cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי
אכלוס הרובע
מדיניות האכלוס הביאה לכך שאוכלוסיית הרובע הייתה מורכבת בתחילה מ 50% חילונים מ 50% דתיים לאומיים. אולם החל משנות ה-80 הפך הרובע לשכונת מגורים מבוקשת בקרב הציבור הדתי והחרדי, חלקם ממוצא אנגלו-סקסי והם מהווים רוב מוחלט של התושבים (למעט מספר משפחות של חילונים). בציבור הדתי לאומי בולטים תלמידי ובוגרי ישיבת ההסדר "הכותל", השוכנת ברובע. בקרב הציבור החרדי ברובע דומיננטית קבוצת ה"זילברמנים", בני משפחתו הענפה ותלמידיו של הרב יצחק שלמה זילברמן. הללו נוהגים על פי מנהגי הגר"א, והקימו ברובע מוסדות חינוך מבוקשים הפועלים על פי שיטת זילברמן וקולטים תלמידים מכל רחבי ירושלים ואף מחוצה לה.
בג"ץ מוחמד סעיד בורקאן
המשפחות הערביות שהתגוררו ברובע היהודי פונו תמורת פיצוי כספי. חלקן עקרו לאבו דיס. מוחמד סעיד בורקאן, שפונה מביתו ברובע היהודי ועבר עם משפחתו לגור בבית חדש שנבנה עבורם בבית חנינא, עתר לבית המשפט העליון בדרישה לחכור את ביתו הקודם ברובע המשוקם, אך השופט חיים כהן דחה את בקשתו, ואמר:
פעילות מחוץ לרובע היהודי
מתחילת שנות ה-90 התמקדה החברה בפעילות תחזוקה של הרובע, לרבות ניקיון ושמירה, פיתוח וניהול אתרים ארכאולוגיים הפתוחים לקהל, החכרה של נכסים לדיירים מתחלפים והשכרה של הנכסים שנותרו ברשותה. כמו כן, בניגוד לעיקרון שנקבע של "רובע רובע ועדתו", ואף כי פעילות כזו איננה מנויה בין מטרות החברה לפי תזכיר ההתאגדות שלה; החלה החברה לפעול בתחומי הבנייה והתחזוקה גם ברבעים אחרים בעיר העתיקה, בעיקר ברובע המוסלמי. כך בין השאר, פותח מתחם "חצר גליציה" השוכן ברובע המוסלמי ומוחזק בידי האפוטרופוס הכללי. כשהחברה פנתה אל האפוטרופוס בהצעה לפתח את השטח לנקותו ולתחזקו.
פרשת מכירת חלק מרחבת הכותל
בשנת 2000 נחשף בעיתון "גלובס", שביולי 1999 מכרה החברה לשיקום ופיתוח הרובע היהודי חלק מרחבת הכותל המערבי לעמותת "עזרת מנחם". המכירה בוצעה במיכרז שפרסמה החברה.
עמותת "עזרת מנחם" הייתה המציעה היחידה במכרז, ועל פי ההתקשרות בינה ובין החברה, רשאית הייתה העמותה לבנות במקום מרכז מבקרים גדול, שישמש גם בית מדרש ואולם לחגיגות פרטיות של בר מצווה. בכירים במשרדי הממשלה ידעו זמן רב על העסקה, אולם העדיפו לשמור על חשאיות. לימים התברר, כי ראשי העמותה הם המיליונר החרדי לב לבייב, יו"ר כולל חב"ד שלום דוכמן, הרב עדין שטיינזלץ, בנימין קליין, ששימש מזכירו של הרבי מלובביץ', בנציון דל, לשעבר מנכ"ל משרד החינוך; ושמואל סלבין, לשעבר מנכ"ל משרד האוצר.
מנכ"ל מינהל מקרקעי ישראל, אבי דרכסלר, ניהל מאבק לביטולה של העסקה. דרכסלר טען, כי העסקה חורגת מההסכם בו מסר המינהל את הרובע היהודי לניהול החברה לשיקום כאתר לאומי, דתי, היסטורי ותרבותי; ולא כדי שתמכור נכסים אלו לצדדים שלישיים. עמדתו התקבלה על ידי המחלקה המשפטית של משרד ראש הממשלה, ומיד לאחר מכן הורתה המחלקה להקפיא את ההליכים למימוש העסקה.
עם זאת, בשנות ה-90 מכרה החברה לשיקום הרובע היהודי ארבעה אתרים אחרים בעלי ערך היסטורי וארכאולוגי לגופים פרטיים. שלושה מתוך ארבעת הנכסים נמכרו לעמותות חרדיות, המפעילות בהם תלמודי תורה. בין האתרים: גן ארכאולוגי הממוקם ברחוב משגב לדך, וכולל בתוכו את כנסיית מרים של הגרמנים, שהקים בשנת 1132 הפלג הגרמני של ההוספיטלרים. הגן, שמשמש אחד מאתרי התיור הבולטים ברובע היהודי, נמכר לישיבת "אש התורה", במיכרז שמתיר לה לבצע בנייה בתוך האתר הארכאולוגי. חלקים מהמבנה ההיסטורי של בתי מחסה מכרה החברה לעמותה החרדית "נר לרחל ובניה".
הניסיונות לפירוק החברה
בנובמבר 1982, עוד לפני סיומו המלא של שיקום הרובע היהודי, המליצה הוועדה לענייני ביקורת המדינה לממשלה למזג את החברה עם שתי חברות נוספות שעסקו בתחומי פיתוח בירושלים, כדי לחסוך בכוח אדם ולייעל את העבודה. החברות הן, החברה לפיתוח מזרח ירושלים וחברת קרתא - חברה לפיתוח מרכז ירושלים.
בינואר 1983 אישרה מליאת הכנסת את המלצותיה של הוועדה לענייני ביקורת המדינה אך הדבר לא בוצע. השרים האחראים ורשות החברות הממשלתיות דנו לסירוגין במשך תקופה ארוכה בעתיד החברה בלי שהגיעו לכלל דעה מוסכמת באשר לעתידה.
בשנת 1992 העירה מבקרת המדינה מרים בן-פורת על אי-הוצאתה לפועל של ההחלטה.
בשנת 2000 חבר הכנסת אופיר פינס, הוביל מהלך לפירוק החברה בעקבות פרשת מכירת חלק מרחבת הכותל אך המהלך נכשל ולא הסתיים בהצלחה.
במרץ 2004 פנה יו"ר הוועדה לענייני ביקורת המדינה אל ראש הממשלה וביקשו לטפל במימוש החלטת הכנסת בדבר מיזוג החברות ולקיים דיון בהשתתפות שר התיירות, שר הבינוי והשיכון, נציג רשות החברות ונציג העירייה. בקשה זו לא מולאה.
באפריל 2004 הציעה רשות החברות שייחתם הסכם ניהול בין החברה לחברה לפיתוח מזרח ירושלים (בלא שיתוף חברת קרתא) שתנהל את החברה.
באוגוסט 2004 הציעה השרה ציפי לבני, מ"מ שר הבינוי והשיכון דאז, לרשות החברות שייחתם הסכם ניהול בין החברה ובין חברה בבעלות ממשלתית מלאה. רשות החברות קיבלה הצעה זו, ובספטמבר 2004 הגישה למזכירות הממשלה הצעת החלטה מתוקנת לאישור הממשלה. בהצעה האמורה המליצה רשות החברות להטיל את תפקיד החברה המנהלת על החברה הממשלתית לתיירות. בדברי ההסבר להצעת ההחלטה המתוקנת נקבע כי החברה השיגה את מטרותיה בכך שפינתה את הרובע ושיקמה אותו, וכי את הפעילות שביצעה בעת כתיבת ההצעה אפשר לנהל באמצעות חברה ממשלתית אחרת ובכך לפעול ביעילות ולחסוך כסף. גם הצעה זו לא נדונה בממשלה.
באפריל 2005 שלח יצחק הרצוג, שר הבינוי והשיכון דאז, מכתב למנהל רשות החברות ובו נאמר כי הוא מתנגד בכל תוקף להצעת ההחלטה האמורה והציע כי תבוצע עבודת מטה שנועדה, בין השאר, לשקול חלופות בעניין הרחבת תחומי פעילותה של החברה.
בדוח מבקר המדינה בשנת 2005 נאמר:
באוקטובר 2009, הוועדה לענייני ביקרות המדינה, חזרה והמליצה לממשלה לפרק את החברה. המלצת הוועדה הייתה לפרק את החברה, לחלוטין או לכל הפחות מכל פעילותה האופרטיבית, תוך השארת סמכויות אחזקת הנכסים הציבוריים-לאומיים וניהולם בידי החברה לשיקום ופיתוח הרובע היהודי, או בידי חברה ממשלתית אחרת. הוועדה אף הגדילה לעשות כאשר המליצה על תאריך יעד לפירוק החברה - ינואר 2013.
חניון הרובע
בתוכנית המתאר המקורית של הרובע משנות השבעים נכללה תוכנית לבניית חניון ובו ארבעה מפלסים ומעליו מיזם מסחרי. על פי התוכנית, תהיה הגישה אל החניון דרך מנהרה שתיחפר מתחת לחומות העיר העתיקה, בסמוך לשער ציון, והוא יכיל כ-1,300 מקומות חניה למכוניות פרטיות ותוספת לאוטובוסים. לאחר מאבק ממושך של החברה להגנת הטבע, שחששה מההרס הצפוי של אתרים ארכאולוגים ומפגיעה ביציבות חומות העיר העתיקה במקום, שונתה התוכנית.
במקום זאת, יושר חלק מהשטח ונסלל חניון שבו כ-200 מקומות חניה. החניון פעל בלא רישיון עסק עשרות שנים. בשנת 2001 הגישה עיריית ירושלים כתב אישום נגד החברה בגין הפעלת החניון בלא רישוי. בשנת 2003 קבע בית המשפט לעניינים מקומיים בירושלים כי על החברה להפסיק את הפעלת החניון. רק בשנת 2007 הוסדר העניין. כמו כן, במשך שנים רבות נהגה החברה למכור כ-1,000 תווי חניה שנתיים לחניון הרובע, הן לתושבי הרובע והן לאחרים, בעוד שמספר מקומות החניה בחניון הוא 200 בסך הכול.
בנובמבר 2004 אישר הדירקטוריון החברה לחדש את התוכנית לבניית חניון רב-מפלסי תת-קרקעי ומעליו בינוי אורבני של כ-18,000 מ"ר, שיכללו תמהיל משולב של מגורים, מסחר, מלונאות ושטחי ציבור אחרים. הדירקטוריון הודיע שהתוכנית נמצאת בשלבי תכנון סופיים על ידי האדריכלים משה ספדי ודוד שרקי, אך הפרויקט לא קודם בפועל. באוגוסט 2015, הודיע איתי בצלאל, מנכ"ל החברה הנכנס, כי תוכנית מתאר חדשה נמצאת בשלבי תכנון מתקדמים. על פי התוכנית, ייחפר חניון תת־קרקעי שיכיל 600 מקומות חניה, ובנוסף לכך ייבנו 150 חדרי מלון בשילוב קומות מסחר.
שיקום בית הכנסת ה"חורבה"
מיזם שיקום בית הכנסת ה"חורבה" ושחזורו. בית כנסת זה נבנה לראשונה בתחילת המאה ה-18 ושימש כאחד ממרכזי הפעילות הדתית של היהודים בארץ ישראל עד קום המדינה. המבנה נהרס במלחמת השחרור כשהאתר נכבש בידי הצבא הירדני. לאחר מלחמת ששת הימים עלו מספר הצעות בנוגע לשחזור בית הכנסת או להקמת אחר במקומו, ואף התקיימה תחרות אדריכלים בינלאומית, אך לבסוף נדחו ההצעות והחורבה לא נבנתה מחדש. ההריסות נותרו כזכר לחורבן הרובע, ושוחזרה רק קשת תומכת אחת מבין הארבע המקוריות, שהפכה לאחד מסמלי הרובע והעיר. לצד ההריסות הוקמה כיכר החורבה. בראשית המאה ה-21 הוחלט על שחזור מבנה בית הכנסת בצורתו ההיסטורית, וב-2010 הוא נחנך ונפתח למתפללים ולציבור.
שיקום קמרונות "כנסיית הניאה"
כנסיית הניאה הוא כינוי של "הכנסייה החדשה על-שם מרים אם ישו", כנסייה ענקית קדומה שהייתה קיימת בירושלים בין שנת 543 לספירה ועד המאה התשיעית או העשירית.
בחלקו הדרומי של הרובע היהודי, ממזרח לקצהו הדרומי המשוער של רחוב הקרדו, ובמקום שבו אמורה הייתה להימצא על פי מפת מידבא, נחשפו בעומק רב שרידיה של כנסיית "הניאה", בשני אתרים שנחפרו: בשטח בתי מחסה ומחוץ לקו חומת העיר העתיקה השרידים המרשימים המחישו את גודל הכנסייה. המרשימים בשרידים הארכיטקטוניים של הכנסייה הם של קמרונות התמך - מונומנט ארכיטקטוני יחיד במינו בירושלים. קמרונות התמך מחולקים לשישה אולמות גבוהים, מקומרים ומטויחים הנשענים על אומנות מאסיביות. במרומי הקיר הדרומי נתגלתה כתובת טיח ביוונית המציינת את הקמת כנסיית "הניאה" על ידי הקיסר יוסטיניאנוס.
בשנות השמונים פיתחה החברה את הקמרונות כאתר ארכאולוגי תיירותי. הקמרונות שפצו וחזקו ומעליהם נבנה אמפיתיאטרון. עקב התנגדות החרדים לקיומו של האמפיתיאטרון, הוא כוסה ברובו באדמה ונשתל בו גן וכן הותקנו בו מתקני שעשועים. המקום נקרא "גן התקומה" ובחלק המערבי גם מרוכזים מתקני הספורט. מאז אתר קמרונות "כנסיית הניאה" מתחת לאמפיתיאטרון סגור ואין אליו גישה לציבור.
הגן הארכאולוגי ירושלים
הגן הארכאולוגי ירושלים או גן העופל (ידוע גם כ"חפירות הר הבית" או "חפירות הכותל"), הוא אתר ארכאולוגי המשתרע בצפון העופל בירושלים, למרגלות הכותל הדרומי של הר הבית, וכולל את מוזיאון מרכז דוידסון. בגן ממצאים ארכאולוגיים קדומים ומאוחרים, החל מתקופת הברונזה לפני כ-5,000 שנה, ועד ממצאים מהתקופה העות'מאנית לפני כמאה שנה. חשיבותו העיקרית של הגן בשפע המבנים והממצאים מימי בית המקדש השני המוצגים באתרם. תקופה מסוימת נוהל בידי עמותת אלע"ד, אך מאז 2021 מנוהל בידי החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי.
הערות שוליים
]
פסטיבל קהיר
היסטוריה
הפסטיבל החל להיערך בשנת 1976 והיה פסטיבל הסרטים הבינלאומי הראשון שנערך בעולם הערבי, ובכלל, בכל המזרח התיכון. הוא התרחש מדי שנה מאז הקמתו, בחודשי החורף (נובמבר-דצמבר), למעט בשנים 2011 ו-2013, שבהן הוא בוטל עקב מגבלות תקציב ואי-יציבות פוליטית.
במהלך השנים התחלפו האגודות המנהלות את הפסטיבל.
הפסטיבל נחשב להזדמנות רצינית מאוד עבור תושבי מצרים להיחשף לסרטים מחוץ למצרים, מלבד סרטים אמריקאים מהוליווד, ובכך להכיר תרבויות חדשות.
סרטים ישראליים בפסטיבל
בשנת 1979, הוזמן לפסטיבל סרטו של מנחם גולן "הקוסם מלובלין", סרט המבוסס על ספרו של יצחק בשביס-זינגר "עושה הנפלאות מלובלין". זוהי הייתה הפעם הראשונה שסרט ישראלי הופיע בפסטיבל.
ניינור ניניאל
ניינור ניניאל היא דמות בדיונית המופיעה בלגנדריום של ג'.ר.ר. טולקין. בת הורין תליון ומורוון אלדוון ואחות טורין טורמבר. חיה בארצות בלריאנד לקראת סוף העידן הראשון.
רקע
לקראת סוף העידן הראשון, בצפון מערב הארץ התיכונה, ניטשה מלחמה מרה בין שר האופל מורגות' היושב באנגבנד לבין העלפים והאדין. לעיתים השתתפו בקרבות גם הנאוגרים.
מורגות' שאף לשלוט בכל העולם. את האורקים והמפלצות ובני האדם הזדוניים הוא שיסה בעלפים ובאנשי האדין שסירבו להכיר בשלטונו.
באותה התקופה היו העלפים רבים וחזקים מאוד ומקומות יישוביהם ומצודותיהם הקיפו את ארצו של שר האופל ומנעו ממשרתיו את השלטון והמעבר בארצות הרחבות שמעבר להם. אז ביקש מידרוס בן פאנור - אחד ממנהיגי ה נולדור, לכרות ברית בין כל העמים יושבי צפון מערב הארץ התיכונה על מנת להדביר את שר האופל אחת ולתמיד.
ויהי היום ובצפון נקבצו צבאות רבים. הנולדור והסינדר נקהלו ועמם בני האדין והגמדאים ועוד בני אדם שבאו מן המזרח והצטרפו לצבאם. הקרב שהחל לאחר מכן נקרא נירנית ארנוידיאד שמשמעותו "קרב הדמעות לאין מספר". באמצע הקרב ערקו חלק מבני המזרח והתנפלו על אנשי הברית מעורפם. מספר ימים נלחמו אנשי הברית בצבאות מורגות, עד שניגפו לפניהם בצורה מוחצת. רוב היוצאים למלחמה נספו בה ולארצותיהם כמעט ולא שב איש.
אחת מן הדמויות הבולטות בקרב זה היה הורין בן גלדור שר דור לומין. הורין היה מנהיג אנשי הדור, העם הגדול ביותר משלושת עממי האדין. הורין שנחשב לאחד הלוחמים הגדולים ביותר מגזע האדם בכל ההיסטוריה, יצא למלחמה בשירותו של פינגון מלך הנולדור. לאחר התבוסה המוחלטת במלחמה, עמדו אחרונים הורין ואנשיו וחיפוש על נסיגתם של אנשי גונדולין. הורין היה האחרון שנותר על רגליו מכל צבא ברית מידרוס ולאחר שקטל טרולים ואורקים רבים, נתפס לבסוף על ידי גותמוג שר הבלרוגים והובא כשבוי לפני מורגות'. מורגות' ניסה לשכנע את הורין לגלות לו לאן נסוגו אנשי גונדולין, אך הורין השבוי עמד איתן ולעג לו. לכן כפת מורגות' את הורין וקילל אותו ואת כל בני ביתו לגורל אומלל, שלא ימותו עד שיסבלו רבות.
ילדותה
חודשים מועטים לאחר ששלחה מורוון את טורין אל דוריאת, ילדה בת וקראה את שמה "ניינור", שפשרו: אבל. ניינור הייתה זהובת שיער ותכולת עיניים כדרך שארי אביה, בשונה מאחיה הבכור טורין שהיה כהה שיער ואפור עיניים כאימו.
השנים שלאחר מכן היו קשות למורוון וניינור. רוב אדמותיו של הורין נלקחו על ידי בני המזרח ובידי מורוון כמעט ולא נותר דבר, מלבד הבית עצמו וכמה משרתים זקנים. ניינור גדלה בצל תוצאותיו המרות של נירנית ארנוידיאד, בני המזרח הבוזזים את שרידי האלדר ועם הדור בדור לומין והאורקים השורצים בדרכים. אך מורוון וניינור נאחזו בתקווה ובנחמה בידיעה כי טורין גדל בביטחון בדוריאת הממלכה השמורה.
עת הייתה נערה, הפכו הדרכים בטוחות יותר, בחסות כוחה של החרב השחורה מנרגותרונד, אז קמה מורוון ובתה עמה ועברו את הדרך לדוריאת, שם התקבלו בכבוד גדול. מר היה צערן כששמעו כי טורין כבר איננו בדוריאת ואיש אינו יודע את מקומו הנוכחי.
המסע
כעבור זמן מה הגיעו שמועות לדוריאת על חורבן נרגותרונד. השמועה אמרה כי בסוף נודע בנרגותרונד כי מורמגיל (החרב השחורה) מצביא נרגותרונד, הוא טורין בן הורין. אז נדאגה מורוון ויצאה מדוריאת לבקש את בנה חרף עצתם של מלך ומלכת דוריאת. כדי לשמור עליה באזורי הפרא, שלח אחריה המלך את מבלונג כבד היד ועמו עוד אנשים. עמם הלכה בתחפושת כאחד מהם, ניינור בת הורין. משהתקרבו מורוון ומלוויה לנרגותרונד, הרגיש בבואם הדרקון שבחר בנרגותרונד כמאורתו. אז יצא גלאורונג לקראתם והפיצם לכל עבר. כך נתקל גלאורונג בניינור ובמבט עיניו הפיל עליה כשף של שכחה גמורה. כך מצא אותה מבלונג וניסה להוליכה יד ביד בחזרה לדוריאת, אך אורקים התנפלו עליהם לפתע, ובעוד מבלונג ומלוויו נלחמים בהם, נמלטה ניינור בזעקות ובמרוצתה השליכה את בגדיה מעליה. כך רצה עד שתש כוחה וצנחה לארץ מעולפת. לאחר זמן מה התעוררה ניינור והחלה מסתובבת ביערות כילדה קטנה. היא לא ידעה דבר ולא זכרה דבר. היא שתתה ממימי הנחלים, אך לא ידעה למצוא אוכל והקור והרעב הכו בה. כך הלכה ותעתה עד שהגיעה ליער ברתיל. אז קמה סופת ברקים וניינור המבועתת הצטנפה לה על תל אדמה בעוד הגשם והקור נושכים בבשרה העירום.
אחיה טורין שבאותו זמן חי בתוך קהילת ההלדין באפל ברנדיר שביער וכינה את עצמו "טורמבר", יצא מפעם לפעם עם סיירי היער לארוב לאורקים ולהילחם בהם. ראה בלילה גשום דמות עלמה שרועה על האוד אן אלת. הוא הרים אותה בזרועותיו ונשא אותה אל אפל ברנדיר. מששאל אותה לשמה, לא ידעה לענות לו ובכתה, אז כינה אותה טורמבר בשם "ניניאל" שפשרו: עלמת הדמעות. וכך נקראה מאז בפי אנשי היער.
באפל ברנדיר
ברנדיר הפיסח שהיה לו ידע ברפואה, טיפל בניניאל עד שהבריאה. היא קמה ממיטתה ואנשי היער לימדו אותה לדבר והיא חייתה ביניהם. ברנדיר התאהב בה אך היא נתנה את ליבה לטורמבר, שכן דימתה בעמקי ליבה שהוא הדבר אשר ביקשה זמן רב. לאחר זמן נישאו טורמבר וניניאל ואנשי היער שמחו בנישואיהם שמחה גדולה, למעט ברנדיר הפיסח. לאחר מכן הרתה ניניאל ונעשתה עצובה, אז הגיעו שמועות רעות אל משכנם של אנשי היער - כנופיות גדולות של אורקים נקבצו עליהם להתקיפם. טורמבר חגר את חרבו והנהיג את אנשי היער בקרב עד שניצחו את האורקים ניצחון גדול. אך גלאורונג שמע על החרב השחורה ושוב גילה היכן שוכן בן הורין.
גלאורונג יצא מנרגותרונד לכיוון יער ברתיל כשהוא מתווה את שבילו באש ועשן. טורין יצא לפוגשו והחליט לארוב לו במקום ששמו קבד אן ארס ופשרו: קפיצת האייל. באותו מקום עבר הנהר בנקיק עמוד בין שני צוקים, והאייל הנמלט מרודפיו היה מדלג מעליו בקפיצה אחת. כאשר גלאורונג קפץ מצד לצד, ארב לו טורין על צלע המצוק, טיפס למעלה ונעץ בו את גורתנג עד הניצב. גלאורונג זינק הלאה בייסורים ועיוותי גסיסה וטורין נחפז אחריו להשיב לעצמו את חרבו. טורין השיב לעצמו את חרבו, אך הדרקון שוב התמודד עמו בדברים, מששלף טורין את חרבו מבטן הדרקון, ניתז ארס על ידו. מכוות הארס, צחנת הדרקון ועמל הקרב הפילו עילפון על טורין והוא קרס לצד הדרקון הגוסס.
קבד נירמרת
בלב היער ישבה ניניאל ודאגה לטורמבר. אז יצאה ניניאל בעקבות בעלה כי לא יכלה לשאת את חוסר הידיעה מה עולה בגורלו. אחרי ניניאל צלע ברנדיר המאוהב שביקש להגן עליה באיזו דרך שיוכל. ניניאל הגיעה אל מקום גסיסתו של הדרקון, במקום בו שכב טורין כמת. אז דיבר הדרקון בפעם האחרונה, שבר את כשף השכחה שלה ולעג לה על שנישאה לאחיה והרתה לו. מגודל הזוועה פנתה ניינור ניניאל הצידה וקפצה אל מותה מעל קבד אן ארס. במר נפשו חזר ברנדיר אל אנשי היער ובישר להם כי מת הדרקון אך מת גם טורמבר ומתה ניניאל, כי התברר לבסוף ששניהם היו אחים, בני הורין איש דור לומין. אנשי היער סירבו להאמין לו והחלו לצעוד לעבר מקום מותו של הדרקון. בדרכם פגשו את טורין טורמבר שנעור מעלפונו עם מות הדרקון וביקש לשוב הביתה אל רעייתו. אז אמר לו ברנדיר כי מתה אשתו והטיח בו את דברי גלאורונג. טורין סירב להאמין כי חשב שאחותו שוכנת בטוחה בדוריאת ושוב ראה איך קללת מורגות' משיגה אותו, הוא שלף את חרבו ורצח את ברנדיר.
ראו גם
Figuren in Tolkiens Welt Middle-earth characters
שרגא פייבל מרגולין
שרגא פייבֶל (פָּאבֶל) מַרגוֹלין (בכתיב יידי: מאַרגאָלין; ברוסית: Павел Васильевич (Шрага Файвель) Марголин; 1870 – 2 בדצמבר 1942) היה מו"ל ועורך ומשכיל, פעיל ציבור בווילנה ובברלין.
קורות חיים
מרגולין נולד ב-1870 בעיירה הלוּסְק (גלוּסְק; ברוסית: Глуск) שעל יד בוברויסק, בפלך מינסק של האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה), במשפחת רבנים, בנו של ישעיהו זאב מרגולין. קיבל חינוך יהודי מסורתי.
נישא לחנה מלכה, בתו של הנדבן העשיר יעקב אליהו ריבקין.
בעקבות פרסום מהפכני ביומן העברי "הזמן", שיצא בסנקט פטרבורג, הסתבך עורכו בן-ציון כ"ץ עם השלטונות, ישב במאסר והעיתון נקלע לחובות. על רקע זה פנה המו"ל בן-אביגדור למרגולין בהצעה כי יוציא את העיתון בווילנה בעברית וביידיש. העיתון החדש עבר לווילנה, בהוצאת ריבקין ומרגולין, כשעורכו בן-ציון נותר בפטרבורג. לדרישת השלטונות, החל ב-20 באוגוסט 1907 פרש בן-ציון מעריכתו, ומרגולין היה לעורך העיתון, ששינה את שמו ל"הד הזמן". (מ-1914 ועד סופו ב-1915 יצא שוב בשם "הזמן").
בשנים 1914 עד 1918 ערך מרגולין, שהיה חובב יידיש, את העיתון היידי "לעצטע נייעס" ('ידיעות אחרונות').
בשנת 1918 עבר להתגורר בברלין בירת גרמניה, ועסק בהוצאה לאור.
מרגולין, שאהב את לשון הקודש ואהד את המאמצים לתחיית הלשון העברית, עבד במשך שנים על מהדורה חדשה ומתוקנת של "היכל הקודש" – הקונקורדנציה לתנ"ך של שלמה מנדלקרן, שבה הכניס אלפי תיקונים, והוציא אותה בשנת תרפ"ה במהדורה בת אלפי עותקים. מפעל מו"לי זה עתיד היה על פי תוכניתו להיות בסיס להוצאת ספרים עברית מקיפה; אולם בתום כעשור וחצי של מאבק משפטי מפרך שגבה את מרצו וממונו, הפסיד את הזכויות על המהדורה להוצאת שוקן.
שרגא פייבל מרגולין נפטר בדצמבר 1942, בגיל 72. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק בהלוויה שבה נכח קהל סופרים, עיתונאים ועסקנים. אלמנתו חנה מלכה נפטרה ב-1961 ונקברה אף היא בנחלת יצחק.
ביולי 1965 מסרה בתו מרים ייבין את ארכיונו מהשנים 1891–1939, ובו תכתובות בענייני העבודה העיתונאית והספרותית, מכתבים למערכת "הזמן" וכתבי יד שנשלחו אליו, לספרייה הלאומית, והוא שמור במכון גנזים.
משפחתו
מרגולין היה אב לעמינדב, מרים מרגולין-ייבין, אברהם-שמחה ורחל מרגולין-פרלמן, קציעה רטנר, צפורה שרגאי, ויהודית (שנפטרה בגיל 20).
בתו מרים (1896–1966) הייתה מורה וסופרת ילדים יידית ועברית. ב-1922 נישאה ליהושע השל ייבין, עיתונאי, פובליציסט וסופר, ממנהיגיה הרוחניים של התנועה הרוויזיוניסטית, ובהמשך התיישבו בארץ ישראל. בנם ישראל ייבין (1923–2008) היה חוקר המסורה והלשון העברית, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים, חתן פרס ישראל על תרומתו למחקר הלשון העברית (תשמ"ט). בנם זאב ייבין (1926–2015) היה ארכאולוג, מבכירי רשות העתיקות.
בתו רחל מרגולין הייתה עוזרת ראשית לפרופ' פליקס שפירא בהכנת המילון העברי–רוסי שלו (1963), והשתתפה בסיומו לאחר מותו. היא עלתה לישראל ב-1963, ונהרגה בתאונת דרכים ב-1971.
בתו קציעה רַאטנֶר-מרגולין (ראטנער-מארגאלין; 1905–1999) הייתה משוררת יידית. נישאה ליבסיי (יהושע) אידלביץ' ראטנר (Евсей (Иегошуа) Иделевич Ратнер; 1900–1978), פרופסור לפיזיולוגיה של הצמח, מנהל המעבדה במכון לפיזיולוגיה של הצמח ע"ש ק"א טימיריאזב של האקדמיה למדעים של ברית המועצות במוסקבה. בשנת 1973 עלו בני הזוג לישראל. בתה של קציעה, יוליה (יהודית) פבלובנה רטנר-ביאליה (1935), כימאית, ובעלה ליאוניד, מהנדס אלקטרוניקה, היו מסורבי עלייה מ-1975. היא הייתה פעילה בתנועת הנשים מסורבות העלייה, והצליחה לעלות לארץ עם בן-זוגה ושני בניהם רק כעבור יותר מעשור, בפברואר 1988. בנה מיכאל בּיַאלי הוא פרופסור בחוג למתמטיקה עיונית באוניברסיטת תל אביב. בתה הצעירה של קציעה, מרינה ראטנר (1938-2017), הייתה פרופסור לאנליזה מתמטית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, כלת פרס אוסטרובסקי וחברת האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
צפעוני ההרים
צפעוני ההרים (שם מדעי: Atheris) הוא סוג של נחשים ארסיים ממשפחת הצפעיים החיים באזורים טרופיים ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה, למעט באפריקה הדרומית.
צפעונים אלה דומים במראם למספר צפעוני גומה שוכני עצים כמו צפעון הדקל, והם בעלי מבנה גוף לופתני עם קשקשים קרניים, צבעים ירוקים עד צהובים, ראש ומפתן לסת רחב ועיניים גדולות בעלות "קרניים" קטנות מעליהם. הם חשים בעזרת לשונם המפוצלת את סביבתם ואת מזונם הקרוב. הם קטנים יחסית באורך 40 עד 78 ס"מ. הם משריצי צאצאים חיים.
הצפעונים מצויים בעיקר ביערות הגשם של מרכז ומערב אפריקה, בהם הם מטפסים על העצים ואורבים ליצורים קטנים מהם כמו צפרדעים, לטאות ומכרסמים ואף עופות מנמיכי עוף.
הצפעונים הורגים את טרפם בעזרת ארס חזק מורכב מהמוטוקסין. ארס זה יכול להשפיע על האדם ולגרום לנפיחויות, דימומים ופגיעה בקרישת דם, מה שלעיתים מסתיים במוות.
ניקולאי פטרושב
ניקולאי פלטונוביץ' פטרושב (רוסית: Патрушев, Николай Платонович; נולד ב-11 ביולי 1951 בלנינגרד ברית המועצות) הוא המזכיר ה-13 של מועצת הביטחון הרוסית, המועצה לביטחון לאומי של הפדרציה הרוסית. הוא כיהן בעבר כמנהלהּ החמישי של שירות הביטחון הפדרלי.
ביוגרפיה
פטרושב נולד במשפחתו של מלח צבאי. האב, פלטון איגנאטייביץ' פטרושב שירת במלחמת העולם השנייה, בצי הסובייטי, בסוף שנת 1944 סייע לכוחות הימיים בצפון המדינה. אמו, אנטונינה ניקולאייבנה היא כימאית בהשכלתה, במהלך המצור על לנינגרד שירתה כאחות רפואית, לאחר המלחמה עבדה בחברת בנייה.
פטרושב למד בבית הספר תיכון בלנינגרד והיה בן כיתה של בוריס גריזלוב. פטרושב הוסמך כמהנדס ספינות ב-1974 לאחר סיום קורס לימודים במכון לבניית ספינות בלנינגרד (כיום האוניברסיטה הטכנו-ימית הממלכתית של סנקט פטרבורג).
ב-1974 הצטרף לקג"ב הסובייטי ומאז הוא משרת בשירותי ביטחון המדינה. בשנים 1974–1975, הוא עבר קורסי הכשרה של הקג"ב. ב-1975 החל לעבוד במחלקה לסיכול ריגול של הקג"ב במחוז לנינגרד, כעבור זמן התמנה לראש השירות למאבק בהברחות ושחיתות.
ב-9 באוגוסט 1999 פטרושב מונה על ידי בוריס ילצין לתפקיד מנהל שירות הביטחון הפדרלי. הוא שימש בתפקיד זה במשך 9 שנים. בתקופה זו ברוסיה התרחש מספר גדול יחסית של פעולות טרור והיו קולות שדרשו את החלפתו של פטרושב בתפקיד. למרות הכל הוא הצליח להישאר בתפקיד ואף דיווח על הצלחות רבות בסיכול פעולות טרור ולכידת מתכנני ומבצעי פעולות טרור. בשנת 2001 קודם לדרגת "גנרל ארמייה" - הדרגה השנייה בסדר הדרגות בצבא רוסי. בשנת 2003 הוענק לו תואר גיבור הפדרציה הרוסית עבור שירותו למען ביטחון המדינה. בנוסף במהלך השירות הוענקו לו עיטורים נוספים. פטרושב ידוע כחובב כדורעף מושבע, ובשנים 2004–2009 כיהן במקביל גם כנשיא התאחדות הכדורעף הרוסית.
ב-12 במאי 2008 מינה אותו הנשיא דמיטרי מדבדב לראש מועצת הביטחון, ארגון ייעוץ נשיאותי בתחומי ביטחון לאומי. בתקופת כהונתו של פטרושב בתפקיד, הורחבו סמכויות הארגון באופן משמעותי.
פטרושב נשוי ואב ל-2 בנים. אחד מהם, דמיטרי פטרושב, שימש כשר החקלאות הרוסי.
אינגדשט
אינגדשט הוא שם משפחה יהודי-אתיופי.
Bully (משחק וידאו)
Bully הוא משחק שנוצר על ידי Rockstar Games ויצא לאור ב-17 באוקטובר 2006. ב-4 במרץ 2008 המשחק שוחרר מחדש עם גרפיקה משופרת, תכונות חדשות ודמויות חדשות בשם "Bully: Scholarship Edition" (בעברית - בריון: גרסת המלגות), ל-Wii ול-Xbox 360, ולמחשב ב-24 באוקטובר 2008 ובשנת 2016 (10 שנים אחרי שהמשחק המקורי יצא יצא לטלפון הנייד בשם  "Bully Anniversary Edition"
משחקיות
Bully הוא משחק פעולה והרפתקאות ועולם פתוח שמתרחש בבית ספר. השחקן שולט על נער מתבגר כבן 15 בשם ג'יימס "ג'ימי" האופקינס, תלמיד קשה עם רקע סוער. המשחק מתחיל כשג'ימי מגיע לאקדמיית בולוורת', פנימייה דמיונית בניו אינגלנד. השחקן חופשי להסתובב בבת הספר ובסוף החלק הראשון גם בעיר, או להשלים משימות. במשחק השחקן יכול לשחק במשחקים שמבוססים על משחקים אמיתיים. חלקם כדי להרוויח כסף, וחלקם כדי להשיג שיפורים ביכולותיו של ג'ימי.
כיתות הבי"ס, נעשות גם הן בצורה של משחקים עם 5 רמות. לדוגמה, בשיעור אנגלית צריך להרכיב כמה שיותר מילים מקבוצת אותיות, והקושי הולך וגובר כשעולים ברמה. וכשג'ימי משלים רמה הוא לומד להתנצל בפני בריונים, להשתמש בקללות טובות יותר, להתנצל בפני מורים ובפני המשטרה.
במשחק, ג'ימי יכול להשתמש במספר סוגים של כלי נשק כמו: רוגטקה, שקית גולות, נפצים, פצצת סירחון ומאוחר יותר במשחק, במשגר רקטות, אבקת גירוד, ותותח תפודים. הוא גם יכול להשתמש בהמשך המשחק בכלי-רכב, כמו: אופניים, קטנוע, סקייטבורד ומכסחת דשא, אבל בבית הספר אסור לגלוש בסקייטבורד ובקטנוע. באופן כללי קיים חוק שאוסר על נסיעה בקטנוע ללא קסדה; המשטרה והמורים ירדפו אחרי ג'ימי.
בהמשך המשחק, כשהעיר נפתחת, ג'ימי יכול להתחיל לעשות קעקועים באזור הקרוואנים בעיר. סמל חנות הקעקועים הוא קרוואן סגול. ג'ימי יכול גם לקנות בגדים חדשים וללכת למספרה, אבל צריך לזכור שבבית הספר צריך ללבוש את תלבושת בית הספר, ולא בגדים מהעיר.
כשג'ימי הופך יותר ויותר פופולרי, הוא יכול להיות בן זוג של בנות יותר פופולריות.
רקע
המשחק מתרחש במקום בשם בולוורת', פנימייה בדיונית עצמאית שנקראת על שם העיר שבה נמצאת, בולוורת', באזור ניו אינגלנד של ארצות הברית. ג'ימי נרשם לבית הספר כשאמו ואביו החורג נוסעים לירח דבש ויחזרו בעוד שנה. בית הספר מעוצב בעיצוב נאו-גותי קלאסי והוא דומה לבתי ספר ציבוריים ולמכללות בממלכה המאוחדת ובניו אינגלנד, ולמכללת "Fettes" באדינבורו בפרט.
עלילה
חלק 1 "יוצרים חברים ואויבים חדשים" : ג'ימי מגיע לאקדמיית בולוורת' ומיד מסתכסך עם הבריונים.
חלק 2 "בלוז של ילדים עשירים": ג'ימי פופולרי יותר, אבל הוא צריך להתמודד עם העשירים המפונקים.
חלק 3 "אהבה מסובבת את העולם": ג'ימי נהיה מעורב בפרשיות האהבה של ג'וני וינסנט, מנהיג העבריינים, וחברתו, לולה לומברדי.
חלק 4 "מוח בריא בגוף בריא ועוד שקרים נוספים": ג'ימי מחליט להפיל את הספורטאים, אבל קודם הוא צריך עזרה מהחנונים.
חלק 5 "נפילתו ועלייתו של ג'ימי האופקינס בן ה-15": אחרי שג'ימי משתמש בכוח שלו בתור "המלך של אקדמיית בולוורת'", הוא מחליט להשאיר סימן- ריסס גרפיטי על בניין העירייה של בולוורת', אחרי זה גרי סמית' מסכסך אותו עם כל מי שהוא הכיר חוץ מפיט וראסל, ואחרי שהוא קיבל שיחה מהמנהל, הוא מסולק. הוא צריך לטהר את שמו ולהירשם מחדש לאקדמיה, על ידי השתלטות על הקבוצות.
חלק 6 "קיץ אינסופי" : נפתח אחרי שהשחקן משלים את המשימה האחרונה במשחק. בחלק הזה השחקן חופשי להסתובב ולעשות מה שהוא רוצה, אבל הוא חייב לזכור שעדיין יש מורים. בחלק השישי, ניתן להשלים את המשחק עד הסוף, על ידי השלמת משימות שדולגו, ועל ידי איסוף החפצים במפה, כמו צמידים וקלפים.
ג'ימי הופקינס
ג'יימס "ג'ימי" הופקינס הוא הדמות המרכזית במשחק.
כשג'ימי מגיע לבית הספר הוא מסתכסך עם הבריונים ומתחבר לגרי ופיט, תלמידי פנימייה.
בחלק 1 ג'ימי חוקר את בית הספר ביחד עם גרי ופיט ושניהם מייעצים לו מה לעשות. בשלב מסוים גרי בוגד בג'ימי.
בחלק 2 ג'ימי מסתכסך עם העשירים, ופיט אומר לו שכדי לעצור אותם הוא צריך להראות להם מי הבוס, והוא מביס את מנהיג העשירים.
בחלק 4 הספורטאים נטפלים לג'ימי, וג'ימי רוצה להפסיק את זה, אבל פיט אומר לו שהוא לא יוכל להביס אותם לבד, והוא מבין שאם יש תלמידים ששונאים את הספורטאים יותר ממנו, אלה החנונים. ג'ימי מנסה לחבור אל החנונים אבל הם דוחים אותו ומתחיל קרב גדול שבסופו ג'ימי מביס את מנהיג החנונים, אירנסט, והם מחליטים לעזור לו להתמודד עם הספורטאים ומארגנים מבצע גדול במגרש הספורט שבסופו ג'ימי מביס את מנהיג הספורטאים.
בחלק 5 ג'ימי הופך לתלמיד הפופולרי ביותר בבית הספר, אבל אחרי כמה זמן קורים דברים מוזרים, והתלמידים מאשימים את ג'ימי באירועים והוא מסולק מבית הספר. ג'ימי גם פוגש את העירוניים שחלקם נותנים לו משימות וחלקם תוקפים אותו. ואז הוא מגלה שגרי אמר להם לעשות את כל הדברים המוזרים שקרו, וג'ימי מביס את מנהיג העירוניים על מנת שהעירוניים כולם יעזרו לו. בשתי המשימות האחרונות של המשחק, קורה בלגן גדול שנגרם מההשתלטות על בית הספר, שגורמת לזה שתלמידים הולכים מכות ושורפים את כל מה שיש בבית הספר. ג'ימי בעזרתם של ראסל, פיט, והעירוניים מביס עוד פעם את מנהיגי החבורות בבית הספר ואז מגיע לעימות סופי עם גרי שבסופו ג'ימי מביס את גרי והוא מתקבל בחזרה לבית הספר.
גרי סמית'
גרי סמית' הוא האויב המרכזי במשחק.
גרי וג'ימי הפכו לחברים במשימה הראשונה, והוא מציג לג'ימי את ארבע החבורות העיקריות בבית הספר; ספורטאים, חנונים, עשירים ועבריינים. גרי משתף את ג'ימי בתוכנית שלו להשתלט על בית הספר. גרי מפסיק לקחת את התרופות שלו ונהיה פרנואיד ומתחיל לחשוב שג'ימי זומם משהו נגדו. בסוף החלק הראשון, גרי מוביל את ג'ימי למלכודת, שמאלצת את ג'ימי להילחם בראסל. אחר כך גרי נעלם והוא יוצר בעיות לג'ימי במהלך המשחק.
בחלק 2 גרי מפנה את העשירים נגד ג'ימי, ובחלק 3 הוא מפנה נגדו את העבריינים. אחר כך גרי מפנה נגד ג'ימי את החנונים, ואחרי שג'ימי מביס את המנהיג שלהם, גרי משכנע את העירוניים לפתוח במלחמה נגד אוכלוסיית בולוורת'. לאחר מכן, ג'ימי מאבד את השליטה בארבע החבורות ומסולק על ידי ד"ר קראבלסניץ', מנהל בית הספר, כשגרי אמר לו שג'ימי ריסס בצבע את בניין העירייה. בזמן שג'ימי נלחם בעירוניים גרי הופך למנהיג הראשי בבולוורת', ומתחיל מהומות בבית הספר שגורמות לארבע החבורות להילחם אחת בשנייה.
לאחר מכן, ג'ימי ופיט מנסים להיזכר מי לא שונא את ג'ימי; הם נזכרים בראסל. ג'ימי, ראסל, פיט והעירוניים מצליחים להשתלט על בית הספר ולהביס את מנהיגי החבורות, ואז ג'ימי פוגש את גרי והם מתעמתים על גגו של בניין ההנהלה באקדמיית בולוורת'. ג'ימי מביס את גרי והם נופלים לתוך המשרד של ד"ר קראבלסניץ', שמסלק את גרי לאחר שג'ימי שחרר אותו מהכיסא שאליו גרי קשר אותו, והוא מבין שגרי הוא זה שגרם לכל הבעיות.
פיט קובלסקי
פיטר "פיט" קובלסקי הוא חברו הטוב ביותר של ג'ימי. הוא לבוש בחולצה לבנה ועליה ווסט כחול עם הסמל של בית הספר.
אחרי שגרי בגד בו ובג'ימי, פיט נהיה מצוברח - למרות העובדה שגרי וג'ימי הציקו לו, הוא היה חלק מקבוצה, ומשום שהוא חושב שאף אף אחד לא ירצה להיות חבר שלו, אבל הוא ממשיך להיות חבר של ג'ימי. כשג'ימי מסתכסך עם העשירים, פיט מציע לו "להראות להם מי הבוס" ולהביס את ביף (התלמיד הכי חזק של העשירים) בקרב איגרוף, וכשג'ימי מנצח אותו ואת דרבי (המנהיג של העשירים), הוא משתלט על חבורת העשירים.
בתחילת חלק 3, פיט מציע לג'ימי להתחבר לג'וני (המנהיג של העבריינים) כדי להתקרב לגרי. בסוף החלק, לפיט יש חלק משמעותי בעזרה לג'ימי לנצח את ג'וני, כשלג'ימי קשה להילחם בג'וני משום שהוא רוכב על אופניים ומחזיק צינור עופרת, פיט מפעיל מגנט ענק שמושך אליו את האופניים והצינור, וזה מאלץ את ג'וני ללכת מכות עם ג'ימי.
בחלק 4, המלחמה של ג'ימי מתחילה לאחר שטד (המנהיג של הספורטאים) ודיימון (התלמיד הכי חזק של הספורטאים) תוקפים את פיט וג'ימי מגן עליו. במהלך החלק, ג'ימי מבין שהוא איבד את השליטה בחנונים, ופיט מייעץ לו כיצד להשתלט עליהם שוב. בסוף החלק, ג'ימי נלחם בקבוצת הפוטבול, ופיט אומר לו להביס את טד לאחר שכל שחקני ההגנה מובסים.
במהלך חלק 5, כשג'ימי נהיה פופולרי, פיט מנסה להזהיר אותו לגבי גרי, אבל ג'ימי לא מקשיב. לאחר שג'ימי מסולק, פיט משכנע את ג'ימי להמשיך להילחם.
בסוף המשימה האחרונה, ד"ר קראבלסניץ' הופך את פיט למנהיג הראשי של אקדמיית בולוורת' בהמלצתו של ג'ימי.
ד"ר קראבלסניץ'
ד"ר קראבלסניץ' הוא המנהל של אקדמיית בולוורת'.
קראבלסניץ' לא מופיע הרבה במשחק, והוא מופיע לראשונה במשימה הראשונה של המשחק, כשג'ימי מתקבל לאקדמיית בולוורת', והוא מזהיר את ג'ימי לשמור על אף נקי. הוא אומר לג'ימי להפסיק להיות אלים באחת המשימות. במהלך רוב המשחק, קראבלסניץ' מסתגר במשרד שלו, ומופיע בכל פעם שג'ימי נתפס על ידי המורים, ששולחים אותו למשרד שלו, ופעם אחת בהתחלה של חלק 2, אחרי שג'ימי הביס את ראסל.
קראבלסניץ' ממשיך להזהיר את ג'ימי, עד שהוא מסלק אותו מהאקדמיה בגלל שהוא ריסס גרפיטי על הקיר של בניין העירייה של בולוורת'. כשקראבלסניץ' מבין שגרי אחראי לכל הצרות, הוא מסלק אותו ומחזיר את ג'ימי.
בפעם הראשונה שג'ימי נתפס על ידי המורים, קראבלסינץ' נותן לו אזהרה. בפעם השלישית שג'ימי נתפס, הוא מקבל עונש בריתוק.
ראסל נורת'רופ
ראסל נורת'רופ הוא מנהיגם של הבריונים באקדמיית בולוורת'.
אחרי שג'ימי מביס את וויד (תלמיד מקבוצת הבריונים) בתחילת המשחק, ראסל מגיע ותוקף את ג'ימי, אבל מר האטריק עוצר אותו. מאוחר יותר, ג'ימי נאלץ לשלם לראסל כדי שלא יתקוף אותו, ואחרי שגרי לוחץ עליו, ג'ימי מתנקם בראסל, פורץ ללוקר שלו, וגונב משם כפפת בייסבול.
במהלך חלק 1, ראסל נחשב לאויב מסוכן וחזק ביותר, למרות שהוא אף פעם לא מגיע לכיתה. ג'ימי נתקל בו בחדר השינה בליל כל הקדושים. בסוף חלק 1, גרי גורם לראסל וג'ימי להילחם אחד בשני ב"חור" (מקום שנמצא מתחת לבניין הראשי של אקדמיית בולוורת'), כדי שראסל ירביץ לג'ימי מול כל התלמידים. אחרי שג'ימי מנצח את ראסל, הוא הופך לחבר שלו למשך שאר המשחק.
ראסל עוזר לג'ימי במספר משימות, וביניהן, הוא עוזר לג'ימי להתנקם בעבריינים אחרי שבגדו בו. מאוחר יותר, ראסל עוזר לג'ימי לפרוץ למחבוא המבוצר של העירוניים. אחרי שג'ימי עוזר לראסל לברוח מהמשטרה, ראסל עוזר לג'ימי לפרוץ לאקדמיית בולוורת' כדי לסיים את הקרב בין הקבוצות של התלמידים.
הפעם האחרונה שהוא מופיע במשחק, זה אחרי שהוא רודף אחרי המורים שתקפו את ג'ימי. בסוף המשחק ראסל מעודד את ג'ימי ביחד עם שאר התלמידים וחלק מצוות האקדמיה, כשהוא מנשק את זואי.
זואי טיילור
זואי טיילור היא נערה מקבוצת העירוניים.
כשג'ימי פוגש את זואי בפעם הראשונה בפארק התעשייתי "שמיים כחולים", היא כמעט מרביצה לו אחרי שהיא שאלה אותו באגרסיביות על מה הוא מסתכל. היחסים ביניהם מתחממים אחרי שג'ימי מגלה שהיא סולקה מאקדמיית בולוורת' בגלל מר בורטון, והם הופכים לחברים אחרי שהוא עוזר לה להתנקם בו (כשבורטון נכנס לתא שירותים בפארק, ג'ימי השתמש בדחפור והפיל את התא של בורטון, במורד הגבעה). מאוחר יותר, ג'ימי וזואי יוצאים לדייט, וזואי מחליטה שהם ילכו למפעל וישחקו משחק: מי שגורם הכי הרבה נזק מנצח.
כשג'ימי מסולק מהאקדמיה, הוא מחליט ללכת לחפש את אדגר מנסן (המנהיג של העירוניים), וזואי עוזרת לו להגיע אליו, כשהיא מסיחה את דעתם של העירוניים האחרים.
קבוצות
במשחק הדמויות ממוינות לפי קבוצות
קבוצות מרכזיות
לבוש עיקרי: חולצה לבנה עם אפודה ירוקה עם סמל בית ספר מעל.
מנהיג: אירנסט ג'ונס
סגן: מלוין אוקנור
הקבוצה הראשונה שמתחברת לג'ימי, ובדרך כלל, הם מבקשים ממנו שיגן עליהם או על חפצים מסוימים מהבריונים. הם ממשיכים להיות חברים של ג'ימי כשהוא משיג שליטה באקדמיה, אבל אירנסט, בשכנוע של גרי מסית את החנונים נגד ג'ימי. ג'ימי מביס במהירות את אירנסט והחנונים הופכים מחדש לחברים שלו, וביחד הם מתכננים מבצע להביס את הספורטאים. מאוחר יותר, ג'ימי מאבד שליטה על החנונים אבל הוא משתלט עליהם מחדש אחרי שהוא מביס בפעם השנייה את אירנסט.
לבוש עיקרי: חולצה לבנה עם אפודה משובצת כחולה עם סמל בית ספר מעל.
מנהיג: דרבי הרינגטון
סגן: ביף טיילור
לעשירים אין תפקיד מרכזי עד חלק 2, כשהם מתחברים לג'ימי אחרי שהוא ניצח בטורניר איגרוף, והוא מרוויח את בית החוף. ג'ימי יוצא עם פינקי גאות'יר אחרי שדרבי הבריז לה. גרי, מסית את העשירים נגד ג'ימי כשהוא אומר להם שג'ימי לכלך על המשפחה של טאד. כשג'ימי זוכה בגביע אחרי שהוא ניצח במירוץ אופניים, העשירים גונבים אותו, ובעזרתו של ריקי פוקסינו (מהעבריינים), הוא לוקח בחזרה את הגביע. הם ממשיכים את המבצע שלהם נגד ג'ימי אבל הם מובסים באתגר אגרוף, שהוביל לקרב בין ג'ימי לדרבי.
מאוחר יותר העשירים עוזרים לג'ימי בקרב מול העבריינים. העשירים נמצאים בצד של ג'ימי עד שגרי מסכסך ביניהם (כמו שהוא עשה עם החנונים, העבריינים והספורטאים), ולמרות שג'ימי עזר להם לגלות מי גנב את הגביעים שלהם, העשירים עדיין שונאים אותו. הם הופכים לחברים שלו עוד פעם אחרי שהוא מביס את דרבי.
לבוש עיקרי: אפודה בצבע טורקיז עם סמל בית ספר ומעיל עור שחור מעל.
מנהיג: ג'וני וינסנט
סגן: פינאט רומאנו
לעבריינים אין תפקיד מרכזי עד חלק 3, כשג'וני מבקש מג'ימי לרגל אחרי החברה שלו לולה לומבארדי, שמנהלת מערכת יחסים עם גורד ונדום (מהעשירים). אחרי זה, ג'ימי עוזר לעבריינים לתקוף את העשירים אבל אחר כך דרבי מזכיר לו את מה שהוא עבר עם העשירים. ג'ימי יוצא נגד העברינים והוא עוזר לצ'אד (מהעשירים) ואלג'י (מהחנונים) לברוח מניו קובנטרי (שכונה בבולוורת') מחזיר ללולה את החפצים שלה. ג'ימי וג'וני נלחמים אחד בשני באזור מבודד, וכשג'ימי מביס אותו, העבריינים הופכים לחברים שלו.
מאוחר יותר, גרי מסית את העבריינים נגד ג'ימי. ג'ימי מנסה להחזיר את האמון של העברייני כשהוא עוזר לג'וני לברוח מבית המשוגעים. ג'ימי מביס פעם נוספת את ג'וני והוא חוזר להיות חבר של העבריינים.
לבוש עיקרי: חולצות עם הסמל של נבחרת בולוורת' בפוטבול
סגן: דיימון ווסט
הספורטאים הם הקבוצה שג'ימי מסתכסך איתם בהתחלה, ואחרי שהוא מרגיז אותם במהלך אימון, הם תוקפים אותו בכל פעם שהוא מגיע לאולם הספורט. הספורטאים מקבלים תפקיד מרכזי בחלק 4.
בחלק 5, נער עירוני בשם גורניי מצית את אולם הספורט, והספורטאים מאשימים את ג'ימי. ג'ימי מבין שגרי קשור לזה, והוא הופך לחבר של הספורטאים אחרי המשימה האחרונה במשחק.
קבוצות אחרות
לבוש עיקרי: חולצת בית ספר לבנה ומכנסי ג'ינס
מנהיג: ראסל נורת'רופ
סגן: ללא
הבריונים הם הקבוצה הראשונה שג'ימי מסתכסך איתה כשהוא מגיע לאקדמיית בולוורת'. כשג'ימי מביס את וויד מרטין, הבריונים מסמנים אותו בתור מטרה. מאוחר יותר, ג'ימי מביס את ראסל והם הופכים לחברים. אחרי זה, הבריונים הופכים לחברים שלו, וכשג'ימי מאבד שליטה באקדמיה, הבריונים הם הקבוצה היחידה שנשארת בצד שלו, בגלל שגרי לא מסוגל להסית את ראסל נגד ג'ימי. הבריונים, חוץ מראסל, לא עוזרים לג'ימי להשיג שליטה מחדש על האקדמיה.
לבוש עיקרי: בעיקר בגדים עם צבע כתום.
מנהיג: אדגר מנסן
סגן: אומר רומרו
העירוניים לא מופיעים עד חלק 5, כשגרי אומר לאדגר ששניהם יכולים להשתלט על האקדמיה. הם נמצאים בשכונה מפוקפקת בבולוורת'.
הם מקבלים תפקיד מרכזי בעלילה אחרי שהם הכניסו עכברים לספריה, גנבו את הגביעים של העשירים ושרפו אותם בנמל, גרמו לג'וני להיכנס לבית משוגעים ושרפו את אולם הספורט. רוב העירוניים הם אויבים של ג'ימי, אבל הוא הופך לחבר של זואי אחרי שהוא עוזר לה להתנקם במר בורטון. אחרי שג'ימי מסולק מהאקדמיה, הוא מחליט להפיל את העירוניים, והוא מביס את אדגר במפעל הכימי. בקרב הסופי באקדמיה, ראסל והעירוניים עוזרים לג'ימי להשתלט על האקדמיה. ב"גרסת המלגות", ג'ימי מקבל משימה מאיש שיכור שמחופש לסנטה קלאוס, והוא מבקש ממנו לזרוק כדורי שלג על העירוניים כדי להרחיק אותם.
Bully: Schoolarship Edition
ב-4 במרץ 2008, המשחק שוחרר מחדש בשם Bully: Schoolarship Edition למחשב האישי, ל-Wii ול-Xbox 360. במשחק קיימים שדרוגים שלא קיימים במשחק הרגיל כמו: 8 משימות חדשות, דמויות חדשות, ו-4 כיתות חדשות.
צו נשיאותי 13087
צו נשיאותי 13087 (באנגלית: Executive Order 13087) הוא צו נשיאותי שנחתם ב-28 במאי 1998 על ידי נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, שמהווה תיקון לצו קודם בנושא (11478) וקובע איסור אפליה המבוססת על נטייה מינית בקרב אזרחים עובדי הממשל הפדרלי של ארצות הברית.
תחולת הצו
צו נשיאותי, הוא צו אותו נותן נשיא ארצות הברית, אשר להבדיל מחוק או תקנה, אינו מופנה אל כלל האזרחים, אלא הוא מהווה מעין הנחיה מחייבת לעובדי ממשל ארצות הברית בלבד.
הממשל בארצות הברית מחולק לשניים - "שירות המדינה התחרותי" (Competitive service), בו על העובדים להתחרות ביניהם על קבלה לעבודה וקידום בדרגות. מגזר זה כולל למעשה את רוב עובדי הממשלה הפדרלית, פרט לבעלי משרות בכירות מאוד, את אלו הממונים למשרותיהם בהחלטת הקונגרס, ועובדי סוכנויות מסוימות, ול"שירות המדינה הפטור" ("Excepted service"), בו התחרות והקידום בין העובדים נעשים על פי כללים והנחיות אחרים, הכולל סוכנויות כגון ה-FBI, הסוכנות לביטחון לאומי וה-CIA.
במלכודת העולמות: ארצו של לורד הדרקון
הסדרה שודרה במקור באוסטרליה ב-1997, ובישראל בסוף שנות ה-90, וכללה 26 פרקים, ומהווה הפקה משותפת של אוסטרליה, סין ופולין. הצילומים התקיימו במקביל באוסטרליה ("עולמה של קת'י"), בסין ("עולמו של סאן"), ובפולין ("עולמה של אשקה").
צו נשיאותי 13087
תחולת הצו
צו 13087 חל על עובדי הממשל הפדרלי של ארצות הברית, המשרתים ב"שירות המדינה התחרותי" וכן על עובדי הממשל במחוז קולומביה ושירות הדואר האמריקאי. הוא אינו חל על עובדי "שירות המדינה הפטור". הצו אינו מעגן למעשה זכויות חדשות, אלא מכונן נורמות פעולה בקרב יחידות הממשל הפדרלי לווידוא כי סביבת העבודה בהן נטולת הטרדות ואפליה.
במלכודת העולמות: ארצו של לורד הדרקון
עלילה
במהלך חופשה משפחתית של משפחתה, נתקלת קת'י מורגן בספינה יוצאת דופן שעוגנת ליד האגם. אותה ספינה נוצרה על ידי מדען סיני בשם מאק והיא מאפשרת לנסוע בין יקומים מקבילים. קת'י מפעילה את הספינה בטעות ומגיעה לסין - ארצו של הדרקון, המנוהלת בטכנולוגיה מתקדמת על ידי מחשב מדבר המכונה "אורקל" (Oracle). משפחתה של קת'י: הוריה (קארל וויקי) ואחיה הגדול (ג'וש), מנסים לאתר את קת'י ומוצאים את עצמם נכנסים גם הם לתוך המסע בין היקומים המקבילים.
צו נשיאותי 13087
תחולת הצו
בהצהרה שנתן קלינטון ביום מתן הצו בנוגע לסוגיה, אמר קלינטון:
הצו מתייחס גם לאזרחים המועסקים על ידי צבא ארצות הברית, אך לובשי מדים בקרב הכוחות המזוינים של ארצות הברית לא נכללו בקרב אלה המוגנים על ידי הצו שכן חלה עליהם באותה העת מדיניות "אל תשאל, אל תספר" שנכנסה לתוקף בשנת 1993. יתרה מזאת, כפי שהבהיר קלינטון בהצהרתו, צו נשיאותי אינו יכול להוות הרחבה של חקיקה קיימת כגון חוק זכויות האזרח (1964), ועל כן אזרחים עובדי הממשל אינם יכולים לעתור לוועדה לשוויון הזדמנויות בעבודה (EEOC) במידה ונעשה להם עוול. יחד עם זאת, הם יכולים להגיש תלונה המבוססת על הצו הנשיאותי בהליך מסוים במסגרת הגוף שבו הם מועסקים. במקרים מסוימים יכולים העובדים לעתור לחבר המנהלים של מערכת השמירה על הזכויות (MSPB) או למשרד לייעוץ מיוחד (OSC) - סוכנות ממשלתית שתפקידה להגן על עובדי הממשל הפדרלי מפני התנכלות במקרים מסוימים.
במלכודת העולמות: ארצו של לורד הדרקון
עלילה
הסדרה מתארת גם את מסעו של סאן ("אדון הדרקון") אל עולמה של קת'י, שבו הוא כבר לא מוגן על ידי האימפריה שלו, ואנשים לא מכבדים את סמכותו. במשך הסדרה הוא לומד להעריך את אחותו הגדולה, הנסיכה אייה, ולהיות יותר אדיב ונעים כלפי הסובבים אותו.
צו נשיאותי 13087
מחלוקות
מתן הצו הנשיאותי 13087 היווה עילה למחלוקת. מתנגדים בקונגרס טענו כי הוא "מעניק הטבות מיוחדות" וכי הוא "מהווה העדפה של בעלי אינטרסים מיוחדים". ב-11 ביוני 1998 פנו גורמים נוצריים-בפטיסטיים לנשיא בדרישה לבטל את הצו, ודרשו כי הקונגרס יבטל את הצו אם הנשיא לא יעשה כן.
בשנת 2005 הועלתה על ידי הקמפיין לזכויות אדם וארגונים נוספים טענה לפיה "ראש המשרד לייעוץ מיוחד", סקוט בלוך, סירב לאכוף את הגנות הוותיקות מפני אפליה".
To Be or Not to Be (The Hitler Rap)
To Be or Not to Be (The Hitler Rap) (בעברית: להיות או לא להיות) הוא סינגל שהוקלט על ידי מל ברוקס בשנת 1983 לחברת איילנד רקורדס. השיר מופיע בפסקול של סרט בעל אותו שם. הסינגל נגזר ממופע בורלסקה בתוך הסרט אך לא הופיע בתוכו הוא אף מופיע בסרט אחר של ברוקס: המפיקים, משנת 1967, עם השורות:
"Don't be stupid, be a smarty. Come and join the Nazi Party", שנלקחו מהשיר מוקדם יותר שברוקס כתב, "Springtime for Hitler".
בקליפ בהמהפיקים, מל ברוקס לבוש כמו אדולף היטלר ושר ראפ על אירועי המפתח בחייו של היטלר בגרמניה הנאצית. הסוף מתייחס לבריחתו לכאורה של היטלר לארגנטינה בתום מלחמת העולם השנייה (שמועה לא מבוססת אשר הופצה מספר פעמים בפורומים שונים).
טבלנית זהובת-זר
טַבלׇנִית זְהוּבַת-זֵר או "טבלנית זהובת הזר (שם מדעי: Dytiscus circumflexus) היא מין חיפושית גדולה ממשפחת השחיניתיים.
התנהגות
הטבלנית חיה במקווי מים מתוקים. היא שוחה בעזרת רגליה האמצעיות והאחוריות המשמשות אותה כמשוטים. זחלי מין אלו חיים במים ושוחים בעזרת רגליהם השעירות ופיתולי גופם. התגלמותה מתבצעת באדמה. את ביציה היא מטילה לתוך רקמת צמחים. הטבלנית נושמת דרך חלקה האחורי של הגוף המתרומם מעל פני המים, והאוויר נקלט בפתחי נשימה שמתחת לכנפי החפייה. החיפושית היא טורפת הניזונה מחרקים אחרים, סרטנאים, תולעים, ראשנים ודגים קטנים.
מראה
מראה הטבלנית - חומה-שחורה ושוליה זהובים. אורכה מגיע עד 33 ס"מ.
תפוצה
תפוצתה בעבר הייתה בצפון הארץ ובמרכזה, אך כיום, לאחר הכחדה עקב ריסוס בלתי מבוקר, נותרו פרטי המין רק בגולן.
קופה אמריקה 1935
אליפות דרום אמריקה 1935 (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1935) היא המהדורה ה-13 של אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל. הטורניר נערך בפרו בין ה-6 בינואר ל-17 בינואר 1935, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר הגמר השתתפו ארבע נבחרות החברות בהתאחדות.
הטורניר כולו נערך באצטדיון נסיונל בעיר הבירה לימה ומספר המושבים היה 40,000. לא היו שלבי מוקדמות לטורניר. המדינות המשתתפות היו אורוגוואי, פרו, צ'ילה ומחזיקת הגביע ארגנטינה. ארבעתן מתחרות אחת נגד השנייה בבית אחד. שתי נקודות התקבלו בניצחון, נקודה אחת לתוצאת תיקו ואפס נקודות להפסד. אם והתקבל שוויון נקודות בין שתי ומעלה הנבחרות המובילות בבית, משחק גמר יערך כדי לקבוע מי הזוכה. ברזיל, בוליביה ופרגוואי פרשו מהטורניר.
אחרי קיום המונדיאל הראשון ב-1930, בו אורוגוואי זכתה עם ניצחון בגמר 2–4 על ארגנטינה, הסכסוך המתמשך בין ההתאחדויות של אורוגוואי וארגנטינה גרם לטורניר שלא להתקיים מספר שנים אחר כך. רק ב-1935 היה אפשרי לקיים טורניר נוסף ב"מתכונת מיוחדת", ועל מנת להרגיע את הרוחות לא הוענק גביע לזוכה. בנוסף לכך, טורניר זה שימש גם כמוקדמות לאולימפיאדת הקיץ 1936 שנערכה בברלין, גרמניה.
פאולו דה לה האסה
פאולו חיאנקרלו דה לה האסה אורקיסה (בספרדית: Paolo Giancarlo de la Haza Urquiza; נולד ב-30 בנובמבר 1983), הידוע כפאולו דה לה האסה, הוא כדורגלן פרואני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בסיינסיאנו.
קריירה
פאולו דה לה האסה החל את הקריירה המקצועית בספורט בויס, מעיר הולדתו לימה שבפרו. בשנת 2005 חתם לשנתיים בסיינסיאנו עמה זכה באליפות פרו. בשנת 2007 חתם לארבע שנים במועדון הפאר האוקראיני, צ'רנומורץ אודסה, אך לא הירבה לשחק ואחרי 28 הופעות בשנתיים בהן כבש צמד שערים, חזר פאולו לעיר הולדתו בה חתם במועדון הגדול, אליאנסה לימה. בשנת 2009 הושאל לעונה אחת למועדון הפאר הישראלי, בית"ר ירושלים, עמו ניסה לזכות באליפות, לצד הפרואני ג'וניור ויסה, אך באמצע העונה נפצע ובית"ר סיימה במקום החמישי. לאחר עונה לא רעה בלימה, דה לה האסה היה שחקן חופשי עד מרץ 2011 בו חתם בקבוצה הסינית, ג'יאנגסו סונינג ורשם 21 הופעות ליגה. בין השנים 2012–2014 שיחק פאולו בססאר ואייחו הפרואנית בה אף שימש כקפטן. בשנת 2014 חזר הקשר ההתקפי לעיר הולדתו, אך הפעם לקבוצה ספורטינג קריסטל. בקיץ 2016 חתם לעונה אחת בחואן אאוריץ' בה הירבה לשחק וכבש שער ב-34 הופעות. ביולי 2017 חזר לקדנציה שנייה באליאנסה לימה. עונה לאחר מכן הגיע לסיינסיאנו שם שיחק 25 משחקים והבקיע שער. מ-2019 משחק דה לא האסה בספורט בויס.
נבחרת לאומית
פאולו דה לה האסה, רשם 24 הופעות בשבע שנותיו בנבחרת פרו אך לא כבש שערים במדיה. פאולו השתתף אף בקופה אמריקה של שנת 2007.
רנה קורנרייך גליסן
רנה קורנרייך גליסן (באנגלית: Rena Kornreich Gelissen, נולדה בשם רנה קורנרייך; 24 באוגוסט 1920 – 8 באוגוסט 2006) הייתה יהודייה ילידת פולין, שהתפרסמה בספר זכרונותיה, "הבטחתה של רנה: סיפורן של אחיות באושוויץ", סיפור הישרדותה במחנות הריכוז הנאציים עם אחותה דנקה.
ביוגרפיה
רנה נולדה בפולין קטן שבפולין לחיים ושרה קורנרייך. היו לה שלוש אחיות: גרטרוד, זוסיה ודנקה. היא ואחותה גדלו בטיליץ, אך לאחר הפלישה הנאצית ברחו לסלובקיה. כדי להגן על האנשים שהסתירו אותה, היא הסגירה את עצמה לשלטונות הנאציים ונשלחה לאושוויץ. היא הייתה בטרנספורט הראשון של נשים יהודיות שיצא למחנה הריכוז אושוויץ, ב-25 במרץ 1942, טרנספורט שהגיע למחנה זה ב-26 במרץ. שם קועקעה במספר 1716, בהיותה האישה מספר 716 שנכנסה למחנה. שלושה ימים לאחר מכן הצטרפה אליה אחותה דנקה, שם התחשל ביניהן קשר חזק של אהבה וחמלה, שעזר להם לשרוד למעלה משלוש שנות כליאתן במחנה בתנאי רעב, עבודת פרך והתעללות. בשנים אלה חמקו רנה ואחותה בקושי מהניסויים הנאציים, עברו עבודות כפייה ובינואר 1945 הוצעדו בצעדת מוות למחנה הריכוז רוונסברוק.
רנה ודנקה שוחררו בנוישטטט-גלווה (Neustadt-Glewe) ב-2 במאי 1945. ההערכה היא כי הוריהם נרצחו באושוויץ. גורלה של אחותן זוסיה וילדיה לא ידוע. אחותם הבכורה, גרטרוד, היגרה לארצות הברית בשנת 1921. רנה ודנקה נסעו להולנד ועבדו עבור הצלב האדום הבינלאומי. ב-29 ביולי 1947 התחתנה רנה עם ג'ון גליסן, שהיה מפקד צוות הסיוע של הצלב האדום שהעניק לרנה ואחותה אוכל ומקלט בשנת 1945. בשנת 1954 היגרו רנה ומשפחתה לארצות הברית. בשנת 1951 היגרו דנקה ובעלה אליאס ברנדל לארצות הברית. הן נימקו זאת ברצונן לא לחיות באירופה של המלחמה הקרה או בכל מקום שבו תצטרכנה להתמודד שוב עם מלחמה או אלימות.
רנה נפטרה בשנת 2006, יותר מ-60 שנה לאחר שחרורה, בקונטיקט, בגיל 85. רנה הותירה אחריה את בתה, סילביה ושלושת בניה, ג'וזף, פיטר ורוברט. היא קבורה בבית אל, קונטיקט. ארבע שנים אחר כך, בשנת 2010, נפטר בעלה של רנה, ג'ון, ונקבר לצידה. אחותה, דנקה, נפטרה ב-21 בנובמבר 2012.