cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבר מן החי
טעם המצווה
העובדה שמצווה זו כלולה בתוך שבע מצוות בני נח, שהן המצוות הקדומות והאוניברסליות שניתנו לכל בני אנוש, מלמדת על פיתוי גדול לאכילת אבר מן החי שהיה קיים בימי קדם. בהיעדר אמצעי קירור והקפאה, המתת בהמה חייבה לאכול את כל בשרה בתוך זמן קצר, שאם לא כן הבשר היה מתקלקל. כריתת אבר מהבהמה בעודה חיה, ככל שהמעשה הזה נראה אכזרי, סיפקה למשפחה כמות בשר קטנה יותר, בעוד הבהמה מוסיפה לחיות. האיסור מבטא את התפיסה כי אילוצי התזונה של האדם אינם מצדיקים התאכזרות קשה כל כך לבעלי חיים.
בעלי החיים
בתוספתא מבואר, שאיסור אבר מן החי חל על בהמות, חיות ועופות, אך לא על דגים וחגבים. הרמב"ם מסביר דין זה בכך שהם אינם טעונים שחיטה, ומאותה סיבה פסק הט"ז שדין איבר מן החי אינו חל גם על בן פקועה. בתלמוד מובאת מחלוקת תנאים בנוגע לבעלי חיים טמאים: דעת רבי יהודה ורבי אלעזר, שאיסור אבר מן החי נוהג אף בהם. ואילו דעת חכמים, שאין איסור זה נוהג אלא בטהורים. רבי מאיר מקל יותר, ולדעתו אין איסור אבר מן החי אלא בבהמות טהורות בלבד.
על אף שחלב ניטל מן הבהמה בעודה בחיים, הוא אינו נכלל באיסור "אבר מן החי".
בחיי הבהמה
על סמך הדיון בשאלה זו מסביר התלמוד שתי מחלוקות הלכתיות מעשיות. המחלוקת הראשונה עוסקת באדם שבלע בעל חיים שלם בבת אחת בעודו חי. רבי אלעזר ברבי שמעון סובר ש"בהמה בחייה לאיברים עומדת", ונמצא שהאדם הזה אכל אבר מן החי. לעומתו, דעת רבי ש"בהמה בחייה לאו לאברים עומדת" ולכן לא עבר האוכל על איסור זה.
המחלוקת השנייה עוסקת באדם שאכל חתיכת בשר מבהמה שהיא טרפה. רבי יוחנן וריש לקיש נחלקו האם עבר על שני איסורים (טרפה ואבר מן החי) או על איסור אחד בלבד (טרפה), בהתבסס על הכלל אין איסור חל על איסור. לפי אחת האפשרויות המובאת להסבר המחלוקת, סבר רבי יוחנן כי "בהמה בחייה לאברים עומדת", ולכן במקרה שלפנינו קיימים שני האיסורים כיוון ששניהם חלו בבת אחת עם לידתה של הבהמה. ואילו ריש לקיש סבר ש"בהמה בחייה לאו לאיברים עומדת", ולכן אין איסור אבר מן החי חל על הבהמה כיוון שכבר קיים עליה איסור טרפה.
רבי יוחנן וחזקיה נחלקו במקרה של גוי שאוכל מבהמה מפרכסת האם הוא עובר על איסור אבר מן החי. חזקיה סבור שהבהמה נחשבת כעומדת במצב אמצעי, לא חיה ולא מתה, ולכן אין האוכל עובר על איסור אבר מן החי. לעומת זאת, רבי יוחנן סבור שהבהמה נחשבת לחיה לגמרי, והאוכל אותה עובר על איסור אבר מן החי.
חידוש
אבר מן החי מוגדר כחידוש, מכיוון שאף על פי שהתורה אינה מחייבת בדרך כלל אדם האוכל עצמות של דבר אסור כמו טרפה ונבלה, שהרי אין בהם טעם, באבר מן החי חייבה התורה בכל אכילת אבר שיש בו כזית, גם אם שיעור זה נוצר רק משילוב של בשר, עצמות וגידים.
היות שאיסור זה מוגדר כחידוש, קיים כלל האומר כי - 'אין לך בו אלא חידושו', כלומר אין לכלול בחידוש אלא את המינימום המוכרח לו. מכיוון שכך, ייתכן שהאוכל אבר מן החי יתחייב רק אם אכלו כולו כאחד. אבל במקרה שהאוכל חילק את האבר ואכלו כך, אפילו אם אכילת החצאים נעשתה בתכיפות, תוך כדי אכילת פרס, לא יתחייב האוכל. למעשה, רבי יוחנן וריש לקיש, הסכימו על כך, שאדם שחילק את שני החצאים לפני שהכניסם לתוך פיו, אינו עובר על איסור אבר מן החי, שכן אכל כל חצי כזית בנפרד, ומעולם לא הייתה אכילה אחת של כזית. אך כאשר האוכל חילק את האבר לשנים רק לאחר שהגיע סמוך לבית הבליעה שלו, סובר רבי יוחנן שהדבר נחשב לאכילה אחת. וזאת מכיוון שלדעתו אכילה מוגדרת לפי הנאת הגרון, כלומר החיך, וממילא די בכך שהאבר הגיע שלם אל החיך כדי לחייב את האוכל. ריש לקיש חלוק על הדבר, ולדעתו אכילה מוגדרת לפי הנאת המעיים. מכיוון שכך, צריך שהאבר כולו יבלע בשלימות כדי לחייב את האוכל.
הערות שוליים
Taboo food and drink
צלב גרו
צלב גרו (בגרמנית: Gero-Kreuz) הוא קרוסיפיקס שנמצא בקתדרלת קלן בעיר קלן בגרמניה. הקרוסיפיקס נוצר בסביבות השנים 965–970, והוא נחשב לעתיק ביותר מצפון להרי האלפים.
הצלב הוזמן על ידי הארכיבישוף גרו מקלן (Gero von Köln), שמת בשנת 976. הוא מגולף מעץ אלון ומצופה בחלקו בזהב (הן ציפוי הזהב והן הצבע חודשו במהלך השנים). ההילה והצלב הם מקוריים, אך הלהבות שמסביב הן תוספות מתקופת הבארוק. גובהה של דמות הצלוב הוא 187 ס"מ ומוטת זרועותיו היא 165 ס"מ. הצלב מתנשא לגובה של 288 ס"מ ולרוחב של 198 ס"מ. לצלב גרו, ולאיקונין "המדונה ממילאנו" השמור גם הוא בקתדרלה, מיוחסת היכולת לעשות ניסים.
מאפיינים ומשמעות אומנותית
צלב גרו הוא ככל הנראה הקרוסיפיקס העתיק והאיכותי ביותר, מבין קבוצה של פסלי עץ בגודל אדם. הצלב הוא מהתקופה האוטונית המאוחרת או מהרומנסק המוקדם, שהתפשט לאחר מכן ברחבי אירופה. ייחודו בכך שזוהי ככל הנראה היצירה העתיקה ביותר במערב המתארת את הצלוב המתייסר על הצלב (Christus dolens), ובכך היא נחשבת לפורצת דרך. יצירות קודמות של הצלוב על הצלב, תארו אותו בדמות "ישו המנצח", דהיינו בעודו בחיים, ראשו זקוף והוא מישיר את מבטו לפנים, או מסתכל אל מריה, אמו, הנצבת למרגלות הצלב.
בצלב גרו נראה הצלוב כשראשו שמוט לפנים, עיניו עצומות, ידיו נשלחות מעט כלפי מעלה (בניגוד למקובל עד אז לתארן כשלוחות לצדדים), גופו נכנע לכוח הכבידה ושמוט באפיסת כוחות, וברכיו כפופות מעט לפנים ולצד. דימוי זה היה חסר תקדים באמנות הקרולינגית, ולכן חדרה גישה זו באיטיות ליצירות דומות במערב. רק החל במאה ה-13 אומץ סגנון "הצלוב המתייסר" ברחבי המערב. סגנון זה שם דגש על צידו האנושי של ישו והסובל. בנוסף, התפשט הנוהג לתאר את רגליו של הצלוב כמשולבות ומקובעות לצלב במסמר בודד. בצלב גרו הרגליים עדיין מקבילות.
הקרוסיפיקס היה חדשני גם בכך שיצירות קדומות יותר הוכנו ממתכת, או ממתכת סביב לב מעץ.
אריה אמריקני
אריה אמריקני (שם מדעי: Panthera atrox) הוא מין של טורף נכחד הקרוב לאריה מהסוג פנתר שבמשפחת החתוליים. האריה היה אנדמי לאמריקה הצפונית ולצפון מערב אמריקה הדרומית. הוא חי בתקופת הפליסטוקן, לפני 0.34 מיליון עד 11,000 שנים, לערך, אז נכחד. בדיקות גנטיות הראו שהוא קרוב לאריה המערות שחי באותה התקופה באירואסיה.
האריה האמריקני הוא מהחתוליים הגדולים ביותר שהתקיימו אי פעם, גדול ב-25% לערך מהאריה האפריקני של ימינו.
תיאור
מקור אריה זה הוא אמריקה הצפונית. עם זאת, מעריכים שהאריות נדדו עד לצפון-מערב אמריקה הדרומית כחלק מהחילוף האמריקני הגדול. משערים שאורך גופו היה 2.5-1.6 מטרים, וגובה כתפיו היה 1.2 מטרים כשעמד. כלומר, הוא התחרה על טרף קטן יותר מאשר הדוב קצר-הפנים הענקי, שהיה הטורף הגדול ביותר באמריקה הצפונית בזמנו. הוא היה בנוי בצורה פחות מאסיבית מאשר הטיגריס השנחרבי, שייתכן והגיע למשקל של 360 ק"ג. גולגולתו דמתה לזו של היגואר.
כמאה פרטים של אריות אמריקנים אותרו בבורות הזפת בלה בריאה שבקליפורניה, כך שמבנה גופם ידוע היטב. המאפיינים והשיניים שלהם מזכירים מאוד אריות מודרניים, אך הם גדולים מהם במידה ניכרת. מעריכים כי האריה האמריקני הוא תת-המין הגדול ביותר של האריה.
טווח
האריות הקדומים ביותר באמריקה מדרום לאלסקה חיו בתקופת הפליסטוקן, לפני כ-340 אלף שנה. לאחר מכן, הם התפשטו בצורה נרחבת מאלברטה עד מרילנד ופרו. באמריקה הצפונית הם נמצאו ביותר מקומות במערב מאשר במזרח. נמצאו אף שרידים בדרום, עד לצ'יאפס, שבמקסיקו.
כמו יונקים גדולים רבים, הם נכחדו בסוף תקופת הפליסטוקן או בתחילת תקופת ההולוקן. המאובנים האחרונים שנמצאו, באדמונטון, מקצרים את תקופת חייהם לעד לפני 11,350 שנה.
סביבה
בחלק מהאזורים בהם היו נפוצים, האריות חיו בתנאי אקלים קרים. קרוב לוודאי שהם השתמשו במערות לצורך מחסה מהקור. ייתכן והם ריפדו את המאורות שלהם בעלים או בעשבים, בדומה לטיגריס הסיבירי של ימינו.
בבורות הזפת בלה-בריאה נמצאו פחות מאובנים שלהם משל כל טורף אחר, כגון הטיגריס השנחרבי או זאב הבלהות. הדבר עשוי להצביע על כך שהם היו חכמים מספיק על מנת להימנע מהסכנה.
האריה האמריקני צד איילים, סוסים, גמלים, טפירים, ביזון אמריקאי, ממותות ואוכלי צמחים גדולים אחרים. עצמותיהם נמצאו באתרים אינדיאניים- עובדה היכולה לרמז שציד על ידי האדם תרם להכחדתם.
סיווג
האריה האמריקני סווג תחילה כמין רחוק בסוג פנתר, וניתן לו השם המדעי Panthera atrox, שמשמעותו "פנתר אכזר" בלטינית. כמה כותבי מאמרים מודרניים קיבלו דעה זו, אולם רוב המומחים חושבים כי הוא קרוב של האריה האפריקאי ושל אריה המערות, הנכחד גם הוא. ישנם פלאונטולוגים מודרניים המסווגים אותו כתת-מין של האריה ולא כמין נפרד, אחרים חוזרים לסברה המקורית ומניחים שהוא מין נפרד שהתפתח באמריקה הצפונית בנפרד משאר האריות, כך שהוא מין עצמאי.
פלורנס קנדי
פלורנס ריי "פלו" קנדי (באנגלית: Florynce Rae "Flo" Kennedy; 11 בפברואר 1916 – 21 בדצמבר 2000) הייתה עורכת דין, פמיניסטית, פעילת זכויות האזרח ומרצה אפרו-אמריקאית.
תחילת דרכה
קנדי סיימה את לימודי התיכון בראש כיתתה, ולאחר מכן במגוון עבודות, כולל בעלות על חנות כובעים ותפעול מעליות. אחרי מות אמה, זלה, בשנת 1942, קנדי עזבה את מיזורי ועברה לניו יורק, שם חלקה דירה בהארלם עם אחותה גרייס. ב-1944 היא החלה ללמוד באוניברסיטת קולומביה, וסיימה תואר ראשון ב-1949. אך בקשתה להתקבל לפקולטה למשפטים באוניברסיטה נדחתה. באוטוביוגרפיה שלה קנדי כתבה,
קנדי איימה לתבוע את הפקולטה. הם קיבלו אותה ללימודים. היא הייתה השחורה היחידה מבין שמונה נשים בשכבתה. ב-1946, במסגרת קורס לסוציולוגיה, קנדי כתבה מאמר שהשווה בין השיח על גזע לשיח על מגדר, בה הביעה את תקוותה ששחורים ונשים ימהרו לכרות בריתות כדי לקדם את מטרותיהם המשותפות.
קריירה
קנדי סיימה את לימודי המשפטים בקולומביה ב-1951.
ב-1954 כבר פתחה משרד משלה, ובפרקטיקה שלה ייצגה אמהות וטיפלה במספר תיקים פליליים. היא הייתה חברה בארגון הדמוקרטים הצעירים. ב-1956, היא יצרה שותפות משפטית עם עורך הדין שייצג את בילי הולידיי בעבירות סמים, מה שהוביל לכך שקנדי ייצגה את עיזבונה של הולידיי, וכן את עזבונו של צ'ארלי פארקר.
אקטיביזם
קנדי אמצה גישה הצטלבותית באקטיביזם. שרי רנדולף, בספרה Florynce "Flo" Kennedy: The Life of a Radical Black Feminist, ציטוטה את קנדי אומרת: "המסר העיקרי הוא שיש לנו חברה שהיא גזענית, סקסיסטית, ומעמדית מבחינה פתולוגית וממסדית. ושהטכניקות ה"משחירות" שהחמרה מחילה, מזיקים לא רק לאנשים שחורים, אלא מזיקות גם לנשים, הומואים, אסירים משוחררים, זונות, ילדים, זקנים, נכים, וילידים אמריקאים. ואם נוכל להתחיל לנתח את הפתולוגיה של דיכוי.... נוכל ללמוד הרבה לגבי איך להתמודד עם זה." קנדי המשיכה לקדם את אותה המטרה: לדחוק בנשים לבחון את המקורות של הדיכוי שלהן. היא דיברה על אמצעי התנגדות שאפשר להפעיל ביומיום. קנדי סיכמה את אסטרטגיית המחאה כ"לגרום לאנשים לבנים לחוש חרדה"
קנדי נהגה לחבוש כובע בוקרים ומשקפי שמש ורודים. עוד סימן היכר שלה היה הריסים המלאכותיים שלה, אותם כינתה ריסי "דאפי דאק". לקנדי היה בית נופש בפייר איילנד, מקום שהיה מקום מפגש לאקטיביסטים, הקהילה הגאה, ואנשי אוונגרד, והיא הייתה דמות פופולרית במרחב.
קנדי ערכה מפגשים קבועים בדירתה במנהטן. היא הייתה מפגישה בין אנשים כדי ליצור רשת חברתית ואקטיביסטית, לחלוק רעיונות, ולקדם פרויקטים.
אקטיביזם מוקדם
קנדי נעצרה בפעם הראשונה בשנת 1965 כאשר ניסתה להגיע לביתה ברחוק 48, והמשטרה סירבה להאמין שהיא גרה בשכונה זו. אירוע זה קבע את מחויבותה להתמקד במאבק נגד גזענות ואפליה.
היא גם הייתה פעילה למען מטרות פמיניסטיות וזכויות האזרח, והייתה מקבלת תיקים משפטיים הקשורים לנושאים אלו.
קנדי שיחקה תפקיד משמעותי בגיבוש המחאה נגד תחרות מיס אמריקה של 1968. המחאה נועדה להמחיש את פרקטיקת ניצול והחפצת הנשים. קנדי לקחה על עצמה את התפקיד לגייס פמיניסטיות שחורות למאבק, וכאשר מספר נשים נעצרו במהלך המחאה, קנדי יצגה אותן משפטית.
בשנת 1970 קנדי עשתה סיבוב הרצאות יחד עם גלוריה סטיינם. כשגברים היו שואלים את השתיים אם הן לסביות – סטריאוטיפ נפוץ על פמיניסטיות – קנדי היה שואלת בחזרה, "האם אתה האלטרנטיבה שלי?" היא הייתה בין החברות המוקדמות בארגון נשים לאומי (NOW), אך עזבה את הארגון כבר ב-1970, שנת הקמתו, מכיוון שלא הייתה מרוצה מהגישה שלהם לשינוי. בין הביקורות שהופנו ל-NOW היו שהן מדירות שחורות ולסביות. ב-1971 היא ייסדה את המפלגה הפמיניסטית, אשר העמידה את שירלי צ'יזהולם כמועמדת מטעמה לנשיאות. היא גם עזרה להקים את וועידת הנשים הפוליטית. החל מ-1972 היא כיהנה בוועדה המייעצת של קולקטיב המחזאיות הפמיניסטי של וסטבת, קבוצת תיאטרון שהפיקה מחזות על סוגיות פמיניסטיות.
קנדי תמכה בזכותן של נשים להפלות, וחיברה את הספר Abortion Rap יחד עם דיאן שולדר. האמירה "אם גברים היו יכולים להיכנס להריון, הפלות היו הופכות לפולחן קדוש" לפעמים מיוחסת לקנדי, אף על פי שגלוריה סטיינם ייחסה אותה ל"נהגת מונית אירית זקנה בבוסטון" אותה פגשה יחד עם קנדי. ב-1972, קנדי הגישה תביעה על העלמת מס נגד הכנסייה הקתולית, בטענה כי הקמפיין שלה נגד הפלות מפרה את עקרון הפרדת הדת והמדינה.
קנדי הייתה אחד מעורכי הדין בתיק אברמוביץ' נגד לבקוביץ, תובענה ייצוגית שבאה לבטל את חוקי ניו יורק המחמירים נגד הפלות. התיק היה אחד הראשונים להשתמש בנשים שנפגעו מהפלות בלתי חוקיות כעדות מומחיות במקום להסתמך על רופאים. הטקטיקות האלה שימשו בסופו של דבר בתיק ההיסטורי רו נגד וייד, ב-1973, אשר ביטל את המגבלות החוקיות על הפלות. קנדי ייצגה גם את הקולקטיב לבריאות האישה בתובענה ייצוגית נוספת, דומה, עם 350 תובעות.
קנדי הקימה את סדנת המדיה ב-1966, בה נפגשו פעילים כדי לדון באסטרטגיות להתמודדות עם התקשורת, עם דגש על חשיבות שיתוף מידע טקטי בין תנועות שונות. קנדי ואחרים מחו נגד ערוצי תקשורת בשל הייצוגים של אנשים שחורים. היא הצהירה שהיא תוביל חרם הגד המפרסמים הגדולים אם לא יכללו שחורים בפרסומות שלהם. היא השתתפה בכל שלושת כנסי הכוח השחור, וייצגה את ה. ראפ בראון, אסאטה שאקור ואת הפנתרים השחורים. קנדי גם ייצגה את הפמיניסטית הרדיקלית ואלרי סולאנס, שעמדה למשפט על ניסיון רצח של אנדי וורהול.
אקטיביזם מאוחר
לאחר ההתקוממות בכלא אטיקה ב-1971, שהתעוררה כתוצאה של פגיעות מערכתיות בזכויות אדם, התעורר ביתר שאת נושא הסולידריות בין כתנועת הכוח השחור והתנועה הפמיניסטית, אשר לעיתים קרובות אילצה פעילים לבחור ביניהן. קנדי התייחסה להתמרמרות שהתפתחה אצל פמיניסטיות, בעיקר לבנות, בשל התסיסה במרחב, ואמרה: "אנחנו לא תומכות באטיקה. אנחנו עצמנו אטיקה. אנחנו אטיקה, או אנחנו לא-כלום." בשנת 1973 קנדי ייסדה יחד עם מרגרט סלואן-האנטר את ארגון הפמיניזם השחור הלאומי (NBFO), אשר עסק גם בסוגיות של גזע וגם בסוגיות מגדר, כגון זכויות רבייתיות וקמפיינים לעיקור שהופנו כלפי אוכלוסיות מוגזעות.
ב-1977, קנדי הייתה לחברה שותפה במכון הנשים לחופש העיתונות (WIFP). WIFP הוא ארגון אמריקאי ללא מטרות רווח, שהוציא לאור חומרים שמטרתם הגברת התקשורת בין נשים, וחשיפת הציבור עם צורות שונות של תקשורת של ועל נשים.
פעם, כדי למחות על חוסר בחדרי שירותים בהארוורד, היא הובילה מחאת השתנה המונית במדשאה בקמפוס. כאשר נשאלה על כך, היא אמרה:
ב-1974, נכתב במגזין "פיפל" שקנדי היא "הפה הכי גדול, הכי חזק, וללא עוררין, הכי חצוף בשדה הקרב".
פעילות נוספת שעשתה קנדי הייתה נגד מלחמת וייטנאם ומדיניות התערבות של ארצות הברית.
משחק
קנדי שיחקה במספר סרטים, כולל בסרט בסרטים The Landlord (1970), ובדרמה הפוליטית העצמאית, פוליטית Born In Flames (1983).
קנדי השתתפה גם בסרט Who Says I Can't Ride a Rainbow לצד מורגן פרימן (1971) וכן בסדרת הטלוויזיה Some of My Best Friends are Men (1973).
חיים אישיים
בשנת 1946, קנדי כתב מאסה בכותרת "הטיעון נגד נישואים", אותו סיכמה מאוחר יותר הבאוטוביוגרפיה שלה:
ב-1957 קנדי נישאה לסופר המדע הבדיוני צ'ארלס דיי. דיי היה אלכוהוליסט ומת בסביבות 1960, כשהוא בשנות השלושים של חייו. קנדי מעולם לא נישאה מחדש, ולא היו לה ילדים.
פרסים והישגים
ב-1997 קנדי קיבלה את פרס מפעל החיים האמיצים, וכן בשנה שלאחר מכן כובדה על ידי אוניברסיטת קולומביה בפרס הינשוף לבוגרים מצטיינים. ב-1999 אוניברסיטת העיר ניו יורק העניקה לה את פרס המאה.
חייה המאוחרים ומותה
קנדי תרמה את המאסה "דיכוי ממוסד נגד האישה" לאנתולוגיה משנת 1970  Sisterhood is Powerful: An Anthology of Writings From The Women's Liberation Movement, שנערך על ידי רובין מורגן. ב-1976, קנדי כתבה אוטוביוגרפיה, Color Me Flo: My Hard Life and Good Times, שבו היא כתבה על חייה, הקריירה שלה, ועל האקטיביזם. היא גם שיתפה פעולה עם ויליאם פרנסיס פפר בכתיבת הספר Sex Discrimination in Employment: An Analysis and Guide for Practitioner and Student.
היא נפטרה ב-21 בדצמבר 2000, בגיל 84.
אזכורים לאחר מותה
בשנת 2020 יצאה מיני סדרה של הולו "גברת אמריקה" המספרת את סיפורה של התנועה לאשרור התיקון לשוויון זכויות, ועל התגובה הבלתי צפויה שהתקבלה מצדה של עורכת הדין השמרנית פיליס שלאפלי במהלך שנות השבעים. בתפקיד פלורנס קנדי, שיחקה השחקנית ניסי נאש.
א-נבטיה (מחוז)
מְחוֹז אַ-נַּבַּטִיַּה (בערבית: محافظة النبطية) הוא אחד משמונת מחוזות לבנון. שטחו הכולל של המחוז הוא 1,058 קמ"ר ובירתו היא העיר א-נבטיה.
זינגלה
זינגלה (באנגלית: Zingale או Zingalé) הייתה להקת רוק מתקדם ישראלית אשר הוקמה בבית ברל ב-1972 בידי ג'וני שטרן ודוד בכר. הלהקה נחשבת לחלוצה הראשונה בתחום הרוק המתקדם בישראל שהגיע מחו"ל בזכות להקות כגון פינק פלויד, הדלתות וקינג קרימזון. הלהקה זכתה להצלחה ישראלית רחבה בזכות אלבומם Peace שיצא לאור ב-1977.
רוב יצירות הלהקה הן בעיקר אינסטרומנטליות ופחות מסתמכות על שירה או ווקאליות שהייתה נפוצה בישראל בשנות השבעים. הלהקה התפרקה רשמית ב-1980 וב-1989 (ההרכב השני של הלהקה) בעקבות חזרה בתשובה של חברי הלהקה.
הקמה
מייסדי הלהקה היו ג'וני שטרן ודוד בכר, שהכירו כסטודנטים במכללת בית ברל כבר בשנת 1972. השניים היו מוזיקאים לא מקצועיים, אך החזון שראו לנגד עיניהם, הקמה של להקת רוק מתקדם ישראלית ראשונה, הוא שמשך אליהם מספר מוזיקאים מקצועיים והביא להתגבשות ההרכב הראשון של הלהקה, שכלל בנוסף לשניים את דוד שנן בתופים, אפרים ברק בגיטרות, אודי טמיר בבס, עדי וייס בקלידים וטוני בראוור בכינור ומנדולינה.
שמה של הלהקה הוא שעשוע לשוני: שילוב המילים צינגלה - סיגריה קטנה מגולגלת עם חשיש או מריחואנה, וזינג - מילה חיבה הקשורה למוזיקה (זינג, נגינה או זינגר, זמר ביידיש). את השם הגה דוד בכר. אודי טמיר הסביר מאוחר יותר בריאיון רדיו לגלי צה"ל שאלו ראשי תיבות שמתארים תהליך שמתחיל ברעיון שנולד בראש של האמן ומסתיים בהופעה על הבמה: זרע, יצירה, נפש, גוף, לבוש, היכל.
השנים הראשונות והאלבום Peace
בשנת 1974 שכרו חברי הלהקה בית בשכונת נווה גן (לימים כתבו קטע מוזיקלי על בית זה בשם: "רחוב הפרחים שבע"). חברי הלהקה התגוררו בבית, ניגנו ואירחו חברים שונים, בהם השחקן והזמר מרדכי ארנון והמשוררת הבוהמיינית רינה שני.
הלהקה הקליטה והוציאה מספר שירים לרדיו ("למה לא זכיתי בפיס" שנכנס למצעד הפזמונים, "הכל יהיה בסדר") וקיימה הופעות בבית ליסין במסגרת פסטיבלי רוק ישראלי שארגן שאול גרוסברג, לצד הרכבי פרוג כמו "אטמוספירה" ו"חלום קוסמי".
ב-1977 יצא התקליט לאור בחברת "התקליט חיפה" ב-750 עותקים בלבד והופץ רק בישראל.
תקופת הביניים
עם סיום הקלטת האלבום "Peace" נכנסה הלהקה לתקופה של חוסר יציבות ושינויי הרכב תכופים. בשלב ראשון, חזרו שטרן ובכר להיות חברים בלהקה, ולחצו לשנות כיוון ולעבוד על חומרים קומוניקטיביים יותר ובעברית. עדי וייס החליט כתוצאה מכך לעזוב את הלהקה, ואת מקומו תפס זמר גורן (בנו של אליהו גמליאל, מחבר השיר "ארץ זבת חלב ודבש") שהשתתף עוד קודם בהקלטת קולות רקע לאלבום "Peace". הבאים לעזוב היו אפרים ברק שהצטרף ללהקת "אטמוספירה", ודוד שנן שפרש מעשייה מוזיקלית.
גם בתקופה זו הלהקה המשיכה להקליט ולשחרר שירים לרדיו ("מסיבה בפנים" שהוקלט עוד לפני השינויים בהרכב, "האיש שסיפר לי", "בראשית").
מי שהחליף את שנן בהקלטות היה המתופף מאיר פניגשטיין, שמצא עצמו מחוסר עבודה בעקבות פירוקה של להקת "כוורת".
האחרון לעזוב היה טוני בראוור, שיכולת הנגינה הווירטואוזית שלו בכינור סיפקה לו פרנסה טובה יותר כנגן סשנים מבוקש. בראוור הצטרף בהמשך ללהקת הליווי של אריאל זילבר, "ברוש", וב-1980 עזב את ישראל.
השנים המאוחרות
ב-1978 התפרקה להקת "אטמוספירה" בעקבות גיוסם לצה"ל של כמה מחבריה, ואפרים ברק ועמו המתופף הצעיר עמי ליפנר (ששינה את שמו ל-"מי אל-מה") הצטרפו לזינגלה. בהרכב זה פעלה הלהקה עד לפירוקה ב-1981.
גלגול זה של הלהקה התרחק מהרוק המתקדם לכיוון המוזיקה הקלה, כשכותב החומר העיקרי הוא ג'וני שטרן. בשנים אלו הלהקה הופיעה בקביעות במועדון "בודגה", ואחת מהופעותיה מתועדת בהקלטה שנעשתה על ידי המתופף מי אל-מה ב-1980.
ב-1979 נכנסה הלהקה לסשן הקלטות באולפני "סיגמא" של גרי אקשטיין, והקליטה מספר שירים חדשים ("הייתי מלך", "יבנה המקדש", "איך השנים עוברות", "קח אותי איתך רחוק") לקראת הוצאת אלבום חדש. שיר אחר שהוקלט בסשן הזה, "זה נגמר בשבילי", נכלל בגרסה מקוצרת בתקליט "ברוק אחד", אוסף סינגלים בהוצאת חברת CBS שיצא ב-1981, בתור שיר של להקת "טוב" (שם נוסף שהלהקה השתמשה בו בתקופה זו).
פירוק
בסוף שנות ה-70' החלו ג'וני שטרן ואודי טמיר בהליכים של חזרה בתשובה. דרישתם לחדול מלהופיע בסופי שבוע הביאה לעזיבתם של זמר גורן ואפרים ברק ב-1980 בטרם הושלמה העבודה על האלבום החדש.
ג'וני שטרן, אודי טמיר ומי אל-מה הקימו להקת מוזיקה חסידית בשם "הודו לה'" יחד עם הגיטריסט דני ממן (להקת "גן עדן") והנשפן יעקב מירון. הלהקה פעלה עד 1989 והוציאה 3 אלבומים.
פרסום מאוחר
ב-1993 יצאה לאור הוצאה מחודשת של האלבום על ידי האוזן השלישית בשיתוף "התקליט חיפה" (בעלי ההקלטות המקוריות משנת 1975) על גבי CD, בתוספת מספר סינגלים שהקליטה הלהקה בעברית בשנותיה הראשונות. ההוצאה המחודשת הביאה למכירת מספר עותקים גדול ואף שווקה למדינות שונות, ולמעשה היא אחראית לפרסום של הלהקה. הצלחת המהדורה הראשונה הביאה את "האוזן השלישית" להדפיס מהדורות נוספות. ב-2002 הוציאו מהדורת CD במארז קרטון, וב-2015 הוציאו מהדורת ויניל.
ב-1996 הוציא ג'וני שטרן את הדיסק "מסיבה בפנים", אוסף שירים עבריים שהקליטה זינגלה בגלגוליה השונים בשנים 1975–1979. כמה מן השירים הם הקלטות אולפן שלא הושלמו, עם תוספות שירה מאוחרות של שטרן עצמו. את האוסף הפיץ ג'וני שטרן באופן עצמאי על גבי CD-R בין חבריו. בהמשך הועלה האוסף לאתר האינטרנט של ג'וני שטרן, שהפך אחרי פטירתו לאתר הנצחה לפועלו. באתר האינטרנט ניתן גם לשמוע ולהוריד את ההופעה החיה של זינגלה ב"בודגה". ב-2017 הוציאה האוזן השלישית גרסת תקליט לאוסף, תחת השם "זינגלה: השנים האבודות". מגרסה זו הוסרו השירים "יבנה המקדש" ו"ירושלים ברדיו".
ב-1998 עלתה לאוויר הסדרה "סוף עונת התפוזים" בעריכת יואב קוטנר, סדרה שהוקדשה לתיעוד סיפורו של הרוק הישראלי. אחד הפרקים עסק במוזיקה המתקדמת שנוצרה בישראל בשנות ה-70', וחלק שהוקדש ללהקת זינגלה כלל ראיונות עם עדי וייס, ג'וני שטרן ואפרים ברק.
The Bright Side
האלבום ראה אור באוקטובר 2008 וזכה להצלחה מוגבלת. האלבום נמכר כמדיה דיגיטלית ברשת האינטרנט, ובאפריל 2009 יצא על גבי CD.
עקרבה
עקרבה (ערבית: عقربا; תעתיק מדויק: עקרבא) היא עיירה פלסטינית בנפת שכם, הממוקמת כ-13 ק"מ דרומית-מזרחית לשכם, וכ־7 ק"מ ממזרח לצומת תפוח, בשומרון. מבחינת מעמדה, היא נחשבת לשטח B על פי הסכמי אוסלו. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה מתגוררים בעיירה, נכון לשנת 2007, 8,180 תושבים.
במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בכפר 309 בתים מיושבים ב-1478 נפשות, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל צוין מספר תושבי הכפר (ביחד עם ח'רבת פצאל) כ-2060, ושטחו נרשם כ-142,530 דונם, מתוכם 2,343 דונם של אדמה ציבורית.
העיירה מזוהה עם עיר המחוז היהודית עקרבת, הנזכרת בכתבי יוסף בן מתתיהו ובכתבי חז"ל.
אדמות הכפר
אדמות הכפר השתרעו על שטחים גדולים בבקעת הירדן וכללו כ-35,000 דונם, מתוכם כ־1,800 דונם של שטח בנוי. בשנת 1968 סגר צה"ל אלפי דונמים בבקעת הירדן לכניסה וייעד אותם כאזור אימונים. בינואר 1972 הורחב השטח הסגור בכ-5,000 דונם נוספים. לאחר שתבואה צמחה באזור הסגור השמיד צה"ל את היבולים בריסוס מהאוויר, באפריל 1972. במקביל פעל המנהל האזרחי לקחת את אדמות הנפקדים מהכפר. הריסוס ונטילת אדמות הנפקדים עוררו מחאות בישראל, בין השאר מצד תנועת "שמאל ישראלי חדש" והדבר עורר דיון בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת. למרות המחאות, שימשו 3,800 דונם של אדמות נפקדים מהכפר כשטחים עבור גיתית ומכורה. בשמאל טענו שהשטחים שרוססו היו מיועדים להקמת גיתית ומכורה, בעוד הממשלה טענה שאין קשר בין הדברים וכי ההתנחלויות נועדו לקום על שטחים אחרים.
שטחי החקלאות הסמוכים לכפר עקרבה היוו מוקדי מחלוקת בין מתיישבים מאיתמר לבין פלסטינים. באוקטובר 2002 ירה מתיישב יהודי בהאני בני מניה, בן 24, בעת שמסק בשטחי החקלאות לצורך הגנה עצמית. בכ-62% משטחי החקלאות בכפר נטועים עצי זית ושקד, בכ־8% ירקות ועצי פרי אחרים, ושאר השטח משמש למרעה.
ב-2014 הוצת מסגד בעיירה ורוססו עליו כתובות נאצה. ב-2018 הוצתה דלת מסגד בעיירה ורוססו עליו כתובות נאצה, כחודש לאחר רצח עדיאל קולמן בירושלים בידי מחבל ערבי תושב העיירה.
פרנסה
כמה מאות מתושבי עקרבה עובדים בהתנחלויות בקעת הירדן בעיקר בחקלאות. מקור פרנסה נוסף בכפר הוא ייצור תכשיטים ומזכרות לתיירים.
בינואר 2022 נהרגו תשעה נערים מהעיירה בתאונת הדרכים בצומת פצאל, בעת ששבו מעבודתם בחקלאות.
העת העתיקה
בכפר נתגלו שרידים ארכאולוגים מתקופת בית שני, וכתובות מאוחרות יותר ביוונית.
העיר נזכרת פעמים רבות בכתביו של יוסף בן מתתיהו, כאחת מערי המחוז ביהודה, על גבול שטח השומרונים, אשר נפלה בסופו של דבר בידי הרומאים. כמו כן, ציין יוסף בן מתתיהו כי בעיר פעל שמעון בר גיורא, אשר ריכז בה את כוחותיו.
בנוסף, העיר נזכרת במשנה לעניין הבאת מעשרות לירושלים:.
העיר גם נמצאה מוזכרת בשטר יהודי מימי מרד בר כוכבא, בו הוזכר כפר בת שלה - "גלוד". כפר זה מזוהה כיום עם הכפר ג'אלוד, כ־7 ק"מ דרומית מערבית לעקרבה.
אוסביוס באונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה) ציין כי מיקומה של העיר הוא דרומית מזרחית לשכם, תוך שקישר בטעות בינה ובין העיר המקראית שבנגב "מַעֲלֵה עַקְרַבִּים", והעיר נזכרת כך גם במפת מידבא.
פיניאס ופרב
רוב פרקי הסדרה עוקבים אחר תבנית קבועה: צמד האחים החורגים פיניאס ופרב בונים או עושים משהו יוצא מגדר הרגיל, מה שגורם לאחותם הגדולה לרצות "לכסח אותם", דבר בו היא נכשלת בכל פרק. במקביל, פלטיפוס המחמד שלהם מנהל חיים כפולים כסוכן חשאי (כפרודיה לג'יימס בונד) ונלחם בתוכניות הזדוניות של ד"ר דופנשמירץ.
יוצרי הסדרה, דן פוונמיר וג'ף "סוומפי" מארש, תכננו את הסדרה כאשר עבדו יחדיו בערוץ ניקלודאון על הסדרה "החיים המודרניים של רוקו". בנוסף לכך, הם מדבבים שתיים מהדמויות בסדרה: ד"ר דופנשמירץ ומייג'ור מונוגרם. הרעיון ליצירת הסדרה עלה לאחר שפוונמיר צייר ילד משולש - ההשראה של דמותו של פיניאס. לאחר מכן, פוונמיר ומארש יצרו יחדיו את הסדרה והעלו אותה לאינטרנט, שש עשרה שנים לפני ששודרה לראשונה בערוץ דיסני.
בישראל שודרה העונה הראשונה והשנייה (למעט פרק חג המולד הראשון של הסדרה) בעברית. שידורי הסדרה בישראל באנגלית לא נחלו להצלחה רבה ותמו שידוריהם עם פתיחת ערוץ דיסני הישראלי, אף על פי שמדי פעם משודרים פרקים באנגלית בשעות הערב המאוחרות. ב-1 בספטמבר 2011 החלו שידורי העונה השלישית בערוץ דיסני הישראלי, שנחל הצלחה גם בקרב מבוגרים.
ביולי 2015 פורסם בערוץ דיסני ישראל על כך שבאוגוסט יצוין חודש מיוחד לסדרה. הפרק האחרון של הסדרה שודר ב-31 באוגוסט 2015. לכבוד הפרק האחרון, אולפני אלרום החליפו את המדבבת הישנה של קנדיס פלין בעברית, עדי קוזלובסקי, לצורכי סגירת מעגל ודיבוב השירים בתפקיד המקהלה והשירה של קנדיס.
כמו כן פרק ספיישל בשם "Phineas and Ferb: The O.W.C.A Files" שודר ב-9 בנובמבר 2015, בישראל הספיישל נקרא: "פיניאס ופרב: התיקים הסודיים של אלרת"מ" והוא שודר ב-13 במרץ 2016.
ב-13 בינואר 2023, דיסני+ חידשו את הסדרה לעוד שתי עונות, הכוללות 20 פרקים כל אחת. כרגע לא ידוע מתי העונות ישודרו. נחשף שבעונות החדשות חלק מהפרקים יספרו על חייהם כבוגרים
פיתוח
אחד מיוצרי הסדרה, דן פוונמיר, רצה לייצר תוכנית שתהיה "פחות גסה" מאיש משפחה, אשר בעבר השתתף התוכנית כשילוב של הסדרות איש משפחה ובובספוג מכנסמרובע. ג'ף "סוואמפי" מארש, היוצר השני של הסדרה, אמר שהתוכנית לא נוצרה רק למען ילדים, אך זה לא פוסל אותם כקהל יעד..
הדמויות הראשיות בסדרה גרות במשפחה מעורבת, דבר שמשקף את הילדות של מארש עצמו. מארש רצה להראות שהרקע של המשפחה "לא חשוב לחיים של הילדים". הם משפחה מעורבת וזה כל מה שצריך לדעת. מארש קרא לדמויות "מגניבות, מתוחות וחכמות אך בלי להיות נמרצות יותר מדי". על פי פוונמייר, גם במאי האנימציה הסכים: "בכל התוכניות האחרות הדמויות טיפשות, אבל אין דמויות טיפשות בתוכנית הזאת."
עלילה
התוכנית עוסקת בהרפתקאותיהם של האחים החורגים, פיניאס פלין ופרב פלטשר, שגרים בעיר דאנוויל השוכנת באזור המשולש, בניסיונתיהם להעביר את הזמן של חופשת הקיץ. לעיתים קרובות הרפתקאות אלו כוללות המצאות משוכללות, גדולות ולכאורה מסוכנות, ביניהן צוללת מתכווצת המסוגלות להיכנס לבן-אדם, מגדל המגיע לירח ומטוס מנייר בגודל אמיתי. אחותם הגדולה של פיניאס ופרב, קנדיס פלין, אובססיבית לשני דברים: לכסח את האחים שלה על המצאותיהם ולזכות בתשומת ליבו של נער בשם ג'רמי. באותו הזמן, פלטיפוס המחמד של הבנים, פרי, משרת את תפקידו כסוכן חשאי בארגון אלרת"ם (ארגון ללא ראשי תיבות מגניבים). מייג'ור מונוגרם מעדכן אותו על משימתו מדי פרק, במסגרתה הוא נלחם בהמצאתו המרושעת של ד"ר היינץ דופנשמירץ.
הרבה מההומור של הסדרה מבוסס על בדיחות חוזרות עם שינויים קלים. רוב הפרקים עוקבים אחרי דפוס דומה:
על אף שהם אויבים מושבעים, נדמה שפרי הפלטיפוס וד"ר דופנשמירץ הם חברים שנהנים להילחם זה בזה. לעיתים דופנשמירץ דואג לפרי כשאינו מגיע בזמן לעצור את מזימותיו, ואילו פרי נעלב כאשר דופנשמירץ נלחם בסוכן חשאי אחר.
מוזיקה
הסדרה מוכרת בזכות השירים שלה, שמופיעים כמעט בכל פרק מאז הפרק הרביעי בעונה הראשונה. מנהלי דיסני אהבו במיוחד את השיר מהפרק הזה, "צ'יקה צ'יקה צ'ו", וביקשו שיופיע שיר בכל פרק נוסף. המוזיקה הובילה לכך שהסדרה הייתה מועמדת לארבע פרסי אמי: ב-2008 על שיר הנושא ועל "אין לי חוש קצב" וב-2010 על "פרי תחזור" ועל הפסקול ככלל.
לשני יוצרי הסדרה דן פוונמיר וג'ף "סוומפי" מארש יש רקעים מוזיקליים; פוונמיר ניגן רוק אנד רול בקולג' וסביו של מארש הוא המוזיקאי Les Brown. הם אמרו כי "אפשר לכתוב שיר על כמעט כל דבר" בשעה אחת מקסימום. אחרי סשן אינטנסיבי, פוונמיר ומארש מבצעים את השיר ומשאירים אותו במשיבון של מפיק הסדרה דני ג'ייקוב בערבי שישי. עד יום שני שאחרי זה, השיר כבר מופק במלואו.
בין השירים הבולטים אפשר למצוא את השירים "אגלט", "סנאים במכנס", "על החוף בחצר", "נתפסת", "צ'יקה צ'יקה צ'ו", "מלכת המאדים", "אח קטן שלי", "אחי המושלם" ועוד. חלק מהשירים מופיעים על אלבומים ששוחררו כפסקולי הסדרה.
בישראל, עקב הצורך בחסכון, חלק מהשירים, לרוב שירי רקע, לא דובבו לעברית ונשארו בשפת המקור, וכך גם קטעי הסיום, שלרוב נעשה שימוש בקטע סיום יחיד (סנאים במכנס / פרי הפלטיפוס).
עונה 2
בפרק "החופשה בהוואי", קיימים שני חלקים בני 10 דקות כמו בכל פרק בסדרה (מלבד ספיישלים). אך בשונה משאר הפרקים, שני החלקים מרכיבים שתי הרפתקאות באותה חופשה בהוואי, לכן שניהם כביכול סיפור אחד בעל שם אחד.
במקור, הפרק "!Summer Belongs to You" (בעברית - "הקיץ הוא רק שלך") הוא ספיישל בן 40 דקות, אך בדיבוב לעברית חילקו את הפרק לשני חלקים.
בנוסף, הפרק "חג המולד של פניאס ופרב" לא דובב לעברית.
פיניאס ופרב: מהתיקים הסודיים של אלרת"ם
בשנת 2015, לאחר שנגמרה הסדרה, יצא ספיישל באורך שעה הנקרא "O.W.C.A Files". הספיישל עסק בד"ר דופנשמירץ, שהצטרף לאלרת"ם ויצא למשימות חשאיות עם הסוכן פ' וקבוצת החיות החדשות שיצרו חבורה שלוחמת בפשע.
פיניאס ופרב - ספיישלים
בשנת 2014, יצא ספיישל של פיניאס ופרב: מלחמת הכוכבים ומסופר שם על פיניאס ופרב שהם חקלאי לחות הגרים בשכנות ללוק סקייווקר על כוכב הלכת טטואין. כאשר אר-2-די-2 ותכניות כוכב המוות נופלות בידיהם, עליהם להציל את הגלאקסיה ולהצטרף אל ברית המורדים. בינתיים, ברית המורדים שלחה את סוכן הפלטיפוס המוצלח ביותר שלהם על מנת לסכל את מזימתו של דארת'נשמירץ' ולהרוס את המכונה החדשה שלו; הסית'ינטור.
ובאותה שנה יצא ספיישל של פיניאס ופרב: ליל הרוקחים החיים.
חידוש
ב-13 בינואר 2023 הוכרז שלסדרה יופקו שתי עונות נוספות אשר ישודרו בערוץ דיסני ודיסני פלוס. ב-4 במאי 2023 הוכרז שהכתיבה לעונה החמישית התחילה עם שחרור משוער ל-2024.
פיניאס ופרב הסרט: המסע אל היקום המקביל
בעקבות הצלחת הסדרה, נוצר סרט הטלוויזיה "פיניאס ופרב הסרט: המסע אל היקום המקביל". הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-5 באוגוסט 2011 בערוץ דיסני האמריקאי, והוא שודר בעברית ב-28 באוקטובר 2011 ובתרגום לעברית, לאחר ביקוש רב, שודר ב-12 בדצמבר 2011.
עלילת הסרט
פיניאס ופרב משחקים באחת מהמצאותיהם "בדמינפוס" (כדור נוצה פלטיפוסי). במהלך המשחק, פיניאס ופרב נתקלים ברחפת של פרי,(בלי לראות את פרי)מתרסקים לתוך ביתו של דופנשמירץ והורסים בטעות את הטרון של ד"ר דופנשמירץ, המימד האחרטרון. בינתיים, מייג'ור מונוגרם מזכיר לפרי הפלטיפוס, שאם ייתפס על ידי בעליו, הוא יאלץ לעזוב את משפחתו. בעוד פרי הולך לעצור את מזימתו של דופנשמירץ, פיניאס ופרב מתקנים את הטרון של דופנשמירץ. דופנשמירץ נכנס למימד השני יחד עם פיניאס, פרב ופרי ופוגשים את דופנשמירץ שתום העין, דופנשמירץ מהיקום המקביל. דופנשמירץ השני מציג לחבורה את פרי הפלטיבורג, הגנרל הצבאי שלו - פרי הפלטיפוס. הרודן מראה לפיניאס ופרב בנוסף, שחיית המחמד שלהם היא סוכן חשאי בכך שמצווה על פרי הפלטיבורג לפגוע בפיניאס ופרב.
פיניאס ופרב הסרט: קנדיס נגד היקום
בשנת 2019, במהלך תערוכת D23 Expo, הוכרז כי סרט נוסף שמבוסס על הסדרה, בשם "פיניאס ופרב הסרט: קנדיס נגד היקום", עתיד לצאת בשירות דיסני+. ב-28 באוגוסט 2020 הסרט הופץ, כאשר הוא זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים. עלילת הסרט תתרחש באמצע חופשת הקיץ, לאחר עלילת הסרט הראשון.
עלילת הסרט
קנדיס רוכבת על האופניים שלה לכיוון ביתה כשהיא שרה שיר על ההמצאות של אחיה - פיניאס ופרב ומציינת שהיא לא תגרר אחריהן, כשלפתע היא שמה לב להמצאה החדשה שלהם - ליצן רובוטי עצום שעושה להטוטים עם הילדים, ומחליטה שהיום זה היום בו היא תכסח את האחים שלה.
בזמן הזה הסוכן פ' מסכל את תוכניתו של הד"ר המרושע - ד"ר היינץ דופנשמירץ להפוך את בית העירייה לאבק ולשאוב אותו. כשהסוכן פ' מסכל את מזימתו, הטרון של הד"ר יורה קרן אחרונה אל בית משפחת פלין-פלטשר שפוגעת בליצן הרובוטי והופכת אותו לאבק. אמא של קנדיס מגיעה ואומרת לקנדיס שהיא מותשת מכך שכל יום היא גוררת אותה הביתה לראות שום כלום ובזמן הזה השואב הרובוטי של דופנשמירץ פולט קרן לכיוון ביתם ושואב את האבק של הרובוט. אמא של קנדיס מסתכלת לחצר האחורית וכמו כל פרק בסדרה, היא רואה שום דבר. קנדיס מתעצבנת ואומרת לפיניאס ופרב שכל יום אצלם בקיץ הוא מושלם והם תמיד גיבורים, ואליה אף פעם לא מתייחסים. הם מחליטים להכין לה מתנה, וכשהם יוצאים החוצה הם מגלים שחללית חייזרים חטפה אותה ואת וונסה. לאחר מכן, פיניאס, פרב, איזבלה, בלג'יט וביופורד בונים שער בין ממדי בכוונה להציל את קנדיס, הם מגיעים בטעות לבית של דופנשמירץ ויוצאים איותו למסע לחלץ את קנדיס וונסה. בזמן הזה קנדיס ווונסה מנסות לברוח, וונסה מצליחה להיכנס לחללית מילוט שמביאה אותה למקום אחר בכוכב (ולא לכדור הארץ) וקנדיס מתגלה על ידי החייזרים, שמעריכים אותה ואוהבים אותה. במשך כל הסרט פרי מגן עליהם בחשאי, מכיוון שהוא לא יכול להראות בפני פיניאס ופרב כסוכן פ' ובפני ד"ר דופנשמירץ כחיית מחמד רגילה.
לאחר שפיניאס ופרב מגיעים אל הכוכב, הם מגלים חייזרים שמסתתרים משאר החייזרים (שמעריצים את קנדיס) ומספרים להם שלפני שנים רבות הגיעה המלכה של החייזרים האחרים והשתלטה על הכוכב שלהם בעזרת צמח שוטף מוח. המלכה חושבת שקנדיס מסוגלת לשמור על הצמח בחיים, ולכן היא שומרת אותה. אך לאחר מכן היא מגלה שכל בני האדם יכולים לשמור עליו בחיים עקב תהליך הנשימה שלהם והפליטה של הפחמן לאחר שאנחנו נושמים אוויר נקי.
החייזרים מגיעים לכדור הארץ להשתלט עליו, ומביאים איתם את הצמח. בזמן שהצמח בכדור הארץ (ששורץ בבני אדם) הוא גדל עד שהוא מפתח צורה של יצור מפלצתי ומתחיל להחריב בכל מסביבו. לבסוף, פיניאס, פרב, קנדיס, ד"ר דופנשמירץ, וונסה, פרי, בלג'יט, ביופורד ואיזבלה מביסים את המפלצת וקנדיס מבינה שהאחים שלה אוהבים אותה ומנסים כל הזמן לעזור. היא מבינה שהם לא רואים אותה כאחות רעה, מעריכים אותה ורואים בה אחות גדולה דואגת ומעריכה. וקנדיס מבינה שהיא לא צריכה לנסות כל הזמן לכסח אותם.
פיניאס ופרב מארחים
פיניאס ופרב מארחים (באנגלית: Take Two with Phineas and Ferb) היא סדרה בת של התוכנית. שידוריה החלו ב-3 בדצמבר 2010 בערוץ דיסני האמריקאי. הסדרה סובבת על ראיון ואירוח סלבס על ידי פיניאס ופרב. פיניאס פלין הוא המארח הראשי ששואל את מרבית השאלות, פרב פלטשר מסייע לו ומדבר מעט, איזבלה גרסיה שאפירו היא מפיקת התוכנית, וקנדיס פלין רוצה לפגוע בפיניאס ופרב ובאולפן. בסוף חלק מן התוכניות האולפן נהרס בגלל פרי הפלטיפוס וד"ר היינץ דופנשמירץ.
לתוכנית עונה אחת, ובה עשרים פרקים. עד כה שודרו 15 פרקים בערוץ דיסני האמריקני. אורך כל פרק הוא בין 2.5 ל-7 דקות.
בישראל
הסדרה שודרה בישראל בתרגום לעברית החל מפברואר 2009. לקראת סוף מאי 2011, שודרו שני הפרקים הראשונים, בהשתתפותם של ג'ק בלאק ואנדי סמברג בדיבוב לעברית.
ב-18 בדצמבר 2011, לקראת יציאת הסרט "החבובות", שודר פרק 13, כאשר מיס פיגי הגיעה לאולפן בדיבוב לעברית.
בחנוכה 2011, דובבו פרקים 3 - 10 ושודרו בערוץ דיסני.
בתחילת 2012, דובבו ושודרו פרקים 11 - 12 ו-14 - 20.
עד כה שודרו בישראל, עשרים פרקים מתורגמים, ועשרים מדובבים. הסדרה משודרת בדרך כלל במעברי פרסומות ארוכים.
צרות בצרורות
צרות בצרורות הוא קומיקס של פיניאס ופרב, עליו מבוססים 6 מהפרקים. הקומיקס נכתב על ידי יוצר הסדרה לפני שיצר אותה.
המדריך לחיים
בחנוכה 2011, יצא ספר נוסף של הסדרה, הנקרא "פיניאס ופרב - המדריך לחיים", בספר כתוב מדריך לבניית ההמצאות של פיניאס ופרב. בספר כתובה על כל אחת מהדמויות תעודת זהות אישית, וניתן לצייר המצאות בספר.
פיניאס ופרב ממציאים את הכיף
בנוסף לספר "המדריך", יצא בחנוכה 2011 ספר חדש בסדרה הנקרא "פיניאס ופרב ממציאים את הכיף", בניגוד לספר הראשון, הספר אינו מבוסס על פרקי הסדרה. בספר נכתבו פרקים שלא שודרו בטלוויזיה.
העולם המופלא של פיניאס ופרב
בדומה לספר "המדריך לחיים" כתובות בספר המצאותיהן של פיניאס ופרב, ההמצאות של ד"ר דופנשמירץ והגאדג'טים של מפקדת אלרת"ם. בנוסף בספר זה גם ניתן לצבוע את הדמויות ואת ההמצאות של פיניאס ופרב, וה"טרונים" של דופנשמירץ. בספר זה ניתן למצוא בחנים אודות הסדרה.
המסע אל היקום המקביל
לקראת סוף נובמבר יצא הספר "המסע אל היקום המקביל" המבוסס על הסרט. בניגוד לרוב הספרים הוא לא מופיע כקומיקס.
פיניאס ופרב שולטים
ב-2013 יצא ספר של פיניאס ופרב שסיפוריו לא מוצגים כקומיקס, פרט הסיפור האחרון.
יום הפרב
ספר זה שוב יוצג כקומיקס. מיועד לצאת בינואר 2016.
בובות פיניאס ופרב
בשנת 2011, הושקו בובות של הדמויות הרשמיות של הסדרה: פיניאס פלין, פרב פלטשר, קנדיס פלין, פרי הפלטיפוס (כפלטיפוס רגיל), פרי הפלטיפוס (כסוכן חשאי) וד"ר היינץ דופנשמירץ.
תחפושות פיניאס ופרב
בפורים 2012, שושי זוהר השיקה שני דגמי תחפושות של דמויות מהסדרה: פיניאס פלין ופרב פלטשר.
DVD
בפברואר 2012 שוחררו DVD בהם השירים העיקריים והמפורסמים של פיניאס ופרב, ביניהם "צ'יקה צ'יקה צ'ו", "אגלט" ו"פרי תחזור".
סדנת פיניאס ופרב
בין יולי לאוקטובר 2012 התקיימה "סדנת פיניאס ופרב" במוזיאון המדע בירושלים. בסדנה ניתן היה ליצור המצאות המזכירות את ההמצאות בתוכנית הטלוויזיה, כגון בניית קרונית רכבת הרים, הרכבת רכב מפרש, יצירת קרון רכבל, ועוד.
ירחון רשמי
החל מיולי 2012, יוצא ירחון של פיניאס ופרב. בירחון ישנם כתבות אודות הסדרה, ראיונות עם שחקניה, תשבצים ותפזורות על הסדרה.
מסמכי פרי: משימה מעבר לגבול
DVD הכולל 11 פרקים מכל עונות הסדרה. יצא ב-3 באפריל 2013.
פיניאס ופרב: חג המולד
DVD הכולל שישה פרקים מהעונה השנייה. ה-DVD ניתן להשגה רק בגרמניה. ה-DVD כולל תרגום לעברית אך נטול דיבוב.
אחיינו של הקוסם
אחיינו של הקוסם (באנגלית: The Magician's Nephew) הוא ספר פנטזיה שנכתב על יד הסופר האנגלי קלייב סטייפלס לואיס. הספר הוא הספר השישי שפורסם, והראשון בסדרו הכרונולוגי, בסדרת הספרים דברי ימי נרניה. הספר מספר על אירועים שקדמו לאירועי הספר האריה, המכשפה וארון הבגדים ומסביר אותם.
תקציר העלילה
בלונדון של שנת 1900, נפגשו לראשונה הילד דיגורי קירק והילדה פולי פלמר. דיגורי סיפר לפולי שאמו מצויה על סף מוות והשניים התיידדו.
בעודם משחקים בעליית הגג של ביתם, הם נכנסים בטעות לחדר העבודה של הדוד אנדרו - דודו של דיגורי. אנדרו הוא קוסם, המפתה את פולי לנסות את טבעת הקסם שלו, הגורמת לה להיעלם לעולם אחר. בניסיון להחזיר את פולי חזרה, דיגורי משתמש בטבעת השנייה אשר מובילה אותו ליער שבין עציו מספר בריכות מים.
דרך בריכות המים שביער, המהוות למעשה שערים בין עולמות, מגיעים הילדים לעולם אחר - הריסות עולם שנקרא צ'ארן, בו נכנסים הילדים לארמון גדול. בארמון פסלי השליטים של העולם הזה ופעמון. דיגורי מצלצל בפעמון, ומעיר את אחד הפסלים - פסלה של ג'דיס, המלכה המכשפה הלבנה, המספרת להם על מלחמת העולם בינה לבין אחותה המכשפה. כדי להימנע מתבוסה היא הטילה קללה שהביאה למותם של כל האנשים ובעלי החיים בצ'ארן. הילדים מנסים להימלט, אולם היא רודפת אחריהם, תופסת בשערה של פולי ומגיעה אחריהם ליער שבין העולמות ללונדון. בלונדון ג'דיס מגלה שכוחות הקסם שלה לא עובדים על כדור הארץ, אולם כוחה הפיזי רב, והיא מחוללת מהומה ברחובות, בין היתר על ידי השתלטות על מרכבה ושבירת עמוד תאורה המואר בגז. הילדים מנסים להשיב את המלכה מלונדון לארצה, ובטעות מצליחים למשוך ליער את המלכה עם עמוד הגז, וכן עגלון בשם פרנק, והסוס שלו הנקרא סטרוברי.
כאשר הם מגיעים ליער הם עוברים בטעות דרך בריכה אחרת מהבריכה של צ'ארן, ומגלים כי הגיעו לעולם חדש ריק לחלוטין - שמתחיל להיברא על ידי אסלן. ג'דיס המכשפה תוקפת את אסלן, אך לאחר מכן בורחת ממנו. אסלן בוחר כמה חיות, הופך אותם לחיות מדברות ונותן להם סמכות לשלוט ביתר החיות. מכיוון שנרניה רק נוצרה, כל דבר שנשתל בה מתחיל לצמוח, וכך גם פנס הגז המופיע בתחילת האריה, המכשפה וארון הבגדים. פרנק ואשתו הופכים למלך ולמלכה הראשונים של נרניה, וצאצאיהם מולכים בנרניה וב"ארץ המלאכים"- הארץ השכנה לנרניה.
אסלן שולח את דיגורי להביא תפוח מיוחד על מנת לכפר על כך שהביא רשע לעולם החדש - המכשפה הלבנה ג'דיס. דיגורי ופולי עפים על הסוס שצימח כנפיים להביא את התפוח מגן מוקף חומה המצוי בראש הר מרוחק. המלכה מגיעה ומנסה לפתות אותם לאכול מהתפוח על מנת לזכות בחיי נצח, או להביא אותו לאמו של דיגורי החולה. המלכה אוכלת מהתפוח בעצמה ומקבלת חיי נצח. דיגורי מקיים את הבטחתו ומביא לאסלן את התפוח.
אסלן מורה לדיגורי לשתול את התפוח ומכתיר את פרנק ואשתו הלן למלך ומלכת נרניה. העץ הגדל מהתפוח נועד להגן על נרניה בעתיד מהמכשפה, ונותן לדיגורי תפוח נוסף על מנת לרפא את אימו.
זרעי התפוח שנזרעים בחצר הבית בלונדון גדלים לעץ, ולאחר שהעץ נכרת, נבנה ממנו ארון הבגדים הקסום.
היער בין העולמות
"היער בין העולמות" הוא יער דמיוני שמוזכר בספר. היער הוא מקום שמקשר בין עולמות רבים, ואליו מגיעים גיבורי הספר, פולי ודיגורי, לאחר שנגעו בטבעות הקסם הצהובות שנתן להם דודו של דיגורי, אנדרו.
ביער אין בעלי חיים (למעט חזיר ים אחד, שנשלח לשם על ידי הדוד אנדרו), ומלבד העצים הרבים בו, יש ביער עשרות גומות של מים, אשר כל אחת מהן מובילה לעולם אחר. כדי לעבור לעולם שבתוך הגומה משתמשים פולי ודיגורי בטבעות הקסם הירוקות (שגם הן ניתנו להם על ידי הדוד אנדרו). ליער השפעה אחרת על כל אדם אשר נכנס אליו. כשפולי ודיגורי מגיעים אליו לראשונה הם מושפעים מהשלווה ומהחמימות שבו, עד שהם מאבדים זמנית את זיכרונם וכמעט נשארים לנצח לנמנם על הקרקע. לעומת זאת, כאשר המכשפה ג'דיס נכנסת ליער היא מושפעת פיזית והופכת להיות חלשה וחולה. כמו כן, מכיוון שליער השפעה כה טראומטית עבורה, בכל פעם שהיא יוצאת ממנו היא שוכחת שאי פעם הייתה בו.
נאמר כי puzzlewood, שנמצא ביער דין שימש השראה ללואיס עבור היער שבין עולמות.
הקשר ל"האריה המכשפה וארון הבגדים"
לפי הספר דיגורי קירק שבבעלותו הארון שדרכו ילדי משפחת פבנסי בספר "האריה המכשפה וארון הבגדים" מגיעים לנרניה הוא הפרופסור שמארח את הילדים בביתו. הדבר מסביר גם את העובדה שהפרופסור (בניגוד למצופה) לא פקפק בסיפורה של לוסי על כך שמצאה שער לעולם אחר בארון הבגדים. הספר גם מסביר שאלות על נרניה שנותרו לא ברורות בספר הראשון, כגון: כיצד הגיע פנס מעולם בני האדם לנרניה?, כיצד הפכה המכשפה הלבנה לבת אלמוות? וכיצד היא יודעת איך נראים בני אדם?
פרשנות לעלילה
הספר מהווה אלגוריה נוצרית לספר בראשית וסיפור בריאת העולם.
כמו כן, הספר מסביר אירועים שאירעו ב"אריה, המכשפה וארון הבגדים", ומציג תמות של בחירה אלוהית באנשים פשוטים ובכך מתן הצדקה למלוכה - נהג הכרכרה ואשתו הופכים לשליטי נרניה. הספר אינו משאיר ספק באשר למעמדם של הזוג - אשתו של הרכב היא אישה פשוטה המופרעת באמצע מלאכת הכביסה.
ישנים הסבורים כי הספר, בדומה ליתר ספרי הסדרה, מהווה ביקורת על המדע והמודרניזציה המובילים את העולם להרס. ניתן לראות את קללת המכשפה כמשל לפצצת האטום, שבה נעשה שימוש בעת כתיבת הספר, והרס העולם בספר מהווה אזהרה וקריאה לחזור לערכים הפשוטים והדתיים של הנצרות - המוצאת את ביטויה בבריאה מחודשת של העולם.
אלגוריות נוצריות
בדומה לכל ספרי דברי ימי נרניה גם ספר זה רצוף במשלים ואלגוריות נוצריות. הספר כולל תמות של בריאת העולם, החטא הקדמון והצורך לכפר עליו, פיתוי ותום.
אסלן, המייצג את ישו, בורא בעצמו את העולם, ואין התייחסות לאביו "הקיסר מעבר לים" בהתאם לתפיסת הברית החדשה לפיה ישו עצמו ברא את העולם ובלעדיו לא היה נברא העולם. (יוחנן 1, 3, איגרת אל העברים 1, 10 ואיגרת אל הקורינתים 1, 15 - 16).
הנרי השישי, חלק שלישי
הנרי השישי, חלק שלישי (באנגלית: Henry VI, Part 3; מסומן בקיצור 3H6) הוא מחזה מאת ויליאם שייקספיר. המחזה השלישי ברביעיית המחזות העוסקים במלחמות השושנים הכוללת בנוסף את המחזות הנרי השישי, חלק ראשון, הנרי השישי, חלק שני וריצ'רד השלישי. המחזה הוצג לראשונה ב-1592, בסמוך להצגת החלק השני, וראה אור לראשונה במהדורת אוקטבו (ספרון) ב-1595 בשם he True Tragedie of Richard Duke of Yorke, and the death of good King Henrie the Sixt, with the Whole Contention betweene the two Houses Lancaster and Yorke ("הטרגדיה האמיתית של ריצ'רד, דוכס יורק ומותו של המלך הטוב, הנרי השישי, עם כל המחלוקת בין בית לנקסטר לבית יורק"). המחזה כולל את המונולוג הארוך ביותר במחזות שייקספיר (בפיו של ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס גלוסטר; מערכה שלישית, תמונה שנייה) ואת כמות הקרבות הגדולה ביותר (ארבעה מוצגים על הבמה, אחד מדווח). לדברי הבקורת המקובלת, כיוון שאף דמות לא מציגה תכונות נאצלות וכמעט כולן מבצעות מעשי זוועה, אין במחזה דמות ראשית חיובית שניתן להזדהות עמה. המקורות ההיסטוריים למחזה הם הכרוניקות של רפאל הולינסהד (המהדורה משנת 1587) ו-The Union of the Two Noble and Illustrate Families of Lancastre and Yorke מאת אדוארד הול. על אף שמו, ועל אף העובדה שהשתלשלות האירועים בהם הוא עוסק מתחילה לפני התחלתו ומסתיימת לאחר סופו - המחזה הוא יצירה שלמה ועצמאית, גם אם לעיתים נדירות ביותר הוא מוצג בפני עצמו. חלקים מהמחזה משולבים לרוב בעיבורים למחזה ריצ'רד השלישי.
דמויות עיקריות
חצר המלך הנרי בית יורק ותומכיו
צרפתים אחרים
רקע
המחזה מתחיל מיד לאחר אירועי החלק השני, כאשר דוכס יורק מגיע לפרלמנט. לאחר ניצחונו על אנשי המלך, יורק הוא הדמות המתבלטת כחזקה בממלכה ושאפתנותו למלוכה אינה יודעת גבול. הוא מלווה בבניו, המסתכסכים בהמשך. המלך הנרי חלש מאי-פעם, כעת, ללא ייעוצו והגנתו של גלוסטר (שנרצח) נראה שגורלו נחרץ, מגנתו היחידה היא אשתו מרגרט מאנז'ו המתגלה במחזה זה (בניגוד לחלק הקודם) במלוא עוצמתה כמי שנלחמת על שלטון בעלה ובנה. דמות נוספת העולה במחזה היא זו של ווריק, המזגזג מצד לצד.
תמצית העלילה
דוכס יורק מגיע לפרלמנט בלונדון מלווה בפמליה במטרה להכתיר את עצמו למלך. מנגד מופיע המלך הנרי עם פמלייתו ודורש מיורק לכרוע ברך ולבקש על חייו. ווריק, תומכו של יורק, מציע למלך לוותר על כתרו ולהסתפק בתואר דוכס לנקסטר מנגד טוען בזכות המלך תומכו ווסטמורלנד. לאחר ויכוח מבקש הנרי מיורק שירשה לו למלוך עד סוף חייו, בתמורה להכרזתו שיורק יהפוך ליורשו. ההסכם מרתיח את מרגרט מזעם כיוון שמשמעות ההסכם הוא שבנה הודח ממעמדו כיורש העצר. מאידך, בניו של ריצ'רד דוחקים בו ליטול את הכתר מיד.
אדוארד, המלך החדש, מתאהב באלמנה יפה (ליידי גריי) ונושא אותה לאשה, תוך הפרת ההסכם עם ווריק. בצרפת פועלת מרגרט לסיכול הסכם הנישואין של אדוארד עם בונה, בתקווה שכשלונו יביא את הקץ על מלכותו של אדוארד. לפתע נודע כי אדוארד נשא את ליידי גריי לאשה באנגליה. ווריק הזועם חובר למרגרט ויחד הם פונים למלך צרפת על מנת שיסייע להם להחזיר את הנרי לכסאו (ולהבטיח את עליית בנו על הכס עם מותו). המלך הצרפתי מתכנן את הפלישה לאנגליה. באנגליה מתרבה ההתקוממות נגד מלכותו של אדוארד ונישואיו. אף אחיו הצעיר של המלך, דוכס קלרנס, חובר למרגרט ולווריק ומסכים לשאת לאשה את בתו הצעירה של ווריק. לכאורה תומך ריצ'רד, דוכס גלוסטר (לימים ריצ'רד השלישי) באדוארד, אך רק מתכנן את עלייתו-שלו לכס המלכות.
כאשר כוחות צרפת מצליחים לשחרר את הנרי מכלאו הוא מודיע שעייף ממלכות ומבקש שווריק וקלרנס ימלכו במקומו בעוד הוא יפרוש לחיי תפילה. אדוארד נמלט לדוכסות בורגונדיה, מגייס צבא ושב לאנגליה. הנרי שב ונכלא במצודת לונדון. אדוארד וריצ'רד נלחמים בווריק ליד קובנטרי. קלרנס מתחרט על בגידתו בבית יורק, הוא מבקש את סליחתם של אחיו והם מוחלים לו. מרגרט שבה מצרפת עם כוחות נוספים, אך אלו ניגפים בקרב טוקסברי והיא ובנה נלקחים בשבי. כאשר הבן מטיח עלבונות באחים לבית יורק, הם הורגים אותו. ריצ'רד שב ללונדון, מספר להנרי הכלוא במצודה על מות בנו והורג אותו לאחר מכן. מרגרט מוגלית לצרפת ואדוארד שב לכס המלכות.
המחזה מסתיים בכך שריצ'רד ממשיך לחלום על היום הקרב, בו ישא את הכתר על ראשו.
תמות
נקמה. המוטיב המניע רבות מהדמויות הוא תאוות-נקם. בשם תאוות הנקם מופרות בריתות ונערכים מעשי פשע בקרב ומחוצה לו, הגוררים מעשי רצח-נקמה נוספים. הרצח המזעזע ביותר הוא הוצאתו להורג של אדמונד מראטלנד, בנו הצעיר של יורק, מיד לאחר קרב וייקפילד, המניע שרשרת נקמה.
רדיפת כוח. מוטיבציית הנקם משתלבת בהמשך המחזה עם רדיפת-כוח ושלטון שמובילה לעוד ועוד מעשי זוועה, בהם מכשירה מטרת העלייה על הכס את כל האמצעים. הסמל המובהק לרדיפת הכוח היא דמותו של ריצ'רד (לימים המלך ריצ'רד השלישי).
נאמנות משפחתית צרה. שני המניעים של נקמה ותאוות שלטון משתלבים עם נאמנות משפחתית צרה, אף דמות אינה מונעת או מצדיקה את מעשיה לא מתוך אידיאלים אנושיים ולא מתוך רגשות נאמנות לעם או למדינה. להפך, כל הערכים נרמסים לאור הנאמנות המשפחתית הצרה, הרצון לעלות על הכס או להעלות בן על הכס מהווה הצדקה לכל עוול. הנאמנות הצרה המתדרדרת לכדי אגוצנטריות גרידא אצל ריצ'רד השלישי.
אלימות. תמונות רבות במחזה מצטיינות באלימות גרפית קשה.
קרחון קלארק (ארץ ויקטוריה, נקודת לוואנדואוסקי)
קרחון קלארק (באנגלית: Clarke Glacier) הוא קרחון בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הנרי השישי, חלק שלישי
הפקות ועיבודים
המחזה שולב במספר הפקות של ה-BBC, בהן המיני-סדרה An Age of Kings מ-1960 בה הוצג המחזה במסגרת שני פרקים באורך כולל של שעתיים; ב-1965 עובדו מחזות הנרי השישי וריצ'רד השלישי להפקה בימתית מצולמת של הרויאל שייקספיר קומפני בשם "מלחמת השושנים", אשר שודרה ב-BBC כמיני-סדרה בת שלושה פרקים; המחזה שודר במלואו בעונה השלישית של הפקת מחזות שייקספיר לטלוויזיה (BBC Television Shakespeare) מ-1983, בניגוד להפקות האחרות בסדרה ששאפו לריאליזם, הצטיינו הפקות שלושת חלקי "הנרי השישי" וריצ'רד השלישי (עם אותו צוות שחקנים) בביצוע אמנותי שתרגם את זירת ההתרחשות למגרש משחקים ילדותי ורבים מהשחקנים גילמו תפקידים כפולים של דמויות המהוות תמונת מראה זו של זו.
שלושת חלקי הנרי השישי נכללו במסגרת המחזור השני של הסדרה הכתר החלול מ-2016. החלקים הראשון והשני אוחדו לסרט אחד, בעוד החלק השלישי הופיע כסרט נפרד. עם בנדיקט קמברבאץ' כריצ'רד השלישי, סופי אוקונדו כמלכה מרגרט, סמואל וסט כווינצ'סטר, יו בונוויל כגלוסטר, אדריאן דאנבר כריצ'רד דוכס יורק וסם טרוטון כקאלרנס.
קרחון קלארק (ארץ ויקטוריה, נקודת לוואנדואוסקי)
בקצה שפך הקרחון מתחבר הקרחון אל שפכו של קרחון דייוויס, ושניהם תורמים ללשון הקרח שבין כף רינולדס והאי לאמפלו.
הנרי השישי, חלק שלישי
הפקות ועיבודים
כל העיבודים הקולנועיים של ריצ'רד השלישי (גרסת לורנס אוליבייה מ-1955, גרסת איאן מקלן מ-1995 וסרטו של אל פצ'ינו מ-1996, "מחפשים את ריצ'רד") כוללים קטעים מטקסט המחזה כהקדמה והבהרה לאירועי "ריצ'רד השלישי".
קרחון קלארק (ארץ ויקטוריה, נקודת לוואנדואוסקי)
גילוי הקרחון ומקור שמו
הקרחון התגלה על ידי משלחת נמרוד (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907 -1909) בפיקודו של ארנסט שקלטון.
שקלטון מתן לקרחון את שמו.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 163