cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עבאס שאה הראשון
הקשרים הדיפלומטיים עם אירופה
גם ביחסים עם האימפריה הרומית הקדושה בעלת לאום גרמני נתקל בבעיות. הקיסר האוסטרי ביקש מצד אחד לאפשר העברת כל הארמנים באיראן לדת הארמנית - קתולית המכירה בחסות האפיפיור, מצד שני חתם על הסכם שלום עם העות'מאנים. גם המגעים עם רוסיה, פולין ועם האפיפיור עצמו לא הניבו פרות.
כפי שצוין לעיל דווקא היחסים עם אנגליה, אף על פי שלא הייתה מעוניינת להילחם בטורקים, היו עמוקים יותר. האחים שרלי שהגיעו לפרס ב-1598 עזרו לארגון מחדש של הצבא הפרסי. אחד מהם, רוברט, היה מעורב גם בארגון המשלחת הפרסית לאירופה וליווה אותה עד לרומא. חברת הודו המזרחית עזרה לעבאס באמצעות ארבע ספינות שלה לנצח את הפורטוגזים בהורמוז ב-1622. החל מאותה שנה בנדר עבאס הפכה לתחנתה העיקרית באזור. "חברת הודו המזרחית" נותרה לתקופה ממושכת בעלת עניין רב במה שמתרחש באיראן.
טרגדיות משפחתיות ומותו
מתוך חמשת בניו של שאה עבאס הראשון, שלושה שרדו את הילדות, כך שעתיד השושלת הספווית נראה תחילה בטוח. השאה שמר על קשר טוב עם יורש הכתר, מוחמד בקיר מרזה, יליד 1587, שנודע במערב כ"סאפי מירזא". אבל בשנת 1614 בעת מסע צבאי לגאורגיה, הגיעו לאוזני עבאס שמועות שבן זה קשר קנוניה נגדו יחד עם מנהיג צ'רקסי בשם פהרד בג. זמן קצר אחרי-כן הנסיך הפר את פרוטוקול החצר כשבעת ציד נחפז להרוג חזיר בר מבלי לחכות שהשאה יעשה זאת, כפי שהיה נהוג. תקרית זאת חיזקה את חשדותיו של עבאס והוא נפל למרה שחורה והפסיק לתת אמון בשלושת בניו. ב-1615 גמלה בליבו ההחלטה לרצוח את בנו, מוחמד בקיר. צ'רקסי בשם בהבוד בג ביצע את רצונו ורצח את יורש הכתר בתוך חמאם בעיר רשט. לאחר המעשה השאה הצטער ודיכאונו העמיק שוב.
בשנת 1621 נפל עבאס למשכב. יורש הכתר החדש, מוחמד חודבנדה הבן, חשב שמות אביו מתקרב וכבר הקדים לחגוג עם תומכיו מבני הקיזילבאשים. אך השאה החלים וכעונש הורה לעקור לבנו זה את עיניו על מנת שלא יוכל למלוך לעולם. התליין לא הצליח לסנוור אותו לגמרי, ואנשי הנסיך תכננו להבריח אותו מעבר לגבול, לתוך האימפריה המוגולית. בעזרת המוגולים הם קיוו להדיח את עבאס מכס המלכות ולהכתיר כשאה את בנו. מזימה זו התגלתה, הקושרים הוצאו להורג, והנסיך עצמו נכלא במבצר המפורסם אלמות. שם הוא נרצח בפקודת השאה הבא, סאפי.
הגיע תורו של אמאם קולי מרזא, בנו שלישי, להיות יורש הכתר. אחרי שהכין אותו למלוכה, בשנת 1627, לא ברור מאיזו סיבה, נתן עבאס הוראה לפגוע גם לו את העיניים, אם כי בצורה חלקית, ולכלוא אותו, באותו מבצר, אלמות. באופן בלתי צפוי, עבאס בחר אז כיורש את בנו של מוחמד באקר מירזא, סאם מירזא, שהיה בעל אופי מופנם ואכזר, ואומרים שסלד מסבו בגלל רציחת אביו. ואכן אחרי מות עבאס, בשנת 1629, בגיל 17, נכד זה הוכתר כשאה בשם שאה סאפי.
בריאותו של עבאס הידרדרה החל משנת 1621. הוא נפטר בשנת 1629 בארמונו במזנדראן והובא לקבורה בכאשאן. קברו נמצא שם במאוזולאום של חביב אבן מוסא, דמות קדושה שהוא העריץ. מצבתו עוצבה בגרניט פורפירי שחור.
פחדיו מפני בני המשפחה גרמו לעבאס לנטוש את המנהג של קודמיו לשלוח את הנסיכים לכהן כמושלים במחוזות של הממלכה ובמקום זאת להחזיק אותם סגורים בחארם (הרמון). משום כך יורשיו לשלטון היו מחוסרי ניסיון פוליטי ושלטוני והתגלו כפחות כשרים בניהול המדינה.
אישיותו ומורשתו
ההיסטוריון רוג'ר סייברי שחקר את תולדות האימפריה הספווית, סבר ש"שאה עבאס היה משופע בתכונות שהצדיקו את הגדרתו כ"הגדול". היה אסטרטג וטקטיקן שעיקר אפיונו היה הזהירות. העדיף להשיג את מטרותיו בדרכי דיפלומטיה מאשר באמצעות מלחמה והוכיח סבלנות עצומה במהלכים לם להשגת יעדיו. בעיני היסטוריון אחר, מייקל אקסוורתי, עבאס היה "אדמיניסטרטור ומצביא מוכשר ואוטוקרט חסר רחמים. בימי מלכותו הגיע העידן הספווי בפרס לשיאים של יצירתיות. אולם המלחמות הפנימיות ומצוקות ילדותו (כשהרבה מבני משפחתו נרצחו) השאירו במרכז אישיותו עיוות אפל של חשדנות וברוטליות". עבאס זכה לתמיכה רבה מבני העם הפשוט. מקורות מדווחים על השעות הרבות שבילה בקרבו, למשל על ידי ביקורים בשווקים ובמקומות צבוריים אחרים באספהאן. נמוך קומה, אך חסון, עד שבריאותו התחילה להתדרדר בשנותיו האחרונות, עבאס היה מסוגל ללכת פרקי זמן ממושכים או לרכב על סוס למרחקים ארוכים בלי לשתות או לאכול. בגיל 19 גילח את זקנו ונשאר רק עם שפם, ועל ידי כך קבע אופנה חדשה בין הגברים בארצו.
צאצאיו
התחתן שנית עם אשה הגאורגית דל אראם. אשתו שלישית הייתה מרתה, בתו של אסכנדר מירזא. נולדו שני בנים: לו נולד בן אחד:
דמותו במדיה האמנותית
(כוכבים מרומים או הסיפור של יוסיף שאה). לפי סיפור זה נוצרו במאה ה-20 סרט קולנוע (1974) ואופרה "כוכבים אבודים" (1977) מאת מהמד קולייב.
לקריאה נוספת
(אנציקלופדיה בריטניקה המקוצרת, 1994-2010) (היסטוריה קיימברידג' של אירן 5, 6 - התקופה טימורית והספווית - הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' 1986 - באנגלית) (מדריך להיסטוריה צבאית, אוקספורד יוניברסיטי פרס 2001,2004) M.E.Bastani-Parizi - La "route de la soie" dans l'histoire de l'Iran Studia et Acta Orientalia ,VIII, Bucarest 1971 (מ.א. בסטאני-פריזי - דרך המשי בתולדות אירן, 1971) (ק. ביאני - יחסי איראן עם אירופה המערבית בתקופה הספווית, פריז, 1937 בצרפתית) (לואי -לוסיין בלאן - השאה עבאס הראשון, חייו ותולדותיו הוצאת "ליבררי אורינטאליסט פול גטנר", פריז,1932 - בצרפתית) Childhood of Abbas Shah, (דייוויד בלואו, "שאה עבאס, המלך האכזרי שהפך לאגדה אירנית", הוצאת טאוריס, 2009, הפרק על ילדותו. באתר של האגודה התרבותית הפרסית פול, ז'נבה (איב בומאטי והושאנג נהוונדי - ''שאה עבאס, קיסר פרס 1587 - 1629, הוצאת פרן, 1998 - בצרפתית) (ג'ונתן ברטון, שני השגרירים של השאה : "מסעות שלשת האחים האנגלים" טהמודרנה הגלובלית המוקדמת בספר "שליחים בספרות ובתרבות המודרנית המוקדמת" בעריכת ברינדה צ'ארי וגיטנג'אלי שאהאני - הוצאת אשגייט, ברלינגטון, 2009) (סר ס. ר. מרקהם - תקציר כללי של היסטורית פרס, לונדון,1874, באנגלית ) (Bce мoнapхи миpa) (קונסאנסטין ריז'וב - המזרח המוסלמי במאות 15-20, סדרת "כל מלכי העולם", הוצאת רצ'י, מוסקבה -2004, ברוסית) (רוג'ר סייבורי - אירן תחת שלטון הספווים, הוצאת קיימברידג' יוניברסיטי פרס, מהדורה חדשה,2007 - באנגלית) R.M.Savory - Abbas I in Encyclopaedia Iranica on line, 1982 The Islamic World till 1600 - The Applied History Research Group, University of Calgary, 1998. (שלשת האחים, או מסעות סר אנתוני, סר רוברט שרלי וכו', לונדון 1823 - באנגלית )*The Three (פיטר סטרנס - עורך - המהדורה שישית של "ויליאם לנגר - אנציקלופדיית תולדות העולם, הוצאת הוטון מיפלין," ניו יורק, 2001 Georges Waser 10/3/2009 report from London, Neue Zuercher Zeitung (קיצור ההיסטוריה של הכורדים ושל כורדיסטן)
חיזב-י אסלאמי גולבודין
חיזב אל-אסלאם גולבדין (בפרסית: حزب إسلامي قلب الدين, נקראת בקיצור HIG) היא מפלגה אסלאמית אפגנית. בשנת 1977 הקים גולבדין הכּמתיאר את "המפלגה האסלאמית" (חיזב-י אסלאמי). בשנת 1979 התפצלה המפלגה לשני פלגים: פלג אחד (באותו השם) בהנהגת מולווי יונאס ח'אליס הידוע בשם "סיעת ח'אליס" שבסיס כוחו הוא בנַנְגַרְהאר. הפלג השני, בראשות גולבדין הכּמתיאר, נקרא "חיזב-י אסלאמי גולבודין".
המפלגה תוקצבה רבות על ידי כוחות אנטי סובייטיים דרך שירות הביון הפקיסטני במהלך מלחמת רוסיה באפגניסטן. כוחה של המפלגה שקע בשנות ה-90 של המאה ה-20 עם צמיחת ארגון הטאליבאן. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21, "הופיעה מחדש המפלגה כקבוצה צבאית כוחנית אשר נטלה אחריות על מתקפות קטלניות רבות שבוצעו כנגד כוחות הקואליציה באפגניסטן וכנגד שלטונו של חאמיד כרזאי." לאחר מלחמת אפגניסטן ב-2001, הוערך הכוח הלוחם של המפלגה בכמה אלפי אנשים.
ב-21 במרץ 2010 (חג הנורוז הפרסי) הודיע דובר "המפלגה האסלאמית" כי משלחת ובה חמישה חברים נמצאת בקאבול כדי להיפגש עם נציגי הממשלה, וכי יש תוכניות להיפגש גם עם נציגי הטאליבאן באפגניסטן. באותו היום, סגן הנשיא של אפגניסטן, מוחמד קאסם פהים, פנה לכוחות המיליציה בצפון אפגניסטן. הוא הכריז כי בעזרתם ניתן יהיה להניח את היסודות לשלום. פהים קרא לכוחות להשתתף בכינוס שתוכנן להתקיים לאחר כחודש.
ביולי 2015, דיווחו כלי התקשורת באפגניסטן כי הכמתיאר קרא לתומכי "המפלגה האסלאמית" לתמוך בארגון המדינה האסלאמית במאבקה נגד הטאליבאן. סוכנות הידיעות רויטרס דיווחה כי דובר "המפלגה האסלאמית" הכחיש ידיעה זו וטען כי היא מזויפת.
רפורמה
רפורמה (באנגלית: Reform, בלטינית:Reformo) היא תהליך שינוי שיטתי והדרגתי של סדר חברתי (בעיקר דתי, פוליטי-מנהלי וכלכלי) ישן. נהוג להבחין בין רפורמה למהפכה: מהפכה משמעותה שינוי יסודי, מיידי ורדיקלי, ואילו רפורמה מביאה לשינוי איטי יותר והדרגתי. רפורמה יכולה לבוא בעקבות חילופי שלטון במהפכה. מקורה של המילה "רפורמה" במילה האנגלית Reform, שמשמעותה תצורה או עיצוב מחדש (שינוי צורה) של דבר מה (Re-formation).
רפורמה אגררית
רפורמה אגררית היא חלוקה מחדש של האדמות בין האזרחים. רפורמה כזו באה הרבה פעמים אחרי החלפת השלטון בידי בני המעמדות הנמוכים. במסגרת רפורמה כזו, עשויה להיות הלאמת אדמות או חלוקת אדמות אצולה ואדמות כנסייה לאנשים פשוטים. עשויה להיות גם חלוקה של אדמות למשפחות אנשי הצבא הכובש.
הרפורמציה הפרוטסטנטית
בתחום הדת, התנועה הרפורמית הגדולה ביותר הייתה הרפורמציה הפרוטסטנטית. התנועה, שפעלה באירופה במאה ה-16, קראה לשינוי ערכי ומוסדי בכנסייה הקתולית, במסגרת הדת הנוצרית. בתחילת דרכה הנהיג את התנועה הנזיר האוגוסטיני הגרמני מרטין לותר. תנועת הרפורמציה הפרוטסטנטית קמה בתגובה לשחיתות בממסד הקתולי, ולמה שנתפס על ידי כחוסר גמישות הגותית. התנועה הביאה לפיצול בעולם הנוצרי וליצירתם של זרמים ומוסדות עיקריים, ביניהם הנצרות הפרוטסטנטית ותת-זרמים נוספים.
יהדות
בראשית המאה ה-19 פנו חלק מהמשכילים בגרמניה לערוך תיקונים בנוהגי הדת המקובלים, שהוגבלו בתחילה למישור האסתטי. ב-1818 נעשה בהמבורג לראשונה שינוי עקרוני, והושמטו חלק מהתפילות לחידוש עבודת הקורבנות ולקיבוץ גלויות. כעבור דור, בשנות ה-40, התגבשה מגמה זו בהנהגת אברהם גייגר ועמיתיו, שזנחו את הראייה המסורתית של חוקי הדת כנגזרים מהתורה שניתנה בסיני והחליפו אותה בתפישה של יהדות מתפתחת היסטורית בהשראה אלוהית תמידית. על בסיס זה הם הצדיקו שינויים נרחבים, שאמנם לא יושמו ברובם בקהילות הגרמניות השמרניות יחסית אלא על ידי ממשיכיהם בארצות הברית. בנוסף לרפורמים פעלו הקונסרבטיבים המוקדמים, שהטיפו לכך שחוקי ההלכה הושפעו תמיד מהעולם החיצון וקראו לגמישות רבה יותר בפסיקתה; ראייתם את המשנה כפרי יצירה אנושית במידה רבה הביאה להוקעתם על ידי האורתודוקסים ככופרים. בהמשך התפתחו מתנועה זו הרקונסטרוקטיבים, בהנהגת מרדכי קפלן, שכלל לא האמינו בכך שההלכה או כל ציווי אחר באים ממקור אלוהי, וראו בחוקי הדת את מורשת העם היהודי שראוי לשמרם רק בשל כך.
התנועה הצ'רטיסטית
אחת התנועות המשמעותיות ביותר שפעלו למען רפורמה פוליטית היא התנועה הצ'רטיסטית (Chartism) בבריטניה. התנועה הצ'רטיסטית הייתה תנועת עובדים שפעלה בשנים 1838–1848, והייתה תנועת העובדים ההמונית הראשונה בעולם. הצ'רטיסטים שאפו להכניס רפורמות בשיטת הממשל בבריטניה על מנת להפוך אותה לדמוקרטית יותר. שמה של התנועה נגזר מ"הצ'רטר העממי" (אנגלית: People's Charter), הצהרת עקרונות שפורסמה בשנת 1838 והעלתה את הדרישות הבאות:
על אף שהתנועה הצ'רטיסטית לא הובילה באופן ישיר ליצירתם של רפורמיות פוליטיות, היא הייתה תקדים רב משמעות ופתחה פתח שאיפשר לארגונים ואינדיבידואלים שבאו אחריה להיאבק למען רפורמות.
רפורמות בישראל
רבים משרי החינוך של מדינת ישראל הכריזו על רפורמות נרחבות, שבסופו של דבר יושמו באופן חלקי.
בשנת 2009 נערכה בישראל רפורמה במערכת ההוצאה לפועל שכללה עריכת שינויים נרחבים בחוק ההוצאה לפועל, ביטול זמני של צווי המאסר נגד חייבים והכנסת הגבלות מסוגים חדשים.
בשנת 2010 קידמה הממשלה הצעת רפורמה בחוק התכנון והבנייה, שמטרתה לקצר את הליכי האישור של תוכניות בניה. הצעת הרפורמה ספגה ביקורת מצד ארגוני איכות הסביבה בישראל, אשר סברו כי היא הועברה במחטף וכי הפעלתה תביא להשלכות קשות על הסביבה.
בשנת 2011 קיבלה הממשלה החלטה מספר 3993 על רפורמה בניהול ההון האנושי בשירות המדינה.
לידאר
ליידאר (באנגלית: LiDAR) היא טכנולוגיית מדידת מרחק על ידי הארת המטרה בקרן לייזר, ומדידת הזמן שלוקח לקרן האור לחזור למקלט.
המילה ליידאר בלועזית נוצרה משילוב המילים אור (Light) ומכ"ם (Radar), ומבטאת את קיצור המילים "גילוי אור ומדידתו" (בלועזית, Light Detection And Ranging).
ליידאר משמש ליצירת מפות ברזולוציות גבוהות, עם יישומים בסקרים, גאודזיה, גאומטריה, ארכאולוגיה, גאוגרפיה, גאולוגיה, גאומורפולוגיה, סיסמולוגיה, יערות, פיזיקה אטמוספירית, ניווט, מיפוי חלל וגאודזיה. הוא משמש ליצירת תצלומי תלת-ממד של אזורים על פני הקרקע ותחת המים על ידי שינוי אורך הגל של הלייזר. בנוסף הוא משמש גם לשליטה וניווט ברכב אוטונומי ובמסוק אינג'ניואיטי במהלך טיסות מעל המשטח של מאדים.
היסטוריה ואטימולוגיה
בהוראתו של מלקולם סטיץ', חברת יוז איירקראפט פרסמה את המערכת הראשונה מסוג ליידאר בשנת 1961, מיד לאחר גילוי הלייזר. המערכת הייתה מיועדת למעקב אחר לוויינים ומשלבת תמונות בפוקוס לייזר עם אפשרות לחישוב מרחקים באמצעות מדידת הזמן של החזרת האות באמצעות חיישנים ואלקטרוניקה מתאימה. המערכת נקראה במקור "קולידאר", שהיוו ראשי תיבות של "זיהוי ומדידה באור קוהרנטי", והשמות נגזרים מהמונח "רדאר", שהוא עצמו ראשי תיבות ל"זיהוי ומדידה ברדיו" (בשפה האנגלית).
כל מד מרחק בעזרת לייזר, מדי גובה באמצעות לייזר ומערכות ליידאר מגיעים ממערכות הקולידאר המוקדמות. השימוש המעשי הראשון של קולידאר באפליקציה יבשתית היה ה"קולידאר מארק II", מד מרחק דמוי רובה, שנוצר בשנת 1963 והיו לו טווח של 11 קילומטרים ודיוק של 4.6 מטרים, והיה מיועד לשימוש צבאי.
האזכור הראשון של ליידאר כמילה עצמאית בשנת 1963 מרמז על מקורה כתפיסה משולבת של המילים "אור" ו"רדאר": "בסופו של דבר, הלייזר עשוי לספק חיישן בעל יתרון במיוחד לגילוי גלים ממרחקים שהגיעו מעצמים רחוקים. בינתיים, הוא משמש לחקירת הירח על ידי 'ליידאר' (רדאר אור)...". השם "רדאר פוטוני" משמש לפעמים כתיאור לאיתור מרחק בספקטרום הנראה כמו ליידאר.
תיאור כללי
לידאר משתמש באור נראה, על-סגול, או תת-אדום קרוב כדי למפות עצמים. ניתן למפות מספר רב של חומרים, ולא רק מתכות, כגון סלעים, משקעים אטמוספיריים, תרכובות כימיות, תרחיפים, עננים ואפילו מולקולות. קרן לייזר צרה יכולה למפות עצמים קטנים ברזולוציה גבוהה, לדוגמה: מטוס יכול למפות פני שטח ברזולוציה של 30 ס"מ או יותר.
לידאר משמש בהרחבה למיפוי אטמוספירי, עננות ומטאורולוגיה. מכשירי מדידה מבוססי לידאר מותקנים במטוסים ובלוויינים המבצעים מיפוי ומדידות - לדוגמה: הסקר הגאולוגי האמריקאי המוטס. נאס"א הכירה בחשיבות הטכנולוגיה לנחיתה של כלי רכב בלתי מאוישים או רובוטיים ורכבי חלל מאוישים על פני כוכבים אחרים.
אורך הגל שבו משתמשים למדידה מותאם לעצם הנמדד. החל מעשרות מיקרומטר ועד על-סגול (בערך 250 ננומטר). הקרינה מוחזרת בדרך כלל לכיוון המקור. סוגי החזרה שונים משמשים למדידות מסוגים שונים, ומכשירי המדידה מכונים בדרך כלל על פי סוג ההחזרה: לידאר פיזור ריילי, לידאר פיזור מי, לידאר פיזור ראמאן וכו'. לעיתים משתמשים גם בצירוף של אורכי גל שונים למיפוי אטמוספירי וזיהוי חומרים שונים על פי פיזור אורכי הגל השונים.
נוסחה מתמטית
ליידאר מגדיר את המרחק של אובייקט או פני הקרקע בעזרת הנוסחה הבאה:
בסימול:
כאשר:
סוגי ליידאר
ישנם מספר סוגי ליידאר השונים אחד מהשני על פי התלות שלהם באי-קוהרנטיות או קוהרנטיות של מקור הלייזר. כל אחת מהשיטות הללו משתמשת בנתיב האופטי מהמקור כדי להשפיע באופן אפקטיבי על עוצמת האות המופעל. מדידת זמן הטיסה (TOF) ושימוש בגל מתמשך מאופנן משרעת (AMCW) מזהים מרחק על ידי מדידת התכונות הזמניות של עוצמת האור המתקבל. שימוש בגל מתמשך מאופנן תדר (FMCW) מבוסס על מיפוי תכונות של השדה האופטי המתקבל (אמפליטודה ופאזה) כדי לזהות מרחק
זמן טיסה - TOF
ליידאר מבוסס זמן טיסה (TOF) משתמש בעובדה הידועה שאור נע במהירות קבועה דרך גוף בעל מקדם שבירה קבוע. הפולס המשודר פוגע בעצם היעד, חוזר לכיוון המקור ונאסף על ידי המקלט. המרחק נקבע באמצעות מדידת ההבדל בין זמן ההגעה וזמן השידור של הפולס.
גל מתמשך מאופנן תדר - FMCW
ליידאר מבוסס גל מתמשך מאופנן תדר (FMCW) ניתן להציג אנליטית כשיטה דומה לליידאר AMCW עם שינוי RF, חוץ מכך שהשינוי הוא בשדה האופטי של הלייזר. בזמן שליידאר AM עם שינוי משתמש בלייזר כנושא עבור אות RF, והאות RF משליך על העוצמה של מקור האור, ליידאר FM משנה את הפאזה של מקור האור, באופן שהתדר האופטי של מקור האור משתנה ישירות. נתיב במרחב החופשי מקודד היסט פאזה על השינוי האופטי, והיסט פאזה מזוהה בתהליך שילוב האות ששונה המוחזר עם גרסה לא מושהית של השינוי. השילוב הזה מתרחש בפוטו-דיודה בעת הזיהוי, ולכן אין צורך בעיצוב מיוחד מעבר לעיצוב הטוב של המקלט כדי להשיג את האפקט של השילוב הזה בדיוק גבוה.
פלאש ליידאר
בפלאש ליידאר, כל שדה הראייה מואר במחזור רחב של קרני לייזר בפולס אחד. זאת בניגוד לליידאר סריקה מסורתי, שמשתמש בקרני אור מקבילות המאירות נקודה יחידה בכל פעם, והקרן עובדת לפי תוכנית סריקה קבועה מראש, כדי להאיר את שדה הראייה נקודה אחר נקודה. שיטת הקרנת הלייזר הזו מחייבת גם שיטת גילוי שונה. בשני הליידאר: סריקה ופלאש, משתמשים במצלמת זמן טיסה לאיסוף מידע על מיקום ה-3D והעוצמה של האור הנכנס על ידה בכל מסגרת. אולם, בליידאר סריקה, מצלמת זמן הטיסה מכילה רק חיישן נקודה, בעוד שבפלאש ליידאר, המצלמה מכילה מערך חיישנים תלת-ממדי או דו-ממדי, כאשר כל פיקסל מצביע על מיקום ה-3D והאינטנסיביות.
בשני המקרים, מידע העומק נאסף באמצעות מצלמת זמן טיסה, על הרכיב שפולט את הלייזר וזה שקולט את הפוטונים להיות מסונכרנים. התוצאה היא מצלמה שמצלמת מרחק, למעשה, במקום צבעים. לפלאש ליידאר יתרון מיוחד, בהשוואה לליידר סריקה, כאשר המצלמה, התמונה או שניהם נעים, מאחר שהסצנה כולה מאורת בו זמנית. בליידאר סריקה, תנועה יכולה לגרום ל"רעידות" מתוך הפסק זמן בין נקודה אחת לאחרת שבו הלייזר סורק את הסצנה.
כמו עם כל סוג של ליידאר, ההארה מתבצעת על בסיס מקור פנימי. האות שמתקבל מעובד על ידי אלגוריתמים מוטמעים כדי ליצור הפקת תמונת תלת-ממד של עצמים ותכונות פני השטח בתחום הראייה של החיישן. תדירות הפריימים מאפשרת ליצור וידאו תלת-ממד עם רזולוציה גבוהה ודיוק. קצב התמונה הגבוה של החיישן עושה אותו כלי שימושי למגוון רחב של יישומים שדורשים תצוגה בזמן אמת, למשל פעולות נחיתה מרחוק בדיוק. על ידי החזרה מיידית של תמונת תלת-ממד, חיישן פלאש יכול לשמש לזיהוי אזורי נחיתה אופטימליים בתרחישי נחיתה של רכב חלל אוטונומי.
בטיחות
ההישגים הנדרשים לליידאר בהיבטי מרחק היעד דורשים התפרצות חזקה של אור. האנרגיה נדרשת להיות מוגבלת לרמות שאינן גורמות נזק לעיניים. מצלמות הסיליקון בעלות נמוכה אינן קוראות את האור בטווח המבטיח בטיחות לעין. במקום זאת, דרושות מצלמות גליום ארסניד, היכולות להעלות את העלויות ל-200,000 דולר. גליום ארסניד הוא אותה תרכובת שמשמשת ליצור פאנלים סולאריים יעילים בעלות גבוהה, המשמשים בדרך כלל ביישומים בחלל.
רכיבי המערכת
מערכות ליידאר מורכבות ממספר רכיבים עיקריים:
לייזר
לייזרים בטווח של 600–1000 ננומטר הם הכי נפוצים ליישומים שאינם מדעיים. עוצמת הלייזר מוגבלת, ובשימושים אוויריים משתמשים במערכת כיבוי אוטומטית שמכבה את הלייזר בגבהים מסוימים, כדי להבטיח בטיחות לעיניים של האנשים בקרקע.
אלטרנטיבה נפוצה היא שימוש בלייזרים בתדירות של 1550 ננומטר - הם בטוחים לעין ברמות עוצמה יחסית גבוהות מאחר שהגלאי הזה אינו נספג בעין בצורה חזקה. טכנולוגיית החיישן פחות מתקדמת, ולכן בדרך כלל משתמשים בגלאים אלו בטווחים ארוכים יותר עם דיוקים נמוכים יותר. הם גם משמשים ליישומים צבאיים כיוון שגלאי 1550 ננומטר אינו נראה באמצעי ראיית לילה, להבדיל מלייזר תת-אדום בתדירות 1000 ננומטר הנראה בהם.
מערכות ליידאר למיפוי טופוגרפי באוויר נהוגות להשתמש בלייזרים באורך גל 1064 ננומטר, מסוג YAG המופעלים באמצעות דיודה. לעומתן, מערכות מחקר בעומק המים נוהגות להשתמש בלייזרים באורך גל של 532 ננומטר, המכפילים את התדירות של הדיודה, מסוג YAG. זאת עקב היכולת הגבוהה של גלאי 532 ננומטר לחדור למים עם דיכוי פחות מאשר גלאי 1064 ננומטר. הגדרות הלייזר כוללות תדירות חזרה של הלייזר (המשפיעה על מהירות איסוף הנתונים). אורך הפולס בדרך כלל תלוי באורך המהוד האופטי של הלייזר, מספר המעברים הנדרשים דרך החומר המרווח (YAG, YLF וכו') ומהירות ה-Q. רזולוציית מטרה טובה יותר מושגת עם פולסים קצרים יותר, בהנחה שיש למקלטי הליידאר ולמערכת האלקטרוניקה המתאימה רוחב פס מספיק.
מערך מופע
מערך מופע מאפשר הארה בכל כיוון על ידי שימוש במערך מיקרוסקופי של אנטנות יחידות. באמצעות שליטה על הפאזה של כל אנטנה, ניתן להפנות את האות המאוחד בכיוון מסוים.
מספר חברות עובדות על פיתוח יחידות ליידאר מסחריות בטכנולוגיית מצב מוצק.
מערכת השליטה יכולה לשנות את צורת העדשה כדי לאפשר פונקציות זום אינטראקטיביות. תת-אזורים ספציפיים יכולים להיות ממוקדים במרווחים של פחות משנייה.
יחידות לידר אלקטרו-מכני פועלות בין 1,000 ל-2,000 שעות. בניגוד לכך, לידר מוצק יכול לפעול עד 100,000 שעות.
מערכות מיקרו אלקטרו-מכניות (MEMS)
מערכות מיקרו-אלקטרו-מכניות (MEMS) אינן לחלוטין מצב מוצק. עם זאת, גודלן המיקרוסקופי מספק הרבה מהיתרונות הכלכליים הדומים. לייזר יחיד מופנה אל מראה יחידה שניתן לשנות את כיוונה כדי לצפות בחלק מכמות המידע הרצויה. המראה מסתובבת במהירות גבוהה. מערכות MEMS עשויות להיפגם מתזוזה חולפת/רטט ועשויות לדרוש כיול חוזר כמה פעמים.
סורקים ורכיבים אופטיים
מהירות פיתוח התמונה מושפעת ממהירות הסריקה שלהן. בחירת האופטיקה משפיעה על הרזולוציה הזוויתית והטווח שניתן לזהות.
גלאי פוטונים
ישנן שתי טכנולוגיות עיקריות לחיישני תמונה שמשמשים בלידאר: חיישני תמונה מצב מוצק כגון דיודות, פוטודיודות סיליקון במצב קריסה, או מגברי תמונה. רגישות המקלט היא פרמטר נוסף שיש לאזן בעיצוב של לידאר.
GPS
חיישני לידר המותקנים על פלטפורמות ניידות כמו מטוסים או לוויינים דורשים ציוד לקביעת מיקום והתמצאות מוחלטים של החיישן. כלים כאלה כוללים בדרך כלל GPS ו-IMU.
חיישן
Lidar משתמש בחיישנים אקטיביים המספקים מקור תאורה משל עצמם. מקור האנרגיה מגיע לאובייקטים והאנרגיה המשתקפת מוחזרת ונמדדת על ידי החיישנים. המרחק לאובייקט נקבע על ידי רישום הזמן בין הפולסים הנשלחים והמשובצים, ועל ידי שימוש במהירות האור לחישוב המרחק שעבר. פלאש לידאר מאפשר תמונה בתלת-ממד בזכות יכולת המצלמה לשדר פלאש גדול ולקלוט את היחסים המרחביים והממדים של אזור העניין עם האנרגיה המוחזרת. זה מאפשר תמונה מדויקת יותר מכיוון שלמסגרות שנלכדות אין צורך להתפשט יחד, והמערכת אינה רגישה לתנועת הפלטפורמה. זה מוביל לתמונה פחות איכותית.
סוגי היישומים
ללידאר מגוון רב של יישומים שניתן לחלקם למערכות מוטסות ולמערכות קרקעיות. על פי סוג היישום נקבעים מאפייני הגלאי, הנדרש להיות מותאם לסוג המידע הדרוש, גודל העצם הנסרק, מרחק המדידה, הדיוק, עלות הציוד וכו'.
ליידאר מוטס
במסגרת שימוש זה הליידאר מחובר למטוס במהלך טיסה, ויוצר ענן נקודות בשלושה ממדים של הנוף. זו השיטה המדויקת והמפורטת ביותר ליצירת מודלים דיגיטליים של גובה השטחים, והיא מחליפה את הפוטוגרמטריה. אחד מהיתרונות המרכזיים של הלידאר המוטס בהשוואה לפוטוגרמטריה הוא היכולת לסנן את התגובות המתקבלות מהצמחייה, כך שניתן ליצור מודל גבול דיגיטלי המייצג במדויק משטחים כמו נהרות, נתיבים, אתרים תרבותיים ועוד, ללא הפרעה מהצמחייה.
לעיתים מבצעים הבחנה בין יישומים בגובה גבוה ובגובה נמוך, אך ההבדל העיקרי הוא ירידה בבטיחות ובצפיפות הנקודות של הנתונים שנרכשים בגבהים גבוהים יותר. לידאר מוטס יכול גם לשמש ליצירת מודלים מימיים במים רדודים.
המודלים העיקריים של ליידאר מוטס כוללים מודלים דיגיטליים של גובה (DEM) ומודלים דיגיטליים של פני השטח (DSM). לטובת פענוח חריצי שפת האדמה הסמויים, כמו תעלות סלע, סדקי מתח או עצים מוטים, משתמשים בלידאר תלוי תעופה. מודלים דיגיטליים של גובה בליידאר מוטס מאפשרים לצפות דרך צמחיית היערות, לבצע מדידות מפורטות של תעלות סלע, חרישה והטיה של עמודי חשמל.
ליידאר קרקעי
יישומי לידאר קרקעיים הנעשים על פני כדור הארץ ויכולים להיות נייחים או ניידים. יישומים קרקעיים נייחים נפוצים במדידות ומיפוי, סריקות ארכאולוגיות וזיהוי פלילי. יישומים ניידים מאפשרים מיפוי נתיבי תנועה, רחובות, קווי חשמל, גבהי גשרים, גבולות צמחייה וכו'.
ליידאר ימי
עומק המים שניתן למדוד בעזרת ליידאר תלוי בצפיפות המים ובהנחתת אורך הגל בו משתמשים. המים הם הכי שקופים לאור ירוק וכחול, לכן אלה יחדרו לעומק הכי גדול במים נקיים. עוצמת הפולס מתערערת בצורה אקספוננציאלית כתלות במרחק שהוא עובר במים. ליידאר יכול למדוד עומקים בטווח של כ-0.9 עד 40 מטרים, עם דיוק אנכי בסדר של 15 ס"מ.
יישומים
ישנן מגוון רחב של יישומים לטכנולוגיית ליידאר, בנוסף ליישומים שמפורטים למטה. היישומים הללו נקבעים במידה רבה על ידי טווח הגילוי היעיל של אובייקטים, הרזולוציה, שהיא היכולת של הליידאר לזהות ולסווג אובייקטים במדויק, והחסינות של המכשיר מרעש, כלומר כמה הליידר יכול לראות משהו בנוכחות אובייקטים מבריקים, כמו לוחות שמש מצופים רפלקטיביים או אור שמש בהיר.
חברות ליידאר פועלות להפחית את מחיר החיישנים. מחירים נמוכים יכניסו את הליידאר לשווקים חדשים.
חקלאות
רובוטים חקלאיים נמצאים בשימוש למגוון מטרות החל מפיזור זרעים וחומרי דשן, דרך טכניקות חישה ועד משימות בקרת מזיקים.
ליידאר יכול לעזור לקבוע איפה לדשן. זה יכול ליצור מפה טופוגרפית של השדות, לחשוף מדרונות וחשיפת שמש של האדמה החקלאית. חוקרים בשירות המחקר החקלאי השתמשו בנתוני הטופוגרפיה הזו יחד עם תוצאות היבול של השדות משנים קודמות, כדי לסווג את האדמה לאזורים של תוצאות גבוהות, בינוניות או נמוכות. זה מציין איפה להחיל דשן כדי למקסם את התוצאות.
ליידאר משמש כיום למעקב אחר חרקים בשדה. שימוש בליידאר מאפשר לזהות את תנועת והתנהגות החרקים המעופפים באופן יחידני, עם אפשרות לזיהוי לפי מין וזן. בשנת 2017 פורסמה בקשה לפטנט בארצות הברית, באירופה ובסין לטכנולוגיה זו.
סיווג מיני צמחים
תהליך בקרת הזנים מחייב זיהוי מיני הצמחים. ניתן לבצע זאת באמצעות לידאר תלת-ממד ולמידת מכונה. לידאר מייצר קווי צורות של הצמחים כמו ענן נקודות עם ערכים של מרחק ורפלקטיביות. הנתונים הללו נאספים ומתוכם מופקים מאפיינים. אם המין מוכר, המאפיינים מתווספים כנתונים חדשים. שיטה זו יעילה מכיוון שהיא משתמשת בליידאר ברזולוציה נמוכה ובלמידה מודרכת. היא כוללת סט של תכונות שניתן לחשב בקלות עם תכונות סטטיסטיות נפוצות שאינן תלויות בגודל הצמח.
ארכאולוגיה
לליידאר יש הרבה שימושים בארכאולוגיה, כולל תכנון של מבצעי שטח, מיפוי של מאפיינים תחת קרקע וסקירה של מאפיינים רחבים ורציפים שאי אפשר להבחין בהם מהקרקע. את תוצרי הלידאר ניתן לשלב בקלות במערכת מידע גאוגרפית (GIS) לניתוח ופרשנות.
לידאר יכול גם לעזור ביצירת מודלים דיגיטליים ברזולוציה גבוהה של אתרים ארכאולוגיים, שיכולים לחשוף מיקרו-טופוגרפיה שמוסתרת בתוך הצמחייה. עוצמת האות שמתקבל מלידאר יכולה לשמש לזיהוי מאפיינים טמונים מתחת למשטחים המכוסים בצמחייה שטוחה, כמו שדות, במיוחד כאשר מבצעים מיפוי באמצעות הספקטרום האינפרא-אדום. קיומם של מאפיינים אלו משפיע על גידול הצמחים ולכן על הכמות של האור האינפרא-אדום המוחזר. לדוגמה, באתר היסטורי-לאומי של מבצר בוסז'ור  בקנדה, נמצאו באמצעות לידאר מאפיינים ארכאולוגיים הקשורים למצודת המבצר בשנת 1755. מאפיינים שלא ניתן היה להבחין בהם בקרקע או באמצעות תמונות אוויריות זוהו על ידי שילוב של גוני גבעה במודל שנוצר עם תאורה מלאכותית מזוויות שונות. דוגמה נוספת היא המחקר באתר קרקול של ארלן צ'ייס ואשתו דיאן זאינו צ'ייס. בשנת 2012 נעשה שימוש בלידאר כדי לחפש את העיר האגדית לה סיודאד בלאנקה באזור לה מוסקיטיה בג'ונגל ההונדורסי. במהלך תקופת מיפוי של שבעה ימים נמצאו ראיות למבנים ידניים. ביוני 2013 הוכרז על הגילוי מחדש של העיר מהנדרפרווטה.
כלי רכב אוטונומיים
כלי רכב אוטונומיים יכולים להשתמש בלידאר לזיהוי ומניעת מחסומים על מנת לנווט בבטיחות בסביבה. ההכנסה של לידאר הייתה אירוע מפתח שהיה הגורם המאפשר המרכזי מאחורי סטנלי, הרכב האוטונומי הראשון שהצליח להשלים בהצלחה את מרוץ האתגר הגדול של דארפ"א. פלט ענן הנקודת שמתקבל מחיישן הלידאר מספק את המידע הנדרש לתוכנה של הרובוט לקביעת מיקומם של מחסומים פוטנציאליים בסביבה ולקביעת מיקומו של הרובוט ביחס למחסומים הפוטנציאליים הללו. Singapore's Singapore-MIT Alliance for Research and Technology (SMART) מפתחת טכנולוגיות פעילות לרכבים אוטונומיים עם לידאר. כיום ברור כי הליידאר יהווה חלק בלתי נפרד מהרכב האוטונומי בעתיד וישנן חברות טכנולוגיה רבות בשוק זה.
זיהוי עצמים לטובת מערכות תחבורה
במערכות התחבורה, כדי להבטיח בטיחות הרכב והנוסעים ולפתח מערכות אלקטרוניות שמספקות עזרה לנהג, ישנה חשיבות מרכזית להבנת הסביבה הסובבת את הרכב. מערכות הלידאר משמעותיות בבטיחות מערכות התחבורה. מערכות אלקטרוניות רבות שמשפרות את הסיוע לנהג ואת בטיחות הרכב, כמו בקרת שיוט, סטייה מנתיב, מערכת הבלמים למצבי חירום ומערכת ABS, תלויות בזיהוי סביבת הרכב כדי לפעול באופן אוטונומי או חצי-אוטונומי. מיפוי והערכה באמצעות הלידר משיגים זאת.
כריסטיאן שולץ
כריסטיאן שולץ (בגרמנית: Christian Schulz; נולד ב-1 באפריל 1983) הוא כדורגלן גרמני המשחק כבלם בקבוצת המילואים של הנובר 96.
לידאר
יתרונות
השימוש בחיישן מבטיח עמידות במזג אוויר גרוע ויכול לזהות את העצמים גם בתנאים קשים. לידאר מסוגל לזהות נתוני גובה מפורטים של הקרקע וכך גם את גבול הכביש.
כריסטיאן שולץ
קריירת מועדונים
שולץ הצטרף בגיל 12 לאקדמיית הכדורגל של ורדר ברמן, והתקדם בה עד שהשתלב בקבוצת המילואים של המועדון. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, ב-15 בפברואר 2003, כאשר נכנס כמחליף במקומו של אומיט דבאלה הפצוע, במשחק מול נירנברג. למרות הצהרות קודמות שלא יעזוב את ברמן עימה הצליח לזכות בדאבל היסטורי, ב-30 באוגוסט 2007, חתם שולץ ביריבה הנובר 96.
לידאר
יתרונות
לידאר מספק טווח טוב יותר ושדה ראייה רחב שמסייע בזיהוי מכשולים. זהו יתרון מרכזי על מערכות מכ"ם שיש להן שדה ראייה צר יותר. הצירוף של מדידות לידאר עם חיישנים שונים הופך את המערכת לעמידה ושימושית ביישומים בזמן אמת, מאחר שמערכות המבוססות על לידאר אינן מסוגלות לאמוד את המידע הדינמי אודות העצם שזוהה.
כריסטיאן שולץ
קריירת מועדונים
בקיץ 2016, לאחר שירד ליגה עם הנובר 96, חתם שולץ בשטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית. בעונת 2017/2018 היה שותף לזכייתה של הקבוצה בגביע האוסטרי. בתום העונה עזב את הקבוצה והצטרף לקבוצת המילואים של הנובר 96.
לידאר
גאולוגיה
מפות גובה דיגיטליות ברזולוציה גבוהה המופקות באמצעות לידאר המותקן על גבי כלי טיס הביאו להתקדמויות משמעותיות בגאומורפולוגיה (הענף של המדע הגאולוגי המתעניין במקור ובאבולוציה של טופוגרפיית המשטח הארצי). היכולות של הלידאר לזהות תכונות טופוגרפיות סבירות כמו טרסות וגדות נהר, תופעות גלים קרחיות, למדוד את גובה משטח האדמה מתחת לגידולים, לפתור נגזרות מרחביות טובות יותר של הגבהה ולזהות שינויי גובה בין סקרים חוזרים, אפשרו מחקרים חדשים על התהליכים הפיזיים והכימיים שיוצרים את הנוף. בשנת 2005, הר טור רונד בהרי האלפים הפך להר האלפי הראשון שבו נעשה שימוש בלידאר למעקב אחר ההופעה המתמשכת של מפולת סלעים חזקה על מרפסות סלע גדולות הנגרמת כנראה על ידי שינויי האקלים והירידה של הקרחונים בגובה רב.
לידר משמש גם בגאולוגיה מבנית וגאופיזיקה כשילוב בין לידאר מוטס ומערכת ניווט לוויינית לשם איתור וחקירת העתקים ולמדידת הרמה. פלט השניים יכול ליצור מודלי גובה מדויקים מאוד לפני השטח - מודלים שיכולים אפילו למדוד את הגובה של הקרקע בין עצים. מערכות לידאר מוטסות משקיפות לקרחונים ויש להן יכולת לזהות מגמות עדינות של צמיחה או ירידה. מערכת מבוססת לידר של נאס"א בשם ICESat כוללת תת-מערכת לידאר למטרה זו. מערכת ה-NASA Airborne Topographic Mapper נמצאת בשימוש נרחב גם למעקב אחר קרחונים ולביצוע ניתוח שינויים בחוף. השילוב משמש גם את מדעני הקרקע בעת חקירת יצירת הקרקע.
כריסטיאן שולץ
קריירה בינלאומית
שולץ ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת הגרמנית ב-16 בדצמבר 2004, במשחק ידידות מול יפן, בו ניצחה גרמניה 3-0. סך הכל, שולץ ייצג את מולדתו 4 פעמים.
לידאר
אטמוספירה
בהתחלה, על סמך לייזר אודם, בנו ליידאר ליישומים מטאורולוגיים מיד לאחר התגלית של הלייזר והצגת היישומים הראשונים של טכנולוגיית הלייזר. טכנולוגיית הליידאר התרחבה במידה רבה מאז ומערכות ליידאר משמשות לביצוע מגוון מדידות הכוללות פרופילים של עננים, מדידת רוחות, חקר אירוסולים ומדידת מרכיבים אטמוספיריים שונים. מרכיבים אטמוספיריים יכולים לספק מידע שימושי הכולל לחץ משטח (על ידי מדידת הספיגה של חמצן או חנקן), פליטות גזי חממה (פחמן דו-חמצני ומתאן), פוטוסינתזה, שריפות (פחמן חד-חמצני) ולחות (אדי מים). ליידארים אטמוספיריים יכולים להיות מותקנים על גבי הקרקע, מטוס או על לוויינים, תלוי בסוג המדידה.
טכנולוגיית הליידר לחישה מרחוק באטמוספירה פועלת בשתי דרכים:
השתקפות הקרקע של ליידאר מתוך מטוס מספקת מדידה של רפלקטיביות פני האדמה (בהנחה שהחדירה האטמוספירית ידועה היטב). בדרך כלל נעשה שימוש בהשתקפות הקרקע למדידות ספיגה של האטמוספירה, וכך ניתן לגלות אלו גזים ובאיזה ריכוז מרכיבים את האטמוספירה.
צבא
כמה יישומים צבאיים ידועים למערכות ליידאר אך הם מסווגים (כמו מדידת המהירות באמצעות ליידאר של טיל השיוט הגרעיני AGM-129 ACM). מערכות ברזולוציה גבוהה מספקות מספיק פרטים כדי לזהות מטרות כמו טנקים. דוגמאות ליישומים צבאיים של ליידאר כוללות את מערכת הגילוי של מוקשים באמצעות לייזר בשיטת ALMDS (Airborne Laser Mine Detection System) של חברת Areté Associates לצורך לחימה נגד-מוקשים.
רובוטים
טכנולוגיית ליידר משמשת ברובוטיקה לשם תפיסת הסביבה וסיווג אובייקטים. היכולת של טכנולוגיית הליידר לספק מפות גובה תלת־ממדיות של הקרקע, מרחק בדיוק גבוה לקרקע ומהירות גישה יכולה לאפשר תנועה בטוחה של רכבים רובוטיים ומאוישים בדיוק גבוה.
טכנולוגיות חלופיות
התפתחויות טכנולוגיות אחרונות מאפשרות מיפוי תלת־ממדי גם באור רגיל או תת-אדום. המידע המרחבי מתקבל על ידי צילום היעד מספר פעמים באמצעות מצלמה רגילה שלרוב היא מצלמה דיגיטלית מכוילת היטב. גם ההתפתחויות האחרונות בטכנולוגיית הראדאר האופטי קוהרנטי מהוות מתחרה לטכנולוגיות הלידאר.
זנבניים
זנבניים (שם מדעי: Leiothrichidae) הם משפחת ציפורי שיר ממוצא דרום אסייתי. אלו עופות בינוניים בעלי רגליים חזקות, הנמצאים רוב הזמן על הקרקע. כפי ששמם מרמז הם גם בעלי זנב ארוך העוזר לאזן את תנועתם. משפחה זו לעיתים נכללת במשפחה טימליים (Timaliidae) שגם היא ממוצא אסייתי.
רוב מיני העופות חומים או אפורים ומעט מינים הם צבעוניים. ההבדלים בין המינים אינם גדולים. הם חיים ביערות פתוחים, ערבות, ביצות ומדבריות. חלקם מנהלים חיים במושבות כמו הזנבן הערבי בהן יש מדרג חברתי ברור, ורק הזנבנים הבכירים יכולים להתרבות.
בישראל מין אחד של זנבניים - זנבן ערבי, הנפוץ בערבה ובסביבות ים המלח.
ג'רוויס מקנטי
ג'רוויס מקנטי (באנגלית: Jervis McEntee; 14 ביולי 1828 – 27 בינואר 1891) היה צייר אמריקאי של אסכולת נהר ההדסון. הוא דמות פחות ידועה בעולם האמנות האמריקני מהמאה ה-19. פרט לציוריו, יומניו של מקנטי הם מורשת מתמשכת, המתעדת את חיי ציירים בניו יורק בתקופתו.
ביוגרפיה
מקנטי נולד ברונדאוט שבניו יורק, ב־14 ביולי 1828. מעט ידוע על ילדותו. משנת 1844–1846 לערך הוא למד במכון הליברלי של קלינטון בקלינטון, ניו יורק.
הוא הציג את ציורו הראשון כאמן באקדמיה הלאומית לעיצוב בעיר ניו יורק בשנת 1850. בסתיו של אותה שנה למד עם פרדריק אדווין צ'רץ', שנחשב אז כוכב עולה בעולם האמנות האמריקני. לאחר שעזב את הסטודיו של צ'רץ' בשנת 1851, מקנטי נשאר חברו לכל החיים, אף כי מקנטי מעולם לא הגיע לתהילה ולמזל של צ'רץ'. לאחר שלמד אצל צ'רץ', מקנטי ניסה את מזלו בקריירה כאיש עסקים, אך לא חווה הצלחה רבה. לאחר שלוש שנים הוא ויתר על עסקים והתמסר במלואו לאמנותו, והפך לאחד מהאמנים ששכרו אולפן בבניין הסטודיו הרחוב העשירי של האדריכל ריצ'רד מוריס האנט בשנת 1857. מכיוון שרבים מדיירי הבניין האחרים היו רווקים או נסעו, מקנטי ואשתו (שהייתה ידוע כמארחת תוססת וסימפתית) הפכו למרכזו של סלון ספונטני אותו פקדו כמה מהאמנים, הסופרים והשחקנים הידועים ביותר של אותה תקופה. לאחר שנפטרה אשתו בשנת 1878, מקנטי נשאר בבניין, אלמן בודד יותר ויותר, עד מותו בשנת 1891. מקנטי היה חבר קרוב במיוחד של אמני אסכולת נהר הדסון: סנפורד רובינסון גיפורד, וורטינגטון ויטרדג', ג'ון פרגוסון וייר, וכן הצייר הפיגורטיבי איסטמן ג'ונסון. בשנת 1860 הוא נבחר כחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב, והתקבל כאקדמאי מן המניין בשנת 1861. בשנת 1869 ביקר באירופה, צייר רבות באיטליה.
הוא נפטר ב־27 בינואר 1891, ונקבר בבית העלמין מונטרפוז בקינגסטון, שבניו יורק.
סגנון אמנותי
נופיו של ג'רוויס מקנטי ידועים במצב רוחם המלנכולי והפואטי. השמים מעוננים לרוב - עונת הסתיו. בעוד שג'ספר פרנסיס קרופסי ואמנים אחרים ציירו בדרך כלל עלווה בסתיו בהיר, מקנטי תפס לעיתים קרובות את העונה בסמוך לסופה, כשהעלים דהויים ונופלים מהעצים.
"יש אנשים שקוראים את הנופים שלי קודרים ולא נעימים", כתב מקנטי ביומנו. "אומרים שאני מצייר את הצד העצוב של הטבע ... אבל זו טעות ... הטבע לא עצוב אלא שקט, מהורהר, רגוע."
יומניו
פרט לציוריו, מורשתו המתמשכת של מקנטי הם יומניו המפורטים ששמר מראשית שנות ה-70 של המאה ה-19 ועד מותו. יומנים אלה מספקים מידע מלא ומדויק מחייו של צייר ניו-יורקי מבוגר טיפוסי בתקופה. בכתביו מקנה מקנטיי תיאור מפורט של אמני אסכולת נהר הדסון, את חיי היומיום שלהם, הרכילות וההרהורים האישיים שלהם, ואת הקשת הכוללת של עולם האמנות האמריקני במחצית השנייה של המאה ה-19. הוא דן בהצלחותיו ובמחקריו האמנותיים, במיוחד ככל שהמצוקה גדולה, כי הכסף הפך לנדיר יותר עם הירידה בפופולריות של אמנות אסכולת נהר הדסון.
יומניו מכילים מידע ממקור ראשון על פועלה הפנימי של האקדמיה הלאומית ומועדון המאה, על תערוכת המאה ה-1876 בפילדלפיה, מאמצים להחיות את איחוד האמנות האמריקני, ועל הצמיחה הנמרצת של חברות אמנות ותערוכות ברחבי הארץ.
היומנים חושפים גם את כלכלת האמנות בתקופה, כולל המחירים, דפוסי האיסוף והפטרונות, התלות של האמנים במגעים אישיים דרך מועדונים, מפגשים חברתיים, וחברים משפיעים. קטעים ארוכים מתארים את חרדותיו של מקנטיי בגלל מחסור בכסף וקשיים משפחתיים. הוא לעיתים קרובות בודד ומדוכא ותמיד דואג למעמדו כאמן.
יומניו של מקנטי נשמרים כעת על ידי ארכיון האמנות האמריקאית, מרכז מחקר במוסד סמיתסוניאן. חמישה כרכים של יומנים אלה, משנת 1872 עד 1890, נסרקו דיגיטלית, הועברו לתוכנה וניתנים לדפדוף במלואם באופן מקוון. בנוסף, הארכיונים מחזיקים בעיתונים האישיים של מקנטיי, אשר עברו דיגיטציה בשנת 2007.
ירמסויה
ירמסויה (ביוונית: Γερμασόγεια) היא רשות מקומית במחוז לימסול שבקפריסין. היא שוכנת ממזרח לעיר לימסול ומהווה פרוור שלה.
ירמסויה הייתה מיושבת כבר בימי הביניים, אך הוקמה כרשות מקומית בשנת 1994. שטחה הוא כ-16 קילומטר רבוע. מאז תחילת שנות האלפיים עלה מספר תושביה ובשנת 2011 הגיע ל-13,421.
כלכלתה של ירמסויה נסמכת על ענף התיירות.
דוד נשר
הרב דוד נשר (אדלר) (תרפ"ג - תשמ"ז) היה רב ירושלמי. כיהן כרבה הראשון של בית שאן וקיבוצי העמק, ראש מחלקת הכשרות הארצית של הרבנות הראשית לישראל, רב שכונת מימון בירושלים ורב בית הכנסת "בית יהודה" במוסד הרב קוק.
קורות חייו
נולד בשנת ה'תרפ"ג לרב אברהם נשר (אדלר), ראש לשכת הרבנות בירושלים ולפשה רייזל בתו של הרב משה גרודזינסקי. למד בישיבת עץ חיים, ישיבת לומז'ה ולאחר מכן בישיבת חברון, אליה נכנס בגיל צעיר במיוחד. נסמך לרבנות בידי הרבנים צבי פסח פרנק, איסר זלמן מלצר, יחזקאל סרנא, יצחק אייזיק הלוי הרצוג ואליהו ראם.
בשנת ה'תש"ו התמנה על ידי הרב הראשי הרב הרצוג לרב הקיבוץ הדתי טירת צבי שבעמק בית שאן. הצורך במשרה זו התעורר לאחר הקמת מפעל מוצרי הבשר של הקיבוץ. במלחמת העצמאות נשאר בקיבוץ ושימש כרץ במפקדה המקומית.
בשנת ה'תש"ט מונה לרבה הראשון של העיר בית שאן, הקים שם את מוסדות החינוך הדתי הראשונים, ושימש כרב אזורי של יישובי העמק. לאחר שש שנות רבנות עבר לכהן למשך שמונה חודשים כרבה של העיר באר שבע, ולאחר מכן, בשנת ה'תשט"ו, עבר לירושלים ונתמנה לרב שכונת מיימון ובית הכנסת "בית יהודה" שבבית מוסד הרב קוק שבשכונה. לפי עדותו, במשך חמש עשרה השנים הראשונות של רבנותו גייר מאות אנשים.
בשנת ה'תשט"ז התמנה כסגן מנהל מחלקת הרבנות במשרד הדתות, ולאחר מכן בשנת ה'תשל"ג נתמנה לממונה הארצי על הכשרות ברבנות הראשית לישראל. אחד מפועליו המרכזיים במשרה זו היה פתיחת שוק הבשר הכשר לייבוא מחו"ל, באמצעות ייסוד מערך משחטות, שוחטים ומשגיחים במדינות דרום אמריקה - מה שהיווה אז פריצת דרך.
משפחתו
אשתו דבורה נשר, בתו של הרב אהרן טייטלבוים, ונכדתו של שמחה מנדלבוים.
גיסו הרב פרץ אריאל - רבה של הוד השרון.
אות קין (מקרא)
אות קין הוא מונח מקראי, אשר לימים זכה גם לכינוי: אות קלון.
מקורו של המונח בסיפור התנ"כי על קין והבל. לאחר שרצח קין את הבל ביקש הראשון מאלוהים הגנה בפני כל החפץ לקחת את נפשו בעבור עוונו. ב נאמר: "וַיָּשֶׂם ה' לְקַיִן אוֹת, לְבִלְתִּי הַכּוֹת-אֹתוֹ כָּל-מֹצְאוֹ". משמע, במקור שם אלוהים אות לקין כדי לשמרו מכל החפץ לקחת את נפשו, אך ברבות הימים הפך אות קין לסמל ותווית שלילית שמעידה על רבב מוסרי כבד הדבק במי שחטא וסטה מדרך הישר.
סקירה מקראית
קין הרג את הבל בשדה. המקרא מתאר בסיפור קין והבל את הרצח האנושי הראשון. הבל היה רועה צאן וקין עובד אדמה. קין הקריב קורבנות לה' והביא מנחה מפרי האדמה. בעקבות אחיו, הביא הבל כמנחה לה' מבכורות צאנו ומחלביהן. ה' קיבל ברצון ובאהבה את מנחתו של הבל, ואולם דחה את מנחתו של קין. כתוצאה מכך, נפלו פניו של קין והוא התקשה לקבל את הכישלון. קין בחר להתמודד עם האכזבה והקנאה בדרך של אלימות, והוא רצח את אחיו. המקרא מתאר כיצד ה' שואל את קין שאלה רטורית: "אי הבל אחיך?" שאלה זו באה לבחון את כנותו של קין. קין בחר להסתיר מה' את מעשה הרצח, וחטאו היה כפול. ה' העניש את קין על חטאיו בחומרה בקללת האדמה אותה עבד קין ובחיי נוודות נצחיים.
בתגובה לענישה: אומר קין לה' - "גדול עווני מנשוא". אמירה זו שנויה במחלוקת, כשמחד גיסא, יש הרואים בה כהתוודות אמיתית וכנה של קין בחומרת מעשיו, למשל הרמב"ן. קרי, קין מודה שחטאו כה גדול וחמור שיהיה קשה לסלוח לו. ומאידך גיסא, יש הרואים באמירה זו מעין התרסה של קין כלפי האל בגודל הענישה שיהיה קשה לשאתה. במילים אחרות, לדעת הקבוצה השנייה, שרש"י מייצג אותה - קין שם לכאורה סימן תמיהה בסוף המשפט: האם גדול עווני מנשוא? עד כדי כך? כאשר בתמיהתו זו הוא מוסיף חטא על פשע.
הפרשנים המסורתיים והמודרניים התלבטו מדוע לא קיבל קין מיד את עונש המוות מידי האלוהים על הרצח שביצע. ככתוב: "שופך דם האדם באדם דמו יישפך". לפי פירוש אחד העונש של הגירוש מהשבט בתקופה הקדומה היה חמור מאוד, וחשף את קין לבדידות, חיי מחסור וסכנה בפני חיות היער. דעה אחרת מביעה השערה שקין לא ידע את משמעות חומרת מעשהו, מאחר שלא היה חשוף מעולם למעשי רצח אחרים.
פרשנויות מקובלות למושג "אות קין"
רש"י סובר שאות קין הייתה אחת מאותיות הבורא; "חקק לו אות משמו במצחו" ומסביר: מחוץ למשפחתו של קין, הרי לא היו אנשים, ומבני משפחתו הוא לא חשש, אלא מחיות היער, שמחמת עוונו לא תהיה מעתה יראתו עליהם והם יפגעו בו. האות הקדושה תרתיע אותם.
הרמב"ן מתרשם שהאות הייתה מעין סימן, מורה דרך אשר ילך בה, שבה לא יקרנו אסון.
בעלי האגדה, שקדמו למפרשים דלעיל, נחלקו גם הם בביאורה של ה'אות' בפסוק התנ"כי, שכן לטענתם, המקרא סתם ולא פירש. מחד גיסא, יש הרואים במילה "אות" כמהווה סמל, סימן או מופת. ומאידך גיסא, יש המפרשים 'אות' במשמעותה הלשונית הרגילה - אחת מאותיות שמו של האל. שתי המסורות הפרשניות מתבטאות במדרש האגדה ובתרגום יונתן בן עוזיאל.
במדרש האגדה נותנים מספר פרשנויות למילה "אות", וכולן במשמעות של סימן, מופת. באמצעות העיקרון הפרשני של גזירה שווה מפסוקים אחרים הם מעלים הצעות כמו: הזריח לו שמש, הזריח לו צרעת, מסר לו כלב וכיוצא בזה. לעומתם, מתרגם יונתן את הפסוק כך: "נטל [הקב"ה] אות אחת מכ"ב אותיות שבתורה וכתב על זרועו של קין'". משמע, אלוהים שם על מצחו של קין אות משמו לצורך הגנה מאויביו.
שימושים בעברית המודרנית
חיים הרצוג, בעת היותו שגריר ישראל באו"ם, גינה את החלטת העצרת לכנות את הציונות כגזענית, באומרו כי: "החלטה זו הפכה את עצרת האו"ם למרכז ראשי של אנטישמיות ברחבי תבל [...] אות קין המוטבעת על מצחן של אומות שונות בעולמנו"
אנדריי קליונוב, כתב ב"דבר" לאחר עלייתו ארצה מברית המועצות בשנת 1973, שכל אזרח שמגיש בקשת עלייה לישראל "נהפך לאזרח מחוץ לחוק ואות קין על מצחו"
יו"ר פורום משפחה ובתי דין רבניים בלשכת עורכי הדין, עו"ד אודליה חן, עומדת מאחורי היוזמה להצעת החוק החדשה של חברת הכנסת רויטל סויד (המחנה הציוני) בעניין סרבני הגט. ההצעה ממליצה על הקמת מאגר שמות של סרבני וסרבניות הגט למיניהם, בצירוף תמונותיהם, "אדם שיודע ששמו יכול להתפרסם בכל העולם כולל כל פרטיו כמו אחרון הגנבים זה משול לאות קין".
ISO 31000
ISO 31000 הוא אוסף של תקנים בתחום של ניהול סיכונים. כל התקנים הם תקנים של ארגון התקינה הבינלאומי. משפחת התקנים כוללת את התקנים הבאים:
מהות התקן
התקן יכול לטפל בניהול הסיכונים בארגון כלו או בניהול סיכונים בתחומים מסוימים או בניהול סיכונים של חלק מהארגון. יישום תקן לפני טיפול פרטני בסיכונים עשוי להביא לטיפול אפקטיבי יותר בניהול הסיכונים. התקן מאפשר הגדרת מסגרת (באנגלית: Framework), הגדרת תהליכי ניהול סיכונים והנחיות לטיפול בסיכונים. הוא גם מגדיר את היחסים בין המסגרת והתהליכים ועל ידי כך מגדיל את האפקטיביות של ניהול הסיכונים.
ISO 31000:2009
ISO 31000:2009 מגדיר מסגרת (Framework) לניהול סיכונים, הנחיות ועקרונות לניהול סיכונים ותהליך ניהול סיכונים. התקן הוא גנרי ומתאים לניהול סיכונים בכל תחום. הוא מתאים לארגונים, לקהילות וליחידים. זהו התקן העיקרי בין תקני ניהול הסיכונים של ארגון התקנים הבינלאומי. יתר התקנים הם תקני עזר התומכים בו ומיושמים ביחד איתו.
ISO/TR 31004:2013
ISO/TR 31004:2013 הוא תקן ליישום יעיל של ISO 31000:2009 בארגונים. הוא כולל הנחיות ליישום ISO 31000:2009. התקן מתאים לארגונים, לקהילות וליחידים. הוא מתאים לכל סוגי הארגונים. התקן כולל:
ISO Guide 73:2009 – Risk Management Vocabulary
זהו תקן הכולל הגדרות מונחים גנריים הקשורים לניהול סיכונים. מטרתו היא לעודד הבנה אחידה של המושגים וגישה עקבית לתיאור הפעולות המהוות חלק מניהול סיכונים. מטרה נוספת שלו היא מינוחים אחידים בהקשר של מסגרת ניהול סיכונים, תהליכי ניהול סיכונים ותהליכים ניהוליים של ניהול סיכונים. .
שינוי מהותי בתקן החדש ISO 31000:2018 הוא העברת הסבר והגדרת מונחים מהתקן הבסיסי לתקן משלים זה.
ISO/IEC 31010:2009 – Risk Management
ISO/IEC 31010:2009 – Risk Management הוא תקן התומך בתקן ISO 31000:2009. התקן מספק הנחיות לבחירה וליישום של טכניקות להערכת סיכונים באופן שיטתי. מהדורה חדשה של התקן פורסמה ביוני 2019. המהדורה נקראת IEC 31010:2019.
היסטוריה
עד לפרסום התקן של ארגון התקינה הבינלאומי בשנת 2009 היו תקנים מקומיים בארצות שונות והיו תקנים של ארגונים אחרים. תקנים שונים התמקדו בתחומים שונים של ניהול סיכונים. התקנים נבדלים זה מזה גם בגישה ובהדגשים. להלן רשימה של כמה תקנים כאלה: לאחר פרסום התקן ISO 31000 בשנת 2009, אומץ התקן בהדרגה כתקן הלאומי הרשמי לניהול סיכונים במדינות רבות. בין המדינות בהן הפך התקן לתקן הלאומי הרשמי לניהול סיכונים.
32 ממדינות ה-OECD אימצו את התקן כתקן הלאומי שלהן. בין מדינות ה-OECD שאימצו את התקן נכללות: ארצות הברית, קנדה, גרמניה, יפן, בריטניה, צרפת, שוודיה, דנמרק, פינלנד והולנד. גם מדינת ישראל אימצה את התקן כתקן הלאומי הרשמי. כ-30 מדינות נוספות אימצו את התקן כתקן הלאומי שלהן. בין המדינות הנכללות בקבוצה זו: סין, הודו, רוסיה, אינדונזיה, דרום אפריקה וברזיל.
אנולריה נאה
אנולריה נאה (שם מדעי: Annularia pulchra) הוא מין של חילזון יבשתי בסוג אנולריה ממשפחת העגלוליים (Pomatiidae) שנפוץ בג'מייקה ונודע בקונכייתו הנאה. פירוש השם המדעי הוא: "בעלת טבעת נאה" (Annulus = טבעת, pulchra = נאה, יפה).
קוטר הקונכייה נע בין 20 ל-30 מילימטר וצבעה קרם-בהיר הנוטה לצהוב. הקונכייה בעלת צריח בינוני ופיתולים עגולים ותפוחים, שלאורכם צלעות בולטות. הפתח מוקף על ידי חישוק טבעתי עבה דמוי פרח, הילה או שמלת מלמלה. את הפתח סותם גולל (operculum) קרני בעל צורה ספירלית.
בעבר שויך מין (וגם סוג) זה למשפחה Annulariidae, אך משפחה זו בוטלה והפכה לתת-המשפחה Annulariinae במשפחת העגלוליים Pomatiidae, שכוללת את הסוג עגלול (המיוצג בארץ ישראל על ידי המין עגלול המכסה).
מן השירה היהודית העממית
מן השירה היהודית העממית (אופוס 79) הוא מחזור שירים אומנותיים (ליד) (אנ') לסופרן, מצו-סופרן (אנ'), טנור ופסנתר או תזמורת מאת דמיטרי שוסטקוביץ'. מחזור הלידר מבוסס על שירי עם יהודיים, אשר לוקטו על ידי י. דוברושין ו-א. יודיטסקי, ונערכו על ידי י.מ. סוקולוב (גוסליטיזדת, 1947).
רקע
היצירה הולחנה בסתיו 1948, לאחר הוקעתו של שוסטקוביץ' כ"פורמליסט" באותה השנה. מצבו של שוסטקוביץ' והאנטישמיות הרשמית של התקופה הפכה את הבכורה הציבורית לבלתי אפשרית לקיום עד 15 בינואר 1955, בה היא בוצעה על ידי שוסטקוביץ' עצמו יחד עם נינה לבובנה דורליאק, זרה דולוקהאנובה (אנ') ואלק מסלניקוב. לפני הבכורה היצירה הושמעה במספר הופעות פרטיות.
מחזור הלידר הוא רק אחד מבין יצירות רבות מאת שוסטקוביץ' בהן שולבו אלמנטים של מוזיקה יהודית; הוא אמר שהוא נמשך לכך שמדובר ב"מנגינה עליזה באינטונציות עצובות".
מבנה
מחזור הלידר מכיל 11 שירים:
קישורים חיצוניים
הביצועים המקוריים
אוניברסיטת ג'נובה
אוניברסיטת ג'נובה או בשמה המלא "אוניברסיטת הלימודים של ג'נובה" (באיטלקית:L'Università degli Studi di Genova או Università di Genova בקיצור UniGe) היא אוניברסיטה ממלכתית איטלקית שנוסדה בשנת 1481. היא שוכנת במרכז ההיסטורי של ג'נובה ולה שלוחות בערים שונות של חבל ליגוריה. - אימפריה, סבונה, לה ספציה, קיאווארי ופייטרה ליגורה. היא כוללת שש ה בתי ספר גבוהים. המוסד קם בזמנו על ביסוד התאגדויות של מורים ותלמידים שהתארגנו בג'נובה במסגרת מכללות למשפטים, תאולוגיה, רפואה ואמנויות החל מהמאה ה-13 אוניברסיטת ג'נובה נמצאת בקשר הדוק עם המכון האיטלקי לטכנולוגיה IIT ומתכננת בניית פקולטה חדשה להנדסה בקרבת הפארק המדעי טכנולוגי "גרייט קמפוס" בארצלי.
קמפוס
אוניברסיטת ג'נובה כוללת כמה קמפוסים עצמאיים השוכנים במספר אזורים עירוניים. ידועים במיוחד מתחם האוניברסיטה ברחוב באלבי 5 בעיר ג'נובה עצמה, שעוצב על ידי האדריכל ברטולומאו ביאנקו ונבנה ב-1640, כמו כן הקופמלקס החדש בוואלטה פוג'יה (Valletta Puggia) שנבנה בשנים 1980–1990 והמאחסן את המחלקות לכימיה, מדעי המחשב, מתמטיקה ופיזיקה, והמושב החדש של הפקולטה לכלכלה, שנבנה בשנת 1996 על ידי שיקומם של רציפי נמל ישנים. הגן הבוטני של האוניברסיטה (Orto Botanico) משתרע על 10 דונם במרכז העיר, מיד מתחת לבניין המרכזי של האוניברסיטה. הקמפוסים האזוריים נמצאים בסבונה, אימפריה, סנטה מרגריטה ליגורה, ונטימיליה ולה ספציה.
הפקולטות בימי הביניים
המכללה למשפטים (Il Collegio dei Giudici) פעלה באופן ודאי כבר בשנת 1307 כשקפיטני העם החליטו לפטור את חברי המכללה מכל מס ומגאבלה. המכללה לרפואה נוסדה בערך באותה תקופה. ב-1353 חבריה זכו גם הם לפטור ממסים. תקנון המכללה לרפואה נקבע רשמית ב-8 באוגוסט 1481 על ידי "מועצת הזקנים" שלה. המכללה לתאולוגיה זכתה להכרת האפיפיור סיקסטוס הרביעי בבולה בשנת 1471. אפיפיור זה היה בן העיר סבונה ושמו בלידה היה פרנצ'סקו דלה רוברה. (Francesco della Rovere) המכללות הנ"ל זכו לתרומות משמעותיות, בין היתר, תרומתו של אטורה וראנצה שנקבעה בצוואתו ב-1512. תרומה זו איפשרה את הקמתן בעיר של ארבע קתדרות לרפואה. גם אנסאלדו גרימלדי הוריש בשנת 1536 סכומים שאיפשרו את הקמתן של קתדרות למשפט קאנוני, משפט אזרחי, פילוסופיה של המוסר ומתמטיקה.
אוניברסיטת ג'נובה (1805-1773)
ב-1773 עם ביטול ארגון הישועים - Compagnia di Gesù -על ידי האפיפיור קלמנס, המכללה הוכרזה לאוניברסיטה והיא הועמדה תחת פיקוח הסנאט של הרפובליקה של ג'נובה שהיה מוסמך למנות פרופסורים ומרצים. הוקם מחלק לחינוך המורכב מנכבדים ג'נובזים והוקמו מחדש כל הקדתרות הקודמות, גם בחינוך הגבוה (קאנונים קדושים, משפט אזרחי, פילוסופיה, פיזיקה, תאולוגיה, לוגיקה ומטפיזיקה) וכן בחינוך הביניים (כיתות לרטוריקה, קריאה, כתיבה). הופרדה הוראת הפיזיקה (שהייתה באחריות האב גלי'צריו סנקסאי) מזו של הפילוסופיה. ב-1777 הוקמה קתדרה ומעבדה לכימיה, בראשות גוליילמו באט שיזם גם הקמת הגן הבוטני בגבעה שמאחורי בניין האוניברסיטה. אחרי 25 באוקטובר 1781 האוניברסיטה הוסמכה להעניק את כל התארים בתאולוגיה ובאמצעות צו מ-29 באפריל 1782 סונפה המכללה לתיאולוריה לפקולטה לתאולוגיה. המחלק לחינוך החליט להנהיג מקצועות בעלי צביון יישומי-ניסיוני. ב-1784 הפעיל קתדרות לאריתמטיקה מסחרית, להיסטוריה של הטבע ולפיזיקה ניסיונית, כשהאחרונה צוידה במעבדה משלה. הקורס לאלגברה ולגאומטריה הופקדו זמנית על המרצה למטפיזיקה שלימד אותו חינם.
הרפובליקה הליגורית, שנוסדה בג'נובה על ידי נפוליאון בונפרטה לפי דגם צרפתי, הוציאה ב-1802 תקנון שארגן את האוניברסיטה בארבע פקולטות: תאולוגיה, פילוסופיה, משפטים ורפואה. בראש האוניברסיטה הועמדה ועדה בת חמשה עמיתים, אחד לכל פקולטה ועוד נציג שנבחר על ידי המורים. לימודי הרפואה שהתנהלו עד אז בבית החולים פמטונה הועברו תחת חסות האוניברסיטה. נדרש מחזור לימודים של שלוש עד ארבע שנים תחת פיקוח הוועדה שתכננה את הבחינות הדרושות לקבלת התארים.
האוניברסיטה הקיסרית, אחר כך האקדמיה הקיסרית של ג'נובה
אחרי הקמת האימפריה הצרפתית הראשונה שהטמיעה בתוכה את הרפובליקה הליגורית, החינוך הגבוה הוענק במסגרת בתי ספר מיוחדים למשפטים, רפואה, מדעי הפיזיקה והמתמטיקה, מדעי המסחר, לשון ושפה ורוקחות. כמו כל המרכזים האוניברסיטאים שבאימפריה הנפוליאונית, אוניברסיטת ג'נובה סונפה לאוניברסיטה הקיסרית של פריז. האוניברסיטה כללה 40 קתדרות ו-600 סטודנטים. התקציב מומן מהון שהובא לחוץ לארץ על ידי הישועים, עוד לפני התפרקות ארגונם, בייחוד ללונדון ולאוסטריה.