cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המצב האנושי
פרק 4: מלאכה
בניגוד לעבודה, למלאכה יש התחלה וסוף מוגדרים ומובחנים. המלאכה מותירה מאחוריה אובייקט בר קיימא ועמיד, למשל מכשירים, ולא אובייקטים נצרכים וחד פעמיים. אובייקטים עמידים אלו מרכיבים את מה שארדנט מכנה ה"עולם" שבו אנחנו חיים, כך למשל ציוולזציה וצורות חיים קדומות הותירו מאחוריהן מכשירים וכלי מלאכה, ולא את תוצרי העבודה אותם צרכו. המלאכה כרוכה במרכיב של התרעבות ושליטה בטבע, שאף מאופיינות לעיתים כאלימות. בעל המלאכה מתערב בטבע במטרה לשאוב ממנו משאבים גולמיים ולעצבם כרצונו. לדוגמה: עץ נכרת כדי לשאוב ממנו חומר גלם לכיסא. המלאכה מכילה את שלב הרעיון הראשוני, את צריכת המשאבים הגולמיים, ואת התוצר הסופי. תהליך המלאכה נקבע על פי הקטגורים של תכליות ואמצעים. ארנדט סברה כי תפיסת האדם כבעל מלאכה, "הומו פאבר" (homo faber) מובילה לתפיסה אינסטורמנטלית, לפי טבעי לכאורה לתפוס כל דבר כאמצעי פוטנציאלי תכלית אחרת. לפי ארנדט, התועלתנות-האנתרופוצנטרית, מבוססת על כשל בהבחנה שבין תועלת ומשמעות, שבשפה מובחן בין הביטויים "בשביל" (in order to) לעומת "למען" (for the sake of), כך שבדומה לנעשה במלאכה, כל תכלית מובנת כשימושית לתכלית אחרת. התפיסה כה דומיננטית במודרנה, שאפילו קאנט (הנתפס לרוב כדאונטולוג) נתון למסגרת המושגית האינסטרומנטלית, כשהוא טוען שהאדם אינו רק אמצעי אלא גם "תכלית כשלעצמה" (הצו הקטגורי) וכן בהשוואה בין המוסר לחפץ היפה שמפיק "נחת ללא כל חפץ־עניין" (ביקורת כוח השיפוט).
המנטליות של ההומו פאבר נוחכת בחילוף המושגי שנעשה בין "ערך שימוש" (use value) לבין "השווי" (worth) בשיח הכלכלי, המסמן את האובדן של שווי שהוא אינטרינזי, בשונה לערך שהוא תמיד יחסי לשימוש ולצרכים של האדם. אף שהדיון מתמקד בחפצי שימוש, תוצרי המלאכה המובהקים עבור ארדנט הם דווקא יצירות אמנות, מפני שלהן העמידות הגבוהה ביותר כחלק מהעולם, מפני שיצירות אמנות במהותן אינן משמשות לצורך חולף, הן לא נשחקות. במובן זה האמנות העמידה ביותר היא השירה, שהקיום שלה הוא כמעט ולא חומרי.
פרק 5: פעולה
סוג הפעילות השלישי הוא "הפעולה" (הכוללת גם דיבור וגם פעולה) המאופיינת כאמצעי שבאמצעותו בני אדם מראים את עצמם לאחרים, וחושפים את מהותם הייחודית, על פי רוב שלא במודע. האני המתגלה בפעולה סמוי מן האדם הפועל, מתגלה בדיעבד בהתייחסות לפעולתו כסיפור. פעולה היא האמצעי שבאמצעותו אנו מבדילים את עצמנו מאחרים כיצורים ייחודיים וחסרי תחליף. עבור בני אדם, שלא כמו עבור יצורים אחרים, בנוסף לשאלה הכללית של "מה" אנחנו, עולה השאלה האינדיוידואלית "מי" כל אחד בנפרד. פעולה ודיבור נעשים תמיד באינטרקציה שבין בני אדם ומכוונים כלפיהם, ובכך נוצרת הרשת של יחסי אנוש. הגיוון בין בני האדם הרואים את הפעולה מאפשר סוג של אובייקטיביות משותפת, בכך שהוא מאפשר לראות פעולה מנקודות מבט שונות. לפעולה פוטנציאל להשלכות בלתי מוגבלות, לעתים קרובות הרבה מעבר למה שיכולנו לצפות מראש, מעבר לכללי הסטטיסטיקה והעובדות הניתנות לניבוי. לטענת ארנדט, היוונים חשבו על הפוליס כמקום שבו אנשים חופשיים יכולים לחיות יחד כדי לפעול, ולא כפי שאנו תופסים את המדינה המודרנית, כמקור להבטחת צרכי הקיום הפרטיים. פילוסופים רציונלים מ"האסכולה הסוקרטית" כמו אפלטון, שלא אהבו את אי-הניתנות לחיזוי של הפעולה, ייסדו את הפוליס האידיאלית (הפוליטאה) על פי הדגם של משק בית משותף. המלך הפילוסוף מייצר את מלאכת החקיקה המתמשכת, והעם פועל תחתיו. כנגד הניסיונות להחליף פעולה בעבודה ובמלאכה, ארנדט מציעה שני פתרונות לשתי הבעיות הגדולות ביותר שהפעולה יוצרת: סליחה לתולדה הבלתי הפיכה של הפעולה, והבטחה למתן את אי-הניתנות לניבוי.
פרק 6: חיי המעש והעידן המודרני
ארדנט טוענת כי לא ניתן היה לצפות את שלושת האירועים הגדולים המסמנים את סף העידן המודרני (גילוי אמריקה, הרפורמציה, הטלסקופ). האירועים קרו בפתאומיות והיו להם השלכות שמבשריהם מעולם לא התכוונו להם. אחת ההשפעות של כל אחד מהאירועים הללו היא הגברת הניכור שלנו מהעולם, שלדעת ארנדט הוא מאפיין משמעותי בהרבה לעידן שלנו מאשר הניכור מהעצמי (בדומה לניתוח שורשי הקפיטליזם בפרוטסטנטיות אצל מקס ובר, ולעומת ניתוחו של הסובייקטיבי של קרל מרקס הבוגר). טכנולוגיית חקר ותחבורה צמצמו את המרחקים של העולם, והופכים אותנו לתושבי כדור הארץ, יותר מאשר של המקום המסוים שלנו בתוכו. תהליך ההפקעה שהחלה הרפורמציה הפקיע אנשים מאדמתם ואת מקומם בעולם. גילויו של גלילאו את ההמשכיות שבין תנועת הארץ ליקום, מרחיק אנשים מעולמם, בכך שהוא מראה שההשקפה על העולם כמרכז הארץ היא מנותקת מהמציאות, ושהשמש אינה זורחת ושוקעת כפי שנדמה. מה שמייחד את גלילאו מתיאורטיקנים הליוצנטריים אחרים הוא שהוא הוכיח שתיאוריות הליוצנטריות לא היו רק מכשירים שימושיים יותר לחיזוי נתונים, אלא גם תיאורים נאותים של המציאות. באופן אירוני, התוצאה של המהפכה המדעית היא שהתיאוריות הנוכחיות הפכו כל כך מוזרות ושאולי אף אחד לא יכול לתפוס את העולם שהן מתארות. הם התבררו כיעילים בעיקר ככלי שימוש אינסטורמנטליים, לאחר שניפצו את ההבנה הקודמת שלנו על העולם. בינתיים, המדע מרחיק אותנו עוד יותר מהעולם על ידי שחרור תהליכים על פני כדור הארץ, שבעבר התרחשו רק רחוק מאוד מאיתנו ביקום (כמו ביקוע גרעיני). בהתייחסותה לאפוריזם של קפקא, מצאנו נקודה ארכימדית להניע את העולם, אבל רק על ידי איבוד מקומנו בו.
התוצאה של ניכור עולמי זה עבור הפילוסופיה הייתה התמקדות אינטנסיבית בעצמי, הספֵרה האחת שנותרה כמסד אפשרי של וודאות וידע. דקארט ומודרנים אחרים סברו כי אף שלא ניתן להכיר את העולם החיצון בוודאות כפי שהוא מתואר על ידי המדע, ניתן להכיר את העצמי. חשיבותה של הקביעה הקטרזיאנית הידועה "אני חושב, משמע אני קיים" (Cogito ergo sum), אף שבוטאה כבר אצל אוגוסטינוס (si fallor, sum), מהווה חידוש מקורי וסימן היכר של המודרניות בשל ההתייחסות לספק כנקודת המוצא, "יש להטיל ספק בכל" (de omnibus dubitandum est). המשמעות הרדיקלית של הספק הקרטזיאני היא שגם האמת וגם המציאות אינן דברים נתונים, ורק סילוק התופעות יכול להציע תקוה לידע אמיתי. התפיסה של השכל הישר כמובן שבו חמשת החושים האחרים הותאמו לעולם משותף נכנעה לתפיסה של השכל הישר כיכולת פנימית ללא כל קשר לעולם, וההנחה שלכל בני האדם היו יכולות כאלו במשותף הפכה לתנאי הכרחי כדי להפעיל תיאוריות. אולם, ללא הנחה של עולם משותף, ההנחה של פקולטות משותפות איבדה מסמכותה.
לתגליותיו של גלילאו יש גם השלכות על הבחנה בין חיי המעש לבין חיי העיון. העובדה שהוא גילה את התגליות באמצעות טלסקופ, עם תוצר של מלאכה אנושית, מעידה על שינוי חשוב במדע. ידע נרכש לא רק על ידי חשיבה, אלא על ידי עשייה. ההומו פאבר וחיי העבודה רוממו אפוא על פני חיי ההתבוננות. ואכן, המודל של חקירה מדעית, הניסוי, הוא כזה שבו המדען משחרר תהליך שבאמצעותו המדען מפיק תוצאות. דרך זו לעשות מדע מובנת באופן טבעי במונחים של תהליכי מלאכה. לפיכך, הפילוסוף נדחק לעמדה חסרת חשיבות יחסית, כשזה שיכול רק לתהות על מה שהראו המדענים. אבל בסופו של דבר, ההומו פאבר ויתר על הבכורה לחיה העובדת. חיי העבודה הפכו לדאגה המרכזית, משום שכל ההתפתחויות הללו התרחשו בחברה נוצרית שהעריכה את החיים הרבה יותר ממה שהעריכו אחרים. לאחר החילון, העיסוק בהישרדות בחיים כערך המרכזי שולט בפעילויות שלנו. זה הפך אותנו לחברה עמלנית, חברה של פועלים. בהתייחס למושגי חיי המעש, האנשים בעלי הכוח הרב ביותר "לפעול" בחופשיות כעת הם אולי המדענים, אך למרבה הצער, הם פועלים אל תוך הטבע ולא בתוך הרשת של יחסים אנושיים, ולפיכך פעולתם אינה יכולה להיות מקור למשמעותיות המאירה את הקיום האנושי. ארנדט גורסת כי "פעולה" עדיין אפשרית בחברות חופשיות, אבל שברירית.
יחסי אורוגוואי–סן מרינו
יחסי אורוגוואי–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקה המזרחית של אורוגוואי לרפובליקה השלווה של סן מרינו. שתי המדינות חברות באו"ם.
דני הירשברג
קורות חייו
דני הירשברג נולד ב-1966 ליהודית וליחיאל ולו ארבעה אחים ושתי אחיות, וגדל בעיר תל אביב. הוא בוגר ישיבת בני עקיבא נחלים, שירת בחיל החינוך במסגרת מסלול ישיבות ההסדר.
יחסי אורוגוואי–סן מרינו
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-22 בספטמבר 1999. שתי המדינות משתפות פעולה בארגונים בינלאומיים, ובכלל זה באו"ם.
דני הירשברג
קורות חייו
אחיו השני,, נפל במבצע שלום הגליל בט"ו באב תשמ"ב (1982).
הירשברג כיהן כסמזכ"ל תנועת בני עקיבא ושימש בשלל תפקידים נוספים, ביניהם רכז מחוז ירושלים וראש מחלקת כוח אדם. הוא מתגורר ביישוב טלמון, ואב לחמישה ילדים. חבר ההנהלה הארצית של בני עקיבא משנת 1990 ועד היום. הירשברג בעל תואר ראשון בחינוך במקצועות תנ"ך ומחשבת ישראל ותואר שני בתולדות ישראל מטעם אוניברסיטת חיפה. כמו כן משמש הירשברג כמדריך משלחות נוער לפולין.
בשנת 2011 נבחר לכהן כמזכ"ל בני עקיבא. במרץ 2016 נבחר סגנו יאיר שחל להחליף אותו עם תום תקופת כהונתו. ב-1 בספטמבר 2016 סיים את תפקידו.
בוגר תוכנית ההכשרה של 'מעוז' במסלול אדוות.
מאז ספטמבר 2016 משמש דני כמנכ"ל רשת החינוך 'דעת' רשת לחינוך והכשרה מקצועית.
בלבזאור
בלבזאור (ביפנית: フシギダネ, "פוּשִׁיגִידָנֶה") הוא מין הפוקימון הראשון בזיכיון "פוקימון" בבעלות Game Freak ונינטנדו. הוא עוצב על ידי אצוקו נישידה, ושמו הוא שילוב בין המילים "Bulb" (פקעת) ו"דינוזאור". הוא הופיע לראשונה בצמד המשחקים פוקימון אדום וכחול כפוקימון התחלתי. מאוחר יותר, הופיע גם במשחקי ההמשך, משחקי ספין-אוף, סדרת האנימה, סרטים, סדרות מאנגה שונות ומגוון מוצרים.
תיאור
בלבזאור הוא פוקימון מסוג עשב ורעל. הוא הפוקימון הראשון שמופיע בפוקידע.
לבלבזאור ארבע רגליים עם טפרים וכן פקעת על גבו. העור שלו ירוק עם כתמים ירוקים כהים, והעיניים שלו אדומות.
לפי הפוקידע, בלבזאור, שמכונה גם "פוקימון הזרע", יכול לשרוד ימים שלמים אך ורק על אור שמש.
היסטוריה
בלבזאור עוצב על ידי אצוקו נישידה, בדרך של גזירה לאחור מהצורה הסופית שלו, וינאזור, וכן על ידי קן סוגימורי, חברו של יוצר זיכיון הפוקימון סטושי טג'ירי.
סדרת משחקי הווידאו
הוא הופיע לראשונה במשחקים פוקימון אדום וירוק ("פוקימון אדום וכחול" מחוץ ליפן) כאחד הפוקימונים הראשונים שהשחקן יכול לבחור, לצד סקווירטל וצ'רמנדר.
בלבזאור הופיע במספר משחקי פוקימון נוספים: הוא פוקימון התחלתי בפוקימון אדום אש וירוק עלה, החידושים של פוקימון אדום וירוק; בפוקימון לב זהב ונשמת כסף, לאחר הבסת 16 המכונים ורד, ניתן לבחור בו, לצד שאר הפוקימונים ההתחלתיים ממחוז קאנטו; הוא משמש גם כפוקימון התחלתי נוסף בפוקימון X ו-Y.
אנימה
בלבזאור הוא דמות מרכזית בסדרת האנימה, בתור אחד הפוקימונים הראשיים של אש קטצ'אם בעונה הראשונה, ואחד הפוקימונים של מיי (שהתפתח לוינאזור). הוא מופיע במספר סדרות מאנגה שונות, כגון "הרפתקאות פוקימון", שם הוא מן הפוקימונים הראשיים של רד.
פטר מכיידיק
פטר מכיידיק (בסלובקית: Peter Machajdík; נולד ב-1 ביוני 1961) הוא מלחין סלובקי החי בגרמניה מאז 1992.
מכלול יצירותיו כולל מוזיקה סימפונית, ווקאלית וקאמרית להרכבים שונים לצד מוזיקה מוזיקה לסרטים, לתיאטרון ולמחול.
יצירותיו של מכיידיק מבוצעות ומוזמנות על ידי תזמורות ומבצעים בגרמניה, סלובקיה, בשווייץ, איטליה, אוסטריה, פולין, ארצות הברית, אוקראינה וצ'כיה, בין היתר על ידי תזמורת הרדיו של סלובקיה, התזמורת הקאמרית של סלובקיה, ינאצ'ק התזמורת הפילהרמונית, קושיצה התזמורת הפילהרמונית המדינה, בידגושץ' התזמורת הפילהרמונית, וכמו כן הוקלטו ושודרו בגרמניה, הולנד, ארצות הברית, אוסטרליה וסלובקיה.
דיסקוגרפיה
FRIENDS IN COMMON TIME, (Peter Machajdík, Tor Brevik, Francis Kayali, Adrienne Albert, Peter Kutt, Andre Caplet, Kevin W. Walker, Alexander Timofeev) Catalogue No. © Copyright - Rebecca Jeffreys 2018
קרייג סמית'
קרייג סמית' (באנגלית: Craig Smith; נולד ב-10 בנובמבר 1983) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 2006–2015. ב-6 עונותיו הראשונות בקריירה שיחק בליגת ה-NBA, ובשנים הבאות שיחק, בין היתר, עבור הפועל ירושלים ועירוני נס ציונה מליגת העל הישראלית.
קריירת מכללות
סמית' נולד בעיר אינגלווד שבקליפורניה, ובין השנים 2002–2006 למד באוניברסיטת "בוסטון קולג'". לאורך 4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ממוצעים כוללים של 18.1 נקודות ו-8.6 ריבאונדים למשחק, ונבחר 3 פעמים לחמישיית העונה של המחוז. בעונתו האחרונה הוביל את ה"איגלס", לצדם של ג'ארד דאדלי וטייריס רייס, להעפלתם הראשונה מזה 12 שנים לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen). במשחק שמינית הגמר תרם סמית' 14 נקודות, 14 ריבאונדים ו-7 אסיסטים, אך קבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת וילאנובה בתוצאה 59–60. בעת סיום לימודיו ניצב סמית' במקום השני ברשימת הקלעים המובילים של בוסטון קולג', אחרי טרוי בל, עם 2,349 נקודות בסך הכול.
ב-NBA
בדראפט ה-NBA 2006 נבחר סמית' בבחירה ה-36, על ידי מינסוטה טימברוולבס. בעונתו הראשונה במינסוטה קלע 7.4 נקודות ואסף 5.1 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. בשתי העונות הבאות העמיד ממוצעים של 9.8 נקודות ו-4.2 ריבאונדים למשחק, לרוב כשחקן ספסל. ב-11 בדצמבר 2007 קלע שיא קריירה של 36 נקודות בהפסד קבוצתו מול וושינגטון ויזארדס.
ביולי 2009, לאחר 3 עונות עם הטימברוולבס, הועבר לצד סבסטיאן טלפייר ומארק מאדסן ללוס אנג'לס קליפרס, תמורת קוונטין ריצ'רדסון. בשתי עונותיו בקבוצה תרם 6.9 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת חתם על חוזה בפורטלנד טרייל בלייזרס, ובעונתו היחידה עמה מיעט לשחק וקלע 3.3 נקודות למשחק בלבד. באף אחת מ-6 עונותיו ב-NBA לא השתתף סמית' בפלייאוף ה-NBA, בעוד קבוצותיו ניצחו ב-35% ממשחקיהן.
מחוץ ל-NBA
באוגוסט 2012 חתם סמית' על חוזה בהפועל ירושלים מליגת העל הישראלית. ב-19 משחקיו בקבוצה תרם 13.5 נקודות ו-6.4 ריבאונדים בממוצע למשחק, בטרם שוחרר במרץ 2013, לקראת סיום העונה הסדירה. לאורך תקופתו בקבוצה התעמת מספר פעמים עם מאמן הפועל, שרון דרוקר, אשר הביא לשחרורו המוקדם.
לקראת עונת חזר לישראל, וחתם על חוזה בעירוני נס ציונה. ב-24 משחקיו בקבוצה הצטיין עם ממוצעים של 20.0 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק, אולם במרץ 2015 נפצע בכתפו ושוחרר מהקבוצה. מאז תקופתו בנס ציונה לא שב סמית' לשחק באופן מקצועי, ובכך למעשה פרש ממשחק, בגיל 31.
אמנון יוגב
אמנון יוגב (נולד ב־22 בדצמבר 1936) הוא מדען ישראלי בתחומי הכימיה, האיזוטופים, הלייזרים והאנרגיה הסולארית. יוגב הקים את מגדל השמש במכון ויצמן ועמד בראש המרכז לחקר האנרגיה במכון. בנוסף, היה מפקד בכיר בחיל התותחנים, איש מחקר ופיתוח בצה"ל ויועץ לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.
ביוגרפיה
יוגב נולד ב-22 בדצמבר 1936 במושב גבעת חן. הוא למד בתיכון חדש בתל אביב. בשנת 1961 סיים יוגב תואר שני בכימיה ופיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים בהדרכת פרופ' שאול פטאי. בשנת 1964 סיים יוגב דוקטורט במכון ויצמן בהדרכתו של פרופסור יהודה מזור בנושא תהליכים פוטוכימיים של מערכות אנוליות.  במהלך עבודתו עסק בפיתוח תערובות אורגניות אוטקטיות בשיתוף יהודה ברוניצקי, מיסד מפעל אורמת. תערובות אלו משמשות להפעלת טורבינות להפקת חשמל בטמפרטורות נמוכות בגנרטורים שפיתחה ובנתה אורמת בהצלחה רבה ברחבי העולם.
בשנים 1965-1966 היה יוגב משתלם פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ציריך אצל פרופסור אנדרה דרידינג.
שירות צבאי וייעוץ ביטחוני
כקצין תותחנים השתתף יוגב במלחמת ששת הימים, במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים. לאחר מלחמת יום הכיפורים הקים יוגב את גדוד 443 באגד ארטילרי 216, יחד עם סגנו, מנחם בכרך.
בעקבות מלחמת יום הכיפורים התנדב יוגב לשירות קבע במערך המחקר והפיתוח של חילות התותחנים והשריון בדרגת אל"ם והיה מוביל ושותף לפיתוח תחמושות חדשניות, אמצעי תקשורת דיגיטלית להתגברות על הפרעות וחסימות ואמצעי שליטה ובקרה להפעלת אגד ארטילרי. אמצעי השליטה שפיתח עבור חיל התותחנים היוו השראה לפיתוח מערכת ערצב 19 אשר יושמה על ידי חיל האוויר להתגברות על נשק נגד מטוסים במלחמת לבנון הראשונה, ואפשרה עליונות אווירית על הצבא הסורי בלבנון.
יוגב ייעץ לוועדת המשנה של ועדת חוץ וביטחון של הכנסת (ועדת מרידור) בגיבוש תפיסת הביטחון של ישראל ופרסם מאמרים בענייני ביטחון המדינה. בנוסף, פרסם יוגב בלוג בעניינים אלו.
פעילות במכון ויצמן למדע
בשנים 1967–2003 שימש כחוקר בכיר ופרופסור חבר במכון ויצמן. יוגב עסק במחקר בתהליכים פוטוכימיים רב פוטוניים ברמת היסוד על ידי שימוש בלייזר תת- אדום ובנה לשם כך לייזרי פחמן דו-חמצני רציפים ופולסיים. במיוחד, עסק יוגב בהפרדת איזוטופים מולקולרית בעזרת לייזר (אנ') והיה מעורה במחקר בהפרדת איזוטופים אטומית בעזרת לייזר.
בשנות השבעים של המאה ה-20 החל יוגב לעסוק בלייזרים שאובי-שמש, תחילה במתקן התנור שהוקם במכון. אחר-כך יזם את הקמת מגדל השמש במכון, ועמד בראש קבוצה שחקרה לייזרים שאובי-שמש. למחקר שהוביל יוגב היו שותפים חוקרים בשבתון מהקריה למחקר גרעיני-נגב ומהמרכז למחקר גרעיני שורק, וכן חברת רותם תעשיות. לאורך השנים היו חילופי חוקרים של קבוצת יוגב עם קבוצת רולנד וינסטון באוניברסיטת שיקגו. בדיקת הפרסומים באגודה האמריקאית לאופטיקה מעלה שהמחקר בלייזרים שאובי-שמש שהוביל יוגב עמדה במרכז המחקר העולמי בתחום בשנים 1975–2002. הישגי המחקר כללו הספק שיא, לייזרים שאובי-שמש בתחום הנראה, שאיבת צד על ידי אופטיקה לא-מדמה (אנ') דו-צירית, חקר יישומי חלל עתידיים של תקשורת ושל העברת הספק.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 יוגב היה חבר בוועדת המאגדים של לשכת המדען הראשי של משרד התעשייה והמסחר (כיום זירת תשתיות ברשות החדשנות). ב-1995 יזם יוגב והקים את מאגד קונסולר לאנרגיית שמש מרוכזת, במסגרת הסכם דו-צדדי בין ישראל וארצות הברית ותוכנית המאגדים של לשכת המדען הראשי של משרד התעשייה והמסחר. יוגב עמד בראש המאגד מהקמתו ב-1995 ועד לסוף פעילותו בשנת 2000, והיה שותף מחקר לפרויקטים שהתנהלו בו. במאגד קונסולר היו חברים מן האקדמיה, התעשייה הישראלית והתעשייה האמריקאית. בקונסולר היו מספר פרויקטים משותפים, כאשר מכון ויצמן היה שותף לכל הפרויקטים והעמיד לשם כך את מגדל השמש. הפרויקטים כללו, בין השאר:
חברת הזנק
לאחר פרישתו לגמלאות בשנת 2003 היה יוגב שותף מיסד יחד עם אלי גמזון בחברת ההזנק אנג'יניואיטי (Engineuity) שפעלה בחממת אשקלון. החברה פיתחה טכנולוגיה להפקת מימן מקומית בכלי רכב, כאשר מיקום הייצור בתוך כלי הרכב עצמו עוקף את ההתמודדות עם שאלות הבטיחות, האחסון, וההובלה של המימן בכלי הרכב. באמצעות שימוש בחוט מתכת קלה (אלומיניום או מגנזיום), מים ויחידת הפקה מיוחדת, הצליחה החברה להפיק מימן וקיטור באופן רציף תוך בקרה ושליטה על הלחץ, הטמפרטורה וההספק. המימן והקיטור היו צריכים להיות מוזנים למנוע בעירה פנימית, המותאם לשימוש בטכנולוגיה. החברה זכתה במענק של לשכת המדען הראשי של משרד המסחר והתעשייה ומחברת אורמת. ההתקדמות המהירה בכלי רכב חשמליים בהשוואה לפתרון ההנעה המימני עצרה את ההתקדמות המסחרית של החברה.
בהמשך, פיתחה החברה תהליך ליצר דלק דיזל מגז טבעי ומפחמן דו-חמצני. לתהליך היה פוטנציאל להיות זול יותר מאשר יצור דיזל מנפט גולמי, והיה יכול להחליף את תהליך הניזול הקריאוגני של מתאן.
דורון מדלי
דורון מֶדַלִי (נולד ב-5 בדצמבר 1977) הוא פזמונאי, מלחין, מוזיקאי, במאי, מפיק מוזיקלי, זמר ומנהל אמנותי ישראלי.
מדלי כתב והלחין שירים רבים לזמרים בולטים בישראל, וחמישה שירים שיצגו את ישראל באירוויזיון: "Golden Boy" בביצועו של נדב גדג', "Made of Stars" בביצועו של חובי סטאר, "Toy" בביצועה של נטע ברזילי אשר שזכה באירוויזיון 2018, "Feker Libi" בביצועה של עדן אלנה אשר היה אמור לייצג את ישראל באירוויזיון 2020 לפני ביטול התחרות, וכן "Unicorn" בביצועה של נועה קירל. מדלי זכה 3 פעמים בפרס אקו"ם (2014, 2018, 2019).
ביוגרפיה
מדלי נולד, גדל והתחנך ברמת השרון, והוא בוגר תיכון אלון במגמת תיאטרון ובוגר תנועת הצופים. בצה"ל, שירת מדלי כמדריך חובשים בבה"ד 10.
בוגר בית הספר למוזיקה YAMAHA, חוג המשחק של "הבימה", וכן למד בבית הספר למשחק מול מצלמה של שרון אלכסנדר.
מדלי שימש כעוזר-במאי של ירון מאירי בלהקת הפלמנקו של מיכל נתן ובקבוצת הגאגא של אוהד נהרין ולהקת בת שבע.
לאורך הקריירה שלו ביצע תפקידים בכירים בתעשיית הטלוויזיה והמוזיקה בישראל, ובניהם: מנהל הפקה אמנותי של "כוכב נולד" בעונות 1–4, מנהל אמנותי ומלהק בסדרה "אייל גולן קורא לך", במאי טקס "שרים בכיכר" (יום הזיכרון לחללי צה"ל של עיריית תל אביב, 2003–2015), במאי טקס פרסי אקו"ם (2003–2017), במאי השיר הישראלי לאירוויזיון (בשנים: 2008, 2010, 2013, 2015, 2016, 2018, 2020 ו-2023), מנהל "בית היוצר" של אקו"ם, ומנהל אומנותי של הזמרים עומר אדם, שלומי שבת ונועה קירל.
עם השנים, הפך מדלי לאחד מכותבי הלהיטים המצליחים בישראל, עם למעלה מ-450 שירים.
בשנת 2008 הוציא את אלבום הבכורה שלו "תהום", שאת מרבית שיריו כתב והלחין.
מדלי זכה בפרס אקו"ם ל"להיט רחבות הריקודים לשנת 2014" בזכות השיר "שגעת טרפת" (ששר ליאור נרקיס).
בשנים 2016–2017 הגיש את תוכנית הרדיו "ציפורי לילה מוזיקליות" בגלי צה"ל.
מדלי כתב והלחין שירים שייצגו את ישראל בחמש תחרויות אירוויזיון: בשנים 2015, 2016, 2018, 2020 ו-2023. השיר שכתב ביחד עם סתיו בגר, עבור אירוויזיון 2018, "Toy" שבוצע על ידי נטע ברזילי, זכה במקום הראשון בתחרות. השיר "Unicorn" שבוצע על ידי נועה קירל, שכתב ביחד עם נועה קירל, ינון יהל, ומאי ספדיה, הגיע למקום השלישי באירוויזיון 2023.
ב-2018, בעקבות הזכייה באירוויזיון, זכה מדלי, ביחד עם סתיו בגר, נטע ברזילי ואבשלום אריאל, בפרס הוקרה מטעם דירקטוריון אקו"ם על הישג יוצא דופן בזירה הבינלאומית.
ב-2019 זכה שוב בפרס אקו"ם בקטגוריית "פרס מלחין השנה על שם סשה ארגוב". באותה השנה, הצטרף מדלי לצוות המנטורים בתוכנית המציאות המוזיקלית "The Voice ישראל" בעונתה החמישית, שעלתה לשידור ברשת 13 ב-20 במאי 2019, לצד שלומי שבת ויובל דיין, עברי לידר, ונסרין קדרי.
מדלי הוא הומוסקסואל, ופעיל למען קידום שוויון זכויות להט"ב בחוק הישראלי.
הדיוויזיה ה-39 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-39 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1915 כחלק מצבא קיצ'נר, וכללה לוחמים בעיקר מהמידלנדס, לונדון ודרום אנגליה. בתחילת 1916 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה בקיץ 1916 במהלך הקרב על הסום. בשנת 1917 היא לחמה בקרב פשנדל, ובשנת 1918 ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות במתקפת האביב הגרמנית. לאחר שכמעט הושמדה בקרב איפר הרביעי צומצמה הדיוויזיה לקאדר שבילה את שארית המלחמה בהכשרה של מגויסים חדשים, וביולי 1919 פורקה הדיוויזיה.
אמירה אורון
אמירה אורון (נולדה ב-1967) היא דיפלומטית ישראלית, שמונתה ביוני 2020 לתפקיד שגרירת ישראל במצרים.
ביוגרפיה
אורון, בת לאם ילידת מצרים, היא מזרחנית בהשכלתה ודוברת ערבית. היא בוגרת בית הספר התיכון על שם מיי בויאר שבירושלים. החלה לעבוד במשרד החוץ בשנת 1991 במספר תפקידים לרבות בסגל שגרירות ישראל במצרים, כסגנית דובר המשרד, סגנית הקונסול הכלכלי (אחראית על תרבות ואקדמיה) בקונסוליה הישראלית בשיקגו, כמנהלת המחלקה לתקשורת בעולם הערבי וכמנהלת מחלקת מצרים באגף מזרח תיכון במשרד החוץ.
לאחר פרשת המשט לעזה הורידה טורקיה את דרג היחסים בינה לבין ישראל מרמת שגריר לרמת ממונה על השגרירות. לאחר סיום תפקודו של הדיפלומט יוסף לוי ספרי ששימש בתפקיד זה מאז 2012, הוצבה אורון כממונה הזמנית בין ינואר 2015, עד למינויו של איתן נאה כשגריר בדצמבר 2016.
ב-22 בנובמבר 2016 פורסם על בדיקת תלונה לפיה אורון קראה להפלת ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו באמצעים משפטיים. בחינה של משרד החוץ העלתה שדברים אלו לא נאמרו על ידה, והתלונה נסגרה.
ב-29 באוקטובר 2018 בחרה בה ועדת המינויים של משרד החוץ לתפקיד שגרירת ישראל במצרים, האישה הראשונה בתפקיד, אך ראש הממשלה ושר החוץ בנימין נתניהו לא הביא את שמה לאישור הממשלה, ואף שקל את מינויו של איוב קרא לתפקיד זה. את מקומה תפס ממלא מקום. ביוני 2020, החליט שר החוץ גבי אשכנזי להביא לממשלה את ההצעה לאישור מינויה כשגרירה במצרים בתיאום עם ראש הממשלה בנימין נתניהו והממשלה אישרה את המינוי.
ב-23 בספטמבר 2020 הגישה אורון את כתב האמנה כשגרירת ישראל במצרים לנשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי בטקס שהתקיים בארמון הנשיאות בקהיר.
The Phantom of the Opera (אלבום מחזמר)
The Phantom of the Opera (בעברית: פנטום האופרה) הוא אלבום מחזמר שהולחן והופק על ידי אנדרו לויד ובר והוקלט על ידי צוות השחקנים המקורי של לונדון, מייקל קרופורד ושרה ברייטמן. אלבום המחזמר יצא לאור בשנת 1986, על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס, כחלק מהמחזמר "פנטום האופרה".
האלבום נחשב לאלבום המחזמר הנמכר ביותר בכל הזמנים, עם מכירות של למעלה מ-40 מיליון עותקים ברחבי העולם.
רקע
אלבום המחזמר, The Phantom of the Opera, שיצא לאור בשנת 1986 היה לאלבום הרשמי של "פנטום האופרה" (1986), המחזמר המצליח ביותר בכל הזמנים. הצלחת הפסקול הייתה חסרת תקדים כאשר הצליח להימכר בלמעלה מ-40 מיליון עותקים ברחבי העולם, דבר שהפך אותו לאלבום המחזמר הנמכר ביותר בכל הזמנים.
שנה לאחר מכן, הוחלט להוציא את, Highlights from The Phantom of the Opera. האלבום כולל שירים שנלקחו מהמחזמר, כדוגמת "The Phantom of the Opera", "The Music of the Night", "All I Ask of You" ו-"Wishing You Were Somehow Here Again". מטרת האלבום המחודש הייתה לכלול את "עיקרי השירים" ("Highlights") שהופיעו במחזמר, תוך ביצוע עריכות מחודשות שלהם. אותם השירים שצוינו קודם לכן, נכללו באלבום בגרסה מחודשת וערוכה שנעשתה על ידי מפיקים ופזמונאים שונים.
באלבום נכללים הלהיטים "The Phantom of the Opera", "The Music of the Night" / "Wishing You Were Somehow Here Again" ו-"All I Ask of You".
ספנדאו בלט
ספנדאו בלט (באנגלית: Spandau Ballet) הייתה להקת גל חדש בריטית שהוקמה בשנת 1979. היא הפכה לאחת הלהקות המצליחות ביותר בעידן הרומנטי החדש של הפופ הבריטי והייתה חלק מהפלישה הבריטית השנייה בשנות ה-80.
פעילות
הלהקה הוקמה בשנת 1976 ונקראה במקור "The Cut". המייסדים שלה היו גארי קמפ (גיטרה) וסטיב נורמן (גיטרה, סקסופון וכלי הקשה), חברים מבית הספר שלמדו בבית הספר של דיים אליס אוון באיסלינגטון. המניעים להקמת הלהקה היו תחומי עניין מוזיקליים והרצון להיות מוזיקאים. עד מהרה הצטרף אליהם תלמיד מאותו בית ספר, ג'ון קיבל, ושלושתם החלו לעשות חזרות באולם בית הספר. על גיטרת הבס ניגן מייקל אליסון. טוני הדלי, שהכיר את נורמן, הוזמן גם הוא ללהקה, בתור הסולן הראשי. כמה חודשים לאחר מכן, היו כמה שינויים בהרכב: ריצ'רד מילר הפך לנגן הבס; אחיו של גרי קמפ, מרטין, הצטרף גם הוא לקבוצה. בהמשך שונה שם הלהקה, בעקבות הצעת ידיד של חברי הלהקה, שראה בברלין גרפיטי ובו היה כתוב "Spandau Ballet" (בהתייחס לבלט ברובע שפנדאו של העיר).
לאחר זמן מה החלה הלהקה להופיע בלונדון, וזכתה להכרה רבה יותר מהציבור. הלהקה באותה תקופה ניגנה מוזיקה בסגנון הרולינג סטונס המוקדמים או הקינקס. לאחר שהמוזיקאים של ספנדאו בלט ביקרו במועדונים כמו Billy's ו-Blitz, שבהם קראפטוורק וטלקס נשמעו לעיתים קרובות, הם החלו לבצע יצירות משלהם באמצעות סינתיסייזרים.
לאחר מספר הצעות של נציגי חברת התקליטים, הלהקה בחרה ב-Chrysalis Records, איתה חתמו על חוזה. הסינגל הראשון היה "To Cut a Long Story Short", שיצא עשרה ימים לאחר שהלהקה הופיעה בציבור. הסינגל נכנס לטופ 5 בבריטניה באופן מיידי ב-1980. גם הסינגלים "The Freeze" ו-"Musclebound" הפכו ללהיטים.
ב-1985 הלהקה הופיעה במופע לייב אייד באצטדיון ומבלי.
הלהקה מכרה 25 מיליון אלבומים ויש לה 23 סינגלים ברחבי העולם. ללהקה היו שמונה אלבומים מובילים בבריטניה, כולל שלושה אלבומי אוסף הלהיטים הגדולים ואלבום של חומרים שהוקלטו מחדש. ההשפעות המוזיקליות שלהם נעו בין פאנק רוק ומוזיקת נשמה.
ב-1990 הלהקה התפרקה. ב-2005 התנהל משא ומתן בין חברי הלהקה על אפשרות של הקמה מחודש, אך האיחוד לא יצא לפועל.
הלהקה הוקמה מחדש ב-25 בספטמבר 2009 והוציאה את הסינגל הראשון שלה מזה 20 שנה, "Once More".
האלבום החדש של ספנדאו בלט כולל גם שירים חדשים וגם כמה להיטים קלאסיים מחודשים.
המופעים של איחוד הלהקה החלו בנובמבר 2009. ב-2019 הלהקה התפרקה.
ירמי וישניובייצקי
ירמי מיכל קוריבוט וישנובייצקי (בפולנית: Jeremi Michał Korybut Wiśniowiecki, נודע גם כ"פטיש הקוזאקים"; 17 באוגוסט 1612 – 20 באוגוסט 1651) היה אציל בכיר באיחוד הפולני-ליטאי.
ביוגרפיה
ירמי נולד באחוזת הוריו בלובני, כמאה ושמונים קילומטר מדרום-מזרח לקייב. הוא היה בנו של הנסיך מיכל וישנובייצקי, בעל-אדמות גדול ונצר לאצולה הליטאית והרותנית הוותיקה של אוקראינה, שישבה בה מאות שנים בטרם האיחוד עם פולין ב-1596. אמו ראינה (במקור:קיאז'נה) הייתה בתו של שליט נסיכות מולדובה ירמיה מובילה. שני ההורים היו אורתודוקסים אדוקים; כשהאצולה הפולנית והכתר ניסו להשליט באזור את הקתוליות, תמכו שניהם בכנסייה. אחיה של ראינה, פטרו מוהילה, אף מונה למטרופוליט קייב.
כשהיה הילד בן ארבע הורעל אביו על ידי כומר במולדובה, ואמו מתה בהיותו בן שבע. הוא עבר לחזקת דודו קונסטנטין וישניובייצקי, הראשון מביתו שנענה ללחץ המלכותי והמיר את דתו לקתולית. הלה שלח אותו לבית-ספר ישועי בלבוב, שם ספח את השקפתם הדתית ואת התרבות והשפה הפולנית. ב-1629 יצא לפרק לימודים באוניברסיטת בולוניה, ממנה חזר ב-1631. הוא נטל על עצמו את הניהול השוטף של אחוזות הענק בבעלות קונסטנטין. כעבור שנה הודיע על החלטתו לעבור לקתוליות. מהלך זה מצד בנם של בני הזוג וישניובייצקי הביא להתרעמות בקרב המוני העם, שהוסיפו לסבול רדיפות דת, והופצו שמועות כי נשבע לאמו להיוותר אורתודוקסי. הוא לא שעה גם לתחינות ראשי הכנסייה. עם זאת, הוסיף לשמור על יחסים תקינים עמה ואף סייע לעיתים לדודו המטרופוליט.
ב-1633 נטל חלק במערכה נגד הרוסים באזור סמולנסק. הוא העמיד צבא פרטי שמנה 4,000 איש והיווה את רוב הכח הזמין לחיל המלכותי באזור קורסק; בשל כך, למרות גילו וחוסר ניסיונו, שימש כאחד המפקדים הבכירים. הוא לא הצליח לכבוש שטח, אך צבאו החריב את הפלך. וישנובייצקי שב הביתה באביב 1634 והמלך העניק לו את טירת קייב והאזורים הסמוכים. אז נפנה הצעיר לעימותים עם האצילים השכנים. מיד עם שובו התערב בסכסוך קרקעות בין בית דובמונט למגנאט הפרוע סמואל לאש והצליח לכפות על האחרון לוותר על הנחלה. אז רכש אותה מידי בני דובמונט. ב-1636 הכשיל הסיים, פרלמנט האצילים באיחוד שהיה אחראי גם על בחירת השליט, את נישואיהם המתוכננים של המלך ולדיסלב הרביעי ואנה, אחותו של וישנובייצקי. הוא התרעם על כך ולא הרבה לבקר עוד בחצר בוורשה. ב-1638 השתתף בדיכוי מרד הקוזאקים בהנהגת יעקב אוסטריאנין, שפרץ לאחר שהסיים הגביל את מספר ה"רשומים" מביניהם – אלה מהם שהוכרו רשמית וצורפו לכוחות המזוינים תמורת הטבות שונות – ל-6,000 והכריז על הקוזאקים הלא-רשומים כשווי ערך לאיכרים. המורדים סחפו עמם את יתר האוכלוסייה, שהייתה נתונה תחת רדיפות דתיות ועול חוקי הצמיתות. ביוני הוביל וישניובייצקי את צבאו הפרטי והביס את המתקוממים בז'ובנין. הם נסוגו למערך מבוצר ונכנעו לבסוף באוגוסט. ב-27 בפברואר 1639 נישא לגריזלדה, בתו בת השש-עשרה של הקנצלר המלכותי טומאש זמויסקי. באותה תקופה היה שקוע בסכסוך משפטי ממושך שהסעיר את האיחוד כולו בין בשלהי שנות השלושים: סיעת אצילים ניסתה לבטל את התארים שקדמו לאיחוד לובלין, בכלל זה תואר הנסיך של בית וישניובייצקי, ולאשרר מערכת תארים אחרת שכללה את אלה שהוענקו על ידי מלכים זרים. הוא היה מראשי המתנגדים והצליח לבלום את ההצעה, אף כי הדבר קנה לו אויבים רבים.
ב-1641 מת דודו קונסטנטין. ירמי נותר כזכר האחרון בביתו, וירש את נחלות אביו ודודו גם יחד. זכותו אוימה לזמן קצר על ידי אלכסנדר רדזיוויל, בעלה של דודניתו קתז'ינה, אך הסוגיה סרה מן הדרך כשהיא התגרשה ממנו כעבור שנה. בנוסף לירושתו העצומה, הוא הלך והרחיב את שטחיו על ידי התפשטות לערבות השוממות במזרח, הרחק מעבר לדנייפר. הוא נעשה לאחד מבעלי האדמות הגדולים באיחוד, ובאחוזותיו התגוררו לא פחות מ-230,000 נפש. הן הניבו לו 600,000 זהובים מדי שנה. בשנים הבאות לחם לסירוגין נגד הטטרים מחאנות קרים שהרבו לפשוט באזור; ב-30 בינואר 1644 היה אחד המפקדים הבכירים בקרב אוחמטיב, בו נחלו צבאות האיחוד את ניצחונם הגדול ביותר על הטטרים במאה ה-17. זמן קצר לאחר מכן גזל אחוזה מבעליה בדרכי מרמה: המלך דן אותו לגלות אך לא העז לאכוף את גזר הדין בשל כוחו הרב של המגנאט. מקרה דומה, בו שוב נמנעו הרשויות מלהוציא לפועל את עונשו, אירע ב-1646. ב-17 במרץ אותה שנה מונה לוויווד רייסין (גליציה המזרחית). כשניסה המלך לשכנע את האצילים לתמוך במלחמה נגד העות'מאנים יחד עם הרפובליקה של ונציה, הוא הציע לווישנובייצקי את משרת ההטמאן (מצביא עליון), אך זה סירב לתוכניתו.
באביב 1648 פרץ מרד קוזאקים נוסף, גדול בהרבה, בהנהגת בוגדן חמלניצקי. בשלהי מאי נודע לווישנובייצקי על השמדת חילות הכתר בקרב קורסון: צבאו הפרטי היה עתה הכח האחרון שנותר ממזרח לדנייפר. הוא החליט לסגת תוך שהוא לוקח עמו את נאמניו, כולל מספר גדול של חוכרים יהודים ובני משפחותיהם שהיו בסכנת מוות מצד הקוזאקים. בדרכו מערבה אסף עוד פליטים רבים. בתחילה התקדם עד צ'רניהיב ומשם לז'יטומיר, כשעוד ועוד שטחים נופלים לידי המורדים. הם ערכו מעשי רצח המוניים באצולה, ביהודים, בקתולים ובאוניאטים. וישנובייצקי ניהל מסע מלחמה משלו נגד הקוזאקים, תוך שהוא כובש כפרים וערים שלמות וטובח במי שחשד בו בנאמנות לאויב. הוא התנגד לכל פשרה עם המתקוממים ותבע מהסיים לגייס צבא חדש ולדכא אותם בכח. חמלניצקי האשים אותו בהפרת הרגיעה שהשתררה ביוני. אף כי השתלט על יישובים מפעם לפעם, המערכה שהוביל נכשלה. כשהמחנה העיקרי של הקוזאקים יצא לקראתו סמוך לסטרוקונסטנטינוב בסוף יולי, נסוג הרחק מערבה. נתן נטע הנובר, שספרו יוון מצולה הפך לכרוניקה היהודית המוכרת ביותר אודות גזירות ת"ח-ת"ט, כתב עליו:
בספטמבר חבר לצבא הכתר החדש, בפיקוד שלושה אצילים אחרים, אך הם ספגו תבוסה כבדה בפילבאצי ב-23 לחודש. השרידים הנסוגים שהוביל הגיעו ללבוב, אבל וישניובייצקי בחר לעזוב את העיר למצודה החשובה בזמושץ', למורת רוחם של התושבים. הקוזאקים הסכימו להפסקת אש בחורף, אך היא קרסה שוב אביב 1649. הוויווד בא עם צבאו לעזרת המצודה בזבראז', שהמחנה העיקרי של חמלניצקי התקרב אליה ועמד לשימה במצור. הוא פיקד בפועל על ההגנה בחודשים הבאים, עד שחולצו בידי המלך שהצליח להשיג עוד שביתת נשק. ב-28 ביוני 1651 הוביל הנסיך את האגף הימני של צבא הכתר בקרב ברסטצ'קו, בו נחלו המורדים תבוסה מכרעת. זמן קצר לאחר מכן מת מסיבות לא ברורות: פטירתו יוחסה לכולרה, לדיזנטריה או להרעלה. בנו מיכל הוכתר לימים למלך פולין-ליטא בשם מיכל הראשון.
ארץ הצבי (ספר)
"ארץ הצבי" הוא ספרו של אריה (לובה) אליאב. אליאב התמסר לכתיבת הספר אחרי שהתפטר מתפקידו כמזכ"ל מפלגת העבודה בעקבות עימות אידאולוגי, בעיקרו מדיני, בינו לבין צמרת מפלגת העבודה, ובראשה ראש הממשלה גולדה מאיר. הספר יצא לאור ב-1972 בהוצאת עם עובד והודפס בעשרות אלפי עותקים בתשע מהדורות, האחרונה שבהן ב-1998, במלאת 50 שנים למדינת ישראל.
שם הספר - ארץ הצבי - נבחר בעקבות הופעתו במקורות כתיאורה של ארץ ישראל כארץ יפה ונשאפת. לאליאב הייתה גם סיבה סמויה לבחירת השם הזה. שם נעוריה של אשתו טניה היה צבי.
ארץ הצבי היה ניסיון ראשון ומיוחד לכלול בספר אחד תיאור ממצה של תולדות המאבק על ארץ ישראל מאז המאה התשע-עשרה ועד אחרי מלחמת ששת הימים, תמונה גלובלית של הסיכויים והסיכונים לשלום העולם על מרכיביו השונים, הסכסוך הישראלי-פלסטיני והעימות עם העולם הערבי, ישראל מול ארצות הברית, ברית המועצות, ארצות אירופה והעולם השלישי. חלקו העיקרי של הספר עוסק ביעדיה ובאתגריה של ישראל, ובהקשר זה ב"מצבה של הדת", בציונות הסוציאליסטית ובקיבוץ. לכל זה נוספו הערות אקטואליות בסוף המהדורה הראשונה ומבואות אחדים במהדורות המאוחרות. חוט השני הנשזר בכל הספר הוא חזון השלום של לובה אליאב ועמו מלוא השקפותיו וחזונו החברתי.
א"ב יהושע כתב לקראת הוצאת המהדורה התשיעית, ש"ארץ הצבי" "הוא ספר שנוצר בסערת מלחמה, מלחמה אידאולוגית. הספר בנוי כמבנה מתוחכם היצוק מהאלמנטים הבאים: תשתית אידאולוגית, סיכום היסטורי מתומצת, הערכת מצבים קונקרטיים בשטח, האופציות האפשריות, בחירת האופציה הנכונה, שילובה בתוך מסכת של יעדים ארוכי טווח (עד סוף המאה על-פי-רוב) למדינת ישראל. האלמנטים הללו אינם מפוזרים בפרקים נפרדים אלא יצוקים בכל יחידה ויחידה בספר, בכל נושא ונושא... זה כוחו של 'ארץ הצבי', שנכתב לפני שנים - הוא נעשה שוב אקטואלי."
הספר במלואו וחלקים ממנו תורגמו לשפות שונות, ובכללן לערבית (אליאב העניק עותק בערבית לסאדאת בעת ביקורו בישראל ב-1977).
אוניברסיטת אוסלו
אוניברסיטת אוסלו (בנורווגית: Universitetet i Oslo) היא האוניברסיטה העתיקה ביותר, הגדולה והיוקרתית מבין האוניברסיטאות בנורווגיה, השוכנת בעיר הבירה אוסלו. האוניברסיטה חברה בגילדת אוניברסיטאות אירופאיות עתירות מחקר.
היסטוריה
נכון לתחילת המאה ה-21 באוניברסיטה לומדים כ-27,000 תלמידים ועובדים בה כ-4,000 אנשי סגל. האוניברסיטה נחשבת לאחד ממוסדות ההשכלה הגבוהה המובילים בסקנדינביה, ובעשור הראשון במאה ה-21 היא מדורגת באופן עקבי בין 100 המוסדות הראשונים בדירוג האקדמי של אוניברסיטאות בעולם. בשנת 2007 דורגה במקום ה-19 בין אוניברסיטאות אירופה. בשנת 2005 דורג סגל הפקולטה למדעי הרוח על ידי הירחון Times Higher Education כטוב ביותר בין אוניברסיטאות סקנדינביה, במקום ה-5 באירופה ובמקום ה-16 בעולם. עם תלמידי ומורי האוניברסיטה נמנים חמישה זוכים בפרס נובל.
החל משנת 2001 ליד האוניברסיטה פועל המרכז לחקר השואה ומיעוטים דתיים.
רופרכט הראשון, הנסיך הבוחר מפפאלץ
רופרכט הראשון, הנסיך הבוחר מפפאלץ (בגרמנית: Ruprecht I. von der Pfalz; 9 ביוני 1309 - 16 בפברואר 1390), היה רוזן הפלטינט שעל הריין בין השנים 1353–1390, והחל משנת 1356 היה גם נסיך בוחר.
ביוגרפיה
רופרכט נולד ב-9 ביוני 1309 בוולפראטסהאוזן, לרודולף הראשון, דוכס בוואריה ולמכטילד מנסאו, בתם של אדולף, מלך גרמניה ואימאגינה מאיזנבורג-לימבורג.
בשנת 1328 הוכתר לודוויג לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1329 הוא חתם יחד עם רופרכט ואחיו רודולף השני ואחיינו רופרכט השני על אמנת פאביה, ולפיה הם קיבלו את רוזנות הפלטינט שעל הריין, ואילו לודוויג נשאר עם דוכסות בוואריה. בשנת 1338 חילקו רודולף ורופרכט את נחלתם ביניהם.
לאחר מותו של לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תמכו רופרכט ורודולף בגינטר משוורצבורג, אולם לאחר מותו בשנת 1349 העבירו את תמיכתם לקרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1352 התעוור רודולף, ומשום כך תפס רופרכט גם את השליטה בנחלותיו, ולאחר מותו של רודולף בשנת 1353 קיבל רופרכט את השליטה בכל הנחלות. בשנת 1356 העניק קרל הרביעי לרופרכט בבולת הזהב, את התואר נסיך בוחר. בשנת 1376 תמך רופרכט בבחירתו של וצלאב בנו של קרל הרביעי למלך הרומאים, ובתמורה קיבל שטחים נרחבים, ועד מותו הוא הספיק לספח כמעט את כל רוזנות צווייבריקן.
בשנת 1385 התחתן רופרכט עם ביאטריקס מיוליך-ברג, בתם של וילהלם השני, דוכס ברג ואנה מפפאלץ, אך גם ממנה לא היו לו ילדים.
בשנת 1386 ייסד רופרכט, ברשותו של האפיפיור אורבנוס השישי, את אוניברסיטת היידלברג.
ב-16 בפברואר 1390 מת רופרכט בנוישטאדט אן דר ויינשטראסה ללא ילדים, ואחיינו רופרכט השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו.
Vox
Vox בלטינית פירושו "קול".
רובוט תעשייתי
רובוט תעשייתי הוא רובוט בו נעשה שימוש בתהליכי ייצור. רובוטים תעשייתיים מתוכנתים לבצע פעולות ספציפיות באופן אוטומטי שוב ושוב, ובמידה גבוהה של דיוק. ניתן גם לתכנת אותם לבצע מטלות אחרות.
יישומים טיפוסיים של רובוטים תעשייתיים כוללים ריתוך, צביעה, הרכבה, אריזה, הדבקת תוויות, סידור מוצרים על משטח, ובדיקת מוצרים.
לפי הערכה של הפדרציה הבינלאומית לרובוטיקה, נכון לשנת 2017 נעשה שימוש בכ-2.439 מיליון רובוטים תעשייתיים ברחבי העולם. מהם כ-30% בתעשיית הרכב וכ-25% בתעשיית החשמל ואלקטרוניקה.
רוית הכט
ביוגרפיה
רוית הכט נולדה וגדלה בקריית ביאליק. בתום לימודיה התגייסה לצה"ל ושירתה בתפקיד כתבת בעיתון "במחנה". לאחר שחרורה מהשירות הצבאי החלה לעבוד במערכת העיתון "ידיעות אחרונות" בתפקידי עריכה וכתיבה (בתחומי כלכלה, צרכנות, מוסף "זמנים מודרניים" ועוד).
דן איתן
ביוגרפיה
איתן נולד בקיבוץ עין שמר. כשהיה בן ארבע עזבה משפחתו את הקיבוץ ועברה לאזור המרכז. איתן למד פיסול במכון אבני. ללימודי האדריכלות בטכניון הגיע לאחר שהשתתף בתחרות לבניית אנדרטה שכללה גם חדר זיכרון, וסיים אותם בשנת 1955.
כסטודנט, עבד במשרד של זאב רכטר ולאחר סיום לימודיו עבד כחצי שנה במשרד אדריכלים בפינלנד. כשחזר לארץ עבד תקופה במשרדו של דב כרמי. כשנתיים לאחר סיום לימודיו פתח איתן משרד עצמאי. בשנת 1958 פתח יחד עם יצחק ישר משרד משותף והם עבדו יחד עד שנת 1965. ב-1966 הקים משרד עצמאי ובין השנים 1978 ל-2010 היה שותף של האדריכל ערי גושן. לאחר מכן, הקים משרד אדריכלים עם בת זוגו, האדריכלית רות להב.
רוית הכט
ביוגרפיה
בשנת 2003 החלה ללמוד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. לאחר חמש שנות לימודים ויצירת סרט גמר ("חופשת מחלה", 2008), חזרה לעולם התקשורת והחלה לעבוד בתפקידי עריכה וכתיבה שונים באתרי חדשות ובטלוויזיה. הכט עבדה כעורכת חדשות ב"חברת החדשות של ערוץ 2" ובאתר האינטרנט של "חדשות 2"; וכראש דסק "עסקים" באתר "וואלה!".
דן איתן
ביוגרפיה
איתן היה פרופסור ולימד בטכניון.
רוית הכט
ביוגרפיה
בשנת 2010 עברה למערכת עיתון "הארץ", ובמשך שנתיים הייתה סגנית עורך במוסף "ספרים" וכתבה ביקורות ספרים ומאמרי דעה. בשנת 2012 התקדמה לתפקיד עורכת מדור הדעות בזירה הדיגיטלית, ממלאת מקום עורך מדור הדעות במהדורה המודפסת ואחראית על כתיבתם ועריכתם של מאמרי המערכת. כיום, הכט בעלת טור שבועי במדור הדעות בנושאי כלכלה וחברה, פוליטיקה, תרבות ופמיניזם. כמו כן, מפרסמת ראיונות פוליטיים.
דן איתן
חיים אישיים
איתן נישא לסופרת רחל איתן. לשניים בן ובת משותפים. ב-1964 פגש איתן את המשוררת רנה שני ובין השניים נרקמו יחסים אינטימיים שהגיעו גם לטורי הרכילות בעיתונות. עקב כך התגרשו בני הזוג איתן בסביבות שנת 1965. איתן ושני חיו בזוגיות ונולדה להם בת בשם תמר. לאחר כתשע שנים יחד עזבה שני את איתן ולקחה עמה את בתה שחזרה לגור עמו כשהייתה בת 7. בשנת 1981 נולדה לאיתן בת בשם אלי מזוגתו דאז, מימי בילו, השניים נפרדו כשלוש שנים לאחר מכן.
התגורר בהרצליה פיתוח עם בת זוגו רות להב. נפטר בינואר 2023, והותיר אחריו ארבעה ילדים, שבעה נכדים ונינים.
רוית הכט
ביוגרפיה
ב-2013 החלה ללמד כתיבה מתקדמת במכללה האקדמית ספיר ובמכללת הדסה בירושלים.
מגישה תוכנית שבועית בגלי צה"ל בשם "רוית הכט מדברת עם".
הבחירות הכלליות בניו זילנד 1938
הבחירות הכלליות בניו זילנד 1938 התרחשו בתאריך 15 באוקטובר 1938. בבחירות אלו התמודדה לראשונה המפלגה הלאומית של ניו זילנד, שקמה שנתיים קודם לכן. מפלגת הלייבור הדגישה במהלך מערכת הבחירות את הצלחותיה בתחום הרווחה. כך התאפשר למפלגה זו לנצח בבחירות ולהשיג רוב גדול ב, ולמנהיגה מייקל ג'וזף סאבג' התאפשר להיבחר לכהונה נוספת בתפקיד ראש ממשלת ניו זילנד.
טל גרנות-גולדשטיין
טל גרנות-גולדשטין (נולדה ב-1967) היא מנכ"לית קבוצת מעגל זנות ע"ש ניגה בולס\HOT.
ביוגרפיה
טל גרנות-גולדשטיין נולדה ב-1977 בפתח תקווה. שירתה בחיל האוויר בחדר המבצעים בטייסת מסוקים. היא בוגרת תואר ראשון במנהל עסקים מהמכללה למנהל.
היא עבדה בחברת אינטרנט זהב כנציגת מכירות, ולאחר מכן ניהלה את חטיבת המכירות של החברה. בשנת 2005 התמנתה לסמנכ"לית משאבי אנוש בחברה והייתה שותפה להליך המיזוג בין החברות 012 סמייל ואינטרנט זהב.
בשנת 2012 מונתה למנכ"לית חברת "אנטריפוינט מערכות" העוסקת בהקמה ותחזוקה של תשתיות מחשוב ארגוניות.
במאי 2015 החלה את עבודתה ב-HOT כראש חטיבת הלקוחות ומשנה-למנכ"ל. בתפקיד זה ניהלה את מחלקות השיווק, שירות הלקוחות והמכירות, שהיו כפופות עד אז למנכ"ל אילן צחי. צחי התפטר מתפקידו באוגוסט 2015 וגרנות-גולדשטיין החליפה אותו. מינויה למנכ"לית עורר מורת רוח בקרב מספר סמנכ"לים בחברה, והם התפטרו מתפקידם.
כאשר מונתה לתפקיד מנכ"לית החברה קיבלה גרנות-גולדשטיין משכורת נמוכה יותר מהמנכ"ל הקודם, מה שעורר ביקורת תקשורתית על אפליית נשים, אך לאחר ארבעה חודשים, בהם הובילה שינויים משמעותיים בחברה, הושווה שכרה לזה של קודמה בתפקיד. כמו כן קיבלה מענק שנתי, ובסך הכל משכורתה של גרנות-גולדשטיין בשנת 2016 הסתכמה ב-3.2 מיליון ש"ח.
בספטמבר 2016 הובילה מהלך שבו חתמה החברה על הסכם שידור לתכני רשת HBO האמריקאית, בהם הסדרות "הסופרנוס", "הסמויה", "עמוק באדמה", "משחקי הכס" ו"וסטוורלד".
בפברואר 2017 יזמה פתיחת מוקד שירות חדש באשדוד, אליו גויסו 150 עובדים חדשים.
במרץ 2017 הכריזה על מותג טלוויזיה חדש בשם "Next" המספק חבילת תכנים לצפייה באמצעות מחשב, סמארטפון או טאבלט.
בכתבת דיוקן ב"ידיעות אחרונות" ציינו מנהלי חברת HOT את הצמיחה בחברה במספר מדדים מאז כניסתה של גרנות-גולדשטיין לתפקיד, ואחד מהם אמר: "טל הצליחה לחולל מהפך מדהים. אני 25 שנה בעולם הטלקום ומעולם לא ראיתי דבר כזה - נעצרה נטישת הלקוחות, ההכנסות חזרו לצמוח, החברה פיתחה תכנים וסדרות חדשים, השיקה ממיר חדש ועוד. מהפך השירות שנעשה כאן עוד יילמד. במושגים עולמיים הוט היום היא סטארט-אפ קטן, אבל היא מאוד גדולה במושגים של מה שניתן ללמוד ממנה."
גרנות-גולדשטיין נשואה ואם לשניים. היא מתגוררת ברמת השרון..
החיפושית הכחולה (חיימה רייס)
החיפושית הכחולה (באנגלית: Blue Beetle) או חיימה רייס (Jaime Reyes) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס של חברת DC קומיקס האמריקאית. הדמות נוצרה על ידי קית' גיפן, ג'ון רוג'רס וקולי האמנר, והופיעה לראשונה בחוברת Infinite Crisis #3 שפורסמה בפברואר 2006.
חיימה רייס הוא השלישי לשאת את השם "החיפושית הכחולה", אך הוא שונה מהותית משני קודמיו. החיפושית הכחולה המקורי, דן גארט (פורסם לראשונה בשנת 1939 בחברת Fox Comics שנסגרה) היה שוטר שקיבל כוחות על לאחר שקיבל את "ויטמין 2X". גרסה חדשה של הדמות הוצגה ב-1964 (תחת חוברת של חברת "קרלטון קומיקס", אף היא כבר לא קיימת), שם הוצג גארט כארכאולוג שקיבל כוחות מיסטיים מחרפושית מצרית. טד קורד, החיפושית הכחולה השנייה (הוצג לראשונה בחוברת של צ'רלטון מ-1966 ולאחר מכן המשיך גם ל--DC קומיקס), היה סטודנט של גארט שהמשיך את מורשתו כלוחם צדק במסכה, אך ללא כוחות על.
שולו מרידואניה מגלם את הדמות בסרט בכיכובו כחלק מהיקום הקולנועי של DC.
היסטוריית פרסום
רייס הפך לגלגולה השלישי של החיפושית הכחולה בחוברת מספר 5 בסאגת "המשבר האינסופי" (מרץ 2006). סדרת החוברות "החיפושית הכחולה" בכיכובו, שהיוותה את הכרך השביעי בגלגולי פרסום החוברת, החלה להתפרסם כחודשיים לאחר מכן (מאי 2006). כותבי הסדרה הראשונים היו קית' גריפין וג'ון רוג'רס, וקולי האמנר צייר. גיפן עזב לפני צאת הגיליון העשירי ורוג'רס הפך לכותב היחיד, כשאליו הצטרף הצייר רפאל אלבקרקי. רוג'רס עזב אחרי הגיליון ה-25 במטרה להתמקד בבימוי "העוקץ" אותה גם יצר.
לאחר מספר גיליונות ללא כותב קבוע הפכה ליילה סטארג'ס (אז עדיין בשמה הקודם מת'יו סטארג'ס) לכותבת הראשית של הסדרה, החל מהגיליון ה-29. בפברואר 2009, בגיליון ה-36, הוחלט על ביטול הסדרה. דן דידיו, העורך, הסביר את הביטול במכירות נמוכות ומסר שהסדרה "החיפושית הכחולה" החלה עם ציפיות גבוהות מאוד, אך איבדה קהל לאורך הזמן.
ביוני 2009 חזרה הדמות ככוכבת משנה בחוברות "בוסטר גולד" הפופולריות יותר.
הסדרה חזרה לכרך שמיני במסגרת "ה-52 החדשים", החל מספטמבר 2011, והתפרסמה עד ינואר 2013 (סך הכל 17 חוברות).
בספטמבר 2016 החל להתפרסם הכרך התשיעי של הסדרה במסגרת אירועי "הלידה מחדש" של יקום DC. סדרה זו מתפרסמת עד היום.
ביוגרפיה בדיונית
חיימה מתגורר באל פאסו שבמדינת טקסס עם אביו, אמו ואחותו הקטנה. אביו הוא בעליו של מוסך. חיימה מציע לסייע לאביו במוסך, אך אביו מסרב מאחר שהוא סבור שחיימה צריך ללמוד ולהנות מילדותו ככל שניתן. לחיימה תחושת אחריות גדולה בכל הקשור למשפחתו וחבריו, אך הוא מתלונן על כך שהוא צריך לפתור את בעיותיהם. חיימה שואב כוח ואומץ מתמיכת משפחתו, ורוצה עבורם את הטוב ביותר.
כוחות ויכולות
החרפושית מחוברת לעמוד השדרה של חיימה, והיא מחזיקה במספר כוחות אותם היא מפעילה כשהיא מעוניינת בכך. הפעלת הכוחות גורמת לזרמי חשמל כחולים היוצאים מהמחושים. בתחילה לא הייתה לחיימה שליטה על כוחותיה של החרפושית, אך עם הזמן הוא החל להשיג שליטה מסוימת בכוחותיה. כשחיימה נמצא בסכנה החרפושית מופעלת, יוצאת אל מחוץ לעמוד השדרה של חיימה ויוצרת סביב גופו חליפת שריון מתוחכמת, חזקה ועמידה מספיק על מנת לאפשר לחיימה חזרה בטוחה מהחלל לאטמוספירת כדור הארץ. כשהסכנה חולפת החרפושית מבטלת את חליפת השריון וחוזרת למקומה על עמוד השדרה של חיימה, מה שגורם לחיימה לכאבים עצומים.
אולגה רוזאנובה
אולגה ולדימירובנה רוזאנובה (ברוסית: Ольга Владимировна Розанова: 22 ביוני 1886 – 7 בנובמבר 1918) הייתה אמנית אוונגרד רוסית.
ביוגרפיה
היא סיימה את לימודיה בגימנסיה לנשים של ולדימיר ב-1904. בשל התעניינותה בתנועת האוונגרד, היא עברה למוסקבה כדי ללמוד ציור.
קריירה אמנותית
לאחר שהגיעה למוסקבה, היא למדה בבית הספר לאמנות בבולשאקוב, שם למדה אצל ניקולאי אוליאנוב והפסל אנדריי מטבייב. לאחר מכן, היא התאמנה בסטודיו הפרטי של קונסטנטין יואן. מ-1907 עד 1910 בניגוד לרוב האמניות האוונגרדיות האחרות, רוזאנובה הייתה היחידה שלא למדה בארצות אחרות.
עד 1910, היא הייתה מוכרת למדי בחוגי האמנות הרוסיים. היא עברה לסנט פטרבורג והצטרפה לקבוצת "איגוד הנוער" בשנת 1911. היא הפכה לאחד החברים הפעילים ביותר בארגון זה, שארגן תערוכות אמנות, הרצאות ודיונים. שניים מבדי הציור שלה, הופיעו לראשונה בתערוכה השנייה של קבוצת האמנים הזאת באפריל 1911. היא הגישה את הציורים שלה לתערוכות הקבוצתיות שלהם עד 1913. רוזאנובה למדה לזמן קצר בבית הספר לאמנות של אליזבטה זבנצבה, שבו היו אמני אר-נובו רוסים רבים. בינואר 1912 הופיעו שתי יצירותיה, דיוקן וטבע דומם, בתערוכה הבאה של "איגוד הנוער" בינואר 1912. תערוכה זו הייתה ההופעה הראשונה של קבוצה אמנותית מוסקבאית בראשות מיכאיל לריאונוב. מאוחר יותר נסעה רוזאנובה למוסקבה כדי לנסות להקים פרויקטים משותפים בין שתי הקבוצות; המשא ומתן הזה התברר כלא מוצלח. "איגוד הנוער" התפרק ב-1914.
בית חולים נווה רעיה
מבנה
נווה רעיה נוסד ב-1997 בשכונת שעריה, סמוך למחלף כביש 471.
אולגה רוזאנובה
קריירה אמנותית
רוזאנובה הצטרפה באותה שנה לקבוצת האוונגרד Supremus, אותה הוביל עמית קובו-פוטוריסט לשעבר קזימיר מלביץ'. בשלב זה, ציוריה התפתחו מהשפעות הקוביזם והפוטוריזם, ועברו להפשטה טהורה, שבה הקומפוזיציה מאורגנת על ידי המשקל החזותי והיחס של הצבע.
בית חולים נווה רעיה
מבנה
בנווה רעיה המתפקד כבית חולים ובית אבות, מאושפזים כ-100 מטופלים:
אולגה רוזאנובה
קריירה אמנותית
באותה שנה הציגה בתערוכה עם אמנים סופרמטיסטים אחרים (קזימיר מלביץ', אלכסנדרה אקסטר, נינה גנקה, ליובוב פופובה, קסניה בוגוסלבסקיה ואחרים).
בית חולים נווה רעיה
מבנה
בבית החולים עובדים כ-80 אנשי צוות ועובדים סיעודיים והוא מספק השגחה וטיפול רפואיים במהלך כל שעות היממה על ידי רופאים המתמחים בגריאטריה ופסיכוגריאטריה, אחים מוסמכים, פיזיותרפיסטים, דיאטניות, ועובדים סוציאליים. חלק משיטות הטיפול כוללות רפואה אלטרנטיבית ובהם צמחי מרפא. בחלק מהמחלקות ישנם מעקב ושמירה צמודים על המטופלים. במידה ונדרש פינוי דחוף, מפונים החולים למרכז רפואי רבין הסמוך.
אולגה רוזאנובה
קריירה אמנותית
רוזאנובה פרסמה גם יצירות ספרותיות, שכללו את החיבור "בסיסי הבריאה החדשה והסיבות מדוע היא מוטעה". החיבור נכתב בתגובה למבקרי האמנות המודרנית וקבע כי העולם הוא חומר גלם - שהוא גם מראה לנפש.
מוות
היא מתה מדיפתריה בגיל 32 במוסקבה ב-1918, בעקבות הצטננות שבה חלתה בזמן שעבדה על ההכנות ליום השנה הראשון למהפכת אוקטובר.
בית חולים נווה רעיה
מבנה
בית האבות כולל חדר פיזיותרפיה, מספרה, בית מרקחת וחדר כושר. בבית האבות מתקיימים חוגים רבים, חלקם בעלי אופי טיפולי ובהם ריפוי בעיסוק: ציור ופיסול, וטיפול באמצעות ריקוד.
בשנת 2004, זכה בית האבות בפרס גליקמן לטיפול בקשיש.
פוטמורניס
פוטמורניס (שם מדעי: Potamornis; פירוש השם: " ") הוא סוג של עוף ימי בעל שיניים נכחד שהשתייך לסדרת ההספראורניסאים. העוף התגלה בתצורות לנס שבויומינג ובתצורת הל קריק, במונטנה והוא כלל מין אחד - Potamornis skutchi.
עוף זה חי בסוף הקרטיקון בתקופת המאסטריכט לפני 66 מיליון שנה, אז החלה הכחדת הקרטיקון הגדולה, בה נכחדו אחרוני הדינוזאורים, הפטרוזאורים ועוד רבים. העוף נכחד יחד איתם, אך ייתכן שמאובנים מסוימים התקיימו כבר בפלאוקן, כך שהוא שרד.
סוג זה היה קרוב להספראורניס, כנראה השתייך לסדרתו, והיה בעל גוף דחוס ומגושם והגיע למשקל של 2-1.5 ק"ג. היו לו מקור ארוך בעל שיניים חרוטיות וכנפיים מנוונות והוא כנראה חי במים כמו צוללן או קורמורן. קיימים עדויות שהוא יכל לעוף בשונה ממרבית ההספראורניסאים וכמה חוקרים מציבים אותו בסדרה שונה בשל כך. מבנה מקורו התאים לאכילת דגים או יצורי ים אחרים.
קרקס קורל
הקרקס ממוקם בין קרקס הארווי לבין מצוק דנקן.
הקרקס ממוקם בקצה המזרחי של מפלי הקרח פרבל.
קרח מכיפת הקרח רמת מידנייט זורם דרך קרקס קורל ונשפך אל קרחון הת'רטון.
מקור השם
הקרקס נקרא על שם רוברט קורל (Robert Corell), מדען אקלים אמריקאי, שעמד בראש הנהלת תחום מדעי כדור הארץ (Geosciences Directorate) של הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית, בין השנים 1987 – 1999.
הסופר קאפ הספרדי 2016
הסופר קאפ 2016 הוא המהדורה ה-33 במסגרת הסופר קאפ הספרדי. הטורניר הפגיש בין ברצלונה שזכתה בדאבל לבין סביליה שסיימה כסגנית הגביע הספרדי. ברצלונה זכתה בתואר בפעם ה-12 שלה כשניצחה 0–5 בסיכום שני המשחקים.
משחק ראשון
השער הראשון במשחק הגיעה בדקה ה-54' כאשר דניס סוארס הכניס כדור גובה לרחבה אותו ארדה טוראן השאיר עם החזה ללואיס סוארס, שבעט כדור קופץ לפינת השער. בדקה ה-81' כבש מוניר אל-חדאדי את השני מכדור עומק של ליונל מסי.