cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טנזינג נורגיי
ביוגרפיה
בתהילתו זכה כשהצטרף ב-1953 למשלחת הבריטית לכיבוש האוורסט בראשות ג'ון האנט. טנזינג, שהיה ראש צוות השרפה במשלחת, והניו זילנדי אדמונד הילרי היו הזוג השני שניסה להגיע מהמחנה של המשלחת לפסגה, אחרי שהזוג הראשון כשל במשימה. ב-29 במאי בשעה 11:30 הגיעו השניים לפסגה, הנקודה הגבוהה ביותר על פני כדור הארץ. הם שהו בה כ-15 דקות. הם הניפו ארבעה דגלים: דגל הממלכה המאוחדת, דגל האו"ם, דגל נפאל ודגל הודו. טנזינג הבודהיסטי הטמין בשלג מספר מנחות שהכין.
עם פרסום ההישג זכה טנזינג בתהילה עולמית, ובהודו ובנפאל אף להערצה דתית, על ידי אנשים שהאמינו שהוא חייב להיות גלגול של שיווה. אולם אל התהילה נלוו גם מחלוקות. שתי המדינות הצעירות בהן הוא היה אזרח ושאת דגלן הניף על הפסגה, נאבקו בשאלה למי הוא שייך. הוא התחמק מהמחלוקת כשאמר: "נולדתי ברחמה של נפאל, וגדלתי על ברכיה של הודו". הוא קופח גם במידת מה בחלקו בתהילה. בעוד שהילרי ואף ראש המשלחת האנט זכו בתואר אצולה ממלכת הממלכה המאוחדת, טנזינג זכה רק במדליה.
כל עוד היה טנזינג בין החיים סירבו הילרי וטנזינג לספר מי היה הראשון שהגיע לפסגה, והם דבקו בהצהרה שהם הגיעו לשם כצוות. לאחר מותו של טנזינג, פרסם הילרי באוטוביוגרפיה שלו כי הוא היה זה שהגיע ראשון, ואילו טנזינג היה מספר צעדים אחריו. פרסום זה גרם למתח מסוים בינו לבין משפחתו של טנזינג. אולם גם טנזינג עצמו סיפר באופן פרטי דברים דומים.
אחרי ההישג הוסיף טנזינג לטפס על הרים. הוא מונה למנהל אימוני השטח של "המכון לטיפוס הרים בהימלאיה" בדרג'ילינג, שהוקם ביוזמת ראש ממשלת הודו נהרו בעקבות ההישג. ב-1978 פתח חברה משלו לטיולים אתגריים בהימלאיה, אותה מנהל היום בנו מאשתו השלישית, ג'מלינג טנזינג נורגיי, שטיפס בעצמו על ההר בעקבות אביו ב-1996.
נורגיי היה נשוי 3 פעמים ואבא ל-4 ילדים שאחד מהם מת בינקותו. טנזינג נורגיי נפטר ב-9 במאי 1986 בדרג'ילינג, הודו. 22 שנה אחר מותו נפטר גם הילרי ב-11 בינואר 2008.
נמל התעופה טנזינג-הילרי בלוקלה, ליד האוורסט, נקרא על שמו ועל שם הילרי.
כוכב הלכת המינורי 6481 Tenzing נקרא על שמו.
האגודה הסוציולוגית הישראלית
האגודה הסוציולוגית הישראלית (אס"י) היא האגודה המקצועית של הסוציולוגים בישראל. האגודה, שנוסדה בשנת 1967, היא מוסד ללא כוונת רווח, ורשומים בה למעלה מ-1,000 איש. האגודה מנוהלת בפועל על ידי נשיא/ה וגזבר/ית, בסיוע מזכיר/ת האגודה. חברי הנהלת האגודה, המתווים את מדיניותה, נבחרים על ידי חברי האגודה אחת לשנתיים-שלוש באספה הכללית. ארבעה מנשיאי האגודה זכו בפרס ישראל – נשיאהּ הראשון פרופ' שמואל נח אייזנשטדט, פרופ' לואי גוטמן, פרופ' יהודית שובל ופרופ' סמי סמוחה.
מטרותיה המוצהרות של האגודה הן קידום הסוציולוגיה כדיסציפלינה מדעית וכפרופסיה; קידום הוראת הסוציולוגיה ומדעי ההתנהגות בישראל; מתן שירות לסוציולוגים הישראלים; עידוד מחקר ודיון בסוציולוגיה של ישראל; קידום תרומותיה של הסוציולוגיה לחברה הישראלית; מיצוב הסוציולוגיה כדיסציפלינת-אֵם וקידום השימוש בסוציולוגיה בתחומים הפרופסיונאליים המגוונים הניזונים ממנה, ובהם ניהול, יחסי עבודה, תכנון עירוני ואזורי, חינוך, בריאות בקהילה, עבודה סוציאלית וקהילתית, קרימינולוגיה, ייעוץ ארגוני ועוד.
במסגרת האגודה הסוציולוגית הישראלית פועלות קהילות מקצועיות וקבוצות עניין, ובהן קהילות ארגונים ועבודה, בריאות ורפואה, גוף תרבות וחברה, הגירה ודמוגרפיה, חינוך, מגדר, משפחה, לימודי ידע, מדע וטכנולוגיה, צבא וביטחון, סוציולוגיה ציבורית וסוציולוגיה מדעית, יחסי אדם–חיה, לימודי מוגבלוּת, אתניוּת, סביבה וחברה, צריכה ותרבות, שיטות ומחקר וכן קהילת הסוציולוגיה של הכלכלה. האגודה הסוציולוגית הישראלית פועלת להסמכת סוציולוגים יישומיים באמצעות ועדת הסמכה.
האגודה מקיימת כנסים שנתיים הנערכים לסירוגין באוניברסיטאות ובמכללות. האגודה עורכת תחרויות למחקרים מצטיינים, והזוכים בפרסים מציגים את עבודותיהם במעמד הכנס השנתי.
הפרסומים הרשמיים של האגודה הם המידעון, הרואה אור במהדורה מקוונת, וספר האגודה (Schnitzer Studies in Israel Society) המתפרסם בשפה האנגלית.
גזברי האגודה החל מראשית המאה היו רן לחמן, זאב רוזנהק, סיביל היילברון, קארין אמית, אולג קומליק, וירון הופמן-דישון.
רון עשהאל
ביוגרפיה
רון עשהאל גדל ברמת גן והחל את פעילותו המוזיקלית בשנת 2017, תחת שם הבמה "קיד קופר" בהרכב "תלא מובב" לצד הראפר וייב איש. השניים הוציאו יחד אלבום יחיד העונה לשם ההרכב. לאחר מכן הם המשיכו את פעילותם המוזיקלית בנפרד. בשנת 2018 החל עשהאל לפרסם מוזיקה משלו תחת שם הבמה "ילד האסל".
בשנת 2019 החל לעבוד על אלבום הבכורה שלו, "למה מי מת?!?!!", אותו פרסם תחת שמו האמיתי בינואר 2022. את האלבום הפיק בשיתוף ההרכב "באבל ראפ טראפ" והוא מתמקד בסגנונות הג'אז ראפ והההיפ הופ האלטרנטיבי.
הסינגל המוביל מתוך האלבום, "משהו לנגן בגהנום", נכנס לפלייליסט גלגלצ. האלבום עצמו זכה לאהדה מהקהל ומהמבקרים ומאות אלפי השמעות ברשתות הסטרימינג.
הלל אל דאג
הלל אל דאג (1919– 23 ביולי 1989) היה קצין הנדסה ראשי בצה"ל.
ביוגרפיה
אל דאג (במקור אולדק) נולד בביאליסטוק שבפולין. הוא עלה עם משפחתו לארץ ישראל בגיל שנתיים, אך לאחר שלוש שנים חזרה המשפחה לפולין. ב-9 בנובמבר 1936 עלה שוב לארץ ישראל ולמד הנדסה וארכיטקטורה בטכניון. עבד בסולל בונה, במקביל שירת בארגון ההגנה ביחידת הפעולות המיוחדות (הפו"ם) תחת פיקודם של מוניה מרדור וחיים לסקוב. הוא השתתף בפעולות מיוחדות, בהן חיסולו של משה סאבטאני במאי 1940. במלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי ושירת בחיל ההנדסה המלכותי. הוא פיקד על מחלקה בארמייה השמינית, ולאחר מכן שירת כקצין בבריגדה היהודית. במלחמת העצמאות שירת כקצין ההנדסה של חטיבת גבעתי. בשנת 1950 שימש כקצין ההנדסה של פיקוד המרכז. לאחר מינויו של לסקוב למפקד חיל האוויר, מונה אל דאג לראש מחלקת ציוד בחיל האוויר, לאחר מכן שירת כסגן וממלא מקום קצין הנדסה ראשי.
ב-1952 השתחרר משירות הקבע ועבד בסולל בונה, בין השאר היה ממונה על בניית מפעל נשר רמלה, תחנת הכוח באשדוד והקמת שדות תעופה בטורקיה. כמו כן עבד כמנהל ביצוע הקידוחים בחברה המאוחדת של חברות קידוחי הנפט לפידות ומחפשי נפט.
ב-1958 נענה לקריאת מפקדו לשעבר בפו"ם, חיים לסקוב, שמונה לרמטכ"ל, לחזור לשירות הקבע ולכהן כקצין הנדסה ראשי. הוא שירת בתפקיד עד 1964. בתקופתו היה החיל מעורב במלחמה על המים בצפון, בהקמת גשר הפקק ובפריצת דרכים בצפון, בנגב ובגבול עם ירדן.
לאחר שחרורו מונה ליועץ מדעי בשגרירות ישראל בוושינגטון הבירה שבארצות הברית. בשנת 1967 מונה למנהל החברה הישראלית לטרקטורים וציוד, נציגת קטרפילר בישראל.
שמואל שקולניקוב
שמואל שְקולניקוב (Samuel Scolnicov; 11 במרץ 1941 – 13 באוגוסט 2014) היה פרופסור לפילוסופיה יוונית ולפילוסופיה של החינוך באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
שקולניקוב נולד ב-1941 בפורטו-אלגרה שבברזיל, הבן הבכור של שבע קופרשטיין והמשפטן עו"ד ישראל שקולניקוב. בהיותו בן שלוש עברה המשפחה לריאו דה זאנרו. ב-1958 עלה לישראל. שקולניקוב הוא אח שכול אחותו נפלה בשירותה הצבאי, יש לו עוד אח יאיר. החל בלימודי כימיה באוניברסיטה העברית, ולאחר שנה עבר לפילוסופיה. ב-1964 השלים את לימודיו לתואר ראשון יחד עם תעודת הוראה. היה מתלמידיו האחרונים של שמואל הוגו ברגמן. ב-1967 השלים תואר שני בהצטיינות יתרה בפילוסופיה, נושא התזה "On the epistemological significance of Plato’s theory of ideal numbers" בהנחיית שלמה פינס. בשנים 1969–1971 למד לימודים קלאסיים בקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה. נושא הדיסרטציה ‘Plato’s method of hypothesis in Plato’s middle dialogues’ בהנחיית ברנארד ויליאמס.
בשנים 1974–2010 היה חבר סגל בחוג לפילוסופיה ובחוג לפילוסופיה של החינוך בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית. ב-1989 היה חבר מייסד של אגודת אפלטון הבינלאומית ובשנים 1998–2001 כיהן כנשיא האגודה. בשנים 1973–1991 היה חבר ויו"ר ועדת התכנון ללימודי פילוסופיה בתיכון. היה מרצה אורח באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת קליפורניה באירוויין, אוניברסיטת סאו פאולו.
תחומי המחקר בהם עסק רחבים וכוללים פילוסופיה יוונית, פילוסופיה יהודית בימי הביניים והיחס שלה לפילוסופיה יוונית, פילוסופיה של החינוך, הומניזם בחינוך, הכשרת מורים והוראת פילוסופיה בתיכון. חלק נרחב ממחקריו מוקדש לאפלטון. המתודה הפילוסופית בה הוא משתמש היא "למצוא את ההנחות שעליהן מושתת השכנוע העמוק של אפלטון בדבר הנורמטיביות של התבונה ובדבר הפילוסופיה כדרך חיים". שקולניקוב הדגיש את "החשיבות המכרעת של המתודה הדיאלוגית ושל האירוניה בצורותיה השונות...לצד דרישתו הבלתי מתפשרת של אפלטון לבסיס אונטולוגי איתן." הנושאים בהם עסק במחקריו על אפלטון הם: "מעמד הלוגוס ותפקיד האירוניה, המתודה ההיפותטית, שאלות בתורת ההכרה ובמטפיזיקה של אפלטון, מושג האהבה ויחסו למתודה ההיפותטית, תורתו המאוחרת ותורת הטבע של אפלטון, תורת הלשון, תפיסתו את החינוך, תורתו המדינית והשקפתו על הטרגדיה."
שקולניקוב כתב ערכים רבים באנציקלופדיה העברית בנושאים של פילוסופיה קדם-סוקרטית והפילוסופיה היוונית, ופיתח יחד עם אלעזר וינריב את הקורס באוניברסיטה הפתוחה על פילוסופיה יוונית.
שקולניקוב היה המתורגמן לפורטוגזית בחידון התנ"ך הבינלאומי לכל העולם והדתות שנערך בירושלים.
שקולניקוב היה נשוי לחנה שקולניקוב, פרופסור אמריטה בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
שקולניקוב נפטר ב-13 באוגוסט 2014, בגיל 73. הוא נקבר בבית הקברות הר המנוחות בירושלים.
גבעות קולומביה
הרובר ספיריט חקרה את האזור עד 2010, אז הפכה לתחנת מחקר נייחת וב-2011 סיימה את תפקידה.
רשימת הפסגות (מצפון לדרום):
מישלן
מישלן (שם מלא בצרפתית: Compagnie Générale des Établissements Michelin SCA) היא יצרנית צמיגים צרפתית. בשנת 2008 הייתה החברה הגדולה בעולם בייצור צמיגים (לפני החברות ברידג'סטון ו-Goodyear). החברה נודעת גם בזכות שתי סדרות של מדריכי תיירות הנושאים שם זה ונפוצים ברבות ממדינות העולם: "המדריך הירוק" המתאר אתרי תיירות (בדגש על אדריכלות ואמנות), ו"המדריך האדום" (הקרוי גם מדריך מישלן) המתאר ומסווג בתי מלון ומסעדות, ונחשב למדריך האוכל החשוב בצרפת.
היסטוריה
חברת מישלן נוסדה על ידי אנדרה מישלן (1853-1931), צאצא למשפחת קלרמון, שבבעלותה מפעל ליצור צמיגי כדורי גומי וחלפי חקלאות שונים בקלרמון-פראן. אנדרה היה מהנדס בוגר הפוליטכניון שבפריז.
האנגלי רוברט ויליאם תומסון המציא את הצמיג הפניאומטי בשנת 1845, לו הוא העניק את השם "גלגל אווירי", וג'ון בויד דאנלופ השתמש בהם לאופניים בשנת 1888. אנדרה מישלן ואחיו הצעיר אדוארד (1859-1940) פיתחו את ההמצאה והוציאו לפועל את התכנון. האחים יצרו צמיג עם גליל פנימי, שהיה ניתן לתקנו ולהחליפו בקלות, ורשמו זאת כפטנט בשנת 1891.
הציבור לא מיהר לקנות את הרעיון, אף על פי שאופניים המצוידים בצמיגי מישלן זכו במירוץ האופניים פריז-בארס, בו השתתפו מאתיים ועשרה רוכבים. ב-1895, אנדרה ארגן והשתתף במירוץ אופניים בין קלרמון-פראן לפריז. הוא כיסה את הדרך במסמרים וצייד את הרוכבים באמצעי תיקון. אנדרה זכה במירוץ, שסוקר בהרחבה בעיתונים, ובפרט על הקלות והמהירות של תיקון האופניים. ב-1896 עשרת אלפים צרפתים רכבו על צמיגי מישלן.
ב-1894 מישלן ייצר צמיגים לכרכרות ומכוניות, והיה לאחד ממאתיים או שלוש מאות יצרני צמיגים במדינה. באותה שנה, 1894, נוצר גם סמל החברה - איש המישלן Bibendum, בעת יריד מסחרי בעיר ליון - אנדרה ראה כרזה עם תמונה של ערימת צמיגים והציע לחבר לו ידיים ורגליים. הוא הטיל את מלאכת הציור על אחד ממאייריו מריוס רוסיון, שפיתח את הדמות שמאז זכתה לשיכלולים רבים ומשמשת כיום בלוגו החברה. אנדרה פרסם עצמו באמצעות כרזות בשפות שונות עם גימיקים פרסומיים שנתלו במוסכים ברחבי אירופה.
רוטציה
{{פירושונים|
מישלן
היסטוריה
בשנות ה-30 רכשה החברה את חברת סיטרואן. מישלן פיתחה המצאות שונות בתעשיית הצמיגים, ביניהן הצמיג הרדיאלי בשנת 1946 שפותח יחד עם מערכת ההנעה הקדמית של מכוניות סיטרואן (Citroën Traction Avant ו-Citroën 2CV).
רוטציה
ראו גם
}}
מישלן
היסטוריה
בשנת 1988 רכשה מישלן את מחלקות ייצור הגומי וייצור הצמיגים של חברת גודריץ' האמריקנית. שנתיים לאחר מכן, ב-1990, היא רכשה את חברת Uniroyal (בעבר: United States Rubber Company). הסניף האוסטרלי של החברה נקנה כבר ב-1980 על ידי חברת ברידג'סטון. בנוסף אוחזת מישלן ב-90% מ-Taurus Tire בהונגריה ובחברה הצ'כית Kormoran.
החברה מייצרת צמיגים בצרפת, גרמניה, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, קנדה, ברזיל, תאילנד, יפן ובמספר מדינות נוספות.
נהר אדום (סרט)
נהר אדום (באנגלית: Red River) הוא מערבון בבימויו של הווארד הוקס שיצא לאקרנים בשנת 1948. בסרט מככבים ג'ון ויין, מונטגומרי קליפט, ווולטר ברנן. הסרט מתאר את המסע הראשון של הובלת הבקר כל הדרך מטקסס ועד לקנזס, וכמו כן מתוארים בסרט הקונפליקטים הנוצרים בין אב לבנו. זהו המערבון הראשון שביים הבמאי הווארד הוקס.
תקציר
תומאס דונסון הוא בוקר עקשן, שחלומו הוא להקים את החווה הגדולה ביותר בטקסס. בדרכו לטקסס, אהובתו נרצחת על ידי האינדיאנים. דונסון ויד ימינו גרות נאדין, מוצאים ילד יתום שהצליח להימלט מהאינדיאנים, שמו של הילד הוא מתיו גארת'. לאחר שהם מגיעים לטקסס, הסרט קופץ ארבע-עשרה שנה קדימה לתקופה שבה לדונסון יש יותר בקר מכל אחד אחר בטקסס, וגארת' הפך לשולף המהיר בטריטוריה. אך דונסון חייב, בשביל לא להפסיד את כל כספו, להעביר את כל הבקר למיזורי, שם יוכל למכור אותם. לשם כך עליו לחצות את הנהר האדום.
את המסע למיזורי אף אחד לא הצליח לעשות לפניו ולכן הרעיון נחשב למטורף. במשך המסע הבוקרים מתחילים להתמרד, ורוצים לקצר את דרכם, ולהגיע רק עד לעיירה בקנזס בשם אבילין שיש שמועה שעוברת שם רכבת, אבל דונסון מטפל בהם ביד קשה והורג אותם. הקבוצה השנייה שמתמרדת מחליטה לברוח, אבל דונסון מחזיר אותם ודן אותם לתלייה, בשלב זה בנו המאומץ, גארת', מתערב, ולוקח את כל האנשים תחת פיקודו. הוא משחרר את המורדים ומשאיר את אביו לבדו עם סוס בשממה, בשלב זה דונסון מבטיח שכשהוא יפגוש את גארת' בפעם הבאה הוא יהרוג אותו.
מכאן מתנהל מרוץ נגד הזמן, כשגארת' צריך להגיע לאבילין עם כל הבקר, לפני שדונסון יספיק לאסוף אנשים וישיג את העדר. בהמשך השביל גארת' וחבורתו פוגשים חבורת מהמרים ונשים, ושם גארת' מתאהב בטס מיליי, אישה שנוסעת עם שיירת המהמרים, והוא מספר לה את כל הסיפור עם אביו ועל התסבוכת שנקלע אליה. יום לאחר מכן דונסון מגיע למקום, אהובתו של גארת', מיליי, מנסה לשכנע את דונסון שלא יהרוג את גארת' אבל דונסון לא מסכים. מיליי מבקשת מדונסון שייקח אותה איתו, הוא נזכר באהובתו שהשאיר מאחוריו ונהרגה במהלך התקפת האינדיאנים, ולכן הוא לוקח את מיליי איתו.
גארת' מגיע לאבלין ומוכר את הבקר, כשמיליי מגיעה ומזהירה אותו שאביו מגיע הוא לא מנסה לברוח. דונסון מגיע לאבילין, פוגש את בנו גארת' שולף את אקדחו ומתחיל להתגרות בו, אך כשגארת' מסרב להגיב, דונסון עובר לקרב אגרופים, גארת' לא שותק ומחזיר לאביו מנה אחת אפיים. בשלב זה מיליי מתערבת, יורה באוויר, מפסיקה את הקרב ואומרת לשניהם ש"ברור שאתם אוהבים האחד את השני", האב ובנו מתפייסים ודונסון נותן לגארת' שותפות בעסק.
ביקורות ופרשנויות
הז'אנר המערבוני מאופיין לרוב בדמויות טוב ורע שהן הדמויות המרכזיות, וביניהן גם ניטש הקרב המכריע בסוף. בשונה ממערבונים אחרים, "נהר אדום" לא מציג אף-אחד משני הגיבורים כרע או כטוב, שניהם נמצאים בתחום האפור. אפילו הקרב בסיום שאמור להכריע ביניהם, לא מגיע לקצו, ויש שלום בין שני הצדדים.
ישנם מקרים שהבן עושה כל מה שאביו אומר לו, ומכבד אותו (במשך כל הסרט גארת' מגלגל סיגריות לדונסון), אך יש ומגיעה נקודה ובה הוא אינו מסכים עם השקפת אביו, וכאן נוצר הקונפליקט, וסרט זה מראה בצורה טובה את הקונפליקטים ואת מערכת היחסים שבין אב לבן.
הווארד הוקס השתמש לעיתים רבות בסרטיו במוטיב של איחוד הניגודים. בין המערבונים השונים שהווארד הוקס ביים נמצאים גם "ריו בראבו", "ריו לובו" ועוד אחרים. "נהר אדום" נחשב לקלאסיקה מערבונית וקולנועית.
הסרט נבחר בסקר AFI למקום החמישי ברשימת המערבונים הטובים של כל הזמנים.
מצעד האיוולת
מצעד האיוולת (במקור מאנגלית: "The March of Folly") הוא ספרה של ההיסטוריונית ברברה טוכמן, המנתח כמה דוגמאות היסטוריות למדינאות אווילית, בעיקר את מדיניות האפיפיורים שקדמו לרפורמציה, את מדיניות הבריטים בטרם עצמאות ארצות הברית ואת מדיניות האמריקנים בווייטנאם. הספר פורסם ב-1983.
מבוא
בפרק המבוא סוקרת טוכמן בקצרה שורה של התרחשויות היסטוריות שלדעתה ניתן להגדירן כאוויליות במובהק.
טוכמן מנתה שלושה תנאים "על מנת שמדיניות תהיה מוגדרת כאיוולת לצורך מחקר זה":
עם זאת, היא מתייחסת גם לכמה אירועים שאינם עומדים בכל שלושת תנאיה. הראשון שבהם, שבו האיוולת הייתה החלטתו של שליט יחיד, הוא תנ"כי: החלטת רחבעם שלא להקל את עול העבודה שהטיל אביו:. התוצאה הייתה פילוג ממלכת ישראל וממלכת יהודה. התנהגות אחרת של רחבעם הייתה אולי מונעת את מנת הסבל שהייתה חלקו של עם ישראל מאז.
בהמשך מתייחסת טוכמן למונטסומה, שליט האצטקים, שהתעקש לפתוח את השערים לכובש הלבן ולא להילחם בו, מתוך אמונה שבואו מהווה את חזרת האל קצלקואטל.
מקרה איוולת אחר שסוקרת טוכמן בקצרה הוא רדיפת הפרוטסטנטים בצרפת בידי המלכים הבורבונים.
מלחמות העולם מספקות לטוכמן שתי דוגמאות נוספות. שתיהן קשורות להצטרפותה של ארצות הברית למלחמה. גם הגרמנים ב-1916 וגם האימפריה היפנית ב-1941 נקטו מדיניות יהירה וחסרת זהירות שקוממה עליהם את המעצמה של העולם החדש. הגרמנים החליטו לפתוח במלחמת צוללות בלתי מוגבלת, והיפנים החליטו לתקוף בפרל הארבור.
לגבי התקיפה בפרל הארבור היא כותבת:
מנגד מעלה על נס טוכמן כמה שליטים, החל מסולון איש אתונה, פריקלס, כמה מקיסרי רומא, קארל הגדול, פרידריך השני, אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, ובעיקר את מקימיה של ארצות הברית. במידת מה של פטריוטיות אמריקאית כותבת טוכמן:
לטובה מציינת טוכמן גם את מדיניות המנצחים במלחמת העולם השנייה כלפי הארצות הכבושות.
היא חותמת באזכור "המקרה הנדיר ביותר של מהפך - זה של שליט המכיר בכך שמדיניות מסוימת איננה משרתת את האינטרס העצמי ומעז להסתכן בשינויה ב-180 מעלות". בעיניה זו החלטתו של אנואר סאדאת לכונן יחסי שלום בין מצרים לישראל.
איוולת טרויה
את החלטתם של הטרויאנים להכניס את סוס העץ לעירם רואה טוכמן כאבטיפוס לאיוולת מדינית. היוונים העמידו פנים כאילו צבאם עזב את שערי העיר והותירו אחריהם סוס עץ, ועליו כתובת שלפיה הוא מוקדש לאלה אתנה. הטרויאנים, שראו בסוס חיה קדושה, החליטו להכניסו למקדש שבעירם. בתוך אותה מתנה כביכול, הסתתרו הלוחמים היוונים.
לפי האגדה, לא השתכנעו אנשי טרויה בקדושתו של הסוס אלא כאשר, את הכוהן שניסה להטיל בה ספק, טרפו נחשים כבירים שהופיעו פתאום. הופעת הנחשים מקורה בכך ש"נחרץ גורלה של טרויה להיהרס". טוכמן כותבת:
עם זאת, מסכמת טוכמן:
בנושא הסוס הטרויאני מודה טוכמן כי איננו עומד בכללים שהיא עצמה קבעה: אין זו מדיניות של דורות פוליטיים רבים, אלא מעשה נקודתי. אך האיוולת שבהכנסתו לעיר היא כה גדולה, לטענתה, שאין מנוס אלא לציינה.
איוולת האפיפיורים ברנסאנס
בזבזנותם של האפיפיורים ברנסאנס, שחיתותם הבלתי-מוסווית ורדיפת העינוגים שלהם משתקפת באמרה המיוחסת לאפיפיור ליאו העשירי: "אלוהים נתן לנו את האפיפיורות - הבה ונהנה ממנה".
שחיתותה של הכנסייה התבטאה גם בהפצת כתבי מחילה ובשימוש ציני ברצונם של בני העם הפשוטים להקל על ייסורי קרוביהם שבכור המצרף. כתבי המחילה היו אלה שבסופו של דבר הביאו לכינון תנועת הרפורמה בידי מרטין לותר.
אשליה נוספת שליוותה את האפיפיורים הייתה אי הפגיעות. הם לא שיערו שיש דבר מה היכול לכנסייה, שבמשך דורות כה רבים הביסה כל קריאת תִּגָּר.
איוולת הבריטים באמריקה
את שורש האיוולת מוצאת טוכמן ביהירות ובהתנשאות. האמריקאים נראו למנהיגי בריטניה כאספסוף ולא כיריבים שווים. גנרל בריטי אחד תיאר את האמריקאים "הכלבים המלוכלכים ביותר והפחדניים הנקלים ביותר שניתן לדמיין". טוכמן סבורה שהערכה מעליבה זו נבעה פשוט מהופעתם החיצונית המרושלת.
לסיכום, היא תוהה:
איוולת האמריקאים בווייטנאם
כבר בתקופה שאחרי תום מלחמת העולם השנייה, שבה סייעו האמריקאים לצרפתים לשוב ולהשתלט על הודו סין, מוצאת טוכמן איוולת. לדעתה, במקום לקדם קולוניאליזם שעבר זמנו, מוטב היה אילו האמריקאים היו תומכים בתנועת העצמאות, על אף זיקתה הקומוניסטית.
הזדמנות לחמוק מהשליטה בווייטנאם הייתה לאמריקאים אחרי משבר הטילים בקובה. היוקרה שרכשו בעימות זה, שממנו יצאו כשידם על העליונה, יכולה הייתה לאפשר להם השלמה מכובדת עם הישגי הקומוניזם במזרח אסיה.
אל תוך הביצות הצעיד את אמריקה לינדון ג'ונסון, שהיה סבור שאובדן וייטנאם יכול להוביל למלחמת עולם שלישית, אם מוסקבה ובייג'ינג יעמדו על חולשתה של ארצות הברית. בתקופת ריצ'רד ניקסון אומנם הסתיימה מלחמת וייטנאם, אך לא לפני שארצות הברית יזמה גם פלישה לקמבודיה, מוסיפה אש על המדורה הבוערת של התנגדות הציבור.
כפי שזלזול בלאומיות האמריקאית הצעירה הביא את הבריטים לנקיטת צעדי איוולת מאתיים שנה קודם לכן, כך זלזול בווייטנאמים היה שורש המפלה של ארצות הברית במלחמתה הכושלת ביותר. "אין גבול לאירוניה של ההיסטוריה", כותבת טוכמן.
לסיכום מזכירה טוכמן את אטימות המוחין, הסירוב להסיק את המשתמע מסימנים שליליים, אשר עומד בבסיס כל כך הרבה מעשי איוולת. היא מצטטת את דבריו של ג'ורג' אורוול בספרו "1984":
ביקורת על התאוריה של טוכמן
פרופסור עודד בלבן מאוניברסיטת חיפה מעביר בספרו 'Politics and Ideology' ביקורת על גישתה של טוכמן. על פי בלבן, טוכמן עצמה נופלת בכשל חריף שהוא הנחת המבוקש - היא מניחה מראש מה היו המטרות אותן נועדה להשיג ההתנהלות המדינית ובכך היא מסמנת מראש את כישלונה של מדיניות זו. אולם, לטענת בלבן, אין ביכולתנו לדעת מה היו המטרות שאותן שאפו מנהלי המדיניות להשיג. לכן טיעון האיוולת של טוכמן הוא טיעון ריק, שכן הוא נועד לשפוט בדיעבד את נשואי המחקר ופוטר אותנו מלברר מדוע ננקטה המדיניות שננקטה. כלומר טיעון האיוולת, אליבא דבלבן, הוא טיעון של עצלות מחשבתית. בלבן טוען עוד כי טוכמן נופלת בכשל שהיא עצמה הגדירה - בחלק מהניתוחים שלה היא מניחה שהתוצאות השליליות של מעשה היו ידועות בזמנו, גם במקרים שזה לא בהכרח כך. כמו כן, הוא מבקר את טיעון ה"מדיניות של קבוצה" בטענה שלקבוצה אין מדיניות אלא רק לאינדיבידואלים, ועל כן במקרה זה השלם אינו סכום חלקיו שכן בתוך הקבוצה יכולים להיות אינטרסים מנוגדים לגמרי.
תחנת הרכבת עפולה
תחנת הרכבת עפולה על-שם רפאל איתן (רפול) היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל, המשרתת את העיר עפולה וסביבתה. תחנת עפולה החדשה, שתוכננה על ידי אדריכל אליאסף בר, נבנתה כחלק מהקמת קו הרכבת חיפה - בית שאן. בשונה מיתר התחנות על הקו, התחנה לא נבנתה על התוואי ההיסטורי או בקרבה אליו, והיא ממוקמת במרכז העירוני החדש של האזור הנמצא בשטח פתוח בין עפולה לעפולה עילית בכביש 65 וממזרח לכביש 60.
תחנת עפולה ההיסטורית
תחנת עפולה (אשר כונתה גם "פוּלֶה") הייתה התחנה הרביעית משמונה התחנות המקוריות שנבנו לאורכה של השלוחה של מסילת הרכבת החיג'אזית (המכונה רכבת העמק, על שמו של עמק יזרעאל אותו חצתה), ומאוחר יותר הייתה גם תחנת הקצה של מסילת השומרון. התחנה נקראה בתחילה על שם הכפר הערבי הקטן שבתחומו הוקמה, ואשר התפתח במרוצת השנים לעיר עפולה של ימינו וזאת הודות לקישור התחבורתי שסיפקה רכבת העמק. בסמוך לתחנה נבנו מחנות צבא ושדות תעופה הן על ידי העות'מאנים והן על ידי הבריטים.
התחנה החדשה
תחנת עפולה החדשה נבנתה כחלק מהקמת קו הרכבת חיפה - בית שאן.
תחנת הרכבת של עפולה היא התחנה החשובה והמרכזית ביותר בקו העמק. רכבת ישראל פרסמה דו"ח נוסעים לשנת 2017 לפיו מספר הנוסעים הגבוה בקו נרשם בתחנת עפולה (850,517 נוסעים). הסיבה לכך היא שעפולה היא העיר המרכזית בעמק יזרעאל עם מספר התושבים הגבוה ביותר (כ-50,000 תושבים) כמו כן, בעפולה התחנה קרובה לאזורי התעסוקה והמגורים בעיר בניגוד לתחנות כפר ברוך וכפר יהושע שלהן נדרשת תחבורה משלימה ולא ניתן להגיע אליהן ברגל.
ב-20 בפברואר 2018 נקראה התחנה על-שמו של רפאל איתן, שהיה ראש המטה הכללי האחד עשר של צה"ל ושר בממשלות ישראל. איתן היה בן המושב תל עדשים, שנמצא במרחק קילומטרים אחדים מתחנת הרכבת.
שירות רכבות בתחנה
מהתחנה יוצאת רכבת אחת בשעה לכיוון חיפה ואחת לכיוון בית שאן ובשעות שיא 2 רכבות בשעה. (2 רכבות בבוקר לחיפה, ו2 רכבות בערב לבית שאן).
בכניסה לתחנה
בכניסה לתחנה ישנו מסוף אוטובוסים ממנו יוצאים מספר קווים אזוריים ליישובים באזור. במקור מספר קווים נוספים היו אמורים להסתיים במסוף אך לבסוף הוצאו ממנו והועברו לרחוב דובנוב הנמצא בקרבת התחנה עקב מצוקת מקום במסוף.
כל הקווים במסוף מופעלים על ידי חברת סופרבוס.
יוהנס שטארק
יוהנס שטארק (בגרמנית: Johannes Stark; 15 באפריל 1874 - 21 ביוני 1957) היה פיזיקאי נאצי גרמני, זוכה פרס נובל לפיזיקה בשנת 1919 על גילוי אפקט דופלר בקרני תעלה, ופיצול קווים ספקטרליים בשדה חשמלי (אפקט הנקרא על שמו, "אפקט שטארק").
קורות חייו
יוהנס שטארק נולד בעיר שיקנהוף (כיום פרייהונג) שבבוואריה. ב-1894 החל ללמוד מתמטיקה, כימיה וקריסטלוגרפיה באוניברסיטת מינכן וסיים את הדוקטורט ב-1897. הוא עבד במספר תפקידים במוסד זה וב-1900 עבר לאוניברסיטת גטינגן, שם מונה למרצה. ב-1908 מונה לפרופסור באוניברסיטת אאכן וכן הרצה במספר אוניברסיטאות נוספות, עד 1922. בשנים 1933–1939 כיהן כנשיא שני המוסדות: "קולקטיב המחקר הגרמני" ו"המכון הפדרלי לפיזיקה וטכנולוגיה".
שטארק והנאציזם
שטארק היה תומך נלהב של אדולף היטלר ושל המשטר הנאצי. במכתב לעיתון "Das schwarze Korps" (עיתון ה-SS) תקף את עמיתו הפיזיקאי ורנר הייזנברג, אף הוא חתן פרס נובל לפיזיקה, וכינה אותו "יהודי לבן" בשל תמיכתו ב"פיזיקה היהודית" של אלברט איינשטיין לתורת היחסות של איינשטיין היו מדענים נאצים רבים שהתנגדו, למשל חתן פרס נובל פיליפ לנארד. עם עליית הנאצים לשלטון, הם ניסו בהצלחה רבה למדי לא רק לפטר את כל את הפיזיקאים והמדענים היהודיים בגרמניה אלא גם לנסות למחוק את כל התיאוריות שלהם, וכך שטארק הצליח לקבל מהשלטונות הנאצים סמכות על כל תחום הפיזיקה והרפואה בגרמניה.
שטארק כתב מספר ספרים בהם פירט את משנתו הנאצית הגזענית. בספרו "סוציאליזם לאומי ומדע" (בגרמנית: Nationalsozialismus und Wissenschaft) טען כי על המדע להציב את שירות המדינה בעדיפות ראשונה - ולכן תחומי המחקר החשובים הם אלו שיכולים לתרום לשיפור הצבא והתעשייה. הוא תקף פיזיקאים תאורטיים בכנותו אותם "יהודים" והפעיל לחצים על מנת שמחזיקי העמדות המדעיות הבכירות בגרמניה יהיו "ארים" טהורים. עוד מטענותיו כי "מדענים יהודים חסרים את הכישרון לפעילות יצירתית אמיתית במדע".
בשנת 1947 נשפט ונשלח לארבע שנות מאסר בשל קשריו עם המשטר הנאצי.
ויינרייך
ויינרייך או ויינריך (Weinreich) הוא שם משפחה.
מרציפן
מרציפן או בצק שקדים הוא רקיחה המורכבת בעיקר מסוכר ושקדים טחונים. משמש הרבה להכנת ממתקים בצורות שונות.
שימושי המרציפן
המרציפן משמש בעיקר כממתק, המיוצר בצורות וטעמים מגוונים כגון: חטיף מרציפן מצופה שוקולד, חטיפי מרציפן בתוספת תמציות פרי וכתוספת לנוגט ומיני מתאבנים וקינוחים.
בתעשיית העוגות המרציפן משמש בעיקר לקישוט ולציפוי עוגות חתונה מסורתיות, עוגות יום-הולדת ועוגות לאירועים מיוחדים. יתרונו הבולט מתבטא בקשיותו, המאפשרת כיתוב או הדפס בצבעי מאכל על-גבי העוגה.
היסטוריה
נהוג לייחס את מוצא המרציפן לפרס, שממנה הובא לראשונה לאירופה על ידי הטורקים, אך למעשה קיימות שלוש גרסאות עיקריות שונות לגבי מקורו:
הראשונה תומכת בסברה כי המרציפן הראשון יוצר בעיר ליבק על גדות הים הבלטי, שבה עדיין מיוצר מרציפן בעל שם עולמי על-פי המסורת.
הגרסה השנייה טוענת כי מקור המרציפן מטולדו, ספרד, משנת 850–900 לספירה, מתקופת שלטונו של אלפונסו השביעי, מלך קסטיליה במאה ה-12. שורש גרסה זו נעוץ בהשפעה המוסלמית בתרבות הספרדית במהלך הרקונקיסטה - בלילות הרמדאן נהגו המוסלמים לאכול ממרח שקדים כדי לעורר את תאבונם.
הגרסה השלישית רואה בסין את מייסדת המרציפן, ולפיה המתכון הסיני נדד למזרח התיכון ומשם לאירופה.
לנוכח היעדר ההתאמה בין הגרסאות השונות, טוענות ערים רבות ברחבי אירופה לחזקה על מקור המרציפן ובחלק ניכר מהן עדיין מיוצר מרציפן בהתאם למסורת הייחודית הנהוגה בכל עיר במשך מאות שנים.
ייצור המרציפן כיום
כיום, עם התפתחות התעשייה, טכנולוגיות הייצור והמודעות לבריאות, מוסיפים למרציפן גלוקוזה לשם הקשייתו, שמן שקדים ומי ורדים להדגשת טעמו הייחודי ושיפור ערכו התזונתי.
היות ששקדים יקרים מסוכר, היחס בין השקדים הטחונים ובין הסוכר קובע את טיב המרציפן ואת מחירו.מקובלים שלושה מתכונים נפוצים:
בתרבות
במחוז סמולנד בשוודיה נהוג לאכול מרציפן ביום חמישי הראשון בחודש מרץ. יום זה והמרציפן מסמלים את ההבדל בהיגוי בין השוודית הרשמית לזו של סמולנד. בשוודית העיצור RS נהגה כש|שין ימנית ובסמולנד כשין שמאלית. מרציפן ביום חמישי ראשון בחודש מרץ נאמר בשוודית "marsipan i första torsdagen i mars " ובסמולנד "massipan i fössta tossdagen i mass"
יהוד (מושבה)
תולדות היישוב
היו אלו מתיישביה הראשונים של פתח תקווה, שננטשה ב-1881, יואל משה סלומון, יהודה ראב ואחיו משה שמואל ראב שהגיע במקום האב אלעזר שמפאת גילו לא יכול היה להשתתף בעבודת ההתיישבות, בשילוב חדשים, חבורת חובבי ציון מביאליסטוק ואריה ליב פרומקין, ששינסו מותניהם במאמץ מחודש לתקוע יתד ב'אם המושבות'. והפעם, כלקח מפרק ההתיישבות הראשון, העדיפו לקבוע את יישובם במקום בעל אקלים נוח יותר הרחק מריכוזי היתושים מחוללי מחלת המלריה שהיו בסביבות הירקון. נרכשה חלקה של 140 דונם בקרבת הכפר הערבי יהודייה ויקרא שמה 'יהודית' כשם העיר הקדומה שהייתה בנחלתו של שבט דן. המתיישבים הקימו אגודה שיתופית וקיבלו על עצמם עבודה עצמית. מדי בוקר נדדו המתיישבים לפתח תקווה מרחק 7 ק"מ לעיבוד נחלותיהם ובערב שבו ליהודית, מהלך שעה וחצי לכל כיוון.
יהודית, שנחשבה תחילה למושבה חדשה בארץ ישראל לצד פתח תקווה, הלכה ונחלשה ככל שפתח תקווה הלכה והתאוששה. בין 1885 ל–1886 יותר ויותר מתיישבים העבירו את ביתם הקבוע לפתח תקווה בעוד ביהודית נותר 'המרכז הרוחני' ובראשו מרדכי גימפל יפה שהקים ישיבה-בית מדרש שאליו נשלחו "המעולים שבאברכי ירושלים". אברהם מויאל, נציגם של 'חובבי ציון' בארץ, שליווה את פתח תקווה מראשית דרכה, שלח משלחת בת שלושה אנשים, אלעזר רוקח, מזכירו, זרח ברנט ואחיו, שלום מויאל לדווח מהשטח. רוקח הציע למויאל לשנות את יעודה של יהודית ממושבה חקלאית ל"מקום חרושת המעשה", ליישוב שיתבסס על מלאכה ובעתיד על חרושת. המצב ביהודית הסתבך שהתברר שעל חלקות האדמה שרכש יחיאל מיכל פינס רבצו חובות של מיסים וארנונות לממשלה העות'מאנית והבתים נבנו על סמך רישיון בנייה שנועד לבנייה בירושלים, שם הייתה ליהודים חלקת אדמה שנקראה אף היא בשם "יהודייה". כפי שקודם לכן ישר את ההדורים עם השלטונות העות'מאניים בעניין אדמות עקרון וגדרה ורישיונות הבנייה עליהן, כך צלחו מעשי ידיו של אברהם מויאל גם הפעם הזאת וסכנת הרס המבנים הוסרה.
על פי זיכרונותיו של יהודה ראב כפי שנרשמו על ידי בנו, בנימין, בספר 'התלם הראשון', התגלעה מחלוקת בין היהודאים לתקוואים איזה יישוב יזכה לתמיכת הגופים המסייעים, 'חובבי ציון' והברון רוטשילד. ביקורו של קלונימוס זאב ויסוצקי ב-1885 בשתי המושבות הכריע את הכף לטובת פתח תקווה.
בסביבות 1890 הצטרפו למושבה תלמידי חכמים ואנשי רוח, ביניהם הרב יחיאל מיכל פינס, המורה אליהו ספיר וההיסטוריון זאב יעבץ.
עם פטירתו של הרב מרדכי גימפל יפה בתרנ"ב, נעזבה המושבה.
אדמותיה של יהוד, אדמותיה של הקרן הקיימת, נמסרו למושב 'היובל' שנוסד בט"ו אב תרצ"ד (1934) בכספי קרן היסוד על ידי פועלים מפתח תקווה שהתארגנו בתרפ"ח (1928), שעה שאם המושבות חגגה את שנת היובל להקמתה ולפיכך נקרא כפר היובל. בשנת 1952 התאחד מושב 'בהדרגה' עם מושב כפר היובל הסמוך. היישוב המאוחד נקרא בשם כפר מעש.
"רחוב יהוד" במרכז פתח תקווה מנציח פרק זה בקורות בניין האזור.
בית הראשונים
הבית היה במקורו הבית של משפחת שפירא, אביו של השומר אברהם שפירא. בבית, ששוקם ב-1972, שני חדרים ומרתף. במקום יש תצוגה של צילומים מהימים ההם. מאחוריו חצר קטנה מוקפת קיר אבנים ובהם פתחים קטנים – לתצפית ולהגנה.
בוטפוגו (כדורגל)
בוטפוגו של כדורגל וחתירה (בפורטוגזית: Botafogo de Futebol e Regatas) הוא מועדון כדורגל ברזילאי, המייצגת את שכונת בוטפוגו שבעיר ריו דה ז'ניירו. נכון ל-2018, משחק בליגת העל הברזילאית.
קבוצת הכדורגל של בוטפוגו היא אחת מארבע קבוצות הכדורגל הגדולות של מדינת ריו דה ז'ניירו ביחד עם פלמנגו, ואסקו דה גאמה ופלומיננסה. לבוטפוגו קהל האוהדים השלישי בגדלו במדינת ריו דה ז'ניירו והעשירי בברזיל.
היסטוריה
בוטפוגו בין מועדוני הספורט הוותיקים שבברזיל. "מועדון החתירה בוטפוגו" (Club de Regatas Botafogo) נוסד ב-1 ביולי 1894 (על מנת להתחרות במרוצי החתירה הפופולריים בשלהי המאה ה-19 בריו דה ז'ניירו) ואילו "מועדון כדורגל בוטפוגו" (Botafogo Football Club) נוסד ב-12 באוגוסט 1904. שני המועדונים התאחדו ב-8 בדצמבר 1942 תחת השם הנוכחי. היריבות בכדורגל בין בוטפוגו ופלומיננסה היא הוותיקה ביותר בכדורגל הברזילאי - מאז 22 באוקטובר 1905.
תארים בינלאומיים
רשמי ידידות
יונה פוגל
יונה פוגל (נולד ב-26 במרץ 1954) הוא מנהל ישראלי שכיהן כמנהל הכללי של קבוצת "פז", יו"ר דירקטוריון פז בית זיקוק אשדוד ויו"ר דירקטוריון פז תעשיות, מאז אוקטובר 2007 ועד סוף 2019.
ביוגרפיה
פוגל נולד ברחובות בשנת 1954, בעל תואר שני בפסיכולוגיה, התמחות בייעוץ ארגוני. סיים את שירותו הצבאי כפסיכולוג חיילי בדרגת רב-סרן. עד שנת 2007 מילא שורה של תפקידים בבנק לאומי: חבר הנהלת בנק לאומי, ראש החטיבה הבנקאית, סמנכ"ל בכיר וראש מערך שיווק ופיתוח אסטרטגי, אחראי על אי-ביזנס ו-E-VENTURING בבנק, יו"ר דירקטוריון לאומי קארד.
באוקטובר 2007 מונה למנהל הכללי של קבוצת פז. עם כניסתו לתפקידו בפז ביצע שינוי ארגוני למבנה של קבוצה המבוססת על שלוש חטיבות הממוקדות בפלחי שוק שונים. במהלך התקופה מאז נכנס לתפקיד, הכפיל את שווי החברה, והחברה נכנסה למדד ת"א 25 של הבורסה, הוקמה פז סולאר, זרוע האנרגיה החלופית של פז הושק המותג הפרטי Yellow, (רשת חנויות הנוחות של פז), והחברה גייסה אג"ח בהיקף של כמיליארד ש"ח וחילקה דיבידנדים בסך של כ2 מיליארד ש״ח. שימש כיו"ר פורום עסקים מקדמי נגישות לנכים ובעלי מוגבלות. בסוף 2019 פוגל הוחלף על ידי ניר שטרן.
מתגורר ברמת השרון, נשוי ואב ל-2 בנות.
קראטה קיד (סרט, 2010)
קראטה קיד (באנגלית: The Karate Kid) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2010, שביים הרלד זוורלד, בכיכובם של ג'יידן סמית' וג'קי צ'אן. הסרט מבוסס על סרט בעל אותו שם משנת 1984. את הסרט הפיקו הוריו של ג'יידן, ויל וג'יידה פינקט סמית'.
עלילה
דרה פרקר (ג'יידן סמית') בן ה-12 עובר יחד עם אמו מדטרויט שבארצות הברית לבייג'ינג שבסין. דרה מתאהב בכנרית בת גילו – מי יינג – אך סובל מהצקותיו של הבריון הכיתתי צ'נג. באחד המקרים מתערב לטובתו של דרה איש התחזוקה של בית הדירות בו הוא גר, מר האן, המתגלה כאמן קונג פו. האן מלמד את דרה קונג פו ובכך מתחיל לרכוש ביטחון עצמי. במקביל הוא מתיידד עם מיי יינג (Wenwen han).
בעידודו של האן נרשם דרה לטורניר קונג פו אליו נרשם גם צ'נג, תחת הדרכתו של מורה הקונג פו התחרותי מאסטר לי, ליחסיהם עליות ומורדות עד אשר האן מספר לדרה שאשתו וילדו נהרגו בתאונת דרכים, באשמתו. במהלך התחרות נוקט מאמן יריבו של דרה בפעולה בלתי ספורטיבית כאשר הוא מורה לתלמיד אחר שלו לשבור את רגלו של דרה. האן מרפא את דרה באמצעות כוסות רוח ודרה חוזר לגמר, מנצח את צ'נג וזוכה לכבוד חבריו.
הכנסות
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-11 ביוני 2010. בסוף השבוע הראשון להקרנתו גרף הכנסות של 55 מיליון דולר ודורג מעל הסרט "צוות לעניין", אשר זכה רק לכמחצית מהסכום. בתום השבוע השני להקרנתו הסרט כבר עבר את רף ה-100 מיליון בהכנסות בארצות הברית וזכה לירידות מתונות יחסית בהכנסותיו. נכון ל-6 בספטמבר 2010 הסרט עומד על הכנסות של כ-176 מיליון דולר בארצות הברית וכ-158 מיליון בשאר העולם.
ביקורות
הסרט קיבל ביקורות מעורבות. האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 66%, שמבוסס על 193 ביקורות. האתר Metacritic הקצה לסרט ציון של 61 נקודות, שמבוסס על 37 ביקורות ממבקרים מרכזיים.
רוג'ר איברט מ"מגזין שיקגו" נתן לסרט ביקורת חיובית, ונתן לו ציון של שלושה וחצי כוכבים מתוך ארבעה, וטען ש"זהו סרט מקסים ועשוי כהלכה שעומד בזכות עצמו". קלאודיה פוג מ-"USA Today" ואוון גלייברמן מ"Entertainment Weekly" העניקו לסרט ציון B, בטענה ש"הכימיה בין ג'יידן סמית' לג'קי צ'אן טובה, הסרט אמין ושנון", הם גם הוסיפו ואמרו בכלליות על הסרט עצמו "מצחיק ואמין".
כמה מבקרים הבחינו שהדמויות בסרט צעירות בהרבה מהדמויות בסרט המקורי. סימון אברמס מ-"Slant Magazine" נתן לסרט ציון של כוכב וחצי והצהיר ש"הדמויות לא מספיק בוגרות כדי לשכנע בצורך שלהן להוכיח את עצמן". הוא גם אמר ש"מה שהכי מאכזב זה הרומן של דרה עם מיי יינג. הילדים האלו עדיין לא בגיל ההתבגרות, וכבר יש להם האשמות אחד כלפי השני..."
ביקורת נוספת התייחסה לכך שהסרט מכונה "קראטה קיד" אך בפועל האומנות בו היא קונג פו ולא קראטה, דבר שגרם לחלק מהיוצרים להציע שם אחר לסרט, מה שלא התקבל בסוף.
סוליטר רודריג
סוליטר רודריג ׁׁ(שם מדעי: Pezophaps solitaria) הוא מין עוף נכחד שאיבד את יכולתו לעוף, מתת-משפחת הדודואים (Raphinae) שבסדרת היונאים. הוא היה אנדמי לאי רודריג, השוכן 574 קילומטרים מזרחית למאוריציוס, באוקיינוס ההודי. הייתה לו קרבת משפחה הדוקה עם הדודו שנכחד באי מאוריציוס במחצית השנייה של המאה ה-17. יונת ניקובר היא בת המשפחה הקרובה ביותר לסוליטר רודריג ששרדה עד היום.
מבנה
גודלו של סוליטר רודריג היה כגודלו של ברבור והוא הפגין דו-צורתיות זוויגית. מבנה גופו של הזכר היה גדול יותר מזה של הנקבה, וגובהו יכול היה להגיע ל-90 סנטימטרים ולמשקל 28 קילוגרם, בעוד שגובהה של הנקבה הגיע ל-70 סנטימטרים ומשקלה ל-17 קילוגרם. צבען של נוצות הזכר היו אפור וחום וצבען של נוצות הנקבה היו חיוורות יותר. על בסיס מקורו העדין והמאונקל של הסוליטר רודריג הופיע פס שחור וצווארו ורגליו היו ארוכים. שני המינים היו מאוד טריטוריאליים והם עשו שימוש בכנפיהם הגרמיות ללחימה. הנקבה נהגה להטיל ביצה אחת בלבד ושני המינים דגרו עליה לחלופין. אבני קורקבן סייעו לעיכול מזונם, שכלל פירות וזרעים.
היסטוריה
הסוליטר רודריג הוזכר לראשונה במאה ה-17 ותואר בפרוטרוט על ידי פרנסואה לגואט (François Leguat) שהיה מנהיגה של קבוצת פליטים הוגנוטים צרפתים שהתיישבו ברודריג בין השנים 1691–1693. הוא ניצוד בידי האדם ובעלי החיים שהביא לאי שגרמו להכחדתו בסוף המאה ה-18. מלבד הדיווחים של לגואט, שלוו באיור של סוליטר רודריגז, ומספר תיאורים נוספים שהתגלו, לא היה כמעט מידע אודות העוף, עד לעת שבה נמצאו במערה עצמות מאובנות של סוליטר רודריג בשנת 1789. בעקבות זאת התגלו אלפי עצמות נוספות בחפירות שנערכו באזור.
טקסונומיה
פרנסואה לגואט היה הראשון שכינה את העוף "סוליטר", תוך התייחסות להרגליו המבודדים.
הקליידוגרמה שיצרה בת' שפירו, פרופסור לאבולוציה ולאקולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, בשיתוף פעולה עם עמיתים למחקר בשנת 2002, מצביעה על קשרי המשפחה הקרובים של הסוליטר רודריג בתוך משפחת היוניים. קליידוגרמה דומה התפרסמה בשנת 2007. בקליידוגרמה זו התחלפו המיקומים בין יונת הכתר ויונת סמואה ונוספו בבסיסה יונת הפסיון (Otidiphaps nobilis) ויונת-קרקע דקת-מקור (Trugon terrestris).
רשת מורשה
רשת מורשה היא רשת בתי ספר למורשת היהדות ולמעורבות קהילתית.
רשת 'מורשה' היא רשת אידאולוגית של בתי ספר, הפועלת לעיצוב הוויה יהודית ציונית בעלת דגש חברתי בתוך בתי הספר.
הרשת נוסדה בשנת 2001. לרשת חברו בתי ספר משני הזרמים: ממלכתי וממלכתי דתי, במטרה לתת מענה חינוכי הולם לכלל תלמידי ישראל, תוך דגש על האוכלוסייה המסורתית.
כיום שותפים לרשת 34 בתי"ס ברחבי ישראל. הרשת פועלת בבתי הספר בשלושה מעגלים:
קרן אבי חי תומכת ברשת מאז יסודה. הרשת פועלת במסגרת 'כל ישראל חברים', לצד הארגון 'ממזרח שמש'.
קבוצת שסטוביץ
קבוצת שסטוביץ' היא חברה ישראלית בתחום המזון ומוצרי הצריכה.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1954 על ידי בני הזוג שמעון שסטוביץ' ואשתו בלה, בחלוף השנים הצטרפו לעסק המשפחתי גם שני בניהם, יוני ומיקי שסטוביץ. לאחר מות האב בשנת 2007, נותרה החברה בידי הבנים, ושנתיים מאוחר יותר, ב-2009 רכש יוני את חלקו של מיקי בחברה והוא נותר כבעלים היחיד של החברה. הרכישה התבצעה באמצעות מנגנון "במבי".
בשנת 1964 שסטוביץ החלה לייבא לישראל את מוצרי הגילוח של חברת ג'ילט האמריקאית באופן בלעדי. בשנת 2005 פרוקטר אנד גמבל רכשה מידי וורן באפט את חברת ג'ילט ובסוף שנת 2006, היא לקחה משסטוביץ את הזיכיון לייבוא מוצרי החברה. ג'ילט הייתה מותג הדגל של שסטוביץ, ומוצריה היו אחראים לכ-25% מהכנסות הקבוצה. זיכיון בולט נוסף שאותו איבדה החברה, הוא ייבוא מוצרי הקוסמטיקה של לנקום הצרפתית. בשנת 2007 החלה שסטוביץ לשווק סכיני גילוח של חברת שיק.
גורם דומיננטי במודל הכלכלי של הקבוצה הוא בלעדיות בייבוא מוצרים רבים לישראל. בעקבות פתיחת שוק הייבוא לתחרות נגרמו לחברה הפסדים. מנכ"ל החברה יוני שסטוביץ' ציין בראיון ב-2015 כי הוא מתנגד לתחרות, רואה ביבוא מקביל פרזיטיות, והחרים את רשת ויקטורי אשר בחרה להתחרות בו.
המרכז העסקי והלוגיסטי של החברה ממוקם בקיסריה.
בעלי עניין
מלוא מניות החברה (100%) מוחזקות על ידי איש העסקים יהונתן (יוני) שסטוביץ. יוני הגיע להחזקה מלאה בחברה באמצעות תהליך Buy Me Buy You. את המניות רכש מאחיו מיקי.
מודל עסקי
לחברה דומיננטיות בשווקים רבים בארץ, בזכות היותה היבואן הבלעדי או הראשי מחברות רבות, ובזכות קשרי מסחר הקבועים שלה עם קמעונאים רבים. דומיננטיות זו מעניקה לשסטוביץ יתרון מול חברות הייבוא המתחרות מולה, ובעיקר מול יבואנים מקבילים, שמנסים לייבא לצידה מהחברות הבינלאומיות מהן שסטוביץ היא היבואן הראשי או הבלעדי. שסטוביץ שואפת למנף את יתרונותיה אלו כדי להגביר את כמות החנויות בהן המוצרים של שסטוביץ בקטגוריה מסוימת הם היחידים שנמכרים או הבולטים ביותר, מה שמאפשר להעלות את שולי הרווח. לשם כך משתמשת שסטוביץ הן בקשריה עם החברות הבינלאומיות והן בקשריה עם הקמעונאים המקומיים.
מול הקמעונאים המקומיים, לעיתים מונעת שסטוביץ מחירים נמוכים אם הם לא יעניקו לה בלעדיות בתחומי הייבוא האחרים שלה (בדומה ליבואנים אחרים בישראל).
מול החברות הבינלאומיות מהן היא מייבאת, נוהגת החברה לשתף פעולה כדי לחסום ייבוא-מקביל לשסטוביץ מאותן החברות. בשנת 2020 נבחנו על ידי רשות התחרות דיווחים בסגנון זה שמעבירה שסטוביץ לקולגייט-פלמוליב העולמית במטרה למנוע ייבוא מקביל. בתחילה הכריזו ברשות התחרות על מהלך זה כ"חשש לפגיעה משמעותית ביבוא מקביל של משחות שיניים" והורו לשסטוביץ לחדול מדיווחים אלו, אולם בהסכם פשרה חזרה בה הרשות והתירה הרשות לשסטוביץ להמשיך בדיווחים, אותם קבעה שיש להסדיר תחת תנאים מסוימים.
מול היבואנים המקבילים עצמם מקיימת שסטוביץ פעילות אגרסיבית, ומנצלת את משאביה הרבים כדי לדווח על חשדות רבים להפרה של חוקים או תקנות, ולעיתים מפעילה מאמצים משפטיים כנגדם. חלק מחוזקה של אסטרטגיה זו בכך שגם אם בבדיקה מתברר בדיעבד שלא הייתה כל הפרה, ליבואנים המקבילים לעיתים אין את המשאבים הדרושים כדי להתמודד עם בדיקות חוזרות כאלו, ולעיתים די בעצם החשד כדי להצר את פועלם.
שסטוביץ שולחת באופן קבוע לוביסטים לוועדות הכנסת שעוסקות בייבוא בין היתר על מנת למנוע מהלכים שיקלו על ייבוא מקביל של מוצרים ויפגעו במעמדה של החברה כיבואן בלעדי.
הפרה של חוק קידום התחרות בענף המזון
בשנת 2023 הטיל הממונה על התחרות עיצומים כספיים על שבעה ספקי מזון גדולים בשל הפרות של חוק קידום התחרות בענף המזון, ביניהם קבוצת ש. שסטוביץ על סך 6.58 מיליון ש"ח.
וקטור עמודה
באלגברה ליניארית, וקטור עמודה הוא מטריצה בגודל m × 1, כלומר מטריצה הבנויה מעמודה אחת שבה m איברים.
המטריצה המשוחלפת של וקטור עמודה היא וקטור שורה.
קבוצת כל וקטורי העמודה יוצרת מרחב וקטורי שהוא המרחב הדואלי של קבוצת כל וקטורי השורה.
סימון
כדי לפשט את שילובם של וקטורי עמודה בטקסט, הם נכתבים לעיתים כווקטורי שורה עם פעולת השחלוף:
פעולות
כפל מטריצות כרוך בהכפלה של כל וקטור שורה במטריצה אחת בכל וקטור עמודה במטריצה האחרת.
מכפלה סקלרית של שני וקטורים, a ו-b, שקולה להכפלה של הייצוג של a כווקטור שורה בייצוג של b כווקטור עמודה.
דכדוך
דכדוך הוא רגש של מצב רוח ירוד, עצבות ואנהדוניה (חוסר הנאה מפעילות). רגשות אלה עשויים להשפיע על תחושת הרווחה הנפשית של האדם, ועל התפקוד הגופני והחברתי שלו. תחושת דכדוך נחשבת לתגובה נורמלית למצבי חיים שונים, והיא עשויה לחלוף כעבור פרק זמן סביר. זאת בניגוד לדיכאון קליני, שמהווה הפרעה נפשית בעלת תסמינים חמורים, ועלולה להימשך זמן רב.
מצב הרוח המדוכדך עשוי לכלול תחושות של חוסר ערך, דחייה, ריקנות, עצבנות, חרדה, אשמה וחוסר אונים. הלוקים בו סובלים לעיתים מקושי להתרכז במטלות, בעיות בזיכרון, הפרעות שינה, הפרעות אכילה, תחושה של חולשה פיזית, ואף כאבים.
תחושת דכדוך נלווית לעיתים למחלות וליקויים רפואיים-גופניים, מולדים או נרכשים, או לתרופות שונות, למשל במחלת אדיסון, מחלת הנשיקה, האטה בפעילות בלוטת התריס, נטילת סטטינים ועוד. בנוסף היא מאפיינת חלק מההפרעות הנפשיות, במיוחד הפרעות מצב רוח. היא עשויה ללוות גם הפרעות כגון הפרעת אישיות גבולית והפרעת הסתגלות.
תחושת דכדוך נוצרת לעיתים בעקבות אירועי חיים המעוררים רגש זה, ולעיתים זכרונות מאירועים אלו וחשיבה שלילית אודותיהם ממשיכים להזין את התחושות השליליות ולהגביר את חוסר האונים וחוסר התקווה. ניסיונות לשבירת "מעגל" זה הם אחד ממוקדי המחקר והטיפול בתחום הפסיכולוגיה החיובית.
התמודדות עם הדכדוך תלויה בחומרתו. כאשר הוא נמשך זמן רב ויש חשד להתפתחות דיכאון, חשובה אבחנה של מומחה בתחום (פסיכולוג או פסיכיאטר), שיכולה לכוון לטיפול המתאים.
בדיקה והערכה נפשית
שאלונים ורשימות תיוג פרטניות ואישיות כגון אבחון דידקטי באמצעות פסיכותרפיסט או אבחון פסיכולוגי באמצעות פסיכולוג קליני או אם מדובר בדיכאון של ילדים האמצעים הללו יושמשו על ידי המחלקה הרלוונטית בתחום בריאות הנפש כדי לזהות ולהעריך את חומרת הדיכאון.
טיפול בדכדוך (דיכאון)
מצב רוח דיכאוני לא מחייב כל טיפול מקצועי, ויכול להוות תגובה נורמלית לאירועי חיים מסוימים, סימפטום של כמה מצבים רפואיים, או תופעת לוואי של תרופות מסוימות או טיפולים רפואיים. מצב רוח דיכאוני ממושך, במיוחד בשילוב עם סימפטומים אחרים, עלול להוביל למצב של אבחנה פסיכיאטרית או רפואית, לדוגמה הפרעה במצבי רוח, אשר עשויה להפיק תועלת מטיפול. יש תתי-חטיבות שונות של דיכאון עם גישות טיפול שונות. בארצות הברית, כבר הוערך ונבדק שכשני שלישים מאנשים הסובלים מדיכאון לא פועלים על מנת לקבל טיפול.
גירוי עומק המוח (DBS) הוא טיפול נוירוכירורגי ביישומו של מכשיר בחלקים מסוימים של המוח. טיפול זה עדיין עובר ניסויים מבוקרים, אך הוא מראה תוצאות מבטיחות מאוד בכל הקשור לטיפול עמידות בדיכאון.
זהות (סרט)
זהות (באנגלית: Identity) הוא סרט מתח-אימה אמריקאי של הבמאי ג'יימס מנגולד אשר יצא לאור בשנת 2003. בתפקיד הראשי משחק ג'ון קיוזק.
עלילת הסרט
מלקולם ריברס הוא רוצח פסיכוטי, הממתין לעונש גזר דין מוות בעקבות מספר מקרי רצח קשים שביצע במלון דרכים. הפסיכיאטר שלו, דוקטור מליק, גילה יומן של ריברס. היומן עשוי לגלות למה ריברס ביצע את הרציחות האלו. ד"ר מליק מבקש שימוע מחדש יממה לפני גזר דין המוות ומקבל אותו בליל סערה כאשר השופט כועס על כך שהזעיקו אותו. באותו זמן בדיוק, 10 אנשים זרים נאלצים מכורח הנסיבות להסתתר מפני הסערה במלון דרכים קטן במדינת נבדה.
משפחת יורק (אמא אליס, בן טימי ואב חורג ג'ורג') נתקעו בכביש בגלל תקר בגלגל. בזמן שהבעל מנסה לתקן את התקר, האישה נדרסת על ידי לימוזינה שעברה במקום. נהג הלימוזינה, אד דקוטה (ג'ון קיוזק), פגע באישה לאחר שהנוסעת שלו, השחקנית קרוליין סוזן הסיחה את דעתו מהכביש. דקוטה עוצר את הרכב וניגש לעזור וזאת בניגוד להוראות הנוסעת שלו. דקוטה לוקח את האישה הפגועה ומשפחתה למלון הקרוב למקום, שם הם פוגשים את לארי, בעל המלון.
מצבה של האישה הפצועה קשה והטלפונים לא עובדים. אד מחליט לנסוע ולהזעיק עזרה. בדרך בגלל מזג אוויר הסוער הוא נאלץ לאסוף את פריס (אמנדה פיט), זונה מקומית שנתקעה באמצע שום מקום. פריס מודיעה לאד שהמשך הדרך מוצף אך הוא לא מקשיב לה וממשיך בנסיעתו. בסופו של דבר האוטו שוקע והם נאספים על ידי רכב חולף בו נסעו זוג נשוי טרי, לו וג'ני. הארבעה שלא מצליחים להתקדם עם רכבם בגלל הסערה מגיעים למלון הדרכים.
מעט מאוחר מכן מגיע שוטר עם אסיר ברכבו, הרוצח רוברט מיין. השוטר שמציג את עצמו כהשוטר רודס מבקש מלארי, בעל המלון לתת לו להישאר עם האסיר שלו עד שתחלוף הסערה וזאת בתנאי שהאסיר יהיה קשור. אד תופר את צווארה של אליס שנפגעה קשה מהתאונה. באותו הזמן השוטר רודס מנסה ליצור קשר ולהזעיק עזרה דרך מכשיר הקשר המשטרתי אך ללא הצלחה. כאשר אד מציע לעשות תורנות שמירה ליד מכשיר הקשר השוטר רודס מסרב בתוקף ואומר שיוכל להסתדר לבדו.
השחקנית, קרולין נרצחת לאחר שיצאה מהמלון וניסתה לקלוט אות בטלפון הנייד שלה. אד, ששומע צעקות במעומעם הולך לבדוק ומוצא את ראשה הכרות של קרולין בתוך מכונת כביסה. הוא קורא לשוטר רודס ולבעל המלון לארי. השלושה מוצאים מפתח מחדר מס' 10. חדרו של השוטר בו הוא השאיר את האסיר שלו כבול לאסלה. השלושה רצים לחדר ומגלים שהאסיר הצליח להימלט. אד והשוטר רודס מזעיקים את כל דיירי המלון וממקמים אותם בחדר אחד. זה הרגע בו אד מספר שהוא שוטר לשעבר.
הדיירים ששמעו את החדשות על הרצח בפאניקה, במיוחד ג'ני שנמצאת בהיסטריה. בשלב מסוים ברגע של טירוף יצאה מהחדר ורצה לעבר חדרה (חדר מס' 9) על מנת לקחת את הדברים ולנסוע. בעלה הטרי, לו רץ אחריה בניסיון לשכנע אותה שאין לאן לנסוע וכי הדרכים מוצפות. במהלך שהותם בחדרם שלהם מתפתח ביניהם ויכוח וג'ני נועלת את עצמה בשירותים. לו מתחיל לדפוק על הדלת בחוזקה ואז נעצר. לאחר שקט מסוים היא שומעת את לו אומר למישהו "היי מה אתה עושה פה"? ולאחר מכן דפיקות עוד יותר חזקות בדלת. לפתע נפסקו הדפיקות ושרר שקט. ג'ני פתחה את הדלת בזהירות וגילתה שבעלה, לו מת. ג'ני הצליחה לצאת מהחלון ברגע שהרוצח נכנס לשירותים. צעקותיה של ג'ני הזעיקו את אד ופריס. בזמן שפריס עזרה לג'ני לקום אד רץ בניסיון לתפוס את הרוצח.
לארי ניסה לשכנע את כולם שהוא לא הרוצח. כאשר הבין שלא יצליח לשכנע אותם, תפס את פריס כבת ערובה, הצמיד לה סכין לגרון והמשיך בניסיונו להסביר שהוא לא הרוצח. פריס הפילה את לארי על המקרר מה שגרם לדלת המקרר להיפתח וגופה קפואה של גבר נפלה ממנו. לארי ניצל את הרגע בו כולם נדהמו מהתגלית החדשה והחל לרוץ לעבר מכוניתו. לאחר שהתניע התחיל לנסוע לעבר היציאה מהמלון אך לפתע ראה את הילד טימי עומד בדרכו. אביו החורג של טימי, ג'ורג' רץ לכביש על מנת להציל את טימי אך נדרס.
בחזרה בשימוע של הרוצח מלקולם ריברס, ד"ר מליק מנסה להסביר לשופט העייף והעצבני ולתובע שריברס לא היה מודע למעשיו בשעת רצח. כראיה הוא מראה לשופט את היומן של ריברס בו הוא כותב בשם מספר אנשים ובכתב שונה מהכתב בו הוא הצהיר על הרצח שביצע. מה שמסביר שריברס סובל מפיצול אישיות. באותו הרגע הוכנס ריברס לחדר כשהוא מובל קשור לכיסא גלגלים ולא בהכרה מלאה.
בינתיים במלון, הזרים הנותרים קשרו את לארי לכיסא, משוכנעים שהוא הרוצח. לארי נאלץ לספר שהאדם במקרר הוא בעל המלון האמיתי, גם לו קוראים לארי. הוא סיפר שהפסיד את כל כספו בלאס וגאס והחל לברוח כאשר נגמר לו הדלק והוא עצר בתחנת דלק ליד המלון. כאשר ראה שאין אף אחד בתחנה, נכנס למלון שם גילה את בעל המלון מת. לפתע הגיעו אורחים ולארי נתן להם חדר תוך כדי שהוא מתחזה לבעל המלון. לאחר מכן לארי שם את גופת בעל המלון במקרר עד שתבוא משפחתו אך הם לא הגיעו. במקום הגיעו עוד ועוד אורחים ולארי לא עמד בפיתוי והמשיך להתחזות לבעל המלון. לאחר שסיים לספר את הסיפור כולם האמינו לו מלבד השוטר רודס שהיה משוכנע שלארי הוא הרוצח.
השוטר רודס שהיה מחוץ לחדר באותו הזמן שם לב לשלושתם כאשר הם הולכים לכיוון הרכב. השוטר רודס ניסה לעצור אותם בטענה שכולם חייבים להישאר בזירת הפשע אך אד עצר אותו והורה להם לנסוע מהר. בזמן שאד ורודס מתווכחים ג'ני וטימי נכנסו לרכב והוא התפוצץ. לאחר שכיבו את השריפה לא גילו את גופותיהם של ג'ני וטימי באוטו או לידו. מה שיותר מוזר הוא שכל הגופות נעלמו באופן מסתורי.
הזרים הנותרים, אד, פריס, השוטר רודס ולארי גילו שלכולם יש יום הולדת באותו תאריך. כולם חוץ מאד הולכים לנסות ולתקן את החשמל לאחר שברק פגע במלון. אד שנשאר בחדר נכנס לסוג של טראנס, התחיל לשמוע קול של אדם מדבר אליו ולפתע התעורר בחדר השימוע בו ישבו ד"ר מליק והשאר.
הדוקטור ביקש ממנו שיספר מה קרה במלון. אד התחיל לספר את מה שאירעה במלון. לאחר שסיים ד"ר מליק הסביר לו שעקב ילדות קשה הוא פיתח פיצול אישיות. אד מבולבל ואז ד"ר מליק מגלה לנו שאד הוא בעצם אישיות שריברס פיתח. .
לאחר שד"ר מליק מראה לאד את עצמו במראה אד נבהל ולא מבין למה הוא נראה אחרת. הוא לא מאמין לסיפור של ד"ר מליק ומתחיל לספר על כל חייו בתור אד. על ביתו ועבודתו בתור שוטר בלוס אנג'לס. ד"ר מליק מסביר שכל זה לא אמיתי.
ברגע זה אנחנו מוצאים הסבר למה כל אנשי המלון נולדו באותו תאריך וגם מגלים שלכל אנשי המלון יש שמות של מדינות בארצות הברית (אד דקוטה, סוזן, רוברט מיין).
לפתע אד מתעורר במדבר לא הרחק מהמלון וחוזר אליו. בינתיים פריס שמנסה להזעיק עזרה במכשיר המשטרתי ברכב מגלה שהוא נחתך בכוונה, ליד תיבת ההילוכים היא גילתה שני דפים של האסירים שהשוטר היה אמור להעביר וגילתה שהפנים של השוטר רודס מופיעה על אחד מהם. כאשר בדקה בתא המטען היא גילתה א גופתו של השוטר האמיתי.