cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יון וסילסקו
שנות ילדותו ולימודיו
וסילסקו הצטיין בכישוריו המוזיקליים מילדות. החל מבגיל 11, בשנים 1916-1914 ו-1923 -1919 למד בקונסרבטוריון למוזיקה "קורנטי" בקראיובה, כשמוריו היו אידה קרפאטי (כינור), יון סולוביו (תאוריה וסולפז' וג'ורג'ה פוטינו (הרמוניו). בינתיים סיים בקראיובה גם את לימודי התיכון בבית הספר התיכון על שם קרול בראשון. בשנים 1924-1923 עבר ללמוד באקדמיה למוזיקה בבוקרשט, בין השאר, אצל המלחין אלפונזו קסטלדי (הרמוניו, קונטרפונקט). בשנת 1924 נסע לפריז והשתלם בסכולה קנטורום עד שנת 1929. למד, בין היתר, קונטרפונקט אצל פול לה פלם.
התחלת הקריירה
בשובו למולדת, עבד וסילסקו כמורה למוזיקה בבית הספר התיכון "האחים בוזשט" בקראיובה. במקביל פיתח קריירה של מנצח. הוא ניצח על תזמורת התיאטרון הלאומי בקראיובה בשנים 1923-1921 ושוב בשנים 1930-1926. לימד בהמשך בבתי ספר תיכון נוספים בקראיובה: במכללת "קרול הראשון", בתיכון הצבאי "דימיטריה א. סטורזה" וכן במדרשה ("בית הספר הנורמלי") למורים. החל משנת 1926 למשך 4 שנים לימד תאוריה וסופלז' בקונסרבטוריון למוזיקה "קורנטי" שבו למד בנעוריו.
בבוקרשט
בשנת 1930 נקרא וסילסקו לבוקרשט על ידי קונסטנטין טנאסה על מנת לנצח, אמנם לתקופה קצרה, על תזמורת להקת התיאטרון המפורסמת שלו, "קרבוש". לאחר מכן ניצח וסילסקו על תזמורת התיאטרון "אלהמברה" בבוקרשט, ניצח וניהל תזמורות בתיאטרון "ג'וקונדה", בלהקת התיאטרון של עצמו - תיאטרון "יון וסילסקו" שפעל בשנים 1945-1943. בשנים 1949-1945 ניצח על תזמורת התיאטרון שבגן "סבוי" בבוקרשט. בשנת 1952 הסכים המשטר הקומוניסטי להקמת תיאטרון ל"מוזיקת אסטראדה" (כלומר מוזיקה קלה) ווסילסקו הועסק שם לזמן קצר כמנצח. המשיך אחר כך לעבוד כשכיר של התיאטרון כמלחין הבית.
בשנות ה-1930-1950 הלחין וסילסקו בז'אנרים שונים - לרבות מוזיקה לסרטים ולבמה, קומדיות מוזיקליות, שבהן המפורסמת ביותר היא Suflet candriu de papugiu, לצד שירים אין ספור בסגנון של הפולקלור העירוני - "רומנצה" (ה"בלוס" הרומני), שירי אהבה, או שירי שמחות ושתייה, מוזיקה קלה בקצבים מודרניים בני זמנו (טנגו, סלו, פוקסטרוט, סמבה, רומבה, טויסט, צ'ה צ'ה צ'ה, בולרו ואחרים). רבים משיריו הפכו לנכסי צאן ברזל של המוזיקה הקלה הרומנית.
בימי מלחמת העולם השנייה כתב וסילסקו כמה שירים פטריוטיים שנועדו להלהיב את החיילים שנלחמו בחזית האנטיסובייטית. אחרי השכנת המשטר הקומוניסטי נאלץ לכתוב שירים ברוח התקופה, לכבוד המפלגה ולשבח את מאמצי העם בבניית "חברה חדשה". אולם התאפשר לו להמשיך להלחין להיטים שניחמו את בני עמו גם בימים הסגריריים של הדיכוי והמצוקה.
יון וסילסקו נפטר בבוקרשט בשנת 1960 בגיל 57.
טריוויה
שירו "Glasul roţilor de tren" (קול גלגלי הרכבת) משמש מזה שנים רבות כאות מוזיקלית בהודעות על הגעתן ויציאתן של הרכבת בתחנת הרכבת בוקרשט צפון (Gara de Nord).
יצירות
יון וסילסקו הלחין מעל 700 שירים.
אופרטות
1940 Un vals ca pe vremuri
דיסקוגרפיה
בחברה הממלכתית "אלקטרקורד"
רקפת מצויה
רַקֶפֶת מְצוּיָה (שם מדעי: Cyclamen persicum) היא צמח מסוג רקפת ממשפחת הרקפתיים.
בימי קדם נהגו להפיק מהצמח מגוון שיקויים ותרופות, למגוון מחלות. בנוסף, דייגים נהגו לכתוש את פקעת הרקפת, להוסיף לתערובת מעט קמח, לשפוך לנחל - הרעלנים היו משפיעים על הדגים והאחרונים היו צפים על פני מים, ואז הדייגים אספו אותם.
תיאור
הרקפת היא צמח רב שנתי בעל פקעת גדולה, עגולה ושטוחה. צבע פרח הרקפת נע מלבן עד סגול עז וכולל הרבה גוני ורוד, והיא פורחת בחודשים אוקטובר עד אפריל.
בישראל יש למין זה שני אקוטיפים פנולוגיים שונים. האחד, הנפוץ יותר, גדל בדרך כלל בבתי גידול מוצלים בחבל הים-תיכוני, ופורח בחודשים ינואר עד אפריל, לאחר הופעת העלים. האקוטיפ השני נדיר יותר, גדל בדרך כלל על מצוקים חשופים במפנים מערביים ודרומיים או באזור חגורת הספר, ופורח בחודשים אוקטובר עד נובמבר, לפני הופעת העלים. בניסוי שערכו החוקרים רחלי שוורץ-צחור, אמוץ דפני ודן אייזיקוביץ באזור רמת הנדיב, הועתקו פרטים של כל אחד מהאקוטיפים אל בית גידולו של האקוטיפ השני. למרות השינוי שחל בתנאי הסביבה, לא היה שינוי במועדי הפריחה והופעת העלים בפרטים המועתקים. תוצאות אלה מעידות כי ככל הנראה קיימים הבדלים גנטיים בין שני האקוטיפים, האחראים להבדלים בפנולוגיה.
הצמח נפוץ בצפון ובמרכז ישראל, בעיקר באזורי ההר, ונדיר יותר בדרום הארץ, באזור הר הנגב. מקום ידוע בו צומחות רקפות הוא "גבעת הרקפות" שברמות מנשה, בסמוך לקיבוץ גלעד; גבעה קטנה זו, המתכסה באלפי רקפות למשך כמה שבועות בלבד בשלהי החורף ובאביב, מושכת אליה המוני מטיילים.
הרקפת היא מן הפרחים הידועים והמקובלים ביותר בארץ, בזכות תפוצתה הרחבה והצורה המיוחדת של פרחיה, ועליה דמויי הלב. פקעת אחת יכולה לשאת עשרות פרחים.
לעיתים קרובות היא צומחת בין סלעים, המסתירים אותה קמעה. מסיבה זו מואנשת הרקפת לעיתים קרובות בספרות ובאמנות, ומוצגת כצנועה וביישנית. לוין קיפניס כתב עליה את שיר הילדים הפופולרי "רקפת" ("מתחת לסלע צומחת לפלא רקפת נחמדת מאוד...").
מבצע חירם
רקע
בסוף יולי 1948 הכריזה מועצת הביטחון של האו"ם על הפסקת אש בין הכוחות הלוחמים בארץ ישראל (ההפוגה השנייה). ההפוגה השנייה, כמו זו שקדמה לה, נוצלה על ידי ישראל להמשך הגיוס ההמוני ולארגון הכוחות הלוחמים. ההפוגה שהופרה פעמים רבות באזורי הלחימה השונים נשמרה באופן יחסי בחזית הצפון על ידי הצבאות הסדירים, אך לא על ידי צבא ההצלה, שלמרות הפסקת האש המשיך להטריד את כוחות צה"ל בקווי המגע, את התחבורה ואת היישובים היהודים. מבחינה אסטרטגית, חזית הצפון הפכה למשנית, כאשר תשומת הלב המרכזית הופנתה לחזית המרכז ובעיקר לחזית הדרום.
באוקטובר 1948 עלה מחדש הצורך לפעולה צבאית בגליל, בעיקר בשל הרצון לסיים את המלחמה ולהסיר את הנטל הכלכלי והחברתי בהחזקת כ־100,000 מגויסים. נוסף לזה, עמד על הפרק חידושם של הדיונים המדיניים באו"ם ודוד בן-גוריון סבר שבדיונים אלו ייקבעו גבולותיה הסופיים של המדינה. במפקדת חזית הצפון הוכנה כבר באוגוסט 1948 תוכנית כוללת למקרה של חידוש הקרבות. הקטע שעסק בגליל כונה "חירם". ביצוע התוכנית נדחה מספר פעמים, לעיתים תוך החזרת הכוחות לאחר שכבר החלו לנוע.
למרות המתקפה, סירבו תחילה דוד בן-גוריון ויגאל ידין לאשר את המבצע הצבאי הכולל סמוך להכרזה על הפסקת האש בדרום, ואישרו רק התקפת נגד מוגבלת לכיבוש חוזר של המשלטים. מבצע יעל שנערך למוחרת נכשל, וחטיבת כרמלי ספגה אבדות קשות. בשבוע שנותר עד לתחילת המבצע התחממה גזרת הצפון, כוחות צבא ההצלה הטרידו ביריות את מנרה ואת נוסעי כביש ראש פינה-מטולה, וחטיבת גולני תקפה עמדות של צבא ההצלה באזור עמק בית נטופה. גם בתחום מערכי הכוחות חלו שינויים. חטיבה 9 הוחזרה מחזית הדרום לצפון, חטיבה 7 הועברה מהגליל המערבי לצפת, הצבא הסורי תיגבר את מערך ההגנה שלו ויחידות של צבא ההצלה עברו גם הן ממקום למקום.
הכוחות המשתתפים
כללית, נהנה צה"ל במבצע זה מיתרון מכריע, מה גם שהיזמה הייתה בידיו. לצבא ההצלה עמד היתרון של לחימה בקווים פנימיים, המקלים עליו להעתיק כוחות מגזרה לגזרה במהירות. יתרון נוסף של צבא ההצלה היה הצורך של צה"ל בכלל, וחזית הצפון בפרט, להקצות כוחות ותשומת לב מתמדת לקווי החזית מול צבאות ערב השונים. הדבר הכתיב השתתפות מינורית יחסית של חטיבות 'גולני' ו'כרמלי'.
צה"ל
במבצע השתתפו ארבע חטיבות של צה"ל, שתיים מהן במלואן, ושתיים בסד"כ חלקי: חטיבה 7, שמפקדה היה בן דונקלמן, כללה את גדוד 79 הממוכן (זחלמ"ים ומשוריינים), ושני גדודי רגלים, 71 ו־72. חטיבה 9, שמפקדה היה יצחק פונדק, כללה את גדוד 11 המסייע, הממונע והממוכן בחלקו (ג'יפים ומשוריינים), וגדודי הרגלים 91 ו-92. גדוד חי"ר נוסף, 93, כמעט שלא שותף במבצע. חטיבת גולני (חטיבה 1), בפיקוד נחום גולן, וחטיבת כרמלי (חטיבה 2), בפיקוד מקסים כהן, השתתפו במבצע שלא במלוא כוחן. בנוסף צורפו לחטיבה 7 ולחטיבה 9 פלוגה צ'רקסית ופלוגה דרוזית, בהתאמה. עיקר הפעילות, ובמיוחד כיבוש שטחי המפתח, הוטלו על חטיבות 7 ו־9, אשר היו משוחררות מהחזקת קטעי חזית. משימות חטיבות גולני וכרמלי נשאו בעיקרן אופי הגנתי כנגד הצבאות העיראקי והסורי, בהתאמה, וכן ביצעו אותן חטיבות פעולות הטעייה והסחה שונות, או התקפות מקומיות, כעזר למבצעים העיקריים. מספר גדודי חי"ם השתתפו אף הם במבצע, בין אם כחילות מצב, בין אם בפעולות הטעייה שונות, בין אם לצורך השתלטות על יעדים משניים. חיל האוויר סייע בריכוך היעדים לפני כיבושם. על המבצע פיקד משה כרמל, מפקד חזית הצפון.
הערבים
צבא ההצלה בצפון הארץ מנה כ-3,000 לוחמים בשלוש חטיבות מוקטנות. חטיבת הירמוכ הראשונה נערכה באזור סח'נין-מג'ד אל-כרום, כביש עכו-צפת (כביש 85 של ימינו), ודרומה עד בקעת בית נטופה. חטיבת הירמוכ השנייה נערכה באזור סעסע, ג'יש, הר מירון ומלכיה. חטיבת הירמוכ השלישית נערכה באזור תרשיחא. לכל אחת מן החטיבות היו מספר תותחים ומספר משוריינים. את ההפוגה השנייה ניצל צבא זה לצורך התארגנות, הבאת כוחות נוספים וביצור קווי הגנה בגליל בסיוע האוכלוסייה המקומית, בעיקר המוסלמית. כן סייעו ל'צבא ההצלה' כוחות ערביים מקומיים. בהמשך, הצטרף לקרבות גם גדוד סורי, כסיוע לצבא ההצלה.
תוכנית המבצע
מטרת המבצע הוגדרה: "להשמיד את האויב שבכיס הגליל המרכזי, להשתלט על הגליל כולו ולהציב קו הגנה בגבול הצפוני של הארץ". היה זה אחד המבצעים הגדולים והמורכבים במהלך מלחמת העצמאות בשל שילוב כוחות רבים שכללו יחידות חי"ר, יחידות ממונעות, וסיוע ארטילרי ואווירי. בגזרות מרוחקות זו מזו.
תוכנית המבצע כללה התקפה בשתי זרועות עיקריות. מהלכו העיקרי של המבצע נע כתנועת מלקחיים בו חטיבה 7 מתקדמת מצפת ותוקפת מכיוון מזרח עד לצומת סעסע, כאשר במקביל חטיבת עודד נעה מכיוון מערב גם היא לצומת סעסע (דרך תרשיחא וחרפיש). המפגש בין שתי החטיבות אמור היה להכריע בסופו של דבר את הקרב.
בהתאם, חטיבה 7 הוסעה בחשאי, ערב המבצע, לאזור צפת, וגדוד 72 אמור היה לתקוף ולכבוש את אזור מירון. כיבוש הכפר ופיצוץ הגשר הסמוך נועד לאבטח את עורפו של הכוח העיקרי של החטיבה, הגדוד המשוריין 79, בדרכו צפונה לכיבוש צפצאף וג'יש, ולמנוע זרימה אפשרית של תגבורות מאזור בקעת בית הכרם ובקעת סכנין. יעדו הסופי של הגדוד המשוריין היה צומת סעסע ומשטרת סעסע הסמוכה, הנמצאים מערבה משם.
חטיבת 'כרמלי' אמורה הייתה לבצע מספר התקפות הסחה בגזרתה, הגליל העליון המזרחי. חטיבת 'גולני' אמורה הייתה לפשוט על עילבון, למטרות ריתוק, הסחה והטעייה. בדומה, כוחות חי"ם ותותחנים אמורים היו לבצע ירי כבד ככל האפשר בגזרת סח'נין ומג'ד אל-כרום.
מהלך המבצע
מבצע חירם החל בלילה שבין 28 ל־29 באוקטובר 1948. המבצע נפתח בהרעשה ארטילרית ובהפצצה מן האוויר של הכפרים סעסע, תרשיחא וסוחמטה. באותו ערב הופצצו גם ג'יש וצפצאף ובהמשך המבצע גם מלכיה וכפרים נוספים. באותו לילה ערכה חטיבת 'גולני' פשיטה על עילבון, כוחות חי"ם ותותחנים פתחו באש בגזרתם, באזור סח'נין ומג'ד אל-כרום, וחטיבת 'כרמלי' פעלה באופן דומה באזור אצבע הגליל. כל אלה נעשו כדי למנוע מ'צבא ההצלה' לזהות את המאמצים העיקריים של צה"ל.
חטיבה 7
חטיבה 7 יצאה מכיוון צפת וגדוד 72 של החטיבה תקף בלילה את מירון. הניסיון הראשון נכשל, ורק לקראת בוקר בסיוע כח משוריין נכבש הכפר. הגשר הסמוך פוצץ על ידי מחלקה של 'כרמלי', על מנת למנוע תנועת תגבורות ערביות. מוקדם יותר באותו לילה כבש הכוח הצ'רקסי את קדיתא. גדוד 79 החל לנוע עוד בטרם הסתיימה ההשתלטות על מירון, ועשה דרכו לעבר צפצאף, אשר נכבשה בשחר 29 לחודש. בעוד חלק מן הגדוד נותר לטהר את צפצאף וסביבתה, כוח אחר של הגדוד, מחלקת זחל"מים, שתי מחלקות משוריינים, כיתת מרגמות 81 מ"מ וזחל"ם נושא תותח 20 מ"מ, נע אל ג'יש (גוש חלב). ההתנגדות בג'יש, ובעיקר בסביבתה הקרובה, הייתה קשה מן הצפוי, וכוח האויב במקום, הגדול מן ההערכות המוקדמות, כלל גם שני משוריינים. אלה האחרונים הושמדו על ידי תותח 20 מ"מ שנלווה לתוקפים. מחלקת חי"ר, שסיימה את טיהור צפצאף, נשלחה לאגוף את ג'יש ממזרח, ובהדרגה החלה ההתנגדות של המגינים להישבר. תוך כדי הקרב, חש למקום גדוד סורי, חלקו באוטובוסים, חלקו בכלי רכב אחרים, והוא הושמד עוד בטרם עמד על המתרחש. תגבורות ערביות קטנות יותר, שניסו להגיע למקום, נבלמו. בבוקר 30 באוקטובר נכבשה סעסע, היעד העיקרי של החטיבה ושל המבצע, כמעט ללא קרב. כיבוש צומת סעסע, שהיה צומת הדרכים החיוני ביותר בגליל ההררי, אכן הביא להחלטת צבא ההצלה על נסיגה לעבר לבנון. מסעסע המשיכה חטיבה 7 צפונה-מזרחה למלכיה, אותה כבשה ב־31 באוקטובר, וכוחות החטיבה אף חצו מעט את גבול הלבנון באזור עיטרון שמעט מערבה למלכיה.
ההתקפה הראשונה
חטיבה 9 נערכה אף היא בהסתר ככל האפשר, בטרם יצאה אל יעדיה. לשם כך נעזרה החטיבה בפעולות הסוואה והטעייה שונות. החטיבה יצאה ב־28 באוקטובר בשעת ערב מכיוון נהריה לעבר תרשיחא. גדוד 92 של החטיבה יצא מגעתון במטרה לכבוש את 'גבעת הסלעים', מוצב פלוגתי שנמצא כשני ק"מ מדרום לכביש (כיום כביש 89) וכשלושה ק"מ ממערב לעיירה, את 'גבעת העץ' שמדרום לו, את תל מרדה (כיום תל מרווה) ומשלט נוסף, נ"ג 521.7. הכוח תעה בדרכו, התקשה לנוע בצמחייה הסבוכה, ספג אש שגרמה לו כמה אבדות, ולבסוף נסוג מבלי שהסתער על מי מיעדיו. במקביל, גדוד 11 של החטיבה יצא מא-נהר (כיום נתיב השיירה), ופילס לו דרך, תחת אש, בכביש המוביל אל תרשיחא, אשר היה גדוש במכשולים. נסיגת גדוד 92 אילצה גם את גדוד 11 לסגת ב-09:00 בבוקר 29 לחודש, בטרם סיים את מלאכתו. כוחות הגדוד הגיעו עד אותה העת למרחק של כארבעה ק"מ מערבה לתרשיחא. נסיגת גדוד 92 גרמה בעקיפין גם לכישלון בינוח (ר' להלן). כיוון שכך, החליט מטה חזית הצפון להטיל את יהבו על המאמץ המזרחי (ר' למעלה). בהמשך להחלטה זו, נשלח גדוד 92, להוציא הפלוגה המסייעת, לתגבר את חטיבה 7, והספיק לשמש כחיל מצב בסעסע ובבירעם לאחר שנכבשו.
התקרית בכפר ינוח
כיבוש הכפר ינוח הוטל על הפלוגה הדרוזית תוך שיתוף פעולה עם תושבי הכפר הדרוזים. הפלוגה, אשר יצאה מעמקא (כיום עמקה), הצליחה לחדור לכפר ולהדוף את כוח המשמר המקומי בסיוע התושבים הדרוזים. אך לנוכח נסיגת חיילי חטיבה 9 מהמשלטים הסמוכים לתרשיחא חזר כוח המשמר לכפר ופתח בהתקפת נגד על הפלוגה הדרוזית שלא ידעה על פקודת הנסיגה. למרות הסיכומים המוקדמים הצטרפו הדרוזים המקומיים אל לוחמי צבא ההצלה. במהלך קרב הנסיגה הקשה נפלו 11 דרוזים מחיילי הפלוגה, וכן שני מפקדיה היהודים והרופא היהודי של הפלוגה. השאר נחלצו בסיוע ארטילרי. השתתפות הדרוזים בקרב הפכה בעיני צה"ל והדרוזים שנפגעו בקרב מקור לטענה על בגידתם של הדרוזים תושבי ינוח, ששינו את עמדתם בעקבות התקפת הנגד של "צבא ההצלה". משה כרמל תיאר את הקרב הזה כ"מקרה בגידה מפתיע ומזעזע". מאידך טענו אנשי הכפר שלא הבינו את המסר שהועבר אליהם.
ההתקפה השנייה
בלילה הבא תקפה חטיבה 9 שנית, זו הפעם גדוד 91, ובהצלחה, את המשלטים שממערב לתרשיחא. 'גבעת העץ' נכבשה לאחר התנגדות קלה, ושאר המשלטים נעזבו על ידי הערבים. הגדוד המשיך לעבר מעיליא והעיירה נכנעה לאחת הפלוגות של הגדוד. באותו זמן, בקירוב, תרשיחא נכנעה לפלוגה אחרת של אותו גדוד. בינתיים גדוד 11 המשיך בפריצת הכביש מן המקום בו עצר בהתקפה הקודמת. הכביש פונה עד השעה 08:00 בבוקר 30 באוקטובר. עד ערבו של אותו יום הגדוד עשה דרכו לסעסע לחבירה עם כוחות חטיבה 7, והשלים בכך את פעולת המלקחיים שהביאה לניתוק רובה של המובלעת הערבית בגליל מלבנון. כן כבש הגדוד את פסוטה, חורפיש, דיר אל-קאסי, סוחמאתא ועוד. גדוד 91 המשיך וכבש את תרביחא ואת איקרית. הפלוגה המסייעת של גדוד 92 (שלא צורפה לחטיבה 7) עשתה דרכה אל פקיעין ופגשה בדרכה כוח מ'גולני' שעלה מכיוון ראמה. ב-31 באוקטובר אחר הצהריים טיהרה חטיבה 9 את כל האזור שבין קיבוץ אילון לכפר סעסע. כך היה כביש הצפון כולו בידי צה"ל, מראש הנקרה במערב ועד מלכיה ומטולה במזרח.
לאחר עיכוב של 36 שעות נכבש גם הכפר ינוח.
חטיבת גולני
במהלך המבצע ערכה חטיבת גולני פעולות הטעיה וריתוק באזור עילבון. ההתקפה הראשונה בלילה שבין 28 ל־29 באוקטובר על עמדות צבא ההצלה בכפר נכשלה. רק בבוקר 30 באוקטובר נכבשה עילבון לאחר קרב קשה. יחידות החטיבה המשיכו צפונה וכבשו גם מע'אר, ראמה, כפר ענאן והגיעו עד פקיעין. זרוע אחרת של החטיבה חברה עם חטיבה 7 במירון.
חטיבת 'כרמלי'
במקביל לחטיבה 7 פעלה חטיבת 'כרמלי' שתפקידה המרכזי היה לבלום מתקפה סורית אפשרית באזור מנרה ומשגב עם. כן ערכה החטיבה, עם תחילת המבצע, מספר מבצעי הסחה והטעיה, כסיוע למאמץ העיקרי. בהמשך המבצע, כוחות החטיבה חצו את הגבול לכיוון לבנון, כבשו 14 כפרים לבנוניים והגיעו עד נהר הליטאני.
כוחות החי"ם
לאחר כישלון ההתקפה הראשונה של חטיבה 7, כוחות החי"ם שבגזרת מג'ד אל-כרום וסח'נין קיבלו הוראה להגביר את לחצם. אותם כוחות התקדמו לכיוון סח'נין ולאחר ניסיון התנגדות קצר, כבשו אותה עד בוקר 30 לחודש. גם מג'ד אל כרום נכנעה, וכוחות החי"ם המשיכו לכיוון דיר חנא וכפרים נוספים, אשר כולם נכנעו כמעט ללא התנגדות.
ערביי הגליל במבצע חירם
ב-29 באוקטובר, מספר התושבים שנמצא ב"כיס" שהוחזק בידי כוחותיו של קאוקג'י נאמד ב־50,000 עד 60,000 תושבים, כולל פליטים. מבצע חירם הביא ליציאה המונית של ערבים תושבי ה"כיס". רבים מהם נמלטו עוד לפני הגעת חיילי צה"ל לכפריהם. רבים יצאו כדי להתרחק מהקרבות, ושהו בערוצים, בפרדסים ובמערות בסביבת כפריהם, מתוך כוונה לשוב אחר כך, אולם ברוב המקרים יחידות של צה"ל חסמו את דרכם ולא אפשרו להם לחזור לבתיהם. היו גם תושבים שבחרו מרצון שלא לחזור לכפריהם, כדי לא לחיות תחת שלטון ישראלי. אחרים גורשו לאחר הכיבוש. כמחצית מתושבי ה"כיס" לפני המבצע, עברו ללבנון. רוב המוסלמים תושבי ה"כיס" ברחו ללבנון, בעוד שרוב הנוצרים וכמעט כל הדרוזים והצ'רקסים נשארו במקומם.
לאחר המבצע הורה משה כרמל ליצור רצועה של חמישה ק"מ מדרום לגבול עם לבנון, נקייה מתושבים וכפרים ערבים. ב־5 בנובמבר פונו תושבי הכפרים איקרית ובירעם תוך הבטחה שיוכלו בעתיד לשוב למקומם. כעבור כמה ימים, הוחלט לעצור את המשך פינוי הכפרים, אך לא להחזיר את אלו שכבר פונו.
במהלך המבצע אירעו מספר מקרים של מעשי טבח והתעללות בתושבים מקומיים.
לאחר כיבוש עילבון נרצחו 14 מתושביו על ידי החיילים כנקמה על כך שראשיהם של שני חיילים ישראלים שנהרגו בקרב נכרתו ונישאו בתהלוכה.
ב־1 בנובמבר 1948, לאחר כיבוש הכפר חולא הלבנוני, ריכזו חיילי חטיבת 'כרמלי' עשרות גברים ודחקו אותם לאחד הבתים. לאחר מכן ירו עליהם ופוצצו את הבית, בין 34 ל־58 גברים נהרגו. מפקד הפלוגה האחראי הועמד לדין ונשפט לשבע שנות מאסר, אולם בפועל לא נאסר.
התקבלו תלונות ועדויות על מעשי טבח ואכזריות נוספים גם בסאלחה, צפצאף, ג'יש, בירעם וסעסע. על פי הערכה, במבצע כולו נרצחו כמאתיים אזרחים ושבויים בכ־12 מקומות. למרות מספר חקירות שנוהלו באשר למקרים אחרונים אלה, לא הועמד לדין אף חייל בעקבותיהן.
ההיסטוריון בני מוריס מציין כי בדרך כלל כפרים שנלחמו נגד צה"ל במבצע חירם, התרוקנו מתושביהם, שלרוב נמלטו מתוך פחד מפני מעשי נקם, או שסירבו לחיות תחת שלטון ישראלי, ובחלק מן המקרים הם גורשו. לעומת זאת, תושבי כפרים שנכנעו ללא קרב, לא פחדו מנקמה של צה"ל ולכן גם לא ברחו, והורשו בדרך כלל להישאר. בדרך כלל, כפרים שהיו ברובם מוסלמים, נטו להשיב מלחמה ולסייע לצבא השחרור הערבי בפיקודו של קאוקג'י. לעומתם, רוב הכפריים הנוצרים נטו להיכנע ללא קרב ונמנעו ממתן סיוע ליחידותיו של קאוקג'י. מספר כפרים שאוכלוסייתם מעורבת, גילו התנגדות. באלה נשארו רוב הנוצרים ואילו המוסלמים נמלטו או הוברחו. הכפריים הדרוזים והצ'רקסים לא גילו שום התנגדות לצה"ל.
סיום המבצע ותוצאותיו
לצה"ל היו 23 הרוגים, רובם בעת ניסיון כיבוש ינוח, וכן כ-60 פצועים. אבדות הערבים היו כ-400 לוחמים שנהרגו (כמחציתם, ככל הנראה, אנשי הגדוד הסורי), כ-500 פצועים וכ-550 שבויים. למרות ההצלחות הקרקעיות של המבצע, 'צבא ההצלה' לא הושמד וברובו הצליח לברוח ללבנון. קאוקג'י ניצל דרך צלבנית עתיקה שעברה בין מעיליא, סוחמתא (ליד צוריאל), דיר אל קאסי (כיום אלקוש) ומעבר לכביש הצפון, לכפר רמיש בלבנון. בדרך זו, שצה"ל בושש לחסום, ואשר, אם כי ידע על חלקה, לא שיער שהיא עבירה לכלי רכב, הוא הצליח להוציא את רוב צבאו עם חלק מן התותחים שלו. דרך זו כונתה אחר כך "דרך קאוקג'י". בכל זאת, 'צבא ההצלה' פסק למעשה להיות כוח לוחם משמעותי. כללית, מבצע זה סיים למעשה את מלחמת העצמאות בצפון.
במהלך הסכמי שביתת הנשק עם לבנון ועם סוריה, ישראל ניסתה להשתמש בכפרים הלבנוניים שכבשה 'כרמלי', כקלף מיקוח, אך ללא הועיל. בסופו של דבר, כפרים אלה פונו ללא תנאי.
ולרי חלילוב
ולרי מיכאילוביץ' חלילוב (ברוסית: Валерий Михайлович Халилов; 30 בינואר 1952 – 25 בדצמבר 2016) היה מנצח תזמורת צבאית ומלחין רוסי יליד אוזבקיסטן. חלילוב, שהיה לוטננט גנרל בצבא רוסיה, ניצח פעמים אחדות על התזמורת במצעד יום הניצחון המתקיים מדי שנה בכיכר האדומה במוסקבה.
ילדות, נעורים ולימודים
חלילוב נולד במשפחה שהתפרסמה במספר מנצחי התזמורות הצבאיות שהוציאה. הוא נולד בעיר תרמז שבאוזבקיסטן. בגיל ארבע החל לחבר מוזיקה משלו. כמי שיועד לקריירה של קצין צבא, החל את לימודיו בבית הספר למוזיקאים צבאיים במוסקבה בגיל 11 ומשנת 1970 עד 1975 למד ניצוח אצל פרופסור אליאבדין בקונסרבטוריון הממלכתי ע"ש צ'ייקובסקי במוסקבה.
קריירה
חלילוב המשיך את דרכו בתזמורת ועלה בדרגות עד להיותו, בשנת 2002, למנצח הראשי ולמנהל המוזיקלי הבכיר של שירות התזמורות הצבאיות של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. בתפקידו זה הופיע לראשונה בטלוויזיה הארצית במצעד יום הניצחון של 2003. במאי 2015 התמנה חלילוב לחבר בוועד הנאמנים של האקדמיה לחגיגות תרבות.
בתפקידו זה, ארגן חלילוב הרבה אירועי תיאטרון חגיגיים במוסקבה, שאליהם הוזמנו תזמורות כלי נשיפה ממתכת מרוסיה לצד קבוצות רבות מארצות שונות. בין אירועים אלה היו פסטיבלי מוזיקה צבאית מרחבי העולם, "The Kremlin Zorya" ו-"Spasskaya Tower". הוא יצא למסע הופעות עם התזמורות הראשונות במעלה של צבא רוסיה לאוסטריה, שוודיה, ארצות הברית, גרמניה, הונגריה, קוריאה הצפונית, מונגוליה, פולין, פינלנד, צרפת, שווייץ ובלגיה.
נוסף לקריירת הניצוח שלו, היה חלילוב גם מלחין מוכשר, שכתב יצירות רבות לתזמורת כלי נשיפה ממתכת, בהם "אדג'ו" ו"אלגיה", שירי לכת כגון "קאדט", "נעורים", "רינדה" ו"אולאן", וכן רומנסות ושירים. בכמה משירי הלכת והשירים החדשים שחיבר השתמש במצעדי יום הניצחון שעליהם ניצח. במהלך הקריירה שלו זכה במספר רב של פרסים, בהם אות מסדר הכבוד, אות מסדר השירות למולדת בצבא ברית המועצות, דרגה 3; מדליה להצטיינות צבאית, דרגה 1; ותואר אמן העם של רוסיה.
חלילוב פרש משירות פעיל בניצוח ב-22 באוגוסט 2016 ובהופעתו האחרונה החשובה עם תזמורת המשמר ניצח על השיר המפורסם ממלחמת האזרחים ברוסיה, "צבא לבן ברון שחור" בכיכר האדומה במוסקבה. החליף אותו בתפקידו כמנצח הראשי של תזמורת המשמר המוסקבאית סא"ל טימופיי מאיאקין, זוכה פרס האמן המצטיין של רוסיה.
חלילוב נהרג בהתרסקות מטוס טופולב Tu-154 של משרד ההגנה הרוסי, שנפל אל הים השחור סמוך לסוצ'י ב-25 בדצמבר 2016. בעת מותו היה המנצח הראשי של אנסמבל אלכסנדרוב והיה אמור לנצח על מקהלת האנסמבל לפני הכוחות הרוסים המוצבים בסוריה, כחלק מחגיגות השנה החדשה.
ירוחם גורליק
הרב ירוחם גורליק (תרע"א, 1911 - ג' בתשרי תשמ"ג, 20 בספטמבר 1982) היה ראש ישיבה ליטאי-אמריקאי. כיהן כראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן שליד ישיבה יוניברסיטי.
ביוגרפיה
נולד בסלוצק לרבי אברהם משה, רבן של מספר עיירות בפולין. אמו רבקה מרים הייתה בתו של רבי ירוחם, רבה של דוברוב שכונה "ר' ירוחם חריף", ומקורבו של רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, ה"בית הלוי".
בשנת תרפ"ז משפחתו היגרה לארצות הברית אך הוא נשאר בליטא ולמד בישיבת לומז'ה, ולאחר מכן למד 10 שנים בישיבת ראדין. לאחר מכן למד שנים בבריסק אצל רבי יצחק זאב סולובייצ'יק. בשנת תרצ"ח נישא לבתו של ר' שמואל יהודה בלקיס, מראשי הקהילה בבריסק.
בפרוץ המלחמה, נמלט לווילנה, שם המשיך ללמוד אצל הרב מבריסק. נמלט מווילנה ליפן והגיע לארצות הברית בחורף תש"ב.
בבואו לאמריקה מונה לר"מ במתיבתא תפארת ירושלים בניו יורק, ועסק בפעולות ההצלה של יהודי מזרח אירופה. כשנה לאחר מכן, מונה לראש ישיבה בישיבה יוניברסיטי, וכיהן בתפקיד זה כארבעים שנה.
כמו כן הקים את ישיבת זיכרון משה ברובע הברונקס (ובהמשך בסאוט פלסבורג), בית ספר בית יעקב, "בית מרים" בהברונקס ו"ישיבה למצוינים" בסאוט פלסבורג.
משפחה
מבניו:
גיסו היה הרב יהודה אלטוסקי רב בקווינס ואביו של הרב חיים דוב אלטוסקי.
AltaVista
AltaVista (אלטה ויסטה) היה מנוע חיפוש פופולרי במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 שנרכש בהמשך על ידי חברת יאהו!. AltaVista היה בשיאו אחד ממנועי החיפוש הפופולריים ביותר באינטרנט, אך הפופולריות שלו ירדה לאחר שמנוע החיפוש גוגל הפך למנוע החיפוש הפופולרי ביותר. הוא הפסיק לפעול ב-2011.
היסטוריה
מנוע החיפוש AltaVista נוצר על ידי חוקרים במעבדות המחקר של חברת Digital Equipment Corporation בפאלו אלטו שבקליפורניה על ידי צוות מצומצם של מדענים שניסו לפתח שירות מהיר לחיפוש מידע ברשת על בסיס רעיון שהגה פול פלהרטי (נפטר ב-16 במאי 2006).
מנוע החיפוש הושק ב-15 בדצמבר 1995 בכתובת altavista.digital.com. השם "אלטה ויסטה" נבחר הן מפני שהחברה הייתה ממוקמת בפאלו אלטו והן משום שהמשמעות של השם היא "מבט מלמעלה" או "מבט גבוה", אשר ממחיש את המהירות יוצאת הדופן של מנוע החיפוש. בעת ההשקה, השירות הכיל שתי תכונות חדשניות שלא היו קיימות אצל מנועי החיפוש האחרים באותה העת: מנוע החיפוש של AltaVista היה מהיר במיוחד, והתבסס על מידע שנאגר על ידי זחלן רשת אשר עבר על כמות רבה בהרבה של דפי אינטרנט מכפי שרבים האמינו שהייתה קיימת באותה העת ב-World Wide Web, וכמו כן מנוע החיפוש פעל על גבי חומרה מתקדמת ויעילה במיוחד.
סימן היכר בולט של AltaVista היה הממשק המינימליסטי של האתר לעומת מנועי החיפוש האחרים של אותה התקופה, תכונה אשר אבדה כאשר האתר הוסב בהמשך לפורטל. AltaVista היה למעשה מנוע החיפוש הרב לשוני הראשון באינטרנט. הוא היה גם מנוע החיפוש הגדול הראשון שתמך בשפות שאינן משתמשות באלפבית הלטיני, כגון יפנית וסינית. בהמשך שינתה AltaVista את האתר כך שהוא יציג פורטלים מקומיים עבור המשתמשים השונים ברחבי העולם (בדומה לאופן שבו מנוע החיפוש גוגל החל לפעול כמה שנים לאחר הקמתו).
AltaVista זכתה להצלחה מיידית ועד מהרה הפך האתר פופולרי אף יותר ממנועי החיפוש המובילים באותה העת, Lycos ו-Excite - התנועה באתר גדלה בהתמדה מ-300,000 כניסות ביום הראשון למעל ל-80 מיליון כניסות כשנתיים לאחר מכן.
בהמשך החברה השיקה את השירות Babelfish אשר היה למעשה שירות תרגום מכונה הראשון באינטרנט שיכול היה לתרגם מילים, משפטים או אתרי אינטרנט שלמים בין השפות אנגלית, ספרדית, צרפתית, גרמנית, פורטוגזית, איטלקית ורוסית. האתר Babelfish היה עדיין אחד הכלים הפופולריים לתרגום טקסט באינטרנט, גם לאחר סגירת AltaVista.
AltaVista היה מנוע החיפוש הראשון שאפשר לחפש משפטים באמצעות מירכאות. AltaVista דורג בתור מנוע החיפוש הגדול ביותר בשנים 1995, 1997 ו-1999. כאשר הופסקה פעילותו בשנת 2011, האינדקס שלו התבסס על מעל למיליארד כתובות אינטרנט.
ב-1996 הפך AltaVista לספק בלעדי של תוצאות החיפוש של אתר Yahoo!. ב-1998 נמכרה החברה שפיתחה את האתר, DEC, ל-Compaq, ובשנת 1999 השיקה Compaq את AltaVista מחדש בתור פורטל אינטרנט ללא מנוע חיפוש. ביוני 1999 שילמה Compaq 3.3 מיליון דולרים עבור שם הדומיין altavista.com. אף על פי כן היא המשיכה לאבד נתח שוק, במיוחד לגוגל. היא הונפקה לאחר מכן כחברה עצמאית.
בפברואר 2003 נרכשה AltaVista על ידי חברת Overture Services. בשלב זה ננטש הניסיון הכושל להפוך את האתר לפורטל ואתר האינטרנט חזר שוב לספק את מנוע החיפוש. במרץ 2004 נרכשה חברת Overture Services בעצמה על ידי יאהו!.
במאי 2011 סגרה חברת יאהו! את פעילות האתר, אך הוא המשיך לפעול לזמן מה כשהחיפוש שלו התבסס לחלוטין על תוצאות מנוע החיפוש של יאהו!. אחר כך החלה הכתובת מפנה אל אתר יאהו!.
שלמה הלל בלונדהיים
שלמה הלל בלונדהיים (י"ב בניסן ה'תרע"ח - ט"ו בניסן ה'תשע"ח ; 25 במרץ 1918 - 31 במרץ 2018) היה רופא בכיר וחוקר בתחום המטבוליזם. מראשוני חוקרי המטבוליזם בישראל ומחלוצי המחקר בהשמנה. בלונדהיים הקים בבית חולים הדסה את המרפאה, המעבדה, והיחידה המטבולית הראשונות בישראל.
קורות חיים
בלונדהיים נולד בשנת 1918 בבולטימור שבארצות הברית למשפחה יהודית גרמנית ותיקה. אמו, רוז ג'יין, הייתה מורה בבתי ספר ציבוריים בניו יורק ונמנתה על הגרעין המייסד של ארגון נשות הדסה. אביו, דוד שמעון בלונדהיים, שהיה פרופסור לפילולוגיה של השפות הרומאניות באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, היה ממניחי היסוד למדעי היהדות בארצות הברית ואחד ממקימי התנועה הציונית שם.
בלונדהיים התחנך בניו יורק, ולמד רפואה באוניברסיטת קורנל. לאחר שסיים את לימודיו בהצטיינות, שרת במלחמת העולם השנייה כרופא בצבא ארצות הברית. הוא השתתף בפלישה לצרפת, בקרבות ביערות הארדנים ובכיבוש גרמניה, זכה לעיטור "כוכב הארד" על תפקודו במלחמה והשתחרר בדרגת סרן.
המפגש עם שארית הפליטה באירופה וסיועו לפעולות "ההגנה" שם תרמו להחלטתו לעלות לירושלים, עיר שהתגורר בה במשך שנה כילד. לאחר נישואיו לסירל אפלטון (לימים ד"ר לאנטומולוגיה באוניברסיטה העברית, 1926-1989) עלה בשנת 1951 לישראל. הוא הצטרף כרופא בכיר לסגל המחלקה הפנימית בבית החולים הדסה, ושימש כמרצה לרפואה החל מהמחזור הראשון של בית הספר לרפואה של הדסה והאוניברסיטה העברית, והוסמך כמומחה בכימיה קלינית במאי 1961. להלל וסירל נולדו ארבעה ילדים: דוד, פרופ', קרדיולוג בכיר, דבי, עובדת סוציאלית, מנחם, פרופ' לתקשורת ולהיסטוריה באוניברסיטה העברית, ודני, יועץ ארגוני.
הישגים מקצועיים
בלונדהיים ייסד בשנת 1951 את היחידה המטבולית הראשונה בארץ בבי"ח הדסה, ולצידה את המרפאה המטבולית והמעבדה המטבולית, וניהל אותן שנים רבות. הוא פיתח שיטה לזיהוי השלב שבו צהבת הילוד הופכת למסוכנת וכן שיטה יעילה ופשוטה לאבחנה מבדלת בין הפרשת המוגלובין למיוגלובין בשתן. הוא גם היה חלוץ בתחום המחקר והטיפול בהשמנת יתר (obesity) ופתח במסגרת המרפאה המטבולית מטבח דיאטטי לשירות מטופלי-חוץ. כרופא, היה בלונדהיים מהחלוצים בישראל שדגלו בגישה ממוקדת-החולה (patient oriented medicine) המקובלת היום ברפואה המערבית. בלונדהיים היה רופאם של אחדים ממנהיגי המדינה בשנות ה-60 וה-70.
במהלך שנות ה-50 התנדב לשליחות חשאית מטעם המדינה למרוקו במטרה לנסות ולהתמודד עם מגפות שפשטו במחנות העולים. הוא הצליח לאבחן שלמגפת טיפוס הבטן נוספה גם מגפת (אפידמית) מלריה שהצריכה מתן תרופות ספציפיות למחלה זו. הוא גם איתר את מקור המגפה ובכך ניצלו רבים מהעולים.
פעילות קהילתית
בלונדהיים היה פעיל גם בתחום החברתי-קהילתי. יחד עם הרב יחיאל גורדון, משה ברין ואחרים הוא הקים את בית הכנסת "יבנה" בירושלים, שהחל דרכו במניין "בית הלל" ועבר לבניין המתיבתא הספרדית ברח' ז'בוטינסקי ולמועדון העולה. כמה שנים לאחר מכן הביא בלונדהיים לאיחוד של בית הכנסת "יבנה" עם בית הכנסת הוותיק של שכונת טלביה (קוממיות) ברח' חובבי ציון. בית הכנסת המאוחד נקרא "הצבי ישראל" (על שם חללי שיירת הל"ה והשכונה), ובלונדהיים נבחר ליו"ר ועד בית הכנסת. בית כנסת זה היה הראשון בירושלים שנבנה מראש כנגיש לנכים.
פרסים
על פעילותו רבת השנים לטובת העיר ירושלים הוענק לבלונדהיים אות יקיר ירושלים בשנת תשע"ב (2012).
פרץ חן
הרב פרץ חן (ה'תקנ"ז, 1797 – כ"ו באייר ה'תרמ"ג, יוני 1883; מוכר בחב"ד בכינוי "פרץ חן הגדול" מאחר שרבים מצאצאיו נקראו על שמו – שיקל להבדילו מהם) היה רב הערים בישנקוביץ, נוול וצ'רניגוב. מחשובי רבני חב"ד במאה ה-19. היה מהגורמים למינויים של ה"צמח צדק" והמהר"ש מליובאוויטש, וכן היה החברותא בלימוד של האדמו"ר המהר"ש.
קורות חייו
נולד בשנת 1797 בעיר סמיליאן שברוסיה לאלחנן חן, מבני משפחת חן מקטלוניה, שהתקרב לחסידות חב"ד על ידי האדמו"ר הזקן. בילדותו ביקר מספר פעמים אצל האדמו"ר הזקן. בשנת ה'תקע"ג (1813) נפטר רבו, והוא נהיה לחסידו של בנו, האדמו"ר האמצעי. בשנת ה'תקפ"ג (1823) מונה לרב העיר בישנקוביץ בהשתדלות רבו, רבי דובער. רעייתו בזיווג שני הייתה מרים לבית משפחת יפה. בט' בכסלו ה'תקפ"ח נפטר האדמו"ר האמצעי ורבי פרץ פעל להתמנות חתנו, רבי מנחם מנדל כאדמו"ר.
בשנת ה'תר"ח (1848) עבר להיות רב העיר נוול, ובשנת ה'תרכ"ו (1866) פעלו אנשי העיר דווינסק שיתמנה לרב עירם - אך הצמח צדק שלחו לשמש רב העיר צ'רניהיב. באותה שנה בי"ג בניסן נפטר רבו הצמח צדק, ורבי פרץ נתמנה לחבר בית-דין שחילק את ירושתו בין בניו. הוא קיבל עליו את מרותו של בנו רבי שמואל.
בי"ג בתשרי ה'תרמ"ג (1883) נפטר גם המהר"ש, רבי פרץ ראה בהתמנות בנו הרש"ב, ואת בנו, שלימים נתמנה לאדמו"ר הריי"צ - ראה בהיותו פעוט בעריסתו. אשר על כן רבי פרץ הוא אדם שראה את המספר הרב ביותר של אדמו"רי חב"ד (את כולם, מלבד האחרון). הוא נפטר באותה שנה בכ"ו באייר בגיל 86. בנו הרב דוד צבי מילא את מקומו ברבנות העיר צ'רניהיב.
מלון עץ הזית
מלון עץ הזית הוא מלון בירושלים המעוצב בקונספט של עץ זית.
היסטוריה
מלון עץ הזית הוקם ב-1999 לקראת שנת המילניום ויועד בעיקרו לשרת את אוכלוסיית הצליינים המגיעה לישראל. המלון ממוקם בשטח שהיה שטח הפקר עד 1967, קו התפר בין מדינת ישראל ובין הממלכה הירדנית. לצידו הוקמו שני בתי מלון נוספים המשרתים גם הם בעיקר את התיירות הצליינית.
בית המלון מעוצב סביב רעיון עץ הזית ומרכיבים אופייניים לבנייה בירושלים. על עיצוב הפנים הופקדה מעצבת הפנים ריקי גדרון ויחד איתה עבדו על פרטים שונים במלון אמנים ישראלים ומהעולם.
אוליבר ונדל הולמס האב
אוֹלִיבֶר וֶנְדֶל הוֹלְמְס האב (באנגלית: .Oliver Wendel Holmes, Sr; 29 באוגוסט 1809 – 7 באוקטובר 1894) היה רופא, משורר, פרופסור, מרצה וסופר אמריקאי. הוא השתייך לקבוצת "משוררי האח המבוערת" (Fireside Poets), ונחשב על ידי עמיתיו לאחד מטובי המשוררים והסופרים במאה ה-19. ספרי הפרוזה המפורסמים ביותר שלו הם אלו מסדרת "שולחן ארוחת הבוקר", שהראשון בהם ראה אור ב-1858 בשם "The Autocrat of the Breakfast-Table". הוא ידוע גם בשל הרפורמות החשובות שהנהיג בתחום הרפואה.
חייו
הולמס נולד בקיימברידג', מסצ'וסטס, ולמד באקדמיית פיליפס ובהרווארד קולג'. לאחר סיום לימודיו בהרווארד ב-1829 החל לומד משפטים, אך חזר לאחר זמן קצר למקצוע הרפואה. הוא החל בכתיבת שירה בגיל צעיר; אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר, "אולד איירונסיידס", ראתה אור ב-1830 והשפיעה על קבלת ההחלטה לשמר ולא לגרוט את פריגטת המפרשים הנודעת "קונסטיטושן" של הצי האמריקני. ב-1836, לאחר שהתמחה בבתי ספר יוקרתיים לרפואה בפריז, קיבל הולמס את תואר הדוקטור מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. הוא לימד בבית הספר לרפואה של דרטמות' קולג' ואחר כך שב להרווארד, שם שימש לזמן מה בתפקיד דיקן. במהלך שנות הקריירה הארוכות שלו תמך ברפורמות שונות בתחום הרפואה, ובין היתר נתפרסם כמי שהעלה את ההנחה השנויה במחלוקת שרופאים יכולים להעביר את קדחת הלידה מחולה לחולה. הולמס פרש מהרווארד ב-1882 והמשיך בכתיבת שירה, סיפורים ומסות עד מותו ב-1894. בשנת 1847 הוא תמך בקבלת האריוט האנט ללימודי הרפואה, אך בסוף הדבר לא צלח.
הולמס השתייך לאליטה הספרותית של בוסטון, שכללה חברים כמו ראלף וולדו אמרסון, הנרי וודסוורת' לונגפלו וג'יימס ראסל לואל, והטביע חותם בל יימחה על עולם הספרות של המאה ה-19. רבות מיצירותיו נתפרסמו בירחון The Atlantic, כתב-עת שאת שמו הוא עצמו בחר. הוא קיבל תוארי כבוד רבים מאוניברסיטאות ברחבי העולם בשל הישגיו הספרותיים כמו גם בתחומים אחרים. הולמס מתאר לעיתים קרובות ביצירותיו את סביבת מגוריו בבוסטון בנימה הומוריסטית או מעוררת מחלוקת. אחדים מחיבוריו בתחום הרפואה, ובמיוחד המסה שפרסם ב-1843 ועוסקת בהידבקות בקדחת הלידה, נחשבים לחדשניים לתקופתם. לעיתים מזומנות נתבקש לכתוב שירים או פואמות לכבוד אירועים, רבים מהם בהרווארד. הולמס תרם גם לתפוצתם של מונחים אחדים, כמו "הבְּרַהְמִינִים של בוסטון" ו"אנסתזיה" (הרדמה).
סטיוארט ליטל
סטיוארט ליטל (באנגלית: Stuart Little) הוא סרט קומדיה משנת 1999 של סרטי קולומביה המשלב אנימציה ממוחשבת עם לייב אקשן, אשר מבוסס על ספר בעל אותו שם מאת אלוין ברוקס וייט. הסרט בוים על ידי רוב מינקוף.
תקציר העלילה
אלינור ליטל (ג'ינה דייוויס), פרדריק ליטל (יו לורי) ובנם ג'ורג' (ג'ונתן ליפניקי) הלכו לאמץ ילד. בזמן שג'ורג' הלך לבית הספר, נכנסו פרדריק ואלינור לבית היתומים על מנת לאמץ ילד, שם הם התאהבו בעכבר קטן ואנושי בשם סטיוארט (מייקל ג'יי פוקס) בעקבות זאת הם החליטו לאמץ את סטיוארט ולהביא אותו לביתם. אולם כאשר ג'ורג' ראה את סטיוארט הוא לא האמין שאחיו הקטן הוא עכבר, וחתול הבית סנובל לא האמין שהאדון שלו הוא עכבר. למרות תשומת הלב הרבה של פרדריק ואלינור, סטיוארט הרגיש שהוא זר במשפחת ליטל, במיוחד כאשר המשפחה מביאה לו מתנות, ג'ורג' הצהיר בפני כולם שסטיוארט הוא בסך הכל עכבר. כאשר סטיוארט מספר על רגשותיו ועל הבדידות שלו להוריו, הם בקשו מגברת קיפר, מנהלת בית היתומים, לעשות מחקר על המשפחה הביולוגית של סטיוארט.
לאחר שנכנס בטעות לחדר של ג'ורג' במרתף, סטיוארט התיידד סוף סוף עם ג'ורג' ועזר לו לבנות את השלט של הסירה שלו "הצרעה" בשביל מרוץ הסירות השנתי אשר יערך בסנטרל פארק. אולם כאשר מונטי, חתול רחוב וחברו של סנובול, בא לביקור ומצא את סטיוארט, התחילו החתולים לרדוף אחרי סטיוארט ללא הצלחה. לאחר מכן מונטי לקח את סנובל אל הרחוב כדי לפגוש את המנהיג סמוקי, חתול מאפיונר, ויחד הם מתכננים תוכנית לחסל את סטיוארט.
סטיוארט וג'ורג' סיימו את "הצרעה" בזמן למירוץ הסירות השנתי, אולם ביום המירוץ השלט של הסירה נשבר תודות ליריב של ג'ורג'. בעקבות זאת סטיוארט השיט את "הצרעה" בעצמו וניהל תחרות עם הסירה של אנטון, היריב של ג'ורג', מאחר שכל שאר הסירות נפסלו. סטיוארט ניצח יחד עם "הצרעה" והוא גם זכה בכבוד של ג'ורג' עם כל המשפחה. אולם בזמן המסיבה, הגיעו שני עכברים, רג'ינלד וקאמיל סטאוס אשר טענו שהם ההורים האמיתיים של סטיוארט. בעקבות זאת סטיוארט נפרד ממשפחת ליטל וג'ורג' נתן לו במתנה את מכונית הצעצוע שלו. כעבור כמה ימים, גברת קיפר הגיעה וסיפרה למשפחת ליטל שהוריו האמיתיים של סטיוארט נהרגו לפני שנים רבות עקב תאונה בסופרמרקט. כאשר הבינו שבנם נחטף משפחת ליטל תלו שלטים ברחבי העיר כדי למצוא את בנם האבוד.
בינתיים, סנובל פגש את סמוקי ואת חתולי הרחוב, וסיפר להם כי סטיוארט נשאר אצל הזוג סטאוס לפי תוכניתם, אולם הזוג סטאוס סיפרו לסטיוארט את האמת ואמרו לו שחתולי הרחוב בעקבותיו ושעליו לברוח. בעקבות זאת סמוקי החליט לחסל את סטיוארט סופית. כשחזר הביתה, ראה סטיוארט את סנובל, וסנובל שיקר לו ואמר שמשפחתו לא רוצה לראות אותו יותר בעקבות תמונת הפרצוף של סטיוארט שגזורה מהתמונה המשפחתית בשביל השלטים. סטיוארט היה נורא עצוב ועזב וסנובל הבין שהוא היה אנוכי.
בסנטרל פארק, חתולי הרחוב לכדו את סטיוארט והביאו את סנובל בשביל הצייד. סנובל החליט להגן על סטיוארט מפני החתולים וסיפר לסטיוארט שהוא שיקר לו ושמשפחתו אוהבת אותו. סנובל אמר לסמוקי ולחתולי הרחוב לעזוב את סטיוארט לנפשו. אולם סמוקי וחתולי הרחוב לא התרשמו במיוחד והחליטו ללכוד את שניהם, ובעזרת ענף רועד הצליח סנובל לנצח את חתולי הרחוב ולהפיל אותם למים, ובזמן שסמוקי עמד לחסל אותם, הפיל סטיוארט את סמוקי למים ולאחר מכן סמוקי נרדף על ידי כלב.
פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי בסדרת דרמה
זוהי רשימת הזוכים והמועמדים בפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי בסדרת דרמה. החל מטקס פרסי האמי לבידור בפריים טיים ה-18, שחקנים מובילים בסדרות דרמה התחרו בקטגוריה.
אגמון הסופרלנד
אגמון הסופרלנד (המכונה גם "אגם הסופרלנד" או "אגמון ראשון לציון") הוא אגם בחולות ראשון לציון, ליד פארק השעשועים סופרלנד ומתחם הקולנוע יס פלאנט.
היסטוריה
האגם נוצר ליד הסופרלנד בחורף 1992 עקב גשמים חזקים וחפירות באזור. האגם מתוחזק על ידי "מניב" - תאגיד המים של ראשון לציון וקולט מי נגר מראשון לציון, חולון ובת ים. קיבולת האגם היא 500 אלף קוב מים ונמצאות בו משאבות שמעבירות מים לאגם הנקיק כדי למנוע מהאגם לעלות על גדותיו ולהציף את השטחים שמסביב. במהלך הסופה במזרח התיכון (2013) הוצף האגם במי גשמים רבים והיה חשש שהמשאבות לא יעמדו בקצב ניקוז המים. לכן הוחלט לחפור תעלה שתנקז את המים לאגם מלאכותי זמני מצפון לאגם, בחולות שליד יס פלאנט.
האגם מהווה אתר צפרות וטבע עירוני. הוא גודר ומהווה מקום מפלט לעופות מים, ציפורים וחרקים רבים. באגם עצמו יש דגים שונים בהם אמנונים ושפמנונים אך הדיג בו אסור. באתר מגוון ביולוגי רב ובחורף ובאביב יש בו פריחה מרובה.
הכניסה למי האגם, השחייה בו והשתייה ממנו אסורה. כיום רק הגדה המערבית של האגם פתוחה למבקרים, והיא מובילה משער הלייב פארק עד למתחם היס פלאנט. בגדה הצפונית, ליד מתחם הפלאנט נבנתה "טיילת צפה", שעוברת מעל האגם ומאפשרת צפייה בעופות שבו. שאר האגם מגודר.
על גדתו המזרחית של האגם נמצא מתקן הרחיפה Flybox שהוא מנהרת רוח סגורה המאפשרת ריחוף באוויר בחוויה של צניחה חפשית.
בעתיד מתוכנן לקום במתחם פארק עירוני ומרכז בילוי ונופש מטרופוליטני.
בשנת 2019 פורסם כי עיריית ראשון לציון בוחנת את האפשרות לייבש את האגמון, זאת בשל העלויות הגבוהות שהוא צורך מדי שנה.
במהלך חודש מאי 2023 הודיעה עיריית ראשון לציון על מבצע מיוחד להצלת האגם, לאחר שצמח יקינתון המים (איכהורניה) התפרס כמעט על כולו.
משתנה לא-סדיר איטי
כוכב משתנה לא-סדיר איטי (באנגלית: Slow irregular variable) הוא כוכב משתנה שלא זוהתה מחזוריות של השינויים בבהירות נראיתו והשינויים הם איטיים. כוכבים מסוג זה הם כמעט תמיד ענקים אדומים וכתומים או על-ענקים אדומים וכתומים מסיווג ספקטרלי K, M, S או-C. על פי הקטלוג הכללי לכוכבים משתנים, כוכבים אלו מסווגים כ-LB עבור ענקים ו-LC עבור על-ענקים עם השתנות מסדר גודל של דרגת בהירות אחת. כיוון שההשתנות איטית ודרוש זמן רב על מנת לזהות מחזוריות או לשלול אותה, כוכבים משתנים רבים שלא זוהתה מחזוריות בבהירותם מסווגים כ-L בהנחה שבעתיד הם יסווגו כמשתנים סדירים למחצה אם תמצא מחזוריות או כ-LB או כ-LC אם לא. משתנים סדירים למחצה רבים מציגים למעשה שני מחזורי השתנות או יותר בו זמנית, ובכך יוצרים דפוס השתנות מורכב מאוד וקשה לזיהוי וייתכן שחלק משמעותי מהכוכבים שמסווגים כיום כמשתנים לא-סדירים איטיים הם למעשה משתנים סדירים למחצה עם מספר מחזורי השתנות. ניתוח של תצפיות לאורך זמן שנעשה ב-2009 על 23 כוכבים שסווגו כמשתנים לא-סדירים איטיים מסוג L, העלה שכשני שלישים מהם מראים מחזוריות מסוימת של שינויי הבהירות וחלקם הם בפרוש משתנים סדירים למחצה.
אלפונסו השני, מלך אראגון
ביוגרפיה
אלפונסו השני נולד ב-25 במרץ 1157 בווסקה, לרמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה ופרונלה, מלכת אראגון, בתו של רמירו השני, מלך אראגון.
במשך רוב תקופת שלטונו, היה אלפונסו בברית עם אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה, וביחד לחמו כנגד המוסלמים בדרום ספרד. כמו כן חתם אלפונסו על הסכם עם סנצ'ו השישי, מלך נווארה, על קביעת הגבול בין המדינות.
אלפונסו הרחיב את שליטתו בפרובאנס ובלנגדוק, ובכך פיתח את הסחר בין המדינות.
ב-25 באפריל 1196 מת אלפונסו השני, ובנו פרו השני, מלך אראגון עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
בשנת 1174 התחתן אלפונסו עם סאנצ'ה מקסטיליה, מלכת אראגון, בתם של אלפונסו השביעי, מלך לאון ורקסה מפולין, מלכת קסטיליה, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
רועי שרון
רועי (אלרועי) שרון (נולד בי"ג בסיוון ה'תשל"ה, 23 במאי 1975) הוא עיתונאי ישראלי, פרשן לענייני צבא וביטחון בתאגיד השידור הישראלי. עד מרץ 2017 שימש כתב השטחים של חדשות 10.
ביוגרפיה
שרון נולד בשם אלרועי וגדל בפתח תקווה ובקרני שומרון לאביגדור ולעדי. הוא בוגר ישיבות תיכוניות בקרני שומרון ובאור עציון. בשירותו הצבאי היה לוחם ומפקד בחטיבת הנח"ל.
קריירה
את דרכו העיתונאית החל בשנת 2001 ב"רדיו ללא הפסקה". היה עורך תוכניות "משעל על הבוקר" ו"זהבי עצבני". במקביל היה תחקירן בתוכנית "משעל חם" בערוץ 2, וכתב במקומון "זמן תל אביב". בשנת 2003 עבר לעיתון "מעריב" ובשנת 2004 הקים את ערוץ היהדות באתר "nrg" וערך אותו במשך שנתיים.
בשנת 2006 מונה שרון לכתב לענייני מתנחלים של "מעריב" ושימש בתפקיד זה עד שנת 2010. במקביל ניהל את סניף ירושלים של "מעריב".
תאגיד השידור הישראלי
במרץ 2017 הודיע שרון על עזיבתו את חדשות 10 לטובת תפקיד של כתב בכיר לענייני צבא וביטחון ב'כאן' - הטלוויזיה הישראלית.
במרץ 2018 שודר סרטו של שרון "קבל אריזונה" על תקיפת הכור הגרעיני בסוריה על ידי ישראל. שרון הפיק את הסרט במשותף עם כרמלה מנשה, כתב את התסריט וביים את הסרט יחד עם אורן אהרוני. הסרט שודר לאחר פרסום האוטוביוגרפיה של אהוד אולמרט, ובו חלקה הידוע של ישראל לגבי התקיפה. בסרט פורטו מהלכי ההחלטה והמבצע עצמו, אופן ניהולו, ועל השיחות של ראש הממשלה אולמרט עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש ויועצו היהודי אליוט אברמס. מוצגים בו באור חיובי סגנית ראש הממשלה ושרת החוץ ציפי לבני, שר הביטחון בעת התכנון, עמיר פרץ, שר הביטחון בעת הביצוע, אהוד ברק, עמוס ידלין אז ראש אמ"ן, מאיר דגן ראש המוסד, ומפקד חיל האוויר אליעזר שקדי. בסרט נראים חדר הבקרה בבור בתל אביב והאישים היושבים ומקבלים את הודעת הטייס המוביל על הצלחת המבצע, וכן צילומי מסמכי מודיעין מצונזרים שהובילו להחלטה על התקיפה. כמו כן נחשף בו מידע רב כגון מסלול הטיסה וצילומים מתוך הכור שהותקף. סרט זה זכה לחשיפה רבה בתקשורת, אך גם לביקורת שלילית מצד עיתונאים ואנשי צבא בגין סיכון עתידי לישראל ועצירת אפשרות תגובה דומה, וכן בגלל ההקשר הפוליטי – במיוחד לגבי אהוד אולמרט ואהוד ברק.
באוקטובר 2018 חשף שרון את החלטת צה"ל להקפיא את שילוב הלוחמות בחיל השריון, על אף שקשנ"ר, תא"ל גיא חסון, הכתיר כהצלחה את הפיילוט שכלל 10 חיילות.
במאי 2019 חשף בכאן 11 את פרשת הרב שמואל טל, ראש מוסדות "תורת החיים" ביד בנימין: רבה של צפת, הרב שמואל אליהו, טען כי טל שידל אישה שהגיעה להתייעץ עמו בנושאי זוגיות להתגרש מבעלה, וניהל עמה קשר קרוב, ולבסוף נאלץ לפצותה בחצי מיליון שקלים. המקרה הוביל לחשיפת טענות על ייעוץ דומה. הרב אליהו אף קרא שלא לקבל מטל לא עצה ולא הלכה, והבהיר שטל גרם נזקים לאנשים רבים. מנגד, תומכיו של טל קראו שלא להגיע למסקנות בטרם יתבררו העובדות במלואן בבית דין מיוחד, שהוקם לשם כך לבקשת הרב החרדי אשר וייס.
ב-1 במאי 2023 הוציא את ספרו הראשון "וְאִנָּקְמָה: סיפורו של הטרור היהודי" בהוצאת כנרת, זמורה. הספר סוקר אלימות מתנחלים מצד כוחות הבטחון ומצד המפגעים עצמם.
חיים אישיים והשכלה
שרון הוא בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת אריאל ותואר שני בתקשורת פוליטית מאוניברסיטת בר-אילן.
מתגורר בירושלים, נשוי למעין ליבמן-שרון, רקדנית לשעבר, כוריאוגרפית ויוצרת, מייסדת ויושבת ראש פורום היוצרים הירושלמי "יעל". לזוג שלוש בנות.
דו-חיים קיימים
אטימולוגיה
מקור השם הוא מהשם היווני Λισσαμφίβια שמשמעותו דו-חיים (amphibia) חלק (Liss).
מאפיינים
לרוב המינים בסדרה זו יש מספר מאפיינים משותפים, כגון:
השכל
{{פירושונים|
ראו גם
}}
תוכנית השלבים הגלובלית
תוכנית השלבים הגלובלית מקארטינג לפורמולה 1 היא תוכנית שפותחה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) במטרה לסייע לנהגים להתקדם בצורה מסודרת מקארטינג לפורמולה 1. התוכנית החלה לפעול בשנת 2014 עם היצירה של הקטגוריה פורמולה 4 ופתיחת אליפות פורמולה 4 האיטלקית. התוכנית מייצרת סדרה של תחרויות המאפשרות לנהגים להתחרות בקטגוריות מזינות (Feeder) ולהתקדם באופן ליניארי.
השלבים בתוכנית
השלב הראשון בתוכנית הוא קטגוריית הפורמולה 4, המיועדת לנהגים מגיל 15 ומעלה. הפורמולה 4 בנוי כאליפויות לאומית, כשכל אליפות מתקיימת במדינה מסוימת. למרות האופי הלאומי, ישנן אליפויות הכוללות מספר מדינות כמו אליפות הפורמולה 4 SMP הכוללת את רוסיה, אסטוניה, פינלנד והולנד. כל המכוניות והמנועים באליפויות השונות הן בעלות מפרט זהה, כך שנהגים יכולים להתחרות באליפויות שונות ללא צורך לבצע התאמות לכל תחרות.
פורמולה 3
השלב השני בתוכנית הוא קטגוריית הפורמולה 3. בקטגוריה זאת מתקיימות אליפויות אזוריות. נכון לשנת 2019 ישנן 3 אליפויות: אירופה, אסיה וצפון אמריקה. בשנת 2019 השיקה FIA את אליפות העולם בקטגוריה, שהחליפה את אליפות ה-GP3.
פורמולה 2
פורמולה 2 היא השלב האחרון לפני הפורמולה 1. בשנת 2017 נוסדה אליפות הפורמולה 2 כאליפות עולם והחליפה את אליפות ה-GP2. נהגים לא מחויבים להשתתף באליפות הפורמולה 2 על מנת להתחרות בפורמולה 1, אך לאליפות זאת יש משקל גדול בצבירת הנקודות הנדרשת לרישיון-על.
פורמולה 1
אליפות הפורמולה 1 היא הרמה הגבוהה ביותר של תוכנית השלבים ונחשבת לאליפות היוקרתית של מרוצי מכוניות גלגל-פתוח.
חוק המקרקעין
חוק המקרקעין הוא חוק המסדיר במדינת ישראל את ענייני המשפט האזרחי הנוגעים למקרקעין. החוק נועד להחליף את חוקי הקרקעות העות'מאניים מ-1858 והעבודה עליו נמשכה מ-1949 עד חקיקתו ב-1969. מאז ועד פברואר 2021 תוקן החוק 34 פעמים.
חקיקת החוק
טיוטה ראשונה לחוק הוכנה על ידי ועדה בראשות השופט משה לנדוי שכללה מומחים מתחום משפט המקרקעין, בהם ד"ר משה דוכן שחיבר ספרים חשובים בדיני מקרקעין בישראל, השופט יצחק רווה שהתמחה בדיני קרקעות, היה מנהל הטאבו ופקיד הסדר הקרקעות באזור תל אביב וד"ר יעקב טרטקובר שהיה החל משנת 1955 ראש אגף רישום והסדר קרקעות במשרד המשפטים. הוועדה מונתה בסוף שנת 1949 והגישה את המלצותיה בשנת 1959. הוועדה המליצה שלא לתקן עוד את חוקי המקרקעין בדרך של תוספות חקיקה, אלא יש לחוקק חוק חדש מהיסוד והכינה טיוטה לחוק זה.
הצעת החוק הוגשה לכנסת על ידי שר המשפטים, דב יוסף, ביוני 1964 ואושרה בקריאה ראשונה ביולי 1964. החוק נדון במשך חמש שנים בוועדת חוקה חוק ומשפט בראשות משה אונא, אושר ביולי 1969 ונכנס לתוקף בתחילת ינואר 1970.
הצעת החוק מנתה שלושה עקרונות בחוק החדש:
ביטל שלל חוקים קודמים שעסקו במקרקעין, בהם חוקים עות'מאניים (חוק הקרקעות העות'מאני, סעיפים במג'לה), חוקים מנדטוריים (פקודת תיקון ספרי האחוזה, פקודת פנקסי קרקעות ועוד) וחוקים ישראליים (חוק לתיקון דיני הקרקעות (המרת "מתרוכה"), חוק בתים משותפים).
עיקרי החוק
בעלות והחזקה במקרקעין –, , - מקרקעין הם "קרקע, כל הבנוי והנטוע עליה וכל דבר אחר המחובר אליה חיבור של קבע", כאשר בעלים של קרקע הוא גם הבעלים לעומקה של הקרקע וגם של האוויר שמעליה. בנוסף, הבעלות היא גם על הבנוי וגם על הנטוע על הקרקע.
עסקאות במקרקעין – מגדיר כי עסקה במקרקעין היא "הקניה של בעלות או של זכות אחרת במקרקעין לפי רצון המקנה, למעט הורשה על פי צוואה".
דרישת הרישום – קובע כי עסקה במקרקעין טעונה רישום, ועסקה שאינה מסתיימת ברישום מקנה רק זכות חוזית. על הרישום להתבצע בפנקסי המקרקעין (טאבו) (על ידי הרוכש). לפי פרופ' יהושע ויסמן, הוראה זו בחוק מהווה תמריץ לרישום. עסקאות במקרקעין שאינן מצריכות רישום – ירושה, שכירות קצרה, זיקת הנאה מכוח השנים ושעבוד צף של חברה על מקרקעין.
דרישת הכתב – לפי, עסקה של קניית מקרקעין, לקיחת משכנתה על מקרקעין, נאמנות במקרקעין, שכירת מקרקעין מ-5 שנים ומעלה הופכות לבעלות תוקף רק כאשר הן נעשות בכתב.
תקנת השוק – לפי, מי שרכש זכות במקרקעין מוסדרים בתמורה ובהסתמך בתום-לב על הרישום, יהא כוחה של זכותו יפה אף אם הרישום לא היה נכון. תקנת השוק במקרקעין קובעת כי כאשר מתקיימים התנאים, יהא כוחה של זכות קונה המקרקעין יפה אף אם הרישום בפנקס הזכויות לא היה נכון.
הגנת הבעלות וההחזקה – עוסקים בהגנה על הבעלות וההחזקה. עד לחקיקת חוק המקרקעין, ההגנה על המקרקעין הייתה באמצעות עוולות נזיקיות, כמו במשפט האנגלי.
שיתוף במקרקעין – (סעיפים 27–51) מגדיר איך נוצרת שותפות במקרקעין, את זכויותיהם וחובותיהם של הצדדים וכן את אופן פירוק השיתוף.
בתים משותפים – עוסק בדירות וברכוש משותף. לחוק מצורף כתוספת התקנון המצוי, אשר חל כברירת מחדל על כל בית משותף בישראל.
זכויות במקרקעי הזולת – פרק ז' לחוק מגדיר ומפרט לגבי שכירות, משכנתה, זיקת הנאה וזכות קדימה.
מקרקעי ציבור – פרק ח' לחוק עוסק במקרקעי ציבור, שם המקרקעין בישראל של המדינה, של רשות הפיתוח או של הקרן הקיימת לישראל, וכן מקרקעין של רשות מקומית או של תאגיד סטטוטורי.
מרשם המקרקעין – פרק ט' לחוק מסדיר את פעולת מרשם המקרקעין.
לכל אחד מחלקי החוק האלה ישנה סוגיה מקבילה במקורות המשפט העברי, והיחס ביניהם נידון בהרחבה בדיוני הכנסת בנוגע לחקיקת החוק.
טלוראווס
טלוראווס (שם מדעי: Telluraves) הוא ענף של עופות בתראים מהקבוצה אינופינאווס, הכולל את מרבית הסדרות של העופות הבתראים. לא כל החוקרים מכירים בקבוצה זו, ויש הרואים בה קבוצה פוליפילטית. קבוצה זו הופרדה משאר העופות לראשונה מתחילת הפלאוקן שלפני 64 מיליון שנה, מעט לאחר הכחדת הקרטיקון הגדולה. המאפיינים שלה המבוססים על מורפולוגיה פרימיטיביים דומים, אך ייתכן שהדמיון המורפולוגי נגרם עקב אבולוציה מתכנסת או שרידים אבולוציונים, והקבוצות שבה אינן קרובות.
מאחר שבקבוצה זו כלולים כל העופות הדורסים ועופות נוספים המתאפיינים באכילת בשר או לפחות אכילת חרקים מעריכים שהאב הקדמון של בני הקבוצה היה עוף טורף. חוקרים אחרים חולקים על הטיעון, מאחר שכמה מהעופות המוקדמים של הקבוצה כמו הסטריגוגיפס (מסדרת הקריאמאים) כנראה ניזונו מצמחייה.
קבוצה זו הוגדרה ב-2013, והיא כוללת 2 קבוצות עיקריות: אפרואווס בה נכללים דורסי היום והקונדוראים, דורסי הלילה וכחלאים, נקראים וקרוביהם, ואוסטרלאווס, בה כלולים הקריאמאים, הבזאים, התוכים וציפורי השיר.
גאס קנוורת'י
אוגוסטוס ריצ'רד "גאס" קנוורת'י (באנגלית: Augustus Richard "Gus" Kenworthy; נולד ב-1 באוקטובר 1991) הוא גולש סקי בסגנון חופשי אמריקאי-בריטי, סגן אלוף אולימפי (סוצ'י 2014) בסלופסטייל. הוא 3 פעמים ברציפות אלוף העולם בסקי סגנון חופשי כללי (2011–2013).
ביוגרפיה
קנוורת'י נולד וגדל בצ'למספורד, אסקס לאם בריטית, הית'ר טיילר ואב אמריקאי, פיטר קנוורת'י, הצעיר מבין שלושה אחים. בשנת 1993 עבר עם משפחתו לטליורייד, קולורדו בארצות הברית.
סגן אלוף אולימפי
לראשונה במשחקי החורף האולימפיים נערכה תחרות בגלישת סקי בסגנון חופשי בסלופסטייל באולימפיאדת סוצ'י (2014). במשחקים עצמם זכה קנוורת'י במדליית כסף בתוצאה של 93.60 נקודות, אחרי ג'וס כריסטנסן (95.80 נקודות) ולפני ניק גופר (92.40 נקודות), שלושתם מארצות הברית.