cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פגיעה בעבודה
מקרים מיוחדים של פגיעה בעבודה
כדי להכיר בליקוי שמיעה כפגיעה בעבודה דורש החוק חשיפה לרעש מזיק במקום העבודה. לירידה מינימלית מסוימת בכושר השמיעה ולהגשת התביעה למוסד לביטוח לאומי בתוך שנה מעת הפניה לטיפול רפואי, או מעת שהחלה הירידה בשמיעה. כך גם קובע החוק תנאים מיוחדים להכרה ברעש תמידי באזניים (טינטון) כפגיעה בעבודה.
חזקת תאונת עבודה
חוק הביטוח הלאומי מכיר אף בתאונות שאירעו לעובד, בנסיבות מסוימות, כתאונות עבודה, אף אם אינן מתאימות להגדרת תאונת עבודה. נסיבות אלה מפורטות בסעיף 80 לחוק הביטוח הלאומי:
ספיניס
ספיניס (באנגלית: Spinneys) היא רשת סופרמרקטים הפועלת ברחבי המזרח התיכון. הרשת סיפקה מצרכי מזון לבריטים ברחבי שטחי המנדט הבריטי, ובכללם בשטח ישראל של היום. כיום רוב מניותיה של הרשת מוחזקות על ידי חברת ההשקעות Abraaj Capital מדובאי.
אודות
הרשת הוקמה על ידי ארתור ספיני (Arthur Rawdon Spinney) בבריטניה. ספיני התלווה אל הגנרל אדמונד אלנבי והקים חנות של הרשת בפרבר של אלכסנדריה שבמצרים בשנת 1924, תחילה כספק של חברת הרכבות ואחר כך החל להפעיל שירותי אוטובוס. לאחר מכן הקים חנות בחיפה, אשר מכרה סחורות שקיבל מבריטניה ואחר כך פתח סניפים נוספים, בהם ברחוב ממילא שבירושלים. בעכו הקימה החברה מפעל ששאב מים מינרליים ממעיינות כברי.
ויילון ג'נינגס
ויילון ארנולד ג'נינגס (באנגלית: Waylon Arnold Jennings; 15 ביוני 1937 – 13 בפברואר 2002) היה זמר ויוצר קאנטרי אמריקאי וחלוץ של מוזיקת Outlaw country. ב-2001 נכנס להיכל התהילה של הקאנטרי.
קריירה
לאורך הקריירה נחשב לזמר שערורייתי, שובר מוסכמות ואנטי ממסדי באופן חריף ונרדף על ידי תעשיית המוזיקה עד לכדי יצירת ז'אנר רק עבורו ובודדים כמוהו. הוא היה חברם הטוב של אמני קאנטרי נודעים כמו ג'וני קאש, וילי נלסון וקריס קריסטופרסון. בין 1966 ל-1995 הוציא לאור 54 אלבומים, 11 מהם הגיעו למקום הראשון במצעד הקאנטרי בארצות הברית.
השפעתו של ג'נינגס ניכרת אצל אמנים עכשוויים כמו להקתו של מארשל טאקר, האנק ויליאמס ג'וניור, סטיב ארל, ג'ון אנדרסון ואחרים. ויילן היה ידוע בנאשוויל בתור "The Singer of Sad Songs" - קולו העמוק סיפר תמיד על כאב ואהבה נכזבת.
שנים רבות עברו עד שזכה להכרה שהתקרבה לזאת של אמנים אחרים בני זמנו, ועיקר חשיפתו הייתה בזכות ביצועים משותפים ואלבומים משותפים לו ולאמנים מפורסמים ממנו כמו ווילי נלסון, ובזכות השתתפותו בתוכניות הקאנטרי של ג'וני קאש. ג'נינס היה חברו הטוב ביותר של קאש בתעשייה, השניים הוציאו ביחד אלבומים משותפים והיו שותפים בדירתם בנאשוויל הרבה לפני שהם פרצו. ידידות ארוכת שנים זאת תרמה רבות לפופולריות של ג'נינגס - למרות מאמצים כבדים של התעשייה להשתיק ולהתעלם ממנו עקב חוסר הקונפורמיות וציות למוסכמות ששררו בתעשיית המוזיקה ובנאשוויל בפרט באותם זמנים. לבסוף זכה למעט עדנה ואחרי עשורים של עשייה זכה לדריסת רגל במוסדות המיינסטרים של הקאנטרי - בין התארים שזכה בהם היו ווקליסט השנה של ה-CMA, ומספר פרסי גראמי על ביצועיו כזמר וכיוצר קאנטרי.
ג'נינגס התחתן 4 פעמים ונולדו לו 6 ילדים. הפעם הרביעית הייתה ב-1969 נישא לאמנית הקאנטרי ג'סי קולטר. לזוג נולד ילד אחד, שוטר ג'נינגס, שהמשיך את דרכו של הוריו בתור זמר.
ג'נינגס שחרר 67 אלבומי סטודיו, 21 אלבומי קומפילציה ו-95 סינגלים ש-25 מתוכם הגיעו למקום הראשון במצעד הקאנטרי.
מאיו קליניק
מאיו קליניק (באנגלית: Mayo Clinic) הוא מרכז רפואי בעל שם עולמי הפועל בעיר רוצ'סטר במדינת מינסוטה שבארצות הברית מאז 1889. מטה המרכז, בית הספר לרפואה שלו ומעבדות המחקר נמצאים ברוצ'סטר שבמינסוטה ואילו מרפאות ובתי חולים נוספים פועלים בסקוטסדייל שבאריזונה ובג'קסונוויל שבפלורידה. מאיו קליניק הוא המוסד ללא כוונת רווח הגדול ביותר בעולם בתחום הרפואה ומעסיק כ-3,500 רופאים, חוקרים ומדענים ולמעלה מ-48,000 עובדים, הכנסות המוסד ב-2007 הסתכמו בכ-6.9 מיליארד דולר. למאיו קליניק שיתופי פעולה עם מרפאות ובתי חולים נוספים במינסוטה, איווה ובויסקונסין במה שזכה לכינוי "מערכת הבריאות של מאיו" (Mayo Health System).
מאיו קליניק דורג ראשון מבין בתי החולים בארצות הברית בדירוג לשנת 2016/2017 של U.S. News & World Report.
היסטוריה
לאחר שסופת טורנדו פקדה את העיר רוצ'סטר וזרעה בה חורבן, הציעה אם המנזר המקומית לממן בנייה ואחזקת בית חולים וצוותו, אם הרופא ויליאם וורל מאיו ייתן את השירותים הרפואיים. מאיו, רופא ממוצא אנגלי הגיע ב-1863 לרוצ'סטר והקים במקום מרפאה אליה צירף את שני בניו, ויליאם וצ'ארלס, רופאים גם כן. לאחר שהביע את הסכמתו לתוכנית השאפתנית, המנזר רכש 9 אקרים ממערב לעיר עבור בית החולים והוא החל לפעול ב-1889 עם 27 מיטות, תחת השם בית חולים סנט מארי. בשנותיו הראשונות הפעילו את בית החולים האחים מאיו כשאביהם משמש כיועץ ומפקח, האחים פעלו לצרף מומחים נוספים לצוות כשהשותף הראשון, ד"ר אוגוסטוס סטינצ'פילד הצטרף ב-1892. הקמת צוות מומחים הפועל ומשתף זה את זה בידע שלו הפך לסימן ההיכר והמוטו של המוסד לאורך שנות קיומו.
ב-1901 צורף למוסד ד"ר הנרי פלאמר, שהשפיע רבות על עיצובו ודרכו בשנותיו הראשונות, הוא היה מחלוצי השימוש בקרני רנטגן ברפואה, פיתח את השיטה המודרנית לאיסוף ותיעוד היסטוריה רפואית מחולים, מה שקידם רבות את המחקר, ודאג ליישום טכנולוגיות תקשורת פנימיות בבית החולים כגון שימוש בטלגרף, טלפון ושפופרת אוויר שאפשרו העברה ושימור מידע באופן יעיל ומהיר.
המוסד צבר מוניטין וחולים רבים החלו להירשם על מנת לזכות בטיפול בו, עם השנים הוא החל להיות נודע בכינוי מאיו קליניק. כשרופאים מכל העולם החלו לנהור למוסד על מנת ללמוד את שיטות הפעולה בו, הוקם במקום, ב-1915, בית ספר מתקדם לרפואה המיועד להשכלת רופאים וב-1972 פתח שעריו גם לסטודנטים לרפואה, נכון ל-2008 מקבל בית הספר מדי שנה 42 סטודנטים/רופאים חדשים בלבד מבין אלפי מועמדים.
ב-1950 זכו שניים מחוקרי המוסד, שוולטר הנך ואדוארד קנדל, בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על מחקרם בראומטולוגיה, שהביא לזיהוי הקורטיזון וחשיבותו בטיפול בדלקת מפרקים. בשנות ה-50 נערכו במקום הראשונים בניתוחי הלב הפתוח באמצעות שימוש במכונת לב-ריאה. אחד הניתוחים, ב-1955, אף שודר בשידור חי ברשת טלוויזיה ארצית ברחבי ארצות הברית.
ב-1986 נפתחה שלוחה חדשה של המרכז, לראשונה מחוץ למינסוטה, בג'קסונוויל שבפלורידה, ושנה לאחר מכן שלוחה נוספת בסקוטסדייל שבאריזונה.
ב-2003 הכריז מושל מינסוטה טים פולנטי על הסכם שיתוף פעולה מחקרי בין מאיו קליניק לאוניברסיטת מינסוטה בתחום הגנומיקה וביוטכנולוגיה, שיתוף הפעולה הביא עד כה להשקעות של יותר מחצי מיליארד דולר במחקר ולתגליות מדעיות רבות.
ספר המידות
{{פירושונים|*ספר המידות לאריסטו – מאת אריסטו בתרגומו של רבי משה אבן תיבון
ריפה
בלטינית: Ripa – "גדת נהר". {{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
מגה טופ 30
מגה טופ 30 (Mega Top 30) הוא מצעד מוזיקה הולנדי שנערך על ידי SoundAware ומתפרסם מדי שבת בין השעות 14:00-16:00 (שעון מקומי) בתחנת הרדיו ההולנדית, NPO 3FM. מצעד המוזיקה התחיל ב-30 בנובמבר 1963, כ-Tijd voor Teenagers Top 10.
היסטוריה
מצעד המוזיקה הופיע ב-NPO 3FM מאז 5 בדצמבר 1985. ב-1993–1995, מצעד המוזיקה הופיע גם בארגוני שידור אחרים.
מצעד המוזיקה הופיע בתוכנית הטלוויזיה ההולנדית, TopPop ב-1974–1978 ו-1982–1988. כמו כן, מצעד המוזיקה הופיע ב-Top of the Pops ב-2000–2006.
מצעד המוזיקה, שנערך על ידי SoundAware, מתבסס על:
לאורך השנים היו למצעד המוזיקה מספר שמות:
גונאר יארינג
גונאר יארינג (בשוודית: Gunnar Jarring; 12 באוקטובר 1907 – 29 במאי 2002) היה מלומד ודיפלומט שוודי. במשך שנים רבות שימש כמתווך מטעם האומות המאוחדות בסכסוך במזרח התיכון בין מדינת ישראל ושכנותיה.
קריירה דיפלומטית מוקדמת
יארינג נולד למשפחה כפרית בשוודיה, בשם גונאר ינסון. בצעירותו החל לגלות כישרון לשפות, והתעניין בשפה האויגורית, שפה קרובה לטורקית אותה דוברת קבוצה אתנית המתגוררת במחוז האוטונומי שׂינְגְ'יָאנְג בצפון מערב סין. לאחר לימודי בלשנות באוניברסיטת לונד הצטרף בשנת 1929 למשלחת מסיונרים שוודית למסע מרוסיה דרך הרי פמיר, לעיר נווה המדבר קאשגאר בשינג'יאנג. מסע זה השפיע עליו עמוקות, ובמהלכו שינה את שמו משם השוודי הנפוץ ״ינסון״, אותו נשא, למילה "יארינג" שפירושה בשפת האויגורית "הידיד שלך".
בשנת 1933 הוסמך לתואר דוקטור בשפות טורקיות. לאחר שלימד שפות טורקיות באוניברסיטה במהלך שנות ה-30, החל לעבוד בשירות החוץ השוודי כנספח בשגרירות באנקרה בשנת 1940. לאחר מכן התקדם בשירות החוץ, ואחז במשרות דיפלומטיות בטהראן, בגדאד, אדיס אבבה והודו. לאחר מספר משימות דיפלומטיות נוספות, הוא מונה לשגריר שוודיה לארגון האומות המאוחדות וישב כנציג שוודיה במועצת הביטחון בין השנים 1956–1958. הוא שימש כשגרירה של שוודיה לארצות הברית בין 1958 ל-1964 ולאחר מכן כשגריר שוודיה לברית המועצות בין השנים 1964–1973.
הטלת המינוי
בנובמבר 1967, בסמוך לאחר מלחמת ששת הימים קיבלה מועצת הביטחון של האומות המאוחדות את החלטה 242, אשר התוותה את הפתרון הראוי, לדעת המועצה, לסכסוך הישראלי ערבי. שניים מארבעת סעיפי ההחלטה, עסקו במינויו של שליח מיוחד למזרח התיכון, וזו לשונם:
המזכיר הכללי של האומות המאוחדות, או תאנט מינה את יארינג, אשר המשיך לשמש במקביל כשגריר שוודיה במוסקבה, לתפקיד השליח המיוחד.
סבב השיחות הראשון
יארינג החל במסע דילוגים בין בירות מדינות ערב וירושלים, כן קיים דיונים עם נציגי המדינות המעורבות בסכסוך בניו יורק ובאירופה. מסעותיו של יארינג נמשכו במהלך שנת 1967 עד לאמצע 1968. על אף שהתקבל בברכה, וישראל אף הודיעה כי כמחווה תאפשר פינוי אוניות זרות שנתקעו בתעלת סואץ לאחר מלחמת ששת הימים, לא הייתה כל תוצאה מעשית לשיחות. השוני בפרשנות בנוגע להחלטה 242 בין מדינות ערב אשר דרשו נסיגה מלאה מכל השטחים שנכבשו במהלך מלחמת ששת הימים, ובין ישראל אשר פרשה את ההחלטה כמחייבת נסיגה מ"שטחים", גרם לכך שיארינג לא הצליח לגרום למשא ומתן ישיר בין הצדדים (בכוונתו היה לכנס ועידה בקפריסין, אך הוא לא התקרב לכך), או אף לקרב בין עמדותיהם. ברקע הדברים עמדה נחישותה של ישראל לשמור בידה את השטחים שכבשה, כאשר הגישה לאחר מלחמת ששת הימים התבטאה בדברי משה דיין לפיהם הוא "מחכה לטלפון מחוסיין".
לפי דעה אחרת, ישראל הציעה למצרים ולסוריה מיד אחרי מלחמת ששת הימים נסיגה מלאה תמורת שלום, אך הצעה זו נענתה בהחלטות ועידת חרטום:
אל מול גישה זו עמדה מדיניותם המלחמתית של ראשי מדינות ערב כגמאל עבד אל נאצר, אשר ראתה עדיין בכוח את הדרך לפתרון הסכסוך, ולא השלימה עם תוצאות מלחמת ששת הימים. במקביל לניסיונות התיווך של יארינג קיימה ישראל בשנים אלו מגעים ישירים עם חוסיין מלך ירדן אך גם אלו כשלו.
תוכנית רוג'רס
בספטמבר 1968 התחדשה הלחימה בין ישראל ומצרים, כאשר פרצה מלחמת ההתשה. נשיאה החדש של ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, מינה את מזכיר המדינה ויליאם פירס רוג'רס כמתווך בסכסוך הישראלי ערבי מטעמו. רוג'רס הציע תוכנית שלום, לפיה יחל משא ומתן אותו ינהל יארינג, שיביא בסופו של דבר לנסיגה ישראלית מלאה תמורת הסכמי שלום. תוכנית זו אף היא לא התקבלה על דעת הצדדים, והסתיימה בכישלון. עם זאת, התערבותם של "יועצים" סובייטים בלחימה בתעלה העלתה חשש להצתת סכסוך בין מעצמתי, והביאה, ביוני 1970 לפרסום תוכנית נוספת, בה דובר על הפסקת אש למשך 90 יום, במהלכם ישוב יארינג וינסה לתווך בין הצדדים. ישראל קיבלה את ההצעה, בהסתייגות כי היא מסכימה להפסקת אש למשך 90 יום ולהמשך שליחות יארינג, אך אינה מקבלת את "תוכנית רוג'רס" הראשונה.
סבב השיחות השני
יארינג החל בשליחות נוספת, אשר נתקלה בקשיים חמורים מראשיתה. המצרים החלו בקידום טילי קרקע אוויר לאזור תעלת סואץ, בניגוד להסכמה שהושגה על ידי רוג'רס לפיה יוקפא המצב הצבאי באזור התעלה. כתוצאה מכך, הקפיאה מדינת ישראל את השתתפותה בשיחות.
אך בספטמבר 1970 אירעו אירועים דרמטיים ובלתי צפויים. גמאל עבד אל נאצר הנשיא המצרי, אשר היה אויבה המושבע של ישראל, מת ב-28 בספטמבר 1970. הנשיא החדש, אנואר סאדאת נראה בתחילה כנשיא חלש לתקופת ביניים, אך הסתבר כי הוא יכול לנקוט בקו עצמאי, ואכן כבר במהלך הלווייתו של נאצר, בה השתתף שר הבריאות האמריקני, אליוט ריצ'רדסון, נועדו השניים, והחלה התקרבות מדינית בין מצרים וארצות הברית. האירוע השני היה סילוקו האלים של אש"ף מאדמת ירדן, אשר נודע בשם אירועי ספטמבר השחור.
יארינג הודיע כי בכוונתו לדווח למזכיר הכללי על התקדמות השיחות ב-5 בינואר 1971, וכי על ישראל להודיע על חידוש השתתפותה לפני מועד זה. מחלקת המדינה של ארצות הברית, אף היא פעלה במרץ לחידוש השיחות, ובפגישה שנערכה ביזמת האמריקנים בסוף דצמבר במשרדי האו"ם הודיעו נציגי "ארבע המעצמות" כי ישובו וייפגשו לדון במצב במזרח התיכון ב-6 בינואר 1971. המסר, כמעט אולטימטום לישראל, התקבל בישראל בהבנה. בהתאם לכך התקבלה החלטת ממשלה המאפשרת חידוש השיחות, אשר אושרה בכנסת ברוב קולות.
יארינג המשיך במגעים בין ישראל ומדינות ערב, ובמהלך ינואר ופברואר 1971 התקבלו הצעות מפורטות מממשלות ישראל ומצרים, וכן מממשלת ירדן. בין ההצעה הישראלית וההצעה המצרית היו הבדלים חשובים, כגון אופיו של הכוח המצרי שיוצב בסיני (כוח שיטור או כוח צבא) או עומק הנסיגה הישראלית. אך השוני העיקרי היה באופיו של ההסכם. האם יהיה זה, כגרסת המצרים "הסכם ביניים" ממנו משתמע כי אין המדובר בהסכם סופי כי אם בשלב ראשון בשורת הסכמים שיובילו לנסיגה כוללת, או הסכם עצמאי, העומד בפני עצמו, כדרישה הישראלית.
יארינג העלה הצעה משלו, ב-8 בפברואר 1971. ואלו עיקרי הצעתו:
בהצעתו זו, לא נכללה דרישה מהמצרים להפסיק את החרם הכלכלי על ישראל.
בתגובתן שתי המדינות הוסיפו הסתייגויות מתוכנית יארינג. המצרים דרשו שראשית ישראל תתחייב לנסיגה מלאה מסיני ומעזה ולהשגת פתרון צודק לפליטים הפלסטינים. אחר כך יפתח משא ומתן לשלום. הסכם שלום יושג רק לאחר התחייבות לנסיגה מלאה של ישראל מכל השטחים שנכבשו ב-1967 לקווי יוני 1967. הייתה זו הפעם הראשונה בה הצהיר נשיא מצרים כי הוא מוכן להכיר בישראל ולהגיע עמה לשלום. הדרישות המצריות הרעו את מצב ישראל אפילו יחסית למצב שהיה לפני יוני 67, כמו למשל שחילים סובייטים ישתתפו בכו"ח האו"ם, שהאזורים המפורזים יהיו בעומק שווה משני צידי הגבול.
ההסתיגויות של ישראל כללו נסיגה לגבול בטוח שיושג במשא ומתן לשלום ולא לקווי יוני 1967, משא ומתן לשלום עם מצרים שעומד ברשות עצמו ולא תלוי בהסכמים שיהיו לישראל עם סוריה וירדן בקשר לשטחי יהודה ושומרון ורמת הגולן, משא ומתן לפתרון בעיית הפליטים באזור ישירות עם הממשלות המעורבות כולל פיצוי הפליטים.
קריסטל סמולנסק
קריסטל סְמוֹלֶנְסְק (ברוסית: Футбольный клуб «Криста́лл» Смоленск) הוא מועדון כדורגל מקצועני רוסי מהעיר סמולנסק שהתקיים בשנים 1992–2004 והתמודד בליגת הכדורגל הלאומית, הליגה שנייה בחשיבותה ברוסיה, במשך 7 עונות רצופות.
גונאר יארינג
סבב השיחות השני
יארינג המשיך להחזיק בתואר "השליח המיוחד של מזכ"ל האו"ם" עד לפרישתו בשנת 1990.
קריסטל סמולנסק
קריסטל העפילה 3 פעמים לשלב 16 האחרונות בטורניר הגביע הרוסי בכדורגל (1997/98, 2001/02, 2002/03) והישג השיא בליגה הוא המקום הרביעי בעונת 1998 בליגת המשנה הרוסית.
עוולת התרמית
עוולת התרמית היא עוולה נזיקית פרטיקולרית (ייחודית) בפקודת הנזיקין, המגנה על מי שהסתמך על מצג שווא זדוני – הצהרה כוזבת על עובדה בכל צורת התבטאות שהיא (בכתב, בהתנהגות או בעל-פה), שנעשתה מתוך ידיעה על אי אמיתותה או חוסר אכפתיות נוכח חשד בכך, ומתוך כוונה שמקבל המצג יפעל על פיו. אם למקבל המצג ייגרם נזק ממוני עקב הסתמכותו על מצג השווא, הוא יוכל לתבוע מהמציג פיצויים לפי עוולת התרמית. במקרים מסוימים ההתנהגות המהווה תרמית יכולה לגרור אף אחריות פלילית. מטרתם המרכזית של דיני הנזיקין היא השבת ניזוקים (בהקשרים שונים) למצבם המקורי – קרי, למצבם בטרם נגרם להם נזקם. הגשמת מטרה זו בהקשר של מצגי שווא, נעשתה באופן כמעט בלעדי באמצעות עוולת התרמית, זאת עד להתפתחות עוולת הרשלנות שהוסיפה הגנה מפני מצגי שווא רשלניים.
קריסטל סמולנסק
היסטוריה
הקבוצה פעלה בחסות ממשלת המחוז ועיריית סמולנסק ותקציבה הסתמך על חוזה מימון עם חברת "קריסטל" לעיבוד יהלומים. תחילה תוכנן להצעיד את הקבוצה עד להעפלה לליגת העל הרוסית בכדורגל, ברם בשנת 1998 מת מנכ"ל חברת "קריסטל" אלכסנדר שקאדוב והחברה חדלה לממן את המועדון.
ברם, בינואר 2004 בעלי המניות במועדון הודיעו על פשיטת רגל והקבוצה פורקה. באפריל אותה שנה הוקמה קבוצה חדשה בשם "דנייפר סמולנסק".
גונאר יארינג
אוסף יארינג
גונאר יארינג המשיך לפרסם מחקרים בשפות טורקיות מזרחיות במהלך הקריירה הדיפלומטית שלו. בשנת 1982 תרם לאוניברסיטת לונד אוסף מקיף של כתבי יד בשפות טורקיות. זהו אוסף עשיר ביותר, השלישי בגודלו בעולם אחרי שני אוספים במדינות ברית המועצות לשעבר. האוסף לוקט ממבחר מדינות איסלאמיות במרכז אסיה ומערים כמו קאשגאר, יארקנד ואורומצ'י.
עם פטירתו של יארינג, בשנת 2002 בגיל 94, פרסם המזכיר הכללי של האומות המאוחדות, קופי ענאן הודעה בה ספד ליארינג, על יושרו, יושרתו, ושיקול הדעת שלו, כמו גם יכולתו יוצאת הדופן בניתוח מצבים, ובשכנוע.
מורשת שליחות יארינג
יש הסבורים כי לו היה מתווך נמרץ יותר בשנת 1971, ניתן היה להגיע כבר בשלב זה להסכם, שהיה חוסך את שפיכות הדמים של מלחמת יום הכיפורים. לעומתם יש הסבורים כי הקשחת עמדות הצדדים הייתה אך טבעית לאור המצב, וכי היה צורך בהלם הפסיכולוגי שגרמה בישראל מלחמת יום הכיפורים על מנת לאפשר את פריצת הדרך המדינית בשנת 1977 שהביאה להסדר דומה לזה שניסה יארינג להשיג בשנת 1971. ב-1969 הועלה בישראל הקברט הסאטירי קטשופ, מאת חנוך לוין. ההצגה עוקבת אחר ניסיונות התיווך של "גו הגדול", אשר מבוסס על דמותו של יארינג. בסוף 1970 נכנס למצעד הפזמונים של קול ישראל, השיר ד"ר יארינג של להקת כיף התקווה הטובה. את השיר חיבר יעקב רוטבליט בהשראת שליחותו של יארינג למזרח התיכון.
יעל לוי (אלבום)
יעל לוי הוא אלבום הבכורה של הזמרת יעל לוי, שיצא בסוף שנת 1981 על ידי חברת התקליטים הד ארצי בהפקת סולו יורמן. האלבום כולל בין השאר את שיתוף הפעולה הראשון של לוי עם ורד קלפטר, "ניחושים של ים", ואת "אי ירוק בים" (יהונתן גפן/יצחק קלפטר). הקטע שפותח את האלבום, "תמונה", הוא קטע מוזיקלי ללא מילים, שהתפרסם מאוד מאוחר יותר כשהפך לאות הפתיחה של תוכנית הרדיו "ארבע אחרי הצהריים" בגלי צה"ל.
עוולת התרמית
התפתחות היסטורית
פקודת הנזיקין ובתוכה עוולת התרמית יובאה לארץ ישראל ונכנסה לתוקף ב-1947, על ידי צו הנציב העליון. במקור, שימשה העוולה באנגליה כדי לספק פיצוי כספי לנפגעים מהסתמכות על מצגי-שווא שקריים, שימוש שחרג מתפקידם הקלאסי של דיני הנזיקין (פיצויים על נזקי גוף). זאת במטרה לפצות על חולשת דיני החוזים בהסדרת יחסי המשא ומתן, הנותנים בכורה ודרור לרעיון חופש החוזה – לעיתים על חשבון הגינות ותום לב. בחלוף העתים הורחבה תחולתה של עוולת התרמית באנגליה אל מעבר ליחסי היריבות החוזיים הבסיסיים, כך שניתן באמצעות עוולה זו לקבל פיצויים על נזקים שנגרמו עקב הסתמכות על התנהגות אסורה באופן כללי. הפסול בהתנהגות, שבגינה מחויב הנתבע בנזיקין, נקבע על ידי דיני היושר האנגליים.
עוולת התרמית האנגלית מורכבת מהיסודות הבאים: בישראל, עם כניסתה לתוקף של פקודת הנזיקין ב-1947, ועוולת התרמית בתוכה, שימשה העוולה גם בארץ כמכשיר לפיקוח על משא ומתן. שימוש זה לא הופחת גם כאשר נכנס לתוקפו חוק החוזים ב-1977 ועמו סעיף 12 המעגן את החובה לנהוג בתום לב במהלך המשא ומתן לכריתת החוזה, ומקנה פיצויים בגין הפרתו. יש אף הסבורים כי חקיקתו של סעיף 12 רק הגבירה את השימוש בדיני הנזיקין בהקשר זה. בדומה לתהליך שהתרחש באנגליה, משמשת העוולה כיום בישראל גם כאמצעי לפיצוי נפגעים מהסתמכות על מצגי שווא שהוצגו אף מחוץ למסגרת היריבות החוזית. תחולתה היא על יחסים בין פרטים, בעיקר במישור הצרכני.
במשפט העברי בתרמית העושה נזק עוברים על איסור לפני עיוור לא תיתן מכשול, אך זהו איסור מהתורה שאינו מקנה חיוב תשלומים מצד עצמו. על מנת שהמזיק יהיה חייב בתשלומים על התרמית להיות בצורה של גרמי ולא גרמא, ויש לכך שני תנאים: המייעץ רע חייב בנזק רק אם היה ברור שיפעל השואל על פי דיבורו (מפני שסומך עליו או שחייב לפעול על פיו) וכן שהמייעץ ידע שהוא מוסר לו מידע כוזב או שהיה צריך לדקדק בדבריו.
סעיף 56 לפקודת הנזיקין
זהו הסעיף בו קבועה עוולת התרמית בזו הלשון:
את יסודות העוולה נדרש התובע הטוען לנזק להוכיח:
הבדלים בין סעיף 56 לבין עוולת התרמית באנגליה
ניתן לזהות שלושה הבדלים מרכזיים בין גרסת עוולת התרמית הישראלית לגרסה האנגלית:
סעיף 57 לפקודת הנזיקין – סייג לתובענה
בסעיף זה מעוגן סייג לתובענה על תרמית מסוימת, זו לשונו:
ההסדר בסעיף מכיר בתוצאות אחרות מלבד נזק ממון, אך מגביל ומסייג אותן בדרישה שהמצג יהיה בכתב, וחתום על ידי המציג. מקורה של דרישה זו הוא ככל הנראה במשפט האנגלי, אולם בספרות ובפסיקה ישנה ביקורת רבה על אימוצה שלא לצורך בדין הישראלי, ומועלות דרכים לעקוף אותה ולייתר את הסעיף – כגון על ידי עקרון תום הלב ועוולת הרשלנות.
ההסדרים כפי שגובשו בפרשנות
נטל ההוכחה: הפסיקה הרחיבה את הנטל מעבר למאזן הרגיל הנהוג במשפט אזרחי (הטיית מאזן ההסתברויות), כך שהתובע נדרש להוכיח את קיום יסודות העוולה בצורה ודאית יותר. הרציונל להחמרה בדרישת ההוכחה מקורו בתוצאות הטלת אחריות בגין עוולת התרמית – האשם המוסרי שדבק בנתבעים והאפשרות להטלת אחריות פלילית.
מחדל – אי גילוי: ככלל בנזיקין אין אחריות בשל אי גילוי של עובדות (חריג אפשרי – אי גילוי רשלני יכול להצמיח אחריות במקרים מסוימים). כלל זה מקבל משנה תוקף בעוולת התרמית הדורשת מצג לשם התהוותה. אולם ישנם חריגים, בהם עלולה ההתנהגות להיחשב כתרמית במובנה הנזיקי:
הגנה על המזיק בגין הסתכנות מרצון: הסתכנות מרצון משמעה בהקשר הזה כי הצד הניזוק הסכים לא להחיל נורמות משפטיות על היחסים עם הצד שגרם לו לבסוף נזק (הכוונה לשלב של התחייבויות טרום חוזיות שכן אם נכרת חוזה לא ניתן להחליט לא להחיל נורמות מסוימות). אם הנתבע מוכיח כי הסכמת הצד הנפגע הייתה חופשית ולא לוותה בלחצים מצדו, לא תוטל עליו אחריות בנזיקין – גם לא בגין עוולת התרמית.
ריבוי מעוולים ואחריות שילוחית: אחריות בגין מצג שווא מכוח עוולת התרמית יכולה להיות מוטלת על מספר אנשים בהתקיים הוראת חוק אשר קובעת זאת או במקרה שפעלו יחד ביצירת העוולה. לעניין שליחות – בית המשפט העליון לא ראה מניעה מלהטיל על פלוני ששלח את אלמוני לנהל עבורו משא-ומתן אחריות אישית חוזית בגין ניהול המשא-ומתן שלא בתום-לב, זאת אף עם פלוני היה נעדר כוונת מרמה. עדה בר-שירה, בספרה "התרמית" סבורה כי ניתן להוסיף על אחריות חוזית אישית זו, אף אחריות אישית בנזיקין. כך, לדעתה, ניתן להטיל חבות נזיקית על השולח ששלח את אלמוני על מנת שיציג בשמו מצג כוזב מכוח עוולת התרמית, גם אם השלוח פעל בתום לב.
סעדים: תביעה בגין עוולת התרמית מקנה פיצויים אשר באופן עקרוני נועדו להגן על אינטרס ההסתמכות של הניזוק. המשמעות היא להשיב הניזוק למצב בו היה לולא נעשה מצג השווא, כלומר אלמלא נגרמה העוולה. ככלל, הגנה על ההסתמכות היא המטרה של דיני הנזיקין ולכך מותאם הסעד הזה, אולם כפי שיורחב בהמשך, בעוולת התרמית יכולה לקום הצדקה לסטות ממנו. סעד הפיצויים יכול להצטרף לסעד של ביטול החוזה אם מתקיימת עילת ביטול (הטעייה – סעיף 15 לחוק החוזים), אך אינו מותנה בו – ניתן לקבלו גם אם החוזה לא בטל, זאת לדוגמה אם ההתנהגות הזדונית נגרמה ממעשי פלוני שאינו צד לחוזה ואינו פועל מטעמו של צד כזה.
הסדרים ייחודיים
התיישנות: הכלל הרגיל של התיישנות קובע כי תקופת ההתיישנות תחל ביום בו נולדה עילת התובענה. אולם על עוולת התרמית חל דין אחר המייחד אותה מהעוולות האחרות, וקובע כי תקופת ההתיישנות תתחיל ביום שבו לתובע קמה ידיעה ממשית וסובייקטיבית אודות התרמית. כלל זה מופיע בסעיף 7 לחוק ההתיישנות ותקף לכל עילות התרמית וההונאה. הסדר ייחודי זה, בניגוד להסדר הקבוע בסעיף 8 לאותו חוק, אינו דורש זהירות סבירה בגילוי העובדות המצמיחות את עילת התביעה ובכך מקנה הגנה רחבה יותר לתובע. הסיבה לדין המיוחד נעוצה בחשוב שברציונלים של דיני ההתיישנות – רצון לפטור אנשים מחשש בלתי פוסק בגין תביעות פוטנציאליות. רציונל זה לא תקף באותה מידה לעילות התרמית וההונאה אשר נגועות בפסול מוסרי – המחוקק לא רואה צורך להגן על נתבעים שתרמיתם נתגלתה רק מספר שנים לאחר המעשה, ולפיכך תוענק להם חסינות מתביעה רק אם נסתיימה תקופת ההתיישנות שהחלה ביום גילוי התרמית.
פיצויים: ככלל, דיני הנזיקין מיועדים להשיב את הניזוק למצב בו היה אלמלא העוולה, ולכן בתביעות נזיקיות ניתנים, על פי רוב, פיצויי הסתמכות אשר משרתים מטרה זו. בעוולת התרמית חלה גישה זו באופן עקרוני, אך יש לה סייגים – ראשית, קיימת אפשרות להטלת פיצויים עונשיים לפי מידת האשמה, מכיוון שמדובר בהתנהגות מכוונת שיש בה פסול. נוסף על כך, דוגמאות בפסיקה מעידות על אפשרות לקבלת פיצויי קיום (המיועדים להעמיד את הניזוק במצב בו היה לו קווים מה שהובטח לו) בגין הפרת הבטחה, אך קריטריון מוגדר לקביעת הפיצויים טרם נקבע. סעד הפיצויים הוא עצמאי – עשוי להצטרף לסעד של ביטול החוזה, אך אינו מותנה בו.
טענות הגנה שלא יחולו בתרמית: הבעת דעה, הבטחה והערות אקראיות: באופן עקרוני מגנים דיני הנזיקין מפני מצגי שווא שגורמים לנזק. לכאורה דרישת המצג היא נוקשה, אך היא פורשה באופן רחב כך שכוללת יותר מהצהרה על עובדה. כלומר, גם הבעת דעה או הבטחה, הנעשות מתוך כוונת מרמה, יכולות לשמש בסיס לתביעה בגין תרמית. עם זאת, נקבע בפסיקה כי אלמוני לא יחויב בגין נזק שנגרם כתוצאה מהסתמכות על אמרה אקראית וסתמית שלו, ופלוני לא יהא אחראי לנזק שנגרם עקב הסתמכות על עצה שנתן בנסיבות של שיחה חברתית – כאשר לא סביר להניח שהניזוק יכול וצריך היה להסתמך עליהן.
שימושי התרמית בדין הישראלי
כמוזכר לעיל, עוולת התרמית בשימושה המודרני מהווה הסדר עצמאי מדיני החוזים. איסור התרמית חל על מגוון מצגי השווא המהווים התנהגות אסורה והגורמים נזק כלכלי, מהם הקשרים בהם השימוש נראה טבעי ומובהק יותר, ומהם הקשרים בהם השימוש פחות מובן מאליו. על חלק מהמקרים בהם יכולה לשמש עוולת התרמית, חלים לצדה גם דברי חקיקה שונים האוסרים גם הם על תרמית, ונבדלים מההסדר הנזיקי
המקרים הקלאסיים – הקשרים צרכניים וטרום חוזיים
המדובר במצבים בהם חלה עוולת התרמית באופן מובהק וללא ספק, בהיותם המקרים להם יועדה העוולה במקור – מצגי שווא במהלך משא ומתן בין פרטים אשר מקיימים ביניהם קשר משפטי ישיר הממלא את דרישת היריבות שבעוולה.
מתחילת קיומה מהווה עוולת התרמית, יחד עם עוולת הרשלנות (סעיף 35 לפקודת הנזיקין), אמצעי חשוב בפיקוח ושמירה על כללי משחק הוגנים בהליך המשא ומתן. כאשר מצג נכלל בחוזה – כלומר נעשתה לגביו התחייבות חוזית – לנפגע מהפרת ההתחייבות יעיל יותר לתבוע בעילה חוזית שכן היא מושתתת על אחריות מוחלטת ולא דורשת אשם כלשהו בהתנהגותו של המפר (רשלנות או כוונה). אולם גם למצג טרום חוזי יש תוקף משפטי, וזאת אף אם המציג לא נטל על עצמו התחייבות חוזית לגבי נכונותו. אמנם אז מצג השווא לא נחשב כהפרה של החוזה ולא ניתן לתבוע פיצוי בגין הפרתו מכוח עילה חוזית, אך הוא נתפס כשימוש לרעה בכללי המשחק החוזיים. לפיכך, לתובע שנפגע מהמצג נותרות העילות המטילות אחריות מכוח פגם ברצון – עקרון תום הלב (סעיף 12 לחוק החוזים (חלק כללי)), רשלנות ותרמית – מהן הוא יוכל לבחור את הכלל המתאים לו, ובלבד שלא יזכה לפיצוי גדול מהנזק שנגרם.
מצג שווא יכול "ללבוש" מגוון רחב של צורות ותכנים – התייחסות שקרית לנשוא העסקה; ניהול משא ומתן ללא כוונת התקשרות; כריתת חוזה ללא כוונה לבצעו או תוך ידיעה שהמזיק/הצד שכנגד אינו יכול לבצעו; הבטחת נישואין כוזבת.
הבטחה תחשב כמצג שווא ולפיכך כבסיס לחבות בנזיקין רק אם לוותה בכוונת מרמה. כלומר, כאשר בעת מתן ההבטחה ידע המבטיח שאינו מתכוון לקיימה, יחויב המבטיח בנזיקין, זאת גם אם ההבטחה אינה מחייבת מספיק כדי לשמש יסוד לתביעה חוזית. הבטחות גרידא, כלומר הבטחות שאינן מלוות במצג שווא (בכוונה), מצויות באופן עקרוני בתחום דיני החוזים ולא דיני הנזיקין, אולם יש מי שסבור כי לאור ההתפתחות בדינים הנזיקיים קיימת אפשרות להטלת חבות מכוח עוולת התרמית גם בגין הפרת הבטחה. החובה להימנע ממצג שווא תקפה גם לגבי מי שהוא צד למשא ומתן בלבד ואינו צד לחוזה.
במישור הצרכני חלים חוקים נוספים כגון חוק הגנת הצרכן וחוק הבנקאות (שירות ללקוח). חוקים אלו מעגנים הסדר של אחריות מוחלטת ולכן ניתן לתת לניזוק סעד מכוחם כאשר אין כלל אשם. זאת להבדיל מעוולת התרמית, עוולת הרשלנות או הפרת חובת תום הלב מכוחן לא ניתן להטיל אחריות בהיעדר אשם.
חוק הגנת הצרכן – סעיף 2(א) לחוק הגנת הצרכן אוסר על התנהגות מטעה, אף אם לא גרמה לנזק. ההטעיה לפי הסעיף היא מעין נגזרת של עוולת התרמית, אולם היא איננה מהווה תרמית כהגדרתה בפקודת הנזיקין שכן היא אינה דורשת יסוד נפשי מסוים, בשונה מעוולת התרמית שדורשת יסוד נפשי של כוונה. חוק הגנת הצרכן הרחיב את היקף החבות בנזיקין ביחס לעסקאות צרכניות המוגדרות בחוק עצמו, ואפשר שביחס לכל העסקאות בעלות האופי הצרכני – גם כאלו שאינן מנויות בחוק. בכך תרם החוק ליצירת גישה מחמירה בנוגע לעסקאות כאלו כגון הנטייה להחיל בהם חובת גילוי מוגברת. החוק מאפשר מגוון סעדים כגון ביטול, פיצויים וסנקציות אחרות, אך על-פי הוראת סעיף 31(א) לחוק, מעשה או מחדל שאסורים לפי סעיף 2(א) דינם כדין עוולה לפי פקודת הנזיקין. כלומר, החוק אינו מחליף את הפקודה אלא מפנה אל הוראותיה לשם תביעת פיצויים באופן בלתי מסויג. עם זאת, יש לבדוק בזהירות יתרה האם כל הדוקטרינות הפנימיות של פקודת הנזיקין מתיישבות עם העוולה החיצונית מכוח חוק הגנת הצרכן.
פעילות בניירות ערך
חוק ניירות ערך, התשכ"ח-1968 אוסר על תרמית במהלך הפעילות בשוק ההון ומטיל אחריות פלילית על המרמה בשני מופעים:
תרמית בניירות ערך
ראשית, התרמית בניירות ערך עניינה מסחר ציבורי בשונה מהתרמית הנזיקית שעוסקת ביחסי המסחר הפרטי. כפועל יוצא מכך, הניזוק ממצג השווא בניירות ערך הוא לרוב ציבור בלתי מסוים, ההסתמכות היא שונה וקשר היריבות הרגיל הנדרש בעוולת התרמית אינו מתקיים.
שנית, גם אם יתקיימו יסודות עבירת התרמית הפלילית, אין הדבר מבטיח הצלחה בהוכחת עוולת התרמית – עוולת התרמית דורשת יסוד נפשי של כוונה, ואילו החלופה הראשונה בסעיף 54 לחוק ניירות ערך מסתפקת ביסוד נפשי של מחשבה פלילית ואולי אף רשלנות ("היה עליו לדעת"). במובן זה, החלופה השנייה בחוק דומה יותר לעוולת התרמית הנזיקית כיוון שההבחנה שעושה בין השפעה מותרת על שער המניות לכזו שאסורה מתבססת על קיום או היעדר מניע (כוונה) פסול להשפיע על השער, מה שיקל על התובע להוכיח את יסודות העוולה. בנוסף, עוולת התרמית דורשת הוכחת נזק וקשר סיבתי בינו לבין מצג השווא. זאת להבדיל מסעיף 54 אשר עמום בסוגיית הנזק ויש המפרשים אותו כקובע עבירת תרמית התנהגותית, כלומר שאינה דורשת הוכחת נזק כלל. גם דרישת הקשר הסיבתי שבעוולת התרמית עלולה להרתיע מלתבוע סעד אזרחי בתרמית בניירות ערך, שכן במסחר בשוק ההון יקשה להוכיח שדווקא מצג שווא מסוים גרם לנזק כלשהו.
פרט מטעה בתשקיף
האיסור לכלול פרט מטעה בתשקיף מגלם בתוכו איסור לבצע תרמית בכל הנוגע לתשקיף אודות נייר ערך. התשקיף הוא מסמך מפורט הכולל "כל פרט העשוי להיות חשוב למשקיע הסביר" המעוניין לרכוש את מניותיה של חברה נסחרת כלשהי, כמשמעותה בחוק החברות. רכישה מתבצעת על פי הצעה לציבור המתרחשת בשני מקרים טיפוסיים: מועד רישומם הראשוני של ניירות הערך בבורסה לניירות ערך – הוא שלב הנפקת המניות, ופנייה בהצעה למכור או לרכוש מניות במהלך שגרת חיי המסחר בבורסה.
לאור חשיבות התשקיף, מטיל חוק ניירות-ערך חובות טכניות-פורמלית וחובות מהותיות בעניינו. חובה טכנית מרכזית היא החובה לצרף תשקיף לכל הצעה לציבור. במישור המהותי ישנן שתי חובות מרכזיות – החובה לכלול "כל פרט העשוי להיות חשוב למשקיע הסביר" והחובה לא לכלול "כל דבר וחסר שהעדרו עלול להטעות משקיע סביר" – שתיהן משלימות זו את זו, וממחישות את עקרון הגילוי הנאות – מהחשובים שבעקרונות עליהן מושתתים דיני ניירות הערך. סעיף 53(א)(2) קובע אחריות פלילית לכל מי שנתן ידו לכך שבתשקיף נכלל או הושמט פרט מהותי באופן שיש בו כדי להשפיע על שיקול דעתו של "המשקיע הסביר". סעיף 31 מוסיף וקובע אחריות אזרחית בגין עבירה זו. הסדר זה קל ונוח יותר לשימוש בהשוואה להסדר הנזיקי של עוולת התרמית מהסיבות הבאות: ראשית, ההסדרים שונים באופן מהותי בכל הנוגע לנטל הוכחת היסוד הנפשי – בעוד בהסדר הנזיקי על התובע להוכיח שכוונתו של המציג הייתה להטעותו, בהסדר המקביל בחוק ניירות ערך נטל ההוכחה הפוך. קרי, כדי להתגונן בפני תביעה, על הנתבע לא רק להוכיח כי האמין בתום-לב שאין פרט מטעה בתשקיף, אלא שהוא "נקט בכל האמצעים הנאותים כדי להבטיח שלא יהיה פרט מטעה". שנית, לעניין הנזק – חוק ניירות-ערך אינו מגדיר את מושג ה"נזק" לצורך ההסדר בו. מוטי ימין ואמיר ווסרמן בספרם "תאגידים וניירות ערך" סבורים כי ניתן להיעזר בפרשנות האמריקאית למושג ה"נזק" כעוגן פרשני, זאת בשל היות המשפט האמריקאי המקור לרוב החקיקה הישראלית הנוגעת לניירות ערך ותאגידים. ראשי הנזק המדוברים כוללים: חיסרון כיס – ירידת ערך המניה בשל חשיפת הפרט המטעה; מניעת רווח – שער נייר ערך שלא מיצה את הפוטנציאל הגלום בו בשל חשיפת הפרט המטעה ואובדן השקעות אלטרנטיביות. פיצויים בגין שני סוגי הנזק האחרונים לעיל, הם פיצויי קיום מובהקים. מהמקובץ עולה כי דיני ניירות הערך מגנים באופן ברור על אינטרס הקיום של הנפגע, לעומת ההסדר הנזיקי המכיר בהגנה כזו רק במקרים נדירים. שלישית, שני ההסדרים מאפשרים לנפגע לקבל פיצוי בגין הנזק שנגרם לו עקב התרמית, אולם חוק ניירות-ערך מוסיף על תרופת הפיצויים וקובע את זכותו של הנפגע לבטל את הסכם הרכישה, ולדרוש את השבת כספו. דווקא בכל הנוגע לתקופת ההתיישנות, עדיף הדין הנזיקי על פני רעהו. הראשון תולה את תחילת "מרוץ ההתיישנות" ביום שבו התובע התוודע סובייקטיבית אודות התרמית, בעוד ההסדר בחוק ניירות ערך קובע מועד התיישנות אובייקטיבי – "שנתיים מיום העסקה או שבע שנים מתאריך התשקיף, לפי המוקדם".
פרסומות
פרופסור גד טדסקי, במאמרו "פרסומת וחוזה", מחיל את עוולת התרמית על פרסומות על אף שפרסומת אינה מכוונת כלפי אדם מסוים כנדרש בעוולה. לא תישלל מלקוח זכות תביעה בגין עוולת התרמית כאשר הפרסומת מכילה מצג כוזב שהמפרסם או הספק יודעים על אי אמיתותו. די בכך שהנפגע נכלל בציבור אותו הפרסומת מכוונת להטעות.
מאחר שעוולת התרמית והדינים הכלליים האחרים (כגון חובת תום הלב) אינם מותאמים למאפייניה הייחודיים של הפרסומת, קרי – פנייה לציבור לא מסוים, ללא קשר ישיר, עם כוונה מהוססת ומקדמית ביותר ליצירת יחסים משפטיים, וכאשר ישנו קושי להוכיח קשר סיבתי בין הנזק לפרסומת, חוק הגנת הצרכן נראה מתאים יותר לחול על פרסומות והשימוש לרעה בהן. אין זה המצב הקלאסי לו יועדה עוולת התרמית, אולם הגישה המסתמנת היא שחוק הגנת הצרכן אינו מייתר את עוולת התרמית והתרופות האחרות.
המשפט המקובל
יסודותיה, מאפייניה וכלליה של עוולת התרמית הבריטית הם, כפי שפותחו רוב כללי המשפט הבריטיים, פרי יצירת הפסיקה. מובאים להלן ההיבטים המרכזיים של עוולת התרמית כפי שהם משתקפים מפסיקה זו, ומחוק מצגי השווא האנגלי מ-1967. מהיבטים אלה ניתן ללמוד הן על העוולה עצמה, והן על השוני בינה לבין מקבילתה הישראלית.
היבטים מרכזיים בעוולת התרמית האנגלית
נטל ההוכחה – בתי המשפט האנגליים קבעו כלל גמיש וייחודי לעניין זה, השונה ממאזן ההסתברויות הרגיל הנוהג במשפט האזרחי, כך שהנטל המונח על כתפי הניזוק נעשה כבד יותר ככל שנסיבות התרמית קשות וחמורות יותר.
מחדל ואי-גילוי – לעיתים תתגבש העוולה עקב מחדלו של אדם לגלות מידע מתוך כוונה להטעות. חובות גילוי הן חריגות לכלל הקובע כי אי-גילוי גרידא אינו מהווה בסיס לחבות בנזיקין. חובת גילוי תקום כשעסקינן בחוזה המאופיין ב-uberrimae fidei – יחסי אמון מיוחדים (כגון: חוזה בין עוה"ד ללקוחו, חוזה בין חברת ביטוח למבוטחיה), או בנסיבות מסוימות במהלך משא ומתן חוזי שבהן אי אכיפת חובת גילוי על הצדדים לחוזה תביא לפגם בלתי סביר ברצון הצדדים.
אשם תורם – הדין האנגלי כלל אינו מאפשר שימוש בהגנת האשם התורם בהקשר של עוולת התרמית.
התיישנות – חוק ההתיישנות הבריטי מ-1980 קובע תקופות התיישנות שונות על פי התחום המשפטי הנדון ועפ"י הנסיבות העולות מהמקרה. בנזיקין תקופת ההתיישנות היא 6 שנים. כרגיל, רגע תחילת מניין תקופת ההתיישנות הוא ביום בו קמה עילת התביעה, ללא התחשבות בשאלת ידיעתו הסובייקטיבית של התובע אודות קיום עילת התביעה. המחוקק, בהבינו את נוקשות ההסדר לעיל, ביקש לרכך את עוצמתו בכך שאפשר לבתי המשפט להאריך את תקופת ההתיישנות ולקבל את התביעה, אם מן הצדק לעשות כן לפי שיקול דעתם. אופן חישוב תקופת ההתיישנות ביחס לעוולת התרמית שונה מהאופן בו מחושבת התקופה כרגיל, בכך שלא תחל בטרם התגלו לנפגע פרטי התרמית או בטרם היה עליו במאמץ סביר לגלותם. בכך, נוקשה דרישה זו ממקבילתה הישראלית, שאינה דורשת יסוד של "זהירות סבירה" בגילוי העובדות. הפסיקה האנגלית פירשה את דרישת ידיעת פרטי התרמית כמשתרעת על עצם התרמית בלבד, ללא צורך לדעת מי עומד מאחוריה.
נזק – המשפט האנגלי מאפשר לתבוע, בנזיקין בכלל ובעוולת התרמית בפרט, פיצוי בגין נזקים ממוניים כמו בגין נזקים לא-ממוניים – בכלל זה נזקים נפשיים או פיזיים. כלומר, הדרישה הישראלית לקיומו העצמאי של נזק ממוני כתנאי לתביעה בגין נזק לא-ממוני, אינה קיימת בדין האנגלי. יתרה מכך, בנסיבות מיוחדות ניתן לתבוע פיצויים בגין נזק לא ממוני. גם ללא פעולה על סמך המצג, אלא עקב נזק שנגרם מעצם החשיפה למצג בלבד.
תניות פטור – נשללת תקפותן של תניות בחוזה/הסכם הסוטות מהדין הנוגע למצגי שווא, הן לעניין עצם האחריות למצגים והן לעניין התרופה המוקנית לצד הנפגע. תניות הפטור יהיו תקפות רק מקום שהן יוגדרו כסבירות על ידי ביהמ"ש בהתאם לקריטריונים הקבועים בחוק.
סעדים – הנפגע מעוולת התרמית זכאי לפיצויים בגין הנזקים שנגרמו לו עקב העוולה. חישוב הפיצויים בדיני הנזיקין האנגליים מבוסס על הרציונל לפיו יש לשקם את הסתמכותו של הנפגע ולהעמידו במצב בו הוא היה אלמלא הוצג בפניו מצג השווא. כך למשל, אם התרמית הביאה לכריתת חוזה, יעמוד הפיצוי על ההפרש בין התמורה שהועברה על פי החוזה, לבין ערך נשוא החוזה ביום הכריתה. אולם, בתי המשפט באנגליה אימצו גישה גמישה ולפיה ניתן, כיוצא מן הכלל, להעניק פיצויים המשקמים את אינטרס הציפייה של הנפגע מההסכם עם המציג. המדובר במקרים יוצאי דופן שבהם אובדן רווחים צפויים או חלופיים הם הנזקים הברורים והטבעיים כתוצאה מההסתמכות על מצג-השווא.
"פיצויי דוגמה", הידועים גם בכינוי "פיצויים עונשיים" אינם ניתנים בגין עוולת התרמית. לעומת זאת, שמורה לבית המשפט האנגלי האפשרות, במקרים בהם התלוו לנזק הכספי עגמת נפש וסבל נפשי קשים, להעניק לנפגע מעוולת התרמית פיצויים מוגברים.
בנוסף לתרופת הפיצויים מאפשר הדין האנגלי לנפגע שכרת הסכם על בסיס מצג שווא (ולעניין זה אין נפקא מינה האם המציג עשה זאת בכוונה או בתום-לב), לבחור לקיימו, לבטלו אוטונומית, או לבקש את ביטולו מבית המשפט.
מסגרות נורמטיביות רלוונטיות
לנפגע ממצג שווא באנגליה עומדות 3 מסגרות משפטיות אלטרנטיבות:
הצעת חוק דיני ממונות
הצעת חוק דיני ממונות משמיטה את סעיפי עוולת התרמית כדין נפרד, וכוללת אותם בגדר עוולת המסגרת בדבר רשלנות.
היחס בין העוולה לעוולת הרשלנות כיום
עוולת התרמית עודנה משמשת בתביעות משפטיות, אולם מעמדה מעורער מאוד. כבר לפני שנים רבות הוכרה בפסיקה האפשרות לתבוע בגין עוולת הרשלנות (המטפלת במצג שווא רשלני) כדי "לעקוף" את דרישת הכוונה שמופיעה בעוולה. הצעד הראשון היה הקביעה בפס"ד גורדון, לפיה עוולת התרמית לא כוללת הסדר שלילי, כלומר ניתן להטיל אחריות בגין מצג כוזב שלא מקיים את יסודותיה, כגון יסוד הכוונה, לפי עוולת הרשלנות. לעוולת הרשלנות דרישות משלה (כגון חובת זהירות), והתובע בגינה צריך לעמוד בהן ולא בדרישות עוולת התרמית. לכן ניתן להכיר גם במצג שווא רשלני הנכנס לגדרי סעיף 57, אולם שנעשה בעל פה בניגוד לדרישת הסעיף. לאחר מכן נקבע באופן מתבקש מאליו, שאם אין דרישת כתב מגבילה במצגים רשלניים – על אחת כמה וכמה לא הגיוני לדרוש כתב לשם הטלת אחריות בגין מצגים שנעשו בזדון, ועוולת הרשלנות יכולה לחול גם על מעשים מכוונים. כלומר, ניתן להפעילה גם כאשר מתקיים היסוד הנפשי של עוולת התרמית אשר עולה ברמתו על זה הנדרש בעוולת הרשלנות.
כיום הגישה הזו המכירה ב"רשלנות זדונית" היא הגישה המקובלת. תחולה רחבה זו של עוולת הרשלנות מובילה לחפיפה מלאה בין עוולת הרשלנות לעוולת התרמית כך שניתן לסבור שהראשונה מייתרת את האחרונה. סוגיה זו מתקשרת לסוגיה רחבה יותר של השתלטות עוולות מסגרת (רשלנות והפרת חובה חקוקה) על העוולות הפרטיקולאריות המוגבלות והמגבילות יותר. בהיעדר חקיקה מסדירה מפורשת, יש מי שהתנגד למהלך זה שמפעיל ביהמ"ש, בטענה כי לא ניתן לסטות בדרך פסיקתית מההסדרים שקבע המחוקק, וביניהם העוולות הפרטיקולריות, מחשש לאי ודאות. ביקורת זו מאבדת מעוקצה כאשר מדובר על שינוי חקיקתי – כגון השינוי המוצע בחוק הממונות.
השוואת השינוי המוצע למצב הקיים
השוואת השינוי המוצע למצב הקיים נערכת להלן לאור בחינת המקרים בהם משמשת עוולת התרמית כיום בישראל ובמשפט המשווה (המשפט האנגלי). נבחן האם אכן יש לעוולה זכות קיום עצמאי, האם העוולה מציעה הסדרים המייחדים אותה מעוולת הרשלנות או שמא האחרונה אכן יכולה להחליפה ללא אובדן הסדר מהותי. בבחינת היסודות של עוולת התרמית למול אלו של עוולת הרשלנות, ברי כי קיים הבדל ביניהן. ההבדלים מעמיקים לאור הפרשנות המקובלת לעוולת התרמית, המכתיבה את אופן החלת העוולה. עוולת התרמית מציעה מספר הסדרים אשר מועילים יותר לתובע הניזוק, ואחרים אשר מקשים עליו יותר מההסדרים שמציעה עוולת הרשלנות. ספק אם הגישה המחמירה הנהוגה כיום ביחס לעוולת התרמית תיוותר גם ביחס למצגי שווא מכוונים שייכללו בעתיד בעוולת הרשלנות.
חסרונותיה של עוולת התרמית מצויים בעיקר ביסודותיה הנוקשים: למול החסרונות הללו, יש לעוולת התרמית מספר יתרונות על עוולת הרשלנות, אשר יכולים להפוך אותה להסדר "מבוקש" יותר בקרב ניזוקים מתרמית:
בחינה השוואתית בין הסדר העוולה באנגליה להסדר הישראלי
בחינת הסדר עוולת התרמית באנגליה שופכת אור נוסף על שאלת ההצדקה של עוולת התרמית כעוולה עצמאית. באנגליה עומדת בפני נפגע מעוולת התרמית אפשרות חסרת סייגים לפנות לאחת משלוש מערכות דינים מקבילות. חקיקתו של חוק מצגי השווא האנגלי בישרה שיפור ניכר במצבם המשפטי של נפגעי מצגי-שווא הן ביחס למצבם ערב חקיקת החוק, והן ביחס למצבם המקביל של הנפגעים הישראליים ממצגי-שווא שהרי חוק מעין זה אינו בנמצא בשיטת המשפט הישראלית. מבט השוואתי מגלה כי מאז ומעולם, הייתה עוולת התרמית בשימוש רב יותר באנגליה מאשר בישראל. פער זה אך טבעי הוא לאור קיומו של החוק באנגליה לעומת היעדרו בישראל, אולם להלן נעמוד על סיבות נוספות לפער זה, הרלוונטיות עוד בטרם נחקק חוק מצגי השווא באנגליה:
לקריאה נוספת
חקיקה ישראלית: 1.	פקודת הנזיקין [נוסח חדש], תשכ"ח-1967 2.	חוק העונשין, התשל"ז-1977 3.	חוק החוזים (חלק כללי), התשל"ג-1973 4.	חוק הגנת הצרכן, התשמ"א-1981. 5.	חוק הבנקאות (שירות ללקוח), התשמ"א-1981. 6.	חוק ההתיישנות, התשי"ח-1958. 7.	חוק ניירות-ערך, התשכ"ח-1968 8.	חוק החברות התשנ"ט-1999. 9.	הצעת חוק דיני הממונות, התשס"ו-2006.
חקיקה זרה: 1.	Misrepresentation Act, 1967 2.	Limitation Act, 1980 3.	Statute of Frauds Amendment act 1828. 4.	Unfair Contract Terms Act, 1977
פסיקה ישראלית: 1.	ע"א 83 / 49 מרדכי קסלר נ' תקוה מאירוב, פ"ד מא (2) 547. 2.	ע"א 87 / 714 נתן שר נ' קלמן (מרק) כהן, פ"ד מג (3) 159. 3.	ע"א 125/89 רו"ח עובדיה בלס מפרק חברת קופל טורס בע"מ נ' ערן פילובסקי פ"ד מו (4) 441. 4.	ע"א 681/88 עזבון המנוח מוחמד סלים נ' מד"י, פ"ד מד(2) 653. 5.	ד"נ 7/81 פנידר חברה להשקעות פתוח ובנין בע"מ נ' דוד קסטרו, פ"ד לז (4) 673. 6.	ע"א 675/87 מידל איסט אינווסטורס נ' בנק יפת בע"מ, פ"ד מג (4) 861. 7.	ה"מ 106/54 וינשטיין נ' קדימה אגודה שיתופית להספקת מים בע"מ, פד"י ח 1317. 8.	ע"א 609/68 נתן נ' עבדאללה, פ"ד כד(1) 455. 9.	ע"א 386/74 פלוני נ' אלמונית, פ"ד ל(1) 383. 10.	ת"א 55978/99 אחים חדד מלאכת יד בע"מ נ' הגר ירדן שיווק ומסחר (1993) בע"מ, 4. 11.	ע"א 481/81 טבוליצקי נ' פרלמן, פ"ד לח(4) 421. 12.	ת"א 785/98 עיטל זילברשלג נ' אלעל נתיבי אוויר לישראל בע"מ, פ"ד נט(2) 385. 13.	דנ"א 01 /5712 יוסף ברזני נ' בזק, חברה ישראלית לתקשורת בע"מ, פ"ד נז (6) 385. 14.	ע"א 218/96 ישקר בע"מ נ' חברת השקעות דיסקונט בע"מ (לא פורסם), תק-על 97(3) 513. 15.	מ"א 957/90 פלונית נ' פלוני, פ"ד נד(1) 198. 16.	ע"א 243/83 עיריית ירושלים נ' אלי גורדון, פ"ד לט (1) 113.
פסיקה זרה: 1.	Smith v Chadwick (1884) 9 App Cas 187 2.	Hornal v Neuberger Products Ltd [1957] 1 QB 247, [1956] 3 All ER 970 3.	Peek V. Gurney [1873] LR 6 HL 377 4.	Blackburn, Low & Co v Haslam [1888] 21 QBD 144 5.	Nicholson v Hooper [1838] 4 My & Cr 179 6.	Alliance and Leicester Building Society v Edgestop Ltd [1994] 2 All ER 38 7.	RB Motor Insurance Policies at Lloyd's v Butler [1950] 1 KB 76 8.	Archer v Brown [1985] QB 401 9.	Burtsal v Bianchi [1891] 65 LT 678 10.	Wilkinson v Downton [1897] 2 QB 57 11.	Smith Kline & French Laboratories Ltd v Long [1988] 3 All ER 887 12.	Clarke v Dickson (1859) 6 CBNS 453. 13.	Barley v Walford (1846) 9 QB 197 14.	Mafo v Adams [1970] 1 QB 548, [1969] 3 All ER 1404 15.	Ross v Estates Investment Co (1868) 3 Ch App 682 16.	Thomas Witter v TBP Industries Ltd [1996] 2 All ER 573 17.	Koufos v C Czarnikow Ltd [1969] 1 AC 350
ספרים ישראליים: 1.	עדה בר-שירה, דיני הנזיקין – העוולות השונות – התרמית, (בעריכת ג' טדסקי, מהדורה שנייה,1995) 2.	דניאל פרידמן ונילי כהן, דיני חוזים (כרך א' תשנ"א) 3.	י' אנגלדר, א' ברק, מ' חשין, דיני הנזיקין – תורת הנזיקין הכללית (בעריכת ג' טדסקי, מהדורה שנייה, תשל"ז) 4.	רונן עדיני, דיני ניירות ערך (תשס"ד) 5.	מוטי ימין ואמיר ווסרמן, תאגידים וניירות ערך (2006) 6.	אברהם שיינפלד, נזיקין (תשנ"ב) 7.	דניאל פרידמן ונילי כהן, דיני חוזים (כרך ב' תשנ"ג)
מאמרים ישראליים: 1.	דפנה ברק-ארז, "הגנת ההסתמכות במשפט המנהלי", משפטים כז (תשנ"ו) 17 2.	נילי כהן, "דפוסי החוזים ותום הלב במשא-ומתן: בין הכלל הפורמלי לעקרונות הצדק" הפרקליט לז (תשמ"ז) 13 3.	דרורה פלפל, "תום לב ודיני נזיקין", הפרקליט לח (תשמ"ט) 454. 4.	גבריאלה שלו, "הסכמים ג'נטלמניים – שם זמני", משפטים לב (תשס"ב) 3. 5.	נינה זלצמן, "הצהרה כוזבת רשלנית בשלב משא ומתן לכריתת חוזה", עיוני משפט ח 55 (תשמ"א) 55. 6.	יהודה מוריץ, "לסוגיות טעות בחוזה וזכות עקיבה", הפרקליט לג (תשמ"א) 583. 7.	זוהר גושן, "תרמית ומניפולציה בניירות ערך – תאומים לא זהים", משפטים ל (תש"ס) 591. 8.	גד טדסקי, "פרסומת וחוזה", מסות נוספות במשפט (תשנ"ב) 24 9.	סיני דויטש, "דיני החוזים הצרכניים מול דיני החוזים המסחריים", עיוני משפט כג (תש"ס) 135. 10.	פנחס שיפמן, "הורה בעל כורחו – מצג שווא לגבי שימוש באמצעי מניעה", משפטים יח (תשמ"ט) 459. 11.	יצחק אנגלרד "חצי יובל לפקודת הנזיקין האזרחיים – בעיות ומגמות" משפטים ה (תשל"ד) 564 12.	דניאל מור, "פקודת הנזיקין בראי ארבעים שנות פסיקה", הפרקליט לט (תש"ן) 344. 13.	נילי כהן, "נזקי שביתה, הרשלנות הזדונית, הנזק הכלכלי וגרם הפרת חוזה" עיוני משפט (תשמ"ט) 173.
מאמרים זרים: 1. Basil S. Markesinis, An expanding tort law – the price of a rigid contract law. (Great Britain, Germany United States). Law Quarterly Review Vol. 103. (July 1987), pp. 354-397 2. N. March Hunnings & Enid Green, England and Wales The International and Comparative Law Quarterly, Vol. 16, No. 3 (Jul., 1967), pp. 824-825 3. P. S. Atiyah; G. H. Treitel, Misrepresentation Act 1967, The Mondern Law Review, Vol.30, No.4 (Jul., 1967), pp. 369-388
תלות ליניארית
תלויה ליניארית הוא מושג באלגברה ליניארית המתאר קבוצת וקטורים במרחב וקטורי, אשר אפשר להציג אחד מהווקטורים שלה כצירוף ליניארי של וקטורים אחרים בקבוצה.
לדוגמה, שלושת הווקטורים (1, 0, 0), (0,1,0) ו-(0, 0, 1) ב- בלתי תלויים ליניארית, אולם (2, 1-, 1), (1, 0, 1) ו-(3, 1-, 2) הם וקטורים תלויים ליניארית (מפני שהווקטור השלישי הוא סכום שני הווקטורים הראשונים).
הגדרה
יהא \ V תת מרחב ליניארי מעל שדה \ \mathbb F. אם הם וקטורים ב \ V, נאמר שהם תלויים ליניארית מעל \ \mathbb F אם ישנם סקלרים  ב-\ \mathbb F, לא כולם אפסים, כך ש-. באופן מקוצר:. אם לא קיימים סקלרים כאלה אומרים כי בלתי תלויים ליניארית, או בקיצור בת"ל.
מכאן נובע כי הווקטורים הם בלתי תלויים ליניארית אם ורק אם מן השוויון  נובע בהכרח כי \ a_{i}=0 לכל.
המרחב המוקרן על ידי תלות ליניארית
תלות ליניארית בין וקטורים היא וקטור עם \ n סקלרים, לא כולם אפס, כך שמתקיים
אם קיימת תלות כזו, הווקטורים הם תלויים ליניארית. כיוון שמכפלה בסקלר של מקדמי התלות נותנת מקדמים של תלות ליניארית, ומכיוון שסכום של מקדמי תלויות נותן גם הוא מקדמים של תלות ליניארית, הרי נובע שקבוצת כל התלויות הליניאריות בין הווקטורים יחד עם וקטור האפס היא מרחב וקטורי, שהוא תת-מרחב של.
דוגמאות
הנה מספר דוגמאות שנועדו להבהיר את רעיון התלות הליניארית:
דוגמה א'
הווקטורים (1, 1), (2, 3-) ב הם בלתי תלויים ליניארית
הוכחה: יהיו \ a ו \ b שני מספרים ממשיים כך שמתקיים וכן ו
אם נפתור עבור \ a ועבור \ b נמצא כי \ b=0 ו \ a=0.
דוגמה ב'
יהי נסתכל על הווקטורים הבאים ב \ V אז e1,e2,...,en הם בלתי תלויים ליניארית.
הוכחה:
נתבונן בקבוצת סקלרים שעבורם מתקיים מכיוון ש מתקיים \ a_i=0 עבור כל i מ 1 עד n.
נבחרת מונטסראט בכדורגל
נבחרת מונטסראט בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של הקולוניה הבריטית בים הקריבי, מונטסראט. הנבחרת הוקמה ב-1991. נבחרת מונטסראט היא אחת הנבחרות החלשות בעולם. בעקבות פעילויות וולקניות רבות במונטסראט, ממעיטה הנבחרת מלשחק, ורוב משחקיה הם מחוץ לאי.
ב-30 ביוני 2002 ביום של גמר מונדיאל 2002, שיחקה מונטסראט נגד נבחרת בהוטן במשחק ידידות בין שתי המדורגות האחרונות בדרוג פיפ"א. בהוטן ניצחה 0-4 ומונטסראט הפכה אז להיות הנבחרת החלשה בעולם.
Earthling
האלבום לא זכה אומנם להצלחה מסחרית גדולה, אך הביקורות שיבחו את היצירה השלימה וכך גם הצליח להוציא את הלהיט שהפיק סולן להקת ניין אינץ' ניילז טרנט רזנור "I'm Afraid of Americans" (השיר עוסק בחוויה של בואי מטיול באי ג'אווה, עת ניתקל שם בסניף של רשת מקדונלד'ס). האלבום מתאפיין בעירוב סגנונות, והגיע במצעדים הבריטים למקום ה-6 ולמקום 39 בארצות הברית.
התעניינותו של בואי באותה העת ביצירת מיקסים שונים לשיריו הגיעה לשיאה ושירי האלבום זכו למספר רב מאוד של גרסאות שונות שהופיעו בסינגלים שליוו את הוצאת האלבום. השיר "Telling Lies" קיבל 3 גריסאות שונות - אותן ניתן היה להוריד באתר האינטרנט של בואי, ובכך היה למעשה הסינגל הראשון של מוזיקאי מפורסם ברשת האינטרנט.
"Little Wonder" היה הלהיט הגדול ביותר שיצא מהאלבום, והגיע למקום ה-14 במצעדים הבריטים. לבימוי הקליפים שליוו את הסינגלים, הוזמנו במאי קליפים בעלי אופי אמנותי חריג.
איפה הסוסים
הפקה
מילות השירים עוסקות ברובן במבט מפוכח ופסימי על זוגיות ואהבה. שירים בולטים בסגנון זה הם "איפה הסוסים", "איך שניצחת", "אשמה", ו"איש השיש". באלבום יש גם שיר פוליטי בוטה אחד - "מצעד האיוולת" ושירים עם אופי שונה - "בודהה פרטי" הקליל וכן שירים עם מילים סתומות כגון "לילה משומר" ושיר הסיום הארוך "ונוס על קרטון".
מבחינת הסגנון המוזיקלי מדובר באלבום רוק כבד ואחיד בסגנון, אך בו בזמן כולל מספר שירים שבולטים בעיבוד שונה. שיר הנושא "איפה הסוסים" הוא שיר פתיחה יוצא דופן - על רקע ליווי כלי שקט פורטיס מספר בדיבור ללא מנגינה סיפור על איש תמהוני, "איש ההוקוס-פוקוס המופלא… אמרו שהיה עשיר, אך נשאר ללא פרוטה" ורומז גם את הסיבה לשגעונו: "אמרו שזה מקרה אישה". שיר זה נכלל גם בחלק "שלנו" של אוספורטיס, שבו פורטיס קיבץ שירים שחביבים עליו אך לאו דווקא היו להיטים. השיר "איש השיש" הוא שיר רוק קצבי, שמשלב מוזיקה מזרחית ושירה של אלי לוזון בסגנון זה בפזמון - "את שברת לו את הגוף ואת הנשמה / את גנבת ממנו את האמון שיש באהבה". "אולי" הוא שיר שקט בקצב שמושפע מבוסה נובה; בשנים שלאחר יציאת האלבום הוא הפך ללהיט, הושמע רבות ברדיו ואף נכלל באוסף הלהיטים "בוסה נובה ישראלית", אך לא הצליח לקדם באופן משמעותי את "איפה הסוסים".
האלבום לא הצליח מסחרית והיה האחרון שיצא תחת השם האחים פורטיס וגם האחרון שפורטיס הוציא בחברת נענע דיסק עד 2006 ("על המשמרת"), שמונה שנים לאחר שאלבומו השני והמצליח סיפורים מהקופסא היה האלבום הראשון אי פעם שיצא בחברה זו.
לשירים "תטרוף אותך" ו"איך שניצחת" צולמו קליפים. "איך שניצחת" בלט בפרובוקטיביות שלו - פורטיס נראה בו מציץ בנערה צעירה בהתקף בולימיה (שגילמה טינקרבל). עם זאת, שיר זה לא הפך ללהיט.
האלבום תחילה היה אמור להקרא "קולקציית קיץ 96", וההרכב הוציא לקראתו בשנת 1995 את הסינגל "הפסיכולוג אמר". לשיר זה אף צולם וידאו קליפ, אולם לבסוף נגנזו השיר ושם האלבום. השיר נכלל לאחר שנים אחדות באוסף "אוספורטיס".
בנקאות בשווייץ
מערכת הבנקאות בשווייץ מאופיינת ביציבות, שמירה קפדנית על פרטיות והגנה על נכסי הלקוחות. תחילתה של המסורת הבנקאית השווייצרית, לשמור בקפדנות על סודיות המידע הבנקאי, עוד בימי הביניים, אולם היא עוגנה לראשונה בחוק בשנת 1934. כל הבנקים בשווייץ נמצאים תחת פיקוח רשות הבנקים הקונפדרלית של שווייץ, אשר סמכויותיה כרשות פיקוח ניתנו לה בחקיקה הפדרלית השווייצרית.
רקע
שווייץ היא מדינה שבה קיימת מערכת כלכלית משוכללת ומשגשגת, עם תוצר מקומי גולמי הגבוה מזה של חלק מן המדינות הגדולות במערב אירופה. בנוסף, הפרנק השווייצרי שמר על ערכו ביחס למטבעות אחרים. בשנת 2003 תרם מגזר הכספים בשווייץ כ-14% מתוך התוצר המקומי הגולמי והעסיק כ-180,000 עובדים (110,000 מתוכם עבדו במגזר הבנקאי). עובדים אלה מייצגים כ-5.6% מכלל מצבת העובדים השווייצרית.