cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי טרינידד וטובגו–קנדה
סקירה כללית
טרינידד וטובגו וקנדה נהנות ממערכת יחסים קרובה, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שתי המדינות כוננו באוגוסט 1964, מעט לאחר שטרינידד וטובגו קיבלה עצמאות. מאז כינון היחסים, מתאמנים כוח ההגנה של טרינידד וטובגו יחד עם הכוחות המזוינים של קנדה.
היחסים הטובים של קנדה עם מדינות האיים הקריביים, בהן טרינידד וטובגו, נובעים בין השאר מהעובדה שקיים ריכוז גדול של מהגרים מהקריביים בקנדה (דיאספורה). ב-2011 הוערך כי קיימים כ-71,000-73,000 אלף אזרחים המחזיקים באזרחות קנדית ובאזרחות טרינידד וטובגואית גם יחד.
בין שתי המדינות מתקיים סחר בקנה מידה גדול מאוד בהתחשב בגודלה הקטן של טרינידד וטובגו. הסחר הכולל בין שתי המדינות עמד ב-2017 על שווי של כ-481 מיליון דולר אמריקאי. הייצוא הקנדי לטרינידד וטובגו הוערך בשווי של כ-305 מיליון דולר אמריקאי וכלל מוצרי מזון, נפט, מכונות ומינרלים. לעומת זאת, הייבוא הקנדי מטרינידד וטובגו עמד על שווי של כ-176 מיליון דולר אמריקאי וכלל בעיקר כימיקלים שונים ומוצרי מזון. ההשקעות הקנדיות בטרינידד וטובגו מתרכזות בעיקר בתעשיות הנפט והגז.
סטודנטים באוניברסיטאות בטרינידד וטובגו יכולים ללמוד גם באוניברסיטאות קנדיות באמצעות מלגות. הנציבות הגבוהה של קנדה בטרינידד וטובגו מחלקת כמה מאות מלגות ואשרות לימודים בקנדה על בסיס שנתי.
פאול אנספך
פאול אנספך (פלמית: Paul Anspach; 1 באפריל 1882 – 28 באוגוסט 1981) היה סייף יהודי-בלגי. אלוף אולימפי בעל 5 מדליות מהן 2 זהב בדקר אישי וקבוצתי.
קורות חיים
אנספך נולד בבארכט, פרבר של אנטוורפן. הוא החל את הקריירה הספורטיבית שלו כשחקן כדורגל.
באולימפיאדת לונדון (1908) זכה אנספך במדליית ארד בתחרות דקר קבוצתי. במדליית זהב זכתה צרפת, בשורותיה סייפו שני סייפים יהודים, אלכסנדר ליפמן וז'אן שטרן ובמדליית כסף זכתה בריטניה, בשורותיה סייף אדגר זליגמן אף יהודי. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בתחרות דקר אישי.
אולימפיאדת השיא
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה אנספך בשתי מדליות זהב בתחרות דקר אישי, במדליית כסף זכה איוון אוסייר יהודי מדנמרק ובמדליית ארד פיליפ לה הרדי דה בוליו אף הוא מבלגיה ובתחרות דקר קבוצתי לפני בריטניה והולנד. לזכייה במדליית זהב הקבוצתית היו שותפים שלושה סייפים יהודים נוספים: בן דודו הנרי אנספך, ז'אק אוקס (אמן מפורסם) וגסטון סלמון. נוסף לכך, הוא סיים במקום 14 בתחרות רומח אישי.
המשחקים האולימפיים לא נערכו בשנת 1916 בשל מלחמת העולם הראשונה וכך נמנע ממנו להשתתף בעוד אולימפיאדה.
באולימפיאדת פריז (1924) זכה אנספך במדליית כסף בתחרות בדקר קבוצתי. במדליית זהב זכתה צרפת ובמדליית ארד זכתה איטליה. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי בתחרות דקר אישי.
בין השנים 1939-1932 ובין השנים 1950-1946 שימש אנספך בתפקיד נשיא הוועד הבינלאומי לסייף (הוא הושעה בתקופת מלחמת העולם השנייה).
בשנת 1981 נפטר אנספך באנטוורפן בגיל 99.
מוחמד עומאר
מולא מוחמד עומאר (בפשטו: ملا محمد عمر; 1959 – 23 באפריל 2013) היה כהן דת, מנהיג פוליטי ולוחם אסלאמיסטי אפגני, ראש תנועת הטליבאן הפועלת בחלקים שונים באפגניסטן ובפקיסטן. הוא כיהן בתפקיד מנהיגה של אפגניסטן בפועל משנת 1996 ועד שלהי שנת 2001, ונשא את התואר הרשמי של "אמיר המאמינים" וראש המועצה העליונה של האמירות האסלאמית של אפגניסטן. לאחר מותו תפס את הנהגת הארגון אחטר מנסור.
ביוגרפיה
עומאר נולד למשפחה איכרים ענייה ללא קרקעות בעיר קטנה ליד קנדהאר שבאפגניסטן. הוא גדל בבקתה עשויה בוץ בכפר באזור מאיוואנד במחוז קנדהאר, אשר בדרום אפגניסטן. אביו נפטר לפני שנולד, ולכן הוא נשא באחריות לדאוג לבני משפחתו בבגרותו.
עומאר הופיע ברשימת הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI מאוקטובר 2001, כיוון שסיפק מחסה לאוסאמה בן לאדן ופעילי אל-קאעידה בשנים שקדמו לפיגועי 11 בספטמבר. האמונה הרווחת הייתה כי הוא נמצא בפקיסטן, ומשם הוא מכוון את התקוממות הטליבאן כנגד כוחות נאט"ו וממשלו של חאמיד כרזאי באפגניסטן. בין השאר, עומאר היה זה שנתן את הפקודה להחריב את פסלי בודהה בבמיאן ב-2001.
למרות מעמדו הפוליטי ומיקומו הגבוה ברשימת המבוקשים של ה-FBI, רב הנסתר על הגלוי אודותיו. ישנן תמונות מעטות שלו, אך אף אחת מהן איננה רשמית ויש עוררין על מהימנותן. מלבד העובדה שחסרה לו עין, ישנה מחלוקת על מראהו החיצוני. עומאר מתואר כאדם גבוה מאוד וביישן, שאינו נוטה לדבר עם גורמים זרים.
ב-2013 נפטר עומאר משחפת.
מטח כבוד
מטח כבוד הוא ירי טקסי מתואם של תותחים או רובים שמטרתו לחלוק כבוד.
לפי כללי הפרוטוקול הבינלאומי, ירי של 21 מטחי כבוד היא דרך מקובלת לחלוק כבוד לראש מדינה, נשיא או מלך. ככל שדרג האישיות בכיר פחות, כך יורד מספר המטחים, אך הוא לעולם אי זוגי.
בהלוויות של אישים וחללי צבא ומשטרה, מקובל בכל העולם ירי של שלושה מטחים מנשק קל, לרוב רובים.
3 מטחים
בלוויה של חיילים או שוטרים מקובל כי משמר כבוד, המורכב ממספר אי זוגי של חיילים, יורה שלושה מטחי כבוד. מקורו של נוהג זה בקרבות באירופה, בו צוין תום הפסקת האש שנועדה לאיסוף הפצועים והמתים בשלוש יריות. לרוב נעשה שימוש ברובה בעל קנה ארוך, אך בלוויות של אנשי משטרה מקובל גם ירי של אקדחים או רובי ציד. מקובל כי יורים שלושה כדורים כאשר הרובים מכוונים אל מעל לארון הנפטר. לרוב, נעשה שימוש בכדורים חסרי קליע, כאשר לאחר כל ירי נטענים הרובים מחדש, באופן ידני, כחלק מכללי הטקס. במדינות רבות מעדיפים לעשות שימוש ברובים מדוגמת M1 גאראנד או רובה M-14 עקב מראיהם. עם זאת, נעשה גם שימוש ברובה M16 ונגזרותיו השונות.
21 מטחים
מקורו של נוהג זה הוא כפי הנראה במאה ה-17. ספינות מלחמה, בעת קרבתן אל חוף זר, היו מרוקנות את תותחיהן בטרם התקרבותן אל החוף. כיוון שזמן הטעינה היה ארוך, נוצר מצב שהספינה המתקרבת הייתה ריקה כאשר נכנסה לטווח התותחים המוצבים על החוף, ובכך הפגינה אמון בצד השני, כיוון שהיא נכנסת לשטחו בתותחים ריקים. מקור המספר 21 אינו ברור, אך ייתכן כי מקורו בעובדה כי על כלי שיט בריטים רבים היו 7 תותחים. כיוון שבאותה התקופה היה קל יותר לשמור על אבק השרפה, נתרן חנקתי, יבש ביבשה מאשר בים, היה מקובל כי תותחי היבשה יורים פי 3 מאשר שבעת התותחים אשר על הספינה, דהיינו 21 מטחים. בשלבים מאוחרים יותר, עם תחילת השימוש באשלגן חנקתי כחומר הנפץ ההודף, החלו נפוצים 21 מטחים גם בספינות המלחמה.
בישראל
בישראל בוטל הנוהג לפיו מכובדים ראשי מדינות במטחים עקב החשש שהירי יצור בהלה בקרב האזרחים, בעקבות פיגועי הטרור. מטחי כבוד עדיין מקובלים בישראל בהלוויות צבאיות.
במהלך מבצע צוק איתן הורה נריה ישורון, מפקד גדוד שריון על ירי פגזים לעבר מרפאה בשג'אעיה כמטח כבוד והצדעה לקצין שנהרג יום קודם מאש צלפים מאותו מבנה. כעבור שנתיים ננזף ישורון על ידי סגן הרמטכ"ל, האלוף יאיר גולן, לפי המלצת הפרקליט הצבאי הראשי שרון אפק.
בייב דידריקסון
מילדרד אלה דידריקסון זהריאס (Mildred Ella Didrikson Zaharias; 26 בינואר 1911 – 27 בספטמבר 1956) שנודעה גם כבייב דידריקסון (Babe Didrikson) וכבייב זהריאס הייתה ספורטאית רב תחומית אמריקאית. נחשבת לאחת הספורטאיות הגדולות בהיסטוריה. היא אלופה אולימפית ושיאנית עולם במגוון מקצועות באתלטיקה קלה, ממייסדות סבב הנשים המקצועני בגולף (LPGA) ואחת הגולפאיות הגדולות בכל הזמנים. הצטיינה במגוון גדול של ענפי ספורט נוספים, ובעיקר בכדורסל.
תחילת דרכה
דידריקסון נולדה בטקסס להורים ממוצא נורווגי. את מרבית ילדותה העבירה בעיר בומונט בדרום-מזרח טקסס. את שם החיבה שלה, בייב, על שמו של בייב רות', קיבלה לאחר שחבטה חמישה הום-ראנס במשחק בייסבול בשכונת מגוריה. היא גילתה בילדותה כישרונות נוספים - תפירה ועיצוב בגדים, שירה ונגינה במפוחית. דידריקסון זכתה בתחרויות עיצוב מקומיות, הקליטה מספר שירים שזכו להצלחה נאה, אולם מרכז חייה מאז ילדותה היה הספורט, והיא שלחה ידה בהצטיינות במגוון גדול של ענפי ספורט - אתלטיקה, כדורסל, כדוריד, כדורעף, בייסבול, שחייה, אגרוף ואף ביליארד.
במיוחד הצטיינה באותם ימים באתלטיקה קלה ובכדורסל. היא שיחקה בנבחרת הכדורסל של בית הספר התיכון שלה וזכתה לתואר אול אמריקן על הצטיינותה.
לאחר סיום בית הספר התיכון גויסה דידריקסון על ידי חברה מסחרית וקיבלה תשלום סמלי, כביכול כמזכירה, אך למעשה על מנת שתייצג את החברה באליפויות חובבניות. העסקתה כ"מזכירה" הייתה נחוצה כדי לשמור על המעמד שלה כאתלטית חובבנית. במהלך אותן אליפויות המשיכה דידריקסון להצטיין בכדורסל, אך עלתה לגדולה והתפרסמה בזכות הישגיה יוצאי הדופן באתלטיקה קלה - היא שברה את שיאי העולם בשלושה מקצועות של אתלטיקה קלה שהצריכו כישורים שונים ומגוונים: ריצת 80 מטר משוכות, הטלת כידון וקפיצה לגובה.
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)
ב-1932 דידריקסון התחרתה באולימפיאדת לוס אנג'לס באתלטיקה קלה, בשלושת המקצועות בהן הצטיינה. היא זכתה במדליית זהב בריצת 80 מטר משוכות ובהטלת כידון (בשניהם קבעה שיאים אולימפיים) ובמדליית כסף בקפיצה לגובה. בקפיצה לגובה שברה את שיא העולם יחד עם הזוכה במדליית הזהב, אך הסתפקה במדליית כסף בגלל מספר פסילות גדול יותר מיריבתה. למעשה עברה דידריקסון גובה נוסף, אך נפסלה בשל חוק (שכבר לא קיים) שפסל את סגנון הקפיצה שלה.
תחילת הקריירה בגולף
לאחר האולימפיאדה סיירה דידריקסון ברחבי ארצות הברית עם קבוצת כדורסל שהקימה לצורך משחקי ראווה, אך חיפשה אתגר חדש. בהשפעת ידידה טובה, היא מצאה את אותו אתגר בגולף, והחלה לשחק בטורנירים לחובבים ב-1935. גם כאן גילתה עד מהרה יכולת גבוהה וזכתה בטורנירים לחובבים, אך בשל קבלת תשלום על משחקי הראווה שלה בכדורסל פסל איגוד הגולף האמריקאי את מעמד החובבנית שלה.
בתגובה לפסילת המעמד שלה, השתתפה דידריקסון בטורניר מקצועני בסבב הגברים (PGA) - האישה הראשונה שעשתה זאת.
ב-1938 פגשה בטורניר גולף לידוענים את המתאבק ג'ורג' זהריאס, והם נישאו שנה מאוחר יותר. היא נודעה מאז כבייב זהריאס.
רק ב-1943 הוחזר לה מעמדה כחובבנית. התברר ש-8 השנים שעברו לא הקהו את כישוריה ויכולותיה של דידריקסון-זהריאס, והיא שלטה ביד רמה בגולף החובבני כשהיא זוכה ב-17 מתוך 18 טורנירים בהם השתתפה, לפני שפנתה סופית למקצוענות ולהקמת ה-LPGA.
קריירת הגולף המקצוענית וייסוד ה-LPGA
זהריאס הפכה למקצוענית ב-1947 והוכיחה תוך זמן קצר שהיא הגולפאית הטובה בעולם. בין 1948 ו-1953 זכתה ב-31 טורנירים, כאשר כבר ב-1948 היא משלימה גראנד סלאם - זכייה בשלוש האליפויות הגדולות של סבב הנשים.
תוך כדי ההצלחות הספורטיביות פעלה דידריקסון לרפורמה בגולף המקצועני, ויחד עם 12 גולפאיות נוספות הקימה את הסבב המקצועני לנשים בגולף - ה-LPGA, כמקביל לסבב הגברים PGA. מאז ועד היום ה-LPGA הוא הסבב המקצועני המרכזי והמצליח ביותר בגולף הנשים. דידריקסון מילאה את תפקידיה הניהוליים בסבב ביד רמה כשהיא מגייסת עוד ועוד מתחמים וספונסרים לסבב, ומייסדת טורנירים חדשים.
שנותיה האחרונות ומותה
ב-1953, כאשר היא עדיין בשיא הצלחתה, ולאחר ניצחון בטורניר הראשון שנקרא על שמה - Babe Zaharias Open, שנערך במתחם הגולף בעיר הבית שלה, בומונט - אובחנה זהריאס כחולה בסרטן המעי הגס. היא עברה ניתוח להסרת הגידול, אולם התברר שהסרטן התפשט לבלוטות הלימפה שלה ולא ניתן להסירו.
עם החמרה במצבה סבלה זהריאס מכאבים חזקים ונאלצה לפרוש. היא מתה מהמחלה בגיל 45 כאשר בחודשי חייה האחרונים התקשתה אף בהליכה.
מורשת
מתחם הגולף בבומונט, כמו גם בערים אחרות בארצות הברית, קרוי על שמה. במתחם הגולף על שמה מתקיים מדי שנה טורניר לזכרה.
היא חברת היכל התהילה של הגולף העולמי והיכל התהילה של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
מערבל בטון
מערבל בטון הוא מכשיר שמטרתו לגבל (ללוש) את רכיבי הבטון עד ליצירת חומר במרקם הנכון. ישנם מערבלי בטון המשמשים לשינוע התערובת המוכנה מהמפעל עד לאתר הבניה.
סוגים שונים
ישנם שני סוגים עיקריים של מערבלי בטון:
נייח
קיימים גם מערבלי בטון נייחים גדולים המותקנים לרוב בצורה אופקית (ציר הסיבוב אנכי). מערבלים אלה נמצאים במפעלים לייצור בטון או מוצרי בטון.
באתרי בנייה בישראל נהוג לכנות מערבל בטון קטן מסוג זה בשם "טפ'לה" - שם הלקוח מהמילה "סיר" ביידיש.
נייד
מערבל בטון בעל נפח גדול (5 - 12 קוב) המורכב על גבי משאית. החומרים מוכנסים אליו בצורה אוטומטית במפעל בטון. שם הם מתערבלים לעיסה אחידה (יש מפעלים חדישים ששופכים את הבטון מוכן לתוך המערבל, ויש כאלה ששופכים את החומרים בנפרד). בנוסף לתפקידו של המערבל לגבל את הבטון, תפקידו הנוסף הוא לשמור את התערובת בתנועה, כדי שלא תתייבש. אבל, תערובת שתישאר זמן רב מדי בתנועה, תהפוך ל'בטון שרוף'. כלומר, בטון שיתקשה במהירות ברגע שיונח ללא תנועה, בטון כזה לא עומד בתקן הדרוש מבטון.
חלקי המערכת
הדוד מחובר למשאית, בדרך כלל, רק במנוע, ומצידו השני הוא מונח על גלילים. ולכן, כאשר מערבל בטון מתהפך כתוצאה מתאונה, הדוד שלו עלול להינתק ולפגוע במכוניות אחרות.
עבודה עם מערבל בטון
בתחילה, יש למלא את הדוד דרך המשפך העליון. המילוי מתבצע בנקודת ההעמסה שנמצאת במפעל הבטון (לכל חברה יש מפעלי בטון. יש חברות שבבעלותן עשרות מפעלי בטון לתפוצה ארצית, ויש חברות עם מפעלים בודדים). לאחר העמסת החומרים המערבל נוסע אל אתר הבניה. לאחר ערבול סופי של הבטון, שופכים אותו אל המקום המיועד בעזרת הכוונת השוקת. במידה שצריך לשפוך את הבטון אל משאבת בטון, המערבל נעצר מספר מטרים לפני המשאבה, פועל משחרר את השוקת מהתפס שלה (ידית קטנה או שרשרת, שמבטיחות שהשוקת לא תיפתח במהלך הנסיעה). לאחר מכן צריך להרים מעט את גובהה של השוקת. כעת, צריך לכוון את נהג המערבל בדיוק של כמה עשרות סנטימטרים אל הסל. אם הנהג ייסע פחות מדי, הבטון לא ישפך לסל, אם הנהג ייסע יותר מדי, המשאית תפגע בסל ותעקם אותו. כדי להפעיל את הידיות בנוחות הנהג פותח את הסולם ומתיישב לידו. הנהג צריך לשפוך את הבטון בקצב המתאים לקצב השאיבה של משאבת הבטון.
קישורים חיצוניים
יציקת בטון מערבל עם משאבה
בלאומיצין
בלאומיצין סולפט (Bleomycin), היא תרופה המשמשת לטיפול במגוון סוגים של סרטן, ביניהם לימפומה על-שם הודג'קין, ומחלות לימפומה נוספות, סרטן האשכים, סרטן השחלה, תפליטים של סוגי סרטן לחלל קרום הריאה (פלאורה) או לחלל הצפקי, מלנומה, סרטן בלוטת התריס, סרטן הריאות וסרטן שלפוחית השתן כמו גם קרצינומות של תאים קשקשיים. התרופה יכולה להינתן בזריקה או בהזלפה לוריד, הזרקה לשריר ומתחת לעור.
התרופה התגלתה לראשונה בשנת 1962, ומשווקת היום כתרופה גנרית. מנגנון הפעולה שלה מבוסס על יצירת שברים ב-DNA. בלאומיצין נכנסת תחת הרשימה של תרופות נדרשות על פי ארגון הבריאות העולמי ומכאן מוגדרת כהתרופה היעילה ובעלת המידה הפחותה ביותר של תופעות לוואי שעונה על צורך של מערכת הבריאות הציבורית.
מבין תופעות הלוואי שלה ניתן לראות סימפטומים דמויי שפעת שכוללים חום, פריחה, נשירת שיער (אלופטיה), היפר-פיגמנטציה, צמרמורות, איבוד משקל והקאות. כמו כן במקרים מסוימית תיתכן תגובה אנפילקטית חמורה, ודלקת בריאה שעלולה להוביל לפיברויזס מקומי וצילוק הריאה. על כן מומלץ במהלך נטילת התרופה לבצע צילומי רנטגן של בית החזה אחת למספר שבועות. כמו כן התרופה מסווגת כטרטוגנית (קטגוריה D על פי סיווג ה-FDA) ואינה מומלצת לשימוש במהלך ההיריון.
סרטן
השימוש העיקרי של תרופה זו הוא לטיפול בסרטן. בין היתר לימפומה על שם הודג'קין (ובמידה פחותה סוגים אחרים של לימפומות), סרטן האשך, סרטן השחלה, סרטן הלבלב (כתרופת יתום), מלנומה, ומגוון סוגי סרטן באזור הראש-צוואר (ביניהם סרטן בלוע, בחך ובחלל הפה, הסינוסים הפרינקס והלרינקס).
שימושים אחרים
ניתן להשתמש בתרופה על מנת למנוע יציאת נוזלים למרווח הפלאורלי, כפי שעלול להגרם במקרים רבים של סרטן, על ידי הזרקה לאזור בית החזה. יחד עם זאת קיימים פתרונות טובים יותר לטיפול באותה בעיה, ביניהם שימוש בטלק, וקטטרים שמוחדרים לאזור בית החזה.
כמו כן התרופה עשויה להיות יעילה בטיפול במספר מחלות זיהומיות, אך אינה בשימוש למטרה זו עקב כמות תופעות הרבה שלה ופתרונות טובים אחרים.
יש להימנע משימוש או לשקול ייעוץ נוסף
במקרים של זיהום חריף בריאות, תפקוד ריאתי לקוי או הפרעות בכלי הדם בריאות. רגישות או אלרגיה לבלאומיצין או למרכיבים אחרים בתרופה. אינה מומלצת לשימוש במהלך היריון. כמו כן יש לעדכן את הרופאה אם המטופל סובל מבעיות בכבד, כליות או מערכת הנשימה, תסמונת ריינו או בעיות בכלי הדם.
== תופעות לוואי == תופעות הלוואי הנפוצות ביותר המופיעות אצל 50 אחוזים מהמטופלים נובעות מרעילות התרופה לריריות ומתבטאות בפריחה, אודם, היפרפיגמנטציה ואורטיקריה. תופעות נפוצות הקשורות לריריות ומופיעות אצל 30 אחוז מהמטופלים הן דלקות בריריות וכיבים בפה. עליית חום נצפית ב-25-50% מהמטופלים. תופעות לוואי נפוצות נוספות הן דלקת ריאות, פיברוזיס ריאתי, ירידה במשקל, ירידה בתיאבון וטכיפניאה.
תופעות לוואי נדירות יותר (מתבטאות אצל פחות מאחוז מהמטופלים) הן בחילה, חולשה כללית, אוטם בשריר הלב, לחץ דם ירוד, אירוע מוחי, רעילות לכבד או לכליה, נמק רעלני בעור (necrolisis) ותסמונת ריינו (Raynaud's phenomenon) המתבטאת בירידה בזרימת הדם לאזורים פריפריים כמו אצבעות הידיים והרגליים.
מנגנון פעולה
בלאומיצין היא תרופה כימותרפית כנגד גידולים סרטניים, הנגזרת מחיידק גרם חיובי סטרפטומיצס (Streptomyces verticillus). מנגנון הפעולה אינו ידוע עד הסוף אך משערים שהיא גורמת לפירוק של הדנ"א. התרופה היא חלבון ברזל חסר קבוצת הם (heme) והוא גורם לשבר דו גודלי בדנ"א. כמו כן, מחקרים אחרים מראים שהוא מונע חיבור של הבסיס תמידין (Thymidine). התרופה נקשרת לרצף ספציפי וגורמת לחיתוך שלו וכך גם דגרדציה של אותו מקטע. התרופה גורמת לעליה בכמות הרדיקלים החופשיים בתא דרך שני מנגנונים: פועלת כ-Iron chelating agents כלומר קושרת ברזל וכך מונעת ממנו לפעול כמחזר. כתוצאה מהעלייה ברדיקאלים החופשיים נוצר נזק דו דגלי בדנ"א.
ביוסינתזה
שלבי הביוסינתזה:
אליפות העולם בשחמט 1998 (פיד"ה)
אליפות העולם בשחמט 1998 הייתה תחרות שאורגנה על ידי פיד"ה. בשלב הסופי אלוף העולם, אנטולי קרפוב, ניצח בדו-קרב את וישוואנתן אנאנד.
רקע
בשנת 1997 נשיא פיד"ה קירסאן איליומז'ינוב הציע מתכונת חדשה לאליפות העולם בשחמט. לפי המתכונת החדשה כל התחרות יהיה בשיטת פלייאוף בהשתתפות מספר רב של שחמטאים. בסיבובים הראשונים היה מתוכנן מפגש כפול. אם לא הייתה הכרעה היה יום משחקים נוסף בו השחמטאים ישחקו משחקים מהירים עם זמן מוגבל. בנוסף לכך, במטרה לסיים את הפיצול הקיים כאשר אנטולי קרפוב וגארי קספרוב היו בעלי תואר "אלוף העולם", הם היו יכולים להתחיל את התחרות משלב חצי הגמר. מכיוון שקספרוב לא היה מעוניין להשתתף בתחרות במתכונת זו, קרפוב העפיל ישירות למשחק על התואר.
שלבי הגמר
התחרות נערכה בחרונינגן, שבהולנד במהלך בדצמבר 1997.
משחק על התואר
המפגש נערך בלוזאן. הוא היה במתכונת של 6 משחקים. אם לא הייתה הכרעה המנצח היה נקבע בשני סיבובים של שחמט מהיר. אנטולי קרפוב ניצח את וישוואנתן אנאנד והמשיך לכהן כאלוף העולם בשחמט.
ג'ורג' קרוקשנק
ג'ורג' קרוקשנק (באנגלית: George Cruikshank; 27 בספטמבר 1792 לונדון – 1 בפברואר 1878 לונדון) היה מאייר וקריקטוריסט אנגלי ממוצא סקוטי, כונה בחייו "הוגארת המודרני". איוריו לספרים של ידידו, הסופר צ'ארלס דיקנס ושל מחברים אחרים, קנו לו שם ברחבי העולם.
ביוגרפיה
ג'ורג' קרוקשנק נולד בלונדון כבן הצעיר של אייזק קרוקשנק (1811-1764) ואשתו מרי, סקוטים במוצאם. האב, שמקור משפחתו היה ב-Lowland של סקוטלנד, היה אחד הקריקטוריסטים המובילים בשנות ה-1790 המאוחרות. הוא היה מצייר בעיקר בצבע מים ויוצר תחריטי נחושת. בנוסף לעיסוקו האמנותי עסק האב גם במכירת כרטיסי הגרלה. האם, בת למשפחה מההיילנדס הסקוטיים, הייתה אשה בעלת מזג חם וחרוצה שנאלצה להתמודד במשך השנים עם נטיות בעלה לשתייה ולבזבנות. בהיותם גם הם בעלי כישרון לציור, מוקדם מאוד בילדותם, הפכו ג'ורג' ואחיו רוברט (אייש רוברט) לחניכי האב ולעוזריו.
ג'ורג' קרוקשנק התחיל כקריקטוריסט, אבל בשנת 1823, בגיל 31, התחיל להתמקד בעיקר באיור ספרים. ב-16 באוקטובר 1827 נשא לאשה את מרי אן ווקר. אחרי מותה ב 7 במרץ 1851, התחתן שוב, עם אלייזה לבית וידיסון. הזוג התגורר כל השנים בבית מס. 263 בהמפסטד רוד (Hampstead Road) בצפון לונדון. בערוב ימיו תמך קרוקשנק במאבק נגד האלכוהוליזם וצייר תמונות רבות המראות את נזקי הטיפה המרה. קרוקשנק נפטר בלונדון בשנת 1878.
קריקטורות פוליטיות
קרוקשנק שיתף פעולה בהצלחה עם ויליאם הון בסטירה הפוליטית "הבית הפוליטי שבנה ג'ק" (The Political House That Jack Built) (1819). ויצירתו החשובה הראשונה הייתה "חיי פרס איגן בלונדון" ב-1821. הקריירה של קרוקשנק שהתפרשה על שישה עשורים, התחילה בפרסום תחריטים סטיריים שהתקיפו את משפחת המלוכה ואת הפוליטיקאים של התקופה. ב-1820 קיבל סכום של 100 פאונד תמורת ההבטחה שלא יעשה קריקטורות של המלך ג'ורג' השלישי בצורה שתפגע במוסר. הוא ייצג את אנגליה באמצעות דמותו של ג'ון בול, שהפכה פופולרית עוד ביצירותיהם של ג'יימס גילריי ותומאס רולנדסון בשנת ה-1790.
קרוקשנק ירש את מעמדו של ג'יימס גילריי, ממנו הושפע באופן הרב ביותר, והפך בתורו הקריקטוריסט המוערך ביותר במדינה. במשך דור, שרטט וגיחך קרוקשנק על חסידי המפלגה השמרנית, ה"טוריס", על הליברלים, ה"ויגס" ואף על הרפורמטורים הרדיקלים, באותה מידה של חופשיות. לקח השראה מהחדשות הכי שונות ומשונות: מלחמות, אויבי אנגליה (שקיבלו טיפול בהתאם), תוך הפגנת חוש לבורלסקה, וגם לביזרי ולמזעזע. שנאתו לאויבי האומה באה לידי ביטוי בצורה קסנופובית ראשונית בסדרת איוריו ל"היסטוריה של המרד האירי של 1798" מאת ויליאם מקסוול (1845) שבה הציג את המורדים האירים כדמויות גרוטסקיות ובעלות הופעה קופית. מלחמות נפוליאון סיפקו גם הן לג'ורג' קרוקשנק חומר בשפע לסטירות הפוליטיות שלו, כמו שמעידה הקריקטורה המספורסמת שלו "Snuffing out Boney", שבה נראה קוזק מכבה נר בצורת נפוליאון. הקריקטורה צוירה אחרי פלישת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית לצרפת ב-1814.
גישה גזענית, טיפוסית לתקופה, אפיינה במידה לא מבוטלת את הקריקטורות של ה"ברבריות לפי החוקים" של האוכלוסייה הסינית, נושא שאימץ בהשפעת אחד מידידיו, ד"ר ו. גורלי שתמך בתאוריות אנטי-סיניות בימי מלחמת האופיום השנייה (1860-1856).
קריקטורות חברתיות
קרוקשנק נודע גם בקריקטורות שלו המשקפות את חיי היום-יום בבריטניה, שפורסמו בכתבי עת כמו "The Comic Almanack (האלמנך הקומי) בין השנים 1835–1853, או Omnibus (אומניבוס) (1842). מאוחר יותר יקנה שם בינלאומי על ידי איוריו לרומנים, במיוחד אלו של צ'ארלס דיקנס.
הוא צייר סדרות תחריטים בהשראת נושאים מוסריים כמו המאבק באלכוהוליזם:"הבקבוק" (The Bottle), סדרה של 8 תחריטים (1847) והמשכו, "הילדים של השיכור" (The Drunkard's Children), סדרה נוספת בת 8 תחריטים, (1848). יצירה אחרת, יותר שאפתנית, בצבעי שמן, "הפולחן של בכחוס" (The Worship of Bacchus), הנמצאת כעת בגלריה הלאומית, פורסמה בעזרת התרמה. ברגע מסוים קרוקשנק היה חבר בקבוצה שנאבקה למען חיסול בעיית האלכוהוליזם באנגליה. לקראת סוף הקריירה שלו האמנותית הקדיש מספר רב של תחריטים למאבק נגד הגזענות והשנאה על רקע דתי.
דיקנס
עבור דיקנס אייר קרוקשנק את ה"רישומים של בוז" (1836), את "מסמכי מדפוג" (The Mudfog Papers) ואת "אוליבר טוויסט" (1838). קרוקשנק אף דקלם בין השנים 1837–1838 בתיאטרון החובבים של דיקנס. ב-30 דצמבר 1871 הוא גרם לקרע ביחסיו עם הסופר כששלח לעיתון "טיימס" מכתב שבו תבע את חלקו, לדעתו מכריע, בהמצאת עלילת הרומן "אוליבר טוויסט". בעקבות מכתבו פרץ מאבק נזעם על אבהות הרומן.
קרוקשנק לא היה המאייר היחיד שהעלה טענות דומות. גם רוברט סימור שאייר את רשומות מועדון הפיקוויקים רמז כי רעיון העלילה היה שלו. לעומת זאת, במבוא למהדורת 1867 של הרומן, שלל דיקנס כל השראה מאחרים. בסוף דרכיהם של קרוקשנק ודיקנס נפרדו גם מבחינה פוליטית, כשהצייר נעשה לתומך קנאי של השמרנים, ואילו הסופר נשאר בעל דעות מתונות.
איורים אחרים
יש סבורים כי המקורית שביצירותיו של קרוקשנק הייתה סדרת איוריו ל"חיי ג'ון פלסטף" (1858), מצוירים לפי פירושים חופשיים לכתביו של שייקספיר.
שנותיו האחרונות
אחרי שלקה בשיתוק, בריאותו ואיכות עבודותיו נפגעו. הוא נפטר בפברואר 1878 והובא לקבורה בקתדרלת סנט פול בעירו. אחרי מותו התגלה כי היו לו 11 ילדים מחוץ לנישואים מאשה בשם אדלייד אטרי, משרתת שלו לשעבר, שהייתה גרה קרוב לביתו. היא הייתה נשואה לכאורה וקראה לעצמה אדלייד ארצ'יבולד.
ספרים שאייר
הוא תרם גם לאיו ה Ingoldsby Legends מאת בארהם (Barham) (1864)
יו גריפית'
חייו
גריפית' למד בבית ספר מקומי וניסה להתקבל ללימודים באוניברסיטה, אולם נכשל בבחינה באנגלית. למרות זאת היה נחוש לעשות קריירה בבנקאות. הוא נהייה לפקיד בנק ועבר להתגורר בלונדון כדי להתקרב לאפשרויות בתחום המשחק, שהיו אז דלות ביותר: ב-1939 הופיע בסרט טלוויזיה זניח ובסרט קולנוע ללא קרדיט. בדיוק כשהחל להתקדם והתקבל ללימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, נקרא לשרת בצבא, בהודו ובמיאנמר בעת מלחמת העולם השנייה. הוא חידש את קריירת המשחק שלו בשנת 1947. מאותה שנה ואילך הופיע גריפית' בשורה ארוכה של תפקידי משנה בסרטים בריטים. ההזדמנות הגדולה שלו לפרוץ לחזית הבמה הגיעה ב-1953 כשכיכב לצד לורנס אוליבייה בסרט "אופרת הקבצן" (The Beggar's Opera).
ג'ורג' קרוקשנק
קישורים חיצוניים
University of Rochester Library Bulletin,vol.XV, autumn 1958 Nr.1
יו גריפית'
חייו
יחד עם זאת, גם לאחר מכן המשיך להופיע בסרטים בריטיים בתפקידים משניים בלבד, וכך היה גם בסרט זוכה האוסקר "בן חור", בו גילם גריפית' את השיח' הערבי אידרים, שהשאיל ליהודה בן חור (צ'רלטון הסטון) ארבעה סוסים לקראת מרוץ המרכבות המפורסם. תפקיד זה זיכה את גריפית' בפרס האוסקר לשחקן המשנה, והזניק את הקריירה שלו בן לילה. הוא החל לככב בסרטים הוליוודיים ובהם "הבוגד שלא בגד" (1962), "אקסודוס" של אוטו פרמינגר, "המרד על הבאונטי" עם מרלון ברנדו, הסרט זוכה האוסקר "טום ג'ונס", בו קיבל מועמדות נוספת לאוסקר במול פלנדרס (1965) ובסרטו של ויליאם ויילר, "כיצד לגנוב מיליון". ב-1968 כיכב בתפקיד פייגין בסרט נוסף שזכה באוסקר (שלישי במספר), "אוליבר!", על פי הרומן הנודע של צ'ארלס דיקנס. לאחר מכן הופיע בדרמה "יום הדין" (The Fixer), על פי ספרו של ברנרד מלמוד, שעליו קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב ובסרט "אנקת גבהים" על פי הרומן של אמילי ברונטה.
ב-1972 הופיע לראשונה בחייו בתפקיד הראשי בסרט קולנוע. היה זה בסרטו של הבמאי האיטלקי הנודע פייר פאולו פאזוליני, סיפורי קנטרברי. במאי גדול אחר ביים אותו באותה שנה, רומן פולנסקי בסרטו "מה?", בו הופיע גריפית' לצד מרצ'לו מסטרויאני. שנה אחר כך הופיע בסרטו האחרון של הזמר הבריטי קליף ריצ'רד שנקרא "Take Me High" משנת 1973.
גריפית', שמרבית חייו התמודד עם בעיות אלכוהוליזם, נפטר ערירי במאי 1980, בלונדון, כתוצאה מהתקף לב. הוא מעולם לא נישא.
השומרים (סרט)
השומרים (באנגלית: Watchmen) הוא סרט גיבורי על נאו-נואר של הבמאי זאק סניידר אשר יצא לאקרנים ב-6 במרץ 2009. הסרט הוא עיבוד קולנועי לרומן גרפי "Watchmen" מאת אלן מור ודייב גיבונס משנת 1986 בהפצת DC.
מהדורה מורחבת של הסרט נכללה בגרסת ה-DVD של הסרט. היא כוללת סצנות שנמחקו בעריכה, וכן ראיונות עם צוות ההפקה והשחקנים של הסרט ועשיית הסרט מאחורי הקלעים. הגרסה המורחבת היא באורך של כ-215 דקות, בעוד הגרסה המקורית של הסרט אורכת 163 דקות.
עלילת הסרט
העלילה מתרחשת בשנת 1985 על רקע המלחמה הקרה שמאיימת להתלקח בין ברית המועצות וארצות הברית לכדי מלחמה גרעינית.
העולם של "השומרים" מתרחש בעולם שבו בחמישים השנים האחרונות גיבורי על היו חלק מהתרבות. הם לקחו חלק פעיל במלחמת העולם השנייה ונלחמו במלחמת וייטנאם ובפשע. עם זאת, הם אינם גיבורי על טיפוסיים ואף פגעו בחפים מפשע, או לא מנעו פגיעה בהם. "הקומיקאי" למשל אחראי לרצח קנדי. הנשיא ניקסון שנבחר לכהונה שלישית (הודות לניצחון ארצות הברית בווייטנאם בזכות "דוקטור מנהטן") חוקק חוק האוסר על פעילות גיבורי על במסכות. רבים מהגיבורים פרשו, חלקם הסתבכו בשערוריות, חלקם מצאו את מותם ומעטים חשפו את זהותם האמיתית.
ד"ר מנהטן עובד כעת עבור גיבור על נוסף לשעבר שחשף את זהותו, אדריאן וייט, ויחדיו הם מנסים למצוא מקורות אנרגיה חלופיים כדי למנוע את התלקחות המלחמה בין הגושים. למרות אזהרתו של רורשאך, אף אחד מהגיבורים אינו לוקח אותו ברצינות, כי רורשאך נחשב לפסיכופת ופרנואיד, וכן מאחר שהקומיקאי רכש לו אויבים רבים בדרכו השנויה במחלוקת. עם זאת, דן מתחיל לחשוד בנעשה.
בהלווייתו של הקומיקאי, הגיבורים נזכרים שבעבר הקומיקאי היה בעל השפעה אדירה עליהם. הקומיקאי היה סוג של מנהיג ל"שומרים", מאחר שהוא הגיבור הוותיק ביותר, ומאחר והוא היה בעבר חבר בקבוצת גיבורים קודמת ב-1940, "אנשי הדקה", שבה הייתה חברה גם אמא של לורי. הקומיקאי, כך מתגלה, אינו גיבור טיפוסי: הוא ניסה לאנוס את אמא של לורי, רצח עשרות בני אדם, רצח אנשים חפים מפשע, בז לבני אדם, ואף נהנה מכל זה. הקומיקאי רואה את העולם בדרכו הצינית; הוא מאמין שהשומרים קיימים כדי להגן על בני האדם מעצמם, ושבני האדם הם רשעים מטבעם.
מעט לאחר מכן, לורי נוטשת את חברה, ד"ר מנהטן, מאחר שהוא שקוע בעבודתו ואינו שם לב אליה כלל. היא מאשימה אותו, כמו רבים לפניה, כי הוא מבין איך כל דבר ביקום עובד מלבד בני אדם, שכלל אינם מעניינים אותו. ד"ר מנהטן מתראיין בתוכנית טלוויזיה כדי להסביר פרטים נוספים לגביו ולגבי הפרויקט שעליו הוא עובד. בעקבות גילוי מסעיר שחושף כי כמה מחבריו בעבר, כולל אהובתו, ג'ני סלייטר, חלו בסרטן, מנהטן בטוח שכוחותיו הם אלה שגורמים לאנשים לחלות. וכאשר העיתונאים לוחצים עליו, מנהטן משגר את עצמו הרחק משם, לכוכב מאדים. היעלמותו של מנהטן מדרבנת את הסובייטים להתחיל את הפלישה לאפגניסטן כדי לבדוק האם היעלמותו של ד"ר מנהטן היא תכסיס של האמריקנים.
לורי מגלה שהיא נמשכת לדן, שעדיין להוט בליבו לשוב להילחם בפשע, ויחדיו הם מחליטים לשוב להיות גיבורי על. לאחר ששניהם מצילים מספר אזרחים מבניין בוער, הם מבינים שהעולם עדיין זקוק להם.
מעט לאחר אזהרתו של רורשאך כי אדריאן על הכוונת מאחר שחשף את זהותו, מגיע אל משרדו מתנקש שנכשל בניסיון ההתנקשות. אך לפני שאדריאן מצליח לחקור מי שלח את המתנקש, האחרון מתאבד.
רורשאך ממשיך בחקירה שלו, דבר שמוביל אותו לאויב מר מהעבר של בלייק, מולוך. אך במהרה רורשאך מגלה שאפילו לנבלים יש חיים לאחר מכן, מולוך פרש מחיי הפשע ומצא עבודה בעזרת חברת "פירמידה" וכעת הוא גוסס מסרטן. מולוך מספר לרורשאך שבלייק ביקר אותו כשהיה שיכור, ובכה באומרו כי מולוך הוא אולי הדבר הכי קרוב לחבר. רורשאך כעת מבין עד כמה עצוב ובודד היה בלייק. בביקורו השני אצל מולוך, הוא מוצא אותו מת. רורשאך נתפס על ידי המשטרה, לאחר שהופלל ברצח מולוך.
רורשאך מגיע לבית הכלא, שם הוא מגלה שהוא מוקף באויביו אשר רוצים במותו, מאחר שהוא היה זה שהכניס אותם לכלא. למרות הניסיונות השונים של האסירים להרוג את רורשאך, הוא מצליח להימלט מכל ניסיון שכזה, ואף להכות אותם עד מוות. באותו הרגע מתגלה עברו המר של רורשאך. שהותו של רורשאך בכלא גורמת לאסירים לפתוח במרד ובמהומות. דן ולורי מגיעים לבית הכלא כדי לחלץ את רורשאך, לאחר שהם קולטים כי יש אמת בדבריו של רורשאך, ומישהו מנסה לחולל מלחמה גרעינית. השלושה מצליחים לברוח מבית הכלא.
במאדים, ד"ר מנהטן מבין שסידרו אותו, והוא חוזר לכדור הארץ. הוא לוקח את לורי למאדים ואומר לה שיותר לא אכפת לו מהאנושות. מנהטן אומר שהוא ראה את העתיד, ובקרוב המין האנושי יספוג קטסטרופה ענקית. לורי מבקשת שמנהטן ימנע את ההרס הזה, אך הוא מסרב. מנהטן משתמש בכוחותיו, ורואה את עברה של לורי. השניים מגלים שלמרות שהקומיקאי ניסה לאנוס את אמא של לורי, סלי ג'ופיטר, השניים בכל זאת התאהבו וילדו את לורי. הגילוי המסעיר שהקומיקאי הוא בעצם אביה של לורי, גורם לה לקרוס. רק אז הם מגלים שמישהו שיבש את יכולת חיזוי העתיד של מנהטן, ויצר קנוניה כדי להרחיק את מנהטן מכדור הארץ.
רורשאך ודן מגלים ש"פירמידה" היא חברת בת של תעשיות וייט, שבבעלות אדריאן והוא שיצר את כל הקנוניה, שרצח את הקומיקאי והפליל את רורשאך. ניסיון ההתנקשות שלו היה בעצם מזויף, ואדריאן מתכנן להשמיד את המין האנושי. הם גם מגלים שאדריאן הצליח לסדר את מנהטן, כי רצה להרחיקו מכדור הארץ, כדי שלא יוכל לעצור את ההשמדה. רורשאך מעביר את היומן שלו לעיתונות, כאשר מקווה שאם הוא ימות, לפחות העולם ידע את האמת. רורשאך ודן מגיעים לאנטארקטיקה, שם אדריאן מתחבא, במבצר סודי שהוא בנה. הם מוצאים את אדיראן כשהוא לבוש בחליפת הגיבורים שלו, כאשר הוא משתמש בכינוי הישן שלו, אוזימנדיאס. אדריאן מגלה לשניים את התוכנית שלו, כאשר הוא מתכוון להשמיד את הערים המרכזיות בעולם, כולל את ניו יורק ולהפליל את מנהטן.
לאחר קרב בין השלושה, אדריאן אומר לחבריו לשעבר שהם המעיטו בערכו כשחשבו שהוא "רשע על של חוברת קומיקס", וכי הוא הוציא לפועל את התוכנית שלו עוד הרבה לפני. מסתבר שמכונת האנרגיה האין סופית שאדריאן יצר בעזרת מנהטן היא פצצה חסרת מעצורים, חזקה בהרבה מפצצת אטום. בכל עיר הפצצה הזו מתפוצצת בפיצוץ אדיר, ונראה כאילו ד"ר מנהטן הוא זה שאחראי להרס, למרות שהוא חף מפשע. ההרס מותיר 15 מיליון אנשים מתים. הנשיא ניקסון כורת ברית עם ברית המועצות כדי להתמודד כנגד האויב המשותף, ד"ר מנהטן.
מנהטן ולורי חוזרים לכדור הארץ, ומוצאים את ניו יורק הרוסה לגמרי. מנהטן משתמש בכוחותיו כדי להתעתק לאנטארקטיקה עם לורי, שם הוא מתכוון להעניש את אדריאן. אדריאן מנסה להשמיד את מנהטן, אך מגלה שד"ר מנהטן הוא בלתי ניתן להשמדה. רק אז אדריאן מסביר את התוכנית האמיתית שלו: השמדת מיליונים הצילה מיליארדים בעצם כריתת ברית השלום.
ד"ר מנהטן מחליט לשגר את עצמו לגלקסיה אחרת, לאחר שהוא מבין כי הגיבורים חייבים לשקר לעולם, אחרת ברית השלום תקרוס ותפרוץ מלחמה. עם זאת, רורשאך אינו מוכן לשתוק ולהפליל את מנהטן, ואומר כי בכוונתו לספר לכל העולם את האמת, ורק המוות יעצור אותו. מנהטן נותן לרורשאך סיכוי לשנות את דעתו, אך כשהוא רואה שזה מקרה אבוד, הוא הורג אותו, ואז משגר את עצמו הרחק משם. דן, מלא בזעם על מות חברו הטוב, מכה את אדריאן עד זוב דם אך הוא מבין שאדריאן הצליח למנוע מלחמת עולם. עם זאת הוא טוען שאדריאן לא עזר לאנושות אלא השחית אותה.
בסוף הסרט, דן ולורי ביחד, כשהם ממשיכים לשמור על האמת בסוד. המלחמה הקרה מסתיימת, והעולם נמצא במצב של שלום. עיתונאי זועם על כך שבגלל סוף המלחמה, אין לו על מה לכתוב. אך אז נמצא היומן של רורשאך.
מוזיקה
את המוזיקה לסרט כתב והלחין טיילר בייטס, שהלחין את המוזיקה לסרטיו הרבים של זאק סניידר. אלבום מוזיקלי נוסף יצא וכלל בו שירים של מגוון אמנים כגון בוב דילן ועוד.
הוצאות נוספות
עם יציאת הסרט להפצה על גבי תקליטורי DVD יצאו שתי גרסאות נוספות, הכוללות סצינות שלא נראו בגרסה הקולנועית המקורית.
ביולי 2009 ,יצא לקונסוליות משחקי הווידאו משחק וידאו ומחשב המבוסס על הסרט הנקרא "Watchmen: The End Is Nigh" ,במשחק זה, השחקן יכל לשחק את דמויותיהם של רורשאך וינשוף הלילה, ששימשו במשחק כגיבורים הראשיים. המשחק כלל כמו סרטו אלימות גרפית אך לא כלל בתוכו את הדמויות מהסרט.
חמי וולוצקי
חמי וולוצקי (נולד בשנת 1953), הוא רוכב אופניים בעבר, 5 פעמים ברציפות אלוף ישראל במרוץ אופני כביש (1971 - 1975).
ביוגרפיה
בשנת 1970 זכה וולוצקי במקום שני באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש אחרי ראובן כינורי ולפני ינון בנין.
אלוף ישראל
בשנת 1971 זכה וולוצקי בפעם הראשונה בקריירה שלו באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש וב-4 השנים שלאחר מכן, הוא הגן על תוארו זה.
יומן הנעל האדומה
יומן הנעל האדומה (במקור: Red Shoe Diaries) היא סדרת דרמה אירוטית ששודרה במקור ברשת הכבלים האמריקאית שואוטיים בשנים 1992–1997. הסדרה הופצה ברחבי העולם על ידי תאגיד פלייבוי, ושודרה גם בערוץ 3 בישראל. פרקי הסדרה בוימו לרוב, במשותף או בנפרד, על ידי זלמן קינג ורפאל אייזנמן. עלילת הפרקים נסובה על חוויותיה המיניות של בחורה, שלעיתים קרובות קריינה ברקע את ההתרחשות. פרקי הסדרה כללו סצינות אהבה עם עירום ומוזיקת רקע חושנית או קודרת. סך הכל הופקו ושודרו 66 פרקים בחמש עונות, סרט טלוויזיה יחיד ועוד 19 סרטים בהפצה ישירה לקלטות וידאו.
הפרקים נפתחו במונטאז' קצר של מדור מודעות קוראים בעיתון, בו מופיעה מודעה תחת שם העט "נעליים אדומות". כותב המודעה מבקש מנשים לשלוח לתיבת הדואר שלו סיפורים אישיים מחייהן על אהבה, תשוקה ובגידות. הסדרה לא כללה קו עלילה מתמשך בין הפרקים או דמויות קבועות, מלבד דמותו של ג'ייק וינטרס (דייוויד דוכובני), שעמד מאחורי המודעה. וינטרס נראה משוטט עם סטלה כלבתו, כשהוא מקריא מכתב שהגיע לתיבת הדואר שלו ונפתח במילים "נעליים אדומות יקרות...". את המודעה פרסם לראשונה לאחר התאבדותה של ארוסתו, ועימות שניהל מול הגבר עימה היא ניהלה רומן, בנאי ומוכר נעליים שמכר לה זוג נעלי עקב אדומות, שהיו ההשראה לשם העט שבחר. תקוותו היא להבין את הסיבות להתאבדותה של ארוסתו, זאת מתוך סיפורים של נשים שחוו מצבים דומים.
ג'ון הוקינז
אדמירל סר ג'ון הוקינז (באנגלית: John Hawkins; 1535, פלימות' – 12 בנובמבר 1595) היה בונה ספינות אנגלי, קברניט וקצין מינהלה ימי, סוחר, נווט, וסוחר עבדים. כגזבר (1577) ומפקח (1589) הצי, הוא חידש ספינות ישנות ועזר לעצב ספינות מהירות וחדשות שלחמו בארמדה הספרדית ב-1588. לאחר מכן הורה לצי לחסום ולירט את ספינות האוצר הספרדיות. הוקינז היה אחד מאנשי הצי החשובים ביותר באנגליה של המאה ה-16, ואחד מהאדריכלים החשובים של הספינות בצי האליזבתני. בקרב הגדול של 1588 בו הארמדה הספרדית הפסידה, הוקינז שירת כסגן אדמירל. הוענק לו תואר אבירות על גבורתו בקרב.
ויליאם, אביו של ג'ון, היה איש סודו של הנרי השמיני, מלך אנגליה וקפטן חשוב בצי האנגלי.
הוקינז נחשב לחלוץ סחר העבדים האנגלי (למרות ששני סוחרים לונדוניים קדמו לו בהבאת עבדים אפריקאים לאנגליה) בשל היותו הראשון שעשה מסע סחר משולש (מסע מאירופה לאפריקה, רכישת עבדים שם, הבאתם לאמריקה, מכירתם ורכישת סחורות מקומיות וייבואן לאירופה).
אולימפיאדת השחמט 1984
אולימפיאדת השחמט ה-26 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בסלוניקי, שביוון, בין 18 בנובמבר ל-5 בדצמבר 1984.
ג'ון הוקינז
ב-1563 הוביל הוקינז משלחת שאליה הצטרף לראשונה בן דודו מדרגה שנייה, פרנסיס דרייק. מטרת המשלחת הייתה להשתלט על נתח מסחר העבדים האטלנטי, שהיה עד אז בשליטתן המוחלטת של המעצמות הימיות הגדולות - ספרד ופורטוגל. פעמיים הצליחו האנגלים להשלים את המסע ולחזור עם זהב וכסף שקיבלו מהמושבות הספרדיות בעולם החדש תמורת עבדים שחטפו או קנו באפריקה, כשהם גורפים רווחי עתק.
אולימפיאדת השחמט 1984
נבחרת ישראל
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת זכתה במקום ה-13.
ג'ון הוקינז
ב-1595 התאחד שוב הוקינז עם דרייק להובלת צי בן 27 ספינות ו-2,500 איש, במטרה לתקוף בפוארטו ריקו ופנמה וללכוד אוצרות ספרדיים. ההתקפה כשלה כישלון חרוץ מאחר שהספרדים ידעו את תוכניות האנגלים והתכוננו בהתאם.
אולימפיאדת השחמט 1984
נבחרת ישראל
להלן התוצאות הקבוצתיות:
ג'ון הוקינז
במהלך המסע חלה הוקינז, מת ונקבר בים.
אולימפיאדת השחמט 1984
התחרות לנשים
אולימפיאדת ה-11 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
נבחרת ישראל
בתחרות זו נבחרת ישראל לא השתתפה.
וולטורנו
וולטורנו (אנגלית: SS Volturno) הייתה אוניית נוסעים ומשא בבעלות חברת הספנות "אורניום" (Uranium), שנשרפה וטבעה באוקיינוס האטלנטי באוקטובר 1913. באסון נספו 136 איש, רובם נשים וילדים.
האונייה
הוולטורנו נבנתה בשנת 1906 בגלאזגו על ידי חברת פיירפילד (Fairfield Shipbuilding & Engineering Co) והונעה בכח קיטור. אורכה עמד על כ-114 מטרים ותפוסתה 3,581 טונות. לספינה היו שני תרנים בגובה 12 מטר. על סיפונה היו 19 סירות הצלה ושש רפסודות.
אסון הוולטורנו
בעיצומה של סערה, בסביבות השעה שש בבוקר ביום חמישי, ה-9 באוקטובר 1913, פרצה דליקה בחלקה הקדמי של הוולטורנו. האונייה הייתה אז בדרכה מרוטרדם לניו יורק ועל סיפונה כשש מאות וחמישים בני אדם, מהם 93 אנשי צוות. בהתפרצות נהרגו כשמונים נוסעים ואנשי צוות, עליהם נמנה גם הנווט של האונייה.
הניסיונות לכבות את האש העלו חרס, וכל נוסעי האונייה פונו מחדריהם ורוכזו בסיפון העליון. בחוץ השתוללה סערה קשה והקהל נתקף בפאניקה. נשים רבות לקו בהתקפי חרדה והתעלפו. חלק מהגברים עזבו את מקומם כדי להילחם בשריפה, שהתפשטותה נמנעה בינתיים הודות למאמצם של אנשי הצוות.
לעת ערב החלו להגיע הספינות הראשונות שנענו לקריאות המצוקה של הוולטורנו, אולם מפאת הים הסוער לא יכלו להתקרב אל האונייה הבוערת. בפקודת הקברניט הורדו הימה מספר סירות הצלה עמוסות לעייפה בנשים וילדים, אך הסירות התהפכו והתנפצו כנגד גוף האונייה הכבד וכל נוסעיהן נהרגו.
אחת עשרה הספינות שהגיעו למקום האסון חגו סביב האונייה בלי יכולת לעזור, ושתיים מהן כמעט התנגשו בשל מזג האוויר הקשה. הנוסעים על סיפון הוולטורנו סירבו לקפוץ אל הים כדי להגיע לסירות ההצלה שנשלחו לעזרתם.
בבוקר ה-11 באוקטובר זועזעה האונייה על ידי פיצוץ עצום בגופה ונוצר חשש מידי לחיי הנוסעים. מכלית שנחלצה לעזרת הוולטורנו רוקנה אל הים את מלאי השמן שנשאה וכך אפשרה הפלגה בטוחה יותר לסירות ההצלה. 521 נוסעים ואנשי צוות חולצו במהירות מהאונייה הבוערת והועלו על הספינות השונות, שלאחר מעשה חזרו לנתיבן המקורי. הוולטורנו ניטשה בלב הים בביטחון שתטבע.
כשבוע לאחר הפקרת האונייה, ב-17 באוקטובר, נקרתה הוולטורנו בדרכה של מכלית הולנדית. רב החובל של המכלית החליט לטבע אותה לאחר שסקר את מצבה המסוכן וציווה לפתוח את שסתומי ההצפה שלה. למחרת ירדה הוולטורנו למצולות.
נוסעים יהודים באונייה "וולטורנו"
על סיפון ה"וולטורנו" הפליגו כתשעים נשים, גברים וילדים יהודים, רובם מהגרים מרוסיה. היות שיום הכיפורים חל במהלך ההפלגה שכרה חברת "אורניום" שופר וספר תורה מבית הכנסת ברוטרדם לטובתם. כשנפוצו השמועות אודות הדליקה התעטפו הזקנים בטליתות והתפללו, בראותם באסון עונש משמים על שבחרו להפליג בחג. בלילה קרא הקהל היהודי מזמורים מתהילים להושעתם.
האסון לא נודע לקהילה היהודית בניו יורק עד למוצאי יום הכיפורים, אז נהרו המונים אל משרדי חברת "אורניום" כדי לדלות פרטים אודות יקיריהם שעל סיפון האונייה. המוסד "הכנסת אורחים" לקח על עצמו לדאוג לניצולים ונערך לקבלתם על ידי איסוף מזון ובגדים. הנדבן יעקב שיף תרם חמשת אלפים דולר לצורך זה, והתקבלו גם תרומות מארגונים נוצרים. האונייה הראשונה, על גביה 105 ניצולים מהוולטורנו, הגיעה בערב סוכות לניו יורק. יתר הניצולים הגיעו בהמשך החג.
אלגברה אוניברסלית
אלגברה אוניברסלית (לעיתים מכונה אלגברה כללית) היא תחום במתמטיקה העוסק בחקר הרעיונות המשותפים לכל המבנים האלגבריים. מבנה אלגברי (או בפשטות אלגברה) מורכבת מקבוצה A בצירוף פעולות מסוימות החלות על העצמים ב- A. פעולה נולארית (0-ארית) מיוצגת על ידי עצם ב- A (קבוע) אותו מכנים בדרך-כלל באמצעות אות קטנה, למשל a. פעולה אונרית (1-ארית) היא פונקציה מ- A ל- A, לרוב מיוצגת באמצעות סימן המושם לפני הארגומנט, למשל x~. פעולה בינארית (2-ארית) בדרך-כלל מיוצגת על ידי סימן המושם בין הארגומנטים, כמו למשל x * y. פעולות מסדר גודל גבוה יותר, או מסדר גודל לא מוגדר מסומנות באמצעות סימני פונקציה ולאחריהם הארגומנטים בסוגריים, כמו למשל (f(x,y,z או (f(x1,...,xn.
לאחר שהוגדרו הפעולות, ניתן לעצב את טבעה של האלגברה ביתר פירוט על ידי הוספת אקסיומות, אשר באלגברה האוניברסלית בדרך-כלל מנוסחות באמצעות חוקי משוואה. דוגמה לכך היא אקסיומת האסוציאטיביות עבור פעולה בינארית אשר ניתנת על ידי המשוואה x * (y * z) = (x * y) * z. הכוונה היא שהאקסיומה תקפה לכל העצמים x, y ו- z של הקבוצה A.
ניתן להגדיר את האלגברה האוניברסלית כענף מיוחד של תורת המודלים, ענף בו עוסקים במבנים אשר להם פעולות בלבד (בתוספת יחס השוויון) ושפת הניתוח שלו כוללת רק משוואות. מצד שני, המבנים הם כאלה שניתן להגדירם בכל קטגוריה אשר לה מכפלות סופיות.
טייסת 103
טייסת 103, המכונה גם "טייסת הפילים", היא טייסת תובלה בחיל האוויר הישראלי. הטייסת מפעילה כיום מטוסי מטען מסוג סופר הרקולס C-130J "שמשון".
היסטוריה
הטייסת הוקמה בחודש יולי 1948 בבסיס רמת דוד, כטייסת תובלה והפצצה. בעת הקמתה היו בה שלושה מטוסי דקוטה ומטוס דאגלס DC-5 אחד. בימים לאחר מכן צורף לטייסת מטוס דה הבילנד מוסקיטו ומספר מטוסי בופייטר. בטייסת שירתו 12 אנשי צוות אוויר שבהם רק ישראלי אחד.
סמל הטייסת
סמל הטייסת עוצב על ידי אנשי מח"ל ששירתו לפני כן בהודו ובאפריקה ושם פגשו פילים ששימשו כחיות משא, דימוי מתאים לטייסת תובלה.
מאיר אלרן
מאיר אלרן (נולד ב-1944) הוא תת-אלוף במילואים שכיהן כסגן ראש אמ"ן. כיום הוא חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי.
ביוגרפיה
אלרן גדל בחיפה ולמד בבית הספר הריאלי.
ב-1962 החל ללמוד במסגרת העתודה האקדמית. עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל המודיעין. בהמשך השלים אלרן קורס קצינים ושירת כקצין מודיעין בחטיבת המחקר. ב-1968 נשלח לארצות הברית ללימודים על התחום הסובייטי במטרה להעמיק את הכרות חטיבת המחקר בנושא. אלרן שימש במספר תפקידי מפתח באמ"ן, תחת פיקודו של אהרן יריב. בין היתר נטל חלק במשא ומתן על הסכם השלום בין ישראל למצרים. בשנים 1978-1981 שימש ראש מחלקת הבקרה. היה ראש הזירה המערבית באמ"ן מחקר, בסוף שנות השמונים שימש כסגנו של ראש אמ"ן, אמנון ליפקין-שחק, וכסגן מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. לאחר מלחמת לבנון השנייה שימש אלרן כיועץ מיוחד לתחום המודיעין בעבור ועדת וינוגרד. בשירות המילואים נטל חלק במשא ומתן על הסכם השלום בין ישראל לירדן.
לאחר שחרורו כיהן כסמנכ"ל עיריית תל אביב-יפו ובעל חברה לייעוץ אסטרטגי. אלרן משמש כראש התוכנית לחקר החזית האזרחית והתוכנית לחקר חברה ודעת קהל בישראל במכון למחקרי ביטחון לאומי, וראש מסלול התמחות ב"ביטחון לאומי בישראל" במכללת ספיר.
לאלרן תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ומדע המדינה מטעם האוניברסיטה העברית, תואר שני מטעם אוניברסיטת אינדיאנה ביחסים בינלאומיים וסובייטולוגיה, ודוקטורט במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה (2017), בנושא החוסן החברתי בתקופת האינתיפאדה השנייה.
אלרן נשוי ואב לארבע בנות.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
בחירתה של סופי
בחירתה של סופי (באנגלית: Sophie's Choice) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1982, העוסק בהשפעת אירועי מלחמת העולם השנייה על הניצולים. הסרט הוא עיבוד לספרו של ויליאם סטיירון בעל אותו השם. משחקה של מריל סטריפ בסרט בולט, בייחוד בסצנת הבחירה, והיא זכתה בפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסרט. "בחירתה של סופי", הספר והסרט, נחשבים ליצירה מרכזית על מלחמת העולם השנייה, והשפעתם חרגה מגבולות עולם הספרות והקולנוע.
בישראל יצא הסרט בפורמט DVD עם תרגום לעברית במרץ 2007.
עלילה
בשנת 1947 שוכר סטינגו, צעיר בן 22 מדרום ארצות הברית שחולם להיות סופר, חדר בברוקלין סמוך לחדרם של נתן לנדאו וסופי זוויסטובסקי. לנדאו הוא אינטלקטואל יהודי וכריזמטי בעל אובססיה לנקום בנאצים. סופי היא צעירה פולנייה (לא-יהודייה) יתומה מהוריה שאיבדה את אביה, פרופסור בייגנסקי, ואת בעלה בשואה במחנה הריכוז זקסנהאוזן.
סופי הייתה אסירה באושוויץ, ולאחר המלחמה היגרה לניו יורק וכשהתמוטטה מאנמיה טיפל בה נתן והם הפכו לזוג. סטינגו מוקסם מיופייה של סופי ומהכריזמטיות של נתן, והוא מתיידד עימם והם מבלים יחד רבות. במהלך ידידותם, מספרת לו סופי על עברה ועל כך שהנאצים הרגו את בעלה ואת אביה - שלדבריה היה אנטי נאצי. נתן מוצג בפניו כבעל תואר שני לביולוגיה מאוניברסיטת הרווארד העובד בפייזר.
סטינגו נחשף, החל מיומו הראשון כצופה מבחוץ וגם לאחר מכן במהלך ידידותם המשותפת, להתקפי פרנויה ולהתנהגות פסיכוטית של נתן ולשינויים קיצוניים ובלתי צפויים במצב רוחו, בעיקר כלפי סופי אך גם כלפיו. נתן עבר התקף אחד שבו הוא נעלם אך חזר בכל זאת לסופי וסטינגו, אך בהתקף הבא הוא נעלם יחד עם סופי. מכיוון שבניגוד לפעמים הקודמות, גם סופי נעלמה, סטינגו דואג במיוחד ועורך בירור. במהלך בירוריו הוא מגלה דרך פרופסור לשעבר באוניברסיטת קרקוב שאביה של סופי, פרופסור בייגנסקי, נודע באידאולוגיה הנאצית שלו ובמאמריו האנטישמיים, ולא כפי שסיפרה לו סופי.
בלילה שלאחר היעלמותם של נתן וסופי, חוזרת סופי הביתה וכשהם נפגשים מתגלה לסטינגו סיפורה הטרגי של סופי. סופי מספרת לו שהייתה נשואה והיו לה שני ילדים, יאן ואווה. היא שנאה את אביה ובעלה בגלל האידאולוגיה הנאצית שלהם ובעקבות כך היה לה מאהב, ג'וזף, דרכו היא התוודעה למחתרת אך פחדה לשתף עמה פעולה מחשש לגורל ילדיה. בעקבות קשריה עם המחתרת נתפסה סופי בידי הנאצים ונשלחה לאושוויץ. מסיבות שיתבררו בהמשך נשלח בנה יאן למחנה הילדים ואילו בתה אווה נשלחה לתאי הגזים. בזכות הגרמנית הרהוטה שלה וכישוריה כמזכירה נשלחה סופי לשמש כקצרניתו של מפקד המחנה רודולף פרנץ הס וניסתה דרכו לשחרר את בנה, יאן. למרות הבטחתו של מפקד המחנה כי ישחרר את יאן במסגרת "תוכנית לבנסבורן" הוא לא עמד בדיבורו ועקבותיו של יאן נעלמו.
לאחר הלילה בו התוודתה סופי בפני סטינגו, מקבלים שניהם שיחת טלפון מנתן בה הוא מקלל את שניהם ומאיים עליהם ברצח. הם בורחים לבית מלון וסטינגו חש כי הוא רוצה להחליף את נתן ולהיות בן זוגה של סופי ומבקש ממנה לבטוח בו ואומר לה, כי למרות משקעיה מהמלחמה הוא אוהב אותה. סטינגו מצליח לשכנע את סופי לחיות איתו בחווה שירש אביו בדרום.
באותו לילה סופי מסבירה לסטינגו מדוע אף אם יוכלו לחיות יחד עדיין הם לא יוכלו להתחתן ומספרת לו על הבחירה שנכפתה עליה בין שני ילדיה על ידי קצין נאצי, בעת הסלקציה בכניסה למחנה, ועל כך שבחרה להשאיר בחיים את בנה יאן, ולא את בתה אווה. בסרט נראית הסצנה מהעבר, שבה סופי בוחרת בין שני ילדיה והיא מכונה לרוב "סצנת הבחירה". סצנה זו היא הבולטת בסרט, וממנה שמו.
בלילה הם שוכבים, ובבוקר, כשסטינגו מתעורר, הוא מוצא שסופי השאירה לו מכתב בו כתבה: "סטינגו היקר שלי, אתה מאהב נפלא כל כך, צר לי לעזוב וסלח לי שלא נפרדתי לשלום, אבל אני חייבת לחזור לנתן." הסרט מסתיים בכך שסטינגו חוזר לביתו הישן ומוצא את נתן וסופי שרועים יחד במיטתם מתים כנראה מבליעת ציאניד.
אלוויס TF 21
אלוויס TF 21 (באנגלית: Alvis TF 21) היא מכונית סלון, 2 דלתות, בתצורות: קופה וקבריולה, אשר יוצרה על ידי חברת Alvis Car and Engineering Company הבריטית בין השנים 1966–1967.
אלוויס TF 21
סך הכול יוצרו 106 יחידות.
תאוצת דגם "אלוויס TF 21" בין 0-80 קמ"ש היא 7.5 שניות.
מניין השטרות
מניין השטרות הוא הכינוי היהודי ל"מניין בית סלאוקוס", שהיה השיטה המקובלת למניית שנים באימפריה הסלווקית. השנה הראשונה למניין, היא השנה בלוח המקדוני הקדום, שהחלה בסתיו 312 לפני הספירה, ומקבילה לשנה העברית ג'ת"ן. מניין בית סלאוקוס היה הראשון בעולם למנות שנים ברצף בלי תלות במאורעות חולפים וגם לאחר נפילתה של האימפריה המשיך לשמש באזורים רבים במזרח התיכון ואף הגיע למזרח אסיה על ידי מיסיונרים מהכנסייה האשורית. השימוש במניין התמעט בהדרגה עם אימוץ הלוח המוסלמי ומניין ההג'רה. המניין המשיך לשמש את הכנסייה האשורית עד המאה העשרים. בעולם היהודי היה מניין השטרות נהוג בבבל כבר בתקופת בית שני והשימוש בו רווח במזרח התיכון תחת האימפריה המוסלמית, במצרים נהגה השיטה עד ביטולה על ידי רבי דוד בן שלמה אבן זמרא במאה ה-16, ואצל יהודי תימן נהגה השיטה עד המאה ה-20 (ובמידה מסוימת עודנה נהוגה). המניין נקרא על שם השטרות משום שהוא היה העיקרי בתיארוכם, לעומת לוחות שנה שהעדיפו להתחיל את החשבון מבריאת העולם. השנה הנוכחית היא שנת  לשטרות.
שמות נוספים
במסורת היהודית ידוע מניין זה בשם "מניין למלכות יוון" או "למלכות יוונים", כי אז. השם "לשטרות" נעשה נפוץ בתקופת הגאונים, כאשר נשכח זכר היוונים תחת האימפריה המוסלמית. כינויים נוספים (אך לא נפוצים) הם "למניין יוונים" וכן "למספר יוונים" (מצוי בכתבי קראים) שמשמעותם דומה לקודמים, או "לחתימת חזון" כי אז פסקה ונחתמה נבואתם של אחרוני הנביאים - חגי זכריה ומלאכי. היו שקראו למניין "המניין לממשלת החכמים" משום שאז התחילה תקופת אנשי כנסת הגדולה וחכמי המשנה.
הערבים בימי הביניים קראו למניין השטרות בשם "המניין לבעל הקרניים". הם שיבשו את מוקדון ל"מקרון", כינו את אלכסנדר מוקדון בספר הקוראן "דו-אלקרנין" (בעל הקרניים), והיו מציירים אותו על מטבעות בדמות בעל-קרנים. ולפי אבו אל-פרג אל-איצפהאני (היסטוריון מימי הביניים של הספרות הערבית), כינוי זה ניתן לו מפני שהיו לו לנחלה שתי קרני השמש של מזרח ושל מערב.
סיבות לקביעת מניין השטרות
מניין השטרות מונה את השנים מתחילת שלטון בית סלאוקוס. תחילתו נקבעה כנראה על פי שנת ניצחונו של תלמי הראשון בקרב עזה, מה שאיפשר את שובו של סלאוקוס הראשון לבבל. שובו של סלאוקוס לבבל נחשב על ידי הסלאוקים כתאריך יסוד הממלכה הסלאוקית. ישנם המזהים אזכור לייסוד מניין השטרות באחד הלוחות הארכאולוגיים הבבליים המתאר את מלחמות הדיאדוכים.
ב, מובא שמניין השטרות מתחיל שש שנים אחרי כיבוש עילם. ב, מובאים דברי רבי יוסי בסדר עולם, שאז נכבשה הממלכה האחמנית על ידי אלכסנדר הגדול. ברם, מותו של אלכסנדר מתוארך לשנת 323 לפנה"ס, יותר מ-11 שנים לפני תחילת מניין השטרות. הרב שלמה יהודה רפפורט ואחרים טענו על פי הגמרא שם, שמניין השטרות מתחיל בשנת ג'תמ"ח (למניין שנים שלמות לאדם הראשון), כי שנה זו היא אלף שנה לאחר יציאת מצרים.
גם הערבים ייחסו את מניין השטרות לאלכסנדר וכך כתב גם הרמב"ם . רבי אברהם בר חייא ורבי אשתורי הפרחי כתבו שהמניין מתחיל מתחילת מלכות אלכסנדר, רבי אברהם אבן דאוד ייחס את תחילת המניין לבואו של אלכסנדר לירושלים. רבי עזריה מן האדומים חלק עליהם וטען שמניין השטרות הוא למות אלכסנדר. מניין לפיליפוס השלישי, מלך מוקדון לאחר מות אחיו אלכסנדר, מופיע אצל האסטרונום תלמי ואחרים.
תחילת הספירה
לוח השנה המקדוני הקדום מתחיל בסתיו - בחודש דיוס, לפיכך, מניין השטרות מתחיל אצל הסוריים המקדונים בסתיו 312 לפנה"ס. לעומת זאת, בלוח הבבלי, שהיה בשימוש נפוץ במזרח התיכון, השנה החלה בחודש ניסן, היינו, השנה הראשונה למניין השטרות מתחילה באביב 311 לפנה"ס. הבדל זה, של מחצית השנה, גרם בעבר לשגיאות בתרגום התאריך ממניין השטרות לשיטות תיארוך אחרות.
סימן לתחילת מניין שטרות על פי מניין יצירה הוא (על פי ) "גנת ביתן המלך" (האות ג' מצביעה על 3,000 והאותיות נ' ת' - 450); "המלך" - רמז לאלכסנדר מוקדון, שעל שמו נקרא מניין שטרות.