cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אווטאר: כשף האוויר האחרון – ההבטחה
חלק ראשון
בעקבות תבוסתו של שליט האש אוזאי וסיום מלחמת מאה השנים, מייסדים אווטאר אנג, שליט האש החדש, צוקו, ומלך האדמה קואי את "תנועת חידוש ההרמוניה" אשר מטרתה לעזור בפירוק המושבות שכבשה אומת האש במהלך המלחמה מממלכת האדמה ולהחזיר את התושבים כשפי האש לאומת האש. בעקבות חששו של צוקו כי הוא ישתנה לרעה וידמה לאביו, הוא ביקש מאנג כי יבטיח לו שאם הוא יבחין כי הוא הופך דומה לאביו יהיה עליו להרוג אותו.
שנה לאחר מכן, צוקו עובר ניסיון התנקשות על ידי קורי מורישיטה, במחאה על רעיון התנועה לחידוש ההרמוניה. לאחר שנודע לו כי מורטישטה היא בתו של ראש העיר יו דאו, המושבה הראשונה שהוקמה בממלכת האדמה, יוצא צוקו לעבר המושבה על מנת להתעמת עם ראש העיר. במהלך סיורו בעיר מגלה צוקו כי כשפי האש וכשפי האדמה במושבת יו דאו יצרו לעצמם תרבות משותפת וחדשה וכי הם רואים עצמם חלק נפרד הן ממלכת האדמה והן מאומת האש. בעקבות כך, מסיר צוקו הן תמיכתו בתנועה לשיקום ההרמוניה.
הסרת התמיכה של צוקו מעוררת מחאה מצד אנשי ממלכת האדמה וגורמת לאנג וקטרה לנסוע ליו דאו ולהתעמת עם צוקו. גלגולו הקודם של אנג, אווטאר רוקו, מתגלה אל אנג ומפציר בו לקיים את הבטחתו לצוקו ולהרוג אותו. הוא מזכיר לו מעברו שלו, כי היסוסו להרוג את שליט האש סוזין גרם בסוף לפרוץ מלחמת מאה השנים ואומר לאנג כי אל לו לטעות כמוהו. בהגיעם ליו דאו מתעמת אנג עם צוקו ואף נכנס למצב אווטאר ואומר לו "אולי הבטחה היא באמת הבטחה" אך לבסוף קטרה ממתנת אותו. לאחר מכן, אנג וצוקו מסתובבים ברחבי המושבה וצוקו מנסה להסביר לאנג מדוע נטש את התנועה לחידוש ההרמוניה.
למרות שראה בעצמו את שגשוגה של המושבה, אנג נשאר בדעתו כי על כשפי האש לחזור לאומת האש בטענה כי הישארותם בשטחים הכבושים תפגע בשלום העולם. קטרה מציעה כי יו דאו תהיה חריגה אך צוקו דורש כי דין ביטול הפינוי יהיה לגבי כל המושבות. אנג מסכים לנסות לארגן פגישה של צוקו עם מלך האדמה. בינתיים מתגברים ההפגנות של מתנגדי המושבות וצוקו חוזר לאומת האש, שם הוא מתייעץ עם אביו הכלוא, אוזאי.
חלק שני
אנג וקטרה מגיעים לבה-סינג-סה – בירת ממלכת האדמה, על מנת לשכנע את מלך האדמה קואי לבוא לדון עם צוקו. מתוך מטרה להיראות חזק, מסרב קואי להצעה ומצהיר כי הוא ישלח את צבא ממלכת האדמה על מנת שיפנו את המתנחלים בכוח. אנג וקטרה חוזרים ליו דאי ומנסים להזהיר את המתנחלים מכוחות הצבא העתידים להגיע. לאחר מכן פוגש אנג את מועדון המעריצים שהקימו לכבודו דבר אשר גורם לקטרה לקנא.
בינתיים, אוזאי מספר לצוקו על אירוע בילדותו בו התלבט צוקו האם עליו לתמוך בטורף הרעב או בנטרף המסכן. צוקו אומר כי הוא בא לשאול כיצד אוזאי הצליח להיות רגוע כשעול הממלכה היה על כתפיו ואוזאי אומר לו כי הסיפור שסיפר הוא המענה לשאלה. בפגישתם הבאה, מביע צוקו את מסקנתו כי היה עליו לתמוך בנץ הטורף אשר הוא היה הצד החזק והמכובד, כמשל לכך שעליו לתמוך כעת בכשפי האש. אך אוזאי אומר כי המעשה הנכון נקבע על פי רצונו האמיתי של צוקו בתור שליט האש ורצון זה עצמו הוא הגורם שהופך את המעשה לנכון, לתמוך בכשפי האש, צדם של החזקים. צוקו מביע את תוכניתו להיוועץ באווטאר ולא להסתמך על רצונו בלבד, ובתגובה אוזאי מתפרץ עליו ואומר לו לעזוב את המקום.
באותו זמן, טוף הקימה ביו דאו בית ספר ללימודי כשפות בו אימנה שלושה כשפי אדמה. אך בעקבות סכסוך עם מורה כשפות אש הם קבעו דו-קרב בין תלמידיהם לעוד שלושה ימים בו ייקבע גורל בית הספר של טוף. סוקה מציע להתאמן עם התלמידים אך לא היה מודע שכולם נכשלו בלימודי כשפות מתכת. לאחר כמה ניסיונות ללמד אותם טוף מתייאשת ואומרת לסוקה כי היא גייסה אותם ללימודים מתוך אמונה שיהפכו לכשפי מתכת אך בפועל הכריחה אותם להפוך למשהו שהם לא, בדומה לאיך שהוריה נהגו כלפיה. לאחר שהתלמידים שומעים את השיחה הם מבינים כי הם יכולים לעשות יותר ממה שעשו עד עכשיו ומקבלים מוטיבציה חדשה שגורמת להם להצליח לכשף מתכת ולבסוף אף נצחו בקרב ובית הספר נשאר בידיה של טוף.
מיי, בת זוגו של צוקו מגלה משומר בית הכלא כי צוקו נפגש עם אביו ובעקבות כך נפרדת ממנו משום ששמר ממנה סודות. זמן קצר לאחר מכן, צוקו מגלה כי צבא מלך האדמה צועד לכיוון יו דאו ומגייס בתגובה את כוחותיו על מנת שיגנו על המתיישבים.
חלק שלישי
בזמן שאנג וקטרה מזהירים את תושבי המושבה הם פוגשים את המפגנים לאחר שהאחרונים תקפו אותם. אנג וקטרה מזהירים אותם מצבא מלך האדמה אנג מתכעס ומתאכזב לאחר שמגלה כי חברים במועדון המעריצים שלו בעיר קעקעו את עצמם בקעקועים המסורתיים של נוודי אוויר, הוא חושב שהם מתייחסים למסורת שלו כאל משחק.
בעוד צוקו מתלבט במהלך ההפלגה לממלכת האדמה בשאלה האם הוא עושה את הדבר הנכון, אנג מתדיין עם קטרה לגבי התגובה המתאימה ואומר לה כי הוא לא יסבול מצב בו אומה אחת פולשת לשטח אומה אחרת ועל כן הוא יעמוד לצד התנועה לחידוש ההרמוניה ויעמוד בהבטחה לצוקו. בינתיים, סוקה, טוף וסוקי, שהזהירו את אנג וקטרה לגבי התקדמותו של צוקו, מנסים לעקב את צבא אומת האש מחשש שעימות עם צבא ממלכת האדמה יתפתח למלחמה נוספת. למרות זאת, כוחות האש הגיעו למושבה ועמדו מול כוחות מלך האדמה בראשות הגנרל האו שהגיעו זה עתה. בעזרת כשפות מתכת טוף הורסת את הטנקים של אומת האש וגנרל האו מורה לחיילים שלו לנצל את ההזדמנות ולתקוף את אומת האש, צוקו בתגובה מורה לחייליו להגן על המושבה ולתקוף בחזרה. ככשני הצבאות באו לידי התנגשות אנג נכנס למצב אווטאר ומתעמת עם צוקו, קטרה שוב עוצרת בעד אנג ומסבירה לו על התרבות החדשה שהתפתחה במושבות ושואלת מה המשמעות של הפרדת העמים עבור עתידם, שהרי גם הם מאומות שונות. בעצתה, אנג עוזב את המקום כדי להחליט על דרך פעולה. בזמן המדיטציה, רוקו מציע לו לחשוב על גורל העולם ולקיים את הבטחתו. הוא אף מגלה לו כי הוא הסבא רבא של צוקו מצד אמו ואנג נחרד בשל העובדה שרוקו מוכן שהוא יהרוג את נינו למען שימור השלום ורוקו מסיים את השיחה בכך שמורה לאנג,. בינתיים, קטרה מראה למלך האדמה את הקהילה והתרבות החדשה שהתפתחה ביו דואי.
לאחר מכן, אנג יוצא ממחבואו ונכנס למצב האווטאר, צוקו נחרד ואומר שזה לא כפי שזה נראה ואנג יוצר תהום בין שני הצבאות, צוקו כמעט ונפל לתהום אך אנג הציל אותו. אנג משכנע את מלך האדמה לגבי חשיבות המושבות והמלחמה מסתיימת.
הפקה
מאז סיום סדרת הטלוויזיה הפופולרית "אווטאר: כשף האוויר האחרון" ביולי 2008, גבר הביקוש בקרב מעריצי הסדרה לחומרים נוספים מהזיכיון ופרטים רשמיים על גורלם של הדמויות הראשיות. בסוף 2010, סמנתה רוברטסון, עורכת בחברת ההוצאה לאור האמריקאית דארק הורס קומיקס פנתה לסופר הקומיקס ג'ין לואן יאנג, אשר היה ידוע בעיקר בזכות סדרת "American Born Chinese" שהוציא, ולאחר התייעצות איתו ועם יוצרי הסדרה המקורית מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו חתם ג'ין יאנג על חוזה לכתיבת שלושה חוברות קומיקס אשר ישמשו כהמשך ישיר לעלילת הסדרה. פרטי העלילה נחשבים רשמיים ודנטה דימרטינו אף ייעץ בכתיבת העלילה.
איורי הספר נוצרו על ידי סטודיו גוריהיאו ונצבעו על ידי נאוקו קוואנו.
היסטוריית יציאה לאור
ב-25 בינואר 2012 יצא לאור החלק הראשון בארצות הברית על ידי דארק הורס קומיקס, החלק השני יצא ב-30 במאי וב-26 בספטמבר יצא החלק השלישי והאחרון של הספר.
הספר צבר פופולריות רבה בקרב מעריצי הסדרה והוא תורגם לשפות רבות. ב-4 בדצמבר 2016 יצא לאור תרגומו החלק הראשון לעברית של המתרגמת אורנה כץ על ידי כנרת זמורה-ביתן דביר, ב-11 במאי 2017 יצא לאור החלק השני  וב-16 בנובמבר 2017 יצא לאור החלק השלישי והאחרון של הספר.
ב-20 בפברואר 2013 הוציאו דארק הורס קומיקס מהדורת ספרייה המאגדת את שלושת חוברות הקומיקס בכריכה אחת וב-30 ביולי 2020 יצא הספר גם בכריכה רכה.
קבלה
עם יציאתו צבר הספר פופולריות בקרב מעריצי הסדרה וזכה לשבחים רבים וביוני 2012 נכנס החלק השני לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס ולרשימת הספרים המובילים של BookScan. מייקל ג'ונס מאתר "seattle" ציין כי הספר כתוב בצורה כזאת שהוא יספק הנאה גם לאלו שלא ראו את הסדרה. רבים שיבחו את צורת הכתיבה בה מועברים דיונים בנושאים מורכבים כגון קולוניאליזם התיישבותי, גזענות, פציפיזם ולאומיות. וכמו כן, הורעפו שבחים על שילוב היחסים הרומנטיים בין אנג וקטרה בדפי העלילה
בנוסף, הספר ענה על הרבה מהשאלות שהעסיקו את המעריצים לאחר סיומה של הסדרה המקורית ואף כלל רמזים לעלילות הספרים הבאים.
תורן
תורן הוא מוט המשמש להנפת דגל.
מקורו ההיסטורי של התורן הוא כפי הנראה, תלייתם של דגלים על רמחים או כידונים על מנת להבליטם בשדה הקרב.
חשיבות רבה ניתנת לאופן תליית הדגל על התורן:
לרוב, מוסדות ציבור ומבנים השייכים לממשלה יציגו את הדגל כשהוא מתנוסס על תורן. פעמים רבות, אזרחים העושים שימוש בדגל אינם משתמשים בתורן אלא תולים את הדגל על גבי מתקן מקובע.
תרנים עשויים לרוב מעץ או ממתכת. לתרנים שלא ניתן להגיע לראשם בקלות, מחברים לרוב מערכת של גלגלות על מנת שיהיה ניתן להניף את הדגל בעזרתם.
בניית תרנים גבוהים במיוחד היא משימה מורכבת בתחום ההנדסה האזרחית. בארצות הברית, פרסם מכון התקנים האמריקני תקנים לבניה של תרנים גבוהים.
התורן הגבוה בעולם נמצא בקוריאה הצפונית וגובהו 160 מטרים.
שטפן זנדרלינג
שטפן זנדרלינג (בגרמנית: Stefan Sanderling; נולד ב-1964) הוא מנצח גרמני.
רקע משפחתי
זנדרלינג נולד בברלין המזרחית, למשפחת מוזיקאים - אביו הוא המנצח קורט זנדרלינג, אמו היא הקונטרבסיסטית ברברה זנדרלינג; אחיו למחצה תומאס זנדרלינג הוא מנצח ואחיו מיכאל זנדרלינג הוא צ'לן ומנצח.
לימודים
בנעוריו ניגן זנדרלינג בפסנתר ובקלרינט. את לימודי המוזיקה הגבוהים החל בהאלה שבגרמניה. במכון הפילהרמוני של לוס אנג'לס למד זנדרלינג אצל המנצחים ליאונרד סלטקין, יורי טמירקאנוב, אדו דה וארט וג'ון נלסון. בהמשך השתלם בבית הספר תורנטון למוזיקה של אוניברסיטת דרום קליפורניה אצל דניאל לואיס. כמו כן למד אצל קורט מזור בקונסרבטוריון של לייפציג.
קריירה
משרתו המקצועית הראשונה של זנדרלינג הייתה בפוטסדם, גרמניה. במקביל היה המנהל המוזיקלי של התיאטרון הממלכתי והתזמורת הפילהרמונית של מיינץ. ב-1996 התמנה למנצח ראשי של תזמורת ברטאן, תפקיד בו כיהן עד סוף עונת 2003-04.
בארצות הברית התמנה זנדרלינג למנהל מוזיקלי של תזמורת פלורידה במאי 2002, ובאופן רשמי החל לשאת בתפקיד בעונת 2003- 04. ביוני 2006 האריך את החוזה עם תזמורת פלורידה עד עונת 2010-11. עוד בארצות הברית כיהן כמנצח אורח ראשי בתזמורת הסימפונית של טולדו מאז 2003 וכמנצח ראשי של התזמורת מאז 2004. זנדרלינג התמנה למנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של צ'אוטקואה בראשית עונת הקיץ של 2008 ושם הוא כיהן בתפקיד עד שנת 2010.
זנדרלינג נשוי לצ'לנית איזבלה בזאנסון, לשעבר נגנית בתזמורת ברטאן, שם נפגשו.
ואדים גוצט
ואדים מרקוביץ' גוטצאיט (באוקראינית: Вадим Маркович Гутцайт; נולד ב-6 באוקטובר 1971) הוא סייף יהודי-אוקראיני סובייטי בעבר. אלוף אולימפי (ברצלונה 1992) בחרב קבוצתי כחבר במשלחת המאוחדת. בעל מדליית ארד מאליפות העולם (בודפשט 1991), פעמיים ברציפות אלוף האוניברסיאדה (קטניה 1997 ופלמה דה מיורקה 1999) ואלוף המכביה השבע-עשרה (2005) בחרב אישי.
ביוגרפיה
גוטצאיט נולד וגדל בקייב למשפחה יהודית. הוא החל להתאמן בסיף בגיל 10. כבר בגיל 15 הוא זכה באליפות אוקראינה. בשנת 1988 זכה באליפות ברית המועצות לנוער. באליפויות העולם בסיף לנוער שנערכו באתונה 1989 ומדלינג 1990 הוא זכה במדליית זהב בתחרות חרב אישי.
באליפות העולם בסיף שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1991 הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בתחרות חרב קבוצתי אחרי הונגריה ולפני גרמניה ומדליית ארד בתחרות חרב אישי.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה גוטצאיט במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי ביחד עם גרגורי קיריינקו, אלכסנדר שירשוב, ג'ורג' פוגוסוב וסטניסלב פוזדניאקוב לפני הונגריה וצרפת.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוא סיים במקום שישי בתחרות חרב אישי לאחר שהפסיד בשלב רבע הגמר 15-14 לסטניסלב פוזדניאקוב שזכה במדליית הזהב.
באיניברסיאדה שנערכה בקטניה בשנת 1997 ובאוניברסיאהד שנערכה בפלמה דה מיורקה בשנת 1999 הוא זכה פעמיים ברציפות במדליית זהב בחרב אישי.
באולימפיאדת סידני (2000) הוא סיים במקום שישי בתחרות חרב קבוצתי ובמקום 13 בתחרות חרב אישי.
לאחר שפרש מתחרויות, החל גוטצאיט לשפוט בתחרויות בינלאומיות.
אהלה הלוי
אֹהלה הלוי (14 באפריל 1928 - 21 ביולי 2010) הייתה זמרת ושחקנית ישראלית.
הסופר קאפ הספרדי
הסופר קאפ הספרדי (בספרדית: Supercopa de España) הוא גביע כדורגל ספרדי, שנוסד בשנת 1982 ומנוהל על ידי התאחדות הכדורגל הספרדית. הגביע היה משוחק בעבר בכל קיץ בפתיחת העונה והיה בן סיבוב אחד בלבד ושתי קבוצות משתתפות בלבד. הטורניר הפגיש את הקבוצה שזכתה בעונה הקודמת בליגה הספרדית ואת הקבוצה שזכתה בעונה הקודמת בגביע המלך הספרדי. בעונת 2019/2020 השתנה הפורמט וארבע קבוצות שיחקו בשביל לזכות בתואר בשיטת חצאי הגמר והגמר, ללא משחק על המקום השלישי.
אהלה הלוי
ביוגרפיה
בתם של משה הלוי, במאי ומיסד תיאטרון "האהל" (שעל שמו היא קרויה) ולאה דגנית, שחקנית בתיאטרון. כיוון שהוריה הופיעו שניהם בתיאטרון, נשלחה הלוי כילדת חוץ לקיבוץ משמר העמק והתחנכה במוסד החינוכי שומריה. לאחר תום לימודיה התיכוניים היא התקבלה ללהקת הצ'יזבטרון שהייתה אז תחת פיקודו של חיים חפר, בין השאר הייתה הראשונה ששרה את "הפרוטה והירח". ב-21 באוגוסט 1948, בתום סיבוב הופעות במשקים מול החזית המצרית במהלך מלחמת העצמאות, נפגעה משאית שהסיעה את חברי הצ'יזבטרון ממוקש נגד טנקים בדרך עפר בין הקיבוצים בארי ובארות יצחק בצפון הנגב.
הסופר קאפ הספרדי
עד למהדורת 1995, אם קבוצה זכתה בדאבל, היא הייתה זוכה אוטומטית בסופר קאפ; מאז 1996, קבוצה שזוכה בדאבל מתמודדת מול סגנית מחזיקת הגביע על תואר זה.
אהלה הלוי
ביוגרפיה
היה זה סיבוב ההופעות הראשון שבה השתתפה אוהלה, שאר הנוסעים ברכב נפגעו קל ואולם היא נפגעה קשה בברך שמאל. היא אבדה את האפשרות לכופף את רגלה השמאלית. הרגל התקצרה לאחר ניתוחים והיא הזדקקה לנעליים אורתופדיות מיוחדות. לאחר הפגיעה היא המשיכה לשיר ולהופיע בארץ, בפריז ובניו יורק עד שנותיה האחרונות.
הסופר קאפ הספרדי
ברצלונה מובילה את דירוג הזכיות בטורניר עם 14 זכיות, אחריה ריאל מדריד עם 12 זכיות ובמקום השלישי ניצבת דפורטיבו לה קורוניה עם שלוש זכיות.
אהלה הלוי
ביוגרפיה
היא נישאה לשחקן שייקה אופיר שאותו הכירה בלהקת הצ'יזבטרון, והם היו הורים לאלעד (עליו נכתב השיר "אלעד ירד אל הירדן" של אברהם זיגמן) ועתליה. נישואים אלה הסתיימו בגירושין ב-1961. בשנת 1970 יצאה עם אמה למסע הופעות משותף בישראל ומחוצה לה. היא שרה שירים בעברית וביידיש ואמה העלתה קטעי משחק מתפקידיה ב"אהל". ספרה האוטוביוגרפי, "ניצחתי את הגורל", בעריכת עדנה שבתאי, יצא לאור בהוצאת קווים.
הסופר קאפ הספרדי
את שמו הנוכחי הסופר קאפ הספרדי קיבל בשנת 1982. במהדורה הראשונה של הטורניר תחת השם החדש זכתה ריאל סוסיאדד שניצחה את ריאל מדריד.
החל משנת 2020 השתנה הפורמט וכיום מתמודדות בטוריניר 4 קבוצות (אלופת הליגה וסגניתה ומחזיקת גביע המלך וסגניתה).
אהלה הלוי
ביוגרפיה
נטמנה בבית העלמין קריית שאול.
הסופר קאפ הספרדי
במהדורה החדשה שהחלה בעונת 2019/20, הקבוצה הראשונה שזכתה היא ריאל מדריד בניצחון בפנדלים 1–4 אחרי 0-0 בהארכה על אתלטיקו מדריד.
שיטה
שיטת הסופר קאפ שונתה לראשונה בעונת 2019/2020, והיא נערכת בשיטת פיינל פור שבו האלופה, סגנית האלופה, מחזיקת הגביע ופינליסטית הגביע (במידה וישנה אותה קבוצה הכרטיס עוברת לבאה אחריה בליגה) מתמודדות ביניהן בשני משחקים בשלב חצי הגמר, כשהמנצחות מעפילות למשחק הגמר.
בטורניר הראשון תחת הפורמט החדש השתתפו ברצלונה (אלופת לה ליגה וסגנית גביע המלך לעונת 2018/2019), אתלטיקו מדריד (סגנית אלופת לה ליגה), ולנסיה (זוכת גביע המלך) וריאל מדריד (שסיימה במקום השלישי בלה ליגה).
הגמר לפי שנים
מלבד השנים 1983, 1988 ו-1992, המשחק הראשון תמיד התקיים באצטדיון של מחזיקת גביע המלך. הסופר קאפ של שנת 2019 נדחה לתחילת שנת 2020. בשנת 2019 שינו את הפורמט וארבע קבוצות מתחרות בשביל התואר בשיטת חצאי הגמר והגמר.
מלך השערים של כל הזמנים
מודגש מציין שחקנים שעדיין משחקים בספרד.
הסכם אקרמן
ההסכם לא החזיק מעמד זמן רב. בקרב הימי במפרץ נאווארינו (1827) הנחיל הצי הרוסי, ביחד עם ציי בריטניה וצרפת, תבוסה לצי העות'מאני, במטרה לסייע למאבק העצמאות היווני. הסולטאן מהמוט השני התנער מהסכם אקרמן, וגרם להתלקחותה של מלחמה נוספת בין רוסיה לטורקיה בשנים 1828–1829.
פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לאנסמבל המשחק הטוב ביותר
פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לאנסמבל המשחק הטוב ביותר הוא אחד הפרסים המוענקים לאנשים העובדים בתעשיית הקולנוע על ידי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי.
חזיר יבלות ויסאיאני
חזיר יבלות ויסאיאני (שם מדעי: Sus cebifrons) הוא מין בסוג חזיר האנדמי לשני איים מקבוצת איי ויסאיאן שבפיליפינים. הוא מצוי בסכנת הכחדה חמורה, וזאת מפאת הרס בתי-גידול, מחסור במזון וציד. בשל מספרם המועט של חזירי יבלות ויסאיאניים, מעט מאוד ידוע על התנהגותם והמאפיינים שלהם בטבע.
בעבר כללה תפוצתו שישה איים בפיליפינים, אך הוא נכחד מארבעה מהם.
חזיר היבלות הוויסאיאני קיבל את שמו מה"יבלות" הבשרניות שעל פניו. ביולוגים משערים שהיבלות משמשות כהגנה טבעית מחזירים אחרים בעת קרב. לחזירים אלה יש גם שיער נוקשה וקוצני.
חזרזירים נראים בזמן העונה היבשה בין ינואר למרץ בסביבתם הטבעית, מערב איי ויסאיאן. מספר החזרזירים בהמלטה הוא בין שלושה לארבעה.
השבוע הקדוש
השבוע הקדוש (לטינית Hebdomada Sancta או Maior Hebdomada; יוונית Μεγάλη Εβδομάδα; רוסית Страстная неделя - בשתי השפות "השבוע הגדול") הוא בנצרות השבוע האחרון של 40 ימי התענית שלפני חג הפסחא, מוקדש לשחזור אירועי השבוע האחרון בחייו של ישו.
ימות השבוע בנצרות הקתולית
ימות השבוע מנציחים מאורעות בימיו האחרונים של ישו כפי שמתוארים באוונגליונים. שלושת הימים האחרונים, שהם: יום שישי הטוב, יום שבת הקדוש ו"יום ראשון של פסחא" קרויים לפעמים "טרידואום" (Triduum - "שלושה ימים" בלטינית).
ימות השבוע בנצרות האורתודוקסית
בנצרות האורתודוקסית השבוע הקדוש מתרחש שבוע מאוחר יותר. כאשר הקתולים חוגגים את חג הפסחא ביום ראשון, האורתודוקסים מציינים את יום ראשון של הדקלים, ומתחילים בו את השבוע הקדוש.
במספר מקומות הקתולים והאורתודוקסים איחדו את החגים.
פרוססיון
חגיגות "השבוע הקדוש" במדינות קתוליות בעלות מורשת ספרדית (semana santa) כוללות טקס מרכזי המכונה "פרוססיון" (Procesión). זוהי תהלוכה העוברת ברחובות העיר. משתתפיה לובשים תלבושות מיוחדות ונושאים את ארונו של ישו שעליו פסלי איקונות. לפעמים מתנהלת תהלוכה מקבילה של נשים הנושאות את פסלה של מרים (מריה) אמו של ישו. לפני התהלוכה מעטרים את הרחובות בהם תעבור השיירה במרבדי פרחים ונסורת צבעונית. במקומות מסוימים, ביניהם קסטיליה ולאון שבספרד ואנטיגואה שבגואטמלה הטקס נחשב כמוקד משיכה לתיירים.
לאון ב. אלקלעי
'''לאון ב. אלקלעי''' (1847 בוקרשט-1920 בוקרשט) היה מוציא לאור ומשווק ספרים רומני, בן למשפחה יהודית ספרדית מבוקרשט. דרך ההוצאות לאור שהקים תרם תרומה חשובה לחינוך, לחיי הספרות והתרבות ברומניה.
קורות חיים
אחרי שלמד בבית ספר יסודי עשה לאון ב. אלקלעי עוד שנתיים לימודי גימנסיה ויצא לעבוד כמוכר רחוב של ספרים, חוברות וכתבי-עת ישנים ונדירים. בגיל 17 (שנת 1864) פתח במרכז בוקרשט, בצומת הרחובות פודול מוגושואיי (לימים - קאליה ויקטוריי מס.27) ושדרות אליסבטה את חנותו הראשונה שכללה שני ארונות עמוסי ספרים.
בשנת 1883 במקום חנות הספרים הישנים הראשונה הקים שתי חנויות חדשות:אחת לספרים והשנייה לכלי כתיבה. חנויות אלה השתכנו באותה קומת הקרקע של המלון הרדאן, שהפך לאחר מכן למלון "גראן הוטל דו בולוואר" (מלון "בולווארד"), לא רחוק מהצירות הרוסית. עם הזמן עבר גם לפעילות מו"לית באמצעות שתי הוצאות לאור שכונו לפי המסורת הצרפתית Librăria Alcalay ("ליברריה אלקלעי") ו "חנות הספרים העולמית אלקלעי" (Librăria Universală Alcalay). בימי בניית ה"גראן הוטל" עבר אלקלעי זמנית לבניין "קולוס" על ידי הפרפקטורה של המשטרה. אחר כך חזר לבניין המלון בקומת קרקע. בשניים מחלונות הראווה הציג, בין השאר, ספרים בצרפתית עם סיפורים ארוטיים וטקסטים מלומדים על מיניות האדם, ובחלון השלישי ספרים שימושיים (כמו "איך מרמים בקלפים" וכו') או ספרים קלאסיים, תרגומים לרומנית בסדרת "הספרייה של כולם". החנות אלקלעי כללה את הספרים שהוצאו לאור ברומניה, ובנוסף ספרים שיובאו מצרפת וגרמניה, והתמחתה  בנוסף בספרי רפואה ומשפטים. נמכרו בה גם כלי נגינה ופרטיטורות.
בשנים 1899 - 1920 פרסמה ההוצאה לאור אלקלעי את סדרת הספרים הקרויה "הספרייה של כולם" Biblioteca pentru toţi (שהוקמה ב-1895 על ידי קרול מילר ודומיטרו סטנצ'סקו) שבה הוצאו לאור מגוון רב של ספרים, כולל ממיטב הספרות הרומנית והעולמית, במחירים השווים לכל נפש. אחרי מותו של אלקלעי הסדרה ממשיכה להופיע בהוצאות לאור אחרות עד ימינו. הצלחה אחרת של ההוצאה לאור אלקלעי הייתה הסדרה"Codul general al României" (בקודקס הכללי של רומניה) שכללה כל ספר החוקים של המדינה, בכרכים שנתיים של אלף עמודים כל אחד, בעריכת המשפטן קונסטנטין חרנג'יו (1932-1869) הוצאת אלקלעי פרסמה גם קטלוג ספרים שבפני עצמו היה בכורה בזירת הוצאות הספרים הרומניה. לאון ב. אלקלעי נבחר לסגן יושב ראש איגוד חנויות הספרים ברומניה. בשנת 1932 חנות הספרים המרכזית נרכשה על ידי ינקו שרגא וס. שוורץ חידשו אותה ושמרו את השם אלקלעי עד שנת 1940 כשעברה לבעלים רומני, רומולוס צ'ופלק מקלוז'. למשפחת המוציא לאור לאון אלקלעי היו קרובים מדרגה ראשונה שעלו לארץ ישראל בתחילת המאה ה-20. עם צאצאי המשפחה נמנה גם שחקן התיאטרון הישראלי יליד רומניה, מוסקו אלקלעי.
קישורים חיצוניים
מזכרונותיו של קונסטנטין בלצ'אנו-סטולניץ' על חנות הספרים אלקלעי
צ'יפטיון
לבקרי הסאונד הראשונים היה מספר טונים מצומצם ולא יכלו להשמיע יותר מתו אחד בו זמנית. אילוץ זה גרם למלחינים לפתח סגנון מיוחד המשתמש רבות בארפג'ו ובאלמנטים דומים של ניגון צלילים מתחלפים במהירות כדי לדמות ניגון של כמה צלילים בו זמנית.
היסטוריה
ב-1951 המחשבים CSIRAC ופרנטי סימן 1 שימשו לסינתוז מוזיקה בזמן אמת בציבור. בשנות ה-70 המאוחרות, קונסולות משחקים ומיקרו-מחשבים הכילו מעגל משולב עם בקר סאונד ייעודי.
אריה זילבר
אריה זילבר (לטביה, 1877 - מצרים, 1936) היה צייר ממייסדי תל אביב.
ביוגרפיה
זילבר עלה לארץ ישראל בשנת 1907. בארץ פגש בשרה לבית לויטין, שעלתה באותה שנה מסמולנסק, והשניים נישאו. שרה עבדה כתופרת ופרנסה את הזוג, שעה שאריה זילבר צייר בביתו ולא עבד לפרנסתו. למרות שהיה חסר-כל כמעט הצטרף לאגודת אחוזת בית שרוב חבריה היו סוחרים אמידים או בעלי מקצוע וקיבל הלוואה מבנק אפ"ק, בערבות יתר החברים באגודה. את בית משפחתו, על המגרש שהגריל בשדרות רוטשילד 15 בנה בצוותא עם אליהו בריסקר, הספר הראשון של תל אביב.
בגירוש תל אביב ירדה משפחת זילבר, כמו חלק מיהודי תל אביב, למצרים. אולם אריה זילבר לא עלה חזרה לארץ אלא נשאר במצרים ועבד כצייר שלטים. ב-1936 ביקש לעלות חזרה, אך נפטר במצרים.
בנו בן עמי זילבר היה הכנר הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. אשת בנו הייתה הזמרת ברכה צפירה ונכדו – הזמר אריאל זילבר. שולמית, בתו, הייתה כנרת אף היא.
אתלסטאן, מלך אנגליה
אתלסטאן (Æthelstan; בערך 894 – 27 באוקטובר 939) היה מלך אנגליה בשנים 924–939.
אתלסטאן היה בנו של המלך אדוארד הזקן, וירש אותו ב-2 באוגוסט 924. מעמדו החוקי לא ברור, בשל העובדה שאמו נודעה בתחילה כבתו של רועה צאן, שבה אדוארד התאהב, אך מאוחר יותר נטען שהייתה בת אצולה.
אתלסטאן היה מלכה הראשון של אנגליה כולה. הוא נחל ניצחונות רבים על יריביו, בהם הוויקינגים, ושלט אף על חלקים מויילס וקורנוול. ב-927 כבש את יורק מידי הדנים. ניצחונו הגדול ביותר היה בקרב ברונאבר, כשהדף את פלישתם של מלכי סקוטלנד, סטרת'קלייד ודבלין, ב-937. בעקבות זאת זכה בהכרתם של המלכים הזוטרים יותר בבריטניה.
אתלסטאן עסק גם בדת ובתרבות, והיה אספן של יצירות אמנות ושרידים בעלי משמעות דתית. לעיתים העביר חלקים מהאוסף שלו לכנסיות ולבישופים כדי לזכות בתמיכתם. בנוסף, כרת אתלסטאן בריתות רבות באמצעות נישואין פוליטיים, והשיא את אחיותיו למלכים שונים, אך הוא עצמו לא נישא. הוקון הטוב, מלך נורווגיה, גדל בילדותו בחצרו של אתלסטאן כחניכו.
אתלסטאן נפטר בגלוסטר ב-27 באוקטובר 939, בעת שהיה בשיא כוחו, וירש אותו אחיו-למחצה, אדמונד הראשון.
רקע היסטורי
מסוף ימי השליטה הרומית ועד המאה התשיעית התגבשו באנגליה ארבע ממלכות אנגלו-סקסוניות: וֶסֵקְס, מֶרְסְיָה, נורת'מבריה ומזרח אנגליה. במאה השמינית, מרסיה התעצמה ונהפכה לממלכה האנגלית החזקה ביותר בדרום אנגליה, אך בשנים הראשונות של המאה התשיעית וסקס התעצמה תחת המלך אֶגְבֶּרְט, סבו של סבו של אתלסטאן. במהלך המאה התשיעית, אנגליה סבלה ממתקפות הולכות ומתגברות של פושטים ויקינגים, ששיאן בפלישה הגדולה של הצבא הוויקינגי הגדול ב-865. במהלך עשר השנים הבאות הוויקינגים השתלטו על שלוש מתוך ארבע ממלכות אנגליה, מלבד וסקס, וכך עד 878 היא נותרה הממלכה האנגלו-סקסונית הריבונית האחרונה. וסקס המשיכה להיאבק בדנים בתקופת שלטונו של אלפרד הגדול, סבו של אתלסטאן, כששיא המאבק בניצחון הגדול בקרב אדינגטון. לאחר קרב זה אלפרד וגוט'רום, מנהיג הדנים, סיכמו על סיפוח חציה המערבי של מרסיה לוסקס, בעוד חציה המזרחי סופח למזרח אנגליה שנותרה בשליטת הוויקינגים. המאבק הדני-אנגלי חודש במהלך העשור האחרון של המאה התשיעית כשאלפרד נעזר בבנו אדוארד, אביו של אתלסטאן. בסופו של עשור זה, ב-899, אדוארד ירש את ממלכת אביו.
כעשר שנים לאחר מכן, ב-909, אדוארד יצא בראש צבא משולב של וסקס ומרסיה לכיבוש מחדש של נורת'מבריה מידי הדנים, שתקפו בעצמם את מרסיה, והמאבק על ההגמוניה האנגלית בין השבטים האנגלו-סקסונים לבין השבטים הדנים נמשך. לאחר מותו של אתלרד השני ב-911, אלמנתו (ואחותו של אדוארד) אתלפלדה ירשה את כתר מרסיה, וכך שני בניו של אלפרד שלטו למעשה בכל דרום אנגליה של ימינו. במהלך העשור שלאחר מכן, אדוארד ואתלפלדה כבשו את חלקה המזרחי של מרסיה שנותרה בידי הוויקינגים מאז קרב אדינגטון וכן את מזרח אנגליה. ב-918 ירשה אלפווין את כתר מרסיה מאמה, אך במהרה השתלט על הכתר דודה אדוארד, ואיחד באופן סופי את שתי הממלכות תחת כתר אחד.
שנים מוקדמות
מעריכים כי אתלסטאן נולד בסביבות שנת 894 מאחר שלפי דברי ויליאם ממלמסבורי, אחד מההיסטוריונים החשובים ביותר באנגליה מאז בֶּדָה וֶנֶרַבִּילִיס (והחשוב ביותר במאה ה-12), הוא היה כבן 30 בעת עלייתו לשלטון ב-2 באוגוסט 924. אתלסטאן היה בנו הבכור והיחיד של המלך אדוארד ואשתו הראשונה אקווין, שמעמדה לא ברור עד היום. בכתבים שנכתבו לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה נטען לעיתים כי הייתה בת אצולה, ולעיתים שהייתה ממעמד נחות יותר, אך אין כל אזכור שלה בכתבים מוקדמים יותר, והמחלוקת אודות יחוסה המעמדי עדיין קיימת בין ההיסטוריונים בני ימינו. כך או כך, כשאדוארד נישא בשנית ב-899 (כשאתלסטאן היה כבן 5 שנים בלבד), ייתכן שבעקבות מותה של אקווין, מעמדו של אתלסטאן כיורש העצר של אביו התערער, ואימו החורגת קידמה לתפקיד את שני בניה שלה מאדוארד. ב-920 אדוארד התחתן בשלישית, ונולדו לו שני בנים נוספים, אדמונד ואדרד, שמלכו אחרי אתלסטאן. כמו כן, היו לאתלסטאן ככל הנראה אחיות רבות מאביו ונשותיו.
אתלסטאן קושר פעמים רבות לממלכת מרסיה. בצעירותו התחנך בגלות אצל דודתו אתלפלדה ובעלה אתלרד השני במרסיה, וככל הנראה לקח חלק פעיל בקרבות האנגלו-סקסונים עם הדנים בצבא מרסיה, ושם גם רכש את חינוכו הצבאי. לפי הנאמר בכתב מאוחר יותר (1304) אתלסטאן העניק מגילת זכויות יתר למנזר הקדוש אוסוולד בגלוסטר שבמרסיה, שהוקם על ידי דודתו ובעלה והיה גם מקום קבורתם של השניים, וזאת בשל "הברית למחויבותו לאתלרד, מלך מרסיה, לו נשבע אמונים". כמו כן, ייתכן שאתלסטאן בן ה-24 היה נציגו של אביו במרסיה, לאחר שאדוארד השתלט על הכתר ב-918.
הנצחה
הר אתלסטאן ברכס דאגלס שבחוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של אתלסטאן מבית וסקס; וזאת בדומה לשמות הרים סמוכים רבים הנקראים על שמות מלכי אנגליה.
CodeMonkey (משחק תכנות)
CodeMonkey הוא משחק מקוון המלמד את עקרונות תכנות המחשבים.
מאפייני המשחק
המשחק אינו דורש ניסיון קודם בתכנות והוא מיועד לילדים מגיל 8. שיטת הלימוד היא חווייתית, בהתאם לעקרונות המשחוק: הילדים שולטים בדמויות של חיות ומכוונים אותן לאסוף בננות, תוך התגברות על מכשולים שונים. אחד מהמאפיינים הבולטים במשחק הוא הדרישה לכתיבת קוד טקסטואלי בפועל, בניגוד למשחקים העובדים בשיטה המייצגת פקודות באמצעות בלוקים גרפיים.
שפת התכנות הנלמדת היא CoffeeScript. הקוד הנכתב בשפה זו, עובר הידור לשפת JavaScript (מן המוצא של ה-HTML).
אליפות הסייבר הישראלית
משנת הלימודים תשע"ו משרד החינוך יוזם את אליפות הסייבר הישראלית ליסודי - חט"ב קוד מנקי ולתיכון תוכנה בשם skiilz, התחרות מכילה משנת 2017 גם אליפות במתמטיקה ליסודי. בשנת הלימודים תשע״ו השתתפו בישראל 257,817 תלמידים באולימפיאדת הסייבר הישראלית לבתי ספר יסודיים שהתבססה על המשחק. בשנת הלימודים תשע"ז השתתפו בישראל 219,371 תלמידים ו-1,444 בתי ספר באליפות.
מפתחי המשחק
המשחק פותח על ידי שלושה מהנדסי תוכנה מחיפה: האחים יונתן ועידו שור וישי פינצ'ובר. השלושה הקימו חברת סטארט-אפ הנתמכת על ידי המרכז לטכנולוגיה חינוכית, בהתאם לצורך בפיתוח לימוד עקרונות התכנות לילדים צעירים במערכת החינוך. המשחק הושק במאי 2014 והוא זמין ב-14 שפות.
גיליה שטרן
גיליה שטרן (נולדה ב-10 באוקטובר 1960) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה, קריינית ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה
שטרן נולדה בארצות הברית לזוג הורים ישראלים, אמה היא הקריינית עדי חרלף, בוגרת בית הספר "תלמה ילין" ולימודי משחק באוניברסיטת ניו יורק (בהצטיינות).
שטרן החלה את קריירת המשחק בסרט "שלוש אחיות ואח", שביימה והפיקה הדרה לוין ארדי בשנת 1987. בשנת 1988, שיחקה במחזה 'סטיות מיניות בשיקגו' של דייוויד מאמט בתיאטרון הסימטה, שתרגם וביים יורם לוי פורת.
הייתה המנחה הראשונה בערוץ הילדים, בו הגישה תוכניות שונות בשנים 1991–1993.
ב-1990 שיחקה בסדרת לימוד שפת האנגלית "Candy can do it" ומיד לאחר מכן שיחקה בסרט "רצח בשבת בבוקר". באותה שנה הופיעה גם בפינה הסאטירית 'האגף הסגור' במסגרת התוכנית "סופשבוע".
ב-1992 שיחקה את מיה - מדריכת החוג לדרמה לאסירים בבית הסוהר, בסרטו של אורי ברבש, "מאחורי הסורגים 2".
ב-1994 שיחקה בסדרה קומית ללימוד אנגלית "Seven in Heaven" ובסרט "אחרי החגים". ב-1999 שימשה כמספרת בדיבוב העברי של הסדרה "טלטאביז".
ב-2001 שיחקה שטרן בסדרת הדרמה "משפחה וחצי".
בשנים 2002–2003 הנחתה את תוכנית הבוקר "בית פתוח", בערוץ 2.
בשנים 2002-2004 שיחקה בתפקיד האם של עידו בסדרה "הילדים מגבעת נפוליאון", וב-2004 שיחקה גם בסדרה "ראש גדול" את ריטה אגמי (אמה של טלי).
ב-2005 שיחקה בסדרה "השיר שלנו" בתור ג'יל (רופאה גינקולוגית) וקריינית. באותה השנה שיחקה גם בסרט "איזה מקום נפלא".
ב-2007 שיחקה שטרן בסרט "הבוגד הקטן".
בשנת 2008 שיחקה שטרן בסרט "הכל מתחיל בים" בתור רופאה.
ב-2009 שיחקה שטרן בסדרה "עוד משפחה וחצי", סדרת ההמשך של "משפחה וחצי". בשנים 2009–2010 שיחקה בסדרה "תיכון השיר שלנו".
ב-2018 שיחקה בסדרת הרשת הקומית הבר מצווה.
ב-2020, שיחקה תפקיד אורח בסדרה "סברי מרנן".
שטרן משמשת כקריינית של ישראכרט, אופיס דיפו, 012 סמייל, וכמו כן, קריינית המוקדים הטלפוניים של לאומית ומנורה מבטחים וקריינית הכריזה של רכבת ישראל. שימשה כקריינית של חברת התחבורה דן עד מאי 2022.
חיים אישיים
שטרן היא אחותה הגדולה של השחקנית והבמאית שירלי שטרן.
שטרן נשואה לערן נחמד ואם לשניים.
אהיל
אהיל (מלשון אהל) הוא חלק מגוף תאורה המשמש לשינוי פיזור האור הנפלט מהנורה, להגנה פיזית עליה או להקניית מראה יפה לגוף התאורה עצמו. האהיל עשוי לכסות את הנורה באופן מלא או חלקי ולעיתים הוא תלוי מתחת לדגמים של נורות תקרה, כך שהוא חוסם אך ורק חלק מאורן בדרכו מטה.
ישנם אהילים בצורות שונות, הנפוצות בהן חרוט וגליל. האהילים הראשונים כנראה היו בשימוש בבריטניה בשנות השישים של המאה ה-19.
אלכסנדר צקאלו
ביוגרפיה
אלכסנדר צקאלו נולד ב-22 במרץ 1961 בקייב, במשפחת המהנדסים יבגני בוריסוביץ' צקאלו (11 במרץ 1931 – מאי 2007 ), שהיה אוקראיני וילנה ליאונידובנה וולקובה (24 במרץ 1933 – 2000) שהייתה יהודייה.
הוא למד לנגן על פסנתר וגיטרה וכבר בבית הספר ניסה את עצמו בפעילויות שונות, ויצר את הלהקה "ONO". הוא השתתף במופעי חובבים והפקות תיאטרון.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר בקייב בשנת 1978, צקאלו החל ללמוד בהתכתבות במכון הטכנולוגי של לנינגרד לתעשיית הנייר; במקביל עבד בקייב ושיחק בתיאטרון חובבים. בשנת 1982 סיים את לימודיו במכון הטכנולוגי של לנינגרד לתעשיית הנייר,
בשנת 1979 הקים את הרביעייה "שליאפה". הוא עבד אז עבד כמנעולן וכמתקין-במה וכטכנאי תאורה בתיאטרון הבמה בקייב. בהמשך, החל לעבוד בתיאטרון "אורטה" של אודסה, בשנת 1985, יחד עם לוליטה מליאווסקאיה, הקים צקאלו את הדואט-קברט "אקדמיה", ובשנת 1989 השניים הגיעו למוסקבה. הצמד הופיע על הבמה, במועדונים ובמסעדות, ובאמצע שנות התשעים "אקדמיה" הפך לאחד מהרכבי המשחק הפופולריים ביותר.
בשנת 1996, יחד עם לוליטה מליאווסקאיה, החלו לנהל את התוכנית "בוקר טוב מדינה!". לאחר פירוק דואט הקברט "אקדמיה" בשנת 2000, השתתף צקאלו במספר פרויקטים טלוויזיוניים, כולל סדרת הסרטים הפופולריים "שירים ישנים בראש" (שיחק בחלקים השלישי והרביעי, וגם ביים וכתב תסריטים), דובב את הסרט "כרוניקה פרטית. מונולוג".
בשנת 2000 שיחק אלכסנדר צקאלו את התפקיד הראשי בסרטו של טיגראן קוזאיאן "שושן הכסף של העמק", שעבורו כתב וביצע את השיר "היסטוריה". בשנת 2007 בוצע שיר זה על ידי פיליפ קירקורוב ונכלל באלבומו "For You".
עד פברואר 2003 הוא היה מפיק המחזמר "נורד-אוסט", לאחר מכן, המפיק הכללי של חברת "מיוזיקל רוסי" וביים את המחזמר "12 כיסאות".
מספטמבר 2002 עד 2005 שימש בתפקיד המפיק ובמאי תוכניות הבידור של המחלקה להפקה עצמית של ערוץ STS. משנת 2005 עד 2006 - המפיק הכללי של STS. החל מ-1 באוגוסט 2006 ועד 1 ביוני 2007 היה מנהל מחלקת תוכניות הבידור של STS. הוא פוטר לאחר סכסוך עם מנכ"ל הערוץ, אלכסנדר רודניאנסקי: האחרון לא היה מרוצה מהעובדה שצקאלו, כחבר צוות ב-STS, עבד בתחרות המוזיקה המובילה "שני כוכבים" בערוץ הראשון, ואילו צקאלו עצמו לא קיבל את התנאים הכספיים שהוצעו לו.
משנת 2006 ועד 2014 ומשנת 2017 - היה מגיש בערוץ הראשון ("שני כוכבים", "דקה של תהילה", "ההבדל הגדול" ובתוכנית הפופולרית "פרוז'קטורפריסהילטון"). מ-25 ביוני 2007 עד 30 ביולי 2008 שימש כסגן מנכ"ל, מנהל אגף פרויקטים מיוחדים של הערוץ הראשון.
בשנת 2008 הקים את חברת ההפקות Sreda, שהפכה מאז הקמתה לאחת מחברות הפקת הטלוויזיה המשמעותיות ברוסיה.
בשנת 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו כעיתונאי, ראיין את מנהל הפקות הקולנוע של הערוץ הראשון, סרגיי טיטינקוב והמפיק הכללי של TNT אלכסנדר דאלוריין למגזין GQ, בריאיון שבו ראיין גם את גיסתו. ורה ברז'נבה רואיינה על ידו גם כן למגזין Interview.
וילהלם ליסט
זיגמונד וילהלם ליסט (בגרמנית: Siegmund Wilhelm List; 14 במאי 1880 – 17 באוגוסט 1971) היה גנרל-פלדמרשל גרמני בזמן מלחמת העולם השנייה ופושע מלחמה אשר התחמק מריצוי מאסרו עקב "בריאות רופפת".
ראשית חייו
ליסט נולד באוברקירכברג ליד אולם במדינת וירטמברג שבגרמניה ב-14 במאי 1880. הוא התגייס לצבא הבווארי ב-1898 כצוער לגדוד ההנדסה הבווארי ה-1. ב-1900 קיבל דרגת לויטננט והצטרף לגדוד ההנדסה ה-3. וב-1913 הוצב כקצין מטה ברגימנט הרגלים הבווארי ה-1 בדרגת האופטמן. בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא כקצין מטה בקורפוס הבווארי ה-2, ובחורף 1915 חלה ונאלץ לעבור ניתוח. לאחר החלמתו שירת כקצין מטה בפלגת הארמייה שטרנץ ובדיוויזיית המילואים הבווארית ה-8, וב-1918 הועלה לדרגת מיור. על פעולותיו בקרבות הוא קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה ואת אות הפציעה בשחור.
לאחר המלחמה נשאר ליסט ברייכסווהר כאיש צבא הקבע, וביצע בעיקר משימות מינהלה. בשנת 1927 קודם לדרגת אוברסט, ובשנת 1930 לגנרל-מיור. בשנת 1932 מונה לגנרל-לויטננט, ובשנת 1933 מונה למפקד הדיוויזיה ה-4. בשנת 1935 מונה למפקד הקורפוס ה-4 והועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. בשנת 1938 לאחר האנשלוס - סיפוחה של אוסטריה לגרמניה הנאצית, היה ליסט האחראי על מיזוג יחידות הצבא האוסטרי, הבונדסהר לתוך הוורמאכט, וב-1 באפריל 1939 הועלה לדרגת גנרל-אוברסט.
המערכה הפולנית
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פיקד ליסט על הארמייה ה-14 במהלך הפלישה לפולין. לארמייה של ליסט ניתנה המשימה ליצור את זרוע המלקחיים הדרומית שנעה בדרום פולין על מנת להיפגש עם הקורפוס ה-19 עליו פיקד היינץ גודריאן דרומית לברסט ליטובסק ובכך להשלים את כיתור הצבא הפולני באזור ורשה. הצבאות נפגשו ב-17 בספטמבר 1939, ובכך סיימו את המהלך שניצח, למעשה, את המערכה הפולנית. לאחר סיום הקרבות נותר ליסט כמפקד כוחות הכיבוש הגרמנים בפולין. על שירותו בפולין הוענק לו צלב הברזל דרגה ראשונה ודרגה שנייה, וכן צלב האבירים של צלב הברזל.
המערכה הצרפתית
בשנת 1940 הוצב לפקד על הארמייה ה-12 במהלך המערכה על צרפת. הארמייה הייתה חלק מקבוצת ארמיות דרום בפיקודו של גרד פון רונדשטט שביצעה את המבקע הנועז דרך יער הארדנים אל מעבר לנהר המז ולתעלת למאנש. ליסט היה מעורב בוויכוח בין אוואלד פון קלייסט, מפקד "פאנצרגרופא קלייסט", שפעלה באופן עצמאי תחת פיקוד קבוצת הארמיות, שדרש את עצירת ההתקדמות הגרמנית ב-17 במאי, לאחר חציית המאס, ובין היינץ גודריאן, מפקד הקורפוס ה-19, שדרש את המשך ההתקדמות מערבה. ליסט הוא שהגה את הרעיון כי לגודריאן יותר "סיור אלים", ביטוי אותו פירש גודריאן כהיתר גורף להמשיך את ההסתערות מערבה, ולהשלים את כיתור הצבאות הצרפתים והבריטים על אדמת בלגיה. לאחר סיום הקרבות הועלה ליסט לדרגת גנרל-פלדמרשל.
המערכה הבלקנית
לאחר סיום המערכה הצרפתית החל ליסט להכין את צבאותיו לקראת מבצע ברברוסה, אך הסיבוכים הפוליטיים שיצרה מלחמת איטליה–יוון, הביאה את היטלר להחלטה על פלישה ליוגוסלביה וליוון. ליסט נשלח בחשאי לדון עם ראשי הצבא הבולגרי והגיע עמם להסכמה שאיפשרה מעבר חופשי של הוורמאכט דרך בולגריה אל יוגוסלביה ויוון. ב-28 בפברואר 1941 נכנס ליסט בראש הארמייה ה-12 לבולגריה, וזו הצטרפה אל ההסכם התלת-צדדי, ואל מדינות הציר. ב-6 באפריל 1941 החלה הפלישה ליוון וליוגוסלביה. הארמייה ה-12 בראשות ליסט, כללה ארבע דיוויזיות משוריינות ו-11 דיוויזיות חי"ר ממוכנות, ונהנתה מעליונות מוחלטת על יריביה, היוגוסלבים, היוונים, וכוח המשלוח הבריטי. בלגרד נכבשה ב-13 באפריל, ואתונה ב-27 באפריל. המבצע הסתיים עם פינוי הכוחות הבריטיים מאדמת יוון ב-28 באפריל.
החזית המזרחית
בתחילת יולי 1942 קיבל ליסט את הפיקוד על קבוצת ארמיות A, שהתפצלה מקבוצת ארמיות דרום, למטרת ביצוע מתקפת הקיץ הגרמנית, שהקדימה את קרב סטלינגרד. על פי התוכנית היה עליו לכבוש את רוסטוב על הדון ולהתקדם אל הקווקז עד באקו, על מנת להשתלט על מקורות הנפט העשירים באזור. במשך חודשיים התקדמו הגרמנים כמעט 650 קילומטרים מרוסטוב, כמעט עד לגרוזני.
עם זאת, בסוף אוגוסט נאלצו הגרמנים לעצור את התקדמותם, במיוחד בשל מחסור בדלק ותחמושת, והתארכות קווי האספקה. התנגדות הצבא האדום אף היא החמירה, ומצבה של הארמייה השישית שלחמה בקרב סטלינגרד חייב הקצאת משאבים רבים, ביניהם את כוחות הלופטוואפה שנועדו לתת חיפוי אווירי להתקדמות קבוצת הארמיות בקווקז.
היטלר זעם על אובדן התנופה, וכאשר ליסט הציע הצבת יחידות בעמדות שמאחורי החזית, על מנת לסייע בהשמדת יחידות סובייטיות שעדיין פעלו בעורף קבוצת הארמיות, פיטר אותו היטלר ב-9 בספטמבר והציב את עצמו בפיקוד ישיר על קבוצת הארמיות. ליסט בילה את יתר המלחמה בביתו, ולא שב לשירות פעיל.
מעצר ומשפט
עם סיום המלחמה נעצר ליסט. ב-1947 הועמד לדין יחד עם 11 מפיקודיו בפני בית דין צבאי אמריקני, בעוון פשעי מלחמה ופשעים כנגד האנושות, במיוחד בשל רציחתם של בני ערובה כפעולת תגמול לפעילות פרטיזנית.
כתב האישום כנגד ליסט ופקודיו כלל ארבעה סעיפים -
ליסט, כיתר העומדים לדין במשפט שכונה "משפט בני הערובה" טען "לא אשם". בין יתר הטענות שהעלה במשפט הייתה גם הטענה כי אך ציית לפקודות הממונים עליו, וביניהם וילהלם קייטל. בית המשפט דחה טענה זו, וקבע כי ליסט היה במעמד בו היה צריך לדעת כי הפקודות שהוא מקבל נוגדות את החוק הבינלאומי, ויכול למנוע יישומן.
ליסט הורשע, ונדון למאסר עולם בפברואר 1948. ב-1952 שוחרר ממאסרו בשל מצב בריאותי רופף. ב-1971 מת, תשע עשרה שנים לאחר שחרורו מן הכלא.
אז'ן גוסנס הבן
אז'ן גוסנס (בצרפתית: Eugène Goossens, 28 בינואר 1867 - 31 ביולי 1958) היה מנצח וכנר צרפתי. הוא נולד בבורדו ולמד בברוז' ובקונסרבטואר של בריסל. בשנת 1873 נסע עם אביו, אז'ן גוסנס האב לאנגליה. שנים אחדות עבד בלהקת האופרה של קארל רוזה ככנר, פסנתרן חזרות ועוזר למנצח, בהדרכת אביו, ואחר, בשנת 1891, נכנס ללמוד בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון.
אחרי שניצח על להקות אופרה אחרות חזר גוסנס אל להקת קארל רוזה וכיהן שם עד 1915 כמנצח ראשי. הוא ניצח על חלק מעונת האופרה של סר תומאס ביצ'ם בתיאטרון הוד מלכותו ב-1917. ב-1926 הצטרף ללהקת האופרה הבריטית הלאומית כמנצח.
גוסנס נשא לאישה זמרת מלהקת קארל רוזה, אני קוק, שהייתה בתו של זמר הבס הנודע, ט. איינסלי קוק. ילדיהם, מוזיקאים כולם, היו המלחין והמנצח סר יוג'ין גוסנס, הנבלניות מארי גוסנס (1894 - 1991) וסידוני גוסנס, אדולף גוסנס (1896 - 1916), המנגן בקרן יער והאבובן לאון גוסנס.
שבי ציון
שָׁבֵי צִיּוֹן הוא כפר שיתופי השייך למועצה אזורית מטה אשר.
שטח השיפוט שלו הוא 2,000 דונם. הוא הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1949 ושויך למועצה אזורית מטה אשר בשנת 2003. היישוב מנוהל על ידי ועד מקומי, הכפוף למועצה האזורית. כ-40% מתושבי היישוב חברים באגודה חקלאית שיתופית, שמחזיקה במפעל הפלסטיק "ש.צ.פ", רפת (בשותפות), גידולי שלחין, מטעי אבוקדו ובמלון "ניאה". כמו כן קיים אזור של עסקים קטנים, השייך גם הוא לאגודה השיתופית. שאר התושבים אינם שותפים לעסקים אלו והם מוגדרים כתושבי הכפר (שכונת החוף).
בקצה היישוב בית קברות, ובו טמונים שבעה (מתוך תשעה) לוחמי האצ"ל שנפלו בפריצה לכלא עכו, מאחר שמקומות יישוב אחרים בארץ סירבו לקבלם לקבורה. כמו כן הוקמה בחוף היישוב אנדרטה לחללי אסון השייטת שאירע ב-1997.
העת העתיקה
בתקופה הפרסית התקיים בשבי ציון יישוב חוף פיניקי. בתוך היישוב נמצאו שני ציוני דרך (אבני מיל) רומיים, על דרך הים מעכו לצור. בשנת 1955 נמצאו ליד היישוב שרידי כנסייה מהתקופה הביזנטית. במקום נערכו חפירות ארכאולוגיות בראשות משה פראוסניץ. הממצאים כללו רצפת פסיפס וקירות. נמצא גם שרידי מעיין ארטזי. הכנסייה תוארכה למאה ה-4 לספירה, והיא הייתה חלק מיישוב ביזנטי גדול בשם ניאה קומה (Nea Come).
היישוב המודרני
היישוב נוסד במסגרת מבצע חומה ומגדל באפריל 1938, על ידי עולי העלייה החמישית מגרמניה (בעיקר מהקהילה היהודית ברקסינגן שבדרום גרמניה). היישוב הוקם כמושב חקלאי שיתופי, המתבסס על חקלאות גידולי שדה ומשק בעלי חיים. שטח היישוב היה 670 דונם והוא יועד על פי התוכנית ל-50 משפחות. בעלייה על הקרקע הוקמה חומה מסביב לשטח של 40 על 40 מטרים, בתוכו נבנו 5 צריפים למגורים, צריף למטבח וחדר אוכל וצריף לגנרטור. כן הוקם מגדל אשר שימש תחנת נוטרים ומפקדת ההגנה וארבעה מכלי מים.
ביישוב בית כנסת שנבנה ב-1940, על פי מתכונת מדויקת של בית הכנסת בעיר המקורית בגרמניה, ובעבר נהגו בו על פי מנהג יהודי גרמניה. סמוך לבית הכנסת נמצא הצריף הראשון, אשר שוחזר. בקרבת בית הכנסת והצריף שרידים רבים מראשית התקופה הבריטית, וביניהם מתגי חשמל ישנים, גדרות מתכת ולוחות בטון.
בעת מאורעות תרצ"ח (1938), ירו ערבים מהכפר הסמוך, סמריה, אל היישוב המבודד, אחד הכדורים חדר לבית והרג את נעמי לינבר (22). במלחמת העצמאות נהרג בלחימה בגוש עציון בן דודה של ההרוגה, ובית הכנסת קרוי כיום על שם שני נספים אלו.
בבית עלמין של שבי ציון קבורים שבעה לוחמים של אצ"ל שנפלו 4 במאי 1947 בפריצה לכלא עכו ביניהם דב כהן "שמשון" מפקד הפעולה . הבריטים ניסו להעביר את השבעה לקבורה ביישובים בסביבת עכו, אך נתקלו בסירוב עיקש. היישוב היחיד שהסכים לקבור את חללי האצ"ל היה שבי ציון.
בסמוך לחוף הרחצה קיימים מספר מבנים גדולים של מלון נטוש, "דולפין". המלון היה אחד הידועים בצפון ובשטחו נמצא בית קטן, שאליו הגיעו כמה מנשיאי ישראל להתארח, משנות ה-50 ועד ה-70. בעבר היה המלון בבעלות קופת-חולים כללית וכיום השטח בבעלות פרטית, אך נטוש כמעט לחלוטין, פרט למספר מבנים קטנים, ששופצו והפכו למלון "דולפין וילאג'".
באמצע העשור השני של המאה ה-21, פעילות הנוער במושב נעשית כחלק מ"בני המושבים" לאחר שבעבר הייתה שייכת לתנועת הנוער של האיחוד החקלאי.
דורון גביש
דורון גביש (נולד בנובמבר 1963) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד מערך ההגנה האווירית.
ביוגרפיה
גביש התגייס לצה"ל ביולי 1983 ועשה את כל שירותו הצבאי בנ"מ. בשנת 1990 נשלח לארצות הברית במסגרת המשלחת הראשונה לקליטת מערכת הפטריוט, לאחר ששתי סוללות ניתנו במתנה לישראל על ידי הנשיא בוש. עם תחילת מלחמת המפרץ חזר לארץ ושימש במטה מערך הנ"מ כקצין התו"ל וההדרכה של מערכת הפטריוט. הוא פיקד על יחידת טילי נ"מ, שימש ראש מדור תורה והדרכה במפקדת כוחות הנ"מ, ופיקד על מגמת הקצינים בבית הספר לנ"מ.
במלחמת לבנון השנייה פיקד על אגד מרכז ובשנים 2006 עד 2008 פיקד על בית הספר לנ"מ.
באוגוסט 2009 מונה למפקד מערך הנ"מ וכיהן בתפקיד עד אוקטובר 2012. בתקופת כהונתו אורגן מחדש החיל וקיבל את השם מערך ההגנה האווירית, ליעדי החיל המסורתיים נוספו גם התפקידים של יירוט טילים ורקטות, גילוי להתרעה, ואחריות על שיתוף פעולה עם ארצות הברית בנושא הגנה מפני טילים.
קו סנטרל
קו סנטרל (באנגלית: Central Line) הוא קו ברכבת התחתית של לונדון וצבעו אדום על מפת הרכבת. הקו הוא השני בעומסו, לאחר קו נורת'רן, עם כ- 183,512,000 נוסעים בשנה. הקו חוצה את לונדון ממזרח למערב, ונמצא ברובו מתחת לאדמה. 20 מתוך 49 התחנות בקו מצויות מתחת לאדמה.
דורון גביש
ביוגרפיה
למערך נקבע מבנה ארגוני חדש של שתי כנפות משימתיות: כנף הגנה אקטיבית וכנף הגנת שמי הארץ שהחליפו את האגדים הקודמים שפעלו באופן מרחבי. המערך קלט את מערכת כיפת ברזל שהפכה למבצעית ויירטה לראשונה רקטות שנורו מרצועת עזה.
קו סנטרל
ראשית הקו
אף על פי שקו סנטרל נכלל בתוכניות הבנייה כבר בשנת-1891 בתור קו מתחנת שפרדס בוש עד תחנת בנק (עם הארכה לתחנת ליברפול סטריט: הצעה שאושרה בשנת- 1892) בניית הקו נדחתה פעמיים (1894, 1899); ורק ב-27 ביוני 1900 נפתחה רשמית, חודש לפני השימוש הציבורי ביולי באותה שנה. הרכבת הופעלה בתחילה על ידי קטרים חשמליים אשר סחבו אחריהם רכבת המורכבת בעצם ממכוניות גרר. תחנות הרכבת תוכננו על ידי האדריכל הארי בל מז'ורס ורב המבנים נותרו על תילם עד ימינו.
דורון גביש
ביוגרפיה
כיהן כראש משלחת הרכש של משרד הביטחון באירופה.
קו סנטרל
ראשית הקו
אף על פי שמנהרות הקו נחצבו בקוטר של 3.56 מטרים (11 רגל ו8¼ אינץ'), הן לא חוברו וסודרו כראוי ולכן התגלה כי הרכבות, אף על פי שנחשבו קטנות ביחס לסוג המנהרה, לא יכלו לעבור. שמועה נפוצה היא שהמהנדסים שכחו לקחת בחשבון את גובה פסי הרכבת מעל ריצפת המנהרה. כמו כן, הקטרים עצמם היוו בעיה חמורה מכיוון ששקלו כמעט 50 טונות וגרמו לרעדה וזעזועים.
בשנות השלושים המאוחרות של המאה ה-20 הוארכו המנהרות ונוספו תחנות נוספות. בשנות הארבעים נוספו מסילות חדשניות נגד התחשמלות (תקן הנשמר עד היום). עבודות ההרחבה נתקלו בבעיות טכניות רבות: גובהן של המנהרות, חוסר הסימטריות שבין הקירות ותיבות ההילוכים שאבד עליהן הכלח, גרמו למספר תאונות עבודה.
הקו עובר מתחת לסיטי, והוא נבנה במטרה לעקוב אחרי הגאוגרפיה של הרחובות מעל ולא מתחת למבנים, כדי לנצל את זכות השימוש בקרקע פומבית אשר הוצעה על ידי הממשלה הבריטית. כתוצאה מכך יש הרבה פניות חדות ועיקולים בין התחנות של צ'נסרי ליין, בנק וליברפול סטריט אשר מותירים את האזור הספציפי הזה של הקו כמסוכן ובעל סיכון של ירידה מהפסים. בתחנת "בנק" הרציף היה כל כך עקום עד כי לא היה ניתן להבחין בסוף הפלטפורמה. מכאן הגיע המונח המסורתי ברכבות תחתיות: "Mind the gap" (היזהרו מהפער).
דורון גביש
חיים אישיים
גביש, נשוי ואב לשלושה. בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני בלימודי המזרח התיכון.
קו סנטרל
ראשית הקו
שנים מספר לאחר קום הקו אומץ מחירון כרטיסי היחיד של שני פני, דבר הגרם הרכבת התחתית להקרא בשם הפופולרי (באותם ימים): "Twopenny Tube" (רכבת שני-פני). ביולי של שנת 1907 הוספו דמי נסיעה של שלושה פני ובשנת 1909- של פני אחד.
הארכות שהוספו לקו
1908
הקו הוארך לכיוון מערב כאשר הוקמה תחנת ווד ליין במסגרת התערוכה הבריטית-צרפתית.
1912
הקו הוארך לכיוון מזרח כאשר הוקמה תחנת ליברפול סטריט.
1920
הקו הורחב לכיוון מערב כאשר הוקמו תחנות נוספות והקו "נמתח" עד תחנת אילינג ברודוויי.
1935
הקו הורחב לכיוון אפינג לאחר שרשת הרכבת התחתית קיבלה את רשות השימוש בקו מ"רשת הרכבות הבריטית" (British Railways).
1957
הקו הוארך עד לתחנת אונגר לאחר שרשת הרכבת התחתית קיבלה את רשות השימוש בקו מ"רשת הרכבות הבריטית".
הרכבת לריצ'מונד
בשנת- 1912 התפרסמה תוכנית בה נאמר כי הקו יורחב לכיוון ריצ'מונד מתחנת שפרדס בוש, ויעבור בתחנות טורנהאם גרין וגאנרסברי. הנתיב אושר בשנת- 1913 אך בגלל מלחמת העולם הראשונה שנה אחר כך הבנייה הופסקה. בשנת- 1919 הוצעה תוכנית חילופית בה ניתן היה להשתמש במסילות הנטושות של "קו הרכבת הלונדוני-הדרום-מערבי" (London and South Western Railway). אף על פי שהאישור לדבר ניתן בשנת 1920, הדבר מעולם לא נעשה. היה זה קו פיקדילי שהשתמש במסילות הרכבת הנטושות של "קו הרכבת הלונדוני-הדרום-מערבי" בשנת- 1932.
הרכבת מאפינג לאונגר
למרות החשמול של החלק הזה של הקו כבר בשנים 1935–1940 במהלך "תוכנית העמלה החדשה" (ראו למעלה), עדיין היו בשימוש קטרי הגרירה עד ה-18 בנובמבר 1957. מעבר ליום הזה נעשה שימוש ברכבות בעלות קרונות אחדים. ספקי הכוח והחשמל היו מוגבלים והיה בלתי אפשרי להגיע מתוך ואל לונדון ממקומות מסוימים בקו. השימוש בקו של אפינג-אונגר היה מועט ביותר והפך להפסדים כספיים כבדים לרשות הרכבות התחתיות, ולכן הופסק השימוש בו ב-30 בספטמבר 1994 והוא נמכר לחברות פרטיות. החיבור הישיר לתחנת אפינג הוסר אחרי ההשבתה, אבל שאר השלוחה נשאר שלם וללא פגע.
בימינו אלה, אוטובוסים מספקים את החיבור בין תחנת הרכבת אפינג לאונגר.
סגירה ב-2003
רכבת בקו הסנטרל ירדה מהפסים בתחנת צ'נסרי ליין ב-25 בינואר 2003, ופצעה 32 מנוסעיה לאחר שמנוע ניתק מהרכבת ונפל על המסלול. כל הקו נסגר בעקבות ההתרחשות עד שהסיבה לתאונה התבררה ונעשו שינויים בכל הרכבות. לאחר מכן הקו נפתח מחדש בשלבים. בחודש מרץ בשנת 2003 הוגבלה פעילות הקו רק לקצוות המערביים והמזרחיים שלו כאשר השלוחה המרכזית עדיין סגורה. שרותי הקו סופקו באזור המרכזי של הקו ב-3 באפריל, לכל התחנות (בתדירות מצומצמת) עד ה-12 באפריל, ובשרות מלא עד סוף אותו החודש. ההשבתה הוארכה גם לקו ווטרלו וסיטי בשלב מסוים, אך מפני שהקו כולל רק שתי תחנות ומספר מצומצם ביותר של רכבות- הקו החלים במהרה וחזר לתפקד מיד.
תאונה משנית יותר קרתה בתחנת וייט סיטי ב-11 במאי 2004, אך לא דווח על נפגעים.
סגירה ב-2007
רכבת עמוסה בנוסעים ירדה מהפסים בין תחנות הרכבת מייל אנד ובת'נל גרין בשעה 9 בבוקר ב-5 ביולי 2007. מאוחר יותר התברר כי מטען שאוחסן בצורה רשלנית ליד הפסים השתחרר ממקומו.
כוחות חילוץ והצלה רבים הגיעו לתחנות מייל אנד ובת'נל גרין אולם פרט לפציעות קלות לא נרשמו אבדות בנפש. תנועת הרכבות באזור הושבתה בשני הכיוונים וחודשה יומיים לאחר מכן.
ציוד ששימש בעבר
כאשר נפתחה לקהל הרחב, הרכבת הופעלה על ידי קטרים חשמליים אשר גררו אחריהם קרונות. לכל קרון היה דלת משני הצדדים כפי שהיו באותם זמנים גם ברכבות נוספות ברחבי המדינה כגון גלאזגו. הקטרים, בעודם בעלי משקל רב, הוכחו כלא משביעי רצון בגלל גרימתם לזעזועים ורעדה. הם הוחלפו במכוניות מנוע בשנת 1903.
בשנות העשרים המלאי היה זקוק להחלפה ושיפוץ נרחב. מאחר שהציוד שהיה בשימוש בימים הללו תיפקד באופן גרוע ולא עבר במנהרות הצרות, הוחלט לחדש את המאגר הקיים. דלתות הקרונות סולקו, והוחלפו על ידי מעבר לנוחיות הנוסעים. חידוש הקו נעשה בפלת'ם שבלונדון.
בשנת- 1920, נקנו מספר רכבות שיתפקדו בקו בין התחנות ווד ליין ואילינג ברודוויי. הרכבות גם שימשו את קו בייקרלו לזמן מסוים.
הציוד הישן של 1903 ושנות העשרים הוסר מהשימוש בשנת- 1939. עם הרחבת הקו וחשמולו הופעלו רכבות חדישות יותר ומהירות יותר.
הציוד התיישן ועד שנות החמישים אבדה מהימנותו. חלקם לא שימשו בכלל בגלל מלחמת העולם השנייה ונשמרו עד לפתיחת ההארכות של הקו לאחריה. התוכניות להחלפתם ננטשו בסופו של דבר; סוג חדש של רכבות הוכנס לתפעול במקומם בשנת- 1962. הציוד שימש את הקו העד להחלפתו בשנת 1992.
שלוחת אפינג-אונגר לא חושמלה אלא עד שנת 1957. עד אז שימשו את הקו רכבות גרירה המונעות על ידי קיטור. כאשר חישמול הקו החל נעשה שימוש ברכבות משנת- 1935, מאוחר יותר רכבות משנת 1962 אשר עברו שינוי מיוחד כדי להתאים עצמם לזרם החשמל המוגבל. השלוחה נסגרה לבסוף בשנת 1994 (ראו למעלה).
ציוד המשמש כיום
כמו כל קו ברכבת התחתית של לונדון, קו סנטרל מופעל על ידי סוג אחד של ציוד. מלאי 1992 הוחדר לקו בהדרגה מאפריל של שנת-1993, עד 17 בפברואר 1995 והיה הראשון בלונדון שהציג את המערכת האוטומטית אשר הכריזה לנוסעים על התחנות וכיוון הנסיעה. האספקה של 1992 צבועה באדום, לבן וכחול (כצבעי לוגו הרכבת התחתית) וכל רכבת היא בעלת 8 קרונות.