cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כיכר כופר היישוב
הכיכר כיום (2022)
בשנת 2020 נבנה במקום בו עמד בית רובין, ברחוב ארלוזורוב 11, בניין מגורים בן 8 קומות, תוך שמירת חזיתו של הבניין המקורי. במקום מוצב לוח מטעם עיריית רמת גן המספר את סיפורו של בין רובין.
בית זלצמן הוכרז מבנה לשימור. במהלך השנים הועלו הצעות שונות לשיפוץ המבנה ואף לשיבוצו בבנייה חדשה, אך הן נתקלו בהתנגדות מצד המשפחה.
פייטרו דומניקו פאראדיזי
פייטרו דומניקו פאראדיזי (באיטלקית: Pietro Domenico Paradisi; 1707, נאפולי - 25 באוגוסט 1791, בוונציה) היה מלחין, נגן צ'מבלו ומורה איטלקי לזמרה ולצ'מבלו, נודע בעיקר ביצירה שכינויה הפופולרי הוא "טוקאטה בלה מז'ור".
חייו ויצירתו
פאראדיזי, שהיה כנראה תלמידו של ניקולא פורפורה, התמסר תחילה לחיבור מוזיקה לתיאטרון. ב-1746 עבר ללונדון, שם עשה לו שם כמורה לצ'מבלו ולזמרה. ב-1770 חזר לאיטליה.
מוזיקה כלית וקולית
למוניטין של פאראדיזי אחראית בעיקר המוזיקה שלו לצ'מבלו, שזכתה להערכת חוקרים בתולדות המוזיקה.
סגנונו המוזיקלי הושפע מזה של אלסנדרו ודומניקו סקרלטי. לעיקר ההתפעלות זכו שתים-עשרה הסונאטות שלו לגראוויצ'מבלו (לונדון, 1754). הטוקאטה בלה מז'ור, שעודנה מושמעת כיום - שום יצירה אחרת שלו לא הושבה עד כה לחיים - היא פרק אלגרו מתוך הסונאטה השישית שלו בלה מז'ור, שזכתה כשלעצמה להקלטות משמעותיות. כמו כן חיבר קונצ'רטי לעוגב ולצ'מבלו, יצירות בודדות לצ'מבלו, אריות וקנטטות.
אבאקן (נהר)
האבאקן (ברוסית: Абакан), (דם דובים בחקסית), הוא נהר ברפובליקת חקסיה, רוסיה, שנוצר ממפגש הנהרות בולשוי אבאקן ומלי אבאקן, הנהר יוצא מהרי סייאן וזורם צפונה ומשתלב עם נהר יניסיי, הוא באורך של כ-514 ק"מ ומנקז שטח של 32,000 קמ"ר. הנהר משמש להובלת עצים ולהשקיה.
הלן מק'ניקול
הלן מק'ניקול (באנגלית: Helen McNicoll; 14 בדצמבר 1879 – 27 ביוני 1915) הייתה ציירת אימפרסיוניסטית קנדית. היא הייתה אחת האמניות הבולטות בקנדה בראשית המאה העשרים וזכתה להצלחה ניכרת במהלך הקריירה שלה. מק'ניקול מילאה תפקיד חשוב בפופולריות של האימפרסיוניזם בקנדה, בתקופה בה הוא עדיין לא היה ידוע יחסית, עם ייצוגיה של נופים כפריים, נושאי ילדים אינטימיים ודמויות נשיות מודרניות.
אבאקן (נהר)
העיר אבאקן שוכנת במפגש הנהר עם נהר יניסיי.
הלן מק'ניקול
ראשית החיים
מק'ניקול נולדה בטורונטו למשפחה אמידה. הוריה היו דייוויד מק'ניקול ואמילי פאשלי שהיו מהגרים בריטים. למק'ניקול היו שישה אחים - שלוש אחיות ושלושה אחים. הוריה של מק'ניקול היו חברים בעלית הפרוטסטנטית האנגלופונית במונטריאול. אביה דייוויד עבד בתעשיית הרכבות בסקוטלנד ובאנגליה, ואיפשר להלן לבוא במגע קרוב עם משפחות בולטות במהלך תנופת הפיתוח. מק'ניקול, בתמיכתה הכספית של משפחתה באמצעות קשרים עם אספני אמנות ידועים, יכלה לצייר בחופשיות ללא חשש.
מק'ניקול איבדה את השמיעה בגיל שנתיים בגלל מחלה, היא הסתדרה בצד החברתי באמצעות קריאת שפתיים וסיוע מחברים ובני משפחה. בשנת 1899 השתתפה בפעילויות במכון מקאי לאילמים חרשים פרוטסטנטים. עם זאת, היא לא הייתה רשומה ברשומות הרשמיות בבתי הספר ולא נרשמה כחרשת במפקד 1901 בגלל אי ההבנה של תרבות החירשים בצפון אמריקה בשלב זה.
השכלה וקריירה
בין 1902 ל -1904 מק'ניקול עברה ללונדון ללמוד בבית הספר לאמנות של סלייד בהנהגתו של פיליפ וילסון סטיר. כאן פגשה מק'ניקול את בת זוגה לכל החיים דורותיאה שארפ. את התלמידים עודדו לצייר בגישה נטורליסטית תוך שימוש באוויר הפתוח. מק'ניקול עברה ללמוד בסנט אייבס בקורנוול. בשנת 1905 למדה בבית הספר לציור נוף של יוליוס אולסון.
מקניקול שמרה על סטודיו בלונדון בזמן שטיילה ברחבי אירופה משנת 1908 ועד מותה.
מלחמת העולם הראשונה
מק'ניקול ושארפ עבדו בצרפת כשפרצה מלחמת העולם הראשונה. מק'ניקול כתבה לאביה ואמרה כי הם "מעדיפות להיות כאן מאשר בכל מקום", אולם בשל קשריה של מק'ניקול לחברת הרכבות הפסיפיק דרך אביה, היא נשלחה הביתה.
חיים אישיים
במהלך לימודיה בבית הספר סלייד, פגשה מקניקול את הציירת הבריטית דורותיאה שארפ עמה יצרה קשר לכל החיים, וכינתה זו את זו "נלי" ו"דולי ". [2] שתי הנשים טיילו יחד, חלקו חללי סטודיו והצטלמו זו לצד זו. במקרה של מק'ניקול, לוויה של בת זוג היה מועיל במיוחד בגלל נכותה. מקניקול הסתמכה על כישוריה של שארפ במשא ומתן עם דוגמניות - במיוחד ילדים.
מוות ומורשת
מק'ניקול נפטרה בסוואנאג', דורסט, בגיל צעיר שלושים ושש עקב סיבוכים מסוכרת בשנת 1915. בהספד תיארו אותה "כאחת המקוריות והמבוססות ביותר מבחינה טכנית של אמנים קנדים." מקניקול תרמה יותר מ -70 עבודות לתערוכות בקנדה ובבריטניה. הגלריה לאמנות של אונטריו אירחה תערוכה מעבודותיו של מקניקול בשנת 1999.
עונת 2011/2012 ביורוקאפ
עונת 2011/2012 ביורוקאפ הייתה העונה העשירית של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והרביעית שאורגנה על ידי יורוליג בסקטבול ופיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-27 בספטמבר 2011 ומשחק הגמר הסתיים ב-15 באפריל 2012. בתחרות השתתפו 40 קבוצות.
בפיינל פור של התחרות ניצחה חימקי מוסקבה וזכתה בגביע בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בעקבות כך היא קיבלה זכות להשתתף בעונת 2012/2013 ביורוליג
מתכונת התחרות
בשלב הקדם הראשון 16 קבוצות נפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. בסוף שלב זה נקבעו 8 קבוצות שעלו לשלב הבתים. לשלב הבתים העפילו עוד 10 קבוצות (העפלה ישירה) ו-14 קבוצות שירדו מיורוליג. 32 קבוצות אורגנו ב-8 בתים. 16 קבוצות החזקות של הבתים שיחקו שלב בתים נוסף בו נקבעו 8 עולות. קבוצות אלו שיחקו בפלייאוף בשיטת משחק בית/משחק חוץ ובסופו של תהליך נקבעו 4 קבוצות שעלו לפיינל פור שנערך בויטוריה, ספרד.
ישראל בתחרות
הפועל ירושלים הייתה הנציגה היחידה של ישראל. היא החלה את התחרות בית א', סיימה במקום השלישי ולא העפילה להמשך התחרות.
אגודה ישראלית למען יהודי אתיופיה
אגודת יהודי אתיופיה (AEJ) היא ארגון בישראל הרשום כמוסד ללא כוונות רווח (מלכ"ר). האגודה פועלת בקידום ושינוי מדיניות משרדי הממשלה ביחס ליוצאי אתיופיה בחברה הישראלית. הארגון עוסק בשנוי תפיסה בקרב קובעי המדיניות, אמצעי התקשורת, המגזר הציבורי ודעת הקהל הישראלית. האגודה פועלת לשינוי המדיניות הקיימת במספר תחומים מרכזיים: חינוך, השכלה גבוהה, תעסוקה, דיור ורווחה. הארגון הוקם בשנת 1994 על ידי בוגרי האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה שקמה ב-1974 ופוזרה ב-1993.
חינוך
תלמידים מקרב יוצאי אתיופיה מתמודדים עם אתגרים וחסמים בתוך מערכת החינוך, בעיקר עקב היעדר תשתית ארגונית שבכוחה לממש את יכולותיהם. עניין זה מסביר, במידה רבה, את אחוזי הנשירה הגבוהים של אותם תלמידים ואת הידרדרותם של רבים להתנהגות שלילית וביצוע עבירות פליליות. על כן הארגון משקיע משאבים רבים לקידום התחומים הבאים:
תעסוקה
בהחשב בעובדה שיוצאי אתיופיה הגיעו מתרבות שבה דפוסי העבודה שונים מאלה שבישראל, רובם חסרים את האמצעים הדרושים למימוש הפוטנציאל שלהם בשוק העבודה הישראלי. האמצעים העיקריים הם רכישת ידע מקצועי והשכלה, והשתלבות תעסוקתית המאפשרת חיים בכבוד והשתלבות תרבותית וחברתית. יעד זה רחוק עדיין מהגשמה, והארגון פועל בתחומים אלה כדי לממשו:
מענה פרטני
בנוסף, פעיל הארגון גם במתן מענה לבעיות הנובעות מחיי היומיום. המענה הפרטני לפניות של יוצאי אתיופיה, דרוש במקרים שבהם הפונה ניצב חסר אונים מול הגורמים האמורים לתת לו שירות. חוסר האונים במקרים אלה, נובע מכך שרבים מיוצאי אתיופיה חסרים את הידע הנחוץ למימוש זכויותיהם החוקיות או אינם שולטים בשפה העברית. בד בבד הארגון פועל להעצמת פעילות המונהגת על ידי פעילים חברתיים, על ידי פעילות משותפת עם פעילים ביישובים, ועם מנהיגות סטודנטים לצד עידוד פיתוחה של מנהיגות בני נוער.
מיזם כריזמה
תוכנית "מיזם כריזמה" נועדה לקדם את גיבושן של קבוצות פעילים מתנדבים, הנמנים עם קהילת יוצאי אתיופיה, שישמשו כייצוג הקהילה. מעורבותם היא ברמה המוניציפלית, לשם קידום מעורבותם בכל הקשור לחיי קהילת יוצאי אתיופיה, ולקידום השתלבותם כאזרחים התורמים לחברה הישראלית. הארגון מציע עבור הפעילים הכשרה מקצועית וליווי במהלך פעילותם. התובנה בסיסה של תוכנית זו היא שבכוחם של שינויים המתחוללים מלמטה - מתוך מעורבות פעילים מקומיים בחיי קהילתם - לקדם משמעותית את היות קהילת יוצאי אתיופיה נושאת באחריות לגורלה. הפעילים שנוטלים חלק ביוזמה מחויבים להביא הלכה למעשה את חלומם של יהודי אתיופיה - להתאחד עם אחיהם בישראל ולהיות שותפים מלאים בחברה הישראלית. מיזם כריזה מתאפשר הודות לתמיכת ארגון "ידידי יהדות אתיופיה".
יוזמות נוספות
הארגון מפעיל מספר יזמות נוספות בקרב יוצאי אתיופיה:
קיי-פקס
קיי-פקס (באנגלית: K-PAX) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2001, המבוסס על ספר בשם זהה, המספר על חולה נפש אשר טוען שהוא חייזר. החולה/חייזר – "פרוט" מתנהג באופן המעורר השראה בחבריו המטופלים בבית החולים לחולי נפש ובפסיכיאטר המטפל בו.
עלילת הסרט
בתחילת הסרט מופיע באופן מסתורי בתחנת הרכבת המרכזית של ניו יורק אדם המכנה עצמו "פרוט" (קווין ספייסי). כאשר הוא טוען שהוא חייזר מן כוכב הלכת קיי-פקס, הוא מועבר לבית החולים הפסיכיאטרי בעיר. פסיכיאטר ממנהטן בשם ד"ר מארק פאוול (ג'ף ברידג'ס) מנסה לטפל בפרוט ו"לרפא" אותו מאשליותיו. בהמשך, ד"ר פאוול נקשר לפרוט ואף מתחיל להאמין לטענותיו המוזרות.
במהלך שהותו של פרוט בבית החולים הוא יוצר קשר עם החולים במחלקה ומעודד אותם להיאבק במחלתם: ארני (סאול ויליאמס), המפחד מחיידקים ומהאוויר אותו הוא נושם; האווי (דייוויד פטריק קלי), הסובל מטורדנות כפייתית; ודוריס ארצ'ר (סיליה ווסטון) המחכה בחדרה לאהובה שלא הגיע כבר 11 שנה.
ככל שמתקדמת העלילה, מגלה ד"ר פאוול כי ל'פרוט' ישנה היסטוריה "אנושית" וכי אינו חייזר, אלא אדם בשם רוברט פורטר. עם זאת, גם בסיומו הדרמטי של הסרט, הצופים אינם יודעים באמת האם הוא אדם רגיל המעורער בנפשו או שמא התגלם בגופו חייזר.
תביעת הגנבה הספרותית
בנובמבר 2001 הוגשה נגד יוצרי הסרט תביעה משפטית בגין גנבה ספרותית על ידי יוצרי "גבר מביט לדרום-מזרח" (בספרדית: Hombre mirando al sudeste), סרט ארגנטינאי משנת 1986. מבקרים וצופים אכן עמדו על דמיון ברור בעלילת שני הסרטים. עם זאת, התביעה נמשכה לבסוף על ידי מגישיה.
סרט אסונות
סרט אסונות הוא ז'אנר אשר במרכז עלילתו קיים אסון מתקרב או מתמשך, כגון: תקלה במטוס במהלך טיסה, שרפה, ספינה בסכנת טביעה, התנגשות אסטרואיד בכדור הארץ, אסון טבע וכדומה. סרטי אסונות הם ברוב המקרים דרמטיים בעלי אלמנטים רומנטיים, למעט מקרים יוצאי דופן (לדוגמה:הפלישה ממאדים).
מאפייני הז'אנר
סרטי אסונות מאופיינים בכך שהם:
סוגי אסונות
האסון שבסרטי האסונות יכול להיות:
פורשה 956
פורשה 956 הייתה דגם של מכונית מרוץ מתוצרת חברת פורשה לקטגוריית גרופ C העליונה (LMP1 כיום) באליפות העולם במרוצי סיבולת ובכללם מרוץ 24 השעות של לה מאן.
ה-956 החליפה את מכונית הפורשה 936 המצליחה כמכונית הבכירה ביותר של החברה למרוצים והוחלפה לבסוף על ידי הפורשה 962. באוגוסט 2015 נמכרה בקליפורניה במכירה פומבית מכונית הפורשה 956 (מס' שלדה 956-003) אשר זכתה בשנת 1983 במרוץ 24 השעות של לה מאן בסכום של למעלה מ-10 מיליון דולרים.
פיתוח
מכונית ה-956 פותחה על פורשה כדי לעמוד בתקנות הרגולציה החדשות אשר קבע ארגון ה-FIA בשנת 1982 בקטגוריית גרופ C הבכירה החדשה אשר החליפה את קטגוריית גרופ 6 היוצאת באליפות העולם למכוניות ספורט, וכתחליף למכונית הפורשה 936 המצליחה של החברה אשר התמודדה בה. פרויקט פיתוח המכונית החל ביוני 1981 בראשותו של מהנדס המרוצים הראשי של פורשה נורברט זינגר. אב הטיפוס הראשון הושלם ב-27 במרץ 1982 בדיוק בזמן לפני תחילת עונת אליפות העולם, כאשר נהג המרוצים הגרמני יורגן בארת' ביצע את נהיגת המבחן במסלול הבדיקות הפרטי של פורשה,
נתונים
ה-956 הציגה מרכב מונוקוק עשוי אלומיניום, הראשון מסוגו לחברה, אשר סייע למכונית לעמוד בתקנה החדשה של ה-FIA לגרופ C אשר דרש מכל מכונית בקטגוריה זו לשקול לפחות 800 ק"ג. מנוע המכונית נשאר זהה למנוע אשר נעשה בו שימוש במכונית הפורשה 936/81: מנוע בוקסר 6 צילינדרים מוגדש טורבו בנפח 2.65 ליטרים והספקו 635 כ"ס, אשר פותח במקור כמנוע אינדיקאר (Indycar). תיבת ההילוכים של המכונית הייתה ידנית 5 מהירויות.
בשנת 1984 פותחה גרסה משופרת למכונית אשר נקראה 956B. דגם זה היה בעל שלדה משופרת וצריכת דלק נמוכה יותר הודות למערכת הזרקה חשמלית של חברת בוש (Bosch Motronic).
אוטו ויינינגר
אוטו שלמה ויינינגר (בגרמנית: Otto Weininger, 3 באפריל 1880 – 4 באוקטובר 1903) היה פילוסוף יהודי-אוסטרי. ויינינגר היה שוביניסט ואוטואנטישמי שהתנצר ושם קץ לחייו בגיל 23, לאחר שפרסם את ספרו המונומנטלי "מין ואופי".
פורשה 956
נתונים
בסך הכל עשרים ושמונה יחידות פורשה 956 נבנו על ידי החברה בין השנים 1982-1984.
אוטו ויינינגר
ביוגרפיה
אוטו ויינינגר נולד ב-3 באפריל 1880 בווינה, בנם השני מתוך שישה של הצורף היהודי לאופולד ויינינגר ואשתו אדלהייד. לאחר שלמד בבית ספר יסודי וסיים את בית הספר התיכון ביולי 1898, נרשם ויינינגר באוקטובר של אותה שנה לאוניברסיטת וינה. הוא למד פילוסופיה ופסיכולוגיה אך לקח קורסים גם במדעי הטבע וברפואה. ויינינגר למד יוונית, לטינית, צרפתית ואנגלית בשלב מוקדם מאוד בחייו, מאוחר יותר גם למד ספרדית ואיטלקית, ורכש ידע בשוודית, דנית ונורווגית.
בסתיו 1901 ניסה ויינינגר למצוא מוציא לאור ליצירתו "מין ואופי" - בשנת 1902, הגיש את עבודתו זו לפרופסורים שלו פרידריך יודל ולורנץ מולנר כעבודת התזה שלו. הוא פגש את זיגמונד פרויד, שלא הוציא את התזה שלו לאור. עם זאת, פרויד המליץ על התזה שלו לאחרים. ביולי 1902, הפרופסורים של ויינינגר קיבלו את התזה שלו, וויינינגר קיבל את הדוקטורט שלו. באותה התקופה, בסוף מאי, התנצר הפך לפרוטסטנטי.
ב-1902 נסע ויינינגר לביירוית, שם צפה בביצוע "פרסיפל" של ריכרד וגנר, שהשאיר בו רושם עמוק. דרך דרזדן וקופנהגן עשה את דרכו לכריסטיאניה (אוסלו) שם ראה לראשונה על הבמה את דרמת השחרור של הנריק איבסן, "פר גינט". עם שובו לווינה, סבל ויינינגר מגלים של דיכאון. ההחלטה לקחת את חייו התגבשה במוחו בהדרגה; אולם לאחר דיון ארוך עם חברו ארתור גרבר, ויינינגר הבין ש"עדיין לא הגיע הזמן".
ביוני 1903, לאחר חודשים של עבודה, יצא לאור ספרו מין ואופי, העוסק בשאלת המינים ובהבדל בין האופי הגברי והנשי. ויינינגר מנסח בספרו זה את השקפתו האנטי-פמיניסטית והאנטישמית, הוא רואה את הנשיות כגורם נחות וחסר נפש, ובפרק שלם דן בנושא היהדות ומשווה בין האופי היהודי והתכונות הנשיות הנחותות. הספר היה מחולק ל-3 חלקים עיקריים: טבעה של האישה והיחס שלה ליקום, יהדות ונשיות ואנושות.
הספר אמנם לא התקבל בצורה שלילית, אך הוא לא יצר את המהומה לה ציפה. פאול יוליוס מביוס, נוירולוג וסופר מדעי פורה גרמני, תקף את ויינינגר על ספרו. ויינינגר התאכזב עמוקות ועבר לאיטליה.
הוא בילה את חמשת ימיו האחרונים עם הוריו בווינה, ב-3 באוקטובר הוא רכש חדר ברחוב שווארצהשפניירשטראסה 15, שבו מת לודוויג ואן בטהובן. הוא אמר לבעלת הבית שאסור לה להפריע לו לפני הבוקר מכיוון שהוא מתכנן לעבוד וללכת לישון מאוחר. בלילה זה הוא כתב שני מכתבים, האחד ממוען לאביו והשני לאחיו ריכרד, ואמר להם שהוא עומד לירות בעצמו.
ויינינגר ירה בעצמו בעודו לבוש בכל בגדיו. לאחר ניסיונות הצלה בבית החולים "וינר אלגמיינר קרנקנהאוס" בווינה, נקבע מותו של ויינינגר בשעה 10:30 בבוקר.
לילו האחרון של ויינינגר הונצח במחזה "נפש יהודי" מאת יהושע סובול שהועלה בראשונה בשנת 1982, בתיאטרון חיפה בבימויו של גדליה בסר.
נשיות וגבריות
ספרו "מין ואופי" טוען כי האנשים מורכבים מגבריות ונשיות, ומנסה לתמוך בדעה זו מבחינה מדעית. גבריות היא אקטיבית, פרודוקטיבית, מודעת ומוסרית/הגיונית, בעוד הנשיות היא פסיבית, לא פרודוקטיבית, לא מודעת וניהיליסטית/אלוגית. ויינינגר טוען שאמנציפציה אפשרית רק עבור "האישה הגברית", למשל לסביות, ושתפקידן של הנשים היא לספק את צרכיו של הגבר, הן במיטה והן בתור אמא ככלי עזר. האישה היא "שדכנית". לעומת זאת, חובתו של הזכר, לשאוף להפוך לגאון, ולוותר על התענוג במין למען אהבה מוחלטת של האל, שהוא מוצא בתוכו.
חלק נכבד מספרו עוסק בטבע הגאונות. ויינינגר טוען שגאונות אף פעם לא חלה רק על ידע כללי בתחום ספציפי כמו מתמטיקה או מוזיקה, אלא קיימת רק גאונות אוניברסלית. הוא מנמק שתכונה זו קיימת כנראה אצל כל האנשים במידה מסוימת.
ביקורת על הצייטגייסט
על יהדות, היסטוריה ונשיות, כתב:"העידן שלנו, שהוא לא רק היהודי ביותר, אלא גם הנשי ביותר בכל הגילאים; הוא עידן שבו האמנות מייצגת רק סאדריום של ההומור שלה; עידן האנרכיזם הפתי ביותר, ללא כל הבנה של המדינה ושל הצדק; עידן האתיקה הקולקטיביסטית של המין; העידן שבו רואים את ההיסטוריה בחוסר הרצינות המדהים ביותר [מטריאליזם היסטורי]; עידן הקפיטליזם והמרקסיזם; העידן שבו ההיסטוריה, החיים והמדע כבר לא אומרים כלום, מלבד כלכלה וטכנולוגיה; העידן שבו ניתן היה להכריז על גאונות כסוג של טירוף, בעוד שאין לו עוד אפילו אמן או פילוסוף גדול אחד; העידן שלנו הכי פחות משמעותי ומקורי; העידן שיכול להתפאר בכך שהוא הראשון שהעלה את הארוטיקה, אבל לא כדי לשכוח את עצמו, כפי שעשו הרומאים או היוונים בבקכנליה שלהם, אלא כדי לקבל אשליה של לגלות את עצמו מחדש ולתת תוכן להבל של האדם."
האנטישמיות של ויינינגר
אפשר לחלק לשתי דרכים את השימוש בדעותיו של אוטו ויינינגר מצד האנטישמים. האחת, ניצול משנתו להגדרה מדעית של האופי השלילי היהודי. הדרך השנייה, היא שימוש בהתאבדותו של אוטו ויינינגר כדוגמה לשנאה יהודית עצמית ולפיכך כדוגמה לאי אפשרות הקיום המשותף בין היהודים לחברה.
ספרו של ויינינגר היה פופולרי מאוד בתחילת המאה ה-20. פופולריות זו תרמה רבות לפיתוח לרעיונות אנטישמיים בשליש הראשון של המאה. אחת הדוגמאות הבולטות לכך היא תיאודור פריץ, כתב ומייסד ההוצאה לאור האנטישמית "Hammer", שחי בלייפציג. פריץ השתמש רבות בקטעים מ"מין ואופי" ב-"Jüdische Selbstbekenntnisse" ("חשיפה עצמית יהודית", 1929). שתי מהדורות של ספרו כללו 14 ציטוטים זהים מוויינינגר. לפעמים משנה פריץ את הקשר הציטוטים לפי הצורך. לדוגמה, ב-1943 ניסה פריץ להשמיץ היבט שלילי של ויינינגר על האישה בהקשר ל"האישה הארית", דבר שהתאים מאוד לאידאולוגיה הנאצית. הם תקפו את הרעיונות האנטי-פמיניסטיים שלו בטענה, שהרעיונות הללו חוצצים בין הגבר והאישה האריים.
הפילוסוף היהודי תיאודור לסינג, שנרצח על ידי הנאצים בשנת 1933, ניסה להסביר בספרו השנאה היהודית העצמית את יחסו השלילי החריף של ויינינגר ליהדות. לפי לסינג, ויינינגר הפך לקורבן של הרעיון, שהנפש קובעת את אופי האדם. כלומר, כמו בספרו של ויינינגר שרואה ב"אישה" מקבילה ליהודי, במעמקי האופי של שניהם טמונים פחד והימנעות. לפיכך, תכונות שליליות נמצאות לא רק בפרט (individuum), אלא גם בקבוצה ממוצא משותף: "אף אדם מעולם לא שחרר עצמו מכפייה של דמו".
על אף שהנאצים ביקרו את הגישה השוביניסטית של ויינינגר, הדבר לא הפריע להם להשתמש ברעיונות אנטי-יהודיים גזעניים כמו:
בספרו דן ויינינגר ב"ייחודיות של יהודיות" כמצב שכלי. האידאולוג הנאצי אלפרד רוזנברג ניצל את הבלבול וחוסר האכפתיות של ויינינגר כלפי זהותו היהודית כדוגמה המאפיינת את האופי היהודי. בספרו "Dietrich Eckrt : Ein "Vermächtnis (1928) טען רוזנברג שבוויינינגר היהדות היא "התלכדות בלתי נראית של זבל פטרייתי... שהתקיימה מזמן קדום והתפשטה לכל רחבי העולם... והיא המרכיב העיקרי של הרעיון, של הטבע היהדות". בעיני רוזנברג, (ופה הוא מקביל לוויינינגר) יהודי אינו מסוגל לעלות למרומי הנפש של עצמו, מנגד אנשים שמוכנים להקריב עצמם למען גאולת הנפש (=הארים). ברעיון הזה מבטא רוזנברג במושגים פסאודו-מטאפיזיים סמויים, אותו רעיון שהיטלר מבטא בפומבי.
הנס ינק פון פראיינוולד (Hans Jonak von Freyenwald) בספרו "Jüdische Bekenntnisse aus allen Zeiten und Ländern" ("וידוי היהודי בכל הזמנים והארצות", 1941) הולך בעקבות פריץ ומשתמש בציטוטים ובהיבטים של ויינינגר. אחד מהרמזים שמעביר פראיינוולד הוא ש"יהודים טשטשו גבולות וסוגים בין בני האדם ולכן הם נולדים כקומוניסטים". כלומר, עם הופעת היהודים הקו המפריד בין "טוב" ל"רע" מיטשטש, הוא גם משווה בין יהודים וקומוניסטים: שניהם הורסים את המוסר. היטלר עשה מהיבט זה אלמנט מרכזי בבניית אידאולוגיה נציונל–סוציאליסטית בספרו "מיין קאמפף" (Mein Kampf).
השימוש בוויינינגר היה נוח לכותבים האנטישמיים והיה רחב ביותר אצלם. אם היהודי המשכיל, שנחשב אף לגאון בדורו, מתבטא בצורה בזויה ובשנאה רבה כלפי המקור שבזהותו - מה מונע מאותם הכותבים להתבטא בצורה דומה? ביסוס רעיונותיו של ויינינגר בצורה מדעית הקל עליהם. לכן היה קל להעביר את המסר האנטישמי לאוכלוסייה בדרכי תעמולה וגם דרך השכלה. כאשר הנאצים השתמשו בדוגמתו של ויינינגר כדוגמה מובחרת, הבליטה האידאולוגיה הנאצית את חוסר היכולת של יהודי להתגבר על "דמו" בדרך של המרת דתו לנצרות. לפי העיקרון הטמון בתורתו של ויינינגר, יהודי הממיר דתו אינו מסוגל להיגאל, מכיוון שאין לו נפש - אין לו אופי- הוא אינו יכול להשתנות. מצד אחד ויינינגר המיר דתו והפך לפרוטסטנטי, מצד שני הוא התאבד ובכך הראה שביהודי טמונה אי יכולת לשנות אופי פנימי, לכן התאבדותו היא הוכחה חד משמעית לתורתו. אי הצלחתו להשתלב, בעיני הנאצים, לא השאירה שום פתרון ליהודים להתחבר לסביבה.
י"ב בשבט
על פי הלוח העברי הקבוע, ברוב השנים, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי"ב שבט היא פרשת בשלח. אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה או כסדרה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות הכז, השא או השג) פרשת בר המצווה היא פרשת יתרו.
פאדמה אמידאלה
פאדמה אמידאלה (באנגלית: Padmé Amidala) היא דמות בדיונית בסדרת סרטי המדע הבדיוני מלחמת הכוכבים. מדינאית בכירה, אשתו של אנאקין סקייווקר, אמם של לוק וליאה וסבתו של קיילו רן. דמותה גולמה על ידי השחקנית נטלי פורטמן.
ביוגרפיה
פאדמה נולדה בכוכב נאבו ונבחרה למלכה בגיל 14. בזמן כהונתה הותקף הכוכב על ידי פדרציית הסחר ופאדמה הוברחה ממנו על ידי שני אבירי הג'דיי - קווי-גון ג'ין ואובי-וואן קנובי - כדי לבקש סיוע מהסנאט של הרפובליקה. במהלך מסעם פגשה פאדמה את אנאקין כשהיה עוד ילד בן 10. אחרי שנכשלה להשיג עזרה מהסנאט, חזרה לכוכב נאבו וכרתה ברית עם הגאנגאנים, יצורים אמפיביים ששכנו ביערות ובביצות של הכוכב, שהיו ביחסי עוינות הדדית עם בני האדם. צבא הגאנגאנים הצליח לעכב את צבא הדרואידים של פדרציית הסחר, בזמן שפאדמה ואבירי הג'די השתלטו על הארמון המלכותי ואנאקין סקייווקר השמיד את תחנת החלל של הפדרציה ושיתק את צבא הדרואידים.
לאחר שירותה כמלכה העם רצה שתהיה סנטורית בסנאט הגלקטי וכך נבחרה לסנטורית של נאבו. במשך שירותה בסנאט, רצו אנשי פדרציית הסחר להרוג אותה וניסו להתנקש בה בזמן נחיתתה בקורוסנט. לאחר התקרית ממנה ניצלה בזכות כפילה, הוצמדו אליה אנאקין ואובי-ואן כשומרי ראש. ניסיון התנקשות נוסף הוביל להחלטה לשלוח את פאדמה ואנאקין להסתתר בנאבו. למרות הסתייגותה של פאדמה, השניים מתאהבים על רקע הנופים הפסטורליים של אזור האגמים. פאדמה גם מסייעת לאנאקין כאשר הוא יוצא לחלץ את אמו, שנשבתה בידי נוודי חולות בטטואין. היא גם מנחמת אותו אחרי שאמו מתה בזרועותיו והוא טבח בשבט ששעבד אותה, כנקמה. בסוף הסרט מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים השניים מתחתנים בסתר, מאחר שלאבירי ג'די אסור להינשא.
תכונות
פאדמה היא אשה אמיצה, מדינאית אידיאלסטית ומוכשרת. היא סירבה להיכנע לתכתיבי פדרציית הסחר ואף נמלטה במבצע מסוכן כדי לגייס עזרה. כאשר נחתה יחד עם קווי-גון ג'ין ואובי-וואן קנובי על כוכב טטואין היא ירדה לתור אותו במסווה של משרתת. כאשר חזרו אבירי הג'דיי אל נאבו כדי להציל את הכוכב מהמצור, נאותה פאדמה להצעתו של ג'אר ג'אר בינקס לבקש עזרה מהגאנאגנים, שבט של יצורים אמפיביים מנאבו ששרה בעוינות הדדית עם בני האדם. פאדמה - במהלך של אומץ, תבונה דיפלומטית וכנות - חשפה את זהותה האמיתית בפני ראש השבט, נאותה להשתחוות בפניו ולהפגין כלפיו כבוד רב. בכך זכתה בהערכתו ואמונו, והצליחה לגייס את שבטו למלחמה בפדרציית הסחר.
בזמן שצבא הגאנאגנים נלחם בעוז בצבא הדרואידים, הובילה פאדמה יחד עם קווי-גון ג'ין, אובי-וואן, אנאקין ושומרי ראשה פשיטת קומנדו נועזת אל הארמון המלכותי על מנת ללכוד את ראשי הפדרציה ולדרוש את כניעתם. בפשיטה גילתה פאדמה מיומנות, זריזות ואף יכולת בשימוש באקדח בלאסטר.
ג'בל מוכאבר
שכונת ג'בל מוכאבר (בערבית: جبل المكبر, ג'בל אל-מכאבר) היא שכונה במזרח ירושלים, במקורה כפר ערבי שסופח לעיר. ג'בל מוכאבר ממוקמת על המורדות המזרחיים והצפוניים של הר אצל (או "ג'בל מוכאבר" בשמו הערבי), מיסודם של בני השבט הבדואי ערב א-סוואחרה. כיום נחשב הכפר מבחינה מוניציפלית לאחת משכונות העיר. נכון לשנת 2016 מתגוררים בו כ-29,500 תושבים. בכפר חמש חמולות עיקריות: משאהרה, עוויסאת-עלאן, זעאתרה, שקיראת, חוסייני וזחאיקה-סוואחרה, המונות כמה מאות משפחות.
ג'בל מוכאבר מורכבת משלוש שכונות משנה: שכונת עבידאת, שכונת אלפארוק וח'רבת אחמד א-סאחורי.
שמות הכפר
פירוש השם ג'בל מוכאבר הוא "הר האדירים", שהוא שמו הערבי של הר אצל עליו שוכן ארמון הנציב. בשל הוואדיות המקיפים אותה, זכתה השכונה גם לכינוי הערבי אלוואדיה.
מבנה הכפר
בתי ג'בל מוכאבר עוטפים את הרכס מצפון וממזרח, לאורך תוואי אחד מיובלי נחל קדרון. בחלק המזרחי גובלים בתי הכפר בשכונת תלפיות מזרח היהודית. תושבי הכפר נחשבים לתושבי ירושלים, והם בעלי תעודות זהות כחולות ונהנים ממלוא זכויות האזרח בישראל, למעט זכות הבחירה לכנסת וקבלת דרכון ישראלי.
באזור צפון מדבר יהודה שוכנים שבטי התעאמרה ועוביידייה ותוחמים ממזרח את בני הסוואחרה מן הבחינה השבטית. בדרום השכונה, בצומת שייח' סעד, מתחיל כביש האורך העיקרי במזרח ירושלים, המכונה בשם "הכביש האמריקאי".
מסורות על המקום
המסורת היהודית מספרת כי נעריו של אברהם צוו על ידיו לחנות בהר זה בעת שיצא להר המוריה כדי לבצע את עקידת יצחק.
המסורת המוסלמית מספרת כי הכובש המוסלמי עומר בן אל-ח'טאב הגיע לירושלים מדרום בשנת 640, ומפסגת רכס זה ראה לראשונה את ירושלים במלוא תפארתה. או אז כרע אפיים וקרא: "אללה אכבר!" (אלוהים גדול). קריאתו ההיסטורית של עומר, כך על פי המסורת, היא הסיבה לשמה של שכונת המשנה הגדולה בכפר עד היום.
על-פי המסורת, נחשב שייח' אחמד א-סאחורי, הקבור בבית העלמין היושב על רכס בשכונה, לאבי שבט הסוואחרה, ובסמוך לקברו שוכן מסגד מהוותיקים בשכונה.
תולדות הכפר
עד לעת החדשה נדדו בני השבט באזור צפון מדבר יהודה ולא התגוררו ביישוב קבע כי אם באוהלים שחורים עשויים שערות עיזים (בשנת 1864, למשל, דווח כי בני שבט הסוואחרה עודם נוודים), ולפרנסתם עסקו בחקלאות בעל וברעיית צאן. בימי המנדט הבריטי עברו בני השבט להתגורר במתחם ענק של שיכוני-קבע שזכה לשם א-סוואחרה, כאשר חלקו שממזרח לנחל קדרון כונה א-סוואחרה א-שרקייה (סוואחרה המזרחית) וחלקו המערבי - א-סוואחרה אל-ע'רבייה. במפקד של השלטונות הבריטיים בשנת 1931 נמנו 1,469 נפשות בסוואחרה כולה.
לאחר מלחמת ששת הימים סופחה ג'בל מוכבר ותושביה קיבלו תושבות קבע בישראל ותעודת זהות כחולה. גדר ההפרדה מפרידה כיום בין ג'בל מוכבר לבין א-סוואחרה א-שרקייה.
בחלקה הצפוני של השכונה החלה להיבנות בשנת 2005 שכונת יוקרה יהודית בשם נוף ציון. בשכונה מתוכננים כ-400 יחידות דיור, מרכז מסחרי ובית מלון. עד פברואר 2008 הושלמו 91 יחידות הדיור הראשונות, ששווקו בעיקר לקהל הדתי בארצות הברית.
החל משנת 2020 הוגברה אכיפת חוק קמיניץ במזרח ירושלים, ועיריית ירושלים הגבירה מאוד את הריסות הבתים שנבנו בשכונה ללא היתר. רוב ההריסות מתבצעות בידי התושבים עצמם כדי להימנע מהעלויות הכספיות הגדולות הכרוכות בהריסה על ידי העירייה. משפחות רבות שביקשו דחייה בשל המצב הכלכלי והחשש להידבקות בשל התפשטות נגיף הקורונה במזרח העיר, נדחו על ידי הלשכה המשפטית בעיריית ירושלים ועל ידי בתי המשפט. בינואר ופברואר 2022 הפגינו תושבי ג'בל מוכאבר בכיכר ספרא נגד הרס הבתים בשכונה.
יחסי גומלין ומתיחות ביטחונית
השכונה מהווה חלק מרצף אורבני אחיד ומשותף עם השכונה היהודית תלפיות מזרח ונוף ציון, שהוקמה ברובה במרוצת שנות השבעים על אדמות תושביה שהופקעו באוגוסט 1970. בימיה הראשונים של השכונה התקיימו יחסי גומלין כלכליים בין שתי השכונות, שתושביהן ביקרו אלה בשכונות אלה לצורכי מסחר, בילויים ותעסוקה. בשלהי שנות השמונים, עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה, התקררו היחסים ותושבי תלפיות מזרח סבלו מיידויי אבנים שנמשכו עד לראשית שנות התשעים.
מעורבות בטרור
בימי האינתיפאדה השנייה היו כמה מתושבי השכונה מעורבים בפיגועי טרור:
כמה מתושבי ג'בל מוכאבר היו מעורבים בפעילויות טרור רצחניות גם לאחר תום האינתיפאדה השנייה:
לדברי ההיסטוריון והמזרחן ד"ר הלל כהן, בקרב הנהגת התנזים-פת"ח בשכונה שררו חילוקי דעות באשר לאופי פעולות ההתנגדות שתוכננו – בעוד גורם בכיר בשכונה התנגד לביצוע פיגועים נגד אזרחים, הרי שגורם בכיר פחות פעל ישירות מול מרוואן ברגותי והוציא אל הפועל פיגועי טרור.
ספורט
קבוצת הכדורגל של הכפר, מועדון כדורגל ג'בל מוכאבר, הייתה אלופת הליגה של הגדה המערבית בעונת 2009/10. בעונת 2015/16 ירדה לליגה השנייה לאחר 10 שנים בליגת העל.
נואל פליקס
נואל פליקס (באנגלית: Noel Felix; נולד ב-4 באוקטובר 1981 בלוס אנג'לס, ארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי-בליזי ששיחק בין היתר בקבוצת הפועל ירושלים בעמדת פאוור פורוורד/סנטר. גובהו של פליקס 2.06 מטרים. בעונת 2006-07 שיחק פליקס במכבי תל אביב. בעונת 2005-2006 שיחק במדי סיאטל סופרסוניקס 12 משחקים ובתחילת העונה שיחק בסו פולס סקייפורס (מליגת ה-CBA).
התקדמותו בכדורסל
ב-2004\2005 נואל פליקס שיחק באיטליה בקבוצת קאריף פרארה מהליגה השנייה, ביפן ובפיליפינים בקבוצת פואן פאלס אך גם שם לא בלט.
לאחר מכן פליקס חזר לארצות הברית לליגת ה-CBA בקבוצת יקיאמה סן קינגס שם הרשים עם ממוצעי 15.4 נקודות 7.4 ריב′ ו-1.3 חסימות למשחק. מאוחר יותר עבר לשחק בקבוצת סו פולס והרשים עם ממוצעים של 15.7 נקודות, 7 ריבאונדים ו-2 חסימות למשחק (מצטיין ב-CBA בקטגוריה). משחקו הטוב ביותר בקבוצה היה שסיים 39 נקודות, וכתוצאה מכך בחודש מרץ 2006 הוחתם בקבוצת סיאטל סופרסוניקס מה-NBA שם סיים את העונה. בסיום העונה הפך לשחקן חופשי וגם שיחק במדי נבחרת ארצות הברית במשחקי המוקדמות להעפלה לאליפות העולם 2006.
בעונת 2006/7 שיחק במכבי תל אביב והחליף את מייסאו באסטון שעבר ל-NBA. פליקס כמעט לא קיבל דקות במכבי ועזב אותה בסוף העונה. בתחילת העונה שיחק באנהיים ארסנל מליגת הפיתוח של ה-NBA, אך בסוף חודש דצמבר 2007 החליט לחזור לישראל וחתם בהפועל ירושלים. בפברואר 2008 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, תוך שהוא קולע בגמר 4 נקודות.
פינגווין (טיל)
פינגווין הוא טיל שיוט נגד-ספינות מונחה ביות תת-אדום לטווח קצר עד בינוני המיוצר על ידי חברת קונגסברג דיפנס & אירוספייס הנורווגית החל משנות השבעים המוקדמות. הוא הטיל נגד-ספינות המערבי הראשון שיוצר עם ראש ביות תת-אדום (בניגוד לטכנולוגית ביות מכ"ם פעיל שהייתה נפוצה בטילים נגד-ספינות מערביים). הטיל מכונה בצי האמריקני AGM-119. לטיל גרסאות לשיגור מכלי שיט, כלי טיס וסוללות חוף. יותר מ-1,200 טילי פינגווין לסוגיו יוצרו עד כה.
הטיל מונע על ידי מנוע דלק מוצק. ניתן לתכנת את הטיל טרם השיגור כך שיעבור דרך נקודות ציון כדי לעקוף מכשולים קרקעיים. עם התקרבו למטרה הוא מבצע תמרונים אקראיים עד שפוגע בה קרוב לקו המים ומתפוצץ בתוכה באמצעות מרעום השהייה.
פיתוח הטיל החל באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי "קונגסברג ואפנפבריק" (שמאוחר יותר שינתה את שמה ל"נורסק פורדוארסטקנולגי", ואחר כך ל"קונגסברג דיפנס & אירוספייס" כחטיבה של קונגסברג גרופן) בנורווגיה בעזרת סיוע כספי של הצי האמריקני.
הטיל תוכנן במקור לשימוש מספינות טילים קטנות ומסוללות חוף נגד נחתות וספינות ליווי של האויב שינסו לפלוש לנורווגיה דרך הים. גרסת סימן 1 נכנסה לשירות מבצעי ב-1972 בצי המלכותי הנורווגי. ראש קרב שלה היה מסוג סימן 19 במשקל 113 ק"ג. הסימן 1 אינה נמצאת עוד בשימוש.
גרסת סימן 2 של הטיל נכנסה לשירות מבצעי ב-1980. בגרסה זו הוארך טווח הטיל ל-30 ק"מ בהשוואה ל-20 ק"מ של הסימן 1 בתקיפות לא ישירות.
גרסת סימן 3 של הטיל תוכננה במיוחד לשימוש במטוסי ה-F-16 של חיל האוויר המלכותי הנורווגי, אך ניתן להתאימה גם לשיגור מכלי שיט. היא נכנסה לשירות מבצעי ב-1990.
סילואד
סילואד (בערבית: سلواد) היא עיירה פלסטינית בשומרון השייכת לנפת רמאללה ואל-בירה. היא משתרעת על שטח של 18.8 קילומטרים רבועים וחיים בה כ-6,000 תושבים, רובם מוסלמים ומיעוטם נוצרים.
פירוש שמה של העיירה בתרגום לעברית הוא "מעל הואדי".
היסטוריה
סילואד נסקרה במסגרת הסקר הארכאולוגי שנערך לאחר מלחמת ששת הימים, ונגתלו בה חרסים מהתקופות הממלוכית והעות'מאנית.
העיירה הוקמה לאחר שתושבי הכפר 'ליאסן אל ואדי' עזבו את כפרם ששכן מספר קילומטרים צפונה בגלל בעיות ביטחוניות והקימו כפר חדש. תושבי העיירה הם משבט בני המורה שהיו ידועים כשודדים אכזריים, על-כן נקרא הואדי שעובר ליד העיירה נחל השודדים.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בסילואד 380 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 1635 תושבים, 4 נוצרים והשאר מוסלמים.
סילואד היא מקום לידתו של יושב ראש הלשכה המדינית של חמאס, ח'אלד משעל (יליד 1956).
שלטון מקומי
בשנת 1969 מונה חג' איבראהים פארס חאמד לראש עיריית סילואד. בשנת 1972 התקיימו בחירות למועצה ובמאי 1972 ניתן לעיריית סילוואד כתב מינוי. במרץ 1976 התפטרה מועצת העירייה במסגרת מחאה נגד השלטון הישראלי.
גאוגרפיה
סילואד שוכנת 12 ק"מ צפונית לרמאללה, קילומטר אחד צפונית להתנחלות עפרה, מערבית להר בעל חצור. חלקה המערבי צופה על כביש 60. לעיירה שתי כניסות: הכניסה המערבית לכביש 60 והכניסה המזרחית מכביש 449. מערבית לה יושב הכפר הערבי יברוד.
הסמיכות לעפרה
ב-1966 הכריז השלטון הירדני על הפקעת שטחים מדרום לסילואד, על מנת להקים בסיס צבאי. בטרם הושלמו הליכי ההפקעה, עברו אזורי יהודה ושומרון לשליטת צה"ל. ב-1975 התנחלו בשטח הבסיס הירדני הנטוש ראשוני מתיישבי עפרה. לאחר הקמת עפרה עלו תלונות מצד תושבי סילואד על הפקעת אדמות שלהם שהם עיבדו. מנגד טענו המתנחלים ונציגי המדינה שהקרקעות היו אדמות טרשים. לגבי חלק מהקרקעות שהופקעו נטען שהם הופקעו לצורכי ביטחון או שבכלל היו אדמות מדינה.
הגדר המקיפה את ההתנחלות עפרה כולאת בתוכה חלק מהאדמות החקלאיות של סילואד. בעקבות עתירה לבג"ץ ב-2009, הבטיח צה"ל להקים עד סוף 2012 גדר חדשה. ואולם נכון לראשית פברואר 2013, העבודות טרם החלו.
אירועי אלימות בעיירה ובסביבתה
העיירה נודעת כמעוז של חמאס ומוגדרת על ידי גורמים בצה"ל כאחת העיירות האלימות ביותר בגזרת בנימין ומחבלים רבים יצאו ממנה.
בפברואר 1973 נרצח בעיירה גרמני פרוטסטנטי שרכש בעיירה בית וביקש להתגורר בו. בדצמבר 1978 הודיעו השלטונות על כוונה להרוס ארבעה בתים בעיירה של חשודים בפעילות נגד משתפי פעולה עם ישראל. אחד הבתים נהרס אף על פי שהוצא צו על תנאי של בג"ץ שאסר את הריסת הבתים. בעקבות ההריסה נאספו כספים ונכונות של מתנדבים לבנות את הבית מחדש, התארגנות ראשונה מסוגה ביהודה ושומרון מאז מלחמת ששת הימים.
בשנת 1980 הוטל על העיירה עוצר לפחות שלש פעמים. ביולי 1980 בזמן הטלת העוצר רוכזו כל הגברים בעיירה לבדיקות של גורמי הביטחון, לאחר רצח של תושב העיירה שנודע כמשתף פעולה עם ישראל בבית קפה במרכז העיירה. בנוסף, נמנע מתושבי העיירה לצאת לירדן ונערכו בעיירה סריקות שהעלו טענות של תושבים על הרס ציוד ומזון בבתים בעיירה. הסריקות הסתיימו בגילוי חוליה שהייתה אחראית לשלוש רציחות של תושבים בעיירה ופעילויות חבלה אחרות.
בימי האינתיפאדה הראשונה היה סילואד אחד ממוקדי הפרות הסדר במהלכן תושבים מהעיירה נפצעו ואף נהרגו, בין השאר מירי כדורי גומי. בעקבות פיגועים שיצאו מהעיירה לכיוון כביש 60, הוטל על העיירה עוצר.
בשנת 2015 התקיימה בעיירה תהלוכת שמחה על הצלחת פיגועים רצחניים של תושבים מהעיירה כלפי ישראלים, בהם הביעו תושבים מהעיירה שמחה על שבני עיירתם הצליחו לבצע את הפיגועים.
ב-25.12.2015 ניסתה מחבלת לדרוס לוחמי מג"ב שסיירו בעיירה. הלוחמים הצליחו לחסל את המחבלת מבלי שנפגעו.
ב-26 באוגוסט 2016 ירה חייל מגדוד נצח יהודה שהוצב בעמדה בעיירה, בגבו של איאד חאמד. החייל טען בחקירה כי חש סכנה לאחר שראה את הפלסטיני רץ בצורה חשודה לעבר הכוח בעמדת הפילבוקס ולא נענה לקריאות החיילים לעצור. מצ"ח פתחה בחקירה משום שלפי הממצאים הוא לא היה חמוש וגם הוא נורה בגבו. כמו כן, לטענת הפלסטינים איאד היה ידוע כאדם בעל צרכים מיוחדים.
ב-6.4.2017 דרס למוות מחבל תושב סילוואד את לוחם צה"ל סמל אלחי טהרלב בצומת היציאה מעפרה הנמצאת סמוך לעיירה.
בהתמודדות עם פיגועים היוצאים מהעיירה צה"ל מפעיל אמצעים ביטחוניים ועונשיים שונים המקשים על שגרת החיים בעיירה.
ב-20 באוגוסט 2022 מחבלים פתחו באש לעבר אוטובוס אזרחי שנסע סמוך לעיירה. זוהו שמונה פגיעות באוטובוס, אולם לא היו נפגעים בנפש.
אזכורים בתרבות הפופולרית
חלק ניכר מהעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה פאודה מתרחש בסילואד, אך צולם בכפר קאסם.
קיפ ת'ורן
קיפ סטיבן ת'ורן (באנגלית: Kip Stephen Thorne; נולד ב-1 ביוני 1940) הוא פיזיקאי אמריקאי, שעוסק בהיבטים תאורטיים של כבידה ואסטרופיזיקה. במסגרת מחקריו בתורת היחסות הכללית הוא פרסם מספר תחזיות לגבי חורים שחורים וגלי כבידה, וכן חקר את מנגנון הפקת האנרגיה של קוואזרים ושל גרעינים גלקטיים פעילים. תרומה ייחודית נוספת של ת'ורן היא בדיקת האפשרות התאורטית של מסע בזמן דרך חור תולעת.
בין השנים 1967–2009 שימש כפרופסור במכון הטכנולוגי של קליפורניה (קלטק). ת'ורן מוכר לא רק בזכות מחקריו, אלא גם בזכות המספר הגדול של פיזיקאים שעשו עבודת דוקטורט תחת הדרכתו, וגם בזכות שיתוף הפעולה שלו עם פיזיקאים רוסים עוד לפני עידן הפרסטרויקה.
זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 2017, יחד עם ריינר וייס ובארי בריש, על התרומה המכרעת בפרויקט LIGO ועל הזיהוי של גלי הכבידה.
ביוגרפיה
קיפ ת'ורן נולד בלוגן שביוטה, ארצות הברית. הוריו שימשו כפרופסורים באוניברסיטת יוטה. אמו, אליסון ת'ורן, הייתה כלכלנית, ואביו, ויין ת'ורן, היה כימאי שעסק במדעי הקרקע.
ת'ורן סיים ב-1962 לימודי תואר ראשון במכון הטכנולוגי של קליפורניה (קלטק). את לימודי הדוקטורט, שאותם סיים כעבור שלוש שנים, עשה ת'ורן באוניברסיטת פרינסטון תחת הנחייתו של ג'ון וילר. עבודת הדוקטורט שלו עסקה ב"גאומטרודינמיקה של מערכות גליליות" ("Geometrodynamics of Cylindrical Systems"). ת'ורן חזר לקלטק ב-1967, שם התמנה לפרופסור, והמשיך בקריירה אקדמית בתחום הפיזיקה התאורטית. קיפ ת'ורן, ג'ון וילר וצ'ארלס מיסנר פרסמו בשנת 1973 ספר מדעי הקרוי "כבידה" ("Gravitation"). הספר נחשב לאחד הבסיסיים בתחום זה, ומשמש מאז כספר לימוד מרכזי לתורת היחסות הכללית באוניברסיטאות רבות.
מלבד הישגיו המחקריים, מוכר ת'ורן כמנחה מצטיין - כחמישים פיזיקאים ערכו את עבודת הדוקטורט שלהם תחת הנחייתו. כמו כן, הרבה ת'ורן לעסוק במדע פופולרי: הוא כתב ספר ("Black Holes and Time Warps: Einstein's Outrageous Legacy") ומאמרים המיועדים לקהל הרחב, נטל חלק בהפקה טלוויזיונית, ומרבה להרצות בפני הציבור הרחב. ת'ורן מוכר בציבור גם בזכות ההתערבויות המתוקשרות שלו עם סטיבן הוקינג אודות חורים שחורים.
ב-2014 יצא לאקרנים הסרט "בין כוכבים" שתסריטו מבוסס על השערותיו של ת'ורן, לפיהן חורי תולעת מהווים שער למסע בזמן. ת'ורן שימש כמפיק ויועץ מדעי לסרט.
קיפ ת'ורן נישא ללינדה פיטרסון ב-1960, ונולדו להם שני ילדים. הם התגרשו ב-1970. אשתו השנייה, קרולי ג'ויס וינסטיין, שאיתה התחתן ב-1984, משמשת כפרופסור לביו-קינסיולוגיה באוניברסיטת דרום קליפורניה.
בשנת 2009 זכה ת'ורן במדליית אלברט איינשטיין.
חורים שחורים
חלק ניכר ממחקריו של קיפ ת'ורן עסקו בחורים שחורים. בשנת 1972 הוא ניסח את השערת החישוק (Hoop Conjecture), שקובעת תנאי גאומטרי להפיכת גוף לחור שחור. לפי השערה זו, גוף יקרוס לחור שחור אם ורק אם ניתן לשרטט סביבו (בכל הכיוונים) חישוק מעגלי שאורכו \, 2\pi R, כאשר \, R הוא רדיוס שוורצשילד המתאים למסה של הגוף. ההשערה עוזרת להבין את היווצרותם של חורים שחורים מגופים שאינם כדוריים.
ת'ורן היה מהמפתחים של פרדיגמת הממברנה (Membrane paradigm) שעוזרת להבין את התופעות המתרחשות מחוץ לאופק האירועים של חור שחור. לפי גישה זו ניתן להניח, לצורך החישובים, שהחור השחור הוחלף במשטח פולט קרינה (קרינת הוקינג) הממוקם על אופק האירועים של החור השחור או סמוך לו.
גלי כבידה
קיפ ת'ורן הוא אחד היוזמים של פרויקט LIGO שנועד לגלות גלי כבידה. לת'ורן יש מעורבות גדולה בפרויקט, הן בהיבטים התאורטיים והן בהיבטים הניסיוניים. במסגרת זו הוא עסק בפיתוח כלים מתמטיים לניתוח התוצאות ובתכנון הגלאים, וזאת בנוסף לחקר התאורטי של אירועים אסטרופיזיקליים שיכולים ליצור גלי כבידה ולהבנת התגובה האפשרית של הגלים הללו עם הגלאים. האתגרים הגדולים בתכנון גלאיי כבידה, שעמם התמודד ת'ורן, היו הורדת הרעש התרמי שקובע את רגישות הגלאים, ותכנון מדידות עקיפות שלא יגרמו לקריסת פונקציית הגל.
מגוון גנטי
מגוון גנטי, בתחום גנטיקה של אוכלוסיות, הוא מדד לשׁוֹנוּת הקיימת בחומר התורשתי של אורגניזמים המשתייכים לאותה אוכלוסייה או לאותו המין. המגוון הגנטי הוא אחד הגורמים התורמים למגוון הביולוגי.
מקור המגוון הגנטי
ישנן מספר היפותזות המסבירות את קיומו של המגוון הגנטי. התאוריה הנייטרלית טוענת כי הצטברות מוטציות נייטרליות באוכלוסייה מגדילה את מגוון האללים של כלל הגנים. הסבר נוסף הוא קיומה של ברירה מפריעה, הגורמת לשימור של לפחות שני פנוטיפים שונים של תכונה כלשהי. ברירה תלוית תדירות, לפיה הערך ההישרדותי של אלל תלוי בשכיחותו היחסית בין כל מופעי הגן, תורמת להגדלת המגוון הגנטי על ידי שימור של מספר אללים לגן.
גבירתנו מלבנון
גבירתנו מלבנון (ערבית سيدة لبنان; צרפתית Notre Dame du Liban) הוא שמם של פסל גדול של הבתולה ושל בזיליקה מרונית הניצבת לידה, השוכנים בגובה של 600 מטר מעל פני הים ליד הכפר חריסה, וצופים אל העיר ג'וניה בלבנון. גבירתנו מלבנון הוא אתר העלייה לרגל הנוצרי החשוב והפופולרי ביותר במדינה.
מגוון גנטי
הקשר בין המגוון הגנטי למגוון הביולוגי
בעת האחרונה נחקרה תופעה של ירידה במגוון הגנטי במינים שונים של עולם החי. מחקר נוסף גילה תלות בין המגוון הגנטי למגוון הביולוגי. לטענת החוקרים, קיומו של מגוון גנטי בתוך מין דרוש על מנת לשמר מגוון בין מינים, וגם ההפך.
גבירתנו מלבנון
פסל גבירתנו מלבנון
היוזמה להקמת האתר החלה בשנת 1904 לרגל יובל החמישים לאימוץ הדוגמה בעניין ההתעברות ללא חטא, שחל ב-8 בדצמבר 1854. הפטריארך המרוני אליאס הוייק, "פטריארך אנטיוכיה והלוונט כולו", ומונסיניור קרלוס דובל, הנונציו ללבנון, בחרו את מיקומו העתידי של הפסל במקום המכונה "הסלע". "הסלע" שוכן על ההר המשקיף על ג'וניה, ביירות ועל הים התיכון, ונמצא ליד חריסה שבה שוכנת נציגות הכס הקדוש במדינה. בסוף שנת 1907 הושלמה הקמתם של הכן עליו ניצב הפסל ושל הקפלה הקטנה שבו, ובשנה שלאחר מכן הוצב הפסל במקומו.
מגוון גנטי
השפעת המגוון הגנטי על יכולת ההישרדות וההתאמה של מין
למגוון הגנטי תפקיד מכריע ביכולת ההישרדות של מין באמצעות התאמה לשינויים בסביבתו. מגוון גנטי רחב מעלה את הסיכוי להמצאות אללים באוכלוסייה המשפרים את ההתאמה של הפרט לסביבתו המשתנה. לכן, למינים בעלי מגוון גנטי נמוך יש סיכוי מופחת להישרדות. בנוסף לכך, מגוון גנטי נמוך מאלץ דמיון גנטי גבוה בין שני פרטים מזדווגים, מצב הדומה למקרה של הכלאת קרובים. הכלאה מעין זו מקטינה את כושר הרבייה באוכלוסייה בעקבות ירידה בקצב הילודה, ירידה בחיות של הזרע, תמותה גבוהה של ילודים ובעיות נוספות.
גבירתנו מלבנון
פסל גבירתנו מלבנון
טקס החנוכה נערך ביום ראשון הראשון בחודש מאי 1908, שהפך מאז ליום חג המוקדש ל"גבירתנו מלבנון". הטקס כלל מיסה ונערך בנוכחות אנשי הכנסייה המרונית, נציגי הוותיקן ונציגי השלטון העות'מאני בלבנון.
מגוון גנטי
השפעות על החקלאות
השבחה גנטית היא שיטה לחיזוק תכונות מועילות בפרטים של אוכלוסייה ולסילוק תכונות מזיקות. משחר ימי החקלאות בני אדם השתמשו בשיטה זו על מנת ליצור זנים מתורבתים של צמחים המתאימים לגידול חקלאי. אולם, ההשבחה גורמת לירידה במגוון הגנטי, לעיתים עד לביטולו כליל. הירידה במגוון הגנטי מקטינה מאוד את יכולתו של הזן לעמוד בפני מחלות, במיוחד לאור יכולתם של חיידקים להשתנות בזמן קצר. כאשר חיידק הגורם למחלה משתנה כך שהוא יכול לתקוף זן חקלאי בעל תכונות מסוימות, יש סכנה להידבקות מהירה של יבול שלם של זן זה, בעקבות הדמיון הגנטי הגדול שקיים בין צמחים מאותו יבול.
גבירתנו מלבנון
פסל גבירתנו מלבנון
הפסל פוסל מארד בליון שבצרפת והובא ללבנון ב-1906. גובהו 8.5 מטרים והוא שוקל 10 טונות. הפסל כולו צבוע בלבן למעט כתר כוכבים מוזהב סביב ראשו. דמות הבתולה לבושה בשמלה ארוכה וחוגרת חגורה, ועל כתפיה מונחת אדרת. היא שולחת את ידיה מעט לפנים וראשה נוטה ימינה. הפסל ניצב על כן בגובה של 20 מטרים שנבנה מאבן, וסביבו בנוי שביל מרוצף המקיף אותו ובו 104 מדרגות. המדרגות מובילות אל מרפסת התצפית העליונה, סמוך לרגלי הפסל.
מגוון גנטי
השפעות על החקלאות
דוגמה למקרה כזה היא הגורם לתקופת רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד. ריבוי תפוחי אדמה מתרחש באופן וגטטיבי, לכן כל הפרטים ביבול תפוחי אדמה הם זהים לחלוטין מבחינה גנטית. במאה ה-19 תפוחי אדמה היו מקור מחייתם העיקרי של תושבי האי אירלנד, אך חלקים עצומים של היבול באי נהרסו כתוצאה מהתקפת כימשון, סוג של פטרייה המסוגלת להדביק את אותו זן ששימש לחקלאות באי. המחלה שתקפה את יבולי תפוח האדמה בשנת 1845 הובילה לתקופה של רעב המוני, בהיקף של מאות אלפי בני אדם.
גבירתנו מלבנון
פסל גבירתנו מלבנון
במקומות רבים בעולם הוקדשו כנסיות ומבני ציבור לגבירתנו מלבנון, ובחלקם הוצבו העתקים של הפסל, ובין היתר בארצות הברית, קנדה, ארגנטינה, אוסטרליה, ברזיל, צרפת ובדרום אפריקה.
מגוון גנטי
דרכים להגדלת המגוון הגנטי
ישנן מספר דוגמאות בטבע לדרכים הגורמות להגדלה או שימור של המגוון הגנטי. בתהליך ההדבקה על ידי נגיפים יכולה להיות תחלופה של מידע גנטי בין הנגיף לנשא אותו הוא מדביק. הדבקה באמצעות נגיפים של פלנקטון, הגדל באוקיינוסים, היא תהליך הגורם לחידוש תדיר של המידע הגנטי באוכלוסיית הפלנקטון, ותורם לשמירה על אוכלוסייה גדולה גם בתנאי גידול קשים המשתנים באופן בלתי צפוי.
גבירתנו מלבנון
מבנים נוספים
עם השנים הפך האתר ליעד פופולרי לעלייה לרגל, וסמוך למרגלות הפסל הוקם אוהל עשוי עץ ופלסטיק אשר בו התקיימו טקסים ותפילות. ב-15 באוגוסט 1970, חג עליית מרים, הונחה אבן הפינה להקמתה של בזיליקה מרונית גדולה, היכולה להכיל 4,000 מבקרים. המבנה עשוי מבטון וזכוכית, והוא נחנך ב-1991. עיצובו של הבניין אמור להזכיר את ארז הלבנון או ספינה פיניקית, והפסל נשקף ממנו דרך קיר זכוכית גדול. האפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקר באתר ב-10 במאי 1997, וערך מיסה בבזיליקה. מחוץ לבזיליקה המתינו לו 150,000 מאמינים.
מגוון גנטי
דרכים להגדלת המגוון הגנטי
דוגמה נוספת היא רבייה באוכלוסיית הברדלס. הברדלס נמצא בסכנת הכחדה, וכל הפרטים החיים כיום שיכים למין יחיד. בעבר היו קיימים מינים נוספים של הסוג ברדלס, אך שינויים אקלימיים שהתרחשו לפני כ-10,000 גרמו להיכחדותם. המין ששרד נקלע למצב של צוואר בקבוק גנטי, ופרטים בעלי קרבה משפחתית נאלצו להתרבות זה עם זה. רביית קרובים זו גרמה לירידה גדולה במגוון הגנטי של המין ולפגיעה ביכולת הרבייה וההישרדות שלו – רק כ-5% מהצאצאים בטבע מגיעים לבגרות. עם זאת, לאחרונה התגלה שנקבות הברדלס מזדווגות עם יותר מזכר אחד לפני כל המלטה. במנגנון רבייתי הידוע במספר מיני יונקים, כל הזדווגות מביאה לביוץ מחודש, ולכן צאצאים שונים של אותה המלטה יכולים להגיע מאבות שונים. מנגנון זה מגדיל את המגוון הגנטי שיכול להצטרף לאוכלוסייה בעקבות המלטה בודדת.
גבירתנו מלבנון
מבנים נוספים
דרומית לפסל ולבזיליקה המרונית ניצבת בזיליקה מזרחית-קתולית-מלכיתית בסגנון ביזנטי. הבזיליקה מוקדשת לפאולוס הקדוש, והיא נבנתה בין השנים 1947-1962. עוד שוכנים בקרבת מקום המנזר הפרנציסקני של משמורת ארץ הקודש, המוקדש לאנטוניוס מפאדובה, ומקום מגוריו של הפטריארך המרוני של לבנון.
רכבל באורך 1,570 מטר עושה את הדרך מג'וניה עד לגובה של 530 מטר מעל פני הים בכתשע דקות. משם ממשיך פוניקולר לאורך רמפה בת 80 מטרים, עד סמוך לפסל ולבזיליקה.
מטוס נייר
מטוס נייר או קיפקא הוא מטוס צעצוע העשוי מנייר מקופל. מטוס נייר הוא כנראה הצורה הנפוצה ביותר של אוריגמי (האמנות היפנית של קיפולי נייר). ביפנית קרוי מטוס הנייר 紙飛行機 (קאמי היקוקי; קאמי=נייר, היקוקי=מטוס).
מטוס הנייר נפוץ בשל היותו אחת מצורות האוריגמי שמתלמד יכול לרכוש בהן מיומנות בקלות. שישה צעדים בלבד נדרשים על מנת לייצר מטוס נייר בסיסי. המושג "מטוס נייר" כולל גם מטוסים העשויים מקרטון.
היסטוריה
המקום הראשון שבו נוצרו צעצועים מסוג זה היה ככל הנראה לפני 2,000 שנה בסין, שכן הסינים כבר ידעו אז להעיף עפיפונים, שהיו סוג בידור מקובל. על אף שניתן להתייחס לצעצועים אלה כאל אבותיו של מטוס הנייר המודרני, מקור ההמצאה לא ידוע. במשך השנים נעשו שיפורים בעיצוב המטוס לשם הגדלת המהירות, יכולת הרחיפה והתאמה לאופנות.
דגם DC-03
רבים טוענים כי יצרו את "מטוס הנייר הטוב בעולם". דוגמה אחת היא הדגם DC-03 (דגם המטוס DC-03), שבו כנפי רחיפה גדולות וזנב שהוא מאפיין ייחודי למטוס זה בין מטוסי הנייר. אין איגוד או פדרציה בינלאומיים של מטוסי נייר כדי לאשר או לאמת טענות אלו.
אווירודינמיקה
קן בלקבורן, האוחז בשיא העולמי על פי ספר השיאים של גינס, טוען שמבחינה אווירודינמית אין צורך בזנב. הוא משתמש להמחשה בדוגמת המפציץ האמיתי ה-B-2 שכינויו "Spirit" שצורתו כשל כנף גדולה. בלקבורן קובע כי משקולות לאורך הכנף יכולות להטות את המטוס קדימה ולפיכך להשיג יציבות רבה יותר.
בנפרד, אדמונד הואי (Edmond Hui) המציא בשנת 1977 מטוס נייר דמוי מפציץ חמקן המכונה פייפראנג (Paperang) המבוסס על אווירודינמיקה של גלשן אוויר. באופן ייחודי ניתן לשלוט במטוס על צורת הכנף ושיטת בנייה המאפשרת לבונה לשנות כל מאפיין בצורת המטוס. מטוס זה היה הנושא לספר "מטוסי נייר מדהימים" (Amazing Paper Airplanes) בשנת 1987, ומספר כתבות בעיתונים ב-1992. מטוס זה אינו חוקי ברוב תחרויות מטוסי הנייר בשל השימוש במהדק, אך יש לו ביצועי גלישה מעולים העולים על יחס גלישה של 12 ל-1 ביציבות טובה.
בלקבורן גם דוחה את הדעה המקובלת שמטוסי נייר קלים מסוגלים לדאות מרחקים גדולים יותר ממטוסי נייר כבדים. מטוס הנייר שבעזרתו זכה בלקבורן בשיא לפני 20 שנה (הוראות) היה מבוסס על אמונתו שלמטוסים הטובים ביותר יש כנפיים קצרות והם "כבדים" בנקודה שבה משגר המטוס אוחז ומשליך לאוויר. לעומת זאת, מטוסים קלים, בעלי כנפיים ארוכות מסוגלים לדאות זמן רב יותר, אך לא ניתן להשליכם בכוח רב כפי שניתן להשליך מטוס בעל משקל. על פי בלקבורן: "לגובה המרבי ומעבר טוב לטיסת גלישה, יש להשליך את המטוס בזווית של 10°". נדרשת מהירות של כ-100 קילומטר בשעה על מנת לקבל שיגור מוצלח של מטוס נייר.
השיא העולמי
היו ניסיונות רבים לשבור את שיא הדאייה של מטוסי נייר. קן בלקבורן אחז בשיא גינס במשך 13 שנים (1983–1996) וזכה שוב בתואר ב-8 באוקטובר 1998 כאשר מטוס הנייר שהכין דאה במשך 27.6 שניות (בתוך אולם). שיא זה אושר בידי נציגי גינס (דיווח ב-CNN). מטוס הנייר שבו עשה בלקבורן שימוש בשבירת השיא היה מקטגוריית ה"גלשנים".
נוריד ת'חולצה
נוריד ת'חולצה (צורת סלנג לנוריד את החולצה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עדן חסון. השיר יצא לאור ב-29 באפריל 2021, בהוצאת חברת התקליטים "שרית הפקות", ונכלל באלבום 2. השיר נכתב על ידי חסון עצמו, מיהאן פאול & קווין סקוט וג'וני גולדשטיין, שגם הפיק את השיר. "נוריד ת'חולצה" הוא שיתוף הפעולה הראשון של חסון וגולדשטיין. קליפ השיר בוים על ידי לירן סגל וצול בבית פרטי בעיר קיסריה. הווידאו קליפ יצא לאור במסגרת שבוע האופנה בתל אביב, וכלל 12 רקדנים ושש דוגמניות.
ביקורות
מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי כתב כי. חרסונסקי העניק לשיר שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה.
רומאג'י
רומאג'י (קאטאקאנה: ローマ字, רומאג'י: rōmaji) הוא שיטת תעתיק של השפה היפנית לכתב לטיני (ליטון של יפנית). הרומאג'י כמעט ואינה משמשת בכתיבה יומיומית של יפנית, מלבד קיצורים למיניהם (לדוגמה - CDを買います - אני קונה תקליטור) ושמות לועזיים.
באנגלית, משמשת צורת כתיבה זו לכתיבת מילים שבדרך כלל נכתבות באחד משלושת הכתבים הנהוגים ביפנית (היראגאנה, קאטאקאנה וקאנג'י), על מנת לבאר את המילה לאנשים שאינם קוראים יפנית, כגון מבקרים, לשם כתיבת שמות במסמכים בינלאומיים שאינם ביפנית ולתמיכה בזרים הלומדים יפנית. בנוסף, היא משמשת כדי לבאר איך הוגים מילים בקאנג'י, מכיוון שכתב זה הוא כתב לוגוגרפי, כלומר כתב המציין משמעויות ולא הגאים.
ישנן מספר שיטות של רומאג'י. שלוש העיקריות הן הפבורן (Hepburn), קונריי-שיקי (Kunrei-Shiki, ISO 3602) וניפון-שיקי (Nippon-Shiki, ISO 3602 Strict).
מקורו של הרומאג'י
התעתיק הלטיני הקדום ביותר של היפנית מבוסס על השפה הפורטוגזית ועל האלפבית שלה, ופותח באמצע המאה ה-16 על ידי יפני בשם אנג'ירו או יאג'ירו (Yajiro). אנג'ירו המיר את דתו לנצרות קתולית בעקבות מפגש עם המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר, וליווה אותו במסעו ליפן. בשיטה זו השתמשו הישועים לשם הדפסת כתבי קודש קתוליים, על מנת שהמטיפים יוכלו ללמד את מאמיניהם מבלי ללמוד את הכתב היפני המסובך. הספר הטוב ביותר לחקר היפנית המודרנית המוקדמת ולניסיונות התעתוק הראשונים הוא ה-Nippo Jisho, מילון יפני-פורטוגזי שנכתב ב-1603.
השימוש המודרני ברומאג'י
כיום משתמשים ברומאג'י כדי ללמד יפנית (בעיקר בשלבים הראשונים של לימוד השפה). שימוש נוסף ידוע ברומאג'י הוא בכתיבת שירים ביפנית בכתב על מנת לעזור למי שלא יודעים יפנית ללמוד את המילים, זהו שימוש אינטרנטי ידוע אך ניתן למצוא רומאג'י גם בקריוקי, בין אם באינטרנט ובין אם בברי קריוקי ביפן.
אהוד שפרינצק
אהוד שפרינצק (21 באוגוסט 1940 – 8 בנובמבר 2002) היה פרופסור למדע המדינה באוניברסיטה העברית, דיקן ומייסד בית הספר "לאודר" לממשל במרכז הבינתחומי הרצליה. עסק בטרוריזם, בפוליטיקה קיצונית, בימין הרדיקלי בישראל ועוד.
ביוגרפיה
נולד בישראל למדהבה ולעמירם שפרינצק, בנו של יוסף שפרינצק, יושב ראש הראשון של הכנסת. את התואר הראשון והשני סיים באוניברסיטה העברית בירושלים, והשלים את הדוקטורט באוניברסיטת ייל בארצות הברית. נושא מחקרו היה "תנועות המחאה של הסטודנטים בארצות הברית ובצרפת בשנות ה-60". שפרינצק חקר בין היתר את ארגון הטרור האמריקני-שמאלני "מחתרת החזאים", שפעל בשנות ה-60 וה-70. בסוף שנות ה-90 ביצע שפרינצק מחקר שכלל סדרת ראיונות עם מחבלים פלסטינים שהיו כלואים בבתי כלא בישראל, במטרה לנסות ולבנות פרופיל של טרוריסטים.