cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קבל אלקטרוליטי
שימושים
קבלים אלקטרוליטיים עשויים לשמש גם בהחלקת קלט ופלט כמסנן מעביר תדירויות נמוכות, או אם האות הוא אות זרם ישר עם רכיב זרם חילופין חלש בהרבה ממנו. עם זאת, קבלים אלקטרוליטיים אינם פועלים היטב עם משרעת מתח גדולה ותדרים גבוהים, בשל ההספק המתפזר בהתנגדות הטורית האקוויוולנטית. ביישומים כאלה, משתמשים בקבלים בעלי התנגדות טורית אקוויוולנטית נמוכה כדי להפחית הפסדים ולהימנע מחימום יתר.
דוגמה אחרת היא השימוש בקבלים אלקטרוליטיים כמסננים במגברי שמע שמטרתם העיקרית היא להפחית אשר ישמע אם יוגבר.
נבחרת קוריאה הדרומית בכדוריד נשים
נבחרת קוריאה הדרומית בכדוריד נשים היא הנבחרת לאומית של קוריאה הדרומית. הנבחרת השתתפה ב-19 אליפויות העולם בכדוריד וזכתה בשנת 1995. בנוסף לכך, היא זכתה פעמיים במשחקים האולימפיים. הנבחרת זכתה 15 פעמים באליפות אסיה בכדוריד. בהתאם לדירוג של האיגוד הכדוריד העולמי, נכון לדצמבר 2022 הנבחרת מדורגת במקום ה-11.
יוזף מוקארובסקי
יוזף מוקארובסקי (בצ'כית: Josef Mukařovský; 6 באפריל 1851 – 1 בנובמבר 1921) היה צייר ומאייר צ'כי.
ביוגרפיה
הוא נולד בגרמניה, למשפחתו של קצין צבא שהוצב שם. כשהיה בן שמונה הם חזרו לפראג. הוא למד בבתי ספר שם ובווינה, וסיים את לימודיו באקדמיה לציור אולי בכל אחת מהערים. לאחר 1870, הוא תרם איורים למגזינים שונים, בעיקר Světozor. הוא פרסם מעל 400 איורים במהלך ארבע עשרה שנים. עבודותיו האחרות כללו קישוט גרם המדרגות בארמון בפראג.
גם שם הכין איורים עבור כתבי עת גרמניים, ושימש כאורח של אנשי תרבות גרמנים וצ'כיים רבים. כאן הוא קיבל את הכינוי "מוקי".
חבריו כללו את הציירים פרנטישק הלוואטי (1859–1917) ואוטו פיטרס. הוא גם אייר את הרומן, "בנו של צייד הדובים", מאת קרל מאי.
זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא חזר הביתה. הוא רכש בית למשפחתו בדומז'ליצה. הוא המשיך לספק איורים לפרסומים גרמניים עד שהמלחמה הפסיקה זאת. לאחר המלחמה הוא התרכז בציור פורטרטים של האנשים המקומיים.
הוא לא הושפע ממגמות מודרניות, עבודתו המשיכה להיות בעלת אופי מעשי.
הוא נפטר בבית חולים מקומי ונקבר בבית העלמין העירוני.
יהודה ענתבי
יהודה חיים ענתבי (1877 – 22 ביוני 1949) היה מחנך ומורה לעברית, מנהל בתי הספר של יק"א בגליל התחתון, מחלוצי החינוך העברי-לאומי, ציר אספת הנבחרים הראשונה, חבר מועצת העיר צפת ונשיא ועד העדה הספרדית בעיר.
ביוגרפיה
נולד בצפת ב-14 בדצמבר 1877 (ח' בטבת ה'תרל"ח) לרב אליהו רחמים ענתבי, בן למשפחת רבנים ואישי ציבור שמוצאה מהעיר חלב שבסוריה. בילדותו קיבל חינוך מסורתי בתלמוד תורה ובישיבה, ובשנת 1894 התלווה אל אביו שנשלח כשד"ר מטעם כוללות טבריה אל ערי טורקיה, אוסטריה וסרביה למשך כשנה. במהלך המסע למד את השפות לאדינו, איטלקית וטורקית.
כשבגר נישא לבידה חיה שאקי, וכדי למצוא מקור פרנסה, עזב את צפת והחל לשמש כמורה לעברית בבית הספר של חברת יק"א בראש פינה. ההאתקלמות הראשונית בראש פינה, לצד מורים ממוצא אירופי הייתה קשה, בעיקר בשל איבתם אליו, למוצאו ולמבטאו הספרדי. הוא אף נאלץ להתמודד עם סירובם של אנשי המושבה להשכיר לו דירה בשל מוצאו, אולם עם הזמן הצליח להשתלב שם היטב והפך לאדם מן המנין מבחינה חברתית. בתפקידו כמורה במושבה, נמנה שם עם שלושה מורים חלוצים בתחום החינוך העברי-לאומי.
בשל עיסוקו בהוראה הקפיד להתעדכן בקריאת עיתונים וכתבי עת שונים, וחיפש שיטות הוראה ונושאי לימוד, אותם עיבד לעברית עבור תלמידיו.
בשנת 1899 מונה לשמש כמנהל בית הספר בראש פינה, וכיהן במשרה זו עד לשנת 1906. בשל פעילותו החינוכית הענפה בבית הספר, נהגו לכנות את המוסד "האוניברסיטה של הגליל", ומורים עבריים רבים ביקרו בו כדי ללמוד ממנו את שיטתו.
בשנים 1907 ו-1908 ניהל את בית הספר ביבנאל, ובשנת 1910 מונה לשמש כמנהל השלישי במספר של בית הספר בכפר תבור כמחליפו של אשר ארליך. עם כניסתו לתפקיד, שינה את מבנה תוכנית הלימודים שנקבעה בשנת 1904 על ידי מייסד בית הספר, יוסף ויתקין, וייסד בבית הספר גן ילדים ואף הנהיג בו תפילה.
בסוף שנת 1913 קיבל את פניהם של הראי"ה קוק והרב יוסף חיים זוננפלד שבאו לכפר בראש משלחת רבנים שסבבה ברוב חלקי הארץ, ומטרתה הייתה קירוב אנשי היישוב החדש ליהדות. ענתבי, שהיה שומר מצוות וניהל אורח חיים דתי, הביע בפני הרבנים את מורת רוחו כי מורי בית הספר שבניהולו הם חילונים הלומדים הלכה תאורטית ולא מעשית, ובשל הוראות מרכז המורים הארצי, אין מטרת לימודי היהדות בבית הספר לפעול לשמירתה בידי התלמידים. ענתבי הסביר לרבנים כי אינו יכול לחנך את התלמידים לקיום מצוות בשל המחויבות שלו כלפי ארגון יק"א שמימן את פעילות בית הספר, וביקש מהרבנים להשיג לו סיוע כספי חיצוני, ובכך להשתחרר מהוראות יק"א. האחרונים הבטיחו לסייע, אולם מלחמת העולם הראשונה שפרצה לא אפשרה לתוכנית הסיוע לצאת אל הפועל.
עד לשנת 1925 שימש כמנהל בית הספר בכפר תבור, ואז נשכר לשמש כמורה פרטי למשפחת אלון, וכמורה האישי של יגאל אלון ואחיו משה. משנת 1925 ניהל את בית הספר "מזרחי" לבנות בצפת, וכיהן במשרה זו עד לפרישתו לגמלאות בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20.
במקביל לעבודת ההוראה, שימש גם בתפקידים ציבוריים שונים, בהם נשיא ועד העדה הספרדית בצפת, חבר מועצת העיר במשך עשרות שנים, סגן יו"ר וועד הקהילה לכנסת ישראל בא"י החל משנת 1925, ציר צפת באספת הנבחרים הראשונה ופקיד הקדשות העדה הספרדית בצפת ובמירון. בשל מעמדו הציבורי והיכרותו את התרבות והשפה הערבית, רבים מערביי הסביבה היו באים אליו להישפט, והחשיבו אותו לקאדי. כאדם מאמין ושומר מצוות, שילב בין חרדיות ללאומיות חדשה וציונית. השילוב של לימוד קודש וחול יחד היה חשוב בעיניו, ועמד בראש מעייניו בתקופה שבה החינוך העברי-לאומי שם דגש על הערכים האוניברסליים.
בשנת 1927 החל לשמש בהתנדבות כמנהל מעון ההבראה לילדים חולים בצפת. בשנת 1929 לקח חלק במפעל ההדפסה המשפחתי של הספר "באור החיים" מאת הרב חיים כפוסי, והביא לפרסום מכתבו ההיסטורי של הרב יעקב ענתבי למשה מונטיפיורי, בו הוא מגולל את סיפור פרשת עלילת הדם בדמשק כגיבור העלילה.
ענתבי הלך לעולמו ב-22 ביוני 1949 (כ"ה בסיוון ה'תש"ט) ונקבר בנחלת יצחק שבתל אביב יום לאחר מכן.
משפחתו
אחיו, הרב רפאל מנשה ענתבי, היה אחרון הרבנים לשושלת משפחת ענתבי, ואב בית דין בחיפה. בנו שמואל שימש כמורה לעברית בקהיר שבמצרים, ובנו דניאל נמנה עם מייסדי וחלוצי פרדס חנה.
הנצחתו
יומניו האישיים מצויים במוזיאון יגאל אלון שבכפר תבור. בשנת 2012 נפתחה בראש פינה תערוכת "עברית בעברית" המתארת את פועלם של המורים הראשונים שלימדו בראש פינה, איתם נמנה ענתבי, ואת תרומתו הגדולה לתחיית השפה העברית וליצירת תשתית חינוך עברי-לאומי. במוזיאון יק"א, חצרות האיכרים כפר תבור מוצג פסל של דמותו בשדרת המגשימים.
סמסונג גלקסי A40
סמסונג גלקסי A40 (באנגלית: Samsung Galaxy A40) הוא טלפון חכם מבוסס אנדרואיד, המיוצר על ידי סמסונג אלקטרוניקה, כחלק מסדרת A של סמסונג גלקסי. הוא הוכרז ב-19 במרץ 2019, והושק ב-10 באפריל אותה שנה באירופה. הוא יורשו של סמסונג גלקסי J6.
המכשיר הוא גרסה קומפקטית של המכשיר סמסונג גלקסי A30, שנמכר רק בשווקים בהם סמסונג גלקסי A30 אינו זמין.
חומרה
המכשיר מצויד במסך מסוג סופר AMOLED Infinity-U, בגודל 5.9 אינץ', וברזולוציית 2340×1080 פיקסלים. עם יחס מסך בגוף של 85.5%, ביחס רוחב-גובה של 19.5:9, המכשיר מצויד במסך מסוג "גורילה קלאס 3".
המכשיר מופעל על ידי מעבד בעל שמונה ליבות, כאשר 6 מהן פועלות בתדר עבודה של 1.6 ג'יגה הרץ, וה-2 הנוספות פועלות בתדר עבודה של 1.8 ג'יגה הרץ. במכשיר ישנה מערכת על שבב מדגם Exynos 7904. האחסון הפנימי של המכשיר הוא בנפח 64 ג'יגה בייט. למכשיר יש זיכרון RAM בנפח 4 ג'יגה בייט, ונפח האחסון ניתן להרחבה באמצעות כרטיס microSD עד ל-512 ג'יגה בייט. כמו כן, המכשיר מופעל על ידי סוללה בקיבולת 3100 מיליאמפר-שעה. המכשיר מצויד ב-MICROSIM כפול SIM ננו חריץ שתומך VoLTE.
מצלמה
המכשיר מצויד במערך בעל שתי מצלמות אחוריות, ומצלמה אחת קדמית, הכולל: מצלמה אחורית כפולה עם חיישן ברזולוציה 16 מגה פיקסל; המצלמה הראשית והעדשת מצלמה אולטרה רחבה בשדה ראייה של 123 מעלות ברזולוציה 5 מגה פיקסל; המצלמה הקדמית ברזולוציה 25 מגה פיקסל.
תוכנה
המכשיר הושק כשמותקנת עליו מערכת ההפעלה אנדרואיד 9 ("פאי") בממשק המותאם של סמסונג - One UI 1.0
באפריל 2020 המכשיר עודכן בעדכון תוכנה, על פני אנדרואיד 10 בממשק המותאם של סמסונג - One UI 2.0.
בסוף מרץ 2021 המכשיר עודכן בעדכון תוכנה, וקיבל את מערכת ההפעלה אנדרואיד 11 בממשק המותאם של סמסונג - One UI 3.1.
יוזף מאטי נבראטיל
יוזף מאטי נבראטיל (בצ'כית: Josef Matěj Navrátil; 17 בפברואר 1798 – 21 באפריל 1865) היה צייר צ'כי.
ביוגרפיה
נברטיל נולד בסלני, והוכשר על ידי אביו כדקורטור, ולאחר לימודים נוספים באקדמיה לאמנויות יפות, בפראג הפך לצייר. הוא גם ביצע מסעות רבים לאירופה, במיוחד לשווייץ.
ציורי הקיר שלו בתקופה מוקדמת בקריירה שלו, הייתה לקשט חפצים שונים בפראג, את מוזיאון הדואר בליבצ'וב, פלוסקוביץ', ג'ירני ומקומות אחרים. הוא קישט וצייר בטירה הקיסרית בזקופי בעת הכנת המקום כמושבו העתידי של הקיסר בשנים 1850 - 1853. בעזרת עוזרים הם עיטרו כ־20 חדרים בציורים היסטוריים וז'אנרים, קישוטים ויצירות אלגוריות.
נבראטיל הוכשר כצייר נוף, אך רוב עבודתו התמקדה בטבע דומם ובציורים ורישומים פיגורטיביים. בציוריו יש ערבוב של סגנונות סקיצות שונים, המגיעות עד אימפרסיוניזם.
התערוכה המקיפה הראשונה של עבודתו התקיימה לאחר מותו ב-1909. בשנת 1952, נקרא רחוב על שמו ליד כיכר קארל בפראג.
הוא נתן השראה לצלם יוזף סודק, שהשפעתו מופיעה בשנות החמישים בצילומי טבע דומם שלו.
בשנת 1850 הוא הפך לנשיא איגוד האמנים. 11 שנים לאחר מכן, הוא נאלץ לעזוב את הציור, כי הפך למשותק חלקית כתוצאה משבץ מוחי.
אמנותו של הצייר הונצחה על בול דואר אחד לפחות של צ'כוסלובקיה. ב-19 באוגוסט 1988 הנפיקה צ'כוסלובקיה חותמת חמש קורונה המתארת את הציור "טורינו, מונטה סופרגה", המצוי במוזיאון הדואר של פראג. בול חמשת הקורונה הונפק עם שני בולי דואר זהים בגיליון מזכרת מיניאטורי שהופק לזכר תערוכת הבולים הבינלאומית של פראג 1988.
צ'אק פליישמן
צ'ארלס (צ'אק) ג'וזף פליישמן (באנגלית: Charles Joseph Fleischmann; נולד ב-11 באוקטובר 1962) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת טנסי, מאז 2011. צ'טנוגה היא בסיס מחוז הקונגרס אותו הוא מייצג, הכולל חלקים נרחבים ממזרח טנסי בהן אוק רידג'. פליישמן הוא חבר המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה
פליישמן נולד במנהטן שבניו יורק, בנם של רוז מרי (לבית סאלבו) ומקס פליישמן הבן. פליישמן הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, ובמהלך לימודיו הגבוהים שם קיבל תוארי כבוד מאחווה פי בטא קפא ותואר "בכבוד רב ביותר". לאחר מכן השלים ב-1986 לימודי תואר שני במשפטים (JD) מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טנסי השוכנת בנוקסוויל. בעקבות לימודיו עבר פליישמן לטנסי והשתקע בצ'טנוגה, ובמהלך 1987 פליישמן ייסד משרד עורכי דין בבעלותו. הוא נשיא לשעבר של לשכת עורכי הדין בצ'טנוגה ויושב ראש ועדת עורכי הדין פרו בונו של העיר.
במהלך בחירות 2010, התמודד פליישמן אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השלישי של טנסי, במקומו של נציג המחוז המכהן זאק ואמפ שפרש מהחיים הפוליטיים. במהלך הבחירות המקדימות הוציא למעלה מ-700 אלף דולר אמריקני מהונו הפרטי, וגבר על נשיא המפלגה הרפובליקנית בטנסי לשעבר רובין סמית' ברוב של 30% מול 28% מהקולות, בפער של 1,415 קולות בלבד. בבחירות הכלליות ניצח את ג'ון וולף, מועמד המפלגה הדמוקרטית, וגרף 56.8% מקולות הבוחרים.
מופשט גאומטרי
מופשט גיאומטרי הוא מונח המתייחס לציור מופשט לא פיגורטיבי שמתאפיין בהתבססות על צורות גיאומטריות, שימוש במרחב תמוני אילוזיוניסטי וניסוח משמעות סמלית באופן מופשט. הגם שסגנון זה מזוהה עם אמני האוונגרד בתחילת המאה העשרים, כגון פיט מונדריאן, וסילי קנדינסקי, קזימיר מלביץ', פרנסואה מורלה ואוגוסט הרבין, מוטיבים מתוך אמנות המופשט הגיאומטרי אפיינו גם אמנות קדומה יותר, מתרבויות שונות. למשל, ניתן למצוא הקבלה בין סגנון זה לבין ההפשטה של האמנות המוסלמית.
צ'אק פליישמן
ביוגרפיה
במהלך כהונתו בבית הנבחרים מיצב עצמו פליישמן כמתנגד עקבי לבקרת נשק. לראיה, ב-16 בנובמבר 2011 הצביע פליישמן בעד "חוק ההדדיות הלאומית לזכות לשאת", שיאפשר לתושב מדינה לשאת נשק סמוי במדינה אחרת שבה חוקי נשק שונים. פליישמן תמך תחילה ביוזמתו של יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ון ביינר להגביל את תקרת החוב הלאומי, מה שיגביל את הסכום הכולל שארצות הברית תוכל ללוות או את כמות החוב שתוכל לקחת על עצמה, אך לקראת חתימת ההסכם הסופי נמלך בדעתו והצביעו נגד. הוא גם תמך בביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה והתנגד להליך ההדחה הראשון של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
בדצמבר 2020 נמנה פליישמן בין 126 חברי בית הנבחרים מהמפלגה הרפובליקנית שחתמו על מכתב ידידי בית המשפט לשם הבעת תמיכה בתיק "טקסס נגד פנסילבניה", תובענה ייצוגית שהוגשה לבית המשפט העליון של ארצות הברית בניסיון לערער על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 במספר מדינות מתנדנדות, בהן ג'ו ביידן ניצח את הנשיא המכהן דונלד טראמפ. בית המשפט העליון מיאן לדון בתיק על סמך שלטקסס אין זכות עמידה לערער על תוצאות בחירות במדינה אחרת, על סמך פרק 3 לחוקת ארצות הברית.
מופשט גאומטרי
התפתחות ומאפיינים
הגיאומטריה עסוקה ביחסים שבין קווים, זוויות ומשטחים. באמנות, אמנים מזרם המופשט הגיאומטרי משתמשים בצורות הללו על גבי הקנבס תוך הצגת קומפוזיציה הבוחנת את היחסים ביניהם. הפשטה גיאומטרית קיימת באמנות של תרבויות רבות לאורך ההיסטוריה, הן במסגרת מוטיבים דקורטיביים, הן כיצירות האמנות עצמן. כך לדוגמה, על רקע האיסור הדתי על הצגת דמויות באסלאם, האמנות המוסלמית התפתחה כאמנות מבוססת דפוסים גיאומטריים. היא נוצרה מאות שנים לפני ההפשטה הגיאומטרית באירופה, ובמובנים רבים היוותה השראה עבור אמני התנועה. דפוסים גיאומטריים משמשים בארכיטקטורה של תרבויות מוסלמיות מהמאה ה-7 ועד המאה ה-20, על מנת ליצור חיבור וויזואלי בין הדת ורוחניות, למדע והאמנות, שמהווים גורמי מפתח במחשבה המוסלמית.
ההפשטה הגיאומטרית המערבית באמנות המודרנית הופיעה באירופה בראשית המאה העשרים, אצל אמני חלוצים כמו קזימיר מלביץ', אצל אמני תנועת הקונסטרוקטיביזם הרוסית, בקרב אמני הקבוצה ההולנדית דה סטייל ואחרים. התנועה פרחה גם במרכזים האורבאניים בהרבה ממדינות אמריקה הלאטינית משנות הארבעים ועד שנות השישים, ובייחוד בארגנטינה, ברזיל וונצואלה.
השפה הפיקטוריאלית של ההפשטה הגיאומטרית, המתבססת על שימוש בצורות גיאומטריות פשוטות הממוקמות בחלל לא-אילוזיוניסטי (קרי, שאינו נסמך על חוקי הפרספקטיבה), התפתחו כמעין מסקנה שצמחה מתוך הקוביזם. הקוביסטים "הרסו" והרכיבו מחדש את הקונוונציות המקובלות לתיאור צורה וחלל, תוך התנגדות לתיאור המסורתי הנסמך על חיקוי הצורות במציאות החזותית הסובבת. העקרונות של התנועה הקוביסטית, על שלבי התפתחותה השונים, התקבלו כמאפיינים היסודיים של ההפשטה הגיאומטרית. אמנים אלה הסתמכו על המעשה הקוביסטי שמהותו טיהור האמנות משרידי הניסיונות לחכות את המציאות, והוסיפו לו התמקדות במאפיינים הדו־ממדיים של הציור, תוך בנייתו באמצעות צורות גיאומטריות פשוטות.
ביטויים מרכזיים לאמנות המופשט הגיאומטרי
התפתחות הסגנון קיבלה ביטוי אחר במדינות אירופה השונות, כמו גם ברוסיה. צייר ההפשטה הגיאומטרית המרכזי בהולנד היה פיט מונדריאן (1872–1944), לצד כמה חברים נוספים בתנועת דה סטייל. מונדריאן ביקש לתמצת את החוויה האנושית לכדי הצורות התלת־ממדיות הבסיסיות ביותר שמרכיבות את המציאות החזותית. ביצירותיו בסגנון ההפשטה הגיאומטרית, מהשנים 1915–1920, אותו כינה "נאו-פלסטיציזם" (Neoplasticism), ניכר החיפוש שלו אחר המהות המדויקת והתמציתית ביותר של הטבע, באמצעות הדגשת סדר והיגיון. אלה מתבטאים בבחירתו להשתמש בשלושת צבעי היסוד, בתוספת שחור ולבן, וכן בהתבססות על הזווית הישרה ועל קווים נקיים. ציורו של מונדריאן, "קומפוזיציה מס 10" (1939–1942), משקף היטב את גישתו הרדיקלית לבניית קווים אופקיים ואנכיים שנעשים, כפי שכתב מונדריאן, "מתוך מודעות, אך לא תוך חישוב, בהובלת אינטואיציה חזקה ואל הרמוניה וקצב".
ברוסיה, הפשטה גיאומטרית הופיעה לראשונה בעבודותיו של אמן האוונגרד, קזימיר מלביץ' (1879–1935), בציוריו החל משנת 1915. את שימושו בסגנון זה הוא כינה סופרמטיזם (Suprematism), קרי, אמנות טהורה, שאין לה קשר למציאות ולטבע. בתוך כך, מלביץ' ביקש להגיע להפשטה מוחלטת, במסגרתה יצר קומפוזיציות בהן נראות צורות בסיסיות "צפות" ברקע לבן. המטרה אותה ניסח עבור ציור זה, היא הגעה אל מציאות רוחנית גבוהה יותר, אותה כינה "הממד הרביעי".
הפיסול המופשט של המאה העשרים הושפע לא פחות מהציור מהנטיות הגיאומטריות. ג'ורג' ונטונגרלו (Vantongerloo) ומקס ביל (Bill), למשל, ידועים אולי בעיקר בזכות הפסלים הגיאומטריים שלהם, אף על פי ששניהם היו גם ציירים. ואכן, רעיונות של הפשטה גיאומטרית מקבלים גם ביטוי בכותרות של יצירותיהם (למשל, יצירתו של ונטונגרלו, "Construction in the Sphere") ובהתבטאויותיהם. כך, ביל הצהיר כי "אני מחזיק בדעה לפיה ניתן לפתח אמנות בעיקר על בסיס חשיבה מתמטית". ציירי אקספרסיוניזם מופשט, כפי שהוא מתבטא באמנות של ג'קסון פולוק, פראנץ קליין, קליפורד סטיל וולס, מייצגים את ההפך מההפשטה הגיאומטרית.
יחס במחקר
במסגרת השיח המחקרי של תולדות האמנות של המאה ה-20, מבקרי אמנות ואמנים הפועלים בסגנונות ההפשטה הציעו פעמים רבות כי ההפשטה הגיאומטרית מייצגת את הרמה הגבוהה ביותר של חוסר אובייקטיביות בציור, והיא בהכרח גם מדגישה את הפלסטיות והדו-ממדיות הבסיסית של הציור כמדיום אמנותי. לכן, הוצע שהפשטה גיאומטרית יכולה לשמש כפתרון לקושי עימו מתמודד הציור המודרניסטי, המבקש במקביל לדחות את המסורות הנטורליסטיות של העבר ולהכיר בטבע הדו־ממדי של שטח פני התמונה ושל הקנבס.
יחסו של הסגנון למוזיקה
אמנות מופשטת קושרה באופן היסטורי למוזיקה, ביכולתה להעביר תחושות ורעיונות ללא הישענות על פנייה לאובייקט ניתן לזיהוי, שכבר קיים במציאות. בהקשר זה, ואסילי קנדינסקי דן ארוכות בחיבורו "בנוגע לרוחני באמנות" (Concerning the Spiritual in Art) בקשר שבין אמנות למוזיקה, כמו גם בשאלה כיצד ההלחנה הקלאסית השפיעה על עבודתו.
ויקטור סידיאק
ויקטור סידיאק (ברוסית: Виктор Александрович Сидяк; נולד ב-21 בנובמבר 1943) הוא סיף ומאמן סובייטי. אלוף אולימפי בעל 6 מדליות מהן 4 זהב בחרב וכן אלוף עולם 7 פעמים במסגרת נבחרת ברית המועצות. הוא הצליח לזכות במדליית זהב אולימפית ב-4 אולימפיאדות ברציפות.
ביוגרפיה
ויקטור סידיאק נולד בעיירה אנז'רו-סודז'נסק שבמחוז קמרובו. תוך מספר שנים המשפחה עברה לדונצק. בגיל 15 החל להתאמן בסייף. לאחר סיום בית הספר הוא התחיל ללמוד הנדסה ובמקביל המשיך באימונים. בשנת 1968 הוא נכלל לראשונה בנבחרת האולימפית והיה בין חבריה עד לשנת 1980.
בשנת 1970 הוא עבר למינסק והתגורר בעיר זו במשך כל תקופת הקריירה הספורטיבית ולאחריה. בשנת 1980, לאחר זכייה באולימפיאדה הרביעית הוא עזב את הספורט התחרותי והחל לאמן. הוא סיים את המכון לספורט במינסק בשנת 1973.
בשנת 1973 סידיאק זכה בתחרות יוקרתית "גביע מרטיני" וקיבל חרב עשוי מהזב הפרס על הזכייה.
Sadeness (Part I)
''' הוא שיר של הפרויקט המוזיקלי הגרמני אניגמה, שיצא ב-1990 כסינגל המוביל מאלבומם הראשון, ' (1990). הוא הפך ללהיט בין-לאומי, והגיע למקום הראשון ב-14 מדינות. בארצות הברית, השיר הגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100, ולמקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב ומצעד סינגלי הדאנס המסחריים. שיר ההמשך, "" בהשתתפות אנגון, נכלל באלבום האולפן השמיני של אניגמה, The Fall of a Rebel Angel (2016).
רקע
"Sadeness" נכתב על ידי מייקל קרטו (בשם הבדוי קורלי אם. סי.), פרנק פיטרסון (בשם הבדוי פ. גרגוריאן), ופבריס קוויטד (בשם הבדוי דייוויד פיירסטיין). השיר נקרא "" בגרמניה, ו-"Sadness Part I" בממלכה המאוחדת וביפן. זהו שיר "חושני" המבוסס על "הטלת ספק" בתשוקות המיניות של המרקיז דה סאד; מכאן השם הגרמני של "Sadeness", בניגוד למילה האנגלית "Sadness" המשמשת בגרסה הבריטית. הרצועה דורגה במקום הראשון מהר יותר מכל מהדורה חדשה בהיסטוריה הגרמנית – עוד לפני שהווידאו קליפ שלו צולם. חברת התקליטים וירג'ין לא קידמה את השיר כמעט. המכירות המריאו אך ורק בזכות ההשמעות ברדיו ובמועדונים.
ב-Stars of 90's Dance Pop: 29 Hitmakers Discuss Their Careers מ-2017 של ג'יימס ארנה, המפיק פרנק פיטרסון נזכר: "ובכן, סיימנו את השיר, והיינו מופתעים מעצמנו. המנהל של מייקל, שניהל גם את סנדרה, הגיע איתנו לאיביזה לסוף שבוע, והשמענו לו את השיר. הוא ישב והקשיב ואמר, 'זה מאוד כבד. זה אף פעם לא יתקבל ברדיו'. התחלנו לחשוב, 'אוי לעזאזל'. שעה לאחר מכן, איש הקשר שלנו בווירג'ין אמר שהמזכירה שלו ואנשים אחרים במשרד נדהמו מהשיר. הוא הגיב שאינו מקבל את זה, אך נראה שכולם אהבו את זה. אז די מהר השיר יצא".
מוזיקה
ברצועה נעשה שימוש באמצעים הבאים:
ביקורת
נד רגט מ-AllMusic הגיב: "קטעי הנזירים המצמצמים את הכול, גולשים ללא מאמץ מתוך ברייקביט מעודן אך עדיין חזק ומנצנץ. צלילי סינת' וחליל בשילוב צרפתייה [סנדרה] לוחשת בצורה שנשמעת באופן מובהק יותר גשמית מאשר רוחנית (כפי שהיא מפיקה קולות של נשימה)". קית' קלארק מ-Bay Area Reporter כינה את השיר "מעלה מחשבות". לארי פליק מבילבורד תיאר אותו כ"מבריק ומוזר", והעיר כי "זהו כרגע הסינגל הנמכר ביותר בתולדות ההקלטות הגרמניות". הוא הוסיף כי זה "כבר העלה את זעמם של קבוצות דתיות על השימוש במזמורים גרגוריאניים מסורתיים בהקשר של גניחות ומיניות". בקומפלקס כללו אותו ברשימת "15 שירים שנתנו למוזיקת הדאנס שם טוב" בשנת 2013, והעירו שם כי, "אנחנו בספק אם משהו כזה, עם מילים בלטינית וצרפתית שעסקו בדת ובתשוקות המיניות של המרקיז דה סאד, יצליחו במצעדי הפופ של היום, אבל יש משהו שהיה כל כך בלתי ניתן להכחשה ברצועת העידן החדש/דאון-טמפו הזה שהוא הופיע בכל מקום, מ'דרושה שותפה רווקה' ועד ל'רעם טרופי'". לאה גרינבלט מאנטרטיינמנט ויקלי תיארה זאת כ"טראנס חמים".
ב-Evening Herald כינו אותו "אחד משירי הדאנס המפתים ביותר בשנתיים האחרונות". ב-Expressen ציינו ששיר הכנסייה הזה משמש "גנרטור ווקאלי אמין מאוד". דייב שולין מ-Gavin Report כתב, "למאזינים אולי אין מושג על מה מדובר, אבל מצב הרוח שנוצר בידי ההפקה הייחודית הזו ישאיר אותם דבוקים וירצו עוד". במיוזיק ויק תיארו זאת כ"מזמור נזירי בעל מלמול חושני המתגלגל על קצב איטי והיפנוטי". איאן קראנה מ-Smash Hits ציין את "הקווים האטמוספיריים" של השיר בביקורת שלו, והוסיף כי הוא "משלב מזמורים של נזירים מימי הביניים וסחיפות סינתיסייזרים עגמומיות ועגומות בשילוב מקצבים שונים". בוב מאק מ-Spin כינה אותו, "חתך הדיסקו של ימי האופל". הוא הוסיף כי "הרצועה מתחילה בקריאה ותגובה סטנדרטית – אך כאן מדובר במזמורים גרגוריאניים. לאחר שהפעימות נכנסות, צלילי סינת' מציפים את האוזן, בעוד מילים מדוברות בצרפתית והתנשפויות נשיות כבדות מעבירות את המסר". קימברלי כריסמה מ-The Stanford Daily הרגישה שתוצאת שילוב הפזמון הגרגוריאני עם הסינתיסייזרים הייתה "פנטזיה סביבתית שגרמה ללב לפעום ולנפש לעקצץ".
הצלחה מסחרית
הסינגל דורג במקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ב-13 בינואר 1991, וכן באוסטריה, בלגיה, צרפת, גרמניה, יוון, אירלנד, איטליה, הולנד, נוורגיה, פורטוגל, ספרד, שוודיה ושווייץ. הוא דורג במקום הראשון באירופה הוט 100, שם הוא נשאר בפסגה במשך תשעה שבועות. בארצות הברית, דורג במקום החמישי במצעד הסינגלים של בילבורד הוט 100 באפריל 1991. השיר נמכר ביותר מ-500,000 עותקים בארצות הברית וקיבל שם את תואר הזהב מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA). הסינגל נמכר ביותר מ-5 מיליון עותקים ברחבי העולם. הוא קיבל את תואר הזהב באוסטרליה, אוסטריה, צרפת, הולנד וארצות הברית, הכסף בממלכה המאוחדת והפלטינה בגרמניה ובשוודיה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה ל-"" בוים על ידי מישל גימברד, וזכה לשידור תכופים ב-MTV אירופה. הוא מציג לבלר שחולם לשוטט בין חורבות הקתדרלה. הוא מגיע ל"שערי הגיהנום" מאת אוגוסט רודן; וכשהלבלר מתבונן, הוא רואה אישה (בגילומה של הדוגמנית הצרפתייה קתי טייסטט) מעבר לזה, שלוחשת לו את המילים העיקריות מהשיר. לאחר מכן הלבלר פותח את השערים, כשהוא מבין מה עשה, מנסה לברוח, אך נגרר דרך השערים. הקליפ מסתיים בהתעוררות הלבלר. "" פורסם מאוחר יותר בידי Vevo ביוטיוב בפברואר 2009. בדצמבר 2022, הקליפ צבר למעלה מ-51 מיליון צפיות.
ויקטור סידיאק
תחרויות אולימפיות
בשנת 1968 באולימפיאדת מקסיקו סיטי סידיאק לראשונה הגיע לאולימפיאדה וזכה במדליית זהב קבוצתית.
בשנת 1972 באולימפיאדת מינכן סידיאק היה הראשון בין סייפים סובייטים שהצליח לזכות במדליית זהב אישית. בתחרויות קבוצתיות הוא נפצע בעין אך המשיך בתחרות. ביחד עם קבוצתו הוא זכה במדליית כסף.
בשנת 1976 במונטריאול סידיאק זכה במקום השלישי בתחרות אישית ובמדליית זהב בתחרות קבוצתית.
בשנת 1980 באולימפיאדת מוסקבה סידיאק היגע כאשר הוא כבר בין 37 והצליח לזכות עם קבוצתו במדליית זהב.
אלווים
האלווים (בטורקית: Alevilik, Anadolu Aleviliği, Kızılbaşlık) הם קבוצת דת אדוקה ותת-אתנית יוצאת-האסלאם המרוכזת בעיקר בטורקיה. האלווים מתייחדים בדתם הנחשבת לפלג של האסלאם השיעי התריסרי, אך היא אינה מוכרת על ידי הסונים כחלק מהאסלאם במסורות תרבותיות שונות. ישנם אלווים טורקים, כורדים וערבים, ובכל קבוצה אתנית נחשבים האלווים כנבדלים מבחינה תת-אתנית מהקבוצה האתנית שלהם. האלווים הערבים קרובים מאוד לעלווים בסוריה ומקיימים איתם קשרי משפחה ותרבות.
ג'פרי טיילור
ג'פרי מתיו טיילור (באנגלית: Jeffery Matthew Taylor; נולד ב-23 במאי 1989 בנורשפין, שוודיה) הוא כדורסלן שוודי-אמריקאי, המשחק בעמדות הסמול פורוורד והקלע בוולבס מליגת העל הליטאית.
אלווים
המונח "אלווי" הוא מונח חדש יחסית המתייחס לזיקתם של האלווים לח'ליפה הרביעי עלי בן אבי טאלב, מייסד השיעה, שהיה חתנו ובן-דודו של הנביא מוחמד. בעוד שלאורך הדורות הם כונו לרוב בכינויים אחרים, כגון נוס'יירים (נוציירים).
היסטוריה
מוצאם של האלווים אינו ברור, אך ההנחה המקובלת היא כי הם התפלגו בשלב זה או אחר מתוך העלווים.
ג'פרי טיילור
תחילת הדרך
טיילור שנולד להורים אמריקאים, שהיגרו לשוודיה שיחק בצעירותו בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ואנדרבילט במשך ארבע עונות. כבר בעונתו הראשונה סיים בממוצעים טובים ונבחר לחמישייה הטובה בליגה וזכה לשבחים מעיתונאים רבים מרחבי המדינה. בעונתו השנייה חלה התקדמות נוספת בממוצעים שלו עם זאת גם נסוג בחלקם למרות זאת נבחר פעם נוספת לחמישייה הטובה בליגה ובנוסף גם לקבוצת ההגנה של הליגה. גם בשנים שלאחר מכן נבחר לשחקן ההגנה של השנה ונתפס כפוטנציאל להיבחר בדראפט של ליגת ה-NBA.
אלווים
היסטוריה
ישנן ארבע קבוצות מרכזיות של אלווים בטורקיה:
ג'פרי טיילור
שארלוט בבוקאטס/הורנטס
טיילור נבחר במקום ה-31 בדראפט ה-NBA על ידי קבוצת שארלוט הורנטס. ב-23 בנובמבר רשם את משחק שיא הקריירה כשסיים עם 16 נקודות במשחק ההפסד מול קבוצת אטלנטה הוקס. ב-21 בדצמבר נפגע טיילור בגיד האכילס שלו במשחק ההפסד מול גולדן סטייט ווריורס ונודע כי ייעדר מהמשך העונה. בתחילת חודש נובמבר 2014 נאסר על טיילור על ידי הנהלת הקבוצה לשוב לפעילות לאחר שזה הואשם באלימות כלפי בת זוגו. לאחר שתקופת ההשעיה שלו הסתיימה טיילור שב לפעילות לסירוגין בקבוצת הפיתוח של המועדון פורט ויין מאד אנטס, עם זאת עקב הגבלת מספר השחקנים בסגל נאלצו בקבוצה לרשום את טיילור בקבוצת הפיתוח אוסטין ספרס. ב-30 ביוני 2015 החליטו בהורנטס שלא להמשיך בתהליך זה והוחלט להפוך אותו לשחקן חופשי.
אלווים
האלווים ברפובליקה הטורקית
עם תום מלחמת העולם הראשונה והקמתה של טורקיה לא נשארו באנטוליה מיעוטים גדולים. במדינה הטורקית היה לכאורה שוויון אזרחי ופוליטי. המהפכה הכמאליסטית, סימנה את תחילתה של תקופה חדשה בהיסטוריה של האלווים. היחס העוין המסורתי כלפיהם מצד המדינה השתנה עם פעולות החילון של אטאטורק בהן הם תמכו בכל לב. בין השנים 1924 - 1938 הממשלה הרפובליקנית ביטלה את כל המכשולים בדרך לשילוב הדרגתי של האלווים בחברה הטורקית. האלווים תמכו בהפרדת הדת מהמדינה וייחסו כבוד רב לאטאטורק עד כי הם מקיימים פולחן לכבודו המורכב מאלמנטים דתיים. האנשים הפשוטים בכפרים היו משוכנעים כי הייתה ברית הדדית סודית בין אטאטורק לאלווים. תופעה זו מסמנת שינוי משמעותי בהיסטוריה של הקהילה אשר הדימוי העצמי שלה במשך מאות שנים היה מבוסס על התנגדות לרשויות המדינה ומוסדותיה. זה נמשך כל עוד המדינה עצמה נשארה נאמנה לעקרונות החילון שנקבעו על ידי אטאטורק. לא פלא כי בכניסה לבית אלווי ניתן לראות לא פעם תמונות של האימאם עלי ושל הקדוש חאגי בקטש ולי לצד ציור של אטאטורק.
בשנת 1928 עם ביטול הסעיף בחוקה שהכריז כי האסלאם הוא דת המדינה הטורקית נעשה צעד נוסף בכיוון החילון והדת הפכה לעניין אישי. הדבר תאם לתפיסת האלווים את הדת כאיזוטרית. באופן מסורתי הדת היא עבורם עניין שבלב. שנות מלחמת העולם השנייה הביאו להתגברות האוטוריטאריות של המדינה וזו השפיעה מצדה על מעמד המיעוטים. המשטר הכמאליסטי, שנקט מדיניות חלונית קשוחה, אטאטיזם כלכלי קיצוני, לא תאם תמיד את האינטרסים והלוך רוחם של בני המיעוטים. הצלחת המפלגה הרפובליקנית בשנת 1950 הייתה ניצחון למיעוטים והפרידה מן הכמאליזם הנוקשה נמשכה ואף גברה עם עלות הדמוקרטים לשלטון, דבר שתאם בהחלט את מאווייהם של המיעוטים, המוסלמים כמו גם הלא-מוסלמים.
האלווים תמכו ברפובליקה, כמו שתמכו בעקרונות היסוד של החילוניות והלאומניות, משום שזה נראה להם האמצעי הטוב ביותר כדי להתגבר על מעמדם הנחות כמיעוט דתי. העידן החדש הציע למעשה לאלווים להתקדם ברמה החברתית, הכלכלית והפוליטית במדינה בתנאי שלא ידגישו בציבור את זהותם הדתית הנבדלת. אבל, החסרונות של הרפובליקה לאלווים היו כפויים לרפובליקה עד לשנת 1960. כאשר דור חדש גילה שהמרקסיזם הוא אמצעי טוב הרבה יותר להשגת שוויון, החלו רבים מהאלווים לחפש דרכים מדיניות חדשות.
בין שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 התקיימה הגירה גוברת מן הכפר אל העיר בשל חוסר תעסוקה, מצוקה כלכלית וחוסר תקווה ממשית לשינוי. כל אלה, בתוספת השפעת תנועות מהפכניות רדיקליות מרחבי העולם, החלו נותנות בהדרגה את אותותיהן בזירה הפוליטית. הדבר התבטא, בעיקר בסוף שנות ה-60, בקבוצות מחתרת רדיקליות ומיליטנטיות מימין ומשמאל. הכפריים דיברו על זמנים יותר קשים מבחינת מים ושדות, אנשים היו מאבדים אפילו ציוד חקלאי בעיקר בחשד שנגנבו. הם אמרו גם שהיה קשה יותר למצוא אדמה לעבד, והיו גולשים לטריטוריה של כפרים אחרים. כל זה היה מוביל לעיתים קרובות לוויכוחים והידרדרות מצבים לאלימות, דבר שירד בצורה משמעותית בימינו. הקשר המתגבר של הכפריים עם העולם החיצוני הפחית את ההומוגניות של האנשים בקהילה. מה שעוד הפחית את האלימות זה היעדר התחרות בעסקי החקלאות ועלייה בשיתופי הפעולה כדי ללמוד דרכים להצליח בעולם החיצוני.
לאחרונה כמה מהבכירים בדת האליווית התייחסו לעצמם כאל דת האסלאם האמיתית. מבחינה דתית האלווים קרובים יותר לשיעים, אך בפוליטיקה יותר לסונים. עוד קבוצה שמנסה לשחרר את האלווים מהמסורת הרגילה זוהי קבוצה של מאמינים חילוניים. מעבר לקבוצות אלו ישנן גם שתי קבוצות שמנסות לגשר בין המסורת הרגילה לדור החדש. בכל המקרים חוזר העניין של המוצא של כל אלווי, מאין הגיע. הדידיים של האלווים תמיד מתגאים בזה שהם צאצאים של הנביא מוחמד ושנים עשר האימאמים, מה שנותן להם סמכות מוחלטת לכל עניין. הדור החדש מדבר על הפצתה של הדת, בכוונה להגיע למקומות חדשים שבהם אנשים לא אלווים ילמדו על האלווים, ויגיעו למצב של להתגאות במעבר של אותם נוצרים או סונים לאלווים.
מאז תחילת המאה ה-21 חלה מגמה של נישואים מחוץ לקבוצה, במיוחד בקרב גברים אשר למדו באוניברסיטאות או חיו באזורים אחרים של טורקיה. נישואים כאלו מקובלים כל עוד לא מדובר בנשואים של נשים מחוץ לקבוצה, שכמו אצל קבוצות אחרות אינם מקובלים.
האלווים נוטים לתמוך בצד השמאלי של המפה הפוליטית בטורקיה. עם זאת יש אנשים באזורים כפריים (בדרך כלל בני משפחות של אלווים בולטים) שתומכים במפלגות שמרניות "מפלגת נתיב האמת" (שנות ה-90).
הדת
הדת האלווית היא דת יוצאת האסלאם-השיעי והיא סודית, והאלווים אינם מפרסמים את כתבי הקודש שלהם. רוב האלווים אינם יודעים הרבה על תוכנם של כתבי הקודש או של התאולוגיה האלווית, הנשמרים בידי מעמד מצומצם של שותפי סוד. בגיל 15 או 16 מקבלים הבנים האלווים שיעורי דת, אך עליהם מוטל להחליט האם הם רוצים להמשיך בלימוד הדת, להיות תלמידיו של שייח', ולהתחיל בדרך ארוכה ללימוד סודות הדת האלווית. בכך ובדברים נוספים קיימת הקבלה בין האלווים לבין דתם של הדרוזים.
ישנם שישה עקרונות אמונה של האלווים:
כוח הגנת איסלנד
היסטוריה
איסלנד היא אחת מהחברות המייסדות של נאט"ו, אולם יש לה כוחות הגנה מוגבלים בלבד. איסלנד נחשבת לנכס אסטרטגי חשוב של נאט"ו, ולפיכך החליט צבא ארצות הברית להקים, פיקוד מרחבי מיוחד שיספק לאי הגנה. בסיס הכוח היה בתחנה האווירית של חיל הים בעיר קפלאוויק. מפקד הכוח היה אדמירל אמריקני ששמש במקביל גם כמפקד שאר כוחות נאט"ו. הוא היה כפוף בתחילה לפיקוד האטלנטי, בהמשך עבר לפיקוד הכוחות המשותפים ואז לפיקוד אירופה. הפיקוד כלל כוחות מהצי, חיל האוויר וחיל הנחתים של ארצות הברית וכן כוחות איסלנדיים קטנים.
אלווים
מיסטיקה
האלווים מאוד קשורים לדת ובכל דבר בחיים הם תמיד חוזרים לשורשי הדת בזיקה חזקה למיסטיקה. פרשנות זאת נקראת "סופיות" (סוּפיזם), בדומה לשאר הזרמים באסלאם. האלווים מאמינים בעלי ומחשיבים אותו כערך עליון ומחשיבים גם את קרב כרבלא, ושנים עשר האימאמים. אך הם לא רואים עצמם כשיעים והם מרגישים שהם מרוחקים מהשיעה של איראן.
כוח הגנת איסלנד
היסטוריה
בין השנים 1951–1959 הטילה ממשלת איסלנד איסור סודי על הצבת חיילים אפרו-אמריקאים באי. ב-1961 הכריזה ממשלת איסלנד כי היא "לא תתנגד לשילובם של שלושה או ארבעה חיילים צבעוניים בכוח ההגנה, אך מקווה שהם ייבחרו בקפידה". מספר החיילים האפרו-אמריקאים גדל בהדרגה במהלך שנות ה-60, ובתחילת שנות ה-70 בוטל האיסור באופן רשמי.
כוחות הפיקוד השתתפו במספר מבצעים שנועדו לדמות מתקפה של כוחות ברית ורשה על איסלנד. ב-15 במרץ 2006 הודיע שגריר ארצות הברית באיסלנד כי כל הכוחות האמריקניים ייסוגו מאיסלנד לפני ספטמבר של אותה שנה. אף על פי שהכוחות נסוגו, המתקנים האמריקניים נותרו בקפלאוויק ומתוחזקים מאז בידי חברה פרטית איסלנדית. ארצות הברית עדיין מחויבת להגנה על איסלנד והיא הודיעה כי תחזיר את כוחותיה לאי אם הוא יאויים. בפברואר 2016 דווח כי הצי האמריקני יחזור לאיסלנד כדי לעקוב אחרי צוללות רוסיות.
אלווים
מיסטיקה
הדרכים של האלווים לחזרה בתשובה נקראות "ארבעה דלתות וארבעים רמות":
רנה קנוקוג'י
רנה "ראסטי" קנוקוג'י (Rena "Rusty" Kanokogi; 30 ביולי 1935 - 21 בנובמבר 2009) נחשבת ל"אמא של ג'ודו נשים", מומחית לג'ודו, יהודייה-אמריקאית מקוני איילנד ניו יורק. בשנת 1959 היא התחזתה לגבר וזכתה במדליה בתחרות לגברים בלבד ב-YMCA. לאחר שהתגלה שהיא אישה, נדרשה להחזיר את המדליה. קנוקוג'י היגרה ליפן על מנת להמשיך ולהתאמן בג'ודו, והייתה האישה הראשונה שקיבלה את האישור להתאמן בקבוצת גברים ב- Kodokan Institute - המרכז העולמי של הג'ודו. היא ידועה כיוזמת הוספת ענף קרבות הנשים בג'ודו למשחקים האולימפיים.
אלווים
מיסטיקה
כל רמה בתוך הדלת נקראת "מקאם" על מנת לחזור בתשובה על האלווים לעבור בדלת הראשונה ולהמשיך להתקדם בכל הדלתות הבאות כדי לקבל הסמכה רוחנית שהיא עמוקה ומבוססת. אצל האלווים האדם האידיאלי הוא אדם הקשור לדת ויש לו זיקה מיוחדת אליה, וכל הזמן הוא ממשיך בהשלמות הנפש בצדק, אבל הניתוח העכשווי לאדם השלם זה ששולט בכל הדחפים והצרכים שלו וזה שמשווה בין בני האדם ומשרת את האינטרסים של האחים. נקודה חשובה במיסטיקה האלווית שאדם המגיע לרמה של צדק האומנות: שקיפות, מציאות ואלוהית. הם חוזרים ומספרים את הסיפור של מנסור אל-חק שכינה את עצמו "אני הצדק."
רנה קנוקוג'י
שנותיה הראשונות
רנה קנוקוג'י נולדה ב-1935 למשפחה קשת יום מקוני איילנד, ניו יורק. כבר בגיל שבע נאלצה לצאת לעבוד בעבודות מזדמנות. סביבת המגורים והעוני הובילו אותה בנעוריה להנהיג חבורת רחוב שנקראה "אפאצ'י". ב- 1950 היא החלה להתאמן בהרמת משקולות, עם משקולות שהיו שייכות לאחיה, והתאמנה עם שק האיגרוף באולם ההתעמלות, פעילות שלא היה מקובלת לנשים בתקופה זו. באמצע שנות ה-50 היא התחתנה לראשונה וקבלה את שם משפחתו של בן זוגה, סטיוארט. לזוג נולד בן בשם כריס סטיוארט, שמאוחר יותר שינה את שם משפחתו לשם משפחתו של בעלה השני של רנה. היא התגרשה לאחר זמן קצר. באותה תקופה היא עבדה כמרכזנית במוקד.
אלווים
מיסטיקה
התייחסות האלווים ליסודות האסלאם והאמונה בהם:
רנה קנוקוג'י
שנותיה הראשונות
בשנת 1955 ידיד שלה הראה לה מהלכים בג'ודו והיא מיד התאהבה באמנויות הלחימה. היא נמשכה לתורת לחימה זו מפני שהיא מצאה עיסוק זה מרגיע, ועוזר בפיתוח שליטה עצמית. היא למדה ג'ודו בסניף ימק״א המקומי וניסתה להתקבל לתחרויות, אך הדבר לא עלה בידה מפני שלא היו תחרויות לנשים או תחרויות מעורבות.
אלווים
האלווים לעומת העלווים
העלווים נחשבים בעיקר בעיני הסונים ככופרים לכל דבר, היות שהם מאמינים בהתגלמותו של האל בבני האדם, על פי העלווים האל התגלם בבני אדם במשך שבעה שילושים קדושים לאורך ההיסטוריה, בדומה לנצרות. הדת האלווית, לעומת זאת, משלבת בין האמונה השיעית למיסטיקה המוסלמית, הסופיות (סופיזם). בניגוד לעלווים, האלווים אינם מאמינים בשילוש, או בהתגלמות האל בבני אדם, אלא שמוחמד ועלי הם שליחיו של האל.
הדעות הקדומות והרדיפות
האלווים נרדפו במשך מאות שנים בידי הרוב המוסלמי-סוני בקרבו חיו עקב אמונתם. האלווים היו נתונים לא פעם גם לאלימות קשה. בבתי הספר התלמידים האלווים לא נחשבו כמוסלמים ולא השתתפו בשיעורי הדת. האלווים פועלים כנגד אפליה זו.
רנה קנוקוג'י
הקריירה בג'ודו
מאחר שלא היו לה אפשרויות להתפתח בג'ודו בארצות הברית, בחרה קנוקוג'י בשנת 1962 לנסוע להתאמן ב- מכון קודוקאן, בית הספר והמרכז החשוב לג'ודו בעולם בטוקיו, יפן. בקודוקאן התאמנו נשים בג'ודו מאז 1926, אך בקבוצות נפרדות מהגברים. לאחר שגברה בקלות על התלמידות האחרות שהיו איתה בכיתה, הייתה לאישה הראשונה שהתאמנה עם קבוצת גברים במוסד. במהלך שהותה ביפן הועלתה לדרגת דאן 2. בקודוקאן היא הכירה את מי שלימים הפך לבעלה השני, Ryohei Kanokogi שהיה בעל חגורה שחורה (דאן 5) בג'ודו ובקראטה וחבר נבחרת אוניברסיטת ניהון. הזוג התחתן ב-1964 בניו יורק.
אלווים
הארגונים של האלווים
בטורקיה יש ארגונים ובתי תפילה רבים של האלווים. כמעט בכל חודש נוסדים ארגונים ואגודות חדשים בכל רחבי הארץ במטרה לשמר המסורת של האלווים ושל חאג' בקטש ולי. רבים מהאלווים היגרו לשכונות בערים הגדולות בטורקיה שם הם נוטים לא פעם להתקבץ בריכוזים. המרכזים האלווים משמשים לא רק לתפילה כי אם גם למטרות חברתיות ותרבותיות. להלן חלק מהפעילויות והשירותים הניתנים על ידי הארגונים האלוויים:
דראכטן
דראכטן (בהולנדית: Drachten) היא העיר השנייה בגודלה במחוז פריסלנד שבהולנד.
רנה קנוקוג'י
הקריירה בג'ודו
קנוקוג'י הייתה הכח המניע שהוביל לשילוב תחרויות ג'ודו נשים באולימפיאדת סיאול בקיץ 1988. ג'ודו הנשים שולב אז במעמד של ענף הדגמה, לאחר שקנוקוג'י איימה לתבוע את הוועד האולימפי. היא גם אימנה את נבחרת הנשים לאולימפיאדה זו.
דראכטן
היסטוריה
בערך בשנת 1200 לספירה, נבנתה כנסיית אבן קטנה, שהייתה בשימוש במאתיים השנים הבאות, עד שעליית מפלס מי הים גרמה לתושבים לנוע מזרחה עוד יותר.
רנה קנוקוג'י
שנותיה המאוחרות
קנוקוג'י שימשה כפרשנית של רשת NBC בתחום הג'ודו באולימפיאדת אתונה בשנת 2004.
דראכטן
היסטוריה
ב-1550 נוצל מאגר אדמת הכבול עד תומו. הכבול היה מקור אנרגיה חשוב, לא רק לשימוש ביתי, אך גם לצורכי התעשייה. צריכת הכבול בפרובינציה של הולנד במהלך המאה ה-17 הייתה גבוהה יותר מאשר פריסלנד הייתה מסוגלת לספק. עיקר התובלה של הכבול הייתה על גבי סירות. תעשיית כריית הכבול הביאה תעסוקה לכפרים רבים, אם כי רוב ההכנסה לא הגיעה לכיסיהם של הפועלים. ב-1641 הגיעו החוואים בדראכטן להסכם עם תושביה האמידים של האג. אחד מהם היה איש העסקים מהאג, פסחייר הנדריקס בולמן. ההסכם קבע שיבול הכבול מיועד לתעשייה ההולנדית. לצורך הובלת הכבול נבנו שלוש תעלות ייעודיות, תעלת דראכטן (Drachtstervaart) ושתי תעלות צדדיות נוספות. במהלך שנה אחת חפרו 800 פועלים מדי יום. כתוצאה ממהלכים אלו חלו התפתחויות בתחומים נוספים, נבנו בתי מגורים, מקומות אחסון, אכסניות ובתי עסק. למרות שההצלחה הכלכלית בכריית הכבול הייתה קצרת ימים (היא אף גרמה לבולמן לפשוט את הרגל), היא האיצה את הקמתה של דראכטן.
רנה קנוקוג'י
שנותיה המאוחרות
בנובמבר 2009 נפטרה רנה קנוקוג'י ממיאלומה נפוצה. היא הותירה אחריה בעל, שני ילדים, ושני נכדים. מאז מותה, מחלקת קרן הספורט לנשים מענקים על שמה של קנוקוג'י לג'ודוקא מצטיינות.
דראכטן
היסטוריה
תעלת דראכטן הייתה נתיב שיט שדרכו לא רק שהגיעו סחורות, אלא גם נוצרה פעילות לשירות הספינות: ייצור חבלים, נגריות ונפחיות. ב-1746 הוקמה המספנה הראשונה של ממש, בתחילה נבנו בה רק דוברות עצים, אך לאחר 1895 נבנו בה גם אניות עשויות ברזל. ב-1902 נבנתה מספנה נוספת.
על גדות התעלה נבנו פאבים, חנויות, תשתיות לבניית ספינות, כמו מתקנים לייצור חבלים. בשנת 1830 לערך, נבנה בניין העירייה והנוטריון הציבורי עבר מאודגה הסמוכה לדראכטן.
תעשיית הכבול של דראכטן הייתה פעילה במשך כמאתיים שנה. עם סיומה, נותרו הפועלים שהועסקו בה ללא מקור פרנסה. חלק מהם עברו להיות חוואים, אך רובם ללא הצלחה יתרה.
החל מסוף מלחמת העולם השנייה ועד לסוף שנות השמונים, גדלה אוכלוסיית דראכטן בכ-1,000 תושבים מדי שנה. הגורם העיקרי לצמיחה זו הייתה הקמת המפעל של חברת פיליפס. עם אוכלוסייה שמונה כיום כמעט 45,000 תושבים, ענפי התעשייה העיקריים שלה הם ייצור מוצרי חשמל, ציוד תחבורה, מכונות, כימיקלים ורהיטים.
ניסוי תחבורתי
דראכטן זכתה לתשומת לב עולמית כאשר היא הנהיגה בשנת 2000 ניסוי הקרוי "מרחב משותף" (באנגלית: Shared space), תפיסה שהחלוץ שלה היה מהנדס הדרכים ההולנדי, הנס מונדרמן (Hans Monderman). כמעט כל הרמזורים והתמרורים הוסרו ממרכז העיר במאמץ לשפר את הבטיחות בתעבורה, על בסיס התאוריה שהנהגים שמים לב יותר לסובב אותם כאשר ברור להם שהם לא יכולים להסתמך על חוקי תנועה קשיחים. לפני החלת הניסוי עמד ממוצע תאונות הדרכים במרכז דראכטן על 8 תאונות בשנה. בשנתיים הראשונות לאחר תחילת הניסוי, ירד הנתון לתאונה אחת בשנה בממוצע. בספטמבר 2007, בעקבות הצלחת הניסוי בדראכטן, אימצה העיר בוהמטה (Bohmte) שבגרמניה תוכנית דומה. בעקבותיהן אומצה השיטה או חלקים ממנה במקומות שונים בעולם, גם בערים גדולות.
החזרת התעלה
באפריל 2007 צבע האמן הנק הופסטרה (Henk Hofstra) את אחד הרחובות בדראכטן בצבע כחול עם כיתוב לבן של המילים "מים הם חיים" (בהולנדית: Water is Leven). מטרת המיזם הייתה לסמל את התעלה שבעבר עברה בתוואי הרחוב. החלק הזה של התעלה, שבעבר הגיע עד למרכז העיר, נסגר בשנות השישים של המאה ה-20 כדי לתת פתרון לעומס כלי הרכב. כיום לא ניתן כבר להגיע למרכז העיר בסירה כבעבר.
ב-1996 הוחל בתוכניות ראשונות להחזיר לפעילות את התעלה שתגיע עד למרכז העיר, כדי להשיב לעיר את תנועת תיירות הסירות. המיזם נקרא Drachtstervaart (תעלת דראכטן). עבודות הבנייה החלו ב-2001 והיו אמורות להמשך עד 2011. בשל משבר כלכלי, הופסקה עבודת הבנייה למשך כשנתיים. ב-2013 חודשו העבודות ונכון לשנת 2015 הם אמורות להיות בשלבי סיום.
יחסי ארגנטינה–פרגוואי
יחסי ארגנטינה–פרגוואי הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לפרגוואי.
סקירה כללית
יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות השכנות נוצרו בשנת 1811 עם חתימת הסכם ידידות, סיוע וסחר. שתי המדינות היו במלחמה בין 1864 ו-1870 (מלחמת הברית המשולשת) ומאז לא נלחמו זו בזו. ארגנטינה מחזיקה בפרגוואי שגרירות באסונסיון ושתי קונסוליות כלליות בסיודד דל אסטה ובאנקרנסיון. פרגוואי מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס ו-7 קונסוליות בקלורינדה, קוריינטס, פורמוסה, פוסאדאס, רסיסטנסיה, רוסאריו ופוארטו איגואסו. שתי המדינות הן חברות מלאות במרקוסור, איחוד האומות של אמריקה הדרומית, ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקאיות, קבוצת ריו, G77, המערכת הכלכלית של אמריקה הלטינית ואיגוד השילוב האמריקני-לטיני.
המפקד העליון
מפקד עליון (באנגלית: Commander-in-chief או Supreme commander) הוא האדם המפעיל שליטה ובקרה עליונות על צבא או כוח מזוין. כמונח טכני הוא מתייחס ליכולות ביצועיות צבאיות שניתנות להנהגה של מדינה, ראש מדינה, ראש ממשלה או נבחר ציבור ייעודי אחר.
הגדרה
תפקידו ותוארו הפורמלי של שליט המפקד על הכוחות המזוינים נובעים מאימפרטור המלוכה הרומית, הרפובליקה הרומית והאימפריה הרומית.
המונח משמש גם לקציני צבא המחזיקים בכוח ובסמכות ביצועית צבאית, לא תמיד באמצעות דיקטטורה, ובכפוף (בדרך כלל) לראש מדינה (ראו גנרליסימו). המונח משמש גם לקצינים המחזיקים בסמכות על אגף צבאי בודד או בתוך זירה מסוימת.
ראשי מדינות כמפקדים עליונים
ראש מדינה משמש כמפקד על העליון של הכוחות המזוינים במדינתו לרוב בשתי צורות:
אלבניה
על פי חוקת הרפובליקה האלבנית, נשיא אלבניה הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של אלבניה.
ארגנטינה
לפי חלק II, פרק III, סעיף 99, סעיפים קטנים 12, 13, 14 ו-15 לחוקת ארגנטינה, נשיא ארגנטינה הוא "המפקד העליון של כל הכוחות המזוינים של האומה". כמו כן נקבע כי הנשיא רשאי להעניק משרות או דרגות לקצינים בכירים בכוחות המזוינים, ולהכריז מלחמה ולהורות על פעולות תגמול בהסכמה ובאישור של הקונגרס הלאומי הארגנטינאי.
אוסטרליה
אולם בפועל המושל הכללי אינו ממלא חלק פעיל במבנה הפיקוד של כוחות ההגנה של אוסטרליה, וממשלת אוסטרליה (בראשות ראש הממשלה) שולטת בהם דה פקטו. שר ההגנה ושרים כפופים נוספים מפעילים שליטה זו באמצעות ארגון ההגנה האוסטרלי. סעיף 8 לחוק ההגנה 1903 קובע:
ברבדוס
על פי חוקת ברבדוס, נשיא ברבדוס הוא המפקד העליון של כוחות ההגנה של ברבדוס. בין 1966 ל-2011, מקבלת העצמאות עד למעבר לשיטה רפובליקנית, הייתה המונרכית של ברבדוס, המלכה אליזבת השנייה, ראש כוחות ההגנה, עם המושל הכללי של ברבדוס כמשנה למלך. הנשיא אימץ את הסמכויות הללו.
בלארוס
נשיא בלארוס הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של בלארוס (בבלארוסית: Галоўнакамандуючы Узброенымі Сіламі Рэспублікі Беларусь). למפקד יש מדים רשמיים כיאה לדרגה, אותם לובש הנשיא באירועים ובטקסים רשמיים הקשורים לצבא. תפקיד המפקד העליון נקבע בסעיף 28 של חוקת בלארוס, הקובע כי יש לו סמכות "למנות ולפטר את הפיקוד העליון של הכוחות המזוינים של בלארוס".
בלגיה
סעיף 167 לחוקת בלגיה קובע את המלך כמפקד העליון. בפועל, ראש ההגנה הוא ראש ומפקד הכוחות המזוינים של בלגיה. הוא כפוף ישירות לשר ההגנה ואחראי על הייעוץ לשר, על יישום מדיניות הביטחון ועל ניהול המשרד.
בוסניה והרצגובינה
על פי חוקת בוסניה והרצגובינה, נשיאות בוסניה והרצגובינה היא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של בוסניה והרצגובינה. בזמני שלום, המפקד העליון מפעיל את פיקודו באמצעות שר ההגנה. במלחמה ובמקרים בהם שר ההגנה אינו ממלא פקודות מבצע המפקד העליון את תפקידו ישירות באמצעות ראש המטה המשותף.
ברזיל
סעיף 142 של חוקת ברזיל קובע כי הכוחות המזוינים של ברזיל נמצאים תחת פיקודו העליון של נשיא הרפובליקה.
ברוניי
סולטאן ברוניי הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים המלכותיים של ברוניי.
קנדה
סמכויות הפיקוד העליון על הכוחות הקנדיים נתונות למונרך הקנדי, והן מואצלות ל, המשתמש גם בתואר המפקד העליון. בתפקיד זה זכאי המושל הכללי למדים של גנרל, עם סמל המשרה וצמת חפתים מיוחדים משמשים כסמל דרגה.
צ'כיה
משרד ההגנה הוא הסמכות המרכזית של מינהל המדינה לבקרת הכוחות המזוינים. הניהול השוטף בפועל נתון לראש המטה הכללי.
דנמרק
תפקידו של המונרך הדני כראש הצבא נטועה עמוק במסורת ובהיסטוריה של דנמרק. בעוד חוקת 1953 אינה קובעת במפורש את המונרך כמפקד העליון, הדבר משתמע ממנה, בהתחשב בהוראה הכללית בסעיף 12 ובנוסח הספציפי יותר של סעיף 19(2): "למעט למטרות הגנה מפני התקפה מזוינת על הממלכה או הכוחות הדנים, המלך לא ישתמש בכוח צבאי נגד כל מדינה זרה ללא הסכמת הפולקטינג. כל אמצעי שינקוט המלך בהתאם להוראה זו, יוגש מיד לפולקטינג".
עם זאת, בקריאת החוקה הדנית חשוב לזכור ש"המלך" בהקשר זה מפורש על ידי משפטנים דנים כ"ממשלה" (המורכבת מראש הממשלה ושרים אחרים). פירוש זו נובע מסעיפים 12–14, הקובעים כי הסמכויות הנתונות למלך ניתנות להפעלה רק באמצעות שרים, האחראים לכל המעשים. לפיכך, הממשלה למעשה מחזיקה בסמכות הפיקוד העליונה המרומזת בסעיפים 12 ו-19(2).
חוק ההגנה הדני (בדנית: Forsvarsloven) קובע בסעיף 9 את שר ההגנה כסמכות העליונה בתחום כוחות ההגנה של דנמרק. תחת השר עומד ראש ההגנה, קצין הצבא המקצועי הבכיר בראש פיקוד ההגנה, המפקד על הצבא, הצי, חיל האוויר ויחידות נוספות שאינן כפופות ישירות למשרד ההגנה.
מצרים
במצרים, נשיא הרפובליקה נושא בתואר הטקסי של המפקד העליון של צבא מצרים. חבר בממשלה, בדרך כלל שר ההגנה, הוא המפקד העליון בפועל של הכוחות המזוינים. הנשיא הוא היחיד המסוגל להכריז מלחמה. למעט מוחמד מורסי, שכיהן לזמן קצר כנשיא בין השנים 2012–2013, כל נשיאי מצרים היו קציני צבא לשעבר. במלחמת יום הכיפורים מילא הנשיא אנואר סאדאת תפקיד מרכזי בכל רובדי תכנון המלחמה, והיה גם בפועל המפקד העליון של הכוחות המזוינים. הוא נתן פקודות ישירות למפקדים מהמטה במהלך המלחמה, והחזיק בתארים פילדמרשל של הצבא, מרשל חיל האוויר וכוחות ההגנה האווירית ואדמירל חיל הים. סאדאת נהג ללבוש לעיתים קרובות את מדי הצבא שלו, אך הבא אחריו בתפקיד, חוסני מובארכ, נטש מסורת זו.
פינלנד
על פי החוקה הפינית, נשיא פינלנד הוא המפקד העליון של כל כוחות ההגנה של פינלנד. בפועל הפיקוד והשליטה היומיומיים נמצאים בידי ראש ההגנה ומפקד משמר הגבול הפיני. המינהל הכלכלי של כוחות ההגנה הוא באחריות משרד ההגנה, ולפי סעיף 31 תפקידו של הנשיא להחליט על:
מאז הרפורמה החוקתית של 2000, לשר ההגנה יש את הזכות להיות נוכח כאשר הנשיא משתמש בסמכויות הפיקוד שלו, אלא אם העניין מעורר דאגה מיידית. בשאלות בעלות חשיבות אסטרטגית, אותה זכות שמורה גם לראש הממשלה לפי סעיף 32.
הנשיא ממנה ומקדם קצינים ומחליט על גיוס חיילי מילואים ועל גיוס כוחות ההגנה לפי סעיף 40 לחוקה. אם הפרלמנט נמצא בפגרה בעת קבלת ההחלטה על הגיוס, יש לכנס אותו מיד. הכרזות על מצב חירום (בפינית: valmiustila) ומצב מלחמה (puolustustila) מוכרזים בצו נשיאותי שניתן לאחר הצעת הממשלה ומוגש לאחר מכן לאישור הפרלמנט. במצב חירום יש לנשיא את הזכות להעביר את תפקיד המפקד העליון לאזרח פיני אחר.
צרפת
בצרפת נשיא הרפובליקה מוגדר כ"ראש הצבאות" (בצרפתית: Chef des Armées) לפי סעיף 15 לחוקה. לכן נושא המשרה הוא הסמכות המבצעת העליונה בענייני הכוחות המזוינים של צרפת. סעיף 16 מספק לנשיא סמכויות חירום נרחבות.
עם זאת, בשל המשטר החצי-נשיאותי המונהג במדינה, לראש ממשלת צרפת יש גם סמכויות חוקתיות מרכזיות לפי סעיף 21: "הוא יהיה אחראי על הביטחון הלאומי" ויש לו "סמכות לקבוע תקנות ולבצע מינויים לתפקידים אזרחיים וצבאיים".
לפני 1958
מאז שלטונו של לואי הארבעה עשר צרפת הייתה ריכוזית מאוד. לאחר שהביסו אצילים מקומיים העוסקים במלחמה, שמרו מלכי צרפת על כל הסמכות בעזרת ראשי ממשלה כמו הקרדינלים מאזארן ורישלייה.
המהפכה הצרפתית העבירה את הסמכות העליונה למלך (בהקשר של המונרכיה החוקתית), לאחר מכן ל במהלך הוועידה הלאומית ומאוחר יותר לדירקטורט, לפני שהוחזר לידיו של הקונסול נפוליאון בונפרטה, לימים הקיסר נפוליאון הראשון, לבדו.
הרסטורציה הצרפתית החזירה את הסמכות למלך, תחילה במונרכיה אבסולוטית, אחר כך המונרכיה של יולי החוקתית של לואי פיליפ, לפני שזו הופלה על ידי הרפובליקה השנייה ומאוחר יותר הקיסרות השנייה של נפוליאון השלישי.
הרפובליקה השלישית שלאחר מכן הייתה רפובליקה פרלמנטרית והסמכות הצבאית בה הייתה בידי נשיא מועצת השרים, ראש הממשלה, על אף שהנשיא, ראש המדינה, שמר על סמכויות טקסיות. במהלך מלחמת העולם הראשונה בלטו ביקוריו הרבים בשוחות של המדינאי המבוגר ז'ורז' קלמנסו, והם הרשימו את החיילים שזיכו אותו בכינוי אבי הניצחון (בצרפתית: Le Père de la Victoire).
במהלך מלחמת העולם השנייה נטל המרשל פיליפ פטן את השלטון והחזיק בסמכות העליונה בצרפת של וישי, מדינת בובה של גרמניה הנאצית, בעוד הגנרל שארל דה גול, שפעל מטעם המשטר הקודם, ייסד את צבא צרפת החופשית והחזיק בסמכות העליונה עליהם לאורך כל המלחמה.
הרפובליקה הרביעית קצרת הימים שהוקמה לאחר המלחמה הייתה פרלמנטרית, והוחלפה ברפובליקה החמישית הנוכחית שהנהיגה משטר חצי-נשיאותי.
הודו
המפקד העליון של הכוחות המזוינים של הודו הוא הסמכות הפיקודית העיקרית של הכוחות המזוינים של הודו, והוא נתון לראש המדינה, נשיא הרפובליקה של הודו, בהתאם לסעיף 53 לחוקת הודו.
הנשיא מפעיל פיקוד עליון בהתאם לחוק. כמפקד העליון יש לו את הסמכות להכריז מלחמה, בכפוף לאישור הפרלמנט ההודי. המפקד העליון ממנה גם את ראשי כל זרוע של הכוחות המזוינים וכן את יו"ר ועדת ראשי המטות בעצת שר ההגנה.
בעוד שהחוקה מגדירה את הנשיא כמפקד דה יורה, סמכות הפיקוד המבצעת מופעלת דה פקטו על ידי ראש הממשלה ומועצת השרים שלו.
ב-15 באוגוסט 1947 הופקד כל מטה תחת המפקד העליון שלו. בשנת 1955 הוגדרו שלושת ראשי המטות מחדש כראש מטה הצבא (דרגת גנרל), ראש מטה הצי (דרגת תת אדמירל) וראש המטה האווירי (דרגת מרשל אוויר), כשהנשיא הוא המפקד העליון. ראש מטה הצבא הועלה לדרגת מרשל מפקד אוויר ב-1965 וראש מטה הצי הועלה לדרגת אדמירל ב-1968. החל מה-1 בינואר 2020 מדווחים כל שלושת ראשי המאות לראש מטה ההגנה החדש.
איראן
לפני 1979, השאה היה המפקד העליון בפרס. לאחר המהפכה האיראנית והקמת הרפובליקה האסלאמית מונה נשיא איראן בתחילה למשרה זו, כאשר אבולחסן בני-סדר הוא הראשון בתפקיד זה. עם זאת, בני-סדר הודח ב-22 ביוני 1981 ותפקיד המפקד העליון של הכוחות המזוינים של איראן הוענק ל.
אירלנד
המפקד העליון של כוחות ההגנה האירים הוא נשיא אירלנד, אך בפועל שר ההגנה פועל בשמו ומדווח לממשלת אירלנד. לשר ההגנה מייעצת מועצת הביטחון. כוחות ההגנה מאורגנים תחת ראש המטות, קצין שלושה כוכבים, ומאורגנים בשלוש זרועות: הצבא, השירות הימי וחיל האוויר.
איטליה
בסעיף 87 קובעת חוקת איטליה כי נשיא הרפובליקה "הוא מפקד הכוחות המזוינים ויושב ראש מועצת ההגנה העליונה שהוקמה על פי חוק, אם כי הכוח הביצועי והאחריות האפקטיבית להגנה הלאומית נמצאת אצל הממשלה שבראשה ראש הממשלה; הנשיא מכריז מלחמה על פי החלטת הפרלמנט".
לטביה
בסעיף 42 של חוקת לטביה נקבע כי נשיא לטביה הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים הלאומיים של לטביה. הנשיא רשאי למנות מפקד צבאי ראשי בעתות מלחמה.