cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדיוויזיה ה-42 (ארצות הברית)
מלחמת העולם הראשונה
כאשר ארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה ב-1917, היא הפכה את יחידות המשמר הלאומי לדיוויזיות כדי לבנות במהירות צבא. בנוסף, דאגלס מקארתור, אז מייג'ור, הציע לוויליאם א. מאן, ראש לשכת המיליציה, להקים דיוויזיה נוספת מיחידות של כמה מדינות שלא הוקצו לדיוויזיות. שר המלחמה ניוטון ד' בייקר אישר את ההצעה, ונזכר בדאגלס מקארתור שאמר שארגון כזה "יימתח על כל המדינה כמו קשת בענן". ב-1 באוגוסט 1917, מחלקת המלחמה הנחתה את הקמתה של דיוויזיה מורכבת של המשמר הלאומי, תוך שימוש ביחידות מ-26 מדינות וממחוז קולומביה. כתוצאה מכך זכתה הדיוויזיה ה-42 לכינוי "דיוויזיית הקשת". השם דבק, ומקארתור הועלה לדרגת קולונל כראש מטה הדיוויזיה. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-83 שהורכבה מהרגימנטים ה-165 וה-166, ומהבריגדה ה-84 שהורכבה מהרגימנטים ה-167 וה-168.
בנובמבר 1917 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, ובפברואר 1918 החלה הדיוויזיה לתפוס קו בחזית במסגרת הארמייה השביעית הצרפתית לצורך אימון. ביוני 1918 הועברה הדיוויזיה לגזרת הארמייה הרביעית הצרפתית לצד הדיוויזיות ה-77 וה-61, ובהמשך לחמה הדיוויזיה ב, הקרב השלישי על האן, קרב סן-מייל ומתקפת מז-ארגון. במהלך הלחימה, איבדה הדיוויזיה 2,058 הרוגים ו-12,625 פצועים. לאחר המלחמה פורקה הדיוויזיה, ויחידותיה הוקמו ליחידות אחרות.
מלחמת העולם השנייה
ב-14 ביולי 1943 הופעלה הדיוויזיה מחדש, והועמדה תחת פיקודו של הארי קולינס. הדיוויזיה הורכבה מהרגימנטים ה-222, ה-232 וה-242. בדצמבר 1944 הגיעה הדיוויזיה לצרפת והוכפפה לארמייה השביעית. הדיוויזיה לחמה במבצע נורדווינד, ובהמשך השתתפה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה עד סוף המלחמה, אותה סיימה באוסטריה. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 553 הרוגים ו-2,212 פצועים.
לאחר המלחמה
בשנת 1946 פורקה הדיוויזיה, אולם ב-15 ביולי 1947 היא הוקמה מחדש כיחידה של המשמר הלאומי. באפריל 1963 אורגנה הדיוויזיה ה-42 מחדש תחת מבנה דיוויזיית הצבא של מטרת הארגון מחדש. מ-1967 עד 1969, הדיוויזיה הייתה לזמן קצר חלק מכוח המילואים הנבחר, שנועד לתגבר את הצבא הפעיל בווייטנאם. בארגון מחדש של 1968, הדיוויזיה חולקה בין המשמר הלאומי של צבא ניו יורק למשמר הלאומי של צבא פנסילבניה. בשנים 1973–1974 הוסבה החטיבה חזרה לארגון שכולו ניו יורקי. בהמשך קיבלה הדיוויזיה יחידות מהדיוויזיה ה-26 ומדיוויזיית השריון ה-50.
במהלך מבצע חופש לעיראק בשנת 2004 נפרסו כוחות הדיוויזיה בצפון-מרכז עיראק, ובמהלך השנים לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה לכמה סבבי שירות בעיראק ובאפגניסטן.
לנה בייקר
לנה בייקר (באנגלית: Lena Baker;) הייתה אשה אפרו-אמריקאית, שהרגה את מעסיקה המתעלל. היא הורשעה ברצח במדינת ג'ורג'יה והוצאה להורג בכסא חשמלי.
בשנת 2005 העניקה לה ג'ורג'יה חנינה מלאה.
ביוגרפיה
לנה בייקר נולדה למשפחת אריסים בג'ורג'יה שלה ארבעה ילדים. היא ואחיה עבדו מצעירותם כפועלים חקלאיים.
בשנות הארבעים הייתה בייקר אם לשלושה ילדים ועבדה כמשרתת כדי לפרנס את משפחתה.
ב-1944 החלה לעבוד בעיירה קאת'ברט (Cuthbert) שבמרכז המדינה אצל גבר לבן בן 67 בשם ארנסט נייט (Ernest Knight), בעליה של טחנת קמח. הוא תקף אותה מינית מספר פעמים והחזיק אותה כלואה למשך ימים בתנאים של עבדות. בנו של נייט, השריף ואנשי העיירה איימו עליה ודרשו שתתרחק ממנו.
ב-29 באפריל 1944 איים נייט על בייקר במוט ברזל, היא ניסתה להימלט, ואז התפתח ביניהם מאבק על אקדח שבמהלכו ירתה בייקר בנייט למוות. היא דיווחה מיד על האירוע לרשויות וטענה שירתה מתוך הגנה עצמית.
האירוע התרחש בתקופה שבה סבלו התושבים האפרו-אמריקאים בג'ורגיה מאפליה והתנכלות מצד שכניהם הלבנים. מעמדם היה כשל אזרחים מסוג ב', הם סבלו מסגרגציה והמדינה סיכלה בשיטתיות את זכות ההצבעה שלהם.
באוגוסט 1944 הועמדה בייקר לדין באשמת רצח. השופט במשפטה היה ויליאם "צמד אקדחים" ווריל (William "Two Gun" Worrill), שנהג להחזיק שני אקדחים גלויים על כס השיפוט שלו. בייקר העידה על עבודתה אצל נייט ועל ההתעללות הפיזית והמינית שעברה. היא טענה כי פחדה ממנו וכי ביום שלפני התקרית הקטלנית ברחה מביתו וישנה בשטח פתוח. למחרת תפס אותה נייט ולקח אותה בכוח לטחנת הקמח, שבה התרחשו המאבק והירי.
חבר המושבעים, שכלל רק גברים לבנים, דחה את טענתה של בייקר להגנה עצמית והרשיע אותה ברצח בתום היום הראשון למשפט. ההרשעה ברצח גררה עונש מוות אוטומטי. הסנגור הממונה שלה הגיש ערעור על פסק הדין ולאחר מכן התפטר מייצוגה של בייקר.
לבייקר ניתנה ארכה כדי שתוכל לפנות לוועדת החנינות המדינתית. זו הייתה מוסמכת להמיר את ההרשעה להריגה, מעשה שהיה ממתיק את עונשה של בייקר לכ-15 שנות מאסר, אך היא לא עשתה כן וגם לא העניקה לה חנינה. בייקר הועברה לבית הכלא בריידסוויל (Reidsville) ב-5 במרץ 1945 הוצאה להורג באמצעות כיסא חשמלי. היא הייתה האשה היחידה בג'ורגיה שהוצאה להורג בשיטה זו. היא נקברה בקבר לא מסומן בחצר כנסייה שבמקהלתה נהגה בייקר לשיר.
החנינה
ב-1998 הניחו בני הקהילה של בייקר מצבה פשוטה על קברה.
ב-2001 פורסם הספר The Lena Baker Story, שנכתב על ידי לאלה בונד פיליפס (Lela Bond Phillips), מרצה במכללת אנדרו בעיר קאת'ברט. הספר עובד בשנת 2008 לסרט קולנוע באותו שם.
צאצאי משפחתה של בייקר החלו ב-2003 לעלות לקברה ביום השנה למותה. אחד מצאצאיה הגיש למדינת ג'ורג'יה בקשת חנינה בסיועו של ארגון מקומי לסיוע משפטי לאסירים. ב-2005, שישים שנה לאחר הוצאתה להורג, התקבלה הבקשה והוועדה העניקה לבייקר חנינה מלאה לאחר מותה.
בשנת 2008 החלה הקרנה של סרט The Lena Baker Story עם טיצ'ינה ארנולד בתפקיד הראשי.
ניק קיריוס
ניקולס הילמי "ניק" קיריוס (באנגלית: Nicholas Hilmy Kyrgios; נולד ב-27 באפריל 1995) הוא טניסאי אוסטרלי מקצועני. בשיאו (24 באוקטובר 2016) דורג במקום 13 בעולם וכיום (ינואר 2023), מדורג במקום 19 בעולם בדירוג הסבב ה-ATP.
קיריוס הוא השחקן השלישי שניצח את רוג'ר פדרר, רפאל נדאל ונובק ג'וקוביץ' כבר במשחק הראשון שלו נגדם.
לקיריוס יש מוניטין של שחקן שנכנס לצרות על התנהגותו במגרש הטניס. בטורניר סינסינטי מאסטרס שנערך ב-15 באוגוסט 2019 הוא נקנס בסכום של 113,000 דולר בגין התנהגותו, הקנס הגבוה ביותר שניתן בסבב ה-ATP.
2013
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בינואר 2013 זכה קיריוס בתואר לנערים לאחר שניצח את בן ארצו תנסי קוקינאקיס. אותה שנה באליפות וימבלדון הוא זכה בתואר לזוגות נערים ביחד עם תנסי קוקינאקיס.
2014
באליפות וימבלדון שנערכה בתחילת יולי 2014 הוא הגיע לשלב רבע הגמר שבו הפסיד למילוש ראוניץ' מקנדה (8 בעולם) ב-4 מערכות (6-7(4-7), 6-2, 6-4, 7-6(7-4)). בסיבוב השני הוא ניצח את רישאר גאסקה מצרפת (13 בטורניר) במשחק צמוד בן 5 מערכות ולאחר שפיגר בשתי מערכות (6-3, 7-6(7-4), 4-6, 5-7, 8-10) ובסיבוב הרביעי הוא קבע את הפתעת האליפות לאחר שניצח את רפאל נדאל מספרד (2 בעולם) ב-4 מערכות (6-7(5-7), 7-5, 6-7(5-7), 3-6).
2015
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בינואר 2015 הגיע קיריוס למשחק רבע הגמר שבו הפסיד לאנדי מארי מבריטניה (6 בעולם) ב-3 מערכות (6-3, 7-6(7-5), 6-3) שלבסוף הגיע למשחק הגמר.
2022
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בינואר 2022 זכה קיריוס באליפות עם תנסי קוקינאקיס, שאתו זכה ב-2013 באליפות אוסטרליה הפתוחה לנוער. הייתה זו הפתעה גדולה, שכן קיריוס וקוקינאקיס לא שיחקו מעולם יחדיו בזוגות בסבב המקצועני, והיו מדורגים לפני התחרות במקומות 259 (קיריוס) ו-433 (קוקינאקיס) בזוגות בדירוג ה-ATP.
באליפות וימבלדון 2022 העפיל לראשונה בקריירה לגמר גראנד סלאם, בו הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' בארבע מערכות.
אמיבת' מקנולטי
ביוגרפיה
מקנולטי נולדה ב-7 בנובמבר 2001 בעיירה מילפורד (אנ'), מחוז דניגול, אירלנד, בת יחידה לאב אירי ולאם קנדית; היא גם ממוצא סקוטי. בנובמבר 2021, אמה של מקנולטי מתה.
היא למדה בחינוך ביתי. היא הייתה חברה ב"תיאטרון הנוער" של אן גריאנאן בעיירה לטרקני (אנ'), שם למדה משחק ובלט.
קריירה
אמיבת' החלה בתחום המשחק מגיל צעיר. היא הופיעה במחזות מקומיים בעיר ילדותה.
בשנת 2017 הגיעה פריצתה אל עולם הטלוויזיה כאשר התקבלה לתפקיד הגיבורה הראשית אן שרלי בסדרה "אן עם הצמות" ברשת CBC הקנדית ובשאר העולם בנטפליקס. הסדרה מבוססת על הרומן המפורסם "האסופית" שכתבה לוסי מוד מונטגומרי. צבע שערה הטבעי הוא בלונדיני, והיא צבעה אותו לאדמוני עבור הופעתה בתפקיד אן שרלי.
חיים אישיים
בגיל 19, מקנולטי עברה מבית משפחתה ממילפורד (אנ') ללונדון.
ביוני 2020, היא יצאה מהארון כביקסואלית. מקנולטי היא צמחונית.
ויקטוריה בוך
ויקטוריה בוך (22 ביוני 1954 - 21 ביוני 2009) הייתה כימאית ישראלית, פרופסור באוניברסיטה העברית ופעילת שמאל. מומחית לכימיה תאורטית ובחקר המבנה המולקולרי של מים וקרח.
ביוגרפיה
נולדה ב-22 ביוני 1954 בווילנה. אמה, תמרה בוך, הייתה בלשנית שהתמחתה בשפות ליטאיות ובבלשנות השוואתית, ואביה, אלפרד בוך, היה פיזיקאי. זמן קצר לאחר מכן משפחתה עברה לרוסיה, ועלתה לישראל בשנת 1968. החלה ללמוד כימיה באוניברסיטה העברית כשהייתה בת 17 וסיימה את התואר הראשון טרם גיוסה לצבא. שירתה בצה"ל כקצינת קשר. לאחר שחרורה המשיכה בלימודיה וסיימה תארים שני ושלישי באוניברסיטה העברית, בהנחיית פרופסור בני גרבר. בתחילת שנות השמונים עשתה פוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד ולאחר מכן לימדה באוניברסיטת אילינוי. בשנת 1992 שבה לארץ והצטרפה לסגל האוניברסיטה העברית. בשנת 2000 מונתה לפרופסור מן המניין. בארץ עסקה בוך בחקר המבנה המולקולרי של המים והקרח וכן בתכונות של צורונים הנספחים על פני השטח של קרח ומים, והייתה בין התאורטיקנים המובילים בעולם בתחום זה.
עם שובה לישראל, הייתה בוך פעילה מובילה בהתארגנויות שמאל רבות. כתבה במגזינים שונים בישראל ומחוצה לה על ענייני היום. הייתה חברה בארגון מחסום Watch, בנשים בשחור ובוועד הישראלי נגד הריסת בתים ועבדה עם רופאים לזכויות אדם. בשנת 2004 הקימה את אתר האינטרנט "מגזין הכיבוש", שנהפך לאחת מהבמות המרכזיות לכתבי השמאל בישראל. בנוסף כתבה מאמרים פובליצסטים בנושאי היום במגוון במות, בהן בכתב עת Nature.
בוך הייתה נשואה לרון אלבר, גם הוא פרופסור לכימיה, והתגרשה ממנו בשנות התשעים. הייתה אם לבת אחת, הסופרת דסי אלבר. נפטרה ב-21 ביוני 2009 ממחלת הסרטן.
לאחר פטירתה הוציא כתב העת Journal of Physical Chemistry של ה-American Chemical Society חוברת מיוחדת לזכרה. כנס ה-Gordon Research Conference בנושא מים יוקדש לזכרה.
תומאס לינלי
תומאס לינלי (באנגלית: Thomas Linley; 17 בינואר 1733 – 19 בנובמבר 1795) היה זמר בס ומוזיקאי אנגלי פעיל בבאת', סאמרסט. הוא נתן חינוך מוזיקלי לילדיו, וניהל איתם הופעות, והצליח לעבור ללונדון עם הון שצבר מהקונצרטים שלהם.
ביוגרפיה
תומאס היה ילדם הבכור של ויליאם ומריה לינלי ונולד בכפר בדמינטון, גלוסטרשייר. כאשר תומאס לינלי היה בן 11, בשנת 1744, עברה המשפחה לבאת', סאמרסט, שם שירת כחניך אצל תומאס צ'ילקוט, נגן העוגב במנזר באת'. הוא התחתן עם מרי ג'ונסון (1729–1820) ב-11 במאי 1752. הצייר אוזיאס האמפרי, שהתארח אצל בני הזוג במשך שנתיים מ-1762 עד 1764, תיאר את אשתו מרי כבעלת כישרונות מוזיקליים הדומים לבעלה.
לזוג נולדו 12 ילדים במשך תקופה של 18 שנים מ-1753 עד 1771, אך רק שמונה חיו מעבר לגיל ינקות או הילדות.
שבעה ילדים המשיכו בקריירה מוזיקלית או תיאטרלית כזמרים, נגנים או שחקנים. היסטוריון המוזיקה צ'ארלס ברני שביקר את הילדים כשהיו צעירים והאזין לשירתם ונגינתם בכלים שונים, תיאר את המשפחה כ"קן של זמירים".
המשפחה הייתה מבוססת היטב בבאת' ולינלי עבד כמורה למוזיקה והיה להם בית גדול. סביר להניח שלינלי קיבל סיוע כספי מסוים מאביו שעסקיו פרחו.
קריירה
בשנות הנישואים הראשונות תומאס לינלי היה המפרנס היחידי במשפחה; חלק מהילדים הגדולים יותר, במיוחד אליזבת ומרי, נשלחו להתגורר אצל קרובי משפחה או אולי היו בפנימייה. לינלי היה זמר טנור ונגן עוגב וצ'מבלו אך באותה תקופה ייצר את הכנסתו בעיקר על ידי הוראה. תומאס אימן את ילדיו מגיל צעיר וסיפק להם את החינוך המוזיקלי. הילדים שולבו בהופעות מגיל צעיר, תחילה מכרו כרטיסים ולאחר מכן הופיעו בעצמם. אליזבת החלה לשיר בקונצרטים כשהייתה בת תשע ב-1763. כל מה שהרוויחו הילדים נמסר לאביהם תומאס לינלי. הילדים הצעירים המוכשרים, הפכו במהרה למקור הכנסה מרכזי שלו. לינלי קיבל על עצמו את ניהול המופעים המוזיקליים שנערכו בבאת' ב-1766. הוא השתתף כנגן צ'מבלו משנת 1755 כאשר ההופעות נוהלו על ידי צ'ילקוט.
לינלי דרש עבור הופעתם עמלות גבוהות. מארגני קונצרט צדקה שנערך כדי לגייס כספים לפאונדלינג הוספיטל נדרשו לשלם 100 ליש"ט עבור הופעה של שתיים מבנותיו.
החברה המלכותית למוזיקאים (RSM), בחרה בלינלי כחבר, ב-1780.
תומאס לינלי גם הלחין וכתב מחזות מוזיקליים שחלקם עלו על במות לונדון.
לינלי מת בפתאומיות ב-19 בנובמבר 1795 בביתו, רחוב סאות'המפטון 11 בווסטמינסטר.
טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-71
טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-71 (באנגלית: 71st Primetime Emmy Awards) להענקת פרס אמי של האקדמיה האמריקאית לטלוויזיה, אומנויות ומדעים (ATAS) למיטב תוכני הטלוויזיה ששודרו בשעות הפריים טיים של שנת 2019 נערך בתיאטרון מיקרוסופט שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-22 בספטמבר 2019 באירוחה של רשת Fox. לראשונה מאז טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-55 (2003) לא נבחר מנחה מרכזי לטקס. זו הפעם הרביעית בלבד שבה לטקס לא נבחר מנחה, ב-2003, באירוח רשת Fox, ב-1998 באירוח רשת NBC וב-1975 באירוח רשת CBS. טקס זה היה בעל הרייטינג הנמוך בהיסטוריה של פרס אמי, עם רק 6.9 מיליון צופים בטקס המרכזי, ירידה של כ-32% מהרייטינג של טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-70 שנערך ב-2018.
טקס פרס אמי האומנותי לבידור בפריים טיים ה-71, המשלים לטקס זה, נערך בין ה-14 ל-15 בספטמבר.
תוכניות ורשתות עם המועמדויות הרבות ביותר
width="20px"|
תוכניות ורשתות עם הזכיות הרבות ביותר
width="20px"|
פרטי הטקס
הטקס התקיים בתיאטרון מיקרוסופט שבלוס אנג'לס ללא מנחה, זו הפעם הרביעית בלבד שבה לטקס לא נבחר מנחה. השחקן והקומיקאי תומאס לנון שימש כקריין וכרוז עבור הטקס בהיעדר מנחה, לעיתים מספר בדיחות והערות בזמן שמציגי הפרסים עלו על הבמה. פתיחת הטקס הייתה במערכון בראשותו של השחקן אנתוני אנדרסן שבו הוא מתרוצץ על הבמה ומאחורי הקלעים ומתעקש ש"נאלץ להתמודד בלי מנחה הערב!", דוחף לבמה את בריאן קראנסטון, ראשון מציגי הפרסים בטקס, כדי לברך את פני הקהל ולהציג סרטון המסכם את העשייה בטלוויזיה בשנה החולפת. הטקס המשיך באופן הזה, עם מציגי הפרסים עולים לבדם על הבמה, הערות מהקריין וקטעי סרטונים.
מספר זוכים בפרסים בשנה זו ניצלו את נאום התודה שלהם לקדם עמדות אישיות או פוליטיות. בנאומה אחרי שזכתה בפרס לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת קומדיה סיפרה אלכס בורסטיין את סיפור סבתה בשואה כאלגוריה לנשים שצריכות להילחם על מקומן. זוכת הפרס לשחקנית המשנה הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט, פטרישיה ארקט, אמרה בנאומה שהיא מודה על כך שמקבלת את התפקידים הטובים הקריירה שלה אחרי גיל 50, כאמירה לאפליה כנגד נשים מבוגרות בתעשיית הבידור. בנוסף ציינה השחקנית מחווה לאחותה, אלכסיס ארקט, שנפטרה ב-2016. מישל ויליאמס, זוכת פרס השחקנית הראשית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט, אזכרה בנאומה את הפרשי השכר הקיימים בתעשיית הסרטים בין גברים לנשים ובין לבנים לשחורים, כמו גם אזכורים לתנועת Time's Up.
הטקס שודר על ידי רשת השידור האמריקאית FOX ונצפה על ידי 6.9 מיליון צופים בארצות הברית., ירידה של כ-32% מהרייטינג של טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-71 שנערך ב-2018. נתון זה הופך את הטקס לבעל הרייטינג הנמוך ביותר אי פעם. בישראל שודר הטקס בשידור חי בערוץ yes EDGE, וגרסה ערוכה ומתורגמת שודרה בשנית באותו ערוץ.
מחוות הזיכרון
במקביל להצגת שמות ותמונות הנזכרים, שרה הזמרת הלסי את השיר Time After Time מאת סינדי לאופר ורוב היימן. האנשים הבאים נכללו במחוות הזיכרון:
במהלך הצגת תמונות הנפטרים הוצגה בטעות תמונתו של המנצח ליאונרד סלטקין, שהיה חי בעת שידור הטקס, במקום תמונתו של אנדרה פרווין שנפטר בפברואר 2019.
ניקי קלי
איימון נואל קלי (באנגלית: Eamonn Noel Kelly; נולד ב-9 בינואר 1951), ידוע כניקי קלי, הוא פוליטיקאי אירי מארקלוב שבמחוז וויקלו. הוא נולד כאדוארד נואל קלי מגרייגנאמאנה, מחוז קילקני. הוא היה חבר במפלגת שין פיין. מאוחר יותר עזב את מפלגתו, כדי להצטרף למפלגה הסוציאליסטית האירית ב-1974.
ביוגרפיה
בשנות ה-80 זכה קלי לתהילה ברחבי אירלנד לאחר שנידון, ב-1978, ל-12 שנות מאסר בגין חלקו לכאורה בשוד הרכבות בסאלין. הקמפיין לשחרורו היה מפורסם בשנות השמונים, וברחבי המדינה צוירו כתובות גרפיטי בדרישה "שחררו את ניקי קלי". עדויות על העינויים שביצעו נגדו ונגד שני שותפיו לפשע אוסגור ברייטנאך ובריאן מקנלי, גרמו לשלטונות לשחרורו. הלהקה האירית פלאנקסטי הקדישה לו את אלבומם משנת 1983 "מילים ומוזיקה".
איש מפלגת הפועלים, פאט מק'קרטן, שימש כפרקליטו בשלב זה, אף על פי שהיו מתנגדים פוליטיים בפיצול המפלגה לשין פיין ו-IRSP.
ב-1984 שוחרר קלי "על רקע הומניטרי". הוא קיבל חנינה נשיאותית ב-1992, ולמעלה ממיליון פאונד כפיצוי בעקבות קמפיינים לשיחרורו ותנאי מאסרו. את המערכה לשחרורו הובילו ארגוני זכויות האדם כאמנסטי אינטרנשיונל ו-ICCL.
אירועי המעצר והמשפט של קלי היו נושא לסדרה תיעודית ששודרה בערוץ RTE, ששודרה ב-22 בספטמבר 2014.
קריירה פוליטית
קלי נבחר למועצת העיר ארקלוב ב-1991 ולמועצת מחוז וויקלו ב-1999. ב-2001 הצטרף למפלגת העבודה.
ב-2008 נבחר לראשות עיריית ארקלוב.
הוא התמודד ללא הצלחה כמועמד למפלגת הלייבור עבור מחוז הבחירה וויקלו בבחירות הכלליות ב -2002, שם הובס על ידי מילדרד פוקס ב -19 קולות, ובבחירות הכלליות ושוב ב-2007. בתחילת 2011 עזב את מפלגת העבודה בגלל סכסוך על בחירת מועמדים בכינוס המפלגה. למרות השמועות כי בכוונתו להצטרף לשין פיין או לברית השמאל המאוחדת הוא ניהל קמפיין בחירות בבחירות הכלליות ב-2011 כמועמד עצמאי במחוז וויקלו. הוא לא נבחר וקיבל רק 0.7% מקולות.
יחסי דרום אפריקה–טונגה
יחסי דרום אפריקה–טונגה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין ממלכת טונגה.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין ממלכת טונגה כוננו ב-1 בספטמבר 1999. שתי המדינות חברות בארגון האומות המאוחדות ובחבר העמים הבריטי. אזרחי שתי המדינות נדרשים באשרה על מנת להיכנס למדינה השנייה ולשהות בה.
You're Not Sorry
You're Not Sorry (בעברית: אתה לא מצטער) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Fearless. השיר יצא לאור ב-28 באוקטובר 2008, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס, כסינגל השיווקי הראשון מתוך האלבום. הוא נכתב על ידי סוויפט והופק על ידה ביחד עם ונייתן צ'פמן. בנוסף לגרסה הרגילה של "You're Not Sorry", יצאה לו גם גרסת רמיקס בשנת 2009 אשר נכללה בסדרה הטלוויזיה "CSI: Crime Scene Investigation", בפרק בו סוויפט השתתפה. היא סיפרה שהוא נכתב בהשראת אחד מבני הזוג שלה לשעבר, וטענה כי גילתה עליו דברים שלא אהבה, מה שהוביל לפירוק מערכת יחסים ביניהם.
רקע
השיר נכתב והולחן על ידי טיילור סוויפט והופק על ידה ביחד עם הפזמונאי נייתן צ'פמן. מבחינה לירית, "You're Not Sorry" עוסק בכך שסוויפט פגשה כביכול את גבר חלומותיה אך ככל שעבר הזמן גילתה עליו דברים שלא אהבה. "בזה אחר זה הייתי מבינה אותם, הייתי מגלה מי הוא באמת", אמרה סוויפט על השיר. היא כתבה אותו כאשר הייתה בנקודת שבירה. היא קיבלה את הרעיון לכתוב אותו לאחר שבן זוגה לשעבר אמר לה שהוא לא יפגע בה יותר וכשהיא הבינה שהוא משקר, היא נפרדה ממנו באופן סופי. השיר יצא לאור כסינגל שיווקי רשמי מתוך האלבום ב-28 באוקטובר. ב-5 במרץ 2009 הוא הופץ מחדש בתור רמיקס אשר נכלל בסדרה "CSI: Crime Scene Investigation" בפרק בו השתתפה.
הרכב
"You're Not Sorry" הוא שיר קאנטרי רוק שאורכו הוא 4 דקות ו-21 שניות. הוא נוצר בזמן משותף ובקצב של 67.5 ביטים לדקה. ג'ורדן לוין מ-The Miami Herald הסכים עם כך ותיאר את הלחן שלו כ"כזה המזכיר את סוגת הקאנטרי רוק". הוא נכתב בסולם מינור וקולה של סוויפט בו משתרע על פני שתי אוקטבות; החל מסולם G♭3 ועד סולם C♭5. הבתים בשיר שקטים ומכילים פסנתר, בעוד שהפזמון שלו תואר כ"מתפרץ" ובו נעשה שימוש בגיטרות חשמליות וצלילים אלקטרוניים. השיר עוקב אחרי רצף האקורדים. רוב שפילד ממגזין Blender ציין שהמילים של "You're Not Sorry" מכילות עקיצות הקשורות לבן זוגה לשעבר.
ביקורת
"You're Not Sorry" זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה. רוב שפילד ממגזין Blender הפנה ביקורת מעורבת כלפי השיר, אך ציין לחיוב את העובדה שהיא עשתה "עבודה חכמה בשמירה על הקצב שלו". ג'ונתן קיף ממגזין סלאנט הפנה ביקורת חיובית כלפי השיר ואמר שהוא מאמין שהשיר "יגרום לה להמשיך את ההצלחה מאלבומה הקודם". קרייג רוזן מהוליווד ריפורטר טען ש"השיר לא היה מספיק טוב כדי שזה יהיה השיר שיעשה בו הצלבה בין מוזיקת קאנטרי למוזיקת רוק". ניק קטוצ'י מניו יורק הפנה גם הוא ביקורת חיובית כלפי השיר, אך אמר שהוא האזין "לשירים טובים יותר בעשור האחרון". סקוט מרוויס מ-Pittsburgh Post-Gazette השווה אותו לסגנונה של טורי איימוס.
הצלחה מסחרית
השיר זכה להצלחה כאשר צבר הורדות דיגיטליות רבות. במצעד השירים הדיגיטליים של בילבורד דורג במקום השני ובמקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100 בשבוע הבכורה שלו ובכך הפך לשיר השני של הזמרת שהגיע למקום הגבוה ביותר בשבוע הבכורה שלו. עם זאת, מכיוון שהיה סינגל שיווקי והוא לא נשלח לרדיו השיר ירד למקום ה-35 בשבוע שלאחר מכן ובשבוע השלישי ליציאתו, יצא מהמצעד. בהמשך לכך, בעקבות הוצאת הרמיקס הרשמי שלו, הוא נכנס בחזרה למקום ה-67 במצעד. בסך הכול שהה השיר חמישה שבועות במצעד. הוא היה לאחד מבין 13 השירים מהאלבום שנכנסו ל-40 העליונים במצעד ובכך שברה סוויפט את השיא של האמן שהצליח להכניס הכי הרבה שירים מאותו האלבום ל-40 העליונים במצעד. בנוסף לכך, הוא הגיע למקום ה-21 במצעד שירי הפופ. נכון לדצמבר 2015, הוא נמכר בלמעלה מ-657 אלף עותקים נקיים בארצות הברית ומיליון עותקים במכירות משולבות מה שנותן לו מעמד פלטינה.
הופעה
השיר בוצע במהלך כל ההופעות שהתקיימו במסגרת סיבוב ההופעות הראשון של סוויפט, "Fearless Tour". בנוסף לכך, היא ביצעה את השיר בשידור חי שהתקיים בתחנת הרדיו 95.8 Capital FM, במהלך טקס פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי, בפסטיבל הקאנטרי השנתי של ארצות הברית, בסיבוב ההופעות "Speak Now World Tour" ופעמיים בסיבוב ההופעות השלישי שלה, "The Red Tour".
(בעברית: אתה לא מצטער (גרסתה של טיילור)) היא הקלטה חוזרת של "You're Not Sorry". היא יצאה לאור על ידי סוויפט ב-9 באפריל 2021, באמצעות חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי , ההוצאה החוזרת של אלבומה משנת 2008.
אירוע 4.2 (4.2-kiloyear event)
אירוע 4.2 (באנגלית: ) הוא אירוע אקלימי שהחל כ-4200 שנה לפני זמננו (2200 ~ לפני הספירה) וארך כ-200 שנה.
רקע
בסוף המאה התשע עשרה והמחצית הראשונה של המאה העשרים החלו ארכאולוגים לחקור באופן שיטתי את תרבויות המזרח הקדום.
עם המצאתה של שיטת תיארוך פחמן-14 נוספו למחקר תאריכים מוחלטים של תקופות השגשוג והנפילה של התרבויות, תאריכים ששופרו עם כניסתה לשימוש של שיטת פחמן -14 מכויל.
כבר ממחקרים אלו היה ברור שלקראת סוף האלף השלישי לפני הספירה (4200 שנה לפני זמננו) חוו תושבי המזרח הקדום שינויים מהותיים, מדינות ותרבויות שהתקיימו מאות שנים חרבו ובמקומם עלו לאחר פרק זמן תרביות ומדינות אחרות שחלקם המשיכו חלק מהמכלול התרבותי-מדיני של קודמותיהם וחלקם היו שונות לחלוטין.
כך למשל כבר בשנת 1926 היה ידוע כי הממלכה הקדומה של מצרים, זו שבנתה את הפרמידות התמוטטה ומצרים נכנסה לתקופת הביניים הראשונה. בהמשך נקבעו תאריכים מדויקים לתקופה זו 2181–2055 BC והוצעו הסברים אפשריים להתמוטטות ובניהם מחסור ביורשים ראויים, עליית כוחם של מושלים מקומיים ושינויים במשטר הנילוס
בארץ ישראל היה ברור כבר באמצע המאה העשרים שהשלב התרבותי של הברונזה הקדומה שבה הוקמו ערי מדינה מוקפות ביצורי ענק בא לסיומו בערך באותה תקופה וגם לכך הוצעו מספר גורמים ובהם גידול באוכלוסייה, שינויי אקלים ופלישות מצריות.
במסופוטמיה האימפריה האכדית חרבה סביב 2154 לפנה"ס ולחורבנה הוצעו כמה סיבות בהן פלישת זרים, בצורת והתקוממות עממית.
תרבות עמק האינדוס, גם היא תרבות עירונית מפותחת מאוד, שבשיאה מעריכים שהתגוררו בהם כ-5 מיליון בני אדם, חרבה בערך באותו זמן. לחורבנה הוצעו מספר סיבות ובהן פלישת עמים הודו אריים, שיטפונות, מגפות, אי סדר חברתי, שינויי אקלים ושינויים טקטוניים שגרמו לשינוי במשטר הזרימה במערכת נהר האינדוס.
החפירות בתל ליילאן
בשיאה שלטה האימפריה האכדית על כל החלק המזרחי של הקשת הפורייה וזמן קצר יחסית לאחר מיכן חרבה.
על פי ממצאי החוקרים התקיימו על התל מספר ערים, אחת מהם עיר אכדית.
העיר האכדית ננטשה זמן קצר אחרי בנייתם מחדש של חומותיה המאסיביות ומקדש העיר והחורבות כוסו בשכבה עבה של חול.
באותה תקופה הניחו החוקרים כי האקלים במזרח התיכון נשאר קבוע מאז סוף תקופת הקרח ועד תחילת משבר האקלים הנוכחי.
בשנת 1993 פרסמו החוקרים את המאמר בו הציעו כי חורבן העיר האכדית נבע מתהליך מדבור וכי התופעה לא הייתה מוגבלת רק לסביבות העיר אלא הביאה לחורבן האימפריה האכדית בכללותה ואולי קשור לחורבן תרבויות נוספות.
פיתוח הרעיון
התזה שעל פיה תהליך מדבור גרם לקריסה תרבותית פותחה בהמשך על ידי החוקרים בסדרת מאמרים שבה הם קשרו את שינויי אקלים פתאומיים בשנים 12,800, 8200, 5200, 4200 לפני זמנו לשינויים תרבותיים ומדיניים.
ההנחה כי שינוי אקלים פתאומי בסביבות 4200 לפני זמננו היה בקנה מידה עולמי נבחנה במחקרי המשך באזורים רבים, חלקם אוששו את הטענה כי הייתה זו תופעה נרחבת וחלקם דחו את הטענה.
מהמחקרים עולה שבאותה תקופה סבלו האזורים סביב הים התיכון, מסופוטמיה, מזרח אפריקה מדרום לסהרה וכנראה גם הודו, סין, יפן וקוריאה מבצורת.
במזרח התיכון לוותה הבצורת בסופות חול ואילו במזרח אסיה לוותה הבצורת גם בהתקררות.
האירוע בכללותו זכה לכינוי.
אירוע 4.2 בישראל
אחד המחקרים הראשונים בפליאו-אקלים באזורנו נערך בסוף שנות ה-90 על ידי מירה בר מטיוס על השקעת נטיפים במערת שורק (מערת הנטיפים), זרימת המים על הנטיף יוצרת טבעות גיר בדומה לטבעות עצים, ניתן לאפיין את תנאי מזג האוויר בזמן שהושקעו על ידי עובי הטבעת, צבעה והאיזוטופים בגיר שהושקע.
על פי ממצאיה של בר מטיוס ירדה כמות המשקעים בתקופה זו ב-20%–30%.
לפניה בתחילת שנות ה-90 חקר עמוס פרומקין את מפלסי ים המלח במערת סדום. מפלס ים המלח לפני המאה העשרים הושפע מכמויות הגשם היורדות באגן ההיקוות של הירדן, וגם הוא מצא ירידה במפלס הים בתקופה זו.
וייס וחבריו השתמשו בנתונים שפרסמו פרומקין ובר מטיוס על מנת לבסס את טענתם במאמריהם שנכתבו בתחילת שנות האלפיים.
למחקרים אלו הצטרפו מאז מחקרים שונים המתבססים על אבקת פרחים (פולן) ומשקעים בקרקעית הכנרת, ים המלח וברכת רם.
מרבית המחקרים מצביעים על כך שכמות המשקעים ירדה באותה תקופה.
ממחקר אבקת פרחים מאובנת שבוצעו על ידי דפנה לנגוט וישראל פינקלשטיין עולה כי ברמת הנגב שררה באותה תקופה תקופה יבשה שהביאה לדעיכה יישובית.
Meghalayan Age
הוועדה הבין־לאומית לשיכוב גאולוגי החליטה כי אירוע 4.2 יציין את תחילתו של החלק האחרון בהולוקן שיקרא Meghalayan Age.
ה-Meghalayan Age הסתיים באמצע המאה ה-19 או תחילת המאה העשרים ולאחריו התחילה תקופת האנתרופוקון (Anthropocene).
בעוד שכיום מוסכם על חלק גדול מהחוקרים כי האנתרופוקון שבו אנו חיים אכן ראוי לציון כתקופה ייחודית, אם כי קיימת מחלוקת על הגדרתו, קיומו של Meghalayan Age כתקופה נבדלת נתון למחלוקת גם הוא.
פאיירה
פאיירה, טטרה שנחרבית או טטרה ערפדית (שם מדעי: Hydrolycus scomberoides) הוא מין של דג מים מתוקים מהמשפחה טטרות ערפדיות שבסדרת החריתאים. דג זה מצוי בטבע באגן האמזונאס שבאמריקה הדרומית. זהו מין אחד מבין ארבעה מינים בסוג Hydrolycus והראשון שסווג, כבר בידי ז'ורז' קיוויה ב-1819.
מאפיינים
דג זה מגיע לאורך 30 ס"מ ולעיתים עד 51 ס"מ. פרטים גדולים במיוחד הגיעו לאורך 1.15 מטר ולמשקל 17.5 ק"ג, אך נראה שמדובר בבלבול עם המין הקרוב Hydrolycus armatus. הטטרה הערפדית בעלת גוונים כסופים, בטן לבנה, כתם שחור מאחורי הזימים וסנפיר גב שחור והיא מזוהה בעיקר בזכות הניבים הארוכים שאורכם 10–15 ס"מ וצומחים מהלסת התחתונה שלה ופונים מעלה. העיניים גם גדולות ביותר ומשוות לה מראה מאיים. עם זאת היא אינה קטלנית לאדם ולא תתקוף ללא התגרות, רק דייגים שמוציאים אותה בחכה מותקפים.
הפאיירה משוטטת במימי האמזונאס ושם נעה במהירות אחרי דגים אחרים שהיא תופסת במלתעותיה, לרבות דגי פיראניה. הניבים המחודדים עוזרים לה לקרוע את הקורבן לחתיכות.
במקומות מסוימים מגדלים אותה באקווריום, אך רצוי לשים אותה לצד מינים דומים לה בגודלם, שאינם נחשבים עבורה לטרף.
יקב נחלה
יקב נחלה הוא יקב בוטיק שהוקם בשנת ה'תש"ע, 2010, על ידי נתי ונסיה שוולב, בחוות השקדים שליד ההתנחלות אלון מורה.
תנאי הגידול
יקב נחלה נקרא כך על שם המושג 'יקב נחלה' (Estate Winery) שפירושו יקב המגדל את ענביו בעצמו.
כרמי היקב ניטעו בשנת ה'תשס"ז, 2007,, וגדלים למרגלות הר כביר בגובה 750 מטר מעל פני הים, באדמת טרה רוסה ועם טמפרטורה קרה בלילה וחמה ביום, שאלו תנאי אקלים המיטיבים עם גידול ענבי היין. כמו כן גידול הענבים נעשה תוך הקפדה על משטר מים מבוקר, מספר האשכולות בכל גפן, מועד הבציר ועוד.
בכרמי היקב גדלים זנים שונים של ענבים, כגון קברנה סובניון, מרלו, שיראז, קברנה פרנק וגוורצטרמינר, על פני 70 דונם של כרמים. ייננית היקב היא שושי שוולב, אימו של נתי.
תהליך הייצור
תאריך הבציר נקבע לפי הבשלת הענבים, רמת הסוכר, חומציות וטעמו של הפרי. הבציר הוא ידני ובעלות השחר, כשהטמפרטורה עדיין נמוכה. הענבים מותססים במכלי נירוסטה ומעורבבים מספר פעמים ביממה כדי להפיק את מלוא טעמם, לאחר מכן הם מועברים לחביות עץ אלון למשך תקופת יישון של 12–24 חודש, ואז לבקבוק לתקופת יישון נוספת.
Rain in Ibiza
Rain in Ibiza (בעברית: גשם באיביזה) הוא שיר של הדי ג'יי הגרמני, פליקס ין, וצמד התקליטינים הבריטי, The Stickmen Project, בשיתוף פעולה עם זמר הפופ הבריטי, קאלום סקוט. השיר יצא ב-25 בפברואר 2022 בהוצאת חברת התקליטים וירג'ין רקורדס. השיר נכתב על ידי פליקס ין, קאלום סקוט, דניאל דימן, פליקס פרדיננד, ג'ון מגווייר, ז'אק פ. רון ו-Junkx והופק על ידי פליקס ין, Junkx, ג'ון מגווייר ו-The Stickmen Project.
נכון ליולי 2023, השיר הושמע למעלה מ-70 מיליון פעמים בספוטיפיי, ולמעלה מ-6 מיליון פעמים ביוטיוב.
סורת אל-קצץ
סורת אל-קצץ (בערבית: سورة القصص, "הסיפור" או "הסיפורים") היא הסורה ה-28 בקוראן. הסורה מונה 88 פסוקים, ושמה נגזר מפסוק 25.
מבצע נוף פראי
מבצע נוף פראי היה מבצע צבאי שבוצע על ידי יחידת אגוז ב-12 בספטמבר 1997 בדרום לבנון. במבצע נהרג בנו של מזכ"ל חזבאללה חסן נסראללה, וגופתו שימשה כדי לקבל בחזרה את גופתו של לוחם שייטת 13 שנפל במבצע שירת הצפצפה.
מהלך המבצע
במסגרת הקו ההתקפי שהוביל אלוף פיקוד הצפון, עמירם לוין, כנגד ארגוני המחבלים בדרום לבנון ולאחר שבוטל מבצע מיוחד של יחידת אגוז, יזמו מפקד היחידה, סא"ל משה (צ'יקו) תמיר ומפקד החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון, אל"ם יאיר גולן, מבצע שתכליתו היערכות במארבים בסמוך למוצב צה"ל שבג'בל סוג'וד, ברצועת הביטחון שבדרום לבנון, במורדות המערביים של רכס הרפיע. בספרו כותב תמיר כי שם המבצע נבחר בשל ההרים, הכוח, בפיקודו של דוד המ"פ, שכלל שלושה צוותי לוחמים בפיקודם של הקצינים אבנר, ערן וארז, נערך לשהייה של שלושה ימים בשטח הררי סבוך.
האש של חזבאללה שככה מעט, וכוח לוחמי אגוז החל להתכונן לחזור למוצב ריחן עם לילה. צוותו של ערן עבר בתנועתו חזרה דרך מקום ההיתקלות ודיווח כי זיהה שתי גופות של מחבלים. בשל ההתנהגות החריגה של המחבלים בקרב עלתה בפיקוד צפון ההשערה כי בקרב השתתף פעיל בכיר של ארגון החזבאללה. בעקבות זאת, ובשל אסון השייטת שאירע בתחילת החודש, פקד סא"ל תמיר, ששהה בכל העת בעמדת הפיקוד במוצב ריחן, על הכוח להעמיס את הגופות על אלונקות ולשאתן עִמו בחזרה לשטח ישראל, וזאת לצורכי משא-ומתן עם הארגון, על החזרת גופות החללים מאסון השייטת. משתהו מפקדי הכוח בשטח על הפקודה החריגה, ענה להם תמיר בקשר ההחלטה אושרה על ידי אלוף פיקוד צפון, עמירם לוין. עם עלות השחר שבו לוחמי אגוז בלא פגע למוצב ריחן.
תוצאות המבצע
בדיעבד התברר כי בהיתקלות נהרג האדי נסראללה, בנו של מזכ"ל חזבאללה, חסן נסראללה, שהיה לוחם בכוח המיוחד של החזבאללה. גופתו, ביחד עם גופותיהם של לוחמי חזבאללה אחרים, הוחזרה ללבנון בתמורה לחלקי גופתו של לוחם שייטת 13, שנהרג באסון השייטת.
דקר המכמורת
דקר המכמורת (שם מדעי: Epinephelus aeneus), או בשמו העממי לוקוס לבן, הוא דג גרמי מסוג דקר. נחשב לדג מאכל מבוקש ובעל טעם משובח, אוכלוסייתו קרובה לסיכון בשל דיג יתר.
מאפיינים
תחום תפוצתו בדרום הים התיכון ובמזרח האוקיינוס האטלנטי לאורך מערב חופי אפריקה ועד דרום אנגולה, חי בעומקים 20 עד 200 מטר. אורכו הממוצע 60 ס"מ ובאורך מרבי 120 ס"מ, ככל הידוע מגיע למשקל מרבי של 25 ק"ג. כל דגי דקר המכמורת מתבגרים כנקבות, ומאוחר יותר חלקם ישנו את מינם לזכרים בתהליך הנקרא דיכוגמיה. ניתן להבדיל בינו לבין דקר אלכסנדרוני בהיעדר פסים כהים על מכסה הזימים המשולשים בצורתם. דייגים באזורינו מכנים אותו בשם העממי לוקוס לבן מאחר שהוא בהיר יותר למראה מסוגי הדקר בים התיכון של ישראל.
כהתנהגות טיפוסית לסוגי הדקר הם חיים בכוכים ומשוטטים במהלך היום. בוגרים נמצאים בסביבה סלעית או בקרקעית בבוצת חול, צעירים נמצאים בלגונות חוף או בשפכי נהרות. באזור הים התיכון נקבות יגיעו לבגרות מינית בגיל 5 עד 7 שנים, בערך במשקל 4 ק"ג ובאורך של בין 50 ל 60 ס"מ. בדרך כלל הנקבות יחליפו את מינם לזכרים בהגיעם למשקל 9 ק"ג, אולם ישנם זכרים קטנים יותר (3 עד 5 ק"ג). בניסויים שנעשו בשבי הנקבות יצרו בין 750,000 ל-1,200,000 ביצים כש- 80% מהם היו מופרות. גילו של דג המכמורת שנתפס בתוניס בשנת 1983 במשקל 25 ק"ג ובאורך 115 ס"מ הוערך ב-17 שנה.
ניתוח מספר פרטים של דקר המכמורת ממימי מערב אפריקה מעלה כי תזונתו כוללת דגים (58%), חסילוני גמל שלמה (21%), סרטנים (10%) ודיונונים ותמנונאים (סילוניות) 10%. באזור סנגל הגירתו העונתית של הדג מושפעת מעליית מי העומק.
הדג מבוקש ביותר בשוקי מערב אפריקה ואף בישראל על אף מחירו הגבוה יחסית. לפי הערכות איגוד הIUCN, משנת 1971 ועד 1999 חלה ירידה באזורים מסוימים של בן 80% ל-90% באוכלוסייה בשל דיג יתר, הדג נלכד במגוון ציוד וסגנונות דיג, כולל דייג מכמורת תעשייתי אולם שיטת דיג זו אחראית ל 27% מהלכידות. נעשו ניסויים מוצלחים להכניס את הדג לחקלאות ימית, וארגון IUCN מדווח על ניסויים מוצלחים במיוחד עם הדג בישראל..
דן לבנון
דן לבנון (נולד ב-24 באפריל 1940) הוא חוקר בתחום הביוטכנולוגיה, פרופסור אמריטוס במכללה האקדמית תל חי. יזם וייסד את מכון המחקר מיגל בקריית שמונה ומשמש כמנהלו המדעי. כיהן כראש המועצה האזורית הגליל העליון בין השנים 1975–1979, וכמדען הראשי של משרד החקלאות בין השנים 1996–2007.
ביוגרפיה
לבנון נולד בבנימינה וגדל בקיבוץ כפר בלום בגליל העליון. בין השנים 1969–1971 שימש כמרכז המשק בקיבוץ. אביו היה ברוך יעקובסון, מלוחמי כ"ג יורדי הסירה . לאחר מות אביו, נישאה אמו לנחמיה לבנון שאימץ אותו כבן . סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר האזורי "עמק החולה" בכפר בלום. שירת בצה"ל בנח"ל, בין השנים 1959–1962, השתחרר מסדיר בדרגת סגן, ומשירות מילואים כמפקד יחידה בפיקוד צפון, בדרגת סא"ל.
בין השנים 1975–1979 כיהן כראש המועצה האזורית גליל עליון. תקופת כהונתו התאפיינה בפיגועים רבים מהם סבל האזור לאחר מלחמת יום הכיפורים, ולכן עסק לבנון בעיקר בנושא אבטחת יישובי המועצה, הקמת גדרות היקפיות, חדרי ביטחון וכבישי ביטחון סביב היישובים. בנוסף, עסק לבנון בפיתוח והרחבת המועצה והקמת מחלקות לשירותים שהיו עד אז באחריות הקיבוצים עצמם: חינוך, תברואה וטיפול בפסולת, קהילה ועבודה סוציאלית, תחבורה (אוטובוסים לתלמידים) וספורט – כולל הקמת קבוצת הכדורסל "הפועל גליל עליון".
בשנת 1977 יזם את הקמת מכון המחקר מיגל, כמרכז מדעי-מחקרי בגליל העליון במטרה לתמוך בפיתוח ההשכלה הגבוהה והחינוך, ובחיזוק החקלאות והתעשייה בגליל. המכון הוקם במסגרת המועצה האזורית גליל עליון, ובהמשך נרשם כחברה בע"מ במסגרת מפעלי "החברה לפיתוח הגליל" של קיבוצי הגליל העליון וצפון הגולן . כיום מסונף המכון למכללה האקדמית תל חי, וחברי הסגל הבכיר בו משמשים כמרצים במכללה. בין השנים 1980–1990 היה יושב ראש הנהלת המכון, ומשנת 2016 משמש כמנהלו המדעי.
בתחילת שנות ה-90 נקרא לבנון על ידי מטה הסדר חובות הקיבוצים, שהוקם על מנת לטפל במשבר הכלכלי שאליו נקלעו קיבוצים רבים בישראל, לשקם את כלכלת קיבוץ כפר בלום שנקלע אף הוא למשבר. לבנון יישם שינוי בהתנהלות הקיבוץ, שכלל את הפרדת העסקים מהקהילה, וניהולם כמקובל בסקטור העסקי-פרטי. המבנה שהוקם כלל את הקמת תאגיד "אחזקות כפר בלום" שריכז את הפעילות העסקית בחקלאות, בתיירות ובתעשייה. לתאגיד מונה דירקטוריון שניהל בפועל את הפעילות, והעביר לחברי הקיבוץ דיבידנד שנתי מהרווחים. מבנה זה היה ייחודי ושונה במהותו מדרכי ניהול הקיבוץ המקובלות עד אז, ובהדרגה החלו קיבוצים נוספים לעבור לניהול בשיטה זו. בעקבות השינוי, ולאחר שנחתם הסדר החובות, השתפר בהדרגה מצבו הכלכלי של קיבוץ כפר בלום ובהמשך אף עבר לרווחיות.
בשנת 1992 הוחלט על שיקום אזור עמק החולה המיובש, לאחר שסבל משקיעת הקרקע והחדיר מזהמים למי נהר הירדן ולכנרת. הקרן הקיימת לישראל, מינהל מקרקעי ישראל ומשרד החקלאות הקימו מינהל שיקום שהטיל על לבנון, במסגרת מכון מיגל, לתכנן ולהקים מערך מחקר וניטור, שיספק את בסיס הידע הדרוש לתכנון וביצוע השיקום. תוצרי המחקר יושמו בתכנון הפרויקט, ובהמשך בהקמתו. הפרויקט, שמוכר בשם "אגמון חולה", מהווה דוגמה לשילוב מוצלח של חקלאות, אקולוגיה שמירת טבע ותיירות, והניטור באזור נמשך ברציפות עד היום.
בשנת 1996 מונה לבנון על ידי שר החקלאות, יעקב צור, לתפקיד המדען הראשי של משרד החקלאות, לאחר שכיהן כשנה כמנהל המדעי של מינהל המחקר החקלאי (מרכז וולקני), במשרד. תקופה זו התאפיינה בהתמודדות עם המחסור במים וצמצום כמות המים שיועדה לחקלאות, ועיקר עיסוקו של לבנון היה מחקר והכנת תוכניות רב שנתיות לייעול וחיסכון בשימוש במים בחקלאות, ומעבר לשימוש מוגבר במי קולחין מטוהרים. כתוצאה מהמחקר יושמו שיטות ונוהלי השקיה שאפשרו הקטנת השימוש במים שפירים להשקיה בחקלאות ומעבר לשימוש מוגבר במי קולחין. במחקר, הושם דגש על פיתוח וחיזוק גידולים לייצוא, במטרה להרחיב ולחזק את התשתית של החקלאות בישראל. במסגרת זו התקבלה היוזמה של לבנון להחלטת ממשלה על תמיכה במרכזי מחקר ופיתוח בפריפריה לאורך גבולות ישראל. דגש נוסף הושם על ייעול ומעבר חקלאות אינטנסיבית וחסכנית בכח אדם.
לאחר שפרש ממשרד החקלאות, הקים לבנון את המועצה לגנים בוטניים בישראל ושימש כיושב הראש שלה. הקמת המועצה נדרשה עקב מצבם הקשה של הגנים הבוטניים בישראל, על אף חקיקת חוק הגנים הבוטניים בשנת 2006. לבנון עסק ביישום הוראות החוק, ופרסום מבחני תמיכה בגנים הבוטניים שסייעו לשקם את מצבם באופן ניכר. בנובמבר 2015 הכריז משרד החקלאות על קיצוץ עמוק בתקציב הגנים הבוטניים מ-3 עד 6 מיליון שקל בשנה לכ-100,000 ₪ בלבד. לבנון ניסה להיאבק בהחלטה זו בעזרת המועצה, ולאחר שנחל הצלחה חלקית בלבד, סיים את תפקידו כיושב ראש המועצה בשנת 2016.
בשנת 2008 יזם, יחד עם אהרון ולנסי, יו"ר פורום ראשי הרשויות המקומיות בגליל העליון המזרחי, את הקמת עמותת "הקריה למחקר ורפואה בגליל", במטרה להביא להקמת פקולטה לרפואה בגליל, לאחר שעלה הצורך בהקמת פקולטה נוספת לרפואה בישראל. לבנון מונה ליושב ראש הוועד המנהל של העמותה, שכללה, נוסף על ראשי הרשויות בגליל, גם אנשי ציבור ומדענים בעלי שם. העמותה הציעה הקמת פקולטה לרפואה בעיר צפת, שבה שוכן בית חולים מרכזי בגליל המזרחי, והצעה זו התקבלה על ידי הממשלה, שהחליטה בשנת 2009 על הקמת הפקולטה בעיר. בשנת 2011 החלה הפקולטה לפעול, אולם מטרת העמותה להקמת אוניברסיטה בגליל טרם הושגה.
לבנון, חבר קיבוץ כפר בלום. נשוי לאורה אב לארבעה וסב לאחד עשר נכדים.
קריירה אקדמית
בשנת 1972 השלים לבנון תואר ראשון בחקלאות בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות. בשנת 1974 סיים לימודי תואר שני בהצטיינות יתרה, עם התמחות בגידולי שדה, והמשיך ללימודי דוקטורט במיקרוביולוגיה חקלאית, אותם השלים בשנת 1980.
לאחר קבלת התואר החל לעבוד כחוקר במינהל המחקר החקלאי (מרכז וולקני), במכון לקרקע ומים במשרד החקלאות, שם עבד ברצף עד שנת 2007, והגיע לדרגה א1 מחקר המקבילה לפרופסור מן המניין. במקביל הרצה בקורסים של הפקולטה לחקלאות, שהתקיימו במכללת תל חי: "מבוא לביולוגיה של התא" ו"מבוא לחקלאות מתקדמת". בהמשך גם במכללה האקדמית תל חי בקורס "מיקרוביולוגיה סביבתית", ובקורס לתואר שני "היבטים עסקיים בביוטכנולוגיה". כמו כן שימש מנחה לסטודנטים לתארים מוסמך ודוקטור בפקולטה לחקלאות.
בשנים 1990–1991 שימש מדען אורח במכון המחקר של משרד החקלאות של ארצות הברית. בשנת 1993 התמנה כפרופסור נלווה בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה של פנסילבניה, ובשנת 2004 שימש פרופסור אורח לשנה אחת באוניברסיטת וכנינגן בהולנד.
בין השנים 1999–2011 כיהן כיושב ראש הוועד המנהל של המכללה האקדמית תל חי, לאחר שזו נקלעה לקשיים והיה צורך בשיקומה ופיתוחה מבחינה מקצועית ואקדמית. לבנון הקים מחדש את מוסדות המכללה לרבות חבר נאמנים, ועד מנהל, מינוי נשיא ובעלי תפקידים נוספים. במהלך התקופה גדל מספר הסטודנטים במכללה מ-800 ל-3,000, נפתחו חוגים נוספים, הוקמו שתי פקולטות ונבנה קמפוס חדש. בשנת 2008 התמנה לפרופסור מן המניין לביוטכנולוגיה במכללה.
הפעילות המחקרית של לבנון נערכה במסגרת שתי קבוצות מחקר: המעבדה למיקרוביולוגיה שימושית ופטריות במכון מיגל, והמעבדה למיקרוביולוגיה של הקרקע במכון לקרקע ומים של מכון וולקני בבית דגן. היישום המעשי של מחקרים אלו מתבטא בעיקר בפיתוח הידע לענף פטריות המאכל בגליל, המספק את מרבית הפטריות הטריות לשוק הישראלי, פיתוח קומפוסטים לשימוש בחקלאות, שיקום ושימוש חקלאי בקרקעות אזור עמק החולה המיובש וניטור מזהמים אורגניים במים.
תוצאות המחקרים פורסמו בלמעלה מ-90 מאמרים בעיתונות המדעית המבוקרת, ובעשרות מאמרים שפורסמו, בעקבות הרצאות בכנסים מדעיים בינלאומיים ברחבי העולם. מחקרים יישומיים שנערכו יושמו בשיטה לגידול פטריות שנרשמה כפטנט עם חברת "נטפים" ופטנט נוסף על חומרים מפטריות בעלי פעילות בריאותית.
הוקרה
באותה שנה זכה גם באות "יקיר הגליל" מטעם המועצה האזורית הגליל העליון, על תרומה מיוחדת לפתוח המדע וההשכלה הגבוהה בגליל, קידום החקלאות, היוזמה והחדשנות במחקר.
בשנת 2012 נבחר ל"יקיר תל חי" על תרומה מיוחדת לפתוח המכללה האקדמית תל חי.
פיל נפוליאון
פיל נפוליאון (באנגלית: Phil Napoleon; 2 בספטמבר 1901, בוסטון – 1 באוקטובר 1990, מיאמי) היה חצוצרן אמריקאי של מוזיקת ג'אז, ממוצא איטלקי.
ביוגרפיה
פיליפו נאפולי, שאימץ את שם האמן "פיל נפוליאון" ניגן בחצוצרה מגיל 5. במהלך העשור הראשון של המאה ה-20 הוא היה בין המוזיקאים הראשונים בצפון-מזרח ארצות הברית, שהחל לנגן בסגנון חדש שהגיע מניו אורלינס - ג'אז.
ביחד עם פסנתרן פרנקו סיגנורלי, הוא הקים הרכב "The Original Memphis Five" בשנת 1917. בהמשך להרכב זה הצטרף ג'ימי ליטל. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 ההרכב הוציא מאות הקלטות אך התפרק בשנת 1928. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 הוא ניגן בעיקר ברדיו.
בהמשך פיל נפוליאון עבר ללוס אנג'לס בה הצטרף להרכב מקומי. בשנת 1947 הוא חזר לניו יורק ובשנת 1950 הקים מחדש את "The Original Memphis Five". בשנת 1959 הם הופיעו בפסטיבל הג'אז של ניופורט ועשו הקלט הלש הופעה זו.
בשנת 1966 פיל נפוליאון עבר למיאמי בה הקים מועדון ג'אז בו הוא ניגן עד לסוף שנות ה-80.
אלפונסינה סטורני
אלפונסינה סְטוֹרְנִי (Alfonsina Storni; 22 או 29 במאי 1892 – 25 באוקטובר 1938) הייתה משוררת, מחזאית וכותבת מאמרים ארגנטינאית. נחשבת לאחת המשוררות הלטינו-אמריקאיות החשובות של המאה ה-20. נושאיה העיקריים היו מעמד האישה בחברה הנשלטת על ידי הגברים, האהבה והמוות. זכתה בפרסים הגבוהים ביותר בתחום הספרות בארגנטינה, והייתה בתקופתה מראשי האליטה הספרותית בבואנוס אירס.
קורות חיים
אלפונסינה סטורני נולדה בעיירה סאלה קפריאסקה (Sala Capriasca) שבקנטון האיטלקי של שווייץ. אביה היה יצרן בירה קטן משווייץ שהיגר לארגנטינה. בארגנטינה פתח אביה בית קפה, שבו אלפונסינה, כנערה, עבדה כמלצרית. האב היה אלכוהוליסט וסבל מהתקפי דיכאון, כך שבית הקפה פשט את הרגל במהרה. אלפונסינה החלה עובדת כעוזרת בחווה חקלאית ומפרנסת ראשית של המשפחה. כאשר נפטר אביה ב-1907 ואמה נישאה לגבר חדש, היא עזבה את הבית והצטרפה ללהקה נודדת של שחקני תיאטרון. כעבור שנה היא נטשה את התיאטרון והחלה בלימודי הוראה, שאותם סיימה והחלה עובדת כמורה בעיר רוסריו. בעיר זו הכירה גבר נשוי, התאהבה בו והרתה לו. כדי למנוע פגיעה בגבר שאהבה, היא עברה לבואנוס איירס ושם גידלה כאם חד-הורית את בנה אלחנדרו אלפונסו. באותה תקופה החלה כותבת את שיריה הראשונים בעיתוני נשים, שירים שכבר בולטת בהם רגישותה הפמיניסטית וביקורתה על תפקיד האשה בחברה. ב-1914 פורסם הסיפור הראשון שלה, ושנתיים לאחר מכן, ב-1916, ספר השירים הראשון. בשנות ה-20 היא התפרסמה כאחת המשוררות החשובות בדרום אמריקה. שיריה והרצאותיה השפיעו על עבודתן של משוררות אחרות שהלכו בדרכיה, כגון דלמירה אגוסטיני (Delmira Agustini) וחואנה דה איברבורו, משוררות מפורסמות מאורוגוואי. סטורני פרסמה גם מאמרים פמיניסטיים, ונודעה במאבקה למען מתן זכות בחירה לנשים. סטורני הייתה המשוררת הראשונה שהתקבלה לחוג הספרותי רב היוקרה "אנקונדה", שם הכירה את הסופר הנודע מאורוגוואי אורסיו קירוגה (Horacio Quiroga). בשנות ה-20 חיברה גם מחזות תיאטרון לילדים שהוצגו. מ-1928 סבלה מהתקפים קשים של דיכאון, וב-1935 חלתה בסרטן השד. כאשר נודע לה שמחלתה סופנית, התאבדה בטביעה בים של מאר דל פלאטה ב-25 אוקטובר 1938.
יצירותיה החשובות
במשך שנות הקריירה שלה חלו התפתחויות רבות בכתיבתה של סטורני. מההתחלה הושפעה מעובדת היותה אם חד-הורית, עצמאית ומתפרנסת בעיר הגדולה. דבר לא מקובל בחברה הדרום אמריקאית של תקופתה. על כן, נושא כמעט קבוע בעבודתה הוא מצבה של האישה בחברה לא-שוויונית הנשלטת על ידי גברים, כולל בתחומי האהבה הארוטיקה והמוות. שיריה הראשונים נכתבו בסגנון טרדיציונלי מבחינת החריזה והמקצב לעומת עבודותיה המאוחרות, שם עברה לסגנונות ניסויים הכוללים חרוזים חופשיים או חוסר חריזה. ספרה הראשון שזכה להצלחה היה La Inquietud Del Rosal ("חרדת שיח הוורדים") ב-1916, וזאת על אף שהמשוררת עצמה לא העריכה ספר ביכורים זה. שלושת ספרי השירה הבאים שלה – El dulce daño ("הכאב המתוק") מ-1918, Irremediablemente ("ללא תקנה") מ-1919 ו-Languidez ("חולשה") מ-1920 – הפכו אותה לאחת המפורסמות במשוררות דרום אמריקה בתחילת המאה ה-20. בספרים אלו היא ממשיכה לדון בדיכוי האשה ובמאבק הקיים בקשר גבר-אישה. היא מתייחסת בציניות לקשר הרומנטי בחברה המנוהלת על ידי הגבר, הדורש ארוטיות ומיניות מהאישה אך מצד שני גם דורש בתוליות. ב-1925 פרסמה ספר נוסף – OCRE (צבע אוקר), שבו כבר ניתן לראות התרחקות אינטלקטואלית מעורבת באירוניה וציניות. בשנים 1930 ו-1934 ביקרה סטורני בספרד ונפגשה רבות עם המשורר פדריקו גארסיה לורקה, ובעזרתו חדרה לחוגים האוונגרדיים בספרות הספרדית. בהשפעה זו היא פרסמה ב-1934 את Mundo De Siete Pozos ("עולם שבע הבארות"), שבו ניכר מעבר בולט לסגנון שירה חדש, ניסיוני ומיוחד של חרוזים חופשיים ושפה סוריאליסטית, מקוטעת, דמוית חלום. ספרה האחרון, שיצא לאור לאחר מותה, הוא Mascarilla y Trobol ("מסכה ותלתן"). בספר זה היא עורכת ניסוי בכתיבת שירה ללא חרוזים אך במבנה של סונטה קלאסית. היא מכנה שירה זו כ"אנטי-סונטות הכתובות ברגעים של כמעט איבוד ההכרה". שירים אלו הם באופן בולט מופשטים ובעלי תוכן תמאטי אפל, חרדתי ודמוי חלום.
ביקורת
למרות ההערכה העצומה וההצלחה שלה זכו יצירותיה, יש המבקרים את העיסוק הרב בנושאים הנחשבים היום לפמיניסטיים. בזמנה גם ביקרו רבות את האירוטיות בשיריה המובאת על ידי אשה. עם כל זאת, אין ספק שעבודותיה הן אמיצות ופורצות דרך בתחום הפמיניזם. בנוסף, שיריה, אף שנכתבו בתקופת מעבר בין מודרניזם ופוסט-מודרניזם בשירה הדרום-אמריקאית, אינם שייכים לאף אחד מזרמים אלו. למרות פרסומה הרב בדרום אמריקה, שיריה תורגמו לשפה אחרת (אנגלית) רק ב-1975, ואז החל גם פרסומה העולמי. פרסום נוסף למשוררת נוצר עם פרסום השיר "אלפונסינה והים" בביצוע זמרים שונים, בהם מרסדס סוסה, חוה אלברשטיין, מתי כספי והפרברים.
DFSK סדרת C
DFSK C35, C36, C37 הם סדרות של כלי רכב המוגדרים כמסחריות ו-מיניוואנים מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Dongfeng Sokon (DFSK), (שם נוסף: Dongfeng Xiaokang, בסינית: 东风小康) אשר מיוצרים משנת 2009 ועד היום בסין.
יצרנית הרכב הסיני Dongfeng Sokon (DFSK) נוצרה כתוצאה משותפות (joint venture) בין "Dongfeng Motor Corporation" וחברת "Dongfeng and Chongqing Sokon Industry Group Co Ltd", מתאריך 27 ביוני 2003.
דגמים
בשנת 2018 החל ייצור הדגמים עם מצברים במקום מנוע בנזין.
C37
"C37" של דונגפנג שיאוקאנג הוא דגם חדש עם תצורה נוחה בהשוואה לדגם הקלאסי ועלותו גבוהה יותר ב-1,000 יואן. הדגם החדש נוקט באותו סגנון במראה החיצוני והפנימי של הרכב.
גודל הגוף הוא: 4500 * 1680 * 2000/3050 מ"מ, הוא משתמש בעיצוב דלתות הזזה חד-צדדיות, ומספק מגוון פריסות מושב 5/7. מצויד במערכת חשמל 1.5L + 5MT, הוא יכול להפיק 112 כ"ס.
המתלים הקדמיים וקפיץ העלה האחורי הם בעלי ביצועי נשיאה טובים יותר. כולל כוונון חשמלי חיצוני למראה האחורית, מפתח שלט רחוק, חיישן רוורס, מערכת הדמיה אחורית, מושבי עור, מסך שליטה מרכזי בגודל 8 אינץ' ונעילה מרכזית.
המכונית לא מצוידת בכריות אוויר, וכן מצוידת במערכות בטיחות אקטיבית של ABS + EBD.
סטפן לגר (שיר)
סטפן לגר הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר הישראלי דודו פארוק (שם הבמה של אורי קומאי). השיר יצא לאור ב-17 במאי 2020, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים הפי"ל.
רקע וכתיבה
באוגוסט 2019 הוציא פארוק את השיר "מלך הקיץ", שהיה לשירו הראשון שלא כלל שפה גסה, ולאחריו יצא להפסקה מהוצאת שירים, שזכתה לחשיפה תקשורתית. ב-12 במאי 2020 חזר לפעילות מוזיקלית, תוך שהוציא תחת דמות בשם "בובי רז'ולו" שיר בשם "כמו תינוק בעולם". חמישה ימים לאחר מכן, הוציא את השיר תחת דמותו המקורית, בשם "דודו פארוק 2". השיר, שנכתב על ידי פארוק והולחן על ידיו בשיתוף עם ג'ורדי, מכיל בתוכו את סגנון הטראפ ועוסק באיבר מינו של הזמר הישראלי סטפן לגר, תוך שפארוק משווה את גודלו לדברים שונים, כדוגמת נמייה, בגט ומגדל אייפל.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, הועלה לערוץ היוטיוב של פארוק ב-17 במאי 2020, בסמוך לצאת הסינגל עצמו. בקליפ נראה פארוק עם שיער בלונדיני, בשונה משאר הווידאו קליפים לשיריו, שר את מילות השיר. הקליפ מהווה פרודיה לקליפ הנלווה לשירו של הזמר יהונתן מרגי, "אני לא אני".
הקליפ, שהצליח להתברג תוך יממה במקום הראשון ברשימת "הסרטונים החמים" ביוטיוב, צבר כ-3 מיליון צפיות, נכון ליולי 2020.
ביקורות ומחלוקת
מבקר המוזיקה דודי פטימר ממעריב ביקר את השיר באופן מעורב: "אני לא רואה את השיר הזה הופך ללהיט מהסיבה שהוא לא שונה משאר שיריו של פארוק, כבר לא מחדש או מעניין יותר מדי, בניגוד למשל לשיר "תינוק בעולם" של בובי רז'ולו שמהווה משב רוח מרענן. דו הקוטביות הזו באישיותו האמנותית של קומאי משחקת לטובתו, ומי אמר שהוא לא יכול להיות דוקטור ג'קיל ומיסטר הייד של המוזיקה הישראלית? זה חדשני וחכם, אז למה לא בעצם?". עמית סלונים מוואלה! NEWS העניק גם הוא ביקורת מעורבת לשיר: "מבחינה מוזיקלית, השיר הוא ללא ספק הכי מלוטש שפארוק פרסם בקריירה שלו, והוא מציב אותו הפקתית באותה שורה עם כוכבי הפופ הגדולים של התקופה. הטקסט, שמוקדש כולו לאיבר המין של סטפן לגר, יכול להתפרש כאיזו אלגוריה על הקנאה של פארוק באמנים מוכשרים ומבוססים יותר ממנו כמו לגר, אבל אף אחד לא מאזין לדודו פארוק בשביל איזה מסר נסתר אלא בשביל הדאחקה. והפעם, אחרי הרבה יותר מדי זמן, הדאחקה עובדת. כן, מדובר בשיר סקסיסטי וגזעני, שמבוסס על סטיגמה על איברי מין של שחורים".
אתרי החדשות ynet וישראל היום סירבו לפרסם את השיר בשל תוכנו. ב-18 במאי פרסם רז ישראלי מישראל היום מאמר בו הסביר מדוע לא פרסם את שירו של פארוק, באומרו: "אני אדם חילוני, אבל קשה לי לראות הגחכה של אוכלוסייה שלמה, בדיוק כמו שהיה לי קשה לראות את החפצת הנשים שדודו פארוק נוהג לטפח בקליפים שלו. אדם שצריך להנמיך אנשים אחרים על מנת להרגיש טוב עם עצמו ולהצחיק את הקהל שלו - לא ראוי לקבל במה".
הצלחה
כבר בצאתו, זכה השיר להצלחה רבה, תוך שצבר תוך מספר ימים כמיליון צפיות באתר יוטיוב. כמו כן, הצליח להגיע בשיאו למקום החמישי במצעד שירי הספוטיפיי הישראלי השבועי, תוך שצבר כ-80 אלף השמעות באותו השבוע. נכון ליולי 2020, הצליח לצבור שם למעלה מחצי מיליון השמעות.
מגלן לוחש
מגלן לוחש (שם מדעי: Phimosus infuscatus) הוא מין יחיד בסוג מתת-משפחת המגלנים. מצוי בדרום אמריקה באזורים ממזרח להרי האנדים. תחום תפוצתו מתפרש על פני המדינות ארגנטינה, בוליביה, ברזיל, קולומביה, אקוודור, גיאנה, פרגוואי, סורינאם, אורוגוואי וונצואלה. בתי הגידול המועדפים עליו הם ביצות של מים מתוקים. המגלן משמיע קולות הדומים ללחישה באתרי השינה והקינון שלו, ומכאן שמו.