cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספיואה רחב-מקור
ספיואה רחב-מקור (שם מדעי: Sapayoa aenigma) היא ציפור שיר יחידה בסוג ובמשפחתה - ספיואות (Sapayoidae) - המצויה ביערות הגשם של פנמה ואקוודור באמריקה הדרומית. על פי כמה חוקרים היא שייכת למשפחת הטירניים, אליה שויכה בעבר.
אורכה של הספיואה 13–15 ס"מ ומשקלה עד 20 גרם. היא בעלת מקור רחב וכהה ונוצות ירוקות כהות. זנבה ירוק וארוך וחזה רחב ובעל נוצות צהבהבות. היא מעופפת בין הענפים ביער אך נראית גם באזורי נחלים וביצות.
הספיואה מצויה בזוגות או בחבורות קטנות מעורבות עם מינים דומים. היא אורבת ביער לחרקים מעופפים, אותם היא חוטפת תוך כדי מעוף.
סטפן פרואה דה וו
סטפן פרואה דה וו (בצרפתית: Stéphane Froidevaux) הוא שף צרפתי, שמסעדתו מחזיקה בכוכב מישלן.
ביוגרפיה
סטפן פתח את המסעדה הראשונה שלו L'antidote במלון בפרובאנס. לאחר שזכה בכוכב מישלן הוא פתח את המסעדה השנייה שלו שנקראת Le Fantin Latour בגרנובל. סטפן השתתף בקרב סכינים וניצח את התחרות פעמיים – בעונה הראשונה ושוב בשנייה.
לואיס מרלו
לואיס מרלו (בספרדית: Luis Merlo, או בשמו המלא: Luis María Larrañaga Merlo) הוא שחקן ספרדי.
ביוגרפיה
מרלו נולד ב-1966 במדריד, למשפחה של שחקנים: שני הוריו – קרלוס לרניאגה ומריה לואיסה מרלו – הם שחקנים ספרדים מוכרים, וכך גם כל סביו. מרלו למד מחול במשך שנה ולאחר מכן למד לתואר במשחק. לאחר שסיים את לימודיו, בשנת 1985, קיבל את תפקידו הראשון – בהפקה של המחזה Salome של אוסקר ויילד. לאחר מכן התנסה במשחק בקולנוע ובשנות ה-80 המאוחרות שיחק במספר סרטים.
עיקר פרסומו של מרלו הגיע מתפקידיו בתיאטרון ובטלוויזיה, עליהם זכה בפרסים רבים. ברבות השנים נעשה מרלו לאחת מהפנים המוכרות ביותר בטלוויזיה הספרדית. מרלו שיחק בסדרות Aquí no hay quien viva, El internado, Hospital central – ששלושתן בין הסדרות הפופולריות ביותר בטלוויזיה הספרדית.
בשנת 2016 החל לשחק בסדרה La que se avecina, סדרת ההמשך של Aquí no hay quien viva לצד שחקנים רבים מהסדרה הקודמת כגון לולס לאון, פרננדו טחרו ועוד. מרלו משחק בסדרה את דמותו של ברונו קירוגה, פסנתרן מחונן ונוירוטי המתקשה להתמודד עם גירושיו מאשתו, ומפתח יחסי תלות עם הפסיכולוגית שלו.
פרסים
פרסי האקדמיה הספרדית לטלוויזיה:
פרסי Fotogramas de Plata:
פרסי TP de Oro:
פרסי איגוד השחקנים הספרדי:
פרסי פסטיבל הקולנוע והטלוויזיה של איסלנטיה:
פרסי מאיטה לתיאטרון:
כריסטיאן פרדיננד אבל
כריסטיאן פרדיננד אָבֶּל (בגרמנית: Christian Ferdinand Abel; יולי או אוגוסט 1682 – 3 באפריל 1761 או 1737) התפרסם כאחד מגדולי הכנרים והצ'לנים בגרמניה של תקופת הבארוק ובעיקר עשה לו שם כווירטואוז בוויול.
ביוגרפיה
כריסטיאן פרדיננד נולד בהנובר, בנו של המלחין, הכנר ונגן העוגב קלאמור היינריך אבל. במשך תקופה מסוימת שירת כריסטיאן בצבא השוודי של קארל השנים עשר, מלך שוודיה בזמן הכיבוש של צפון גרמניה. הוא נשא לאישה את אנה כריסטיאנה הולם השוודית.
לאחר תום שירותו הצבאי נסע אבל לברלין, שם כיהן בתפקיד חשוב בתזמורת החצר של פרידריך הראשון, מלך פרוסיה. הוא נשאר בתפקידו זה עד לפירוק התזמורת בידי פרידריך וילהלם ב-1713. הוא עבר עם אחדים מעמיתיו לקטן לעבוד בתזמורת החצר שם ככנר ונגן ויולה דה גמבה תחת שרביטו של אוגוסטין ריינהרדט שטריקר. אבל המשיך לנגן בתזמורת גם בהנהגת ממשיכו של שטריקר, יוהאן סבסטיאן באך. באך היה סנדק לבתו של אבל, סופי-שרלוטה, שנולדה ב-6 בינואר 1720 בקטן. באותה שנה התלוו אבל ובאך אל לאופולד, נסיך אנהאלט-קטן במסעו לקרלובי וארי (קרלסבד).
קיימת סברה לפיה חיבר באך את שלוש טריו סונאטות שלו לוויולה דה גמבה וצ'מבלו, רי"ב 1027-1029 בשביל אבל, כמורו של לאופולד בנגינה בוויול. כמו כן הועלתה ההשערה כי באך הלחין במקור גם את שש הסוויטות לצ'לו רי"ב 1011-1007, בעבורו.
ב-1723 עזב באך את קטן כדי להיכנס לתפקידו כמנצח המקהלה של כנסיית תומאס הקדוש בלייפציג, ומשרתו בתזמורת העירונית נשארה פנויה. אבל תפס את מקומו כ"מוזיקאי ראשי" (Premier-Musicus) של תזמורת החצר. אבל נשאר בקטן עד סוף חייו ושם גם נקבר.
בנו של אבל, קארל פרידריך אבל, שנולד ב-1723 בקטן, היה גם הוא מלחין פורה ווירטואוז ויולה דה גמבה נודע. פרסומו העיקרי בא לו מייסוד קונצרטי באך-אבל יחד עם יוהאן כריסטיאן באך בלונדון, הקונצרטים הראשונים למנויים באנגליה. בנו הבכור, לאופולד אוגוסט אבל היה גם הוא מלחין וכנר.
ג'ק לסקי
ג'ק לסקי (באנגלית: Jack Laskey; נולד ב-1982) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלווזיה אנגלי.
ביוגרפיה
לסקי נולד באיפסוויץ', סאפוק. הוא בנו השלישי של המשורר מייקל לסקי. לאסקי למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
טלוויזיה
לאסקי שיחק בתפקיד חוזר בתור הבלש פיטר ג'ייס בסדרת הטלוויזיה "Endeavour".
קרדיטים נוספים בטלוויזיה כוללים את סדרת הטלוויזיה לילדים "Hatfields And McCoys" שהייתה מועמדת לפרס אמי, בבימויים של קווין ריינולדס וקווין קוסטנר.
לסקי שיחק בתפקיד הצלם באנימציה של ג'וזף פירס "A Family Portrait".
קולנוע
לסקי שיחק את התפקיד הראשי של קונרד בעיבוד של המפיק פיטר פודקובסקי משנת 2014 לסיפור הקצר של ג'וזף קונרד "The Secret Sharer". כמעט מחצית מהשורות שלאסקי מדבר בסרט הן במנדרינית - שפה שלא ידע קודם לכן לפני שהחל לעבוד על הסרט.
ב-2015 הופיע בסרטו של ג'וליאן ג'רולד יציאה מלכותית, בו כיכבו רופרט אוורט ואמילי ווטסון.
תיאטרון
בשנת 2008 שיחק בלהקה השייקספירית המלכותית. הוא גילם את בסניו במחזה הסוחר מוונציה בבימוי טים קרול; ביונדלו ב- אילוף הסוררת ושיחק במחזות רוברט הוק ו- "The Tragedy Of Thomas Hobbes", בבימויה של אליזבת פריסטון.
לסקי שיחק ב-"תיאטרון הגלובוס של שייקספיר". הוא עבד עם המנהל האמנותי דומיניק דרומגול על שתי הפקות, וגילם ארבע דמויות במחזות של טרבור גריפית'ס "עולם חדש: חיי תומאס פיין", ואוגוסטוס קיסר במחזה אנטוניוס וקלאופטרה. במשך שתי עונות הוא גילם את ברנאר מקלרבו במחזה "In Extremis" של הווארד ברנטון, בבימויו של ג'ון דאב; ובהפקה של תיאה שארוק מ-2009 של כטוב בעיניכם. הוא קיבל ציון לשבח של פרס איאן צ'ארלסון על הופעתו כרולאן.
הוא סייר במסע הבינלאומי עם תיאטרון יאנג ויק בשתי הפקות גדולות: ההפקה של לוק בונדי מ-2010 של "Sweet Nothings" של ארתור שניצלר שבה שיחק את התפקיד של תיאודור. בשנת 2011 הוא שיחק את האחר במחזה "I Am The Wind" של יון פוסה, ההפקה היחידה אי פעם בשפה האנגלית של פטריס צ'רו.
הקרדיטים המוקדמים שלו בתיאטרון כוללים את רומיאו במחזה רומיאו ויוליה (התיאטרון האנגלי של וינה) וקורנליוס/ריינלדו במחזה המלט שהוצג באולד ויק.
יוסי זאנה
יוסי זאנה (ידוע גם בכינוי סו אלן, נולד ב-15 ביולי 1957), הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם ומזוהה בעיקר עם הפועל תל אביב.
קריירה
זאנה נולד בחדרה והחל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של מכבי נתניה. כשעלה לקבוצה הבוגרת זכה עמה בדאבל בשנת 1978, אך לא הצליח להשתלב בהרכב ועבר לבית"ר ירושלים, שם שיחק עונה אחת.
זאנה שיחק לראשונה בנבחרת ישראל ב-20 בנובמבר 1983, במשחק נגד נבחרת מערב גרמניה, ובמהלך שנות השמונים רשם בסך הכל שלוש הופעות במדי הנבחרת, האחרונה במשחק ידידות מול בשנת 1989.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל אימן זאנה מספר שנים במחלקת הנוער של הפועל תל אביב.
חיים אישיים
זאנה נשוי לעליזה ולהם שתי בנות. מספר שנים לאחר פרישתו ממשחק פעיל, החל זאנה לעבוד בחברת החשמל, שם עבד עד לפרישתו לגמלאות.
גביע אפריקה לאומות 2013
שלב המוקדמות
נבחרת העפילה למשחקים באופן אוטומטי מתוקף היותה המארחת. לשלב מוקדמות הטורניר נרשמו 46 נבחרות שהתחלקו ל-4 דרגים בסיבוב הראשון והשני שיחקו הנבחרות מהדרג האחרון והלפני אחרון בשיטת בית-חוץ כאשר המנצחת ממשיכה לשלב הבא. בסיבוב השלישי השתתפו הנבחרות שהעפילו משני הסיבובים הראשונים, אליהן הצטרפו הנבחרות מהדרג הראשון ומהדרג השני. המשחקים התקיימו בשיטת בית-חוץ כאשר המנצחת בסיכום שני המשחקים מכל משחק עולה לטורניר הגמר.
מבנה טורניר הגמר
מבנה משחקי הגמר של גביע אפריקה לאומות 2012 זהה לזה של הטורניר הקודם. התחרות מחולקת לשני שלבים: שלב הבתים ושלב הנוק אאוט.
בשלב הבתים משובצות הנבחרות לארבעה בתים בני ארבע נבחרות, וכל נבחרת עורכת משחק אחד נגד שלוש יריבותיה לבית. חלוקת הנקודות היא כמו במשחק כדורגל רגיל, כלומר 3 לניצחון, 1 לתיקו ו-0 להפסד. בשלב זה תשחק כל נבחרת נגד שלוש הנבחרות האחרות בבית, ועל פי הדירוג ייקבעו 16 הנבחרות אשר ימשיכו לשלב שמינית הגמר ושיבוץ המשחקים בשלבים הבאים. הראשונה והשנייה בכל בית יעלו לשמינית גמר, בעוד שהשלישית והרביעית יסיימו את חלקן בטורניר.
במקרה של שוויון במספר הנקודות בין כמה נבחרות, דירוגן ייקבע לפי הקריטריונים הבאים, לפי הסדר:
לשלב הנוק אאוט מבנה שונה. בשלב שמינית הגמר משחקת הנבחרת אשר סיימה במקום ראשון בבית א' נגד זאת אשר סיימה במקום שני בבית ב', וההפך (שנייה בבית א' נגד ראשונה בבית ב'), ובאופן דומה עבור הבתים האחרים. הנבחרת המפסידה במשחק מודחת מהמשך הטורניר, והמנצחת מעפילה לרבע הגמר. במקרה ומתרחש תיקו ניתנת הארכה בת 30 דקות, ואם גם בסופה התוצאה עדיין תיקו המשחק מוכרע באמצעות דו-קרב פנדלים. מנצחת המשחק הראשון של שמינית הגמר מתמודדת מול מנצחת המשחק השני, וכן הלאה לשאר המשחקים. ארבע המנצחות בשלב זה מעפילות לשלב חצי הגמר באופן דומה. הנבחרות שהפסידו בחצי הגמר מתמודדות במשחק נוסף על המקום השלישי, והמנצחות מעפילות למשחק הגמר שבסיומו נקבעות האלופה וסגניתה.
הגרלת הבתים
ב-8 בספטמבר 2012 נערכה הגרלת הבתים של הטורניר. 16 הקבוצות שהעפילו חולקו לארבעה דרגי איכות בני ארבע נבחרות כל אחד. מארחת הטורניר, שובצה לדרג הראשון. שיבוצן של יתר הנבחרות נקבע על פי הישגיהן בשלושת הטורנירים הקודמים.
יתר על כן, ככל שהנקודות נצברו בתחרות מאוחרת יותר, כך היה משקלן גדול יותר.
לאחר החלוקה לדרגי איכות נערכה הגרלת הבתים, בה הוגרלה לכל בית נבחרת אחת מכל דרג.
כובשי השערים
ארבעה שערים:
אלאוטית
אלאוטית (Unangam Tunuu) היא שפה במשפחת השפות האסקימו-אלאוטיות. דובריה העיקריים הם האלאוטיים המתגוררים בשרשרת האיים האלאוטיים המשתייכים לאלסקה. השפה נמצאת בסכנת הכחדה ודוברים בה כמאתיים אנשים ברחבי העולם. ברוסיה ברית העמים המיעוטים הילידיים של הצפון, סיביר והמזרח הרחוק הרוסי (Союза коренных малочисленных народов Севера, Сибири и Дальнего Востока РФ) אחראי לשימור השפה ברוסיה.
גביע אפריקה לאומות 2013
כובשי השערים
שלושה שערים:
אלאוטית
במרץ 2021 נפטרה ברוסיה הדוברת האחרונה של דיאלקט ברינג משפה זו: ורה טימושנקו, מאיי קומאנדר שבקמצ'טקה, ובכך לא נותרו ברוסיה דוברי שפה זו.
גביע אפריקה לאומות 2013
כובשי השערים
שני שערים:
אלאוטית
הגיית השפה וכתיבתה
האלפבית האלאוטי המקורי הוא הקירילי, ונוספו בו אותיות לייצוג צלילים ייחודיים לשפה - אם כי כמה מהן מופיעות רק במילים זרות.
גביע אפריקה לאומות 2013
כובשי השערים
שער אחד:
שער עצמי:
אביגדור וילנץ
אביגדור וילנץ (נולד ב-1957) הוא יזם בתחום האלקטרוניקה, משקיע הון סיכון, מיליארדר ונדבן ישראלי. הוא חתום על שורת אקזיטים בהיקף של למעלה מ-3 מיליארד דולר במכירת חברות שבבים ישראליות לתאגידי הענק האמריקאיים אמזון, אינטל ומארוול.
ביוגרפיה
אביגדור וילנץ נולד בשנת 1957 ברחובות, וכשהיה בן שנה וחצי עברה משפחתו לשכונת קריית משה בירושלים. עד כיתה ח' למד במסגרות דתיות. כילד, מכר אתרוגים בשוק מחנה יהודה כדי לסייע למשפחה, ולאחר שאביו פתח חנות חומרי בניין, החל לעבוד בה במקביל ללימודיו. למד בתיכון ליד האוניברסיטה ואז יצא בשאלה. לאחר שנת שירות טרום-צבאית בגרעין "רעים", שירת בצה"ל כקצין בחיל השריון. השתתף במלחמת לבנון הראשונה כסגן מפקד פלוגת טנקים בגדוד 362, בין היתר בקרב סולטן יעקוב.
וילנץ הוא בוגר הטכניון בהנדסת חשמל.
את דרכו המקצועית התחיל בתחילת שנות השמונים בחברת אלביט, שם עבד בפיתוח תשתיות מחשבים למטוס הלביא ולמטוס הקרב F-16. בשנת 1988 יצא לשבתון בארצות הברית, במהלכו השתלם בפיתוח מוליכים למחצה, התפטר מאלביט והצטרף לחברת IDT. ב-IDT הכיר וילנץ את מנואל אלבה, שהפך לשותפו בחברות שהקים בהמשך דרכו. לאחר שלוש שנים וחצי בארצות הברית חזר לישראל. הוא התגורר ביישוב כמון שבגליל, בו נמנה עם ראשוני המתיישבים, ומאוחר יותר בקיבוץ חניתה.
בשנת 1993 הקים את חברת גלילאו טכנולוגיות, העוסקת בפיתוח רכיבי VLSI. בשנת 1997 הנפיק וילנץ את גלילאו בנאסד"ק ובאוקטובר 2000 הוביל את מכירתה לחברת מארוול טכנולוגיות האמריקאית, אשר שילמה 2.7 מיליארד דולר בתמורה ל־25% ממניות גלילאו. עסקה זו נחשבת לאקזיט המיליארדים הראשון בישראל.
לאחר מכן עסק בנדבנות, דרך "קרן גליליאו" שהקים. בנוסף רכש חלק מחוות "כרם מדבר" בהר הנגב, בין שדה בוקר למצפה רמון, שבה מגדלים ענבים וזיתים ומייצרים יין. בעצת פרופ' יאיר טאומן השקיע, עם אחרים, בחברת QXL הבריטית שנמכרה לאחר שנתיים תמורת 1.9 מיליארד דולר, והניבה לקבוצת המשקיעים הישראלית רווח של 330 מיליון דולר. השקיע בחברות הזנק אחדות, בהן "ליבה סמיקונדקטור", שנמכרה בשנת 2016 לסיסקו מערכות תמורת 320 מיליון דולר. השקיע גם בחברות הזנק שלא מתחום השבבים, כגון חברת הפרסום באינטרנט "טבולה". בחלק מהחברות שבהן השקיע כיהן כדירקטור.
ביולי 2011 נמנה עם המשקיעים המייסדים בחברת אנאפורנה לאבס, האחראית על פיתוח שבבי השרתים של אמזון AWS. אלו הביאו לחיסכון בהוצאות - ביחס לשבבים מתחרים כמו אינטל או אנבידיה - בהיקף של 5 מיליארד דולר. אנאפורנה לאבס נמכרה בשנת 2015 לחברת אמזון האמריקאית תמורת כ-370 מיליון דולר.
בשנת 2016 היה הנשיא והמשקיע הראשון של חברת ההזנק לייטביטס. באותה שנה הקים, יחד עם דוד דהן ורן חלוץ, את חברת הבאנה לאבס, העוסקת בפיתוח מעבדים ליישומי בינה מלאכותית. הוא היה גם המשקיע הראשון בחברה וכיהן כיו"ר הדירקטוריון שלה. בדצמבר 2019 נמכרה החברה לחברת אינטל האמריקאית תמורת שני מיליארד דולר. בעקבות עסקה זו העריך המגזין "פורבס ישראל" את הונו ב-2.7 מיליארד ש"ח.
נוסף על פעליו העסקיים, וילנץ היה מעורב גם בתחום החינוך העל-יסודי בישראל. בכהונתו כיו"ר מכללת תל חי מנע את קריסתה הכלכלית של המכללה. עוד כיהן כיו"ר הראשון של דרכא, עמותה המפעילה רשת בתי ספר על-יסודיים במטרה לחזק את בתי הספר בפריפריה.
במהלך שנותיו בישראל תמך וילנץ במספר רב של ארגונים המקדמים סדרי יום בתחום החברתי והפוליטי. הוא היה מהפילנתרופים הבולטים של עמותות שוברים שתיקה, בצלם, עדאלה וקול רבני לזכויות אדם. כפעיל איכות סביבה, תרם לחברה להגנת הטבע ומכון דש"א - דמותה של הארץ, מיסודה של החברה להגנת הטבע, העוסק בשמירה על השטחים הפתוחים בישראל. בתנועת אדם, טבע ודין ישב וילנץ בהנהלה. הוא נטל חלק פעיל בניסיונות הידברות בין יהודים וערבים וביצירת גשרים בין חלקי החברה, בין השאר באמצעות תמיכה בקרן תקווה ובקרן החדשה לישראל. פוליטית, וילנץ תמך ביאיר לפיד וסייע לכניסתה של יפעת שאשא ביטון לפוליטיקה כאשר התמודדה בבחירות המוניציפאליות לעיריית קריית שמונה.
בשנת 2021 היגר וילנץ לקנטון ברן בשווייץ, שם הוא מתגורר עם בת זוגו. ילדיו ונכדיו חיים בישראל.
בת הרב ואמה
היצירה פורסמה לראשונה בעיתון הארץ ב-8 במאי 1942, ולאחר מכן הופיעה בקובץ שיריו כוכבי שמים רחוקים (תש"ד 1944).
תוכן הבלדה
הבלדה בנויה מדיאלוג בין בת הרב המחוזרת על ידי אביר העומד בצל מחוץ לביתם לבין אימה. הבת מצטטת את דברי האביר על עמה - "אָרוּר עַמִּי מֵאֵל, בָּעוֹלָם הַזֶּה, בָּעוֹלָם הַבָּא, חֶלְאַת יוֹשְׁבֵי תֵבֵל." דבריו מזכירים את התעמולה הנאצית האנטישמית. הבת מוחמאת מחיזוריו של האביר, ומדבריו על אהבתו אליה, ומהבטחתו למתנות יקרות שיעניק לה. מאידך היא אינה מתחננת לאמה לאפשר לה את הזוגיות שנוצרה ביניהם.
מנגד אשת הרב מזועזעת מהסיטואציה. היא מסבירה לבת שהדבר לא ייתכן כיוון שהיא בת עשרים דורות של רבנים. האביר שייך לדת שעל מייסדה נאמר "אָרוּר הָאִישׁ אֲשֶׁר יִקְּבֶנּוּ אֵל" (רמז ל"אותו האיש" – ישו). על חיזורי האביר אומרת האם - "אוֹי לִי, וְלָךְ אֲבוֹי! סָגַר עָלֵינוּ הַמָּצוֹר", האם לא מאמינה להבטחות לתכשיטים יקרים והיא כאשה ריאליסטית רואה בדבר סכנת מוות "כי ישרפוך באש".
בנוסף, בלדה עוסקת בחוויה משמעותית של גיבורי הסיפור.
מקומה של הבלדה ביצירת טשרניחובסקי
הבלדה בת הרב ואמה פורסמה לראשונה בעיתון הארץ ב-8 במאי 1942. הבלדה "בת הרב ואמה" היא השנייה במחרוזת של שבעה בלדות הנקראות "בלדות ורמייזא". כולן נכתבו בידי המשורר בעיצומה של השואה בשנת 1942. אף על פי שהן מתארות לכאורה את האירועים בעיר וורמייזא בימי הביניים בה היו פרעות בידי הצלבנים בשנת תתנ"ו (1096) ובמאה ה-14 עקב מגפת הדבר השחור, יש בהן רמז עבה לשואת יהודי אירופה, שמאורעותיה ומוראותיה הגיעו כבר באותו זמן לארץ ישראל. השיר השלישי במחרוזת הבלדות, העוקב על בלדת בת הרב ואמה הוא "בתו היפה של הרב". כאן כבר מתואר גורלה של בת הרב היפה שהאבירים חושקים בה.עם פתיחת קברו של הרב מתברר ש-"עַל יַד הָרַב מוּטֶלֶת, בִּּתוֹ זוֹ הַיָפָה". בשיר מוקדם (מ-1924) מתאר המשורר גם את גורל בת הרב. בשיר – "בת הרב" מנסה מנהיג של הקוזאקים (כנראה בגזירות ת"ח ת"ט) לשכנע את בת הרב להתנצר ולשאת אותה לאשה. שם בת הרב מבקשת ממנו לירות בה כדור, באמתלה שבלחש כלשהו היא מסוגלת לעצור את הכדור.
לחן הבלדה
טשרניחובסקי נפטר באוקטובר 1943. חודש לפני מותו, זכה לשמוע אותו מפיה של שרה יערי, שהקליטה אותו על תקליט מסחרי.
לחן נוסף נכתב על ידי שמוליק קראוס ושמעון שגיא, והוא הושר בפי ג'וזי כץ.
צמר פלדה
צמר פלדה הוא מוצר תעשייתי העשוי פקעת של תיילים דקים, גמישים וחדים במיוחד. צמר הפלדה משמש לשיוף בעבודות גימור ותיקון של מוצרי עץ ומתכת, ניקוי כלי בית ועוד. צמר הפלדה עשוי על פי רוב מפלדה דלת פחמן, אך גם מפלדת אל חלד. מוצר דומה מיוצר גם מפליז, ברונזה ונחושת. צמר הפלדה תואר לראשונה כמוצר חדש בביטאון תעשיית הברזל והפלדה בארצות הברית בשנת1896.
שימושים
צמר פלדה משמש בחרושת עץ ועם צבע ולכה. צמר פלדה משמש לעיתים קרובות לתהליכי ניקוי מקצועיים של זכוכית ופורצלן היות שהוא רך יותר מחומרים אלה, ומוריד שאריות מבלי לשרוט את משטח הבסיס כמו במירוק רגיל. בשימוש ביתי צמר פלדה יעיל מאוד בהסרת שאריות שומן מסירי בישול, וכן הסרת חלודה, אך שימוש בצמר פלדה על כלי אוכל מצופים טפלון פוגע בציפוי זה. במדינות רבות, נמכרות רפידות צמר פלדה ספוגות סבון לניקוי לבית.
שימוש נוסף לצמר פלדה הוא בהדברת מכרסמים, על ידי סתימת חורים קטנים שנוצרו על ידי מכרסמים בצמר פלדה גס נמנע המשך כרסום החור היות שנשיכת צמר הפלדה גורמת למכרסם כאב עז בפה. במקרה של בליעה, נגרם למכרסם נזק פנימי חמור שמוביל למוות.
צמר פלדה דק דליק מאוד באוויר. צמר פלדה דק מאוד יכול לשמש כחומר דליק במצבי חירום, ויכול לבעור גם כשהוא רטוב. צמר פלדה בוער מפיק ניצוצות רבים ומשמש בציורי אור.
דרגות עובי
צמר פלדה מיוצר בדרגות עובי שונות. הסימון המקובל הוא:
X.509
באבטחת מידע וקריפטוגרפיה, תעודת X.509 באנגלית X.509 Certificate, היא תעודה דיגיטלית נפוצה ביותר בשימוש תשתית מפתח ציבורי Public key infrastructure בקיצור PKI ותשתית Privilege Management Infrastructure בקיצור PMI, כדי לוודא שייכות מפתח ציבורי לישות מסוימת; מחשב, שירות או משתמש המוצהרים בה. X.509 נמצא בשימוש נרחב באבטחת רשת האינטרנט כמו בפרוטוקול TLS, IPSec, SSH ועוד.
תעודת X.509 מכילה פרטים אודות זהות נושא התעודה המחזיק במפתח הציבורי שהוא מצהיר כבעליו, זהות הרשות המאשרת שהנפיקה את התעודה וחתימתה. את תעודת המפתח הציבורי המשתמש שולח באופן גלוי לצד השני כחלק מפרוטוקול התקשורת. X.509 מפרט בין היתר שיטות לתיעוד, שיוך, אישור, פסילה ואימות מפתחות הצפנה אסימטריים. בכללות המידע המופיע בתעודה כולל:
דוגמה לתעודת X.509 בפורמט XML:
המערכת אמורה לדחות כל תעודה אשר מסיבה כלשהי שדה קריטי או שדה הרחבה קריטי בה לוקה בחסר, אינו בפורמט הנכון או שאינו מוכר על ידי המקבל. שני המזהים הייחודיים האופציונליים נוספו לתמיכה בהחלפת מנפיקה במקרה שהמנפיקה נסגרת ואחרת נכנסת במקומה.
דפדפני האינטרנט כמו כרום, אינטרנט אקספלורר, פיירפוקס, ספארי, אופרה ועוד מגיעים עם תעודות שורש מובנות, כך שתעודת TLS תתקבל ללא שיהוי. למעשה, מפתחי הדפדפנים קובעים מראש אילו רשויות מאשרות יוכרו. מספר דפדפנים תומכים גם ב-Online Certificate Status Protocol, שירות המאפשר לבדוק און-ליין אם תעודה מסוימת נכללת ברשימת התעודות הפסולות (Certificate Revocation List).
היסטוריה
תעודת X.509 הועלתה לראשונה ביולי 1988 כחלק מתקן תקשורת בינלאומי שפותח על ידי ITU-T של איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי לשעבר CCITT בשיתוף עם ISO הנקרא תקן X.500 שנועד במקור ליישומי גישה למסדי נתונים. בניגוד ל"רשת אמון", כמו ב-PGP, שבה כל אחד יכול לחתום על תעודה, הרעיון של התקן היה לבנות היררכיה ברורה של רשויות מאשרות שרק הן מוסמכות לאשר תעודה כך שכל אחד יכול לאמתה על ידי בדיקת הרשות המאשרת או המנפיקה מול "תעודת השורש" (root certificate) שבידו. במידה שהבודק אינו מכיר את הרשות הרשומה בתעודה הוא בודק את רשימת הרשויות המאשרות האחרות עד שמגיע לרשות מוכרת. התעודה מקודדת לפי תחביר ASN.1 עם אוסף רשומות, חלקן מנדטוריות ואחרות אופציונליות. ב-1993 וב-1996 נעשו עדכונים, שינויים והרחבות בגרסאות 2 ו-3 בהתאמה. בין היתר נוספה תמיכה בגשרים, אריגים ועמית לעמית. ההצעה העדכנית נכון למאי 2008 היא הצעה מס' שמסומנת גם בקיצור PKIX.
פורמט
מפתח פרטי מקודד לפי תחביר ASN.1 קיצור של Abstract Syntax Notation One. תקן נפוץ לפירמוט מידע, המפרט כללים ומבנים לייצוג, קידוד, העברה ופענוח דטה בתקשורת נתונים. מטרתו ליצור שפה פורמלית משותפת שבה ניתן יהיה לייצג אובייקטים באופן בלתי תלוי מכונה או מימוש. התקן כולל מגוון רחב של שיטות קידוד כמו Basic Encoding Rules או XML Encoding Rules. קידוד ASN.1 בדרך כלל מסובך ומומלץ להשתמש במהדר ייעודי כדי לבנות תעודה תיקנית.
בתרשים משמאל מופיע קטע מתעודת X.509 המתאר את מפתחות ההצפנה של RSA בתחביר ASN.1 לפי קידוד DER.
רשת תעודות
"רשת תעודות" (certificate chain) או היררכיית תעודות (certification path), היא רשימה של תעודות המתחילה בתעודת היעד המכילה את פרטי נושא התעודה ועד לתעודת שורש כלשהי. עם המאפיינים הבאים:
רשת התעודות נועדה לוודא את נכונות ואמינות "תעודת היעד" (הראשונה בשרשרת). כלומר התעודה מאומתת על ידי בדיקת החתימה באמצעות המפתח הציבורי של הרשות המאשרת המופיעה בה. החתימה מבטיחה כי הפרטים המופיעים בתעודה נכונים ותואמים את הפרטים כפי שהופקו במקור עבור נושא התעודה. אם הבודק לא מכיר את המפתח הציבורי של הרשות המאשרת המופיעה בתעודה עליו לבדוק את התעודה המאשרת אותה, כלומר מאמת את התעודה הבאה אחריה וכן הלאה עד שמגיע לתעודת השורש.
נקודת התורפה בתהליך זה היא העובדה שהמקבל לא יכול לדעת בזמן אמת אם תעודה שקיבל שניראית על פניה כתעודה תקפה, נכנסה לאחר שקיבל אותה לרשימת התעודות הפסולות. כגון אם בעלי המפתח הציבורי פסל אותו בשל חשש לחשיפה.
הצלבה של תעודות
למרות שתעודת X.509 מכילה מנפיקה אחת בלבד (כלומר מכילה רק חתימה אחת של רשות מאשרת - CA), ייתכן מצב שבו יש שתי רשתות של תעודות. היות שיכול להיות מצב שאותם בעלים מחזיקים בשתי תעודות. לדוגמה אם התעודה של המשתמש "User 1" נקראת "CA 1" אך קיימות שתי תעודות שנקראות כך, שכל אחת מהן נחתמה באופן אחר. למרות שהמשתמש "User 1" אינו מכיל את המספר הייחודי המופיע באחת התעודות, עדיין התעודה תתקבל כל עוד המפתח הציבורי זהה.
מניעת הכחשה
מניעת הכחשה (non repudiation) היא מאפיין של חתימה דיגיטלית שמאפשר ליצור חיבור מחייב בין החתימה לחותם באופן כזה שהחותם לא יוכל להתכחש לה (בטענה שחתימתו נגנבה). מאפיין מניעת הכחשה אינו נתמך ב-X.509 בגלל שלא נוסף חותם זמן שהוא קריטי למניעת הכחשה. אם הארכיטקטורה של X.509 תכלול גם חותם זמן, זה יהיה אפשרי. המנגנון פועל באופן בסיסי כך, צד שלישי המשמש כעד, מוסיף תאריך וחותם על תמצית (Hash) של התעודה יחד עם תאריך ההנפקה. במקרה שהמפתח הציבורי נפסל על ידי בעליו לאחר החתימה, המוודא יכול להוכיח על ידי הצד-השלישי כי נכון לתאריך החתימה המפתח הציבורי היה בתוקף ולכן החותם לא יכול להתכחש למה שהתחייב.
בהרחבה KeyUsage מופיע דגל שבעבר נקרא non-repudiation ושונה בגרסאות החדשות ל-contentCommitment. משמעות הדגל אינה אומרת שהופעלה אופציית אי-הכחשה אלא רק שהרשות המאשרת שהנפיקה את התעודה איפשרה שירות זה לבקשת הלקוח ובמקרה של בוררות יהיה אפשר לפנות לצד שלישי כלשהו כדי לשלול את הכחשת הלקוח.
תום גאן
תומסון ויליאם גאן, שהיה ידוע בשם העט תום גאן (29 באוגוסט 1929 – 25 באפריל 2004) היה משורר אנגלי שזכה לשבחים על שירתו המוקדמת באנגליה, שם היה קשור לזרם "התנועה", ועל שירתו המאוחרת יותר בארצות הברית, גם לאחר שעבר לכתוב בסגנון חופשי יותר. לאחר המעבר מאנגליה לסן פרנסיסקו, כתב גאן רבות על נושאים הקשורים ללהט"בים – במיוחד בספרו המפורסם ביותר, The Man With Night Sweats, שיצא בשנת 1992 – כמו גם על שימוש בסמים, על מין, ועל אורח חייו הבוהמייני. הוא זכה בפרסים ספרותיים מרכזיים; על שיריו הטובים ביותר נאמר כי היו בעלי אלגנטיות פילוסופית קומפקטית.
חיים וקריירה
גאן נולד בגרייבסנד, קנט, אנגליה, בנו של העיתונאי ועורך העיתונות ברט גאן. גם אמו הייתה עיתונאית. הם התגרשו כשהיה בן 10. בעודו נער אמו התאבדה. לדבריו, אמו הייתה זו שעוררה בו אהבת קריאה, כולל התעניינות ביצירתם של כריסטופר מארלו, ג'ון קיטס, ג'ון מילטון, ואלפרד טניסון, לצד כמה מחברי סיפורת. בצעירותו למד בבית הספר האוניברסיטאי בהמפסטד, לונדון, ולאחר מכן בילה שנתיים בשירות לאומי ושהה שישה חודשים בפריז. בהמשך למד ספרות אנגלית בטריניטי קולג', קיימברידג', וסיים את לימודיו ב־1953, בהצטיינות. אוסף השירה הראשון שלו, Fighting Terms, ראה אור ב־1954. בין כמה מבקרים ששיבחו את היצירה, כתב ג'ון פְּרֶס: "זהו אחד הכרכים הבודדים של שירה לאחר המלחמה שכל קורא שירה רציני צריך להחזיק וללמוד."
ב־1954 היגר גאן לארצות הברית כדי ללמד כתיבה באוניברסיטת סטנפורד ולהישאר קרוב לבן זוגו, מייק קיטאי, שאותו הכיר בזמן לימודיו באוקספורד. גאן וקיטאי המשיכו להתגורר יחד עד מותו של גאן. בסטנפורד לימד גאן שיעור בשם "מועדי השירה". גאן לימד גם באוניברסיטת קליפורניה בברקלי מ־1958 עד 1966 ושוב מ־1973 עד 2000. הוא היה "אוהד ותיק" של העלון ההומוסקסואלי התיעודי הרדיקלי Straight to Hell.
באפריל 2004, הוא מת מנזקי שימוש רב בסמים, כולל מתאמפטמין, בביתו בשכונת הייט אשברי בסן פרנסיסקו, שבה התגורר מאז 1960.
יצירתו
במהלך שנות ה־60 וה-70 של המאה ה־20, שירת גאן הפכה נועזת יותר ויותר בעיסוקה בשימוש בסמים, בהומוסקסואליות, ובסוגיות צורניות בשירה. הוא כה אהב את אורח החיים הבוהמייני בסן פרנסיסקו עד שאדמונד וייט תיאר אותו כ"אחרון תושבי הקומונה [...] רציני ואינטלקטואלי ביום ומסומם ומיני בלילה". על אף שגאן המשיך לשכלל את השימוש בצורות המשקליות שאפיינו את הקריירה המוקדמת שלו, הוא החל להתעניין יותר ויותר בשירה הברתית (שירה שבה מספר ההברות קבוע, בלי קשר למקום הטעם) ובשירת החרוז החופשי. המבקר דייוויד אור כתב על גאן "הוא אולי המשורר היחיד שכתב קווינטאנה הגונה למדי תוך כדי טריפ LSD, והוא בהחלט אחד הבודדים שהצהירו על הערצה אמיתית הן ל[איבור] וינטרס (הארכי-פורמליסט) ולאלן גינסברג (הארכי־... נו, אלן גינסברג). וזה, אפילו ביחס לעולם השירה, רקע חריג למדי."
גאן בחן חרדות מודרניות תוך שימוש בצורות שירה קלאסיות, כגון הטרצה רימה של דנטה:
גאן, ששיבח את איבור וינטרס, המורה המובהק שלו בסטנפורד, על ששמר על "גם הכלל וגם אנרגיה, / כוח רב בכל אחד, שיא הכוח – איזונם", מצא מתח נושא־פרי – ולא הגבלת הדמיון – בדרישות הטכניות של צורות פואטיות מסורתיות. הוא אחד המשוררים הבודדים של המאה ה־20 (לצד ג'יימס מריל) שכתבו שירה רצינית בדו־טורים הרואיים – צורה שהשימוש בה במאה ה־20 הצטמצם בדרך כלל לאמרות כנף ולמכתמים. עם זאת, בשנות ה־60 החל גאן להתנסות יותר ויותר בשירה חופשית ממשקל וחרוז, והמשמעת של כתיבה צמודה למערך מסוים של דימויים חזותיים, יחד עם שחרור סד המשקל והחרוז, היוו מקור חדש של כלל ואנרגיה ליצירתו.
לדוגמה, בשיר "Pierce Street" בספרו Touch (1967), יש איכות צילומית, בעוד שבשיר Touch עצמו יש שימוש בחרוז חופשי מהוסס ומתפתל כדי לתאר סצנה של אינטימיות עם אהובו הישן ועם החתול, אינטימיות שאך זה עתה זכתה להכרה.
השינוי הסגנוני הגדול של המשורר במעבר שלו לשירה חופשית תוך בערך עשור, אשר כלל חלק גדול משנות ה-60, בשילוב עם השינויים האחרים בחייו — ההגירה שלו מאנגליה לאמריקה, מקיימברידג' האקדמית לסן פרנסיסקו הבוהמית, יציאתו מהארון לגבי נטייתו המינית, נטילת הסמים שלו, הכתיבה שלו על "חלכאי העיר" — גרמו לרבים לשער כי אורח חייו משפיע על יצירתו. המבקר דניאל אור מעיר "מבקרים בריטים שהתנגדו לשינויים הטכניים של גאן האשימו את קליפורניה, בדיוק כשם שמבקרים אמריקאים קישרו, מאוחר יותר, את אורח חייו ההרפתקני עם השירה ה'רגועה' יותר שלו." אור מוסיף גם כי אפילו בשנת 2009, עדיין ערכו מבקרים מסוימים הנגדות בין "הליבידו של גאן לבין המשקל הקפדני שלו – כאילו עד אז מעולם לא חוברו מרובעים על יחסי מין".
ספרו The Passages of Joy ביטא את קוטבי חייו, כדבריו: "אנגליה וארצות הברית, משקל ושירה חופשית, חזון ותודעה יומיומית". בספר רצפי שירים על לונדון בשנים 1964–1965 ועל תקופה שבילה בניו יורק ב־1970. במקביל פרסם מבחר מסות ומבואות בשם The Occasions of Poetry.
בספרו הידוע ביותר, The Man With Night Sweats, שראה אור בשנת 1992, בולטות אלגיות הקשורות לאיידס. ניל פאוול שיבח את הספר במילים: "גאן משיב את השירה למרכזיות שלעיתים קרובות נראה שכמעט שאיבדה, והוא עושה זאת בהתמודדות עם הנושאים הגדולים של חיים ומוות בהקשר של קטסטרופה אנושית ספציפית, באופן קוהרנטי, מושכל, בלתי נשכח. מה עוד אפשר לבקש?". על הספר קיבל גאן את פרס לינור מרשל לשירה בשנת 1993. אף שהרבה לעסוק באיידס ביצירתו המאוחרת, נמסר שהוא עצמו נותר שלילי לנגיף HIV.
פרסים וכיבודים
בשנת 2003 הוענק לו פרס דייוויד כהן לספרות יחד עם בריל ביינברידג'. הוא גם קיבל את פרס לוינסון, פרס מועצת האמנויות של בריטניה הגדולה, פרס רוקפלר, פרס WH Smith, פרס PEN (לוס אנג'לס) לשירה, פרס שרה טיזדייל, פרס ליילה וואלאס–Reader's Digest, פרס פורוורד, ומלגות מקרן גוגנהיים ומקארתור. הוא זכה בפרס המשולש לשירה הומואית בשנתו הראשונה, 2001, עבור Boss Cupid; לאחר מותו, שונה שם הפרס לפרס תום גאן לזכרו.
לאחר מותו
חמש שנים לאחר מותו, ראתה אור מהדורה חדשה של הספר "שירים נבחרים" של גאן, בעריכת אוגוסט קליינצהלר.
גאן הונצח בשנת 2017 יחד עם אישים נוספים, בטביעות מגף בארד, בסמטת הלת'ר בשכונת סומא בסן פרנסיסקו.
בשנת 2020 קיבל ג'ק פֿריצ'ר את פרס המסה העיונית על שם סינתיה סלייטר של איגוד הלת'ר הלאומי־הבינלאומי על חיבורו "תום גאן (1929–2004)".
אלברט פון שוך
אלברט פון שוך (בגרמנית: Albert von Schoch; 23 ביולי 1860 – 8 במרץ 1943) היה גנרל גרמני, שפיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם הראשונה.
תחילת הקריירה
פון שוך נולד ב-23 ביולי 1860 במינכן, לקרל וילהלם שוך שהיה אוברסט במטכ"ל הבווארי ולמריה היינה היימן מנירנברג. סבו יוהאן ארהרד שוך היה מנהל מנזר שטינגינגן, ואילו הסבא רבא שלו היה יוהאן פליקס שוך, שהיה מהפכן שווייצרי שנידון למוות. אחיו גוסטב, אמיל וקרל היו אף הם גנרלים בצבא הקיסרות הגרמנית. ב-1879 התגייס לצבא הבווארי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1904 הוא מונה למפקד גדוד ברגימנט הרגלים הבווארי ה-11 (פון דר טאן). בשנת 1909 הוא הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הרגלים הבווארי ה-3 (קרל, נסיך בוואריה). עבור שירותיו הוענק לו עיטור מסדר הכתר של בוואריה, והוענק לו תואר האצולה פון שוך.
בשנת 1911 הוא ירש את אחיו קרל כמנהל האקדמיה למלחמה, ובשנת 1912 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד חטיבת הרגלים הבווארית ה-3 באאוגסבורג. בשנת 1913 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט ומונה למפקד הדיוויזיה הבווארית ה-1.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון שוך מפקד הדיוויזיה הבווארית ה-1, אשר נערכה בחזית המערבית כחלק מהקורפוס הבווארי הראשון במסגרת הארמייה השישית אשר חייליה גויסו בעיקר מבוואריה, והייתה תחת פיקוד רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה. בשנת 1915 הועבר רגימנט מהדיוויזיה לקורפוס האלפיני, אשר נשלח לחזית האיטלקית. הדיוויזיה לקחה חלק בקרב לורן, ולאחר מכן במלחמת החפירות באזור פיקרדי, פרון ואראס. הדיוויזיה השתתפה בקרב ורדן וב, ובינואר 1917 הועלה פון שוך לדרגת גנרל חיל הרגלים ומונה למפקד הקורפוס ה-63 ברומניה, עליו פיקד עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה פרש פון שוך מהצבא והתגורר במינכן, עד מותו ב-8 במרץ 1943.
גאו (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
קלאמור היינריך אבל
קלאמור היינריך אבל (בגרמנית: Clamor Heinrich Abel 1634 – 25 ביולי 1696) היה מלחין, כנר ונגן עוגב גרמני בתקופת הבארוק.
ביוגרפיה
אבל נולד בהנפלד שבווסטפאליה, גרמניה. הוא עבד כמוזיקאי חצר בקתן, כנגן עוגב בצלה ומשנת 1666, כנגן בהרכב קאמרי בחצר הדוכס של הנובר. משנת 1694 היה מוזיקאי בכיר (Obermusicus) בברמן, שם נשאר עד מותו ב-1696.
קלאמור היינריך היה אביו של נגן הוויול והכנר כריסטיאן פרדיננד אבל וסבם של וירטואוז הוויול והמלחין קארל פרידריך אבל והכנר והמלחין לאופולד אוגוסט אבל.
עאליה בנת עלי, מלכת עיראק
עאליה בנת עלי (בערבית - عالية بنت علي بن حسين; 1911 - 21 בדצמבר 1950) הייתה המלכה האם של עיראק.
חייה
עאליה הייתה בתו השנייה של עלי בן חוסיין מחיג'אז, בן השושלת ההאשמית שהיה מלך חג'אז לתקופה קצרה בשנת 1924 ובראשית 1925 ולאחר מכן בילה את ימיו כגולה בבגדאד אצל אחיו, פייסל הראשון, מלך עיראק.
לאחר מותו של פייסל, בספטמבר 1933 התארסה עאליה לבנו, בן דודה ראזי, מלך עיראק,, וזאת כפי הנראה מלחץ פוליטי. השניים נישאו לאחר תקופה קצרה ב-25 בינואר 1934. ב-2 במאי 1935 נולד לזוג בנם פייסל.
ב-1939 מת ראזי בתאונת דרכים ופייסל ירש את כסאו. מכיוון שפייסל הצעיר היה אך בן ארבע כאשר מת אביו, מונה אחיה של עאליה, עבד אל-אילה, כעוצר ועאליה שימשה כמלכה האם. ב-21 בדצמבר 1950 מתה לאחר מאבק במחלת סרטן הרחם ב-1958 נרצח פייסל במהפכה שהוביל עבד אל-כרים קאסם מבלי שהספיק להינשא, ומכיוון שכך הייתה עאליה מלכתה האחרונה של עיראק.
לאופולד אוגוסט אבל
לאופולד אוגוסט אבל (בגרמנית: Leopold August Abel; 1717 – 25 באוגוסט 1794) היה כנר, מנצח ומלחין גרמני.
ביוגרפיה
אבל נולד בקתן, אחיו הבכור של קארל פרידריך אבל. הוא למד נגינה בכינור אצל גאורג בנדה וניגן בתזמורת התיאטרון בברונשוויק. הוא כיהן כמנצח על תזמורות החצר של נסיך שוורצבורג-זונדרשאוסן (1758), המרקיז של שוודט (1766) והדוכס של שוורין (1770).
אבל הלחין סינפוניה ב-8 קולות ב-1766. כמה מן האטיודים שלו לכינור ויצירות אחרות נמצאים בבעלות "עמותת ידידי המוזיקה" (Gesellschaft der Musikfreunde) בווינה. עם זאת, לאופולד אוגוסט לא הגיע מעולם לדרגת המוניטין של אחיו. הוא מת בלודוויגלוסט ב-1794.
להיות איתה
העונה השנייה הסתיימה בקליף האנגר, ו"קשת" הזמינה לסדרה עונה שלישית. במקביל לכתיבתה, עזר עסק גם בהפקת האדפטציה האמריקאית "האופה והיפה". בנוסף, עזר השתתף במקביל כמנחה בתוכניות המציאות "הכוכב הבא" ו"נינג'ה ישראל". עבודה אינטנסיבית זו גרמה לעזר לסבול מהתקפי חרדה רבים והתמכרות לציפרלקס, ולאחר שכבר נעשו הליהוקים לעונה השלישית ובסמוך לתחילת שלב הצילומים הוא הודיע על הקפאת ההפקה. עזר הצהיר כי אין בכוונתו להמשיך עם הסדרה, אך ציין כי "קשת" תוכל לעשות בעתיד שימוש בחומרים שכבר נכתבו. עם זאת, הוא שב לעבוד עליה בסופו של דבר, ובדצמבר 2020 החלו הצילומים.
עונה ראשונה
עמוס דהרי הוא אופה מבת ים, והוא עובד במאפייה והמרכול של משפחתו. הוא מנהל מערכת יחסים רומנטית עם ונסה מימון במשך 9 שנים, עד שהיא מציעה לו נישואים במסעדה יוקרתית. הוא מסרב לה, והיא שופכת עליו מרק בזעם ועוזבת. עוד לפני כן הוא פגש בשירותים של המסעדה את נועה הולנדר, דוגמנית וידוענית. אחר כך ברחוב היא מציעה לו טרמפ בטענה שהיא מרגישה אשמה כי היא הציעה לו להזמין את המרק. במקום לשוב לביתו הוא מתלווה אליה ואל חברותיה למסיבה. צביקה גרנות, הסוכן שלה, תוקף את עמוס ומפנה אותו נגד נועה במטרה להפריד ביניהם, ויחסיהם החבריים הטריים של עמוס ונועה עולים על שרטון.
התנהגותו התוקפנית של עמוס מושכת את נועה, והשניים דווקא מתקרבים למורת רוחו של צביקה. בני משפחתו של עמוס, ובמיוחד אחיו הצעיר אסף, מתלהבים מהקשר שנוצר בין עמוס לנועה. נועה עורכת מסיבת בריכה בבית הוריה, ומזמינה גם את עמוס, שעקב תאונה נתלה לשעות ארוכות על מתקן בנג'י שהוקם כדי לשעשע את באי המסיבה. נועה מזמינה את עמוס להצטרף אליה לנסיעה ללונדון, שבה היא מקבלת תפקיד בסרט הוליוודי. עמוס מסייע לה להיפטר מבנו של מפיק הסרט, המצפה ממנה לשכב עמו בתמורה לזכייתה בתפקיד. עמוס נשאר לישון בחדר המלון של נועה, והיא מנשקת אותו. בשיחה בטלפון עם אמו של עמוס, נועה מזמינה עצמה לארוחת יום שישי אצל הוריו של עמוס. הדבר מביך את עמוס, שסיפר לנועה שהוא גר בתל אביב, ומבין שכעת יאלץ לגלות לה שהוא גר בבת ים בבית הוריו. אסף, אחיו של עמוס, מעריץ את נועה.
צביקה, הסוכן של נועה, חושב שעמוס לא מתאים לנועה מבחינת תדמיתית ורוצה שנועה תיפרד ממנו ותחזור לפיט, בן זוגה לשעבר. הוא מנסה לשכנע את עמוס להתרחק מנועה בכך שהוא טוען בפניו כי היא רק רוצה להשתעשע בו, כחלק ממשבר הפרידה.
בסוף העונה, ונסה וצביקה מתכננים להפריד בין נועה ועמוס כל אחד מהסיבות שלו: צביקה לא אוהב את עמוס בשל מעמדו וונסה רוצה את עמוס בחזרה, הם מצליחים ועמוס ונועה נפרדים ופיט בא לארץ, הוא ונועה מדברים ומתנשקים אך ונסה רואה שעמוס רוצה לטוס בגלל הפרידה מנועה והיא מתחרטת ומספרת לו את האמת. עמוס מתגנב למסעדה בה נמצאים נועה ופיט, נועה מבינה שהיא כבר לא אוהבת את פיט אלא את עמוס, והיא ועמוס חוזרים ובאים לביתו של עמוס ומספרים זאת למשפחתו.
עונה שנייה
עמוס עזב את בית הוריו ועבר לגור בווילה של נועה. למרות זאת, הוא ממשיך לעבוד במאפייה. במהלך מסיבת הפתעה שארגנה לעמוס, נועה מציעה לו נישואין מול כל המוזמנים, הצעה לה השיב בחיוב. אביה של נועה, טייקון המלונאות גדעון הולנדר, שב לחייה לאחר עשר שנים של נתק. חברתו לשעבר של עמוס, ונסה, מתארסת לפקח חנייה בשם פיש, ומנסה לפתח קריירה בתור סוכנת שחקנים. היא מייצגת את בת דודתה, דפנה.
עונה שלישית
העונה השלישית מתרחשת שלוש שנים לאחר חתונתם של נועה ועמוס. בפרק הראשון מתגלה כי נועה ועמוס נפרדו זמן מה לאחר החתונה וכי עמוס עומד בפני נישואים עם בת זוגו החדשה אביגיל (יעל אלקנה). במקביל, ונסה ואסף, שהתאהבו זה בזו בעונה לפני כן, התחתנו והפכו להורים לבן, על אף שרצו בת בשם עפרה (על שמה של עפרה חזה).
נועה, שחוזרת מארצות הברית לאחר שעמוס ואביגיל הזמינו אותה לחתונה שלהם, מגלה רגשות כלפי עמוס למרות שנפרדו, בנוסף לקשריה הטובים עם משפחת דהרי. ונסה מגלה שנועה ועמוס עדיין מדברים, חושדת שנועה מנסה להשיג את עמוס בחזרה אליה ומיידעת את אביגיל במעשה, אולם אביגיל עדיין משוכנעת שעמוס איתה באש ובמים. נועה מתוודה בפני עמוס על אהבתה אליו ומנסה להתנשק איתו, אך הוא מתנגד ומחליט לנתק איתה קשר, בעודו מרוכז בזוגיות עם אביגיל.
בפרק סיום הסדרה, לילה לפני החתונה, נועה מגיעה שיכורה לביתם של עמוס ואביגיל, ומנסה לחבל פיזית בחופה בה הם אמורים להתחתן. היא מתנצלת בפני עמוס וחוזרת לארצות הברית. עמוס ואביגיל מתחתנים, אבל כשמתנגן השיר "עוד סיפור אחד של אהבה" בביצוע של אסף, עמוס נזכר בנועה ולוקח אוויר מחוץ לאולם. אביגיל מתוודה בפני עמוס כי היחסים ביניהם התהוו בכך שהיא פחדה להישאר לבד מאז שאביה נפטר, והוא ניסה לאהוב מישהי שאינה נועה (ונכשל), ובכך היא זו ששמה סוף לזוגיות שלהם. אחרי תקופה קצרה, בזמן הצילומים לפרסומת בלוס אנג'לס, נועה מקבלת שיחת טלפון מעמוס, שמספר לה כי הוא ואביגיל נפרדו, וכן מבקש ממנה להבטיח לו שמה שקרה ביניהם לא ישחית את מערכת היחסים הבאה שלה. נועה מגלה שעמוס הגיע עד אליה לצילומים, והם פותחים דף חדש ביחסים שלהם, שלוש שנים לאחר שהתגרשו.
הצלחה מחוץ לישראל
באפריל 2016 הסדרה נמכרה לערוץ 4 הבריטי והחל מ-23 באוגוסט 2016 הסדרה משודרת, בשם "היפה והאופה" (מאנגלית: Beauty and the Baker). הסדרה משודרת עם פרקיה המקוריים בעברית בצירוף כתוביות באנגלית.
ב-20 ביוני 2017 דווח כי הסדרה נמכרה לאמזון וכי תשודר במעל 200 מדינות ברחבי העולם בגרסתה המקורית בצירוף כתוביות שונות. בשנת 2018 עלתה בנטפליקס ישראל. ובשנת 2020 ירדה הסדרה משירות נטפליקס.
בחודש מאי 2019 אושר לסדרה פיילוט לרימייק אמריקאי עבור רשת הברודקאסט האמריקאית ABC. בינואר 2020, הושק הרימייק האמריקאי במסיבת עיתונאים בארצות הברית, שם נחשף גם הטריילר הרשמי. את הגרסה האמריקאית, שעלתה ב-ABC ב-13 באפריל 2020 ברצועת הפריים טיים וזכתה לביקורות טובות והד תקשורתי, ביים דיוויד פרנקל ("השטן לובשת פראדה") והיא הופקה על ידי יוניברסל טלוויז'ן, ABC Studios ו-Keshet Studios. המפיקים האחראים מטעם קשת הם אבי ניר, אלון שטרוזמן, רייצ'ל קפלן ופיטר טרגוט. במאי 2020, "להיות איתה" בגרסת ABC נמכרה לפלטפורמת הסטרימינג האוסטרלית Stan, ובגרסתה הישראלית לערוץ Planet TV הסלובני.
לצד ארצות הברית, נמכרה הסדרה להפקת רימייקים ביוון, הולנד, רוסיה, הודו וברזיל. בהולנד, שודרה ברימייק הולנדי ב-NET5; ברוסיה, שודרה ברימייק רוסי בקיץ 2019 בערוץ CTC; בהודו, נמצאת בהפקה עבור פלטפורמת VIU.
שידור
פרק הבכורה של הסדרה שודר ב-25 בנובמבר 2013 וזכה ל-22.5% אחוזי רייטינג בערוץ 2 של הזכיינית "קשת". פרק הסיום שודר ב-1 בפברואר 2014 וזכה ל-30.9% אחוזי רייטינג. העונה כללה 10 פרקים וממוצע של 30.4% אחוזי רייטינג.
הפרק הפותח בעונה השנייה זכה לנתון נמוך יחסית של 21.4%, והפרק הסוגר זכה לנתון נמוך יחסית גם כן, 26.2%. ממוצע הצפייה בעונה עמד על 21.6%.
קרניולה
קרניולה או קראנסקה או דֶזֶ'לָה קְרַאנְסְקָה (בסלובנית: Dežela Kranjska או Kranjska, בגרמנית: Krain, בלטינית: Carniola, שמות שמקורם במילה הסלבית "קראינה" - "ארץ ספר") היא חבל ארץ היסטורי בסלובניה, המשתרע לאורך הנהר סאווה מהרי קרוואנקה בצפון ועד לנהר קופה בדרום. קרניולה מורכבת בקירוב מהאזורים ההיסטוריים גורנסקה (קרניולה עילית), דולנסקה (קרניולה תחתית) לרבות האזור הנקרא "קרניולה הלבנה" (בלה קראנסקה), נוטרנסקה (קרניולה פנימית) ומחלקים מפרימורסקה (החוף הסלובני). בירתו ההיסטורית, ליובליאנה היא בימינו בירת סלובניה העצמאית, והיא וסביבתה מהוות האזור המוביל מבחינה כלכלית, תרבותית ופוליטית במדינה. בשנת 1991 47% מתושבי סלובניה חיו בתוך גבולות קרניולה של פעם.
קרניולה הוזכרה לראשונה בתעודות בשנת 973 כחלק מדוכסות קרינתיה. החל משנת 1002 הייתה קרניולה מארקה או מרקיזות עצמאית ובראשה עמדו שליטים שנקראו מרקגראפים. החל משנת 1362 או 1364 הייתה קרניולה לדוכסות (בסלובנית - ווֹיבודינה) במסגרת האימפריה הרומית הקדושה בעלת לאום גרמני. החל מ-1457 נמצאה בשליטת הארכידוכסים של אוסטריה (כשבין השנים 1564–1619 נחשבה לחלק מאוסטריה הפנימית). החל משנת 1804 הייתה חלק מהאימפריה האוסטרית, ובשנים 1849–1918 הייתה "קרונלנד" (בסלובנית "קרונובינה - "ארץ כתר"), דוכסות בבעלות הכתר ההבסבורגי.
במאות הקודמות תחת השלטון ההבסבורגי, אכלסה האוכלוסייה הסלובנית כמעט את כל שטח קרניולה, פרט למרכזים העירוניים הגדולים כמו ליובליאנה (בגרמנית לייבך), מריבור (מרבורג אן דר דראו) וצליה (צילי) שנשלטו על ידי בני התרבות האתנית הגרמנית-אוסטרית. במאות 16–18 השם של "בני קרניולה" היה בשימוש (למשל באיטלקית - carniolino, cragnolino) כמילה נרדפת ל"סלובנים" ולשפתם.
בימי מלחמת העולם הראשונה ברית לונדון הסודית (1915) הבטיחה לאיטליה חלק מאזור נונטרנסקה (הנפות ויפאבה, אידריה ואילירסקה ביסטריצה, ללא פוסטוינה). אחרי המלחמה והתפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית רוב שטחי הארצות הסלובניות הפכו לחלק מממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. בשנת 1920 נחתם הסכם רפאלו (1920) בין הממלכה ה"יוגוסלבית" הזאת לאיטליה, לפיו חלק גדול משטחי קרניולה - הנפות פוסטוינה, אילירסקה ביסטריצה, אידריה, ויפאבה ושטוריה - סופחו לאיטליה.
בימי מלחמת העולם השנייה נכבשה קרניולה על ידי גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית. עד 1945 נכבשה על ידי כוחות צבא הפרטיזנים של טיטו והשטח סופח לרפובליקה הפדרלית היוגוסלבית. הסכמי השלום בפריז בשנת 1947 הכירו בכל קרניולה כחלק מיוגוסלביה. אחרי 1991 היא חלק מסלובניה העצמאית.
מקור השם
השם קרניולה משמעותו ברומית-קלטית "קרניה הקטנה". מבחינה גאוגרפית היה מדובר באזור שכלל את מרבית קריינה העליונה עם העיר קרניום, לימים קריינבורג או בסלובנית - קראן (Kranj). מאוחר יותר התערבב המונח הגאוגרפי הזה עם המילה הסלאבית "קריינה" שמשמעותה "אזור" ובעיקר "אזור ספר" (כמו בשם "אוקראינה") או מרקה, במובן של ה"מארקיה" או מארקה (marchia) הפרנקית.
החלוקה הגאוגרפית של קרניולה
שטח הדוכסות קרניולה עבר במהלך ההיסטוריה שינויים תכופים. בימי שיא ההתרחבות של קרניולה או קריינה השתייכו אליה חלקים מהחוף של טרייסט, צפון איסטריה ואפילו קסטב, קלאנה ופיומה (רייקה). חלוקתה לתת אזורים נדרשה על ידי היבטים מנהליים-טכניים וצבאיים. יאנז וייקרד ולבזור (1641–1693), מחבר הספר "תהילת הדוכסות קרניולה" מנה חמישה תת-אזורים: הגבול המערבי משתרע דרומית מאידריה לדואינו (טיביין), יוצר קשת בסביבות טריאסט ופונה מזרחה עד שקוציאן (סנט קנציאן), אחר כך לאורך הנהר רקה דרך גוטניק (גואטנג) ויבלניצה ומשם עד לנהר קופה. ההבדלים בין חבלי ארץ אלה באים לידי ביטוי גם במנהגים וגם בניבי השפה הסלובנית. כמו כן, האזור מדרום-מערב להרי ז'ומבראק (הרי אוזקוקן) 3 קהילות:
היסטוריה מוקדמת
בימי הקדם היה האזור חלק מהפרובינקיה הרומית פאנוניה. בתקופת נדידת העמים מעבר יער האגסים (חרושקה) היווה תחנה חשובה בדרכם של בשבטים הגרמאניים אל איטליה. הלונגוברדים התיישבו קודם באזור הזה. אחרי פלישתם לאיטליה בשנת 568 האזור יושב על ידי הסלאבים האלפינים. במאה השמינית יחד עם קרינתיה, cao קרנטניה סופח האזור לבוואריה והיה חלק מהאימפריה הפרנקית. קרל הגדול החליט שמרכז השלטון של האזור יהיה בפריולי.
המרקיזות קרניולה (קריין)
האזור שצוין לראשונה תחת השם קרניולה (קריין) היה בשנים 976–1040 מאוחד עם דוכסות קרינתיה, חלק מהאימפריה הרומית הקדושה. החל משנת 973 מרכז השלטון המלכותי המקומי הייתה תחילה באקווילאה. בהמשך התארגן האזור ב-1040 כמארקה או מרקיזות נפרדת בהנהגת מרקיז או מרקגראף. המארקה קרניולה כללה אז את קרניולה העליונה של ימינו, לרבות עיר הבירה קריינבורג (קראן) שבה ישב המרקגרף, כמו כן הריבוע לייבך (ליובליאנה) ועוד אזור בצורת טריז שגבולותיו היו סנט מראין (שמאריה), גרוסלאסיץ' (וליקה לאשצ'ה) ויערות גוטשר (קוצ'בסקי רוג), במערב - לאס (לוז'), צירקניץ (צרקניצה) ואלבן (פלנינה). באמצע המאה ה-16 השתייכה העיירה המבוצרת של קריינבורג ליוהאן פון קיסל וכונתה בהמשך קיזלשטיין.
החל משנת 1077 שלטון הרוזנים מווימאר הוחלף על ידי בפטריארכים מאקווילאה. הם נותרו רשמית מרקגרפים של קרניולה עד שנת 1282. החל מ-1086 על השלטון בפועל התחרו כמה הפקידים הבכירים וכמה משפחות שועים: בני אפנשטיינר, הרוזנים אנדכס-מראן, בני וייכסלברג, והרוזנים מגוריציה. הבנברגר האחרון, פרידריך השני של אוסטריה, התחתן ב-1229 עם אגנס לבית אנדכס ומראניה וקנה את האחוזות הבישופיות בפרייזינג. באותה תקופה עוד משפחת אצילים - בני שפאנהיימר - הייתה פעילה במאבקי הכוח במרקיזות.
הכיבוש הצרפתי
בשנת 1797 ושוב בשנים 1805–1806 נכבשה קרניולה על ידי הכוחות הצרפתים - קודם של הרפובליקה הצרפתית, ואחר כך של האימפריה של נפוליאון. לפי חוזה וינה, הפכה קרניולה עד שנת 1813 לחלק מהחבלים האיליריים של צרפת (1809–1814) שבירתם ליובליאנה. תבוסתו של נפוליאון החזירה את קרניולה, בגבולות נרחבים, לקיסר פרנץ הראשון של אוסטריה. גבולות קרניולה נקבעו מחדש על ידי קונגרס וינה בשנת 1815. בשנים 1816–1849 הייתה קרניולה חלק מממלכת איליריה עם עיר הבירה לייבאך = לובליאנה, במסגרת האימפריה האוסטרית.
השלטון האוסטרי
האימפריה האוסטרית ביטלה את ממלכת איליריה בשנת 1849 וארגנה את שטח קרניולה כדוכסות קרניולה החל משנת 1860. היא הפכה החל משנת 1867 לחלק מארץ הכתר ציסלייטניה (האימפריה האוסטרית) במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. בצפון היא גבלה עם קרינתיה, בצפון-מזרח עם שטיריה, בדרום-מזרח ודרום עם קראטיה ובמערב עם טריאסט, גוריציה ואיסטריה. שטחה היה 3857 קמ"ר ומספר תושביה 510,000. עיר הבירה הייתה לייבאך (לובליאנה), מושב של נסיך-בישוף, עם אוכלוסייה של 40,000 תושבים. קרניולה חולקה לקרניולה עליונה (גורנסקה), קרניולה תחתונה (דולנסקה) וקרניולה פנימית (נוטראנסקה). מבחינה מנהלית חולקה הדוכסות ל-11 מחוזות עם 359 מועצות מקומיות. המחוזות היו קאמניק, קראן, רדובליצה, אזור לובליאנה, לוגאטץ, פוסטויה, ליטיה, קרסקו, נובו מסטו, צרנומל וגוטשה או קוצביה. הדוכסות הוקמה מחדש בצו ב-20 בדצמבר 1860 ובצו קיסרי ב-26 בפברואר 1861 ששונה על ידי חוק ב-21 בדצמבר 1867 שהעניק סמכות לפרלמנט מקומי לחוקק חוקים שאינם מעניינה של הדיאטה הקיסרית. קרניולה הייתה מיוצגת בדיאטה הקיסרית על ידי 11 נציגים, מתוכם שניים נבחרים על ידי בעלי האחוזות, שלושה על ידי הערים והאיגודים המסחריים ותעשייתיים, חמישה על ידי מועצות הכפרים, ואחד על ידי ציבור מצביעים של גברים מעל גיל 24 בעלי זכות הצבעה. הפרלמנט הקרניולי כלל בית אחד בעל 37 נציגים, בהם הנסיך-בישוף כחבר ex-ufficio. הפרלמנט כונס על ידי הקיסר ובראשו עמד המושל. בעלי האחוזות בחרו עשרה נציגים, הערים - שמונה, איגודי המסחר והתעשייה - שניים ומועצות הכפרים - שישה עשר. בשנת 1907 הונהג במקום הכללים האלה הצבעה כללית ושוויונית של כל הגברים. הפרלמנט הקרניולי עסק בחוקים בנוגע לחקלאות, למוסדות הציבוריים ומוסדות הרווחה, ניהול הכפרים, הכנסיות ובתי הספר, התחבורה ואחסון החיילים בימי מלחמה ותמרונים וכו'. תקציב החבל בשנת 1901 היה 3,573,280 כתרים (714,656$).
במאה ה-20
בשנת 1918 עם התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית הפסיקה הדוכסות להתקיים ושטחה הפכה לחלק ממדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים שנכללה לתוך ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, שנודע החל משנת 1929 ועד 1945 כממלכת יוגוסלביה. בשנת 1920 החלק המערבי של הדוכסות לשעבר, עם הערים פוסטוינה (פוסטומיה), אילירסקה ביסטריצה, אידריה ושטוריה (איידובשצ'ינה) סופחו לממלכת איטליה. החל מ-1945 עם הדחת המונרכיה הפכה קרניולה לחלק מרפובליקה העממית סלובניה, חלק מהרפובליקה הפדרלית העממית של יוגוסלביה (החל מ-1963 - סוציאליסטית). ב-1947 הוחזרו למדינה זו השטחים שאיבדה קרניולה בשנת 1920 לטובת איטליה. בשנת 1991 עם הכרזת עצמאות סלובניה הפכה קרניולה לחלק מהרפובליקה הסלובנית העצמאית.
צ'ארלי בייקר
צ'ארלס דואן "צ'ארלי" בייקר ג'וניור (באנגלית: .Charles Duane Baker Jr; נולד ב-13 בנובמבר 1956) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל מסצ'וסטס בין השנים 2015–2023.
ביוגרפיה
בייקר נולד באלמיירה שבמדינת ניו יורק. אביו היה תת-מזכיר לענייני בריאות ושירותי אנוש בממשלו של רונלד רייגן. הוא גדל בפרבר של בוסטון ולמד בבית ספר ציבורי במסצ'וסטס. ב-1979 סיים תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת הרווארד וב-1986 סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
בתקופת כהונתו של מושל מסצ'וסטס ויליאם ולד, עבד בייקר כמזכיר הבריאות ושירותי אנוש וכמזכיר המינהל והאוצר. ב-1999 מונה לנשיא ומנכ"ל ארגון שירותי הרפואה Harvard Vanguard Medical Associates, שסבל מאי סדרים כספיים. מינויו שיקם את הארגון בצורה דרסטית, עד שהפך בתקופת כהונתו לארגון הרפואה המוביל במדינה. בשנים 2004–2007 כיהן בייקר כראש מועצת סוומפסקוט. ב-2010 התמודד מטעם המפלגה הרפובליקנית בבחירות למשרת מושל מסצ'וסטס. הוא זכה ב-42% מקולות המצביעים לעומת 48.4% למושל המכהן דיבאל פטריק מהמפלגה הדמוקרטית. מסע הבחירות שלו נשען על פלטפורמה של שמרנות פיסקלית וליברליזם חברתי.
ב-2014 התמודד פעם נוספת למשרת מושל מסצ'וסטס וגבר בבחירות הכלליות על התובעת הכללית של המדינה, מרתה קואקלי, ברוב של 48.4% לעומת 46.5%. הוא הושבע לתפקיד בינואר 2015. נכון לאפריל 2017 בייקר הוא המושל הפופולרי ביותר בארצות הברית עם 75% תמיכה. ביוני 2017, לאחר החלטתו של הנשיא דונלד טראמפ להסיג את ארצות הברית מהסכם פריז, צירף בייקר את מסצ'וסטס לשותפות המדינות והערים האמריקאיות שהתחייבו להמשיך לקיים את דרישות ההסכם. בנובמבר 2018 נבחר לתקופת כהונה שנייה ברוב של 66.9%.
בייקר נשוי ואב לשלושה.
הבילבילים
הבילבילים (באנגלית: The Babaloos) היא סדרת טלוויזיה מונפשת צרפתית-קנדית, שהופקה על ידי CINAR Films, France Animation ו-Ravensburger Film & TV. הסדרה שודרה במקור החל משנת 1995 עד 1996, כאשר היא שודרה בצרפת בערוצים Canal J ו-France 3, ובקנדה בערוצים CBC Television ו-TVOntario. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בטלוויזיה החינוכית ובהמשך גם בערוץ הופ!.
עלילה
הסדרה מספרת על חבורה של חפצי בית אשר גרים בבית פרברים, בכל פעם שמגיע לילה וכולם ישנים הם מתעוררים לחיים ופעילים. בין הדמויות ניתן לראות את גברת מזלג, כפית, קערון, מברשת השיניים, מגבון ואמו ועפרון ההרפתקן והחכם ועוד דמויות נוספות. בכל פרק הם נתקלים בבעיה והם מנסים לפתור אותה לפני שהשעון המעורר יצלצל והילד יתעורר. בעונה השנייה הפרקים מתרחשים במעונוע שנמצא בשדה ובחוף הים.
טים ויזה
טים ויזה (בגרמנית: Tim Wiese; נולד ב-17 בדצמבר 1981) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים
טים ויזה התחיל את הקריירה שלו במדי פורטונה קלן, שם שיחק 23 משחקים. בשנת 2001 עבר ויזה לקייזרסלאוטרן. בתחילה היה שחקן ספסל ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים. בתחילת עונת 2002/03 ביסס ויזה את מעמדו כשוער הבכיר של קייזרסלאוטרן. בשנת 2005 עבר טים ויזה לוורדר ברמן. הוא החמיץ את החלק הראשון של העונה בגלל קרע ברצועה, ובפברואר ערך את הופעת הבכורה נגד שטוטגרט. בעונת 2006/07 ביסס את מעמדו כשוער הראשון של ברמן, והחמיץ רק שלושה משחקים באותה עונה. בעונת העפיל טים ויזה עם ברמן לגמר גביע אופ"א, בו הפסידה הקבוצה לשחטאר דונצק. בשנת 2012 חתם טים ויזה על חוזה בהופנהיים. ויזה שיחק בקבוצה בסך הכל עשרה משחקים, וב-21 בינואר 2014 החליט טים ויזה על עזיבה, יחד עם ההנהלה של הופנהיים.
קריירה בינלאומית
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה ערך ויזה במשחק נגד נבחרת אנגליה ב-18 בנובמבר 2008. ויזה נכלל בסגל הגרמני למונדיאל 2010 וליורו 2012, אך לא שיחק בהם. ב-17 בספטמבר 2014 הודיע טים ויזה על פרישה.
אחרי הפרישה
בשנת 2016 הצטרף ויזה לליגת ההיאבקות WWE.