cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
החזית הדרום-מערבית
הקמת החזית בפעם השנייה
החזית הוקמה מחדש תוך זמן קצר מיחידות שהצליחו להחלץ מהכיתור הגרמני בצירוף כוחות עתודה. תחת פיקוד מרשל סמיון טימושנקו השתתפו כוחות החזית במתקפת הנגד הסובייטית בחורף 1941/1942. במאי 1942 השתתפה החזית במתקפה סובייטית כושלת באזור חרקוב, וחלק גדול מכוחותיה כותר והושמד על ידי הגרמנים במסגרת קרב חרקוב השני. החזית, שנחלשה מאוד עקב האבדות שספגה במהלך הקרב, לא הצליחה לבלום את מתקפת הקיץ הגרמנית בדרום רוסיה, שנפתחה בסוף יוני 1942. ב-12 ביולי נאלץ הפיקוד הסובייטי העליון לפרק את החזית בעקבות תבוסה במבצע וורונז'-וורושילובגרד, ולספח את שרידי כוחותיה לחזית סטלינגרד החדשה.
הקמת החזית בפעם השלישית
ב-22 באוקטובר הוקמה החזית הדרום-מערבית מחדש מכוחות עתודה, ונועד לה תפקיד מרכזי במסגרת מתקפת הנגד הסובייטית המתוכננת באזור סטלינגרד (מבצע "אורנוס"). ערב פתיחת מתקפת הנגד כללה החזית, שמפקדה היה גנרל ניקולאי ואטוטין 3 ארמיות (הארמייה ה-21, ארמיית הטנקים החמישית וארמיית המשמר הראשונה) בסיוע 2 ארמיות אוויריות. תחת פיקודה היו 18 דיוויזיות חי"ר, 3 קורפוסים משוריינים, קורפוס ממוכן ו-2 קורפוסי פרשים. ב-19 בנובמבר תקפו כוחות החזית את עמדות הארמייה הרומנית השלישית מצפון מערב לסטלינגרד, ותוך מספר ימים הצליחו להביס אותה לחלוטין ולכתר את הכוחות הגרמניים באזור סטלינגרד, לאחר שחברו לכוחות חזית סטלינגרד באזור העיר קאלאץ על נהר הדון.
במחצית השנייה של דצמבר 1942 פתחה החזית הדרום-מערבית במתקפה על האגף הצפוני של קבוצת ארמיות דון. במסגרת מבצע סטורן קטן הביסו כוחות החזית תוך זמן קצר את הכוחות העיקריים של קבוצת הארמיות, חדרו עמוק לעורפה ואילצו את המפקד הגרמני, אריך פון מאנשטיין, לוותר על ניסיונו לחלץ את הכוחות הגרמניים המכותרים בכיס סטלינגרד, ולהתרכז בהגנה על פיתחת רוסטוב.
באוגוסט 1943 השתתפו כוחות החזית הדרום-מערבית, תחת פיקוד גנרל רודיון מלינובסקי במתקפה סובייטית גדולה באזור חרקוב (מבצע רומיאנצב), ששיחררה את העיר מידי הגרמנים. במהלך החודשיים הבאים השתתפה החזית בשיחרור אגן דונבאס ובהתקדמות הצבא האדום מערבה לנהר הדנייפר וחצייתו במהלך קרב דנייפר. ב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של החזית לחזית האוקראינית השלישית, ובכך הסתיים תפקידה במלחמת העולם השנייה.
אבו בכר שקאו
אַבּוּ בַּכְּר שֵׁקָאוּ (נולד בין השנים 1969 ל-1975; לפי דיווחים לא-רשמיים מת במאי 2021), הידוע גם בכינויו דַאר א-תַּוְחִיד (בערבית: دار التوحيد – בית המונותאיזם), הוא המנהיג לשעבר של ארגון הטרור האסלאמי בניגריה, בוקו חראם. החליף את מייסד הארגון, מוחמד יוסוף, שנהרג ב-2009. ביוני 2013 הבטיחה ארצות הברית שבעה מיליון דולר למי שיסייע באיתורו.
ב-21 במאי 2021 התפרסם תחקיר של הוול סטריט ג'ורנל, לפיו אבו בכר שקאו נהרג בהתפוצצות מטען חבלה שהוא הפעיל. הדיווח לא קיבל אישור רשמי, אך התבסס על מקורות מודיעין.
קורות חייו
אבו בכר שקאו נולד ככל הנראה בשנת 1975 בניז'ר, אם כי לטענתו נולד בכפר שקאו במדינת יובה שבניגריה. בן העם הקאינורי מצפון-מזרח ניגריה. גם גילו לא ברור, וישנה אפשרות שנולד בשנת 1969. הוא הצטרף לבוקו חראם, ארגון טרור שהוקם בשנת 2002 על ידי מוחמד יוסוף ומטרתו להילחם בחדירתה של התרבות המערבית לאזורים שבהם הוא פועל ולהקים מדינה אסלאמית המושתתת על חוקי השריעה. ביולי 2009 נהרג מנהיג הארגון מוחמד יוסוף במעצר משטרתי, ומאז מנהיג את הארגון אבו בכר שקאו, שהפך את בוקו חראם לקיצוני ואכזרי יותר.
אבו בכר שקאו אחראי למתקפות טרור רבות שבוצעו בניגריה על כפרים, בתי ספר, כנסיות של המיעוטים הנוצריים ותחנות משטרה, אשר בהן נהרגו אזרחים רבים. בשנת 2011 גרם הארגון למותם של 495 בני אדם. בוקו חראם אחראי למתקפת הטרור על מטה האומות המאוחדות באבוג'ה באוגוסט 2011, שבמהלכה נהרגו 24 בני אדם. בנובמבר 2013 רצחו חמושים מהארגון יותר מ-30 בני אדם שנסעו לחתונה בצפון-מזרח ניגריה. חודש לאחר מכן פוצצו חברי הארגון מכונית תופת שגרמה ל-70 הרוגים. ב-14 באפריל 2014 נחטפו למעלה ממאתיים תלמידות בית ספר בניגריה. לאחר כמה ימים פרסם ארגון בוקו חראם סרטון, שבו הודיע אבו בכר שקאו כי התלמידות בידיו והוא מתכוון למכור אותן לשפחות ולחתן אותן עם חברי ארגונו. בהמשך פרסם סרטון נוסף שבו אמר כי הוא מסכים לשחרר את התלמידות תמורת לוחמים בארגון שנעצרו בידי השלטונות הניגריים. בסרטון נראו התלמידות הנוצריות כשהן לבושות כמוסלמיות, כשלדברי שקאו הן התאסלמו.
אבו בכר שקאו נחשב לטרוריסט המסוכן ביותר באפריקה, וביוני 2013 הבטיחה ארצות הברית פרס של שבעה מיליון דולר למי שיביא מידע שיסייע באיתורו.
ב-7 במרץ 2015 נשבע אבו בכר שקאו אמונים למדינה האסלאמית. מאז מהווה ארגון בוקו חראם את "מחוז מערב אפריקה של המדינה האסלאמית". ב-3 באוגוסט 2016 פורסם בשבועון "א-נבא" של המדינה האסלאמית כי אבו מוסעב אל-ברנאווי מונה למנהיג מחוז מערב אפריקה במקום אבו בכר שקאו.
הודו ההולנדית
הודו ההולנדית הוא מונח גאוגרפי, המתאר את כלל היישובים ותחנות המסחר שבשליטת חברת הודו המזרחית ההולנדית בתת-היבשת ההודית.
היסטוריה
הנוכחות ההולנדית בתת-היבשת ההודית נמשכה בין 1605 ל-1825. סוחרים הולנדיים מחברת הודו המזרחית הקימו תחנת מסחר ראשונה בקורומנדל, בעיקר בעיר הנמל של פוליקאט, במטרה לסחור במוצרי טקסטיל בתמורה לתבלינים אותם רכשו באיי הודו המזרחיים. סוראט ובנגל הוקמו ב-1616 וב-1627, בהתאמה. לאחר שכבשו ההולנדים את ציילון מידי הפורטוגלים ב-1656, השתלטו בנוסף גם על המצודות הפורטוגליות לאורך חוף מאלאבר, במטרה להגן על ציילון מפלישה. רק לאחר החתימה על הסכם שלום בהאג ב-1669 פסקו העימותים בין ההולנדים לפורטוגלים על השליטה בתת-היבשת והאחרונים נסוגו ממנה.
מלבד טקסטיל, נסחרו בהודו ההולנדית גם אבנים יקרות, אינדיגו ומשי ברחבי חצי האי, מלחת ואופיום בבנגל ופלפל שחור במאלאבר. עבדים הודים יובאו לאיי התבלינים ולמושבת הכף.
בקרב קולאצ'ל (Battle of Colachel) שנערך ב-1741 הכניע צבאו של מלך טרבאנקור כוח של חברת הודו המזרחית ההולנדית, והחל תהליך שהביא בסופו של דבר לסיומה של הנוכחות הצבאית ההולנדית במאלאבר. במחצית השנייה של המאה ה-18 החלו ההולנדים לאבד בהדרגה את כוחם והשפעתם. במכתבי קיו ב-1795 ויתרה הולנד על נכסיה בתת-היבשת לטובת בריטניה, במטרה למנוע השתלטות צרפתית עליהן. אף על פי שבנגל וקורומנדל הוחזרו להולנד לאחר החוזה האנגלו-הולנדי של 1814, הן הועברו שוב לבריטניה לאחר החוזה האנגלו-הולנדי של 1824. על פי תנאי החוזה, הועברו כל נכסיה לידי בריטניה עד 1 במרץ 1825, וכתוצאה מכך איבדה הולנד את תחנות המסחר האחרונות שלה בהודו.
מטבעות
בתקופה בה הייתה פעילה מסחרית בהודו, הפעילה הולנד מספר מטבעות בקוצ'י, במאסוליפאטם (Masulipatnam), בנאגאפטינאם (Nagapattinam), בפודוצ'רי (במהלך חמש השנים, 1693–1698, בהן כבשה הולנד את המקום מידי צרפת) ופוליקאט. כל המטבעות הוטבעו על בסיס המטבעות המקומיים.
חרות - התנועה הלאומית
חרות - התנועה הלאומית הייתה מפלגת ימין שהוקמה על ידי פורשי מפלגת הליכוד.
היסטוריה
התנועה נוסדה על ידי בנימין זאב בגין, מיכאל קליינר ודוד ראם שהתפצלו מסיעת הליכוד-גשר-צומת בשנת 1999, בשלהי כהונתה של הכנסת ה-14. שם המפלגה בא לציין את כוונת חבריה להיות המשך אידאולוגי לתנועת החרות ההיסטורית, שבראשה עמד מנחם בגין - אביו של מייסדה בנימין זאב בגין, ואשר הייתה אחת מהמפלגות שיצרו את הליכוד. את רשימת חרות לכנסת ה-15 חתמו שמואל כץ, שהיה חבר הכנסת מטעם תנועת החרות בכנסת הראשונה, עזריאל לבנת, ויצחק שמיר שעזב את הליכוד והוצב במקום ה-120.
בבחירות לכנסת השש עשרה רצה המפלגה בנפרד, והציבה כמספר 2 את ברוך מרזל מחברון. גם אנשי מפלגת ימין ישראל הקטנה הצטרפו לרשימה, ונציגיהם שובצו במקומות החמישי והשביעי. לבסוף זכתה הרשימה ב-36,202 קולות אך לא עברה את אחוז החסימה שהיה אז 47,226 (1.5% מהקולות הכשרים). בבחירות אלה עשתה המפלגה שימוש תעמולתי בהמנון "התקווה", כאשר הציגה גרסה שלו כג'ינגל בחירות. את מילות "התקווה" החליפו מילים בערבית קלוקלת שהציגו מסר של השתלטות ערבית על מדינת ישראל. הג'ינגל נפסל על ידי יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, השופט מישאל חשין וערעור לבית המשפט העליון על הפסילה נדחה ברב דעות. הדיון סביב פסילת הג'ינגל והעתירה לבג"ץ זכה לסיקור תקשורתי ושביעות רצון מצד אנשי יחסי הציבור של המפלגה.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2003 התמודדה המפלגה בבני ברק במשותף עם האיחוד הלאומי מולדת ותקומה אך נשארה מחוץ למועצת העיר.
לאחר עזיבתו של בגין החל מהבחירות לכנסת ה-16 התמקד מצע המפלגה בעידוד הגירה מישראל למדינות ערב באמצעות סל הגירה כספי. לאחר תוכנית ההתנתקות בבחירות לכנסת ה-17 חזרה המפלגה והדגישה את הרעיון בתעמולת הבחירות תחת הסיסמה "חוק פיצוי פינוי לפלסטינים", הבאה להדגיש כי מדובר בהגירה מרצון חופשי של התושבים המתפנים ושבה הפיצוי קודם לפינוי, בניגוד למדיניות ההתנתקות וחוק פינוי-פיצוי שהביאו לנסיגה ולפינוי (בניגוד לרצון המפונים) ולהסדרת הפיצוי הכספי רק לאחר מכן. במהלך מערכת הבחירות פעלו פעילי חרות בריכוזי אוכלוסייה ערבית, וניסו לעניין את התושבים המקומיים בתוכניתם לעידוד הגירה כספי. עצרת אחת שכזו ביפו הסתיימה בתקיפת הפעילים, בהם היו"ר קליינר.
בסיום ספירת הקולות של מערכת הבחירות לכנסת ה-17 נתגלה באורח מוזר שבקלפיות מסוימות באזור טייבה ואום אל-פחם קיבלה המפלגה מאות קולות, ואילו הרשימה הערבית המובילה רע"ם-תע"ל לא זכתה כלל בתומכים. לבסוף התברר שהדבר נבע מבלבול ברישומים של הקלפיות עקב סמיכות המפלגות ברשימות הקלפי. כתוצאה מגילוי הטעות זכתה לבסוף רע"ם-תע"ל במנדט נוסף, על חשבונה של מפלגת העבודה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 (2009) פסקה למעשה פעילות המפלגה בעקבות התמודדותו של יושב ראש המפלגה מיכאל קליינר בפרימרייז של הליכוד. קליינר שובץ במקום ה-48 (והלא ריאלי) ברשימת הליכוד. חרות לא התמודדה בבחירות לכנסת ה-18 או במערכות הבחירות שלאחריהן.
ערבית דרוזית
ערבית דרוזית (בערבית: اللهجة الدرزية) היא ניב של השפה הערבית המדובר בקרב הדרוזים. ניב זה מעולם לא הוכר כניב רשמי על ידי הגופים המפקחים על השפה הערבית (ובראשם האקדמיה ללשון ערבית במצרים), והוא כינוי להגייה ספציפית של השפה הערבית אשר נפוצה בקרב הדרוזים ונחשבת לקרובה ביותר להגיית הערבית הספרותית.
הערבית הדרוזית היא אתנולקט המדובר בקרב בני העדה הדרוזית דוברי הערבית בפריסה כלל-עולמית. ההגייה הדרוזית היא אחידה בדרך כלל, אם כי אוצר המילים משתנה בהתאם לארץ המגורים של הדובר ולניב המקובל במקום. לעיתים, מאמצים הדרוזים את הניב המקומי ומוותרים על ההגייה האופיינית לדרוזים; מקרים כאלו נפוצים בעיקר בלבנון, שבה הדרוזים המתגוררים בערים הגדולות ובעיקר בפרברי ביירות מאמצים את הניב הלבנוני ואת ההגייה האופיינית לנוצריי לבנון, זאת להבדיל מ"דרוזיי ההרים", דרוזים המתגוררים בהר הלבנון ובהרי השוף, המקפידים על ההגייה הדרוזית.
בדרך כלל, ההגייה הדרוזית מבדילה את הדרוזים משאר האוכלוסייה דוברת הערבית במקום. לדוגמה: במדינת ישראל, שבה מיעוט ערבי גדול, הדרוזים מהווים מיעוט בין דוברי הערבית במדינה, והגייתם נבדלת מזו של ערביי ישראל, המשתמשים בניב הפלסטיני, ומזו של הבדואים, הדוברים בניבים בדואיים שונים האופייניים לאזור. דרוזיי הר הדרוזים מבדילים עצמם בהגיית האותיות משאר אוכלוסיית סוריה, ביניהם דרוזים המתגוררים בערים גדולות.
כיוון שההגייה הדרוזית שונה משאר הניבים של הערבית המדוברת, יש דוברי ערבית המתקשים להבין ניב זה. במדינות מסוימות הביטוי "ערבית דרוזית" מהווה מושא ללעג: בלבנון, דובר "ערבית דרוזית" הוא אדם המקפיד על הגיית האות קא"ף כקו"ף נחצית או אדם אשר הגייתו גרונית מדי, תושבי רצועת החוף הלבנונית נוהגים להשתמש בכינוי זה על מנת ללעוג לדרוזיי הר הלבנון, אשר הגייתם שונה. במדינת ישראל, שבה הדרוזים דוברים בנוסף לשפת האם הערבית שלהם גם עברית (אשר בקרב הדור הצעיר נמצאת בשימוש רב) ורבים מהגברים הדרוזים משתלבים במשרדים ממשלתיים ובכוחות הביטחון, המושג "ערבית דרוזית" מתאר לעיתים שפה ערבית אשר חדרו אליה מילים וביטויים בעברית, ומהווה אף בדיחה פנימית בתוך העדה הדרוזית.
קאט דנינגס
קת'רין ויקטוריה ליטבק (באנגלית: Katherine Victoria Litwack; ), המוכרת בשם הבמה קאט דנינגס (Kat Dennings), היא שחקנית יהודייה-אמריקאית. מוכרת בזכות תפקידיה בסרטים "הלילה של ניק ונורה" (2008), "בית השפנפנות" (2008), ו בתור דארסי לואיס בסרט גיבורי העל "תור" (2011) ובהמשכיו "תור: העולם האפל" (2013) ו"תור: אהבה ורעם" (2022). היא מוכרת גם בזכות תפקידה בתור מקס בלאק בסדרת הטלוויזיה "מרוששות" (2011 - 2017).
ביוגרפיה
קתרין ויקטוריה ליטבק נולדה בעיירה ברין מור (אנ') ליד פילדלפיה, פנסילבניה, למשפחה יהודית ממוצא ליטאי ורוסי. אמה, אלן ג'ודית-ליטבק (במקור - שץ) היא משוררת וקלינאית תקשורת ואביה, ג'רלד ג'יי ליטבק הוא פרמקולוג מולקולרי ומרצה במכללה. דנינגס היא הצעירה מבין חמישה אחים.
דנינגס קיבל חינוך ביתי; ההרשמה היחידה שלה בבית ספר הייתה לחצי יום בבית הספר המרכזי לחברים (אנ'). היא סיימה את לימודיה בתיכון בגיל 14, ולאחר שנתיים עברה עם משפחתה ללוס אנג'לס כדי להמשיך לשחק במשרה מלאה ועד מהרה אימצה את שם המשפחה המקצועי "דנינגס".
קריירה
בתור ילדה בת 10 כבר הופיעה בפרסומות טלוויזיה, ובגיל 14 השתתפה בתפקיד אורח בפרק אחד בסדרה "סקס והעיר הגדולה" בתור ילדת בת מצווה. השתתפה בסדרת הסיטקום "לגדל אבא" בתור ביתו הבכורה של בוב סאגט, וב-2003 התארחה בפרק בסדרה "ללא עקבות" ובפרק בסדרה "CSI".
ב-2003 שיחקה בסרט הטלוויזיה "הסנובים" (The Snobs) בתפקיד איזבל. בשנת 2004, ביצעה דנינגס את הבכורה הקולנועית שלה בקומדיית ההתבגרות המוזיקלית "בקול גדול", בה גילמה את תלמידת הפסנתר סלון. ב-2005 כבר פרצה דנינגס עם תפקידה של מארלה בתה של טריש פידמונט (קתרין קינר) בקומדיה המצליחה "בתול בן ארבעים", לכך נוספו עוד חמש הופעות אורח בסדרת הדרמה "ER" בתור זואי באטלר והופעה במערבון "בלב העמק" לצידו של אדוארד נורטון. גילמה את מולי, הבת הבכורה והמרדנית של ליאה פאולר בסרט ההמשך לקומדיה "ביג מאמא". הופיעה בקומדיית ההתבגרות "צ'ארלי ברטלט" בתור סוזן גרדנר, אהובתו של הנער העשיר צ'ארלי ברטלט (אנטון ילצ'ין) ובתו של מנהל בית הספר ניית'ן (רוברט דאוני ג'וניור). זכתה להערכה רבה ב-2008 על תפקידה הראשי לצידו של מייקל סרה בקומדיית ההתבגרות הרומנטית "הלילה של ניק ונורה". בסרט הופיעה בתפקיד הראשי בתור נורה סילברברג תיכוניסטית הנפגשת באקראי עם ניק, איתו אין לה שום דבר במשותף מלבד הטעם המוזיקלי. על הופעתה זכתה למועמדות לפרס פריצת השנה בטקס סרטי ה-MTV. לאותה שנה הוסיפה גם הופעה בתור מונה בקומדיה בהפקתו של אדם סנדלר "בית השפנפנות" לצידה של אנה פאריס.
ב-2009 הופיעה בדמותה של סטייסי אחותו של טואי תומפמסון בקומדיית הילדים של רוברט רודריגז "קצרים", ובתור הפרוצה הצעירה קתרינה דברופקוויץ' בסרט גיבורי-העל הקנדי "דפנדור". ב-2011 החלה לככב בסדרה הקומית "מרוששות" ברשת CBS. בהמשך ב-2011, שיחקה את דארסי לצידה של נטלי פורטמן בסרט אודות גיבור-העל, "תור", כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול. בשנת 2013, שבה לתפקידה בסרט ההמשך, "תור: העולם האפל".
בנוסף ב-2013, הופיעה בקליפ של להקת הנסון לשיר "Get the Girl Back" לצידה של ניקי ריד.
בשנת 2017 החלה לדבב את דמותה של ליאה בירץ' בסדרה האנימציה "פה גדול" מבית נטפליקס.
בשנת 2021 שבה לשחק את דמותה של דארסי במיני-סדרה "וונדה-ויז׳ן" ושנה לאחר מכן, בסרט "תור: אהבה ורעם" בשנת 2022.
חיים אישיים
מ-2011 עד 2014, דנינגס יצאה עם השחקן ניק זאנו, שכיכב לצדה בסדרה "מרוששות". מ-2014 עד 2016, דנינגס יצא עם הזמר ג'וש גרובן.
ב-6 במאי 2021, אושר כי דנינגס נמצאת במערכת יחסים עם המוזיקאי אנדרו ו. ק.; השניים נפגשו בלוס אנג'לס מוקדם יותר באותה שנה. שבוע לאחר מכן, ב-13 במאי 2021, הודיעו בני הזוג על אירוסיהם בחשבון האינסטגרם שלהם.
דנינגס הצהירה במקומון יהודי בלוס אנג'לס: "היהדות היא חלק חשוב מאוד מההיסטוריה שלי, אבל הדת היא לא חלק מחיי". בהמשך הכתבה נאמר שמבחינתה היא מזוהה עם היהדות יותר בצורה אתנית ותרבותית מאשר דתית. בנוסף סיפרה: "אני במיליון אחוז יהודייה. לא נראה לי שיש לי קרובי משפחה שהם לא יהודים".
ב-2003 דווח על כך שדנינגס עושה מדיטציה טרנסצנדנטלית. ב-2020 הצהירה כי היא הפכה לצמחונית בעקבות צפייה בסרט "David Attenborough: A Life On Our Planet".
מיקסינות
מיקסינות (שם מדעי: Myxini) היא מחלקה של מיתרניים חסרי לסתות המזכירים במראם צמדאים אך הם ריריים יותר, חיים בעומק הים והם חסרי עמוד שדרה אמיתי. הם היצורים המפותחים ביותר שאינם בעלי עמוד שדרה וקרובים מאוד לחולייתנים האמיתיים. בתוך מחלקה זו ישנה סדרה אחת - מיקסינאים (Myxiniformes) ובה משפחה יחידה - מיקסיניים (Myxinidae).
יצורים אלה בעלי גולגולת אבל הם חסרים עמוד שדרה והם מזכירים את החולייתנים הראשונים שהתפתחו. הם קרובים רחוקים של הצמדים אך לא ברור מה טיב הקשר ביניהם - הצמדים הם חולייתנים אמיתיים. אלו יצורים ריריים באורך 18–127 ס"מ. הם בעלי גופים מכוסי ריר, ללא קשקשים ועור וללא גפיים. הזנבות רחבים ועוזרים להם לנוע. הם מזכירים במראם צלופחים עיוורים.
ראשם חשוף ומכיל בעיקר פתח פה בעל שיניים קטנות העוזרות להיאחז בטרף. צבע המיקסינות יכול להיות כחול, אפור, שחור או לבן. על נחיריהם ישנם שפמים משתרבבים והשינים בולטות מחוץ לפיהם.
תזונתם של המיקסינות מתבססת בעיקר על תולעים ימיות שונות, אותן הם גורפים מהמים או מהסלעים. הם ניזונים גם מחלקי גוף ואיברים של יצורים גדולים יותר כמו דגים, חולייתנים ימיים ורכיכות. ההתחפרות במעי יצורים אחרים הורגת אותם לעיתים קרובות. כמו כן המיקסינות הם אוכלי נבלות הניזונים מיצורים שוקעים במותם לתהומות. עם זאת הם אינם מוצלחים בגירוד הבשר המת וצריכים לחכות שהוא יירקב או ייעשו בו חורים.
מפתח צינורות
מפתח צינורות הוא כלי עבודה מתכוונן המשמש לסיבוב צינורות מתכת עגולים בקוטר משתנה.
מבנה הכלי ושימושים
מפתח צינורות מורכב משלושה חלקים:
הכלי בנוי כך שהפעלת לחץ גדול יותר על הידית גורם לשיניו להנעץ בצינור ולהפעיל עליו לחץ גדול יותר; ובכך אוחזות בו ומאפשרות את סיבובו למרות צורתו העגולה. כיוון שלכלי שיניים גסות יחסית הוא מתאים לשימוש עם מתכת עגלגלה שפלייר רגיל יתקשה לאחוז בה. רצוי לעבוד עם הכלי עם מתכות רכות משיניו כדי למנוע את שחיקתן. מפתח הצינורות מיוצר בגדלים שונים להתאמה אופטימלית לקוטר הצינור.
בשל המסה והמראה המאיים של כלי זה, לעיתים הוא משמש בסרטים ככלי המשמש פורצים.
ג'יי ג'ונסון
ג'יי צ'ארלס ג'ונסון (באנגלית: Jeh Charles Johnson; נולד ב-11 בספטמבר 1957) הוא פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי שכיהן כמזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית בקבינט של נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
ביוגרפיה
באוקטובר 1998 מונה ליועץ המשפטי של חיל האוויר האמריקאי, בתקופה זו עסק בהשלכות המשפטיות של מבצע כוח מאוחד שכללו הפצצות רבות היקף על הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. שירת בתפקיד עד 2001, על שירותו זכה בעיטור השירות האזרחי המצוין.
בפברואר 2009 מונה על ידי הנשיא ברק אובמה ליועץ המשפטי של מחלקת ההגנה. בתפקיד זה היה ממובילי מדיניות ארצות הברית בתחום הלוחמה בטרור שכללה שימוש נרחב בסיכולים ממוקדים, בעיקר מהאוויר. כמו כן היה יושב ראש משותף של צוות לבחינת השפעות החוק לביטול מדיניות אל תשאל, אל תספר.
באוקטובר 2013 אושר מינויו למזכיר ביטחון המולדת והוא נכנס לתפקידו בדצמבר 2013.
בית הקברות הטמפלרי (ירושלים)
בית הקברות הטמפלרי (גרמנית: Templerfriedhof) שוכן במושבה הגרמנית בירושלים ברחוב עמק רפאים 37.
היסטוריה
המושבה הטמפלרית בירושלים הוקמה בשנת 1873 ומתיה נקברו בבית הקברות הפרוטסטנטי בהר ציון. לאחר מספר שנים החליט הבישוף סמואל גובאט למנוע מהם להיקבר במקום כי לטענתו "אינם נוצרים יותר". אלמנתו של הטמפלרי פטר שמידט רכשה ב-1878 מגרש מדרום למושבה והוא הוקדש לקבורת חברי העדה הטמפלרית ובעלה היה ראשון הנקברים בו. בחלק המערבי של בית הקברות סמוך לכניסה קבורים מנהיגי העדה ובהם מנהיגם כריסטוף הופמן ובנו שהמשיך אחריו כריסטוף הופמן השני. בחלקו האחורי של בית הקברות ישנו קבר אחים של נקברים שנקברו במושבות הגרמניות ביפו, שרונה ווילהלמה שקבריהם הועתקן לכאן בשנים 1952–1970. בסמוך לקבר האחים נמצאת אנדרטה בצורת צלב לזכר 450 מבני המושבה שנפלו בשירותם בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה. כן קיימות מצבות רבות לתינוקות וילדים רכים שמתו בירושלים והמעידות על התנאים הקשים בהם חיו בני המושבה.
בספרות
תיאור בית הקברות הטמפלרי מופיע במספר ספרים, בין היתר ברומן בחזרה מעמק רפאים של הסופר חיים באר ובספר "שירים על סף" של המשורר עמיחי חסון
מיקרו-אגרסיה
מיקרו-אגרסיה הוא מונח המתאר ביטויי השפלה, עוינות או ביזוי קצרים ומהירים, אשר מתרחשים באופן שגרתי ויום יומי. ביטויים אלו יכולים לבוא לידי ביטוי בצורה מילולית, התנהגותית או סביבתית והם מתקשרים באופן מכוון או לא מכוון עם דעות קדומות עוינות, כינויי גנאי או התייחסות שליליות כלפי קבוצה חברתית מסוימת ובמיוחד כלפי קבוצות שוליות תרבותית.
מיקרו-אגרסיה היא צורה מעודנת של אפליה, אשר מעבירה מסרים שליליים ומבזים כלפי מגוון של אנשים וקבוצות. עם זאת, אנשים שפועלים בצורה מיקרו-אגרסיבית יכולים להיות גם בעלי כוונות טובות. זאת משום שפעמים רבות הם אינם מודעים להשפעה הפוטנציאלית של דבריהם ואינם מתכוונים לגרום לפגיעה בזולת. עם זאת, גם מיקרו-ארגסיות שמופעלות באופן לא מודע וללא כוונה רעה, עלולות להשפיע באופן שלילי על האנשים שהן מכוונות כלפיהם.
היסטוריה והתפתחות
המונח מיקרו-אגרסיה הוטבע על ידי הפסיכיאטר והפרופסור מאוניברסיטת הרווארד צ'סטר מ. פירס Chester M. Pierce בשנת 1970, כדי לתאר מקרים חוזרים שבהם היה עד לאמריקאים לא-שחורים אשר מפנים ביטויים של עלבונות וביטול כלפי אפרו-אמריקאים. הוא התייחס להתנהגות זו כצורה מעודנת של גזענות, אשר שודרה באופן שגרתי לאנשים של צבע, לרוב באופן בלתי מודע.
בראשית המאה ה-21, השימוש במונח מיקרו-אגרסיה הוחל גם על ביטויי השפלה אגבית של כל קבוצה מודרת חברתית, כולל אנשים מקהילת הלהט"ב, אנשים החיים בעוני ואנשים עם מוגבלות.
מיקרו-אגרסיה יכולה להתייחס גם למערכות חינוכיות, כלכליות, פוליטיות או בירוקרטיות המשדרות עלבונות עוינים, שליליים או משפלים כלפי אנשים משולי החברה, אך ורק בעקבות הסטטוס החברתי שלהם.
מונחים המקושרים למיקרו-אגרסיה
מיקרו-אגרסיה מקושרת למונחים כמו סטראוטיפים, סטיגמה, אפליה, דיכוי, יכולתנות ועוד.
השפעה מצטברת של הצטלביות על ביטויי מיקרו-אגרסיה
הִצְטָלְבִיוּת הוא מושג המוכר בספרות האקדמית בעברית גם כ"אינטרסקציונליות", "שוליות מרובה", "שוליות מצטלבת", ו"הצטלבות מיקומי שוליים", היא מסגרת תאורטית בה נחקרת ההצטלבות בין צורות או מערכות דיכוי, שליטה ואפליה. על פי התאוריה, קטגוריות חברתיות ותרבותיות של קבוצות החוות דיכוי, כגון גזע, מגדר, מעמד, נטייה מינית, וצירי זהות נוספים, אינם מתקיימים בנפרד זה מזה, אלא שלובים יחד ומשפיעים על האופן בו מערכות כוח חברתיות פועלות על אנשים וקבוצות באופן מצטבר וייחודי. התאוריה בוחנת את האופנים בהם מערכות דיכוי כמו גזענות, סקסיזם, ביפוביה, טרנספוביה, הומופוביה וסוגנות לא מתקיימות בנפרד אלא פועלות יחד, משפיעות זו על זו ויוצרות מערכת דיכוי מורכבת המשקפת את ההצטלבות של סוגי אפליה שונים, וחושפת כיצד כל הדיכויים פועלים על פי דינמיקה דומה.
בהתאם לכך, מיקרו-אגרסיביות יכולה להתרחש גם בתגובה ליותר ממאפיין אחד של האדם ותתכן חפיפה בין תחומים שונים. למשל, קיימת חפיפה בין ביטויי מיקרו-אגרסיה המופנים כנגד נשים לבין אלו המופנים כלפי אנשים עם מוגבלויות.
מקרו-אגרסיה בעלת אופי הצטלבותי היא צורה עדינה של אפליה, אשר מושפעת מיותר ממאפיין אחד או זהות אחת של האדם.
סוגים וביטויים שונים של מיקרו-אגרסיה
קיימים מספר סוגים של מיקרו-אגרסיה, אשר יכולים לבוא לידי ביטוי בדרכים מגוונות.
פעולה מסוימת של מיקרו-אגרסיה יכולה להשתייך ליותר מסוג אחד בו זמנית. כמו כן, יכולים להיות הבדלים בין סוגי המיקרו-אגרסיה אשר מופנים כלפי אנשים עם מאפיינים שונים או אנשים המשתייכים לקבוצות חברתיות שונות.
מונטונרוס
מונטונרוס (בספרדית: Movimiento Peronista Montonero, בראשי תיבות: MPM) היה ארגון גרילה פרוניסטי שמאלי ארגנטינאי, שהיה פעיל לאורך שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 של המאה ה-20. השם הוא רמז למיליציות הפרשים מהמאה ה-19 בשם מונטונריאס (Montoneras), שלחמו עבור המפלגה הפדרליסטית במהלך מלחמות האזרחים בארגנטינה.
הארגון צמח במשך שנות המשטר הצבאי, שכינה את עצמו "המהפכה הארגנטינאית" (Revolución Argentina). משטר זה עלה בהפיכה צבאית ביוני 1966. החונטה שעלתה לשלטון אסרה על פעילותן של כל המפלגות הפוליטיות ומנעה את שובו של חואן פרון שהיה בגולה. כתגובה לשלטונה של החונטה ולמשטרים צבאיים בארצות אחרות בדרום אמריקה צצו ארגוני גרילה ו"תנועות שחרור", כפי שהגדירו את עצמן, בארגנטינה ובמדינות אחרות באמריקה הלטינית, רובהן בהשפעת המהפכה הקובנית. המונטונרוס הכריזו כי מטרתם היא להילחם כנגד הדיקטטורה השלטת, להשיג את חזרת חואן פרון למדינה, לקרוא לבחירות חופשיות ללא איסורים, ולהקים משטר סוציאליסטי לאומי, שישלב את עקרונות הסוציאליזם עם התרבות הארגנטינאית. בעיני המונטנרוס היוו מטרותיהם אבולוציה טבעית של הפרוניזם.
מונטונרוס היה הגרעין החמוש של קבוצה של ארגונים חברתיים לא צבאיים ("חזיתות המוניות"), שנודעו בשם "המגמות המהפכניות של הפרוניזם" (Tendencia Revolucionaria del Peronismo), או בפשטות "המגמה". ארגונים אלה כללו את את הנוער האוניברסיטאי הפרוניסטי (Juventud Universitaria Peronista, JUP), הנוער הפרוניסטי (Juventud Peronista Regionales, JP) , הנוער העובד הפרוניסטי (Juventud Trabajadora Peronista, JTP) , איגוד תלמידי התיכון (Unión de Estudiantes Secundarios, UES) וארגונים נוספים.
לאחר שובו של חואן פרון מ-18 שנות גלות ולאחר טבח אזייזה ב-1973, שסימן את הפיצול הסופי בין הפרוניזם השמאלי והימני, גירש הנשיא את המונטונרוס משורות המפלגה החוסטיסיאליסטית, מפלגת השלטון הפרוניסטית, במאי 1974. הקבוצה הושמדה כליל במהלך המלחמה המלוכלכת.
אידאולוגיה
המונטונרוס הגדירו עצמם כקבוצה נוצרית, לאומנית וסוציאליסטית, אך ככל שחלף הזמן האפיל היסוד הסוציאליסטי על הנוצרי. על פי הסופר פבלו ג'וסאני המונטונרוס טענו שדמוקרטיות הן מסכות מורכבות, המסתירות ממשלות פשיסטיות ומעכבות את ההמאבק המעמדי. המונטנרוס יזמו התקפות כדי לאלץ את הממשלות לוותר על יומרות כאלה ולפעול בגלוי כממשלות פשיסטיות, בציפייה שבתרחיש כזה העם יתמוך אז בלוחמי הגרילה. דוקטרינה זו לא פעלה כמתוכנן: אנשים תיעבו את הדיקטטורות הצבאיות, אך חלקם לא ראו בלוחמי הגרילה את אויבי הדיקטטורות אלא כגורם התורם לדיכוי השלטוני. מאבק המעמדות החזוי מעולם לא התרחש והדיקטטורה הצבאית, שנתמכת על ידי ארצות הברית, דיכאה כל מחלוקת.
מ-1970
המונטונרוס נוצרו בסביבות 1970 מתוך מפגש של קבוצות קתוליות, סטודנטים באוניברסיטאות, בעיקר בתחום מדעי החברה, ותומכים של חואן פרון מהצד השמאלי של המפה הפוליטית. את שמם, "מונטונרוס", לקחו חברי הקבוצה משמן של היחידות הצבאיות למחצה שפעלו ב באזורים הכפריים של ארגנטינה, לצידם של הקאודיו המקומיים שלחמו נגד השלטון המרכזי. כינויין של יחידות אלה, "מונטונרס" (Montoneras), נחשב ככינוי מזלזל מצידה של האליטה בארגנטינה, והמונטונורוס השתמשו דווקא בו. החנית של סמלם מתייחסת להשראה זו.
המונטונרוס יזמו מסע לערעור יציבות בכוח של המשטר שנתמך על ידי ארה"ב, [11] אשר אימן דיקטטורים ארגנטינאים ורודנים אמריקה הלטינית דרך בית הספר של אמריקה [12].
ב-26 ביולי 1972, הם הציתו חומרי נפץ בפלאזה דה סן איסידרו בבואנוס איירס, שפצעו שלושה שוטרים והרג כבאי אחד (קרלוס אדריאן איילה), שמת מפצעים יומיים לאחר מכן.[14] באותו יום, שוטר (הסוכן רמון גונזלס) נורה למוות לאחר שיירט רכב כאשר שני גברים ושתי לוחמות MPM שבתוכו שולפים את רוביהם ופותחים באש על רכב המשטרה.[15]
באפריל 1973, קולונל הקטור אירבארן, ראש שירות המודיעין של הצבא השלישי, נהרג כאשר התנגד לניסיון חטיפה של מחלקות מריאנו פוג'אדס וסוזנה לסגרט מהמונטונרוס.[14]
ב-17 באוקטובר 1972, פצצה רבת עוצמה התפוצצה בתוך מלון שרתון בבואנוס איירס, לאימתם של כמעט 700 אורחים, הרגה אישה קנדית (לואיס קרוזייה, סוכנת נסיעות ממערב ונקובר) ופצעה קשה את בעלה גרי בזמן שינה.[ 16][17] המונטונרוס והכוחות המזוינים המהפכניים לקחו מאוחר יותר אחריות למתקפה.[18]
ב-11 במרץ 1973 נערכו בארגנטינה בחירות כלליות לראשונה מזה עשר שנים. נאמן פרון הקטור קמפורה הפך לנשיא ופרון חזר מספרד. בצעד שנוי במחלוקת, הוא שחרר בארגנטינה את כל לוחמי הגרילה השמאליים שהיו בשבי.[19]
ג'ף סטרונג
קריירה
סטרונג החל את הקריירה שלו כשחקן חובב במדי המועדון סטנלי יונייטד, וחתם על חוזה חובבן עם ארסנל בנובמבר 1957. באפריל שלאחר מכן הוא חתם על חוזה המקצוען שלו. הוא שיחק בעיקר בקבוצת הנוער ובקבוצת המילואים, אך לא שיחק במדי הסגל הבוגר כיוון שביצע את שירותו הלאומי; הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 5 - 0 על ניוקאסל יונייטד ב-17 בספטמבר 1960.
סטרונג השתתף ב-18 משחקים נוספים באותה עונה, והבקיע בהם שני שערים. בעונה שלאחר מכן (1961/1962) הוא השתתף ב-20 משחקים, ובזו שאחריה כבר היה לשחקן הרכב קבוע. הוא שיחק בעמדת החלוץ השני או החלוץ המרכזי, ושיתף פעולה באופן מוצלח עם ג'ו בייקר. בעונת 1963/1964 הוא הבקיע 31 שערים במדי ארסנל, מספר המהווה שיא אישי עבורו.
אולם, המועדון התקשה בליגה למרות היכולת הטובה של סטרונג ובייקר. המיקום הטוב ביותר שהושג בתקופה שבה השניים שיחקו ביחד היה השביעי, כאשר גם בגביע ה-FA המועדון לא זכה להצלחות רבות. סטרונג הבהיר כי הוא מעוניין לעבור למועדון מצליח יותר. בנובמבר 1964 הוא הועבר לליברפול תמורת 40,000 לירות שטרלינג, למרות ששיחק בהרכב הבכיר של ארסנל באופן קבוע. בסך הכל הוא הבקיע 77 שערים ב-137 משחקים במדי ארסנל.
סטרונג ערך את הופעת הבכורה שלו בליברפול כבר בתיקו 1 - 1 מול פולהאם, שהתקיים בקרייבן קוטג' ב-7 בנובמבר 1964. את שערו הראשון הוא הבקיע בניצחון החוץ בתוצאה 5 - 1 על ברנלי.
לאחר 16 משחקים מעמדו היה מספיק חזק, והוא נכלל בהרכב שגבר על לידס יונייטד בתוצאה 2 - 1 בגמר גביע ה-FA באצטדיון ומבלי הישן, והייתה זו הפעם הראשונה שהאדומים זוכים בגביע; היה זה גם משחקו הראשון בטורניר לאחר שהחליף את גורדון מילן הפצוע. הצלחה זו לא נמשכה זמן רב, וחצי גמר גביע אירופה הסתיים בהפסד 3 - 4 לאינטר מילאן בסיכום שני המשחקים.
במשך שש העונות הבאות הוא שיחק ברוב עמדות המשחק האפשריות, אך לבסוף ביסס את מקומו בעמדת המגן השמאלי לאחר פרישתו של גרי ביירן. סטרונג היה חלק מההרכב שהוביל את ליברפול לזכייה באליפות הליגה הראשונה בעונת 1965/1966. הוא החמיץ את ההפסד לבורוסיה דורטמונד בגמר גביע אירופה, לאחר שנפצע במשחק חצי הגמר השני מול סלטיק. למרות פציעתו הוא הצליח להבקיע את שער הניצחון של ליברפול על המועדון הסקוטי.
בעונות שלאחר מכן הוא לא זכה בתואר כלשהו עם ליברפול, והשפל הגיע לאחר ההפסד לווטפורד בסיבוב השישי של גביע ה-FA בעונת 1969/1970; ביל שאנקלי, מאמן ליברפול, החליט לבצע שינויים ולהחליף את השחקנים הוותיקים בשחקנים יותר צעירים. סטרונג היה אחד מאלו שהוחלפו. הוא עזב את ליברפול לקובנטרי סיטי ב-10 באוגוסט 1970, לאחר שהבקיע 33 שערים ב-200 משחקים.
הוא שיחק בהייפילד רואד במשך עונה אחת בלבד, ותרם רבות מניסיונו לקבוצה הצעירה של נואל קנטוויל. הוא שיחק היטב לצידו של ג'ף בלוקלי הצעיר, וביחד הובילו השניים לקביעת שיא של ספיגת 38 שערי ליגה בלבד. הוא פרש ממשחק פעיל ב-1972.
לאחר פרישתו הוא עסק במשך תקופה מסוימת בניהול עסק לאספקת ריהוט לבתי מלון; הוא גם ניהל פאב ביחד עם איאן קלהאן ששיחק בליברפול. סטרונג נחשב לשחקן פופולרי בקרב אוהדי ליברפול, ואף דורג במקום ה-98 מתוך 100 במשאל שנערך באתר האינטרנט הרשמי של המועדון.
4 Walls (שיר)
השיר זכה לביקורות חיוביות בסך הכול ממבקרי מוזיקה, אשר רובם הדגישו את השיר כאחד מהרצועות הטובות ביותר של האלבום, והחמיאו לסגנונות המוזיקליים של השיר. מבחינה מסחרית, השיר הגיע למקום השני גם במצעד הדיגיטלי של Gaon וגם במצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד. הקליפ המלווה לשיר אשר צולם בהשראת אפקט הפרפר, פורסם לערוץ היוטיוב של SM ביחד עם הסינגל וכולל את חברות הלהקה עדות לעצמן בממדים שונים. הלהקה קידמה את השיר על ידי ביצועו במספר תוכניות מוזיקה דרום קוריאניות לאורך סוף אוקטובר ונובמבר 2015, הכוללות בין היתר את Music Bank ו-M Countdown.
רקע והוצאה לאור
להקת הבנות הדרום קוריאנית f(x) זכתה להצלחה בדרום קוריאה, וברחבי אסיה עם סינגלים הכוללים את "Electrical Shock" ו-"Hot Summer", כקבוצה בת חמש חברות: וויקטוריה סונג, אמבר ליו, לונה, קריסטל יונג וסאלי. במהלך קידום אלבום האולפן השלישי של הלהקה Red Light" (2014)", חברת הלהקה סאלי לא השתתפה בהופעות חיות בשל ש-"סבלה מהערות שליליות מתמשכות ומשמועות שווא", לפי הצהרתה הרשמית של חברת האם של הלהקה, ב-25 ביולי 2014. לאחר מכן, פעילות הקידום של f(x) כללה את ארבעת החברות האחרות, בעוד שסלי לקחה הפסקה מהקריירה שלה. ב-7 באוגוסט 2015, פורסם כי סאלי פרשה רשמית מהקבוצה כדי להתמקד בקריירת המשחק שלה, וש-f(x) תמשכנה להתקדם כקבוצה בת ארבע חברות.
ב-11 בספטמבר 2015, הקבוצה אישרה כי מתבצעות עבודות על אלבום אולפן שעתיד לצאת בשם "4 Walls (אלבום)" (בעברית: "4 קירות"), ושחרור של סינגל וקליפ חדשים, שהתגלו לאחר מכן כרצועת הכותרת של האלבום. השיר יצא לאור ב-27 באוקטובר 2015, תאריך יציאת האלבום לאור, בתור הסינגל מוביל. גרסה יפנית של השיר פורסמה לצד רצועה חדשה בשם "Cowboy" (מסוגנן כ-"COWBOY"; עברית: "קאובוי"), כסינגל ביפן ב-2 בנובמבר 2016 דרך חברת התקליטים Avex Trax.
הרכב וסגנון
"" נכתב על ידי סו-ראן לי מחברת ההוצאה לאור הדרום קוריאנית Jam Factory, הולחן והופק על ידי LDN Noise, טיי ג'אספר ואדריאן מקינון. לי סו-מן, הנשיא לשעבר של SM אנטרטיינמנט, שימש כמפיק בפועל של הרצועה. מבחינה מוזיקלית, זהו שיר המושפע מאוד ממוזיקת דאנס אלקטרונית. הוא תואר כשיר האוסטרופי עם סינתיסייזרים "חמקניים" והוק "חלומי" על ידי צ'סטר צ'ין מהעיתון המלזי The Star. הוא אופיין כ"שדרוג" של מוזיקת גאראז' בריטית על ידי המגזין Spin, בעוד ג'ף בנג'מין בבילבורד תיאר אותו כבעל צליל דיפ האוס. בביקורת עבור PopMatters, סקוט אינטראנטה סיכם את השיר כ"מכוון לריקוד" והצהיר שהרצועה "משתמשת בקצב האוס פאנקי כדי ליצור שיר פופ מגניב עם אווירה מאופקת ופזמון בלתי נשכח". ג'ון צ'יברינה מ-Kpopstarz.com כתב ביקורת מעמיקה על הרצועה, וציין שהשיר קיבל השראה רבה מסצנת המוזיקה הבריטית ומוזיקת הדאנס האלקטרונית המערבית. צ'יברינה השווה את ההרכב הרצועה והשירה בה למגוון גדול של יצירות של אמנים שונים, הכוללים את:Disclosure, Mariah Carey, Pitbull, והשיר "Show Me Love" של הסולן האמריקאי רובין סטון
תגובה ביקורתית
ג'ף בנג'מין מ - בילבורד החמיא ללחן השיר, והשווה אותו לשיר "View" קבוצת האחות של f(x), להקת הבנים הדרום קוריאנית Shinee. הוא הסביר" "צליל הדיפ האוס מושלם עבור f(x) ויוצר אחות עליונה ל-"View", עם רגעים של בלטינג, ראפ ואפילו ברייקדאון 'סינתי' מדהים בגשר." בכתיבה עבור Pitchfork, שלדון פירס תיאר את השיר כ"לידה מחדש שטחית" והסביר עוד: "למרות שהסינגל והשיר הראשי של האלבום מכילים התייחסויות רעולות לשינוי והפיכה לחדש, ההסינתפופ באונס של f(x) נשאר יציב ובלתי מתפשר." הוא גם האמין: "למרות שסאלי הייתה ללא ספק בולטת בקבוצה, עזיבתה מאפשרת לאחרות לתפוס את אור הזרקורים". יעקב דורוף מהמגזין Spin דן ב"חששות הקטנים" של האלבום והביא ליידי ביטוי את הניגוד לכך ברצועת הכותרת של האלבום. הוא קובע: "בשום מקום יותר מאשר רצועת הכותרת, [שהיא] שדרוג מיומן של מוזיקת גאראז' בריטית שהופך לבסוף לקיי-פופ עם הבית הבוער המפתיע של הראפרית אמבר, וקטע מעבר חזיוני אשר משנה זמן, תחושה וז'אנר, עם היגיון משלו." צ'סטר צ'ין, שכתב לעיתון המלזי The Star, האמין שהאלמנטים הטרופיים והדיפ-האוס של השיר היו "קפיצות וגבולות לפני דרכי הקיי-פופ המקובלים".
הצלחה מסחרית
מבחינה מסחרית, "" הצליח בדרום קוריאה. הוא הופיעה לראשונה במקום השני במצעד הדיגיטלי של Gaon הדרום קוריאני לשבוע של ה-25 באוקטובר 2015. זה היה הסינגל העשרים ושישה הנמכר ביותר באוקטובר 2015 (נמכרו 199,976 יחידות דיגיטליות), והסינגל השנים-עשר הנמכר ביותר בנובמבר 2015 (נמכרו 247,232 יחידות דיגיטליות) בדרום קוריאה. נכון ליוני 2016, הרצועה מכרה למעלה מ-619,022 יחידות בדרום קוריאה, מה שהופך אותה הסינגל הנמכר ביותר של הקבוצה מאז "Rum Pum Pum Pum" עם למעלה מ-900,000 יחידות שנמכרו. הרצועה הופיעה לראשונה במקום השני במצעד שירי העולם הדיגיטליים בארצות הברית, והפכה לשיר עם הדירוג הגבוה ביותר של הלהקה במצעד.
קרדיטים וכוח אדם
קרדיטים מעובדים לפי היערות האלבום של .
NL (סיבוכיות)
בתורת הסיבוכיות, NL (לא דטרמיניסטי עם מקום לוגריתמי) היא מחלקת סיבוכיות המכילה בעיות אשר ניתנות להכרעה על ידי מכונת טיורינג לא דטרמיניסטית אשר משתמשת בזיכרון לוגריתמי לכל היותר. NL היא הכללה של L, מחלקת הסיבוכיות המכילה בעיות אשר ניתנות להכרעה על ידי מכונת טיורינג דטרמיניסטית אשר משתמשת במקום לוגריתמי. מאחר שכל מכונת טיורינג דטרמיניסטית היא גם מכונת טיורינג לא דטרמיניסטית, נובע ש־L מוכל ב־NL. ניתן להגדיר את NL בצורה פורמלית כ- כאשר היא מחלקת כל השפות שניתנות לפתרון על ידי מכונת טיורינג לא דטרמיניסטית תוך שימוש ב- O(s(n)) זיכרון.
בעיות ב-NL
קיימות מספר בעיות אשר ידועות כ-NL-שלמות תחת רדוקציה לוגריתמית במקום, ביניהן connectivity ו-2-satisfiability. connectivity היא השאלה האם קיים מסלול בין שני קודקודים בגרף מכוון. 2-satisfiability היא השאלה האם בהינתן נוסחה שבה כל פסוקית היא דיסיונקציה של שני ליטרלים, קיימת השמה למשתנים שהופכת את ערך הנוסחה לאמת.
קשרים עם מחלקות סיבוכיות נוספות
ידוע כיום ש־NL מוכלת ב־P מאחר שיש רדוקציה פולינומית בזמן ל-2-satisfiability. עם זאת, לא ידוע האם NL=P או האם NL=L. ידוע ש־NL=co-NL כאשר co-NL היא מחלקת השפות שהשפה המשלימה שלהן ב-NL (משפט אימרמן). ניתן לקשר את NL למכונות דטרמיניסטיות המשתמשות במקום מסוים לפי משפט Savitch, לפיו כל אלגוריתם לא דטרמיניסטי ניתן לסימלוץ על ידי מכונת טיורינג דטרמיניסטית תוך שימוש בלכל היותר זיכרון ריבועי בזמן הריצה של האלגוריתם. משימוש במשפט Savitch נובע ש-NL מוכלת ב-, או. זו ההכללה החזקה ביותר של מכונות דטרמיניסטיות במקום מאז 1994. מאחר שמחלקות המשתמשות במקום גדול יותר לא מושפעות מהגדלת המקום בריבוע, המחלקות הדטרמיניסטיות והלא דטרמיניסטיות במקרים אלו הן זהות. מכאן מגיעה הדוגמה הבאה למשל: PSPACE = NPSPACE.
הגדרות הסתברותיות
תהא C מחלקת סיבוכיות של בעיות כריעות, עבורן קיימת מכונת טיורינג הסתברותית לוגריתמית במקום. מכונה זו לעולם לא מקבלת קלטים אשר לא בשפה, אך דוחה קלטים בשפה בהסתברות לכל היותר 1/3. זו נקראת שגיאה חד צדדית. הקבוע 1/3 הוא שרירותי; כל x בין 0 (כולל 0) ל-1/2 (לא כולל 1/2) יספיק. מכאן נובע ש-C=NL. המחלקה C, בשונה מ-L, אינו מוגבל לזמן ריצה פולינומי. אמנם יש לו מספר פולינומי של קונפיגורציות, אך תוך שימוש באלגוריתם אקראי, הוא יוכל לצאת מלולאה אינסופית. אם מגבילים את C לזמן פולינומי, מקבלים את המחלקה RL, אשר מוכלת ב־NL אך לא ידוע שהיא שווה ל־NL. קיים אלגוריתם פשוט אשר מוכיח ש־C=NL. בבירור C מוכל ב-NL, מאחר ש: כדי להראות ש־NL מוכל ב C, ניקח אלגוריתם NL ונבחר מסלול חישוב רנדומלי באורך n, ונבצע זאת 2n פעמים. מאחר שאין מסלול חישוב שאורכו n, ומאחר ויש 2n מסלולי חישוב לכל היותר, יש סיכוי טוב לבחור במסלול מקבל. הבעיה היחידה היא שלא ניתן לאחסן מונה עד 2n במקום לוגריתמי. לכן נחליף את המונה במונה רנדומלי אשר יטיל n מטבעות הוגנים, ואם כולם נחתו על הראש, יעצור וידחה. מאחר שההסתברות למאורע היא 2-n, תוחלת מספר צעדי המכונה עד לעצירה הוא 2n. כדי לבצע את האלגוריתם המדובר, יש לשמור מונה של מספר המטבעות שנפלו על ראש. מאחר שיש n מטבעות, נדרש מקום לוגריתמי לאחסון המונה. ממשפט אימרמן, לפי NL סגורה תחת משלים, ניתן להחליף את השגיאה החד צדדית בחישובים הסתברותיים אלו באפס שגיאה. לכן, בעיות אלו ניתנות לפתרון על ידי מכונות טיורינג הסתברותיות תוך שימוש במקום לוגריתמי וללא טעויות. מחלקת הסיבוכיות המתאימה אשר דורשת גם כן שימוש בזמן פולינומי נקראת ZPLP. לכן, כאשר מסתכלים על סיבוכיות מקום בלבד, נראה שאלגוריתמים הסתברותיים ואלגוריתמים לא דטרמיניסטיים הם שווי כוח.
הר מחיה
הַר מִחְיָה הוא שלוחה טופוגרפית הנמשכת מאזור הר רתמים לצפון מזרח, לכיוון נחל חורים העילי. שיאה הטופוגרפי הוא בגובה 634 מטרים. שלוחה זו, הבנויה סלעי גיר מתקופת האאוקן, היא הפינה הצפונית מזרחית של רמת מטרד. בערבית נקרא ההר "ג'בל אום חיה" ("הר הנחשים").
במורד ההר - חוות "כרמי עבדת" - חלק מהתיישבות הבודדים.
בזיל בושון
בָּזֵיל בּוּשוֹן (בצרפתית: Basile Bouchon) היה עובד טקסטיל בליון אשר המציא בשנת 1725 שיטה לשליטה בנוּל באמצעות סרט מנוקב.
חוות אהרנסון
חוות אהרנסון, הידועה גם בשם "התחנה לניסיונות חקלאיים בעתלית", היא חווה חקלאית השוכנת כשני קילומטרים מזרחית ליישוב עתלית, שהייתה פעילה במיוחד בין השנים 1910–1917 ופעלה בצורה מוגבלת גם לאחר מכן. המקום שימש בעיקר כתחנה לניסויים חקלאיים, אולם בחווה גם פעלה רשת הריגול ניל"י.
היסטוריה
תחנת הניסיונות החקלאיים הוקמה בשנת 1910 על ידי וועדה מיוחדת מקרב ציוני ארצות הברית, בתמיכת ההסתדרות הציונית, ובראשה עמד האגרונום והמדען אהרן אהרנסון, איש זכרון יעקב. המטרות הראשיות לשמם הוקמה התחנה היו התאמת גידולים חקלאיים שונים ושיטות עיבוד מתקדמות לתנאי הארץ, וכן הפצת הידע החדש והדרכה מקצועית למתיישבים במושבות היהודיות, שהיו אז בראשית התפתחותם.
בתחילה נחפרה באר, יובשה ביצה עונתית והאדמה הוכשרה לגידולים חקלאיים. אחד החידושים שיישם אהרונסון במקום היה התקנת רשת חוטי מתכת להגנת מפני היתושים. בתחנה נוסו מכונות חקלאיות חדישות, נבחנו גידולי שדה רבים, טופחו גפנים ועצי פרי, שוכללו שיטות השקיה, דישון והדברה, ועוד. עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה הספיקו אהרונסון וצוותו לערוך מחקרים חקלאיים רבים. הוא גם הקים במקום ספרייה מדעית שהכילה אלפי כרכים, וריכז את האוסף הגאולוגי הגדול ביותר שהיה מוקדש לארץ ישראל באותה תקופה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התמסר אהרנסון לפעילות חשאית בארגון הריגול ניל"י שהקים וניהל, ובשלב מסוים נאלץ לעזוב את הארץ. לכשעזב, הפקיד את ניהול התחנה בידי בני משפחתו ובידי יד ימינו אבשלום פיינברג. לאחר מותו של פיינברג ניהלו את המקום ואת פעולות הריגול שרה אהרנסון ויוסף לישנסקי.
החווה שימשה כהסוואה לפעילות הסיוע לבריטים בכיבוש הארץ ידי איסוף חומר מודיעיני, והוותה בסיס ומחסה לשליחים בריטים שהגיעו דרך הים ונחתו ליד חוף עתלית. לאחר שנתגלתה רשת הריגול ניל"י, באוקטובר 1917, פרצו כוחות הביטחון הטורקים לחוות עתלית, הרסו, עקרו, ושברו את כל מה שהיה במקום. במקום נותרו ארבעה מבנים: מבנה האבן המרכזי, המחסן, הבאר, ומאגר המים.
בתחילת תקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, חזרו בני משפחת אהרנסון הנותרים אחרי מות שרה ואהרן, ובראשם שמואל (סם) אהרנסון, להפעיל, בעזרת אחרים, את תחנת הניסיונות, גם אם בצורה מצומצמת. לנוכח קשיים רבים שהיו כרוכים בכך, נאלצו לאחר כעשור לסגור את התחנה, שעמדה מאז בשיממונה במשך שנים רבות. בקרבת התחנה נותרה שדרת דקלי וושינגטוניה שנטע אהרונסון בשנת 1912.
בשנת 1965 שוקם המקום, ובעזרת משרד החינוך והמוסדות הציוניים נפתח על חלק מהאדמות מחנה קבע המיועד לפעולות בתי ספר ותנועות הנוער השונות. לקראת שנת 2000 הופסקה גם פעילות זאת והתחנה ננטשה.
ב-2002 יזמה התאחדות האיכרים, שחכרה את שטח החווה ממינהל מקרקעי ישראל, הקמת כפר נופש בשטח החווה, שכולל עצים נדירים ושדרות דקלי וושינגטוניה עתיקים. המועצה לשימור אתרים התנגדה לתוכנית והוועדה המחוזית חיפה דחתה את ההצעה, וציינה כי "החווה היא אתר היסטורי שיש לשמרו כחלק מנחלת העבר".
חסידות זוטשקא
חסידות זוטשקא היא חצר חסידית משושלת נדבורנה. האדמו"ר הראשון היה רבי יצחק אייזיק רוזנבוים.
תולדות החסידות
רבי יצחק אייזיק רוזנבוים היה בנו של רבי איתמר מנדבורנא. הוא כיהן כרב ואדמו"ר בעיירה זוטשקא Jucica Veche שבבוקובינה ובהמשך בוואשקוביץ. לאחר השואה התגורר בניו יורק, באיסט סייד ובקראון הייטס. בשנת ה'תשל"ג (1973) לאחר פטירת אביו, עלה לישראל והחל לכהן בבית מדרשו של אביו בשכונת יד אליהו בתל אביב. בשנת ה'תשמ"א עבר לבני ברק. נפטר בי"ד בתמוז ה'תש"ס.
את מקומו מילא בנו הצעיר רבי נתן דוד רוזנבוים (ד' בסיוון ה'תש"ה (1945) - כ"ז בשבט ה'תשע"ט (2019)). חתנו של רבי מרדכי מזוויהל. חתניו הם רבי אלימלך בידרמן - משפיע חסידי בולט, רבי חיים לייפר - האדמו"ר מטמשוואר באלעד, רבי מנחם קאליש - האדמו"ר מאמשינוב בבורו פארק.
לאחר פטירתו הוכתרו ארבעת בניו לאדמו"רים:
ענף קראקאס
רבי מאיר (ה' סיון ה'תרפ"ח 1928, - ג' אלול ה'תשפ"א 2021), בנו של רבי יצחק אייזיק כיהן כרב בקראקאס ולאחמ"כ כאדמו"ר מקראקאס. התגורר בארצות הברית.
ענף סטניסלב
בן אחר של רבי יצחק אייזיק, היה רבי ישראל (ה'תרצ"א, 1931 – כ"א בחשוון ה'תש"ע, 2009), שכיהן בחיי אביו כאדמו"ר מסטניסלב במונסי. היה חתן רבי מנחם שלמה טויב מקאלוב. חלק מבניו מכהנים כאדמו"רים:
ג'וזפה אוטולנגי
ג'וּזֶפֶּה אוֹטוֹלֶנְגִי (באיטלקית: Giuseppe Ottolenghi; 26 בדצמבר 1838, סביונטה, לומברדיה – 2 בנובמבר 1904, טורינו) היה איש צבא ופוליטיקאי יהודי-איטלקי, כיהן כסנאטור ושר המלחמה בממשלתו של ג'וזפה צנארדלי.
קורות חיים
אוטולנגי נולד לאהרון וג'נטילה-אסתר, בן למשפחה יהודית בת 8 ילדים בפיימונטה שמוצאה הקדום בגרמניה בעיירה. נישא ב-1877 לאליסה.
אוטולנגי התחנך באקדמיה הצבאית ולאחר מכן השתתף במלחמת העצמאות האיטלקית השנייה ב-1859, וזכה במהלכה למספר עיטורים. לאחריה, היה ליהודי הראשון שהוכנס למטה הכללי. במלחמת צרפת–פרוסיה שימש כנספח הצבאי האיטלקי בצרפת. עם סיום המלחמה העות'מאנית-רוסית מונה כחבר הוועדה הבינלאומית לקביעת הגבולות בין האימפריה העות'מאנית למונטנגרו. בשנת 1895 התמנה לגנרל ומפקד דיוויזיה. בשנת 1902 מונה כמפקד הארמייה ה-4. באותה שנה התמנה לסנאטור ולשר המלחמה.
בשנת 1907 יצא לאור ספרו "Il Rapporto Di Neutralita".
מרכז חרוניצ'ב למחקר מדעי וייצור בתחום החלל
מרכז חרוניצ'ב למחקר מדעי וייצור בתחום החלל (ברוסית: Государственный космический научно-производственный центр имени М. В. Хруничева) הוא חברה רוסית לייצור משגרי לוויינים וחלליות והיצרנית העיקרית של משגרי הפרוטון
היסטוריה
החברה מאגדת תחת קורת גג אחת את כל החברות העוסקות בפיתוח וייצור משגרים ברוסיה ומחזיקה סניף מחקר בקוסמודרום בייקונור. חרוניצ'ב חברה בהתאחדות הבינלאומית למשתתפים בפעילות חללית (IAoSAP).
החברה התפתחה מתוך מפעל 2 של חברת רוסו־באלט משנת 1916, בשנת 1921 הוקם המפעל הממלכתי לייצור כלי רכב משוריינים ושנה לאחר מכן יוצרו 5 רכבי פרומברון של מפעלי רוסו־באלט.
בשנת 1925 החלה החברה בייצור מטוסים וייצרה מספר מטוסי ביון סובייטיים. בשנת 1941 הועברו המפעלים ממוסקבה לקאזאן ואולם בהמשך השנה חזרו למוסקבה.
בשנות ה־70 הוקם בשיתוף פעולה עם משרד התכנון 52, משרד התכנון סאליוט ובשנים 1981–1988 היה חלק מתאגיד הטילים והחלל אנרגיה עד שהפך לחברה עצמאית.
ביוני 1993 הוקם המרכז הממלכתי למחקר חלל על שם חרוניצ'ב. מאז 1995, החברה שיתפה פעולה עם חברת לוקהיד מרטין במיזמי שירותי שיגור בינלאומיים כחלק מהמיזם המשותף לוקהיד־חרוניצ'ב־אנרגיה. החברה שיתפה פעולה עם חברות זרות כדי להבטיח תזרים מזומנים איתן לקופותיה. ב־15 באפריל 1993 חרוניצ'ב יצרה את מיזם לוקהיד־חרוניצ'ב־אנרגיה, שהיה מיזם משותף עם חברת לוקהיד מרטין האמריקנית. בשנת 1995, בעקבות המיזוג של לוקהיד מרטין ומרייטה, המיזם הפך לשירותי שיגור בינלאומיים (ILS). המיזם משותף היה אחראי על שיגורי טילי הפרוטון וטילי האטלס האמריקניים. ארצות הברית אפשרה את שיגורו והפצתו של טיל הפרוטון בשוק הבינלאומי, אף שהציגה מכסה מוגבלת על מנת להגן על שוק השיגורים "מהצפת השוק במוצרי חלל רוסיים". למרות זאת, הפרוטון, שנבנה על ידי חרוניצ'ב, היה מוצלח מאוד ועד סוף שנת 2000 הרוויח חוזים בשווי של מעל 1.5 מיליארד דולר.
מאז 2006 החברה משתפת פעולה עם קוריאה הדרומית בבניית מרכז החלל נרו, נרו 1 ומשגר הטילים הדרום קוריאני KSLV.
בשנת 2019 החלה בנייתו של מרכז חלל לאומי, במתחם מרכז חרוניצ'ב.
דמוניזציה
דמוניזציה (מלועזית: Demon - שד) היא תהליך שבו קהילה, עמדה או התנהגות מוצגת יותר ויותר כרע בהתגלמותו. הדמוניזציה היא תהליך של התדרדרות והסלמה מתמדת (ולא מצב סטטי קבוע וריטואלי) שבו קהילת זהות מסוימת, עמדה פוליטית מסוימת או פרקטיקת התנהגות מסוימת מנגידה את עצמה לעמדה אחרת - כלומר ההוקעה של זהות קבוצת החוץ כרעה לחלוטין מופיעה במקביל התפיסה של זהות קבוצת הפנים כטובה לחלוטין, מאחר שזהות קבוצת החוץ היא ניגודו המוחלט של זהות קבוצת הפנים.
דמוניזציה מתרחשת תמיד בתוך הקשר של ניגודים, כאשר ההשחרה של הקוטב השלילי של הניגוד מהווה גם הלבנה מוחלטת של הקוטב החיובי שלו.
דוגמה ספרותית לדמוניזציה היא היחס לעמנואל גולדשטיין ברומן הדיסטופי "1984".
תחנה מרכזית נהריה
התחנה המרכזית של נהריה היא תחנה מרכזית ומסוף האוטובוסים המרכזי של העיר נהריה והגליל המערבי. התחנה שוכנת במרכזה של העיר, סמוך לתחנת הרכבת נהריה בשדרות הגעתון בעיר.
שירותי אוטובוסים בתחנה
תחנת האוטובוס המרכזית של נהריה היא תחנת האוטובוסים המרכזית באזור מישור החוף הצפוני. בתחנה עוברים מדי יום מאות נוסעים במאות אוטובוסים, הן בקווים העירוניים בתוך העיר והן בקווים הבינעירוניים. מהתחנה יוצאים קווי אוטובוס בעיקר לגליל ולמטרופולין חיפה.
מהתחנה קווי אוטובוס ישירים לאזור המרכז. בסמוך לתחנה ממוקמת תחנת הרכבת נהריה ממנה יוצאים קווי רכבת לתל אביב ולדרום, כלל קווי האוטובוס בתחנה מופעלים על ידי חברת נתיב אקספרס, למעט קווים לתל אביב המופעל בידי אגד, פועל בכל ימי השבוע.
קווים אזוריים ובינעירוניים
מקרא סימנים:
פינגווין זנב-מכחול
פינגווין זנב-מכחול (שם מדעי: Pygoscelis) הוא סוג קטן של פינגווינים בינוניים החיים באנטארקטיקה וסביבתה, בעיקר באביב.
מינים
בסוג שלושה מינים:
מינים נוספים מהסוג שנכחדו:
דגל אנדורה
דגל אנדורה (בקטלאנית: Bandera d'Andorra) הוא דגלה הלאומי של אנדורה. הוא אומץ בשנת 1866. עיצוב הדגל הוא טריקולור בצבעים כחול, צהוב ואדום, עם סמל המדינה במרכז. הפס הצהוב מעט עבה יותר מהפסים האחרים.
הדגל מבוסס על דגלי צרפת וספרד, שתי המדינות המגינות על המדינה הזעירה שבפירנאים. העיצוב של הפסים האנכיים נובע מהדגל הצרפתי, כמו כן הכחול והאדום. הצהוב והאדום לקוחים מדגל ספרד. המוטו הרשום בתחתית סמל המדינה הוא "Virtus Unita Fortior" שפירושו "כוח מאוחד חזק יותר".
לוינסון
לוינסון או לוינזון הוא שם משפחה יהודי אשכנזי, שפירושו ביידיש "בנו של לוי".
נחל הבשור
מקור השם וזיהוי הנחל
את השם "נחל בשור" קבעה ועדת השמות הממשלתית, בעקבות הפסוק מספר שמואל, אם כי לא ידוע אם הנחל הנזכר בפסוק הוא אכן נחל זה ולכן במקור נקבע השם ללא ה' הידיעה. בשל אזכורו המקראי בצמוד לצקלג, סברו חלק מאבות חקר ידיעת ארץ ישראל ב, דוגמת ישעיהו פרס, יוסף ברסלבי וזאב וילנאי, כי זיהוי נחל הבשור המקראי הוא בנחל גרר של היום וכי נחל גרר הוא הנחל הדרומי יותר המזוהה כיום עם נחל הבשור. למרות קביעת ועדת השמות, התקבע בציבור הישראלי השם נחל הבשור, ומאוחר יותר עודכן השם ברשומות.
תוואי הנחל
ראשיתו של נחל הבשור בהר מחיה, שבגבול רמת עבדת ורכסי הנגב הצפוני. מכאן יורד הנחל אל המישור הרחב המפריד בין מתלולי הגיר של רמת עבדת לבין קמר חלוקים וקמר בוקר שמצפון. לאחר כארבעה קילומטרים מצפון להר מחיה נכנס הנחל לקער המפריד בין קמר חלוקים לקמר בוקר, וממשיך לאורכו עוד כארבעה קילומטרים, עד למפגש עם נחל הרועה. כאן פונה הנחל חדות מערבה, ותוך כדי יצירת מפער מים עמוק ומרשים (בערבית "דייקה"), הוא חוצה את קמר בוקר, ולאחריו ב"דייקה" נוספת את הקמר של כתף שבטה. ליד מושב אשלים, שעל כביש טללים-ניצנה, יוצא נחל הבשור מתחום הרי הנגב הצפוני, אל מישורי חולות חלוצה. מכאן הוא ממשיך צפונה, מהלך 17 קילומטר, עד חלוצה העתיקה. מחלוצה ממשיך הנחל במישור עוד כ-12 קילומטר, עד לחיבורו עם נחל באר שבע, ליד באר אסנת. כאן פונה הנחל לצפון-מערב, לעבר צומת צאלים, שהוא נקודת המעבר של הנחל מתחום החולות של חלוצה אל מישורי הלס הגדולים של מערב הנגב הצפוני. הנחל נשפך לים התיכון מדרום לעזה.
תכסית
באפיקו התחתון של הנחל, בעיקר בבתרונות הלס הנאספים אל האפיק הראשי ולפני חצותו את הגבול לרצועת עזה, יש בוסתנים של עצי שקד ותאנה וגם שקמה.
תופעה ייחודית הקשורה למהלכו של נחל הבשור היא העובדה שבחלקו התחתון, הצפוני, אגן הניקוז שלו אינו סימטרי - לנחל יש יובלים רק בגדה הימנית (המזרחית). הדבר נכון לאורך עשרות ק"מ, עד לשפך נחל אסף לנחל הבשור (בקרבת צומת גמה). לאחר נחל אסף, קולט נחל הבשור עוד שני יובלים ממערב, נחל ניצרה וערוץ ללא שם בתחומי חבל עזה.
בקטע הנחל שמצאלים ועד קיבוץ רעים מצויות נביעות מים. לאורכו קיימת לסירוגין זרימת מים המזינה חישות קנה וסוף סבוכות, עצי אשל היאור ושיחי טבק השיח. עין צאלים, עין שרוחן ועין בשור הם מקורות המים העיקריים של הנחל בקטע שבין צאלים לרעים. בקטע המעיינות נמצא ריכוז של אתרים ארכאולוגיים שהחשוב שבהם הוא תל שרוחן, על גדתו המערבית של נחל הבשור.
שמורת הבשור
קטע באורך כ-44 ק"מ בנחל הבשור, מוכרז או מוצע כשמורת טבע או כגן לאומי, מאזור מפגש נחל באר שבע עם נחל הבשור, ועד גבול חבל עזה.
בשלב זה הוכרזו כשמורה כ-11 אלף דונם (מרביתם בשנת 1967, חלקם בשנת 1977 בשמורת "צומת נחל הבשור ונחל באר שבע" והרחבה נוספת בשנת 2010), ועוד כ-3,600 דונם הוכרזו כגן לאומי אשכול. שטחים נוספים מוצעים כהרחבה לשמורה זו או במסגרת "שמורת פארק הלס" העתידית.
גם מורד נחל הבשור בתחומי רצועת עזה הוכרז על ידי הרשות הפלסטינית כשמורת טבע בתחילת שנות ה-2000.