cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלווין טופלר
קריירה
הם חזרו לעיר ניו יורק בשנת 1959 כאשר מגזין "פורצ'ן" הזמין את אלווין להיות כתב טור העבודה שלו, ובהמשך הודיעו לו על קבלת הטור העסקי והניהולי. לאחר שעזב את "פורצ'ן" בשנת 1962, החל טופלר בקריירה עצמאית, וכתב מאמרים לכתבי עת ומגזינים. ''ראיונותיו ב"פלייבוי" ב-1964 עם הסופר הרוסי ולדימיר נבוקוב ואיין ראנד נחשבו בין הטובים ביותר של המגזין. הראיון שלו עם ראנד היה הפעם הראשונה שהמגזין נתן במה כזאת לאינטלקטואלית נשית, שכדברי פרשנית אחת, "ציפור גן העדן האמיתית שטופלר לכד עבור פלייבוי ב-1964 הייתה איין ראנד."
טופלר נשכר על ידי חברת IBM כדי לערוך מחקר ולכתוב מאמר על ההשפעה החברתית והארגונית של מחשבים, מה שהוביל לקשר שלו עם ראשוני ה"גורואים" וחוקרי הבינה המלאכותית של המחשבים. זירוקס הזמינה אותו לכתוב על מעבדת המחקר שלה ו-AT&T התייעצה איתו לצורך ייעוץ אסטרטגי. עבודה זו של AT&T הובילה למחקר בנושא טלקומוניקציה, אשר יעץ להנהלה הבכירה של החברה לפרק את החברה יותר מעשור לפני שהממשלה אילצה את AT&T להתפרק.
באמצע שנות השישים החלו הטופלרים בחמש שנות מחקר על מה שיהפוך לספר "הלם העתיד", שפורסם בשנת 1970. על פי הדיווח ב"ניו יורק טיימס ", נמכרו למעלה מ-6 מיליון עותקים ברחבי העולם, או יותר מ-15 מיליון עותקים על פי אתר הטופלרים במרשתת. טופלר טבע את המונח "הלם העתיד" כדי להתייחס למה שקורה לחברה כששינוי מתרחש מהר מדי, מה שמוביל לבלבול חברתי וקריסת תהליכי קבלת החלטות תקינים. הדפסת הספר מעולם לא פסקה והוא ותורגם לעשרות שפות.
הוא המשיך את הנושא בספר "הגל השלישי" בשנת 1980. בעוד שהוא מתאר את הגל הראשון והשני כמהפכות החקלאיות והתעשייתיות, "הגל השלישי", ביטוי שטבע, מייצג את מהפכת המידע, המהפכה מבוססת מחשב. הוא חזה את התפשטות האינטרנט והדוא"ל, המדיה האינטראקטיבית, הטלוויזיה בכבלים, שיבוט והתקדמות דיגיטלית אחרת. הוא טען כי אחת מתופעות הלוואי של העידן הדיגיטלי היא "עומס יתר של מידע", מונח נוסף שטבע. בשנת 1990 הוא כתב את Powershift, גם בעזרת אשתו היידי.
בשנת 1996, יחד עם היועץ העסקי האמריקני טום ג'ונסון, הם הקימו את חברת Toffler Associates, חברת ייעוץ שנועדה ליישם רבים מהרעיונות עליהם כתבו הטופלרים. המשרד עבד עם עסקים, ארגונים לא ממשלתיים וממשלות בארצות הברית, דרום קוריאה, מקסיקו, ברזיל, סינגפור, אוסטרליה ומדינות אחרות. במהלך תקופה זו בקריירה שלו, טופלר הרצה ברחבי העולם, לימד במספר בתי ספר ופגש מנהיגים בעולם, כגון מיכאיל גורבצ'וב, וכמו כן אנשי מפתח ואנשי צבא.
תאוריית הגל השלישי
אלווין טופלר פיתח תאוריית גלים חברתית תרבותית כלכלית. בחברתנו הפוסט מודרנית, חברת הגל השלישי, הכלכלה הופכת לכלכלה סופר סמלית, ודרך עשיית העושר היא באמצעות ידע. הידע בתקופתנו הוא השותף החשוב ביותר. לפי התאוריה של טופלר האנושות עברה שלושה גלים של מהפכות:
פרסים נבחרים
טופלר זכה במספר פרסים ופרסים יוקרתיים, ביניהם פרס הספר של קרן מקינזי לתרומה לספרות בנושא ניהול, Officier de L'Ordre des Arts et Lettres, ומינויים, כולל עמית האיגוד האמריקני לקידום המדע והמכון הבינלאומי למחקרים אסטרטגיים.
בשנת 2006, אלווין והיידי טופלר זכו בפרס העצמאי של אוניברסיטת בראון.
חיים אישיים
טופלר היה נשוי להיידי טופלר, גם היא סופרת ועתידנית. הם התגוררו באזור Bel Air בלוס אנג'לס בקליפורניה, וקודם לכן ברדינג, קונטיקט.
בתם היחידה של הזוג, קרן טופלר (1954–2000), נפטרה בגיל 46 לאחר שיותר מעשור סבלה תסמונת גייאן-בארה.
אלווין טופלר נפטר בשנתו ב-27 ביוני 2016, בביתו בלוס אנג'לס. הוא קבור בפארק הזיכרון של ווסטווד.
יחזקאל לופבן
יחזקאל (חזי) לוּפְבַּן (י"ג באב תרפ"ט, 19 באוגוסט 1929 - כ"ט באדר א' תשס"ח, 6 במרץ 2008), שנודע בשם העט "עדו סתר", היה עיתונאי וסופר עברי.
תולדות חייו ויצירתו
לופבן נולד בתל אביב. אביו, יצחק לופבן היה עורך השבועון "הפועל הצעיר" ואיש מפא"י. במלחמת העצמאות לחם חזי לופבן בשורות חטיבת הנגב. במהלך שירותו בפלמ"ח תרגם את השיר הרוסי "היה זה נטשה בליל" ("סטלינגרד"). עם שחרורו משירות חובה התקבל למערכת העיתון "במחנה". לאחר מכן עבד בגלי צה"ל ובעיתון "מעריב" כעורך.
באוגוסט 1956 היה לעורכו בפועל של השבועון "רימון", שמומן על ידי השב"כ והתיימר להיות מתחרה לשבועון המצליח "העולם הזה". במערכת העיתון הכיר את הסופר שלמה טנאי, שהיה עורכו הראשי ואת הכותבים דוד אבידן, אהד זמורה, יעקב אגמון ואריה אבנרי.
בקשר לעבודתו בשבועון אמר לופבן:
במקביל כתב סיפורי ילדים בעיתוני הארץ שלנו ודבר לילדים בשמו, בשם העט "זאב חצות" ובשם "עדו סתר".
במהלך שנות השישים חיבר, בשם העט "עדו סתר", שורה של ספרי הרפתקאות לילדים, שזכו לביקורות קטלניות מצד מבקרי הספרות על האלימות הרבה שבהם, הגזענות הבוטה כלפי ערבים וסינים ועלילתם הדלה. בין ספרים אלה, שיצאו בהוצאת טברסקי, נמנית סדרת "עוז יעוז" אודות הרפתקאותיהם של איש השירות החשאי עוז יעוז ושל הנער רפי סרדין הלוחמים נגד אויבי המדינה (בהם, פרט למפקדי מחבלים וגנרלים ממדינות ערב, חוזרת דמותו של הגנרל סונג, הוא מאו דזה-דונג). בין השאר עסק לופבן בתחום של תיאורית קונספירציה על רצח קנדי. כמתואר ב"עוז יעוז נגד רוצחי קנדי", מאחורי רצח קנדי עמד גנרל סונג הסיני, שהוא אשר הפעיל את לי הארווי אוסוולד במטרה שהאמריקאים יחשיבו אותו כסוכן סובייטי, ובמקביל תכנן להתנקש במנהיג ברית המועצות חרושצ'וב בצורה שהסובייטים יאשימו את ארה"ב באחריות למעשה - כאשר ההתנקשות הכפולה תביא את ארצות הברית וברית המועצמות לפתוח במלחמה גרעינית ולהחריב זו את זו, ואז תוכל סין להשתלט על העולם. הסוכן הישראלי הנועז עוז יעוז מציל את העולם, הוא אמנם לא מצליח למנוע את רצח קנדי אך מיידע את האמריקאים על הנסיבות האמיתיות ומונע מהם להאשים את הסובייטים, והוא כן מצליח למנוע את רצח חרושצ'וב וזוכה על כך לתודתו של ראש הק.ג.ב.. הגנרל סונג הסיני זועם על הסוכן הישראלי שקלקל את תכניותיו ושולח לישראל מתנקש סיני, "קואן הקטלן" כדי למצוא את עוז יעוז ולהרוג אותו, ולמאבק הזה מוקדשים הספרים האחרונים בסדרה.
בתגובה לביקורת שהוטחה בו אמר לופבן:
סדרה אחרת התמקדה בדמותו של התוכי תוכידס, המתגורר בביתה של משפחה ישראלית ומתעלל בשכניו. הסדרה נולדה כאשר ביקר לופבן אצל המאייר אריה מוסקוביץ' (מ. אריה) ושמע תוכי מקלל מדירת שכנו. לופבן ומוסקוביץ' יצרו סדרה בת שמונה ספרים, אשר נקטלה אף היא על ידי הממסד.
בין שאר סגולותיו מצטיין תוכי זה בחיבור שירים קצרים. כך למשל כשהוא מחליט להרוס כביש (בעקבות ויכוח עם השוטר ששון חלפלפי) הוא שר במהלך העבודה את השיר הבא:
הך בפטיש
ואל תישן
ושבור הכביש
כי הוא ישן
ואם מחר
יבוא שוטר
כבר לא יהיה פה
כביש יותר.
וגם כששומר בנמל התעופה דב הוז מחליק לשלולית במהלך רדיפתו אחריו הוא מחבר שיר:
הי שומר עכשיו תדע נא
אמנם שומר אתה קרח
אבל לא כל כך פיקח
ויותר כבר לא תעיז
בנוסף עסק גם בפזמונאות ובין היתר כתב את השיר "ביקשתי אש" שביצעה במקור אילנה רובינא ושחודש בתקליטה השני של מירי מסיקה, שלום לאמונות.
סדרת המרובע הכחול
יצאה בהוצאת עמיחי
מדיאה אקס
מדיאה אקס (MEDEA_EX) היה מופע אינטראקטיבי בסביבת VR שיצרה נאורה שם שאול, המבוסס על הסיפור מן המיתולוגיה היוונית אודות מדיאה ויאסון המתממש במציאות של הסכסוך הישראלי-פלסטיני. "מדיאה אקס" השתתפה בפסטיבל עכו בשנת 2003. ההצגה רצה עשר פעמים בפסטיבל עכו ופעם בפסטיבל מאנהיים בגרמניה.
אודות
המופע נערך באמפיתיאטרון בפסטיבל עכו. הקהל ישב בכיסאות מסתובבים, מוקף במסך גדול המקיף אותו ב-360 מעלות ויכול לצפות במופע כמו הצופה בבית. ח'אולה חאג'-דיבסי ישבה בכיסא גלגלים והייתה השחקנית היחידה בהצגה, אותה הדריך הבמאי אמיר אוריין. כל שאר השחקנים היו דמויות וירטואליות, אותן יצרה שם-שאול, אווטארים שהוקרנו מסביב לקהל, עימם חאג'-דיבסי שוחחה, בהם מקהלת בוטים ששרה שיר תנחומים לזכר הילדים שמתו לפי המחזה מדיאה. השחקנית זכתה על תפקידה בציון לשבח.
הקהל היה יכול להצביע ולקבוע את התפתחות העלילה והמוזיקה שתושמע בעזרת הטלפונים הסלולריים או באתר האינטרנט של המופע, לפגוש אנשים, למצוא אוואטר שייצג אותו ולשוחח עם הדמויות השונות.
שם-שאול הקליטה את השחקנית חאג'-דיבסי כשהיא מדבררת את הדמויות השונות, כגון קריאון ויאסון, תוך כדי עיוות קולה.
ציפי שוחט כתבה בעיתון הארץ:
ד"ר הדסה שני כתבה עליו מאמר בספר שהתפרסם בהוצאת בריל.
היוצרים
מדיאה: ח'אולה חאג'-דיבסי, בהדרכת אמיר אוריין. תכנות רובוטים ופחחות תסריט: נמרוד קרת. חיישנים, טריקים ותלת-מימד: ישראל לוין. מוזיקה וסאונד: אלדד לידור. דרמטורגיה: ד"ר הדסה שני. עיצוב כיסא גלגלים: אייל וייס. מפיק בפועל: רועי נווה. שותף בעיבוד ובאיסוף מדיה: משב בלזם. טכנולוגיות:outworlds.com - 3D, text2speech - talkit, ,bot software - magsbot E-Motion, JS, zope.org, סיכות ביטחון וחבלי כביסה. קריינות מוקלטת: שושי רותם, גילי צימרמן, אמיר אוריין, נורמן עיסא, ח'אולה חאג'-דיבסי, חלי זינדר, שלומית גרוס. סאונד דיגיטלי ותמיכה טכנית: ערן ורד. אנימציות: יפעת גולדמן. תרגום מקורות לעברית: אוריפידס - אהרון שבתאי, היינר מילר - שמעון לוי, סנקה - רפאל אליעז. תרגום לערבית: אנטואן שלחת. ליווי אמנותי: עתי ציטרון.
הטכנולוגיה
העולמות השונים שהוקרנו סביב הקהל ניבנו בטכנולוגיה הקרויה Outerworlds. סצנות הביניים השונות התרחשו בעיצוב מעובד של מודל הבורסה האמריקאית NYSE. הסצנות התחלפו אוטומטית על ידי תוכנה של "מכונת מצבים" שהתנהגה על פי נתוני ההצגה העכשוויים. בין כל סצנה שהתרחשה בעולם המעוצב לפי מודל הבורסה - היו סצנות ביניים, בהן הגיבורה ייצגה דמות בעולם הרשתות, מרותקת לכיסא העבודה שלה מחוברת לרשת האינטרנט, שבויה של הסייברספייס, בתפאורה של אמפיתיאטרון. נמרוד קרת היה מפתח התוכנה של מכונת המצבים וההצבעות והקרנות ה-VR. בסצינות הביניים חקרה שם שאול את יחסי אדם מכונה, את תרבות הרשת, המקרבת אדם לתודעתו ולתודעה הגלובאלית.
עלילה
מדיאה היא פלסטינית, נשואה ליאסון, קצין יהודי בצה"ל. כשמתגלה סיפור אהבתם הם נמלטים לניו יורק, שם נולדים להם שני בנים, יאסון נעשה ברוקר בבורסה והם שבים לישראל, מדיאה מגורשת למחנה פליטים ויאסון עומד להתחתן עם גלאוקה, בתו של קריאון, מתאם פעולות הממשלה בשטחים. מדיאה מלאת קנאה וצער וכנקמה שולחת את שני ילדיה להתפוצץ כשהידים בישראל. הם מבצעים פיגוע טרור, בו נהרגים 15 בני אדם, בהם גלאוקה וקריאון.
Kaspersky Anti-Virus
Kaspersky Anti-Virus (ברוסית: Антивирус Касперского) היא תוכנת אנטי-וירוס שפותחה על ידי חברת מעבדות קספרסקי. התוכנה נועדה להגן על משתמשים מפני תוכנות זדוניות טרויאניות ומיועדת בעיקר למחשבים עם מערכת ההפעלה Microsoft Windows, אך ישנה גם מהדורה של התוכנה הזמינה למערכת ההפעלה לינוקס עבור לקוחות עסקיים, וכמו כן מהדורה עבור מערכת ההפעלה Mac OS יצאה לשווקים בסוף 2009.
בשנת 2006 התוכנה דורגה במקום שני בדירוג הזהב של "TopTenReviews". כמו כן מאז 2003 התוכנה עברה בהצלחה רבה את כל בחינות העיתון Virus Bulletin והובילה בתוצאות של מעבדת המחקר AV-Comparatives הבודקת את יעילות הגילוי של מוצרי האנטי-וירוס של החברות השונות.
בשנת 2014 עשו גורמי ביון מרוסיה שימוש באנטי-וירוס כדי לבצע גנבת מידע רגיש מהסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית.
אשר מזרחי
אשר שמעון מזרחי (1890 – 27 באוקטובר 1967) היה מוזיקאי, טנור, חזן, מלחין ומשורר ציוני, גדול הפייטנים-חזנים של החזנות הספרדית-ירושלמית במאה ה-20, ו"המפורסם מבין כל המנגנים והפייטנים, גם בקרב היישוב הערבי". כתב והלחין כ-600 שירים, בהם מעל ל-200 פיוטים בעברית, כ-300 שירים בערבית, ומספר לא ידוע של שירים בלאדינו כמו "מי סואגרה" ו"מרסיליה ".
קורות חיים
נולד ברובע היהודי של ירושלים העתיקה לרבי יצחק (סחוקה) שנודע כמקובל ובעל תלמידים, ולוידה לבית אלחדיף מרודוס. בשנת 1905 עברה משפחתו להתגורר מחוץ לחומות בשכונת ימין משה, שם שימש כחזן בבית הכנסת הגדול הספרדי, ואביו היה מאדריכלי השכונה. בירושלים התחתן עם רחל לבית אלשיך, ועסק לפרנסתו בחזנות, בשירה, בנגינה, וברקימה על טליתות ופרוכות לבתי כנסת. בתקופה זו נולדו שתי בנותיו, רבקה ושרה.
בזמן מלחמת הבלקן הראשונה (1912–1913), בעקבות גיוס יהודים לשורות הצבא העות'מאני, הוברח על ידי הרב אליהו משה פאניז’יל למלטה במסווה של עובד על ספינת משא שהובילה תפוזים. בשל אי היכולת של הקהילה היהודית הקטנה במלטה להעסיק חזן ברמתו, הוא המשיך משם לתוניסיה, כשאשתו ושתי בנותיו מצטרפות אליו שנה מאוחר יותר.
בתוניסיה לימד את פיוטיו, ושירים מהמסורת הירושלמית. עד מהרה השתלב גם בחיי האוכלוסייה המוסלמית המקומית, והלחין וחיבר עבורם שירים בערבית. בתקופה זו נולדה בתו יהודית, ובנו יצחק.
עם הכרזת הצהרת בלפור, רקם על פרוכת את תוכן ההצהרה בצורת מנורה, ובשנת 1919, לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, חזר לירושלים, לביתו שבשכונת ימין משה. בירושלים שב לשמש כחזן בבית הכנסת הספרדי בשכונה, לימד מוזיקה ונגינת עוד, והחל לכתוב רומנסות בשפת הלאדינו ופיוטים אחרים. בתקופה זו התפרסם שמו בירושלים, והוא הפך לדמות נערצת. בתקופת שהותו בירושלים הוסמך לשחיטה, אך לא עסק במקצוע זה.
לאור מאורעות תרפ״ט, הורעו היחסים בין היהודים לערבים בירושלים, ואנשי ההגנה המליצו למזרחי להימנע מחבישת תרבוש, שהיה מסימני ההיכר העיקריים בהופעותיו. הציבור הערבי ראה בשינוי זה תפנית של מזרחי לעבר הציונות, והוא החל לקבל איומים שונים. בשל כך, בחודש אוקטובר 1929 חזר לתוניסיה.
בתוניסיה המשיך להתפרסם ברחבי המדינה. מירושלים הביא עמו ליהודי תוניסיה את סגנון תפילת הירושלמים, ומעבר למנגינות שהלחין לשיריו, כתב פזמונים ופיוטים והלבישם על מנגינות ערביות ידועות, בעיקר ממצרים. יש הסבורים אף כי הביא עמו לתוניסיה את רוח המוזיקה מאנדלוסיה, שהשפיעה על המוזיקה הערבית התוניסאית בכלל. הוא זכה להכרה בקרב האוכלוסייה הערבית והכללית בתוניסיה, ועל יצירותיו זכה במספר מדליות הוקרה, בהן אות המסדר "נישן איפטיכר" החשובה שהוענקה לו על ידי הביי המקומי.
כתב שירים לרקדנית והזמרת היהודיה חביבה מסיכה, ואף פתח בפניה את עולם המוזיקה כשלימדה כללי יסוד במוזיקה ובמחול, ונגינה על עוד. כשנפטרה באופן טראגי, חיבר קינה לזכרה.
במשך מספר שנים העביר שיעורי פיוט לרבי דוד ריאחי, שלימים נודע כפייטן ומלחין בעל שם עולמי. הוא אף שידר במשך תקופה מסוימת תוכנית בעברית מדי יום שני ברדיו תוניס, שם השמיע שירים בעברית, ובין היתר ביצועים שלו עם בנותיו, אך פוטר מתפקידו לאחר שסירב לשדר בחג השבועות.
במהלך שנות ה-30 נסע להקלטות בפריז שבצרפת, יחד עם אמנים נוספים מתוניסיה, ובהם א-שייח' אל-עפרית, שאפיה רושדי, דלילה ומסעוד אחביב. בפריז הצטלם לקליפ קצר של חברת פטה, שהוקרן בבתי הקולנוע, ובו הוא שר ומנגן בעוד שיר אישי שלו. בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 התקבל כחבר באיגוד היוצרים והמלחינים הצרפתי. במקביל, עסק בהוראה בבתי ספר יהודיים בעיר תוניס, בעיקר בתחומי השירה והשפה העברית.
בשנת 1946 הוציא לאור את ספרו "מעדני מלך", שבו ריכז חלק מהפיוטים שחיבר. "אל חביבי", "נגילה הללויה", "חביבי יה חביבי", "אנא בחסדך תרוממני", "למולדת שובי רוני", "בתי צאי מבית כלא" ופיוטים רבים אחרים שחיבר, מפורסמים ושגורים בפיהם של שוחרי הפייטנות והשירה.
בחודש פברואר 1957, כשנשיא תוניסיה, חביב בורגיבה, ביקר ברובע היהודי בתוניס, נענה מזרחי לבקשת נשיא הקהילה שארל חדד, וכתב שיר לכבודו של בורגיבה, שהתפעל מקולו ומביצועיו בשפה הערבית.
בחודש יולי 1967, לאחר מאמצים רבים ובסיוע של שארל חדד, נשיא הקהילה היהודית בתוניס, עזב מזרחי את תוניסיה במטרה לחזור לישראל בשל מצב בריאותו הרופף. תחילה נסע למרסיי שבצרפת, שם הקליט עבור חדד מספר שירים וכן את "סדר העבודה", ובחודש אוגוסט 1967 הגיע לירושלים. למרות מצב בריאותו, הספיק לסייר בשכונות ילדותו בעיר ובכותל. בחג שמחת תורה ה'תשכ"ח עוד הספיק להאזין ממיטת חוליו להקפות שנערכו לראשונה בשער יפו, ולמחרת הלך לעולמו, ב-27 באוקטובר (כ"ג בתשרי).
פרשת תמאם שוד
פרשת תמאם שוד (באנגלית: Tamam Shud case), הידועה גם בכינוי תעלומת איש סומרטון (Mystery of the Somerton Man), הייתה מקרה לא מפוענח של גופת גבר לא מזוהה שנמצאה ב-1948, בחוף סומרטון פארק דרומית לעיר אדלייד שבאוסטרליה. משמעות המילים שנתנו את הכינוי לפרשה, "תמאם שוד" (تمام شد), היא "תם ונשלם" בפרסית. צמד המילים נמצא על חתיכת נייר שנתלשה מהספר "רבאעיאת" מאת המשורר והמתמטיקאי הפרסי בן המאה ה-11 עומר ח'יאם, ונמצאה בכיס המכנסיים שלבשה הגופה.
נוסף על התעניינות ציבורית עזה באוסטרליה בשלהי שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50, המקרה משך תשומת לב בינלאומית. משטרת דרום אוסטרליה התייעצה עם עמיתיה מעבר לים והפיצה מידע על המת ברחבי העולם, במאמץ לזהותו. תפוצה בינלאומית של תצלום האיש ופרטי טביעות אצבעותיו לא הניבה זיהוי חיובי.
בעשור השני של המאה ה-21 נאספו ראיות חדשות בפרשה והחלה בדיקת סקר גנטית מתמשכת של שערות מהגופה. ב-19 במאי 2021, לאחר סדרה של בקשות, הוצאה הגופה מקברה בידי המשטרה. אנשי המשטרה הצהירו כי השרידים במצב "סביר" והיו אופטימיים לגבי הסיכוי לשחזור DNA. ב-26 ביולי 2022 קבע החוקר דרק אבוט, על סמך בדיקת ה-DNA, שהאיש הוא ככל הנראה צ'ארלס וב, חשמלאי אוסטרלי שנעלם בשנת 1947 ועקבותיו לא נודעו. עם זאת, מסקנת ואינה חד משמעית.
גילוי הגופה
ב-1 בדצמבר 1948 בשעה 6:30 בבוקר, קיבלה משטרת אוסטרליה דיווח על גופת אדם שהתגלתה בחוף סומרטון פארק, כ-11 ק"מ דרומית-מערבית לאדלייד, בירת מדינת אוסטרליה הדרומית. האיש נמצא שוכב בחול ליד חומת בית הילדים הנכים. הוא שכב לאחור כשראשו מונח על החומה ורגליו מושטות קדימה. הרושם הראשוני שהתקבל היה שהאיש מת מתוך שינה. סיגריה לא דולקת נמצאה בצווארון הימני של מעילו. חיפוש בכיסיו גילה כרטיס רכבת מחלקה שנייה לא בשימוש מגלנלג להנלי ביץ'; כרטיס אוטובוס מהעיר שאולי לא נעשה בו שימוש; מסרק אלומיניום צר מתוצרת ארצות הברית; חבילה חצי ריקה של מסטיק Juicy Fruit; חפיסת סיגריות של Army Club, שהכילה שבע סיגריות של מותג אחר, Kensitas, ורבע קופסה מלאה של גפרורים מחברת Bryant & May.
עדי ראייה סיפרו כי בערב ה-30 בנובמבר הם ראו אדם הדומה במראהו לאיש המת שוכב על גבו באותו מקום ובאותה עמדה ליד בית הילדים הנכים שבו נמצאה הגופה מאוחר יותר. זוג שראה אותו בסביבות השעה 19:00 ציין כי ראה אותו מושיט את זרועו הימנית במלואה ואז מפיל אותה ברפיון. זוג אחר שראה אותו בין השעות 19:30–20:00, שבמהלכן נדלקו אורות הרחוב, סיפרו כי לא ראו אותו זז במהלך חצי השעה שבה הוא נצפה, אף על פי שהתרשמו שעמדתו השתנתה. הזוג תמה על כך שהאיש אינו מגיב ליתושים שהחלו להתקבץ סביבו, ולפיכך הם חשבו שסביר יותר שהוא שיכור או ישן, ולכן לא התעניינו יותר והמשיכו בדרכם. אחת העדות סיפרה לשוטרים שהיא צפתה באדם מסתכל מטה על הגבר הישן מראש המדרגות שהובילו לחוף הים.
למעלה מעשור מאוחר יותר, ב-1959, הגיע עד נוסף ודיווח למשטרה שהוא ושלושה אנשים אחרים ראו אדם לבוש היטב נושא אדם אחר על כתפיו לאורך חוף סומרטון פארק בלילה שלפני מציאת הגופה. עם זאת, אף אחד מהעדים לא הצליח לקבוע בוודאות כי האיש שראו בעודו בחיים הוא אכן האיש שנמצא מת. המשטרה ריכזה את כל העדויות בדו"ח שנכתב בידי הבלש דון או'דוהרטי (Don O'Doherty). לפי הפתולוג ג'ון ברטון קלילנד, האיש היה בעל מראה "בריטי" ונראה כבן 40–45; הוא היה ב"מצב גופני מעולה". קלילנד תיאר את מראהו:
הוא היה לבוש בחולצה לבנה; עניבה בצבעי אדום, לבן וכחול; מכנסיים חומים; גרביים ונעליים; סוודר סרוג בצבע חום וז'קט בצבעי אפור וחום. כל התוויות על בגדיו הוסרו, ולא היה לו כובע (חריג לשנת 1948) או ארנק. הוא היה מגולח למשעי וללא כל מסמך מזהה. רישומי השיניים שלו נבדקו ולא התאימו לתבנית מוכרת במשטרה. מסקנת הדו"ח המשטרתי הייתה שהאיש התאבד. עם זאת, בנתיחה שלאחר המוות לא הצליחו הפתולוגים לגלות את סיבת המוות. בהיעדר הסבר אחר, קבע הפתולוג שהאיש ככל הנראה הורעל (או הרעיל את עצמו) והיה סבור שהדבר נעשה באמצעות חומר הרדמה. עם זאת, לא נמצאו בגוף כל שרידים של רעל. כמו כן לא נמצאו ראיות לכך שהאיש סבל מעוויתות או מהקאות – שתי תופעות לוואי נפוצות מאוד במקרה של הרעלה. ב-10 בדצמבר נחנטה הגופה לאחר שהמשטרה לא הצליחה לעלות על זהותו של האיש.
מציאת המזוודה
ב-14 בינואר 1949, צוות תחנת הרכבת של אדלייד גילה מזוודה חומה שהתווית שלה הוסרה, אשר הוכנסה למחלקת ההפקדות של התחנה לאחר השעה 11:00 בבוקר ב-30 בנובמבר 1948. ההערכה הייתה שהמזוודה הייתה בבעלותו של האיש שנמצא על החוף. בתיק היו חלוק אדום משובץ; זוג נעלי לבד בצבע אדום; ארבעה זוגות תחתונים; פיג'מה, פריטי גילוח; זוג מכנסיים בצבע חום בהיר; מברג חשמלאי; סכין שולחן קצרה וחדה; זוג מספריים; ריבוע קטן של אבץ אשר ככל הנראה שימש כנדן מגן לסכין ולמספריים; ומברשת שבלונה, אשר שימשה קצינים שלישיים על ספינות סוחר.
במזוודה היה גם כרטיס של המותג הבריטי Barbour שאינו זמין באוסטרליה. כל סימני הזיהוי על הבגדים הוסרו, אך המשטרה מצאה את השם "T. Keane" על עניבה, "Keane" על שקית כביסה ו-"Kean" על גופייה. בלשי המשטרה סברו כי האדם שתלש את התווים השאיר בכוונה את שלושת התווים עם השם "קין", או שתל אותם בכוונה, מכיוון ש"קין" לא היה שמו האמיתי של האיש. הנחה זו אושרה לאחר שהתברר שאף אדם בשם "קין" לא נעדר באף מדינה דוברת אנגלית. היעדרם של התגים לא נחשב לחריג. בימים של אחרי מלחמת העולם השנייה עדיין שררה באוסטרליה מדיניות של צנע. מחירי הבגדים היו גבוהים מאוד, ואנשים רבים נהגו לקנות בגדים יד שנייה ולהסיר מהם את התווים שנשאו את שמות הבעלים הקודמים. עם זאת, להפתעת החוקרים לא נמצאו במזוודה שום גרביים חלופיות. כמו כן נמצאו במזוודה כלי כתיבה, אך לא התכתבויות. המזוודה והמעיל היו מתוצרת ארצות הברית, אולם מסוג שלא יובא לאוסטרליה בצורה רשמית. עובדה זו הצביעה על כך שהאיש שהה בארצות הברית, או שקנה אותם מאדם ששהה שם.
המשטרה בדקה את רישומי הרכבות הנכנסות והאמינה שהאיש הגיע לתחנת הרכבת אדלייד ברכבת לילה ממלבורן, סידני או פורט אוגוסטה. הם שיערו שהוא התקלח והתגלח ב"מרחצאות העיר" לפני שחזר לתחנת הרכבת כדי לרכוש כרטיס לרכבת להנלי ביץ' בשעה 10:50 בבוקר. מסיבה כלשהי הוא מעולם לא עלה על הרכבת. הוא הניח את המזוודה שלו במחלקת ההפקדות של התחנה לפני שעזב את התחנה ועלה על אוטובוס עירוני לפרבר גלנלג. החוקרים העריכו כי מתחנת הרכבת בגלנלג המשיך האיש ברגל עד לחוף סומרטון פארק.
ניסיונות זיהוי
במהלך השנים הוצעו מספר זיהויים אפשריים לאיש סומרטון. העיתון האוסטרלי הפופולרי "The Advertiser", הציע מיד לאחר גילוי הגופה, שהאיש הוא "א. ס. ג'ונסון, כבן 45 מרחוב ארתור, פיינהאם". יום למחרת הופיע ג'ונסון בתחנת המשטרה והזדהה. בתחילת ינואר 1949 שני אנשים זיהו את הגופה בתור חוטב עצים בן 63 בשם רוברט וולש. וולש עזב את אדלייד מספר חודשים לפני כן כדי לקנות כבשים בקווינסלנד, ומאז אבדו עקבותיו. אדם בשם ג'יימס מאק, שהכיר את וולש, טען בתחילה שהוא אינו מזהה את הגופה, אולם לאחר מכן חזר בו וטען שהאיש הוא כן וולש. הוא הסביר שבתחילה לא זיהה את וולש מכיוון שצבע השיער היה שונה מעט ממה שזכר. בלשי המשטרה ציינו כי אכן גופו של האיש מסומרטון מתאים לגוף של חוטב עצים, אם כי מהמצב שבו נמצאו ידיו ניכר שהוא לא חטב עצים לפחות בשמונה עשר החודשים האחרונים. עם זאת בלשי המשטרה קבעו שהאיש נראה צעיר בהרבה מוולש בן ה-63. הרעיון שהאיש הוא רוברט וולש נגנז סופית לאחר שאחת מהעדות, אליזבת תומפסון, נזכרה שלוולש הייתה צלקת מסוימת. מכיוון שבגופה לא הייתה הצלקת המדוברת, חזרה בה תומפסון מהזיהוי.
עד תחילת פברואר 1949 היו למשטרה עוד שמונה זיהויים שונים של הגופה, אולם כולם הופרכו במהירות. בשל העובדה שסימני הכביסה על הבגדים היו דומים לכמה מכבסות במלבורן, החליטה המשטרה למקד את המאמצים במדינת ויקטוריה. לאחר שתמונת האיש פורסמה בוויקטוריה, עשרים ושמונה אנשים טענו שהם מזהים אותו. בלשי משטרת ויקטוריה הפריכו את כל העדויות, ועד מהרה החליטו להפסיק כליל את החקירה בוויקטוריה ולחזור ולמקד אותה בדרום אוסטרליה. בנובמבר 1953 הודיעה המשטרה שקיבלה עד עתה 251 זיהויים אפשריים לגופה.
צניחת רחם
צניחת רחם (באנגלית: Uterine prolapse) היא אחד מהמצבים הנכללים תחת תופעת צניחת אברי האגן. זהו מצב בו הרחם צונח ממקומו כתוצאה מנזק או חולשה של רקמות החיבור או של השרירים. הטיפול יכול להיות שמרני או כירורגי, ומבוסס בדרך כלל על סימפטומי המטופלת והעדפותיה.
פרשת תמאם שוד
החקירה
ב-17 ביוני 1949 פתח חוקר מקרי המוות תומאס ארסקין קללנד (Thomas Erskine Cleland) בחקירה מחודשת באשר לזהותו של האיש ונסיבות מותו. קללנד גילה כי נעליו של האיש היו נקיות, ונראו כאילו צוחצחו רק לאחרונה. עובדה זו סתרה את ההנחה שהאיש הסתובב בגלנלג במהלך כל היום. קללנד היה סבור שהגופה הובאה לחוף רק לאחר המוות. עובדה זו הייתה אמורה להסביר גם את היעדרם של סימני הקאה ועוויתות באזור בו נמצאה הגופה. סברתו של קללנד חוזקה לנוכח העובדה שאף אחד מעדי הראייה לא ראה את פניו של האיש, אולם הוא עצמו סייג את דבריו בכך שמרבית העדים היו סבורים כי בכל זאת מדובר באותו אדם.
צניחת רחם
פתופיזיולוגיה
במצבו התקין הרחם מוחזק במקומו על ידי רצועות ושרירים. צניחה מתרחשת כאשר הרצועות התומכות נעשות כה חלשות עד שלא מסוגלות להחזיק את הרחם במקומו או כאשר שרירי רצפת האגן נחלשים ואין כיווץ בעת מנוחה, במקרים אלו אין פלטפורמה יציבה לאיברי האגן והרחם צונח ממקומו הטבעי.
פרשת תמאם שוד
החקירה
בניסיון לאתר את הרעל שבו אולי השתמש האיש, קללנד פנה לסדריק סטנטון היקס, פרופסור לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה באוניברסיטת אדלייד. היקס הצביע על שתי תרופות נפוצות למחלות לב, אשר היו עשויות לגרום להרעלה ולא להותיר סימנים. היקס רשם את שמות שתי התרופות על פיסת נייר שצורפה לתיק החקירה בתור "פריט C.18". מכיוון שבאותה תקופה היה ניתן להשיג את שתי התרופות בבתי מרקחת פשוטים ללא צורך באישור רפואי או מתן סיבה, שמות שתי התרופות לא פורסמו לציבור, מחשש לגרור גל התאבדויות. שתי התרופות זכו לכינוי "מספר 1" ו"מספר 2". רק בשנות ה-80 של המאה ה-20 פורסמו לציבור שמות התרופות: אואבאין (Ouabain), ודיגיטליס (Digitalis). היקס ציין כי העובדה שלא נמצאו סימני הקאה בסביבת הגופה מקשה על זיהוי המוחלט. כמו כן, היקס קבע שאם המוות התרחש שבע שעות לאחר שהאיש נראה זז לאחרונה, הדבר עשוי להסביר את העובדה שלא נמצאו סימני רעל בדמו.
צניחת רחם
פתופיזיולוגיה
צניחת הרחם מסווגת לדרגות חומרה שונות. הדרגות מבוססות על מרחק קצה הרחם מקרום הבתולין, המדד נקרא POPQ:
פרשת תמאם שוד
החקירה
מסקנתו הסופית של קללנד הייתה שככל הנראה האיש מת מהרעלה מכוונת, אולם הוא לא היה מסוגל לקבוע אם האיש נטל את הרעל בעצמו או שמא הורעל בידי אדם אחר. עם זאת, הוא לא הצליח לפתור את השאלות הרבות שנותרו סביב המקרה. משטרת אוסטרליה נאלצה להודות כי מדובר ב"תעלומה שאין שני לה", וציינה כי ייתכן שהיא לא תיפתר לעולם.
צניחת רחם
לידה נרתיקית
צניחת רחם מופיעה בעיקר בקרב נשים שעברו לידה. חוקרים משוודיה מצאו כי הפרש שיעור התופעה בין נשים שעברו לידה ובין נשים שלא עומד על כ-38.2%. חוקרים משערים כי שכיחות זו עולה עקב הפגיעות אשר עשויות להתרחש במהלך לידה וביניהן פגיעה בעצב הפודנדלי, ברקמת החיבור ובשרירי האגן.
פרשת תמאם שוד
תמאם שוד
עם סיום החקירה של קללנד, הוחלט לקבור את הגופה. לפני הקבורה נערך חיפוש אחרון בבגדיו של האיש, ואז נתגלה במכנסיו כיס נסתר שנתפר בתוך אחד הכיסים הרגילים. בתוך הכיס מצאו החוקרים פיסת נייר מגולגלת בגודל של 3 ס"מ, אשר עליה נכתבו באותיות לטיניות צמד המילים "תמאם שוד". ניכר בבירור כי חתיכת הנייר נתלשה ביד מספר מודפס. המשטרה ביקשה את עזרת הציבור בניסיון לגלות מאיזה ספר נתלשה חתיכת הנייר. עד מהרה גילתה המשטרה שהנייר נתלש מה"רבאעיאת" (המרובעים) - ספרו של המתמטיקאי והמשורר הפרסי בן המאה ה-11, עומר ח'יאם. המילים "תמאם שוד" אשר משמעותן בפרסית הוא "תם ונשלם", נמצאות בספר בסופם של חלק מהשירים.
צניחת רחם
גיל
ככל שגיל האישה עולה ככה עולה הסבירות שיתחיל אצלה תהליך של צניחת רחם. זאת ככל הנראה עקב תהליכים טבעיים המתרחשים בכניסה לגיל הבלות. לאחר הפסקת הווסת מופיעים שינויים בגמישות הרקמות המקבעות את הרחם למקומו ובחוזק השרירים.
לחץ תוך בטני מוגבר
לחץ בטני מוגבר יכול להגרם מכמה גורמים ביניהם מחלה חסימתית כרונית של דרכי האוויר, שיעולים תכופים, מאמץ בשירותים, השמנת יתר והרמת משקל כבד. הלחץ המוגבר גורם לנזקים מבניים לרצועות והשרירים התומכים ברחם.
פרשת תמאם שוד
תמאם שוד
המשטרה פנתה לציבור בניסיון לאתר את העותק הספציפי של הספר שממנו נתלשה חתיכת הנייר. בלשי המשטרה גילו כי זמן מה לפני כן, אדם שמעולם לא זוהה בשמו, והוצג לציבור רק בשם הבדוי "רונלד פרנסיס" (Ronald Francis), הגיש למשטרה עותק של הספר בהוצאת Whitcombe and Tombs בעיר כרייסטצ'רץ' שבניו זילנד, שיצא לאור בשנת 1941. רכבו של האיש חנה בגלנלג לא רחוק מסמרטון פארק, וכמקובל באותה תקופה, הוא לא היה נעול. מהספר שמצא "פרנסיס" נקרעה חתיכה שהתאימה בדיוק לחתיכה שנמצאה בכיסו של האיש. לפי הגרסה המקובלת, הספר הונח ברכבו של פרנסיס במהלך הלילה שבו מת האיש המסתורי, והובא למשטרה יום לאחר שנמצאה הגופה בסומרטון פארק. עם זאת, יש הטוענים כי הספר הובא למשטרה זמן רב לפני כן. עובדה זו עשויה להצביע על כך שלמעשה האיש ביקר במקום כבר לפני כן.
השיר הספציפי בספר, שממנו תלש האיש את המילים תמאם שוד, עוסק בכך שצריך לנצל את החיים במלואם, ולא להצטער כאשר הם מסתיימים. עובדה זו חיזקה את סברת המשטרה שהאיש התאבד בבליעת רעל. על הכריכה האחורית של הספר נמצאו חמש שורות של חריצים. במבט מקרוב התגלה כי החריצים הם למעשה סדרת אותיות אשר לא יצרו יחד שום רצף הגיוני. בלשי המשטרה הניחו שמדובר בצופן סודי כלשהו. סברה זו מתחזקת לנוכח העובדה שהשורה השנייה בטקסט חסר המשמעות נמחקה, אולם היא דומה מאוד במבנה שלה לשורה הרביעית בטקסט. עובדה זו עשויה להצביע על כך שהאיש התבלבל במהלך כתיבת הטקסט, ולפיכך מחק אותו וכתב מחדש. כמו כן באמצע הטקסט ישנה אות X מחוקה, אולם לא ברור אם היא משמעותית לקוד. המשטרה זימנה מומחי קוד כדי שינסו לפענח את הצופן, אולם איש לא הצליח להתקדם בנושא.
צניחת רחם
גורמים גנטיים
ישנה סבירות גבוהה יותר שלאישה תופיע צניחת רחם במידה וקרובות משפחתה לוקות גם הן בתופעה.
פרשת תמאם שוד
תמאם שוד
נוסח הטקסט הוא:
ג'סיקה תומסון
לצד הקוד הלא מפוענח, מצאה המשטרה על הכריכה האחורית של הספר שני מספרי טלפון. אחד המספרים היה של בנק מקומי, שם לא ידעו דבר על הגופה או על הספר. מספר הטלפון השני לעומת זאת, הובילה את המשטרה לאחות בת 27 בשם ג'סיקה "ג'ו" אלי תומסון (Jessica Ellen "Jo" Thomson). המשטרה גילתה שתומסון מתגוררת עם בן זוגה ובנה כ־400 מטרים צפונית למקום בו נמצאה הגופה. השוטרים הגיעו לראיין את תומסון בביתה. היא טענה שאיננה מכירה את האיש המת ולא יודעת מדוע מספר הטלפון שלה נמצא על הספר שלו. עם זאת, היא סיפרה שגבר זר כלשהו אכן ניסה לבקר אותה בביתה במהלך אותה תקופה, ובירר עליה אצל השכנים.
צניחת רחם
תסמינים
נשים עם צניחת רחם ירגישו אי נוחות, תחושת מלאות, כובד ולחץ בנרתיק. בצניחה מתקדמת יותר יוחמרו הסימנים וייתכן והאישה תרגיש בקושי לשבת וכן יופיע בלט באיבר המין. עקב הלחץ אשר מפעיל הרחם באזור עשויים להופיע תסמינים נוספים וביניהם כאב באזור האגן, אצירת שתן, דליפת שתן ועצירות. בנוסף, בעקבות תחושת אי הנוחות ייתכן ותחול ירידה בחשק המיני.
פרשת תמאם שוד
ג'סיקה תומסון
מחקר מאוחר יותר גילה שג'סיקה שיקרה. היא לא הייתה נשואה לפרוספר תומסון באותה תקופה. למעשה, היא לא נישאה לפרוספר תומסון עד 1950. עם זאת, היא ניהלה רומן אתו כבר מ-1947, ואף שינתה את שמה לג'סיקה תומסון. שנה לאחר מכן הם החלו להתגורר יחד, ובמקביל החל פרוספר בהליך גירושין מאשתו הראשונה, הליך שנמצא בשיאו בזמן חקירת המשטרה. עם זאת, מדוחו"ת המשטרה עולה שג'סיקה ופרוספר הציגו את עצמם כזוג נשוי, והשוטרים לא חשדו שהם משקרים.
צניחת רחם
טיפול
הטיפול מתחלק לשמרני, מכני או כירורגי.
פרשת תמאם שוד
ג'סיקה תומסון
תומסון הסכימה להתלוות אל השוטרים לתחנת המשטרה כדי לבחון את יציקת הגבס של ראשו וחזהו של האיש, שהוכנה לפני שהגופה נקברה. לדברי אחד הבלשים שליוו אותה, כאשר תומסון ראתה את היציקה "היא הייתה מופתעת לחלוטין ונראה שהיא עומדת להתעלף". שנים רבות לאחר מכן, האדם שיצר את יציקת הגבס, העיד כי תומסון הביטה ביציקה פעם אחת בלבד, ולאחר מכן הסיטה את מבטה ולא הייתה מסוגלת לחזור ולהסתכל עליה.
צניחת רחם
טיפול
בטיפול שמרני האפשרויות כוללות שינוי התנהגותי הכולל ביצוע תרגילים לחיזוק השרירים כגון תרגילי קיגל. טיפול זה ייושם בנשים עם תסמינים קלים תוך ביצוע מעקב אחרי מצבן.
פרשת תמאם שוד
ג'סיקה תומסון
השיחה עם תומסון הובילה את בלשי המשטרה לפתח תאוריה על פיה המת הוא למעשה אלף בוקסול. השוטרים סברו שהוא נסע לאדלייד בחשאי במטרה לנסות ליצור קשר עם ג'סיקה, אולם גילה שהיא אינה מעוניינת בו יותר ולפיכך התאבד. תאוריה זו התבדתה ביולי 1949 כאשר המשטרה גילתה שאלף בוקסול עודנו חי ועובד כאיש תחזוקה במחסן אוטובוסים בסידני (עבודה בה עסק לפני המלחמה). יתרה מכך, התברר כי הוא עדיין מחזיק ברשותו את העותק של הרבעיאת שניתן לו במתנה בידי ג'סיקה, כולל הקדשה בכתב ידה.
תומסון ביקשה מהמשטרה לא לפרסם את שמה או שם משפחתה, בטענה שהדבר עשוי להזיק למוניטין שלה. המשטרה הסכימה, ובעיתונות כונתה תומסון בשם הבדוי "ג'סטין" או "תרזה ג'ונסון לבית פאוול". במשך שנים לא נחשף לציבור שמה האמיתי של תומסון. בלש משטרה לשעבר גרי פלטוס (Gerry Feltus), אשר כתב ספר על הפרשה, ניסה לראיין את תומסון ב-2002. הוא גילה שהיא "מתחמקת" ושהיא "פשוט לא רוצה לדבר על זה". כמו כן, פלטוס גילה כי בני משפחתה של תומסון לא יודעים כלום על הקשר שלה למקרה. תומסון נפטרה ב-2007, ושלוש שנים לאחר מכן, קיבל פלטוס אישור ממשפחתה לפרסם את שמה האמיתי. עם זאת, הוא בחר שלא לעשות זאת.
סיום החקירה
בהיעדר כיווני חקירה נוספים, משטרת אוסטרליה הודיעה על סגירת התיק. ב-14 ביוני 1949 הובאה הגופה לקבורה בבית הקברות וסט טראס (West Terrace). איגוד סוכני ההימורים של דרום אוסטרליה שילם כדי להעניק לאיש קבורה מכובדת. הטקס הונחה בידי אם ווב מצבא הישע. יציקת הגבס נמסרה לידי האגודה ההיסטורית של משטרת דרום אוסטרליה, אשר מחזיקה בה עד היום. תיק הראיות נשמר בצורה רשלנית ועדויות רבות נעלמו ממנו במהלך השנים. הספר המקורי שממנו נתלשה חתיכת הנייר, אבד במהלך שנות ה-50, ב-1986 אף נהרסה המזוודה שנמצאה בתחנת הרכבת.
תאוריית הריגול
לנוכח העובדה שהאיש לא נשא עליו שום סממן מזהה, ושאף מדינה דוברת אנגלית לא דיווחה על היעלמותו של אדם בעל מראה דומה, פיתחו בלשי המשטרה את התאוריה על פיה האיש היה למעשה סוכן של מדינה זרה. תאוריה זו התחזקה לנוכח העובדה שאף על פי שככל הנראה האיש מת מהרעלה, בגופו לא נמצאו סימנים של רעל, ולא נמצאו גם סימנים להקאות או עוויתות, דבר שייתכן ומצביע על סוג רעל מקצועי ונדיר במיוחד. באזור אדלייד נמצאו שני אתרים שהיו עשויים לעניין מרגלים: מכרה האורניום רדיום היל, ומתחם בריטי-אוסטרלי משותף שבו נערכו ניסויים חדשניים בטילים. מותו של האיש קרה במקביל לארגון מחדש של סוכנויות הביטחון האוסטרליות, שתגיע לשיא בשנה שלאחר מכן עם הקמת ארגון הביון והביטחון האוסטרלי (ASIO). במסמכי וינונה שנחשפו ב-1995 התגלה כי באותה תקופה ברית המועצות הייתה מאוד מעוניינת לפגוע בשירות הביון האוסטרלי. הסברה שהאיש מסומרטון היה מרגל, הלהיבה את דמיון הציבור האוסטרלי, וגרמה להתעניינות עזה בפרשה בקרב כל שכבות החברה.
התפתחויות מאוחרות
שנים לאחר סיום החקירה החלו לצוץ פרטים נוספים הקשורים אליה. אינה הארווי (Ina Harvey), פקידת קבלה ממלון סטראתמור (Strathmore) הנמצא ממול לתחנת הרכבת של אדלייד, טענה כי גבר לא מזוהה הדומה במראהו לגופה שנמצאה, שהה במלון למעלה מ-20 יום ועזב אותו בליל הרצח. היא העידה כי הגבר הסתובב עם מזוודה מוזרה. כאשר אחד מעמיתיה של הארווי הצליח להציץ במזוודה הוא הבחין בתוכה בחפץ משונה שנראה כמו מחט. ב-22 בנובמבר 1959 דווח כי א. ב. קולינס, אסיר בכלא בניו זילנד, טען כי הוא יודע מי הוא האיש המת.
במהלך השנים עלתה התאוריה כי הטקסט שנמצא על הכריכה האחורית של הספר אינה צופן סודי אלא ראשי תיבות. כך למשל, גרי פלטוס טען כי השורה האחרונה בטקסט ITTMTSAMSTGAB, היא למעשה ראשי תיבות של "It's Time To Move To South Australia Moseley Street" (זה הזמן ללכת לרחוב מוזלי בדרום אוסטרליה). הבלשן ג'ון רהלינג (John Rehling) פיתח תאוריה על פיה ראשי התיבות אמורים להפנות לטקסט ספרותי כלשהו, אולם לא הצליח לקבוע באיזה טקסט מדובר.
ב-1978, תאגיד השידור האוסטרלי הפיק תוכנית תיעודית על הפרשה בשם (The Somerton Beach Mystery), בהנחיית סטיוארט ליטלמור. לבקשתו של ליטלמור, נמסר הצופן מחדש לבחינת מומחים ממשרד ההגנה האוסטרלי. המומחים של משרד ההגנה הודיעו כי בשל מיעוט הדוגמאות לא ניתן לפענח את הצופן, והוסיפו כי ייתכן וכלל לא מדובר בצופן אלא ב"תוצר חסר משמעות של מוח מופרע". כמו כן, ליטלמור הצליח לאתר את אלף בוקסול, שהסכים להתראיין ולספר על הקשר שלו עם ג'סיקה תומסון (ששמה עדיין היה אסור לפרסום באותה תקופה). בראיון זה נחשף כי לפני שעבר לחיל ההנדסה, בוקסול שרת במודיעין האוסטרלי והשתתף בכמה משימות במהלך מלחמת העולם השנייה. כאשר ליטלמור שאל את בוקסול אם תומסון ידעה על כך, הוא השיב שמעולם לא שוחח איתה על זה.
ב-1994, ג'ון הארבר פיליפס, השופט הראשי של מדינת ויקטוריה, הודיע כי הוא פותח מחדש את התיק, והזמין את יו"ר המכון הוויקטוריאני לרפואה משפטית כדי לבחון את נסיבת המוות. פיליפס הגיע למסקנה שהמוות נגרם ככל הנראה מהרעלה מתרופה מסוג דיגיטליס.
חקירתו של אבוט
במרץ 2009, צוות של אוניברסיטת אדלייד בראשות פרופסור דרק אבוט החל בניסיון לפתור את המקרה באמצעות פיצוח הקוד והצעה להוציא את הגופה מקברה בניסיון לאתר DNA. הצוות של אבוט בדק את הטקסט שעל כריכת הספר בצורה מתמטית, והגיע למסקנה שבוודאות מדובר בצופן חשאי מכיוון שתדירות האותיות שונה בצורה ניכרת מהתדירות של אותיות שנכתבו בצורה אקראית. אחד מאנשי צוותו של אבוט מאצ'יי הננברג (Maciej Henneberg), פרופסור לאנטומיה באוניברסיטת אדלייד, בדק תמונות של הגופה, וגילה כי תנוך האוזן שלו היה מחובר לעור הפנים. מדובר בתופעה גנטית נדירה אשר קיימת רק בקרב 1–2% מהאוכלוסייה. אבוט התייעץ עם רופאי שיניים שאבחנו כי האיש המת סבל מהיפודונטיה (Hypodontia) - עוד תופעה גנטית נדירה הגורמת לשתי השיניים החותכות הצדדיות להיות מחודדות. אבוט הצליח להשיג תצלומים של רובין תומסון - בנה הבכור של ג'סיקה תומסון, אשר נולד מחוץ לנישואים ככל הנראה עוד לפני שהחלה את הקשר עם פרוספר תומסון. התמונות הראו בבירור שגם רובין סבל משתי התופעות. אבוט העריך כי הסיכוי שלשני אנשים שאין ביניהם קשר ביולוגי יהיו את אותן שתי תופעות הוא אחד ל-10,000,000. מסקנתו של אבוט הייתה שרובין היה כנראה בנו של האיש המת, מה שמאשר את הנחתם של רבים שג'סיקה תומסון כן הכירה את האיש לפני כן. עם זאת, אבוט המליץ על הוצאת הגופה מקברה כדי לערוך בדיקות DNA שיאשרו את הטענה.
ב-2011 אשה מאדלייד פנתה אל הננברג והציגה בפניו מסמך אמריקני שמצאה בין המסמכים של אביה. המסמך היה אשרה מיוחדת שהונפקה למלחים שעבדו בארצות הברית. המסמך היה על שמו של אדם בשם H. C. Reynolds, יליד 1918 ובעל אזרחות בריטית. התצלום במסמך דומה מאוד לתמונות הגופה. במיוחד צדה את עינו של הננברג העובדה שגם אצל ריינולדס תנוך האוזן היה מחובר לעור, וכן הייתה לו שומה זהה. ניסיונות לאתר את בעל התעודה בארצות הברית, בבריטניה ובאוסטרליה, עלו בתוהו. כמה חוקרים עצמאיים הצליחו לאתר אדם בשם הוראס צ'ארלס ריינולדס, אשר פרטיו מתאימים לדמותו של האיש בתעודה. עם זאת, אותו ריינולדס נפטר רק ב-1953, ולכן אם הוא אותו אדם מהתעודה הוא אינו יכול להיות האיש מסומרטון.
ב-2017 גילה אבוט כמה שערות של האיש המת והגיש אותן למרכז האוסטרלי ל-DNA עתיק באוניברסיטת אדלייד. ניתוח ה-DNA נמשך כשנה, אולם לא הניב תוצאות משמעותיות.
עבודתו של אבוט הביאה אותו במגע קרוב עם משפחת תומסון. ב-2010 הוא נישא לרייצ'ל, בתו של רובין תומסון.
60 דקות
בנובמבר 2013 נערך בתוכנית האקטואליה "60 דקות" של ערוץ 9 האוסטרלי תחקיר נרחב על הפרשה, שבמסגרתו רואיינו בני משפחתה של ג'סיקה תומסון. זו הייתה הפעם הראשונה בה נחשף לציבור שמה של האשה שהייתה מעורבת בפרשה, שעד אז נודעה בשמות בדויים. בתה של ג'סיקה, קייט, טענה שאמה שיקרה למשטרה והיא כן ידעה את זהותו של האיש. קייט טענה שגם אמה וגם האיש המת היו מרגלים בשירות ברית המועצות. היא טענה שאמה גילתה עניין רב בקומוניזם ודיברה רוסית שוטפת, אולם לא הסכימה לספר היכן למדה רוסית ומדוע. גם אלמנתו ובנו של רובין תומסון הופיעו בתוכנית. שניהם סברו שרובין היה בנו של האיש המת. הם חשפו לראשונה בתוכנית כי יחד עם אבוט הגישו תביעה לתובע הכללי של מדינת דרום אוסטרליה ג'ון ראו להוציא את הגופה מקברה לצורך בדיקות DNA מדוקדקות. קייט לעומת זאת, טענה בתוכנית כי היא מתנגדת לצעד כזה.
הוצאת הגופה
כבר באוקטובר 2011, לנוכח התעניינות ציבורית נרחבת בפרשה, הוגשו מספר בקשות לתובע הכללי ג'ון ראו להוציא את הגופה מהקבר כדי לבצע בדיקות DNA מקיפות. ראו שלל את הבקשה וקבע כי מעבר לסקרנות הציבורית אין סיבות ענייניות להוציא את הגופה. עם זאת, באוקטובר 2019, החליטה התובעת הכללית החדשה ויקי צ'פמן לאשר את הוצאת הגופה, בתנאי שהיא תמומן בידי המבקשים. ההוצאה בוצעה ב-19 במאי 2021. מבצע החפירה נמשך זמן רב, והתגלה שהגופה קבורה עמוק מאוד. ד"ר אן קוקסון (Anne Coxon), מומחית למדעי המשפט שפיקחה על המבצע, הבטיחה להשתמש ב"כל שיטה העומדת לרשותנו כדי לנסות לסגור את המסתורין המתמשך הזה".
צ'ארלס וב
ב-26 ביולי 2022 בעקבות חקירת ה-DNA, הוציא אבוט הודעה על פיה האיש הוא ככל הנראה צ'ארלס וב. וב נולד ב-1905 ועבד במאפייה שניהלה משפחתו, ולאחר מכן כחשמלאי. ב-1941 הוא התחתן עם דורותי "דוף" רוברטסון, והזוג התגורר במלבורן. וב תואר כאדם לא יציב נפשית. הוא היה מתבודד, ונהג להישאר במיטה שעות ארוכות. לעיתים הוא נתקף במצבי רוח אלימים, שאותם הפנה בעיקר כלפי אשתו. דורותי העידה שהוא כתב מספר שירים, שכולם עוסקים במוות. לדבריה הוא הגדיר את המוות כ"תשוקה הגדולה שלו". עובדה זו עשויה להסביר את התעניינותו ברבאעיאת שגם כן עוסק רבות במוות. במרץ 1946 הוא ניסה להתאבד, וניצל רק תודות לדורותי. בעקבות אירוע זה הוא הפך לאלים יותר. בספמבר של אותה שנה, דורותי עזבה את הבית ועברה להתגורר בביוט שבדרום אוסטרליה. ב-1947 וב נעלם ומאז לא נודעו עקבותיו. ב-1951 הגישה דורותי בקשה לגט, וקיבלה אותו באפריל 1952.
צניחת רחם
טיפול
ישנן אופציות כירורגיות רבות ביניהן -
פרשת תמאם שוד
צ'ארלס וב
לפי השערתו של אבוט, וב הגיע לאדלייד בדרכו לביוט במטרה לצור קשר עם דורותי, ולאור עברו האובדני ככל הנראה החליט ליטול את חייו. אחותו של אבוט, גרייס, שהתגוררה בסמוך אליו, הייתה נשואה לג'רלד קין. עובדה זו יכולה להסביר את השם "קין" שנמצא על חלק מחפציו של האיש. כמו כן, ידוע שבנם של גרייס וג'רלד, ג'ון (שנהרג במלחמת העולם השנייה), התגורר במשך תקופה בארצות הברית. מה שיכול להסביר את הימצאותם של חפצים אמריקניים בין חפציו של האיש. וב היה ידוע גם כחובב של מרוצי סוסים. לפיכך, לטענת אבוט, הקוד על הספר יכול להיות למעשה שמות של סוסים. משטרת דרום אוסטרליה מסרה כי היא מגלה "אופטימיות זהירה" באשר לתוצאות המחקר של אבוט.
בתרבות הפופולרית
פרק 3 בעונה השנייה של הסדרה התעלומות של דוקטור בלייק, עוסק במקרה זהה לפרשה. גם הרומן של הולי תורסבי "עמק הארזים" (Cedar Valley) מ-2018 עוסק במקרה בעל מאפיינים זהים. הרומן של סטיבן קינג "הילד מקולורדו" עוסק במקרה זהה לחלוטין, פרט לעובדה שהוא מתרחש במיין.
להקת הרוק האוסטרלית "תמאם שוד" לקחה את שמה מהפרשה. להקה אוסטרלית אחרת "הדרונס" שרה שיר בשם "תמאם שוד" העוסק בפרשה. הדרונס גם שילבו את תמונת הקוד שנכתב בכריכה האחורית של הספר בעטיפת אלבומם "Feelin Kinda Free". גם ללהקה Deströyer 666 ישנו שיר העוסק בפרשה.
ועדת העסקים הקטנים של בית הנבחרים של ארצות הברית
ועדת העסקים הקטנים של בית הנבחרים של ארצות הברית (באנגלית: United States House Committee on Small Business) היא ועדה קבועה של בית הנבחרים של ארצות הברית שהוקמה ב-1941. בקונגרס ה-117 (נכון לינואר 2022) חברים בוועדה כ-27 חברים - 15 מן המפלגה הדמוקרטית ו-12 מן המפלגה הרפובליקנית.
תפקיד הוועדה
ועדת העסקים הקטנים של בית הנבחרים אחראית להעריך ולחקור את הבעיות של עסקים קטנים ולבחון את ההשפעה של מגמות המשק והמדיניות הפדרלית על עסקים אלו. לוועדה לעסקים קטנים יש סמכויות פיקוח וחקיקה בנוגע לסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית. הוועדה מספקת סיוע והגנה על עסקים קטנים, כולל סיוע פיננסי ועידוד השתתפות עסקים קטנים ברכש פדרלי ובחוזים ממשלתיים. הוועדה מפקחת על אכיפת החוקים הנוגעים לעסקים הקטנים.
ריי (מלחמת הכוכבים)
ריי (באנגלית: Rey) היא דמות בדיונית מסדרת הסרטים "מלחמת הכוכבים", שהופיעה לראשונה בסרט "הכוח מתעורר". דמותה היא הפרוטגוניסט הראשי של טרילוגיית ההמשך.
ריי נולדה בכוכב לא ידוע, לבנו של הקיסר שיב פלפטין (המוכר בשם הסית' שלו - דארת' סידיוס). היא הוחבאה מפני סבה בכוכב ג'אקו על ידי הוריה, שנרצחו משום שסירבו לחשוף את מיקומה. בהמשך היא בוחרת כשם משפחתה את השם סקייווקר, כמחווה למוריה מאסטר לוק סקייווקר וליאה אורגנה.
ב"הכוח מתעורר"
מקום הולדתה של ריי אינו ידוע. כשהייתה קטנה מכרו אותה הוריה האלכוהוליסטים תמורת משקה חריף לאנקאר פלאט. ומאז שרדה לבדה על הכוכב ג'אקו כשלמחייתה היא אוספת גרוטאות שונות מספינות חלל שהתרסקו על אדמת ג'אקו, ומוכרת אותן בתמורה למזון. ריי משוכנעת שהוריה יחזרו לאסוף אותה, ולכן אינה מוכנה לעזוב את ג'אקו מחשש שמא תחמיץ אותם. בנוסף היא מסמנת על הקיר במקום מגוריה (AT-AT מרוסק) כל יום שעובר מאז נעלמו הוריה.
במהלך אירועי הסרט הכוח מתעורר פוגשת ריי את הדרואיד BB-8 ואת חייל הסער העריק פין הטוען בפניה שהוא חבר בברית המורדים, ומשכנע אותה לברוח איתו אל בסיס המורדים בספינת חלל שאותה הם גונבים ממגרש גרוטאות סמוך. במהלך מנוסתם מכוחות המסדר הראשון הרודפים אחרי BB-8, נחטפת הספינה, המילניום פלקון, על ידי ספינת משא שעליה, כך מתברר, האן סולו וצ'ובאקה. ריי מתיידדת עם השניים, ועד מהרה מציע לה האן עבודה בצוותו על המילניום פלקון.
לאחר שקיילו רן רוצח את האן סולו, ריי ופין נאלצים להילחם בקיילו רן. פין נפצע אך ריי גוברת על קיילו רן באורח פלא. ריי טסה בחללית בשליחות ברית המורדים במטרה לאתר את לוק סקייווקר, ולבסוף מצליחה לאתר אותו, אז היא מושיטה לו את חרב האור שלו, אותה קיבלה קודם לכן ממאז קאנאטה.
ב"אחרוני הג'דיי"
ריי מבקשת מלוק סקייווקר ללמוד את דרכי הג'די. לוק מסרב עד שמגלה מה עלה בגורלו של ידידו, האן, ועד שארטו מקרין לו את הודעתה הנואשת של הנסיכה ליאה מתקווה חדשה. ריי מתקשרת מספר פעמים טלפתית עם קיילו רן, עד שהוא מגלה לה את האמת על בגידתו בלוק ומשפחתו (לוק ניסה להרוג אותו כשחש שיש בו יותר מדי אופל). ריי הכועסת תוקפת את לוק ויוצאת אל ספינת הדגל של סנוק למצוא את קיילו רן ולהחזירו לצד המואר.
קיילו רן פועל כמצופה ומביא את ריי לפני מנהיגו. במהלך העימות, קיילו בוגד בסנוק ותופס את מקומו. ריי וקיילו נלחמים גב אל גב מול שומריו של סנוק, אך ריי מסרבת להצעתו לעבור לצידו. ריי מקפידה לכנות את קיילו רן "בן" שמו המקורי מימיו שלפני הבגידה.
ריי נמלטת מהמקום לאחר שחרבה מתפוצצת ומצטרפת למחתרת על כוכב קרייט בדרכם החדשה.
ב"עלייתו של סקייווקר"
בסרט התשיעי לסאגה, ריי מאומנת על ידי ליאה אחרי מותו של לוק. בהמשך, ריי רוצה לחפש את המכשיר למסתורו של פלפטין, מתווכחת עם ליאה שמתנגדת לכל עזיבה שלה את הבסיס ולבסוף ליאה מעניקה לריי את חרב האור של אחיה המנוח שתוקנה. היא יוצאת עם פין, פו, C3PO, BB8 וצ'ובאקה (צ'ואי) על המילניום פאלקון לחפש את המכשיר. הם מגיעים לכוכב בו נערך פסטיבל עפיפונים וריי מדברת עם מקומית ששואלת לשמה. ריי עונה ששמה ריי אך המקומית מקשה ושואלת לשם משפחתה. ריי עונה שאין לה והמקומית מעניקה לה שרשרת. דרך הקשר הטלפתי קיילו רן לוקח ממנה את השרשרת. היא, פין ,פו, C3PO, BB8 וצ'ואי נמלטים לחפש את הספינה שבה נסע משרת סית' שידע היכן למצוא את המכשיר. במקביל אבירי הרן עוקבים אחריהם. החבורה נתקעת בחול טובעני וטובעת ומוצאת את עצמה עם עצמותיו של משרת הסית'. הם מוצאים שם סכין ועליו כתובת בשפת הסית'. הם מוצאים במקום נחש חלל גדול המנסה לטרוף אותם אך היא מרפאת אותו באמצעות הכוח והוא חופר עבורם מפלט לפני האדמה.
לאחר מכן, היא מזהה את הספינה של משרת הסית' מעברה. תוך כדי ההכנות להמראה היא יוצאת להתעמת עם קיילו רן שנוסע עם חללית לעברם וצ'ואי יוצא לקרוא לה. ריי חותכת את ספינתו של רן עם חרב האור של לוק ומבחינה בנחתת שבה מוחזק צ'ואי והסכין, עוצרת אותה באוויר, אך קיילו רן מבחין בזה ומפעיל כוח נגדי. כתוצאה מכך, היא מאבדת שליטה ומשחררת מידיה ברקים הדומים לאלו של הסית'. הנחתת מתפוצצת וכל האנשים עליה מתים במקום. עקב כך, ריי נמלטת עם החללית וחווה ייסורי מצפון.
בהמשך, אחרי פיצוח הכתובת על הסכין, היא מבחינה בנוכחות של הווקי על המשחתת של קיילו רן והם יוצאים להציל אותו. במהלך ההתגנבות היא מרמה בעזרת הכוח את חיילי הסער שמגלים להם את מיקומו של הווקי ומגלה שגם הסכין על הספינה ויוצאת לחלץ אותו. היא מגיעה לחדרו הפרטי של קיילו ושם דרך הקשר הטלפתי הוא מספר לה כי שמה האמיתי הוא ריי פלפטין והוריה התבודדו על מנת לברוח מסבה מצד אביה, שהוא פלפטין, והיא למעשה נכדתו של פלפטין ואנשיו רצחו את הוריה אחרי שהחביאו אותה. הם נלחמים בקרב חרבות אור דרך הקשר הטלפתי וריי פוגעת בקסדה השרופה של דארת' ויידר המנוח שעוברת דרך הקשר הטלפתי והוא מגלה את מיקומה. כשהוא מגיע, היא מתעמתת עם קיילו רן ובורחת למילניום.
היא, פין, פו דמרון, הווקי והדרואידים נוסעים לירח של אנדור שאליו קרס כוכב המוות השני על מנת למצוא את מכשיר הניווט שנמצא בכספת שבתוכו. הם מתרסקים עם המילניום מגיעים לצוק ומגלים כי אין להם איך לעבור את המים הסוערים אל שאריות כוכב המוות לפני שייתקנו את המילניום או שהמים יירגעו. באורח פלא לא מוסבר הם עומדים במיקום המדויק שבו הסכין מציין את מיקום המצפן ומגיעים עריקים על אלפקות חלל על מנת לסייע להם. ריי שטה לבדה לכוכב המוות ומוצאת את החדר בו התרחש הקרב האחרון בין דארת' ויידר ולוק סקייואקר לבין סבא שלה, הקיסר, ושם היא מוצאת את הכספת. היא נכנסת ומוצאת את מכשיר הניווט אך היא מסתובבת אל מראה שבה מולה היא רואה את דמותה כלורדית סית' המשתמשת בחרב דו צדדית מתקפלת שנלחמת איתה, והיא משלימה את הזיכרון של הוריה נחטפים ומעונים למוות על ידי הסכין של הסית'. מחוץ לכספת קיילו רן אורב לה ומשמיד את המכשיר. היא פוצעת את קיילו שמוסח מהתערבותה של אמו הנסיכה ליאה שבעקבות כך מתה במקום, ומרפאת אותו באמצעות הכוח ובורחת עם הספינה של קיילו.
ריי נמלטת לכוכב שבו נוצר הג'דיי ובו התבודד לוק סקייווקר לאחר התקרית עם בן בכוכב היא משמידה את החללית באש ומנסה לזרוק את החרב של לוק, שתופס אותה בתור רוח רפאים ומעניק לה את החרב שלו, ואת החרב של ליאה מתקופת אימוניה כג'דיי. הוא מספר לה שליאה ידעה לכל אורך הדרך שריי היא נכדתו של פלפטין ואף על פי כן בחרה לאמן אותה. הוא מעניק לה גם את הX WING המקורי שלו שבו השמיד את כוכב המוות הראשון למד אצל מאסטר יודה ונלחם באנדור, ושולח אותה להילחם בסבא שלה. ריי נוסעת, ובכך מאפשרת לפו ופין שמונו עם מותה של ליאה לגנרלים לפלוש עם המחתרת למישור הסית' אקסגול.
ריי מתעמתת עם סבה שמבקש ממנה להרוג אותו, להפוך לסית' ובכך להשמיד את מסדר הג'דיי. היא מסרבת והוא פותח את גג המקדש ומראה לה כיצד כל המחתרת נשחטת בקרב ואיש לא בא לעזור. הוא מסביר לה כי אם היא תהיה הקיסרית היא תפקד על הצי ותוכל להציל את חבריה. בן סולו מגיע והיא מעבירה לו את חרב האור של סבא שלו ונלחמת בשומרים עם חרב האור של אמא שלו.
פלפטין ניצב מול בן סולו וריי פלפטין והוא שואב מהם את "הכוח" ובכך כמעט מביא למותם. פלפטין מתרפא וגופו החרוב משתקם, הוא גורם לריי לאבד הכרה וזורק את בן סולו לתהום. הוא משתמש בכוח על מנת לחשמל את כל הספינות של המורדים באמצעות ברקים בעוצמה חסרת תקדים. ריי מגייסת את כל כוחם של כל הג'דיי אי פעם ומתעוררת ומשתמשת בחרב האור שלה להסיח את דעתו פלפטין שתוקף אותה במקום את הספינות הממשיכות במתקפה. הספינות יורות בנשק משמיד הכוכבים של כל משחתת ובכך משמידות אותן. ריי משתמשת בחרבות של לוק וליאה כדי להדוף את המתקפה ולהרוג אותו, אך כתוצאה מכך מתה גם היא. בן סולו עולה מהתהום ומוצא את גופתה המתה של ריי. הוא משתמש בכוח בכוחותיו האחרונים כדי להציל את ריי. כתוצאה מכח הוא גוסס, ריי מתעוררת הם מתנשקים ובן סולו נופל מת ונעלם מתוך הבגדים שלו.
ריי חוזרת לטאטואין לחווה של ההורים של אנאקין וקוברת שם את החרב של לוק ואת החרב של ליאה בסמוך לקבר של שמי סקייווקר. היא מדליקה חרב אור חדשה בצבע צהוב. אישה מקומית מגיעה ואומרת כי זה זמן רב לא הגיע אף אחד למקום ושואלת את ריי לשמה. ריי עונה כי שמה ריי, ולאחר שהיא רואה את הרוחות של לוק וליאה מוסיפה ששמה הוא ריי סקייווקר.
מאפיינים ויכולות
בתחילת הסרט מלחמת הכוכבים פרק 7: הכוח מתעורר, בעקבות סירובה של ריי למכירת הדרואיד BB-8, חבורה של שודדים אורבים לה במטרה לגנוב ממנה את הדרואיד. בעת הקרב בינה לבין השודדים מתגלה המומחיות שלה בשימוש במוט ארוך. פין בדיוק מגיע לקרבת מקום כדי למצוא את BB-8, רואה את הקרב ביניהם, ומתפעל מיכולתה של ריי.
במהלך אירועי הסרט מגלה ריי כי היא בעלת שליטה חזקה בכוח, וכי היא מסוגלת להתמודד עם תרגילי שליטה במחשבות מצד קיילו רן, ואף לבצע בעצמה תרגילי שליטת מחשבות על אחרים. כמו כן היא מגלה את כוחה בקרבות בחרבות אור.
בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר מתברר כי היא יכולה לרפא באמצעות הכוח. היא מרפאת נחש ענק אחרי שחומלת עליו, ואחרי שהיא דוקרת את קיילו רן היא מרפאת אותו. כמו כן, היא משתפרת בשימוש בחרב אור כך שהיא מסוגלת לתפוס את חרבו של לוק מהאוויר.