cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהדות התפוצות
לפי מדינות
להלן רשימה של אוכלוסיות יהודיות בעולם לפי מדינות. כל הנתונים להלן, מלבד העמודה האחרונה, הם מבנק הנתונים היהודי ברמן באוניברסיטת סטנפורד, בדו"ח האוכלוסייה היהודית העולמית (2020) שנעשה בתיאום סרג'יו דלה-פרגולה באוניברסיטה העברית בירושלים. נתוני בנק הנתונים היהודי מבוססים בעיקר על מפקדים לאומיים בשילוב עם ניתוח מגמות.
סימן 1 (טנק)
סימן 1 היה הטנק הראשון בעולם. הוא פותח על ידי בריטניה במלחמת העולם הראשונה כדי לסיים את הקיפאון במלחמת החפירות ששרר בחזית המערבית.
רקע היסטורי
בניגוד למרבית התפיסות האסטרטגיות והטקטיות שרווחו לפניה, הפכה מלחמת העולם הראשונה תוך זמן קצר לקיפאון עקוב מדם. הבעיה הטקטית הייתה ברורה: מכונות היריה החדשות, בשילוב עם שוחות ונשקי ארטילריה רבים, הפכו את שטח הלחימה לכזה שלא מאפשר התקפה. כל ניסיון לתקוף חייב הסתערות חזיתית של חיל רגלים. הסתערויות אלה דרך מאות מטרים של שטח הפקר ממוקש ומגודר הפכו את חיל הרגלים למטרה קלה למקלעי האויב, וכל הסתערות נסתיימה במרחץ דמים.
בעוד הגנרלים מתייאשים ופונים למעין מלחמת התשה, ממציאים ותאורטיקנים בעורף ניסו למצוא פתרון טכנולוגי-טקטי לבעיה. הבריטים היו בין הראשונים להגיע למסקנה שהפתרון הוא בכלי רכב משוריין, בעל מנוע בעירה פנימית, שחימושו יאפשר לו להשמיד את עמדות המקלעים, ויוכל לפרוץ דרך בין גדרות התיל ולחצות את החפירות. בנוסף לכך, הסיקו המדענים שעל מנת לעשות זאת הרכב יצטרך להיות זחלי, שכן בשטח ההפקר היו בורות ומכתשים כתוצאה מהכתישה הארטילרית - מה עוד שרכב גלגלי אינו יכול לחצות חפירות.
סימן 1
צורת הטנק הייתה מעוינת, ושני הזחלים הקיפו את המכונה. מאחור נוסף זוג גלגלים ענקיים וכבדים שנועד לייצוב. אורכו היה כמעט 10 מטרים וגובהו 2.40 מטרים. משני צדדיו בלטו צריחי החימוש. כל אחד משני הצריחים הכיל תותח 6 ליטראות (57 מילימטר) ומקלע 0.303 אינץ' בגרסת ה"זכר" ו-3 מקלעים בגרסת ה"נקבה". סידור זה נבע מהעדרו של צריח המסתובב ב-360 מעלות, מאפיין שנוסף רק בדגמי טנקים מאוחרים יותר. השריון עצמו היה בעובי של בין 8–10 מילימטר, מספיק כנגד נשק קל אך לא כנגד תותחים. על כל אלה נוספו 8 אנשי צוות, שהביאו את משקל הטנק המאויש לכ-28 טון. בעקבות כובד הטנק מנוע הבנזין הצליח להניעו במהירות של 5.5 קמ"ש בלבד. הטנק היה יכול לחצות תעלות ברוחב 3.3 מטר, ולעבור מכשולים בגובה 1.4 מטר.
אף על פי שהיה כלי רכב מהפכני וחדשני, סבל הטנק סימן 1 מבעיות חמורות:
על אף כל אלה, הוכנס הטנק לשימוש במספרים קטנים בשנת 1916 בשירות רגימנט הטנקים המלכותי והשתתף בקרב על הסום. מעורבות הטנקים בקרב הייתה כישלון למעשה, שכן רובם נתקעו או התקלקלו במהלכו. השפעתם העיקרית הייתה על מורל החי"ר הגרמני, שרבים מאנשיו ברחו או נכנעו למראה המפלצת המכנית המאיימת. למרות זאת, ניתן לראות תוצאה חיובית שכן הובהר כי לו היו הטנקים מגיעים בכמות גדולה יותר לשדה הקרב, הם היו מצליחים כנראה לפרוץ את קווי החפירות.
סימן 2 ו-3
הבריטים הבינו שסימן 1 צריך שיפורים רבים והחלו מיד לעבוד על הליקויים הרבים, אך הם ידעו שייקח זמן רב עד שיגיעו לתוצאה הרצויה, ולבינתיים, לא רצו להשאיר את קווי היצור מושבתים. זאת ועוד, הם רצו לייצר טנק לצורכי אימונים, כך שלא יצטרכו ליטול טנקים כשירים ללוחמה לאימונים, אשר על כן, בסוף 1916 יוצר סימן 2. הפלדה של הטנק לא הייתה חסינה כמו זו של סימן 1 כיון שייעודו היה לאימונים בלבד. נעשו כמה שינויים קלים לעומת סימן 1, והבולט ביניהם הוא הסרת גלגלי היצוב אשר גרמו לתאונות ולא הביאו כל תועלת בהיגוי. יוצרו 50 טנקים (25 זכרים ו-25 נקבות). למרות כך, נשלחו בסופו של דבר חלק מהטנקים לצרפת, שם נטלו חלק בקרב אראס (1917).
טנק סימן 3 כקודמו נבנה לצורך אימונים, ולא השתתף בקרבות כלל. (גם ממנו נבנו 50 יחידות בלבד). נעשו בו שינויים מעטים. היות שכל הטנקים נגרטו, לא ידועים לנו פרטים רבים אודותיו. אחד השינויים הנראים בתמונות הבודדות אשר צולמו, מעיד על שיפור ביציאות מהטנק במקרי חירום.
סימן 4
בתכנון המקורי היה סימן 4 אמור להראות כפי שבסופו של דבר היה הטנק סימן 5, אלא שמפאת קוצר הזמן והדרישה מהחזית, הסתפקו המתכננים בכך שפתרו חלק מן הבעיות שהיו בסימן 1:
מערכת ההנעה, המנוע וההילוכים על מגרעותיהם נשארו כפי שהיו בסימן 1 (רק בסימן 5 הוחלף המנוע, ובוטל הצורך בארבעה אנשים לשליטה במערכת ההילוכים).
סימן 4 שימש במתקפות רבות במהלך החודשים הבאים במלחמה, אך מעולם לא בכמות מספקת להצלחה מוחצת. במהלך המלחמה נמשך פיתוחו של הסימן 4. ההצלחה הראשונה בקרב קמברה, ב-20 בנובמבר 1917. הטנקים פרצו את קווי הגרמנים אך שוב לא השתתפו מספיק טנקים כדי לנצל את ההצלחה. רק ב-1918 החלו הטנקים להופיע בכמויות גדולות, ומילאו חלק גדול בניצחונות של יולי ואוגוסט 1918. לקראת סוף המלחמה יוצר סימן 5, שהיה בעל מנוע חזק יותר ושריון עבה יותר.
הטנקים סימן 1 וסימן 4 פרצו את הדרך ללוחמה משוריינת מודרנית. המסקנות מהצלחותיהם וכישלונותיהם שימשו בסיס לייצור של טנקים אחרים במלחמה, ובהפיכתו של הטנק למרכיב העיקרי בצבאות היבשה המערביים.
רומן מכתבים
רומן מכתבים או רומן אֶפּיסטוֹלָרי (epistolary novel) הוא סוגה ספרותית שבה סדרה של מכתבים בדיוניים יוצרת ביחד מבנה עלילתי. לעיתים מתלווה למכתבים קולו של מספר. על פי רוב מרכיבים המכתבים תכתובת בין שני אנשים או יותר, אך אפשרי גם עיזבונו הבדיוני של כותב מכתבים יחיד.
היסטוריה
קשה לעמוד על ראשיתה של הסוגה. כחלק מן ההומניזם נפוצו אוספי מכתבים אמיתיים של מלומדים שונים, ואליהם התלוו עם הזמן אוספים של מכתבים בדויים למטרות סאטיריות ופוליטיות. סוגת רומן המכתבים, למרות ייחודה, לא הצליחה להפוך לסוגה מובילה בספרות. אולי בשל הקושי והמורכבות שלה, ואולי משום הצורך ההכרחי ליצור עניין אצל הקורא מעבר למתרחש בכתיבה הדדית כרונולוגית בין שתי דמויות בלבד, ללא רצף עלילתי המתפתח באופן מוחשי יותר.
דוגמאות
דוגמאות ליצירות מסוג זה אשר כבשו מקום חשוב בספרות העולמית: דוגמאות מוקדמות אף יותר ניתן למצוא ב"רומן הוורד" של ז'אן דה מון (de Meun) משנת 1280, שבו חליפת מכתבים הומוריסטית בין הגיבורים.
בעברית
סופרים עברים מעטים שלחו ידם בכתיבה זאת, בהם אפשר לציין שני ספרים בולטים: "מכתבים מנסיעה מדומה" של לאה גולדברג, ו"קופסה שחורה" של עמוס עוז. בשל מיעוט הסוגה הזאת בספרות העברית קשה לדבר על השוואה בין יצירות, ודומה כי כל רומן מכתבים שנכתב בעברית הוא יצירה מקורית, ייחודית בפני עצמה, שאינה נשענת בהכרח על קודמותיה.
בעברית נכתבו ספרים אחדים כרומן מכתבים, ובהם:
בתרגום לעברית
כן תורגמו לעברית יצירות אחדות מסוגה זו:
טכנולוגיה מודרנית
בשלהי המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 נוספו דרכי תקשורת חדשות, כגון דואר אלקטרוני, מסרונים וכדומה. התפתחות זו חלחלה גם לספרות.
מאנד
מאנד (בהונגרית: Mánd) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי מאנד
יהודים חיו במאנד בתקופות זמן שונות. ביער בכפר היה בית קברות יהודי. בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה.
דו"ח חניה
דו"ח חניה הוא המונח השגור בישראל להודעה על תשלום קנס בגין עבירת חניה.
הדו"ח הוא מסמך המפרט באופן ידני או ממוחשב את פרטי הרכב, פרטי עבירת החניה, הנחיות לתשלום או לערעור על הדו"ח, וספח לתשלום. הוא נמסר לנהג הרכב באופן אישי או מוצמד למגבים על שימשה של הרכב. בתחילת המאה ה-21 החלו ברשויות שונות לצייד את הפקחים במצלמות דיגיטליות והן משמרות את העתקי הדו"חות עם צילום הרכב החונה במקום אסור. הצילום מהווה תיעוד נוסף למקרה של בירור הנוגע לדו"ח.
עבירת חניה
עבירות חניה שייכות למשפחת עבירות התנועה ומוגדרות כעבירות קלות שהעונש הקבוע בצידן הוא דו"ח חניה שבו נרשם גובה הקנס הקבוע בחוק. מדובר באופן שבו העמיד הנהג את רכבו לפרק זמן מסוים, במקום שבו אסור להעמידו או להחנותו, או מבלי לשלם על החנייה במקום המותר לחנייה בתשלום. עבירות החניה נקראות עבירות מסוג אחריות קפידה, כלומר, הן אינן מצריכות מחשבה פלילית למעשה או מחדל בהתנהגות הפסולה של ביצוע העבירה. הקנס המוטל בגין עבירת חניה נמוך יחסית משאר הקנסות בעבירות תנועה. נכון ל-2021, גובה הקנס נע בין 100 ש"ח לעבירה קלה של חניה ללא תשלום במקומות המותרים לחניה בתשלום, ועד ל-1,000 ש"ח, כשמדובר בחניה בחניית נכה. לעיתים מחלקות הרשויות המקומיות את דו"חות החניה לדרגות קנס שונות. לדוגמה, בישראל ב-2015 היו רשויות שבהן דו"חות בגין אי תשלום אגרת חניה עמדו על 100 שקלים, דו"ח עבור חניה במקום אסור לעצירה/חניה עמד על 250 שקל, דו"ח חניה על המדרכה עמד על 500 שקל ודו"ח חניה במקום השמור לנכה עמד על 1,000 שקלים. תעריפי הקנסות על עבירת החניה הן מכוח צו התעבורה (עבירות קנס), ושר התחבורה מעדכן אותם מעת לעת. הרשויות המקומיות בדרך כלל מאמצות את השינויים, אף על פי שאינן חייבות בכך. בחלק מהמקרים ישנן הנחיות של משרד הפנים באשר לגובה הקנסות, אבל לעירייה יש שיקול דעת בקביעתם.
היקף התופעה
מנתוני משטרת ישראל עולה כי חמישית מכלל הקריאות למוקד המשטרתי הן בתחום עבירות החניה. בשנת 2018 מתוך כ-2.5 מיליון אירועים למעלה מ-550,000 היו בתחום עבירות חניה. היקף עבירות חניה ברשויות המקומיות קשה לאומדן משום שאין מנגנון איסוף נתונים ארצי ומאגר נתונים אחיד, וכל רשות פועלת באופן עצמאי באיסוף הנתונים. אינדיקציה להיקף התופעה של עבירות חניה הנאכפות על ידי פקחים עירוניים ניתן למצוא בפרסום הנתונים של חברת פנגו המאפשרת תשלום עבור חניה באמצעות אפליקציה ייעודית, ולפיהם ב-2017 חל זינוק של עשרות אחוזים במספר הנהגים שקיבלו דו"חות לאחר שחנו ללא תשלום.
בין השנים 2015 ל-2019 חלה עלייה עקבית בכמות עבירות החניה במדינת ישראל. לאור זאת החליט משרד התחבורה על החמרת הענישה והגברת האכיפה. משרד התחבורה קידם תיקון חקיקה והוסיף לתקנות התעבורה עבירה של חסימת של רכב בחניה פרטית. כעת משהוכנסה העבירה לפקודת התעבורה ניתן יהיה לאכוף אותה על ידי רישום דוח חניה ולא כעבירה פלילית. עם זאת, טרם תוקן החוק הקובע כי חניה אסורה בחניה פרטית תהווה גם היא עבירת תעבורה ועבירה זו נותרה עבירה פלילית של הסגת גבול.
תשלומי הקנס בדו"חות החניה מהווים את אחד ממקורות ההכנסה של הרשות המקומית. ככל שעולה מספר כלי הרכב וגוברת מצוקת החניה, גדלה ההכנסה של הרשות המקומית. עיריית תל אביב-יפו עומדת כבר שנים, בראש הרשימה של הכנסות עירייה מגבייה בגין דו"חות שנאכפו על ידי פקחים עירוניים בגין עבירות חניה. בשנת 2018 הכנסות עיריית תל אביב מקנסות עירייה חצו את הרבע מיליארד ש"ח.
הגורמים לעבירות חניה
הגורם המרכזי לעבירות חניה הוא השימוש הגובר בכלי רכב פרטיים לצד העדר מקומות חניה מספיקים. במדינת ישראל בדומה למדינות מפותחות אחרות בעולם, המאופיינות באיכות חיים גבוהה, הגיע בסוף שנת 2018 מספר כלי הרכב המנועים בישראל לכ-3,495,400 מיליון, מתוכם 2,978,900 כלי רכב פרטיים. על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ובהשוואה לנתוני ה-OECD. בשנת 2018 היקף הנסועה במדינת ישראל נמוך מהממוצע ב-OECD.
גורם מרכזי נוסף לעבירות תנועה בכלל ועבירות חניה בפרט, נקרא "הגורם האנושי" – הנהג בוחר להתנהג באופן פסול ולהעמיד את רכבו במקומות האסורים על פי חוק בחניה. נוצר מצב בו גם כאשר קיימים מקומות חניה זמינים ותחבורה ציבורית יעילה, כמות עבירות החניה הולכת וגדלה.
העדר אכיפה והרתעה מספיקה כנגד התופעה של עבירות החניה וכן ענישה מקלה וגובה קנסות נמוך גם מהווים אף הם גורם משמעותי לעבירות החניה. על הקשר בין אכיפה מוגברת לביצוע עבירות ובעיקר עבירות תנועה ניתן ללמוד ממחקרים מקיפים שנערכו על ידי משטרת ישראל ועבורה. מחקרים בעולם אף הם מציינים כי הגורמים המרכזיים לגידול בכמות העבירות הם מחסור במקומות חנייה וכן כתוצאה מאכיפה וענישה לא מספיקים.
הליכים הקשורים לדו"ח חניה
דו"ח חניה ניתן לתשלום באמצעי התשלום המקובלים ובדרך כלל עד 90 יום מהיום שנמסר לבעל הרכב. אם הדו"ח נרשם על ידי פקח עירוני הקנס משולם לקופת הרשות בתחומה נעברה העבירה, ובמקרה של דו"ח חניה שניתן על ידי שוטר משולם הקנס לקופת המדינה באמצעות המרכז לגביית קנסות. אם הנהג בחר לשלם את הקנס, הוא יחשב כמי שהודה בביצוע העבירה ואף הורשע בה. הרשויות המקומיות מפעילות מערכות אכיפה וגבייה של הדו"חות, כולל עיקול והוצאה לפועל.
אם הנהג מסרב לשלם את הדו"ח, בטענה שלא עבר עבירה, ביכולתו להגיש בקשה לתובע העירוני או המשטרתי לביטול דו"ח החניה או לבקש להישפט על כדי להציג ראיות ולהוכיח את טענתו בבית משפט, שלא עבר עבירת חניה כפי שנרשם בדו"ח. אם מדובר בדו"ח שנרשם על ידי פקח עירוני, בית המשפט המוסמך לדון בעבירה הוא בית המשפט לעניינים מקומיים. אם מדובר בשוטר שרשם את הדוח, בית המשפט המוסמך הוא בית המשפט לתעבורה.
דו"ח חניה והציבור
דו"ח החניה נועד לשמור על נוחות תושבי העיר והמבקרים בה. אך למרות היותו חוקי, אין הוא אהוד על הציבור. דו"ח חניה הוא אחד מנקודות החיכוך הנפוצות ביותר בין האזרח לבין הרשויות המקומיות, וענייני דו"חות חניה מעסיקים מערכות גדולות של פיקוח ואכיפה. בכל עירייה קיימת מחלקה מיוחדת לטיפול בדו"חות ובגבייתם.
קיימת תופעה נפוצה של הימנעות או איחור של בעלי הרכב מלשלם את הדו"חות. ארגונים ציבוריים ופרטיים, חברות ועסקים וגם אזרחים מהשורה צוברים סכומי קנסות גבוהים הבאים מדו"חות חניה. כך למשל בתל אביב נרשם ב-2005 שיא לאדם אחד שצבר 586 דו"חות שהסתכמו ב-137 אלף ש"ח. באותה שנה צבר משרד הביטחון חוב של 10 מיליון ש"ח בגין 35 אלף דו"חות חניה.
הכמות העצומה של הדו"חות, והיותם בלתי אהודים מביאה אנשים רבים להיאבק מול העירייה למען ביטול הקנס, ובתי המשפט מלאים בהתדיינויות בלתי פוסקות הנוגעות לעבירות חניה ולהליכים שונים אשר קיימים בגינן.
אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה
אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה או אלכסנדר קָארָאג'וֹרְגֶ'בִיץ' (בסרבית קירילית: Александар I Карађорђевић; 16 בדצמבר 1888, צטיניה, נסיכות מונטנגרו – 9 באוקטובר 1934, מרסיי, צרפת) היה מלכה האחרון של ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים ומייסדה ומלכה הראשון של ממלכת יוגוסלביה. אלכסנדר פעל לשיקום ממלכתו לאחר מלחמת העולם הראשונה ונקט במדיניות פאן בלקנית, מתוך פילוסופיית איחוד העמים הסלאבים הדרומיים בבלקן לכדי ישות מדינית אחת בדמותה של ממלכת יוגוסלביה. ב-1934 נרצח אלכסנדר הראשון בעת ביקורו בצרפת בידי מתנקש בולגרי חבר "הארגון המהפכני המקדוני" (IMRO), אשר ככל הנראה פעל מטעמה של התנועה הבדלנית הקרואטית אוסטאשה.
שנותיו הראשונות
אלכסנדר הראשון נולד ב-16 בדצמבר 1888 בצטיניה, בירת נסיכות מונטנגרו לפטר קאראג'ורג'ביץ' ולזורקה, נסיכת מונטנגרו בעת שהותה של המשפחה בגלות מחוץ לסרביה. לאחר ההפיכה הצבאית שהתחוללה בסרביה, במהלכה נרצח המלך אלכסנדר אוברנוביץ' הראשון חזרה המשפחה לממלכה ופטר הוכרז על ידי הפרלמנט הסרבי כמלך סרביה. את השכלתו רכש אלכסנדר בז'נבה שבשווייץ ובהמשך החל ללמוד באקדמיה הצבאית של האימפריה הרוסית בסנקט פטרבורג. הוא לא השלים את לימודיו ושב לבלגרד, בשל נישולו של אחיו הבכור הנסיך ג'ורג' מתואר נסיך הכתר לאחר שרצח את אחד ממשרתיו. כך, ב-1909 הפך אלכסדר ליורש העצר הסרבי.
עוצר המלוכה
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה והשנייה, פיקד אלכסנדר על הארמייה הסרבית הראשונה ותפקודו זכה להערכה רבה בקרב ראשי הצבא. ב-24 ביוני 1914, על רקע מצב בריאותי לקוי, ויתר המלך פטר הראשון על סמכויותיו בפועל ואלכסנדר הראשון מונה לעוצר המלוכה. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה כיהן אלכסנדר הראשון מכוח תפקידו, גם כמפקד העליון של צבא סרביה, אם כי הפיקוד בפועל נתון היה בידי הגנרל ראדומיר פוטניק. בראשית המערכה על סרביה הצליחו הסרבים לבלום את הצבא האוסטרו-הונגרי ובהמשך להודפו אל מחוץ לגבולות הממלכה. באוקטובר 1915 הצטרפה ממלכת בולגריה למעצמות המרכז וצבאה תקף את סרביה ממזרח בשני אגפים, תוך שצבא הקיסרות הגרמנית והצבא האוסטרו-הונגרי תוקפים מצפון. הצבא הסרבי לא עמד במתקפה. אלכסנדר הוביל את הנהגת הממלכה ושרידי צבאה ביחד עם אביו החולה והם נסוגו דרך הרי אלבניה לדורס ומשם פונו לאי קורפו.
הוא פעל לארגון מחדש של צבא הממלכה ובהמשך הועברה ההנהגה הסרבית ויחידות הצבא לאזור סלוניקי, שם הצטרפו לכוחות מדינות ההסכמה אשר לחמו בחזית המקדונית והיוו תוספת כוח משמעותית שסייעה להכרעת החזית. ביוני 1917 ניצל אלכסנדר מניסיון התנקשות שבוצע בעיר סלוניקי, על ידי חבר ארגון היד השחורה. עם סיום המלחמה, הוטל על אלכסנדר לשקם את ממלכת סרביה לאחר שספגה למעלה מ-700,000 חיילים ואזרחים הרוגים מתוך אוכלוסייה של 4.5 מיליון והרס רב נגרם לעריה. לאחר פירוקה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, פעל אלכסנדר ליצירת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים ("סרביה הגדולה"), וב-1 בדצמבר הוכרז אביו, פטר הראשון כמלכה של הממלכה החדשה. אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ' המשיך לנהל בפועל את ענייניה במסגרת תפקיד עוצר המלוכה.
המלוכה
ב-1921 הלך לעולמו המלך פטר הראשון ואלכסנדר היה למלך הסרבים, הקרואטים וסלובנים. ב-8 ביוני 1922 נישא אלכסנדר למריה, נסיכת רומניה, בתו של פרדיננד הראשון, מלך רומניה ובהמשך נולדו לזוג שלושה ילדים פטר, טימוסלאב ואנדריי.
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 הורעו היחסים הפנימיים בממלכה ונוצרה מתיחות קשה בין הסרבים לקרואטים. באוגוסט 1928 מת מפצעיו הפוליטיקאי הקרואטי סטייפן ראדיץ' לאחר שנורה חודשיים קודם לכן, בתוך בניין הפרלמנט בידי חבר פרלמנט ממונטנגרו והמתיחות הפנימית הגיעה לשיאה, תוך סכנה לשלמות הממלכה הצעירה. בתגובה לאירועים, ב-6 בינואר 1929, הודיע אלכסנדר הראשון על ביטול החוקה, פיזור הפרלמנט וכינונה של דיקטטורה בראשותו. עוד הכריז על שינוי שמה של הממלכה לממלכת יוגוסלביה. במקביל, בתמיכת הצרפתים, פעל אלכסנדר הראשון לחיזוק ההסכמה הקטנה בין צ'כוסלובקיה, ממלכת רומניה וממלכתו וב-29 במאי נחתם בין מדינות אלו הסכם "לפיוס, בוררות והסדר משפטי".
ב-8 באוקטובר 1929 הודיע אלכסנדר הראשון על שינוי חלוקתה המינהלית של הממלכה ממתכונת של 33 אובלסטים ל-9 באנאטים. בהמשך, אסר על השימוש בסרבית קירילית והנהיג בממלכה אלפבית לטיני. ב-1931 מיסד אלכסנדר חוקה חדשה במסגרתה הוענקו לו סמכויות שלטון מוחלטות ובכלל זה סמכויות למינוי חברי פרלמנט ושרים. במקביל, המשיך אלכסנדר במאמציו לשיתוף פעולה בין מדינות הבלקן תוך מיצובה של ממלכתו כגורם מתון השואף ליציבות אזורית. ב-9 בפברואר 1934 חתמו ממלכת יוון, טורקיה, ממלכת רומניה וממלכת יוגוסלביה על ההסכמה הבלקנית, שמטרתה הייתה לשמר את הסטאטוס קוו שנוצר לאחר ועידת השלום בפריז. במסגרת ההסכם התחייבו המדינות החותמות להשעות תביעות טריטוריאליות הדדיות בהקשר לשטחים הנתונים במחלוקת ביניהן. ממלכת בולגריה, ממלכת איטליה, הונגריה, ברית המועצות ואלבניה אשר היו שותפות למשא ומתן, סירבו לחתום על ההסכם.
אחריתו
ב-9 באוקטובר 1934 הגיע אלכסנדר הראשון לביקור ממלכתי בצרפת במטרה להדק את קשרי שתי המדינות, לחזק את "ההסכמה הקטנה" ולפעול במשותף עם הצרפתים לנירמול היחסים עם איטליה, כאשר ברקע התחזקותה של גרמניה הנאצית. הוא התקבל במרסיי על ידי שר החוץ הצרפתי לואי בארטו והשניים נסעו יחדיו במכונית פתוחה ברחובות העיר תוך שהם זוכים לתשואות מהקהל. ולאדו צ'רנוזמסקי (וליצ'קו דימיטרוב קרין), מתנקש בולגרי חבר הארגון המהפכני המקדוני, ירה באקדח אוטומטי מדגם מאוזר C96 לעבר המכונית בה נסעו השניים. המלך אלכסנדר נפצע פצעים אנושים ומת לאחר כמה דקות ושר החוץ הצרפתי נפצע קשה ומת מאובדן דם לאחר שטופל באיחור רב. לפי אחת הגרסאות נפגע שר החוץ בארטו בשוגג מכדורי שוטר צרפתי שהשיב אש לעבר צ'רנוזמסקי.
הקהל הנזעם ביצע לינץ' בצ'רנוזמסקי והוא נהרג. כפי הנראה פעל צ'רנוזמסקי מטעם התנועה הבדלנית הקרואטית אוסטאשה שזכתה לתמיכתן של איטליה הפשיסטית והונגריה, אשר להן היה אינטרס להחליש את ממלכת יוגוסלביה. לאורך השנים, נפוצו תאוריות קשר רבות סביב הרצח ובהן גרסה הטוענת שהוא בוצע בשליחות גרמניה הנאצית ונוספת המייחסת מעורבות ברצח לגורמים בשלטונות הצרפתיים. ההתנקשות והאירועים שלאחריה תועדו בידי צלם של אולפני יוניברסל. בעקבות הרצח ניסו הצרפתים ליזום את הקמתו של בית משפט בינלאומי במסגרת חבר הלאומים לצורך שפיטת טרוריסטים. היוזמה לא צלחה. אלכסנדר הראשון נקבר בכנסיית גאורגיוס הקדוש בטופולה. מאחר שבמועד ההתנקשות היה בנו ויורשו פטר קראג'ורג'ביץ' בן 11 שנים בלבד, מונה פאבלה קאראג'ורג'ביץ' בן דודו של אלכסנדר לעוצר המלוכה.
משפחתו
ב-8 ביוני 1922 התחתן אלכסנדר עם מריה מרומניה, מלכת יוגוסלביה, בתם של פרדיננד הראשון, מלך רומניה ומריה מאדינבורו, מלכת רומניה, ולזוג היו שלושה בנים
פטריק רואה
פָּט֧רִיק זַ'ק רוּאַה (בצרפתית: Patrick Jacques Roy; נולד ב-5 באוקטובר 1965 בקוויבק סיטי) הוא מאמן הוקי קרח קנדי, ובעברו שוער הוקי קרח מקצועני הנחשב בעיני רבים לאחד השוערים הטובים בכל הזמנים.
רואה שיחק 19 עונות בליגת ה-NHL, אותן חילק בין שני מועדונים - מונטריאול קנדיאנס וקולורדו אוולאנש. הוא זכה עם קבוצותיו ארבע פעמים בגביע סטנלי - פעמיים עם כל אחת. בתחום הפרסים האישיים, רואה הוא השחקן היחיד בהיסטוריה של ה-NHL שזכה שלוש פעמים בגביע קון סמיית' כ-MVP של פלייאוף ה-NHL - וזאת על פני שני עשורים ועם שתי קבוצות שונות.
רואה היה אחד השוערים הבולטים שהשתמשו ב"סגנון הפרפר" - סגנון בו השוער יורד על שתי ברכיים צמודות כששוקיו פשוטים לצדדים, כדי לסגור את הפינות התחתונות של השער, והזרועות פרושות מעליהן; את הסגנון ירש מגדולי השוערים של שנות ה-70 ושכלל אותו לסגנון משופר, שבו נעשה שימוש נרחב על ידי שוערי ההוקי קרח הבכירים של ימינו.
תחילת דרכו
רואה נולד בקוויבק סיטי וגדל בפרוור קאפ-רוז', שהיום מהווה חלק מהשטח המוניציפלי של העיר. הוא החל להתעניין בהוקי קרח בגיל 7.
שנה ראשונה ואליפות ב-AHL
בהתאם למסלול המקובל של שחקן הוקי קרח צעיר בקנדה, שיחק רואה באחת מליגות הצעירים המרכזיות של קנדה - ליגת הצעירים של קוויבק (QMJHL). הוא נבחר בדראפט ה-NHL של 1984 כבר בגיל 19, במקום ה-51 (סיבוב שלישי), על ידי מונטריאול קנדיאנס - בחירה שלא הייתה לרוחו בתחילה, כיוון שכיליד העיר קוויבק, היה רואה אוהד קוויבק נורדיקס, יריבתם המושבעת של הקנדיאנס.
באותה עונה הספיק לשחק משחק אחד במדי הקבוצה, משחק בו נכנס כמחליף. הוא שמר במשחק על רשת נקייה וסייע לקנדיאנס לנצח במשחק. לאחר מכן נשלח לקבוצה-בת שלה, שרברוק קנדיאנס, בליגה המשנית AHL. הוא הספיק לשחק בה משחק אחד בעונה הרגילה, ולאחריו הפך לשוער הראשון בקבוצה במהלך הפלייאוף והוביל אותה לזכייה באליפות ה-AHL.
מונטריאול קנדיאנס
לאחר ההצלחה בקבוצה-הבת, חזר רואה לסגל הבכיר של הקנדיאנס בעונת 1985/86 ובהדרגה הפך לשוער הראשון בקבוצה, תוך הפגנת יכולת גבוהה שהפכה אותו לאחד מכוכבי הקבוצה. בפלייאוף הגיע לשיאו כשהקבוצה זכתה, כנגד הציפיות, בגביע סטנלי, ורואה זכה בגביע קון סמיית' כ-MVP של הפלייאוף בגיל 20 בלבד - הזוכה הצעיר ביותר בגביע (שיא בו מחזיק רואה עד היום).
רואה המשיך להפגין יכולת גבוהה לאורך תקופתו בקנדיאנס, וזכה לכינוי "סנט פטריק" בפי אוהדיה. הוא זכה פעמיים ברציפות - ב-1989 וב-1990 - בגביע וזינה כשוער העונה ב-NHL, והוסיף 4 זכיות בגביע ג'נינגס בזכות ספיגה מועטה של שערים. אך ההישגים אליהם הוביל את הקבוצה בעונה הרגילה - שלוש זכיות באליפות הבית שלה - לא היתרגמו להצלחות בפלייאוף, עד עונת 1992/93.
אותה עונה, עונת ה-100 של ה-NHL, הייתה דווקא פושרת מבחינת ההצלחה של הקבוצה בעונה הרגילה - היא סיימה שלישית בלבד את הבית שלה, מיקום שהביא לה מפגש פלייאוף מול יריבתה המושבעת, קוויבק נורדיקס. רואה גילה יכולת חלשה בשני המשחקים הראשונים בסדרה, ספג שערים טפשיים, והקנדיאנס נוצחו בשני המשחקים הראשונים; הדבר גרר תהיות לגבי יכולתו של רואה מול הקבוצה שהייתה גיבורת ילדותו, והצהרות מצד מאמן הנורדיקס שקבוצתו מצאה את נקודות התורפה של רואה.
אחרי התגובות לשני המשחקים הראשונים חל שיפור חד ביכולתו של רואה; יכולתו תרמה רבות לכך שהקנדיאנס ניצחו בארבעת המשחקים הבאים ואת הסדרה כולה, לאחר מכן ניצחה ב-4 משחקים את באפלו סייברס, והמשיכה ב-3 ניצחונות רצופים בגמר החטיבתי מול ניו יורק איילנדרס - שיא NHL של 11 ניצחונות פלייאוף רצופים. רואה קבע שיא נוסף במדי הקבוצה באותו פלייאוף, עם 10 ניצחונות רצופים בהארכה - שניים מול הנורדיקס, שלושה מול הסייברס, שניים מול האיילנדרס, ושלושה נוספים בסדרת הגמר מול לוס אנג'לס קינגס. הקנדיאנס זכו בגביע סטנלי, ורואה נבחר שוב ל-MVP של הפלייאוף וזכה בפעם השנייה בגביע קון סמיית'.
המשבר והמעבר לקולורדו
בתחילת עונת 1995/96 הוחלף המאמן הוותיק של הקנדיאנס, ז'ק דמר, ובמקומו הובא לקבוצה כמאמן מריו טרמבלה. טרמבלה היה שחקן עבר בקבוצה, והספיק לשחק עם רואה בקבוצה שזכתה בגביע סטנלי ב-1986 - עונתו הראשונה המלאה של רואה בקבוצה, שהייתה גם עונתו האחרונה של טרמבלה לפני שפרש. בין השניים היה סכסוך ישן, כיוון שטרמבלה הוותיק נהג תכופות ללעוג לשוער הצעיר על האנגלית הלקויה שלו. הסכסוך נמשך לאחר שטרמבלה פרש ממשחק והפך לפרשן, ובפרשנותו הרבה לבקר את רואה.
רק לאחר השער התשיעי הוחלף רואה, ולפני שהתיישב, הוא ניגש אל נשיא הקבוצה רונלד קורי שישב מאחורי הספסל והצהיר כי זהו משחקו האחרון בקבוצה, לפני שחלף על פני המאמן והתיישב בספסל. הוא הושעה מהקבוצה לאחר המשחק, בו נוצחה בתוצאה משפילה של 11:1.
ארבעה ימים לאחר התקרית יזמה הקבוצה בבהילות עסקה, במסגרתה הועבר רואה לקולורדו אוולאנש - הגלגול החדש של הקבוצה אותה אהד בילדותו, קוויבק נורדיקס. מנהלי הקנדיאנס זכו לביקורת נוקבת על העסקה, כיוון שהייתה בהולה ונעשתה במחיר נמוך; העסקה נודעה מאז כאחת העסקאות הכושלות בתולדות הליגה. מבקרי העסקה טענו שההנהלה לא עשתה דבר כדי לפתור את הסכסוך בין רואה וטרמבלה, ומיהרה במקום זאת להיפטר מאחד מכוכבי הקבוצה.
קולורדו אוולאנש
כבר בעונתו הראשונה באוולאנש, 1995/96, שהייתה גם העונה הראשונה של הקבוצה בדנוור אחרי המעבר מקוויבק, היה רואה אחד מכוכבי הקבוצה שזכתה בגביע סטנלי בפעם הראשונה (והשלישית של רואה). זו הייתה הפעם הראשונה שקבוצת NHL זכתה בגביע סטנלי כבר בשנה הראשונה שלה בעיר חדשה.
בעונה שלאחר מכן, 1996/97, הגיעה היריבות של רואה עם הרד וינגס לשיא, כאשר במשחק בין הקבוצות לקראת סיום העונה הרגילה החלה קטטה המונית בין שחקני שתי הקבוצות. רואה ושוער הרד וינגס מייק ורנון התקוטטו זה עם זה כחלק מאותה קטטה - קטטה בין שוערים היא מחזה נדיר למדי ב-NHL. בהמשך העונה נקמו הרד וינגס ברואה ובאוולאנש והדיחו אותם בסדרת הגמר של החטיבה המערבית. רואה הסתבך שוב בקטטה מול שוער הרד וינגס - הפעם כריס אוזגוד - עונה אחת לאחר מכן.
בעונות הבאות ניכרה ירידה ביכולתו של רואה. למרות זאת סייע לאוולאנש להגיע שוב לסיבובים המתקדמים של הפלייאוף בניסיון להגן על תוארם, אך בגמר החטיבה המערבית פגשו רואה והאוולאנש את יריביהם המושבעים - דטרויט רד וינגס. הפרק האחרון ביריבות בין הצדדים נגמר באופן קשה עבור רואה, שספג 6 שערים במשחק השביעי והמכריע והוחלף. הרד וינגס הביסו את האוולאנש 7:0 ומנעו מהם עלייה נוספת לגמר גביע סטנלי.
עם סיום עונת 2002/03, בה הודח עם האוולאנש כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף, הודיע רואה על פרישה ממשחק.
בזירה הבינלאומית
רואה שיחק בנבחרת קנדה רק במפעל בינלאומי גדול אחד - אולימפיאדת נאגנו (1998). הוא היה השוער הראשון ופתח בכל המשחקים. קנדה הגיעה עד לחצי הגמר, שם הגיעה לדו-קרב מכות עונשין מול צ'כיה לאחר משחק שהסתיים בתיקו 1:1. אף על פי שרואה הצטיין ועצר 4 מכות עונשין של הצ'כים מתוך 5, המכה האחת שחדרה לשערו הספיקה כדי להדיח את קנדה, כיוון שחלוציה החמיצו את כל מכותיהם מול השוער הצ'כי דומיניק האשק. בהמשך, נוצחה קנדה על ידי פינלנד במשחק על מדליית הארד, וסיימה את המשחקים ללא מדליה כלל.
עוד לפני שנבחר סגל הנבחרת לאולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002), הודיע רואה שאין בכוונתו לשחק בה.
לאחר הפרישה ממשחק
רואה, כמו גם שני בניו ששיחקו בקבוצה אותה אימן, היו מעורבים בשורה של תקריות אלימות בימיו בקבוצה. באחת מהן, ב-2008, נראה רואה בבירור מסית את בנו ג'ונתן, ששיחק כשוער בקבוצה, להיכנס לקטטה עם השוער היריב, במהלך שהוביל להליכים פליליים נגד ג'ונתן.
ב-2012 עזב רואה את תפקידיו בקבוצה והפך לפרשן בתוכנית הוקי מפורסמת בקנדה. למרבה האירוניה, שותפו לתוכנית היה מריו טרמבלה - המאמן איתו היה רואה מסוכסך, ושבעקבות הריב ביניהם עזב רואה את מונטריאול קנדיאנס 16 שנה קודם לכן.
רואה התקבל להיכל התהילה של ההוקי קרח ב-2006. חולצתו, מספר 33, הוצאה לגמלאות על ידי שתי הקבוצות בהן הצטיין - מונטריאול קנדיאנס וקולורדו אוולאנש.
קריירת אימון ב-NHL
לקראת עונת 2013/14 הוצע שוב התפקיד לרואה, והפעם נענה רואה בחיוב והפך למאמן האוולאנש.
כבר בעונתו הראשונה הזניק רואה את הקבוצה בחזרה לצמרת. האוולאנש תחת רואה זכו באליפות הבית המרכזי עם 112 נקודות, והשוו את שיא המועדון עם 52 ניצחונות. אף על פי שהאוולאנש הודחו מוקדם מהצפוי בפלייאוף, זכה רואה בתואר מאמן העונה ב-NHL ועל כך הוענק לו גביע ג'ק אדמס.
עם זאת, בשתי העונות שלאחר מכן נכשלו רואה והאוולאנש ולא עלו לפלייאוף. בסיום עונת 2015/16 הודיע רואה על עזיבתו את תפקידו.
חיים אישיים
רואה גרוש ואב לשני בנים ובת. שני בניו שיחקו תחתיו כשאימן את קבוצת הצעירים קוויבק רמפרטס. הבכור, ג'ונתן, ששיחק כשוער, לא הפך לשחקן הוקי קרח מקצועני ופנה לעיסוק במוזיקה. בנו השני, פרדריק, ששיחק כחלוץ מרכזי בקבוצתו של אביו, הפך למקצוען, אך לא נבחר בדראפט ה-NHL ומשחק כיום בליגה משנית.
יום הפג העולמי
מטרת יום זה היא להעלות את המודעות לנושאים הקשורים בפגים ובמשפחותיהם ובסיכונים להם הם חשופים. היום צוין לראשונה ב-2008 על ידי איגודי הורים באירופה, ונחגג בעולם כולו מאז 2011.
פג הוא תינוק שנולד לפני השבוע ה-37 של ההיריון. לידה רגילה מתרחשת לרוב סביב השבוע ה-40 של ההיריון.
משום שהלידה מתבצעת לפני הזמן, ולפני סיום מוחלט של התפתחות המערכות בגופו של התינוק ובפרט מערכת החיסון, הפג רגיש יותר למחלות וסיכונים בריאותיים, למשל: שיתוק מוחין, בעיות במערכת הנשימה, בעיות עיכול, פיגור שכלי, בעיות ראייה (כמו למשל, רטינופתיה של פגות) ובעיות שמיעה, וכן צהבת וזיהומים שונים.
At the Gates
At the Gates (תעתיק: "אט דה גייטס", פירוש השם "בשערים") היא להקת דת' מטאל מלודי משוודיה. At the Gates, יחד עם Dark Tranquillity ו-In Flames, נחשבת לחלוצה בז'אנר שמכונה כיום דת' מטאל מלודי.
היסטוריה
הלהקה הקומה בסוף שנת 1990 על ידי חברים לשעבר בלהקת הבלאקנד דת' מטאל Grotesque. הלהקה נקראה The Dwellers at the Gates of Silent Memory ("השוכנים בשערי הזיכרון השקט"), על שם שיר של להקת רוק גותי Fields of the Nephilim, במשך כשבוע, לפני שהחברים החליטו לקצר את השם.
האלבום המפורסם ביותר של את דה גייטס הוא "Slaughter Of The Soul", משנת 1995. יש הטוענים שאלבום זה, על אף ואולי עקב הצלחתו הגדולה, היה יותר קליט וניכר שהיה בו פחות מהצליל הלא מתפשר כמו באלבום "With Fear I kiss The Burning Darkness".
הלהקה הייתה חלק מגל הדת' מטאל המלודי שפרץ באותה התקופה וכלל להקות כמו Dark Tranquillity ו-In Flames. הלהקה גם השפיעה על הרבה להקות מטאלקור אמריקאיות, כמו As I Lay Dying ו-Darkest Hour.
חברי הלהקה יצאו לדרכים נפרדות ב-1996; המתופף אדריאן ארלנדסון, הבסיסט יונאס ביורלר ואחיו הגיטריסט אנדרס הקימו את להקת The Haunted. הסולן תומאס לינדברג, הידוע בכינויו טומפה, השתתף בלהקות שונות, בהן Skitsystem, Disfear, The Crown, Lock Up, Nightrage ו-The Great Deceiver. לאחר מכן אדריאן ארלנדסון עזב את דה הונטד ועבר אחרי זמן מה ללהקה קריידל אוף פילת'.
ב-2007 הודיעה הלהקה על איחוד לצורך מסע הופעות יחיד שיתקיים באמצע 2008. שם המסע היה "Suicide Final Tour" והוא כלל הופעות רבות בארצות הברית, קנדה ופסטיבלי מטאל שונים ברחבי אירופה והמזרח. בדצמבר 2010 הודיעה הלהקה על איחוד נוסף לצורך הופעה יחידה בעיר מולדתם גטבורג שבשוודיה. לאחר מכן הפכה ההופעה היחידה הזו לחלק ממסע הופעות שני.
ב-2014 הוציאה הלהקה אלבום חדש לחלוטין, 19 שנים לאחר התרדמת שנפלה על פעילותה, והכריזו על האלבום "At War with Reality". הלהקה יצאה למסע הופעות לקידום האלבום באוגוסט 2016.
האלבום The Nightmare of Being מ-2021 הציג רעיונות בהשפעת כתביהם של הסופרים והפילוסופים תומאס ליגוטי ויוג'ין תאקר, שידועים בכתיבה פסימיסטית וניהיליסטית במיוחד.
אלכסנדר ציקלר
אלכסנדר ציקלר (בגרמנית: Alexander Zickler, נולד ב-28 בפברואר 1974 בבאד סלצונגן שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן בעמדת החלוץ. כיום ציקלר הוא מאמן בקבוצת הנוער עד גיל 15 של רד בול זלצבורג.
דינמו דרזדן
ציקלר גדל בדינמו דרזדן, ושיחק 12 שנים בקבוצות הילדים והנוער של המועדון, לפני שעלה לבוגרים בשנת 1992, בגיל 18. ציקלר שיחק עונה אחת בקבוצה הבוגרת של דינמו דרזדן, וסייע לה להימנע מירידה לליגת הבונדסליגה השנייה לאחר מאבקי תחתית. ציקלר שיחק באותה עונה 18 משחקים והבקיע שלושה שערים.
באיירן מינכן
בשנת 1993 חתם ציקלר בבאיירן מינכן, והחל לשחק בקבוצת המילואים, בה הבקיע שישה שערים ב-21 הופעות. כבר בעונתו השנייה בקבוצה, ציקלר הפך לבורג משמעותי בקבוצה הבכירה, וזכה עמה בתארים רבים. ציקלר שיחק 12 עונות בבאיירן מינכן, זכה עמה בשבע אליפויות, ארבעה גביעים וחמישה סופר קאפ. לבד מהתארים המקומיים, ציקלר זכה בשלושה תארים בינלאומיים עם באיירן מינכן. הראשון הוא גביע אופ"א בשנת 1996 לאחר ניצחון כפול בגמר על בורדו. השני היה בשנת 2001, אז זכה ציקלר עם באיירן מינכן בליגת האלופות, לאחר ניצחון במשחק הגמר על ולנסיה, בו הבקיע בבעיטות ההכרעה לאחר שנכנס כמחליף במהלך המשחק. באותה שנה ציקלר הוסיף את התואר הבינלאומי השלישי, בזכייתה של באיירן מינכן בטורניר הגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון בגמר על בוקה ג'וניורס. ציקלר פתח בגמר ליגת האלופות 1999, בו הפסידה באיירן מינכן למנצ'סטר יונייטד משני שערים בתוספת הזמן, אך הוחלף בדקה ה-71.
ציקלר שבר את שיא ההבקעות לשחקן מחליף בבונדסליגה, כאשר כבש במדי באיירן מינכן 18 שערים ב-102 פעמים שעלה מהספסל. לרוע מזלו של ציקלר, הוא סבל מפציעות רבות, ונאלץ בשנת 2002 לעבור ניתוח להסרת גידול מהשוקה, שגרם לו להחמיץ את מונדיאל 2002. בהמשך שבר את עצם השוקה. בשנת 2005, עזב את באיירן מינכן לאחר 12 שנים, 19 תארים, 214 הופעות ו-51 שערים.
רד בול זלצבורג
ציקלר חתם בקיץ 2005 ברד בול זלצבורג, קבוצה שעברה מיתוג מחדש לאחר שנים רבות בתור קזינו זלצבורג, ביחד עם חברו לבאיירן מינכן, תומאס לינקה. ציקלר סייע לקבוצה לצבור כוח רב בליגת הבונדסליגה האוסטרית, ובחמש שנותיו במועדון זכה עמה בשלוש אליפויות, סיים פעמיים כמלך השערים, וזכה פעם אחת בתואר כדורגלן השנה באוסטריה, ובפרס דומה מטעם התאחדות הכדורגלנים האוסטרית. ציקלר הופיע במדי זלצבורג 137 פעמים והבקיע 56 שערים, אך לא הצליח להעפיל עם הקבוצה לליגת האלופות.
ל.א.ס.ק. לינץ
בקיץ 2010 עבר ציקלר לל.א.ס.ק. לינץ מליגת הבונדסליגה האוסטרית, אך לא הצליח להתבסס בקבוצה, ואחרי 15 הופעות ושער אחד, פרש מכדורגל בתום עונה אחת בגיל 37, וקבוצתו ירדה לליגת המשנה.
קריירה בינלאומית
לציקלר 12 הופעות בנבחרת גרמניה, בהן כבש שני שערים. עם זאת, מעולם לא זומן לטורניר גדול.
תארים
עם באיירן מינכן:
עם רד בול זלצבורג:
פראם (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
תורת הקטגוריות
תורת הקטגוריות היא תורה מתמטית המנתחת בצורה מופשטת מבנים מתמטיים ואת היחסים ביניהם. הרעיון המרכזי בה הוא להציג ולפתח רעיונות אקסיומטיים המצויים במבנים מתמטיים מוכרים רבים, וכך להוכיח טענות פרטניות בעזרת כלים מופשטים. בבסיסה נמצאים אובייקטים ומורפיזמים, שהם מעברים בין האובייקטים בעלי תכונות שונות. הוכחות רבות נעשות על דיאגרמות קומוטטיביות תוך מעקב אחרי מורפיזמים שונים.
בפיתוחה של תורת הקטגוריות החלו סמואל איילנברג (Samuel Eilenberg) וסאונדרס מקליין (Saunders MacLane) בשנים 1945–1942. לתורת הקטגוריות יישומים גם בתחומים כמו מדעי המחשב ופיזיקה.
קטגוריות
המונחים הבסיסיים ביותר בתורת הקטגוריות הם הקטגוריה, בהם יש אובייקטים ומורפיזמים.
קטגוריה היא אוסף של אובייקטים, כך שמתקיים:
מורפיזם נקרא מונומורפיזם אם יש צמצום מימין: כאשר  אז מתקיים g_1 = g_2. הוא נקרא אפימורפיזם אם יש צמצום משמאל, ואיזומורפיזם אם קיים לו הפכי - כלומר קיים מורפיזם כך ש-.
תכונות אלו של מורפיזמים מכלילות תכונות מוכרות מתחומים אחרים, כמו תורת הקבוצות, טופולוגיה אלגברית, אלגברה ועוד. הן מהוות את הבסיס המשותף למורפיזמים אלו בקטגוריות השונות.
פונקטורים
קטגוריה היא בעצמה מבנה מתמטי, ולכן ניתן לחפש תהליכים אשר משמרים את מבנה הקטגוריה. תהליך כזה מכונה פונקטור (functor).
פונקטור בין קטגוריות מתאים לכל אובייקט X \in C אובייקט F(X) \in D, ולכל מורפיזם בקטגוריה הראשונה  מורפיזם בקטגוריה שנייה, כך שההרכבה נשמרת:. פונקטור המשמר את ההרכבה נקרא פונקטור קו-וריאנטי, ופונקטור שהופך את סדר ההרכבה נקרא פונקטור קונטרא-וריאנטי. דוגמאות לפונקטורים מיוחדים הן פונקטור צמוד, פונקטור חופשי, פונקטור מדויק.
לפונקטורים תפקיד חשוב בתחומים שונים במתמטיקה. הם מהווים התאמות בין סוגים שונים של אובייקטים, העוזרים לחקור את המבנה של האובייקטים הללו. רעיון זה הוא בסיסי, והוא צץ לראשונה בתחום הטופולוגיה האלגברית. באופן זה בעיות טופולוגיות קשות מיתרגמות לבעיות אלגבריות, שלעיתים פשוט יותר לפתור.
לעיתים מחפשים התאמות שהן במובן מסוים טבעיות. המונח הפורמלי לכך הוא העתקה טבעית בין פונקטורים - זוהי התאמה ששומרת על פעולות ביחס לפונקטורים.
תכונת האוניברסליות
אוניברסליות היא תכונה של אובייקט כללי ביותר בקטגוריה מסוימת. אובייקט אוניברסלי המקיים תכונה מסוימת, מתקשר בעזרת מורפיזם יחיד לכל האובייקטים האחרים המקיימים תכונה זו. קיומו לא תמיד מובטח, אך אם הוא קיים - הוא יחיד עד כדי איזומורפיזם. זוהי דוגמה להגדרה קטגורית טהורה, המסתמכת אך ורק על מבנה קטגוריה ולא על המבנה הפנימי של קטגוריה ספציפית. בעזרת רעיון זה ניתן למשל להגדיר מכפלת אובייקטים, כך שתקיים תכונה אוניברסלית מתאימה.
קטגוריות שקולות
במבנים מתמטיים 'רגילים' שואלים לעיתים קרובות מתי שני מבנים הם "שקולים" - כלומר הם הלכה למעשה אותו המבנה. גם בתורת הקטגוריות יש מינוח דומה - שתי קטגוריות C,D הן קטגוריות שקולות, אם יש פונקטורים כך שיש העתקה טבעית FG \to I_D, GF \to I_C. שקילות בין קטגוריות פירושה שטענה על כל אחת מהקטגוריות ניתן לתרגם בהתאמה מלאה לטענה על השנייה.
בתורת הקבוצות
תורת הקבוצות היא תחום קרוב לתורת הקטגוריות. בשני התחומים הבסיס הוא חקר העתקות ותכונות שלהם. תורת הקטגוריות לוקחת רעיונות מתורת הקבוצות, כמו זה של פונקציה (מורפיזם), פונקציה חד-חד-ערכית (מונומורפיזם) ואיזומורפיזם, ונותנת להן מינוח כללי.
היות שקבוצות הן אובייקט בסיסי במתמטיקה, יש חשיבות רבה מאוד לפונקטורים מהן לקטגוריות אחרות ולהפך. למשל, אובייקט חופשי נבנה מעל קבוצת יוצרים.
בתורת החבורות
המחלקה Grp המורכבת מכל החבורות הקיימות - אלו הן קבוצות שמשויכות להן פעולות בינאריות בין עצמי הקבוצה. במקרה זה המורפיזמים הם ההומומורפיזמים של החבורות. ההומומורפיזם של חבורה משמר את מבנה החבורה באופן מאוד מסוים: זהו "תהליך" הממפה חבורה אחת לשנייה באופן המעביר לחבורה השנייה אינפורמציה על מבנה החבורה הראשונה, בכך שתוצאה של הפעולה של החבורה האחת על איברים שלה תמיד עוברת אל תוצאת הפעולה של החבורה השנייה על "תמונות" האיברים בחבורה השנייה. חקר ההומומורפיזמים משמש כלי לחקר תכונות כלליות של חבורות והשלכותיהן של אקסיומות החבורות.
בטופולוגיה אלגברית
תורת הקטגוריות נפוצה במיוחד בטופולוגיה אלגברית. בפועל, תורת הקטגוריות התפתחה מטופולוגיה אלגברית, בה הבינו לראשונה את הקשרים בין מבנים שונים, כמו מרחבים טופולוגיים וחבורה.
כאשר מנסים להוכיח ששני מרחבים טופולוגיים הומיאומורפיים, ישנן מספר דרכים להפריך קיום הומיאומורפיזם: לבדוק האם שני המרחבים קשירים (קשירות נשמרת תחת הומיאומורפיזם), לבדוק את עוצמת הקבוצות, לבדוק קומפקטיות. אלו הם תנאים הכרחיים ולא מספיקים, ולעיתים לא נראית לעין תכונה המפרידה שני מרחבים. כאן נכנסת תורת הקטגוריות - על ידי פונקטור אנו מתאימים לכל מרחב טופולוגי חבורה, כמו החבורה היסודית - שלוקחת כל מרחב טופולוגי לחבורה המורכבת מכל הלולאות הסגורות שניתן ליצור במרחב עד כדי הומוטופיה ביחס לקצוות. כך, קיבלנו עוד תנאי הכרחי לקיום הומיאומורפיזם בין מרחבים טופולוגיים - היות שמדובר בפונקטור - כלומר התאמה השומרת על איזומורפיזמים - אם החבורות היסודיות שלהם לא איזומורפיות אז הם לא הומיאומורפיים. פונקטורים נוספים בטופולוגיה אלגברית הם חבורות ההומולוגיה וחבורות ההומוטופיה מסדרים גבוהים יותר.
מרצ'לו ויוטי
מרצ'לו ויוטי (באיטלקית: Marcello Viotti, 29 ביוני 1954, וואלורב, שווייץ - 16 בפברואר 2005, מינכן) היה מנצח שווייצרי, שנודע בעיקר בניצוח על אופרה.
ביוגרפיה
ויוטי נולד במחוז דובר הצרפתית של שווייץ להורים איטלקים. הוא למד צ'לו, פסנתר ושירה בקונסרבטוריון של לוזאן. וולפגנג זאוואליש, שהיה מורו של ויוטי, עודד אותו להתחיל את הקריירה שלו בתיאטרון. כמנצח צעיר ליטש ויוטי את אמנותו עם תזמורת הנגנים הצעירים הבינלאומית "Jeunesses Musicales" בעיר האיטלקית פרמו ועם הרכב כלי נשיפה מעץ.
ויוטי היה המנצח הראשי של תזמורת הרדיו של זארבריקן משנת 1991 עד 1995. הוא היה אחד מצוות משותף של שלושה מנצחים ראשיים לתזמורת הסימפונית של לייפציג משנת 1996 עד 1999. ויוטי היה המנצח הראשי של תזמורת הרדיו של מינכן משנת 1998 עד 2004, אז התפטר במחאה על קיצוצי תקציב, שאיימו על המשך קיומה של התזמורת. בינואר 2002 התמנה למנהל מוזיקלי בתזמורת של תיאטרו לה פניצ'ה בוונציה.
ויוטי עבר אירוע מוחי בשעת חזרה במינכן בפברואר 2005 ונותח להרחקת קריש דם ממוחו. לאחר הניתוח אושפז ביחידת טיפול נמרץ, אך לא חזר להכרתו ומת ב-16 בפברואר 2005. הוא היה נשוי ואב לארבעה ילדים.
פראם מסה
פראם מסה או רמת פראם (באנגלית: Fram Mesa) היא רמה גבוהה, מכוסה קרח, המהווה את חלקו הצפון מזרחי של מישור נילסן, בהרי המלכה מוד שבאנטארקטיקה.
היסטוריה
ככל הנראה הרמה התגלתה על ידי רואלד אמונדסן בשנת 1911, ומופתה באופן חלקי על ידי משלחת המחקר של ריצ'רד בירד שנערכו בשנים 1928–1930 ו- 1933–1935. הרמה מופתה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964. שמה של הרמה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים והיא נקראת על שם הספינה Fram, הספינה ששימשה את משלחת הקוטב הדרומי של 1910-1912.
אמריקן אקספרס סנטוריון
סנטוריון (באנגלית: Centurion) הוא כרטיס אשראי של חברת אמריקן אקספרס שהוצג לשוק האמריקאי לראשונה בשנת 1999. כרטיס הסנטוריון, הנקרא לעיתים גם "הכרטיס השחור", מוצע ללקוחות נבחרים בעלי הון רב. הכרטיס מונפק במספר מדינות ברחבי העולם, אך, בשונה מרוב כרטיסי האשראי האחרים, לא ניתן לבקש כרטיס זה, אלא הכרטיס ניתן לאחר הזמנה אישית מאת אמריקן אקספרס. קיימים שני סוגי כרטיסי סנטוריון, פרטי ועסקי. בישראל מונפק הכרטיס על ידי ישראכרט (דרך חברת הבת פרימיום אקספרס) החל משנת 2006.
מאפייני הכרטיס
כרטיס הסנטוריון דומה בעיצובו לשאר כרטיסי האשראי של אמריקן אקספרס (הירוק, הזהב והפלטינה), וצבעו שחור. ברוב השווקים בהם מונפק כרטיס הסנטוריון, לדוגמה בארצות הברית, כרטיס הסנטוריון עשוי טיטניום.
מחיר הכרטיס גבוה ביותר ביחס לכרטיסי האשראי הנפוצים, ומשתנה ממדינה למדינה. בשווקים מסוימים (כדוגמת סינגפור) המחיר השנתי של הכרטיס עולה על 5,000 דולרים. לעיתים נדרש תשלום ראשוני (חד-פעמי) נוסף, שמגיע במדינות מסוימות (כדוגמת ארצות הברית) ל-7,500 דולרים. בישראל מחירו של הכרטיס כ-2,000 דולרים בשנה, והוא אינו כולל תשלום ראשוני כלשהו (נכון לשנת 2015).
בעלי כרטיס הסנטוריון נהנים ממסגרת אשראי מוגדלת, היכולה להגיע למאות אלפי ואף למיליוני דולרים. למשל, מיליארדר סיני רכש בנובמבר 2015 ציור ב-170 מיליון דולר, ושילם תמורתו באמצעות כרטיס אמריקן אקספרס סנטוריון. בכך צבר כ-2 מיליארד נקודות בתוכנית הנוסע המתמיד.
ההטבות שמקנה הכרטיס למחזיקיו משתנות ממדינה למדינה. בישראל, מחזיקי הכרטיס נהנים משירותיהם של מוקדי נסיעות ומוקד סגנון חיים קונסיירז' ייעודי, אליהם ניתן להפנות בקשות שונות, החל מסידורי נסיעה, כגון הזמנת כרטיסי טיסה, וכלה בהשגת כרטיסים להופעות או אירועי ספורט שונים ברגע האחרון. בישראל לא קיימת בכרטיס הגבלת משיכת מזומן יומית. בדומה לכרטיסי אמריקן אקספרס האחרים (בישראל - פרט לכרטיס אמריקן אקספרס BLUE), בעלי כרטיס הסנטוריון צוברים נקודות Membership Rewards כחלק מתוכנית צבירת הנקודות של אמריקן אקספרס. יחס צבירת והמרת הנקודות הוא בתנאים מועדפים.
מחזיקי הכרטיס רשאים להיכנס לכ-700 טרקליני אח"מ בשדות התעופה ללא תשלום נוסף, וללא קשר למחלקת הטיסה בה הם טסים. מחזיקי הכרטיס נהנים מהטבות במסעדות ובתי מלון, ובהן שדרוג חדרים, כניסה לטרקליני העסקים בבתי מלון, קבלת קינוחים ללא תוספת מחיר וכו'. מחזיקי הכרטיס מוזמנים מדי פעם לפרמיירות, חופשות, ואירועים שונים, בדרך כלל ללא תשלום, או בתשלום נמוך במיוחד.
סמל ססקצ'ואן
סמל פרובינציית ססקצ'ואן (באנגלית: coat of arms of the province of Saskatchewan, Canada) או בשמו הרשמי "מגן האבירים של הוד מלכותה בעבור פרובינציית ססקצ'ואן" (Arms of Her Majesty in Right of the Province of Saskatchewan) היה שלט האצולה שניתן על פי צו של מלך בריטניה אדוארד השביעי ב-25 באוגוסט 1906.
הסמל משתמש בצבעים המסמלים את הפרובינציה - ירוק וזהב.
בסמל המקורי הופיע אריה או נמר (הסמל המלכותי של אנגליה) ושלושה ענפי חיטה מוזהבים המסמלים את החקלאות בפרובינציה.
יתרת האלמנטים התבקשו בשנת המסורת של ססקצ'ואן שנחוגה בשנת 1985, והבקשה נענתה בצו מלכותי של המלכה אליזבת השנייה מיום 16 בספטמבר 1986.
במסגרת הצו נוספה קסדה מוזהבת מעל המגן, וכן מעטה בצבעי קנדה (אדום ולבן). מעל הקסדה מצוי בונה, החיה המסמלת את קנדה, המחזיק חבצלת אדומה - הפרח המסמל את הפרובינציה. מעל הבונה מצוי כתר המסמל את הסמכות של בית המלוכה.
משני עברי הסמל מצויים שני תומכים - אריה משמאל ואייל לבן זנב מימין. שניהם לובשים קולרי חרוזים אינדיאנים. שני התומכים עומדים על חלקה של פרחי חבצלת אדומים.
מוטו המדינה Multis e gentibus vires - "כוחות מתוך עמים רבים" - מופיע מתחת לסמל.
אבישי שמידע
אבישי (אבי) שמידע (Shmida; נולד ב-1946) הוא בוטנאי ישראלי, פרופסור אמריטוס במחלקה לאקולוגיה, אבולוציה והתנהגות של המכון ע"ש סילברמן למדעי החיים, השייך לפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא חבר במרכז לחקר הרציונליות וההחלטות האינטראקטיביות של האוניברסיטה העברית.
לימודים ומחקר
אבישי שמידע למד תחת הנחייתם של גדעון אורשן ועמנואל נוי-מאיר, פרופסורים לבוטניקה באוניברסיטה העברית. בתחילת 1971 קיבל תואר ראשון בהצטיינות בביולוגיה, במסלולי בוטניקה וזואולוגיה, מהאוניברסיטה העברית. בשנת 1972 השלים את עבודת המוסמך בהנחייתו של גדעון אורשן, בנושא "הצומח של ג'בל מע'רה - צפון סיני", ובשנת 1973 קיבל תואר שני. בדצמבר 1972 קיבל פרס מחקר מקרן לנדאו והחל במחקר הצומח החרמון מטעם האוניברסיטה העברית ומוזיאון בית אוסישקין. בשנת 1977 השלים את עבודת הדוקטורט בהנחייתם של אורשן ונוי-מאיר, בנושא "ניתוח כמותי של הצומח הטרגקנטי בחרמון וגורמי הסביבה המשפיעים עליו". בשנים 79–1977 השתלם במסגרת בתר-דוקטורט באוניברסיטת קורנל שבארצות הברית. עם שובו לישראל, בשנת 1979, קיבל משרת מרצה באוניברסיטה העברית. בשנת 1994 קיבל דרגת פרופסור מן המניין ובשנת 2014 פרש כפרופסור אמריטוס. מאז הוא ממשיך להיות פעיל במרכז לחקר הרציונליות, להדריך ב"חוג כלנית לצמחי ישראל" וממשיך לחקור את הביולוגיה הרפרודוקטיבית, האבולוציה והאקולוגיה של הצמחים הגדלים ברחבי הלבנט.
מחקריו בתחום הבוטניקה מקיפים מספר נושאים, ביניהם חקר ההאבקה, פיטוגאוגרפיה של ארץ ישראל וסביבותיה, ותיאור של מינים חדשים למדע או לישראל. תחום נוסף שבו עוסק שמידע, הנחשב ייחודי, הוא תיאור תופעות מעולם הצומח, באמצעות מודלים של תורת המשחקים.
לאבישי שמידע פרסומים רבים, הן בספרות המדעית והן בספרות הפופולרית. הוא חיבר מספר מדריכי צמחים ופרחים, שיצאו לאור בהוצאות כתר ומפה. שמידע מרבה לתור את הארץ בחיפוש אחרי תגליות בוטניות חדשות, כגון מציאתם של מינים נדירים, והוא עורך בקביעות סיורים לימודיים במסגרת מרכז רת"ם. מאז חתימת הסכם השלום עם ירדן, הוא מסייר רבות גם בארץ זו, ומתאר את מיני הצומח שבה.
שמידע הוא מומחה בתחום עצים עתיקים בארץ ישראל ומרכז את המחקר בתחום זה במסגרת הוועדה הבין-מקצועית לנושא.
שמידע שותף לכתיבת הכרכים בנושאי בוטניקה וצמחיית ארץ ישראל באנציקלופדיה "החי והצומח של ארץ ישראל" (1983) בעריכת עזריה אלון.
ביחד עם גד פולק פרסם ספר על צמחים בסכנת הכחדה בישראל.
מרכז רת"ם
אחד ממפעליו החשובים של שמידע הוא הקמתו (בשנת 1980) וניהולו של מרכז רתם (ראשי תיבות: רשת תצפיות ומידע) - מרכז המידע לצמחיית ארץ-ישראל. המרכז הוא פרי שיתוף פעולה בין האוניברסיטה העברית ובין החברה להגנת הטבע. במרכז נאסף מידע רב על תפוצתם של צמחי ארץ ישראל השונים, ומושם דגש מיוחד על תיאור תפוצתם של צמחים נדירים וצמחים אנדמיים לאזורנו. מחקרים מדעיים רבים אודות הצומח והצמחייה של ארץ-ישראל והאקולוגיה שלהם, נערכו במסגרת פעולתו של מרכז רת"ם, ובעקבותיהם יצאו לאור פרסומים רבים. בין אלה יש לציין את כתב-העת רת"ם, שהופיע בין השנים 88–1981.
לאהור
לאהור (באורדו: لاہور; בפנג'אבי: لہور ) היא בירת פרובינציית פנג'אב והעיר השנייה בגודלה בפקיסטן אחרי קראצ'י. על פי מפקד האוכלוסין שנערך ב־2017, מנתה אוכלוסייתה של לאהור כ-11.1 מיליון נפש. נתונים אלו מדרגים את לאהור כחמישית בגודלה בדרום אסיה וכעיר ה-26 בגודלה בעולם (במונחי כמות האוכלוסין). העיר מאוכלסת ברובה במוסלמים כשהשפות העיקריות בה הן פנג'אבי, אורדו ואנגלית. בתקופת השלטון הבריטי (עד 1947), הייתה לאהור העיר המרכזית בחבל ארץ זה. העיר היא מרכז מוסלמי מסורתי למן הקמת המאוזולאום לקדוש הסופי, עלי חוג'ווירי ב-1077. העיר הפכה למרכז תיירותי, בשל המבנים המוגולים הרבים שבה. זו גם הסיבה לכך שהעיר מכונה לעיתים, "גן המוגולים". לאהור שימשה לאורך ההיסטוריה כבירתן של ממלכות רבות: הממלכה השאהית במאה ה-11, השושלת הע'זנווית במאה ה-12, השושלת הע'ורית במאות ה-12 וה-13, האימפריה המוגולית במאה ה-16, האימפריה הסיקית בתחילת המאה ה-19 וכבירת מחוז פנג'ב תחת השלטון הבריטי בהודו ממחצית המאה ה-19 ועד מחצית המאה ה-20. מבנים מוגולים כגון: מסגד באדשאהי, מצודת לאהור, גני שאלימאר, המאוזוליאומים של ג'הנגיר ונור ג'הן הם יעדים תיירותיים פופולריים בעיר. בלאהור גם בולטת המורשת הקולוניאלית הבריטית ובניינים רבים שנבנו בסגנון מוגולי-גותי, כגון: בית המשפט העליון בלאהור, בית הדואר המרכזי, מוזיאון לאהור ומבני עתיקים רבים באוניברסיטאות כולל אוניברסיטת פנג'אב. לאהור נחשבת על ידי רבים כלב התרבותי של פקיסטן מאחר שהיא משמשת כמרכז הפקיסטני העיקרי בתחומי האמנות והקולנוע וחלק גדול מהאינטליגנציה הפקיסטנית יושב בה.
היסטוריה
אגדה, המבוססת על מסורת שעברה בעל פה, מספרת כי לאהור, שנודעה בעבר בשם, לאוואפורי (בסנסקריט, העיר של לאווה), נוסדה על ידי הנסיך לאווה, בנו של האל ראמה, בשעה שהעיר השכנה, קסור (אנ'), נוסדה על ידי אחיו התאום קושה. עד היום קיים במצודת לאהור מקדש לכבוד האל לאווה ששמו נהגה לעיתים גם לוה. לוה-אאר פירושו הוא המבצר של לוה.
נראה כי העיר לא הייתה בעלת חשיבות לפני המאה ה-1, כיוון שאינה נזכרת בתיאוריהם של הגאוגרפים סטרבון ופליניוס הזקן. האסטרונום והגאוגרף המצרי בן המאה ה-2, תלמי, מזכיר בספרו גאוגרפיה, עיר בשם לבוקלה הממוקמת על נתיב בין נהר האינדוס ובין פטליפוטרה (או פליבותרה, מזוהה עם העיר פטנה). היא תוארה כמי שנמצאת בין הנהרות ששמותיהם העתיקים מזוהים עם נהרות ג'הלום, צ'נאב וראווי. יש הסבורים כי הכוונה היא ללאהור הקדומה, שכן יש המזהים את אמיטקוס, עיר סמוכה בכתבי תלמי, באתר המרוחק כ-40 קילומטר מלאהור.
ב-1021, לאחר שהטיל מצור על העיר וכבש אותה, מינה מחמוד מע'זנה את מאליק איאז כיורש העצר שלו וקבע את לאהור כעיר המרכזית בחלק ההודי של הממלכה הע'זנווית. איאז היה שליטה המוסלמי הראשון של העיר ובנה ויישב אותה מחדש לאחר הנזק וההרג הרב שנגרמו בעת כיבוש העיר. בשנים 1037–1040 הוא בנה באתר הנוכחי של מצודת לאהור מבצר על יסודות מבצר ישן שנהרס בלחימה. תחת שלטונו הפכה לאהור למרכז חינוכי ואקדמי ונודעה בשירה שצמחה בה. סביב 1163, עם נפילת בירת השושלת, ע'זנה, בידי השושלת הע'ורית הפכה לאהור לבירת הממלכה הע'זנווית.
לאחר נפילת השושלת הע'זנווית ב-1187, הפכה לאהור לחלק מסולטנות דלהי ונשלטה במשך מעל 300 שנה על ידי שושלות שונות שהיו כפופות לסולטנות. במשך שנים אלו נכבשה מספר פעמים על ידי האימפריה המונגולית (במאה ה-13) ומאוחר יותר אף על ידי האימפריה הטימורית (ב-1398).
ב-1524 החל שלטון האימפריה המוגולית בלאהור, אולם בין השנים 1540–1555 שלט באזור השליט האפגני שיר שאה. תקופת שלטון המוגולים, שנמשכה כ-200 שנה, נחשבת כתור הזהב של העיר. בתקופה זו נבנו בעיר מבנים וגנים מפוארים שחלקם שרדו ומפארים את נוף העיר עד היום. הקיסר המוגולי שהחל בקידומה המשמעותי של העיר היה אכבר שהעביר את בירתו ב-1585 מפטהפור סיקרי ללאהור. הוא מיקם בה את מפקדתו בזמן מסעות המלחמה שערך לקשמיר, סינד וקנדהאר בשנים 1584–1598 והרחיב וחיזק באופן משמעותי את מצודת לאהור. בשנות שלטונו של אורנגזב החלה דעיכתה של העיר וזאת על אף שאורנגזב המשיך במפעלי הבניה של קודמיו. נוסע מערבי שביקר בעיר ב-1665 מתאר שטחים נרחבים ובהם הריסות.
במהלך המאה ה-17 נחלש כוחה של האימפריה המוגולית והיא סבלה מפשיטות של כוחות שכנים, בייחוד מצד הסיקים. הכאוס הגיע לשיא בשנים 1745–1756 בהן משלו בעיר תשעה מושלים שונים. ב-1761 כבש השליט האפגני, אחמד שאה דוראני את לאהור בעת שכבש את קשמיר ואת פנג'אב. המאבק בין השושלת הדוראנית ובין הסיקים נמשך עד 1801 בה התאחדו הסיקים סביב מנהיגותו של רנג'יט סינג וכבשו את פנג'אב ואת לאהור שהפכה לבירתם (במשותף עם אמריטסר). שלטון הממלכה הסיקית, שהשתרעה על רוב אגן הניקוז של האינדוס, התרופף עם מותו של סינג ב-1839, אולם רק עשר שנים מאוחר יותר, ב-1849 כבשו הבריטים את פנג'אב ואת לאהור.