cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלן מנקן
אלן מֶנקֶן (באנגלית: Alan Menken; נולד ב-22 ביולי 1949) הוא מלחין יהודי אמריקאי, שהתפרסם בזכות הלחנת פסקולי סרטי ההנפשה של חברת וולט דיסני. זוכה שמונה פרסי אוסקר, שבעה פרסי גלובוס הזהב, פרס גראמי, פרס טוני ופרס אמי. מנקן הוא אחד מהאישים הבודדים אשר זכו בפרסי אוסקר, אמי, טוני וגראמי.
קורות חיים
מנקן נולד וגדל בניו רושל, ניו יורק. בא ממשפחה של רופאי שיניים, בעלי חיבה למחזות זמר בברודוויי. מנקן גדל על "גברתי הנאווה" ו"צלילי המוסיקה" וגילה התעניינות במוזיקה מגיל צעיר. בבית הספר התיכון למד לנגן בכינור ובפסנתר. לאחר מכן קיבל תואר במוזיקולוגיה מטעם אוניברסיטת ניו יורק ובתום לימודיו החל לעבוד ב-Musical Theater Workshop, שם התמקצע בתחום ההלחנה. מנקן החל להלחין למחזות זמר בברודוויי משנת 1979, אז שיתף פעולה עם הפזמונאי הווארד אשמן במחזמר "יברך אותך אלוהים, אדון רוזווטר" (על פי ספרו של קורט וונגוט). הפריצה שלו הגיעה בשנת 1982, עם כתיבת הלחן למחזמר "חנות קטנה ומטריפה", אשר זכה להצלחה רבה ועובד לסרט קולנוע ארבע שנים אחר כך. אז קיבל מנקן מועמדות ראשונה לפרס האוסקר על שיר הנושא של "חנות קטנה ומטריפה" הנקרא "Mean Green Mother From Outer Space" (אך לא זכה בסופו של דבר).
בשלהי שנות ה-80 החל שיתוף הפעולה המצליח בין מנקן לחברת וולט דיסני, כשהלחין את המוזיקה לסרטים "בת הים הקטנה", "היפה והחיה", "אלאדין" ו"פוקהונטס". על כל אחד מארבעת הסרטים הללו קיבל מנקן שני פרסי אוסקר: פסקול ושיר נושא. כמו כן זכה בשבעה פרסי גלובוס הזהב, שניים על "בת הים הקטנה", "היפה והחיה" ו"אלאדין" ועוד אחד על "פוקהונטס". בנוסף לכך זכה בעשרה פרסי גראמי, ובהם לשיר השנה 1993 - "A Whole New World", שיר הנושא של "אלאדין". בשנת 1994 קיבל מועמדות לפרס טוני על המחזמר "היפה והחיה".
במחצית השנייה של שנות ה-90 כתב את הפסקול לסרטי דיסני נוספים, ובהם "הגיבן מנוטרדם" ו"הרקולס". שניהם זיכו אותו במועמדות באוסקר, הגם שלא זכה בפרס.
בשנת 2007 כתב את כל השירים והיה המפיק המוזיקלי של הסרט "מכושפת". בשנת 2012 זכה בפרס טוני לפסקול הטוב ביותר עבור המחזמר "נערי העיתונים". בשנת 2020 זכה בפרס אמי לשיר המקורי הטוב ביותר בתוכנית אנימציה עבור השיר "Waiting in the Wings" מ"פלונטר: הסדרה", ובכך הצטרף לרשימה של זוכי אוסקר, אמי, גראמי וטוני.
מנקן נשוי משנת 1972 לג'ניס ולהם שתי בנות.
סיפור בתוך סיפור
סיפור בתוך סיפור היא טכניקה ספרותית בה סיפור אחד מסופר במסגרת עלילתו של סיפור אחר. זהו מקרה פרטי של סיפור מסגרת. ניתן לראות שימוש בטכניקה זו במגוון ז'אנרים ומדיומים, למשל רומנים, מחזות, סרטים, תוכניות טלוויזיה ואף טקסטים פילוסופיים.
סוגים
סיפור בתוך סיפור יכול להופיע באחת משלוש הדרכים הבאות:
במקרה 2 ייתכן שסופר אחר ייקח את חלקי הסיפור וימלא את החללים על מנת ליצור סיפור שלם.
רומן מסגרת
סיפור המסגרת יכול להיות שולי למדי, ולעיתים אף מהווה תרוץ בלבד לאיגודם של כמה סיפורים שונים ובלתי קשורים זה לזה, כמו ה"דקאמרון" של ג'ובאני בוקאצ'ו, "סיפורי קנטרברי" של ג'פרי צ'וסר, או "סיפורי אלף לילה ולילה", בהם עיקר העניין הוא בסיפורים עצמם. טכניקה דומה שימשה את יוצרי סדרת הטלוויזיה "סיפורי עמים", בה הקשר היחיד בין פרקי הסדרה היה המספר עצמו וכלבו הנאמן.
הצגה בתוך הצגה
השימוש הראשון בטכניקה זו בתיאטרון היה ככל הנראה על ידי תומאס קיד ב"טרגדיה הספרדית" בסביבות 1587, שם המחזה הוצג בפני קהל של שתי דמויות שהגיבו על המתרחש. אחד השימושים המפורסמים ביותר בטכניקה זו נעשה במחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר, שם הנסיך המלט פונה אל קבוצת שחקנים נודדת בבקשה שיציגו את "רצח גוזנגו" בשל דמיונו של המחזה לרצח אביו בידי דודו קלאודיוס, והמלט אף מוסיף תכנים משלו למחזה על מנת לחדד את הקשר ביניהם, מתוך תקווה שהצגת המחזה בפני קלאודיוס תגרום לו להגיב באופן שיחשוף את אשמתו ללא עוררין. שייקספיר השתמש בטכניקה זו גם במחזות "עמל אהבה לשווא" ו"חלום ליל קיץ".
טכניקה זו שימשה מחזאים רבים, כמו טום סטופארד שבמחזה "הדבר האמיתי" נקט בגישה מתוחכמת בה הקהל ראשית איננו מודע לכך שהוא צופה בהצגה בתוך הצגה. ברטולט ברכט השתמש בטכניקה במחזות "מעגל הגיר הקווקזי" ו"אדם הוא אדם". חנוך לוין גם כן הכביר להשתמש בטכניקה זו, באופן הברור ביותר במחזות "חפץ" ו"הבכיינים", במסגרתם הופיעו ההצגות "משחקי חפץ" ו"ייסורי אגממנון ומותו" בהתאמה, אך לעיתים גם בצורה מרומזת יותר, כמו במקרה מופעי הקרקס המשולבים ב"יסורי איוב".
וריאציות ורמות מורכבות
לעיתים הטקסט החיצוני והפנימי מוצגים באופן כמו-אקדמי כיצירה ספרותית והערות המנתחות אותה. הדוגמה המוקדמת ביותר לז'אנר זה היא יצירתו של ולדימיר נבוקוב "אש חיוורת". רומן זה מורכב מפואמה בת 999 שורות שלכאורה נכתבה על ידי אקדמאי בשם ג'ון שייד, ופרשנות ליצירה זו על ידי שכנו צ'ארלס קינבוט, אשר איננו טורח לנתח את היצירה באופן נאמן, ובמקום זאת מתמקד בסיפור שלו עצמו ובחברות שלו עם שייד (שייתכן וכלל לא התקיימה בעיניו של שייד). במקביל קינבוט מספר על המלך הגולה של זמבלה שברח ממדינתו לאחר שמהפכנים סובייטים השתלטו עליה. קינבוט מוצא רמזים לסיפורו של המלך בפואמה של שייד, אף על פי שאלה לרוב קלושים למדי, וטוען ששייד כתב את הפואמה לאחר שקינבוט סיפר לו את סיפורו של המלך. קינבוט אף מספר על קורותיו של המתנקש גראדוס שנשלח להרוג את המלך הגולה שנמלט לארצות הברית ובטעות הורג את שייד (לאורך הספר קיימים רמזים רבים לכך שקינבוט הוא למעשה המלך הגולה, אך ייתכן שכל הסיפור הומצא על ידי קינבוט).
סיפורי עם
סיפורי עם רבים עושים שימוש בטכניקה זו, בהם ניתן למנות למשל את סיפורי מעשיות משנים קדמוניות של נחמן מברסלב ובו מבנים משוכללים של סיפורים בתוך סיפורים.
פלוריאנה
פלוריאנה (מלטית: Furjana; אנגלית: Floriana) היא עיר במלטה השוכנת בסמיכות לבירה ולטה, מדרום-מערב לה. העיר נתחמת על ידי הנמל הגדול מצידה הדרום-מזרחי ועל ידי נמל מרסמשט השוכן צפונית-מערבית לה. בפלוריאנה שוכנים רוב משרדי הממשלה של מלטה, ובנמל הגדול נמצא רציף הנוסעים של קו המעבורת בין מלטה לסיציליה.
היסטוריה
העיר נוסדה לאחר שב-1634 הגראנד מאסטר אנטואן דה פול (Antoine de Paule) הביע את חששו מהתקפה עות'מאנית על ולטה. הוא הזמין את האדריכל האיטלקי פייטרו פלוריאני (Pietro Paolo Floriani) לבחון את ביצורי העיר. פאוליני המליץ על הקמת קו ביצורים נוסף סביב ולטה, במטרה לבצר את כל חצי האי שברס (Scebarras) שעליו שוכנות כיום שתי הערים, וכדי למנוע מאויב אפשרי לתצפת לתוך העיר. הקמת הביצורים לפי התוכנית המקורית הסתיימה בשנת 1721, ובקצה הדרום מערבי של החומה נקבע שער "פורט דה בומב" (Porte des Bombes). השער הוקם בין השנים 1697-1720 והוא מעוטר בתבליטי תותחים ומגנים. בשער היה במקור מעבר בודד, אך הבריטים הוסיפו לו מעבר נוסף במאה ה-19. הביצורים הורחבו על ידי הגראנד מאסטר אנטוניו דה ויליינה (António Manoel de Vilhena) שנה לאחר מכן, ב-1722. העיר החדשה נקראה באופן רשמי "בורגו ויליינה" (Borgo Vilhena), אך שמו של האדריכל פלוריאני התקבע כשמה עד היום. בשנת 1860 הגיע מספר תושבי העיר לשיאו, עת התגוררו בה 7,871 איש, אך כיום עומד מספרם על פחות משליש.
העיר כיום
פלוריאנה משתרעת על-פני שטח של 0.94 קמ"ר בלבד וצורתה כשל ריבוע שאורך כל אחת מצלעותיו הוא כ-900 מטרים. אוכלוסיית העיר, המונה כ-2,400 תושבים, קטנה משמעותית מזו של ולטה השכנה, ועל כן פלוריאנה אינה צפופה כמו הבירה, ויש בה מספר גנים ורחבות ציבוריות. מערך הביצורים, החומות והחפירים, תופס חלק ניכר משטחה של העיר, והשטח הנותר מחולק על ידי שדרת ה"מול" לשני חלקים שווים פחות או יותר בגודלם. מצפון לשדרה משתרע הרובע הממשלתי, ומדרום לה רובע המגורים המרכזי שבו שבעה רחובות אורך ושישה רחובות רוחב הערוכים בתבנית שתי וערב.
רחוב נלסון ורחוב אנה הקדושה
ציר האורך המרכזי האחר של העיר מתחיל גם הוא בשער העיר ולטה אך מוביל תחילה לכיוון דרום וקרוי על שמו של האדמירל הוריישו נלסון. לאחר מכן הופך הציר לרחוב אנה הקדושה (Triq Sant'Anna) החוצה את רובע המגורים של העיר ומשמש כרחוב המסחרי המרכזי שלו, ומסתיים לבסוף בפורט דה בומב. לאורך רחוב נלסון מתקיים שוק יום ראשון של העיר וניצבות בו אנדרטת המלחמה מ-1938 שצורתה כשל צלב לטיני והמנציחה את חללי מלחמת העולם הראשונה; ואנדרטת מלטה, המנציחה את זכרם של 2,298 אנשי צוותי האוויר של מדינות חבר העמים הבריטי, אשר איבדו את חייהם באזור הים התיכון במהלך מלחמת העולם השנייה ומקום קבורתם לא נודע. בקצה הדרומי של רחוב אנה הקדושה נצבת מזרקת האריה שהוקמה בשנת 1728 כמקור מים לתושבי העיר.
שונית המחסום של קלדוניה החדשה
שונית המחסום של קלדוניה החדשה (בצרפתית: La grande barrière de corail de Nouvelle-Calédonie) ממוקמת בקלדוניה החדשה, מושבה צרפתית בדרום האוקיינוס השקט. זו שונית המחסום הרציפה הארוכה ביותר בעולם והשלישית באורכה אחרי שונית המחסום הגדולה של אוסטרליה ושונית המחסום של מסו-אמריקה.
שונית המחסום של קלדוניה החדשה מקיפה את גרנד טר, האי הגדול ביותר בקלדוניה החדשה, כמו גם את וכמה איים קטנים יותר, ומגיעה לאורך של 1,500 קילומטרים. השונית מקיפה לגונה בשטח של 24,000 קילומטרים רבועים, שעומקה הממוצע הוא 25 מטר. השוניות נמצאות במרחק של עד 30 קילומטרים מהחוף, אך משתרעות כמעט 200 קילומטרים עד שוניות אנטרקאסטו בצפון-מערב. הרחבה צפון-מערבית זו מקיפה את ואיי קי חוליים אחרים. כמה מעברים טבעיים נפתחים אל הים. מעבר בולאר (Boulari), המוביל לנומאה, הבירה והנמל הראשי של קלדוניה החדשה, מסומן על ידי מגדלור אמדי (Phare Amédée). ב-2008 נוספו הלגונות של קלדוניה החדשה לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
אקולוגיה
מערכות השוניות של קלדוניה החדשה נחשבת לשלישית באורכה בעולם אחרי שונית המחסום הגדולה באוסטרליה, והיא שונית המחסום הרציפה הארוכה בעולם באורך של 1,600 קילומטרים והלגונה שלה, היא הגדולה בעולם עם שטח של 24,000 קמ"ר. מערכת אקולוגית זו היא יחד עם פיג'י המשכן לריכוז המגוון ביותר בעולם של מבני שונית, 146 סוגים המבוססים על מערכת סיווג עולמית, והם שווים או אפילו עולים על שונית המחסום הגדולה בהרבה במגוון האלמוגים והדגים.
לשונית מגוון מינים גדול עם רמה גבוהה של אנדמיות, והיא ביתו של תחש המשכן (Dugong dugon), מין המצוי בסכנת הכחדה עם האוכלוסייה השלישית בגודלה, והיא אתר קינון חשוב לצב ים ירוק (Mydas Chelonia). בלגונות קלדוניה החדשה ישנם 350 מינים של אלמוגים ו-1,600 מינים של דגים ובהם כמה מיני כרישים.
סיכונים סביבתיים
ההערכה המקובלת היא שרוב השוניות במצב בריאותי טוב. חלק מהשוניות המזרחיות נפגעו ממי שפכים מכריית ניקל בגרנד טר. משקעים מכרייה, חקלאות ומרעה השפיעו על שוניות ליד שפכי נהרות, שהוחמרו על ידי הרס יערות המנגרובים, הלוכדים את המשקעים. כמה שוניות נקברו מתחת למספר מטרים של סחף. בשנת 2008, הערכה של מצב השוניות הצפון-מערביות הסמוכות לחוף הגיעה למסקנה שרובן ימותו בתוך שנים, ובמקרה הטוב עשרות שנים, אם יימשכו המגמות הנוכחיות הקשורות למשקעי כרייה ולהזרמת סחף.
בינואר 2002 הציעה ממשלת צרפת לרשום את השוניות של קלדוניה החדשה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. ב-7 ביולי 2008 הוסיף אונסק"ו את שונית המחסום של קלדוניה החדשה לרשימת אתרי המורשת העולמית בשם "הלגונות של קלדוניה החדשה: מגוון השוניות ומערכות אקולוגיות נלוות". הלגונות נוספו תחת שלוש קטגוריות של אונסק"ו:
אתר המורשת העולמית משתרע על שטח של 15,743 קילומטרים רבועים, המקופים באזורי חיץ בשטח של 12,871 קילומטרים רבועים. האתר אינו כולל את כל אזורי הלגונות של קלדוניה החדשה, כמו את הלגונות שמול נומאה. ישנן 13 ועדות ניהול מקומיות, המורכבות מחברות תיירות, דייגים, פוליטיקאים וראשי שבטים מקומיים העובדים עם הקהילה לפקח על בריאות הלגונות.
תיירות
צלילת סקובה נפוצה באתרי צלילה בלגונות וסביב השונית. אלה כוללים את מחט הפרוני, בור הכרישים והקתדרלה.
התרסקות האנטונוב בג'ובה
התרסקות האנטונוב בג'ובה היא תאונה אווירית שהתרחשה ב-4 בנובמבר 2015. מטוס מטען רוסי של חברת אנטונוב, שהמריא משדה התעופה הבינלאומי בבירת דרום סודאן, ג'ובה, התרסק זמן קצר לאחר המראתו. 41 אנשים נהרגו, ביניהם שישה אנשי צוות רוסים ואזרחים ששהו על הקרקע. סיבת התאונה עדיין בחקירה.
התאונה
הרשויות בדרום סודאן העריכו כי הסיבה להתרסקות המטוס היא עומס יתר של נוסעים, והעובדה כי מדובר במטוס תובלה לשינוע מטענים שלא מיועד להטסת בני אדם.
היינריך להמן-וילנברוק
ראשית חייו
להמן-וילנברוק נולד ב-11 בדצמבר 1911 בברמן, שהייתה חלק מהאימפריה הגרמנית. הוא הצטרף לרייכסמרינה של רפובליקת ויימאר באפריל 1931, כמועמד לקצין, וקיבל את הכשרתו הבסיסית בחיל הרגלים הימי. הוא הועלה לדרגת צוער באוקטובר 1931 והשתתף בהכשרה של קצין חיל הים ממרץ 1932 עד ינואר 1933. לאחר מכן קודם לדרגת מידשיפמן ובמשך השנתיים הבאות ביצע אימונים בים. באוגוסט 1933 הוא מונה גם לקצין ניווט בספינת השירות "וזר". הוא הועלה לדרגת מידשיפמן בכיר בינואר 1935.
באפריל 1935, הועלה להמן-וילנברוק לתפקיד לויטננט צור זי והוקצה כקצין איתות על הסיירת קרלסרוהה. בשנה שלאחר מכן, בספטמבר 1936, הוא הוקצה למשך חמישה חודשים למטה הצי בגליצבורג לפני שקיבל הוראות להתייצב כקצין מערכות על ספינת השיט הורסט וסל. להמן-וילנברוק התייצב על הספינה בפברואר 1937, לאחר שהועלה חודש קודם לכן לדרגת אובר-לויטננט צור זי. הוא שירת בספינה במשך עשרים ושישה חודשים לפני שהגיש בקשה להצטרף לזרוע הצוללות של הצי הגרמני
מלחמת העולם השנייה
עם שובה של U-5, להמן-וילנברוק הועבר לצוללת U-96, צוללת מסוג VIIC. במהלך שלושה סיורים בפיקודו של ווילנברוק, U-96 הטביעה 125,580 טונות של ספונה של בעלות הברית. בשנת 1941 הטביעה U-96 שלוש ספינות חיילים בריטיות, כל אחת עם אובדן חיים ניכר. במהלך הסיור השביעי היה לותר-גינטר בוכהיים על U-96 ותיעד את פעולות הצוללת בספרו Das Boot.
להמן-וילנברוק עזב את U-96 במרץ 1942, הועלה לדרגת קורבטנקפיטן ומונה למפקד הצוללת U-9, שהוצבה בברסט. ב-2 בספטמבר 1944 הוא קיבל את הפיקוד על U-256 ונמלט מברסט הנצורה ימים ספורים לפני כניעתה של העיר. הוא הגיע לברגן, נורווגיה, ב-23 באוקטובר. בברגן התמנה למפקד הצוללת U-11, וכיהן בתפקיד עד הכניעה הגרמנית בנורווגיה ב-9 במאי 1945.
סיכום פעולותיו
במהלך סיוריו עם U-96, הוענקו ללהמן-וילנברוק העיטורים צלב הברזל מדרגה שנייה, צלב הברזל מדרגה ראשונה, תג מלחמת הצוללות, צלב האבירים של צלב הברזל וצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון על הישגיו. הוא הטביע 24 אוניות בהדחק של 170,237 טון, פגע בשתי אוניות בהדחק של 15,864 טון ופגע פגיעה מוחלטת בספינה אחת בהדחק של 8,888 טון. בסך הכל במהלך פעולותיו 1,272 אנשים איבדו את חייהם.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הפך להמן-וילנברוק לקברניט ספינות סוחר. במשך 5 שנים החל מ-1969 היה הקברניט הראשון של אניית הסוחר הגרמנית המונעת בהנעה גרעינית  "אוטו האן".
הוא התגורר בברמן, עד מותו ב-18 באפריל 1986.
אזורי המשגה שלך
אזורי המשגה שלך (באנגלית: Your Erroneous Zones) הוא ספר העזרה העצמית הראשון שכתב ד"ר ויין דייר ופורסם ב-1 באוגוסט 1976. זהו אחד הספרים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, ומעריכים שהוא נמכר ב-35 מיליון עותקים. הספר הופיע ברשימת רבי המכר בניו יורק טיימס במשך 64 שבועות מ-13 בנובמבר 1977, וכן גם הופיע במקום הראשון במכירות בשבוע של 8 במאי אותה שנה.
אנדרטת ג'יימס א. גרפילד
היסטוריה
האנדרטה הוזמנה בשנת 1884 על ידי אגודת הצבא של קמברלנד (Society of the Army of the Cumberland) אשר גרפילד היה אחד מחבריה. חברי האגודה אספו בשנת 1882 28,000 דולרים למימון הקמת האנדרטה. בשנת 1882 נתרם סך של 7,500 דולרים עבור האנדרטה וב-1884 סכום נוסף של 30,000 דולרים הועברו על ידי הקונגרס (בעקבות חקיקת חוק בקונגרס ארצות הברית).
את האנדרטה יצר הפסל ג'ון קווינסי אדמס וורד, ואת בסיס היצירה תכנן האדריכל ריצ'רד מוריס האנט בסגנון בוזאר.
האנדרטה נחנכה ב-12 במאי 1887, וכיום היא עומדת כחלק מקבוצה של שלושה פסלים (השנים האחרים הם אנדרטת השלום ואנדרטת יוליסס ס. גרנט) בסמוך לבריכת ההשתקפות של הקפיטול.
ב-2 בינואר 1975 הוכללה האנדרטה רשמית כחלק ממתחם הקפיטול.
יוסף ונונו
יוסף ונונו (נולד ב-7 באוגוסט 1945) הוא כלכלן ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם העבודה בכנסת ה-13.
ביוגרפיה
נולד באלקלעא שבמרוקו ועלה לישראל ב-1955. השתחרר מצה"ל בדרגת סמל, ולמד לימודי כלכלה וחקלאות באוניברסיטה העברית ומאוחר יותר סיים לימודי דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת בר-אילן. במסגרת מפלגת העבודה, כיהן ונונו כחבר מרכז וחבר מוסד הביקרות של המפלגה, והיה נציגה בוועד הפועל הציוני, במועצת הסתדרות העובדים הכללית ובהנהלת המועצה הציונית.
ונונו שימש ראש מועצת קריית מלאכי, והיה יו"ר וועדת הביקורת של מרכז השלטון המקומי. בשנים 1992–1996 הוא כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-13 והיה חבר בוועדות הכנסת השונות.
הוא התמודד בבחירות המקדימות לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה במפלגת העבודה על המקום המשוריין למחוז הדרום, והגיע רביעי עם 2,469 קולות, ושובץ במקום לא ריאלי ברשימת מפלגת העבודה לכנסת ה-14.
ב-1997 הרשיע אותו בית המשפט המחוזי בעבירות של מתן שוחד, מרמה והפרת אמונים, שביצע ב-1989, בזמן כהונתו כראש המועצה המקומית קריית מלאכי. ונונו נידון לעונש מאסר לתקופה של 12 חודשים, מהם שישה חודשים לריצוי בדרך של עבודות שירות, ושישה חודשי מאסר על-תנאי. כן הוטל עליו קנס בסך 40,000 ש"ח, ערעורו לבית המשפט העליון נדחה ב-1998.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-55 הסמלי ברשימת העבודה לכנסת.
תרזה ברגנצה
תרזה ברגנצה (בספרדית: Teresa Berganza; 16 במרץ 1933 – 13 במאי 2022) הייתה זמרת אופרה ספרדייה, שעשתה לה שם עולמי כסופרן/מצו סופרן במחצית השנייה של המאה ה-20. שמה נקשר ביותר לתפקידי רוסיני, מוצרט וביזה. הווירטואוזיות הטכנית, המוזיקליות והנוכחות הבימתית כובשת הלב שלה זיכו אותה בהתפעלות המאזינים.
ביוגרפיה
מריה תרזה ברגנצה נולדה במדריד. היא למדה פסנתר ופיתוח קול בקונסרבטוריון של מדריד ובשנת 1954 זכתה שם לפרס ראשון בשירה. הופעתה הראשונה בקונצרט הייתה במדריד בשנת 1955.
ברגנצה הופיעה לראשונה באופרה בתפקיד דוראבלה ב"כך עושות כולן" של מוצרט, בשנת 1957 בפסטיבל אקס־אן־פרובנס בצרפת. באותה שנה הופיעה לראשונה בלה סקאלה, מילאנו ובשנה שלאחריה בגליינדבורן באנגליה (1958). בשנת 1959 הופיעה ברגנצה בפעם הראשונה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בתפקיד רוזינה ב"הספר מסביליה" של רוסיני, תפקיד שהיה לאחד מסימני ההיכר שלה. בשנת 1967 הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, בתפקיד כרובינו ב"נישואי פיגארו".
כזמרת רסיטלים, הופיעה ברגנצה לראשונה בקרנגי הול ב-1964. הרפרטואר הקונצרטנטי שלה כולל שירים ספרדיים, צרפתיים, גרמניים ורוסיים. משנת 1957 עד 1977 הייתה ברגנצה נשואה למלחין והפסנתרן פליקס לאווילה, שותפה הקבוע להקלטות ולהופעות ואבי שלושת ילדיה, ביניהם הסופרן צ'צ'יליה לאווילה ברגנצה.
ברגנצה קיבלה, עם עוד שישה זמרים ספרדים, את פרס "נסיך אסטוריאס" לספרות ולאומנות לשנת 1991.
ב-1992 השתתפה ברגנצה בחגיגות הפתיחה של תערוכת "אקספו 92'" בסביליה ובחגיגות הפתיחה של המשחקים האולימפיים בקיץ 1992 בברצלונה. ב-1994 הייתה לאישה הראשונה שנבחרה לאקדמיה המלכותית לאומנויות של ספרד. היא לימדה שירה בבית הספר הגבוה למוזיקה על שם המלכה סופיה (Escuela Superior de Música Reina Sofía), המשיכה לבצע מוזיקה של מלחינים ספרדים והעבירה כיתות אומן ברחבי העולם. בין תלמידיה מריה באיו.
סרטי קולנוע
תרזה ברגנצה הופיעה בתשעה סרטי קולנוע מלבד ההסרטות של "הספר מסביליה" (1972); דון ג'ובאני של ג'וזף לוסי (בתפקיד צרלינה; 1979); "ורתר" ו"כרמן" (שניהם ב-1980), שיחקה גם כשחקנית מן השורה בדרמה המורכבת של פאטיניו, "אוקטביה" (2002); בסרטו הפופולרי של פול מקגיגאן, "החשבון" (2003); ב"גרים" של אלקס ואן ורמרדאם (2003); ב-Buen viaje, excelencia! משנת 2003 (בתפקיד נכדתו של פרנקו) וב-Cuéntame (ספרד; ידוע גם בשם Cuéntame cómo pasó; במקור Por el humo se sabe dónde está el fuego) משנת 2006, פרק בסדרת טלוויזיה ששמה לקוח מרומנסה מפורסמת לטנור מתוך הסרסואלה "דונה פרנצ'יסקיטה" מאת אמדיאו ויווס.
אבן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יחסי צ'ילה–צרפת
יחסי צ'ילה–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים בין צ'ילה לצרפת. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי וארגון הסחר העולמי.
היסטוריה
בראשית המאה ה-19 החלו מהגרים צרפתים להגיע לצ'ילה. רבים מהם היו גולים פוליטיים, חיילים לשעבר ומדענים. בשנת 1846 כוננו צ'ילה וצרפת יחסים דיפלומטיים לאחר חתימת "חוזה הידידות, המסחר והניווט". משנת 1860 הגיעו כמה אלפי מהגרים צרפתים והתיישבו בצ'ילה.
במהלך מלחמת האזרחים הספרדית, הקונסול הצ'יליאני המיוחד להגירה בפריז, פבלו נרודה שכר ספינת קיטור צרפתית בשם ויניפג והעלה עליה 2,200 פליטים ספרדים שברחו מספרד במהלך מלחמת האזרחים. רבים התגוררו בתנאים פרועים במחנות מעצר בצרפת. הספינה יצאה מצרפת באוגוסט 1939 והגיעה לנמל צ'ילה בוולפראיסו ב-3 בספטמבר 1939. במהלך מלחמת העולם השנייה צ'ילה נותרה נייטרלית לאורך כל המלחמה. בשנת 1943, צ'ילה ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם מדינות הציר. במהלך תקופה זו, טייסת צ'יליאנית, מרגוט דוהלד נסעה לאירופה, שם הצטרפה לכוח העזר של התובלה האווירית והטיסה 1,500 מטוסים מבסיסים אנגלים לאזורי לחימה בצרפת.
בשנת 1964 ביקר נשיא צרפת שארל דה גול בביקור רשמי בצ'ילה, והפך לנשיא צרפת הראשון שביקר במדינה. בשנת 1965 הפך הנשיא אדוארדו פריי מונטלווה לראש המדינה הצ'יליאני הראשון שערך ביקור רשמי בצרפת. בשנת 1971 מונה פבלו נרודה לשגריר צ'ילה בצרפת שם כיהן עד 1973. בהיותו בצרפת, קיבל נרודה את פרס נובל לספרות.
ב-11 בספטמבר 1973, צ'ילה חוותה הפיכה כאשר כוחות הנאמנים לגנרל אוגוסטו פינושה השתלטו על הממשלה והדיחו את הנשיא סלבדור אלנדה. אלפי צ'יליאנים ברחו מהארץ מחשש לרדיפה. ב-28 בספטמבר 1973, צרפת החלה לקלוט פליטים מצ'ילה ליישוב מחדש. זמן קצר לאחר ההפיכה ניתקה צרפת את היחסים הדיפלומטיים עם צ'ילה עקב הפרות זכויות האדם על ידי הממשלה. היחסים בין צ'ילה לצרפת כוננו מחדש בשנת 1989 כשחזרה הדמוקרטיה בצ'ילה. בשנת 2003 שידרה העיתונאית הצרפתית מארי-מוניק רובין סרט תיעודי שכותרתו Escadrons de la mort: l'école française (חוליות המוות: בית הספר הצרפתי) בערוץ הטלוויזיה הצרפתי Canal +. בסרט התיעודי הצהירה הגב' רובין כי היא גילתה ארכיונים בקה ד'אורסה שהראו כי ממשלתו של נשיא צרפת ואלרי ז'יסקר ד'אסטן שיתפה פעולה עם הגנרל אוגוסטו פינושה וארצות הברית במבצע קונדור, קמפיין של דיכוי פוליטי וטרור ממלכתי הכוללים פעולות מודיעין והתנקשויות בצ'ילה, כדי למגר את ההשפעה והרעיונות הקומוניסטיים או הסובייטים. בפברואר 2004 הצהיר שר החוץ הצרפתי דומיניק דה וילפן בביקור בצ'ילה כי לא היה שום שיתוף פעולה בין צרפת למשטר הצבאי של צ'ילה.
מאז כינון היחסים הדיפלומטיים מחדש בין שתי המדינות, היחסים השתפרו במידה ניכרת. היו כמה ביקורים רמי דרג בין מנהיגי שתי המדינות ושתי המדינות חתמו על הסכמים דו צדדיים רבים.
ביקורים רשמיים
ביקורים רשמיים מצ'ילה לצרפת
ביקורים רשמיים מצרפת לצ'ילה
הסכמים דו צדדיים
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו צדדיים כמו הסכם לשיתוף פעולה תרבותי (1955), הסכם לשיתוף פעולה טכני ומדעי (1962); הסכם לביטוח לאומי (1999); הסכם לשיתוף פעולה דו-צדדי בנושא שינוי אקלים (2003); הסכם להימנעות ממיסוי כפול והעלמת מיסים (2004); הסכם לשיתוף פעולה עם אנרגיה מתחדשת (2009); הסכם על אשרת עבודה וחופשה (2015) והסכם לקידום תיירות בין שתי המדינות (2015).
תחבורה
קיימות טיסות ישירות בין סנטיאגו לפריז עם אייר פראנס וטיסות ישירות בין סנטיאגו לפפאטה, פולינזיה הצרפתית עם LATAM צ'ילה.
יחסי סחר
בשנת 2002 חתמה צ'ילה על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את צרפת). בשנת 2017 הסתכם המסחר בין צ'ילה לצרפת ב-2 מיליארד יורו. הייצוא העיקרי של צ'ילה לצרפת כולל: נחושת; פירות וזרעים; דבק עץ; דגים וסרטנים; ויין. הייצוא העיקרי של צרפת לצ'ילה כולל: כורים גרעיניים, דוודים, מכונות ומכשירים; מכוניות וטרקטורים; מכונות וחומרים חשמליים; תרופות; ומוצרים כימיים. צ'ילה היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של צרפת בדרום אמריקה (אחרי ברזיל).
ויסבי
ויסבי (בשוודית: Visby) היא העיר היחידה באי השוודי גוטלנד. ויסבי נחשבת לאחת מערי ימי הביניים שהשתמרו בצורה הטובה ביותר בסקנדינביה והיא הוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. השריד ההיסטורי המוכר ביותר בעיירה הוא חומת אבן באורך 3.4 ק"מ הנקראת רינגמורן ("חומת הטבעת"), המקיפה את העיירה ואת חורבות הכנסייה העתיקה.
מקורו של השם ויסבי הוא במילה הנורדית העתיקה Vis (צורת היחיד של Vi) שמשמעותה היא מקום פולחן, ושל המילה bær שמשמעותה חווה או התיישבות (בִּי בשוודית מודרנית פירושו כפר). אפשרות נוספת היא גזירה מהמילה הפולנית "wyspa" (המבוטאת vis-pah) שמשמעותה אי.
אוכלוסיית העיירה מונה 22,236 תושבים (לפי סקר שנערך ב-2005), שטחה הכולל הוא 12.08 קמ"ר, והיא מקום המושב של מושל מחוז גוטלנד. ויסבי איננה ישות פוליטית או מנהלית עצמאית, בדומה לערים אחרות בשוודיה.
היסטוריה
אין עדויות חד-משמעיות על ההתיישבות הראשונה באזור ויסבי, אך ידוע שהייתה מרכז מסחר כבר באזור שנת 900. האזור היה מיושב החל מתקופת האבן, ככל הנראה בגלל שניתן היה לגשת ממנו אל נמל טבעי ומקורות מים מתוקים.
במאה ה-12 נבנתה קתדרלת ויסבי המוקדשת למרי הקדושה. הקתדרלה עוצבה מחדש במאה ה-13 וקיבלה את צורתה הנוכחית, והיא נפתחה באופן רשמי על ידי הבישוף של לינקפינג ב-1225. במאות השנים שלאחר מכן נבנו בעיירה מספר כנסיות נוספות. העיירה שגשגה הודות לברית ערי הנזה.
בנייתה של החומה ההיקפית החלה ככל הנראה במאה ה-12. בשנת 1300 הושלמה בניית החומה לגובהה הנוכחי, ונוספו לה מספר מגדלים. אולם, חלק מהמגדלים הנוכחיים נבנו רק במאה ה-15, ורוב החומה העתיקה שרדה עד ימינו.
עם הקמתה של העיר ליבק בשנת 1159/1158, הסוחרים הגרמאנים החלו להרחיב את תחום השפעתם לעבר הים הבלטי. ליבק וגוטלנד קשרו ביניהן יחסי ידידות. הסוחרים הגרמאנים התיישבו בוויסבי, שהפכה למרכז המסחר היחידי באי שהיה רשאי לסחור עם ערים גרמניות, ולפיכך הייתה המרכז של ברית ערי הנזה באזור הבלטי. בעקבות הגרמאנים הגיעו למקום סוחרים רוסים ודנים; החלה בנייתן של כנסיות ובתי מסחר, ולאורך הנמל נבנו מספר מחסנים. בנייני העץ הקדומים ביותר הוחלפו במהלך המאה ה-13 על ידי בתי אבן גדולים, שנבנו בשורות מקבילות מזרחית לנמל. במאה הזו ויסבי הפכה מכפר גוטלנדי פשוט לעיירה בינלאומית מרשימה, שהייתה מוקפת בחומת מגן חזקה, ובהדרגה הפנתה עורף לאופייה הכפרי.
מעמדה של ויסבי כעיירה חשובה בברית ערי הנזה התדרדר במאה ה-14, בעקבות סדרה של אסונות. המוות השחור הכה בעיירה ב-1350, וגרם למותם של 8,000 תושבים. צבא דנמרק כבש את האי ב-1361, וב-1396 היא נכבשה על ידי האחים ויקטואר (פריבטירים שמאוחר יותר הפכו לשודדי ים); המסדר הטבטוני גירש את האחים ב-1398, אך הם כבשו את שאר האי. אירועי השוד הימי והמלחמות גרמו לפגיעה אנושה במסחר במהלך המאה ה-15, וכלכלתה של ויסבי התפוררה. המלך אריק מפומרניה בנה את הטירה של העיירה ב-1411, והתגורר בה במשך שתים עשרה שנים שבמהלכן העיירה הפכה ל"קן שודדי ים", דבר שגרם לעצירה מוחלטת של המסחר. ברית ערי הנזה ביטלה את מעמדה של ויסבי כעיירה הנזטית ב-1470. העיירה ספגה מכה אנושה ב-1525. הסוחרים המקומיים הסתכסכו עם סוחרי ליבק, וכחלק מהסכסוך הגרמאנים שרפו את כל הכנסיות בוויסבי, מלבד את הקתדרלה. חורבותיהן של הכנסיות השתמרו מאז, והן מוסיפות נופך חמור לעיירה המודרנית. לאחר 300 שנים של שלטון דני העיירה חזרה לשליטה שוודית ב-1645, בעקבות הסכם ברימסברו שסיים את מלחמת טורסטנסון. העיירה התפתחה באיטיות כיוון שלא הושקעו בה משאבים רבים.
העיירה חוותה תקופה של תחייה מסחרית ותעשייתית במאה ה-18 לאחר שהוחזרה לשלטונה של שוודיה. בניינים חדשים נבנו על חורבות הישנים, באזור הצוק ובאזור טירת ויסבורג. חוק שוודי משנת 1757 פטר ממס את כל מי שבנה באמצעות אבן על מנת לשמר את העץ לבנייה. החוק סייע לוויסבי במידה רבה, והעיירה המשיכה להתפתח. במהלך המאה ה-19 נבנו בעיירה מספר בתי ספר, בית חולים ובית כלא. באותה תקופה - 1808 - גוטלנד נכבשה על ידי האימפריה הרוסית אך חזרה לשלטון שוודי כמה חודשים לאחר מכן, ללא מאבק.
תיאור
רחובות העיירה מתוארכים בעיקר למאה ה-13, צורתם לא-סדירה, ובנקודות מסוימות הם מוצרים במידה רבה. דפוס בנייה דומה התגלה בשרידי האזור של העיירה שנבנה בתקופה הוויקינגי. מחסני הסחורה נבנו במקביל לנמל ולאורך שלושה רחובות ראשיים, והחיבור ביניהם היה באמצעות סמטאות קצרות וצרות, שחלקן עדיין מרוצפות באבנים המקוריות מימי הביניים.
בימי הביניים היו בוויסבי שבע-עשרה כנסיות (חמש-עשרה בתוך החומות ושתיים מחוץ לחומות), והיה זה מספר הכנסיות הגבוה ביותר מבין כל הערים בשוודיה. ניתן להבחין בכנסיות בכמה שלבי בנייה והתפתחות, כאשר תחילת הבנייה הייתה במאה ה-13. לאחר התרחשות הרפורמציה במאה ה-16 הכנסיות, מלבד אחת, ננטשו ומצבן החל להתדרדר. בנייתה של קתדרלת מרי הקדושה החלה במאה ה-13, ומטרתה הייתה לשמש ככנסייה הקהילתית של תושבי המקום הגרמנים. לכנסייה הוספו מספר תוספות בנייה גותיות החל משנת 1300. שאר הכנסיות, מלבד כנסיית גרטרוד הקדושה, מתוארכות למאה ה-12 או המאה ה-13, ושרידיהן מנוהלים על ידי שוודיה.
בוויסבי שרדו למעלה מ-200 בניינים אזרחיים עם אלמנטים אדריכליים מימי הביניים. מטרתם המקורית של רוב הבניינים הייתה לשמש כמחסנים. גודלם וצורתם של כל הבניינים דומים. המבנה הבסיסי הוא בצורת מלבני בעל חמש קומות עד שבע, כאשר בצד הפונה אל הרחוב בנויים גמלונים. בכל קומה ישנם עד שני חדרים עם כניסות נפרדות, המופרדים באמצעות מחיצת אבן או עץ. ברוב הבניינים יש מרתף, ובחלק מהבניינים קומת הקרקע מכוסה בתקרה עם קמרונים התומכים בעמודי אבן עם כותרות מקושטות, כאשר המרווחים בין העמודים שימשו כאזורי מכירה. בקומה השנייה של כל בניין היו בדרך כלל חלונות מעוצבים, וככל הנראה הם שימשו למטרות נוי. הקומות העליונות היו מצופות באבן, וככל הנראה היה זה אמצעי בטיחות נגד שרפות. השימוש בקישוטים בתוך הבניינים היה מצומצם, ורובם נמצאים באבני הפינה של הקירות, הגמלונים המדורגים, ומשקופי הדלתות: כניסות מסוג זה שימשו לצורך הכנס והרמה של סחורה. חומר הבנייה העיקרי היה אבן גיר.
בוויסבי קיימים מספר מבני עץ עתיקים, בנוסף על מבני האבן ששרדו מימי הביניים. הבניינים הידועים מביניהם הם המגורים הישנים (Gamla Residenset) ובית ברמייסטר. שני הבניינים מתוארכים למאה ה-17, והחלק הפנימי שלהם צבוע באופן פזרני.
בחלק המזרחי של העיירה נמצאות ערוגות הירקות שנבנו בערך בשנת 1740 עם בתי עץ קטנים המסודרים בצורה אופקית, כמו גם בניינים מהמאה ה-18 שנבנו בסגנון שוודי מקומי על האתר של טירת ויסבורג. הבניינים הללו נהרסו על ידי הדנים לפני עזיבתם את האי בשלהי המאה ה-17.
אירועים
בשבוע הראשון של חודש יולי נערך בוויסבי אירוע הידוע בשם שבוע אלמדאלן (Almedalsveckan), שהוא כנס חשוב עבור פעילים בפוליטיקה השוודית. במהלך השבוע נואמים בפארק אלמדלאן נציגים מכל המפלגות הפוליטיות החשובות בשוודיה.
שיאה של עונת התיירות הוא באוגוסט. בשבוע ה-32 של כל שנה נערך שבוע ימי הביניים (Medeltidsveckan). במהלך השבוע מתלבשים חלק מתושבי המקום בתלבושות מימי הביניים. הפסטיבל החל ב-1984, ובין השאר נערכים בו אירועי מוזיקה, ליצנות, תיאטרון, שוק, תחרות הפלה ברומח ואירועים נוספים המאופיינים בזיקה לימי הביניים.
תחבורה
ויסבי מחוברת לחלק היבשתי של שוודיה באמצעות מעבורת ומטוסים. המעבורת מגיעה פעם אחת בכל 45 דקות מאוסקרסהאמן שליד העיר קאלמאר ונינסהאמן שליד סטוקהולם.
מוחמד עלי פהמי
מוחמד עלי פהמי (בערבית: محمد علي فهمي; 11 באוקטובר 1920 - 12 בספטמבר 1999) היה מפקד מפקדת ההגנה האווירית המצרית ממאי 1969 עד ינואר 1975. תחת פיקודו עובה מערך טילי הקרקע-אוויר שהסב אבדות קשות לחיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים. בינואר 1975 נתמנה לרמטכ"ל צבא מצרים, תפקיד שכיהן בו עד אוקטובר 1978.
תחילת הקריירה הצבאית
פהמי נולד במחוז אל-גיזה. הוא הצטרף לאקדמיה הצבאית המצרית וסיים אותה ב-1939. ב-1948 הוא נטל חלק במלחמת העצמאות כחלק מחיל המשלוח המצרי. ב-1959, לאחר שהשתתף גם במלחמת סיני, הוא סיים את המכללה לקציני מטה. הוא המשיך להתקדם בסולם הדרגות וב-1965 סיים גם הכשרה באקדמיה הצבאית על שם לנין במוסקבה. ב-1966 מונה למפקד בסיס של ההגנה האווירית וב-1969 למפקד מפקדת ההגנה האווירית.
מלחמת ההתשה
במלחמת ההתשה הפעיל פיקוד ההגנה האווירית המצרי מערכים משולבים של טילי SA-2 ו-SA-3 סובייטיים שדילגו מאתר לאתר וביצעו מארבי טק"א שבהם הצליחה המערכת במספר מקרים ליירט מספר מטוסים של חיל האוויר הישראלי ולצמצם את חופש הפעולה שלו באזור תעלת סואץ. הייתה זו הפעם הראשונה בה התמודדה באופן מבצעי מערכת הגנה אווירית שכללה טילי קרקע אוויר מול התקפות אוויריות. לטענת מקורות ישראלים, למרות השגת פגיעות במטוסים לא הצליחה המערכת להביא להפסקת התקיפות האוויריות הישראליות. מאידך, המצרים טוענים כי הופלו מן הקרקע 51 מטוסים ישראלים וכי בעקבות פעולת ההגנה האווירית הצטמצמו תקיפות חיל האוויר הישראלי והן הוגבלו לתקיפות מגובה רב.
הלקחים שהפיקו המצרים והסובייטים מהנסיון במלחמת ההתשה הביאו לשינוי במערך המצרי. מערכי הנ"מ צופפו וכללו חימוש מגוון; בין היתר, תותחי נ"מ מוכווני מכ"ם (הבולט בהם - ZSU-23-4). במשך שלוש שנים רכשו המצרים מברית המועצות למעלה מ-160 סוללות ויצרו מערך שנקרא על ידם "קיר הטילים" (בצה"ל נקרא "מסך האש"). חלק ממערכי הנ"מ הגנו על מטרות אסטרטגיות: קהיר, אלכסנדריה וסכר אסואן וחלק הוצבו במערך דמוי קשת בגדה המערבית של תעלת סואץ. הסוללות היו פרושות על פי הדוקטרינה הסובייטית, במבנה של חטיבות, כשכל חטיבה מספקת חיפוי לשכנותיה.
מלחמת יום הכיפורים
מערך ההגנה האווירית המצרי תוגבר לפני המלחמה בסוללות של טילי SA-6 שנהנו מניידות גבוהה ואיפשרו את צירופן לדיוויזיות השריון המצריות. לפני מלחמת יום הכיפורים הייתה תוכנית בחיל האוויר הישראלי שנועדה לבצע תקיפה מרוכזת על מערך ההגנה האווירית המצרי. התוכנית (שכונתה "תגר") לא בוצעה לאחר שתוכנית דומה, מבצע דוגמן 5, נכשלה מול מערך ההגנה האווירית הסורי. במקום ההתקפה המרוכזת תקף חיל האוויר הישראלי את הסוללות המצריות בנפרד. תחילה תקף בצפון, באזור פורט פואד, אך בכל עת שהסוללות הושמדו שיקמו אותן המצרים מחדש. במקביל קידמו המצרים חלק מסוללותיהם אל ממזרח לתעלת סואץ וזאת, כדי לתת לכוחות היבשה שלהם מטרייה אווירית בהתקדמותם מזרחה. לאחר שהמתקפה המשוריינת המצרית ב-14 באוקטובר נבלמה על ידי צה"ל, החליטו המצרים לחדול מניסיונות ההתקדמות שלהם והסיגו את סוללות הנ"מ אל ממערב לתעלת סואץ. בימי הקרבות שבאו לאחר מכן התרכזה מירב הפעילות באזור בו התבצעה הצליחה הישראלית של תעלת סואץ. ב-18 באוקטובר תקף חיל האוויר הישראלי סוללות טילים באזורי קנטרה ואסמאעיליה. בהמשך, תקף חיל האוויר סוללות מצריות בדרום החזית ובמקביל, כוחות הקרקע הישראלים שפעלו ממערב לתעלת סואץ פגעו בסוללות נוספות. על פי מקורות ישראלים, הושג בסוף הלחימה מצב בו המטוסים הישראלים ביצעו את משימותיהם בחופש מוחלט. לטענת אותם מקורות, הפילה ההגנה האווירית המצרית במהלך המלחמה 33 מטוסים ישראלים.
רמטכ"ל צבא מצרים וסיום הקריירה הצבאית
בשנת 1975 מונה לרמטכ"ל צבא מצרים וכיהן בתפקיד זה עד 1978, אז מונה ליועצו הצבאי של הנשיא סאדאת. מלבד ספרו "הזרוע הרביעית" (זרוע ההגנה האווירית) כתב פהמי ספרים נוספים שעסקו בהיסטוריה צבאית ומדינית, בהם "פלשתינה 1914-1918" ו"גרמניה ממזרח למערב". ב-1993, במלאת 20 שנה ל"מלחמת אוקטובר", קידם נשיא מצרים, חוסני מובארכ, את פהמי לדרגת פילדמרשל כאות הוקרה להישגיו הצבאיים הרבים. ב-1999 טופל פהמי בבית חולים באלכסנדריה, ולאחר הנחיה של מובארכ הועבר להמשך טיפול בבית חולים בלונדון, שם נפטר.
שלומי שם-טוב
שלומי שם-טוב (נולד ב-1972) הוא פסנתרן ישראלי.
ביוגרפיה
שלומי שם-טוב זכה שנה אחר שנה במלגות של קרן התרבות אמריקה ישראל ובמענקי קלרמונט. בהיותו בן 13 ניגן לראשונה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה ובהמשך הופיע עם תזמורות אחרות בישראל, כמו גם עם הפילהרמונית של לונדון, תזמורת ריגה, התזמורת הקאמרית של סנקט פטרבורג והתזמורת הסימפונית של פראג. במשך השנים הופיע בקונצרטים קאמריים באירופה, בארצות הברית, בקנדה ובארגנטינה ובפסטיבלי מוזיקה באירופה, בירושלים ובכפר בלום. לאחר חידוש היחסים בין ישראל לרוסיה הוזמן להופיע במוסקבה.
שלומי שם-טוב מקליט לקול המוזיקה ולרשתות רדיו זרות בעולם. זכה בפרס מיוחד בתחרות "אומברטו מיכֶּלי", במילאנו, איטליה.
ב-2011 הצטלם שם-טוב לסרט "פיניטה לה קומדיה" של ויקטור בראון, בו הוא מגלם את דמותו של בטהובן הצעיר. שם-טוב גם ניגן והקליט את המוזיקה לסרט.
זחל"ם M3
זחל"ם ה-M3 (מאנגלית: M3 Half-Track) הוא זחל"ם פרי פיתוח הצבא האמריקאי, אשר שירת את צבא ארצות הברית ובעלות בריתו במהלך מלחמת העולם השנייה. זחל"ם ה-M3 היה זחל"ם אחד בסדרת פיתוח של מספר דגמים דומים יחסית, אך ללא ספק היה הנרחב והמוכר ביותר במלחמה.
פיתוח
פיתוח זחל"ם ה-M3 נבע מהצורך שהתעורר בצבא ארצות הברית בין מלחמת העולם הראשונה לשנייה, צורך בהתניידות רבה יותר של חיל רגלים בשעת קרב, צורך שנשען על טקטיקת לוחמת שריון אשר מדגישה את החשיבות של חיל רגלים שמסוגל לעמוד בקצב ההתקדמות של כוח השריון ובכך לתמוך בו.
כדי לתכנן רכב קרבי משוריין שכזה, פנה צבא ארצות הברית לחברת וייט מוטור (White Motor Company) שכבר עסקה בייצור רק"ם עבור הצבא בצורת שריונית הסיור M3, הצבא ביקש תכנון של זחל"ם אחרי שבחן את יכולות הזחל"מים הקיימים כגון "זחלי קיירסה" וראה את פוטנציאל הניידות שמעניק כלי מסוג זה. חברת וייט, בתכנון הזחל"ם הסתמכה על רכב הסיור שכבר ייצרה ולכן צורתם של הכלים מאוד דומה, עם ההבדל של הפיכת הרכב לזחל"ם.
חברת וייט הצליחה להמיר רכב סיור M3 לזחל"ם שכונה תחילה זחל"ם T7 ב-1938, אך היה חלש מידי כדי למלא את כל הייעודים הצפויים לו כמו יכולת גרירת ארטילריה. ב-1939, פותח ה-T14 המשופר שאושר והשתלב בצבא האמריקאי בתור זחל"ם ה-M2 (מאנגלית: M2 Half-track). תוך כדי התנסות הצבא עם הזחל"ם החדש, החל פיתוח של כלי גדול ומרווח יותר במיוחד כדי שיוכל לשמש לכוחות חי"ר וחרמ"ש. כך פותח זחל"ם ה-M3 (מאנגלית: M3 Half-track), בכלי זה הוצאו ארגזי האחסון הגדולים והורחב תא הלחימה, בכך הוגדלה יכולת הזחל"ם לנשיאת לוחמים (נהג + 10 לוחמים), מטבע הדברים, יעודו של ה-M3 על פני קודמו היה רכב קרבי להסעת חיל רגלים וחרמ"ש, אך בהמשך התפתח לכל הדגמים.
מלחמת העולם השנייה
כאשר המלחמה הלכה והעמיקה, היה צורך מצבאות בעלות הברית ויותר מאוחר מצבא ארצות הברית להכנסה מהירה של כלי אמין וגמיש לשיפור יכולות בעלות הברית. עם הכניסה של צבא ארצות הברית, כאשר הזחל"ם כבר נוסה על ידי הצבא, צבא ארצות הברית הפך חטיבות חי"ר (תחילה כ-15) לחטיבות ממוכנות על בסיס הזחל"מים.
במהלך המלחמה, הזחל"מים הפכו לבסיס בלתי נפרד הן מתפיסת הקרב והטקטיקה הצבאית והן מהמבנה האורגני בעיקר של חטיבות השריון (חרמ"ש) וחטיבות החי"ר הממוכן.
מבנה פלוגה בגדוד חי"ר ממוכן:
במהלך מלחמת העולם השנייה, הזחל"מים הוכיחו את עצמם ככלי אמין ורב-גוני מאוד. יעודה הראשוני של משפחת הזחל"מים (ה-M3, ה-M5, ה-M9 וה-M2) היה בתור נגמ"ש, רכב קרבי משוריין לניוד לוחמים בשדה הקרב, משימות סיור וסיוע לכוח משוריין, אך הזחל"ם הוכיח את עצמו גם כפלטפורמה מצוינת לשלל דגמים ושדרוגים החל בזחל"ם נגד מטוסים כמו ה-M16 ועד זחל"ם ארטילרי ונגד טנקים, מה שהפך אותו לחלק בלתי נפרד מצבאות בעלות הברית במלחמה.
לדגמי הזחל"ם הוסף גליל מתכתי לקדמת הכלי שהוסיף ליכולת העבירות של הכלי, מה שיצר את היכולת לעבור גם תעלות נגד טנקים, יכולת זו יחד עם היכולות העדיפות של זחל"ם על פני רכב קרבי בעל גלגלים בלבד, הפכו אותו לרכב קרבי שמסוגל לסייע באופן ישיר לכוחות שריון ואפילו להוביל את הכוח ולסייר לפני הכוחות במהירות.
זחל"מי ה-M2 וה-M3 היו מאוד אהובים על ידי חיילי צבא ארצות הברית בשטח, גם כאשר נפלו זחל"מים דוגמת ה-Sd.Kfz. 251 הגרמניים, העדיפו החיילים את הזחל"מים האמריקאים. מהצד השני, דגמי M3 שנפלו בידי האויב, זכו לאהדה מצדם והשתלבו בצבא הגרמני בשלל תפקידים.
אחרי המלחמה
זחל"ם ה-M3 וקרובי משפחתו המשיכו לשרת בצבא ארצות הברית ועוד מספר מדינות לאחר המלחמה במספר דגמי הזחל"ם השונים. לקראת סוף המלחמה, החל צבא ארצות הברית להתנסות בנגמ"שים ממוגנים יותר כמו ה-M39, נגמ"ש ממוגן וסגור המבוסס על תובת M18 הלקט ומיד לאחר המלחמה החל הצבא בפיתוח נגמ"ש ממוגן וייעודי שיהיה מסוגל להשתלב כנגמ"ש רב-תכליתי.
הנגמ"ש הראשון שיוצר היה ה-M75, אחריו ה-M51 ולבסוף פותח נגמ"ש ה-M113. זחל"ם ה-M3 היה עוד בשימוש במלחמת קוריאה לצד מחליפיו העתידיים אולם לאחר המלחמה הוא החל להיעלם לטובת הנגמ"שים הממוגנים יותר.
בצה"ל של תקופת מלחמת העצמאות היה צורך בכל נשק ורק"ם שהיה אפשר להשיג. צה"ל קיבל עודפים של זחל"מי M5 ו-M9 בעיקר, מצבאות בעלות הברית אשר השתלבו בלחימה, בהמשך השתלבו גם דגמי ה-M2 וה-M3 מעודפי צבא ארצות הברית. בידי התעשיות הביטחוניות בישראל, זחל"ם ה-M3 התפתח לכדי מספר גרסאות חדשות שענו על הצרכים השונים של צה"ל לאורך השנים ושירת נאמנה את צה"ל בכל מלחמות ישראל.
עד אמצע שנות ה-70, כאשר נכנס נגמ"ש ה-M113 והחליף את הזחל"ם, שירת הזחל"ם את כוחות החרמ"ש והחי"ר הממוכן בתור עמוד השדרה הממוכן של החי"ר ושלל הייעודים הנוספים המבוססים על הדגמים השונים. לאחר מלחמת יום כיפור, החל צה"ל לעבור לנגמ"שי ה-M113 והזחל"ם הפסיק לשמש את כוחות החי"ר, אך המשיך לשרת בדגמים המיוחדים ובתור רכב סיור וביטחון שוטף עד שנות התשעים (של המאה ה-20), הזחל"מים המשיכו לשרת את כוחות צד"ל עד הנסיגה מלבנון בשנת 2000.
דגמים
-חברת אינטרנשיונל הרווסטר: צה"ל
אליסטר בלאק
טום באדג'ן (באנגלית: Tom Budgen; נולד ב-19 במאי 1985 בהולנד), הידוע יותר בשם הבמה שלו, מלאקאי בלאק הוא מתאבק הולנדי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW). הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה אליסטר בלאק.
תחילת קריירת ההיאבקות
באדג'ן בעל רקע נרחב באמנויות לחימה ואף התחרה במספר קרבות קיקבוקסינג בין הגילאים 9 ל-15. הוא עדיין מתאמן בקיקבוקסינג ואימץ הרבה מרקע זה לסגנון הלחימה שלו בזירה, מה שהעניק לו יכולת תקיפה מיוחדת ואף התרגיל המסיים שלו הנקרא מיסה שחורה (באנגלית: Black Mass) הוא תרגיל קיקבוקסינג שנועד לסיים את קרבותיו.
ארגונים עצמאיים (2002–2016)
באדג'ן התאבק לרוב בארגוני ההיאבקות העצמאיים בבריטניה ובאירופה תחת השם טומי אנד. בנוסף לכך התאבק בארגוני היאבקות בינלאומיים כמו CZW, Evolve, PWG ובארגון היאבקות היפני BJW.
NXT (2016–2019)
ב-2 באוגוסט בפרק של NXT לפני הקרב של בלאק נגד קייל אוריילי, בלאק התפרץ לנאומו של הידאו איטמי אשר דרש כבוד, התפרצות זו גרמה למפגש בין השניים בזירה ולאחר מכן ביצע על איטמי את תרגיל הסיום שלו. בקרב של בלאק נגד אוריילי באותה תוכנית, בלאק ניצח. באירוע NXT TakeOver: Brooklyn III, בלאק ניצח את איטמי. בלאק החל בריב נגד ולווטין דרים, אשר הטריד את בלאק באופן קבוע שיגיד את שמו של דרים. מהלך זה הוביל לקרב בין השניים באירוע NXT TakeOver: WarGames, שבו בלאק ניצח. לאחר הקרב בלאק התיישב בזירה לצד דרים המותש ובסופו של דבר בלאק אמר את שמו של הדרים. ב-13 בדצמבר ניצח בלאק את אדם קול בקרב העפלה לקרב המרובע אשר יקבע את זהות המועמד מספר אחד לתואר אליפות NXT. ב-27 בדצמבר בלאק כשל בניסיונו להיות הטוען לכתר והוצמד על ידי ג'וני גרגאנו. ב-10 בינואר 2018 בלאק חבר לרודריק סטרונג בקרב האליפות נגד בובי פיש וקייל אוריילי מקבוצת The Undisputed Era, זאת לאחר שהקבוצה תקפה את אריק יאנג ואלכסנדר וולף מאחורי הקלעים לפני הקרב החוזר המתוכנן ביניהם, בקרב זה כשלו בלאק וסטרונג לזכות בתארים. לאחר הקרב ותקיפת חברי קבוצת Undisputed Era (אדם קול, בובי פיש וקייל אוריילי) את בלאק, הג'נרל מנג'ר, ויליאם ריגל קבע קרב שסוגו יהיה "חוקי אקסטרים" בין אותו קול לבלאק שייערך באירוע NXT TakeOver: Philadelphia. באירוע זה בלאק ניצח את אדם קול ונשאר כבלתי מנוצח בקרבות יחידים. ב-28 בפברואר בלאק הפריע במהלך נאומו של אלוף NXT, אנדרדה "סיין" אלמאס, אך הותקף שניות לאחר מכן על ידי "החיה מבלפסט" קיליאן דיין. בלאק התאבק נגד קיליאן דיין בקרב שהתקיים ב-7 במרץ, ובו ניצח את דיין. לאחר מכן קיבל קרב על אליפות NXT נגד האלוף, אנדרדה "סיין" אלמאס, שייערך ב-7 באפריל באירוע NXT TakeOver: New Orleans. ב-28 במרץ, בלאק הותקף על ידי האלוף אלמאס, לאחר שבלאק לעג למנג'רית של אלמאס, זלינה וגה, כמה תוכניות קודם לכן. ב-7 באפריל, למרות סדרת תחבולות מצד המנג'רית שלו, זלינה וגה, בלאק ניצל טעות של השניים, גבר על אלמאס עם מכת ה"מיסה השחורה" והפך בפעם הראשונה לאלוף ה-NXT. ב-25 באפריל, בלאק היה אמור להילחם על התואר נגד ג'וני גרגאנו, אך הודות לתקיפה של תומאסו צ'אמפה על גרגאנו בעת הכניסה שלו לקרב ופינויו באמבולנס לבית החולים הסמוך, בלאק נשאר ללא מתחרה. בלאק החל לדבר במיקרופון על המעשה שצ'אמפה עשה, אך לפני שהספיק לסיים את המשפט, קבוצת SAnitY (אריק יאנג, אלכסנדר וולף וקיליאן דיין) קטעו אותו והחלו לצעוד אל הזירה. יאנג אמר שברצונו להיות המחליף של גרגאנו ולהילחם נגד בלאק על תואר האליפות, בקרב זה יאנג הפסיד לאחר מהלך הסיום של בלאק ולאחר הקרב וולף ודיין ספגו גם כן את אותו מהלך הסיום. ב-30 במאי בפרק של התוכנית NXT, נודע שהמתאבק לארס סאליבן יהיה המועמד החדש לאליפות ה-NXT וקרב בין השניים נקבע לאירוע NXT TakeOver: Chicago II. באירוע זה, בלאק גבר על סאליבן ושמר בהצלחה על חגורת האליפות, במה שנחשב להפסד הבכורה של סאליבן ב-NXT. ב-19 ביוני במסגרת האירוע טורניר אליפות בריטניה, בלאק וריקושט ניצחו בקרב זוגות את EC3 וולווטין דרים. ב-18 ביולי (בתוכנית ששודרה ב-25 ביולי) בלאק הפסיד לתומאסו צ'אמפה ואיבד את חגורת האליפות, ובכך סיים תקופה כהונה של 102 ימים כאלוף ה-NXT. ההפסד נבע בעיקר בגלל התערבותו של ג'וני גרגאנו, שפגע בעזרת חגורת האליפות בבלאק לא במכוון. שבוע לאחר מכן, בלאק הגיע להתעמת עם צ'אמפה, אך לפני שהספיק להגיע לזירה, גרגאנו רץ, עקף אותו והחל לתקוף את צ'אמפה. בתגובה, בלאק תקף את גרגאנו בעזרת מכת ה"מיסה השחורה", כשציין שאיבוד התואר שלו היה באשמתו של גרגאנו.
ב-8 באוגוסט, בלאק התחרה נגד גרגאנו בקרב יחידים, אך צ'אמפה הגיע והפריע בקרב. השלושה החלו להכות אחד את האחר, עד שהג'נרל מנג'ר של התוכנית, ויליאם ריגל, החליט להפוך את קרב האליפות באירוע NXT TakeOver: Brooklyn 4 לקרב משולש, שיכלול בנוסף את גרגאנו. לעומת זאת, בסיום התוכנית, בלאק נמצא מחוסר הכרה על ידי השופטים וריגל בחניה שמחוץ לאולם, כשזהות התוקף לא הייתה ידועה.
לאחר מכן, נודע שהצוות הרפואי לא הכשיר את בלאק לקחת חלק בקרב המשולש (כחלק מהעלילה), אך במציאות, בלאק סבל מפציעה שספג במפשעה במופע NXT, שהתקיים בלאס וגאס ואינו שודר לטלוויזיה. לאחר חודשיים של היעדרות, בלאק חזר ב-17 באוקטובר, כשהוא התעמת עם ניקי קרוס, שחשפה שהיא יודעת מי התוקף של בלאק, שהתברר לאחר מכן שהיה לא אחר מאשר ג'וני גרגאנו. קרב בין בלאק לבין גרגאנו נקבע לאירוע NXT TakeOver: WarGames II. באירוע זה, שנערך ב-17 בנובמבר, בלאק גבר על ג'וני גרגאנו. ב-19 בדצמבר, בלאק הפסיד לג'וני גרגאנו בקרב כלוב. באירוע NXT TakeOver: Phoenix, שנערך ב-26 בינואר 2019, בלאק כשל בניסיונו לזכות באליפות ה-NXT בחזרה לאחר שהפסיד לתומאסו צ'אמפה. בעקבות הפסד זה, רצף הניצחונות של בלאק באירועי NXT TakeOver הגיע לסיומו, כשמאזנו עמד על 7-1. לילה לאחר מכן, באירוע הרויאל ראמבל, בלאק התחרה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנס לקרב כמספר ה-21, הספיק להדיח את דין אמברוז, אך הודח על ידי ברון קורבין. ב-20 בפברואר, בלאק גבר על רודריק סטרונג. ב-6 במרץ בתוכנית NXT, בלאק וריקושט גברו על פביאן אייכנר ומרסל ברטל במסגרת טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס, וכתוצאה מכך העפילו לשלב חצי הגמר. בשלב חצי הגמר של טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס, שנערך ב-13 במרץ, בלאק וריקושט ניצחו את DIY# (תומאסו צ'אמפה וג'וני גרגאנו), וכתוצאה מכך העפילו לגמר. ב-27 במרץ בפרק של התוכנית NXT, בלאק וריקושט ניצחו את The Forgotten Sons במסגרת הגמר וזכו בטורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס. באירוע NXT TakeOver: New York, שנערך ב-5 באפריל, בלאק וריקושט כשלו בניסיונם לזכות באליפות הזוגות של NXT לאחר שהפסידו ל-War Raiders (הנסון ורואו).
הרוסטר הראשי (2019–2020)
ב-15 באפריל, בלאק הועבר לתוכנית Raw כחלק מהסופרסטאר שייק-אפ. לעומת זאת, ב-22 באפריל, בלאק הועבר לסמאקדאון, וכתוצאה מכך הופרד משותפו, ריקושט. מאז שעבר לסמאקדאון כחלק מהסופרסטאר שייק-אפ, בלאק הופיע מספר פעמים בחדר חשוך, שבו הוא התלונן על כך שהוא מחפש יריב שיאתגר אותו לקרב. ב-25 ביוני, הייתה דפיקה בדלתו של בלאק, שסימלה שאכן יש מישהו שרוצה להיענות לאתגר. לעומת זאת, שבוע לאחר מכן, בלאק אמר שאף אחד לא היה מעבר לדלת והוא יחכה ליריבו באירוע חוקי אקסטרים. ב-7 ביולי, זהות היריב נחשפה כאשר מתאבק Raw, סזארו, הוא זה שנענה לאתגר יתחרה נגד בלאק באירוע חוקי אקסטרים. באירוע זה, שנערך ב-14 ביולי, בלאק ניצח את סזארו. יומיים לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, בלאק גבר פעם נוספת על סזארו. ב-6 באוגוסט בתוכנית סמאקדאון, בלאק ניצח את סמי זיין. ב-3 בספטמבר, בלאק גבר על שלטון בנג'מין. ב-7 באוקטובר בתוכנית Raw, בלאק גבר על האחים סינג בקרב האנדיקאפ 2 נגד 1. ב-14 באוקטובר, בלאק הועבר לתוכנית Raw כחלק מהדראפט לשנת 2019, באותה התוכנית הוא ניצח את אריק יאנג. ב-2 בדצמבר, בלאק גבר על טוני ניס ובשבוע לאחר מכן גבר על אקירה טוזאווה. באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, שנערך ב-15 בדצמבר, בלאק ניצח את באדי מרפי. בלאק רשם ניצחון נוסף על מרפי בתוכנית Raw של ה-30 בדצמבר. ב-6 בינואר 2020, בלאק ניצח את שלטון בנג'מין; לאחר הקרב, הוא הותקף על ידי באדי מרפי. שבוע לאחר מכן, בלאק רשם ניצחון נוסף על באדי מרפי. באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-26 בינואר, בלאק התחרה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנס כמספר ה-23, אך הודח על ידי סת' רולינס. במהלך חודש פברואר, בלאק רשם ניצחונות על אריק יאנג, אקירה טוזאווה ואריק רואן. ב-24 בפברואר, בלאק רשם ניצחון נוסף על אריק רואן כאשר לפני הקרב מאחורי הקלעים הוא הותקף על ידי חברי קבוצת ה-O.C. (AJ סטיילס, לוק גאלוס וקארל אנדרסון). בשבוע לאחר מכן, בלאק איתגר את סטיילס לקרב; לעומת זאת, כשהכל היה נראה ערוך ומוכן לקיום הקרב, סטיילס אמר שבשביל לקבל את הקרב מולו, הוא יצטרך להתמודד תחילה נגד אנדרסון וגאלוס ולנצח אותם. בלאק גבר על אנדרסון וגאלוס בקרבות נפרדים, כשלאחר מכן, סטיילס ניצח את בלאק. באירוע תא ההדחות, שנערך ב-8 במרץ, בלאק גבר על AJ סטיילס במסגרת קרב ללא פסילות. בלילה השני של האירוע רסלמניה 36, שהוקלט ב-25 וב-26 במרץ (ושודר ב-5 באפריל), בלאק ניצח את בובי לאשלי. לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, בלאק גבר על אפולו קרוז. ב-20 באפריל, בלאק העפיל לקרב הכסף בבנק במסגרת האירוע כסף בבנק לאחר שגבר על אוסטין ת'יאורי. שבוע לאחר מכן, בלאק, אפולו קרוז וריי מיסטריו ניצחו בקרב שלושה נגד שלושה את אנדרדה, אנג'ל גרזה ואוסטין ת'יאורי. באירוע כסף בבנק, שנערך ב-10 במאי, בלאק לא הצליח לזכות בקרב הכסף בבנק, שבסופו אוטיס הוא זה שזכה.
המעבר לדמות הרעה (2020–2021)
בחודש יוני, בלאק החל בפיוד עם סת' רולינס ומרפי, זאת לאחר שרולינס פצע את ריי מיסטריו בעינו. ב-20 ביולי בפרק של התוכנית Raw, בלאק הפסיד לסת' רולינס ולאחר הקרב הוא הותקף על ידו ועל ידי מרפי. שבוע לאחר מכן בתוכנית, רולינס ומרפי פגעו בעינו של בלאק לאחר שהטיחו אותה בפינת מדרגות הזירה. ב-24 באוגוסט, בלאק, שעתה חבש רטייה על עינו, שימש כאורח בפינה The Kevin Owens Show של קווין אואנס ואף תקף את האחרון; בכך, בלאק ביסס את מעמדו כדמות הרעה בפעם הראשונה בקריירה שלו ב-WWE. שבוע לאחר מכן בתוכנית, הוא תקף פעם נוספת את אואנס עם מהלך הסיום שלו, המיסה השחורה, לפני הקרב של אואנס מול רנדי אורטון, שכתוצאה ממעשיו גרם לאואנס להפסיד. ב-14 וב-28 בספטמבר, הוא נחל הפסדים בקרבות יחידים לאואנס. ב-12 באוקטובר בפרק של התוכנית Raw, בלאק הפסיד לאואנס פעם נוספת הפעם במסגרת קרב ללא פסילות; באותו הפרק של Raw כחלק מהדראפט, בלאק הועבר למותג סמאקדאון. לעומת זאת, הוא נעדר מהופעות מן המרקע במשך כשישה חודשים. הוא חזר להופיע ב-23 באפריל בפרק של התוכנית סמאקדאון במסגרת סרטון חזרה שלו לפעילות. לאחר מספר שבועות של סרטונים דומים, בלאק חזר באופן רשמי ב-21 במאי בפרק של התוכנית סמאקדאון, כשתקף את ביג אי בעזרת מהלך המיסה השחורה, שעזר לאפולו קרוז להגן על האליפות הבין יבשתית במסגרת קרב מרובע אשר כלל בנוסף את קווין אואנס וסמי זיין. למרות זאת, הוא שוחרר מחוזהו ב-2 ביוני.
All Elite Wrestling (2021–היום)
בספיישל Road Rager, שנערך ב-7 ביולי 2021, ביצע באדג'ן את הבכורה שלו בארגון ההיאבקות AEW תחת השם מלאקאי בלאק, כאשר תקף את קודי רודס ומאמנו, ארן אנדרסון, בעזרת מהלך המיסה השחורה. בספיישל Homecoming, שנערך ב-4 באוגוסט, בלאק גבר על קודי רודס. ב-25 באוגוסט בפרק של התוכנית Dynamite, בלאק גבר על ברון אנדרסון, בנו של ארן אנדרסון; לאחר הקרב, הוא התקיף את האחרון בעזרת מכה מתחת לחגורה ומהלך הסיום שלו. ב-3 בספטמבר בפרק של התוכנית Rampage, בלאק גבר על לי ג'ונסון. ב-8 בספטמבר בפרק של התוכנית Dynamite, בלאק רשם ניצחון נוסף, הפעם על דאסטין רודס. ב-16 באוקטובר בפרק של התוכנית Dynamite, בלאק ניצח את דאנטה מרטין. שבוע לאחר מכן, הוא נחל הפסד לקודי רודס. באירוע Full Gear, שנערך ב-13 בנובמבר, בלאק ואנדרדה אל אידולו הפסידו בקרב זוגות לקודי רודס ופאק. בלילה הראשון של פרק הספיישל Holiday Bash, שנערך ב-22 בדצמבר, בלאק גבר על גריף גאריסון. ב-5 בינואר בפרק של התוכנית Dynamite, בלאק ניצח בקרב יחידים את בריאן פילמן ג'וניור. במופע המקדים לאירוע Revolution, שנערך ב-6 במרץ 2022, קבוצת House of Black גברה על Death Triangle (פאק ופנטה אוסקורו) ואריק רדבירד.
חיים אישיים
באדג'ן נישא למתאבקת זלינה וגה בשנת 2018. הוא אתאיסט.
מסעי הצלב
מסעי הצלב היו סדרת מלחמות דת ומסעות צבאיים, ביוזמת האפיפיורים הנוצריים או בתמיכתם, בין המאה ה-11 והמאה ה-13. הם החלו בניסיונות לכבוש את ירושלים מן המוסלמים ולהביאה תחת שלטון נוצרי, אך הפכו למלחמות טריטוריאליות גם על מקומות אחרים. כלל המשתתפים הנוצריים במסעות הכיבוש הללו קרויים צלבנים.
במובן רחב יותר "מסע צלב" הוא כינוי למלחמה מסיבות דתיות, כגון הרקונקיסטה, שבה כבשו הנוצרים בחזרה את ספרד מידי המוסלמים, מסעות צלב נגד האומות הלא-נוצריות בצפון אירופה, כגון הליטאים, ומסעות נגד כופרים, כגון המלחמה בבוהמיה בין 1418–1487. כיום משמש הביטוי "מסע צלב" ככינוי לכל מסע תעמולתי או מלחמתי מסיבות דתיות או אידאולוגיות, המשתמש בלהט האמונה ככלי לקידום מטרותיו.