cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אהד אשכנזי
תיאטרון
ההצגות שבחר לביים עסקו לא פעם בנושאים מעוררי מחלוקת, בין היתר ההצגה "כחול בוער" מאת דייוויד גריר, שהועלתה בבית ליסין ועסקה בנושא ההומוסקסואליות בחיל האוויר של ארצות הברית. בשנת 1997 כתב אשכנזי את המחזמר "הוגו" שהוצג בבית החייל (טבת הפקות) בחג החנוכה. באותה השנה הוא ביים את סיבוב ההופעות של "הקרקס של אולג פופוב" בישראל בהנחיית כוכבי ערוץ הילדים (טלית הפקות) ובשנת 1999 תרגם וביים את המחזמר "משתגעים מאהבה" מאת ג'ו דיפיטרו וג'ימי רוברטס. בשנת 1998 תרגם לעברית וביים את המחזמר "מתנקשים" מאת סטיבן סונדהיים. המחזמר הועלה בתיאטרון בית ליסין, לציון שלוש שנים לרצח יצחק רבין בהשתתפותם של אלי גורנשטיין, חני נחמיאס ועוד. זכתה ההצגה בפרס "האקדמיה הישראלית לתיאטרון" בקטגוריית המחזמר הטוב ביותר. עוד ב-1998, יחד עם איתי שגב, עיבד את ספרו של יאנוש קורצ'אק "יותם הקסם" להצגת יחיד בתיאטרון בית ליסין. בשנת 2000 ביים אשכנזי עבור תיאטרון בית ליסין את המחזה זוכה פרס הפוליצר "ארוחה עם חברים" מאת דונלנד מרגוליס. ההצגה הייתה מועמדת לפרס הקומדיה הטובה של השנה בפרס האקדמיה לתיאטרון וזיכתה גם את משתתפיה במועמדויות בקטגוריות המשחק. בשנת 2002 ביים אשכנזי את ההצגה "כשאת אומרת לא" מאת רבקה גילמן בתיאטרון באר שבע. בשנת 2014 ביים גרסאות קונצרטנטיות של המחזמר "ככר דמשק" מאת שרה הירש ושי בייטל בניו יורק. בהפקה השתתפו כוכבי ברודוויי בין היתר: טובה פלדוש, ריצ'רד בלייק ועוד. המחזמר הוצג בברודוויי ב BELOW 54 ובמלון וולדורף אסטוריה.
חיים אישיים
אשכנזי נשוי לשחקנית האנגליה מריה קאריג'ין (בתו של איש הטלוויזיה פיטר קריג'ין) ולהם 3 ילדים.
משרד ההתיישבות והמשימות הלאומיות
משרד ההתיישבות והמשימות הלאומיות הוא משרד ממשלתי ישראלי שהוקם בשנת 2020 ואמון על נושא ההתיישבות והשירות הלאומי.
היסטוריה
בשנת 2020, בצל מצוקת חלוקת התיקים בין המפלגות בממשלת ישראל השלושים וחמש, הציע ראש הממשלה בנימין נתניהו להקים משרד לענייני התיישבות, והקמת המשרד אושרה על ידי הממשלה, כחלק ממהלך של הקמת שישה משרדי ממשלה חדשים.
ב-16 במאי 2020 הציע נתניהו את המשרד לחברת הכנסת ציפי חוטובלי, וזו הסכימה למינוי. חוטובלי התפטרה באוגוסט 2020 והתמנתה לשגרירת ישראל בלונדון. במקומה מונה צחי הנגבי לשר ההתיישבות.
ב-29 בדצמבר 2022, עם הקמת הממשלה ה-37, מונתה אורית סטרוק לתפקיד שרת ההתיישבות. בהתאם להסכם הקואליציוני שנחתם בין סיעות הליכוד והציונות הדתית, שונה שם המשרד ל"משרד ההתיישבות והמשימות הלאומיות" והועברו אליו תחומי פעולה רבים ממשרדים אחרים.
מלחמת הולנד–אנגליה הרביעית
המלחמה האנגלו-הולנדית הרביעית (בהולנדית: Vierde Engels-Nederlandse Oorlog; 1780–1784) הייתה סכסוך בין ממלכת בריטניה הגדולה לרפובליקה ההולנדית. המלחמה, שהתרחשה במקביל למלחמת העצמאות האמריקאית (1775–1783), פרצה על רקע חילוקי דעות בריטיים והולנדים על חוקיותו והתנהלותו של הסחר ההולנדי עם אויבי בריטניה באותה עת.
למרות שהרפובליקה ההולנדית לא כרתה ברית רשמית עם המושבות האמריקאיות המורדות ובעלות בריתם, הצליח השגריר האמריקני (והנשיא לעתיד) ג'ון אדמס לכונן יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה ההולנדית, מה שהפך אותה למדינה האירופית השנייה שהכירה באופן דיפלומטי בקונגרס הקונטיננטלי באפריל 1782. באוקטובר 1782 נחתם גם הסכם ידידות ומסחר.
רוב המלחמה כללה סדרה של מבצעים בריטיים נגד אינטרסים כלכליים קולוניאליים הולנדים, אם כי כוחות הצי הבריטי וההולנדי גם נפגשו פעם אחת מול חופי הולנד. המלחמה הסתיימה באסון עבור ההולנדים וחשפה את חולשת היסודות הפוליטיות והכלכליות של הרפובליקה.
המלחמה האיצה את שקיעתה של האימפריה ההולנדית וביצרה עוד יותר את מעמדה של בריטניה הגדולה כמעצמה המסחרית המובילה בעולם.
רקע כללי
למרות שבריטניה הגדולה והרפובליקה ההולנדית היו בעלות ברית מאז המהפכה המהוללת של 1688, ההולנדים הפכו לשותפים הזוטרים בברית ולאט לאט איבדו את הדומיננטיות הקודמת שלהם בסחר העולמי לבריטים. במהלך התקופה השנייה ללא סטאדהאודר, הרפובליקה ההולנדית ויתרה פחות או יותר על יומרותיה כמעצמה גדולה, והדבר התברר עד כאב לשאר אירופה במהלך מלחמת הירושה האוסטרית. סמוך לסוף המלחמה ההיא ב-1747, מהפכה אורנג'יסטית החזירה את הסטאדהאודר עם סמכויות מוגברות מאוד עבורו והפכה את המשרה לתורשתית. זה לא הוביל לתחייתה של הרפובליקה כמעצמה גדולה בגלל מה שרבים ברפובליקה ראו כניהול כושל של העוצר בתקופת קטינותו של הסטאדהאודר וילם החמישי, ולאחר מכן בתקופת שלטונו שלו. במקום זאת, הרפובליקה נותרה ניטרלית בעקשנות במהלך מלחמת שבע השנים, מה שאפשר לה להזניח מאוד את הצבא והצי שלה. משטר הסטאדהאודרים היה פרו-בריטי, כאשר הסטאדהאודר היה נכדו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה, אך מתנגדיו מסיבה זו העדיפו את צרפת, ומתנגדים אלו היו חזקים מספיק במדינות הכלליות של הולנד (הגוף המנהל של הולנד ש"המשרת הראשון" שלה היה הסטאדהאודר) לשמור על מדיניות חוץ הולנדית ניטרלית.
בתחילה, הבריטים התייחסו לבעלי ברית ההולנדים בניסיונם לדכא את המרד בשלוש עשרה המושבות שלהם בצפון אמריקה. הם ניסו "להשאיל" את החטיבה הסקוטית השכירה של צבא מדינות הולנד לשימוש ביבשת אמריקה, באופן דומה לכוחות ההסיאנים ובראונשווייגים שהם שכרו ופרסו. לכך התנגדו נחרצות האוהדים ההולנדים של המהפכה האמריקאית, בראשות הברון יוהאן ואן דר קאפלן טוט דן פול, שהצליח לשכנע את המדינות הכלליות לסרב לבקשה הבריטית.
חשוב מכך, סוחרים הולנדים, במיוחד אלו מאמסטרדם, הפכו מעורבים באספקת נשק ותחמושת למורדים האמריקאים זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העצמאות האמריקאית. סחר זה התנהל בעיקר דרך נמל השינוע הקריבי של סנט אוסטטיוס, מושבת אי של חברת הודו המערבית ההולנדית. שם יובאו סחורות קולוניאליות אמריקאיות, כמו טבק ואינדיגו, בניגוד לחוקי הסחר הימי הבריטיים) ויוצאו מחדש לאירופה. עבור מטען החזרה שלהם רכשו האמריקנים נשק, אמצעי לחימה וסחורות ימיות שהובאו לאי על ידי סוחרים הולנדים וצרפתים. בשנת 1776, מושל האי, יוהנס דה גראף, היה הראשון שהצדיע לדגל ארצות הברית, מה שהוביל לחשדות הבריטיים הגוברים כלפי ההולנדים. בשנת 1778, ההולנדים סירבו לעמוד לצדה של בריטניה במלחמה נגד צרפת. הבריטים הזכירו מספר הסכמים ישנים (1678, 1689, 1716) כדי שהרפובליקה תתמוך בהם צבאית, אך כמו במלחמת שבע השנים, ממשלת הולנד סירבה.
הכרזת המלחמה
ממשלת בריטניה ראתה את הסכנה שבמהלך זה (הוא עלול לסבך את בריטניה במלחמה עם רוסיה וגם עם המעצמות הנורדיות שוודיה ודנמרק-נורווגיה), ולכן הכריזה מלחמה על הרפובליקה זמן קצר לאחר שהכריזה על כוונותיה בדצמבר 1780. כדי למנוע מרוסיה לבוא לעזרת ההולנדים (דבר שגם יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה לא התלהבה ממנו), ציטטה ממשלת בריטניה מספר תלונות שלכאורה לא היו קשורות להצטרפות הולנדית לליגה. אחד מהם היה המקלט שההולנדים העניקו (בחוסר רצון) לפריבטיר האמריקאי ג'ון פול ג'ונס ב-1779. חשוב מכך, הרבה הועלה מטיוטת הסכם מסחר, שנוהלה בחשאי בין הבנקאי מאמסטרדם ז'אן דה נויפוויל והסוכן האמריקאי באקס-לה-שאפל, ויליאם לי, בשיתוף הפנסיונר ואן ברקל של אמסטרדם, ונמצאה בין כליו של הנרי לורנס, דיפלומט אמריקאי שנתפס על ידי הסיירת הבריטית HMS Vestal בספטמבר 1780, בים הפתוח. הוא נשלח על ידי הקונגרס הקונטיננטלי לכונן יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה ההולנדית. טיוטת ההסכם צוטטה כהוכחה על ידי הבריטים להתנהלותם הלא נייטרלית של ההולנדים.
התקדמות המלחמה
כוח הצי ההולנדי היה בדעיכה מאז 1712. הצי הוזנח זמן רב, והצי ההולנדי, עם רק 20 אוניות קו בתחילת הסכסוך, לא היה יריב ראוי לצי המלכותי הבריטי. למרות שהמדינות הכלליות החליטו על הרחבה משמעותית של הצי ב-1779, רגע לפני ההחלטה הגורלית להציע שיירות מוגבלות, ואף הצביעו על הכספים לתוכנית בנייה ימית כזו, היא התקדמה אך לאט. סיבה נוספת להתרחבות האיטית של הצי ההולנדי הייתה מחסור במגויסים מתאימים - הצי ההולנדי שילם שכר נמוך יותר מאשר צי הסוחר ולא השתמש בגיוס כפוי לצי כמו הצי המלכותי. מספר הספינות הזמינות הצטמצם עוד יותר בתחילת המלחמה כאשר מספר ספינות נתפסו על ידי הבריטים באיי הודו המערבית, כי הם לא ידעו שהמלחמה החלה. שיירה תחת האדמירל האחורי וילם קרול אבדה בדרך זו ליד סנט אוסטטיוס בפברואר 1781, והאדמירל נהרג בפעולה הקצרה; בפעולה אחרת, קפטן ביילנדט (אחיינו של האדמירל באותו שם) הסגיר את ספינתו.
סיבה נוספת לחוסר הפעילות של הצי ההולנדי הייתה העובדה שהפעילות הדיפלומטית מעולם לא פסקה והעניקה לממשלת הולנד אשליה שהמלחמה תהיה קצרה בלבד. הקיסרית יקטרינה, למרות שסירבה לבוא לעזרת ההולנדים, הייתה פעילה מאוד בהצעת שירותיה לגישור בסכסוך. גם הבריטים וגם ההולנדים, ברמות שונות של כנות, שיתפו פעולה בתמרונים דיפלומטיים אלה, שעלו בתוהו, אך סייעו לשמור על הפעילות הצבאית ברמה נמוכה כל עוד הם נמשכו.
הממשלה הבריטית עשתה גם ויתורים להולנדים כדי להגיע לסיום מהיר של פעולות האיבה, במיוחד לאחר שהקבינט של לורד נורת' הוחלף בקבינט של רוקינגהאם ופוקס במרץ 1782. פוקס הציע מיד שלום נפרד בתנאים נוחים לממשלת הולנד. לרוע מזלם של ההולנדים, הם רק התקרבו לצרפת בכך שהסכימו לפעול "בתאום" עם צרפת בפעולות ימיות, כך ששלום נפרד כבר לא היה אופציה. ברית צבאית אמיתית עם צרפת, עם זאת, עדיין נחסמה על ידי הסטאדהאודר, למרות העובדה שרבים ברפובליקה העדיפו אותה.
המלחמה, ככל שהיא התקיימה, התנהלה בשלוש זירות מרכזיות. בריטניה חסמה נמלים הולנדים באירופה, ויצאה למסעות לתפיסת נכסים קולוניאליים הולנדיים ברחבי העולם. אלה היו מוצלחים כמעט לחלוטין; רק ניסיון לכבוש את הטירה ההולנדית באלמינה בחוף הזהב של אפריקה (גאנה המודרנית) נכשל. בעוד ששטחים הולנדיים רבים באיי הודו המערבית נכבשו על ידי הבריטים, חלקם, כמו קוראסאו, לא הותקפו בשל כוחם ההגנתי.
איי הודו המערבית
מבחינת ההולנדים, המלחמה באיי הודו המערבית הסתיימה כמעט לפני שהחלה. אדמירל רודני, מפקד תחנת איי ליווארד של הצי המלכותי, תקף את המושבות ההולנדיות באותו חלק של האיים הקריביים: סנט אוסטטיוס, סאבא וסנט מארטן, ברגע שקיבל את ההודעה על הכרזת המלחמה, בתהליך שהפתיע מספר ספינות חיל הים והסוחר ההולנדי, שעדיין לא היו מודעות לתחילת הלחימה. סנט אוסטטיוס (נכבש ב-3 בפברואר 1781), שמילא תפקיד כה גדול באספקת הנשק של המורדים האמריקאים, נהרס לחלוטין על ידו. הוא הוכיח את עצמו כנקמן במיוחד נגד הסוחרים היהודים באי. כל הסחורות באי הוחרמו וכל הסוחרים, הולנדים, אמריקאים, צרפתים, ואפילו בריטים, גורשו. חלק מהשלל נמכר במכירה פומבית במקום, אך סכום נכבד הועלה על שיירה המיועדת לבריטניה. עם זאת, חלק ניכר מהשיירה נתפס בתעלת למאנש על ידי שייטת צרפתית בפיקודו של אדמירל פיק דה לה מוט. עם זאת, הצרפתים לא החזירו את הסחורה להולנדים.
אף על פי שנעשה ניסיון ללכוד באופן דומה את אנטילים ליווארד ההולנדיים, אלה נותרו בידיים הולנדיות, וכך גם סורינאם, אם כי השכנות ברביצה, דמררה ואסקיבו נכבשו במהירות על ידי הבריטים בתחילת 1781. אלה נכבשו מחדש על ידי הקפטן הצרפתי ארמנד דה קרסינט ב-1782, והוחזרו להולנדים לאחר המלחמה.
מימי אירופה
אדמירל הרצינק הוכיח את עצמו כאחד שלא שש לסכן את הצי שלו. עם זאת, הלחץ הפוליטי לצאת אל מחוץ למעגן בטקסל הבטוח גבר, ונעשו כמה ניסיונות זהירים ללכוד שיירות בריטיות, או ללוות שיירות הולנדיות. באחת מאותן גיחות, שייטת חזקה בצורה יוצאת דופן, בפיקודו של אדמירל יוהאן זוטמן וסגנו, האדמירל משנה יאן הנדריק ואן קינסברגן, נתקלה באוגוסט 1781 בשייטת בריטית בעלת עוצמה שווה בערך בפיקודו של אדמירל הייד פארקר בקרב שרטון דוגר, שהסתיים בתיקו טקטי.
נראה היה כי מיזם מבטיח נוסף הוא מה שנודע בשם פרשת ברסט. בספטמבר 1782, לאחר שהפוליטיקאים ההולנדים הסכימו בהיסוס לתאם את פעולותיהם עם הצרפתים, כשהם פועלים "בשיתוף", נראה היה שקיימת הזדמנות לשלב שייטת הולנדית של 10 אוניות קו עם השייטת הצרפתית בברסט הצי הבריטי בתעלה הפליג לפתע דרומה. עם זאת, הארטסינק, כדרכו, הגיש התנגדויות, על סמך מידע מודיעיני שספינות בריטיות שוהות במארב. כאשר זה הוכח כשגוי, הורה לו הסטאדהאודר לשלוח את השייטת, בפיקודו של תת האדמירל הרוזן לודוויק ואן ביילנדט לברסט. עם זאת, כפי שקרה פעמים רבות בעבר, ביילנדט, לאחר שבדק את הספינות, הכריז שהן "לא מוכנות" לצאת לים. בסירוב זה הוא נתמך על ידי שאר קציני הדגל. התקרית עוררה סערה פוליטית שאיימה לבלוע את הסטאדהאודר עצמו, שכן הוא היה אחראי כמפקד העליון הן למצב הכוננות של הצי והן להחלטות האסטרטגיות שלו (אם כי הקצינים היו אחראים טקטית ומבצעית, ולא יכלו לחמוק מאחריות למצב לכאורה של "חוסר מוכנות" עצמם). מתנגדי הסוטדהאודר דרשו חקירה שנמשכה זמן רב, והסתיימה בשקט לאחר שהוחזרו לסטאדהאודר מלוא סמכויותיו לאחר 1787, הרבה לאחר תום המלחמה.
מימי אסיה
חברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC) הייתה אחראית להגנת המושבות שלה ממזרח למושבת הכף, אך בפעם הראשונה נאלצה לבקש סיוע מהצי ההולנדי. עם זאת, ספינות היו חסרות בתחילה וכוחות הצי שהיו זמינים לא הצליחו למנוע מבריטניה להשתלט על המושבות ההולנדיות (בתת היבשת ההודית נכבשו כל המושבות ההולנדיות). בתחילת 1782 כבש האדמירל הבריטי סר אדוארד יוז את טרינקומאלי בחוף המזרחי של ציילון, הנחשב לנמל הטוב ביותר במפרץ בנגל.
במרץ 1781 נשלח האדמירל הבריטי ג'ורג' ג'ונסטון לכבוש את מושבת הכף. צרפת, שכבר תכננה לשלוח צי להודו, קיבלה מידע מודיעיני על כך והורתה למפקדה, פייר דה סיפרן, לנסות להגיע לכף לפני ג'ונסטון. לאחר שג'ונסטון וסיפרן נפגשו בקרב מקרי באיי כף ורדה, הצליח סיפרן להגיע לפני ג'ונסטון, ועוצמתם של החיילים הצרפתיים שהשאיר הניאה את ג'ונסטון מלתקוף את המושבה. לאחר לכידת מספר ספינות VOC במפרץ סלדניה הסמוך, הוא חזר למימי צפון האוקיינוס האטלנטי.
סיפרן המשיך לאיל דה פראנס (כיום מאוריציוס) ולאחר מכן להודו. לשם, הוא הגיע ונלחם במספר פעולות נגד יוז. סיפרן ניסה לקחת את הנמל ההולנדי של נגאפטאם (נכבש על ידי הבריטים ב-1781), אך סוכל על ידי יוז. באוגוסט, הצרפתים כבשו מחדש את טרינקומאלי, וסיפרן נלחם ביוז עד קיפאון בקרב ימי מספר ימים לאחר מכן. שני הציים נסוגו והבריטים תיקנו את ספינותיהם בבומביי בעוד הצרפתים התאוששו במושבה ההולנדית סומטרה. יוז וסיפרן נפגשו שוב ב-1783, אך ידיעות על שלום ראשוני בין צרפת ובריטניה הביאו לסיומם של פעולות האיבה בהודו.
באוגוסט 1781, השמועה על המלחמה הגיעה לסומטרה, שם היו לחברות ההולנדיות והבריטיות מוצבי מסחר. מנהלי החברה הבריטית בפורט מרלבורו קיבלו הוראות מבומביי להשמיד את כל המאחזים ההולנדיים בחוף המערבי של סומטרה. באופן מקרי, צי של חמש ספינות של חברת הודו המזרחית הגיע זמן לא רב לאחר מכן, והדירקטורים ניצלו את ההזדמנות לפעולה. הנרי בותם, אחד הדירקטורים, פיקד על הצי, ועם 100 חיילים הפליג לפאדנג. ב-18 באוגוסט, ג'ייקוב ואן הימסקרק, ראש ה-VOC בפאדאנג, הסגיר את כל מוצבי החוף המערבי ללא קרב, בלי לדעת שכוחו של בוטאם חלש יחסית. הלכידה העניקה לבריטים ל-500,000 פלורינים בסחורה ובכסף. המבצר בפאדאנג נהרס לפני שהעיר הוחזרה לשליטת ה-VOC ב-1784.
הפסקת אש והסכם פריז
הרפובליקה לא כרתה ברית צבאית רשמית עם צרפת ובעלות בריתה לפני תום המלחמה. עם זאת, הסכם של ידידות ומסחר נחתם עם האמריקאים באוקטובר 1782, לאחר שג'ון אדמס, שהחליף את הנרי לורנס, הצליח להשיג הכרה דיפלומטית ברפובליקה האמריקאית מהמדינות הכלליות באפריל 1782. הרפובליקה הייתה המעצמה האירופית השנייה (אחרי צרפת, אך לפני ספרד) שהכירה בארצות הברית. אדמס גם הצליח לגייס הלוואה משמעותית עבור האמריקנים בשוק ההון ההולנדי שהיה עדיין משמעותי.
לאחר מכן
המלחמה התבררה כאסון עבור הולנד, במיוחד מבחינה כלכלית. זה גם הוכיח את היחלשות הכוח ההולנדי במאה ה-18. בסמוך לאחר המלחמה, התוצאה הגרועה יוחסה לניהול כושל של הסטאדהאודר (אם לא גרוע יותר) על ידי יריביו, שהתלכדו למפלגת הפטריוטים. אלה הצליחו לזמן מה להחזיר כמה מהרפורמות של המהפכה של 1747, והפחיתו מאוד את סמכויותיו. עם זאת, מרד פטריוטי זה דוכא בשנת 1787 על ידי התערבות פרוסית ובריטית. הפטריוטים היגרו לחו"ל, אך חזרו ב-1795 בעזרת הצבאות המהפכניים הצרפתיים והקימו את הרפובליקה הבטאווית במקום הרפובליקה ההולנדית הישנה. ארצות השפלה נותרו מרכזיות בחשיבה האסטרטגית הבריטית, והן שלחו כוחות משלחת להולנד ב-1793, 1799 ו-1809. המלחמה גרמה נזק חמור ל-VOC, שכבר הייתה במשבר חמור, ועתידה לפשוט את הרגל רק כמה שנים לאחר מכן.
דיאבלוצרטופס
דיאבלוצרטופס (שם מדעי: Diabloceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים - הדינוזאורים בעלי הקרניים. הדיאבלוצרטופס חי באמריקה הצפונית בקרטיקון העליון בגיל הקמפן, כ-79 מיליון שנה לפני זמננו. שרידיו נתגלו ביוטה, ארצות הברית והוא תואר ב-2010. פירוש שמו הוא "פנים בעלי קרניים שטניות", כאשר Diablo פירושו שטן ו-Ceratops פנים בעלי קרניים, והוא נקרא כך בשל זיזיו הארוכים הבולטים מהעטרה.
תיאור ומאפיינים
הדיאבלוצרטופס היה דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים. הוא היה בעל אגן דמוי עוף והלך על כל ארבע רגליו. ראשו היה גדול ועוטר בעטרה (frill) בעלת חלונות בעצם שמקצהה העליון בלטו שני דוקרנים שהזדקרו כלפי מעלה. בניגוד לרוב בני תת-משפחת הצנטרוזאורים לדיאבלוצרטופס היו קרני גבה מפותחות (אך עדיין קצרות יחסית לקרני הטריצרטופס ושאר בני תת-משפחת הכסמוזאורים). קרן האף הייתה קצרה ולא השתמרה טוב במאובנים וייתכן שאף הייתה קהה. בעקבות גילוי צרטופסיים חדשים, בעיקר מתת-המשפחה צנטרוזאורים הסיקו הפלאונטולוגים שכל הצרטופסיים (basal feature) התאפיינו בשתי קרני גבה מפותחות, וצנטרוזאורים מתקדמים יותר איבדו מאפיין זה בעת התפתחותם לטובת דוקרנים על העטרה וקרן אף ארוכה או גדולה.
הדיאבלוצרטופס, שגילו הוא כ-79 מיליון שנה לפני זמננו, הוא אחד הצרטופסיים הקדומים ביותר שנתגלו.
הדיאבלוצרטופס חלק את בית גידולו עם הליתרונקס, דינוזאור טורף ממשפחת הטירנוזאוריים.
גילוי
דיאבלוצרטופס ידוע משתי גולגולות שלמות למחצה שנתגלו ביוטה, ארצות הברית. הגולגולת הראשונה נתגלתה ב-2002 אך תוארה והוגדרה כסוג חדש רק ב-2010 על ידי קירקלנד ועמיתיו.
שמואל אלתר איצינגר
שמואל אלתר איצינגר (ביידיש: שמואל אלטער איצינגער, באנגלית: Shmuel Alter Itzinger; 13 ביולי 1911 - 21 באוגוסט 1944) היה מחנך, סופר ומשורר חרדי ממנהיגי פועלי אגודת ישראל.
ביוגרפיה
שנור נולד בעיירה בייטש לאביו ר' יצחק איצינגר. בהיותו בן חמש התייתם מאמו ואביו ונאלץ לעבור לגור במקום אחר. על כן התחנך על ברכי סבו הדומ"ץ ר' חיים שמואל איצינגר ורכש ממנו רוב תורתו, עד שנהיה בקי בכל מכמני התורה. כבר אז היו כיסיו מלאים פיסות נייר ובהם כתב שירים בכל רגע של פנאי. הוא עבר לטורנא ולמד אצל הגאון ר' מאיר אריק. בביישט היה מראשי הסניף של פועלי אגודת ישראל.
בלודז' התחיל לפרסם משיריו בירחון תחת השם אלתר שנור ובשם זה התפרסם ברבים. מלבד שיריו שקבעו מקום מכובד בפואזיה החרדית, היה לו בירחון הנ"ל מדור קבוע בשם " פנינים מובחרות" או "מארון הספרים שלי". במדור פרסם דברי תורה ופתגמים מגדולי ישראל. באותה תקופה ההתרחב שדה היצירה שלו, כתב גם מסות, רשימות אומנותיות וסיפורים קצרים. את דבריו פרסם ב " דאס אידישע טאגבלאט" של אגודת ישראל בוורשה, בדגלנו, וכן ב" די יידישע ארבייטער שטימע", השבועון של פועלי אגודת ישראל.
בלודז' נשא לאישה את המורה זלאטה בורנשטיין, אחותו של ר' שמחה ממובחרי.
חסידי ברסלב בעיר. ביתם היה לבית ועד של חכמים, סופרים ומשוררים חרדיים. הצטיין בחום אנושי והאציל אורו הרוחני על כל הבאים בצל קורתו.
במלחמת העולם השנייה
בשנת 1933 הגיע ללודז', ועסק בהוראה בבתי ספר חרדיים עד שנת 1940.
בלודז' התחיל לפרסם משיריו בירחון תחת השם אלתר שנור ובשם זה התפרסם ברבים. מלבד שיריו שקבעו מקום מכובד בפואזיה החרדית, היה לו בירחון הנ"ל מדור קבוע בשם "פנינים מובחרות" או "מארון הספרים שלי". במדור פרסם דברי תורה ופתגמים מגדולי ישראל. באותה תקופה ההתרחב שדה היצירה שלו, כתב גם מסות, רשימות אומנותיות וסיפורים קצרים. את דבריו פרסם ב"דאס אידישע טאגבלאט" של אגודת ישראל בוורשה, בדגלנו, וכן ב"די יידישע ארבייטער שטימע", השבועון של פועלי אגודת ישראל.
בלודז' נשא לאישה את המורה זלאטה בורנשטיין, אחותו של ר' שמחה ממובחרי חסידי ברסלב בעיר. ביתם היה לבית ועד של חכמים, סופרים ומשוררים חרדיים. הצטיין בחום אנושי והאציל אורו הרוחני על כל הבאים בצל קורתו.
המלחמה, וכל הקורות בגטו לודז' פגעו בנפשו, ובשיריו באות לידי ביטוי הזוועות והעוולות. הוא שר על הרעה ועל המצוקה, על הרעב, על שוטרים יהודים המתנכלים לאחיהם, על העוולות והקיפוחים, מעשה ידיהם של מנהלי מחלקות שונות של היודנראט המתנכלים לחלשים, לאלה שאין להם "כתף". שר הרבה על מצוקת הילדים בגטו, כי עולמו של הילד בו היה נורא ואיום. כן לא חסך את שבטו מ"מלך היהודים" - מרדכי חיים רומקובסקי, ראש היודנראט. לא את כל השירים פרסם בשבועון שהוציא במחתרת, אלא לעיתים קראם לפני מקורבים ובאי-ביתו.
בכל שנות הגטו נערכו בביתו התכנסויות ללימוד תורה או לשיחות עידוד. בהזדמנויות שונות קרא לפני אורחיו מיצירותיו. הקפיד על קיום מצוות ביקור חולים בגטו, ועל אף רעבונו וחולשתו נהג לפקוד את בתיהם של חולים, גם אם לא הכירם קודם לכן. בימות החול נהג לאסוף קצות לחם, ולנסות להרכיב מהן כיכר לחם שתיראה ככיכר שלמה. כש"הורכבה" ככר לחם, שמר אותה לסעודת ליל שבת ועשה עליה קידוש.
תרומתו לעם
בגטו התמיד אלתר להוציא שבועון, עם מוסף ספרותי תחת השם "מן המיצר". למעלה ממאה ועשרים גליונות הוציא מתחת ידו במשך קרוב לשלוש שנים. לפני זמן לא רב נמצא בארץ גיליון אחד של השבועון, והוא שופך אור על המצב בגטו לודז'.
במקום אחד הוא מודיע שיש מחסור בסידורים קטנים, כי לאנשים אין כבר כוח לשאת סידור גדול... בכלל יש בגיליון זה שלל ידיעות על הנעשה בשטח החיים הדתיים בגטו, על התפילות בציבור בחצרות הבתים, ועל כך שממהרים להתפלל ערבית כדי שאפשר יהיה לשוב לבית המגורים לפני תשע בערב, על כך שגדל הביקוש למשניות, לרוב עם פירוש ע"ט (עברי־טייטש), וכן גם מתפשט מאוד בגיטו לימוד עין יעקב".
ועוד נמצא בעיתון הנ"ל לפי דיווחו של אלתר שנור: "ברחוב מרינארסקה 15 - המרכז לחסידי גור, יושבים בחורים למאות, צנומי הלחיים ודקי הבשר והוגים בקול את דברי אלקים חיים. גם ביאקובא 10, המקום המרכזי לחסידי אלכסנדר, לומדים בקבוצות". הגיליון שנמצא מהווה מסמך היסטורי חשוב.
מותו
לאלתר שנור ואשתו המורה מגטו לודז' נאמר שמעבירים אותם לעבודה בסודטים, ומצאו את עצמם באושוויץ. אלתר נטול היה כוח פיזי. יד אחת שלו הייתה נתונה בגבס, והיה נאלץ להישען על מישהו שעמד לידו. הפרידו אותו מאשתו, שהועברה לחיים, לעבודה. ואילו הוא, המאמין הגדול, עשה דרכו בשפתיים ממלמלות לעבר הכבשן.
מכללת סמית'
מכללת סמית' (באנגלית: Smith College) הוא מוסד להשכלה גבוהה בבעלות פרטית בנורת'המפטון (מסצ'וסטס) המיועד לנשים בלבד. המוסד נוסד ב-1875 על ידי סופיה סמית'. זוהי המכללה הוותיקה ביותר בקבוצת "שבע האחיות", שבע המכללות הוותיקות והיוקרתיות לנשים בצפון-מזרח ארצות הברית (בהן גם מכללת רדקליף, מכללת ברין מאר ומכללת ולסלי). קמפוס המכללה כולל גם מוזיאון לאמנות וגן בוטני שתוכנן על ידי פרדריק לו אולמסטד.
תוכנית הלימודים במכללה חופשית ומיועדת לתלמידות מצטיינות, לאחר תהליך קבלה קפדני. התלמידות יכולות לשלב קורסים מכל אחת מ-41 המחלקות האקדמיות במסגרת התואר. המכללה מעניקה תואר ראשון ותואר שני, עמם ניתן להמשיך לתואר דוקטור באוניבסריטאות המחקר. הרוח השלטת במוסד היא פרוגרסיבית ולגוף הנבחר המייצג את התלמידות משקל רב בהתנהלות המוסד.
נכון ל-2020 מדורגת המכללה במקום ה-17 בין המכללות בארצות הברית בדירוג US News and World Report.
היסטוריה
סופיה סמית', אשר ירשה את הונו של אביה בגיל 65, ביקשה להשקיע אותו במוסד לילדים חירשים, עקב היותה חירשת מאז גיל 40. עם זאת, כאשר נפתח מוסד לחירשים בנורת'המפטון ב-1868, החליטה לפתוח מוסד להשכלה גבוהה לנשים, שיספק להן רמה אקדמית לא פחותה מזו הנהוגה במכללות הטובות ביותר לגברים. המוסד נפתח ב-1875 עם 14 תלמידות ו-6 מורים.
ב-1890 תוכנן הקמפוס בתוך גן בוטני בשטח של 147 אקר על ידי פרדריק לו אולמסטד.
ב-1900 קיבלה אותליה קרומוול תואר בוגר במכללת סמית'. בהמשך תהיה קרומוול האפרו-אמריקאית הראשונה שתקבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ייל.
ב-1940 אדלייד מ. קרומוול (אנ'), אחייניתה של אותליה קיבלה תואר ראשון. היא הייתה המדריכה האפרו-אמריקאית הראשונה במכללת סמית'. בהמשך תקבל תואר דוקטור בסוציולוגיה ממכללת רדקליף.
ב-1942 שימשה המכללה כבסיס האימונים לנשות ה-United States Naval Reserve (Women's Reserve) WAVES (חיל המילואים של צי ארצות הברית).
ב-1945 קיבלה אוולין בויד גרנוויל תואר בוגר במכללה. בהמשך תהיה גרנוויל האפרו-אמריקאית השנייה בהיסטוריה שתקבל תואר דוקטור במתמטיקה.
ב-1961 קיבלת תואר בוגר נג'נדו מוואנגי, הרופאה-האשה הראשונה בקניה.
ב-1981 הייתה המכללה המוסד הראשון לנשים שקבוצות הספורט שלו התקבלו ל-NCAA.
ב-1999 הייתה המכללה המוסד הראשון לנשים שהעניק תואר בהנדסה.
ב-2015 הוחלט שגם נשים טרנסג'נדריות יוכלו להתקבל למוסד.
עינת רמון
ביוגרפיה
רמון גדלה במשפחה חילונית של תומכי תנועת העבודה. סבה וסבתה עלו לישראל במסגרת העלייה השלישית, וסבה, אלעזר הלפרין, השתתף בקרב על תל חי. הוריה היו חניכים בשומר הצעיר ושירתו שניהם כקצינים בצה"ל. במהלך לימודיה בתיכון שליד האוניברסיטה בירושלים בשנות ה-70 למדה לימודי מחשבת ישראל ותלמוד לבגרות. לאחר מכן סיימה תואר ראשון במחשבת ישראל והחלה להתעניין בלימודי רבנות של התנועה הקונסרבטיבית, שנפתחו אז לראשונה בפני נשים.
רמון הוסמכה בשנת 1989 בבית המדרש לרבנים בניו יורק. לאחר מכן שימשה כרבה זמנית בברקלי הלל וסיימה דוקטורט במדעי הדתות באוניברסיטת סטנפורד. היא עבדה כרבה בקהילת הר-שלום במיזולה וחזרה לישראל ב-1994. רמון כתבה את עבודת הדוקטורט שלה על תפיסת האימהות בהגותו של אהרן דוד גורדון. עיבוד בעברית של העבודה פורסם בהוצאת כרמל בשנת 2007. רמון ממשיכה לפרסם מאמרים ולחקור הוגים ותחומים במחשבת ישראל, בכללם את הגותו של א"ד גורדון, אברהם יהושע השל, אחד העם ועוד.
בשנים 1996- 1997 היתה רמון דוברת התנועה המסורתית ובמקביל עבדה במשרה חלקית כרבה של קהילה בתל אביב.
בין השנים 2005–2009 כיהנה רמון כדיקנית בית המדרש לרבנים ע"ש שכטר בירושלים. במהלך כהונתה התנגדה לשינוי ההלכתי של התנועה המסורתית התומך בהסמכה של רבנים הומוסקסואלים בשכטר ולעריכת נישואין חד מיניים על ידי רבני התנועה הקונסרבטיבית. גישתה גרמה לעימות עם הסמינרים הקונסרבטיביים בצפון אמריקה, שבאותה תקופה החלו להסמיך רבנים הומוסקסואלים ולחתן חתונות חד- מיניות. על רקע חילוקי דעות אלה החליטה רמון לפרוש מהתנועה הקונסרבטיבית, מאז היא מפרסמת מאמרי דעה בנושאים שונים, ביניהם מאמרים בהם היא מביעה את התנגדותה למתן זכויות לקהילה הלהטב"קית בהקשר של פיריון ובכלל זה: פונדקאות , נישואין, הורות חד-מינית והורות יחידנית לשיטתה, פונדקאות צריכה להתאפשר רק כעזרה רפואית לנשים רק במסגרת של הורות משותפת מתוך נאמנות הדדית של אב ואם, תוך הקפדה על תנאי ההעסקה והגבלת התעסוקה בעיסוק זה, וכי יש לחנך ולכוון להורות משותפת של אב ואם (במסגרת הנישואין או בהסכם הכרוך בנאמנות הדדית), על מנת לאפשר לכל ילד וילדה להתחנך על ידי הוריהם הטבעיים. להבנתה, שינוי מתבנית ההורות המשותפת של אבא ואמא מוביל בהכרח לסחר נרחב בנשים ובתינוקות ולמניעת זהות משפחתית של אב או אם מילדיהם.
לאחר עזיבתה את הרבנות, את התנועה המסורתית ואת התנועות להתחדשות היהדות, הפסיקה רמון להזדהות כ"רב" או "רבה" ועברה לעולם הדתי-לאומי. בשנת 2009 התחילה רמון הכשרה כמלווה רוחנית ובהמשך כמדריכה בליווי רוחני, וסייעה למסד את התחום בישראל בסיוע הפדרציה היהודית בניו יורק ובשיתוף פעולה עם ארגון המלווים הרוחניים היהודים בארה"ב (NAJC) וארגונים נוספים. בשנים 2006-2018, ניסחה רמון עבור רשת הארגונים לליווי רוחני (לימים "העמותה לליווי רוחני") את קוד האתיקה של המלווים הרוחניים בישראל, ואת עקרונות ההכשרה הראשונים, שנתקבלו פה אחד על ידי המייסדים. בשנת 2011 הקימה רמון את תוכנית מרפא, תוכנית הכשרה אקדמית ראשונה בישראל להכשרת מלווים רוחניים במכון שכטר למדעי היהדות. בשנת 2022 הפכה תכנית מרפא למסלול ראשי לתואר שני במדעי היהדות מטעם מכון שכטר.
חיים אישיים
רמון נשואה לרב הרפורמי אריק אשרמן. ילדיהם התחנכו במערכת החינוך הממלכתית־דתית, והם מגדירים עצמם אורתודוקסים מודרניים.
האספה הלאומית של ארמניה
האספה הלאומית של הרפובליקה של ארמניה (בארמנית: Հայաստանի Հանրապետության Ազգային ժողով) היא הפרלמנט הארמני. הוא מונה כ-131 נציגים והוא מורכב מבית מחוקקים יחיד, והוא שוכן בבירת המדינה, ירוואן.
הבחירות בארמניה מתקיימות פעם ב-5 שנים, לפי 75 מחוזות בחירה בעלי גודל אוכלוסייה דומה. כל רשימת מועמדים צריכה להכיל לפחות 30% נשים, וגילם המינימלי של המועמדים חייב להיות 25. המועמדים חייבים להיות אזרחים ארמנים, ותושבי המדינה בחמש השנים שקדמו לבחירות.
אנשים המחזיקים בסמכות ציבורית או עובדי מערכת הביטחון לא יכולים להיות חברים בפרלמנט, אלא אם כן הם פורשים מתפקידם. רשימות המועמדים מתפרסמות כשלושה חודשים לפני הבחירות.
וולטר פאייט
וולטר פאייט (באנגלית: Walter E. Piatt) הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל המשרת כמנהל מטה צבא ארצות הברית.
ביוגרפיה
פאייט גדל בסאמרסט שבפנסילבניה. ב-1979 התגייס לצבא ארצות הברית ושירת כלוחם בדיוויזיה המוטסת ה-82 ובדיוויזיה המוטסת ה-101. לאחר ארבע שנים בשירות השתחרר.
לאחר שסיים תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת לוק הייבן שבפנסילבניה התגייס מחדש לצבא ב-1987 כקצין.
בשנים 1999–2003 שירת בדיוויזיה ההררית העשירית. לאחר פיגועי 11 בספטמבר נשלח עם הדיוויזיה למלחמת אפגניסטן. הוא שימש קצין אג"ם בגדוד הרביעי של רגימנט החי"ר ה-31, קצין אג"ם של חטיבת הקומנדו השנייה וסגן מפקד החטיבה הראשונה.
פיקד על הגדוד השני של רגימנט החי"ר ה-27 שהוצב במחוז פקטיקה באפגניסטן. פיקד על החטיבה השלישית של דיוויזיית החי"ר ה-25 בעת שהוצבה באזור תיכרית שבעיראק.
באפריל 2017 מונה למפקד הדיוויזיה ההררית העשירית. במסגרת זו שימש גם כסגן מפקד מבצע נחישות טבועה וכמפקד הכוח הקרקעי המשולב של בעלות הברית בעיראק. ביולי 2019 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למנהל מטה הצבא.
במהלך שירותו מילא משימות בגרמניה, קוריאה הדרומית, הוואי, אלסקה, בוסניה, קוסובו, עיראק ואפגניסטן.
על חוויותיו מהשירות הצבאי ובפרט מהמלחמה באפגניסטן כתב שני ספרים:
פאייט נשוי לסינתיה ואב לשניים. הוא בעל תואר שני ההיסטוריה צבאית ותואר שני במדעי הצבא ובוגר תוכנית העמיתים ללימודי דיפלומטיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
הגן הלאומי (טהראן)
בעבר נקרא מידאן-י משק (בעברית: כיכר המצעד), המתחם שימש בעבר מטווח ירי צבאי בתקופת הקג'אר. לאחר מכן הוא הפך לפארק ציבורי לתקופה קצרה, ובסופו של דבר נבנו סביבו משרדים ממשלתיים חשובים ומוזיאונים.
במתחם נמצאים בניין מספר 9 של משרד החוץ (לשעבר "בית המשטרה"), האוניברסיטה לאמנות (לשעבר "בית הקוזקים"), המוזיאון הלאומי מאלכ, מוזיאון הדואר והתקשורת והמוזיאון הלאומי.
היסטוריה
השדה נבנה לראשונה כמטווח ירי, בתקופת שלטונה של השושלת הקאג'ארית. הוא שימש לחיל המצב הצבאי, והקוזאקים תרגלו בו מצעד צבאי. המקום התפתח בתקופת שלטונו של נאסר א-דין שאה קאג'אר, עם בניין חדש בשם "בית הקוזקים", שלאחר מכן עבר שינוי בתקופת שלטונו של מוזפר א-דין שאה קאג'אר.
תחת שלטונו של רזא שאה פהלווי משושלת פהלווי, המקום הפך לתקופה קצרה לפארק ציבורי, והשער המפורסם של המתחם נבנה על ידי מירזה מהדי חאן שאגגי לפני תחילת מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן נבנו סביב המתחם מבנים ממשלתיים חשובים, כמו: "בית המשטרה" (או "בית שהרבני") שנבנה עבור שהרבני, ארגון האחראי על שמירת הביטחון בעיר.
ציון צמח
ציון צמח (נולד ב-19 בינואר 1990) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת הקשר במכבי שעריים.
קריירה
צמח החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, וב-6 בנובמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–1 על מכבי פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו. ב-19 בינואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–1 למכבי נתניה. בעונת צורף באופן קבוע לסגל הקבוצה הבוגרת, וב-3 באוקטובר 2009 כבש את שערו הראשון בליגת העל, במשחק מול הפועל עכו שהסתיים בתיקו 1–1.
בקיץ 2010 עבר צמח בהשאלה לקבוצת סקציה נס ציונה מהליגה הלאומית, ובינואר 2011 הושאל להפועל רמת גן מליגת העל. לקראת עונת חתם צמח בקבוצת מכבי פתח תקווה, ובעונה שלאחר מכן עבר למועדון ספורט אשדוד.
לקראת עונת עבר צמח לקבוצת הכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית, ובינואר 2014 חתם בקבוצת פראלימני מליגת העל הקפריסאית. צמח לא הצליח לסייע לקבוצה להינצל מירידה לליגת המשנה בקפריסין, ובתום העונה עזב את המועדון.
לקראת עונת חזר צמח לישראל וחתם בקבוצת הפועל עכו. כבר במחזור הראשון כבש צמח את שער הבכורה שלו במועדון, במשחק מול הפועל חיפה, אך כמה דקות לאחר מכן נפצע ונעדר כחמישה חודשים מהמגרשים. בעונת 2015/2016 כבש שלושה שערי ליגה, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת 2016/2017 כבש שמונה שערים בליגה הלאומית.
ב-12 ביוני 2017 חתם צמח בבית"ר ירושלים לשלוש עונות עם אופציה לעונה נוספת. ב-12 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 1–2 להפועל אשקלון במסגרת גביע הטוטו, ובאותו משחק כבש את שער הבכורה שלו. בסך הכל כבש צמח שני שערים בשש הופעות בכל המסגרות במדי בית"ר ירושלים, וב-31 בינואר 2018 הושאל להפועל אשקלון עד תום העונה.
ב-5 ביולי 2018 חתם צמח בהפועל אכסאל, ובעונת 2018/2019 כבש שישה שערים בליגה הלאומית, בנוסף לחמישה שערים בגביע הטוטו.
ב-6 ביוני 2019 חתם צמח בהפועל רמת השרון, אך במדיה שיחק רק שלושה משחקים בגביע הטוטו, וב-21 באוגוסט חזר לקדנציה שנייה בהפועל אשקלון. ב-21 בינואר 2020 חתם בבני לוד. ב-24 באוקטובר 2020 חזר להפועל אשקלון.
ב-3 ביולי 2022 חתם בהפועל ראשון לציון. בנוסף, יאמן צמח את קבוצת נערים א' של המועדון. ב-8 בפברואר 2023 חתם במכבי שעריים.
האספה הלאומית (אזרבייג'ן)
הפרלמנט של אזרבייג'ן (באזרית :Milli Məclis) הוא הרשות המחוקקת של אזרבייג'ן. הוא מונה כ-125 נציגים הנבחרים מדי חמש שנים במחוזות בחירה (כל מחוז בוחר נציג). הפרלמנט האזרי הוא הפרלמנט החילוני הראשון בעולם המוסלמי.
הפרלמנט נוצר בשנות ה-20 וה-30 בימי הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית. הבחירות החופשיות הראשונות התקיימו בשנת 1995.
כיום, ישנן כ-11 ועדות בפרלמנט.
חוק רכישת הכסף של שרמן
היסטוריה
חוק זה לא התיר את ההנפקה הבלתי מוגבלת של מטבעות כסף כפי שתומכי ההטבעה החופשית של מטבעות הכסף שאפו לה. עם זאת, החוק הרחיב את סכום מטבעות הכסף שהממשלה נדרשה לרכוש על בסיס חודשי של 4.5 מיליון אונקיות. חוק רכישת הכסף של שרמן הועבר כתגובה לתלונות של החוואים וכורים שהלכו וגברו. לחוואים היו חובות עצומים שלא ניתן היה לפרוע אותם בשל הדפלציה, והם דחקו בממשלה להעביר את החוק כדי לעודד את הכלכלה ולגרום לאינפלציה, שתאפשר להם לשלם את חובותיהם בדולרים בערך נמוך. במקביל, כרו חברות הכרייה כמויות עצומות של כסף במכרות במערב ארצות הברית. היצע היתר שנוצר בשל כך הוריד משמעותית את מחיר הכסף, לעיתים מתחת לשער שאפשר את הפקתו בכדאיות כלכלית. הם קיוו לגייס את הממשלה כדי שזו תעלה את הביקוש לכסף.
במקור, הצעת החוק נודעה בפשטות בשם חוק רכישת הכסף של 1890. רק לאחר שהצעת החוק התקבלה ונחתמה כחוק, היא נודעה בשם "חוק רכישת הכסף של שרמן. הסנאטור ג'ון שרמן, איש המפלגה הרפובליקנית מאוהיו ויושב ראש ועדת הכספים של הסנאט, היה זה שניסח את החוק, אך מרגע ששני בתי הקונגרס העבירו את החוק והוא הועבר למליאות הבתים כדי לגשר על הפערים בין הנוסחים שלהם, היה שרמן זה שהועיל מאוד בהשגת ההסכמה של המליאות לגיבוש הנוסח הסופי של החוק. יותר מכך, מרגע שהושגה הסכמה על הנוסח הסופי של החוק, גילה שרמן שהוא לא הסכים עם חלקים רבים שלו. תמיכתו של שרמן בחוק הייתה כה פושרת, עד כשהוא התבקש להביע את דעתו על החוק על ידי הנשיא בנג'מין הריסון, הוא רק אמר שהחוק היה "בטוח" והוא לא יגרום שום נזק אם הנשיא יחתום עליו.
החוק נכנס לתוקף במקביל לחוק המחירים של מקינלי. ויליאם מקינלי, אז חבר רפובליקני בית הנבחרים מאוהיו, ויושב ראש ועדת המיסוי והתקציב של הבית, פעל בשיתוף פעולה עם שרמן ליצור חבילה שתוכל לעבור בסנאט ולקבל את אישורו של הנשיא.
ב-1890 ירד שער הכסף ל-1.16 דולר לאונקיה. בסוף השנה הוא כבר ירד שוב ל-0.69 דולר. בדצמבר 1894 ירד המחיר ל-0.60 דולר. ב-1 בנובמבר 1895 הפסיקה מטבעת ארצות הברית את הנפקת מטבעות הכסף והממשלה סגרה את המטבעה של קרסון סיטי. הבנקים הפסיקו לעודד את השימוש בדולרים של הכסף. למעשה, בשנים 1893–1895 היה היקף ההנפקה של מטבעות הדולר העשויים כסף הנמוך ביותר בכל שנות הנפקתו, וכך נוצרו כמה דוגמאות נדירות של מטבעות.
אלבניה באירוויזיון 2020
פסטיבלי אי קנגס ה-58
פסטיבלי אי קנגס ה-58 הייתה המהדורה השנתית ה-58 של תחרות המוזיקה האלבנית ובפעם השבע-עשרה התחרות קבעה מי האמן והשיר שייצג את אלבניה באירוויזיון, כשהפעם נבחר האמן לייצג אותם בתחרות לשנת 2020.
חצי-גמר 1
חצי הגמר הראשון התקיים ב-19 בדצמבר 2019. עשרה מתמודדים השתתפו בחצי הגמר הראשון. המתמודדים המודגשים העפילו לגמר.
חצי-גמר 2
חצי הגמר השני התקיים ב-20 בדצמבר 2019. עשרה מתמודדים השתתפו בחצי הגמר השני. המתמודדים המודגשים העפילו לגמר.
גמר
הגמר הגדול יתקיים ב-22 בדצמבר 2019. שנים עשר המועמדים הסופיים הוכרזו ב-21 בדצמבר 2019. והזוכה נבחר על ידי חבר מושבעים המורכב משני חברים אלבנים ושלושה חברים בינלאומיים הקשורים לתחרות הזמר של האירוויזיון.
באירוויזיון
אלבניה הייתה צריכה להשתתף בחצי הגמר השני ולנסות להעפיל לגמר התחרות.
Caroling, Caroling: Christmas with Natalie Cole
Caroling, Caroling: Christmas with Natalie Cole (בעברית: חג המולד עם נטלי קול) הוא אלבום אולפן ואלבום חג מולד של הזמרת-יוצרת האמריקאית נטלי קול. האלבום יצא לאור בשנת 2008, על ידי חברת התקליטים אלקטרה רקורדס, לכבוד חג המולד. מתוך האלבום לא יצאו סינגלים.
האלבום מכיל בתוכו הקלטות מחודשות של שירי חג מולד ידועים כמו "The First Noel" ו-"Joy to the World".
רוטרניק
רוטרניק הייתה רשת ישראלית שהפיצה מידע תקשורתי בין דוברים וכתבים באמצעות אפליקציית וואטסאפ. הרשת הופעלה באמצעות תאי כתבים, שאליהם היו מחוברים כלי תקשורת רבים בישראל וברחבי העולם.
היסטוריה
הרשת הוקמה בידי אליהו אליוביץ, איש תקשורת חרדי מירושלים, ב-21 במרץ 2011, בעקבות התפתחות אפליקציית וואטסאפ בישראל, שגרמה לחיבור מהיר בין גורמים בעולם התקשורת וקירבה את שיתוף הפעולה ביניהם.
בשנת 2015 פתחה הרשת גם דף פייסבוק וחשבון טוויטר, המנגישים את המידע המתאים לציבור הרחב, ולא רק לחברים ברשת. באותה שנה החלה הרשת להפעיל גם קבוצות סיקור זמניות לאירועים מיוחדים, כדוגמת סיקור הלוויות משפחת הנקין והנשיאים יצחק נבון ושמעון פרס, הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, גל השרפות בישראל בנובמבר 2016, פינוי עמונה ב-2017 ואסון נחל צפית ב-2018.
פעילות הרשת
הרשת העבירה מידע חדשותי בעיקר בדקות הראשונות בזמן התרחשות האירועים.
ברשת הועבר מידע תקשורתי מאנשי שטח, דוברים וכתבים, וכלי תקשורת רבים מחוברים אליה. ברשת היו חברים אלפי משתמשים, בהם אנשי תקשורת, כתבים, רכזי מערכות, עורכי עיתונים דוברי גופים ממשלתיים, אנשי יחסי ציבור, משרדי פרסום ואחרים. ברשת היו חברים גם דוברי עברית מכ-40 מדינות ברחבי העולם, שהעבירו גם הם מידע לרשת ממקום מגוריהם.
לרשת היו כ-60 קבוצות נפרדות, על פי תחומי הסיקור, בפילוח על פי אזורים, מגזרים, ונושאים. ידיעות בעלי מידע תקשורתי בעלות אופי מגזרי ואזורי מועברות לכלל קבוצות הסיקור המתאימות, בה בשעה שידיעות בעלות חשיבות ארצית ועולמית - מועברות לקבוצה הארצית/עולמית.
עד שנת 2018 הופעלה הרשת ללא עלות ודמי מנוי. בינואר 2018 עברה הרשת להפעלת מנויים בתשלום חודשי או שנתי. בשנת 2021 נסגרה הרשת.
בית החולים מאטר דאי
בית החולים מאטר דאי (מלטית Sptar Mater Dei; אנגלית Mater Dei Hospital - מלטינית "אם האלוהים") הוא בית חולים כללי-אוניברסיטאי, השוכן בעיר מסידה, בצמוד ממערב לקמפוס אוניברסיטת מלטה, באי מלטה שבמלטה.
בית החולים השוכן במרכזו של האי, מקושר לכל נקודות היישוב באי באמצעות שירותי אוטובוס תכופים ותחנת האוטובוס שלו היא מהעמוסות במדינה.
יאן גוליאן
יאן גוליאן (בסלובקית: Gen. Ján Golian נולד ב-26 בינואר 1906, דומבובר, הונגריה - 3 בנובמבר 1944, באנסקה, ביסטריצה) שירת בצבא הסלובקי כגנרל במלחמת העולם השנייה. התפרסם כאחד המארגנים הראשיים ומפקד המרידות. לקח חלק פעיל בתוכנית להפלת הממשל הסלובקי, שהיה ממשל בובות של המשטר הנאצי.
ביוגרפיה
לאחר התפרקות צ'כוסלובקיה, חווה גוליאן אכזבה גדולה. למרות הסכם מינכן, פלש צבא גרמניה אל צ'כיה במרץ 1939 וכבש את שארית המדינה. אזור הכיבוש הפך לפרוטקטורט של בוהמיה ומורביה. הפרוטקטורט הכפוי כלל משלוחים של מתנגדים למחנות ריכוז, רצח המוני, עבודות כפייה והשמדת היהודים. גוליאן ראה במדינה הסלובקית מדינה זמנית, וקשה היה לשרוד את ההתפוררות של הצבא הצ'כוסלובקי.
ב-15 בדצמבר 1939 שובץ גוליאן לקטגוריית קציני מטכ"ל והועלה לדרגת רב-סרן. בשנת 1942 הפך מרס"ן לרמטכ"ל מטה אוגדה 1. משנת 1943 היה ראש מחלקת החומרים VDO 1. בשנת 1943 הועלה לדרגת סגן אלוף במטכ"ל. באמצע 1943 חזר סא"ל גוליאן מהחזית המזרחית. הייתה זו תקופה שבה המצב האובייקטיבי בסלובקיה כתוצאה מאירועים צבאיים-פוליטיים בינלאומיים ופיתוח התנגדות אנטי-פשיסטית דרשו איחוד כוחות והכנת תנאים להתנגדות מזוינת כלל-ארצית. בראשית 1944 קיים ה-SNR הבלתי חוקי משא ומתן חשאי עם קבוצתו הצבאית של גוליאן ועם קבוצת אל"ם טלסקי ואל"ם אימרה. מטרת המשא ומתן הייתה לגייס קצינים משפיעים לשיתוף פעולה בהתנגדות. פעילות הקבוצות נשלטה על פי הנחיות של ממשלת לונדון, שמינה את גוליאן למפקד זמני של ארגון צבאי בסלובקיה והפקיד אותו בביצוע פעולות צבאיות.
המרד הסלובקי
אדווארד בנש אשר עמד בראש הממשלה הצ'כוסלובקית הגולה בלונדון בתקופת מלחמת העולם השנייה יזם את תחילת ההכנות למרד אפשרי בשנת 1943, כאשר יצר קשר עם יחידות של מתנגדים למשטר בקרב הצבא הסלובקי. בדצמבר 1943 החלו קבוצות שונות - בהן הממשלה הגולה, דמוקרטים צ'כוסלובקים, קומוניסטים ויחידות בצבא הסלובקי - לגבש את המחתרת הסלובקית וחתמו על הסכם המכונה "הסכם חג המולד", בו הכריזו על הכרה בסמכותו של בנש ועל כוונה לייסד מחדש את צ'כוסלובקיה לאחר תום המלחמה. מועצה שהורכבה מנציגי הגורמים השונים הייתה אחראית להכנות למרד. בחודש מרץ 1944 הופקד ניהול ההכנות למרד בידי לוטננט קולונל גוליאן מן הצבא הסלובקי. כחלק מההכנות נאגרו כסף, תחמושת ואספקה במחנות צבאיים במרכז ובמזרח סלובקיה. הכוחות המורדים כינו עצמם בשמות "הכוחות הצ'כוסלובקים של פנים המדינה" ו-"הצבא הצ'כוסלובקי הראשון '' . גוליאן הנהיג אחת מהדיוויזות.
ב-29 באוגוסט 1944, בשעה 19:00 הכריז שר ההגנה הסלובקי, פרדיננד צ'טלוש, בשידור רדיו כי גרמניה פלשה לסלובקיה ונטלה שליטה במדינה. בשעה 20:00 שלח גוליאן שדרי רדיו מוצפנים לכל היחידות במחתרת לפתוח במרד. ב-5 בספטמבר הפך גוליאן למפקד כל כוחות המרד בסלובקיה והועלה לדרגת גנרל. כאשר נהיה גנרל הצטרפו אליו 47,000 לוחמים. בניתוח ראשון של מאזן הכוחות סבר גוליאן כי כוחותיו יוכלו להחזיק מעמד מול הצבא הגרמני במשך כשבועיים. עד 10 בספטמבר השתלטו כוחות המרד על שטחים גדולים במרכז ובמזרח סלובקיה, כולל שני שדות תעופה, שבהם נעשה שימוש כדי להטיס לכוחות אספקה וציוד על ידי חיל האוויר הסובייטי. במהלך המרד הפגין גוליאן את יכולתו להגן על שטח חופשי, שם נשא בנטל האחריות בתפקיד העליון של מפקד המורד.
הימים האחרונים לפעילותו בשטח המורדים היו קשורים בהשתתפותו במלחמת הפרטיזנים בהרי סלובקיה. ב-3 בנובמבר 1944, במהלך פשיטת הטרור איינזצקומנדה 14 נגד המורדים, נלכדו הגנרל יאן גוליאן יחד עם הגנרל וויסט בפוהרונסקי בוקובץ. לאחר מכן התקיימו חקירות בצוות EK-14 ובברטיסלבה. בעקבות החקירות עברה העברה לברלין, שם נידונו שני הגנרלים למוות, למרות ההסכמים הבינלאומיים בנושא הגנה על שבויי מלחמה. ההוצאה להורג בוצעה כנראה במחנה הריכוז פלוסנבירג ביום לא ידוע ב-1945.
אגם פונטצ'רטריין
אגם פונטצ'רטריין הוא אגם הממוקם בדרום מזרח לואיזיאנה בארצות הברית. הוא משתרע על שטח של כ-1,600 קילומטרים רבועים עם עומק ממוצע של כ-4 מטרים. צורתו אובלית ומידותיו הם כ-64 קילומטר ממערב למזרח ו-39 קילומטר מדרום לצפון.
את האגם חוצה הגשר הרציף הארוך ביותר בעולם על פני המים ששמו Pontchartrain Causeway גם קו מתח חשמלי גבוה חוצה את האגם. המגדלים שלו ניצבים על בסיסים יצוקים באגם, וניתן להשתמש באורכו של קו המתח כדי להדגים חזותית את עקמומיות כדור הארץ.
אגם פונטצ'רטריין נקרא על שמו של לואי דה-פונטשרטריין שנשא בתפקידים בכירים ביותר בממשלו של מלך צרפת לואי ה-14 שעל שמו נקראה המושבה לואיזיאנה הצרפתית.
אגם פונטצ'רטריין נשפך, באמצעות מיצר ריגולֶץ ומעבר שף מֶנְטֶר  אל אגם בּוֹיְן, ומשם למפרץ מקסיקו. הוא מקבל מים מתוקים מ-6 נהרות ו-2 ביצות. זהו אחד משטחי הביצה הגדולים ביותר לאורך חוף המפרץ של צפון אמריקה, והוא כולל יותר מ-125,000 דונם של ביצות.
לאגם תפקיד חשוב ושלילי בהחמרת השיטפונות שנגרמים לערים הסמוכות לו, כתוצאה מסופות ההוריקן שמגיעות ממפרץ מקסיקו.
שאה חוסיין
סֻולְטָאן חוּסֵיין שָׁאָה (בפרסית: شاه سلطان حسین; אוקטובר 1668 – 15 בנובמבר 1726), שלט משנת 1694 ועד לשנת 1722, היה שאה פרסי לבית השושלת הספווית. בשנת 1722, הוא הודח בידי מחמוד הותכ, מורד אפגני ממוצא פשטוני ומקים האימפריה ההותכית. שלטונו ראה את שקיעתה של האימפריה הספווית אשר שלטה בממלכת פרס עוד מתחילת המאה ה-16.
תחילת השלטון
בעוד אביו של חוסיין, שאה סולימאן היה בימיו האחרונים, הוא זימן אליו את הסריסים של חצר המלוכה ואמר להם כי אם ירצו ירושה שקטה ובלי מלחמה וסכסוך פנימי יהיה עליהם לבחור בבנו הבכור חוסיין לרשת אותו, אם ירצו להפוך את פרס הספווית לאימפריה חזקה מחדש יהיה עליהם לבחור את הבן הצעיר, עבאס. הסריסים בחרו את חוסיין לשלטון. חוסיין היה מקורב מאוד לדת, הוא פעל לחיזוק מנהיגי הדת ובו בתחילת שלטונו החל לעבוד נגד זרם הסופיות. הוא גזר איסור על שתיית אלכוהול וצריכת אופיום והורה למושלי המחוזות לאכוף את חוקת השריעה.
תוך זמן קצר מאז ירושת הכס, רוב הכוח הממשי של מנהיגי הדת עבר אל דודתו הגדולה של השאה, מריים בגום (בתו של סאפי שאה). תחת השפעתה על הכס, חוסיין הפך אלכוהוליסט כנגד חוקתו שלו וכמעט וכלל לא התעניין בעבודות השלטון, במקום זאת, הוא בילה רוב זמנו בתוך ההרמון.
מרידות נגד השאה
בשנת 1709, לאחר תקופת שלטון די רגועה, פרץ מרד אפגני במזרח פרס ובשנת 1716, לאחר מאמץ רחב של הצבא הפרסי להכניע את המרידה, הצליחו המורדים האפגנים להשתחרר מהאחיזה הפרסית והקימו את האימפריה ההותכית. באותה השנה קם אף עוד מרד אפגני אשר יצא משליטה בהראת.
בינתיים, חוסיין היה צריך להתמודד עם עוד מרד מצדה השני של ממלכתו. חיזוק מוסד הדת השיעי הביא את מנהיגי הדת לנהוג בזלזול ובעליונות על הסונים, היהודים והנוצרים (בייחוד גאורגים וארמנים) ברחבי האימפריה. המאבק הדתי גרר אחריו מרידות במערב האימפריה. השאה הוסיף והורה על המרה דתית מוחלטת (בכוח) של מאמיני הזורואסטריות. בין 1717 ל-1720 פרצו מרידות מרכזיות בכורדסתאן, שירוואן ודאגסטן אשר פעלו בעזרת הטורקים התומכים. המורדים כבשו את העיר שאמאקי וטבחו באוכלוסייה השיעית שלה. פיראטים ערבים כבשו את החופים של המפרץ הפרסי ומגפות התפשטו ברחבי האימפריה. עם כל הכאוס, חצר המלך לא נתלה פעולה מוחלטת אל מול המצב.
המלחמה הפרסית-רוסית
ביוני 1722, פיוטר הגדול, צאר רוסיה, הכריז מלחמה על פרס בשביל להגדיל את השפעתו בעבר הקווקז והים הכספי וכדי למנוע את עליית השפעתם של העות'מאנים. על הפסדם של הפרסים בסוף המלחמה, חוסיין נאלץ להעביר לרוסיה (במסגרת חוזה סנקט פטרבורג) את צפון הקווקז וחלקים מדרום-הקווקז. העברת השטחים כללה את הערים דרבנט, ובאקו, כמו גם חלקים מאזרבייג'ן האיראנית לעבר חופי הים הכספי.
המצור על אספהאן
למרות הבעיות בעבר הקווקז, הצרה האמיתית לשלטונו של חוסיין הגיעה עם פלישת האפגנים ללב פרס. הם כבשו את מדבר לוט ואת ח'וראסאן ומשם המשיכו עד אשר הגיעו לשערי הבירה הפרסית באספהאן. יתר על להכין את העיר לקראת מצור אותו האפגנים ככל הנראה לא יצליחו להחזיק זמן רב, חוסיין יצא בראש צבאו לעבר צבאו של מחמוד, הצבאות נפגשו בגולאנבד שם הצבא הפרסי נחל תבוסה מוחלטת והתפזר לגמרי בעוד חוסיין ברח חזרה לבירה. המצור נמשך ממרץ ועד אוקטובר של שנת 1722. עקב חוסר בארטילריה, נאלצו האפגנים להקיף את העיר בחיילים ולקוות כי הפרסים יכנעו מרעב.
פיקודו של חוסיין לאורך המצור הוכיח כי הוא חסר היכולת לתת פקודה ישירה ומוחלטת, עקב חוסר יכולתו של השאה, נאמנותם של מושלי המחוזות הייתה נתונה בשאלה. מחאות נגד שלטון השאה עלו אפילו בבירה עצמה. לבסוף, בנו של חוסיין, תהמאספ השני הפך לשליט ביחד עם אביו. ביוני תהמאספ הצליח בבריחתו מהעיר בשביל לקרוא לכוח חילוץ מעברי האימפריה המערביים. הוא נכשל בתוכניתו שכן המגפה והרעב הכריחו את אנשי העיר ואת חוסיין להיכנע (מוערך כי בעת המצור מתו כ-80,000 מאנשי העיר) ב-23 באוקטובר. חוסיין התפטר בעודו מכיר במחמוד כשאה החדש של ממלכת פרס, כעת האימפריה ההותכית.
שבי ומוות
תחילה נהג מחמוד בהתחשבות לעבר חוסיין אשר היה לו לאסיר אך עם הזמן בעוד מחמוד הפך לא יציב מבחינה מנטלית הוא החל לראות בחוסיין יריב פוטנציאלי. בפברואר 1725, עברה שמועה כי מבין בניו של חוסיין, הנסיך סאפי הצליח לברוח, בשומעו על בריחת בן חוסיין, מחמוד הורה את ההוצאה להורג של כל שאר הנסיכים הספווים מלבד חוסיין עצמו. בעת ניסה לעצור את הטבח באחיו ובניו, חוסיין נפצע אנושות אך הציל שניים מבניו. מחמוד הפך חולה נפש ונפטר ב-25 באפריל אותה השנה.
תחילה, בנו של מחמוד, אשראף נהג בסימפתיה לעבר חוסיין, בתמורה האחרון נתן לו להינשא לאחת מבנותיו, מהלך שיתן לו לגיטימציה לשלוט בקרב העם הפרסי. אשראף היה במלחמה נגד הטורקים שטענו להחזרת הספווים אל הכס. בסתיו 1726, המושל של בגדאד, אחמד פאשא החל מתקדם בראש צבאו לאספהאן. בדרכו לבירה הפרסית שלח אחמד מכתב לעבר אשראף בו כתב כי יחזיר את חוסיין לשלטון בעת יכבוש את אספהאן. עקב הסכנה לכס שלו, אשראף הורה על הורדת ראשו של חוסיין והבאתו למחנה הטורקים ביחד עם מכתב לגינוי הטורקים.
פרידלנדר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שתים-עשרה המשימות של אסטריקס
שתים-עשרה המשימות של אסטריקס (בצרפתית: Les Douze travaux d'Astérix ובאנגלית: The Twelve Tasks of Asterix) הוא סרט הנפשה מסורתית צרפתי-בלגי, מסוגת קומדיה והרפתקאות לכל המשפחה, המבוסס על הקומיקס "אסטריקס" מאת רנה גוסיני ואלבר אודרזו, סרט זה אינו מבוסס על חוברות הקומיקס של אסטריקס והוא סיפור בפני עצמו.
עלילה
ליוליוס קיסר נשבר סופית מהכפר הגאלי הקטן שמעז להפר את האיזון באימפריה הרומית. השמועה אומרת שהגאלים הם למעשה אלים (בשל כוחות הפלא שהם מפגינים), וקיסר מציב 12 משימות שעליהם למלא רק כדי להוכיח שהם בני אנוש שאפשר להביסם, ומינה את קאיוס טיטליוס בתור הבוחן שלהם. ראש הכפר מחליט למנות את אסטריקס החכם ואת חברו הגדול אובליקס למשימה הקשה שתלבין את פניו של השליט הכעוס.
במשימה הראשונה אסטריקס הביס את אסבסטוס, אלוף המשחקים האולימפיים ביוון העתיקה, כשהביס אותו בתחרות ריצה. במשימה השנייה אובליקס הביס את ורסס הפרסי כאשר השליך את הכידון יותר רחוק ממנו. במשימה השלישית אסטריקס הביס את סילינדריק הגרמני בתחרות ג'ודו, באמצעות לסדר את יריבו. במשימה הרביעית נאלצו שניהם לחצות את הנהר בסירה אשר שייך לסירנות יפהפיות, אשר חיות באי שנקרא "אי התענוגות", אולם אובליקס כעס כי לא היו חזירי בר באי כדי לצוד ולאכול ושניהם עזבו את האי ועברו את המשימה. במשימה החמישית הם הצליחו לשרוד את אייריס המצרי כך שאסטריקס סידר אותו וגרם לו להפנט את עצמו. במשימה השישית אובליקס גמר את כל הארוחות במסעדה של השף הבלגי מאניקנפיקס וגרם לו לסגור את המסעדה.
במשימה השביעית נכנסו אסטריקס ואובליקס ל"מערת המפלצת" והצליחו להתמודד מולה (אובליקס טען שהיא הייתה טעימה), במשימה השמינית הם נכנסו לבניין שהופך אנשים למטורפים, לאחר שהתקשו להשיג את האישור "838" מפני אנשים שבלבלו ושיגעו אותם, השתמש אסטריקס במוחו והביס אותם במשחק שלהם תוך כדי שבלבל את היריבים והשיגו את האישור בהצלחה רבה. במשימה התשיעית הם עברו גשר בלתי נראה מעל נחל תנינים, תוך שהם הביסו את התנינים. במשימה העשירית הם עלו על ההר שבו גר הזקן החכם ואסטריקס ענה בהצלחה על החידה שלו. במשימה האחד-עשר אסטריקס ואובליקס ישנו במקום עם רוחות רפאים, והצליחו לעבור לאחר שאסטריקס כעס על רוח רומאי ואמר לו לשתוק בגלל שהפריע לו לישון.
אסטריקס ואובליקס מצאו את עצמם ברומא יחד עם חבריהם הגאלים, למבחן האחרון שם הם נלחמו בזירה מול גלדיאטורים וחיות פרא והביסו אותם כך שהם הפכו את הזירה לקרקס מודרני. לאחר שהצליחו בכל המשימות יוליוס קיסר הודה בתבוסתו, הסכים שהגאלים הם אלים, הכתיר אותם להיות שליטי האימפריה הרומית, ופרש לחיות חיים שקטים בכפר קטן יחד עם קלאופטרה, קאיוס טיטלוס פרש מעבודתו ועבר לאי התענוגות. בעוד שאנשי הכפר הגאלי חגגו את ניצחונם, אובליקס שאל אם הם באמת שליטי רומא ואסטריקס ענה: "זה סרט מצויר, וכל דבר אפשרי", אובליקס אז שיגר את עצמו ואת בשר חזיר הבר שלו אל אי התענוגות, ונהנה.
ריאן ססניון
קואסי ריאן ססניון (באנגלית: Kouassi Ryan Sessegnon; נולד ב-18 במאי 2000) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדות המגן השמאלי, הקשר השמאלי והקיצוני השמאלי בטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג.
ססניון נולד ברוהאמפטון, דרום-מערב לונדון. אחיו התאום, סטיבן, משחק בפולהאם גם כן. הוא קרוב משפחה של הכדורגלן סטפן ססנון, המשחק בנבחרת בנין.
פולהאם
ססניון הצטרף לאקדמיית הנוער של פולהאם בגיל שמונה, יחד עם אחיו התאום סטיבן.