cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נועם גינגולד
בנוסף עומד נועם מאחורי מגזין LFO ליוצרי מוזיקה אשר פועל מאז שנת 2007 ומשמש מקור ידע ייחודי למוזיקאים ויוצרים בכל הקשור לצדדים הטכנולוגיים ביצירת והקלטת מוזיקה.
אלבומים
ב-2010 הוציא את האלבום "אהבה אפלה", אלבום אינדי רוק-פופ שמשלב אקוסטיקה ואלקטרוניקה רכה.
דייוויד פרימן-מיטפורד
חיים אישיים
בתעודת הלידה של ננסי, רשם מיטפורד בשדה "עיסוק" את התשובה: "מכובד".
שלהי חייו
ב־1945 נהרג בנו, טום מיטפורד, בפעולה בבורמה. לורד רידסדייל, שכבר היה מדוכא מפירוק נישואיו, מעולם לא התאושש ממכה נוספת זו. על פי הביוגרפיה שלו מאת ננסי מיטפורד: "אף על פי שהיא [ננסי] הצטערה עמוקות על מותו, לא היה עבורה פירוש הדבר, כפי שהיה עבור הוריה, שכל ההנאה בחיים נגמרה".
נועם גינגולד
אלבומים
ב-2019 שוחרר האלבום Pixie, תחת פרויקט Gamma Juice, בו משתף נועם פעולה עם אוריין סימון וגיא בן-צבי.
דייוויד פרימן-מיטפורד
שלהי חייו
רידסדייל הסתגר באינצ'קנת', אי בהברידיים הפנימיים מול החוף המערבי של סקוטלנד, שאותו רכש ב־1938. מאוחר יותר הוא עבר לרידסדייל בנורת'מברלנד, רכוש אבות משפחתו, וחי שם כמתבודד.
כשביקרה אותו בתו ננסי בשנת 1950, תיארה אותו כ"שברירי וזקן". הוא מת בנורת'מברלנד בשנת 1958 ונקבר בבית הקברות של כנסיית סנט מרי בסווינברוק, באוקספורדשייר, שם קבורות גם ארבע מבנותיו (ננסי, דיאנה, יוניטי, ופמלה).
תואר האצולה שלו עבר לאחיו, ברטרם פרימן־מיטפורד, הברון רידסדייל השלישי.
דמותו הבדיונית – "הדוד מתיו"
רידסדייל הוא המודל לדמות "הדוד מתיו, לורד אלקונלי מאלקונלי, ברומנים של ננסי מיטפורד "המרדף אחר האהבה" (The Pursuit of Love, 1945) ו"אהבה באקלים קר" (Love in a Cold Climate 1949).
את הדוד מתיו גילם מייקל אולדריג' בסדרת הטלוויזיה מ־1980 Love in a Cold Climate. בסדרה על בסיס אותו ספר של ה־BBC משנת 2001, גילם אותו אלן בייטס.
ג'ון דויטש
ג'ון מארק דויטש (באנגלית: John Mark Deutch; נולד ב-27 ביולי 1938) הוא כימאי פיזיקלי ומשרת ציבור יהודי אמריקאי, שכיהן כראש ה-CIA ה-17 בין מאי 1995 לדצמבר 1996 תחת הנשיא ביל קלינטון. לפני כן כיהן בממשל כתת-מזכיר ההגנה של ארצות הברית ממרץ 1994 ועד למינויו לסוכנות הביון המרכזית. הוא חבר המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה
דויטש נולד בבריסל, בלגיה, להורים יהודים ממוצא רוסי. הוא קיבל אזרחות אמריקאית ב-1945. הוא סיים תואר ראשון בהנדסה כימית באמרהסט קולג', וב-1966 סיים דוקטורט בכימיה באוניברסיטת MIT. בהמשך עבד עבור מחלקת האנרגיה של ארצות הברית ושירת בתפקיד בכיר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
לאחר עזיבתו את ה-CIA התגלה כי שמר מסמכים מסווגים רבים במחשבו הנייד האישי והלא מוגן שהיה מחובר לאינטרנט. דויטש הסכים להודות באשמת עבירה בדרגת חומרה בינונית בגין אי-שמירת מידע מסווג ב-19 בינואר 2001, במסגרת עסקה משפטית לפיה הוא לא היה אמור להיכנס לכלא אך יקבל עונשים אדמיניסטרטיביים או קנס כספי, אך הנשיא קלינטון העניק לו חנינה נשיאותית ביומו האחרון בתפקיד, יומיים לפני שמחלקת המשפטים יכלה להגיש נגדו כתב אישום.
ליגת העל הפנמית
ליגת העל הפנמית או ליגה פנמנייה דה פוטבול (באנגלית: Panamanian Football League; בספרדית: Liga Panameña de Fútbol או בקיצור LPF) היא ליגת הכדורגל הבכירה בפנמה.
הליגה, שנוסדה ב-1988, מנוהלת על ידי "התאחדות הכדורגל הפנמית" (בספרדית: Federación Panameña de Fútbol או בקיצור FEPAFUT), נקראה בין השנים 1988–2009, Asociación Nacional Pro Fútbol או בקיצור (ANAPROF).
הליגה מחולקת כיום לאפרטורה וקלאוסורה: האפרטורה משוחקת בין חודש יולי לדצמבר, והקלאוסורה משוחקת בין ינואר למאי.
קבוצת טאורו (שמקורה בעיר פנמה סיטי, עיר הבירה) היא הקבוצה המצליחה ביותר בפנמה עם 16 אליפויות הליגה. שנייה בדירוג היא אראב יונידו (שמקורה בעיר קולון) עם 15 אליפויות, והם הקבוצות הבולטות ביותר בליגה הפנמית.
היסטוריה
בשנת 1987, קבוצת חברים המורכבת מג'יאנקרלו גרונצ'י, ז'אן דומבורג, אדגר פלזס, ג'ורג' זלנסקי, אנחל ואלרו וחואן קרלוס דלגדו, ייסדו את תחרות ה-Asociación Nacional Pro-Fútbol (בתרגום לעברית: "האיגוד הלאומי למען כדורגל") או בקיצור ANAPROF ב-26 בפברואר 1988, שמטרתה הייתה לארגן את הכדורגל המקצועני בפנמה, על מנת להעלות את רמתה של הנבחרת הלאומית הפנמית לטווח ארוך.
הקבוצות המייסדות של הליגה בעונתה הראשונה היו: צ'ירילאנקו (שמקורה בבוקה דל-טורו), דפורטיבו לה פרוויסורה (שכיום נקראת סן פרנסיסקו ומקורה בלה צ'וררה), וגם: דפורטיבו פרו, אורו קיקרס, פלאזה אמאדור, וטאורו (שמקורן בפנמה סיטי).
פורמט זה המשיך עד 2001, ובעונה זו חולה הליגה לטורנירים קצרים במתכונת אפרטורה וקלאוסורה כפי שמקובל ברוב הליגות במדינות אמריקה הלטינית. בשנת 2009 שינתה הליגה את מיתוגה ומאז נקראת "Liga Panameña de Fútbol" (בקיצור LPF).
ב-2021 ה-LPF שינתה את מבנה הליגות, כאשר הליגה הורחבה מ-10 ל-12 קבוצות ללא ירידת ליגה, וליגת המשנה הורחבה מ-8 קבוצות ל-24 קבוצות לאחר שאוחדו קבוצות הנוער (מתחת לגיל 20) וקבוצות מילואים עם קבוצות מליגת המשנה.
פורמט התחרות כיום
העונה של הליגה מחולקת לשני טורנירים הנקראים אפרטורה וקלאוסורה. הקבוצות מחולקות לשני אזורים (מזרח ומערב). האזור המזרחי מורכב מהקבוצות: טאורו, פלאזה אמאדור, אליאנסה, קלוב דפורטיבו דל אסטה, אראב יונידו וספורטינג סן מיגליטו. האזור המערבי מורכב מהקבוצות: הררה, קלוב אתלטיקו אינדנפנדיינטה, ורגואס, קלוב יוניברסטיריו, צ'יריקי וסן פרנסיסקו.
לשני הבתים יש פורמט זהה. לכל בית יש שני שלבים: השלב הראשון הוא סבב אחד וחצי שבו כל קבוצה משחקת נגד כל קבוצה פעמיים באותו הבית, פעם בבית ופעם בחוץ, ופעם אחת נגד כל קבוצה מהאזור השני. שלוש הקבוצות הראשונות בליגה עולות לשלב אחרון, שלב נוקאאוט שמגיע לשיאו במשחק גמר. השלב הסופי מורכב מ-3 מחזורים. קבוצות הסיבוב הראשון הממוקמות במקום ה-2 ישחקו מול הקבוצות הממוקמות במקום ה-3 (מקום 2 של המזרח מול מקום 3 של המערב ומקום 2 המערב מול מקום שלישי מזרח).
לכל טורניר אפרטורה/קלאוסורה יש 16 משחקים מהעונה הסדירה (פעמיים מול כל קבוצה מאותה אזור + פעם אחת (1) מול כל קבוצה (6) באזור הנגדי). בשלב הגמר יש בסך הכל: 2 משחקים בפלייאוף הסיבוב הראשון + 4 משחקים בחצי הגמר + משחק גמר יחיד. הסיבוב הראשון של הפלייאוף הוא משחקי שלב אחד (הקבוצה במקום השני בכל אזור משחקת בבית). חצי הגמר הם צמד משחקי בית וחוץ.
לגבי לוח הזמנים בעונה הרגילה: לוח הזמנים של כל הטורניר מוגדר ל-16 ימי משחק. 10 משחקים מול קבוצות באותו האזור + 6 משחקים מול אזור יריב. באפרטורה יתמודדו קבוצות מהמזרח רק פעם אחת מול קבוצות מהמערב. הקבוצה שתשחק בבית באפרטורה תצטרך לשחק בחוץ כאשר תתמודד מול אותה קבוצה לאחר מכן בקלאוסורה. כך הליגה יכולה להבטיח שהמזרח והמערב יתמודדו זו מול זו בבית וחוץ בתום שני הטורנירים באופן הוגן. כאשר משחקים נגד קבוצות באותה האזור, כל קבוצה תתמודד עם משחקי בית וחוץ בפתיחה ובסיום.
האלופות של שני הטורנירים + הקבוצה הבאה בדירוג הטוב ביותר מעפילות לליגת CONCACAF.
PSR J0537-6910
PSR J0537-6910 הוא פולסר בן 4,000 שנה (לא כולל הזמן שלוקח לאור להגיע ממנו לכדור הארץ - 170,000 שנים) אשר ממוקם בקבוצת הכוכבים דג זהב במרחק של 170,000 שנות אור מכדור הארץ.
הפולסר מסתובב בקצב של 62 הרץ.
האסטרונום ג'ון מידלדיץ' והצוות שלו במעבדה הלאומית לוס אלמוס היו הראשונים לגלותו ולצפות בסחיפה של קוטבו המגנטי של הפולסר.
האומות הקלטיות
האומות הקלטיות הן הטריטוריות בהן שרדו השפות או התרבות הקלטית עד היום. המונח "אומה" משמש במובנו המקורי - עם החולק זהות ותרבות משותפות ומזדהה עם טריטוריה מסורתית.
שש הטריטוריות שנחשבות כאומות קלטיות הן ברטאן (בברטונית: Breizh), קורנוול (בקורנית: Kernow), ויילס (בוולשית: Cymru), סקוטלנד (בגאלית סקוטית: Alba), אירלנד (באירית: Éire) והאי מאן (במאנית: Ellan Vannin). בשש האומות מדוברות השפות הקלטיות בהיקפים שונים - הפלג הדרומי או הבריתוני בברטאן, ויילס וקורנוול והפלג הצפוני או הגוידלי בסקוטלנד, אירלנד והאי מאן.
טרם התפשטותם וכיבושיהם של רומא העתיקה והשבטים הגרמאניים והסלאבים, חלק הארי של אירופה נשלט בידי השבטים הקלטים ואלו הותירו מאחוריהם מורשת תרבותית ולשונית. שטחים בצפון-מערב חצי האי האיברי - מרחב צפון פורטוגל, גליסיה, אסטוריאס וקנטבריה - נחשבים לאומות קלטיות עקב תרבותם וההיסטוריה שלהם. בניגוד לשש המדינות לעיל, בצפון-מערב חצי האי האיברי לא שרדו שפות קלטיות בעידן המודרני ועל כן שטחים אלו לא נחשבים לחלק מהאומות הקלטיות.
מחקר גנטי שנערך באוניברסיטת אוקספורד בשנת 2006 מסיק כי רובם של תושבי האי בריטניה, כולל רבים מבני העם האנגלי, הם צאצאים של קבוצת שבטים שהגיעו אל האי מחצי האי האיברי בסביבות שנת 5000 לפנה"ס, טרם חדרו הקלטים למערב אירופה. אולם, שלושה מחקרים גנטיים חשובים שנערכו בשנת 2015 הסיקו כי כרומוזומי ה-Y ההפלואידים מקבוצת "R1b" שאותרו בתושבי מערב אירופה, הנפוצים במיוחד במדינות דוברות השפות הקלטיות כמו אירלנד וברטאן, ככל הנראה הגיעו לאירופה במהלך הנדידות המאסיביות של העמים ההודו-אירופים בני תרבות היאמנה שהגיעו מהערבה הפונטית-כספית (ערבה המשתרעת בין הים השחור לים הכספי ומצפון להם לאורך הוולגה) במהלך תקופת הברונזה. בניגוד למחקרים קודמים, נחקרו גם כרומוזומים אוטוזומליים בנוסף לכרומוזומי ה-Y. הם איתרו מרכיב אוטוזומלי שקיים אצל האירופאים המודרניים שלא התקיים אצל האירופאים בני העידן הנאוליתי והמזוליתי ושהוצג לאירופאיים כנראה רק עם הנדידות ההמוניות הללו שהגיעו מחוץ לאירופה. מרכיב גנטי זה, שמכונה "יאמנה" במחקרים אלו, מעורב ב-DNA של הציידים-לקטים הקדומים שכבר היו קיימים במערב אירופה.
שש האומות הקלטיות
לכל אחת משש האומות הקלטיות שפה קלטית משלה. בוויילס, אירלנד, ברטאן וסקוטלנד, שפות אלו היו שגורות לאורך ההיסטוריה והן שגורות בהן עד היום, בעוד שבקורנוול ובאי מאן השפות שרדו עד לתקופה המודרנית, אך נכחדו כשפות קהילה נפוצות. אולם, בשני האזורים ישנן תנועות חברתיות של החייאת שפה, שעודדו והובילו לאימוצן בידי האוכלוסייה המקומית ואף הובילו לכך שכיום ישנם מספר דוברי קורנית ומאנית כשפת אם.
באירלנד, ויילס, ברטאן וסקוטלנד, ישנם אזורים בהם השפות הקלטיות משמשות כשפת הקהילה ונמצאות בשימוש יום-יומי - באירלנד אזורים אלו נקראים גֶיילְטֵאכְט, בוויילס הם נקראים אֵ ווְרוֹ גֵמְרָײֵג, בסקוטלנד קֶאֵלְטֵאכְק ובברטאן בְּרֵייז-אִיזֶל. אזורים אלו ממוקמים בדרך כלל במערב המדינות, באזורים המרוחקים והמבודדים יותר, באיים ובהרים.
בוויילס, השפה הוולשית היא מקצוע חובה בכל בתי הספר, ובנוסף כ-20% מהתלמידים לומדים בבתי ספר שבהם שפת ההוראה עצמה היא ולשית. באירלנד, כל התלמידים לומדים את השפה האירית כמקצוע חובה עד סיום חטיבות הביניים, וכ-7.4% מהם לומדים בבתי ספר שבהם שפה ההוראה היא אירית, כחלק מתנועת הגיילסקויל. באי מאן ישנו בית ספר יסודי אחד שבו שפת ההוראה היא מאנית ולכל התלמידים באי יש אפשרות ללמוד את השפה כמקצוע בחירה.
טריטוריות אחרות
חלקים מצפון-מערב חצי האי האיברי - מרחב צפון פורטוגל, גליסיה, אסטוריאס וקנטבריה - טוענים גם כן להיותם חלק ממורשת קלטית זו. מוזיקאים מקנטבריה ואסטוריאס השתתפו בפסטיבלי מוזיקה קלטית כמו פסטיבל העולם הקלטי שנערך בכפר אורטיגיירה שבגליסיה או הפסטיבל הקלטי שנערך בלוריאן שבברטאן. במרחב צפון פורטוגל, שהיה חלק מהפרובינקיה הרומית גלאיקיה יחד עם האזורים שלעיל בספרד, ישנן תרבות ומסורות הדומות לאלו שבגליסיה. אולם, אף שפה קלטית לא הייתה מדוברת בחצי האי האיברי ככל הנראה מתקופת ראשית ימי הביניים.
בעבר, הייתה השפה האירית נפוצה בניופאונדלנד, בטרם נעלמה ממנו באמצע המאה ה-20. ישנם שרידים של השפה בצורת מילים שונות בניב הניופאונדלנדי של האנגלית, כמו המילה "scrob" (שריטה) או "sleveen" (נבל, פרחח). כיום, אין כלל דוברים רהוטים של השפה האירית בניופאונדלנד או בלברדור. הידע בשפה הצטמצם למילים ספורות או למשפטים או ביטויים מסיפורי עם או שירים איריים.
קנדית גאלית או גאלית של קייפ ברטון הם דיאלקטים של השפה הסקוטית גאלית אשר מדוברים עד היום באזורים שונים בקנדה - בעיקר באי קייפ ברטון ובאזורים הסמוכים לו בנובה סקוטיה. ב-2011, היו כ-1,275 דוברים בנובה סקוטיה וכ-300 מתוכם שהשפה הייתה עבורם שפת אם.
ולשית פטגונית היא ניב של השפה הוולשית אשר מדובר בעיקר באזורי ההתיישבות הוולשית בארגנטינה, בעיקר בפרובינציית צ'ובוט שבפטגוניה ודוברים נוספים המפוזרים לכל אורכה של ארגנטינה. מספר דוברי הוולשית מוערך בין 1,500 ל-5,000.
השפות הקלטיות
השפות הקלטיות הן חלק מהענף הגדול של משפחת השפות ההודו-אירופיות. מגזין ה-Ethnologue מגדיר שש שפות קלטיות חיות, ארבע מתוכן שימרו מספר ניכר של דוברי שפת אם. אלו הן שתי שפות גוידליות (אירית וגאלית סקוטית, שתיהן התפתחויות של אירית תיכונה) ושתי שפות בריטוניות (ולשית וברטונית, שתיהן התפתחויות של בריטונית עתיקה).
שתי האחרות, קורנית (שפה בריטונית) ומאנית (שפה גוידלית), נכחדו בתקופה המודרנית עם דובריהן המוערכים האחרונים ב-1777 ו-1974 בהתאמה. אך כמצוין לעיל, תנועות החייאת שפה קיימות גם בקורנוול וגם באי מאן, ומטרתן להחיות את השפות הנכחדות בקרב האוכלוסיות המקומיות.
הטבלה מטה מציגה את האוכלוסיות של האומות הקלטיות ואת מספר דוברי השפות הקלטיות בכל אומה. המספר הכולל של התושבים באומות הקלטיות הוא כ-19,596,000 איש, מתוכם בערך כמיליון דוברי שפת אם וכ-2,818,000 דוברי השפות ברמות שונות:
זהות קלטית
שיתוף פעולה רשמי בין האומות הקלטיות מתקיים בפוליטיקה, שפה, תרבות, מוזיקה וספורט. הליגה הקלטית היא ארגון פוליטי הכולל את שש האומות הקלטיות ומטרתו לקדם נושאים פוליטיים, בלשניים, תרבותיים או ענייני זכויות אדם המשפיעים על אומה קלטית אחת או יותר. הקונגרס הקלטי הוא ארגון א-פוליטי שמטרתו לקדם את התרבות והשפות הקלטיות ולשמור על חיבור אינטלקטואלי ושיתוף פעולה קרוב בין העמים.
פסטיבלים העוסקים בתרבות הקלטית כוללים את הפסטיבל הבין-קלטי בלוריאן, הפסטיבל הפאן-קלטי באירלנד, הפסטיבל הקלטי בהוואנה, הפסטיבל הקלטי הלאומי בויקטוריה, פסטיבל המדיה הקלטי ואייסטדפוד שבווילס. פסטיבלי מוזיקה קלטית נערכים מדי שנה בגלאזגו ובסטורנווי שבסקוטלנד. תחרויות ספורט שונות נערכות בין האומות הקלטיות ברוגבי, אתלטיקה, וכדורגל.
באזיגאר
באזיגאר (באנגלית: Bazigar) היא שפה דראווידית לא מסווגת המדוברת על ידי שבט הבאזיגאר בעיקר באזורים פנג'אב, הריאנה ואוטר פרדש שמדרום לצ'אנדיגאר שבהודו. על אף שהשפה היא שפה דראווידית, לשפה יש דמיון רב לפנג'אבי וראג'סטאני. לבאזיגאר פונולוגיה זהה לפנג'אבי מלבד החוסר בעיצור חכי, חוכך, אטום ועיצור סדקי, חוכך, אטום. רוב דוברי השפה אינם יודעי קרוא וכתוב וכמות דוברי השפה היודעים קרוא וכתוב היא פחות מ-1%.
ג'זירה
גַ'זִירַה (جزيرة) היא מילה בערבית שפירושה אי. {{פירושונים|
ראו גם
}}
בקרת גישה
בתחומי האבטחה הפיזית ואבטחת מידע, בקרת גישה היא בקרת אבטחה המתארת הגבלה מכוונת של גישה למקום או למשאב אחר. "ניהול גישה" הוא המונח שמתייחס לתהליך. "גישה" יכולה להתייחס לצריכת המשאב, כניסה למקום מסוים או לאפליקציה מסוימת, או שימוש בהם. מתן רשות גישה למשאב מכונה "הרשאה". מנעולים פיזיים ושם משתמש או סיסמה הם דוגמאות לבקרת גישה. בקרת גישה היא "אבן יסוד" ליצירת מעטפת אבטחה, במטרה לתמוך את עמידות המערכת עליה מגינים, אל מול איומים ולהבטיח את יכולתה של הערכת לתפקד ברציפות.
בכל מערכת מודרנית, ערכית או כזו שיש בה סיכון מובנה גבוה, נהוג לממש "בקרת גישה". כך, נהוג היום שבכל תחנת כוח, נמל ימי, שדה תעופה, תחנת רכבת, אולמות קולנוע (בישראל), מרכזי קניות (בישראל), מוסדות פיננסיים גדולים כמו בנק או חברת ביטוח, מעבדות או מפעלים של חומרים מסוכנים וכדומה – מופעלים מנגנונים של "בקרת גישה".
אבטחה פיזית
בקרת גישה פיזית יכולה להתבצע במספר צורות. ראשית, באופן ישיר, גדר היקפית שנועדה למנוע כניסה לא מבוקרת. בקרת גישה על ידי שומרים מאוישים, בקרת גישה באמצעות מחסום כניסה מסתובב. אפשר גם לבצע בקרת גישה באופן עקיף – למשל, על ידי בדיקה שלמשתמש או למי שמבקש כניסה יש כרטיס מתאים.
כאשר הדבר נדרש, ניתן לשלב בהתקנים הפיזיים מערכות אלקטרוניות ממוחשבות ולאכוף בקרת כניסה מתוחכמת יותר, הכוללת רישום אוטומטי של כל כניסה ויציאה, אכיפת אמצעי הזדהות "חזקים" או דרישה למספר שיטות הזדהות שונות כגון צרוף של קוד מספרי וזיהוי ביומטרי.
תפעול מערכת בקרת הגישה
בדרך כלל, כאשר נדרשת הזדהות חזקה, יבוצע שילוב של מספר אמצעים שונים ואלו מחולקים לשלוש משפחות:
במצבים רגישים במיוחד, בדרך כלל מממשים הרשאות המבוססות על מספר דרכי הזדהות שונות (למשל Two Factor Authentication).
בארגונים גדולים, לפעמים, מאפשרים גישה גם בהיעדר אחד מאמצעי ההזדהות – על ידי דרישה להזדהות של גורם מורשה אחר, כמענה למצבים בהם עובד שכח כרטיס מגנטי בבית וכיוצא באלו.
טופולוגיות אפשריות
באתר או מתקן שיש בו ריבוי של כניסות אפשריות, אפשר לממש כמה וכמה טופולוגיות. אפשר שלכל כניסה יהיה מנגנון בקרת כניסה פשוט ובלתי תלוי באחרים. אפשר שכל הכניסות ידווחו למרכז בקרה ראשי שיכול גם לשלוח להם עדכונים. חלק מהחברות דוחפות לכיוון של תקשורת ב"פרוטוקול אינטרנט", IP ויש הרבה גישות שונות לארכיטקטורה הכוללת.
מערכות לקריאה או אימות של אמצעי הכניסה למערכת או למקום
נהוג לחלק את מערכות הקריאה לשלוש משפחות:
לקוראים רבים יש נורית משוב. יש קוראים המצוידים בשעון מקומי שמאפשר להם לשמור "לוגים". קיימים קוראים שבצמוד להם יש מערכת אינטרקום (מיקרופון, רמקול, תקשורת מתאימה) המאפשרת לדבר עם מישהו במרכז הבקרה.
חלוקה נוספת של הקוראים היא לפי התכונה שבאמצעותה מתבצעת ההזדהות.
סיכוני אבטחה
הדרך הפשוטה לעקיפת בקרת גישה, היא כניסה "זריזה" בצמוד למישהו שנכנס לפניך, עם או בלי עזרתו של הנכנס ראשון. דרך התמודדות אפשרית עם תופעה זו היא על ידי יצירת "תא יחיד" כמו מה שממומש, למשל, במחסום דלת מסתובבת.
דרך נוספת לעקיפת בקרת גישה, היא על ידי חסימת היכולת של המחסום הפיזי להיסגר עד הסוף, "לשים רגל בדלת". במערכות מודרניות נוהג להתקין מערכת אזעקה המופעלת אם הדלת נשארת פתוחה יותר מזמן מוגדר מראש.
נושא שלישי המהווה סיכון הוא תפקוד המערכת בזמן אסונות טבע כמו שרפה או הצפה. המענה העיקרי לסוגיה זו הוא תכנון מראש ותרגול חרומים מסוגים שונים.
דרך פריצה נוספת היא פריצה בכוח על ידי עקירת משקוף הדלת.
במערכות עם בקרה מרכזית ו"רשימות מורשי כניסה", אפשר לבצע תקיפות סייבר שתכליתן להכניס לרשימת מורשי הכניסה את הפורץ המיועד וכדומה.
במערכות בקרת גישה הכוללות מנעול מכני לגיבוי, אפשר להיעזר בסוג של "מפתח מסטר" שעלול לאפשר כניסה לכל הדלתות, ללא צורך באמצעי הזדהות.
אבטחת מחשבים ורשתות מחשוב
קיימות שתי גישות עקרוניות לבקרת גישה בתחום המחשוב:
במודל הראשון, המשתמש מחזיק באמצעי שאינו ניתן לזיוף ואמצעי זה שהוא שמאפשר את הגישה למערכת (או לאפליקציה) שלגביה מפעילים את בקרת הגישה. גישה זו דומה, בעולם הפיזי, למצב בו הכניסה סגורה בדלת נעולה ולמשתמש יש את המפתחות הפיזיים לפתיחתה. בגישה זו, העברת ההרשאה מתבצעת על ידי העברת האמצעי בתווך מאובטח.
במודל "רשימת מורשים", הגישה ניתנת למשתמשים שזהותם מופיעה ברשימה. שינויים בזכויות הגישה מתבצעים על ידי עדכון רשימת המורשים. בגישה זו יש חשיבות רבה לגורם שמוסמך לאשר את רשימות המשתמשים ולעדכנן.
בשני המודלים, יש אפשרות לתת הרשאות קבוצתיות במספר מנגנונים שונים. אחת הדרכים הנפוצות לניהול בקרת גישה ברשתות מחשבים גדולות היא גישת Active Directory של חברת מיקרוסופט.
מערכות בקרת גישה מספקות את השירותים החיוניים ובכלל זה הרשאות, הזדהות ואימות, אישורי גישה ושיוך משתמשים לפעילויות (אחריותיות)
מודלים של בקרת גישה
ניתן לאכוף בקרת גישה באמצעות סוגים רבים של בקרות, לדוגמה:
ISOHDFS 27
ISOHDFS 27 היא גלקסיה ספירלית מסיבית שנמצאה בשדה העמוק של האבל דרום. היא ממוקמת בקבוצת כוכבים טוקאן. הגלקסיה בעלת קוטר של 130,000 שנות אור ונמצאת במרחק של 6 מיליארד שנות אור מכדור הארץ. לגלקסיה מסה של 1.04 טריליון מסות שמש כפול ממסת שביל החלב.
זכויות להט"ב בסרי לנקה
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בסרי לנקה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים. סעיף 365 לחוק העונשין של סרי לנקה, מפליל פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בעונש של 10 שנות מאסר וקנס, אם כי דיווחים לאורך השנים קבעו כי לא אוכף בפועל מעולם, בעוד מנהיגים פוליטיים ומכללות רפואה קראו להעברת אי-הפללה של הומוסקסואליות במדינה. עם זאת, ארגוני זכויות אדם דיווחו כי שוטרים ועובדי ממשלה השתמשו באיום מעצר על רקע החוק לאורך השנים כדי לתקוף, להטריד ולסחוט מינית אזרחים המשתייכים לקהילת הלהט"ב הסרי לנקית. משקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן הכרות משפטיות הזמינות לזוגות נשואים הטרוסקסואלים, שכן נישואים חד מיניים או איחודים אזרחיים אינם מוכרים. שירות עירוי הדם הלאומי (NBTS) אוסר על אנשים העוסקים ב-"התנהגות מסוכנת" לתרום דם הכוללת הומוסקסואליות. כתוצאה מכך נאסר על גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים לתרום דם.
במרץ 2021, על מנת לציין את יום האפס סובלנות לאפליה, צייץ נשיא סרי לנקה גוטבאיה רג'פקסה "כנשיא סרי לנקה, אני נחוש להבטיח את זכותם של כולם לחיות חיים בכבוד ללא הבדל גיל, מגדר, נטייה מינית, גזע, מראה פיזי ואמונות". עיתון הפייננשל טיימס סבר כי הצהרתו של רג'פקסה היא ההכרה הפומבית הראשונה של "ראש מדינה ברחבי דרום אסיה בדבר זכותו של כל אדם לחיות ללא אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית".
היסטוריה
המסגרת המשפטית הנוכחית של סרי לנקה נובעת בעיקר ממבנים אירופאים-נוצריים שיובאו לאי במהלך התקופה הקולוניאלית, מטעם האימפריה הבריטית. המפורסם ביותר מבין החוקים האנטי-הומוסקסואלים שיובאו מהתקופה הקולוניאלית לסרי לנקה הוא סעיף 365 המפליל פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, לצד חוקים נוספים נגד "התחזות מגדרית" אשר מכוונים נגד טרנסג'נדרים. בעיות נוספות אשר דווחו לאורך השנים עם המסגרת המשפטית הקולוניאלית כוללות היעדר הגנות לקהילת המיעוטים המיניים במדינה, לרבות היעדר ניסוחים ספציפיים הנלחמים באפליה וללא הכרה במושגים טרנסג'נדרים. עם זאת, בית המשפט העליון והממשלות השונות של סרי לנקה ניסו לתקן מצב זה על ידי הכללת מיעוטים מיניים בתוך סעיפים כלליים נגד אפליה וניסיון להצהיר על מגוון חוקים לא נאכפים דה פקטו. המפלגות הפוליטיות של סרי לנקה נוצרות באמצעות שילובים של מספר מפלגות קטנות יותר המזכירות את הפוליטיקה המפלגתית במעצמה הקולוניאלית לשעבר של הולנד, אשר מובילות למציאת בלבול ותנועה מתמדת במונחים של עמדותיהן כלפי הומוסקסואליות. הן הממשלה השמרנית של מייטריפלה סיריסנה והן הממשלה הסוציאליסטית של מהינדה ראג'פקסה הצהירו כי אפליה נגד מיעוטים מיניים אינה חוקתית וכי לא ניתן להחיל את סעיף 365 באופן חוקי על פעילות הומוסקסואליות בהסכמה, אם כי המפלגה הסוציאליסטית סירבה לאפשר לממשלתו של סיריסנה למחוק את סעיף 365 מטקסטים משפטיים. מספר ארגונים לא ממשלתיים, מחוקקים וארגונים דתיים יצאו בעד תמיכה במיעוטים מיניים בסרי לנקה, בעוד ניתן למצוא בפרלמנט מחוקקים הומוסקסואלים וטרנסג'נדרים מוצהרים. מגוון מוסדות ציבוריים כולל שירות הבריאות והמשטרה הציגו לאורך השנים התחייבויות פנימיות לשיפור תנאי החיים למיעוטים מיניים.
החברה המקומית בסרי לנקה נוטה בדרך כלל להשקפה צנועה ומסורתית של הומוסקסואליות בעוד מסורות מקומיות כוללות טרנסג'נדריות בתוכן, אם כי נראה שמעמדו של המגדר השלישי נעלם מהאי אף על פי שלו שורשים היסטוריים בתרבותה של סרי לנקה. כתוצאה מכך, החוקים האנטי-הומוסקסואלים הקולוניאלים יושמו באופן רופף (אם בכלל). מספר נושאים הקשורים לקהילת הלהט"ב הסרי לנקית נותרו ללא התייחסות מהדיון הכללי הכוללים את מעמדם בשירות הצבאי.
בשנת 1994, פעיל הלהט"ב הסרי לנקי שרמן דה רוז הקים את "Companions on a Journey", קבוצת התמיכה עבור זכויות להט"ב הראשונה בהיסטוריית המדינה. קבוצת התמיכה הופרדה עבור נשים לסביות, טרנסג'נדריות וביסקסואליות ב-1999. במשך השנים שלאחר הקמתה, נוסד ארגון הלהט"ב "Equal Ground".
סעיף 365 ו-365א
סעיפים אלו בחוק העונשין מתייחסים "לעבירות לא טבעיות" ו-"מעשים מגונה חמורים" בעודם קובעים כי יש להעניש את המורשעים במאסר מחמיר לתקופה של כ-10 שנים עם קנס. נכון לשנת 2019 טוענת רשת הטלוויזיה "Global News" כי לא ידוע שהמדינה הרשיעה אדם לפי הוראות אלה מאז 1948. אם כי בשנת 1995, הסעיף תוקן מעט כדי לאסור במפורש "מעשה מגונה גס" ללא קשר למין המשתתפים.
בנובמבר 2017, סגן היועץ המשפטי לממשלה, נרין פול, הצהיר כי הממשלה תעבור לביטול הפללתה של פעילות הומוסקסואלית, בעוד חוקת המדינה אינה מעניקה לבית המשפט העליון סמכות לבטל חוק לחלוטין. ניסיון של הממשלה לכלול את ביטולו בתוכנית הפעולה לזכויות אדם נמנע על ידי התנגדות של מפלגת ברית החופש העממית המאוחדת השמרנית.בית המשפט העליון של סרי לנקה פסק בכך כי "החשיבה העכשווית, לפיה פעילות חד מינית בהסכמה בין אנשים מאותו המין, לא צריכה להיענש במשטרה על ידי המדינה ולא צריכה להיות עילה להפללה. לא ניתן להפליל הומוסקסואליות". במרץ 2021, על מנת לציין את יום האפס סובלנות לאפליה, צייץ נשיא סרי לנקה גוטבאיה רג'פקסה "כנשיא סרי לנקה, אני נחוש להבטיח את זכותם של כולם לחיות חיים בכבוד ללא הבדל גיל, מגדר, נטייה מינית, גזע, פיזי. מראה ואמונות". עיתון הפייננשל טיימס סבר כי הצהרתו של רג'פקסה היא ההכרה הפומבית הראשונה של ראש מדינה ברחבי דרום אסיה בדבר זכותו של כל אדם לחיות ללא אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
באוגוסט 2021, לאחר שסרטון הומופובי של יועץ גרם למחלוקת באינטרנט, המכללה לפסיכיאטרים בסרי לנקה הבהירה כי הרפואה המודרנית אינה רואה בהומוסקסואליות מחלה עוד, וקראה להעברת אי-הפללה של הומוסקסואליות במדינה.
סעיף 399
סעיף 399 מפליל "התחזות מגדרית" ומשמש לעיתים קרובות נגד טרנסג'נדרים בו נעשה שימוש במצבים בהם אדם שינה את מגדרו אך נושא את מגדרו המקורי בתיעודו במסמכי זהות.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
סרי לנקה אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור או שותפות).
חוקת סרי לנקה
ממשלת סרי לנקה טענה בפני ועדת זכויות האדם של האו"ם ב-7–8 באוקטובר 2014 כי היא סבורה כי "יש להגן על מיעוטים מיניים על פי חוקים גנריים קיימים נגד אפליה שנקבעו בחוקה". הממשלה הצהירה כי הגנות מסוג זה היו "משתמעות" בחוקת סרי לנקה ושהממשלה עדיין לא כתבה חוק המעניק זכויות "מפורשות".
עם זאת, אפליה נגד מיעוטים מיניים עדיין מדווחת כבעיה במדינה בעוד עורכי דין וארגוני צדקה קראו לניסוח ספציפי בחוקה הקובע כי אפליה נגד מיעוטים מיניים היא פלילית.
חוקים נגד אפליה
בשנת 2017, הממשלה החליטה לעדכן את תוכנית הפעולה לזכויות אדם עם תוספת האוסרת על אפליה של אדם על רקע נטייתו המינית. עם זאת, לא נקבעו חוקים מזוג זה בעקבותיה. הן הממשלה הסוציאליסטית של מהינדה ראג'פקסה והן הממשלה השמרנית של מייטריפלה סיריסנה הצהירו כי "אפליה נגד להט"ב אינה חוקתית ויישום הסעיפים 365 ו-365א באופן המפלה כלפי חברי הקהילה אינו חוקתי".
סביבון (חילזון)
סביבון (שם מדעי: Turbo) הוא סוג של חילזון ימי, בעל זימים וסגר גירני במשפחת הסביבוניים. שמו המדעי, "טורבו", נגזר מהמילה טורבן ואינו מרמז שמין חילזון זה מהיר במיוחד.
זכויות להט"ב בסרי לנקה
זהות מגדרית
סרי לנקה מכירה בשינוי מגדר עבור טרנסג'נדרים אם כי דיספוריה מגדרית מסווגת כמחלה נפשית.
סביבון (חילזון)
תיאור
הקונכיות של בני הסוג הן גדולות ועבות. קוטרן הוא 20–200 מילימטר (2–20 ס"מ). צורתן בורגית מגדלית מתונה. הפיתול האחרון גדול במיוחד ולעיתים יש בו בליטות או קוצים קטנים. פתח הקונכייה עגול וחסר שפה.
זכויות להט"ב בסרי לנקה
תרומת דם
שירות עירוי הדם הלאומי (NBTS) אוסר על אנשים העוסקים בהתנהגות מסוכנת לתרום דם הכוללת הומוסקסואליות. כתוצאה מכך נאסר על גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים לתרום דם.
סביבון (חילזון)
תיאור
לחלזונות בסוג זה יש סגר גירני מוצק וכיפתי הנמצא על גב הרגל וכאשר החילזון מתכנס לקונכייה הסגר סוגר את הקונכייה ומונע מטורפים להיכנס לתוכה ולאכול את החילזון.
המשננת (radula) היא האיבר של החילזון שמכיל שיניים ואיתו הוא מגרד מזון. בבני סוג זה המשננת היא לרוב קצרה.
סוג זה מתוארך לקרטיקון עליון, כ-100 מיליון שנה לפני זמננו, וחי עד היום.
בימי ישראל חיים מספר מיני סביבונים: סביבון זיזי (Turbo radiatus) וסביבון מעוטר (Turbo petholatus), שניהם חיים במפרץ אילת.
מינים
סוג זה כולל 62 מינים:
אלישרא
אלישרא היא חברה ישראלית העוסקת בפיתוח ובייצור של מערכות לוחמה אלקטרונית, מערכות שליטה ובקרה מתקדמות, מערכות איסוף מודיעין ומערכות תחקור ואימון מתקדמות. כמו כן מכסה אלישרא תחומים רחבים של מומחיות בתחומי המכ"ם, אותות דיגיטליים, אנטנות חדשניות, מערכות תוכנה מתוחכמות, רכיבי מיקרוגל מתקדמים ומעגלים משולבים.
אלישרא מעסיקה למעלה מ-1400 עובדים. היא מספקת את מוצריה במעל 40 מדינות, ומכירותיה השנתיות ב-2009 נאמדו בכ-263 מיליון דולר.
היסטוריה
זלמן שלו שימש כמנכ"ל החברה במשך כעשרים שנה, מיום הקמתה ועד רכישתה על ידי תדיראן.
בשנים 1999–2000 רכשה אלישרא בהדרגה את השליטה בחברת "בי.וי.אר מערכות" (B.V.R. Systems), העוסקת בפיתוח וייצור של סימולטורים ומערכות לאימון, תיחקור והדרכה. אך לאחר שלוש שנים, בעקבות הרעה משמעותית בעסקי החברה, היא נמכרה חזרה למייסד החברה אביב צידון. בי.וי.אר נרכשה לבסוף ב-2009 על ידי אלביט מערכות.
ב-2002 נרכשו מכור תעשיות (שהייתה בעלת השליטה בקבוצת תדיראן) 30% ממניות החברה בידי התעשייה האווירית לישראל בסכום של כ-100 מיליון דולר (לפי שווי חברה של 330 מיליון דולר). ב-2005 נרכשו מכור תעשיות 70% ממניות החברה בידי אלביט מערכות בסכום של 70 מיליון דולר (לפי שווי חברה של 100 מיליון דולר).
במאי 2005 התמנה יצחק גת למנכ"ל החברה. בדצמבר 2007 פורסם שגת אמר בפגישה עם קבוצת עובדים צעירים באלישרא: ”אני רוצה לראות בחברה עובדים צעירים עם שיער שחור, ולא אנשים עם שערות לבנות". גת פרש מתפקידו בפברואר 2013.
ב-2011 נרכשו מהתעשייה האווירית 30% ממניות החברה בידי אלביט מערכות בסכום של 67 מיליון דולר, בכך השלימה אלביט מערכות את רכישת מלוא הבעלות של אלישרא.
מפעלי החברה ומשרדיה היו ממוקמים בבני ברק ובשנת 2017 הועברו כל חטיבות החברה למתחם אחוד באזור התעשייה בחולון, בו היו ממוקמים כבר חברות הבת "תדיראן ספקטרלינק" ו"תדיראן מערכות". לצורך המעבר הוקם במתחם בניין חדש בשטח של כ-26 אלף מ"ר על פני שבע קומות.
חטיבות
באלישרא שלוש חטיבות:
קישורים חיצוניים
- פרסומת של חטיבת התקשורת של "אלישרא"
פלואורסצנצית קרני רנטגן
פלואורסצנצית קרני רנטגן (XRF) היא פליטה של קרני רנטגן מחומר לאחר שעורר באמצעות קרני רנטגן באנרגיה גבוהה או קרני גמא. התופעה נמצאת בשימוש נרחב לניתוח אלמנטים וכימיה אנליטית, במיוחד באפיון של מתכות, זכוכית, קרמיקה וחומרי בניין, ולמחקר בתחומי הגאוכימיה, זיהוי פלילי, ארכאולוגיה וחפצי אמנות כגון ציורים .
עקרון פיזיקלי
כאשר חומרים נחשפים לקרני רנטגן באורך גל קצר או לקרני גמא, עלול להתבצע יינון של האטומים המרכיבים אותם. יינון הוא עירור או פליטה של אלקטרונים (אחד או יותר) מהאטום, ועלול להתרחש אם האטום נחשף לקרינה באנרגיה הגדולה מאנרגיית היינון שלו. קרני רנטגן וגמא עשויים להיות אנרגטיים מספיק כדי לערר אלקטרונים מהמסלולים הפנימיים של האטום. ככלל, ככל שאורביטל הוא "גבוה" יותר, כך האנרגיה שלו גבוהה יותר. עירור אלקטרון הופך את המבנה האלקטרוני של האטום ללא יציב, ואלקטרונים במסלולים גבוהים יותר "נופלים" למסלול נמוך-אנרגיה כדי למלא את החור שנותר מאחור. בדעיכה, אנרגיה משתחררת בצורה של פוטון, אשר האנרגיה שלו שווה להפרש האנרגיה של שני האורביטלים (המסלולים) המעורבים בתהליך. לפיכך, החומר פולט קרינה, שיש לה אנרגיה אופיינית בהתאם למסלולים האלקטרוניים באטומים שעוררו. המונח "פלואורסצנציה" מוחל על תופעות בהן קליטת קרינה של אנרגיה ספציפית מביאה לפליטה מחודשת של קרינה של אנרגיה אחרת (בדרך כלל נמוכה יותר).
פליטה רדיאטיבית אופיינית
לכל יסוד מסלולים אלקטרוניים בעלי אנרגיה אופיינית. בעקבות יינון אלקטרון באורביטל פנימי על ידי פוטון המסופק על ידי מקור קרינה, אלקטרון מאורביטל חיצוני דועך למקומו. ישנו מספר סופי של דרכים בהן הדבר עלול לקרות, כפי שמוצג באיור 1. המעברים העיקריים מקבלים שמות: מעבר L → K נקרא באופן מסורתי K α, מעבר M → K נקרא K β, מעבר M → L נקרא L α, וכן הלאה. כל אחד ממעברים אלה מניב פוטון פלואורסצנטי בעל אנרגיה אופיינית השווה להפרש האנרגיה במסלול הראשוני והאחרון. ניתן לחשב את אורך הגל של קרינת פלואורסצנט זו מתוך חוק פלאנק:
ניתן לנתח את הקרינה הפלואורסצנצית על ידי מיון האנרגיות של הפוטונים או על ידי הפרדת אורכי הגל של הקרינה. לאחר המיון, עוצמתה של כל קרינה אופיינית תקושר ישירות לכמות של כל יסוד בחומר. זהו בסיס לטכניקה חיונית בכימיה אנליטית. איור 2 מציג את הצורה האופיינית של קווי הספקטרום הפלואורסצנציים החדים המתקבלים (ראו חוק מוזלי).
מקורות קרינה
על מנת לעורר את האטומים נדרש מקור קרינה עם אנרגיה מספקת להוצאת אלקטרונים באורביטלים פנימיים. נעשה שימוש במחוללי רנטגן באנרגיות עבודה של 20–60 קילו וולט, המאפשרים עירור של מגוון רחב של אטומים.
כאשר מקור האנרגיה הוא סינכרוטרון, או שקרני הרנטגן ממוקדים אופטית, אלומת הרנטגן יכולה להיות קטנה ואינטנסיבית מאוד. כתוצאה מכך ניתן לקבל מידע אטומי ברזולוציה תת-מיקרונית.
אנליזה כימית
השימוש בקרן רנטגן לעירור קרינה פלואורסצנצית מהמדגם הוצע לראשונה על ידי גלוקר ושרייבר בשנת 1928. כיום, השיטה משמשת כטכניקה אנליטית לא הרסנית, וככלי לבקרת תהליכים תעשייתי. באופן עקרוני, היסוד הקל ביותר שניתן לנתח הוא בריליום (Z = 4), אך בשל מגבלות אינסטרומנטליות ונצילות רנטגן נמוכה עבור יסודות קלים, לעיתים קשה לכמת יסודות קלים יותר מנתרן (Z = 11), אלא אם כן מתבצעים תיקוני רקע ותיקונים מקיפים בין-אלמנטים.
שימושים
מכיוון שגודל הקרן (גם אם מקולמטת) גדול באופן יחסי, ומכיוון שנפח האינטראקציה של הקרן עם הדוגמה יחסית גדול, אנליזת פלואורסצנצית קרני רנטגן היא שיטה נפחית עבור דוגמאות בעלות בעלות ממדים מילימטריים ומעלה. בהמשך ובהתאם לכך, השיטה בעלת מהימנות גבוהה עבור דגמים גדולים מכיוון שנותנת מידע נפחי-סטטיסטי (הדגימה היא על פני שטח גדול).
אנליזת קרני רנטגן משמשת לאפיון כימי לצורך קבלת מידע ראשוני עבור הרכב היסודות של חומרים, בתעשיית המתכות והקרמיקות על מנת לאמוד את טיב החומר (וכן לצורך מחזור של מתכות), מחצבים של מתכות נדירות ומינרלים, ועוד.
סבב הפוקר העולמי
סבב הפוקר העולמי (באנגלית: World Poker Tour; בראשי תיבות: WPT) הוא סבב טורנירי פוקר הנחשב אחד מהיוקרתיים בעולם. במסגרת הסבב מתקיימות מספר סדרות טורנירי פוקר במקומות שונים בעולם, אשר במרכזן הטורניר המכרזי עם עלות הרשמה בשווי 3,500 עד 25,000 דולר. המנצחים בטורנירים המרכזיים מוכרים כאלופי הסדרה בה ניצחו, ושמם נחרט על גביע האלופים של סבב הפוקר העולמי הנקרא על שמו של מייק סקסטון.
היסטוריה
סבב הפוקר העולמי הוקם ב-2002 בארצות הברית, על ידי סטיב ליפסקומב, אשר כיהן כמנכ"ל הראשון. בנובמבר 2009 הודיעה PartyGaming, מפעילת PartyPoker, על רכישת הסבב תמורת 12.3 מיליון דולר.
ביוני 2015 הודיע מנכ"ל הסבב אדם פליסקה על רכישת החברה על ידי Ourgame International Holdings תמורת 35 מיליון דולר.
גאס הנסן זכה באליפות הראשונה אשר התקיימה בבלאג'יו שבלאס וגאס ב-2002. בריאן אלטמן, אריק אפריאט, דייוויד "צ'ינו" ריים, אנתוני זינו, קרלוס מורטנסן וגאס הנסן זכו ב-3 אליפויות כל אחד. ב-2018 זכה דארן אליאס באליפות הרביעית שלו כאשר ניצח באליפות באריאה שבלאס וגאס ב-2008.
שחקן השנה
נכון ל-2022, אף שחקן לא זכה פעמיים בתואר שחקן השנה. בין השחקנים אשר זכו פעם אחת היו הווארד לדרר (עונה ראשונה), אריק לינדגרן (עונה שנייה), דניאל נגראנו (עונה שלישית), ג'יי סי טראן (עונה חמישית), ברטרנד "ElkY" גרוספלייה (עונה שביעית), פראז ג'אקה (עונה שמינית) ואנתוני זינו (עונה שלוש עשרה).
שרון יערי
שרון יערי (נולד ב-1966) הוא אמן, צלם ומורה לאמנות ישראלי.
ביוגרפיה
שרון יערי נולד ב-1966 בחולון, למד פילוסופיה וספרות באוניברסיטת תל אביב, אך פרש בטרם קבלת התואר ועבר ללמוד במחלקה לצילום, וידאו והדמיה ממוחשבת בבצלאל, שם סיים תואר B.F.A ארבע-שנתי ב-1994. ב-1998 נסע לאנגליה ולמד לתואר שני בפקולטה לאמנות וטכנולוגיה של אוניברסיטת דרבי שבדרבי (סיים ב-2002). יערי מרצה בכיר לצילום לתואר ראשון ושני בבצלאל, הוא לימד בחוג לאמנות של אוניברסיטת חיפה, בבית הספר לצילום קמרה אובסקורה ובבית הספר לאמנות המדרשה. מ-2015 הוא מלמד צילום בבית הספר לאמנות בסיס שבהרצליה.
יערי, המתגורר בחולון, הציג תערוכות רבות במוזיאונים ובגלריות בישראל ובעולם, בהם מוזיאון תל אביב לאמנות (2013), הגלריה הלאומית בווילנה (2016), גלריה מרטין ינדא בווינה (2012), מוזיאון קונסטהאוז בזלנד בבזל (2011), גלריה אנדריאה מייזלין בניו יורק (2014), גלריה זומר בתל אביב (2009), גלריה לומברד פריד בניו יורק (2003), גלריה ליסון בלונדון (2002) וכן השתתף בתערוכות קבוצתיות רבות.
עבודות נבחרות
בתערוכה "שדרות ירושלים" שהוצגה בגלריה זומר ב-2009, הציג שרון יערי, צילומים בפורמטים שונים, רובם בשחור לבן, שצולמו בשנתיים האחרונות ברחבי הארץ.
הצילומים צולמו במקומות שהם בראשית תהליך צבירת ההיסטוריה שלהם. הצילום מתרחש מאוחר מידי, הוא מלקט את שברי ושרידי האירועים והפעולות שהצטברו במקום. כל הדימויים נמצאים במצב של השהיה, כמעט מאובנים. אלה אובייקטים עייפים - העתיד שלהם מאחוריהם, אך הם משמרים יופי ויש בהם עדות לניסיון ולמאמץ נוגע ללב לטפחם.
סמדר שפי כתבה על התערוכה: "שדרות ירושלים, תערוכת יחיד של שרון יערי, היא מהיפות ביותר שמוצגות בעונה הזאת בגלריות בארץ. יערי מפתח את עבודותיו בעצמו, מנהג נדיר בימינו, ומגיע למנעד צבעים מרהיב בתוך השחור-לבן".
בשנת 2012 הציג יערי במוזיאון Martin Janda בווינה, אוסטריה. בתערוכה יערי מתעד את אתרי הערים הנבטיות שבטה וחלוצה שבנגב. שבטה, שנבנתה במאה הראשונה לפני הספירה, ננטשה על ידי הנבטים. לאחר מכן, במאה החמישית עד המאה השביעית, שגשגה שבטה בשנית כעיר חקלאית מדברית ביזאנטית, ומאוחר יותר – מוסלמית. כיום ידוע שמה לַכול כבסיס אימונים של צה"ל. העיר חלוצה, נבנתה במאה השלישית לפני הספירה ושימשה תחנת ביניים לעוברים בדרך בין פטרה לנמל עזה. חלוצה הייתה עיר מרכזית בתקופות הרומית והביזנטית. בתי הכפר "אל-חלצה" ובתים מן העיר העתיקה בבאר שבע נבנו משרידי חלוצה, מאבניה העתיקות של העיר הנבטית.
יערי בוחן את ניסיונות השחזור הארכאולוגי ועוקב אחר ההתפוררות האִטית של המבנים העייפים והקפואים – כמעט מאובנים. תצלומיו מתעדים את היופי העתיק שבחורבות ומגלים שרידי פעולה ומאמץ כושל, אך נוגע ללב, של ניסיון לטפח את האתרים.
בשנת 2013 הוצגה תערוכת היחיד "זנק אל עצמך" במוזיאון תל אביב לאמנות, במסגרתה הוצגו 80 צילומים בגדלים ובפורמטים שונים. בתיאור העבודות כתב אוצר התערוכה, אורס שטאהל:"התצלומים של שרון יערי חוקרים ארכאולוגיה של קיום, בוחנים מקום וזמן". בין העבודות שהוצגו, "מיטת פולה בן-גוריון, קיבוץ שדה בוקר "2012, "תל יבנה, קיץ,2012" התערוכה מאופיינת בצילומים רבים מרחבי נופי ישראל השונים. ישראל של שדות, אתרים ארכאולוגיים ואנדרטאות, שיכונים, גשרים, תחנות אוטובוס ומבני ציבור ישנים.
הדיוויזיה ה-54 (בריטניה)
הקמת הדיוויזיה
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, שנועד להחליף את יחידות הצבא הסדיר כאשר אלה היו במשימות מעבר לים.
מלחמת העולם הראשונה
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, וביוני 1915 נשלחה הדיוויזיה לגליפולי, שם לחמה הדיוויזיה במהלך המערכה בגליפולי כחלק מהקורפוס ה-9. בדצמבר 1915 נשלחה הדיוויזיה למצרים, ובאוגוסט 1916 היא לחמה בקרב רומני. בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב עזה הראשון ובקרב עזה השני, ולאחר מכן מילאה חלק חשוב בהבסת העות'מאנים בקרב עזה השלישי ואף נטלה חלק בכיבוש ירושלים. בשנת 1918 לחמה הדיוויזיה בקרב מגידו, ולאחר מכן לחמה בכיבוש צפון ארץ ישראל וסוריה מידי האימפריה העות'מאנית. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובספטמבר 1919 פורקה הדיוויזיה.
בין המלחמות
בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי. בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-18 (המזרחית).
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצבה הדיוויזיה בפיקוד המזרח על מנת להגן שם מפני פלישה גרמנית לבריטניה, וב-14 בדצמבר 1943 פורקה הדיוויזיה, תוך שחלק מיחידותיה שימשו כתגבור ליחידות שלחמו בנורמנדי.
השורדים (סדרת טלוויזיה)
השורדים (ברוסית: «Выжившие») היא סדרת טלוויזיה רוסית שביים אנדריי פרושקין והופקה על ידי Luk-Film ו-OKKO Studios עבור רשת Okko. פרק הבכורה שודר בקיץ 2021. בסדרה כיכבו ארתור סמוליאנינוב, אלכסיי פילימונוב, אנה סליו, סרגיי בונדארצ'וק, ולנטינה לוקשצ'וק וגלב פוסקפאליס.
הסדרה מתרחשת בעיר רוסית קטנה, שם מופיע וירוס קטלני. רוב התושבים מתים ורק אנשים בודדים נותרו בחיים, הנגועים במחלת שינה: אנשים אינם יכולים להתעורר בעצמם ולאחר שעתיים של שינה הם נופלים לתרדמת. הסרט שאב השראה מרומן מאת איליה קולוסוב בשם "השורדים רוצים לישון".
עלילה
עיר תעשייה רוסית בינונית, בה לא קורה דבר מעניין, מוצאת את עצמה לפתע בימי הביניים החדשים ללא חשמל, מים ותקווה לעתיד תקין. ראשית, מגפה לא ידועה חיסלה את רוב אוכלוסיית העיר ואז הניצולים המעטים נפגעים ממחלת שינה: אם מישהו יחליט לישון יותר משעתיים, אז האדם הזה כבר לא יתעורר. מי שנרדם נופל למצב הדומה לתרדמת.
מטופל מבית החולים הפסיכיאטרי לשעבר סשה מורוזוב חוזר הביתה. אך כתוצאה מהתפרצות הנגיף נותרה רק אחת מבני משפחתו - אחותו, כאשר בעלה ובנו מתים במהירות. סשה פוגש בטעות את נסטיה, בתה ליזה ומורתה של הילדה אוליה. הם מאחדים כוחות כדי לשרוד.
מוקדם יותר ראה סשה את נסטיה בחלומותיו. הוא כבר מזמן מתבלבל בין מציאות ופנטזיה ולכן הוא עדיין לא יכול להאמין שזו בחורה אמיתית מולו ולא המצאה, שלא יוצאת מראשו. מהר מאוד נסטיה נרדמת וסשה מתחיל לטפל בה.
את ליזה לוקחים אל אביה, חייל הכוחות המיוחדים שחזר לאחרונה מסוריה. המלחמה מעולם לא נגמרה בשבילו, רק עכשיו התחילה חדשה, הוא רואה שליחות חשובה בסיוע לניצולים.
בשלב מסוים, הגיבורים מבינים שהם צריכים לעזוב את העיר, יש רק מוות סביבם. השאלה היחידה היא מתי הוא מגיע אליך. אומרים שבמקום רחוק יש מכון מסתורי, שבו נלחמים במגפה. הפסיכיאטרית לברובה מאמינה שסשה מורוזוב יכול לעזור לכל העולם. היא יודעת איפה המכון. שווה לפחות לנסות להגיע לשם.
הפקה
הפרויקט הוכרז בשנת 2019. הבמאי היה אנדריי פרושקין, המפיק היצירתי היה בוריס חלבניקוב. התסריט נכתב על ידי אלכסנדר לונגין, רומן וולבוב וילנה ואנינה.
פרק הבכורה שודר בניז'ני נובגורוד, במסגרת פסטיבל לסדרות אינטרנט בשם Realist Web Fest שהתקיים ב-21 ביולי 2021. החל מ-12 באוגוסט 2021, הסדרה זמינה לצפייה ברוסיה בשרתי ספק שירותי הזרמת המדיה Okko.
ביקורת
לדברי המבקר יגור מוסקוויטין, הסדרה נשארה בצל הסדרה "הצלה", מאחר שהיוצרים לא יכלו לחשוב על רעיון "פורץ דרך".
Hunter (שיר של דיידו)
Hunter (בעברית: צַיָד) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית דיידו, מתוך אלבום הבכורה שלה, No Angel. השיר יצא לאור ב-18 ביוני 2001, על ידי חברות התקליטים אריסטה רקורדס, צ'יקי רקורדס וברטלסמן מיוזיק גרופ, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-17 במצעד הסינגלים הבריטי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של "Hunter", שבוים על ידי מתיו רולסטון, מתרחש בעיר במהלך לילה של ירח מלא. בקליפ, דיידו רודפת אחרי הכפילה שלה בעיר. כמו כן, ישנן סצנות של דיידו שרה את השיר במרפסת, בסלון וגם בלונה פארק תת-ימי. הקליפ מסתיים בכך שדיידו מצליחה לתפוס את הכפילה שלה, אחריה רדפה.
נכון לדצמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-20 מיליון צפיות.
וסטרן אדישן
וסטרן אדישן (באנגלית: Western Addition) היא שכונת מגורים היסטורית בעיר סן פרנסיסקו שבמדינת קליפורניה שבארצות הברית.
מיקום
וסטרן אדישן ממוקמת בין שדרת ואן נס, רובע ריצ'מונד, השכונות הייט-אשבורי ולואר הייט, והשכונה פסיפיק הייטס.
כיום לרוב ישנם שתי משמעויות שונות למונח "Western Addition" - האזור הגאוגרפי המקורי בו בוצע הפיתוח של השכונה או החלק המזרחי של השכונה (המכונה גם מחוז פילמור) שפותח מחדש במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20.
כאשר הכוונה היא לאזור הגאוגרפי המקורי בו בוצע הפיתוח של השכונה בדרך כלל מתכוונים לאזור שנתחם על ידי שדרת ואן נס במזרח, רחוב מאסוניק במערב, רחוב קליפורניה בצפון ורחוב פל או רחוב אוק בדרום.
היסטוריה
מבחינה היסטורית וסטרן אדישן נוסדה במקור במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20. שטח גדול זה הקיף כ-500 בלוקים שהשתרעו לכיוון מערב מרחוב לארקין (הגבול המערבי הקודם של העיר) לעבר רחוב דיוויסאדרו, (ומכאן השם "התוספת המערבית") ויצרו את כיכר ג'פרסון, כיכר המילטון, כיכר אלאמו, אלטה פלאזה וכיכר לאפייט. השטח שימש בתחילה לחקלאות בקנה מידה קטן, אבל בעקבות המצאת הרכבל במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, וסטרן אדישן התפתחה כפרוור ויקטוריאני. שכונת ההרחבה המערבית שרדה את רעידת האדמה בסן פרנסיסקו בשנת 1906 כאשר המבנים בסגנון הוויקטוריאני שלמים ברובם.
לאחר מלחמת העולם השנייה וסטרן אדישן, ובמיוחד מחוז פילמור, הפכה למיקום מרכזי בו חיה הקהילה האפרו-אמריקאית של סן פרנסיסקו, בין היתר כתוצאה מכליאת היפנים בארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. מאז ואילך, בעקבות תוכניות התחדשות עירונית, ובעקבות הדמוגרפיה המשתנה של סן פרנסיסקו, התרחשו שינויים גדולים בהרכב האתני של השכונה, שכן מחוז פילמור סבל מפשע ומעוני בעוד ששכונת רבות באזור עברו תהליך ג'נטריפיקציה מהותי.
מבצע RY
מבצע RY היה שמה של התוכנית היפנית לפלישה ולכיבוש האיים נאורו ואושן שבדרום האוקיינוס השקט במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. המבצע אמור היה לצאת לפועל במאי 1942, מיד לאחר מבצע MO, שמטרתו כיבוש גינאה החדשה, ולפני מבצע MI, שהסתיים בקרב מידווי. הסיבה העיקרית לעריכת מבצע זה הייתה השתלטות וניצול משאבי הזרחה. לאחר דחייה בשל התקלות בכוחות אויב, יצא המבצע לפועל באוגוסט 1942.
רקע
האיים נאורו ואושן מבודדים אך הם עשירים במרבצי זרחה. האיים היו תחת מנדט אוסטרלי, וחברת כרייה בריטית כרתה את המשאב לצורכי יצור תחמושת, חומר נפץ ודשנים.
בדצמבר 1940 הטביעו סיירות העזר הגרמניות "אוריון" וקומט" חמש אוניות סוחר בריטיות והפציצו את נאורו ובכך פגעו בייצור הזרחה של בעלות הברית. לאחר פשיטות אלו, ולבקשת אוסטרליה, הסכימה האדמירליות הבריטית להציב כלי שיט באי על מנת להגן עליו מפני פשיטות נוספות. האונייה האוסטרלית מנורה (Manoora) הגיעה לאי ב-4 בינואר 1941, ולאחר מכן המשיכו אוניות אוסטרליות וניו זילנדיות להפגין נוכחות רצופה מסביב לאי. בנוסף, נשלחה לכל אחד מהאיים פלוגה עם שני תותחי שדה. הפשיטות היפניות הביאו להתחלת השימוש בשיירות ימיות בין אוסטרליה וניו זילנד.
בסוף פברואר 1942, תחת החשש מפני פלישה יפנית לאיים, יצאה מאיי ההברידים החדשים המשחתת "טריומפאנט" תחת דגל צרפת החופשית בדרכה לנאורו ולאושן על מנת לפנות את יושביהם.
אף על פי שהמבצע לכיבוש גינאה החדשה בוטל ב-8 במאי 1942 - מיד לאחר קרב ים האלמוגים - יצאו כוחות הצי הקיסרי היפני מרבאול ומבוגנוויל ב-11 במאי בדרכם לבצע את מבצע RY.
ניסיון הפלישה הראשון
ב-11 במאי 1942 יצא מרבאול כוח הפלישה של הצי הקיסרי היפני, תחת פיקודו של אדמירל משנה קיוהידה שימה. הכוח הכיל את הסיירת "טטסוטה," את המקשות "אוקינושימה" ו"טסוגארו" ואת המשחתות "אוזוקי" ו"יוזוקי." הנחתים היפנים, שהשתייכו לכוח הנחיתה המיוחד ה-6 ולכוח הנחיתה המיוחד של קשימה, הפליגו על סיפון אוניות המשא "קינריו מארו" ו"טקהאטה מארו."
ב-12 במאי בשעה 04:52 זיהתה הצוללת האמריקאית "S-42" את הכוח ושיגרה טורפדו אל האוקינושימה והסבה לה נזק. הכוח המלווה את כוח הפלישה הטיל באזור פצצות עומק וגרם נזק לצוללת, שנאלצה לסגת ולשוב לבסיסה שבבריזביין. בשעה 06:40 טבעה האוקינושימה.
על אף אובדן אוקינושימה, המשיך שאר כוח הפלישה לפי התוכנית. בעודו במסלול הפלגה לנאורו קיבל שימה דיווח מודיעיני ממטוסי סיור מטולאגי על פיו נצפו נושאות המטוסים האמריקאיות "אנטרפרייז" ו"הורנט" במסלול הפלגה לנאורו. נושאות המטוסים נשלחו לאי בעקבות מידע שהתקבל לאחר יירוט תקשורת יפנית, ותפקידן היה הרתעתי בלבד.
ההרתעה הצליחה, ומתוך חשש מהאיום שהטילו נושאות המטוסים על כוח הפלישה, שהיה חסר בחיפוי אווירי, ביטלו היפנים את המבצע ב-15 במאי והכוח שב לרבאול.
ניסיון הפלישה השני
כוח פלישה נוסף יצא מלגונת טרוק ב-26 באוגוסט 1942. הכוח הכיל את הסיירת "יוּבּארי" ואת המשחתות "אוֹיטה," "יוזוקי," "אריאקֶה," "יוּגוּרֶה" ו"יונאגי" ואוניית המשא "האקוזאקי מארו." כוח הפלישה נחת בנאורו ב-29 באוגוסט ובאושן ב-30 באוגוסט, ללא התנגדות.
עיטם (עיר מקראית)
עֵיטָם הייתה עיר מקראית בנחלת שבט יהודה, ככל הנראה באזור בריכות שלמה, דרומית-מערבית לבית לחם.
העיר נזכרת בספר דברי הימים, כאחת הערים שביצר המלך רחבעם ביהודה:.
כמו כן, נזכרת כאחת מערי שבט יהודה ברשימות הייחוס של ספר דברי הימים.
בנוסף, נזכרת לצד בית לחם ותקוע, בפסוק הנוסף לפרק טו בספר יהושע בתרגום השבעים.
החוקר ויקטור גרן קישר את העיר לאתר המקראי "סעיף סלע עיטם", הנזכר בסיפורי שמשון והפלשתים.
יוסף בן מתתיהו הזכיר בספרו קדמוניות היהודים כי שלמה המלך נהג לנפוש במקום בשם "עיטן", המרוחק שבעה מיל מירושלים, אשר היה עשיר בגנים ובמים.
מאוחר יותר, חז"ל הזכירו את עין עיטם, כמקום שהיה קשור באמת מים לבית המקדש בירושלים.
כמו כן, נזכר במשנה ובתלמוד כפר עיטם:.
העיר הקדומה מזוהה כיום עם "ח'רבת אלח'וח'" שליד בריכות שלמה, אשר המעיין הנמצא בסמוך אליה נקרא עד ימינו בשם עין עטן.
פרוגמנוכלוס
פרוגמנוכלוס (שם מדעי: Proganochelys; מילולית: "צב קדום בהיר") הוא סוג של זוחל קרוב לצבים שחי בתור הטריאס לפני 210 מיליון שנה. הוא תואר בידי החוקר הגרמני גאורג באוור ב-1887. הסוג כולל מין יחיד - Proganochelys quenstedti, אם כי בעבר מינים נוספים שויכו אלו.
ממצאיו של הזוחל התגלו בגרמניה, גרינלנד ובכמה תצורות בתאילנד, דבר המצביע על כך שהתקיים בעיקר בלאוראסיה. הוא חי באקלים טרופי וסמוך למקווי מים, אם כי לא ברור אם היה זוחל מימי מובהק.
זוחל זה דמה במראהו לצב והיה בעל שריון על גבו שהשתלב עם כתפיו ויצר חלל צלעות עבה ששימש להגנה, עם זאת רואים בו יצור קדום יותר מהצבים המודרניים אך קשור לאותה קבוצה - טסטודינטה. הוא הגיע לאורך 3 מטרים ונראה שהיה צמחוני, מאחר שמבנה המקור חסר השיניים הועיל בעיקר לאכילת צמחייה. בניגוד לרוב הצבים היה לו זנב בולט כשל לטאה שלא היה יכול להיכנס לשריונו. ישנה מחלוקת אם הצב היה יבשתי מובהק או שחי כצב מים באורח אמפיבי.
מים קדושים
מים קדושים הם מים שנעשה בהם שימוש בטקסי דת, בעיקר בנצרות. מים אלה מקורם במעיין או נהר שנחשב מקודש, או במים שבורכו על ידי כהן דת.
הלניזם
בדת היוונית העתיקה מים קדושים שכונו כֵרְנִיפְּס (יוונית: Χέρνιψ) יוצרו בכיבוי של לפיד ממקדש לאלים במים. מים קדושים שימשו על מנת לטהר מקומות ואנשים, ולהבדיל את הקדוש מהחילוני.
יהדות
רחצה במים היא חלק מכל הליך במקרא להסרה של טומאה. אך ככלל המים בהם מתבקשים להיטבל הם מים רגילים לחלוטין.
פעמיים במקרא מים מקושרים לקדושה, בטקס השעיר לעזאזל שעורך אהרון הוא רוחץ "בַמַּיִם בְּמָקוֹם קָדוֹשׁ", ובטקס שבו נחקרת אישה החשודה בסטייה, עליה לשתות " מַיִם קְדֹשִׁים" מעורבים בעפר אותם מביא לה הכהן. אם תיכשל האישה במבחן (כלומר שהיא אכן שכבה עם גבר אחר), נאמר שהמים יפגעו בירכה ובבטנה.
ככל הנראה במהלך המאה הראשונה לספירה הוחלף מנהג הטבילה במקורות מים טבעיים ברחצה במקוואות סגורים.
בקרב יהודים בישראל כיום יש המאמינים בסגולות של מים ששהו במחיצתו של צדיק או זכו לברכתו. ביקוש רב היה לבקבוקי מים שזכו לברכתו של הבאבא סאלי.
נצרות
מקור השימוש במים קדושים בנצרות הוא בהשפעת הטקסים שקדמו לנצרות בהם היהודיים והלניסטים בעיקר הנוגעים לטיהור באמצעות מים (כדוגמה ביהדות: טבילה, ונטילת הידיים). בראשיתה של הנצרות נעשה שימוש בטבילה במים לצורך טקס הקבלה לדת - הטבילה לנצרות, בדומה לטבילה הנדרשת ביהדות.
לימים התפתח השימוש במים בטקסים כנסייתיים של הטבילה. המים מאוכסנים באגני טבילה שהתפתחו לצורך זה. אגנים אלה לרוב ממוקמים בכניסה למבני הכנסייה או במבנים ייעודיים הנקראים בשם בפטיסטריום. מיקום אגן הטבילה או בית הטבילה בכניסה לכנסייה נועד לסמל את חשיבות הטקס כטקס כניסה אל הדת הנוצרית.
גם המים המשמשים לנטילת ידיו של הכומר בטקס המיסה נחשבים כמים קדושים. בנצרות האורתודוקסית נעשה שימוש במים קדושים על מנת לברך חפצים שונים, בין על ידי התזת המים ישירות על החפץ, ובין על ידי התזה באמצעות ענף עץ.
בנצרות אין לשפוך מים קדושים לביוב ויש לשפוך אותם ישירות על האדמה, או לתוך מערכת מים המובילה אותם אל האדמה.
אסלאם
מנהג טהרת הגופות באסלאם (ע'סל אל-מות) התפתח אף הוא ממנהג טהרת המתים שהתקיים בתרביות שקדמו לאסלאם בהם גם ביהדות.
הינדואיזם
בדת ההינדו מאמינים בקדושת נהר הגנגס ומימיו, בכך שמי הנהר מטהרים את הרוחצים בהם, ואת גופות המתים המושלכות אל הנהר. המונח "מים קדושים" אינו משמש בדת ההינדו, אולם יש התייחסות למי הגנגס עצמם כמים קדושים.