cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפצצת שווייץ במלחמת העולם השנייה
רקע
במהלך המלחמה הופעלו צופרי ההגנה האווירית בשווייץ כ-7,000 פעמים. חיל האוויר של שווייץ לא היה מסוגל, מבחינת מספר מטוסיו ואיכותם, למנוע את החדירות למרחב האווירי של המדינה, אם כי מדי פעם הפילו מטוסי הקרב שלו מפציצים של בעלות הברית שחדרו למרחב האווירי של שווייץ (כפי שקרה במרץ 1944) או שאילצו אותם לנחות בשטח שווייץ.
ההתקפות
במהלך 1940 ערכו מטוסי חיל האוויר המלכותי הבריטי התקפות קלות על ציריך, בזל, ז'נבה והעיר הסמוכה לה רוון (Revens). ב-1 באוקטובר 1943 תקפו מטוסים אמריקניים את העיר סמדן (Samedan) שבדרום-מזרח שווייץ וגרמו לנזק לרכוש.
ההתקפה החמורה ביותר על שטח שווייץ אירעה ב-1 באפריל 1944, כאשר 50 מפציצי B-24 אמריקניים, בדרכם להפצצת לודוויגסהאפן אם ריין (Ludwigshafen am Rhein) שבגרמניה, תקפו את העיר שפהאוזן (Schaffhausen) שבצפון שווייץ, כ-230 קילומטרים ממטרתם. עקב ההתקפה נהרגו 40 (או 50) איש, 150 נפצעו ונגרם נזק רב לרכוש. באותו אירוע הותקפו בטעות גם ערים נוספות בגרמניה ובשווייץ. ממשלת שווייץ עמדה על קיום חקירה ביחס לסיבות לאירוע. חוקרי בעלות הברית מצאו כי תנאי מזג אוויר גרועים גרמו להתפזרות מבני המפציצים האמריקניים מעל צרפת, ושרוחות עזות כמעט והכפילו את מהירותם של חלק מהמטוסים וגרמו לבלבול של הנווטים שלהם ולהתקפת המטרות השגויות בשווייץ, גרמניה וצרפת.
במהלך 1944 התקיפו בעלות הברית גם את קובלנץ, קורנול (Cornol), נידרוונינגן (Niederweningen) ותאיינגן (Thayengen), השוכנות כולן בצפון שווייץ, בקרבת הגבול הגרמני.
ב-22 בפברואר 1945 תקפו מפציצים אמריקניים יישובים בצפון-מזרח שווייץ. עיקר הנזק נגרם לעיר שטיין אם ריין. באירוע זה נהרגו 21 אנשים.
ב-4 במרץ 1945 תקפו שישה מפציצי B-24 את העיר ציריך והטילו עליה 12.5 טון של פצצות ו-12 טון של פצצות תבערה. שבעה אנשים נהרגו. באותו זמן תקפו מטוסים אחרים את בזל ב-12.5 טון פצצות ו-5 טון של פצצות תבערה. מטרתם של המטוסים שתקפו את ציריך הייתה העיר אשפנבורג (Aschaffenburg) שבקרבת פרנקפורט, כ-400 קילומטרים משם, והם סטו מן הנתיב וסברו שהם תוקפים את פרייבורג שבגרמניה.
ב-1945 גם הותקפה פעמיים העיר קיאסו (Chiasso) בקנטון טיצ'ינו שבדרום שווייץ. ההתקפה האחרונה על שווייץ הייתה ב-16 באפריל 1945 נגד העיר ברוסיו (Brusio) שבדרום-מזרח שווייץ.
ההתקפות בשוגג נעשו בעיקר על ידי מפציצים, אך אירע גם שמטוסי קרב-הפצצה ערכו יעפי צליפה על שטחה של שווייץ.
פיצויים
באוקטובר 1944 שילמה ארצות הברית לשווייץ פיצויים על ההתקפה על שפהאוזן בסכום של 4 מיליון דולר. בנוסף לכך, ב-1949 הגיעה ארצות הברית להסכם עם שווייץ על תשלום פיצוי סופי על נזקי הגוף והרכוש שנגרמו עקב ההתקפות השונות על שטחה בסכום כולל של 14.4 מיליון דולר (כ-190 מיליון דולר במחירי 2012).
ביוני 1945 נערך בבריטניה משפט צבאי נגד מפקד המטוס המוביל של המטוסים האמריקניים שתקפו את ציריך שלושה חדשים קודם לכן ונגד קצין הניווט שלו. אב בית הדין היה קולונל ג'יימס סטיוארט, השחקן הנודע, ששירת במהלך המלחמה בחיל האוויר של צבא ארצות הברית. נקבע שהגורמים להפצצה השגויה היו תנאי מזג האוויר ותקלות טכניות, ושני הנאשמים זוכו.
ענר פרמינגר
עָנֵר פּרֶמינגר (נולד ב-17 בינואר 1955) הוא במאי, תסריטאי, מפיק וחוקר ופרופסור לקולנוע ישראלי.
קורות חייו
פרמינגר נולד וגדל בתל אביב. הוא התגורר בילדותו עם משפחתו במשך שנה בארצות הברית ובבגרותו במשך שנה בהולנד, שם סיים בגרות בבית ספר אנגלי. הוריו עלו שניהם מווינה, אך פגשו זה את זה רק בישראל. אמו מרים, ילידת 1926, עלתה לארץ ישראל ב-1933, בהיותה בת שבע. אביה, יוסף קורנשטיין, היה ציוני עוד קודם לכן, אבל רק כשהיטלר עלה לשלטון, אמה, אלזה לפלר, הבינה שאין ליהודים עתיד באוסטריה והסכימה שמשפחתה תעלה לישראל. יוסף קורנשטיין היה מהנדס באוסטריה, וכשעלו לישראל ויתר על מקצועו, בניגוד לרצונו, ופתח עם רעייתו מלון/בית-קפה בחיפה – "מלון אירופה" (ברחוב הבנקים 1). ב-1940 עברה המשפחה לירושלים ושם פתחו הורי אמו את "קפה רימון".
פרמינגר גדל בבית בעל תודעה פוליטית מפותחת והשתתף עם אביו, אליעזר פרמינגר, בהפגנות אחד במאי מאז ינקותו. בנעוריו התאהב בקולנוע האירופאי, כשגילה את אינגמר ברגמן, פדריקו פליני ומיכלאנג'לו אנטוניוני, בהקרנות מיוחדות לשוחרי קולנוע, שהתקיימו בבית ליסין, בקולנוע תכלת, ובקולנוע פריז עוד לפני שהיה בישראל סינמטק.
פרמינגר החל את לימודי התיכון שלו בבית הספר אליאנס ברמת אביב, קפץ שתי כיתות וסיים בגרות של אוניברסיטת לונדון (A Levels) ב-1971 בבית הספר האנגלי בהאג, הולנד. הוא למד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית וסיים את התואר הראשון B.Sc ב-1974. הוא שירת כקצין תכנות ומנתח מערכות מידע בחיל המודיעין בשנים 1974–1979 והשתחרר בדרגת סרן. את שירות המילואים שלו הוא עשה כתסריטאי ובמאי ביחידת הווידאו של חיל המודיעין ממנה השתחרר בדרגת רב-סרן בשנת 2003.
ב-1979, עם שחרורו מהצבא, נסע לארצות הברית למשך חמש שנים, במהלכן למד לתואר שני בקולנוע (M.F.A) במגמת בימוי והפקה באוניברסיטת ניו יורק (1980–1983). סרט הגמר שלו היה "24 שעות" (37 דקות, 16 מ"מ). בתקופה זו עבד כעוזר גריפ (גריפ הוא האדם האחראי בהפקה על הציוד הטכני) בהפקה עצמאית בהתנדבות. במקביל ללימודיו באוניברסיטת ניו יורק, למד פרמינגר משחק ובימוי שחקנים בסטודיו לתיאטרון של ארני מרטין ובסטודיו של סטלה אדלר, בניו יורק.
ב-1985 החל פרמינגר להשתלב בהוראת הקולנוע. בבית צבי - באותה עת בית-ספר לתיאטרון ולקולנוע גם יחד - במשך שנה שימש שם כרכז הפקות ולימד ניתוח סרטים. במקביל לימד בבית ספר התיכון אלון ברמת השרון, בו נפתחה מגמת הקולנוע הראשונה בישראל, ובהמשך גם בבית ספר התיכון לאמנויות בירושלים. כמו כן לימד גם בבית הספר לקולנוע סם שפיגל, באוניברסיטת תל אביב, בבית ברל, במכללת הדסה, באוניברסיטה הפתוחה, בסטודיו שר, ובבית הספר לקולנוע "מעלה" בירושלים.
את הדוקטורט בקולנוע עשה פרמינגר במסגרת בית הספר לתרבות של אוניברסיטת תל אביב בשנים 1994–2000, בהנחיית פרופ' זיוה בן-פורת ופרופ' מיכל פרידמן, בנושא "בין טקסטואליות קולנועית והיצירה של פרנסואה טריפו". פרמינגר קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה (Ph.D.) ב-2002.
החל משנת 2000 משמש פרמינגר כמרצה בסגל הקבוע של החוג לקולנוע במכללה האקדמית ספיר, ובחוג לתקשורת ולעיתונאות, באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2011 התמנה לפרופסור חבר, ובשנים 2011–2012 כיהן כראש המחלקה לאומנות הקול והמסך (בית הספר לקולנוע וטלוויזיה) במכללה האקדמית ספיר. בשנת 2008 שהה כפרופסור אורח במחלקה לקומוניקציה של WFU, אוניברסיטת ווייק פורסט בקרוליינה הצפונית, ארצות הברית.
עד 2012 ביים פרמינגר שלושה פיצ'רים עלילתיים (סרטים באורך מלא), שלושה פיצ'רים תיעודיים, 2 סרטים עלילתיים קצרים וסרט תיעודי קצר. סרטיו הוקרנו בבתי הקולנוע בישראל ובטלוויזיה בישראל ובעולם. הם שודרו ברשת, קשת, yes, ו-HOT וברשת הטלוויזיה ההולנדית AVRO, ברשת הטלוויזיה הגרמנית ZDF, ובטלוויזיה הקנדית. הוא הפיק את כל סרטיו בעצמו, פרט לסרטו "גולם במעגל", בו היה מפיק-שותף לצדם של יעקב אייזנמן וחיים שריר, שהיה אף המפיק בפועל. פרמינגר הוא בעל חברת ההפקות: פּוֹרֶה הפקות בע"מ.
פרמינגר נשוי למיכל, פסיכולוגית קלינית (בתו של המלחין והוויולן חנוך (היינריך) יעקבי). הם מתגוררים בירושלים מאז 1984 ושם גידלו את שלושת ילדיהם.
ספריו
ספר על תולדות הקולנוע: מתי התחילה ההיסטוריה של הקולנוע ואילו זרמים אמנותיים הטביעו עליה את חותמם? האם יש לקולנוע פרה-היסטוריה? מהי שפה קולנועית וכיצד התפתחה? איך עיצבו אותה והשפיעו על התפתחותה יוצרים שונים? איזה קשר פועל בין כלכלה, טכנולוגיה וחברה לבין תפיסות אסתטיות והתפתחות המדיום הקולנועי? מהו מקור עוצמתו של הקולנוע במאה ה-20? שאלות אלו ועוד רבות אחרות מקבלות בספר זה התייחסות המאפשרת לעשות סדר בפסיפס העשיר של מאה שנות קולנוע. פרמינגר מציג את הקולנוע של פרנסואה טריפו, ופורש לפני הקורא תאוריות שעד כה כמעט ולא יושמו בתחום הקולנוע ועניינן בזיקה בין יצירות ובדיאלוג בין יוצרים שונים. פרמינגר בוחן מחדש את סרטיו של פרנסואה טריפו – האמן שניהל דיאלוג חי ותוסס עם המורשת עליה גדל, ומציע פרשנות החושפת היבטים חדשים שעד כה לא היו מוכרים בכתיבה על סרטיו הידועים של טריפו, בהם, "400 המלקות", "ז'יל וג'ים" או "לילה אמריקאי", לצד סרטיו הפחות מוכרים, בהם, "תירו בפסנתרן" ו"אהבה במנוסה".
סרטים עלילתיים קצרים
כתיבה, בימוי, הפקה ועריכה:
מוהיט צ'אוהאן
מוהיט צ'אוהאן (באנגלית: Mohit Chauhan; נולד ב-11 במרץ 1966) הוא זמר הודי.
צ'אוהאן החל את דרכו בלהקת הפופ ההודית "דרך המשי" (Silk Route) ב-1996. הלהקה הוציאה שני אלבומים - "בונדיין" (Boondein) ו"פצ'אן" (Pehchan). לאחר שהלהקה התפרקה ב-2008, הוציא צ'אוהאן את אלבום הסולו הראשון שלו, "קאלאם" (Kalam).
ב-2007 השתתף בתוכנית המציאות המוזיקלית ההודית "Mission Ustaad".
הוא זכה ב-5 פרסים בתחום שירה בקולנוע הודי.
לאסי שובי הביתה (סרט, 1943)
התסריט מבוסס על הספר "לאסי חוזרת הביתה" של אריק נייט משנת 1940. זה הראשון והמוצלח ביותר מהפקות נוספות של לאסי בקולנוע ובטלוויזיה.
הגיבור הראשי הוא כלב מסוג קולי גס-שיער ממין זכר, בשם "פאל" (1940 - 1958) שהופיע כלאסי בהפקות אחרות בקולנוע ובטלוויזיה.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - צבע. הדמות לאסי זכתה בכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 1993 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בספריית הקונגרס "על היותו בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית".
אריק נייט נהרג בשנת הפקת הסרט בעת שירותו במלחמת העולם השנייה. יוצריו הקדישו לו את הסרט והוסיפו בהתחלה את ההקדשה:
תקציר העלילה
ג'ו קרקלו (רודי מקדואל) גר עם אביו (דונלד קריספ) ואימו (אלזה לנצ'סטר) בכפר במחוז יורקשייר באנגליה. הוא קשור מאוד לכלבתו לאסי המלווה אותו כל בוקר לבית הספר ומחכה לו שם בשעה ארבע אחה"צ כדי ללוותו הביתה.
האב מובטל ונאלץ למכור את הכלבה לדוכס מרדלינג (ניג'ל ברוס) כדי להתקיים. ג'ו מלווה את לאסי למכלאות הדוכס ומתנחם בכך שנכדתו של הדוכס, פרסילה (אליזבת טיילור) מבטיחה לו לשמור על הכלבה. מטפל הכלבים של הדוכס, היינס, (פט או'מלו) מתייחס בעוינות ללאסי שחופרת מתחת לגר ובורחת למשפחת קרקלו. היינס מחזיר אותה אך היא בורחת שוב לג'ו שמתחבא איתה במערה אך נמצא על ידי אביו והכלבה מוחזרת שוב. הפעם היא מועברת לאחוזת הדוכס בסקוטלנד. כעת היינס קושר אותה אך בהוראת הדוכס ופרסילה הוא משחרר אותה ולוקח אותה לטיול שבמהלכו היא משתחררת ממנו ופרסילה נותנת לה לברוח דרך השער כי היא יודעת לאן מתכוונת הכלבה להגיע.
לאסי מתחמקת מיריות ציידים ומכלב שמירה חזק, צולחת נהרות ואגמים נקלעת לסופת גשם חזקה ומתמוטטת ליד בית זוג קשישים, דאלי ודנל פאדי (מיי וויטי ופול ובסטר - שחקנים נשואים בחייהם). הם מאמצים אותה והיא חוזרת לאיתנה. לאסי אינה שקטה בייחוד שמגיעה שעה ארבע אחה"צ שבה הייתה רגילה להגיע לבית הספר של ג'ו.
דאלי מרגישה בדבר ונותנת ללאסי רשות ללכת לדרכה. לאסי נפגשת ברוכל נודד בשם רולי (אדמונד גוון) הנודד עם עגלה רתומה לסוס ומוכר כדים מכל הסוגים ובתוך המכירה הוא מציג את כלבתו טוטס ומדגים עליה כל מיני תרגילים וגם לאסי משתתפת בהצגה הזאת. ביער מתנפלים עליו שני שודדים, פוצעים אותו והורגים את טוטס אך לאסי מתנפלת עליהם ומניסה אותם.
רולי המדוכא משחרר את לאסי לדרכה והיא ממשיכה שוב בנדידה. באחת העיירות רודפים אחריה פקחי העירייה. היא נמלטת לבניין, מטפסת במדרגות ולבסוף קופצת מגובה ונפצעת אך מצליחה להתחמק.
לאסי ממשיכה את דרכה בצליעה בגשם סוחף. בבית קרקלו ג'ו מדוכא וזה גם משפיע על הוריו. גם המצב הכלכלי הולך ורע והם מייחסים זאת לעובדה שלאסי אינה אתם. לבסוף הם שומעים את קולה של הכלבה ורואים אותה במצב קשה, צולעת ורזה. כעבור זמן קצר מגיעים הדוכס ופרסילה ושואלים על לאסי. האב אומר שלא ידוע לה אך הדוכס שומע את יבבתה בחדר הסמוך. האב מנסה לשכנע אותם שזו לא לאסי אבל הדוכס ופרסילה "משתכנעים" שהוא צודק כי הם יודעים בסתר ליבם כי ליבה של לאסי שייך לג'ו. הדוכס מציע לאב להיות משגיח בכלביה שלו והוא מקבל זאת בשמחה.
לבסוף לקראת שעה ארבע, מדדה לאסי לבית הספר ומצפה לג'ו הנדהם, שמקבל אותה בהתלהבות.
נמל ליסבון
נמל ליסבון הוא מנמלי הים הראשיים של פורטוגל. הנמל שוכן על גדות נהר הטחו קרוב למוצאו לאוקיינוס האטלנטי. הנמל מטפל ברוב הייבוא והייצוא של המדינה. הודות למיקומו האסטרטגי בין אירופה, אפריקה והאוקיינוס האטלנטי הוא אחד הנמלים החשובים באירופה.
לנמל ליסבון תרומה חשובה לכלכלתה של ליסבון בתחומי הייצור, התעשייה והתיירות. תאגידים בינלאומיים וחברות ספנות שונות מיקמו את המטה שלהן באזור ליסבון.
בנמל מבקרים למעלה מ-3,500 אוניות מדי שנה והוא מטפל ביותר מ-13,200,000 טונות של מטען. הנמל מטפל בעיקר בתוצרת חקלאית ובמכולות. מלבד נמל מסחרי, נמל ליסבון הוא גם יעד תיירותי.
היסטוריה
הפיניקים הכירו במיקומה של ליסבון כאתר אסטרטגי והקימו בה נמל מסחרי במאה ה-12 לפני הספירה. בשנת 205 לפני הספירה נכבשה העיר על ידי הרומאים. במאה החמישית נכבש האזור על ידי הסואבים, ובהמשך על ידי הוויזיגותים. בשנת 714 נכבשה ליסבון על ידי המורים אשר הרחיבו את פעילות הנמל.
ב-1497 הפליג ואסקו דה גאמה מליסבון, ושב לאחר שנתיים לאחר שגילה מסלול מהים מאירופה להודו. הודות למסע זה ומסעות דומים, הפכו את ליסבון לעיר מסחר חשובה ועשירה.
דוד טורפדו 2 S
דוד טורפדו 2 S (בספרדית: David Torpedo 2 S) היא מכונית מיקרו בתצורת תלת אופן, קבריולה מתוצרת יצרנית הרכב הספרדית David אשר יוצרה בין השנים 1954–1957.
התאבדויות חקלאים בהודו
התאבדות חקלאים בהודו זוכה לתשומת לב ציבורית, עקב היקפה ומניעיה.
בשנת 2012 המשרד לרישום פשעים בהודו דווח על 13,754 התאבדויות של חקלאים. יחס המתאבדים נע בין 1.4-1.8 לכל 100,000 תושבים במשך תקופה של 10 שנים מ-2005. ביחס לשאר האוכלוסייה גבוה שעור ההתאבדות אצל חקלאים בכ-23%.
בהודו, כ-60% מהאוכלוסייה נשען על חקלאות כמקור פרנסה ישיר או עקיף, והיא מהווה כ-18% מהתוצר המקומי הגולמי. התאבדות חקלאים מהווה 11.2% מכלל ההתאבדויות במדינה. חוקרים העלו השערות שונות ולפעמים סותרות באשר לסיבה לתופעה, ביניהן אנומליות בגשמי המונסון, לחץ נפשי עקב חובות גדולים, גידולים מהונדסים גנטית, מדיניות ממשלתית, בריאות נפשית, בעיות משפחה, הרגלי שתייה והימורים ועוד.
בשנת 2020 חלה עלייה במקרי ההתאבדויות של חקלאים בהודו, וזו הייתה אחד הגורמים למחאת החקלאים.
אורה גוד קאט
אורה גוד קאט (באנגלית: ORA Good Cat; קרויה גם אורה ההאומאו) היא מכונית חשמלית במרכב האצ'בק, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי אורה חברת הבת של גרייט וול מוטורס משנת 2020. היא נחשפה בסין ב-24 ביולי 2020. העיצוב הוא רטרו.
בסין היא משווקת תחת השם ההאומאו אך מספטמבר 2021 משווקת גם באירופה תחת השם פאנקי קאט.
מפרט טכני
היא כוללת מנוע חשמלי המספק 143 כ"ס או 171 כ"ס בדגם ה-GT, סוללת ליתיום-יון בקיבולת 46.0 או 47.8 קוט"ש המספקת 401 ק"מ או סוללה בקיבולת 59.1 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה של 480 או 501 ק"מ בדגם ה-GT.
להט"ב ואסלאם
יחס האסלאם ללהט"ב הוא תוצאה של מספר גורמים בהם ההיסטוריה התרבותית-חוקית של המדינות בהן יש רוב מוסלמי, פרשנויות לפסקאות ספציפיות בקוראן וציטוטים המיוחסים לנביא מוחמד. הפרשנות הרווחת לפסוקי הקוראן מגנה את ההומוסקסואליות ולבוש בבגדי המגדר ההפוך ("קרוס-דרסינג"). פרשנות זו דומה לפרשנויות של דתות אברהמיות כמו היהדות והנצרות. לפי חדית' משכב זכור שקול לניאוף של הגבר האקטיבי והפאסיבי כאחד.
הקוראן מספר את הסיפור של "אנשי לוט" (תושבי סדום ועמורה), שנמחו בזעמו של אללה כי עסקו ב-"תאוות בשרים" בין גברים.
מלומדים גדולים באסלאם, כמו שייח' אלאסלאם אימאם מאליכ ואימאם שאפי, קבעו שהאסלאם אוסר על הומוסקסואליות והכריזו על עונש מוות לכל אדם שיורשע בכך. פעילות הומוסקסואלית נחשבת לפשע והיא אסורה ברוב המדינות המוסלמיות. במשטרים האסלאמיים באיראן, מאוריטניה, ערב הסעודית, סודאן ותימן, דינה של פעילות הומוסקסואלית הוא מוות. בניגריה ובסומליה עונש המוות קיים רק בחלק מהאזורים. העונש החוקי ל"מעשה סדום" משתנה בין אסכולות משפטיות: חלק קובעות עונש מוות וחלק קובעות עונשים פחותים יותר כמו כליאה. במדינות מוסלמיות חילוניות יותר כמו אינדונזיה, ירדן וטורקיה, זהו אינו המקרה. בניגוד למקורות וביטויי יחס שלילי אלו, נושאים הומוארוטיים הופיעו גם בשירה ובספרות מוסלמית מתקופת ימי הביניים ואילך. מקורות אלו דווקא העלו על נס את האהבה בין גברים, ולמעשה ביטויי אהבה אלו היו שכיחים יותר במקורות מביטויי אהבה לנשים.
הקוראן
הקוראן הוא הטקסט המרכזי של האסלאם והמוסלמים מאמינים כי זוהי התגלות האלוהים. הוא מכיל שבעה אזכורים ל"אנשי לוּט" (בערבית: قَوْمِ لوط), כשהכוונה היא לתושבי הערים סדום ועמורה. השמדתם בידי אללה מיוחסת באופן גלוי למנהגיהם המיניים:
החטאים של אנשי לוט הפכו למושג, והמילה הערבית (ב) להתנהגות הומוסקסואלית (ליואט, لواط) ולאדם הומוסקסואל (לוטי, لوطي) נגזרים משמו של לוט ומשמשות כמילות גנאי עם זאת, ישנו קטע בקוראן שיכול להתפרש כחוק במקרה של התנהגות הומוסקסואלית.ֿ
החדית' והאח'באר
בעקבות העמימות של הקוראן בנוגע לעונש על "ליואט", משפטנים אסלאמיים פנו אל אוספי החדית' (אמירות של מוחמד) והאח'באר (תיאורים של חייו). בניגוד לקוראן, כתבים אלה מאוד ברורים וחריפים במיוחד. אבן אלג'וזי מספר שמוחמד קילל את אנשי סדום במספר חדית'ים, והמליץ על עונש מוות לשני הצדדים ביחסי המין, גם לאקטיבי ולפסיבי.
באוסף "ג'אמע אלתרמד'י" שוב מדווחים כי מוחמד קבע עונש מוות לשני הצדדים ביחסי המין:. מוסר ההשכל הכללי, או העיקרון התאולוגי פה הוא שאדם שמבצע מעשים אלה (לוטי) משנה את ההרמוניה של יצירתו של האל, ובכך מורד נגד האל.
ההיסטוריון אלנוירי, בדיווחיו המכונים "אלנהאיה", מספר כי הנביא אמר כביכול כי הדבר ממנו הוא הכי מפחד בקהילתו הוא ממעשיהם של אנשי לוט (אך נראה שהוא הביע זאת גם כלפי יין ופיתוי נשים). למרות כל אלה, חלק מהחדית'ים מראים שאף על פי שהדבר לא כל כך נפוץ בחברה הבדואית, הומוסקסואליות לא הייתה זרה לחלוטין בחצי האי ערב בתקופת שקדמה לאסלאם.
תורת המשפט
האסכולות המסורתיות השונות של השריעה (החוק האסלאמי) אינן מסכימות ביניהם על העונש הראוי ל"ליואט". האסכולה החנפית טוענת שמעשה זה אינו ראוי לעונש גופני, על סמך החדית' שאומר ש"דם מוסלמי יכול להשפך רק בעבור ניאוף, כפירה ורצח". זאת, בניגוד לאסכולה החנבלית, שמזהה את מעשי הסדום עם בגידה, וקובעת כי יש להשית עונש מוות.
אבו בכר שפט הומוסקסואל להיקבר תחת הריסות קיר, וקבע שרפה בחיים כעונש לכל מי שיואשם במעשה דומה. במובן זה, עבדאללה בן אל-זביר והישאם אבן עבד אלמלכ היו ממשיכי דרכו. גם עלי בן אבי טאלב הורה על סקילה של לוטי והורה להשליך אחר מראש צריח מסגד. אבן אל-עבאס קבע שהעונש האחרון חייב להיות מלווה בסקילה. עבדאללה בן עמר הלך צעד נוסף מעבר לגינוי של הנביא, וטען כי האנשים האלה יקומו לתחיה כקופים וכחזירים.
פסיקות של הוגי דעות מודרניים באסלאם
על פי העקרונות של הקוראן ושל החדית', מספר הוגי דעות בולטים באסלאם כמו אימאם מליכ, אימאם שאפי, אחמד ואסחאק, קבעו שאדם שמואשם בהומוסקסואליות צריך להיסקל בלי קשר למצבו המשפחתי (נשוי או לא).
אבן ח'טיר פירש את דברי הקוראן על הומוסקסואליות:
מספרים כי אבן אלקים אמר,
אחמד קוטי, מרצה בכיר והוגה דעות אסלאמי במכון האסלאמי בטורונטו, קנדה, הביע בהרצאותיו בנושא את העמדה כי מוסלמי שמקיים אורח חיים הומוסקסואלי צריך לוותר עליו כי זה נחשב ל"אחד מהחטאים המתועבים באסלאם". מוסלמים כמו ד"ר נאדיה אל-עוואדי, עורכת מדור הבריאות והמדע ב-IslamOnline, ניסתה לעורר דיון ולהבין את ההומוסקסואליות באור מוסלמי, כמו גם באור מדעי, וציטטה את השפעותיה הרעות על החברה המוסלמית והמוסרית.
הקבוצה האסלאמית היושבת בבריטניה, "בית המשפט השרעי של בריטניה", הוציאה פתווה שגוזרת גזר דין מוות על המחזאי טרנס מק'נלי, על כך שהציג את ישו ומאמיניו כקבוצה של הומוסקסואלים.
אבו בכר אלג'סאס (שמת בשנת 981) טוען כי החדית'ים על הרג הומוסקסואלים
ימי הביניים
השגשוג כתוצאה מהכיבושים המוסלמים במאות השנים לאחר מותו של מוחמד, לווה בדבר שאותו כינו המוסלמים בכעס "שחיתות ערכית" בשתי הערים הקדושות לאסלאם, מכה ואל-מדינה. הצבירה של הון וכוח בידי בעלי-זכויות מעטים, בשילוב עם המשך קיומן של תופעות כמו פוליגמיה ופילגשים והסדרתן, הגבילה מאוד את האפשרויות לגברים צעירים. האפשרויות היחידות שנותרו להם הם ג'יהאד או צורה כלשהי של יחסי מין לא חוקיים.
לכן, למרות הגינוי של הרשויות הדתיות, ההומוסקסואליות המשיכה להתקיים בחשאי. נראה כי היא גם הפכה לפחות נדירה כאשר ההטמעה של תרבויות אחרות הואצה. מידע בנוגע להתפתחות של מוזיקה ושל שירים חושפת את קיומם של ה"מוח'נת'ון" (مخنثون, גברים נשיים, או, גברים הדומים לנשים). הם היו לרוב, ככל הנראה, ממוצא לא-ערבי.
הגעתו של הצבא העבאסי לחצי האי ערב במאה ה-8 איפשר לסובלנות כלפי הפרקטיקה ההומוסקסואלית להתפרש יותר תחת השושלת החדשה. על השליט אל-אמין, למשל, מסופר כי הוא דרש מהשפחות להתלבש בבגדים גבריים בתקווה שהוא יאמץ חוקי מוסר קונבנציונליים יותר.
האמיר האע'לבי, אבראהים השני מאיפריקיה, ששלט בין השנים 875–902, מסופר כי היה מוקף בכ-60 קטמיטים (ילדים שהוחזקו לשם קיום יחסי מין הומוסקסואלים), ומסופר כי הוא התייחס אליהם בצורה איומה. הח'ליף אל-מעתצם במאה ה-9, וגם כמה מיורשיו, הואשמו בהומוסקסואליות. הסיפורים הנפוצים מספרים כי השליט של ח'ליפות קורדובה, עבד א-רחמן השלישי, הוציא להורג גבר לאוני צעיר אותו החזיק כבן ערובה, כי הוא סירב לחיזוריו.
מהמט השני, הסולטאן העות'מאני שחי במאה ה-15, תואר במקורות אירופאים כ"ידוע כבעל טעמים מיניים אמביוולנטיים, שלח סריס לבית נוטאראס, הדוכס הגדול של האימפריה הביזנטית, ודרש כי הוא ייתן את בנו יפה התואר בן ה-14 להנאתו של הסולטאן. כאשר הוא סרב, הסולטאן הורה מיד לערוף את ראשו של נוטאראס, יחד עם בנו וחתנו. שלושת הראשים... הונחו על שולחן הנשפים בפניו". נער נוסף שמהמט מצא מושך, ונענה כנראה יותר ברצון, היה אחיו של ולאד המשפד, "ראדו, בן ערובה באיסטנבול שמראהו הנאה שבה את לבו של הסולטאן, ולכן הוא בודד כדי לשרת כאחד ממשרתיו האישיים". אחרי שולאד הובס, הציב את ראדו בכיסא השליט של ולאכיה כשליט וסאלי. עם זאת, מקורות טורקיים מכחישים את הסיפור.
ספרות
על פי האנציקלופדיה של האסלאם ושל העולם המוסלמי,
במסורת מתוך "אלף לילה ולילה", נאמר כי מוחמד הזהיר את מאמיניו מבהיה בצעירים בגלל יופיים:
.
העת המודרנית
בגלל העובדה שהיחס ל"ליואט" הוא כאל פיתוי, יחסי מין אנאליים לא נחשבים כדוחים או לא-טבעיים, אלא דווקא למושכים באופן מסוכן:. בפועל, ההפרדה מנשים והדגש החזק על גבריות יכול להוביל לכך שמתבגרים ובחורים צעירים ולא נשואים יחפשו מפלט מיני עם גברים צעירים מהם עצמם - על פי מחקר אחד במרוקו, עם בנים בטווח הגילאים 7 עד 13. עם זאת, בושה גדולה מתלווה לפרטנר הפסיבי. התנהגויות מיניות דומות דווחו גם בחברות מוסלמיות אחרות מצפון אפריקה ועד פקיסטן והמזרח הרחוק. ב-2009 נאלץ הצבא הבריטי לפרסם דו"ח הבודק את המיניות של הגברים המקומיים במהלך מלחמת אפגניסטן, לאחר שחייליו דיווחו כי הם חשו אי נוחות כשהם ראו גברים מבוגרים מקיימים יחסי מין עם נערים. הדו"ח ציין כי אף על פי שהדבר אינו חוקי, ישנה מסורת של מערכות יחסים כאלה במדינה, הידועות כ"באצ'ה באזי" (بچه بازی, "משחק ילדים"), והיו נפוצות מאוד באזור קנדהאר.
רפאל פטאי, ב"המחשבה הערבית", טען שאצל חלק מהערבים והטורקים הומוסקסואליות יכולה להיות מוצדקת כהבעה של עמדת כוח. לדבריו,.
המעמד החוקי של הומוסקסואליות במדינות המוסלמיות
יחסים הומוסקסואלים הם עבירה ודינם עונש בכמה מדינות מוסלמיות כמו ערב הסעודית או ברפובליקות אסלאמיות כמו איראן. עונש המוות קיים כרגע בערב הסעודית, איראן, מאוריטניה, צפון ניגריה, סודאן ותימן. בעבר, עבירה זו דינה היה עונש מוות גם באפגאניסטאן תחת שלטון הטאליבאן, אבל הפך מעבירה שדינה מוות לעבירה שדינה קנס ומאסר.
בשנת 2005 הוציאה איראן להורג בתלייה את הנערים מחמוד עסגרי ועיאז מרהוני בן ה-18, להאחר שהואשמו על ידי בית המשפט העליון באיראן בקיום יחסי מין.
המצב החוקי באיחוד האמירויות אינו ברור. במדינות מוסלמיות רבות כמו בחריין, קטר, אלג'יריה והאיים המאלדיביים, הומוסקסואליות היא עבירה שדינה מאסר, קנס או ענישה גופנית. דבר זה הוביל למחלוקת בנוגע לקטר, שתארח את משחקי גביע העולם בכדורגל בשנת 2022. ארגוני זכויות אדם הטילו ספק בזכות לארח את המשחקים, שניתנה ב-2010, לאור האפשרות שאוהדי כדורגל להט"בים ייכלאו. בתגובה התבדח ג'וזף בלאטר, נשיא פיפ"א ואמר שהם יצטרכו "להימנע מפעילות מינית" בזמן שהותם בקטר. הוא משך הערה זו מאוחר יותר לאחר גינויים מארגוני זכויות אדם.
בערב הסעודית, בה העונש המקסימלי על מעשים הומוסקסואליים היא הוצאה להורג פומבית, הממשלה תשתמש לרוב בעונשים פחותים כמו קנסות, מאסר והלקאה בשוט, אלא אם היא מרגישה שיחידים מנסים לערער את סמכותה של המדינה על ידי יצירתן של תנועות להט"ב. איראן היא כנראה המדינה שמוציאה להורג את המספר הגדול ביותר של אזרחים בעקבות יחסים הומוסקסואלים. מאז המהפכה האסלאמית ב-1979, הממשלה האיראנית הוציאה להורג מעל 4,000 איש באשמה זו.במצרים, גברים הומוסקסואלים מחוץ לארון נשפטו תחת חוקי המוסר הציבורי הכלליים. מצד שני, הומוסקסואליות, אף על פי שאינה חוקית, מקובלת עד גבול מסוים בלבנון.
במדינות אחרות בעלות רוב מוסלמי, כמו אלבניה, טורקיהֿ, ירדן, ומאלי, יחסי מין בין שני אנשים בני אותו מין אינם אסורים בחוק. בשטחי איו"ש ורצועת עזה החקיקה לא קבעה חוקים בעד או נגד זכויות להט"ב ברשות הפלסטינית, אלא הרשות ירשה חוקים קודמים שחלו בשטחיה. כך ישנן מספר מערכות חוקים הסותרות זו את זו וקיים חוק תקף האוסר על קיום יחסי מין בין גברים (אך לא בין נשים).
רוב ארגוני זכויות האדם הבינלאומיים, כמו משמר זכויות האדם ואמנסטי אינטרנשיונל, מגנים את החוקים שהופכים יחסים הומוסקסואלים בהסכמה בין בגירים לעבירה. מאז 1994, ועדת מועצת זכויות האדם של האו"ם קבע כי חוקים אלה מפרים את הזכות לפרטיות שמובטחת בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם והאמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ופוליטיות. עם זאת, רוב המדינות המוסלמיות (מלבד טורקיה), מתעקשות כי חוקים אלה הם הכרחיים כדי לשמר את המוסר והמידות המוסלמיות. למרות זאת, בלבנון קיים מאמץ פנימי להפוך הומוסקסואליות לחוקית.
קבלה תרבותית או עוינות
רוב המדינות בהן יש רוב מוסלמי הן לא מדינות ליברליות בכל הנוגע לסובלנות כלפי זכויות להט"ב. בחלק מהמדינות, כמו איראן, ערב הסעודית, פאקיסטן, סודאן, תימן, אפגאניסטאן, עיראק ומלזיה, ישנה עוינות מאוד גדולה בעקבות השפעה של הפוליטיקה והדת. מבין המדינות האלה, איראן נחשבת בעיני רבים לפחות סובלנית מהשאר. במקרה אחד שיצר מחלוקת בינלאומית, איראן הוציאה להורג את מחמוד אסגארי ועיאז מרהוני ב-19 ביולי 2005, לאחר שהם הורשעו באונס של נער בן 13. קצת לאחר מכן, קבוצה בריטית טענה שהנערים הוצאו להורג על יחסים הומוסקסואלים בהסכמה ולא על אונס.
בעוד איראן הוציאה את ההומוסקסואליות מחוץ לחוק, ההוגים השיעים באיראן כדוגמת האייתוללה ח'ומייני, התירו לטרנסקסואלים לשנות את מינם כדי שיוכלו להיות במערכות יחסים הטרוסקסואליות. עמדה זו אושרה על ידי המנהיג העליון באיראן, אייתוללה עלי ח'אמנאי, והיא גם נתמכת על ידי כהני דת איראניים נוספים. המדינה מממנת חלק גדול מעלותם של ניתוחים לשינוי מין. למרות התמיכה שהם מקבלים ממנהיגים דתיים, החברה האיראנית סובלנית פחות לטרנסקסואלים.
בהודו, מדינה בעלת מיעוט מוסלמי גדול, הסמינר האסלאמי הגדול ביותר, דאר אלעלום דיובאנד, התנגד בנחישות למהלכים של הממשלה לבטל ולהקל חוקים ארכאיים מתקופת הראג' הבריטי שאסרו על הומוסקסואליות.
בכמה מדינות מוסלמיות חילוניות כמו אלבניה, אינדונזיה, טורקיה, קזחסטן, לבנון וכו', ישנן גישות יותר ליברליות.
בבריטניה, סקר של חברת גאלופ מצא שכמעט אף אחד מהמוסלמים במדינה אינו חושב שהומוסקסואליות היא "מקובלת מוסרית", בהשוואה ל-35% מהמוסלמים בצרפת.
טרנסג'נדריות
באסלאם, המונח "מוח'נת'ון" (مخنثون) שימש כדי לתאר אנשים בעלי שונות מגדרית, לרוב טרנסקסואליות מזכר לנקבה. המונח הזה, כמו גם המונח "סריס", אינם מופיעים בקוראן, אך מופיעים בחדית', דבריו של מוחמד, שהם בעלי מעמד שניוני לטקסט המרכזי. יתר על כן, באסלאם, ישנה מסורת של פיתוח ועידון של דוקטרינות דתיות מורחבות באמצעות למידה. הדוקטרינה הזאת מכילה, באופן מפתיע, פסקה חיובית כלפי טרנסג'נדרים, מפי הוגה הדעות ואוסף החדית'ים אלנוואווי:
באיראן מתבצעים יותר ניתוחים לשינוי מין מבכל מדינה אחרת מלבד תאילנד. דבר זה נחשב ל"ריפוי" להומוסקסואליות, שדינה מוות בחוק האיראני. הממשלה אפילו מממנת עד חצי מעלות התהליך לאלה שזקוקים לסיוע כספי, והמין החדש מצוין גם בתעודת הלידה.
תנועות להט"ב מוסלמיות
אף על פי שמדובר בדעת מיעוט, חלק מהמוסלמים, כמו הסופרת הלסבית ארשאד מאנג'י, והעורך האקדמי סקוט קוגל טוענים שהאסלאם לא מגנה הומוסקסואליות. קוגל, יחד עם הוגת הדעות והסופרת ההודית רות ואניטה והסופר סלים קידאווי אפילו מציינים שלאסלאם הקדום יש היסטוריה עשירה של ספרות הומואירוטית.
ארגונים לשעבר
קרן "אל-פתיחה" הוא ארגון אשר קידם מטרותיהן של הומואים, לסביות, ביסקסואלים/ות וטרנסג'נדרים/ות מוסלמים. הוא הוקם בשנת 1997 על ידי פייסל עלם, אמריקני ממוצא פקיסטני, והיה רשום כארגון ללא מטרות רווח בארצות הברית עד שנת 2011. הארגון היה זרוע של רשימת תפוצה בליסטסרב שקיבצה הומואים, לסביות ומתלבטים מוסלמים ממדינות שונות. הארגון צמח מתוך רשימות אינטרנט של מוסלמים מ-25 מדינות, ובאוקטובר 1998 החל לפתוח סניפים מקומות שונים. בשיאו, הגיע לכ-14 סניפים בארצות הברית, כמו גם משרדים באנגליה, קנדה, ספרד, טורקיה ודרום אפריקה והפך לארגון הגדול ביותר לזכויות להט"ב מוסלמים בעולם. פירוש השם "אל-פתיחה" פירושו "הפתיחה", זהו גם שמו של הפרק הראשון של הקוראן. בתחילת אותו פרק ('סורה'), מתואר אלוהים כחמול ורחום, מקימי הארגון סבורים כי תכונות אלה מאפיינות את דת האסלאם, ולא שנאה והומופוביה.
מדי שנה אירח הארגון כנסים בחברות בינלאומית בהם כנסים מוקדמים אשר התקיימו בבוסטון, ניו יורק ולונדון בסוף שנות התשעים וראשית שנות האלפיים, אשר התמקדו בנושאים כגון פיוס בין דת ונטייה מינית. ועידת אל-פטיחה האחרונה נערכה בשנת 2005 באטלנטה, ג'ורג'יה.
בשנת 2001, אל-מוחג'ירון, ארגון בינלאומי המבקש להקים ח'ליפות אסלאמית עולמית אשר הוגדר כנקשר לטרור בינלאומי, הומופוביה ואנטישמיות, הוציא פתווה בה הכריז כי כל חברי אל-פתיחה הם מטרד, או כופרים, וגינו אותם לעונש מוות. בגלל האיום שהגיע מקהילות שמרניות, רבים מחברי האתר של הקרן העדיפו להישאר אנונימיים כדי להגן על זהותם תוך כדי שהם ממשיכים במסורת של סודיות. לאחר שמייסד הארגון, פייסל עלם, התפטר, המנהיגים הבאים לא הצליחו להמשיך את קיימו של הארגון. והוא החל בתהליך פירוק משפטי בשנת 2011.
ארגונים פעילים
קרן "אל-פיטרה", שבעבר נקראה "המעגל הפנימי" הייתה לאחד הארגונים המוסלמים הקווירים הראשונים שנוסדו בשנת 1996, כאשר מייסדה האימאם מוחסין הנדריקס חשף בפומבי את נטייתו המינית. הנדריקס נחשב גם לאימאם הקווירי הראשון בעולם. האקטיביזם של הארגון גדל מאז והארגון הפך לציבורי בשנת 1998. עד מהרה הוא צמח לארגון בינלאומי עם נציגות בינלאומיות שנתיות של עד 120 נציגים בינלאומיים שנפגשים מדי שנה בקייפטאון כדי לדון בסוגיות הנוגעות למוסלמים להט"ב. בשנת 2018 לאחר ששימש את הארגון במשך 20 שנה התפטרההנדריקז לאחר שגילה סוגיות שחיתות בארגון והואשם בזדון ובניהול כושל של כספים. הוא, יחד עם מוסלמים קווירים אחרים שעזבו את קרן אל-פיטרה, הקימו בשנת 2018 ארגון חדש בשם קרן "אל-גורבאח". הנדריקס מנהל גם כן את הרשת האיסלאמית (CCI Network) אשר מהווה רשת עולמית המבקשת להתחבר וליצור קול חזק יותר עבור מוסלמים קווירים בקרב פעילים, אקדמאים, חוקרים אסלאמיים ומנהיגים דתיים (אימאמים). נכון לעכשיו, המוקד העיקרי של הארגון הוא לעבוד עם מנהיגים דתיים (אימאמים) תוך שירות לצורכי הקהילה המוסלמית הקווירית בעולם. קרן אל-גורבאח מפעילה בנוסף מסגד בשם "Masjidul Ghurbaah", הפתוח לכל מי שרוצה להתחבר רוחנית ללא קשר לנטייה מינית, זהות מגדרית, דת או אמונה לאללה.
ישנם גם מספר מוסלמים קבוצות של הומואים-לשעבר (כלומר, אנשים שטוענים שהפכו מהומוסקסואלים באופן מוחלט להטרוסקסואלים באופן מוחלט) שמטרתן לנסות להדריך הומוסקסואלים להטרוסקסואליות. קרן "StraightWay" בבריטניה היא ארגון של הומואים לשעבר שעובד עם הומואים שרוצים לחסל את משיכתם לבני מינם. "אל-תובה" (التوبة, הכפרה) הוא ארגון אינטרנטי של הומואים לשעבר.
תנועות להט"ב ערביות בישראל והרשות הפלסטינית
בראשית שנות האלפיים הוקמו שתי קבוצות מבוססות המספקות תמיכה לעם פלסטיני לסבי, הומוסקסואלי, דו מיני, טרנסי, קווירי ומחקרי להטב"ים המתגוררים בגבולות ישראל, רצועת עזה והגדה המערבית. אלקאוס (القوس, "קשת" בעברית), ארגון הלהט"ב הפלסטיני הראשון, נוסד בשנת 2001 כפרויקט קהילתי של הבית הפתוח בירושלים לגאווה וסובלנות במטרה לענות באופן ספציפי על צורכיהם של הלהט"בים הפלסטינים החיים בירושלים. אלקאוס התרחב מאז הקמתו וכיום הוא מארח פעילויות חברתיות בירושלים, חיפה, יפו והגדה המערבית כזירת תמיכה לחברי הקהילה הפלסטינית הלהט"ב. אלקאוסמעניק גם קו תמיכה טלפוני.
פעילי זכויות להט"ב מוסלמים
ישנם פעילי להט"ב מוסלמים ממקומות ותפקידים שונים בעולם כיום ובעבר, בהם:
לואו (אי, איי פוקלנד)
האי ממוקם במפרצון ביירון, מצפון-מערב לאי מערב איי פוקלנד, מדרום לאי סדג', ומצפון לרמת ביירון ולהר סטורם.
לקריאה נוספת
• Helen Otely, Falkland Islands State of the Environment 2008
• National Imagry and Mapping Agency 2001, Sailing Directions (enroute): East Coast of South America, P 235
ג'סיקה קינן וין
ג'סיקה קינן וין (באנגלית: Jessica Keenan Wynn; נולדה ב-12 ביוני 1986) היא שחקנית וזמרת אמריקאית. היא ידועה בעיקר מהופעותיה בתפקיד הת'ר צ'אנדלר במחזמר "מלכות הכיתה: המחזמר", ובתפקיד טניה הצעירה בסרט "מאמה מיה! Here We Go Again".
ביוגרפיה
וין נולדה בשם ג'סיקה קינן ארמסטרונג בלוס אנג'לס שבקליפורניה. היא נכדתו של השחקן קינן ווין; נינה של הקומיקאי אד וין; ובת נינה של השחקן והבמאי מתקופת הראינוע פרנק קינן. היא אחייניתו של התסריטאי טרייסי קינן וין.
יחסי הממלכה המאוחדת–הפיליפינים
יחסי הממלכה המאוחדת–הפיליפינים הם היחסים הדיפלומטיים בין הממלכה המאוחדת לבין הפיליפינים.
היסטוריה
לבריטניה ולפיליפינים קיימת היסטוריה ארוכה של יחסים: בשנת 1579, סר פרנסיס דרייק נחת במינדנאו אחרי כמעט שלוש שנים הפלגה על הגולדן היינד. יחסי הכלכלה היו מכריעים זה כמה מאות שנים, בפיליפינים הייתה נוכחות של חברת הודו המזרחית הבריטית ושל חברות בריטיות אחרות שהיו מעורבות בבניית תשתיות תחבורה בפיליפינים. במהלך מלחמת העולם השנייה נלחמו שתי המדינות כחלק מבעלות הברית נגד האימפריה היפנית. בשנת 1986 החלה אבן דרך חדשה ביחסי בריטניה-הפיליפינים, לאחר ביקור במנילה של חברי הוועדה הפרלמנטרית הבריטית בתמיכת הנשיאה קורסון אקינו. בשנת 1988 נערך ביקור של שר החוץ הבריטי ג'פרי האו בפיליפינים במטרה לזהות תחומים חדשים לשיתוף פעולה בין המדינות.
נשיאי הפיליפינים פידל ראמוס וגלוריה מקפגל ארויו ערכו ביקורים רשמיים בבריטניה. מהצד הבריטי ביקרו בפיליפינים בני משפחת המלוכה (נסיך ויילס והדוכס מיורק) ושרים של הממשלה. בעשור האחרון היחסים בין המדינות הולכים ומתפתחים, מצד בריטניה גדל היקף הסיוע הכלכלי לפיליפינים. בריטניה היא המשקיעה האירופית הגדולה ביותר בכלכלה הפיליפינית, 120 אלף תיירים בריטים מבקרים מדי שנה בפיליפינים. בשנת 2016, כ-17,000 אזרחים בריטים התגוררו דרך קבע בפיליפינים, בעוד 250,000 פיליפינים התגוררו בבריטניה.
מפרצון ביירון
מפרצון ביירון (באנגלית: Byron Sound; בספרדית: Bahia San Francisco de Paula - מפרצון סן פרנסיסקו דה פאולה), הוא מפרצון גדול (פיורד), בחוף האי פוקלנד המערבי, בארכיפלג איי פוקלנד. בטריטורית איי פוקלנד של הממלכה המאוחדת.
המפרצון נפתח לכיוון צפון.
לחוף המפרצון מצוי יישוב אחד - הכפר היל קואוב (Hill Cove).
במפרצון ביירון איים רבים, ובהם האי סונדרס.
לקריאה נוספת
• United States National Imagery and Mapping Agency, Sailing Directions (enroute): East Coast of South America, PP 154 – 156
• Will Wagstaff, Falkland Islands, PP 120, 141 - 143
קתרין קייב
קתרין קייב (באנגלית: Kathryn Cave; נולדה ב-1948 באלדרשוט, המפשייר, אנגליה), היא סופרת ילדים בריטית, כלת פרס אונסקו הבינלאומי הראשון בספרות ילדים למען הסובלנות שהוענק לה עבור ספרה משהו אחר .
בעברה עבדה כעורכת בהוצאות הספרים פינגווין. כיום היא עובדת כעורכת בהוצאות ספרים ומנחה סדנאות כתיבה.
לקייב שלושה ילדים. היא מתגוררת בהמפסטד, צפון לונדון.
US בנגלה איירליינס
US בנגלה איירליינס היא חברת תעופה בנגלית פרטית שבסיסה בנמל התעופה הבינלאומי דאקה. החברה היא חברת בת של קבוצת US-Bangla, מיזם משותף בין ארצות הברית לבנגלדש. בנוסף לכך, מחזיקה במשרדים גם בארצות הברית, הודו, קנדה ותאילנד.
החברה נוסדה בשנת 2010 והחלה לתפעל טיסות ב-17 ביולי 2014. בתחילת דרכה, החלה החברה לתפעל טיסות פנימיות בלבד מבסיסה בנמל התעופה הבינלאומי שאהג'לאל. ביולי 2016 הכריזה החברה על רכישת 3 מטוסי בואינג 737-800 והפעלת קווים ליעדים בינלאומיים חדשים כגון דובאי וסינגפור.
יעדים
נכון למרץ 2018 החברה טסה ליעדים הבאים:
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
הארמייה השישית (האימפריה האוסטרו-הונגרית)
הארמייה השישית של הצבא האוסטרו-הונגרי, הייתה ארמייה אוסטרו-הונגרית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
הארמייה השישית הוקמה בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולמפקדה מונה אוסקר פוטיורק. הארמייה לקחה חלק בניסיון הפלישה הראשון לסרביה ביולי - אוגוסט 1914. הפלישה נהדפה לחלוטין, כמו כן אף ניסיון הפלישה השני לסרביה בראשית ספטמבר נהדף. בנובמבר 1914 זכו האוסטרו-הונגרים במספר ניצחונות והתקדמו לעומק סרביה, אך הצבא הסרבי הצליח לבלום את המתקפה ואף להודפה, וב-15 בדצמבר הסתיים קרב קולובארה בו הביסו הסרבים את כוחותיו של פוטיורק ופגעו או שבו בלמעלה ממחצית הכוח הלוחם האוסטרו-הונגרי. הארמייה השישית פורקה ב-27 בדצמבר 1914.
ג'יימס ג'סטין
ג'יימס מייקל ג'סטין (באנגלית: James Michael Justin; נולד ב-23 בפברואר 1998 בלוטון שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת לסטר סיטי מהצ'מפיונשיפ ובנבחרת אנגליה.
קריירת מועדונים
ג'סטין גדל במחלקת הנוער של לוטון טאון. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת הפוטבול ליג הראשונה והפוטבול ליג השנייה, וערך 90 הופעות ליגה, בהן הבקיע שישה שערים.
ב-28 ביוני 2019 חתם ג'סטין על חוזה לחמש עונות בלסטר סיטי מהפרמייר ליג. ב-4 בדצמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על ווטפורד במסגרת המחזור ה-15 בליגה לעונת 2019/2020. בשלוש עונותיו הראשונות במועדון ערך ג'סטין 49 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
קריירה בינלאומית
ב-4 ביוני 2022 ערך ג'סטין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגליה, בהפסד 0–1 לנבחרת הונגריה במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
Vienna Coup
Vienna Coup היא טכניקת משחק בברידג' המסירה חסימה כהכנה לביצוע משחק לחץ פשוט. השם Vienna Coup משום שמסופר שבפעם הראשונה שנעשה שימוש בטכניקה היה בווינה" מבמשחק ויסט, המשחק ממנו התפתח משחק הברידג'. זהותו של השחקן שהשתמש בטכניקה אינה ידועה. הטכניקה מאופיינת בכך שבהתחלה מושכים קלף גבוה על מנת להפוך קלף אחר בסדרה לקלף מאים.
הטכניקה
המאפיין משחק לחץ של הוא משיכה מוקדמת של קלף או קלפים גבוהים, למשל: משיכת A, כפעולת הכנה למשחק לחץ. מטרת לקיחת ה-A או קלף גבוה בשלב מוקדם היא מניעת חסימה של קלף מאים באותה סדרה.
בתרשים חייב הכרוז המשחק מדרום לזכות בכל הלקיחות על מנת לבצע את החוזה. הוא משחק את ה-5 וזוכה בצפון עם ה-A. מזרח יכול לזרוק את ה-8. עכשיו הוא משחק את ה-6 וזוכה ב-A שבדרום. מזרח בלחץ. אם יזרוק את ה-K, תוגבה ה-Q בדרום. אם יזרוק את ה-Q, ישחק הכרוז את ה-3 מדרום ויזכה ב-A וב-J. לו הוא היה משחק מיד את ה-A בדרום, לא היה יכול להפעיל לחץ משום שה-Q לא תהיה קלף מאים, משום לא תהיה כניסה ליד בדרום.
יש מהמקרים נדרשת משיכת שני קלפים כהכנה למשחק לחץ, למשל: A ו,K באותה סדרה מהדומם על מנת להפוך את ה-10 שהוא קלף רביעי ביד הכרוז לקלף מאים.
נשימה (אלבום)
נשימה הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת הישראלית שירי מימון. האלבום יצא לאור ב-10 ביוני 2020, על ידי חברת התקליטים הליקון.
רקע
את האלבום מימון הוציאה לראשונה מזה שמונה שנים מאז האלבום הקודם שלה "שלג בשרב", באלבום זה כל השירים יצאו כסינגלים מהשנים שלפני צאת האלבום. שירי האלבום נכתבו, הופקו, והולחנו על ידי מפיקים שונים, ביניהם חנן בן ארי, שמעון בוסקילה, נעם חורב, מורן דוד, צליל קליפי דור דניאל והדס כהן. מימון הצהירה כי החליטה להקדיש את האלבום לזכרו של הגיטריסט יונתן פריג', שנפטר ב-31 במאי, שבועות אחדים לפני צאת האלבום, וליווה אותה למשך הקריירה שלה. פריג' אף שימש כגיטריסט בשירי האלבום: "אוויר" ו"נשימה".
סינגלים
כל שירי האלבום יצאו כסינגלים לפני צאתו. השיר "עד שתגדל" יצא כסינגל יחד עם צאת האלבום. בין הסינגלים הבולטים מתוך האלבום, ניתן למנות את הלהיטים "זכוכיות", "נשימה" ו"ויטני" שנכנסו לעשירייה הפותחת במצעד השבועי של מדיה פורסט.
אדריכלות נורמנית
האדריכלות הנורמנית הייתה ההמשך של האדריכלות הרומנסקית והכילה אלמנטים אדריכליים שמאוחר יותר יובאו לכדי בשלות באדריכלות הגותית. אדריכלות זו כללה קמרון צלעות ושימוש חלקי בקשת מחודדת. החזיתות הנורמניות השפיעו על חזית בזיליקת סן-דני. האדריכלות הנורמנית התבטאה לצד מבני דת גם בטירות וביצורי אבן.
קודו סילבטיכוס
קודו סילבטיכוס הקרוי גם קודו הכף או בושבאק (שם מדעי: Tragelaphus sylvaticus) הוא מין אפשרי של אנטילופה אפריקנית מהסוג קודו. בעבר נחשב לתת-מין של קודו מסורטט (Tragelaphus scriptus), אך חלק מהחוקרים החליטו לסווג אותו למין נפרד עקב מספר הבדלים. הקודו נפוץ ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה מסודאן עד דרום אפריקה ואנגולה ומקונגו עד אתיופיה וסומליה. תפוצתו היא בסוואנה, ערבות עשב, יערות גשם, בביצות ובאדמות שיחים.
הקודו יכול להגיע לגובה 90 סנטימטרים ולמשקל 45–80 קילוגרם. הוא בעל קרניים רחבות באורך של חצי מטר, הפונות מעלה עם כיפוף קל אחורה ובעל ראש כתום עם חוטם שחור, גוף בעל פרווה חומה כהה-שחורה ומעט מנומרת בלבן בחלק האחורי. הרגליים רחבות ומותאמות לריצה מהירה, אם כי הקודו יעדיף להתחבא בסבך בעת איום.
הקודו הוא אוכל עשבים ועלים הפעיל לאורך כל שעות היום והוא פועל גם במשך הלילה. לרוב הוא מצוי בזוגות או בבדידות, אך לעיתים נראה בחבורות קטנות.
דרום ארצות הברית
דרום ארצות הברית, הנקרא גם דיקסי (Dixie), וכתלות בהקשר גם מדינות הדרום או הדרום, הוא חבל ארץ גאוגרפי-תרבותי בדרומה של ארצות הברית, המשתרע מדרום לקו מייסון-דיקסון ומקיף, בהגדרה הרחבה ביותר, 16 מדינות, אשר חולקות מאפיינים תרבותיים, היסטוריים, חברתיים, כלכליים ופוליטיים משותפים, המבדילים אותן מאזורים אחרים בארצות הברית. זהו אזור עני יותר מהצפון ומתגוררים בו כ-115 מיליון תושבים (כשליש מאוכלוסיית ארצות הברית).
הדרום הוא אזור בעל משמעות וחשיבות תרבותית רבה. בדרום נוצרו והתפתחו זרמי המוזיקה האמריקאית המקוריים: הספיריטואלז, הבלוז, הג'אז, הקאנטרי והרוק אנד רול. גם האמנים החשובים ביותר בסוגות אלה מקורם בדרום ארצות הברית. ערים כניו אורלינס, ממפיס ונאשוויל הפכו לשם נרדף לסוגות מוזיקליות ולאבן שואבת לאמנים. בתחום הספרות יצאו מהדרום סופרים כמו מארק טוויין, ויליאם פוקנר, טנסי ויליאמס, מרגרט מיטשל ונל הרפר לי, שהציגו ועיצבו את דמותו התרבותית של הדרום בתודעה העולמית, ולצדם סופרים צאצאי עבדים שהדגישו ביצירותיהם את העוול המתמשך של העבדות. חלק ניכר מהסטריאוטיפים של דרום ארצות הברית נטבעו בתודעה הציבורית כתוצאה משלל סרטים, מחזות וספרים, ובפרט באחד הסרטים המצליחים מאז ומעולם, "חלף עם הרוח".
כמה מן הסמלים המובהקים של הדרום (הלבן) הם "דגל הקונפדרציה" (למעשה דגל הקרב של הקונפדרציה), השיר "דיקסי", עצי המגנוליה והקוקטייל "Mint julep" המורכב מבורבון, מעלי נענע ומסוכר.
הגדרות וחלוקות משנה
מדינות הדרום מתחלקות לחלוקות משנה גאוגרפיות או היסטוריות-תרבותיות מסורתיות.
מבחינה גאוגרפית מבחינים בין מדינות החוף: פלורידה, מרילנד, צפון קרוליינה, דרום קרוליינה, וירג'יניה, וירג'יניה המערבית ודלאוור, לבין מדינות המרכז: אלבמה, קנטקי, מיסיסיפי, טנסי, ארקנסו, לואיזיאנה, אוקלהומה וטקסס. חלוקה נוספת היא בין המדינות השוכנות לחופי מפרץ מקסיקו: טקסס, אלבמה, לואיזיאנה, מיסיסיפי ופלורידה, לאזורי מדינות הרי האפלצ'ים: מזרח קנטקי וטנסי, מערב צפון וירג'יניה, מערב מרילנד, וירג'יניה המערבית, דרום-מערב וירג'יניה, צפון ג'ורג'יה וצפון-מזרח דרום קרולינה.
מבחינה היסטורית ופוליטית קיימות חלוקות לדרום הישן, שכולל את המדינות שהיו קיימות עוד לפני מלחמת העצמאות של ארצות הברית ב-1776: וירג'יניה, דלאוור, מרילנד, ג'ורג'יה, צפון קרולינה ודרום קרולינה, והדרום החדש, הכולל את שאר המדינות שהצטרפו לאיחוד לאחר מכן. שימוש אחר לאותם מונחים הוא חלוקה היסטורית-פוליטית בין "הדרום הישן" שלפני מלחמת האזרחים מול "הדרום החדש" שלאחריה.
הדרום העמוק (אלבמה, ג'ורג'יה, לואיזיאנה, מיסיסיפי ודרום קרוליינה, מזרח טקסס וצפון פלורידה) הוא האזור שהזין את רוב הסטריאוטיפים של המונח "דרום ארצות הברית", המופיעים בשלל רומנים, סרטים, מחזות ושירים. אלו מתארים חברה חקלאית ושמרנית, פטריארכלית, דתית, התומכת בהפרדה גזעית אך תלויה בעבודת עבדים או משרתים שחורים, שבה יושבים בעלי אחוזות על מרפסות בתי העץ הגדולים שלהם בלב מטעים רחבי ידיים ובנותיהם בשמלות נשף לומדות לנגן פסנתר. מדינות אלה התבססו על גידולים כגון כותנה (ולפני כן טבק וקנה סוכר), הדורשים ידיים עובדות רבות ולכן הפכו למדינות עבדות מובהקות, שכללו גם מערכת מוסרית שהצדיקה שעבוד והפרדה.
המדינות דרום קרוליינה, אלבמה, פלורידה, ג'ורג'יה, לואיזיאנה ומיסיסיפי קרויות מדינות הכותנה. במדינות אלה נמצא עד היום הריכוז היחסי הגבוה ביותר של אזרחים ממוצא אפרו-אמריקאי. החלק המרכזי במדינות אלה אף זכה לכינוי החגורה השחורה (Black Belt), במקור בשל אדמות כהות המצויות במרכז אלבמה ובמיסיסיפי, אך בהשאלה, לציון הריכוז הגדול של אפרו-אמריקאים במדינות אלה.
מלחמת האזרחים יצרה הפרדה בין מדינות הקונפדרציה: אלבמה, פלורידה, ג'ורג'יה, לואיזיאנה, מיסיסיפי, דרום קרוליינה, טקסס, וירג'יניה, ארקנסו, טנסי וצפון קרוליינה, לבין מדינות הגבול: קנטקי, מיזורי, מרילנד ודלאוור, שלא היו חלק ממדינות הקונפדרציה, אך תמכו בהן.
עד מלחמת האזרחים
בתקופה הפרהיסטורית התקיימה באזור עמק המיסיסיפי הדרומי ועמק טנסי תרבות אמריקאית ילידית עשירה המכונה תרבות המיסיסיפי.
במאה ה-16 וה-17 הגיעו לאזור מגלי ארצות אירופים בהם ארננדו דה סוטו (שנחת ב-1539 על חופי פלורידה), ג'ון סמית' ואנשיו שייסדו ב-1607 את ג'יימסטאון, היישוב האנגלי הראשון בווירג'יניה ופייר לה מואן ד'איברוויל (Pierre Le Moyne d'Iberville שייסד את לואיזיאנה הצרפתית ב-1698). באזור חיו בני אומות אמריקאיות ילידיות רבות כצ'רוקי, אלבמה, אפלצ'י, קאדו, צ'יקסו, צ'וקטאוו, מוסקוגי ואחרות. רוב רובה של אוכלוסייה זו הושמד עקב מגע עם האירופאים שהביאו עמם מחלות מידבקות.
מתיישבים אנגלים החלו להגיע החל מ-1607 והתיישבו באזורי החוף של הדרום. חלק ניכר מהמתיישבים היו משרתים חוזיים שעם שחרורם קיבלו חלקות אדמה וכך התפתחו המושבות מערבה, במאה ה-18 הגיעו התיישבויותיהם למרגלות הרי האפלצ'ים. רבים מן המשרתים החוזיים הללו איבדו את נחלותיהם לטובת ספסרי קרקעות והפכו לאריסים. מתיישבים ספרדים יישבו את פלורידה וטקסס במהלך המאה ה-17 ומתיישבים צרפתים הגיעו במאה ה-18 ליישב את דרום לואיזיאנה (שהשתרעה לכל אורך עמק המיסיסיפי מגבול קנדה ודרומה עד למפרץ מקסיקו). ב-1718 נוסדה ניו אורלינס, העיר הגדולה בדרום ארצות הברית וכארבעים שנה מאוחר יותר היגרו אליה מתיישבים קתולים מאקדיה (כיום בקנדה), הנקראים קייג'ון ושומרים על תרבות ייחודית. בסוף המאה ה-18 הגיעו סקוטים ואירים ליישב את אזורי הרי האפלצ'ים הדרומיים.
Vent'anni
Vent'anni (בעברית: עשרים שנים) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הרוק האיטלקית מונסקין. את השיר הוציאו לאור ב-30 באוקטובר 2020 חברות התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט ו-RCA רקורדס. הוא נכלל כרצועה השמינית באלבום האולפן השני של מונסקין, Teatro d'ira: Vol. 1. "Vent'anni" קיבל מאיגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי תואר פלטינה כפולה.
דרום ארצות הברית
עד מלחמת האזרחים
ב-1767 הושלמה מדידתו וסימונו של קו מייסון-דיקסון, קו שנועד לסימון חלקות בין שטחי בעלות של משפחות בריטיות ושהיה למעשה הגבול התרבותי בין צפון ארצות הברית לדרומה. וירג'יניה הייתה המדינה המתקדמת ביותר בין שלוש עשרה המושבות הראשונות לפני מלחמת העצמאות האמריקאית. האוניברסיטה הראשונה באמריקה (קולג' ויליאם ומרי) נוסדה בה ב-1693 וארבעה מתוך חמשת הנשיאים הראשונים של ארצות הברית היו ילידי וירג'יניה (וושינגטון, תומאס ג'פרסון, מדיסון ומונרו).
המישורים הגדולים, בעיקר של הדלתא של מיסיסיפי התאימו במיוחד לחקלאות של חלקות גדולות בחוות ומטעים. הגידולים המרכזיים היו קנה סוכר ואורז במאה ה-17 שפינו את מקומם לטבק במאה ה-18 ולכותנה החל מ-1800. ענפים אלה היו עתירי ידיים עובדות ולשם כך הובאו רבבות עבדים אפריקאים לעבודה באזור, משום שלא היו די לבנים ואמריקאים ילידים היו מרדניים מדי. ב-1700 היו בווירג'יניה 6,000 עבדים שהיו 1/12 מן האוכלוסייה, ב-1763 היו כבר 170,000 שהיוו מחצית מן האוכלוסייה. בין 1820 ל-1850 הובאו יותר ממיליון עבדים אפריקאים לעבודה בשדות הכותנה. העסקת העבדים לוותה בהצדקה מוסרית ודתית של שיעבודו של אדם אחר באמצעות דרשות בכנסייה שיועדו להצדקה זו. להצדקה זו ניתן גם הד בתקופות מאוחרות, למשל ב-1963 טען מושל מיסיסיפי, רוס בארנט שאלוהים עצמו הפריד בין האדם הלבן לאדם שחור ושהלבן נעלה יותר". נדבך נוסף בחיזוק שיטת העבדות היה מניעת יצירת ברית בין משרתים חוזיים ולבנים עניים אחרים לעבדים שחורים במרד נגד אדונם, כשומרים על העבדים הרבים הוצבו החל משנות ה-20 של המאה ה-18 מיליציות ייעודיות שהורכבו מלבנים עניים ומשרתים לבנים משוחררים, במקביל לובתה גזענות שמנעה כל אפשרות של ברית בין שתי הקבוצות המוחלשות נגד האדון והשיטה. הצפון, שהמערכת הכלכלית שלו הייתה מבוססת על חקלאות בקנה מידה קטן, על תעשייה, מסחר ופיננסים לא קיבל את מנגנון העבדות. נאמנים לערכי הליברליזם, דגלו קבוצות אזרחים בצפון בדעה שהעבדות היא חטא וחרתו על דגלם מלחמת חורמה בעבדות. קבוצות אלה התאגדו תחת התנועה לביטול העבדות, הממסד הדרומי מנע את כניסתם לשטחיו, צנזר את פרסומיהם, מנע מהם יצירת קשר עם התושבים ויצר דמוניזציה שלהן כמי שקמים על הדרום ואורח חייו להחריבו.
ב-30 באפריל 1803 רכשה ארצות הברית את לואיזיאנה וכך סופחו השטחים שהיו לפני כן בשליטה צרפתית לאיחוד. לאחר רכישת לואיזיאנה התיישבו בה מתיישבים צרפתים הוגנוטים. ב-1818 ביקשה מיזורי להצטרף לאיחוד כמדינה. עד אותה עת היו באיחוד 22 מדינות, 11 חופשיות מעבדות (מצפון לקו מייסון-דיקסון) ו-11 המתירות עבדות (מדרום לקו), כך שנשמר האיזון בנושא זה. בקשתה של מיזורי להתקבל לאיחוד יצרה חשש מהפרת האיזון. במקביל, ביקשה גם הטריטוריה של מיין, הנקייה מעבדות, להצטרף לאיחוד. הדיון בשתי הבקשות גרם לקונפליקט בין שני בתי הקונגרס (הסנאט ובית הנבחרים), לא רק בנושא העבדות עצמו, אלא גם בעניין צירופה של מיין ומיזורי לאיחוד על סמך אותו חוק. בפשרה שהושגה בסופו של דבר, פשרת מיזורי, אושרה בקשת שתי הטריטוריות להצטרף לאיחוד כמדינות – מיין כמדינה חופשית מעבדות ומיזורי כמדינה המתירה עבדות, ונקבע שבכל הטריטוריות שמצפון לקו הרוחב '36°30, המשכו מערבה של קו מייסון-דיקסון, ושכלולות בשטחי רכישת לואיזיאנה תיאסר העבדות, פרט למדינת מיזורי עצמה שנמצאת צפונית לקו רוחב זה.
Vent'anni
רקע
הלהקה כתבה את השיר בזמן ששהו בלונדון באביב 2020, בעיצומה של מגפת הקורונה העולמית. את המילים כתב סולן הלהקה דמיאנו דייוויד. מילות השיר מאדירות את הייחודיות של כל אדם, ואת הדברים שניתן ללמוד מאנשים מבוגרים.
דרום ארצות הברית
עד מלחמת האזרחים
ב-1830 נחקק חוק גירוש האינדיאנים (Indian Removal Act) משטחים חקלאיים בדרום-מזרח ארצות הברית לשטחים צחיחים ממערב למיסיסיפי שנודעו כ"שמורות אינדיאנים".
Vent'anni
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר, בבימויו של ג'יוליו רוסאטי, פורסם בעמוד היוטיוב הרשמי של מונסקין ב-6 בנובמבר 2020.