כמו בשעת ירי, או לפתוח דלת קטנה במכסה האשנב.
סכנת החדירה של מים
בים סוער הכרח היה לסגור את מכסי האשנבים התחתונים, כדי למנוע חדירת מים לתוך האונייה. מאשנבים אלה נשקפה סכנה מתמדת כל זמן היותם פתוחים, משום שמשב רוח פתאומי עלול היה להטות את האונייה על צדה עד כדי ירידת הפתחים בעודם גלויים אל מתחת קו המים. אוניות אחדות, שיציבותן הייתה רעועה בשל מרכז כובד גבוה מדי, טבעו בשל כך: "מרי רוז" ב-1545, "ואסה" השוודית ב-1628, ו"תזה" (Thésée) ו"סופרבה" (Superbe), אוניות הקו הצרפתיות, בקרב מפרץ קיברון (1759). "ונז'ר דה פפלה" (Vengeur du Peuple), אוניית 74-תותחים צרפתית, טבעה במהלך קרב ה-1 ביוני המהולל (1794) כפי הנראה בשל חדירת מים מאשנבי סיפון התותחים התחתון לאחר שמכסיהם נעקרו ונשברו בהתנגשות עם אה"מ "ברונסוויק" ובחילופי האש עמה.
המונח בצרפתית להטבעה מכוונת של אונייה, "sabordage" (סָבּורדאז'), נגזר מן "sabord" (סאבּור) - אשנב תותח, ומבטא את הסכנה הגדולה שנשקפה ממנו.
השפעתו על טקטיקת הלחימה
לסכנת החדירה של מים דרך האשנבים התחתיים הייתה השפעה על מהלכם של קרבות ימיים. בקרב אושנט (1778), לדוגמה, נקטה השייטת הצרפתית את היוזמה ותפסה בתחילתו את הצד הגלוי לרוח (weather gauge) שיתרונות התקפיים בצדו. אולם כשהלכה הרוח והתחזקה, נטו אוניותיה על צדן הפונה לאויב במידה מסוכנת, הן נאלצו לסגור את אשנבי התותחים התחתיים וכך איבדו חלק ניכר מעוצמת מטח הדופן שלהן. האוניות הבריטיות, שנערכו במקביל להן, נטו לצד השני, ועל כן יכלו לכוון את כל תותחיהן בקלות לעבר התרונה והחיבל של האויב.
דבר דומה אירע בקרב ה-13 בינואר 1797 לאוניית 74-התותחים הצרפתית "דרואה דה ל'אום" ( Droits de l'Homme) כשנאבקה עם הפריגטות הבריטיות "אינדפטיגבל" (Indefatigable) ואמזון"; הים הסוער אילץ אותה לסגור את אשנבי התותחים התחתיים ועל כן נותרו לרשותה 30 תותחי 18-ליטראות בלבד, שהפחיתו את עוצמת האש שלה לזו של פריגטה. הפריגטות הבריטיות, לעומת זאת, שהתאפיינו בבולט גבוה, יכלו לנצל את מלוא מטח הדופן שלהן, הגם שלא היו שקולות לאוניות קו בתנאים נורמליים. האונייה הצרפתית איבדה בלחימה העזה את תרניה, את ההגה והעוגנים, וסופו של דבר נטרפה אל החוף ואבדה.
במאות ה-18 וה-19 התקינו אשנבי תותחים גם באוניות סוחר גדולות. האשנבים שימשו לאוורור הסיפון הראשי והארתו, ואיפשרו לחמש את האוניות בתותחים ולהופכן לאוניות מלחמה בעת הצורך. ב-1720, לדוגמה, לאחר שחברת מיסיסיפי הצרפתית פשטה את הרגל, עבר כל רכושה לידי הכתר ואוניותיה הוכנסו לשירות בצי המלחמתי.
בעידן המפרשים השתמשו לעיתים באוניות-קו להובלת חיילים, ואז חימשו אותן בְּחֶסֶר (en flûte) והוציאו מתוכן חלק מן התותחים כדי לפנות מקום לאפסניה ולאנשים. פרקטיקה זו הקשתה להבחין בין אוניית סוחר תמימה לבין אוניית מלחמה. בקרב ה-4 באוגוסט 1800 התחזתה אוניית הודו המזרחית "אקסטר" לאוניית-קו נושאת 74 תותחים ורדפה אחר הפריגטה הצרפתית "מֶדֶה" ( Médée) החזקה ממנה פי כמה; כששקעה השמש שכללה עוד יותר את האשליה, פתחה את כל אשנביה, אלו החמושים בתותחים ואלו הריקים, והאירה אותם; מעשה התרמית היה כה משכנע, שכאשר השיגה את "מדה" והתקרבה אליה, החליט מפקד הפריגטה הצרפתית כי אין לאונייתו כל סיכוי למול אונייה חזקה פי כמה ונכנע ללא קרב. אך היו גם מקרים הפוכים, כאשר פריגטה תקפה אוניית סוחר לכאורה וגילתה לפתע כי מדובר באוניית מלחמה חזקה ממנה. דוגמה לכך היא נפילת הפריגטה הצרפתית "פורטה" לידי אה"מ "סיביל" ב-2 במרץ 1799.
שימושים נוספים
באשנבי תותחים נעשו גם שימושים נוספים, כמו פתחי טעינה ופריקה של אספקה, פתחי מילוט ופתחים לפשוט דרכם אל סיפוני היריב לאחר שהאוניות נצמדו זו לזו.
בסביבות 1810 בנו הצרפתים אוניות 74-תותחים אחדות בנמל ונציה, שהיה עמוק דיו להשקת אוניות אך רדוד מכדי לאפשר להן לצאת לים. כדי להתגבר על הבעיה, הרימו את האונייה באמצעות מכלי ציפה וקורות תומכות שהושחלו דרך פתחי התותחים, וכך הקטינו את השוקע שלה. המתקן, שנקרא בצרפתית "שאמו" (chameau, "גמל"), נוצל להוצאתן לים של שתי אוניות: "ריבולי" (Rivoli) ו"מון סן-ברנאר".
סוף השימוש באשנבי תותחים
עם פיתוחם של תותחים ימיים כבדים באמצע המאה ה-19, כמו תותח פֶּקְסָן (Paixans), הלכו אשנבי התותחים ונעלמו, כשהם מפנים תחילה את מקומם לברבטה (barbetta), פלטפורמה סובבת על הסיפון, לעיתים עם מיגון חלקי, ואחר כך לצריח התותח המשוריין. קרב המפטון רודס, שבו גבר תותח הצריח של "מוניטור" על סוללת התותחים של "וירג'יניה", בישר את השינוי. האשנבים הוסיפו להתקיים עוד זמן מה באוניות סוללה מרכזית (central battery ship) ובתאים המשוריינים (casemates) של תותחי הסוללות המשניות באוניות מערכה שקדמו לדרדנוט ונועדו להדוף ספינות טורפדו. האשנבים נעלמו לחלוטין עם הופעתה של אוניית המערכה המודרנית הראשונה, אה"מ "דרדנוט" ב-1906.
פיגוע יידוי האבנים בשכונת ארנונה
הפיגוע
ב-13 בספטמבר 2015, ליל ראש השנה, אלכסנדר לבלוביץ' בן ה-64, תושב ירושלים, נהג ברכבו ברחוב אשר וינר בשכונת ארמון הנציב, לאחר שחזר מארוחת חג. עימו היו שתי נוסעות נוספות. בסמוך לשכונת ארנונה החלו פלסטינים ליידות אבנים לעבר הרכב. בעקבות כך אלכסנדר איבד שליטה ולקה באירוע לבבי, מה שגרם לו לפרכס, לסטות מהכביש לתעלה, ולהתנגש בעמוד. הוא פונה במצב קשה לבית החולים שערי צדק, ולמחרת מת מפצעיו. שתי הנוסעות נפצעו באורח קל.
לאחר הפיגוע
בטרם הוכר רצח דוד בר קפרא כרצח לאומני, הפיגוע נחשב לאירוע שסימל את תחילתו של גל הטרור הפלסטיני 2015–2016.
כמעט שנתיים לאחר הפיגוע, ב-11 בספטמבר 2017, הורשעו שלושה תושבי צור באהר: מוחמד אבו כף ואלוליד אטרש, בני 20, וכן קטין, בהריגתו של לבלוביץ'.
קרול רובינסון
קרול ויויאן רובינסון (באנגלית: Dame Carol Vivien Robinson; נולדה ב-10 באפריל 1956) היא פרופסורית העוסקת בחקר הפיזיקה והכימיה התאורטית באוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה. בעברה הייתה פרופסורית בפקולטה לכימיה בתחום ספקטרומטריית מסה באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה.
פריצת דרך
פרופסור רובינסון חקרה במהלך חייה בעיקר את הכימיה האורגנית, ופריצת הדרך שלה הייתה בתחום קיפול החלבונים. בפריצתה קרול קבעה כי קומפלקסים חלבוניים גדולים מסוימים כגון הריבוזומים (מבנה חלבוני גדול המצוי בתאים, בתוספת רכיבי RNA ריבוזומאלי), הGroEL (חלבון קיפול) ווירוסי האינטקט (intact) יכולים להיווצר בפאזה הגזית. החדשנות בפריצה זאת היא היכולת למדוד את שאריות רסיסי האדים הנוצרים בקיפול החלבון ובעקבות זאת להשליך על אופי התהליך.
Fearless (שיר)
"Fearless" ספג שבחים ביקורתיים רבים מטעם מבקרי המוזיקה, שטענו כי "השיר פונה לכל קבוצות הגיל השונות". בנוסף לכך, הוא זכה בשני פרסי BMI בקטגוריות "שירים עטורי פרסים" ו"ההוצאה לאור של השנה". הוא זכה להצלחה בעיקר בארצות הברית, כאשר הגיע למקום העשירי במצעד שירי הקאנטרי, והתשיעי במצעד הבילבורד הוט 100. הוא קיבל את תואר הזהב מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לפני שיצא כסינגל והיה הראשון בהיסטוריה שהצליח לעשות זאת. הקליפ שלו בוים על ידי טריי פנג'וי שביימה מספר קליפים נוספים של סוויפט קודם לכן. הוא מכיל אוסף של קטעים מהופעות שונות מתוך סיבוב ההופעות "Fearless Tour" שבוים על ידי טוד קאסטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טיילור סוויפט, ליז רוז והילרי לינדזי והופק על ידי סוויפט ונייתן צ'פמן. לטענתה, באותה התקופה בה כתבה את השיר, היא לא הייתה במערכת יחסים עם אף אחד אלא כתבה אותו לאחר שניתחה את האידאולוגיה של "הדייט הראשון הטוב ביותר". היא דיברה על תהליך כתיבתו ואמרה: "אני חושבת שלפעמים כשאת כותבת שירי אהבה, את לא כותבת אותם על מה שעובר עלייך כרגע, אלא על מה שאת מאחלת שיהיה לך". השיר הורכב מתוך מחשבה על שני מושגים. סוויפט תיארה את הרעיון העיקרי של "Fearless" כשיר על "חוסר הפחד של ההתאהבות", ו"לא משנה כמה פעמים תיפגע, תמיד תתאהב שוב". הרעיון השני, הוא על "הדייט הראשון הטוב ביותר", שהצהירה שהיא לא חוותה בזמן כתיבת "Fearless". לאחר השלמת השיר, היא התלבטה לעומק בהגדרתה האישית למילה "חסרת פחד". מבחינתה, "להיות חסרת פחד זה לא אומר שאת לא מפחדת לחלוטין וזה לא אומר שאת חסינה לקליעים. זה אומר שיש לך הרבה פחדים, אבל את מדלגת עליהם בכל מקרה". שיר זה השפיע עליה גם כאשר דיברה על הרעיון של האלבום בכללי. השיר הופץ לראשונה כסינגל שיווקי מהאלבום ב-14 באוקטובר 2008 במסגרת "Countdown to Fearless", קמפיין בלעדי של חנות האייטונס; הוא הופץ מאוחר יותר כסינגל החמישי והאחרון מ-Fearless ב-4 בינואר 2010.
הרכב
השיר הוא שיר קאנטרי-פופ באורך של ארבע דקות ושנייה אחת. אלכסיס פטרידיס מגרדיאן תיארה את הסוגה המוזיקלית של השיר כ"מעין פופ רוק מושלם מבחינות מסוימות". לדבריה, החלק "הכי קאנטרי" בו, הוא המילים המתייחסות ל"עיירת סוסים אחת". הוא מנוגן בקצב של 100 פעימות בדקה אחת, ונכתב בסולם של פה מז'ור כשקולה של סוויפט משתרע מאוקטבה F3 ל-C5 (סך הכול שתי אוקטבות) והוא מנוגן בהתקדמות האקורדים F–C–Gm–B♭-C. באתר המוזיקה Tunebat נכתב כי דציבלי הקול שלה הם.
טום רונלד מ-Great American Country פירש את המסר של השיר, וטען שהוא "מציג אומץ במעגל ההיכרויות והדייטים". בפרספקטיבה אחרת, רוב שפילד ממגזין Blender אמר שהשורות "ואני לא יודעת למה אבל איתך / הייתי רוקדת בסערה בלבוש הטוב ביותר שלי, ללא פחד" הוכיחו איך סוויפט "נהנתה מלעשות סצנות".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר מכיל אוסף של קטעים מהופעות שונות מתוך סיבוב ההופעות "Fearless Tour" שבוים על ידי טוד קאסטי. הוא נחשף לראשונה ב-17 בפברואר 2010 בטקס פרסי הקאנטרי. הוא מתחיל בזה שסוויפט אומרת ללהקה שלה: "סיבוב ההופעות הזה היה החוויה הטובה ביותר בחיי ואתם חברים, חלק מזה". לאחר מכן, נראים קטעים שונים מסיבוב ההופעות כמו מעריצים בקהל המחזיקים שלטים, קטעים מאחורי הקלעים וההופעות עצמן. הקליפ מסתיים בכך שסוויפט מנופפת לשלום ויורדת מהבמה. נכון ל-2 במרץ 2021 לקליפ יש 57 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
ביקורת
השיר ספג שבחים ביקורתיים רבים עם יציאתו. רבים ממבקרי המוזיקה ציינו את היכולת שלו לפנות לכל קבוצות הגילאים. לאה גרינבלט מאנטרטיינמנט ויקלי אמרה כי "השירה של סוויפט מתאימה למנגינה ולכלי הנגינה של השיר" ובנוסף אמרה שהוא "ידידותי לרדיו". הת'ר פארס מ-AllMusic בחרה בשיר כאחד השירים הטובים ביותר ב-Fearless. אליס פישר ממגזין האובזרבר בירכה את "Fearless" על היותו "אחד מהשירים הגדולים של סוויפט עם מילים תפיסתיות על אמיתות אוניברסליות שניתן ליהנות מהם בכל גיל. אמהות ובנות, כמו גם קבוצות של בני נוער וזוגות, [יכולים לשיר] יחד את השיר בהנאה".
הצלחה מסחרית
תחילה, השיר יצא כסינגל שיווקי אך למרות זאת הוא הופיע לראשונה במקום התשיעי במצעד הבילבורד הוט 100 עם מכירות של למעלה מ-162 אלף עותקים ובכך הפך לשיר השלישי של סוויפט שנכנס לעשירייה הפותחת במצעד. לאחר שבוע, הוא ירד למקום ה-38 ויצא מהמצעד לאחר ארבעה שבועות. כאשר השיר יצא כסינגל, הוא נכנס מחדש למקום ה-94 והגיע בשיאו למקום ה-76. השיר היה לאחד מ-13 השירים באלבום שנכנסו ל-40 העליונים במצעד ובכך שברה סוויפט את השיא של האמן שהצליח להכניס הכי הרבה שירים מאותו האלבום ל-40 העליונים במצעד. בסך הכול, השיר שהה 15 שבועות במצעד. בנוסף לכך, הוא הגיע למקום העשירי במצעד שירי הקאנטרי ובכך הפך לשירה העשירי שעשה זאת, אם כי היה לשירה עם המיקום הנמוך ביותר במצעד. במצעד שירי הפופ הצליח להיכנס למקום ה-18. עוד לפני שהופץ כסינגל רשמי, הוא כבר הצליח להגיע למעמד זהב ובכך הפך לשיר הראשון שהגיע למעמד זהב עוד לפניי שיצא כסינגל. נכון להיום השיר מכר מיליון עותקים במדינה ובכך הגיע למעמד פלטינה.
מחוץ לעולם זכה להצלחה פחותה כאשר הגיע למקום ה-69 בקנדה ושהה חמישה שבועות במצעד ובספרד הגיע למקום ה-32 בלבד.
(בעברית: חסרת פחד (גרסתה של טיילור)) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. ההקלטה החוזרת של סוויפט לשירה "Fearless" משנת 2008, היא הרצועה הפותחת את אלבום ההקלטה החוזרת הראשון שלה, ; הקלטה חוזרת של אלבומה, Fearless, משנת 2008. יצא לאור ב-9 באפריל 2021, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. סוויפט כתבה את השיר עם ליז רוז והילרי לינדזי והפיקה אותו עם כריסטופר רו. "" כולל את אותן המילים, ההפקה והמכשור של "Fearless" המקורי.
עם יציאתו של , "" הגיע לראשונה למקום ה-71 במצעד הבילבורד הוט 100, ה-14 במצעד שירי הקאנטרי וה-36 ברולינג סטון טופ 100. בנוסף לכך, דורג במקום ה-26 במצעד הסינגלים הסינגפורי, ה-46 בקנדה הוט 100, ה-53 בבילבורד גלובל 200 וה-54 במצעד הסינגלים האוסטרלי.
רקע והוצאה
ב-11 בפברואר 2021, בעקבות סכסוך עם ביג משין רקורדס בנוגע לזכויות המאסטרס של ששת אלבומי האולפן הראשונים שלה, טיילור סוויפט הודיעה שהיא עתידה להוציא את אלבום ההקלטה החוזרת הראשון שלה, ; הקלטה חוזרת של אלבומה Fearless, משנת 2008. ב-8 באפריל, קטע מהשיר הוצג ב"בוקר טוב אמריקה". יצא לאור ב-9 באפריל 2021. קליפ המילים של כל שיר באלבום הועלו לערוץ היוטיוב של סוויפט; "" צבר למעלה מ-7.5 מיליון צפיות נכון לספטמבר 2021. בקליפ המילים מופיעות תמונות של סוויפט מנגנת בגיטרה במהלך סיבוב הופעות. השיר נכלל גם ב-', אוסף סטרימינג מאת סוויפט שיצא לאור ב-24 במאי 2021, ובו חמישה שירים נוספים מתוך '.
ביקורת
האנה מילריאה מ-NME סקרה את  ותיארה את הרצועה כ"מבריקה", ושיבחה את "הליריקה מאופיינת החשיבה החולמנית" שלה. בהמשך הסקירה, טענה כי הרצועה בעלת "עיבודים אינסטרומנטליים שמעוררים זיכרונות מהמוזיקה הישנה של סוויפט ובמקביל, בעלי הפקה מעודנת יותר". מבקר מ-Clash הדגיש את השירה המשופרת של סוויפט ואת ההפקה החדה יותר שלטענתו, הדגישה את הנוסטלגיה של השיר.
הצלחה מסחרית
לאחר יציאתו של ', שיר הנושא שלו דורג לראשונה במקום ה-71 במצעד הבילבורד הוט 100 לצד 7 רצועות נוספות מ-'. הוא דורג לראשונה במקום ה-36 ברולינג סטון טופ 100, עם 64,100 עותקים שנמכרו ו-7.6 מיליון השמעות בשבוע הבכורה שלו. "" דורג לראשונה במקום ה-14 במצעד שירי הקאנטרי, והיה לאחד מ-18 שירים מהאלבום שדורגו במצעד באותה העת, כמו גם אחד מ-6 שירים שדורגו במצעד שירי הקאנטרי (סטרימינג) באותה העת. בשאר רחבי העולם, דורג "" לראשונה במקום ה-26 בסינגפור, ה-46 בקנדה, ה-53 בבילבורד גלובל 200 ו-54 באוסטרליה.
קארל פרדיננד קורי
קארל פרדיננד קורי (באנגלית: Carl Ferdinand Cori ; 5 בדצמבר 1896 – 20 באוקטובר 1984) היה ביוכימאי צ'כי-אמריקאי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1947 ביחד עם אשתו גרטי תרזה קורי והפיזיולוג הארגנטינאי ברנרדו אלברטו הוסיי "על גילוי מסלול ההמרה הקטליטית של גליקוגן".
ביוגרפיה
קורי נולד ב-5 בדצמבר 1896 בפראג, אז בשטח האימפריה האוסטרו-הונגרית למשפחה שמוצאה במדינת האפיפיור. בצעירותו גדל קורי בטריאסטה שבאיטליה, שם אביו עבד כמדען. בסוף שנת 1914 המשפחה חזרה לפראג, ושם קורי החל ללמוד רפואה באוניברסיטת קארל. בלימודים פגש קורי את מי שתהיה אשתו - גרטי קורי. בשלב זה גויס קורי לצבא האוסטרו-הונגרי ושירת בחיל הסקי, ולאחר מכן בחיל בתברואה. בשנת 1920 סיים את לימודיו והתחתן עם גרטי. בנם היחיד, תום, התחתן כעבור שנים עם עורכת הדין פיליס שלאפלי.
לאחר המלחמה החל קורי לעבוד בגראץ ביחד עם זוכה פרס נובל אוטו לוי במחקר על העצב התועה. כמספר שנים לאחר מכן קורי קיבל משרה בבאפלו שבארצות הברית, והשוג עבר לשם, ואף התאזרח בשנת 1928. בשנת 1931 החל קורי לעבוד בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס שבמיזורי. בשנת 1942 הפך לפרופסור בביוכימיה.
בשנת 1947 זכה בפרס נובל לרפואה על גילוי האופן שבו גליקוגן מפורק בגוף. לאחר שגרטי נפטרה בשנת 1957 קורי התחתן בשנית ופרש מאוניברסיטת וושינגטון בשנת 1966. הוא מונה לפרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד ובמקביל עבד בבית החולים הכללי מסצ'וסטס, שם המשיך במחקר בגנטיקה.
קורי נפטר ב־20 באוקטובר 1984 בקיימברידג' שבמסצ'וסטס.
פאדל אל-ג'מאלי
פאדל אל ג'מאלי (בערבית: فاضل الجمالي; 20 באפריל 1903 - 24 במאי 1997) היה פוליטיקאי עיראקי ואיש חינוך. עם היווצרותה של עיראק בשנות ה-30 הוא מילא תפקיד חשוב בעיצוב מערכת החינוך במדינה. השקפותיו היו פאן ערביות וימניות. שימש כראש ממשלת עיראק מ-17 בספטמבר 1953 ועד 29 באפריל 1954. שימש כשר החוץ של עיראק שמונה פעמים.
נולד בכאזמיה למשפחה שיעית. למד באוניברסיטה האמריקנית בביירות, ובמכללה למורים באוניברסיטת קולומביה. את עבודת הדוקטורט שלו בנושא החינוך בקרב הבדואים.
לאחר ההפיכה של יולי 1958 הוא נכלא. ביולי 1961 הוא שוחרר ממאסר.
פרנק פייס
ביוגרפיה
פרנק פייס נולד בליטל רוק, ארקנסו. הוא למד בבית הספר דה היל שבפוטסטאון, פנסילבניה. ב-1933 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון וב-1936 הוא סיים את לימודיו בבית הספר הרווארד למשפטים.
פייס נכנס לשירות הציבורי ב-1936 כעוזר פרקליט המחוז בארקנסו. ב-1938 הוא החל לעבוד במחלקת ההכנסות של ארקנסו. ב-1942 הוא התגייס לחילות האוויר של צבא ארצות הברית כקצין בדרגת לוטננט משנה ושירת עד 1945 בפיקוד התובלה האווירי והתקדם עד לדרגת מייג'ור.
לאחר שחרורו מהצבא שב פייס לשירות הציבורי כעוזר התובע הכללי של ארצות הברית ובהמשך היה לעוזר האחראי על הדואר (Postmaster General). ב-1948 הוא עבר למשרד הניהול והתקציב, בתחילה כעוזר מנהל המשרד ובהמשך הוא מונה כמנהל.
ב-12 באפריל 1950 מונה פייס כמזכיר הצבא, תפקיד בו הוא כיהן עד 20 בינואר 1953. לאחר מכן ועד 1962 הוא המשיך לשמש בתפקיד ניהולי בכיר בג'נרל דיינמיקס. הוא נבחר כמנהל המיועד לסוכנות החירום לתחבורה, חלק מקבוצה סודית שהוקמה ב-1958 על ידי הנשיא דווייט אייזנהאואר שאמורה הייתה לתפקד במצב חירום לאומי ושנודעה בשם "העשירייה של אייזנהאואר" (Eisenhower Ten).
ב-1964 הצטרף פייס לדייוויד רוקפלר כדי להקים את "סגל השירות הניהולי הבינלאומי" (International Executive Service Corps), שהוקם כדי לסייע להבאת שגשוג ויציבות למדינות מתפתחות באמצעות גידול ביזמות הפרטית. בהמשך היה פייס לנשיא הארגון.
בין השנים 1968–1972 היה גריי יושב הראש הראשון של "תאגיד השידור הציבורי" (Corporation for Public Broadcasting).
פרנק פייס נפטר מהתקף לב בגריניץ', קונטיקט ב-8 בינואר 1988 בגיל 75.
אילזה קונרדס
אילזה קונרדס (באנגלית: Ilsa" Konrads בלטבית: Ilze Konrade; נולדה ב-29 במרץ 1944) היא שחיינית עבר אוסטרלית, שיאנית עולם במשחים ל-800 מטר חופשי ול-1500 מטר חופשי ובעלת מדליית כסף אולימפית במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי. הייתה לשחיינית האישה הראשונה בעולם ששחתה 1500 מטר חופשי מתחת ל-20 דקות. ביחד עם אחיה, ג'ון, שאף הוא היה אלוף אולימפי ושיאן עולם בשחייה, הם כונו "קונרד קידס" ("Konrad Kids").