cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בו לארסון
קריירה בינלאומית
מאמנו של לארסון בנבחרת שוודיה, גאורג אריקסון, אמר על לארסון כי כל בניית סגל לטורניר גדול מתחילה בלארסון, ואחר כך יש לבחור את השחקנים האחרים. לארסון נחשב לאחד הכדורגלנים הרב-גוניים ביותר בתולדות הכדורגל השוודי, יחד עם נילס לידהולם, משום שהוא יכול לשחק כמעט בכל עמדה במגרש, ואכן היה משחק הן בעמדות הקישור השונות והן כחלוץ.
תארים
עם מאלמו:
תארים אישיים:
חיים אישיים
לארסון מתגורר במאלמו שבשוודיה. בספטמבר 2007 יצא ספר ביוגרפי שנקרא "בוסה לארסון", שנכתב על ידי ג'וני אמבריוס ביחד עם לארסון. ספר זה מתאר את חייו של לארסון, עם התמקדות בתקופתו ככדורגלן. לאחר יציאת הספר, נתן לארסון את הסכמתו שיוקם פסל לכבודו באצטדיון סוודבנק החדש שנחנך במאלמו.
רכסי פינגר
רכסי פינגר (באנגלית: Finger Ridges) הם מספר רכסים ומצוקי סלע בולטים, שאינם מכוסים קרח, בחלק הצפון-מערבי של הרי קוק, באזור ארץ אואטס שבאנטארקטיקה.
אורכם הכולל של הרכסים 24 קילומטרים, בכיוון מזרח-מערב.
הרכס המרכזי (המכוסה קרח) הוא הגבוה ברכסים, והרכסים הקצרים יותר משתרעים לכיוון צפון ממנו.
גילוי ומיפוי הרכסים
ההרים מופו לראשונה במלואם על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות טלורומטר ותצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1963–1959.
מקור השם
שמם של ההרים ניתן להם בשנת 1965 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
השם הוא תיאורי.
חואן לואיס ויוס
חואן לואיס ויוס (בספרדית: Juan Luis Vives בקטלאנית: Joan Lluís Vives i March; בלטינית: Ioannes Lodovicus Vives; 6 במרץ 1492, מלכות ולנסיה - 6 במאי 1540, ברוז') היה הומניסט, פילוסוף ופדגוג יהודי-ספרדי. היה אחד היהודים הבודדים המתועדים שהתגוררו בעיר ברוז' שבבלגיה.
ביוגרפיה
נולד בולנסיה כיהודי במשפחת אנוסים, אביו לואיס ויוס נולד בשנת 1453. אימו, בלנקינה מארק, נולדה ב-1473. הוריו היו סוחרי בדים. המשפחה הייתה חשובה ומשמעותית בין הסוחרים היהודים. רבים מקרוביו נרדפו על ידי האינקוויזיציה.
בעקבות המצב הרעוע, החששות והאיום מפני האינקוויזיציה, וכדי להציל ולשמור על בני משפחתם, החליטו הוריו להמיר את דתם ולהיות נוצרים קתולים.
בשנת 1482 האינקוויזיציה מצאה בבית הכנסת במהלך תפילה את מיכאל ואת בלנקינה, אמו של לואיס. המשפחה הואשמה על קיום יהדותם בסתר והחלו ההליכים המשפטיים נגדם. כאשר היה נער הוצאו להורג לעיניו חלק מבני משפחתו, סבתו וסבא רבה שלו וכן בני משפחה נוספים. הם הואשמו בשמירת יהדותם ולכן האינקוויזיציה שפטה אותם להורג. אך את אימו זיכו כיוון שהתנצרה ב-1491 – שנה לפני גזירת גירוש היהודים מספרד והיא נשארה בחיים. אך כעבור מספר שנים, ב-1508, עם התפשטות המגפה השחורה אמו נדבקה ונפטרה מהמחלה, חואן היה אז כבן 15 בלבד. (כעבור 21 שנה מפטירתה, ב 1529 הואשמה אימו כי היא הייתה נוהגת ללכת בחשאי לבית הכנסת ולכן הוצאה מהקבר ונשרפה על המוקד).
בשנת 1507, החל ללמוד באוניברסיטה המקומית של ולנסיה, שם למד כשנתיים, עד שנת 1509. ההליכים המשפטיים התמשכו, ואביו המודאג החליט לשלוח את בנו ללמוד מחוץ לספרד. וכך זמן קצר לאחר פטירת אימו, בשנת 1509, החליט לעזוב את ספרד ולעולם לא שב אליה. חואן הגיע לפריז ובשנת 1509 החל ללמוד באוניברסיטת הסורבון. לאחר כ 3 שנים, בשנת 1512 סיים את לימודיו עם תואר דוקטור.
ההגעה לבלגיה
בשנת 1512 סיים את לימודיו בפריז ועבר לאוניברסיטת לוון בבלגיה שם המשיך את לימודיו ובשנת 1519 התמנה לפרופסור במדעי הרוח. הוא עבר לגור בעיר ברוז', שם גרו כמה סוחרים בני עירו מוולנסיה שבספרד. בברוז' נשא לאישה את מרגריטה ואלדורה בשנת 1524. (נראה שהמשפט של אביו התקיים ב-1522 והסתיים כעבור שנתיים. לואיס קיבל את הידיעה שאביו הואשם ביהדות ונשרף בשנת 1526).
הוא קיבל הצעה ללמד בארץ הולדתו - ספרד באוניברסיטת אלקלה שבקסטיליה, לואיס סירב להצעה מכיוון שחשש שהאינקוויזיציה עדיין שולטת שם, ואם יחזור לספרד הם ירדפו אותו וכן שלא היו לו מספיק אמצעים כספיים כדי לממן את נסיעתו חזרה לספרד.
בקיץ של שנת 1523 נבחר לעבודה בקורפוס קריסטי קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג'. שם התיידד עם המלכה קתרין מאראגון ועם ידיד נוסף - תומאס מור. כעבור תקופה קצרה הפסיק את עבודתו כיוון שהתגעגע לימים בהם היה באוניברסיטת לוון, שם היה לו את מה שאהב יותר מכל, דיונים מרגשים בקרב הומניסטים אירופאים מפורסמים.
בזכות ידידותו עם המלכה קתרין מאראגון, ב-28 באפריל 1525, נפתחה לו אפשרות לקבל רישיון לייצא יין וצמר לאנגליה, ולייבא לבלגיה חיטה. אשרת הייבוא והייצוא שיפרה את מצבו הכלכלי.
מחודש מאי 1526 עד אפריל 1527 התגורר שוב בברוז', בבלגיה. שם שמע בצער רב את הבשורה שנגזרה על חברו וידידו הטוב, תומאס מור, שהואשם בבגידה במולדת ונגזר עליו גזר דין מוות. זאת כיוון שהתנגד לגירושין של המלך הנרי השמיני מידידתם המלכה קתרין מאראגון. ולא קיבל את חוק העליונות של המלך.
לאחר זמן, הוא זומן לאנגליה ללמד לטינית את הנסיכה, הוא היה מורה של הנסיכה מרי טוידור הראשונה, ביתו הבכורה של הנרי השמיני, מלך אנגליה וכן שימש כמרצה באוניברסיטת אוקספורד. הוא חילק את זמנו בין ברוז' לאנגליה לשם נסע כשש פעמים.
בעת מושבו בברוז' הוא יזם וארגן את אמנת "העזרה וההקלה לעניים" ובכך הפך לאדם הראשון באירופה שארגן לעניים שירותי עזרה ורווחה מאורגנים. בזכות דרכו ואמונתו נהפך ליוזם של ארגון השירותים החברתיים באירופה ולכן הוא חלוץ של התערבות המדינה כגוף וארגון לטובת העניים.
קתרינה, נסיכת אראגון הייתה אשתו הראשונה של הנרי השמיני מלך אנגליה, המלך הנרי רצה יורש עצר זכר שיוכל להחליף אותו על כס המלכות, אך לצערם כל ארבעת הבנים מתו במהלך הלידה או זמן קצר אחריה. הנרי התאהב במשרתת של ביתם מרי, והחל את מהלכיו להתגרש מקתרינה. האפיפיור סירב לאשר את הגירושין והוויכוח הזה היווה את הרקע להתפתחות הקרע בין הנרי השמיני והכנסייה הקתולית וליצירת הכנסייה האנגליקנית. כדי לעזור למלכה קתרין מאראגון, ידידתו הוותיקה, לואיס כתב מכתב שיועד לקיסר קרל החמישי וכן לאפיפיור קלמנט השביעי, שניהם אויביו של מלך אנגליה הנרי השמיני. המכתבים שלו נתפסו על ידי הקרדינל וולסי.
לואיס עמד לצידה של המלכה ותמך בה נגד הגירושין, לאחר שהפסיד במאבקו היה מרותק לביתו במעצר בית במשך שישה שבועות כעונש על עזרתו למלכה. לאחר שחרורו ברח מאנגליה וחזר לבלגיה.
הוא חזר לעירו, ברוז', שם התיישב והקדיש את שנות חייו האחרונות לכתיבת יצירות, מאמרים, רעיונות וספרים הקשורים לחינוך, גוף ונפש וכן התנגד לפילוסופים בני דורו וגם לאריסטו. הוא הפך לפילוסוף רפורמיסט חינוכי אירופאי ובעל מוסר אוניברסלי. למד את ספריו של אריסטו בשפת המקור שלהם והתאים אותם ללימוד בשפה הלטינית. טקסטים מימי הביניים הוחלפו בחדשים עם אוצר מילים התואם לזמנו של לואיס. הספר שלו ללימוד לטינית פורסם 65 פעמים בין השנים 1538-1649. הוא הציע לסורבון לעשות רפורמה חינוכית, לשפר את החינוך הפילוסופי שלהם ולספק חינוך באיכות גבוהה.
פטירתו
כבר בשנת 1529 בריאותו החלה להתדרדר, הוא סבל מכאבי ראש, כיב קיבה ודלקת מפרקים שהלכה והרעה את מצבו.
לואיס נפטר ב-6 במאי 1540 בברוז' עיר מגוריו בעקבות אבן בכיס המרה. הוא נקבר בקתדרלה דונאנציאנוס הקדוש שבברוז', שהייתה הכנסייה הגדולה ביותר בעיר. במהלך המהפיכה הצרפתית בעת פירוק ההגמוניה של ברוז', הקתדרלה נהרסה בשנת 1799.
הנצחה
דיוקנו של חואן לואיס מופיע בספריה הלאומית של ספרד.
בברוז' מופיע שמו ודמותו במצבת אבן במקום תיירותי ומפורסם בעיר העתיקה.
רשת האוניברסיטאות ויוס (XVU) נקראת על שמו.
בונג
{{פירושונים|
ראו גם
}}
גביע ה-ATP
גביע ה-ATP היה טורניר טניס בין-לאומי לגברים שהתקיים בין מדינות. הטורניר שוחק בשלוש ערים באוסטרליה במשך עשרה ימים לקראת אליפות אוסטרליה הפתוחה וכוללת קבוצות מ-24 מדינות. הטורניר, שהוצג לראשונה בינואר 2020, הוא תחרות הקבוצות הראשונה של התאחדות הטניסאים המקצוענים (ATP) מאז גביע העולם לנבחרות, שנערך בדיסלדורף בין השנים 1978 ל-2012. הטורניר התקיים במגרשים מסוג משטח קשה. ב-2022 הוחלט לבטל את הטורניר ובמקומו לערוך, החל מ-2023 טורניר של מגדרים מעורבים (נשים וגברים ביחד) בשם גביע יונייטד.
היסטוריה
ב-2 ביולי 2018, מנהל התאחדות הטניסאים המקצוענים, כריס קרמודה, הודיע כי מאחר שפדרציית הטניס הבינלאומית (ITF), המארגת את גביע דייוויס, שינתה את הפורמט של המשחקים שישה חודשים לפני תחילתם, הוא מתכנן לארגן טורניר טניס קבוצתי לגברים. בזמן ההכרזה על הטורניר, היה שמו World Team Cup שהיה דומה לגביע העולם לנבחרות הקודם שהתקיים בדיסלדורף.
ארבעה חודשים לאחר מכן, ב-15 בנובמבר, הודיעה התאחדות הטניסאים המקצוענים יחד עם התאחדות הטניס האוסטרלית כי שם הטורניר שונה לגביע ה-ATP, כאשר עשרים וארבע קבוצות שיחקו בשלוש ערים לקראת אליפות אוסטרליה הפתוחה. הערים הללו יתגלו מאוחר יותר כסידני, בריסביין ופרת'. הכללתו של האירוע אילצה את הסרת גביע הופמן.
החל משנת 2020 הטורניר מתקיים בסידני, בריסביין ופרת', כאשר סידני היא המארחת של רבע הגמר, חצי הגמר והגמר. בשנת 2021 הטורניר נדחה למספר שבועות והועבר לפארק מלבורן עקב ההגבלות על המעבר בין ערים באוסטרליה שנבעו ממגפת הקורונה. אירוע 2022 התקיים בסידני עם 16 קבוצות מכיוון שההגבלות הללו נמשכו.
לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, ה-ITF מנעה מרוסיה ובלארוס להתחרות בטורניר.
ב-7 באוגוסט 2022, כתוצאה מכך שכל שלושת הטורנירים האחרונים היו לא מוצלחים מבחינת רייטינג ורצופות בעיות לוגיסטיות, יחד עם הפסדים כספיים כבדים וזלזול באירוע מצד אוהדים, שחקנים - במיוחד שחקניות נשים - ופקידים, "טניס אוסטרליה" הודיעה כי גביע ה-ATP ייסגר, ויוחלף בטורניר חדש בשם גביע יונייטד למגדרים מעורבים החל מ-2023. שלא כמו הגרסאות הקודמות שלה, הפעם נקודות דירוג יוצעו למתחרים ליחידים כמו גם כספי פרסים גבוהים, על מנת לעודד השתתפות בטורניר.
מוקדמות
הקבוצות שהשתתפו בגביע נקבעות לפי דירוג־היחידים הרשמי של השחקן הטוב ביותר שלהן. בשבוע שאחרי סיום אליפות ארצות הברית הפתוחה, הוכרזו 18 נבחרות, על סמך דירוג השחקנים הטובים ביותר. כדי שמדינה תהיה כשירה, עליה לכלול לפחות שלושה שחקנים עם דירוג ATP, ושניים מהם עם דירוג־יחידים. שש הקבוצות הבאות הוכרזו בשבוע האחרון של אליפות סבב המאסטרס העולמי. במקרה שמארח הטורניר לא העפיל לטורניר עד המועד האחרון בחודש ספטמבר, הוא יזכה במקום של אחת משש המדינות הנותרות, מה שישאיר רק חמישה מקומות בלבד.
הטורניר
הפורמט כלל 24 קבוצות שחולקו לשישה בתים של ארבע קבוצות כל אחד. הקבוצות התמודדו בסבבים המורכבים משני משחקי יחידים ומשחק זוגי אחד, בסדר הבא: המשחק בין מספרי 2 של כל קבוצה פתח את הסבב, לאחר מכן שיחקו מספרי 1 של כל קבוצה, ומשחק הזוגות סגר את המפגש. משחק הזוגות נערך ללא קשר לשאלה אם הסבב הוכרע או לא. לזוכה מכל בית הצטרפו שני המקומות השניים הטובים ביותר ברבע גמר הטורניר למשך שלושה סיבובי נוקאאוט עד להכתרת הנבחרת האלופה.
1926 בגרמניה
הנהגה
ראש המדינה:
קאנצלר גרמניה:
Bingle Bangle
Bingle Bangle הוא המיני-אלבום החמישי של להקת בנות הקיי-פופ הקוריאנית AOA. המיני-אלבום יצא לאור ב-28 במאי 2018, על ידי חברת התקליטים FNC אנטרטיינמנט. מתוך המיני-אלבום יצא הסינגל היחיד "Bingle Bangle".
המיני-אלבום הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים של קוריאה הדרומית.
רקע
ב-28 במאי 2018, יום צאתו של המיני-אלבום, יצא מתוכו שיר הנושא שלו והסינגל הראשון והיחיד מתוכו "Bingle Bangle". השיר הגיע למקום הרביעי במצעד השירים הדיגיטליים של קוריאה הדרומית, תוך שהגיע למקום השלישי במצעד השירים החמים של המדינה.
המיני-אלבום נמכר בלמעלה מ-21,872 עותקים בקוריאה הדרומית, ו-716 עותקים ביפן.
LGM-35 סנטינל
היסטוריה
בשנת 2010, קואליציית ה-ICBM, מחוקקים ממדינות שמאכלסות טילים גרעיניים, אמרו לנשיא אובמה שהם לא יתמכו באשרור אמנת צמצום הנשק האסטרטגי (START) עם רוסיה, אלא אם כן אובמה יסכים לחדש את השלישייה הגרעינית של ארצות הברית : טילים גרעיניים שניתן לשגר. מהיבשה, מהים ומהאוויר; בהצהרה כתובה, הסכים אובמה "לחדש או להחליף" את כל שלושת הרגליים של השלשה.
בקשה להצעה לפיתוח ותחזוקה של ICBM גרעיני מהדור הבא הוגשה על ידי מרכז הנשק הגרעיני של חיל האוויר האמריקני, מנהלת המערכות של ICBM, חטיבת GBSD ביולי 2016. ה-GBSD יחליף את Minuteman III, שנפרס לראשונה ב-1970, בחלק היבשתי של השלישייה הגרעינית של ארצות הברית. הטילים החדשים, שיוכנסו בהדרגה למעלה מעשור מסוף שנות ה-2020, מוערכים לאורך מחזור חיים של חמישים שנה בעלות של כ-264 מיליארד דולר. בואינג ונורת'רופ גרומן התמודדו על החוזה.
באוגוסט 2017, חיל האוויר העניק חוזי פיתוח ל-3 שנים לבואינג ול-Northrop Grumman תמורת 349 מיליון דולר ו-329 מיליון דולר, בהתאמה. אחת מהחברות הללו הייתה אמורה להיבחר לייצר ICBM גרעיני קרקעי בשנת 2020. בשנת 2029, תוכנית GBSD צפויה להיכנס לשירות ולהישאר פעילה עד 2075.
ב-25 ביולי 2019, בואינג הודיעה כי לא תציע הצעה לתוכנית, תוך ציון הרכישה האחרונה של Northrop של Orbital ATK (כיום Northrop Grumman Innovation Systems), הספקית של בואינג של מנועי רקטות מוצקים. Northrop חתמה על הסכם לחומת אש של הנתונים הקנייניים של בואינג לאחר רכישת Orbital ATK. מאז הפסיק חיל האוויר את המימון לפרויקט בואינג, והותיר את נורת'רופ גרומן כמציע היחיד.
בדצמבר 2019, הוכרז ש-Northrop Grumman זכתה בתחרות לבניית ה-ICBM העתידי. נורת'רופ זכתה כברירת מחדל, מכיוון שההצעה שלהם הייתה ההצעה היחידה שנותרה בחשבון עבור תוכנית GBSD. חיל האוויר אמר כי הם "ימשיכו במשא ומתן אגרסיבי ויעיל ממקור בלעדי" בהתייחס להצעה של נורת'רופ.
ב-8 בספטמבר 2020, מחלקת חיל האוויר העניקה לנורתרופ גרומן חוזה של 13.3 מיליארד דולר לפיתוח הטיל הבליסטי הבין יבשתי GBSD. העבודה על טילי GBSD תיעשה ברוי ופרומנטורי, יוטה; האנטסוויל ומונטגומרי, אלבמה ; קולורדו ספרינגס, קולורדו ; בלוויו, נברסקה ; סן דייגו ווודלנד הילס, קליפורניה ; בסיס כוח החלל ונדנברג, קליפורניה; צ'נדלר, אריזונה ; Annapolis Junction, מרילנד, בין מקומות אחרים.
באפריל 2022, הוכרז השם הרשמי של ה-GBSD: ה-LGM-35A Sentinel
ראש נפץ
ראש הנפץ מתוכנן להיות W87-1, גרסה בעלת תפוקה מוגברת של ראש הנפץ הגרעיני W87 (בעל תפוקה של 300 קילוטון TNT). התפוקה המשוערת של ראש הנפץ החדש צפויה להיות כ-475 קילוטון TNT וטיל הסנטינל צפוי לנשוא בין 12–15 ראשי נפץ.
רמי גוט
אברהם (רמי) גוט (נולד ב-10 במרץ 1944) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 1.96 מטרים, ששיחק בעמדת הסמול פורוורד בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל.
השנים הראשונות
בגיל 14 בלבד הצטרף גוט לקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב, בעונת 1959/1960 רשם 4 הופעות ראשונות, קלע בהן במצטבר 15 נקודות, והיה שותף לאליפות ההיסטורית של הפועל תל אביב, אשר סיימה את העונה ביתרון של שתי נקודות על מכבי תל אביב. בעונה הבאה, קלע גוט הצעיר 78 נקודות ב-11 משחקים והיה שותף לאליפות שנייה ברציפות של הפועל תל אביב, בזכות הפרש סלים טוב יותר מזה של סגניתה מכבי. ב-6 במאי 1961 קלע גוט 4 נקודות בניצחון "נבחרת הפועל", על נבחרת הפיליפינים. כן באותה שנה זכה גוט עם נבחרת ישראל למכביה בכדורסל במדליית כסף במכביה השישית.
בעונת 1961/1962 אחרי שתי אליפויות רצופות, כשלה הפועל בהגנה על התואר, וסיימה במקום השלישי בלבד, אחרי מכבי תל אביב והפועל חיפה. במהלך העונה קלע גוט 97 נקודות ב-14 משחקים. עם זאת, בעונה זו זכתה הפועל בגביע המדינה הראשון בתולדותיה, אחרי ניצחון על מכבי תל אביב. גוט שותף בגמר הגביע וקלע 3 נקודות. גוט התגייס לצה"ל, ובחודש יוני 1962 השתתף וקלע נקודה בניצחון נבחרת צה"ל 68:43 על נבחרת צבא טורקיה.
שחקן מוביל בהפועל תל אביב
בשתי העונות הבאות 1962/1963 ו-1963/1964 הפועל תל אביב לא זכתה בתארים, אולם גוט התקדם והפך לשחקן בכיר בקבוצה, כאשר קלע 228 נקודות ו-158 נקודות (בהתאמה). החל משנת 1963 החל גוט לשחק בנבחרת ישראל הבוגרת, ותוך כך השתתף באליפות אירופה באותה השנה.
בעונת 1964/1965 צירפה הפועל תל אביב לשורותיה שני שחקנים חדשים - דוד קמינסקי ועמי שלף - יחד איתם, היה שותף גוט לאליפות השלישית בתולדותיה של הפועל, כאשר הקבוצה רושמה את העונה היחידה בתולדותיה ללא הפסד. גוט סיים את העונה בממוצע של 13.3 נקודות למשחק. באותה עונה קלע גוט 10 נקודות בהפסד הקבוצה בגמר הגביע למכבי. בשנת 1965 השתתף גוט במשחקי נבחרת ישראל באליפות אירופה בכדורסל.
בעונת 1965/1966 היה שותף גוט לזכייתה של הפועל באליפות השנייה ברציפות והרביעית בתולדותיה. גוט היה מלך הסלים של הקבוצה באותה עונה עם 354 נקודות. לעומת זאת, בגמר הגביע שוב הפסידה הפועל למכבי, 66-62 כאשר גוט קלע 15 נקודות. בשנת 1966 היה שותף לזכיית נבחרת ישראל במדליית זהב במשחקי אסיה.
בשתי העונות הבאות - 1966/1967 ו- 1967/1968 - המשיך גוט להיות שחקן מרכזי בהפועל, אולם הקבוצה לא הצליחה לזכות בתארים. במהלך השנים מונה גוט לקפטן הפועל תל אביב. בשנת 1967, השתתף גוט במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה. באוקטובר 1967 קיבל גוט מלגה ללימוד במוסד להשכלה גבוהה.
לקראת עונת 1968/1969 הצטרפו להפועל תל אביב קבוצה של יהודים מארצות הברית: מרק טורנשיין, אייבן לישינסקי, לארי זולוט, אלן צוקרמן ובארי לייבוביץ', אשר היוו את החמישייה הפותחת, ואילו גוט שיחק כשחקן ספסל. באותה עונה זכתה הפועל תל אביב בדאבל - אליפות עם יתרון של שלוש נקודות בטבלה על מכבי תל אביב, וכן גביע המדינה, לאחר שניצחה בגמר הגביע את מכבי תל אביב 70:88, כאשר גוט קלע 10 נקודות. ביוני 1969 הודיע גוט, אשר עבד באותה העת כמהנדס במכון היצוא הישראלי, כי בכוונתו לפרוש מנבחרת ישראל, כיוון שהאימונים והמשחקים מפריעים לו בהתקדמותו בעבודה. באוגוסט 1969 הודיע גוט על פרישה מהנבחרת.
בעונות הבאות - 1969/1970 ו-1970/1971 - לא זכתה הפועל תל אביב בתארים, וגוט סיים אותן עם ממוצעים של 14.5 ו- 8.6 בהתאמה. בינואר 1971 חזר גוט לנבחרת ישראל.
הפגיעה מג'ק אייזנר והפרישה מכדורסל
ב--3 בדצמבר 1971, במחזור השמיני של עונת 1971/1972, אירחה בית"ר ירושלים את הפועל תל אביב במגרש הכדורסל בעמק המצלבה. בדקה ה-23 החטיא סנטר בית"ר ירושלים ג'ק אייזנר מתחת לסל של הפועל אביב ולאחר שהכדור נקלט בידי אחד משחקני הפועל תל אביב, שלח אייזנר אגרוף חזק לפניו של גוט, אשר נפל בעוצמה על הרצפה. במגרש לא הייתה אלונקה, ובמשך 20 דקות שכב גוט על הקרקע מחוסר הכרה כשפיו ואפו מדממים, עד אשר הובהל לבית החולים שערי צדק, שם אובחן כסבל מזעזוע מוח ו-3 שברים בלסתו. למחרת עבר גוט שני ניתוחים, את מזונו קיבל דרך צינורות, והוא היה חבוש בפניו. אנשי בית"ר כולל אייזנר באו לבקרו, אך לא הורשו להיכנס לחדרו.
בעקבות הפציעה נאלץ גוט לפרוש מכדורסל בגיל 28 בלבד. סך הכל שיחק גוט 13 עונות בהפועל תל אביב, בהן קלע 2,569 נקודות ב-240 משחקי ליגה ומדורג מקום שביעי בקלעי הפועל בכל הזמנים. כן ערך גוט 72 הופעות במדי נבחרת ישראל, בהן קלע 489 נקודות.
לאחר הפרישה
בעקבות הפציעה שספג גוט, הקים איגוד הכדורסל את ועדת צלטנר, שחקרה את האירוע במשך חצי שנה, אולם הסתפקה בדרישה לתיקון שמונה ליקויי בטיחות בלבד. הפועל תל אביב הגישה תלונה במשטרה נגד אייזנר, שהבשילה לכדי כתב אישום שהוגש במרץ 1972 לבית המשפט המחוזי בירושלים. ב-15 ביוני 1973 הורשע אייזנר בפגיעה מכוונת, ונדרש לשלם לגוט 1,500 לירות ולמדינה 5,000 לירות, או לחלופין לרצות עונש מאסר של שישה חודשים. ב-5 במרץ 1974 דחה בית המשפט העליון ערעורו של אייזנר. במקביל, הגיש גוט לבית משפט המחוזי בתל אביב תביעה אזרחית נגד אייזנר על חבלה חמורה במתכוון, עם דרישה לפיצויים בסך 100 אלף לירות. באוקטובר 1976 נפסק כי על אייזנר לפצות את גוט בסכום שיכול להגיע עד 90,000 ל"י, כאשר לא נקבעה אחריות שילוחית וקנס על בית"ר ירושלים".
לאחר פרישתו עבד גוט כנספח מסחרי בשגרירות ישראל בהולנד במשך חמש שנים. עם שובו לישראל קיבל את תפקיד מנהל מכון היצוא הישראלי. גוט הוא הבעלים של חברה ליזמות במזרח אירופה.
סטטיסטיקה
סטטיסטיקות קריירה:
אקוונאוט
אקוונאוט הוא אדם השוהה מתחת למים, וחשוף ללחץ הסביבה זמן מספיק כדי להגיע לאיזון במרכיבים הפנימיים של הגז אותו הוא נושם במערכת הנשימה שלו. דבר זה נעשה בדרך כלל במגורים תת-ימיים לתקופה העולה על 24 שעות רצופות מבלי לעלות אל מעל פני הים. המושג על פי רוב מתייחס למדענים ואקדמאיים. קיימות גם קבוצות של אקוונאוטים צבאיים, בפרט במסגרת חיל הים של ארצות הברית. אקוונאוט מובדל מצוללן בכך שהצוללן מוגבל לרכב תת-ימי, כמו צוללת, אשר שומר את לחץ המים מחוץ לרכב.
המילה אקוונאוט מקורה במילים הלטיניות aqua שמשמעותה מים, ו-nautes שמשמעותה ספן. כמו כן היא אנלוגיה לבנייה של המילה אסטרונאוט.
חוות הרוח במעלה גלבוע
חוות הרוח במעלה גלבוע היא חוות רוח לייצור חשמל הנמצאת בשטח קיבוץ מעלה גלבוע. החווה כוללת 14 טורבינות רוח.
אקוונאוט
האקוונאוט הראשון היה רוברט סטנויט אשר חי על גבי צילינדר בעומק 61 מטרים ל-24 שעות בספטמבר 1962 בריביירה הצרפתית. האקונאוט הצבאי ברי קנון נהרג מהרעלת פחמן דו-חמצני במהלך משימת SEALAB III בעת שירותו בחיל הים של ארצות הברית.
חוות הרוח במעלה גלבוע
רקע
הצעות להקמת חוות רוח בארץ החלו כבר בשנות ה-80. תחילה נסקר אזור רמת הגולן ונמצא כבעל תנאים טובים לניצול אנרגיית הרוח להפקת חשמל.
טורבינה נסיונית הוקמה ב-1985 על הר בני צפת. בשנת 1992 הוקמה חוות הרוח הראשונה בישראל על הר בני רסן, שכללה עשר טורבינות שגובהן 30 מטרים.
הקמת החווה
ב-2016 בשטח החקלאי של הקיבוץ הוקמה חוות רוח על ידי שותפות חברת "אפקון תעשיות" (מקבוצת "שלמה Sixt") וד"ר אלי בן דב, ובה 14 טורבינות רוח, בהספק כולל של כ-12 מגה ואט. החשמל המיוצר נמכר לחברת החשמל. בסוף 2016 ד"ר אלי בן דב מכר את חלקו בפרויקט ויצא משותפות.
במקום קיים מרכז מבקרים על שם שלמה שמלצר, ובו הסברים והדרכות על "אנרגיה ירוקה", במקום מוקרן סרט על נושא זה.
בצמוד לחווה נמצאת הבריכה הגבוהה של מפעל אנרגיה שאובה של תחנת הכוח מעלה גלבוע.
יהושע לוף
יהושע לוף (לופנפלד) (1902 – 19 באוגוסט 1985) היה שחקן עברי ביישוב, מראשוני השחקנים בתיאטרון "אֹהל".
ביוגרפיה
לוף נולד למשה ודבורה לופנפלד ברוסיה. בצעירותו, בשנת 1921, עלה לארץ ישראל, ולמד משחק בסטודיו אהל של משה הלוי. בשנת 1925 היה ממייסדי תיאטרון "אֹהל", ובו שיחק במשך 44 שנים, עד סגירתו. עם קבלתו לתיאטרון, ארגן לו משה הלוי משרה מנהלית בעיתון "דבר" שנוסד באותו זמן ועם הזמן הוא היה לגזבר העיתון.
לוף הופיע בהצגות רבות, בהן "המכשפה", "בפרוורי ניו יורק", "סולון בלידיה", "יום מנוחה", "תמר אשת ער", "העיר הזאת", החולה המדומה, "סוף העולם", "מתחת לגשר", "יושה עגל", ירמיהו, "שמע ישראל", "בשפל", "אגדת חורף", "עמך", "שולמית", "המשוגעת משאיו", "שש נפשות מחפשות מחבר", "אלדורדו" ו"פישקה החיגר".
לוף שיחק בתפקידי משנה בעיקר באהל, אך גם פעם אחת בהבימה.
לוף היה חובב ספורט ובשנות ה-50 השתתף בצעדות, תחרויות ומרוצים ואף היה במשלחת שייצגה את ישראל בהולנד, יחד עם יחידה צבאית שעליה פיקד בנו.
בשנים 1975-1983 הופיע במספר סרטי קולנוע – "הסנדלר העליז", "הצילו את המציל", "בוא נפוצץ מיליון", "רגעים", "מיליונר בצרות", "שלאגר", "אסקימו לימון", "טעות במספר", "שפשוף נעים" ו"בחינת בגרות".
לוף נפטר באוגוסט 1985. ילדיו הם משה לופנפלד (אדריכל) וירמיהו לופנפלד (ספורטאי שמת בשנת 1961 מבדיקה רפואית לאחר פגיעה במהלך אימון).
הקרב על ווהאן
באוקטובר 1938 הכוחות הסיניים נטשו את העיר וביצעו נסיגה לאחר אבדות קשות של לערך רבע מיליון איש. אי-כניעתם של הסינים גם לאחר נפילת העיר הביאה את ההנהגה הצבאית היפנית בטוקיו להבין כי הדרך היחידה להפיל את סין הלאומית היא כיבוש מלא. הקרב השפיע על האטת הצבא היפני הקיסרי ולבסוף גם על הניצחון הסיני הראשון במלחמה במהלך הקרב הראשון על צ'אנגשה אשר בו היו הכוחות היפנים כבר מוחלשים.
רקע
מאז תחילת מלחמת סין–יפן השנייה בתקרית גשר מרקו פולו ובקרב על שאנגחאי, חלה התקדמות מסיבית של הכוחות היפנים לתוך סין, במסגרת הקרב על נאנג'ינג כבשו את הבירה של סין הלאומית (תחת שלטון מפלגת הקוומינטנג) וביצעו בה טבח אכזר.
הממשלה פונתה אל צ'ונגצ'ינג, במעמקי סין הרחק מאזורי המלחמה. משרדי ניהול הרשויות התחלקו ברחבי סין. בעוד צ'ונגצ'ינג הפכה למקום מושב נשיא הרפובליקה הסינית לין סן, הייתה זאת ווהאן, העיר הגדולה ביותר, הממוקמת במרכז ריכוז האוכלוסין של סין ומשמשת כמושב הזמני של רוב הרשויות, שהייתה הבירה בפועל.
היפנים, אשר הפכו את ממשלת ואנג ג'ינג-ויי לממשלת בובות שלהם במרכז סין (כפי שעשו קודם לכן במדינות החסות של מנצ'וקוו ומנגג'יאנג), סימנו את ווהאן כמטרה מספר אחת. מלכתחילה פלשו הכוחות היפנים אל נאנג'ינג במטרה להכניע את סין במכה אחת, וווהאן כעת הייתה הפרס הגדול עבורם, והסיכוי היחיד שנותר לממשלה בטוקיו להפיל את כל הממשלה הסינית הלאומית במכה אחת, לפי האסטרטגיה הצבאית של הפלת המרכז השלטוני.
נגד ההתקדמות המסיבית של האימפריה היפנית, הוציאה לפועל הממשלה הסינית קריאה לפיצוץ הסכרים ופירוק התשתיות על גבי הנהר הצהוב הכביר מצפון למרכז הכוחות היפנים באַנחְווֵי. פעולה זאת הביאה לשיטפון בנהר הצהוב של שנת 1938 למען עצירת ההתקדמות הצבאית של יפן. יחד עם ההאטה הזמנית של היפנים, 893,303 אזרחים סינים נהרגו ו-3,911,354 פליטים ברחו מבתיהם בעוד כל רכושם נחרב.
בעוד הכוחות היפנים התקרבו עם 20 אוגדות יפניות אשר כללו 200,000 חיילים, נעמדו נגדם 120 אוגדות אשר כללו בתוכן 1,100,000 חיילים סינים שהוקצו להגנה על ווהאן. בהנהגת המפקדים הסינים לי דזונגז'ן ובאי צ'ונג-שי נוצרו חמישה קווי הגנה כנגד התקיפה היפנית. קווי האש הוסדרו במרחק רב מווהאן עצמה ותפקידם הראשי היה לשמור ולהגן על מסילות הברזל הראשיות של סין.
הקרב
הכוחות היפנים יצאו לתקוף את קווי האש הסינים לקראת תקיפת ווהאן תחילה בעזרת חיל רגלים קודם להגעת חיל שריון. ב-23 ביולי 1938 הגיעה קבוצת הארמיות ה-11 היפנית למזרח ג'יוג'יאנג, עיר בפריפריה של ווהאן שהייתה תחת ההגנה של המחוז הצבאי הסיני ה-9. בתחילת ההתנגשות בין הכוחות נלחמו הסינים על אדמתם ולא נסוגו כלל, אך כאשר האוגדה ה-106 היפנית תחת יאסוג'י אוקאמורה החלה בשימוש נרחב בארטילריה, הכוחות הסינים החלו בנסיגה עקב עלייה חמורה בכמות האבדות.
ב-24 ביולי תקפה האוגדה ה-6 של קבוצת הארמיות ה-11 היפנית מצפון לנהר היאנגצה את עיר הפריפריה טאיהו דרך מחוז אנחווי, וזו נפלה ב-3 באוגוסט. לאחר נסיגת הארמייה הרביעית של המחוז הצבאי החמישי, הקימה סין את נקודות המגננה הבאות שלה בערים גואנגג'י וטיאנג'יה. כמו כן, מספר פלוגות נשלחו לחבל במערך הכוחות היפניים המתקדמים בעזרת לוחמת גרילה, אשר שטחה הכביר של סין והעדר היכולת הלוגיסטית של היפנים הקלה על השימוש בה.
ב-28 באוגוסט פתחו הסינים במתקפה וכבשו מחדש את טאיהו, אך עד מהרה עצרו היפנים את המומנטום הסיני הודות לעליונותם הטכנולוגית שהתעלתה על מספרם של הסינים. הכוחות הסינים נסוגו חזרה לעיר גואנגג'י, מערבה מטאיהו, שנפלה לידי היפנים יחד עם מספר ערים סמוכות. העיר טיאנג'יה נפלה ב-29 באוגוסט, ובמהלך הקרב עליה נמחקה קבוצת הארמיות הרביעית הסינית והארמייה ה-87 על ידי היפנים. העיר הואנגפו הסמוכה לווהאן נכבשה כבר ב-24 באוגוסט, והכוחות היפנים שכבשו אותה החלו צועדים לעבר ווהאן מצפון ליאנגצה.
באמצע אוגוסט 1938 עברה האוגדה ה-106 היפנית דרומה מהיאנגצה לעבר מסילת הברזל נאנשון. קבוצת הארמיות הראשונה הסינית, קבוצת הארמיות ה-29, הארמייה הרביעית והארמייה השמינית התגוננו נגד היפנים בלושאן, ותחת הנהגת באי צ'ונג-שי הובילו לנסיגת הכוחות היפנים. ב-20 באוגוסט נפגעו הכוחות היפנים בשנית גם לאחר שתוגברו על ידי האוגדה ה-101 היפנית, ובעקבות זאת נוצר סטטוס קוו למשך חודש.
בסוף ספטמבר, חמישה גדודים מתוך האוגדה ה-106 עלו לאזור העיר וואנג'אלינג מערבה להם בניסיון לסיים את הסטטוס קוו. הגנרל הסיני שואה יואה הוביל את הארמייה הרביעית, ה-99 וה-77 למתקפת נגד אשר עצרה את ההתקדמות היפנית. האוגדה ה-27 היפנית ניסתה אז לחזק את חמשת הגדודים המותקפים שלה, אך אלו נפגעו בנסיגתם על ידי הצבא ה-32 הסיני ולא הצליחו להגיע לעמדותיהם המיועדות. ב-7 באוקטובר פתחו הסינים במתקפה והפתיעו את היפנים. עד 10 באוקטובר 1938 הושמד חלק מרכזי מהכוחות היפניים אשר ניסו להקיף את הסינים ממערב וחמישה גדודים יפנים נמחקו.
בסוף אוגוסט תקפה קבוצת הארמיות השנייה היפנית את אזור הרי דאבי (ממזרח לווהאן) בשני מערכים; המערך הדרומי ניצח במהירות את הארמייה הסינית ה-77, וכבש את העיר חואושאן. לאחר מאבק ממושך, שנג סיטי נכבשה ב-16 בספטמבר, והעיר מאצ'נג מאוחר יותר ב-24 באוקטובר. בכך הגיעו כוחות המערך מערבה להרים. גם המערך הצפוני הצליח בפועלו, וכבש את העיר ליואן ב-28 באוגוסט ואת גושי ב-6 בספטמבר. המערך נעצר במחסומים הטבעיים שיצר נהר היאנגצה, נגד הצבא ה-27 הסיני. הארמייה ה-59 הסינית הכינה את קו ההגנה הבא, שנותר עומד עשרה ימים לפני שנאלץ לסגת ב-19 באוגוסט. הכוחות בהרי לושאן נפלו ב-21 בספטמבר לידי האוגדה העשירית היפנית אך בהמשך, ההגנה הסינית העזה מעבר לו עצרה את המומנטום היפני. היפנים מצאו עצמם בעמדת הגנה במשך מספר ימים עד שהגיעה תגבורת. ב-6 באוקטובר התחדשה ההתקפה היפנית, וב-12 באוקטובר נכבשה העיר שיניאנג לגדות ההרים. משם, שני המערכים התכנסו והחלו לנוע דרומה לאורך מסילת פינחאן לעבר ווהאן עצמה.
בעוד ווהאן כמעט מוקפת, המנהיג העליון בפועל של סין הלאומית, צ'יאנג קאי שק, שהוביל באופן אישי את חיל המצב של ווהאן, החליף את האסטרטגיה הצבאית. במקום להילחם בקרב גדול שני בווהאן כפי שתכנן במקור (הקרב הגדול הראשון היה הקרב על שאנגחאי בשנה הקודמת), הוא החליט לסגת מערבה ודרומה על מנת לשמר את כוחותיו. כוחות יפניים צעדו אל ווצ'אנג והפילו את העיר ב-26 באוקטובר, הניאנג נפלה למחרת ובכך בוצע כיתור מלא של ווהאן, שנפלה ללא התנגדות.
הניצחון היפני בווהאן הגיע בעלות כבדה של 140,000 נפגעים. הסינים, אף על פי שסבלו 400,000 הרוגים, האטו את המומנטום היפני באופן משמעותי. פועלם של הסינים מאחורי קווי האש היפנים בלוחמת גרילה פגעה קשות במערך הלוגיסטי היפני, שעוד קודם לכן היה עליו להתפרש על גבי שטחים עצומים בסין הגדולה. נסיגת הכוחות של צ'יאנג הגיעה במקביל להכרזה הרשמית על צ'ונגצ'ינג כבירה הזמנית. אי כניעתם של הסינים גם לאחר נפילת נאנג'ינג וגם לאחר נפילת ווהאן הביאה את ההנהגה היפנית למסקנה כי הדרך היחידה להכניע את כלל סין תהיה בכיבוש מלא ולא בהפלתה של עיר מסוימת.
A Kind of Magic (שיר)
A Kind of Magic (בעברית: סוג של קסם) הוא סינגל של להקת הרוק הבריטית קווין, מתוך האלבום A Kind of Magic. השיר נכתב על ידי מתופף הלהקה, רוג'ר טיילור, לסרט איש הנצח. הסינגל הגיע למקום הראשון בספרד וארגנטינה, למקום השלישי במצעד הסינגלים בבריטניה, לעשירייה הראשונה במספר מדינות אירופה ולמקום ה-42 בארצות הברית. השיר נכלל גם באלבומי האוסף של הלהקה, Greatest Hits II ו-Classic Queen.
הקלטה
רוג'ר טיילור כתב את השיר לסרט איש הנצח. בריאן מיי תיאר את הגרסה המקורית כ"סוחפת וכבדה למדי". עבור גרסת האלבום, פרדי מרקיורי יצר לחן בס חדש, הוסיף הפסקות אינסטרומנטליות ושינה את סדר השיר. מרקיורי ודייוויד ריצ'רדס הפיקו את גרסת האלבום.
Pray for Me
Pray for Me הוא סינגל של הזמר-יוצר הקנדי דה ויקנד והראפר האמריקאי קנדריק לאמאר, מתוך הפסקול של הסרט הפנתר השחור של אולפני מארוול. השיר יצא לאור ב-2 בפברואר 2018, על ידי חברות התקליטים טופ דואוג אנטרטיינמנט, אפטרמת' אנטרטיינמנט ואינטרסקופ רקורדס, כסינגל השלישי מתוך הפסקול. השיר הוא שיתוף הפעולה השני של שני האמנים. השיר הופיע בסרט במהלך הסצנה בה הפנתר השחור יחד עם בני בריתו, נקיה ואוקויה, נכנסים לקזינו סודי בפוסאן.
רקע והוצאה
דה ויקנד רמז לראשונה על מעורבותו באלבום הפסקול של הפנתר השחור בפוסט באינסטגרם שהעלה ב-19 בינואר 2018 והכיל בתוכו איור של גיבור העל של מארוול הפנתר השחור על עץ מול הירח. ב-26 בינואר 2018, דה ויקנד רמז פעם נוספת על מעורבותו בפסקול, כשהעלה לחשבון האינסטגרם שלו את הטריילר הרשמי של הסרט. ב-31 בינואר 2018, לאמאר אישר את מעורבותו של דה ויקנד בפסקול כאשר העלה לחשבון הטוויטר שלו את רשימת הרצועות המלאה של הפסקול, שהכילה את השיר "Pray for Me". ב-1 בפברואר 2018 העלה דה ויקנד לחשבון הטוויטר שלו סרטון בו מופיע תאריך היציאה של השיר כסינגל השלישי מתוך הפסקול.
לחן
"Pray for Me" מולחן בסולם של מי מינור.
ביקורת
אלכס רוברט רוס מ-Noisey שיבח את השיר ותיאר אותו כ"קצר, חבטני ומבצבץ את עצמו".
תביעת הפרת זכויות יוצרים
בפברואר 2020, טספיי ולאמאר נתבעו על ידי להקת הרוק הניסיוני האמריקאית ייסאייר בגין גנבה לכאורה, עקב קווי הדמיון הקוליים עם שירם "Sunrise" משנת 2007. על פי התביעה, החלק שנגנב לכאורה מהשיר כולל "הקלטת ביצוע מקהלה מובהק, אשר התובעים (ייסאייר) יצרו והקליטו באמצעות קולותיהם". יתר על כן, ייסאייר טענו כי "הנתבעים חילצו את ביצועי המקהלה של התובעים מההקלטה של 'Sunrise', שינו אותה מעט, באמצעות עיבוד כדי לשנות את ה-pitch שלו, בין היתר", ולאחר מכן השתמשו באודיו המתוקן בשיר שלהם. הצד שנאשם הכחיש את ההאשמה. מאוחר יותר, התביעה נסגרה על ידי ייסאייר עצמם ביולי 2020.
בית החוף של האסטרונאוטים
בית החוף של האסטרונאוטים (באנגלית: Astronaut beach house) הוא בית בן שתי קומות שנבנה בשנת 1962 כחלק מתוכנית חלוקת חוף נפטון בקייפ קנוורל, פלורידה.
היסטוריה
הבית והשטח הגיעו לרשותה של נאס"א בשנת 1963 כשהשטח הופקע תמורת 31,500 דולר לטובת הרחבה של מרכז החלל קנדי. בניגוד לתחנת דלק וחנות סמוכה, הבית הושאר ושימש נקודת מפגש חברתית לאסטרונאוטים לפני השיגור לחלל. באופן רשמי הוא נקרא אז בניין האימון והשיקום של האסטרונאוטים (Astronaut Training and Rehabilitation Building), היום הוא נקרא רשמית מרכז הכנסים של מרכז החלל קנדי. לאורך ההיסטוריה של הבית בנאס"א הוא נודע כבית החוף של האסטרונאוטים או פשוט בית החוף.
הבית ניצב 50 מטרים מקו החוף בין כני השיגור 40 ו-41. הבית משמש גם כמרכז כנסים פרטי וכמקום לאסטרונאוטים ובני משפחותיהם להתכנסויות פרטיות ולברביקיו לפני השיגור. הבית מכיל מזכרות כולל בקבוקי יין חתומים על ידי אנשי צוות שזוהו על ידי מדבקות משימה.
בשנת 2016 הבניין נפגע במהלך הוריקן מת'יו.
איון (גאוגרפיה)
איוֹן הוא אי קטן ביותר.
ישנם סוגים שונים של איונים. סלע הוא צורת נוף שבה בולט סלע מתוך הים. הסלע הוא לרוב לא מיושב ויש בו צמחייה מועטה. ישנם שרטונים הבולטים מעל לפני הים ונחשבים איונים. סטאקים נוצרים כאשר כף עובר בליה ומותיר אחריו שטח יבשה המנותק מן הכף. אי מועדי הוא אי אשר מוקף מכל צדדיו מים רק בעת גאות, ואילו אי נהר הוא אי שנמצא בתחומי נהר.
פרס אמי לבידור בפריים טיים לעריכת הסאונד הטובה ביותר לסדרת קומדיה או דרמה (חצי שעה) ואנימציה
פרס אמי לבידור בפריים טיים לעריכת הסאונד הטובה ביותר לסדרת קומדיה או דרמה (חצי שעה) ואנימציה הוא פרס המוענק בטקס פרס אמי השנתי מאז יצירת הקטגוריה בטקס פרס אמי ה-70 ב-2018. מ-1970 ועד 2017, סדרות עם פרקים באורך חצי שעה ושעה נכללו יחד בקטגוריה פרס אמי לבידור בפריים טיים לעריכת הסאונד הטובה ביותר לסדרת קומדיה או דרמה (שעה).
הינוביים
בניגוד לסלמנדרות הענק, מינים אלה די קטנים ואורכם מגיע רק עד ל-25 ס"מ. סלמנדרות אלה הם בעלי זימים מפותחים העוזרים להם לנשום במים ולרובם הגדול אין בכלל ריאות או שהם פרימיטיביות מאוד. הם סופגים את כל החמצן הדרוש לה מהמים הקרירים בהם הם חיים.
חלק מטילים בהשרצה ביצים לתוך המים, אותם הזכרים מפרים. אחרים משריצים את הצאצאים מבטנם לאחר שבקעו בתך בטן האם. כל בני המשפחה הם טורפים מובהקים, הניזונים מחסרי חוליות מימיים ומיצורים קטנים אחרים.
לורה קרמייקל
לורה אליזבת קרמייקל (באנגלית: Laura Elizabeth Carmichael; נולדה ב-18 ביולי 1986) היא שחקנית אנגלייה. ידועה ביותר בזכות תפקידה כליידי אדית קרולי בסדרת הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון".
ביוגרפיה
קרמייקל נולדה בסאות'המפטון שבמחוז המפשייר באנגליה, בתם של שרה, ואנדי קרמייקל העוסק בייעוץ תוכנה. אחד מאבות אבותיה היה הטייס נורמן בלקברן.
היא למדה בבית הספר "שירלי", בבית הספר "מאונטבאטן" וב"פיטר סימונדס קולג'". ב-2007 סיימה את לימודיה בבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק תיאטר סקול". היא הופיעה בטלוויזיה כליידי אדית קרולי בסדרת הדרמה "אחוזת דאונטון".
קרמייקל חברה בקבוצת השחקנים "The Fitzrovia Radio Hour". הופעת הבכורה שלה בתיאטרון בווסט אנד הייתה באוקטובר 2012 במחזה "הדוד וניה" לצידם של אנה פריל וסמואל וסט.
החל מ-2018 היא מקיימת מערכת יחסים עם השחקן מייקל סי פוקס שכיכב לצדה בסדרה "אחוזת דאונטון".
מקוק זנב-חזיר דרומי
מקוק זנב-חזיר דרומי (שם מדעי: Macaca nemestrina; על פי האקדמיה ללשון: מָקוֹק זְנַב חֲזִיר) הוא מין של קוף מקוק ממשפחת קופים בעלי זנב המצוי בדרום-מזרח אסיה במדינות תאילנד, מלזיה, ובאינדונזיה בכמה איים כמו סומטרה ובורנאו. הם קרובים לקוף מקוק זנב-חזיר צפוני (Macaca leonina) ובעבר נחשבו כתת-מין שלו.
מאפיינים
המקוקים חיים ביערות של דרום-מזרח אסיה בקבוצות משפחתיות קטנות. הם מחפשים מגוון מזונות הכוללים צמחייה, פירות ובעלי חיים קטנים.
בניגוד לפרימטים אחרים, מקוקים אלה אוהבים להתרחץ במים.
המנון קירגיזסטן
ההמנון הלאומי של הרפובליקה הקירגיזית (בקירגיזית: Кыргыз Республикасынын Мамлекеттик Гимни) אומץ ב-18 בדצמבר 1992.
בהחלטת הפרלמנט הקירגיזי, הוא אומץ כהמנונה הלאומי של המדינה ב-18 בדצמבר 1992.
השיר מנוגן בדרך כלל בסולם לה מז'ור.
תעתיק
Ak moenkguelueue aska zoolor, talaalar, Elibizdin Zhaneu menen barabar. Sanseuz keuleum Ala-Toosun mekendep, Saktap keldi bizdin ata-babalar.
Azatteukteun zholunda.
Oerkuendoei ber, oesoe ber,
Bayeurtadan buetkoen muenoez elime, Dostoruna dayar dilin berueuegoe Bul eunteumak el birdigin shiretip, Beikuttuktu beret Keurgeuz zherine.
Atkareuleup eldin uemuet, tilegi, Zhelbiredi erkindiktin zhelegi. Bizge zhetken ata salteun, muraseun, Euyeuk saktap urpaktarga bereli.
When We're Old
When We're Old (בעברית: כשאנחנו זקנים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הליטאית אייווה זאסימאוסקייטה. השיר יצא לאור ב-13 בפברואר 2018, וייצג את ליטא באירוויזיון 2018.
באירוויזיון
ב-11 במרץ 2018, השיר זכה בקדם הליטאי לאירוויזיון 2018, ונבחר לייצג את ליטא בתחרות. ב-8 במאי 2018, השיר בוצע על ידי זאסימאוסקייטה בחצי הגמר הראשון של התחרות. השיר הגיע למקום ה-9 עם 119 נקודות, והעפיל לגמר. בליל הגמר, הסיר הגיע למקום ה-12 עם 181 נקודות (90 נקודות מהשופטים ו-91 מהקהל).
יורם רומם
יורם רומם (הבר) (נולד ב-8 ביולי 1950) הוא איש עסקים, יזם ואיש היי-טק, נווט קרב לשעבר בחיל האוויר הישראלי, בעל צל"ש הרמטכ"ל, מפקד יחידה 180 בחיל האוויר, ד"ר לפילוסופיה של המדע. כיהן בתפקידים בכירים בתחום ההיי-טק כמנכ"ל, כיו"ר וכיזם של מספר חברות בשוק הישראלי והבינלאומי.
ביוגרפיה
נולד ב-1950 בחיפה והוא הבכור משני בניהם של פנחס ורחל הבר. למד בתיכון עירוני ה' במגמה הריאלית. היה מדריך בתנועת הצופים בשבט כרמל ושחקן כדורסל בקבוצת מכבי הר-הכרמל.
שירת בצה"ל במשך כ-23 שנים. התגייס לקורס טיס בחיל האוויר ב-1968, סיים בהצלחה כנווט קרב במרץ 1970 והיה בין הנווטים הראשונים שנשלחו הישר מסוף הקורס להסבה למטוס הפנטום (קורס הסבה מס' 3 שנערך בטייסת 69 בבסיס רמת דוד). הוצב בבסיס חצור בטייסת 201 ("האחת") של מטוסי פנטום, שהיו המטוסים המתקדמים ביותר של חיל האוויר באותה תקופה. כנווט צעיר השתתף במלחמת ההתשה שהייתה אז בעיצומה. ב-3 באוגוסט 1970 יצאו שני זוגות פנטומים מטייסת 201 לתקוף מחפורות טילים במצרים במסגרת מבצע "שיער 265". מטוסו של רומם נפגע מפיצוץ טיל SA-3 וכן נפצע הטייס רענן נאמן. על אף הפגיעה הקשה במטוס וידו המרוסקת של הטייס, הטיס רומם את המטוס לבסיס רפידים, שם הצליחו נאמן ורומם להנחית את המטוס יחד כשהם מפעילים חלק מהמערכות הפגועות באופן ידני מתא הנווט. בעקבות פעולה זאת, זכה רומם בצל"ש הרמטכ"ל על.
ב-13 ביוני 1972 היה הנווט המוביל (עם הטייס איתן פלד) בקרב אוויר מצפון לפורט סעיד במצרים. בקרב הופלו שני מטוסי מיג-21, האחד על ידי הצוות המוביל והשני על ידי מספר 2 (הצוות עדי בניה - יוסי לב ארי).
לאחר שחרורו מצה"ל בקיץ 1973, התעתד ללמוד מדעי המחשב בטכניון, אך עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, בעת שהיה בטיול בלונדון, חזר להשתתף כנווט מוביל בטייסת הפנטום 201. הטייסת השתתפה בתקיפות שדות תעופה וסוללות טילים, בקרבות אוויר ובסיוע לכוחות הקרקע, וספגה אבדות רבות במהלך המלחמה. רומם השתתף בקרבות בסוריה ובמצרים, כולל מבצע תקיפת הטילים במצרים ב-18 באוקטובר 1973 (מבצע מפצח 22), שהביא למפנה בסיוע חיל האוויר לצליחת התעלה. במבצע זה הוביל תקיפה עם הטייס רון חולדאי. מטוסם נפגע מטיל, אך הצוות הצליח לנחות בשלום בבסיס רפידים. רומם השתתף גם בתקיפת מתקני הדלק בצפון סוריה ב-23 באוקטובר 1973, יומה ה-18 של מלחמת יום הכיפורים. בתקיפה נפגעו קשה מאגרי הדלק בצפון סוריה ומתקני הזיקוק. הרביעייה ליירוט, אותה הוביל רומם (יחד עם רון חולדאי), הפילה ארבעה מטוסי מיג 21 סוריים בקרב זה.
לאחר המלחמה חזר לחיל האוויר. נשלח מטעמו ללימודי מדעי המחשב בטכניון והשלים את המסלול הארבע שנתי במשך שלוש שנים ב-1977, וב"הצטיינות ראויה לשבח".
לאחר שחרורו מצה"ל
לאחר שחרורו מצה"ל בשנת 1991, שימש רומם במגוון תפקידי ניהול בכירים:
החל משנת 2004, במסגרת חברה שהקים יחד עם שותפו עמוס שטנר, היה שותף לייסוד והובלה של מספר חברות וכן ניהל גיוסי השקעות של מיליוני דולרים שהתקבלו מקרנות הון סיכון שונות, מחברות בינלאומיות וממשקיעים פרטיים:
רומם סיים בהצטיינות ראויה לשבח (summa cum laude) תואר ראשון במדעי המחשב בטכניון. ביוני 2009 קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה של המדע באוניברסיטת בר-אילן. העבודה, אותה הנחה פרופ' מנחם פיש, בחנה את תחום מערכות המומחה (Expert Systems) ממספר היבטים: היסטורי, טכנולוגי, חברתי ופילוסופי, תוך ניסיון לנתח את ההתפתחות בעבר ולצפות את הכיוונים העתידיים. הוא פרסם מספר מאמרים בתחום מערכות המומחה.
שימש בהתנדבות כמנהל פרויקט קידום צעירים מהמגזר הערבי להשתתפות בעולם ההיי-טק הישראלי במסגרת Global Entrepreneurship Network (GEN).
נשוי לאסתי ולהם בן ובת. אחיו של רומם הוא הד"ר עודד הבר, פיזיקאי במכון ויצמן, אשר זכה ב-2011 בפרס מקסין סינגר לעמיתים מצטיינים.
John Wayne
John Wayne (בעברית: ג'ון ויין) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ליידי גאגא מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Joanne. השיר יצא לאור ב-21 באוקטובר 2016, ביחד עם צאתו של האלבום, תחת חסותה של חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.
וידאו קליפ
בתחילת חודש פברואר התחילו לדלוף חלקים מהווידאו קליפ שצילמה גאגא, ורק כמה ימים לאחר צאתו המקורית של הווידאו קליפ המלא בערוץ ה-Vevo שלה, הודלף הווידאו קליפ המלא. ב-9 בפברואר 2017, העלתה גאגא את הווידאו קליפ לערוצה, ודאגה לחסום או למחוק את מרבית ההדלפות שיצאו מלכתחילה.
בווידאו קליפ ניתן לראות את גאגא רוכבת על אופנועים, נוסעת במכוניות, שוברת דברים, ויורה באנשים. באמצע הווידאו קליפ ניתן היה לראות את גאגא דורסת כלב עם מכוניתה, דבר אשר גרר תגובות רבות מצד מעריציה ומבקריה. הווידאו קליפ נכון לאוקטובר 2018, צבר למעלה מ-32 מיליון צפיות. בספוטיפיי צבר השיר למעלה מ-72 מיליון השמעות. הקליפ המלווה לשיר נכנס לרשימת 15 הקליפים הטובים ביותר של ליידי גאגא.
אוזי שכטמן
ביוגרפיה
שכטמן נולד ברובע קווינס שבניו יורק, להורים יהודים ממוצא רוסי. בין השנים 1938–1941 למד באוניברסיטת לונג איילנד, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן קלייר בי, חבר היכל התהילה לעתיד. בעונת 1939 זכה עם הקבוצה באליפות "מחוז מטרופוליטן ניו יורק", ובעונת 1941 נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות.
קריירה
בסיום לימודיו האקדמיים שיחק באופן מקצועי בקבוצת "פילדלפיה ספאס" מליגת ה-ABL, תחת אדי גוטליב – מאמן נוסף שהוצג בהמשך הקריירה בהיכל התהילה של הכדורסל. שכטמן שיחק בקבוצה במשך 5 עונות, וזכה עמה בשתי אליפויות בעונת 1943 ו-1945.
בקיץ 1946 חתם שכטמן בקבוצת ניו יורק ניקס לקראת עונת הבכורה שלה ושל ליגת ה-BAA בה השתתפה. במשחק הבכורה של הליגה התמודדו הניקס מול טורונטו האסקיז באולמה הביתי של טורונטו – המייפל ליף גארדנס – בפני כ-7,090 צופים, ואת הנקודות הראשונות במשחק קלע שכטמן כשסיים התקפה מתפרצת ב"צעד וחצי". בשנת 1949 התרחבה ליגת ה-BAA והפכה לליגת ה-NBA, ובאופן רשמי נחשבות עונות ה-BAA כחלק מההיסטוריה של ה-NBA, כך שהמשחק בין טורונטו לניו יורק נחשב גם למשחק הבכורה של ליגת ה-NBA, והסל של שכטמן נחשב לסל הראשון שנקלע בתולדות ה-NBA. עד סיום אותה עונה קלע שכטמן 8.1 נקודות בממוצע למשחק, ומסר 2.0 אסיסטים למשחק אשר הציבו אותו במקום השלישי ב-NBA.
לאחר עונה אחת בלבד בניו יורק עבר שכטמן לשחק בקבוצת "פטרסון קרסנטס" מהעיר פטרסון שבניו ג'רזי, אשר השתתפה בליגת ה-ABL. בעונתו היחידה בקבוצה, והאחרונה בקריירה, נבחר לחמישיית העונה של הליגה לאחר שהוביל את פטרסון למעמד גמר ה-ABL.
בשנת 1998 הוצג שכטמן כחבר בהיכל התהילה הלאומי של הספורטאים היהודים אשר בלונג איילנד. ב-30 ביולי 2013 נפטר שכטמן בעיר דלריי ביץ' שבפלורידה, בהיותו בן 94.
מיס עולם 1956
מיס עולם 1956 היא תחרות מיס עולם ה-6 במספר, 24 מתמודדות לקחו חלק בתחרות.
התחרות נערכה בתיאטרון ליסאום בלונדון והונחתה על ידי מארגן התחרות אריק מורלי.
עקב ניצחונה של ונצואלה בשנה הקודמת מארגני התחרות ציפו שמדינות רבות מרחבי אמריקה הלטינית ייגלו עניין לתחרות ויישלחו אליה נציגות אך דבר זה לא קרה לבסוף.
ההכרזה על הזוכה לוותה באי הבנה כאשר נענד בתחילה האבנט של מיס עולם על מיס ארצות הברית, המקום השני, לאחר מכן תוקנה הטעות.
יונת כתר דרומית
יונת כתר דרומית (שם מדעי: Goura scheepmakeri) היא מין של יונה המצויה ביערות דרום גינאה החדשה. יונה זו היא אחת מהיונים הגדולות ביותר בעולם.
מאפיינים
אורכה של יונה זו 70 ס"מ ומשקלה עד 2,250 גרם. היא בעלת נוצות כחולות עם חזה סגול ענקי ונוצות כנפיים כחולות שבקצוות לבנות. הזנב בינוני וכחול והראש כחול עם פס שחור סביב העיניים האדומות וציצת נוצות בצבע תכלת. המקור קטן ואפור. שני הזוויגים דומים אחד לשני.
היונה מותאמת לחיים על קרקעית היער ומצויה על הקרקע או על גזעים נמוכים במרבית זמנה. היא חיה בזוג ומחפשת בעיקר פירות ופרחים למאכל.
יונה זו עשויה להיות בסכנת הכחדה עקב כריתת היערות והבאת מינים פולשים לאי בו היא חיה.
סלעי ליאנקור
סַלְעֵי לִיאַנְקוּר, הנקראים גם דוֹקְדוֹ (בקוריאנית: 독도 – האי המבודד) או טָקֶשִׁימָה (ביפנית: 竹島 – אי החזרן), הם קבוצת איונים בים יפן, המרוחקים 215 ק"מ מקוריאה ו-211 ק"מ מהאי הונשו שביפן. קבוצת סלעים זו, המונה שני איונים מרכזיים ועוד 35 סלעים קטנים יותר, נמצאת בשליטת קוריאה הדרומית, אולם יפן טוענת לריבונות עליה. מבחינה מנהלית הסלעים משתייכים לנפת אולאונג שבמחוז צפון קיאנגסאנג. שמם של הסלעים ניתן להם על שם הלווייתנית הצרפתית, "לה ליאנקור" (בצרפתית: "Le Liancourt"), אשר כמעט שנטרפה בהתנגשה בהם בשנת 1849. בסלעים דרים בקביעות שני אזרחים קוריאנים, וכן מוצבים שם שוטרי משמר החופים, עובדי ממשלה וצוות של המגדלור. סביבתם הימית של הסלעים עשירה בדגה וייתכן שכוללת גם מרבצי גז טבעי גדולים.
היסטוריה
לפי מסמכים קוריאניים מן המאה ה-6, ראו מלכי קוריאה בסלעי ליאנקור שטח מממלכותיהם. יתרה מזאת, מפות ששורטטו בתקופת שושלת קוריו משייכות סלעים אלה לתחומו של האי אולאונג. עדויות לזיקה יפנית לסלעים הופיעו רק במאה ה-17. בשנת 1900 פרסמה ממשלת קוריאה צו מלכותי המגדיר את האי אולאונג ואת השטחים הסמוכים לו כחלק ממחוז קאנגוואן.
ב-1910 כבשה יפן את חצי האי הקוריאני וסיפחה אותו לתחומה יחד עם סלעי ליאנקור. כיבוש זה נמשך עד תום מלחמת העולם השנייה. קו הגבול בין יפן לקוריאה, שהוגדר על ידי המפקד העליון של כוחות הברית, עבר ממזרח לסלעים ובכך הותיר את הסלעים בשליטה קוריאנית. חוזה סן פרנסיסקו, שנחתם בין יפן לבעלות הברית ובו ויתרה יפן על הריבונות בקוריאה ובאיים סמוכים לה, לא התייחס לסוגיית סלעי ליאנקור ובכך הותיר את המחלוקת בין יפן לקוריאה פתוחה.
גאוגרפיה
סלעי ליאנקור כוללים שני איונים ראשיים ועוד 35 סלעים המקיפים אותם. בנוסף להם קיימים עוד עשרות סלעים אשר אינם נמצאים באופן קבוע מעל פני הים. סלעים געשיים אלה נוצרו בעידן הקנוזואיקון, לפני 2–4.6 מיליון שנה. שני האיונים הראשיים, הנקראים בקוריאה: האי המערבי (서도) והאי המזרחי (동도), וביפן האי הזכרי (男島) והאי הנקבי (女島), נמצאים במרחק של 151 מ' זה מזה. האיון המערבי הוא הגדול מבין השניים, יש לו בסיס רחב יותר ופסגתו האחת גבוהה יותר. בשוליו, לאורך קו המים, נמצאות מערות. באיון המזרחי, מנגד, יש שתי מערות גדולות ומכתש, וכן יש יותר שטח הניתן לשימוש אדם. הסלעים מרוחקים 87 ק"מ מהאי הקוריאני אולאונג ו-157 ק"מ מאיי אוקי היפניים. שטח הפנים הכולל שלהם הוא 187,450 מ"ר, והנקודה הגבוהה ביותר בהם מגיעה לגובה של 169 מטר.
אקלים
באופן כללי, האקלים באזור סלעי ליאנקור חם ולח ומושפע מזרמי הים החמים. כמות המשקעים השנתית בהם גבוהה, עם ממוצע של 1,324 מ"מ גשם בשנה, ולעיתים יורד בהם שלג. פעמים רבות נצפה גם ערפל. בתקופת הקיץ נושבות בעיקר רוחות דרומיות. טמפרטורת המים היא 10°C באביב, והיא יכולה להגיע ל-25°C בקיץ. בשל מיקומם וגודלם המזערי, תנאי מזג האוויר בקבוצת הסלעים יכולים להיות קשים. לעיתים ספינות אינן יכולות לעגון בשל רוחות צפון-מערביות חזקות בעונת החורף.
אוכלוסייה וכלכלה
בסלעים מתגוררים שני אזרחים קוריאנים בקביעות העוסקים למחייתם בדיג. בנוסף להם מוצבים באי 37 שוטרים, שלושה עובדים של המשרד לענייני הים ודיג ושלושה עובדים המתפעלים את המגדלור. בעבר התגוררו באי באופן ארעי דייגים נוספים. ההגעה לסלעים הייתה במשך שנים טעונה אישור של השלטונות הקוריאניים בשל היותם של הסלעים שמורת טבע. כיום ישנה מעבורת סדירה מדי יום הנושאת תיירים אל הסלעים, 70 בכל פעם. עם המתקנים שנבנו בסלעים נמנים: מגדלור, מנחת מסוקים, מגורי שוטרים, מתקני התפלה ואנטנות סלולריות.
בעלי חיים וצמחייה
בשל תקלה במערכת ניטור השפכים מוזרם לים מדי יום ביוב אשר מזהם את הסביבה הימית של הסלעים ופוגע במגוון הביולגי בה. הזיהום ניכר בלובן המים, בתמותת הצמחייה ובהסתיידות שוניות האלמוגים.
המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי
המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים (באנגלית: Commonwealth Trans-Antarctic Expedition) הייתה משלחת שיצאה לאנטארקטיקה בין השנים 1955–1958 בחסות חבר העמים הבריטי, במטרה להגיע לקוטב הדרומי. המשלחת הייתה הראשונה בהיסטוריה שהשלימה בהצלחה חצייה יבשתית של אנטארקטיקה דרך הקוטב הדרומי, והייתה השלישית שהגיעה לקוטב הדרומי, 46 שנים לאחר שעשו זאת משלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן ומשלחת טרה נובה של רוברט פלקון סקוט, בשנים 1911 ו-1912. בראש המשלחת עמד החוקר הבריטי ד"ר ויוויאן פוקס, ואת צוות הסיוע של ים רוס שהורכב מניו זילנדים הנהיג סר אדמונד הילרי, שהתפרסם כשכבש את פסגת האוורסט. הקבוצה הניו זילנדית כללה מדענים שהשתתפו במחקר של השנה הגאופיזית הבינלאומית (IGY), ואילו צוות IGY אנגלי פעל בנפרד מבסיסו שבמפרץ היילי.
בהתאם למסורת של משלחות קוטב מן העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה, גם משלחת חבר העמים הייתה יוזמה פרטית, אם כי נתמכה במימון ממשלתי של הממלכה המאוחדת, ניו זילנד, אוסטרליה ודרום אפריקה, לצד מספר רב של תרומות מחברות ומאנשים פרטיים, בחסותה של המלכה אליזבת השנייה.
פוקס עוטר בתואר אבירות על הישגו. החצייה השנייה של היבשת התרחשה רק בשנת 1981, במשלחת טראנס-גלוב בראשות ראנולף פינז.
תוכניות ראשוניות
הרעיון הראשוני לתכנון משלחת שתחצה את יבשת אנטארקטיקה מצד אל צד, במקום לחזור על עקבותיה לנקודת המוצא, נולד בדצמבר 1949 בראשו של סר ויוויאן פוקס, כאשר המתין עם חבריו למשלחת הגאולוגית לשוך סופת השלג, שעיכבה אותם במסעם בארץ אלכסנדר. המשלחת שחזה בעיני רוחו, הייתה עתידה לצאת מן המחוזות הכפופים לממשל איי פוקלנד ולעבור דרך חלקי אנטארקטיקה הכפופים לניו זילנד ולאוסטרליה, עד הַגיעהּ לים רוס. לכן, סבר שאפשר יהיה לעניין את ראשי המדינות הללו בביצוע תוכנית המשלחת, ויחד עמן גם את דרום אפריקה, שתגלה אולי עניין בחקר האזור המשפיע על מזג האוויר בכל היבשות בחצי הכדור הדרומי, בו שוכנת דרום אפריקה.
פעולתו הראשונה של פוקס הייתה לשלוח מברק אל ג'יימס וורדי, נשיא סנט ג'ון קולג' באוניברסיטת קיימברידג' וראש המטה המדעי של ארנסט שקלטון לשעבר. כעבור שלוש שנים, ב-1953, התוכנית החלה להתגבש, בהשתתפותו של סר מיילס קליפורד, מושל איי פוקלנד. המשלחת תוכננה לעבור מקצה ים ודל אל מצר מקמרדו שבים רוס, מרחק של שלושת אלפים קילומטרים, באמצעות זחלילי שלג ממונעים, כלבים ובסיוע מטוסים. מן העבר הנגדי, מים רוס, תצא קבוצה שנייה בנתיב שתמצא ותפלס לה דרך מרמת הקוטב במורד ההרים ואל הבסיס, שיוקם במצר מקמרדו. קבוצה זו נועדה לצייד מחסני מזון ודלק בנתיב המשלחת, כדי לצמצם את המטען שיובל לרוחב היבשת. האזור הזה, בין ים ודל לקוטב, היה כולו בחזקת לא-נודע, וכמוהו גם צדם המערבי של ההרים, שמשלחות סקוט ושקלטון מיפו כבר את צדם המזרחי. תוכנית המשלחת כללה גם משימות מדעיות דוגמת הקמת תחנה מטאורולוגית בפנים הארץ, מדידת עובי שכבת הקרח ובדיקת תצורת פני הסלע שתחתיה.
הכנות
מימון המשלחת התחלק בין ארבע ממשלות בחבר העמים הבריטי ותרומות מקרנות, ארגונים וגורמים שונים, בהם החברה הגאוגרפית המלכותית, שתרומתה היוותה אישור לחשיבות המשלחת, וכן מגבית מן הציבור, שגילה עניין רב בתוכניות המשלחת.
מתנדבים רבים מכל קצווי תבל הגישו בקשות להצטרף למשלחת, ולוועדת המיון היו דרישות משלה להתאמת המועמד למשלחת. בנוסף לאישיות מתאימה, בריאות איתנה, מומחיות מקצועית, ניסיון קודם בארצות הקוטב ונכונות לתת יד לכל עבודה שתידרש, הייתה הוועדה מחויבת לכלול במשלחת נציגים מכל אומות חבר העמים הבריטי. האנשים שנבחרו התגלו כמוכשרים ביותר לתפקידם, והם שובצו מיד לעבודות ההכנה, כל אחד בתחומו: בנובמבר 1955 הושלמו ההכנות, כל הציוד הוטען על האונייה "תירון" בפיקודו של רב החובל הארלד מארה, וב-14 בנובמבר הפליגה המשלחת לדרכה.