cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צבי בן-אברהם
מחקרים באוקיינוס השקט
בן-אברהם ניסה לפתור את השאלה כיצד היבשות גדלות על ידי כך שהציע שאל שולי היבשת מצטרפות יחידות סלע שהובאו ממקומות אחרים. בעת שהותו באוניברסיטת סטנפורד חקר ביחד עם פרופסור עמוס נור את התופעה של רמות אוקייניות (Oceanic Plateaus) שנמצאות על קרקעית האוקיינוסים. הרמות נוצרו בדרכים שונות, למשל חלקן פיסות יבשה שניתקו מיבשות גדולות, חלקן נוצרו על קרקעית הים כתוצאה של פעילות וולקנית וחלקן נוצרו בדרכים אחרות. אלה אלמנטים פסיביים שנישאים על ידי הלוחות לאזורי ההפחתה בשולי יבשות וקשתות איים שלאורכם נוחת לוח אחד מתחת לשני. רמות גדולות לא נוחתות בשלמות עם הלוח עליו הן ממוקמות ובחלקן מצטרפות לשולי היבשות וכך מגדילות את היבשות עצמן. בן-אברהם השתמש בעקרונות תהליכי התפתחות שולי האוקיינוס השקט שפיתח, להסבר תהליכי ההתנגשות במזרח הים התיכון.
מחקרו העכשווי
בהרכב ובמבנה סלעי המשקע בים המלח ישנן עדויות לאקלים הקדום ששרר באזור ולרעידות אדמה קדומות שהתרחשו בו. במחקריו בים-המלח בשיתוף עם המכון למדעי כדור הארץ בפוטסדם, גרמניה (GeoForschungsCentrum Potsdam), שיחזר בן-אברהם את האקלים עד לפני 2200 שנה.
בן-אברהם הוא אחד המדענים הראשיים בפרויקט בינלאומי גדול שנעשה בשנים 2010–2011 שבמסגרתו נערך קידוח לעומק של 460 מטרים מתחת לקרקעית ים המלח במקום בו עומק המים כ-300 מטרים. הקידוח, שנערך בסיוע ארגון (International Continental Drilling Project ICDP), ובהשתתפות עשרות מדענים מכל העולם, איפשר לקבל מידע על השינויים האקלימיים ורעידות האדמה שהתרחשו באזור ברבע מיליון השנים האחרונות. בקידוח הוצא גלעין רצוף שהניב מידע ברזולוציה שנתית.
בשנת 2012 החל בן-אברהם במחקר הממוקד במייצרי סיציליה, בשיתוף עם חוקרים איטלקיים. במחקר מופתה קרקעית הים בין סיציליה לאי פנטלריה באופן מפורט. במהלך המיפוי התגלו מספר הרים תת-ימיים שלפני כ-9000 שנים, כשמפלס המים היה נמוך יותר מהיום, יצרו ארכיפלג של איים. על אחד ההרים התת-ימיים, שנקרא פנטלריה וקיה (פנטלריה העתיקה), התגלו עדויות ליישוב קדום.
בשנים האחרונות עורך בן-אברהם מחקרים הנוגעים להתפתחות הטופוגרפיה באפריקה והשפעתה על התפתחות האדם ודפוסי נדידתו באפריקה. יציאת האדם מאפריקה קשורה ישירות להתפתחות הפיסיוגרפיה וגופי המים לאורך שבר ים המלח אותו חוקר בן-אברהם רבות.
מאמרים נבחרים
פרופ' בן-אברהם פרסם מעל 280 מאמרים מדעיים.
AGU Journals
GSA Journals
'''AAPG, EPSL, Sed. Geol., Geophys. J. Int., Earth Science Reviews'''
קונסטנטין (סדרת טלוויזיה)
קונסטנטין היא סדרת על-טבעי מבית היוצר של רשת NBC המבוססת על האנטי-גיבור ג'ון קונסטנטין מהקומיקס ליגת הצדק האפל מבית DC קומיקס. הסדרה הופקה על ידי דניאל סרון ודייוויד ס. גויר שמשמשים גם כתסריטאים.
הפקה
בינואר 2014, רשת NBC הודיעה באופן רשמי כי הזמינה פרק פיילוט לסדרה שתהיה מבוססת על סדרת הקומיקס על דמותו של ג'ון קונסטנטין.
ההפקה אישרה כי הדמות תהיה בריטית ובלונדינית, בהתאם לכתוב בקומיקס ולא כפי שנעשה בסרט קונסטנטין בכיכובו של קיאנו ריבס. זמן קצר לאחר מכן אושר כי ניל מרשל מביים את פרק הפיילוט. הסדרה מתוכננת להיות נאמנה יותר למקור, לעומת הסרט באותו השם.
בפברואר 2014 השחקן הבריטי מאט ראיין לוהק לתפקיד הראשי ובמאי 2014 רשת NBC הזמינה עונה בת 13 פרקים של הסדרה. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת. הסדרה מהווה חלק מיקום החץ.
קולנוע אלהמברה
קולנוע אלהמברה (בערבית: "אלהמברה" מקורו ב־الحمراء, "אל-חמרא", "האדום") הוא מבנה בסגנון אר דקו בשדרות ירושלים ביפו. הוא היה אחד מבתי הקולנוע החשובים והמרכזיים ביפו בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. המבנה קרוי על שם ארמון אלהמברה בספרד.
במשך השנים שימש המבנה במגוון רחב של שימושים שונים, וכיום פועל בו מרכז הסיינטולוגיה בישראל.
היסטוריה
ההתקדמות ביצירת סרטי קולנוע בשנות ה-30 סחפה מדי ערב המונים לבתי הקולנוע, שהפכו למקום בילוי מרכזי. הביקוש הוביל לבניית אולמות בקנה מידה חדש ובסגנון מודרני, בדומה למבנים דומים שנבנו באותה תקופה ברחבי העולם.
בשנת 1934 החלה החברה הערבית לקולנוע בהכנת תוכניות להקמת קולנוע ביפו והקולנוע, שנקרא אלהמברה, נפתח רשמית ב-16 במאי 1937 על ידי פאיק שוקרי כנא'אן (فائق شكري كنعان). הקולנוע שכן בשדרות קינג ג'ורג' ביפו (בית מספר 39), לימים שדרות ירושלים, ותוכנן על ידי האדריכל הלבנוני איליאס אל מור. המבנה הוחכר בשנת 1937 לממדוח חאפז נאבלוסי, יושב ראש חברת הקולנוע "סינמה פלסטין" (שניהלה את קולנוע אלהמברה ובצמוד אליו את "קולנוע פארוק" שהוקם בשנת 1940 ונהרס בחלקו לאחר קום המדינה). בשנת 1938 נסגר הקולנוע באופן זמני בגלל המרד הערבי הגדול. הקולנוע התחרה גם על לב הצופה היהודי ובעלי בתי הקולנוע התלוננו על מסי השעשועים בתל אביב המבריחים את הצופים לקולנוע ביפו. ביוני 1942 איימו אמנים יהודיים שאם לא יאפשרו להם להופיע בליל שבת בתל אביב הם יופיעו באולם של אלהמברה.
הקולנוע היה אחד המפוארים והגדולים בארץ ישראל, ומוקד משיכה לתושבי פלשתינה הערבים, וכן היה בעל שם בינלאומי כהיכל לאירוח המופעים הגדולים ביותר של אותן שנים.
הקולנוע שימש גם כאולם תיאטרון ואירח את מיטב המופעים בעולם.
אמנים אורחים מהתקופה:
כן התקיימו בבניין כינוסים שונים. בינואר 1941 התקיים בו כנס פרדסנים יהודי-ערבי. באוגוסט 1941 התקיימה באולם אזכרה לראש העיר עבד אל ראוף אל-ביטאר: ובמאי 1943 התקיים באולם כנס של בעלי רכוש ערבים נגד הטלת מיסים חדשים. באוקטובר 1945 התקיים באולם כינוס של המפלגות הערביות.
לאחר מלחמת העצמאות
פרוץ מלחמת העצמאות בסוף 1947 הביא לסגירת בתי הקולנוע ביפו ולירידת מניות חברת אלהמברה ובסוף מרץ 1948 אירע פיצוץ סמוך למבנה ודווח שהוא נפגע.
בשנת 1963 החכיר גיורא גודיק את המבנה של הקולנוע, שיפץ אותו לאולם תיאטרון של 1200 מושבים ופתח בו את תיאטרון ג"ג (ראשי תיבות של שמו). התיאטרון נחנך ב-24 באוקטובר 1964 בהופעה של המחזמר גבירתי הנאווה. המבנה זכה לתקופת זוהר חדשה בה הועלו בו מחזות הזמר המצליחים של התקופה שמשכו קהל רב והביאו לפריחה כלכלית בכל האזור. סדרה של הפקות כושלות הביאה להפסדים לגודיק. התיאטרון נסגר זמנית, נפתח מחדש בתחילת 1971 ובהמשך נסגר סופית בשנת 1973.
הפקות גיורא גודיק בתיאטרון:
בסוף שנות ה-70 רכש את המבנה דוד זהביאן בעל חברת הנדל"ן מרכז השדרה במטרה להפכו לפסאז' מסחרי ומרכז אירועים. המיזם נקטע והותיר את המבנה נטוש וחרב בחלקו.
ב-1982 עבר המבנה לידי חברת "נדבך לנדל"ן" שהשכירה ב-1984 את חלקו המערבי לסניף של בנק דיסקונט. ב-1995 עבר המבנה לידי חברת "אלמוג יפו" וחלקו המזרחי ניתן (ללא תשלום) לתיאטראות "נוצר" ו"קליפה" שהעלו בו מופעים באולם מאולתר עבור 180 צופים בקומה העליונה.
מרכז לסיינטולוגיה
בראשית 2008 רכש ארגון הסיינטולוגיה את המבנה, ובאפריל 2010 החל פרויקט שיפוץ ושימור מקיף של המבנה, במסגרתו סויד ונצבע חלקו החיצוני של המבנה, שוחזר השלט בשפה האנגלית, ופנים המבנה הוסב לייעוד מחודש עבור מרכז לתנועת הסיינטולוגיה. במהלך השיפוץ הוציאה עיריית תל אביב צו הפסקת עבודה וכן צו הריסה בעקבות תוספת בנייה בלתי חוקית של כ־1,000 מ"ר במבנה.
במהלך העבודות סבל המבנה מניסיונות חבלה. במקרה אחד נעשה ניסיון לפוצץ את המבנה באמצעות ריכוז גבוה של גז בישול, ובמקרה שני הוצת המבנה, ככל הנראה בזדון. בניסיונות אלו נגרם למבנה נזק בהיקף של כמיליון דולר. בקיץ 2011 נעצר עו"ד גור פינקלשטיין בחשד למערבות בפעילות פלילית הקשורה לעסקה.
אדריכלות
החזיתות המערבית (הפונה לשדרה) והצפונית חופו בשיש לבן ושחור שיובא מאיטליה (לימים פורקו אריחי השיש ונמכרו). החזית העשירה מזוהה עם סגנון האר דקו הנבחן באמצעות מסות פשוטות, דירוגים, שלט ניאון בולט, מגדל גבוה, סימטריה ופרטים כגון חלונות עץ ודלתות מתכת המעוצבים בצורות השאובות מהעולם הצורני של הסגנון.
אותיות הניאון הגדולות הרכיבו את המילה "ALHAMBRA" באנגלית ופנו צפונה. השלט המקורי הוחלף עד שנות ה-70 בשני שלטים צנועים יותר שנתלו על מגדל החזית המערבית. אחד פונה דרומה בשפה האנגלית, ואחר צפונה בשפה העברית. במסגרת עבודות שיפוץ המבנה פורק השלט בשפה העברית והשלט בשפה האנגלית חודש.
האולם הגדול הכיל 1,095 מושבים, מהם 337 ביציע עליון. המושבים רופדו בבד קטיפה אדום, וכך גם הווילונות שסבבו את קירות האולם והיציע. שליטת הצבע האדום שזורה בשמו של המבנה ("אלהמברה" מקורו בערבית: "האדום"). את הבימה מסגר קרניז מפוסל שטיפס מעלה אל התקרה והמשיך על קירות המבנה עד אחורי היציע. לתקרת האולם צורה אליפטית מדורגת ומעוטרת.
בשנות ה-70, בשלב הפיכת המבנה לפסאז', נהרס האולם המקורי לגמרי ובמקומו נוצקו קומות בטון שחילקו אותו באופן גס לשלושה מפלסים. כל שנותר מהאולם הם התקרה המקורית וחלק מהקרניז שעל התקרה וסביב הבימה.
פול ניומן
פול לאונרד ניומן (באנגלית: Paul Leonard Newman; 26 בינואר 1925 – 26 בספטמבר 2008) היה שחקן קולנוע וכן במאי, יזם, פילנתרופ, נהג מרוצים, ובעל נבחרת מרוצי מכוניות אמריקאי ממוצא יהודי. זכה בפרס האוסקר ובשישה פרסי גלובוס הזהב. זכה גם באליפויות ארציות כנהג מרוצים.
תחילת דרכו
ניומן נולד בקליבלנד שבאוהיו לאם סלובקית קתולית, תרזה ולאב יהודי, ארתור. כשסיים את לימודיו התיכוניים התגייס לצי ושירת כמפעיל קשר באוקיינוס השקט. לאחר שירותו הצבאי, הוא נרשם לקולג' באוהיו וסיים שם לימודי תואר ראשון בשנת 1949. זמן קצר לאחר מכן נפטר אביו של ניומן, והוא חזר לעיר הולדתו כדי לנהל את חנות מוצרי הספורט של הוריו.
לאחר שמאס בעסק, נרשם בשנת 1953 ללימודי תואר שני בדרמה, באוניברסיטת ייל, ועבר לקונטיקט. שנה מאוחר יותר עבר לניו יורק, שם טיפח את כישורי המשחק שלו, כשלמד ב"אולפן השחקנים" של לי שטרסברג. ב-1951 זכה ניומן בתפקיד הטלוויזיוני הראשון שלו בהפקת רשת CBS ל"משפחת אוֹלְדרִיץ'". שנתיים לאחר מכן הוא הופיע לראשונה על בימות ברודוויי בהצגה "פיקניק", הצגה שהביאה לניומן את החוזה שלו עם חברת האחים וורנר.
קריירה קולנועית
סרטו הראשון של ניומן היה "גביע הכסף" סרט תקופתי שנחל כישלון צורב. למרות זאת, זכה ניומן בפרס גלובוס הזהב על השתתפותו בסרט בקטגוריית "תגלית השנה". הוא חזר שנתיים מאוחר יותר, בסרט "מישהו שם למעלה אוהב אותי", בתפקיד המתאגרף רוקי גרציאנו. בשנים הבאות הופיע ניומן בכמה קלאסיקות קולנועיות, כמו "חתולה על גג פח לוהט" של ריצ'רד ברוקס, המתבסס על מחזהו של טנסי ויליאמס, תפקיד שהביא לניומן את מועמדותו הראשונה לפרס אוסקר. ב-1961 הופיע בסרט אינטרמצו בפריז בתור נגן ג'אז ביחד עם אשתו ג'ואן וודוורד. ב-1962 הופיע בסרט "ציפור הנעורים המתוקה" גם כן לפי מחזה של טנסי ויליאמס בבימויו של ריצ'רד ברוק.
פול ניומן הופיע בתור "ארי בן כנען" בסרטו משנת 1960 של הבמאי אוטו פרמינגר "אקסודוס", על פי ספרו רב המכר של ליאון יוריס. הסרט הוא אפופיה אודות ההעפלה והמאבק לעצמאות ישראל. לצורך הצילומים הגיע ניומן לישראל, אתר התנהלות הצילומים, יחד עם אשתו ג'ואן וודוורד. הסרט זכה להצלחה קופתית גדולה ותרם רבות להסברה הישראלית.
ב-1957 הופיע בסרט "עד שירימו עוגן" לצידה של ג'ין סימונס.
ב-1963 הופיע בסרט "הפרס" לצידו של אדוארד ג'י רובינסון ובסרט "סוג חדש של אהבה" לצידה של ג'ואן וודוורד
ב-1964 שיחק בסרט "לואיזה וששת בעליה" לצידה של שירלי מקלין.
ב-1967 הופיע בסרט "המורד" עם ג'ורג' קנדי וג'ו ואן פליט בתפקיד אימו.
ב-1969 ייסד ניומן, ביחד עם סטיב מקווין, סידני פואטייה וברברה סטרייסנד את חברת ההפקות הראשונה שהייתה בבעלות שחקנים. אחד הסרטים הזכורים של פול ניומן הוא קומדיה של ג'ורג' רוי היל, בשם "העוקץ", בה כיכב לצדו של רוברט רדפורד, שהיה שיתוף פעולה שני אחרי עבודתם המשותפת ב"קיד וקסידי". "העוקץ" זכה בשבעה פרסי אוסקר, אך עדיין לא זיכה את ניומן בפרס הנכסף. ב-1981 הופיע בסרט "ללא כוונת זדון" לצידה של סאלי פילד. ב-1986 הופיע בסרט "צבע הכסף" של מרטין סקורסזה, לצד טום קרוז הצעיר שזה סרט המשך לסרט אדי פלסון משנת 1961. על משחקו בסרט זה זכה ניומן בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. ב-1999 הופיע בסרט "מכתב בבקבוק" לצדו של קווין קוסטנר. סרטים בולטים אחרים שלו היו "הקפיצה הגדולה" של האחים כהן, ו"לא פראייר של אף אחד", עליו קיבל מועמדות נוספת לאוסקר.
ניומן גם ביים מספר סרטים. את ג'ואן וודוורד הוא ביים בסרטים "רייצ'ל, רייצ'ל" והשפעת קרני גמא על ציפורני החתול.
שנותיו האחרונות
פול ניומן נפטר בביתו אשר בווסטפורט, קונטיקט מסרטן הריאות וגופתו נשרפה. בן 83 היה במותו.
תרומות וצדקה
בשנות השמונים ייסד ניומן את "ניומנס", חברת מוצרי מזון מצליחה לרוטבי ספגטי וסלט שכל רווחיה מוקדשים לצדקה. הוא גם ייסד עמותה לשיקום מסמים, שנקראת על שם בנו סקוט, שמת בנובמבר 1978 ממנת יתר של סמי הרגעה ואלכוהול.
בשנת 1988 הקים את רשת כפרי הנופש הבינלאומית "SeriousFun Children's Network" לילדים המתמודדים עם מחלות כרוניות ומחלות מסכנות חיים.
הסנטרי
הסנטרי (באנגלית: Sentry, "הזקיף" או "השומר") הוא דמות בדיונית של אנטי גיבור שהופיעה בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Sentry #1 מספטמבר 2000 ונוצרה על ידי הכותב פול ג'נקינס והמאייר ג'יי לי.
הסנטרי הוא האלטר אגו של רוברט ריינולדס, אדם רגיל ומכור לסמים שלקראת סוף שנות ה-40 של המאה ה-20 פרץ למעבדה וגילה נסיוב מיוחד של נוסחת סופר-חייל, הדוחק במולקולות שלו אל מעבר לגבולות הזמן. הוא הופך לאדם על-אנושי בעל כוח אנרגטי של מיליוני שמשות מתפוצצות. זאת ועוד, הנבל מאסטרמיינד נטע במחשבתו של ריינולדס וירוס היוצר אשליות של "הריק" (The Void), כוח שלילי ומנוגד המסוגל לעטות כל צורה שיחפוץ. ריינולדס נלחם מלחמה פנימית אינסופית נגד "הריק", שמאיים לכלות אותו ואת כדור הארץ.
באירועי מלחמת האזרחים של יקום מארוול, ריינולדס מצדד בעמדתו של טוני סטארק, התומך בחוק רישום העל-אנושיים. הוא מגויס לקבוצת האוונג'רס העוצמתיים של סטארק, וגברת מארוול מציעה את עזרתה לבעיותיו המנטליות. לאחר אירועי "פלישה סודית" ובמהלך "שלטון אפל", ריינולדס מצטרף לקבוצת האוונג'רס האפלים של נורמן אוסבורן. באירועי "מצור", הריק משתלט על ריינולדס, שבייאושו הרב מתחנן בפני חברי האוונג'רס להרוג אותו, והוא אכן נהרג בידי תור.
במיתוג מחדש "מארוול עכשיו!" של שנת 2012, הסנטרי מוחזר לחיים בידי תאומי אפוקליפס כדי לשמש כחבר בקבוצת פרשי אפוקליפס החדשים.
רוברט וברטרם
רוברט וברטרם (גרמנית: Robert und Bertram) הוא סרט תעמולה נאצי אנטישמי שהופק כקומדיה קלילה בשנת 1939.
הסרט מבוסס על מחזה שנכתב על ידי גוסטב רדלר והוצג בתיאטראות גרמניה משנת 1865. הייתה זו קומדיה וולגארית שהייתה מאוד פופולרית בארצות גרמניה במאות ה-18 וה-19, ובה הוצגו יהודים בצורה מעוותת, אך מצחיקה. לבימוי הסרט בחר גבלס את הבמאי היינץ צרלט, במאי מחזות מוזיקליים וסרטי פעולה. בסרט זה כיכבו רודי גורן (רוברט), קורט זייפרט (ברטאם), הרברט הוכנר (היהודי איפלמאייר) ואיגנה ו. ד. סטראטן (אשתו של היהודי איפלמאייר).
עלילת הסרט
הסיפור מתרחש בשנת 1893. רוברט וברטם הם צמד נוודים שנמלטו מן הכלא ומצליחים להסתדר ללא פרוטה בכיסם. יום אחד הם נתקלים בבתו של פונדקאי מקומי, המספרת להם בדמעות שהיא חייבת להתחתן עם היהודי בידרמאייר זה, ידידו של יהודי אחר, איפלמאייר, שאביה חייב לו סכום כסף גבוה. כאשר הנוודים שומעים את הסיפור הם מחליטים לגנוב את כספו של איפלמאייר, ובעת מסיבת האירוסין הם מגיעים אל הפונדק ומציעים את עצמם כשוטפי-כלים. הפונדק משמש להם נקודת תצפית מצוינת אל ביתו של איפלמאייר, המצוי בקרבת מקום. יום אחד בעת שאיפלמאייר עורך נשף מסיכות, משעשע ברטראם את האורחים בשיר ורוברט גונב את תכשיטיהם של האורחים ואף מחזר אחרי גברת איפלמאייר עבת הבשר והגרוטסקית. השניים מביאים את התכשיטים לבת הפונדקאי כחולת העיניים. אביה משלם את חובו והבת מתחתנת עם בחיר ליבה, חייל נאמן בצבאו של נסיך מקומי. בסופו הסרט זוכים רוברטו וברטם להגיע לגן עדן ושם הם יכולים להמשיך ולהתעלל בבידרמאיירים עגולי הפנים. השנה הייתה 1939 וליתר ביטחון צולם סוף נוסף בו השניים מתגייסים לצבא הנסיך המקומי ומפקדם הוא אותו בחיר ליבה של בת הפונדקאי. הסרט הוצג משנת 1942 ואילך, בשעה שהבורגנות הגרמנית כבר החלה להראות סימני עייפות מהמלחמה.
השפעת הסרט
לסרט לא הייתה השפעה של ממש בחברה הגרמנית. היטלר לא ראה בעין יפה את הגרמנים מוצגים כצמד נוכלים. יותר מכך היטלר חפץ בהצגת היהודים כמסוכנים ולא כגרוטסקים. גם הסרט הבא לבנים מאירלנד לא זכה להצלחה, אך שני סרטים כושלים אלה הכשירו את הקרקע לסרטים: היהודי הנצחי, היהודי זיס והרוטשילדים.
ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן
ילדותו
ארנסט לודוויג נולד ב-25 בנובמבר 1868 בדרמשטאדט שהשתייכה לדוכסות הגדולה של הסן, ללודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן ולאליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתם של אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה וויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
בשנת 1873 מת אחיו של ארנסט לודוויג - פרידריך, כתוצאה מדימום פנימי. בשנת 1878 חלו כל בני המשפחה, חוץ מהנסיכה אליזבת, במחלת הדיפטריה, והנסיכה מרי, בת הזקונים של המשפחה, נפטרה בגיל שלוש וחצי בלבד. האם שטיפלה בכל בני משפחתה החולים, הסתירה את דבר מותה של מרי משאר הילדים החולים במשך חודש כמעט. כשהילדים גילו לבסוף היא ניחמה ונישקה אותם, למרות החשש להדבקות. לבסוף חלתה האם ב-7 בדצמבר ומתה שבוע בלבד לאחר מכן, ב-14 בדצמבר 1878.
שלטונו
ב-13 במרץ 1892 מת לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן, וארנסט לודוויג עלה במקומו לשלטון. בשנת 1899 הוא יסד את מושבת האומנים של דרמשטאדט משום שהאמין שאומנות תביא גם לשגשוג כלכלי. המוטו שלו היה: "Mein Hessenland blühe und in ihm die Kunst" ("אדמת ההסן שלי תפרח ובתוכה האומנות"), במהלך מלחמת העולם הראשונה, היה ארנסט לודוויג קצין מטה במטה של וילהלם השני, קיסר גרמניה. ב-9 בנובמבר 1918 נאלץ ארנסט לודוויג לוותר על כסאו, בעקבות התבוסה במלחמה והמהפכה הגרמנית שהתחוללה בעקבותיה.
ב-9 באוקטובר 1937 מת ארנסט לודוויג בעיר לאנגן, וב-16 בנובמבר נקבר בדרמשטאדט בהלווייה ממלכתית.
משפחתו
במהלך ביקור אצל סבתו המלכה ויקטוריה בטירת בלמורל פגש ארנסט לודוויג את בת דודו מצד אמו ויקטוריה מליטה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה, בתו של אלפרד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה. המלכה ראתה כי השניים הסתדרו היטב יחדיו, חלקו תחומי עניין דומים ואף חלקו את אותו תאריך יום הולדת, ועודדה את הזוג להנשא, למרות התנגדויותיהם.
לבסוף נכנעו ארנסט לודוויג וויקטוריה ללחצים מצד משפחותיהם ונישאו בקובורג ב-9 באפריל 1894. משתתפי החתונה כללו נציגים מכל משפחות האצולה האירופאיות הגדולות, ובמהלך הטקס גם הוכרזו אירוסיה של אחותו הקטנה של החתן, אלכסנדרה, לצאר לעתיד ניקולאי השני. הזוג הוליד בת אחת, אליזבת. הנישואים בין השניים לא היו מאושרים; ויקטוריה התמרמרה על כך שבעלה העניק את מלוא תשומת לבו לבתם, אותה העריץ, בעוד שארנסט כעס על רעייתו שלא מילאה את חובותיה כדוכסית. למרות זאת הזוג נודע כמארחים מעולים וביתם בדרמשטאדט היה מוקד בלתי רשמי לאנשי אצולה צעירים, וכן לאמנים ואינטלקטואלים רבים.
המלכה ויקטוריה, ששמעה על הקשיים בנישואים בין שני נכדיה, לא הסכימה להתיר להם להתגרש בשל בתם, אליזבת. לאחר מותה של המלכה ויקטוריה בינואר 1901 בני הזוג היו חופשיים לבקש גירושין ובית המשפט העליון של הסן העניק להם גט בסוף אותה השנה. גירושיהם של הדוכסים הגדולים של הסן גרם לסקנדל בין משפחות האצולה באירופה.
לאחר גירושיה שבה ויקטוריה להתגורר עם אמה בקובורג וחלקה משמרת עם ארנסט על ילדתם. אליזבת, שתמיד הייתה קרובה יותר לאביה, האשימה את אמה בגירושין והעדיפה להתגורר עם ארנסט לודוויג.
ב-2 בפברואר 1905 התחתן ארנסט לודוויג עם אלאונורה, נסיכת זולמס-הוהנזולמס-ליך, בתם של הרמן, נסיך זולמס-הוהנזולמס-ליך ואגנס, רוזנת שטולברג-ורניגרודה. ממנה היו לו 2 ילדים:
בני דגן
בנימין (בני) דגן (נולד ב-1957) הוא דיפלומט ישראלי. כיהן כשגריר ישראל בדנמרק, כראש המרכז למחקר מדיני וסמנכ"ל משרד החוץ וכשגריר ישראל בשוודיה.
ביוגרפיה
דגן נולד לרינה ויהודה דגן. אביו נולד בישראל ואמו עלתה לישראל מבגדאד שבעיראק. הוא למד בגימנסיה רחביה בירושלים, שירת כקצין בצה"ל והשתחרר ב-1979. ב-1984 סיים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
דגן נשוי לאירית, להם שני בנים ובת אחת.
ניו יורק דיילי ניוז
ניו יורק דיילי ניוז (באנגלית: New York Daily News) הוא עיתון אמריקאי הממוקם בעיר ניו יורק. הוא היה היומון הראשון בארצות הברית שהודפס בפורמט טבלואיד. הוא הגיע לשיא תפוצתו ב-1947, עם 2.4 מיליון עותקים יומיים. נכון לשנת 2019 היה העיתון האחד-עשר בתפוצתו בארצות הברית, עם מכירות של כ-200,000 עותקים יומיים.
מאז הקמת העיתון ב-1919 זכו כתביו באחד עשר פרסי פוליצר.
היסטוריה
לאחר פגישה עם המוציא לאור של הדיילי מירור הבריטי, החליט פטרסון להקים את עיתונו החדש בפורמט טבלואיד, עליו שמר העיתון מאז. על אף שהעיתון לא היה להצלחה מסחררת מיד עם הקמתו, הרי שלאחר שנה הופץ בלמעלה מ-100,000 עותקים וחמש שנים לאחר מכן - ביותר ממיליון. העיתון שגשג תקופה ארוכה ואף היה לבעליהם של תחנת רדיו וערוץ טלוויזיה מקומיים.
מגמת השגשוג רבת השנים של העיתון התהפכה וזה נקלע לקשיים במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90. ההפסדים והקשיים הכלכליים הביאו את חברת האם - הטריביון - להציע את העיתון למכירה. ב-1991 העיתון נקנה על ידי המיליונר רוברט מקסוול, אך משזה נפטר זמן קצר לאחר מכן שוב היה עתידו לוט בערפל. ב-1993 נקנה העיתון על ידי מורטימר צוקרמן. מהגר יהודי מקנדה שנעשה אחד מאילי הנדל"ן הבולטים באמריקה, והשתמש בחלק ניכר של הונו האישי לרכוש לעצמו עיתונים. בבעלותו היה גם שבועון החדשות "יו.אס. ניוז אנד וורלד ריפורט" בוושינגטון.
במשך שנים רבות היה "ניו יורק דיילי ניוז" הצהובון המוביל בעיר, מבחינת מספר העותקים היומי שמכר. איל התקשורת המיליארדר רופרט מרדוק רכש את העיתון המתחרה "ניו יורק פוסט" ב-1993, לאחר שגם הוא נקלע לקשיים כספיים. מרדוק ביקש להגדיל את התפוצה של "הפוסט" על חשבון ה"דיילי ניוז", ובספטמבר 2000, הוריד את מחיר גיליון יום חול ל-25 סנט מ-50 סנט. בעקבות שינוי המחיר תפוצת "הניו יורק פוסט" זינקה ב-45% ל-620,000 עותקים יומיים ב-2003, עם זאת באותה עת "ניו יורק דיילי ניוז" עדיין הוביל עם 737,000 עותקים. ה"דיילי ניוז" הוביל גם בצורה משמעותית בימי ראשון, עם מכירות של 811,000 עותקים לעומת 420,000 של ה"ניו יורק פוסט". בשנת 2008, שוב נקלעו מרדוק וצוקרמן למאבק, הפעם על רכישת היומון "ניוזדיי" מלונג איילנד, שהיה השלישי בתפוצתו במדינת ניו יורק. לבסוף חברת "כייבלוויז'ן" רכשה את העיתון.
בעקבות מגפת הקורונה הודיעה העיתון, ביולי 2020, על סגירת משרדי המערכת, כך שכל העיתונאים שלו יעבדו מביתם באופן קבוע.
חברת האם של העיתון, Tribune Publishing, נרכשה על ידי "אלדן גלובל קפיטל" במאי 2021.
זהות העיתון
כשנה לאחר הקמתו החל העיתון להשתמש בסלוגן "עיתון החדשות המצולמות של ניו יורק" (New York's Picture Newspaper), על השימוש בו הקפיד במשך שבעים שנים. הסלוגן, לצד סמל העיתון אשר כלל מצלמה, הדגיש את ייחודו של העיתון בתקופת הקמתו - הדגש הרב על צילום האירועים החדשותיים. ברבות השנים ניסה העיתון לקבע עצמו כעיתון עממי לתושבי ניו יורק - המייצג אותם.
עוד נודע העיתון בכותרותיו הראשיות הדרמטיות, אשר לרוב שילבו מילים בודדות בניסיון לתאר את הדרמה באירוע החדשותי המסוקר. כך, לדוגמה, לאחר פיגועי 11 בספטמבר יצא העיתון בכותרת "IT'S WAR" ("זוהי מלחמה" או "אנו מכריזים מלחמה") ורקע תצלום המטוס השני מתרסק לתוך מגדלי התאומים. במקרה אחר, בהביעם ביקורת כלפי נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד בהחלטתו שלא לסייע כלכלית לעיריית ניו יורק התנוססה הכותרת הראשית הבוטה "FORD TO CITY: DROP DEAD" ("פורד לעיר: תתפגרו").
מושל המחוז היהודי האוטונומי
מושל המחוז האוטונומי היהודי (ברוסית: Губернатор Еврейской автономной области) הוא ראש הרשות המבצעת של המחוז האוטונומי היהודי, הנחשב לראש ממשלת המחוז היהודי האוטונומי.
משרד המושל הוא תפקיד שנבחר, ובו מכהנים נבחרי הציבור בתקופת כהונה בת ארבע שנים. בעוד שפוליטיקאים בודדים עשויים לכהן כהונות רבות ככל שיוכלו להיבחר בהם, לא ניתן לבחור מושלים ליותר משתי כהונות רצופות.
מעונו הרשמי ממוקם בעיר בירוביג'אן. הנגיד הנוכחי הוא רוסטיסלב גולדשטיין, שמשמש בתפקיד מאז ה-12 בדצמבר 2019.
בחירות
הבחירות האחרונות נערכו ב-13 בספטמבר 2015. ברם, בדצמבר 2019, המושל הנבחר הודיע על התפטרותו ובמקומו מונה רוסטיסלב גולדשטיין לממלא מקום עד לבחירות שמתוכננות להיערך בספטמבר 2020.
ראש המחוז האוטונומי היהודי
בתקופת ברית המועצות, משרת ראש המחוז נקראה בשם המזכיר הראשון של הוועד המחוזי של המפלגה במחוז היהודי האוטונומי (Первый секретарь областного комитета КПСС Еврейской автономной области).
נילי הרפז
נילי הרפז היא מנצחת, מלחינה וזמרת ישראלית. שימשה כמנהלת המוזיקלית של אנסמבל ליריקה בין השנים 1992–2020.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב, עברה לאיטליה בגיל צעיר, שם למדה שירת בל קנטו אצל מריו דל מונקו וג'ולייטה סימיונטו.
הופעותיה הראשונות באופרה ברומא היו ב"ריגולטו" של ורדי וב"אבירות כפרית" של פייטרו מסקאני. כמצו-סופרן סולנית הופיעה בעונות אופרה ובקונצרטים ברחבי איטליה.
הרפז למדה קומפוזיציה, ניצוח ותזמור לכלי נשיפה וקיבלה את התואר מאסטרו באקדמיה למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא. בין מוריה לניצוח: סרג'יו צ'ליבידאקה, נראו זמפיירי, ופרנקו פררה. ביו מוריה לקומפוזיציה: קרלו קמרוטה וטרזה פרוקצ'יני. תזמור לכלי נשיפה למדה אצל פולביו קרה.
נילי הרפז היא האישה הראשונה אשר ניצחה באודיטוריום של ה"ראי" ברומא עם התזמורת הקאמרית של סנטה צ'צ'יליה.
בהמשך ניצחה על התזמורת הפילהרמונית של מאב (הונגריה), סטו-מרה (רומניה), התזמורת הקאמרית של נורד ביי (קנדה), הפילארמוניצ'י של רומא ואקדמיה אנטוניו ויולדי בביצוע רפרטואר סימפוני מן התקופה הקלאסית ורומנטית. כמו כן ביצעה רפרטואר אופראי עם התזמורת המחוזית של לאציו (איטליה) ואנסמבל ליריקה (ישראל). הופעותיה זכו להצלחה הן בקרב הקהל והן בקרב הביקורת.
נילי הרפז יצגה את איטליה כזמרת בפסטיבל הבינלאומי במלטה וכמלחינה באנגליה בשיתוף פעולה בין מלחינים וכוראוגרפים המתקיים באוניברסיטה בסארי (לונדון).
נילי הרפז יזמה את כתיבת הקנטטה "ריגשות בריאה" מאת בנימין יוסופוב.
פעלה באופרה ברומא כמאסטרו-עמית בהפקות רבות.
בישראל ייסדה את המחלקה לפיתוח קול בקונסרבטוריון העירוני פתח תקווה.
כמו כן ניצחה על התזמורת הקאמרית הרצליה והתזמורת הקאמרית רמת גן, על נגנים מן התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ועל תזמורת כלי הקשת של הקונסרבטוריון העירוני פתח תקווה, עמה הופיעה בקונצרטים ברחבי הארץ ובסיור הופעות באיטליה. בין יצירותיה הבולטות "לדוד" פנטזיה למקהלת נשים, כינור סולו פסנתר ורביעיית כלי קשת ע"פ שירו של מגדי כריסטיאנו עלאם. פר נראו לכינור סולו.
איחוד קבוצות זרות
במדעי המחשב, איחוד קבוצות זרות (באנגלית: Disjoint-Set Data Structure), הוא מבנה נתונים אשר מבצע מעקב אחרי קבוצה של עצמים המחולקים למספר של תתי-קבוצות זרות ולא חופפות.
אלגוריתם איחוד-חיפוש (באנגלית: Union-Find Algorithm), הוא אלגוריתם המבצע את שתי הפעולות השימושיות הבאות על מבנה נתונים זה: פעולה הכרחית נוספת היא יצירה (MakeSet), פעולה היוצרת קבוצה חדשה המכילה עצם אחד בלבד (סינגלטון).
על מנת להגדיר פעולות אלו בצורה מדויקת יותר, נדרשת דרך לייצוג הקבוצות במבנה הנתונים. גישה שכיחה אחת היא בחירת עצם אחד מכל קבוצה להוות נציג, אשר תפקידו לייצג את הקבוצה כולה. הפעלת חיפוש על עצם x, תחזיר את הנציג של הקבוצה אליה x שייך. באופן דומה, פעולת איחוד תקבל שני נציגים כארגומנטים. בהמשך הדיון נעבוד תחת ההנחה שלא ניתן למחוק או להסיר עצמים ממבנה הנתונים.
מימוש בעזרת רשימות מקושרות
גישה פשוטה למימוש מבנה הנתונים היא בעזרת שימוש ברשימה מקושרת. כל קבוצה תיוצג באמצעות רשימה שתכיל את כל העצמים השייכים לקבוצה. הנציג ייקבע כעצם שבראש הרשימה.
פעולת יצירה תיצור רשימה בעלת איבר אחד. פעולת איחוד תבצע שרשור של שתי רשימות. אולם, בגישה ישירה זו, המימוש של פעולת חיפוש הוא יקר מבחינת סיבוכיות זמן. בעוד שתי הפעולות הראשונות עובדות בסיבוכיות של זמן קבוע, אותה מסמנים בעזרת הסימון האסימפטוטי O(1), פעולה זו תדרוש סיבוכיות ליניארית בגודל הרשימה, O(n). זאת מכיוון שבפעולת חיפוש אנו נאלצים לסרוק רשימה החל מהעצם הנתון ועד לנציג (ראש הרשימה), אותו אנו מתבקשים להחזיר כפלט.
מעקף (Workaround) אפשרי לבעיה זו, הוא תוספת של מצביע לראש הרשימה מכל איבר (Node) ברשימה. בעזרת המצביע, נוכל פשוט לגשת לנציג באופן מיידי, וכך פעולת חיפוש תיעשה בזמן קבוע. לעומת זאת, פעולת איחוד תידרש כעת לדאוג לתחזוקת המצביעים של איברי הרשימה המאוחדת. שהרי, לאחר שרשור שתי רשימות, חלק מהאיברים מחזיקים מצביעים לראש הרשימה הישנה, שאינו רלוונטי יותר כנציג. כתוצאה מכך, פעולת האיחוד תעבוד עתה בסיבוכיות ליניארית. המסקנה היא שהבעיה לא נפתרה, אלא הצגנו שקלול תמורות (Tradeoff) בין סיבוכיות פעולות האיחוד והחיפוש.
ייעול נוסף של המימוש כולל ביצוע מעקב אחר האורך של כל רשימה. אם נדאג תמיד לשרשר את הרשימה הקצרה אל הארוכה בזמן פעולת איחוד, נוכל לשפר את סיבוכיות הזמן של ביצוע הפעולה.
ניתוח אסימפטוטי
נרצה לנתח באופן אסימפטוטי את סיבוכיות הפעולות על מבנה נתונים הממומש כמתואר לעיל (בעזרת רשימות מקושרות ועם שימוש במצביעים והשוואת אורכים). נראה כי סיבוכיות הזמן של ביצוע m פעולות על פני מבנה נתונים בעל n עצמים נתונה על ידי זמן.
נניח כי כל איבר ברשימה מקושרת שומר שני שדות: שם הרשימה אליה הוא שייך (מצביע לראש הרשימה) ואת אורכה של הרשימה. בנוסף, נניח כי מספר האיברים הכולל בכל הרשימות הוא n (כלומר, מבנה הנתונים מחזיק בסך הכל n עצמים). כפי שראינו, הפעולה היחידה שאינה עובדת בזמן קבוע היא פעולת איחוד. כזכור, מימשנו פעולה זו בעזרת שרשור רשימות. ברצוננו לאפשר את תחזוקתם של מאפייני הרשימה (שם ואורך) בכל האיברים ברשימה המאוחדת.
אם כן, השאלה שנותרה היא "כמה פעמים ניתן להכפיל מספר פי שניים לפני שהוא עובר את הגודל n?", שהרי לאחר מכן הרשימה שמכילה את x תכיל n איברים, וכל הפעולות על מבנה הנתונים יעבדו בזמן קבוע. התשובה לשאלה נתונה על ידי לוגריתם בבסיס 2 על מספר האיברים, כלומר בדיוק \log_2(n).
המסקנה עד כה, היא שבהינתן עצם כלשהו ניתן לבצע עדכון של שדה שם-הרשימה לכל היותר \log_2(n) פעמים במקרה הגרוע ביותר. לכן, עדכון מבנה נתונים בעל n עצמים הממומש בשיטה שתוארה לעיל, ידרוש זמן במקרה הגרוע ביותר. כל פעולת חיפוש יכולה להיעשות ב-O(1) זמן עבור מבנה הנתונים מכיוון שכל איבר ברשימה מחזיק שדה הקובע את שם הרשימה ואנו דואגים לעדכן ולתקף שדה זה, לכן פעולות חיפוש או יצירה יעבדו בזמן O(m). בסך הכל נקבל כרצוי.
תוצאה מעניינת נוספת היא הסיבוכיות המשוערכת של מבנה הנתונים. עבור n פעולות על n עצמים, תתקבל סיבוכיות משוערכת של O(\log n) עבור ביצוע פעולה יחידה.
מימוש בעזרת יער של קבוצות זרות
יער של קבוצות זרות הוא מימוש של מבנה הנתונים בו כל קבוצה מיוצגת בעזרת עץ.
במימוש הנאיבי, הנציג של כל קבוצה מוגדר להיות שורש העץ. חיפוש עוקב אחרי אבותיהם של איברים בעץ עד למציאת השורש. איחוד ממזג שני עצים בעזרת קביעת שורשו של עץ אחד כאביו של שורשו של העץ השני. במימוש זה, הגישה אינה טובה יותר מגישת הרשימות המקושרות, כיוון שהעצים שנוצרים אינם מאוזנים מבחינת הסתעפות הבנים. בהמשך נציג שני שיפורים אפשריים לשיטת היער.
להלן מימוש אפשרי בשיטה הנאיבית. נשים לב כי לצורך מניעת טיפול במקרי קצה, הגדרנו את אביו של שורש להיות השורש עצמו.
function MakeSet(x) x.parent := x
function Find(x) if x.parent == x        return x      else return Find(x.parent)
function Union(x, y)     xRoot := Find(x) yRoot := Find(y) xRoot.parent := yRoot
איחוד על פי דרגה
שימוש בטכניקה זו לבדה מניב זמן ריצה של O(\log n) לכל פעולת איחוד או חיפוש על פני מבנה נתונים בעל n עצמים. פסאודו קוד עבור מימוש הפעולות יצירה ואיחוד תחת טכניקה זו מוצג להלן.
function Union(x, y)     xRoot := Find(x) yRoot := Find(y) if xRoot == yRoot return // x and y are not already in same set. Merge them. if xRoot.rank < yRoot.rank xRoot.parent := yRoot else if xRoot.rank > yRoot.rank yRoot.parent := xRoot else yRoot.parent := xRoot xRoot.rank := xRoot.rank + 1
דחיסת מסלולים
השיפור השני שנציג הוא דחיסת מסלולים. נרצה לשטח את מבנה העץ בכל פעם שפעולת חיפוש מבוצעת עליו. הרעיון הבסיסי הוא שכל איבר בו אנו מבקרים בדרך אל השורש, יכול להתחבר ישירות אל השורש (כזכור, כל האיברים בעץ חולקים את אותו השורש שהוא גם הנציג). בפועל, בעת חיפוש, נטפס באופן רקורסיבי במעלה העץ ונערוך את מצביע האב של כל איבר במסלול כך שיצביע אל השורש. העץ המתקבל הוא שטוח יותר, תוצאה אשר ממריצה את זמני הריצה של פעולות עתידיות על מבנה הנתונים. פעולת חיפוש משופרת תמומש כדלהלן.
function Find(x) if x.parent != x        x.parent := Find(x.parent) return x.parent
לוגריתם חוזר
הניתוח המוכר הראשוני של זמן לכל פעולה הוכח על ידי הופקרופט ואולמן בשנת 1973 ונקבע בתור, הלוגריתם החוזר. נוכיח כי עבור m פעולות של איחוד או חיפוש, המופעלות על מבנה נתונים בעל n עצמים, מתקבל זמן ריצה של.
למה 3: המספר המרבי של צמתים בעלי דרגה r הוא לכל היותר.
מטעמי נוחות, נגדיר דלי: דלי הוא קבוצה של צמתים בעלי דרגות.
בהינתן קבוצת עצמים (צמתים), אנו יוצרים דליים וממיינים אליהם צמתים על פי דרגותיהם ועל פי החוקיות הבאה: צמתים בעלי דרגה 0 ישוייכו לדלי שיתוייג ב-0, צמתים בעלי דרגה 1 ישוייכו לדלי שיתוייג ב-1, צמתים בעלי דרגה 2 או 3 ישוייכו לדלי שיתוייג ב-2, ובאופן כללי, צמתים בעלי דרגה בין B לבין 2^B-1 ישוייכו לדלי שיתוייג ב-B.
נוכל לבצע שתי אבחנות לגבי הדליים:
כל צומת מתחיל כקבוצה בפני עצמה, המונה איבר יחיד, ולכן על מנת שהעץ T_i יהיה מגודל n_i, חייבים להפעיל לפחות n_i-1 פעולות איחוד על העץ, ובפרט.
נראה עתה כי לכל עץ T_i, עלות m_i הפעולות שבוצעו בו חסומה על ידי.
ולסיכום, העלות של m_i פעולות על העץ T_i מורכבת מהעלות של O(m_i) בזכות קשתות מסוג 1, בזכות קשתות מסוג 2 וכן  בזכות קשתות מסוג 3. העלות הכוללת של כלל הפעולות על העץ נתונה על ידי. נסכום מסקנה זו על פני כל העצים במבנה הנתונים, כאשר נזכור כי m=\sum{m_i}, ונקבל כי העלות הסופית היא, כנדרש.
חסם הדוק יותר
למעשה, שימוש בטכניקות שפורטו לעיל יניב סיבוכיות משוערכת של בלבד לכל פעולה, כאשר \alpha(n) היא הפונקציה ההופכית לפונקציה, כאשר A היא פונקציית אקרמן, הידועה בתכונתה כפונקציה שגדלה מהר מאוד. בתור ההופכית לפונקציית אקרמן, \alpha(n) היא בפועל פחות מ-5 לכל ערך מעשי של n. לדוגמה, המספר 9876!, כאשר ! הוא אופרטור העצרת, הוא בעל 35,164 ספרות ומתקבל ).
כך, הסיבוכיות המשוערכת לפעולה היא למעשה קבוע זעיר. רוברט טרג'אן היה הראשון להוכיח את החסם על סיבוכיות הזמן במונחים של פונקציית אקרמן בשנת 1975. אמנם הלוגריתם החוזר הוא פונקציה הגדלה מאוד לאט, אך לא באותה מידת איטיות כפי של פונקציית אקרמן ההופכית.
יישומים
מימוש ביטויי שוויון בשפת Fortran עושה שימוש באלגוריתם איחוד-חיפוש.
רקוויאם לציפור
"רקוויאם לציפור" היא סדרת רישומים שצוירו על ידי אביבה אורי בשנים 1976-1973.
תיאור
סדרת הרישומים "רקוויאם לציפור", נוצרו על ידי אביבה אורי בין שנים 1976-1973. מוטיב של ציפורים הופיע כבר בשנות ה-50 של המאה ה-20 בסדרת עבודות מוקדמת של אורי שנושאה נשרים. תיאורי ציפורים אלו נושאים אופי דינמי וכוחני, והן מוחלפות בסדרה זו בדימויים של ציפור מתה, בעלת אופי פיוטי ושברירי. עם זאת, במאמרה (1984) אודות האיקונוגרפיה של אורי, תיארה שרה ברייטברג-סמל גם את סדרת רישומי הרי חיפה, מן השנים 1963-1956, כמקור לסדרת רישומים זו. ברייטברג-סמל הצביעה על גלגול תיאור הנוף לכדי מבנה של שני מלבנים, המתארים את הארץ ואת השמיים ויוצרים תפיסה דואלית של העולם.
"רקוויאם לציפור" ממשיכה את השפה שפיתחה אורי, אולם שוברת דואליות זו. הן על ידי שבירה של הצורות המונוליטיות לכדי צורות קטנות ו-"מרחפות" בחלל (שבירה היוצרת קומפוזיציה סוערת), והן על ידי ערבוב שבין צורות כהות לצורות בהירות. בחלק מן העבודות הצורות המרחפות מאזכרות סמלים כגון האות X. לעיתים מופיעים בהן שרידים של דמות ציפור. בכך הן משמשת כמעין מחווה לציור השור השחוט של רמברנדט. בחלק מן העבודות אורי הוסיפה בחלקו התחתון של הרישום צורות מרובעות דשל מעין קברים או ארונות מתים.
חלק מן הסדרה הוצג בתערוכות היחיד של אורי שהתקיימה במוזיאון תל אביב בשנת 1977. בדומה לעבודה "קשירת חבל סביב המדינה" (אוקטובר 1973), אורי קשרה אותן אל מלחמת יום הכיפורים. עם זאת, העובדה כי רק חלק קטן מן הסדרה הוצג, הכהה את האופי הפוליטי של העבודות לטובת פרשנות ביוגרפית-רומנטי, המעצימה את יצירתה של אורי כביטוי של כדמות מיוסרת.
עבודות מן הסדרה מצויות באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות, אוסף שרה ברייטברג-סמל, אוסף חברת הפניקס. חלק מן העבודות היו בעבר באוספי אישים כיגאל תומרקין, מנשה קדישמן, גבי בראון ואחרים.
אר.אי.אם.
אר.אִי.אם. (.R.E.M) הייתה להקת רוק שנוסדה בעיר את'נס במדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית ב-1980 על ידי מייקל סטייפ (סולן), ביל ברי (תופים), פיטר באק (גיטרה), ומייק מילס (גיטרה בס וקולות רקע).
במהלך שנות השמונים, בהיותם חתומים בלייבל העצמאי IRS, השיגו מעמד מיוחד במוזיקה האמריקנית, ואומצו על ידי תחנות מוזיקה שפנו לקהל של סטודנטים מהקולג', והפכו לאחת מהלהקות הבולטות ברוק האלטרנטיבי של התקופה. בתחילת שנות התשעים הוציאו שני אלבומים שהוגדרו כמופת מוזיקלי, והפכו לאחת מהלהקות הפופולריות, המוערכות והמשפיעות מוזיקלית בעולם.
בספטמבר 2011 הודיעה הלהקה על פירוקה באתרה הרשמי.
R.E.M דורגה במקום ה-97 בקטגוריית "האומנים הגדולים בכל הזמנים" במגזין רולינג סטון.
שם הלהקה
הלהקה בחרה את השם אחרי רפרוף אקראי במילון. REM הם ראשי תיבות של Rapid Eye Movement (שלב במהלך השינה בו מופיעים חלומות ומתאפיין בתנועות עיניים מהירות), אך זה אינו השם המלא של הלהקה. בקרב חלק מהמעריצים REM מסמל Really Excellent Music.
1982 - 1987: השנים ב-IRS
האלבום הקצר (ep) הראשון של הלהקה, Chronic Town יצא ב-1982, המחיש את סגנונם המוזיקלי: גיטרות, נגינת אקורדים מהירה, שירה שהיא כמעט מלמול ושירים על נושאים אחרים מאהבה ויחסים, שניים מנושאי הכתיבה המרכזיים במוזיקה הפופולרית.
אלבום הבכורה של אר.אי.אם, Murmur, שיצא ב-1983, נחשב לאחד מהתקליטים הטובים של שנות השמונים. ניכר בו סגנונם המוזיקלי המיוחד והמלל המעורפל, כמעט בלתי מובן.
האלבום השני של הלהקה, Reckoning יצא ב-1984, היה פחות אחיד בסגנונו המוזיקלי מהאלבום הראשון, ושילב מספר סגנונות שונים באלבום אחד. מילות השירים היו אפלות וכללו טביעה, שיטפונות ופירוד.
האלבום השלישי, Fables of the Reconstruction, יצא ב-1985, ועסק במיתולוגיה של דרום ארצות הברית. השירים עסקו בדמויות אקסצנטריות וברכבות, ששני מוטיבים אופייניים במוזיקה הדרומית. בתקופה זו נחשבה אר.אי.אם כלהקת רוק קולג'ים. שיריה הושמעו רבות בתחנות רדיו של סטודנטים ברחבי ארצות הברית, ואף על פי שנחשבה כלהקה חשובה ברוק האלטרנטיבי, הפריצה המשמעותית שלהם לציבור הרחב הגיעה רק מספר שנים אחר כך.
ב-1986 יצא Lifes Rich Pageant, שם הלקוח מהסרט הפנתר הוורוד. באלבום הזה, בניגוד לקודמיו, מילות השירים היו מובנות וברורות יותר, יחד עם נגיעות פוליטיות. למשל, השיר "Cuyahoga" מתייחס לנהר באוהיו שעלה באש עקב זיהום המים; השיר "Fall On Me" מדבר על גשם חומצי ועל זיהום האוויר הגורם לו. במובנים רבים, אלבום זה מסמן את תום התקופה הראשונה בהיסטוריה של הלהקה, בעיקר כי החל מהאלבום הבא היא זכתה להצלחה והכרה רבות בהרבה. עד תקופה זו זכו לקהל נאמן ואהדת המבקרים, אך החל מהאלבום הבא הגיעו לקהל רחב בהרבה.
ב-1987 יצא Document, אלבום האחרון עם .I.R.S, עם הלהיט הגדול הראשון - The One I Love. שיר זה הגיע למקום התשיעי במצעד הפופ האמריקני, שיר המתאר שמחה על סיומם של יחסי אהבה שהסתיימו. שיר נוסף שהפך לקלסיקה אצל מעריציהם הוא "(It's the End of the World as We Know It (And I Feel Fine".
את Document הפיק סקוט ליט, המפיק המוזיקלי ב-11 השנים הבאות. אר.אי.אם חבה חלק ניכר מהצליל הייחודי שלה לעבודתו של סקוט ליט.
Dead Letter Office, שיצא ב-1987 הוא אלבום אוסף עם קטעים נדירים שלא הוצגו בעבר, וגרסאות כיסוי. Eponymous (1988) הוא אלבום אוסף נוסף, שסיכם את תקופתה המוקדמת של הלהקה. האוסף הכיל שירים שיצאו בתקליטים קודמים, וכן מספר גרסאות אלטרנטיביות לשירים.
1988 - 1996: כוכבי רוק
ב-1988 חתמה אר.אי.אם בלייבל המרכזי של האחים וורנר (Warner Brothers). באותה שנה יצא אלבום האולפן השישי, Green. זו הייתה הפעם הראשונה בה נהנתה הלהקה מיחסי ציבור מסיביים. החל משנת 1989 יצאו לסיבובי הופעות באצטדיונים. חלק ממעריציהם ששמרו להם אמונים עוד מתחילת הדרך טענו כי הלהקה התמסחרה, וזה בא לידי ביטוי במוזיקה שהפכה פופולרית על חשבון האיכות באלבומיהם הקודמים. הלהקה החלה להפוך ללהקת רוק מרכזית, המוכרת גם מחוץ לארצות הברית.
שני האלבומים הבאים, Out of Time מ-1991 ו-Automatic for the People מ-1992 זכו להצלחה בינלאומית מרשימה ועמדו בראש רשימת התקליטים הנמכרים, אף על פי שהלהקה לא יצאה לסיבוב הופעות לאחר תקליטים אלו. Automatic for the People, עם כ-15 מיליון עותקים, היה לאלבום המצליח ביותר של הלהקה בכל הזמנים, וזאת למרות עיסוקו בתכנים קודרים כגון מוות והתאבדות.
בשני אלבומים אלו היו מספר גדול של להיטים כדוגמת "Shiny Happy People" (עם קייט פירסון מ-The B-52's, שגם היא מהעיר את'נז שבג'ורג'יה), "Losing My Religion" ,"Everybody Hurts", "The Sidewinder Sleeps Tonite" (המבוסס במידה מסוימת על השיר The Lion Sleeps Tonight) ו-"Man On The Moon".
אף על פי שניתן לחשוב שהשיר Losing My Religion מדבר על הקשר שבין אדם לאלוהים או היחס לדת, לא זו הייתה כוונתו המקורית של הטקסט. במהלך התוכנית VH1 storytellers סטייפ סיפר שהשיר נכתב על תחילת קשר בין שני אנשים, כשבשלב הראשוני עדיין לא ברור האם האדם השני מעוניין אף הוא בקשר.
במהלך 1994 הוציאה הלהקה את האלבום Monster, שהושפע מסגנון הגראנג' ששלט אז. הלהיט המרכזי באלבום היה "What's the Frequency, Kenneth", ששודר רבות ב-MTV. אחת מהטענות שהשמיעו מבקרי המוזיקה נגד האלבום היא שאר.אי.אם החלה לשנות מסלול לכיוון הגלאם רוק (glam rock).
מסע ההופעות שליווה את האלבום היה נקודת מפתח בהיסטוריה של הלהקה, כשבמהלך הסיבוב לקה המתופף ביל ברי בדימום מוחי במהלך אחת מההופעות, מה שהוביל לבסוף לפרישתו מהלהקה לטובת חיי חקלאות שקטים בג'ורג'יה. למעשה, מסע ההופעות הושהה עקב רצף בעיות בריאותיות: המפרצת בה לקה ביל ברי, ניתוח שבר של מייקל סטייפ וחסימת מעיים בה לקה מייק מילס בעקבות ניתוח קודם. עזיבתו של ברי הייתה נקודת מפנה משמעותית, שדרשה תקופת הסתגלות.
במהלך אותו סיבוב ולפני פרישתו של ברי, הקליטה הלהקה את האלבום New Adventures in Hi-Fi ב-1996, בו שיתפו פעולה בין היתר עם פטי סמית. אלבום זה, אף על פי שלא הניב להיטים גדולים, נחשב על ידי רבים מהמעריצים לאחד מהטובים בתולדותיה. את התמונה על-גבי עטיפת התקליט צילם מייקל סטייפ בעצמו.
1997 - 2003: אחרי עזיבתו של ברי
אחרי עזיבתו של ברי, ב-1998 הוציאה הלהקה את האלבום "Up" שזכה לשבחים אצל המבקרים אך לא אצל הקהל, ונראה שהמכירות בארצות הברית היו נמוכות ביחס למכירות באירופה. ללא ברי, בחלק מהשירים שולבה מכונת תופים, כיוון שלדבריהם לא רצו להחליף את ברי במישהו אחר. בראיונות סיפרו חברי הלהקה על אווירה קשה עקב עזיבת ברי ורצון לפרק את הלהקה, שחילחלו גם לעשיית האלבום. באלבום זה נפרדה הלהקה גם מהמפיק המסורתי שלה, סקוט ליט, שהוחלף בטכנאי הקול פאט מק'קארתי. בין הסינגלים שיצאו מתוך אלבום זה היו "Daysleeper", "Lotus" ומה שהפך לאחת הבלדות המזוהות ביותר עם הלהקה - "At My Most Beautiful".
2004–2011: המשך פעילות ופירוק
ב-2004, אר.אי.אם חזרו שוב עם אלבום חדש, Around the Sun. אלבום זה דומה לקודמו מבחינה מוזיקלית, ומאופיין בקו מוזיקלי שקט יחסית. דמיון נוסף לאלבום הקודם הן הביקורות המעורבות להן זכה, אם כי המבקרים ציינו שגם "תקליט חלש" של אר.אי.אם עולה בהרבה על הממוצע.
לאלבום הזה, ולסיבוב ההופעות שבא בעקבותיו, צירפו אר.אי.אם מתופף חדש, ביל ריפלין. לדברי מייקל סטייפ ריפלין הובא על ידי פיטר באק שחשב שריפלין יוכל לקדם אותם לסגנון שונה. סינגלים מאלבום זה כללו את: “Leaving New York”, “Aftermath”, “Electron Blue” ו- “Wanderlust”.
סיור ההופעות העולמי שבא בעקבות האלבום, היה סיור ההופעות העולמי הראשון מאז הסיור Monster ב-1995, אותו נאלצו להשעות עקב בעיות רפואיות שצצו במהלכו, הן של מייק מילס, ביל ברי ומייקל סטייפ.
בראיון שנערך ב-2005 אמר פיטר באק כי אלבומה הבא של הלהקה יתאפיין בקו מוזיקלי שונה מהאלבומים הקודמים, ויהיה כדוגמת השיר “I'm Gonna DJ” שבוצע במהלך הסיור העולמי של Around the Sun. ההנחה היא שאלבומם הבא יהיה אלבום רוק שאם יצליח, יוביל להתרת החוזה עם האחים וורנר, להם היו חייבים אר.אי.אם נכון ל-2005 עוד שני אלבומים. במרץ 2007, דווח בעיתונות כי הלהקה חוזרת לאולפן כדי להקליט את אלבום האולפן ה-14 במספר שלה.
ב-12 במרץ 2007, אר.אי.אם נכנסה להיכל התהילה של הרוקנ'רול.
בשנת 2011 יצא אלבום האולפן ה-15 שנקרא Collapse Into Now והמשיך את הסגנון הרוקיסטי של Accelerate. הלהקה החליטה לא לצאת לסיבוב הופעות לקידום האלבום בטענה שהם מותשים מהסיבוב הקודם ב-2008. זהו האלבום האחרון אליו הייתה מחויבת אר.אי.אם בחוזה ההקלטות עם חברת Warner Bros. מספר חודשים לאחר מכן, החלה הלהקה להקליט חומרים ללא חוזה, עם אופציה להפיצם באופן עצמאי.
בספטמבר 2011 הודיעו חברי הלהקה על פירוקה, אחרי 31 שנות פעילות. בנובמבר של אותה השנה, יצא אלבום האוסף המסכם "Part Lies, Part Heart, Part Truth, Part Garbage 1982–2011", המאגד לראשונה באלבום אחד שירים הן מתקופת הלהקה בלייבל .I.R.S והן מתקופת "וורנר", וכן כולל שלושה שירים חדשים מההקלטות העצמאיות שלאחר האלבום "Collapse Into Now".
פעילות פוליטית
מבחינה פוליטית, ידוע כי חברי הלהקה תומכים בדמוקרטים בארצות הברית, ואף הופיעו במסגרת חגיגות ההשבעה של הנשיא ביל קלינטון. שם ביצעו גרסת כיסוי לשיר "One" של להקת U2. ידוע למשל, שסטייפ חתם על עצומה נגד המלחמה שמנהלת ארצות הברית בעיראק. וגם, שחברי הלהקה הופיעו במסע הופעות Vote for Change שיזם ברוס ספרינגסטין יחד עם להקות כדוגמת פרל ג'אם, דיקסי צ'יקס ורבים אחרים. המסע התמקד במדינות שהתנדנדו מבחינה פוליטית, ונועד לטובת המתמודד בבחירות 2004, ג'ון קרי.
אר.אי.אם אף השתתפו בלייב8 (גרסת שנות ה-2000 ללייב אייד) שנערך ב-2 ביולי 2005. הלייב8 הוא קונצרט הרוק הגדול בעולם ונועד להגביר מודעות למתרחש באפריקה.
בישראל
בישראל זכתה הלהקה לאהדה רבה, וקהל מעריצים לא קטן עוד לפני שהפכו לחלק מהמיינסטרים. עורכי מצעדי הפזמונים בישראל הסירו מרשימת השירים הנבחרים את שירם הידוע "Losing My Religion", לאחר שאף שיר אחר לא הצליח להדיחו מהמקום הראשון במשך מספר חודשים. במצעד העשור של גלגלצ שנערך ביום האחרון של שנת 1999 הגיע השיר למקום השני. הלהקה הופיעה בישראל ב-9 באוגוסט 1995 באצטדיון רמת גן, במהלך מסע ההופעות שליווה את יציאת האלבום "Monster".
מבער אחורי
מבער אחורי הוא רכיב במנועי סילון המשתמש באוויר משלב הפליטה של המנוע, מזריק לו דלק ומצית אותו מחדש. המבער מוסיף דחף נוסף למטוס תמורת עלייה דרמטית בצריכת הדלק. לרוב משתמשים במבער אחורי במטוסי קרב, או במטוסים המיועדים לשיוט על-קולי.
אופן פעולה
מנועי סילון מאופן הפעולה שלהם, דורשים זרימה מתמשכת ובעירה מתונה בתוך תאי הבעירה בשביל להקטין את הבלאי על תא הבעירה והטורבינות, וכמו כן בשביל להקטין את הסיכון לכיבוי הלהבה בתוך המנוע. אי לכך משתמשים מנועי סילון במיעוט מהחמצן באוויר בשביל בעירה, מה שמשאיר כמות גדולה של חמצן לא מנוצל. המבער האחורי מאפשר להשתמש בעודף החמצן בשביל בערה שנייה (כפי שמכונה חימום מחדש - Reheat). המבער בנוי מתעלה רחבה המותקנת מהמפלט של המנוע ולה שלושה שלבים: הזרקה, בערה-תאוצה ונחיר פליטה.
בצמוד למפלט המנוע מותקנות טבעות של צינוריות דלק מחוררות המזריקות דלק רב לתוך זרימת האוויר, דלק זה ניצת באופן חד פעמי מכיוון שכל עוד יש בערה והזרקת דלק, הלהבה תמשיך להיות מוזנת.
שלב התאוצה הוא למעשה תעלה רחבה וארוכה יחסית בה האוויר המתפשט אחרי בערה מאיץ לקראת היציאה מהמנוע, אוויר זה מתקרר מעט.
השלב האחרון הוא נחיר הפליטה בעל הגאומטריה המשתנה. במצב של בערת המבער הנחיר נמצא במצב פתוח, תפקיד הנחיר הוא לאפשר פעולת המנוע בכל תנאי העבודה.
נחיר פליטה
כאמור שלב התאוצה של המבער הוא תעלה רחבה, הנדרשת במהלך העבודה של המבער, אבל בשאר שלבי העבודה של המנוע שלא כוללים בערת מבער התעלה הרחבה גורמת לירידת הטמפרטורה, מהירות הזרימה והלחץ של האוויר שלמעשה מורידה את הדחף של המנוע. בשביל לפצות על נפילת הלחץ השלב האחרון של המבער כולל נחיר פליטה בעל גאומטריה משתנה שעל ידי שליטה על גודל פתח הפליטה שולט על הלחץ ומהירות הפליטה של המנוע. במצב טיסה ללא מבער פתח הנחיר יהיה קטן בשביל להגדיל את הלחץ בתוך תעלת המבער ולהאיץ את האוויר היוצא.
במהלך ההצתה הראשונית של המבער הנחיר ייסגר לקוטר הקטן ביותר בשביל להגדיל את הלחץ, להאט מעט את הזרימה באזור ההזרקה ולאפשר הצתה קלה יותר, ומיד לאחר ההצתה הנחיר יפתח לקוטר הגדול ביותר.
הנעה ווקטורית
מנועים מסוימים של מטוסי קרב משתמשים בנחיר הפליטה בשביל בשביל לכוון את הדחף שלהם ולאפשר למטוס לבצע ביצועים עבר-הזדקרותיים שלא אפשריים בתנאי טיסה רגילים.
יהלומי הלם
בעת יציאת האוויר החם מנחיר הפליטה בפעולת המבער האחורי, האוויר יוצא במהירות גבוהה מאוד ולכן בתוך שובל הלהבה נוצרים גלי הלם המצטלבים בתוך הלהבה ויוצרים צורות של יהלומים.
אופן השימוש
מבער אחורי מאפשר גידול דרמטי בדחף המנוע אבל זאת תמורת גידול משמעותי בצריכת הדלק. המבער בא לשימוש לרוב במטוסים צבאיים. מיעוט מטוסים אזרחיים, במיוחד אלה המיועדים לשייט במהירויות על-קוליות כוללים מבער אחורי שכן אין אפשרות אחרת להאיץ דרך אזור הגרר הגבוה עד למהירות של מאך 2.4. חלק מהמטוסים מסוגלים להמשיך לשייט במהירות על קולית ללא מבער אחורי בעוד אחרים חייבים להשתמש במבער בצורה מתמשכת.
במטוסים בעלי מבער אחורי המבער משמש גם להמראה.
במטוסי קרב המבער האחורי משמש לתמרוני קרבות אוויר לטובת תאוצה מהירה, טיפוס חד ושמירה על מהירות תוך כדי תמרונים.
לרוב מטוסים לא משתמשים במבער לשיוט מתמשך הן בגלל צריכת הדלק הגבוהה, והן משום שהטמפרטורה הגבוהה במבער יכולה לגרום לכשל במנועים שלא תוכננו לכך מראש. חלק ממנועי הסילון מקריבים יחסי דיחוס גבוהים בשלב המדחס של המנוע בשביל להוריד את הטמפרטורה בשלב המבער, מה שמקריב ביצועים בטיסה תת-קולית ללא שימוש במבער.
במטוסים בעלי מבער אחורי כאשר המנוע עובד ללא בערה במבער המנוע נקרא "יבש", כאשר המבער ניצת המצב מכונה "רטוב".
היסטוריה
המטוסים מקדונל F3H דימון ודאגלס F4D סקייריי נבנו עם מנועי טורבו-סילון וסטינגהאוס J-40, המסוגלים לייצר דחף של 8,000 ליברות (36 קילו-ניוטון) ללא מבער אחורי. מנוע הסילון J-48 של חברת פראט אנד ויטני המספק דחף של 8,000 ליברות (36 קילו-ניוטון) עם מבער אחורי, הניע את מטוס הקרב של חברת גראמן F9F-6. מטוסי קרב אחרים העושים שימוש במבער אחורי, הם הדגם צ'אנס ווט F7V-3, המונע על ידי מנוע J-46 המספק דחף של 6,000 ליברות (27 קילו-ניוטון), ומטוס דאגלס F3D סקיינייט, מטוס הקרב המיועד לכל סוגי מזג האוויר, בעל מנוע J-34 של חברת ווסטינגהאוס המספק דחף של 3,600 ליברות (16 קילו-ניוטון).
"השלך והבער" הוא הליך השלכת דלק שבו הדלק מוצת במכוון בעזרת המבער האחורי של המטוס. הלהבה המרהיבה המשולבת במהירות הטיסה הגבוהה הופכת הליך זה לפופולרי למדי בתצוגות אוויריות, או כתוספת למופעי זיקוקי די-נור.
סידני בשה
סידני בשה (Sidney Bechet; 14 במאי 1897 - 14 במאי 1959), מוזיקאי ג'אז, מלחין ונגן סקסופון וקלרינט, מראשוני נגני הסולו בראשית ימיו של הג'אז, נחשב כנגן הסקסופון והקלרינט הראשון בג'אז ומהראשונים לקבל זמן סולו שווה בתזמורת דיקסילנד ג'אז כמו נגני החצוצרה. נגינתו מאופיינת בצליל עשיר ומלא עם מודולציות מהירות וויברטו עשיר.
תולדות חייו
בשה נולד למשפחה קריאולית מבוססת בניו אורלינס וניגן במספר כלי נגינה, זמן מה היה הכלי החביב עליו קורנט (סוג של חצוצרה) ולאחר מכן החליף אותה בקלרינט. ב-1917 עבר לשיקגו, כמו רבים אחרים מבני עירו (בהם גם לואי ארמסטרונג, שהיה במשך שנים שותף ויריב של בשה). ב-1919 נסע לראשונה לאירופה עם "התזמורת הסינקופית הדרומית של ויל מריון קוק" והתחיל לנגן גם בסקסופון סופרן.