cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סיטרואן
שנות ה-2000
בשנות ה-2000 הוצגו הדגם הקומפקטי C3, המשפחתית הגדולה C5, ובפברואר 2005 הדגם המשפחתי החדש C4. ה- C4 נועדה להחליף את הקסארה שיוצרה מ-1997 ונמכרה ב-1.5 מיליון יחידות. המגמה של סדרה C כולה היה להנמיך במעט את רמת האבזור והפאר ולהפוך את המכוניות לזולות ונגישות יותר לקהל הקונים. גם העיצובים הפכו פחות רעשניים ויותר שמרניים. אף על פי כן, בסוף 2005 הוצג דגם ה-C6 שנועד להשיב לסיטרואן את תהילת העבר. ה-C6 הוא דגם הדגל המפואר של החברה והוא מזכיר במראהו את דגם ה-DS עטור השבחים מן העבר. נשיא צרפת לשעבר ז'אק שיראק בחר בו כרכב השרד שלו.
מרוצי ראלי
סיטרואן הקפידה מאז היווסדה על נוכחות בולטת במסלולי המרוצים. ב-1959 זכה דגם ID19 בראלי של מונטה קרלו. דגם ה-DS21 הצליח גם כן על מסלולי המרוצים וזכה מספר פעמים במירוץ מרוקו.
בעשור הראשון של המאה ה-21 השתתפה סיטרואן בהצלחה רבה באליפות העולם בראלי, הן בקטגוריית היצרנים והן בקטגוריית הנהגים. סבסטיאן לואב זכה בתשע עונות ברציפות באליפות הנהגים, משנת 2004 עד 2012 ובחלק מהשנים אף הוביל את סיטרואן לזכייה באליפות היצרנים. הוא נהג בדגם XSARA WRC של סיטרואן עד שנת 2006 ובדגם C4 WRC החל מ-2007. מ-2011 עד לפרישתו נהג בסיטרואן DS3 WRC. דגם הסיטרואן C3 WRC, שהושק בשנת 2017 היה האחרון ששימש את הקבוצה עד לפרישתה מהאליפות בסוף עונת 2019.
דגמים נוכחיים
C1: מיני. מונעת במנוע 1.0 ל׳ אטמוספירי (69 כ״ס), ממותגת בישראל גם כטויוטה אייגו ופיג׳ו 108.
C3: סופרמיני. הדור החדש מציע מגוון רחב של התאמה אישית, המתבטא בכמות גדולה של אפשרויות צבעים לבחירה לצביעת חוץ הרכב ותא הנוסעים. חולקת את מנועיה עם הפיג׳ו 208 ומתחרה ברכבים כגון פולקסווגן פולו ופורד פיאסטה.
C3 פיקאסו: מיקרוואן. מציע מרווח גדול לתא הנוסעים ועיצוב חוץ מרובע, העוזר לשימושיות. מונע במנוע 1.6HDi (טורבו-דיזל) עם 100 כ״ס. מתחרה ברכבים כגון פולקסווגן גולף ספורטסוואן.
C4: משפחתית האצ׳בק. מונעת במנוע 1.2 ל׳ טורבו-בנזין המפיק 130 כ״ס, המשרת גם את מקבילתה - פיג׳ו 308. מתחריה העיקריים הם פולקסווגן גולף וסיאט לאון.
C4 קקטוס החדש: משפחתית קומפקטית. עיצובה ייחודי לקטגוריה, הן מבפנים והן מבחוץ. הדגם החדש משיק לראשונה את תפיסת ה-Citroen Advanced Comfort (להלן CAC) הכוללת שילוב של טכנולוגיות חדשניות שמטרתן נוחות נסיעה מקסימלית. לדגם החדש טכנולוגית מתלים חדשנית ה-Progressive Hydraulic Custions, המרככות משמעותית את הנסיעה על הכביש ובנוסף את ה-Advanced Comfort Seats, מושבים בעלי שכבת ספוג נוספת לנוחות גבוהה, שתי טכנולוגיות אלה ונוספות אחרות יחד, מייצרות תחושת "שטיח מעופף" בנסיעה על הכביש. הדגם החדש גם זונח את ה-AirBumps שממוקמים כעת בחלק התחתון של הרכב. כמו בהרבה מדגמי סיטרואן, ישנו מבחר גדול של אפשרויות צביעת הרכב. מונעת במנוע 1.2 ל׳ pure-tech זוכה הפרסים המפיק 110 כ״ס.
C4 גרנד-ספייסטורר: לשעבר גרנד-פיקאסו. מיניוואן 7 מושבים. הגרנד-ספייסטורר הוא גרסת 7 המושבים של ה-C4 פיקאסו הרגיל.
ברלינגו: מסחרית קלה. זמין עם תיבת הילוכים ידנית או רובוטית, המשודכות למנוע 1.6HDi בהספק 75 או 100 כ״ס. ממותג גם כפיג׳ו פרטנר ומתחרה בעיקר בפולקסווגן קאדי.
DS אוטומובילס
בשנת 2009 סיטרואן הקימה חטיבת יוקרה חדשה בשם ותיק - DS אוטומובילס. הדגם הראשון של המותג החדש היה DS3. בשנת 2014 מותג היוקרה התנתק להיות חברה בפני עצמה, שלא נשאה את סמל סיטרואן בחזית.
דגמי DS אוטומובילס:
נתוני מכירות
על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר רכבים פרטים ומסחרים עד 3.5 טון):
מנחם חיים ברייר
מנחם חיים ברייר (נולד ב-1947) הוא רופא חרדי ישראלי, מכהן כסגן מנהל רפואי במרכז הרפואי מעיני הישועה בבני ברק ואחראי על תחום האתיקה וקדושת החיים, בשנים האחרונות משמש כיועץ לרבנים בענייני רפואה ומהווה גורם מפתח מרכזי המקשר בין האוכלוסייה החרדית ועולם הרפואה.
קורות חייו
ברייר נולד בתל אביב בשנת 1947, לבן ציון ולחיה ברייר. למד במדרשית נעם (מנפ"ח) בפרדס חנה בראשות הרב יהושע יגל, שם התקרב לרב יהושע זליג דיסקין רבה של פרדס חנה והיה למקורבו. בעודו נער (בשנת 1959) נהרג אחיו הגדול, רב"ט, בעודו משרת כחייל צה"ל בחיל השריון בתאונת אימונים. בעקבות המאורע סירבו הוריו להתיר למנחם חיים להתגייס לשירות קרבי, והוא הופנה לשרת בתפקיד עורפי בחיל הרפואה.
החל משנת 1966 הדריך בחוליית הדרכה ארצית בחיל הרפואה במפקדת קצין רפואה ראשי, לימים יאמר ברייר בהרצאותיו כי במהלך תפקידו זה נפלה בליבו ההחלטה לפנות ללימודי רפואה ולהקדיש את חייו לעזרה לזולת ולחסרי ישע.
את לימודי הרפואה החל באוניברסיטת לאיק בריסל בלגיה, המשך וסיום לימודים באוניברסיטת בולוניה איטליה. את התמחותו ברפואה פנימית וגריאטריה עשה במרכז הרפואי ת"א – איכילוב, עבד במחלקה הפנימית כ-6 שנים ובמחלקה הגריאטרית בבניין השיקום כ-5 שנים.
קריירה
בין השנים 1983–1999 עבד במחלקה לטיפולי בית וגריאטריה קהילתית של המרכז הרפואי ת"א – איכילוב.
בשנת 1983 הביא להפסקת שביתת הרופאים הגדולה שנמשכה 117 יום על ידי יוזמתו להפגשת צמרת בכירי איכילוב עם ראשי המפד"ל, ברייר דרש במפגיע כי סיעת המפד"ל תודיע מפורשת על פרישה מיידית מהממשלה אם לא יוחלט על "בוררות חובה" באופן מיידי (כפי שדרשו בנושא "סברה ושתילה"), ואכן סיעת המפד"ל הודיעה בתקשורת על כוונתה לפרוש מהממשלה, דבר שהביא להחלטת ממשלה ל"בוררות חובה" ולהפסקת השביתה באופן מיידי, יומיים אחרי הפגישה.
בשנת 1989 קיבל את פרס רוטרי לרפואה בתל אביב על עבודתו בטיפול בית וגריאטריה קהילתית איכילוב בהמלצת הנהלת המרכז הרפואי תל אביב וראש אגף הבריאות בעיריית תל אביב.
במשך 10 שנים שימש כרופא אחראי ב"מרכז גריאטרי גבעת השלושה" בפתח תקווה המשויך לעיריית תל אביב, המכיל כ-200 מיטות, תחת אחריותו התפתח המקום וגדל ונפתח גם לבריאות הנפש, הפרעות אישיות והתנהגות.
בשנת 1990 ייסד לזכר הוריו ואחיו כנס להרצאות תורניות בליל הושענה רבה בעיר מגוריו רעננה, דבר שמשך אלפים מתושבי העיר להאזין לשיעורי תורה, במשך השנים עבר מוקד הכינוס לעיר בני ברק, ועד היום מדי שנה מתאספים אלפים מתושבי העיר בליל הושענה רבה לכנס שיעורי תורה הנמסרים על ידי רבנים ידועים מהמגזר החרדי הנמשך כ-8 שעות ברציפות כאשר ברייר מרצה ומשמש במקביל כמנחה הכנס, השיעורים מועברים גם בשידור ישיר ברדיו החרדי קול חי ובאתרי האינטרנט כאשר מספר הצופים והמאזינים מוערך במאות אלפים מהארץ ומהעולם.
מרצה בפורומים שונים בנושאי אתיקה, רפואה והלכה וגריאטריה, במסגרת עיסוקו בנושאי הלכה זכה לקרבתם של רבנים ידועים, בהם שמואל הלוי וואזנר, יצחק זילברשטיין ומשה שאול קליין והיה לאיש אמונם.
בשנת 1999 התבקש על ידי ועד הרבנים האחראי על ניהול המרכז הרפואי מעיני הישועה בבני ברק ועל ידי מייסד ביה"ח ד"ר משה רוטשילד לכהן כמנכ"ל בית החולים מאז שימש גם בתפקיד מנהל רפואי וכיום משמש כסגן מנהל רפואי.
במסגרת תפקידו הוא אחראי גם על תחום האתיקה וקדושת החיים בבית החולים מטעם רבני "ועד ההלכה", כאשר כל ספק בעניינים אלו מובא להכרעתו בהתאם להוראות הרבנים.
בשנת 2005 שימש כחבר בוועדת שטינברג, וועדה ממשלתית לחקיקת חוק החולה הנוטה למות. בעשורים האחרונים הוביל ברייר שינויים מפליגים בתוככי המגזר החרדי ביחס הרבנים לעולם הרפואה המתפתח, כשהוא מחתים רבנים מרכזיים על פסקי הלכה המורים על חובה הלכתית לטפל בחולים סופניים ובחולים קשישים ודמנטיים כדרך שמטפלים בחולים צעירים ובעלי פרוגנוזה ללא כל שינוי, וכן על פסקי הלכה המורים על חובה ללכת ולהיבדק בבדיקות סקר מקדימות לאיתור גידולים סרטניים, כקולונוסקופיה וממוגרפיה, פסקי ההלכה עוררו הדים רבים בקרב הציבור הדתי והחרדי ופורסמו בעיתונות הכתובה והמקוונת, הפסקים אף הוצגו על ידו בכנס SAS הבינלאומי שהתקיים בירושלים בשנת 2015.
כמו כן פעל לשרש תופעה פסולה שרווחה בקרב המגזר החרדי של צריכת ביצים שאינם בפקוח ואינן מוחתמות, מחשש להדבקות בחיידקי מעיים כגון חיידק הסלמונלה.
בין הרבנים החתומים על מכתביו ניתן למנות את הרבנים יוסף שלום אלישיב, שלמה זלמן אויערבך, שמואל הלוי וואזנר, חיים קניבסקי, אהרן יהודה לייב שטיינמן, ניסים קרליץ, ועוד רבים אחרים, וכן הרבנים יצחק טוביה וייס ומשה שטרנבוך מהעדה החרדית בירושלים.
באוקטובר 2018 עקב התפרצות חריגה של מחלת החצבת בישראל, החתים רבנים על פסק הלכה המורה על חיוב להתחסן מפני המחלה, ועל הקביעה כי הנמנע מלהתחסן או לחסן את ילדיו דינו כשופך דמים, המכתב פורסם בהבלטה בעיתונות החרדית.
בשנת 2016 הוציא לאור ספר ראשון מתוך סדרת ספרים בשם "מפנקסו של רופא", הספר זכה להסכמות נלהבות מרבני המגזר ומיו"ר לשכת האתיקה של הר"י ד"ר תמי קרני וכן מקודמה בתפקיד וקרפ"ר לשעבר פרופ' ערן דולב, בספר נידונים בהרחבה סוגיות ודילמות באתיקה רפואה והלכה, תוך ניסיונותיו של המחבר לשזור בין המסורת וההלכה היהודית לבין תפיסות רפואיות עכשוויות ולהתאים ביניהם, בספר ישנם מאמרים בנושאים פסיכונוירואימונולוגיה (Psychoneuroimmunology), קדושת החיים, יציאת נשמה, חולים דמנטיים ועוד.
בשנת 2017 קיבל את פרס שר הבריאות לחיבורי איכות בנושאי בריאות רפואה והלכה, על ספרו מפנקסו של רופא.
בשנת 2019 החל לכתוב מדור קבוע בשם 'מפנקסו של רופא' במגזין התורני עונג שבת של העיתון יום ליום. במרץ 2019, לקראת חג הפורים החתים רבנים על פסק הלכה המורה למעט בשתייה משכרת.
חיים אישיים
ברייר נשוי לרבקה בתו של הרב יהודה הלוי (ממייסדי התלמוד תורה של קהילת חוג חת"ם סופר בבני ברק) ואב לשמונה ילדים. גיסו הוא הרב אהרן פפויפר.
פציפיזם
פציפיזם (מלטינית: Pax - "שלום", Pacis - "של שלום") או שְׁלוֹמָנוּת היא ההתנגדות למלחמה, אלימות ומיליטריזם.
רבים מהפציפיסטים (אולם לא כולם) מחויבים לאי-אלימות בחברה באופן כללי, ומתחייבים להשיג את יעדיהם רק באמצעות התנגדות אקטיבית לא אלימה או באמצעים לא תוקפניים.
יש פציפיסטים אחרים שאינם מתנגדים באופן עקרוני לכל שימוש חברתי באיומים או באלימות בכל המקרים, אולם מאמינים שמלחמה היא סוג של אלימות שלעולם אינו חיוני או מקובל.
המילונאי ראובן אלקלעי הציע במילוניו את צמד החידושים שְׁלוֹמָאוּת (תחת פציפיזם) ושְׁלוֹמַאי (תחת פציפיסט). בשנת 2022, האקדמיה ללשון קבעה את המונח שְׁלוֹמָנוּת תמורת פציפיזם.
היסטוריה
ניתן למצוא ניצנים של תמיכה בפציפיזם בתקופות קדומות בהיסטוריה ובספרות, למשל בעולם הקלאסי. שתי דוגמאות מהמלחמה הפלופונסית (431-404 לפנה"ס) שידועות לנו הן המחאה הלא-אלימה של הגטורידס איש תאסוס ושביתת יחסי המין של נשות אתונה במחזהו של אריסטופאנס, ליזיסטרטה.
כמה ארגונים דתיים, ביניהם "אגודת הידידים" (הקווייקרים), האיימיש והמנוניטים, דוגלים בפציפיזם זה מאות בשנים. במאה ה-19 הלכו וגברו הלכי הרוח הפציפיסטיים. קבוצות ותנועות סוציאליסטיות רבות באותה מאה היו פציפיסטיות, וטענו שהמלחמה מטבעה היא סוג של איום שלטוני על מעמד הפועלים, אשר נאלצים ללחום ולמות במלחמות שאינן מועילות להם בעבור אדוניהם הפוליטיים והכלכליים, אשר לעולם אינם סובלים בקווי החזית של המלחמה. עד סוף מלחמת העולם הראשונה זרם הפציפיזם הדומיננטי במערב אירופה היה זרם "הפציפיזם הסוציאליסטי" שגרס שמלחמות נובעות מאינטרסים כלכליים של האליטות, ושקידם את ערך האחווה הכלל-אנושית כנגד המיליטריזם, האימפריאליזם והלאומנות.
ההרג ההמוני שאירע במלחמת העולם הראשונה עורר סלידה עמוקה מהמלחמה בחלקים נרחבים של העולם המערבי, ודוקטרינות פציפיסטיות צברו אוהדים חדשים רבים. כך למשל, ב-9 בפברואר 1933 התקבלה באגודת הדיבייט של אוניברסיטת אוקספורד בבריטניה שבועת אוקספורד והיא "בשום נסיבות שהן לא יילחם הבית הזה למען המלך והמדינה" שהתקבלה ברוב של 253 כנגד 157 מתנגדים. ב-12 באפריל 1935 התקבלה בארצות הברית החלטה המזדהה עם שבועת אוקספורד עליה חתמו כ-60 אלף תלמידי מכללות.
הפילוסוף ברטרנד ראסל טען שהצורך בהבסת היטלר היווה נסיבות ייחודיות, שבהן מלחמה אינה האפשרות הגרועה ביותר. הוא קרא לעמדתו זו "פציפיזם רלטיבי". אפילו ה.ג'. וולס, אשר טען לאחר שביתת הנשק ששמה קץ למלחמת העולם הראשונה שהבריטים סבלו יותר מהמלחמה מאשר היו סובלים אילו נכנעו לגרמניה, קרא מאוחר יותר ב-1941 למתקפה בריטית בהיקף נרחב על אדמת אירופה כדי להילחם בהיטלר ובנאציזם.
הלכי הרוח הפציפיסטיים התעוררו מחדש דור אחד מאוחר יותר בשנות ה-60.
פציפיזם רדיקלי
מעטים מאוד הם האנשים שמאמינים שהמלחמה עדיפה על פני שלום, אולם הפציפיזם אינה אמונה רווחת כלל ועיקר. פציפיזם אינו רק אמונה עמוקה ביעילות ובתועלות של אמצעים לא-אלימים לפתרון סכסוכים, אלא גם דחייה עקרונית של כל הצידוקים לשימוש באמצעים אלימים תחת כל נסיבות שהן. לכל הפחות, הפציפיסט מאמץ עמדה זאת כאמונה אישית שמדריכה אותו בחייו הפרטיים. יש פציפיסטים אשר מוכנים לשרת במאמץ מלחמתי בתפקידים לא קרביים, אם הם נדרשים לעשות כן. במלחמת העולם הראשונה, פציפיסטים שחשו שמצפונם אינו מתיר להם להילחם, שירתו כנהגי אמבולנסים, בעוד שאחרים נכלאו בגלל סירובם להשתתף במאמץ המלחמתי.
הטיעון המעשי המרכזי שמעלים הפציפיסטים הוא שהתנגדות אלימה לאלימות לעולם אינה מצליחה להביא שלום, ושמלחמה יכולה רק ליצור מאזן כוחות מלחמתי חדש בין הניצים ולהמשיך את מעגל האלימות. יתרה מכך, טוענים הפציפיסטים, לעיתים קרובות המלחמה אינה מצליחה להשיג את המטרות המדיניות או הכלכליות שלשמה הוכרזה, והתועלות שהיא מניבה אינן עולות על העלויות שלה. הם מדגישים עוד, שרק לעיתים נדירות המניעים למלחמה הם אידיאלים נשגבים, כפי שטוענים תומכיה. אסכולות אחרות של הפציפיזם הרדיקלי לא עושות שימוש בטיעונים מעשיים מסוג זה, אלא פשוט מתנגדות לאלימות לשמה. הפציפיזם הרדיקלי שנוי במחלוקת, ומעטים חיים לפיו.
אנרכו-פציפיזם
אנרכו-פציפיזם הוא זרם רדיקלי בתאוריית הפציפיזם, בו דוגלים בשימוש בצורות התנגדות לא אלימות במאבק לשינוי חברתי ובמאבק כנגד היררכיה ומדינה.
פציפיזם פרגמטי
המונח "פציפיסט" מתאר לעיתים קרובות אדם אשר מוכן לסכן את עצמו ואחרים, או מעדיף לשאת בעונשים על עמדות לא-תוקפניות אפילו בנסיבות קיצוניות, ולו כדי למנוע שימוש בפתרון אלים או צבאי, בעיקר בפוליטיקה. הפציפיסט נוטה יותר מאחרים להאמין באמצעים לא-אלימים להשגת פתרון לעימות.
במקרים מסוימים מייחסים עמדה פציפיסטית לאדם בנסיבות מסוימות, בניגוד לאחרים שסבורים שאותן נסיבות מצדיקות שימוש באלימות. ניתן להגדיר "פציפיזם פרגמטי" כעמדות שדוגלות באי-אלימות בנסיבות רגילות, אבל שומרות את הזכות להגנה עצמית בעת משבר. פציפיזם פרגמטי כזה משקף העדפה ברורה ומוצהרת של שלום על פני מלחמה.
התורה הפוליטית של מפלגות הירוקים כוללת אי-אלימות וביזור סמכויות השלטון כשניים מערכי הליבה שלה. עם זאת, כשהם נוטלים חלק בשלטון, הירוקים אינם מביעים עמדות פציפיסטיות מוחלטות. כך למשל, מפלגת הירוקים שהשתתפה בממשלתו של הקנצלר הסוציאל-דמוקרטי גרהרד שרדר בגרמניה, תמכה במעורבות של חיילים גרמנים במלחמה באפגניסטן ב-2001, אולם בתנאי שוועידת השלום תתקיים בברלין. במהלך מערכת הבחירות ב-2002, דרשו הירוקים מהקנצלר שרדר להתחייב שחיילים גרמנים לא ישתתפו במתקפה האמריקאית על עיראק.
רבים מאלה הדוגלים ב"אי-אלימות" או פציפיזם, במיוחד מפלגות פוליטיות ששותפות לשלטון, למעשה דוגלים בפירוק נשק (בהיקף נרחב מאוד) ולא בהתפרקות מאמצעי לחימה (שבה תומכים פציפיסטים רבים). פציפיסטים רבים מסוג זה השתתפו בפעולות צבאיות הגנתיות, כאשר מדינותיהם הותקפו, אבל אחרים העדיפו לעזוב את ארצם כאשר ממשלתם נערכת למלחמה. מפלגה יכולה להיחשב פציפיסטית גם אם היא שותפה לשלטון, אם היא מתנגדת להשתתף בעימותים צבאיים חיצוניים, מסרבת לספק אמצעי לחימה ומעניקה מקלט לפליטים שאינם לוחמים.
פציפיסטים ידועים
בין הפציפיסטים המפורסמים ניתן למנות את הסופר הרוסי לאו טולסטוי, וכן את המנהיג ההודי מהטמה גנדהי, אשר קידם את קונספט ה"אהימסה" (ההימנעות מפגיעה) ההודי ואת ההתנגדות הבלתי אלימה מול האימפריאליזם הבריטי. בנוסף המדען היהודי אלברט איינשטיין היגר לארצות הברית בשנת 1933 עם עליית מפלגת הנאצים לשלטון בגרמניה מחשש לרדיפה, בין היתר עקב היותו פציפיסט.
ביקורת
על תנועות פציפיסטיות נטען כי הן עשויות לעודד תוקפנות בשל הפגנת חולשה. כך למשל, בעקבות "שבועת אוקספורד", כתב פרופסור ליחסים בינלאומיים, אלפרד צימרן, לאגודת הסטודנטים באוקספורד: "אם יהיה צורך להביס את הגרמנים פעם נוספת זה יהיה גם בגללכם". למעשה, בעקבות שבועת אוקספורד, מדינות הציר ובפרט היטלר התייחסו לבריטניה בזלזול. ב-4 במאי 1965 פורסם בדיילי טלגרף מכתב של אריך פון ריכטהופן, ששירת במטה הכללי הגרמני, שבו העיד כי אותו "סירוב להילחם למען המלך והמדינה" השפיע רבות על היטלר ועל הדרך בה בחר, בשל קבלת ההחלטה בקרב האליטה האינטלקטואלית הבריטית. כך למשל, היטלר היה נוהג להתייחס לשבועת אוקספורד כאשר הייתה מתעוררת ביקורת מצד הגנרלים בוורמאכט כנגד מהלכיו.
בינה גבירץ
בינה גְבִירץ-שטֶקֶליס (1913 - 8 במאי 2008) הייתה מאיירת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בגורליצה שבפולין, משם עברה עם משפחתה לדיסלדורף שבגרמניה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 עלתה עם הוריה לארץ ישראל וחיה בירושלים. סמוך לעלייתה, בשנת 1938, איירה את ספרה של מרים ילן-שטקליס, "אצו רצו גמדים" וספר לימוד בשם "אלפוני". במהלך חייה איירה יותר מ-300 ספרים להוצאות שונות, בהם "ילדות חרוצות" של ימימה אבידר-טשרנוביץ, "הכלב בים" של מאשה קלו, "המגינים הצעירים" של מילא אהל ואת "המנהרה הסודית בנגב" של ערן שורר.
גם כאשר הספרים עצמם אוירו בשחור-לבן, ציירה את עטיפותיהם בצבעים. שנים אחדות לפני מותה נתנה למוזיאון ישראל בירושלים את כל הספרים שאיירה יחד עם האיורים המקוריים, השמורים כיום באגף הנוער של המוזיאון. בשנת 2007 הציג מוזיאון ישראל תערוכה של עטיפות ספרים מעשה ידיה, "הסתכלו בקנקן", שאצרה נורית שילה-כהן.
בזמן שאיירה את הספר "אצו רצו גמדים", התגוררה גבירץ בביתם של מרים ילן-שטקליס ובעלה, הארכאולוג פרופ' משה שטקליס. במהלך שהותה בביתם התאהבו משה ובינה, והתחתנו לאחר שמשה עזב את אשתו. גבירץ התאלמנה ממשה ב-1967.
השוק האירופי האחיד
למספר מועמדים פוטנציאליים להצטרפות לאיחוד יש הסכמי ייצוב והתאחדות עם האיחוד האירופי, המאפשרים השתתפות מוגבלת במגזרים נבחרים בשוק האירופי האחיד, כולל אלבניה, בוסניה והרצגובינה, קוסובו, מונטנגרו, צפון מקדוניה וסרביה. בנוסף, באמצעות שלושה הסכמים פרטניים על אזור סחר חופשי עמוק ומקיף עם האיחוד האירופי, מדינות ברית המועצות לשעבר, גאורגיה, מולדובה ואוקראינה, קיבלו גישה מוגבלת לשוק האחיד בסקטורים נבחרים. לטורקיה יש גישה לתנועה חופשית של כמה סחורות באמצעות חברותה באיחוד המכס האירופי – טורקי.
הממלכה המאוחדת עזבה את השוק האירופי האחיד, בנוסף לאיחוד האירופי, ב-31 בדצמבר 2020 (אף על פי שהייתה לה אפשרות להישאר בו כמו שווייץ, איסלנד, ליכטנשטיין ונורווגיה שאינן חברות באיחוד האירופי אך חברות בשוק האירופי האחיד).
היסטוריה
אחת ממטרות הליבה של הקהילה הכלכלית האירופית, עם הקמתה בשנת 1957, הייתה פיתוח שוק משותף המציע תנועה חופשית של סחורות, שירותים, אנשים והון. תנועה חופשית של סחורות התאפשרה באותה עת באופן עקרוני באמצעות איחוד המכס בין שש המדינות החברות של הקהילה הכלכלית האירופית.
עם זאת, הקהילה הכלכלית האירופית התקשתה לאכוף שוק יחיד בגלל היעדר מבנה חזק וברור לקבלת החלטות. ובגלל פרוטקציוניזם של המדינות החברות, היה קשה להחליף חסמים בלתי מוחשיים בתקנים המוכרים הדדית ותקנות אחידות.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, כאשר כלכלת הקהילה הכלכלית האירופית החלה להישאר מאחורי שאר העולם המפותח, שלחה מרגרט תאצ'ר את ארתור קוקפילד, הברון קוקפילד, לוועדת דלור (בראשות ז'אק דלור) להעלות יוזמה לנסות להפעיל מחדש את השוק האירופי האחיד. קוקפילד כתב ופרסם ספר לבן בשנת 1985 המזהה 300 צעדים שיש לטפל בהם כדי להשלים את הקמתו של שוק אחיד. הספר הלבן התקבל היטב והוביל לאימוץ "החוק האירופי האחיד" (Single European Act), אמנה שביצעה רפורמה במנגנוני קבלת ההחלטות של הקהילה הכלכלית האירופית וקבעה מועד אחרון ליום 31 בדצמבר 1992 להשלמת השוק האחיד. בסופו של דבר הוא הושק ב-1 בינואר 1993.
הגישה החדשה, שהוצעה בוועדת דלור, שילבה אינטגרציה חיובית ושלילית, בהסתמך על הרמוניזציה מינימלית ולא ממצה. שילוב שלילי מורכב מאיסורים המוטלים על מדינות חברות האוסרות על התנהגות מפלה ופרקטיקות מגבילות אחרות. שילוב חיובי מורכב מקירוב חוקים וסטנדרטים. חשוב במיוחד מבחינה זו הוא אימוץ חקיקה הרמונית לפי סעיף 114 לאמנה על תפקוד האיחוד האירופי (TFEU).
הנציבות האירופית הסתמכה גם על הפסיקה של השופט קסיס דה דיז'ון (פסק דין קסיס דה דיז'ון) בבית הדין האירופי לצדק, לפיה מדינות חברות היו מחויבות להכיר בסחורות שיוצרו כחוק במדינה חברה אחרת, אלא אם כן המדינה החברה תוכל להצדיק את ההגבלה על ידי התייחסות לחובה מסוימת. הרמוניזציה תשמש רק כדי להתגבר על מחסומים שנוצרו על ידי הגבלות סחר ששרדו את מבחן דרישות החובה של קסיס, וכדי להבטיח סטנדרטים חיוניים כאשר קיים סיכון למירוץ לקרקעית. לפיכך נעשה שימוש בהרמוניזציה כדי להבטיח עמידה בתקני בריאות ובטיחות בסיסיים.
בשנת 1992 כ- 90% מהנושאים נפתרו ובאותה שנה נוסחה אמנת מאסטריכט שמטרתה להקים איחוד כלכלי ומוניטרי כשלב הבא לאינטגרציה. העבודה על יצירת שוק אחיד במגזר השירותים ארכה זמן רב יותר, והייתה החופש האחרון שיושם, בעיקר באמצעות הוראת הצבת העובדים, שאומצה בשנת 1996 (Posted Workers Directive 19969) וההנחיה לשירותים בשוק הפנימי שאומצה בשנת 2006 (Directive on services in the internal market).
בשנת 1997 ביטלה אמנת אמסטרדם חסמים פיזיים ברחבי השוק הפנימי על ידי שילוב אזור שנגן בתחומי האיחוד האירופי. אמנת שנגן יישמה את ביטול פיקוח ביקורת הגבולות בין מרבית המדינות החברות, ויישמה כללים משותפים בנושא אשרות ושיתוף פעולה בין משטרות ובתי משפט.
אולם גם עם כניסת אמנת ליסבון לתוקף בשנת 2009, נותרו נושאים מסוימים הנוגעים לחלקים מארבע החירויות (במיוחד בתחום השירותים) שטרם נפתרו לחלוטין. אלה, לצד עבודה נוספת בנושא האיחוד הכלכלי והמוניטרי, יקדמו את האיחוד האירופי לעבר יישום שוק הבית הפנים אירופי באופן מלאה.
ארבע החירויות
הוא "ארבע החירויות" של השוק האירופי האחיד הם:
סחורות
טווח ה"סחורות" (או "המוצרים") המכוסה במונח "תנועה חופשית של סחורות" רחב כמו טווח הסחורות הקיים. טובין מכוסים רק אם יש להם ערך כלכלי, כלומר ניתן להעריך אותם בכסף והם מסוגלים להוות נושא לעסקאות מסחריות. יצירות אמנות, מטבעות שכבר אינם במחזור ומים מצוינות כדוגמאות ל"סחורה". דגים הם סחורות, אך פסק דין של בית הדין האירופי לצדק בשנת 1999 קבע כי זכויות דיג אינן סחורה.
איחוד מכסים
איחוד המכס של האיחוד האירופי מסיר חסמי מכס בין המדינות החברות ומפעיל מדיניות מכס משותפת כלפי מדינות חיצוניות, במטרה "להבטיח תנאים רגילים של תחרות ולהסיר את כל המגבלות בעלות אופי פיסקלי המסוגלות לעכב את התנועה החופשית של סחורות. בתוך השוק המשותף".
היבטים של איחוד המכס של האיחוד האירופי חלים על מספר מדינות שאינן חברות באיחוד האירופי, כמו אנדורה, מונקו, סן מרינו וטורקיה, במסגרת הסדרים נפרדים. בריטניה הסכימה על עסקת סחר עם האיחוד האירופי ב-24 בדצמבר 2020.
סעיף 30 לאמנה על תפקוד האיחוד האירופי ("TFEU") אוסר על היטל גבול בין המדינות החברות הן על תוצרת איחוד המכס של האיחוד האירופי והן על תוצרת שאינה EUCU (מדינה שלישית). על פי סעיף 29 לאמנת EUF, המכס החל על מוצרים ממדינה שלישית מוטל בנקודת הכניסה ל- EUCU, ופעם בתוך האיחוד האירופי יכולות סחורות להסתובב חופשי בין מדינות חברות.
במסגרת הפעלת החוק האירופי האחיד, בקרת גבולות המכס בין מדינות חברות ננטשה במידה רבה. בדיקות פיזיות ביבוא וייצוא הוחלפו בעיקר בביקורת וניתוח סיכונים.
הון
תנועה חופשית של הון נתפסה באופן מסורתי כחופש הרביעי, אחרי סחורות, עובדים ושירותים. אמנת רומא המקורית דרשה כי הגבלות על תזרימי הון חופשיים יוסרו רק במידה הדרושה לשוק המשותף. לאחר אמנת מאסטריכט, כיום בסעיף 63 של ה-TFEU, "אסורת על מגבלות על העברת הון בין מדינות חברות ובין מדינות חברות למדינות שלישיות". משמעות הדבר היא כי בקרות הון מסוגים שונים אסורות, כולל מגבלות על קניית מטבע, מגבלות על קניית מניות או נכסים פיננסיים, או דרישות לאישור ממשלתי להשקעה זרה. לעומת זאת, מיסוי הון, לרבות מס חברות, מס רווחי הון ומס עסקאות פיננסיות, אינו מושפע כל עוד הם אינם מבדילים בין בעלי לאום שונה. על פי הוראת תנועת ההון משנת 1988, נספח I מכוסות 13 קטגוריות הון שעליהן לעבור באופן חופשי.
ניתן להעביר הון בתוך האיחוד האירופי בכל סכום ממדינה למדינה אחרת. כל ההעברות בתוך האיחוד האירופי ביורו נחשבות כתשלומים מקומיים ונושאות בעלויות ההעברה המקומיות המקבילות. זה כולל את כל המדינות החברות באיחוד האירופי, גם אלה שמחוץ לגוש היורו כאשר העסקאות מבוצעות ביורו. חיובים של כרטיסי אשראי, כרטיסי חיוב ומשיכות מזומנים מכספומטים בגוש האירו מחויבים גם הם כמקומיים. ההבנק המרכזי האירופי הקים גם מערכת סליקה, TARGET, לעסקאות יורו גדולות.
שירותים
בנוסף ליצירת זכויות לעובדים שבדרך כלל חסרים כוח מיקוח בשוק, האמנה על תפקוד האיחוד האירופי מגנה גם על "חופש ההתבססות" בסעיף 49, ועל "חופש אספקת השירותים" סעיף 56.
"החופש לספק שירותים" לפי סעיף 56 של ה-TFEU חל על אנשים המספקים שירותים "בתשלום", במיוחד פעילות מסחרית או מקצועית. לדוגמה, ב-Van Binsbergen נגד Bestuur van de Bedrijfvereniging voor de Metaalnijverheid עורך דין הולנדי עבר לבלגיה תוך ייעוץ ללקוח בתיק ביטוח לאומי, ואמרו לו שהוא לא יכול להמשיך כי החוק ההולנדי אומר שרק אנשים שגרים בהולנד יכולים לתת ייעוץ משפטי. בית המשפט קבע כי החופש לספק שירותים חל, והכלל ככל הנראה אינו מוצדק: די בהיותה כתובת במדינה החברה כדי להשיג את המטרה הלגיטימית של ניהול צדק משפטי טוב.
הפסיקה קובעת כי הוראות האמנה הנוגעות לחופש אספקת שירותים אינן חלות במצבים בהם השירות, נותן השירות ועובדות רלוונטיות אחרות מוגבלים במדינה חברה אחת. הוראת הנציבות האירופית מיום 26 ביולי 1971 קבעה ביטול מגבלות על חופש אספקת שירותים בגין חוזי עבודות ציבוריים.
בית המשפט קבע כי השכלה תיכונית איננה כלולה בתחום סעיף 56, מכיוון שבדרך כלל המדינה מממנת אותה, אם כי השכלה גבוהה כלולה. שירותי בריאות נחשבים בדרך כלל כשירות.
אנשים
התנועה החופשית של אנשים פירושה שאזרחי האיחוד האירופי יכולים לנוע בחופשיות בין מדינות החברות מכל סיבה שהיא (או ללא כל סיבה), ורשאים להתגורר בכל מדינה חברה, אם הם אינם מכבידים על מערכת הרווחה החברתית או על ביטחון הציבור במדינה בו בחרו להתגורר. עיקרון זה הצריך צמצום הפורמליות המינהלית, והכרה רבה יותר בכישורים מקצועיים של אזרחי מדינות אחרות. טיפוח תנועה חופשית של אנשים מהווה מטרה עיקרית של תהליך האינטגרציה האירופי מאז שנות ה-50 של המאה ה-20.
באופן נרחב, חופש זה מאפשר לאזרחי מדינה אחת החברות לנסוע למדינה אחרת, להתגורר ולעבוד שם (באופן קבוע או זמני). הרעיון העומד בבסיס חקיקת האיחוד האירופי בתחום זה הוא כי יש להתייחס לאזרחים ממדינות חברות אחרות באופן שווה לאזרחי פנים ולא להפלות אותם.
ההוראה העיקרית של חופש התנועה של אנשים היא סעיף 45 של ה-TFEU, האוסר על הגבלות על בסיס לאום.
שילוב מדינות שאינן חברות באיחוד האירופי
רק 27 המדינות החברות באיחוד האירופי נמצאות במלואן בשוק האירופי האחיד, בעוד שמספר מדינות ושטחים אחרים קיבלו דרגות שונות של גישה אליו. השוק האירופי האחיד הורחב, למעט חריגים, לאיסלנד, ליכטנשטיין ונורווגיה באמצעות ההסכם על האזור הכלכלי האירופי (EEA) ולשווייץ באמצעות אמנות דו-צדדיות. היוצאים מן הכלל, כאשר מדינות EEA אלה אינן מחויבות לחוק האיחוד האירופי, הן:
מערב הבלקן
בהסכם הייצוב וההתאחדות עם מדינות מערב הבלקן (צפון מקדוניה, קרואטיה, אלבניה, מונטנגרו, בוסניה והרצגובינה, סרביה וקוסובו) יש "מסגרת מקיפה כדי להתקרב לאיחוד האירופי ולהתכונן להשתתפותן העתידית בשוק היחיד".
טורקיה
טורקיה שותפה באיחוד המכס האירופי–טורקי מאז 1995, המאפשר לה להשתתף בתנועה חופשית של סחורות (אך לא של חקלאות או שירותים, וגם לא של אנשים) עם האיחוד האירופי.
גאורגיה, מולדובה ואוקראינה
באמצעות ההסכם של אזור הסחר החופשי העמוק והמקיף (DCFTA), שלוש מדינות, מולדובה ואוקראינה קיבלו גישה ל"ארבע החירויות" של השוק האירופי האחיד: תנועה חופשית של סחורות, שירותים, הון ואנשים. אולם תנועת אנשים היא בצורה של משטר ללא ויזה לנסיעות לשהות קצרה, ואילו תנועת עובדים נותרה בתחום האחריות של המדינות החברות באיחוד האירופי.
צפון אירלנד
הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד עזבה את האיחוד האירופי בסוף ינואר 2020, ועזבה את השוק האחיד בדצמבר 2020. על פי תנאי הסכם הברקזיט, צפון אירלנד נותרה חלק מהשוק האירופי האחיד באופן מוגבל, במטרה לשמירה על גבול פתוח באי אירלנד, כפי שהוא מנוהל על ידי פרוטוקול אירלנד / צפון אירלנד" בהסכם. זה כולל חקיקה בנושא תקנים סניטריים ובקרה וטרינרית, כללים על ייצור / שיווק חקלאי, מע"מ ובלו בגין סחורות וכללי סיוע ממלכתי. הדבר הביא למספר הגבלות על זרימת הסחורות בין צפון אירלנד לבריטניה.
על פי תנאי הסכם הברקזיט, לאספה של צפון אירלנד יש סמכות ברוב פשוט לצאת מהסדרי הפרוטוקול. במקרה שלא תינתן הסכמה, ההסדרים יפסיקו לחול לאחר שנתיים. הוועדה המשותפת תגיש הצעות אלטרנטיביות לבריטניה ולאיחוד האירופי כדי למנוע יצירת ביקורות גבול בתוך האי אירלנד.
יחסי בוסניה והרצגובינה–פולין
יחסי בוסניה והרצגובינה–פולין הם יחסי החוץ בין בוסניה והרצגובינה לפולין.
סקירה כללית
הרפובליקה של פולין הכירה בעצמאותה של בוסניה והרצגובינה ב-30 באפריל 1992. היחסים הדיפלומטיים ביניהן כוננו ב-22 בדצמבר 1995. בתחילה, יוצגה פולין באמצעות שגרירותה בליובליאנה, סלובניה. באביב 1999 הוקמה בסרייבו הקונסוליה הכללית של הרפובליקה של פולין. שגרירות הרפובליקה של פולין בסרייבו הוקמה ב-23 במאי 2001. שגרירות בוסניה והרצגובינה בוורשה החלה לפעול ב-18 באפריל 2006. שתי המדינות הכירו בכך שבמסגרת הירושה המשפטית, מספר הסכמים שנחתמו על ידי הרפובליקה העממית הפולנית והרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה יהיו מחייבים ביניהן.
בקרב פוליטיקאים פולנים, ביקורים בבוסניה והרצגובינה בוצעו על ידי, בין היתר: הנשיא אנדז'יי דודה יחד עם שר ההגנה הלאומית מריוש בלשצ'ק (2019), שרי החוץ Radoslaw Sikorski (2011) וזביגנייב ראו (כיו"ר OSCE, 2022). מצד שני, בין הפוליטיקאים של בוסניה והרצגובינה בפולין, היו: Željko Komšić (2007), חבר הפרלמנט הבוסני, Milorad Dodik (2021), ראש ממשלת בוסניה והרצגובינה Denis Zvizdić (2019), שר החוץ איגור קרנאדאק (2016).
מאז 1996, משלחת צבאית פולנית מוצבת בבוסניה והרצגובינה, תחילה כחלק מכוחות ה-SFOR של נאט"ו, ומאז 2004 כחלק ממשימת EUFOR Althea של האיחוד האירופי. המשימות העיקריות של ה-PMC כוללות: אימון ובניית היכולות הצבאיות של הכוחות המזוינים של בוסניה והרצגובינה, מעקב אחר המצב הביטחוני, שיתוף פעולה עם נציגי רשויות מקומיות, מוסדות ציבור וארגונים לא ממשלתיים.
יחסים כלכליים
מחזור הסחר בין פולין לבוסניה והרצגובינה בשנת 2021 הסתכם בכ-400 מיליון אירו (יצוא מפולין - 283 מיליון אירו, יבוא - 118 מיליון אירו). בשנת 2020 הוא הסתכם בשווי 277.5 מיליון אירו (יצוא מפולין - 188.5 מיליון אירו, יבוא - 89 מיליון אירו), ובשנת 2019 - 319.4 מיליון אירו (יצוא מפולין - 239.6 מיליון אירו, יבוא - 79 אירו, 7 מיליון אירו). ההשקעות הפולניות בבוסניה והרצגובינה בסוף 2019 הסתכמו ב-24.6 מיליון אירו.
ב-30 במאי 2022 הוקם קו טיסה ישיר ורשה - סרייבו המופעל על ידי לוט פוליש איירליינס.
הגיונות על הפילוסופיה הראשונית
הגיונות על הפילוסופיה הראשונית, או בקצרה הגיונות (בלטינית: Meditationes de Prima Philosophia, בצרפתית: Méditations Metaphysiques), היא מסה פילוסופית מאת רנה דקארט. היא נחשבת ליצירתו החשובה ביותר של דקארט, ולפתיחת עידן הפילוסופיה החדשה.
במסה זו מנסה דקארט בין השאר להוכיח את קיום האל ואת היבדלות הנפש מהגוף, ועל כן הכותרת המלאה היא: "הגיונות על הפילוסופיה הראשונית שבהם מוכחים מציאות האל וההבדל הממשי שבין נפש האדם וגופו". המסה התפרסמה לראשונה ב-1641 בלטינית, יחד עם שש קבוצות של השגות מפילוסופים בני זמנו ותשובותיו אליהן. המהדורה השנייה יצאה שנה מאוחר יותר (ב-1642), עם קבוצה שביעית של השגות ותשובות. ב-1647 פורסם תרגום לשפה הצרפתית של המסה, אשר אושר על ידו.
מבנה ההגיונות
ההגיונות כתובים בגוף ראשון, כמעין אוטוביוגרפיה, כאשר הדובר הוא דקארט עצמו. יש להניח שמטרתו של דקארט בכך היא להציג את הפילוסופיה שלו כחוויה אישית אשר הוא מציע לקורא. בעוד הפילוסופיה שקדמה לדקארט נועדה רק לקהל משכיל ואליטיסטי, ייתכן שמבקש דקארט להראות כי הפילוסופיה שלו מיועדת לכל, וכל אחד יכול לעבור את התהליך שהוא עבר. ייתכן וזו הסיבה שהספר תורגם לצרפתית עוד בימי חייו, ואושר על ידו. הספר נפתח באיגרת אל המחלקה לתאולוגיה בפאריס, אשר בה מנסה דקארט להסביר כי אין בכתביו כפירה באל, אלא להפך, ספר זה יוכל להחזיר את האמונה לספקנים. הדעות חלוקות באשר למניעים של דקארט לכתוב איגרת זו, אך הרבה מסכימים כי כתב אותה על מנת שלא להסתכן בקונפליקט עם האינקוויזיציה.
מהלכים מרכזיים בהגיונות
דקארט פותח את הפרק הראשון בהגיונות בטענה שנוכח לדעת כי מספר דעות שהחזיק בהן בעבר התבררו כשגויות. הדבר גרם לו למשבר ביכולתו להבחין בין אמת לשקר. לפיכך, מבקש דקארט לפתוח במהלך ספקני, ולהטיל ספק בכל מה שניתן עד אשר יגיע לדבר אשר בו לא ניתן לפקפק, וזו תהיה האמת ממנה יוכל לבנות מחדש את מבנה הידע שלו. המהלך הוא מהלך הדרגתי, כאשר הספק הולך וגדל. כאשר מגיע דקארט לוודאות, הוא מתחיל בבניית הידע החדש, שאין להטיל בו ספק. זוהי דוגמה לכך שדקארט מבקש לפתח מתודה חדשה לעצם רעיון הידע.
טעויות החושים, טיעון החלום
על פי דקארט, דברים אשר נקלטים מרחוק על ידי החושים (כגון, ציפור הניראית מבעד לחלון) יכולים להיות מוטעים. לפיכך, יש להטיל ספק במידע המגיע מן החושים מרחוק. אף על פי כן, אין נטייה לטעות בדברים הקרובים לחושים, כמו למשל במספר האצבעות בידיך, ולפיכך אין להטיל בהם ספק. עם זאת, דקארט "נזכר" כי כאשר הוא חולם, גם חושיו הקרובים מטעים אותו, והוא יכול לשגות ולחשוב, למשל, שהוא פרפר. אין לו קריטריון להבחנה בין החלום למציאות, ולפיכך יש להטיל ספק בחושים כולם.
טיעון האל הרמאי וטיעון השד המתעתע
אף על פי שהחלום הוא שקר, מרכיבי החלום הבסיסיים נכונים גם במציאות. הצבעים אשר מרכיבים את החלום נכונים גם לגבי העולם הממשי, ואינם שקריים. כמו כן, אמיתות פשוטות, כמו העובדה שלמרובע ארבע צלעות, נכונות בהכרח ואין זה משנה אם מדובר בחלום או במציאות. לפיכך מהלך זה אינו גורם להטלת ספק בתבנית החומר, התפשטותו, מספרו, גדלו, כמותו וכולי.
לפיכך מעלה דקארט את היפותיזת האל הרמאי. אם אלוהים הוא כל יכול, מכאן שבאפשרותו לגרום לנו לטעות באשר לעובדות פשוטות כמו היות המרובע בעל ארבע צלעות. עם זאת, האל הוא טוב אינסופי (לפי ההשקפה בתקופתו, משמעות המילה אל מכילה גם אינסוף מוחלט, טוב אינסופי, היות כל יכול וכו', פיתוח של השקפה זו ניתן לראות בהוכחה האונטולוגית שבהמשך), ולפיכך טיפשי להניח שיטעה אותנו. למרות זאת, אי אפשר להכחיש כי האל הניח לנו לטעות בעבר בקשר לדברים אחרים, ולפיכך ייתכן וירשה לנו לטעות אף לגבי דברים כה פשוטים וברורים.
אולי על מנת לחדד את הטיעון, הקשה לעיכול, מוסיף דקארט את היפותיזת השד המתעתע, או המלאך הרע. ייתכן כי יש שד מתעתע ורב עצמה הגורם לנו לטעות בכל אשר אנו חושבים, כיוון שהוא שד ולא אל, הוא עושה זאת בכוונה תחילה ומתוך זדון.
הוודאות
רבים טועים לחשוב כי הביטוי "אני חושב, משמע אני קיים" (או בלטינית, cogito ergo sum) מקורו בחיבור זה, אך למעשה מקורו בחיבורו הקודם של דקארט מאמר על המתודה. עם זאת, זוהי אכן נקודת הוודאות שאליה מגיע דקארט מתוך המהלך הספקני. לא משנה באלו טעויות ישויות כל-יכולות ינסו להוליך אותי שולל, עדיין יהיה סובייקט שהוא אני אשר יולך שולל. כל עוד יש לי תוכן מנטלי, אמיתי או שקרי, סימן שאני חושב אותו, יש ישות חושבת. לפיכך, אם אני חושב, אני קיים.
הוכחות האל
דקארט מציג בהגיונות שלוש הוכחות לקיום האל:
עובדה היא שאני יצור מטיל ספק. לפיכך, אפילו אני מודע לכך שאינני יודע הכל. אם כך, הנני יצור בלתי-שלם. אם אני תופש את עצמי כיצור בלתי שלם, סימן שבראשי ישנו מושג של אי שלמות, ומכאן חובה שיהיה לי מושג כלשהו של שלמות. אינני יכול להיות המקור למושג זה, שכן אני הינני יצור בלתי שלם. הבלתי שלם לא יכול ליצור את השלם, שכן הסיבה תמיד שלמה יותר מהתולדה שלה. לפיכך יש ישות שלמה יותר, והיא האל.
אם אני קיים, ואני קיים כי אני חושב, חייבת להיות סיבה לקיומי. אינני יכול להיות סיבת קיומי, שכן אם הייתי סיבת קיומי לא הייתי חסר דבר. אם הייתי מסוגל לברוא את עצמי הייתי מקנה לעצמי את כל השלמויות אשר יש לי את המושג שלהן. גם אם אני קיים מאז ומתמיד, עדיין צריכה להיות סיבה לקיומי, שכן הזמן מחולק ליחידות, ומכאן שעלי להסביר מה סיבת קיומי ברגע נתון זה. אם נבראתי על ידי משהו בלתי שלם שאיננו אל, כגון על ידי הוריי, עלי להסביר את סיבת קיומם ואת סיבת קיומם של סיבת קיומם עד לכדי רגרסיה אינסופית. על מנת לסיים את הרגרסיה יש להודות כי בסוף השרשרת ישנו משהו שלם לחלוטין, הוא האל, אשר הוא כה שלם שהוא גם סיבת עצמו, וסיבת הסיבות.
קיום הוא לא תכונה מהותית לדבר מלבד האל. בתוך מושג האל נכלל גם מושג הקיום באופן מהותי, ולפיכך לומר כי האל לא קיים היא סתירה לוגית.
טווה (עמים)
קשר לפיגמטים
פיגמי (pygmy) הוא מונח אשר נטבע לראשונה על ידי הומרוס (גדול משוררי יוון העתיקה) הנובע מהמילה Pygmaeus (גובה אחד) בלטינית. למונח זה מספר רב של התייחסויות במיתולוגיות השונות, וכן שימוש אתנוגרפי נרחב. המונח מתאר עמים בהם אנשים בעלי שיעור קומה נמוך של כ-150 סנטימטרים או 45 סנטימטרים בין המרפק לקצות האצבעות. שמם המקובל של העמים הפיגמים באפריקה הוא אצ'ויה (Echuya).
ישנן קבוצות פיגמטים כמעט בכל יבשת כאשר הדבר המאחד אותם הוא הגובה ותכונות פיזיות הקשורות להסתגלות לסביבות הדומות. רוב קבוצות הפיגמטים איבדו את שפתן כיוון שהן נוטות לחיות בסימביוזה עם עמים שכנים וכך הן מאמצות את השפה שלהם. טווה היא אחת מקבוצות הפיגמטים הידועות.
כאשר חוקרים אירופים הגיעו לחקור את שבטי יערות הגשם האפריקאיים, הם הדביקו לעמים אלו את הכינוי טווה. למרות השוני הרב בין עמים אלו, יש להם מאפיינים גופניים ותרבותיים דומים המפרידים אותם משאר עמי אפריקה, ולכן כינוי זה תפס על מנת לתארם באופן גלובלי.
קשר לשפת הבנטו
בנטו היא קבוצת שפות ועמים אפריקאים (כ-150 מיליון איש בקירוב), המהווים חלק נכבד מאוכלוסיית אפריקה כולה. ישנן 600 שפות וניבים המקושרים לשפות הבנטו ועל אף שהם חולקים בסיס דקדוקי ואוצר מילים אין הם מובנים זה לזה. הבנטו החלה להתפשט לפני כ-3000 שנה מאזור קמרון כלפי מזרח ודרום.
בני הטווה המהווים תת-קבוצת בנטו, והם אינם שונים לרוב מבחינת מראה משכניהם משבטי הבנטו השונים, אך הם בעלי עמידה כפופה יותר המזכירה שבטי פיגמים מאזורי היערות. כל קבוצות הטווה הפזורות במרכז אפריקה דוברות שפות ממשפחת הבנטו, כאשר זו המוכרת ביותר היא "טווה של האגמים הגדולים".
מקור השם
Batwa / Abathwa / Abatwa הם השמות הרשמיים של בני הטווה. מילים אלו נגזרו משורש בשפת הבנטו. המילה twa שמשמעותה היא צייד-מלקט. שורש זה התמזג עם המילה yaka שמתארת גם כן את בני הטווה, אך עם השנים נעלמה והשם המקובל כיום הוא twa.
תעסוקה
בעבר היו בני הטווה ציידים-לקטים וכלכלתם התבססה על יחסי גומלין הדדיים. בני הטווה נהגו להיכנס ליערות כרצונם, וכך לשלוט על כמות הסחורה שלהם ועל הקשר שלהם עם בני שבטים אחרים. ככל שהיערות באזור מגוריהם במרכז אפריקה החלו להתרוקן, היו צריכים בני הטווה לבסס את פרנסתם על קשרים עם חקלאים ורועי צאן ולבצע עסקאות עימם. עם פינוי היערות וכריתתם לפני כמה מאות שנים, אימצו בני הטווה פרנסות אלטרנטיביות המבוססות יותר על מלאכות יד ופחות על היצע הטבע. כלי חרס ועבודות מתכת הפכו במהרה לעבודות עיקריות, לצד מקצועות שהסתמכו על קשרים עם עמים עשירים כגון: ריקוד, שירה, שליחויות, לוחמה וצייד. רוב בני הטווה אינם בעלי זכויות מוכרות לקרקעות, ועל כן עבדו אצל בעלי קרקעות מקומיות.
כיום, בני הטווה מתפרנסים מעבודות מזדמנות כגון נשיאת מטענים, הכנת כלי חרס (שהפכה שולית בעידן המודרני), שירה ועבודות בחוות של עמים אחרים.
עמי הטווה
קיימות תשע קבוצות מרכזיות של בני טווה, אשר דוברות שפות שונות ממשפחת שפות הבנטו, ופזורות במדינות שונות.
נצ'ואה (Nsua)
קבוצה קטנה החיה באוגנדה, ומונה כ-1000 איש. בגלל גודלה הקטן קבוצה זו לא נחקרה רבות.
טווה של האגמים הגדולים (Great Lakes Twa)
מבחינה דמוגרפית, קבוצה זו חיה בעיקר ברואנדה, בורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ודרום אוגנדה. נכון לשנת 2000, הם מונים כ-10,000 איש החיים ברובם בקסטות (מעמדות). בספרות משמש המונח טווה לרוב לתיאור קבוצה זו. קבוצת זו דוברת ניבים של קירונדי וקיגה.
מונגו טווה (mongo twa, ntomba twa)
מונים כ-14,000 איש החיים בקונגו. שבט זה מיושב בעיקר באזור הביצות שמצפון ומערב אגם טומבה, ובאזור שבין אגם זה לאגם מיי-נדומבה. בעונות הגשומות עיסוקם העיקרי הוא צייד, בעוד בשאר השנה הם עוסקים במלאכות יד וברזל.
קאסאי טווה (kasai twa, kuba twa)
מספרם אינו ידוע. חיים במרכז הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ודוברים את שפת הבושינג הנפוצה באזור.
מבוטה טווה (Mbote Twa, bambote)
בני טווה המתגוררים צפון-מערב לאגם טנגניקה (Tanganyika) (אגם הנמצא בין טנזניה, בורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וזמביה).הם דוברים שפת בנטו הנקראת לגה-קלנגה (lega- kalanga).
אופמבה טווה (Upemba Twa, luba twa)
מתגוררים באזור הביצות הגדול ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו ודוברים את השפות: לובה-קטנגה ( Luba-Katanga), המבה (Hemba), סונגה (Songe) וטאבוואה (Taabwa).
טווה בזמביה
בנגויאולו טווה (bangweulu twa)- חיים באזור ביצת בנגויאולו בזמביה ודוברים את שפת הבמבה (bemba).
לוקנגה טווה (lukanga twa)- חיים באזור ביצת לוקנגה ודוברים לנג'ה (lenje). שבט זה בנה את ביתו על הביצה בשנות ה-20 ולאחר מכן הועברו לשטח גבוה יותר המשקיף על הביצה. רבים מהשבט מזדהים כלנג'אים (שבט הגר באזור) ואף החליפו את עיסוקם בדייג כי שבט זה סולד מכך.
קאפווה טווה (kafwe twa)- בני טווה אלו חיים באזור ביצתי גדול בשם קאפווה הנמצא בדרום ומרכז זמביה. בגלל תנאי השטח אין יכולת לשתול יבול גדול ובני הטווה מתפרנסים מדייג וממכירת תוצרתו לכפרי קונים באזור. שיטת הדייג של בני הטווה באזור זו ייחודית להם ונחשבת יעילה בהתחשב בתנאי השטח.
צבי הנינג'ה - הדור הבא
צבי הנינג'ה - הדור הבא (באנגלית: Ninja Turtles - The Next Mutation, בתרגום חופשי: "צבי הנינג'ה - המוטציה הבאה") היא סדרת פעולה/הרפתקאות אמריקאית לילדים המבוססת על המשך הסדרה צבי הנינג'ה מ-1987, אך הסדרה התבססה כמעט על שלושת סרטי הקולנוע. הסדרה בת 26 פרקים והופקה לטלוויזיה על ידי חברת "סבן" לערוץ Fox Kids בשנת 1997, וב-1998 בוטלה הסדרה מסיבות שונות, בהן שינויים משמעותיים כמו הוספת צבה חדשה לצוות ואי-קיומן של הדמויות אפריל אוניל וקייסי ג'ונס מהסדרות הקודמות, ואף סירובה של חברת סבן למסור דמי רישיון לאולפני מיראג' להמשך הפקת הסדרה.
בישראל התוכנית שודרה בערוץ הילדים ברצועת הבוקר בימי שבת בשנת 1998, לפני כן ששת הפרקים הראשונים יצאו בקלטות וידאו, ומאוחר יותר שודרה בג'טיקס. כמה שנים לאחר מכן שודרה בHOT VOD Young בשפת המקור ובליווי כתוביות תרגום.
תקציר העלילה
מאסטר צ'ונג אי, ידידו הוותיק של ספלינטר, חולה מאוד. לפני מותו, הוא מבקש מבתו המאומצת להתאחד עם צבי הנינג'ה אשר זה עתה התבגרו כדי להציל את האנושות מפני דרקון-לורד, אשר השתחרר מארץ החלומות ומתכוון לשלוט בעולם. בתו של צ'ונג אי - מיי ויי צ'י (אשר תיקרא בעתיד: ונוס דה מילו) היא למעשה אחת מהצבים שנפלו לתוך הבריכה החומצתית בילדותה, אך הגיעה לשנחאי כבתו המאומצת של צ'ונג אי. במהלך הסדרה לאונרדו, רפאל, מיכלאנג'לו, דונטלו וספלינטר מתאחדים עם ונוס, ונלחמים יחד באויביהם החדשים דרקון-לוד, עוזרו ויק, בון-סטיל, דוקטור קוויז, ום-מי ואויביהם הוותיק, שרדר. אחרי סוף הסדרה, הצבים נלחמו לצד הפאוור ריינג'רס בסדרה "פאוור ריינג'רס בחלל" נגד האויבת שלהם אסטרונמה, אשר שלטה במוחותיהם של הצבים כדי לחסל את הריינג'רס.
צוות המדבבים בהפקת הדיבוב העברי
בגרסה העברית של הסדרה השתתפו בדיבוב הדמויות:
ולדימיר מרקובניקוב
ולדימיר ואסילייביץ' מרקובניקוב (25 בדצמבר 1837 – 11 בפברואר 1904), היה כימאי רוסי.
לימודים
מרקובניקוב למד כלכלה באוניברסיטת קאזאן, במהלך לימודיו למד גם כימיה.
קריירה
לאחר סכסוך עם אוניברסיטת קאזאן שהוביל להתפטרותו, מונה מרקובניקוב לפרופסור באוניברסיטת אודסה, ושנתיים לאחר מכן, באוניברסיטת מוסקבה, שם עבד עד סוף הקריירה שלו. הוא נבחר לחבר החברה הפילוסופית האמריקאית בשנת 1901.
מחקר
מרקובניקוב הוא המנסח של כלל מרקובניקוב.
מרקובניקוב תרם לכימיה אורגנית על ידי מציאת טבעות פחמן בעלות יותר משישה אטומי פחמן, טבעת בעלת ארבעה אטומי פחמן וטבעת בעלת שבעה אטומי פחמן.
מרקובניקוב הראה שלחומצות בוטירית ואיזובוטירית יש את אותה נוסחה כימית (C4H8O2) אך מבנים שונים, כלומר, הם איזומרים.
גנגנם סטייל
גנגנם סטייל (בקוריאנית: 강남스타일, תעתיק באנגלית: Gangnam Style, הגייה: ) הוא סינגל משנת 2012 מאת הראפר הדרום-קוריאני סיי (PSY). השיר זכה לתשבחות בשל ההומור שלו, המנגינה הקליטה והריקוד הייחודי שמלווה אותו. הסינגל ראה אור ב-15 ביולי 2012, והגיע למקום הראשון במצעד גאון, מצעד הפזמונים של קוריאה הדרומית. החל מ-24 בנובמבר 2012 עד 10 ביולי 2017 היה הווידאו-קליפ של השיר הנצפה ביותר אי פעם באתר הסרטונים YouTube, ובתאריך 31 במאי 2014 חצה הקליפ את רף ה-2 מיליארד צפיות. נכון לנובמבר 2022, הוא בעל 4.5 מיליארד צפיות.
ידוענים כמו טי-פיין, בריטני ספירס וקייטי פרי שיתפו את הקליפ ברשתות החברתיות, השיר שולב בהופעות של אמנים כמו נלי פורטדו (שביצעה לשיר גרסת כיסוי) ומארון 5, וסוקר באמצעי תקשורת בינלאומיים כגון וול סטריט ג'ורנל, Financial Times ו-CNN International.
בתחילת ספטמבר אורגנו בכמה ערי בירה ברחבי העולם ריקודי פלאש מוב המוניים של השיר, וסיי הופיע עמו באצטדיון דודג'ר, בתוכנית האירוח של אלן דג'נרס ובפרסומות של חברת סמסונג.
"גנגנם סטייל" זכה בפרס הווידאו הטוב ביותר בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה לשנת 2012 שנערך בפרנקפורט, גרמניה.
רקע
השיר מדבר על "החברה המושלמת, שיודעת מתי להיות ייצוגית ומתי להתפרע". התרגום שניתן לשורת המפתח של סיי בשיר, "오빠 강남 스타일 (אופא גנגנם סטייל)", הוא "לאח הגדול יש גנגנם סטייל", כאשר הביטוי "האח הגדול" מתייחס אליו; "אופא" הוא ביטוי בקוריאנית שבו מתארות בנות ידיד מבוגר יותר או אח גדול.
לדבריו של סיי,
את המילים לשיר חיבר סיי, והמוזיקה היא מאת סיי ויו גון-היונג, מפיק מוכר בקוריאה ששיתף עם סיי פעולה בעבר, ושהיה גם המעבד המוזיקלי של השיר.
וידאו-קליפ
בקליפ של השיר סיי רוקד מין ריקוד קומי המדמה רכיבה על סוס, ונוכח במקומות שונים ברובע גנגנם, למשל בשיעור יוגה, בסאונה או בג'קוזי. הווידאו כולל "מקבץ מההווי של גנגנם" שמוצג על ידי "סיי, שאינו מגנגנם"; עניין זה ברור לצופה הקוריאני.
בקליפ התארחו אישים שונים, כגון הזמרת היונה מלהקת הבנות הקוריאנית 4Minute, שמהווה את מושא תשוקתו של סיי בסרטון ומופיעה בשני קטעי הריקוד בסוף הקליפ; הבדרן יו ג'י-סוק שמופיע בקליפ בחליפה צהובה רוקד לצדו של סיי; הבדרן נו הונגצ'ול, שהופיע בקליפ רוקד במעלית; הונג מין-וו, ילד בן 5 שרוקד בתחילת הקליפ, שהופיע בתוכנית Korea's Got Talent, המקבילה הקוריאנית של Britain's Got Talent; וכן סונגרי ודיסונג מהלהקה Big Bang, שמופיעים בקליפ כשני אנשים מבוגרים שמשחקים שחמט.
פרסום השיר
עם פרסום השיר לראשונה, ב-15 ביולי 2012, הוא היה מוכר רק לחובבי הקיי-פופ. סיי אמר לסוכנות החדשות יונהפ כי תחילה הוא "לא כיוון שהשיר יצליח מחוץ לקוריאה... השיר יועד מלכתחילה לקהל הקוריאני". אולם, חובבי קיי-פופ שיתפו את השיר ברשתות חברתיות כמו פייסבוק וטוויטר, ותוך זמן קצר התוודעו לו גם גולשים מחוץ לקהילת הקיי-פופ. זמן קצר לאחר פרסומו החלו לשתף את הקליפ ידוענים מרחבי העולם, והקליפ החל לצבור תאוצה.
בתחילת אוגוסט החל סיקור של הקליפ בתקשורת העולמית, והוא היה ללהיט בינלאומי. ב-4 באוגוסט כתבה דבורה נטברן מלוס אנג'לס טיימס כי "גנגנם סטייל" הוא "בלתי ניתן לעצירה" ושהוא "משתלט על העולם". בשבוע האחרון של אוגוסט, פרסם מגזין בילבורד שסיי עלה 8 מקומות בדירוג 50 האמנים הפופולריים ביותר ברשתות חברתיות. הוא עקף את טיילור סוויפט והגיע למקום הראשון ברשימה, מקום שבו דורג במשך 3 שבועות רצופים; היחידים שהצליחו לשהות 3 שבועות בראש הרשימה קודם לכן היו ג'סטין ביבר, ליידי גאגא, אדל וריהאנה.
ב-15 בספטמבר היה לשיר הקיי-פופ הראשון שמגיע למקום הראשון במצעד השירים הפופולריים ביותר ב-iTunes.
ב-17 בספטמבר הוכרז כי הווידאו-קליפ של השיר מועמד לפרס "הווידאו הטוב ביותר" בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה לשנת 2012 שנערך בפרנקפורט, גרמניה ב-11 בנובמבר, ואף זכה בפרס זה.
קבלת הקהל והמבקרים
על אף הפופולריות הגוברת של סוגת הקיי-פופ בשנים האחרונות, אין זה נפוץ ששירי קיי-פופ מסוקרים ברשתות תקשורת זרות ובעיתונות מערבית. אולם, השיר "גנגנם סטייל" הצליח להיות למוקד להתעניינות בינלאומית, וסוקר ברשתות תקשורת, מגזינים ועיתונים כגון CBC, CNN, רויטרס, לוס אנג'לס טיימס, הפינגטון פוסט, הרלד סאן, האטלנטיק, ונקובר אובזרבר, וול סטריט ג'ורנל, ABC News, USA Today, בלומברג, ESPN, Le Point, ליברסיון, Le Nouvel Observateur, BBC, VH1, M6 ו-Financial Times.
מאורה ג'דקיס מוושינגטון פוסט כתבה כי "השיר 'גנגנם סטייל' הפך ריקוד טיפשי במיוחד למגניב". השבועון הגרמני דר שפיגל ייחס את הפופולריות של השיר לריקוד המוצלח שמלווה אותו. מספין פרדו מ-Associated Press כתב כי צעדי הריקוד של סיי הם "מעט מוזרים", אך הקליפ שזור ב"תלבושות צבעוניות ומלאות חיוּת".
אף על פי שרוב הביקורות של "גנגנם סטייל" היו חיוביות, היו שסברו כי הקליפ תימהוני ואף גס.
ב-YouTube
אחת האינדיקציות לפופולריות העצומה שהשיר רכש היא נתוני הצפייה שלו באתר שיתוף קובצי הווידאו YouTube. דבורה נטברן מלוס אנג'לס טיימס כתבה כי הקליפ של השיר הוא "אחד מקטעי הווידאו המוצלחים ביותר שהועלו אי פעם ל-YouTube".
בתיאור השיר בעמוד ה-YouTube שלו נכתב בנימה היתולית:
הקליפ הועלה ל-YouTube ב-15 ביולי 2012. הוא עקף את שירה של קארלי ריי ג'פסן "Call Me Maybe" והגיע למקום הראשון במצעד 100 הווידאו-קליפים המצליחים ביותר לשירים ב-YouTube, בשבוע של ה-28 באוגוסט 2012. ב-1 בספטמבר 2012 הוא עקף את השיר "Gee" של להקת Girls Generation והפך לקליפ הנצפה ביותר של שיר קיי-פופ ב-YouTube. אף על פי שהשיר "Call Me Maybe" הציג נתוני צפייה גבוהים במיוחד, ונצפה בממוצע מעל 1.5 מיליון פעמים ביום, "גנגנם סטייל" השיג תוך חודשיים ממוצע של מעל 6 מיליון צפיות ביום ועקף את "Call Me Maybe" במצעדים. הסיבה המרכזית לכך היא ש-"Call Me Maybe" נותר בעיקר להיט בצפון אמריקה, בעוד ש"גנגנם סטייל" היה ללהיט כלל-עולמי. ב-13 בספטמבר 2012 הפך הקליפ של "גנגנם סטייל" לווידאו שזכה להכי הרבה לחיצות "לייק" ב-YouTube, כאשר השיג מעל ל-1.6 מיליון לחיצות "לייק", ובכך עקף את השיר "Party Rock Anthem" של LMFAO שהיה קודם לכן ראשון בדירוג זה.
ב-21 בדצמבר 2012 הקליפ הגיע למיליארד צפיות, וזו הייתה הפעם הראשונה שסרטון ב-YouTube הגיע ליותר ממיליארד צפיות. נכון ל-15 בינואר 2016, הווידאו-קליפ של השיר נצפה כ-2.6 מיליארד פעמים. חברת גוגל, הבעלים של YouTube, הגדירו את מונה הצפיות באתר כ-Integer בעל 32 סיביות, שיכול להגיע לכל היותר ל-2,147,483,647 צפיות ונאלצו לבצע תיקון תוכנה למונה ל-64 סיביות כדי לתמוך במספר הצפיות העצום לפני שזה יקרוס. בהודעה של גוגל מ-4 בדצמבר 2014 נאמר: "מעולם לא חשבנו שסרטון וידאו ייצפה יותר פעמים ממה שמספר בן 32 סיביות יכול להכיל, אבל זה היה לפני שפגשנו את סיי".
47% מהצפיות בקליפ מקורן בארצות הברית, 7% מקורן בבריטניה, 6.8% בקנדה ו-4% בקוריאה הדרומית. אנדרו ראיין מ-The Globe and Mail כתב כי עם נתונים של 130 מיליון צפיות תוך חודשיים, לרבות קטעי הווידאו המלווים את הקליפ, "גנגנם סטייל" הפך ל"סרטון הוויראלי החמישי בפופולריות שלו בהיסטוריה של האינטרנט".
Oppa Is Just My Style
ב-14 באוגוסט 2012 יצא שוב השיר לאור, תחת השם "Oppa Is Just My Style" (בקוריאנית: 오빤 딱 내 스타일), בגרסה שונה, שבה שרה גם הזמרת היונה מלהקת הבנות הדרום-קוריאנית 4Minute, שהופיעה בקליפ של "גנגנם סטייל". מליקה ראו מהפינגטון פוסט כתבה כי. השיר זכה לפופולריות רבה, כאשר בארבעת השבועות הראשונים לאחר פרסומו נצפה הקליפ לשיר מעל ל-41 מיליון פעמים, ונכון לאוגוסט 2014 מונה הצפיות עמד על מעל ל-500 מיליון.
הופעות בתקשורת ובאירועים ציבוריים
ב-6 בספטמבר הופיע סיי בטקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV (VMA), וביצע את ריקוד ה"גנגנם סטייל" יחד עם הקומיקאי קווין הארט. ב-20 באוגוסט הופיע סיי באצטדיון דודג'ר, במשחק בין לוס אנג'לס דודג'רס לסן פרנסיסקו ג'איינטס, אל מול קהל של 43,000 אוהדי בייסבול, וביצע את ריקוד ה"גנגנם סטייל".
ב-10 באוגוסט הוזמן סיי להופיע בתוכנית האירוח של אלן דג'נרס, ובה לימד את בריטני ספירס ואת דג'נרס כיצד לרקוד את ריקוד ה"גנגנם סטייל". כשהסביר על צעדי הריקוד, אמר לספירס ולדג'נרס שעליהן "לקפוץ כאילו הן רוכבות על סוס בלתי נראה".
ב-15 בספטמבר, בפרק הפותח של העונה ה-38 של תוכנית הבידור Saturday Night Live, אחד המערכונים התבסס על השיר "גנגנם סטייל" ועל הקליפ שלו. בובי מוינהאן גילם בו את סיי, אך באמצע המערכון הצטרף אליו סיי עצמו.