cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נג'ווא כרם
קורות חיים
כאשר נתבקשה להרכיב ממספר אישים את "הגבר האידיאלי והמושלם עבורה", היא נקבה בשמות הגברים הבאים ונימקה את הסיבה לגבי כל אחד מהם: "היטלר, בשל כישורי הרטוריקה ויכולת השכנוע שלו, ריצ'רד גיר הודות לקסם האישי שלו, אל פאצ'ינו בשל חוכמת הרחוב שלו, שייקספיר או ויקטור הוגו בגלל הרומנטיקה שלהם ולבסוף אריסטוטלס אונאסיס הודות להונו הכספי". עם זאת, לאחר מחיאות הכפיים, נזכרה נג'ווא באישיות נוספת שתרצה להוסיף לרשימה – אלברט איינשטיין, "בשל ה-IQ הגבוה שלו".
תבניות ותמונות מפיתגורס עד מונדריאן
"תבניות ותמונות מפיתגורס עד מונדריאן" הוא ספר העוסק באסתטיקה, יצא לאור בשנת 1986, מאת הצייר והסופר יובל קנב.
הספר נכתב בסיועו של יוחנן גלוקר.
תקציר
הספר דן באמנות חזותית מזווית סטרוקטורלית ובכלל זה זיהוי תבניות קומפוזיציה מרכזיות.
המוזיקאים מברמן
מקהלת החיות מברמן (בגרמנית: Die Bremer Stadtmusikanten) היא אגדה שנוצרה על ידי האחים גרים ומספרת על קבוצת חיות שרצו להקים להקה משלהם.
עלילה
העלילה מתחילה בחמור שבעליו לא רוצים אותו, והוא מחליט ללכת לעיר ברמן כדי להקים להקה משלו. בדרך הוא פגש בכלב, חתול ותרנגול שגם בעליהם לא רוצים אותם, והם הולכים עמו לעיר. בדרך נתקלת החבורה בבית בודד ובו יושבים שודדים ונוכלים הנהנים מהאוכל שלהם. החיות נעמדות אחת על גבי השנייה וכל חיה משמיעה את קולה. השודדים נבהלים משילוב זה, ובורחים.
בגרסאות אחרות אחד השודדים חוזר לבית כדי לראות מי פלש אליו, והחיות תוקפות אותו והוא וחבריו השודדים בורחים שוב, ומאז החיות לא צריכות להגיע יותר לברמן שכן מצאו מקום טוב יותר לגור בו.
SNAC
רשתות חברתיות וארכיון הקשרים (באנגלית: Social Networks and Archival Context; בראשי תיבות: SNAC) הוא פרויקט מקוון לגילוי, איתור ושימוש ברשומות היסטוריות מבוזרות ביחס לאנשים, משפחות וארגונים.
SNAC הוקמה בשנת 2010, במימון הקרן הלאומית למדעי הרוח (NEH) על ידי מינהל הארכיונים והרשומות (NARA), הספרייה הדיגיטלית בקליפורניה (CDL), המכון לטכנולוגיה מתקדמת במדעי הרוח (IATH) ב אוניברסיטת וירג'יניה ואוניברסיטת קליפורניה, בית הספר למידע בברקלי.
זהו פרויקט מחקר דיגיטלי המתמקד באיתור וקישור מידע רלוונטי מרשומות היסטוריות מארכיונים, ספריות ומוזיאונים, כך שההיסטוריה הביוגרפית של אנשים, או של ארגונים משולבת בקובץ יחיד. אחד הכלים של הפרויקט הוא תוכנה גרפית המסייעת בזיהוי היסטורית הקשרים של הנבדק ברשתות חברתיות.
שלושת הארגונים העיקריים האחראים על עיבוד הנתונים בפרויקט הם: המכון לטכנולוגיה מתקדמת במדעי הרוח (IATH), אוניברסיטת וירג'יניה; בית הספר למידע, אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי (SI / UCB), והספרייה הדיגיטלית של קליפורניה (CDL). בנוסף, גם ארגונים כמו ספריית הקונגרס, מכון סמיתסוניאן והספרייה הבריטית תורמים נתונים לפרויקט.
איסוף מידע
בשנת 2010 הוקם ה-EAC-CPF ארכיון ההקשרים המקודד לארגונים, פרטים ומשפחות (Encoded Archival Context-Corporate Bodies, Persons, and Families) כסטנדרט אוניברסלי.
על ידי שימוש בכמה פרקטיקות ארכיוניות, מילות המפתח של יוצר הקובץ מבודדות מהקובץ עצמו, ניתן לאיסוף מידע ובניית קשרים בין ישויות שונות ומקל על הגישה לידע נוסף. להלן האלמנטים הרציונליים המשולבים המשמשים ליצירת מערכות יחסים:
פבלו כריסטיאני
פבלו כריסטיאני (Pablo Christiani או בפי הרמב"ן: פראי פול) היה יהודי בן המאה ה-13 בשם שאול, שהמיר את דתו לנצרות והפך לנזיר דומיניקני.
ויכוח ברצלונה
ב-1263 ייצג את העמדה הנוצרית בוויכוח ברצלונה – ויכוח שארגן המלך חיימה הראשון, מלך אראגון, אשר נועד "לקבוע את האמונה האמיתית" ובכך לגרום לכל יהודי הממלכה להמיר את דתם. יריבו בוויכוח היה הרמב"ן.
לאחר הוויכוח
למרות שנכשל בוויכוח מפורסם זה, לא פסק כריסטיאני מלפעול למען המרת דתם של היהודים. הוא נעזר במכתבי הגנה מאת המלך, ויצא למסעות מיסיונריים, תוך כדי אילוץ היהודים להקשיב לנאומיו ולשלם עבור מסעותיו.
למרות זאת, לא זכה כריסטיאני להצלחה רבה בהמרת הדת. הוא פנה אל האפיפיור קלמנס הרביעי, בטענה כי התלמוד היהודי מכיל כינויי גנאי על ישו ומריה. בשל כך קרא האפיפיור לבישוף טרגונה בדרישה להחרים את כל ספרי התלמוד לשם בדיקה מדוקדקת של הדומיניקנים הפרנציסקנים. כריסטיאני היה חבר בקבוצה זו שדאגה לצנזר את התלמוד, והם ביצעו מחיקה של כל הקטעים שלתפיסתם ביטאו יחס עוין כלפי הנצרות.
בשנת 1269 פעל עם לואי ה-9 מלך צרפת וקיבל את הסמכות להוציא לפועל את אכיפת הצו המחייב את כל היהודים לענוד סימן מזהה.
רחוב ארגמן
רחוב ארגמן (באנגלית: Scarlet Street) הוא סרט אפל אמריקאי משנת 1945 בבימויו של פריץ לאנג עם אדוארד ג'י רובינסון, ג'ואן בנט ודן דוריה בתפקידים הראשיים. את הציורים בסרט הכין ג'ון דקר. שלושתם שיחקו גם בסרט האפל האישה בחלון שנה קודם לכן, גם הוא בבימויו של לאנג. המשותף בין שני הסרטים הוא תיאור של אדם ישר הנסחף לפשע על ידי אישה פאם פאטאל.
התסריט מבוסס על הנובלה הצרפתית La Chienne ("הכלבה") שהומחזה ועובדה לסרט בשם זה בבימויו של ז'אן רנואר בשנת 1931. הסרט של פריץ לאנג הוא כעת ברשות הציבור ואינו מוגן בזכויות יוצרים.
תקציר העלילה
כריסטופר "כריס" קרוס (אדוארד ג'י רובינסון) הוא אדם בגיל העמידה העובד 25 שנים כקופאי ראשי בבית מסחר גדול לבגדים. לכבוד זה עורך לו מנהל החברה מסיבה חגיגית ומעניק לו שעון כהוקרה. כריס הוא אדם בודד שנישא לפני חמש שנים לאדל (רוזלינד איבן) אלמנת שוטר, כדי לצאת מהבדידות אבל היא ממררת לו את חייו.
בצאתו מהמסיבה הוא מבחין לאור הפנס ברחוב אפלולי גשום, בגבר מכה אישה. הוא ממהר למקום ומצליח להבריח את הגבר עם מטרייתו. הוא עוזר לאישה להתאושש והיא מציעה לו להיכנס לבר. לאחר שתית משקה אלכוהולי מתפחת ביניהם שיחה. היא מציגה את עצמה כקת'רין "קיטי" מארץ' הגרה עם חברתה ומתפרנסת מ"עבודות מזדמנות" (המילה זונה לא מוזכרת בסרט בהתאם לקוד הייז). כריס מציג את עצמו כצייר ונותן לה לחשוב שהוא אדם אמיד. הוא נשבה ביופייה של קיטי. היא מזמינה אותו לדירתה הקטנה אותה היא חולקת עם חברתה מילי (מרגרט לינסי). היא מספרת לכריס על מצבה הקשה והוא מסכים לתת לה 500 דולר אותם הוא גונב מאשתו ואחר כך גונב 1,000 דולר מקופת מעבידו.
לקיטי יש חבר/סרסור עבריין בשם ג'ים פרינץ (דן דוריה) שהיא נמשכת אליו אף על פי שהוא מכה אותה לפעמים. הוא נלהב מהרעיון לסחוט כסף מכריס "העשיר". בכסף שקבלה היא שוכרת דירה מרווחת ובה חדר שכריס יוכל לצייר לאחר שאשתו איימה עליו שתזרוק את כל ציוריו. כריס פוגש מדי פעם את ג'ים בחברת קיטי אך אומרת לו שהוא סתם "ידיד".
ג'ים מנסה למכור את ציוריו של כריס בעזרת בעל דוכן למכירת ציורים בגריניץ' וילג'. מבקר אמנות נודע בעיתון מתרשם מהציורים מבקר אצל קיטי שבלחצו של ג'ים היא אומרת שהיא הציירת ומוסיפה את חתימתה על הציורים. כשכריס מגלה זאת הוא דווקא מרוצה שציוריו מוצלחים.
היגינס, בעלה "המת" של אשתו (צ'ארלס קמפר) צץ לפתע ורוצה לסחוט את כריס. כריס מציע לו לגנוב את חסכונותיה של אדל בשעה שהיא לא תהיה בבית. כריס מכוון אותו דווקא שאדל בבית והיא תפגוש את בעלה "המת" ואז נישואיו יתבטלו. הוא עוזב את הבית עם מזוודה בכוונה לעבור לביתה של קיטי ולהציע לה נישואים. הוא פוגש שם שוב את ג'ים השנוא עליו. לאחר שג'ים עוזב הוא מציע לה נישואים והיא דוחה אותו בבוז. חמתו עולה והוא רוצח אותה בדקירות דוקרן קרח שג'ים הביא מקודם.
ג'ים מגיע ומוצא את קיטי מתה. הוא נעצר ובגלל עברו העברייני הוא נאשם ברצח ומוצא להורג. המעילה של כריס מתגלה והוא מפוטר מעבודתו אך הבוס שלו בוחר לא להגיש תביעה נגדו. כעת כריס הוא מובטל בודד עם רגשות אשמה על רצח שני אנשים. הוא מנסה להתאבד ללא הצלחה ונהפך לחסר בית שקולות הרפאים של קיטי מלווים אותו כל הזמן.
רובין ראנד
רובין "באבה" ראנד (באנגלית: Robin "Baba" Rand) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית.
ביוגרפיה
ראנד סיים ב-1979 את לימודיו באקדמיית חיל האוויר. שירת כמדריך טיסה וכטייס F-16 פייטינג פלקון.
פיקד על טייסת הקרב 36 המוצבת בקוריאה הדרומית, בשנים 2003–2004 פיקד על כנף הקרב 8 בקוריאה הדרומית, בשנים 2004–2006 פיקד על כנף הקרב 56 בבסיס לוק שבאריזונה העוסקת בהכשרת טייסי קרב. בשנים 2006–2007 פיקד על כנף המשלוח 332 שהוצבה בעיראק. ב-2007 מונה למנהל תחום המזרח התיכון בלשכת מזכיר ההגנה של ארצות הברית. ב-2009 מונה לראש הלשכה המשפטית במשרד מזכיר חיל האוויר וב-2010 לעוזרו של סגן ראש מטה חיל האוויר.
בדצמבר 2011 מונה למפקד חיל האוויר ה-12 ומפקד כוחות האוויר של פיקוד דרום של ארצות הברית. באוקטובר 2013 הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד החינוך והאימונים של חיל האוויר עד שהוחלף על ידי דריל רוברסון. במרץ 2015 מונה למפקד פיקוד התקיפה הגלובלית, האחראי על כוחות המפציצים האסטרטגיים של החיל ומערך הטילים הבין-יבשתיים. הוא שירת בתפקיד עד אוגוסט 2018.
במהלך שירותו צבר מעל 5,000 שעות טיסה רובם על מטוסי T-38 טאלון, ססנה T-37 טוויט ומטוסי F-16. מתוכם מעל 470 שעות טיסה מבצעיות.
לראנד תואר שני בביטחון לאומי ממכללת המלחמה של הצי, תואר שני באווירונאוטיקה מאוניברסיטת האווירונאוטיקה אמברי-רידל, ותואר ראשון בלימודי תעופה מאקדמיית חיל האוויר.
נשוי לקים ואב לשניים.
הרולד קופינג
הרולד קופינג (באנגלית: Harold Copping; 25 באוגוסט 1863 – 1 ביולי 1932) היה אמן בריטי, הידוע בעיקר כמאייר של סצנות תנ"כיות. ספרו "התנ"ך המצויר" מ־1910 הפך לרב מכר.
ביוגרפיה
נולד בקמדן טאון בשנת 1863, הוא היה בנם השני של העיתונאי אדוארד קופינג (1829–1904) ורוז היתילה (לבית פרוט) (1832–1877), בתם של ג'ון סקינר פרוט, אמן צבעי מים. אחיו, ארתור א. קופינג, הפך לסופר ידוע, עיתונאי ונוסע והיה חבר ב"צבא הישע".
הרולד קופינג נכנס לאקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון, שם זכה במלגה ללימודים בפריז. הוא התבסס במהרה כצייר ומאייר מצליח, חי בקרוידון ובהורנסי בשנים הראשונות לקריירה שלו. לקופינג היו קשרים עם חברות המיסיונרים של תקופתו, כולל אגודת המיסיונרים הלונדונית (LMS), שהזמינה אותו כמאייר של סצנות מקראיות. כדי להשיג אותנטיות וריאליזם עבור האיורים שלו הוא נסע לארץ ישראל ולמצרים.
הספר שפרסם, התנ"ך המצויר (1910), הפך לרב מכר והוביל לעבודות רבות בנושאים תנ"כיים. אלה כללו "עיתונאי בארץ הקודש" (1911), "ארץ הזהב" (1911), "סיפורי התנ"ך" (1923) ו"התנ"ך שלי" (1931). קופינג השתמש בבני משפחתו, חברים ושכנים ותיקים כדוגמנים לציוריו, כשהוא מחזיק בביתו מלאי של תחפושות ואביזרים.
ברבים מציורי התנ"ך שלו ניתן לראות את אחת ממגבות התה המפוספסות של אשתו כשהן חבושות על ראשי דמויות תנ"כיות שונות. איורי צבעי המים המבוצעים להפליא של קופינג הוצגו ב"פנס קסם" ושימשו מיסיונרים נוצרים בכל רחבי העולם. תמונותיו שוחזרו רבות על ידי חברות מיסיונריות ככרזות, כתובות וכאיורי מגזינים.
ככל הנראה המפורסם באיוריו התנ"כיים של קופינג היה "תקוות העולם" (1915). המתאר את ישו יושב עם קבוצת ילדים מיבשות שונות.
ד"ר סנדי ברואר כתב על האיור הזה: "'תקוות העולם', שצויר על ידי הרולד קופינג עבור אגודת המיסיון בלונדון בשנת 1915, היא ללא ספק התמונה הפופולרית ביותר של ישו שהופקה בבריטניה במאה העשרים. זו הייתה תמונה איקונית בבית הספר של יום ראשון בין השנים 1915–1960". עם זאת, ג'יימס ת'ורפ כתב: "עבודתו של הרולד קופינג, כושרה וכנה ככל שהייתה, אינה מעוררת התלהבות גדולה".
קופינג היה חתום על חוזה של חברת המסחר הדתי (RTS) להפקת 12 ציורים דתיים בשנה עד למותו. הוא קיבל 50 ליש"ט עבור כל ציור, ועל פי תנאי החוזה, הוא לא הורשה לצייר ציורים דתיים עבור אף מו"ל אחר. ביחד עם ג'וזף אוסטין בנוול הוא היה מאייר קבוע של ירחון The Leisure Hour של החברה.
בנוסף הוא צייר איורים לספרים לא דתיים רבים, כולל ספרי הילדים של מרי אנג'לה דיקנס על פי הרומנים של סבה, צ'ארלס דיקנס. אלה כללו "סיפורי ילדים מדיקנס" (1911) ו"ילדי החלומות" של דיקנס (1926).
הוא אייר גם מספר סיפורים המתרחשים בבתי ספר ציבוריים בדיוניים בריטיים, כולל "בנים מבית הספר פריורי" (1900) ו"בית הספר לבנים מווינפורט" (1916).
האיורים של קופינג פורסמו גם בעיתונים שונים, ולאחר נסיעה לקנדה הוא הפיק רישומים מסע בצבעי מים.
קופינג התחתן עם ויולט איימי פרוט (1865–1894) בשנת 1888, וילדיהם היו ארנסט נואל קופינג (1889–1978), רומני קופינג (1891–1910) ויולט קופינג (1891–1892). לאחר מותה של אשתו בגיל 29 בלבד, התחתן קופינג עם אדית לואיז מוטרסיל (נולדה ב־1876) בשנת 1897 ונולדו לו ג'ויס קופינג (1901–1934) וג'ון קלרנס קופינג (1914–1977).
הוא התגורר שנים רבות בקנט, ונפטר ב -1 ביולי 1932 בגיל 68. הוא נקבר בחצר הכנסייה של סנט פיטר וסנט פול בשורהם.
הטקסונומיה של בלום
הטקסונומיה של בלום (באנגלית: Bloom's taxonomy) היא כלי לסיווג מטלות למידה על פי רמת החשיבה שלהן. היא בנויה משש רמות חשיבה באופן מדרגי מהפשוט אל המורכב, כך שהשגת רמה קוגניטיבית בשלב גבוה, מותנית בהשגת רמות קודמות לה.
הטקסונומיה של בלום משרתת שתי מטרות עיקריות: תכנון לימודים ובדיקת הישגים. הידיעה והביצועים הנמדדים מסווגים לפי רמת המורכבות. הדירוג של בלום מבוסס על ההנחה שקיימות מיומנויות שכליות בסיסיות, ועל בסיס מיומנויות אלה ניתן לפתח מיומנויות שכליות ברמה גבוהה יותר. את הרמות השונות נהוג לתאר באמצעות פירמידה, המוכרת בשם ״הטקסונומיה של בלום״.
היסטוריה
הטקסונומיה של בלום הוצגה בשנת 1956 על ידי ועדה של אנשי חינוך בראשותו של בנג'מין בלום, פסיכולוג חינוכי מאוניברסיטת שיקגו. הפרסום נעשה על רקע תקופה של ניסיונות לשפר תהליכי הוראה, בפרט בהקשר של תוכניות לימוד ושל בחינת הישגים לימודיים. בלום וחברי הוועדה ביקרו את אופן הלימוד בבתי הספר שמתמקד בחשיבה מרמה נמוכה וכולל בעיקר משימות הדורשות זיכרון, שינון והבנה. הם הסבירו כי התמקדות בשינון וזכירה של חומר, ללא ניסיון לפתח יכולות חשיבה מורכבות יותר, הופך את הלימוד בבתי הספר עקר ולא רלוונטי עבור התלמידים. לאור זאת, השאיפה היא לקדם רמות גבוהות של חשיבה בלמידה כמו יישום של ידע קיים במקרים חדשים, ויצירה מקורית של התלמידים המושתת על בסיס ידע קיים. במסגרת זו ניסו להגדיר ולדרג את המיומנויות הקוגניטיביות המרכזיות הקיימות אצל בני האדם ולדרג אותן על פי רמות.
פירמידת היכולות הקוגניטיביות של בלום
החלק המרכזי והמוכר מתוך הטקסונומיה של בלום היא הסיווג למדרג של שש רמות קוגניטיביות.
ידע
היכולת לשלוף מהזיכרון פרטי מידע, עובדות ומינוחים שנלמדו. הדגש הוא על זכירת פריטי ידע שבהם רעיונות, עובדות, תופעות. קיימת הפרדה לשלוש תת-רמות: מונחים התנהגותיים: מגדיר, מתאר, מזהה, נותן כותרת, ממיין, מכנה בשם, מציין, בוחר, מצמיד, נזכר, מכיר.
הבנה
יכולת בסיסית לפרש ולתרגם את הידע הנלמד לכדי משמעות. הכוונה כאן היא לרמה הנמוכה ביותר של הבנה. ברמה זו התלמיד יודע מה נאמר ויכול להשתמש בחומר או ברעיון שנמסר לו בלי להתייחס בהכרח לחומר אחר. קיימת הפרדה לשלוש תתי רמות: מונחים התנהגותיים: הופך, מגן, מבחין, מעריך, מסביר, מכליל, מרחיב, נותן דוגמאות, מבאר ביאור חופשי, מסיק, מנבא, משכתב, מסכם, מתרגם, משנה, משלים, חוזה.
יישום
שימוש בידע הנלמד והכללים שנלמדו לכדי יישומם בפועל במצבים חדשים. הלומד נדרש להתאים בעצמו פתרון למצב שטרם נתקל בו.
אנליזה (ניתוח)
פירוק יחידה נלמדת לחלקים המרכיבים אותה והבנת היחס בין הרכיבים. הבנת יסודות החומר הנלמד ואופן ארגונו. הלומד נדרש להבדיל באופן עצמאי בין עובדות והנחות, עיקר וטפל.
מונחים התנהגותיים: מחלק לסעיפים, מתאר גרפית, ממיין, מבחין, מזהה, מדגים, מסיק, מדגיש, מקשר, בוחר, מפריד, ממיין לקטגוריות, מעמת, משווה.
סינתזה (איחוי)
צירוף רכיבים ואלמנטים לכדי שלמות. תהליך של צירוף חלקים והרכבתם. התוצר צריך להיות דגם, מבנה, או פתרון מקורי של הבונה (זו למשל היכולת להמציא, לשער או לשכתב).
מונחים התנהגותיים: יוצר קטגוריות, מחבר ומצרף, יוצר, מכין, מתכנן, משפר, מארגן, מסדר מחדש, בונה מחדש, משחזר, משכתב, מסכם, מציע, מספר, מרכיב, מפתח.
הערכה
התייחסות שיפוטית וערכית לרעיונות, מעשים, פתרונות וכדומה. היכולת לבצע שיפוט כמותי או איכותי של תוצר כלשהו ולהצדיק את הקריטריונים ששימשו לשיפוט.
מונחים התנהגותיים: מעריך, משווה, מסיק, מבקר, מבדיל, משייך, מסכם, תומך, שופט, טוען, מעמת, קובע תקן.
ביקורת
בעבר חשבו שהוראה טובה צריכה להתחיל משינון של עובדות ולאחר מכן ניתן להתקדם בהדרגה לרמה הבאה. כך התלמיד עובר בין רמה לרמה עם הזמן. היום מקובל לערער על הנחה זו, למידה איכותית היא כזו המשלבת רמות חשיבה שונות כבר מתחילתה. כמו כן, רמת חשיבה גבוהה בטקסונומיה לא מעידה בהכרח על רמת הקושי של המשימה. גם משימות זכירה או הבנה עשויות להיות מורכבות וקשות. פעמים רבות נדמה לנו שמטלות הן ברמת חשיבה גבוהה אך בפועל מדובר ברמה נמוכה של הבנה. למשל משימות של השוואה או ניתוח, שהתלמידים כבר התנסו בהן בכיתה. לאור זאת, כדי לבחון האם מדובר ברמת חשיבה נמוכה או גבוהה לא מספיק לבחון את המשימה, אלא חשוב לבחון אותה בתוך ההקשר הכללי של הלמידה.
הרחבה לטקסונומיה העתידית על פי פרופ' דוד פסיג
על בסיס הטקסונומיה של בלום, במטרה להתאים את מטרות החינוך לעידן בו אנו חיים, פיתח פרופ’ דוד פסיג את הטקסונומיה העתידית של מיומנויות קוגניטיביות ומיומנויות למידה, להם יידרשו הילדים בעתיד. בנוסף להרחבת הגדרות שש הקטגוריות של בלום שתשקפנה את צורכי האדם בעתיד, מגדיר פסיג קטגוריה חדשה אותה הוא מכנה: ”השבחה”.
הבנה: הגדרתו של בלום להבנה מבוססת על קליטת מסר כשהלומד עורך בו שינוי לצורה אחרת. לעומת זאת, בטקסונומיה העתידית, הלומד יקלוט מסר אך השינוי יהיה באופנים שונים ומנקודות מבט שונות. ההרחבה להגדרתו של בלום באה לידי ביטוי בהצבת צורת החשיבה בפסיפס גדול יותר, הרחבת מודלים קיימים של חשיבה והמצאת סמלים לדברים מוחשיים.
יישום: הגדרתו של בלום ליישום מבוססת על היכולת לתרגם כללים, עקרונות מידע, ותאוריות למצבים חדשים וממשיים. ההרחבה של פסיג, באה לידי ביטוי בהפקת רעיונות חדשים מרעיון ישן והתאמתו למצב חדש, כמו כן, יישום בזמן אמת של מידע רלוונטי באופנים שונים ומנקודות מבט שונות.
אנליזה: בלום מגדיר את האנליזה כשבירת יחידה של מידע לחלקים המרכיבים אותה והבנת היחס בין חלקים אלה. ההרחבה של פסיג, באה לידי ביטוי בבניית מערכות יחסים שונות או מנוגדות מחלקי היחידה. הרובד הנוסף להגדרתו של בלום הוא יצירת מבנה חדש על ידי ארגון כל חלקי המידע ביחסים שונים, או הצבת חלקים מיחידת המידע במבנים ויישומים קיימים אחרים (חד או רב ממדיים). אופי הניתוח תלוי בערכי שיפוט אישיים, אתניים ותרבותיים, בזמן ובמרחב.
סינתזה: בלום מגדיר את הסינתזה כצרוף של אלמנטים וחלקים ליצירת שלמות. התהליך כולל צירוף חלקים ממקורות שונים והרכבת דגם ומבנה שלא היה קיים קודם לכן. ההרחבה של פסיג באה לידי ביטוי בכך שכל אלמנט וחלק עומד בפני עצמו ללא קשר למבנה הכללי ועל ידי כך נותן למבנה הכללי משמעות שונה. בדומה לשיטת המערכות הרואה בכל חלק מהמערכת את השתקפות המערכת כולה, הוספה או גריעה של אלמנט או חלק במבנה תגרור שינוי באופי המבנה או תכונותיו.
הערכה: בלום מגדיר את ההערכה כשיפוט ערכי רעיונות, עובדות, פתרונות או שיטות במטרה לקבוע את מידת הדיוק של ערכים אילו. ההרחבה של פסיג באה לידי ביטוי בבחירת הקריטריונים המתאימים להערכת החומר הנלמד. הרובד הנוסף לטקסונומיה של בלום הוא פיתוח קריטריונים חדשים להערכה שתוביל להתפתחות הלמידה והעשייה של החומר הנלמד.
השבחה: המיומנות לבחור במצרף המתאים של מידע וליישמו בפתרון בעיות, בסיטואציות שונות - בזמן ובמקום, ובכך להשביח את המצרף.
איי שלמה במשחקים האולימפיים לנוער
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של איי שלמה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 3 ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי האתלטיקה וההיאבקות. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. גם משלחת זו לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי האתלטיקה, ההרמת משקולות והטריאתלון.
יאיר אבידן
יאיר אבידן (נולד ב-1959) הוא כלכלן ישראלי שכיהן כמפקח על הבנקים.
ביוגרפיה
יאיר אבידן הוא בוגר החוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב שם סיים תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה בהצטיינות, לאחר מכן סיים תואר שני במינהל עסקים ותואר שני נוסף במינהל ומנהיגות בחינוך בהצטיינות. נוסף על כך, אבידן הוא בוגר קורס ניהול מתקדם (AMP) באוניברסיטת הראוורד.
אבידן נשא בתפקידים שונים במספר בנקים בישראל. את הקריירה המקצועית שלו החל ככלכלן וקצין אשראי בחטיבה העסקית בבנק לאומי וכקצין אשראי בבנק לאומי בניו יורק. לאחר מכן שימש כמנהל עסקאות בכיר בפועלים שוקי הון.
החל משנת 1997 מילא שורת תפקידים בבנק דיסקונט. בתחילה שימש כעוזר אישי של יו"ר דירקטוריון הבנק. לאחר מכן עבד במגוון תפקידים בחטיבת שיווק ותכנון אסטרטגי. בשנת 2008 מונה לסגן ראש החטיבה העסקית. בשנת 2010 מונה כסמנכ"ל בבנק, תחילה כמנהל הסיכונים הראשי של קבוצת דיסקונט ואחרי כן כסמנכ"ל בכיר ומנהל חטיבת חברות בת. במסגרת תפקיד זה כיהן בין היתר כיו"ר בנק מרכנתיל, כיו״ר החברה לנאמנות של בנק דיסקונט, כדירקטור בדיסקונט ניו יורק, בדיסקונט קפיטל ובחב' כאל.
לאחר פרישתו כחבר הנהלה בקבוצת דיסקונט, כיהן כדירקטור בחברת מידרוג וכדירקטור בחברת שב״א.
נוסף על תפקידיו אלו אבידן עוסק בפעילות התנדבותית בקהילה. הוא נמנה עם חברי הוועד המנהל של מספר עמותות ובהן "דרך לוטן", "הדסה נעורים" ו"שיעור אחר". כמו כן הוא חבר באגודת הידידים של בית החולים "לניאדו", מנטור בעמותת "מנטור לחיים" ומורה פרטי למתמטיקה מטעם עמותת "פוש".
לתפקידו כמפקח על הבנקים נבחר אבידן במרץ 2020 לאחר שוועדה בחנה את מועמדותם של 21 מועמדים. החליף את חדוה בר כמפקחת היוצאת ונכנס לתפקידו במאי 2020, בעיצומו של משבר הקורונה, שגרם למערכת הבנקאית סיכוני והפסדי אשראי גדולים. עם כניסתו לתפקיד זה חתם אבידן על הסדר ניגוד עניינים שלפיו יהיה מנוע מפיקוח ומטיפול בעניינן של קבוצת בנק דיסקונט וחברת שב"א. נגיד בנק ישראל קבע כי היעדים לתקופת כהונתו של אבידן הם קידום החדשנות במערכת התשלומים הבנקאית והפיננסית וחיזוק האיתנות של הבנקים, במיוחד בעקבותיו של משבר הקורונה. אתגרים נוספים היו קידום התמודדות עם אפליקציות התשלומים של הבנקים, עם הארנק האלקטרוני והבנק הדיגיטלי הראשון של מריוס נכט ואמנון שעשוע.
אבידן פרש מתפקיד המפקח על הבנקים ביוני 2023, ארבעה חודשים אחרי שהודיע על כוונתו לעשות כן. כהונתו הייתה קצרה יחסית לקודמיו בתפקיד, והתאפיינה בחילוקי דעות עם משרד האוצר, עם הכנסת, עם הבנקים וגם בתוך בנק ישראל.
חיים אישיים
אבידן נשוי, אב לשלושה וגר בהוד השרון.
בשנה הבאה
בשנה הבאה הוא שיר עברי, שכתב אהוד מנור והלחינה נורית הירש. השיר בוצע לראשונה בראשית שנת 1970 על ידי הצמד אילן ואילנית והיה ללהיט.
תולדות השיר
השיר נכתב על ידי אהוד מנור לזכרו של אחיו הצעיר,, שנהרג במלחמת ההתשה בשנת 1968 (לזכרו כתב קודם לכן את השיר "אחי הצעיר יהודה"). השיר מתאר את כמיהתו של מנור לבלות זמן נוסף עם אחיו המנוח, בדומה לשיר Sunny, שכתב בובי הב בשנת 1963 בעקבות הירצחו של אחיו הגדול הרולד.
אהוד מנור מסר את השיר לנורית הירש על מנת שתלחינו, לפי בקשתו של שלמה צח, אמרגנה של אילנית. הירש הלחינה את השיר עם לחן אלגי ועגום, במקצב 6/8. צח סבר שהשיר איננו מתאים לאילנית בנקודה בה נמצאה הקריירה שלה, וביקש מהירש ומנור ליצור גרסה שמחה ומלאת תקווה. הירש שינתה את הלחן בהתאם, והחליפה את מקצב השיר ל-4/4. במקביל, ערך מנור שינויים במילות השיר. במקור, סיים מנור את השיר במילים: ; תיאור המציאות הנשקפת ממרפסת ביתו, הפונה מכתף הכרמל אל המערב. לבקשתה של הירש, בחר מנור בניסוח החליפי והאופטימי,.
ביצועים
את השיר ביצעו לראשונה הצמד אילן ואילנית והוא זכה להצלחה רבה. במשך השנים בוצעו לשיר גרסאות כיסוי רבות, בהן של אילנית, רינת גבאי, גיתית שובל ורון דרויאן, עוזי חיטמן, גלי עטרי וחני נחמיאס, יפה ירקוני, דליה כהן, חובי סטאר, ישראל גוריון, שרי צוריאל ושירי מימון. כמו כן הקליטו את השיר סטיב לורנס ואידי גורמה.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (יפן)
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (ביפנית: 社会民主党, בתעתיק: שקאי מינשוֹ-טוֹ), או בשמה המקוצר SDP, היא מפלגת מרכז-שמאל ביפן, הקוראת לכינון סוציאל-דמוקרטיה ביפן. המפלגה נוסדה ב-1996 על ידי אנשי שמאל שהיו חברים בעבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של יפן, שעד להתפרקותה הייתה האופוזיציה החזקה ביותר מאז 1955. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ישבה בקואליציה בשנים 1993–1996.
היסטוריה
מפלגות סוציאליות וסוציאל-דמוקרטיות התקיימו ביפן מראשית המאה ה-20, ולרוב סבלו מדיכוי בידי הממשלה, שראתה בהן גורמים חתרנים.
שתי המפלגות התאחדו ב-1955 ונקראו שוב המפלגה הסוציאליסטית של יפן. בבחירות לבית הנבחרים של יפן ב-1958, זכתה המפלגה ב-166 מתוך 467 המושבים שבבית. למרות הצלחתה זו, התפצלה המפלגה פעם נוספת על רקע עימותים פנימיים ב-1960, והפורשים (שהשתייכו למפלגה הסוציאליסטית הימנית, המתונה יותר) הקימו את "המפלגה הדמוקרטית סוציאלית." לאחר הפיצול ירדו בהתמדה אחוזי התמיכה במפלגה ומספר המושבים שהחזיקה בבית התחתון הצטמצם.
שנות ה-80
קודמה בתפקיד של דוי היה מסאסי אישיבאשי, שב-1983 החל בתהליך העדין של הטיית מפלגתו מקו ההתנגדות לכוחות ההגנה העצמית של יפן. אף על פי שהמשיך לטעון שקיום הצבא אינו חוקתי לפי סעיף 9 לחוקת יפן, הוא הודה שמכיוון שהצבא נוסד באמצעות הליכים משפטיים יש לו מעמד משפטי לגיטימי (שנה לאחר מכן הוא שינה את הנוסח למעמד משפטי חוקי).
עד סוף העשור הכירה המפלגה בהסכם ההגנה ושיתוף הפעולה ההדדי בין ארצות הברית ויפן מ-1960. המפלגה קראה להגבלות על התקציב הצבאי (לא יעלה על אחוז אחד מהתל"ג), להשהיית כל התרגילים הצבאיים עם ארצות הברית, ולאישור מחדש של שלושת הלַאוים הגרעיניים (יפן לא תייצר, לא תחזיק ולא תכניס נשק גרעיני לשטחה). דוי אף הביעה תמיכה בקשרים שווים עם קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית, לאחר שבעבר תמכה המפלגה במשטרו של קים איל-סונג בפיונגיאנג.
בכנס המפלגה באפריל 1990 הוסרה ההתחייבות להפיכה סוציאליסטית ממטרות המפלגה ובמקומה התחייבה המפלגה ליצירת קהילה בה נהנים כל האנשים בצורה שווה מפירות הקדמה הטכנולוגית והציוויליזציה המודרנית ונהנים מהטבות הרווחה הסוציאלית.
שנות ה-90
בבחירות הכלליות של 1993 השיגה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שבעים מושבים בבית הנבחרים, בעוד המפלגה הליברלית-דמוקרטית איבדה את הרוב בו לראשונה זה 38 שנים, והשתתפה בממשלת הקואליציה בראשות מוריהירו הוסוקאווה. אך שנה לאחר מכן פרשה המפלגה מהקואליציה והקימה אופוזיציה עם המפלגה הליברלית-דמוקרטית, תחת הנהגתו של טומיאיצ'י מוריאמה, אז מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
ב-1996 שינתה המפלגה את שמה מהמפלגה הסוציאליסטית של יפן למפלגה הסוציאל-דמוקרטית. לאחר שקמה המפלגה הדמוקרטית ב-1998 הלכו אחוזי התמיכה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית וירדו.
העשור הראשון של המאה ה-21
בבחירות הכלליות של 2003 קיבלה המפלגה שישה מושבים בבית הנבחרים - לעומת 18 בבחירות הקודמות. דוי לקחה על עצמה את האשמה והתפטרה מתפקידה כיושבת ראש המפלגה. בבחירות הכלליות של 2009 השיגה המפלגה שבעה מושבים בבית התחתון והצטרפה לקואליציה תחת המפלגה הדמוקרטית, אך עקב אי-הסכמה בנושא הבסיס האמריקני פוטנמה באוקינאווה פרשה ממנה המפלגה.
הלל דוד הכהן טריווש
הרב הלל דוד הכהן טריווש (תר"א-ג' בסיוון תרס"א) היה אב"ד וילקי שבאזור קובנה, מחברם של ספרים תורניים ועורך כתב העת התורני "הפסגה" ששמו שונה כמה פעמים (ראו להלן). מרבני הציונות הדתית.
תולדות חייו
נולד בווילנה לרב עוזר (נפטר בה' בשבט תרט"ז) שהיה מוכר כגאון וצדיק, וחברו של הרב בצלאל הכהן. התחנך אצל אחיו הגדול שהיה גדול בתורה בזכות עצמו, הרב אבא יוסף טריווש שכיהן כראב"ד וולקניק באזור וילנה וחיבר את הספר "חבל יוסף" ואת "כערכך הכהן" (הספד על הרב בצלאל הכהן).
נשא לאישה את פרומה-רייזל, בת הרב ראובן הכהן שהיה מנכבדי וולקניק. למד בישיבות וילנה ולאחר נישואיו בהורודנה, ושם היה תלמיד מובהק של הרב מנחם נחום יפה והרב אליעזר לנדא וקיבל מהם הסמכה לרבנות. כן היה תלמידם של רבי משה יצחק אביגדור מקובנה והרב ישראל ליפקין מסלנט, מייסד תנועת המוסר. לכבוד סיום לימוד הש"ס כשהיה בן 18 חיבר ספר מיוחד בשם "ספר גורלות". בהורודנה החל להשיב תשובות לשאלות הלכתיות. כמו כן החל להתפרסם גם כדרשן מחונן המרתק את שומעיו, ורבים באו לשמוע אותן.
משנת תרכ"ה שימש כמורה הוראה במושבה החקלאית לייפון ובתרל"ב מונה לרבה של וילקי.
מילדותו הוכר כעילוי. למד גם עברית ובמיוחד נודע כבקי בספרות העברית של ימי הביניים. כן היה חובב ספרים וביבליוגרף מומחה. ספרייתו הפרטית כללה אלפי כרכים. פרסם מאמרים בעיתוני "המליץ", "הצפירה", "היום", ובכתבי-עת וקבצים תורניים. היה גם משורר ופרסם שירים רבים. בווילקי הקים ישיבה שבה למדו ש"ס ופוסקים, תנ"ך וגם רוסית, אף שהוא עצמו לא למד שפה זרה וידע רק עברית ויידיש. מישיבתו יצאו תלמידי חכמים מופלגים בעלי השכלה רחבה.
תמך ביישוב ארץ ישראל ובתנועת חיבת ציון והיה מקורב לרב יצחק יעקב ריינס. את תמיכתו זו הביע בין השאר במאמרים בכתב העת שערך.
כתב העת "הפסגה"
הפסגה, כפי השם המקורי, היה המאסף התורני הראשון באימפריה הרוסית ויסוד לקבצים התורניים בזמננו. הקובץ הראשון יצא לאור באביב תרנ"ה והספיק בחייו לערוך שבעה קבצים. את השמיני ערכו והוציאו לאור חתנו הרב אברהם זקהם ובנו הרב קלמן טריווש בתרס"ב, ואת שני הבאים ערך והוציא לאור הרב זקהם לבדו בתרס"ד. עם פרוץ מהפכת 1905 הופסקה הוצאתו לאור של כתב העת. עשרת הקבצים הודפסו שוב במכון "זיכרון קדושי פולין", אשדוד תשנ"ו בארבעה כרכים (בשני הראשונים שלושה קבצים בכל אחד ובשני האחרים שניים). מתרנ"ו שמו לא היה רק "הפסגה" אלא צירוף ששונה 3 פעמים וכולל את השם המקורי: הר הפסגה, ראש הפסגה (מתרנ"ז), אשדות הפסגה (מתרנ"ח), אשדות הפסגה (מתר"ס) ועין הפסגה (מתרס"ב). שבעת הקבצים הראשונים יצאו לאור בדפוס האלמנה והאחים ראם בווילנה, השמיני והתשיעי יצאו לאור בוורשה והעשירי בפיוטרקוב.
חלה במחלה קשה לפני חג הפסח תרס"א ונפטר לאחר פחות מחודשיים.
Triumph (אלבום של הג'קסונים)
האחרים ג'קסון חלקו ביניהם את קטעי הסלול בשירה בחלק מהשירים, אך מייקל, שזמן קצר לפני הוצאת האלבום הוציא את אלבום הסולו המצליח "Off the Wall", ביצע את מרבית קטעי השירה המובילים. האלבום היה הראשון של הלהקה שהגיע לעשרת הגדולים במצעד אלבומי הרית'ם אנד בלוז מאז האלבום "Maybe Tomorrow" שיצא בשנת 1971.
סיבוב ההופעות
במהלך החצי השני של שנת 1981 קיימה הלהקה סיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית וקנדה. מסע ההופעות נקרא "Triumph Tour" והתבסס על שירי הלהקה מאלבום זה ומהאלבום הקודם. בנוסף ביצע מייקל ג'קסון מספר משירי הסולו שלו מתוך האלבום "Off the Wall". ההקלטות המופע פורסמו באלבום הופעה "The Jacksons Live!" שיצא לאור בסוף שנת 1981.
למור ענק
מאפיינים
הוא חי במדגסקר ואכל צמחים קרקעיים. הלמור חי מהפליסטוקן ונכחד לפני אמצע המאה הרביעית לפנה"ס, כנראה עקב הגעת האדם וחיות לא-ילידות לאי, אך כבר אז נראה שלא היה שכיח באי. היצורים הקרובים ביותר ללמור זה כיום הם בני משפחת האינדריים, כמו האינדרי, שהוא הגדול שבלמורים החיים.
למור ענקי זה היה גדול מגורילה והגיע למשקל של קרוב ל-240 ק"ג ולגובה 2 מטר. הוא דמה במראהו למיני עצלני הקרקע הנכחדים מאמריקה הדרומית. הלמור חי על הקרקע בערבות עשב, יערות וסוואונות וניזון מעלי עצים. ככל הנראה הוא היה כבד מכדי לטפס על עצים כמו למורים רגילים. מבנה לסתותיו היה נוקשה ועזר ללעוס את הענפים היטב.
נערה שחורה
נערה שחורה (בצרפתית: ...La Noire de, "השחורה מ...") הוא סרט דרמה צרפתי-סנגלי משנת 1966, שביים וכתב עוסמן סמבן, והפיק אנדרה זוודה. הסרט מספר על בחורה שחורה שעבדה כאומנת בביתה של משפחה צרפתית, ולאחר מכן, בעקבות עזיבה של המשפחה לריביירה הצרפתית, מוצאת את עצמה הבחורה מורדת לדרגת משרתת הסובלת מגזענות.
הסרט הוקרן לראשונה בסנגל בשנת 1966. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בינואר 2018 בסינמטק תל אביב ובסינמטק ירושלים במסגרת "פסטיבל קולנוע אפריקאי", ולאחר מכן בחודש מרץ של אותה שנה בסינמטק הרצליה. שפת הסרט היא צרפתית, ואורכו כ-55 דקות.
הסרט נחשב לסרט האפריקאי הראשון שזכה להכרה בין-לאומית, ואף זכה בפרס ז’אן ויגו בשנת 1966.
תקציר העלילה
הסרט מספר על בחורה שחורה שמחליטה להיטיב עם חייה ולוקחת משרה כאומנת בביתה של משפחה צרפתית. כשהמשפחה עוברת בחזרה לריביירה הצרפתית שעל הים התיכון, מוצאת את עצמה הבחורה מורדת לדרגת משרתת הסובלת מיחס גזעני ועוין, ומתחילה להבין את משמעות צבע עורה בעולם האירופאי. מחאה אנטי-קולוניאליסטית חריפה.
הסרט עוסק בהשפעות הקולוניאליזם, הגזענות והזהות הפוסט-קולוניאלית באפריקה ובאירופה. נושאים אלה מודגשים באמצעות המראה החוזר של המסכה האפריקאית שגומיס דיואנה נתנה למעסיקים שלה ביום הראשון של העבודה בבית. המסיכה תלויה על הקיר בדירה הסנגלית של הזוג הצרפתי, יחד עם יצירות אומנות אפריקניות אחרות.
אזכורים בתרבות
בספר "סרטים ופוליטיקה" שכתב ג'ונתן רוזנבאום בשנת 1997, מציג הכותב את הסרט "נערה שחורה" כסימן סימבולי לסרטים אפריקאים.
פרסים
בשנת 1966, הסרט זכה בפרס ז’אן ויגו.
ליאו בורנשטיין
קורות חיים
בורנשטיין נולד בפולין. משפחתו היגרה לארצות הברית בהיותו בן שמונה והשתקעה בניו ג'רזי. בורנשטיין למד את לימודיו הקדם-רפואיים באוניברסיטת אלבמה, ובהמשך את לימודי הרפואה ב-1932 בקולג' המלכותי למנתחים באדינבורו שבסקוטלנד, שם סיים את לימודיו ב-1937. בשש השנים הבאות עבד כמתמחה וכמנתח בבית החולים ויקטוריה בברנלי, בבית החולים המלכותי בלנקסטר, ובבית החולים בארי ליד מנצ'סטר.
העלייה לארץ-ישראל
בורנשטיין רצה לעלות על אניית מעפילים, אך אנשי ההגנה הסבו את תשומת לבו לכך, שכאזרח אמריקאי ביכולתו להגיע לישראל באופן חוקי. בורנשטיין נאלץ לספק לבריטים סיבה להגעתו לישראל. גם לזאת מצאו אנשי ההגנה פתרון והסיבה הרשמית לעלייתו לישראל הייתה הצורך לתרגם ספרות רפואית מאנגלית לעברית באוניברסיטה העברית בירושלים (זאת למרות ידיעותיו המועטות בעברית). הבריטים אישרו לו את הכניסה ולאו בורנשטיין הגיע לארץ ישראל בדצמבר 1947. עם הגיעו לישראל נפגש בורנשטיין עם ד"ר חיים שיבא.
מלחמת העצמאות
בתחילת 1948 גויס בורנשטיין לשירות הרפואי של ההגנה והוצב בבית החולים באיילת השחר, בסמוך למפקדת הגדוד ה-3 של הפלמ"ח, שהיה הכוח העיקרי של ההגנה באזור. בית החולים הצבאי היה קרוי "בית החולים מספר 2".
קרוט (פירושונים)
{{פירושונים|
ליאו בורנשטיין
מלחמת העצמאות
לאור ניסיונו העשיר במלחמת העולם השנייה, הוחלט תוך פרק זמן קצר על ידי ד"ר שיבא למנותו להקמת וניהול בית חולים בכפר גלעדי. כפר גלעדי נתפס על ידי שיבא, כמקום האחרון שישרוד אם ייפול הגליל, בשל מיקומו הגאוגרפי הנוח להגנה. תוך שישה שבועות נרכש הציוד הדרוש ובית החולים הוקם במבנה עץ שתוכנן למטרה זו. בתחילה לא הייתה אפילו רצפה בחדר הניתוח, וכל בקשותיו למרצפות מהצבא נענו בשלילה. רצה הגורל וזמן מה לאחר מכן, המורה של קיבוצי האזור יצא לסיור עם ילדי בית הספר ועלה על מוקש. כאשר הובא המורה הפצוע בראשו לטיפול אצל בורנשטיין, טען האחרון כי אין הוא יכול לנתחו בחדר ניתוח לא סטרילי וללא רצפה, עוד באותו היום בנו חברי קיבוצי האזור רצפה לחדר הניתוח, והמורה נותח בהצלחה.
קרוט (פירושונים)
ראו גם
}}
ליאו בורנשטיין
מלחמת העצמאות
ב-17 באפריל 1948 כתב בורנשטין מכתב לד"ר שיבא, בו תיאר את המצב הקשה בבית החולים בכפר גלעדי אשר הוא היה אמון על הקמתו. "בבית החולים נמצאו 11 פצועים, מהם ארבעה במצב קשה. המטוס שמגיע אינו יכול לשאת אלונקה. אין מכשיר רנטגן, עובדה המקשה על טיפול בשברים. למעשה, אין כל התקדמות בבניית בית החולים. מבחינת הסגל הרפואי אין בעיות, אחיות חדר הניתוח עושות את עבודתן נאמנה, במגבלות התנאים הפיזיים. קיים מחסור חמור בתרופות, דם ותמיסת מי מלח". מחסור זה הציק מאוד לבורנשטיין כי הוא שמע שעליו לצפות לכמות גדולה של פצועים בקרוב. יום לאחר כתיבת מכתב זה נכבשה טבריה וההתקפה הכושלת על נבי-יושע התרחשה שלושה ימים לאחר הכתיבה, כך שבפני בורנשטיין עמד האתגר לטפל בפצועים רבים ללא ציוד וכוח אדם מספיקים.
בהמשך שירת בורנשטיין כמנתח בבית החולים הצבאי מספר 10 בחיפה, וב-30 בנובמבר 1948 הוצב בבית-חולים מספר 5 תל השומר, כעוזר מנתח בנוירוכירורגיה. באותה התקופה גם עבד כעוזר לצדו של ג'ק פן, כירורג פלסטי מדרום אפריקה, שהגיע ארצה מספר פעמים במהלך מלחמת השחרור כמתנדב.
פלסטיקאי בכיר
בתום מלחמת השחרור יצא בורנשטיין לארצות הברית על מנת להשלים התמחותו בכירורגיה פלסטית אצל ד"ר ג'ו תמרין בניו יורק.
בשנת 1949 התחתן עם ויקי. לזוג נולדו 3 ילדים.
בתום התמחותו ב-1950, חזר בורנשטיין לישראל, אשתו ויקי עלתה לישראל לראשונה.
ב-1951 הקים בורנשטיין את המחלקה לכירורגיה פלסטית הראשונה בישראל, בבית חולים הצבאי בתל-השומר, וניהל את המחלקה עד 1978.
בורנשטיין הוביל את הקמת האיגוד הישראלי לכירורגיה פלסטית וכיהן כיו"ר הראשון של האיגוד.
מתלמידיו: פרופ' ברנרד הירשוביץ, ד"ר שושנה שקופ-פרנקל, פרופ' חגי צור.
בשנות הששים של המאה העשרים כיהן בורנשטיין כמזכיר ארגון הפרטיזנים ולוחמי הגיטאות.
לקריאה נוספת
(The Israel Society for Plastic Surgeons: A Brief Introduction, 2004) The Israel Society for Plastic Surgeons: A Brief Introduction
חן מלך מרחביה
חֵן מֶלֶךְ מֶרְחַבְיָה (כ"ה בסיון ה'תר"ע, 2 ביולי 1910 – י"ג בתמוז תשס"ג, 13 ביולי 2003) היה מחנך, הוגה דעות, מסאי, מתרגם, עורך ספרותי, חוקר ההגות היהודית בימי הביניים והיסטוריון התנועה הרוויזיוניסטית ותנועת הנוער בית"ר. נודע גם בשמותיו הספרותיים: ח' מ' בן-ירוחם, ח' בן-ירוחם, מ. אוסטאו, מ' חן, ט' לביא וב. ביאלי. בעל הפרס ע"ש ילין של עיריית ירושלים.
קורות חיים
חן מלך מרחביה נולד לשפרה וירוחם פישל הֶלֶר, בביאליסטוק (אז באימפריה הרוסית, כיום בפולין). בילדותו ובנעוריו למד מרחביה, במסגרות חינוך יהודיות מסורתיות: עברית, הלכה ותנ"ך. ובשנת 1928 סיים בהצטיינות את לימודיו בגימנסיה העברית בעיר הולדתו. אביו היה סופר וחבר באגודת "חובבי ציון" ומשוחריה של הציונות המדינית מיסודו של בנימין זאב הרצל, ובערוב ימיו שוחר התנועה הרוויזיוניסטית. חן מלך ואחותו טוֹבָה, הצטרפו לתנועת הנוער בית"ר בביאליסטוק. חן מלך מרחביה היה ממעריציו של המנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי.
בשנת 1930, עלה לארץ ישראל. ונשא את גוטה, ציירת (נפטרה בשנת 1999). גם הוריו ואחותו טובה, עלו לארץ ישראל. טובה נשאה לדוד גולדצוויג. והמשפחות התגוררו בשכונת רחביה. עבד לפרנסתו שלושים ושתיים שנים כמזכיר הגימנסיה העברית רחביה, ולימים ערך ספר היובל שלה, שראה אור בשנת 1962.
בראשית שנות השלושים, הצטרף אל "ברית הבריונים", אשר הקים הוגה הדעות והפובליציסט ד"ר אב"א אחימאיר ולצדו המשורר אורי צבי גרינברג. מרחביה היה חבר בהנהלה הארצית של פלוגות הגיוס שהקימה תנועת בית"ר בארץ ישראל, וניהל בהן בהתנדבות פעולות תרבות והסברה. לאחר הפילוג הראשון באצ"ל היה בין הפועלים לאיחודו והקמתו מחדש, באפריל 1937. בין חבריו הקרובים אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, אנשי בית"ר יוסף כצנלסון ויצחק ז'רז'בסקי, מראשי מפעל ההעפלה "אף-על-פי". ותיאר את דמותו של כצנלסון והשפעתו על בני דורו בימיו האחרונים בוורשה, בירת פולין, הכבושה בידי צבאות גרמניה הנאצית, בינואר 1940, כשהוא נתון כל כולו במערכה נואשת על הצלת יהודים, ובו זמנית במאבק נואש עם מחלתו: "חן היה נסוך עליו, קצב אמרה כל אישיותו, נכונות הייתה כל הכרתו".
בתקופת הסזון, ב-11 בינואר 1945, בשעות הבוקר הגיעו שלושה בני אדם לבושים במדי המשטרה הבריטית, אל ביתו. הם ערכו חיפוש והפכו את כל חפצי הבית, אולם לא מצאו דבר.
מאז בואו לירושלים, למד באוניברסיטה העברית היסטוריה, ספרות עברית וסוציולוגיה, ונושא התמחותו לתואר שני היה ימי הביניים. כמו כן, למד בשיעורי המשפט של ממשלת המנדט. בשנת 1965, לאחר שהגיש לסנט האוניברסיטה עבודת הדוקטור, הוענק לו תואר ד"ר.
אחיינו ("חנני"), בנם של אחותו טובה ואִישהּ דוד, נהרג ב-28 באפריל 1968, כאשר פיקד על יחידת סיור של צה"ל בבקעת הירדן. חן מלך מרחביה התאבל על אחיינו, וכתב עליו דברי זיכרון בפרסומים אחדים.
פועלו ההגותי והמחקרי
חן מלך מרחביה היה איש אשכולות, עסק בשלל תחומי מדעי היהדות ויצר חיבורים במנעד סוגות. הוא פעל בתחום ההגות של הלאומית היהודית בעת החדשה, הכתיבה והמחקר הספרותי וההיסטורי של תולדות היהודים בימי הביניים. הוא נודע כפולמוסן שנון וחריף. פרסם רשימות, מאמרים, מחקרים וספרים בנושאי התעניינותו והתמחותו. כמו כן, עסק בעריכת כתבי עת ובתרגום.
פועלו בחקר ההגות הציונות והנחלתה גבר במשך השנים. ספרי התעודות שהתקין נועדו ונערכו הן לעיון מעמיק של חוקרים ותלמידים, והן להנחלת רעיונות הלאומיות היהודית והציונות. וזאת, באמצעות הצגת שלל תעודות, שנבחרו בקפידה, והובאו על פי הרצף ההיסטורי-כרונולוגי. שורטטה בהם התפתחות מודרגת של אירועים היסטוריים, ותגובות מנהיגים והציבוריות העולמית והיהודית, כאשר כל תעודה מייצגת הלך רוח או היבט חשוב במחשבה המדינית, הכללית והיהודית, שבדיעבד היוו תהליכים מעצבים לקראת הקמת ריבונות יהודית בארץ ישראל במאה ה-20.
השילוב בין המחקר ההיסטורי המדעי המוקפד לבין הנחלה של עקרונות וערכים לאומיים יהודיים וציוניים, איפין את עבודותיו. כך למשל, בהקדמה לספרו הציונות, אוצר התעודות הפוליטיות, כתב דוד בן-גוריון: "כל המעיין באוסף התעודות המדיניות, המוגש עתה בפעם הראשונה לקורא העברי (וגם בלשונות לועזיות לא היה לנו עד עכשיו אוסף מלא כזה) יעמוד על ההבדל רב-המשמעות מבחינה פוליטית והיסטורית, שיש בין שתי ההכרזות האנגליות הסותרות זו את זו – הצהרת באלפור והספר הלבן של מאקדונלד". ומרחביה עצמו העיד בהקדמה לספרו קולות קוראים לציון: "קובץ זה הוא ספר קריאה ועיון, ואף ספר לימוד, שנועד לרבים, ובייחוד לדור הצעיר בארץ ובגולה, וביתר ייחוד למורים ולמדריכים ולסטודנטים. פרקי דבריו מגובשים על הרוב, מסקרנים ומזמינים לקריאה רצופה. שפעי נימוקים וניסוחים שלהם מייצגים את חוטי הכבל הרוחני המושך את העם לציון ברציפות לאורך ההיסטוריה הלאומית של עם ישראל. כמה וכמה נימוקים וניסוחים הנחשבים כביכול חדשים יתגלו לקורא כרעיונות מוגדרים מלפני דורות".
הוא נחשב למלומד ומומחה בהגות היהודית של ימי הביניים. עבודת הדוקטור שלו שכותרתה: כתב-היד 'אכסטראקציונס דה תלמוד' : מקור פולמוס נגד תורת היהדות בימי-הביניים, עסקה באנטישמיות בימי הביניים, שכללה חקירה, חיפוש והשמדה של כתבי יד ומקורות יהודים, בעברית וארמית, כגון התלמוד, על ידי הכנסייה הנוצרית. הוא פרסם את מחקריו בכתבי עת מדעיים של האוניברסיטה העברית, בהם תרביץ, קריית ספר ושלם בהוצאת יד בן צבי. עבד בצוותא חדא עם עמיתיו מלומדים בעלי שם, חלקם אנשי סגל האוניברסיטה העברית בירושלים, בהם: גצל קרסל, פרופ' חיים שירמן, פרופ' גרשם שלום, פרופ' (לימים) יוסף דן, ד"ר יהודה רוזנטל, ד"ר צמח צמריון, אברהם הטל, פרופ' צבי ויסלבסקי ופרופ' ישראל היילפרין. והתמנה לחבר את הערך על "ספר הרזים" באנציקלופדיה לקבלה שהכינו גרשם שלום, מאיר בניהו, אפרים גוטליב ואחרים. תנועת בית"ר זכתה למחקר יסודי ופרטני על תולדותיה בידי חן מלך מרחביה. הוא נרתם למלאכת המחקר והכתיבה בלהט, בהתלהבות ובמסירות, על פי יוסי אחימאיר: "כל מלאכה אחרת הושמה הצידה, כולו קודש לספר את האפופיאה של בית"ר ברוחב היריעה ובמלוא הדיוק ההיסטורי". הוא חיבר וערך את ספר בית"ר, שממנו ראו אור חלקים א-ב, בשלושה כרכים. להוצאת הספר קדמו התארגנות ציבורית רבת אישים, גיוס משאבים מתורמים ותמיכה בהמצאת מקורות ותמונות מחניכי בית"ר ובוגריה ברחבי העולם. בין השאר, השתתפו בהתארגנות הציבורית שקדמה להוצאת הספר: מנחם בגין, משה ארנס, משה גולד, ד"ר גורבי בן-יוסף, אליהו גלעזר, אריה דיסנצ'יק, ערי ז'בוטינסקי, פרופ' אוטו זיידמן, משה יזרעאלי, יצחק ילין, מרדכי כ"ץ, חיים לזר, אהרן צבי פרופס, אייזיק רמבה, דוד ניב, יוסף פעמוני, אליעזר שוסטק ורבים אחרים. מרחביה שקד על ספר בית"ר שנים רבות, ושזר בו ראיונות רבים עם חניכי התנועה ומפקדיה, ושיחות עם היסטוריונים של התנועה הרוויזיוניסטית, יחד עם מסמכים ותעודות ומחקרים, שנגנזו בארכיונים וספריות. בין השאר, נעזר בחומרים שמצא בארכיון הציוני, בארכיון וספריית הספרייה הלאומית בירושלים ובארכיון וספריית מכון ז'בוטינסקי בתל אביב. בהקדמתו לספר כתב מעין התנצלות שלכאורה: "אין ספר זה בא לשמש ספר תולדותיו של ז'בוטינסקי, ההוגה, הלוחם, המורה והמנהיג; אף לא תולדותיהם של הגדודים העבריים – תחילת ההתגבשות של המלחמה למען המדינה; אף לא תולדותיהן של תנועת הציונים הרוויזיוניסטים ושל ההסתדרות הציונית החדשה – נושאי הרעיון הממלכתי בישראל; אף לא של הארגון הצבאי הלאומי (ושל הלח"י) – הכוח הלוחם לתקומתה של המדינה. בספר זה נזכרו לא מעט דברים מכל אלה, שהרי אחוזה ודבוקה תנועת בית"ר במערכה המדינית רבת-הרעיונות ועתירת-התעוזה של ראש בית"ר ובמערכות הצבאיות שניהלו חבריה בשורות האצ"ל והלח"י, הבריגאדה וצה"ל, אלא שעיקר עניינו של הספר שלפנינו לעמוד קודם כל על דרכה של בית"ר כהסתדרות נוער, כהסתדרות חינוכית וכהסתדרות חלוצית". ומתוך ההתנצלות מצטיירת מעורבותה של תנועת בית"ר, מנהיגיה וחניכיה, בתולדות כוח המגן העברי במאה ה-20.
יחד עם חיים עמנואל קוליץ ערך את הקובץ שלילה לשמה, כלפי ישעיהו לייבוביץ שראה אור בשנת 1983, ובו ביקורת נוקבת על עמדותיו של פרופ' ישעיהו לייבוביץ בסוגיות פוליטיות חשובות שעמדו על סדר יומה של מדינת ישראל. על ספרו המקיף מערכות החינוך בישראל, הוענק לו פרס ע"ש ילין של עיריית ירושלים.
שנים רבות עסק במחקר היסטורי, תיעוד והנצחת קהילת ביאליסטוק שבה נולד, אשר הוכחדה על ידי גרמניה הנאצית בתקופת השואה. הוא ייסד וארגן את "אוסף ביאליסטוק" בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בירושלים. והקים את "מכון מרחביה למחקר היסטורי", במסגרתו הוציא לאור כמה ממחקריו.
אבני איקה
אבני איקה הן אוסף של אבנים מעוטרות בצורות גאומטריות, שנמצאו באזור איקה שבפרו, המוכרות כזיוף עתיקות.
באיקה ישנו מוזיאון המציג לראווה כ-10,000 אבנים שנאספו לכאורה על ידי ד"ר חוויר קבררה החל משנות ה-60. האבנים הן בעלות מרקם שחור חלק, שעליו מגולפות דמויות אנשים ובעלי חיים. האבנים כבדות מאוד, וייתכן שהן מצופות בחומר מסוים המוסיף למשקלן. חלק מהאבנים כוללות ציורים המתארים דינוזאורים, רפואה מודרנית, כגון: עירוי דם וניתוחי השתלת איברים, עובדה שהוסיפה למסתורין סביב האבנים.
בשנות השבעים הודה איכר מהאזור, שהוא זייף את האבנים על ידי העתקת ציורים ממגזיני קומיקס וספרים.
תל אדמי
תל אדמי הוא יישוב קדום בשיפוליה המערביים של בקעת יבנאל בגליל התחתון, שבו שכנה לפי הסברה העיר המקראית אֲדָמִי הַנֶּקֶב. האתר כולל שרידי יישוב מבוצר בראש גבעה (התל) בגובה 164 מטר מעל פני הים ושרידי יישוב כפרי למרגלות הגבעה (החורבה -"ח'רבת א-דאמיה" או "ח'רבת דמין") סמוך למעיין עין אדמי.
ארכאולוגיה ומחקר
תל אדמי, אינו תל ארכאולוגי, אלא גבעה טבעית. מרחוק הוא דומה לכזה מפני שהחיקסוסים, שהקימו את היישוב בתקופת הברונזה הבייניימית, בנו סוללת הגנה גדולה מצידו המערבי של התל, ואת היישוב הם בנו בשיפוליה המזרחיים של הסוללה. הסוללה הגנה על העיר מהכיוון בו אין הגנה טבעית, מקום חיבור השלוחה לרכס.
הממצאים הקדומים ביותר שנמצאו בתל הם שלושה "שפיפונים" ( אבני פולחן בצורת עוגנים) של דייגים וספנים מתקופת הברונזה הקדומה, הנפוצים באזור הכנרת. לאחר תקופת הברונזה (בה הקימו החיקסוסים את המקום), היה האתר מיושב מתקופת הברזל ועד לתקופה הביזנטית בארץ ישראל. בלב התל נבנה אקרופוליס מוקף חומה. רוב השרידים שבתל הם מהתקופה הביזנטית. ממזרח לאקרופוליס נמצאו אבני גזית, שברי פסיפס ושברי רעפים, המעידים על מבנה ציבורי גדול, כנראה כנסייה ביזנטית או בית כנסת.
החורבה שלמרגלות התל, נחפרה על ידי חוקרי המאה ה-19, ובהם ויקטור גרן, שטחה כ-80 דונם והיא בנויה ממספר מפלסים ממזרח למערב. דרך החורן ההיסטורית עברה בסמוך. תושבי החורבה עיבדו את האדמות הפוריות שבעמק שלמרגלות הגבעה ובנו בריכת השקיה הקולטת את מימיה מעין אדמי הסמוך. במקום יש כמות גדולה של שרידים אריכטקטונים כולל קירות רבים העומדים על תילם ושני בתי בד מרשימים. השרידים מתוארכים לתקופה הרומית בארץ ישראל, התקופה הביזנטית וההתקופה הצלבנית בארץ ישראל. חלק מהאבנים מהתקופה הביזנטית שימשו לבנייה משנית במבני הכפר המוסלמי המאוחר שבמקום. במאה ה-11 תושבי הכפר הפכו לדרוזים בידי מפיץ הדת הדרוזית בארץ ישראל משאיח' אלחמא. הכפר היה מיושב עד שנת 1948.
היסטוריוגרפיה
הארכאולוג וחוקר המקרא רולאן דה וו הציע לזהות את התל עם "אדמי הנקב" המוזכרת במקורות מצריים, באגדת כרת בכתבי אוגרית וכן במקרא. יישוב בשם "דמין" מוזכר גם בתלמוד.
"אדמי הנקב" נזכרת בספר יהושע בתיאור דרום נחלת שבט נפתלי:. "אדמי הנקב" זה תיאור ליישוב אדמי, ששוכן בסמוך ל"נקב" - מעלה תלול - הדרך הראשית שמוזכרת לעיל.
התלמוד הירושלמי מזהה את כל המקומות המצוינים בפסוק:.
לפי מסורת זו, חז"ל ראו ב"אדמי" וב"הנקב" שני יישובים נפרדים. גם אוסביוס באונומסטיקון התייחס לשני יישובים נפרדים, וכך מופיע גם בתרגום השבעים.
לפי זה, היישוב המקראי "אדמי" זוהה אפוא עם היישוב התלמודי "דמין" השוכנת למרגלות התל הקדום (נראה שבתקופת התלמוד הירושלמי - שנכתב בין התקופה הרומית לתקופה הביזנטית - היה היישוב "אדמי" למרגלות התל).
היישוב התלמודי "ציידתה", שנזכר בירושלמי, מזוהה כיום ב"ח'רבת ציאדה" השוכנת ליד מושב הזורעים בבקעת יבנאל.
גאוגרפיה
תל אדמי שוכן בסמוך לדרך ראשית עתיקה שיורדת מאזור שדה אילן, דרך הגדה הדרומית של נחל אדמי, אל עבר שיפוליו המערביים של רכס אדמי. במקום נובע מעיין עין אדמי שמימיו נאגרים בבריכה מלבנית עתיקה באורך 8 מטר וברוחב 4 מטר.
בסמוך לתל אדמי עובר קניונו הבזלתי של "נחל אדמי", המתחבר לנחל יבנאל, ולידו שמורת "רכס אדמי".
דרור הרים
דרור הרים (שם מדעי: Passer montanus) הוא מין ציפור ממשפחת הדרוריים. מין זה הוא בעל "כיפה" ערמונית (כמו של דרור ספרדי) וסינר קטן. ניכר בפס שחור על סוככות האוזן.
תפוצה
תפוצה פלארקטית, אוכלוסיות יציבות, מלבד אוכלוסיות מעטות החורפות בבלקן ונודדות מהצפון. בישראל מזדמן נדיר ביותר, נמצא בעיקר בגולן ובגליל.
גודל ומשקל
משקלו כ-23 גרם. אורך גופו כ 15 סנטימטרים ואורך כנפו כ 6.9 סנטימטרים.
אמיר טסלר
אמיר טסלר (נולד ב-15 בינואר 2005) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
טסלר הוא בנם של רענן טסלר, במאי ועוזר במאי, וצליל טסלר. מתגורר במושב קדרון במועצה אזורית ברנר, ולמד בבית הספר היסודי בית אור הנמצא במושב קדרון. אמיר החל את קריירתו בתור שחקן בגיל 13 וכיום משחק בסדרות וסרטים ישראליים. משרת בצבא בתיאטרון צה"ל.
קריירה
ב-2017 שיחק בסדרת הטלוויזיה נופלות על הרגליים אשר שודרה בערוץ 2.
בשנת 2019 גילם את דמותו של יותם פלג בסרט הרפתקה בשחקים.
בשנת 2021 שיחק בסדרה "לבד בבית" אשר משודרת בערוץ כאן חינוכית את אלון ציפציף.
בשנת 2021 שיחק בסדרה "עלומים" את אושר. על תפקידו בסדרה זכה ב"פרס האקדמיה לטלוויזיה" בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה.
ג'נבאי קונקט
ג'נבאי קונקט (באנגלית: Jinbei Konect, קרוי גם: Jinbei Guanjing, ו-Brilliance Konect) הוא קרוסאובר מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Jinbei (בסינית: 華頌) אשר מיוצר משנת 2018 ועד היום בסין.
Jinbei הוקמה בשותפות מיזם משותף בין Brilliance Auto (51%) ויצרנית הרכב הצרפתית רנו (49%) בדצמבר 2017. עד 2017 Jinbei נשלטה על ידי Shenyang Brilliance Jinbei Automotive שהייתה חברת בת של Brilliance.
קארוי קרניי
קַארוֹי (קַרְל) קֶרֶנְיִי (בהונגרית: Károly Kerényi; 19 בינואר 1897 – 14 באפריל 1973) היה חוקר הונגרי של פילולוגיה קלאסית ואחד ממייסדי המחקרים המודרניים של המיתולוגיה היוונית.
הונגריה, 1897–1943
קארוי קרניי נולד בעיר טמשוואר שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום טימישוארה ברומניה) להורים הונגרים ממוצא גרמני חלקי. משפחת אביו הייתה ממוצא של איכרים שוואבים. אימו הייתה קרולינה האלאס (Karolina Halász). קרניי למד גרמנית כשפה זרה בבית הספר, ולאחר מכן בחר בה כשפתו לעבודה מדעית. הוא הזדהה עם העיר ארד, שבה למד בבית ספר תיכון, בגלל הרוחות הליברליות שבה כעיר של 13 חללי מהפכת 1848 בהונגריה. הוא עבר ללמוד פילולוגיה קלאסית באוניברסיטת בודפשט, שם העריך בעיקר את ההרצאות של של חוקר הלטינית גיזה נימתי (Géza Némethy) וכן של יוזף שמידט (Josef Schmidt) שחקר שפות הודו-אירופיות.
לאחר סיום לימודיו, קרניי טייל רבות באזור הים התיכון ובילה כסטודנט אורח באוניברסיטאות, ברלין והיידלברג, ולמד מהפרופסורים על העת העתיקה ופילולוגיה קלאסית: אדוארד נורדן, ו. בשנת 1919 קיבל קרניי את הדוקטורט שלו בבודפשט עם עבודת גמר על אפלטון ולונגינוס: "חקירות בספרות קלאסית ובהיסטוריה אסתטית".
לאחר מכן, הוא לימד יוונית ולטינית בבית ספר תיכון. הוא קיבל את ההסמכה שלו להרצאת פוסט-דוקטורט ב-1927, וב-1934 התבקש להיות פרופסור ל"פילולוגיה יוונית ולטינית והיסטוריה עתיקה" (Griechische und Lateinische Philologie und Alte Geschichte) באוניברסיטת פץ'. בבודפשט הוא המשיך להרצות כפריבט-דוצנט על תולדות הדתות, הספרות הקלאסית והמיתולוגיה. אלה היו אירועים שבועיים שבהם השתתפו אינטלקטואלים רבים בגלל הקונוטציות הליברליות שלהם.
לאחר שהונגריה חוותה שבירה חזקה לימין הפוליטי ב-1940, בוצעה רפורמה במערכת האוניברסיטה, כשהיא נכנעה ללחץ פוליטי. פרופסורים שלא הכפיפו את עצמם לרצון הממשל רוכזו באוניברסיטת סגד. בהתאם נשלח קרניי לשם ב-1941 בניגוד לרצונו, ללמד על התקופה הקלאסית.