cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרטין באקן
נבחרת סקוטלנד
באקן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת סקוטלנד ב-13 באוקטובר 1971. הוא עלה כמחליף שלוש דקות לסיום ניצחונה של סקוטלנד 2-1 על במסגרת מוקדמות יורו 1972. מי שהעניק לו את ההזדמנות הראשונה היה טומי דוקרטי, שפחות משנה אחר כך היה למאמנו של באקן במנצ'סטר יונייטד.
באקן ערך רק שתי הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 1974, אך זומן לסגל הנבחרת של וילי אורמונד לקראת מונדיאל 1974 בגרמניה המערבית. באקן לא שותף בניצחונה של סקוטלנד 2-0 על במשחק הראשון, אך עלה בהרכב בשני משחקיה הבאים של הנבחרת, שוויון 0-0 מול  ושוויון 1-1 מול. על אף שסיימה את שלב הבתים ללא הפסד ועם מאזן נקודות זהה לזה של ברזיל ויוגוסלביה, לא העפילה סקוטלנד לשלב הבא בגלל פער השערים שהותיר אותה שלישית בטבלת הבית.
במהלך תקופתו בנבחרת, עלה באקן פעמיים בהרכב עם סרט הקפטן - בשוויון הביתי 1-1 מול בדצמבר 1975, ובמשחק ידידות מול  ב-1977 שהסתיים באותה תוצאה.
לקראת טורניר מונדיאל 1978 בארגנטינה, זומן באקן לסגל הנבחרת על ידי המאמן אלי מקלאוד. באקן עלה בהרכב נבחרתו בכל משחקיה בשלב הבתים. סקוטלנד הופתעה עם הפסד 3-1 ל במשחק הראשון, סיימה בשוויון 1-1 מול וגברה 3-2 על. היא סיימה את הטורניר כבר בשלב הבתים, שוב עקב פער שערים נחות מהמקום השני.
באקן הוסיף לשחק בנבחרת כחצי שנה לאחר הטורניר. משחקו האחרון במדיה היה במסגרת מוקדמות יורו 1980, בהפסד החוץ 1-0 לפורטוגל, מולה ערך גם את הופעת הבכורה שלו. בסך הכול בשבע שנות קריירה בינלאומית ערך באקן 34 הופעות במדי סקוטלנד.
עונת 1964/1965 בליגת המשנה ההולנדית
מבנה
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 16 קבוצות, 12 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו היורדות מהליגה הראשונה בלו וויט אמסטרדם ווולנדם והעולות מהליגה השלישית אלקמר 54 וניימכן. ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצות במקומות 1 ו-2 העפילו לליגה הראשונה והקבוצות במקומות 15 ו-16 נשרו לליגה השלישית.
טבלת הליגה
לאחר שוילם II ואלינקוויק סיימו עם אותו מספר נק' התקיים משחק על צלחת האליפות.
משאבת עירוי
משאבת עירוי היא מכשיר המשמש להחדרת נוזלים, תרופות או חומרי הזנה למערכת הדם של המטופל בצורה מבוקרת.
ניתן להשתמש במשאבת העירוי לצורך עירוי תוך ורידי, עירוי תת-עורי, עורקי ואפידורלי. המשאבות נמצאות בשימוש במרפאות, בבתי חולים, במוסדות סיעודיים בשימוש ביתי. התקנת המשאבה ותפעולה נעשית על ידי אדם שהוסמך לכך. משאבות העירוי יכולות להיות נייחות או ניידות.
משאבת העירוי מאפשרת מתן נוזלים ותרופות בצורה מדויקת ומסוגלת לנהל החדרת נוזלים על הצורך, בין האפשרויות: פחות מ-0.1 מ"ל לשעה, החדרה של נוזל במרווחים קבועים (למשל, בכל דקה), מתן נוזלים שנפחם הדרוש משתנה לפי שעה ביום, כמו כן קיימת האפשרות למתן עירוי חוזר ונשנה בשליטתו של המטופל, תוך בקרה על נפח מקסימלי בתווך זמן מסוים (למשל בשיכוך כאבים מבוקר על ידי המטופל).
מכיוון שהמשאבה מסוגלת לייצר לחצים גבוהים בצורה מבוקרת, ניתן להשתמש בה עבור הזרקה של כמויות מבוקרות של נוזלים בדרך תת-עורית, ובדרך אפידורלית (הרדמה של פלג הגוף התחתון דרך עמוד השדרה שפופולרית מאוד בלידות).
מתוקף חשיבותן, משאבות העירוי בעלות מנגנוני ביטחון למקרים של תקלות. לאורך השנים חברות ייצור בהובלת ה-FDA מנסות לייצר מכשירים בטוחים וחכמים יותר. כמו כן, נעשות הדרכות לסגלי הרפואה במטרה לעלות את המודעות בנושא.
היסטוריה
טיפול בעזרת משאבות עירוי מוזכר בימי הביניים, מכשיר העירוי המוצלח הראשון יוצר על ידי סר כריסטופר רן במאה ה-17. המכשיר היה עשוי משלפוחית חזיר ככלי קיבול ובפלומת אווז כמחט, בניסוי הראשון במשאבה נעשה ניסיון להעביר דם בין בני אדם לבעלי חיים.
עד שנות השישים פעולת המשאבה התבססה על כוח הכבידה בלבד, בסוף שנות השישים, נוצרו המשאבות האלקטרומכניות הראשונות, בתקופה זאת החלה הפצת המשאבות בבתי חולים. באותה תקופה התחיל דר' ג'ון מיירס להשתמש במשאבה על מנת לבצע החדרת נוזלים לחולים "קוקטייל" של ויטמינים ומינרלים, בצעד זה הראה כי טיפול עירוי ורידי (IV) אינו מיועד רק לעירוי דם, אלא יכול לעזור לחולים בהחזרת חומרים תזונתיים חיוניים.
סוגי משאבות
ישנן הרבה דרכים לסיווג המשאבות כשהסיווג נעשה על סמך משתנים שונים. כשמדובר על סיווג לפי תפקוד המשאבות ניתן לחלק אותן לשני סוגים עיקריים: משאבות לנפח גדול, אשר יכולות להזרים תחליפי נוזלים כגון תמיסת מלח, תרופות כגון אנטיביוטיקה או תמיסות הזנה גדולות להזנת מטופל, והסוג השני משאבות לנפח קטן המחדירות הורמונים, למשל אינסולין, או תרופות אחרות כגון אופיאטים. משאבות לנפח גדול בדרך כלל משתמשות בסוג של משאבה פריסטלטית. בדרך כלל, יהיה בהן מגלל הנשלט על ידי מחשב אשר דוחס צינור גומי-סילקון אשר דרכו תרופה זורמת. בתוך סיווג זה, משאבות מסוימות מעוצבות להיות ניתנות לניוד, אחרות מעוצבות לשימוש בבתי חולים, וישנן מערכות מיוחדות לשימוש בשדה קרב.
בנוסף לסיווג הראשוני המבדיל בין המשאבות לפי נפח הנוזל הניתן למטופל, אפשר לחלק את סוגי המשאבות גם לפי אופן פעולת המכשיר המבצע את העירוי. בין סוגי מכשירי העירוי הנפוצים ניתן למצוא; מווסתי זרימה ידניים, משאבות מזרק, משאבות אלסטומריות, משאבות חכמות ומשאבות אוסמוטיות.
כאשר הוא קצב זרימת המים, k הוא החדירות ההידראולית, A שטח הממברנה, l הוא העובי, Δπ הוא הפרש הלחץ האוסמוטי, ΔP הוא הפרש הלחץ ההידרוסטטי. כאשר המערכת קשיחה, הנפח נשאר קבוע. לכן, כמות התרופה המשוחררת עבור זמן t יכולה להיות מבוטאת כ:
, כאשר [S] הוא מסיסות התרופה.
בטיחות
ה-FDA שומר על קשר הדוק עם חברות הייצור על מנת לתחקר כל אירוע בטיחותי, וזאת במטרה לייצר שינוי ברמת המוצר. הארגון הקים מערך דיווח על תקלות על מנת לאסוף מידע אודות אירועים חריגים.
יחד עם התקדמות הטכנולוגיה הרפואית, כדוגמת משאבות עירוי חכמות, מכשירים רפואיים רבים מחוברים לרשת, לשרתי מידע רפואי ולמכשירים רפואיים נוספים. כך ניתן לתכנת מכשירים אלו מרחוק, לאסוף נתונים לטובת מחקר ולתפעל מספר מכשירים במקביל. עם התקדמות הטכנולוגיה עולה חשש מפני מתקפות סייבר. באמצעות חדירה למחשבי משאבות העירוי החכמות ניתן להשיג מידע רפואי סודי אודות מטופלים, להתערב במרשמי התרופות, להזיק למטופלים ולחבל בפעילות המוסד הרפואי. בעקבות חששות אלו ואירועים שקרו בעבר, ישנה חשיבות רבה לאבטחת המידע ובניית מערך הגנה יציב מפני מתקפת סייבר, אתגר שמולו מתמודדים ארגונים רפואיים רבים. במטרה להתגונן מפני התקפות סייבר על מערכות רפואיות פרסם ארגון אבטחת הסייבר האמריקאי דף הנחיות בנוגע לדרכי התמודדות.
מאפייני בטיחות
במסגרת ההכרה של מנהל התרופות האמריקאי בסכנה האפשרית בשל משאבת עירוי תקולה או עקב שימוש לא נכון, הוציא המנהל דרישות עבור יצרני משאבות העירוי, והטיל עליהם את חובת ההוכחה בדבר בטיחות המשאבה, בין הדרישות:
הוכחה כי המשאבה מסוגלת להתמודד עם שגיאה במתן העירוי - כאשר התרופה נבחרה אך היה כשל במתן התרופה, בין אם כשל במתן התרופה בזמן, במינון או בנפח הנכון. הדבר כולל תת-מינון ומינון יתר.
יום האלמנות הבין-לאומי
יום האלמנות הבין-לאומי (באנגלית: International Widows Day) הוא מועד בינלאומי המוכר על ידי האומות המאוחדות המצוין מדי שנה ב-23 ביוני.
היום הוכר על ידי האו"ם לפעולה בנושא ה"עוני והאי-צדק שנתקלים בהם מיליוני אלמנות והנתמכים על ידן במדינות רבות".
היסטוריה
יום האלמנות הבין-לאומי נוסד על ידי קרן לומבה, כדי להעלות את המודעות לבעיית האלמנות. 23 ביוני נבחר למטרה זו משום שבאותו יום בשנת 1954, אמו של לורד לומבה, מייסד הקרן, התאלמנה. אחת המטרות העיקריות של הקרן היא להדגיש את מה שמתואר על ידה כאסון בלתי נראה. הספר "סובלים בלתי נראים ושכוחים: מצוקתן של אלמנות ברחבי העולם" משנת 2010, מעריך כי ישנן כ-245 מיליון אלמנות ברחבי העולם, וכ-115 מיליון מהן חיות מתחת לקו העוני וסובלות מתיוג חברתי וממחסור כלכלי רק מפני שאיבדו את בעליהן. כחלק מקמפיין המודעות של קרן לומבה, מחקר זה הוצג בפני מזכ"ל האו"ם באן קי-מון ב-22 ביוני 2010.
יום האלמנות הבינלאומי הראשון התקיים בשנת 2005, ביוזמת לורד לומבה ונשיאת הקרן, שרי בלייר, אשתו של ראש ממשלת בריטניה לשעבר טוני בלייר. ביום האלמנות הבינלאומי ב-2010 התקיימו אירועים ברואנדה, סרי לנקה, ארצות הברית, בריטניה, נפאל, סוריה, קניה, הודו, בנגלדש ודרום אפריקה.
הכרת האו"ם
ב-21 בדצמבר 2010, העצרת הכללית של האומות המאוחדות אימצה באופן רשמי את 23 ביוני כיום האלמנות הבינלאומי, ואישרה פה אחד את ההצעה שהוצגה על ידי נשיא גבון, עלי בונגו, החלטה מספר 65/189 של האו"ם. בנוסף הוחלט לקרוא ל"מדינות החברות באו"ם וארגונים בינלאומיים ומקומיים אחרים להקדיש תשומת לב מיוחדת למצבן של אלמנות וילדיהן".
עבדאללה סימה
עבדאללה דיפו סימה (בצרפתית: Abdallah Dipo Sima; נולד ב-17 ביוני 2001 בדקר שבסנגל) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אנז'ה, בהשאלה מברייטון אנד הוב אלביון, ובנבחרת סנגל.
תחילת הקריירה
סימה עבר למחלקת הנוער של אוויאן הצרפתית לאחר ששיחק בסנגל במועדון המקומי מדינה. בשנת 2020 עבר למחלקת הנוער של MAS טבורסקו.
סלביה פראג
ב-23 ביולי 2020 חתם סימה בסלביה פראג מליגת העל הצ'כית. ב-26 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על סלובקו במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת. ב-5 בנובמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–3 על ניס במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2020/2021. ב-20 במאי 2021 הוא הבקיע את השער היחיד בניצחון 0–1 על ויקטוריה פלזן במסגרת גמר הגביע הצ'כי. במהלך תקופתו במועדון ערך סימה 24 הופעות ליגה, בהן הבקיע 11 שערים.
ברייטון אנד הוב אלביון
ב-31 באוגוסט 2021 חתם סימה על חוזה לארבע עונות בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג.
ההשאלה לסטוק סיטי
עם חתימתו בברייטון אנד הוב אלביון, הושאל סימה לסטוק סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ למשך עונה אחת. ב-15 בספטמבר 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ברנסלי במסגרת המחזור השביעי בליגה לעונת.
קריירה בינלאומית
ב-26 במרץ 2021 ערך סימה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל, בתיקו 0-0 נגד נבחרת הרפובליקה של קונגו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021.
ג'י ליג איגנייט
ג'י ליג איגנייט (באנגלית: NBA G League Ignite) היא קבוצת כדורסל מהעיר הנדרסון שבנבדה, המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA. הקבוצה החלה לשחק בליגה בשנת 2020, ומטרתה פיתוח שחקנים צעירים ומתן תחליף למכללות.
היסטוריה
ב-18 באוקטובר 2018, ליגת הפיתוח של ה-NBA הציעה הליגה שתשלם 125,000 דולר לשחקנים צעירים דומיננטיים שישחקו בקבוצה החל מעונת. עם זאת, אף שחקן לא חתם בקבוצה והפרויקט נדחה.
ב-16 באפריל 2020, הליגה הודיעה שהשכר הועלה עבור שחקנים פוטנציאליים. בנוסף הודיעה הליגה על תוכנית פיתוח לשנה שתהווה תחליף לחוק המחייב שנה במכללות לפני העמדה לדראפט ה-NBA. השחקנים הפוטנציאליים ישחקו לצד שחקנים ותיקים בקבוצה והיא תשתתף באימונים וב-10 עד 12 משחקי ידידות מול קבוצות אחרות בליגה, קבוצות מחוץ לארצות הברית וקבוצות מליגת המכללות. שחקנים ירוויחו כספים עבור משחקים, השתתפות באירועים קהילתיים והשתתפות בתוכנית למיומנויות בחיים בשיתוף הליגה. כמו כן, הם יקבלו מלגה מלאה לאוניברסיטת מדינת אריזונה, שבשיתוף פעולה עם ליגת ה-NBA.
באותו יום שבו הוכרזה תוכנית הפיתוח החדשה של הליגה, ג'יילן גרין, השחקן יוצא התיכונים עם הדירוג הגבוה ביותר במחזור 2020 על פי ESPN, הפך לשחקן הראשון שהצטרף לאיגנייט, בשכר של 500,000 דולר. ליגת הפיתוח מיד משכה את תשומת הלב של השחקנים הצעירים כאלטרנטיבה לשנה אשר מחויבים השחקנים לעבור במכללות, וכמה כלי תקשורת שיערו כי החלטתו של גרין עלולה להזיק משמעותית לליגת המכללות. עד מהרה הצטרפו לגרין שחקנים נוספים עם דירוג של חמישה כוכבים, אייזיאה טוד ודיישן ניקס, אשר שניהם התחייבו למכללות ונאלצו להפר את התחייבותם, וכן קאי סוטו מהפיליפינים. ב-9 ביוני 2020, שחקן ה-NBA לשעבר, בראיין שו, מונה למאמן הקבוצה. ב-16 ביולי, עבר ג'ונתן קומינגה, השחקן יוצא התיכונים עם הדירוג הגבוה ביותר במחזור 2021, למחזור 2020 וחתם בקבוצה. ב-2 בספטמבר, הוכרז רשמית כי שמה של הקבוצה יהיה ג'י ליג איגנייט. ב-12 בנובמבר, החתימה איגנייט את השחקנים הוותיקים ברנדון אשלי, בובי בראון, קודי דמפס, רג'י הרן ואמיר ג'ונסון, שישחקו לצד הצעירים ויתנו לקבוצה ניסיון. ב-14 בינואר 2021 החתימה איגנייט את ג'רט ג'ק.
איגנייט הצטרפו לעונת בליגת הפיתוח. הם שיחקו 15 משחקים בלבד בבועה שבאורלנדו, כיוון ש-11 קבוצות בחרו שלא להשתתף.
זופיה הולשאנסקה
זופיה הולשאנסקה או סופיה מהולשאני, שמה בלידה:"סונקה" (בפולנית:Zofia Holszańska, בליטאית:Sofija Alšėniškė- סופיה אלשנישקה ,בבלרוסית: Соф’я Гальшанская, בערך 1405 - 21 בספטמבר 1461) הייתה נסיכה ליטאית ממשפחת הלשאני, דוכסית גדולה של ליטא, האשה הרביעית והאחרונה של יוגיילה או ולדיסלב יגיילו, מלך פולין ודוכס גדול של ליטא, ועל ידי כך, מלכה רעייה של פולין בשנים 1422–1434. כאמם של ולדיסלב השלישי, מלך פולין והונגריה ושל קז'ימייז' הרביעי הקימה עם בעלה את שושלת יגיילו.
ילדות וצעירות
זופיה או סופיה או סונקה הלשאנסקה נולדה בסביבות שנת 1405 כבתם האמצעית של אצילים ליטאים, אנדז'יי הלשאנסקי ואלכסנדרה דרוצקה. אביה, היה בנו של איוואן הלשאנסקי, יד ימינו של הדוכס הגדול של ליטא, ויטאוטאס הגדול וגיסו של הדוכס, כאח אשתו, אוליאנה הולשנאסקה. ההיסטוריונים חלוקים בעניין זהותו של אביה של אמה של זופיה, אלכסנדרה דרוצקה. ההיסטוריונים הפולנים טוענים כי מדובר בנסיך ליטאי, דמיטרי הראשון הזקן אח למחצה של יוגיילו, בעוד שהיסטוריונים רוסים טוענים כי הוא היה דמיטרי סמיונוביץ' משושלת רוריק. האב, של זופיה, אנדז'יי מת כשילדתו הייתה קטנה והמשפחה עברה לגור בדרוצק, בסביבה רוסית-רותנית בדת הנוצרית אורתודוקסית. באותה תקופה נקראה סונקה או סופיה. ככל הנראה זכתה למעט מאוד השכלה והייתה אנלפבתית
לא ידוע מתי פגשה לראשונה את יוגיילה. ידוע שהם נפגשו בחורף של השנה 1420–1421 כשיוגיילה ביקר בדרוצק, זופיה הייתה אז נערה, בעוד שיוגיילה היה בסביבות גיל 60 או 70, התאלמן שלוש פעמים (לאחרונה במאי 1420 כשנפטרה אשתו השלישית, אליזבתה גרנובסקה). שרדה לו רק ילדה אחת, ידוויגה (1431-1408) ולא היו לו יורשים זכרים. בנישואים לזופיה תמכו הדוד שלו, שמיון דרוצקי ובעל דודתה, ויטאוטאס, אולם הם נתקלו בהתנגדות מצד האצולה הפולנית ומצדו של זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהציע להשיא את וגיילו לאלמנת אחיו, סופיה מבווריה.
לפי המנהגים, נשואי האחות הצעירה לפני אחותה הבכורה נחשבו מצב מביש. לכן הזדרזה המשפחה בשנת 1421 לחתן גם את אחותה הגדולה של זופיה, וסיליסה, עם איוואן ביילסקי, בן של אח למחצה אחר של יוגיילה, ולדימיר אולגרדוביץ'. את טקס החתונה שהתקיים בנבהרודק ב-7 בפברואר 1422 ניהל בישוף סמוגיטיה, מתיאס מטראקאי. או אולי ב-24 בפברואר אמנם הכתרתה כמלכה רעיה של פולין התקיימה כעבור שנתיים ב-5 במרץ 1424. העיבור מוסבר על ידי התנגדות האצולה הפולנית והקשר די מרוחק בין זופיה ויוגיילה.
מלכה רעיה - אשתו של יוגיילה
במרץ 1422 עברה זופיה לגור בטירת ואוול בקרקוב. שם נתקלה בעוינות רבה מצד תומכיו של הקיסר זיסימונד ושל הנסיכה ידוויגה, במיוחד הבישוף זביגנייב אולשניצקי, המשפחות טנצ'ינסקי וטרנובסקי. למשך שנה אחת בילה הזוג המלכותי לרוב בנפרד:יוגיילה נסע לפרוסיה, בחורף לליטא, ולהונגריה לשם משא ומתן עם הקיסבר זיסימונד, בעוד שזופיה נשארה בקרקוב. כשהיא בודדה בחצר זרה ועוינת, כתב זופיה מכתבים לבעלה ושבהם ביטאה את אומללותה {. יוגיילה לקח אז אותה למסע לרוסיה. נראה שיחסיהם התהדקו בעת המסע ואז דאג המלך לארגן את הכתרתה על ידי ארכיבישוף גנייזנו, ווייצ'ך יאסטז'נבייץ. החגיגות ההכתרה התקיממו במרץ 1424 ונמשכו חמישה ימים. זופיה קיבלה במתנה את הכפרים סטראה זאגושץ' ובוגוציצה פיירוושה וכן 20,000 גז'יוונה בגרושים מפראג.
בלילה 30/31 באוקטובר 1424 ילדה זופיה את ולדיסלב, הצאצא הזכר הראשון שנולד בבית המלכות של פולין ב-114 שנים. לידת הבן העלתה את יוקרתה ואת השפעתה הפוליטית של המלכבה במדינה. מצד שני המאבק הפוליטי על הלשטון סביב ירושתו של ולדיסלב יגיילו עלה מדרגות. האצולה הפולנית טענה של זכויותיו של יוגיילה לכס המלכות אינן תורשתיות ושהמלך העתידי יצטרך להיבחר בתהליך בחירות על ידי האצילים. באספות בבאסט באפריל 1425 ובלנצ'יצה במאי 1425 הכריזו האצילים הפולנים שוולדיסלב יוכל להוריש לצאצא שלו אך ורק אם יאשר חירויות מסוימות לאצילים ודחו את זכותה של זופיה לעוצרות. יגיילו דה את תנאיהם.
ב-16 במאי 1426 ילדה המלכה את בנה השני, קז'ימייז'. אולם הוא נפטר ב-2 במרץ 1427. אמנם נתונים אלה הם בסתירה עם בדיקה משנת 1950 שמצאה שהשלד התאים לילד בן 18 חדשים באביב 1427 בעת היותה הרה עם ילד שלישי, הואשמה זופיה בבגידה תוך כדי הטלת ספקות לגבי אבהות הילד השלישי, ', שעמד להיוולד. שניים ממשרתיה נעצרו ועונו ושמותיהם של שבעה גברים הועלו כמאהבים אפשריים של המלכה: חינצ'ה האחראי על האוצר מרוגוב, פיוטר קורובסקי, ואווז'ינייץ זרמבה, יאן קראסקה, יאן קונייצפולסקי, והאחים פיוטר ודובייסלב משצ'קוציני . הפרשה הובאה בפני בית המשפט. אחרי שילדה את בנה השלישי, נשבעה המלכה זופיה בפני בית המשפט שהיא חפה מפשע והתיק נסגר.על אף השערורייה שנמשכה למשך חדשים, איש לא פקפק שוב באבהות המלך לגבי ילדי זופיה.
ב-29 או 30 בנובמבר 1427 ילדה זופיה את קז'ימייז', לימים קז'ימייז הרביעי יגיילו. הזוג המלכות המשיך להיאבק על זכויות ילדיהם לכס המלכות של פולין. בסתיו 1428 נסעו בני הזוג לליטא אולי כדי לתמוך בתוכנית להבטיח את כתר המלכותי של ליטא עבור הדוכס הגדול ויטאוטאס לדוכס ויטאוטאס לא היו צאצאים ועמד להוריש את כתרו ליוגיילה ולבניו. אם האצולה הפולנית רצתה לשמור על האיחוד הפולני-ליטאי, עליה היה לבחור בניו של יוגיילה כמלכים. אסטרטגיה זו כונתה על ידי ההיסטוריונים כ"דרך ליטא התורשתית אל פולין התורשתית". עם זאת תוכנית זו נתקלה בהתמגדות חריפה מצד אצילים פולנים בעוד שוויטאוטאס עמד על דרישתו להיות מוכתר כמלך ליטא. בסופו של דבר יגילו התפשר ובכינוס בידלניה, במרץ 1430 קיבל את הצהרת האצילים שיוכל לרשת רק אם יאשר כמה פריבילגיות של האצולה ובתנאי שזופיה תא תוכל להיות עוצרת הכתר. ויטאוטאס מת באוקטובר 1430. בליטא פרצו סכסוכי ירושה שהובילו למלחמת האזרחים הליטאית (1435-1431) ולמלחמת פולין-טבטונים (1435-1431). אלו הכשילו את האסטרטגייה של הבטחת זכויות בפולין באמצעות ליטא ובינואר 1433 אישר יוגיילה את החלטות האספה בידלניה. מלכי פולין, אפילו כשהם בני אותה שושלת, חייבים להיבחר על ידי האצולה
בדצמבר 1431, אחרי מחלה ממושכת, הלכה לעולמה הנסיכה ידוויגה (1431-1408), שהייתה ארוסה לפרידריך השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג. האשימו את זופיה שהרעילה אותה כדי לסלק אותה בעיצומם של סכסוכי הירושה. שוב פעם נאלצה סופיה להישבע שהיא חפה מפשע בפני בית דין.
מלכה אם
ב-1 ביוני 1434 מת המלך ולדיסלב השני יגילו בהורודוק (היום במחוז לבוב של אוקראינה). השלטון נלקח על ידי הבישוף זביגנייב אולשניצקי ותומכיו. ב-25 ביולי 1434 בהתאם להחלטות האספה בידלניה הוכתר ולדיסלב השלישי כמלך פולין. מועצת המלכות הוכרזה כמועצת עוצרים. המלכה זופיה והבישוף אולשניצקי המשיכו להיאבק על ההשפעה בתוך המועצה.
בקיץ 1435 סיעה המלכה זופיה לגיסה, הנסיך המולדובי איליאש, בעל אחותה הצעירה, להימלט מהכלא הפולני ולחזור לשלטון בנסיכות מולדובה. איליאש נשבע אמונים למלך ולדיסלב ומולדובה שילמה מס לפולין. המלכה תמכה גם בתוכנית לארס את ולדיסלב עם אן, דוכסית לוקסמבורג שהייתה בו זמנית גם יורשת כס המלכות של הונגריה ושל בוהמיה. אולם תוכנית זו נכשלה.
אחרי מותו של המלך אלברכט באוקטובר 1439, בחרו האצילים ההונגרים בוולדיסלב כמלכם. אמו זופיה ליוותה אותו עד לגבול ההונגרי. הם נפרדו ב-22 באפריל 1440 בצ'ורשטין. זו הייתה הפעם האחרונה שהיא ראתה את בנה הבכור במרץ 1440 נרצח הדוכס הגדול של ליטא, זיגיסמונד קיישטוטייטיס. בעוד ולדיסלב בהונגריה, הזמינו האצילים הליטאים בראשות יונאס גושטאוטאס, את הנסיך קז'ימייז' לווילנה ובחרו בו כדוכס גדול של ליטא. זופיה נשארה בפולין וביקרה בארבעת הימים הבאים בחבל סאנוק ובטירת סאנוק. ההיא נודעה במנהלת מוכרשת וכיבדה את התושבים. יחד עם זאת ההכנסות מאדמותיה לא יכלו להספיק למימון סגנון חייה המלכותי והיא נכנסה לחובות.
ולדיסלב נהרג בקרב וארנה ב-10 בנובמבר 1444. החדשות דחפו את זופיה בחזרה לזירה הפוליטית. באפריל 1445 היא לקחה לחק באספה בשייראדז זבה בחרו האצילים הפולנים בבנה קז'ימייז' כמלך. יחד עם זאת קז'ימייז' לא הזדרז לטעון לכתר וסירב לנסוע לפולין. זופיה עצמה נסעה אז לליטא לפגוש אותו אחרי פרידה של חמש שנים. המפגש התקיים בהרודנה באוקטובר 1445. קזימייז עמד על סירובו לבוא לפולין ובשנתיים הבאות מילאה זופיה את תפקיד המתווכת בין קז'ימייז' לאצולה הפולנית. ב-1466 הודיעו האצילים שיבחרו בבולסלב הרביעי מוורשה כמלך אם ימישך קזימייז' לסרב. זופיה שיגרה שוב שליחים אל בנה ולבסוף הוא נענה בחיוב. לפי יאן דלוגוש תחנוניה האמהיים של זופיה שכנעו את האצילים לאשר את בחירת קז'ימייז' בנובי קורצ'ין, על אף תמיכתו של הקרדינל אולשניצקי בבולסלב. ב-25 ביוני 1447 הוכתר קז'ימייז' הרביעי כמלך פולין. מרגע בחירתו התחיל קז'ימייז' לבודד את אולשניצקי מהשלטון אבל אפשר לאמו להשתתף במועצת המלכותית. היא ליוותה אותו במסעותיו והמשיכה להשפיע על החלטותיות. קז'ימייז' תמך באחייניה של זופיה - השליטים רומן השני ואלכסנדרל. השפעתה פחתה אחרי שהתחתן קז'ימייז' עם אליזבת מהבסבורג בשנת 1454 התערבותה הפוליטית האחרונה הייתה שליחת שליח אל האפיפיור החדש פיוס השני כדי לבדוק את דעותיו לגבי המלחמה בין פולין לאבירים הטבטונים (1466-1454).
לפי יאן דלוגוש, זופיה חלתה אחרי שאכלה יותר מדי מלונים וסירב לטיפולים. המחלה החמירה והיא לקתה בשיתוק. זופיה מתה ב-21 בספטמבר 1461. היא נקברה בקפלת השילוש הקדוש בקתדרלת ואוול. היא הייתה זאת שיזמה את בניית הקפלה וקישוטה בשנים 1431–1432. כשנפטרה היו לה 4 נכדים ונכדה אחת
המלכה זופיה מימנה תרגום כתבי הקודש הנוצריים לפולנית בשנים 1453–1461. אפ על פי שתרגום לא הושלם, היצירה שנודעה כ"ביבליה של המלכה זופיה" מהווה ציון דרך חשוב בהפתחות השפה הספרותית הפולנית.
יחסי ספרד–פרו
יחסי ספרד–פרו הם היחסים הדו-צדדיים בין פרו וספרד.
היסטוריה
לבני האינקה, שהקימו את האימפריה שלהם במאה ה-15, יצא מוניטין עולמי כבעלי תרבות מרתקת וייחודית להם. לאחר שפרנסיסקו פיסארו, נציג הכיבוש ההיספני, תפס את השלטון ב-1533, הפכה פרו לנקודה מרכזית עבור משלחות כיבוש ומשלחות מתיישבים מספרד, ומאירופה בכלל. מהנמלים שלה יוצאו סחורות לספרד וכשהגיע המשנה למלך ספרד הוא קבע את מקום מושבו בלימה.
בתחילת המאה ה-19 החל תהליך שחרורן של מדינות דרום אמריקה מהשלטון הקולוניאלי הספרדי. חוסה דה סן מרטין ארגן צבא שכבש את ארגנטינה, צ'ילה ופרו. ב-28 ביולי 1821 הוכרזה עצמאותה של פרו אך רק בשנת 1824, לאחר הניצחון של הגנרל אנטוניו חוסה דה סוקרה נגד הספרדים בקרב אייקוצ'ו, סולקו המלוכנים סופית ופרו מימשה את ריבונותה על כל שטחה. בין השנים 1864–1866 התחוללה מלחמת איי צ'ינצ'ה בין ספרד לבין פרו וצ'ילה, שהסתיימה בנסיגת הספרדים והכרה בעצמאותה של פרו.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד (1936–1939), שגרירות פרו במדריד אירחה למעלה מ-370 מבקשי מקלט ספרדיים ואזרחים פרואנים שניסו לעזוב את המדינה. מכיוון שהשגרירות אירחה אזרחים ספרדים, כוחות הממשלה הציבו חיילים בכניסה לשגרירות פרו ולקונסוליה כדי להבטיח שהם יתפסו את כל אזרחי ספרד המנסים לברוח מהשגרירות. כתוצאה מכך הוציאה ממשלת פרו מכתב המגנה את הממשלה הספרדית. בשל היחסים המתוחים בין שני העמים בפרק זמן זה, פרו וספרד ניתקו את היחסים הדיפלומטיים במרץ 1938, אולם כאשר הגנרל פרנסיסקו פרנקו. עלה לשלטון, שתי המדינות כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים בפברואר 1939. ביוני 1939 שתי המדינות פתחו מחדש את שגרירויותיהן בבירות זו אצל זו, בהתאמה.
במהלך השנים חתמו פרו וספרד על הסכמים רבים כגון: הסכמים בנושא תחבורה אווירית ויחסי סחר (1954); הסכם לאזרחות כפולה (1959); הסכם ביטוח לאומי (1964) ושיתוף פעולה תרבותי (1967).
בנובמבר 1978 ביקר חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד בפרו, הראשון במדינה. מאז, בני משפחת המלוכה הספרדית ופקידי הממשלה ביקרו בפרו בהזדמנויות רבות. בשנת 1991 ערך נשיא פרו אלברטו פוג'ימורי ביקור ממלכתי רשמי בספרד, הראשון של ראש המדינה הפרואני.
בשנת 2018 פליפה השישי, מלך ספרד, נפגש עם נשיא פרו מרטין ויסקרה, שיזם ביקור ממלכתי בו שתי המדינות חיזקו את יחסיהן עם סדר יום שלם של מגעים מוסדיים, כלכליים, חברתיים, ביטחוניים ותרבותיים. שני המנהיגים הביעו את רצונם להמשיך ולחזק את "הרגע המצוין" של היחסים בין שתי המדינות.
יחסי סחר
בשנת 2017 הסתכם המסחר בין פרו לספרד בשלושה מיליארד אירו. הייצוא העיקרי של פרו לספרד כולל: נחושת, אבץ, סרטנים קפואים ופירות ים, פירות וירקות. הייצוא העיקרי של ספרד לפרו כולל: מכונות, ציוד חשמלי, ציוד למכונות בנייה ופלדה. חברות רבות לאומיות ספרדיות כגון Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, בנקו סנטנדר, Mapfre, טלפוניקה וזארה פועלות בפרו. בשנת 2011 חתמה פרו על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את ספרד).
יחסי איטליה–לוקסמבורג
יחסי איטליה–לוקסמבורג הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האיטלקית להדוכסות הגדולה של לוקסמבורג.
סקירה כללית
במהלך ימי הביניים היו שתי המדינות חלק מהאימפריה הפרנקית, ולאחר מכן חלק מהאימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1951, לאחר מלחמת העולם השנייה, היו שתי המדינות מהחברות המייסדות של קהילת הפחם והפלדה האירופית. בשנת 1957 הן היו שותפות לייסוד הקהילה הכלכלית האירופית, אשר היוו את הבסיס להקמת האיחוד האירופי מאוחר יותר.
כיום, שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד האירופי, בארגון האמנה הצפון-אטלנטית ובארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי. יש בערך 19,000 אנשים ממוצא איטלקי החיים בלוקסמבורג.
ג'ק שרמן
ג'ק שרמן (באנגלית: Jack Sherman; 18 בינואר 1956 – 18 באוגוסט 2020) היה מוזיקאי וגיטריסט אמריקאי, שהיה הגיטריסט השני שהצטרף ללהקת הרוק רד הוט צ'ילי פפרז. הוא ניגן באלבומם הראשון והיה שותף מרכזי בכתיבת האלבום השני Freaky Styley.
ביוגרפיה
שרמן נולד במיאמי שבארצות הברית. בדצמבר 1983, הצטרף לרד הוט צ'ילי פפרס והחליף את חבר הלהקה הלל סלובק. שרמן נשאר עם הלהקה במהלך סיבוב ההופעות הראשון שלהם ב-1984 שקידם את מכירות אלבום הלהקה הראשון. הוא היה שותף בהלחנת חלק מהשירים באלבום הלהקה השני. בתחילת 1985, עזב שרמן את הלהקה כשסלובק חזר. אף על פי שלא היה חבר להקה רשמי בשלב זה, השתתף באלבומים Mother's Milk וב-The Abbey Road EP.
בשנת 2012, נכנסה להקת רד הוט צ'ילי פפרס להיכל התהילה של הרוק אנד רול אך שרמן ו, שניגנו כל אחד בגיטרה באלבום אחד של הלהקה, נותרו בחוץ. היכל התהילה טענו שמדובר בסיבות טכניות וכי הזוכים יכולים להיות רק חברי הלהקה המקוריים, החברים הנוכחיים או שניגנו במספר אלבומים. שרמן טען שמדובר בסיבות פוליטיות שאליהן אחראית הלהקה ולא היכל התהילה וצוטט כשאמר
שרמן מת ב-18 באוגוסט 2020, בגיל 64, מסיבה שאינה ידועה. חברי הלהקה ספדו לו לאחר מותו:.
אנליס ורלינדן
אנליס ז'אן לואיזה ורלינדן (בהולנדית: Annelies Jan Louisa Verlinden נולדה ב-5 בספטמבר 1978) היא פוליטיקאית בלגית הפועלת במפלגה הנוצרית-דמוקרטית ומשמשת מאז 1 באוקטובר 2020 כשרת הפנים של בלגיה.
ביוגרפיה
ורלינדן נולדה ב-5 בספטמבר 1978 במרקסם. היא למדה משפטים באוניברסיטת אנטוורפן ובאוניברסיטת לוון ולאחר מכן השתתפה בתוכנית למנהיגות באוניברסיטת הרווארד. היא הוסמכה כעורכת דין והחלה לעבוד בחברת עורכי הדין הבינלאומית DLA Piper. בהמשך הפכה לראש המחלקה הבלגית בחברה. היא הצטרפה למפלגה הנוצרית-דמוקרטית ובין 2003–2012 שימשה כמנהיגת תנועת הנוער של המפלגה. לתקופה קצרה היא שימשה כחברת מועצת העיר שוטן וב-2004 התמודדה על מקום בפרלמנט, אולם לא נבחרה. ב-1 באוקטובר 2020 היא נקראה לשמש כשרת הפנים בממשלתו של אלכסנדר דה-קרו.
VGTRK
החברה הממלכתית הכל-רוסית לרדיו וטלוויזיה (VGTRK, ברוסית: ВГТРК, ראשי התיבות של Всероссийская государственная телевизионная и радиовещательная компания) היא תאגיד תקשורת רוסי וחברת החזקות בתחום התקשורת הגדולה במדינה. מנכ"ל החברה — אולג דוברודייב. חברה באיגוד השידור האירופי.
החברה הוקמה על ידי הסובייט העליון של רוסיה ב-14 ביולי 1990. שמה המלא — תאגיד המדינה הפדרלי "החברה הממלכתית הכל-רוסית לרדיו וטלוויזיה" (ФГУП ВГТРК) ועם השנים הפכה לחברת החזקות התקשורת הגדולה ברוסיה עם עשרות ערוצי טלוויזיה פדרליים ואזוריים, תחנות רדיו ואתרי אינטרנט.
היסטוריה
ב-13 ביולי 1990 הוקמה חברת הטלוויזיה והרדיו הממלכתיים של רוסיה (Гостелерадио), כגוף החזקות תקשורת ולמחרת הוקמה החברה הממלכתית הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה (ВГТРК) - חברת החזקות תקשורת של המדינה. יושב ראש הסובייט העליון, בוריס ילצין הורה לראש הממשלה דאז, איוואן סילאייב למצוא בניין שממנו תוכל לשדר החברה וערוציה. החברה התמקמה במבנה במוסקבה.
ב-8 במאי 1998 הוקמו חברות-בת לשידורי טלוויזיה ורדיו ב-88 מחוזות רוסיה, חברות שהוכפפו לחברה הממלכתית הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה (ВГТРК) ואִפשרו הקמת ערוצי בת אזוריים ובכך החל הערוץ לשדר ב-54 שפות עממיות ברוסיה, כשהחברה הופכת לחברת החזקות התקשורת הגדולה באירופה.
בשנת 2012 עברה החברה מיתוג מחדש. סמל החברה שונה ועיצוב הרקע לערוצי הטלוויזיה שונה אף הוא.
בשנת 2014 לאחריות החברה עבר הקרן הממלכתית לתוכניות רדיו וטלוויזיה.
סיביר נובוסיבירסק (הוקי קרח)
מועדון ההוקי קרח סיביר נובוסיבירסק (ברוסית: Хоккейный клуб «Сибирь» Новосибирск) הוא מועדון הוקי קרח רוסי מהעיר נובוסיבירסק שבסיביר המתמודד בחטיבת צ'רנישוב בליגת ההוקי הקונטיננטלית.
הישג השיא של הקבוצה הוא העפלה לחצי גמר גביע גגארין בעונת 2014/2015.
הקבוצה מארחת את משחקיה בהיכל הקרח המקומי בן 7,000 המושבים. באפריל 2018 מושל מחוז נובוסיבירסק אנדריי טראווניקוב הודיע על בניית היכל קרח חדש לקראת שנת 2023 שעלות בנייתו נאמדת ב-5 מיליארד רובלים.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1962 לאחר מיזוג קבוצות ההוקי קרח "דינמו נובוסיבירסק" ו"חימיק נובוסיבירסק".
בתקופה הסובייטית הקבוצה לא הגיעה להישג משמעותי ולא העפילה לליגת העל הסובייטית בהוקי קרח, הקבוצה התמודדה לרוב בליגה הבכירה, אחת מליגות המשנה בהוקי קרח.
גם לאחר התפרקות ברית המועצות הקבוצה נכשלה בהגעה להישגים משמעותיים באליפות רוסיה בהוקי קרח. ברם, החל מעונת 2008/2009 הקבוצה נוטלת חלק בליגת ההוקי הקונטיננטלית ובעונת 2015 אף העפילה לחצי גמר גביע גגארין.
Rolling shutter
Rolling Shutter (בתרגום לעברית: תריס מתגלגל) היא שיטה ללכידת תמונה.
הסבר התהליך
צילום דיגיטלי נעשה באמצעות חיישן אלקטרוני שממיר את התמונה שבסצנה (דהיינו אור) לאות חשמלי ואז למידע דיגיטלי. תפקיד התריס הוא לגרום שהזמן שהחיישן נחשף לאור יהיה מתואם או מהיר יותר מקצב הפריים, כדי להפחית טשטוש שנגרם מתנועה בתוך הפריים. בצילום ישנם שני חיישנים עיקריים, CCD ו־CMOS, אשר לכל חיישן שיטה שונה לרכישת התמונה. Rolling shutter היא שיטת לרכישת תמונה עבור חיישן CMOS, אשר מיושמת באמצעות סריקה של הפריים בצורה אופקית או אנכית. כתוצאה מכך לא כל חלק של סצנת התמונה מוקלט באותו זמן, אך הם כן מוצגים יחד באותו זמן. כמו כן, השיטה יוצרת עיוותים צפויים, לדוגמה כאשר יש הבזק אור, כגון ברק.
האפקטים שיכולים להיגרם משיטת Rolling Shutter
יתרונות השיטה הם שהחיישן ממשיך לקבל שטף פוטונים (אור) במהלך עיבוד התמונה, ולכן מעלה את הרגישות ומכך את איכות התמונה. הצמצם (הסוגר המאפשר חשיפה לאור) יכול להיות מכני או חשמלי. שיטת ה־Rolling shutter היא בניגוד לשיטת ה־Global Shutter, אשר בה חושפים את כל מטריצת החיישנים לסצנה באותו זמן. על ידי כך ניתן לפתור חלק מהבעיות הנוצרות מאי אחידות בזמן החשיפה. עבור חיישני CMOS רוב השוק עובד בשיטת ה־Rolling shutter, אך עבור חיישני CCD רוב השוק עובד בשיטת Global Shutter.
יצחק זיו-אב
יצחק זיו-אב (ד' בתמוז תרס"ז, 4 ביוני 1907 – י"ד בטבת תשס"ב, 29 בדצמבר 2001) היה מראשי הקרן הקימת לישראל, מנכ"ל התאחדות האיכרים, סופר, עורך, עיתונאי ואיש ציבור ישראלי.
ברוסיה - 1907–1926
יצחק זיו-אב נולד בסמולנסק שבאימפריה הרוסית להוריו מרים ואברהם. האב היה חרשתן, בעלים של בתי חרושת אחדים לנסירת עצים לתעשיות קתי רובים, ואף הקים מפעל לייצוא עצים מרוסיה לארצות שונות, לרבות ארץ ישראל. זיו-אב זכה בנעוריו לחינוך עברי לאומי. למד וסיים בית הספר תיכון רוסי ואחר כך למד בפקולטה לפדגוגיה של אוניברסיטת סמולנסק. במקביל, נכנס לפעילות ציבורית והיה חבר מערכת העיתון "דרך הפועל", יומון המחוז הסובייטי בברית המועצות.
בארץ ישראל - 1926–1948
בגיל 19, ביוני 1926, עלה לארץ ישראל עם משפחתו: הוריו ושני אחיו נחום ואליעזר. בני המשפחה התיישבו על קרקע שנרכשה במושבה מגדיאל. כשנה לאחר העלייה, נפטר האב (בט"ז בשבט תרפ"ז 1927), וקברו היה הראשון שנכרה בבית הקברות של מגדיאל. זיו-אב עבד בצעירותו בחקלאות במגדיאל. אחר כך, בשנים 1930-1933 עבד כמרכז ועד המושבה. באותה תקופה החל לכתוב מאמרים בעיתונות "השדה", "הארץ" ו"דואר היום". בשנת 1932 הוא כתב בהארץ על ענייני השרון. בשנים: 1934 – 1935 עבד כעוזר למזכ"ל התאחדות האיכרים.
נשא את דבורה (דורה) לבית קוברינסקי (1913 - 1995), בוגרת גמנסיה הרצליה, ילידת רוסיה ובוגרת "בית הספר הגבוה לכלכלה" בגרנובל, שבצרפת. לימים, יושבת ראש הוועדה לזכויות האשה בוויצו. ילדיהם הם אברהם, איש עסקים וצייר; ואהרון-שמאי (ארי), שופט שלום בתל אביב (נפטר ב-1991).
זיו-אב החל לעבוד כעיתונאי ביומון "הבוקר" של מפלגת "הציונים הכלליים", מאז הקמתו באוקטובר 1935, ושימש בתפקידים אחדים; היה כתב, מזכיר המערכת, ובהמשך משנה-לעורך. עמד בקשרים פוריים עם המשורר אורי צבי גרינברג, ועם המשורר חיים גורי.
מאמריו ורשימותיו התפרסמו בעיתונים נוספים, בהם: "בוסתנאי", "היום", והירחון "בארץ ישראל".
הוא נחן בכושר נאום. והופיע, בין השאר, בתחנת השידור המנדטורית "קול ירושלים", בתוכנית "ארץ לא נודעת". במסגרת זו סיפר למאזיניו על תולדות ההתיישבות היהודית בארץ ישראל.
במלחמת העולם השנייה שירת בחטיבה היהודית הלוחמת – החי"ל ("הבריגדה"), נפגש עם הפליטים היהודיים ניצולי השואה, במחנות העקורים שהוקמו בגרמניה לאחר המלחמה ועודד את רוחם.
בשנת 1947, כאשר גבר המתח בין "ההגנה" לבין אצ"ל ולח"י, היה בין משכיני השלום שבין המחנות.
במדינת ישראל - 1948–2002
זיו-אב היה פעיל במיזמים ציבוריים רבים. הוא היה פעיל מרכזי במפלגתו "הציונים הכלליים", ובהמשך ב"גח"ל" (ראשי תיבות: גוש תנועת החרות – המפלגה הליברלית).
במלחמת העצמאות, הקים לפי בקשת דוד בן-גוריון, ראש הממשלה ושר הביטחון, את האגף ליחסי ציבור במשרד הביטחון יחד עם עמנואל הרוסי, כמסגרת זו גם שידר טור שבועי ב"קול ישראל".
היה ממייסדי אגודת העיתונאים בתל אביב, חבר המכון למנהל ציבור, חבר הנהלות ציבוריות של "קול ישראל", תיאטרון "הבימה" ו"האופרה הישראלית".
בשנים 1959–1975 היה חבר הנהלת "ארגון החקלאים העולמי" (IFAP). בשנים 1960–1998 – חבר בדירקטוריון קרן קיימת לישראל ויושב ראש ועדת הפיתוח וחבר ועדות החינוך והארגון. בשנת 1962 – היה יושב ראש ועד ציבורי ממלכתי לציון "שנת ראשונים". בשנים 1967–1958 יזם את הקמת לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים והיה יושב ראש ההנהלה שלה. בשנת 1972 היה חבר ועדת עציוני, ועדת חקירה ממלכתית בראשות השופט העליון משה עציוני שחקרה שחיתויות והטיות תוצאות משחקים בליגה הלאומית בכדורגל. בשנת 1982 התמנה ליושב ראש הוועד הציבורי הממלכתי לציון אירועי "מאה שנות התיישבות"; והופקד על תוכניות לשימור מורשת ההתיישבות כגון "יום התלם הראשון" (1983), "על משמרות" באתר המושבה החרבה משמר הירדן (1984) ו"מסע אל השורשים" (1987) באתר הזיכרון של ראשון לציון. בשנת 1985 היה מיוזמי הקמת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
אותות ועיטורים
זיו-אב זכה לאותות ולעיטורי כבוד רבים, בהם: "יקיר משפחת האדמה", "יקיר מושבות הגליל", אזרח כבוד של כפר תבור, מזכרת בתיה, כרמי יוסף והעיר רמת גן, שבה התגורר בשכונת "שיכון ותיקים" משנת 1952 ועד יום מותו.
זכרו
לאחר פטירתו, כתב עליו העיתונאי משה בן-שחר, באפריל 2002, כי היה אחד העיתונאים הנחשבים בארץ ישראל בתקופת המאבק של היישוב העברי נגד שלטונות המנדט, ומאמריו משכו רבים בשל ההתנסחות הבהירה של יעדי היישוב והתנועה הציונית בארץ ישראל. לדבריו, היה נוהג יצחק שדה, מפקד הפלמ"ח, להדריך את אנשיו לקרוא את מאמריו של זיו-אב בעיתון "הבוקר", כחומר למחשבה ולחינוך. "לא רק זאת, מכיוון שזיו-אב נחשב לאיש אמין מאוד, היו באים לביתו ראשי האצ"ל, כשהם מחופשים, במטרה להעשירו בהבנת עמדותיהם הפוליטיות".
במתחם המושבה החרבה משמר הירדן יש אתר לזכרו.
כתביו ופרסומיו
ארכיונו של יצחק זיו-אב נמצא בארכיון הציוני בירושלים. רשימת התיקים בארכיון ראתה אור בשנת תשנ"ט 1999 בהוצאת הארכיון הציוני.
קארל קושוואנץ
קארל קושוואנץ (בצ'כית: Karel Košvanec; 13 בפברואר 1901 – 28 באפריל 1950) היה אזרח צ'כוסלובקי ועובד הרכבת, אשר הבריח אוכל ליהודים הכלואים במחנה הריכוז טרזיינשטט במהלך מלחמת העולם השנייה והציל עשרות מהם מרעב.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
קארל קושוואנץ, שהיה עובד רכבת במקצועו, התגורר בנובה קופיסטי שבחבל ליטומיריצה, צ'כיה עם אשתו ושלושת ילדיהם.
במהלך מלחמת העולם השנייה עבד בקו הרכבת בבוהושוביצה נאד אוהרי, שם עבר הטרנספורט שהוביל את היהודים, בפיקוח הנאצים, לגטו בטרזין. קושוואנץ ראה אותם במהלך עבודתו בתחנה והחליט לעזור ליהודים.
בין השנים 1942 ל-1945 הוא הבריח מזון, תרופות, סיגריות וסחורות נוספות לגטו טרזיינשטט, וגם ניהל התכתבויות עם משפחותיהם של היהודים. הוא הבריח את הסחורה למחנה השמור באופן קבוע מדי שבוע, ולעיתים פעמיים בשבוע. עם מטען שמשקלו לפעמים היה עשרות קילוגרמים, הוא היה צריך להתגנב דרך השומרים. לפעמים ההברחה נמשכה כל הלילה, במהלכה היה עליו לשכב בשלג בחורף מכיוון שלא יכול היה לצאת דרך השומר. בנוסף לאשתו, גם בתו הבכורה ולאסטה עזרה לו בפעילותו. כך הוא חשף את עצמו ואת כל המשפחה לסיכון של עונש מוות על ידי הנאצים אם יתגלו פעולותיו.
לאחר המלחמה
ההתגנבות לגטו טרזינשטט במהלך המלחמה, כנראה פגעה בבריאותו. קושוואנץ נפטר בשנת 1950 בגיל 49 מדלקת ריאות מבלי שנודע סיפור גבורתו מחוץ למשפחה. מספר יהודים שהציל נשארו בקשר עם משפחתו של קושוואנץ גם לאחר המלחמה, ושלחו להם כסף לחג המולד.
הכרה והנצחה
סיפורו וגבורתו האישית במהלך המלחמה נחשפו בזכות עמותת "פוסט בלום", שנוסדה בשנת 2009 במטרה לתעד את סיפורו מבתו ולאסטה ומאווה רוביצ'קובה, נערה יהודייה שקארל סייע לה בטרזינשטט. בשנת 2011 נבנתה בתחנת הרכבת בבוהושוביצה נאד אוהרי אנדרטה לזכר קרל קושוואנץ. שנתיים לאחר מכן הוענק לו אות חסיד אומות העולם לזכרו. ב־27 בינואר 2014, יום הזיכרון הבינלאומי לקורבנות השואה, קיבלה בתו, ולאסטה, בת ה-83 את התעודה בשם אביה.
זהות אבודה
זהות אבודה (במקור: The Bourne Ultimatum) הוא סרט פעולה-מתח-ריגול אמריקאי משנת 2007, המבוסס באופן רופף על רומן באותו השם מאת רוברט לדלום, ואשר אותו ביים פול גרינגראס ובו מככבים מאט דיימון, ג'וליה סטיילס, דייוויד סטראתיירן, סקוט גלן, פאדי קונסידיין אדגר רמירס, אלברט פיני, ג'ואן אלן, ג'ואי אנסה וקולין סטינטון.
סרט זה הוא השלישי בסדרת סרטי ג'ייסון בורן.
תקציר העלילה
הסוכן החשאי ג'ייסון בורן (מגולם על ידי מאט דיימון), אשר עדיין סובל מאמנזיה, נחוש ללמוד סוף סוף מה היא זהותו האמיתית על מנת למצוא שלווה פנימית. עיתונאי לונדוני בשם סיימון רוס (מגולם על ידי פאדי קונסידיין) עולה על אינפורמציה לגבי תיק בורן, ולאחר מעקב משטרתי מחוסל על ידי צלף משטרתי בתחנת הרכבת. טרדסטון ובלאקברייר במבצע מרדף אחר בורן, ואיש סוד בשם דניאלס, שנרדף על ידי המשטרה וסוכני סי.אי. איי שאינם מעוניינים שהאינפורמציה תיחשף, גם בורן במרדף אחר דניאלס, שלדעתו היה אחראי למצב אובדן זכרונו בתחילת דרכו כסוכן חשאי. דניאלס מחוסל בטנגיר (מרוקו) על ידי סייען מקומי בשם דש שאף מנסה לחסל את בורן וסוכנת משטרתית שערקה ומסייעת לו, סגנית המבצע פאם לאנדי מתנגדת לפגוע בו, ואף מסייעת לבורן ומגלה לו דברים מעברו שלא ידע, בשל מעשה הגבורה שביצע, ויוצאת נגד מפקד המבצע הפועל לחסלו. בורן מצליח להגיע למשרדו של מפקד המבצע נח וואסן, ולקחת את תיקי המבצע נגדו הכוללים את עברו כסוכן, ואף טרם היותו סוכן, וכל מה שנמחק מזכרונו.
צוות השחקנים
סקוט אדקינס הסוכן קיילי
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ולציון 93% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 258 ביקורות.
תאה מוסה, מלכת פרתיה
תֶּאָהּ מוּסָה מפַּרְתִּיה (פרסית: شهبانو تئا موزا) הייתה המלכה היחידה ששלטה באימפריה הפרתית. היא נולדה כשפחה באימפריה הרומית וניתנה כשי על ידי אוגוסטוס קיסר לפראטס הרביעי, מלך הפרתים.
האצולה הפרתית התנגדה זמן רב לשלטונם של השניים ולאחר שבשנת 4|4 לספירה הסכים פראטס החמישי לפרוטקטורט רומאי בממלכת ארמניה העתיקה. על כן יצאו ראשי האצולה בהפיכת נגד אשר העלתה לשלטון את אורודס השלישי, מלך פרתיה והכריחה את תאה מוסה ובנה לסגת אל האימפריה הרומית. עם שובם נעלמו עקבותיהם של האם ובנה ולא נכתבו כתבים אודותיהם מאוחר יותר.
בהיסטוריה של איראן תאה מוסה היא אחת משלוש הנשים היחידות אשר שלטו בממלכת פרס, ביחד עם האחיות הסאסאניות בוראנ-דח'ת ואזרמי-דח'ת במהלך המאה ה-7 ולקראת נפילתה של האימפריה.
טאייטו
טאייטו או טָאיטוֹ (ביפנית: 台東区) הוא אחד מ-23 הרבעים של טוקיו אשר יחדיו מהווים את לבה של טוקיו, בירת יפן. הרובע נמצא בחלק הצפון מזרחי של העיר ומשתרע על שטח של כ-10 קמ"ר בלבד - הקטן ביותר מכל רבעיה של טוקיו. הוא מוקף ברבעים המיוחדים צ'יודה, בונקיו, אראקווה, סומידה וצ'ואו. נכון למאי 2015 מנתה אוכלוסייתו 186,276 נפש.
היסטוריה
הרובע המיוחד טאייטו נוסד ב-15 במרץ 1947.
בתקופת אדו היה זה באזור זה רובע התענוגות יושיווארה (吉原), שנוסד על ידי שוגונות טוֹקוּגאוַוה בשנת 1617 כאזור תחום לפעילות זנות, שנאסרה במקביל בשאר חלקי העיר. בהדרגה הפך האזור למרכז שוקק של עסקים ושעשועים. הרובע נפגע קשות בשרפה בשנת 1913 וכמעט נהרס כליל ברעידת אדמה בשנת 1923, אך בתי הבושת הממוסדים שבו המשיכו להיות פעילים עד להוצאת הזנות ביפן מחוץ לחוק, בשנת 1958.
אתרים מיוחדים
באזור אסקוסה, שנמצא במזרח הרובע, השתמר חלק מאופיו של הרובע בעבר. האזור, שנפגע קשות במהלך מלחמת העולם השנייה ושוקם, בנוי רחובות צרים וסמטאות ויש בו מתחמי בילוי רבים.
מקדש סנסו-ג'י, שנמצא באסקוסה, נוסד בשנת 645. זהו המקדש העתיק ביותר בטוקיו ואחד ממקדשי השינטו המפורסמים ביותר.
פארק אואנו הוקם בשנת 1873 על אדמות שהיו שייכות בעבר למקדש קאניי-ג'י, שנוסד בשנת 1625. בהיותו אחד מהגנים הציבוריים הראשונים של יפן, הוא הוקם ברוח מערבית תוך השאלה והטמעה של שיטות עבודה בינלאומיות שאפיינו את תקופת מייג'י המוקדמת.
אזור אואנו הוא גם משכנם של כמה מוזיאונים חשובים:
גן החיות של אואנו נפתח לראשונה בשנת 1882 והוא גן החיות העתיק ביותר ביפן.
פצצות רוסיות
פצצות רוסיות הן פצצות תעופה שנוצרו או שהיו בשירות באימפריה הרוסית, ברית המועצות או הפדרציה הרוסית.
FAB
פצצות שימוש כללי שהאפקט המזיק העיקרי שלהן הוא פעולת מוקש. יש להם את ההשפעה המזיקה החזקה והרב-תכליתית. מסת חומרי הנפץ בפצצה היא כ-50%, ולפצצה יש גם גוף חזק יחסית לחדירה לתוך הקרקע או למכשולים כמו תקרות בין רצפות של מבנים.
ברית המועצות פיתחה ב־1946 סדרה של פצצות שימוש כללי בארבעה גדלים: 250 ק"ג, 500 ק"ג, 1,500 ק"ג ו־3,000 ק"ג. לכל הפצצות היה מרעום אף אחד ומרעום זנב אחד. לפצצות מהסדרה המקורית של 1946 היו מאפיינים עלובים במהירות על־קולית, והמבנה שלהן היה שביר. כצעד ביניים, נבנו פצצות משודרגות עם זיווד עבה יותר וללא מרעום אף. פצצות אלו נבנו עד 1956. סדרה נוספת של פצצות החלה להיבנות ב־1954. היו אלו פצצות בעלות גרר גבוהה שנבנו בשישה גדלים: 250 ק"ג, 500 ק"ג, 1,500 ק"ג ו־3,000 ק"ג, 5,000 ק"ג ו־9,000 ק"ג. הפצצות הקטנות, אלו שמשקלם היה פחות מ־3,000 ק"ג, היה מרעום אף יחיד ומרעום זנב יחיד, בעוד שלפצצות הגדולות יותר היה מרעום אף יחיד ושני מרעומי זנב. השימוש ב־FAB-9000 (9,000 ק"ג) שהייתה הגדולה ביותר בסדרה, כנראה לא נשקל מעולם ברצינות, אך הוא שימש את מתכנני המטוסים הרוסיים כתחליף לפצצות גרעיניות מוקדמות לקביעת הגודל והמרחב של תאי הפצצות. ב־1962 סדרה חדשה של פצצות אווירודינמיות בעלות גרר נמוך נכנסו לשירות. הפצצות החדשות נועדו לנשיאה חיצונית במטוסי קרב ולא בתוך תאים פנימיים. הפצצות הן בשני גדלים, 250 ק"ג ו־500 ק"ג. לשניהן מרעום אף יחיד. שתי הסדרות, סדרת 1954 וסדרת 1962 נמצאות עדיין בשימוש. הנפוצות ביותר מאלו הן ה־FAB-100, FAB-250, FAB-500, FAB-750 וה-FAB-1000. פצצות אלו הן המקבילות לפצצות הסדרה 80 האמריקנית. בפצצות אלו נעשה שימוש נרחב ברוסיה, מדינות ברית ורשה, ומדינות אחרות אליהן יוצאו.
KAB
הפצצות KAB-250 ו-KAB-500 פותחו על בסיס FAB-250,FAB-500 (בהתאמה) KAB-250 – על פי הרוסים הפצצה החכמה הזו נועדה להשמיד מטרות קטנות וקלות יותר ולפעול גם כאשר המטרות קרובות לאזרחים לא מעורבים. משקלה של הפצצה הוא 250 ק"ג ויש לה שתי גרסאות עיקריות, אחת בעלת הנחיית לייזר והשנייה מונחית לוויין. הופעת הבכורה שלה הייתה הזירה הסורית, כיוון שמדובר בפצצה חדישה שבמקור פותחה בתגובה לפיתוחים של ארצות הברית עבור המטוסים החמקנים שלה. מקבליה הרוסית לGBU-38
OAB
לפי אמנסטי אינטרנשיונל, חיילים רוסים השתמשו בתחמושת מצרר במהלך התקפה על העיר אוכטירקה בבוקר ה-25 בפברואר 2022. רקטת אוראגן בקוטר 220 מ"מ הפילה תחמושת מצרר על גן ילדים בעיירה.
באטמן: הבדיחה ההורגת (סרט)
באטמן: הבדיחה ההורגת (באנגלית: Batman: The Killing Joke) הוא סרט גיבורי על מונפש משנת 2016 המבוסס על הרומן הגרפי "באטמן: הבדיחה ההורגת" מאת אלן מור, אשר הופץ בידי DC קומיקס.
הסרט בוים על ידי סאם ליו וברוס טים ותסריטו נכתב בידי בריאן אזראלו עם ברוס טים, אלן ברנט וסאם רגיסטר כמפיקים. דיבבו אותו קווין קונרוי בתפקיד באטמן ומארק המיל בתפקיד הג'וקר, בנוסף לדיבובם של טרה סטרונג וריי וייס.
הסרט הוקרן לראשונה ב-22 ביולי 2016 במהלך כנס קומיק-קון בסן דייגו, והופץ באופן רחב באמצעות DVD ו-Blu-ray ב-2 באוגוסט 2016. הוא הופץ באופן מוגבל בבתי קולנוע באוסטרליה וניו זילנד ב-24 ביולי, ובארצות הברית ובריטניה ב-25 ביולי. הביקורות לסרט שליליות הן מצד הקהל (50% ב-Rotten Tomatoes) והן מצד מבקרי הקולנוע (36% וציון 5.7).
תקציר העלילה
באטמן מנסה לפתור את תעלומת עברו של הג'וקר, בעוד פעילויותיו האחרונות של הנבל משפיעות על ברברה וג'יימס גורדון, בעלי בריתו הקרובים של באטמן.
הפקה
במהלך כנס קומיק-קון של שנת 2011, השחקן מארק האמיל - אשר רצה להפסיק לדבב את דמותו של הג'וקר, אותה דובב בין היתר בסדרת האנימציה המבוססת על באטמן ובסדרת משחקי "ארקהם" - אמר כי יהיה מוכן לדבב את הג'וקר בסרט אנימציה המבוסס על הרומן הגרפי "הבדיחה ההורגת", ועודד מעריצים להשפיע להפקת סרט שכזה. בשנת 2013, ברוס טים הביע את רצונו בפרויקט ואמר כי זוהי "רק אפשרות". בקומיק-קון 2015, במהלך פאנל אשר הוקדש לקידום הסרט "ליגת הצדק: אלים ומפלצות", טים הכריז כי סרט אנימציה המבוסס על "הבדיחה ההורגת" עתיד לעלות לאקרנים במהלך שנת 2016, וכי סאם ליו יביים את הסרט בעוד טים יפיק אותו. ב-14 במרץ 2016, נודע באופן רשמי כי קווין קונרוי ומארק האמיל ישובו לדבב את דמויותיהם של באטמן והג'וקר, ואליהם יצטרפו טרה סטרונג המדבבת את באטגירל וריי וייס המדבב את ג'יימס גורדון. שאר מדבבי הסרט נחשפו בעמוד ההפצה הדיגיטלית של הסרט באפליקציית iTunes.
בינואר 2016, טים אמר כי הסרט יוקרן לראשונה בקומיק-קון 2016, וכי צוות התסריטאים נאלץ "להוסיף הרבה יותר דברים לעלילה" היות שעלילת "הבדיחה ההורגת"" לא אורכת מספיק עבור סרט אנימציה באורך מלא. בפברואר 2016, אמן הקונספט פיל בוראסה גילה כי בשנת 2009, טים היה אמור להפיק גרסה למבוגרים בלבד (דירוג R, צפייה מתחת לגיל 17 בליווי מבוגר), אך פיתוח הסרט הופסק בעקבות פיתוח הסרט "השומרים". באפריל של אותה שנה, אולפני חטיבת האנימציה של האחים וורנר אישרו כי "הבדיחה ההורגת" יהיה סרט האנימציה הראשון בהפקת DC קומיקס אשר דורג למבוגרים בלבד בידי איגוד הקולנוע של אמריקה.
קארין אנסטרם
קארין מרתה אליסבת אנסטרם (בשוודית: Karin Märta Elisabeth Enström; נולדה ב-23 במרץ 1966) היא פוליטיקאית שוודית ממפלגת המתונים אשר שימשה כשרת ההגנה של שוודיה בין 2012–2014.
ביוגרפיה
אנסטרם נולדה באופסלה, שוודיה ב-23 במרץ 1966 בשם קארין לנדרהולם. אחיה הוא הנריק לנדרהולם המשמש כשגריר שוודיה באיחוד האמירויות. אחותה לואיז היא אשתו של הפוליטיקאי פר ביל. לאחר נישואיה לאנדרס אנסטרם, היא אימצה את שם משפחתו. היא אם לשלושה.
אנסטרם התגייסה לצבא שוודיה, עברה קורס קצונה, והגיעה לדרגת קפטן. ב-1993 היא עזבה את הצבא, ושנה לאחר מכן הצטרפה למפלגת המתונים ונבחרה כחברה במועצת העיר וקסהולם. ב-1998 נבחרה לריקסדאג. ב-2002 נבחרה כראש העיר וקסהולם וכיהנה בתפקיד עד 2006. ב-2008 מונתה ליו"ר ועדת הביטחון של הריקסדאג, וב-2010 מונתה ליו"ר ועדת החוץ. ב-18 באפריל 2012 היא מונתה לשרת ההגנה עד 3 באוקטובר 2014. לאחר מכן נבחרה בשנית כראש עיריית וקסהולם במשך שתי קדנציות עד 2022. במקביל, היא מכהנת כיו"ר ועדת החוקה מאז 2019.
וולוו PV650
וולוו PV650 (בשוודית: Volvo PV650) היא סדרה של מכוניות סלון מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1929–1937 בשוודיה.
דריה דורוחובה
דריה דורוחובה (ברוסית: Дарья Дорохова; 1912 – 1971) הצילה יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה והוכרה כחסידת אומות העולם.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
דריה הייתה נשואה לניקולאי ולזוג היו 3 ילדים. המשפחה התגוררה בכפר נובו-איוונובקה, במחוז זפורוז'יה שבאוקראינה הסובייטית.
ב־23 ביוני 1941, ביום השני לפלישת הגרמנים לברית המועצות, גויס אבי המשפחה, ניקולאי, לצבא האדום. באותה העת דריה המשיכה לדאוג לשלושת ילדיהם. באביב 1942 פגשה דריה נערה יהודייה בת 14, ששמה אליזבטה לוין, אשר סיפרה לה שהיא מזפורוז'יה ונותרה ללא משפחה. דריה ריחמה עליה, ואספה אותה אל ביתה. דריה ביקשה ממנה להציג את עצמה כלידיה דורוחובה, שמה של אחייניתו של בעלה, שהוריה, רופאים במקצועם וגויסו לצבא. סיפור הכיסוי של אליזבטה התקבל על ידי התושבים וראש הכפר. היא למדה כיצד לבצע את המשימות השונות בחווה ועזרה לדריה במשק הבית. פעם אחת, כשהגרמנים ביצעו חיפוש, היא רצה לבית השכן והתחבאה שם. ב-19 בספטמבר 1943, יחידה גרמנית נכנסה לכפר ואיימה על כל תושביו. דריה, שלושת ילדיה ואליזבטה ברחו והסתתרו בשדות התירס הסמוכים למשך שלושה ימים, עד לשחרור האזור על ידי הצבא האדום ב-22 בספטמבר 1943. אליזבטה המשיכה להתגורר עם דריה עד פברואר 1944, אז חזרה לעיר, וגילתה שם שהיא הניצולה היחידה ממשפחתה.
לאחר המלחמה
היחסים החמים של אליזבטה עם דריה ומשפחתה נמשכו גם לאחר המלחמה. הקשר נשמר עם בנה הבכור של דריה גם לאחר מותה.
הכרה והנצחה
ב -2 במאי 2002 הכיר יד ושם בדריה דורוחובה כחסידת אומות העולם. הטקס התקיים בקייב, אוקראינה.
פראנס טלוויזיון
פראנס טלוויזיון (ממותגת לעיתים גם כ france·tv) הוא תאגיד השידור הציבורי הצרפתי. זוהי חברה בבעלות המדינה שהוקמה על ידי המיזוג של הערוצים הציבוריים "פראנס 2" ו"פראנס 3" ולאחר מכן עם הערוצים העצמאיים "פראנס 4" ו"פראנס 5".
פראנס טלוויזיון ממומן כרגע על ידי הרווח שמגיע מאגרת הרדיו והטלוויזיה ופרסום מסחרי. החוק החדש על שידור ציבורי בעצם יעלים את הפרסום המסחרי מערוצי טלוויזיה ציבוריים (בהתחלה בערבים, אך לאחר מכן באופן הדרגתי בכל היום).
היסטוריה
מ-1964 עד 1974, הרדיו הצרפתי והטלוויזיה נמצאו תחת מונופול של ארגון שנקרא "ORTF" (ראשי תיבות בצרפתית של המשרד הצרפתי לשידור טלוויזיה ורדיו). במאמץ לעורר תחרות, הארגון פוצל ב-1975 כך ששלושת ערוצי הטלוויזיה של צרפת - פראנס 2, פראנס 3, ו"TF1", עדיין יהיו בבעלות הממשלה הצרפתית, אך יופעלו באופן עצמאי אחד מהשני. עם זאת, ההפרטה של "TF1" ב-1987 והתחרות המתגברת מערוצים פרטיים אחרים, כמו "Canal+" הביאו לירידה בצפייה בשני הערוצים הציבוריים הנותרים, אשר איבדו 30% מנתח השוק שלהם בין 1987 ו-1989.
אלישה סטולינגס
אלישה אלסבת' סטולינגס (באנגלית Alicia Elsbeth Stallings; נולדה 2 ביולי 1968, דקייטר, ג'ורג'יה, ארצות הברית) היא משוררת ומתרגמת אמריקאית. היא זכתה במלגת מקארתור בשנת 2011.
קריירה
סטולינגס נולדה וגדלה בדקייטר שבג'ורג'יה, והשלימה תואר ראשון בלימודים קלאסיים באוניברסיטת ג'ורג'יה בשנת 1990, תוך שבילתה סמסטר גם באוניברסיטת אוקספורד. באוקספורד אף השלימה תואר שני בספרות רומית. בשנת 1999, עקרה סטולינגס לאתונה, ושם חיה מאז. באתונה היא מכהנת כמנהלת תוכנית השירה במוסד התרבות Athens Centre .
יצירתה
שירתה של סטולינגס נשענת על צורות קלאסיות, והיא זוהתה עם זרם ה-New Formalism.
היא פרסמה שלושה ספרי שירה: Archaic Smile (1999), Hapax (2006), ו-Olives (2012). בשנת 2007 פרסמה תרגום שירי לאנגלית לפואמה הפילוסופית הלטינית של לוקרטיוס על טבע היקום.
התקבלות
ברשימת ביקורת על ספרה Archaic Smile בכתב העת Able Muse, העוסק בשירה פורמליסטית, נכתב: יצירתה זכתה גם להשוואות מחמיאות לשירתם של ריצ'רד ווילבר ועדנה סנט וינסנט מיליי.
בביקורת על ספרה השני, Hapax, העלה פיטר קמפיון טענה שמופנית לא פעם נגד הזרם הפורמליסטי: "המשקל והחרוז נפרשים אלגנטית, אבל על חשבון טבעיות השפה". עם זאת, כתב קמפיון כי במיטבם, שיריה של סטולינגס "מחברים כישרון פרוסודי עם ביטוי רב עוצמה של רגשות".
ברשימת ביקורת בכתב העת Publishers Weekly על ספרה השלישי של סטולינגס, Olives, חלק מבקר אלמוני שבחים לאותם שירים שאינם מתכתבים עם יצירות קלאסיות:
פרסים, מלגות והוקרה
בשנת 2010 זכתה בפרס התרגום על שם וויליס בארנסטון. בשנת 2011 זכתה במלגת גוגנהיים וכן במלגת מקארתור, ונבחרה כעמיתת רוקפלר של הארגון United States Artists.
משפחה
סטולינגס נשואה לעיתונאי ג'ון פסארופולוס, לשעבר עורך העיתון היווני בשפה האנגלית Athens News.