cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דייוויד יאנג קמרון
ביוגרפיה
בשנת 1901 קמרון הפך לחבר באגודת האקדמיה המלכותית, האגודה הבינלאומית של פסלים, ציירים שנוסדה על ידי ויסלר בשנת 1898. הוא הציג עם האגודה משנת 1898 ולאחר מכן כיהן במועצתה. לאחר התפטרותו מהאגודה הסקוטית לחרטים (RE), קמרון ו-11 אמנים נוספים הקימו את אגודת The Society of Twelve בשנת 1904 במטרה לקדם את ההדפס המקורי. הוא הפך לחבר באגודה המלכותית של ציירים בצבעי מים ב-1906. הוא נבחר לשותף של האקדמיה המלכותית הסקוטית (RsA) ב-1904 (בניסיון השישי שלו) והפך לחבר-RsA ב-1918. לאחר שנבחר לשותף של האקדמיה המלכותית בקטגוריית החרטים. הוא נבחר לאקדמיה מלכותית בתואר מלאה (RA) בשנת 1920.
לאחר 1907 עבודתו של קמרון הראתה התמקדות רבה יותר בנושאי נוף סקוטי ומ-1908 עד 1917 הוא עבר מתחריט לציור. בתקופה זו הוא הפסיק במידה רבה לכלול דמויות בקומפוזיציות שלו, מלבד בציורי האדריכלות שלו. בשלב זה יצירותיו זכו לשבחי ביקורת נרחבים והוא היה ידוע הן בבריטניה והן מחוצה לה. בסביבות 1908 עבודתו החלה להתבהר בצבע, לפני כן ספגה עבודתו של קמרון ביקורת על היותה כהה מדי עם שימוש רב בגוונים חומים.
דירוג אג"ח
דירוג איגרות חוב הוא תהליך המתבצע על ידי חברות דירוג, ומטרתו העיקרית היא הערכת הסבירות של קבלת הקרן והריבית של איגרת החוב, בדרך כלל אג"ח קונצרניות.
דייוויד יאנג קמרון
ביוגרפיה
"שדות הקרב של איפר" (1920) הוזמנו עבור היכל הזיכרון, הנצחה לחללי מלחמת העולם הראשונה.
דירוג אג"ח
בדירוג אג"ח קונצרניות מבחינים בין דירוג חברות (Corporate rating), שהוא דירוג המתייחס לחוסנה הפיננסי הכולל של חברה, לבין דירוג להתחייבות ספציפית (issue rating), הבודק יכולת חברה להחזיר חוב ספציפי - בדרך כלל אג"ח קונצרנית שהיא מנפיקה, בין אם בהנפקה לציבור, בין אם בהנפקה פרטית, ובין אם באיגרת חוב שכבר נסחרת בבורסה.
דייוויד יאנג קמרון
ביוגרפיה
קמרון היה מוכר ואהוד בעולם האמנות והחזיק בהרבה מאוד מינויים בחברות ובדירקטוריונים. עם פרישתו של נשיא ה-RsA, סר ג'יימס גאת'רי, בשנת 1919, הוצע לקמרון לעמוד לבחירה לנשיאות. קמרון סירב עם זאת, תוך שהוא מציין בהיותו עסוק.
דירוג אג"ח
אג"ח קונצרניות מוחזקות בעיקר על ידי גופים מוסדיים (חברות ביטוח, קופות גמל וקרנות פנסיה). לגופים אלה השקעות מסיביות באיגרות חוב, ומכאן החשיבות בדירוג האיגרות. גם לחברות המנפיקות יש חשיבות בדירוג, הנובעת מהפחתה ניכרת של עלות ההון המגויס על ידן, ככל שהדירוג הניתן גבוה יותר.
דייוויד יאנג קמרון
ביוגרפיה
בשנים 18–1917 קמרון הוזמן על ידי ממשלת קנדה לצייר את המלחמה בצרפת. קמרון זכה לתואר אבירות בשנת 1924 והיה נאמן של גלריית טייט מ-1921 עד 1927 והגלריה הלאומית הסקוטית, והיה צייר המלך והלימנר בסקוטלנד מ-1933.
דירוג אג"ח
דירוג מתבצע גם לגופים שאינם חברות, כמו עיריות וגופים אחרים, וגם למדינות.
דייוויד יאנג קמרון
ביוגרפיה
קמרון נפטר בפרת', סקוטלנד ב-16 בספטמבר 1945.
דירוג אג"ח
הקריטריונים לדירוג
משמעות הדירוג היא הערכת הסיכון שבקניה או החזקה של איגרת החוב, ובעיקר הערכה של סבירות קבלת הקרן והריבית בגינה במועדים הקבועים מראש. הדירוג מתבצע על סמך הערכה אנליטית של החברה, המתבצעת על ידי אנליסטים שהוכשרו לכך. הוא נעשה לפי בחינת פרמטרים המשתייכים לשתי קטגוריות: סיכון עסקי וסיכון פיננסי.
סיכון עסקי: במסגרת הערכת הסיכון העסקי נבחנים הסביבה הענפית של החברה, לרבות מעמדה התחרותי בענף, וזהו אחד הפרמטרים העיקריים בדירוג. עוד נבחן מבנה הניהול והבעלות על החברה, שהוא פרמטר היכול להצביע על יכולתם ונכונותם של בעלי החברה לתמוך בה במקרה של בעיה בתזרים המזומנים העלול להקשות ולו זמנית על החזר הקרן והרבית.
הדירוג בישראל הלכה למעשה
בישראל בשנת 2008 דורגו רק הבנקים הגדולים (בנק לאומי ובנק הפועלים) בדירוג AAA. (הדירוג AAA נקרא בעגה המקצועית "טריפל A" והוא הגבוה ביותר הקיים). סולם הדירוג בישראל הוא אוטונומי, ואינו מקביל לדירוג הבינלאומי. כך למשל חברת טבע, המגייסת חוב בחו"ל, מדורגת Baa2 על ידי סוכנות הדירוג מודי'ס (השקול ל-BBB). אילו הייתה טבע מגייסת הון בישראל, היא הייתה מקבלת דירוג גבוה בהרבה, ולחלופין, חברות ישראליות היו מדורגות בדירוג נמוך משמעותית לו היו מגייסות הון בחו"ל.
חברת החשמל היא דוגמה לבעייתיות בדירוג. איגרותיה מדורגות - AA, נכון לתחילת 2014, על אף שפיננסית החברה אינה עומדת בדירוג זה. הסיבה לדירוג האמור היא מתן משקל גבוה לבעלות על החברה, והערכת המדרגים כי ממשלת ישראל תעמוד מאחורי התחייבויות החברה.
בדירוג AA דורגו נכון לתחילת 2008 חברות שהיו אז בעלות איתנות פיננסית גבוהה, כמו החברה לישראל, בתי הזיקוק בחיפה, בזק, אי די בי חברה לפיתוח והבנקים הבינוניים. האג"ח של אי די בי פיתוח הדרדרו עם הזמן לדירוג D ב-2013, לאחר שהחברה נקלעה למשבר והגיעה לסף הסדר חוב. אג"ח החברה האם, אידיבי אחזקות, שהדרדרו גם הן לדירוג D, הצדיקו את הדירוג עם ההחלטה על הסדר החוב בחברה במהלך 2013, שגרר אחריו גם העברת השליטה מנוחי דנקנר לבעלים חדשים. הדירוג של החברה לישראל ירד אף הוא לרמה של +A, ואילו חברת הבת בזן הדרדרה לBBB.
נכון ל-2008, חברות רבות היו מדורגות ברובן בציון A או נגזרותיו. עם פרוץ משבר האשראי ב-2008 ובעקבות משבר האג"ח הקונצרניות בישראל בסוף שנה זו, הורדו דירוגים של חברות רבות, ובתוכן חברות נדל"ן. בעת קבלת הדירוג הראשוני, מיעוט מבוטל של החברות מדורג ב-BBB. הסיבה היא שחברות נרתעות מלהנפיק בדירוג זה. עם זאת, חברות לא מעטות הגיעו לדירוג זה לאחר שדירוגן הדרדר עם הזמן.
לדירוג השלכה ישירה על עלות גיוס ההון של החברות. כך למשל, התשואה לפדיון של איגרת חוב המדורגת AAA עשויה להיות קרובה לזו של איגרת חוב ממשלתית (בינואר 2008 נסחרו איגרות החוב הממשלתיות הצמודות לחמש שנים בתשואה לפדיון 3.3%, אג"ח מדורגות AAA סביב 4.1%, ואג"ח מדורגות A סביב 5%). לעומת זאת, תשואה לפדיון של איגרת לא מדורגת עלולה להיות גבוהה בהרבה ולהגיע אף לשיעורים דו ספרתיים.
חברות מדרגות בארץ ובעולם
החברות המדרגות אג"ח בעולם הן חברות בינלאומיות, שמנוהלות בדרך כלל מארצות הברית. אלו הן חברות שעיסוקן גם בדירוג מדינות ברחבי העולם. בין החברות המובילות בתחום ניתן למנות את סטנדרד אנד פורס, פיץ', ומודי'ס.
בישראל קיימות (2013) שתי חברות מדרגות:
סולמות הדירוג
דירוג ספקולטיבי
סולם הדירוג של מידרוג
למדרוג (ולחברת האם מודי'ז) סולם דומה לזה של מעלות, אך צירופי האותיות שונים: הספרות 1,2,3 הן תחליף לסימני המינוס והפלוס של מעלות. לדוגמה, הדירוג A3 מקביל ל-A מינוס בסולם מעלות,A2 מקביל ל-A,ו-A1 מקביל ל-A פלוס).
דירוג השקעה:
ביקורת על חברות הדירוג
בעקבות משבר הסאבפריים בארצות הברית, שהחל בשנת 2007, עלתה טענה כנגד חברות הדירוג כי הן פועלות במצב של ניגוד עניינים, מכיוון שהן מקבלות תשלום עבור פעולת הדירוג מאותן חברות שאת איגרות החוב שלהן הן מדרגות. התוצאה היא, על פי אותה טענה, הטיית הדירוג כלפי מעלה. כך לדוגמה, חלק מהאג"ח המגובה במשכנתאות סאבפריים, שהן מסוכנות בעליל, קיבלו את הדירוג AAA, שכאמור הוא הגבוה ביותר האפשרי. טענה נוספת שעלתה נגדן היא שאינן מצליחות לחזות שינויים משמעותיים בחברות שהן מדרגות, ובכלל זה הידרדרות חמורה. אחת התגובות של חברות הדירוג לביקורת הייתה פרסום הכלי של אופק הדירוג, Rating Outlook. כלי זה מאפשר לחברות הדירוג להודיע שהן עוקבות באופן צמוד יותר אחר גופים מסוימים. יחד עם ההודעה על התחלת מעקב כזה הן מודיעות האם האופק שהן רואות עבור אותם גופים הוא של שיפור, שימור המצב הקים לאורך זמן, או הרעה. כאשר התמונה של אותם גופים מתבהרת, חברות הדירוג תפסקנה את המעקב המיוחד של אותם גופים, ואולי ישנו את האופק שהן רואות עבור אותם גופים.
הערות שוליים
Rating
הקולוניזציה האירופית של אמריקה
ממוזער|260px|האזורים באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית שהיו תחת שליטה אירופאית ב-[[1750
]] הקולוניזציה האירופית של אמריקה היא הקולוניזציה של אמריקה הדרומית ואמריקה הצפונית על ידי מדינות אירופיות, שהחל בעקבות גילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס בשנת 1492. המעצמות האירופיות העיקריות שלקחו חלק בקולוניזציה של אמריקה היו האימפריה הספרדית, פורטוגל, האימפריה הבריטית וצרפת. מדינות אירופאיות נוספות שלקחו בשלב מסוים חלק בקולוניזציה של אירופה, כוללות את רוסיה, שוודיה והולנד.
היסטוריה
הקולוניזציה האירופית של אמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית החלה בשנת 1492, כאשר משלחת ספרדית בראשותו של הספן האיטלקי כריסטופר קולומבוס הפליגה מערבה כדי למצוא נתיב סחר חדש למזרח הרחוק, אך הגיעה בשוגג לאזור שהאירופים יכנו "העולם החדש". המשלחת של קולומבוס עגנה בחלק הצפוני של האי היספניולה ב-5 בדצמבר 1492 בו חיו בני הטאינו עוד מהמאה ה-9. האי הפך בעקבות כך להתיישבות האירופאית הקבועה הראשונה באמריקה. בעקבות הגילוי של קולומבוס החל מסע הכיבוש והקולוניזציה של אמריקה על ידי מעצמות מערב אירופה. במהלך שני המסעות הראשונים של קולומבוס המשלחות הגיעו לאיי בהאמה ולאיים הקריביים, כולל להיספניולה, פוארטו ריקו וקובה. ב-1497 הגיעה משלחתו של החוקר האיטלקי ג'ון קאבוט, בשם אנגליה, לחופי אמריקה הצפונית, וכעבור שנה, הגיעה לחופי אמריקה הדרומית משלחתו של קולומבוס. כנותנת החסות למסעותיו של כריסטופר קולומבוס, ספרד הייתה הכוח האירופאי הראשון שהתיישב באזורים הגדולים ביותר באמריקה.
הספרדים החלו לבנות את האימפריה האמריקאית שלהם באיים הקריביים, כאשר הם הקימו בתחילתה את מרכזי הפעילות שלהם בקובה, בפוארטו ריקו ובהיספניולה. בהמשך חלקים נרחבים מאמריקה הלטינית ושטחים אחרים באוקיינוס השקט נכבשו על ידי הקונקיסטאדורים כאשר בסביבות שמונה מיליון ילידים נרצחו. ב-1513 אזור פלורידה התגלה על ידי מגלה הארצות הספרדי חואן פונסה דה ליאון. מ-1519 עד 1521, הקונקיסטאדור הרנאן קורטס ניהל מערכה צבאית נגד האימפריה האצטקית אשר הייתה באותה העת תחת שליטתו של מוקטסומה השני. הבירה האצטקית, טנוצ'טיטלאן, הפכה למקסיקו סיטי, העיר הראשית שהייתה בשליטת הספרדים, אותה הכובשים הספרדים כינו גם "ספרד החדשה". מעל ל-240 אלף אצטקים מתו במהלך המצור על טנוצ'טיטלאן. מתוכם כ-100 אלף נהרגו בקרב. בהמשך האזורים בהם נמצאים כיום קליפורניה, אריזונה, ניו מקסיקו, קולורדו, טקסס, מיזורי, לואיזיאנה, ואלבמה נכבשו על ידי כובשים אחרים כגון ארננדו דה סוטו, פרנסיסקו וסקס דה קורונדו, ואלוור נונייס קבסה דה ואקה. דרומה משם כבש פרנסיסקו פיסארו את אימפריית האינקה בשנות ה-30 של המאה ה-16. המשלחת של דה סוטו הייתה הראשונה שהובילה מפגש בין אירופים לעמים האינדיאנים ששהו במזרח אמריקה הצפונית. המשלחת של דה סוטו יצאה מפלורידה ועברה דרך ג'ורג'יה של ימינו, דרך דרום קרולינה וצפון קרולינה של ימינו, ואחר כך מערבה לאורך נהר המיסיסיפי ודרך טקסס של ימינו. ב-18 אוקטובר 1540 הוביל דה סוטו קרב גדול על הכפר המבוצר מאבילה. הסכסוך המתמשך בין האינדיאנים באמריקה הצפונית לבין המתיישבים האירופאים היה בסופו של דבר משני לחורבן שנגרם על ידי המתיישבים האירופאיים לציוויליזציות של העמים הילידים באזור מסו-אמריקה, רכס הרי האנדים והאיים הקריביים.
מעצמות אחרות, כמו צרפת, הקימו גם הם מושבות באמריקה - בחלק ממזרח אמריקה, בחלק מהאיים הקריביים, וברצועות חוף מסוימות באמריקה הדרומית. פורטוגל כבשה את אזור ברזיל, ניסתה ליישב את רצועת החוף המזרחית של האזור בו נמצאת כיום קנדה, והתיישבה לאורך תקופות ארוכות צפון מערבית לנהר ריו דה לה פלטה. עידן התגליות סימן את תחילת ההתרחבות הטריטוריאלית של כמה מהמעצמות האירופאיות. באוה העת אירופה הייתה שקועה במלחמות פנימיות, והיא התאוששה אט אט מאובדן האוכלוסייה שנגרם בעקבות מגפת המוות השחור, ובשל כך האופן המהיר בו אותן המדינות הפכו עשירות וצברו עוצמה בעקבות הקמת הקולוניות באמריקה היה בלתי צפוי בתחילת המאה ה-15.
בסופו של דבר, רוב חצי הכדור המערבי עבר לשליטת מדינות מערב אירופה, מה שגרם לשינויים ניכרים בנוף, באוכלוסייה, בצמחייה, ולבעלי חיים של אמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית. במהלך המאה ה-19 מעל ל-50 מיליון אירופאים היגרו לאמריקה מאירופה המערבית. העידן שלאחר 1492 נקרא התקופה של חילופי הקולומביאנים, חילופי דרמטית של בעלי-חיים, צמחים, תרבות, אוכלוסיות אנושיות (כולל עבדים), רעיונות ומחלות מידבקות בין ההמיספרות האמריקאיות והאפרו-אירואזיות בעקבות מסעות קולומבוס באמריקה.
האנתרופולוג האמריקני הנרי דובינס העריך שב-1492, לפני הקולוניזציה האירופית של אמריקה, חיו באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית בין 90 ל-112 מיליון אנשים - כמות אוכלוסייה גדולה יותר מבאירופה באותה העת. ההערכות הן שעד כ-95% מאוכלוסייה זו וצאצאיה נכחדו כתוצאה ממחלות מידבקות שנשאו עמם האירופאיים לעולם החדש. אירופאיים ואפריקנים, שהיו חשופים למחלות שונות בעולם הישן במשך מאות שנים פיתחו חסינות טבעית נגדן אך הן פגעו קשות באוכלוסייה האינדיאנית שלה לא הייתה חסינות זו. מבין המגפות הגדולות שפרצו בעקבות הגעתם של האירופאיים לעולם החדש ניתן למנות מגפות של אבעבועות שחורות (בשנים 1518, 1521, 1525, 1558, ו-1589), טיפוס הבהרות (1564), שפעת (1558), דיפתריה (1614) וחצבת (1618).
המלחמה המצרית-עות'מאנית השנייה
המלחמה המצרית-עות'מאנית השנייה (ידועה גם בתור מלחמת סוריה השנייה) הייתה מלחמה אשר התרחשה בין השנים 1839–1841 בין האימפריה העות'מאנית תחת מהמוט השני, הסולטאן העות'מאני (פאדישאה), לבין איילט מצרים תחת מוחמד עלי פאשא, ואלי ולמעשה המשנה למלך של מצרים על גורלה של סוריה הגדולה ובה ארץ ישראל.
רקע
לאחר מלחמת העצמאות היוונית החלה האימפריה העות'מאנית בתהליך ממושך של קריסה כלל חזיתית;
מסעות מוחמד עלי
למוחמד עלי הייתה מדיניות לעבר התפשטות אגרסיבית, לאורך שלטונו כבש את סודאן, אריתריאה, ג'יבוטי, חג'אז ולמספר שנים אף את מרכז חצי האי ערב. לאחר שהעות'מאנים סירבו להעניק לו את קפריסין וכרתים על פועלו במלחמת העצמאות היוונית (כפי שהבטיחו לפני המלחמה), לעלי היה התירוץ לצאת למלחמה בעות'מאנים ולממש את רצונו ארוך השנים לכבוש את ירושלים ודמשק.
בזמן המלחמה, המלחמה המצרית-עות'מאנית הראשונה, כבש צבא מצרים את סוריה הגדולה מידי העות'מאנים והאימפריה המצרית-ערבית של עלי הגיעה לשיא יוקרתה הבין-לאומית.
הכנות
לאורך שלטונו של מוחמד עלי בשטחי סוריה הגדולה התרחשו מספר רב של מרידות נגד שלטונו, ראשית היה מרד בחקלאים בסוריה, אחר כך מרד ערביי ישראל, ואז מרד דרוזי ולבסוף גם מרד העלווים. כל המרידות הללו הבטיחו לממשל העות'מאני כי לו יתקוף תהיה לו התמיכה של התושבים בשטחים, אך דבר זה לא מנע מבנו של עלי, אבראהים פאשא להגיע לפאתי אנקרה בזמן המלחמה הקודמת, העות'מאנים היו צריכים תמיכה אירופאית.
הקרב על נֵזִיב
הצבא העות'מאני (עם תמיכתו הצבאית של השליח הפרוסי הלמוט פון מולטקה לפקד על הארטילריה), פלש תחילה לשטח המצרי בלבנט וירד דרומה עד אשר התנגש בכוחותיו של בן עלי, אבראהים פאשא בעיר נזיפ של היום. היו אלו בין 30,000–80,000 חיילים עות'מאנים, נגד החיל המצרי שמנה 30,000–46,000 חיילים. מיומנות ההנהגה המצרית, ביחד עם המורל הצבאי הנמוך של החיילים הכורדים הרבים בצבא העות'מאני אשר היו מגויסים חדשים הביאו לתבוסה עות'מאנית מרכזית ונסיגת החיל הפולש.
לחימה ימית
ביולי 1839, נפטר מהמוט השני ובנו בן ה-16 ירש אותו, מחשש שהסולטאן הצעיר ישחק לידי האירופאים, הגרנד-אדמירל של הצי העות'מאני, אחמד פבזי פאשא אשר נע עם הצי לעבר מתקפה במרכז מצרים, ערק לצד המצרי ומסר את כלל הצי שהיה בשליטתו לידי מצרים בכניעה מרכזית שהתרחשה באלכסנדריה.
הכוחות הבריטים החלו להשפיע על שדה הקרב עם התערבות קריטית על דרכי הסחר של ערי הנמל בלבנט. ביוני 1840 כבש שליחו של האדמירל הבריטי רוברט סטופפורד, הקומודור צ'ארלס נאפייר , את ביירות לאחר מצור מתמשך של מספר חודשים ומצב מעורפל בשטח שהביא אותו לפעולה עצמאית.
עם הצטרפותם של ממלכת פרוסיה, האימפריה האוסטרית והאימפריה הרוסית לצידה של האימפריה העות'מאנית, המעצמות נתנו מכוחן הצבאי בהפצצה מתמשכת על צידון אשר התרחשה ב-26 בספטמבר. לאחר ייצוב חזית החוף, חיל הרגלים הבריטי החל בפשיטה דרך נהר אל-כלב.
ב-3 בנובמבר החלה הפגזה נרחבת של עיר החוף של עכו אשר בשונה מביירות, המשיכה בתמיכתה בממשל המצרי. העיר לא נכנעה בקלות אך עם פגיעת פגז במחסן נשק בין 1,500 ל-2,300 חיילים מצרים נהרגו ועד לסוף היום נכנעה העיר כאשר היא פגועה קשות מההפגזות וכמעט כל תותחי חומותיה מפורקים.
לקראת סוף נובמבר כוחות הצי הבריטים פעלו לסיום המערכה ולאחר שהשמידו את רוב חיל הים המצרי ירדו הכוחות דרומה והחלו מאיימים על אלכסנדריה, עיר הנמל החשובה ביותר למצרים אשר ישבה בדלתא של הנילוס, לב ליבה של מצרים. עלי, רואה את המצב כבלתי הפיך, החל במאמצים להסדר.
סוף דבר
ב-3 בפברואר 1841 חתם הסולטאן העות'מאני אַבְּדִילְמֵגִ'יט הָרִאשׁוֹן על צו רשמי שמינה את מוחמד עלי למושל תורשתי של מצרים בצורה רשמית ומכאן שמצרים הפכה לאוטונומיה סמי-עצמאית מידי האימפריה העות'מאנית.
בתמורה לאוטונומיה ניתנה לעות'מאנים מחדש סוריה הגדולה ולצידה גם חג'אז ותימן, כעונש על פועלו של עלי נגד הממשל המרכזי בקונסטנטינופול (איסטנבול).
המלחמה נגמרה בחיזוק השפעתם של הבריטים במזרח התיכון, אשר בעשורים הבאים יגדילו השפעתם על מצרים עד אשר ישתלטו על מרכז השלטון, בהשפעה על בני שושלת מוחמד עלי.
לאסלו פלאשטי
לאסלו פלאשטי, במקור סילאג'י (זוננפלד), בהונגרית: Palásti László; בודפשט, 3 באפריל 1903 – בודפשט, 15 בספטמבר 1979) היה סופר, עיתונאי יהודי-הונגרי. הוא כתב עשרות רומנים. שם העט שלו כסופר היה לעיתים קרובות: Lessly Pallas.
עד מלחמת העולם השנייה
לאסלו זוננפלד נולד במשפחה יהודית כבנם של של מיקשה סילאג'י (זוננפלד) (1869–1930) גובה כספים, סוכן מסחרי ושל גיזלה פטיאן (1874–1947). הוריו התגרשו. מ-1920 הצטרף לאסלו לעיתון "תיאטרון ואופנה" (Színház és Divat) כעוזר עורך. בין השנים 1922–1924 עבד במדורי התיאטרון של העיתונים "עולם" (Világ) ו"העיתון של פשט" (Pesti Hírlap). בין השנים 1929 לבין 1933 היה הכתב של "אשטי הירלפ" (Esti Hírlap), הוא היה גם הכתבה של "חיי התיאטרון" (Színházi Élet) ו"הספורט הלאומי" (Nemzeti Sport) בברלין עד עליית היטלר לשלטון. ב-1931 הקים בבירת גרמניה את העיתון "הרץ של ברלין" (Berlini Futár) עבור ההונגרים שהתגוררו שם. במהלך שנותיו בברלין ראיין בין היתר את אלברט איינשטיין, תומאס מאן ופרנץ להאר. ב-1933, לאחר עליית היטלר לשלטון חזר להונגריה והפך לעובד בכתבי העת בורשסם ינקו ו"שוויון" (Egyenlőség). כתוצאה מהחוקים היהודיים איבד את משרתו כעורך, אך המשיך בפעילות הכתיבה שלו ועבד גם בצורה בלתי חוקית עבור עיתון הבורסה של בודפשט.
במלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה נלקח למחנות שירות העבודה מספר פעמים (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). ב-17 במאי 1944 נלקח שוב בעיר ואץ לשירות עבודה למשך שלושה חודשים, אך כעבור מספר ימים הועמס עם עמיתיו על קרונות משא ונלקח למחנה ריכוז בור בסרביה, שם הוטלה עליו להשתתף בעבודת בניית מסילות ברזל. בספטמבר 1944, כשהחיילים הסובייטים התקרבו למחנה, הוא וחבריו נשלחו ברגל בחזרה מסרביה להונגריה. בחודש שלאחר מכן הגיעה צעדת האסירים בשרות עבודה לצ'רבנקה, שם מתו מאות מהם. לאחר מכן צעדו השורדים לעיר באיה, משם הצליח לברוח לבודפשט. הוא נעצר בבירה ונלקח לאכסניית מיראבל בגבעת השוואבים, בפיקוח הגסטפו ומשטרת ביטחון המדינה ההונגרית (Állambiztonsági Rendészet), גם משם הצליח לברוח בדרך נס. הוא שוחרר ב-18 בינואר 1945 ברחוב להל (Lehel), שם הסתתר, על ידי הצבא האדום שהשלים את כיבוש פשט (הצד המזרחי של בודפשט).
אחרי מלחמת העולם השנייה
שלושה ימים לאחר מכן פורסם כבר מאמרו הראשון בעיתון "חירות" (Szabadság) שלימים הפך לבעל טור שלו. במקביל, עבד גם כראש טור בית המשפט של "המשקיף בתמונות" (Képes Figyelő). באביב 1945 השתתף בהקמת השבועון ההונגרי הסאטירי לודאש מתי שהפך למפורסם ביותר (וגם אפרים קישון היה בין כתביו), שם עבד כעובד חיצוני עד 1951 ולאחר מכן כבעל טור עד לפרישתו לגמלאות ב-1965. עד מותו היה חבר מערכת של כתב העת של הקהילה היהודית של בודפשט "אוי אלט" (Új Élet), שם כתב על נושאים שנגעו ליהדות.
אשתו הייתה וילמה פלקו (1902–1959), לה נישא ב-27 באוגוסט 1933 בבודפשט. נולדה להם בת.
פלאשטי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי של אובודה. צוות המערכת של לודאש מתי, כמו גם רבים מעמיתיו וחבריו, השתתפו בהלווייתו.
אדוארד נורטון
השנים הראשונות
נורטון נולד בבוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית, הוא גדל בקולומביה, מרילנד. אמו, רובין רוז', שעסקה בהוראת אנגלית, נפטרה מסרטן המוח בשנת 1997. אביו, אדוארד ג'יימס נורטון, הוא עורך דין הפועל למען צדק סביבתי באסיה. לנורטון שני אחים הצעירים ממנו, מולי וג'ים, שעמם שיתף פעולה במקצועו.
נורטון סיים את לימודיו בתיכון "Wilde Lake" שבקולמביה ב-1987. הוא למד באוניברסיטת ייל, שם הופיע בהפקות של האוניברסיטה לצד פול ג'יאמטי ורון ליבינגסטון, ב-1991 סיים שם את לימודיו עם תואר ראשון בהיסטוריה. לאחר מכן עבד נורטון באוסקה, שביפן, כיועץ בחברה של סבו. נורטון דובר מעט יפנית.
קריירה
נורטון עבר לניו יורק והחל את קריירת המשחק שלו בהצגות אוף ברודוויי.
בשנת 1996 התפרסם לראשונה עקב תפקידו בסרט "פחד ראשוני", עליו קיבל ביקורות מעורבות. חרף זאת זכה בפרס גלובוס הזהב והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1998 שיחק נורטון בסרט "אמריקה X" בתפקיד דרק ויניארד הנאו-נאצי. תפקיד זה נחשב לאחד התפקידים הטובים של נורטון, ועל תפקידו בסרט היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. באותה שנה שיחק גם בסרט "ההימור האחרון" לצד השחקן מאט דיימון.
ב-1999 כיכב בסרט "מועדון קרב" של דייוויד פינצ'ר, המבוסס על רומן באותו השם של צ'אק פלאניוק. עבור תפקידו בסרט, לקח נורטון שיעורים באיגרוף, טאקוונדו והיאבקות. "מועדון קרב" הוקרן בהופעת בכורה בפסטיבל הסרטים של ונציה. נורטון, במהלך קידום הסרט אמר: "אני מרגיש ש'מועדון קרב' באמת, במובן מסוים... בחן את הייאוש והשיתוק שאנשים מרגישים לנוכח מערכת הערכים הזאת שענף הפרסום הוריש לנו".
בשנת 2000 התנסה גם בהפקה ובבימוי, בקומדיה הרומנטית "לשמור אמונים".
ב-2002 כיכב בסרט "דרקון אדום", ובסרטו של ספייק לי "השעה ה-25". ב-2005 זכה לביקורות נלהבות על משחקו בסרט "ממלכת גן עדן". בסרט גילם את בלדווין הרביעי, מלך ירושלים החולה בצרעת. ב-2006 כיכב בסרט העצמאי "אמן האשליות", שהוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס. באותה שנה כיכב בתפקיד ראשי בסרט הצעיף הצבעוני לפי ספרו של סומרסט מוהם. ב-2008 גילם נורטון את דמותו של ברוס באנר, האלטר אגו לגיבור-העל הענק הירוק של מארוול קומיקס, בסרט "הענק הירוק".
בשנת 2012 שיחק בתפקיד ראשי בקומדיה הרומנטית "ממלכת אור הירח" בבימויו של וס אנדרסון. בשנת 2014 השתתף נורטון בקומדיה השחורה "בירדמן" בבימויו של אלחנדרו גונסלס איניאריטו בתפקיד שחקן התיאטרון מייק שיינר. על משחקו בסרט קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב ולפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בנוסף באותה השנה השתתף נורטון בדרמה הקומית "מלון גרנד בודפשט" בבימויו של וס אנדרסון, בתפקיד הנקלס מפקח המשטרה.
ב-2016 כיכב בסרט "יופי נסתר", לצד ויל סמית', קייט וינסלט והלן מירן.
חייו האישיים
נורטון ידוע בשל הסתייגותו ממעמד הסלבריטי, ואף אמר: "אם אי פעם אצטרך להפסיק לקחת את הרכבת התחתית, אני אקבל התקף לב".
הוא הצהיר בראיונותיו שהוא מעריץ של בולטימור אוריולס, ואף היה מעורב רבות בפעילויות הפרישה של קאל ריפקן ג'וניור. יצא עם הזמרת קורטני לאב בשנים 1999-1996, ועם השחקנית סלמה הייק בשנים 2003-1999. הוא ביטל אירוסין עם שתיהן. אחרי שש שנים של מערכת יחסים התארס ב-2011 למפיקת הסרטים הקנדית שונה רוברטסון, והם נישאו בשנת 2012. לזוג ילד אחד שנולד במרץ 2013.
אורי דיסטניק
אורי דיסטניק (נולד ב-27 יולי 1958) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה אשר את מירב שירותו עשה בחיל הים. בין השאר שירת כמפקד שייטת הצוללות ובשורה של תפקידי פיקוד מבצעי, הדרכה, תכנון ודיפלומטיה צבאית. לאחר שחרורו מצה"ל הוסמך לעריכת דין והצטרף להנהלת חברת היי-טק. היה ראש המועצה המקומית בנימינה-גבעת עדה, כיהן בתפקיד יושב ראש איגוד ערים לאיכות הסביבה שרון כרמל. כיהן בתפקיד מנכ"ל מדרשת שדה בוקר בנגב.
ביוגרפיה
אורי דיסטניק נולד בבנימינה, בכור לשתי אחיות, ילדיהם של תמר וחיים, דור שלישי לראשוני המושבה. הורי אביו, סימה ויוסף דיסטניק, היו ממקימי שכונת גבעת הפועל, והורי אמו, רבקה ואברהם אנוקוב, היו ממקימי שכונת יעקוב בבנימינה. נשוי ואב ל-4.
דיסטניק הוא בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת חיפה (1993) ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה (1999), תואר ראשון במשפטים מהמרכז הבינתחומי בהרצליה (2005), תואר שני במשפטים עם התמחות בתחום המשפט מנהלי-אזרחי מאוניברסיטת חיפה (2014). עורך דין, חבר לשכת עורכי הדין.
שירותו הצבאי
דיסטניק התגייס בשנת 1976. את מרבית שירותו הצבאי עשה בחיל הים. לאחר סיום קורס חובלים במגמת שייט, הוסמך כקצין-ים והוצב כמפקד גשר באח"י סער ובהמשך מונה לתפקיד מפקד מחלקת נשק באח"י חרב. בתקופה זו שימש גם כמפקד צוות השתלטות של הספינה, צוות אשר פעל במסגרת הלחימה במחבלים וסיכול ניסיונות לחדירה לארץ במתווה של פיגוע מהים. ב-1980 יצא לקורס פיקוד ימי במגמת גילוי ניווט וקשר (גנ"ק) והמשיך והתמחה בלוחמה נגד צוללות (נצ"ל). בסיום ההכשרה הוצב באח"י אילת בתחום אליו הוסמך ומונה לתפקיד סגן מפקד הספינה. בתקופה זו השתתפה הספינה בפעילות הביטחון השוטף ומלחמת של"ג הראשונה.
בסיום המלחמה השתחרר דיסטניק מהשירות הצבאי. לאחר כשנה נתבקש לחזור לשירות על ידי מפקד שייטת הסטי"לים לתפקיד מפקד סטי"ל. דיסטניק חזר לשירות הצבאי והתמחה לפיקוד על אח"י גאולה. בתקופה זו התפרסם מבצע בו צוות הגאולה פעל באזור טריפולי בצפון לבנון להשבת ששת שבויי צה"ל ששוחררו במסגרת עסקה להחלפת שבויים עם אש"ף. בשנת 1984 קיבל פיקוד על אח"י סער, באותם ימים הוצב צוות הסער בבסיס אשדוד כחלק מפלגה 31, שנפרסה בחלקה הדרומי של הזירה הימית בים התיכון. תקופה זו כללה עיסוק בביטחון השוטף והלחימה במחבלים. במהלך הפיקוד על אח"י סער, דיסטניק נבחר מבין מפקדי הסטי"לים לבצע הסבה לתחום התת-מימי ולהתמחות לפיקוד על צוללת. בתקופת האימונים וההכשרה מונה לתפקיד מפקד סטי"ל עתודה עד תחילת שנת 1986.
במהלך האימונים לפיקוד על צוללת, עבר הכשרה בישראל ומחוצה לה. את ההסבה החל בקורס צוללן לקצינים. בסיום הקורס הוענקה לו תעודת חניך מצטיין ממפקד בסיס ההדרכה אל"ם דורון עמיר אשר פיקד בעבר על שייטת הצוללות. כחלק מההכשרה נשלח לבסיס דולפין באנגליה להשתלם במתקן אימון היחלצות מצוללת במהלך האימונים התאמן בשורה של מתארי היחלצות והוסמך כמדריך היחלצות מצוללת. דיסטניק זכה להערכה בקרב צוות ההדרכה המקצועי לאחר שהשלים את מלא תוכנית ההסמכות בזמן קצר ואף הוסמך במהלך האימונים גם כ-Bottom Droper.
לאחר מספר חודשי הכשרה ואימונים בארץ, יצא לקורס מפקדי צוללות בחו"ל. דיסטניק סיים את הקורס בהצלחה ודורג במקום הראשון לאחר שקיבל את הציון הגבוה בקרב חניכי הקורס.
בשנת 1987 הוסמך לפיקוד על צוללת וקיבל את הפיקוד על אח"י "רהב". לאחר שנתיים של פעילות מבצעית, קיבל פיקוד על אח"י "תנין", והמשיך בפעילות המבצעית עד צאתו ללימודים. במאמר הנושא את הכותרת "שובר שתיקה" חשף דיסטניק טפח מהפעילות המבצעית ותיאר כיצד החליט לנצור אש ולעצור פעילות חשאית לסיכול פעילותה של חוליית מחבלים, רק בשל ספק באשר להיותם מחבלים, החלטה שהתבררה בדיעבד כנכונה. בסמוך לסיום תפקידו, במהלך פעילות מבצעית בה השתתפו גם סגן הרמטכ"ל ומפקד חיל הים, עודכן כי הוחלט להעניק לו דרגת סגן-אלוף אישית עוד במהלך שירותו כמפקד צוללת. לאחר שהשלים תואר ראשון בכלכלה, מונה דיסטניק לראש ענף תכנון מבצעי ובחלק מהתקופה שימש גם בתפקיד מ"מ רמ"ח מבצעים במינוי של מפקד חיל הים דאז, האלוף עמי איילון.
בסיום תפקידו במחלקת מבצעים, קיבל את הפיקוד על בית ספר לקצינים של חיל הים. בתפקידו זה פיקד על קורס חובלים ועל קורסי ההשלמות החייליות לקצונה של כלל צוערי חיל הים. בפיקוד על קורס חובלים הוביל מתודולוגיה של תוכנית פרטנית המותאמת לצרכיו האישיים של כל צוער בדרך של חלוקה דיפרנציאלית של משאבי ההדרכה מתוך אמונה שמנהיגות נבנית בדוגמה אישית, הקפיד לקחת חלק בכל האימונים והתרגילים ביחד עם הצוערים ולעמוד מקרוב אחר מידת ההתקדמות שלהם. בין השאר, בהיותו מפקד בית ספר לקצינים, בצע בוחן חובל במלואו יחד עם הצוערים. אל מפקד בית ספר לקצינים הצטרפו רבים מהמדריכים.
בשלהי 1995 מונה דיסטניק למפקד שייטת הצוללות והועלה לדרגת אל"ם. בתקופה זו עסקה השייטת בפעילות מבצעית על ידי צוללות ה"גל", תוך היערכות לקליטת צוללות ה"דולפין" לרבות הכשרת הצוותים והכנת התשתית הטכנו-לוגיסטית לקליטת הצוללות החדשות. כלקח מהחלפת הדור הקודם של הצוללות אשר הותירו את השייטת חסרת יכולת מבצעית במלחמת יום כיפור, הוחלט בחיל הים, להמשיך ולשמר את היכולת המבצעית של צוללות דור "הגל" כיחידה מבצעית במקביל לקידום פרויקט הצוללות החדשות עד כניסתן של צוללות "הדולפין" לכשירות מבצעית. החלטה זו הטילה באותה תקופה על השייטת חובה להכפיל את גודלה ולהכשיר לוחמים, קצינים ומפקדים הן לצוללות הגל המבצעיות והן לצוללות הדולפין אשר נבנו באותה עת בגרמניה.
בשנת 1998 בסיום הפיקוד על שייטת הצוללות הוצב דיסטניק במטה חיל הים בתפקיד ראש מחלקת תכנון ארגון ופתוח הקשרים האסטרטגים.
בשנת 2001 עבר דיסטניק קורס דיפלומטיה צבאית וקיבל את הפיקוד על מחלקת קשרי החוץ של צה"ל באגף המבצעים במטכ"ל, בתפקיד זה, נשא באחריות למערך הנספחים הצבאיים של צה"ל ברחבי העולם ולקשר עם הנספחים הצבאיים מחו"ל המשרתים בישראל.
למחלקה והעמוד בראשה היה תפקיד מפתח בתיאום הביטחוני עם הפיקוד האמריקאי לקראת ובזמן מלחמת המפרץ השנייה – מלחמת עיראק במרץ 2003, בכדי להבטיח שישראל לא תותקף שוב בדומה למלחמת המפרץ הראשונה. התיאום לא נותר רק ברמה האסטרטגית, אלא הוביל לתיאום טקטי יעיל וענייני.
תפקיד זה מילא עד סיום שירותו בשלהי 2003.
לאחר שחרורו מצה"ל
לאחר שחרורו מצה"ל, השלים לימודי משפטים באוניברסיטת רייכמן בהרצליה והתמחה לעריכת דין במשרד וקסלר ברגמן ושות' עו"ד. לאחר הסמכתו כעורך דין וחבר הלישכה, החל בתפקיד עוזר ביצועי למנכ"ל בחברת Alvarion.
בנוסף על עיסוקיו האזרחיים לאחר השחרור משרות סדיר, המשיך דיסטניק בשרות מילואים פעיל. במסגרת זו שרת כשופט צבאי בבית הדין הצבאי לערעורים מטכ"ל, ביחידת בתי הדין הצבאיים (יבד"ץ 205) בבית הדין הצבאי. במקביל המשיך בשמ"פ גם בתחום המבצעים.
התארגנות ובחירות
הבחירות לרשויות המקומיות התקיימו ביום ה-11 בנובמבר 2008 והוכרעו כבר במועד הראשון. אורי דיסטניק נבחר לראש הרשות לאחר שקיבל 57.88% מהקולות הכשרים. המועמד השני קיבל 29.59% והמועמד השלישי קיבל 12.53% מהקולות הכשרים, כפי שהדבר פורסם ברשומות.
גם היעד השני הושג ורשימת "עתיד" נבחרה להיות הגדולה ביותר במועצה עם - 4 מנדטים (40.07% מהקולות), רשימת "לי" - 3 מנדטים (22.29% מהקולות), רשימת "יחד" – 2 מנדטים (18.29% מהקולות), רשימת "מפד"ל" – מנדט 1 (11.94% מהקולות) ורשימת "בקול-רם" – מנדט 1 (7.41% מהקולות).
חינוך וקהילה
במהלך כהונתו הוגדר תחום החינוך כאחד הנושאים המרכזיים בהם תפעל המועצה. צוות של אנשי חינוך מהמושבות בסיוע ייעוץ מקצועי גיבש את תפיסת החינוך היישובית. הצוות המליץ למועצה לראות במערכת החינוך רצף שלם מגיל 3 עד 18 ולשלב בין מרכיבי החינוך הפורמלי למרכיבים ה"א-פורמליים" כך שיכלול גם את כל מרכיבי הקהילה, ספורט ותנועות הנוער. מתוך דגש על פלורליזם בחינוך, בצד זרם החינוך הממלכתי, טופח זרם החינוך הממלכתי דתי ונוסף זרם חינוכי חדש: החינוך המשלב מיסודו של מיכאל מלכיאור. בתמיכה בתוכנית הפדגוגית, הפנתה המועצה תקציבים רבים לפיתוח תשתיות של מוסדות חינוך בדגש על בטיחות ובטיחות בדרכים.
מיד לאחר כינונה נדרשה המועצה לקבל החלטה באשר לעתיד החינוך העל-יסודי ביישוב וזאת לאחר שעוד קודם לכן הוחלט לפרק את איגוד ערים לחינוך שומרון אשר טיפל בנושא זה עבור כל רשויות האזור (פרדס חנה כרכור, בנימינה גבעת עדה, זיכרון יעקוב ויישובי אלונה). הגם שהאתגר נראה מלכתחילה גדול על מידות היישוב, החליטה המועצה להפוך את התיכון של האיגוד – "אורט השומרון", למוסד החינוך העל-יסודי היישובי. התכנון הרב-שנתי חזה נכונה את "האיום" בדמות עזיבת תלמידי היישובים השכנים והעמיד תוכנית צמיחה הכוללת השקעות רחבות היקף בסיוע רשת אורט. נערכה הסדרה מלאה של התשתיות בהתאם לחוק, לאחר שבמשך שנים רבות פעל המוסד בלא היתרים כדין, שופצו התשתיות ונקבעה מתודת הפעלה. לאחר הירידה החזויה במספר התלמידים, חזר הגידול בביקוש ללימודים בתיכון לרבות תלמידים מיישובי הסביבה. הוכנה תוכנית לקידום ההישגים הלימודיים וצמצום הפערים למניעת נשירה. הוקמה ועדת התמדה לטיפול ביעדים אלו ונפתחו כיתות מב"ר ואתגר לצמצום הנשירה וחיזוק ההתמדה. להשלמת התוכנית חוזק תחום קידום נוער ותוכנית היל"ה.
בסקירה רב שנתית (2010 – 2016) נרשם שיא ע"פ מדד מדלן בשנת הבחינות 2013 . השיפור הרב שנתי שהתחולל במערכת החינוך היישובית לא נסתר גם מעיני משרד החינוך, בשנת הלימודים תשע"ה, בחן צוות בראשות מנכ"לית משרד החינוך את המערכת אשר בסופה הוענק לבנימינה גבעת עדה פרס החינוך היישובי. פרס זה ניתן בעיקר בשל "חינוך למעורבות בקהילה, ביצוע יוזמות חדשניות לקידום למידה משמעותית, ביצוע תוכניות הכלה וקידום הישגים לימודים וצמצום פערים".
דו"ח מבקר המדינה
ביולי 2013 הודיע דיסטניק כי בסיום הקדנציה לא יציג את מועמדו וייקח פסק זמן מהחיים הציבוריים.
איגוד ערים לשמירת איכות הסביבה שרון-כרמל
ביוני 2011 נבחר דיסטניק לתפקיד יו"ר איגוד ערים לשמירת איכות הסביבה שרון-כרמל, לאחר שנבחר פה אחד על ידי כל חברי המליאה.
בתקופה זו הוביל דיסטניק את האיגוד להישגים רבים יחד עם מנכ"ל האיגוד היוצא, ירוחם לקריץ, והמנכ"ל ניר סהר אשר נבחר על ידי ועדה בראשות יו"ר האיגוד. כחלק מתפיסת עולם הרואה בשקיפות המנהלית ערך, הוחלט להנגיש את המידע לציבור במגוון אמצעים ובפרסום דו"ח שנתי מפורט על פעילות האיגוד. פרסום הממצאים הוביל לזירוז הטיפול באירועים החמורים של זיהום אוויר על ידי חברת חשמל ומעורבות של מקבלי ההחלטות במשרדי הממשלה.
בצד הפעילות בתחומי פעילות רבים כגון: מניעת זיהום אוויר וזיהום קרקע בתעשיות, ליווי הרשויות בתחום הפסולת, ביצוע מחקרים לקידום טכנולוגיות חדישות, מדידות רעש וקרינה, מתן חוות דעת לוועדות בניין ערים, מתן חוות דעת לבקשות להיתרי בנייה, חינוך סביבתי, רישוי עסקים ועוד, הוחלט בתקופה זו להרחיב את פעולות האיגוד גם לתחומים חדשים כגון פיקוח ואכיפה גם על מוסכים ולמפעלי התעשייה. בין ההישגים בתחום איכות הסביבה ובשיפור איכות חיי התושבים בתקופה זו ייזכר גם כניסת פעילות האיגוד לתחום הגז הטבעי והרחבת הפיקוח על תחנות הכוח כמוטו מוביל במאבק המתמשך על זכותם של תושבי מרחב האיגוד לחיות בסביבה איכותית.
כדי לחזק את התוקף המקצועי הוחלט באיגוד לאמץ ולהטמיע תקן איזו 9001, תקן בינלאומי המגדיר דרישות ניהול מערכת באופן איכותי. דיסטניק ציין: "אנו רואים חשיבות רבה בהטמעת תקנים אשר יאפשרו מדידה של הפעילות הרבה שלנו למען הסביבה על פי תקן קבוע.” הדברים נאמרו לאחר שהסתיים השלב הראשון בהסמכה במסגרתו הוגדרו אופני העבודה בין שלושת האגפים באיגוד: תכנון, אוויר וקרקע וזאת לאחר הסמכת מעבדת האיגוד לתקן איזו 17025, שהוא תקן התקף לכל הגופים הבינלאומיים בהם מתבצעות בדיקות שפכים.
דיסטניק המשיך את המאבק במפחמות בו החל קודמו בתפקיד, אילן שדה, ראש המועצה האזורית מנשה. האיגוד פעל לאתר ולדווח על מפגעי המפחמות והנזקים הבריאותיים והסביבתיים הנוצרים כתוצאה מפעילות המפחמות.
מאבק בולט של האיגוד בהנהגתו, התמקד במניעת הפיכת תחנת הכוח "אורות רבין" לנמל מסחרי ליבוא פחם, וזאת לאחר שהמועצה הארצית לתכנון ולבנייה אישרה לחברת החשמל לישראל ולחברת GLOBALCST לאפשר העברת פחם מתחנת הכוח בחדרה לירדן. בדיון שהתקיים במועצת האיגוד הוחלט להתנגד לתוכנית, בשל זיהום האוויר הנגרם מהעמסת הפחם בתחנת הכוח למשאיות בהיקף של כ-500 טון פחם ביום וממעבר המשאיות העמוסות בפחם לאורך העיר חדרה והסביבה והחשש לזיהום אוויר רב ולפגיעה בבריאותם של תושבי הסביבה. למאבק רתם דיסטניק את השר להגנת הסביבה עמיר פרץ בבקשה להתערב ולמנוע את האפשרות של הפיכת תחנת הכוח לנמל ליבוא פחם כתחנת מעבר. בעקבות המאבק הודיע משרד הפנים כי הוחלט לאשר פיילוט מצומצם לבחינת האפשרות להעברת פחם מישראל לירדן בהתאם לכללים סביבתיים שיקבעו, והאיום הוסר. לאחר שסקר את עקרי הפעילות, דיסטניק חתם את מכתבו לחברי האיגוד בסיום תפקידו, במילים: "איגוד חזק הפועל למען איכות הסביבה בנחרצות, שקיפות וניקיון כפיים, הוא יעד של כלל תושבי המרחב, הזכאים לחיות באיכות חיים גבוהה בסביבה מקיימת בהווה ולמען הדורות הבאים. תודה על ההזדמנות שניתנה לי להשפיע ולו במעט על כל אלא".
מדרשת שדה בוקר
בשלהי שנת 2014 מונה לתפקיד מנכ"ל מדרשת שדה בוקר. מינויו לתפקיד אושר על ידי דירקטוריון המדרשה בישיבתו באוקטובר 2014.
שיעור אחר בנימינה גבעת עדה
בשנת הלימודים תשס"ז, יזם דיסטניק פעילות חינוכית להעשרת תלמידים ופיתוח יכולת החשיבה שלהם בהתבסס על תכנים מעולם המשפט המועברים על ידי עורכי דין בהתנדבות. הפעילות התבססה על מתודה שפותחה בעמותת שיעור אחר ובתאום עמה. בבסיס התפיסה ההדרכתית עמדה הכוונה לעודד חשיבה יצירתית ופתוחה בקרב התלמידים. התוכנית החלה בבית ספר "אשכולות" בשיתוף פעולה עם מנהלת בית הספר הגב' גילה לישצינקר, רכזת שכבת כיתות ו' באותה עת הגב' מוניק ועקנין ומחנכות הכיתות.
לקריאתו של דיסטניק נענו רבים מקרב עורכי הדין ביישוב, חלקם הורים לתלמידים וכבר באותה שנת לימודים החלו חברי הקבוצה להופיע בפני התלמידים, ללמד ולעורר בקרבם דיון במגוון נושאים שנדונו והוכרעו בבתי המשפט. לקראת סיום שנת הלימודים, יצאו התלמידים לסיור בהיכל המשפט בחיפה, שם חוו שורה של התנסויות הכוללת: משפט מבוים, פגישה עם שופט ואף ביקור באולמות המשפט וצפייה בדיונים שהתקיימו בהם באותה עת. בהמשך, גדלה קבוצת עורכי הדין המתנדבים ותוכנית הלימודים הורחבה גם לבית ספר "הנדיב", לבית ספר "אמירים" בבנימינה ובית ספר "גבע" בגבעת עדה. דיסטניק המשיך לעמוד בראש התוכנית וללמד גם כשנבחר להיות ראש המועצה המקומית. התלמידים זכו בין השאר גם לפגוש שופטים במהלך השיעורים, לאחר שאחדים מעורכי הדין המתנדבים מונו לתפקידי שיפוט והמשיכו להתנדב בתוכנית. לאחר שהתוכנית הורחבה לכלל בתי הספר היסודיים ביישוב, היא הפכה לחלק מתוכנית החינוך היישובית.
שחר חדש
ביולי 2005 התרחש אסון בבנימינה. אחיינו של אורי דיסטניק - שחר ברזילי בן ה-15 נהרג בדרך חזרה מפעולה בצופים כשחצה את מסילת הרכבת. האירוע התרחש בעיצומה של שורת תאונות רכבת קטלניות אשר גבו חיים והותירו מאות פצועים. דיסטניק, הוריו של שחר ורבים מתושבי הישוב והסביבה יצאו למחאה תחת התארגנות בשם "שחר חדש לילדי בנימינה" או בקיצור: "שחר חדש". הייתה זו תנועה ציבורית א-פוליטית אשר שמה לעצמה למטרה לקדם את נושא תשתיות הבטיחות בדרכים בבנימינה ע"י פעילות ציבורית ובאמצעות הרשויות.
בדו"ח ביקורת של מבקר המדינה, נקבע כי הסיבה העיקרית לגל התאונות היה החלטת רכבת ישראל להכפיל את קווי המסילה ולהעלות את מהירות הרכבות,  וזאת מבלי לטפל תחילה בתשתיות הבטיחות שנדרשו לשם כך ובראשן הפרדה מפלסית במפגשי מסילה-דרך. על פי נתוני הרכבת, בשנים 2000-2005 נהרגו בתאונות רכבת 137 בני אדם ונפצעו 307.
דיסטניק וראשי התנועה הוזמנו להשמיע את קולם בפני שר התחבורה מאיר שטרית ומנכ"ל המשרד אריה בר אשר נרתמו למשימה. שנה לאחר מכן, בעקבות תאונה נוספת במפגש המסילה בבנימינה, החליט שר התחבורה שאול מופז לסגור את המפגש המסוכן . כמו כן הוחלט לצאת להקמת הפרדה מפלסית בין המסילה למשתמשי הדרך בדרומה של בנימינה, פעולות אשר שמו קץ לגל התאונות הקטלני ביישוב.
ג'ילי CD
ג'ילי CD (באנגלית: "Geely CD") היא מכונית ספורט בתצורת קופה מתוצרת יצרנית הרכב הסינית ג'ילי אשר יוצרה בין השנים 2009–2011.
מחוז הבירה (איסלנד)
מחוז הבירה רייקיאוויק (באיסלנדית: Höfuðborgarsvæðið) הוא אחד ממחוזות איסלנד המורכב מבירת איסלנד רייקיאוויק ופרבריה. בין ערי המחוז ישנו שיתוף פעולה נרחב בתחומי תחבורה וסביבה. המחוז מהווה את האזור העירוני הגדול במדינה, כאשר עיר הבירה לבדה מתגוררים כ-64% מתושבי איסלנד בשטח שמהווה 1% משטח איסלנד.
ערי המחוז הנוספות הן קואופווגיר, הפנרפיירדיר, גארדבאיר, מוספלסבאיר וסלטיירנרנס.
יחסי יוון–קמרון
יחסי יוון–קמרון הם יחסי החוץ בין יוון לקמרון.
סקירה כללית
היחסים בין יוון לקמרון די טובים למרות העובדה שהסנקציות שהטיל האיחוד האירופי נגד המדינה עדיין לא הוסרו לחלוטין. בעבר החזיקה יוון שגרירות ביאונדה, אולם היא נסגרה ביולי 2009, ומאז יוון מיוצגת בקמרון באמצעות שגרירותה באבוג'ה, ניגריה. יוון מעניקה לקמרון מלגות אקדמיות וצבאיות. מספר יוונים התיישבו בקמרון החל משנת 1919. בשנת 1985 מנתה הקהילה היוונית כ-1,500 איש. כיום ישנם כ-300 תושבי קבע וכ-100 תושבים עונתיים במהלך קטיף הקפה והקקאו. כולם אנשי עסקים או מנהלי חברות מצליחים ורובם הקימו עסקים משלהם ביוון. יאונדה היא מקום מושבה של הארכיבישוף של קמרון ומרכז אפריקה של פטריארכיית אלכסנדריה. הארכיבישוף מבצע גם עבודת מיסיונריות וכבר הקים כמה כנסיות בקמרון.
רייצ'ל גרין
רייצ'ל קארן גרין (באנגלית: Rachel Karen Green; נולדה ב-5 במאי 1969) היא דמות בדיונית בקומדיית המצבים האמריקאית חברים (1994–2004). הדמות מגולמת על ידי ג'ניפר אניסטון, אשר קיבלה פרס אמי, פרס גילדת שחקני המסך ופרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרה.
תפקיד
רייצ'ל גרין מופיעה לראשונה בסדרה בפרק הפיילוט, כשהיא רצה אל תוך בית הקפה "סנטרל פרק" בשמלת כלה ספוגת מי גשם לאחר שברחה מחתונתה עם בארי פרבר, אורתודנט עשיר, משום שהבינה שהיא לא באמת אהבה אותו. היא מוצאת את מוניקה גלר, האדם היחיד שהיא מכירה בניו יורק, ומוניקה מאפשרת לרייצ'ל לגור איתה. רייצ'ל מתיידדת עם ידידיה של מוניקה - פיבי בופה, צ'נדלר בינג וג'ואי טריביאני, ועם אחיה של מוניקה - רוס גלר, שנשא רגשות אהבה נכזבת כלפי רייצ'ל מאז לימודיהם המשותפים בתיכון. רייצ'ל מתחילה לבסס את חייה העצמאיים ולעבוד כמלצרית בבית הקפה. על אף שהיא רשלנית בעבודתה, גאנת'ר, מנהל בית הקפה, ממשיך להעסיק אותה משום שהוא מאוהב בה.
בסוף העונה הראשונה מגלה רייצ'ל שרוס אוהב אותה ושהיא אוהבת אותו, אך רוס פותח במערכת יחסים עם אישה בשם ג'ולי. עם זאת, לבסוף הוא בוחר ברייצ'ל על פני ג'ולי והם מתחילים לצאת. באמצע העונה השלישית היחסים ביניהם מתחילים להתדרדר משום שרייצ'ל מוצאת עבודה ברשת החנויות בלומינגדיילס ומשקיעה זמן רב בעבודתה. היא מחליטה שהיא ורוס צריכים "לקחת הפסקה" מהיחסים ביניהם. רוס מפרש זאת כפרידה ושוכב עם אישה אחרת, מה שגורם לרייצ'ל להצהיר שהיא נפרדת ממנו סופית. עם זאת, השניים ממשיכים להחזיק ברגשות אחד כלפי השני. בעונה הרביעית מתארס רוס עם אישה בריטית בשם אמילי, אך בחתונתם הוא מחליף את שמה של אמילי בשמה של רייצ'ל במהלך אמירת נדרי הנישואים. הוא מתגרש לבסוף מאמילי משום שהיא מוכנה לשמור על מערכת היחסים ביניהם רק אם יסיים את ידידותו עם רייצ'ל.
בעונה החמישית מתחילה רייצ'ל לעבוד בחברת פולו ראלף לורן. היא ורוס מתחתנים בלאס וגאס מתוך שכרות בסוף העונה, ומתגרשים בעונה השישית. בעונה השביעית רייצ'ל שוכבת עם רוס פעם אחת ונכנסת להריון. בעונה השמינית נולדת בתם, אמה, אותה הם מחליטים לגדל במגורים משותפים. בעונה התשיעית פותחת רייצ'ל ברומן עם ג'ואי, אך השניים נפרדים בתוך זמן קצר. בסוף העונה העשירית מקבלת רייצ'ל הזדמנות לעבוד בחברת לואי ויטון בפריז, אך מוותרת עליה לטובת חידוש מערכת היחסים עם רוס.
בסדרת הבת של "חברים", "ג'ואי", נרמז שרייצ'ל ורוס התחתנו שוב.
משפחה
רייצ'ל היא הצעירה מבין ששת הדמויות הראשיות ב"חברים". היא גדלה כבת מפונקת למשפחה יהודית עשירה בלונג איילנד, ניו יורק. אביה, לאונרד גרין, הוא רופא, ואמה, סנדרה, היא עקרת בית. למרות שחיי הנישואין של הוריה לא היו מאושרים, הם לא התגרשו עד העונה השנייה משום שהדבר לא היה מקובל בחברה. לרייצ'ל יש שתי אחיות: ג'יל, המפונקת יותר, ואיימי, שנוטה להיות ממורמרת וחסרת רגישות.
כתיבה
כותבי הסדרה, מרתה קאופמן ודייוויד קריין, תכננו בתחילה שהזוג המרכזי בסדרה יהיה ג'ואי ומוניקה. לאחר הצלחת הפיילוט, שבו נרמז לראשונה על היחסים הרומנטיים בין רייצ'ל לרוס, ולאחר שהבחינו בכימיה בין אניסטון לשווימר, החליטו קאופמן וקריין שהסדרה כולה תהיה תלויה במערכת היחסים ביניהם. קריין הודה כי שמירת העניין של הצופים במערכת היחסים הזו הייתה מאתגרת.
מערכת היחסים בין רייצ'ל לג'ואי נוצרה משום שהכותבים רצו לעכב את חידוש יחסיה של רייצ'ל עם רוס. צוות השחקנים מחה בתחילה על הרעיון, מחשש שריצ'ל, ג'ואי ורוס יהפכו לדמויות בלתי אהודות. בכתיבת פרק הסיום של הסדרה, סיפרו הכותבים, הדבר היחיד שהם ידעו בוודאות היה שעליהם לאחד את רוס ורייצ'ל. הם שקלו לתת לסדרה סוף פתוח שרק ירמוז לאפשרות של חידוש מערכת היחסים, אך לבסוף החליטו "לתת לקהל את מבוקשו".
ליהוק
דמותה של רייצ'ל הייתה האחרונה שלוהקה. התפקיד הוצע לטיאה ליאוני, אך היא סירבה לשחק בסדרה. קורטני קוקס נבחרה בתחילה לגלם את דמותה של רייצ'ל, אך העדיפה לגלם את מוניקה. ג'ניפר אניסטון לוהקה לתפקיד לבסוף, אך היא הייתה עסוקה בצילומי סדרת טלוויזיה נוספת, "Muddling Through", מה שגרם למפיקי "חברים" לשקול ללהק את הדמות מחדש. לבסוף בוטלה "Muddling Through" לאחר שלושה חודשים בלבד, ואניסטון נשארה בתפקיד. קריין שיבח את משחקה של אניסטון באומרו שהיא "הפיחה חיים בדמות קשה", משום ש"בידיים הלא נכונות רייצ'ל קצת מעצבנת ומפונקת ולא נעימה".
השפעה
רייצ'ל היא אחת הבולטות והידועות שהוצגו בסדרות שנעשו בשנים האחרונות בבחינת קו עלילתי של התקדמות בחיים תוך השגת עצמאות. כבר בתחילת הסדרה מוצגת דמותה במצב של בריחה מחיים קודמים מבית הוריה ומנישואים עם גבר מבוסס שעמד לממן אותה, כשהיא משיגה עבודה כמלצרית ועוברת לגור בדירה עם שותפה, אולם עדיין אינה יודעת לעשות דברים בסיסיים כמו כביסה. בעונה השלישית נוצר מפנה שני גדול בחיי הדמות במעבר לעבודה בתחום האופנה, ובעונות שלאחר מכן מתרחשים קידומים נוספים לתפקידים בכירים יותר יחד עם מעבר לחברות אופנה גדולות יותר. בסוף העונה השמינית חל המפנה הגדול בחיי הדמות כשהיא הופכת לאמא, אולם עדיין מלאה בחששות ולומדת כיצד לטפל בצרכים הבסיסיים של תינוק. לקראת סוף הסדרה היא כבר אם אחראית ובפרקים האחרונים אף מתכננת לעבור לגור לבד עם ביתה הרחק, על רקע הצעת עבודה אטרקטיבית של חברת אופנה גדולה בפריז, מה שמציג אותה בשיא הקריירה שלה. כך גם מתוארת רייצ'ל במאמרים המסכמים את הסדרה ואת אפיון הדמויות, כ"ילדה הקטנה של אבא" בתחילה, שעם הצטרפותה לשאר דמויות "החברים" שבעיר נפתחת עלילת הסדרה, וכמישהי הנתונה בפני ההחלטה בין קידום נוסף של הקריירה שלה לבין חיי משפחה בהישארות עם אבי הבת שלה, גם כדמות המרכזית בעלילה הראשית שחותמת את הסדרה כולה.
עוד השפעה שנקשרת בדמות היא תספורת חדשנית שהייתה לשחקנית בעונות הראשונה והשנייה של הסדרה, אשר הפכה למודל לחיקוי בקרב נשים רבות ברחבי ארצות הברית ובמקומות נוספים ונחשבת לתספורת המבוקשת ביותר בהיסטוריה; דווח כי קרוב ל-11 מיליון נשים הסתפרו באותו סגנון. התופעה כונתה "תספורת רייצ'ל" או "הרייצ'ל". לתספורת יש גם אזכורים בסדרות טלוויזיה אחרות. למשל, באחד מפרקי הסדרה "אבא חורג אמא חורגת", שהופק בתקופה זו, אמרה דמות של ספר כי כל הנשים שבאות למספרה מבקשות להסתפר כמו רייצ'ל.
באחד מפרקי העונה השנייה מקטרת רייצ'ל לבן זוגה רוס על כך שאימה מנסה לחקות את עצמאותה כאשר עזבה את אביה במטרה לחיות לבד, וכך היא מתייחסת לכברת הדרך שעשתה דמותה שלה מאז תחילת עלילת הסדרה. בנוסף היא ממשיכה ואומרת לרוס באותו הקשר לגבי אימה: "היא לא יכלה פשוט להסתפק בהעתקת התספורת שלי?" ברמיזה לכך שהתספורת כבר הייתה ידועה כמודל לחיקוי עבור נשים רבות באמצע הפקת העונה השנייה.
גביע האינטרטוטו
גביע האינטרטוטו (באנגלית: UEFA Intertoto Cup) היה המפעל השלישי בחשיבותו, לאחר שגביע המחזיקות פורק, בכדורגל האירופאי אחרי ליגת האלופות וגביע אופ"א. מטרת מפעל האינטרטוטו הייתה לתת הזדמנות נוספת לקבוצות ולמדינות לא מדורגות להשתלב בגביע אופ"א.
הטורניר נוסד במקור על ידי חברות הימורי הספורט בגרמניה בראשית שנות השישים ונערך במהלך חודשי פגרת הקיץ, כדי לאפשר למהמרי הטוטו באירופה להמר על תוצאות של משחקי כדורגל בזמן שהענף שובת מפעילות. החל מעונת 1995/1996 ניתן היה להעפיל לגביע אופ"א דרך גביע האינטרטוטו. עונת 2008/2009 הייתה השנה האחרונה של הטורניר בעקבות איחוד עם הליגה האירופית.
מבנה הטורניר
תחרויות האינטרטוטו התחילו בחודש יוני והיו בעלות שלושה סיבובים. בתום שני הסיבובים הראשונים התמודדו 22 הקבוצות שהעפילו לסיבוב השלישי (משחקי הגמר) על הזכות להעפיל לגביע אופ"א. 11 הקבוצות המנצחות בסיבוב השלישי העפילו לסיבוב השני המוקדם של גביע אופ"א.
ההעפלה לגביע האינטרטוטו לא הייתה אוטומטית - קבוצה היו צריכות להירשם להשתתפות בטורניר. לפיכך, ייתכן שהקבוצה המדורגת ישירות אחרי זאת שהעפילה לגביע אופ"א לא הייתה מעפילה, אלא קבוצה מתחתיה נכללה בטורניר, מכיוון שלא נרשמה.
2006 - 2008
כל הקבוצות המופיעות פה הן 11 הקבוצות שעלו לגביע אופ"א לאחר שניצחו בסיבוב השלישי של מפעל זה
1995 - 2005
התוצאות הרשומות הן של שני משחקי הגומלין שנערכו בין הקבוצות
1967 - 1994
בתקופה זו לא היו זוכות למפעל ונערכו רק שלבי בתים.
1961 - 1967
התוצאות הרשומות הן של שני משחקי הגומלין שנערכו בין הקבוצות
קלאמת (נהר)
הקלאמת הוא הנהר החשוב ביותר הנשפך לאוקיינוס השקט דרומית לנהר הקולומביה עבור דגים הנודדים מהים לנהר לשם רבייה. דגי האלתית וטרוטת עין-הקשת הנכנסים אליו עברו התאמה לחומציות ולטמפרטורת המים הגבוהים באופן יוצא דופן יחסית לנהרות אחרים באזור הפסיפיק נורת' ווסט. הדגים המרובים היו מקור מזון עיקרי לתושבים האינדיאנים הילידים, ששכנו באגן במשך לפחות 7,000 שנים. האירופאים הראשונים שנכנסו לאגן הנהר קלאמת היו ציידי פרוות עבור חברת מפרץ הדסון בשנות ה-20 של המאה ה-19. הם הקימו את שביל סיסקיו לאורך הקלאמת והנהר טריניטי לתוך עמק סקרמנטו. בתוך כמה עשורי שנים של התיישבות של האדם הלבן, נדחקו התושבים הילידים לתוך שמורות. במהלך הימים האחרונים של הבהלה לזהב בקליפורניה פעל מספר הולך וגדל של כורים לאורך הקלאמת ויובליו, וגרמו נזק ניכר לסביבה.
מכיוון שהקלאמת מכיל רבים מהקטעים הארוכים ביותר של מי נהר הזורמים בחופשיות בקליפורניה, יחד עם מסלולי מים לבנים מעולים, הוא הפך לנהר פופולרי לנופש. עם זאת, סכרים ומפעלי הטיה באגן העליון גרמו לפגיעה באיכות המים באגן התחתון של הקלאמת. קבוצות להגנת איכות הסביבה ושבטי הילידים הציעו שינויים נרחבים לשימוש במים באגן הקלאמת, בעיקר פירוק של כמה סכרים על הנהר על מנת להרחיב את בית הגידול של הדגים. הם הציגו את חששותיהם במה שהוא כיום "הסכם השיקום של אגן קלאמת" (Klamath Basin Restoration Agreement), תוכנית לניהול המים שנחתמה על ידי הקהיליות המקומיות, הממשלות, קבוצות שבטיות, אנשי איכות הסביבה ודייגים. ההצעה קיבלה את תמיכת מחלקת הפנים של ארצות הברית, אבל טרם אושרה על ידי הקונגרס של ארצות הברית.
מסלול
מקור הנהר קלאמת הוא אגם קלאמת העליון, הממלא עמק נרחב במדרון המזרחי של הרי הקסקייד הגבוהים הדרומיים. האגם ניזון מהנהרות ויליאמסון, שמקורותיו בגבול אורגון-נבדה, וווד, שמקורותיו עשרות קילומטרים צפונה משם, בפארק הלאומי קרייטר לייק וביער הלאומי וינמה. הקטע הראשון בן 2.4 קילומטרים מכונה הנהר לינק (Link River - "הנהר המקשר") והוא נשפך בסמוך לעיר קלאמת פולס לאגם יואנה, מאגר מים באורך 29 קילומטרים הסכור על ידי סכר קנו (Keno Dam). המאגר מקושר באמצעות תעלת הטיה דו כיוונית לנהר לוסט (Lost River - "הנהר האבוד"), נהר הזורם דרומה לקליפורניה. התעלה מאפשרת לווסת את כיוון זרימת המים בין שני הנהרות בכל כיוון בהתאם לצורך, כחלק ממיזם ההשקיה קלאמת.
אחרי מעבר סכר קנו הנהר זורם מערבה, חולף על פני קרקעית אגם קלאמת התחתון היבש ברובו, וסכר ג'ון סי. בויל ההידרואלקטרי בטרם הוא חוצה את הגבול בין אורגון לקליפורניה, ואז עובר שלושה סכרים הידרואלקטריים נוספים. בהמשך, הנהר פונה דרומה, בסמוך לעיירה הורנברוק בכיוון הר שסטה. מרחק קצר אחר כך הנהר פונה מערבה ומקבל את מימיהם של הנהרות שסטה וסקוט, כשהוא מתחתר לעומק בקניון דרך הרי קלאמת.
הנתיב דרך הרי הקסקייד הגבוהים, הרי הקסקייד המערביים והרי קלאמת מהווה את עיקר מסלולו של הנהר, החל מהאקלים הצחיח יחסית של המדבר הגבוה בחלקו העליון של אגן הניקוז ועד יער הגשם הממוזג הזוכה לשפע משקעים מהאוקיינוס השקט. מסלול הנהר משפך הנהר סקוט הוא בדרך כלל מערבה לאורך הצד הדרומי של הרי סיסקיו עד שהוא פונה בחדות דרומה בסמוך לעיירה הפי קמפ. משם הוא זורם דרומה מעל אשדות מים לבנים דרך היער הלאומי קלאמת והיער הלאומי שישה נהרות, ומקבל את מימיו של הנהר סלמון, ועובר את נקודת היישוב הקטנה אורלינס. הנהר מגיע לנקודה הדרומית ביותר במסלולו בנקודת היישוב הקטנה ויצ'פק, ופונה בחדות צפונה בנקודת המפגש עם היובל הגדול ביותר שלו, הנהר טריניטי. נקודת המפגש עם הנהר טריניטי גם מסמנת את הנקודה שבה הזרם של הנהר קלאמת מאט ככל שהוא מתקרב לגובה פני הים. ביתרת מסלולו הקלאמת זורם בדרך כלל לצפון-מערב דרך שמורת האינדיאנים יורוק, שמורת אינדיאנים של שבט היורוק, עובר דרך העיירה קלאמת (שבה חוצה מעליו גשר של כביש 101) וזורם לים כ-26 קילומטרים דרומית לעיירה קרסנט סיטי. שפך הנהר לאוקיינוס השקט הוא בנקודת היישוב הקטנה רקווה, באזור המשותף לשמורת האינדיאנים יורוק ומערכת הפארקים רדווד.
קטע נהר באורך כ-18 קילומטרים באורגון עד לנקודת החציה לקליפורניה הוכרז כנהר פראי ולאומי. שפך הנהר קלאמת הוכרז כראוי להגנה על ידי מדיניות המפרצים ושפכי הנהרות של קליפורניה.