cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ghost Reveries
Ghost Reveries הוקלט ב-Fascination Street Studios, הממוקם בארברו (Örebro) שבשוודיה. עיצוב האלבום נעשה על ידי טרוויס סמית', מי שעיצב גם את עטיפות האלבומים הקודמים. Ghost Reveries יצא לאור ברחבי אירופה ב-29 באוגוסט ובדרום אמריקה ב-30 באוגוסט 2005 והתמקם במקום ה-64 במצעד הבילבורד בשבוע הראשון ליציאת האלבום.
רישיון MIT
רישיון MIT הוא רישיון לתוכנה חופשית, שמקורו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). הוא רישיון חופשי מתירני ומאפשר שימוש חוזר גם בתוכנה קניינית, בתנאי שעותק של הרישיון יצורף לעותקי התוכנה. תוכנה קניינית תישאר קניינית למרות שיש בה רכיבים ברישיון MIT. רישיון זה הוא גם 'תואם GPL', כלומר הרישיון החופשי GPL מאפשר שילוב רכיב ברישיון MIT בתוכנה ברישיון GPL והפצה מחדש תחת רישיון GPL.
חבילות תוכנה בולטות המשתמשות ברישיון MIT באחת מגרסאותיו הם: Expat, מונו, Ruby on Rails, Node.js, לואה (מגרסה 5.0 ומעלה), Wayland, jQuery, FreeRTOS ומערכת החלונות X11.
הרישיון
צורה נפוצה של רישיון MIT (מהאתר הרשמי של מיזם התוכנה החופשית, שהוא גרסה בשם "רישיון Expat"), מוגדרת באופן הבא:
<blockquote style="border: 1px solid #aaa; direction: ltr; padding: 10px 15px;"> Copyright (c)
Permission is hereby granted, free of charge, to any person obtaining a copy of this software and associated documentation files (the "Software"), to deal in the Software without restriction, including without limitation the rights to use, copy, modify, merge, publish, distribute, sublicense, and/or sell copies of the Software, and to permit persons to whom the Software is furnished to do so, subject to the following conditions:
The above copyright notice and this permission notice shall be included in all copies or substantial portions of the Software.
THE SOFTWARE IS PROVIDED "AS IS", WITHOUT WARRANTY OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO THE WARRANTIES OF MERCHANTABILITY, FITNESS FOR A PARTICULAR PURPOSE AND NONINFRINGEMENT. IN NO EVENT SHALL THE AUTHORS OR COPYRIGHT HOLDERS BE LIABLE FOR ANY CLAIM, DAMAGES OR OTHER LIABILITY, WHETHER IN AN ACTION OF CONTRACT, TORT OR OTHERWISE, ARISING FROM, OUT OF OR IN CONNECTION WITH THE SOFTWARE OR THE USE OR OTHER DEALINGS IN THE SOFTWARE.
מינהל הכבאות של ארצות הברית
מינהל הכבאות של ארצות הברית (באנגלית: The United States Fire Administration, בראשי תיבות: USFA) הוא מחלקה של הסוכנות הפדרלית לניהול חירום, אשר בתורה מנוהלת על ידי המחלקה לביטחון המולדת הממוקמת במחוז פרידריך בשטח גלילי במרילנד, ליד אמיטסבורג.
ב-1 בנובמבר 1974, הקים הנשיא ג'רלד פורד את המינהל למניעת אש של FEMA, המכונה כיום מינהל הכבאות של ארצות הברית, על ידי חתימה על החוק הפדרלי למניעת אש ובקרה משנת 1974. החוק נוצר בתגובה לדו"ח הוועדה הלאומית למניעת אש ובקרת אש משנת 1973, "אמריקה בוערת" שהצביע על מחדלים בתפקוד הרשויות במניעת שרפות. מחברי הדו"ח העריכו ששריפות גרמו ל־12,000 הרוגים ו-300,000 פציעות קשות מדי שנה בארצות הברית, בשילוב עם אובדן רכוש שנתי בשווי 11.4 מיליארד דולר. בין 90 מהמלצותיו, הציע הדו"ח להקים סוכנות פדרלית שתסייע להילחם בבעיה הגוברת של שריפות קטלניות המתרחשות ברחבי המדינה. ב-11 באפריל 1975 הודיע הנשיא ג'רלד פורד על מינויו של מרשל הכבאות של מדינת אוהיו, דייוויד א לוץ', לתפקיד החדש של סגן מנהל המינהל FEMA והמנהל הלאומי למניעת אש ובקרה. ב-24 ביולי 1975, מינה הנשיא ג'רלד פורד את הווארד ד. טיפטון, שכיהן כמנכ"ל הוועדה הלאומית למניעת ובקרת אש, לעמוד בראש הסוכנות החדשה כמנהל.
רגר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מערכת על שבב
מערכת על שבב (באנגלית: System on a Chip, או בקיצור SoC) היא כינוי למעגל משולב אשר מכיל בתוכו את רוב תפקידיו של מחשב שלם: מעבד, זיכרון, בקרים שונים לאמצעי קלט ופלט ולפעמים גם אמצעי אחסון. מערכות אלו נפוצות במיוחד בתחום המערכות המשובצות, טאבלטים וטלפונים חכמים.
דוגמאות:
מבנה
להלן רשימת רכיבים המוכללים בתוך השבב:
בזכות המעגלים המוכללים בשבב זה, הוא מתאים במיוחד ליישומים תעשייתיים מגוונים, כגון, בקרת הינע, תקשורת ושליטה ובקרה תעשייתית.
ישנם רכיבים נוספים מיצרנים רבים אשר תכולת המעגלים בתוכם שונה ומיועדת ליישומים אחרים כגון עיבוד אותות, יישומים גרפיים וכו'.
דמוקריטוס (היסטוריון)
דָמוֹקריטוּס (Damocritus, ביוונית: Δαμόκριτος) היה היסטוריון, שפעל ככל הנראה במאה ה-1 לספירה. כתביו אבדו והוא ידוע לנו רק מהסודא, הלקסיקון הביזנטי מסוף המאה ה-10:
הניסוח הדחוס של הקטע המצוטט מעורר את המחשבה שמדובר בנוסח מקוצר או מקוטע, כנראה בגלל הזמן הרב שעבר מאז דמוקריטוס ועד ימי הסודא. את החיבור בשם "על היהודים" ("Peri Ioudaion") כתב דמוקריטוס כנראה אחרי חורבן בית המקדש בשנת 70 לספירה. תארוך זה של פרופסור מנחם שטרן נעשה מתוך הנחה שמדובר בציטוט מילותיו של דמוקריטוס עצמו ("Ipsissima verba" ), תוך שימוש תכוף בלשון עבר ("בלתי מושלם", אימפרפקטום). לטענתו, שימוש לשוני זה היה מוכיח את התארוך, אם היה ביטחון שאלו אכן מילותיו שלו. שטרן מציין לעומת זאת, שהחוקר ס. א. שוורץ (C. E. Schwartz) ציין בכלליות שדמוקריטוס יצר את חיבורו זה לכל המוקדם במאה ה-1 לפנה"ס ולא מאוחר משנת 70 לספירה, אולם טוען כי שוורץ לא סיפק שום הוכחה לדעה זו.
דמוקריטוס חוזר בדבריו על עלילת פולחן החמור של היהודים וגם על עלילת הדם. הוא הסופר היווני היחיד הידוע לנו מלבד אפיון שטען שהיהודים נהגו לבצע רצח פולחני של נוכרים, אולם הוא נבדל ממנו בפרטים: בזמן שאפיון מדגיש שהקורבן הוא יווני והטקס מתרחש בכל שנה, דמוקריטוס מתייחס לנוכרי באופן כללי והטקס מתרחש בכל 7 שנים. הדבר רומז שלא הייתה תלות הדדית קרובה בין שני הסופרים. ייתכן וציון המחזוריות של 7 שנים קשור לשנת השמיטה היהודית, שהייתה ידועה לכמה סופרים פגאניים.
ידוע היטב שקורבן אדם היה נפוץ בעולם העתיק. ההשקפה הנאורה ביוון ורומא ראתה בכך ביטוי גס של אמונה טפלה ברברית. השלטון הרומי אסר קורבן אדם ברומא וראה חובה לחסל את המנהג בקרב עמים אחרים שנפלו תחת שלטון רומא, בעיקר בקרב הגאלים. בתיוגו את הדת היהודית ככזאת שמעודדת את מנהג קורבן האדם, דמוקריטוס רומז שהיהדות מוחלת על אמונה טפלה ומיזנתרופיה.
תרמוסטט
תֶרְמוֹסְטָט (מיוונית: תרמוס: חם; סטטוס: יציב) או וַסַת חום הוא מכשיר לבקרת הטמפרטורה של מערכת. מטרת התרמוסטט לגרום למערכת להימצא בתחום רצוי של טמפרטורה.
מעגל הבקרה מורכב ממדידת הטמפרטורה ושינוי שלה אם נדרש. שינוי הטמפרטורה מתבצע על ידי הפסקת פעולת החימום או הקירור של המכשיר, או שינוי קצב זרימת החום.
מגוון הסוגים והשימושים של תרמוסטטים רחב מאוד. בין השימושים הבולטים: בקרה של מערכות מיזוג אוויר, מקררים, חימום מים וקיטור, מנועים ועוד.
את תרמוסטט החדר החשמלי הראשון המציא וורן ג'ונסון (Warren S. Johnson) בשנת 1883.
טכנולוגיות לחיישני הטמפרטורה כוללות:
טכנולוגיות מוקדמות יותר כללו מדי-חום מכספית לתוכו הוחדרו אלקטרודות, כך שמעגל חשמלי נסגר בטמפרטורה מסוימת.
אמצעים לשינוי הטמפרטורה יכולים להיות מכניים, חשמליים או פנאומטיים.
נושאות הנסכים
נושאות הנסכים (או נושאות הנסך; ביוונית: Χοηφόροι) היא טרגדיה יוונית מאת המחזאי אייסכלוס. המחזה הוא השני בטרילוגיה "אורסטיאה", והוא הוצג בחגיגות הדיוניסיה באתונה בשנת 458 לפנה"ס. המחזה עוסק באורסטס, בנם של אגממנון וקליטמנסטרה. קליטמנסטרה הרגה את אגממנון, ועכשיו על אורסטס לנקום את נקמתו ולהרוג את אמו. כך ימשיך את הקללה לבית אטראוס, זה דור חמישי.
עלילה
המחזה נפתח בהגעת אורסטס לקברו של אביו, אגממנון. שם הוא פוגש את אחותו אלקטרה. אלקטרה ושפחותיה מתארות את סבלן מידי קליטמנסטרה ואייגיסתוס. דמו של אביהם זועק לנקמה. קליטמנסטרה חלמה חלום רע שגרם לה לשלוח את בתה, אלקטרה לנסוך נסכים על קברו של אגממנון כדי לפייס את רוחו. אורסטס שומע מאחותו כיצד קליטמנסטרה, אמם חיללה את גופתו של אגממנון אחרי שהרגה אותו ובעקבות זאת הוא מחליט לנקום בה ולהחזיר לעצמו את הירושה למרות שיודע כי המעשה של רצח אם הוא נפשע. הוא ואלקטרה מבקשים מאביהם לעזור להם, כמו גם מאלות הצדק.
אורסטס בתחפושת (על מנת שלא יזוהה בארמון) ופילדס חברו, מגיעים לארמון ומבקשים לדבר עם אייגיסתוס. קליטמנסטרה היא זו שמקבלת את פניהם. היא לא מזהה את בנה, והוא וחברו פילדס אומרים לה כי הם שליחים, ובפיהם בשורת מותו של אורסטס. קליטמנסטרה מכניסה אותם לארמון. האומנת נשלחת לקרוא לאייגיסתוס כדי שידבר עם השליחים. האומנת מספרת למקהלה כי קליטמנסטרה שמחה על מותו של אורסטס, בעוד היא נסערת מאוד. ראש המקהלה אומר לה שכשתודיע לאייגיסתוס להגיע, לבקש ממנו להגיע לבד ולא עם פמליה. התחבולה הצליחה, אייגיסתוס מגיע לבדו ואורסטס הורג אותו. קליטמנטרה מגיעה ומגלה כי אורסטס הרג את אייגיסתוס וכי בכוונתו להרוג אותה גם כן. היא מתחננת בפניו לא להרוג אותה, מציעה לו לחבור אליה. אורסטס נמצא במאבק פנימי אך לבסוף מחליט להרוג את אמו. אחרי שביצע את המעשה הוא מסביר כי חש כי פעל בצדק. רצח אייגיסתוס היה ברור ומוצדק. רצח אם הוא מעשה איום, אך הוא מציין כי אפולו עצמו הבטיח לו שרצח אמו מוצדק וכי לא יסבול כתוצאה מכך. המחזה נגמר כאשר הוא רואה את אירניות ובורח מפניהן.
תרגומים לעברית
עיבודים:
קישורים חיצוניים
Oresteia
מריו דה סא-קרנירו
חייו
סא-קרנירו נולד בליסבון, בן יחיד למשפחה אמידה מן המעמד הבינוני. הן סבו והן אביו, שהיה מהנדס וקצין בצבא פורטוגל, היו אנשי צבא. סא-קרנירו התייתם מאמו כשהיה בן שנתיים ומסבתו כשהיה בן תשע. אביו שהיה טרוד במסעות לא נטל חלק מרכזי בטיפול בבנו. אחרי מות אמו נמסר סא-קרנירו לטיפול בידי אומנת במשק של סבו וסבתו. בתחילת שנות העשרה שלו לקח אותו אביו לטייל בפריז, בשווייץ ובאיטליה, וכבר בשנות לימודיו בתיכון גילה סא-קרנירו כישרונות אומנותיים והתבלט בכתיבה ובמשחק. כשהיה בן עשרים ואחת נסע לעיר קואימברה כדי ללמוד משפטים, אולם עוד לפני תום השנה הראשונה באוניברסיטה הוא זנח את לימודיו. לאחר מכן למד משפטים בפריז בין השנים 1911 ו-1912, אולם הוא מיהר לזנוח את לימודיו לטובת עיסוקו הספרותי שהחזיר אותו פעמיים לפורטוגל, לביקורים שבמהלכם הקדיש את רוב זמנו לכתב העת אורפאוס, ביטאון ספרותי בעל אופי מודרניסטי. בשנת 1912 נסע שוב לצרפת כדי ללמוד בסורבון. שנתיים לאחר מכן נסע אביו למוזמביק וחדל לתמוך כלכלית בבנו. סא-קרנירו שקע אז בדיכאון עמוק, שגורמיו המשוערים היו מצוקה כלכלית ובעיות בזהות המינית.
לפני התאבדותו בפריז בבליעת סטריכנין הספיק סא-קרנירו לפרסם את המחזה "חברוּת" (1912), את הרומן "הווידוי של לוּסְיוּ" (1913), את קובצי הסיפורים הקצרים "התחלה" (1912) ו"שמים עולים באש" (1915) ואת קובץ השירים "התפזרות" (1913). קובץ השירים "אותות זהב" ראה אור אחרי מות יוצרו, בשנת 1937. הספר הווידוי של לוסיו תורגם לעברית בידי רמי סערי וראה אור בהוצאת כרמל בשנת 2006.
סטירית
סָטִירִית (שם מדעי: Satyrini) הוא שבט של פרפרי יום הבולטים בצבעיהם היפים. הסטירית נמנית עם תת-משפחת הסטיריתיים, הקרובה למשפחת הנימפיתיים. רוב מיני הסטיריות הם פרפרי צל, החיים בחורש ההר הים - תיכוני.
BüSo
BüSo (ראשי תיבות של Bürgerrechtsbewegung Solidarität, בגרמנית: "תנועת זכויות האזרח סולידריוּת") היא מפלגת שוליים גרמנית הנוטה לימין המפה הפוליטית, למרות שלעיתים משתמשת ברעיונות מן השמאל. היא מהווה חלק תנועת לרוש העולמית.
סטירית
לפרפרים הנמנים עם משפחות הסטיריתיים והנימפתיים יש התפתחות מעניינת של זוג הרגליים הראשון. רגליים אלו הן קצרות ושעירות ואינן משמשות להליכה או לאחיזה. במקום זאת מרוכזים בהם תאי חישה רבים, המסייעים לפרפר לטעום את צוף הפרחים שהוא עומד לשתות.
BüSo
המפלגה נוסדה ב-1992 על ידי הלגה צפ-לרוש (Helga Zepp-LaRouche); בעלה הוא לינדן (Lyndon) לרוש, פוליטיקאי אמריקני ססגוני אשר מחזיק בשיא למספר ההתמודדויות הרצופות הגדול ביותר למשרת נשיא ארצות הברית. לרוש התמודד לתפקיד המועמד של המפלגה הדמוקרטית בכל מערכת בחירות מאז 1980, כולל ב-1992, כשישב בכלא (הוא נידון ל-15 שנות מאסר עבור קשירת קשר, הונאת דואר ועבירות מס; הוא השתחרר לאחר 5 שנים).
לינדן לרוש הקים תנועות, ארגונים ומוסדות רבים בכל העולם, אשר מטרתם להפיץ את משנתו המעורפלת במקצת (מתנגדיו מאשימים אותו כמעט בהכל - החל בקומוניזם וכלה בפשיזם ובהכחשת השואה). מפלגת BüSo נוהגת לפצוח מבצעי תעמולה רחבים גם כשאין מערכת בחירות, זאת באמצעות הצבת דוכנים במקומות ציבוריים וגיוס טלפוני הגובל בהטרדה, לפי עדויות רבות.
סטירית
הסטיריות עומדות על הקרקע או על הסלע, כשכנפיהן הסגורות ובעלות צבעי ההסוואה המצוינים מעלימות אותן מכל עין רואה, אך כאשר זר מתקרב פורשת הסטירית את כנפיה הכהות והזרועות כתמים בולטים דמויי עין, ועפה.
שניים ממיני הסטירית הבולטים בישראל הם האביבית המשוישת (Melanargia titea, נקראה בעבר סטירית משוישת) וסטירית פקוחה (Maniola telmessia). האביבית המשוישת היא פרפר לבן, שרוחב מוטת כנפיו הזרועות כתמים חומים כחמישה סנטימטרים. זחליו הירוקים ניזונים מעלי דגניים ובעיקר מעלי הנשרן. הם מתגלמים בסוף החורף, ובאביב בוקעים הבוגרים. סטירית פקוחה היא פרפר בצבע חום - אפרפר. על צידן החיצוני של כנפיה מצויים כמה כתמים דמויי עין ופסים כהים אחדים. הפרפר הבוגר הוא בעל מוטת כנפיים של ארבעה סנטימטרים ומופיע באביב ובקיץ.
BüSo
המפלגה, אשר סניפה הראשי בויסבאדן, דוגלת בחיסול הקפיטליזם ובהרחבת השימוש באנרגיה אטומית כדי לכלכל את כל אזרחי העולם ולחסל את הפערים הכלכליים. טענות הושמעו נגד המפלגה בדבר רעיונות אנטישמיים במשנתה.
בבחיות כלליות שנערכו בשנת 2005 זכתה BüSo ב-35,649 קולות ולא עברה את אחוז החסימה. בבחיות כלליות שנערכו בשנת 2017 זכתה BüSo בכ-17 אלף קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
לאחרונה המפלגה החלה לתמוך במדינות של סין
Forever Neverland
Forever Neverland (בעברית: לנצח ארץ לעולם לא) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הדנית מו. האלבום יצא לאור ב-19 באוקטובר 2018 על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. מתוך האלבום יצאו שמונה סינגלים.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של דנמרק.
סיפורת מאוירת
סיפורת מאוירת (באנגלית: Illustrated fiction) היא ספרות, שבה תמונות וטקסט משולבים יחד כדי לספר סיפור. הסיפורת המאוירת יכולה ללבוש צורות שונות, כולל סיפורת שנכתבה למבוגרים או לילדים, סיפורת מגזינים, קומיקס, רומנים, סיפורים קצרים, משלים, מעשיות, מחזות, ספרי תמונות וכדומה.
סיפורת מאוירת במאה ה-18
מלבד דיוקנאות או מפות מזדמנות, הסיפורת מהמאה ה-18 לא הייתה מאוירת בדרך כלל, מכיוון שהמוציאים לאור לא הזמינו איורים לרומנים החדשים. ברומן קורות טום ג'ונס, מתייחס המחבר הנרי פילדינג לציורים של ויליאם הוגארת' על מנת להסביר כיצד נראות חלק מדמויותיו.
סיפורת מאוירת במאה ה-19
בתחילת המאה ה-19, האיורים שנוספו לסיפורת הגדילו את המכירות של הספרים שפורסמו בעבר. ב-1836, פרסום ספרו של צ'ארלס דיקנס "רשומות מועדון הפיקוויקים" בפורמט מאויר חולל מהפכה בפרסום הסיפורת החדשה. הפופולריות של האיורים המקוריים ברומנים של דיקנס הייתה חסרת תקדים, ועזרה לפופולריות השימוש באיורים בסיפורת רצינית. מהפכה זו נמשכה עד שנת 1870, כאשר גם מחברים אחרים ופרסומים מודפסים כגון בעיתונות ניסו לחקות את הצלחתו של דיקנס. האיורים הפכו נפוצים באותה תקופה. הוצאה לאור, של סיפורת חדשה עם איורים שפורסמו באופן סדרתי, היוותה פחות סיכון מסחרי מאשר הסיפורת המסורתית הבלתי מאוירת. האיורים משכו קוראים והגדילו את ההכנסות מהפרסומים. האיורים שימשו כפרסומת בחלונות הראווה של מוכרי הספרים.
במהלך המאה ה-19, השימוש בטכניקות פוטו-מכניות הורידו עוד יותר את עלות ההפקה של האיורים. גם איורים צבעוניים וגם איורים בשחור-לבן שימשו יותר ויותר בפרסומים יומיים, שבועיים וחודשיים. המוציאים לאור מכרו הרבה מאוד ספרים בכריכות קשות וסדרות עיתונים.
הרומנים של דיקנס התאימו היטב לתיאור על ידי איורים. דיקנס האמין שהציורים שהמחישו את סיפוריו הם בעלי ערך, אף על פי שכמה מבקרים דחקו בו לא להשתמש בהם. רוב יצירותיו העיקריות פורסמו במקור עם איורים. הוא היה מעורב באופן אינטנסיבי ביצירת רוב 900 האיורים המקוריים של ספריו. האיורים בספריו של דיקנס אוירו על ידי 18 אמנים, כולל ג'ורג' קרויקשנק ורוברט סימור.
רוב היצירות המרכזיות של הסופרים ויליאם איינסוורת', צ'ארלס לוור , וויליאם מייקפיס תאקרי ואנתוני טרולופ פורסמו בתחילה בחלקים כולל האיורים שבהם בכתבי עת חודשיים מאוירים. מאוחר יותר, הסופרים העדיפו לפרסם את הסיפורת שלהם בכתבי עת מאוירים. תומאס הארדי עשה זאת לעיתים קרובות. ג'ורג' מרדית' עשה זאת פעמיים, וג'ורג' אליוט פעם אחת.
ציירים רבים החלו את הקריירה שלהם באיור סיפורת. איור הייתה עבודה קשה ובעלת שכר נמוך. האבלט נייט בראון היה אחד האמנים הבודדים המוכשרים ביותר שעסק באיור במשרה מלאה. רוב האמנים, כגון מרקוס סטון ולוק פילדס, השתמשו באיור כאבן דרך לקריירות הציור שלהם. אמנים אחרים כמו ג'ורג' קטרמול ודניאל מקליז השלימו את הכנסתם בציור איורים.
הפופולריות של הספרות המאוירת החלה לרדת בסוף המאה ה-19, מכיוון שהאיורים איבדו את החידוש שבהם ולא הבטיחו יותר שרומנים יימכר היטב. שיפורים טכנולוגיים בדפוס הציפו את השוק ברומנים מאוירים באיכות גבוהה ובמחירים סבירים. אמנים חשובים שיצירותיהם הוערכו כנדרשות וחשובות, כולל ג'ון אוורט מילאיס, דנטה גבריאל רוזטי, אדוארד ברן-ג'ונס ופרדריק לייטון התחילו לאייר ספרים. האיורים קראו תיגר על הפרוזה הכתובה ברומנים, דבר שלכאורה רמז על כישלון הפרוזה. הפרוזה תפסה לעיתים קרובות את המקום השני ביחס לאיורים.
סיפורת מאוירת במאה ה-20
מתחילת המאה ה-20 ועד שנות ה-30 שלה, כמות הספרות המאוירת שהוצאות הספרים פרסמו ירדה. עד שנות ה-30, איורים כמעט ולא אוירו ברומנים למבוגרים. סיפורת רצינית מאוירת לא הייתה פופולרית בכל המאה. הירידה בפרסום סדרות, העלייה בעלויות העבודה והתחרות מצד הקולנוע, הטלוויזיה וצילום העיתונות תרמו לירידה. גם הקוראים פחות דרשו את האיורים. היסטוריונים של הספרות המאוירת המערבית מסכימים בעיקר שהסרט החליף את הספר המאויר. סקירה אודות העיבוד הקולנועי של הסרט " יריד ההבלים - ואניטי פייר " משנת 1915 גרסה כי " האיורים המופיעים בגרסה הקולנועית מציגים סט איורים עדיפים על איורי העט המופיעים של במהדורת הדלוקס של הרומן".
ספרות מודרנית לעיתים קרובות לא התאימה לאיורים, למשל הרומנים המופנמים של א.מ. פורסטר ווירג'יניה וולף. השתמשו באיורים על כריכות הספרים כדי למשוך קונים, אך לא נעשה בהם שימוש בתוך הרומן. בדומה לתקופה שלפני 1836, איורים לא הוזמנו עבור ספרים חדשים, אלא הוזמנו עבור קלאסיקות מבוססות, בדרך כלל למהדורות חשובות מוגבלות. הרומנים הרציניים לא היו מאוירים, והסיפורת המאוירת נקשרה בדרך כלל לסיפורת בסדרות שהתפרסמו במגזינים פופולריים אך לא חשובים מבחינה אינטלקטואלית. ילדים וקוראי קומיקס הפכו לקוראי הספרות היחידים שהסיפורת שלהם הייתה מאוירת בדרך כלל.
מספר סופרים ומחברים, דאגו שהאיורים יפרשו לא נכון את הפרוזה שלהם. הנרי ג'יימס לא אהב את האיורים וטען שאין צורך באיורים מכיוון שהפרוזה שלו מספיק ציורית. הוא חשב שהאיורים והפרוזה מתחרים זה בזה. הוא הרשה לאייר את ספרי המסעות שלו, אבל לא את הסיפורת הבוגרת שלו. הצילומים של הצלם אלווין לנגדון קובורן שימשו במהדורה הניו יורקית של יצירותיו של הנרי ג'יימס, רק בכריכות או בגב הספרים וכללו את כותרות הספרים וזאת רק לאחר שהוא נרגע מהעובדה שהצילומים לא מתחרים או מתייחסים לפרוזה שבהם. בדומה ל הנרי ג'יימס, תומאס הארדי בטל יותר ויותר איורים מהמהדורות של הרומנים שלו, למעט מפות שצייר וצילומים שבכריכות קדמיות.
אף אחת מהמהדורות הראשונות או הסטנדרטיות של הרומנים של ג'יימס ג'ויס לא אוירה במהלך חייו, למעט מהדורה של הספר יוליסס שיצאה לאור על ידי ההוצאה Limited Editions Club בשנת 1935, שכללה רישומים ותחריטים מאת אנרי מאטיס. בעלה של פרל באק, זוכת פרסי נובל ופוליצר לספרות, ריצ'רד וולש, כעורך של כתב העת "אסיה", כלל איורים בעבודותיה של באק שפורסמו בכתב העת בצורה סדרתית או מלאה. עם זאת, כעורך ומאוחר יותר כנשיא ההוצאה לאור ג'ון דיי, הוא לא כלל איורים בכריכות הקשות של המהדורות שיצאו לאור אחר מכן. כשהנובלה של ארנסט המינגוויי "הזקן והים" פורסמה לראשונה במגזין "לייף" ב-1952, היא אוירה בציורים בגוון כחול של נואל סיקלס. איורים אלה לא נכללו בפרסום הראשון של הנובלה.
באמצע המאה ה-20, לכתבי הקומיקס המספרים את הסיפורים באמצעות דימויים ויזואליים כולל תיאור הפעולות (האקשן) הייתה השפעה רבה על ילדים וצעירים. לספרי קומיקס היה פוטנציאל סיפור ייחודי.
השבוי (סרט, 2008)
השבוי (ברוסית: Пленный) היה סרט רוסי-בולגרי מאת אלכסיי אוצ'יטל על פי רומן מאת ולדימיר מקאנין בשם השבוי הקווקזי, שהיה גם שמו הזמני של הסרט טרם צאתו לאקרנים.
בכורת הסרט התרחשה ב-5 בספטמבר 2008 בסנקט פטרבורג. סרט הקולנוע הרוסי יצא להקרנה מסחרית ב-11 בספטמבר 2008.
הסרט הופק על ידי Rock Films בתמיכת הסוכנות הפדרלית לתרבות וקולנוע ובשיתוף פעולה עם אולפני Kamera בבולגריה ומרכז הסרטים הלאומי של בולגריה. הופץ על ידי סנטרל פרטנרשיפ.
עלילה
הסרט מתרחש בקיץ 2000, במהלך מלחמת צ'צ'ניה. שני חיילים רוסים מתבקשים להזעיק עזרה לעמדת הצבא שנפלה תחת אש ונותרה ללא השגחה. במהלך המשימה, הם לוקחים אסיר, נער צ'צ'ני בשם ג'מאל. ככל הנראה, בשל מיאוס מהמלחמה, הוא מעורר אהדה מצד המבוגר שבחיילים, רובאחין.
בעקבות חילופי שבויים כושלים בכפר צ'צ'ני, נאלצים החיילים להסתתר בסבך מוקף בחבורות של חמושים המחפשים אחר ג'מאל ורובאחין נאלץ לחנוק למוות את הילד הצ'צ'ני כדי לעצור את ניסיונותיו למשוך את תשומת לבם של המורדים, אך צרותיהם לא יסתיימו בזה והם ייאלצו לנדוד ביערות ובערבות צ'צ'ניה ימים ארוכים לפני שיגיעו לעמדות הצבא הפדרלי.
פרסים ומועמדויות
בין הפרסים והמועמדויות בפסטיבלים בינלאומיים הסרט היה מועמד לפרס קריסטל גלוב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-43 בקרלובי וארי ואלכסיי אוצ'יטל זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל.
דורותי מלון
דורותי מלון (אנגלית: Dorothy Malone; 29 בינואר 1924 - 19 בינואר 2018) הייתה שחקנית אמריקנית זוכת פרס האוסקר.
מלון נולדה בשם דורות'י אלואיז מלוני (Dorothy Eloise Maloney) בשיקגו, אילינוי. רוב הקריירה המוקדמת שלה כשחקנית קולנוע היה בסרטי מערבונים כמו השקיעה האחרונה לצידם של רוק הדסון וקירק דאגלס (1961), אף על פי שמפעם לפעם זכתה לגלם תפקידים זכורים יותר, כדוגמת תפקידה כמוכרת בחנות ספרים בקלאסיקת הפילם נואר, "התרדמה הגדולה" (1946), על פי הרומן של ריימונד צ'נדלר.
ב-1955 שיחקה בסרט זעקת הקרב.
ב-1956 צבעה את שיער הבלונד המפורסם שלה כדי לככב במלודרמה "נכתב ברוח", בבימויו של אחד מענקי הוליווד, דאגלס (דטלף) סירק. בסרט זה, הנחשב כיום כאחד משיאי המלודרמה, גילמה מלון נימפומנית, תפקיד עליו זכתה בפרס האוסקר כשחקנית המשנה הטובה ביותר. מכאן החלה לקבל תפקידים משמעותיים יותר בסרטים כמו "האיש בעל אלף הפרצופים", "עיר היצרים", "מלאכים מלוכלכים" וב"השייט האחרון".
לצד עבודותיה הקולנועיות הקדישה מלון זמן גם לסדרות טלוויזיה, כשהבולטת בהן היא "פייטון פלייס", בה כיכבה בין השנים 1964 - 1968, ואף קיבלה על תפקידה מועמדות לפרס גלובוס הזהב שנתיים ברצף. הייתה זאת אופרת הסבון הראשונה ששודרה בארצות הברית בשעות הערב.
תפקידה האחרון בקולנוע היה כאישה שהורשעה ברצח משפחתה ב"אינסטינקט בסיסי" (1992). מלון הייתה נשואה פעמיים - לשחקן ז'אק ברז'רק (ממנו יש לה שני צאצאים) ולאיש העסקים בוב תומרקין - ממנו מיהרה להתגרש בטענה כי הוא מנסה להשתלט על כספיה (שנים מאוחר יותר הודה תומרקין שצדקה ואף ישב בכלא). על אף היותה אחת הנשים היפות והמושכות בהוליווד הייתה למעשה אשה שמרנית ומאופקת וניהלה אורח חיים שמרני וצנוע.
מלון נפטרה ב-19 בינואר 2018. יש כוכב על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד, לציון הישגיה הקולנועיים.
בית הכלבים והחתולים באטרסי
בית הכלבים והחתולים באטרסי (אנגלית: Battersea Dogs & Cats Home) הוא בית מחסה לכלבים ולחתולים הממוקם בשכונת באטרסי בעיר לונדון, בירת בריטניה, עם שני מתקנים נוספים בקרבת העיר. המוסד, מן הידועים מתחומו בבריטניה, נוסד בשנת 1860. הוא מעניק מחסה לבעלי החיים ללא הגבלת זמן עד לאימוצם. במהלך שנות קיומו טיפל בלמעלה מ-3.1 מיליון כלבים וחתולים.
תולדות בית המחסה
בית המחסה נוסד בשנת 1860 כבית מחסה לכלבים בהולווי (כיום ברובע איזלינגטון) על ידי מרי טילבי (Mary Tealby, 1801-1865). ב-1871 עבר למקומו הנוכחי. ב-1883 החל המוסד לקבל לטיפולו גם חתולים.
ב-1885 הייתה המלכה ויקטוריה לפטרונית של בית המחסה, והוא נשאר עד היום בפטרונות מלכותית. הפטרונית הנוכחית היא הדוכסית מקורנוול, והנסיך מייקל מקנט הוא נשיא אגודת הצדקה של בית המחסה.
סטרומטה
הסטרומטה או סטרומטאיס (ביוונית: Στρώματα, Στρωματεῖς, "מעשה טלאים"), שנקרא גם "קובץ מעורב", הוא השלישי בטרילוגיית החיבורים של קלמנס מאלכסנדריה (150–215 לספירה לערך) על החיים הנוצריים (השניים האחרים: "פרוטפטיקוס" – "הטפה אל היוונים", ו"פאידגוגוס" ).
בית הכלבים והחתולים באטרסי
תולדות בית המחסה
במלחמת העולם השנייה, שבמהלכה המיתו בריטים רבים את חיות המחמד שלהם מחשש למחסור במזון, טיפל בית המחסה בלמעלה מ-145,000 כלבים.
סטרומטה
קלמנס כינה את החיבור בשם זה, מכיוון שהוא עוסק במגוון עניינים גדול. החיבור מרחיק לכת יותר משני קודמיו ומכוון לשלמות החיים הנוצריים על ידי הכנסה אל ידע מלא. הוא מנסה, על סמך כתבי הקודש והמסורת, לתת תיאור של האמונה הנוצרית שיענה על כל דרישותיהם של אנשים מלומדים, ולהוביל את התלמיד למציאות הפנימית ביותר של אמונתו.
בית הכלבים והחתולים באטרסי
תולדות בית המחסה
עד שנת 2002 נקרא המוסד בית המחסה לכלבים באטרסי, ואז קיבל את שמו הנוכחי.
במהלך השנים זכה בית המחסה להתייחסות במסגרת מספר רב של תוכניות טלוויזיה ותוכניות דוקומנטריות.
סטרומטה
תוכן הסטרומטה, כפי ששמו מרמז, מגוון. ישנה מחלוקת על מקומו של החיבור בטרילוגיה - קלמנס התכוון בתחילה לכתוב את ה"דידאסקולוס", חיבור שאמור היה להשלים את ההדרכה המעשית של ה"פאידגוגוס" עם לימוד אינטלקטואלי יותר בתאולוגיה. הסטרומטה פחות שיטתי ומסודר משאר חיבוריו של קלמנס, וישנה תאוריה שהוא נועד לקהל קוראים אזוטרי מוגבל.
בית הכלבים והחתולים באטרסי
תולדות בית המחסה
בשנת 2010, לציון 50 שנים לקיום המוסד, הנפיק הדואר המלכותי סדרת בולים לכבודו, ובית המחסה פרסם ספר על ההיסטוריה שלו.
קלונואה
קלונואה (באנגלית: Klonoa; ביפנית: クロノア; בתעתיק לעברית: קוּרוֹאוֹנָה) היא סדרת משחקי וידאו, אשר פותחה והופצה על ידי נאמקו ו-Klonoa Works, זיכיון מדיה והשם של הדמות הראשית באותה סדרת משחקים. המשחק הראשון בסדרה, "קלונואה: הדלת לפנטומייל", יצא לאור ב-11 בדצמבר 1997 לקונסולת המשחקים פלייסטיישן.
סטרומטה
תוכן הספרים
הספר הראשון מתחיל בנושא הפילוסופיה היוונית. בהתאם לכתיבתו האחרת, קלמנס מאשר כי לפילוסופיה היה תפקיד של הכנה עבור היוונים, בדומה לתפקיד חוקי התורה עבור היהודים. לאחר מכן הוא יוצא לדיון במקורות התרבות והטכנולוגיה היוונית, וטוען כי מרבית הדמויות החשובות בעולם היווני היו זרים, וכי התרבות היהודית הייתה ההשפעה המשמעותית ביותר על יוון. בניסיון להפגין את ראשוניותו של משה, קלמנס נותן כרונולוגיה מורחבת של העולם, בה הוא מתארך את לידתו של ישו ל-25 באפריל או מאי, 4–2 לפנה"ס, ואת בריאת העולם לשנת 5592 לפני הספירה. הספר מסתיים בדיון על מקורן של השפות ועל האפשרות להשפעה יהודית על אפלטון.
בית הכלבים והחתולים באטרסי
פעילות
בית המחסה איננו דוחה כלבים וחתולים המגיעים אליו ומעניק להם מחסה ללא הגבלת זמן ועד אשר יאומצו על ידי בעלים חדשים או יימצא עבורם מעון אחר. כיום מפעיל המוסד בנוסף לבית המחסה בלונדון שני אתרים נוספים, בברקשייר ובקנט.
קלונואה
הדמות קלונואה מתוארת כשילוב היברדי של כלב הבית, חתול הבית וארנב. הדמות מתוארת כבעלת יכולת של "מסע בחלומות", אשר נחרץ גורלה להגיע למקומות בהם החלומות נמצאים בסכנה, אך הוא לא מודע לכך. דמותו של קלונואה מדובבת על ידי קומיקו ואטאבנה ביפנית ועל ידי אריק סטיט בגרסה האנגלית של הרימייק למשחק הראשון בסדרה. על כובעו של קלונואה מוטבע פק-מן, אחד הקמיעים של חברת נאמקו. קלונואה חולם להיות גיבור. כמו כן הוא מתואר כצעיר בעל לב טוב, תמים ונאיבי, אשר יעשה את הכל על מנת שהצדק יתקיים. במהלך מסעותיו, קלונואה רוכש חברים רבים אשר עוזרים לו.
סטרומטה
תוכן הספרים
הספר השני מוקדש ברובו לתפקיד האמונה ולתפקיד הטיעון הפילוסופי. קלמנס טוען כי בעוד ששניהם חשובים, יראת האל קודמת לכל, מכיוון שבאמצעות האמונה האדם מקבל חכמה אלוהית. בעיני קלמנס, כתבי הקודש הם פילוסופיה קמאית נכונה, המושלמת על ידי התבונה האנושית באמצעות הלוגוס. אמונה היא וולונטרית, וההחלטה להאמין היא צעד בסיסי מכריע בהתקרבות לאלוהים. היא לעולם לא בלתי הגיונית, מכיוון שהיא מבוססת על ידיעת האמת של הלוגוס, אך כל ידע נובע מאמונה, שכן עקרונות ראשונים אינם ניתנים להוכחה מחוץ למבנה שיטתי.
בית הכלבים והחתולים באטרסי
פעילות
בממוצע נמצאים במתקני בית המחסה בכל עת 260 כלבים ו-220 חתולים. בכל יום מתקבלים אליהם בממוצע 13 כלבים ותשעה חתולים. כלבים שוהים בהם בממוצע 30 יום וחתולים - 22 יום. בשנת 2015 טיפל בית המחסה ביותר מ-8,000 בעלי חיים.
בית המחסה מעסיק בשלושת אתריו כ-400 עובדים ופועלים בו 1,200 מתנדבים. הוא מנוהל על ידי מנכ"לית ועל ידי חבר נאמנים בן 11 איש.
קלונואה
דמותו של קלונואה עוצבה על ידי יושיהיקו אריי. עיצובו הראשון של אריי לדמות קלונואה כונה "שיידי" ("Shady") והתאפיין במראה המזכיר צללים, אך העיצוב נגנז כיוון שהרגיש שהחוסר בצבע היה חסר טעם. עיצובו השני כלל עיניים לא אנושיות ואוזניים ארוכות, שכן אריי הרגיש כי העיניים והצלליות הן הדבר הראשון שרואים באדם. אריי הוסיף לדמותו כובע גדול עם סמל של פק-מן וכן קולר, על מנת לתת לדמות מאפיינים ילדותיים ואנרגטיים. מאז, העיצוב לא השתנה וזהו העיצוב שמשומש לדמות עד היום.
סטרומטה
תוכן הספרים
קלמנס מתחיל את הספר הרביעי בהסבר מאוחר לאופיו הבלתי מאורגן של החיבור, ונותן תיאור קצר של יעדיו לשלושת או ארבעת הספרים הנותרים. הספר הרביעי מתמקד במות הקדושים. אף על פי שכל הנוצרים הטובים צריכים לא לפחד מהמוות, קלמנס מגנה את אלה המחפשים באופן פעיל את מותו של קדוש מעונה, וטוען כי אינם רוחשים מספיק כבוד למתנת החיים של האל. הוא דו-ערכי לגבי השאלה אם כל נוצרי מאמין יכול להפוך למרטיר בתוקף האופן שבו מת, או שמא מות הקדושים שמור לאלה שחיו חיים יוצאי דופן. מרקיוניסטים אינם יכולים להפוך למרטירים, מכיוון שהם לא מאמינים באלוהותו של האל האב - סבלותיהם לשווא. לאחר מכן ישנה סטייה לנושא האפיסטמולוגיה התאולוגית. לטענת קלמנס, אין דרך לבדוק אמפירית את קיומו של האל האב, מכיוון שללוגוס יש משמעות התגלותית, לא ניתנת לניתוח, אף כי ישו היה מושא לחושים. לאלוהים לא הייתה התחלה והוא העיקרון הראשון האוניברסלי.
בית הכלבים והחתולים באטרסי
פעילות
בית המחסה איננו נתמך על ידי ממשלת בריטניה ומתקיים מכספי תרומות. המוסד דיווח כי בשנת 2015 עמדו הכנסותיו על סך של 36.7 מיליון לירות שטרלינג.
קלונואה
היסטוריה
"קלונואה: הדלת לפנטומייל" יצא לאור בסוף שנת 1997 ביפן ובתחילת שנת 1998 באירופה ואמריקה הצפונית. המשחק קיבל ביקורות חיוביות מרובות. זהו אחד ממשחקי הפלייסטיישן הראשונים בהם הדמויות מרונדרות בגרפיקת דו-ממדית בעוד העולם מרונדר בגרפיקת תלת-ממד. רימייק למשחק, בשם "קלונואה", יצא לאור ב-4 בדצמבר 2008 ביפן לקונסולת המשחקים Wii. הרימייק מכיל גרפיקה משופרת, דיבוב מחדש של הקולות במשחק וכן פריטי בונוס רבים שלא היו זמינים במשחק המקורי, הכוללים תחפושות שונות, חזיונות מהופכים ואזורי אתגר. המשחק שוחרר באמריקה הצפונית ב-5 במאי 2009 ובאירופה ב-22 במאי 2009.
סטרומטה
תוכן הספרים
בתחילת הספר השישי, מתכוון קלמנס להדגים כי יצירותיהם של משוררים יוונים נגזרו מספרי הנבואה של הנוצרים. על מנת לחזק את עמדתו כי היוונים נוטים לפלגיאט, הוא מצטט מקרים רבים של ניכוס בלתי הולם כזה על ידי סופרים יוונים קלאסיים, בדיווח מיד שנייה מתוך "על פלגיאט", יצירה אנונימית מהמאה ה-3 לפנה"ס המיוחסת לעיתים לארתאדס מקנידוס . קלמנס סוטה אז לנושא החטא והגיהנום, וטוען שאדם לא היה מושלם כאשר נברא, אלא ניתן לו הפוטנציאל להשיג שלמות. הוא תומך בתורה אוניברסליסטית, וטוען כי הבטחתו של ישו לישועה עומדת לרשות כולם, אפילו לאלה שנדונו לגיהנום.
בית הכלבים והחתולים באטרסי
פעילות
מספר רב של ידוענים תומכים בבית המחסה, משתתפים באירועים מטעמו ומאמצים כלבים וחתולים שהגיעו אליו.
קלונואה
היסטוריה
משחק ספין אוף בשם "קזה נו קלונואה: מוזיאון אור הירח", יצא לאור ביפן בלבד לקונסולת המשחקים הניידת WonderSwan ב-1999. זהו המשחק הראשון בסדרה אשר יצא לאור לקונסולת משחקים ניידת וכן המשחק הראשון אשר מרונדר בגרפיקה דו-ממדית בלבד. אף על פי שהמשחק החסיר את עיצובו הייחודי של המשחק הראשון, "מוזיאון אור הירח" היווה בסיס למשחק הספין-אוף "קולונואה: אמפריית החלומות", אשר יצא לקונסולת המשחקים הניידת גיים בוי אדוונס ב-2001, אשר נמכר גם באירופה ובאמריקה הצפונית.
סטרומטה
תוכן הספרים
הספר האחרון ששרד מתחיל בתיאור אופיו של ישו, וזה של הנוצרי האמיתי, שמטרתו להיות דומה ככל האפשר גם לאב וגם לבן. לאחר מכן מבקר קלמנס את ההאנשה הפשטנית של מרבית הדתות העתיקות, ומצטט את התיאור המפורסם של קסנופנס של אלוהויות אפריקאיות, תראקיות ומצריות. האלים היוונים אולי גם מקורם היה בהאנשתם של חפצים חומריים: ארס מייצג ברזל, ודיוניסוס מייצג יין. לאחר מכן נדונים תפילה, והקשר בין אהבה וידע. נראה כי אל הקורינתיים 13:8 סותר את אפיונו של הנוצרי האמיתי כמי שיודע; אך לדעת קלמנס הידע נעלם רק בכך שהוא כלול באהבה האוניברסלית שמביע הנוצרי בהערצתו לבוראו. בעקבות סוקרטס, הוא טוען כי מידה מגונה נובעת ממצב של בורות, ולא מתוך כוונה. הנוצרי הוא "פועל בכרם של אלוהים", האחראי הן לדרכו האישית לישועה והן לזו של שכנו. החיבור מסתיים בקטע נרחב כנגד הפילוגים והכפירות העכשוויות של זמנו בתוך הכנסייה.
קלונואה
היסטוריה
משחק ההמשך למשחק הראשון, "קולונואה 2: הצעיף של לונטי", יצא לאור ב-2001 לקונסולת המשחקים פלייסטיישן 2. המשחק לא זכה להצלחה רבה. "הצעיף של לונטי" כולל מגוון של אפשריות למשחקיות, הכוללים שלבי פלטפורמה מבוססים על שילוב של גרפיקה דו-ממדית ותלת-ממדית, סקי בהרים מושלגים ופארקי מים, אתגרים מבוססים זמן, חידות, קרבות נגד בוסים ומערכת "360 מעלות".
משחק ספין אוף שלישי לקונסולת משחקים ניידת, "קולונואה 2: תחרות אלוף החלומות" יצא לאור לגיים בוי אדוונס ביפן ב-2002 וב-2005 באמריקה הצפונית. למשחק, שמשתמש באותו המנוע גרפי כמו קודמו, "קולונואה: אמפריית החלומות", יש משחקיות דומה אשר מתהדרת בחידות מתוחכמות יותר וכן מציגה דמויות חדשות.
משחק ספורט בשם "קולונואה כדורעף חופים", יצא לאור לפלייסטיישן ב-2002 ביפן ובאירופה. המשחק הציג את קלונואה וחבריו בגרסה ייחודית של כדורעף חופים. המשחק לא יצא לאור באמריקה הצפונית.
משחק ספין אוף חמישי בשם "גיבורי קולונואה: דנסטסו נו סטר מדאל", יצא לאור לקונסולת המשחקים הניידת גיים בוי אדוונס ב-2002 ביפן בלבד. שלא כמו שאר משחקי הסדרה, "גיבורי קולונואה" הוא משחק וידאו מסוגת פעולה-הרפתקאות אשר משוחק מנוקדת מבט מגוף שלישי מלמעלה למטה.
Lento (שיר של לורן חורגי וטייני)
Lento הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית, לורן חורגי, והמפיק המוזיקלי הפורטוריקני, טייני. נכון ליולי 2021, הסינגל הושמע למעלה מ-25 מיליון פעמים בספוטיפיי, מה שהופך אותו לאחד משיריה המצליחים ביותר של חורגי ברשת הסטרימינג הזו.
קלונואה
משחקיות
המשחקים מתרחשים בעולמות שונים, אשר העיקריים הם "פנטומייל" ו-"לונטי". המשחק סובב סביב קלונואה "נוסע החלומות" במסעו להציל את העולם בו הוא נמצא מסכנה. במסעו, קולונואה רוכש חברים ופוגש באויבים, חלקם דמויות חוזרות במשחקים מאוחרים. המשחק הראשון בסדרה, "קלונואה: הדלת לפנטומייל", מהווה דוגמה לאב טיפוס של משחק תלת־ממדי מבוסס גלילה. המשחקים מאופיינים בפתירת חידות וכן בקווסטים שונים. אחת מהאפשרויות העיקריות בסדרת המשחקים, היא השימוש בטבעתו של קולונאה וב-"כדורי רוח" כגד האויבים במשחק, שאותם הוא יכול לנפח ולזרוק על אובייקטים אחרים או על הרצפה, דבר אשר נותן לשחקן בוסט ויכולת לבצע קפיצה כפולה (Double jump).
Lento (שיר של לורן חורגי וטייני)
השיר הגיע בשיאו למקום השני במצעד השירים הדיגיטליים הלטיניים.
קלונואה
מאנגה
במאנגת הקומדיה-סלפסטיק "שיפו טנגוקו קזה נו קלונואה" בעלת שני הכרכים, קלונואה מתואר כילד תמים, מגושם וטיפשי אשר אובססיבי להפוך לגיבור-על, בניגוד לטון הרציני יותר במשחקי הווידאו. נסיונותיו לבצע מעשים טובים נוטים להיכשל או לגרום לתוצאה הפוכה, בעקבות כך שהוא נלהב יותר מדי, הוא מסיק מסקנות מוקדם מדי וכן לעיתים יש לו מזל רע. הכרכים יצאו לאור בין 2002 ל-2003.
Lento (שיר של לורן חורגי וטייני)
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של הסינגל, בבימויו של דאוויט נ. מ., הועלה לחשבון היוטיוב של לורן חורגי ב-20 במרץ 2020. נכון ליולי 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-16 מיליון פעמים.
קלונואה
מאנגה
הסיידקיק שלו הוא מו, דוור העיר בריזגאל. גרלן הוא הנבל הראשי במאנגה, אשר מנסה לרקום מזימות שונות או לתפוס את קלונואה, אך נכשל בכל פעם וגורם לעצמו להיראות מגוחך.
המאנגה שואלת דמויות, נבלים ומקומות מרוב משחקי קלונואה – כך לדוגמה הדמות לולו מופיעה כמעט בכל פרק, אך במקום רצף עלילתי מסוים או התפתחות הדמויות, המאנגה סובבת סביב קלונואה ומו בסיטואציות שונות יומיומיות, אשר במהרה הופכות למבלבלות או לתאונות מרהיבות אך כואבות.
הכרך הראשון מתמקד בעיקר בפעולותיו של קלונואה ומוסר ההשכל בתור גיבור טיפש, אשר לעיתים קרובות נגמרים ברע ובאחריותו של מו לעצור את קלונואה מלבצע משהו טיפשי. אף על פי כן, הכרך השני מתמקד בדמות פופקה, אשר מחפש את "הגיבור האגדי".
ביקורת
סדרת המשחקים זכתה לביקורות חיוביות רבות, אשר שיבחו את המשחקיות, הגרפיקה ואת הסיפור. כמו כן, המשחקים בסדרה זכו במספר פרסים, בהם פרס "משחק הפלטפורמה של השנה" של GameSpy לקונסולת המשחקים פלייסטיישן 2, שניתן למשחק "קולונואה 2: הצעיף של לונטי" ב-2004.
אף על פי כן, הסדרה לא הצליחה מסחרית, כאשר המשחק "קולונואה 2: הצעיף של לונטי" מכר רק 133,401 עותקים ביפן במהלך שנת 2001, מה שדירג אותו במקום ה-85 בדירוג המשחקים הנמכרים ביותר באותה השנה. הרימייק של קולונואה לקונסולת המשחקים Wii מכר רק 5,800 עותקים בשבוע הראשון להוצאה לאור ביפן, מה שדירג את המשחק במקום ה-33 בדירוג המשחקים הנמכרים ביותר ביפן באותו השבוע.
ליברלים עצמאיים
חברים בולטים במפלגה: משה קול, אשר שימש כשר הפיתוח ושר התיירות, גדעון האוזנר - שימש כשר בלי תיק בממשלה ה-16 וה-17, יהודה שערי - שימש כסגן שר הפיתוח וכסגן שר התיירות, יצחק גולן, נסים אליעד.
תולדות המפלגה
שרי המפלגה נהגו להתפטר מהכנסת עם התמנותם לשרים בממשלה, כדי להכניס את הבאים אחריהם ברשימת המתמודדים לכנסת. כך עשה קול בהתמנותו לשר בממשלת ישראל השלוש עשרה לאחר הבחירות לכנסת השישית, ובעת מינויו לשר בממשלת ישראל החמש עשרה לאחר הבחירות לכנסת השביעית וכך עשו קול וגדעון האוזנר בעת מינוים לשרים בממשלת ישראל השש עשרה לאחר הבחירות לכנסת השמינית.
בבחירות לכנסות ה-6–8 הייתה התמיכה במפלגה יציבה והיא זכתה ל-4–5 מנדטים, בדומה לתמיכה לה זכתה המפלגה הפרוגרסיבית. אולם, בבחירות לכנסת התשיעית קיבלו הליברלים העצמאיים מנדט יחיד, לאחר שרוב מצביעיהם עברו להצביע עבור התנועה הדמוקרטית לשינוי. בעקבות המהפך נותרה המפלגה באופוזיציה. בינואר 1978 העלה גדעון האוזנר, נציג המפלגה בכנסת, את ההצעה לבחון הצטרפות לקואליציה, ומשה קול שהיה אז יו"ר הנהלת המפלגה התנגד לה והביא לדחייתה ברוב של 48 נגד 30. בעקבות זאת נוצרה מתיחות בין קול והאוזנר שהתאחתה לאחר חודשים ספורים. מספטמבר 1978 עד אוגוסט 1979 התקיימו דיונים בין הליברלים העצמאיים ומפלגת שינוי על איחוד, שלא יצא אל הפועל. בבחירות לכנסת העשירית לא הצליחה המפלגה לעבור את אחוז החסימה ובבחירות לכנסת האחת עשרה התמודדה במסגרת המערך עם מפלגת העבודה ומפ"ם וזכתה לנציג אחד בכנסת - יצחק ארצי. בבחירות לכנסת השתים עשרה התמודדה מפלגת הליברלים העצמאיים ברשימה משותפת יחד עם מפלגת שינוי ומפלגת המרכז הליברלי תחת השם "מפלגת המרכז - שינוי", אך מכיוון שהרשימה המשותפת זכתה לשני מנדטים בלבד ואילו נציג הליברלים העצמאיים מוקם במקום השלישי לא זכתה המפלגה לייצוג בכנסת זו. לקראת הבחירות לכנסת השלוש עשרה התמזגה מפלגת הליברלים העצמאיים לתוך מפלגת העבודה ומועמדה צבי ניר מוקם במקום ה-49 ברשימת מפלגת העבודה לכנסת.
לי קופמן
לי קופמן (נולדה ב-1973, בסיביר) היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה
קופמן היא בת למשפחה חרדית מסורבת עליה. היא עלתה לישראל בגיל שתים עשרה ב-1985 והתיישבה עם משפחתה באשדוד. כעבור שלוש שנים יצאה בשאלה. בגיל שש עשרה החלה לכתוב במקומונים ובמעריב לנוער. בגיל תשע עשרה עזבה את בית ההורים ועברה לתל אביב. עשתה תואר ראשון בעבודה סוציאלית. ניהלה משרד היכרויות ולאחר מכן הפיקה אירועים. בשנת 1999 עברה למלבורן שבאוסטרליה שם היא עובדת בסוכנות היהודית ומשלימה תואר שני בספרות יוצרת באוניברסיטת מלבורן. כיום מפתחת שיטת פסיכודרמה לריפוי באמצעות ספרות.
כתבה סיפורים קצרים שהתפרסמו בירחון מאזנים ובאנתולוגיות שונות כמו "רצח ליד הבית" בהוצאת כתר ובעריכת דורית זילברמן בשנת 2001.
כתבה עד היום שלושה ספרים בעברית ועומדת להוציא את ספרה הראשון באנגלית שעליו קיבלה מענק מהמועצה האוסטרלית לספרות.
שמאל
{{פירושונים|
ראו גם
}}
צ'אקובץ
צָ'אקוֹבֶץ (בקרואטית: Čakovec, במקורות בעברית מוכרת גם כטְשָאקָאטְהוֹרְן) היא עיר בצפון קרואטיה, השוכנת במחוז מג'ימוריה, 90 קילומטרים צפונית מבירת המדינה זאגרב.
היסטוריה
תיעוד ראשון ליישוב בכתובים הוא מהמאה ה-13, עת נשלט האזור על ידי בלה הרביעי, מלך הונגריה. בהמשך עבר העיר לחזקת ממלכת הבסבורג. ב-1739 נפגע היישוב ברעידת אדמה ושנתיים מאוחר יותר החריבה שרפה את מרכזו. בהמשך, נשלטה העיר על ידי ממלכת הונגריה ומאוחר יותר על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1860 חוברה צ'אקובץ לקו מסילת הברזל בין בודפשט לטריאסטה ולרייקה.
ביוני 1991 הכריזה קרואטיה על עצמאותה, התנתקה מיוגוסלביה והעיר עברה לתחומה.
הקהילה היהודית
ב-1740 התיישבו בצ'אקובץ 4 משפחות אורתודוקסיות אשר הגיעו מבורגנלנד. בהמשך, התיישבו משפחות אמידות שהגיעו ממוראביה ומבוהמיה. ב--1794 הוקם סמוך למרכז העיר העתיקה בית עלמין לקהילה וב-1836 הוקם בית הכנסת.
ב-1790 התגוררו בעיר 25 יהודים וב-1857 מנתה הקהילה 170 נפשות שהיוו 6.35 אחוזים מכלל האוכלוסייה. ב-1860 הוקם בית ספר קהילתי. ב-1896 שופץ מבנה בית הכנסת. ב-1880 התגוררו בצ'אקובץ 431 יהודים. בני הקהילה היו ממקימי ומניעי הכלכלה המודרנית בצ'אקובץ. ב-1824 הוקם מפעל התעשייה הראשון בצ'אקובץ'. במפעל אשר היה בבעלות משפחת הוכשינגר היהודית ייצרו חומץ. בהמשך, הקימו בני הקהילה מפעל לצביעת בדים, מנסרה, מפעלי טקסטיל וממתקים. כן נמנו מקרבם בנקאים, בעלי בתי מלון ובתי קולנוע. במפעלים ובעסקים הועסקו אלפי עובדים מצ'אקובץ והאזור.
ב-1897 הוקמה חלקה יהודית בבית העלמין הכללי בצ'אקובץ ובני הקהילה החלו לקבור את מתיהם שם. ב-1927 נסגר סופית בית העלמין "הישן" שהוקם ב-1794. המצבות הועברו לחלקה היהודית בבית העלמין הכללי והאתר נוצל לפיתוח עירוני. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמו 188 מבני הקהילה בשורות הצבא האוסטרו-הונגרי ו-17 מהם נהרגו בקרבות. בשלהי המלחמה הותקפו בני הקהילה על ידי כוחות הקאדר הירוק ו-2 מהם נהרגו במהלך ההתקפות. לאחר המלחמה ובשל איתנותה הכלכלית של הקהילה היגרו לצ'אקובץ יהודים נוספים. ב-1921 מנתה הקהילה 631 נפשות שהיוו 11 אחוזים מכלל האוכלוסייה. המשבר הכלכלי העולמי (1929) לא פסח על יוגוסלביה ועל צ'אקובץ בתוכה ובמהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 חלה ירידה מסוימת במספר בני הקהילה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה בצ'אקובץ פעילות ציונית והוקמו סניף של התנועה, אגודת נוער ותא של ויצו. מ-1915 ועד לתקופת השואה כיהן כרב ראשי לקהילה הרב אליהו גרינוואלד. ב-1931 נמנו בצ'אקובץ 533 יהודים. ב-1941 מנתה הקהילה 555 נפשות. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית נמסרה צ'אקובץ להונגריה. עד 1943 היה מצב בני הקהילה יחסית טוב. בשנה זו החל הממשל ההונגרי להכביד את ידו, ובמקביל החלו התקפות אנטישמיות על בני הקהילה. באותה השנה הוטמנה פצצה בבית הכנסת. בהמשך נשלחו חלק מבני הקהילה לעבודות כפייה בחזית המזרחית, הועסקו שם בפינוי שדות מוקשים, ו-27 מהם מצאו את מותם. ב-19 במרץ 1944 נכבשה הונגריה על ידי גרמניה הנאצית, ומיד הוחל ברדיפות יהודים. ב-26 במרץ נערכה אקציה בצ'אקובץ ובכפרי הסביבה. העצורים הועברו לנג'קניז'ה ורוכזו בבית הכנסת המקומי. משם, בין 17 במאי ל-20 במאי, נשלחו בטרנספורטים למחנה ההשמדה אושוויץ. ב-21 במאי נרצחו באושוויץ 403 מהמגורשים.
לאחר תום המלחמה, חזרה שארית הפליטה לצ'אקובץ וחידשה את הפעילות הקהילתית. בית הכנסת ניזוק קשות במהלך המלחמה, ב-1945 נהרס המבנה, וב-1959 הפקיעו שלטונות יוגוסלביה את הנכס. ב-1947 התגוררו בצ'אקובץ 98 יהודים. לאחר הקמת מדינת ישראל עלו אליה 55 יהודים מצ'אקובץ. ב-1971 התגוררו בעיר 21 יהודים, וב-1994 נמנו בה 24 יהודים. החלקה היהודית בבית העלמין הכללי נמצאת במצב יחסית טוב. נכון ל-2009 היו במקום מצבות שהכיתוב עליהן בעברית, בהונגרית, בגרמנית ובקרואטית. במקום בו שכן בית הכנסת הוצב גלעד זיכרון לקהילה.
ראה גלנאקי
ביוגרפיה
ראה גלנאקי נולדה בשנת 1947 בהרקליון שבכרתים. לפני שהתמסרה לכתיבה ספרותית למדה היסטוריה וארכאולוגיה באוניברסיטת אתונה וחייתה תקופות ארוכות בעיר פָּטְרַס.
יצירותיה
שתי יצירות הביכורים שגַלַנָאקִי פרסמה היו ספרי השירה "שמח למרות הכול" (1975) ו"המחצבים" (1979).
מאוחר יותר פרסמה רֵאָה גַלַנָאקִי את הרומן "אחתום בשם לואי" (1993), את המסה "מלך או חייל?" (1997), את הרומנים "אֶלֵנִי או אף אחד" (1998), "מאה שנות מבוך" (2002) ו"מים שקטים חודרים" (2006) ואת קובץ הסיפורים "יד כמעט תכלת" (2004).
כמעט בזכות כל אחד מספריה הוענקו לה פרסים יוקרתיים, והיא נחשבת כיום בצדק לאחת הסופרות החשובות ביותר ביוון. התרגום העברי של "חיי איסמעיל פריק פשה" ראה אור בהוצאת כרמל בשנת 2006 בתרגומו של רמי סערי. התרגום העברי של "יד כמעט תכלת" ראה אור בהוצאת כרמל בשנת 2022 בתרגומו של רמי סערי.
סנטה מריה אין ארצ'לי
בזיליקת סנטה מריה אין ארצ'לי (באיטלקית: Basilica di Santa Maria in Aracoeli) היא כנסייה קתולית טיטולרית בפסגת הגבעה הקפיטולינית שברומא. היא הכנסייה של מועצת העיר רומא, בזכות היותה המועצה שומרת התואר "Senatus Populusque Romanus".
בחזית הכנסייה גרם מדרגות מונומנטלי, ובין שאר יצירות האמנות שבה, ישנו קבר של העלם צ'קינו די בראצ'י שנבנה בעיצובו של מיכלאנג'לו.
מרצדס-בנץ ארנה (ברלין)
מרצדס-בנץ ארנה הוא אולם ספורט מקורה רב תכליתי, הממוקם בעיר ברלין שבגרמניה ומסוגל להכיל כ-17,000 צופים.
היסטוריה
האולם נבנה בעלות של כ-165 מיליון אירו, ונחנך ב-10 בספטמבר 2008. בסביבות האולם מתוכננים להיבנות מספר מבני פנאי ותרבות כמו בית קולנוע, קזינו, בית מלון וכבר פאבים ומסעדות. האולם משמש את קבוצות הספורט אייסברן ברלין בענף ההוקי, את קבוצת הכדורסל אלבה ברלין וכן נערכים בו משחקי כדוריד. בנוסף לאירועי ספורט ה-O2 וורלד מארח גם קונצרטים ומופעים, בין היתר הופיעו בו סטינג, בוב דילן והסקורפיונז.
באולם זה נערך הפיינל פור של היורוליג לעונת. כמו כן, נבחר האולם לארח את הפיינל פור פעם נוספת בעונת.
אגדה יפנית
אגדה יפנית (המוכר במילותיו הראשונות: בחמש קם צייד) הוא פזמון משנת 1972, שנכתב על ידי אהוד מנור והולחן  על ידי  אריאל זילבר.
השיר בוצע במקור על ידי ליאור ייני, במסגרת הסרט "לאן נעלם דניאל וקס?", אך הביצוע המוכר ביותר שלו הוא של זילבר עצמו משנת 1976, במסגרת האלבום "רוצי שמוליק". השיר הושמע רבות ברדיו במשך עשרות שנים לאחר מכן.
במסגרת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, יצא השיר בביצוע מחודש של מתי כספי במסגרת מיזם "עבודה עברית".
תוכן השיר
מילות השיר מדברות על צייד שבסופו של יום-ציד לא מוצלח רואה באגם זוג ברבורים, ומוציא את תסכולו בכך שהוא יורה חץ באחד מהם. בלילה באה אליו בחלום הברבורה בדמות נערה, מבכה על מות אהובה וקוראת לצייד לחזור לאגם. למחרת הצייד שב לאגם, ובראותו, מנקרת הברבורה בבשרה עד מוות.
פירוש אפשרי של השיר מציג את הצייד, שמסמל את חוסר הסבלנות, הכעס והרוע בעולם, מול הברבורים הלבנים והטהורים, שמסמלים את הטוב והאהבה. בסופו של השיר מחליטה הברבורה להתאבד בזמן שהצייד צופה בה, כדי לגאול עצמה מהכאב על מות אהובה ולנסות במותה לגרום לצייד ייסורי מצפון שאולי יגרמו לו לתקן את דרכיו. השיר מסתיים במילים "כל העולם דממה. כל העולם שממה", שמרמז על אדישות האנושות לעוולות העולם.
מבנה השיר
השיר מורכב מארבעה בתים שהולכים ומתקצרים: בשני הבתים הראשונים יש 16 שורות, בבית השלישי יש 10 שורות ובבית הרביעי יש 2 שורות.
הבית הראשון מתאר את יומו של הצייד: הכישלון בציד, הפגישה בברבורים והירי בברבור אחד. הבית השני מתאר את חלום הצייד שבו הוא פוגש את הברבורה והיא מזמינה אותו לבוא לנהר. הבית השלישי מתאר את בואו של הצייד לנהר ואת מות הברבורה. הבית הרביעי מתאר את תגובת העולם למקרה.
נסיבות כתיבת השיר
השיר "אגדה יפנית" נכתב במסגרת הסרט "לאן נעלם דניאל וקס?". עלילת הסרט עקבה אחרי זמר ישראלי (שגילם ליאור ייני) ששהה שנים בארצות הברית, והגיע לחופשת מולדת על מנת לחפש את חברו לתיכון, דניאל ווקס שהיה "מלך הכיתה" והשפיע על כל בני מחזורו. באחת הסצנות הזמר היה צריך לשיר שיר מקורי. את הלחן לשיר החדש חיבר אריאל זילבר והוא גייס את אהוד מנור לטובת כתיבת המילים. הלחן האקזוטי, עם צלילים חריגים יחסית שמניעים את הנרטיב במנגינה ייחודית היוצרת אווירה קסומה, שאהוד מנור ראה כאינטרפרטציה למוזיקה יפנית. בהשפעת ספר שקרא באותם ימים על יפן, החליט מנור לתת לשיר החדש את השם "אגדה יפנית" ולגולל סיפור אגדה נוגה ומרגש.
התרבות היפנית מתבטאת בקו העלילה ובדימויים דוגמת "היא שלחה מקורה, וקרעה בבשרה", מעשה ההתאבדות "ממש במו ידיך" שהושפע מדימויי הלחימה היפנית במערב.
מפלגת בוואריה
מפלגת בוואריה (בגרמנית: Bayernpartei; בראשי תיבות: BP) היא מפלגה גרמנית בדלנית הקוראת להפיכתה של בוואריה, המדינה הגדולה בשטחה בגרמניה, למדינה עצמאית.
המפלגה נוסדה מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ובתחילה זכתה להצלחה מרובה בבוואריה (המדינה היחידה בה היא מתמודדת) עם 21% מהקולות הבוואריים בבחירות הכלליות בגרמניה בשנת 1949 (4.2% מכלל הקולות), הישג שזיכה אותה ב-17 מושבים בבונדסטאג. בבחירות לפרלמנט של בוואריה ב-1950 זכתה ב-18% מהקולות וב-39 מושבים, והייתה עד ל-1958 המפלגה השלישית בגודלה בבוואריה.
המפלגה ישבה בכמה ממשלות בבוואריה וחבר פרלמנט מטעמה שימש כממלא מקום ראש הממשלה. לאחר פרשת שחיתות שנחשפה ב-1962 צנחו הישגי המפלגה, וב-1966 לא הצליחה להיכנס לפרלמנט. שנה מאוחר יותר התפצלה המפלגה לשלוש מפלגות אשר שתיים מהן התפרקו מאז. המפלגה רצה בקביעות בכל מערכת בחירות בבוואריה ובגרמניה. הישגה הגדול ביותר מאז שנות הזוהר היה בבחירות למועצת האיחוד האירופי ב-1994, אז זכתה ל-1.6% מקולות הבוחרים. למפלגה, נכון לשנת 2005, 15 נציגים בשבע ערים ומחוזות בבוואריה. בבחירות הכלליות בגרמניה ב-2005 זכתה ב-35,543 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
למפלגת בוואריה, אשר סניפה הראשי במינכן, עמדות בנושאים שונים שאינם קשורים להיפרדות מגרמניה: למפלגה מצע "ירוק" יחסית, והיא קוראת להפסקת השימוש באנרגיה אטומית, לשיפור והרחבת התחבורה הציבורית, לאיסור על ניסויים בבעלי חיים ולשימוש במקורות אנרגיה ניתנים למיחזור. מפלגת בוואריה מגלה תמיכה במפלגות בדלניות אחרות באירופה (בסקוטלנד, חבל הבסקים, קטלוניה, קורסיקה, פלנדריה ועוד).
פלונאוסטיס
פלונאוסטיס (שם מדעי: Peloneustes; מילולית: "שחיין בוץ") הוא סוג של זוחל ים גדול ממשפחת הפליוזאוריים אשר חי בתור היורה בים שלחופי אנגליה. מאובניו נמצאו בחופים הדרומיים של דורסט, אנגליה ונקרא בשם ב-1889. מאובנים נוספים נמצאו בעוד אזורים באירופה כמו צרפת וגרמניה.
לא ברור אם יכל לצאת מהמים להטיל ביצים בדומה לצבי ים או שהשריץ צאצאים חיים בתוך המים.
בתרבות
זוחל ימי זה הופיע בסדרה פלאווורלד.
ריזולי ואיילס
ריזולי ואיילס (באנגלית: Rizzoli & Isles) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג דרמת פשע בכיכובם של אנג'י הארמון בתור ג'יין ריזולי וסשה אלכסנדר בתור מאורה איילס. הסדרה מבוססת על סדרת הרומנים ריזולי ואיילס מאת הסופרת טס גריסטן, העלילה עוקבת אחר בלשית משטרה מאגף הרצח של משטרת בוסטון, ג'יין ריזולי, והבוחנת הרפואית הראשית, ד"ר מאורה איילס, המשלבות את חוויותיהם ואישיותם השונה לחלוטין על מנת לפתור מקרי רצח. הסדרה שודרה בבכורה בערוץ TNT ב-12 ביולי 2010 ושודרה במשך שבע עונות ו-105 פרקים, עד שהסתיימה ב-5 בספטמבר 2016.
רקע
סיפור הרקע של הסדרה נוצר בהשראת סדרת הרומנים מאורה איילס/ג'יין ריזולי מאת טס גריטסן. ריזולי מופיעה ברומן הראשון של סדרת הספרים The Surgeon, ואילו איילס מוצגת ברומן השני The Apprentice, המשמש כבסיס לסדרת הטלוויזיה. הבלשית במשטרת בוסטון, ג'יין ריזולי, חוקרת רוצח סדרתי בשם צ'ארלס הויט, סטודנט לרפואה לשעבר שסולק מבית הספר לרפואה בגלל ליטוף גופה. הוא משתמש בידע הרפואי שלו כדי לענות ולהרוג אנשים באופן שיטתי, בדרך כלל הוא בוחר בזוגות ל מנת להכריח בן זוג אחד (לרוב הבחורה) לצפות בעינויים וברצח של השני. ג'יין מבררת את מיקומו של הויט, אך כשהיא מחפשת אותו, היא נפגעת בחלק האחורי של הראש ונופלת מחוסרת הכרה. היא מוצמדת לרצפה על ידי אזמלים ומתעוררת כשהויט מתכונן לחתוך את גרונה, אבל וינס קורסאק, השותף של ג'יין, מאתר אותה ויורה בהויט, לרוע המזל הוא לא הורג אותו, אך מציל את חייה. ג'יין, בנימוק שקורסאק לעולם לא יבטח בה כבת זוגו לאחר שראה אותה כל כך פגיעה, מבקשת שותף חדש.
טוויסטים חדשים מוצגים כאשר ג'יין ומאורה מגלות שקורבן הרצח האחרון הוא למעשה אחיה למחצה שלא מאורה עליו לא ידעה, וכתוצאה מכך היא מגלה שאביה הביולוגי הוא פושע הכנופיות הידוע לשמצה פטריק "פאדי" דויל.
הויט חוזר 18 חודשים לאחר מכן דרך מתלמד אחר, לולה (שם אמיתי אמילי סטרן) ב"I'm Your Boogie Man". לאחר שרצח את בעלה המתעלל של לולה שנתיים קודם לכן, הויט משתמש בתסמונת סטוקהולם שלה, שפותחה במשך שישה חודשים שבהם היא הייתה תחת שיעבוד, לטובתו ומשתמשת בה כדי לרדוף אחרי ג'יין. לולה מפתה ולכדת את פרנקי ריזולי, אחיה של ג'יין, ואז קושרת את ג'יין. היא מתכננת לחטוף את ג'יין עד שהויט יוכל לברוח מהכלא, אבל ג'יין מצליחה להסיח את דעתה של לולה מספיק זמן כדי שפרנקי יהרוג את לולה עם האקדח שלה.