cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מערכת עין הנץ
היסטוריה
המערכת החלה להיקלט ב-2013, בתקופתו של המפכ"ל יוחנן דנינו, אך השימוש בה הורחב בתקופת המפכ"ל רוני אלשיך.
ב-2014 המערכת נפרסה כפיילוט במרחב שרון וניתנה לימ"ר של אגף התנועה וליחידת אתגר המתמחה במאבק בגניבות רכב. צמרת המשטרה תיעדפה את הפרויקט כאחד הנושאים המרכזיים לטיפול לשנת 2015. בשנת 2018 השר לביטחון פנים גלעד ארדן שם דגש על המערכת כחיזוק טכנולוגי בתוכנית העבודה.
ביקורת
מאז ידיעת הציבור נמתחה ביקורת רחבה בנושא, אך בשל ריבוי הפרטים החסרים/המצונזרים אודות היכולות של המערכת, האופי והיקף השימוש בה, היה קושי רב לבקר אותה או להציג בעיות שעלו בעקבותיה.
בעקבות אירועים אלו, החשיפה התקשורתית ועתירה שהגישו האגודה לזכויות האזרח בישראל ופרטיות ישראל   בית המשפט קרא למשטרה להסדיר בחוק את השימוש במערכת  , כל זאת אף על פי שכבר ב-2012 הוציא משרד המשפטים הנחיה לפיה תיעוד ממצלמות שמזהות לוחיות רישוי ייחשב "מאגר מידע" לפי חוק הגנת הפרטיות (מחייב בין היתר לרשום את המאגר במשרד המשפטים).
בשנת 2020 מרכז המחקר והמידע של הכנסת פרסם מסמך בו גם ביקר את חוסר המדיניות בנושא.
אורלי בויום
אורלי בויום (נולדה ב-1973) היא במאית, כתבת, עיתונאית ויוצרת ישראלית.
ביוגרפיה
אורלי בויום נולדה בירושלים להורים שעלו מרומניה. היא למדה בתיכון הגימנסיה העברית רחביה ולאחר מכן שירתה בבה"ד 1 בתור מפעילת מחשב.
בויום בעלת תואר ראשון בארכאולוגיה ואמנות (1998-1996), האוניברסיטה העברית בירושלים. במקביל לכך למדה משחק בלימודי מכינה של הסטודיו למשחק ניסן נתיב, ירושלים וגילמה תפקידים שונים במספר הצגות. בהמשך היא למדה משחק מול מצלמה בהנחיית השחקן משה איבגי וב"תיאטרון החדר" בהנחיית אמיר אוריין. במהלך השנים שיחקה במספר הצגות, סרטי סטודנטים וסרטים. לאחר סיום התואר הראשון בויום יצאה לטיול של שנה וחצי באוסטרליה ובמזרח אסיה ובשובה הציגה מספר תערוכות של צילומיה מפפואה גינאה החדשה. היא בוגרת בהצטיינות של החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2006 ביימה את סרטה הקצר "All My Exxx" מסע בעקבות בני זוגה לשעבר ביחד עם משפחתה. הסרט השתתף בפסטיבלים רבים בעולם.
ב־2009, לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, בויום יצרה, ביימה ודובבה סדרה אקטואלית בת עשרה פרקים לאינטרנט "ביבני קונטרול" בכיכובה של בובת יד טראנסג'נדרית שחצי פניה בנימין נתניהו והחצי השני ציפי לבני.
בשנת 2013 יצא סרטה הארוך השני "חלומות של דובים" (58 דק', תיעודי) העוסק במסעם של קבוצת דובים גאים לאהבה וקבלה עצמית. הסרט נעשה בתמיכת "יס דוקו" ו"הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה" ובהפקת ארי דוידוביץ', היפרמדיה בע"מ בשנת 2014 הסרט הוקרן ברחבי ישראל ובפסטיבלים בעולם.
בויום עובדת ככתבת לענייני פליליים בעיתון "צומת השרון" מקבוצת "הארץ". במקביל היא משמשת כבמאית פרילאנסרית. בשנים 2006–2013 בויום עבדה ככתבת באתרי אינטרנט שונים כגון "פורטל יפו", ynet ו"נענע10". בשנים אלה, גם עבדה בתחקיר ותוכן לגופים וארגונים שונים כמו למשל "אפרתי", הפקות האחים היימן, וכן שימשה, בשנת 2013, כמנהלת הפקה.
בויום נשואה ואם לשניים.
All My Exxx (ישראל, 2006, 20 דקות, תיעודי)
ביום הולדתה השלושים, אורלי מקבלת מאבא שלה במתנה אלבום תמונות בו היא מתבקשת לסדר את תמונות האקסים שלה בסדר כרונולוגי. יצירת האלבום מובילה לדיונים סוערים אצל משפחת בויום היושבת סביב שולחן, אוכלת ארוחה דשנה, ומשוחחת על שבעת הגברים שבתם אורלי הכניסה לחייה. הסרט הוקרן בערוץ "נובה" 2006 HOT ובפסטיבלים הבאים:
דון קישוט בארץ הפלאות (קופרודוקציה ישראל-פולין, 2008, 48 דקות, תיעודי)
זאב פרימור, 70, הוא אומן ישראלי-פולני שמתגורר ביישוב קטן בהרי ירושלים ונאבק להכרה בינלאומית. השנה, לראשונה בחייו, זאב מוזמן לשוב לפולין, ממנה גורש בשנות השישים ולהציג את פסלו האהוב "דון קישוט" בתערוכה מכובדת. מלווה ב"דון קישוט", פסל עץ בגובה שני מטר ומעל מאה קילו, עליו עמל מעל לשנה, זאב יוצא למסע הרפתקאות מישראל לפולין, מסע שבו כל מה שרק יכול להשתבש משתבש.
הסרט הוקרן בערוצי טלוויזיה TVP, CYFRA+, פסטיבל "עין יהודית" ובפסטיבלים נוספים בארץ ובעולם.
ביבני קונטרול (ישראל, 2009, סדרה קומית בת 10 פרקים, 4 דקות לפרק)
מסע הבחירות של ביבני, מועמדת לראשות הממשלה, בובת יד שהיא למעשה הכלאה ויזואלית ומנטלית בין ביבי, ליבני, והפלולה של ברק. ביבני תעשה הכל כדי לנצח בבחירות – היא נפגשת עם אובמה, משתתפת ב"הישרדות", עושה משאלי רחוב, מפתחת רומן עם ליברמן ומפזרת הבטחות ללא כיסוי. הסדרה שודרה בפליקס ויוטיוב.
סיפורי דובים (ישראל 2010, 8 דקות, תיעודי)
"סיפורי דובים" מביא את סיפורו של הדוב פז. "דוב" הוא כינוי בקהילה הלהט"בית לגבר שמן, חסון, חזק, שעיר, הקרוב אל חיי הטבע, בעל לב רחב, אוהב את החיים הטובים. פז המשתייך לקבוצת הדובים הגאים, המהווים עבורו משפחה גדולה, דובית וחמה. אחוות הדובים נותנת לפז את הכוח לקבל את הגודל שלו, ולאהוב את עצמו כפי שהוא.
הסרט הוקרן בסינמטק תל אביב, ב"יס דוקו", Clip award – international short film festival Germany ובפסטיבלים שונים בעולם.
חלומות של דובים (ישראל, 2013, 58 דקות, תיעודי)
זהו הסרט הראשון בארץ שמספק הצצה לעולמם של הדובים הגאים. הסרט מביא את סיפורה של חבורת "דובים" ישראלית - קבוצת גאים בעלי מראה דובי והעדפות דומות, הנאבקים בהשמנת יתר, בבדידות ובזיכרונות העבר. הסרט מתמקד בארבע הדמויות הראשיות - פז, דניאל ובני הזוג מוטי ומוטי ועוקב אחריהם, כשהם בעיצומו של מסע הישרדות שבו יצטרכו לבחור בין חיים למוות ובין בדידות לזוגיות. סיפורי הדמויות נשזרים זה בזה ומתלכדים לסיפורה העצוב-מצחיק של חבורת אנשים ייחודית שלומדים לאהוב את עצמם כמו שהם.
הסרט הוקרן בפסטיבל הבינלאומי ה-8 לקולנוע הגאה, תל אביב. ב-2014 היה בסבב פסטיבלים בעולם.
קישורים חיצוניים
על הסרט "חלומות של דובים"
כתבות על הסרט: כתבות על הסרט:
גרנד פרינסס
גרנד פרינסס (באנגלית: Grand Princess, תרגום: נסיכה גדולה) היא אוניית תענוגות, הראשונה בסדרת גרנד, המופעלת על ידי פרינסס קרוזס שהיא חברת בת של קרניבל. היא נבנתה בשנת 1998 על ידי Fincantieri במונפאלקונה, איטליה, בעלות של כ-450 מיליון דולר. היא הייתה ספינת הנוסעים הגדולה והיקרה ביותר שנבנתה אי פעם באותה תקופה. הגרנד פרינסס הייתה ספינת הדגל בצי פרינסס קרוז עד ש-Royal Princess החדשה קיבלה את התואר הזה ביוני 2013.
עיצוב
הגרנד פרינסס היא בעלת עיצוב תפאורה שונה ביחס לספינות אחיות שלה. הגרנד פרינסס היא ספינת האחות של Star Princess ושל ה-Golden Princess. הגרנד פרינסס הייתה התפאורה למשימה בסדרה השנייה של הגרסה הבריטית לתוכנית הריאליטי "The Apprentice".
בגרנד פרינסס תיאטרון גדול, טרקלין מרכזי גדול להופעה, וטרקלין מופע אחורי.
במאי 2011 השלימה גרנד פרינסס את שיפוץ הרציף היבש הנרחב ביותר בתולדות הפרינסס קרוז שכלל שיפוץ והוצאת טרקלין הנוסעים מאחוריה. זה פתר את הנטייה שלה להפליג בקשת גבוהה, ושיפרה את צריכת הדלק שלה בכ-3% - 4%. הנטייה הגבוהה של החרטום הייתה ייחודית עבור הגרנד פרינסס, ואינה משפיעה על אף אחת מהספינות האחרות של המעמד הגדול (או מחלקות הנגזרות) שכן בניגוד לגרנד פרינסס יש להן סיפוני עליון מאלומיניום. במרץ 2019 עברה הגרנד פרינסס עוד שיפוץ ברציף יבש.
אירוע לוויתן בשנת 2017
ב־9 באוגוסט 2017, לווייתן גדול-סנפיר נמצא תקוע בקשת הספינה לאחר שעגנה בקטצ'יקן, אלסקה. הפרינסס קרוז פרסמה הודעה בה נאמר כי "לא ידוע כיצד ומתי זה קרה כיוון שהספינה לא חשה כל השפעה".
מגפת הקורונה 2020
במרץ 2020 דווח כי שני נוסעים בשייט הספינה למקסיקו בין 11 ל-21 בפברואר 2020, נדבקו בנגיף הקורונה ואחד מהם מת. ההודעה הגיעה כשהספינה התקרבה לסן פרנסיסקו ועל סיפונה 3,533 נוסעים (2,422 אורחים ו-1,111 אנשי צוות), חלקם דיווחו על תסמינים התואמים את המחלה, והספינה הוחזקה בחוף הים על ידי הרשויות.
ספינת נוספת בבעלות פרינסס קרוז הדיימונד פרינסס, חוותה גם את התפרצות המחלה בפברואר 2020, והושמה בהסגר במשך כמעט חודש ביוקוהמה, יפן. לפחות 712 מתוך 3,711 הנוסעים ואנשי הצוות נדבקו בנגיף, 14 מהם מתו.
אברהם קצנלסון
אברהם קצנלסון (ניסָן) (29 באפריל 1888, י"ח באייר ה'תרמ"ח – 18 במאי 1956, ח' בסיוון ה'תשט"ז) היה רופא יהודי ופעיל ציוני. כיהן בראש מחלקות הבריאות של הסוכנות היהודית והוועד הלאומי, חבר הוועד הפועל הציוני, ההנהלה הציונית, אספת הנבחרים ומועצת המדינה הזמנית. מחותמי מגילת העצמאות.
קורות חיים
קצנלסון נולד בבוברויסק לניסן הכהן ולזלדה הלנה (לבית רוזובסקי), אח ליוסף, ראובן (אביו של שר המשפטים לשעבר שמואל תמיר), שמואל, ורחל רעיית נשיא המדינה זלמן שזר. למד בחדר ובגימנסיה והיה תלמיד האקדמיה למדעי היהדות בסנקט פטרבורג ובאוניברסיטאות סנקט פטרבורג ומוסקבה. למד גם באקדמיה להיגיינה סוציאלית בברלין. בשנת 1912 קיבל תואר דוקטור למדעי הטבע ובשנת 1914 הוסמך לרפואה. בשנות מלחמת העולם הראשונה (1914–1918) שירת כרופא צבאי בצבא הרוסי. בשנים 1919–1920 היה מנהל המשרד הארצישראלי בקושטא וטיפל בעולים שעשו דרכם לארץ ישראל.
משנת 1912 היה חבר הוועד הפועל הציוני. בשנים 1921–1924 היה חבר המשרד הראשי של התאחדות הפועל הצעיר–צעירי ציון בברלין ובווינה והוביל את המפלגה יחד עם אליעזר קפלן וחיים ארלוזורוב. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל והיה מנהלו הראשון של משרד ההתאחדות בארץ ישראל.
שימש מנהל מחלקת הבריאות של הסוכנות היהודית (1924–1930) וחבר הנהלת הוועד הלאומי ומנהל מחלקת הבריאות (1931–1948. בין השאר היה חבר בליגה למלחמה בשחפת. כיהן כחבר אספת הנבחרים השנייה, השלישית והרביעית מטעם הפועל הצעיר ולאחר מכן מפא"י. נשא תפקידים ציבוריים נוספים כחבר הוועד המנהל של הטכניון ובמועצת רדיו ארץ ישראל בימי המנדט הבריטי. כחבר ההנהלה הציונית היה מזכיר ועד הבריאות. בפברואר 1932 נבחר לוועד הקהילה של ירושלים מטעם מפא"י.
במלחמת העצמאות קצנלסון היה ממקימי "השירות הרפואי", (19 בדצמבר 1947), במשותף עם ד"ר משה פלר, ד"ר יוסף מאיר, ד"ר משולם ליבונטין וד"ר משה קריגר. דוד בן-גוריון רושם ביומנו לאחר פגישה עם צוות ההקמה : "הוקמה ועדה רפואית לשעת חירום ונקבעו רופאים אזורים. הוחלט על תוספת 500 מיטות בבתי-החולים הקיימים, עם פרסונל רזרבי ( בייחוד קבוצות צוותי ניתוח). דרושים 76,600 לא"י לציוד - מיטות, שולחנות-ניתוח, ולתוספת מיטות".
קצנלסון היה חבר מועצת המדינה הזמנית מתוקף היותו חבר הנהלת בוועד הלאומי ונמנה עם חותמי מגילת העצמאות. מיום הקמת המדינה ועד מרץ 1949 היה המנהל הכללי של משרד הבריאות. בשנת 1949 צורף למשלחת ישראל לאו"ם והיה שותף לדיונים על האמנה למניעת זנות, בהם הביע עמדה נגד פיקוח ממשלתי על הזנות.
לאחר מכן הצטרף לסגל משרד החוץ. מנובמבר 1950 שימש כחמש שנים ציר ישראל בסקנדינביה וישב בסטוקהולם. בראשית 1956 שב משליחותו בשל מחלה, וכעבור שבועות ספורים נפטר.
משנת 1919 היה נשוי לסימה בת זאב קפלן, רופאה. היה אב לשמואל (רופא, פרופסור, מחלוצי הכירורגיה הפדיאטרית בישראל) ולזאבה (זיקה), אשתו של מתי פלד, אשר קרויה על שם סבה מצד אמהּ.
זכרו מונצח ברחוב "אברהם ניסן" בשכונת קריית היובל בירושלים.
אלבניאן איירליינס
אלבניאן איירליינס הייתה חברת תעופה אלבנית שבסיסה נמצא בנמל התעופה האם תרזה בטירנה.
תולדות החברה
החברה נוסדה בשנת 1991 בשם ארבריה איירליינס, והייתה בתחילתה חברה פרטית של פוליטיקאים באלבניה הקומוניסטית. במאי 1992 שינתה את שמה לאלבניאן איירליינס. בשנת 1995 פתחה לראשונה את טיסותיה לציבור הרחב. החברה הפסיקה את פעילותה ב-2011, לאחר שרשות התעופה האלבנית ביטלה את רישיון ההפעלה שלה.
צי המטוסים
צי המטוסים של אלבניאן איירליינס הורכב מהדגמים הבאים (אוגוסט 2009):
אורה לימור
אורה לימור (נולדה ב-25 בפברואר 1942) היא פרופסור אמריטה להיסטוריה באוניברסיטה הפתוחה, וכיהנה בעבר כסגנית נשיא האוניברסיטה לעניינים אקדמיים.
פעילותה
אורה לימור עשתה את לימודיה האקדמיים מהתואר הראשון עד השלישי באוניברסיטה העברית. עבודת הדוקטורט שלה נעשתה בהנחייתו של פרופסור בנימין זאב קדר, והיא נסובה על חיבור פולמוס נוצרי אנטי-יהודי שנתחבר בג'נובה בסוף המאה ה-13 ומתאר ויכוח בין סוחר נוצרי גנואזי לבין כמה יהודים באי מיורקה. היא קיבלה את הדוקטורט ב-1985.
לימור עובדת באוניברסיטה הפתוחה מאז סיום הדוקטורט. היא הייתה ראש המחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה, לאחר מכן ראש רשות המחקר, ובשנים 2005–2009 כיהנה כסגנית נשיא האוניברסיטה הפתוחה לעניינים אקדמיים (תפקיד המקביל לרקטור באוניברסיטאות אחרות). היא הייתה פעמיים חברת ההנהלה של החברה ההיסטורית הישראלית ומעורכי כתב העת היסטוריה, ושימשה כאחת מעורכי כתב העת קתדרה. היא מכהנת כחברת הנהלת האיגוד העולמי למדעי היהדות.
ואדי חנין
ואדי חנין (בערבית: وادي حنين) היה כפר ערבי בנפת רמלה ששכן בצמוד למושבה נס ציונה (ממזרח לרחוב ויצמן). הכפר, שהוקם בשנות העשרים של המאה ה-20 ותושביו התפרנסו בעיקר ממסחר ושירותים, ננטש במהלך מלחמת העצמאות ורוב בתיו נהרסו. חלק מקרקעות "ואדי חנין" נרכשו על ידי מייסדי המושבה נס ציונה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
אורה לימור
פעילותה
בינואר 2013 התפטרה מן המועצה להשכלה גבוהה, במחאה על שימוש פוליטי, כדבריה, שעושה שר החינוך גדעון סער במועצה.
ואדי חנין
היסטוריה
ראשיתו של הכפר בשנת 1926 כיוזמה פרטית של ערבי מחמולת אבו ג'בר מן הכפר הערבי הסמוך סרפנד אל-חראב. החמולה עסקה בגידול אבטיחים ולכן הוא הקים סוכת אבטיחים לצד הדרך הראשית יפו-עזה. העסק שגשג והפך תוך זמן קצר למבנה קבע שכלל חנות כלבו ובית קפה. עיסוקם של רבים מבני נס ציונה בפרדסנות הצריך כוח אדם עונתי רב ואפשר לערבים רבים מן הסביבה להשלים כך את הכנסותיהם.
אורה לימור
פעילותה
אורה לימור היא בתם של שלום ורבקה (ריבה) סלע לבית שקולניק ממייסדי רעננה. נשואה לפרופסור לתקשורת יחיאל לימור, בנה הוא העיתונאי יואב לימור ולהם בת נוספת, גליה, חוקרת קיימות וסביבה. היא מתגוררת בתל אביב.
ואדי חנין
היסטוריה
בנוסף, תנופת הפיתוח במושבות נס ציונה, ראשון לציון ורחובות הסמוכות, יצרה מקומות עבודה רבים נוספים לערביי הסביבה. מיקומה של נס ציונה על צומת דרכים (הדרך הראשית יפו-עזה והדרך מרמלה לנבי רובין), שימש גם הוא גורם להתיישבות הערבים במקום והם בנו את בתיהם בצמוד ליישוב העברי.
אורה לימור
תחומי מחקרה
אורה לימור מתמחה בהיסטוריה של שלהי העת העתיקה וימי הביניים ותחומי מחקרה משתרעים על יחסי יהודים-נוצרים, ספרות הפולמוס של שתי הדתות, דימויים הדדיים; וכן מקומות קדושים לשלוש הדתות בארץ הקודש, תופעת העלייה לרגל, ספרות העלייה לרגל והמקומות הקדושים ויחסים בין דתיים בין הקהילות שישבו בארץ. היא כתבה מאמרים רבים העוסקים בחוויית מסע העלייה לרגל, במפגש העולים עם המקומות הקדושים, וגם בתיאור המסע כז'אנר ספרותי. היא הרבתה לכתוב על יחסי נוצרים ויהודים, בעיקר סביב הפולמוס הבין-דתי. לאחרונה מרבה לעסוק בדמותה של מריה הבתולה, אימו של ישו, בהקשר של המרחב הקדוש וגם בהקשר יהודי.
ואדי חנין
היסטוריה
במפקד האוכלוסין המנדטורי של 1931 נמנו בוואדי חנין 280 תושבים ב-55 בתים.
חברת האוטובוסים הערבית שהפעילה קו מיפו לעזה הקימה תחנה בכפר ומשרד בצמוד אליה.
אורה לימור
ויכוח מאיורקה 1286: מהדורה ביקורתית ומבוא
זהו שם החיבור בו עסקה לימור בעבודת הדוקטורט שלה והמשיכה לפרסם בנושא גם בתום הדוקטורט. זהו הוויכוח של הסוחר מג'נובה עם יהודים במאיורקה. חיבור זה הוא מיוחד במסגרת ספרות הוויכוחים (ז'אנר מאוד רווח) שכן המתפלמסים בו אינם כמרים ורבנים, אינם המנהיגים של הקהילות שלהם, אלא סוחרים מהשורה. לכן החיבור הזה פותח צוהר לעולם הדתי של "אנשים חילוניים" בני העת ההיא (אנשים דתיים, אך שלא השתייכו לממסד הדתי). החיבור פותח גם צוהר לתרבות עממית, לאמונות ודעות לא רשמיות, למגעים בין רוב ומיעוט (הרוב הנוצרי והמיעוט היהודי) בקבוצות אוכלוסייה שנדונו מעט במחקר בהקשר זה. עולה ממנו שהמוסכמה לגבי שתי חברות שאין ביניהן כמעט מגע היא מוטעית. היו מגעים שוטפים ונמרצים בין אנשים משתי הדתות, היה ביניהם דמיון רב בכל התחומים שאינם דתיים מובהקים, הם דיברו ביניהם אותה שפה, התלבשו באופן דומה, נפגשו אלה עם אלה בשווקים, בירידים, בנמל, על סיפון אוניות, סחרו אחד עם השני והתיידדו זה עם זה.
קבר דוד בהר ציון: למקורותיה של מסורת
במאמרה זה ניסתה אורה לימור לזהות את תחילתה של המסורת, שגם מקובלת על כל הדתות, שלפיה דוד המלך קבור בהר ציון. על פי טענתה מיקומו של קבר דוד במקום הזה טמון בטקסים נוצריים שהתנהלו בתקופה הביזנטית בכנסיית ציון.
ואדי חנין
היסטוריה
בשנת 1934 החל מוח'תאר הכפר, שוקרי אל-תאג'י, בבניית מסגד בכפר. בכפר לא היה בית ספר וילדי הכפר למדו בבית הספר בכפר הסמוך סרפנד אל-חראב. במהלך שנות ה-40 הכפר הפך למקור האספקה המרכזי של תושבי האזור בשל מיקומו האסטרטגי על הדרך הראשית מיפו דרומה.
בסקר הכפרים ב-1945 נאמדה אוכלוסיית הכפר בכ-1,620 מוסלמים. שטח הכפר נאמד ב-5,401 דונם, מהם 3,211 דונם בבעלות יהודית. אוכלוסייתה של נס ציונה הסמוכה נאמדה ב-1,760 יהודים.
אורה לימור
בין יהודים לנוצרים: יהודים ונוצרים במערב אירופה עד ראשית העת החדשה
קורס אקדמי של האוניברסיטה הפתוחה, המחזיק חמישה כרכים. הוא מנסה לבדוק מה הייתה מידת הקרבה, מידת הדמיון והשוני בין יהודים לנוצרים בימי הביניים בתחומים השונים של החיים.
ואדי חנין
היסטוריה
עם פרוץ מלחמת העצמאות והתערערות המצב הביטחוני עזבו התושבים המבוססים והעשירים יותר (למעלה מ-1,000) את הכפר בחודש ינואר 1948, בתקווה שיוכלו לשוב מאוחר יותר, ונותרו בו כ-500 תושבים. יחידות סדירות של ההגנה נכנסו לכפר ב-17 באפריל ופינו מזרחה את מעט התושבים שנמצאו בו.
אורה לימור
Contra Iudeaeos: ancient and medieval polemics between Christians and Jews
אסופת מחקרים שערכה אורה לימור עם פרופסור גדליהו סטרומזה מהאוניברסיטה העברית, הכולל מאמרי יסוד על יחסי יהדות-נצרות.
ואדי חנין
היסטוריה
רוב בתי הכפר ובעיקר המבנים שהיו סמוכים לדרך הראשית נהרסו וצריח המסגד נהרס, בעוד שגוף המסגד הוסב לשמש כבית כנסת על ידי תושבי נס ציונה הסמוכה, ונקרא כיום "גאולת ישראל".
אורה לימור
מסעות ארץ הקודש: עולי רגל נוצרים בשלהי העת העתיקה
ספרה זה של אורה לימור שראה אור ב-1998 הוא אוסף שתרגמה לימור מלטינית לעברית, של תיאורי המסע הנוצריים הקדומים ביותר, מראשית המאה ה-4, כאשר ארץ ישראל באה תחת שלטון נוצרי, ועד הכיבוש המוסלמי. הספר כולל תרגום, מבואות מקיפים והערות מפורטות. החיבור המפורסם ביותר בספר הוא תיאור מסעה של אגריה (Egeria), שהיא עולת רגל מצפון ספרד או מדרום צרפת, שהייתה במסע עלייה לרגל במזרח - בארץ ישראל, סוריה, מצרים ומסופוטמיה - בשנות ה-80 של המאה הרביעית. על הספר הוענק פרס יצחק בן-צבי לשנת תש"ס.
קבר פלגיה: חטא, חרטה וישועה בהר הזיתים
מאמרה זה של לימור דן בקבר פלגיה בפסגת הר הזיתים, המקודש לשלוש הדתות, כשכל דת מציגה מסורת לפיו קבורה שם קדושה בת דתה. מאמרה של לימור מנסה להציג את שלוש המסורות, להשוות בין הנקודות הדומות ביניהן והדרך שבה הן יונקות האחת מן השנייה. הקבר נמצא בחדר ובין הקבר לקיר החדר יש מעבר צר מאוד. לפי המסורת הנוצרית, מי שמצליח לעבור במעבר הצר – כל חטאיו מחולים. במאמרה בדקה לימור את נושא המעברים הצרים, שערים צרים וגשרים צרים. זהו נושא החוזר ונשנה בדתות, ולפיו אדם צריך לעבור במעבר צר על מנת להגיע לגן-עדן ואם לא מצליח לעבור במעבר הצר זו עדות לחטא ללא מחילה. היא בודקת כיצד מתפתח הנושא בדתות השונות ומה המקום של הר הזיתים באמונה זו, שכן, על פי כל שלוש הדתות, הר הזיתים הוא מקום תחיית המתים ויום הדין האחרון. ההר כולו עוטה הילה אסכטולוגית של אחרית הימים.
עלייה לרגל: יהודים, נוצרים, מוסלמים; אסופת מאמרים
ספר שיצא לאור ב-2005 בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה, בהשתתפות פרופ' אלחנן ריינר, חוקר תולדות עם ישראל וד"ר מרים פרנקל שהיא חוקרת אסלאם. הספר עוסק בתופעת העלייה לרגל בשלוש הדתות כתופעה אנתרופולוגית והיסטורית. הוא משווה בין ההתנהגות הדתית של המאמינים בדתות השונות, עומד על ייחודו של המקום הקדוש לעומת מרחבים כביכול רגילים, כלומר מנסה להבין מה היא גאוגרפיה קדושה לעומת גאוגרפיה סטנדרטית. לימור התעמקה במיוחד בסוגה הספרותית של כתיבה על מקומות קדושים, כיצד מספרים עליהם, מה מספרים ומה לא מספרים, מה בדיוק רואה אדם שבא מרחוק, מה ההבדל בין עולה רגל לתייר.
גניי
בגניי חיו מעט יהודים.
אורה לימור
מריה הקדושה אמו של ישו
לימור עוסקת גם במריה אמו של ישו. מאמרה מתאר את יחס היהודים אליה ומנסח את התפיסה הנוצרית של היהודים כאויבים של מריה, שתמיד רוצים להזיק לה.
קנאות דתית
ספר שערכה אורה לימור ביחד עם פרופ' מאיר ליטבק וראה אור בשנת 2007. הספר עוסק בתופעת הקנאות הדתית באלפיים השנים האחרונות. הוא מגיע עד לימינו – הפיגוע במגדלי התאומים והפונדמנטליזם המודרני ובוחן את המוסכמה שרווחה עד לפני זמן מה, שבתקופה המודרנית, מאז עידן הנאורות נסוגה הדת לירכתי הבמה. הספר מראה שהדבר לא קרה ושהמודרניזם דווקא הביא גם להקצנה דתית.
מחקרה העכשווי
כעת כותבת לימור ספר על הר הזיתים בשלוש הדתות. הספר יהיה "ביוגרפיה" של מקום. הוא מתמקד בתפישה של ההר כולו, של המרחב כולו בשלוש הדתות וגם של מקומות ספציפיים על פניו – כנסיות, מנזרים, קברים קדושים, מערות ועוד. מרכז הכובד שלו יהיה השוואה בין דתית של המסורות השונות. כמו כן לימור מכינה ספר נוסף שכולל תרגומים של תיאורי עלייה לרגל נוצריים עד הכיבוש הצלבני.
ויקטור ויסליב
ויקטור ויסליב (נולד ב-1965), יזם ישראלי וחתן פרס ביטחון ישראל.
ויסליב בוגר לימודי פיזיקה ומתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, במסגרת תוכנית תלפיות, ובמשך 15 שנים שירת ביחידת מחקר אלקטרוני בצה"ל והגיע עד דרגת סגן-אלוף. בשלהי שירותו הצבאי זכה בפרס ביטחון ישראל (1999).
בשנת 2001 הקים יחד עם חברו ליחידה, אריאל מייסלוס, את חברת "Passave" לפיתוח וייצור שבבים לתקשורת אינטרנט על סיב אופטי. הוא כיהן כמנכ"ל החברה עד לרכישתה בשנת 2006 על ידי החברה האמריקנית PMC Sierra. לאחר הרכישה החל ויסליב בתפקידו הנוכחי (2008) כסגן נשיא ומנכ"ל החטיבה לסיבים אופטיים לצרכנים פרטיים. בעת רכישת Passave פורסם כי ויסליב ומייסלוס, הרוויחו ממכירתה כ-23 מיליון דולר כל אחד.
בשנת 2010 ייסד, ביחד עם אורטל אלפרט ואורי מור, את חברת Wi-Charge שעוסקת בטעינה אלחוטית, ונכון לשנת 2023 הוא מנכ״ל החברה.
סמפסון
{{פירושונים|
צ'מיילוב
צ'מיילוב (בפולנית: ) היא עיירה במחוז אוסטרובייץ שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
היישוב נזכר מהמאה ה-13, ועד המאה ה-14 נקרא בשם "שידלוב". בשנת 1505 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ונבנה בו ארמון. באמצע במאה ה-17 ובראשית המאה ה-18 נפגע היישוב קשות מפלישת האימפריה השוודית.
מראשית המאה ה-18 התפתחה ביישוב תעשיית קדרות ענפה.
יהודי צ'מיילוב
התיעוד הראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא מאמצע המאה ה-17. בין מלחמות העולם ישבו בעיירה האדמו"רים אלתר משה אפשטיין ואברהם יוסף אפשטיין (נספו בשואה), וכמו כן, התקיימה במקום פעילות ציונית. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי היישוב מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים. בתקופה זו נמנו ביישוב כ-500 יהודים.
ב-1 ביוני 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור שהוקם בה, בו שוכנו בצפיפות רבה. כתוצאה ממגפת טיפוס הבהרות שפרצה בגטו, מתו רבים מיושביו.
Killswitch Engage
קילסוויץ' אנגייג' (באנגלית: Killswitch Engage, או בקיצור KsE או Killswitch) היא להקת מטאלקור מווסטפילד שבמסצ'וסטס, ארצות הברית. הלהקה נוסדה בשנת 1999 על ידי חברי שתי להקות לשעבר, Overcast ו-Aftershock. הלהקה חתומה בחברת ההקלטות Roadrunner Records, והוציאה חמישה אלבומי אולפן ו-DVD אחד. הלהקה מכרה למעלה מארבעה מיליון עותקים.
הלהקה השתתפה בפסטיבלים המוערכים 'Rock Am Ring' 'Reading and Leeds Festival', 'Ozzfest', 'Download Festiva' ,'Warped Tour' ו- 'Rock on the Range'.
השנים המוקדמות (1998–2000)
בעקבות פירוק הלהקה שלו Overcast בשנת 1998, הבסיסט מייק ד'אנטוניו התחיל לנגן עם הגיטריסט של להקת Aftershock, אדם דוטקיוויץ'. לבסוף, כאשר שתי הלהקות התפרקו, דוטקיוויץ' גייס את הגיטריסט ג'ואל סטרוצל מAftershock, וג'סי ליץ' מ Nothing Stays Gold בתור סולן. סולן "קודר" יותר לשעבר בשם בריאן פייר (Brian Fair) היה מועמד בעצמו לתפקיד, אולם נבצר ממנו להצטרף בשל התחייבותו ללהקתו שדוז פול (Shadows Fall). ד'אנטוניו הבהיר שהלהקה מנגנת "בשביל הכיף", ו"בשביל דברים לעשות מהצד".
בשנת 1999, הלהקה הקליטה אלבום דמו המכיל ארבע רצועות, כולל השיר "Soilborn," שירם הראשון אי-פעם. האלבום יצא לאור בהופעה הראשונה של הלהקה, כלהקת חימום של להקת המלודיק דת' מטאל, In Flames.
אלבום בכורה ואלבום שני (2000–2002)
הלהקה הוציאה את אלבומם הראשון, Killswitch Engage, בשנת 2000. אף על פי שהאלבום אינו הצליח בצורה חריגה, ואינו שבר שיאים במצעדי המכירות, הלהקה צדה את עינו של קארל סברון (Carl Severson), עובד בחברת ההקלטות Roadrunner Records, שמיהרו להחתימם. הלהקה מיהרה והחלה לכתוב חומרים עבור האלבום השני שלהם, Alive or Just Breathing.
הקליפ עבור הסינגל "My Last Serenade", הגדיל את חשיפת הלהקה, והאלבום הגיע למקום 37 במדרג "Top Heatseekers" היוקרתי.
זמר ומתופף חדשים (2002–2004)
במהלך שחרור האלבום Alive or Just Breathing, שהולחן ונכתב עבור שתי גיטרות, הלהקה החליטה להתרחב ולהפוך לחמישייה ; המתופף Dutkiewicz הועבר לתפקיד הגיטרה השנייה, והמתופף הקודם של להקת Aftershock, טום גומז (Tome Gomes) הפך למתופף החדש. לאחר נישואיו של הזמר ליצ', ב 20 באפריל 2002 ותחילת מסע ההופעות של הלהקה, נפל הסולן לדיכאון. ליצ' הותיר את הלהקה לבדה ימים מספר לפני שהיו אמורים להופיע, כששלח להם אימייל בו הוא מודיע על התפטרותו. הלהקה מיד החלה בחיפושה אחר סולן חדש, ומצאה את הווארד ג'ונס (Howard Jones) מלהקת Blood Has Been Shed. בתחילה, ג'ונס לא אהב את סאונד הלהקה בשמיעה ראשונית, אך לאחר מספר שמיעות חוזרות הוא החל לחבב את הלהקה. לאחר ששמע על בעיית חילוף הזמרים, יצר ג'ונס קשר עם הלהקה, והתקבל בתור מחליפו של ליצ'.
במהלך ההופעות בפסטיבל Ozzfest בבריטניה, המתופף גומז עזב את הלהקה בטענה שהוא מעוניין לבלות זמן רב יותר עם אשתו, להתמקד בלהקתו הקודמת Something of a Silhouette ומשום שהיה עייף מסדר היום הצפוף של הלהקה. הוא הוחלף על ידי ג'סטין פוליי (Justin Foley) מלהקת Blood Has Been Shed, הלהקה הקודמת של הזמר ג'ונס. פוליי הופיע לראשונה עם הלהקה בשנת 2003.
אלבומים נוספים
ב-22 בנובמבר 2005 הוציאה הלהקה DVD בשם "Set This) World Ablaze)" המכיל הופעה מלאה, ודיסק בונוס המכיל סרט דוקומנטארי על חיי הלהקה. הדיסק זכה למעמד "זהב" בשנת 2006.
לאחר שלושה חודשי הקלטה, האלבום הרביעי של הלהקה As Daylight Dies יצא ב-21 בנובמבר,2006, ודורג במקום ה-32 במצעד הבילבורד היוקרתי, לאחר מכירות של למעלה מ-60,000 עותקים כבר בשבוע הראשון לצאתו. המתאבק סי. אם. פאנק השתמש בשיר This Fire מאלבום זה ככניסתו לזירה בתקופתו בארגון ההיאבקות העולמי WWE.
ב-30 ביוני 2009, הוציאה הלהקה את אלבומה החמישי, הנושא את שמה, בפעם השנייה. האלבום דורג במקום ה-7 במצעד הבילבורד, מה שדירג את הלהקה במקום הגבוה ביותר אי-פעם. לאחר צאת האלבום, הוזמנה הלהקה לנגן בפסטיבלים יוקרתיים יחד עם מרילין מנסון, לקונה קויל, בולט פור מיי ולנטיין ועוד.
ב-1 בדצמבר 2011, הלהקה הודיעה באופן רשמי שתיכנס לסטודיו בחודשים פברואר/מרץ 2012, להקלטת האלבום השישי.
החלפת הזמרים
ב-4 בינואר 2012, פרסמה הלהקה הודעה בה תמה דרכה עם סולנה ג'ונס. הלהקה לא מסרה פרטים רבים אודות סיבת העזיבה, אלא "סיבות אישיות" בלבד.
ב-8 בפברואר 2012, הודיעה הלהקה שהזמר המקורי של הלהקה ליצ', חוזר להיות הסולן הקבוע.
אלבומי אולפן
(Killswitch Engage (2000
(The End of Heartache (2004
(As Daylight Dies (2006
(Killswitch Engage (2009
(Incarnate (2016
(atonement (2019
DVD
(Set This) World Ablaze (2005)
נקודת וון דר וול
נקודת וון דר וול (באנגלית: Von der Wall Point) היא לשון יבשה נמוכה מכוסה קרח, בצידו הדרומי של האי ת'רסטון, בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הלשון בולטת לתוך מצר פיקוק, ופונה לעבר הקצה הצפון-מזרח של האי שרמן.
גילוי ומיפוי הנקודה
הנקודה מופתה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, במסגרת מבצע קפיצה לגובה בדצמבר 1946.
מקור השם
שמה של הנקודה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הנקודה נקראת על שמו של ג'י. ה. וון דר וול (J.H. Von der Wall), נהג טרקטור ומכונאי במשלחת החקר של ריצ'רד בירד בין השנים 1933–1935.
הרי אפרים (מוסד חינוכי)
שמאל|ממוזער|250px|ארוחה ביום פתיחת המוסד הרי אפרים היה מוסד חינוכי של השומר הצעיר. מ-2003 ידוע בשמו חברת הנעורים רעות, כאשר בשם "הרי אפרים" נעשה שימוש רק כדי לציין את הקן השומרי (קן השומר הצעיר שמופרד מן המוסד).
היסטוריה
הרי אפרים עלה על הקרקע ב-1 באוקטובר 1950. הקימו אותו שלושה מקיבוצי ההר של השומר הצעיר במועצה אזורית מגידו: רמת השופט, דליה ועין השופט. בשנת 1962 הצטרף גם קיבוץ רמות מנשה. המקום התנהל שנים רבות בדגם של מוסד חינוכי קלאסי עם דגש על חינוך ערכי ואוטונמיה גדולה לחברת הנעורים. משנות ה-80 ואילך החלו להתקיים במוסד גם בחינות בגרות.
בשנת 2003 הוחלף השם "הרי אפרים" בשם חברת הנעורים רעות בשל המעבר של הגוף מהקיבוצים לידי המועצה, הצטרפותו של קיבוץ הזורע ושינוי מסוים בתפיסה החינוכית אשר דיבר על הפיכת המקום לחברת נעורים אזורית ועל הקמת קהילת מחנכים. החלפת השם מעוררת מחלוקת עד היום ובפי רוב החניכים ואנשי האזור עדיין שגור השם "הרי אפרים". כיום לוקחים חלק בפעילות ב"רעות/הרי אפרים" כ-170 חניכים כאשר כבר אין לינה בפנימייה, כל הפעילות החינוכית ממשיכה ביתר שאת.
לאורך השנים התחנכו במוסד כ-2,700 חניכים, ורבים מבוגריו אף זכו לפרסום רב בחברה הישראלית.
ראו גם
רשימת בוגרי בית הספר
קלאו צבוע
ארבעה מיני הסוג בעלי גוף כהה ואצל הזכרים ישנם צווארים ופנים צהובים או כחולים והמקור צהוב או אדום וגדול. הם מעופפים ביערות הגשם של הפיליפינים, האי סולאווסי ושל חצי האי המלאי ורובם נמצאים בסכנת הכחדה.
כמו רוב מיני הקלאו הם ניזונים בעיקר מפירות שהם חוטפים עם מקום הגדול מהעצים.
צ'צ'רסק
צ'צ'רסק (בבלארוסית: Чачэрск, ברוסית: Чечерск, בפולנית: Czeczersk) היא עיר קטנה במחוז הומל שבמזרח בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
היישוב נוסד במאה ה-10, על גדת נהר סוז', והוא נזכר לראשונה בכתובים בתעודה משנת 1159. בהמשך נבנתה ביישוב טירה.
בחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית, ותוך מספר שנים נבנו בה מספר מבני ציבור.
יהודי צ'צ'רסק
בראשית המאה ה-20 נמנו בעיר כ-1,700 יהודים. בתקופה הסובייטית פעל בעיר בית ספר יידי, ונותרו בה כ-1,000 יהודים, כחמישית מתושביה. עם פרוץ מבצע ברברוסה הצליחו להימלט רוב יהודי העיר מזרחה.
יחסי סיישל–סין
יחסי סיישל–סין הם היחסים שבין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה של סיישל.
קשרים פוליטיים
היחסים דיפלומטיים בין סין לסיישל החלו ב־30 ביוני 1976. סין החלה לספק לסיישל סיוע דיפלומטי בשנת 1977, שכלל דברים כמו הקמת בית ספר פוליטכני ופיתוח דיור בלה ממל. בשנת 2002 ייצאה סין סחורות בשווי 1.48 מיליון דולר, תוך ייבוא של 100,000 דולר בלבד מסיישל. השגריר הסיני הנוכחי בסיישל הוא ואנג וייגואו, העומד בראש השגרירות בסן לואי, באי מאהה. השגריר הנוכחי בסין מסיישל הוא פיליפ לה גאל.
בשנת 2011 ממשלת סיישל הציעה לסין את האפשרות להקים נמל בסיישל שיספק אוניות שנלחמות בפיראטיות מול חופי סומליה.
מימון פיתוח סיני לסיישל
בין השנים 2000–2011 כ-16 פרויקטים רשמיים של מימון פיתוח סיני שזוהו בסיישל באמצעות דוחות תקשורתיים שונים. פרויקטים אלה נעים בין הלוואת זיכוי בסך 300 מיליון יואן סיני בשנת 2007, עד לסכום של 321 מיליון תשלומי חוב בשנת 2011, ומענק סיוע בפיתוח בשווי 8 מיליון דולר בשנת 2011.
מכון אבני
היסטוריה
"מכון אבני" נוסד בשנת 1936 על ידי אהרון אבני ומשה שטרנשוס כבית ספר לציור ופיסול שמוקם, בתחילה, ברחוב רש"י בתל אביב. עם גידול מספר התלמידים עבר בית הספר למעונות עובדים ובהמשך לחללים שונים אחרים בתל אביב. בשנת 1951, לאחר פטירתו של אבני, שונה שם בית הספר ונקרא על שמו. בשנת 1982–1988 שכן בית הספר בשכונת התקווה, כחלק פרויקט שיקום שכונות. בשנת 1988 עבר בית הספר לאזור הקצה המערבי של רחוב אילת ביפו. כיום הוא מתפרש על שמונה מבנים שונים באזור.
אבקת אלרגן בוטנים
אבקת אלרגן בוטנים (Arachis hypogaea), בשמה המסחרי פלפורציה (Palforzia), היא תרופה, הניתנת דרך הפה לטיפול בתגובות אלרגיות לבוטנים, כולל אנפילקסיס. התרופה ניתנת בדרך כלל לילדים בגילאי 4–17 שנים, אשר אובחנו עם אלרגיה לבוטנים. התרופה היא אימונותרפית שאינה מרפאת את האלרגיה, אך מונעת התקפים קשים ומסכני חיים במקרה של חשיפה מקרית לבוטנים. התרופה מכילה כמויות מזעריות של חלבון הבוטנים, המטופל בולע את הכמוסה במשך חצי שנה, כך שהוא נחשף בהדרגה לחלבוני הבוטנים, עד שמערכת החיסון כבר אינה יוצרת תגובה אלרגית.
אבקת אלרגן בוטנים היא אבקה, המיוצרת מבוטנים וארוזה בקפסולות בצבעים שונים כאשר כל צבע מייצג מינון אחר, כך שניתן להעלאות את המינון לפי הצבעים לאורך זמן. את האבקה מרוקנים מהקפסולות או מהשקיק ומערבבים עם כמות קטנה של מזון מוצק למחצה.
ניתן להשיג פלפורציה רק עם מרשם רופא. יש להתחיל את הטיפול על ידי איש מקצוע מוסמך לטיפול במחלות אלרגיות. מכיוון שתרופה זו עלולה לגרום לתגובות אלרגיות חמורות אצל חלק מהמטופלים, בשלב הראשון של הטיפול, יש צורך במתקנים לטיפול בתגובות כאלה. המטופלים צריכים גם להחזיק איתם אדרנלין להזרקה עצמית בכל עת.
מינון
המינון של תרופה זו כולל שלושה שלבים:
במהלך שני השלבים הראשונים (במיוחד העלמת המינון הראשוני והמנה הראשונה של כל רמת מינון), נדרשת מתן ופיקוח על ידי איש מקצוע בתחום הבריאות בסביבה מוסמכת של שירותי בריאות. דרישה זו קיימת כדי להבטיח שניתן לזהות תגובות אלרגיות חמורות ולטפל בהן אם הן מתרחשות.
תופעות לוואי
תופעות הלוואי השכיחות ביותר של אבקת אלרגן בוטנים הן כאבי בטן, הקאות, בחילות, עקצוץ בפה, גירוד (כולל בפה ובאוזניים), שיעול, נזלת, תחושת גרון מכווץ, צפצופים, קוצר נשימה ואנפילקסיס.
התוויות נגד
• אסתמה נוכחית חמורה או בלתי מבוקרת
• היסטוריה או מחלה נוכחית, של מחלה אאוזינופילית של דלקת הוושט (EoE); מחלת מערכת עיכול אאוזינופילית אחרת; מחלת ריפלוקס כרונית, חוזרת או חמורה (GERD) והַפרָעַות בבְּלִיעָה
• היסטוריה או מחלה נוכחית, של הפרעה חמורה בתאי פיטום (must cell)
• אנפילקסיס חמור או מסכן חיים תוך 60 יום לפני התחלת הטיפול ב-PALFORZIA
• רגישות יתר לכל אחד מחומרי העזר של התרופה.
אישור התרופה על ידי ה-FDA
ב-21 בדצמבר 2018, Aimmune Therapeutics הגישה בקשה לרישיון Biologics עבור Peanut Allergen Powder-dnfp למנהל המזון והתרופות האמריקני. ב-13 בספטמבר 2019, הוועדה המייעצת למוצרים אלרגניים של ה-FDA החליטה שבעה נגד שניים בעד האישור. האישור הסופי ניתן ב-31 בינואר 2020. בינואר 2020, ה-FDA אישר את התרופה להפחתת תגובות אלרגיות, כולל אנפילקסיס, שעלולות להתרחש בחשיפה מקרית לבוטנים. זוהי התרופה הראשונה שאושרה לאלרגיות לבוטנים. זה לא יגרום לאנשים אלרגיים להיות מסוגלים לאכול כמויות נורמליות של בוטנים, אבל ימנע אלרגיות עקב אכילה מקרית. כדי להפחית את הסיכון לאנפילקסיס הקשור לאבקת אלרגן בוטנים, מנהל המזון והתרופות האמריקני (FDA) דורש אסטרטגיית הערכת סיכונים והפחתת סיכונים (REMS). התרופה זמינה רק דרך ספקי שירותי בריאות מוסמכים במיוחד, הגדרות בריאות ובתי מרקחת למי שנרשם לתוכנית הפחתת הסיכונים. ה-FDA דורש שספקי שירותי בריאות הרושמים אבקת אלרגן בוטנים ומערכות בריאות המחלקות את אבקת אלרגן הבוטנים ילמדו על הסיכון לאנפילקסיס הקשור לשימוש בתרופה. בנוסף, שלב העלאת המינון הראשוני והמנה הראשונה של כל רמת מינון מוגברת חייבים להינתן רק למטופלים במסגרת שירותי בריאות מוסמכים המצוידים לניטור חולים ולזיהוי וניהול אנפילקסיס. כמו כן, יש לייעץ למטופלים ולהוריהם לגבי הצורך במזרק אפינפרין זמין לשימוש מיידי, הצורך בהימנעות מתמשכת מבוטנים, וכיצד לזהות את הסימנים והתסמינים של אנפילקסיס.
עבאס זכי
עבאס זכי (ערבית: عباس زكي, ידוע בשם אבו משעל; נולד בשנת 1942) הוא פוליטיקאי פלסטיני, חבר הוועד המרכזי של פתח והאחראי על יחסי הוועד עם מדינות ערב. לשעבר נציג אש"ף בלבנון.
זכי נולד בשם "שריף עלי משעל" בכפר סעיר שבנפת חברון, ובו גם העביר את ימי ילדותו ובחרותו. בין השנים 1963-1967 עבד זכי במערכת החינוך הפלסטינית, בין היתר כמורה בבית ספר בירושלים. בשנת 1967 פרש מעבודתו על מנת להקדיש את כל כולו למלחמה בישראל. מאוחר יותר השלים זכי תואר במשפטים באוניברסיטת דמשק שבסוריה.
הצטרפותו לארגון פתח, וקבלת כינויו בעקבות קרב כראמה
על אף שזכי אינו נחשב לאחד ממייסדי הפת"ח, הוא ללא ספק אחת מהדמויות המובילות בשנותיו הראשונות של הארגון. זכי הצטרף לפת"ח בשנת 1962, שלוש שנים בלבד לאחר ייסודו הבלתי רשמי ושלוש שנים טרם תאריך הייסוד הרשמי של הארגון. בשנת 1968, זכה זכי לתהילתו הגדולה הראשונה במסגרת הארגון, בשל היותו בורג מרכזי במערך הפלסטיני במסגרת "הניצחון" בפעולת כראמה. זכי היה חלק מהכוח שהיה צמוד ליעד המרכזי של הפעולה, יאסר ערפאת, ולסגנו ח'ליל אל-וזיר. לאחר פעולתו המוצלחת בקרב, זכה זכי לכינויו שמלווה אותו עד ליום זה, ככל הנראה בניסיון להטעות את צה"ל בהנחה כי זה מסתמך על רישומי שמותיהם האמיתיים של חברי הארגון.
בשנת 1970 נבחר זכי לכהן כחבר במועצה המהפכנית של פת"ח, אשר הייתה בזמנו הרשות המבצעת, ושתכליתה הייתה לבצע בפועל את החלטות הארגון בוועידה הכללית. בין השנים 1971-1974 כיהן כנציג מדיני מטעם פתח באזור ירמוכ שבסוריה. בשנת 1974 מונה לנציג אש"ף בתימן. בשנת 1986, לאחר שפעל במסגרת דיפלומטית אל מול מדינות ערביות ומערביות, מונה לתפקיד מנכ"ל המחלקה הבינלאומית באש"ף.
באותה השנה נבחר זכי לכהן כציר במועצה הלאומית של אש"ף. שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1989, נבחר גם לחבר בוועד המרכזי של פתח, בו הוא חבר עד היום. עם בחירתו, מונה זכי לתפקיד מזכ"ל "ועדת האינתיפאדה", אשר בראשה עמד ערפאת, ולאחר מכן אף נשלח על ידי ערפאת כנציגו האישי לדיונים אל מול ראשי מדינות.
השיבה לשטחים ותפקידיו ברשות
זכי שב לשטחים בספטמבר 1995, ומיד עם שובו סייע בהקמת סניפים של פתח בשלושה מחוזות ברצועת עזה. בינואר 1996 נבחר זכי לציר מטעם פתח במועצה המחוקקת הפלסטינית ממחוז חברון, לאחר שזכה במירב הקולות מבין כלל המתמודדים בגדה המערבית. במסגרת תפקידו במועצה המחוקקת, עמד זכי בראש ועדת החינוך והעניינים החברתיים של המועצה, אשר אחראית בין היתר על תחומי החינוך, הבריאות, התרבות, העובדים ומשפחות השהידים. במהלך האינתיפאדה השנייה מונה זכי לאחראי תיק חברון באש"ף. לאחר מכן, כיהן מספר שנים בתפקיד נציג אש"ף בלבנון. במהלך תפקיד זה, היה זכי קורבן לניסיון התנקשות בחייו, בעת פיצוץ מטען חבלה סמוך לשיירה בה נסע בצאתו ממחנה הפליטים מיה מיה שבפאתי צידון, אשר גרם למותו של סגנו, כמאל נאג'י. עם זאת, זכי עצמו לא נפגע בפיצוץ.
בחירתו לוועד המרכזי של פתח ופעילותו כיום
בוועידת פתח השישית שהתקיימה באוגוסט 2009 נבחר זכי לכהן כחבר הוועד המרכזי של פתח, בו הוא מכהן עד היום. בישיבה הראשונה של הוועד, נבחר זכי לכהן בתפקיד שהיה מוכר לו מעברו – האחראי על היחסים עם מדינות ערב.
בחודש מרץ 2011 נעצר זכי על ידי צה"ל לאחר שהשתתף בהפגנה נגד גדר ההפרדה שהתקיימה צפונית לבית לחם. זכי הובא יחד עם 9 פלסטינים נוספים שנעצרו בהפגנה למשפט בבית הדין הצבאי בעופר, דבר שהוביל להפגנות המוניות סמוך למחסום ביתוניא, בהן השתתפו רבים מבכירי פתח ואף שרים בממשלה הפלסטינית. בסופו של יום שוחררו זכי ויתר העצורים בערבות של 15,000 ש"ח, שעליה התחייב חבר הכנסת אחמד טיבי.
בחודש יוני 2011 פרסם השבועון "כל אל-ערב" היוצא לאור בנצרת "חשיפה", על פיה זכי הוא המועמד המוביל לרשת את יושב ראש הרשות הפלסטינית, אבו מאזן, לאחר שזה יפרוש מתפקידו. העיתון הסתמך בדיווחו על מקור עלום שם המוגדר "מהימן ובכיר", ודיווח כי זכי זוכה לתמיכה אף בקרב חברי הוועד המרכזי של ארגון הפתח. זכי עצמו הגיב לדברים בביטול, וציין כי הוא מקווה שאבו מאזן ימשיך בתפקידו.
בספטמבר 2011, בעקבות נאום נשיא ארצות הברית אובמה בעצרת האומות המאוחדות, אמר זכי בריאיון ל"אלג'זירה" כי אובמה ונתניהו הם "חלאות" ומטרתם הסופית של הפלסטינים נותרה הכחדת ישראל (תוכנית השלבים) אך "אין זה מקובל להתבטא כך".
ג'וני קונצ'ו
ג'וני קונצ'ו הוא סרט מערבון פסיכולוגי שהופק באולפני יונייטד ארטיסטס הסרט יצא אל האקרנים בשנת 1956. את הסרט ביים דון מגוויר והפיקו האנק סניקולה ופרנק סינטרה, הייתה זו הפעם הראשונה שסינטרה השתתף בהפקת סרט, דבר שהעיד על עליית מדרגה במעמדו ככוכב קולנוע. התסריט לסרט נכתב על ידי דייוויד הרמון שאימץ אותו מסרט טלוויזיה אותו כתב.
בסרט ישנה אמירה פוליטית חזקה, אך היא משאירה בידי הצופה את הבחירה מה היא האמירה, האם נגד סכנת הקומוניזם או אמירה שהיא אנטי מקארתיזם.
שכונה ד' (באר שבע)
שכונה ד' היא שכונה בבאר שבע, הנמצאת מצפון לשכונות ג' וב' מזרחית לשכונה ו' ודרום-מערבית לשכונת רמות. בהיותה שכונה גדולה מאוד, שכונה ד' מתחלקת לשלושה אזורים: ד' דרום, ד' צפון, וד' מזרח (ו' הישנה).
השכונה הוקמה בשנות החמישים כשיכון שיושב על ידי עולים חדשים, בעיקר מארצות האסלאם וניצולי השואה מאירופה. בשכונה היו גם רחובות שבהם גרו משפחות בנות המעמד הבינוני, כגון אזור רחוב עוזיהו המלך ורחוב שלמה המלך. בשנות השבעים קלטה השכונה עלייה גדולה מרוסיה ומגאורגיה, בשנות התשעים קלטה עולים רבים מברית המועצות לשעבר ובשנות האלפיים קלטה אוכלוסייה של ערבים תושבי הרשות הפלסטינית ששיתפו פעולה עם כוחות הביטחון הישראליים.
עם השנים נוצרה לשכונה הוותיקה תדמית שלילית, ושם השכונה הפך לשם נרדף לעוני ולפשע. הסיבה המרכזית לכך היא העובדה שבמשך השנים קלטה השכונה עולים רבים מרקע סוציו-אקונומי נמוך, שחלקם הידרדרו לפשיעה ולהתמכרות לסמים. עד שנות ה-70, כשנסללה הכניסה החדשה לבאר שבע מכיוון צפון, השכונה הייתה בשולי העיר.
סוג הבניינים הנפוץ בשכונה הוא שיכוני ה"בלוק" - ביניינים שהוקמו בשכונות מצוקה רבות בישראל של שנות החמישים ושנות השישים ובהם ארבע קומות ושלוש עד שש כניסות לחדרי מדרגות. הדירות בשיכונים אלה הן בעיקר דירות של שני חדרים או שלושה. סוג שיכונים נפוץ אחר בשכונה הוא שיכון שטיח - מעין קוטג' טורי חד קומתי קטן, עם גינה קטנה מאוד, המוקפת חומה.
בשכונה נמצאת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מאז הקמתה בשנות ה-70, החלו לדור בשכונה סטודנטים, המהווים אוכלוסייה חזקה ומושכים עסקים ואירועי תרבות. עם זאת חלקים אחרים של השכונה (בעיקר צפונה) המשיכו להוות מוקדי עוני ופשיעה, וחלק גדול מבתי צפון השכונה מושכרים בדמי מפתח.
בשכונה נמצאים מספר מתנ"סים, קופות חולים, בתי ספר יסודיים ועל יסודיים, מעונות סטודנטים, שני מרכזי קניות ("אורן" ו"גילת") ומרכז ספורט. בשוליה הצפוניים של השכונה שוכנת ישיבת בני עקיבא אהל שלמה ובסמוך לה מבנה המועצה הדתית.
עם יוצאי השכונה נמנים בין היתר השר סילבן שלום, הזמר-יוצר עמיר בניון, השחקניות רונית אלקבץ וחנה אזולאי הספרי, הבמאי שלומי אלקבץ, הזמרת זהבה בן, איש הטלוויזיה צביקה הדר, ההיסטוריון אבנר בן-זקן, העיתונאי דני קושמרו ומרגל הגרעין מרדכי ואנונו.
ד' דרום
שכונה ד' דרום נהנית מסמיכות לאוניברסיטה ולבית החולים סורוקה. על דרך הכניסה אל באר שבע, מכיוון צפון, מצויות תחנות אוטובוס הקרובות לשני מוסדות אלו ומיקומן נותן מנוף כלכלי לשכונה.
בשכונה נמצאים מספר מתנ"סים, קופות חולים, בתי ספר יסודיים ועל יסודיים, מעונות סטודנטים ("מעונות ד'), שני מרכזי קניות ("אורן" ו"גילת") ומרכז ספורט. בשכונה (רחוב אברהם אבינו 33) מצוי גם אחד מסמליה של האדריכלות הישראלית של סוף שנות השישים "בית הפירמידה" (ראו סקירה אדריכלית מלווה בתמונות על בית הפירמידה.) שתוכנן על ידי האדריכלים משה לופנפלד וגיורא גמרמן לאחר שזכו בתחרות לתכנון מבנה מגורים המתאים לאקלים המדברי. בניין מפורסם נוסף שמצוי בשכונה הוא מרכז הנגב, שתוכנן על ידי האדריכל רם כרמי. במשולש הרחובות יהודה הלוי, שמעון בר-גיורא ורבי עקיבא, במערב השכונה, נמצאת מחצבה ישנה, ממנה כרה השלטון העות'מאני אבנים לבניית העיר העתיקה של באר שבע. במחצבה זו ניתן לראות את שכבות הסלעים שהושקעו בקניון באר שבע-עזה.
ד' מזרח / ו' הישנה
החלק המזרחי של השכונה שנבנה מספר שנים לאחר שאר השכונה, נבנה בצורה מתוכננת מבחינת בינוי וכבישי גישה. חלק מהבניינים בשכונה הם "בלוקים" (מבנים ארוכים, בני ארבע קומות, עם דירות קטנות וכמה כניסות לכמה חדרי מדרגות), חלק בניינים של ארבע קומות עם כניסה אחת וחלק הם שיכוני שטיח.
ד' צפון
החלק הצפוני של השכונה נבנה מאוחר יותר משאר השכונה. בין חלק זה של השכונה לד' דרום מפריד גן שני אליהו (המכונה לרוב "פארק ד'"), שהוא הפארק הגדול ביותר בתוך באר שבע. בקצה השכונה נמצא בית החולים הפסיכיאטרי של באר שבע, ולידו מרכז קליטה. סמוך לקצה השכונה (אבל כבר בשטחן של שכונה ו' ושכונת נווה מנחם) נמצאים קמפוס מכללת קיי, אולם הקונכייה ואצטדיון טרנר.
אפיל-סין
אפיל-סין היה מלך אמורי, המלך הרביעי בשושלת הראשונה של מלכי בבל. הוא מלך בין השנים 1830–1813 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה או בין השנים 1749-1767 לפנה"ס לפי הכרונולוגיה הנמוכה.
אפיל-סין היה אביו של סין-מובליט, שהרחיב את תחום שליטתה של בבל על מספר ערי מדינה באזור, וסבו של המלך חמורבי, אשר הפך את הממלכה האזורית הקטנה בבל, לאימפריה. הוא היה בנו של המלך סביום. לא נמצאו בממצאים הארכאולוגיים הוכחות לטענתו שהייתה לו מלכות. העדרן הביא חוקרים למסקנה שבתקופתו בבל הייתה עדיין עיר קטנה וחדשה וכי השפעתו כשליטה, הייתה קטנה בהרבה מאשר השפעתם של בנו ונכדו.
בתקופת שלטונו הוא בנה את חומות העיר בבל ואת חומות הערים בורסיפה ונורום. הוא בנה מקדש לאלה איננה והוביל את עבודות הבנייה בבורסיפה למקדש א-זידה לאל נבו.
הנסיכה אלכסנדרה, דוכסית פייף השנייה
הנסיכה אלכסנדרה, דוכסית פייף השנייה (באנגלית: Princess Alexandra, 2nd Duchess of Fife, 17 במאי 1891 - 26 בפברואר 1959), הייתה דוכסית פייף ונכדתו של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה
בשנת 1901 מתה המלכה ויקטוריה, וסבה עלה לשלטון במקומה כאדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת, וב-9 בנובמבר 1905 העניק לאמה את התואר הנסיכה המלכותית, ובעקבות כך קיבלה אלכסנדרה אף היא תואר "נסיכה". בשנת 1910 התארסה אלכסנדרה בחשאי עם דודנה כריסטופר, נסיך יוון ודנמרק, בנו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, אולם הקשר ביניהם נפסק בלחץ הוריהם. בדצמבר 1911 בעת הפלגת המשפחה למצרים, נטרפה ספינתם בים מול חופי מרוקו, ולמרות שבני המשפחה נחלצו ללא פגע, חלה אביה אלכסנדר בדלקת אדר החזה, ובינואר 1912 הוא מת באסוואן שבמצרים, ואלכסנדרה ירשה את תאריו.
ב-15 באוקטובר 1913 התחתנה אלכסנדרה עם ארתור, נסיך קונוט, בנם של הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן, בנה של המלכה ויקטוריה, ולואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה, בתו של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה, ממנו נולד לה בן אחד:
יחד עם בעלה הם מילאו תפקידים רשמיים שונים בשם דודם, המלך ג'ורג' החמישי, ואחר כך עבור בן דודם, המלך ג'ורג' השישי. במהלך מלחמת העולם הראשונה עבדה אלכסנדרה כאחות בבית החולים סנט מריס, פדינגטון, לונדון. בשנת 1920 התמנה בעלה למושל הכללי של דרום אפריקה, והם נסעו יחד לפרטוריה, שם היא עבדה בבתי חולים מקומיים. לאחר שחזרו לבריטניה, חזרו בני הזוג לתפקידם הרשמי, ובין השנים 1937–1944 הייתה אלכסנדרה חברת מועצת המדינה. בשנת 1938 מת בעלה ארתור, נסיך קונוט, ומשום כך לאחר מות חמיה הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן בשנת 1942 ירש בנה אלסטייר וינדזור, דוכס קונוט וסטראת'רן את תאריו, אולם הוא מת במפתיע כתוצאה מדלקת ריאות בשנת 1943. ב-26 בפברואר 1959 מתה אלכסנדרה בגבעת פרימרוז, לונדון, ואחיינה ג'יימס קרנגי, רוזן סאות'סק השנים עשר ירש את תאריה.
מרכז מהות
מרכז מהות – מידע הדרכה ותעסוקה לנשים (בערבית: مركز ماهوت – معلومات إرشاد وعمل للنساء; באנגלית: Mahut Center - Information, Guidance and Employment for Women) הייתה עמותה פמיניסטית שפעלה בין השנים 2005 – 2013 לקידום שוויון מגדרי בשוק התעסוקה בדגש על נשים מעוטות הכנסה בגיל מבוגר (גיל 45 ומעלה).
מרכז מהות פעל להעלאת המודעות והידע כלפי האפליה וההדרה התעסוקתית של נשים מבוגרות, בהובלת מאבקים בגילנות (ageism, אפליה על רקע גיל) בשוק התעסוקה, ובקידום פרספקטיבה גילית למרכז סדר היום של ארגונים פמיניסטיים, ארגונים לשינוי חברתי, הציבור הרחב וגופי מדיניות.
הקמה ושנים ראשונות
מרכז מהות הוקם בספטמבר 2004 כפרויקט במסגרת קואליציית נשים חיפה במטרה לסייע לנשים יוצאות מקלטים לנשים מוכות להשתלב בעבודה ולהגיע לעצמאות כלכלית. קואליציית נשים חיפה מאגדת תחת קורת גג אחת פעילות של ארגונים פמיניסטיים, ובאותה תקופה היא כללה את הארגונים: אשה לאשה - מרכז פמיניסטי חיפה, מרכז סיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית חיפה והצפון, כיאן- ארגון פמיניסטי ו"קו חרום לנפגעות אלימות" (אשר נסגר בינתיים). בתחילה נקרא הפרויקט: IWORC- Israel's Women's Opportunities and Resource Center, ובהמשך שונה השם למרכז מהות (מהו"ת: מידע הדרכה ותעסוקה לנשים). בשנה בה פעל הפרויקט בבית הקואליציה, פנו לבקשת סיוע תעסוקתי נשים רבות – שורדות אלימות ומעוטות הכנסה - המתמודדות עם קשיים וחסמים בשוק התעסוקה. עקב הרחבת הפעילות החליטו ארגוני הקואליציה להפוך את הפרויקט לעמותה עצמאית. מרכז מהות נרשמה כעמותה בספטמבר 2005. בתעודת הרישום הוגדרו מטרותיה: "קידום צדק כלכלי וחברתי לנשים מקבוצות חלשות בחברה הישראלית. סיוע להשתלבות בעבודה, להשכלה ולהתעצמות, וזאת מתוך גישה פמיניסטית".
בשנים הראשונות התמקדה העמותה בקידום תעסוקתי של נשים החיות במוחלשות כלכלית באזור חיפה, באמצעות תוכניות שכללו העצמה, קורסי מחשבים, השמה וליווי תעסוקתי. התוכנית התעסוקתית של העמותה זכתה לתמיכה אסטרטגית ותקציבית של מיזם תב"ת (תנופה בתעסוקה) המשותף לג'וינט ישראל ולממשלה.
פיתוח ידע וקידום מדיניות
במלחמת לבנון השנייה שהתרחשה בקיץ 2006, החל צוות העמותה לתעד את סיפוריהן של הנשים המתייחסות למלחמה המתמשכת ולהשפעתה הקשה על חייהן. זאת, תוך מתן סיוע חיוני לנשים רבות שנותרו בצפון ללא מקורות תמיכה מספקים. המצב הקשה אותו תיארו הנשים היווה בסיס לניסוח של 'קול קוראת' לסיום הלוחמה אשר הופץ על ידי ארגוני הנשים. עם סיום המלחמה פורסם דו"ח מרכז מהות: "נשים בכלכלת מלחמה – עדות חיה". מסמך זה מבוסס על עדויות ודן בהשלכות מלחמת לבנון השנייה על מצבן הכלכלי והתעסוקתי של נשים בחיפה ובקריות. הדו"ח זכה לחשיפה ציבורית רחבה, והיה לראשון מבין חמישה דו"חות ייחודיים המתארים את המציאות התעסוקתית והכלכלית של נשים המתמודדות בתחתית שוק התעסוקה. דו"חות אלו היוו בסיס לפיתוח פרויקטים לקידום שוויון מגדרי בשוק התעסוקה על ידי מרכז מהות ועמותות אחרות. עשייה זו מיצבה את מרכז מהות כארגון הקושר יחדיו, ומשלב בחזונו ובפעילותו, מתן סיוע פרטני, מחקר וקידום מדיניות.
מחויבות לקידום נשים מבוגרות בתעסוקה
החל משנת 2010 התמקדה העמותה בנושא גיל, מגדר ותעסוקה. במסגרת זו - פותחה והופעלה תוכנית לקידום תעסוקתי של נשים בגיל המבוגר, אשר הוכרה כתוכנית ניסיונית וחדשנית על ידי הקרן למפעלים מיוחדים במוסד לביטוח לאומי; פורסם הדו"ח 'נשים בין גיל לתעסוקה' המתאר את המציאות התעסוקתית של נשים מבוגרות; פורסמו מסמכי עמדה בנושאים: העלאת גיל הפרישה לנשים, קידום הכשרה מקצועית ושילוב מבוגרות ומבוגרים בתעסוקה; הוקמו הפורום לקידום כוח עבודה רב-גילי והקואליציה להכשרה מקצועית; נוהלו מאבקים ציבוריים למען זכויות ושוויון של קבוצות מבוגרות בתעסוקה, ובמרכזם המאבק בנושא גיל הזכאות לפרישה של נשים; הופעל הפרויקט לקידום הערכות לפרישה הוגנת, במסגרתו פורסם הדו"ח: 'נשים בכלכלת פרישה – הערכות ומוכנות כלכלית של נשים לגיל הפרישה והזקנה'; והועברו הרצאות בנושאי גיל, מגדר ותעסוקה במסגרות מגוונות.
סגירת העמותה
עקב קשיים תקציביים מתמשכים ולאור הצפי כי בשנת 2014 יורע עוד יותר המצב הכלכלי, החליטה האספה הכללית של העמותה שהתכנסה בדצמבר 2013 על פירוק מרצון של מרכז מהות בסוף שנת 2013. סגירת העמותה התנהלה תוך העברת הפרויקטים והידע הייחודי שפותח בעמותה לעמותות אחרות.
גיל נשים ותעסוקה
המחויבות וההתמחות של מרכז מהות בקידום מצבן התעסוקתי-כלכלי של נשים בגיל המבוגר, התגבשו כתוצאה של מגמות מורכבות: נשים מבוגרות בשיעורים גדולים וגדלים פנו למרכז מהות כיוון שנואשו מלמצוא עבודה ומלקבל תמיכה במסגרות אחרות; העדר יחסי של תוכניות אחרות המסייעות לאוכלוסייה זו; הגילנות הנרחבת בשוק התעסוקה; הפגיעה הקשה ממנה סובלות, במיוחד, נשים מעוטות הכנסה החיות בשוליות כלכלית; העלייה בתוחלת החיים המנבאת כי ההדרה והאפליה על רקע גיל צפויות להתרחב במידה ולא תוטמע מדיניות מתאימה; הקשר בין אפליה על רקע גיל לאפליה על רקע מגדר - הנתונים מצביעים על כך שאי שוויון מגדרי בתעסוקה מקצין בגיל המבוגר, וכי להדרה ולאפליה התעסוקתית על רקע גיל יש השלכות קשות במיוחד על נשים. המאבק בגילנות כלפי נשים, פיתוח וקידום מדיניות התואמת לצרכים ולקשיים הייחודיים לנשים מבוגרות, ומתן סיוע בשטח לנשים אלו– לא עמדו בעבר על סדר היום של ארגונים פמיניסטיים וארגונים לשינוי חברתי. מרכז מהות לקחה חלק מוביל בקידום נושאים אלו לתודעה, וברתימת ארגונים אחרים לפעילות בתחום. במהלך שנת 2011 התנהל מאבק ציבורי כנגד כוונת הממשלה להעלות את גיל הזכאות לפרישה לנשים בישראל מ-62 ל-67. למרכז מהות היה תפקיד חשוב במסגרתו. במסמך העמדה שנכתב במרכז מהות ועליו התבסס המאבק, נוסחו הקווים המנחים המדגישים כי דיון בהעלאת גיל הזכאות לפרישה צריך להתבסס על: פיתוח מדיניות כוללת המבטיחה שוויון תעסוקתי בפועל וביטחון כלכלי ותעסוקתי לנשים לאורך ימי חייהן; צמצום פערים מגדריים בתעסוקה; התייחסות להבדלים בין קבוצות של נשים ממעמד סוציו-אקונומי ותעסוקתי שונה.