cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוליבייה אנצ'אם
קריירת מועדונים
ב-31 ביולי 2015 הושאל אנצ'אם למשך שתי עונות ממנצ'סטר סיטי לגנואה מהסרייה א'. ב-23 באוגוסט ערך אנצ'אם את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לפלרמו במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2015/2016. בסך הכל ערך 37 הופעות ליגה במדי המועדון במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-12 ביולי 2017 חתם אנצ'אם על חוזה לארבע עונות בסלטיק מליגת העל הסקוטית. בסך הכל ערך אנצ'אם 86 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 13 שערים. הוא זכה עם המועדון שלוש פעמים באליפות סקוטלנד, שלוש פעמים בגביע הסקוטי ושלוש פעמים בגביע הליגה הסקוטית.
ב-1 בפברואר 2021 הושאל אנצ'אם למשך חצי עונה לאולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית. ב-10 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על אוסר במסגרת הגביע הצרפתי. ב-14 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 0-0 נגד ז'ירונדן דה בורדו במסגרת המחזור ה-25 בליגה לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך ארבע הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
ב-1 בספטמבר 2021 חתם אנצ'אם בסוונסי סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד האל סיטי במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת. ב-18 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 3-3 נגד לוטון טאון במסגרת המחזור השמיני בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך 37 הופעות ליגה, בהן הבקיע ארבעה שערים.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת קמרון לטורניר מונדיאל 2022.
עובדיה יוסף (1976)
הרב עובדיה יוסף (נולד בכ"ז באב ה'תשל"ו, 23 באוגוסט 1976) הוא ראש ישיבת היכל צבי. פוסק הלכה, ומחבר. זוכה פרס בני ברק לספרות תורנית. הרב הוא בנו של הראשון לציון הרב יצחק יוסף ונכדו של הראשון לציון הרב עובדיה יוסף.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לרב יצחק יוסף ורות, ונקרא על שם סבו, הרב עובדיה יוסף.
למד בתלמוד תורה המסורה, ולאחר מכן בישיבה הקטנה של "ישיבת קול תורה", ובישיבה הגדולה "חברון כנסת ישראל", שם למד אצל בעיקר הרב דוד כהן.
נשוי ליהודית רחל, בתו של הרב שלמה משה עמאר, ואב לשבעה.
אמא מחליפה
פורמט
במהלך הסדרה, המבוססת על הסדרה הבריטית "Wife Swap" של ערוץ 4 בבריטניה, נפגשות משפחות ישראליות בעלות רקע שונה ואף מנוגד על ידי החלפת האם בין שתי המשפחות, בניסיון לבחון את ערכי המשפחה הישראלית. האמהות המתחלפות מתנהלות במשך שבוע שלם (בסדרה המקורית: שבועיים) בבית האם השנייה לפי כללי הבית והמשפחה, בעבודתה של האם, ביחד עם בעלה וילדיה, בניסיון לשמור על יציבות הבית והמשפחה. בסוף השבוע נפגשות שתי האמהות, אשר החליפו את משפחותיהן, במטרה לסכם את השיעורים שכל אחת למדה על דרך הניהול שלה, ולייעץ כל אחת לגבי דרך הניהול של השנייה.
עובדיה יוסף (1976)
ביוגרפיה
לאחר נישואיו למד בכולל "מאור ישראל" של דודו, הרב משה יוסף, שם הוציא תעודת יורה יורה, ובכולל חושן משפט "אהל יוסף" של הרב יוסף פליישמן והרב נפתלי נוסבוים, שם גם פרסם כמה מאמרים ב'עלון המשפט'. כמו כן פרסם מאמרים בקובץ "בית יוסף" וקובץ "קול סיני".
אמא מחליפה
פורמט
במהלך הפרקים השונים נפגשו משפחות קפיטליסטיות עם משפחות אקולוגיות; משפחות המעניקות לילדיהן חופש מוחלט עם משפחות הדוגלות במשמעת כלפי ילדיהן; משפחות הפועלות לפי כללי ארגון עם משפחות הפועלות לפי אינטואיציות; משפחות עירוניות ומשפחות מקיבוצים וממושבים; וכן משפחות הנותנות איזון שונה לעקרון השוויוניות בבית. לאחר סיום הפרקים שודר פרק מיוחד בו עוקבת הפקת התוכנית אחר דרך ניהול הבית של המשפחות השונות חודשיים לאחר החוויה.
עובדיה יוסף (1976)
ביוגרפיה
במשך כ-10 שנים שימש כר"מ בישיבת חזון עובדיה. לאחר היבחרות אביו לרב הראשי לישראל בשנת ה'תשע"ג, נתמנה לעמוד בראשות הישיבה. בשנת ה'תשע"ד פרש מחזון עובדיה והקים יחד עם הרב יוסף עבאדי את ישיבת אהל יוסף הקרויה על סביו מרן הרב עובדיה יוסף בשכונת גוש 80 בירושלים, משרבו הבחורים והמקום היה צר מהכילם עברה הישיבה לשכונת רמות 06 בירושלים. בהמשך התרחבה עוד הישיבה ועברה לבני ברק למבנה ישיבת אוצרות התורה של מוסדות אור גאון,
אמא מחליפה
היסטוריה
התוכנית הראשונה עלתה לשידור ב-9 בנובמבר 2005 וזכתה למדרוג (רייטינג) של 26.6%. העונה הראשונה שודרה בחסות המותג הנקל סוד, בעלות של חצי מיליון שקל.
באוקטובר 2006 עלתה לשידור עונה שנייה לסדרה, שאחד מפרקיה יצר מפגש בין משפחה יהודית-מסורתית מהמושב שרונה למשפחה ערבית-מוסלמית מהכפר עין נקובא. התוכנית הראשונה בעונה השנייה זכתה לרייטינג של 21.3%.
עובדיה יוסף (1976)
פרסים
בשנת ה'תשע"א זכה בפרס על שם הרב ציון לוי על ספרו "עין המשפט – חלק א'". על ספרו זה כתב סבו – הרב עובדיה, כי הספר "הולך מישרים בחכמה ובתבונה בהיקף רב של ראשונים ואחרונים לאסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא".
בשנת ה'תשע"ג נבחר לחתן "נזר הוראה" על ידי קרן אברהם הכהן.
אמא מחליפה
היסטוריה
ב-20 באוקטובר 2013 עלתה העונה הרביעית. בספטמבר 2014, הוגשו 150 תלונות נגד התוכנית לאחר שאחד המשתתפים משתתפת אחרת בכינוי "רוסיה מסריחה", לצד התנהגות ושיח אלימים ובוטים כלפי יוצאים חבר העמים. בעקבות התלונות פתחה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו בהליך הפרה של תנאי הזיכיון.
עובדיה יוסף (1976)
פרסים
בשנת תשע"ח זכה בפרס לספרות תורנית בני ברק על ספרו "עין המשפט חלק ג'".
אמא מחליפה
היסטוריה
ב-10 בספטמבר 2017 שודר פרק ספיישל עם כוכבות האח הגדול עינב בובליל וטל גלבוע.
קישורים חיצוניים
מידע: ביקורות:
קוריולאנוס (סרט)
קוריולאנוס (באנגלית: Coriolanus) הוא סרט מלחמה בריטי משנת 2011, העוסק בגאיוס מרקיוס קוריולאנוס. הסרט מתבסס על מחזהו של ויליאם שייקספיר "קוריולנוס". שייקספיר בתורו השתמש כמקור בחיבורו של פלוטרכוס "חיי אישים". חרף העובדה שהסיפור המקורי מתרחש בעת העתיקה, הסרט מתרחש בעולם המודרני, תוך שמירה על השמות והמושגים המקוריים וכן על הלשון השייקספירית המקורית.
עלילה
ברומא פורץ משבר מזון. המון העם מתנפלים על מחסני המזון של הממשלה, אולם הסתערותם נבלמת בידי הגנרל גאיוס מרסיוס, אשר מרסן אותם בכוח אישיותו בלבד. מרסיוס הוא מפקד קשוח, בן אצולה אשר בז להמון העם ואינו חושש להביע את דעותיו בגלוי. במקביל, עם הוולסקים פותח במלחמה על רומא. בראש הוולסקים עומד טולוס אופידיוס, אשר הוא אויב מושבע של מרסיוס אך דומה לו באישיותו.
מרסיוס מוביל התקפה על העיר הולסקית קוריולי, ובמהלך הקרב מתעמת עם טולוס עצמו. בעקבות הקרב מוענק לו הכינוי "קוריולאנוס". בעידודה של אמו הלוחמנית וולמוניה, קוריולאנוס מגיש את מועמדתו למשרת הקונסול, ולמרות שבתחילה נבחר בתמיכת האצולה והעם גם יחד, הרי שעד מהרה העם חוזר בו מהחלטתו, מדיח את קוריולאנוס ממשרת הקונסול ומגרש אותו מהעיר. קוריולאנוס אכול רגשות נקם, ומצטרף אל טולוס והוולסקים למסע נקמה ברומא. הסנאט הרומי שולח אל קוריולאנוס את ידידו לשעבר, מנניוס אגריפה במטרה לנסות לרכך את לבו. קוריולאנוס משפיל אותו לעיני הוולסקים, ומנניוס הפגוע מתאבד.
משכלתה כל תקווה, אמו אשתו ובנו של קוריולאנוס יוצאים אל בן משפחתם בעצמם. אל מול תחנוניה שלל אמו, קוריולאנוס נשבר ומורה לוולסקים לסגת. הם מצייתים לו, אולם לאחר מכן רוצחים אותו ביוזמתו של טולוס.
קפאן אן
קפאן אן (במקדונית: Капан ан; באלבנית: Kapan hani) הוא חאן ששימש כפונדק שנמצא בבזאר הישן, סקופיה, מקדוניה הצפונית. הוא נבנה בהוראת הגנרל הבוסני-עות'מאני איסאה-באג אישאקוביץ' במחצית השנייה של המאה ה-15, ושימש כפונדק עד למלחמת העולם השנייה. לאחר השיפוץ ב-1974, הוא משמש כבניין עסקים וקייטרינג.
היסטוריה
קפאן אן נבנה במחצית השנייה של המאה ה-15, בהוראת הגנרל הבוסני-עות'מאני, איסה-בג איסקוביץ'. המבנה מוזכר לראשונה בשם הוקף של מסגד יאיה-פאשינה ב-1506. לאורך ההיסטוריה, המבנה מילא תפקיד מרכזי בהתפתחות הכלכלה באזור, שכן המבנה היה מקום בו בילו מטיילים מסחריים ממקומות רחוקים רבים. הפונדק נהרס על ידי רעידת האדמה ב-1555, ולאחר מכן בשרפה הגדולה  של 1689, שלאחריה המבנה שוחזר בצורה הרבה יותר פשוטה, עם מבנה עץ, וממראהו המקורי נשמרו רק חלקיו התחתונים. הפונדק עבד עד לתחילת מלחמת העולם השנייה. הבניין כמעט נהרס לחלוטין ברעידת האדמה ב-1963 ושוחזר בין השנים 1971–1973, ולאחר מכן נפתח מחדש ב-1974. כיום יש בו חנויות, טברנות ומשרדים.
עמיצור אילן
עמיצור אילן (4 באפריל 1932 – 2 באפריל 2023) היה היסטוריון ומחזאי ישראלי, ממייסדי קיבוץ להב.
ביוגרפיה
אילן התחנך במוסד החינוכי במשמר העמק וגם במוסד החינוכי שהוקם בקיבוצו מזרע. את שירותו הצבאי עשה כקצין מודיעין בחטיבת גולני והשתתף בקרב תל מוטילה. לאחר שחרורו הצטרף לבת זוגו ואשתו לעתיד שלומית אילן והיה ממקימי קיבוץ להב על הגבול הירדני, למרגלות הר חברון. כחבר קיבוץ חיבר פזמונים רבים, ביניהם המנון קיבוץ להב "אני בונה ביתי מעבר לגבעות".
ב-1962 נסע ללונדון בשליחות תנועת השומר הצעיר ושהה שם שלוש שנים. במהלך שהותו שם כתב את מחזהו הראשון, "הדיבוק מנוה שאנן". ב-1969 יצא ללימודים באוניברסיטה העברית. את עבודת הדוקטור כתב בשנים 1972–1974 באוניברסיטת אוקספורד באנגליה. כתיבת הדוקטורט הופסקה ב-1973 עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, שבה פיקד על פלוגת תחמושת באוגדת אריק שרון וחצה עמה את התעלה. לאחר שסיים את לימודיו שב לקיבוץ ושימש כמורה ומחנך במוסד החינוכי מבואות הנגב בזמן שעסק במחקר היסטורי.
ב-1988 עבר אילן להתגורר בירושלים. הוא לימד היסטוריה הן באוניברסיטת דרבן בדרום אפריקה (1988–1989), הן בחוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב (1990–1993) והן בחוג ללימודים אמריקאים באוניברסיטה העברית בירושלים (1994–2010).
אילן התגורר בירושלים והיה אב לשלושה. נפטר ב-2 באפריל 2023, יומיים לפני יום הולדתו ה-91, והובא למנוחות בקיבוץ להב שהוא היה בין מייסדיו.
יצירה מחזאית
ב-1965 העלה תיאטרון זווית (תל אביב) את מחזהו "הדיבוק מנוה שאנן". המחזה עוסק בהסתאבות מנגנוניה הפוליטיים של תנועת העבודה בשנות ה-60 של המאה ה-20. המחזה הועלה יותר מ-120 פעם. הבמאי היה אברהם אסיאו וכיכבו בו חינה רוזובסקה, מוסקו אלקלעי, אלי כהן (השחקן והבמאי), שלמה ניצן, ועפרה פוקס. ההופעות הופסקו עם פרוץ מלחמת ששת הימים.
לאחר העלאת "הדיבוק מנוה שאנן" כתב אילן עוד שלושה מחזות, ושניים מהם ("לא סארטר", "השופלדוזר") פורסמו יחד עם "הדיבוק מנוה שאנן" בספר "בתים מתרוקנים" (1970). מחזהו "השופלדוזר" הועלה בשנת 1975 על ידי בימת הקיבוץ, (היום תיאטרון הקיבוץ) בבימוים של עמי השרוני וגבי ברזל ובכיכובם של גרשון סובלמן ורפי צור. המחזה עוסק בפער הדורות בתוך הקיבוץ. הבעיה הטכנית של העלאת שופלדוזר לבמה הביאה לפתרון של שילוב סרט בתוך ההצגה.
כתיבה היסטורית
הדוקטורט שכתב עמיצור אילן עסק ביחסים בין ארצות הברית ובריטניה בשאלת ארץ ישראל במהלך מלחמת העולם השנייה. המחקר נערך עם פתיחת הארכיונים הבריטיים הנוגעים למלחמת העולם השנייה לאחר 30 שנה. את תוצאות מחקרו פרסם ביד בן צבי בספר "אמריקה, בריטניה וארץ ישראל" (תשל"ט).
בשנים הבאות פרסם אילן שורה של מחקרים היסטוריים, העוסקים במהלכים שהובילו להקמת מדינת ישראל ובשנותיה הראשונות של המדינה, בעיקר מבחינה צבאית. ספרו "Bernadotte in Palestine, 1948: A Study in Contemporary Humanitarian Knight-Errantry" הוא ביוגרפיה פוליטית של פולקה ברנדוט, אציל שוודי ופעיל זכויות אדם שנרצח ב-1948 על ידי חברי ארגון לח"י. בספר הצביע אילן לא רק על מי שלחץ על ההדק בפעולה זו (יהושע כהן – על פי הודאתו), אלא גם על מי שנתן את הפקודה – יצחק שמיר, שהיה אז דמות שולית באופוזיציה. כשנגמרה כתיבת הספר בשנות ה-80 היה יצחק שמיר ראש ממשלת ישראל. משום כך לא עלה בידי אילן לפרסם את הספר בעברית והוא פורסם רק באנגלית ב-1989.
ספרו החשוב ביותר אולי, "אמברגו: עוצמה והכרעה במלחמת תש"ח" (1995), שפורסם הן בעברית והן באנגלית, עסק באמברגו הנשק שהטילו האו"ם והמעצמות החברות במועצת הביטחון על שני הצדדים בסכסוך במהלך מלחמת העצמאות. אילן הראה שהאמברגו פעל לטובת ישראל, שכן המעצמות שחימשו את צבאות ערב קיימו את חלקן באמברגו, אך ברית המועצות, שתמכה במהלך המלחמה בישראל דווקא, חימשה אותה באמצעות עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית, ובכך אפשרה עליונות צבאית ישראלית שהכריעה את המלחמה. ספרו זה של אילן, ששינה את התפיסה המקובלת, לפיה ישראל ניצחה במלחמה למרות חולשתה ביחס לאויביה, הביא למיתוגו כאחד מן "ההיסטוריונים החדשים", אם כי הוא עצמו הסתייג מתיוג זה.
אלישע אבס
אלישע אַבַּס (נולד ב-10 בדצמבר 1971 בירושלים) הוא פסנתרן, מלחין וכדורגלן עבר ישראלי.
ביוגרפיה
בגיל 11 הופיע בקרנגי הול יחד עם ליאונרד ברנשטיין בעוד אייזק שטרן "מזיל דמעות התרגשות באולם". הוא הוגדר על ידי רבים כ"יחיד בדורו".
אבס גדל בהוד השרון ושילב נגינה בפסנתר עם משחק כדורגל. בגיל 9 החל גם לשחק בקבוצות הילדים של הפועל פתח תקווה, תחת המאמן אברהם גרנט. כאשר הרגיש שהקריירה הבינלאומית מעיקה עליו החליט להפסיק לנגן בגיל 14. כשהיה אבס בן 18 החל בקריירה מקצועית ככדורגלן. הוא שיחק כמגן ימני ולאחר שעזב את הפועל פתח תקווה שיחק גם בהפועל כפר סבא, מכבי אחי נצרת, עירוני ראשון לציון והפועל חדרה. במשך רוב הקריירה שיחק בליגה לאומית ובחלקה בליגת העל, ולאחר שנולדו ילדיו פרש ממשחק פעיל. אחיו הצעיר, דניאל, גם כן שיחק כדורגל בהפועל פתח תקווה.
אבס עשה תואר ראשון במשפטים ובשלב מסוים החליט לחזור לנגינה בפסנתר. הוא יצר קשר עם פנינה זלצמן וחזר לנגן. לאחר מספר שנים החל בקריירה מחודשת ובמסגרתה אף חזר להופיע בקרנגי הול. כיום הוא מתגורר לסירוגין בישראל ובארצות הברית ומופיע ברחבי העולם.
הרנוש ארשגיאן
הרנוש ארשגיאן (לבית נרגיז, בארמנית: Հերանոյշ (Նարգիզ) Արշակեան; 28 ביולי 1887 - 27 במרץ 1905) הייתה משוררת וסופרת ארמנית.
ביוגרפיה
הרנוש ארשגיאן נולדה במחוז בשיקטאש של קונסטנטינופול, באימפריה העות'מאנית, בשנת 1887. אביה האגופ, אשר נפטר כשהיא הייתה בת 3, היה פעיל חברתי בולט בקהילה הארמנית. כאשר מלאו לארשגיאן 10 שנים, היא התחילה ללמוד בבית ספר צרפתי לבנות. לאחר שנה וחצי, היא המשיכה את לימודיה בבית הספר הארמני של בשיקטאש. המורים שלה התרשמו מכתיבתה, אך השכלתה הופרעה בשל בעיות בריאות, כשהרופאים הציעו שתחייה מחוץ לעיר. היא עברה לגור בחווה בפאתי ידיקולה, שם שאבה השראה מהסביבה הטבעית. זה היה במהלך השנים האלה שארשגיאן החלה לכתוב שירה.
היא כתבה סדרה של שירים לירים, רומנים, וסיפורים קצרים, שהתפרסמו רק לאחר מותה, ראשית בכתב העת הספרותי "צאגהיג" (פרח). ב-1910, ידידה הראנד נזריאנץ, פרסם ספר על החיים שלה ועל עבודתה, בקונסטנטינופול. מאז, נכללו שיריה וכתביה בספרי לימוד, בכתבי עת, ובאוספים רבים. מספר ספרי שירתה יצאו לאור מטעם המועצה הממלכתית של ארמניה, ב-1956, ומאז פורסמו עוד אוספים של כתיבתה.
ארשגיאן נפטרה משחפת בשנת 1905, בגיל 17.
Lisp
Lisp היא משפחת שפות תכנות פונקציונליות בעלת תחביר ייחודי המתאפיין בכתיב תחיליתי וביטויי־S. השם Lisp נגזר מראשי תיבות של המילים ”List Processor“ (בעברית: מעבד רשימות) שציין את ייעודה המקורי של שפת Lisp שהוצגה לראשונה בשנת 1958, והייתה מאז לשפת תכנות עילית השנייה הוותיקה ביותר שנעשה בה שימוש נפוץ עד היום (רק Fortran שהופיעה שנה אחת לפניה ותיקה ממנה). השפה השתנתה מאז והתפתחה באופן ניכר, במשך הזמן פותחו לה ניבים רבים בעלי מאפיינים שונים. ניבי Lisp הרב־תכליתיים הנפוצים ביותר כיום הם Common Lisp ו־Scheme. בנוסף קיימים עוד עשרות ניבים שרובם משמשים כשפות מאקרו/תסריט של תוכנות מסוימות (למשל: AutoCad, GIMP ו־Emacs).
השפה נוצרה במקור ככתיב מתמטי פרקטי לתוכניות מחשב, שהתבסס על תחשיב למדא של אלונזו צ'רץ'. היא הפכה במהרה לשפת התכנות המועדפת למחקר בבינה מלאכותית. כאחת משפות התכנות המוקדמות, Lisp הייתה חלוצה של רעיונות רבים במדעי המחשב, ובכללם מבני נתונים דמויי־עץ, ניהול אחסון אוטומטי, טיפוסיות דינמית, תכנות מונחה עצמים, ומהדר שמסוגל לבנות את עצמו.
היסטוריה
Lisp פותחה במקור על ידי ג'ון מקארתי בשנת 1958 כשהיה באוניברסיטת MIT. מקארתי פרסם לראשונה את מאפייניה של Lisp ב־1960, בכתב העת המדעי Communications of the ACM, תחת הכותרת Recursive Functions of Symbolic Expressions and Their Computation by Machine, Part I (תרגום לעברית: פונקציות רקורסיביות של ביטויי־S והעיבוד שלהן על ידי מכונות, חלק א'), הוא הסביר שבעזרת פרמטרים ספורים והתחביר הפונקציונלי הייחודי ל־Lisp יהיה אפשר לפתח שפת אלגוריתמים שתשתווה ביכולותיה למכונת טיורינג.
Lisp יושמה לראשונה על ידי סטיב ראסל במחשב מסוג IBM 704. ראסל קרא את המאמר של מקארתי והבין (להפתעתו של מקארתי) שפונקציית ההערכה של Lisp הייתה אפשרית ליישום בקוד מכונה. התוצאה הייתה מפרש שיכול להריץ תוכנות שנכתבו ב־Lisp, או ליתר דיוק, להעריך ביטויי Lisp.
התחביר המקורי של מקארתי היה כתוב ב"ביטויי־M" שהיה ניתן לתרגם לביטויי־S. ההבדל המהותי בין התחבירים היה השימוש בסוגריים העגולים שעטפו את הפרמטרים יחד עם הפונקציה בתחביר ה-S, כנגד הסוגריים המרובעים של תחביר ה-M שעטפו רק את הפרמטרים ואילצו להפריד בינם בעזרת פיסוק והשאירו את הפונקציה מחוץ לסוגרים בדומה לצורת הכתיבה של פונקציות במתמטיקה. כשהשפה יושמה רוב המתכנתים העדיפו את תחביר ה-S באופן מכריע ותחביר ה-M ננטש ונזנח למרות הניסוים הכושלים להחזיר אותו לשימוש בניבים ושפות כמו MLisp ו־CGOL.
שני תסריטי המאקרו הראשונים שנכתבו בשפת סף עבור מחשב IBM 704 שמהוות מאז לפעולות היסודיות של Lisp על מנת לפרק רשימות נקראו בראשי תיבות  עבור "Contents of the Address part of Register number" (בעברית: תוכן הכתובת של הזיכרון) ו־  עבור "Contents of the Decrement part of Register number" (בעברית: תוכן ההפחתה של הזיכרון). הפעולות נמצאות בשימוש עד היום על מנת להוציא את הפריט הראשון מהרשימה או על מנת להתייחס לשאר הרשימה ללא הפריט הראשון  ונשארו באותם השמות בדיוק (ובשילובים שונים) ברוב הניבים של Lisp.
המהדר הראשון של Lisp, שנכתב ב־Lisp, יושם על ידי טים הארט ומייק לוין ב־MIT. המהדר הציג לראשונה את מודל ההידור ההדרגתי של Lisp, שמאפשר לפונקציות מפורשנות ומהודרות להתמזג באופן חופשי. בשלב זה Lisp כבר הייתה הרבה יותר קרובה לסגנון המודרני שלה מאשר לזו של מקארתי.
Lisp הייתה מערכת קשה ליישום בעזרת טכניקות ההידור והחומרה של שנות ה־70. שבלונות איסוף זבל שפותחו על ידי דניאל אדוארדס, בוגר MIT, איפשרו להריץ את Lisp על מערכות לחישוב רב־תכליתי. עם זאת יעילות העיבוד עדיין הייתה די ירודה, וזה הוליד את מכונות Lisp שצוידו בחומרה ייעודית לעיבוד תוכנות וסביבת Lisp.
חידושי השפה
Lisp הייתה השפה הראשונה שבה מבנה התוכנה היה מיוצג באופן זהה למבנה נתונים, תכונה שבהמשך הוכרה כ־homoiconicity בשפות פונקציונליות אחרות, תכונה זו אפשרה ליצור או לשנות פונקציות של Lisp ללא צורך בתכנות מול שפת סף. כלומר הפיתוח של Lisp נעשה ללא סיוע של שפות אחרות. למעשה המפרש של Lisp פותח ב־Lisp והיה מפרש את עצמו תוך כדי זמן הריצה. בהמשך זה הקנה לשפה את אחד היתרונות הבולטים שלה, היה ניתן להרחיב את השפה או ליצור ניבים חדשים שלה רק בעזרת Lisp ללא כל תלות בשפות אחרות.
נוסח ההתניה המוכר כ־if-then-else במקור הומצא על ידי מקארתי, הוא הציע לשלב את צורת ההתניה ב-ALGOL אבל הרעיון נדחה. למרות זאת מקארתי הוסיף את הניסוח ב־Lisp כפונקציה ומאוחר יותר אימצו אותו גם ב־Algol 58 כצורת תחביר שהפכה את הניסוח למאוד פופולרי.
Lisp הייתה למקור השפעה מרכזי על אלן קיי, שהיה מחלוצי המפתחים של Smalltalk. מאוחר יותר Smalltalk השפיעה בחזרה על Lisp בכל הנוגע לתכנות מונחה־עצמים לקראת סוף שנות ה־70.
Lisp לראשונה הציגה את מנגנון איסוף הזבל שמתרחש באופן אוטומטי בזמן הריצה ומשחרר זיכרון שכבר אינו נמצא בשימוש או שלחלופין כבר אינו נגיש, ובכך מונע זליגות זיכרון. איסוף הזבל המשיך להתפתח בעיקר ב־Lisp ומאוחר יותר אומץ לשפות שונות.
ביטוי־S
Lisp היא שפה מונחית ביטויים. בניגוד לשפות אחרות, ב־Lisp לא קיימת הבדלה בין ביטוי והצהרה, כל הנתונים והקוד כתובים כביטויים שעוברים הערכה בזמן הריצה. כשביטוי מוערך מקבלים ערך כלשהו. או קבוצת ערכים אם מדובר ב־Common Lisp או בניבים מתקדמים אחרים. הערך שמתקבל גם הוא בסופו של דבר מהווה לחלק מביטוי אחר שגם הוא מוערך באותה צורה בדיוק. כל ערך שמתקבל יכול להיות כל טיפוס נתונים כגון ערך מספרי, רשומה, רשימה, מחרוזת, פונקציה וכו'.
השימוש הנרחב בסוגריים הוא המאפיין הבולט ביותר שמבדיל את משפחת השפות Lisp ממשפחות אחרות. תחביר ביטוי ה־S בעצם זה שהפך את Lisp לכזו שמאפשרת חופש והפשטה מקסימלית עבור המתכנת. ב־Lisp הסוגריים מגלמים את מבנה התכנה כולה באותה החוקיות בדיוק, בניגוד לשפות אחרות שנעשה בהן שימוש נפרד בסוגריים כדי לתאר מבנה אסתטי, ובמקומות אחרים כדי לתאר סדר פעולות.
עם זאת Lisp עדיין איננה מוגבלת לשימוש המסורתי שלה בסוגריים, לדוגמה XMLisp היא תוספת ל־Common Lisp שמאפשרת לגלם ביטויי־S בעזרת תגיות כמו בתקן XML במקום השימוש בסוגריים.
כיוון שב־Lisp הפונקציות כתובות כרשימות נתונים, אפשר לעבד אותן כנתונים. זה מאפשר לכתוב ב־Lisp תוכנה שיכולה לשנות באופן מניפולטיבי תכנות אחרות שגם נכתבו ב־Lisp בעצמאות גישה לתוך הנתונים שלהן ושינוי או הוספת נתונים, שבין היתר מגלמים גם את הפונקציות עצמן. פרדיגמה זו נקראת מטא־תכנות (metaprogramming). ניבים רבים של Lisp מנצלים תכונה זו בעזרת פונקציות מאקרו כדי לאפשר לשפה להתרחב בלי הגבלה.
דוגמאות
קריאה לפונקציה או למבנה תחבירי תיכתב כרשימה עם שם הפונקציה או האופרטור בהתחלה, והארגומנטים אחר־כך; למשל, פונקציה f שמקבלת שלושה ארגומנטים עשויה להיקרא באמצעות.
הדוגמה הבאה, סכום שלושה מספרים, ממחישה את השימוש בכתיב הפולני:
תוכנית דוגמה לחישוב עצרת, בדיאלקט Common Lisp:
שתי פקודות חשובות ב־Lisp הפועלות על רשימות מכל סוג הן car ו־cdr (והמקבילות המודרניות: first ו־rest, בהתאמה). הפקודה car (או first) מחזירה את האיבר הראשון ברשימה, והפקודה cdr (או rest) מחזירה את הרשימה ללא האיבר הראשון.
יתרון בשימוש ב־ וב־  הוא שניתן לשכפל את האות האמצעית בפקודות אלו על מנת לבצע הפקודה בצורה רקורסיבית מספר פעמים: אם למשל כותבים , מקבלים את האיבר הראשון של האיבר הראשון של האיבר הראשון (3 פעמים) של הרשימה המקורית (איבר ברשימה יכול להיות גם הוא רשימה).
בדומה לכך, אם רושמים cddr, מקבלים את הרשימה המקורית ללא שני האיברים הראשונים שלה (שגם הם יכולים להיות רשימות). ניתן גם לערבב: אם רושמים למשל, מקבלים את האיבר הראשון של שאר הרשימה של האיבר הראשון של האיבר הראשון של שאר הרשימה של הרשימה המקורית, וכן הלאה.
ניבים וסדר יוחסין
לאורך יותר מ־50 שנות קיומה של Lisp נוצרו לה ניבים רבים בעלי מאפיינים וכללי תחביר שונים, ואפילו נבדלים זה מזה בפרדיגמות סותרות. עם זאת מה שמאפיין את כל הניבים של Lisp ומאחד ביניהם זה השימוש בביטויי־S. השוני בין הניבים כולל לפעמים אפילו מילות מפתח שונות. לדוגמה מילת המפתח  שמגדירה פונקציה חדשה ב־Common Lisp נקראת   ב־Scheme ו־  ב־Clojure. אולם בניבים בעלי תקן אחיד כגון Common Lisp, כל היישומים בנויים על אותה הליבה, אך מציעים ספריות שונות.
במאה ה־21
למרות הדעיכה של שנות ה־90, העניין ב־Lisp הולך וגובר בקרב מתכנתים רבים בשנים האחרונות. רוב התעוררות והפעילות כיום היא מסביב לניבים Common Lisp, Clojure, Racket, Scheme, ו־Emacs Lisp. הגל החדש מסביב ל־Lisp כולל פיתוח של ספריות חדשות ופיתוח תוכנות.
קהילת הקוד הפתוח פיתחה תשתית חדשה עבור Lisp בשם CLiki, שהיא בעצם ויקי שמציעה מגוון רחב של כלים ומידע הקשורים ל־Common Lisp עבור מתכנתים חדשים, כולל הדרכה ושיתוף של דגימות קוד בין חברי הקהילה. אתר אחר בשם Planet Lisp אוסף תכנים הקשורים ל־Lisp ממגוון בלוגים ומרכז אותם במקום אחד. LispForum מאפשר דיונים בין מתכנתי Lisp בנושאים קשורים. Common-lisp.net מציע אחסן לקוד פתוח עבור פרויקטים שפותחו ב-Common Lisp. ו־Quicklisp מנהל ספריות צד שלישי עבור Common Lisp.
קהילת ה־Scheme מתחזקת באופן פעיל יותר מ20 יישומים שונים. כמה מהמימושים החשובים של Scheme הופיעו רק לאחרונה בשנים האחרונות (Chicken, Gambit, Gauche, Ikarus, Larceny, Ypsilon) הקהילות מסביב ליישומים השונים של Scheme גם הן הולכות ומתרחבות באופן פרטני. תהליך מסביב לתקן חדש של Scheme שהתחיל ב־2003 הסתיים ויצא לאור ב־2007. השימוש ב־Scheme באקדמיה לעומת זאת מעט מאבד ממעמדו, ב-MIT כבר לא משתמשים ב־Scheme בקורסים הראשונים למדעי המחשב כמו בעבר.
ניבים מרכזיים
Common Lisp ו־Scheme מייצגים כיום את שני הזרמים העיקריים בפיתוח של Lisp. השפות הללו מגלמות גם שוני מהותי בעיצוב התוכנה זו מזו.
Common Lisp הוא ניב שירש במקור את MacLisp. ההשפעות העיקריות על Common Lisp באו מ־Lisp Machine Lisp, MacLisp, NIL, S-1 Lisp, Spice Lisp ו־Scheme. יש לו את רוב התכונות שיש לניב Lisp Machine Lisp (ניב Lisp מגושם שהשימוש המרכזי בו היה במכונות Lisp), אך בניגוד לו, עוצב כך שיוכל לרוץ באופן יעיל על כל מחשב פרטי. ל־Common Lisp קיים תקן די רחב הכולל בו מגוון טיפוסי נתונים מובנים וכמו כן תמיכה בתכנות מונחה־עצמים (Common Lisp Object System). בניב זה קיימות גם תכונות מ־Scheme כמו למשל אופטימיזציית הסגור שמאפשרת גישה למשתנים מקומיים שמיוחסים באופן דינאמי מחוץ לפונקציה לסירוגין עם גישה לקסיקלית סטטית.
Scheme הוא ניב Lisp שמתאפיין בתחימה סטטית ואופטימיזציה ייחודית עבור רקורסיית זנב, שפותח על ידי שני בוגרי MIT גיא לואיס סטיל ג'וניור וג'רלד ג'יי זוסמן. הניב עוצב עם תחביר נקי שיאפשר לנסח ביטויים בצורות שונות בסמנטיקה פשוטה וברורה כך שתהיה התאמה בין הניסוח של הביטויים למגוון רחב של פרדיגמות שסותרות זו את זו. Scheme עדין מתפתחת גם היום לפי סדרת תקנים.
Clojure הוא ניב Lisp חדש יחסית שבאופן עקרוני מכוון את הקוד ל־Java Virtual Machine וכמו כן גם ל־Common Language Runtime, ל־VM של Python, ל־VM של Ruby (נקרא YARV) וגם מהדר את הקוד ל־JavaScript. הניב עוצב להיות פרגמטי ורב־תכליתי. ל־Clojure קיימת השפעה ניכרת מ־Haskell וישנו דגש חזק על אי־שינוי במצב הנתונים בזיכרון בזמן הריצה (שאופייני לתכנות פונקציונלי טהור). Clojure מספקת גישה לתשתיות וספריות Java בלי הצורך בהשתקפות כדי לאפשר ביצוע מהיר עם פעולות פרמיטיביות תוך כדי שימוש במתודות מתוך ספריות Java.
ניבי Lisp משמשים כשפות תסריט בהרבה תוכנות, כש־Emacs Lisp הוא הניב החלוץ כשפת תסריט כיום (נקרא כך על שם תוכנת העריכה שלו Emacs) אחרי כן AutoLisp ומאוחר יותר Visual Lisp שנעשה בה שימוש ב־AutoCAD, וכמו כן Nyquist ב־Audacity ו־Scheme ב־LilyPond. גודלו הזעיר של מפרשן ה־Scheme הפך אותו למאוד פופולרי כשפת תסריט מובנת.
סלביד דיקאמונה
סלביד דיקאמונה (בצרפתית: Clévid Florian Dikamona; נולד ב-23 ביוני 1990) הוא כדורגלן צרפתי-קונגולזי המשחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
דיקאמונה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של קן-נורד אליו הצטרף בגיל 7. לאחר שנתיים, הקבוצה התפרקה ודיקאמונה הצטרף לקבוצת הילדים "גרנייר" וכעבור שנתיים דיקאמונה הצטרף למחלקת הנוער של קן. בשנת דיקאמונה הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון, אך עקב סכסוך עם הבעלים, לא זכה לחוזה מקצועי בקבוצה הבוגרת.
בקיץ דיקאמונה התאמן עם ליל והרשים בה, אך כיוון שהציעה לו חוזה לעונה אחת, דיקאמונה חתם לשלוש עונות בלה הבר מהליגה השנייה. תחילה, דיקאמונה הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון ובפברואר דיקאמונה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–1 נגד קלרמון. באוקטובר דיקאמונה טס לאנגליה על מנת לסכם בשפילד ונסדיי, אך שפילד לא הצליחה להעביר את דמי העברה בזמן ודיקאמונה חזר ללה הבר. בינואר סיכם בנוטינגהאם פורסט, אך העסקה נפלה עקב פערים כספיים בין נוטינגהאם ללה הבר. בנובמבר הושאל לפריוס סן-רפאל.
בקיץ דיקאמונה שוחרר מלה הבר וחתם בסדאן. דיקאמונה שיחק 19 משחקי ליגה וכבש שלושה שערים. בתום העונה, דיקאמונה חתם בפור-סור-וי. דיקאמונה, הצליח להשתלב בהרכב הקבוצה, אך נפצע בירך ואיבד את מקומו בהרכב גם לאחר ההחלמה.
באוגוסט דיקאמונה חתם בדאגנהאם אנד רדברידג' מהפוטבול ליג השנייה. דיקאמונה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–4 נגד צ'רלטון אתלטיק.
ביולי דיקאמונה חזר לצרפת וחתם לשנתיים בבורג פרון.
ב-15 ביולי 2017 דיקאמונה חתם בפלטניאס מליגת העל היוונית.
ב-6 באוגוסט 2020, דיקאמונה חתם בקילמרנוק.
ביולי, דיקאמונה חתם באוון גרדה קן.
קריירה בינלאומית
דיקאמונה שיחק בצעירותו בנבחרת הנוער של צרפת.
ב-1 במרץ 2016 דיקאמונה החליט לייצג את קונגו, דבר שהתאפשר הודות לשורשיו הקונגולזים. ב-17 במאי 2016 דיקאמונה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–2 ל.
.jm
.jm היא סיומת אינטרנט מדינית, השייכת לג'מייקה. סיומת אינטרנט זו נוצרה ב-1991 והיא נמצאת תחת חסותה של אוניברסיטת איי הודו המערבית.
הסיומת מנוהלת על ידי שירותי טכנולוגיית המידע של אוניברסיטת איי הודו המערבית.
סיומת זו היא בחינם, אך מתנהלים דיונים האם לעשות שחלק מסיומות האינטרנט המשניות יעלו כסף.
Number 1 to Infinity
הוא אלבום האוסף השישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי. אלבום האוסף יצא לאור ב-18 במאי 2015, על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס, אפיק רקורדס ולגאסי רקורדינגס.
עם יציאתו נכנס אלבום האוסף אל המקום השמיני במצעד האלבומים הבריטי, וה-29 במצעד הבילבורד 200.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי מריה קארי, רט לורנס, נראדה מיכאל וולדן, ריק וייק, וולטר אפאנאסייף, דייוויד קול, רוברט קליווילס, דייב האל, שון קומבס, סטיבי ג', דה אומה, דיג'יי קלו, טרי לואיס, ג'רמיין דופרי, מנואל סיל, כריסטופר סטיוארט ואריק האדסון.
אלבום האוסף הזה הוא מעין הוצאה מחודשת לאלבום האוסף המצליח, אותו הוציאה קרי בשנת 1998.
רשימת השירים באלבום
להלן שירי המהדורה הרגילה של אלבום האוסף:
שולמית קלוגאי
שולמית קלוגאי (לבית שימשלביץ') (ט' בתשרי תרנ"ב, 11 באוקטובר 1891, פולטבה – י"ז בתמוז תשל"ב, 29 ביוני 1972, ירושלים) הייתה משוררת, סופרת ומתרגמת מצרפתית, מספרדית ומשפות נוספות. מורה לצרפתית, ממקימי הגימנסיה העברית בירושלים ובית הספר הריאלי בחיפה.
ביוגרפיה
שולמית קלוגאי היא הבת השלישית במשפחת שימשלביץ. הוריה היו קריינה (עטרה) בת הרב ישראל לייב קופילביץ, וצבי שימשלביץ (לימים שמשי), עסקן וסופר ציוני, מצד אמה הייתה קלוגאי נינת הרב מאיר הלוי אפשטיין ומצד אביה נצר לבית הרב יחיאל היילפרין והרב אליהו חיים מייזל מלודז' הרב המקובל משה אשכנזי (משה איוויער), ונצר לרש"י. אחיה הבכור, הוא הנשיא השני יצחק בן-צבי, האח השני הוא הסופר אהרן ראובני, אחותה הצעירה, דינה אשת הארכאולוג בנימין מזר, עבדה כפקידה בבנק אנגלו-פלשתינה בירושלים.
בשנת 1905 פרצו פרעות ביהודים ברחבי רוסיה בחסות חשאית של המשטרה. האחים לבית שימשלביץ ארגנו הגנה עצמית. ביוני 1906 פשטה המשטרה על חצר המשפחה ומצאה את 'סליק' נשק של ארגון ההגנה העצמית בחצר הבית, בו הטמינו שני האחים אקדחים וחומרי נפץ. המשטרה אסרה את האב ואת אשתו (דבורה, שהייתה אחות האם, והצטרפה למשפחה כאשר האם נפטרה). יצחק, האח הבכור לא היה בעיר, והילדים האחרים לא נמצאו בבית. שולמית ואחיה אהרון (ראובני) התייצבו במשטרה בתקווה שההורים ישוחררו, אולם המשטרה אסרה גם אותם. שולמית ישבה 3 חודשים בבית הסוהר, מהם מחצית הזמן במעצר בודד. אחר כך שוחררה בערבות עד המשפט, אשר התקיים שנה וחצי מאוחר יותר. במשפט זיכו את שולמית. אביה ואחיה נידונו לגלות לצמיתות בסיביר. אשתו של האב התלוותה לבעלה ולקחה עמה את הבת הצעירה דינה (לימים מזר).
לאחר שזוכתה במשפט, נסעה קלוגאי בסיוע חברים ומשפחה ללימודים בסורבון. בשנת 1910 עלתה לארץ ישראל והצטרפה אל חבורת ירושלים החדשה. היו אלה אמנים, ציונים וסוציאליסטים ששאפו להקים בעיר חברה חדשה, יצרנית ויוצרת. בחזית ניסיון המהפכה החברתית בלטו הנשים: רחל ינאית, ממנהיגי החבורה, האמנית אירה יאן, דר' חנה וייץ והילדה בתיה לישנסקי, שפעלו יחד עם חבריהן.
"המורה האלגנטית בגימנסיה העברית שהכתיבה סגנונות הוראה ואופנה כאחד", כותבת רחל ינאית על קלוגאי, לדבריה מדובר באופנה חדשה, "לבוש מזרחי מסוגנן" שולמית מצרפת לעבאיה הירושלמית הארוכה כובע רחב שוליים מפאריס, ואני כפייה דקה לראשי. ינאית בן צבי מציינת בדבריה שקלוגאי תיארה לעצמה אחרת את ירושלים, ושהשפה העברית ערבה לאוזניה.
לימודים ועבודת הוראה
תחת שם משפחה שימשילביץ' סיימה את הגימנסיה הממשלתית בהצטיינות ב-1906. ב-1908 אחרי זיכוייה במשפט של המשפחה. נסעה ללמוד מדעי הרוח בסורבון שבפריז. עברתה את שם המשפחתה לבן-צבי, כמו אחיה, וב-1910 הוזמנה לגימנסיה העברית בירושלים ללמד צרפתית. היא למדה מהר מאוד עברית והחלה לכתוב דברי ספרות עבריים. ב-1914 נישאה לבן עירה יצחק קלוגאי, שהגיע לירושלים ב-15 בנובמבר 1913, כמורה למתמטיקה, פיזיקה וכימיה בגימנסיה. כשפרצה מלחמת העולם הראשונה גויס בעלה לצבא הטורקי בעוד הגימנסיה בירושלים שנוהלה בחסות הממשלה הצרפתית, (האויבת לטורקים), נסגרה. קלוגאי עברה לחיפה ולימדה בבית הספר הריאלי בהנהלת יוסף עזריהו ב-1918 חזרה לירושלים לגימנסיה שנפתחה שוב.
כתביה
סיפורים של קלוגאי פורסמו בעיתונים שונים, ביניהם ירחון "האדמה" של יוסף חיים ברנר. את שיריה הראשונים, ביניהם השיר בגן-עדן עליון, פרסמה בכרך א' של דבר לילדים, 1936.
בספרה "אדרת שלמה" שיצא בשנת 1963, קלוגאי מוסיפה לשיריה תרגומים מאידית: רחל קורן, מרוסית: פושקין, לרמונטוב, אלכסיי קולצוב, אוריפידס, ניקולאי מיכאילוביץ יזיקוב, סמיון נדסון, מיכאיל ואסילייביץ איסאקובסקי, מ' טנק, איליה ארנבורג, סרגי מיכאלקוב, מרגריטה אליגר, ר' קזקובה ומשלי קרילוב, מצרפתית: פייר דה רונסאר, ז'רר דה-נרול, שארל בודלר, פול ורלן, מוריס מטרילנק, ול' לרגיה, מאנגלית: ויליאם וורדסוורת, רוברט בראונינג, כריסטינה רוזטי, אמילי דיקנסון והנרי וודסוורת' לונגפלו ומספרדית: רומנסות עתיקות, תומאס דה איריאטה. נראה ששאפה להביא אל הקורא העברי את גדולי המשוררים הקלסיים שהכירה.
בפרק "נשכחות", מציינת קלוגאי את הקושי והכמיהה הקשורים לכתיבה:
תרגום
מונולוגים עם אלהים / מרים קובובי (ירושלים, 1962) (שירים, מצרפתית)
הקשר עם רחל בלובשטיין, המשוררת
שולמית קלוגאי ורחל בלובשטיין המשוררת היו קרובות בגיל, הן הכירו בעיר פולטבה, בה נולדה שולמית ובה בילתה רחל את ילדותה, כשבאה קלוגאי ארצה שבה ופגשה את רחל הקשר ביניהן התחדש. באפריל 2013 במלאת 82 שנים למותה של רחל המשוררת, (ל' בניסן תרצ"א, 16 באפריל 1931) פרסם ארכיון המדינה את 36 מכתביה שנמצאים באוספיו. המכתבים כולם נכתבו לשולמית קלוגאי, ידידת נעוריה בהם רחל מכנה אותה שו. מרבית המכתבים שהתגלו, הם מאמצע שנות העשרים של המאה ה-20 ועד ימיה האחרונים של רחל. בתקופה זו היו קלוגאי ורחל שותפות לעשייה בעיתון דבר, תרגמו עבורו מצרפתית ושוחחו על ענייני ספרות.
חלק מהמכתבים שנשלחו לקלוגאי, היו מתקופת לימודיה של רחל בטולוז שבצרפת. תקופה זו חיזקה את הברית התרבותית בין השתיים משום שרחל נחשפה לתרבות הצרפתית, שהייתה מוכרת לקלוגאי. רחל כותבת באינטימיות רבה לחברתה, היא מתארת את רגשותיה, משתפת אותה בעניינים כספיים ומשתמשת בעזרתה. חושפת את הקשיים שהיא חווה, בחיים ובכתיבה. מכתב מספר 6, מדבר על נשף ספרותי שרחל ערכה בבית אחיה יעקב בלובשטיין (סלע) בתל אביב, רחל מציינת שם את נוכחותן של "כל ארבע המשוררות": אלישבע, יוכבד בת-מרים, אנדה פינקרפלד, ורחל עצמה. היא מצרה על כך שקלוגאי לא הייתה נוכחת "אכן הכזבתני שו". היא כותבת בפתיחת המכתב, אך מדווחת לה על האירוע, כדרכן של חברות קרובות. היא משבחת את יצירותיה של קלוגאי וכותבת לה: שזלמן רובשוב (לימים שזר) וברל כצנלסון: נמנים גם הם "על חסידייך". למכתב מס' 25 מוסיפים בכתב ידם, אורחיה של רחל, ברל כצנלסון, ומשה שרתוק, עורך 'דבר' וסגנו, את דעתם האוהדת לכתיבתה של קלוגאי.
חלק גדול מהסיפורים של קלוגאי, פורסמו בעיתון דבר, בסמוך לשיריה של רחל. רחל כותבת על כך לקלוגאי "נהנתי מכך הנאה עצומה". במכתביה רחל עודדה את קלוגאי לכתוב את סיפוריה בעלי הקו ההומוריסטי 'אותו הומור דק, ערמומי, נטול וקולע כאחד, שנתברכת בו שו. "בתענוג רענן קראתי את ה'מרפסת' וצחקתי הרבה". על הנאתה מכתביה של קלוגאי כותבת לה רחל "את לוקחת חלק אקטיבי בהבראתי".
במכתב מס' 27, הימים שבהם רחל נמצאת בתל אביב וקלוגאי חיה בחיפה, רחל מתארת געגועים לימיהן בירושלים: "וכי הולכת אני לבקרך, ואת מדליקה את התנור הלבן, מכסה אותי במעילך החום בהיר, ויוצרת חום נפלא מכל יקר, על פני אדמתנו זאת". באותו מכתב רחל מגיבה על הרעיון שקלוגאי העלתה, לכתוב ביחד "כגון פיליטונים, ריפרוף היתולי פיוטי, פטפוט פילוסופי, משחק המילים מתוך העמדת פנים רציניים, צחוק ובתו ונכדתו עד הדור השביעי..." נראה, שקלוגאי חיפשה דרכים לסייע לחברתה החולה, אך רחל שואלת במכתב גם: "אבל איך לעשות זאת מן הצד הטכני... כתבי נא על זה שו, אולי ינצנץ רעיון מה במוחך".
בהספד שכתבה על רחל לאחר מותה מספרת קלוגאי על רחל כי הייתה עליזה מאוד. שתיהן העריצו את שרלוק הולמס של ארתור קונאן דויל ובהשראתו היו מנסות לנחש, על אנשים שלא הכירו, מי ומה הם. הן שוחחו על ספרות וחלמו על עתידן. כשבאה קלוגאי ארצה שבה ופגשה את רחל והקשר ביניהן התחדש ב-1972, שזר פרסם ב"דבר" דברים לזכרה של קלוגאי
נאדיה מוראד
נאדיה מוראד באסי טאהא (בערבית: نادية مراد باسي طه, תעתיק מדויק: נאדיה מראד באסי טה; נולדה ב-1993) היא פעילה יזידית מן הכפר קוצ'ו באזור סינג'אר שבעיראק, שנחטפה ושועבדה על ידי ארגון הטרור "המדינה האסלאמית" במהלך כיבוש סינג'אר בחודש אוגוסט 2014. לאחר שלושה חודשים בשבי הצליחה לברוח ומצאה מקלט אצל משפחה סונית בעיר מוסול, שהצליחה, באמצעות מסמכים מזויפים, להבריח אותה אל מחוץ לתחומי הח'ליפות האסלאמית. זוכת פרס נובל לשלום ל-2018.
לאחר שחרורה שהתה מוראד במחנה פליטים בכורדיסטן העיראקית ולאחר מכן שולבה בתוכנית שיקום מיוחדת לנשים יזידיות ששוחררו מן השבי בחסות ממשלת גרמניה ובתחומה. אחרי מספר חודשי שיקום בגרמניה, יצאה מוראד למסע במדינות שונות בעולם שבו ביקשה להשמיע את זעקתן של הנשים היזידיות החטופות ולדרוש מן הקהילה הבינלאומית להתערב להצלתן ולהילחם במשעבדיהן. במסגרת מסע זה נשאה דברים בפני ועדת האו"ם לזכויות אדם בז'נבה, בפני מליאת מועצת הביטחון של האו"ם בניו יורק וכן ביקרה בקהיר, שם פגשה את נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי ואת שייח' אל-אזהר ודרשה מהם לפרסם גינוי סוני רשמי למעשי דאעש ולהוביל את העולם הסוני להתנערות מן הארגון הקיצוני. היא ביקרה גם בבגדאד, בכווית, באתונה, באוסלו ובלונדון.
ביוגרפיה
מוראד נולדה בכפר קוצ'ו שבמחוז סינג'אר, עיראק. בגיל 19, כאשר הייתה סטודנטית, לוחמי האסלאם כינסו את הקהילה היזידית בכפר והרגו 600 בני אדם - בהם שישה מאחיה ומאחיה החורגים, ולקחו את הצעירות לעבדות. באותה שנה, מוראד הייתה אחת מ-6,700 הנשים שנלקחו בשבי על ידי המדינה האסלאמית בעיראק. מוראד נמלטה למשפחה שכנה, שהצליחה להבריח אותה מהאזור הנשלט על ידי המדינה האסלאמית, ואיפשרה לה להגיע למחנה פליטים בדוהוק שבצפון עיראק. היא הייתה מחוץ לתחום המדינה האסלאמית בתחילת ספטמבר 2014 או בנובמבר 2014.
בפברואר 2015 היא העבירה את עדותה הראשונה לכתבים של עיתון בלגי בזמן שהיא התארחה במחנה רואנגה. בשנת 2015 היא הייתה אחת מ-1,000 נשים וילדים שנהנו מתוכנית פליטים של ממשלת באדן-וירטמברג (גרמניה), שהפכה לביתה החדש.
ספרה של מוראד, "הנערה האחרונה: סיפור השבי שלי והמאבק שלי נגד המדינה האסלאמית" (The Last Girl: My Story of Captivity, and My Fight Against the Islamic State, באנגלית), פורסם ב-2017. בשנת 2018 הוציאה במאי אלכסנדריה בומבאך סרט דוקומנטרי בשם "על כתפיה", שבו הוצג סיפור חייה של מוראד.
פרסים
ב-5 בינואר 2016 הגישה ממשלת עיראק את מועמדותה של מוראד לפרס נובל לשלום לשנת 2016, עבור הפעילות הציבורית להעלאת המודעות לסוגיה היזידית ולסוגיית הנשים היזידיות החטופות שנותרו בשבי "המדינה האסלאמית". אודון ליסבאקן, חבר פרלמנט נורווגי, הגיש גם הוא באופן עצמאי את מועמדותה של מוראד לפרס.
בספטמבר 2016 נתמנתה מוראד לשגרירה של רצון טוב מטעם האו"ם למען כבודן של ניצולות סחר בבני אדם. מוראד פועלת יחד עם עורכת הדין אמל קלוני להבאתם של פשעי דאעש לדין בבית הדין הבינלאומי בהאג.
באוקטובר 2016 הוכרז כי מוראד ולמיה עג'י באשר הן הזוכות בפרס סחרוב לחופש המחשבה.
באוקטובר 2018 הוכרז על זכיתה של מוראד בפרס נובל לשלום ביחד עם דניס מקווגי "על מאמציהם להפסיק את השימוש באלימות מינית ככלי נשק במלחמות ובעימותים חמושים".
כריסטינה צ'נג
כריסטינה צ'אנג (בסינית מנדרינית: 張韻明, באנגלית: Christina Chang; נולדה ב-29 ביוני 1971) היא שחקנית אמריקאית ילידת טיוואן, הידועה בתפקידה כד"ר אודרי לים, ראש הכירורגיה, בסדרה "הרופא הטוב".
תחילת חיים
צ'אנג נולדה וגדלה בטאיפיי, טייוואן, לאב ממוצא פיליפיני טייוואני ולאם אמריקאית. היא למדה בבית הספר האמריקאי בטאיפיי ושולטת במנדרינית שוטפת. בגיל 17, היא עברה לארצות הברית כדי ללמוד תיאטרון וקולנוע באוניברסיטת קנזס במדינה שממנה הגיעה אמה, קנזס. מאוחר יותר, היא עברה לסיאטל, וושינגטון שם סיימה את לימודיה באוניברסיטת וושינגטון. לאחר סיום הלימודים, היא קיבלה את תפקיד המשחק הראשון שלה ב"דרך של נעמי" בתיאטרון הילדים בסיאטל. ולאחר מכן היא הופיעה במחזה אוף ברודוויי של טינה לנדאו.
קריירה
בשנת 1998 עברה צ'אנג לניו יורק ושיחקה בתפקידי אורח אורח בתוכניות טלוויזיה שונות כולל "קוסבי". היא זכתה בתפקידי קולנוע עלילתיים בסרטים כמו 28 ימים ואהבה מקרית.
צ'אנג ידועה בעיקר בזכות תפקידיה בטלוויזיה. בשנים 2003 - 2004 היה לה תפקיד קבוע בסדרה של רשתABC Dragnet. היא שיחקה בתפקידים חוזרים בסדרה 24 בתור ד"ר סאני מאסר, וכתובעת המדינה רבקה נווינס ב-CSI: מיאמי.
בשנת 2010, צ'אנג לוהקה לתפקיד קבוע בסדרה הבלתי רגילים של ABC, אך עזבה לאחר שני פרקים. היא הופיעה גם בבוסטון ליגל, קרוב לבית, אחים ואחיות, מרפאה פרטית, Suits, המנטליסט ועקרות בית נואשות.
ב-2013 לוהקה לתפקיד חוזר נוסף, בעונה השנייה של סדרת הדרמה של ABC נאשוויל, בתור מייגן ואנוי, מושא האהבה של דמותו של צ'ארלס אסטן. בשנת 2014, צ'אנג לוהקה לפיילוט הדרמה של ABC Sea Of Fire, עם ג'ניפר קרפנטר. היה לה גם תפקיד חוזר כקיקי, הקואצ'רית של וינס קורסאק, אהובהתו ולבסוף אשתו, בריזולי ואיילס בעונה 6 ו-7.
מאז 2017, צ'נג מגלמת את ד"ר אודרי לים בסדרה הרופא הטוב, העונה השישית עלתה לשידור ב-2023.
חיים אישיים
צ'נג נשואה, החל משנת 2010, לסואם לול (Soam Lall) ולזוג ילדה משותפת (2012).
ישנן דרומי
ישנן דרומי (שם מדעי: Somniosus antarcticus) הוא מין של כריש מהסוג ישנן החי רק באוקיינוסים של חצי הכדור הדרומי בקרבת אנטארקטיקה. הוא נפוץ בעומק 400–1,100 מטר מתחת לפני הים.
מאפיינים
אורכו של כריש זה עד 4.4 מטרים והוא כריש חסר סנפיר גבי ובעל עיניים קטנות ועור אפור-ורדרד. הוא טורף ממארב הניזון בעיקר מסילוניות לרבות מדיונון עצום, חסר החוליות הכבד ביותר וממגוון דגים מסדרת הברקנאים מדגי Dissostichus eleginoides מקבוצת דגים אנטארקטיים. לעיתים רחוקות יותר נמצא בבטנו גם טרף של עופות ימיים או של יונקים ימיים קטנים. נקבת ישנן באורך 3.6 מטרים שנתפסה בצ'ילה הכילה דולפין לווייתני דרומי שלם בבטנה.
בעבר שויך מין כריש זה למינים ישנן גרינלנדי או לישנונן פסיפי, אך ב-2004 הוא הפך למין עצמאי.
ברברה מיקליץ' טיורק
ברברה מיקליץ' טְיוּרְק (בסלובנית: Barbara Miklič Türk; נולדה בשנת 1948) היא פוליטיקאית סלובנית, אשר כיהנה כגברת הראשונה של סלובניה בין השנים 2007–2012, עת כיהן בעלה דנילו טיורק כנשיא המדינה.
ביוגרפיה
ב-2006 הפכה לגברת הראשונה של סלובניה כשבעלה נבחר לנשיא המדינה, ב-2008 הייתה נוכחת בביקור הרשמי הראשון של מנהיג סלובניה מאז עצמאותה של המדינה, עת ביקרו בארמון המלוכה הבריטי, ובאותה שנה גם השתתפה בביקור בבית הלבן.
ב-2010 הנחתה כנס אודות מתנדבים בתחום הרפואה והשירותים החברתיים.
ב-2011 נכחה בטקס הפתיחה של אולם הקונצרטים הארפה (Harpa) ברייקיאוויק.
עידן ניידיץ
עידן ניידיץ (נולד ב-29 במאי 1979) הוא קומיקאי, סטנדאפיסט, יוצר תוכן, פרסומאי וכוכב רשת ישראלי.
ביוגרפיה
ניידיץ נולד בבאר שבע. בגיל 3 עברו הוריו לאילת עד גיל 5 וחזרו לבאר שבע, שם למד בבית ספר היסודי מצדה את כיתות א' וב'. לאחר מכן עברו לראשון לציון, שם גדל עד עזיבת בית הוריו.
בצה"ל שירת כקצין שלישות ולאחר מכן בתפקידי הדרכה שונים בבה"ד 11. השתחרר בדרגת סגן ומשרת מילואים פעיל עד היום.
ניידיץ נשוי למירה ואב לשניים, ומתגורר בחולון.
קריירה
לאחר סיום שירותו הצבאי בשנת 2002 התנסה ניידיץ לראשונה בעמידה על במה במסגרת הצמד "עידן וגלעד" עם חברו הטוב גלעד מאושר. השניים החלו להופיע יחד במסגרת ערבי חובבים ובמות פתוחות ולאחר כשנה הוחתמו בסוכנות הייצוג "סברס", במסגרתה הופיעו יחד במשך 4 שנים בערבי הסטנדאפ בבית ציוני אמריקה ובצוותא, עם אמנים נוספים וצעירים בזמנו כמו אורי חזקיה, קובי מימון, אבי נוסבאום ועוד. הצמד התפרק בשנת 2006.
ניידיץ החל ללמוד לתואר ראשון במנהל עסקים ושיווק במסלול האקדמי של המכללה למנהל ובמקביל החל לעבוד כנציג מכירות טלפוני בחברת HOT, שם התקדם עם סיום לימודיו ומונה למשרת מנהל צוות מכירות ולאחר מכן למנהל מחלקת הטלמרקטינג. במהלך תפקידיו שם, למד לתואר שני במסלול האקדמי של המכללה למנהל, אף הוא במנהל עסקים, שיווק ופרסום.
ענף הפרסום
את תפקידו הראשון בענף ביצע במשרד הפרסום ענבר מרחב ניסן, שם שימש כאיש אסטרטגיה (פלנר).
לאחר שנה מונה לאיש אסטרטגיה בכיר באדלר חומסקי ולאחר שנה נוספת נקרא להקים ולנהל את מחלקת התוכן והקריאייטיב ברשתות החברתיות של חברת הדיגיטל של הקבוצה "אינטרקשן". במסגרת התפקיד ניהל תקציבי סושיאל רבים וגדולים כמו "בזק", "פלאפון", "אלקטרה", "מחסני חשמל", "בנק הפועלים", "שטראוס" ורבים נוספים.
במקביל לעבודה בפרסום החל ניידיץ לייצר תכנים לרשתות החברתיות. בתחילה בטוויטר, לאחר מכן בפייסבוק, אינסטגרם, יוטיוב וטיקטוק. ככותב ויוצר סרטונים רבים החל לצבור עוקבים ולהפוך לאחד מיצרני התוכן המוכרים בישראל. ניידיץ אחראי למספר רב של תופעות ויראליות ברשתות החברתיות בשנים האחרונות, כמו הסרטונים עם ילדיו רוני ועומר, שמשתתפים לעיתים תכופות בתכנים שהוא מעלה.
סטנדאפ
את החזרה לבמות עשה ניידיץ בשנת 2013 במסגרת הרכב אותו יזם וניהל בשם "קורעים רשתות", הרכב של שישה כותבי רשת שהתאגדו למופע סטנדאפ מאוחד. ההרכב הופיע במשך שנתיים ברחבי הארץ ומשך תשומת לב רבה מצד קהל העוקבים ברשתות.
בשנת 2014 יזם ערבי במה פתוחה ליוצרי רשת בשם "תעשה לי לייב", ניהל והנחה את הערבים, וכך צבר שעות במה רבות.
בשנת 2016 העלה לראשונה את המופע המלא שלו במועדון הסטנדאפ פקטורי, כשבקהל משפחתו וחבריו הקרובים בלבד.
ב-2018 פרש לעצמאות לתחום הסטנדאפ והתוכן. מלבד מופע הסטנדאפ האישי שלו, הוא עוסק ביצירת תוכן שיווקי למותגים ובייעוץ אסטרטגי וקריאייטיבי למותגים. בשנים האחרונות עבד עם מותגים אבים כגון "תנובה", "אינטל", "תעשייה אווירית", "אסם", "גולף קידס", "רנו", "גוגל", "קניוני עזריאלי", "סופר פארם", "דיסני", "יד 2".
מאז 2016 ועד היום מופיע ניידיץ ברחבי הארץ עם המופע שלו, העוסק במשברי הורות, זוגיות, גיל וקריירה. כמו כן, ניידיץ הפך לאחד מאמני הבית המובילים של מועדון הסטנדאפ פקטורי המצליח בתל אביב.
רדיו
ניידיץ כתב והגיש פינה שבועית ברדיו למשך מספר חודשים בתוכנית "פתחי וזמרי בע"מ.
טלוויזיה
בשנת 2021 כתב והשתתף בסדרת פרסומות של "איזי" יחד עם דניאל חן.
כמו כן השתתף במספר תפקידי אורח בסדרות שיראו אור בשנת 2021.
כל בוקר
כל בוקר (מאוחר יותר שונה שמה ל"על הבוקר") הייתה תוכנית הבוקר של ערוץ 10 בשנים 2004 עד 2011. התוכנית הונחתה במהלך השנים על ידי לינוי בר-גפן, אברי גלעד, אפרת רייטן, חיים אתגר, נעמה איזנברוך ועוד.
היסטוריה
עם תחילת שידוריה בשנת 2004, הנחו את התוכנית אברי גלעד ולינוי בר-גפן. התוכנית נחלה הצלחה וזכתה לביקורות משבחות בזכות רעננותה ופינות חדשות שהציגה. בשנת 2005 זכתה התוכנית בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית תוכנית האירוח. בפברואר 2006 עזב גלעד במפתיע את התוכנית, והחל להנחות את תוכנית הבוקר של זכיינית השידור של ערוץ 2, רשת, "העולם הבוקר" (יחד עם עינב גלילי). את גלעד החליף ב"כל בוקר" קובי מידן. מידן ובר-גפן הגישו יחדיו את התוכנית, כאשר ביום אחד בשבוע החליפה את בר-גפן תמר איש-שלום ובסוף השבוע הגישו את התוכנית דני רופ, נטע לוי, קובי אריאלי וענת גורן. בשנת 2006 זכתה התוכנית למועמדות נוספת לפרס האקדמיה לטלוויזיה.
שינויים במבנה
בחודש מרץ 2007 עברה התוכנית מספר שינויים. התוכנית פוצלה לשניים, כאשר בין 06:30 ל-08:00 שודרה התוכנית "חדשות הבוקר" המוקדשת לאקטואליה (אותה הגישו בזוגות לסירוגין תמר איש-שלום, אריאל מרגלית, נסלי ברדה, ינון מגל, טלי מורנו, אילן גורן ואחרים), ובין 08:00 ל-10:00 שודרה התוכנית, שעסקה בחדשות רכות ובנושאים קלילים. את התוכנית הגישו אפרת רייטן וקובי אוז. בהמשך הגישו לצד רייטן גם דב גיל-הר ודודו ארז. ב-4 בנובמבר 2007 אוחדו מחדש שתי התוכניות לתוכנית אחת ששודרה בין 06:40 ל-09:00. את התוכנית במתכונתה החדשה הגישו אפרת רייטן וחיים אתגר. החלק הראשון של התוכנית הוקדש לקריאת עיתונים ולאקטואליה, והחלק השני לאקטואליה רכה ונושאי פנאי.
ב-1 בספטמבר 2008 הצטרפו לצוות המגישים דן מנו, אורלי לוי וגד שמרון. עוד נמנו בין מגישי התוכנית אנשי חדשות 10: הדס סיני, אביב פרנקל ונעמה אייזנברוך. אריה עמית, ניצב בדימוס במשטרה, שימש במשך זמן ממושך כפרשן בתוכנית.
בינואר 2011 סיימה התוכנית את שידוריה. את "כל בוקר" החליפה תוכנית בוקר חדשה, "אורלי וגיא", בהגשתם של גיא מרוז ואורלי וילנאי.
מורגן פלוס 6
מורגן פלוס 6 (באנגלית: Morgan Plus 6) היא מכונית ספורט-קבריולה המוגדרת כמכונית רודסטר בסגנון מכונית רטרו, המיוצרת על ידי יצרנית הרכב "Morgan Motor Company" הבריטית משנת 2019 בבריטניה.
חברת מורגן מוטור
"חברת מורגן מוטור" היא חברה בריטית בבעלות משפחתי, אשר נוסדה בשנת 1910 על ידי הנרי פרדריק סטנלי מורגן. מקום מושבה של החברה ב- Malvern, אשר במחוז ווסטרשייר באזור מערב המידלנדס אחת מתשעה אזורי אנגליה.
אילו נוצחה ישראל
אילו נוצחה ישראל (באנגלית: If Israel Lost the War) הוא ספר מתח/היסטוריה אלטרנטיבית מ-1969 מאת ריצ'רד צֶ'זנוף, רוברט ליטל ואדוארד קליין  (עיתונאי השבועון "ניוזוויק"), המתאר תרחיש חלופי, בו הפסידה ישראל במלחמת ששת הימים. תורגם על ידי מ. דרומי וש. יונתן. הספר ערוך בצורה כמו-דוקומנטרית, עם מפות ומעין-ציטוטים מעיתונים. הספר הפך לרב-מכר ושימש להסברת מתקפת המנע.
הספר הופיע באותה שנה בתרגום עברי בהוצאת ספרית מעריב. במהדורה שהופיעה בהוצאת משרד הביטחון התלוותה לו הקדמה ארוכה של היסטוריון צבאי המסביר את חשיבותו של הספר לצה"ל ועד כמה יש להיות מודעים תמיד לחלופות. עיתון "מעריב", פרסם פרקים של הספר, לפני שתרגם אותו במלואו.
ג'ו גיבס
ג'וזף ג'קסון גיבס (באנגלית: Joseph Jackson Gibbs; נולד ב-25 בנובמבר 1940) הוא מאמן פוטבול אמריקני לשעבר ובעלים של קבוצת נאסקאר. גיבס נודע בזכות הצלחתו כמאמנה הראשי של וושינגטון רדסקינס, אותה אימן 12 עונות שכונו "העשור של הרדסקינס", והפך לאחת הדמויות הבולטות בהיסטורית הקבוצה. במהלך 12 עונות אלו העלה את הרדסקינס לפלייאוף שמונה פעמים. ארבע פעמים הוביל את הקבוצה לסופרבול ומתוכן ניצח בשלושה סופרבולים. ב-1992 פרש מקריירת האימון. ב-1996 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL.
אילו נוצחה ישראל
בשעתו, הספר גרם למארק גפן, העורך הראשי של ביטאון מפ"ם "על המשמר", לקרוא להחרים את "הספרון". אורי אבנרי תקף אותו גם ב"העולם הזה" וגם במגזין האמריקאי "לייף".
ג'ו גיבס
לאחר שפרש מקריירת האימון התמקד גיבס בקבוצת הנאסקאר שבבעלותו, "ג'ו גיבס רייסינג" (באנגלית: Joe Gibbs Racing) שתחת בעלותו זכתה בשלוש אליפויות. ב-7 בינואר 2004 חזר לאמן את הרדסקינס. ב-2008 הודיע גיבס על פרישה לאחר שלא הצליח לשחזר את הישגיו מהעבר. גיבס נשאר ברדסקינס כיועץ המיוחד של בעלי הקבוצה, דניאל סניידר.
קריירה מוקדמת
גיבס נולד במוקסוויל, קרוליינה הצפונית. הוא סיים את לימודיו בתיכון סנטה פה, קליפורניה ב-1959 שם שיחק כקוורטרבק בקבוצת הפוטבול. גיבס למד באוניברסיטה המדינה בסן דייגו, שם שיחק פוטבול כקיצוני צמוד, גארד וליינבקר. הוא סיים את לימודיו ב-1964 וקיבל ב-1966 תואר שני. גיבס החל את קריירת האימון שלו כמאמן קו התקפה באוניברסיטת המדינה בסן דייגו (1964 - 1966), באוניברסיטת המדינה של פלורידה (1967–1968 ) ואוניברסיטת דרום קליפורניה (1969–1970). ב-1971 עבר לאוניברסיטת ארקנסו שם היה מאמן רצים אחוריים. ב-1973 עבר לאמן ב-NFL, בסנט לואיס קרדינלס כמאמן רצים אחוריים. ב-1978 עבר גיבס להיות מתאם הגנה עבור טמפה ביי באקנירס ובשנים 1979–1980 היה מתאם ההגנה של סן דייגו צ'רג'רס. ב-1981 גיבס קיבל את משרת המאמן הראשי בוושינגטון רדסקינס.
אימון בוושינגטון רדסקינס
את עונתו הראשונה כמאמנה הראשי של הרדסקינס, פתח גיבס עם חמישה הפסדים רצופים אבל ניצח שמונה מ-11 המשחקים הבאים של העונה וסיים את שנתו הראשונה עם מאזן של שמונה ניצחונות ושמונה הפסדים. עונת 1982 התחילה 57 ימים מאוחר יותר בעקבות שביתת שחקני הליגה. נקבע שבעונה זו יהיו תשעה משחקים בלבד וששמונה קבוצות מכל חטיבה יעפילו לפלייאוף. גיבס הוביל את הרדסקינס למקום הראשון בחטיבת ה-NFC והם העפילו לסופרבול XVII בו ניצחו את מיאמי דולפינס וזכו בסופרבול הראשון שלהם ובאליפות הליגה הראשונה מאז 1942.
אילו נוצחה ישראל
עלילה
הספר פותח במכה המקדימה שהטיל חיל האוויר המצרי על חיל האוויר הישראלי, בעודו משמיד את מטוסיו על הקרקע (ההפך ממבצע מוקד שהיה בפועל). מייד לאחר מכן, פצחו כל מדינות ערב במלחמת בזק, וכבשו את כל מדינת ישראל בתוך שישה ימים.
האמריקאים, השקועים במלחמת וייטנאם, אינם נוקפים אצבע להצלת מדינת ישראל, למרות מחאות יהודי ארצות הברית. כך גם שאר ארצות העולם – למעט מטוסי סיוע רפואי מעטים שנשלחים מהולנד, ונאלצים לנחות בקפריסין, מחוסר מסלולי נחיתה.
ג'ו גיבס
אימון בוושינגטון רדסקינס
בדראפט של שנת 1983 בחר גיבס את מגן הפינה דארל גרין, לימים חבר היכל התהילה. בעונה זו הוביל את הרדסקינס לסופרבול בפעם השנייה ברציפות אך הפעם הפסיד בו ללוס אנג'לס ריידרס בתוצאה 38-9. בעונת 1984 הוביל גיבס את הרדסקינס לפלייאוף בו הפסידו לשיקגו ברס בחצי גמר אליפות ה-NFC. במהלך עונת 1985 נפצע הקוורטרבק ג'ו תייסמן על ידי הליינבקר לורנס טיילור. תיקול זה סיים את הקריירה המקצוענית של תייסמן וזכור כרגע המחריד ביותר בתולדות ה-NFL על פי הוושינגטון פוסט. בעקבות פציעה זו גיבס נכשל בניסיונו להעפיל לפלייאוף בעונה זו אך ב-1986 הוביל את הרדסקינס לפלייאוף בו העפילו למשחק גמר חטיבת ה-NFC, אותו הפסידו לניו יורק ג'איינטס.