cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פושקר
פּוּשְקָר (בהינדי: पुष्कर) היא עיירה במדינת ראג'סטאן שבהודו, המהווה עיירה קדושה להינדים ואחד ממקומות העלייה לרגל המרכזיים והעתיקים בהודו. בפושקר נמצא המקדש הידוע ביותר לאל בְּרָהמָה, שהוא האל הבורא באמונה ההינדית, ובשל כך נודעת העיירה כמקום הפולחן המרכזי ביותר לאל זה. בעת המודרנית הפכה גם למרכז תיירותי המושכת אליה תיירים רבים מכל העולם. עוד היא נודעת בשל יריד (Mela) הגמלים הגדול שנערך בה במהלך פסטיבל שנתי שבמהלכו נהוג לעלות אליה לרגל (Yatra) ולטבול באגם הקדוש שלה.
פושקר נמצאת כ-11 קילומטר מהעיר אג'מר. שביניהן מפריד הר הנחש. היא מהווה נווה מדבר מוקף הרים, ושוכנת לצד אגם פושקר.
אגם פושקר
אגם פושקר הוא למעשה אגם מלאכותי שנבנה במאה ה-12 על ידי בניית סכר במקורות נהר לוּנִי. על פי האמונה ההינדית, נוצר האגם במקום שבו שמט בראהמה מידו פרח לוטוס, במהלך קרב עם השד וג'ראנאבהה (Vajranabha). על פי אטימולוגיה זו שמה "פושקר", שפירושה המילולי הוא "לוטוס כחול".
על פי האמונה, טבילה באגם באחת הגהאטות, מרפאת הן מחלות גופניות והן מחלות נפשיות, ואף יכולה לגאול אדם ממעגל גלגול הנשמות, סמסרה, והוא מכונה לעיתים בתואר טירטה-ראג' - "מלך המקומות הקדושים".
יריד פושקר
פעם בשנה, במהלך לילות הירח המלא של חודש הקאריטה (מקביל בערך לחודש נובמבר), נערכת בפושקר מֱלָה, פסטיבל ויריד, של גמלים, בו לוקחים חלק כ-50 אלף גמלים ולמעלה מרבע מיליון אורחים. שיאה של החגיגה הוא ביום הרביעי בליל הירח המלא, שבו פוקדים עולי הרגל את מקדש ברהמה וטובלים באגם הקדוש.
מרכז תיירותי
בשנות ה-70 של המאה ה-20 גילו ההיפים את פושקר והוקסמו מן המקום הקטן והשקט בעל הנוף היפה. מאז הפכה למרכז תיירותי, כך שבעונת התיירות (חודשי החורף) ניתן למצוא בה תיירים רבים. לישראלים, מהווה חלק משביל החומוס.
שיקו בוארקי
פרנסיסקו (שיקו) בוארקי דה אולנדה (בפורטוגזית: Francisco Buarque de Hollanda; נולד ב-19 ביוני 1944) הוא זמר, מלחין, איש תיאטרון, תסריטאי וסופר ברזילאי. הוא נחשב לאחד מגדולי המוזיקה הפופולרית הברזילאית.
תחילת דרכו
בוארקי נולד בריו דה ז'ניירו שבברזיל. אביו, סרז'יו בוארקי דה אולנדה, היה סוציולוג והיסטוריון נודע. בשנות נעוריו גילה בוארקי עניין רב במוזיקה: הוא הושפע עמוקות מן הבוסה נובה, במיוחד משיריו של הזמר ז'ואאו ז'ילברטו, שלימים נשא לאישה את אחותו של בוארקי, מיושה. עם תום לימודיו התיכוניים פנה בוארקי דווקא ללימודי אדריכלות באוניברסיטת סאו פאולו, אך לאחר ארבע שנים נטש את האוניברסיטה עם ראשית פרסומו בתחום המוזיקה.
יצירתו בתחום המוזיקה
יצירתו המוזיקלית של בוארקי רבת משקל בכל קנה מידה אמנותי, אולם הפן הייחודי והבולט שבה, הוא האופן בו שביטא באמצעותה את עמדתו הפוליטית ומלחמתו בהגבלות החמורות שהטילה הדיקטטורה הצבאית בברזיל על חופש הביטוי. הוא החל להופיע בשנת 1964 והתפרסם תחילה כמוזיקאי של פסטיבלים ותוכניות טלוויזיה. תקליטו הראשון, שיצא בשנת 1966 ושנושא את שמו, בישר את אופי יצירתו גם בעתיד: היו בו שירי סמבה כובשי לב, משחקי מילים יצירתיים ונוסטלגיה סמויה, בעלת נימה טראגית.
בוארקי גילה מעורבות פוליטית כבר מתחילת דרכו האמנותית, אך פעילותו כנגד השלטונות הפכה אינטנסיבית יותר ויותר, עד שבשנת 1968 - כמו חבריו היוצרים קייטנו ולוזו וז'ילברטו ז'יל - נעצר, וחודשים ספורים לאחר מכן הוגלה לאיטליה.
בשנת 1970 חזר לברזיל וניצל את תהילתו וכישרונו כדי למחות נגד הדיקטטורה. באותה תקופה הצליח אחד משיריו, Apesar de Você, לחמוק מעיני הצנזורה והפך להמנון התנועה הדמוקרטית. רק לאחר שנמכרו יותר מ-100,000 עותקים של התקליטון נאסרה הפצתו והוא הוסר מן המדפים. במהלך שנות ה-70 וה-80 המשיך בוארקי את מלחמתו המוזיקלית בדיקטטורה, לעיתים תוך שיתוף פעולה עם במאי קולנוע ועם מוזיקאים אחרים כאנטוניו קרלוס ז'ובים, ויניסיוס דה מוראיס, ולוזו, ז'יל, אדו לובו ואחרים. יצירתו המוזיקלית עדיין בעיצומה: בשנים האחרונות יצאו לאור מספר תקליטורי DVD שלו.
ברבים משיריו של בוארקי התייחסויות חברתיות, תרבותיות וכלכליות רחבות אף יותר מסוגיית חופש הביטוי, אך הם אינם נעדרים צד אישי. המייחד אחדים מהם הוא ה"אני" הנשי, שבוארקי מאמץ לעיתים. אם שירתו של ז'ואאו ז'ילברטו הייתה חדשנית בעת שנשמעה לראשונה גם משום שהיו בה עדינות ורכות "בלתי גבריות", הרי שבוארקי, שנים אחר כך, לא היסס לשיר בקולו הרך שירים שכתב הנושאים אופי של נשיות בלתי מתפשרת. כך, למשל הקליט בוארקי ביצוע משלו לשיר "האהוב שלי" ("O meu amor") מ-1978:
יצירתו בתחום התיאטרון
כבר בשנת 1965 היה בוארקי מעורב בהפקת תיאטרון סטודנטיאלית. בשנת 1967 כתב את המחזה "מהומה" (Roda-Viva) שהועלה בריו דה ז'ניירו ובהפקתו הראשונה שיחקה מי שלימים נשא לאשה, השחקנית מרייטה סוורו. ההפקה השנייה, בהשתתפות צוות שחקנים אחר, הפכה לסמל ההתנגדות לדיקטטורה, לאחר שכוח הקרוי "קומנדו ללכידת קומוניסטים", שכלל לא פחות מ-110 לוחמים, פרץ אל הבמה, הכה את השחקנים והחריב את התפאורה.
בשנת 1973 תכנן בוארקי להעלות את ההצגה "קלבאר, שיר הלל לבגידה" שבמרכזה דמותו ההיסטורית של פורטוגזי אשר סייע להולנדים במלחמתם בפורטוגל. במונחים של אותם ימים הייתה זו הפקה יקרה ביותר (30,000 דולר) ובחזרות הועסקו לא פחות משמונים איש, אך היא לא אושרה על ידי הצנזורה ואפילו דבר האיסור נאסר לפרסום. רק לאחר שש שנים הגיע האישור המיוחל וההצגה הועלתה בפני קהל.
את יצירתו "אופרה דו מלנדרו" ("האופרה של הנוכל") משנת 1978, ביסס בוארקי על "אופרת הקבצנים" של ג'ון גיי משנת 1728 ועל "אופרה בגרוש" הידועה של ברטולט ברכט וקורט וייל מ-1928. בשנת 1985 כתב בוארקי את התסריט לסרט שנעשה על פי ההצגה.
יצירתו בתחום הספרות
ספריו שתורגמו לעברית:
ספריו נמכרו ביותר מחצי מיליון עותקים.
קוף סנאי
קוף סנאי (שם מדעי: Saimiri), סוג יחיד בתת-משפחת קופי הסנאי (Saimiriinae). אלה קופים קטנים הנפוצים במרכז ובדרום אמריקה, מקוסטה ריקה עד לברזיל ובוליביה. הם חיים בעיקר ביערות הגשם שבמישורי האמזונאס, אך מסוגלים להתאים את עצמם למגוון סוגים של יערות.
טורפיהם הטבעיים מונים בזים גדולים ושאר מיני דורסים, נחשים וחתוליים. הדורסים הם שאחראים למרבית מקרי הטריפה שנצפו, ובעיקר בז הצפון. טקטיקת התגוננות מקובלת היא התערבבות בלהקות של קופים ממינים אחרים, בעיקר קפוצ'ין.
מינים
בסוג זה יש 8 מינים ועוד שנים שנכחדו:
מראה ותזונה
לקופי הסנאי פרווה קצרה וצפופה, בצבע ירוק זית עד אדמדם באזור הגב וצהבהב באזור הבטן ובקצוות הגוף. גרונם ואוזניהם לבנים ופיותיהם שחורים (ומכאן שמם הגרמני - קופי גולגולת). גודלם נע בין 25-35 ס"מ, מלבד זנב שאורכו בין 35-42 ס"מ. משקלם נע בין 750 ל-1,100 גרם. קופי הסנאי מפגינים דו צורתיות זוויגית עונתית - משקלם של הזכרים משתנה דרמטית במהלך השנה, ונראים שמנים במיוחד בחודשים הקודמים לעונת ההזדווגות - בעונה זו הם עשויים להוסיף למשקלם עד 20%.
כמו רוב קופי העולם החדש, קופי הסנאי הם שוכני עצים הפעילים ביום. בניגוד לרוב בני תת-הסדרה, הם אינם משתמשים בזנבם כ'זרוע חמישית' בעת הטיפוס על עצים, והוא משמש אותם רק לאיזון. תנועתם בין הענפים מהירה להפליא. קופי הסנאי אינם יורדים לקרקע היער לעולם, ואינם קופצים בין ענפים שמרחקם האופקי עולה על שני מטר.
אוזבקיסטן
רפובליקת אוזבקיסטן (באוזבקית: Oʻzbekiston Respublikasi, ברוסית: Республика Узбекистан) היא מדינה השוכנת במרכז אסיה. בעברה הייתה חלק מברית המועצות, וב-1 בספטמבר 1991 הפכה למדינה עצמאית.
קוף סנאי
מראה ותזונה
קופי הסנאי הם אוכלי כל, המתקיימים מדיאטה המשלבת חרקים ופירות, בהתאם לשכיחות העונתית של כל אחד מהמרכיבים. בנוסף, הם משלימים את תזונתם עם חלקי עצים אחרים, כגון פרחים, ניצנים ואף עלים, ולעיתים אף ביצים ובעלי חוליות כגון עטלפים וציפורים קטנות. הם צדים חרקים בתנועה לעיתים רחוקות, ומעדיפים לתפוס חרקים הנחים על עלים. סוגי החרקים המועדפים עליהם הם זחלים וחרגולים.
אוזבקיסטן
המדינה גובלת באפגניסטן בדרום, בקזחסטן בצפון ובמערב, בקירגיזסטן במזרח, בטג'יקיסטן בדרום-מזרח ובטורקמניסטן בדרום-מערב.
רוב תושבי אוזבקיסטן הם מוסלמים, והיא אף חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
קוף סנאי
מקור השם קוף סנאי
קופים אלה נקראים "קופי סנאי" כי הם בגודל של סנאי, אמנם הם לא דומים לסנאי, אבל הם נחשבים לכמה מהקופים הקטנים ביותר.
חברה
קופי סנאי חיים בקבוצות מרובות זכרים\מרובות נקבות, שגודלן משתנה בהתאם למין, ונע בטווח של 15-65 פרטים, עם תצפיות נדירות של להקות ענק המגיעות עד 300 פרטים. המבנה החברתי של הקבוצה משתנה בין המינים - במינים מסוימים, כמו קוף סנאי בוליביאני (S. boliviensis), הזכרים עוזבים את הקבוצה בהגיעם לבגרות מינית, בעוד במינים אחרים כגון קוף סנאי מרכז אמריקני (S. oerstedti) הנקבות הן אלו שעוזבות. גם רמות האלימות בתוך הקבוצה ומערכת היחסים בין הזכרים לנקבות ובין כל זוויג לבין עצמו משתנה דרסטית בין המינים השונים. שטח המחיה של כל קבוצה כזו נע בין 2-3 קמ"ר, והצפיפות של קופים אלו נעה בין 13-36 פרטים לקמ"ר, בהתאם למין.
אוזבקיסטן
מקור השם
בתחילת המאה ה-11 החלה נדידה של שבטים טורקמנים מקבוצת האוע'וז מאזור הערבה האסייתית, לתוך שטחי האימפריה המוסלמית. שבטים אלו שימשו כשכירי חרב עבור שליטים מוסלמיים מקומיים והשתתפו בפשיטות כנגד ישויות שכנות, שאינן מוסלמיות. התואר שהוענק ללוחמים מהשבטים הללו היה ראזי. במקורות העות'מאניים המוקדמים מכונים שבטים אלו "הטורקים של הספר" – Turks of the Udj ומנהיגיהם כונו Udj Begi. שם החבל ואחר כך הישות המדינית אוזבקיסטן נולד מתואר מנהיגות זה, כאשר אחד ממנהיגי קבוצות השבטים התיישב במקום וניכס לעצמו את הטריטוריה Udj Begi Stan.
קוף סנאי
חברה
קופי הסנאי מתקשרים באמצעים קוליים - הם בעלי רפרטואר של 25-30 צווחות, המשמשות בעת משחק, בעת גילוי אזורים חדשים, לצרכים חברתיים ולצורכי אזעקה. תקשורת ריח מתבצעת כאשר הקוף משתין על ידיו, ואז מורח את השתן על כל גופו. חוקרים מניחים שלהתנהגות זו מספר מטרות, ביניהן קירור הגוף, סימון דרך לשאר בני הקבוצה ואיתותים הורמונליים. כמו כן, הם מסמנים טריטוריה על ידי שפשוף בלוטות הריח שלהם, הנמצאות באחוריים ובחזה, בעצים.
אוזבקיסטן
היסטוריה
אוזבקיסטן שוכנת על דרך המשי ההיסטורית, ציר המסחר מסין לאירופה. מיקומה הביא מנהיגים גדולים כמו אלכסנדר הגדול, ג'ינג'יס חאן, טמרליין (טימור לנג – טימור הצולע) ורבים נוספים לעבור בשטחה. טמרליין, על אף מסעות המלחמה האכזריים שלו, נחשב לאבי האומה האוזבקית.
הפלישות החוזרות ונשנות לאוזבקיסטן שינו את פניה של התרבות האוזבקית. אפשר למצוא במדינה מאפיינים פרסים, ערבים, מונגולים, מוסלמים ורוסים.
קוף סנאי
רבייה
מערכת הרבייה של קופי הסנאי היא פוליגמית, אך בדרך כלל זכר אחד או שניים, אלו שהשמינו הכי הרבה ב'תקופת ההשמנה', מרביעים את רוב הנקבות - הנקבות הבוגרות מעדיפות את הזכרים השמנים יותר, בעוד הצעירות אינן כה בררניות. הזכרים מבררים האם נקבה מוכנה להזדווגות על ידי מרדף קבוצתי אחריה, תפיסתה ובחינת הנרתיק שלה. נראה שהם מסתמכים על רמזי ריח בקביעת המוכנות המינית של הנקבה.
אוזבקיסטן
היסטוריה
בעת העתיקה, שטח אוזבקיסטן היה מיושב בעמים איראנים והיה חלק מיישות מדינית בשם סוגדיאנה. עם הכיבוש הערבי במאה ה-8 חדר האסלאם לאזור, והכיבוש המונגולי במאה ה-13 הביא להחרבת האזור והפיכתו לטורקי. השליט המונגולי טימור לנג הפך את סמרקנד לבירתו, אך לאחר מותו בשנת 1405 התפוררה האימפריה העצומה שהקים והאזור נחלק לנסיכויות בשלטון צאצאיו. במאה ה -15 נכבש האזור בידי שבטי האוזבקים שהקימו את אמירויות בוכרה, חיווה וקוקנד.
קוף סנאי
רבייה
הנקבה ממליטה לאחר הריון בן 150-170 יום. ההמלטות מתרכזות בעונת הגשמים. האם מטפלת בצאצאים לבדה, אך בחלק מהמינים הזכרים מסייעים בהגנה על הולדות מפני טורפים. את החודש הראשון לחייו מבלה הצאצא במגע ישיר עם אימו, בדרך כלל תוך שהוא רכוב על גבה (שכן הוא גדול מכדי שתישא אותו בחיקה). בגיל 5-7 שבועות מתחיל הגור להיפרד ממנה ולשחק עם בני גילו - פעילות שנשארת מרכזית לפחות עד גיל שנה, ותופסת מקום מרכזי לכל אורך החיים. גיל הגמילה מהנקה משתנה מאוד בין המינים - בין 4 חודשים לקוף סנאי מרכז אמריקני ועד 18 חודשים לקוף סנאי בוליביאני. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל 3, הזכרים בגיל 5. תוחלת חייהם בטבע כ-15 שנה, ובשבי מגיעים עד לגיל 20 שנה.
אוזבקיסטן
היסטוריה
במאה ה-19 נכבשה אמירות בוכרה על ידי האימפריה הרוסית. שנתיים אחרי כינון ברית המועצות (בשנת 1922) הוקמה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית, שהורכבה מחבל טורקסטן וכללה גם את אמירות בוכרה וח'אנות חיווה. הכיבוש תם כשברית המועצות התמוטטה ואוזבקיסטן זכתה לעצמאות (1 בספטמבר 1991). הקומוניסט לשעבר, אסלאם קרימוב, שלט במדינה מיום עצמאותה ועד מותו. השלטון הסובייטי הותיר את חותמו על המדינה בפיתוח החקלאות והתעשייה, אך גם בדמות האסון האקולוגי בימת אראל.
במאה ה-21, לאחר קבלת העצמאות, סבלה המדינה מהתערבות של קבוצות מיליטנטיות וטרוריסטיות אסלאמיסטיות בנעשה במדינה. חלק מהקבוצות פעלו משטחי מדינות שכנות כטג'יקיסטן ואפגניסטן ואחרות משטחי המדינה. היו מומחים שראו בהתקפות הטרור תגובה לשיתוף הפעולה של המשטר עם ארצות הברית לאחר אירועי 11 בספטמבר 2001. אחרים – ברוח "תאוריות הקונספירציה" טענו שאסלאם קרימוב, המנהיג האבסולוטי במדינה, "יצר" את הפעילות הטרוריסטית כדי לשמור על שלטונו הנחשב במערב כפוגע בזכויות התושבים ומושחת.
עקב מגמת הדמוקרטיזציה במדינות ברית המועצות לשעבר, גם באוזבקיסטן החלו להישמע קולות להחלפת השלטון שנמצא בידיו של אסלאם קרימוב זמן ארוך. ניסיונות ההפיכה דוכאו ביד קשה על ידי קרימוב (למשל באירועי טבח אנדיג'אן ב-2005), דבר שהציג אותו בעולם כדיקטטור. מצד שני, מדינות המערב לא מצאו סיבה להתערב בענייניה הפנימיים של המדינה ולתמוך בהחלפת משטר הדיכוי האכזרי עקב אי-רצון לפרק את המשטר החילוני והיציב ביותר במרכז אסיה ולמסור אותו לידי העם שנטיות לבו עלולות לגרום לו להצביע בשעת משבר בעד מפלגות האסלאם הקיצוני.
המעצמות השונות בחרו לחיות בשלום עם הדיקטטורה האוזבקית בגלל אינטרסים שונים – רוסיה מעוניינת לשמר את מעט ההשפעה שעוד נשארה לה במדינה וארצות הברית היא בעלת אחד מבסיסי חיל האוויר הגדולים ביותר בחלק זה של העולם, שסייע לה במאבקה באפגניסטן וגם בעיראק. אולם, גופים בינלאומיים כדוגמת האו"ם נעשים מעורבים יותר ויותר בנעשה במדינה ובמעקב אחרי פעולות של דיכוי אופוזיציה והפרת זכויות אדם.
בשנת 2016 נפטר קרימוב, וסגנו, שבקט מירזייאיב, מונה למנהיג, ובהמשך נבחר לנשיאות. בקדנציה הראשונה שלו שהסתיימה בשנת 2019, הוביל מירזיוייב סדרה של רפורמות פוליטיות, כלכליות וחברתיות, במטרה לקדם דמוקרטיזציה, פתיחות חברתית וכלכלית, ביניהם מעמד האישה.
פוליטיקה
לאחר התפרקות ברית המועצות, למרות העצמאות ושינויים רבים אחרים, נותרו מוסדות השלטון במתכונתם הקודמת. במשך 25 השנים הראשונות של העצמאות, שלט באוזבקיסטן אסלאם קרימוב, שהנהיג שלטון רודני. ממשלתו עיכבה את השינויים הדמוקרטיים, וממשיכה המסורת של דיכוי כוחו של הפרלמנט, וחירותם של גורמי האופוזיציה ולתקשורת. את גישתה הצדיקה בשאיפה לתהליך שינוי הדרגתי ובצורך ביציבות.
לאחר פטירתו של קרימוב, עלה לשלטון שבקט מירזייאיב, שנבחר לנשיאות בשנת 2016, מקדם רפורמות רבות ומעודד דמוקרטיזציה. בבחירות בשנת 2019 השפיעו תהליכים שעודד מירזיוייב גם על שיעור הנשים המכהנות בפרלמנט ובסנאט, שכמעט והוכפל בתוך מספר שנים.
יחסי חוץ
המדינה היא בעלת הברית הגדולה ביותר של ארצות הברית מבין מדינות ברית המועצות לשעבר במרכז אסיה (המכונות בפי זרים "הסטנים"). היא משקיעה מאמצים במלחמה נגד הטרור האסלאמיסטי גם באפגניסטן וגם בעיראק. אוזבקיסטן היא אחת מששת החברות של ארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה, ומארחת את אחד המרכזים האזוריים שלו נגד הטרור.
כלכלה
אוזבקיסטן הייתה אחד האזורים העניים ביותר בזמן שלטון ברית המועצות, כאשר יותר מ-60% אחוז מהאוכלוסייה גרו בקהילות עירוניות צפופות.
אוזבקיסטן היא יצואנית הכותנה השלישית בעולם, יצרנית גדולה של זהב וגז טבעי, ויצרנית אזורית משמעותית של כימיקלים ומכונות. אף על פי כן, העוני במדינה הוא עצום, כשהמשכורת הממוצעת נעה סביב מאה עשרים דולר בחודש. בשל האינפלציה, ערכו של הסום, המטבע האוזבקי, נמוך מאוד. אף על פי כן לא הודפסו שטרות עם מספר סום נקוב גבוה – והשטר היקר ביותר ערכו כדולר אחד.
לאחר העצמאות מברית המועצות, ניסתה הממשלה לתמוך בכלכלה הסובייטית שלה על ידי סובסידיות, שליטה על הייצור ופיקוח מחירים הדוק. אולם לאור אחוזי האינפלציה הגבוהים, הממשלה החלה ברפורמה כלכלית באמצע 1994 במסגרתה הפעילה מדיניות מוניטרית הדוקה, הגבירה את ההפרטה, הקטינה במקצת את השליטה הממשלתית בכלכלה ושיפרה את הסביבה עבור משקיעים חיצוניים. בשל השחיתות במדינה, חלק גדול מהחברות המופרטות נמכרו במחירים נמוכים למקורבים לממשל ולגורמים ששיחדו פקידים בכירים. השוחד קיים בצורה נפוצה מאוד בכל אוזבקיסטן, ויצר שכבה עשירה צרה, שמתגוררת בעיקר בטשקנט הבירה, לצד עניים מרודים רבים.
המדינה ממשיכה להשפיע על הכלכלה בצורה דומיננטית, והרפורמות נכשלו כל כך עד שהיה צורך בשינויים מבניים רבים. קרן המטבע הבינלאומית השעתה את ההסכם עם אוזבקיסטן בנוגע ל-185 מיליון הדולר לקראת סוף 1996 בגלל צעדי הממשלה שיצרו אקלים עסקי שלא אפשר להעביר את הסכום.
אוזבקיסטן הגיבה לתנאים החיצוניים השליליים שנוצרו על ידי המשבר הכלכלי האסייתי והרוסי בכך שהידקה את פיקוחה על היצוא והשליטה על המט"ח, בכלכלה שגם כך היא ריכוזית.
ההידרדרות הכלכלית הבריחה מאוזבקיסטן את העילית הכלכלית והמקצועית, שברובה הייתה רוסית במוצאה. אוזבקים רבים ממוצא רוסי העדיפו לעזוב את המדינה לטובת רוסיה, בה המצב הכלכלי טוב בהרבה והשכר הממוצע גבוה פי כמה.
שלטון מקומי
אוזבקיסטן מחולקת ל־12 מחוזות ("וילויאטלר"; צורת יחיד "וילויאט"), רפובליקה אוטונומית אחת ועיר ("שאהרי").
בראש כל אחד מהמחוזות עומד מושל ("חכים") בעל סמכויות עצמאיות מסוימות, אך כולם כפופים לממשל המרכזי היושב בבירה טשקנט.
ערים
בירתה של אוזבקיסטן היא טשקנט שהיא גם בירתו של המחוז הקרוי בשם זה.
מלבד טשקנט, ערים מפורסמות נוספות הן סמרקנד ובוכרה, אשר הוכרו כאתרי מורשת עולמיים על ידי אונסק"ו בשל הכמות העצומה של המסגדים העתיקים והמפוארים והארמונות המרוכזים בהן. ערים תיירותיות נוספות הן חיווה, שאחריסאבז ונוקוס.
גאוגרפיה
אוזבקיסטן היא מדינה השוכנת במרכז אסיה. והיא אחת משתי המדינות היחידות בעולם (יחד עם ליכטנשטיין) שיש להן חסימה כפולה לים, כלומר הן לא רק מוקפות יבשה מכל עבר, אלא גם כל המדינות המקיפות אותן מוקפות יבשה מכל עבר ואין להן מוצא לים הפתוח.
המדינה גובלת עם אפגניסטן בדרום, עם קזחסטן בצפון ובמערב, קירגיזסטן במזרח, טג'יקיסטן בדרום מזרח וטורקמניסטן בדרום מערב. יש למדינה גם ארבע מובלעות בתוך שטח קירגיזסטן, והיא מכילה בעצמה מובלעת קטנה השייכת לטג'יקיסטן.
האקלים השורר ברוב שטחי המדינה הוא אקלים יבשתי יבש, עם כמות משקעים מעטה (100 עד 200 מ"מ גשם בשנה ברוב האזורים) וטמפרטורות קיצוניות. הקיץ חם מאוד (הטמפרטורה עוברת לעיתים את ה-40°C) והחורף קר מאוד (ממוצע הטמפרטורות בחורף נע בין 0°C בדרום ל-8°C מתחת לאפס בצפון, אך הן צונחות לעיתים עד ל-35°C מתחת לאפס). המשקעים המעטים מרוכזים בחורף ובאביב, ובשאר עונות השנה כמעט שאין צמחייה במדינה. רק אחוז אחד מאדמת אוזבקיסטן מעובד עיבוד קבע, ועוד כ-10 אחוזים משמשים אדמת מרעה.
המשאבים הטבעיים הקיימים במדינה הם: גז טבעי, נפט, פחם, זהב, אורניום, כסף, נחושת, עופרת ואבץ.
גבולות
גבולות: הרפובליקה של אוזבקיסטן גובלת עם חמש מדינות:
אורך הגבולות הכולל הוא 6,221 ק"מ.
דמוגרפיה
אוזבקיסטן מונה מעל 34 מיליון אנשים ונחשבת למדינה המאוכלסת ביותר במרכז אסיה.
הקבוצה הגדולה ביותר היא האוזבקים, אך קיימות גם קבוצות אתניות אחרות כמו רוסים (5.5%), טג'יקים (5%), קזחים (3%), קאראקלפאקים (2.5%) וטטרים (1.5%). מקורות אחרים, כגון הטג'יקים, טוענים שבמדינה 30% מהאוכלוסייה הם טג'יקים. החל מ-1 בינואר 1998, נכללו בספירה 1,123,200 קוריאנים החיים במדינה, קבוצה אתנית זו מהווה 4.7% מכלל האוכלוסייה של המדינה.
יהדות אוזבקיסטן
יהדות אוזבקיסטן נחשבת לאחת העתיקות מבין קהילות ישראל, ומורכבת מיהודים בוכרים ומיהודים אשכנזים שהגיעו אליה במהלך המאה ה-20. בשיאה מנתה הקהילה יותר מ-200,000 איש. בשנות ה-70 ובשנות ה-90 עלו רובם לישראל, ואחרים היגרו לארצות הברית ואירופה. נותרו במדינה כ-17,500 יהודים בלבד. בטשקנט שני בתי כנסת ובתי ספר של הקהילה היהודית.
שפה
אוזבקית היא השפה הרשמית היחידה, ומאז שנת 1992 היא נכתבת באותיות לטיניות. השפה הטג'יקית נפוצה בערים בוכרה וסמרקנד, בשל השיעור הגבוה של הטג'יקים בערים אלו. גם לשפה הרוסית יש חשיבות, בעיקר לתקשורת בין קבוצות אתניות שונות בערים. זוהי גם שפת האם של למעלה מ-14% מהאוכלוסייה, ומהווה שפה שנייה לרבים אחרים. נושאים טכניים, מדעיים, ממשלתיים ועסקיים נידונים פעמים רבות ברוסית. לפי דיווח משנת 2003, למעלה ממחצית מהאוכלוסייה דוברת ברמה זו או אחרת את השפה הרוסית. למרות השימוש באותיות לטיניות, סימנים ושלטים רבים (כולל שלטים ממשלתיים רשמיים ברחובות) נכתבים עדיין באותיות אוזבקיות-קיריליות שהיו בשימוש בתקופת ברית המועצות.
חינוך
מערכת החינוך הייתה אפקטיבית וזמינה עד תום ההפרדה מברית המועצות, מאז התקציב ההדוק גרר לירידה באיכות ובזמינות שלה. בדומה לזה, הטיפול בריאותי היה טוב ותוחלת החיים ארוכה, אך לאחר ההפרדה מברית המועצות המשאבים שהוזרמו למערכת הבריאות ירדו וחלה ירידה באיכות טיפולים הבריאותיים, נגישותם והיעילות שלהם.
המשטר האוטוריטרי משגיח שהאוניברסיטאות ישמשו לרכישת מקצוע בלבד, ולא ימלאו את תפקידן כזרוע של החברה האזרחית.
תחבורה
אוזבקיסטן היא מדינה בעלת שטח יחסית גדול ולכן חלק גדול מההשקעה בתשתיות המדינה מיועדת לאפשר הובלת אנשים וסחורות ממקום אחד למשנהו.
במדינה היו ב-1996 81,600 ק"מ של כבישים, רובם הגדול סלולים ומיעוטם דרכי עפר, ו-3,380 ק"מ של פסי רכבת (ללא קווים תעשייתיים). מסילות רכבת מחברות את המדינות לכל שכנותיה.
עיר הבירה טשקנט היא הצומת המרכזי של כבישים ומסילות באוזבקיסטן, ובתוכה פועלות רכבת קלה ורכבת תחתית, היחידה במרכז אסיה.
במדינה מערכת צינורות להובלת נפט גולמי, מוצרי נפט וגז טבעי.
אין לאוזבקיסטן מוצא לים, אך יש בה נמל ימי אחד בעיר טרמז שעל גדות נהר האמו דריה. במדינה היו ב-1996 1,100 ק"מ של נתיבי מים, תעלות ונהרות, המשמשים לתובלה.
חברת התעופה הלאומית של אוזבקיסטן היא אוזבקיסטן איירווייז, שלה צי בן כ 50 מטוסים חדישים. קיימים במדינה שלושה נמלי תעופה בינלאומיים, שהמרכזי שבהם שוכן בטשקנט (בנוסף לעשרות נמלי תעופה אזוריים).
תקשורת
אוזבקיסטן היא מדינה ענייה המתבססת בעיקר על חקלאות ולכן תשתיות התקשורת שלה לא מפותחות וסובלות מבעיות של עומסים, תחזוקה לא הולמת וציוד מיושן.
אף על פי שמספר מקלטי הטלוויזיה, הרדיו, והטלפונים הקווים במדינה עולה בהתמדה, מספרם ביחס לאוכלוסייה הוא קטן יחסית. אולם מספר גולשי האינטרנט כמו כן מספר משתמשי הטלפונים סלולריים זינק באופן מובהק. במדינה קיימות 6 חברות סלולריות שונות המספקות תקשורת סלולרית בטכנולוגיות שונות, וכמו כן מערכת הטלפונים הפנימית מתרחבת ומתפתחת מבחינה טכנולוגית, במיוחד בטשקנט ובסמרקנד.
מערכת הטלפונים של אוזבקיסטן מיושנת ואינה מספקת, המדינה עושה צעדים חיוניים, אם כי לא מספקים, לשיפור תשתיות התקשורת והשקעה בתחום.
מבחינת המערכות הבינלאומיות, אוזבקיסטן מחוברת לעולם, יחד עם עוד מספר מדינות, באמצעות כבל יבשתי וגלי מיקרו-רדיו דרך המתג הבינלאומי של מוסקבה המושכר לה ולמדינות אחרות. אולם המדינה נמצאת בעיצומו של תהליך התנתקות מהתלות במתג הבינלאומי של מוסקבה ומעבר לסיב האופטי הטרנס-אסייתי-אירופי (TAE).
ריאליזם (אמנות)
ריאליזם הוא זרם באמנות, בספרות ובתיאטרון אשר צמח במאה ה-19 ומנסה לתאר את החיים כפי שהם. הריאליסטים בחרו את תיאור המעמדות הנמוכים כנושא מרכזי ביצירותיהם, בעלי אופי חברתי וביקורתי. נושאי ההתייחסות אינם אצילים ורוזנים ושאר מפורסמים אלא פשוטי העם. אין בריאליזם ייפוי של המציאות ולא כיעורה, אלא הצגתה כפי שהיא.
מארינר 5
מארינר 5 הייתה גשושית אמריקאית שנבנתה כחלק מתוכנית מארינר-נוגה 1967 של נאס"א. מארינר 5 ביצעה מדידות על האטמוספירה של נוגה, מדדה את ספקטרום המימן בתחום האולטרא סגול, את תנודות השדה המגנטי סביב הכוכב ולקחה דגימות מרוח השמש.
ריאליזם (אמנות)
מקור השם ריאליזם הוא בביקורת הצרפתית על ציוריו של גוסטב קורבה, שהעורכים האומנותיים דחו את ציוריו בטענה כי הם ריאליסטיים מדי. כפי שקרה פעמים רבות בתולדות האומנות כינוי הגנאי אומץ על ידי הצייר והפך לתואר חיובי.
מארינר 5
לכתחילה בנו את מארינר 5 בתור גיבוי למארינר 4, אך לאחר ההצלחה של מארינר 4 החליטו שמשימתה של מארינר 5 תהייה לנוגה ולא למאדים. בעקבות שינוי מטרת המשימה החליטו להסיר את המצלמה ולהפוך ולקצץ את הלוחות הסולאריים על מנת לחזק את כושר בידודו של מגן החום.
מארינר 5 שוגרה ב-14 ביוני 1967 מ-LC-12 בנמל החלל קייפ קנוורל, וביצעה את היעף על פני נוגה ממרחק של 4,094 ק"מ ב-19 באוקטובר באותה השנה. בעזרת מכשירים רגישים יותר מאלו של מארינר 2 הצליחה מארינר 5 לשפוך אור על טבעו והרכבו של הכוכב הרותח והמעונן ועל התנאים בתווך הבין-כוכבי.
ריאליזם (אמנות)
הריאליזם התפתח בין השאר בעקבות המצאת הצילום אשר אפשר לתפוס רגע מסוים בחיים האמיתיים. מן הבולטים בציירים הריאליסטיים הוא הצייר הצרפתי אדגר דגה.
בתיאטרון התפתח זרם זה במקביל וכמו באומנות הפלסטית שאף להציג מחזה כתשקיף של המציאות ע"פ עקרונות של המחזה העשוי היטב. התיאטרון הריאליסטי ישאף ליצור אצל הצופים אשליית מציאות והזדהות וישמור על מוסכמת "הקיר הרביעי", קיר שקוף לכאורה המפריד בין השחקנים לקהל.
מארינר 5
פעילותה של מארינר 5 הסתיימה בנובמבר 1967 והיא נמצאת כרגע במסלול הליוצנטרי.
ריאליזם (אמנות)
זרם זה הוביל לנאטורליזם, שעניינו היה בתיאור הטבע כאמיתי, ריאליסטי ומדויק ביותר.
בספרות ניתן לראות את אונורה דה בלזק כאמן ריאליסטי מובהק, הן במושאי יצירתו והן בדרך החדשנית בה הוא מתאר כל פרט ופרט, ולו גם הפרט הדוחה ביותר. כמו כן לב טולסטוי ופיודור דוסטויבסקי נחשבים מגדולי הסופרים הריאליסטים.
בתיאטרון, מחזות בסגנון ריאליזם מציגים את המציאות כפי שהיא. הנריק איבסן, המחזאי הנורווגי, נחשב לחלוץ המחזאים הריאליסטיים. אחריו באו אוגוסט סטרידנברג ואנטון צ׳כוב.
בקולנוע, מיוחסים לזרם הריאליסטי אישים כגון אנדרה באזאן, והוא מזוהה עם שימוש בעדשה רחבה, עומק שדה, ועריכה איטית תוך שמירה על שוטים ארוכים ומפורטים. כן הריאליזם שימש בהמשך כבסיס להתפתחות הנאו-ריאליזם האיטלקי.
ארווין הובר
ארווין הובר (נולד ב-26 ביולי 1946) הוא פוליטיקאי גרמני. כיהן כנשיא המפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה (CSU) בין השנים 2007 עד 2009.
ראשית חייו
ארווין הובר נולד ברייסבאך, במחוז דינגולפינג-לנדאו שבבוואריה. הוא למד בבית הספר היסודי ברייסבאך והמקצוע הראשון שלו היה ניהול כספים בשנת 1963. לאחר שעבר כמה משרות הוא החל לעבוד במשרד האוצר של מדינת בוואריה בשנת 1970. בתקופת חייו זו הוא למד כלכלה באוניברסיטת מינכן.
קריירה פוליטית
בין השנים 1967 ל-1983 היה הובר יושב ראש התאחדות הצעירים. מאז שנת 1988 היה הובר חבר במועצת CSU, ובין השנים 1993 עד 2008 הוא היה יו"ר CSU בבוואריה הנמוכה.
נשיאות מפלגת האיחוד החברתי-נוצרי של בוואריה
לצד שר הפנים גונתר בקשטיין, הובר היה היורש המבטיח ביותר של אדמונד שטויבר, ראש ממשלת בוואריה, אם שטויבר היה עובר לממשלה הפדרלית של גרמניה לאחר הבחירות הכלליות ב-2002, אולם שטויבר נרתע מן המהלך. לאחר ההודעה על התפטרותו של שטויבר ב-2007, היה הובר בין המועמדים לנשיאות המפלגה, לצד שני מועמדים נוספים, והוא נחשב למועמד המוביל. ב-29 בספטמבר 2007 נבחר הובר לתפקיד נשיא המפלגה ברוב של 58.19% מקולות הבוחרים.
בשל ההפסד של מפלגתו בשנת 2008 בבחירות בבוואריה, הודיע הובר על התפטרותו מנשיאות המפלגה ב-25 באוקטובר 2008.
תפקידים ציבוריים
באוקטובר 1994 מונה הובר לשר בממשלת בוואריה שבראשותו של אדמונד שטויבר. מנובמבר 1995 עד אוקטובר 1998 הוא היה שר האוצר של בוואריה. בדצמבר 2005 עבר הובר למחלקה לכלכלה ותחבורה בבוואריה.
בחודש פברואר 2008 הואשם הובר בהסתרת מידע אודות מצבה הכלכלה של BayernLB. בעקבות הפרשה דרשה האופוזיציה את התפטרותו לקראת הבחירות במדינה. עם הכישלון של טרנספיד וההכרזה על נתוני הרבעון הראשון שלה בשנת 2008 (שכללו הפסד של 2 מיליארד אירו) התחזקה הדרישה שיתפטר. לאחר שנודע שבעקבות המשבר הכלכלי העולמי תקבל BayernLB סיוע פדרלי בסכום של 5.4 מיליארד אירו הודיע הובר על התפטרות מתפקיד שר האוצר של בוואריה. באוקטובר 2017 החליט הובר להסיר את מועמדותו לפרלמנט של בוואריה בבחירות שיתקיימו בשנת 2018.
חיים אישיים
הובר הוא נוצרי קתולי. נשוי ואב לשני ילדים.
לורה (נהר)
לורה (בנורווגית: Lora) הוא נהר בצפון מחוז אופלנד בנורווגיה, המהווה את אחד היובלים הדרום מערביים של הגודברנדסדלסלוגן.
גאוגרפיה
נהר הלורה זורם מנקודה דרומית להר הסקרבדאלסגן לכיוון מזרח-צפון מזרח לאורך 41.5 קילומטר ונשפך לגודברנדסדלסלוגן ליד העיירה לורה. זרימתו הממוצעת היא 6.53 מטר קוב לשנייה. הלורה הוא היובל הגדול ביותר של הגודברנדסדלסלוגן ב-לסיה (Lesja) והיה המקור העיקרי להצפות באזור.
בשנת 1973 הוכרז הלורה כנהר לשימור ונאסר להקים עליו תחנות כוח הידרואלקטריות. בשנת 2006, בעת ההכרזה על הגן הלאומי ריינהיימן, הוכרז גם החלק המערבי של עמק הלורה (Lordalen), בשטח של כ-21 קילומטר רבוע כאזור שימור מוגן.
מגרלישווילי
מֶגרֶלישווילי (בגאורגית: მეგრელიშვილი) הוא שם משפחה גאורגי ויהודי-גאורגי. התחילית "מגרלי" מלמדת על מוצא מסמגרלו.
פרגה RV
פרגה RV (בצ'כית: Praga RV) היא משאית מתוצרת יצרנית המטוסים והרכב הצ'כית Praga (company) אשר יוצרה בין השנים 1935–1939.
בשנת 1938 59 משאיות מדגם "פרגה RV" שונו, כדי לשמש משאיות אלחוט וקשר, והיו קרויות: "Praga RVR".
במהלך האנשלוס עם סיפוח אוסטריה לגרמניה בשנת 1938, נפלו שלל לידי הגרמנים 700 משאיות מדגם "פרגה RV".
ניקולאי סקליפוסובסקי
ניקולאי סקליפוסובסקי (ברוסית: Николай Васильевич Склифосовский; ) הוא רופא רוסי שתרם רבות לפיתוח הרפואה בתחומי האימפריה הרוסית.
קורות חיים
בשנים 1866–1867 סקליפוסובסקי עבר השתלמויות בגרמניה, צרפת ואנגליה. בין היתר הוא עבד בחזית הלחימה במהלך מלחמת אוסטריה–פרוסיה ומלחמת צרפת–פרוסיה כרופא בצבא פרוסיה.
הוא חזר לאודסה ומונה למנהל מחלקת כירורגיה. בשנת 1870, בהמלצת ניקולאי פירוגוב, סקליפוסובסקי הוזמן להרצות באוניברסיטת קייב. בשנת 1871 סקליפוסובסקי עבר ללמד לאקדמיה לרפואה בסנקט פטרבורג.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הוא היה בין הרופאים המובילים בצבא הלוחם. הוא ריכז את ניסיונו הצבאי במספר ספרים שפרסם באותה תקופה.
בשנת 1880 סקליפוסובסקי עבר לאוניברסיטת מוסקבה, תוך זמן קצר מונה לפרופסור ובשנים 1882–1888 היה דיקן פקולטה לרפואה.
ניקולאי סקליפוסובסקי פיתח שיטות לטיפול בפצועים בשדה הקרב שהקטינו באופן משמעותי את מספר מקרי המוות אצל פצועים.
בשנת 1883 הוא היה בין מקימי איגוד הכירורגים הרוסי והיה יושב ראש הארגון בשנים 1883–1894.
בשנת 1893 הוא עבר לסנקט פטרבורג בה ניהל אקדמיה לרפואה.
בהיותו בסנקט פטרבורג הוא עבר שבץ מוחי ועבר להתגורר באחוזה פרטית באזור פולטבה. הוא לא הצליח להשתקם ונפטר בשנת 1904.
במהלך פעילותו כרופא סקליפוסובסקי כתב כ-70 עבודות מחקר בתחום הרפואה.
לופו
לופו הוא סרט ישראלי קומי, השייך לסוגת "סרטי הבורקס", בכיכובם של יהודה ברקן וגבי עמרני שיצא לאקרנים בשנת 1970. הוא מכר 872,000 כרטיסים בישראל. לסרט יצא סרט המשך - לופו בניו יורק בשנת 1976. זהו אחד הסרטים הנצפים ביותר בתולדות הקולנוע הישראלי.
בסרט נכללו חמישה שירים שכתבו אהוד מנור ונורית הירש: "לופו מלך הכביש", "אני זוכר", "אולי על שפת הים", "לופו הנהג" ו"תל אביב של לופו". את השירים ביצועו יהורם גאון ושלישיית השוקולדה, בהשתתפות צביקה פיק, גבי שושן ושוקי לוי.
עלילה
עלילת הסרט מתמקדת בלופו אברמוביץ' (יהודה ברקן), עגלון מזדקן ממוצא אשכנזי אשר דובר עברית במבטא יידי. בשכונה גם מתגוררת מטילדה (אסתר גרינברג), שדואגת לו ומשמשת לו כמשענת. שניהם גרים בצנעה בשכונת מנשייה בדרום תל אביב ולופו מתפרנס מעסקי האלטע זאכן.
בהמשך נאלצים תושבי השכונה הישנה לפנות את בתיהם. לאחר משא ומתן עקשני לופו מצליח לבסוף להשיג פיצוי נכבד ומעביר חלק נכבד ממנו לרחל ולעמוס. כמחווה על המתנה, עמוס מחליט ללמד את לופו לנהוג ורוכש עבורו טנדר אשר יחליף את העגלה והסוס.
לזרוס צ'אקוורה
לזרוס מקארתי צ'קווארה (באנגלית: Lazarus McCarthy Chakwera; נולד ב-5 באפריל 1955) הוא תאולוג ופוליטיקאי מלאווי, שהושבע לנשיא מלאווי ב-28 ביוני 2020. הוא היה מנהיג מפלגת הקונגרס במלאווי מאז 2013 והיה בעבר מנהיג האופוזיציה באספה הלאומית בעקבות בחירות שנויות במחלוקת שהתקיימו ב-21 במאי 2019, שנדחו על ידי בית המשפט לחוקה. הוא היה נשיא כנסיית "אסיפות האל" במלאווי משנת 1989 עד 14 במאי 2013.
ביוגרפיה
לזרוס צ'קווארה נולד בלילונגווה, בירת מלאווי הנוכחית, ב-5 באפריל 1955 כאשר המדינה הייתה עדיין תחת שלטון קולוניאלי בריטי. משפחתו הייתה חקלאית מחוץ לעיר. שניים מאחיו שנולדו לפניו מתו בינקותו ואביו, בתקווה שיחיה, העניק לו את שמו על שם לזרוס מהברית החדשה. הוא נשוי למוניקה ויחד יש להם ארבעה ילדים ונכדים.
עקב וודוורד
עקב וודוורד (שם מדעי: Buteogallus woodwardi) הוא מין נכחד של עוף דורס ממשפחת הנציים ומהסוג עקב שחור (לפי מספר חוקרים הוא משויך לסוג הנכחד Amplibuteo), אשר חי באמריקה הצפונית והקריביים במשך הפליסטוקן שלפני 126 עד 11.7 אלף שנה מזמננו. הוא ידוע ממאובנים שתוארו ב-1911 ונקראו על שם החוקר האנגלי סר ארתור סמית' וודוורד (Arthur Smith Woodward). דורס נכחד זה היה גדול ביותר, אחד מהגדולים שבדורסים שחיו מעולם והיה גדול גם מעיט הרפיה מודרני, עם מוטת כנפיים משוערת של 125.6 עד 140.2 ס"מ ואורך גוף של 95.6 עד 110.2 ס"מ. עדיין היה קטן וקל יותר מהגדול שבעיטים – עיט האסטי מניו זילנד, אשר הותאם לציד ביערות העבותים. מין זה היה דומה יותר לעקבים המודרניים כמו עיט סוואנה והוא צד בבתי גידול פתוחים כמו מישורים וביצות, בהם שימש כטורף-על, אשר ניזון מיונקים וזוחלים קטני ממדים.
לזרוס צ'אקוורה
קריירה תאולוגית
צ'קווארה בעל תואר ראשון באמנויות (פילוסופיה) מאוניברסיטת מלאווי בשנת 1977. הוא למד תאולוגיה וסיים תואר שני באוניברסיטת הצפון בדרום אפריקה וקיבל תואר שני (MTh) מאוניברסיטת דרום אפריקה בשנת 1991. האוניברסיטה הבינלאומית טריניטי בארצות הברית העניקה לו דוקטורט (D. Min) בשנת 2000. הוא הפך לפרופסור בסמינר התאולוגי הפאן-אפריקאי בשנת 2005.
קריירה פוליטית
ועידת ה-MCP שנדחתה ל-10 ו-11 באוגוסט 2013 בחרה בו לנשיא המפלגה והוא ייצג את המפלגה בבחירות הכלליות לשנת 2014. במהלך הבחירות הכלליות במלאווי בשנת 2014, נפוצו שמועות בפלטפורמות שונות של אי סדרים, אך צ'קווארה פנה לכל המלאווים להישאר שלווים, לקבל את התוצאה ולחכות לבחירות הבאות. מלבד היותו נשיא מפלגת האופוזיציה העיקרית, הוא שימש גם כחבר פרלמנט של מחוז הבחירה לילונגווה צפון-מערב.
צ'קווארה איחד כוחות עם מנהיג UTM, סאולוס צ'ילימה, והקים ברית לקראת הבחירות הכלליות במלאווי ביוני 2020. זאת לאחר שבית המשפט פסל את הבחירות הכלליות משנת 2019 בגלל חריגות מאסיביות לאחר שמפלגת DPP טענה לניצחון.
צ'קווארה ניצח את הנשיא המכהן פיטר מותריקה בבחירות 2020, לאחר שהשיג כמעט 59% מהקולות. צ'אקווארה הושבע כנשיא השישי של מלאווי ב-28 ביוני.
טקס פרסי אוסקר ה-56
טקס פרסי אוסקר ה-56 (באנגלית: 56th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 1983 נערך בדורותי צ'נדלר פביליון שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-9 באפריל 1984. הקומיקאי ג'וני קרסון הנחה את הטקס בפעם החמישית והאחרונה שלו.
סרט הדרמה "תנאים של חיבה" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, וכן בפרסי הבמאי הטוב ביותר (ג'יימס ל. ברוקס), התסריט המעובד הטוב ביותר (ברוקס), השחקנית הטובה ביותר (שירלי מקליין) ושחקן המשנה הטוב ביותר (ג'ק ניקולסון).
במהלך הטקס הוענקו פרס אוסקר לשם כבוד לבמאי ולמפיק האל רוץ', ופרס לפעילות הומניטרית למפיק אם. ג'יי. פרנקוביץ'. פרס אוסקר להישגים מיוחדים הוענק לסרט "מלחמת הכוכבים: שובו של הג'דיי" בגין האפקטים החזותיים שהוצגו בו.
סרטים עם מספר זכיות ומועמדויות
width="20px"|
עמאי
עמאי בנצרות הוא אדם מאמין שאינו איש כמורה מוסמך, או חבר במסדר נזירים. בתוך מסדר נזירים נוהגים לכנות כך נזיר שלא הוסמך ככומר (באנגלית: "lay brother", אח עמאי). ואף להפך, משתמשים במושגים כדוגמת "כומר עמאי", ו"נזירה עמאית" כדי לציין אנשים שהוסמכו לכהונה דתית והמשיכו להתגורר יחד עם קהילת המאמינים במקום לפרוש למנזר.
אטימולוגיה
את המילה "עמאי" כתרגום של המושג הלועזי המציא האח יוחנן, ממקימי הקהילה הקתולית דוברת העברית בשנות ה-60 של המאה ה-20. הוא התבסס על כך שברוב השפות האירופיות המילה המתארת את המושג היא נגזרת של המילה הלטינית "לאיקוּס" (laicus), שמקורה במילה היוונית "לאיקוֹס" (λαϊκός) – "של העם", שנגזרה מהמילה "לאוֹס" (λαός) – "עם". באנגלית, למשל, מכונה גבר עמאי Layman, וכלל המאמינים שאינם אנשי כמורה קרויים Laity.
למילה "עמאי" אין מעמד רשמי, והאקדמיה ללשון העברית לא דנה בנושא, אבל נעשה בה שימוש בספרים העוסקים בנצרות.
עם השנים נוספה למונח בשפות האירופיות משמעות נוספת, וכיום משתמשים בו גם במובן של מי שאיננו מומחה בתחום מקצועי מסוים. זו הסיבה שהתרגום המקובל לעברית של המילה האנגלית Layman הוא "הדיוט". בניגוד לשפות האירופיות, משמשת כיום המילה "הדיוט", שחדרה לשפה העברית מהיוונית, רק במשמעות השנייה, אם כי בעבר שימשה המילה "הדיוט" גם בממסד הדתי היהודי. "כהן הדיוט" הוא כהן פשוט, להבדיל מ"כהן גדול".
הניגוד שבין חבר-מסדר לבין עמאי מקביל לניגוד הקיים מקדמת דנא בשפה העברית, עוד מזמן המשנה מלפני כ-1800 שנה, שבין חבר לבין עם הארץ (לא במשמעות המודרנית "בּוּר" אלא במשמעות של עמאי אך בהקשר של הדת היהודית ולא הנוצרית). המונח העברי המשנאי "עם הארץ", מקורו כבר במקרא, אם כי במשמעות אחרת - ויותר ראשונית: העם של הארץ (כך כבר בספר בראשית), אך בעקבות הקונוטציה המעט-מזלזלת של מונח זה ב, החלו חז"ל להשתמש בו - בעיקר עם הקונוטציה הזו של נחיתות מעמדית - בהקשר היהודי-דתי (כלומר במשמעות של יהודי מאמין שאינו חבר), באופן שלגמרי מקביל להקשר הנוצרי-דתי שבו משתמשים כיום במונח "עמאי". בעקבות ההתפתחות הסמנטית של משמעות המונח "עם הארץ" שהשתנתה - ממשמעותו המשנאית הישנה - למשמעות החדשה של "בּוּר" בעברית מודרנית (במיוחד בהקשר היהודי-דתי אך לא רק), וגם בעקבות ארכנותו היחסית של מונח זה, נוצרה מוטיבציה לקצרו - כדי לבדל בין המונח המקורי לבין המונח המקוצר החדש "עמאי" שהוקצה הפעם להקשר הנוצרי-דתי - באופן שעדין שומר על ניחוח המונח המקורי (בין אם זה העברי במשמעותו המשנאית המקבילה הדומה ובין אם זה היווני בהקשר הנוצרי-דתי).
הכנסייה הקתולית
בנצרות הקתולית יש למונח עמאי שתי משמעויות מובחנות. המשמעות העיקרית היא ככינוי למאמין שאינו חבר באחד מהמסדרים הקדושים, כלומר שלא עבר הסמכה לאחד מהתפקידים הדתיים (בישוף, כומר או דיאקון), ואין זה משנה האם נושא התפקיד הדתי משרת בקהילה או שהוא חי בתוך המסדר בלבד. משמעות משנית למונח עמאי היא למי שאינו חי בתוך מסדר דתי (כך למשל, כמרים של הקהילה מכונים לעיתים כמרים חילוניים). המושג עמאי, במסמכים רשמיים, מתייחס בדרך כלל לאדם שלא עבר הסמכה.
העמאי בתאולוגיה של הכנסייה הקתולית
בחוקה ההלכתית של הקתולים, לומן ג'נטיום ("אוֹר הַגּוֹיִם" בלטינית, כציטוט מלוקאס ב' ל"ב, אשר פותח את המסמך), שנקבעה בוועידת הוותיקן השנייה מוגדרים עמאים כך:
ועידת הוותיקן השנייה לימדה שהאופי הייחודי לעמאים הוא "חילוניות", כלומר, כנוצרים "החיים את חייו של ישו בעולם", ייעודם הוא לקדש את העולם שנברא על ידי הכוונתו להיות נוצרי יותר במוסדותיו ובמערכותיו. כפי שהצהירה הוועידה ב"לומן ג'נטיום": "על העמאים מוטלת הזכות לשחר אחר ממלכת האלוהים בכך שיעסקו בענייני העולם ויכוונו אותם בהתאם לרצון האל".
המסמך המסכם את תפקיד העמאי בכנסייה הקתולית התקבל בוועידת הוותיקן השנייה במושבה הרביעי ופורסם רשמית על ידי האפיפיור פאולוס השישי ב-18 בנובמבר 1965. המסמך "צו בדבר שליחותם של העמאים" המכונה Apostolicam Actuositatem (לטינית "פעילות אפיפיורית" - שתי המילים הראשונות במסמך) מגדיר את משימתם של המאמינים הנוצרים העמאים "להוביל את הבלתי-מאמינים אל האמונה, ולהדריך, לחזק ולעודד את המאמינים לחיים אדוקים יותר"
העמאים הם חברים מלאים בכנסייה ושותפים מלאים במטרת הכנסייה של התקדשות, של "האיחוד הפנימי בין בני האדם לאל" (קטכיזם (ספר עיקרי הנצרות) של הכנסייה קתולית 775 Lumen Gentium 1; CCC 775) כשהם פועלים מתוך חופש ואחריות אישית ולא כסוכנים סתם של ההיררכיה. משום שעברו טבילה, הם חברים במשפחת האלוהים, הכנסייה, והם גדלים תוך איחוד אינטימי עם אלוהים, "ב" ו"באמצעות" העולם החומרי. הם אינם מקדשים עצמם בדרך בה עושים זאת נזירים ונזירות הפורשים מן העולם, אלא הם יכולים לגעת באלוהים דווקא באמצעות העולם החומרי שקודש בשל התגשמות האלוהים בבשר ודם. רופאים, אימהות למשפחה, איכרים, פקידי בנק, ונהגים העושים את מלאכתם בעולם ברוח נוצרית מרחיבים בכך את ממלכת האלוהים. על פי הצהרות חוזרות ונשנות של האפיפיורים ומנהיגים קתולים עמאים, העמאים יכולים לומר "אנחנו הכנסייה" באותה דרך בה הקדושים אמרו "ישו חי בתוכי".
תפקידי העמאי בכנסייה הקתולית
מעורבות עמאים בכנסייה, שהחלה בשותפות בחיי הקהילה הקתולית, קיבלה במשך השנים צורות ביטוי מגוונות באמצעות ארגוני עמאים ממוסדים. ארגונים כאלו צצו החל בימי הביניים וארגונים חדשים נוסדים מדי פעם גם בימינו. דוגמאות לארגונים שמקורם בימי הביניים:
במאה ה-20 נוסדו מספר ארגוני עמאים למטרות שונות. בהכירו בחשיבות התופעה ועל בסיס המסמך "צו בדבר שליחותם של העמאים" המכונה Apostolicam Actuositatem שהתקבל בוועידת הוותיקן השנייה, החליט האפיפיור פאולוס השישי להקים גוף שידריך ויכוון את פעילות ארגונים אלו. "המועצה האפיפיורית עבור עמאים" (Pontificium Consilium pro Laicis) הוקמה בינואר 1967, ומדצמבר 1976 היא חלק מהקוריה (ממשלת הוותיקן). המועצה מאשרת הקמת ארגונים חדשים ומארגנת כנסים. המועצה מנהלת ומפרסמת את המדריך הרשמי "ארגונים בינלאומיים של המאמינים". בין סוגי ארגוני העמאים הקתולים המודרניים מצויים:
כהונה כ"כומר עמאי" הוא אחד התפקידים שיכולים עמאים למלא בכנסייה הקתולית. מדובר על מילוי תפקידים שבעבר ביצעו כמרים מוסמכים בלבד וכיום מבצעים אותם עמאים שקבלו הכשרה בנושא, אך לא למדו בסמינר לכמורה ולא הוסמכו. זהו סממן של תופעת "המחסור בכמרים" שאופיינית לעולם המודרני. בארצות הברית, למשל, כמות הסטודנטים הלומדים לתפקיד "כמרים עמאים" באוניברסיטאות או בקורסי דת מיוחדים שמעבירה הבישופות גדולה פי עשרה מכמות הלומדים בסמינרים לכמורה.
הכנסייה האנגליקנית
בכנסייה האנגליקנית מתייחס המונח "עמאי", לכל אדם שאינו איש כמורה (בישוף, כומר או דיאקון) או למי שחבר במסדר השלישי של כוהנים בכנסייה. במסורת האנגליקנית יכול כל אדם שהוטבל להיקרא לכהן בשמו של ישו. שלושת המסדרים של הכהונה הם כמרים, דיאקונים ועמאים.
מטרת החברים במסדר הכהונה של העמאים על פי "ספר התפילה המשותף" של הכנסייה האפיסקופלית (שנוסדה בארצות הברית כשלוחה של הנצרות האנגליקנית) היא "לייצג את ישו וכנסייתו, להעיד עליו בכל מקום בו הם נמצאים, ובהתאם לכישרונות הטבעיים שניחנו בהם להמשיך את פועלו של ישו בפיוס עולמי וליטול את חלקם בחיים, בפולחן ובניהול הכנסייה."
חוקת הכנסייה האפיסקופלית מפרטת שישה סוגים של עמאים המוסמכים לשרת בקודש: האנשים המשרתים במשרות אלו מקבלים הסמכה מהבישוף של הדיוקסיה המתאימה. מ-2003, שעה שחוקי הכנסייה עברו שינוי, ניתן הרישיון למשרות אלו לשנה אחת, אך ניתן לחדשו. כומר הקהילה או הבישוף של הדיוקסיה רשאי לבטל רישיונות אלה מיידית.
עמאים משרתים בכנסייה ובתפילות במשרות נוספות חשובות שאינן דורשות רישיון מהבישוף הכוללות:
המטיף העמאי במסורת המתודיסטית (וסליאנית)
מסורת מוקדמת של צורת הטפה בכנסיות המתודיסטיות (וסליאניות) (פלג במתודיזם על שם ג'ון וסלי מייסד התנועה) הייתה המטיף העמאי (Lay Preacher). המטיף העמאי מונה על מנת להוביל את הטקסים והפולחנים ולהטיף בקבוצה במקומות מפגש או בכנסיות. המטיף העמאי הלך או רכב על גב סוס במסלול קבוע של מקומות מפגש בהתאם לתכנון ותזמון מוסכם (המכונה בטרמינולוגיה של המתודיסטים 'circuit', כלומר חוג), והמאמינים באו למפגשים על פי תוכנית זו, מסורת שזכתה לכינוי "רוכב הנפות" (Circuit rider). לאחר שהכנסייה התמסדה והוסמכו בה כמרים המשיכה מסורת ההטפה העמאית כשהמטיף העמאי מונה על ידי הכנסייה המקומית. מינוי זה זכה לעיתים לאישור של כנסיות סמוכות ולהזמנתו של המטיף העמאי אליהן כעוזר לכומר או בשל היעדרות מתוכננת של הכומר המקומי.
סואץ (עיר)
סוּאֵץ (בערבית: السويس, תעתיק מדויק: אלסויס, תעתיק חופשי: אַ-סּוּאַיְס) היא עיר נמל בצפון-מזרח מצרים ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר שוכנת על החוף הצפוני של מפרץ סואץ בקצה הדרומי של תעלת סואץ כ-120 ק"מ מזרחית לבירה קהיר. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2021 אוכלוסיית העיר מונה 699,541 בני אדם, והיא מדורגת כעיר השישית בגודלה במצרים (אחרי קהיר, אלכסנדריה, גיזה, שוברא אל-ח'ימה ופורט סעיד).
עמאי
המטיף העמאי במסורת המתודיסטית (וסליאנית)
קיים הבדל ביחס לעמאי המוביל את טקסי התפילות והפולחן בין הכנסייה המתודיסטית של בריטניה (ושלוחותיה באוסטרליה, ניו זילנד, הודו ופיג'י), לבין הכנסיות המתודיסטיות בארצות הברית. בבריטניה מכונה התפקיד "מטיף מקומי" (Local Preacher) והתפקיד דורש לימוד בהתכתבות ובחינה. סמכויותיו של המטיף המקומי נרחבות, ולמעט ביצוע סקרמנטים הוא מבצע את כל תפקידיו המסורתיים של הכומר המוסמך, ולכן מותר לו לשנות את סדר התפילה ולהוסיף או להשמיט קטעים מהתפילה. בארצות הברית מכונה התפקיד "דובר עמאי" (Lay Speaker) והוא מוביל את התפילה בהיעדרו של הכומר בכנסייה שבה נבחר בלבד. דרגה מעל הדובר העמאי מצוי "דובר עמאי מוסמך" (Certified lay speaker). מעבר לעובדה שהלימוד הבסיסי שלו נרחב יותר, נדרש הדובר העמאי המוסמך להמשיך את לימודיו פעם בשלוש שנים. הדובר העמאי המוסמך יכול להוביל את התפילה גם בכנסיות נוספות מזו שבחרה בו.
סואץ (עיר)
בעיר יש שני נמלי-ים, פורט איברהים ופורט תאופיק, שהם נמלים מפותחים מאוד. מסילות רכבת וכבישים מהירים מחברים את העיר עם קהיר ופורט סעיד. בעיר יש מפעל פטרוכימי, ולמזקקות הנפט שלה יש קווי-צינורות הנושאים את התוצר הסופי לקהיר. סואץ היא תחנת דרך עבור עולי-רגל מוסלמים הנוסעים אל מכה וממנה. במאה ה-7 עיר ליד המיקום של סואץ של ימינו היה הקצה המזרחי של התעלה שחיברה בין נהר הנילוס לבין הים האדום. במאה ה-16 סואץ הייתה תחנה ימית של האימפריה העות'מאנית. חשיבותה כנמל גדלה לאחר שתעלת סואץ נפתחה ב-1859. העיר ננטשה במהלך מבצע קדש וכמעט ונחרבה עד היסוד במהלך מלחמת ההתשה (מבצע אבוקה) ומלחמת יום הכיפורים בין מצרים וישראל. הבנייה מחדש של סואץ החלה זמן קצר לאחר שהמצרים פתחו מחדש את תעלת סואץ, בעקבות מלחמת יום הכיפורים.
יהודים בסואץ
בסואץ הייתה קהילה יהודית, ורב העיר עד למלחמת העולם הראשונה היה הרב שלום דנגור.
על פי החוקר חיים בר-דרומא, עצמון, המוזכרת כנקודת גבול ארץ ישראל בפרשת מסעי הייתה במפרץ סואץ, מקום בו מסתיימת בימינו תעלת סואץ.
תעלת סואץ
תעלת סואץ היא תעלת מים מלאכותית המשמשת למעבר אוניות ממזרח אסיה, האוקיינוס ההודי וים סוף, לים התיכון ולאירופה. אורכה של התעלה 162.5 ק"מ והיא נמתחת בין הערים סואץ בדרום לפורט סעיד ופורט פואד בצפון. רוחבה של התעלה נע בין 100 ל-200 מטרים, ועומקה בין 10 ל-20 מטרים.
חשיבותה הגדולה של התעלה היא מתן האפשרות לספינות הנעות בין אסיה לאירופה להימנע מהצורך להקיף את אפריקה דרך כף התקווה הטובה והאוקיינוס האטלנטי הסוער, ובכך לקצר ולהוזיל משמעותית את הדרך.
ג'ונסון אנד ג'ונסון
ג'ונסון אנד ג'ונסון (באנגלית: Johnson & Johnson או בקיצור J&J) הוא תאגיד רב-לאומי שמקורו בארצות הברית ונוסד בשנת 1886. החברה עוסקת בתחומי התרופות, מכשור רפואי, מוצרי קוסמטיקה והגיינה ועוד. המניה שלה נסחרת בבורסה האמריקנית כחלק ממדד הדאו ג'ונס (סימול JNJ). כמו כן החברה נמצאת ברשימת פורצ'ן 500.
הנהלת החברה יושבת בניו ברנזוויק, ניו ג'רזי, ארצות הברית. החטיבה הצרכנית יושבת בסקילמן, ניו ג'רזי. לחברה יש כ-250 חברות בת והיא פועלת ב-57 מדינות. מוצריה נמכרים בכ-175 מדינות. יש לה מספר חברות בת בישראל, ביניהן אומריקס ביופארמצבטיקה, ביוסנס וובסטר ויאנסן ישראל.
היסטוריה
בעקבות הרצאה ששמע רוברט ווד ג'ונסון הראשון מאבי שיטת החיטוי בשם ג'וזף ליסטר, הקים רוברט יחד עם אחיו ג'יימס ואדוארד קו מוצרים של תחבושות מוכנות לשימוש בשנת 1885. המוצר הצליח, ומשם עם השנים החברה התפתחה והפכה לתאגיד גדול ממדים.
באוגוסט 2019 פסק בית המשפט באוקלהומה ארצות הברית שהשיווק האגרסיבי של משככי כאבים מצד ג'ונסון אנד ג'ונסון היו אחד הגורמים למגפת האופואידים, שגרמה למותם של כ-200 אלף אמריקאים בשנים 1996 עד 2017 והיא נדרשה לשלם קנס של כ-570 מיליון דולרו ובאוקטובר שילמה 20.4 מיליון דולר לשני מחוזות אוהיו שנלחמים במגפת האופיואידים. בינואר 2022, ג'ונסון אנד ג'ונסון הסכימו לשלם עד 5 מיליארד דולר כחלק מהסדר של 26 מיליארד דולר.
עסקיה של החברה מחולקים לשלושה מגזרים עסקיים עיקריים: מדעי הרוקחות, מדטק ובריאות צרכנים. בשנת 2020, מגזרים אלו תרמו 55%, 28% ו-17%, בהתאמה, מסך ההכנסות של החברה.
פעילות בישראל
קבוצת מוצרי הצריכה של החברה פעלה גם מ-1996 ועד 2009 באמצעות נציגות מקומית, שהייתה אחראית על הצד הניהולי והשיווקי של מותגיה, קידום המכירות והפרסום.
רכישות והשקעות בישראל
בשנת 1997 רכשה "ג'ונסון אנד ג'ונסון" את החברה הישראלית "ביוסנס" תמורת 400 מיליון דולר במניות. "ביוסנס" נוסדה ב-1995 על ידי שלמה בן-חיים ומפתחת מוצרים בתחום הקרדיולוגיה.
בשנת 1998, הקימה קרן להשקעות בטכנולוגיות רפואיות בישראל עם קרן הון הסיכון פיטנגו.
משנת 2000 משמש זאב זהבי כסגן נשיא קרן ההשקעות העולמית של ג׳ונסון אנד ג׳ונסון בישראל
בשנת 2008 רכשה את החברת הביוטכנולוגיה הישראלית "קולבר" תמורת 159 מיליון דולר. החברה עוסקת בפיתוח שתלים מבוססי קולגן, חלבון המיועדת להשתלה במקום רקמת גוף.
בשנת 2008 רכשה את החברה הישראלית "אומריקס" (Omrix) תמורת 438 מיליון דולר. "אומריקס" נוסדה ב-1995 על ידי איש העסקים היהודי-בלגי רוברט טאוב בבניין בנק הדם של תל השומר, על בסיס קניין רוחני שפותח בישראל לפיתוח דבק ביולוגי, שמיועד לעצירת דימומים בניתוחים, מתוך פלאסמה (החלק הנוזלי של הדם). בשנת 2003 חתמה על הסכם הפצה ושיווק עם ג'ונסון אנד ג'ונסון וב-2006 הונפקה בנאסד"ק.
חוות מלאבס
חוות מלאבס הוא אתר רומי-ביזנטי הכולל מכלול גתות ומתקני עיבוד חקלאים. האתר היה ממוקם בפתח תקווה באזור לב הסביונים ושכונת אם המושבות. ידוע גם כאתר יד לגיבורים.
באתר נתגלו שרידים רבים מהתקופות הביזנטית והצלבנית, ביניהם מבנה מסיבי הבנוי אבני גזית המכיל גתות נוספות. ומבנה הכולל מטבח עם תנור שלם ומבנה שכנראה שימש כמחסן או חדר תפילה.
ממצא מעניין באתר הוא חלק תחתון של סרקופג (ארון קבורה) עשוי אבן כורכר בשימוש משני כאגן איסוף נוזלים, בו נקדח חור לצורך איסוף הנוזלים.
ב-18 בפברואר 2007, עלו דחפורי העירייה על האתר והרסו אותו עד ליסוד, לצורך הקמת פארק במקום.
חלק מהגתות הועברו באדיבות רשות העתיקות לתצוגה פתוחה בפארק יד לבנים.
נאו-ריאליזם
בקולנוע, נאו-ריאליזם הוא סגנון המכתיב שימוש באלמנטים אמיתיים ככל הניתן מחיי היום-יום ועיסוק בנושאים ארציים ולא בכאלו דמיוניים שברומו של עולם. צמח באיטליה עם שחרורה מהכיבוש הנאצי לקראת תום מלחמת העולם השנייה.
מאפייני הנאו-ריאליזם
במילה אחת, הנאו-ריאליזם מתואר כאותנטי. אנדרה באזאן, איש קולנוע ומבקר קולנוע צרפתי, טוען שהנאו-ריאליזם מגלם: אמת, טבעיות ואותנטיות. סרט נאו-ריאליסטי חייב להכיל את המאפיינים הבאים:
הערות שוליים
Neorealism Неореалізм
דמא בן נתינה
דמא בן נתינה הוא דמות המופיעה בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי, כמופת לכיבוד הורים. דמא היה גוי בעל מעמד חשוב שישב בראשות מועצת העיר אשקלון.
הסיפור הידוע ביותר על דמא בן נתינה מצוי בתלמוד הבבלי במסכת קידושין ובמסכת עבודה זרה ובתלמוד הירושלמי במסכת קידושין ובמסכת פאה. הסיפור עוסק בחכמים שיצאו לחפש אבן ישפה לחושן של הכהן הגדול במקום זו שאבדה. הגיעו לדמא ורצו לקנות ממנו את האבן, אך זה סירב מכיוון שהוצאת האבן מהתיבה שבה היא נמצאת תעיר את אביו (ישנה מחלוקת בתלמוד האם מפתחות התיבה היו בידי אביו או מתחת לכריתו, או שמא רגלי אביו היו מונחות על התיבה). החכמים ניסו שוב ושוב להעלות את המחיר שהם מוכנים לשלם עבורה. לאחר מכן, כשהחכמים פנו לדרכם ללא האבן, בא אליהם דמא בן נתינה עם האבן. החכמים רצו לשלם את מלוא הסכום כפי שעמד לאחר שהעלו אותו. דמא בן נתינה סירב באומרו לחכמים, "מה מוכר אני לכם את כיבוד אבותי במעות כסף?". על כך זכה דמא בכך שנולדה בעדרו פרה אדומה, פרה מסוג מיוחד הנדרשת לעבודת בית המקדש. החכמים שבו לביתו ורכשו אותה בכסף רב.
דמא בן נתינה היה גוי, ולכן לא היה חייב במצוות כיבוד אב ואם, ועל כך אומר התלמוד במסכת קידושין: "ואמר רבי חנינא: ומה מי שאינו מצווה ועושה כך, מצווה ועושה על אחת כמה וכמה".
סיפור מפורסם נוסף על דמא בן נתינה, מספר על מקרה שקרה כשישב עם נכבדי רומא ולבוש בבגד מיוחד (סירקון של זהב). אמו, שלקתה בנפשה, נכנסה, קרעה את בגדו וירקה בפניו לעיני כל חכמי רומא. למרות הבושות הגדולות, שתק דמא ולא ביישה, ואפילו לא גער בה. בתלמוד מובא סיפור זה כמופת לכיבוד הורים, למרות התבזות עצמית.
בתרבות
בשנת 1999 יצא סרט קולנוע חרדי של האחים יהודה ואברהם גרובייס בשם 'דמא בן נתינה' אודותיו.
הנסיך אולג (צוללת)
K-552 "הנסיך אולג" (ברוסית: Князь Олег) הוא שמה של צוללת גרעינית רוסית. זהו כלי השיט החמישי של פרויקט 955 "בוריי" והשני על פי פרויקט 955A "בוריי-A".
עיצוב
מאפיין ייחודי של צוללות בוריי-A הוא בכך שהן אינן משתמשות בצבר של דגמים קודמים של צוללות גרעיניות (כגון שצ'וקה-B או אנטיי) במהלך בנייתן, מה שמאפשר למצות באופן מלא את הפוטנציאל של צוללות הדור הרביעי.
שם
הצוללת נקראת על שם הנסיך הגדול הרוסי אולג.