cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סן-ז'רמן-אן-לה
במאה ה-18
במאה ה-18 הדמויות המובילות בעיר הן הדוכסים מנואיי. ביתם המפואר, l'hôtel de Noailles (אוטל נואיי) והפארק הנספח לו בעל ה-420 דונם, תוכננו על ידי מנזאר. בשנים 1793-1701 הדוכסים מנואיי - אן-ז'ול, בנו אדריין מוריס, ונכדו לואי דוכס ד'איין, כיהנו כמושלי העיר המלכותית סן-ז'רמן-אן-לה. בשניפ 1713 ו-1739 שוב נפגעה העיר וסביבתו על ידי סופות רעמים חזקות. ב-1777 העניק המלך לואי השישה עשר את הטירה הישנה המוזנחת, כמתנה לאחיו, הרוזן שארל מארטואה, לימים המלך שארל העשירי. הבעלים החדש החריב אותו בכוונה לבנות אותו מן היסוד במרץ 1787 בצו מלכותי הקים לואי השישה עשר מוניקיפיומים ובראשם ראשי ערים (סנדיק syndics ). אזור המס של פריז חולק לשני מחוזות (דפרטמאן) שבירותיהם קורביי וסן ז'רמן-אן-לה בהתאמה. סן ז'רמן הייתה גם לבירת נפה (ארונדיסמן) בינואר 1790 בימי המהפכה הצרפתית חולקה כל צרפת ל-83 מחוזות. ("דפרטמנטים"). ורסאי, על בנייניה הגדולים חלקם רייקים, נבחרה לבירת המחוז החדש סן-א--אואז. למרות יומרותיה כעיר מלכותית ותיקה, סן ז'רמן נשארה באותן השנים במעמד נחות יותר של בירת "דיסטריקט" המורכב משבעה קנטונים ו-265 כפרים (קומונות) עם בית משפט עירוני בלבד. (לפי החוק מ-26 בפברואר 1791). ה"דיסטריקטים" בוטלו בשנת 1795 ועם יצירת הנפות (החוק מ-28 פלוביוז של שנת VIII נותרה סן-ז'רמן בירת קנטון בלבד עד שנת 1962. בפברואר 1790 נבחר ראש העיר הראשון, ז'ורז' לוראן קאייה, עם 599 קולות מתוך 891. ב-17 ביולי 1793 ניזוקה שוב העיירה על ידי סופה. לפי החלטת ה"קונבנציה הלאומית" של צרפת מ-1 בנובמבר 1793 שונה שם העיר ל"מונטאן-די-בון-אר" (Montagne-du-Bon Air - הר האוויר הטוב). ב-7 בינואר 1794 נכלל בתוכה הכפר סן-לז'ה-אן-לה המשתרע עד לעמק הנחל ביזו, בדרום העיר. ב-1795 מאדאם קמפאן הקימה את "המכון הלאומי של סן-ז'רמן", פנימייה לבנות. בסך הכל בימי המהפכה, תחת השם "מונטאן-די-בון-אר" הידרדרה העיירה ואיבדה שליש ממספר תושביה, בגין ריבוי טבעי שלילי והגירה למקומות אחרים. במפקד משנת 1800 מנתה העיר רק 8954 תושבים.
תהליך זומבי
תהליך זומבי (מאנגלית: Zombie process או Defunct process) במערכות הפעלה מבוססות Unix הוא תהליך שביצועו הושלם, אך עדיין נכלל בטבלת התהליכים של מערכת ההפעלה. הרשומה שנותרה בטבלת התהליכים מאפשרת לתהליך האב שיצר את התהליך שסיים את ריצתו (ועכשיו הוא זומבי) לקרוא את ערך היציאה של הזומבי.
המונח "תהליך זומבי" נגזר מדמות הזומבי במיתולוגיה הקריבית המת-החי. בדומה, התהליך שסיים את ריצתו "מת", אך עדיין לא "נאסף אל המתים". בשל סיומו של התהליך בלאו הכי, לפקודה kill אין שום השלכה כאשר זו מופעלת על הזומבי.
כאשר תהליך מסתיים, כל הזיכרון והמשאבים ששויכו אליו משוחררים חזרה למערכת. יחד עם זאת, הרשומה של התהליך בטבלת התהליכים אינה מוסרת. תהליך האב שיצר את תהליך הבן שהסתיים יכול לקרוא את ערך היציאה של הבן באמצעות קריאת המערכת wait, ורק מרגע שזו נקראה, התהליך הזומבי מוסר מהרשימה. לאחר שהזומבי מוסר מרשימת התהליכים, מזהה התהליך שלו מתפנה לשימוש חוזר בידי תהליך חדש אחר שנוצר. יחד עם זאת, אם ההורה לא קרא ל-wait, הזומבי יישאר ברשימת התהליכים עד סיום ריצתו של תהליך האב. מרגע שתהליך האב הסתיים, עובר תהליך הבן לתהליך init, שעובר באופן מחזורי על רשימת התהליכים הזומבים ומשחרר אותם על ידי קריאה ל-wait.
ניתן לזהות תהליכים זומבים באמצעות הפלט של פקודת ps באמצעות הסימן z בעמודת הסטטוס של התהליך (STAT). תהליכים זומבים שמופיעים ברשימה יותר מתקופה קצרה בדרך כלל מעידים על באג בתהליך האב או על החלטה לא סטנדרטית בטיפול בתהליכים בנים. אם תהליך האב אינו קיים יותר ועדיין הרשומה של תהליך הבן הזומבי קיימת, הדבר מעיד בדרך כלל על באג במערכת ההפעלה עצמה. בדומה לדליפות אחרות, נוכחות זומבים מועטים אינה מהווה סיבה לדאגה, אולם הדבר יכול להעיד על בעיה שיכולה להתנפח לממדים שיאיימו על יציבותה של מערכת ההפעלה, בעיקר אם זו תגיע למצב שבו לא נותרו מזהי תהליך פנויים לתהליכים חדשים.
סירנה (אי)
סִירְנָה (ביוונית: Σύρνα) הוא אי בגודל כ־4 ק"מ רבועים השייך לקבוצת האיים הדודקאנסיים, מדרום־מזרח לאי אסטיפליה ודרומית־מערבית לחופי טורקיה. על פי הרישומים משנת 2011 האי נותר שומם מאדם, אך בעבר האי אכלס מעט תושבים שעסקו בגידול צאן, דיג ומעט חקלאות.
בקרבת חופיו התגלתה ספינה רומית טבועה.
אזכור בקורות ההעפלה לארץ-ישראל
האניה שנתקלה בסלעים, הוצפה במים שחדרו אליה וטבעה תוך פחות משעה. רוב הנוסעים קפצו ושחו לחוף, אך שמונה מעפילים נספו וגופותיהם נסחפו לחוף, וכ-11 נוספים נפצעו.
הניצולים התמקמו על האי למשך מספר ימים. על האי התגוררה משפחה בודדת. תמורת סחר חליפין רכשו המעפילים מספר כבשים מהמשפחה, לצורך מאכל.
אברהם ליכובסקי, מי שהיה הקשר-אלחוטאי של ההגנה על הספינה (ה"גדעוני" של הספינה), חילץ את מכשיר הקשר ויצר קשר עם המוסד שבאמצעות הסוכנות היהודית, פנה לעזרת הצי המלכותי הבריטי לצורך חילוץ דחוף של הניצולים מאחר שבאי לא היו מספיק מקורות להבטחת חייהם של מאות המעפילים.
כשלושה ימים לאחר טביעת הספינה הוצנחה אספקת מזון, בגדים, שמיכות ותרופות לניצולים על ידי מטוס בריטי.
כארבעה ימים לאחר הטביעה הגיעה משחתת יוונית שלקחה לרודוס את צוות המלחים הזרים ו-21 מהניצולים שהיו חולים ופצועים.
יום לאחר מכן הגיעו המשחתות הבריטיות 'שברון' ו'פרובידנס' לחלץ את יתר הניצולים, שהגיעו לישראל ב-13 בדצמבר ומיד לאחר מכן הוסעו למחנות המעצר בקפריסין.
הנספים נקברו על האי, ורק לאחר 26 שנים, בשנת 1972 אותרו שרידי עצמותיהם והועלו לקבורה בחיפה.
שימור בית הגידול
האי מכוסה ברובו בצמחיית שיחים מסוג גריגה וערער. משמש כתחנה לעופות נודדים ועופות ים. הצמחייה והחי באי אנדמיים ולפיכך הוא נכלל ברשימת ה- GR 4210011 Vrachonisia Egeou כחלק מאמנת נטורה 2000 של האיחוד האירופי.
שניאור זלמן רווח
הרב שניאור זלמן רווח (נולד בל' בניסן תש"ל, 1970) הוא ראש המכון למצוות התלויות בארץ, רב אזורי במועצה אזורית גזר ורב קהילת משכן התורה באלעד. בעבר כיהן כרב היישוב בית עוזיאל.
ביוגרפיה
נולד בסווטוזרבו שביוגוסלביה (כיום, יגודינה שבסרביה) לישראל רווח ולמרגלית, בתו של הרב מסעוד ריוח. למד את לימודיו התורניים בישראל בישיבת קול תורה, ובהמשך בישיבת בית הכרם אצל הרב ישראל קליינר. בשנת 1990 הוא נשא את רחל לבית פרוור ולהם שבעה ילדים. בשנת 1991 קיבל הסמכה לשחיטה מאת הרב משה מלכה, ושנה לאחר מכן הוסמך להוראה מטעם הרבנות הראשית לישראל. בשנת 1993 מונה לכהן כרב המושב בית עוזיאל שבשפלה, תפקיד שבו החזיק עד 2018. מאז 1997 מכהן גם כרב אזורי במועצה אזורית גזר. בשנת 1994 הקים את המכון למצוות התלויות בארץ, העוסק בענייני מצוות התלויות בארץ ובכשרות המזון. בין השנים 2004 – 2013 שימש כפוסק של 'המחלקה לכשרות ארצית' ברבנות הראשית לישראל, גוף האחראי על הכשרות במקומות שבהם אין רבנות מקומית כמו במגזר הערבי ובנמל התעופה בן-גוריון. בשנת 2009 מונה מטעם ארגון הכשרות העולמי OU כרב האחראי על ההשגחה במרוקו ובתוניס.
בשנת 2016 הוקמה בעיר אלעד קהילת משכן התורה הכוללת גם כולל אברכים, בית הוראה ובית דין לממונות, והחל נבחר לכהן כרב הקהילה, כראש בית ההוראה, וכחבר בבית הדין.
ספריו
בנוסף, ההדיר את ספר חובת הארץ מאת הרב ניסים כדורי בתוספת מקורות והערות. בשנת שמיטה תשפ"ב ההדיר את ביאור עיר חדשה למשניות זרעים לראשונה מכתב יד.
בוריס בוריסוביץ' רוטנברג
בוריס בוריסוביץ' רוטנברג (ברוסית: Бори́с Бори́сович Ротенбе́рг; נולד ב-19 במאי 1986 בסנקט פטרבורג שברוסיה) הוא כדורגלן יהודי-רוסי-פיני המשחק בעמדת המגן.
קריירת מועדונים
ב-2006 חזר לסנקט פטרבורג ולמד באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בוריס היה קרוב לחתום בזניט-2, אך בשל האיסור עבור זרים לשחק בליגה השנייה הוא עבר לקבוצת הנוער של זניט, שם בשנים 2006–2007 השתתף ב-46 משחקים.
ב-2008 הושאל לשיניק. הוא שיחק בהרכב פעם אחת בלבד, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-85 מול קריליה סובטוב. בקבוצת הנוער רשם 10 הופעות. ביולי 2008 רוטנברג ועוד שחקן יהודי-רוסי, יעקוב ארליך, עברו מבחנים בקבוצת הפועל פתח תקווה, שהתעניינה בשירותים. באותו חודש בוריס רוטנברג בהשאלה לסאטורן, וגם שם שיחק בהרכב הנוער בלבד. ב-16 בינואר 2009 הושאל לעונה לחימקי, שם רשם 13 הופעות בליגת העל, 1 בגביע ו-3 באליפות הנוער.
בסוף ינואר 2010 הושאל למשך שנה למכבי תל אביב, אך כבר במרץ עבר לאלניה ולדיקווקז באותם תנאים. ב-4 בפברואר 2011 חתם חוזה בדינמו מוסקבה, קבוצה שהייתה בבעלות אביו בוריס רומנוביץ' רוטנברג. בינואר 2012 הושאל לקובאן וסיים את העונה ללא הופעות במדי הקבוצה.
עונת 2014/15 הייתה מוצלחת יחסית עבור רוטנברג, אחרי שרשם 10 הופעות במדי הקבוצה וקיבל לראשונה זימון לנבחרת הבוגרת של פינלנד. ב-28 באוגוסט 2015 עבר בהשאלה שנתית לרוסטוב. לאחר עונה חתם בלוקומוטיב מוסקבה.
נבחרת לאומית
רוטנברג רשם 12 הופעות בנבחרת הצעירה של פינלנד. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ב-9 בינואר 2015 במשחק ידידות מול אסטוניה, כאשר פתח בהרכב והוחלף במחצית.
חיים פרטיים
אביו - בוריס רומנוביץ' רוטנברג - אזרח פינלנד, איש עסקים רוסי, סגן נשיא התאחדות הג'ודו הרוסית והבעלים של בנק ס.מ.פ. שב-2009 היה הספונסר של חימקי (באותה שנה בנו גם שיחק שם). כמו כן, על פי רשימת פורבס, ב-2010 הוא דורג במקום ה-100 בין האנשים העשירים ברוסיה. כמו כן הוא חבר של ולדימיר פוטין עוד משנות ה-60, כאשר הם התאמנו ביחד בשיעורי ג'ודו.
דודו ,ארקדי רומנוביץ' רוטנברג, מיליארדר, סגן הנשיא הראשון של התאחדות הג'ודו הרוסית, הבעלים של בנק ס.מ.פ, מקום 60 ברשימת העשירים של רוסיה לשנת 2015.
בתו לידיה נולדה ב-2013.
שלמה אייזיק
שלמה אייזיק (נולד ב-1955) הוא סוכן ביטוח ואיש עסקים ישראלי. נשיא לשכת סוכני הביטוח בישראל, המנכ"ל והמייסד של קבוצת הביטוח והפיננסים "יונט", שימש כחבר בוועדות הלשכה בתחומי הרגולציה ובמועצה הארצית של לשכת סוכני הביטוח, ולשעבר מבעלי הפועל חולון בכדורסל.
ביוגרפיה
אייזיק הוא מהנדס תעשייה וניהול בהכשרתו, בוגר לימודי הנדסה באוניברסיטת תל אביב, בורר מוסמך מטעם המכון הישראלי לבוררים ודירקטור מוסמך בחברות ציבוריות. בעבר שימש כסגן נשיא להב – לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל, וכיו"ר הוועדה לביטוח פנסיוני בלשכת סוכני הביטוח. לפני כן שימש כמנהל פרויקט בתחום מערכות בקרת אש ב"אל-אופ", כסמנכ"ל ברשת השיווק "טתה", וכמפקח בחברת "דולב".
בשנת 1985 פיתח ויישם אייזיק מערכת ניהול מלאי ומכירות בתחום המכירות הקמעונאיות ברשת חנויות הלבשה ארצית, עבורה זכה בפרס המכון הישראלי לניהול בתחום "חידושים בניהול".
בשנת 1989, סיים את הכשרתו בקורס מפקחים אותו ערכה חברת "לה-נסיונל" עבור קבוצת הפניקס. לאחר הקורס השתלב בחברת הביטוח דולב כמפקח רכישה וכמנהל יונט, והיה שותף להקמת אגף ביטוח החיים של החברה. לימים הקים את התשתית ל"קו הבריאות" של הפניקס. ב-1998, פרש מהחברה והקים את "יונט", מרשתות סוכני הביטוח הראשונות בישראל.
בשנת 2011 הפכה יונט לספונסרית הראשית של הפועל חולון בכדורסל. שנתיים לאחר מכן עמד אייזיק בראש קבוצת הניהול שרכשה את הקבוצה והפך ליו"ר המועדון עד ליולי 2015 אז הודיע על פרישה מתפקידו עקב עסקיו הפרטיים. עם זאת נשאר אחד מבעלי השליטה והספונסר הראשי של הקבוצה. בקיץ 2016, נותר אייזיק כבעלים היחידי של הקבוצה. בתקופת בעלותו זכתה הקבוצה בגביע המדינה השני בתולדותיה ב-2018, סיימה את העונה הסדירה במקום הראשון בפעם השנייה בתולדותיה (עונת 2016/17) והשתלבה בליגת האלופות בכדורסל. בקיץ 2020 הודיע אייזיק שהוא עוזב את הפועל חולון. בין הסיבות לעזיבתו היו אכזבתו מגופים ציבוריים כמו עיריית חולון, משרד התרבות והספורט ואיגוד הכדורסל, שלטענתו לא עמדו בהתחייבויותיהם לסייע לקבוצה והתפרצות נגיף הקורונה שהובילה לנטל כלכלי כבד יותר. עם זאת, אייזיק לא התנתק לחלוטין מהקבוצה. בתחילת עונת 2020/21 הפכה חברת יונט קרדיט, מקבוצת יונט, לנותנת החסות הראשית של הפועל חולון ואייזיק המשיך להיות מעורב בפעילות הקבוצה אף שלא נשא בתפקיד רשמי.
החל מספטמבר 2012 ועד דצמבר 2014 שימש אייזיק כסגן נשיא לה"ב. בתוקף תפקידו פעל, בין היתר, לביטול הרפורמה במיסוי הפנסיוני במסגרת חוק ההסדרים לשנת 2014.
בדצמבר 2021 נבחר אייזיק לנשיאה של לשכת סוכני הביטוח לאחר שזכה בבחירות עם כ-80% מהקולות.
מלון אליזבת (טבריה)
מלון אליזבת הוא מתחם הכולל בית מלון ואולמות תיאטרון וקולנוע שנבנה בטבריה על ידי החלוץ והיזם שלמה פיינגולד. המבנה שהושלם ב-1929 נקרא על שמה של אשתו של פיינגולד. לאחר מותו של פיינגולד החליף המקום מספר בעלים שניסו לשקם ולתפעל אותו אך כל הניסיונות האלו כשלו והוא עומד היום בשיממונו. האתר הוגדר על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל כאתר מורשת.
המבנה
המלון המפואר היה בן 3 קומות ויועד לאירוח ובידור. היה זה האולם הראשון בארץ שנבנה ללא עמודי תמך תוך שימוש בקורות בטון שתי וערב שהיוו את שלד הגג. על גג המלון נבנתה כיפה. האגף הימני כלל 80 חדרי אירוח ובאגף השמאלי הוקמו אולם תיאטרון ובית קולנוע שעם הקמתו הוצגו בו סרטים אילמים. המלון כלל טרקלין שבמרכזו מזרקת שיש מפוארת, אולם מפואר עם כיסאות מרופדים בקטיפה אדומה, אולם סעודות, חדרי עישון וחדרי ברידג' וביליארד מעוטרים ברוב פאר.
הקמת המלון
עם סיום מלחמת העולם הראשונה עודדו הבריטים את הרחבת היישוב היהודי בטבריה על ידי הקמת שכונות מחוץ לחומות העיר העתיקה. למטרה זו הוקמה אגודת "אחוזת בית", בראשותם של ברוך בן-טובים ושל אשר זליג ארליך שיזמה הקמה של שכונה יהודית חדשה, במורדות ההר הצפוני-מערבי, בשם "קריית שמואל" (לכבודו של הנציב העליון הראשון הרברט סמואל). תכנון השכונה נמסר לאדריכלים פטריק גדס ויהושע סלנט שסיימו את העבודה ב-1921. התכנון כלל בתי מגורים, מבני ציבור, גנים ובית מלון.
פיינגולד הצטרף ב-1926 לאגודה ורכש את מגרש מס' 239 שהיה בגודל 5 דונם, בפינת הרחובות אחד העם וביאליק, ועליו תכנן להקים את המלון. את תכנון המלון מסר פיינגולד לאדריכל זליג אקסלרוד אך לאחר מספר חודשים הסתכסכו השניים ופיינגולד העביר את העבודה לאדריכל אהרון שורצבלט ואליו הצטרף האדריכל דב הרשקוביץ, אדריכל העיר תל אביב. לקראת סוף השנה החל בהקמת המלון.
בהקמת המלון שאפו הגופים הנוגעים (היזמים, העירייה וההסתדרות) להעסיק בעיקר פועלים יהודיים ולכן חברת הבניה סולל בונה שכרה עובדים מאנשי טבריה וכן פועלים מקבוצת גורדוניה להקים את המבנה.
העבודה נמשכה שלוש שנים והמלון נחנך ברוב פאר והדר ב-1 בפברואר 1929 בנוכחות אישים בכירים ובראשם הנציב העליון סר ג'ון צ'נסלור. המלון, שנקרא בתחילה "מלון פיינגולד" שינה את שמו ל"מלון אליזבת" (או בשמו המלא "בית המרגוע והרפואה אליזבתה") על שמה של אשתו של פיינגולד, אליזבת-אלישבע, שנפטרה באלכסנדריה ב-1915.
כמלון אלישבע-אליזבת
שלמה פיינגולד נפטר ב-1935 ונקבר בבית הקברות בטבריה. אשתו, יהודית, המשיכה לגור במלון עד פטירתה ב-1953.
בנובמבר 1935 עבר המלון לניהולה של מרים מטילדה טלטש שהפעילה את "פנסיון בית טלטש" בחיפה (מלון הר הכרמל). המלון זכה לפופולריות רבה בקרב קציני וחיילי המנדט הבריטי. ב-1944 אף נסגר לחודש, עקב הפקעת מחירים. אחר כך שימש לשיכון קצינים בריטים, שבתחילת 1947 עזבו את המלון והוא נותר ריק.
כמלון גינוסר
לאחר הקמת המדינה המבנה עבר שיפוץ, וב-15 בנובמבר 1949 נחנך המלון המשופץ בשמו החדש "מלון גינוסר" כשהקולנוע ממשיך לפעול לצידו תחת השם "אלישבע". קישוט הקירות נעשה על ידי הציירת חנה לרנר.
החל מסוף שנות השישים שימש המלון כבית הבראה של קופת חולים. ב-1980 נסגר המלון ובית הקולנוע ב-1983, המבנה עמד נטוש מאז. במשך שנים רבות ביקשה עיריית טבריה לשפץ את המבנה, אך לא הצליחה לגייס את התקציב הדרוש, אף על פי שהוכרז מבנה לשימור. באוגוסט 2001 נשרף המלון וכיפת המבנה קרסה.
בשנת 2005, ביצעו עיריית טבריה והמועצה לשימור מבנים ואתרים, עבודות תחזוקה שנועדו לשמר את חזית המבנה בלבד, כדי למנוע קריסה סופית שלו.
הרמן קהל
הרמן קֶהל (בגרמנית: Hermann Köhl; 15 באפריל 1888 – 7 באוקטובר 1938) היה חלוץ תעופה גרמני. הטיס את הטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה שבוצעה ממזרח למערב.
הטיסה הטרנס-אטלנטית
לאחר שצ'ארלס לינדברג חצה את האוקיינוס האטלנטי ממערב למזרח במאי 1927, רבים החלו להגות את הרעיון לבצע את הטיסה בכיוון הנגדי, שהייתה קשה יותר עקב רוחות שכיחות. באותה שנה רכש חלוץ התעופה אהרנפריד גינטר פרייהר פון הינפלד שני מטוסים מדגם יונקרס W33, וביצע בהם יחד עם הרמן קֶהל מספר טיסות מבחן, תוך שבירת שיא מרחק הטיסה. לאחר מכן טסו שניהם עם אחד ממטוסי היונקרס, שקיבל את הכינוי "ברמן" (על שמה של ספינת הנוסעים הטרנס-אטלנטית SS Bremen), למנחת בלדונל הסמוך לדבלין, אירלנד, שם הם פגשו את ג'יימס פיצמוריס שהיה מפקד המנחת מטעם חיל האוויר האירי. ב- 12 באפריל 1928 המריאו שלושתם מבלדונל על מטוס ה"ברמן", חצו את האוקיינוס האטלנטי ונחתו על האי גרינלי, סמוך לחופו הדרומי של חבל לברדור, קנדה. על אף שפיספסו את נקודת היעד המקורית שלהם, ניו יורק, הפכו לראשונים שהצליחו לחצות את האוקיינוס האטלנטי בטיסה מאירופה לאמריקה. על הישג זה, הוענק לקֶהל עיטור "צלב התעופה המצוינת" על ידי נשיא ארצות הברית, קלווין קולידג'.
בשנת 1935, לאחר עליית הנאצים לשלטון, איבד קֶהל את עבודתו בדויטשה לופט האנזה. בהיותו קתולי אדוק ואיש דעתן, החליט לפרוש לחווה קטנה בדרום גרמניה, ולא לנסות לחפש טובות בקרב המשטר הנאצי. את מקומו בדירתו ברובע טמפלהוף בברלין, תפס העיתונאי האמריקאי ויליאם שיירר.
קֶהל נפטר במינכן בשנת 1938, ונקבר בעיירה פפנהופן אן דר רוט, הסמוכה לעיר הולדתו, נוי-אולם.
דורון יזרעאלי
דורון יזרעאלי (20 ביוני 1947 - 11 באוקטובר 2008) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, אשר כיהן בין היתר כמפקד קורס קציני שריון, מפקד חטיבה 500 ונספח צבאי בארצות הברית.
ביוגרפיה
לאחר שסיים את לימודי התיכון בבית הספר אליאנס (תל אביב), התגייס דורון יזרעאלי לשירות בצה"ל בשנת 1965. לאחר תקופה בקורס טיס עבר לשרת בחיל מודיעין, לאחר שסיים קורס קצינים הוצב לשרת כקצין מודיעין בפיקוד צפון, וזאת בין היתר בתקופת ההמתנה ובמלחמת ששת הימים. לאחר מלחמת ששת הימים הצטרף לסיירת מטכ"ל בה מילא עד לשנת 1974 מספר תפקידים, ובכלל זה קמ"ן של היחידה, קמב"ץ וקצין אג"ם. בפרק זמן זה היחידה השתתפה במבצעים רבים ומבחינת מבצעית תקופה זו נחשבת כתקופה מאוד פורייה, אשר בין היתר כללה את מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים.
בשנת 1974 עבר הסבה לחיל השריון וכיהן במספר תפקידי פיקוד בחטיבה 188 (מפקד פלוגה בגדוד 53, קצין אג"ם של החטיבה ומפקד גדוד 74). בשנת 1977 מונה למפקד קורס קציני שריון (גדוד 196 בחטיבה 460). ב-1978 נשלח לקורס שריון מתקדם במרכז השריון של צבא היבשה של ארצות הברית בפורט נוקס, שבמדינת קנטקי. בשובו כיהן במספר תפקידי מטה ופיקוד בחיל השריון.
במלחמת לבנון הראשונה שירת כסגן מפקד אוגדה 370 (עוצבת להב). לקראת סוף שנת 1982 מונה למפקד חטיבה 500 ופיקד עלייה במהלך שהותה בלבנון. בשנת 1984 מונה לסגן מפקד אוגדת געש. בשנת 1986 מונה לנספח צבאי לענייני יבשה בארצות הברית, ובמסגרת תפקיד זה אף קיבל את עיטור לגיון ההצטיינות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. בשנת 1988 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לראש מטה גיס 441, תפקיד בו שירת עד שהשתחרר משירות צבאי בשנת 1991, וזאת לאחר 26 שנות שירות.
יזרעאלי היה בעל תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה העברית וכן בוגר תוכנית להב של אוניברסיטת תל אביב. לאחר שחרורו מצה"ל כיהן דורון במספר תפקידי ניהול, ובכלל זה סמנכ"ל לענייני תפעול ברכבת ישראל ומנכ"ל חברת אביב יעל דרומה.
היה נשוי ללאה (לבית טאובר) בת העיר כפר-סבא, ואב לשלושה ילדים: רונית, רן והילה. נפטר בשנת 2008, בגיל 61 ממחלת הסרטן.
הונדורס
רפובליקת הונדורס (בספרדית: República de Honduras) היא מדינה באמריקה המרכזית. גובלת במערב עם גואטמלה ועם אל סלוודור, בדרום עם ניקרגואה ועם האוקיינוס השקט, ובצפון עם מפרץ הונדורס ועם הים הקריבי. בליז נמצאת כ-75 ק"מ מעבר למפרץ הונדורס בנקודות הקרובות ביותר בין שתי המדינות.
היסטוריה
לפני הכיבוש הספרדי, השטח הנוכחי של הונדורס היה מיושב על ידי ילידים שאופיינו בשני סוגים תרבותיים שונים, שנוצרו כתוצר מההגירות שאכלסו את יבשת אמריקה בתקופה הטרום קולומביאנית. המאיה ותרבויות האצטקים נשלטו על ידי מה שמכונה "אופן הייצור האסייתי", שהמאפיין הבולט ביותר שלו היה קיומה של כלכלה בישיבה, המבוססת על ייצור חקלאי, כאשר יחסי ייצור קולקטיביים ריכזו בכוח אחד שהופעל על ידי כוח יחיד. קבוצה של פקידים אזרחיים, דתיים וצבאיים. לכן הם לא היו חברות שוויוניות. החלוקה המעמדית הוקמה בין אלה שהפעילו כוח לרוב העם. בשנת 1502 הגיע לחופי הונדורס כריסטופר קולומבוס, במסעו הרביעי והאחרון לאמריקה. לאחר מכן הפכה הונדורס לחלק מן האימפריה הספרדית ושויכה לממלכת גואטמלה. עד אז חיו בהונדורס שבטים אינדיאנים, צאצאי שבטי המאיה.
בשנת 1821 הכריזה הונדורס על עצמאות ביחד עם שאר מדינות מרכז אמריקה. ב-1822 היא הפכה לחלק מהאימפריה המקסיקנית הראשונה של אגוסטין דה איטורבידה, ושנה מאוחר יותר התרחשה מהפכה והשלטון המקסיקני נפל. מדינות מרכז אמריקה הפכו לפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה. ב-1838 התפרק האיחוד והונדורס הפכה למדינה עצמאית.
בשנת 1888 נסללו פסי רכבת שעברו דרך כל הקריביים, פסי הרכבת תוכננו להיסלל עד לבירה, טגוסיגלפה, אך עקב מחסור בתקציב הגיעו פסי הרכבת רק עד סן פדרו סולה והיא הפכה למרכז המסחר של הונדורס, ולעיר השנייה בגודלה. בסוף המאה ה-19 שלטו בהונדורס שליטים טוטליטריים, בעזרת אמצעים צבאיים.
בתחילת המאה ה-20 רוב האזרחים במדינה היו איכרים עניים שגידלו בננות (מכאן המונח "רפובליקת בננות"). בשנים אלו, החלו תאגידי פירות אמריקאים, ביניהם "חברת הפירות המאוחדת", לגלות את הפוטנציאל הכלכלי במדינות הללו ולקחת חלק בייבוא מוצרים מהונדורס. ב-1907 פלשה ניקרגואה למדינה וכפתה עליה ממשלת בובות אך יצאה משם בעקבות התערבותם של כוחות אמריקאים שפעלו למען האינטרסים המשותפים של ארצות הברית ושל תאגידי הפירות. בשנת 1910 הבינו ראשי תאגידי הפירות שמיגל דווילה, נשיא הונדורס, לא מתכוון לשתף פעולה עם האינטרסים שלהם, ומימנו כוח צבאי שביצע הפיכה בשלטון, ביולי 1910. המהפכה החליפה את דווילה במנואל בונילה, אשר שיתף פעולה נמרצות עם דרישת התאגידים, וסיפק להם ביד רחבה הקלות מס, אדמות ותחבורה. במשך שני העשורים הבאים, התערבו כוחות אמריקאים בבחירות בהונדורס, והפעילו לחץ כדי לכפוף את הונדורס לאינטרסים הכלכליים-פוליטיים של ארצות הברית ושל תאגידי הפירות.
בשנת 1929 המפלגה הקומוניסטית של הונדורס יזמה התאגדות של פועלי הבננה. בתחילת שנות ה-30 החל מרד אשר כלל עימותים אלימים בין פועלי הבננה לבין הצבא. המרד הופסק בשנת 1931 עם לכידתו וחיסולו של מנהיג המרד, גרגוריו פררה.
בשנת 1954 החל מרד גדול של פועלי תעשיית הפירות המקומית, שדרשו את שיפור תנאי העסקתם ומשכורתם. המרד הגיע לשיאו הראשון בשביתה של 25,000 איש, ששיתקו 15% מכוח העבודה של הונדורס. בתוך שבועיים התפשטה השביתה לפועלים נוספים, ולתעשיות נוספות, כאשר הצטרפו לשביתה כורים, עובדי טקסטיל ומבשלות ועובדים של תאגידים שונים. תוך זמן קצר נשבר הכלל הוותיק של הונדורס, לפיו תאגידים אמריקאים לא נושאים ונותנים עם איגודי עובדים, והתאגידים הסכימו לשפר את תנאי העסקתם ואת משכורתם. למרות זאת, עובדי חברת הפירות המאוחדת, אשר קיבלו תנאים נחותים מעובדי התעשיות האחרות, הקשיחו את עמדתם, והשביתה נמשכה, הפעם של 100,000 פועלים. לאחר כחודשיים מתחילת השביתה, הגיעו לבסוף הצדדים להבנות, והפועלים חזרו לעבוד, אף על פי שחלק מדרישותיהם לא נענו (למשל, הם דרשו תוספת שכר של 72%, וקיבלו 21% תוספת).
את הונדורס פקדו הוריקנים רבים, ביניהם הוריקן פיפי ב-1974 והוריקן מיץ' ב-1998, שהחריב כליל את כלכלת הונדורס.
פוליטיקה
המשטר בהונדורס הוא רפובליקה נשיאותית. ראש המדינה, שעומד גם בראש הרשות המבצעת, הוא הנשיא, שנבחר בבחירות ישירות לתקופת כהונה בת ארבע שנים. על-פי החוקה הנוכחית, הנשיא מוגבל לתקופת כהונה יחידה. את הרשות המחוקקת מהווה הקונגרס הלאומי של הונדורס, פרלמנט בן בית אחד שמונה 128 חברים, הנבחרים לתקופת כהונה של ארבע שנים. משנת 2021 מכהנת סיומרה קסטרו כנשיאה.
בבחירות האחרונות, שנערכו בסוף נובמבר 2021 ניצחה מועמדת מפלגת השמאל סיומרה קסטרו והמפלגה זכתה למספר המושבים הגדול ביותר בקונגרס. קסטרו התמודדה פעמיים לנשיאות מאז שבעלה הודח בהפיכה של 2009 בהונדורס.
כלכלה
הונדורס נקראת "רפובליקת הבננות": שכן רוב אזרחיה הם חקלאים המגדלים בננות. במהלך שנות ה-60 חלה הגירה גדולה של אזרחים מאל סלוודור להונדורס אשר הובילה לפגיעה בכלכלת הונדורס. ממשלת הונדורס החליטה להלאים את השדות החקלאיים שברשותה ולחלקם מחדש לחקלאיים ולכן ביקשה טרם לכן לגרש את החקלאים הסלוודוראיים. בין היתר בעקבות כך החליטה אל-סלוודור לאחר ניצחונה על הונדורס במונדיאל לתקוף את האחרונה. וכך החלה בשנת 1969 "מלחמת הכדורגל" שנמשכה 100 שעות.
כלכלת הונדורס היא בין החלשות במרכז אמריקה: 28% מאזרחיה הם מובטלים. זוהי גם אחת מהמדינות בעלות החוב הגבוה ביותר. עקב כך קיבלה הונדורס ב-2005 מהבנק העולמי הקלה בתשלום החוב. שירותי החשמל והטלפון הם מונופולים המסובסדים בידי הממשל. הנפט ומוצרים אחרים במדינה הם בעלי מחיר נקוב. הונדורס חתומה על הסכם של סחר חופשי יחד עם עוד מדינות: ניקרגואה, אל סלוודור, קוסטה ריקה, גואטמלה וארצות הברית. המטבע של הונדורס הוא למפירה והוא מונפק על ידי הבנק המרכזי של הונדורס.
כ-60% אחוז מהאוכלוסייה חי מתחת לקו העוני. לפי האו"ם, הונדורס היא המדינה בעלת שיעורי הרצח הגבוהים בעולם.
חלוקה מנהלית
הונדורס מחולקת ל-18 מחוזות ו-298 מחוזות משנה.
המחוזות מכילים את: אטלנטידה, צ'ולוטקה, קולון, קומאייגואה, קופאן, קורטס, אל פאראיסו, פרנסיסקו מורזן, גרסיאס א דיוס, ינטיבקה, איסלאס דה לה באהיה, לה פאס, למפירה, אוקוטיפקווי, אולנצ'ו, סנטה ברברה, ואלה, ויורו.
גאוגרפיה
הונדורס גובלת בניקרגואה מדרום, באל סלוודור מדרום-מערב ובגואטמאלה ממערב. היא שוכנת לחוף הים הקריבי מצפון, ויש לה קטע חוף קצר באוקיינוס השקט מדרום-מערב.
האקלים הוא טרופי או טרופי מתון. אזורי המרכז והדרום הם חמים יותר ולחים פחות מאזורי הצפון.
81% מהשטח הוא הררי, כמו כן אזורי ג'ונגלים רבים ולא מאוכלסים ובהם בעלי חיים רבים כמו נחשים, איגואנות, טפיריים, פומות, קופים ומגוון רחב של חרקים ועופות.
באזור לה-מוסקיטה נמצא נהר פלאטַנו. אזור זה הוכרז כשמורת טבע ביוספרית על ידי "אונסק"ו" ב-1980.
משאבים טבעיים: עץ, זהב, נחושת, עופרת, פחם, ברזל, עַפְרָה, אנטימון, כסף.
כמו כן יש חסילונים ודגים וייצור חשמל מאנרגיית מים.
דמוגרפיה
אוכלוסיית הונדורס מונה כ-9.1 מיליון איש נכון ל-2018, כאשר 36.8% הם מתחת לגיל 15.
הרכב אתני
על פי נתוני 2017, מרבית האוכלוסייה (90%) היא תערובת של אירופים וילידים אינדיאנים (מסטיסו), 7% אינדיאנים, 2% שחורים ו-1% לבנים.
בצפון ישנן קבוצות רבות של אוכלוסייה אפרו-לטינית. בניגוד לשאר האוכלוסיות האפריקאיות או האפרו-לטיניות במרכז אמריקה, האוכלוסייה הזאת בהונדורס מקורה במהגרים אפריקאים ולא בעבדים. קיימת אוכלוסייה אסייתית שמקורה בעיקר בסין וביפן. כמו כן יש מהגרים פלסטינים ולבנונים, רובם הגדול נוצרים, אשר הגיעו להונדורס בעת השלטון העות'מאני, בדרכונים טורקיים (ולכן הם נקראים בפי האוכלוסייה Turcos).
רבים מהשבטים האינדיאניים עדיין מתקיימים, בהם: צ'ורטי, פֵץ', פאיה, טולוּפן, חיקַקֵה, לנקה, סומו, טוואקה ומיסקיטו. רבים מהשבטים דוברי שפות שבטיות. ברוב המקרים אוכלוסיית האינדיאנים ענייה מאוד בשל הזנחה מצד הממשלה ובשל אזור מגוריהם המרוחק.
לאורך החופים הצפוניים חיים דוברי אנגלית אשר הצליחו להתקיים בנפרד משאר האוכלוסייה, חלקם מקורם בפיראטים שפלשו אל האי.
דת
בהונדורס חיה אוכלוסייה יהודית קטנה. ישנם שני בתי כנסת במדינה - אחד בטגוסיגלפה ואחד בסן פדרו סולה.
תרבות
האוכלוסייה ברובה היא נוצרית אדוקה, כמו בשאר מדינות מרכז אמריקה. תושבי המדינה קרויים קטרצ'וס (catrachos), מקור השם הוא פלורנסיו קטרוץ', גנרל שב-1857 הגן על שטחי המדינה מפני פלישת צבאו של ויליאם ווקר.
אחד מהסופרים הידועים ביותר המתגורר כיום בהונדורס הוא רמון אמיה אמדור. אוסקר אמיה רודריגז הוא חשמן אשר היה מועמד לתפקיד האפיפיור ב-2005. סלוודור מונוקאדה הוא מדען וחוקר מפורסם של תרופות לב, והוא תרם לפיתוח הויאגרה, הוא נשוי לנסיכת בלגיה, מארי איזמרלדה. הספורט הפופולרי ביותר במדינה הוא הכדורגל.
במדינה פועלות כנופיות רבות העוסקות, בין היתר, בסחר והברחת סמים. הגדולה בהן היא מארה סלבטרוצ'ה. רמת הפשיעה בהונדורס היא מהגבוהות בעולם - שיעור הרצח השנתי הוא מעל 90 על כל 100000 תושבים, יותר מאשר בכל מדינה אחרת בעולם שלא נמצאת במצב מלחמה. העיר סן פדרו סולה נחשבת לעיר המסוכנת ביותר בעולם, עם שיעורי הרצח הגבוהים ביותר המגיעים כמעט ל-200 לכל 100000 תושבים.
הונדורס היא חלק מארגון המדינות האיברו-אמריקניות, בו משתפות מדינות איברו-אמריקאיות פעולה בנושאי חינוך, מדע ותרבות.
מיסטר פנטסטיק
מיסטר פנטסטיק (באנגלית: Mister Fantastic) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Fantastic Four #1 מנובמבר 1961 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. מיסטר פנטסטיק הוא האלטר אגו של ריד ריצ'רדס, מדען גאון ומנהיג קבוצת ארבעת המופלאים, לצד אשתו סוזן סטורם, אחיה ג'וני סטורם וחברו הטוב בן גרים. נחשב לאדם החכם ביותר ביקום מארוול.
ריד ריצ'רדס הוא בנם היחיד של הפיזיקאי העשיר נתניאל ריצ'רדס ואשתו, אוולין. הוא היה ילד פלא עם כישרון למתמטיקה, פיזיקה ומכניקה, ולמרות שאוולין מתה, נתניאל עודד את ריד הצעיר, שלמד קורסים ברמת מכללה והצטרף למספר אוניברסיטאות. באוניברסיטת האמפייר סטייט הוא פגש שתי דמויות שישפיעו עליו בעתידו - שותפו למחקר ויקטור וון דום וחברו הטוב בנג'מין גרים. אחרי תאונה בה ריצ'רדס ודום נעשו אויבים מרים, הוא ובן שירתו יחד בצבא ארצות הברית, ונפגשו עם ניק פיורי במהלך מלחמת העולם השנייה. כשהשתתף באוניברסיטת קולומביה, ריצ'רדס שכר מקום מגורים בבעלות דודתה של נערה צעירה בשם סוזן סטורם, שהתאהבה בריצ'רדס.
יום אחד, אביו נעלם באופן מסתורי. למעשה, נתניאל המציא מכונת זמן, שבמקום להעבירו לעתיד העבירה אותו ליקום חלופי. אך לפני שעזב, אביו הותיר לריצ'רדס שני מיליארד דולר, בהם השתמש בשביל פרויקט לבניית ושיגור חללית, שבנוסף למימונו האישי נתמכה במימון פדרלי. אחרי שהביס חוצן וקיבל איומים מהממשלה שיבטלו את רישיונם לניסוי, ריצ'רדס החליט לשלוח את החללית לנסיעת מבחן. צוות הספינה - הוא, גרים, סוזן ואחיה ג'וני - נסעו, ובחלל נחשפו לקרינה קוסמית, שביצעה מוטציה בגופם והעניקה להם כוחות על. לאחר שחזרו והביסו את איש החפרפרת, הם הפכו לקבוצת ארבעת המופלאים.
דמותו של מיסטר פנטסטיק מדורגת במקום ה-40 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN. את דמותו גילם בסרטי הלייב אקשן "ארבעת המופלאים" ו"ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף" השחקן יואן גריפית', את דמותו של מיסטר פנטסטיק בסרט האתחול מגלם השחקן מיילס טלר. השחקן ג'ון קרסינסקי מגלם גרסה חלופית של הדמות בהופעת אורח בסרט היקום הקולנועי של מארוול "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" כחלק מחברי האילומינטי.
מלווין דאגלס
מלווין אדוארד הסלברג (באנגלית: Melvyn Edouard Hesselberg; 5 באפריל 1901 – 4 באוגוסט 1981), שהתפרסם כמלווין דאגלס (Melvin Douglas), היה שחקן קולנוע אמריקאי ממוצא יהודי. זכה בשני פרסי אוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידיו כבנג'מין טורנבול ראנד בסרט "להיות שם" וכהומר באנון בסרט "האד". בנוסף זכה בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי.
ביוגרפיה
נולד במייקון, ג'ורג'יה שבארצות הברית, ללנה פריסיליה, נוצרייה-פרוטסטנטית צאצאית לאנשי המייפלאואר, ולאדוארד ג'ורג' הסלברג, מלחין יהודי-לטבי. דאגלס לא סיים את לימודיו בתיכון.
את דרכו החל בסוף שנות ה-20 על בימות ברודוויי בתפקידים משניים. תפקיד קולנועי ראשון קיבל ממרווין לרוי בקומדיה "הלילה או לעולם לא".
הופיע לאחר מכן בסרט האימה "הבית האפל הישן" שהפך לקאלט היסטורי, ובמערבון הפמיניסטי הראשון שבוסס על הצלפית האמריקאית אנני אוקלי.
הופעות אלו הובילו את דוגלאס לתפקידים בסרטים "אישה קלת דעת ונהדרת", "תאודורה מתפרעת", וכו סרט ה-MGM הראשון שהוקרן על מסך הטלוויזיה "ספנים אמיצים" של ויקטור פלמינג בו גילם טייקון עסקים בשם בארטון צ'יין.
ב-1932 שיחק לצידה של גרטה גרבו בסרט "כפי שתרצה בי", אתה כיכב גם ב-1939 בקומדיה של ארנסט לוביטש "נינוצ'קה", בה ביסס את מעמדו כשחקן כשגילם את הרוזן הצרפתי לאון ד'אלגוט. ב-1941 כיכב לצידה בסרטה האחרון, אישה דו פרצופית.
לאחר ההצלחה הקולנועית עזב דאגלס את תעשיית הסרטים והתגייס לצבא ארצות הברית שנכנס באותה העת למלחמת העולם השנייה. לפני שהספיק לצאת למלחמה, שיחק בקומדיות "יותר מדי בעלים" ו"הרגשה לא בטוחה".
דאגלס חזר מהמלחמה היישר אל הוליווד, ושיחק בקומדיה הסאטירית "מר בלאנדינגס בונה את בית חלומותיו", על החיים הבורגניים שלאחר מלחמת העולם השנייה, ובמלודרמה "סוד של אשה".
לקראת סוף שנות ה-40 התמקד בקריירת תיאטרון וטלוויזיה. ב-1960 זכה בפרס טוני על הופעתו במחזה "השושבין".
דאגלס חזר לתעשיית הסרטים ב-1962, בעיבוד הקולנועי לספרו של הרמן מלוויל, "בילי באד". שנה אחת בלבד לאחר חזרתו, זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב על תפקידו במערבון של מרטין ריט "האד"; בסרט גילם את הומר, אביו הקשיש ובעל העקרונות של הפרחח הצעיר האד באנון (פול ניומן).
ב-1964 היה מועמד לפרס אמי על תפקידו בהפקה "Inherit the Wind" המבוססת על מחזה בעל שם זהה. כן הופיע בתפקיד משני בסרט המלחמה הרומנטי "האמריקניזציה של אמלי". דאגלס זכה בפרס אמי ב-1968 על הופעתו בסדרה "CBS Playhouse".
אחת מהופעותיו הבודדות כשחקן ראשי הייתה בסרט "מעולם לא שרתי לאבי"; (שנכתב במיוחד עבורו על ידי המחזאי הנודע רוברט אנדרסון) ההופעה זיכתה אותו במועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובמועמדות שנייה לגלובוס הזהב.
דאגלס הופיע גם בדרמה הפוליטית "המועמד" וביצירתו של רומן פולנסקי "הדייר".
לאחר שהיה מועמד פעמיים זכה דאגלס בפרס גלובוס הזהב וכן בפרס אוסקר שני בקטגוריית שחקן המשנה, בזכות משחקו בסרט המבוסס על ספרו של יז'י קושינסקי, "להיות שם". בסרט, המותח ביקורת סאטירית וחריפה על החיים והתקשורת האמריקאיים, מגלם דאגלס את איש העסקים בן ראנד.
הופעותיו האחרונות לפני מותו היו בסרטים "החלפה" ו"סיפור רוח".
חיים אישיים
ב-1925 נישא לאמנית רוזאלינד הייטוואר, ולזוג נולד בן בשם ג'ורג'י ב-1926. אולם הם התגרשו ב-1930. נכדתו היא השחקנית, אילאנה דאגלס.
ב-1931 נישא בפעם השנייה בחייו, הפעם לשחקנית והפוליטיקאית הלן גהאגן. לזוג נולדו בן ובת, פיטר ומארי. הזוג נפרד ונישא מספר פעמים, עד למותה של גהאגן ב-1980 ממחלת הסרטן. שנה לאחר מותה של אשתו נפטר דאגלס בגיל 80 בניו יורק.
מין מהנדס סביבה
באקולוגיה, מין מהנדס סביבה (או מין מעצב סביבה) הוא מין ביולוגי היוצר, משנה או הורס באופן משמעותי את בית הגידול שבו הוא נמצא, ובעשותו כך, משנה את תפוצתם של אורגניזמים אחרים. הדוגמה המוכרת ביותר למין כזה היא האדם, אך המחקרים על הנדסה סביבתית אינם עוסקים בו (זאת עקב תשומת הלב הרבה לפעולות האדם באסכולות האחרות של המחקר האקולוגי) ומתמקדים בעיקר בבעלי חיים אחרים, אם כי מינים מהנדסי סביבה קיימים בכל ממלכות החיים.
ההגדרה
המינוח "מין מהנדס סביבה" הוצע לראשונה במאמר של קלייב ג'ונס, ג'ון לאוטון ומשה שחק בשנת 1994 בהשראת מחקרים של שחק וג'ונס בנגב בסוף שנות ה-80 שעסקו בהשפעת שבלולים על יצירת קרקע בנגב. מהנדסי סביבה הם מינים אשר משנים את המשאבים הזמינים למינים אחרים על ידי שינוי פיזיקלי של הסביבה הביוטית והא-ביוטית.
סוגים של מהנדסי סביבה
מיני המהנדסים נחלקים לשתי קבוצות, על פי אופי השפעתם על הסביבה: מהנדסים אלוגניים ומהנדסים אוטוגניים.
מהנדס אלוגני
מהנדס אלוגני, או "מהנדס התנהגותי", משנה את סביבתו על ידי שינוי משאבים חיצוניים. בדרך כלל, הדבר תלוי במנגנונים ההתנהגותיים של האורגניזם. כך, לדוגמה, הבונה הקנדי בונה סכרים, מסיט את נתיב הנהרות בבית הגידול ומשנה לחלוטין את הרכב האוכלוסייה בו; נקרים, המנקבים חורים בעצים, יוצרים בתי גידול לחסרי חוליות קטנים; זחלים, המעצבים גומחות מעלים, יוצרים מקום מסתור לחסרי חוליות אחרים אחרי עזיבת הזחל. רוב המהנדסים האלוגניים הם אורגניזמים בעלי יכולת תנועה (אורגניזמים מוטיליים) כמו חולייתנים או חרקים, אך אין הדבר תמיד כך. צמחים ופטריות מסוימות מפגינים אף הם תכונות אלוגניות, לדוגמה: צמחים או פטריות מסוימות הנשתלים באדמה מזוהמת במתכות כבדות, שואבים לתוכם את המתכות ומנקים את האדמה ובכך מאפשרים שגשוג צמחים רגישים יותר באדמה הנקייה.
מהנדס אוטוגני
מהנדס אוטוגני, או "מהנדס עצמי", משנה את סביבתו על ידי שינוי גופו. עצים בג'ונגל טרופי ההולכים וגדלים מסוככים על סביבתם הנמוכה יותר, מונעים אור מהצמחים הנמוכים יותר ובכך מאטים את גידולם; נטייתם של אלמוגים מסוימים ליצור שוניות אלמוגים משפיעה באופן דרמטי על משטר הזרמים בבית הגידול, והדבר משפיע על אורגניזמים רבים אחרים. לרוב, מהנדסים אוטוגניים הם נטולי יכולת תנועה כמו צמחים, אלמוגים וצדפות, ולעיתים קרובות מתיישבים עליהם אורגניזמים אחרים. גם אורגניזמים מתים יכולים לתפקד כמהנדסים אוטוגניים – שברי עצים גדולים מאכלסים בתוכם בתי גידול שלמים של חסרי חוליות, ואורגניזמים ימיים מסוגלים להתיישב גם על שלדם הגירני של אלמוגים מתים.
דוגמאות למינים מהנדסי סביבה
ישנם מאות מינים המוגדרים כמהנדסי סביבה. להלן מספר דוגמאות:
דורבן מצוי
הדורבן המצוי (דורבן הודי) ניזון משורשים או מפקעות. על מנת להגיע למזונו, הדורבן המצוי חופר בורות ליד הצמחים המועדפים עליו. בורות אלו מחזיקים מעמד במשך עשרות שנים, ועם הזמן מתמלאים בזרעים, מים וחומרים אורגניים אחרים. חרקים וחסרי חוליות אחרים נמשכים לבורות אלו ויוצרים מיקרו-בית גידול עשיר. מחקרים הראו שהסביבה ליד בורות אלו היא מגוונת ועשירה יותר במינים מאשר אזורים קרובים ללא בורות.
מכפילי פרסה ומפריטי פרסה באפריקה
באפריקה, עדרים של בקר מבוית ומפריטי פרסה פראיים ממלאים חלק בהתפשטות מחלת המלריה ביבשת. עדרי הבקר שותים מים מאגמים, נחלים ובורות מים. עקב משקלן הרב של הבהמות וצורת כף רגלן, הבהמות משאירות סימני פרסה עמוקים באדמה הלחה שבסביבת מקורות מים אלו. סימני פרסה עמוקים אלו מתמלאים בגשם או במי תהום ויוצרים כעין מיקרו-ביצות, שתוך זמן קצר מתמלאות במושבות של יתושים נושאי מלריה – האנופלס. כפרים השוכנים בסמוך לאזורים שופעי מיקרו-ביצות כאלו סובלים ממלריה הרבה יותר מכפרים אחרים.
אספסת
לצמח האספסת יש יכולת לספוח לגופו מתכות כבדות. יכולת זו עולה בכמה סדרי גודל על יכולתם של צמחים אחרים, רגישים יותר, ובנוסף הצמח יכול להתפשט לאזורים שהפכו צחיחים עקב זיהום במתכות כבדות. האספסת משגשגת באזורים אלו בעיקר בזכות היעדר תחרות מצד צמחים אחרים והיעדר לחץ רעייה מצד בעלי חיים אוכלי-צמחים (מכיוון שכמות המתכות הכבדות שבה הופכת את האספסת לרעילה עבור מרבית החולייתנים). לאחר התפשטות האספסת בבית גידול וספיחת כמות גדולה של מתכות כבדות, האדמה מתנקה חלקית, ומינים נוספים של צמחים ובעלי חיים קטנים שבים ומתיישבים בה. צמחים אלו ממשיכים בספיחת המתכות הכבדות (אך במידה קטנה יותר) וכן הלאה, עד שהאדמה מתנקה בצורה המאפשרת למרבית הצמחים ובעלי החיים להתיישב עליה. כך יוצר מין מהנדס סביבה טור סוּקצֶסיוני (שרשרת של חברות ביולוגיות המחליפות בהדרגה זו את רעותה). סך כמות המתכות הכבדות בחברה אינו משתנה עקב פעילות האספסת, אבל חלוקתם בריכוזים נמוכים בין האורגניזמים השונים במערכת הופכת את החיים על אדמות מזוהמות לנסבלים.
תכונה זו של האספסת לא נעלמה מעינם של אקולוגים המבקשים לשקם בתי גידול פגועים; ואמנם בשנים האחרונות נשתלו שדות אספסת באדמות מזוהמות על מנת לנקותן. בכך עושה האדם שימוש פעיל בתכונות הנדסת הסביבה של אורגניזם אחר על מנת להביא תועלת.
מטפסי היערות
ביער מתפקדים צמחים מטפסים כמין מהנדסים אוטוגניים. הצמח מטפס על עצים ביער ומסתעף מעץ לעץ. פעולה זו יוצרת רשת חיבורים מסועפת בין עץ אחד למשנהו. על מטפסים אלו יכולים קופים ומכרסמים (כגון סנאים) לנוע בקלות במרום היער ובכך להימנע מטורפים קרקעיים. ביערות נטולי מטפסים יונקים קטנים אלו חשופים לטריפה באחוזים גבוהים יותר. השפעתם של צמחים מטפסים על יערות היא גדולה, ובחקר האקולוגיה מוקדש להשפעה זו תחום ייחודי בשם אקולוגיית מטפסים.
צדפות שדרניות
בניגוד לחיים על היבשה, חברות ימיות עתירות במינים רבים של בעלי חיים נטולי יכולת תנועה (כמו אלמוגים, צדפות וספוגים). חברה ימית בבית גידול נתון המבוססת על מינים ישיבים נקראת בֶּנתוֹס (או חברה בנתונית). מינים ישיבים אלו לא נאבקים על מזון (הנמצא בשפע בצורת פלנקטון וחלקיקים אורגניים) אלא על מצע – מקום להתיישב עליו. מינים מהנדסים ימיים רבים ממלאים תפקיד חשוב בהגדלת שטח פנים של מצעי החברה הבנטונית.
דוגמה מובהקת למין מהנדס ימי וישיב שכזה היא הצדפה השִדְרנית, הנפוצה לאורך חופה הים תיכוני של ישראל. צדפות אלו מתאפיינות בגודל מרשים ובקוצים רבים על קשוותן אשר מגדילים את שטח הפנים שלהן. אורגניזמים ישיבים רבים מתיישבים על צדפות אלו – בלוטי ים, הידרוזואות, ספוגים, צדפות קטנות יותר ואלמוגים. מינים אלו אף מושכים אורגניזמים מוֹטיליים (בעלי יכולת תנועה) רבים כמו דגים, תמנונים, תולעים וסרטנים. כל אלו מוצאים מזון ומחסה בחברה הבנתונית הנוצרת על גבי הצדפות.
כימות השפעתם של מינים מהנדסי סביבה
על מנת להגדיר מין כמהנדס סביבה יש לבצע ניסוי השוואתי באחד משני המישורים הבאים:
עם הפרמטרים המשמשים להשוואה בין שני אזורים גאוגרפיים או שתי נקודות זמן נמנים:
האם השפעתם של מינים מהנדסי סביבה היא חיובית?
בראייה אקולוגית שלפיה ירידה בגיוון הביולוגי היא שלילית, השפעתם של המינים המהנדסים על החברה בבית הגידול הנתון אינה חיובית תמיד. פעולותיו של הבונה, למשל, מעודדות התיישבות של מינים רבים באזורו, אך גורמות לכך שמינים רבים נדחקים, ואי אפשר לקבוע בוודאות לכלל החברה שפעולותיו מעשירות ומגוונות את בית הגידול.
דוגמה מובהקת למינים מהנדסי חברה בעלי השפעה שלילית הם רבים מהמינים הפולשים. כך, לדוגמה, צדפת הזברה פלשה לאגמים הגדולים בארצות הברית מרוסיה, ובהיעדר אויבים טבעיים גדל מספר הצדפות לממדי ענק. הצדפות סיננו את המים וגרמו למי האגם העכורים להפוך לשקופים. דגים קטנים, אשר ניצלו את מי האגם העכורים כ"מסך עשן" בפני טורפיהם, נעשו חשופים לחלוטין ומספרם הצטמצם עד מאוד. מינים אנדמים רבים נפלו קורבן לפלישה זו, והשפעתה של הצדפה כמהנדסת סביבה שלילית עד מאוד (בנוסף לנזקיה האחרים).
האלמנה השחורה
האלמנה השחורה (באנגלית: Black Widow, ברוסית: Чёрная вдова) היא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Tales of Suspense #52 מאפריל 1964, ונוצרה בידי הכותב סטן לי והמאייר דון הק.
האלמנה השחורה היא האלטר אגו של נטליה "נטשה" אליאנובה רומאנובה (ברוסית: Наталья Альяновна Романова), סוכנת סובייטית שאומנה כמרגלת, אמנית לחימה וצלפית, ומחומשת בכלי נשק מתקדמים, כולל נשקי אנרגיה על פרקי ידיה הנודעים כ"נשיכת האלמנה". בסופו של דבר, היא עורקת לארצות הברית בשל אהבתה לגיבור-העל הוקאיי, ומאז משמשת כסוכנת כפולה של הק.ג.ב. וסוכנות הביון הבדיונית S.H.I.E.L.D. נטשה הייתה חברה בקבוצות האוונג'רס השונות לאורך השנים וצוותה לגיבורי-על כדרדוויל, הוקאיי ו-וולברין בין היתר.
דמותה של האלמנה השחורה מדורגת במקום ה-74 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN. דמותה ביקום הקולנועי של מארוול קרויה נטשה רומנוף, מגולמת על ידי סקרלט ג'והנסון, והופיעה בשלל סרטים כדוגמת "איירון מן 2", "הנוקמים", "קפטן אמריקה: חייל החורף", "הנוקמים: עידן אולטרון", "קפטן אמריקה: מלחמת אזרחים", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק" ו"האלמנה השחורה".
ילדות, החדר האדום
נטשה נולדה בסטלינגרד, רוסיה. הוריה נספו בשריפה כאשר הייתה ילדה קטנה, והיא ניצלה ממוות בטוח בידי איבן פטרוביץ', שגידל אותה כאב חורג. סיפור מקור משוכתב קבע כי היא גדלה מילדות בתוכנית "מבצע אלמנה שחורה" של ברית המועצות, ויחד עם יתומות נוספות אומנה בקרב ובריגול במתקן "החדר האדום".
במתקן זה מבצעים בה שדרוגים ביוטכנולוגים ופסיכוביולוגים, מה שמסביר את מראה הצעיר, שנשמר לאורך השנים. בזמן שהותה שם, היא אומנה בידי חייל החורף, שהפך למאהבה. כל אלמנה שחורה נשלחת ללא כל זיכרון אמיתי כדי להבטיח את נאמנותה, ונטשה מגלה עובדה זו בהמשך. בהמשך, היא מתחתנת עם טייס הניסוי אלכסיי שוסטקוב.
בשירות רוסיה, איירון מן
הק.ג.ב. החליטו שיכולותיהם של נטשה ואלכסיי יוצאות מן הכלל, ותגרום להם להיות פעילים מיוחדים מעולים. הם פיצלו אותם - אלכסיי כ"שומר האדום", גרסת ברית המועצות לקפטן אמריקה, ואילו נטשה כסוכנת ק.ג.ב. בשהותה שם, היא התאמנה שוב עם חייל החורף. כדי להסתיר את העובדה שאלכסיי כעת חייל בשירותם, הממשלה הודיעה לנטשה כי הוא מת. כאשר אדם בשם לוגאן הגיע לרוסיה ללא זיכרונותיו ותחת כוונת מתנקשי ארגון H.Y.D.R.A, נטשה הצילה אותו אך נאלצה להילחם בו כשגנב יחד עם קרול דנברס ובן גרים את פרויקט: סופה אדומה.
נטשה ניסתה לפתות את התעשיין טוני סטארק/איירון מן. במשימתה הראשונה לארצות הברית, היא ושותפה בוריס טורגנוב נשלחים להתנקש בחייו של פרופסור אנטון ואנקו. הצמד נאבק באיירון מן, וטורגנוב גונב את חליפת השריון דינאמו הארגמן. ואנקו מקריב את חייו כדי להציל את איירון מן ויורה בלייזר נסיוני שהורג את טורגנוב. בהמשך, נטשה פוגשת בקשת המתחיל הוקאיי, מסיתה אותו נגד איירון מן ואף נלחמת לצידו. שמו של הוקאיי הוכתם בגלל קרבתו לנטשה, אך לא מנע ממנו להילחם לצדה בספיידרמן ולפשוט על תחמושת תעשיות סטארק.
האוונג'רס
לאחר משימה שנכשלה, נטשה הוחזרה לרוסיה בידי מפקדיה וקיבלה תלבושת חדשה, המאפשרת לה לטפס על קירות וליצור מעין "קורים" לאחיזה. היא שכנעה את הוקאיי שיעזור לה להרוג את איירון מן, ואלמלא נטשה נפצעה והוקאיי נסוג כדי לקחת אותה למקום מבטחים, היו מצליחים. נטשה ניסתה לערוק מברית המועצות והתחילה לאהוב את הוקאיי, מה שהחליש את נאמנותה. כאשר מפקדיה גילו זאת הם ירו בה, שלחו אותה לבית חולים ושכנעו את הוקאיי להצטרף לקבוצת האוונג'רס. נטשה הוחזרה לרוסיה פעם נוספת, עברה שטיפת מוח ואולצה לשכור את פאוור מן ואמן החרבות לחסל את האוונג'רס. האוונג'רס ניצחו את שני הנבלים, ושיחררו את נטשה משליטת הסובייטים. בניסיון פיוס, היא עזרה להם נגד קבוצת "בני הנחש".
נטשה קיבלה חנינה והזמנה לאוונג'רס, ונלחמה לצידם נגד האולטרוידים. כאשר ניק פיורי שכר אותה מטעם סוכנות S.H.I.E.L.D, נטשה נאלצה לעזוב את האוונג'רס, להיפרד מהוקאיי ולרדת למחתרת. כחלק ממשימתה העיתונות הציגה אותה כבוגדת, מה ששבר את לבו של הוקאיי. נטשה הגיעה לסין, שם נחשפה למכשיר שטיפת-המוח העוצמתי "הפסיכוטרון". היא התגלתה כבעלת כוח רצון חזק, התנגדה למכשיר והורדמה בעזרת גז. כשגילו כי נטשה בשבי, האוונג'רס נסעו לסין כדי להציל אותה, ושם נלחמו באלכסיי כשומר האדום. נטשה שוחררה, ועזרה לאוונג'רס לסכל את מזימת הקומוניסטים להשתלט על המערב. במהלך הקרב, השומר האדום נהרג לכאורה ונטשה נפצעה.
לאחר תקופה בבית חולים, נטשה חזרה לאחוזת האוונג'רס והחליטה לוותר על חייה כגיבורה. היא חזרה לפעילות אחרי זמן קצר, אך לא הצליחה לחדש את הרומן עם הוקאיי. נטשה קיבלה משימה נוספת מ-S.H.I.E.L.D, והיא לסכל את אחת מתוכניותיו של ראש ביצה. היא נתפסה, מה שגרם להוקאיי להציל אותה בעזרת חלקיקי פים ולהפוך לגוליית החדש. היא עזרה לאוונג'רס נגד ראש ביצה, בקרב שגרם למות אחיו של הוקאיי, בארני. לאחר היעדרות, נטשה הפסיקה את הקשר עם הוקאיי.
דרדוויל, האלופים והרפתקאות סולו
לאחר שעיצבה תלבושת חדשה וקיבלה את צמידי "נשיכות האלמנה", נטשה רצתה להוכיח את עצמה בהבסת ספיידרמן. ספיידרמן ניצח למרות שחלה, אך למרות זאת נטשה המשיכה בהרפתקאותיה. נטשה עברה לסן פרנסיסקו, שם נפגשה עם דרדוויל. היא ניסתה לפתח קריירה כמעצבת אופנה, אך נכשלה. היא נעשה שותפתו של דרדוויל, אך נפרדה ממנו מחשש שתיראה כעוזרת ומעמדה יופחת. במהלך ניסיון של ארגון H.Y.D.R.A להשתלט על S.H.I.E.L.D, נטשה עונתה כל כך שחזרה לזהות המורה ננסי רושמן. היא הוצאה ממצבה בידי ספיידרמן, בדיוק בזמן לעזור לו, לניק פיורי ולשאנג-צ'י להילחם בוייפר, הסמוראי הכסוף ובומרנג.
היא חזרה בקצרה לחייו של דרדוויל, נטשה נעשתה חלק מקבוצת אלופי לוס-אנג'לס כמנהיגה, כשחבריה לקבוצה כללו את גוסט ריידר, הרקולס וחברי האקס-מן לשעבר אנג'ל ואייסמן. הקבוצה התפרקה, כשלאחר מכן נטשה ניסתה להיות שותפתו של הרקולס - ללא הצלחה. היא נפגשה שוב עם דרדוויל כאשר הוא ניסה להרוג תינוקת באמונה שהיא האנטיכריסט, נטשה קיבלה קריאת תיגר מילנה בלובה, האלמנה השחורה החדשה. נטשה לעגה לה, עודדה אותה לפתח אינדיבידואליות, להתנגד לשירות עיוור ושאלה אותה "מי את מעדיפה להיות: האלמנה השחורה או ילנה בלובה?".
לאחר שאיחדה את האוונג'רס והת'נדרבולטס יחדיו נגד הרוזן נפאריה, נטשה הצטרפה לצוותו של דרדוויל ללכידת המעניש, באמונה כי רצח את ניק פיורי. הקבוצה התפרקה לאחר שהיא ופגיון נלחמו בצבא אנדרואידי S.H.I.E.L.D בוגדים; באופן אירוני, היא ודרדוויל עזרו למעניש מאוחר יותר נגד ארגון פשע אירופי. לאחר פירוק האוונג'רס ומותו של הוקאיי, נטשה נסעה לאריזונה אך נעשתה מטרת חיסול. היא גילתה כי יתומות אחרות מתוכנית האלמנות השחורות נצודו ונהרגו, וזאת בידי מכון גינאקון. לאחר שגילתה כי מנכ"ל גינאקון תכנן להשתמש בשדרוגים שהושתלו בהן כדי ליצור נשק כימי, נטשה הרגה אותו והתעמתה עם סוכנים ממשלתיים בהגנה על ילדה שהצילה עם דרדוויל וילנה בלובה.
מלחמת אזרחים, האוונג'רס העוצמתיים, ת'נדרבולטס
במהלך מלחמת האזרחים ביקום מארוול, נטשה נרשמה, הצטרפה לכוח משימה בהנהגת איירון מן וחזרה לאוונג'רס. נטשה לקחה פיקוד על S.H.I.E.L.D לזמן מה. כאשר המלחמה הסתיימה במעצרו של קפטן אמריקה, נטשה גויסה בידי איירון מן וגברת מארוול לקבוצת האוונג'רס העוצמתיים יחד עם הסנטרי, הצרעה, ארס ו-וונדר מן. נטשה הוכיחה את עצמה בקרב הראשון נגד איש החפרפרת, כאשר נעשתה מנהלת S.H.I.E.L.D במשבר אולטרון וגם כאשר נדבקה יחד עם מאות אזרחים אחרים בווירוס סימביוט ונום. מסיבה כלשהי, סגל הקבוצה הוחלף.
בשליחות ניק פיורי, נטשה התחזתה לילנה בלובה והסתננה לקבוצת ת'נדרבולטס של נורמן אוסבורן. כדי למשוך את תשומת לבו, נטשה פרצה למתקן S.H.I.E.L.D נטוש וקיבלה ממנו הצעה להיות מנהיגת שטח. במשימתה הראשונה, היא ואיש הנמלה השתלטו על מטוס עליו טסו אוסבורן, דוק סמסון ונשיא ארצות הברית, ברק אובמה. במשך התקופה, אוסבורן התחזה לפיורי והטיל את נטשה משימות שונות ביודעין שהיא מתחזה לבלובה, וזאת כדי למצוא את פיורי האמיתי. בקרב של הת'נדרבולטס נגד דדפול, זה האחרון מתאהב בנטשה, ואף לאחר שירתה בליבו ונתנה להדסמן לערוף את ראשו, המשיך להאמין בכך היות שראשו חובר.
אוסבורן הורה לה להוביל את הת'נדרבולטס להרוג את סונגבירד, ואילו פיורי הורה לה להגן עליה כדי לחלץ ממנה מידע על אוסבורן. נטשה מצאה את סונגבירד, חשפה בפניה את זהותה, וניסתה להוביל אותה לפיורי כשהתגלה שהת'נדרבולטס עקבו אחריה. נטשה, סונגבירד ופיורי נתפסו, וזאת כאשר אוסבורן חשף כי התחזה לפיורי. הוא הורה לצוות להרוג את נטשה וסונגבירד אחרי שירה בפיורי, אך איש הנמלה ופלדין חיפו עליהן. לאחר שניצלו בידי מאך-V ופיקסר, הן גילו שפיורי חי ושאוסבורן ירה במודל חיקוי אנושי.
חברה ראשית באוונג'רס
לאחר אירועי "מצור", נטשה גויסה בידי קפטן אמריקה לקבוצת האוונג'רס הסודיים. היא ו-ולקיריה נסעו לדובאי, שם גנבו את כתר הקוצים ממתקני רוקסון. היא הצילה שיבוט שלה מסוחר-נשק. בעלילת "קצוות הארץ", נטשה היא אחת משלושת הגיבורים שנשארו עומדים לאחר שששת המרושעים הביסו את האוונג'רס. היא הצטרפה לספיידרמן ולסילבר סייבל במעקב אחר ששת המרושעים, וקיבלה אזהרה מאיש הטיטניום על ניסיונותיו של דוקטור אוקטופוס לגייס נבלי-על נגד ספיידרמן. לבסוף, היא והוקאיי הובסו על ידי איירון מן, שנשלט בידי אוקטופוס. לאחר אירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן", נטשה הצטרפה לקבוצת האוונג'רס הראשית.
נטשה החלה להילחם בארגוני פשע ובפושעים למיניהם, עד שקיבלה משימה לחקור את ארגון "כאוס" לאחר שפרצו למטה S.H.I.E.L.D ולהרוג עד ראייה. נטשה עקבה אחריהם עד למכלית נפט באזור קוסטה ריקה, שם גילתה כי קרוסבונז עובד בשביל כאוס. היא נתקלה במעניש, ושניהם הביסו את קרוסבונז אך נטשה לא גילתה שום רמז לגבי הארגון. פעיל ארגון כאוס בשם ראשיד חטף את יועצה של נטשה, איזאיה רוס, שהוחזר בידי נטשה ו-X-23. הארגון חשף את פעולותיה של נטשה לעיתונות, מה שגרם לה לצוד אחר רואי-החשבון שבארגון, ולבסוף לכדה את כולם בספינה ליד ברצלונה. היא תכננה לחלץ מהם מידע, אך קבוצת סוכני כאוס בטכנולוגיה שהעלימה אותם הופיעו. נטשה כמעט הובסה ורואי-החשבון חולצו במסוק, כשלפתע חייל החורף הציל אותה. כאשר הם הגיעו לשרידי המסוק שהתרסק, הם גילו כי כל רואי-החשבון נהרגו בידי סוכן מסתורי. אחרי פיצוץ המסוק ועזיבתו של חייל החורף, נטשה נחטפה בידי מנהיג הארגון - "הנביא", בעל כוח חיזוי העתיד.
כמה חודשים לאחר מכן, S.H.I.E.L.D השתלטו על האוונג'רס כדי לצוד את קבוצת אילומינטי. נטשה עזבה את האוונג'רס ואת S.H.I.E.L.D, והצטרפה לקבוצת אוונג'רס חלופית שהונהגה בידי סאן-ספוט, מנהיג ארגון A.I.M.
האישה הבלתי-נראית (קומיקס)
האישה הבלתי-נראית (באנגלית: Invisible Woman) היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Fantastic Four #1 מנובמבר 1961, ונוצרה בידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
האישה הבלתי-נראית היא האלטר אגו של סוזן סטורם, חברה מייסדת של קבוצת גיבורי-העל ארבעת המופלאים, לצד בעלה ריד ריצ'רדס, אחיה ג'וני סטורם ובן גרים.