cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ונתן קייט
ביוגרפיה
קייט נולד וגדל בעיר סקוקי שבאילינוי, לדייוויד ולין קייט, שניהם ממוצא יהודי. בזמן הלימודים שלו בקולג' הוא עבד כטבח במסעדה. הוא למד וקיבל תואר ראשון בתיאטרון מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בו זמנית, הוא למד בבית ספר למשחק בשם "Second City" והשתתף בקבוצות אימפרוביזציה שונות. בשנת 2003 הוא עבר ללוס אנג'לס כדי לפתח את קריירת המשחק שלו.
קריירה
הפרויקט הגדול הראשון שלו היה עם ג'רי סיינפלד בפרומו לסרט"כוורת בסרט". קייט אמנם הופיע בפרסומות ארציות, סרטים קצרים וסרטים עצמאיים עוד לפני הפרומו לסרט אבל הפרומו הזניק את הקריירה שלו בכך שהכניס אותו לעולם התיאטרון וסייע לו להיבחר למספר סרטים חשובים בקריירה שלו. בשנת 2006 הוא הופיע (ללא קרדיט) בסרט "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת" בתפקיד שודד ים על סיפונה של "הפנינה השחורה".
בספטמבר 2011 הוא החל לשחק בקומדיית המצבים של CBS, "מרוששות" את אולג גולאצ'בסקי, טבח אוקראיני עליז.
בשנת 2021 החל לשחק בסיטקום "אבא, תרגיע!" שיצר ג'יימי פוקס לרשת נטפליקס ואף מככב בו בתפקיד הראשי.
עיצור מכתשי-חיכי, חוכך שורק, אטום
עיצור מכתשי-חיכי, חוכך שורק, אטום הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ɕ/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-\S.
הקו הצהוב של הרכבת הקלה בירושלים
הקו הצהוב של הרכבת הקלה בירושלים (לשעבר הקו הזהוב) הוא קו רכבת קלה עתידי, שיחבר בין קריית המוזיאונים ובין שער האשפות ליד הכותל המערבי.
היסטוריה
ההחלטה על הקמת הקו התקבלה בשנת 2013, על ידי משרד האוצר, משרד התחבורה ועיריית ירושלים כחלק מתוכנית כוללת להקמת חמישה קווי רכבת קלה נוספים בירושלים. ביוני 2019, אישרה הוועדה מקומית לתכנון ולבנייה בירושלים את תוכנית המקטע המערבי של הקו.
באוגוסט 2019, אישרה להפקדה הוועדה מחוזית לתכנון ולבנייה את תוכנית הקו. בינואר 2020, הגישו התנגדויות לתוכנית משרד ראש הממשלה ומשרד החוץ, בטענה כי תוואי הקו פוגע בביטחון המשרדים ולא תואם כראוי מולם. גם מוזיאון ישראל הגיש התנגדות לתחנה הסופית המתוכננת בסמוך לכניסה של המוזיאון, בטענה כי תיצור "חיץ מפריד, זר ומכוער, בין המוזיאון לעמק המצלבה". בדצמבר 2020 דחתה הוועדה מחוזית את כל ההתנגדויות לתוכנית.
על הקו
הקו הצהוב מתבסס ברובו על תוואי הקו האדום בין כיכר צה"ל לבין שדרות הרצל, ובתוספת שלוחות בצדו המערבי והמזרחי. קו זה תוכנן כ"קו תיירותי" שיחבר בין אתרים מתויירים רבים ברחבי העיר וצירי תחבורה ראשיים כגון מוזיאון ישראל, הספרייה הלאומית וקריית המוזיאונים שלצידם וכן אצטדיון האתלטיקה בגבעת רם, קריית הלאום, בנייני האומה, תחנת הרכבת לתל אביב והתחנה המרכזית שבכניסה לעיר, רחוב יפו על שלל האטרקציות שלצידו (כגון שוק מחנה יהודה, המדרחוב וכיכר ציון, כיכר ספרא ומגרש הרוסים) מתחם ממילא וחלק משערי העיר העתיקה. מסלול הקו נועד להשיק בדרכו גם לקווים נוספים כגון הקו הירוק לצד בנייני האומה, הקו האדום וקו הקמפוסים הכתום במסלולם המשותף ברחוב יפו, הקו הכחול שיחצה את רחוב יפו בהצטלבות הרחובות עם שטראוס-קינג ג'ורג' (וגם תחנת רכבת ישראל הנוספת המתוכננת באזור הדוידקה), והרכבל לכותל שיחלוף ליד הר ציון ושער האשפות.
המקטע המערבי
המקטע המערבי של הקו הצהוב, שאורכו 1.5 ק"מ ותכנונו אושר ביוני 2019, יתפצל ממסילות הקו האדום הקיימות מדרום לתחנה המרכזית ותחנת הרכבת יצחק נבון (בנקודה זו ישיק למסלול הקו הירוק העתידי), ויעבור בתוואי רחובות יצחק רבין ואליעזר קפלן עד קריית המוזאונים. המקטע יכלול ארבע תחנות להעלאת והורדת נוסעים: הראשונה, בצמוד לבניין הביטוח הלאומי בשדרת שז"ר; התחנה השנייה תמוקם בסמוך לבית המשפט העליון; התחנה השלישית תהיה סמוך למשכן הכנסת; והתחנה הרביעית תמוקם כתחנת קצה במוזיאון ישראל. בתחנת הקצה יוקם חניון תת-קרקעי לאוטובוסים ולרכבים פרטיים, ומעליו תוקם כיכר עירונית, במקום מגרש החנייה הקיים בכניסה למוזיאון.
המקטע המזרחי
המקטע המזרחי יתפצל מהקו האדום בכיכר צה"ל, יימשך לאורך חומות העיר העתיקה להר ציון ומשם לתחנת הקצה סמוך לשער האשפות. בשל אילוצים מקטע שער האשפות הר ציון יתוכנן כמנהרה תת-קרקעית תחת כביש מעלה השלום. נכון לשנת 2022, הקמת המקטע המזרחי אינה מקודמת, במקביל מתוכנן הרכבל לכותל, שיחבר בין אזור הכותל לתחנת הרכבת ההיסטורית של ירושלים, שם יכלו הנוסעים לעבור לקו הכחול העתידי, אם כי ייתכן ויתוכנן מקטע הקו עד להר ציון שם יוכל להשיק לתחנת האמצע של הרכבל.
רודולף בקמן
רודולף בקמן (בגרמנית: Rudolf Beckmann; אוסנבריק, 20 בפברואר 1910 – סוביבור, 14 באוקטובר 1943) היה איש אס אס גרמני במחנה ההשמדה סוביבור. הוא נדקר למוות במהלך המרד בסוביבור על ידי אסירים. בקמן היה חבר במפלגה הנאצית (חבר 305,721) ובאס אס. גילוי גופתו היה הגורם לפתיחת המרד מוקדם מהמתוכנן. לא ידוע דבר על ראשית חייו.
קריירה באס אס
בקמן עבד בתחילה בתוכנית T4 – אותנסיה בה נרצחו בגז נכים ובעלי פיגור שכלי. בעקבות מבצע ריינהרד הוא הועבר למחנה ההשמדה סוביבור, שם עבד בעיקר במחנה השני כאחראי על מיון חפצי הנרצחים בתאי הגזים, שם סודרו הבגדים, והיה אחראי על הטיפול בסוסים.
תפקידו במחנה
לאחר שהגיעו היהודים לרמפה הם נאלצו להתפשט ולשים את כל בגדיהם ומזוודותיהם בצד. מי שלא יכול היה ללכת נלקח בעגלות. אם זה קרה לאט מדי, בגדיהם נקרעו מגופם בכוח. ואז באה הפקודה להיכנס ל"בית המרחץ" (תא הגז). לפני כן הם נאלצו להעבור בדלפק ובו עמד אס אס אושרשרפורר אלפרד איטנר, שלקח מהם את כל חפצי הערך כמו זהב ותכשיטים אחרים. ברגע שהם נכנסו לתא הגז, דאגו ולטר נובאק והאחים יוזף וולף ופרנץ וולף, שהבגדים המושלכים יובאו לצריפים הסמוכים לצורך אריזה ומיון. בשלב זה הגיע תפקידם של רודולף בקמן ופול גרוט: כל הניירות, המסמכים והחפצים שלא נשלחו לצריף המיון ולא היה בהם צורך היו מוכנסים לשקיות ונשלחים לשריפה. "כל זה היה צריך לקרות בקצב מהיר, כך שניתן יהיה להכניס לתאי הגז את הקבוצה הבאה של היהודים באותה צורה במהירות האפשרית."
תפקיד מנהלי ומוות
בנוסף לתפקידים שנזכרו לעיל עבד בקמן גם כמנהל בבית המכונה "יער", בו שכנה הנהלת המחנה. על פי תוכנית המורדים נקבע שיש להרוג שם את בקמן ותומאס שטפל. הוא נהרג בצורה שקטה על ידי חיים אנגל ואסיר נוסף. בנוסף לבקמן חוסלו עשרה שומרים גרמנים אחרים ומספר לא ידוע של שומרי עזר אוקראינים. כשגילה את מותו איש האס אס אריך באואר, שחזר מקניית מצרכים החל לירות בשני יהודים שפרקו את משאיתו. יריות אלו הובילו להחלטה של מפקדי המרד להתחיל בו מוקדם מהמתוכנן.
תומר לוינסון
תומר לוינסון (נולד ב-20 במאי 2000) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הפורוורד בקבוצת עירוני נס ציונה.
קריירה
לוינסון החל את פעילותו במועדון עירוני נס ציונה בגיל 5 ועבר דרך כל הקבוצות הצעירות של המועדון. לוינסון לקח חלק בשני מחנות כדורסל יוקרתיים. ב-2015 השתתף במחנה "Jordan Brand Classic" שמארגנת ענקית האופנה חברת נייק ובו השתתפו 40 השחקנים הטובים באירופה – במשחק הגמר של הטורניר בו השתתפו 20 שחקנים בלבד בלט תומר עם 13 נקודות (75% ל-3) והיה הקלעי המוביל במשחק כולו. כמו כן לקח חלק במחנה "Basketball Without Borders" המאורגן על ידי הנהלת ה-NBA. מחנה זה מאגד את 40 הכישרונות הבולטים של שנתון 2000. גם במחנה זה נבחר לוינסון למשחק הגמר של הטורניר והוביל את הקבוצה שלו עם 10 נקודות. הוא ערך הופעת הבכורה בקבוצת הבוגרים בעונת 2015/16 בגיל 15 ו-5 חודשים בלבד (שני למוטי דניאל שהקדים אותו בחודש). לאחר שתי עונות, חתם בקיץ של 2017 בקבוצת אוסייק מהליגה הקרואטית המתמחה בטיפוח שחקנים צעירים. לאחר שנה, חזר לישראל לשחק בקבוצת הפועל ירושלים עמה זכה בגביע המדינה לעונת 2018/19. בתום העונה עבר לשחק בקבוצת מכבי אשדוד. לקראת עונת 2020/21 חתם בקבוצת עירוני רעננה.
בנבחרות הלאומיות
לוינסון, שיחק בכל הנבחרות הצעירות של ישראל. ב-2015 שיחק תחת המאמן רמי הדר באליפות אירופה דרג א' לנבחרות עד גיל 16 בטורניר שנערך בליטא. ב-2016 שימש כקפטן הנבחרת בטורניר אליפות אירופה עד גיל 16 דרג ב' שנערך בסופיה. הנבחרת סימה במקום השני והעפילה חזרה לדרג א'. לוינסון קלע בטורניר 14.6 נקודות וקלט 11.1 ריבאונדים בממוצע למשחק. ב-2017 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 18 דרג ב' שנערך בטאלין אסטוניה, קלע 14.1 נקודות וקלט 6.9 ריבאונדים בממוצע למשחק. ב-2018 נבחר לשחקן המוכשר ביותר בטורניר "אלברט שוויצר", במהלך הטורניר ניצחה נבחרת ישראל את נבחרת ארצות הברית. ב-2018 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 18 דרג ב' שנערך בסקופיה מקדוניה, קלע 12.3 נקודות וקלט 6.8 ריבאונדים בממוצע למשחק. ביולי 2019 זכה עם נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל תחת מאמן הנבחרת אריאל בית הלחמי באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 שנערכה בישראל.
פייטרו פראריס
פייטרו פראריס (באיטלקית: Pietro Ferraris; 15 בפברואר 1912 – 11 באוקטובר 1991) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת החלוץ. זכה עם נבחרת איטליה במונדיאל 1938.
ביוגרפיה
פראריס נולד ב-15 בפברואר 1912 בורסלי שבממלכת איטליה של אותם הימים. את הקריירה התחיל בגיל 17 בפרו ורסלי מעיר הולדתו, ועשה את הופעת הבכורה שלו ב-10 בנובמבר 1929 נגד טריאסטינה בליגה האיטלקית. ב-1932 עבר לנאפולי שם שיחק ארבע שנים עד שעבר לאמברוסיאנה. פראריס שיתף שם פעולה עם ג'וזפה מאצה בהתקפה וזכה עימה בשני תוארי אליפות ובגביע איטלקי אחד. ב-139 הופעות ליגה במדיה כבש 43 שערים. ב-1941 פראריס שיחק בטורינו למשך כמעט כל אותו עשור והיה חלק מהקבוצה שזכתה ארבע פעמים באליפות וכונתה בשם "גרנדה טורינו". בקיץ 1948 פראריס עבר לנובארה עד 1950 אז סיים את הקריירה שלו, ובמעבר זה הציל את סיכויי חייו כאשר צוות טורינו נמחק לחלוטין בהתרסקות המטוס שקרתה ב-4 במאי 1949. בסך כבש 123 שערי ליגה ב-469 הופעות.
כשחקן פראריס היה מסוגל לשחק הן כחלוץ והן בעמדות הקיצוני והכנף. הוא היה שחקן מהיר, יעיל, אינטואיטיבי וחכם, בעל כישורים טכניים מצוינים ויצירתיות. כחלוץ היה מדויק ליד שער היריב מטווח קרוב או אמצע וידע למקם את עצמו טוב במהלך התקפה. בנוסף לכך גם שמר על מקצועיות ואורך חיים בריא במהלך הקריירה.
כשחקן נאפולי מונה פראריס לנבחרת איטליה על ידי מאמנה ויטוריו פוצו. הוא ערך את הופעת הבכורה ב-17 בפברואר 1935 בניצחון 1–2 על צרפת. במונדיאל 1938 הופיע רק במשחק שמינית הגמר נגד נורווגיה וגם כבש את שער הפתיחה במשחק כעבור שתי דקות בלבד. שער זה, בנוסף לזה של ברונו מורה נגד שווייץ במונדיאל 1962, היה למהיר ביותר שאיטליה כבשה בהיסטוריה שלה במונדיאל. משם נבחרתו המשיכה עד לזכייה בטורניר. ב-11 במאי 1947 שיחק בפעם האחרונה במדיה, הפעם נגד הונגריה, וזאת הייתה הופעתו ה-14 בסך הכל.
עיצור מכתשי-חיכי, חוכך שורק, קולי
עיצור מכתשי-חיכי, חוכך שורק, קולי הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ʑ/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-\Z.
המאוזוליאום של רוחאללה ח'ומייני
המקום הוא אתר עלייה לרגל לחסידיו של ח'ומייני והוא משמש אנשי ממשל רבים בעת ביקורים של מנהיגים זרים. מדי שנה, ב-4 ביוני, מציינים את יום השנה לפטירתו של ח'ומייני. הטקס נערך בהשתתפותם של אנשי ממשל, שגרירים ומשפחת ח'ומייני.
היסטוריה
ב-20 ביוני 2009 אירע פיגוע התאבדות סמוך לאתר המאוזוליאום. על פי התקשורת האיראנית, הפיגוע לא גרם נזק למאוזוליאום.
ב-7 ביוני 2017 הותקף המקום על ידי כשלושה חמושים, אחד המחבלים התאבד באמצעות חגורת נפץ ופצע מספר אנשים , פיגוע זה אירע במקביל לפיגוע דומה בו מחבלים מארגון המדינה האסלאמית מחופשים לנשים וחמושים ברובי AK-47 ובאקדחים, פתחו בירי בבניין הפרלמנט האיראני במרכז טהראן ולקחו בין 2 ל-4 בני ערובה. מחבל אחד פוצץ את עצמו באחת הקומות של בניין הפרלמנט.
טיסה 797 של אייר קנדה
טיסה 797 של אייר קנדה הייתה טיסת נוסעים, שנערכה ב-2 ביוני 1983, אשר במהלכה, בשמי ארצות הברית, פרצה שרפה בתא הנוסעים והוא התמלא בעשן. טייסי המטוס הצליחו לבצע נחיתת חירום, ולהתחיל בפינוי המטוס מנוסעיו, אך מיד לאחר מכן התפשטה האש במהירות בכל תא הנוסעים, וגרמה למותם של 23 מהם. בעקבות האסון הוכנסו מספר שינויים בכללי הבטיחות וההתמודדות עם שריפות בטיסות נוסעים בתעשיית התעופה האזרחית כולה.
הטיסה
טיסה 797 הייתה טיסה סדירה של חברת אייר קנדה מנמל התעופה הבינלאומי דאלאס/פורט וורת' שיעדה נמל התעופה הבינלאומי מונטריאול-דורבל עם חניית ביניים בנמל התעופה הבינלאומי טורונטו-פירסון. היא נערכה במטוס מדגם DC-9-32 דו מנועי ובו 100 מושבים. המטוס המריא מדאלאס בשעה 16:25 (כל הזמנים נקובים לפי שעון החוף המזרחי). היו עליו 41 נוסעים וחמישה אנשי צוות - שני טייסים ושלושה דיילים. טייסי המטוס היו הקברניט דונלד קמרון (Donald Cameron), בן 51, וטייס המשנה קלוד וימט (Claude Ouimet), בן 34. קמרון הועסק באייר קנדה מאז 1966 ולזכותו נצברו כ-13 אלף שעות טיסה, מהן כ-5,000 במטוסי DC-9. וימט עבד באייר קנדה מ-1973 והיה לו ניסיון של 5,650 שעות טיסה, מהן כ-2,500 שעות במטוסי DC-9.
הדליקה
בעת שהמטוס חלף מעל לואיוויל שבקנטקי פרצה אש במיקום כלשהו סביב תא השירותים האחורי במטוס. האש פרצה בחלל שבין המעטה החיצוני של המטוס לבין הפנלים הפנימיים שלו. בשעה 18:51 שמעו הטייסים קול וגילו שמפסקי הזרם של אותו תא קפצו. ניסיון להרימם נכשל. הטייס קמרון חיכה כשמונה דקות ואז הרים את המפסקים, אך הם קפצו שוב מיד.
בשעה 19:00 התלונן נוסע בשורה האחורית בתא הנוסעים בפני דיילת על ריח מוזר. הדיילת מצאה שהריח נובע מתא השירותים האחורי, פתחה מעט את דלתו וראתה שהוא מלא עשן, אך לא ראתה להבה. הדייל הראשי סרג'יו בנטי נכנס לתא לבדוק וראה כי העשן נובע מאחורי הקיר האחורי שלו. הוא ריסס את פנים התא באמצעות מטף כיבוי של פחמן דו-חמצני. באותה עת החלו הדיילים האחרים להעביר את הנוסעים שבשורות האחוריות אל מקומות פנויים בשורות הקדמיות, ופתחו את שסתומי האוויר למקסימום כדי לאוורר את תא הנוסעים מעשן.
בשעה 19:08 הכריז קמרון על מצב חירום והחל בהנמכה. פיקוח הטיסה העניק למטוס קדימות לנחיתת חירום בנמל התעופה הבינלאומי סינסינטי/צפון קנטקי. בגלל הכשל החשמלי של מערכות במטוס נאלצו הפקחים לתת לטייסים הוראות כיוון באמצעות צפייה בתמונת המכ"ם של המטוס. כעת כבר מילא העשן את תא הנוסעים וחדר גם לתא הטייסים. החום בתא הנוסעים התגבר. מערכת הכריזה במטוס פסקה לפעול והכבידה על הדיילים את הקשר עם הנוסעים. בכל זאת הם העבירו את כל הנוסעים לישיבה במושבים שעד שורה 13 והדריכו את הנוסעים שישבו ליד דלתות החירום כיצד לפתוח אותן - פרקטיקה שלא הייתה מקובלת בטיסות מסחריות באותו זמן.
הנחיתה ולאחריה
בשעה 19:20 הנחיתו הטייסים בקושי רב את המטוס בנמל התעופה סינסינטי/צפון קנטקי. ארבעה צמיגים התפוצצו במהלך הנחיתה. לאחר שהמטוס עצר נפתחו הדלתות הקדמיות של המטוס וכן דלתות החירום שעל הכנפיים ומגלשות חירום נפרשו. הנוסעים והצוות החלו לנטוש את המטוס. הטייסים לא היו מסוגלים לצאת מתאם בגלל העשן והחום בתא הנוסעים. וימט יצא מהמטוס דרך חלון החירום של טייס המשנה וקפץ אל המסלול. קמרון נותר במושבו כשהוא המום מהמאמץ להנחית את המטוס. כבאים בכבאיות שמיהרו אל עבר המטוס ריססו את פניו וגופו של קמרון בקצף כיבוי דרך חלונו של וימט, ועקב כך הוא התעורר והצליח לנטוש את תאו דרך חלון החירום. הוא נחת על המסלול ונגרר משם על ידי וימט.
קמרון היה האדם האחרון שהצליח לצאת בחיים מהמטוס. פחות מ-90 שניות לאחר הנחיתה התפשטה האש בבת אחת לכל אורכו של תא הנוסעים, כנראה לאחר שאוויר צח מילא אותו בעקבות פתיחת הדלתות והזין את האש בחמצן. 23 נוסעים שלא הספיקו לנטוש את המטוס נספו בתוכו מכוויות ומשאיפת עשן. מבין 23 הניצולים נפצעו שלושה נוסעים פצעים קשים ו-13 נפצעו קל. שני נוסעים וחמשת אנשי הצוות לא נפגעו כלל. האש במטוס כובתה אך הוא ניזוק ללא תקנה.
באסון נספו 21 אזרחים קנדים ושני אזרחים אמריקאים. חלק מהקרבנות נשרפו מעבר ליכולת לזהות אותם. רוב הקרבנות נמצאו בתא הנוסעים בחלקו שבין קדמת המטוס וכנפיו. שניים נמצאו באחורי המטוס, לאחר שהחמיצו את יציאות החירום ותעו הלאה עד שמתו. בדגימות דם שנלקחו מהגופות נמצאו עקב השרפה רמות גבוהות של ציאניד, פלואוריד ופחמן חד-חמצני.
בין הנספים היה גם זמר הפולק הקנדי סטן רוג'רס.
החקירה
מאחר שהתאונה התרחשה בארצות הברית היא נחקרה על ידי המועצה הלאומית לבטיחות בתחבורה האמריקאית.
למרות ההרס שגרמה האש למטוס לא ניזוקו הקופסאות השחורות שלו והחוקרים היו מסוגלים לפענח את תוכנן. כמה חוטי חשמל באזור תא השירותים האחורי נמצאו ללא בידוד, אך החוקרים לא הצליחו לקבוע אם זה היה מצבם לפני השרפה או בעקבותיה. עיון ביומני התחזוקה של המטוס העלה שבספטמבר 1979 נגרם לו נזק רב כתוצאה מירידת לחץ בהתפוצצות (Explosive Decompression) במחיצה האחורית שלו. בעקבותיה נאלצה אייר קנדה לשקם את חלקו האחורי של המטוס לרבות החיווט החשמלי והצנרת ההידראולית שם. חוקרי התאונה לא הצליחו לקבוע אם התרחש קצר באחד מן החוטים שטופלו במסגרת שיקום המטוס.
באוגוסט 1984 פרסמה המועצה את דו"ח החקירה שלה. נקבע כי התאונה אירעה עקב אש שפרצה במקור לא ידוע. הדו"ח ביקר את התנהלות צוות הטיסה ובמיוחד זו של הקברניט קמרון לאחר פרוץ האש, קרי ההמעטה בחומרת האירוע והעיכוב בקבלת החלטה להכריז על מצב חירום ולערוך נחיתת חירום. לאחר פרסום הדו"ח פנו מספר טייסים מסחריים למועצה וטענו כי יש לתקן את הדו"ח. טייס המשנה וימט הגיש למועצה מסמך שבו הגן על פעולות צוות האוויר. בין השאר הוא הגן על ההחלטה לנחות בנמל התעופה סינסינטי/צפון קנטקי ולא בנמל התעופה לואיוויל, שהיה קרוב יותר לאתר התאונה, ונימק זאת בכך שהמטוס נמצא בגובה רב מדי מכדי שיוכל להנמיך בבטחה לנחיתה בלואיוויל, ושאפילו יכולת הנחיתה בסינסינטי הייתה מוטלת בספק לאור הקשיים להפעיל את המטוס הפגוע. בעקבות הטענות שהוגשו לה החליטה המועצה לתקן את הדו"ח, ובינואר 1986 פרסמה נוסח שלו שבו רוככה הביקורת שהופנתה כלפי צוות הטיסה.
ארגוני תעופה אחדים בקנדה חלקו כבוד לטייסים קמרון וווימט בשל פעולתם שהביאה לנחיתת המטוס בסינסינטי, אשר כתוצאה ממנה ניצלו חיי מחצית מיושבי המטוס. הטייס קמרון מת ב-3 בדצמבר 2016 בגיל 84 מסיבוכים של מחלת פרקינסון.
בעקבות האסון
בעקבות התאונה ובעקבות תאונות אחרות שבהן פרצה אש על סיפון מטוסים במהלך טיסה העבירה המועצה הלאומית לבטיחות בתחבורה לרשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית מספר המלצות: מרבית ההמלצות הפכו לסטנדרט הנוהג בתעשיית התעופה בעולם. כמו כן, יצרני מטוסי נוסעים חויבו להוכיח כי המטוסים שלהן ניתנים לפינוי מכל יושביהם בתוך פרק זמן של 90 שניות.
פרק בסדרה התיעודית תעופה בחקירה ששודר לראשונה ב-2007 הוקדש לתאונה בטיסה 797.
אינגה דקר
אינגה דקר (בהולנדית: Inge Dekker; נולדה ב-18 באוגוסט 1985) היא שחיינית הולנדית, אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות אחת מכל סוג, אלופת עולם בעלת 6 מדליות עולמיות, מהן 3 זהב ושיאנית העולם הנוכחית (2017) בבריכת 25 מטר, במשחה שליחות 4x50 מטר חופשי, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x200 מטר.
ביוגרפיה
דקר נולדה באסן, דרנתה.
2004
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה דקר במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 חופשי, ביחד עם חנטל חרוט, מרליין פלדהויס ואינגה דה ברוין בתוצאה של 3:37.59 דקות, אחרי המנצחות האוסטרליות שקבעו שיא עולם חדש בזמן של 3:35.94 דקות והאמריקאיות שקבעו שיא אמריקאי חדש 3:36.39 דקות. התוצאה שקבעה כשחיינית שנייה הייתה 54.66 שניות.
אלופה ושיאנית עולם
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשאנגחאי, סין באפריל 2006 זכתה דקר במדליית זהב במשחה ל-4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:33.32 דקות.
2008
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיינדהובן, הולנד במרץ 2008 זכתה דקר ב-5 מדליות, 1-זהב, 2 כסף ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:33.62 דקות, מדליות כסף במשחה ל-50 מטר פרפר (26.30 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר (58.50 שניות) ומדליות ארד במשחה ל-100 מטר חופשי (54.12 שניות) ובמשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:04.41 דקות.
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר), שנערכה במנצ'סטר, אנגליה באפריל 2008 זכתה דקר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:29.42 דקות ובמשחה ל-4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 7:38.90 דקות ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.60 שניות.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה דקר במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 חופשי ביחד עם ראנומי קרומווידג'ויו, פמקה המסקרק ומרליין פלדהויס בשיא אולימפי חדש של 3:33.76 דקות, לפני ארצות הברית (3:34.33 דקות) ואוסטרליה (3:35.05 דקות). התוצאה שקבעה כשחיינית ראשונה הייתה 54.37 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.54 שניות, במקום 24 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.23 שניות ובמקום 13 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:04.74 דקות התוצאה שקבעה במשחה הפרפר הייתה 57.41 שניות
בתחרות שחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באמסטרדם, הולנד בדצמבר 2008 במשחה ל-4x100 מטר חופשי קבעה הרביעייה הולנדית שיא עולם חדש, שיפור לשיא שלהן מאפריל אותה שנה, בתוצאה של 3:28.22 דקות (שיא העולם הנוכחי 2012).
2009
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכתה דקר במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ראנומי קרומווידג'ויו, פמקה המסקרק ומרליין פלדהויס בשיא עולם חדש של 3:31.72 דקות (השיא הנוכחי 2012), לפני גרמניה (3:31.83 דקות) ואוסטרליה (3:33.01 דקות). התוצאה שקבעה כשחיינית ראשונה הייתה 53.61 שניות.
2010
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר), שנערכה בדובאי, קטר בדצמבר 2010 זכתה דקר במדליית זהב במשחה ל-4x100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 3:28.54 דקות.
2011
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכתה דקר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.71 שניות, לפני תרסה אלסהמר משוודיה (25.76 שניות) ומלני הניק מצרפת (25.86 שניות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ראנומי קרומווידג'ויו, מרליין פלדהויס ופמקה המסקרק בתוצאה של 3:33.96 דקות, לפני ארצות הברית (3:34.47 דקות) וגרמניה (3:36.05 דקות).
2012
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה דקר במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם מרליין פלדהויס, פמקה המסקרק וראנומי קרומווידג'ויו בתוצאה של 3:33.79 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 3:33.15 דקות ולפני ארצות הברית שקבעה שיא אמריקאי חדש של 3:34.24 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 10 בשלב המוקדמת במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.30 שניות ונמחקה משלב חצי הגמר על מנת להתרכז במשחה השליחות ובמקום שישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:57.28 דקות, את משחה הפרפר היא שחתה ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 56.91 שניות.
2013
באליפות העולם שנערכה בברצלונה שבספרד בשנת 2013 זכתה דקר במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אליזה בוונס, פמקה המסקרק וראנומי קרומווידג'ויו בתוצאה של 3:35.77 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אמריקה חדש של 3:32.31 דקות ואוסטרליה שקבעה שיא אוקיאניה חדש של 3:32.43 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.83 שניות ולא הצליחה להגן על תוארה.
2014
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחא, קטר בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד. 3 מדליות זהב קבוצתיות, במשחי שליחות 4x50 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 1:34.2 דקות, ב-4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:26.53 דקות ובמשחה ל-4x200 מטר חופשי בשיא עולם נוסף של 7:32.85 דקות. מדליית ארד אישית, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.73 שניות, אחרי שרה שסטרם משוודיה שקבעה שיא אליפות חדש של 24.58 שניות ויאנט אוטסן מדנמרק (24.71 שניות).
2015
באליפות העולם שנערכה בקאזאן שברוסיה בשנת 2015 סיימה דקר במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.64 שניות ובמקום תשיעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.05 שניות. למעשה היא סיימה במקום שמיני בצוותא עם שחיינית מקנדה אך לא התייצבה למשחה הכרעה ביניהן. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 57.82 שניות ועלתה מהמקום השלישי.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בווינגייט בדצמבר אותה שנה, היא זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה ל-4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:44.85 דקות, מדליית כסף במשחה שליחות 4x50 מטר חופשי בתוצאה של 1:36.20 דקות ומדליית ארד, במשחה שליחם 4x50 מטר חופשי משולב (2 שחייניות ו-2 שחיינים) בתוצאה של 1:30.03 דקות.
2016
בפברואר 2016, אובחנה דקר כלוקה בסרטן צוואר הרחם. במרץ היא עברה ניתוח מוצלח והשתתפה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) באולימפיאדה הרביעית שלה. במשחקים עצמם, היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:33.81 דקות. כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.85 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 16 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.31 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 24.77 שניות.
טד מרטין
'''תאודור "טד" מ. מרטין (באנגלית:  Theodore "Ted" D. Martin''') הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל. שירת כמפקד מרכז האימונים המשולב והמכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת'.
ביוגרפיה
מרטין הוא בנם של ג'ואן ואפרים ולו שלושה אחים שאף הם שירותו בצבא. אביו היה קצין בדרגת לוטננט-קולונל וטייס מסוקים שהשתתף במלחמת קוריאה ובמלחמת וייטנאם. הוא פרש לאחר שחלה כתוצאה מאייג'נט אורנג'.
סץ
סץ (בהונגרית: Szőc) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. הכפר נקרא בעבר ז'לץ וננטש בזמן שלטון האימפריה העות'מאנית בהונגריה, הוא אוכלס מחדש בשנת 1741 על ידי מהגרים מגרמניה.
טד מרטין
ביוגרפיה
שירת כקצין שריון וסיים קורס קציני חי"ר מתקדם. פיקד על פלוגה ושימש קצין מבצעים בגדוד השני של רגימנט השריון ה-64 בדיוויזיית חיל הרגלים השלישית שהוצבה במערב גרמניה. שימש קצין מטה במרכז האימונים המשולבים שבפורט לוונוורת'. במשך שנתיים שימש מדריך צבאי בכיר לשני גדודים של הצבא הערבי הסעודי. שימש קצין מבצעים של דיוויזיית החי"ר הרביעית ופיקד על הגדוד הראשון ברגימנט הפרשים העשירי ("לוחמי הבאפלו") של דיוויזיית החי"ר הרביעית בתקופת מלחמת עיראק. שימש ראש צוות השטח בעיראק של כוח המשימה למציאת פתרון לבעיית מטעני הצד (IED). בנוסף שימש ראש מחלקת שריון וראש מחלקת לוחמה בפיקוד כוח האדם של הצבא. הוא פיקד על החטיבה הראשונה בדיוויזיית החי"ר הרביעית במלחמת עיראק.
סץ
יהודי סץ
בסץ חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
טד מרטין
ביוגרפיה
מרטין בעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי, בעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת ובסטר.
מחנה מאסר קאצ'ון
מחנה מאסר קאצ'ון (בהנגול: 개천 제14호 관리소) הוא מחנה עבודה בכפייה לאסירים פוליטיים בקוריאה הצפונית. השם הרשמי הוא קוואן-לי-סו (מושבת עונשין של עבודה בכפייה) מספר 14. המחנה ידוע גם כמחנה 14. אין לבלבל מחנה זה עם מחנה הריכוז קאצ'ון, שממוקם כ-20 קילומטר צפון-מערבה מהמחנה. הממשלה הצפון קוריאנית מכחישה את קיום המחנה.
מיקום ותיאור
המחנה נוסד בסביבות שנת 1959 בנפת קאצ'ון שבמחוז דרום פיונגאן בקוריאה הצפונית. הוא ממוקם סמוך לאמצע נהר הטיידונג, המהווה את גבולו הדרומי של המחנה, וכולל בתוכו את הרי צפון הנהר. בגדה הדרומית של נהר הטיידונג שוכן מחנה הריכוז בוקצ'אנג (קוואן-לי-סו מספר 18). כליאה במחנה המאסר קאצ'ון נעשית לכל החיים, ללא אפשרות שחרור. המחנה ממוקם באזור הררי, אורכו כ-40 עד 50 קילומטר, רוחבו כ-30 קילומטר ומשוער שמוחזקים בו כ-15,000 אסירים. האסירים מועסקים בעבודת כפייה עד מותם. אנשים שלא ניתן לסמוך עליהם מבחינה פוליטית מועברים יחד עם משפחותיהם למחנה, ללא משפט, שם הם חיים בניתוק מוחלט מהעולם החיצון. המחנה כולל שלושה אזורי מעצר נפרדים לגברים, נשים וילדים בוגרים, המאוכלסים בצפיפות, וכן את המפקדה עם המנהלה ואת מגורי השומרים.
מטרה
המטרה העיקרית של מחנה מאסר קאצ'ון היא ליצור הפרדה בין החברה הכללית ובין אנשים שלא ניתן לסמוך עליהם פוליטית, המסווגים כ"ללא כפרה", ולאחר מכן להפיק מהם את מירב התועלת האפשרית באמצעות עבודת כפייה. המונח "ללא כפרה" מתייחס לאנשים שרוצים להימלט מהממשלה הצפון קוריאנית או אנשים שאמרו דברים קשים על הממשל וכן ביצעו מעשים בעלי יסודות לא פלילים אחרים (לפי החוק הבינלאומי). כמו כן, אנשים שביצעו עבירות פליליות יכולים להישלח למחנה. עבודת הכפייה במחנה נעשית במכרות ובחוות באמצעים פרימיטיביים.
מצב זכויות האדם במחנה
אסירים רבים נולדו במחנה בשל מדיניות הענישה לשלושה דורות של קוריאה הצפונית. המשמעות היא שכל אדם שנמצא אשם בביצוע פשע - שיכול להיות מעשה פשוט כמו ניסיון לברוח מקוריאה הצפונית - יישלח למחנה יחד עם כל משפחתו. יש שלושה דורות של אשמה: ההורים, האשם ומשפחתו הגרעינית. כולם ישלחו למאסר, אם כי לפעמים לפרקי זמן שונים. על פי עדותו של ניצול המחנה שין דונג היוק, על האסירים מוטלת עבודת כפייה קשה ומסוכנת במכרות ובמקומות עבודה אחרים, החל מ-5:30 בבוקר ועד לחצות הלילה. עבירה קלה גוררת עינויים ועבירות כבדות יותר יכולות לגרור עונש מוות. האסירים מקבלים מנות מזון קטנות שמורכבות מכרוב ותירס, כך שרובם חלשים ורזים. רבים מהם מתים כתוצאה מתת-תזונה. לפי אמנסטי אינטרנשיונל, כ-40% מאסירי כלל המחנות מתים מרעב, מחלות, תאונות עבודה והשפעות העינויים. אסירים רבים אכלו עכברושים, נחשים, חרקים וצפרדעים כדי לשרוד. בשר העכברושים נאכל כדי למנוע את מחלת הפלגרה, מחלה שכיחה במחנה שנגרמת כתוצאה ממחסור בחלבון ובוויטמין B3.
אסירים לשעבר במחנה
רוב המידע הקיים אודות המחנה מתבסס על עדויות הניצולים. ידוע על שני אנשים בלבד שהצליחו לברוח מהמחנה ולעזוב את קוריאה הצפונית:
אלכס קורצמן
אלכס קורצמן (באנגלית: Alex Kurtzman; נולד ב-7 בספטמבר 1973) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות שיתופי הפעולה המוצלחים עם חברו לכתיבה ולהפקה רוברטו אורקי בסרטי המדע הבדיוני "רובוטריקים" ו"סטארטרק", כמו גם סרטי ההמשך שלהם "רובוטריקים 2: הנקמה" ו"האויב בתוכנו - סטארטרק", וכתסריטאי שותף ומפיק בלעדי של הסרט "המומיה".
ביוגרפיה
קורצמן נולד וגדל בסנטה מוניקה שבקליפורניה למשפחה יהודית חילונית. הוא למד בתיכון במימון פרטי בשם קרוסרואדס, ובשנת הלימודים האחרונה פגש את מי שעתיד להיות חברו ושותפו לכתיבה והפקה, רוברטו אורקי. החיבור בין השניים נוצר כאשר גילו את הערצתם המשותפת לסרט "סקס, שקרים ווידאוטייפ" של סטיבן סודרברג, הנחשב לפורץ דרך בגזרת הסרטים העצמאיים. עם סיום שנת הלימודים השניים התפצלו; קורצמן החל ללמוד באוניברסיטת ניו יורק, אולם זמן קצר לאחר מכן עבר לאוניברסיטת וסליין, ואילו אורקי בחר ללמוד באוניברסיטת טקסס באוסטין. אף על פי כן הצמד המשיך לשמור על קשר, וכיוון ששאפו לעבוד במשותף הם נהגו לנצל את זמנם הפנוי כדי לדבר בטלפון, ולפעמים אף להיפגש בבתי קפה בדרום קליפורניה במטרה לכתוב תסריטי דרמה יחד.
ב-2002 נישא קורצמן לסמנתה קאונטר, בתו של עורך הדין ניק קאונטר.
קריירה
בשנת 1997 קורצמן מצא לראשונה עבודה בחברת ההפקות "Renaissance Pictures", אותה ניהל בין היתר המפיק והבמאי סם ריימי. במסגרת תפקידו הוא נתבקש לצפות ב-40 פרקים מתוך סדרות הפנטזיה הפולחניות "הרקולס: המסעות המופלאים" ו"זינה הנסיכה הלוחמת", ולאחר שצפה במחצית מהפרקים הוא התקשר לאורקי וקבע בהחלטיות שהם יכולים לכתוב תסריט מהסוג הזה. השניים כתבו תסריט לדוגמה והציגו אותו בפני הגורמים הרלוונטיים, שהחליטו לתת להם שני פרקים עצמאיים. בהמשך, ובעקבות התקף לב שחווה השחקן הראשי ב"הרקולס" קווין סורבו, הצמד התבקש לספק קווי עלילה אחרים בהיעדרו, ומשעמדו במשימה הצליחו קורצמן ואורקי בגיל 24 בלבד להפוך תסריטאים הראשיים של הסדרה. כתוצאה מכך הפופולריות של הצמד עלתה והם החלו לקבל הצעות לכתיבת פרקים של סדרות מסוגה דומה. מבין ההצעות להן נענו כיכבה הסדרה "זהות בדויה" של ג'י ג'י אברהמס, במסגרתה קורצמן אף התנסה בבימוי סדרה לראשונה בחייו.
בשנת 2008 הם חברו בשנית לאברהמס כששלושתם יצרו כתבו והפיקו יחד את הסדרה "פרינג'". שיתוף הפעולה בין השלושה נמשך על המסך הגדול כאשר קורצמן ואורקי היו שותפים לכתיבת התסריט הבדיוני של הסרט "סטארטרק" אותו יצר אברהמס, וזה לא רק עוטר לשבח על ידי המבקרים כי אם גם היה להצלחה מסחרית בקופות עם הכנסות עולמיות של כ-385 מיליון דולר. בשנת 2011 כתב העת הנחשב "פורבס" תיאר את השניים כ"הנשק הסודי של הוליווד" לאחר שכלל הסרטים שכתבו לאורך 6 השנים האחרונות הסתכמו בהכנסות של למעלה מ-3 מיליארד דולר בקופות. בשנת 2012 כתבו הצמד תסריט דרמה לסרט "אנשים כמונו" במסגרתו התנסה קורצמן לראשונה בבימויו של סרט. השניים הספיקו לכתוב יחד גם את סרטי ההמשך המצליחים "האויב בתוכנו - סטארטרק" ו"ספיידרמן המופלא 2" לפני שהודיעו באפריל 2014 לכתב העת "וראייטי" על הפסקת שיתוף הפעולה ביניהם בכתיבת סרטים, אולם הם ציינו כי ימשיכו לעבוד יחד בטלוויזיה.
משנת 2013 קורצמן החל להתמקד בהפקה והפיק סרטים כמו "האשליה" של הבמאי האמריקאי-ישראלי בועז יכין וסרט ההמשך "האשליה 2" וסדרות כגון "הוואי חמש אפס", "סליפי הולו" ו"צוות עקרב". בשנת 2017 יצא לאקרנים המותחן "המומיה", שהיווה גרסה מחודשת לסרט המקורי בעל אותו השם משנת 1932, אותו הוא כתב הפיק וביים.
החל משנת 2015 מונה קורצמן על ידי רשת CBS למפיק העל לכל הסדרות החדשות היוצאות בזיכיון מסע בין כוכבים, החל מהסדרה מסע בין כוכבים: דיסקברי שהחלה את שידוריה בשנת 2017. בשנת 2020 מסר קורצמן בריאיון שהרשת ביקשה ממנו לתכנן את עתיד הזיכיון עד לשנת 2027.
מלכה מוצ'ניק
ביוגרפיה
מלכה מוצ'ניק למדה את שלושת תאריה באוניברסיטת בר-אילן. את התואר הראשון, בלשון עברית ובלשנות כללית, השלימה בשנת 1982. את התואר השני בלשון עברית השלימה בשנת 1986. עבודת המוסמך שלה עסקה בנושא "הבעות זמן, מודוס ואספקט בעברית החדשה", ונכתבה בהנחייתה של פרופ' אורה שורצולד. גם את עבודת הדוקטור שלה, שהוגשה בשנת 1992 ועסקה בנושא "הבדלי לשון בין גברים לבין נשים בעיתונות העברית", כתבה בהנחייתה של פרופ' אורה שורצולד.
כיהנה עד פרישתה בשנת 2017 כמרצה במחלקה ללשון העברית ולשונות שמיות באוניברסיטת בר-אילן, והייתה ראש המחלקה בשנים 2010–2012.
שימשה במשך השנים בתפקידים ציבוריים מגוונים: נשיאת "האגודה לחקר שפה וחברה", מייסדת ועורכת "עיונים בשפה וחברה", חברה בוועדת המקצוע להוראת העברית, וחברה בוועדת המינוח לטכנולוגיית המידע של האקדמיה ללשון העברית. החל משנת 2020 היא משמשת כנשיאת "האגודה הישראלית לבלשנות יישומית" (איל"ש).
מספר אוטומורפי
המספרים האוטומרפיים מחולקים בדרך כלל לשתי סדרות, כאשר החלוקה היא בין כל המספרים האוטומרפיים אשר נגמרים ב-6 לבין כל המספרים האוטומרפיים הנגמרים ב-5.
בהינתן מספר אוטומורפי n בעל k ספרות כאשר n>1, ניתן למצוא מספר אוטומורפי נוסף באמצעות הנוסחה:
5ot
5ot היא סדרת כל המספרים האוטומורפיים אשר נגמרים בספרה 5. הסדרה מתחילה במספרים: 5 ,25, 625, 90625, 890625, 2890625.
בסדרה זו כל איבר נוסף בנוי מהאיבר הקודם. כך 25 בנוי מ 20+5 ו90,625 בנוי מ 90,000+625.
6ot
6ot היא סדרת כל המספרים האוטומורפיים אשר נגמרים בספרה 6. הסדרה מתחילה במספרים: 6, 76, 376, 9376, 109376, 7109376.
בסדרה זו כל איבר נוסף בנוי מהאיבר הקודם. כך 76 בנוי מ 70+6 ו-109,376 בנוי מ 100,000+9,376.
התפתחות מוסרית
התפתחות מוסרית היא תהליך התפתחותי בו האדם לומד ומקבל על עצמו רעיונות, ערכים ועקרונות מוסריים. כל אלו מאפשרים לו לבנות מודעות עצמית ולהבחין בין טוב לרע ובין נכון ולא נכון בחברה בה הוא חי, ולהתנהג בהתאם לכך.
סוג החשיבה המוסרית והעקרונות המשפיעים על התנהגות האדם משתנים לאורך חייו והתפתחות אישיותו. ישנן מספר גישות בפסיכולוגיה המציעות שלבים אפשריים שונים של ההתפתחות המוסרית בקרב ילדים.
התפתחות מוסרית על פי הפסיכואנליזה
זיגמונד פרויד, אבי הפסיכואנליזה, טען כי מערכת היחסים בין הילד להוריו ואופן חינוכם הם משמעותיים בהקניית ערכי מוסר עבור הילד והפנמת גבולות ואיסורים, ומשפיעים על נכונותו ללמוד את הקודים המוסריים של החברה. לטענתו, התפתחות המוסר נוצרת בעיקר בשלב הפאלי (גיל 4-5), אז מתרחשת התפתחותו של הסופר אגו, המשמש כחוש מוסרי פנימי אשר מתגמל או מעניש את הילד על התנהגותו, באמצעות רגשות כגון תחושת אשמה וחרדה. לפי פרויד, שיא ההתפתחות המוסרית מגיע בסוף השלב הפאלי ולאחר שהילד מגיע לפתרון פנימי של תסביך אדיפוס (גיל 5-6).
התפתחות מוסרית על פי הפסיכולוגיה הקוגניטיבית
פסיכולוגים חוקרים מתחום הפסיכולוגיה הקוגניטיבית ניסו לעמוד על התפיסה המוסרית של הילד על ידי בדיקת התפתחות ההגיון המוסרי שלו, ובחינה מדעית ואובייקטיבית יותר של עמדותיהם המוסריות של ילדים בגילאים שונים. החוקרים שפיתחו את התאוריות המרכזיות בתחום זה הם ז'אן פיאז'ה ולורנס קולברג.
תאוריית ההתפתחות המוסרית של פיאז'ה
פיאז'ה טען כי המוסר מתפתח כתוצאה מהתפתחותו הקוגניטיבית של הילד, לצד למידתו מהתנסויותיו החברתיות. הוא טען כי המוסר מתפתח בשלושה שלבים, המקבילים לשלבי תאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית הידועה שלו:
התאוריה של פיאז'ה היוותה אבן דרך בכך שעמדה על מספר תהליכים חשובים בהתפתחות ההגיון המוסרי של הילד, אך מחקרים עדכניים מראים כי הוא לא העריך נכונה את חשיבתם המוסרית של ילדים בגיל הרך, ולפיכך חוקרים שבאו בעקבותיו התייחסו בהרחבה גם לשלבי ההתפתחות המוסרית המוקדמת.
תאוריית ההתפתחות המוסרית של קולברג
קולברג חילק את ההתפתחות המוסרית לשלבים רבים יותר מאלו של פיאז'ה. הוא העריך את הרמה המוסרית של נבדקיו באמצעות ראיון בו הוצגה לילדים דילמה מוסרית עם שאלות פתוחות, שמהתשובות עליהן (ובעיקר מהנימוקים לתשובות) ניתן ללמוד על ציות לחוקים והבנת ערכים גבוהים, כמו כבוד לחיי אדם.
קולברג חילק את ההתפתחות המוסרית לשישה שלבים, בשלוש רמות מוסריות כלליות. השלבים לפי קולברג הם קבועים ואוניברסליים, זהו רצף שלבים שכל אדם עובר בסדר קבוע, כך שכל שלב נבנה על הקודם וכרוך בהבנה עמוקה יותר של מושג הצדק. מחקרים מצאו שמעבר משלב לשלב קשור בגיל, בהתפתחות קוגניטיבית, בהשכלה וביכולת לראות את הפרספקטיבה של האחר. התפתחות מוסרית גם קשורה לאינטראקציה בין בני הגיל ולהשתתפות בארגונים חברתיים, וכן יש השפעה של סגנון ההורות.
ב. הרמה הקונבנציונלית: יש חשיבות לדעות של אחרים ולציות לחוקים חברתיים, אך לא בגלל אינטרס אישי, אלא מתוך אמונה ששמירה על המערכת החברתית חשובה להמשך יחסים אנושיים חיוביים וסדר חברתי. לטענת קולברג, רוב המתבגרים והמבוגרים נמצאים ברמה מוסרית זו.
ג. הרמה הפוסט-קונבנציונלית: אנשים ברמה הזו אינם מצייתים לחוקים בצורה עיוורת אלא גמישה, והם מגדירים מוסריות במושגי עקרונות וערכים מופשטים. לטענת קולברג, חלק מהמבוגרים עשויים להימצא בשלב 5 בתוך רמה זו, אך מעטים מגיעים לשלב 6.
הביקורות על הגישה של קולברג הן רבות. חוקרים טענו כי לא קיימת בה התייחסות להתפתחות המוסרית של ילדים בגיל מוקדם יותר מגיל הגן; היא אתנוצנטרית ולא נותנת הסברים לגבי התפתחות מוסרית בקרב אוכלוסיות שאינן מערביות (למשל, תרבויות מסורתיות רבות הן שיתופיות יותר מהתרבות המערבית, ורווחת הקבוצה נתפסת בהן כערך עליון, אך לפי שיטת קולברג, שיקול דעת כזה נוטה להיות מדורג בשלב השלישי או הרביעי בלבד); התאוריה מתארת רק שיקול דעת מוסרי אך הקשר בינה לבין התנהגות מוסרית בפועל הוא רופף, זהו תנאי הכרחי אך לא מספיק לביצוע ההתנהגות משום שישנם שיקולים נוספים המשפיעים עליה; התאוריה לא מתייחסת לסוגי תכנים ספציפיים של מצבים הדורשים התנהגות מוסרית, אלא רק לדרך חשיבה מוסרית כללית, בעוד זו עשויה להשתנות בהתאם לאופיו הספציפי של המצב - אדם עשוי לחשוב ולהתנהג באופן מוסרי שונה בהקשרים שונים.
הביקורת של גיליגן על התאוריה של קולברג
קרול גיליגן טענה כי בתאוריה של קולברג יש הטיית מגדר נגד נשים. זאת, בין השאר, משום שהיא נוצרה על ידי גברים, והנתונים מבוססים על נבדקים-זכרים ועל הפתרונות שהם הציעו לדילמות (שמשקפים נקודת-ראות גברית). קולברג טען שנשים מגיעות רק לשלב 3 בפתרון הדילמה המוסרית ואילו גברים מגיעים לשלבים גבוהים יותר, ולפיכך נראה כי נשים נוטות להיות פחות מוסריות. גיליגן לא הכחישה את ההבדלים בין המינים, אך פיתחה מודל שיסביר הבדלים אלו, וטענה שיש צורך בשתי תאוריות שונות כדי לתאר את התפתחות המוסר השונה של שני המינים, כי יש יותר מהשקפה אחת על מוסריות, ונשים מפתחות מוסריות שונה מזו של גברים. המוסריות של הגברים מונחית מתוך עקרון הצדק והחוקים, ואילו המוסריות של הנשים מונחית מתוך הדאגה לאחר, שאינה פחותה מבחינה ערכית מהצדק. נטען כי דפוסים אלה נובעים מדרכי החיברות השונות של גברים ונשים בתרבות המערבית.
לפיכך, שני הקולות השונים בהתפתחות המוסרית לפי גיליגן הם:
גיליגן ניסחה שלוש רמות מוסר של דאגה לאחר (וגם שלבי מעבר ביניהם), לפי התאוריה שלה. רמות המודל שפיתחה דומות מבנית לרמות של קולברג, אך הרמות של גיליגן מבוססות על דילמות אחרות, שאמורות, לדעתה, להיות קרובות לעולמו של הנבדק. כמו כן, הרמות מבוססות על אוריינטציה שונה, של דגש על יחסים בין-אישיים, אשר מעמידה את האינטרס האישי מול הדאגה לאחר.
השלבים לפי התאוריה של גיליגן:
חלק מהמחקרים שנערכו בעקבות תאוריה זו לא מצאו הבדל בין גברים לנשים בחשיבתם המוסרית, ואילו חלק תומכים בה - אלו מצאו כי רוב הנבדקים והנבדקות הראו אוריינטציה גם לצדק וגם לדאגה לאחר, וחלקם שמו דגש על אחת האוריינטציות, ואכן נשים נטו יותר לאוריינטצית הדאגה לאחר והגברים לאוריינטצית הצדק. ממצאים אלה מלמדים על שתי דרכים שונות של תפיסת עולם. גיליגן הציעה שרק אם יאוחדו שתי התפיסות, הנשית והגברית, ניתן יהיה להבין את הפוטנציאל האנושי בהתפתחות המוסרית.
בואה האי ראונד
בואה האי ראונד (שם מדעי: Casarea dussumieri) הוא מין של נחש יחידי בסוגו ובמשפחתו - הבולייריים (Bolyeriidae).הוא קרוב רחוק של נחשי הבואה והפיתוניים, אך בעל מאפיינים ייחודיים. נחש זה חי בטבע רק באי ראונד שבמאוריציוס.
מאפיינים
אורכו מגיע ל-150 ס"מ והוא בעל ראש גדול, לסת חזקה בעלת מפרקים היכולים להתפצל ולהתרחב, גוף צר ומוארך יחסית וקשקשים בצבע חום כהה מנומר עם כתמים בהירים.
הנחש חי רק באי ראונד ובאיים סביבו ביערות גשם וניזון בעיקר מציד לטאות שונות כמו שממיות וחומטים. בשבי הוא יסכים לקבל גורי עכברים או עוף.
נחש זה מצוי בסכנה בטבע עקב פגיעה ביערות בהם הוא חי, פגיעה בלטאות שהוא צד. בזמן האחרון המין התאושש מעט מהפגיעות, בעיקר בגלל סילוק הארנבות שהובאו לאי ופגעו בצמחייה שבו, אותה צריך הנחש כדי להסתתר מטרף ומטורפים.
ראש ממשלת גרינלנד
ראש ממשלת גרינלנד (בגרינלנדית: Naalakkersuisut siulittaasuat) הוא המנהל את ממשלת גרינלנד, מדינה אוטונומית ששייכת לדנמרק.
ראש הממשלה הוא בדרך כלל גם ראש המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט של גרינלנד. ראש הממשלה הראשון יונתן מוצפלדט קיבל את תפקידו בעקבות נתינת האוטונומיה מדנמרק לממשלה הגרינלנדית ב-1979.
ראש הממשלה הנוכחי (החל מ-23 באפריל 2021) הוא מוצי בואורופ אגדה ממפלגת אינואיט אטקטיגיט.
עיצור מכתשי, מחוכך שורק, אטום
עיצור מכתשי מחוכך שורק אטום הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /t͡s/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-<tt>ts</tt>. כדי לבטא עיצור זה יש לבטא את העיצורים [] ו-[] בו זמנית. העיצור מוכר לדוברי עברית מודרנית כ- צ.
עיצור מכתשי, מחוכך שורק, קולי
עיצור מכתשי מחוכך שורק קולי הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ʣ/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-<tt>dz</tt>. כדי לבטא עיצור זה יש לבטא את העיצורים [] ו-[] ברצף.
דויטשה בונדסבנק
הדויטשה בונדסבנק (בגרמנית: Deutsche Bundesbank – הבנק הפדרלי של גרמניה) הוא הבנק המרכזי והסמכות המוניטרית העליונה של גרמניה מאז הוקם ב-1957 והוא חלק מהמערך האירופי של הבנקים המרכזיים. בשל עוצמתו והיות גרמניה למדינה העשירה באיחוד האירופי זהו הבנק המשפיע ביותר מבין הבנקים של האיחוד האירופי. מטה הבנק ממוקם בפרנקפורט, גרמניה סמוך למטה הבנק המרכזי האירופי והוא הוקם כיורש לבנק המדינות הגרמניות (Bank deutscher Länder) שהוקם ביוני 1948 כיורש לרייכסבנק.
קלריס בקט
קלריס בקט (באנגלית: Clarice Beckett; 21 במרץ 1887 – 7 ביולי 1935) הייתה אמנית אוסטרלית וחברה מרכזית בתנועת הטונליזם האוסטרלית.
ראשית חייה
בקט נולדה בקסטרטון, ויקטוריה, בתם של ג'וזף קליפן בקט (1852–1936), מנהל בנק, ואשתו אליזבת קייט, לבית בראון (1855–1934). סבה היה ג'ון בראון, אמן בניין סקוטי שתכנן ובנה את קומו האוס וגניו בדרום יארה, ויקטוריה.
בקט למדה במכללת קווינס, בלאראט עד שנת 1903, שם גילתה יכולת ציור חזקה וגם כתבה מחזה, שהוצג על ידי התלמידים. היא גילתה יכולת אמנותית ולקחה שיעורים פרטיים בציור בפחם בבלאראט. לאחר שעברה משפחתה לגור בדרום יארה, היא סיימה את שנת הלימודים האחרונה שלה בבית הספר לבנות, מרטון הול הסמוך. בשנת 1914 היא למדה בבית הספר של הגלריה הלאומית במלבורן, וסיימה שלוש שנות לימוד לפני שהמשיכה את לימודיה אצל מקס מלדרום, ושיננה את התיאוריות שהפכו לגורם מרכזי בתרגול האמנותי שלה.
בשנת 1919 עברו הוריה מבנדיגו לפרבר של מלבורן, וכשבריאותם התדרדרה, נטלה בקט אחריות על הבית שהכתיבה למעשה את שארית חייה, והגבילה מאוד את העשייה האמנותית שלה. בקט יכלה לצאת רק עם עלות השחר והדמדומים לצייר מכיוון שרוב יומה הושקע בטיפול בהם.
יצירה
קנדיס ברוס מתארת כי בציוריה יש "תחושה של מלנכוליה נוכחת תמיד: פגיעות מעורבבת עם רוגע שמורגשים בעיקר על רקע פרטי חייה של האמנית." נושאיה נמשכו לעיתים קרובות. מאזור Beaumaris, שם התגוררה בחלק האחרון של חייה. היא הייתה אחת הראשונות בקבוצתה שהשתמשה בעגלת ציור, או כן ציור נייד כדי להקל על הצביעה בחוץ במקומות שונים.
הכרה
באמצע שנות השלושים לחייה הבהירה בקט את מטרותיה האמנותיות בקטלוג המלווה את התערוכה השנתית השישית של עשרים ציירי מלבורן בשנת 1924: לתת ייצוג כנה ואמיתי של חלק מיופיו של הטבע, ולהראות את קסם האור והצל, אותו אני מנסה ליצור בגוונים נכונים כמה שיותר את האשליה המדויקת של המציאות.
בשנת 1925, מבקר האמנות של "מלבורן הראלד" ג'יימס ס. מקדונלד, שבז לכל מודרניזם החל מפול סזאן, העדיף, את ציורי הפרחים שבקט ראה בהם נחותים בהשוואה לנופיה.
כמו בני זמנה נשים אמניות, בקט התמודדה עם דעות קדומות ניכרות מצד אמנים גברים שמרניים. אבל מקס מלדרום, שהתייחס כבר בשנת 1939 על קבלת פרס ארצ'יבלד על ידי נורה הייסן, הביע את דעתו על יכולתן של נשים להיות אמניות גדולות. "גברים ונשים בנויים בצורה שונה. נשים קשורות יותר לדברים הפיזיים של החיים, ולצפות מהם שיעשו דברים מסוימים באותה מידה כמו גברים זה מטורף [...] אמן גדול צריך לנסוע בדרך עצמאית. הוא נהיה גדול רק על ידי התאמצות מתמדת עד גבול כוחו. אני מאמין שחיים כאלה אינם טבעיים ובלתי אפשריים עבור נשים." גישה דומה העניק גם ביחס לתלמידתו האהובה בקט, למרות זאת לאחר מותה אמר כי "בקט ביצעה עבודה שכל עם צריך להיות גאה בה."
במהלך חייה לא נרכשו עבודות של בקט לאוסף ציבורי, אם כי כמעט בכל גלריה אוסטרלית גדולה ישנן דוגמאות מעבודתה.
מורשת
תערוכת זיכרון גדולה אורגנה על ידי אחותה של בקט ואביה בשנת 1936 באתנאום. בשנת 1971 אחותה של בקט התריעה על טרגדיה יותר מ -2,000 מיצירותיה הושארו נטושים בסככת חציר פתוחה ליד בנלה. רובם לא היו ניתנים לשימור.
במהלך 1999 ו -2000, נערכה תערוכה רטרוספקטיבית מכמה מהציורים שנותרו ואורגנה על ידי מוזיאון איאן פוטר לאמנות, אוניברסיטת מלבורן.
SuperGamer
SuperGamer היא הפצת לינוקס תואמת לפלטפורמת x86, אשר התבססה במקור על הפצת PCLinuxOS, וכיום היא מבוססת על הפצת VectorLinux. ההפצה מתמקדת בנושא התאמה למשחקים, ומיועדת לרוץ ישירות מתוך תקליטור אתחול. ההפצה זמינה במגוון מצבים, ובגרסתה האחרונה - SuperGamer Supreme 2.5 זמינה במשקל 7.9 ג'יגה בייט מתוך קובץ ISO. ניתן אף להוריד גרסאות ישנות יותר בעלות משקל נמוך יותר. בהפצה כלולים באופן מובנה משחקים רבים מבוססי קוד פתוח.
יונתן מוצפלדט
יונתן יאקוב ירגן אוטו מוצפלדט (Jonathan Jakob Jørgen Otto Motzfeldt; 25 בספטמבר 1938 - 28 באוקטובר 2010) היה כומר ופוליטיקאי גרינלנדי, נחשב לאחת מהדמויות המובילות בהקמת שלטון הבית של גרינלנד. ראש ממשלת גרינלנד הראשון והשלישי.
ראשית חייו
יונתן "יונוק" מוצפלדט נולד בשנת 1938 ביישוב קאסימיוט בדרום גרינלנד, כבן לצייד סרן מוצפלדט (1902 - 1984) ואשתו קירסטן קלמנסן (1904 - 1979) הוא למד תאולוגיה באוניברסיטת קופנהגן עד 1966, לאחר מכן עבד ככומר בקאקורטוק, גרינלנד עד 1979.
קריירה פוליטית
כבר באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, התחיל מוצפלדט את הקרב שלו לאוטונומיה של גרינלנד עם קבוצה של פעילים אינואיטים צעירים. בשנות ה-70 של המאה ה-20 המוקדמות מוצפלדט הפך מעורב בתנועת העצמאות הסוציאל-דמוקרטית סיומוט. לאחר שהעמיד את עצמו בחוד החנית של תהליך האמנציפציה הפוליטי שאוכלוסיית גרינלנד החלה ברצינות בשנות ה-70 המוקדמות, מוצפלדט הפך לשם נרדף לשלטון האוטונומי הגרינלנדי. באותו אופן שבו הוא צעד קדימה על כתפיהם של החלוצים האמיתיים של תנועת העצמאות, הוא השיג כוח כמעט מוחלט באמצעות סדרה של תהליכי טיהור פוליטי מרהיבים ולעיתים קרובות אכזריים. בטיהורים אלה חברים ותיקים כמו לארס אמיל יוהנסן, משה אולסן, לארס קמניץ ואמיל אבלסון נדחקו לשוליים הפוליטיים.
בשנת 1977 הוא נבחר ליו"ר מפלגת סיומוט בפעם הראשונה. בנוסף, הוא כיהן כיו"ר הפרלמנט של גרינלנד בשנים 1979 - 1988, 1997 ו-2003 - 2008.
מוצפלדט היה אז שוב יו"ר הפרלמנט של גרינלנד. בתפקיד זה הוא סימן עצמו בעיקר כדמות נסיגה פוליטית שלא הצליחה לתרום באופן חיובי להתפתחות הפוליטית המתמשכת של גרינלנד.
מוצפלדט התפטר מתפקיד יו"ר הפרלמנט של גרינלנד ב-18 בינואר 2008 על רקע טענות שהוא מישש עובדת ציבור שדיווחה עליו למשטרה. מוצפלדט הכחיש. התיק בוטל, ללא כתבי אישום. חברת המפלגה רות היילמן החליפה אותו כיו"ר הפרלמנט.
באביב 2009 נפגע מוצפלדט משערורייה גדולה של שימוש לרעה בכספי ציבור למטרות פרטיות. עיתון AG תיעד שעד 2008 הוא היה משלם את שכרו הממשלתי לארוחות פרטיות. כמו כן, הקופה הציבורית שילמה כאשר הוא קנה כמויות גדולות של אלכוהול. הוא לא נבחר מחדש בבחירות לפרלמנט ב-2 ביוני 2009.
מותו
מוצפלדט מת ב-28 באוקטובר 2010, בגיל 72, מדימום מוחי. בעת מותו מוצפלדט היה הנשיא של המועצה הנורדית המערבית.
חיים אישיים
בשנת 1992,התחתן יונתן מוצפלדט עם כריסטיאנה גודרון גודמנדסדוטיר (נולדה ב-1951) מאיסלנד. לא היו להם ילדים. עם זאת, מזוגיות קודמת עם מארגיט קוק פטרסן, נולדו לו שני ילדים: קארן מוצפלדט (נולדה ב-1966) וקלאוס מוצפלדט (נולד ב-1969). שחקן הכדוריד הגרינלנדי האנס פיטר מוצפלדט-קייד, הוא אחיינו של מוצפלדט.
מפרץ הל (איי הבתולה)
מפרץ הל (באנגלית: Hull Bay) הוא חוף על האי סנט תומאס, איי הבתולה של ארצות הברית, הממוקם באיים הקאריביים.
מפרץ האל הוא חוף בצפון מחוז נורת'סייד של האי סנט תומאס. המפרץ ממוקם מערבית למפרץ מאגנס.
החוף משמש כנקודת עגינה לסירות דיג רבות, וכן הוא משמש לתחרויות דיג. לרוב המפרץ רגוע, אך כאשר הוא סוער, המפרץ הוא חוף גלישה פופולרי.
המפרץ משמש לנופש ופנאי, ובו מסעדות, ברים, ומרכז צלילה.
כל עוד בלבב
כל עוד בלבב היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמה, שנוצרה ונכתבה בידי חן קלימן ובוימה בידי רומן שומונוב. הסדרה החלה את שידוריה ב-24 באפריל 2022 ושודרה בכאן חינוכית.
בסדרה שיחקו עידו טאקו, אברהם ארנסון, אלכס זילברג, יסמין גנדיס ונוספים. הסדרה כולה צולמה בפולין בהפקה של TTV בשיתוף עם קרן ג'נסיס, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, קרן אבי חי וקרן מיימונידיס.
ב-12 ביוני 2023, הסדרה זכתה בטקס הענקת הפרסים של פסטיבל BANFF בפרס בקטגוריית סדרה מתוסרטת לנוער הטובה ביותר.
פרקים
העונה הראשונה עלתה לשידור ב-24 באפריל 2022 והסתיימה 4 ימים יותר, 27 באפריל של אותה השנה. הסדרה נגמרה בעונתה הראשונה.
ספריית פאלאטינה
ספריית פאלאטינה, או ביבליוטקה פאלאטינה (באיטלקית: Biblioteca Palatina) היא ספרייה ציבורית הנמצאת בעיר פארמה שבאיטליה. הספרייה נמצאת בארמון פילוטה (Palazzo della Pilotta) וממוקמת באותו מבנה יחד עם "הגלריה הלאומית" (Galleria nazionale), "תיאטרון פארנזה" (Teatro Farnese) ו"המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה (Museo archeologico nazionale) הספרייה נקראת על שם אפולוס פאלאטינוס מקדש האל אפולו שהיה קיים על גבעת הפאלאטיום בזמן אימפריה הרומית.
אין לבלבל ספרייה זו עם ספריית פאלאטינה בהיידלברג שהועברה ב-1623 לספריית הוותיקן.
קפסולת זמן
טווח הזמן
קפסולות הזמן מוטמנות לטווחים שונים של זמן, בהתאם לשני פרמטרים עיקריים:
רקע
אמנם כבר נמצאו אוצרות שמורים שהוטמנו בתקווה שיימצאו בעתיד, כגון קופסה שהוטמנה בבוסטון שבארצות הברית בשנת 1795, אבל תיעוד לקפסולות זמן עם ידוע על מועד פתיחה החל רק עם תחילת המאה ה-20.
ספריית פאלאטינה
היסטוריה
לפני הקמת ספריית פאלאטינה שכנה בארמון פילוטה "ספריית פארנזה" שהועברה ב-1734 לנאפולי על ידי קרלוס השלישי, מלך ספרד. ספריית פאלאטינה נוסדה ב-1 באוגוסט 1761 על ידי פליפה דוכס פארמה. הוא מינה בצו שלטוני את פאולו מריה פצ'יאודי כאוצר וספרן מתוך כוונה ללכת בדרכיו של השר הראשי שתחתיו, גיום דו טילו (Guillaume Du Tillot), שהיה תומך נלהב בעקרונות הנאורות. לאחר שנפטר ב-1765, המשיך בנו של פיליפ, פרדיננדו את בניית הספרייה והיא נחנכה ב-1769 במעמד יוזף השני, קיסר האימפריה האוסטרית. הספרייה תוכננה על ידי האדריכל הצרפתי, אנמונד אלכסנדר פטיטו. תחת שלטונה של מארי לואיז התפתחה הספרייה. הדוכסית, שמינתה את אנג'לו פצאנה לספרן הראשי, רכשה את אוסף כתבי היד העתיקים של ההבראיסט הנוצרי ג'ובאני ברנרדו דה רוסי. כמו כן, היא בנתה ב-1834 אגף דרומי חדש בארמון בתכנונו של ניקולה בלוטי. אגף זה נקרא אולם מריה לואיג'יה ומשמש כאולם קריאה. ב-1889, לאחר איחוד איטליה שבעקבותיו הוגדרה הספרייה כ"לאומית", נפתח בספרייה אגף שיוחד למוזיקה.