cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
א-זובארה
המאפיינים העירוניים
בעיר נחשפו כ-500 עד 600 מבנים, ולפי הערכות יכלו אלה לשכן אוכלוסייה של כ-5,000 עד 6,000 תושבים. המבנים הנפוצים ביותר נבנו סביב חצר פנימית, וחלקם היו גדולים למדי והתאפיינו בפורטיקו ובאולם כניסה. לעיתים עוטרו הבתים בעיטורי גבס המעידים על שפע כלכלי. אחד מבתי החצר נחקר לעומק ונתגלתה בו חלוקה לאזורי רחצה, חדר ובו 20 תנורי אפייה ושטח לעיבוד דגים. ליד המבנה התגלה מתקן לייצור סילאן, ענף כלכלי שרווח בעיר. בקרבת החוף התגלו ראיות למבנים בעלי אופי ארעי יחסית, אשר נבנו מעץ וכוסו בכפות תמרים. ייתכן שאלה שמשו שולי פנינים ודייגים. מבנים ארעיים דומים, כמו גם אוהלים, אפיינו את הבנייה בעיר בתקופה שקדמה לתור הזהב שלה במאה ה-18. בתי הקברות של העיר שכנו מחוץ לחומות.
הנמל והשוק
בליטה בחומת העיר הגנה על הנמל מצפון, וזו חדרה מרחק של כחמישים מטרים לתוך מי הים והסתיימה במגדל עגול. במי הנמל עדיין שוכנים שרידיהן של ספינות הדאו של העיר אשר הוטבעו בשנת 1895. לצד הנמל שכן שוק ובו מבני אחסנה שבהם התגלו עדויות לחיי המסחר, דוגמת כדים, כלי חרסינה כחולה, חרוזי זכוכית, משקולות עשויות המטיט ששימשו צוללנים, וכן עדויות לתעשיית ברזל. עדויות נוספות לחיי המסחר בעיר התגלו בערימות פסולת שבהם אותרו כמויות ניכרות של פירות וזרעים מהודו ומאיראן.
יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין
יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין (גרמנית: Johann II. von Liechtenstein, 5 באוקטובר 1840 - 11 בפברואר 1929), היה נסיך ליכטנשטיין בשנים 1858–1929.
ביוגרפיה
יוהאן נולד ב-5 באוקטובר 1840 באייזגרוב, מוראביה, לאלויס השני, נסיך ליכטנשטיין ולפרנציסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו, בתם של פרנץ דה פאולה קינסקי, רוזן וצ'יניץ וטטאו ותרזה, רוזנת ורבנה ופרוידנטל.
בשנת 1858 זמן קצר לאחר שיוהאן נהיה בן 18 מת אביו אלויס השני, נסיך ליכטנשטיין, ויוהאן עלה לשלטון במקומו. בשנת 1862 נתן יוהאן חוקה לנסיכות ליכטנשטיין, ובשנת 1866 לאחר פירוק הקונפדרציה הגרמנית בעקבות מלחמת אוסטריה–פרוסיה, ביטל יוהאן את צבא הנסיכות, מכיוון שטען שזו הוצאה מיותרת.
יוהאן קירר במקצת את יחסי הנסיכות עם האימפריה האוסטרו-הונגרית, ומאידך הידק את היחסים עם שווייץ. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוביל יוהאן לאיחוד מכסים עם שווייץ ובשנת 1924 התקבל הפרנק שווייצרי כמטבע החוקי בנסיכות.
ברטלן סטילר
ברטלן סטילר (בהונגרית: Stiller Bertalan; מישקולץ, 23 ביוני 1837 – בודפשט, 3 בינואר 1922) היה רופא, מומחה לרפואה פנימית יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
א-זובארה
מצודת מורייר
המצודה הקטנה הוקמה בשנת 1768 על גבעה וצפתה אל העיר. היא נהרסה בשנות ה-60 של המאה ה-20 וכל ששרד ממנה הוא מספר בארות, בור מים גדול, ומספר מתחמים מגודרים סמוכים שייתכן ושימשו למשק החי. תעלה ברוחב של עשרים מטרים ובעומק של מטר וחצי עד שני מטרים הובילה ממצודת מורייר אל הים והקלה את התחבורה אל המצודה. אורכה של התעלה עמד על כ-1.76 קילומטר, אך לפי תצלום לוויין ייתכן שהייתה ארוכה בכ-300 מטרים נוספים. לאורך התעלה הוקמו בשלב מאוחר יותר שני קירות מיסוך שנועדו להגן על אספקת המים אל המצודה. בקירות נקבעו מגדלים עגולים במרחקים קבועים.
יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין
ביוגרפיה
בשנת 1921 העניק יוהאן חוקה חדשה לנסיכות, אשר למרות שעברה מספר שינויים בשנת 2003 היא עדיין החוקה הקיימת במדינה.
ברטלן סטילר
קורות חייו
ברטלן סטילר נולד במשפחה יהודית כבנם של דויד סטילר ורבקה פרידמן. הוא למד באוניברסיטאות פשט ווינה. בשנת 1863 הוסמך לדוקטור לרפואה ובשנת 1864 כמומחה לכירורגיה ומאסטר במיילדות. משנת 1874 עבד כרופא הראשי של בית החולים היהודי בבודפשט, ומשנת 1890 כמנהלו. משנת 1875 היה מרצה בכיר (חיצוני שלא חלק מהסגל) לפתולוגיה ולרפואה של מחלות קיבה. בשנת 1886 מונה לפרופסור, ובשנת 1906 קיבל את התואר "יועץ חצר המלוכה". הוא היה מהראשונים שהצביעו על המחלות התפקודיות של הקיבה. סטילר ביסס את הקשרים בין המחלות השונות ותיאר אותם ולכן יכול להיחשב לחלוץ הפתולוגיה החוקתית, והוא הכיר במקביל בהשפעתה המעצבת של הסביבה. התזות שלו פורסמו בכתבי עת מקומיים וזרים.
א-זובארה
מצודת א-זובארה
מצודת א-זובארה אשר הוקמה בשנת 1938, שוכנת מחוץ לתחומי העיר ואינה קשורה לתולדותיה. המצודה שימשה כוחות משטרה וצבא ונבנתה בהתאם למאפיינים האדריכליים באזור המפרץ הפרסי.
ברטלן סטילר
קורות חייו
הוא הובא למנוחות בבית בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין
ביוגרפיה
יוהאן נחשב לפטרון בולט של האמנויות והמדעים במהלך שלטונו הארוך, אולם הוא לא היה חברותי למדי ולא נהג להשתתף באירועים חברתיים. יוהאן מעולם לא התחתן ולא היו לו ילדים, כמו כמה מבני משפחתו.
ברטלן סטילר
חייו הפרטיים
אשתו הייתה ארנסטינה זינגר (1844–1920), לה נישא ב-18 באוגוסט 1867 בפשט.
יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין
ביוגרפיה
בין השנים 1905–1920 שופץ והורחב ארמון ואדוץ, על אף שיוהאן לא גר בטירה ובכלל בליכטנשטיין, אם כי יורשיו עברו לגור שם בשנת 1938.
ב-11 בפברואר 1929 מת יוהאן בוואלטיצה, צ'כוסלובקיה, ואחיו פרנץ הראשון, נסיך ליכטנשטיין עלה לשלטון במקומו.
הורגן
הורגן (בגרמנית: Horgen) היא עיירה ובירת מחוז הורגן שבקנטון ציריך בשווייץ.
הורגן שוכנת לחופו המערבי של אגם ציריך, כ-18 ק"מ מדרום לעיר ציריך, והיא אחת העיירות הגדולות ברצף הטריטוריאלי לאורך גדה זו. העיירה הורגן ממוקמת בגובה של 408 מטר מעל פני הים ומשתרעת על פני שטח של כ-21 קמ"ר.
סמלה של הורגן הוא ברבור כסוף על רקע אדום. העדות המוקדמת ביותר לשימוש בסמל זה היא מן המאה ה-11 לספירה. בשנת 1952 עוצב הסמל גרפית מחדש על ידי אמן מקומי בשם יוזף ויזר (Josef Wieser).
בועז הוס
בועז הוס (נולד ב-10 ביוני 1959) הוא פרופסור מן המניין לחקר הקבלה במחלקה למחשבת ישראל ע"ש גולדשטיין-גורן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. תחומי התמחותו העיקריים הם אזוטריקה מערבית, קבלה מודרנית ותנועות רוחניות עכשוויות.
הורגן
היסטוריה
העדויות הקדומות ביותר להתיישבות באזור זה הן מהתקופה הנאוליתית (3500-3900 לפנה"ס). שם המקום נודע בהקשר לתרבות הורגן (Horgner Kultur), הקרויה על שם התיישבות נאוליתית מתקופה זו באזור העיירה; תרבות הורגן התמחתה בקדרות שהתאפיינה בהקבלות לתרבות ה-Seine-Oise-Marne של צפון צרפת, כפי שנראה על פי כלי חרס שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום (בשנים 1987-1990).
בועז הוס
ביוגרפיה
בועז הוס נולד וגדל בשכונת רחביה בירושלים. בנערותו למד בגימנסיה רחביה (סיים ב-1977). אחר כך, למד לתואר ראשון דו-חוגי בפילוסופיה ובמחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים (סיים ב-1986). את עבודת הדוקטור שלו, בנושא הקבלה של ר' שמעון אבן-לביא, כתב בהנחייתו של משה אידל (סיים בשנת 1993). משנת 1996 הוא מלמד במחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הורגן
היסטוריה
כמו כן נמצאו בהורגן שרידים לשני קברים קלטיים מן המאה השנייה לספירה.
בועז הוס
מחקר
הוס עוסק בחקר ההיסטוריה של הקבלה מפרספקטיבה של לימודי התרבות. הוא פרסם מחקרים רבים על ספר הזוהר ותולדות התקבלותו. ספרו הראשון עסק ברבי שמעון לביא, מראשוני פרשני הזוהר, וספרו השני עסק בהתקבלות ספר הזוהר ובהבניית ערכו הסמלי. הוס הוא אחד החוקרים הראשונים שעסק בחקר הקבלה המודרנית והקבלה בת זמננו, נושא שעד לאחרונה הוזנח במחקר הקבלה. הוא כתב על הקבלה הקומוניסטית של הרב יהודה אשלג, על המוטיבים הקבליים ביצירות של מדונה, ועל ההיבטים הפוסט-מודרניים והזיקה לעידן החדש בקבלה העכשווית. הוא עוסק גם בחקר הקבלה והחברה התיאוסופית. במסגרת המחקר הביקורתי שהוא מנהל על חקר המיסטיקה היהודית, ביקר הוס את השימוש במושג "מיסטיקה' כקטגוריה מרכזית בחקר הקבלה והחסידות ואת ההנחות התאולוגיות העומדות ביסוד המחקר האקדמי של המיסטיקה היהודית.
הורגן
היסטוריה
הורגן נזכרת לראשונה בכתבים בשם "Horga", החל מן המאה העשירית לספירה, מ-1 במרץ בשנת 952, בתקופת אוטו הראשון (הגדול), הקיסר הראשון של האימפריה הרומית הקדושה.
בועז הוס
חיים אישיים
אשתו - אפרת הוס, היא פרופ' לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן- גוריון. הוריו - חוה (לבית קרן), פסיכולוגית קלינית, ואברהם הוס, פרופ' אמריטוס באוניברסיטה העברית במכון למדעי כדור הארץ ומשורר. אחיו הבכור - ד"ר מתי הוס הוא מרצה בכיר לספרות עברית באוניברסיטה העברית ומתמחה בספרות עברית בספרד של ימי הביניים.
הורגן
היסטוריה
בתקופת ימי הביניים צמחה הורגן כמרכז מסחר וחקלאות, ובשל עושרה גבולותיה התרחבו וסופחו לה שטחים נרחבים.
מאז התקופה הרומית, מ-1230, ובמשך כ-600 שנים, עבר באזור זה נתיב הסחר הבינלאומי שבין גרמניה לאיטליה. עם הגעת הסחורות לציריך הן היו מושטות על האגם ומועמסות על גבי פרדות בנמל הורגן, ומשם עברו לאורך הדרך עד לצוג. הסחורות החשובות ביותר שהועברו בתקופה זו היו יין, שהובא מדרום לצפון, ומלח, שהועבר מצפון לדרום; המלח באותה תקופה היה בעל חשיבות רבה - שימש כחומר משמר עבור בשר גבינה ודגים, וכן שימש כאמצעי התשלום (זלץ = Salarium, שממנו נובעת המילה "משכורת" באנגלית ובשפות אחרות). בנוסף הועברו דרך נמל הורגן סחורות כגון משי, קטיפה, צמר, פשתן, אורז, חיטה, שיבולת-שועל, גבינה ושמן.
המצב השתנה בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-19, עם פריסת הרכבת על פני כל אירופה.
עד שנת 1773 נכללו בשטחה של הורגן גם הערים אוברייבן והירזל, אך הן הופרדו לערים עצמאיות בשנה זו. יער סיהל (Sihlwald) הסמוך הפך לחלק מהעיר ציריך בשנת 1803. עם זאת, מועצת העיר הורגן סירבה להכיר בכך רשמית, עד שנת 1877.
אתרים
על גדות אגם ציריך שוכן נמל הורגן. על גדות האגם שוכן גם מוזיאון הורגן, המתאר את ההיסטוריה של העיר.
בהורגן מוצב פסלו של דני קרוון "ככר הכפר" (1995).
דמוגרפיה
נכון לדצמבר 2009, אוכלוסיית הורגן מונה 18,562 תושבים ב-7,850 משקי בית. 27.1% מכלל האוכלוסייה הם זרים, כלומר, שאינם בעלי דרכון שווייצרי. על פי נתונים משנת 2008, התפלגות האוכלוסייה לפי מין הייתה 49% גברים ו-51% נשים.
נכון לשנת 2000, רוב האוכלוסייה, 79.9%, דוברת גרמנית, 6% דוברי איטלקית, 2.8% דוברי אלבנית וכ-11% דוברי שפות אחרות.
מגוון התושבים בהורגן יוצר מארג רחב של דתות. כ-77% מן התושבים מגדירים עצמם השייכים לפלגים השונים בנצרות (קתולים, רפורמים, מתודיסטים, אוונגליסטים ועוד). כ-7% מוסלמים (רובם ממוצא אלבני) וכ-16% בני דתות אחרות או שאינם משייכים עצמם לאף דת.
תחבורה
הורגן ממוקמת ממזרח לכביש המהיר A3, על צומת דרכים המובילות מערבה בכיוון צוג (Zug) ולוצרן.
את אגם ציריך חוצה לרוחבו קו מעבורות שבקצהו המזרחי העיירה מיילן (Meilen) ובקצהו המערבי הורגן.
בהורגן שתי תחנות רכבת מרכזיות, הממוקמות על ציר מסילות הרכבת מציריך: האחת על גדות אגם ציריך בכיוון דרום והשנייה במעלה ההר בכיוון דרום מערב לצוג וללוצרן.
מאיר אליטוב
הרב מאיר אליטוב (ה' באייר ה'תרצ"א, אפריל 1931 - ט' בניסן ה'תשכ"ד, מרץ 1964) היה מייסד וראש ישיבת בני עקיבא תקוות יעקב בשדה יעקב במשך שנתיים, מייסד וראש ישיבת מתיבתא בית הראש"ל.
ביוגרפיה
בשנת ה'תש"ז עבר לישיבת תפארת ישראל בחיפה ובשנת תש"י לישיבת הדרום ברחובות שם למד אצל הרב אלימלך בר שאול והרב נפתלי מלצר. לאחר חתונתו החל ללמד בישיבת הדרום.
בשנת תשט"ו על פי בקשת הרב משה צבי נריה, הקים את ישיבת תקוות יעקב בשדה יעקב, והוא עמד בראשה. הישיבה קמה בבית הכנסת של היישוב. בשנת תש"כ עזב עם חלק מתלמידיו להקים את ישיבה "מתיבתא בית הראש"ל" ברחוב זבוטינסקי בירושלים. הוא עמד בראש הישיבה ונתן שיעורים גם לתושבי השכונה. הקים מניין משותף לבתי הכנסת "ישא ברכה" הספרדי ו"יבנה" האשכנזי. הוא מסר שיעורי תורה במעלה החמישה ובקריית ענבים.
בחודש אדר תשכ"ד, בדרך לשיעור תורה בקריית ענבים, נפגע מרכב חולף, ולאחר שבועיים נפטר מפצעיו ביום ט' בניסן. בהלווייתו הספידו אותו הרב אליהו פרדס רבה של ירושלים, הרב אריה בינה ורבנים נוספים. לאחר פטירתו מונה הרב עובדיה יוסף לראשות הישיבה עד שנת תשכ"ח (1968).
משפחתו והנצחתו
השאיר אחריו הורים, אשה ושלושה ילדים. בתו עדי נשאה לרב דוד סמסון.
אחיו הם: הרב שמעון אליטוב, חבר מועצת הרבנות הראשית לישראל ורב מבשרת ציון; הרב יעקב אליטוב, שהיה רבה של יהדות קניה, מטעם הסוכנות היהודית, הרב שלמה אליטוב, רב הקהילה החלאבית במנצ'סטר; יצחק אליטוב לשעבר גזבר ראשי במשרד הפנים.
אחיו הרב שמעון הקים לזכרו את ישיבת עוז מאיר חב"ד בירושלים.
לרגל 45 שנה לפטירתו נעשתה על דמותו כתבה מקיפה בעיתון משפחה שבעריכת בן אחיו יוסי אליטוב.
קישורים חיצוניים
מאיר בקשי, לזכר הרב מאיר אליטוב ז"ל, קול סיני, אייר תשכ"ד, עמ' 12–14. תולדות חייו בעמודים 20–22.
צ'יינלינק
צ'יינלינק (באנגלית: Chainlink; בתרגום מילולי: שרשרת חוליות; קוד: LINK) היא רשת אורקל מבוזרת מבוססת קוד פתוח הבנויה על פלטפורמת אתריום. היא נוסדה על ידי סרגיי נזרוב וסטיב אליס ב-2017 ונועדה לשמש כגורם המגשר על הפער שבין עולם הבלוקצ'יין לעולם החיצון, ולספק מידע מקוון לחוזים חכמים.
הרשת ממונעת על ידי המטבע המבוזר לינק (LINK) שהוא אמצעי התשלום המקובל באקו-סיסטם שלה, ומשמש כתגמול למשתמשים המפעילים צמתים ומתפקדים כתחנות אורקל המייבאות מידע ממקורות חיצוניים. צורה זו של הדדיות בין המערכת למשתמשיה מביאה לידי השגת קונצנזוס דרך שיטת מערכת הוכחת סיכון.
נכון ל-2021 עובדת הפלטפורמה בשותפות עם יותר מ-275 חברות ורשתות, ביניהן גוגל ודויטשה טלקום, ומטבעה נמכר במרבית זירות המסחר ונחשב לאחד הנכסים המבוקשים ביותר בשוק.
אופן פעולה
חוזים חכמים הבנויים על גבי הבלוקצ'יין של אתריום מתוכננים להוציא לפועל את תפקידם בהינתן קיום התנאים הנכונים. לעיתים משתנים מסוימים המרכיבים תנאים אלו מתרחשים בעולם החיצון כך שאין לחוזה כל דרך לדעת עליהם.
לדוגמה, חוזה ביטוח נסיעות לחו"ל נדרש לדעת את שעות ההמראה והנחיתה של המטוס, מדינות המוצא והיעד, סוג המטען שנלקח ומשקלו, ונתונים נוספים העשויים להימצא בבסיס הנתונים של חברת התעופה. המחשה נוספת היא חוזה קנייה באינטרנט, אשר זקוק למידע אודות מיקום הפריט בכל שלב בהובלתו, תהליך העברתו במכס, עיכובים בזמני המשלוח, וכיוצא בזאת.
הפתרון לפער שנוצר מובנה בדמות האורקל, ספק מידע המקבל מידע ממקורות חיצוניים ומעבירם לבלוקצ'יין. רשת צ'יינלינק בנויה כחוזה חכם בפני עצמה (Chainlink-SC) המגיב לבקשות מידע או "חקירות" מטעם החוזה החכם של המשתמש או הלקוח (User-SC). החוזה של צ'יינלינק מורכב משלושה תת-חוזים נוספים: מוניטין, התאמה ושילוב.
חוזה המוניטין עוקב אחר ביצועיהם של ספקי המידע, הנקראים כאמור אורקל, ומוודא את אמינותם באמצעות הערכה סטטיסטית. חוזה ההתאמה מקבל את פניותיהם של הספקים שאושרו ומסדר אותם לפי דרישתו המקורית של הלקוח בטרם יעביר אותם הלאה. חוזה השילוב מעבד את כלל פניות המידע שהתקבלו ומגבש אותן לכדי המסר הסופי שיועבר לחוזה המשתמש.
לקוח הרוכש את שירותי האורקל מוסר לידיו את הדרישות המצופות ממנו, כגון רמת האמינות של המידע הנאסף ומספר הספקים הנחוצים למסירתו. תיאום ציפיות זה יוצר הסכם איכות שירות, מושג בר הבנה ברמת הבלוקצ'יין המאפשר הוצאה לפועל של רצון הלקוח.
כמו כן משתמשת הפלטפורמה בממשקי תכנות יישומים המקלים על ספקיה לגשת למקורות מידע חיצוניים. מנגנון הקרוי "הליבה" מתקשר עם הבלוקצ'יין בכדי לאסוף בקשות עבודה או משימות ולתעדפן, כשלאחר מכן הן נמסרות לידי המתאמים המפעילים את ממשק התכנות המסייע בהתגברות על קשיי אינטגרציה המופיעים לעיתים בגין שוני בשפות תכנות או כשלים תקשורתיים.
האמינות של המידע הנמסר נגזרת במידה מסוימת מעצם היותה של הרשת מבוזרת. משתמשים המחזיקים במטבע לינק רשאים להפקיד אותו בסיכון ולצבור ריבית, וכן להפוך בכך למפעילי צמתים, כלומר בעלי תפקידים בפלטפורמה המייבאים מלל מספקי מידע חיצוניים אל תוך הבלוקצ'יין, ומגבשים אותו לכדי פורמט בר הבנה. בצורה זו זרם המידע המגיע עובר בין ידיים רבות ואינו נמצא בשליטת גוף מרכזי.
היסטוריה
סרגיי נזרוב וסטיב אליס, מייסדי הפרויקט, תיארו אותו לראשונה ב-2017 יחד עם ארי ג'ואלס, פרופסור מאוניברסיטת קורנל, כשפרסמו את הספר הלבן, מסמך המתאר את הפרוטוקול של צ'יינלייק ואופן עבודתו. לפיהם נועדה הפלטפורמה להיות מעין גשר המקשר בין הבלוקצ'יין לעולם החיצון. הרשת עלתה לאוויר לראשונה ב-2019.
ב-2018 שילבה צ'יינלינק את מערכת הכרוז העירוני פרי עבודתו של ג'ואלס, אורקל בלוקצ'יין המחבר בין רשת אתריום למקורות מידע הבנויים על האינטרנט ומשתמשים בפרוטוקול HTTPS. כעבור שנתיים צירפה גם את מערכת DECO, פרוטוקול העובד בשיטת הוכחה באפס ידיעה המאפשר למשתמשים לאשר אמיתות של מידע בפני אורקל מבלי לחשוף מידע רגיש.
סוכנות הידיעות אסושייטד פרס הודיעה בנובמבר 2020 כי תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית יפורסמו לראשונה על גבי הבלוקצ'יין של אתריום דרך שימוש בממשק תכנות יישומים המופעל על ידי פלטפורמת צ'יינלינק.
מייסדי צ'יינלינק פרסמו ספר לבן שני באפריל 2021 הנקרא "הצעדים הבאים בהתפתחות רשתות אורקל מבוזרות", ובו תיארו את חזונם להרחיב את יכולותיה ותפקידיה של הפלטפורמה.
במהלך כנס דו יומי בשם "פסגת קרדאנו" במהלך ספטמבר 2021, הודיעה קרדאנו על הקמת שותפות חדשה עם צ'יינלינק במטרה להאיץ את פיתוח האקו-סיסטם והיישומים המבוזרים שלה.
חברת קוקוין הודיעה בדצמבר 2021 כי תאמץ את הזנות המחיר של צ'יינלינק עבור זירת המסחר שלה לשם דיוק מחירי האינדקס בשווקים מסוג מעבר לדלפק הסוחרים במטבעות מבוזרים, זאת לאחר שבחודש אוגוסט אשתקד השיקה מסחר במטבעה הרשמי של הרשת, לינק.
דוד קסטלי
דוד קסטלי (באיטלקית: David Castelli; 1836, ליבורנו – 1901, פירנצה, טוסקנה) היה חוקר ומחנך יהודי איטלקי, במדעי היהדות. התחנך במכללה הרבנית בליבורנו, ובשנים 1857–1863 היה מורה לעברית ואיטלקית בבתי הספר היהודיים של אותה עיר. לאחר מכן הפך למזכיר הקהילה היהודית בפיזה, שם שימש במקביל כמורה פרטי. מינואר 1876 ועד מותו הוא שימש כמורה לעברית בבית הספר יהודי בפירנצה.
קסטלי תרגם את ספר איוב, קהלת, ואת שיר השירים מעברית לאיטלקית, ופרסם מחקרים שונים על היסטוריה של עם ישראל, פוליטיקה ומשפט. בין תלמידיו היו המשורר אנגיולו אורבייטו וחוקר המקרא סלבטורה מינוצ'י.
The Night They Took Miss Beautiful (סרט)
הלילה שהם לקחו את מיס יפה (באנגלית: The Night They Took Miss Beautiful) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי מ-1977.
עלילה
במסגרת תחרות יופי בינלאומית הנערכת במיאמי חמש המתמודדות שעלו לשלב חצי הגמר טסות לנסאו, לנסיעה מצטרפים גם מנחה התחרות והאמא של הנציגה האמריקאית בתחרות. בשדה התעופה אף אחד לא מבחין בשני אנשים הלבושים בסרבל של מכונאי העולים לטיסה תוך כדי שהם מסתירים את עצמם, השניים הם חברי קבוצת טרור מהפכנית מסוג הדומה לצבא השחרור הסימביונזי, הם חוטפים את המטוס והורגים את טייס המשנה, הטייס הראשי שנותר בחיים מוריד את המטוס לגובה 200 מטר והם נוחתים על אי לא מיושב שיש בו מבנים ממלחמת העולם השנייה.
המנהיגה של הטרוריסטים דורשת כופר של חמישה מיליון שקל ולא תהרוג את הנמצאים על המטוס. מנהל האבטחה בנמל התעופה מייק אוטול פוגש שני סוכנים ממשלתיים והוא המום לדעת שלממשלה אין כל כוונה לשלם את הכופר, הוא מבין שהתקווה היחידה של השבויים נמצאת בידיו.
מדיאון
איגו פייר לקלר (בצרפתית: Hugo Pierre Leclercq; נולד ב-30 במאי 1994), המוכר בשם הבמה מדיאון (Madeon), הוא מוזיקאי, די ג'יי, מפיק מוזיקלי, זמר ופזמונאי צרפתי מהעיר נאנט, המתגורר כיום בלוס אנג'לס. הוא התפרסם לראשונה בזכות סרטון היוטיוב שהעלה, "Pop Culture", בו ביצע מאשאפ של 39 שירים פופולריים שונים. הסרטון זכה למיליוני צפיות בימים הראשונים מאז שהועלה. לקלר ציין כי הביטלס ודאפט פאנק הן השפעותיו המוזיקליות הגדולות ביותר.
המיני-אלבום הראשון של לקלר, The City, יצא לאור בשנת 2012. אלבום האולפן הראשון שלו, Adventure, יצא לאור ב-27 במרץ 2015, לצד סיבוב הופעות של 22 תחנות בצפון אמריקה. ב-15 בנובמבר 2019 הוציא לקלר את אלבומו השני, Good Faith, כחלק מסיבוב ההופעות Good Faith Live.
בשנת 2017 הוא דורג במקום ה-105 ברשימת התקליטנים המובילים של המגזין הבריטי DJ Mag.
בשנת 2021, אלבומו Good Faith היה מועמד לפרס גראמי לאלבום האלקטרוני הטוב ביותר.
קריירה
לקלר החל ליצור מוזיקה בגיל 11, והפיק מוזיקת יורודאנס תחת שמות הבמה "דימון" (Daemon) ו"ויין מון" (Wayne Mont) עד שנת 2010, אז החל בהפקת מוזיקת האוס בשמו הנוכחי, מדיאון (Madeon), שהוא אנגרמה של הכינוי הקודם שלו. הוא זכה באותה שנה בתחרות רמיקס לשיר "The Island" של להקת פנדולום.
ניקולאס מלירה
ניקולאס מלירה (בצרפתית: Nicolas de Lyre, בלטינית: Nicolaus Lyranus; סביב 1270 - אוקטובר 1349) היה מורה פרנציסקני צרפתי, מפרשני המקרא הנוצריים הבולטים בימי הביניים.
מדיאון
קריירה
בשנה שלאחר מכן הוא המשיך ביצירת רמיקסים נוספים לשירים אלקטרוניים אחרים. סרטון מאש-אפ של לקלר, בשם "Pop Culture", שהועלה ליוטיוב ב-11 ביולי 2011, דחף אותו לתהילה בינלאומית. השיר שהעלה כלל דגימות מ-39 שירים ששולבו יחד במיקס מאולתר שנוצר באמצעות מכשיר Novation Launchpad. הסרטון הפך לוויראלי והגיע למספר מיליון צפיות תוך מספר ימים בלבד. לדבריו, הוא חשב על הרעיון יום אחד, רכש את מכשיר ה-Launchpad והקליט את השיר באותו יום.
לקלר השתתף מספר פעמים ב-"", פינה בתוכנית הרדיו של פיט טונג ב-BBC Radio 1, עם סינגל הבכורה שלו "Icarus" והרמיקס שלו לשיר "Raise Your Weapon" של deadmau5, בה שניהם בוצעו בפעם הראשונה. ב-27 בינואר 2012 התקיימה הופעת הבכורה המוקלטת שלו בשידור חי, באירוע גאלה של BBC Radio 1 בהול, שם הופיע במשך 20 דקות.
ניקולאס מלירה
הוא שלט היטב בעברית, והרבה להסתמך בפירושו על רש"י ועל פרשני מקרא יהודים אחרים, וכן על "פגיון האמונה" של ריימונדוס מרטיני ופירושיו של תומאס אקווינס. פירושו התבסס על המשמעות המילולית של הטקסט, והוא גינה את הפירושים המתוחכמים שניתנו לטקסט. הוא חתר לתיקון טעויות בתרגום מעברית, במה שניתן לראות כניצוץ ראשון של ביקורת נוסח המקרא, אך הכיר בסמכותה של מסורת הכנסייה. פרשנותו הברורה והתמציתית הפכו את ספרו לפירוש המקובל ביותר בקרב הנוצרים עד המאה ה-16. הפירוש שימש בהרחבה גם את מרטין לותר, בספרו על ספר בראשית.
מדיאון
קריירה
בסוף 2011 אמור היה לצאת המיני-אלבום הראשון שלו, אך יציאתו בוטלה לטובת מספר סינגלים. ב-24 בפברואר 2012 יצא לאור הסינגל הראשון של מדיאון, "Icarus", על ידי חברת התקליטים העצמאית שלו, popcultur.
מדיאון יצא עם ליידי גאגא לסיבוב ההופעות Born This Way Ball, בו השתתף כהופעת חימום. בהמשך עבד עם גאגא על שלושה שירים, "Gypsy", "Mary Jane Holland" ו-"Venus" מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Artpop.
בשנת 2012 הוא הוזמן להופיע בארבעה פסטיבלים אמריקאים גדולים, פסטיבל אולטרה מיוזיק במיאמי, פסטיבל קואצ'לה בקליפורניה, פסטיבל לולאפלוזה בשיקגו וקרנבל אלקטריק דייזי בניו יורק, וכן בכמה פסטיבלי מוזיקת דאנס בבריטניה, ביניהם רחבת הריקודים באירוע סוף השבוע הגדול של BBC Radio 1; הוא גם התארח במופע המרכזי של Swedish House Mafia שהתקיים ב-Milton Keynes Bowl. בשנת 2012 לקלר דורג במקום ה-54 במגזין הבריטי DJ Mag. ב-3 באוגוסט 2013 מדיאון הוציא את הסינגל "Technicolor". ב-25 בפברואר 2014, פרסם לקלר את השיר "Cut the Kid" להורדה בחינם באתרו, וציין כי הוא הוקלט בסביבות 2011 או 2012.
ברבים משיריו נעשה שימוש בתוכניות טלוויזיה: "Icarus" הושמע בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "רוקדים עם כוכבים" במאי 2012 וב-21 במאי 2013 ובפסקול המשחק Forza Horizon; שיריו "Finale" ו-"Imperium" נכללו במשחקי הווידאו FIFA 13 ו-FIFA 15 (בהתאמה) של חברת EA Sports. שירו "You're On" נכלל גם במשחק Pro Evolution Soccer 2016. השיר "Finale" נכלל גם בקטע הפתיחה של המשחק PlayStation All-Stars Battle Royale; השיר "The City" נכלל במשחקי הווידאו NHL 15 ו-Need for Speed: Most Wanted של EA Sports, והשיר "Technicolor (Club Extended)" ב-Need for Speed Rivals. השיר "Finale" והרמיקס של לקלר לשיר "The Night Out" מאת מרטן סולבג נכללו בפסקול הרשמי של Winter X Games XVII, אירוע הספורט האתגרי של ESPN, שהתקיים בטין, צרפת ושניהם הושמעו פעמים אחדות בשידור. השיר "Finale" ממשיך לשמש בשידורי X Games.
2015: Adventure
בספטמבר 2014 הוציא לקלר את "Imperium" כסינגל המוביל מאלבום אולפן הבכורה שלו, Adventure. ב-8 בדצמבר 2014 הוציא לקלר את הסינגל השני מתוך האלבום, "You're On", בהשתתפות קיאן קואטויס. ב-9 בפברואר 2015 הוציא לקלר את הסינגל השלישי של האלבום, "Pay No Mind", בהשתתפות פאשן פיט. ב-10 במרץ 2015 יצא לאור הסינגל הרביעי של האלבום, "Home". ב-24 במרץ 2015, יצא הסינגל האחרון של האלבום, "Nonsense", בהשתתפות מארק פוסטר מ-Foster the People. ב-27 במרץ 2015 האלבום יצא לאור. האלבום הגיע בשיאו למקום 43 במצעד בילבורד 200 ולמקום הראשון במצעד אלבומי הדאנס/אלקטרוני של ארצות הברית.
באמצע 2015, לקלר יצא לסיבוב ההופעות הראשון שלו, Adventure Live, שכלל 22 תחנות בצפון אמריקה. סיבוב ההופעות הסתיים ב-9 במאי 2015. לקלר קידם את אלבום הבכורה שלו בסיבוב ההופעות שלו בארצות הברית, Pixel Empire, שהתחיל בראשית 2016 והסתיים ב-21 בפברואר 2016.
2016–2017: Shelter
ב-11 באוגוסט 2016 הוציא לקלר יחד עם חברו הקרוב פורטר רובינסון שיר חדש בשם "Shelter". לאורך השנים 2016–2017 הוא יצא לסיבוב הופעות בארצות הברית ובאירופה יחד עם פורטר רובינסון, בשם Shelter Live Tour. מערך ההופעות הכיל שירים שנוצרו על ידי שני האמנים, שהתחלקו ביניהם. לאורך סיבוב ההופעות גם מדיאון וגם פורטר שרו את השירים שלהם. ההופעה האחרונה שלהם הייתה ב-23 באפריל 2017 בפסטיבל המוזיקה והאומנויות בעמק קואצ'לה.
באוגוסט 2016 שוחרר טריילר של משחק הווידאו FIFA 17 של EA Sports, בו מושמע הרמיקס של מדיאון לשיר "Song 2" מאת בלר, שהושמע גם בתוכנית הרדיו Essential Mix של BBC Radio 1 בשנת 2012. גם שיתוף הפעולה של לקלר עם פורטר רובינסון, "Shelter" נכלל בפסקול FIFA 17.
2018–הווה: Good Faith
ב-13 בנובמבר 2017 הודיע לקלר כי הוא עתיד לשחרר את הפרויקט הבא שלו בשנת 2018. ב-20 באוגוסט 2018 התראיין מנהל הקריאייטיב של לקלר בפודקאסט "Pixel Podcast" שנוצר בהשראת מדיאון.
ב-30 בינואר 2018 הודיע לקלר באינסטגרם ובטוויטר שהוא עבר לארצות הברית כדי לסיים את העבודה על אלבומו הקרוב. ב-20 במרץ 2019, הודיע לקלר כי המופע החי החדש שלו יעלה לראשונה בפסטיבל לולאפלוזה 2019.
ב-10 ביולי 2019 שודר בבכורה הפרק הראשון של Good Faith Radio, בו לקלר ניגן והוציא רשמית את הסינגל הבא שלו, "Dream Dream Dream". יחד עם הסינגל הוא ניגן שירים של אמנים אחרים, וגם כמה שנשלחו על ידי מעריציו, בליווי מוזיקה שהם יצרו. הוא תיאר את תוכנית הרדיו כ"...חלל שאני רוצה שנשתף, אני רוצה להכיר לכם את הדברים האהובים עליי ולהציג קצת מהמוזיקה והאומנות הנפלאה שאתם יוצרים". יחד עם ההשמעה בבכורה ברדיו, השיר יצא לאור בפלטפורמות הזרמת מוזיקה וביוטיוב.
ב־29 באוקטובר 2019 חשף לקלר כי אלבומו החדש, Good Faith, עתיד לצאת לאור ב-15 בנובמבר 2019. בראיון ל-NPR Music אמר לקלר כי האלבום מבוסס על מערכת היחסים שלו עם שמחה ועל בריאותו הנפשית: "רציתי ליצור מוזיקה חגיגית אבל שרומזת על העובדה שאת השמחה הזו הייתי צריך לכבוש מחדש ולהילחם למען כך מעט".
מדיאון עבד עם ליידי גאגא פעם נוספת, על השיר "911" מתוך אלבומה משנת 2020, Chromatica.
ב-9 במאי 2020, מדיאון הופיע כדי-ג'יי בפסטיבל המוזיקה הווירטואלי Secret Sky. במהלך הופעתו הוא הציג לראשונה את השיר "The Prince". השיר שוחרר ב-14 באוגוסט באותה שנה. יחד עם השיר מדיאון השיק משחק מציאות חלופית. לאחר פתירתו, התגלה מיני-אלבום של 6 רצועות בשם 12122017, שלפי ההערכות נקרא על שם התאריך בו הוא הופק. עם זאת, לאחר מכן נחשף כי המיני-אלבום הופק ב-6 בדצמבר 2017.
בית החולים עין גדי
בית החולים עין גדי היה בית חולים ששכן ברחוב מזא"ה 10 בתל אביב. הבניין שתוכנן על ידי האדריכל יהודה מגידוביץ בסגנון האקלקטי, נבנה בשנת 1922 כבית מגורים למשפחת ברסקי. הבניין נמכר והוסב לשימוש כבית חולים בניהולו של ד"ר חיים (אמיל) שטיין. הבניין עבר שינויים רבים ושימש בית חולים במשך עשרות שנים (בתחילה בית חולים עין גדי ולאחר מכן בית החולים הגריאטרי "הדר לזקן". לבסוף הפך המבנה עם תוספות הבניה למבנה מגורים מעורב, במסגרת מיזם שימור מבנים (בניצוח האדריכלית ניצה מצגר סמוק) שהסתיים בשנת 2012.
ורד יריחו (אתר ארכאולוגי)
מיקום
הגישה למבנה היא דרך כביש הגישה למושב ורד יריחו היצוא מכביש 1. המבנה שוכן על שלוחה צרה בגדה הצפונית של וואדי א-סוויד הזורם מזרחה מהרי ירושלים לתוך נהר הירדן. המבנה נמצא כשישה קילומטרים דרום לתל יריחו, היא יריחו הקדומה ושלושה קילומטרים מאתר שזוהה כהעיר יריחו של תקופת הברזל המאוחרת, אליה כנראה שייך המבנה בורד יריחו. מן המבנה ניתן להשקיף על חלק ניכר מדרום בקעת הירדן ושרידיו יצרו תלולית בגובה 2.5 מטרים.
המבנה ושימושו
המבנה המלבני מתוכנן היטב ומצטיין בניהול השטח ובסימטריה שלו. רוחבו 20 מטרים ואורכו 24. עובי הקירות החיצוניים שלו עומד על כ-90 ס"מ ועובי הקירות הפנימיים נע בין 90 ל-70 ס"מ. כיום שרידי הקירות, העשויים מאבנים מטויחות בבוץ וטיח, מגיעים לגובה של כשני מטרים ויותר. הכניסה למבנה היא מצפון (כיוון העיר יריחו) ומשני צידי השער שני מגדלים ריבועיים. במרכז המבנה חצר מלבנית רוחבית בה מצויים שני גרמי מדרגות. מאחורי החצר שני חדרים גדולים בצורת בית ארבעת המרחבים האופייניים למבנים ישראלים ויהודאים מתקופת הברזל. ייתכן שתחילה אותם חדרים היו בעלי שלושה מרחבים אך במהלך הבניה או בשלב מאוחר יותר של המבנה נוסף מרחב נוסף. ניכר בשכבת העפר שנמצאה בכניסה למבנה כי המבנה חרב בשריפה.
באשר לשימוש במבנה קיימות מספר סברות. מאחר שלמבנה מתאר מבוצר, הסברה העיקרית היא שמדובר במצודה. בנוסף לורד יריחו נמצאו שרידי מצודה על יד חופו הצפוני של ים המלח באתר הנקרא רוג'ם אל באחר ("רוגם הים"). סברה נוספת היא ששימש המבנה כחאן דרכים. בראיון ב-1986 ל"חברה לארכאולוגיה מקראית" (BAS), הציע חופר האתר אברהם איתן סברה נוספת, על פיה למבנה היה שימוש פולחני. לטענתו, המדרגות המצויות בחצר הפנימית אינן נראות כאילו הובילו לקומה נוספת. ייתכן כי הובילו למזבחות. על פי סברה זאת, ניתן לטעון כי הריסת המבנה בתחילת המאה השישית לפני הספירה בשריפה היא תוצאה של הרפורמות של המלך היהודאי המאוחר יאשיהו אשר על פי ספר מלכים החריב את אתרי הפולחן לאלים זרים. איתן עוד טוען כי גולגולות אדם שמצא באתר תומכות בטענה הזאת מאחר שבטקסט המקראי כתוב. סברה זאת נתקלת בבעיה מאחר שבאתר לא נמצאו מזבחות וכלי פולחן מכל סוג. הארכאולוג אפרים שטרן מצודד בסברה העיקרית על-פיה מדובר במצודה אשר שימשה מרכז צבאי אזורי קטן, או מרכז מנהלי מבוצר.
קרקטר האוריינטציות
בטופולוגיה וגאומטריה קרקטר האוריינטציות של יריעה M הוא קרקטר כפלי של החבורה היסודית, המודד עד כמה M "איננה אוריינטבילית". הקרקטר טריוויאלי אם ורק אם היריעה M אוריינטבילית. הגדרת הקרקטר מבוססת על כיסוי האוריינטציות.
רקע
תהי M יריעה. אוריינטציה על היריעה היא מושג מקומי: בכל נקודה x \in M של היריעה אפשר להגדיר את האוריינטציה בנקודה בתור אוריינטציה על המרחב המשיק T_x M (חיובית או שלילית). נסמן את קבוצת האוריינטציות בנקודה x ב (זו קבוצה בת שני איברים). ניתן לאגד קבוצות אלו למרחב כיסוי. כיסוי דו-יריעתי זה נקרא כיסוי האוריינטציות.
אפשר לזהות דרך כיסוי האוריינטציות את כל האוריינטציות האפשריות של היריעה. ניתן להתייחס אל כיסוי האוריינטציות כאל תחליף אוריאנטבילי עבור יריעה לא אוריאנטבילית.
הגדרה
נקבע נקודה x \in M. אנו מקבלים פעולת מונודרומיה של החבורה היסודית \pi_1(M) על הסיב של. פעולה זו מגדירה קרקטר כפלי,
קרקטר זה נקרא קרקטר האוריינטציות. הקרקטר לוקח איבר של החבורה היסודית אל 1 אם האיבר שומר על האוריינטציה, ואחרת אל -1.
אוריינטביליות
כעת נראה כיצד ניתן לקבוע בעזרת הקרקטר האם יריעה קשירה היא אוריינטבילית. ראשית, היריעה אוריינטבילית אם ורק אם כל מסילה בה שומרת על האוריינטציה. תנאי זה שקול להיותה של כל מסילה סגורה שומרת אוריינטציה, ואפילו שקול לכך שכל מסילה סגורה סביב נקודה אחת שומרת על האוריינטציה (ללכת ולחזור). כעת, שמירה על אוריינטציה אינווריאנטית להומוטופיה (זאת משום שניתן לכסות את המסילות על ידי סביבות שהומאומורפיות לכדור, שהוא אוריינטבילי), ולכן מספיק לבדוק זאת על איברי החבורה היסודית. ולכן, יריעה קשירה M היא אוריינטבלית אם ורק אם קרקטר האוריינטציות שלה טריוויאלי. במקרה שיש ייצוג נוח של החבורה, מספיק לבדוק את הטענה על היוצרים, כלומר - יריעה היא אוריינטבילית אם ורק אם כל יוצר של החבורה היסודית שלה שומר את האוריינטציה. עבור יריעות רבות, החבורה מוצגת סופית, ועל כן יש לבצע את הבדיקה עבור מספר סופי של מסילות.
למעשה, ניתן לנסח טענה חזקה יותר, הקשורה לאבליניזציה של החבורה היסודית, השווה גם לחבורת ההומולוגיה הראשונה של המרחב. מפורשות, האיזומורפיזם הוא איזומורפיזם טבעי, ולכן מספיק (והכרחי) לבדוק האם ההעתקה המושרית  היא טריוויאלית כדי לקבוע האם היריעה אוריינטבילית.
שימושים
בעזרת קרקטר האוריינטציות ניתן להוכיח את קריטריון האוריינטביליות הבא:
טענה: תהי M יריעה טופולוגית. נניח שלחבורה היסודית שלה אין תת-חבורות מאינדקס 2. אז M אוריינטבילית.
מסקנה: יריעה פשוטת קשר היא אוריינטבילית.
רנה דומיק
רנה דומיק (בצרפתית: René Doumic; 7 במרץ 1860, פריז – 2 בדצמבר 1937, פריז) היה מבקר ספרות וחוקר ספרות צרפתי.
ביוגרפיה
אחרי סיום בית הספר הוא למד באקול נורמל סופרייר. לאחר סיום הלימודים לימד בסורבון ובמקביל היה עורך ראשי של Revue des Deux Mondes. בשנת 1909 הוא התקבל לאקדמיה הצרפתית ובשנת 1923 מונה למזכיר שלה.
במהלך הסוף המאה ה-19 רנה דומיק כתב מספר ספרים על הספרות הצרפתית כולל היסטוריה של הספרות הצרפתית ב-4 כרכים ביחד עם אלבר שרל.
רודריק כריסטופר מסגרייב
רודריק כריסטופר מסגרייב (באנגלית: Roderick Christopher Musgrave; 1914 – 22 ביולי 1946) היה קצין בבולשת הבריטית בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. לאחר מכן שימש כסגן המושל של מחוז לוד שמושבו בתל אביב ומשם עבר לירושלים לשמש כעוזרו של המזכיר הראשי של ממשלת המנדט. נתגלה כאוהד של היישוב היהודי והציונות. נהרג בפיצוץ מלון המלך דוד.
בבולשת הבריטית
רודריק כריסטופר מסגרייב הגיע לארץ ישראל בשנת 1936 בהיותו בן 22, על מנת לשרת כשוטר. הוא הוצב לבולשת הבריטית. לאחר שארתור פרדריק ג'יילס נתמנה כמפקד הבולשת בשנת 1938 הוא נתמנה להיות אחד מעוזריו.
בשנת 1939 התגברה תנועת ההעפלה לארץ ישראל, זאת בשל המגבלות על העלייה שהוטלו על ידי הספר הלבן ובעיקר בשל בריחת היהודים מהמדינות שהיו תחת שלטון או חסות הנאצים. אנשי משטרת המנדט והבולשת הבריטית הגבירו את מאבקם בהעפלה. עד חודשי האביב של 1939 לא הצליחו אנשי המשטרה והבולשת לעצור אלא ספינות מועטות בלבד. מאז החלו שלטונות המנדט לשכלל את רשת השמירה והתארגנה חטיבה מיוחדת של הבולשת לטיפול בהעפלה ומסגרייב נתמנה למפקדה. לרשותו עמדו כמה בריטים דוברי עברית ומספר מלשינים יהודים. ספינות מלחמה וסירות משמר מהירות הוזעקו לחופי הארץ ובחודשי הקיץ של אותה שנה הצליחה ממשלת המנדט לצמצם את תנועת ההעפלה, אולם התנועה לא נפסקה והפכה לחלק מן המאבק של היישוב בגזירות הספר הלבן.
במינהל האזרחי
בשנת 1942 התמנה מסגרייב לסגן מושל מחוז לוד בדרגת סגן ניצב ומשרדו היה בתל אביב. הוא התגלה כאוהד של המפעל הציוני, וקשר קשרי ידידות אישיים עם ראש העיר ישראל רוקח, כאשר שלטונות המנדט נקטו בפעולות אלימות נגד ארגוני המחתרת, ניהל מסגרייב שיחות ידידותיות עם אנשי ההגנה והאצ"ל כדי לרכך את העימות.
מסגרייב זכה לפופולריות בעיר, הוא התרשם מחיי התרבות של העיר, המוזיקה והתיאטרון ומאורח החיים הססגוני בעיר. כסגן המושל נהג לאשר תוכניות בינוי בעיר ולהענות לדרישות שכר של עובדי העירייה ומורים שהובאו בפניו.
סוף דרכו
בחודש מאי 1946 עבר מסגרייב לירושלים כדי לשרת במזכירות הכללית של ממשלת המנדט בתור עוזר המזכיר הראשי. עזיבתו את תל אביב עוררה צער בקרב מכריו בעיר ולרגל עזיבתו ערכה עיריית תל אביב מסיבת פרידה חגיגית לכבודו. מסגרייב לא האריך ימים בתפקידו החדש. שבועיים לאחר היכנסו לתפקיד הוא נספה כאשר האצ"ל פוצץ את האגף הדרומי של מלון המלך דוד, אותו שכרו שלטונות המנדט הבריטי כדי לשמש למקום מושבו של מינהל השלטון המנדטורי. מסגרייב היה אחד מ־91 האנשים שנהרגו בפיצוץ, מהם 28 בריטים, ו־17 יהודים. הוא הובא לקבורה בבית הקברות הפרוטסטנטי בהר ציון.
מירל'ה אפרת
מירל'ה אפרת הוא מחזה פרי עטו של יעקב גורדין.
אודות המחזה
זהו אחד מהמחזות המפורסמים ביותר של תיאטרון יידיש. הצגת הבכורה של המחזה, ביידיש, בנוסח המקורי של גורדין, התקיימה ב-29 באוגוסט 1898. את דמותה של מירל'ה אפרת גילמו הגדולות בשחקניות התיאטרון היידי. במקור גילמה את דמותה של מירל'ה קני ליפצין, דוד קסלר גילם את דמותו של בנה יוסל'ה ודינה פיינמן גילמה את תפקיד כלתה שיינדלה. היה זה בימי הזהר של התיאטרון היידי בעיר ניו יורק.
הפקה ידועה אחרת הייתה בכיכובה של השחקנית הפולניה אסתר רחל קמינסקה, שהופיעה עמו בניו יורק ב-1912. בתה, אידה קמינסקה, גילמה את התפקיד בתיאטרון היהודי בוורשה ביידיש. עוד קודם לכן קמינסקה, בהיותה בת שתים עשרה, היא הופיעה בסרט הפולני "מירל'ה אפרת", בתפקיד נכדה של מירל'ה. ב-1967 ביימה אידה קמינסקה את המחזה, שיחקה בו בתפקיד הראשי והופיעה איתו בסיבוב הופעות ברחבי ישראל. הייתה זו הפקה בחסות ועד ציבורי בראשות גולדה מאיר.
"מירל'ה אפרת" הועלתה לראשונה בעברית בשנת 1912 בביצוע "אגודת חובבי הבמה העברית", בתרגום לעברית של חבר הלהקה מנחם גנסין, לימים אחד משלושת מייסדי תיאטרון הבימה.
ההפקה המקצועית הראשונה של "מירל'ה אפרת" בעברית נערכה בתיאטרון הבימה בשנת 1939, בבימויו של צבי פרידלנד ובכיכובה של חנה רובינא. ההצגה תורגמה לעברית על ידי א' לוינסון. ההפקה חודשה בשנת 1957 (עם אותו בימוי, תרגום, ושחקנית ראשית).
ב-1987 הוצג המחזה ב"הבימה" בכיכובן של מרים זוהר וליא קניג לסירוגין, בבימוי עמית גזית, ובנוסח עברי שעובד על ידי מרים קיני (על פי התרגום העברי של א' לוינסון), אך כלל שינויים רבים מהנוסח המקורי של גורדין.
ב-2004 המחזה הוצג בתיאטרון בית ליסין בכיכובה של יונה אליאן-קשת, בבימוי מיכה לבינסון, על פי העיבוד העברי של מרים קיני.
ב-2013 וב-2014 הוצג המחזה בתיאטרון הבימה בכיכובה של גילה אלמגור, בבימוי ועיבוד של חנן שניר; הטקסט היה על פי תרגום חדש מאת אבישי פיש.
ב-2014 הוצג המחזה בתיאטרון היידישפיל בשנית בכיכובה של יונה אליאן קשת, בבימוי ארתור קוגן; הטקסט היה על פי התרגום של שטולפר ליידיש, לעיבוד העברי של קיני.
תקציר העלילה
מירה'לה אפרת היא אלמנה עשירה, השולטת במשפחתה ביד רמה וזוכה לכבוד רב בעירה. היא משיאה את בנה הבכור יוסל'ה לשיינדל'ה, נערה ממשפחה ענייה, אך יפה ובעלת יחוס. לאחר הנישואים שיינדלה עוברת להתגורר בביתה של מירה'לה אפרת. שיינדל'ה מתנהגת בגסות כלפי כל בני הבית, בכלל זה מירה'לה. משום אהבתה לבנה, מירה'לה מבליגה על כך. מירה'לה בעזרת מנהל עסקיה שלמון מנהל את עסקי המשפחה באופן בלעדי.
מירה'לה מחליטה להעביר לידי בניה וכלתה את הניהול הכספי של המשפחה. יחסה של שיינדל'ה כלפי מירה'לה הולך ונעשה אכזרי יותר ויותר והיא מתאכזרת גם אל מחלה, משרתתה הנאמנה. שלמון, מנהל עסקיה מזה שנים רבות מפוטר ובמקומו ניתנת המשרה לנחומצ'ה, אביה של שיינדלה. אלא שנחומצ'ה מתגלה כאיש עסקים גרוע שעסוק בזלילה וסביאה ומערימים עליו בקלות. דוניה, הבן הצעיר, הוא בליין, שמבזבז כספים על ימין ועל שמאל.
לבסוף למירל'ה נשבר מהכול, היא עוזבת את הבית והולכת לגור אצל שלמון, מנהל עסקיה בעבר. מחלה, המשרתת שלה, מצטרפת אליה. במשך עשר שנים היא מתנתקת ממשפחתה ואינה מגיעה אפילו לחתונת דוניה, בנה הצעיר.
כעבור עשר שנים, מגיע בר המצווה של נכדה האהוב שלמה'לה. בנה יוסל'ה מגיע לביתו של שלמון ומבקש ממנה לשוב לביתה והיא מסרבת. אחר-כך מגיעה לבית שיינדלה, לבקשת שלמון. שיינדלה מתחננת שמירל'ה תשוב. היא מסבירה שהתנהגותה הרעה אל מירל'ה נבעה מכך שהייתה ילדה. היא מנסה לכרוע ברך, אך מירהל'ה אינה נותנת לה ובסיומה של השיחה מסרבת לחזור. לבסוף מגיע לביתו של שלמון נכדה שלמה'לה ומירהל'ה נשברת.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי
2.	תיאטרון הבימה – הצגת בכורה: 1957, זהו חידוש של הצגת הבימה משנת 1939
3.	הפקה בחסות ועד ציבורי בראשות גולדה מאיר – 1967
5.	תיאטרון יידישפיל – הצגת בכורה: 31 בדצמבר 1994
6.	תיאטרון בית ליסין – הצגת בכורה: 12 ביולי 2003 (פרס התיאטרון הישראלי להצגת השנה)
7.     תיאטרון הבימה - הצגת בכורה: 2 בספטמבר 2013
יוליה גורדיצ'וק
יוליה גורדיצ'וק (נולדה ב-1998) היא שחיינית פאראלימפית ישראלית.
גורדיצ'וק נולדה באיזיאסלב באוקראינה.
מלידה היא קטועת רגל שמאל וקטועת חצי כף יד בידה הימנית. לאחר עלייתה לישראל, החלה בגיל 12 בפעילות במסגרת איל"ן בחיפה.
בשנת 2014 הגיעה למקום הרביעי באליפות אירופה בשחייה לנכים ובשנת 2015 למקום השביעי באליפות העולם.
ב השתתפה בשלושה משחים: משחה 100 מטר בסגנון חופשי בדרגת נכות S9 בו דורגה במשחה המוקדמות במקום השביעי עם תוצאה של 1:10.51 דקות, משחה 200 מטר בסגנון מעורב אישי בדרגת נכות SM9 בו דורגה במשחה המוקדמות במקום השביעי עם תוצאה של 2:57.22 דקות, ומשחה 400 מטר בסגנון חופשי בדרגת נכות S9 בו דורגה במשחה המוקדמות במקום השישי עם תוצאה של 5:13.02 דקות.
ב השתתפה בשלושה משחים. במשחה 100 מטר בסגנון פרפר בדרגת נכות S9 בו סיימה את משחה המוקדמות עם תוצאה של 1:13.08 דקות ועלתה למשחה הגמר, בו דורגה במקום השביעי עם תוצאה של 1:13.35 דקות. בנוסף התחרתה במשחה 200 מטר בסגנון מעורב אישי בדרגת נכות SM9 בו דורגה במשחה המוקדמות במקום החמישי עם תוצאה של 2:52.48 דקות, ובמשחה 400 מטר בסגנון חופשי בדרגת נכות S9 בו דורגה במשחה המוקדמות במקום החמישי עם תוצאה של 4:58.40 דקות.
גורדיצ'וק תושבת קריית ים ולומדת לתואר ראשון בחינוך גופני במכון וינגייט עם התמחות בחינוך מיוחד.
הסנאט של הרפובליקה (איטליה)
הסנאט של הרפובליקה הוא הבית העליון של הפרלמנט האיטלקי. הסנאט מורכב מ-200 חברים נבחרים ועוד שישה חברים לכל חייהם.
מושב הבית
הסנאט שוכן בארמון מאדאמא (Palazzo Madama) שבעיר רומא. הארמון נבנה בשנת 1505 ומאוחר יותר נמכר לאפיפיור והועבר בשנת 1871 לידי ממשלת איטליה. מאז הוא עבר מספר שיפוצים והתאמות לצורכי הסנאט.
הרכב הסנאט
לאחר שני תיקוני חוקה התקבלו בהתאמה ב-2020 (במשאל עם חוקתי) וב-2021, מספר הסנטורים הצטמצם מ-315 ל-200, והם נבחרים כעת על ידי כל האזרחים בני 18 ומעלה. 4 סנאטורים נבחרים על ידי איטלקים המתגוררים בחו"ל.
שאר 196 הסנאטורים מוקצים לכל אזור באופן יחסי לפי אוכלוסייתם. עם זאת, סעיף 57 לחוקה קובע כי לאף אזור לא יכול להיות פחות משלושה (או, לפני 2020, שבעה) סנאטורים המייצגים אותו, למעט שני האזורים הקטנים ביותר: ואל ד'אוסטה (שיש לו אחד) ומוליזה (שיש לו שניים).
נשיא הסנאט
בהתאם לחוקת איטליה, הסנאט חייב לבחור 20 יום מיום הבחירות נשיא לסנאט. עד לבחירת נשיא קבוע, הסנאטור הוותיק ביותר משמש בתפקיד. במידה ונבצר מנשיא איטליה למלא את תפקידו, נשיא הסנאט משמש בתפקיד.
בחירת נשיא הסנאט
בשני סבבי הבחירות הראשונים, נדרש רוב מוחלט לבחירת נשיא הסנאט. אם נדרש סיבוב הצבעה שלישי, נשיא הסנאט יכול להיבחר בידי הסנאטורים המכהנים והמתמודדים לתפקיד. אם שלושה סיבובים לא מספיקים, אז הסנאט יבחר בין שני המתמודדים שקיבלו את הקולות הרבים ביותר בסיבוב השלישי. אם יש תיקו בין שני המועמדים, המבוגר מביניהם זוכה.
ג'יימס ויליאם אדמונד דויל
ביוגרפיה
דויל נולד בלונדון ב־22 באוקטובר 1822, היה בנו הבכור של ג'ון דויל. ריצ'רד דויל והנרי אדוארד דויל היו אחים צעירים יותר. הוא היה דודו של ארתור קונן דויל.
הוא התחנך כקתולי. הוא ירש חלק מיכולתו האמנותית של אביו, ובתחילת חייו למד רישום וציור. בין שאר העבודות הוא ביצע ציור של ד"ר ג'ונסון שקרא את כתב היד של "הכומר וייקפילד", שנחרט וזכה לפופולריות ניכרת. זכויות היוצרים על התמונה הכניסו לו 100 ליש"ט.
ב־12 בפברואר 1874 התחתן עם ג'יין הנרייטה הוקינס בכנסיית גבירתנו של כנסיית הרוזרי, מרילבון רואד, לונדון.
אולם בעודו צעיר יחסית, נטש דויל את מקצוע האמן והתמסר למחקרים היסטוריים. לצורך הכתיבה שלו הוא חיבר 'כרוניקה של אנגליה' מ- B.C. 55 עד 1485 לספירה, ואייר את הספר באיורים רבים בצבעים. היצירה זכתה לשבחים רבים מאנשים שונים בין היתר ממשפחת המלוכה, והתקבלה היטב על ידי הציבור כאשר פורסמה בשנת 1864 האיורים של דויל נחקקו והודפסו בצבעים על ידי אדמונד אוונס.
זו הייתה עבודה מדוקדקת אך לא אחידה. עבור החלק ההסטורי הקדום יותר, במיוחד התקופה הנורמנית דויל הסתמך יותר מדי על מקורות משניים ולא היה מספיק ביקורתי. לאכזבתו, הספר לא זכה להצלחה כלכלית, והסב הפסדים כבדים בהוצאות.
בשנת 1886 כתב את טקסט ההסבר לקריקטורות הצבעוניות של אביו ריצ'רד דויל שכותרתו סצנות מההיסטוריה האנגלית.
הוא נפטר בלונדון ב -3 בדצמבר 1892 במעונו, ונקבר בבית הקברות של קנסל גרין ב -9 בדצמבר.
ג'ונגל היופי
ג'ונגל היופי (באנגלית: The Beauty Jungle) הוא סרט בריטי משנת 1964.
עלילה
שירלי היא קלדנית המתגוררת בבריסטול, במהלך חופשה בחג היא נתקלת בדון מקנזי, עיתונאי מקומי המשכנע אותה ללכת ולהשתתף בתחרות יופי, כשהיא זוכה בתחרות היא מחליטה לעזוב את המקצוע שלה ולהתמקד בתחרויות יופי. הוריה לא מרוצים מהחלטתה.
היא מגיעה למקום השני בתחרות "ורד אנגליה", אך חברה שלה מציינת בפני השופטים כי הזוכה לא צייתה לכללי התחרות ולכן התואר נשלל ממנה ושירלי מוכתרת למקום הראשון, כפרס היא זוכה ב-300 לירה שטרלינג ובחופשה למונטה קרלו, היא ודון נהנים בחופשה ביחד אך דון משנה את ההזמנה במלון משני חדרים לחדר זוגי אחד. במונטה קרלו שירלי משתתפת בתחרות יופי נוספת בשם "מיס טרפז", זוהי תחרות פרועה המתקיימת בתוך קרקס, גם בתחרות זו היא זוכה והיא מקבלת פרס כספי ובנוסף מארגני התחרות מזמינים אותה לארוחת ערב.
כשהיא חוזרת לבריטניה היא מצטלמת בעיירה טורקי, היא משתתפת שוב פעם בתחרות "ורד אנגליה" והפעם היא זוכה בתחרות ובפרס של 1000 לירה שטרלינג.
היא מתמודדת בתחרות היופי הבינלאומית "מיס גלובוס" הנערכת בחוף השנהב כנציגת אנגליה, שם דון שוהה בבית מלון נפרד משירלי והשותפה שלה לחדר היא מיס פרו. בתחרות היא מדורגת במקום השישי וזאת לאחר שמתמימותה היא שכבה עם אחד השופטים בתחרות בציפייה שדבר זה יוביל אותה לזכייה. מאוכזבת מתעשיית היופי ומתחום זה היא מפסיקה להשתתף בתחרויות.
לצוד את האויב
לצוד את האויב (באנגלית: Hunter Killer) הוא סרט מתח ופעולה משנת 2018 המבוסס על ספר מאת דון קית' וג'ורג' וואלאס, בכיכובם של ג'רארד באטלר, טובי סטיבנס, קומון, גארי אולדמן, לינדה קרדליני ומיכאל ניקוויסט.
עלילה
הצוללת האמריקנית טאמפה ביי הייתה במשימת מעקב אחר צוללת רוסית בים ברנץ, כשלפתע אירע פיצוץ בצוללת הרוסית ואילו זו האמריקנית נפגעה בידי טורפדו. בשל העובדה שלא התקבל כל דיווח מן הצוללת מחליט ראש אגף המבצעים של המטות המשולבים, אדמירל ג'ון פיסק (קומון), לשלוח את הצוללת ארקנסו שלה מונה מפקד חדש, קומנדר ג'ו גלאס (באטלר), לאתר את הצוללת הנעדרת ולחלץ את אנשיה אם ניתן, שכן על סיפון הצוללת ישנה גם המיסטיק, צוללת חילוץ.
כשהצוללת ארקנסו מגיעה לאזור התקרית מתברר לגלאס ולצוותו כי צוללת רוסית נוספת אורבת מתחת לפני השטח. במקביל מחליט אדמירל פיסק, בעצת ג'ין נורקוויסט (קרדליני), אנליסטית בכירה במועצה לביטחון לאומי, לשלוח צוות מיחידת "אריות הים" (Navy SEALs), בפיקוד לוטננט ביל בימן (סטיבנס), שיחדור בצניחה לרוסיה ויבצע סיור לאיסוף מודיעין בבסיס הצי הרוסי בפוליארני, שבחצי האי קולה. הצוות, בפיקוד בימן, מגלה עד מהרה ששר ההגנה הרוסי, אדמירל דמיטרי דורוב, ביצע הפיכה צבאית ועצר את הנשיא הרוסי, זאכרין.
דורוב מתכנן להצית מלחמת עולם שלישית, ובעוד יו"ר המטות המשולבים, אדמירל צ'ארלס דונגן (אולדמן), ממליץ לנשיאה האמריקנית לשלוח את הצי השישי למתקפה מקדימה על רוסיה, מחליטה הנשיאה להטיל על גלאס ובימן, על אנשיהם, לעצור אותו.
לואיס הררה
נבחרת קולומביה
הררה זומן לנבחרת הלאומית שאומנה על ידי פרנסיסקו מטוראנה לראשנה בשנת 1987. הפך עם הזמן להיות המגן הימני הקבוע של הנבחרת ושיחק בטורניר הקופה אמריקה בשנים 1987, 1991, ו-1993. כמו כן העפיל עם הנבחרת למונדיאל 1990 אחרי היעדרות של 28 שנים, שם הצליחה קולומביה להעפיל לשמינית הגמר לפני שהודחה על ידי קמרון.
הררה היה חלק בלתי נפרד מהדור הכישרוני שייצג את קולומביה באותן שנים, כולל במוקדמות מונדיאל 1994, אז העפילה הנבחרת למונדיאל בארצות הברית לאחר הניצחון ההיסטורי על ארגנטינה 0-5 בבואנוס איירס. הוא שיחק כמובן גם במונדיאל עצמו, בו הודחה קולומביה כבר בשלב הבתים.
סך הכל רשם 61 הופעות במדי הנבחרת וכבש שער אחד.
ג'יל טיד
ג'יל טיד (באנגלית: Jill Teed) היא שחקנית קנדית שגילמה דמויות רבות בסדרות טלוויזיה מסוגת המדע הבדיוני ("שחקנית סוגה"), שצולמו באמריקה הצפונית.
זכות ההתחקות
זכות ההתחקות היא זכותו של קטין לדעת מה מוצאו – מי אביו ואמו, להתחקות אחר הוריו ולגלות את ייחוסו המשפחתי.
עיגון הזכות: זכות זו הוכרה כזכות יסוד כנגזרת של חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו על ידי השופט שמגר בע"א 5942/92 פלוני נ' אלמוני:
"לקטין גם כן הזכות לכבוד האדם… בין היתר רשאי הוא לשם שמירת כבודו האישי והאנושי ולשם הבטחת זכויותיו על פי הדין האישי ועל פי דיני הקניין שלא לרצות להיחשב לבן בלי אב ידוע, אלא לדרוש לדעת מיהו אביו".. בנוסף, זכות זו הוכרה כזכות יסוד בסעיף 7 לאמנה הבינלאומית לזכויות הילד.
שיקולים פסיכולוגיים
1.בפס"ד אלמונית נ' פלוני נאמר כי זכות ההתחקות מעניקה לקטין חיים עם וודאות וחוסכת ממנו נזק נפשי, בנוסף מובא בפס"ד כתביה של פורטין בהם היא מביאה מחקרים שמוכיחים את החשיבות הפסיכולוגית שיש למידע בדבר השורשים הגנטיים. 2. בפס"ד סושרד נ' כ"ץ מדובר על ההיבטים הפסיכולוגיים בזכות ההתחקות נאמר שם כך:
3. נערך על ידי טריסליוטיס מחקר גדול בקרב ילדים שלא ידעו את זהות ההורה הגנטי שלהם וביקשו להתחקות אחריו. מסקנות המחקר היו כי יש צורך פסיכולוגי לכל אדם להכיר את הרקע שלו וכי זה נחוץ כדי להתבגר בצורה בריאה ושלמה.
שיקולים משפטיים
פרופסור רות זפרן במאמרה "של מי אתה ילד?" כתבה כי זכותו של קטין לדעת היא חלק מזכותו לכבוד, הגשמה עצמית, אוטונומיה, רווחה, הזכות לדעת, פרטיות ושוויון.
פסקי דין שהוכרה בהם הזכות להתחקות:
ע"א 3077/90 פלונית נ' פלוני : אישה מוסלמית לא נשואה שהביאה ילד והיא יודעת מי הוא אביו. על פי הדין השרעי אם היא לא נשואה לא ניתן להכיר בו כאב ולא ניתן לחייבו במזונות. ביהמ"ש העליון קבע שלילד יש זכות לדעת מהיכן בא.
ע"א 5942/92 פלוני נ' אלמוני : שופט בית המשפט העליון אהרן ברק פסק שלקטין שמורה הזכות לכבוד האדם ורשאי לשם שמירת כבודו, והבטחת זכויותיו על פי דיני קניין, שלא לרצות להיחשב לבן בלי אב אלא לדרוש לדעת אם הוא אביו.
תמ"ש(ת"א) 87471/00 אלמונית נ' פלוני : זכות ההתחקות היא זכותו של הקטין לדעת מיהו אביו, בסיסה של זכות זו נטוע בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, כלומר זכות ההתחקות היא זכות יסוד של הקטין.
חוקים שקשורים לזכות ההתחקות:
המצב המשפטי שהיה קיים לפני החוק:
כאשר האב לא מוכן לעשות בדיקת רקמות: היו מכבדים את זכות האבא שלא לבצע בדיקה, לכן לעולם לא ידע ביולוגית שזה ילדו. אבל בגלל הסירוב הוא מסיק משפטית שזה הילד שלו. המשמעות – הוא ישלם מזונות.
חריגים לזכות ההתחקות
1.ילד מתרומת זרע: הילד לא יכול להתחקות אחרי אביו.
2.כשיש חשש לממזרות: כאשר נולד ילד מקיום יחסי מין מחוץ לנישואים. ממזרים לא יכולים להינשא במדינת ישראל עם יהודי שהוא לא ממזר. בעקבות זאת קבע המחוקק בחוק מידע גנטי – פרוצדורה שפוגעת בזכות היסוד של זכות ההתחקות. ברגע שנולד ילד ועולה חשש ממזרות, קובע חוק מידע גנטי שביהמ"ש חייב להפנות שאילתא לבית הדין הרבני, והנשיא של ביה"ד הרבני כותב ליועץ המשפטי תשובה וחו"ד האם יש חשש לממזרות. ברגע שביהמ"ש מקבל חוות דעת שיש  חשש ממזרות, לא חלה זכות ההתחקות.
התנגשות זכויות:
זכות ההתחקות מול הזכות לכבוד האדם: במקרה והאב לא מוכן לעשות בדיקת רקמות זכות הילד לדעת (זכות ההתחקות) מתנגשת עם הזכות לכבוד האדם של האבא והזכות לא לעשות בדיקות בניגוד לרצונו.
זכות ההתחקות מול הזכות לפרטיות: במקרה של תרומת זרע, התורם לא מעוניין שזו תחשף ועל כן נשאר אנונימי. זכות הקטין להתחקות אחר מוצאו במקרה זה תפגע ברצונו של התורם לפרטיות.
החיפושית השובבה
החיפושית השובבה (באנגלית: The Love Bug) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1968 בבימויו של רוברט סטיבנסון, עם דין ג'ונס ודייוויד טומלינסון בתפקידים הראשיים. לימים הסרט פורסם בישראל גם בשם "החיפושית המשתוללת".
גיבורת העלילה היא מכונית פולקסווגן חיפושית בשם "הרבי" בעלת תכונות האנשה המדגימה תכונות אנושיות כמו כעס, נקמה והיעלבות.
זה הראשון מתוך שישה סרטים על "הרבי" בהפקתם של אולפני דיסני - "החיפושית דוהרת שוב" (1974), "החיפושית במונטה קרלו" (1977), "החיפושית משתגעת" (1980), "חיפושית האהבה" (סרט טלוויזיה,1997), החיפושית בהילוך גבוה (2005).
לאורך הסרט יש מאבק בלתי פוסק בין סוחר המכוניות הנכלולי פיטר ת'ורונדייק המוצג כאדם רע, נגד נהג המרוצים ג'ים הנוהג במכונית פשוטה וכמו בסרטי וולט דיסני, הטוב מנצח.
תקציר העלילה
ג'ים דאגלס (דין ג'ונס) הוא נהג מרוצים מתוסכל שמפסיד לאחרונה בכל התחרויות. הוא משתתף בתחרות דמולישן דרבי ומפסיד כשממכוניתו כמעט לא נשאר דבר. ג'ים מתגורר בבניין הצופה אל מפרץ סן פרנסיסקו עם ידידו טנסי שטיינמץ (באדי האקט) שיוצר פסלי מתכת ממכוניות הרוסות.