cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הוגו מייקסנר פון זווינשטאם
תחילת דרכו
מייקסנר נולד ב-1 בפברואר 1858 בכפר לובזוב שליד העיר קרקוב שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. העיר נמצאת כיום בתחומי פולין המודרנית. היה לו אח תאום בשם אוטו. האחים היו דומים להפליא במראם, ולעיתים קרובות התבלבלו ביניהם. אביהם, אדוארד מייקסנר היה אובר-לויטננט בצבא האוסטרי. האחים נרשמו יחד ללימודים באקדמיה הצבאית בסנקט פלטן, ולאחר מכן לאקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט. בנובמבר 1878 התגייסו שניהם לצבא האוסטרו-הונגרי והוצבו יחד ברגימנט הרגלים ה-55 בדרגת לויטננט. שניהם למדו באותה כיתה בקריגשולה בווינה, וב-1 במאי 1883 הועלו יחד לדרגת אובר-לויטננט והוצבו במטה הכללי. אוטו צורף אל מטה הבריגדה ה-4 וב-1 במאי 1886 הועלה לדרגת האופטמן. במקביל הוא הועבר למטה הקורפוס ה-1 בעיר הולדתו קרקוב. ב-19 בנובמבר 1889 נישא הוגו לאוגוסטה, בתו של גנרל מיור יוהאן ריטר פון קובין. באותו היום ממש, נישא אוטו לאחותה מרגרט. ב-1 בנובמבר 1892 הועלה לדרגת מיור, ומונה לראש מטה הדיוויזיה ה-19 בפלזן. בסוף 1894 הוא הוצב במשרד המלחמה בווינה, וב-1 במאי 1895 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. שלוש שנים לאחר מכן הוא הועלה לדרגת אוברסט. על שירותו המעולה הוא קיבל הרבה מדליות וציונים לשבח.
ב-13 בדצמבר 1899 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-28 ("מלך איטליה"), וב-4 בנובמבר 1902 הועבר לשמש כראש מחלקה במשרד המלחמה. ב-1 בנובמבר 1904 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-9 ביולי 1908 קיבל אחיו אוטו את תואר האצולה "פון צווינשטאם". ב-5 באוגוסט הוענק תואר זה גם להוגו. מקרה שבו שני אנשים מקבלים את אותו תואר אצולה נחשב לחריג מאוד. ב-15 באוקטובר 1908 קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-27, וב-1 בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט. ב-9 בפברואר 1911 הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-2 אשר הוצבה בירוסלב. ב-1 בנובמבר 1913 הוא קודם לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-22 בינואר 1914 הועבר לפקד על הקורפוס ה-10 בפשמישל.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 נכלל הקורפוס שלו במסגרת הארמייה הראשונה של ויקטור דנקל. בניגוד לאחיו, שכבר באוקטובר של אותה שנה סולק מתפקידו, הוגו לחם בהצלחה עם הקורפוס שלו בקרב גליציה ובקרב קרשניק, ולאחר מכן בקרב על הוויסלה. במהלך החורף הוא הוחזק באזור הקרפטים ולא השתתף בקרבות. בינואר 1915 הוא חלה, והוחלף זמנית בידי יוזף קראוטוואלד. במרץ של אותה שנה הוא חזר לתפקידו, אולם כבר באפריל הוחלף בידי הוגו מרטיני. מאוכזב וכועס, הוא עזב את הצבא. בניגוד לאחיו, הוא מעולם לא היה חבר באגודות של ותיקי מלחמה. הוא נפטר בווינה בתחילת יולי 1951 בגיל 93, ונקבר באחוזת הקבר המשפחתית לצד אחיו שנפטר כבר ב-1946.
יוני קורן
יוני קורן - קלוזנר (29 בספטמבר 1960 – 8 בינואר 2023) היה איש צבא, פרסומאי ויועץ פוליטי ישראלי. במשך שנים רבות שימש ראש מטהו של אהוד ברק בתפקידים שונים.
ראשית חייו
נולד ברמת גן, בן למנוחה ויצחק קלוזנר בשם יון יוסף קלוזנר. קרוי על שם דודו של אביו, פרופסור יוסף קלוזנר. בעת שירותו בצה"ל הוסיף לשמו את השם המעוברת "קורן".
למד בתיכון קלעי בגבעתיים והיה מדריך, ראש שבט ומרכז שכבה בצופי רמת חן.
קצין באמ"ן מחקר
התגייס לצבא ושירת כקצין באמ"ן מחקר. היה מבכירי ענף 40 שהפך מאוחר יותר לזירת הטרור של אמ"ן, תחת פיקודו של יגאל פרסלר. בתקופתו בענף עסק בנושא הטרור מלבנון, והיה שותף למבצעים לגילוי אטבירוס, הפצצת מחנות אש"ף בחמאם שאט שבתוניס ומבצעים אחרים.
בשנת 1987 השתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן, סיים תואר ראשון במדע המדינה ותקשורת באוניברסיטת בר-אילן ועבד בענף הפרסום.
שירות קבע שני
בשנת 1989 הוצע לו להיות ראש הלשכה של סגן הרמטכ"ל אלוף אהוד ברק, ולחזור לשירות קבע. קורן חזר לצבא ושימש במשך שנתיים ראש לשכתו של ברק. במהלך התקופה השתוללה האינתיפאדה הראשונה, פרצה מלחמת המפרץ וועידת מדריד יצאה לדרך. הייתה זו הפעם הראשונה שקורן ניהל לשכה שפעלה באופן סדיר מול הדרג המדיני הבכיר. לאחר תקופה זו ועם מינוי ברק לרמטכ"ל צה"ל, בחר לצאת לארצות הברית ולשמש כעוזרו של נספח צה"ל בוושינגטון, מפקד חיל הים לשעבר אברהם בן שושן. בתקופה זו התחלפה צמרת מדינת ישראל, עם ניצחונו של רבין בבחירות 1992, וקורן עסק בין היתר בתיאום ביקורים מול גורמי הפנטגון השונים, בהם הרמטכ"ל האמריקאי, קולין פאוול.
בשנת 1993, לקראת החצי השני של הקדנציה של ברק כרמטכ"ל צה"ל, חזר לישראל, קודם לדרגת סגן אלוף ומונה לראש לשכת הרמטכ"ל. בתפקידו כראש לשכת הרמטכ"ל ברק, ליווה אותו באירועים הסוערים שאירעו באותן שנים בישראל, בין היתר חתימת הסכמי אוסלו, חתימת הסכמי השלום עם ירדן, גלי הפיגועים ששטפו את המדינה, חטיפת החייל נחשון וקסמן, הפיגוע במערת המכפלה, תאונת המסוק בה נהרג אלוף פיקוד מרכז נחמיה תמרי, ועוד.
ראש מטה השר אהוד ברק
זמן קצר אחרי שחרורו של אהוד ברק מהצבא, השתחרר קורן מהצבא והצטרף לעסקים פרטיים. עם הצטרפותו של ברק למפלגת העבודה ומינויו לשר הפנים, מונה לראש מטהו במשרד הפנים, תפקיד בו החזיק עד להרצחו של ראש הממשלה יצחק רבין ומינויו של ברק לשר החוץ בממשלתו של שמעון פרס. לאחר בחירות 1996 והפסדו של שמעון פרס בבחירות, עזב את הפוליטיקה ונכנס לעולם הפרסום בו שימש כסמנכ"ל ומאוחר יותר כמנכ"ל חברת הפרסום טמיר כהן JWT.
בחירות 1999 נתניהו – ברק
עם כניסתו של ברק לתפקיד ראש הממשלה, חזר קורן לעולם הפרסום ומונה למנכ"ל משרד טמיר כהן.
ועידת קמפ דייוויד 2000 ובחירות 2001
בשנת 2000 פנה ברק לקורן וביקש ממנו לשמש כמרכז התקשורת מחוץ לקמפ דייוויד בזמן הוועידה שנערכה בשיתוף ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת ונשיא ארצות הברית ביל קלינטון. קורן ניהל את מטה ההסברה מוושינגטון די.סי. ומניו יורק, בעזרת השר מיכאל מלכיאור, מזכיר הממשלה יצחק הרצוג ובכירים אחרים. עם כישלון הועידה והחזרה לישראל, ביקש ברק מקורן לעמוד שוב בראש מטה הבחירות האישיות שיצאו זמן קצר לאחר מכן לדרך, נגד ראש האופוזיציה אריאל שרון. עם ההפסד הצפוי בבחירות 2001 לשרון, פרש ברק מהחיים הפוליטיים וקורן חזר לעולם הפרסום והייעוץ הבינלאומי.
חזרה למשרד הביטחון
ב-2003 ביקש שר הביטחון בנימין פואד בן אליעזר מקורן לשמש כראש מטהו. קורן שימש בתפקיד עד להתפטרותם של שרי העבודה מממשלת שרון הראשונה ולאחר מכן שב לעולם העסקים.
ראש מטה שר הביטחון ברק
זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד, התפוצצה פרשת הרפז. לטענת קורן פרשת הרפז הייתה למעשה פרשת גבי אשכנזי, ובסיסה היה ניסיון של לשכת הרמטכ"ל, דרך הרפז, עוזר הרמטכ"ל ארז וינר והרמטכ"ל עצמו, להצר את צעדיו של שר הביטחון ברק ולחבל בתפקידו. קורן סיפר כי בתקופה זו חי תחת מעקבים, ציתותים, האשמות בדויות ושורה של מעשים שנעשו לכאורה נגדו ונגד שר הביטחון ברק. בתקופה זו חלה במחלת הסרטן. בספר הבור, שנכתב על ידי העיתונאים דן מרגלית וד"ר רונן ברגמן, מתוארים אירועים התואמים לגרסתו של קורן. מבקר המדינה ומשטרת ישראל קבעו כי הפרשה נולדה בלשכתו של אשכנזי ועוזריו והמליצה להעמידם לדין.
בשנת 2019 אמר קורן בראיון לינון מגל וענת דוידוב כי: "גבי אשכנזי עשה דברים שהם בניגוד לחוק, ופעל באופן אישי כדי לפגוע בשר הביטחון ובי". הוא אף טען כי חלה בעקבות מה שעבר בתקופת הפרשה. בראיון לידיעות אחרונות ב-2019 חזר על טענות אלה, ואף אמר על אשכנזי: "לא נקי כפיים, לא ראוי ולא יכול לכהן בשום תפקיד".
איש עסקים
לאחר פרישתו של ברק מהחיים הפוליטיים, חזר קורן לעולם העסקים. הוא שימש כיועץ אסטרטגי לגורמים בינלאומיים, עסק בעסקי סייבר וייעץ לגורמים מקומיים.
חיים אישיים
בן דודו (מדרגה שנייה) של הסופר עמוס עוז.
נפטר לאחר מאבק במחלת הסרטן ב-8 בינואר 2023.
זכויות להט"ב באירופה
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) באירופה הן מגוונות מאוד ממדינה למדינה. נכון ליוני 2023, כ-20 מתוך 36 מדינות העולם שהכשירו נישואים חד-מיניים בשטחן הן אירופאיות ו-11 מדינות נוספות ברחבי היבשת מכירות באיחוד אזרחי או צורות אחרות של הכרה מוגבלת יותר עבור זוגיות חד-מינית. אף על פי הרדיפה החברתית הקשה של הומוסקסואלים ולסביות שרווחה במהלך ההיסטוריה של אירופה מתקופת האימפריה הרומית ועד למאה ה-20 ובפרט רדיפה של הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית, כיום, אזרחי להט"ב בצפון אירופה ובמערבהּ מוגדרים כבעלי זכויות אזרחיות שוות לאזרחים הטרוסקסואלים, בעוד קיימת מגמת תמיכה הולכת וגוברת של חקיקת השוואה בין זכויות אזרחים הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד בדרום, מרכז ומזרח אירופה מאז תחילת המאה ה-21.
עם זאת, מספר מדינות באירופה אינן מכירות בשום צורה של זוגיות חד-מינית, בעוד קיימות הגבלות בחוקתן שמכירות בנישואים הטרוסקסואלים בלבד ובכך, אוסרות דה יורה על הכרה בנישואים חד-מיניים. מדינות אלה הן: ארמניה, בלארוס, בולגריה, קרואטיה, גאורגיה, הונגריה, לטביה, ליטא, מולדובה, מונטנגרו, פולין, רוסיה, סרביה, סלובקיה, אוקראינה והישות המדינית נגורנו קרבאך. מבין אלו, קרואטיה, לטביה, הונגריה ומונטנגרו מכירות בשותפויות רשומות בקרב זוגות חד-מיניים וארמניה מכירה בנישואים חד-מיניים שנערכו מחוץ לשטח המדינה לדברי משרד המשפטים הארמני בשנת 2017 (על אף שטרם נראתה הכרה מסוג זה בפועל).
מזרח אירופה נתפס כאזור בעל זכויות משפטיות, הגנה פחותה, מעמד חקיקת זכויות להט"ב ותנאי מחיה גרועים יותר משאר חלקי אירופה עבור אזרחי להט"ב לאור היסטוריית האזור לגבי עוינות נגד הומוסקסואליות מאז תקופת ברית המועצות שהפלילה מערכות יחסים חד-מיניות בשטחה והייתה בעלת השפעה רבה בגוש המזרחי. על פי ארגון זכויות הלהט"ב האירופאי, "ILGA-Europe", שלוש המדינות המובילות ביבשת מבחינת מעמד זכויות שווה בשטחן בין אזרחים הומוסקסואלים והטרוסקסואלים הן: מלטה, בלגיה ולוקסמבורג.
מבין כלל 50 המדינות הריבוניות עם שטח שממוקם במסגרת ההגדרה המקובלת של יבשת אירופה שחברות בארגון האו"ם, כ-45 מתוכן חתמו בעד "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם הקשורות בהתבססות על נטייה מינית וזהות מגדרית" בשנת 2008 שגינתה לראשונה אלימות ואפליה נגד להט"ב בעצרת הכללית של האו"ם. המדינה היחידה שחתמה נגד ההצהרה ותמכה בהצהרה נגדית מטעם סוריה כללה את קזחסטן. 4 המדינות הנותרות: רוסיה, טורקיה, אזרבייג'ן ובלארוס נמנעו בהצבעתן.
ציוני דרך היסטוריים
על-אף שיחסים חד-מיניים היו נפוצים ביוון העתיקה, ברומא ובחברות הקלטים הפגנים, לאחר שהנצרות הפכה לדת הרשמית של האימפריה הרומית, נחקקו חוקים נוקשים נגד הומוסקסואליות. צו שהוציא קיסר רומא תאודוסיוס הראשון בשנת 390 קבע כי על כל ההומוסקסואלים ה-"פסיביים" חל עונש מוות של שרפה בפרהסיה. בשנת 529 נעשתה "הרפורמה בקוד החוקים הביזנטי" (קורפוס יוריס קיוויליס) על ידי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, שקבעה עונשי מוות ועונשי סירוס לכל מי שעסק ביחסים חד-מיניים, ללא הבחנה כלשהי. חוקיו של יוסטיניאנוס הראשון שימשו לבסיס לכל החקיקה בנושא באירופה במשך 1,400 השנים שלאחר מכן. הומוסקסואליות, שכונתה "מעשה סדום" היוותה עילה לעונש מוות במשך מאות רבות, וההערכה היא כי אלפים רבים של הומוסקסואלים הוצאו להורג במהלך גלים של רדיפות במשך אותן שנים באירופה. לסביות סבלו פחות מהענשה, אך גם היו קורבנות לרדיפות והוצאות להורג מעת לעת. בימי הביניים היו הומוסקסואלים נתונים לרדיפות והיו עלולים להישרף על המוקד גם כן בעוון קיום פעילות הומוסקסואלית. בעת החדשה הומוסקסואלים לא נענשו עוד בשרפה על המוקד, אך היחס החברתי אליהם היה שלילי והם נכלאו לעיתים קרובות לאחר שקיום יחסי מין הומוסקסואלים בהסכמה הוצאו מחוץ לחוק בחלק ניכר ממדינות אירופה. ככל הנראה, פולין היא המדינה היחידה באירופה שבה הומוסקסואליות מעולם לא נחשבה לעבירה על החוק מלבד תקופות בהן נכחו שלטונות וחוקים זרים בשטחה. 40 שנה לאחר שאיבדה את עצמאותה בשנת 1795, סעיפי איסור "מעשי הסדום" של רוסיה, פרוסיה ואוסטריה נכנסו לתוקף גם בשטחי המדינה הכבושה. החוקים בוטלו באופן רשמי בשנת 1932, אף על פי שלא נאכפו בפועל מאז שקיבלה פולין את עצמאותה בשנת 1918. בשנת 1932 קבעה פולין את גיל הסכמה שוויוני עבור זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד שעמד על 15 שנים.
עקב הקשיים בכינון יחסים חד-מיניים פתוחים בפני האוכלוסייה, לסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים רבים החליטו שלא לגלות בפומבי על נטייתם החד-מינית ובעלי דיספוריה מגדרית (טרנסג'נדרים) על זהותם המגדרית והמשיכו "לחיות בארון" בעוד יחס החברה ההטרוסקסואלית אליהם המשיך להיות עוין למשך שתי מאות נוספות. עם התפתחות ענפי הפסיכולוגיה והפסיכיאטריה בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 התפתחה גישה חדשה להומוסקסואליות. במקום לראות בהומוסקסואלים פושעים, החלו לראות בהם כלוקים במחלת נפש ונעשו ניסיונות לפתח טיפולים כדי לרפאם. שתי הגישות, זו הרואה בהומוסקסואליות פשע וזו הרואה בהומוסקסואליות מחלה נפשית, התקיימו זו בצד זו עד שנות ה-70 של המאה ה-20, ובשנת 1969 החלה פעילותן של תנועות חברתיות שפעלו למען שוויון זכויות בין אזרחים הומוסקסואלים והטרוסקסואלים. בטורקיה (האימפריה העות'מאנית) הומוסקסואליות הפכה לחוקית מאז 1858.
מדינות שהיו תחת שלטון דיקטטורי במהלך המאה ה-20 הובילו קו עוין ואלים במיוחד נגד אוכלוסיית הלהט"ב בשטחן. בולטות במיוחד היו ברית המועצות, גרמניה הנאצית, וספרד תחת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו. רדיפת הומוסקסואלים הגיעה לשיא בגרמניה הנאצית, שבה, בהתאם לסעיף 175 לחוק העונשין הגרמני, נשלחו גברים הומוסקסואלים למחנות ריכוז, וקיבלו יחס בלתי-אנושי. בחלק ממחנות הריכוז סומנו הומוסקסואלים באמצעות טלאי ורוד בצורת משולש הפוך שנתפר על בגדיהם. הנשים הלסביות בגרמניה הנאצית סבלו אף הן התנכלויות, אך לא נרדפו באופן שיטתי כפי הגברים ההומוסקסואלים. אנדרטה באמסטרדם הנקראת "הומומונומנט" נוסדה ב-5 בספטמבר 1987 לציון זכרם של כל ההומוסקסואלים והלסביות שנרדפו לאורך הדורות בשל נטייתם המינית ובכך, הייתה לאנדרטה הראשונה שהוקמה מסוגה בעולם והיוותה תקדים בינלאומי. כאשר קיבלה פולין (הרפובליקה הפולנית השנייה) את עצמאותה לאחר מלחמת העולם הראשונה, היא הפכה בשנת 1932 למדינה הראשונה באירופה שביטלה כליל את האיסור הפלילי על קיום פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בחוק. אחריה עשו זאת דנמרק בשנת 1933, איסלנד בשנת 1940, שווייץ בשנת 1942 ושוודיה בשנת 1944. בשנת 1956 ביטלה הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (גרמניה המזרחית) את סעיף 175 לחוק העונשין הגרמני שהוציא מחוץ לחוק פעילות הומוסקסואלית. בשנת 1962 הועברה אי-ההפללה כלפי פעילות הומוסקסואלית בצ'כוסלובקיה, בעקבות מחקר מדעי שערך הפסיכיאטר-סקסולוג קורט פרוינד בין השנים 1950-1953 ב-67 גברים על רקע נטיותיהם ההומוסקסואליות. בעוד שחלק ממטופליו ביקשו מרצונם לשנות את נטייתם המינית, אחרים קיבלו מחילה מהעמדה לדין או עונשים משפטיים כדי שיוכלו לעבור את הניסוי. מתוך פרספקטיבה ביהביוריסטית, ניסה פרוינד לחזק רגשות הטרוסקסואלים אצל מטופליו תוך ענישה של רגשות הומוסקסואלים כדי לשנות את נטייתם המינית. למטופלים ניתנו תרופות מעוררות בחילה בזמן שנחשפו לתמונות של גברים אחרים, אשר לאחר מכן קיבלו זריקות טסטוסטרון ונחשפו לתמונות של נשים עירומות. פרוינד עקב אחר מטופליו בשנים 1956–1958, והגיע למסקנה כי טיפוליו לא צלחו. הנתונים האמפיריים שלו הציגו מספר מהראיות הראשונות לכך שביצוע טיפול המרה בנטייה מינית היה בדרך כלל חסר תועלת והוכיח כי אף גברים בעלי נטייה הומוסקסואלית שנראו כאילו ויתרו על קיום יחסים מיניים עם גברים אחרים והקימו נישואים הטרוסקסואלים, עדיין נמשכו רומנטית לתמונות של גברים ולא של נשים. פרוינד גם קרא תיגר על תיאוריות פסיכואנליטיות עכשוויות של הומוסקסואליות גברית, שהצביעו על כך שהיא נובעת מפחד או סלידה מנשים.
ב-1977 התנצל פרוינד על ניסיונו לשנות את נטיותיהם החד-מיניות של מטופליו וכתב כי אם ניסוייו "עזרו בכלל, הם עזרו למטופלים להיכנס לנישואים שהפכו מאוחר יותר לבלתי נסבלים או כמעט בלתי נסבלים" והביע ספק שיש לראות בהומוסקסואליות מחלה בשל הסיכוי כי "שינויים חברתיים סבירים עשויים לבטל למעשה את כל המצוקה הספציפית של הומוסקסואלים". פרוינד יעץ למטופליו "להביע שלום עם נטייתם החד-מינית". בשנת 1972, שוודיה הפכה למדינה הראשונה בעולם שאפשרה בחקיקה לאנשים טרנסג'נדרים לשנות את איברי מינם בניתוח להתאמה מגדרית ולספק טיפול הורמונלי חלופי בחינם. בשנת 1979 התעוררו בשוודיה מחאות סביב הסיווג של הומוסקסואליות כמחלת נפש, כאשר אקטיביסטים מחאו מול המשרדים הראשיים של הוועד המנהל הלאומי לבריאות ורווחה במדינה ודרשו להסיר את הסיווג. כמה חודשים מאוחר יותר הפכה שוודיה למדינה הראשונה בעולם שהסירה נטייה הומוסקסואלית מרשימת המחלות הנפשיות שלה. בשנת 1989 הייתה דנמרק למדינה הראשונה באירופה (ובעולם) שאפשרה אופציית הכרה בשותפויות רשומות לזוגות חד-מיניים. עם זאת, בשנת 1991 הייתה בולגריה למדינה הראשונה באירופה שהכירה בנישואים הטרוסקסואלים בלבד בחוקתה ובכך, אסרה דה יורה על הכרה בנישואים חד-מיניים. מאז, עקבו אחריה 13 מדינות נוספות בנושא, בהן: ליטא ב-1992, בלארוס ומולדובה ב-1994, אוקראינה ב-1996, פולין ב-1997, לטביה, סרביה והישות המדינית נגורנו קרבאך ב-2006, מונטנגרו ב-2007, הונגריה ב-2012, קרואטיה ב-2013, סלובקיה ב-2014, ארמניה ב-2015 וגאורגיה ב-2018. לעומת זאת, בשנת 2001 הייתה הולנד למדינה הראשונה בעולם שהכשירה נישואים חד-מיניים בחוק בשטחה. מאז, עשו זאת כ-19 מדינות אירופאיות נוספות, בהן: בלגיה ב-2003, ספרד ב-2005, נורווגיה ושוודיה ב-2009, פורטוגל ואיסלנד ב-2010, דנמרק ב-2012, צרפת, אנגליה וויילס ב-2013, סקוטלנד ב-2014, לוקסמבורג ואירלנד ב-2015, פינלנד, מלטה וגרמניה ב-2017, אוסטריה ב-2019, צפון אירלנד ב-2020, שווייץ וסלובניה ב-2022,  אנדורה ב-2023 ואסטוניה מינואר 2024.
ב-22 באוקטובר 2009 הוחלט בהצבעה בבית המחוקקים של הכנסייה השוודית להעניק את ברכת הכנסייה גם לזוגות חד-מיניים, וכן השימוש במושג "ברית נישואים". החוק הקובע זאת היה לראשון מסוגו בעולם. בנובמבר 2009. על פי חוק הנישואין הדני, השרים היו רשאים לסרב לערוך טקס חד-מיני, אך על הבישוף המקומי לארגן מחליף לבניין הכנסייה שלהם. ב-15 בפברואר 2010 הודיעה שרת הבריאות של צרפת כי המדינה תסיר את המונח "טרנסג'נדריות" מרשימת הפרעות הנפש ובכך הייתה למדינה הראשונה בעולם שעושה זאת. באוקטובר 2015 הצביעה כנסיית איסלנד להתרת זוגות חד מיניים להינשא בכנסיותיה. באותה שנה הצביעה כנסיית נורווגיה על התרת נישואים חד-מיניים בכנסיותיה. ההחלטה אושרה בכנס השנתי ב-11 באפריל 2016. הכנסייה תיקנה רשמית את הגדרת הנישואים שלה ב-30 בינואר 2017, והחליפה את ההתייחסויות ל-"חתן וכלה" לטקסט נייטרלי מבחינה מגדרית. זוג גברים התחתן מיד בכנסייה ברגע שהשינויים נכנסו לתוקף ב-1 בפברואר 2017.
בוב דילן במסע הופעות 1975: סרט תיעודי מאת מרטין סקורסזה
בוב דילן במסע הופעות 1975: סרט תיעודי מאת מרטין סקורסזה (באנגלית: Rolling Thunder Revue: A Bob Dylan Story by Martin Scorsese) הוא סרט פסאודו-תיעודי אמריקאי משנת 2019 של נטפליקס, המבוסס על בוב דילן מ-1975 במסע הופעות רולינג ת'אנדר רביו. בבימויו של מרטין סקורסזה, זהו סרטו השני של הבמאי על בוב דילן, לאחר הסרט "אין כיוון הביתה" משנת 2005. חלקם מהמתאיינים בסרט הם שחקנים שלא היו קשורים לסבב ההופעות כלל, כגון ג'ים ג'יאנופולוס ועוד.
זכויות להט"ב באירופה
התפתחויות אחרונות
איחוד אזרחי נהפך לחוקי באירלנד מאז 2011. בשנת 2013, קיימה הממשלה ועידה חוקתית שהצביעה באופן גורף בעד תיקון החוקה במטרה להרחיב את זכויות הנישואים לזוגות חד-מיניים. ב-22 במאי 2015, אזרחי אירלנד הצביעו האם להוסיף את התיקון "ניתן לכרות נישואים על פי חוק על ידי שני אנשים ללא הבחנה במין" לחוקה. כ-62.1% מהבוחרים הצביעו בעד התיקון, והפכו את אירלנד למדינה הראשונה בעולם שהנהיגה נישואים חד-מיניים באמצעות משאל עם לאומי. טקסי הנישואים החד-מיניים הראשונים של אירלנד התקיימו לראשונה בנובמבר 2015. האי מאן התיר איחודים אזרחיים מאז 2011, וכן האי ג'רזי בשנת 2012. מאוחר יותר הכשירו נישואים חד-מיניים מאז 22 ביולי 2016 ו-1 ביולי 2018, בהתאמה.
בוב דילן במסע הופעות 1975: סרט תיעודי מאת מרטין סקורסזה
עלילה
כשיום השנה המאתיים למדינה מתקרב, בוב דילן אוסף קבוצה מחבריו מבתי הקפה בגריניץ' וילג' והם יוצאים להופעה. סיבוב ההופעות, שזכה לכינוי "Rolling Thunder" (רעם מתגלגל) והתקיים ברחבי ניו אינגלנד וחלקים מקנדה, מתועד על ידי הקולנוען האירופי סטפן ואן דורפ שחושף את ההנאה של האנשים הסובבים את דילן. הם מגיעים למסיבה ב"פולק סיטי" בניו יורק, שם ג'ואן באאז ובוב דילן שרים את השיר "One Too Many Mornings".
זכויות להט"ב באירופה
התפתחויות אחרונות
בשנת 2011, באמצעות משאל עם, ליכטנשטיין אישרה עם כ-68% מהמצביעים הכרה בשותפות רשומה בקרב זוגות חד-מיניים.
בוב דילן במסע הופעות 1975: סרט תיעודי מאת מרטין סקורסזה
עלילה
לארי 'רטסו' סלומן, כתב שנשלח על ידי מגזין רולינג סטון לכתוב על מסע ההופעות, מנסה להשתלב במעגל הפנימי של דילן, כשהוא משוחח עם ג'ואן באאז על שיחה קודמת שלה עם בוב דילן אודות נישואין. בוב דילן וחבריו נוסעים להופעה בבוסטון, ולאחריה הוא מסרב להתראיין. שרון סטון הצעירה שהגיעה להופעה עם אמא משתכנעת שהשיר "Just Like a Woman" נכתב עבורה; היא מספרת שמאבטח באחת ההופעות סירב להכניס אותן וכשדילן יצא עם קבוצת אנשים הן נכנסו אחריו. הכנרת סקרלט ריברה לוקחת את דילן לקווינס לראות הופעה של קיס. אלן גינסברג מנסה לעצב את עצמו מחדש כזמר/כותב שירים כשהוא מתחיל להיות לא רלוונטי. גינסברג ודילן הלכו יחד לקבר של הסופר ג'ק קרואק כשהם קוראים ספר שלו. לאחר מכן, גינסברג מקריא שיר מהספר מול קהל מבוגר. לאחר מופע נוסף של דילן, נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון מכריז על התפטרותו. ג'ואן באאז מנסה להחזיר מחדש את הרומנטיקה שלה עם דילן בשירה איתו על הבמה וכשהיא לובשת אחת מתלבושת הבמה שלו. דילן מבקר בשמורת טוסקרורה במדינת ניו יורק, ומופיע בקהילת הילידים שם. לאחר שהוא מסיים לשיר הצ'יף מעניק לו מדליה. ג'וני מיטשל מצטרפת לסיבוב ההופעות באמצע הדרך ומקבלת השראה לכתוב את השיר "Coyote" על החוויה.
זכויות להט"ב באירופה
התפתחויות אחרונות
ב-1 בינואר 2012 נכנסה לתוקף חוקה חדשה של הונגריה שחוקקה ממשלתו של ויקטור אורבן, מנהיג מפלגת השלטון פידס הידועה בהתנגדותה לזכויות להט"ב, שהגבילה את ההכרה החוקתית בנישואים כהטרוסקסואלים ולא כללה הגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית. בדצמבר 2020, ממשלתו אסרה באופן מפורש על אימוץ זוגות חד-מיניים במסגרת החוקה. באותה שנה אסרה ממשלת אורבן גם על הכרה בשינוי מגדר כולל ניתוח להתאמה מגדרית עבור אזרחים טרנסג'נדרים.
בוב דילן במסע הופעות 1975: סרט תיעודי מאת מרטין סקורסזה
עלילה
במהלך סיבוב ההופעות, בוב דילן מגיע לביקור לא מתוכנן לחברות התקליטים כדי להוציא מהר את השיר החדש שלו "Hurricane", שיר על רובין "הוריקן" קרטר מתאגרף שהורשע בשוגג על רצח בניו ג'רזי. לאחר מכן, דילן מופיע עם השיר בהופעה כאשר בכוונתו להשפיע על הקהל לתמוך במאמצים לשחרר את קרטר מהכלא. סבב ההופעות מסתיים במונטריאול, שם מתוכננת ההופעה האחרונה של הרולינג ת'אנדר עם כ-3,000 איש.
שחקנים
המרואיינים בסרט מקבלים שמות דמויות בכתוביות הסיום. חלק מהאנשים שרואיינו היו חלק מהרולינג ת'אנדר רביו, חלקם לא, וחלקם דמויות שהמציאו לסרט.
זכויות להט"ב באירופה
התפתחויות אחרונות
במאי 2013 צרפת הכשירה נישואים חד מיניים, כאשר נשיא צרפת פרנסואה הולנד חתם על חוק המאשר נישואים ואימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים.
ב-30 ביוני 2013 חתם ולדימיר פוטין, נשיא רוסיה, על החוק נגד תעמולה הומוסקסואלית, שאושר על ידי הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית. החוק הפך הפצה של תוכני להט"ב בקרב קטינים שתומכים ביחסי מין "לא מסורתיים" בין זוגות חד מיניים לעבירה פלילית. החקיקה הובילה על פי הדיווחים לעלייה באלימות נגד להט"ב ברוסיה. יו"ר רשת הלהט"ב הרוסית, איגור קוצ'טקוב, טען כי למעשה החוק הוא "חוק אלים נגד להט"ב" שיוביל ל-"הצדקת אלימות של קבוצות הומופוביות" וזאת בתמיכה באמונתם כי הומוסקסואלים ולסביות "אינם מוערכים כחלק מהחברה על ידי הממשלה הפדרלית". לאחר מכן דיווחים הופיעו על ידי קבוצות בהן "ציידי פדופילים" ו-"הורי רוסיה" שפיתו הומוסקסואלים לדייטים למיקומים ספציפיים שם עונו והושפלו. באוגוסט 2013 דווח כי נער הומוסקסואלי נחטף, עונה ונרצח על ידי קבוצת נאו-נאצים רוסים. האלימות גברה גם במהלך קיומם של עצרות למען זכויות להט"ב ברוסיה באותה שנה. ב-29 ביולי 2013, הפגנה בשדה המאדים של סנקט פטרבורג הביאה להתנגשות אלימה בין הפעילים, מפגיני נגד הומופובים והמשטרה המקומית. כחלק מסדרת שידורו, ערוץ 4 הבריטי שידר סרט תיעודי במהלך שבוע טקס הפתיחה של אולימפיאדת סוצ'י 2014, "Hunted", שתיעד התעללויות פיזיות קשות וכליאות נגד אזרחי להט"ב רוסים בעקבות כניסת החוק לתוקף.
ב-27 בינואר 2014 ברפובליקה הטורקית של צפון קפריסין, הצירים הצפון קפריסאים העבירו תיקון המבטל את פליליותה של הומוסקסואליות מתקופת הקולוניאליזם שהענישה מעשים הומוסקסואליים עד חמש שנות מאסר. בכך, הרפובליקה הפכה לאזור האחרון ביבשת אירופה שביטל את הפללתה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בשטחו.בנובמבר 2015 אישר הפרלמנט של קפריסין הצעת חוק עבור התרת איחודים אזרחיים בקרב זוגות חד-מיניים בהצבעת רוב של 39 בעד מול 12 נגד שנכנסה לתוקף ב-9 בדצמבר 2015.
ב-14 באפריל 2014 הפרלמנט של מלטה הצביע בעד "חוק האיחוד האזרחי" שהחל להכיר בזוגיות חד-מינית והתיר לזוגות חד-מיניים לאמץ במשותף. באותו יום הצביע הפרלמנט המלטזי גם בעד תיקון חוקתי לאיסור אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית.
ב-4 ביוני 2014, הפרלמנט הסלובקי אישר שינוי חוקתי להכרה בנישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בלבד, עם 102 צירים שהצביעו בעד ו-18 צירים נגד החקיקה, שמילאו דרישת 2/3 שינוי חוקתי (מינימום 100 צירים מתוך 150 חברי פרלמנט) עבור חקיקת שינוי חוקתי. ב-7 בפברואר 2015 הצביעו האזרחים במשאל עם לאיסור על נישואים חד מיניים ואימוץ הורים מאותו המין. התוצאה של משאל העם הייתה לחקיקת הצעות האיסור, עם 95% ו-92% קולות, בהתאמה. עם זאת, משאל העם הוגדר כלא חוקי על פי חוק משאל העם הסלובקי בגלל אחוז שיעור נמוך (מתחת לדרישה של 50%) ובכך, לא הוחל האיסור.
ב-18 ביוני 2014, אישר הפרלמנט של לוקסמבורג הצעת חוק ללגליזציה של נישואים ואימוץ על ידי זוגות חד-מיניים. החוק פורסם בכתב העת הרשמי ב-17 ביולי ונכנס לתוקף ב-1 בינואר 2015.
ב-1 בדצמבר 2013 נערך משאל עם בקרואטיה כדי להגדיר בחוקה את הנישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד. ההצבעה עברה עם 65.87% תומכים ו-37.9% מתנגדים. משאל העם התקיים לאחר שבמאי 2013, קבוצת יוזמות אזרחיות שמרניות "בשם המשפחה" אספה יותר מ-700,000 חתימות לקיומו, שיגדיר באופן חוקתי את הנישואים כ-"איחוד בין אישה לגבר" בקרואטיה. הממשלה לא הסכימה לקבל את משאל העם, והאשימה את הכנסייה בהיותה הכוח העיקרי שעומד מאחורי היוזמה. נשיא קרואטיה איוו יוסיפוביץ' גינה את קיומו גם כן. הפרלמנט הצביע בעד אי הצגת הצעת המשאל בפני בית המשפט החוקתי. התנגדות רבה לקיומו נשמעה גם מצד כלי תקשורת, כמו עיתון היומי "Jutarnji List", אשר תרמו את שטח הפרסום שלהם לארגוני זכויות אדם ולהט"ב. מלבד אנשי ציבור ידועים שהתנגדו בגלוי נגד קיומו, הקהילה היהודית בזאגרב והכנסייה הלותרנית היו שני ארגונים דתיים שהתנגדו לכך גם בפומבי. בדרנים קרואטים פופולריים, ארגנו קונצרט שהתכנס לאלפי אנשים לתמיכה בנישואים חד-מיניים בכיכר באן ג'לצ'יץ'. פסיכולוגים קרואטיים וסטודנטים לפסיכולוגיה ארגנו עצומה לתמיכה בנישואים חד-מיניים.   ב-30 בנובמבר 2013, יום לפני משאל העם, צעדו כאלף איש בעיר זאגרב לתמיכה בנישואים חד-מיניים. צעדות תמיכה התרחשו גם כן בפולה, ספליט ורייקה עם מאות מפגינים.
ב-15 ביולי 2014, העביר הפרלמנט הקרואטי את חוק שותפות החיים המעניק לזוגות חד-מיניים את כל הזכויות שיש לזוגות נשואים, למעט זכויות אימוץ מלאות. עם זאת, החוק מאפשר לבן זוגו של ההורה להפוך את בן זוגו לאפוטרופוס. האפוטרופסות לשותפות כמוסד שווה לאימוץ ילד חורג בזכויות ובאחריות, אך היא אינה מעניקה מעמד הורי לבן זוגו של ההורה. ללא קשר לאפוטרופסות של בן זוג, בן זוג לחיים של הורה עשוי לקבל אחריות הורית חלקית על הילד באמצעות בית משפט או הסכמה בין ההורים ובן הזוג לחיים או אפילו מלאה בחלק מהמקרים כאשר בית המשפט מחליט שהיא לטובת הילד.
בספטמבר 2014 נכנס לתוקף חוק בדנמרק והוריד למעשה את הנוהג הקודם לחייב טרנסג'נדרים לעבור הערכה פסיכולוגית לפני שאופשר להם להם לשנות את מגדר החוקי. על ידי דרישה של לא יותר מאשר הצהרה על זהות מגדרית ואישור לאחר מכן של הבקשה לשינוי מגדרי לאחר תקופת המתנה של 6 חודשים, פירוש הדבר שכל מי שרוצה לשנות את סמן המגדר החוקי שלהם יכול לעשות זאת ללא הערכת מומחה ומעט מגבלות פורמליות אחרות. בינתיים הבטיח שר הבריאות הנורווגי, בנט הויה, כי חוק דומה לנורווגיה יוכנס בקרוב. ב-18 במרץ 2016, הממשלה הציגה הצעת חוק שתאפשר שינוי מגדרי חוקי ללא כל סוג של הערכה פסיכיאטרית או פסיכולוגית, אבחנה או כל סוג של התערבות רפואית, על ידי אזרחים מגיל 16 לצד קטינים בגילאי 6 עד 16 עם אישור בהסכמת הורים. הצעת החוק אושרה בהצבעה של 13–79 על ידי הפרלמנט ב-6 ביוני. הוא הוכרז ב-17 ביוני ונכנס לתוקף ב-1 ביולי 2016.
ב-9 באוקטובר 2014 העביר הפרלמנט של אסטוניה את הצעת החוק להכרה בחיים משותפים של זוגות חד-מיניים בהצבעה של 40–38. החוק נחתם על ידי הנשיא טומאס הנדריק אילווס באותו יום ונכנס לתוקף ב-1 בינואר 2016.
ב-27 בנובמבר 2014 העביר הפרלמנט של אנדורה הצעת חוק איחוד אזרחי, המאפשר אימוץ משותף של בני זוג מאותו המין. ב-24 בדצמבר 2014, הצעת החוק פורסמה בכתב העת הרשמי, לאחר פרסום הודעתו של נסיך המשנה פרנסואה הולנד, משום שהיה צורך בחתימת אחד משני הנסיכים המשותפים. החוק נכנס לתוקף ב-25 בדצמבר 2014. לגליזציה רשמית של נישואים חד-מיניים במדינה ממתינה לאישור, ב-10 במרץ 2020, שלוש מפלגות אשר הקימו את הקואליציה השלטונית: הדמוקרטים, המפלגה הליברלית והאזרחים המחויבים, הציגו את טיוטת הצעת החוק להתרת נישואים חד-מיניים. הצעת החוק הובאה בפני המועצה הכללית ב-24 בנובמבר 2020. ב-17 בדצמבר, לאחר התייעצות ציבורית, פרסמה הממשלה את אישור הצעת החוק. הצעת החוק הוצגה בפני המועצה הכללית ב-24 בנובמבר 2020, אך הוארכה מספר פעמים. מועדה האחרון הוא 7 באוקטובר 2021.
ב-12 בדצמבר 2014 הפרלמנט של פינלנד העביר הצעת חוק להתרת נישואים חד-מיניים בהצבעה של 101–90. החוק נחתם על ידי הנשיא סאולי ניניסטה ב-20 בפברואר 2015 ונכנס לתוקף ב-1 במרץ 2017.
בינואר 2015 הצביע הפרלמנט של מקדוניה הצפונית להגדיר את הנישואים באופן חוקתי כאיחוד אך ורק בין גבר לאישה. ב-9 בינואר אישרה הוועדה הפרלמנטרית לנושאים חוקתיים סדרת תיקונים, הכוללת את הגבלת הנישואים הנ"ל ואת הדרישה הנוספת של רוב של שני שלישים לכל תקנה עתידית של איגודי נישואים, משפחה ואזרחים (דרישה ששמורה בעבר רק סוגיות כגון ריבונות ושאלות טריטוריאליות). ב-20 בינואר אושרו התיקונים בפרלמנט ב-72 קולות נגד 4. עם זאת, על מנת שתיקונים אלה יתווספו לחוקה, נדרשה הצבעה סופית. ישיבה פרלמנטרית סופית זו החלה ב-26 בינואר אך מעולם לא הסתיימה מכיוון שהקואליציה השלטת לא השיגה את הרוב של שני שלישים. הישיבה הפרלמנטרית בנושא התיקונים החוקתיים הייתה בהפסקה עד סוף 2015, ובעקבות כך, התיקון נכשל.
ב-3 במרץ 2015 הפרלמנט של סלובניה העביר הצעת חוק לנישואים חד-מיניים בהצבעה של 51–28. עם זאת, ב-20 בדצמבר 2015, האזרחים הסלובנים דחו את הצעת החוק החדשה במשאל עם שהתקיים עם תוצאות של 63% נגד מול 37% בעד.
הצעת חוק להכשיר איחודים אזרחיים לזוגות חד-מיניים ביוון אושרה בדצמבר 2015 על ידי הפרלמנט במדינה בהצבעה 194–55. החוק נחתם על ידי הנשיא ונכנס לתוקף באותו היום ב-24 בדצמבר 2015. הסכם החיים המשותף בין בני זוג חד-מיניים הראשון נערך באתונה ב-25 בינואר 2016 על ידי ראש העיר ג'ורגוס קמיניס. ב-10 ביוני 2019 הצהיר ראש הממשלה, אלכסיס ציפראס, כי נישואים חד-מיניים ביוון יהפכו לחוקיים אם מפלגתו, סיריזה, תזכה בבחירות לפרלמנט שהתקיימו ב-7 ביולי 2019. עם זאת, מפלגתו לא נבחרה מחדש לשלטון.
ב-29 באפריל 2016, הפרלמנט של איי פארו, אשר נמצא תחת שליטה דנית, הצביע על הרחבת חקיקת הנישואים הדנית של אזרחים חד-מיניים לשטח, לא כולל אפשרות להינשא באופן חוקי בטקס דתי. הפרלמנט הדני עדיין נאלץ לאשר את הנישואים הדתיים לאיי פארו, בניגוד לדנמרק בה כנסיות יכולות לערוך נישואים בין אנשים מאותו מין. החוק באיי פארו נכנס לתוקף ב-1 ביולי 2017, לאחר הרשמיות לאישורו על ידי הפרלמנט הדני והסכמת המלוכה.
הצעת החוק להכשרת איחודים אזרחיים לזוגות חד-מיניים באיטליה אושרה ב-13 במאי 2016 על ידי הפרלמנט. החוק נחתם על ידי הנשיא ב-20 במאי 2016. הוא פורסם בכתב העת הרשמי ב-21 במאי ולכן נכנס לתוקף ב-5 ביוני 2016. ב-31 בינואר 2017 סירב בית המשפט העליון לקסציה (איטליה), מטעמים פרוצדורליים, לבטל פסק דין נמוך יותר בהכרה בנישואים בין שתי נשים צרפתיות (לאחת מהן הייתה זכות לאזרחות איטלקית), שנערכה בטריטוריה הצרפתית, נור-פה דה קאלה. זו הפעם הראשונה שנישואים חד-מיניים התקבלו באיטליה. בכך, קבע בית המשפט כי ניתן להכיר במלואם בנישואים חד-מיניים שנערכו מחוץ למדינה, כאשר לפחות אחד משני בני הזוג הוא אזרח במדינות האיחוד האירופי בהן נישואים חד-מיניים הם חוקיים.ב-21 בספטמבר 2016, האי הבריטי גרנזי אישר הצעת החוק להתרת נישואים חד מיניים, בהצבעה של 33–5. הוא קיבל את ההסכמה המלכותית ב-14 בדצמבר 2016 וננכנס לתוקף ב-1 ביולי 2017.
ב-26 באוקטובר 2016 אישר פרלמנט הטריטוריה הבריטית גיברלטר פה אחד הצעת חוק להתרת נישואים חד-מיניים בהצבעה של 15–0. היא קיבלה את ההסכמה המלכותית ב-1 בנובמבר 2016 והחוק נכנס לתוקף ב-15 בדצמבר 2016.
באוקטובר 2017, האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה אימצה את ההחלטה הראשונה בנוגע לאנשי אינטרסקס (בני אדם בעלי סימני מין זכריים ונקביים כאחד) מסוגה ממוסד בין-ממשלתי אירופי, לאחר ש-33 חברים הצביעו בעדה. ההחלטה קראה לזכות אזרחים אינטרסקסים לאוטונומיה גופנית ולשלמות גופנית על ידי קריאה לאיסור על "ניתוח מין מיותר מבחינה רפואית אשר מנרמל עיקור וטיפולים אחרים הנהוגים בילדים מיניים ללא הסכמתם המודעת" עבור שינוי מגדר והכרה במגדר בלעדיו. היא המליצה לוועדת השרים להביא את החלטה לתשומת לב ממשלותיהן וקראה לצורך בתמיכה פסיכו-סוציאלית מוגברת ולקובעי המדיניות "להבטיח כי חקיקה נגד אפליה תחול באופן יעיל על אינטרסקסים".
בחודש יולי 2017 אישרו הפרלמנטים של גרמניה ומלטה הצעות חוק להכשרת נישואים חד-מיניים שנכנסו לתוקף במלטה ב-1 בספטמבר 2017 וגרמניה ב-1 באוקטובר 2017.
ב-5 בדצמבר 2017 דחה בית המשפט החוקתי באוסטריה את האיסור על נישואים חד מיניים כבלתי חוקתי. ב-1 בינואר 2019 הפכו רשמית לחוקיים בשטח המדינה.
ב-26 בספטמבר 2021 הצביעו אזרחי שווייץ (ברוב של 64.1% בעד ו-35.9% נגד) בעד התרת נישואים חד-מיניים, הפריה חוץ-גופית לזוגות לסביות ואימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים במשאל עם, לאחר שהפרלמנט אישר את חקיקתם ב-16 בדצמבר 2020. השינויים עתידים להיכנס לתוקף ב-1 ביולי 2022. המעשה הפך לכפוף למשאל לאחר שהמפלגת האיחוד הפדרלי הדמוקרטי הימני שנתמכה על ידי פוליטיקאים ממפלגת העם השווייצרית ומפלגת העם הנוצרית-דמוקרטית אספו 61,027 חתימות עם הסיסמה "כן לנישואים ולמשפחה, לא לנישואים לכולם" אשר כתוצאה מכך, התרת החקיקה הופנתה למשאל עם. בתגובה, אספה המפלגה "Operation Libero" למעלה מ-100,000 חתימות לתמיכה בנישואים חד-מיניים בסוף אפריל 2021.
גיא גרימלנד
גיא גרימלנד (נולד ב-9 ביוני 1973) הוא עיתונאי ובלוגר ישראלי, המשמש דובר חברת "אינטל ישראל". בעבר היה הכתב הטכנולוגי של TheMarker.
ביוגרפיה
בין השנים 2002–2004 היה עורך ב-MSN ישראל ובשנים 2004–2006 היה עורך ב"אנשים ומחשבים". בין השנים 2006–2012 היה כתב ב-TheMarker בנושאי טכנולוגיה, היי-טק, סטארט-אפים, והון סיכון וכלכלה.
החל משנת 2012 משמש כדובר חברת אינטל ישראל.
תושב ראש העין. נשוי לשרי קסל גרימלנד, מרפאה בעיסוק.
אמנון סלומון
אמנון סלומון (3 באפריל 1940 - 23 באוקטובר 2011) היה צלם קולנוע ישראלי, זוכה פרס אופיר לצילום.
ביוגרפיה
סלומון נולד בשנת 1940 בתל אביב במשפחה בת שלושה בנים. אביו היה יליד הונגריה ואמו ילידת רוסיה. אביו עבד כמוביל עוגות בקונדיטוריה של אחיו. התגורר סמוך לקולנוע עדן, שם גילה את משיכתו לקולנוע, בעיקר לסרטים מוזיקליים. החל את הקריירה כעוזר צלם של דוד גורפינקל, תפקיד בו החזיק כארבע שנים, במהלכן גם עזר בצילום הסרט "חור בלבנה" של אורי זוהר. במלחמת ששת הימים שירת יחד עם הבמאי ז'אק קתמור. לאחר המלחמה החלו בצילום הסרט "מקרה אישה" (1969). נמנה עם חברי קבוצת האמנים האוונגרדית "העין השלישית".
בשנת 2003 העניקה לו האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה פרס על הישגים מקצועיים. בשנת 2010, לכבוד יום הולדתו השבעים, נערכה מחווה לכבודו בסינמטק תל אביב. באותה שנה זכה בפרס אופיר על צילום לסרט "התגנבות יחידים" בבימויו של דובר קוסאשווילי.
נפטר מסרטן ונטמן בבית העלמין קריית שאול. הותיר בן זוג, אילן שוקרון.
פאלאצו פוסקארי קונטריני
פאלאצו פוסקארי קונטריני (באיטלקית: Palazzo Foscari Contarini) הוא ארמון על גדת התעלה הגדולה, ברובע סנטה קרוצ'ה בוונציה, שבאיטליה.
תיאור המבנה
הארמון פונה לעבר התעלה הגדולה. בקומה הראשונה של המבנה בימין המבנה - לוג'יה בסגנון הרנסאנס.
היסטוריה
הארמון הבנוי בסגנון הרנסנאס, נבנה במאה ה-16. המבנה נבנה בצורת U ועבר שינויים בשנים הבאות. הדוג'ה פרנצ'סקו פוסקארי (דוכס ונציה בין השנים 1423–1457) נולד בארמון.
בשנת 1951 נרכש המבנה על ידי המרכז הלאומי האיטלקי למניעת תאונות בעבודה (Istituto Nazionale per l'Assicurazione contro gli Infortuni sul Lavoro e le Malattie Professionali), אשר שיקם את המבנה.
במבנה נפתח סניף של בורגר קינג - מסחור הארמון מהמאה ה-16 זכה לביקורת רבה.
לקריאה נוספת
• Casa Editrice Bonechi, Golden Book on Venice, P 51
.kh
.kh היא סיומת אינטרנט מדינית (ccTLD), השייכת לקמבודיה. סיומת אינטרנט זו נוצרה ב-1996.
הסיומת נקראת כך על שם הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בקמבודיה, החמר.
רק חברות הרשומות בקמבודיה, סוכנות ממשלתית, ארגונים ואזרחי קמבודיה יכולים להירשם בסיומת זו.
יובל עודד
יובל עודד (נולד ב-1965) הוא פסיכולוג, נוירופסיכולוג, פסיכופיזיולוג קליני, חוקר ויזם ישראלי, המתמחה בטיפול במצבי לחץ קיצוניים.
ראשית חייו
עודד נולד ב-1965 באוגנדה, בעת שהוריו שירתו שם מטעם משרד החוץ. בשנת 1984 הוא התגייס לצה"ל, שם שירת כסייר לוחם ביחידת שלדג של חיל האוויר, והשתתף במבצע משה ובמבצעי עומק נוספים. בשנת 1993 סיים לימודי תואר ראשון בביולוגיה ופסיכולוגיה מהאוניברסיטה העברית, ובשנת 1995 סיים לימודי תואר שני בפסיכולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן.
קריירה
בין השנים 2000–2009 הקים וניהל עודד את המרפאה לפסיכופיזיולוגיה קלינית במרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל. בינואר 1999 הקים עודד את חברת Psy-Phi, המפעילה מספר פרויקטים כגון חדר הכושר המנטלי שנבחר לאמן יחידות מובחרות בצה"ל, טייסי קרב, צוללנים, מנהלים ואנשי צוות רפואיים כדי להשיג ולשמור על ביצועים אופטימליים תחת לחץ. בעבר שימש יועץ למשרד ההגנה הצרפתי, צבא ארצות הברית, וכיום מייעץ לגופים שונים בארצות הברית, אירופה ויפן בנושא שיפור ביצועים תחת לחץ בעזרת ביופידבק וטכניקות לחיסון בפני לחצים. ב-15 השנים האחרונות פיתח שיטת טיפול CBT-BF™ - שיטה המשלבת בין קשיבות (מיינדפולנס), טיפול קוגניטיבי וביופידבק. בעבודת הדוקטורט שלו פיתח מדדים פיזיולוגיים (מרקרים) לסטרס.
באפריל 2005 הוא מונה ליו"ר האיגוד הישראלי לפסיכו-פיזיולוגיה יישומית וביופידבק, תפקיד בו שימש עד אפריל 2009. בשנת 2006 החל עודד בלימודי תואר שלישי בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה, אותם סיים בשנת 2013. במאי 2009 הוא פיתח את תוכנת הביופידבק Alive לשימוש ביתי ומקצועי. התוכנה נכנסה לשימוש במוסדות בארצות הברית ובישראל.
מיזמים
בפברואר 2010 הוא ייסד ומונה ליו"ר שותף ביחד עם ד"ר ענת ברנע (לסקר) של האיגוד הישראלי לקידום הביופידבק והנוירופידבק בישראל (IBNA). בינואר 2015 ייסד את 'מרכז גדות' לטיפול בהפרעות מתח וחרדה, ובפברואר אותה שנה ייסד את חברת IFEELLABS, שפיתחה פתרון לטיפול באסתמה, המערב אימון פיזיולוגי ביחד עם משחק. החברה זכתה במקום הראשון מבין 80 סטארטאפים בפיסגת הבריאות העולמית 2016. ביוני 2016 הוא מונה למנהל מחקר ופיתוח פסיכופיזיולוגי ושותף בחברת סנסוריטי, העוסקת בזיהוי מצבי לחץ מרחוק ללא צורך בחיבור לחיישנים כלשהם. בנוסף, עודד הוא חבר בצוות ההוראה של האיגוד האירופאי לביופידבק בתוכנית Learn from the best ומפתח תוכנה ייעודית לשימוש כוחות ביטחון. בשנת 2017 פיתח עודד ביחד עם היוצרת דניאל נטלי קינד את היצירה המשלבת ביופידבק ותנועה בשם Feedback. ביחד עם אנסמבל ענת עודד הופיע עם היצירה בפסטיבלים שונים בישראל, ניו יורק ובהרווארד בבוסטון. בשנת 2021 הקים עודד את האקדמיה לביופידבק.
תחומי מחקר
עודד שותף למספר קבוצות מחקר בתחום הביופידבק, בשיתוף המרכז הבינתחומי בהרצליה הוא חוקר את שיפור יכולות הוויסות של אנשים על הרצף האוטיסטי בשיתוף המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב הוא חוקר את הקשר בין נטיות כפייתיות (OC) לפירוש סובייקטיבי של גירויים חיצוניים בשיתוף עם אוניברסיטת חיפה הוא חוקר שיפור החוסן בעזרת ביופידבק. כמו כן מנהל מחקרים בנושא פסיכופיזיולוגיה וביופידבק במחלות כרוניות ובמצבי לחץ במסגרת המיזמים בהם הוא שותף.
עודד מנהל קורסים בביופידבק ושיטת MBSR / MBCT לאנשי מקצוע בשיתוף פעולה עם אוניברסיטאות בר-אילן וחיפה, וכן מרצה בתוכניות להכשרת פסיכולוגים קליניים באוניברסיטת תל אביב, בר-אילן והמרכז הבינתחומי. כמו כן הוא מתנדב באור למשפחות, עמותה להורים שכולים.
ונום (קומיקס)
ונום (באנגלית: Venom) הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס של ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Amazing Spider-Man #299 ממאי 1988 ונוצרה על ידי דייוויד שולר, דייוויד מיצ'ליני, מייק זק וטוד מקפרלן. הדמות משמשת כמעין אנטיתזה לספיידרמן בכל הקשור לכוחות על ולאופי. במקור, ונום הוצג כנבל, אך עם הזמן דמותו השתנתה לאנטי-גיבור.
ונום הוא חייזר סימביוט איתו התמזגו מספר דמויות, כאשר הידועה מביניהן היא זו של אדוארד "אדי" ברוק. ונום הוא תוצר של סימביוזה בין חייזר טפיל לבין הגוף המארח של אדי ברוק ומאוחר יותר של מאק גארגן, פלאש תומפסון ועוד רבים אחרים. אויבו הבולט ביותר הוא קרנג' (קטל), הסימביוט הטפיל של הרוצח הסדרתי קליטוס קסדי.
דמותו של ונום מדורגת במקום 22 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים לפי אתר IGN, במקום ה-67 ברשימת מאה הנבלים הגדולים של כל הזמנים לפי מגזין ויזארד וכן במקום ה-33 ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין אמפייר.
את דמותו של אדי ברוק/ונום בסרט "ספיידרמן 3" גילם השחקן טופר גרייס. ב-2018 יצא לאקרנים הסרט "ונום" כחלק מיקום מארוול של סוני כאשר טום הארדי גילם את אדי ברוק/ונום, ושב לגלם דמות זו ב"ונום 2" ובהופעת קמע ב"ספיידרמן: אין דרך הביתה".
היסטוריה פרסומית
הופעתו המלאה של ונום הייתה בחוברת The Amazing Spider-Man #300 במאי 1988, אך כבר בחוברת Secret Wars #8 של אירועי "מלחמות סודיות" מדצמבר 1984 סופר סיפור המקור של הסימביוט, ואילו החליפה החייזרית שנודעה בהמשך כונום סימביוט הופיעה לראשונה במהלך קשת הסיפור "סאגת החליפה החייזרית" בחוברת The Amazing Spider-Man #252 ממאי 1984, בה הוא השתלט על ספיידרמן.
הסימביוט
ספיידרמן מצא עצם כדורי בצבע שחור וחשב אותו למייצר בגדים. היצור אכן הפך לחליפה חדשה עבור הגיבור, אך בד בבד השתלט על גופו.
לסימביוט החייזרי עצמו מספר מארחים, בנוסף לונום, וביניהם נכללים קרנג', היבריד, סקרים, לאשר, פייג', אגוני, ריוט, סקורן, אנטי-ונום וטוקסין, אשר אדי ברוק הוא מארחו החדש.
החיבור עם ספיידרמן
הסימביוט השתלט על גופו ומוחו של פיטר פארקר, והוא הפך למעין ספיידרמן שחור וחזק יותר. חליפתו השחירה וסמל העכביש הלבין. כמו כן, החל ספיידרמן לצבור כוח רב יותר ולא היה זקוק למכשיר כדי לירות קורים. החליפה אף נתנה לו את הכוח לשנות צורה. גם אישיותו של פיטר פארקר עברה שינוי; הוא נהיה יותר קשוח, שחצן ועצבני. לאחר התקף זעם בו כמעט הרג את אחד מאויביו, ריינו, החליט פארקר להיפטר מהסימביוט, אך כשל כשגילה שהסימביוט אינו רוצה לעזבו. לבסוף הוא גילה את חולשתו: רעש חזק. פארקר הלך לכנסייה נטושה והוציא את החייזר מגופו בעזרת צלצול פעמון כנסייה. לרוע המזל, הסימביוט "נוזל" אל אדי ברוק, משתלט עליו ויוצר איחוד בין השניים הנקרא ונום שמנסה להרוג את ספיידרמן.
מאק גארגן
מאק גארגן הוא המארח השלישי של ונום לאחר שנטש את אדי ברוק (באירועים קודמים יותר מאק גארגן היה העקרב). באירועים מאוחרים יותר ונום הצטרף לקבוצה בשם ת'נדרבולטס, שהונהגה על ידי נורמן אוסבורן (הגובלין הירוק).
.paris
.paris היא סיומת אינטרנט, השייכת לעיר פריז, בירת צרפת. סיומת אינטרנט זו נוצרה ב-2008 והונגשה לציבור הרחב ב-2 בדצמבר 2014.
הסיומת נתמכת על ידי חברת AFNIC.
סיומת זו נפתחה עקב ההרחבות של חברת IANA.
כדי להירשם לסיומת זו יש לשלם.
שמות הדומיינים הזמינים מוקצים על בסיס "כל הקודם זוכה".
החדר הנסתר
עלילה
הסרט נגמר כאשר בנה של האם אוחז בכמה צעצועים מקוללים שמצא בחדר הנסתר לאחר כל המאורעות אשר קרו שם. דבר אשר מותיר את הסרט עם סוף פתוח.
הפקה
צילומי הסרט החלו כבר ב-8 בספטמבר 2014, בגרינסבורו, שבצפון קרוליינה. ב-20 באוקטובר באותה השנה, צולמו קייט בקינסייל, מל ריידו ומיכאלה קונלין מחוץ לבניינים ברחוב דרום אלם בגרינסבורו. הבית המשמש את המיקום העיקרי בסרט, נבנה ב-1930.
הפצה
הסרט יצא לאקרנים לאחר שנתיים מצילומיו, ב-9 בספטמבר 2016, וגרף בשבוע צאתו סכום של $1,402,823 בארצות הברית בלבד. שבוע לאחר מכן, גרף סכום של $377,322 שהיה נמוך בכ-73.1% מהסכום הראשוני. בשבוע השלישי שלו בקולנוע, נחתו הכנסותיו בכ-97.4%, כאשר גרף $9,643.
וולפסבורג (כדורגל נשים)
וולפסבורג (בגרמנית: VfL Wolfsburg) הוא מועדון כדורגל נשים מהעיר וולפסבורג שבגרמניה.
הקבוצה משחקת בבונדסליגה לנשים, ולזכותה שבע אליפויות ותשעה גביעים. הקבוצה נחשבת לאחת מקבוצות הנשים המצליחות בגרמניה וזכתה פעמיים בליגת האלופות לנשים - ב-2013 ו-2014.
היסטוריה
המועדון הוקם ב-1973 בשם איינטרכט וולפסבורג, והישג השיא שלו היה הגעה לגמר הגביע הגרמני ב-1984.
ב-2003, התמזגה הקבוצה עם מועדון הספורט VfL וולפסבורג, שנמצא תחת בעלותה של יצרנית המכוניות פולקסווגן. השנים הראשונות עם הבעלים החדשים לא היו פשוטות, וב-2005, הקבוצה אף ירדה לעונה אחת לליגה השנייה. עם חזרתה לבונדסליגה, החלה הקבוצה להתבסס כאחת הקבוצות הטובות בגרמניה, ובעונת 2011/2012 הצליחה בפעם הראשונה לסיים במקום השני בליגה, עם שלוש נקודות הפרש מטורבינה פוטסדאם.
העונה שלאחר מכן - 2012/13, הייתה עונת השיא של הקבוצה אי פעם. וולפסבורג זכתה בטרבל היסטורי - אליפות גרמניה, הגביע הגרמני וליגת האלופות, והייתה לקבוצת הנשים הגרמנית הראשונה מאז פרנקפורט ב-2008 שמגיעה להישג זה. בעקבות ההצלחה הרבה, שתי שחקניות הקבוצה, לנה גוסלינג ונילה פישר, היו מעשר המועמדות לפרס כדורגלנית השנה בעולם.
עונה לאחר מכן, ההישג של וולפסבורג כמעט ושוחזר, אך היא לא הצליחה לזכות בגביע הגרמני. למרות זאת, זכתה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות באליפות הליגה ובליגת האלופות. קפטנית הקבוצה, נדין קסלר, שכבשה 12 שערי ליגה במהלך עונה זו, נבחרה בסופה לשחקנית השנה של אופ"א וגברה על חברותיה לקבוצה - מרטינה מילר ונילה פישר שסיימו במקום השני והשלישי, בהתאמה. מספר חודשים לאחר מכן, זכתה קסלר גם בפרס כדורגלנית השנה בעולם של פיפ"א.
אדולף יופה
אדולף יופה (ברוסית: Адольф Абрамович Иоффе (10 באוקטובר לפי הלוח היוליאני או 22 באוקטובר לפי הלוח הגרגוריאני, 1883 סימפרופול – 17 בנובמבר 1927 מוסקבה) מהפכן יהודי רוסי, בן בריתו של לאון טרוצקי ומראשי משרד החוץ הסובייטי.
קורות חיים
אדולף אברמוביץ' יופה נולד למשפחת סוחר עשיר ממוצא קראי בעיר סימפרופול (אז בתחומי האימפריה הרוסית). אביו היה בעליה של תשתית הדואר בחצי האי קרים, היה בבעלותו גם בית במוסקבה והיה בעל קשרים עם הפוליטיקאי ולזמן מה גם ראש הממשלה הרוסית, סרגיי ויטה. לאחר סיום לימודיו בגימנסיה, החל יופה לימודי רפואה באוניברסיטת הומבולדט בברלין. במהלך לימודיו שם בשנים 1903–1904 הכיר את הפסיכיאטר האוסטרי אלפרד אדלר והתעניין בתורתו של זיגמונד פרויד. במקביל ללימודים היה יופה פעיל בפעילות מהפכנית והצטרף ב-1903 למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. מתחילת הפעילות המהפכנית יופה היה חבר בסיעת המנשביקים.
בפרוץ מהפכת 1905 שב לרוסיה ובעקבות מעורבותו במהפכה שכשלה נמלט לגרמניה, שבה הוכרז כ"אישיות בלתי רצויה" וגורש ממנה במאי 1906. הוא התבסס בווינה, המשיך בלימודי רפואה שם והכיר את לאון טרוצקי. השניים החלו בהוצאה לאור של עיתון רוסי. מתקופה זו ועד יומו האחרון נותר בן בריתו של טרוצקי. בווינה סיים יופה את לימודי הרפואה והוסמך כרופא ב-1908. הוא התעניין בפסיכולוגיה והיה בין תלמידיו של אלפרד אדלר.
בתקופה זו הרבה לבקר באימפריה הרוסית ובשנת 1912 נעצר באודסה. הוא הוחזק במעצר ונשפט על מעורבותו בפעילות מהפכנית בקרב מלחי הצי של הים השחור. הוא הורשע, נידון לגלות לתקופה בלתי מוגבלת ונשלח לגוברניית טובולסק שבסיביר. שם קיבל אישור לעסוק ברפואה עקב מחסור ברופאים.
לאחר 1917
לאחר מהפכת פברואר נמלט יופה ממקום גלותו, הגיע לפטרוגרד והצטרף לקבוצה בהנהגת לאון טרוצקי. כאשר במאי 1917 ולדימיר לנין הציע לקבוצה זו להצטרף לבולשביקים, יופה וטרוצקי תמכו ברעיון וכאשר איחוד הוסדר יופה נכלל כמועמד (חבר ללא זכות הצבעה) לוועד המרכזי של המפלגה. יופה נבחר לעיריית פטרוגרד והיה ראש סיעת הבולשביקים בעירייה. בהתאם לעדויות של טרוצקי, יופה היה פעיל מאוד במהלך ההכנות למהפכה מזוינת (מהפכת אוקטובר) בעיר. מאוגוסט 1917 ועד מרץ 1918 שימש כמזכיר הוועידה המרכזית של התנועה הקומוניסטית.
לאחר הפיכה שלטונית, יופה נשלח לעבודה במשרד החוץ, תחת טרוצקי שהיה קומיסר עממי לענייני חוץ. יופה היה יושב ראש המשלחת הסובייטית בשיחות לקראת חתימת הסכם ברסט-ליטובסק. כאשר טרוצקי עזב את משרד החוץ, יופה פנה לולדימיר לנין בבקשה למנות את טרוצקי לקומיסר עממי לענייני הצבא והצי.
באפריל 1918 מונה יופה כנציג רוסיה הסובייטית (שגריר) בגרמניה. בהיותו בגרמניה הוא שיתף פעולה עם ויאצ'סלב מנז'ינסקי. בזמן שהותו בברלין הכיר את מריה (מרים) מיכאילובנה לבית הירשברג, פעילה קומוניסטית ועיתונאית, שגדלה בסט פטרבורג למשפחה עשירה ושימשה כמזכירתו. השניים נישאו מאוחר יותר שם וב-1919 נולד להם בן - ולדימיר. בנובמבר 1918 גורש יחד עם כל עובדי הנציגות מגרמניה עקב ניתוק היחסים הדיפלומטיים בין המדינות ובטענה שאלה עסקו בפעילות חתרנית ובהכנה להפיכה.
בשנת 1921 יופה השתתף בשיחות פיוס עם אסטוניה, לטביה וליטא וחתם על הסכמי שלום עם המדינות הצעירות (ביניהם חוזה טרטו). בשנת 1921 הוא היה יושב ראש המשלחת הסובייטית בשיחות מסחר עם פולין. בשנת 1922 השתתף בועידת ג'נובה.
בשנת 1922 יופה נשלח למזרח הרחוק והיה שגריר בסין ויפן. בהיותו ביפן הוא חלה בנוירופתיה פריפרית ונשלח לאוסטריה להחלמה. במקביל הוא כיהן במשך שנתיים כשגריר בווינה.
מחלתו הקשה של יופה הקשתה עליו להמשיך בפעילות פוליטית. כל זאת על רקע מאבקיו של טרוצקי ביוסיף סטלין וההחלשות ההדרגתית של השפעת טרוצקי על הפוליטיקה הסובייטית בעקבות תבוסת האופוזיציה השמאלית. יופה היה ידוע כתומך בטרוצקי. הוועד המרכזי של המפלגה סירב להמשיך לממן נסיעות של יופה לאוסטריה להמשך קבלת טיפול רפואי. בהתאם למכתב של יופה זו הייתה הסיבה העיקרית להתאבדותו. במכתב מפורט שהוא השאיר לטרוצקי, יופה ביקש ממנו להמשיך במאבק ללא פשרות. יופה נטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. בלוויה השתתפו ראשי משרד החוץ ולאון טרוצקי נשא הספד.
שגרירות אסטוניה ברוסיה עורכת משנת 2001 טקס זיכרון שנתי לחוזה טרטו על קברו של יופה.
משפחתו
יופה היה נשוי פעמיים. מנישואיו הראשונים נולדה הבת, נדז'דה (1906–1999). נעצרה ב-1929 בעוון השתייכות לטרוצקיסטים ונשפטה ל-3שנות גלות בקרסנויארסק. ב-1936 נעצרה שוב ונשפטה ל-5 שנים בגולאג. ב-1949 נעצרה בשלישית ונשפטה לגלות בלתי מוגבלת בסיביר. ב-1956 שוחררה ושמה טוהר. היגרה ב-1991 לארצות הברית. מנישואיו השניים למריה הירשברג נולד הבן ולדימיר. כיוון שהתנגדה להגליית טרוצקי, נשלחה מריה ב-1929 למחנות בסיביר.תחילה הוארך מאסרה בשנתיים, לאחר מכן שוחררה. בתקופת הטיהורים הגדולים נשלחו היא ובנם, ולדימיר, לטומסק. ולדימיר הבן הוצא להורג ב-1938. מריה שוחררה ב-1957 וב-1975 עלתה לישראל. ב-1979 יצא לאור באנגלית ספרה "One Long Night" המתאר את 29 שנותיה במחנות בסיביר, ובעיקר את שנות הטיהורים הגדולים ב-1938-1937.
.OOO
.OOO היא סיומת אינטרנט ברמה העליונה (TLD) במערכת שמות הדומיינים של האינטרנט. סיומת אינטרנט זו הושקה בשנת 2014 על ידי חברת Infibeam, שגם מפעילה אותה.
סיומת זו אינה מוקצת למדינה או טריטוריה ספציפית וניתן להירשם אליה מכל העולם.
בינואר 2015 דיווחה חברת החיפוש באינטרנט Netcraft על מגמת הצמיחה של התחום, שכבר היו רשומים בו אלפי אתרים.
קוסטה קונקורדיה
קוסטה קונקורדיה (באיטלקית: Costa Concordia) הייתה אוניית תענוגות איטלקית בת 17 סיפונים וקיבולת של 3,700 נוסעים. בראשית 2012 עלתה האונייה על שרטון וטבעה חלקית כאשר היא נוטה על צידה. ב-2014 חולצה האונייה ונגררה לפירוק.
טביעת האונייה
ב-13 בינואר 2012, במהלך הפלגה שגרתית מול חופי איטליה, עלתה האוניה על שרטון מול חופי מונטה ארג'נטריו וחור באורך של כ-50 מטרים נפער בצידה השמאלי. בעקבות חדירת מים, נטתה האוניה על צדה והחלה לשקוע, אולם לא טבעה כליל. מרבית הנוסעים חולצו ללא פגע, אך 32 נוסעים נספו ו-64 נוסעים נפצעו. התאונה אירעה בתשע בערב, שעתיים אחרי שהאונייה יצאה מנמל צ'יוויטווקיה בדרכה לסאבונה, תחנתה הראשונה בהפלגה מתוכננת בת שבעה ימים בים התיכון. בזמן האירוע, היו על סיפון האונייה 3,229 נוסעים ו-1,023 אנשי צוות.
הנזק לחברות הביטוח בעקבות התאונה מוערך במיליארד דולר. חברת "קוסטה קרוז" הציעה סך 11 אלף אירו לכל אחד מהנוסעים שלא נפגעו גופנית במהלך הטביעה והחילוץ, כפיצוי על אובדן חפצים אישיים ונזק נפשי. חלק מהנוסעים קיבלו הצעה זו, ואחרים שקלו הגשת תובענה ייצוגית לפיצוי גבוה יותר.
חילוץ האונייה
ב-16 בספטמבר 2013, לאחר הכנות ממושכות, החלו שתי חברות המתמחות בחילוץ אוניות בחילוץ האונייה לקראת פירוקה. בשלב הראשון בחילוץ הועמדה האונייה על כנים מבטון שנבנו בקרקעית הים.
ב-26 בספטמבר 2013 נמצאו שתי גופות של בני אדם שנעדרו מאז האסון. השרידים נמצאו סמוך למבנה המרכזי של האונייה.