cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דן שינמן
מעורך דין לסופר
ספרו השלישי, "הסנגור", שיצא לאור בקיץ 2016, הוא שילוב של סיפורת ועיון. הספר כולל שמונה סיפורים קצרים - כולם מעולמו של הסנגור הפלילי, המלווים בהסבריו של המחבר אודות תפיסתו המקצועית כסנגור והדילמות העולות בעבודתו.
טרנסניסטריה (אזור הכיבוש הרומני)
טרנסניסטריה (ברומנית: Transnistria) הוא שם שניתן במהלך מלחמת העולם השנייה לחבל ארץ בדרום מערב אוקראינה, בין נהר הבוג הדרומי ובין הנהר דניסטר במערב, בין חוף הים השחור בדרום ובין העיר מוגילב פודולסקי מצפון. אזור זה היה טרם המלחמה בשליטת ברית המועצות.
דן שינמן
מעורך דין לסופר
שינמן טבע את המונח "פורמולת ההגנה" אודותיו הוא מדבר בספרו, ובהקשר זה הוא פיתח את התפיסה המבדילה בין "העובדות הקשיחות" ל"עובדות הרכות". גישתו הבסיסית (שאינה מתייחסת לעבריינים אשר מקצועם בפשע), גורסת ככלל, כי נאשמים ייטיבו לעשות אם ידבקו באמת. בהקדמה לספר "הסנגור" כתבה כבוד שופטת בית המשפט העליון, פרופ' דפנה ברק ארז: "זהו ספר מיוחד המזמן לקוראיו חוויה יוצאת דופן. מחד גיסא אין זה ספר עיוני גרידא. הוא טבול במציאות ומביא את ה"סיפורים" של חיי המעשה. מאידך גיסא, הספר מציג עומק של חשיבה וניסיון בתחום ההגנה, כפי שיכול היה להציג בפנינו רק אדם כדן שינמן, איש מקצוע שחי את המשפט משך חיים שלמים, והביא את מלאכת ההגנה לכלל אמנות".
טרנסניסטריה (אזור הכיבוש הרומני)
מקור השם
שמה של "טרנסניסטריה" ניתן לה לאחר שנכבשה בידי הגרמנים והרומנים בקיץ 1941 מידי ברית המועצות, ונמסרה לרומנים כגמול על השתתפותה של רומניה במלחמה נגד ברית המועצות, ובפועל כמעין פיצוי על קריעתו מידי הרומנים של מרבית שטחה של טרנסילבניה והעברתה לריבונות הונגרית ב-1940. משמעותו השם היא "השטח מעבר לנהר ניסטרו", שמו של הדניסטר בפי הרומנים.
גירוש והשמדת היהודים
מאות בשנים היה חבל ארץ זה מרכז של חיי רוח וחיי קהילה יהודית בעלת זהות לאומית ברורה, ומניינה לפני המלחמה כ-300,000 מתוך אוכלוסייה כוללת של 2.5 מיליון. עשרות אלפים מבני הקהילה עצמה נרצחו בידי איינזצגרופה D בפיקודו של אוטו אולנדורף, ובידי צבאות גרמניה ורומניה, נוסף על היהודים שגורשו לטרנסניסטריה מאזורים סמוכים ונרצחו אף הם. לטרנסניסטריה גורשו ב-15 בספטמבר 1941 יהודי בסראביה, ובוקובינה בהוראתו של שליט רומניה המרשל יון אנטונסקו. לפי האומדנים מספר היהודים אשר גורשו נע בין 150,000 עד 185,000 נפשות. חלק מיהודי בוקובינה גורש לעיירות בתחום אוקראינה (למשל לציבולווקה אליה גורשו כ-2,500 יהודים וכמה מאות לוורושילובקה) שסופח לטרנסניסטריה. הגירוש פסק ב-13 באוקטובר 1942 עם שינוי המגמה במלחמה כנגד ברית המועצות וכאשר אנטונסקו כבר לא היה בטוח בניצחון הגרמנים.
על היהודים נאסר חופש התנועה והתכתבות והם רוכזו בגטאות ובמחנות, ועל כולם חלה חובת עבודת כפייה. למעשה הפכה טרנסניסטריה כולה למחנה ריכוז אחד גדול. במחנות הריכוז שהיו נתונים לשליטת הז'נדרמריה נרצחו עשרות אלפי יהודים ורבבות נוספים נספו כתוצאה מתנאי החיים הקשים ובמיוחד ממחלת טיפוס הבהרות ומחלת הדיזנטריה, כמו כן עקב רעב וכפור. הידיעות על מצב היהודים בטרנסניסטריה הגיעו ליהודי רומניה, ועל אף מצבם הקשה נשלחה עזרה שהצילה רבים. למען היהודים פעל ראש קהילת יהודי רומניה וילהלם פילדרמן, אשר ניצל את היכרותו האישית עם אנטונסקו. בנוסף פעלה למען המגורשים משלחת מטעם יהודי רומניה שבראשה עמד אפרים (פרד) שרגא.
בדצמבר 1943, כאשר הסובייטים היו על סף כיבושה של טרנסניסטריה, הותר ליהודים לחזור לרומניה, אולם רבים חזרו רק לאחר השחרור הסובייטי.
סדר תפילות יום הכיפורים
תפילת העמידה
גוף תפילת העמידה (חוץ מהווידויים שבסוף התפילה, שיפורטו להלן) זהה בכל תפילות היום, למעט תפילת מוסף. היא כוללת את כלל ההוספות שאומרים בעשרת ימי תשובה. כמו כן בברכת אתה קדוש ישנה תוספת ארוכה כמו בראש השנה שלא נאמרת בשאר עשרת ימי תשובה (למעט למנהג תימן שאומרים אותה בכל עשרת ימי תשובה).
טרנסניסטריה (אזור הכיבוש הרומני)
גירוש והשמדת היהודים
על פי הסטטיסטיקאי מרקו רוזן נרצחו ומתו במהלך ההגליות לכל הפחות 155,000 יהודים רומנים ו-115,000 יהודים אוקראינים שהיו תחת שלטון רומני. לפי ההיסטוריון אביגדור שחן, מספר הנרצחים היה גבוה בהרבה, כ-400,000. לפי חוקר השואה ז'אן אנצ'ל היה מדובר במעל 400,000 יהודים.
סדר תפילות יום הכיפורים
תפילת העמידה
סדר הקטעים בברכה האמצעית משתנה בין המנהגים השונים. אצל הספרדים נאמרים הקטעים: אתה בחרתנו (נאמר בכל החגים), אלהינו ואלהי אבותינו מחול לעוונותינו (ייחודי ליום כיפור), יעלה ויבוא (בכל החגים ובראשי חודשים), אלהינו ואלהי אבותינו מלוך על כל העולם כולו (רק בראש השנה ויום הכיפורים), קדשנו במצוותיך (שבתות וחגים). אצל התימנים הסדר שונה: אתה בחרתנו, יעלה ויבוא, מחול לעוונותינו, מלוך על כל העולם ולבסוף קדשנו במצוותיך. במנהגי איטליה ואשכנז הסדר זהה כמעט לתימן, רק שמשמיטים את הקטע מלוך על כל העולם ובאיטליה גם את קדשנו במצוותיך, אלהינו ואלהי אבותינו מחול לעוונותינו נאמר אחרי יעלה ויבא.
טרנסניסטריה (אזור הכיבוש הרומני)
אוכלוסייה
בדצמבר 1941 ערכו השלטונות הרומנים מפקד אוכלוסין בטרנסניסטריה, ולפיו היה המבנה האתני כדלהלן:
סדר תפילות יום הכיפורים
תפילת העמידה
חתימת הברכה: לפי רוב הנוסחים: ברוך אתה ה' מלך מוחל וסולח לעוונותינו ולעוונות עמו (נוסח אשכנז ונוסח ספרד מוסיפים: בית) ישראל ומעביר אשמותינו בכל שנה ושנה, מלך על כל הארץ מקדש (בשבת: השבת ו)ישראל ויום הכיפורים. לפי תימן בלאדי: ברוך אתה ה' מלך על כל הארץ מוחל וסולח לעונות עמו בית ישראל מקדש (בשבת: השבת ו)יום הכיפורים.
טרנסניסטריה (אזור הכיבוש הרומני)
מחוזות
טרנסניסטריה חולקה על ידי הרומנים ל-13 מחוזות מבחינה אדמיניסטרטיבית:
סדר תפילות יום הכיפורים
תפילת העמידה
בתפילת מוסף אומרים את הקטע "מפני חטאינו גלינו מארצנו" המזכיר את קרבנות היום. ברוב המנהגים הוא נאמר במקום "יעלה ויבוא" הנאמר בשאר התפילות (כמו בשאר תפילות המועדים בהם בתפילת מוסף משמיטים את הקטע יעלה ויבוא הנאמר בברכה האמצעית של שאר התפילות), אך אצל הספרדים הוא נאמר כתוספת מיד לאחר "אתה בחרתנו" ולא במקום יעלה ויבוא (כלומר אומרים יעלה ויבוא גם במוסף, בניגוד לברכה האמצעית בתפילות שלוש הרגלים).
וידוי
לאחר סיום תפילת העמידה אומרים וידוי. בכל התפילות למעט נעילה (לגבי הווידוי הנאמר בתפילת נעילה ראו בערך תפילת נעילה) כולל הווידוי את הקטעים "(אנא ה') אלהינו ואלהי אבותינו", "אשמנו, בגדנו" (מסודר לפי אותיות אלף-בית), "מה נאמר", "על חטא" ו"אלהי עד שלא נוצרתי" (יש מוסיפים לאחר מכן את הקטע "אלהי נצור לשוני מרע" כמו בכל יום ויש שמשמיטים אותו).
לגבי הקטע "על חטא" ישנם שני מנהגים: מנהג תימן והספרדים במערב אירופה שאומרים נוסח קצר, ומנהג רוב הספרדים, האשכנזים והאיטלקים שאומרים בסדר אלף-בית (גם כאן יש מספר מנהגים, יש נוהגים אלף בית רגיל, יש אלף בית כפול ויש בסדר ישר ולאחר מכן בסדר תשר"ק).
הווידוי גם נאמר בחזרת הש"ץ באמצע ברכת קדושת היום, ובתפילת ערבית בה אין חזרה, לאחר הסליחות. אצל פייטני ספרד נתחברו פיוטי וידוי לכל אחת מתפילות היום. כיום ברוב קהילות הספרדים נהוג להשמיט וידויים אלו בשל חשש להפסק בתפילה או בשל אריכותה, ואומרים רק את פיוט הווידוי של תפילת ערבית שבו אין חשש הפסק ("רבונו של עולם אתוודה על עבירות קלות וחמורות") ואת הווידוי של שחרית לרב נסים גאון.
סליחות
עיקרו של יום הכיפורים הוא בקשת הסליחה והמחילה על העוונות, לפיכך החלק המרכזי בתפילות הוא אמירת פיוטי הסליחות, משולבות בשלוש עשרה מידות הרחמים. המנהג הקדום לומר את הסליחות בחזרת הש"ץ באמצע הברכה הרביעית של כל תפילות היום, ובתפילת ערבית בה אין חזרה - לאחר תפילת העמידה, השתמר בצורתו המקורית רק במנהג איטליה (וגם שם אינן נאמרות בתפילת מוסף) ובקצת קהילות האשכנזים (בעיקר קהילות שיצאו מגרמניה ומהונגריה, וכן יש תלמידי הגרי"ד סולובייצ'יק שאומרים סליחות בכל התפילות). במנהג אשכנז המאוחר אמנם שמרו על מיקום הסליחות בתוך החזרה - אך ברובם של קהילות אשכנז המזרחי ויתרו על אמירתן והן נאמרות רק בתפילת ערבית ובתפילת נעילה. אין לטעות בין פיוטי הסליחות לבין הקרובות (שהן סוג אחר של פיוט הנקרא "קרובץ") הנאמרות אף כיום בחזרת הש"ץ של כל תפילות היום במנהג אשכנז אפילו בקהילות שנשמטו הסליחות. מנגד אצל הספרדים והתימנים שנהגו על פי סידורי בבל בהם אין משלבים קטעים נוספים בתוך חזרת הש"ץ, אלא אומרים את הסליחות בנפרד מהתפילה כאשר לפניהן אומרים קדיש לעילא ולאחריהן קדיש תענו ותעתרו.
פיוטים
בתקופת הפייטנות הקלאסית של ארץ ישראל, וכן בתור הזהב של שירת ספרד בימי הביניים, התחברו פיוטים רבים שנועדו לעטר (או אף להחליף, במסורת הארץ ישראלית) את קטעי התפילה השונים כגון נשמת כל חי (רק במסורת ספרד), כמה קטעים בברכות קריאת שמע וכן קרובה לחזרת הש"ץ מסוג קדושתא (אוסף רחב של פיוטים המעטר את שלוש הברכות הראשונות והקדושה). בתקופות מאוחרות יותר קוצצו הפיוטים בהרבה קהילות והוזזו ממקומם בשל החשש ההלכתי להפסק בתפילה. בנוסף, בשל התפתחות החזנות שהאטה את התפילה בהכניסה תכנים מוזיקליים שלא אפשרו אמירה של קטעי פיוט רבים כל כך ובשל הקשיים לשבת בבית הכנסת כל היום כפי שנהגו בעבר בקהילות האשכנזים הושמטו חלק מהפיוטים.
בקרב קהילות אשכנזיות רבות נהוג כיום לומר רק קטעים מתוך הקרובות לחזרת הש"ץ בארבע תפילות היום, ורק קהילות בודדות אומרות אותן בשלמותן ואף אומרות את פיוטי היוצר. ברם, האשכנזים שמרו על המיקום המקורי של הפיוטים. גישה דומה קיימת גם אצל האיטלקים, אלא שאצלם המגמה שמרנית יותר, והם אף אומרים פיוט יוצר (אם כי לא במקומו המקורי אלא בין הקדיש לברכו).
ברוב הקהילות הספרדיות, בהן אומרים פיוטי רשות לנשמת וקדיש, העבירו את הפיוטים לאחר חזרת הש"ץ והסליחות (אף הסליחות עצמן הועברו לשם ממקומן המקורי בתוך החזרה), וכיום ישנה מגמה לצמצם אותם למינימום (במספר קהילות נאמר רק האופן "שנאנים שאננים" לר' שלמה אבן גבירול). קהילות מעטות עדיין שומרות על המנהג לומר את הפיוטים הללו במקומם המקורי, בעיקר הקהילות במערב צפון אפריקה ובמערב אירופה. הקרובות לחזרת הש"ץ, שבימי הביניים נאמרו בשלמותן, קוצצו כמעט לגמרי והן מכילות כיום רק פיוטי קדושה. באשר למיקומם של פיוטי הקדושה, במרבית הקהילות הספרדיות התקבל פתרון ביניים לפיו הם נאמרים אמנם במקומם המקורי (בניגוד לרשויות), אלא שהחזן עצמו אינו אומרם אלא הסומך שלו (אדם שעומד ליד החזן). במקצת הקהילות החזן עצמו אומרם, ומנגד קהילות אחרות דוחות את אמירתם לאחר הסליחות, יחד עם פיוטי הרשויות לנשמת והקדיש. המגמה הכללית אצל הספרדים היא אפוא למעט בפיוטים ככל שניתן, מגמה הקיימת גם בתכלאל הבלדי.
שינויים בסדר התפילה ביום הכיפורים שחל בשבת
אם חל יום הכיפורים בשבת ישנם כמה שינויים בתפילה, העיקריים שבהם:
תפילת מנחה של ערב יום כיפור
התלמוד במסכת יומא קובע כי יש לומר את הווידוי גם לפני הצום "שמא תטרף דעתו בסעודה", ולהלכה נפסק שמזכירים את הווידוי בתפילת מנחה, אותה יש להתפלל לפני הסעודה המפסקת.
הווידוי נאמר על ידי היחידים לאחר תפילת העמידה. בנוגע לחזרת הש"ץ מציין אבודרהם כי "רב עמרם כתב שליח ציבור אומר וידוי במנחה לאחר שיסיים תפילתו כדי להוציא את הרבים ידי חובתן...נהגו בספרד שחוזר שליח ציבור התפילה וכשיגיע לברכת סלח לנו אבינו...אומר הווידוי...". ברם מובאת שם גם תשובה לרב האי גאון שלא ראוי ששליח ציבור יאמר את הווידוי בחזרת הש"ץ של ערב יום הכיפורים. הבית יוסף מציין כי לא נהגו ששליח ציבור אומר וידוי בתפילתו כי נהגו להתפלל תפילה אחת בקול רם ללא חזרה, ומביא את דברי הר"ן שכתב שכיוון ששליח ציבור אומר וידוי לאחר תפילתו כמו שאר היחידים אין הוא אומר אותו בקול רם. ברם המהרי"ץ בתכלאל עץ חיים מציין כי בתימן נהגו שכאשר מתפללים תפילה אחת בקול רם (ללא חזרה) שליח ציבור אומר את הווידוי בקול רם לאחר תפילתו והציבור אומר עמו, וכך גם נהוג בקהילות הספרדים במערב אירופה. למעשה, ברוב הקהילות, נהוג שהש"ץ אינו אומר וידוי בסוף חזרת הש"ץ, אבל בנוסח איטליה אומרים.
סלאבן ביליץ'
סלאבן ביליץ' (בקרואטית: Slaven Bilić; נולד ב-11 בספטמבר 1968 בספליט) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל המאמן את קבוצת אל-פתח.
סדר תפילות יום הכיפורים
תפילת מנחה של ערב יום כיפור
אין אומרים תחנון. אצל יהודי אשכנז נהוג להשמיט את תפילת אבינו מלכנו שבדרך כלל נאמרת בתפילות שחרית ומנחה של עשרת ימי תשובה, אך בשאר המנהגים אומרים אותו כרגיל, ולאחר מכן קדיש תתקבל ומסיימים את התפילה כרגיל. אצל הספרדים במקום (או בנוסף ל) מזמור ס"ז אומרים את המזמורים פ"ה וק"ל.
סלאבן ביליץ'
קריירת משחק
ביליץ' גדל בספליט, והחל לשחק כדורגל בגיל 9, במסגרת מועדון הכדורגל המקומי היידוק ספליט. בשנת 1987 הצטרף לסגל הקבוצה הבוגרת של היידוק, ושיחק בה במשך 6 עונות. ב-1993 עבר לבונדסליגה, והחל לשחק בקבוצת קרלסרוהה. במדיה של קבוצה זו הגיע לחצי גמר גביע אופ"א ב-1994.
סדר תפילות יום הכיפורים
תפילת ערבית
החלק המרכזי הפותח את תפילת ערבית של יום הכיפורים ולמעשה את תפילות יום הכיפורים כולן הוא תפילת כל נדרי. לפני אמירת תפילה זו נהוג לומר מספר פיוטים בקהילות השונות. ברוב קהילות ספרד ותימן מקובל לומר את הפיוטים "לך אלי תשוקתי", שיש מייחסים לר' אברהם אבן עזרא ו"שמע קולי" המיוחס לרב האי גאון (בקהילות הספרדיות של מערב אירופה לא אומרים את "לך אלי תשוקתי" ומתחילים ישר מ"שמע קולי"). ברבות מקהילות האשכנזים (בעיקר במזרח אירופה) נהוג לומר "תפילה זכה", שבה האדם מתוודה וסולח לאנשים שפגעו בו. תפילה זו נעשית בשקט בין האדם לעצמו. בקהילות איטליה אין מנהג אחיד, יש אומרים מספר מזמורי תהלים העוסקים בנושא התשובה ויש המוסיפים לומר את הפיוט "שמע קולי" הלקוח מן המסורת הספרדית.
סלאבן ביליץ'
קריירת משחק
בינואר 1996 רכשה את כרטיס השחקן שלו קבוצת הכדורגל האנגלית וסטהאם יונייטד, תמורת 1.3 מיליון ליש"ט. בעקבות הופעותיו במדי נבחרת קרואטיה בטורניר יורו 1996, שנערך באנגליה באותה שנה, עלה מעמדו, ובראשית 1997 נמכר כרטיסו לאברטון תמורת 4.5 מיליון ליש"ט. ביליץ' היה אמור להתחיל לשחק בקבוצה כבר בחודש מרץ, אך העדיף לסיים את העונה בווסטהאם, ולעבור רק בעונה שלאחר מכן.
במונדיאל 1998 היה ביליץ' שותף לזכייתה של נבחרת קרואטיה במקום השלישי, בהופעתה הראשונה אי פעם בטורניר זה. אחרי המונדיאל סבל ממתיחה במפשעה, שבשלה החמיץ את תחילת העונה הבאה. עם שובו, השתלב מחדש בסגלהּ של אברטון, אך עקב פציעות והשעיות לא מימש את הפוטנציאל שלו. ביולי 1999 החליטה אברטון לשחרר את ביליץ'. הוא חזר לקרואטיה ועבר לגור בזגרב, אך לא מצא קבוצה חלופית, והתאמן רק במסגרת נבחרת קרואטיה. עקב תנאי החוזה שלו, נאלצה אברטון להמשיך לשלם לו 27 אלף ליש"ט לשבוע, עד ש-28 חודשים לפני פקיעת החוזה סיכמו הצדדים שביליץ' יקבל מענק חד פעמי של מיליון ליש"ט.
לאחר מכן שב ביליץ' לקבוצת נעוריו, היידוק ספליט, שיחק במסגרתה תשעה משחקים, וסיים את הקריירה כשחקן פעיל.
סדר תפילות יום הכיפורים
תפילת ערבית
לאחר אמירת כל נדרי נהוג בקהילות רבות לומר פרקי מי שברך, תפילה לשלום המלכות, הזכרת נשמות (של חכמים וחברי הקהלה) ועוד. בולט במיוחד מנהג שנהוג בכמה מקהילות הספרדים להזכיר את נשמות כל הרבנים שפעלו בקהילה.
סלאבן ביליץ'
קריירת אימון
ב-2001 מונה ביליץ' למאמנה של היידוק ספליט, וזכה עמה בגביע הקרואטי ב-2003. בשנת 2004 מונה לאמן את הנבחרת הצעירה של קרואטיה, לצד אליושה אסנוביץ'. הנבחרת העפילה לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 באותה שנה.
סדר תפילות יום הכיפורים
תפילת ערבית
לאחר מכן, כבכל חג, מברכים את ברכת שהחיינו. את ברכת שהחיינו נוהגים לומר בכל חג בעת הקידוש (אם כי מדין התלמוד ניתן לאומרה אפילו בשוק, אלא שיש הידור לאומרה על הכוס), אך ביום הכיפורים, בו אין קידוש, אומרים את הברכה לפני תפילת ערבית.
סלאבן ביליץ'
קריירת אימון
ב-2006 מונה למאמנה של נבחרת קרואטיה, לקראת מוקדמות יורו 2008. ביליץ' ספג ביקורת לאחר משחקה הרשמי הראשון של הנבחרת בהנהגתו, אותו סיימה בתיקו אפס מול נבחרת רוסיה במוסקבה, לאחר שלא כלל בסגל את דריו סרנה, איביצה אוליץ' ובושקו בלבן, עקב היעדרותם מכמה ממשחקי הנבחרת. בסופו של דבר סיימה נבחרת קרואטיה את משחקי המוקדמות בהצלחה רבה. היא רשמה הפסד בודד (במקדוניה) וניצחה פעמיים את נבחרותיהן של אנגליה וישראל. בטורניר היורו עצמו, ניצחה הנבחרת בכל משחקיה בשלב הבתים, לרבות את נבחרת גרמניה, אך הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת טורקיה. במוקדמות מונדיאל 2010 סיימה קרואטיה את שלב הבתים במקום השלישי, אחרי אנגליה ואוקראינה, ולא הצליחה להעפיל למונדיאל. חרף הכישלון, המשיך ביליץ' בתפקידו כמאמן הנבחרת. ביליץ' הוביל את קרואטיה ליורו 2012 שם סיימה במקום השלישי בבית C. במהלך כהונתו של ביליץ' כמאמן הנבחרת הושמעו נגדו טענות לפיהן הוא נוהג להשמיע שחקנים שירים של להקת הרוק תומפסון, שלחלקם מסרים לאומניים ואף נאו-נאציים.
סדר תפילות יום הכיפורים
תפילת ערבית
לאחר מכן פותחים בתפילת ערבית עצמה. בניגוד לתפילות שבתות וימים טובים ובדומה לתפילות יום חול, תפילת ערבית של יום הכיפורים פותחת במרבית המנהגים (למעט מנהג אשכנז וקצת קהילות הספרדים) בפסוק "והוא רחום יכפר עוון", כבקשה למחילת החטאים. תפילת ערבית היא רגילה ללא פיוטי מעריב (למעט מחזור רומניא). לפני חצי קדיש אומרים את הפסוק "כי ביום הזה יכפר עליכם" (ויקרא טז,ל) אך במנהג איטליה אומרים את הפסוק "אלה מועדי ה'" (ויקרא כ"ג, ד'). בחלק מקהילות האשכנזים לא אומרים פסוק בכלל.
מיד לאחר תפילת העמידה אומרים ברוב המנהגים קטעי סליחות בצירוף שלוש עשרה מידות הרחמים, אך אצל התימנים אומרים אותן רק לאחר סיום כל התפילה ומיד לאחר תפילת העמידה אומרים נפילת אפיים. לאחר סיום אמירת הסליחות אומרים קדיש תתקבל (או קדיש תענו ותעתרו אצל הספרדים), בקהילות הפורטוגזים נהגו שכל הקהל שר את הקדיש ביחד ובנעימה, ובהרבה מקומות מוסיפים לומר קטעים נוספים, כל מקום לפי מנהגו (למשל תפילה על הפרנסה, מזמורי תהלים, שירי הייחוד ועוד).
סלאבן ביליץ'
קריירת אימון
ביוני 2015 מונה ביליץ' למאמן ווסטהאם מהפרמייר ליג, עונתו הראשונה בווסטהאם הייתה מוצלחת והקבוצה השיגה את הכרטיס למוקדמות הליגה האירופית. עונתו השנייה הייתה פחות מוצלחת עם החלפת אצטדיון הקבוצה להאצטדיון האולימפי. ווסטהאם הודחה במוקדמות הליגה האירופאית וסיימה במקום ה11 בליגה. ב־4 בנובמבר 2017 לאחר תבוסה 4-1 לליברפול פוטר ביליץ' מאימון ווסטהאם. ב-28 בספטמבר 2018 מונה למאמן אל-איתיחאד הסעודית, בפברואר 2019 פוטר ביליץ' מאימון הקבוצה. ב-13 ביוני 2019 ביליץ' חזר לאנגליה ומונה למאמנה של וסט ברומיץ' אלביון מהצ'מפיונשיפ.
סדר תפילות יום הכיפורים
נטילת ידיים
קיימת מחלוקת אצל הראשונים האם יש לקיים נטילת ידיים של שחרית ביום הכיפורים. המצדדים שלא ליטול סוברים שכיוון שיום הכיפורים אסור ברחיצה אין ליטול ידיים, וכן דעת הרמב"ם (מאותו טעם אין מברכים לשיטתו גם את ברכת "המעביר שינה מעיני") ורש"י. לעומתם יש סוברים שכשם שהותר ליטול ידיים כאשר ידיו מטונפות כך נוטלים ידיים בקימה בבוקר משום רוח רעה השורה על ידיו של האדם במהלך השינה, וכן דעת רבנו תם, הר"ן, הטור וכן נפסק להלכה בשולחן ערוך.
סלאבן ביליץ'
קריירת אימון
לאחר שהעלה את הקבוצה לפרמייר ליג בסיום עונת 2019/2020, פוטר ביליץ' ב-16 בדצמבר 2020 לאחר פתיחת עונה לא טובה בפרמייר ליג.
סדר תפילות יום הכיפורים
ברכת שעשה לי כל צורכי
המחלוקת במהותן של ברכות השחר, האם הן ברכות על כלל העולם או ספציפיות לאדם מסוים עוררה את הסוגיה האם יש לברך את ברכת "שעשה לי כל צורכי" (שהיא ברכה על נעילת הנעליים) ביום הכיפורים (ואף בתשעה באב). הסוברים שהן ברכות הספציפיות לאדם מסוים, וממילא אם לא ביצע אותן אינו מברך, כך אין מברכים ברכה זו ביום הכיפורים שכן יום הכיפורים אסור בנעילת הסנדל. לדברי האומרים שהיא ברכה על כלל העולם הדבר נשאר תלוי במחלוקת: יש הסוברים שאף לשיטה זו אין לברך, שכן כל העולם אסור בנעילת הסנדל ולא רק אדם ספציפי. ברם יש חולקים וסוברים שיש לברך ברכה זו ככל יום רגיל שכן מותר לנעול נעליים שאינן מעור או אפילו נעלי עור במקרים מסוימים (כגון שחושש מעקרב). גם למעשה חלוקים המנהגים: אצל האיטלקים והאשכנזים (למעט ההולכים בדעת הגר"א) נהוג לברך. אצל התימנים נהוג שלא לברך, ואילו אצל הספרדים הדבר שנוי במחלוקת עד היום: יש נוהגים לברך ויש שאינם מברכים. יש נוהגים כפשרה לנעול נעלי עור בצאת הצום ואז לברך, ויש מברכים כרגיל.
סלאבן ביליץ'
קריירת אימון
ב-6 בינואר 2021 מונה למאמן בייג'ינג גואואן הסינית.
סדר תפילות יום הכיפורים
עשרה מזמורי תשובה
בסידור רב עמרם גאון מובא שאומרים בפסוקי דזמרא מזמורי תהילים נוספים, רובם מעניין התשובה. המנהג הובא באבודרהם ובטור ולמעשה נוהגים כך כיום רק הספרדים. מוסיפים את המזמורים לאחר מזמור צ"א בזמירות, שהוא המקום בו נוהגים הספרדים להוסיף מזמור מעניינו של יום בחגים. המזמורים שמוסיפים הם: י"ז, כ"ה, ל"ב, נ"א, ס"ה, פ"ה, פ"ו, ק"ב, ק"ג, ק"ד.
סלאבן ביליץ'
חיים אישיים
לביליץ' תואר במשפטים. לצד עיסוקו בכדורגל, הוא משמש כסולנה של להקת הרוק ראובאו.
סדר תפילות יום הכיפורים
הוספות בתפלת נשמת כל חי ובברכות קריאת שמע
כפי שהוסבר לעיל, במנהגים הישנים נאמרים פיוטים בנקודות מסוימות בתפילה החל מלפני תפילת נשמת כל חי, בינה לבין הקדיש, ובברכות קריאת שמע. כיום הנטייה במרבית הקהילות לדלג עליהם או לדחות את אמירתם לאחר מכן, אבל יש בהחלט קהילות שנוהגות כפי המנהג המקורי.
חזרת הש"ץ
חזרת הש"ץ כוללת שלושה סוגי תוספות שלא כולם נאמרים בכל המנהגים (הסבר מפורט יותר על תוספות אלו נמצא בראשית הערך):
מיד לאחר חזרת הש"ץ נאמרת תפילת אבינו מלכנו. אם חל יום הכיפורים בשבת יש נוהגים להשמיט אותה כפי שהוסבר לעיל. אצל הספרדים והתימנים אומרים לאחר מכן את הסליחות לאחריהם מוסיפים הספרדים את הרשויות לנשמת ולקדיש שהושמטו (בקהילות בהן משמיטים אותם) והתימנים מוסיפים גם נפילת אפיים.
קריאה בתורה והפטרה
הקריאה בתורה היא בספר ויקרא, בקטע הלקוח מפרשת אחרי מות, הדן בסדר העבודה במשכן ביום הכיפורים. האיטלקים נוהגים להוסיף גם את, ככל הנראה על מנת להשלים ביום הכיפורים את הקריאה של כל פרשת אחרי מות (שכן בתפילת מנחה קוראים את ), וכן נהגו גם בנוסח רומניא.
ביום הכיפורים ישנם שישה עולים (אחד יותר מיום טוב רגיל ואחד פחות משבת) אבל אם חל יום הכיפורים בשבת ישנם שבעה עולים. בקהילות ספרדיות מסוימות קיים מנהג שכל בית הכנסת עולה לתורה כמוסיפים, או לכל הפחות להוסיף עולים רבים.
למפטיר קוראים (בדומה למועדים אחרים) קטע העוסק בקרבנות היום מפרשת פינחס.
ההפטרה היא בספר ישעיה (נ"ז, י"ד - נ"ח י"ד (בנוסח רומניא התחילו ); האיטלקים והתימנים מוסיפים גם את נ"ט, כ-כ"א). עיקר ההפטרה היא דברי ביקורת על הצמים ואינם משנים את מעשיהם:
הזכרת נשמות
לאחר ההפטרה נהוג בקהילות אשכנז לערוך הזכרת נשמות. מקור המנהג הוא בקהילות האשכנזים במזרח אירופה שם נהוג להזכיר נשמות ביום טוב האחרון של שלוש הרגלים. המנהג חדר מהמזרח גם למרבית קהילות האשכנזים במערב אירופה ולחלק מקהילות איטליה, אך אינו מוכר בקהילות הספרדים, התימנים ומספר קהילות אשכנזיות במערב גרמניה, אלזס ושווייץ.
סדר העבודה
במנהגי ספרד ואשכנז, לאחר סדר העבודה באים מספר פיוטים לתיאור מראה הכהן הגדול בצאתו מקודש הקודשים, קינות על ביטול העבודה במקדש וצער הגלות, ותקווה לבנין בית המקדש וחידוש העבודה.
במרבית קהילות הספרדים והאשכנזים נהוג להשתחוות במהלך אמירת סדר העבודה, כאשר החזן מגיע לתיאור הכריעה של העם שעמדו בעזרה בעת שהכהן הגדול היה מזכיר את השם המפורש. מנהג זה, יחד עם מנהגים נוספים, נועד כדי לבטא שאמירת סדר העבודה אינה רק הזכרה של מה שהיה בעבר, אלא מעין קיום של סדר העבודה בפועל על ידי אמירתו בפה.
בנוסח ספרד החסידי, למרות שבדרך כלל שומרים על הפיוטים של נוסח אשכנז המזרחי, בהרבה קהילות הנהיגו לומר סדר העבודה במוסף של יום הכיפורים אתה כוננת עולם מראש במקום אמיץ כח, ובהרבה מחזורי נוסח ספרד הדפיסו את שתי הנוסחאות.
המשך התפילה
לפי מנהג המקורי אומרים אחרי סדר העבודה את הסליחות; במנהג איטליה ומרבית קהילות אשכנז כיום הן לא נאמרות בכלל, ובמנהג ספרד הן נאמרות לאחר חזרת הש"ץ. בקהילות אשכנז שכן אומרים סליחות כפי מנהג המקורי, אומרים אותם מיד אחרי הפיוטים הנ"ל שאחרי העבודה. במנהג אשכנז המערבי, אין מעבר ברור בין הפיוטים והסליחות, ולא אומרים "אל ארך אפים אתה" כמו בי"ג המידות הראשון בשאר התפילות. במנהגי אשכנז המערבי, וגם בקצת קהלות מנהג אשכנז המזרחי, מאוד בולט הסליחה אני הוא השואל המתאר בתיאור מאוד מרגש את מה שחסר לנו בלי עבודת יום הכיפורים בבית המקדש, ובהרבה קהילות גם מושר בניגון מאוד מרגש; בדרך כלל, גם בקהילות בהן נהוג לבחור בכל שנה רק חלק מרשימת הסליחות, אמירת סליחה זו קבועה. שריד לסליחות במנהג אשכנז (המזרחי בלבד) הוא הקינה אלה אזכרה על עשרה הרוגי מלכות שנאמרת אצל הספרדים בתשעה באב.
לאחר חזרת הש"ץ הספרדים אומרים את הסליחות, התימנים אומרים את סדר העבודה ונפילת אפיים והאיטלקים אומרים פיוט מסוג עושה שלום. לאחר מכן (ואצל האשכנזים מיד לאחר החזרה) אומרים קדיש תתקבל (או קדיש תענו ותעתרו אצל הספרדים).
לאחר הקדיש, ברוב קהילות משלמים את התפילה כבכל יום (אין כאלהינו, פיטום הקטורת וכדומה, בהתאם למנהג הקיים בשבתות ובמועדים, הספרדים מוסיפים גם תפילה על הפרנסה), אך בנוסח אשכנז (המערבי והמזרחי כאחד, וכן בנוסח ספרד) לא מסיימים את תפילת מוסף כמו בשאר הימים, אלא מיד לאחר סיום החזרה מתחילים בהוצאת ספר תורה של תפילת מנחה.
תחילת התפילה
המנהג הקדום באשכנז היה להמשיך את התפילה כל היום ולא לעשות שום הפסק בין מוסף למנחה, וכן נוהגים עד היום בקצת קהילות. בקהילות אחרות (וכן היום בהרבה קהילות אשכנז, מאחר שהשמיטו הרבה פיוטים), קיים פער בזמן בין סיום תפילת מוסף לתפלת מנחה. בפרק זמן זה יש נוהגים לקרוא מזמורי תהילים, משניות מסכת יומא, נבואת יחזקאל על בנין בית המקדש השלישי, מדרש על הריגת רבי עקיבא, הפיוט כתר מלכות לרשב"ג (יש שקוראים אותו בלילה או לפני תפילת שחרית) או פיוטים אחרים עד לתפילת מנחה.
סדר תפלת המנחה מתחיל ברוב העדות כבכל יום עם אשרי ובהוספת ובא לציון כמו בשבתות וימים טובים, ואצל חלק מקהילות הספרדים נהוג להוסיף לפני תחילת התפילה גם את פרשת העקדה. הרבה מהספרדים מוסיפים בקריאת הקרבנות של מנחה סדר עבודה מקוצר של בין הערביים, כיוון שחביבה מצווה בשעתה. אצל האשכנזים (נוסח אשכנז המערבי והמזרחי, וכן בנוסח ספרד), פותחים מיד בקריאה בתורה ולא אומרים קטעים אלו (אותם משלימים בתפילת נעילה).
קריאה בתורה והפטרה
הקריאה בתורה, בדומה לתפילה שחרית, לקוחה מפרשת אחרי מות. הפרשה עוסקת בעניין האיסור על גילוי עריות. שני טעמים לקריאת פרשה זו דווקא ביום הכיפורים מובאים באבודרהם: "ומה שקורין בפרשת העריות אומר הטעם במדרש: רבונו של עולם! אתה הזהרתנו שלא לגלות ערוה - אף אתה לא תגלה ערותנו ותכפר לנו. ויש אומרים טעם אחר, לפי שנפשו של אדם מתאוה להם ובני אדם נכשלין בהם כל השנה וגם ביום הכיפורים...וכל מי שיש בידו אחת מהן יפרוש ממנה ויחזור בתשובה ויתכפר לו". ויש מסבירים משום שהוא המשך של הקריאת בשחרית.
כזכור לעיל, אצל האשכנזים יש טעמי המקרא מיוחדים לימים נוראים, אבל קריאת התורה במנחה נעשית בטעמים הרגילים.
הקריאה בהפטרה היא בספר יונה, וברוב הקהילות נהגו להוסיף שלושת הפסוקים האחרונים של ספר מיכה. במנהג אשכנז המקורי (ובדומה לנוסח רומניא), אין מוסיפים פסוקים אלו, ובקצת קהילות האשכנזים הנהיגו בתקופה המאוחרת להוסיפם. ספר יונה וכן הפסוקים הנוספים של מיכה עוסקים בעניין התשובה ולפיכך קוראים אותם כהפטרה.
אצל האיטלקים מוסיפים לפני תחילת ההפטרה את הפסוק האחרון של ספר עובדיה. הסיבה לכך היא ככל הנראה השפעה של החלוקה לסדרים של התנ"ך במסורת הארץ ישראלית הקדומה. הסדר בו נמצא ספר יונה התחיל בפסוק האחרון של ספר עובדיה, וזו הסיבה להכללתו בהפטרה בה קוראים את ספר יונה. ויש שכתבו שפסוק זה נוסף כתשובה לנוצרים, שסילפו את ספר יונה, ועוד שמדבר במלכות ה' שהיא אחד מהדגשים של ימים הנוראים.
בברכות שאחרי ההפטרה נהוג ברוב המנהגים לברך את כל ארבע הברכות, ואם חל יום הכיפורים בשבת מוסיפים לברכה הרביעית אזכור של השבת, למרות שאלמלא יום הכיפורים לא היו קוראים הפטרה. מנהג האשכנזים שלא לברך את הברכה הרביעית, שכן בקהילות אשכנז מקובל להפטיר בתעניות ציבור, וכשם שביתר הצומות לא מברכים את הברכה הרביעית של ההפטרה, כך נהגו גם ביום הכיפורים.
תפילה העמידה וחזרת הש"ץ
אחרי שמחזירים את ספר התורה, אומרים חצי קדיש, ומתפללים תפילת לחש, הזהה לשל שחרית, ואחריו הווידוי כמו בשאר התפילות.
בחזרת הש"ץ, אומרים פיוטים בקהילות אשכנז, איטליה ורומניה, אולם משום חוסר הזמן, נהגו הפייטנים לכתוב פיוטים הרבה יותר קצרים מבשחרית ומוסף.
בנוסח איטליה ובקצת קהילות נוסח אשכנז, אומרים גם סליחות בתפילה זו. בנוסח הספרדים אומרים סליחות אחרי חזרת הש"ץ, כמו בשאר תפילות היום.
ברכת כהנים
בתלמוד בבלי מסכת תענית מובאת מחלוקת תנאים בין רבי מאיר הסובר שיש לשאת כפים (כלומר לברך ברכת כהנים) בתפילת מנחה ובתפילת נעילה, רבי יהודה הסובר שאין לשאת כלל ורבי יוסי הסובר שיש לברך רק בנעילה אך לא במנחה. התלמוד עצמו מביא מחלוקת אמוראים האם הלכה (או המנהג) כרבי מאיר או כרבי יוסי. ככל הנראה בארץ ישראל נהגו כרבי מאיר, אך בבבל נהגו כרבי יוסי, וכן נפסק להלכה בשולחן ערוך שאין נושאים כפים במנחה, וכן המנהג כיום בכל הקהילות. ברם בשל הדעות החולקות נפסק כי כהן שעלה בטעות לברך ברכת כהנים - נושא כפיו ואין מורידים אותו. ומכל מקום, פוסק הרמ"א שאומרים א-להינו וא-להי אבותינו ברכנו בברכה המשולשת כיון שאם עלה אין מורידים אותו, וכן נוהגים בקהילות האשכנזים.
תפילת נעילה
ביום הכיפורים, בניגוד לשאר המועדים בהם יש ארבע תפילות, קיימת תפילה חמישית, המכונה תפילת נעילה. היא נקראת "נעילה" שכן היא נאמרת בשעה בה היו נועלים את שערי בית המקדש או כיוון שזו השעה בה ננעלים שערי השמים וזוהי ההזדמנות האחרונה בה מתקבלות התפילות. בקהילות רבות התפילה פותחת בפיוט אל נורא עלילה. במהלכה משנים את כל ההוספות לתפילה בהן נזכרת "כתיבה בספר החיים" ל"חתימה", וגם נוסח הווידוי שונה משאר התפילות. בקהילות אשכנז, אומרים סליחות בברכה האמצעית שבחזרת הש"ץ; אומרים סליחות בתפילה זו אפילו בקהילות שלא אומרות את הסליחות בשאר תפילות היום (עיין לעיל). בניגוד לכך, למנהג יהדות ארצות האסלאם, אומרים את רוב הסליחות לאחר החזרה, כמו בשאר תפילות היום. ברוב הקהילות אומרים גם ברכת כהנים. לאחר החזרה האשכנזים והאיטלקים מוסיפים אבינו מלכנו, והתימנים והאיטלקים מוסיפים נפילת אפיים. לאחר מכן נהוג ברוב הקהילות שהחזן קורא מספר פסוקים ביניהם "שמע ישראל" ו"ה' הוא האלהים" והקהל עונה. בסיום התפילה תוקעים בשופר (אם כי יש הדוחים את התקיעה לאחר תפילת ערבית של צאת הצום); במנהג המקורי תוקעים רק תקיעה אחת, ויש שהנהיגו לתקוע תשר"ת.
חלק מהאשכנזים (בעיקר יוצאי מזרח אירופה) נוהגים לומר בסיום תפילת נעילה "לשנה הבאה בירושלים". ויש המוסיפים "לשנה הבאה בירושלים הבנויה". ברם ברוב עדות ישראל (כולל קהילות האשכנזים במערב אירופה) לא נהוג מנהג זה כלל, אם כי במחזור "אהבת הקדמונים" כמנהג יהודי פאס מובא המנהג לומר "לשנה הבאה בירושלים" בתפילת ערבית של ליל כיפור.
גדי דרור
גדי דרור (נולד בשנת 1980) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. כיהן כמפקד עוצבת עמוד האש, כמפקד עוצבת אדירים וכמפקד סיוע הארטילרי של עוצבת הגליל.
ביוגרפיה
בין השנים 2004–2005 שימש כמפקד סוללה מבצעית בגדוד דרקון של עוצבת עמוד האש.
בשנים 2006–2007 שימש כמפקד סוללה בהשלמה החיילית של חיל התותחנים.
בשנים 2007–2009 שימש כסגן מפקד גדוד דרקון.
בשנים 2010–2012 שימש כקצין אג"ם בעוצבת עמוד האש.
בשנים 2013–2015 שימש כמפקד גדוד דרקון.
בשנים 2015–2017 שימש כמפקד גדוד 451 בבית הספר לתותחנים.
ב-2017 מילא את התפקיד של סגן מפקד אגד ארטילרי 282.
בשנים 2017–2018 שימש כקצין אג"ם עוצבת געש.
בשנים 2018–2019 שימש כמפקד עוצבת אדירים ומפקד סיוע עוצבת הגליל.
בשנים 2019–2022 כיהן כמפקד עוצבת עמוד האש.
גדי דרור הוא בעל תואר ראשון להיסטוריה צבאית מהאוניברסיטה העברית ותואר שני בביטחון ודיפלומטיה לבכירים מאוניברסיטת תל אביב.
חיים אישיים
דרור נשוי ואב לארבעה.
ז'ורז' ביזה
אלכסנדר-סזאר-לאופולד ז'ורז' ביזה (בשם מלא בצרפתית: Alexandre-César-Léopold Georges Bizet; 25 באוקטובר 1838 – 3 ביוני 1875), היה מלחין צרפתי.
כאב ראש
כאב ראש הוא תופעה נפוצה יחסית, המתרחשת אצל כ-1% עד 2% מחולים המגיעים לחדר המיון ואצל כ-4% מכלל האוכלוסייה. באופן כללי, כאב ראש יכול להיות שפיר כגון כאב ראש כרוני מסוג מיגרנה, אולם לעיתים כאב ראש מרמז על תהליך כגון גידול, דימום תת-עכבישי ותהליכים נוספים, שיש לטפל בהם במהירות היות שחלקם מסכני חיים.
ז'ורז' ביזה
קורות חיים
ביזה נולד סמוך לפריז להורים בעלי רקע מוזיקלי. אביו היה מורה לפיתוח קול ואמו הייתה פסנתרנית. את יסודות המוזיקה רכש במהירות, ואביו עודד אותו לפנות ל³כיוון ההלחנה. בגיל עשר התקבל לקונסרבטואר של פריז ובין מוריו היו שארל גונו, אנטואן מרמונטל וז'אק הלוי, שלימים יהיה לחותנו.
כאב ראש
כאב ראש עם התפתחות חדה וחריפה
כאב הראש יכול להיות חריף (אקוטי) - כאב זה מתפתח בפתאומיות והוא סוער. הסיבות השכיחות לכאב ראש מסוג זה הן דימום תת-ארכנואידלי (דימום מוחי תת-עכבישי), מחלות צרברו-ווסקולריות שונות, דלקת קרום המוח או דלקת מוח (אנצפליטיס), וכן מצבים כגון גלאוקומה.
ז'ורז' ביזה
קורות חיים
במהלך קריירת לימודים מבריקה בקונסרבטואר, זכה ביזה בפרסים רבים, בתחומי הנגינה וההלחנה. החשוב בהם, בשנת 1857, היה "פרס רומא" היוקרתי, שאיפשר לו לימודים בלי דאגות פרנסה למשך חמש שנים. ביזה התבלט ביכולותיו הפסנתרניות, אך העדיף שלא לנצל את כישוריו אלה וכמעט לא הופיע בפומבי. עם שובו לפריז לאחר קרוב לשלוש שנים באיטליה, מצא שבתי האופרה העיקריים בעיר נוטים להעלות את הרפרטואר הקלאסי המקובל ולהתעלם מיצירות של מלחינים חדשים. גם יצירות שכתב לפסנתר ולתזמורת נדחו ברובן; כתוצאה מכך, קפאה הקריירה שלו על שמריה והוא התפרנס בעיקר מעיבוד והעתקה של מוזיקה מאת מלחינים אחרים. חסר-מנוחה ומשתוקק להצלחה, החל במספר רב של מיזמי תיאטרון בשנות ה-60 של המאה ה-19, שאת רובם נטש. ליצירה הראשונה הרצינית שלו נחשבת האופרה דולי הפנינים מ-1863. היצירה זכתה לשבחים מצד מבקרי המוזיקה, אך הקהל הדיר רגליו מן האופרה ואחרי שמונה-עשרה הצגות היא ירדה מן הבמה.
כאב ראש
כאב ראש עם התפתחות תת-חריפה
כאב ראש זה מתפתח תוך ימים ובאופן פחות סוער. הסיבות השכיחות לכאב מסוג זה כוללות בין היתר דלקת עורק הצדע (temporal arteritis), תהליך של גידול תוך מוחי, דמם (המטומה) מוחי או מורסה (אבצס) תוך מוחית, עליה בלחץ תוך-גולגולתי משני לגידול מוחי מדומה, נאורלגיה של העצב הטריגמינלי, יתר לחץ דם ועוד.
כאב ראש כרוני
מוגדר ככאב ראש המופיע מעל 15 ימים בחודש ולפחות במשך 3 חודשים. נוהגים לחלק את כאב הראש הכרוני לשתי קבוצות:
ז'ורז' ביזה
קורות חיים
אחרי מלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1870–1871, שבה שירת במשמר הלאומי, כתב ביזה אופרה במערכה אחת, "ג'מילה", המתרחשת בקהיר. האופרה לא נחלה הצלחה, אך סוויטה תזמורתית מתוך המוזיקה למחזה "הנערה מארל" של אלפונס דודה זכתה לפופולריות מיידית. הפקת האופרה האחרונה של ביזה, "כרמן", שעלילתה מבוססת על סיפור של פרוספר מרימה על חייה הטראגיים של צוענייה, ורצופה מעשי בגידה, מעילה באמון ולבסוף רצח, נדחתה מחשש שנושאיה יפגעו בקהל הצופים. תגובת הקהל לבכורה של האופרה ב-3 במרץ 1875, שכללה קריאות בוז והשלכת חפצים, גרמה לביזה להשלים עם היותה כישלון חרוץ; הוא מת כתוצאה מהתקף לב כעבור שלושה חודשים ולא זכה לראות בהצלחתה יוצאת הדופן ומאריכת הימים של יצירתו, הנחשבת לאחת האופרות המצליחות ביותר בתולדות המוזיקה. עם חלוף הזמן נחשבת "כרמן" לאחת האופרות האהובות ביותר על קהל שוחרי האופרה, וקטעים רבים בה הפכו ללהיטים כמו "שיר הטוראדור", וה"הבנרה".
כאב ראש
בירור מועד התחלת התלונה
ראשית, יש לברר את אופן ההתחלה של כאב הראש. כאב ראש חדש, שהחל בפתאומיות ושונה מכאב ראש בעבר, עלול להיות סימן לבעיה רצינית הדורשת התייחסות מיידית: עם זאת, לעיתים כאבי ראש חריפים יכולים לרמז גם עם מצבים שפירים יותר, כגון מחלה ויראלית או מחלות חום אחרות.
ז'ורז' ביזה
בקונסרבטואר
באמצעות שיעורים אלה, התוודע ביזה אל חתנו של צימרמן, המלחין שארל גונו, שהשפעתו על סגנונו המוזיקלי של התלמיד הצעיר התמידה שנים רבות, אף כי בקשר ביניהם היו לא מעט מתחים בשנים הבאות. הוא פגש גם אחד מתלמידיו הצעירים של גונו, קאמי סן-סנס בן ה-13, שהיה לידידו הקרוב. בהדרכת אנטואן פרנסואה מרמונטה, המורה לפסנתר בקונסרבטואר, התפתחה שליטתו של ביזה בפסנתר במהירות; הוא זכה בפרס השני של הקונסרבטואר לפסנתר בשנת 1851, וכעבור שנה בפרס הראשון. לאחר זמן כתב ביזה אל מרמונטה, "בשיעורים שלך לומדים משהו מעבר לפסנתר; לומדים להיות למוזיקאי". בסוף שנתו הראשונה בקונסרבטואר, נדרש ביזה להגיש יצירה דתית, אבל בהיותו אתאיסט, סירב וכתב תחת זאת אופרה קומית, שהוועדה קיבלה.
יצירתו
חיבוריו הראשונים של ביזה שהשתמרו, שני שירים ללא מילים לקול סופרן, נכתבו בסביבות 1850. ב-1853 נכנס לשיעורי ההלחנה של ז'אק הלוי והחל להלחין ברמת תחכום ואיכות גדלה והולכת. שניים משיריו, "Petite Marguerite" ו-"La Rose et l'abeille" התפרסמו בשנת 1854. בשנת 1855 כתב אוברטורה שאפתנית לתזמורת גדולה ועיבד גרסאות לפסנתר בארבע ידיים לשתי יצירות של גונו: האופרה La nonne sanglante והסימפוניה ברה מז'ור. העבודה על הסימפוניה של גונו העניקה לו את ההשראה להלחין, זמן קצר לאחר שמלאו לו שבע-עשרה, סימפוניה משלו, הסימפוניה בדו, הנושאת דמיון ברור לזו של גונו - תו בתו בקטעים מסוימים. הסימפוניה של ביזה אבדה, נמצאה מחדש ב-1933 ובוצעה לראשונה ב-1935.
כאב ראש
גורמים היכולים להביא להחמרת כאב הראש
קיימים גורמים שונים היכולים להביא להתחלת כאב ראש או להחמרתו, ויכולים לספק אינפורמציה באשר למקור כאב הראש. גורמים אלו כוללים טיפול שיניים, ניתוחי עיניים או טיפול עיניים, סינוסיטיס חריפה או כרונית, מחלה ויראלית כללית, מתח, מצב רגשי, עייפות, מחזור, רעב, תרופות שונות, מאכלים מסוימים או אורות חזקים.
ז'ורז' ביזה
משפחה
לביזה נולדו 2 בנים, הראשון ז'אן ריטר (1862-1939) לאחר רומן עם מארי ריטר אשר שימשה כעוזרת בית בבית אביו, עד שנת 1913 נחשב לאחיו למחצה של ביזה עד שאימו גילתה לו את האמת על ערש דווי.
בנו השני ז'אק ביזה (1871-1922) נולד מאשתו ז'נוויאב הלוי והתאבד לאחר רומן סוער אשר נגמר.
שעב
שעב (בערבית: شعب, בכתבי חז"ל: שאב) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל, השוכנת במערב הגליל התחתון. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1975.
שאב העתיקה
המועצה שוכנת במקומה של העיירה היהודית שאב מימי הבית השני, תקופת המשנה והתלמוד והתקופה הערבית בארץ ישראל. בספרו של יוספוס פלביוס מלחמות היהודים נזכר אלעזר בן שמי כיליד המקום שהצטיין בהגנת יודפת הסמוכה במהלך המרד הגדול ברומאים. שאב שרדה את החורבן לאחר המרד, ונזכרת בסקר היישובים היהודיים בגליל לאחר המרד בספרו של פרופ' מיכאל אבי יונה 'גאוגרפיה היסטורית'.
בתקופת המשנה והתלמוד שאב התקיימה כעיירה יהודית בתווך שבין המרכזים היהודיים הגדולים בסכנין הסמוכה ממזרח ובכבול הסמוכה ממערב. בין חכמי המקום נזכרים בכתבי חז"ל האמוראים מהדור השלישי והרביעי רבי זכאי דשאב ורבי מנא דשאב.
היישוב היהודי בשאב המשיך להתקיים עד התקופה הצלבנית, ועדות לכך נמצאת בתעודה מן המאה ה-11 המזכירה יהודי שנפטר במקום.
המאה ה-20
ביולי 1935 השתוללה בכפר מגפת טיפוס. באוגוסט 1938 הרס הצבא הבריטי צריפים רבים בכפר לאחר שעקבות של מניחי מוקש הובילו אל הכפר. בשנת 1945 היו בכפר כ-1,750 תושבים והוא נחשב אחד הכפרים העשירים ביותר באזורו. הכפר נכבש על ידי צה"ל סמוך לסופו של מבצע דקל, רוב תושביו עזבו אותו והוא נותר עם כ-250 מתושביו המקוריים. צה"ל לא נשאר בכפר, והערבים חזרו לשלוט בו בתחילת ההפוגה השנייה, תוך התכתשויות רבות עם צה"ל, אשר כבש סופית את הכפר במבצע חירם. חלק מתושבי הכפר שנמצאו במקומות אחרים בתוך ישראל לא הורשו לשוב אליו. במקום התושבים שעזבו, שוכנו בכפר עקורים ערבים מכפרים אחרים.
במרץ 1951 פונו מהשטח המפורז בגבול עם סוריה הערבים שהתגוררו במקום והועברו לשעב. ישראל פינתה את התושבים מאזור החולה מחשש שיסייעו לסורים ויפריעו לייבוש החולה ונתנה להם אפשרות להגר לסוריה או לעבור לשעב. בלחץ של הגנרל ויליאם אדוארד ריילי, ראש מטה משקיפי האו"ם, הסכימה ישראל להשיב את המפונים לכפריהם וקיימה בקיץ 1951 משאל בין המפונים בשעב, בו נשאלו אם רצונם לחזור לאזור המפורז או להישאר בשעב. במשאל הביעו כ-230 תושבים רצון לחזור וכ-420 הודיעו שרצונם להישאר בשעב. בתחילת 1961 נחנכה שכונת קבע עבורם. בשנת 1983 הורחב שטח השיפוט של המועצה.
אוכלוסייה
תושבי היישוב התפרנסו בעבר בעיקר מחקלאות ממטעי הזיתים הנרחבים המקיפים את המקום. היום הכפר מתגאה באחוז אנשים משכילים גבוהה שעוסקים במשלחי יד רבים ומגוונים. תצפית יפה על שעב ומטעי הזיתים שלה נמצאת במצפה צורית.
לקריאה נוספת
בני גשור, "הקרבות באזור מעאר-שעב במלחמת העצמאות", קתדרה 178, עמ' 150-127.
האלפבית של אפריקה
האלפבית של אפריקה פותח בשנת 1928 בידי דידריך הרמן וסטרמן יחד עם קבוצה של חוקרים במכון הבינלאומי לשפה ותרבות אפריקאיות בלונדון. מטרת האלפבית הייתה לאפשר את כתיבת כל השפות האפריקאיות לצרכים מעשיים ומדעיים ללא סימנים דיאקריטיים. הוא מבוסס על האלפבית הפונטי הבינלאומי עם שינויים קלים, כמו j ו y שבשונה ממנו מסמלות את העיצורים כמו שמסמלות בשפה האנגלית.
אלפבית זה השפיע על התפתחות אורתוגרפיות של שפות אפריקאיות רבות, ולאחר דיונים בנוגע להרמוניזציה של מערכות הכתב, הוביל למעבר לאלפבית הייחוס של שפות אפריקה.
סרמאלה
סרמאלה (ברומנית: sarma או sarmală ביחיד, sarmale ברבים) הוא שם קיבוצי לממולאים, אך הכוונה היא בדרך כלל לעלי כרוב או לעלי גפן ממולאים. המאכל אופייני למטבחים ברומניה, ארמניה, בולגריה, בוסניה והרצגובינה, קרואטיה, יוון (דולמדס), הונגריה, מקדוניה, סרביה, מונטנגרו, סלובניה, טורקיה (סארמה), קווקז (דולמא), כורדיסטן, ואוקראינה (הולובצי). יהודי כורדיסטן מכנים את המאכל "יפרח" או "מחשי".
מקור השם מהמילה הטורקית sarma, שפירושה "לגלגל". ברומנית: סרמלוצה (Sărmăluţe) – כינוי לממולאים קטנים יותר.
דרך ההכנה הבסיסית של הסרמאלה כוללת ריכוך של העלים במים חמים, ולאחר מכן גלגול העלים מסביב לתערובת בשר, בצל מרוסק, עגבנייה, אורז, תבלינים ולפעמים גם ביצה. את הממולאים מבשלים עם בצל, כרוב כבוש ותבלינים ולעיתים מגישים עם יוגורט.
היהודים בארצות השונות היו מכינים את הממולאים ללא בשר או עם בשר בקר, עכב התאמה לכשרות.
קישורים חיצוניים
Sarmale Töltött káposzta Sarma Голубці
יום הדין
יום הדין הוא זמן שיחול על פי מספר דתות באחרית הימים ובו יעמדו כל בני האדם לדורותיהם למשפט בפני אלוהים. הרשעים החוטאים והכופרים ידעו את זעמו של האל, ואילו הצדיקים או הטובים יזכו למחילתו ולקרבתו.
בהשאלה, הצירוף יום הדין משמש כינוי ליום גורלי שבו אדם או ציבור יאלצו לתת דין וחשבון על מעשיהם ויקבלו את גמולם לטוב או לרע. הצירוף המליצי יום פקודה משמש במשמעות זהה, במיוחד לציון גיוס מילואים ו"קריאה לדגל".
אף כי דתות שונות מאמינות באל וביום הדין, ההגדרה של דתות שונות למי יזכה לגמול שונה בין דת לדת ואף בין זרמי שונים בתוך אותה דת. כך- הנצרות מאמינה כי רק נוצרים נאמנים לישו יזכו למחילה בעוד יהודים מאמנים כי רק צדיקים לפי הגדרת היהדות יזכו לדבר זה. בנוסף עולה בעיה לוגית כיצד יהנו אנשים צדיקים יהנו בגן העדן, אם יש להם קרובים אוהבים שעלולים לסבול יסורי נצח בגינהום.
יום הדין ביהדות
ביהדות מציין יום הדין את היום בו עומדים לפני הקב"ה כל ברואי העולם, ונותנים דין על מעשיהם. בתנ"ך מופיע יום הדין העתידי בשמות "יום ה'", או יום "למשפט".
יום הדין הוא גם כינוי ביהדות לראש השנה, שהוא יום הדין הכללי לכל יצורי העולם, בו עומדים הכול למשפט ונכתב גזר דינם – אם למוות ואם לחיים.
משה דיין ביקש לקרוא למלחמת יום הכיפורים "מלחמת יום הדין" – וכך גם קרא לשם ספרו, משלא נתקבלה דעתו בעניין.
יום הדין בנצרות
במאות הראשונות לקיומה של הנצרות קמו בחברה הנוצרית תנועות משיחיות, שציפו לחזרתו המהירה של ישו, עד שנת 1000 לספירה. תנועות אלה התבססו על חזון משיחי המופיע ב"חזון יוחנן", הספר האחרון בברית החדשה. על פי הכתוב בחזון יוחנן, ייסד ישו בחייו את מלכות אלף השנים, שהיא האנושות כפי שהיא כיום. לאחר 1,000 שנים, בסופה של מלכות זו, יגיע יום הדין, שבמהלכו תפרוץ מלחמה אכזרית בין הרשעים, המסרבים להכיר באמת הנוצרית, לבין הצדיקים. הרשעים יונהגו על ידי ה"אנטיכריסט" – דמות המסמלת את כוחות הרוע המתנגדים לנצרות. מלחמה זו מכונה בנצרות "מלחמת גוג ומגוג", והקרב המכריע בה יערך במקום המכונה "ארמגדון", כפי הנראה עיוות שמו העברי של תל מגידו המכונה "הר מגידו". במלחמת יום הדין, ייהרג האנטי כרייסט על ידי ישו, והרשעים יישרפו באש שתרד מן השמים.
לאחר ניצחונו של ישו על האנטי כרייסט, תתקיים תחיית המתים לפי האמונה הנוצרית. ישו ישפוט את כל בני האדם, בשיתוף עם המלאך מיכאל שיאחז במאזנים. יישקלו אמונתם הנוצרית ומעשיהם הטובים. ה"צדיקים", שהם לפי האמונה הנוצרית הנוצרים המאמינים, יזכו לחזור לגן העדן ולשהות בו עם ישו, בעוד על ה"רשעים" תיגזר צלייה נצחית באש הגיהנום.
בשנים שחלפו מאז שנת 1000 לספירת הנוצרים, מאז שהתברר ש"מלכות אלף השנים" לא הסתיימה, נשמעו בתאולוגיה הנוצרית קולות המפרשים באופן שונה את הנבואה. כיום יש בין המאמינים הנוצרים גם כאלה המפרשים את חזון יוחנן בעניין יום הדין כמשל, כמסר רוחני לרשעים ולצדיקים, ולא כנבואה גשמית שעתידה להתממש כלשונה.
נוצרים אחרים, כמו חלק מן הנוצרים האוונגליסטים מאמינים כי ארמגדון ולאחריו יום הדין צפויים בשנים הקרובות. לדוגמה המטיף והמנהיג האוונגליסטי ג'ון הייגי טוען כי צפויה בקרוב פלישה של מדינות האסלאם ורוסיה בהובלת פוטין, אל מדינת ישראל, ולאחר מכן תתרחש מלחמה בין אירופה (האנטי-כרייסט) לסין בתל מגידו ולאחריה התערבות של צבאות השמיים בהובלת ישו.
יום הדין באסלאם
באסלאם, יום הדין נקרא "יאום אלקיאמה" (يوم القيامة, "יום התחייה"). ביום זה יקומו המתים מקברותיהם, הכופרים יכירו בכפירתם ויעמדו למשפט האל. במשפט זה ייפתח ספר המכיל את כל מעשי האדם מלידתו, האל ידון את האדם ברחמים. לאחר הדין יצעדו בני האדם מעל תהום אש הגיהנום על גשר דקיק, רק אלו המאמינים והתמימים יגיעו אל העבר השני, שם גן העדן; כל החוטאים והכופרים יפלו מהגשר אל להבות הגיהנום.
יום הדין באמנות
יום הדין הוא נושא רווח באמנות הדתית של ימי הביניים והרנסאנס. לעיתים קרובות קישטו תבליטים וטריפטיכונים המתארים את יום הדין את כניסות הקתדרלות והכנסיות. אחת היצירות המפורסמות ביותר היא "יום הדין" של מיכלאנג'לו בקפלה הסיסטינית, שבה אף צייר את דיוקנו כברתולומיאו הקדוש.
ברקוויאם של ג'וזפה ורדי מתאר המלחין את יום הדין, "דיאז אירה", בתזמור עז וססגוני, באמצעות כלי נשיפה ממתכת, תזמורת מלאה ומקהלה מעורבת גדולה, היוצרים כולם אפקט דרמטי ומבעית. ורדי כתב את ה"דיאז אירה" בהשפעת הפרסקו של מיכלאנג'לו.
אדון וגברת אנדרוז
אדון וגברת אנדרוז (באנגלית: Mr and Mrs Andrews) הוא ציור שמן מאת הצייר האנגלי תומאס גיינסבורו. הציור צויר בין השנים 1748–1750 והוא מוצג בגלריה הלאומית בלונדון.
תיאור הציור
בציור מוצגים רוברט אנדרסון בן העשרים ושתיים הניצב ליד רעייתו בת השש-עשרה, פרנסיס קארטר. הזוג נישא בנובמבר 1748 וגיינסבורו החל ליצור את הציור זמן קצר לאחר נישואיהם. רוברט ניצב לצד רעייתו, נשען על עץ אלון ומחזיק תחת כתפו רובה ציד. לצידו ניצב כלב ציד. פרנסיס, אשתו, יושבת על ספסל מתכת ובו פיתוחים בסגנון הרוקוקו. היא לבושה שמלה כחולה ורחבה וחובשת כובע. אופן תיאורה מצביע על השפעת יצירתו של אנתוני ואן דייק על גיינסבורו, אשר היה בתחילת שנות העשרים שלו. האזור בו מונחות ידיה, על גבי השמלה מתואר כריק ביחס לנהוג בתקופה. ייתכן כי באזור זה התכוון גיינסבורו לצייר את גברת אנדרוז מחזיקה פסיון מת, כשהרובה והכלב מרמזים על הציד שבמהלכו כנראה נורה הפסיון. את תיאור ז'אנר הדיוקן המשפחתי מצרף גיינסבורו אל תיאור נוף, התופש את רוב שטחה של הקומפוזיציה.
אזרבייג'ן במשחקים האולימפיים
אזרבייג'ן השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אטלנטה (1996). עד אולימפיאדת סיאול (1988) התחרו הספורטאים האזרים במסגרת המשלחת הסובייטית, ובאולימפיאדת ברצלונה (1992), שנערכה זמן קצר לאחר פירוק ברית המועצות, התחרו האזרים במסגרת המשלחת המאוחדת, שכללה ספורטאים מ-12 מבין 15 המדינות שקמו לאחר הפירוק.
בחמש האולימפיאדות בהן השתתפה אזרבייג'ן, זכו הספורטאים שייצגו אותה ב-49 מדליות, מהן 7 מדליות זהב. הענף הפורה ביותר הוא ההיאבקות, בו הושגו 25 מדליות, מהן ארבע מדליות זהב. יתר המדליות הושגו בג'ודו, טאקוונדו, קליעה, איגרוף, קאנו/קיאק והרמת משקולות. באולימפיאדות החורף משתתפת אזרבייג'ן מאז אולימפיאדת נאגנו (1998), אך לא הגיעה בהן להישגים משמעותיים.
אזרבייג'ן לא אירחה מעולם את המשחקים האולימפיים. באקו הגישה את מועמדותה לאירוח המשחקים ב-2016 וב-2020, אך בשני המקרים לא נכללה בין המועמדות הסופיות.
היסטוריה
הספורטאי האזרבייג'ני הראשון שזכה במדליה אולימפית הוא המתאבק נאמיג עבדולאייב, שזכה במדליית כסף באולימפיאדת אטלנטה, המדליה היחידה לזכות אזרבייג'ן במשחקים. ארבע שנים מאוחר יותר, באולימפיאדת סידני (2000), היה עבדולאייב לאזרבייג'ני הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית. הקלעית זמפירה מפטחטדינובה זכתה אף היא במדליית זהב (בסקיט) והמתאגרף ווגאר אלקבארוב זכה במדליית ארד.
באולימפיאדת אתונה (2004) צברה המשלחת האזרית חמש מדליות. המתאבק פאריד מנסורוב זכה במדליית הזהב היחידה. מפטחטדינובה איבדה את תוארה מסידני, אך זכתה במדליית ארד. קלעית נוספת, איראדה אשומובה, זכתה במדליית ארד בירי מ-25 מטר באקדח, וכן דורגה במקום השמיני בירי באקדח אוויר. שני מתאגרפים זכו אף הם במדליות ארד, פואד אסלנוב ואגאסי ממאדוב. ספורטאים אזרים נוספים שבלטו באתונה כללו את לוחם הטאקוונדו רשאד אחמדוב שסיים במקום הרביעי, מרים המשקולות טוראן מירזייב שסיים במקום הרביעי, המתאבק רוסטם אגייב שסיים במקום החמישי, הג'ודאים מהמאן עזיזוב ומובלוד מיראלייב שסיימו במקום החמישי, מרים המשקולות אלאן ננייב שסיים במקום השישי, וכן הסייפת ילנה ז'מייבה והמתאגרפים ווגאר אלקבארוב, רוסלן חאירוב ורובשאן חוסיינוב שהודחו ברבע הגמר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) עלו הישגי האזרים ל-6 מדליות. הג'ודוקא אלנור ממאדלי זכה במדליית הזהב היחידה, וג'ודוקא נוסף, מובלוד מיראלייב, זכה במדליית ארד. שלושה מתאבקים אזרים זכו במדליות: רובשאן ביירמוב זכה במדליות כסף, וחטאג גזיומוב ומריה סטדניק זכו במדליות ארד. וויטלי רחימוב שזכה במדליית כסף הורשע באימרוץ והמדליה נשללה ממנו. במדליה השביעית, מדליית ארד, זכה המתאגרף שאהין אימראנוב. ספורטאים אזרים נוספים שבלטו בבייג'ינג כללו את לוחם הטאקוונדו רשאד אחמדוב (מקום חמישי), מרימי המשקולות טוראן מירזייב וניזאמי פשייב (מקום חמישי), המתאבקים נמיג סבדימוב וזלימחאן חוסיינוב (מקום חמישי), המתעמלת האמנותית אלייה גרייבה (מקום שישי), מרים המשקולות אפגן ביירמוב (מקום שביעי), המתאבק נוברוז טמרזוב (מקום שביעי), נבחרת ההתעמלות האמנותית (מקום שביעי) והמתאבק שלווה גלבדזה (מקום שמיני).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכו האזרים ב-10 מדליות, ההישג הגבוה ביותר עד אז. שש מהמדליות הושגו בהיאבקות: טוגרול אסגרוב ושריף שריפוב זכו במדליות זהב, רובשן באירמוב ומריה סטדניק במדליות כסף, ואמין אחמדוב ויוליה רטקביץ' זכו במדליית ארד. שני מתאגרפים זכו במדליות ארד, טיימור ממדוב ומגמודרסול מז'ידוב, ולהישג דומה הגיע מרים המשקולות ולנטין חריסטוב. ספורטאים אזרים נוספים שבלטו בלונדון כללו את המתעמלת האומנותית אלייה גראייבה (מקום רביעי), חותרי הקאנו סרגיי בזוגליי ומקסים פרוקופנקו (מקום רביעי במקצה ל-1000 מטרים), החותר אלכסנדר אלכסנדרוב (מקום חמישי), מרימת המשקולות בוינאקה קוסטובה (מקום חמישי), המתאבקים ג'בריל חסנוב וחסן אלייב (מקום חמישי), מרים המשקולות אינטיגאם זאירוב (מקום שישי), הג'ודוקא טרלן קרימוב ואלמר גסימוב (מקום שביעי), מרים המשקולות סרדר חסנוב (מקום שמיני) והאתלט יליד אתיופיה היילה איברהימוב (מקום תשיעי בריצת 5000 מטר). המתאגרף מגומד עבדולחמידוב היה מעורב בשערוריית שיפוט כשהתמודד בשלב שמינית הגמר מול היפני סטושי שימיזו. לאחר שעבדולחמידוב הוכרז כמנצח, הגישו היפנים ערעור. התאחדות האיגרוף הבינלאומית הפכה את החלטתו של השופט, והדיחה אותו מהמשך המשחקים.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) האמירו הישגי האזרים ל-18 מדליות, המספר הגבוה אי פעם. רק שישה מזוכי המדליות היו ילידי אזרבייג'ן, והיתר היו ילידי מדינות אחרות שעברו לייצג אותה: חמישה מרוסיה, ארבעה מאוקראינה, שניים מאיראן ואחד מקובה.
רק אחת מהמדליות הייתה מדליית זהב, בה זכה לוחם הטאקוונדו יליד רוסיה ראדיק איסייב. שני לוחמי טאקוונדו נוספים, מילאד בייגי (יליד איראן) ופטימט אבקרובה (ילידת רוסיה) זכו במדליית ארד, ופרידה עזיזובה סיימה במקום החמישי. המתאבקים האזרים צברו תשע מדליות. טוגרול אסגרוב איבד את תוארו מלונדון וזכה במדליית כסף. חטאג גזיומוב ומריה סטדניק זכו אף הם במדליות כסף, לשניהם הייתה זו המדליה האולימפית השלישית. שריף שריפוב איבד אף הוא את תוארו מלונדון, וזכה במדליית ארד. חאג'י אלייב, ג'בריל חסנוב, ראסול צ'ונאייב, סבאח שריאטי ונטליה סינישין זכו אף הם במדליות ארד. רובשאן באירמוב, שזכה במדליות כסף בשתי האולימפיאדות הקודמות, הסתפק הפעם במקום החמישי, ויוליה רטקביץ' סיימה אף היא במקום החמישי.
אזרבייג'ן השיגה קווטה להשתתפותם של שני מרימי משקולות במשחקים, אך היא בוטלה עקב ריבוי מקרים של שימוש בחומרים אסורים, ואף מרים משקולות לא ייצג את אזרבייג'ן במשחקים אלה.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
סילביה פדריצ'י
סילביה פדריצ'י (באיטלקית: Silvia Federici; נולדה ב-1942, בפארמה, איטליה) היא חוקרת, תאורטיקנית פוליטית, ופעילה ממסורת האוטונומיזם המרקסיסטי הפמיניסטי. היא פרופסור אמריטה ועמיתת הוראה באוניברסיטת הופסטרה, שם היא פרופסור למדעי החברה. היא עבדה כמורה בניגריה במשך שנים רבות, והיא גם מייסדת שותפה של ועדת החופש האקדמי באפריקה, וחברה בקולקטיב Midnight Notes Collective. עבודתה חושפת את אחד ממאפייני הבסיס של צבירת הון אשר התאוריה המרקסיסטית מדלגת עליהם - דיכוי של נשים והעבודה הפרודוקטיבית והרבייתית של נשים. פדריצ'י ידועה בשל התמקדותה במאבק נגד הגלובליזציה הקפיטליסטית, ואף פיתחה תאוריה פמיניסטית של נחלת הכלל.