cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שירה קצנלנבוגן
ביוגרפיה
משנת 2007 ועד 2013 גילמה קצנלנבוגן את דמותה של איילה, בהצגה "הכתובה", מאת אפרים קישון ובבימויו של משה נאור, בתיאטרון הקאמרי. את הוריה בהצגה גילמו ענת וקסמן ושלמה בר-אבא, שגילמו את הוריה של קצנלנבוגן גם בהצגה "מלון פלאזה", שהציגה בקאמרי. ההצגה "הכתובה" הוצגה כ-700 פעם ברחבי הארץ.
ב-2007–2008 שיחקה בעונה הראשונה והשנייה בדרמה הקומית "אולי הפעם", ששודרה בערוץ Yes Stars ישראלי, שם גילמה את דמותה של רעות, מאמנת כושר, שהיא זוגתו של איש ההייטק אייל קרלינסקי (יובל סמו).
בשנים 2009–2008 השתתפה בעונה הראשונה והשנייה של קומדיית המצבים "רמזור" בערוץ 2 וגילמה את דמותה של "שירי סרטים", חברתו של חפר גורי (נירו לוי), הסובלת מרגישות יתר. באותן שנים שיחקה קצנלנבוגן בתפקיד מרכזי בדרמה המוזיקלית "דני הוליווד" בערוץ Yes Stars ישראלי. היא גילמה את דמותה של מיה כץ, כוכבת טלנובלות מפונקת הנוסעת בחזרה בזמן לשנות השישים והשמונים.
בשנים 2011–2012 שיחקה קצנלנבוגן בעונה השלישית של הסדרה "סרוגים" (2011-12) ב-Yes, מנהלת משרד יחסי ציבור חרדי בו עובדת יפעת (יעל שרוני).
ב-2013 היא שיחקה בהצגת הילדים "אולי פיל", מאת ירדן בר-כוכבא ואלדד כהן. ההצגה זכתה בפרס הבימוי, התלבושות ובציון לשבח למוזיקאי בפסטיבל חיפה להצגות ילדים 2013.
קצנלנבוגן הצטלמה לצידו של לירון לבו לסרט "בשר תותחים", סרט זומבים שהוא גם סאטירה פוליטית, בבימויו ובהפקתו של איתן גפני.
ביימה הצגה בשם "שומר הסיפורים" מחזה שכתב והלחין שולי רנד והפיקה איילת ריפס, ורצה בחנוכה 2013 ברחבי ישראל. בשנת 2016 ביימה את המחזה איבונה מאת ענת זאוברמן.
בשנת 2017 הצטרפה לעונה השנייה של הסדרה ״ג׳ינג׳י״ ששודרה ב-yes בתפקיד זוהר והמשיכה לעונה נוספת ששודרה בסוף 2018. ב־2021 שיחקה במקיף מילאנו בתפקיד אמא של מלי.
קצנלנבוגן שיחקה בתפקידי אורח בסדרות רבות, בהן "לא הבטחתי לך", "הספסל האחורי", "זומזום", "אליפים", "הפיג'מות", "סברי מרנן", "תא גורדין", "תנוחי" ו"מייקל".
חיה בזוגיות עם הקולנוען אוריה קדם ולהם שתי בנות תאומות. היא בעלת סטודיו למשחק.
כפל מטריצות
במתמטיקה, במיוחד באלגברה לינארית, כפל מטריצות הוא פעולה בינארית שמייצרת מטריצה משתי מטריצות. כדי שהכפל יהיה מוגדר, מספר העמודות במטריצה הראשונה חייב להיות שווה למספר השורות במטריצה השנייה. במטריצה המתקבלת, המכונה מטריצת המכפלה, מספר השורות שווה לזה של המטריצה הראשונה, ומספר העמודות שווה לזה של המטריצה השניה.
מבוא ותכונות בסיסיות
[[קובץ:Matrix multiplication qtl2.svg|ממוזער|250px|ערך האיבר הכחול במטריצת הכפל הוא סכום 3 מכפלות:
1) מכפלת תא ירוק שמאלי בתא אדום עליון...
2) מכפלת תא ירוק מרכזי בתא אדום מרכזי...
3) מכפלת תא ירוק ימני בתא אדום תחתון]] באלגברה ליניארית, כפל של מטריצות מוגדר כך שמכפלת המטריצות המייצגות של שתי העתקות ליניאריות היא המטריצה המייצגת את הרכבת ההעתקות.
המכפלה של מטריצות היא אסוציאטיבית ודיסטריביוטיבית ביחס לחיבור, אבל אינה קומוטטיבית (כלומר, לא בהכרח ש-\ AB = BA).
המכפלה של מטריצה \,A במטריצה \,B מוגדרת רק כאשר מספר העמודות של \,A שווה למספר השורות של \,B, ואז מספר השורות במכפלה \,AB שווה למספר השורות של \,A, ומספר העמודות שווה למספר העמודות של \,B.
הגדרת הכפל
תהיינה מטריצה בגודל \ n\times m ו- מטריצה בגודל \ m\times p. לפי ההגדרה, מכפלתן היא מטריצה AB בגודל \ n\times p, שאבריה מוגדרים לפי הנוסחה.
האיבר בשורה \ i ובעמודה \ j של המכפלה AB מתקבל מהכפלת השורה ה-\ i במטריצה הראשונה בעמודה ה-\ j במטריצה השנייה. מספר האיברים הן בשורה והן בעמודה זהה - \ m; אחרת הכפל אינו מוגדר. כלומר, דרוש שמספר העמודות במטריצה הראשונה יהיה שווה למספר השורות במטריצה השנייה - מספר העמודות במטריצה השנייה קובע כמה איברים יהיו בכל שורה שלה, ואילו מספר השורות במטריצה הראשונה קובע כמה איברים יהיו בכל עמודה שלה. כאן פעולת הכפל של הווקטורים דומה למכפלה סקלרית רכיב רכיב: כופלים כל זוג איברים בעלי אותו מספר, וסוכמים את כל המכפלות.
התמונה מראה כפל של מטריצה A מסדר \ 4\times 2 במטריצה B מסדר \ 2\times 3: המטריצה המתקבלת היא מסדר \ 4\times 3. בתמונה מראים כיצד מחושב האיבר \ (AB)_{12} במטריצה: מוכפלת השורה הראשונה במטריצה \ A בעמודה השנייה במטריצה \ B.
דוגמאות
כפל מטריצות אינו קומוטטיבי כלומר AB אינו בהכרח שווה ל-BA:
מטריצות מיוחדות
לשתי מטריצות יש תפקיד מיוחד ביחס לכפל: מטריצת האפס (שכל רכיביה אפסים) היא נייטרלית ביחס לחיבור (כלומר, \ A+0=0+A=A), ותוצאת הכפל במטריצת האפס היא תמיד אפס. מטריצת היחידה I, שהיא מטריצה ריבועית, שרכיבי האלכסון שלה הם 1 ושאר הרכיבים אפס, היא נייטרלית ביחס לכפל (כלומר, ).
סיבוכיות הכפל
הכפלת שתי מטריצות ריבועיות בגודל n על n על פי ההגדרה דורש סיבוכיות של סדר גודל n בשלישית פעולות.
ב-1969 הראה וולקר שטראסן כי ניתן להכפיל מטריצות באופן יעיל יותר ("אלגוריתם שטראסן") של (בערך 2.807). שיפורים נוספים הורידו את החזקה ל-2.376 (על ידי דון קופרסמיט ושמואל וינוגרד, 1987), ואז ל-2.373 (2010). זו הסיבוכיות הטובה ביותר הידועה, אם כי הקבועים העצומים הופכים את האלגוריתם הזה לתאורטי בלבד.
שימושי הכפל
אף על פי שנראה כי הגדרתו של הכפל בלתי אינטואיטיבית, ניתן לראות במספר דוגמאות את יעילותו:
מכפלה טנזורית של מטריצות
מכפלה טנזורית או "מכפלת קרונקר" של מטריצות ו- היא מטריצה, המורכבת מהכפלת הרכיבים של A במטריצה B, במתכונת.
לדוגמה: .
פעולה זו אינה קומוטטיבית, אבל היא מקיימת.
מכפלת אדמר
מכפלה איבר איבר של מטריצות מכונה "מכפלת אדמר" (Hadamard). באופן פורמלי היא מוגדרת כך: אם, הן שתי מטריצות בגודל , אז מכפלת הדמר שלהן מוגדרת כך:. עבור מטריצות שאינן מאותו גודל המכפלה אינה מוגדרת.
דוגמה:
כפל זה הוא מטריצה חלקית של כפל קרונקר שהודגם למעלה.
תכונותיה של מכפלה זו נחקרות במסגרת תורת המטריצות, אך היא אינה שימושית במיוחד בתחומים אחרים.
הערות שוליים
Matrix (Mathematik)
זיקית ג'קסון
זיקית ג'קסון או זיקית הטריצרטופס ג'קסון (שם מדעי: Trioceros jacksonii) היא מין של זיקית בסוג זיקית הטריצרטופס. זוהי זיקית גדולה ביותר החיה במזרח אפריקה ולה 3 קרניים על ראשה (דבר שנתן לה את שמה המדעי ואת כינוייה העברי על שם הדינוזאור טריצרטופס). היא התגלתה על ידי החוקר ג'ורג' בולנגר (1858–1937).
מאפיינים
הזיקיות חיות בטבע ביערות גשם במזרח אפריקה בגבהים שבין 1,600-2,400 מ' מעל הקרקע בדרום-מרכז קניה וצפון טנזניה. הן חיות כמעט כל הזמן על העצים ויורדות לעיתים נדירות. כפות רגליהן עוצבו ללפות ענפים ולהתמזג עם העלים. זיקיות אלה הוכנסו גם לאיי הוואי ופלורידה, שם הן גורמות לנזקים אקולוגיים.
הזיקיות הן טורפות ששולחות את לשונן הדביקה והארוכה לעבר הטרף והוא נתפס ומומת במהירות. הטרף של זיקיות גדולות אלה כולל בעיקר חרקים וגם רבי רגליים, עכבישים, שווה רגלאים, נדלים, חלזונות ואף לטאות וציפורים קטנות. בהוואי הן ניזונות ממיני חרקים אנדמיים כולל Hyposmocoma ,Pantala ,Oodemas ומחילזון Achatinella שנמצא בסכנת הכחדה קריטית.
כבוד האדם
כבוד האדם הוא ערך המתייחס אל תכונתו הייחודית של האדם כאדם; הוא משווה משמעות מוסרית לעצם היות האדם אנושי.
למושג כבוד האדם ישנם מספר גדול של שימושים ומשמעויות אשר מקבלים את ביטוים בתחומים שונים כגון פילוסופיה, פוליטיקה, משפטים, ביואתיקה, פסיכולוגיה ועוד. באופן כללי, ניתן להתייחס לכבוד האדם כתיאור של תכונה הקיימת בבני אדם או כאל יחס נורמטיבי שיש לנהוג כלפי בני אדם, כאשר לעיתים ישנו עירוב ובלבול בין שני ההיבטים הללו. אין הגדרה אחידה של כבוד האדם, אך המושג הפך לשגור בשיח המשפטי והפילוסופי לאחר מלחמת העולם השנייה כאשר הוכנס לשימוש במסמך המכונן של ארגון האומות המאוחדות (1945) ובהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם (1948). המושג נמצא בשימוש גובר בפסיקות בתי משפט ברחבי העולם. בישראל "כבוד האדם" הוא מושג מפתח בשיח המשפטי והחוקתי מאז חקיקת חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו בשנת 1992.
מקור המושג בהגות
מקורו ההיסטורי של ערך כבוד האדם בתפיסה שהאדם נברא בצלם אלוהים, ולכן הוא בעל ערך מיוחד: כבודו של האל מצוי גם בו. לפי גישה זו, מה שמייחד את האדם ומעניק לו את ערכו המוסרי הוא צלם אלוהים שבו. כל בני האדם נבראו בצלם אלוהים, ולכן כולם חולקים את כבוד האל באותה מידה.
אחד ההוגים שהשפיעו באופן העמוק ביותר על התפתחות תפיסת כבוד האדם הוא הפילוסוף הגרמני עמנואל קאנט. קאנט קבע כי תמיד יש לראות בכל אדם לא רק אמצעי לקידום צרכיו של אדם אחר, אלא גם מטרה עצמאית בעלת ערך מוחלט העומדת בפני עצמה. כלומר: לעולם אין להתייחס לאדם כאילו היה חפץ, אלא תמיד יש לזכור גם את המתחייב מאנושיותו. ציווי זה נתפס עד היום כמבטא באופן הבהיר ביותר את משמעות כבוד האדם.
ערכים מקבילים
כבוד האדם קשור בערכים נוספים, אך עם זאת הוא נבדל מהם ואינו מצטמצם בצירוף משמעויותיהם. החשובים מבין הערכים הללו הם השוויון והחירות.
בדומה, כבוד האדם קשור בערך החירות ואף מכיל תפיסה של חירות, שכן השתייכות למין האנושי משמעותה, בין השאר, החופש להגדרה עצמית ולמימוש עצמי, וערכו של האדם כולל את ערכו כיצור חופשי להגדיר ולממש את עצמו. אך שלא כמו ערך החירות, כבוד האדם אינו מתמקד בהבטחת עצמאותו של הפרט מן הקבוצה או המדינה, אלא בערכן המוסרי של תכונותיו הטבועות, כמו חירותו. כבוד האדם הוא, לכן, בסיסי וכללי יותר מערכים אחרים, אפילו כמו השוויון והחירות. תכונותיו הכלליות והבסיסיות מקשרות את כבוד האדם לכל זכויות האדם ומקנות לו מעמד מיוחד בכל הקשור בזכויות אלה. לכן הוא מתאים לשמש כערך יסוד הנעוץ בלב השקפות עולם ערכיות, ובמיוחד כאלה המתמקדות בזכויות האדם.
כבוד האדם מקושר בעברית עם ערך הכבוד (honor). הכבוד הוא ערך המבחין בין אנשים על פי חשיבותם, מעמדם, ייחוסם, עושרם, או תכונות אחרות, שחלקן קשורות במשפחותיהם וחלקן ניתנות לרכישה. הכבוד הוא ערך המעודד אנשים להתחרות אלה באלה כדי לרכוש יותר מעמד ולהתנשא מעל אחרים. הוא שונה מכבוד האדם, כיוון שאינו מדגיש את השותפות המלאה והמוחלטת של כל בני האדם באנושיות, ובערך האחיד והמשותף של כולם מעצם היותר אנושיים. יש המבחינים בין הכבוד וכבוד האדם על ידי כינוי כבוד האדם "כבוד סגולי", ואת הכבוד – "הדרת-כבוד". לפי גישה זו, כבוד האדם, כמי שנברא בצלם אלוהים, מכונה "הילת כבוד", ואילו סוג נוסף של כבוד, "כבוד מחיה", מייחס ערך מוסרי לייחודו של כל אדם באשר הוא אדם שונה ומיוחד, בעל מקבץ תכונות המאפיינות רק אותו.
השפעת ערך כבוד האדם על החברה
בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, אשר נחתמה ב-10 בדצמבר 1948 בעצרת האומות המאוחדות, בחרו אומות העולם בערך כבוד האדם, הנקרא באנגלית dignity, כערך היסוד הבסיסי והראשוני מכולם. הפתיח להכרזה קובע כי כל בני האדם שווים בכבוד האדם (ה-dignity) שלהם, וכי מעמדה ערכית זו נגזרות כל זכויות האדם הבסיסיות. כלומר, זכויות האדם הבסיסיות, כמו הזכות לחיים, הזכות שלא להיות מעונים, שלא להיות מורעבים, שלא להיות כלואים או חטופים, שלא להיות מושתקים או מבודדים – כולן נגזרות מן הקביעה הערכית, המוסרית, שכל בני האדם שייכים למשפחת האדם, הם שותפים באנושיות, וככאלה הם בעלי ערך. לכן לכולם זכות להגדיר את עצמם, לבחור לעצמם בני זוג, להקים משפחה כרצונם, לדבר בשפתם, לטפח את תרבותם, להאמין או שלא להאמין כראות עיניהם וכיוצא באלה.
ההכרזה לכל באי עולם, שנוסחה על ידי הפילוסוף הצרפתי היהודי רנה קסין, מכוננת את כבוד האדם כערך מוחלט ואוניברסלי, כלומר – ערך המחייב תמיד, בכל מקום, ללא יוצא מן הכלל. לפי גישה זו, בשום מקום ובשום זמן אסור – ואי אפשר – לגזול משום אדם בשל שום סיבה את השתייכותו למשפחת האדם ואת הערך הטבוע בו ככזה. קביעה זו היא פועל יוצא של מלחמת העולם השנייה והשואה, במהלכן ניסו גרמניה הנאצית ובנות בריתה לעשות בדיוק את הדברים הללו: לשלול מאנשים את אנושיותם, את שייכותם למשפחת האדם, ולכן גם את זכויות האדם הבסיסיות ביותר שלהם. יהודים, צוענים, אנשים בעלי מוגבלויות גופניות או נפשיות, הומוסקסואלים ולסביות ואחרים הוגדרו על ידי הנאצים כ"לא אנושיים", ולכן כמי שניתן להשתמש בהם כחומר גלם, לשלול מהם את כל זכויותיהם, ואף להשמידם. הקביעה שכבוד האדם הוא ערך מוחלט ואוניברסלי, אשר חל באותה מידה בדיוק על כל בני האדם באשר הם, תמיד וללא סייג, היא תגובת נגד של העולם שלחם בנאציזם וניצחו, ובחר לקבוע כערך עליון בדיוק את הערך שעליו קראו הנאצים תיגר.
בשנת 1992 הלכה מדינת ישראל בעקבות מועצת האומות המאוחדות ובחרה בכבוד האדם כערך היסוד של מגילת זכויות האדם שלה, כאשר הכנסת כוננה את חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. סעיפו הראשון של חוק היסוד קובע כי "זכויות היסוד של האדם בישראל מושתתות בהכרה בערך האדם, בקדושת חייו ובהיותו בן חורין, והן יכובדו ברוח העקרונות שבהכרזה על הקמת מדינת ישראל". חוק היסוד קובע הגנות על חיי האדם, גופו, כבודו, קניינו, חירותו ופרטיותו. רבים סבורים שחוק היסוד חולל בישראל "מהפכה חוקתית" במספר מובנים. אחד מהם, הוא שכבוד האדם הפך לערך הליבה של החברה הישראלית: זכויות האדם, חובות הרשויות וזכויותיהן, והיחסים בין הפרטים ובין המדינה נבחנים כולם לאורו. בתי המשפט מחויבים לבחון זכויות וחובות של פרטים ורשויות בהשוואה לכבוד האדם. בנוסף, חוקים ספציפיים מתייחסים להיבטים מוגדרים של זכויות האדם, וגוזרים אותן מכבוד האדם. כך, למשל, החוק למניעת הטרדה מינית, שנחקק בשנת 1998, נועד להיות אחד החוקים הללו, האוסר על הטרדה מינית כדי להגן על כבוד האדם. סעיפו הראשון של החוק קובע כי מטרתו "לאסור הטרדה מינית כדי להגן על כבוד האדם, על חירותו ועל פרטיותו, וכדי לקדם שוויון בין המינים".
ההתמקדות בכבוד האדם מעלה את ערכם של כל בני האדם, אולם יש הטוענים כי היא מבחינה מדי בין בני האדם ובין שאר היצורים החיים, ומתעלמת מערכם המוסרי.
הבחנה בין "כבוד" לבין "כבוד האדם"
בעת החדשה נשחק מעמדו של ה"כבוד", ובמקביל צמח מעמדו של "כבוד האדם".
הסוציולוג פיטר ברגר הגדיר הבחנה בין "כבוד" לבין "כבוד האדם": "כבוד", במובן הקלאסי, מבוסס על הקשרים חברתיים, ובמקרים רבים מבוסס על הקשרים מוסדיים או תרבותיים ואף על הקשרים מעמדיים. בהנגדה לכך, "כבוד האדם" מבסס את חשיבותו של האדם מעצם היותו "אדם", במנותק מכל הקשר חברתי, מוסדי, תרבותי ומעמדי.
ביטוי לגישה זו כלפי מושג "כבוד האדם" ניתן לראות גם בההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, בה נקבע "כבוד האדם" (אנגלית dignity) כערך היסוד הבסיסי אשר מכונן את כבוד האדם כערך מוחלט ואוניברסלי, כלומר – ערך המחייב תמיד, בכל מקום, ללא יוצא מן הכלל וללא תלות באף נסיבה.
הבנה זו מסבירה את שחיקת מעמדו של "הכבוד" המסורתי ואת צמיחת מעמדו של "כבוד האדם", שכן התפיסה, בעת החדשה בכלל ובמאה ה-21 בפרט, מפחיתה מערך הגופים המוסדיים ומערכם של נוהגים חברתיים-תרבותיים-מעמדיים. עם זאת, לפי ברגר "מותו של הכבוד הוא מחיר גבוה מאוד לאדם המודרני", וברגר מעריך ש"גילוי מחודָש של הכבוד [הקלאסי], במסגרת התפתחותה העתידית של החברה המודרנית, אפשרי מבחינה אמפירית ורצוי מבחינה מוסרית".
כבוד האדם של הילד
שיח האמנה על כבוד האדם של ילדים והשימוש במושגים של זכויות וחובות, הנובעות מכבוד האדם, אינו רק שינוי שיח טרמינולוגי, אלא הוא שינוי בעל מהות משפטית, הנובע מתפישת היסוד לפיה כבוד האדם של ילדים טבוע בכל ילדה וילד מעצם היותם בני אדם. הגנה, כיבוד וקידום כבוד האדם של ילדים אינם עוד פועל יוצא של מחוות פטרנליסטיות, צדקה, רחמים, גישה הומניטרית או פריבילגיה, המוענקות מתוך רצון טוב פוליטי לספק צרכים והגנה. כבוד האדם של ילדים נטוע באמצעות מכלול זכויות אדם, המחייב מבחינה בינלאומית את המדינות החברות לאמנה, והוא בר אכיפה.
אמנם מבין 54 סעיפי האמנה נזכר ערך הכבוד רק ב-6 מהם, הוא נע בין "כבוד" ל"כבוד עצמי", ל"כבוד אנושי", ל"כבוד ושם טוב" ול "תחושת הכבוד של הילד וערכו העצמי", אך ערך כבוד האדם של ילדים הוא ליבת האמנה, תפישת היסוד שלה והעיקרון המנחה את יישומה ואת פרשנותה. ערך זה הוא המטריה הנורמטיבית שמתחתיה חוסים כל הזכויות שבאמנה, פרשנותה ודרכי יישומה. לפי האמנה – זכויות האדם של הילד, הנובעות מכבוד האדם שלו, הן בעיקרן זכויות האדם המוקנות לכל אדם באשר הוא אדם, שהרי ילדים נמנים גם הם על משפחת בני אנוש. המסר המכונן הנובע מן האמנה הוא שילדים הנם סובייקטים נושאי זכויות. ילדים אינם חפץ, אינם רכוש ואינם אובייקטים בלבד, הנתונים לחסדיהם של מבוגרים לצורך סיפוק צורכיהם או הגנתם. יש להם ישות נפרדת ומכאן – אינטרסים משלהם, רצונות, צרכים, רגשות, מחשבות ודעות ואף ניסיון חיים לפי גילם.
זהו מסר הנושא מהפכה גדולה, הבאה לקרוא תיגר על תפישות היסוד החברתיות, ההיסטוריות או הרווחות גם בימינו לעניין מהותו, תדמיתו ומעמדו של הילד. סעיפי האמנה מכוונים לספק את ליבת כבוד האדם של ילדים, את הצרכים והאינטרסים המכוונים לקיומם הפיזי, לשמירה על חייהם ועל שלמות גופם ונפשם, לקידום תהליך התפתחותם ההרמונית לקראת מימוש הפוטנציאל של האוטונומיה האישית שלהם ולהעצמתם הגופנית והנפשית, השכלית, הרוחנית, המוסרית החברתית והרגשית; כן מכוונות הזכויות לחיזוק הזהות העצמית של הילד, זו הייחודית, המשפחתית והקיבוצית, להגנה על פרטיותו ולחיזוק הקשר הדיאלוגי המכבד של הקטין עם הזולת ושל הזולת עם הקטין, ובכך לגרום לחיזוק ערכו וביטחונו העצמיים ולקידום ההתנסות ההדרגתית באוטונומיה היחסית שלו.
כבוד האדם של הילד מושתת על תבנית הוליסטית של האמנה, המבוססת על המבוא לאמנה, על ארבעת העקרונות הכלליים שלה ועל מכלול זכויות כלכליות, חברתיות, תרבותיות, אזרחיות ופוליטיות. כן כוללת האמנה זכויות הגנה, המחייבות את המדינות להגן על ילדים מפני מצבים העלולים לסכנם או לפגוע בהם. תבנית האמנה כוללת גם זכויות המיוחדות לילדים ככאלה.
הגשמת כל הזכויות על פי האמנה, לרבות הזכויות הפוליטיות, הכלכליות, החברתיות והתרבותיות אינה מותנית בקיומו של גיל מינימלי. ההנחה הבסיסית של האמנה היא שילד, גם אם בשל גילו או יכולותיו אינו מסוגל לממש את מלוא זכויותיו, הוא עדיין נושא זכויות, שעל הפרתן יכולים האחראים עליו לתבוע תיקון. גיל הילד רלוונטי באמנה רק לצורך הגדרת המושג ילד (מי שלא מלאו לו 18 שנה), לעניין זכויות ההגנה המיוחדות שלו או כדרך להתאמת מימושן של הזכויות. זכות הילד להשתתפות חלה על ילד "המסוגל לחוות דעה משלו" והמשקל שיש לתת לדעתו של הילד הוא "בהתאם לגילו ולמידת בגרותו". בהערת הפרשנות הכללית של וועדת האו"ם לזכויות הילד נאמר שהגיל כשלעצמו אינו משפיע על חשיבות דעתו של הילד, כי הבנתו של ילד אינה נגזרת אחידה מגילו הביולוגי וכי מחקרים מראים שידע, ניסיון, סביבה, ציפיות חברתיות ותרבותיות ורמת התמיכה בילד – כולם תורמים לכישורי הילד להביע את דעתו. לפיכך, לפי אותה הערת פרשנות, הערכת דעתו של הילד צריך שתהיה נדונה לגופה על פי נסיבותיו המיוחדות של כל ילד.
העדר התנאי של גיל מינימום להגשמת כבוד האדם של הילד משקף מעצם היותו הכרה וקבלה של הילד כישות אינדיבידואלית בעלת פוטנציאל התפתחות והעצמה ומבטא בכך את אחד המסרים הבסיסיים של האמנה.
כבוד האדם של הילד בפרשנות ועדת האו"ם לזכויות הילד
האמנה לזכויות הילד היא המניפסט ההוליסטי ביותר המדבר בכבוד האדם של הילד הן כאידיאל והן כמדריך פרקטי להגשמתו. אך כמניפסט של כבוד האדם של הילד אין האמנה עומדת בפני עצמה. עבודת הפרשנות ובקרת היישום של וועדת האו"ם לזכויות הילד היא זו שמגלה ומאירה את התובנות העשירות, העמוקות והמקיפות של תפישות כבוד האדם של הילד על פי האמנה. הוועדה ולא מנסחי האמנה היא זו שהפכה את כבוד האדם של הילד למטרייה נורמטיבית הסוככת על תרבות כבוד האדם של הילד ושתחתיה חוסות פרשנותה של האמנה ודרכי יישומה. הוועדה היא זו שהפכה את תפקיד הבקרה שלה על יישום האמנה לכלי פרשנות ולמערכת הנחיות להבנה ראויה והוליסטית של המשמעויות וההשלכות היישומיות של תפישת כבוד האדם על חיי היום- יום של ילדים. במובן זה ניתן לומר כי לוועדה תפקיד עליון בחיבור שבין סעיפיה הפרטיקולריים של האמנה לבין ההנחה הבסיסית בדבר כבוד האדם של הילד. תפקיד זה מתבטא בין השאר:
ממבט על ניתן לומר כי תרומתה החשובה הראשונית והמקורית של הוועדה היא בקידום התפישה הרואה בכבוד האדם של הילד את הדבק המחבר יחדיו את כל הזכויות על פי האמנה.
.
משולם זושא מאניפולי
רבי משולם זוסיל מאניפולי (בכתיב יידי: אניפאלי; ידוע בכינוי "הרבי ר' זוּשֶׁא"; ה'ת"צ, 1730 – ב' בשבט ה'תק"ס, 28 בינואר 1800) היה צדיק חסידי בהאנופיל שבגליציה בראשיתה של תנועת החסידות, תלמידו של המגיד ממזריטש ואחיו של רבי אלימלך מליז'נסק. אבי שושלת אניפולי.
תולדות חייו
נולד לאליעזר ליפמאן, עשיר ובעל קרקעות. אין מידע רב על ראשית חייו: בצעירותו עסק בעיקר בלימוד קבלה, והיה בנעוריו תלמידו של המגיד מזלוטשוב. נהג לצאת עם אחיו, הרב אלימלך, למסעות נדודים ("גלות"). על פי המנהג, היו ה"גולים" יוצאים בלי כסף ובלי אוכל למשך זמן רב. עוד נהגו שלא לישון באותו מקום יותר מלילה אחד.
במסעותיהם פגשו האחים את המגיד ממזריטש, והיו לתלמידיו המובהקים.
רבי זושא כיהן כאדמו"ר בעיירה אניפולי.
דרכו
בין תלמידי המגיד הפך רבי זושא לסמל של תמימות, ענווה וטוב לב. על כך כותב הרב יהודה לייב מימון בספרו "שרי המאה":
רבי זושא חי בדוחק רב. נהג ללמוד ליד האח על רצפת בית המדרש. מסופר כי רבים מהאנשים ששמעו את שמו ובאו מרחוק להיוועץ בו, הופתעו מבגדיו הבלויים ומצורת חייו הפשוטה. לפי סיפור נודע, כשבאו האחים רבי שמעלקה מניקלשבורג ורבי פנחס הורוביץ אל המגיד ושאלו איך אפשר לברך על הרעה כשם שמברכים על הטובה (כמובא במשנה האחרונה במסכת ברכות), הפנה אותם לרבי זושא. הם מצאו אותו מאחורי התנור ואמרו לו שהמגיד שלח אותם. הוא ענה להם: נראה שלא שמעתם נכון, אינני יכול להסביר לכם זאת מכיוון שמעולם לא היה לי רע.
הוא נהג לדבר על עצמו בגוף שלישי, "זושא אומר", ונימק זאת בכך שרק הקב"ה יכול לומר אני, כלשון הדיבר הראשון מעשרת הדיברות "אנוכי ה' אלוקיך".
אמרתו הידועה: "אם ישאלו אותי בשמים למה לא הייתי אלימלך (אחיו) - אדע מה להשיב. אבל אם ישאלו אותי למה לא הייתי זוסיא - יסתתמו טענותי".
בסיפורי חסידים מוצג רבי זושא כמי שהחזיר אלפים בתשובה על ידי שהוכיח אותם בצורה מתוחכמת, כאשר היה מתוודה כביכול על חטאיו שלו בפניו של אדם שבאמת חטא בחטאים אלו, ובעקבות כך היו בני שיחו חוזרים בתשובה.
מסופר כי בעל התניא, שקיבל ממנו הסכמה על ספרו, אמר עליו: "עבודתו הייתה ביראה עילאה כל כך, עד שגם בהיכל היראה הייתה יראתו לפלא". נודע באהבת-ישראל שלו ופעל רבות לפדיון שבויים.
פטירתו
בב' בשבט ה'תק"ס 28 בינואר 1800 נפטר ממחלה. הוא נקבר בעיר אניפולי ליד רבו, המגיד ממזריטש. בתחילה היה כתוב על מצבתו: "פה נטמן הקדוש... עובד אלוהים באהבה והשמח בייסורים ורבים השיב מעוון". לאחר זמן נכתבה המצבה מחדש ועליה כתוב אך: "הרבי ר' זושא".
משפחתו
נישא פעמיים. שם אשתו הראשונה לא ידוע וממנה התגרש וממנה נולד לו בנו הבכור. מאשתו השנייה הניה נולדו לו בנו ובתו האחרים.
נוסחת המסה של ויצאקר
נוסחת המסה של ויצאקר (אנגלית: Weizsäcker's mass formula) היא נוסחה חצי-אמפירית המתארת את מסתו של גרעין האטום כתלות במספר האטומי שלו Z (זהו מספר הפרוטונים) ומספר המסה שלו A (זהו מספר הנוקליאונים שלו, כלומר המספר הכולל של פרוטונים ונייטרונים). הנוסחה מורכבת מ-6 איברים, כל אחד מהם מקורו בתאוריה אך המקדמים שלהם נמצאו באמצעות התאמה לתוצאות ניסיוניות. מכיוון שהמקדמים מחושבים באמצעות שיטות להתאמה מרבית לתוצאות ניסיוניות, קיימות כמה אפשרויות לערכם המספרי התלוי בשיטת ההתאמה בה משתמשים. לכן ייתכנו הבדלים ניכרים בין המקדמים שחושבו בשיטות התאמה שונות, במיוחד עבור האיברים מסדר גבוה (החמישי והשישי). נוסחת המסה נותנת קירוב למסתו של הגרעין לגביו חושבה, כאשר האיבר הראשון הוא איבר המאסה והאיברים השני ואילך הם אנרגיית הקשר, כאשר יש להפחית את סכומם מהאיבר הראשון. אנרגיית הקשר נותנת אומדן ליציבותו של הגרעין ולסבירות של תהליכים גרעיניים שונים - ככל שאנרגיית הקשר גבוהה יותר הגרעין יציב יותר, לכן תהליך שבו אנרגיית הקשר של הגרעין או הגרעינים עולה (אנרגיית הקשר של התוצרים גבוהה מאנרגיית הקשר של המגיבים) הוא תהליך ספונטני (כלומר יקרה מעצמו במהלך הזמן), בעוד תהליך הפוך דורש השקעת אנרגיה חיצונית.
הנוסחה נקראת גם מודל הטיפה מכיוון שהיא מבוססת על עקרונות תרמודינמיים דומים לאלו של טיפת חומר בעל צפיפות גבוהה ומתח פנים.
איבר המסה
האיבר הראשון בנוסחה הוא מסת המנוחה של הנוקליאונים:
איבר הנפח
איבר זה מייצג את האנרגיה (שמתבטאת במסה) של האינטראקציה בין נוקליאונים תוך הנחה שהאינטראקציה מתפלגת באופן אחיד על פני נפח הגרעין. רדיוס הגרעין פרופורציוני ל-A^{1/3} ולכן הנפח פרופורציוני ל-A.
דרך נוספת להבין איבר זה נובעת מכך שהאינטרקציה של הכוח הגרעיני החזק הינה קצרת טווח, ובקירוב כל נוקליאון מקיים אינטרקציה רק עם שכניו. לפיכך, האנרגיה פרופורציונית בקירוב למספר הנוקליאונים A. נדרש תיקון עבור נוקליאונים שאינם מוקפים מכל צדדיהם בנוקליאונים אחרים, כלומר כאלה שהם בפני השטח של הגרעין, ותיקון זה מוצג באיבר הבא (איבר השטח).
הערך של המקדם הוא
איבר השטח
איבר זה הוא תיקון לאיבר הנפח ובעצם לוקח בחשבון את האינטראקציה של הנוקליאונים על השפה, שם יש להם פחות שכנים. הערך של המקדם הוא
איבר קולון
איבר זה מייצג את הדחייה החשמלית בין הפרוטונים. הערך של המקדם הוא
איבר האסימטריה
ממוזער|200px איבר זה הוא תוצאה של שיקולים קוונטיים. הנוקליאונים הם פרמיונים ולכן, לפי עיקרון האיסור של פאולי, שני נוקליאונים זהים אינם יכולים לאכלס את אותו המצב הקוונטי. בכל רמת אנרגיה ניתן לאכלס מספר סופי של נוקליאונים מכל סוג, וכאשר יש עודף של נוקליאונים מסוג מסוים, הם יתפסו רמות יותר גבוהות, שגובהן תלוי בצפיפות המצבים שפרופורציונלית לנפח הגרעין. האנרגיה המינימלית תושג כאשר מספר הנוקליאונים שווה (כלומר A=2Z) ואז שניהם מגיעים בקירוב עד לאותה רמת אנרגיה מקסימלית. סיבה נוספת ואף חשובה יותר נובעת מהעובדה שהאינטראקציה הגרעינית (הנובעת מהכוח החזק) חזקה יותר בין פרוטון לנייטרון מאשר בין זוגות נוקלאונים זהים (פרוטון-פרוטון או נייטרון-נייטרון). איבר זה יוצר העדפה לגרעינים בעלי מספר קרוב של נייטרונים ופרוטונים על פני גרעינים שבהם יש עודף גדול של סוג נוקלאונים אחד על פני האחר. הערך של המקדם הוא
איבר הזיווג
איבר זה נובע משיקולים קוונטיים של תכונת הספין של הנוקלאונים ומבטא העדפה לצירופים בעלי מספר זוגי של נוקלאונים מכל סוג על פני צירופים אי זוגיים. הערך של המקדם הוא
פליקס קאמרר
פליקס קאמרר (בגרמנית: Felix Kammerer; נולד ב־19 בספטמבר 1995) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון אוסטרי. ידוע כמי שגילם את פאול בומר בסרט עטור השבחים "במערב אין כל חדש", המבוסס על הספר באותו שם מאת אריך מריה רמרק.
קריירה
פליקס קאמרר הוא בנם של זמרת האופרה אנג'ליקה קירשלאגר והנס פיטר קאמרר.
תיאטרון
מ-2013 עד 2015 הוא היה חבר באנסמבל הצעיר "הירביגר" של מרזה הורביגר. ב-2015 החל ללמוד באקדמיה לאמנויות הדרמה של ארנסט בוש בברלין, גרמניה, שאותם סיים ב־2019. במהלך לימודיו עבד בתיאטרון הפועלים הברלינאי (Berliner Arbeiter-Theater). בשנת 2017 הופיע בכמה הפקות של התיאטרון הגרמני הברלינאי (Deutsches Theatre Berlin). כן עבד בתיאטרון מקסים גורקי בברלין.
בשנת 2019, החל להופיע בהפקות של הבורגתיאטר בווינה וכן גילם את בהמות בהצגה "האמן ומרגריטה" על פי ספרו של מיכאיל בולגאקוב.
באוקטובר 2020, הוא הופיע בהצגה "בגדי המלך החדשים" על פי הסיפור מאת הנס כריסטיאן אנדרסן. בינואר 2023 חזר לבורגתיאטר בווינה.
טלוויזיה וקולנוע
ב־2021 הופיע בתפקיד קטן בסרט הטלוויזיה התיעודי "דירר" (Dürer) על חייו של אלברכט דירר.
פרסים והערכה
הוא זכה בפרס נסטרוי בקטגוריית הזכר הצעיר הטוב ביותר בטקס פרסי התיאטרון של נסטרוי ב-2022.
בינואר 2023, הוכרז קאמרר כמי שנכלל ברשימה הארוכה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בפרסי האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה ה-76.
קייקו
ראו גם
}}
פוליטיקה של איראן
רקע פוליטי
קשייה של איראן לאחר המהפכה כללו מלחמה לאורך שמונה שנים עם עיראק, מאבקים פוליטיים פנימיים, טרור מבית של המוג'אהדין ח'לק וקשיים כלכליים. ראשי השלטון פועלים מאז המהפכה לחיזוק וביצור מעמדם תוך הפרות חמורות של זכויות האדם, בכלל זאת הוצאות המוניות להורג של "מתנגדים למהפכה". מייד לאחר המהפכה הותקפה השגרירות האמריקנית ועובדיה נלקחו כבני ערובה בטהראן.
עד אמצע 1982, מאבקי כוח פנימיים הובילו לחיסול האגף המתון והליברלי (השמאלי) בפוליטיקה האיראנית, תוך הותרת חכמי הדת ותומכיהם השמרנים בשלטון.
מפלגת הרפובליקה האסלאמית (حزب جمهوری اسلامی) הייתה המפלגה החזקה באיראן עד פירוקה ב-1987 ובאיראן לא פעלו מפלגות פוליטיות מאורגנות והמחוקקים התמודדו כעצמאים, עד הקמת מפלגת תומכי הבנייה (حزب کارگزاران سازندگی) ב-1994. המפלגה התמודדה בבחירות הפרלמנטריות החמישית באותה שנה. מרבית מועמדי המפלגה באו מהרשות המבצעת באיראן, והיו מקורביו של הנשיא דאז, אכבר האשמי רפסנג'אני. לאחר בחירתו של מוחמד ח'תאמי הליברלי יותר ב-1997, החלו מפלגות נוספות לפעול באיראן. מרביתן היו רפורמיסטיות והתנגדו לאחיזתם של השמרנים ברשויות השלטון השונות.
ב-1999 נערכו לראשונה, מאז המהפכה, בחירות מקומיות באיראן, בהן זכו הרפורמיסטים להישגים משמעותיים. בפברואר 2003 נערכו בחירות נוספות, בהן הצליחו השמרנים לזכות בחזרה במושבים במועצות המקומיות בערים המרכזיות. תהפוכה זו ארעה על רקע אחוזי הצבעה נמוכים ביותר (במחוז טהראן למשל הצביעו רק 12 אחוזים מבעלי זכות ההצבעה), בשל קריאות של הרפורמיסטים להחרים את הבחירות, לאחר פסילת מועמדותם של רבים מהם.
בבחירות לפרלמנט בפברואר 2004, מועצת שומרי החוקה אסרה על אלפי מועמדים להתמודד, מרביתם רפורמיסטים, ובכלל זאת את כל המועמדים ממפלגתו של מוחמד חתאמי. פסילה זו הובילה לניצחון של השמרנים בכ-70 אחוזים מהמושבים במג'לס.
המנהיג העליון
מקור תפקידו של המנהיג העליון (رهبر انقلاب - מנהיג המהפכה או مقام رهبری - הסמכות השלטונית) באיראן, בדוקטרינה הפוליטית שגיבש ח'ומייני, "שלטון איש הדת" (ولایت فقیه ולאית-י פקיה). הדוקטרינה, המבוססת על העיקרון השיעי שלפיו חכם הדת (הפקיה) אחראי למסכנים בקהילה, פותחה על ידי ח'ומייני לכך שחכם הדת הוא השליט המוחלט של המדינה. הדוקטרינה קובעת כי רק איש דת ראוי להיות השליט המוחלט, בדומה לאימאמים השיעים האדוקים ולנביא מוחמד. על כן, המנהיג העליון באיראן הוא קובע מדיניות החוץ והפנים, מפקד הכוחות המזוינים, ובכלל זאת מנגנוני המודיעין וביטחון הפנים; רק לו הסמכות להכריז מלחמה. המנהיג העליון הוא הממנה את מפקדי צבא איראן, משמרות המהפכה, כוח קודס ואת ראשי הרשות השופטת, רשתות הרדיו, הטלוויזיה והעיתונות. המנהיג גם ממנה את האימאמים של תפילות יום השישי, המשמשים כנציגים אזוריים שלו, ושישה מתוך תריסר חברי מועצת שומרי החוקה. מועצת המומחים היא הבוחרת את המנהיג העליון לכל החיים, בהתאם לתכונותיו ולמדנותו הדתית, אולם ביכולתה להדיחו. מועצת המומחים גם אחראית על פיקוח פעולותיו ותפקודו של המנהיג העליון. החל מ-1989 משמש בתפקיד זה סייד עלי ח'אמנאי.
מועצת המומחים
מועצת המומחים (مجلس خبرگان رهبری) נפגשת לפחות ליומיים פעמיים בשנה, תפקידה לבחור את המנהיג העליון, לפקח על פעילותו ובמקרה הצורך להדיחו. במועצה חברים 86 חכמי דת "הגונים ומלומדים" המסוגלים להוציא פסיקות דתיות (אִג'תִהאד), הנבחרים על ידי המצביעים האיראנים לכהונה של שמונה שנים. כל ישיבות המועצה מתבצעות בדלתיים סגורות, ופרוטוקולי הישיבות מסווגים. בכמעט 30 שנות קיומה של הרפובליקה האסלאמית, המועצה מעולם לא חלקה על החלטה כלשהי של המנהיג העליון. הפעם היחידה שהמועצה מינתה מנהיג עליון חדש הייתה לאחר פטירתו של ח'ומייני ב-1989.
הרשות המבצעת
החוקה האיראנית מגדירה את הנשיא כבעל התפקיד הבכיר ביותר, לאחר המנהיג העליון. הנשיא נבחר על ידי בעלי זכות ההצבעה האיראנים (מעל גיל 18) לכהונה של ארבע שנים. המעוניינים להתמודד בבחירות לנשיאות צריכים לזכות באישור מועצת שומרי החוקה טרם התמודדותם. הנשיא ממנה ומפקח על פעילות מועצת השרים (הממשלה) האיראנית, מתאם את מדיניות הממשלה ומחליט בנוגע להצעות חוק שיוצגו לפרלמנט. כיום, מכהנים תחת נשיא איראן 10 סגני-נשיא (המכהנים בדרך כלל כראשי ארגונים ממשלתיים שונים), ו-21 חברי הממשלה, שכולם מאושרים על ידי הפרלמנט. בניגוד למדינות רבות אחרות, הרשות המבצעת אינה שולטת בכוחות המזוינים במדינה. עם זאת, הנשיא הוא הממנה את שר המודיעין ושר ההגנה, אולם נהוג כי הנשיא יזכה לאישור לשני מינויים אלו מהמנהיג העליון, טרם הצגתם לפרלמנט להצבעת אמון.
המג'לס
הפרלמנט האיראני, המכונה "מג'לס שורא-י אסלאמי" (مجلس شورای اسلامی, "המועצה המייעצת האסאלמית"), מורכב מ-290 מחוקקים, הנבחרים על ידי הציבור האיראני לכהונה של ארבע שנים. המג'לס אחראי לחקיקת חוקים, אישור אמנות בינלאומיות, אישור התקציב ושרי הממשלה. כל מועמדי המג'לס והחקיקה המופקת בו צריכים לזכות באישור מועצת שומרי החוקה.
מועצת שומרי החוקה
מועצת שומרי החוקה (شورای نگهبان قانون اساسی) מורכבת מ-12 משפטנים, שישה מהם שופטים דתיים הממונים על ידי המנהיג העליון, ושישה מהם משפטנים לא-דתיים, הנבחרים על ידי המג'לס מתוך רשימת מועמדים של משפטנים מוסלמיים, שמגיש ראש הרשות השופטת (הממונה הוא בעצמו על ידי המנהיג העליון) לפרלמנט. המועצה מפרשת את החוקה, ויכולה לדחות חוקים שהתקבלו בפרלמנט, בטענה כי הם סותרים את החוקה או את חוקי הדת (השריעה) ולהפנות את החוק בחזרה לתיקונים בפרלמנט. בפרשנות שנויה במחלוקת של חוקת איראן, המועצה החלה לפסול מועמדים לבחירות בפרלמנט החל משנות ה-90.
המועצה לאבטחת אינטרס המשטר
המועצה לאבטחת אינטרס המשטר (مجمع تشخیص مصلحت نظام) ממונה על ידי המנהיג העליון, ומייעצת לו. היא הוקמה לאחר השינויים שבוצעו בחוקה ב-1988. תפקידה של המועצה לפתור מחלוקות בין המג'לס (הרפורמיסטי בדרך כלל) לבין מועצת שומרי החוקה (המפקחת על החוקים ונחשבת למעוז השמרנים).
הרשות השופטת
המנהיג העליון הוא הממנה את ראש הרשות השופטת באיראן, והוא בתורו ממנה את יושב ראש בית המשפט העליון ואת התובע הראשי. כל השופטים באיראן עוברים הסמכה בחוק אסלאמי, ומרביתם חברים באליטה הדתית השלטת. בניגוד למדינות אחרות בעולם, לרשות השופטת באיראן אין סמכות לעסוק בעניינים חוקתיים, וזהו תפקידה של מועצת שומרי החוקה. באיראן קיימים בתי דין מהפכניים, השופטים אנשים בעבירות הפוגעות בביטחונה הלאומי של איראן. באיראן קיים עונש מוות, בשנת 2004 למשל, בוצעו 104 עונשים כאלו. עונש מוות מובטח למורשעים באינוס, רציחה והתעללות בילדים. הומוסקסואליות, ניאוף, פגיעה באסלאם והעלבת בכירים במשטר הן עברות על פי החוק האיראני.
מחוזות איראן
איראן מורכבת מ-30 מחוזות, בראש כל אחד מהם עומד מושל. המחוזות עצמם מחולקים לחבלים, אזורים וכפרים.
מועצות מקומיות נבחרות על ידי הציבור לכהונה של ארבע שנים. בהתאם לפרק 7, סעיף 1 של החוקה האיראנית, המועצות המקומיות, בדומה לפרלמנט הם "הגופים המקבלים את ההחלטות והמנהלים את המדינה". סעיף זה של החוקה לא יושם, כאמור, עד הבחירות המקומיות הראשונות ב-1999 ברחבי המדינה. המועצות המקומיות הן הבוחרות ראשי ערים, המפקחות על פעילות המועצה המקומית או העירייה. המועצות הן האחראיות לתכנון ותיאום השתתפות אזור הבחירה שלהם בתוכניות כלל לאומיות של רווחה, חינוך, תרבות וכלכלה.
ביקורת על המערכת הפוליטית באיראן
בהתאם לחוק הבחירות הנוכחי, מועצת שומרי החוקה מפקחת ומאשר את המועמדים לכמעט כל בחירות כלל-ארציות באיראן. מאחר שמחצית מתריסר חברי המועצה ממונים על ידי המנהיג העליון, והשאר נבחרים על ידי המג'לס מתוך רשימת מועמדים שמגיש ראש הרשות השופטת, הממונה על ידי המנהיג העליון גם הוא, נוצר מצב בו לציבור האיראני מוענקת הזכות לבחור אך ורק מועמדים שהמנהיג העליון חפץ בהם. הגוף שבוחר את המנהיג העליון ומפקח על פעילותו- מועצת המומחים, נבחר אומנם על ידי הציבור האיראני, אולם שוב, מועצת שומרי החוקה מאפשרת לבחור רק מועמדים המתאימים למנהיג העליון. לפיכך, לגוף היחיד בעל היכולת להדיח את המנהיג העליון, נבחרים אך ורק עושי דברו. כתוצאה מכך אחוזי ההצבעה באיראן יורדים מדי בחירות, הבחירות למג'לס ב-2004 משכו רק 50 אחוזים מבעלי זכות ההצבעה לקלפיות, בבחירות הנשיאותיות ב-2005 אחוז ההצבעה עמד על כ-60 אחוזים בשני הסבבים, ובבחירות למועצת המומחים ב-2006 הצביעו גם כן רק כ-60 אחוזים.
הרפורמיסטים באיראן טוענים כי המערכת הפוליטית באיראן יוצרת מעגל סגור של כוח ומהווה המחסום העיקרי בפני התנועות הרפורמיסטיות באיראן.
המשבר הפוליטי באיטליה (2022)
המשבר הפוליטי באיטליה ב-2022 היה אירוע פוליטי באיטליה שהחל ב-14 ביולי 2022. המשבר החל בעקבות הכרזתו של ג'וזפה קונטה, מנהיג תנועת חמשת הכוכבים וראש ממשלת איטליה לשעבר, כי תנועתו תמשוך את תמיכתה בממשלת האחדות הלאומית של מריו דראגי בשל הצעת חוק הנוגעת לתמריץ כלכלי כדי להילחם במשבר האנרגיה והכלכלה המתמשך. הממשלה נפלה שבוע לאחר מכן כאשר חמשת הכוכבים, הליגה הצפונית ופורצה איטליה לא השתתפו בהצבעת האמון בממשלה.
ב-14 ביולי, אף על פי שניצח בהצבעת האמון, ראש הממשלה דראגי הגיש את התפטרותו, אשר נדחתה על ידי הנשיא סרג'ו מטרלה. ב-21 ביולי, דראגי התפטר שוב לאחר שהצבעת אמון חדשה בסנאט לא הצליחה לעבור ברוב מוחלט, בעקבות העריקות של חמשת הכוכבים, הליגה הצפונית ופורצה איטליה. הנשיא מטרלה קיבל את התפטרותו של דראגי וביקש מדראגי להישאר בתפקידו כדי לטפל בענייני המדינה השוטפים. בחירות בזק הוכרזו ל-25 בספטמבר 2022.
רקע
הבחירות הכלליות ב-2018 יצרו פרלמנט תלוי. מיוני 2018 עד ינואר 2021, הפוליטיקאי העצמאי ג'וזפה קונטה כיהן כראש ממשלה בשתי ממשלות שונות, אחת נתמכה על ידי קואליציה ימנית והשנייה נתמך על ידי קואליציית מרכז-שמאל. בינואר 2021, מתאו רנצי, מנהיג איטליה ויוה, הסיר את תמיכתו בממשלתו של קונטה, מה שגרם לנפילת הממשלה. לאחר התייעצויות, הנשיא סרג'ו מטרלה מינה את מריו דראגי, בנקאי ונשיא הבנק המרכזי האירופי לשעבר, להוביל ממשלת אחדות לאומית שהורכבה מחמשת הכוכבים, הליגה הצפונית, המפלגה הדמוקרטית, איטליה ויוה, פורצה איטליה ותנועת סעיף 1.
במהלך 2022 עלו שמועות על הסרת התמיכה של חמשת הכוכבים בממשלת האחדות הלאומית, כולל האשמות שדראגי מתח ביקורת אישיות על קונטה וביקש ממייסד התנועה, בפה גרילו, להחליף אותו. קונטה ביקר לעיתים קרובות את המדיניות הכלכלית של הממשלה, במיוחד בנוגע לתוכנית הכנסה לאזרחים, הבטחת הכנסה מינמלית לאזרחים איטלקים החיים מתחת לקו העוני, כמו גם לתוכנית הסופרבונוס 110%, זיכוי מס בנייה של עד 110%, שניהם הונהגו על ידי ממשלותיו של קונטה. יתרה מכך, המתיחות בנוגע לסיוע הצבאי לאוקראינה בעקבות הפלישה הרוסית למדינה בפברואר גרמה גם לפילוג בתוך חמשת הכוכבים, כאשר שר החוץ לואיג'י די מאיו, שעזב את התנועה ביוני 2022, הקים מפלגה פוליטית משלו, ביחד לעתיד, כתגובה לביקורת של קונטה על משלוח נשק לאוקראינה. ב-12 ביולי, דראגי הצהיר כי יתפטר אם תנועת חמשת הכוכבים תסיר את תמיכתה בממשלה.
משבר פוליטי
במהלך מסיבת עיתונאים ב-13 ביולי 2022, הודיע קונטה כי תנועת חמשת הכוכבים תימנע במהלך הצבעת האמון על הצו לסיוע כלכלי, הצעת חוק ממשלתית שנועדה להענק תמריץ בן 23 מיליארד אירו כדי לעזור לאיטליה להתמודד עם המשבר הכלכלי והאנרגטי שנגרם על ידי מגפת הקורונה והסכסוך האוקראיני-רוסי. קונטה טען כי חבילת הסיוע הכלכלית למשפחות ועסקים קטנים שהוצעו על ידי הממשלה "אינה מספיקה כדי להתמודד עם משבר יוקר המחיה". הצו כלל גם פרויקט לבניית מפעל הפיכת פסולת לאנרגיה ברומא, שספג ביקורת מקונטה ומפלגתו, שראו בו מסוכן לסביבה.
ב-14 ביולי אושר הצו על ידי הסנאט של הרפובליקה ברוב של 172 קולות, הרבה מעל הרף הדרוש להשגת רוב. נציגי חמשת הכוכבים עזבו את הסנאט במהלך ההצבעה. אף על פי שלא הסירה רשמית את תמיכתה בממשלה, מהלך זה נחשב לאופוזיציה ברורה למדיניות הממשלה, ולמעשה יצר משבר פוליטי בממשלתו של דראגי.
הצבעת האמון בממשלת דראגי
ב-20 ביולי נאם דראגי בסנאט, חזר והדגיש את תמיכתו באיחוד האירופי, נאט"ו ואוקראינה, ואמר כי הכרחי להביא לידי ביטוי את הרפורמות הכלכליות והמשפטיות שביצעה ממשלתו. הוא גם הצהיר שהוא מחויב לחלוטין להשקיע יותר באנרגיה מתחדשת ובפרויקטים ידידותיים לסביבה. הוא ביקש מהסנאטורים לשים בצד את המחלוקות ביניהם ולהבטיח את יציבותה של ממשלתו.
לאחר דיון בסנאט, הממשלה ביקשה הצבעת אמון. מפלגות ליגה ופורצה איטליה הודיעו כי יצביעו יחד עם האחים של איטליה וחמשת הכוכבים נגד הממשלה, ואמרו כי בעקבות סירובה של חמשת הכוכבים להשתתף בהצבעת האמון ביום חמישי הקודם, הרוב יהיה קטן מכדי שהממשלה תהיה יציבה. בשל קואליציית המרכז-ימין והצנעות חמשת הכוכבים, הממשלה זכתה בהצבעת האמון ל95 קולות בהצבעה מול 38 נגד, ולא השיגה רוב מוחלט. לאחר ההצבעה עזבו השרים מריסטלה גלמיני (השרה לעניינים אזוריים) ורנאטו ברונטה (שר המינהל הציבורי) את פורצה איטליה.
דראגי הגיש את התפטרותו שוב למחרת ההצבעה. הנשיא מטרלה קיבל את התפטרותו וביקש ממנו להישאר בתפקיד על מנת לטפל בענייני המדינה השוטפים. ב-21 ביולי פיזר מטרלה את הפרלמנט באופן רשמי, והוכרזו בחירות בזק ל-25 בספטמבר 2022.
שחלוף (מתמטיקה)
באלגברה ליניארית, שחלוף (לפעמים גם חילוף; אנגלית: Transpose) הוא פעולת ההחלפה בין השורות והעמודות של מטריצה נתונה. הפעולה מקבלת מטריצה בת n שורות ו-m עמודות, ומחזירה מטריצה בת m שורות ו-n עמודות, שבמקום ה-(i, j) שלה נמצא האיבר ה-(j, i) של המטריצה המקורית. השחלוף הוא דוגמה סטנדרטית לאינוולוציה מסוג ראשון. מטריצה ריבועית שפעולת השחלוף אינה משנה אותה נקראת מטריצה סימטרית.
הגדרה פורמלית
תהא \!\, A מטריצה מסדר. המטריצה המשוחלפת שלה, \!\, A^t (מקובלים גם הסימונים ) היא מטריצה מסדר שמוגדרת כך: , עבור כל.
דוגמאות:
תכונות
פעולת השחלוף מהווה, כאמור, אינוולוציה מסוג ראשון. פירושו של דבר הוא שהפעולה שומרת על החיבור ועל הכפל בסקלר, הופכת את פעולת הכפל, ויש לה סדר 2: מן התכונות האלה נובע גם שאם \!\, A הפיכה אז גם \ A^t הפיכה ו-.
הדטרמיננטה של מטריצה זהה לזו של המטריצה המשוחלפת שלה. מכאן נובע שגם הפולינום האופייני של \ A^t שווה לזה של \ A, ולכן יש להן גם אותם ערכים עצמיים. יתרה מזו, כל מטריצה דומה למטריצה המשוחלפת שלה.
מטריצות מיוחדות הקשורות בשחלוף
מטריצה ריבועית \ A נקראת סימטרית אם \ A=A^t, כלומר \ A שווה למטריצה המשוחלפת שלה. \ A נקראת אנטי-סימטרית אם \ - A= A^t.
אם \ A היא מטריצה ריבועית הפיכה ומתקיים, אז \ A נקראת מטריצה אורתוגונלית. כלומר, מטריצה ריבועית \ A היא אורתוגונלית אם ורק אם, כאשר \ I היא מטריצת היחידה.
בדומה לפעולת השחלוף אפשר להגדיר גם פעולת הצמדה הרמיטית הכוללת בנוסף לשחלוף גם פעולת הצמדה של אברי השדה. הצמוד ההרמיטי של מטריצה \ A מסומן \ A^* וכאמור מוגדר לפי. אם \ A מקיימת \ A^* = A, היא נקראת מטריצה הרמיטית. מטריצה הרמיטית היא סימטרית בדיוק כאשר כל הרכיבים שלה ממשיים. בעניין זה, ראו גם אופרטור הרמיטי.
שחלוף של העתקה ליניארית
אם \ V ו-\ W הם מרחבים וקטוריים מעל שדה \mathbb{F} ו-T:V \to W היא העתקה ליניארית, ההעתקה המשוחלפת שלה היא העתקה בין המרחבים הדואליים של \ W ו-\ V  המוגדרת באופן הבא: לכל v\in V ולכל g\in W^{*}. זוהי העתקה ליניארית ודרגתה שווה לדרגת \ T. הפונקציונל \ T^tg מכונה לעיתים המשיכה לאחור של \ g במקביל ל-\ T.
אם \ V ו-\ W הם מרחבים וקטוריים סוף-ממדיים, הוא בסיס סדור ל-\ V עם בסיס דואלי,  הוא בסיס סדור ל-\ W עם בסיס דואלי  ו-\ A היא המטריצה המייצגת של \ T ביחס לבסיסים , אז המטריצה המייצגת של \ T^t ביחס לבסיסים  היא בדיוק \ A^t.
קישורים חיצוניים
Matrix (Mathematik)
ג'ון רדפורד
ג'ון רדפורד (אנגלית: John Radford; נולד ב-22 בפברואר 1947 בהמסוורת', יורקשייר) הוא כדורגלן עבר אנגלי.
רדפורד שיחק לאורך רוב הקריירה שלו כחלוץ מרכזי (לעיתים גם כקיצוני ימני) בארסנל. הוא הצטרף למועדון כשחקן מתלמד ב-1962, והפך למקצוען בפברואר 1964. הוא היה מבקיע שערים פורה בקבוצת הנוער ובקבוצת המילואים של המועדון, וערך את הופעת הבכורה שלו בסגל הבוגר במשחק נגד וסטהאם יונייטד ב-21 במרץ 1964 (המשחק היחיד שלו באותה עונה). רדפורד שיחק 15 פעמים בעונה שלאחר מכן, והפך למבקיע השלושער הצעיר ביותר בתולדות ארסנל. השלושער הובקע במשחק נגד וולבס שנערך ב-2 בינואר 1965, כאשר רדפורד היה בן 17 שנים ו-315 ימים.
בתחילת עונת 1965/1966 רדפורד היה לשחקן הרכב קבוע בארסנל, והתבלט בתפקידו תחת הדרכתו של המאמן ברטי מיי; בעונת 1968/1969 הוא עבר לשחק בעמדת הקיצוני הימני, ולמרות זאת הבקיע 19 שערים והצליח להוביל את ארסנל לגמר גביע הליגה. יכולתו הטובה של רדפורד התבטאה גם בהישגים של ארסנל; בעונת 1969/1970 הוא הבקיע פעם נוספת 19 שערים, וסייע לארסנל לזכות בגביע ערי הירידים שהיה התואר הראשון של המועדון מזה 17 שנים; רדפורד הבקיע את השער השני בניצחון 3:0 במשחק השני של הגמר, שהסתיים בניצחון של ארסנל בתוצאה 4:3 בסיכום שני המשחקים.
רדפורד חזר לעמדת החלוץ המרכזי שאליה היה רגיל. בעונת 1970/1971 הוא הבקיע 21 שערים (שיא אישי), והיה שותפו להתקפה של ריי קנדי שהבקיע 26 שערים. רדפורד היה חלק משמעותי בסגל ארסנל שזכה בדאבל באותה עונה, וגם לבישוליו הייתה חשיבות רבה; רדפורד בישל לקנדי את שער הניצחון במשחק החוזר נגד סטוק סיטי בחצי גמר גביע ה-FA, ובישל את שני השערים של ארסנל במשחק הגמר לאדי קלי וצ'ארלי ג'ורג'.
רדפורד שיחק במדי נבחרתא אנגליה עד גיל 23 במקביל להצלחותיו בארסנל. הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה הבוגרת הייתה במסגרת משחק ידידות נגד נבחרת רומני ב-15 בינואר 1969. אולם, מאמן הנבחרת סר אלף ראמזי לא המשיך לזמן את רדפורד למשחקי הנבחרת, ומשחקו האחרון במדיה היה נגד נבחרת שווייץ ב-13 באוקטובר 1971; רדפורד לא הבקיע בשני המשחקים.
רדפורד המשיך לשחק בארסנל עד אמצע שנות ה-70, והבקיע 19 שערים נוספים בעונת 1972/1973. אולם, מספר השערים שלו ירד בהדרגה (בעונת 1973/1974 ובעונת 1974/1975 הוא הבקיע פחות מעשרה שערים לעונה) והוא נפצע בעונת 1975/1976, כך שמספר המשחקים שבהם השתתף הצטמצם עוד יותר. בתקופה זו צמד שחקני ההתקפה הבכיר של ארסנל הורכב ממלקולם מקדונלד ופרנק סטייפלטון, ורדפורד שיחק בשני משחקים בלבד בארבעת החודשים הראשונים של עונת 1976/1977. רדפורד לא הצליח להשיג מחדש את מקומו בהרכב ארסנל, ובדצמבר 1976 הוא עבר לווסטהאם יונייטד תמורת 80,000£. הוא שיחק בארסנל ב-481 משחקים, והבקיע בהם 149 שערים.
רדפורד הצטרף לבלקברן רוברס ב-1977 לאחר שנה ו-28 משחקי ליגה ללא שערים במדי וסטהאם. הוא הצליח במידה מסוימת בבלקבורן, והבקיע עשרה שערים ב-38 משחקים בליגה השנייה. הוא עזב את בלקבורן ב-1978 ושיחק עבור המועדון החובבני בישופס סטורטפורד לפני שפרש. לאחר פרישתו הוא ניהל פאב, ואימן את בישופס סטרוטפורד בשתי קדנציות בשלהי שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. רדפורד עוסק גם בהדרכת סיורים באצטדיון האמירויות של ארסנל ועובד כפרשן בתחנת הטלוויזיה של המועדון.
אחת אפס אפס
אחת אפס אפס הייתה סדרת אקשן משטרתית ישראלית ששודרה בערוץ 10 החל מ-24 באוקטובר 2011. הסדרה עוקבת אחרי החוקר המשטרתי אריק ארבל ושותפיו לעבודה. הסדרה נחשבת לדרמה המצליחה ביותר בהיסטוריה של ערוץ 10 וגם לוותיקה ביותר.
רקע כללי
בפרקי הסדרה מוצגים מקרי פשע נפרדים לכל פרק, שבהם מטפל החוקר הבכיר אריק ארבל. לצד זאת, העלילה עוסקת בירי שביצע ארבל בראש ארגון פשע אסריאן בביוף, ירי שבוצע כהגנה עצמית ופצע את העבריין, בזמן שארבל התחקה אחריו.
העונה הראשונה של הסדרה צולמה בבית ההסתדרות לשעבר ברחוב קריניצי ברמת גן. העונה השנייה צולמה בפתח תקווה בבניין השייך לחברת נוימן תעשיות פלדה ובעבר אף הושכר למפלגת קדימה ברחוב שמואל מילס 1 ועלתה לשידור ב-2 ביוני 2014.
As the Years Go By
"As The Years Go By" (בעברית: "כשהשנים חולפות") הוא הסינגל הראשון של להקת הרוק פיוז'ן משמאקאן מאלבום הבכורה שלהם שנשא את שם הלהקה. השיר הוקלט באולפני קולומביה בי, ויצא כסינגל הראשון מתוך האלבום. הסינגל "Days When We Are Free" היה האיי-סייד של התקליטון. השיר הופיע במספר אלבומי אוסף של שירי שנות השבעים של המאה העשרים.
הסינגל שמכר יותר ממיליון עותקים ברחבי העולם וזכה בתקליט זהב, התקבל באהדה בקרב הציבור והמבקרים. לינדזי פלאנר מבקר ב-AllMusic שיבח את הסינגל ואת מילות השיר.
ביפן יצא הסינגל בשם "Kiri no Naka no Futari".
היסטוריה
בשנת 1970 הקליטה להקת משמאקאן את השיר "As the Years Go By" באולפני קולומביה בי. השיר יצא כסינגל ראשון מתוך האלבום שנושא את שם הלהקה. השיר נערך ויצא יחד עם הסינגל "Days When We Are Free" בצד א' של התקליטון. האלבום Mashmakhan יצא כתקליט אריך-נגן באותה שנה.
בהמשך הופיע השיר באלבומי אוסף אחדים. ב-1990 נכלל השיר באלבום Rock Artifacts, Vol. 1. בנובמבר 1995 השיר "As the Years Go By" יחד כל שירי האלבום Mashmakhan, וכן שירי האלבום The Family נכללו באלבום אוסף בשם Mashmakhan/The Family. באפריל 2001 יצא השיר באלבום האוסף Rock Treasures בהוצאת סוני מיוזיק אנטרטיינמנט. בדצמבר 2007 יצא אלבום אוסף יפני בשם The 70's, Vol. 3 של יוניברסל מיוזיק גרופ שאף הוא כלל את השיר "As the Years Go By".
גרסת כיסוי של השיר הוקלטה על ידי להקת הסלסה/פאנק Coke באלבום משנת 1972. המילים תורגמו לספרדית והשיר יצא בשם "Que Seria de Mi".
רשימת רצועות
את שני השירים הפיק בילי ג'קסון
קבלה
עם צאתו נמכר הסינגל ב-100,000 עותקים בקנדה, 500,000 עותקים בארצות הברית, ויותר ממיליון עותקים ביפן. בקנדה הגיע השיר למקום הראשון בשני המצעדים השבועיים, ובארצות הברית הגיע למקום ה-31 במצעד. השיר נמכר ביותר ממיליון עותקים ברחבי העולם והגיע למעמד של תקליט זהב.
זיקונית ננסית
זיקונית ננסית (שם מדעי: Brookesia micra) היא הזיקית הקטנה ביותר בעולם וגם הזוחל הקטן ביותר בעולם היום. היא חיה בין העלים ביערות באי מדגסקר. גודלה הננסי הוא דוגמה לתופעה הקרויה גמדות איים.
הזיקונית היא יצור המתחפר בפסולת העלים בחיפוש אחר זבובים, נמלים וטרף דומה והיא גם יכולה לטפס על העצים. בלילות הן ישנות על העצים כדי להקטין סיכויי טריפה שונים מצד עופות דורסים.
הזיקוניות עלולות להיות בסיכון בגלל כריתת יער הגשם.
אימפפונדו
באימפפונדו כ-20,000 תושבים והיא ממוקמת על גדות נהר אובאנגי (Oubangui) בגבול עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, כ-710 ק"מ מברזוויל.
בעיר יש שדה תעופה קטן המפעיל טיסות לבירה ברזוויל ולעיר בנגי שברפובליקה המרכז-אפריקאית.
מלט הר טוב
מפעל מלט הר טוב היה מפעל לייצור צמנט, ששכן סמוך לעיר בית שמש. כושר הייצור שלו היה כ-1,800 טון קלינקר ליום, המפעל השני בגודלו מבין שלושת מפעלי המלט בישראל (מפעלים נוספים בנשר וברמלה).
המפעל היה שייך לחברת "נשר מפעלי מלט ישראליים" ואחר כך הפך לחברה עצמאית הנקראת "מלט הר טוב", בבעלות שי ויל ואילת ויל. המפעל נסגר בינואר 2023, לאחר שלא עמד בתחרות מול מלט מיובא.
היסטוריה
תכנון המפעל לייצור צמנט בהר טוב החל ב-1934, והמפעל נקרא 'שמשון'. יוזמיו החליטו לבנות של המפעל בהר-טוב הודות למרבצים העשירים של אבן גיר במקום. התכנון החל במרץ, אך מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט קטעו את התכנון עוד בראשיתו ומלחמת העולם השנייה הקפיאה את הפרויקט לחלוטין. ב-1945, מיד בתום המלחמה, חזרו היזמים לפעול להמשך ההקמה. בראשם עמד נחום מן, שהחזיק ברוב מניות החברה, והוא בא בדברים עם סרג' קרלינסקי שהיה אזרח בריטי, שכיהן בתפקיד חשוב במשרד המסחר והתעשייה באנגליה. באמצעותו הצליחו היזמים לרכוש את הציוד הדרוש ולקבל ערבות מממשלת בריטניה.
עוד לפני הושלמה הרכבת הציוד בארץ קיבלה עצרת האו"ם את החלטת החלוקה, בכ"ט בנובמבר 1947, ולמחרתה פרצו מאורעות דמים. למרות מאמצי מפקדת "ההגנה" להחזיק בנקודות היישוב בהר טוב וביישובים סמוכים, נאלצו תושבי האזור לנטוש את אדמתם. לאחר נטישת היישובים, בכללם הר טוב, פרצו לאזור ערבים, בזזו את הרכוש והרסו הכל עד היסוד. הציוד של מפעל 'שמשון' הושחת אך יזמיו לא נואשו. הם התעקשו להמשיך בתוכנית המקורית ולאחר שוך הקרבות של מלחמת העצמאות החלו להקים את המפעל מחדש. הנהלת 'שמשון' העסיקה בהקמה כ-500 עובדים מהעיר בית שמש. כדי להשלים את שיקום המפעל, פנו היזמים ליצרני הציוד באנגליה והזמינו את ציוד החסר.
ב-1952 הושלמה הקמת תחנת כוח שנועדה לספק חשמל למפעל לשם ייצור הצמנט, בנובמבר 1954 החלה הרצת המפעל. התהליך היה ארוך ומייגע, מלווה בתקלות שהוסדרו בקצב איטי. לאחר 6 שנים של הרצה שכללה קשיים רבים, ב-1960 זכה מפעל 'שמשון' בפרס קפלן ל'פריון הייצור' שהעניק גאווה רבה לעובדי המפעל ולעיר בית שמש. אלה שפרס פריון הייצור לא היה מענה לבעיית העדר הרווחיות. המחסור בהון חוזר העיק על יזמי 'שמשון' כל הזמן, עד שבשנת 1966 לא יכול עוד מפעל 'שמשון' לעמוד בהתחייבויותיו.
ב-1967 המפעל עצר את הייצור. במשך כ-19 חודשים המפעל היה משותק כמעט לחלוטין. שנת 1968 חלפה ללא פתרון והסדר, כך הגיע מפעל 'שמשון' לפשיטת רגל והועבר לכונס נכסים למכירה. לאחר זמן רב שלא נמצאו קונים למפעל הכושל, פנו גורמים ממשלתיים להנהלת נשר מפעלי מלט ישראליים והציעו לה לרכוש אותו. מנהלי 'נשר', עליהם נמנה אברהם פרידמן היססו, אך שר האוצר, פנחס ספיר, הפעיל מכבש של לחצים על 'נשר' עד שזאת נענתה לאתגר – שיקום מפעל 'שמשון' והחזרתו לפעילות.