cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דניאל בריאן
רדיפה אחרי אליפות ה-WWE וצמד Hell No (2013-2012)
AJ המשיכה את נקמתה בבריאן ומנעה ממנו להילחם על אליפות ה-WWE בכך שקבעה לו קרב לאירוע סאמרסלאם נגד קיין, ובו בריאן ניצח. כתוצאה מ"בעיותיהן" של קיין ובריאן, AJ אילצה אותם ללכת לסדנאות שליטה בכעס של "ד"ר שלבי", שהוא המליץ להם להילחם בצמד. ב-10 בספטמבר, בפרק של Raw, בריאן וקיין כצמד ניצחו את טייטוס אוניל ודארן יאנג (ה-"Prime Time Players") ובכך הפכו בריאן וקיין לטוענים לאליפות הזוגות של ה-WWE. באירוע לילה של אלופים, ניצחו בריאן וקיין את קופי קינגסטון ו-R-טרות' וזכו באליפות הזוגות של ה-WWE. יום למחרת, ב-Raw, קיין ובריאן שמרו את האליפות אצלם לאחר שנלחמו בקרב חוזר נגד קינגסטון ו-R-טרות'. ב-24 באוקטובר, צמד "Hell No" (בריאן וקיין) החל יריבות נגד צמד ה"רודס סקולרס" (קודי רודס ודמיאן סנדאו). ב-28 באוקטובר, באירוע "גיהנום בכלוב" 2012, ב-28 באוקטובר, Hell No הפסידו ל"רודס סקולרס" על ידי פסילה, אך אליפות הזוגות נשארה אצל Hell No. בפרק של Raw שנערך ב-26 בנובמבר, לאחר הפסדו של קיין בקרב נגד CM פאנק, שלישיית "המגן" ניסתה לתקוף את קיין אבל דניאל בריאן ורייבאק הגנו עליו. בTLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, צמד Hell No ורייבאק הפסידו ל"המגן" בקרב שולחנות, סולמות וכיסאות. בתוכנית Main Event, Hell No ניצחו את ה"רודס סקולרס" במטרה לשמור על חגורות האליפות שלהם. ב-31 בדצמבר, בפרק של Raw, Hell No הצליחו לשמור על האליפות הזוגות לאחר שניצחו את "3MB" (דרו מקינטייר והית' סלייטר). בריאן נחשב למתאבק השני שנלחם הכי הרבה פעמים בשנת 2012.
ב-27 בינואר 2013, ברויאל ראמבל 2013, Hell No שמרו על אליפות הזוגות לאחר ניצחון על צוות ה"רודס סקולרס". מאוחר יותר באותו אירוע, בריאן הדיח את קיין מקרב הרויאל ראמבל וכמה שניות לאחר מכן המתאבק אנטוניו סזארו השליך את בריאן מחוץ לזירה, וקיין הצליח לתפוס את בריאן לפני שפגע בזירה ואף על פי שבריאן ביקש מקיין להחזיר אותו לזירה, הוא שחרר אותו ובריאן נפסל. בפרק של Raw שהתקיים ב-4 בפברואר, בריאן ניצח את ריי מיסטריו ובכך נכנס לקרב "תא ההדחות" על אליפות העולם במשקל כבד, ואחרי הקרב בריאן ומיסטריו הותקפו על ידי מארק הנרי. באירוע "תא ההדחות" שנערך ב-17 בפברואר, בריאן הודח ראשון מהקרב על ידי מארק הנרי. ב-7 באפריל, ברסלמניה 29, צמד Hell No ניצחו את דולף זיגלר וביג אי לנגסטון על אליפות הזוגות ושמרו את האליפות אצלם. יום למחרת ב-Raw, Hell No פתחו ביריבות בשנית נגד "המגן", לאחר שהצילו את אנדרטייקר מפניהם. בפרק של Raw, ב-22 באפריל, Hell No ואנדרטייקר הפסידו ל"מגן" בקרב 3 נגד 3. ב-19 במאי, באירוע "חוקי אקסטרים" 2013, צמד Hell No הפסידו את אליפות הזוגות של ה-WWE ל-2 מחברי "המגן", סת' רולינס ורומן ריינס, לאחר 245 ימים כאלופי הזוגות.
יריבות נגד רנדי אורטון
ב-14 ביוני, קיין, דניאל בריאן ורנדי אורטון ניצחו את "המגן" וכתוצאה מכך נקבע כי דניאל בריאן ורנדי אורטון ילחמו על אליפות הזוגות של ה-WWE באירוע פייבאק. באירוע זה, שהתקיים ב-16 ביוני, דניאל בריאן ורנדי אורטון הפסידו לרומן ריינס וסת' רולינס (חלק משלישיית "המגן") ולא זכו באליפות הזוגות של ה-WWE. ב-17 ביוני, רנדי אורטון ודניאל בריאן החלו בסכסוך בגלל ההפסד באירוע פייבאק על אליפות הזוגות. הם נלחמו בקרב ללא חוקים שבו רנדי אורטון ניצח. בתוכנית סמאקדאון שהתקיימה ב-21 ביוני, בריאן ניצח מפני שאורטון שהה מחוץ לזירה 10 שניות רצופות. ב-24 ביוני בתוכנית Raw, השניים נלחמו שוב ובריאן ניצח כתוצאה מכך שאורטון נכנע ואחרי הקרב, אורטון לחץ את ידו של בריאן ועזב את הזירה. באירוע "כסף בבנק", בריאן הפסיד בקרב ה"כסף בבנק" של Raw. יום לאחר מכן ב-Raw, ג'ון סינה ביקש מהקהל שיבחר לו יריב לקרב על אליפות ה-WWE והקהל בחר את דניאל בריאן. שבוע לאחר מכן, המנהל הכללי של Raw, בראד מדוקס, החליט כי בריאן לא מתאים לקרב נגד סינה והוא קבע לו שלושה קרבות בערב אחד, נגד ג'ק סוואגר שאותו ניצח על ידי הכנעה, את אנטוניו סזארו הוא ניצח מהצמדה לספירת שלוש ואת רייבאק הוא ניצח מפסילה על כך שזרק אותו דרך שולחן. באותו ערב, מר מקמהן בחר שהוא ילחם מול קיין, חבר בצמד Hell No לשעבר, ביחד עם בריאן בשבוע שאחרי, ניצח בריאן את קיין בהצמדה.
זכייה באליפות ה-WWE ויריבות נגד ג'ון סינה ורנדי אורטון
ב-18 באוגוסט, באירוע סאמרסלאם 2013, ניצח בריאן את האלוף ה-WWE ג'ון סינה בקרב שבו טריפל H היה השופט המיוחד וזכה באליפות ה-WWE בפעם הראשונה בקריירה שלו. אחרי הקרב, טריפל H תקף את דניאל בריאן בכך שביצע עליו את תרגיל הסיום שלו, הפדיגרי, ואז רנדי אורטון הגיע לזירה במהירות, פדה את מזוודת הכסף בבנק שלו וזכה באליפות ה-WWE. ב-Raw, טריפל H רצה לדבר עם בריאן אבל "המגן" תקפו אותו ואחר כך שהוא בא לזירה רנדי אורטון ביצע עליו RKO. בסמאקדאון, בריאן ניצח את ווייד בראט ובכך הוכרז כיריב של אורטון על אליפות ה-WWE בליל האלופים. אחרי הקרב אורטון ביצע על בריאן RKO. ב-Raw שבוע לאחר מכן, בריאן ניצח את שלישיית "המגן", ואחרי הקרב "המגן" תקפו אותו יחד עם אורטון.
בליל האלופים, בריאן ניצח את אורטון בקרב חוזר על אליפות ה-WWE וזכה באליפות ה-WWE בפעם השנייה בקריירה שלו. יום לאחר מכן, טריפל H לקח את חגורת האליפות מידי בריאן משום שטען שהוא לא ראוי לה, מאחר שטען שדניאל בריאן ביקש מהשופט, סקוט ארמסטרונג, להשתמש בספירה מהירה.
באירוע באטלגראונד, בריאן ואורטון התמודדו בשנית אחד נגד השני והקרב נגמר בפסילה עקב התערבות של ביג שואו. שבוע אחר כך, בתוכנית של Raw, הוחלט כי שון מייקלס, שאימן את בריאן כשהיה צעיר, יהיה השופט המיוחד בקרב הבא של בריאן נגד אורטון בתוך בקרב "גיהנום בכלוב" באירוע גיהנום בכלוב. באירוע, בקרב בין בריאן לאורטון, ניסה אורטון לבצע על בריאן את תרגיל הסיום שלו, בריאן התחמק והדף אותו אל מייקלס ומייקלס איבד את הכרתו. טריפל H הגיע לזירה, נכנס לכלוב ובדק לשלומו של מייקלס וכשהסתובב כדי לצאת מהכלוב, בריאן תקף אותו בבעיטה לראש ואז מייקלס תקף את בריאן עם תרגיל הסיום שלו, סוויט צ'יין מיוזיק. אורטון ניצל את ההזדמנות, הצמיד את בריאן לספירת שלוש וזכה באליפות ה-WWE.
יריבות נגד משפחת וויאט
כעבור זמן מה, משפחת וויאט תקפה את בריאן. בריאן שיתף פעולה עם CM פאנק, שגם הוא הותקף על ידי משפחת וויאט, ויחד הם ניצחו את לוק הארפר ואריק רואן (שניים מחברי משפחת וויאט) באירוע סדרת ההישרדות 2013. בטקס פרסי הסלאמי 2013, בריאן נבחר למתאבק השנה ב-WWE. באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, בריאן הפסיד נגד משפחת וויאט בקרב "הנדיקאפ" - שלושה נגד אחד. ב-30 בדצמבר, בתוכנית האחרונה של Raw לשנת 2013, בריאן הצטרף למשפחת וויאט ושבועיים לאחר מכן בגד בבריי וויאט, מנהיג המשפחה. ברויאל ראמבל הפסיד בריאן לבריי וויאט.
זכייה באליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד ויריבות נגד טריפל H
באירוע רסלמניה 30, בריאן ניצח את טריפל H ובעקבות כך העפיל לקרב על אליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד נגד האלוף, רנדי אורטון, ונגד בטיסטה. בריאן ניצח גם בקרב הזה בכך שגרם לבטיסטה להיכנע וזכה באליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד. לאחר מכן בפייבאק נלחם בריאן בקיין על אליפות העולם במשקל כבד וניצח אותו. אחרי הקרב, תקף קיין את בריאן ופגע בצווארו. בעקבות הפגיעה, בריאן נאלץ לעבור ניתוח בצוואר, שעבר בהצלחה. ולבסוף רופאו של דניאל בריאן הודיע שבריאן לא יוכל להילחם באירוע "כסף בבנק" ונקבע כי באירוע יהיה קרב סולמות על אליפות העולם במשקל כבד.
רויאל ראמבל 2015 וזכייה באליפות הבין יבשתית
בריאן השתתף בקרב הרויאל ראמבל המסורתי ונכנס אליו כמספר 10 והודח כעבור מספר דקות על ידי בריי וויאט. בריאן ניצח את סת' רולינס ב-Raw שלאחר הרויאל ראמבל והעפיל בעקבות כך לקרב נגד רומן ריינס, בו המנצח יעפיל לקרב על אליפות ה-WWE ברסלמניה נגד ברוק לסנר.. בקרב זה בריאן הפסיד לריינס ולא זכה להעפיל לקרב על האליפות. לאחר מכן, הוא הוכרז כמתמודד בקרב משושה על האליפות הבין יבשתית ברסלמניה 31. ברסלמניה, ניצח בריאן בקרב וזכה באליפות הבין יבשתית.
ניהול סמקדאון
ביולי 2016, בעקבות פיצול מחודש של Raw וסמאקדאון, דניאל בריאן נבחר להיות המנהל של סמאקדאון.
החזרה מהפרישה
ב-20 במרץ 2018, ה-WWE ודניאל בריאן לאחר כמה זמן הודיעו בתוכנית סמקדאון שהוא קיבל אישור רפואי לחזור לזירה, וזאת אחרי שכבר הודיע על פרישה מהיאבקות וקיבל הוראה לפרוש בפברואר 2016. ה-WWE הודיעו שבריאן ביקש בשנתיים האחרונות שהוא יעבור עשרות בדיקות ברחבי ארצות הברית, ולאחר מכן הוא קיבל אישור מכל הרופאים לחזור להתאבק. בריאן סבל מפגיעות ראש, מהתקף פרכוס אפילפטי וזעזועי מוח רבים. בריאן אמר בטוויטר: "לפרוש מהזירה היה אחד מהרגעים הקשים בחיי. הודות לאנשים המדהימים שסביבי הצלחתי להילחם על החלום שלי והרגע הזה מרגיש סוריאליסטי".
ב-13 בנובמבר 2018 בתוכנית סמאקדאון לייב זכה בריאן באליפות ה-WWE בפעם הרביעית בקריירה שלו לאחר שניצח את האלוף לשעבר AJ סטיילס.
בריאן נשוי למתאבקת ברי בלה, מהתאומות בלה ואלופת הדיוות לשעבר. ב-2018 נולדה להם בת בכורה.
גאורגי צ'יצ'רין
גאורגי ואסילייביץ' צ'יצ'רין (ברוסית: Георгий Васильевич Чичерин (12 בנובמבר (הלוח היוליאני, 24 בנובמבר לפי הלוח הגרגוריאני) 1872 - 7 ביולי 1936) היה דיפלומט רוסי וסובייטי, שר החוץ של ברית המועצות בשנות ה-20 של המאה ה-20.
בשנים 1891-1896 צ'יצ'רין למד באוניברסיטת סנקט פטרבורג בפקולטה לפילוסופיה והיסטוריה. בשנת 1897 הוא החל לעבוד במשרד החוץ הרוסי, בו עבד גם אביו.
צ'יצ'רין מאוד אהב מוזיקה ותרם רבות להכרת יצירות של ריכרד וגנר ופרידריך ניטשה ורוסיה. בשנת 1904 הוא התקרב למנשביקים ונסע לגרמניה למרות שבאופן רשמי היה בשרות משרד החוץ.
בשנת 1905 צ'יצ'רין הצטרף באופן רשמי למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. הוא היה פעיל במנגנון המפלגתי ובשנת 1907 השתתף בוועידת המפלגה בלונדון. בשנת 1907 הוא נעצר בברלין עקב שימוש בדרכון מזויף. בסופו של דבר הוא הועבר לצרפת.
לקראת תחילת מלחמת העולם הראשונה צ'יצ'רין עבר ללונדון. צ'יצ'רין נבחר ליושב ראש הוועדה לעזרה למהפכנים העצורים בכלא הרוסי. בראשות צ'יצ'רין הארגון הפך להיות למוסד תעמולה נגד מדיניות השלטון הרוסי.
לאחר מהפכת פברואר צ'יצ'רין ארגן מעבר מהפכנים גולים לרוסיה. ב-22 באוגוסט 1917 הוא נעצר, אך שוחרר תוך זמן קצר. בינואר 1918 הוא חזר לרוסיה הסובייטית ומונה לסגן שר החוץ לב טרוצקי.
בשרות משרד החוץ הסובייטי
ולדימיר לנין העריך את פועלו של צ'יצ'רין ותיאר אותו כ"בן אדם מוכשר, בעל ידע רב אך ללא יכולות ניהול". צ'יצ'רין פעל רבות להוצאת המדינה מהבידוד הדיפלומטי. בשנת 1921 הוא הצליח להביא לחתימת הסכמים עם טורקיה, אפגניסטן ואיראן. בשנת 1922 הוא היה בראש המשלחת הסובייטית בוועידת ג'נובה במהלך חתם על הסכם רפאלו עם גרמניה. בשנת 1923 הוא עמד בראש המשלחת הסובייטית בוועידת לוזאן בה הוחלט על הסדרי מיצרים בין הים התיכון לבין הים השחור.
צ'יצ'רין היה ביחסים מתוחים עם סגנו מקסים ליטבינוב. כל עובדי משרד החוץ הסובייטי היו מעורבים במאבק בין שני האנשים.
בשנת 1928 צ'יצ'רין חלה ולמעשה ניהול המשרד עבר לסגנו. בשנת 1930 הוא הוצא לגמלאות באופן רשמי.
בשנת 1936 הוא נפטר והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. לאחר פטירתו, בתקופת סטלין פעולותיו של צ'יצ'רין בראש משרד החוץ לא הוזכרו כלל. בשנת 1988 צולם סרט קולנוע שהוקדש לתיאור פעילותו במשרד החוץ.
לאיוש הרנאדי
לאיוש הרנאדי (במקור היימליך, בהונגרית: Hernádi Lajos; בודפשט, 13 במרץ 1906 – בודפשט, 29 ביוני 1986) היה פסנתרן יהודי-הונגרי, מורה למוזיקה, פרופסור לפסנתר באקדמיה, זוכה פרס קושוט (הפרס הממלכתי הגבוה בהונגריה, מקביל לפרס ישראל).
ביוגרפיה
לאיוש היימליך נולד במשפחה יהודית כבנם של מוריץ היימליך (1857–1926) חייט אומן, ושל גיזלה טוֹך. הוא למד לנגן בפסנתר מילדותו, ואחר כך החל את השכלתו הגבוהה ב-1924 באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, שם למד פסנתר בכיתתו של בלה בארטוק. ב-1927 נסע ללמוד גם בברלין, שם היה תלמידו של ארתור שנאבל במשך שנה אקדמית אחת. משנת 1928 המשיך את לימודי הפסנתר שלו בבודפשט, הפעם אצל ארנסט פון דוהנאני. הוא קיבל את התואר אמן בבפסנתר ב-1929, ובקונצרט הסיום שלו ניגן יצירות בנות אותה תקופה, "סוויטת פטרושקה" של איגור סטרווינסקי והסונטה לפסנתר של בארטוק.
קריירה
קונצרט זה בדברצן המשוחררת התקיים בנובמבר 1944. מאוחר יותר הוא הופיע במדינות רבות בעולם, הופיע בכל היבשות מלבד אוסטרליה, נתן אינספור קונצרטים והשתתף בהופעות רדיו וטלוויזיה. הוא ביצע בקביעות בעת ובעונה אחת יותר ממאה יצירות סולו וגם כמעט שלושים קונצ'רטו. בקונצרטים התזמורתיים שלו הופיע עם המנצחים המפורסמים בעולם, כמו הרמן אבנדרות, דין דיקסון, ארנסט פון דוהנאני, יאנוש פרנצ'יק, אוטו קלמפרר, גאורג שולטי וקארלו צקי. כפסנתרן מוכר ומצליח, הוא הוזמן לוועדת השופטים של תחרויות פסנתר בינלאומיות רבות מקומיות וזרות (בודפשט, ורשה, מוסקבה, פריז, מינכן, לייפציג, לידס). הקלטות רבות נעשו בנגינתו, למשל מיצירותיהם של בלה בארטוק, לודוויג ואן בטהובן, פרדריק שופן, פרנץ ליסט, רוברט שומאן, לאו ויינר ועוד. כמה מההקלטות שלו יצאו מאוחר יותר בתקליטור ים.
ב-1945 הפך למורה באקדמיה למוזיקה של פרנץ ליסט ועד פרישתו ב-1975 היה פרופסור של תחום הפסנתר. בנוסף לקונצרטים המתמשכים, הוא שם דגש רב גם על חינוך ומספר תלמידים רב, שהתפרסמו לאחר מכן, יצאו תחת ידיו, כמו פטר פראנקל, טמאש ואשארי וג'רג' ציפרה. גם הדי שניידר למדה אצלו עוד לפני מלחמת
גם עבודתו במוזיקולוגיה הייתה חשובה. מצד אחד תרם לפרסום תווי מוזיקה בהונגריה ובמקביל גם לחידוש החינוך המוזיקלי. (הוא ערך לדפוס את יצירותיהם של באך, בטהובן, היידן, מוצרט, קארל צ'רני ומלחינים רבים אחרים). גם פעילותו הספרותית הייתה משמעותית. המחקר החשוב ביותר שלו Anticipation – Additions to the Psychology of Practice, שהיה הרצאת הפתיחה שלו באקדמיה למוזיקה, פורסם ב"כתב העת "סקירת מוזיקה" (Music Review) ב-1947. יחד עם אישטוואן סלני הוא ערך את אוסף הפסנתר "טכניקת המאסטרים - המאסטרים של הטכניקה" (A mesterek tekhnikaja - A technika mesterei), שיצא לאור ב-1948.
לקראת סוף חייו כבר לא הרבה בקונצרטים, הוא מת ב-1986. ב-13 במרץ 2006, מאה שנה להולדתו, שניים מתלמידיו לשעבר, פטר פראנקל וטמאש ואשארי, ערכו "קונצרט תלמידים" זיכרון לכבוד המאסטר שלהם.
האוניברסיטה הלאומית של סיאול
האוניברסיטה הלאומית של סיאול (בקוריאנית: 서울대학교) היא אוניברסיטה לאומית, הממוקמת בסיאול שבקוריאה הדרומית, אשר הוקמה ב-1946. באוניברסיטה לומדים כ-28,000 סטודנטים, היא נחשבת לאחת משלוש האוניברסיטאות היוקרתיות ביותר בדרום קוריאה המכונות על ידי התקשורת בכינוי SKY. האוניברסיטה כוללת שש עשרה מכללות, בית ספר לתואר שני ותשעה בתי ספר מקצועיים. האוניברסיטה הלאומית בסיאול מחזיקה במזכר הבנות עם למעלה מ־700 מוסדות אקדמיים בארבעים מדינות ועם הבנק העולמי. ישנן תוכניות רבות לחילופי סטודנטים עם מוסדות רבים ברחבי העולם, ובהם בית הספר לעסקים על שם פיוקווא, אוניברסיטת ווריק, יוניברסיטי קולג' לונדון והמכון למדע המדינה פריז.
האוניברסיטה חברה בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט ובאיגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה.
ויליאם נפייר, לורד נפייר התשיעי
ויליאם נֶפְּייר, לורד נפייר ה-9 (באנגלית: William Napier, 9th Lord Napier; ) היה קצין בצי המלכותי הבריטי, מדינאי ודיפלומט.
שנותיו הראשונות
ויליאם נפייר היה בנו של פרנסיס נפייר, לורד נפייר ה-8 (1758-1823). הוא שירת כפרח קצונה בקרב טרפלגר וכלפטננט תחת פיקודו של תומאס קוקריין, ארל דָנדוֹלֶנד ה-10.
קורותיו כמדינאי ודיפלומט
מ-1824 עד 1832 שימש נפייר, מתוקף היותו פיר סקוטי, נציג נבחר של סקוטלנד בבית הלורדים הבריטי.
בדצמבר 1833, עם פקיעת המונופול של חברת הודו המזרחית הבריטית על המסחר עם המזרח הרחוק, מונה לורד נפייר על ידי לורד פלמרסטון, שר החוץ וידיד של משפחת נפייר, למפקח הראשי הראשון על המסחר הבריטי בקנטון (כיום גואנגג'ואו), בסין. הוא הגיע למקאו ב-15 ביולי 1834 ולקנטון עשרה ימים לאחר מכן, כשמשימתו להרחיב את היקף הסחר הבריטי מאזור החוף אל עומקה של סין. נפייר, שהיה חסר את הניסיון הדיפלומטי והמסחרי הדרוש, לא הצליח להשיג את המטרה.
נסיונותיו להסדיר פגישה עם המשנה לקיסר בקנטון לא צלחו, ובשל התנהלותו וחוסר ניסיונו הדיפלומטי נוצר נתק תקשורת מוחלט בינו לבין הממשל הסיני. נפייר, נחוש להשיג את מטרתו ויהי מה, החליט להשתמש בכוח, ושלח את ספינות המלחמה "אנדרומקי" (Andromache) ו"אימוג'ין" (Imogene) אל מעגן וואמפואה (Whampoa) תוך הפרה מפורשת של צו המשנה לקיסר סין לוּ. כשניסו הספינות לפרוץ בעד הביצורים המגנים על מצר בוקה טיגריס, בשפך נהר הפנינים, נורתה עליהם אש תותחים מן החוף. הלחימה נמשכה תוך אבדות בשני הצדדים אך ללא הכרעה, ונפייר, שחלה בטיפוס, שב בסופו של דבר בספטמבר אל מקאו, שם מת ממחלתו ב-11 באוקטובר. הוא נקבר במקאו, אך לאחר זמן הועברה גופתו ונקברה מחדש באטריק שבסקוטלנד. לאחר מותו הציבה ממשלת בריטניה אנדרטה לזכרו בחזית בניין המכס במקאו. עמוד הזיכרון אבד לזמן מה, ומשנמצא הועבר אל בית הקברות של הונג קונג ואחר כך למוזיאון להיסטוריה של הונג קונג, שם הוא מצוי כיום.
לורד נפייר נישא לאליזבת קוקריין-ג'ונסטון (1795-1883), בתו של אנדרו קוקריין-ג'ונסטון, ב-1816. לשניים נולדו שני בנים וחמש בנות. בנו הבכור, פרנסיס נפייר, הצטרף גם הוא לשירות הדיפלומטי והקולוניאלי ומילא בהם תפקידים בכירים ביותר.
נפייר היה הראשון שהציע לקבוע נוכחות בריטית בהונג קונג, שבימיו הייתה עדיין אוסף של כפרי דייגים קטנים.
מורטן טילדום
מורטן טילדום (באנגלית: Morten Tyldum; נולד ב-1967) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה נורווגי. הוא ידוע בעיקר בשל בימוי סרטים בעלי הצלחה בינלאומית כמו "ציידי הראשים" (2011), מותחן נורווגי הרווחי ביותר בכל הזמנים נכון ל-2015 ו"משחק החיקוי" (2014), סרט דרמה היסטורית שעבורו היה מועמד לפרס האוסקר לבמאי הטוב ביותר.
ביוגרפיה
טילדום נולד בנורווגיה. הוא למד בבית הספר לאמנות חזותית בניו יורק. בתחילה רצה להיות מוזיקאי אך בהמשך זנח שאיפה זו כשנכנס לבית הספר לקולנוע.
קריירה
סרט הבכורה של טילדום היה Buddy (2003), סרט שזכה בפופולריות רבה ובביקורות משמעותיות. קודם לכן עסק בטלוויזיה, פרסומות וסרטים קצרים. הוא כונה "כישרון הקולנוע של השנה" על ידי העיתון "דאגבלאדט" ב-1999. מאז Buddy הוא ביים את הסרט מלאכים שסרחו (Fallen Angels) ב-2008 וציידי הראשים (Headhunters) ב-2011. הסרט ציידי הראשים מבוסס על רומן מ-2008 בעל שם זהה מאת הסופר יו נסבו. ציידי הראשים הוא הסרט הנורווגי הרווחי ביותר בכל הזמנים. סרט הבכורה שלו באנגלית היה הדרמה ההיסטורית "משחק החיקוי", על חייו של המתמטיקאי אלן טיורינג בכיכובו של בנדיקט קאמברבאץ'. משחק החיקוי הפך מיד להצלחה בינלאומית והועמד לפרס האוסקר בשמונה קטגוריות בטקס פרסי האוסקר ה-87, כולל הסרט הטוב ביותר.
חיים אישיים
בשנת 2012 עבר טילדום להתגורר בבוורלי הילס עם אשתו ג'יין ובנם, מרטין (נולד ב-2008). בשנת 2016 הזוג נפרד. במרץ 2020 חזר עם בנו לאוסלו, נורווגיה לאחר שאשתו התאבדה, והותירה אחריה את מרטין בן ה-12, את שתי בנותיה של ג'יין מנישואים קודמים ג'נט (נולדה ב-1989) וקרוליין (נולדה ב-1994).
יום טוב ישראל (שיריזלי)
הרב יום טוב ישראל (שיריזלי; ה'תקפ"א, 1821 - י"ג באב ה'תרנ"א, 1891) היה רב הקהילה היהודית בקהיר שבמצרים.
קורות חייו
נולד בירושלים בשנת תקפ"א לרבי אליהו ישראל שיריזלי. נשא את מרים, בת רבי משה זכותא. בשנת תר"ז עבר לקהיר יחד עם אביו שמונה לרב הקהילה היהודית בעיר במקומו של הרב משה יוסף אלגאזי. רבי יום טוב עמד לצד אביו בהנהגה והיה אחראי על ייצוג הקהילה במוסדות הממשלה ובבתי המשפט. מתוקף תפקידו זה שימש כחבר ב"ועדת הממשלה" ו"ועדת הפנים" של ממשלת מצרים.
עם פטירת האב בשנת תרכ"ו מונה בנו רבי יום טוב לשמש תחתיו ברבנות. מלבד עיסוקו בהוראה היה אחראי על כל ענייני הציבור. רבי רפאל אהרן בן שמעון, ששימש כרב הקהילה אחריו מתאר את פעילותו:
עזרתו לקהילה התבלטה במיוחד בתקופת המאורעות שפרצו במצרים בשנת 1884 קודם הכיבוש הבריטי של מצרים, כאשר כמעט כל ראשי הקהילה נמלטו ממצרים נשאר הרב בעיר וייצג אותה בפני השלטונות.
בשנת תרמ"ד החליט לשוב לעיר מולדתו ולעלות לירושלים. על פי בקשת בני הקהילה הסכים להמשיך ולכהן בתפקיד באופן רשמי, כאשר בפועל מינה את הרב חיים דוד שבתי טאראגאנו שימלא את תפקידי הדת בעיר. מירושלים המשיך רבי יום טוב להיות מעורה בענייני הקהילה והיה מכריע בשאלות הקשות. כך למשל כותב בתשובה לראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר בעניין הקשור לאחד מיהודי מצרים: "מצאתי את עצמי בריא בחיובא להעמיס על עצמי לשנות האי פירקא... להיות נדון זה אחד מעניי עמינו ק"ק ברוך עמי מצרים יע"א, אשר שם ישבתי למשפט ימים ושנים להורות להם הדרך ילכו בה, ואף כי עתה רחקה ממני ויצאתי מחוץ לאהלה, האמנם היו עיני ולבי שם כל הימים... לשאת במשא העם הזה כל עוד נשמתי בי וארוצה ואבואה לפניהם עד זיבולא בתרייתא".
בתקופה שבתו בירושלים פעל יחד עם אחיו רבי יצחק ורב נוסף להכשיר את קבר רחל לכניסת כהנים, זאת באמצעות בניית חלל בתוך הכיפה שעל הקבר. על פי עדותו של רבי יצחק אלפיה נהגו מאז כל הרבנים החסידים שהיו כוהנים להיכנס לקבר רחל בלי חשש.
בשנת תר"נ נפטר הרב טאראגאנו, ורבי יום טוב שב למצרים על מנת למצוא מחליף קבוע לתפקיד. מספר חודשים לאחר מכן נבחר הרב רפאל אהרן בן שמעון לרבה של קהיר וטקס המינוי נערך בכ"ה שבט תרנ"א.
סטיבן פוליאקוף
סטיבן פוליאקוף (באנגלית: Stephen Poliakoff; נולד ב-1 בדצמבר 1952) הוא מחזאי, במאי ותסריטאי יהודי-בריטי הידוע בעיקר מעבודותיו לטלוויזיה.
בלנדסטון
בלנדסטון (באנגלית: Blundstone Footwear) היא חברת הנעלה אוסטרלית. מוכרת בעיקר בזכות מגפי העבודה מבוססות העור שלה, בשל גמישותם ועמידותם.
סטיבן פוליאקוף
ביוגרפיה
פוליאקוף נולד בהולנד פארק בלונדון למשפחה יהודית. אמו אינה (לבית מונטגיו, מצאצאי סמואל מונטגיו, ברון סוויית'לינג הראשון) הייתה יהודייה אנגלייה ואביו, אלכסנדר פוליאקוף, יהודי יליד רוסיה. הוא השני מבין ארבעה ילדים, ובגיל צעיר נשלח ללמוד בפנימיה. אחר כך למד בבית הספר וסטמינסטר, שם משך תשומת לב במחזה בשם "Granny" שכתב וביים, ושנכתב עליו ביקורת בעיתון הטיימס. אחרי וסטמינסטר למד בקינגס קולג' בקיימברידג' אבל לא סיים את לימודי התואר.
בלנדסטון
החברה הוקמה במאה ה-19 על ידי מתיישבים שהגיעו מאנגליה לאי טסמניה שלחופי אוסטרליה. בשנת 1853 האחים ג'יימס ותומס קטברסטון הגיעו מאנגליה להובארט שבטסמניה שם הקימו עסק לייצור ולייבוא נעליים. באותה תקופה ג'ון ואליזה בלנדסטון ייסדו בהוברט את חברת בלנדסטון. בשנת 1932 רכשה חברת ההנעלה בבעלות משפחת קטברסטון את בלנדסטון ואיחדה את החברות תחת השם "בלנדסטון".
סטיבן פוליאקוף
קריירה
פוליאקוף המשיך לכתוב מחזות לתיאטרון ובגיל 24 היה למחזאי הבית של התיאטרון המלכותי הלאומי. אבל הוא החל יותר ויותר להתעניין בכתיבה לטלוויזיה. ב-1977 כתב את "Stronger Than the Sun" עבור סדרת המחזות "Play for Today" של BBC One. ב-1980 שודר הסרט "Bloody Kids" ברשת ATV, והסרט "Caught on a Train" בכיכובה של פגי אשקרופט ב-BBC2. ב-1982 שודר הסרט "Soft Targets". בנוסף עובדו לטלוויזיה מחזות שכתב לתיאטרון בהם "Hitting Town" שודר ב-1976 בטלוויזיית תיימז, ו-"City Sugar" שודר ב-1978 בטלוויזיה הסקוטית.
בלנדסטון
בשנת 2007 הודיעה החברה על העתקת חלק מפעילותה ממפעליה בניו זילנד ואוסטרליה לתאילנד ולהודו. כתוצאה מכך, 360 משרות אמורות היו להיות מבוטלות. בעקבות לחץ מצד האיגודים המקצועיים, שהודיעו כי יחרימו את תוצרת החברה, התוכניות בוטלו.
סטיבן פוליאקוף
קריירה
המחזות של פוליאקוף זכו לביקורות חיוביות, אבל לא לתשומת לב רבה במיוחד, שיוחסה לעמימות הפוליטית שלו. גישתו כלפי נושאים פוליטיים תוארה כאינדיבידואלית ולא מכלילנית. אחד הנושאים שחוזרים ביצירתו הוא זיהום סביבתי, בגלל התערבות אנושית הן במרחב הכפרי והן בעירוני. רוב המחזות מתארים את אנגליה בת זמננו. הוא מפחד ומוקסם מהפשיזם, ועל כך אמר "אני כותב על מה שקורה עכשיו, על אנשים המחפשים אמונות במדינה שאינה דתית יותר, ועל האופן בו אנשים עם כריזמה וכוח יכולים לקטב דברים".
הסרט באורך מלא הראשון של פוליאקוף היה "Runners" שביים צ'ארלס סטורידג' ובכיכובם של ג'יימס פוקס, ג'יין אשר וקייט הרדי. הסרט הוקרן בבתי הקולנוע באופן מוגבל ואחר כך שודר בערוץ 4 ברצועת השידור "Film on Four". הקרנת הבכורה של הסרט הראשון שביים "Hidden City" משנת 1988 הייתה בפסטיבל הסרטים של ונציה וכיכבו בו צ'ארלס דאנס, ריצ'רד אי. גרנט וקייסי סטיוארט. הוא המשיך בקריירה טלוויזיונית וכתב את "היא הייתה שם" (1989) בכיכובה של פגי אשקרופט שגם זכה בפרס בוונציה. ב-1991 כתב את סרט הקולנוע "בעיניים עצומות" בכיכובם של קלייב אוון, ססקיה ריבס ואלן ריקמן בו פיתח את נושא גילוי העריות שעסק בו במחזה "Hitting Town". ב-1993 כתב את התסריט "Century" עם אוון, דאנס ומירנדה ריצ'רדסון. סרטים שהצליחו פחות היו "Food of Love" עם גרנט, נטלי ביי וג'ו מקגאן, ו"השבט" משנת 1998 בכיכובם של ג'ואלי ריצ'רדסון וג'רמי נורת'ם. האחרון הוקרן לבסוף בערוץ BBC2.
בלנדסטון
בישראל מיובא המותג על ידי חברת "קולנוע חדש", בעלת רשת החנויות Weshoes.
סטיבן פוליאקוף
קריירה
בהמשך חזר פוליאקוף לטלוויזיה והפעם בחר בפורמט של סדרת סרטים בהם "Shooting the Past" שזכה לשבחים ולפרס "Prix Italia". ב-2001 שודרה המיני-סדרה "Perfect Stranger", דרמה משפחתית בכיכובם של מת'יו מקפדיין, מייקל גמבון ולינדזי דאנקן. ב-2003 יצר את הסרט "הנסיך האבוד" שזכה בפרס אמי, זכייה יוצאת דופן להפקה שאינה אמריקאית. בסרט זה שיחקה מירנדה ריצ'רדסון בתפקיד המלכה מרי והייתה מועמדת על תפקידה לפרס גלובוס הזהב. עוד הופיעו בתפקידים ראשיים מייקל גמבון, ג'ינה מקי, טום הולנדר וביל ניי. ב-2005 שודר הסרט "חברים ותנינים" בכיכובם של דמיאן לואיס וג'ודי מיי, ושנה אחרי כן שודר "בתו של גדעון" בכיכובם של ביל ניי, מירנדה ריצ'רדסון ואמילי בלאנט. באפריל 2007 זכה הסרט בפרס פיבודי, וניי ובלאנט זכו בפרס גלובוס הזהב על תפקידיהם.
הדרמה "Joe's Palace" שודרה ב-4 בנובמבר 2007 ב-BBC One, והדרמה "Capturing Mary" שודרה ב-12 בנובמבר 2007 ב-BBC Two. במסגרת תוכנית התרבות "The Culture Show" שודר ריאיון עם פוליאקוף ומארק קרמוד, וכן מחזה בשם "A Real Summer".
בספטמבר 2009 הוקרן לראשונה הסרט "Glorious 39", בכיכובם של רומולה גראי, ביל ניי וג'ולי כריסטי, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ויצא לאקרנים בבריטניה בנובמבר אותה שנה.
בפברואר ובמרץ 2013 שודרה ב-BBC סדרה בת חמישה חלקים בשם "Dancing on the Edge", על אודות להקת ג'אז שחורה בלונדון של שנות השלושים של המאה העשרים. הסרט שודר ב-BBC וזכה בפרס גלובוס הזהב.
חיים אישיים
אחיו, סר מרטין פוליאקוף, הוא כימאי ומרצה ועמית החברה המלכותית. הוא יזם ושימש כקריין בסדרה של קטעי וידאו בנושאי כימיה והטבלה המחזורית.
מחזות לתיאטרון
כל המחזות הוצגו בלונדון אלא אם צוין אחרת.
פרסים
סטיבן פוליאקוף זכה בפרסים הבאים:
בית הכנסת בסרנדה
בית הכנסת בסרנדה (באלבנית: Sarandë או Saranda) שבדרום-מערב אלבניה התקיים במאות הרביעית והחמישית לספירה, סמוך לחומתה המזרחית של אוֹנכֿסמוֹס (Onchesmos) היוונית, הרומית והביזנטית. העיר שוכנת לחוף הים היוֹני, אל מול האי קורפו, ושימשה כנמל חבל אפירוס היווני.
החפירות בתחומי סרנדה העתיקה החלו עוד ב-1913, בתקופת מלחמות הבלקן, ונועדו לגלות את השורשים היווניים של המקום כתריס בפני השאיפות הלאומיות האלבניות. הסקרים והחפירות חודשו בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20, אך שרידי המבנים של בית הכנסת העתיק לא הוגדרו ככאלה עד ל-2003, שאז נחשפו באחת מרצפות הפסיפס באתרו דימויי מנורת שבעה קנים, שופר ואתרוג. בית הכנסת נחפר ונחקר ביסודיות בראשית המאה ה-21 (עונות 2003 ו-2004 וכן ב-2009) על ידי הארכאולוגים אהוד נצר וגדעון פרסטר מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בשיתוף האקדמיה למדעים של אלבניה. בחפירות השתתפו לאקוֹ קוֹסטה (Costa) מהמכון לארכאולוגיה בטירנה, שניהל את החפירות הראשונות באתר בשנות ה-80, וכן אֶטלֶבָה נַלבּאני (Nallbani) מאלבניה ומארי-פטריסיה רינו (Raynaud) מצרפת שהתרכזו בעיקר בחקר הפסיפסים.
על קיום קהילה יהודית במקום מעידה גם כתובת מצבה שנתגלתה בקטקומבות היהודיות בוֶנוֹסה (Venosa) שבדרום איטליה, לפיה נקברה שם בשנת 521 לספירה אגוסתה, בתו של ישי, ראש הקהילה באַנכֿיאַסמוֹן (שמה היווני העתיק של סרנדה). הכיתוב על המצבה הוא ביוונית, ברומית ובעברית.
זיפבאכצל
דמוגרפיה
השטח העירוני של זיפבאכצל כולל את היישובים הבאים (בסוגריים אוכלוסיית היישוב נכון ל-1 בינואר 2022):
בודוג הלמי
בודוג הלמי (במקור הרץ בהונגרית: Halmi Bódog; פאפה, 6 באפריל 1879 – בודפשט, 11 בפברואר 1957) היה סופר ספרות יפה וספרות משפטית, מבקר ספרות, שופט מחוזי מלכותי בבודפשט.
ביוגרפיה
בודוג הלמי נולד במשפחה יהודית כבנם של הצייר ומורה לציור דוד הרץ (1844–1931) ושל אטלקה גוטליב (1849– 1898) הוא סיים את המכללה הקלוויניסטית בעיר הולדתו ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) לאחר קבלת ההסמכה בשנת 1900 הפך עורך דין. בין 1900 לבין 1904 היה עוזר משפטי בבית המשפט המחוזי בסומבטהיי, בין 1904 לבין 1908 היה סגן רשם בית המשפט של סיגט ואחר כך עד 1910 היה מזכיר בית המשפט המחוזי. בין 1911 לבין 1914 עבד כשופט בחוסט, ובין 1920 לבין 1938 כשופט בבודפשט. בשנים 1938–1944 היה דובר עיתונות. הן מחקרי הספרות הגדולים שלו והן דיוקנאות הסופרים שלו תרמו ליצירת דעה ציבורית נכונה על סופרי העידן המודרני. אשתו הייתה ארנקה לאסלו.
קונבאייר
קונבאייר (באנגלית: Convair) הייתה חברה אמריקאית, ובהמשך חטיבת ייצור נפרדת בג'נרל דיינמיקס לייצור כלי טיס. במהלך קיומה הרחיבה פעילותה גם לייצור רקטות ומשגרי לוויינים וחלליות.
החברה נוסדה ב-1943 תחת השם קונסולידייטד וולטי (Consolidated Vultee) ממיזוגן של החברות קונסולידייטד איירקראפט ו- Vultee Aircraft. שמה האחרון נוצר מקיצור שמות החברות שהתמזגו ליצירתה: Con-V-Air. בשנת 1953 נרכשה החברה על ידי "ג'נרל דיינמיקס" והופעלה כ"חטיבת קונבאייר" למשך מרבית ההיסטוריה התאגידית שלה.
קונבאייר ידועה בעיקר בשל המטוסים הצבאיים שלה. החברה ייצרה מטוסים כגון קונבאייר B-36 פיסמייקר, קונבאייר F-102 דלתא דאגר, קונבאייר F-106 דלתא דארט והמפציץ קונבאייר B-58 הסלר. החברה גם ייצרה את טילי האטלס הראשונים, כולל את מאיצי החלל ששימשו בטיסות המסלול המאוישות של פרויקט מרקורי. עיצוב האטלס-קנטאור שלאחר מכן של החברה, המשיך בהצלחה זו, ונגזרותיו עדיין נמצאות בשימוש נכון לשנת 2019.
בית היוצר (בית חרושת)
"בית היוצר - תעשיות קרמיקה בע"מ" או "בית היוצר" היה בית חרושת לקרמיקה שנוסד בפתח תקווה ב-21 במרץ 1963. המפעל ייצר מעל ל-400 מוצרים שונים, בהם כלי נוי, גופי תאורה, יודאיקה, פסלים, תבליטים וכלי אוכל.
היסטוריה
"בית היוצר" הוקם בפתח תקווה על ידי אורי רובנר, משה אייל וצביקה בן אמיתי. מהנדס המפעל היה אברהם קירשנר. המפעל ייצר בעיקר כלי אוכל וקרמיקה דקורטיבית בטכניקה של יציקה לתבנית. החומר שבו נעשה שימוש היה בעיקר אבנית שחופתה בזיגוג, שיובא ממדינות אירופה, כגון הולנד.
המפעל נפתח לראשונה ברחוב בר-כוכבא בפתח תקווה. הוא כלל שלושה חדרים קטנים שבהם ייצרו את המוצרים - בעיקר פלאקים ומספר כלים בגודל בינוני. בשנת 1965 עבר המפעל לרחוב ירקונים 33 למבנה גדול והיקף הייצור הורחב משמעותית. בשנת 1972 עבר המפעל לרחוב סגולה, ובו הוא פעל עד לסגירתו בשנת 1984.
המעצבים העיקריים במפעל היו צבי בן אמיתי והזוג אליעזר ואריאלה ויסהוף. מעצבת החתומה בשם "מרגלית" עיצבה מספר כלים לבית היוצר בראשית דרכו. בשלבים מאוחרים יותר עיצבה רות צרפתי שטרנשוס מספר מוצרים לבית היוצר. במפעל הועסקו קבוצה גדולה של מעטרות, ובהן מזל צלח, צביה אהרוני, יעל בן יוסף וירדן אהרוני בסמן. המעטרות פיתחו את השפה העיטורית המזוהה עם בית היוצר ועיטרו את הכלים שעיצב צבי בן אמיתי.
בשנת 1970 הציג המפעל מוצרים מתוצרתו בתערוכה "קרמיקה 70", שהתקיימה במוזיאון תל אביב. בתערוכה הוצגו כלי קרמיקה צבעוניים וחומים בצורות ובצבעים מגוונים.
שטיינהאוס
שטיינהאוס (בבווארית: Steinhaus) היא עיירה במחוז ולס שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
בלקלאווה
בלקלאווה (הקרויה גם "מסכת סקי") היא כיסוי ראש המכסה את כל הראש ומותיר רק חלק מהפנים חשוף. מקורו של השם הוא בעיירה בלקלאווה שבחצי האי קרים. במלחמת קרים הוענקו לחיילים הבריטים בלקלאוות סרוגות כדי להגן עליהם מפני הקור העז. הבלקלאוות הוכנו בדרך כלל מצמר, וניתן היה לגלגלן לצורה דמוית כובע כדי שרק החלק העליון של הראש יהיה מכוסה.
בלקלאוות מודרניות מיוצרות ממספר חומרים, כגון משי, כותנה, פוליפרופילן, נאופרן, צמר, סיבים אקריליים או פליס. הן מצויות בשימוש בענפי ספורט חורף כגון סקי, גלישת שלג, גלישה במזחלות, ריצה או רכיבת אופניים בחורף. מטרתן במקרים אלו היא להגן על הפנים מפני הרוח החורפית ולשמור על חום הגוף. רוכבי אופנועים נוהגים לחבוש בלקלאווה כשכבה נוספת מתחת לקסדת הבטיחות שלהם. הבלקלאוות עוזרות במניעת הידבקות לכלוך לצד הפנימי של הקסדה.
מומחים סבורים כי בלקלאוות מסייעות לאתלטים להימנע מאסתמה מושרית הנובעת מפעילות גופנית נמרצת, באמצעות מיחזור של הלחות הנפלטת מגוף האדם, ובהתאמה לתאוריה שלפיה אוויר יבש, ולא טמפרטורה, עשוי לגרום לסוגים מסוימים של אסתמה.
לפי התקנות, נהגי מרוצים חייבים ללבוש מתחת לקסדה בלקלאוות העשויות מחומר חסין אש, על מנת להגן על ראשיהם במקרה שתפרוץ שרפה בעקבות תאונה או התנגשות. בדרך כלל מכסה הבלקלאווה את האף והפה של הנהג, על מנת למנוע שאיפה של עשן ואדים.
לעיתים משמשת הבלקווה גם למטרות פליליות, כגון פושעים המבצעים שוד. מנגד, הבלקלאווה מצויה גם בשימושם של יחידות המשטרה המיוחדת SWAT או כוחות מיוחדים, הרוצים להימנע מחשיפת מראה הפנים של אנשיהם. חברים בארגוני אוהדים המכונים אולטראס משתמשים גם הם בבלקלאווה, במיוחד בצעדות למשחקים ובמופעי פירוטכניקה, זאת על מנת להימנע מזיהוי וכן ממעצר ע״י המשטרה וזרועותיה או כוחות ביטחון אחרים הנוכחים באצטדיון ומחוצה לו. כוחות גרילה, כגון מחבלי החמאס, מרבים להשתמש בבלקלאווה מסיבות דומות.
קישורים חיצוניים
Pipo
לאה בורנשטיין מקובצקי
לאה בורנשטיין-מקובצקי (נולדה ב-19 בנובמבר 1948 בתל אביב, ישראל) היא פרופסור מן המניין וראש החוג לתולדות עם ישראל בעת החדשה באוניברסיטת אריאל. כיהנה כראש המחלקה למורשת ישראל באוניברסיטת אריאל בשנים 2011–2017 וכראש תוכנית תואר שני במורשת ישראל מאוקטובר 2014 עד לאוקטובר 2016. מאז שנת 2014 היא מכהנת כחברה במועצת המרכז למורשת יהדות אתיופיה. כמו כן היא משמשת מאז שנת 2004 כחברת המועצה המדעית של המכון לחקר ארץ ישראל ויישובה וכעורכת משנה בכתב העת "מורשת ישראל" מאז שנת 2011.
ביוגרפיה
בורנשטיין-מקובצקי נולדה בתל אביב לרב אברהם בנציון בורנשטיין ולאסתר לבית יונר. אביה היה רבה של בנימינה ומחבר סדרת הספרים רסיסי טל. גדלה בנתניה ובבנימינה ולאחר סיום בית הספר התיכון תחכמוני בחדרה למדה באוניברסיטת בר-אילן אצל פרופ' חיים זאב הירשברג.
בשנת 1979 קיבלה תואר ד"ר בהיסטוריה של עם ישראל.
את הפוסט דוקטורט עשתה בשנת 1982 במרכז ללימודים יהודיים שע"י אוניברסיטת הארוורד בנושא קהילות המזרח התיכון.
נשואה לאהרן מקובצקי ואם לשבעה.
מחקריה
בורנשטיין-מקובצקי הקדישה מחקרים רבים לתולדות קהילות יהדות איסטנבול, יהדות איזמיר, יהדות שלוניקי, הקהילה היהודית במצרים ויהדות חלב. שניים מספריה עוסקים בקהילת יהודי חלב. לאחרונה נדפס ספרה על המיסיון בחברה היהודית באיסטנבול, יהדות שלוניקי, יהדות איזמיר.
מפתח לשו"ת ר' שמואל די מדינה משאלוניקי, כולל מבוא על המחבר, סדרת מפתחות, ומכון לחקר היהדות במזרח, אוניברסיטת בר-אילן, תשל"ט
חיבור זה נכתב בראשית פעולתה המחקרית, והוא מפתח היסטורי של כל מאות השו"ת שנכתבו בידי ר' שמואל די מדינה (הרשד"ם) (1589-1506), דיין העיר שלוניקי, ראש ישיבה מפורסם ופוסק מרכזי באימפריה העות'מאנית שהשיב לעשרות קהילות יהודיות. מתוך השו"ת ניתן ללמוד פרטים מאלפים על התקופה, בנושאים שונים: המעמד המדיני, המשפטי והחברתי של היהודים והחברה הנוכרית; הקהילה, מוסדותיה ותקנותיה; היישובים היהודים והקשרים ביניהם; הווי ומנהגים דתיים; עבריינות; המשפחה; חיי הכלכלה; טבע ומדעים; תלמוד תורה; אישים; שמות גאוגרפיים; מסעות ונתיבים. המבוא לספר הוא מונוגרפיה על המחבר וקשריו עם חכמי זמנו.
עיר של חכמים וסוחרים, הקהילה היהודית בארם צובה 1492–1800, אריאל, אוניברסיטת אריאל, 2012
הספר הוא מונוגרפיה על תולדות הקהילה היהודית בעיר חלב (ארם צובה) בשלהי השלטון הממלוכי בעיר ואת שלוש מאות השנים הראשונות של השלטון העות'מאני. משנת 1517 ואילך הייתה חלב העיר השלישית בגודלה באימפריה העות'מאנית, לאחר איסטנבול וקהיר. היא נחשבה לאחת הקהילות היהודיות העשירות והמשגשגות באימפריה העות'מאנית, ובלטה בייחודה כעיר של תלמידי חכמים וסוחרים.
ביסוד החיבור קיימת הנחה מרכזית הגורסת כי מדובר בקהילה אשר חבריה ניהלו את חייהם מתוך דבקות בדת, מצד אחד, ומתוך מיצוי כל האפשרויות הכלכליות והפוליטיות לשגשוג, מצד אחר. הנחה זו נבחנת לאורך פרקי הספר בהקשרים שונים, ובכללם ארגון החברה והנהגתה, בית הכנסת, חיי הרוח, השבתאות, המשפחה, הווי החיים, היחסים עם החברה הנוכרית והשלטונות, וחיי הכלכלה וזאת לאור מידע עשיר ממקורות מגוונים בדפוסים ובכתבי-יד.
Protestant Missionaries to the Jewish Communities of Istanbul, Salonika and Izmir 1820-1914 (2019)
הספר דן בפעילות האוונגליסטית, החינוכית, הרפואית והפילנתרופית של שלושה ארגונים מיסיונרים בחברה היהודית באימפריה העות'מאנית, במהלך המאה ה-19 ועד למלחמת העולם הראשונה: החברה (הבריטית) לקידום הנצרות בחברה היהודית, המיסיון האמריקאי והמיסיון של הכנסייה החופשית של סקוטלנד.
המחקר מתמקד בשלוש הקהילות היהודיות הגדולות של איסטנבול, סלוניקי ואיזמיר. החיבור דן בהיבטים רבים של החיים היהודיים, כגון המעמד המשפטי והחברתי של היהודים באימפריה העות'מאנית, החינוך המסורתי והמודרני, סכסוכים מרים פנים-קהילתיים, תהליך חילון, ריבוד חברתי, חיי משפחה ומעמד האישה היהודייה. החיבור מדגיש את תגובת הקהילות היהודיות לפעילויות השונות של המיסיונרים ואת הדרכים בהן נלחמה ההנהגה היהודית נגד כל השפעה נוצרית על החברה היהודית במהלך תקופה ארוכה בה חלו שינויים פוליטיים, חברתיים ודתיים באימפריה העות'מאנית ובקהילותיה היהודיות.
הספר מראה כי המיסיונרים הפרוטסטנטים הגיעו לאימפריה העות'מאנית עם תוכניות מגובשות ושאיפה להביא להמרת דת של יהודים רבים. בד בבד דן החיבור בשאלה אם למשימה האוונגלית הפרוטסטנטית היה סיכוי אמיתי להצלחה. מקורות הספר הם דוחות וכתבי עת מיסיונריים ומקורות יהודיים שונים, בעיקר ספרות השאלות ותשובות ועיתונות יהודית.
פנקס בית הדין בקושטא: פנקס בית דין איסור והיתר בקושטא ת"ע-תרס"ג, לוד 1999
פנקס זה יצא לאור לראשונה מכתב-יד יחיד בעולם עם ההדרה, מבוא, הערות ומפתחות. הפנקס כולל החלטות של דייני העיר בעניינים מגוונים למן ראשית המאה ה-18 ועד תחילת המאה ה-20. חלק מן הפנקס אבד אולם ערכו של הנותר גדול הן מפני תקופת הזמן הארוכה הכלולה בו על תמורותיה, והן מפאת היקפו ואופיו הייחודי של בית הדין.
הנושאים הנידונים בו הם בעיקר ענייני כשרות והלכה שונים, וכן פיקוח על אומנים וסוחרים, כגון שלוחי ציבור, סופרים, שוחטים, מנקרים, קצבים, יצרני מזון, מוכרי יין וגבינות, לצורך קיום חיים דתיים בקהילה. בפנקס מידע מאלף על החיים הכלכליים והחברתיים של יהודי איסטנבול באותן מאות, כגון ההתארגנות בגילדות יהודיות.
בית דינו של שמואל, תשובות רבי שמואל לאנייאדו וחכמי דורו, מכון בן צבי, ירושלים תשע"ז, 2 כרכים
הספר הוא ההדרת כתב יד, אשר מקורו בעיר חלב שבסוריה ושהיה מונח בספרית כי"ח בפריז. הוא כולל שאלות ותשובות מן המאות ה-17 וה-18 העוסקות בחיי היהודים בעיר ובקהילות אחרות בסוריה, בעיראק ובפרס, ואף בקהילות אחרות ברחבי האימפריה העות'מאנית. מעטים מאוד הם כתבי היד ששרדו מחלב מתקופה זו.
ספרות השו"ת צופנת תיאור נאמן של חיי היהודים ומאורעות התקופה, ואף כתב יד זה מאמת את הידוע על העיר חלב, שהייתה עיר של חכמים וסוחרים נודעת באותם ימים. כתב היד פותח בשורת תשובות העוסקות בירושת משרות שירות בבית המכס, על רקע הקשיים שהוערמו לצורך החזקת המשרה לצד הרווחים שהופקו ממנה. תשובות נוספות עוסקות במחלוקות שונות בתחום חיי המסחר התוססים, ובעיקר בקשרי המסחר והשיירות שהיו מצויות תדיר בין מדינות שונות. כן נלמד על שותפים שהיו יושבים בערים שונות ומנהלים עסקיהם באמצעות השיירות. שיירות מסחר אלו העלו שאלות עגינות לרוב, וזאת לאחר רציחות יהודים שאירעו במהלכן.
המסחר המפותח אף סייע להפריה תורנית, ובכתב היד נעתקו תשובות חכמים מאירופה, שלא באו עוד בדפוס. בכתב היד אף נמצאו תשובות שהשיבו חכמי חלב ביחס למחלוקות הלכתיות שפרצו באירופה. קשרים אלו היו גם פועל יוצא של שלוחי ארץ ישראל, ששהו פרקי זמן ממושכים בערים ברחבי האימפריה העות'מאנית.
חלק ניכר מכתב היד עוסק בחיי המשפחה. כך נדפסה תשובת הרב לאנייאדו, המאשרת לאשכנזי לשאת אישה שנייה, על אף חרם דרבנו גרשום, תוך שהוא מסתמך על ספר הזוהר. עוד עולה כי לנשים היה מעמד איתן וחלקן אף עסקו בנדל"ן. תשובות נוספות עוסקות ביחס בין היהודים לשלטון המקומי, בדגש על מיסים וצווים שונים, וגם בעניין ההתדיינות בערכאות המשפטיות המוסלמיות. מתשובה אחת, העוסקת בחזקות עלייה לתורה, ניתן ללמוד על מתיחות בין גורמים שונים בקהילה ביחס לשינוי מנהג העיר הקדום.
במבוא לספר נחשפות פרשות חשובות מהעיר חלב, בכללן מחלוקות בתוך הקהילה בין היהודים המקומיים והיהודים המהגרים האירופאים ומחלוקות בין חכמי העיר. בפרק תולדות המשיבים מופיעות ביוגרפיות של המשיבים בספר, ונחשפים פרטים מאלפים על חכמי העיר, בכללם אלה שנטו לשבתאות או שהיו שבתאים ממש.
הוראה
בורנשטיין-מקובצקי לימדה ומלמדת את תולדות היהודים בימי הביניים, תולדות היישוב היהודי בארץ ישראל, תולדות היהודים באימפריה העות'מאנית, תולדות היהודים בארצות האסלם ותולדות התנועה הציונית בארצות האסלם.
פוטמוגלים
פּוֹטָמוֹגָלִים (שם מדעי: Potamogalidae) היא משפחה של יונקים מימיים בני סדרת הטנרקאים. בעבר נחשבו לתת-משפחה במשפחת הטנרקיים.
טנרקי הלוטרה הם יונקים טורפים החיים על גדות נהרות באפריקה שמדרום לסהרה וניזונים מבעלי חיים מימיים אותם הם מוצאים באמצעות זיפי שפמם הרגישים. על אף שמם והדמיון הפיזי בין טנרקי הלוטרה ללוטרות, שתי הקבוצות אינן קרובות – הלוטרות האמיתיות קרובות לסמורים ולגיריות. טנרקי הלוטרה נעים במים על ידי הנעת זנבם מצד לצד בדומה לשחייה של תנין.
מינים
ישנם שלושה מינים מזוהים של טנרקי לוטרה.
יחסי בלגיה–לוקסמבורג
ימי הביניים
באזור הולנד ובלגיה של היום, חיו לפני כאלפיים שנה שבטים קלטים וגאלים. בשנת 57 לפנה"ס הרחיב יוליוס קיסר את כיבושי האימפריה הרומית והגדיל את שטחה עד לאזור "גאליה-בלגיקה", אזור החופף לשטחי בלגיה והולנד של היום, אך במאה הרביעית מסר הקיסר יוליאנוס את גאליה-בלגיקה לפרנקים. במאה השביעית הומרה דתם של תושבי המקום לנצרות, ובמהלך ימי הביניים נשלטה בלגיה יחד עם שאר ארצות השפלה בידי ממלכות סמוכות שונות.
ארצות השפלה
במאה ה-14 הגיע תור הזהב של המדינות באזור, תחת שליטתו של הדוכס לבית בורגון הצרפתי. בתקופה זו פרחו הכלכלה, התעשייה והאומנות. הערים הפלמיות איפר, ברוז' וחנט שגשגו בזכות ייצור האריגים והבגדים, ובזכות הסחר בהם. בהמשך הפכה אנטוורפן לעיר נמל חשובה שאפשרה העברת סחורות לכל אירופה מהאיים הבריטיים ואליהם. באמצע המאה ה-15 הגיעה השקיעה. ארצות השפלה עברו לידי ספרד ההבסבורגית, ותושביהן פתחו במאבק ארוך נגד שלטונם של הספרדים הקתולים.
בשנת 1568 פרצה מלחמת העצמאות של מדינות השפלה, "מרד ארצות השפלה". מלחמה זו ארכה 80 שנה, ובסופה גירשו הולנד והמחוזות בני בריתה את הספרדים מעל אדמתם, ואילו בלגיה ולוקסמבורג נותרו בשליטת ספרד הקתולית ונודעו כארצות השפלה הדרומיות או ארצות השפלה הספרדיות. במסגרת חוזה אוטרכט (1713), שסיים את מלחמת הירושה הספרדית, עברו ארצות השפלה הספרדיות לידי אוסטריה. בעקבות המהפכה הצרפתית פלשו הצרפתים לאזור, ובשנת 1794 כבשו את ארצות השפלה האוסטריות. הכיבוש הצרפתי היה הזרז להתבססות התנועה הלאומית הפלמית, שהתנגדה לשלטון צרפת. ארצות השפלה לשעבר הפכו לחלק אינטגרלי מצרפת, שחילקה אותן מחדש לתשעה חבלים.
המאה ה-19
בקונגרס וינה, אחרי תבוסת נפוליון בשנת 1815, האזור ניתן לשליטת וילם הראשון, מלך הולנד כהממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, ושטחי לוקסמבורג היו תחת שלטונו באוניה פרסונלית. כעבור 15 שנה, בשנת 1830, התרחשה המהפכה הבלגית: המחוזות הדרומיים (הקתולים) של ארצות השפלה מרדו בשלטון ההולנדי הפרוטסטנטי. הם זכו בעצמאות, והקימו את ממלכת בלגיה, שכללה כשני שלישים של הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג.
המאה ה-20
בשנת 1914 פלשו הגרמנים לבלגיה וללוקסמבורג וכבשו אותם, ובלוקסמבורג אף התמקם המטה הכללי הגרמני.
בשנת 1940 נכבשו שתי המדינות על ידי גרמניה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ונותרו תחת כיבוש גרמני עד לשנת 1944. בדצמבר 1944 התחולל בשטחי בלגיה הקרב על הבליטה, שבו ניסו הגרמנים להתקדם לעבר אנטוורפן מחדש, אך נבלמו על ידי בעלות הברית.
לאחר המלחמה הצטרפו לוקסמבורג ובלגיה לנאט"ו, ובשנת 1958 הקימו יחד עם הולנד את בנלוקס, שהיוותה את הבסיס שעליו קם מאוחר יותר האיחוד האירופי. כיום היחסים בין שתי המדינות מוגדרים "מצוינים", ונהנים מקשרים פוליטיים, כלכליים, חברתיים ותרבותיים.
שיתוף פעולה
שתי המדינות חברות בנאט"ו, באיחוד האירופי ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, ומשתפות פעולה ביניהם במגוון תחומים. מכיוון ששתי המדינות חתומות על אמנת שנגן, המעבר בין הגבולות חופשי ואין שום הגבלת מעבר ביניהם.
יחסים דיפלומטיים
לוקסמבורג מחזיקה בבלגיה שגרירות בבריסל, ו-5 קונסוליות באנטוורפן, גנט, ליאז', נאמור ואוסטנד. מאידך, בלגיה מחזיקה בלוקסמבורג רק שגרירות בלוקסמבורג .
ליגת העל היפנית בכדורגל
הדיוויזיה היפנית הראשונה (ביפנית: Jリーグ・ディビジョン1) היא ליגת הכדורגל הבכירה של יפן אשר נערכת מאז 1992. הג'יי ליגה התחילה את פעילותה ב-1993 כליגת כדורגל מקצוענית מ-10 קבוצות. מאז 1999, אחרי שהוקמה הג'יי ליגה השנייה, משחקות בליגת העל 18 קבוצות.
בסוף כל עונה שלוש הקבוצות הראשונות מעפילות לליגת האלופות בעוד ששלוש הקבוצות האחרונות יורדות לג'יי ליגה השנייה ואת מקומן תופסות שלוש הקבוצות הראשונות מליגת המשנה.
היסטוריה
לפני תחילת העידן המקצועני של ה-"J ליג", הליגה הבכירה ביותר הייתה ה"Japan Soccer League" (ה-JSL), שכללה מועדונים חובבנים. למרות שזכתה להתעניינות החל משנות ה-60 המאוחרות ובתחילת שנות ה-70 (עקב מדליית הארד לה זכתה הנבחרת המקומית באולימפיאדת 1968), בשנות ה-80 חלה דעיכה גדולה, המגרשים חזרו להיות ריקים, והמתקנים היו ברמה נמוכה יחסית לסטנדרט העולמי. על מנת להרים את הרמה המקצוענית, למשוך אוהדים, ולחזק את הנבחרת הלאומית היפנית, התאחדות הכדורגל היפנית (ה-JFA) החליטה על הקמת ליגה לאומית מקצוענית ב-1989.
ההכנות לקראת פתיחת ליגה שכזו ארכו מספר שנים, עד הקמת ליגת ה"J ליג" ב-1992. 8 מועדונים הוגרלו מליגת הJSL הבכירה, בנוסף מועדון אחד הגיע מהליגה השנייה, ועוד מועדון, שימיזו אס-פולס הוקם אך ורק במטרה להתמודד בליגה זו כך שסה"כ השתתפו בעונת הבכורה של ה J-ליג 10 קבוצות.
באותו הזמן שינתה ה-JSL את שמה להיות ה"Japan Football League", ליגה המוגדרת כחצי מקצוענית. אולם הליגה לא החלה מעשית עד 1993, ולכן התקיים טורניר גביע ימקאזי נביסקו ב-1992 בין עשר הקבוצות - כהכנה לתחילת הליגה בעונה הבאה. בתחילת 1993 החלה להתקיים הליגה מעשית, כשהאלופה הראשונה בעונת הבכורה הייתה ורדי קווסאקי (כיום נקראת "טוקיו ורדי").
בין 1994 ל-1998 הליגה הורחבה בהדרגה מ-10 ל-18 קבוצות בליגה. בעונת 1995 הוכנסה לליגת מערכת הניקוד שמקובלת בכל העולם: 3 נקודות לניצחון (ב-90 דקות או בהארכה/פנדלים), נקודה להפסד בפנדלים, ו-0 נקודות להפסד. ב-1996 הליגה אימצה את מודל עונתי של שלב אחד. ב-1997 חזרה הליגה למודל של 2 שלבים בעונה. כמו כן הוכנסו חוקי ניקוד חדשים: 2 נקודות לניצחון בהארכה ונקודה אחת לניצחון בפנדלים.
ב-1999 התבצעה רפורמה בליגה ששינתה את שמה ל"J ליג 1": היא צומצמה ל-16 קבוצות, הוכנסה מערכת ליגות שלמה לשימוש והחלו התמורות (עליות וירידות) מהליגה הראשונה לליגה השנייה, כמו כן הוקמה ליגה שלישית. באותה העונה הפסיקו להשתמש בדו-קרב פנדלים בליגה, והוכנס במקומו חוק שער הזהב לניצחון בהארכה, כך שהחוק היה 3 נקודות לניצחון, 2 נקודות לניצחון בשער הזהב בהארכה, ונקודה על תיקו בסיום 120 דקות.
ב-2003 הופסקה ההארכה במשחקי ליגה בליגה הראשונה, ואומצה שיטת הניקוד הבינלאומית המקובלת של 3 נקודות לניצחון, נקודה לתיקו ו-0 נקודות להפסד (מודל ה-"3-1-0"). ב-2005 הליגה הורחבה ל-18 קבוצות ואימצה את מודל החד-עונתי (ללא שלבים נוספים). ב-2007 החלו הקבוצות מהג'יי ליג להשתתף בגביע העולם למועדונים של פיפ"א, כמארחים בשתי העונות הבאות. ב-2009, הכדורגל הלאומי זכה להצלחה כש-4 קבוצות מהליגה השתתפו בליגת האלופות האסיאתית. בנוסף אושר מקום נוסף לזר בליגה, כך שכעת היה מותר 4 זרים לקבוצה בליגה.
בעונת 2015 הליגה שינתה את שמה לשם הנוכחי ה"J1 ליג", והליגה שוב חולקה למספר שלבים במהלך העונה.
בעונת 2019 שונה חוק הזרים בליגות J1, J2 ו-J3: הקבוצות יכולות להחתים כמה שחקנים זרים שהם רוצות, אולם רק 5 מהם (ב-J1) ו-4 מהם (בליגות J2 ו-J3), יכולים להירשם בכל משחק. שחקנים מהמדינות השותפות של הJ ליג (כמו תאילנד, וייטנאם וכו') לא נחשבים זרים. עקב מגפת הקורונה בעונת 2020 הוקפאו הירידות מהליגה, ובעונת 2021 ישתתפו בליגה 20 קבוצות.
קבוצת קאשימה אנטלרס היא שיאנית האליפויות בליגה מאז החל העידן המקצועני, עם 8 אליפויות.
אלופות הליגה בעידן המקצועני
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הקיסר באותה העונה והשלימה דאבל מקומי
באדגיס
באדגיס (בפשטו/דארי: بادغیس) הוא אחד מבין 34 מחוזות אפגניסטן. ביחד עם המחוזות הראת, פראה וגור, באדגיס ממוקם באזור צפון-מערב אפגניסטן. אוכלוסיית המחוז 499,393 איש ושטחה 20,590.6 קילומטר רבוע. קלעה-י נאו, בצפון, משמשת בתור בירת המחוז כמו גם העיר הגדולה ביותר ואוכלוסייתה מונה 109,381 איש. נכון לשנת 2007, אך ורק 9.5% מאוכלוסיית המחוז יודעים קרוא וכתוב.
תעשייה
מחוז באדגיס ממוקם בגבעות המבודדות של צפון מערב אפגניסטן וחולק את גבולותיו עם מחוזות הראת, גור ופאריאב וכן גם גבול בינלאומי מצפון עם טורקמניסטן. רוב האוכלוסייה המחוזית מרוכזת על גדות נהר מורגאב בצפון ונהר הרי-רוד בדרום. עקב מיקומה של באדגיס בפריפריה של המדינה וחוסר החשיבות הכלכלית שלה ביחס למחוזות הסובבים אותה, באדגיס עברה פיתוח מועט, במיוחד מחוץ לבירת המחוז קלעה-י נאו. הפרובינציה מאוכלסת על ידי טג'יקים הנחשבים כמייצגים 62 אחוזים מהאוכלוסייה הכוללת, כאשר הפשטונים, הקבוצה האתנית הגדולה ביותר במדינה, מהווים 28 אחוזים.
ביטחון
לאורך העשור השני של המאה ה-21, המצב הביטחוני הידרדר במחוזות צפון אפגניסטן, שחלק גדול מאוכלסייתם מזדהים עם הטאליבן המקומי ותומכים במשטרו. לכביש המהיר כביש 1 (ידוע גם בכינוי "הכביש הטבעתי") המחבר בין הערים הגדולות ביותר במדינה; קאבול, קנדהאר והראת יש גם פיצול צפוני לא שלם, שחלקו חוצה את מחוז באדג'יס. הכביש בבאדגיס אינו סלול במלואו וכל המאמצים להתחיל לעבוד עליו התמודדו עם עיכובים עקב בעיות ביטחון. עד שנת 2008 לא הייתה נוכחות קבועה של צבא אפגניסטן במחוז, ורוב יחידות המשטרה המחוזיות התמקמו בבירה כשרק 40–50 אנשי ביטחון הוצבו בכל אחד מהנפות הנידחות.
קבוצות אנטי-ממשלתיות פועלות בכמה נפות בתוך באגדיס ולעיתים קרובות מבצעות פעילויות התקוממות. פלגי הטליבאן נלחמים זה בזה גם כן מאז 2016, ומספקים לכוחות הממשלה הזדמנות להשיג השפעה במחוזות לשעבר של הטליבאן. פעולות כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי ירדו בתדירות סדירה לאורך העשור השני של המאה ה-21. ארבעה מהנפות בפרובינציה מסווגים כמחולקות בין הטליבאן לכוחות הממשלה. נפת הבירה, קלעה-י נאו, מסווגת תחת שליטה ממשלתית, ושתי נפות נחשבות בשליטת הטליבאן.
119 תקריות הקשורות למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018–פברואר 2019 (ממוצע של 2 תקריות בשבוע). התקפות הטליבאן על כוחות פרו-ממשלתיים התרחשו לאורך כל השנה. בספטמבר 2018 נהרג מפקד משטרת המחוז בפיגוע בצד הדרך. במהלך אותה השנה התרחש פיצוץ מטען חבלה בקלעה-י נאו שפצע באזרחים, כולל ילדים, וחטיפת נוסעים על ידי הטאליבן. משרד ההגנה האפגני ערך כמה פעולות תגמול בהמשך שנת 2018.
לפי סקרים תועדו 79 נפגעים אזרחיים (21 הרוגים ו-58 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 15 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. זוהי ירידה של 40% בהשוואה לשנת 2017. בתקופה שבין 1 בינואר 2018–28 בפברואר 2019, 888 אנשים נעקרו מבתיהם ברחבי מחוז באדגיס עקב המאבק בין כוחות הממשלה לטליבאן.
חלוקה מנהלית
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז הראת ואוכלוסייתן.
סוזן אייזקס
סוזן אייזקס (באנגלית: Susan Issacs) היא סופרת ותסריטאית שנולדה בשנת 1943 בברוקלין, ניו יורק, וכיום אמא לשניים, ומתגוררת בלונג איילנד יחד עם בן זוגה אלקן אברמוביטץ'. אייזקס כתבה חמישה עשר ספרים, חלקם בסוגת הריגול והמסתורין והשאר רומנים, שזכו להצלחה רבה ותורגמו ל-30 שפות. בין ספריה שתורגמו לעברית: "ניצוץ באפלה", "ברבות הימים" ו"פסים וכוכבים".