cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלי כהן (במאי)
בימוי
ב-1988 ביים את הסרט "הקיץ של אביה". הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם שכתבה גילה אלמגור. אלמגור, שהספר מבוסס על סיפור ילדותה, גם כתבה את התסריט לסרט, הפיקה אותו ושיחקה בו בתפקיד ראשי. מולה שיחקה בתפקיד הראשי השני, קאיפו כהן, שזכתה לשבחים רבים על משחקה. הסרט עסק בחוויות ילדה בת 10, בת לאם חד-הורית ניצולת שואה הפגועה בנפשה בראשית שנות ה-50. כהן עצמו שיחק בסרט בתפקיד גנץ, האיש שאביה (קאיפו כהן) חושבת בטעות שהוא אבא שלה. הסרט השתתף במספר פסטיבלי קולנוע ברחבי העולם, וגרף פרסים רבים.
ב-1991 ביים כהן סרט באנגלית בהפקה קנדית. הסרט "המריבה" שמתבסס על ספרו של חיים גראדה, "הפולמוס שלי עם הירש ראסיינאי", עוסק במשבר הזהות היהודי ובקרע שבין הזרם הדתי ובין הזרם החילוני על רקע זיכרון השואה ומאורעותיה. ב-1994 יצא למסכי הקולנוע סרטו האמריקאי, "The Soft Kill", מותחן קולנועי בהפקת אהוד בלייברג, שלא זכה להצלחה ניכרת.
ב-1994 ביים את סרט ההמשך ל"הקיץ של אביה", "עץ הדומים תפוס". גם סרט זה התבסס על ספרה של גילה אלמגור שנשא אותו שם ותיאר את חוויותיה כנערה בכפר הנוער הדסים. הסיפור מגולל מערכת יחסים הנרקמת בקרב בני נוער ניצולי שואה החיים בכפר נוער בישראל בשנות ה-50, שם גרים גם נערים צברים. קאיפו כהן שיחקה גם בסרט זה בתפקיד הראשי.
ב-1998 ביים את הסרט הישראלי "באזז", המספר את סיפורם של שני נערים בני 14 מהרצליה שרצחו את נהג המונית דרק רוט. ב-2003 ביים את הסרט "איש החשמל" אודות חייו של פנחס רוטנברג, בכיכובם של מנשה נוי, איילת זורר וליאור אשכנזי. ב-2008 ביים את סדרת הדרמה הטלוויזיונית "אלטלנה" שעסקה בפרשת אלטלנה (על פי תסריט של מוטי לרנר).
ב-2013 ביים את "הורה 79", סרט בו הוא משחק באחד התפקידים, יחד עם גילה אלמגור, נתן דטנר ויוסי גרבר. הסרט עוסק במפגש מחודש של להקת ריקודי עם 33 שנים לאחר פירוקה. הסרט יצא למסכים בישראל במאי 2014.
דיוויזיית השריון השנייה (ארצות הברית)
דיוויזיית השריון השנייה של צבא ארצות הברית (באנגלית: 2nd Armored Division) הייתה דיוויזיית שריון אמריקאית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-15 ביולי 1940, וכמפקדה הראשון מונה ג'ורג' פטון. ביולי 1942 מונה ארנסט הרמון למפקד הדיוויזיה, ואימן אותה לקראת הקרבות הצפויים. בנובמבר אותה שנה נשלחו חלק מיחידות הדיוויזיה לאלג'יריה במסגרת מבצע לפיד, ובפברואר 1943 סייעה הדיוויזיה לייצב את הקו בתוניסיה לאחר הכישלון בקרב מעבר קסרין. הדיוויזיה השתתפה במבצע האסקי, ולאחר מכן נשלחה בחזרה לאנגליה. ב-9 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בחופי נורמנדי, ולאחר המערכה בנורמנדי, ובכלל זה מבצע קוברה, היא השתתפה בשחרור בלגיה. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בלחימה בחזית המערבית, ואף מילאה תפקיד חשוב במהלך הקרב על הבליטה. בהמשך לחמה הדיוויזיה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה עד סוף המלחמה, ולאחר זמן קצר כחיל כיבוש חזרה לטקסס.
הדיוויזיה הופעלה מחדש במערב גרמניה כחלק מהמלחמה הקרה בשנים 1951–1957, במהלכה השתתפה בתרגילים רבים של נאט"ו. כמה מיחידות הדיוויזיה שירתו במהלך מלחמת וייטנאם.
בשנת 1990, במהלך מלחמת המפרץ, השתתפה הדיוויזיה במהלך מבצע סופה במדבר, ובשנת 1995 פורקה הדיוויזיה.
בלקברן דארט
בלקברן דארט (באנגלית: Blackburn Dart) היה מפציץ טורפדו דו-כנפי בריטי לפעולה מעל גבי נושאות מטוסים תוצרת בלקברן איירקראפט, אשר טס לראשונה באוקטובר 1921. הדארט שימש כמפציץ הטורפדו הסטנדרטי של זרוע האוויר של הצי המלכותי בשנים 1923–1933, וגרסה מותאמת שלו יוּצאה ליוון, שם שירתה בצי היווני.
תכנון ופיתוח
ב-1919 החלה חברת בלקברן איירקראפט בפרויקט פרטי, שנועד לפתח מפציץ טורפדו שיחליף את הסופווית' קוקו, ששירת בתפקיד זה מעל גבי נושאות המטוסים של הצי המלכותי. המטוס, פרי תכנונו של מהנדס העיצוב הראשי של החברה, מייג'ור פרנק ארנולד באמפוס, כונה T.1 סוויפט. על אף התכנון הסטנדרטי ברובו, היו למטוס הדו-כנפי הגדול זוג סמוכות בין כנפיו מכל צד, הכנפיים היו שוות בגודלן וניתנות לקיפול, אך הכנף העליונה הייתה ממוקמת מעט קדימה ולא חפפה לתחתונה במדויק. חלקה המרכזי של הכנף נבנה מפלדה, עם חלקים חיצוניים עשויי עץ, אשר כוסתה בבד. מאזנות הותקנו בכל ארבע הכנפיים. גוף המטוס הורכב על גבי הכנף התחתונה ונבנה גם הוא משלד מתכת וכיסוי בד. יחידת זנב המטוס הורכבה מכבלים ששלטו בסנפיר בעל הגה כיוון. כן הנסע שחולק לשניים הורכב מגלגלים על גבי בולמי זעזועים ואפשר התקנת מתלים עבור נשיאת טורפדו בגודל סטנדרטי תחת גוף המטוס.
הדארט צויד במנוע מדגם נאפייר לאיון סימן IIB או V, אשר הורכב כאשר צינורות הפליטה שלו פונים מעלה. בנוסף, על מנת לאפשר שדה ראייה טוב יותר בנחיתה, היה אזור בית המנוע נמוך יותר ובשיפוע בהשוואה לתא הטייס, מה שהפך לסימן ההיכר של המטוס.
אב הטיפוס של הדארט טס לראשונה באוקטובר 1921, ועל אף גודלו הפגין ביצועים טובים, כאשר הציג מהירות הזדקרות של 69 קמ"ש.
גרסה שנועדה ליצוא, ושמרה על השם סוויפט, צוידה במנוע נאפייר בעל 450 כוחות סוס. שבעה מטוסים, שנקראו סוויפט סימן II, נבנו, מתוכם נמכרו שניים לצי היפני, שלושה עבור הצי הספרדי ושניים עבור צי ארצות הברית. המטוסים שנמכרו לארצות הברית סומנו כסוויפט F על ידי בלקברן ובלקברן BST-1 על ידי הצי האמריקאי, אך בעקבות טיסות ניסוי שבוצעו ב-1922 הוחלט לא להזמין מטוסים נוספים ובמקומם נרכשו מפציצי טורפדו מדגם דאגלס D-2.
היסטוריה מבצעית
הדארט T.2 נכנס לשירות בזרוע האוויר של הצי המלכותי ב-1923 בגף מס' 460 מנושאת המטוסים אה"מ איגל, שפעלה בים התיכון, ובגפים מס' 461 ו-462 שפעלו מאה"מ פיוריאוס שהוצבה במי החופים של בריטניה ומאוחר יותר עברה לגיברלטר. אימונים מבסיס חופי בוצעו על ידי גפים 461 ו-462 בגוספורט הסמוכה לנמל פורטסמות'. ב-1928 פעל הדארט במסגרת גפים מס' 463 ו-464 שפעלו מנושאת המטוסים אה"מ קורייג'ס בצי הים התיכון. בשנה שלאחר מכן הועבר דארט אחד לטייסת מס' 36 של חיל האוויר המלכותי (גף טורפדו להגנת חופים), תחילה לאימון במסך עשן ולאחר מכן כחלק מהטייסת המבצעית הראשונה של מפציצי טורפדו של חיל האוויר המלכותי.
שלושה מטוסי דארט הוסבו למטוס ימי דו-מושבי לשימוש כמטוסי אימון מתקדם בבית הספר לטיסה לחיילי מילואים של חיל האוויר המלכותי שהפעילה בלקברן על נהר האמבר בשנים 1925–1929. הסבה זו הובילה לפיתוח גרסה חדשה שנקראה T.3 ולוס, והוזמנה על ידי הצי היווני ב-1925 לשימוש כמפציץ טורפדו. סך הכול נבנו 120 יחידות של הדארט (שלושה אבות טיפוס, 114 מגרסת T.2 ושלושה מגרסת המטוס הימי), שמונה מגרסת הסוויפט לייצוא ו-21 מגרסת ה-T.3 ולוס.
הדארט המשיך לשרת בבית הספר לטיסה של בלקברן, יחד עם מספר מטוסי T.3 שהוסבו לתצורה היבשתית, עד להחלפתם בריפון ובבאפין ב-1933.
הדארט היה למטוס הראשון שביצע נחיתת לילה על גבי נושאת מטוסים, כאשר הוטס על ידי קומודור האוויר ג'י. ה'. בויס מגף מס' 462 מאה"מ פיוריאוס, ב-6 במאי 1926.
מפעילות
הבלקברן דארט שירת במדינות הבאות:
המכללה האקדמית בוינגייט
המכללה האקדמית בווינגייט היא מכללה אקדמית הנמצאת במתחם מכון וינגייט שבנתניה. הלימודים במכללה מקנים הכשרה אקדמית המשולבת בהכשרות מקצועיות בתחומי התנועה, האימון, השיקום, הספורט וההוראה בחינוך גופני.
מטרות המכללה
המכללה האקדמית בווינגייט נועדה להכשרת מורים ומומחים בתחומי ספורט, אימון, נופש, מחול ושיקום בתנועה. המכללה פועלת לקידום כוח אדם בכיר ומוסמך לתפקידי מחקר, ניהול ופיקוח בתחום הספורט; להקניית מבחר מגוון ככל האפשר של ידע בסיסי בחינוך גופני לעובדי הוראה, ספורט, חינוך, נופש, רפואה ושיקום; ולפיתוח מודעות באוכלוסייה לתרומת החינוך הגופני, החינוך לנופש והמחול להתפתחות האדם ולתפקוד התקין.
היסטוריה
ב-2 באפריל 1944 החלו הפעולות להקמת מכון לחינוך גופני למורים ולמדריכים בארץ ישראל, בשורה של החלטות של מוסדות הוועד הלאומי לכנסת ישראל. ב-6 באפריל הצהיר ד"ר אברהם קצנלסון כי בישיבת הנהלת הוועד הלאומי התקבלה הצעה להנצחת מותו של גנרל צ'ארלס אורד וינגייט בהקמת מכון לחינוך גופני על שמו, שיכשיר מורים ומדריכים בתחום.
ב-10 בספטמבר באותה שנה, החלו הלימודים בקורס השנתי להכשרת מורים לחינוך גופני, שנמשך עשרה חודשים וכלל שש שעות לימוד בכל יום. בקורס הראשון השתתפו, לאחר תהליך מיון שהתקיים במחנה של שבוע ימים, 16 תלמידים מן המניין ועוד 22 תלמידים שלא מן המניין. במסמך הוועד הלאומי אודות פתיחת הקורס, צוין כי "זו פעם ראשונה שבארץ נפתח קורס יסודי להכשרת מורים בחינוך הגופני... אנו אמונה שקורס זה ישמש אבן פינה לבית הספר לחינוך גופני ע"ש גנרל א. וינגייט, שעל הקמתו הכריזה הנהלת הוועד הלאומי, מיד כשהתנאים ירשו זאת".
בסיום שנת הלימודים הראשונה, ב-1 ביוני 1945, דיווח ד"ר קצנלסון למנהלת הוועד הלאומי על פעולות המחלקה להכשרה גופנית בשנת 1944–1945 בתחום הכשרת המורים, וטען כי קורס זה יהווה התחלה של מכון קבוע לחינוך גופני ע"ש וינגייט כפי שהחליט הוועד הלאומי. הוא תיאר את הלימודים בקורס:
בהמשך אותה שנה, ב-23 ביולי, פנה ד"ר קצנלסון ליצחק בן-צבי ולדוד רמז והצהיר על כוונות המכון:
בשנות ה-60 ארכו הלימודים לתעודת הוראה בחינוך היסודי שנתיים ושנה שלישית העניקה תעודת הוראה לחינוך על יסודי. בתחילת שנות ה-70 נדרשו כל התלמידים ללמוד תוכנית של שלוש שנים. בשנת 1970 הושגה הסכמה לשיתוף פעולה בין המכון לאוניברסיטת תל אביב. על פי ההסכמה, תלמידי בית המדרש במכון יוכלו להשלים את לימודיהם לתואר ראשון במהלך השנה השלישית או לאחר סיום לימודיהם על ידי לימוד בחוג אחד באוניברסיטה ולימודיהם במכון יוכרו כחוג שני. בעקבות זאת התקבלו תלמידי המכון להתאחדות הסטודנטים. בהמשך נפתחה האפשרות להשלים את הלימודים לתואר ראשון גם באוניברסיטת חיפה. עם זאת, המועצה להשכלה גבוהה סירבה לאפשר למכון להעניק תארים אקדמיים דבר שגרם לבוגרים רבים של המכון לנסוע למדינות אחרות ללימודי המשך באוניברסיטאות שהכירו בלימודים במכון כשווי ערך לתואר ראשון. חלק מבוגרים אלו לא חזרו לישראל והצטרפו למצבת היורדים. בספטמבר 1984 קיבל המכון הכרה למתן תואר ראשון "בוגר בהוראה" מהמועצה להשכלה גבוהה.
עד שנת 2005 השתמשה המכללה במתקנים של מכון וינגייט. בשנת 2005 התגלעה מחלוקת בין המכללה למכון סביב התשלום עבור השימוש במתקני המכון. בשנת 2021 הגיעו המכון והמכללה להסכם חדש.
בשנת 2014 חגגה המכללה 70 שנה להיווסדה. לכבוד האירוע עוצב לוגו חדש השומר בתוכו את המוטיב של הלוגו הקלאסי שעוצב לכבוד המחזור הראשון שלמד במכללה ב-1944.
מרכזים לשירות הקהילה
המכללה האקדמית בווינגייט מפעילה מרכזי שירות לציבור הרחב, לילדים ולמבוגרים, במטרה לטפח מערכת שירותי שיקום בתנועה, המתבססים על ערכים מקצועיים ופדגוגיים. המרכזים עומדים בפיקוח אקדמי של המכללה ומנוהלים בידי מומחים בתחומי ההתפתחות, היציבה והשיקום. באמצעות התנועה מטפלים בקבוצות וביחידים בילדים מגיל 4 ועד מבוגרים הזקוקים לשיקום. קיימת גם אפשרות להעניק טיפול רב תחומי.
אנציקלופדיה מקוונת
ויקיטקסט
ישנו מספר רב של אנציקלופדיות ישנות ומילונים על ביוגרפיות לאומיות שהובאו לוויקיטקסט, הן באנגלית והן בשפות אחרות. השלמת האנציקלופדיות הללו משתנה ואיכות התוכן המופיע בהן משתנה בעקבות הגהה והופכת לטקסט באיכות ירודה המועדת לשגיאות רבות יותר של זיהוי תווים אופטי.
אתרים אחרים
אנציקלופדיות רבות נמצאות באתר האינטרנט של ארכיון האינטרנט. על אף שהטקסט המקורי ניתן לצפייה, הטקסט הקריא הדיגיטלי הוא לעיתים קרובות לא מדויק הכולל שגיאות OCR רבות.
בינואר 1995, פרויקט גוטנברג החל לפרסם את טקסט ה-ASCII של המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה (1911), אך המחלוקת על שיטת הפרסום גרמה להפסקת העבודה לאחר הוצאת הכרך הראשון. מכיוון שהאנציקלופדיה כללה סימנים מסחריים, הטקסט פורסם בשם "אנציקלופדיית גוטנברג". פרויקט גוטנברג חידש את העבודה על המרת אנציקלופדיה זו לתוכן דיגיטלי והגהתה. הפרויקט פרסם מספר כרכים בסדר אלפביתי, כאשר הפרסום האחרון הוא "כרך 17 חלק 8: מאטר-מאקלנבורג" שפורסם ב-7 באפריל 2013. כרך אנציקלופדיה בריטניקה האחרון הומר לתוכן דיגיטלי על ידי מוציאיה לאור, ונמכר לראשונה בתור תקליטור CD-ROM, ומאוחר יותר דרך שירות מקוון.
ב-2001, טקסט ה-ASCII של כל 28 הכרכים פורסם במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה; תביעת זכויות יוצרים התווספה לחומרים הכלולים בטקסט, וכתוצאה מכך האתר כבר לא קיים.
פרויקטים דיגיטליים אחרים התקדמו בכותרים אחרים. אחת הדוגמאות היא "מילון התנ"ך של איסטון (1897)", שהומר לתוכן דיגיטלי על ידי הספרייה הקתולית הנוצרית.
דיגיטיזציה מוצלחת של אחת האנציקלופדיות הישנות הייתה עיבודה המקוון של מהדורתה השישית של האנציקלופדיה הקולומביאנית על ידי פרויקט ברטלבי בתחילת שנת 2000 והתעדכנה מעת לעת.
ישנם אתרי אינטרנט אחרים המספקים אנציקלופדיות מקוונות, שחלקן זמינות גם דרך ויקיטקסט, אך הן עשויות להיות שלמות יותר מאלה שמופיעות בוויקיטקסט, ולעיתים הן אף יכולות להופיע כמהדורות שונות.
היווצרותם של תכנים חדשים
ענף נוסף הקשור לדיגיטיזציה הוא יצירת תכנים חדשים ללא תשלום על המתבססת על התנדבות. ב-1991, משתתפי קבוצת הדיון alt.fan.douglas-adams החלו בפרויקט לייצוּר גרסה אמיתית של מדריך הטרמפיסט לגלקסיה, אנציקלופדיה בדיונית המשמשת את יצירותיו של דאגלס אדמס. היא הייתה ידועה בשם "פרויקט המדריך הגלקטי". על אף שבמקור היא נועדה להכיל ערכים אמיתיים ועובדתיים בלבד, המדיניות השתנתה כדי לאפשר ולעודד יצירת ערכים אמיתיים באופן חלקי ולא-אמיתיים גם כן. פרויקט המדריך הגלקטי מכיל מעל 1700 ערכים, אך לא נוספו ערכים חדשים מאז שנת 2000; הדבר כנראה נבע בשל הקמתה של h2g2, פרויקט רשמי יותר המשתף את אותן העקרונות.
אנציקלופדיה מקוונת מוקדמת נוספת נקראה בשם "האנציקלופדיה הגלובלית". בנובמבר 1995 הוצגה ביקורת על אנציקלופדיה זו על ידי ג'יימס רטיג (עוזר דקאן של ספריות האוניברסיטה לשירותי סימוכין ומידע) במכללת ויליאם ומרי בזמן הכנס השנתי החמישה עשר של צ'ארלסטון על רכישות ספרייה ונושאים קשורים. מתוך דבריו על האנציקלופדיה הגלובלית:
לאחר מכן הוא נתן מספר דוגמאות לערכים המופיעים באנציקלופדיה הגלובלית, כגון איווה סיטי:
דגלי יחידות צה"ל
דגלי יחידה בצבא הגנה לישראל נמצאים בשימוש רחב, בדומה לצבאות אחרים בעולם. קיימים דגלים לכל זרוע וחיל כאשר בראשם דגל ראש המטה הכללי של צה"ל, דגל משרד הביטחון ודגל צה"ל. דגלי הזרועות כוללים את דגל חיל האוויר, דגל חיל הים ודגל זרוע היבשה. בנוסף לאלו, ישנם גם דגלי חילות בהם חיל הרגלים, חיל השריון, חיל התותחנים, חיל האיסוף הקרבי, חיל הרפואה, חיל השלישות וחילות נוספים. בחיל הרגלים הישראלי אף נהוג דגל ייחודי לכל חטיבה סדירה; גולני, צנחנים, הנח"ל, גבעתי וכפיר. דגלי החילות וחטיבות חיל הרגלים מורכבים בדרך כלל משני צבעים המופרדים אחד מהשני בזווית אלכסונית אשר יורדת משמאל לימין. פקודת מטכ"ל 33.0602 מגדירה את הכללים ואת הנהלים לגבי דגלי יחידה בצה"ל. הדגלים הרשמים טקסיים של היחידות מעוטרים, לרוב, בסרטי מערכה וביחידות מעוטרות גם באותות וציונים לשבח.
תרגילי סדר של דגלנים עם דגלי יחידות צה"ל הם אחד החלקים המרכזים של טקס הדלקת המשואות ביום העצמאות בהר הרצל. כמו כן, במרכז טקס הדלקת המשואות נמצא מעמד העברת הדגלים, כאשר מועבר דגל צה"ל למשמרת לאחת מיחידות צה"ל, על ידי היחידה ששמרה עליהם בשנה הקודמת.
בצה"ל נמצא בשימוש פריט ייחודי טקסי נוסף שנקרא נס יחידה, סוגי היחידות שרשאיות לשאת נס יחידה הם חטיבות, אוגדות ובסיסי אימונים בזרוע היבשה, מפקדות קציני חיל ראשים, אגדים ומרכזים של חיל הלוגיסטיקה ושל חיל הטכנולוגיה והאחזקה, מערך ההגנה האווירית בחיל האוויר וכנפי ובסיסי חיל האוויר.
בחיל האוויר, לכל טייסת או יחידה מקבילה לטייסת, קיים דגל רשמי שעוצב על בסיס דגל חיל האוויר כאשר סמל טייסת מוטען במקום רונדל חיל האוויר במרכז הדגל. הדגל מוצב, באופן קבוע בחדר של מפקד הטייסת.
בחיל הים, לכל שייטת קיים דגל רשמי שעוצב על בסיס דגל חיל הים כאשר סמל שייטת מוטען במרכזו של החלק הכחול של הדגל.
דגלים רשמים טקסיים
דגלי יחידות שנישאים על ידי הדגלנים בטקסים כמו החלפת פיקוד היחידה, טקס הדלקת המשואות בין העצמאות וכו' הם דגלים רשמים טקסיים. גודלם ויחס אורך ורוחב הם תיקנים ומוגדרים בפקודות מטכ"ל. דגלים האלה עשויים מבד סאטן, עטורים בגדילים (פרנזים) באורך של 5 ס"מ, הסמלים על הדגלים הם רקומים. התורן (המוט) של הדגל מעוטר בסמל צה"ל עשוי מתכת.
דגלים לא רשמים ודגלי קישוט
בנוסף לדגלים הרשמיים, רוב היחידות הקטנות יותר לרוב גדודים בחטיבות זרוע היבשה, מאמצות לעצמם דגלי יחידה אשר מונפים בשטח היחידה או באירועים מיוחדים. דגלים אלו הם לרוב סמל היחידה על דגלי בד בצבעים שונים או בעלי רקע של צבעי החיל או החטיבה, כך לדוגמה, פלוגה בחטיבת גולני יכולה לאמץ לעצמה דגל לא רשמי שמורכב מסמל הפלוגה במרכזו של דגל חטיבת גולני, לחלופין גדוד שריון מסוים יעטר את דרכי הבסיס שלו בדגלים בצבעים שונים כאשר במרכזם סמל הגדוד.
בשונה מצבאות אחרים, בצה"ל מעולם לא הייתה מסורת של נשיאת דגלי יחידות בשדה הקרב (משום גילו הצעיר), כמו גם שליחידות הלוחמות אין דגלים רשמיים המייחדים אותם (למעט כאמור חטיבות חיל הרגלים). עם זאת, לעיתים בשעת קרב או פעילות מבצעית, כלי רכב קרביים או רק"מים כגון טנקים, עשויים לתלות את דגל החיל או במקרים נדירים יותר את דגל היחידה, על הרכב. כך לדוגמה, טנקים עשויים לשאת את דגל חיל השריון או אף את דגל הגדוד בראש האנטנה, לחלופין יחידות הנדסה עשויים לצאת לפעילות מבצעית כאשר דגל החיל מעטר את דחפורי הדי-9. מנהגים אלו לרוב אינם מקובלים, אך נפוצים במידה מסוימת כחלק 'מגאוות היחידה' של חיילי היחידות.
הדגלים האלה עשויים, בדרך כלל מבד פוליאסטר והסמלים עליהם מודפסים. גודלם ויחס אורך ורוחב של הדגלים הלא רשמים ודגלי קישוט יכול להיות שונה מהתקן.
דגלי החילות
בדגל רשמי של החייל, יימצא סמל רקום של החייל במשולש העליון. בדגלי יחידות שונות של החייל (בעיקר גדודים), הסמל של היחידה יימצא במשולש התחתון, קרוב לתורן (מוט, צד השמאלי של הקורא).
צבעי הדגל של חיל ההנדסה הקרבית - שחור וכתום, נבחרו בעקבות מבצע עמורה ("אדמה חרוכה") בו השמיד חיל ההנדסה את תשתיות הצבא המצרי בחצי האי סיני בעקבות הנסיגה ממנו אחרי מבצע קדש. כתום מסמל את להבות הפיצוצים והשחור את האדמה החרוכה שהשאיר חיל ההנדסה. דגל זה הוא הבסיס לדגלים השונים של יחידות החיל, כאשר על המשולש הכתום מוטבע סמל של כל יחידה. הדגל הראשי והטקסי של החיל מורכב מהדגל החילי כאשר על המשולש הכתום מוטבע סמל החיל, והדגל מוקף בגדילים זהובים.
צבעי הדגל של מערך ההגנה האווירית נבחרו כאשר עבר המערך מחיל התותחנים לחיל האוויר בשנת 1970, צבעים כחול ושחור מסמלים שילוב חיל האוויר ושטח.
צבעי הדגל של פיקוד העורף, כתום-כחול, צבע כתום מוכר ברחבי העולם כצבע לחילוץ ולהצלה.
הדגל של חיל התקשוב עוצב כדגל המזכיר את דגלי איתות אשר חיילי קשר השתמשו בהם בראשית דרכו של צה"ל.
דגלי גדודי נח"ל
תחת פיקוד נח"ל, בתקופות שונות, היו כ-10 גדודים. בשונה משאר היחידות בצה"ל, את ראש התורן של דגל גדוד נח"ל היה מעטר סמל נח"ל ולא סמל צה"ל. כל הדגלים של הגדודי נח"ל היו בצבע ירוק-כהה, בקנטון הדגל נמצא סמל הנח"ל עם מגל, בשליש השלישי מהתורן נמצא פס לבן עליו רקום גבעול של פרח או שיבולת. את הדגלים עיצב אמציה כץ.
ארצ'יבלד ג'וזף קרונין
'''א. ג'. קרונין הוא שם עט של הסופר הסקוטי ארצ'יבלד ג'וזף קרונין (באנגלית: Archibald Joseph Cronin'''; 19 ביולי 1896 - 6 בינואר 1981). הוא נודע בעיקר כמחבר "המצודה", שעובד לסרט זוכה פרס אוסקר. "ד"ר פינליי", סדרת דרמה רבת-פרקים ששודרה ב-BBC, עובדה מסיפורים, שהתבססו על דמויות בספרו בעל היסודות האוטוביוגרפיים, "עולמו של רופא".
ביוגרפיה
קרונין נולד בקארדרוס, דונבארטונשייר (כיום בארגייל וביוט), סקוטלנד, בנם היחיד של אב קתולי ואם פרוטסטנטית. הוא הרבה לכתוב על צעירים מרקע מעורב דומה. קרונין היה סטודנט בוגר מכפי גילו באקדמיית דומבארטון וזכה בתחרויות כתיבה רבות. הודות לכישוריו יוצאי הדופן, זכה במלגה ללימודי רפואה באוניברסיטת גלאזגו. שם פגש את אשתו לעתיד, אגנס מרי גיבסון, גם היא סטודנטית לרפואה. בשנת 1919 סיים את לימודי הרפואה בהצטיינות והמשיך בהשתלמות לקבלת תארים מתקדמים נוספים.
קרונין שירת כרופא בצי המלכותי, בדומה לרופא גיבור הרומן שלו, "דרכו של שאנון". אחרי שחרורו מן הצבא הקים מרפאה באזור מכרות בדרום ויילס והתמנה למפקח הרפואי של המכרות. מהתנסויותיו בחקר השפעותיה המזיקות של תעשיית הכרייה על בריאות העובדים הפיק חומר לספרים שכתב בהמשך, "המצודה" ו"כוכבים מציצים מרום". בשנים הבאות עבר ללונדון ונחל הצלחה רבה בעבודתו כרופא ברחוב הארלי. בחופשה ברמות סקוטלנד כתב קרונין את הרומן הראשון שלו, "טירת הכובען", שזכה להצלחה מסחררת.
בסוף שנות ה-30' של המאה העשרים עקר קרונין את מושבו לארצות הברית יחד עם אשתו ושלושת בניהם, ושם התיישב בניו כנען, קונטיקט. מאוחר יותר חזר לאירופה ובמשך עשרים חמש שנות חייו האחרונות חי בשווייץ והמשיך לכתוב עד שנות השמונים לחייו, רומנים שאת הרקע להם ביסס, בחלקם, בביתו החדש, כגון "עץ הבגידה". הוא מת במונטרה, שווייץ.
מילטון מרגאי
סר מילטון אוגוסטוס סטרייבי מרגאי (באנגלית: Sir Milton Augustus Strieby Margai; 7 בדצמבר 1895 - 28 באפריל 1964) היה רופא ומדינאי. כיהן כראש ממשלת סיירה לאון מ-1954 ועד מותו. בין 1954 לעצמאות המדינה ב-1961 כיהן כראש השרים ("פרימייר") של המושבה סיירה לאון הבריטית.
יום
יום הוא מכלול של שעות היממה המוארות, מזריחת השמש ועד שקיעתה, להבדיל מלילה. לעיתים קרובות מושג המילה "יום" מורחב להכליל את שעות הלילה (כהגדרת "יממה"), למשל בחלוקת השבוע: יום ראשון, יום שני וכו'. להלן נייחס את המושג "יום" למשמעות הראשונית - שעות היממה המוארות.
מילטון מרגאי
תולדות חייו
נולד בדרום-מערב המושבה, למשפחה מבני המנדה (אחת משתי הקבוצות האתניות בסיירה לאון). למד בבית ספר אנגליקני ולאחר מכן בקולג' לרפואה באוניברסיטת דרהאם באנגליה והשתלם ברפואה טרופית בליברפול. ב-1926 היה הרופא הראשון והדוקטור הראשון יליד סיירה לאון. ב-1928 שב לרצו והחל לפעול למען שיפור תנאי ההיגיינה והמצב הרפואי בחברה. הוא נדד במחוזות המושבה וביקש לשלב שיטות מודרניות במסורות הריפוי והמיילדות המסורתיות. בפרט עסק בהכשרת מיילדות מסורתיות לשיטות רפואיות היגייניות.
יום
גם לאחר התרחבות השימוש בתאורה מלאכותית, עיקר פעילותם של בני האדם הוא בשעות היום. על מנת להפחית את הצורך בתאורה מלאכותית, נהוג במדינות רבות לעבור לשעון קיץ, כך ששעות פעילות בני האדם תהא בשעות היום.
מילטון מרגאי
תולדות חייו
בשנות ה-30 נכנס כחבר המוצעה המחוקקת של המושבה. ב-1950 ייסד את מפלגת העם של סיירה לאון (Sierra Leone People's Party - SLPP) לאחר הבחירות שהתקיימו ב-1951 כיהן כשר בריאות, חקלאות וייעור. ב-1954 נבחר מרגאי השמרן הפרו-בריטי לראש השרים. אחיו, אלברט מרגאי, הנהיג את האופוזיציה, מפלגת העם הלאומית (People's National Party), שהשתתפה בקואליציה עם מפלגת העם החל מ-1960. ב-1958 הציג מרגאי חוקה עתידית למדינה העצמאית, שהדגישה את המשטר הפרלמנטרי ואת זיקת המדינה לחבר העמים הבריטי. ב-1960 ניהל מרגאי את השיחות בין מדינתו לבין מזכיר המושבות, איאן מקלאוד וב-27 באפריל 1961 הכריז על עצמאותה של סיירה לאון. הכינוי לו זכה בפי העם היה "Pa" (אבא).
שממית יום אבקת זהב
שממית יום אבקת זהב (שם מדעי: Phelsuma laticauda) היא מין של לטאה ממשפחת השממיתיים החיה בצפון מדגסקר ובאיי קומורו שבאוקיינוס ההודי. היא גם הופצה באיי הוואי ובכמה מאיי האוקיינוס השקט בידי האדם. השממית היא חיית מחמד נפוצה.
יום
ימי השוויון וההיפוך
אורך היום משתנה במהלך השנה: בחצי הכדור הצפוני, היום הקצר ביותר הוא 21 בדצמבר, והיום הארוך ביותר הוא 21 ביוני. בחצי הכדור הדרומי, היום הקצר ביותר הוא 21 ביוני, והיום הארוך ביותר הוא 21 בדצמבר. בשני ימים בשנה, אורך היום שווה לאורך הלילה - ימים אלה מתרחשים בנקודת השוויון.
בשני הקטבים היום והלילה נמשכים כל אחד שישה חודשים. כאשר בקוטב אחד יש אור יום, בקוטב השני חושך, לאחר חצי שנה המצב מתחלף.
שממית יום אבקת זהב
מאפיינים
שממית זו מגיעה לאורך 15–22 ס"מ והיא בעלת עור ירוק או צהבהב ולעיתים מעט כחול עם קשקשים דקים, כפות רגליים מגודלות העוזרות לה להלך על הקיר ואף הפוך וראש גדול עם עיניים גדולות בעלות עפעפיים בצבע תכלת וחוטם חרוטי. הבטן לבנה והזנב עבה ונגרר מאחורי הלטאה.
יום
היום בהלכה
ביהדות (בנוגע לרוב המצוות חוץ מדיני קדשים) היום הולך אחר הלילה. היינו זמן התחלפות התאריך הוא בתחילת כל לילה.
היום מתחיל עם עלות השחר - זמן הופעת אור השמש על פני השמים, למרות שהשמש עצמה איננה נראית, ועודנה מתחת לאופק אך לכתחילה היום מתחיל מהנץ החמה - זמן הופעת השמש בפועל. היום מסתיים עם שקיעת החמה, שלאחריה מתחיל זמן "בין השמשות" עד צאת הכוכבים.
שעה בהלכה על פי רוב היא חלוקה של היום ל-12 שעות זמניות (ולא של היממה ל-24), ולכן אורכה של שעה זמנית משתנה בהתאם להשתנות אורך היום על פני עונות השנה.
במיתולוגיה היוונית
על פי התיאוגניה מאת הסיודוס "יום"-המרה (ביוונית: Ημέρα) היא נקבה והיא בתם של ניקס (הלילה) ושל אחיה ארבוס (העלטה), שניהם צאצאיו של כאוס. בתיאורו את טרטרוס, מתייחס הסיודוס להמרה כאחותה של ניקס ולא כבתה.
שממית יום אבקת זהב
מאפיינים
תת-מינים:
מילטון מרגאי
תולדות חייו
ב-1950 קיבל תואר סר חבר המועצה המלכותית.
בזנ"ט
בזנ"ט (ר"ת: ברזל זווית נגד טנקים), הידוע גם בשם קיפוד צ'כי, הוא מנגנון הגנה סטטי העשוי מברזל, שנועד למנוע מעבר כלי רכב משוריינים. בזכות צורתו, הוא שומר על יעילותו גם אם יתהפך על ידי פיצוץ קרוב. השם הלועזי, "קיפוד צ'כי", מתייחס למקום שבו נעשה בהם שימוש לראשונה, גבול צ'כיה-גרמניה, שם הוצבו על ידי הצבא הצ'כי כמכשולים לטנקים. הם היו חלק ממערכת ביצורים מאסיבית שבנתה (אך לא הספיקה להשלים) צ'כוסלובקיה, ערב מלחמת העולם השנייה. מערכת ביצורים זו נפלה לידי הגרמנים ב-1938, לאחר כיבוש חבל הסודטים בהסכם מינכן.
פרטים טכניים
הקיפודים עשויים משלושה חלקי ברזל בעלי פרופיל בצורת האות ר' (או L) המחוברים יחדיו ליצירת צלב מרחבי. זרועות הקיפוד מצוידות ב"כפות רגליים" מרובעות כדי למנוע שקיעה בקרקע, וכמו כן בחריצים לחיבור חוטי תיל דוקרני בין הקיפודים.
כיום משמש הכינוי בזנ"ט גם למוט ברזל בודד בעל פרופיל ר' או Y, המכוּנה גם "ברזל זווית".
מוזיקת גוספל
מוזיקת גוספל היא מוזיקה דתית נוצרית ולה מספר סוגות. מטרתה היא להביע אמונה אישית או ציבורית ודבקות ב"חיים נוצריים" ובמקביל לתת חלופה דתית נוצרית למוזיקה הפופולרית החילונית. שתי הסוגות מהן נוצר הגוספל הן הספיריטואלז - שירת העבדים האפרו-אמריקאים שהגיעה עימם מאפריקה והתפתחה בארצות הברית; ומזמורי הדת הכנסייתיים שהגיעו לארצות הברית מאירופה. שני הזרמים הללו שימרו את יחודם אך גם הושפעו אחד מהשני ובימינו ניתן למצוא את סוגיה השונים של מוזיקת הגוספל בצמתים שונים לאורך הדרך שבין שני הקצוות המקוריים.
כמו סוגים אחרים של מוזיקה נוצרית, היצירה, הביצוע, המשמעות ואפילו ההגדרה של מוזיקת הגוספל משתנים בהתאם לתרבות ולהקשר החברתי. מוזיקת הגוספל נוצרת ומבוצעת למספר מטרות: דתיות, טקסיות, למטרות הנאה וכמוצר בידורי שיווקי. הרעיון המרכזי העובר כחוט השני במילים ובלחן של מוזיקת הגוספל הוא האדרה, שבח ותודה לאלוהים, לישו ולרוח הקודש והטפה לחיזוק האמונה באל.
המונח גוספל הוא השם האנגלי לבשורות הנוצריות. ארבע הבשורות הן מהמרכיבים המרכזיים בברית החדשה ומתארות את לידתו, חייו, תורתו, צליבתו ותחייתו של ישו הנוצרי מנקודת מבטם של מספר דמויות בחייו.
סגנון
ניתן לומר, בקווים כלליים, כי השירה היא המאפיין הדומיננטי במוזיקת הגוספל ולעיתים קרובות היא מבוצעת תוך שימוש נרחב בהרמוניה. פעמים רבות נעשה שימוש במקהלה, הן בשירה המובילה והן בליווי ווקאלי לסולן. הכלים המובילים בליווי השירה הם בדרך כלל קלידים כגון: פסנתר ואורגן האמונד וגם כלי נשיפה, תופים, גיטרה (ואף גיטרה חשמלית בגוספל המודרני יותר) וגיטרה בס.
הגוספל העכשווי כולל את תת-הסוגות: גוספל עירוני עכשווי (מכונה לעיתים "גוספל שחור " Black Gospel"), גוספל דרומי ו"גוספל מודרני" הידוע יותר בשם מוזיקה נוצרית עכשווית.
היסטוריה
כבר מייסוד הכנסיות הראשונות הייתה המוזיקה חלק בלתי נפרד מהפולחן הנוצרי. רובה של אותה מוזיקה נוצרית מוקדמת לא היה מיועד לביצוע על ידי קהל המתפללים, אולם, כשהתפשטה התנועה הפרוטסטנטית החלו להיות מחוברים מזמורים שנועדו לביצוע בשירת הקהל ואלו הפכו למקובלים. בעת שהמהגרים האירופאים החלו ליישב את הקולוניות בצפון אמריקה, השתמשו קהילות רבות במזמורים אלו במשך טקסים ותפילות. מוזיקה דתית זו והחשיבות ההולכת וגוברת שלה בקולוניות האמריקאיות היוו את בסיסו של "הגוספל הלבן" בעת שמלחינים מקומיים השתמשו בסגנון של המזמורים המסורתיים והחלו ליצור מזמורים חדשים.
נראה ששני זרמים אלו של מוזיקת הגוספל נפגשו בדרום ארצות הברית בשנותיה המוקדמות של המאה ה-20. זמרי קאנטרי לבנים החליפו לעיתים מזומנות רעיונות מוזיקליים עם עמיתיהם השחורים, כולל השימוש בתכנים דתיים במוזיקה חילונית. מוזיקאים לבנים הכירו במידה רבה את האיכויות ההרמוניות והקצביות של המזמורים השחורים המודרניים. תופעה זו הביאה לייסודן של רביעיות קוליות שלוו לעיתים בכלי הנגינה שהיו בשימוש בלהקות קאנטרי. ענף זה של הגוספל שבו זמרים לבנים משתמשים בטכניקות קוליות של עמיתיהם השחורים נודע בשם "גוספל דרומי" (Southern gospel).
בשעה שמבצעים לבנים נהנו מהצלחה עם זרם הגוספל הדרומי, התקשו המבצעים השחורים של מוזיקת הגוספל השחורה למצוא קהל רחב למוזיקה שלהם. מבצעים שחורים רבים מצאו כי קל יותר לפרוץ לתודעת הקהל עם סוגות מוזיקה חילוניות כגון בוגי-ווגי, ג'אז ובלוז מאשר עם מוזיקת הגוספל הדתית. עד שנות ה-50 של המאה העשרים היו מבצעים שחורים ספורים בלבד שהצליחו להביא את הגוספל השחור לתפוצה רחבה בארצות הברית. חלק מהמבצעים המוקדמים של הרוקנ'רול, כמו ליטל ריצ'רד וריי צ'ארלס, הצליחו לשלב מרכיבים של מוזיקת הנשמה מהגוספל אל תוך הרוקנ'רול אך יצירתם נשארה בתחום המוזיקה החילונית. ב-1951 ביצע זמר הקאנטרי רד פולי (Red Foley) את הספיריטואל "Peace in the Valley". ביצוע זה היה סינגל הגוספל הראשון שמכר יותר ממיליון עותקים והוכיח כי מוזיקת הגוספל יכולה להיות משווקת בהצלחה לקהל הרחב.
מוזיקת הגוספל זכתה לקידום משמעותי בתחום חשיפתה לציבור הרחב בזכותו של אלביס פרסלי. פרסלי גדל במיסיסיפי בשנות ה-30 וה-40 תוך האזנה לגוספל שחור. בטרם זכה להצלחה במוזיקה החילונית הוא אף נכשל במבחנים להצטרפות לרביעייה קולית של גוספל דרומי. הביצוע של פרסלי ל-"Peace in the Valley" (כשיר הנושא מתוך אלבום באותו שם) ב-1957 היה הצלחה גדולה ונתן דחיפה נוספת לגוספל. הקלטות נוספות של שירי גוספל באותן שנים של ריי צ'ארלס, ארית'ה פרנקלין, אלביס פרסלי ואחרים סייעו למוזיקת הגוספל לבסס את מעמדה כבת-קימא בתחום המוזיקה המסחרית.
עד שנות ה-70 של המאה העשרים התפתח הגוספל הדרומי והפך למוזיקה בעלת מאפיינים וצליל מודרניים יותר. עם עלייתן של כנסיות אלטרנטיביות ושל מרכזי תפילה שהיו מכוונים למשוך את הדור הצעיר התפתח סוג של מוזיקה דתית מודרנית הנקרא "Contemporary Christian Music" והפך לפופולרי. מוזיקה זאת היא בעצם מוזיקת פופ רגילה בעלת מילים ותכנים דתיים. במשך אותן שנים, חלק ממוזיקאי הגוספל השחורים עיצבו סגנון מוזיקלי עירוני ומחוספס יותר בעל השפעה חזקה של רית'ם אנד בלוז. תת-סוגה זו נקראת בימינו גוספל עירוני עכשווי (contemporary urban gospel).
גוספל עדיין פופולרי בקרב קהלים המבקשים מוזיקה בעלת מאפיינים רוחניים ודתיים. חלק מהאמנים המבצעים גוספל נהנים מהצלחה נרחבת בקרב קהלי מוזיקת הפופ, רית'ם אנד בלוז וקאנטרי ובמקביל, אמנים המבצעים מוזיקה חילונית משלבים לעיתים בפרויקטים שלהם מוזיקת גוספל. עם זאת, למרות ההתקרבות בין שני סגנונות הבסיס של מוזיקת הגוספל ב-50 השנים האחרונות, ההפרדה, הקיימת בפועל, בין לבנים ובין אפרו-אמריקאים בארצות הברית, במיוחד בכנסיות ששומרות בדרך כלל על הומוגניות גזעית, משמרת עדיין את שני סגנונות הגוספל הבסיסיים.
תפוצה בינלאומית
אף על פי שמוזיקת הגוספל היא אמריקאית במקורה וגם בימינו הזירה אמריקאית היא השלטת בתחום זה, התפשטה מוזיקת הגוספל גם במקומות אחרים בעולם. באוסטרליה קיימות מקהלות כגון "The Elementals" ו-"Jonah & The Whalers" ופסטיבלים כמו "פסטיבל מוזיקת הגוספל האוסטרלי" ובנורווגיה זוכה "מקהלת הגוספל של אנסגאר" לפופולריות. הגוספל זוכה לפופולריות גם במחוז קוויבק שבקנדה, בו מצליחות המקהלות "Montreal Jubilation Gospel Choir" ו-"Québec Celebration Gospel Choir".
רשימת מוזיקאים ומבצעים בולטים של מוזיקת גוספל
הרשימה כוללת מוזיקאים ומבצעים בולטים של מוזיקה דתית נוצרית המוגדרת כגוספל
נורמות תוכן
נורמות תוכן הן כלי עיקרי בתורת המבחנים. בכלי זה ציונו של תלמיד מפורש ביחס לתחום התוכן שבו הוערכו ביצועיו. עד כמה התלמיד שולט בתחום ההערכה או בתחום התוכן, כפי שזה מיוצג על ידי המבחן.<BR> לדוגמה, נפרש את הציון 85%, כך שהתלמיד הצליח ב-85% מתוכן המבחן ומכך נעריך שהוא שולט ב-85% מתחום התוכן שהוערך.
ככל שתחום ההערכה/תוכן מוגדר ביתר דיוק, הפרשנות שלנו את הציון מבחינת נורמות תוכן תהיה ברורה ופשוטה יותר. עמימות בהגדרת תחום ההערכה תוביל לפרשנות לא תקפה, וכן מבחן קצר מדי (לא תקף) יוביל לפרשנות מוטעית.
ניתן לדווח הישגים ביחס לתחומי תוכן שונים, כגון סוג פעולות חשבוניות שהתלמיד יודע לבצע, אוצר המילים שרכש ורמת קושי חומר הקריאה שהוא מסוגל להבין.
סוג נוסף של מבחנים שמפורשים ביחס לתוכן מכונים מבחנים תלויי קריטריון או מבחני שליטה, שמשמעותם: מבחנים שמטרתם לבדוק האם התלמידים עמדו בקריטריון מסוים, או האם הנבחן שולט במיומנות או לא (זוהי חלוקה דיכטומית של כן/לא). המשותף הוא ששני הסוגים מתייחסים לתוכן כמסגרת ההתייחסות החשובה (לדוגמה: במבחנים לקבלת רישיון נהיגה ומבחני לשכת עורכי הדין, חשוב לנו לדעת בכמה מתחום הידע שולט המועמד). <BR> שימוש מסוג זה נעשה במערכת החינוך לשם חלוקת הילדים להקבצות שונות.
בנורמות התוכן נעשה שימוש מרכזי בהערכה ומדידה בחינוך פורמלי.
טמאשי
טמאשי היא עיירה במחוז טולנה, הונגריה.
היסטוריה
טמאשי, על שם תומאס הקדוש, עם אוכלוסייה של כ-9,200 נפש, שוכנת 30 ק"מ מזרחית לאגם בלטון (Balaton). העיירה הוקמה בתקופה הרומאית והכנסייה הקתולית במרכז העיר בנויה על חורבות מקדש שהוקם על ידי הרומאים. בין השנים 1525–1665 היה האזור כבוש על ידי הטורקים הפולשים. אופייה של עיירה זו חקלאי, ובה יש חורבות של טירה שנחרבה בעיקר בתקופת מהפכת 1848–1849 על ידי האוסטרים הכובשים. על ראש "ורגי" - גבעת הטירה לצד המרחץ התרמי והעיירה, ישנו מגדל תצפית ממנו ניתן לראות את הכרמים ומרתפי היין. הצבא הסובייטי שלט בעיר בין השנים 1945–1989 עד שנפל הגוש המזרחי הסובייטי.
תיירות וטבע
האטרקציה התיירותית העיקרית של טמאשי היא הספא והמרחצאות באוויר הפתוח. זהו אחד ממכוני הספא היוקרתיים בהונגריה. הסביבה הטבעית ואיכות המים הגבוהה הפכו את טמאשי לספא בעל מוניטין בינלאומיים. המים התרמיים הם בחום 52 צלזיוס ומכילים ריכוזי נתרן, סידן ואשלגן גבוהים. הספא ממוקם בחורשה בגודל 7 דונם והוא פתוח בכל ימות השנה, עם בריכות באוויר הפתוח ובריכת ילדים נפרדת. שביל אופניים באורך 6 קילומטר מקשר בין טמאשי לבין כפר קטן (Pári) וחוצה את הנוף.
שמורת חיות הבר של יער ג'יולג' (Gyulaj) ידועה ביופייה הטבעי. בעבר הייתה בבעלות משפחת אסתרהאזי ושימשה את המשפחה לציד. בתקופה הקומוניסטית בין השנים 1945–1989 הגיעו פקידי המפלגה מבודפשט למסיבות ציד גדולות מאורגנות וקיימו סעודות אכילה ושתייה. תמונות מאירועי ציד אלה ניתן לראות בבית ההארחה המקומי. בשטח של 7.8 דונם ובו עצים מזני אלון ואולמוס, מתגוררת אחת מאוכלוסיית הצבאים הגדולים בעולם. ציפורי מים (צולל ביצות, לבנית) ועופות דורסים (נצים, נשר קירח) נראים באזור אגם פסמג (Pacsmag) הסמוך. באזור מאורגניות קייטנות צפרים בהדרכת אורניתולוגים.
יהודים
בשנות הארבעים היו בעיירה פחות מ-200 יהודים. במאי 1944, מספר שבועות לאחר פלישת הגרמנים להונגריה, רוכזו בגטו שהוקם בעיירה יהודים מקומיים ויהודים מיישובי הסביבה. הם הועברו לקאפושוואר ומשם גורשו לאושוויץ ביולי.
הנסיך המגולף מעץ
מחזה המחול בן מערכה אחת הנסיך המגולף מעץ (אופ' 13, BB 74) (בהונגרית: A fából faragott királyfi) הוא יצירתו הבימתית השנייה של בלה בארטוק, שנים ספורות לאחר כתיבת האופרה טירת הנסיך כחול הזקן (לאחר שחבר השופטים בתחרות האופרה של קזינו ליפוטווארוש - שהוא חלק מרובע 5 של בודפשט היום - קבע שבלתי אפשרי לעלות את האופרה ודחה אותה ב-1911). במהלך המחצית הראשונה של מלחמת העולם הראשונה (1914–1916) כתב בארטוק את מחזה המחול. הבכורה נערכה בשנת 1917 בבית האופרה של בודפשט בניצוחו של אגיסטו טנגו כמנצח אורח, לאחר שאף אחד משבעת המנצחים של בית האופרה באותה תקופה לא היה מוכן לנצח על היצירה. מיקלוש באנפי עיצב את התפאורות וצייר את התלבושות, והבמאי היה בלה באלאז'.
היצירה היא מחזה מחול ובדיוק כמו האופרה - נוצרה לטקסט של בלה באלאז'. הסיפור "הנסיך המגולף מעץ" יצא לאור בכתב העת הספרותי והאמנותי החשוב ניוגט ב-1912 ולפי זכרונותיו של הסופר, בארטוק עצמו ביקש אותו לכתוב את הלברית למחזה המחול. בכל מקרה, המלחין החל להלחין את מחזה ההמחול באפריל 1914.
עלילה
בשמש הבוקר, הנסיכה המלכותית יוצאת מטירתה ומשחקת ברישול בקצה היער. הנסיך המלכותי יוצא מהטירה השכנה לראות את העולם. הפיה מזמינה את הנסיכה לחזור ובכך מונעת משתי הדמויות להיפגש ביניהן, אבל הנסיך מביט בנערה דרך החלון ומתאהב בה. זהו הקונפליקט הבסיסי של היצירה.
בהוראת הפיה, הטבע המרדני אינו מאפשר לנסיך (בן המלך) להגיע לנסיכה בשל הצבת מכשול על דרכו, אך למרבה המזל, הנסיך עובר את המכשול שנוצר על ידי היער שהתעורר והנחל היוצא מאפיקו ויכול היה לפגוש שוב את הנערה. הוא מגלף בובה שאיתה הוא מפתה את הנסיכה לצאת מהטירה שלה.
אלא שהנסיכה לא שמה לב לנסיך האמיתי, במקום זאת היא רוקדת עם הבובה שהפיה הפיכה בה חיים. הנסיך העצוב מוצא נחמה בטבע. הפיה נותנת לו גלימת פרחים וכתר פרחים. הנסיכה מוכנה לקבל בברכה את הצעיר שחוזר כמלך היער, על אחת כמה וכמה שהנסיך המגולף מעץ נע יותר ויותר בקושי, ולבסוף הופך לחתיכת עץ חסר חיים.
אבל הנסיך האמיתי מפנה עורף לנסיכה, וגם היער עומד בדרכה. והנסיכה אינה יכולה לחדור לסבך העצים. רגשותיה מהולים בייאוש ובבושה. היא משליכה את הפאר המלכותי שלה וגוזזת את שערה. אז הנסיך מושך אותה אליו, והם יוצאים לדרך ביחד, בעוד הטבע נרגע סביבם.
יהושע השיל (מגיני שלמה)
רבי יהושע העשיל (מכונה המגיני שלמה על שם ספרו, או הרב יהושע חריף, וילנה של"ח, לערך 1578 – קראקא כ"ז מנחם אב ת"ח, 1648) היה מרבני פולין וליטא.
הנסיך המגולף מעץ
המוזיקה
בצליליה של המוזיקה, הטוהר והרעננות של שיר העם ההונגרי עולים על גדותיהם, אבל נוכל לזהות בו גם את טון הווידוי והאישי של התשוקה שכבר נשמעה במוזיקה של "טירת הנסיך כחול הזקן".
יהושע השיל (מגיני שלמה)
ביוגרפיה
נולד בווילנה לרבי יוסף בנו של ר' שמשון אחי מהר"ל מפראג. למד תורה מחכמי וילנה וכן בלובלין אצל המהר"ם לובלין. כיהן ברבנות בגרודנא ובלבוב ובהמשך כיהן כראש ישיבה ורב בקראקא במקומו של הרב נתן שפירא בעל "מגלה עמוקות", ושם נקבר, בבית הקברות היהודי העתיק. נודע כחריף מופלא.
הנסיך המגולף מעץ
המוזיקה
המוזיקה של בארטוק מחלקת את הסיפור הזה לשלושה שלבים עיקריים. המחבר עצמו אמר על כך:
בארטוק מצייר את דמויות המחול עם קווי המתאר הברורים של מוזיקת העם, ומתאר את הטבע בשירה נוגעת ללב. מוזיקת טבע ונשמה רומנטית המתייחסת לתקופת וואגנר, הטון הגרוטסקי והאירוני האופייני כל כך למלחיני מרכז אירופה של אותה תקופה (בובת עץ), לעומת זאת הלחנים דמויי שירי העם המשמשים כבסיס לצליל האגדות (מחול הנחל, גילוף מקל) הם התייחסות לסגנון ה"אר נובו הלאומי ההונגרי" של תחילת המאה ה-20.
יהושע השיל (מגיני שלמה)
ביוגרפיה
בין תלמידיו הרבים היו רבי שבתי כהן ('הש"ך'), רבי גרשון אשכנזי בעל "עבודת הגרשוני", ורבי אריה לייב "הארוך" מקראקא.
הנסיך המגולף מעץ
כלי התיזמור
יצירה זו מכילה את התזמור הגדול ביותר שברטוק כתב אי פעם:
יהושע השיל (מגיני שלמה)
ביוגרפיה
הרב יהושע חיבר ספר שנקרא "מגיני שלמה" המגן על רש"י מקושיות התוספות. בהקדמתו כתב כי רש"י נגלה אליו בחלום והודה לו על כך. כן כתב גם ספר בקבלה, ביאור על ספרו של הרמ"ע מפאנו "עשרה מאמרות".
לאחר פטירתו יצאה לאור באמסטרדם אסופה של שאלות ותשובות בשם "פני יהושע", בידי נכד המחבר וקרוביו, בדומה לשם ספר החידושים הנודע פני יהושע של נינו, הרב יעקב יהושע פאלק, שנקרא על שמו (השם יעקב נוסף לו מאוחר יותר עקב מחלה).
הנסיך המגולף מעץ
הסוויטות
בהמשך הלחין ברטוק סוויטה וסוויטה קטנה מהמוזיקה של מחזה המחול בן המערכה האחת לביצועים דמויי קונצרט. סוויטת התזמורת הבנויה מהמוזיקה של מחזה ההחול הוצגה לראשונה בבודפשט ב-1931.
.
יהושע השיל (מגיני שלמה)
דרכו בהלכה
דרכו בפסיקת ההלכה הייתה להתבסס בעיקר על דברי התלמוד והפוסקים הראשונים, מקורות אלו היו לחם חוקו, אף שנהג להסתמך גם על פסיקות האחרונים: השולחן ערוך והרמ"א, זאת שלא כגאונים אחרים מדור זה, ובהם רבו מהר"ם מלובלין שהתנגדו לספר השולחן ערוך. יחד עם זאת, במקום שהיה נראה לו אחר העיון שאין דברי השולחן ערוך נכונים לפי הדין לא היסס לחלוק על דבריהם. בדבריו לידידו הרב שמואל זיינהוויל, אב"ד ניאסוויז', שתמה על שחלק על השולחן ערוך, השיב לו רבי יהושע: . אף על הראשונים הוא חולק לעיתים, ובמקום אחד כתב על דברי התוספות: "לא יצאו דברים אלו מפי התוספות כלל אלא אחד מן המתחילין כתבן..."
משפחתו
שושלת בית דוד: מכיוון שהיה מיוחס לרבינו תם וסבו רש"י, על פי עדותו, וספרו עסק במיוחד בכך, ומכיוון שרש"י מיוחס לדוד המלך דרך רבי יוחנן הסנדלר, הפך הרב יהושע העשיל לאחד מה"עוגנים" בעצי המשפחה של משפחות רבניות, על מנת לייחס עצמם לדוד.
לדעת רוב חוקרי המשפחה כיום היו לו אחד עשר ילדים מאשתו היצל.
אחיו רבי מרדכי, כיהן ברבנות ובראשות ישיבה בטומשוב ונרצח בפרעות ת"ח ות"ט.
יובל יעקובוביץ'
יובל יעקובוביץ' (נולד ב-9 בנובמבר 1992) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר.
קריירה
יעקובוביץ' החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא, וב-6 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2–0 על הפועל הרצליה במסגרת גביע הטוטו, ובו גם הבקיע את שערו הראשון בקריירה. בהמשך העונה המשיך לשחק בקבוצת הנוער, ובעונה שלאחר מכן כבש 10 שערים בליגת העל לנוער, כאשר במקביל שותף ב-17 משחקים במדי הקבוצה הבוגרת בליגה הלאומית. בעונת 2012/2013 צורף יעקובוביץ' באופן רשמי לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון, וכבש שער אחד ב-13 הופעות ליגה, אך בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה א'.
לקראת עונת 2013/2014 חתם יעקובוביץ' במכבי פתח תקווה. ב-24 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בהפסד 0–1 להפועל רעננה, אך בהמשך עונתו הראשונה במועדון שותף בעוד שישה משחקי ליגה בלבד, כולם כמחליף. בעונת 2014/2015, תחת הדרכתו של המאמן רן בן שמעון, הפך יעקובוביץ' לשחקן מפתח בהרכב הקבוצה שסיימה את העונה בפלייאוף העליון, ערך 26 הופעות, ואת שער הבכורה שלו בליגת העל כבש במשחק מול מכבי נתניה שהסתיים בתיקו 4–4. בעונת 2015/2016 ערך 20 הופעות ליגה וכבש שער אחד בגביע הטוטו.
ב-20 בספטמבר 2016 חתם יעקובוביץ' בקבוצה הרומנית טרגו מורש, ובמדיה שיחק ארבעה חודשים וערך תשע הופעות בליגת העל הרומנית.
ב-1 בפברואר 2017 חזר יעקובוביץ' לקבוצת נעוריו הפועל כפר סבא, ובמדיה ערך תשע הופעות בליגת העל עד תום עונת 2016/2017, אך בסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-13 ביוני 2017 חתם יעקובוביץ' במועדון ספורט אשדוד. ב-13 בינואר 2018 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, במשחק מול מכבי נתניה שהסתיים בתיקו 2–2, ואת עונתו הראשונה בקבוצה סיים עם שער אחד ב-25 הופעות. בעונת 2018/2019 כבש שער אחד ב-16 הופעות, ובסופה שוחרר מהמועדון.
חצי האי ג'ייסון
חצי האי ג'ייסון (באנגלית: Jason Peninsula) הוא חצי אי גדול בחוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
בחצי האי, המתנשא מעל מדף הקרח לארסן, מספר פסגות המכוסות ברובן שלג.
חצי האי משתרע מהמישור הצר שממזרח לכיפת מדיאה ועד כף פראמנס. אורכו של חצי האי 78 קילומטרים.
גילוי חצי האי
מגלה הארצות הנורווגי קארל אנטון לארסן מיפה את חוף אנטארקטיקה באזור זה ב-9 בדצמבר 1893.
לארסן קרא לאחת מהפסגות "הר ג'ייסון" על שם ספינתו - "ג'ייסון".
לארסן היה רחוק מכדי למפות את האזור בפירוט, אולם בשנת 1902 המשלחת האנטארקטית השוודית בפיקודו של אוטו נורדנשלד, ראתה את חצי האי מנונאטאק בורכגרווינק, וחשבה כי מדובר באי ולא בחוף היבשת.
בשנת 1955 סקר שטחי חסות איי פוקלנד מיפה את האזור וקבע כי מדובר בחצי אי גדול.
ויין (נהר)
תחילתו של הנהר כמעיין במחוז קרז שבחבל לימוזן, זורם מערבה לכיוון העיר לימוז', שם עזר לפיתוח תעשיית הפורצלן הענפה בעיר. לאחר מכן פונה הנהר צפונה, ובסיומו של דבר נשפך לתוך נהר הלואר.
ג'קי מקשי
ג'קלין 'ג'קי' מקשי (נולדה ב-25 בדצמבר 1943) היא זמרת אנגלית. מאז 1966 היא מופיעה עם Pentangle, להקת פולק רוק ידועה, שניחנה בהשפעות ג'אז.
ביוגרפיה
מקשי נולדה בקטפרוד, דרום לונדון. את הקריירה המוזיקלית שלה החלה כסולנית במועדוני פולק באמצע שנות ה-60. לאחר שיתוף פעולה עם הגיטריסט ג'ון רנבורן, החליטו השניים לייסד את להקת Pentangle.
פנטנגל ביססה את עצמו במהירות כאחד הייצוגים המוקדמים ביותר של תנועת הפולק רוק הבריטית. עם זאת, בנוסף למעריצי פולק בריטי מסורתי, הם הצליחו למשוך קהל גם מעולם הרוק, הפופ והפולק הפסיכדלי. הלהקה המקורית ניגנה תערובת של בלדות, בלוז וג'אז, ולעיתים קרובות שילבה את הז'אנרים הללו באותה יצירה. למקשי היה חלק חשוב ביצירת הסגנון המוזיקלי של הלהקה, ושירתה מזוהה עימה לחלוטין.
ב-1994, הקימה מקשי להקה חדשה בשם Jacqui McShee's Pentangle, שעברה כמה שינויים פרסונליים, ועדיין מופיעה כיום.
בשנת 1995 הופיעה מקשי כזמרת חזרות, יחד עם בעלה, המתופף גרי קונווי, באלבומו של דייוויד יוז, Active in The Parish. האלבום נבחר ל"אלבום השנה" של מגזין Q. בשנת 1998 חברה מקשי חבר לאולריך מאסק כדי להקליט את The Frog and the Mouse and The Cat and the Fiddle. ההקלטות הללו נועדו לעזור לילדים גרמנים ללמוד לדבר אנגלית.
בשנת 2020 מקשי והגיטריסט הבריטי קווין דמפסי הוציאו את From There to Here (MCDEM 001), הקלטה של שירים בהלחנה עצמית, ששולבו בהם מנגינות מסורתיות. בנובמבר 2020 דווח שהיא מתגוררת בסארי, אנגליה.
למקשי יש אחות אחת. בראשית שנות ה-60 הצטרפו שתיהן הצטרפו לקמפיין למען פירוק נשק גרעיני.
ספר האגור
ספר האגור הוא ספר הלכה שנכתב על ידי רבי יעקב לנדא, חכם שחי בחצי השני של  המאה ה-15 (המחצית הראשונה של המאה השנייה של האלף השישי במניין השנים בלוח העברי). הספר כולל הלכות תפילה, ציצית, תפילין, ברכה, שבת ויום טוב, שחיטה ובדיקה, איסור והיתר (מליחת בשר, בשר וחלב והגעלה) נדה ומקואות. בספר מובאים קטעים שלמים מספר הטורים. מקובל שהוא הספר הראשון בדפוס שקיבל "הסכמות".
יעד ומבנה הספר
הוא כותב שהספר מביא שלוש תועלות:
סטיבן פריי
סטיבן ג'ון פריי (באנגלית: Stephen John Fry; נולד ב-24 באוגוסט 1957) הוא שחקן, קומיקאי, מחזאי, סופר ובמאי יהודי-בריטי.
ספר האגור
יעד ומבנה הספר
ספר האגור הוא הספר ההלכתי הראשון שמשלב את חכמת הקבלה עם פסיקת ההלכה, והוא מביא לעיתים ראיות ודינים מתוך ספר הזוהר למשל לגבי הוויכוח אם יש לברך ברכה אחת על תפילין או שתי ברכות, מביא האגור ראיה מספר הזוהר שצריך לברך ברכה אחת, ומוסיף "ואני תמהתי על הני רברבי החולקים על רבי שמעון בן יוחאי אם היה שידעו מאמר זה".
סטיבן פריי
ביוגרפיה
סטיבן פריי נולד בהמפסטד שבאנגליה לאלן ג'ון פריי, מדען אנגלי, ומריאן (לבית נוימן), בת למשפחה יהודית שהיגרה משוראני ב-1927. כמה מקרוביה של אמו נרצחו בשואה. פריי גדל ללא דת.
באוטוביוגרפיה שלו הוא מתאר את עצמו כמי שהוא גם יהודי וגם הומוסקסואל הנאלץ להמתמודד עם הניכור החברתי בבית ספר פרטי באנגליה. הוא כותב על דילמות של זהות מינית, ונטייה תמידית לשקר. פריי הסתבך במעשה של תרמית וגנבה, שהביאו למאסרו. לאחר שחרורו מהכלא התחיל ללמוד בקווינס קולג' שבקיימברידג'. כמה שנים לאחר מכן אובחן פריי כדו-קוטבי, והוא אף עשה מיני-סדרה על חייו לפני ואחרי הגילוי הנקראת "Stephen Fry: The Secret Life of a Manic Depressive".
ספר האגור
שם הספר
המחבר מביא שלוש "דרשות" על שם הספר:
סטיבן פריי
כסופר
ב-1992 פרסם את ספרו הראשון "השקרן", רומן על נער אנגלי הומוסקסואל הלומד בבית ספר פרטי ובאוניברסיטת קיימברידג' (כמו פריי). ב-1997 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, שבה הוא מספר מחדש את האירועים הבדיוניים כביכול שתיאר ברומן הביכורים שלו. ספריו שנונים, משעשעים ומפתיעים. הספר "כדורי הטניס של הכוכבים" הוא עיבוד שלו לרומן הרוזן ממונטה כריסטו, ושמות הגיבורים בו הם אנגרמות של שמות הגיבורים של דיומא.
ספר האגור
הוצאות
הספר נדפס פעמים רבות ולאחרונה "ספר האגור השלם" מהדורת ר' משה הרשלר, ירושלים תש"ך, בצירוף מבוא והערות.
סטיבן פריי
כשחקן ומנחה
פריי מרבה להופיע בטלוויזיה, הוא השתתף בסדרה "הפתן השחור" של ה-BBC. זכור במיוחד שיתוף הפעולה שלו עם יו לורי בתוכנית הטלוויזיה הקומית "קטעים עם פריי ולורי" ובסדרה על פי ספריו של פ. ג. וודהאוס "ג'יבס וווסטר", בה גילם את דמותו של ג'יבס רב-המשרתים המושלם. ב-1995 לוהק למחזה של סיימון גריי "חברים לתא", בעקבות עבודה קשה בחזרות וביקורות לא מחמיאות, הוא נעלם ונמצא אחרי התמוטטות עצבים בבלגיה.
בקולנוע גילם את דמותו של אוסקר ויילד בסרט "ויילד", והופיע בסרט על חיי פיטר סלרס. הוא הופיע ב"החברים של פיטר". בסרטו של רוברט אלטמן, פארק גוספורד, שיחק כחלק מצוות שחקנים מהשורה הראשונה, בתפקיד מפקח משטרה לא יוצלח.
ב-2003 ביים פריי את סרטו הראשון "צעירים יפים ומבריקים", על פי רומן של אוולין וו ותסריט שכתב בעצמו. הסרט מציג את החברה הלונדונית הגבוהה, ההדוניסטית והדקדנטית של שנות השלושים, לפני מלחמת העולם השנייה.
בשנים 2007–2009 כיכב במשך שלוש עונות של סדרת הדרמה המשפטית "קינגדום" מבית ITV, בתור פיטר קינגדום, עורך דין ובעל חברת עורכי דין.
באותה שנה החל להנחות את שעשועון הטלוויזיה "Qi", שנכון ל-2021 ממשיך להיות משודר, זו העונה ה-19.
פריי יצר תוכנית דוקו עבור BBC בשם "סטיבן פריי עושה את אמריקה", שבה חצה את ארצות הברית במונית בריטית שחורה.
בשנת 2016 שיחק בסרט "אהבה וידידות", קומדיה רומנטית בכיכובם של קייט בקינסייל וקלואי סביני.
חיים אישיים
פריי מגדיר את עצמו הומוסקסואל והומניסט; הוא תומך במפלגת הלייבור הבריטית. הוא ידוע כפעיל ותומך בחופש המידע ובמוסד לתוכנה חופשית. הוא פעיל למען זכויות האדם ונגד גזענות ואנטישמיות, בעיקר באירופה. בראיון מסוים פריי דיבר על הבעייתיות עם מפלגות פולניות שיש להן היסטוריה שקשורה למחנות השמדה כמו אושוויץ, אולם לאחר שספג ביקורת על טענותיו פריי חזר בו והתנצל.
הוא מבקר תכופות את המדיניות הישראלית כלפי הפלסטינים. הוא חתום על מכתב המותח ביקורת קשה על הציונות, מאת מאות יהודים-בריטיים בולטים שנשלח לעיתון "הגרדיאן" ב-2007. שמו של פריי מופיע גם ברשימת התומכים של "יהודים למען צדק לפלסטינים". עם זאת, הוא סירב לתמוך בחרמות על ישראל במשך השנים ואף ביקר בישראל מספר פעמים, האחרונה בהן בשנת 2011.
מייקל מורפורגו
מייקל מורפורגו (באנגלית: Michael Morpurgo; נולד ב-1943) הוא סופר ילדים אנגלי.
חייו
מורפורגו נולד בשנת 1943 בסנט אלבנס במחוז הרטפורדשייר בדרום מזרח אנגליה. הוא למד בפנימיות בלונדון, סאסקס וקנטרברי. כנער אהב לעסוק בקריקט ורוגבי וחיבב את לימודי הגאוגרפיה. בשנים שאחרי כן למד באוניברסיטת לונדון. בבגרותו עבד כמורה בבית ספר יסודי במשך 10 שנים. מורפורגו הוא אחד מסופרי הילדים הידועים בימינו, כתב למעלה מ-90 ספרים, בנוסף למספר מחזות, שתורגמו ללמעלה מ-20 שפות. שניים גם הועלו לאקרנים. מורפורגו ורעייתו מנהלים את "Farms for Children" (חוות לילדים), ארגון חברתי המביא ילדי עיר לחוויה של שבוע באזור כפרי חקלאי. על פרויקט זה קיבל חברות במסדר האימפריה הבריטית. על ספריו זכה במספר פרסים בינלאומיים.
על עצמו אמר: "אני כותב סיפורים, לא ספרים, ואת הסיפורים אני כותב עבור עצמי - עבור הן הילד והן המבוגר שבי".
ספרו מ-1990 "מחכים לאניה" עובד לסרט קולנוע באותו שם בשנת 2020, בהשתתפותם של נואה שנאפ, תומאס קרצ'מן וז'אן רנו ומורפורגו אף עצמו השתתף בסרט בתפקיד של חוואי.
רמון קאזס
רמון קאזס אי קרבו (בקטלאנית: Ramon Casas i Carbó; 4 בינואר 1866 – 29 בפברואר 1932) היה צייר, רושם ומעצב גרפי שהשתייך לזרם האימפרסיוניזם וממבשרי המודרניזם הקטלאני. הוא הרבה לצייר דיוקנאות, קריקטורות והנציח ביצירותיו אנשי רוח, כלכלנים בכירים, פוליטיקאים ודמויות מוכרות בחברה הגבוהה בברצלונה, מדריד ופריז. כמעצב גרפי, הכרזות והגלויות שיצר היו לאבני בוחן בקונספט המודרניזם הקטלאני. מיומנותו הנדירה של קאזס בציור וברישום הביאה לו פרסום רב ועד מהרה הפך ליקיר הבורגנות בברצלונה.
ברצלונה ופריז
קאזס נולד בברצלונה למשפחה בעלת אמצעים. אביו היה איש עסקים שעשה הון רב בעסקי סוכר וטבק במטאנסס (קובה), ואמו באה ממשפחה מבוססת מן הבורגנות הקטלאנית.
ג'סי ויליאמס
ג'סי וסלי ויליאמס (באנגלית: Jesse Wesley Williams; נולד ב-5 באוגוסט 1981) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי. ידוע בעיקר בשל תפקידו בתור ד"ר ג'קסון אייברי בסדרת הדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי" (2021-2009).
רמון קאזס
ברצלונה ופריז
בשנת 1877 עזב קאזס את בית-הספר ובשל כישרונו הייחודי בציור, החל לקבל שיעורי רישום אצל ז'ואן ויסנס. ב-1881, כשהוא בן 15 בלבד, ייסד יחד עם חבר את כתב-העת ל'אבנס (L'Avenç). בגיליון שראה אור ב-9 באוקטובר 1881 פורסמה סקיצה של חצר מנזר סנט בנט דה באג'ס.
ג'סי ויליאמס
ביוגרפיה
ויליאמס נולד בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית, לג'ואנה צ'ייס, קדרית במקצועה, ולרג'ינלד ויליאמס. אימו היא שוודית ואילו אביו הוא אפרו-אמריקאי מג'ורג'יה. שני אחיו הצעירים עוסקים באמנות חזותית.