cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איגוד הרובאים הלאומי
התרחבות לאומית (1873–1934)
על אף התעצמותו של ה-NRA בניו יורק, בעיקר בזכות הקמתה של תחנת רכבת בסמוך למטווח שהוקם בעיר, מרבית פעילותו נותרה בתוך גבולות העיר. המודעות הלאומית בארצות הברית ל-NRA עלתה בשנת 1873 בעקבות אירוע בו קבוצת הקלעים האירית אתגרה את קלעי ארצות הברית להקים קבוצה כדי להוכיח את יכולותיהם, זאת אחרי שהקבוצה האירית הביסה את קבוצות אנגליה וסקוטלנד בתחרויות קליעה בווימבלדון. בפועל, רצתה הקבוצה האירית להוכיח כי היא האלופה האמיתית באליפות הקליעה האנגלו-אמריקאית. ה-NRA ארגן קבוצה באמצעות מועדון בת וחברת נשקי רמינגטון חימשה את הקבוצה בכלי נשק בעלי טעינה אחורית (בניגוד לטעינה קדמית דרך הקנה), שנחשבו פחות מדויקים. למרות זאת, שמונה קלעים אמריקאים ניצחו את התחרות. פרסום התחרות על ידי ניו יורק הראלד סייע משמעותית להעלאת קרנו של ה-NRA ברמה הלאומית.
ה-NRA ארגן מועדוני קליעה במדינות רבות בארצות הברית, ורבים מהמשמרים הלאומיים של המדינות פנו ל-NRA כדי לשפר את כושר הקליעה של החברים בהם. פרסומים מקצועיים של ה-NRA הוכנסו לתוכנית האימונים של צבא ארצות הברית, ובכירי הצבא שימשו כמנהליו - נשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט שימש כנשיאו השמיני של האיגוד והגנרל פיליפ הנרי שרידן כנשיאו התשיעי. בשנת 1901 הקים הקונגרס האמריקאי את הוועדה הלאומית לקידום רובאות, בה ישבו נציגי ה-NRA, המשמר הלאומי וזרועות הצבא האמריקאי. בתקופה זו החלו להתקיים תחרויות קליעה לאומיות הפתוחות לאזרחים ולאנשי צבא כאחד.
ב-1907 העביר האיגוד את משרדו הראשי לוושינגטון די. סי. כדי להמשיך ולקדם את מאמצי השדלנות שלו בבית הנבחרים האמריקאי.
בתקופה זו החלו יצרניות נשק אמריקאיות לייצר כלי נשק לשימוש חופשי על ידי אזרחים, ולא בהכרח רק על ידי ארגונים צבאיים. ב-1910 החלו למכור לחברי ה-NRA רובים מסוג ספרינגפילד. ב-1912 התוכנית הממשלתית CMP (Civilian Marksmanship Program, בעברית: תוכנית הקלעות האזרחית), שמטרתה שיפור המיומנות והבטיחות בתפעול נשק בידי אזרחים, החלה ליצר אקדחים לשימוש חברי האיגוד. עד לשנת 1927, משרד המלחמה האמריקאי סיפק תחמושת ומטרות תרגול בחינם למועדוני קליעה אזרחיים בעלי לפחות עשרה חברים מעל גיל 16.
המעבר מאיגוד מקצועי לאיגוד פוליטי (1934–1977)
במרבית שנות קיומו של ה-NRA, מטרותיו המרכזיות היו הכשרה של בעלי כלי נשק במטרה לשפר את כושר הקליעה ובטיחות התפעול של הקלעים בארצות הברית. האיגוד התמקד בקלעים ספורטיביים, ציידים ואנשי כוחות הביטחון ולא בזכויות הנשק של האזרחים מן השורה. בשנת 1934 חוקק בית הנבחרים האמריקאי את חוק הרובים הלאומי, שהפך לחוק הראשון המגביל את זכויות הנשק בארצות הברית, שקבע מיסים ומגבלות על ייצור ומכירת כלי נשק בארצות הברית והקמתה של מערכת רישום כלי נשק המאפשרת מעקב אחר כלי הנשק במדינה, שני נושאים אליהם ה-NRA מתנגד כיום, אך בעת חקיקתו של חוק הרובים הלאומי (NFA) תמך נשיא ה-NRA בחוק, כמו גם בחוק כלי הנשק הפדרלי (FFA) שחוקק ב-1938 והטיל מגבלות נוספות. ב-1968 חוקק חוק נוסף, חוק השליטה בנשק (GCA), שהטיל מגבלות נוספות על ייצור, מכירת ונשיאת כלי נשק במדינה, גם חוק זה זכה לתמיכה של ראשי ה-NRA.
חוקים ומגבלות אלו על זכויות הנשק האזרחיות עוררו התנגדות בקרב חברי ה-NRA שהחל צובר מספר רב של פעילים תומכי זכויות כלי נשק. ב-1975 ה-NRA החל להתמקד בפוליטיקה והקים את הזרוע השדלנית שלו, "המכון לפעילות חקיקתית". שנה לאחר מכן, בשנת הבחירות 1976 הקים ה-NRA את "קרן הניצחון הפוליטי", שמטרתה גיוס כספים לסיוע או להתנגד למועמדים בבחירות בארצות הברית בהתאם לדעותיהם בדבר זכויות כלי הנשק. בכנס השנתי של ה-NRA בשנת 1977 הגיע שיאו של המהפך במטרותיו של האיגוד. באירוע שזכה לכינוי "מהפיכת סינסינטי" הודחו מנהלי ה-NRA, שתמכו בהעברת מטה האיגוד לקולרדו והקמת מתחם פנאי בעלות 30 מיליון דולר בניו מקסיקו, על ידי פעילים תומכי זכויות הנשק לאזרח שדאגתם המרכזית הייתה לשמירה על התיקון השני לחוקה. הפעילים האשימו את הנהגת ה-NRA הישנה בקיום של חוקי ההגבלה על זכויות כלי הנשק הקיימים והאמינו שלא ניתן להגיע לפשרה בדבר הזכות להחזיק נשק.
התעצמות פוליטית (1977–היום)
אחרי 1977 הרחיב ה-NRA את החברות בו על ידי התמקדות בנושאים פוליטיים ויצירת בריתות עם פוליטיקאים שמרנים מהמפלגה הרפובליקנית, במטרה להחליש את ההגבלות על זכויות הנשק בארצות הברית. ה-NRA הצליח לשדל את הקונגרס האמריקאי להעביר את חוק הגנת בעלי כלי הנשק (FOPA) ופעל להחליש את סמכויותיו של הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ. האיגוד החליט להשקיע משאבים ומאמצים הולכים וגדלים בתחום הפוליטי והחקיקתי של עשייתו, וב-1980 לראשונה הביע תמיכה במועמד לנשיאות, רונלד רייגן, שהפך לנשיא הראשון שהתייחס לנושא זכויות הנשק לאזרח ול-NRA.
ה-NRA תואר כבעל השפעה רבה בעיצוב מדיניות הממשל האמריקאי בדבר זכויות כלי הנשק במדינה, זאת באמצעות השפעה על מחוקקים באמצעים כספיים וביכולותיו ליצור הירתמות פוליטית רבה בקרב חבריו.
מבנה האיגוד
ה-NRA מורכב ממספר ארגוני בת המתפקדים תחת הנהלה מרכזית. ארגוני בת לדוגמה הוא "המכון לפעילות חקיקתית" (NRA-ILA), שמנהל את ועדת הפעילות הפוליטית של הארגון השולטת על "קרן הניצחון הפוליטי", ועדת פעולה פוליטית שמנהלת את פעילותו הפוליטית של האיגוד; "קרן ההגנה האזרחית", קרן הממנת סיוע משפטי פרו בונו לאזרחים שמעורבים בתיקים הנוגעים לתיקון השני לחוקה, "קרן הצדקה של ה-NRA", קרן המגייסת כספים לטובת פעילויות אזרחיות.
קרן ההגנה האזרחית
קרן ההגנה האזרחית של ה-NRA (באנגלית: the NRA Civil Defense Fund) היא קרן שמגייסת ומנהל כספים מתרומות למטרות סיוע וייעוץ משפטי עבור אזרחים המעורבים בתיקים משפטיים הנוגעים לזכויות נשק והתיקון השני לחוקה. הקרן הוקמה בשנת 1978 ומאז 2001 סיפקה הקרן למעלה מ-10 מיליון דולר לטובת מטרות אלו. בשנת 1994 הקרן ממנה סיוע משפטי בשווי חצי מיליון דולר בתיקים הנוגעים לזכויות נשק. הקרן תרמה ב-1996 20,000 דולר לתושב ניו יורק ברנרד גטס שנתבע על ידי אדם שנותר משותק לאחר שגטס ירה בו. הקרן שילמה את עלויות המשפט של בריאן אייטקן, תושב ניו ג'רזי שנידון ל-7 שנות מאסר בעבור נשיאת נשק ללא רישיון.
NRA-PVF קרן הניצחון הפוליטי
קרן הניצחון הפוליטי (באנגלית: NRA-Political Victory Fund) היא ועדת פעילות פוליטית המגייסת ומשקיעה כספים כדי לתמוך בקמפיינים של פוליטיקאים התומכים ב-NRA ומטרותיו. הקרן מנוהלת על ידי כריס ויליאם קוקס, שמשתמש גם כמנהלה של "המכון לפעילות חקיקתית". בנוסף לפעילות גיוס הכספים ותרומתן, הקרן מנהלת דירוג מועמדים למשרות ציבוריות לפי מידת תמיכתם בזכויות נשק. מועמד שנקבע כבעל ציון "A+" יהיה כזה בעל היסטוריית הצבעות "מצוינת" בתחומים הקריטיים הנוגעים ל-NRA ואשר ביצע מאמץ עילאי לקדם את התיקון השני לחוקה ולהגן עליו. מועמד בעל ציון "F" יהיה מועמד שהוגדר כ"אויב אמת של זכויות בעלי כלי הנשק".
ב-2018 גייסה הקרן 19.2 מיליון דולר והוציאה 18.9 מיליון דולר. שיא הוצאות הקרן בתקופת בחירות היה בבחירות 2016, בהן נבחר דונלד טראמפ, אחד מחברי האיגוד ותומך נלהב בו, בהן שילמה 22.6 מיליון דולר לקמפיינים פוליטיים.
הנהלת האיגוד
הארגון מנוהל על ידי צוות מנהלים שממונים על ידי מועצת מנהלים נבחרת. מועצת המנהלים מורכבת מ-75 חברים הנבחרים לקדנציה של 3 שנים על ידי חברי האיגוד, וחבר נוסף שמהווה מנהל המועצה. המועצה מונה סה"כ 76 חברים. המועצה בוחרת את נשיא הארגון ואת מנהליו מקרב חברי האיגוד. גיוון החברים במועצת המנהלים משקף את עמדותיו הפוליטית של האיגוד: ב-2018 69 חברים במועצה היו לבנים ו-63 חברים היו גברים. בנוסף, יותר נציגים היו מטקסס, מדינה רפובליקנית גדולה, לעומת מדינות אחרות בארצות הברית, אחריה שכיחות מדינות רפובליקניות אחריות כגון אריזונה, טנסי ופלורידה. לבחירות למועצה אחוזי הצבעה נמוכים מאוד, ב-2013 הצביעו רק כ-7% מבעלי זכות ההצבעה.
חברי מועצה ידועים - אוליבר נורת', אלן וסט, טום סלק, בוב בר, קארל מלון, רוני בארט (מייסד חברת הנשק בארט).
בעלי תפקידי מפתח
ויין לה'פייר משמש כסגן הנשיא והמנהל הכללי של הארגון. לה'פייר, שהיה שדלן של הארגון מ-1977, מונה לסגן הנשיא בכנס הלאומי בשנת 1991 על ידי פעילי זכויות הנשק הקיצוניים שבתוך הארגון ומשמש בתפקיד זה עד היום. משכורתו של לה'פייר מגיעה לממוצע של מיליון דולר בשנה, ושיא של 5.1 מיליון דולר בשנת 2015. בנוסף, מובטחת ללה'פייר חבילת פרישה על סך 4 מיליון דולר.
בראש הזרוע השדלנית של ה-NRA, "המכון לפעילות חקיקתית", עומד כריס ויליאם קוקס, שמשמש כמנכ"ל המכון. משכורתו של קוקס היא 1.3 מיליון דולר, נכון ל-2015.
ב-2017 מונתה דנה לאש, לשעבר כתבת אתר החדשות הימני הקיצוני חדשות ברייטברט, כדוברת הלאומית של ה-NRA, עם התואר הרשמי של "עוזרת מיוחדת לסגן הנשיא בענייני תקשורת". לאש מנחה תוכנית בשם "The DL" בערוץ האינטרנטי של הארגון, NRA TV, ומופיעה בתכנים רבים נוספים של האיגוד.
במאי 2018 הכריז הארגון שימנה את מנחה החדשות אוליבר נורת' כנשיא האיגוד. נורת', לשעבר קולונל בצבא האמריקאי, ידוע כמי שהיה מעורב בפרשת השחיתות איראן-קונטראס במהלך שנות ה-70.
חברות באיגוד
האיגוד טוען כי החברים בו מונים מעל ל-5 מיליון. מרכז מחקר עצמאי פרסם בשנת 2017 מחקר שטוען שכמות החברים האמיתית היא גבוהה בהרבה, למעלה מ-14 מיליון חברים, וכי 17% מבעלי כלי הנשק בארצות הברית מחשיבים את עצמם כחברי האיגוד. ה-NRA מכחיש את הנתונים בטענה כי לעיתים גם אנשים שאינם חברים תומכים בעמדות הארגון בסקרים. מספר עיתונאים מפקפקים בשני המספרים האלו וטוענים כי כמות החברים בפועל קטנה בהרבה, וכי האיגוד מתחשב גם בחברים שנרשמו לכל חייהם שנפטרו כחברים פעילים, ובפועל מנפח את מספרי החברות בו. העיתונאים מציינים, בין היתר, כי במהלך שנת 2008 טען האיגוד בשני מקרים נפרדים כי גודלו הוא 4.3 מיליון חברים ו-3 מיליון חברים. מסמך שפורסם בשנת 2012 טוען כי לארגון 4 מיליון חברים, ומתוכם רק 2 מיליון פעילים.
חברים בולטים באיגוד כוללים 9 מנשיאי ארצות הברית. בנוסף ליוליסס ס. גרנט, שאף שימש כנשיא האיגוד, היו חברים גם תאודור רוזוולט, ויליאם הווארד טאפט, דווייט אייזנהאואר, ג'ון פיצג'רלד קנדי, ריצ'רד ניקסון, רונלד רייגן, ג'ורג' הרברט ווקר בוש (שפרש ב-1995 בעקבות ביקורת חריפה שמתח מנכ"ל האיגוד על הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ על רקע הפיגוע באוקלהומה סיטי) ודונלד טראמפ. כלל הנשיאים שהיו חברים באיגוד היו חברי המפלגה הרפובליקנית למעט קנדי, הדמוקרטי היחיד ברשימה. בנוסף לנשיאים חברים גם שלושה סגני נשיא ארצות הברית, שני שופטי בית המשפט העליון, ומספר רב של חברי קונגרס וסנאט מדיני ולאומי. חברים נוספים הם העיתונאי האנטר ס. תומפסון, הטרוריסט טימותי מקווי, הבמאי מייקל מור (שהצטרף במטרה לפרק את האיגוד מבפנים), השחקן ריקי שרודר והמוזיקאי ג'יימס הטפילד.
חקיקה
הזכות לשאת נשק מעוגנת בחוקי ארצות הברית מהרמה הארצית-פדרלית (התיקון השני לחוקת ארצות הברית) ועד הרמה המדינית-מקומית. החקיקה מגבילה או מתירה את זכויות הנשק של אזרחים, מיליציות וחברות נשק, ואפילו מכתיבה את זכויותיהם של המחוקקים בנושאי חקיקה שקשורים בנושא זכויות נשק. ב-1970 האיגוד החל מתמקד בפעילות חקיקתית נרחבת כדי לעצור ולבטל חוקים הפוגעים בזכויות נשיאת נשק של אזרחים בארצות הברית. ה-NRA פועל באמצעות "המכון לפעילות חקיקתית" להשפעה על חוקים שמועברים בבתי הנבחרים האמריקאיים.
פעילות בין לאומית
על אף שהאיגוד מגדיר את עצמו כפועל עבור זכויות האזרח האמריקאי, במהלך פעילותו האיגוד התייחס לזכויות נשיאת כלי נשק ברחבי העולם, והתייחס לסוגיות של זכויות אלו במדינות רבות בעולם, ביניהן ישראל. ה-NRA מתנגד לאמנת הסחר בכלי נשק הבינלאומית (ATT), התנגד למרשם כלי נשק בקנדה, תמך בזכויות נשיאת כלי נשק בברזיל, ומתח ביקורת פומבית על מגבלות הקבועות בחוק האוסטרלי על זכויות אלו.
ה-NRA התייחס מספר פעמים לישראל כדוגמה לחברה בה שכיחות כלי הנשק ובקיאות האוכלוסייה בתפעולם תורמת לבריאות וביטחון האוכלוסייה, לרוב על ידי ציון אי דיוקים באופן ניהול כלי הנשק במדינה. ב-2012 התייחס מנכ"ל האיגוד, ויין לה'פייר, לשימוש במאבטחים חמושים בבתי הספר בישראל כמענה לטענת מתנגדי זכויות נשיאת כלי הנשק לאחר הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק. לה'פייר טען בראיון טלוויזיוני כי "לישראל היו מספר רב של מקרי ירי בבתי ספר, עד שהם החליטו לעשות דבר, הם אמרו "אנחנו הולכים לעצור את זה", והם שמו אבטחה חמושה בכל בית ספר, ולא הייתה להם שום בעיה מאז." לה'פייר ספג ביקורת רבה בארצות הברית ובישראל על התייחסות זו עקב הבלבול בין הסיבות בגללן נקבעה בישראל אבטחה בבתי ספר. דובר משרד החוץ, יגאל פלמור, ציין "כי שני המקרים "שונים במהותם" וכי "לא היו בישראל מקרים רבים של ירי בבתי ספר, ואין להם שום קשר לנושא שבשיח בארצות הברית. אנחנו היינו צריכים להתמודד עם טרוריזם." פלמור ציין כי בניגוד לטענת לה'פייר ישראל אף הידקה את המגבלות על זכויות נשיאת הנשק בשנים אלו והוסיף "מה שהסיר את הסכנה זה לא המאבטחים החמושים אלא מדיניות כוללת של מלחמה בטרור שהורידה את הטרור ברחובות לכמעט אפס בשנים האחרונות".
קנת' פאריד
קנת' ברנרד פאריד לואיס (באנגלית: Kenneth Bernard Faried Lewis; נולד ב-19 בנובמבר 1989) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת צסק"א מוסקבה מהיורוליג. בעבר היה פאריד חלק מסגל נבחרת ארצות הברית.
ראשית חייו
פאריד נולד בניוארק, ניו ג'רזי ולמד בתיכון הטכנולוגי בעיר. בעונת ה שלו העמיד פאריד בקבוצת הכדורסל של בית הספר של 23.2 נקודות ו-15.8  והוליך את קבוצתו עד לחצי הגמר האזורי לתיכונים.
קריירת המכללות
לאחר סיום לימודיו התיכוניים עבר פאריד לשחק בשורות קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מורהד סטייט הקטנה המשחקת בחטיבת עמק אוהיו (נקראת גם OVC). כ הוא שותף בכל 30 המשחקים של קבוצתו, וב-20 מהם עלה בחמישייה הפותחת. עם פתיחת העונה הוא נבחר לחמישייה המצטיינת ב-OVC של חודש נובמבר, ובמהלך העונה נבחר פעמיים לפרשמן המצטיין של השבוע. הוא רשם 10.5 נקודות ו-8.0 ריבאונדים והיה לקוטף הריבאונדים השלישי בטיבו בחטיבת עמק אוהיו כולה.
כ כבר פתח פאריד בכל 36 משחקיה של קבוצתו. הוא רשם ממוצעים של 13.9 נקודות, 13.0 ריבאונדים ו-1.9 חסימות למשחק, היה לקוטף הריבאונדים המצטיין בחטיבה, והשני בטיבו בכל המכללות, ונבחר לחמישייה המצטיינת של ה-OVC. לאחר שלקחה את אליפות החטיבה, פגשה מורהד את אוניברסיטת אלבמה סטייט במשחק מכריע על העלייה לטורניר אליפות המכללות. פאריד לקח במשחק 21 ריבאונדים, רק אחד פחות משיאם של טים דאנקן ולוק הארנגודי, והוליך את קבוצתו לניצחון 43–58 ועלייה לטורניר לראשונה זה 25 שנים.
בעונתו השלישית במדי האוניברסיטה המשיך פאריד את יכולתו הגבוהה. הוא קלע 16.9 נקודות, קטף 13.0 ריבאונדים למשחק, ודורג שני בממוצע הריבאונדים ובמספר הדאבל דאבלים וזכה בתואר השחקן המצטיין ושחקן ההגנה של השנה בחטיבה. כ היה פאריד לקוטף הריבאונדים המצטיין במכללות עם 14.5 למשחק עליהם הוסיף 17.3 נקודות והוביל את ה-NCAA עם 27 דאבל דאבלים. בסיום העונה הוא נבחר שנית לשחקן המצטיין של העונה ולשחקן ההגנה של העונה ב ב-OVC.
דנוור נאגטס
לאחר ארבע שנים במכללות, העמיד עצמו פאריד לבחירה בדראפט ה-NBA של שנת 2011 ונבחר במקום ה-22 על ידי דנוור נאגטס. כבר בעונת הרוקי שלו, שהייתה עונה מקוצרת של 66 משחקים בשל שביתת השחקנים, היה פאריד לשחקן בעל השפעה משמעותית. הוא שותף ב-46 משחקים בהם עלה 39 פעמים בחמישייה הראשונה, ותרם 10.2 נקודות ו-7.7 ריבאונדים למשחק.
בחודש מרץ של אותה שנה הועבר ננה ב לוושינגטון ויזארדס ופאריד החל להיות בורג מרכזי יותר בקבוצה. הוא סייע לקבוצתו לרשום מאזן של 10 ניצחונות מול ארבעה הפסדים בלבד במהלך חודש אפריל, כשתרם 11.6 נקודות ו-9.1 ריבאונדים, עם שישה משחקי דאבל דאבל, ונבחר לרוקי החודש המצטיין במערב. במשחק מול גולדן סטייט ווריורס באותו החודש היה פאריד לשחקן הראשון בהיסטוריה של ה-NBA שבפחות מ-25 דקות משחק קולע 27 נקודות ומוריד 17 ריבאונדים, ובסיום העונה הוא נבחר לחמישיית הרוקיז הראשונה. בפלייאוף עלה פאריד בחמישייה בכל משחקיה של קבוצתו, ותרם 10.4 נקודות ו-10.0 ריבאונדים, אולם דנוור הודחה כבר בסיבוב הראשון בשבעה משחקים מול לוס אנג'לס לייקרס.
בעונתו השנייה בליגה, פתח פאריד ב-80 משחקים. בשבוע השני של העונה הוא נבחר לשחקן השבוע במערב, לאחר שקלע 16.8 נקודות והוסיף 12.8 ריבאונדים והוליך את דנוור לארבעה ניצחונות רצופים. לאורך העונה כולה תרם פאריד 11.5 נקודות ו-9.2 ריבאונדים, סייע לקבוצתו לסיים את העונה במאזן של 57 ניצחונות מול 25 הפסדים, אך הקבוצה הפסידה בסיבוב הראשון של הפלייאוף לגולדן סטייט ווריורס. במהלך העונה הציג פאריד בתקשורת את אימו ובת זוגה, וקרא לסובלנות כלפי הקהילה הגאה, ובסיום העונה הוענק לו גביע האזרחות של ג. וולטר קנדי.
באוקטובר 2014 חתם על הארכת חוזה בדנוור ל-4 עונות נוספות עבור כ-50 מיליון דולר.
ברוקלין נטס
לקראת עונת הועבר יחד עם דארל ארתור בטרייד לברוקלין נטס, בתמורה לאייזיאה וייטהד. בינואר 2019, לאחר 12 משחקים בלבד בברוקלין, שוחרר מהקבוצה.
יוסטון רוקטס
ב-21 בינואר 2019, יומיים לאחר שחרורו מהנטס, חתם על חוזה ביוסטון רוקטס.
ג'ג'יאנג ליונס
בנובמבר 2019 חתם בג'ג'יאנג ליונס הסינית, אך כעבור שבעה משחקים בלבד בוטל חוזהו בקבוצה.
צסק"א
באוקטובר 2021 חתם בצסק"א מוסקבה הרוסית מהליגה המאוחדת של VTB.
נבחרת לאומית
פאריד זומן לראשונה לנבחרת ארצות הברית על ידי מייק ששבסקי, מאמן הנבחרת, לקראת לטורניר גביע העולם בספרד. בטורניר גילה פאריד יכולת גבוהה והיה חלק מרכזי בנבחרתו. הוא תרם 12.4 נקודות ו-7.8 ריבאונדים וסייע לנבחרתו לזכות במדליית הזהב. ובסיום הטורניר אף נבחר לחמישייה המצטיינת.
חצוף (שיר)
חצוף הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נועה קירל. השיר יצא לאור ב-28 באפריל 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים הישראלית רוברטו מיוזיק.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דורון מדלי, עומרי סגל ונועה קירל והולחן על ידי מדלי, סגל, קירל וחן אהרוני והופק על ידי סגל וגל ג'ו כהן. כמו כן, השיר משלב את סגנונות הפופ והיפ הופ.
בסמוך לצאתו כסינגל עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
נכון למרץ 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-22 מיליון.
הופעות חיות
במסגרת מופע Play פסטיגל ביצעה קירל את השיר בגרסה מחודשת של מאשאפ עם השיר מעלה מעלה של צביקה פיק.
טופולוגיה חלשה
טופולוגיה חלשה היא טופולוגיה שבה ה"מרחק" או ה"סביבות" מוגדרות באמצעות קבוצה של פונקציות רציפות על המרחב. נהוג להשתמש במונח זה כאשר מגדירים טופולוגיה שכזו על מרחב מטרי (ובפרט, מרחב בנך) שעליו קיימת כבר הטופולוגיה המטרית/הנורמית - שהיא טופולוגיה חזקה יותר.
הגדרה פורמלית
יהי X מרחב נורמי ותהי משפחה של פונקציות רציפות על X. הטופולוגיה החלשה המתאימה ל-F היא הטופולוגיה הגסה ביותר (כלומר: עם אוסף הקבוצות הפתוחות הקטן ביותר האפשרי) שביחס אליה כל הפונקציות של F הן רציפות. תת בסיס טבעי לטופולוגיה חלשה הוא הבא:
כאשר עוברים על כל הנקודות \ x_0 \in X, על כל \ f \in F ועל כל. כלומר, האוסף הוא תת-בסיס לטופולוגיה החלשה המתאימה ל-F.
1967 בברית המועצות
1967 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-50 למהפכת אוקטובר.
המוסדות הלאומיים
המוסדות הלאומיים, הם המוסדות שהקימה התנועה הציונית בירושלים בתקופה שקדמה להקמת מדינת ישראל. כתשתית לקראת הקמת המדינה, ולביצוע פעולות מדיניות לקידום הציונות. המוסדות הלאומיים ממשיכים לפעול, אך תפקידם ומעמדם השתנו לאחר הקמת המדינה.
במוסדות הלאומיים נכללים:
עד כינון האספה הלאומית היה עיקר הפעילות הארגונית בידי ההנהלה הציונית שקיימה מגעים עם השלטון המנדטורי בארץ ישראל ובבריטניה ועם מוסדות חבר הלאומים. המוקד העיקרי היה בלונדון, שם ניהלו ויצמן וחברי ההנהלה את עיקר פעילותה. מוקד שני, חלש יותר, היה בירושלים, שבה ישבו נציגי ההנהלה הציונית, כמו קולונל קיש. הסניף בירושלים ניהל מגע עם ממשלת המנדט, כשהוא כפוף להוראות המרכז בלונדון.
דוגמאות נוספות למוסדות לאומיים: אספת הנבחרים הועד הלאומי (שימש מעין ממשלה ל"מדינה שבדרך"), הרבנות הראשית (טיפלה בענייני הדת; בתי כנסת, שחיטה, קבורה), הסוכנות היהודית.
פעילות המוסדות הלאומיים הייתה מותנית אמנם בקבלת היתרים מהשלטון הבריטי, עם זאת, חיזקו המוסדות הלאומיים את התחושה של מעין מדינה ריבונית ויצרו בסיס משותף ליישוב למרות פיצולו האידאולוגי.
גביע פיתגורס
כוס פיתגוראית (ידועה גם בשם כוס פיתגורס או כוס ה'צדק') היא סוג של כוס שתייה שמכריחה את המשתמש בה לשתות במתינות. הכוס, הנחשבת כהמצאה של פיתגורס, מאפשרת למשתמש למלא את הכוס ביין (שהיה משקה פופולרי בזמנו של פיתגורס) עד רמה מסוימת. אם המשתמש ממלא את הכוס רק עד רמה מסוימת זו הוא יכול לשתות בביטחון. אם הוא מגלה גרגרנות וממלא את הכוס כולה, כל תוכנה של הכוס נשפך מתחתית הכוס (הכוונה היא שהמשקה יישפך על חיקו של הגרגרן).
צורה ושימוש
כוס פיתגורס נראית בדיוק כמו כוס רגילה, כאשר ההבדל היחיד הוא שבאמצע הגביע יש עמוד. בתוך העמוד יש צינור פתוח קטן המוביל מחור בתחתית הכוס כמעט עד לקצה העמוד, שם הוא פונה חזרה למטה ונפתח לפנים הכוס.
כשהכוס מלאה, הנוזל עולה דרך הצינור לראש של העמוד האמצעי, על פי חוק פסקל של כלי קיבול מתקשרים. כל עוד גובה הנוזל לא עולה מעל רמת הכיפוף בצינור, הכול בסדר. אם הנוזל עולה מעל הכיפוף, הוא נשפך דרך הצינור ודרך החור בתחתית. במצב זה הצינור יוצר סיפון ששואב את כל הנוזל מהכוס.
מקומות הימצאות
הכוס הפיתגוראית נחשבת כהמצאה של פיתגורס ולכן נמכרת בדרך כלל באי סאמוס ביוון כמזכרת לתיירים. הכוס נמכרת לעיתים בחנויות צעצועים כמכשיר למתיחות.
מישור החוף הצפוני
מישור החוף הצפוני הוא אחד משלושת חלקיו של מישור החוף בארץ ישראל.
מישור החוף הצפוני משתרע מראש הנקרה שבצפון, דרומה דרך אזור עכו ועמק זבולון, באזור חיפה הוא הצר ביותר שכן לאחר כמה מאות מטרים מקו החוף מתחיל רכס הכרמל. לאחר חיפה ממשיך מישור החוף הצפוני דרך אזורי עתלית וזכרון יעקב עד לאזור נחל תנינים, בו נהוג לקבוע את הגבול הדרומי של חלק זה ממישור החוף.
מבין שלושת חלקי מישור החוף השונים, רצועת מישור החוף הצפוני היא הצרה ביותר בשל סמיכותם לחוף של רכסי הגליל והכרמל.
חקלאות והתיישבות באזור
מבחינה התיישבותית, הוקמו במקום יישובים קדומים, בגלל הקרבה לים וכן הנוחות לגידולים חקלאיים בחלק מקטעי מישור זה. יישובים קדומים שהוקמו הם בעיקר שוני, עתלית ועכו. עם תחילת ההתיישבות היהודית בארץ ישראל, בסוף המאה ה-19, הוקמה באזור המושבה זכרון יעקב ולאחר מכן בנימינה. מאוחר יותר הוקמו (לפי הסדר) נשר, קריית אתא, קריית ביאליק, קריית מוצקין, נהריה וקריית ים, כולן בשנות ה-30 ושנות ה-40. עם הזמן הוקמו באזור מושבים וקיבוצים שונים והחקלאות באזור התפתחה, בעיקר בתחומי הדיג, וגידול בננות ואבוקדו בגלל האקלים במקום המתאים לכך. היישובים בחיפה ועכו הוקמו עוד לפני העלייה היהודית לארץ ישראל אך ההבדל ביניהם הוא שהיישוב בעכו הוקם בתקופת קדומות ועם הזמן הוא התעבה אך מאז קומו התקיים רק למישור החוף, היישוב בחיפה, תחילה לאו דווקא יהודי, אלא יותר ערבי ומאוחר יותר יהודי מערבי, הוקם תחילה על רכס הכרמל ורק עם הזמן, עם הגידול במספר התושבים והתחלת השימוש החשוב בנמל חיפה החלה ההתיישבות גם בקטע בצר של מישור החוף לחופה חיפה.
מישור החוף הצפוני מבחינה צבאית והיסטורית
עם כיבוש שטחי ארץ כנען על ידי שבטי ישראל נכבש רוב אזור הגליל המערבי על ידי שבט אשר ועוד חלקים נכבשו על ידי השבטים זבולון ומנשה. בעת כיבוש צפון הארץ על ידי ממלכת אשור נכבש גם מישור החוף הצפוני ובשנת 725 לפנה"ס נערך במקום, באזור עכו, המרד של הצורים והצידונים בשלמנאסר החמישי, מלך אשור. מבין כל יישובי מישור החוף הצפוני, השתתפה עכו בהכי הרבה קרבות מבין אלו שלמד האזור.
בתקופת בית תלמי התרחשו באזור הגליל המערבי קרבות רבים של היוונים בחשמונאים וברובם ניצחו החשמונאים שהצליחו לדחוק את רגלי היוונים ברוב הקרבות עד לרצועת החוף הדקה בקרבת נהריה ועכו.
בשנת 638 נכבש מישור החוף הצפוני, ובכללו העיר עכו על ידי הערבים. בשנת 1104 נכבש האזור על ידי הצלבנים בראשות בלדווין הראשון. בשנת 1187 כבש סלאח א-דין את האזור מידי הצלבנים ובשנת 1191 נכבש שנית על ידי הצלבנים בראשות ריצ'רד לב הארי. מבצר צלבני נוסף באזור מישור החוף הצפוני היה בעתלית. בשנת 1291 נכבש האזור על ידי הממלוכים בראשות מאליק אל-אשרף.
בראשית המאה ה-16 נכבש האזור על ידי העות'מאנים. עלי ביי, ידידו של דאהר אל-עומר, השליט הבדואי של הגליל, נלחם במקום כנגד העות'מאנים, על ידי כוח תגבור שקיבל מהאימפריה הרוסית ובו נכללו גם כ-3,000 לוחמים מאלבניה.
בשנת 1799 הגיע נפוליאון לעכו במסעותיו בארץ ישראל וניסה לכובשה מידי הטורקים. במאה ה-19 ניסו המצרים לכבוש את העיר אך כוח משותף בריטי-אוסטרי שעזר לצבא הטורקי במקום גירש את האיום המצרי.
בתחילת המאה ה-20 נערכו במקום חלק מקרבות מלחמת העולם הראשונה, בהם כבשה בריטניה את ארץ ישראל מידי האימפריה העות'מאנית. אחד ממוקדי הסיוע לבריטניה היה בזכרון יעקב בו פעלו חברי מחתרת ניל"י ובראשם אהרון אהרונסון.
לאחר כיבושו על ידי בריטניה התיישבו במקום יהודים מספר, באזור עמק זבולון, הגליל המערבי ואזור עתלית וזכרון יעקב. בשנות ה-40 שימשה עתלית כבסיס של המשטרה בריטית בעוצרה מעפילים יהודים שהגיעו לחופי ישראל. במאורעות תרפ"ט ובמאורעות תרצ"ו-תרצ"ט היו במקום קרבות של היהודים בערבים ונחרב היישוב היהודי בעכו אך עם הזמן הוקמו במקום יחידות הגנה יהודיות.
במלחמת העולם השנייה הופצצו אזורי חיפה והקריות על ידי מפציצים גרמנים בגלל הקרבה למפעלי הזיקוק בחיפה. היישוב היהודי, עם התקדמות הכוחות הגרמנים בצפון אפריקה, הכין תוכנית לפיה אם ייכנסו הגרמנים לארץ ישראל מכיוון דרום יתרכזו היהודים באזור ההררי שבין זכרון יעקב לחיפה על מנת להתגונן בשארית כוחות היישוב, אך בסוף לא יצאה התוכנית אל הפועל בכלל הכישלון הגרמני בקרב אל-עלמיין השני וההתקדמות הבריטית מערבה.
בשנת 1947, ב-4 במאי פוצץ הכלא בעכו על ידי חיילי האצ"ל במטרה לשחרר לוחמים יהודים שהוחזקו בכלא.
במלחמת העצמאות היו באזור מישור החוף הצפוני המבצעים הבאים:
שיוך מוניציפלי
ערים, מועצות מקומיות, ומועצות אזוריות הנמצאים באזור מישור החוף הצפוני:
אדמונד לוי
אדמונד אליהו לוי (11 באוקטובר 1941 – 11 במרץ 2014) כיהן כשופט בבית המשפט העליון וכחבר הוועדה לבחירת שופטים, עד ליציאתו לגמלאות באוקטובר 2011.
עיניים המרכז הרפואי להסרת משקפיים
עיניים המרכז הרפואי להסרת משקפיים בע"מ היא רשת ישראלית לטיפולי הסרת משקפיים באמצעות ניתוחי לייזר בשיטות אחדות, ובהן LASIK ו-LASEK ולטיפולי עיניים פולשניים אחרים, כמו כן מפעילה הרשת מספר חנויות אופטיקה.
אדמונד לוי
תולדות חייו
לוי, יליד בצרה שבעיראק, עלה לישראל עם משפחתו בגיל 10. המשפחה השתקעה ברמת גן והוא למד בתיכון "דביר". אביו אליהו סאלם היה פעיל בתנועת החרות ועם מינויו לראש סניף התנועה ברמלה, עברה המשפחה לשם. אביו נבחר כראש עיריית רמלה ושימש בתפקיד בשנים 1971–1972 עד פטירתו. לאחר שירותו הצבאי החל לעבוד בבית משפט השלום ברמלה ובמקביל למד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה. הוא התקדם בתפקידיו בבית המשפט ממחלק תה עד שהפך למזכיר הראשי של בית המשפט.
ב-1970 הוסמך כעורך דין ופתח משרד משלו ברמלה. כיהן כסגן ראש עיריית רמלה מטעם הליכוד במשך 3 שנים. ב-1977 מונה לשופט צבאי, תפקיד אותו מילא במשך שנתיים. ב-1979 מונה לשופט בית משפט השלום בכפר סבא. ב-1984 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב. לוי דן בעיקר בפלילים והתבלט כשופט יעיל וקפדן. בין השאר ישב בראש ההרכב שהרשיע את יגאל עמיר ברצח יצחק רבין.
עיניים המרכז הרפואי להסרת משקפיים
רשת המרכזים הרפואיים ומכוני האופטיקה "עיניים" הוקמה בשנת 1999 על ידי ד"ר שמואל לוינגר וד"ר רונית לוינגר המשמשים כמנהלי הרשת. קודם להקמת הרשת ניהל ד"ר שמואל לוינגר את יחידת העיניים בבית החולים הדסה הר הצופים.
אדמונד לוי
תולדות חייו
מונה לשופט בית המשפט העליון במינוי בפועל בשנת 2000, וכשזה הסתיים, מונה במינוי של קבע באוגוסט 2001 יחד עם אילה פרוקצ'יה.
עיניים המרכז הרפואי להסרת משקפיים
בנוסף לניתוחי לייזר עוסקים רופאי הרשת בניתוחים כירורגיים אחרים לשיפור הראיה, כגון: השתלת עדשה תוך-עינית, השתלת טבעות בקרנית וטיפולי קרוס לינקינג לחולים בקרטוקונוס. בנוסף, מתבצעים ברשת ניתוחי עיניים כגון: קטרקט, גלאוקומה, ניתוחי רשתית, פזילה וקרנית.
אדמונד לוי
תולדות חייו
ב-24 במרץ 2008 נבחר על ידי חבר שופטי בית המשפט העליון לוועדה לבחירת שופטים במקומו של המשנה לנשיאה אליעזר ריבלין.
לוי פרש לגמלאות בהגיעו לגיל 70, ב-11 באוקטובר 2011.
עיניים המרכז הרפואי להסרת משקפיים
לצד המכונים הרפואיים הוקמה רשת חנויות אופטיקה אליהן מופנים לקוחות שאינם יכולים או אינם רוצים לעבור ניתוחי תיקון ראייה או שמפאת גילם זקוקים לתיקון קריאה לאחר הניתוח.
אדמונד לוי
תולדות חייו
בינואר 2012 מונה על ידי ראש הממשלה ושר המשפטים לעמוד בראש הוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון. ביולי 2012 פורסמו מסקנות הוועדה.
עיניים המרכז הרפואי להסרת משקפיים
בסוף שנת 2007 בחנו בעלי הרשת את האפשרות להנפיק את מניותיה לציבור לפי שווי של כ-150 מיליון ש"ח, אך תוכנית זו לא מומשה.
אדמונד לוי
תולדות חייו
נפטר ב-11 במרץ 2014, בגיל 72, ונטמן בבית העלמין הישן ברמלה. לוי הותיר אחריו רעיה ושתי בנות.
עיניים המרכז הרפואי להסרת משקפיים
ל"עיניים" שתי חברות בנות: עתידים מד בע"מ ושבע עיניים בנגב-מרכז רפואי בע"מ.
בשנת 2019 רכשה קבוצת דנאל 51% מרשת "עיניים".
אדמונד לוי
הנצחתו
בנוסף, גם כן ב-2015, נוסדה עמותת "המסלול החדש" על שמו של לוי, המנוהלת באופן ייחודי על ידי סטודנטים מארבע האוניברסיטאות המלמדות משפטים בישראל (אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת בר-אילן). פעילותה ההתנדבותית נעשית אל מול בני נוער בפריפריה ובקהילות רב-תרבותיות. "המסלול החדש" היא אחת משתי העמותות היחידות כיום בישראל, המוקדשות לזכר שופט שכיהן בבית המשפט העליון – קדם לה מרכז השופט חיים כהן. בשנת 2019 נבחרה העמותה לזוכה בפרס ליזמות חברתית ע"ש אלברטו מוסקונה מטעם קרן א.מ.ן (פרס א.מ.ת) וקרן רמון.
באוקטובר 2017 ראה אור ספר אדמונד לוי, בעריכת שופט בית המשפט השלום ד"ר אוהד גורדון, בהשתתפות שופטי בית המשפט העליון אסתר חיות, אליקים רובינשטיין ויצחק עמית. הספר מורכב ממאמרים משפטיים העוסקים בפסיקתו של לוי או בתחומים המרכזיים שבהם פסק - המשפט הציבורי וזכויות האדם והמשפט הפלילי. השקת הספר לוותה בסימפוזיון אקדמי שהתקיים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב במרץ 2018.
פסקי דין וגישה משפטית
תחום התמחותו של השופט לוי היה המשפט הפלילי. בין היתר, כתב את פסק הדין בפרשת הסגרתו של זאב רוזנשטיין לארצות-הברית, בו הכיר ביכולת להסגיר אזרח ישראלי שהעבירות שביצע היו קשורות לשטחה של מדינה זרה.
בתחום המשפט הציבורי נחשב לוי לשופט "אקטיביסט", והיה מוכן להתערב בהחלטות שלטוניות ומינהליות (כולל חוקים של הכנסת), גם במקרים שבהם אין בית המשפט נוהג להתערב. הדבר הוביל לכתיבת דעות יחיד רבות מצדו. כך, לדוגמה, היה לוי השופט היחיד שפסק, בדעת מיעוט, שהחוק המקטין את קצבאות הביטוח הלאומי אינו חוקתי ודינו להתבטל. כן הצטרף לוי לפסק-הדין לפיו יש לבטל סעיף בפקודת הנזיקין, שפטר את המדינה מאחריות נזיקית כלפי פלסטינים שנפגעו בפעולות צה"ל שלא במסגרת פעילות ביטחונית. לוי ישב בראש הרכב בג"ץ שפסל את החלטת שר הפנים, מאיר שטרית, לצמצם את מספר חברי מועצות הערים סמוך למערכת הבחירות המוניציפליות שהתקיימו בסוף שנת 2008.
בבג"ץ קו לעובד נגד ממשלת ישראל הורה לוי על ביטול הסדר הכבילה של עובדים זרים בישראל, תוך שהוא משתמש בלשון נוקבת לבקר את הדרך בה נוהגת המדינה בעובדים אלה: "אל לה למצוקתם של עובדים אלה מלהפוך עבורנו קרדום לחפור בו. חלילה לנו מהפיכת עוניים מנוף לפגיעה בלתי-מבוקרת ובלתי-מידתית בזכויות-יסוד. אנו, בעיקר אנו – שטעמה המר של גלות אינו זר לנו – הלא ידענו את נפש הגר, שגרים היינו בארץ מצרים (שמות כ"ג, ט)".
בשנת 2006 קבע לוי כי התיקון לחוק האזרחות, אשר מונע איחוד משפחות בין פלסטינים לבין תושבי ישראל, אינו חוקתי. עם זאת, קבע כי אין לבטל את החוק, כיוון שממילא תוקפו עומד לפוג בתוך מספר חודשים, ויש להניח כי הכנסת תתקן את החוק בגלגולו הבא. דעתו של לוי הייתה שובר השוויון בין חבריו בפרשה זו. בשל כך, הפכה דעתו להלכה אשר יצאה מפסק הדין: ברוב קולות נקבע כי החוק אינו חוקתי, אולם הוא נשאר בתוקפו. בשנת 2012, בעתירה נוספת נגד החוק, קבע לוי בדעת מיעוט שיש לבטל את החוק.
לוי היה היחיד שפסק כי יוּתר למשה פייגלין להתמודד בבחירות לכנסת השש עשרה. הוא דרש הסברים ממפקד חיל האוויר, דן חלוץ, על התבטאויותיו לאחר חיסול סלאח שחאדה. כן הצטרף לשאר השופטים ותמך בהסרת גדר ההפרדה סביב אלפי מנשה והחלפתה בגדר שלא תקיף יישובים פלסטינים.
לוי בלט במלחמתו בשחיתות הציבורית. כתב בפסק דין שדן בבקשה לביטול עסקת הטיעון שנחתמה בין היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, לנשיא המדינה לשעבר, משה קצב: "מציאות קשה, כמותה לא ידענו בעבר, הולכת ומתהווה נגד עינינו. במקרים רבים ניצלו אנשי ציבור את מעמדם ואת כוח השררה שבמשרתם כדי להיטיב עם עצמם ועם מקורביהם, אגב עשיקתה של הקופה הציבורית".
דעת המיעוט בבג"ץ ההתנתקות
נכונותו של לוי להתערב בהחלטות שלטוניות בכלל, ובחוקים בפרט, באה לידי ביטוי בפרשת ההתנתקות.
בהחלטתו ביוני 2005 בעתירה שהוגשה לבג"ץ נגד תוכנית ההתנתקות מצא עצמו לוי במיעוט כאשר ביקש לפסול את התוכנית כלא חוקתית. עוד במהלך הדיונים בעתירה ביקש לוי להוציא צו ביניים לעיכוב יישום התוכנית, ובפסק הדין עצמו קבע כי ההתנתקות כולה אינה חוקתית ופסק כי אם דעתו הייתה מתקבלת, היא הייתה בטלה ומבוטלת.
בין נימוקיו ציין לוי את הונאת הבוחרים שנעשתה בידי ראש הממשלה, שהתחייב במסע הבחירות שלא לסגת מרצועת עזה. בנוסף ציטט בהרחבה רבה נימוקי פוליטיקאים ואנשי ביטחון שסברו כי התוכנית מסוכנת ודבריהם פורסמו בתצהיר לבית המשפט או בעיתונות. בעיקר הדגיש את זכותו של עם ישראל על ארץ ישראל בכללותה ולפיכך את היותה של התוכנית "שלילה של זכות יסוד שאין נעלה ממנה". השתמע ממנו שרק חוק יסוד יכול לפגוע בזכות זו. לוי דחה בתוקף את הטענה שהשמיעה המדינה לפיה על המתנחלים היה לצפות שישיבתם בשטח היא זמנית. על אף דבריו החריפים נגד התוכנית קרא לוי לציבור בסוף דבריו לציית לחוק ולהחלטת רוב חברי בית המשפט.
התבטאותו נגד שר המשפטים
בדעת מיעוט סבר שיש לפסול את החלטת היועץ המשפטי מני מזוז לחתום על עסקת טיעון עם הנשיא לשעבר משה קצב. בגוף פסק הדין הזכיר השופט לוי את יוזמות החקיקה שהוביל שר המשפטים דניאל פרידמן במטרה להפחית מכוחו של בית המשפט העליון, וטען כי הן "איום גס שמערכת המשפט טרם ידעה כמותו ואשר נועד ככל הנראה להשפיע על פסיקותיה". בהתייחסה לדברים אלה ולדברים חריפים נוספים, שהתייחסו לשר חיים רמון, ושאותם כלל השופט לוי בדעת המיעוט שלו בפסק הדין בעניין עסקת הטיעון של משה קצב, כתבה בחוות-דעתה באותו העניין נשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש, כי "איננה סבורה, שמקומם של אלה יכירם במסגרת פסק הדין".
בג"ץ בית הספר בעמנואל
בג"ץ בית הספר בעמנואל, שבו קיבל בג"ץ טענה בדבר אפליה על בסיס עדתי בין תלמידות מזרחיות לתלמידות אשכנזיות בבית הספר היסודי לבנות "בית יעקב" בעמנואל, עורר דיון ציבורי נרחב. אף שההחלטה ניתנה פה אחד בהרכב של שלושה שופטים, אישים בציבור החרדי יצאו בביקורת אישית על אדמונד לוי, שהיה ראש ההרכב והדומיננטי בו. ח"כ משה גפני פרסם טור ברשת עיתונות דתית תחת הכותרת "תודה, אדמונד" ובו כינה את לוי "טיפש". בעיתונות החרדית כונה לוי באותה תקופה "סגן ראש עיריית רמלה לשעבר", ובעיתון החרדי "יתד נאמן" פורסם טור חריף תחת הכותרת "אבן שזרק שופט אחד, עשרה חכמים לא יוכלו להוציא", ובאותו טור יוחסו ללוי נחיתות, נקמנות וחוסר מזג שיפוטי מינימלי. בעקבות אלה קרא הרכב בג"ץ בראשותו של לוי ליועץ המשפטי לממשלה לבחון את חוקיות הדברים וליידע את חברי הכנסת על היחס הראוי כלפי בית המשפט.
הוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון
בינואר 2012 מינה ראש הממשלה בנימין נתניהו ועדה בראשות לוי לבחון נושאים הקשורים בתחום שטחי יהודה ושומרון וההתנחלויות. הוועדה מצאה כי השטחים אינם בבחינת "שטח כבוש" מאחר שלא הוחזקו בידי ירדן על פי הדין הבינלאומי ושההתנחלויות ביהודה ושומרון חוקיות גם על פי המשפט הבינלאומי. חלק נכבד מן הדו"ח עוסק בהזמת דו"ח טליה ששון. ממצאי הוועדה שנויים במחלוקת, כאשר חוגי ימין תומכים בהם וחוגי שמאל מתנגדים.
כוכב הסדרה הראשית מסוג G
כוכב הסדרה הראשית מסוג G, או ננס צהוב, הוא כוכב המשתייך לסדרה הראשית ובעל סיווג ספקטרלי G. מסתו של כוכב כזה נמצאת בתחום של 0.9 עד 1.44 מסת שמש, והוא מייצר קרינה באמצעות היתוך גרעיני של מימן להליום. מבחינת גודלו, ננס צהוב גדול עשרות מונים מננס לבן או מננס חום.
השמש שלנו היא כוכב סדרה ראשית מסוג G.
אורך חיים טיפוסי של כוכב הסדרה הראשית מסוג G הוא כ-10 מיליארד שנים, וכוכב כזה מתקיים עד שמלאי המימן בליבה שלו מתכלה. בזמן זה נמצא הכוכב על הסדרה הראשית. לאחר שהמימן בליבת הכוכב מתכלה, עוזב הכוכב את הסדרה הראשית. כתוצאה מהטמפרטורות הגבוהות ניצת המימן שבמעטפת הכוכב, קוטר הכוכב גדל עשרות מונים והוא הופך להיות ענק אדום. צבעו אדום משום שטמפרטורת פני השטח שלו נמוכה יותר.
לאחר שלב הענק האדום, כשמתכלה גם המימן במעטפת הכוכב, הוא מתחיל לקרוס לתוך עצמו, עד שהתנאים בליבה יהיו מתאימים להיתוך הליום לפחמן. הכוכב מתחמם יותר ויותר, מתנפח למה שקרוי הבזק ההליום (Helium Flash), ובסיום תהליך היתוך ההליום משיל את שכבותיו החיצוניות, שהופכות לערפילית פלנטרית. הליבה הפחמנית של הכוכב קורסת והכוכב הופך לננס לבן דחוס.
טמפרטורת פני השטח של ננס צהוב כמו השמש היא 5,200 עד 6,100 קלווין. השמש הופכת בכל שנייה 500 מיליון טונות של מימן להליום, מהם 5 מיליון טונות הופכים לאנרגיה.
יערון קטן
יערון קטן (שם מדעי: Apodemus sylvaticus) הוא בעל חיים מסדרת המכרסמים וממשפחת העכבריים. הוא קרוב מאוד למין יערון צהוב-צוואר שבעבר היה תת-מין שלו.
מאפיינים
היערון הוא בעל חיים לילי וטמפרטורת הסביבה אינה משפיעה על קצב פעילותו. הוא חי במחילות מסועפות שעומקן תלוי במידת האור. נוסף על כך מיומנותו של היערון הקטן היא לטפס על עצים כדי לבנות לעצמו את מקום המחיה.
מבנה גופו
אורך הגוף של היערון הקטן הוא 8.6 ס"מ, אורך הזנב שלו הוא 9.7 ס"מ, אורך אפרכסת האוזן 1.6 ס"מ, אורך כף הרגל 2.2 ס"מ ומשקלו כ-20 גרם. אין הבדלים משמעותיים בין הזוויגים (הזכר והנקבה). צבע הפרווה שלו חום-צהבהב עם גוון אפור. בדרך כלל מופיע כתם אורך צהוב על הגחון.
תפוצתו
היערון הקטן נפוץ בארץ בחורשים, בגליל ובכרמל, אך היערון הקטן מעדיף לחיות בקרחות היער או בשטחי בתה (נוף צומח האופייני לחבל האקלים הים-התיכוני) מכוסים פטל או סירה קוצנית. בחרמון הוא חי גם בנוף פתוח, אך בדרך כלל בסלעים שבמדרונות הדולינות. בעולם ניתן להבחין בו ביבשות אסיה, אירופה (חוץ מאזורי הצפון הרחוק) עד צפון בורמה בדרום וכן גם בצפון אפריקה.
אוכל ומחיה
היערון הקטן אוכל בלוטי אלון, זרעים, פירות, נבטים, חומרים צמחים, חרקים וחלזונות. הפרטים החיים באזורים מכוסי שלג בחרמון אוכלים בחורף גם מזון שאגרו במחילותיהם.
רבייה
עונת ההזדווגות באירופה - באביב ובראשית הקיץ. משך ההיריון של היערון הקטן הוא בין 23–26 יום. בארץ חלות ההמלטות בסוף החורף. ישנן כ-3–4 המלטות בשנה, ובכל המלטה נולדים בין 3–9 ולדות. כעבור שבועיים מלידתם הם פותחים את העיניים. בגיל שלושה שבועות הם מגיעים לעצמאות, ובגיל חודשיים הם מגיעים לבגרותם המינית.
יניב והבה
יניב והבה (נולד ב-4 בפברואר 1979) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת השוער.
קריירה
והבה נולד וגדל בשכונת כפר שלם שבדרום תל אביב ובגיל 8 הצטרף לקבוצת הילדים של בני יהודה. בעונת 1997/1998 הצטרך לקבוצה הבוגרת, בה שימש כשוער שני. ב-2 במאי 1998, והבה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–4 להפועל חיפה. בעונת 2000/2001 הפך לשוער הראשון של המועדון, אך בתום העונה ירדה בני יהודה לליגה הלאומית.
בקיץ, והבה הושאל לבני סכנין עמה היה שותף לעליה של המועדון לליגת העל לראשונה בתולדותיו ואף השתתף עמם במעמד חצי גמר גביע המדינה. בסיום תקופת ההשאלה חזר לבני יהודה לעמדת השוער הראשון, בתפקיד זה שימש כעונה וחצי אז איבד את מקומו ליוסי שקל.
בקיץ, והבה הושאל להפועל ירושלים, במדיה שיחק שנתיים.
בהמשך הקריירה, והבה שיחק בהפועל רמת גן, הפועל ראשון לציון, הפועל אשקלון והכח עמידר רמת גן.
מחוץ לכדורגל
ב-23 באפריל 2005, והבה שוחרר למעצר בית לאחר שהיה מעורב בקטטה מחוץ למועדון ריקודים בתל אביב.
ב-11 באפריל 2006, והבה נעצר בחשד לגניבת תיקים בסיוע של שני אנשים נוספים.
מועצה אזורית מעלה יוסף
מועצה אזורית מעלה יוסף היא מועצה אזורית בנפת עכו אשר במחוז הצפון השוכנת בגליל המערבי ליד העיר מעלות-תרשיחא והמועצה המקומית שלומי. זוהי אחת המועצות האזוריות היחידות במדינת ישראל שאין בה שום קיבוץ.
היסטוריה
מועצה אזורית מעלה יוסף הוקמה רשמית בפברואר 1958, על פי החלטה מסוף 1957. המועצה הוקמה תחת השם "מעלה הגליל" והקיפה את היישובים: אלקוש, חוסן, מעונה, פקיעין החדשה וצוריאל וכן את מעלות-תרשיחא, שהוכללה במועצה באופן זמני עד שתוקם עבורה מועצה מקומית נפרדת. משרדי המועצה מוקמו אז במעלות. המועצה הייתה המועצה האזורית ה-50 שהוקמה בישראל ועם הקמתה הסתיים תהליך הקמת מועצות אזוריות עבור יישובים יהודים חסרי מעמד מוניציפלי. לקראת סוף 1962, עם הוצאתה של מעלות-תרשיחא מתחומי המועצה, התקיימו דיונים בשאלה האם לצרף את שאר יישובי המועצה למועצה אזורית סולם צור או להעביר למועצת מעלה הגליל את יישובי העולים של מועצה אזורית סולם צור. בסופו של דבר הוחלט לצרף את יישובי העולים של מועצה אזורית סולם צור (גורן, יערה, עבדון, עין יעקב, שומרה) למועצת מעלה הגליל וכן את היישוב החדש אבן מנחם, שנוסד ב-1960, כך שהמועצה כללה 11 יישובים. בהרכבה החדש המועצה נחשבה למועצה אזורית חדשה ומונה לה יושב ראש מועצה ממונה - יוסף וקרט. הצעה שעלתה בראשית שנות ה-60 לכלול את הכפרים כיסרא וסמיע במועצה נדחתה על ידי תושבי הכפרים בגלל שלא רצו להיות מיעוט במועצה יהודית.
בשנים 1966–1967 הוקמו בצפון מזרח המועצה, ליד אבן מנחם, שלושה יישובים חדשים: זרעית, נטועה ושתולה.
בשנת 1975 הוסב שמה של המועצה ל"מעלה יוסף", על שם יוסף ויץ, שהיה יושב ראש קרן קיימת לישראל.
בשנת 1978 הוקם מושב לפידות עבור בנים ממשיכים של תושבי מושבי המועצה. בשנים 1979–1981 הוקמו בתחומי המועצה מספר יישובים קהילתיים במסגרת תוכנית המצפים בגליל. יישובים אלו כללו את מתת, אבירים, מצפה הילה וגיתה ואת גרנות הגליל ומנות, שיועדו לבנים של תושבי מושבי המועצה.
בשנת 2000 נוסף היישוב החדש נווה זיו למועצה. המועצה האזורית מעלה יוסף היא אחת המועצות האזוריות היחידות במדינת ישראל שאין בשטחן המוניציפלי שום קיבוץ.
גאוגרפיה
המועצה משתרעת על שטח של 180 אלף דונם וגובלת בצפון בגבול ישראל-לבנון, בדרום במועצה אזורית משגב ובמערב במועצה אזורית מטה אשר, ובמזרח במועצה אזורית הגליל העליון. כמו כן גובלת המועצה בתחומה במספר כפרים דרוזים וערביים.
יישובי המועצה האזורית ממוקמים ברובם לאורך שני צירים עיקריים:
בין שני הצירים, במערב המועצה נמצאים עבדון ומנות. היישוב אבירים נמצא במזרח המועצה ממערב לאלקוש על ציר פנימי. בדרום המועצה, דרומית לכפר ורדים, נמצאים לפידות וגיתה, אשר למרות קרבתם הגישה אליהם היא מכיוונים שונים, בגלל נחל בית העמק המפריד ביניהם.
גלי גיל
גַּלֵּי גִּיל הייתה בריכת שחייה בצפונה של רמת גן באזור בורסת היהלומים הישראלית בסמוך לגשר שרונה, שפעלה מ-1946 ועד 1994, ובצמוד אליה מגרש הכדורגל של הכח מכבי רמת גן, שנקרא גם הוא "גלי גיל" ופעל בשנים 1949–1974.
היסטוריה
הבריכה נחנכה באוגוסט 1946. עם פתיחתה החלו "משמרת הצניעות" של העדה החרדית בירושלים, לנהל מאבק נגד הבריכה.
ב-9 ביוני 1947 נחטפו שני שוטרים בריטיים על ידי האצ"ל בזמן ששחו בבריכה.
תחרויות השחייה של משחקי המכביה החמישית (1957) והמכביה השישית (1961) התקיימו בבריכה.
במאי 1961 נערכו בבריכה תחרויות השחייה של כינוס הפועל. בסוף יולי 1969 התקיימו בבריכה תחרויות השחייה של משחקי המכביה השמינית, בה השתתף מארק ספיץ, שיאן עולם בשלושה משחים וגדול הספורטאים היהודיים ואחד מגדולי הספורטאים בעולם. ספיץ זכה ב-6 מדליות זהב בתחרות המכביה.
בסוף יולי 1971 נערכה תחרות שבע האומות בבריכה. ביולי 1973 התקיימו בבריכה תחרויות השחייה של משחקי המכביה ה-9.
ב-1994 נסגרה הבריכה ובמקומה הוקם מלון לאונרדו סיטי טאוור על ידי היזמים יצחק תשובה, אורי דורי וקבוצת האחים עופר.
מגרש הכדורגל
על מגרש הכדורגל הוקם קניון דימול (רחוב ז'בוטינסקי 1) ומבנה נוסף של הבורסה ליהלומים.
פיר גלי גיל
בשנת 2012 בוצעה חפירת פיר, על ידי חברת זלמן בראשי ואחיו, במגרש החנייה דרכו הוחדרו מכונות TBM, במטרה לבצע את כריית מנהרות התוואי התחתי של הקו האדום של הרכבת הקלה בתל אביב, שתי מנהרות לכיוון מערב ושתי מנהרות לכיוון מזרח. מידות הפיר הם: אורך: 110 מ', רוחב: 25 מ',עומק: כ-30 מ'. מגרש החניה עצמו הפך באופן זמני למרכז טכני של הפרויקט בנקודה זו.
חפירת המנהרות עצמן, על יד מכונות ה-TBM, החלה בפברואר 2017 והסתיימה ביוני 2018.
גלקסיית הסומבררו
גלקסיית הסומבררו הידועה גם בשמות M104 (מ-Messier 104) ו-NGC 4594, היא גלקסיה ספירלית נטולת מוט בקבוצת הכוכבים בתולה, הממוקמת במרחק של כ-30 מיליון שנות אור מכדור הארץ. יש לה גרעין חם, תפיחה מרכזית יוצאת דופן בגודלה, ושביל אבק בדיסקה הנוטה שלה. שביל האבק האפל והתפיחה משווים לגלקסיה צורה דמוית סומבררו. אסטרונומים חשבו בהתחלה שלגלקסיה יש רק הילה קטנה, המעידה על גלקסיה ספירלית, אבל טלסקופ החלל שפיצר גילה שההילה מסביב לגלקסיה היא גדולה ומאסיבית יותר ממה שחשבו בעבר, ומעידה על גלקסיה אליפטית ענקית. לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 8.0 והיא נראית בקלות בטלסקופים של חובבים. התפיחה הגדולה, החור השחור העל-מסיבי ושביל האבק מושכים את תשומת לבם של אסטרונומים מקצועיים. גלקסיית הסומבררו היא העצם הראשון בקטלוג מסיה שלא הוכנס אליו על ידי שארל מסיה אלא הוסף אליו במאה ה-20 על ידי האסטרונום הצרפתי קאמי פלמריון.
היסטוריה
גלקסיית הסומבררו התגלתה על ידי האסטרונום הצרפתי פייר מאשן ב-11 במאי 1781, מעט אחרי שידידו שארל מסיה סיים את עריכת קטלוג מסיה. מסיה הוסיף אותה בכתב ידו לעותק הפרטי שלו של הקטלוג וציין שמאשן גילה אותה ואת הקואורדינטות שלה. מאשן עצמו במכתב משנת 1783 ששלח ליוהאן ברנולי השלישי סיפר על גילוייה ותיאר אותה כ"ערפילית מעל העורב שנראית ללא כוכבים". מאשן ציין שהיא עמומה מאוד ושחישב את מיקומה ביחס לספיקה. הוא אף הוסיף שהיא לא כלולה בקטלוג מסיה. ב-9 במאי 1784 צפה ויליאם הרשל בגלקסיית הסומבררו מבלי שידע על גילויה ותיאר אותה כמאורכת עם מרכז בהיר במיוחד. ג'ון הרשל צפה בה ב-1828 וגם כן שם לב שהיא מאורכת מאוד וציין שיש לה גרעין בהיר ביחס לשאר הערפילית. הוא הוסיף שהיא מוקפת במעטפת אליפטית של אור חלש ונראה שיש פס כהה שמפריד את מרכזה מהחלק הדרומי של המעטפת. ב-1918 צילם האסטרונום האמריקאי הבר קרטיס את הגלקסיה בחשיפה ארוכה במצפה הכוכבים ליק וכתב שהפס הכהה נמתח לרוחב כל הערפילית ומפריד לחלוטין את חלקה הדרומי ממרכזה. בשנת 1921 קאמי פלמריון שם לב שהקואורדינטות שמסיה רשם עבור M104 תואמות את מיקומה של גלקסיית הסומבררו והוסיף אותה לקטלוג מסיה.
תצפית
גלקסיית הסומבררו נמצאת כ-3.6 מעלות מדרום לכוכב χ (חי) בבתולה, כ-5.5 מעלות מצפון-צפון-מזרח לכוכב אלגורב (δ בעורב) וכ-11 מעלות ממערב לספיקה. עם בהירות מדרגה 8 ניתן לראותה באמצעות משקפת ואפילו להבחין בצורתה המאורכת כשתנאי הצפייה טובים. טלסקופ חובבים מאפשר להבחין בצורתה הכללית, אבל נחוץ טלסקופ בינוני על מנת להבחין בפס הכהה שמפריד בין חלקיה. כ-15 מעלות מדרום לגלקסיית הסומבררו נמצא הצביר הכדורי M68 וכ-16.6 מעלות מצפון-צפון-מערב לה נמצאת הגלקסיה M61 בקצה הדרומי של צביר הבתולה.
טבעת האבק
אחד המאפיינים המרשימים בגלקסיית הסומבררו הוא שביל האבק החוצה בתפיחה הקדמית שלה. שביל האבק הוא למעשה טבעת סימטרית המקיפה את תפיחת הגלקסיה. רוב הגז המימני הקר והאבק שוכנים בתוך טבעת זו. ייתכן והטבעת מכילה את רוב הגז המולקולרי בגלקסיה, אולם דבר זה הוסק בהתבסס על תצפיות עם רזולוציה נמוכה והבחנה חלשה. תצפיות נוספות דרושות כדי לאמת תאוריה זו. בהתבסס על ספקטרוסקופיה בתת-אדום, טבעת האבק היא המקום העיקרי בו מתרחשת פעולת ייצור כוכבים בגלקסיה.
חור שחור במרכז הגלקסיה
בשנות התשעים של המאה ה-20, קבוצת מחקר בהנהגת ג'ון קורמנדי מצאה כי קיים חור שחור על-מסיבי בגלקסיית הסומבררו. בעזרת מידע ספקטרוסקופי מה-CFHT וטלסקופ החלל האבל, חישבה הקבוצה כי מהירות הסיבוב של הכוכבים במרכז הגלקסיה לא יכולה להישמר אלא אם מסה של כמיליארד (109) מסות שמש נמצאת במרכז הגלקסיה.
מונוקל
מונוקל או מִשקף הוא סוג של משקפיים המשמש לתיקון ראייה של עין אחת בלבד. הוא מורכב מעדשה עגולה ובדרך כלל כולל גם מסגרת עשויה מתכת על מנת לאפשר חיבור שרוך. הצד השני של השרוך קשור לבגד המרכיב כדי למנוע את איבוד המונוקל.
המונוקל היה נפוץ ביותר בסוף המאה ה-19 וכיום הוא מאוד נדיר. זאת בעיקר בגלל ההתקדמות בתחום האופטומטריה אשר איפשרה הבחנה טובה יותר של כושר הראייה וכן גם בגלל היכולת לייצר משקפיים ועדשות מגע עם עוצמה שונה לכל עין.
השימוש במונוקל מקושר בדרך כלל עם גברים בני המעמד העליון העשיר. מונוקל משולב עם טוקסידו ומגבעת משלים תלבושת של ג'נטלמן סטריאוטיפי. גם תיאור סטריאוטיפי של קצין בצבא פרוסיה כלל מונוקל, למשל בקריקטורות של ג'ורג' גרוס.
ג'וליוס אקסלרוד
ג'וליוס אקסלרוד (באנגלית: Julius Axelrod; 30 במאי 1912 – 29 בדצמבר 2004) היה ביוכימאי יהודי-אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1970 על חקר המוליכים העצביים מסוג קטכולאמינים, קבוצת כימיקלים במוח הכוללים את האפינפרין, נוראפינפרין וכפי שהתגלה מאוחר יותר גם דופמין. אקסלרוד תרם משמעותית גם להבנת תפקיד בלוטת האצטרובל בוויסות השעון הביולוגי.
תולדות חייו
אקסלרוד נולד וגדל בלואר איסט סייד בעיר ניו יורק, בנם של מהגרים יהודים מגליציה. במקביל ללימודיו בבית הספר, קרא ספרים רבים בספרייה הציבורית ליד ביתו. בשנת 1930 החל ללמוד באוניברסיטת ניו יורק, אך לאחר כשנה התרושש, ועבר ללמוד ביולוגיה וכימיה במכללת העיר ניו יורק, בה הלימודים היו בחינם. מכיוון שבערבים הוא עבד, את עיקר לימודיו עשה בנסיעה ברכבת התחתית של ניו יורק, דבר שהרגיל אותו להתרכז גם כשמסביב יש המולה. עם סיום התואר הראשון, בשנת 1933, ניסה אקסלרוד להתקבל למספר בתי ספר לרפואה, אולם נדחה על ידי כולם. הוא עבד בתחילה כטכנאי מעבדה באוניברסיטת ניו יורק עד שבשנת 1935, כשנגמר התקציב להעסקתו, התקבל לעבודה ככימאי במחלקת התברואה של עיריית ניו יורק. במשרה זו ביצע בדיקות של תוספי ויטמינים במזון. בתאונת עבודה, כאשר בקבוק אמוניה התפוצץ במעבדה, הוא איבד את עינו השמאלית ומאז חבש רטייה על עינו. במהלך עבודתו במחלקת התברואה של העירייה, החל בלימודי ערב וסיים תואר שני במדעים באוניברסיטת ניו יורק, בשנת 1942.
בשנת 1955 קיבל תואר דוקטור למדעים מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ובשנת 1965 קיבל תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת שיקגו. משנת 1955 הוא ניהל את המחלקה לפרמקולוגיה של המכון הלאומי לבריאות הנפש בבת'סדה.
פרסים ותארים
בשנת 1970 זכה בפרס נובל לרפואה. בשנת 1971 קיבל פרס של שם איינשטיין "על תגליותיו המהוות אבני־יסוד בנוירופיזיולוגיה ונוירופרמקולוגיה, שנתנו דחיפה גדולה לחיפושים אחרי תרופות למחלות עצבים ומחלות־רוח".
בשנת 1984 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב.
מחקר על משככי כאבים
בשנת 1946, קיבל אקסלרוד משרה במעבדת בית החולים גולווטר ממוריאל, בניהולו של ברנרד ברודי. הניסיון שצבר בעבודתו שם, שירת אותו בהמשך דרכו כחוקר. מחקריהם של ברודי ואקסלרוד התמקדו בשאלה כיצד משככי כאבים פועלים. בשנות הארבעים, חולים שהשתמשו במשככי כאבים שלא הכילו אספירין ופיתחו תסמונת שנודעה בשם מטהמוגלובינמיה (Methemoglobinemia). אקסלרוד וברודי גילו כי אצטניליד (C8H9NO), שהיה המרכיב העיקרי באותם משככי כאבים, היה הגורם האחראי למחלה. הם מצאו כי אחד מחומרי הפירוק של התרכובת היה משכך כאבים. המלצתם הייתה כי יש להשתמש באותו מרכיב בלבד: אצטמינופן, הידוע בשם פרצטמול.
מחקר על קטכולאמינים
בשנת 1949 החל אקסלרוד לעבוד במכון הלאומי ללב, אחד מהמכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית (NIH). שם חקר את המנגנון וההשפעה של קפאין, הנושא עורר עניין במערכת העצבים הסימפתטית והמוליכים העצביים שלה, אפינפרין ונוראפינפרין. במהלך תקופה זו, חקר אף את הקודאין, מורפין, מטאמפטמין ואפדרין וביצע מספר ניסויים גם ב-LSD. בשנת 1954, משהבין כי לא יוכל להתקדם במעמדו ללא תואר דוקטור, יצא לחופשה ללא תשלום מעבודתו ב-NIH והחל ללמוד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בעיר הבירה. מוריו התירו לו להגיש חלק מעבודות המחקר, אותן ביצע עוד בטרם לימודיו כחלק מדרישות התואר, מה שאפשר לו להשלים את התואר בתוך שנה אחת. לאחר לימודיו שב ל-NIH והחל בכמה מהמחקרים החשובים ביותר שביצע.
בשנת 1957 כאשר חקר את המונואמין אוקסידאז הראה כי מוליכים עצביים קטכולאמינים לא מפסיקים להשפיע לאחר שהם משוחררים לתוך הסינפסה. הפסקת ההשפעה באה לאחר שהמוליך העצבי נקלט מחדש בקצה העצב הקדם-סינפטי, וממוחזר להפרשה חוזרת. אקסלרוד שיער כי אפינפרין מוחזק ברקמות בצורתו הבלתי פעילה ומשוחרר על ידי מערכת העצבים לפי הצורך. מחקר זה הניח את היסודות למחקרים מאוחרים יותר על תרופות נוגדות דיכאון, כגון פרוזאק, החוסם את הקליטה מחדש של מוליך עצבי אחר, הסרוטונין. שנה מאוחר יותר, בשנת 1958, אקסלרוד גם גילה ואפיין את האנזים Catechol-O-methltransferase.