cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רחל שפרכר-פרנקל
שלושת הנערים
רחלי שפרכר פרנקל היא אמו של יעקב נפתלי פרנקל, אחד משלושת הנערים שנחטפו ונרצחו ב-2014 וגופותיהם נמצאו לאחר 18 ימי חיפושים. היא הוזמנה עם שתי האימהות הנוספות לדבר במועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם בז'נבה. משפחות הנערים ייסדו את "יום האחדות", שבו עוסקים בארץ ובתפוצות בנושא האחדות בחברה הישראלית. שיאו של היום הוא טקס חלוקת פרס ירושלים לאחדות ישראל, לאישים, ארגונים או מיזמים בעלי השפעה בתחום האחדות והסובלנות מהווה את שיאו של יום האחדות.
במהלך טקס הלוויה אמרה שפרכר-פרנקל קדיש בפני הציבור, דבר שאינו נפוץ בציבור האורתודוקסי בישראל. היו שראו במעשה זה צעד פמיניסטי, אולם היא אמרה כי "אין לי שום עניין להיות סמל". הרב אהד טהרלב, ראש מדרשת לינדנבאום, אמר עליה כי היא דמות נשית שלוקחת חלק בעולם התורני, "פמיניסטית בנשמתה, אם כי לא פמיניסטית לוחמת שתניף את הדגל".
מחמוד יוסף
קריירה
יוסף נולד בעכו, והחל לשחק כדורגל בגיל 9 במחלקת הנוער של קבוצת אחי עכו. בגיל 17 צורף לסגל קבוצה הבוגרת של המועדון, ובמקביל המשיך לשחק בקבוצת הנוער. את עונת סיים עם ארבעה שערים ב-15 הופעות בליגה ב', ובנוסף הבקיע 34 שערים בקבוצת הנוער. בעונה שלאחר מכן הבקיע שבעה שערים בליגה ב', ואת עונת החל באחי עכו אך במהלכה עבר לקבוצת צעירי טמרה מליגה ג'.
ב-4 ביוני 2019 חתם יוסף לשלוש שנים בהפועל כפר סבא, לאחר שעלתה לליגת העל. ב-12 בדצמבר 2019 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון קבוצתו 2–0 על הפועל חיפה.
ב-3 בפברואר 2020, יוסף הושאל להפועל בני לוד מהליגה הלאומית עד לסיום העונה.
בנובמבר, יוסף חתם בהפועל בועיינה מליגה א'.
בקיץ יוסף חתם באחווה כפר מנדא ובאוקטובר של אותה שנה חתם בהפועל כרמיאל.
יואב טוקר
יואב טוֹקֶר (נולד ב-16 בנובמבר 1949) הוא עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי, הידוע בשל תפקידו ככתב הערוץ הראשון בפריז לאורך 26 שנים.
ביוגרפיה
טוקר נולד בשנת 1949 בתל אביב, בן יחיד להוריו. אביו, אלחנן טוקר (1915–2011), היה עורך דין יליד ליטא, ואמו, רות לבית ווֹלוֹבֶלְסקי (1915–1987), פסיכולוגית חינוכית ילידת שווייץ. במהלך לימודיו בבית הספר התיכון נסע במסגרת משלחת נוער לפריז ונקשר אל העיר, התרבות והשפה הצרפתית. שירת בצה"ל ככתב העיתון "במחנה" וגלי צה"ל. לאחר שחרורו החל לעבוד ככתב בערוץ הראשון, וערך את התוכנית "מבט לחדשות". למד לתואר שני ושלישי ביחסים בינלאומיים וכלכלה בניו יורק, ובמקביל דיווח לערוץ הראשון מהאו"ם.
ב-1978 עבר להתגורר באיל סן לואי שבפריז, ולדווח משם במקביל לעבודתו על הדוקטורט, תחילה כפרילנסר ואחר כך ככתב החוץ של הערוץ הראשון בצרפת. לאחר צמצום משרות כתבי החוץ באירופה בתחילת שנות ה-90, עבר טוקר לדווח גם מאירועים חדשותיים שהתרחשו בתקופה זו ברוסיה, גרמניה, רומניה וצ'כיה. המשפט בו נהג לסיים את דיווחיו מפריז, "כאן יואב טוקר, פריז", במבטא צרפתי קל, הפך למשפט קאלט בקרב הציבור בישראל. ב-1998 ליווה מטעם הערוץ הראשון את המשלחת הישראלית לאירוויזיון בברמינגהם בהובלתה של דנה אינטרנשיונל, והיה הראשון לראיין אותה מיד לאחר שהוכרזה כזוכה. במסגרת תוכנית הסאטירה "החמישייה הקאמרית", ששודרה בשנות ה-90, שודר מערכון ידוע בו חיקה רמי הויברגר את טוקר, הסופג תלונות על כך שהוא שוהה כבר שנים רבות בתפקידו בפריז ואינו חוזר לישראל.
ב-2003 הסתיים תפקידו ככתב הקבוע בפריז בעקבות קיצוצים כספיים ברשות השידור. לאחר מכן עבד חצי שנה עבור ערוץ 10, ובהמשך עסק מדי פעם בדיווחים או פרשנויות לכלי תקשורת ישראלים ורשתות תקשורת זרות.
כיום מרצה טוקר בתחומי תקשורת ויחסי חוץ במכון למדע המדינה פריז (סיאנס פּוֹ) ובבית הספר האמריקאי הגבוה בפריז. בנוסף הוא משמש כפרשן בערוץ הטלוויזיה הצרפתי TV5Monde. טוקר הוא אזרח צרפתי, והוא מתגורר בסמוך למונפרנאס בפריז.
לטוקר בן אחד בשם איתי מבת זוגו לשעבר, האמנית והפסיכואנליטיקאית פרופ' ברכה אטינגר, איתה גם גידל את בתה מנישואיה הקודמים, לנה אטינגר.
כתר משולש (פוקר)
כתר משולש מציין זכייה של שחקן בשלוש תחרויות פוקר עולמיות במהלך הקריירה: זכייה בצמיד באליפות העולם בפוקר (WSOP), זכייה בטורניר המרכזי של סבב הפוקר העולמי (WPT) וזכייה בטורניר המרכזי של הסבב הפוקר האירופי (EPT). נכון לספטמבר 2021, 9 שחקנים זכו בכתר המשולש.
אמיר נאתכו
אמיר אדמוביץ' נאתכו (ברוסית: Амир Адамович Натхо; נולד ב-9 ביולי 1996) הוא כדורגלן עבר רוסי השיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
גדל באקדמיית הכדורגל יורי קונופלב, בה גדלו גם שחקנים כמו אלן דזגוייב וארתור יוסופוב. ב-16 ביולי 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הרוסית השנייה במדי דרוז'בה מייקופ, במשחק נגד מיתוס נובוצ'רקסק. הוא ערך 18 הופעות ליגה בעונה זו, וב-31 ביולי הבקיע את שערו היחיד במדי הקבוצה, בניצחון 1–3 על אלניה ולדיקווקז.
ב-10 ביולי 2014 עבר נאתכו לברצלונה, והחל לשחק בקבוצת הנוער של המועדון. ב-24 בנובמבר הוא הבקיע את שערו הראשון, בניצחון 2–3 על אפואל ניקוסיה במסגרת ליגת האלופות לנוער. הוא לא הצליח לפרוץ לקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-1 בספטמבר 2015 נאתכו חזר לרוסיה, וחתם בצסק"א מוסקבה. הוא נכלל בסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון במשחקי ליגת העל הרוסית וליגת האלופות. ב-23 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק הגביע הרוסי נגד באיקאל אירקוטסק. ב-20 ביוני 2016 שוחרר נאתכו מחוזהו במועדון.
ב-29 באוגוסט 2016 חתם נאתכו על חוזה לארבע עונות בקרסנודאר, אך ב-19 בדצמבר נגרע מסגל הקבוצה הבוגרת ומסגל קבוצת המילואים של המועדון.
ב-11 בפברואר 2017 חתם נאתכו בלוקומוטיב מוסקבה. ב-3 באוגוסט 2018 חתם על חוזה לשתי עונות בוויטורול קונסטנצה מליגת העל הרומנית. בהמשך שיחק גם בבאטה בוריסוב מליגת העל הבלארוסית וביבפטוריה.
לקראת עונת חתם נאתכו בנומה קאליו מליגת העל האסטונית. ב-7 במרץ 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על נארווה טרנס במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-7 ביולי הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על קורסארה במסגרת המחזור ה-11 בליגה. הוא שיחק במועדון במשך עונה וחצי, בהן ערך 38 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
באמצע עונת חתם נאתכו בלבדיה טאלין, גם היא מליגת העל האסטונית. ב-7 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על קורסארה במסגרת המחזור ה-19 בליגה.
חיים אישיים
אביו של נאתכו הוא כדורגלן ומאמן העבר הרוסי-צ'רקסי אדם נאתכו, ששיחק ואימן בדרוז'בה מייקופ, ואף אימן את הפועל כפר כמא. בן דודו הוא כדורגלן פרטיזן בלגרד וקפטן נבחרת, ביברס נאתכו.
סטיבן סיילאס
סטיבן סיילאס (באנגלית: Stephen Silas; נולד ב-6 באוגוסט 1973) הוא מאמן כדורסל אמריקאי, המשמש כמאמנה הראשי של קבוצת יוסטון רוקטס מליגת ה-NBA. בנו של הכדורסלן ומאמן העבר פול סיילאס.
ראשית חייו
סיילאס נולד בעיר בוסטון שבמסצ'וסטס, בזמן שאביו פול שיחק בבוסטון סלטיקס, ובין השנים 1992–1996 למד באוניברסיטת בראון אשר בפרובידנס, רוד איילנד. בתקופת לימודיו שיחק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, ולאורך ארבע העונות רשם ממוצעים כוללים של 5.5 נקודות ו-2.5 ריבאונדים למשחק.
בין השנים 1996–1999 עבד בהנהלת "ארגון הכדורסלנים בגמלאות" (National Basketball Retired Players Association).
קריירת אימון
בשנת 1999 מונה סיילאס לסקאוט בקבוצת שארלוט הורנטס מליגת ה-NBA, אותה אימן אביו, ושנה לאחר מכן הצטרף לצוות האימון של הקבוצה. בעונות ו- העפילו ההורנטס לחצי גמר האזור המזרחי בפלייאוף, בהובלתם של השחקנים ג'מאל משבורן ובארון דייוויס.
לקראת עונת מונה אביו למאמן קליבלנד קאבלירס, וסטיבן עבר יחד עמו בתור עוזר מאמן. באותה עונה שיחק בקליבלנד שחקן הרוקי לברון ג'יימס.
בשנת 2005 עבר לשמש כסקאוט עבור וושינגטון ויזארדס, ובשנת 2006 מונה לעוזר מאמן בגולדן סטייט ווריורס, תחת המאמן הראשי דון נלסון. בעונתו האחרונה בתפקיד,, הדריך את הרוקי סטפן קרי.
בדצמבר 2010 הצטרף לצוות האימון של שארלוט בובקאטס, לאחר שמינתה את אביו פול למאמנה הראשי. בעונת נשאר בתפקיד תחת המאמן הנכנס מייק דנלאפ, וב-5 העונות הבאות שימש בשראלוט כעוזרו של סטיב קליפורד. בין דצמבר 2017 לינואר 2018 החליף את קליפורד החולה כמאמן הראשי של הקבוצה במשך 21 משחקים; לאורך התקופה רשמו ההורנטס מאזן של 9 ניצחונות ו-12 הפסדים.
ברטלן הטווני
הברון ברטלן הטווני (במקור דויטש, אחר כך הטווני-דויטש, בהונגרית: Báró Hatvany Bertalan; הטוון, 27 במאי 1900 – פריז, 24 ביולי 1980) היה מזרחן יהודי-הונגרי, סופר, מתרגם ונדבן. הוא היה בן דודו של לאיוש הטווני.
ביוגרפיה
את הדוקטורט שלו בפילוסופיה קיבל באוניברסיטת פץ' עבור עבודתו "הנשמה של אסיה" (1935). בשנת 1938 נסע לפריז שם עסק על בתרגומים. הוא היה מזכיר "האגודה המזרחית ההונגרית". הוא היה גם חבר מייסד של כתב העת הספרותי סֵפ סוֹ (Szép Szó) שפירושו "מילה יפה" ושעורכיו האחראים היו הוגו איגנוטוש ואטילה יוז'ף. הוא תמך במשורר אטילה יוז'ף שהקדיש לו את שירו "המשורר שלנו ותקופתו". הטווני היה גם כתב-עמית של כתב העת "אופק" או "קו רקיע" שהופיע במינכן.
צורך בייחודיות
הצורך בייחודיות (באנגלית: Need for uniqueness) הוא הצורך או הרצון של האדם לדעת שיש מאפיינים ייחודיים המבדילים אותו מאנשים אחרים. על פי תאוריית הייחודיות של סניידר ופרומקין, התגובה הרגשית שלנו למידע על דמיון ביננו לבין אדם אחר תלויה במידת הדמיון. במצב של חוסר דמיון תהיה תגובה שלילית רגשית; כלומר, בדרך כלל אין אנו מחבבים אנשים השונים מאתנו מאוד, ואנו נוטים שלא לשמוח לנוכח הידיעה כי אנו מאוד שונים מן האנשים שסביבנו. ברמת דמיון גבוה תהיה תגובה רגשית חיובית. כלומר, אנו נוטים לחבב אנשים הדומים לנו במידת מה, ולשמוח לנוכח הידיעה כי אנו דומים לאנשים שסביבנו. ברמת דמיון קיצונית, שוב תהיה תגובה רגשית שלילית. כלומר, אנו נוטים שלא לחבב אנשים הדומים לנו מאוד, ולא לשמוח לידיעה כי אנו דומים לחלוטין לאנשים שסביבנו, שאין בנו כל ייחוד. התופעה רווחת בתרבות המערב.
מחקרים
סניידר ופרומקין בדקו את ניבויי תאוריית הייחודיות בעזרת סדרה של ניסויים. בניסוי של פרומקין (1972) הנבדקים בניסוי השיבו על שאלון ארוך בעל חזות מדעית, שעסק בתכונותיהם, בעמדותיהם, הערכים שבהם הם מחזיקים, תחומי העניין שלהם, ועוד. לאחר זמן מה קיבלו המשתתפים פלט מחשב ארוך שבו מסוכמות תשובותיהם לשאלון. בפלט, ליד כל שאלה הופיעו התשובה של הסטודנט עצמו על אותה שאלה, וכן התשובה הממוצעת שניתנה כביכול על ידי 10,000 סטודנטים אחרים לשאלה זהה. בדרך זו, סיפק הפלט מידע אודות מידת הדמיון הקיימת כביכול בין תשובתיהם לשאלון בין תשובתיהם של 10,000 סטודנטים אחרים. המידע שקיבל כל נבדק היה תלוי בתנאי הניסוי לו הוקצה. לחלק מן הנבדקים ניתן מידע שגרם להם להאמין כי תשובתיהם כמעט זהות לאלה של רוב הסטודנטים האחרים. לנבדקים אחרים נגרם להאמין כי התשובות שלהם שונות מאוד מאלה של רוב הסטודנטים האחרים, וכך הלאה, בהתאם לתנאי הניסוי שבו השתתף כל נבדק.
סניידר ופרומקין שיערו כי לנבדקים תהיה תגובה שלילית רק לנוכח המידע שהם דומים דמיון רב מאוד לאנשים אחרים. על מנת לבדוק טענה זו צריך היה ליצור אצל הנבדקים אשליה שהם דומים כמעט בכל התחומים לסטודנטים אחרים. לו נמסר להם למשל, רק מידע על דמיון בינם לבין אחרים בתחביבים שבהם הם עוסקים, יכלו הנבדקים להמשיך ולתפוס את עצמם כבעלי מאפיינים ייחודיים. למשל, הם יכלו לחשוב "אמנם החוקר אומר לי כי כמו כמעט כל הסטודנטים האחרים באוניברסיטה אני חובב מכונית ספורט, אבל הוא לא מסר לי מידע על עמדותיהם של הסטודנטים האחרים, וסביר שנדירים האנשים כמוני שהם גם צמחוניים וגם מתנגדים לעישון". לפיכך, החליטו החוקרים למסור למשתתפים בניסוי מידע מקיף אודות הדמיון הקיים כביכול בינם לבין סטודנטים אחרים בתחומים רבים.
לאחר קבלת המידע התבקשו הנבדקים להשיב על שאלון שבדק את מצב רוחם. בדרך כלל התגובות הרגשיות שנמצאו עולות בקנה אחד עם ניבויים הנגזרים מן הצורך בייחודיות. נבדקים שסברו כי הם דומים במידה בינונית לסטודנטים אחרים חשו רגשות חיוביים, יחסית לנבדקים שסברו שהם כמעט זהים לסטודנטים האחרים. בנוסף, נבדקים שסברו שהם דומים במידה בינונית לסטודנטים אחרים חשו רגשות חיוביים יחסית לנבדקים שסברו שהם מאוד שונים מהסטודנטים האחרים. נמצא אם כן, כי הן הידיעה שאנו כמעט זהים לאחרים והן הידיעה כי אנו מאוד שונים מאחרים אינה רצויה לנו.
הזהות החברתית
הצורך בייחודיות קיים גם לגבי הזהות החברתית. סכסוכים מדיניים רבים מבטאים את הנטייה של קבוצות אתניות לשאוף להכרה בזהותן הייחודית הנפרדת, ולשמור עליה מפני היטמעות בקבוצות הסובבות אותן. למשל, בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 עלה לכותרות המאבק של תושבי חבל קוויבק בקנדה לשמירת זהותו הייחודיות הקשורה למורשת צרפתית, ולא להיטמע בתרבות הקנדית הכללית האנגלית. הרצון לשמור על זהות קבוצתית ייחודית כה חזק, שאנשים רבים נכונים להקריב את חייהם למענו. ההנחה כי הצורך בייחודיות נוגע גם לזהות הקבוצתית שימש בסיס לתאוריית הייחודיות האופטימלית. על פיה, אנו מונעים בידי שנים צרכים מנוגדים: צורך בהשתייכות לקבוצה גדולה ולחוש דמיון לאחרים, והצורך בייחודיות.
יחסי אירלנד–קוריאה הצפונית
יחסי אירלנד–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין אירלנד לקוריאה הצפונית.
סקירה כללית
בשנת 2001 חתמה מפלגת שין פיין האירית על מכתב תמיכה במפלגה הקומוניסטית של קוריאה הצפונית, ואף גינתה את הקמפיין של ממשלת ארצות הברית נגדה. אירלנד כוננה יחסים דיפלומטיים עם קוריאה הצפונית בשנת 2003. בשנת 2011 חתם שר האוצר האירי, מייקל נונאן, על צו האוסר העברת כספים מאירלנד לקוריאה הצפונית.
Wings (אלבום)
Wings (בעברית: כנפיים) הוא אלבום האולפן ה-15 של הזמרת הוולשית בוני טיילר. הוא יצא לאור ב-14 במאי 2005, על ידי חברת התקליטים סטיק מיוזיק. מתוך האלבום יצא הסינגל "Louise", שזכה להצלחה מתונה ברחבי העולם. בשנת 2006, יצא האלבום בשנית אך שמו שונה ל-Celebrate ועטיפתו הייתה שונה גם כן.
האלבום הגיע למקום ה-133 במצעד האלבומים שבצרפת.
רקע והפקה
הסינגל היחיד של האלבום "Louise" הופץ בסמוך לצאת Celebrate ב-19 ביוני 2006. טיילר צילמה קליפ לסינגל זה, בספינה טרופה על חוף תוניסיה. מטרת הוצאת הסינגל, היה לעזור בקידום המכירות של שתי הגרסאות של האלבומים: Wings ו-Celebrate. האלבום הופק על ידי ג'ון סטייג'.
כלפי האלבום הופנו ביקורות חיוביות ומעורבות, תוך שב-AllMusic הוא קיבל דירוג של שלושה וחצי כוכבי זהב, מתוך חמישה בסך הכול.
דניאל מונטלבאנו
ביוגרפיה
מונטלבאנו נולדה במנהסט, בחוף הצפוני של לונג איילנד במדינת ניו יורק שבארצות הברית. היא החלה להתאמן בשנת 1993 בהיותה בת 4. היא עלתה לישראל בשנת 2009 והחלה להתאמן במועדון "כוכבים על הקרח", שבקריית שמונה. בעונת 2009/2010 החלה להחליק בתחרות הזוגות ביחד עם יבגני קרסנופולסקי והתאמנה בהדרכתם של אולג מקרוב וגלית חייט.
2010
באליפות אירופה בהחלקה על הקרח שנערכה בטאלין שבאסטוניה בסוף ינואר 2010 סיימו מונטלבאנו וקרסנופולסקי בתחרות הזוגות במקום 18. חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בטורינו שבאיטליה הם סיימו בתחרות הזוגות במקום 25 והאחרון.
2011
בשנת 2011 החלה להתאמן עם קיוקו אינה בניו ג'רזי.
2012
באליפות אירופה בהחלקה על הקרח שנערכה בשפילד שבבריטניה בסוף ינואר 2012 סיימו מונטלבאנו וקרסנופולסקי בתחרות הזוגות במקום 11. חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בניס שבצרפת הם סיימו בתחרות הזוגות במקום 17.
2013
לאחר שנפרדה משותפה לתחרות הזוגות, קרסנופולסקי, בשנת 2013 החלה להתחרות בתחרות לנשים.
בתחרות גביע העולם שנערכה באוברסדורף שבגרמניה ב-27 באוקטובר 2013 סיימה מונטלבאנו במקום 27 בתחרות לנשים ולא הצליחה לקבוע את הקריטריון הבינלאומי להשתתפות באולימפיאדת סוצ'י (2014).
קונקובו
קונקובו (ברוסית: Коньково) הוא ראיון של המחוז הדרום-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 7.1791 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 156,473 תושבים (2020).
בראיון יש 210 חנויות מכולת ובתי כלבו, 3 קניונים, 75 חברות קייטרינג, 87 שירותים צרכניים וקהילתיים (הכוללים 8 נקודות קבלה לכביסה, 14 מספרות, 4 אטליות וסדנאות לתפירה ותיקון בגדים, 4 חנויות לתיקוני נעליים וארגון המספק שירותי הלוויה.
המצעד הרשמי של גלגלצ
המצעד הרשמי של גלגלצ (בעבר: אחד אחד) הוא מצעד פזמונים שבועי המופק ומשודר על ידי תחנת הרדיו גלגלצ. המצעד מדורג על ידי הקהל במהלך השבוע והוא משודר מדי שבוע ביום חמישי ומתפרסם גם באתר גלגלצ. במצעד מדורגים מדי שבוע 10 שירים ישראליים ו-10 שירים בינלאומיים.
במצעד קיימות שלוש פינות במסגרתן משודרים שירים נוספים שלא מדורגים במצעד:
עד פרישתו מהתחנה בשנת 2010 שידר את המצעד עמרי רונן. לאחר מכן שידרה את המצעד הדר מרקס ובשנת 2011 החליפה אותה נעמי רביע. מ-2012 מגישה את המצעד דלית רצ'שטר.
מספר שבועות כללי של שהייה במקום הראשון-
מספר שבועות רצוף של שהייה במקום הראשון-
אבו זנימה
אַבּוּ זְנִימַה (בערבית:  أبو زنيمة) היא עיירה בדרום מערב חצי האי סיני שבמצרים, השוכנת לחופו המזרחי של מפרץ סואץ, כ-80 ק"מ מדרום לראס סודר. העיירה משתייכת למחוז דרום סיני, ותושביה עובדים בבתי חרושת לגבס ובמכרות שבאזור, בהם מכרה המנגן באום בוגמה.
לראשונה כבשה ישראל את אבו זנימה במהלך מלחמת סיני, ב-1956, והחזירה את השליטה בה למצרים עם נסיגת ישראל מסיני. במהלך כיבוש סיני על ידי צה"ל במלחמת ששת הימים, נכבשה אבו זנימה שנית. במקום פעל מעגן ששימש את ספינות חיל הים הישראלי שפעלו במפרץ סואץ.
בשנת 1971 הקימה ישראל באבו זנימה מחנה מעצר, שאליו הוגלו בני משפחה של מחבלים מבוקשים מרצועת עזה. המחנה נסגר לאחר פחות משנה.
אבו זנימה נותרה בשלטון ישראל עד למימוש הסכם הביניים בין ישראל למצרים בסוף 1975.
Slow Hands (שיר של אינטרפול)
Slow Hands הוא שיר של להקת האינדי רוק האמריקאית אינטרפול. השיר יצא לאור ב-16 באוגוסט 2004 כסינגל הבכורה מאלבום האולפן השני של הלהקה Antics להורדה דיגיטלית, ומאוחר יותר ב-13 בספטמבר באותה השנה על גבי תקליט ותקליטור. ביוני 2005 יצא מחדש השיר כסינגל האחרון מאותו האלבום.
בשנת 2010 פרסמה הראפרית אזיליה בנקס גרסת כיסוי שלה לשיר, אותה הוציאה כסינגל בשנת 2020.
פרנסואה מורלה
פרנסואה מורלה (בצרפתית: François Morellet ;) היה אמן ופסל צרפתי. יצירותיו אבסטרקטיות ומשתמשות במוטיבים גאומטריים (מופשט גאומטרי).
קורות חייו
מורלה נולד בעיירה שולה (Cholet). למד בקולז' קולבר (College Colbert) בשולה בין השנים 1932 ו-1936 ובין השנים 1940 ו-1941. בשנים 1939-1937 ובשנים 1944-1942 למד בתיכון שארלמאן (Lycee Charlemagne) בפריז. בין השנים 1945 ו-1947 למד במכון לשפות אוריינטליות בפריז (Institut national des langues et civilisations orientales) ובשנת 1947 קיבל מהמכון תואר ברוסית.
מורלה היה אוטודידקט בתחום האמנות, והושפע בתחילת דרכו ממקס ביל.
בשנת 1946 נישא לדניאל מרנד (Danielle Marehand). לפרנסתו עבד במשך רוב חיו הבוגרים כמנהל מפעל משפחתי.
טניה בראזו
טניה בראזו (נולדה ב-1 בדצמבר 1998) היא זמרת-יוצרת יוונייה ממוצא רומני.
ביוגרפיה
בשנת 2016 השתתפה בראזו בגרסה היוונית של "The X Factor". בשלב האודישנים ביצעה את השיר "Hero", של מריה קארי. היא עברה לשלב הבא, וסומנה על ידי קהל התחרות כמועמדת פוטנציאלית לזכייה. בראזו נכנסה לקטגוריית הבנות בניהולה של טאמטה. במרוצת הזמן הודחו מן הקטגוריה הזו אלני קוסקינה, כריסטינה צנטי וכריסטינה מפוניה, פרט לבזארו. אולם בשלב חצי הגמר הודחה מן התחרות, לאחר שהפסידה לזמר סטראו סול.
בשנת 2017 הוציאה בראזו לאור את סינגל הבכורה שלה, "O Kosmos Mou". לאחר מכן השתתפה בקדם היווני לאירוויזיון 2018, עם השיר "Kati", אך כשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות. בשנת 2019 הוציאה לאור את הסינגל "Mon Cheri", שהפך ללהיט ברחבי המדינה, והושמע במרבית תחנות הרדיו המקומיות. בשנת 2020 זכתה בתוכנית השירה "Your Face Sounds Familiar", כשהיא מגלמת את אריאנה גרנדה. על פי ההערכות עתידה בראזו להיבחר על ידי רשות השידור הקפריסאית לייצוג המדינה באירוויזיון 2022. אולם לבסוף נבחרה הזמרת אנדרומאכי, עם השיר "Ela".
רנדולף אלס
'''רנדולף "רנדי" ד. "טקס" אלס (באנגלית: Randolph "Randy" D. "Tex" Alles''') שירת כראש השירות החשאי של ארצות הברית.
ביוגרפיה
אלס נולד בסן אנטוניו שבטקסס. ב-1976 סיים תואר ראשון בחשבונאות מאוניברסיטת טקסס A&M, ב-1999 סיים תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי.
לאחר לימודי התואר הראשון התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית וב-1978 סיים הכשרה כטייס קרב. שירת כמדריך בבית הספר לטיסה קרבית של הצי ("טופ גאן"). הוא פיקד על טייסת הנחתים 312, שימש ראש מחלקת מבצעים ותכנון בפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית, פיקד על להק הנחתים ה-11 של כנף הנחתים השלישית בתקופת מלחמת עיראק. שימש ראש ענף דרישות במפקדת כוחות האוויר של חיל הנחתים וסגן קצין אג"ם במרכז הפיקוד הצבאי הלאומי של המטות המשולבים.
בשנים 2005–2007 שירת כמפקד מעבדת הלחימה של חיל הנחתים וכסגן ראש משרד המחקר של הצי. במהלך 2008 הוצב בעיראק כמפקד השלוחה הקדמית של כנף הנחתים השלישית וכמפקד בסיס האוויר אל-אסד במחוז אל-אנבר. בתפקידו האחרון בשירות שימש ראש מחלקת תכנון ומדיניות בפיקוד האוקיינוס השקט. השתחרר ב-2011 בדרגת מייג'ור גנרל.
במהלך שירותו עוטר במדליית השירות המצוין של הצי, פעמיים בלגיון ההצטיינות כולל אות V לאומץ לב על תקופת שירותו כמפקד להק 11 ושלוש פעמים במדליית האוויר. הוא צבר למעלה מ-5,000 שעות טיסה כולל 600 שעות טיסה מבצעיות. בין המטוסים שהטיס F-4, F-5, F-16 פייטינג פלקון, F/A-18 הורנט ו-A-4 סקייהוק.
במרץ 2012 החל לעבוד כסגן עוזר ראש מחלקת פעולות אוויר וים של סוכנות המכס והגנת הגבולות של ארצות הברית. בינואר 2013 מונה לעוזר ראש המחלקה. באוקטובר 2016 מונה לקצין המבצעים וסגן ראש סוכנות המכס והגנת הגבולות של ארצות הברית.
ב-25 באפריל 2017 מונה לראש השירות החשאי של ארצות הברית. באפריל 2019 החליט נשיא ארצות הברית להדיח את אלס מתפקידו, והוא סיים את תפקידו בסוף החודש.
טטה
{{פירושונים|* קבוצת טאטא – תאגיד רב-לאומי שמטהו במומבאי שבהודו.
ראו גם
}}
צלילה חוזרת
צלילה חוזרת הוא סרט מלחמה ישראלי משנת 1982 בבימויו של שמעון דותן עם דורון נשר ולירון נירגד בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי שמעון דותן. הוא עוסק ביחידה של הקומנדו הימי שבאחת מפעולותיה נהרג אחד הלוחמים ומתאר את היחס בין האלמנה ואחד הלוחמים האחרים.
תקציר העלילה
לוחמי הקומנדו הימי מבצעים פעולה בעומק האויב. בפעולה זו נפצע קשה יוחאי ("יוחי") ואחד הלוחמים, יואב (דורון נשר), גורר אותו לסירה אך הוא מת בידיו.
כל לוחמי היחידה ביחד עם האלמנה הצעירה מירה (לירון נירגד) והוריו של יוחי (מוסקו אלקלעי וזהרירה חריפאי) נוכחים בהלוויה שמנוהלת על ידי הרב של היחידה (ז'יל בן דוד).
מפקד היחידה הוא סגן-אלוף יוסי (יאיר רובין) והלוחמים הם יואב, עמוס (דני מוג'ה), גידי (עמי טראוב), ועמי (זאב שמשוני).
הלוחמים מגיעים לנחם את האלמנה אבל אינם יודעים איך להתייחס אליה. יואב היה הקרוב ביותר ליוחי והוא מביא לה רשמקול ובו דבריו ושירתו של יוחי. יוחי מבקש ב"צוואתו" כי תמשיך בחייה ורצוי עם אחד מלוחמי היחידה.
יואב מביא את מירה למפגש עם הורי יוחי שלא עולה יפה לאחר שהאם מתפרצת ומאשימה אותה כי לא רצתה לגור עם יוחי במושב לידם וכי היא לקחה להם את הבן.
עם הזמן מתהדקים היחסים בין מירה ליואב הרואה בכך את מילוי צוואתו של יוחי. מירה המסויגת נפתחת לאט. כאשר נודע לה כי היחידה עומדת לצאת לפעולה מסוכנת לפיצוץ סטי"ל בעורף האויב המצרי, היא מתקשרת למפקד יוסי ומבקשת ממנו להוריד את יואב מהתפקיד הקרבי. יוסי מודיע ליואב כי בפעולה הוא יהיה נהג הסירה ולא יישלח עם הלוחמים להצמיד פצצה לסטי"ל. יואב נפגע מכך ומתעמת עם יוסי ומירה אך לבסוף מסכים יוסי לשבץ את יואב כלוחם תמורת חתימה לקורס חובלים.
הלוחמים מצליחים להצמיד את הפצצות לסטי"ל אך לבסוף מתגלים והמצרים פותחים באש. עמוס נפצע ויואב מצליח לגרור אותו לסירה, הפעולה הצליחה והסטי"ל מתפוצץ.
לבסוף מתחתנים יואב ומירה אך לאחר אימון כשיואב חוזר לדירה הוא שומע את קולו של יוחי מהרשמקול ויודע שמירה עדיין לא השתחררה מיוחי. הוא לא נכנס לדירה ובאותו לילה הוא מבלה בזרועותיה של פקידת היחידה, תמי (דליה שימקו).
טקסון לזרוס
טקסון לזרוס הוא כינוי בטקסונומיה והפלאונטולוגיה לשם טקסון מאובן השייך לתקופה מאוחרת יותר מהתקופה האחרונה שידוע שבה נכחד, כך שהמדע טעה בגילו ולעיתים הטקסון אף קיים בימינו. התופעה נקראת על שם לזרוס מהברית החדשה שחזר לתחייה לאחר מותו.
נהוג להבחין בבחינת המאובנים בין טקסון לזרוס לבין מצב שבו המאובן המאוחר רק דומה לקודמו אך אינו זהה לו, שכן אז יכול להיות שהוא התפתחות אבולוציונית חדשה. מין שמזוהה כעוקב לכאורה אחרי מין שנכחד, נקרא מין לזרוס, שחלק מהטקסונים שרדו עד ימינו, כשם מכונים מאובנים חיים.
לעיתים המדע שוגה בגיל הטקסונים מאחר שההכחדה שקדמה למאובן שנמצא לא הכחידה את כל הפרטים אלא את רובם ומיעוטם שרד עידנים אחר כך, עד שנכחד אף הוא. הסבר נוסף הוא שהמאובן נכחד בפרק הזמן קדום ממה שהסיקו מאחר שתנועות טקטוניות הזיזו את שכבתו אל שכבת סלעים בגיל קדום או מאוחר ממנו.
ז'אק קר
ראשית חייו
ז'אק קר נולד בבורז', העיר שבה אביו, פייר קר, היה סוחר עשיר. על ז'אק שומעים לראשונה בסביבות 1418, כאשר התחתן עם מסה דה לאודפאר (Macée de Léodepart), בתו של למבר דה לאודפאר (Lambert de Léodepart), אזרח רב השפעה, ראש עיריית בורז' ועובד לשעבר של ז'אן, דוכס ברי.
בערך ב-1429 הוא יצר שותפות מסחרית עם שני אחים בשם גודאר (Godard); ובשנת 1432 הוא היה בדמשק, ועסק בקנייה ובסחר חליפין, והעביר את מרכולת הלבנט – עפצים, צמר ומשי,, בדי ושטיחים - אל פנים צרפת דרך נרבון. באותה שנה הוא התבסס במונפלייה, ושם החלו הפעולות הגדולות שהפכו אותו למהולל בקרב אנשי הכספים. חסרים פרטים; אבל בטוח שתוך שנים ספורות הוא העמיד את ארצו בעמדה טובה למדי להתחרות עם רפובליקות הסחר הגדולות של איטליה, ורכש לעצמו מוניטין שהוא מסוגל, כסוחר בלבד, להעניק סיוע מהותי לאבירים של רודוס ולרפובליקה של ונציה עצמה.
עלייתו לגדולה
בשלב זה, תהילתו של קר הייתה בשיאה. הוא ייצג את צרפת בשלוש משלחות דיפלומטיות, וסיפק מימון לכיבוש מחדש המוצלח של נורמנדי. הוא הוסמך לפעול במשרדי מדינה שונים, והיה בעל הון שנחשב כעצום וחסר תקדים על ידי בני דורו. היו לו 300 מנהלים תחתיו, ובתי עסקים ברבות מהערים הראשיות של צרפת. הוא בנה בתים וקפלות, והקים קולג'ים בפריז, במונפלייה ובבורז'. בבורז' היה מפואר במיוחד וכיום הוא אחד המונומנטים הטובים ביותר ששרדו מימי הביניים בצרפת. הוא גם בנה חדר תשמישי הקדושה וקפלת קבורה משפחתית בקתדרלת בורז'. אחיו ניקולא קר (Nicolas Cœur) מונה לבישוף של, אחותו נישאה לז'אן בושטל (Jean Bochetel), מזכירו של המלך, בתו נישאה לבנו של הוויקונט של בורז', ובנו ז'אן קר הפך לארכיבישוף של בורז'.
קר גם פעל לרכוש תארים ונכסים בתקופת הזוהר שלו: למשל, אדון בשנת 1435, שאטו דה בויזי (Château de Boisy) ליד  בשנת 1447, הטירה של  והבעלות על  בשנת 1448, הבעלות על  בשנת 1450, ושאטו דה מאוברנש (Château de Maubranche) בשנת 1451.
הנפילה
המונופול העצום של קר גם גרם לחורבנו. כיוון שעסק בכל דבר (כסף ונשק, פרוות ותכשיטים, ברוקד וצמר), ופעל כמתווך, בנקאי וחקלאי, הוא ספג הרבה מהמסחר במדינה, והסוחרים התלוננו שהם לא יכולים להרוויח בגללו. הוא הלווה כסף לאנשי חצר נזקקים, לבני משפחת המלוכה ולמלך עצמו, ובעלי החוב שלו, שקינאו בעושרו, היו להוטים להזדמנות לגרום לנפילתו.
ב-5 ביוני 1453 נכנס גזר הדין לתוקף. בפואטייה הוא נאלץ להודות באשמה בפומבי ולהביע חרטה, ובמשך כמעט שלוש שנים לא ידוע עליו דבר. סביר להניח שהוא נשאר בכלא. בינתיים, רכושו העצום חולק בין אנשי החצר האהובים על שארל השביעי.
בריחה, חסות האפיפיור ומוות
בשנת 1455 הצליח ז'אק קר להימלט לפרובאנס. רדפו אחריו, אבל קבוצה בראשות ז'אן דה וילאז' ושניים מהמנהלים הוותיקים שלו הובילה אותו ל, ומשם, דרך מרסיי, ניס ופיזה, הוא הצליח להגיע לרומא. הוא התקבל בכבוד ובשמחה על ידי ניקולאוס החמישי, שערך משלחת צבאית נגד הטורקים. עם מותו של ניקולאוס, המשיך קליקסטוס השלישי בעבודתו, והפך את אורחו, קר, לקפטן של צי של שש עשרה ספינות משוטים שנשלחו לעזרת רודוס. קר יצא למשלחת צבאית זו, אך חלה בכיוס, ומת שם ב-25 בנובמבר 1456. לאחר מותו הראה שארל השביעי רצון טוב למשפחתו, ואיפשר לבניו של ז'אק קר לרשת את כל מה שנותר מעושרו של אביהם.
מורשת
הארמון העירוני שז'אק קר בנה לעצמו בבורז', הוא אנדרטה מרכזית של האדריכלות האזרחית הצרפתית מהמאה ה-15. הוא הוסב לבית משפט במאה ה-19, ושוחזר בקפידה במאה ה-20.
במהלך הקיסרות השנייה, הוצג ז'אק קר כמבשר של מדיניות ההתפשטות הכלכלית שקידם נפוליאון השלישי. הוא פוסל על ידי, כאחד מסדרת הפסלים של צרפתים מהוללים בהרחבה של הלובר בתקופת נפוליאון השלישי. פסל ציבורי נוסף של ז'אק קר, מאת הפסל, הוצב ב-1879 בבורז' מול הכניסה לארמונו.
דמותו הוצגה על על שטר כסף צרפתי בן 50 פרנק שעוצב בסוף הרפובליקה הצרפתית השלישית, בשימוש תחת צרפת של וישי ועד יוני 1945.
רחובות וכיכרות על שם ז'אק קר קיימים בהרבה עיירות וערים בצרפת, כולל בורז', מונפלייה ופריז. בורז' כיבדה את בנה המקומי במספר מקרים, למשל. ה-Lycée Jacques-Cœur (בית הספר התיכון ז'אק קר) ו-Théâtre Jacques Cœur (תיאטרון ז'אק קר). במונפלייה, ז'אק קר קשור לפיתוח הנמל המקומי של. כמה פרויקטים נקראו על שמו בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, כשהעיר התרחבה לכיוון הים לאורך הנהר. אלה כוללים שוק בשכונת לאורך הלז; אגם מלאכותי, ה-Bassin Jacques Cœur ברובע החדש של העיר, פור מריאן (Port Marianne); ותיאטרון בלאט.
כביש ז'אק קר (Route Jacques Coeur) הוא דרך נוף המקשרת בין מספר אתרים וטירות ליד בורז', שלרבים מהם אין אסוציאציות היסטוריות עם ז'אק קר.
הערכה
בביוגרפיה משנת 1997, משנה ההיסטוריון הצרפתי ז'אק ארס (Jacques Heers) את ההשקפה המבוססת בהיסטוריוגרפיה הצרפתית, לפיה ז'אק קר הפגין כישורים יוצאי דופן והצלחה כסוחר. הוא מציין כי אין ראיות לכך שהמיזמים של קר, למשל בכרייה ליד ליון, היו רווחיים במיוחד, וכי הצי שהקים עבור המסחר עם הלבנט היה צנוע בגודלו (לעולם לא יותר מארבע ספינות משוטים) בהשוואה לאלו של סוחרים איטלקיים או קטאלונים בולטים. במקום זאת, משער ארס שהצלחתו של קר נבעה ברובה המוחלט מתפקידו בחצר המלוכה, וכי עושרו הגיע ממינוף הגישה הפריווילגית שלו למשאבי המדינה. לפיכך, ארס מרמז כי במקום לראותו כסוחר מבריק, יש לראות את קר בצורה הטובה ביותר כטכנוקרט מיומן וכמקדים של אנשים כמו ניקולא פוקה או ז'אן-בטיסט קולבר.
1948 בירדן
1948 בירדן הייתה השנה בה חגגה ירדן שנתיים מיום היווסדה.
ועדת הפיקוח והרפורמה של בית הנבחרים של ארצות הברית
הוועדה לפיקוח ורפורמה (באנגלית: Committee on Oversight and Reform) היא הוועדה החוקרת הראשית של בית הנבחרים של ארצות הברית. סמכות השיפוט הרחבה הופכת את הוועדה לאחת הוועדות המשפיעות והחזקות ביותר בבית הנבחרים.
ג'יימס קומר מןהמפלגה הרפובליקנית הוא יושב ראש הוועדה מינואר 2023.
היסטוריה
הגוף הידוע כיום כוועדת הפיקוח והרפורמה היה במקור הוועדה לבירורים במחלקות המבצעות, שהוקמה בשנת 1927 כדי לאחד 11 ועדות נפרדות בנושאים דומים אשר פיקחו בעבר על הוצאות מחלקות שונות בממשל הפדרלי.
הוועדה לאופרציות הממשל, הוקם בשנת 1952. השם החדש נועד לשקף את ייעודה הרחב של הוועדה: לפקח על "הפעילות הממשלתית בכל הרמות במטרה לקבוע את יעילותן".
לאחר שהרפובליקנים קיבלו את השליטה בבית בבחירות בשנת 1994, הוועדה אורגנה מחדש כך שתכלול שבע ועדות משנה במקום 14. ארגון מחדש זה איחד את תחום השיפוט שכוסה בעבר על ידי שלוש ועדות מלאות והביא לקיצוץ של 50 אחוז בצוות העובדים. בשנת 2007, צומצם מספר ועדות המשנה משבע לחמש.
שמה הנוכחי של הוועדה הוגדר על ידי הקונגרס ה-116. מאז 2007 היא מכונה בקיצור "ועדת הפיקוח".
Math Rescue
בדומה למשחקי נוספים שפותחו על ידי Apogee Software, Math Rescue מחולק לשלושה פרקים, כאשר הפרק הראשון זמין באופן חינמי כתוכנה שיתופית. למשחק יצא משחק המשך בשם Math Rescue Plus. בנוסף, תוכנן משחק המשך נוסף בשם Gruzzle Puzzles, אך הוא בוטל בטרם החל פיתוחו.
המשחק
המשחק עוסק בפתרון בעיות במתמטיקה. כאשר דמות השחקן נוגעת בקופסאות המרחפות באוויר, הוא מועבר לתוכן, שם עליו לפתור בעיה מתמטית כדי לזכות בנקודות.
המשחק כולל שלושה חלקים. רק החלק הראשון מופץ באופן שיתופי, בעוד האחרים זמינים באופן מסחרי. כל חלק מכיל 15 רמות.
עלילה
סיפור הרקע של המשחק מתחיל בגנבה של מספרים על ידי גראזלים, דבר הגורם לבעיות בעולם. גראזלים מסירים את המספרים מחזיתות הבתים.
בני הפרפר נרתם לסייע לשחקן, והם יוצאים למסע כדי לעצור את הגראזלים ולהשיב את המספרים שנגנבו. מתברר כי מין של חייזרים בשם גליקסריאנים מכוכב Glixer II שלחו את חיות המחמד שלהם, הגראזלים, לגנוב את המספרים מכדור הארץ, כדי שבני האדם יהפכו לחיות המחמד החדשות של החייזרים. במהלך המשחק מתגלה כי בני היה פעם גראזל אשר מצא מקלט בכדור הארץ. בני מזהה שגראזלית בשם זורג'ה היא בת דודה שלו, ומשכנע אותה כי גראזלים יכולים להיות חופשיים על פני כדור הארץ, ולהשתחרר מהחייזרים. הגראזלים מחזירים את המספרים הגנובים ועוזרים לגננים בהדברת חשופיות, בעוד שהגליקסריאנים נאלצים למצוא מזימה אחרת כדי להשתלט על כדור הארץ.
ביקורת
המבקר צ'אק מילר ממגזין Computer Gaming World כתב על משחקי הווידאו Word Rescue ו-Math Rescue כי הם. למשחק ניתן גם פרס "התוכנה החינוכית הטובה ביותר" ב-1993.
אודי ניסן
אודי ניסן (נולד ב־1967) הוא כלכלן ישראלי ופרופסור בבית הספר פדרמן למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית בירושלים. ניסן כיהן בעבר כממונה על התקציבים וכמנהל רשות החברות הממשלתיות ובתפקידים שונים במשק הישראלי כגון יו"ר דלק.
ביוגרפיה
בין השנים 1992–1999 עבד במספר תפקידים באגף התקציבים במשרד האוצר בין היתר כראש תחום משק המים, רכז תיירות, רכז ורפרנט תחום מינהל מקרקעי ישראל ודיור ממשלתי. בשנים 1999–2002 כיהן כמנכ"ל הרשות לפיתוח ירושלים.
בין השנים 2003–2007 למד לדוקטורט בכלכלה ציבורית באוניברסיטה העברית. את הפוסט דוקטורט שלו עשה בית הספר קנדי למדיניות ציבורית באוניברסיטת הרווארד. ריכז את תוכנית עתידים - צוערים למנהל ציבורי באוניברסיטה העברית.
בין השנים 2007–2009 כיהן כמנהל רשות החברות הממשלתיות.
מ־2009 ועד 2011 כיהן ניסן כממונה על התקציבים. תקופה זו בלטה במחאה החברתית ב־2011 סביב יוקר המחיה. במסגרת תפקידו כיהן במספר ועדות ציבוריות כגון ועדת ששינסקי (חוק הנפט).
בין השנים 2013–2016 כיהן כיו"ר דירקטוריון דלק ישראל. ולאחר מכן המשיך לכהן בדירקטוריונים של ארגונים פרטיים וציבוריים כגון בצלאל, עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים, מדרשת שדה בוקר, הראל השקעות.
מכהן כחבר בוועדה לבדיקת מינויים לפי חוק החברות הממשלתיות.
חיים אישיים
ניסן מתגורר בירושלים, נשוי ואב לארבעה.
שניים מאחיו מרצים גם הם באוניברסיטה העברית: איתי ניסן-רוזן בחוג לפילוסופיה וב ופרופ' נעם ניסן בבית הספר למדעי המחשב.
ליליאן רות חיילובסקי
ליליאן רות חיילובסקי (נולדה ב-5 בדצמבר 1956) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
קורות חייה
נולדה בשם ליליה בקלנוב ליקתרינה (שם משפחתה לפני הנישואים היה יודין) ויבגני בקלנוב. אביה של רות חיילובסקי היה מנצח ומנהל תזמורת בצבא ברית המועצות ושירת באירקוצק ליד סיביר; הוא היה צייר, פסל, כתב שירה וניגן בכמה כלי נגינה. לאחר כמה שנים של נדודים ברוסיה ואוקראינה, משפחתה השתקעה לבסוף בבאקו, בירת אזרבייג'ן, בהיותה בת שבע.
היא למדה במשך ארבע שנים משחק באוניברסיטה לאמנות. מורותיה החשובות היו אירנה פרלוב וז'נטה סלימוב. באוניברסיטה פגשה בקלנוב את בעלה הראשון, רולנד מקרוב, ב-1979 נולד בנם המשותף הנרי דוד. כשסיימה ללמוד, שיחקה בתיאטרון הדרמה הרוסית, שבשל הדומיננטיות של היהודים בתיאטרון כונה בפי העם "תיאטרון הדרמה היהודית". מיד זכתה בתפקידים ראשיים. בין ההצגות ששיחקה בהן: "חלום חגיגי לפני הצהרים" של אוסטרובסקי – בתפקיד קאפוצ'קה, "אנטוניוס וקלאופטרה" של שייקספיר – בתפקיד קלאופטרה, "אילוף המאלף" של פלטשר – בתפקיד מאריה, ו"הזריחות שקטות כאן" של ואסילייב – בתפקיד ז'ניה.
בשנים 1982–1984 שיחקו בתיאטרון בקלוגה. ב-1984 עברו למוסקבה וחיילובסקי שיחקה ביחד עם בעלה בתיאטרון "סאטיריקון" של השחקן הנודע ארקדי רייקין, שמשלב דרמה עם שירה ומחול. הבמאי היה בנו קונסטנטין רייקין. הם שיחקו ב"סאטיריקון" במשך שש שנים, עד לעלייתם ארצה.
באותם ימים דודו טופז חיפש שחקנית וילד ממוצא רוסי שדוברים עברית, כדי לשחק בסדרה ללימוד השפה העברית, המיועדת לעולים מרוסיה שתצא בקלטות וידאו והגיע לחיילובסקי, ובתום מלחמת המפרץ הצטלמה לסדרה "אין בעיה" ביחד עם בנה הנרי דוד בשנים 1992–1993. סדרה שמשודרת עד היום באולפנים ללימוד עברית. באותה תקופה השתתפה גם בכמה פרויקטים ללימוד עברית בטלוויזיה.
ההפקה הראשונה שלה בגשר הייתה קונצרט, שנעשה עוד לפני הקמת התיאטרון. ההצגה הראשונה של חיילובסקי הייתה "אילו", שכללה קטעים של גוגול ומייקובסקי. חיילובסקי שיחקה את מאדאם רנסאנס במחזמר "חיפושית" של מייקובסקי – בו שרה ושיחקה.
ההפקה הראשונה בעברית בה השתתפה חיילובסקי בגשר הייתה להצגה "מולייר" בינואר 1992, שהייתה גם ההפקה הראשונה של התיאטרון בעברית, בה גילמה את ריבאל, שחקנית בלהקה של מולייר, תפקיד בו שיחקה קודם לכן בקלוגה.
אחר-כך שיחקה בהצגה "האידיוט" שם שיחקה בתחילה את ואריה – אחותו של גניה איבולגין (רולנד חיילובסקי) ובשלב מאוחר יותר שיחקה את נסטסטיה פיליפובנה. חיילובסקי הייתה זוגתו של שחקן גשר קלים קמנקו ולהם יש בן משותף, שון מרק (נולד ב-1999). ב"אדם בן כלב" שיחקה זמרת ליצנית ששרה קברט בגרמנית. ההצגה הציגה שנים רבות והתקיימה בתוך קרקס מאולתר, איתו קיים התיאטרון סבב הופעות ברחבי תבל. ההצגה רצה מאות פעמים ואיתה הסתובבו בעולם כולל בשווייץ, בגרמניה ובברודוויי.
ב"בשפל" מאת גורקי שיחקה את ווסיליסה, בעלת הבית היפה והאכזרית של "בשפל" – מקום הימצאם של העבריינים. ב"כפר" גילמה את קלרה, קיבוצניקית שנשואה ליהודי ממוצא גרמני שבזמן מלחמת העולם השנייה, כשרומל היה באפריקה, מנהלת רומן עם קצין אנגלי (איגור מיקרובנוב) שמסתובב בקיבוץ. "כפר" הציגה מאות פעמים וצוות השחקנים הסתובב איתה בהופעות ברחבי העולם. בעלה בהצגה היה רולנד חיילובסקי ובשנת 1997, בזמן שההצגה רצה הוא נהרג בתאונת דרכים, ישראל גוריון החליף אותו בתפקיד. חיילובסקי שיחקה בתפקיד אלמיר ב"טרטיף" של מולייר. ב"השטן במוסקבה" על פי "האמן ומרגריטה" של בולגקוב גילמה את מרגריטה, תפקיד אותו שיחקה במוסקבה.
ב-2007/8 הוריה נפטרו והיא למדה קבלה במרכז "בני ברוך" של מיכאל לייטמן ובמרכז "מלכות" ביפו." ב"מומיק" שיחקה את גיזלה, אמא של מומיק. בהצגה "וריאציות לתיאטרון ולתזמורת" התגשם חלומה מהילדות והיא שרה שירים צועניים. שיחקה בתפקיד תמרה, אשתו של הרמן ברודר שחזרה מהעולם הבא, בהצגה "שונאים: סיפור אהבה" מאת יצחק בשביס-זינגר; לצידה בהצגה שיחק בעלה, קלים קמנקו, הוא נפטר מסרטן במאי 2011, בזמן שההצגה רצה. אחר-כך שיחקה חיילובסקי בהצגה "שש דמויות מחפשות מחבר" פרי עטו של פירנדלו, בתפקיד טרגי, היא גילמה אם שמאבדת את ילדיה (אותם גילמו לוסי דובינצ'יק, נטע שפיגלמן ואורי יניב, בעלה היה משה איבגי). באותם הימים עשתה פרויקט זמרה ושירה ב"מועדון 71 הכיסאות" של גשר, כיום היא ממשיכה לשיר. היא עורכת מופעים לבד ובשיתוף עם שחקנית גשר נטשה מנור. חלק מהשירים שהן שרות כתב להן מיכאל משקאוצן, שמלווה אותן בנגינה בגיטרה וגם שר.
חיילובסקי ביחד עם קלים קמנקו ונטשה מנור העבירה סדנה לתלמידי שנה ב' בבית צבי בנושא "גן הדובדבנים" של צ'כוב.
כיום (אפריל 2012) היא משחקת בהצגות "שש דמויות מחפשות מחבר", "הארווי" מאת מרי צ'ייס ו"שונאים סיפור אהבה".
ליליאן רות חיילובסקי הצטלמה לסרטו של יוסף פיצ'חדזה "סוכריות", היא מגלמת רוסיה בשם נטשה, שהתחתנה עם גבר ערבי (מכרם ח'ורי) אותו הכירה כשלמדו יחדיו באוניברסיטה ברוסיה. חיילובסקי משחקת סצנה שלמה בערבית. בסרט משחקים גם מנשה נוי, שרה אדלר ומוני מושונוב.
תום מונד
תום מונד (נולד ב-9 ביולי 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי במועדון ספורט אשדוד.
קריירה
מונד החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי הרצליה, וב-8 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2–1 על הפועל רעננה במסגרת גביע הטוטו. ב-21 בינואר 2011 הבקיע מונד את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 4–0 על הפועל רמת השרון, ובסך הכל בעונת 2010/2011 כבש שני שערים ב-29 הופעות בליגה הלאומית. בעונת 2011/2012 כבש שני שערים ב-35 הופעות, ובעונת 2012/2013 כבש שער אחד ב-31 הופעות. בעונת 2013/2014 כבש מונד שער אחד ב-34 הופעות, ובסופה הסתיים חוזהו והוא הפך לשחקן חופשי.
ב-25 בנובמבר 2014 חתם מונד במועדון ספורט אשדוד. ארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 1–0 על הפועל עכו. ב-3 בינואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון ובליגת העל, בניצחון 2–0 על בני סכנין, ואת עונת 2014/2015 הוא סיים עם שלושה שערים ב-19 הופעות, אך בסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת 2015/2016 כבש שער אחד ב-34 הופעות, ובסופה העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל. בעונת 2016/2017 כבש שער אחד ב-21 הופעות בליגת העל, ובעונת 2017/2018 ערך 22 הופעות אך לא כבש.
מיכאיל יעקובלביץ' ואליאנסקי
מיכאיל יעקובלביץ' ואליאנסקי (25 במאי 1915 – 23 ביוני 1987), היה איש צבא סובייטי שהשתתף במלחמת העולם השנייה, מפקד כיתת מקלעים של גדוד סיור מס' 932 באוגדת סיור מס' 252 של הארמייה ה-46 בחזית האוקראינית השנייה שקיבל עיטור גיבור ברית המועצות, סגן זוטר.
ביוגרפיה
נולד למשפחת פועלים יהודים. בשנת 1936 סיים את לימודיו בבית הספר הטכני לאווירופוטוגאודזיה (צילום אוויר), עבד כטכנאי גיאודזיסט. בצבא האדום מאז 1937. בוגר בית הספר לחיל הרגלים הצבאי בשנת 1939.
השתתף במלחמה העולם השנייה מיוני 1941 עד שנפצע בדצמבר אותה השנה. בהמשך שולב בחזית הערבה. לאחר שנפצע בפעם השנייה והחלים צורף לארמייה ה-52 ואחר כך לארמייה הרביעית המעוטרת.
בליל 30 במרץ 1945, כיתת מקלעים בפיקודו הייתה אחת הראשונות שצלחו דנובה ליד העיירה קומרנו שבסלובקיה. לאחר שתפסו מובלעת בצד הימני של הנהר, מקלעי המכונה השתלטו על העיר בקרבות. על כך הוענק לו עיטור גיבור ברית המועצות ב-15 במאי 1946. נפצע פעמיים במהלך המלחמה.
לאחר המלחמה שוחרר מן הצבא הפעיל. בהמשך חי ועבד בסבסטופול.
חופים הם לפעמים
חופים הם לפעמים (ובחלק מקובצי שירה: חופים) הוא שיר של המשורר הישראלי נתן יונתן. ראה אור בין השאר באסופת שיריו מבחר שירים, 1980-1940.
השיר נכתב בשנת 1943 כאשר שהה יונתן באימוני פלמ"ח בחוות חפציבה, שעל גדות נחל חדרה. הוא טייל עד מוצא הנחל לים והבחין כי מימי הנחל אינם מגיעים עד הים ונבלעים בחול מרחק קצר לפני קו החוף. השיר הולחן על ידי נחום היימן, ויונתן שינה במקצת את מילות המקור כדי להתאימן ללחן.
תכנים ואמירות
סגנון השיר, כמו בשיריו האחרים של יונתן כגון כמו בלדה, הוא כסגנון דיבור ושיח בין בני אדם. נושאי השיר הם מנעד הרגשות בהיעדרם של דמויות הקרובים, האהובים ובני המשפחה. כמו בשיריו האחרים, המשורר משתמש בדימויי מקווי מים וסביבתם בטבע, כגון ים, נחל, חוף, חול, אבן, צדפים ושחפים, כדי לתאר תחושות "געגועים", "לב שבור", ו"נטוש ובלי כוחות", כמצבי נפש, הבאים בעקבות חסרונם של האהובים. בדימוי הצדף או הצדפה הקעורה עושה המשורר שימוש כפול; "החוף" או "החופים" הם האני או העצמי, והביטוי להם הוא רק מתוך העצמי הכנה - "הים" ו"הצדף" הוא מחד דימוי לגעגועים אל הזולת:
ומאידך, הצדפים בשירו הם מטפורה להוויות נפשיות עצמיות: רגשות ומחשבות, שמכילים את זכרונותיו שלו, ובהם זכרונות ימי צעירותו:
בשיתוף המטאפורי הלזה, ייתכן שהמשורר רומז להוויה הנפשית המשותפת, הכוללת את האני והזולת יחדו, גם אם המפגש הממשי שלהם נקטע. השיר נעשה אהוד מאוד בחברה הישראלית, וזכה לביצועים רבים, בין השאר של חוה אלברשטיין ולהקת הנח"ל. מקובל לנגנו בכלי התקשורת בימי זיכרון ומועדים.
צירוף המילים: "חופים הם לפעמים" שכיח בתרבות העברית מחוץ להקשרו הספרותי המקורי, במיוחד בהקשר של תמורות אקולוגיות ושמירת הסביבה.
ג'ייק ביוסי
ויליאם ג'ייקוב "ג'ייק" ביוסי (באנגלית: William Jacob "Jake" Busey; נולד ב-15 ביוני 1971) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. התפרסם בסרטים "עיר הרשע", "גברים בחלל", "מגע", "אויב המדינה", "אמריקן גאי" ו"זהות".
ביוגרפיה
ביוסי נולד בלוס אנג'לס לשחקנית ג'ודי ולשחקן מועמד פרס האוסקר גארי ביוסי. העביר את מרבית ילדותו על סטי הצילומים של אביו ובגיל שבע הופיע לצידו לראשונה בסרט "שעת מבחן". כשהתבגר שיחק בדרמת הנעורים "לא דופק חשבון". ביוסי התפרסם בפעם הראשונה בקומדיית האימה של פיטר ג'קסון "עיר הרשע" בתור הרוצח ג'וני צ'ארלס בארטלט. ב-1997 שיחק בעיבוד הקולנועי של פול ורהובן לרומן המלחמה הבדיוני "לוחמי החלל" בתפקיד חייל הקואליציה אייס לוי ובדרמה של רוברט זמקיס "מגע" בדמות הפנט הדתי ג'וזף.
בשנת 1999 שיחק בסדרת הקומדיה שסטה מק'נאסטי (שמה שונה לאחר מכן ל"שסטה").
ב-2001 כיכב ביוסי בקומדיה "אמריקן גאי" בתור הפלייבוי קייל ברנר שמתערב עם חבריו מי יתחתן אחרון. ב-2002 שיחק את הרוצח הסדרתי הנמלט רוברט מיין במותחן האימה "זהות" וב-2004 את השוטר טרין בקומדיה "איפה אתם בחג?".
פלורנס גודינאף
פלורנס לורה גודינאף (באנגלית: Florence Laura Goodenough; 8 באוגוסט 1886 - 4 באפריל 1959) הייתה פסיכולוגית אמריקאית ופרופסור באוניברסיטת מינסוטה, הידועה בשל פיתוח "סולם מינסוטה לגיל הרך" ששימש ככלי להערכת אינטליגנציה בקרב ילדים בגיל הרך, ו"מבחן ציור איש של גודינאף" (כיום מבחן ציור איש), המשמש עד היום בגרסאות שונות כחלק ממבחן בית-עץ-אדם ככלי להערכה קלינית פסיכולוגית.
ביוגרפיה
נולדה באונסדייל, פנסילבניה, הבת הצעירה מבין שמונה ילדים. למדה בילדותה בחינוך ביתי. ב-1908 קיבלה תואר ראשון בפדגוגיה, ועבדה כמורה בבתי ספר. ב-1920 סיימה תואר ראשון במדעים באוניברסיטת קולומביה, וב-1921 קיבלה שם תואר שני. בהמשך עבדה כפסיכולוגית-חוקרת בבתי ספר באזור; שם אספה נתונים רבים ששימשו אותה בהמשך בעבודתה על ציורי ילדים. בתקופה זו מילאה תפקיד בכיר במחקריו של לואיס טרמן על ילדים מחוננים, ואף צוינה כאחת התורמות לספרו "Genetic Studies of Genius" (1925). ב-1924 קיבלה דוקטורט מאוניברסיטת סטנפורד.
ג'ייק ביוסי
ביוגרפיה
בשנת 2016 שיחק בסרט האימה "ככל הנראה הוא ימות".
פלורנס גודינאף
ביוגרפיה
לאחר סיום הדוקטורט, עברה גודינאף למרכז לרווחת הילד באוניברסיטת מינסוטה, וב-1931 קיבלה דרגת פרופסור. בתקופה זו פיתחה עם דייל האריס את "מבחן ציור איש של גודינאף והאריס" (Goodenough-Harris Draw-A-Person Test), שנועד להעריך אינטליגנציה של ילדים. היא פרסמה הוראות העברה וציינון קפדניות למבחן לצד דוגמאות, בספרה "Measurement of Intelligence by Drawing" (1929). פיתוח המבחן נחשב פריצת דרך בתקופה בה היו מבחני האינטליגנציה הבלתי-מילוליים בעלי מהימנות ותוקף נמוכים. מחקרים שנעשו בתקופתה על מבחן ציור איש מצאו מתאם גבוה בינו לבין ציוני מבחני אינטליגנציה כתובים אחרים. בהמשך יצרה גודינאף גרסה מתוקנת של המבחן, שנקראה "מבחן ציור אישה" (נטען כי ציוני ילדות במבחן בו נאמר להן רק לצייר איש היו נמוכים יותר בשל הקושי שלהן להזדהות עם דמות גברית).
מבחן נוסף שפיתחה גודינאף הוא "סולם מינסוטה לגיל הרך" (Minnesota Preschool Scale), שהיווה מבחן מותאם לגיל הרך של מבחן סטנפורד-בינה לבדיקת אינטליגנציה מילולית ובלתי-מילולית.
ב-1931 פורסם מחקרה "Anger in Young Children", על תוצאות מחקר אורך בקרב ילדים העוסק במצבים בהם הם מביעים כעס. ב-1933 יצא ספרה "Handbook of Child Psychology", בו טענה לראשונה כי "הגיל השכלי" כפי שחושב במבחני האינטליגנציה של תקופתה, לא משמש באותה משמעות עבור כל הילדים, וכי דרך עדיפה לציינון היא שימוש באחוזונים; אלו מאפשרים השוואה בין ילדים בני אותו גיל כרונולוגי, ובנוסף הם קלים יותר להבנה בקרב הציבור הרחב. בוויכוח בין הטוענים כי תורשה או סביבה הם המשפיעים על אינטליגנציה של ילדים, תמכה גודינאף במצדדי התורשה, וניסתה להביא נתונים בספריה כדי להוכיח כי האינטליגנציה היא מולדת ולא מושפעת מגדילה בסביבות שונות.
ב-1942 מונתה גודינאף לנשיאת מועצת הפסיכולוגיות הלאומית. עם זאת, היא פרשה לאחר מספר שנים, בטענה כי היא פסיכולוגית, לא פסיכולוגית-אישה.
בהמשך חלתה במחלה ניוונית, במהלכה איבדה את ראייתה ושמיעתה, ונאלצה לפרוש ב-1947. למרות מחלתה, כפרופסור אמריטה, היא המשיכה ופרסמה עוד שלושה ספרים אחרי שלמדה כתב ברייל: "Mental Testing: Its History, Principles, and Applications"(1949), "Exceptional Children" (1954), ומהדורה שלישית לספר "Developmental Psychology" (1959).
גודינאף לא נישאה מעולם. היא מתה בבית אחותה בפלורידה לאחר שבץ מוחי ב-1959.
קרטונינג פור פיס
__חייב_תוכן_עניינים__
אוסטר (עיר)
אוסטר (בגרמנית: Uster; בגרמנית שווייצרית: Uschter; בתעתיק: אושטר) היא העיר השלישית בגודלה בקנטון ציריך (אחרי העיר ציריך ווינטרטור), ואחת מעשרים הערים הגדולות בשווייץ. העיר שוכנת כ-20 ק"מ דרומית מזרחית מציריך, על גדות אגם גרייפנזה (על כן היא מכונה: "העיר על המים") והיא עיר המחוז של מחוז אוסטר. העיר היא חלק מהמרכז המטרופוליני של ציריך, GZA, שנחשב לאחד האזורים הכלכליים החזקים ביותר באירופה, ולמרכז הכלכלי של שווייץ. נכון לשנת 2019 התגוררו באוסטר 34,986 תושבים, 77,38% שווייצרים והשאר זרים. במחוז אוסטר מתגוררים 133,323 תושבים ושטחו 121 קמ"ר.
באוסטר מתגוררת אוכלוסייה גדולה של מהגרים יפנים ובית הספר היפני היסודי היחיד בשווייץ, נמצא בעיר.
היסטוריה
הכפר רידיקון (Riedikon) שנכלל כיום בשטחה העירוני של אוסטר, הוזכר לראשונה בשנת 741, ואילו אוסטר הוזכרה לראשונה בשנת 775 בשם Ustra Villa. מקור השם כנראה מגרמנית עתיקה ופירושו "נהר שוצף", בשטח העיר זורם נהר האבאך. השם אוסטר הוזכר לראשונה בשנת 1099, כאשר כנסיית סנט אנדראס נבנתה במקום, על ידי בית רפרסוויל, ככנסייה כפרית מרווחת בת שלושה אגפים. טירת אוסטר נבנתה בשנת 1100 על ידיי אצילים מוינטרטור ובשנת 1267, הייתה בבעלותו של האציל פון בונשטטן. ב-7 בינואר 1300 מכרה אליזבת פון רפרסוויל את השלטון על חבל גרייפנזה (שם האגם והאזור בו ממוקמת בימינו אוסטר) לאביר, הרמן השני פון לנדנברג. במכירה נכללו טירת גרייפנזה, הכפר גרייפנזה, האגם, מספר חוות, וגם הזכויות החקלאיות באוסטר. בשנת 1438 נמכרו זכויות הכנסייה באוסטר (Kirchrecht) למנזר ריטי (Rüti).
במהלך מלחמת ציריך הישנה שנערכה בין קנטון ציריך לבין שבעה קנטונים אחרים (הקונפדרציה), במאי 1444, הטילה הקונפדרציה השווייצרית הישנה מצור על העיירה הסמוכה לאוסטר, גרייפנזה. גרייפנזה הוחזקה על ידי כ-70 מגנים תומכיי ציריך, רובם תושבי האזור, וכמה חיילים של בית הבסבורג וחיילים מציריך. העיירה נכבשה לאחר ארבעה שבועות, ב-27 במאי, וראשיהם של רוב המגינים נערפו. גם בעתות מלחמה, הוצאה להורג מסוג זה נחשבה כמעשה אכזרי ולא צודק. ב-29 במאי 1444 נכבשה גרייפנזה וחומות העיירה נותצו. בשנת 1525 עם התפרקות מנזר ריטי בגלל הרפורמציה בציריך, קיבלה ציריך את השליטה על אוסטר וסביבותיה. בשנת 1668 נספו כשליש מתושבי העיר במגפה.
בשנת 1824 נחנכה באוסטר כנסייה מונומנטלית רפורמית חדשה, שנבנתה בסגנון קלאסיציסטי.
ב־22 בנובמבר 1830 התאספו ליד אוסטר כ-10,000 איש מקנטון ציריך ודרשו חוקה דמוקרטית חדשה לשווייץ. אספה זו, כונתה יום אוסטר (Ustertag). האספה, יחד עם אסיפות אחרות ברחבי שווייץ באותה עת, הובילו לרסטורציה וליצירת המדינה הפדרלית השווייצרית.
כיום אוסטר היא אחת הערים המרכזיות בקנטון ציריך ואחת הערים הגדולות בשווייץ. בעיר מספר בתי ספר יסודיים, בהם שני בתי ספר פרטיים לדוברי גרמנית, בית ספר לדוברי אנגלית ובית ספר לדוברי יפנית. בעיר גם נמצא בית ספר תיכון קנטונלי. אוסטר היא פרוור משגשג של ציריך ומהווה מרכז עירוני לישוביי הסביבה.
גאוגרפיה
אוסטר מתפרסת על שטח של 28.5 קמ"ר. 44.4% משטח זה משמש למטרות חקלאיות ואילו 27.1% מהשטח מיוער. מיתר השטח, 26.2% מיושבים (בניינים או כבישים) והיתר (2.3%) אינם שימושיים (נהרות, קרחונים או הרים). העיר ממוקמת ברמת ציריך Zürcher Oberland, ושטחה הוא השמיני בגודלו בקנטון.
אגם גרייפנזה Greifensee שבסמוך לו שוכנת אוסטר, ממוקם 11 ק"מ ממזרח לעיר ציריך. כאגם השני בגודלו בקנטון ציריך (אגם ציריך הוא הגדול ביותר), אורכו כ-6 ק"מ ו-1.6 ק"מ בנקודה הרחבה ביותר, עם עומק מרבי של 32 מטר. נהר האבאך זורם לגרייפנזה.
כוחות נסתרים
כוחות נסתרים (באנגלית: Forces Occultes; כותרת משנה: תעלומות הבונים החופשיים נחשפים לראשונה על המסך) הוא סרט צרפתי משנת 1943, נודע כסרט האחרון שאותו ביים פול רייך Paul Riche (שם הבמה של ז'אן מאמי Jean Mamy).
עלילה
הסרט מגולל את חייו של חבר פרלמנט צעיר שמצטרף לבונים החופשיים כדי להתניע מחדש את הקריירה שלו. כך הוא לומד כיצד הבונים החופשיים זוממים עם היהודים עם האומות האנגלו‑אמריקאיות את עידודה של צרפת לצאת למלחמה נגד גרמניה.
היסטוריה
הסרט הוזמן בשנת 1942 על ידי מחלקת התעמולה של גרמניה הנאצית בצרפת הכבושה La Propaganda Abteilung de france ועל ידי ז'אן מאמי בונה חופשי לשעבר. הסרט מגנה בבוטות את הבונים החופשיים, הפרלמנטריזם והיהודים כחלק מהדחף של משטר וישי נגדם ומבקש להוכיח את העלילה היהודית מסונית.
עם שחרור צרפת, הואשמו התסריטאי שלו ז'אן מארק-ריבייר Jean Marquès-Rivière, המפיק רוברט מוזארד Robert Muzard, והבמאי ז'אן מאמי Jean Mamy בשיתוף פעולה עם האויב. ב-25 בנובמבר 1945, מוזארד נידון לשלוש שנות מאסר, ז'אן מארק שברח לגלות מרצון נידון בהיעדרו למוות ובגידה בערכי הלאום.