cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הוגו מרום
ביוגרפיה
משנת 1964 החל לייעץ בתחום תכנון שדות תעופה בישראל ובעולם במסגרת חברת "הוגו מרום יועצי תעופה" שהקים. להוגו מרום 22,000 שעות טיסה, מתוכן 9,500 שעות טיסה כטייס ניסוי. הטיס 156 סוגים שונים של כלי טיס.
מילת קוד
מילת קוד או שם קוד היא מילה או צירוף מילים קצר המשמשים להעברת מסר סודי באמצעי תקשורת גלויים, כגון שידורי רדיו וטלוויזיה, שקל לצותת להם, כגון קשר רדיו בלתי מוצפן. מי שאינו שותף בסוד עשוי לדעת שהועבר מסר סודי, אך אינו יודע את משמעותו המדויקת. מילות קוד משמשות גם בתקשורת שאינה גלויה, אך יש חשש סביר שתיורט על ידי מודיעין אותות של האויב.
על מנת שלא לתת להן משמעות שתקל על פענוח הקוד, מילות הקוד נבחרות בדרך כלל באופן אקראי מתוך מאגר של מילות קוד. כאשר מילות הקוד נועדו לשמש כשמו של מבצע צבאי חורגים לעיתים מגישה זו, ועם חשיפתו של המבצע לציבור ניתן לו שם קוד משמעותי, שבא לתרום ליחסי הציבור של המבצע.
העברת מידע סודי בתקשורת גלויה
כאשר יש צורך להעביר מידע סודי בתקשורת גלויה, או בתקשורת שיש חשש סביר שתיורט על ידי מודיעין אותות של האויב, משמשות מילות קוד להעברת מידע שמשמעותו ידועה רק לצדדים המתקשרים, על פי הסכמה מראש ביניהם.
בצה"ל משמשות מילות קוד לגיוס פומבי של חיילי מילואים, בשעת חירום שבה נדרשת התייצבות מיידית לשירות, ואין זמן לגיוס סמוי (המצריך פנייה אישית לכל מגויס). במקרה של גיוס פומבי, ידוע לכל שומע שמדובר בגיוס פומבי, אך מילת הקוד (הקרויה בהקשר זה "סיסמה", אף שאיננה סיסמה) מסתירה את שמות היחידות המגויסות ואת היקף הגיוס. בהלה רבה נגרמה, בישראל ובמדינות ערב, ב"ליל הברווזים", שהיה תרגיל לגיוס מילואים, אך שומעיו סברו שהוא גיוס אמיתי (הסיסמאות ששודרו בתרגיל הן "להקת אמנים", "ארשת חשיבות" ו"ברווזי מים").
שתי מילות קוד נודעות בהיסטוריה של צה"ל הן "סדין אדום", שהשמעתה ברשת הקשר הצה"לית הייתה האות לתחילת המתקפה של כוחות הקרקע במלחמת ששת הימים, ו"סיר בשר", שהושמעה בתחנות הרדיו עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים ונועדה להודיע על גיוס מילואים כולל.
לשמירה על סודיות משמעותה של מילת הקוד, יש להפעילה כפנקס חד-פעמי, כלומר פעם אחת בלבד, משום ששימוש חוזר עשוי לחשוף את משמעותה. בתחילתה של מלחמת המפרץ הופתעו תושבי ישראל לשמוע את מילות הקוד "נחש צפע" ו"שרב כבד" ברדיו ובטלוויזיה, אך לאחר שימוש חוזר ונשנה בהן הוברר שהן משמשות להורות למפעילי צופרי האזעקה על הפעלתה של אזעקה עקב מתקפת טילים, וכן על הפעלתה של צפירת הרגעה לשם ביטול אזעקה זו.
דוגמה לשימוש חד-פעמי במילות קוד מופיעה במסר ששלח משה סנה אל מנחם בגין ב-1 ביולי 1946:
לעיתים גולש השימוש הצבאי במילות קוד למגע של הצבא עם אזרחים, ובמקרה זה מילת הקוד משמשת להעברת מסר גלוי, שמשמעותו ידועה לכול. דוגמה לכך היא מילת הקוד "שחר אדום" (שהוחלפה במילת הקוד "צבע אדום") כאזעקה על שיגור רקטות מרצועת עזה לעבר ישראל.
שמות מבצעים
מילות קוד משמשות לזיהוי מבצעים צבאיים בשלב התכנון שלהם, כאשר חשוב לשמור על חשאיות המבצע. לאחר עריכת המבצע, ולעיתים שנים רבות מאוחר יותר, נודע ברבים שם הקוד של המבצע. דוגמאות:
בשימוש במילות קוד למטרה זו החל צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, והשיטה זכתה לשימוש נרחב במלחמת העולם השנייה. במלחמה זו קבע ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, עקרונות למתן שמות למבצעים: "אסור שהשמות יביעו יוהרה או ענווה יתרה, ויש להקפיד שהשמות לא יחשפו את אופי המבצע או ימעיטו בערכו, באופן שיקשה על אם שכולה או אלמנה להגיד שיקירן נהרג במבצע 'Ballyhoo'".
מפות קוד
שימוש נפוץ במילות קוד הוא למתן שמות קוד לאתרים במפה, כדי לאפשר התייחסות אליהם באמצעי קשר החשופים להאזנה.
דוגמה: בפלישה לנורמנדי שימשו שמות קוד לציונם של אזורי הנחיתה:
בעקבות מלחמת יום הכיפורים נודעו שמות הקוד של מוצבי צה"ל לאורך תעלת סואץ: "בודפשט", "אורקל", "לחצנית", "מילנו", "מפרקת" ועוד.
שימושים אזרחיים
מילות קוד משמשות גם חבורות של ילדים להעברת מסרים בין בני החבורה, ולעיתים משמשות גם מבוגרים.
לעיתים משמשת מחווה גופנית מסוימת, כגון קריצה, העוויה או רקיעה ברגל, כתחליף למילת קוד.
בעת פיתוח של מערכת תוכנה ניתן לה לעיתים שם קוד, המשמש את המפתחים לזיהויה. עם סיום הפיתוח מוחלף שם זה בשם מסחרי, בהתאם להחלטת אנשי השיווק.
כל מה שנוצץ
כל מה שנוצץ (באנגלית: Glitter) הוא שם הסרט של הזמרת האמריקאית מריה קארי, אשר יצא לאקרנים בשנת 2001.
רקע כללי
מאז שנת 1998 קארי תכננה להוציא לאור את הפרויקט שעליו עבדה והוא סרט בכיכובה שיתאר את קורותיה של זמרת מתחילה אשר פורצת אל תעשיית המוזיקה למרות כל הקשיים שמלווים בכך. בשנה זו, היא כתבה שירים לפסקול הסרט ועבדה עליו, אך השירים עברו בשל לחץ מחברת התקליטים ל- Rainbow. בשנת 1999 העבודה על הסרט נדחתה שנית, ולכן יצא אוסף הסינגלים שלה – Number 1's. רק בשנת 2000 העבודה הסופית על הסרט החלה, כאשר במקביל אליו קארי הצטלמה לעוד סרט נוסף – Wise Girls.
התייחסותה של קארי לכישלון הסרט
בראיון שנתנה, קארי התייחסה לכישלון הסרט ולאותה תקופה באומרה:
רקע
הסרט מבוסס באופן חופשי על חיה של קארי ומתרכז סביב תקופת שנות ה-80 וחיי הלילה במועדונים וכמו כן מציג את פריחת ז'אנר הדאנס.
בילי פרנק היא בת לאם ממוצא אפרו-אמריקאי שעובדת כזמרת ג'אז ומכורה לסמים ואלכוהול ואב לבן עור שעזב את האם והבת ומביא להן מדי פעם כספים. מילדותה, בילי נהגה לצפות באימה שרה במועדונים ואף הופיעה איתה. בלילה אחד, לאחר שהן חוזרות מהופעה, ביתן עולה באש והן נותרות חסרות כל. בילי נשלחת לפנימייה שם היא פוגשת את לואיס ורוקסן, שלימים יהפכו לחברותיה הטובות ביותר והמלוות שלה.
הסרט עובר לאחר מכן כמה שנים קדימה, בהן בילי וחברותיה משמשות כקול של זמרת לא מוכשרת בשם סילק. בתום הופעה במועדון, ניגש אל סילק די.ג'יי מצליח בשם דייס שמופתע מכישרונה, וזאת מחמיאה לעצמה למורת רוחה של בילי שביצעה במקור את השירים. בתור מחאה, היא יוצאת מהחדר זועמת ושרה את השירים, מפתיעה את סילק בכך שהיא הזמרת האמיתית. בתום שיחה ביניהם, הוא מחליט לנהל אותה מוזיקלית אולם מה שמפריע לו הוא טימוטי, המפיק שאליו התחייבה בילי עם חברותיה, שדורש ממנו סכום עתק בשביל לשחרר אותה מהחוזה.
למרות דרישותיו של טימוטי, דייס אינו נכנע אליהן ומחליט לעבוד עם בילי באופן עצמאי ולהקליט איתה שירים. בין השניים פוצח במקביל רומן. השירים שדייס הפיק לבילי זוכים להצלחה רבה במועדונים והיא מוחתמת בחברת תקליטים, שמנסה למנוע מדייס התערבות בתהליך העבודה למורת רוחו. כמו כן, דייס עוזרת לבילי בפגישות עם משרד הרווחה בו היא מבררת פרטים בנוגע לאימה, אך ללא הועיל.
בתום מסיבה של בכירים בעולם המוזיקה, בה בילי פוגשת את רפאל, זמר מצליח שמעוניין לשתף איתה פעולה מוזיקלית אך גם מעוניין בקשר אישי איתה, דייס רב עם בילי בדרכם חזרה. חברותיה, לואיז ורוקסן, שמנסות להגן עליה זוכות להתקפה מצידו של דייס ונזרקות מהרכב, ובילי אינה מצטרפת אליהן ובכך מתנתק הקשר שלה איתן. למרות התנהגותו של דייס, בילי בסופו של דבר מקלידה את הדואט עם רפאל שהופך ללהיט.
כאשר בילי מגיעה לביתו של דייס, היא פוגשת את טימוטי שמאיים על חייה במידה והוא לא ישלם לו את הסכום שנקבע. בילי שמספרת את זה לדייס, אינה יודעת כי הוא הולך להכות אותו. בילי שבאותה זמן הייתה אמורה להופיע בתוכנית אירוח כדי לקדם את הסינגל שלה, שומעת בחדשות לפני כן על התקרית ומגיעה לתחנת המשטרה בה דייס משוחרר בערבות. בתום אותו פרק זמן, היא נפרדת ממנו.
בילי ממשיכה בחייה ומשלימה עם חברותיה, אך הגעגועים אינם מניחים לה. היא כותבת את השיר Never Too Far, בדירתה כאשר במקביל, דייס המתגעגע מחבר לחן שנקרא "לחן לבילי". ימים אחדים לפני מופע הבכורה שלה, בילי מגיעה לדירתו ומוצאת את הלחן ומחברת לו את המילים שהיא כתבה, בעודה משאירה נשיקה על התווים, שאותם מוצא דייס. כאשר הוא יוצא מחוץ לביתו לחפש אותה, הוא נרצח על ידי טימוטי ביריית אקדח.
לפני מופע הבכורה שלה, בילי שמגיעה להיכל, שומעת את הבשורות הרעות ועולה לבמה בלית ברירה בוכייה. היא אומרת לקהל "לעולם אל תיקחו אנשים כמובן מאליו" ושרה את השיר שאותו הלחין עבורה דייס. בסוף הסרט, היא שבה לבית של אימה, שבינתיים השתקמה, לאחר שנודע לה שדייס הצליח לאתר עבורה פרטים בנוגע אליה. היא מחבקת את אימה ושתיהן בוכות.
מצב משפחתי
מצב משפחתי או מעמד אישי של אדם הוא מצבו בהקשר של זוגיות. הענף המשפטי המטפל בסוגיות של המעמד האישי קרוי דיני משפחה.
מצבים משפחתיים
מבחינה רשמית, מתקיימים ארבעה מצבים משפחתיים: המצבים המקבילים לאישה הם רווקה, נשואה, אלמנה וגרושה. שלושת המצבים רווק, גרוש ואלמן מקובצים לעיתים יחדיו במצב הקרוי "פנוי" (להבדיל מנשוי).
בנוסף לאלו, מקובל להבחין בשני מצבים משפחתיים פחות רשמיים:
בהלכה קיים מצב משפחתי נוסף, אירוסין, שהוא שלב מעבר בין רווקות לנישואים. בהקשר לא הלכתי, אירוסים הוא השלב שבין ההסכמה להינשא ובין הנישואים.
ארבעת המצבים הרשמיים מחלקים את האוכלוסייה לארבע קבוצות זרות (כלומר כל אדם משתייך בדיוק לאחת מארבע קבוצות אלה). במדינות רבות אסורה הביגמיה, כלומר אדם רשאי להינשא לבן זוג אחד בלבד. המצבים של פרוד וידוע בציבור גמישים יותר, וכך יכול גבר להיות נשוי לאישה אחת וידוע בציבור עם אחרת, או להיות ידוע בציבור עם שתי נשים.
פעמים רבות אדם מציג את מצבו המשפחתי בציון מספר ילדיו, למשל: "נשוי + 3".
תיאורים נוספים של מצב משפחתי:
יש הנוהגים להפגין את מצבם המשפחתי כנשואים באמצעות ענידה של טבעת נישואים.
בשפה האנגלית עד המאה העשרים (ובמקומות מסוימים, עד היום), תואר הכבוד לאישה היה תלוי במצב המשפחתי שלה: לרווקה ניתן התואר Miss, ואילו לנשואה ניתן התואר Mrs. (קרי: מִיסֶז). במאה העשרים נוצר התואר Ms. (קרי: מִיז) לאישה ללא תלות במצבה המשפחתי, בדומה לתואר Mr. (קרי: מִיסְטֶר) הניתן לגבר ללא תלות במצבו המשפחתי.
בישראל
בישראל נרשמים המצבים המשפחתיים הרשמיים במרשם האוכלוסין, ומוצגים בספח של תעודת הזהות. שני המצבים הרשמיים פחות אינם נרשמים במרשם האוכלוסין, אך הם זוכים להכרה רשמית בהקשרים שונים. כך למשל יכול פרוד יכול לקבל הכרה של רשות המיסים, ובהתאם לה יחושב מס הכנסה שהוא חייב בו לפי הכללים החלים על גרוש, ולא לפי הכללים החלים על נשוי. ההכרה במעמד הידועים בציבור מתבטא בכך שעל ידוע בציבור חלות רבות מהזכויות והחובות של נשוי.
בישראל, ברור שהמחוקק עיצב את החוק כך שהוא הופך את הדין הדתי לחלק אינטגרלי ממערכת המשפט, עניין זה עולה בבירור בפסק דינו של השופט לנדוי בעניין יוסיפוף. בניגוד למדינות בהן נהוגים נישואים אזרחיים, בישראל, בהתאם לפקודת הנישואין והגירושין (רישום), שינוי המצב המשפחתי לנשוי או לגרוש נעשה רק במסגרת דתית (מסגרות רשמיות כאלו קיימות עבור יהודים, מוסלמים, דרוזים ועבור מספר זרמים בנצרות), ובהתאם לכך לא מוכרים נישואים בישראל המנוגדים לדין הדתי (למשל נישואים חד-מיניים, נישואים בין-דתיים (בחלק מהמקרים) ונישואי ממזר למי שאינה ממזרה או גיורת), אך המדינה מכירה בנישואים כאלה, אם נערכו במדינה אחרת המאפשרת זאת.
חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה אוסר על מעסיק להפלות בין עובדיו או בין דורשי עבודה מחמת שלל מאפיינים המפורטים בחוק, ובכלל זה מעמדם האישי. חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים אוסר על מי שעיסוקו בהספקת מוצר או שירות ציבורי או בהפעלת מקום ציבורי, להפלות בהספקת המוצר או השירות הציבורי, במתן הכניסה למקום הציבורי או במתן שירות במקום הציבורי מחמת שלל מאפיינים המפורטים בחוק, ובכלל זה המעמד האישי.
למצב המשפחתי השפעה על גובה מס הכנסה שתושב ישראל חייב בו, וכן על זכויותיו בביטוח הלאומי ובחוקים נוספים.
טוגו (פירושונים)
{{פירושונים|
דיוקן משפחת בללי
דיוקן משפחת בללי הוא ציור שמן מאת הצייר הצרפתי אדגר דגה. הציור מהווה דוגמה ליצירתו המוקדמת של האמן, לפני אימוץ הסגנון האימפרסיוניסטי.
הציור מתאר את משפחת דודתו של דגה, לאורה, בעלה הברון בללי (Bellelli) ושתי בנותיהם - ג'וליה וג'יובאנה. המשפחה ניצבת בחדר ביתי. האם, לבושה בשחור לאחר מות אביה, אוחזת באחת מבנותיה, ואילו הבת השנייה יושבת על כיסא במרכז הציור. בצד התיאור, בגבו אל הצופה, מתואר הברון בללי, לבוש בבגד בהיר ומתבונן לכיוון אשתו. על קיר החד מתוארת מראה, הניצבת על גבי אח, שעון מפואר ופמוטים. דרך המראה משתקפים חלון וציור ממוסגר הנמצאים בחדר.
הציור משקף את התעניינותו של דגה בציור ההולנדי, בעיקר עבודתו של אנתוני ואן דייק. הדבר בא לביטוי בסקאלת הצבעים המאופקת ובקומפוזיציה. מרחב החדר הוא מצומצם, דבר המעצים את תנוחת הדמויות ויוצר מתח פסיכולוגי. בנוסף, משתמש דגה בקיטוע של הסצנה, אלמנט אשר מעניק לקומפוזיציה דינאמיות.
אמנעה אווירית
אמנעה מבוצעת מעבר לקווי האויב ומכוונת נגד תשתיות לוגיסטיות המשמשות את האויב לאחסון ולשינוע חיילים וציוד לחזית. תשתית זו כוללת כבישים, גשרים, מטוסי תובלה, ומצבורי דלק ותחמושת. התפיסה שמאחורי תקיפה כזאת גורסת שמניעת ציוד ואספקה תחליש בהכרח את הכוחות הקדמיים ותתיש את האויב, ובכך תסייע להבסתו.
אמנעה היא רמת ביניים שבין סיוע אווירי קרוב, העוסק בסיוע ישיר לכוחות ידידותיים קרקעיים המצויים בקרבת כוחות האויב, ובין הפצצה אסטרטגית, העוסקת במניעת תגבור ואספקה לקווי האויב הקדמיים על ידי פגיעה בייצור האספקה, וברצון להמשיך להילחם.
מאסה-קרארה (נפה)
נפת מאסה-קרארה (באיטלקית: Provincia di Massa-Carrara) היא נפה במחוז טוסקנה שבאיטליה.
גאוגרפיה
הנפה משתרעת על שטח של 1,157 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 200,695 נפש. בירתה של הנפה בעיר מאסה, עיר חשובה נוספת בנפה היא קרארה, המפורסמת בשיש האיכותי שבה.
הנפה גובלת בנפת לה ספציה במחוז ליגוריה במערב, בנפת פארמה ובנפת רג'ו אמיליה במחוז אמיליה-רומאניה בצפון, בנפת לוקה במחוז טוסקנה במזרח.
בין מחצית המאה ה-15 וראשית המאה ה-19 הייתה הנפה דוכסות מאסה וקרארה, תחת שליטת משפחת סיבו-מלספינה (Cybo Malaspina; שצאצאה הנודע ביותר הוא האפיפיור אינוקנטיוס השמיני) ומ-1738 משפחת ד'אסטה (d'Este), כחלק מדוכסות מודנה ורג'ו, למעט פרק זמן קצר בו שלטה באזור אליזה בונפרטה, שארת בשרו של נפוליאון.
מירוץ חימוש ביולוגי
Evolutionary arms race Corrida armamentista evolutiva
ג'ף קנט
ג'פרי מייקל קנט (באנגלית: Jeffrey Michael Kent; נולד ב-9 בינואר 1970) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי ששיחק בעמדת הסנטר, בין היתר במכבי תל אביב ונבחרת ישראל.
ביוגרפיה
קנט נולד ברוד איילנד למשפחה יהודית. סיים את לימודיו במכללת רוד איילנד ושיחק בנבחרת הכדורסל - רוד איילנדס ראמס.
בשנת 1992 חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו כאשר הצטרף כמתאזרח למכבי דרום תל אביב יחד עם עודד קטש, דודי אדלר ודרור כהן תחת המאמן מוטי ארואסטי. בשנת 1994 עבר לקבוצת האם - מכבי תל אביב. בעונתו הראשונה השתתף ב-25 משחקים וקלע בממוצע של 7.1 נקודות למשחק, בשנה לאחר מכן השתתף בארבעה משחקים וקלע בממוצע של 1.5 נקודות למשחק. במדי מכבי תל אביב זכה בשתי אליפויות ישראל. לאחר ששוחרר ממכבי תל אביב שיחק בברק נתניה ומכבי ראשון לציון. סך הכל שיחק קנט ארבע עונות בליגה הראשונה בישראל, בהן קלע בממוצע של 7.2 בליגה הסדירה ו-8.5 בפלייאוף.
בשנת 1997 רשם שלוש הופעות במדי נבחרת ישראל, והשתתף במקודמות של אליפות אירופה בכדורסל 1999.
בהמשך שיחק בליגה הגרמנית ברטיופארם אולם ובליגה הבריטית בלונדון טאוורס ובתוך כך השתתף בעונת 2001/2002 ביורוליג.
צב גלאפגוס
צב גלאפגוס המכונה גם צָב פִּילִי (שם מדעי: Chelonoidis nigra) הוא מין צב גדול ביותר ממשפחת הצבים יבשתיים המצוי באיי גלאפגוס. משקלו מגיע עד למעלה מ-400 ק"ג, ואורכו מגיע עד למעלה מ-180 ס"מ. תוחלת חייו הארוכה, למעלה ממאה שנה בטבע, הופכת אותו לאחד מבעלי החוליות בעלי תוחלת החיים הארוכה ביותר. בשבי הגיעו פרטים ממין זה לגיל של למעלה מ-170 שנה.
מאפיינים
תפוצתו של צב זה היא בשבעה מאיי גלאפגוס, ארכיפלג געשי הממוקם כ-1,000 ק"מ מערבית לאקוודור. מגלי ארצות ספרדים שגילו את האיים במאה ה-16, קראו להם בשם זה בהתייחסם למילה galápago בספרדית שמשמעותה "צב".
גודל השריון וצורתו משתנים בין האוכלוסיות. על איים גבוהים ולחים הצבים גדולים יותר, השריון מקומר יותר והצוואר קצר יותר. על איים יבשים ונמוכים יותר הצבים קטנים יותר, לשריון צורה המזכירה צורת אוכף וצווארם של הצבים ארוך יותר. רשמיו של צ'ארלס דרווין לגבי ההבדלים האלה שתועדו במהלך מסעו השני באונייה "ביגל" ב-1835 תרמו לפיתוח תורת האבולוציה שלו.
אוכלוסיית הצבים הצטמצמה מלמעלה מ-250,000 פרטים במאה ה-16, עד לכ-3,000 פריטים בשנות ה-70 של המאה ה-20. צמצום זה נבע משימוש בצבים לבשר ושמן, מניצול סביבת המחיה הטבעית שלהם לצורכי חקלאות ומהכנסת מינים פולשים כמו עכברושים, עיזים וחזירים על ידי בני האדם שהתיישבו באיים. מ-15 התת-מינים המקוריים שרדו כיום עשרה. הפרט האחרון בתת המין צב פינטה ענק (Chelonoidis nigra abingdoni), שנודע בכינוי ג'ורג' הבודד, מת ב-24 ביוני 2012, ויחד עמו נכחד תת-המין כליל. מאמצי השימור שהחלו במאה ה-20, הביאו לכך שבתחילת המאה ה-21 מנתה אוכלוסיית הצבים למעלה מ-19,000 פרטים. מאמצי השימור כללו רבייה בשבי של צבים, ושחרורם בסביבת המחיה הטבעית של המין. למרות הצלחת המאמצים, מצב השימור של המין כולו מוגדר עדיין "פגיע" על ידי איגוד השימור העולמי.
מיון
צב זה שייך לסוג צב נאוטרופי, אשר קיים באמריקה הדרומית כבר מהמיוקן. בסוג זה מינים שונים בגודל בינוני, אך קטנים בהרבה מהצב הפילי.
במין זה ישנם מספר תת-מינים אשר לכמה דעות נחשבים למינים עצמאיים. 2 תת-מינים נכחדו, צב פינטה ענק ו-Chelonoidis nigra niger, אשר קרוי לפי השם המדעי של המין. כל התת-מינים מצויים בסכנת הכחדה, כשהמצליח מכולם הוא צב גלאפגוס וולף.
תת-מינים:
תיאור
לצב שריון עצם מסיבי בצבע חום עמום. לוחות השריון מחוברים לצלעותיו של הצב במבנה קשיח ומוגן שהוא חלק מהשלד. על שריונם של צבי הגלאפגוס גדלות לעיתים חזזיות. דוגמת השריון נשמרת לאורך כל חייו של הצב. מדידת גילם של הצבים על פי טבעות הגדילה של השריון אינה יעילה מכיוון שהשכבה החיצונית מתבלה עם הזמן. הצב יכול למשוך את ראשו, צווארו וגפיו הקדמיות אל תוך השריון לצורך הגנה. הרגליים גדולות, עבות וקצרות, והן מכוסות בעור יבש ומקושקש. על הרגליים הקדמיות ישנם חמישה טופרים. על הרגליים האחוריות ארבעה טופרים.
ענקות (גיגאנטיזם)
ב-1535 כתב מגלה האיים, פריי תומאס דה ברלאנגה הבישוף הרביעי של פנמה, "צבים גדולים כל כך, עד כי הם מסוגלים לשאת אדם על גבם." 300 שנה לאחר מכן, ב-1835 כתב צ'ארלס דרווין "חיות אלו גדלות לממדים עצומים ... חלקם גדולים כל כך עד כי נדרשים שישה או שמונה אנשים על מנת להרימם מהקרקע". הפרט הגדול ביותר שתועד הגיע למשקל של למעלה מ- ואורכו היה למעלה מ-. גודלם של הצבים הוא כנראה תכונה שהייתה קיימת והשתמרה הודות להתאקלמות מוצלחת באיים מרוחקים אלו, ולא תופעה של גיגאנטיזם שהתפתח. לצבים גדולים היו סיכויי הישרדות גדולים יותר במסע בים מהיבשת לאיים, מאחר שהם יכולים להחזיק את ראשם גבוה יותר מעל המים, ויש להם יחס שטח פנים/נפח קטן יותר, מה שפועל לטובתם בהקשר של איבוד נוזלים אוסמוטי. עתודות המים והשומן המרשימות שלהם מאפשרות להם לשרוד מסעות ארוכים של חציית אוקיינוסים ללא מזון או מים מתוקים, ולשרוד את האקלים היבש של האיים. גודלם מסייע להם לשרוד גם בטמפרטורות קיצוניות בשל הגיגאנתרמיה (היכולת לשמור על טמפרטורת גוף גבוהה בגלל חשיפת שטח פנים קטן יותר ביחס לנפח הגוף, לסביבה) המשחקת לטובתם. מאובנים של צבי ענק שנתגלו ביבשת אמריקה הדרומית תומכים בהשערה לפיה תכונה זו הייתה קיימת אצל הצבים עוד בטרם הגיעו הפרטים הראשונים לאיים.
צורת השריון
צבי גלאפגוס הם היחידים מבין צבי הענק המציגים מספר תצורות שריון. תצורות השריון נעות בין שריון דמוי אוכף המתרומם גבוה מעל חלקו הקדמי של הצב, דבר היוצר רושם של אוכף, לשריון דמוי כיפה עגולה סביב גופו של הצב. כשצבים ששריונם הוא דמוי אוכף מושכים את ראשם ואת גפיהם הקדמיות אל תוך השריון נותר מרווח גדול ובלתי מוגן מעל צווארם, עדות לכך שצבים אלו לא סבלו מטורפים עת התפתח מבנה זה. אין דואליות חד משמעית של תצורה דמוית כיפה מול תצורה דמוית אוכף, ותת-מינים שונים מציגים ספקטרום רחב של מבנים הנע בין שתי התצורות. באיים גדולים, גבוהים (מעל 800 מטר) ולחים יותר, כמו סנטה קרוס, יש ריבוי של צמחייה הקרובה לקרקע. באיים כאלה נוטה אוכלוסיית הצבים להציג מבנה דמוי כיפה יותר, והם גדולים יותר ובעלי צוואר ורגליים קצרים יותר. צבים בעלי מבנה שריון דמוי אוכף מגיעים לרוב מאיים קטנים יותר, נמוכים יותר (פחות מ-500 מטר) ויבשים יותר שבהם מוגבלת יותר כמות הצמחייה והמשאבים (כמו אספניולה ופינסון). תופעה זו מוכרת בצורה מתונה יותר גם אצל צב היבשה הענק מאטול אלדברה.
השלכות אבולוציוניות
ההשערה היא כי המבנה הלא אופייני של הזנים המציגים מראה שריון דמוי אוכף המשלב גם צוואר ארוך ורגליים ארוכות, הוא הסתגלות של הצבים על מנת להגדיל את הטווח האנכי שלהם, מה שמאפשר להם לרעות גם בצמחייה גבוהה כמו שיחי צבר הצומחים באזורים צחיחים. הזנים בעלי השריון דמוי האוכף הם טריטוריאליים יותר וקטנים יותר מהזנים בעלי השריון דמוי הכיפה, כפי הנראה במטרה להסתגל למשאבים מוגבלים בסביבתם. הצבים הגדולים יותר מותאמים יותר לאזורים הגבוהים מכיוון שהם עמידים יותר לטמפרטורות נמוכות במקרה של עננות או ערפל.
השערה מתחרה גורסת כי תצורת השריון דמוית האוכף נובעת מסיבה שאינה קשורה למזון, וכי הזכרים מתחרים על נקבות בעזרת תצוגות דומיננטיות המתבססות על גובה הצוואר, ולא על גודל הגוף. השערה זו מתאימה להיותם של הזכרים בעלי השריון דמוי האוכף אגרסיביים יותר מזכרים בעלי שריון דמוי כיפה. נראה כי השוני בצורת השריון והצוואר והגפיים המוארכים אצל בעלי השריון דמוי האוכף נובעים משילוב אבולוציוני של הצורך בגוף קטן יותר בתנאי יובש, והצורך בהגדלת הטווח האנכי על מנת להציג דומיננטיות.
לאור העובדה שאין דמיון גנטי מיוחד בין הזנים השונים בעלי השריון דמוי האוכף, נראה כי התכונה התפתחה באופן עצמאי במקביל בכמה אוכלוסיות צבים המתקיימות באזורים צחיחים יותר. הזנים בעלי השריון דמוי האוכף אינם קרובים זה לזה יותר משהם קרובים לזנים בעלי השריון דמוי הכיפה, וצורת השריון אינה מרמזת על קרבה גנטית, אלא על תנאי סביבה דומים.
דו-צורתיות זוויגית
דו-צורתיות זוויגית באה לידי ביטוי בעיקר באוכלוסיות של בעלי שריון דמוי אוכף, שבהן הפתחים הקדמיים בשריונו של הזכר הם זוויתיים וגבוהים יותר. מבנה זה מדגיש את המראה האוכפי של השריון. אצל הזכרים מכל המינים הזנב ארוך יותר וחלקו התחתון של השריון קצר יותר, קעור ובעל בליטות בקצהו האחורי, מבנה המסייע בהזדווגות. הזכרים גדולים מהנקבות - זכרים בוגרים שוקלים, בעוד נקבות בוגרות שוקלות.
שגרה
צבי הגלאפגוס הם בעלי דם קר, ולפיכך עליהם לרבוץ בשמש שעה או שעתיים לאחר עלות השחר במטרה לספוג את חום השמש דרך שריונם הכהה בטרם ייצאו לחפש מזון במשך 8–9 שעות ביום. הם נעים בין אזורי מרעה ואזורי מנוחה בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות אחר הצהריים המאוחרות. צבי גלאפגוס נצפו כשהם נעים במהירות של 300 מטר בשעה.
באיים הגדולים והלחים יותר הצבים נודדים בין אזורים נמוכים שמתכסים בעשב בעונת הגשמים, לכרי מרעה באזורים הגבוהים יותר (עד 600 מטר) בעונת היובש. מסלולי נדידה אלה שימשו דורות של צבים, דבר שהביא ליצירת שבילים מפולסים בצמחייה, המכונים "אוטוסטרדות צבים". באיים שבהם יש שפע מים הצבים בעלי השריון דמוי הכיפה הם חברותיים וחיים לרוב בעדרים גדולים, וזאת בניגוד לצבים בעלי השריון דמוי האוכף החיים באיים הצחיחים יותר, שלהם נטייה לטריטוריאליות ולהתבודדות.
בלילות קרירים נחים לעיתים הצבים בשלוליות בוץ, או בבריכות רדודות של מי גשמים. הרגל זה מסייע כנראה הן לוויסות טמפרטורת הגוף במזג האוויר הקריר, והן כהגנה מפני טפילים כמו יתושים וקרציות. דרך נוספת להילחם בטפילים היא באמצעות אמבטיות אבק בקרקע חולית. מספר צבים נצפו כשהם תופסים מחסה בלילות תחת סלעים בולטים, בתוך שקעים באדמה או בצמחייה. מקומות מנוחה אלה מכונים "מזרנים" ("Pallets"). צבים מקומיים חוזרים לאותם האתרים (למשל בהר הגעש אלסדו באי איזבלה) ומשתמשים באותם המזרנים, דבר היוצר בורות קטנים בקרקע החולית.
תזונה
צב הגלאפגוס הם לרוב הרביוורים, וניזונים מקקטוסים, עשב, עלים, חזזיות וענבות. הם נצפו ניזונים על Hippomane mancinella, "תפוח רעיל", על Psidium galapageium, מין אנדמי של גויאבה, על שרך המים Azolla microphylla ו-Tillandsia insularis ממשפחת הברומליים (אליה שייך גם האננס). צב אוכל בממוצע 32–36 ק"ג צמחייה ביום, אך תהליך העיכול הבלתי יעיל של הצבים הללו מביא לכך שמרבית המזון מופרש החוצה מבלי שערכו התזונתי נוצל.
הצבים משיגים את מרבית הנוזלים להם הם זקוקים מטל ומלשד הצמחים שהם אוכלים (בעיקר קקטוסים מסוג צברים); ולאור זאת מסוגלים לבלות תקופות ארוכות בלא לשתות. הצבים מסוגלים לשרוד במשך 18 חודשים רצופים ללא מזון ושתייה כלל, תוך שגופם מפרק עתודות שומן, תהליך שאחד מתוצרי הלוואי שלו הוא מים. כשהם צמאים הם מסוגלים לשתות כמויות מים גדולות מאוד בתוך זמן קצר, ולאחסן אותם בשלפוחיות ובבסיס הצוואר (כיס הלב), עובדה שהפכה אותם למקור מים שימושי על ספינות. באיים צחיחים מלקקים הצבים את טל הבוקר מסלעים, דבר שבמרוצת הדורות יצר בסלעים שקעים דמויי חצי כדור.
חושים
צ'ארלס דרווין ציין כי: "תושבי המקום מאמינים כי יצורים אלו הם חירשים לחלוטין; הם בהחלט לא שומעים אדם הפוסע לעברם מאחור. תמיד שעשע אותי לראות כיצד ברגע שעקפתי את אחת המפלצות הגדולות הללו בעודה מתנהלת בשקט בדרכה, היא משכה את ראשה ורגליה, ובעודה משמיעה לחישה עמוקה, נפלה על הקרקע בצליל כבד כאילו נפחה את נשמתה". הצבים אמנם אינם חירשים, אך הם מסתמכים בעיקר על חושי הראייה והריח.
מוטואליזם עם בעלי חיים אחרים
לצבים מערכות יחסים מוטואליסטיות (הדדיות) עם מספר מינים של פרושים וזמירים. קבוצות קטנות של פרושים מתחילות בתהליך בקופצן על הקרקע מול הצב באופן מוגזם. הצב מסמן על מוכנותו בהתרוממות ומתיחת צווארו ורגליו, מאפשר בכך לציפורים להגיע לנקודות בגופו שאינן נגישות בדרך כלל כמו הצוואר, הרגליים האחוריות, פתח הביב והעור שבין החלק העליון לחלק התחתון של השריון. הציפורים נהנות ממקור מזון, והצב נפטר מטפילים.
צבים מסוימים נצפו כשהם מנצלים לרעה את מערכת היחסים המוטואליסטית עם הציפורים. לאחר שהצב התרומם ומתח את גפיו, הציפור מתמקמת מתחת לגופו במטרה להיזון על הטפילים המסתתרים שם. או אז מושך הצב את רגליו בהפתעה, צונח על הציפור והורג אותה. בשלב זה הצב צועד לאחור ואוכל את הציפור, כפי הנראה במטרה לגוון את תזונתו בחלבונים.
רבייה
הרבייה מתרחשת בכל עונות השנה, אם כי מגיעה לשיא עונתי בין פברואר ליוני באזורים גבוהים ולחים בעונת הגשמים. כשזכרים בוגרים פוגשים זה בזה בעונת הרבייה הם יפנו זה כלפי רעהו ויקיימו תצוגת שליטה אופיינית תוך שהם מותחים את רגליהם ואת צווארם כשפיותיהם פעורים לרווחה. לעיתים ינשוך אחד הצבים את רעהו, אך לרוב הצב הנמוך יותר ייסוג לאחור ויאפשר למנצח להזדווג עם הנקבה שבמחלוקת. התנהגות זו בולטת במיוחד אצל הזנים בעלי השריון דמוי האוכף, שהם אגרסיביים יותר ובעלי צוואר ארוך יותר.
ההקדמה להזדווגות יכולה להיות אגרסיבית ביותר. הזכר ינגח את שריונה של הנקבה בעזרת שריונו שלו, ויצבוט את רגליה. הטיפוס של הצב על גב הצבה הוא תהליך מסורבל במהלכו על הזכר להתמתח ולהתייצב במטרה לשמור על שיווי המשקל בעודו עומד בשיפוע. חלקו התחתון הקעור של השריון מסייע לו לשמור על איזון בעודו רכוב על שריונה של הנקבה ומקרב את פתח הביב שלו (בו נמצא גם הפין שלו) קרוב יותר אל פתח הביב המורחב שלה. במהלך ההזדווגות משמיע הזכר קולות נחירה ורטינה חזקים וצרודים שתוארו כ"נהמות קצובות". זהו אחד הקולות הבודדים שהצב משמיע. קולות נוספים מושמעים במהלך קרבות בינם לבין עצמם, כשהם מנסים ליישר את עצמם וקול הלחישה הנשמע כתוצאה מלחץ האוויר כשהם מושכים את רגליהם וצווארם אל תוך השריון.
הטלת ביצים
מחודש יולי ועד חודש נובמבר עורכות הנקבות מסע של מספר קילומטרים על מנת להגיע לאזורי הקינון - חופים יבשים וחוליים. חפירת הקן היא תהליך מורכב ומייגע, והנקבה תיאלץ לעבוד מספר שעות בכל יום במשך ימים ארוכים עד שתשלים את המלאכה. את מלאכת החפירה מבצעת הנקבה ברגליה האחוריות בלבד, מבלי לראות את התוצאה. היא חופרת בור מוארך בעומק של כ-30 ס"מ ומטילה בתוכו עד 16 ביצים. צורתן של הביצים עגולה והן בעלות קליפה קשה. משקלן נע בין 82 ל-157 גרם וגודלן הוא כשל כדור ביליארד. על פי תצפיות מסוימות נראה כי בממוצע, מטילות נקבות מהזנים בעלי השריון דמוי הכיפה יותר ביצים מנקבות מהזנים בעלי השריון דמוי האוכף (ממוצע של 9.6 ביצים להטלה לזן porteri בעל השריון דמוי הכיפה מהאי סנטה קרוס, מול ממוצע של 4.6 ביצים להטלה בזן duccanesis בעל השריון דמוי האוכף מהאי פינסון. הנקבה אוטמת את הקן בבוץ העשוי מאדמה מעורבת בשתן שאותו היא דוחסת בעזרת החלק התחתון של שריונה ומשאירה את הביצים להתחמם בשמש. נקבות יטילו עד ארבע הטלות בכל עונת הטלה.
תקופת החיים הראשונה וההתבגרות
הצבים הצעירים מגיחים מהקן לאחר ארבעה עד שבעה חודשים. משקלם כ-50 גרם ואורכם כ-6 ס"מ. עם בקיעתם של הצבים מהביצה, עליהם לחפור את דרכם החוצה מהקן, דבר האורך לעיתים מספר שבועות, אך שק החלמון שלהם יכול לקיים אותם במשך 7 חודשים. בתנאי יובש קשים עלול הבוץ להתקשות, והאבקועים עלולים למות כשהם קבורים בו. בנוסף, עלולה הצפה של אזור הקן להביא לטביעתם. לכל האבקועים שריון דמוי כיפה, ובתחילה לא ניתן להבחין בין תתי הזנים השונים. ב-10–15 השנים הראשונות יישארו הצבים הצעירים באזורים נמוכים וחמימים יותר, והם חשופים לסכנות כגון נפילה לנקיקים, מחיצה על ידי סלעים נופלים וחשיפה יתרה לחום. עקב גלאפגוס היה הטורף המקומי היחיד שהיווה סכנה לצבים הצעירים; לפי דרווין: "מיד עם בקיעתם נופלים הצבים הצעירים בהמוניהם כטרף לעקב." העקב הפך נדיר בימינו, אך מינים שהובאו על ידי האדם כגון חזירי פרא, כלבים, חתולים ועכברושים שחורים הפכו לטורפי ביצים וצבים צעירים. לצבים הבוגרים אין טורפים טבעיים מלבד האדם; לפי דרווין: "הזקנים מביניהם מתים כנראה אך ורק בתאונות כמו נפילה ממצוקים. לפחות חלק מתושבי המקום טענו באוזניי כי הם מעולם לא ראו צב שמת ללא סיבה נראית לעין."
ניתן להבחין במינו של הצב רק בהגיעו לגיל 15 בערך. הצבים מגיעים לבגרות מינית בגיל 20–25 בשבי, וכנראה 40 בטבע (כשהם מגיעים למלוא גודלם). תוחלת החיים בטבע היא כנראה למעלה ממאה שנה, מה שהופך את הצבים לאחד מהמינים מאריכי החיים ביותר בממלכת בעלי החיים. הארייט, צבה מגן החיות באוסטרליה, הייתה הצבה המבוגרת ביותר הידועה. היא מתה בשנת 2006 וגילה הוערך בלמעלה מ-170 שנה. צ'יימברס טען שהארייט הייתה כנראה בת 169 בשנת 2004, אם כי בהודעות לתקשורת נמסר כי גילה היה 175 בהתבסס על לוח זמנים אמין פחות.
זמן לאמנות
מרכז "זמן לאמנות" היה חלל תצוגה מוזיאלי אשר פעל במרכז תל אביב בין השנים 2002–2005. מטרת המרכז הייתה להוות בית ומרכז תרבותי לאמנים ישראלים ויצירותיהם ולכלל שוחרי האמנות. המרכז הוקם במבנה בסגנון אקלקטי בן שלושה מפלסים ברחוב מונטיפיורי 36 בתל אביב, אשר שומר בידי האדריכל גד הלפרין.
הרעיון בהקמת המרכז היה בשילוב של מסעדה ומוזיאון באותו המבנה, כאשר רווחי המסעדה היו אמורים למממן את פעילות המוזיאון. המרכז הוקם ומומן על ידי יורם ואילנה וקשלק, והוא הציג בשנות פעילותו תערוכות קבוצתיות שונות בנושאים מגוונים. מרבית התערוכות נאצרו על ידי חוקר האמנות הישראלית ד"ר גדעון עפרת. על התערוכות נמנו ""שיבת ציון, מעבר לעיקרון המקום"; "'מחורבותייך אבנך...', דימוי החורבה בישראל 1803-2003"; "'כן תעשה לך', תחיית היהדות באמנות הישראלית"; "OmanutIsrael.com". בהמשך נאצרו עוד תערוכות נוספות, חלקן של עפרת, וחלקן של אוצרים ואוצרות אחרים כגון תמי כץ-פרימן והאוצרת נטע גל-עצמון. בשנת 2005 המרכז נסגר ובמקומו נפתח - "מונטיפיורי מכירות פומביות". כיום פועל במקום בית המלון "מונטפיורי".
גלגל פולקרק
גלגל פוֹלְקֶרְק (באנגלית: Falkirk Wheel) הוא שמה של מעלית סירות בסקוטלנד, המחברת את תעלת פורת' אנד קלייד עם תעלת יוניון. המעלית, הנקראת על שמה של העיר הסמוכה פולקרק בסקוטלנד התיכונה, נחנכה בשנת 2002. שתי התעלות אותן היא משרתת היו מחוברות בעבר על ידי מערכת של 11 תאים סכורים (locks), אך השימוש בהם פסק עוד בשנות השלושים של המאה הקודמת, הם מולאו אדמה והוסבו לשטחי בנייה.
התוכנית לשיקום התעלות בסקוטלנד התיכונה המחברות את גלאזגו עם אדינבורו נוהלה על ידי רשות נתיבי המים הבריטית בסיוע ובמימון של שבע רשויות מקומיות, חברת הפיתוח הציבורית "סקוטלנד אנטרפרייז", קרן הפיתוח האזורי של האיחוד האירופי (ERDF) וְועדת המילניום. המתכננים החליטו כבר בתחילה לבנות מעלית־סירות חדשנית ובולטת בנוף שתחבר את שתי התעלות ולא לשחזר את מערכת התאים הסכורים ההיסטורית. מבין ההצעות שהוגשו לוועדה נבחר העיצוב של "גלגל פולקרק", הכולל גם מרכז מבקרים ובו חנות, בית קפה ואולם כינוסים.
הפרש הגבהים בין שתי התעלות במקום בו ניצב הגלגל הוא 24 מטרים, כגובהו של בניין בן שמונה קומות. תעלת יוניון גבוהה ב-11 מטרים מן האקוודוקט המתחבר לקצה העליון של הגלגל, והסירות חייבות לעבור דרך שני תאים סכורים על מנת לרדת מן התעלה אל האקוודוקט. האקוודוקט לא הוקם בגובה רב יותר, כדי לא לפגוע בשרידי חומת אנטונינוס העוברת במקום.
התאים, המלאים במים, מתוכננים כך שמשקלם יהיה שווה זה לזה, ללא קשר למשקל כלי השיט הנמצא בכל אחד מהם, זאת תוך שמירת גובה אחיד של המים בכל תא, בהתאם לכמות המים הנדחית על ידי כלי השיט הנמצא (או לא נמצא) בו. לכן, לצורך העלאה והורדה יחידה של הגלגל - חצי סיבוב - נדרש הספק זעום יחסית של 22.5 קילוואט (30.2 כ"ס) המניע עשרה מנועים הידראוליים, הצורכים אנרגיה של 1.5 קילוואט שעה (5,100 BTU) בערך כמו שנדרש להרתחת שמונה קומקומי מים.
פיוטר השלישי, קיסר רוסיה
פיוטר השלישי (ברוסית: Пётр III; 21 בפברואר 1728 – 17 ביולי 1762) היה קיסר האימפריה הרוסית בין 1761 ל-1762.
ראשית חייו
פיוטר התייתם מהוריו בגיל צעיר, אמו מתה מיד עם לידתו, ואביו מת כשהיה בן 11. בעקבות מות אביו, נהיה פיוטר יורש העצר של שוודיה. הוא התחנך בבית של דודו, אדולף פרדריק שמאוחר יותר נעשה מלך שוודיה. בשנת 1741, דודתו של פיוטר, יליזבטה, הפכה לקיסרית האימפריה הרוסית. שנה לאחר מכן, יליזבטה מינתה את פיוטר ליורש העצר שלה והביאה אותו מגרמניה לרוסיה. המינוי ליורש העצר של רוסיה ביטל את זכותו של פיוטר לכתר השוודי. עם הגעתו לרוסיה המיר פיוטר את דתו לנצרות אורתודוקסית ושינה את שמו לפיוטר. בגיל שש עשרה חלה במחלת האבעבועות השחורות.
בשנת 1745 הקיסרית יליזבטה ציוותה על פיוטר לשאת לאישה את סופיה אוגוסטה פרדריקה פון אנהלט צרבסט, אשר המירה את דתה לנצרות אורתודוקסית ושינתה את שמה ליקתרינה אלכסייבנה. ב 1754 נולד לזוג בן - פאבל. מיד עם לידתו, נלקח הבן מהוריו והתחנך על ידי הקיסרית בעצמה. פיוטר היה מרוצה מהחלטה זו, וראה את בנו כפעם בשבוע.
הקיסר פיוטר היה ידוע בהתנהגותו הילדותית, ובכך שהיה משחק עד השעות הקטנות של הלילה בחיילי עופרת קטנים, גם בהיותו נשוי ליקטרינה. עם הזמן הוא התרחק מאשתו ויליזבטה וורונצובה הייתה למאהבת שלו. אשתו נפגעה ממעשיו ובהמשך החלה גם היא לבגוד בבעלה. בהתאם לעדויות, הדבר היה ידוע לפיוטר. בשנת 1757 ליקטרינה נולדה בת אשר למרות שככל הנראה לא הייתה בת של פיוטר, הוא הכיר בה כבתו.
במשך התקופה בה שהה בסנקט פטרבורג פיוטר לא התקרב לתרבות הרוסית, לא למד את מנהגיה וזלזל במנהגי הנצרות האורתודוקסית. בשנת 1751 בהיוודע שדודו נעשה מלך שוודיה אמר שחבל שהגיע לרוסיה במקום להיות מלך שוודיה.
במהלך מלחמת שבע השנים תמך בפרידריך השני, מלך פרוסיה למרות שמדינתו הייתה במלחמה איתו. בהתאם לעדויות הוא אף העביר לפרוסיה מידע צבאי רגיש. התנהגותו זו גרמה להתמרמרות באצולה רוסית. למרות הכול, יליזבטה, קיסרית רוסיה לא הייתה מוכנה לשנות את החלטתה.
שלטונו
פיוטר עלה לשלטון בסוף שנת 1761 בעקבות מות דודתו והיה בשלטון במשך 186 ימים. באותו זמן, הייתה רוסיה קרובה להכרעת פרוסיה במלחמת שבע השנים. למרות זאת, נסוג פיוטר מכל השטחים שנכבשו במלחמה, ואף כרת ברית עם פרוסיה. פעולות אלו הביאו להתמרמרות רבה בקרב האצולה והצבא.
במשך תקופת השלטון הקצרה הוא היה פעיל מאוד. הוא הוציא מספר צווים חשובים בתחום הכלכלי, הפסיק רדיפות על רקע דתי, ועוד. המסמך החשוב ביותר כלל הנחיות חדשות בהקשר לזכויות האצולה הרוסית. בהתאם למסמך זה זכויות האצולה התרחבו מאוד וחובותיה כלפי המדינה קטנו. כבר בתחילת שלטונו הוא החזיר מסיביר את כריסטופור מיניך, שהוגלה לשם בידי יליזבטה, וקירב אותו לחצר. כמו כן הוא הביא לסנקט פטרבורג קרובים רבים מגרמניה.
יקטרינה הייתה בהריון מתקדם, אף על פי כן, פיוטר דיבר בגלוי על רצונו להתגרש ממנה ולהתחתן עם יליזבטה וורונצובה. ב-30 באפריל המתח בין בני הזוג הגיע לשיאו ופיוטר אף רצה לעצור את אשתו, דבר שנמנע רק בעקבות התערבות דודו. לקראת מאי 1762 למרות אזהרות רבות, עזב פיוטר, עם נאמני חצרו, את הבירה ויצא לחופשת קיץ. מחוץ לעיר. בבוקר ה - 28 ביוני 1762 הוא נסע לארמון הגדול בפטרהוף לצורך קבלת פנים גדולה. בלחץ תומכיה, עזבה יקטרינה ששהתה עמו ביחד עם המדינאי אלכסיי אורלוב, שהיה נאמן לה את פטרהוף, נסעה לבירה והשביעה את יחידות צבא המוצבות בבירה, את הסנאט ואת הסינוד לנאמנות לה.
למרות בקשות של כריסטופור מיניך מפיוטר לצאת לקרונשטאדט בה היו יחידות צבא נאמנות לו ולהתחיל מאבק מול כוחותיה של יקטרינה תוך התבססות על הצי, בחר פיוטר להמתין ובסופו של דבר נכנע ללא מאבק של ממש. יקתרינה הוכרזה כקיסרית בשם יקתרינה השנייה.
מותו
נסיבות מותו של פיוטר לא ברורות עד היום. לאחר התפטרותו הוא נשלח לכפר רופשה, מספר קילומטרים מסנקט פטרבורג, ונפטר לאחר שבוע. סיבת פטירתו הרשמית היא מחלה, אך מקובל להאמין שהוא נרצח על ידי אלכסיי אורלוב. תחילה הוטמן במנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג, אך בתקופתו של בנו פאבל הראשון הועברה גופתו למבצר פטרופבלובסקיה.
עד לשנת 1797 הופיעו לפחות כ-40 אנשים שטענו שהם הקיסר פיוטר השלישי שניצל והתחבא. המפורסם מהם הוא ימליאן פוגצ'וב.
רעידת האדמה בטאנגשאן (1976)
רעידת טאנגשאן הגדולה (唐山大地震) היא רעידת אדמה שאירעה ב-28 ביולי 1976, והיוותה, עד להתרחשותה של רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי ב-2004, את רעידת האדמה הגדולה ביותר בתקופה המודרנית על פי מספר ההרוגים והפצועים.
מקורות רבים מוסרים כי גודלה היה 8.2 בסולם מגניטודה לפי מומנט, אך הממשלה הסינית אומדת את הרעידה ב-7.8 או 7.6. הרעידה תקפה את העיר טאנגשאן בחֶבֶּיי, סין, ב-3:52 בבוקר והרגה 242,419 אנשים לפי הנתונים הרשמיים, מקורות אחרים אומדים את המספר כגדול עד פי שלושה.
אזהרות מוקדמות
אנשים רבים בטאנגשאן דיווחו על אורות מוזרים בלילה שלפני הרעידה, אורות אשר ידועים כ"אורות רעידת אדמה". מפלס המים בבאר בכפר ליד טאנגשאן עלה וירד 3 פעמים ביום שלפני הרעידה. בכפר אחר, גז החל לצאת מבאר ב-12 ביולי, והמשיך לצאת בכמויות גדולות ב-25 וב-26 ביולי. גם בארות אחרות הראו סימני קריסה בימים שלפני הרעידה. ישנם דיווחים על חיות שברחו מהאזור ימים לפני; דיווח מאומת מספר על אלף תרנגולות שסירבו לאכול והתנהגו בפראות. היו גם דיווחים על כלבים שלא הפסיקו לנבוח ועל דגי-זהב שניסו לקפוץ מהאקווריום שלהם.
מחוז צ'ינגלונג
מחוז צ'ינגלונג שבאזור טאנגשאן קיבל התראה של שנתיים מראש אודות רעידת האדמה. ההתראה אפשרה לממשל לחנך את אנשי האזור כיצד יש להתמודד עם רעידות אדמה גדולות. לאחר שתחנות המדידה הגאולוגית דיווחו על מים שנעשים בוציים, כל אנשי המחוז החלו לעבוד בשטח הפתוח ולהתכונן לרעידה גדולה. כתוצאה מהאזהרות ומהאינטגרציה הציבורית, לא נהרג ולו אדם אחד במחוז במהלך הרעידה ולאחריה (מלבד אחד שמת מהתקף לב). מה שמעיד, כי שילוב של מידע מדעי ואדמיניסטרציה הציבורית יכולים לפעול ולהביא לתוצאות מרשימות.
הנזק
הנזק העצום לחיים כתוצאה מרעידת האדמה יכול להיות מיוחס לשעה בה תקפה הרעידה ובפתאומיות שבה תקפה. לרעידה לא התלוו רעשים מקדימים שבדרך כלל באו לרעידות מסדר גודל כזה. היא גם תקפה לפנות בוקר, כאשר האנשים היו לא מוכנים וישנים.
תוצאות הרעידה
ממשלת סין סירבה לקבל סיוע בינלאומי, ופעולותיה שלה לפינוי הפצועים ולקבורת המתים נתקלו בביקורת רבה. ביקורת זו נסבה גם על ההתעלמות מאזהרות המדענים בדבר רעידת האדמה. הרעידה הגיעה גם כחלק ממה שכונה קללת 1976 שעברה על סין.
לרעידת האדמה בטאנגשאן, היו גם השלכות פוליטיות שהביאו לשינויים גדולים במערכת הפוליטית בסין. הרעידה, שהתרחשה בסופה של מהפכת התרבות בסין, הפכה לרקע למלחמות בין יורשיו השונים של מאו דזה-דונג, מנהיגה האגדי של סין הקומוניסטית שפרש מהשלטון בפועל וגם נפטר בסופה של אותה השנה. כנופיית הארבעה, חבורה קיצונית שהחזיקה בעמדות כוח רבות באותה העת, האשימה את דנג שיאופינג שהוא מעכב במתכוון את פעולות החילוץ כחלק מהמדיניות שהוא הפעיל כדי לבסס את מעמדו בשלטון. יורשו החוקי של מאו, חואה גוופנג, ניצל גם הוא את האסון שפקד את מדינתו והגיע לביקור באזור הפגוע ב־4 באוגוסט. ביקור זה הקנה לו פופולריות רבה בקרב העם, פופולריות שאפשרה לו, חודשיים מאוחר יותר, להדיח את כנופיית הארבעה מהשלטון, לעצור אותם ולסלק את האיום שהיה עליו כשליט המדינה.
רעידת טאנגשאן הייתה רעידת האדמה הקטלנית ביותר בהיסטוריה האנושית, לאחר רעידת שאנשסי ב־1556, גם היא בסין, שדווחה כבעלת 830,000 הרוגים, על אף שמספרים מאותה תקופה קשים לאימות. רעידת האדמה והצונמי שפגעו בחופי האוקיינוס ההודי ב־26 בדצמבר 2004, הביאה אחריה למותם של 280,000 אנשים, מה שמציב אותה כרעידת האדמה השנייה בקטלניותה בהיסטוריה העולמית.
לגש (עיר)
לגש נחשבת לאחת מערי המדינה המרכזיות באזור, יחד עם אור, כיש וניפור. באלף ה-3 לפני הספירה
לגש נחפרה בין השנים 1877-1901 על ידי ארנסט דה סרזק, שכיהן כקונסול צרפת באזור. בחפירות בעיר נתגלו עשרות אלפי לוחות כתב בעיקר תעודות כלכליות, רשומות המפרטות את שיטת השלטון ואופן החיים בעיר. באתר זה הנחשפה לראשונה התרבות השומרית.
במאה ה-26 לפנה"ס, לגש הפכה לגורם מדיני חשוב באזור והגיעה לשיאה בימי אאנאתום (2500 לפנ"ס לערך). המלך האחרון היה אורוקָגינה. התעצמותה של אֲרֳך, הביא לירידת כוחה של לגש. בתקופת ממלכת אכד (המאות ה 24 - 22 לפנה"ס) איבדה העיר את עצמאותה. לאחר נפילת אכד העיר התאוששה. זו התקופה של המלך גודֳאָה. העיר איבדה סופית את עצמאותה בימי השושלת השלישית של אור במאות ה-22 - 21 לפנה"ס. בין הגורמים לירידת כוחה של לגש היה תהליך המלחת הקרקע. בתעודות הכלכליות באה לידי ביטוי התופעה בירידה הדרגתית ביבולים תוך מעבר מגידול חיטה לשעורה.
אורוכגינה
אורוכגינה (Urukagina) נקרא גם אורומינגינה (Uruinimgina) היה מלך וכהן גדול, מלך בסוף המאה ה-25 לפנה"ס. הוא שחרר את לגש משלטונו של מלך כיש. מלכותו התפשטה כנראה עד ניפור בצפון. הוא לא היה המלך הלגיטימי, לקח את השלטון לעצמו. אורוכגינה היה רפורמטור גדול למען העם. יצר קודקס חוקים למען העניים. הוא התחיל בשינוי צורת קנין הרכוש בלגש, ותיקן תיקונים סוציאליים חשובים לטובת המעמדות הנמוכים תוך הגנה מפני הגובים, המפקחים הכוהנים והעשירים.
אורוכגינה החזיר אדמות שנגזלו מבעליהם על ידי שליטי העיר בחזרה לבעלים המקוריים. פיטר פקידים מושחתים ולא נתן להעלות את שכר שירותי הקודש ודמי הקבורה. הוא אסר על העשירים להכריח את העניים למכור כל דבר שהעשיר חשק בו, בנוסף התיר למוכר לקבוע את המחיר. אוסף החוקים שיצר שימשו בתקופה מאוחרת יותר כיסוד לספר החוקים של חמורבי.
פעילות נוספת שלו הייתה שיפור פני העיר - תיקון בניינים ישנים, חפירת תעלות ובנית מקדשים. לאחר שש שנות שלטון נוצח אורוכגינה במלחמה עם לוגלזגיסי שליט אומה. העיר לגש נהרסה.
גודֳאָה
בתחילת המאה ה-21 לפנה"ס נתערער שלטונם של המלכים האחרונים משושלת אכד וזאת בעקבות פלישותיהם של שבטי הגותים מהרי הזגרוס. לאחר תקופה של תוהו ובוהו קמה לתחיה לגש תחת שלטונו של גודֳאָה. הוא ערך מסעות כיבוש נרחבים, אבל שלטונו הצטמצם לשומר בלבד. את עיקר מרצו הקדיש להחיאת התרבות השומרית. למרות זאת נשארה בממלכה ההשפעה האכדית של 200 שנות שלטון סרגון.
גודאה עסק בבנייה של העיר, תיקן את התעלות, הקים מחדש מקדשים. לצורך כך שלח משלחות ללבנון, אסיה הקטנה וערב וזאת כדי לייבא לצורך הבנייה עצי ארז, דיאוריט, בזלת, שיש וזהב. עיקר כוחו של גודאה התגלה במפעליו התרבותיים. בימיו פרחה האומנות השומרית, הוא בנה מחדש את מקדש נגירסו והעמיד בו את פסלי עצמו בהם הוא יושב וכפות ידיו חובקות זו את זו כבתפילה.
אתה בחרתנו מכל העמים
אתה בחרתנו מכל העמים הן המילים הפותחות את ברכת קדושת היום בתפילת שבע לשלוש רגלים, ראש השנה ויום הכיפורים. מילים אלו, וגם הצירוף הקצר "אתה בחרתנו", משמשים לעיתים ככינוי לקטע התפילה שהן פותחות, אך במאות האחרונות הן משמשות בשיח הציבורי בעיקר כמבטאות את רעיון בחירת עם ישראל. בין השאר, משמש הביטוי "אתה בחרתנו" כמייצג את רעיון בחירת עם ישראל בפי אלו השואלים על בחירה זאת, ואת אלו המתריסים כנגדה. ביטויים נוספים המבטאים אותו רעיון הם: "העם הנבחר" ו"אנחנו עם סגולה".
בחירת עם ישראל
רעיון בחירת עם ישראל על ידי אלוהים להיות עמו הוא רעיון יסודי ביותר ביהדות, ומופיע פעמים רבות בתורה. הרעיון מבוטא על ידי יהודים דתיים כל יום מספר פעמים, בין השאר בברכות התורה בלשון "אשר בחר בנו מכל העמים", ובברכה שלפני קריאת שמע: "ובנו בחרת מכל עם ולשון" ו"ברוך אתה ה' הבוחר בעמו ישראל באהבה".
בתפילות החגים, מבוטא רעיון הבחירה במשפט:
בקהילות אשכנזיות רבות נהוג לשיר את הפסקה הזאת במנגינה במהלך חזרת הש"ץ.
השימוש במושג
שימוש אחד במושג "אתה בחרתנו" מופיע בסידורים ובמדריכי תפילה להורות על קטע התפילה המתחיל במילים אלו. שימוש אחר במושג "אתה בחרתנו" הוא כציון בחירתו של עם ישראל. המושג מופיע, למשל, בשאלות ותשובות על בחירת עם ישראל. כך, למשל, מסופר על הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם שבמהלך עבודות פרך בשואה נשאל "התמשיך לאמר 'אתה בחרתנו'?" וביומנו של משה פליקר מופיע דיון ב"אתה בחרתנו".
המושג "אתה בחרתנו" מופיע בכתבי הספרות העברית החדשה בין השאר אצל אחד העם ואצל הסופר יוסף חיים ברנר, אשר הציג בסיפורו "בין מים למים" את הרגשת הייעוד של החלוצים בני העלייה השנייה תחת הסיסמה "אתה בחרתנו". עם זאת, ברנר התבטא בחריפות נגד מושג זה וכתב: "אני, בהנאה חריפה ותאוותנית, הייתי מוחק מן הסידור העברי של בן-הדור את ה 'אתה בחרתנו' בכל צורה שהיא... המליצות הלאומיות המזויפות לא תועלנה כלום" (כל כתבי ברנר, כרך א, עמ' 326). בסיפור הקצר של יהודה שטיינברג, "פרוש קצר", משתמש הסופר בביטוי "אתה בחרתנו" בלשון התרסה, ושם בפי גיבור הסיפור, שלמה חסיד, את המילים "אתה בחרתנו ללעג ולקלס", שאותן הוא חושב במהלך התפילה.
בשנת 1960 אמר דוד בן-גוריון כי עם ישראל איננו עם של "אתה בחרתנו", וכי עמים רבים נושאים ביחד איתו את דגל האנושיות.
בתרבות
השיר מתחיל בבית:
QuickTime
QuickTime היא תוכנה המשתמשת בטכנולוגיית מולטימדיה שפיתחה חברת אפל. הטכנולוגיה מאפשרת טיפול בפורמטים שונים של וידאו דיגיטלי, קול, מלל, הנפשה, מוזיקה ותמונות פנורמה, ומאפשרת צפייה או השמעה שלהם בדפדפני האינטרנט השונים. היא זמינה למשתמשים במערכות ההפעלה: windows, ו- mac.
הטכנולוגיה כוללת שלושה מרכיבים: תבנית הקובץ, המתועדת ופתוחה לשימוש בלא תשלום זכויות יוצרים. אפל מפתחת בנוסף גם נגן מדיה המוצע באופן חופשי להורדה ומצורף לכל אחד ממחשבי החברה ואחרון, ישנה ערכת פיתוח למחשבי מקינטוש ומערכת ההפעלה "חלונות" המאפשרת פיתוח והתאמה של תוכנות לשימוש ושינוי קובצי קוויקטיים.
הגרסה הראשונה של קוויקטיים הוצאה ב-2 בדצמבר 1991 כתוסף מולטימדיה למערכת ההפעלה 7 למקינטוש. ההדגמה הפומבית הראשונה של הטכנולוגיה כללה הצגת סרט הפרסומת המפורסם של אפל, "1984" ונחשבה אז לפריצת דרך טכנולוגית מדהימה. הארכיטקטורה הבסיסית כללה ערוצי סרטים, תמיכה רחבה בסוגי מדיה שונים, תבנית קובץ פתוחה ואפשרויות עריכה. לקוויקטיים צורפו גם מקודדים (קודקים) למענה לצרכים נוספים שונים.
כיום משמשת טכנולוגיית קוויקטיים בסיס לתקן MPEG-4, שהוא התקן התעשייתי הנוכחי לווידאו.
ליובוב יגורובה
ליובוב יגורובה (ברוסית: Любовь Егорова; נולדה ב-5 במאי 1966) היא ספורטאית סובייטית ורוסיה, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי). היא אלופה אולימפית ואלופת העולם. יגורובה בעלת 9 מדליות אולימפיות, מהן 6 זהב וזכתה במספר מדליות באליפויות העולם. היא השתתפה ב-3 אולימפיאדות.
ליובוב יגורובה נולדה בעיירה סברסק (מחוז טומסק) למשפחת פועלים. כבר בגיל 11 היא התחילה להתאמן בסקי. לאחר סיום בית הספר היא למדה במכון למאמנים בטומסק. בשנת 1982 היא זכתה באליפות ברית המועצות לנוער והחל משנת 1984 היא השתתפה בתחרויות לבוגרים. בשנת 1986 יגורובה נכללה בנבחרת ברית המועצות לבוגרים.
שיא הקריירה שלה הייתה במחצית הראשונה של שנות ה-90 כאשר היא זכתה במספר מרוצים באולימפיאדות ובאליפויות העולם. בשנת 1997, היא נפסלה עקב שימוש לא חוקים בתמריצים ומדליית הזהב שבה זכתה מאליפות העולם של אותה שנה שנערכה בטרונדהיים נורווגיה, נלקחה ממנה כמו כן נאסר עליה להשתתף בתחרויות במשך שנתיים. כתוצאה מכך היא לא השתתפה באולימפיאדה הקרובה. לאחר סיום תקופת סינון יגורובה חזרה לספורט התחרותי ואף שובצה למשלחת שהשתתפה באולימפיאדת 2002, אך היא לא זכתה באף מדליה.
השתתפות בתחרויות
האולימפיאדה הראשונה של יגורובה הייתה באלברוויל 1992. במשחקים אלו יגורובה השתתפה ב-5 מרוצים. במרוצים אישיים היא זכתה ב-2 מדליות זהב וב-2 מדליות כסף. במרוץ שליחות יגורובה עם קבוצתה זכו במדליית זהב.
גם בלילהאמר 1994 יגורובה השתתפה ב-5 מרוצים. במרוצים אישיים היא זכתה ב-2 מדליות זהב ומדליית כסף. במרוץ ל-30 ק"מ יגורובה הגיע למקום החמישי. במרוץ שליחות יגורובה עם קבוצתה זכו במדליית זהב.
בשנת 2002 יגורובה הוחזרה לנבחרת רוסיה ונשלחה לסולט לייק סיטי 2002. היא השתתפה ב-2 מרוצים אישיים אך לא זכתה במדליה.
ג'ורג' רוברטסון
ג'ורג' סטיוארט רוברטסון (25 במאי 1872 - 29 בינואר 1967) היה אתלט וטניסאי בריטי, שהשתתף באולימפיאדת אתונה (1896).
בטורניר הטניס ליחידים, הפסיד רוברטסון כבר בסיבוב הראשון ליווני, קונסטנטינוס פאספטיס. בטורניר הזוגות, חבר רוברטסון לאוסטרלי, אדווין פלאק, ויחד הגיעו עד לחצי הגמר. בחצי הגמר, הם הפסידו לדיוניסיוס קסדאגליס ולדמטריוס פטרוקוקינוס, והסתפקו במדליית הארד.
איסבל בוסטמנטה
איסבל בוסטמנטה (בספרדית: Isabel Bustamante) היא ספורטאית פוארטו ריקנית שהתחרתה במשחקים הפאראלימפיים במסגרת המשלחת הפוארטו ריקנית. בוסטמנטה היא אלופה פאראלימפית, והספורטאית הפוראטו ריקנית היחידה שהצליח לזכות במדליה פאראלימפית שאינה מדליית ארד.
ביוגרפיה
בוסטמנטה השתתפה במשחקים הפאראלימפיים פעם אחת בלבד, באולימפיאדת הנכים סיאול (1988). היא זכתה במדליית הזהב בהדיפת כדור ברזל כשקבעה שיא עולם (קטגוריה B1) של 4.80 מטרים, לפני הגרמנייה איזבל בר (4.23 מטרים) ומינט וילסון הג'מייקנית (3.91 מטרים)
בוסטמנטה זכתה גם במדליית הכסף בזריקת דיסקוס עם תוצאה של 9.22 מטרים, שנייה רק לשיא עולם של בר הגרמניה שקבעה 10.48 מטרים ולפני וילסון שזכתה בארד נוסף עם 8.16 מטרים. היא זכתה במדליית הכסף גם בתחרות הטלת הכידון עם תוצאה של 8.82 מטרים ונכנעה לשיא עולם של וילסון עם 9.30 מטרים, ולפני בר שזכתה בארד עם 8.76 מטרים.
סוף היום
סוף היום הוא אלבום הסולו החמישי של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא בשנת 1981.
אלבום זה נחשב לאחת מההפקות היקרות והגדולות ביותר שנעשו בישראל בתחום המוזיקה הפופולרית. במסגרת זו התארחו בו טובי הזמרים והנגנים הישראלים באותה העת וכן תזמורת כלי נשיפה וקבוצת נגנים חברי התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
את מחצית משירי האלבום כתב הפזמונאי אהוד מנור, כשאת השאר כתבו שמרית אור, יעקב גלעד ונתן זך. כספי הלחין, עיבד והפיק מוזיקלית את כל שירי האלבום.
דובער זאב וולף ליבשיץ
רבי דובער זאב וולף ליבשיץ (ז' באדר ה'תקפ"ז, 6 במרץ 1827 - י"ג בכסלו ה'תרס"א, 5 בדצמבר 1900) היה רב ליטאי, רבה של סרדניק.
סוף היום
רקע
לאחר כחמש שנים בהן התרכז כספי בהפקתם של אלבומים לאחרים ובהקלטתם של שני אלבומים: "צד א' צד ב'" (1978) ו"צד נוסף" (1980), שעיקרם לא היה חומר חדש, יצא בשנת 1981 אלבום הסולו החמישי של כספי, "סוף היום". כבאלבומיו הראשונים של כספי, גם באלבום זה לא כתב כספי את המילים לשירים. קדמו להקלטת האלבום הקלטתם של מספר שירים בשלהי שנות ה-70, ובהם "תופים השניים" ו"פרלוד (השלום)", שנגנזו על ידי כספי. ("השלום" הוקלט מחדש לאלבום "את האשה שלי" ב-2005.)
דובער זאב וולף ליבשיץ
ביוגרפיה
נולד בסרדניק לרב המקומי, הרב חיים ליבשיץ שכיהן ברבנות העיר 43 שנים. בגיל צעיר רכש ידיעות רבות בגפ"ת והתארס עם בתו של הרב משה יצחק רבל (רעוועל), אז רבה של קרטינגה ומאוחר יותר רבה של פוניבז'. לאחר אירוסיו למד מפי חמיו המיועד ומפי הרב זאב וולף ליפקין רבה של סלנט, כשבמקביל שמע מוסר ותורת המדות מפי בנו הרב ישראל ליפקין.
סוף היום
רקע
להוציא "שיר" ו"מי ששר", כל שירי האלבום מתארים קשיים, כשרבים מהם נוגעים להתפוררותה של הזוגיות במערכת יחסים. דומה כי גם תמונת העטיפה של האלבום מעידה על היות האלבום צומת דרכים בחייו של כספי.
דובער זאב וולף ליבשיץ
ביוגרפיה
בגיל 16 נישא לארוסתו ובגיל 20 התמנה למשרה רבנית ראשונה בעיירה שאבילן, שם כיהן עשר שנים גם כראש ישיבה גדולה. בתקופת שאבילן למד אצלו בן ציון שטרנפלד, לימים רבה של בילסק.
סוף היום
רקע
בין היתר מכיל האלבום לחני סמבה ורגיי, שיר בסגנון מחזות הזמר האמריקניים וכמה שירי רוק-פאנקי. לכספי, שניגן כהרגלו בקלידים, גיטרות וכלי הקשה הצטרפו חיים רומנו בגיטרות, ז'אן פול זימבריס בתופים, קובי כהן בבס, וכן צמד הפרברים והזמרות נורית גלרון ומזי כהן בקולות רקע. בחלק גדול מהשירים נעשה שימוש גם בהרכב כלי נשיפה, ובהרכב נגני כלי מיתר מהתזמורת הפילהרמונית הישראלית, ואפילו נבל. ההיכרות של כספי עם המוזיקה הברזילאית מצאה את ביטויה בין היתר ברשימה הארוכה של כלי ההקשה המיוחדים בהם ניגן כספי באלבום זה: סורדו, ויברוסלב, רקו רקו, אפושה, אגוגו ועוד.
דובער זאב וולף ליבשיץ
ביוגרפיה
בסביבות 1857 (תרי"ז) עבר לכהן ברבנות העיירה וינדאווי שבקורלנד והחזיק בכהונתו זו שש שנים, עד שהתקבל תחת אביו לרבנות העיר סרדניק בה כיהן עד לפטירתו בי"ג בכסלו ה'תרס"א, 5 בדצמבר 1900.
ספריו
רבי דובער זאב ליבשיץ נודע כבקי בהלכה וכדרשן מחונן, הוא חיבר כרכים רבים של חידושי הלכה ומסות דרשניות, אך רובם נשארו בכתובים. ספריו שבאו בדפוס, נושאים את שמו של אביו "חיים". אלו הם: