cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יאיא טורה
קריירת מועדונים
טורה עבר לאולימפיאקוס בשנת 2005, שם זכה לכינוי "פטריק ויירה החדש", והשתתף עימה בליגת האלופות. בזכות יכולתו בקבוצה הוא היה מבוקש על ידי קבוצות ידועות כדוגמת ליון, מנצ'סטר יונייטד, צ'לסי וברצלונה, אך הוא הביע את רצונו לשחק לצד אחיו קולו המשחק בארסנל. אולם, למרות ניסיונו להתקבל בקיץ 2005 הוא לא הצליח במבחנים. כמו כן, הוא נבחר על ידי יורוספורט כאחד השחקנים הצעירים המבטיחים בעולם, לצד חבייר מסצ'ראנו וסרחיו אגוארו.
אולימפיאקוס הסכימה למכור את כרטיס השחקן של טורה למונקו בתמורה ל-4.5 מיליון אירו. ב-15 באוגוסט 2006 טורה השלים את מעברו למונקו, בה השתתף ב-27 מתוך 34 משחקי הקבוצה.
ב-26 ביוני 2007 מועדון הכדורגל הספרדי ברצלונה הצהיר על החתמת טורה בתמורה ל-10 מיליון אירו, ובכך טורה הפך ליליד חוף השנהב הראשון שמשחק במדיה. טורה ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-26 באוגוסט 2007 במחזור הראשון בליגה מול ראסינג סנטאנדר.
בגביע ז'ואן גאמפר 2007 הבקיע את שערו הראשון במדי הקבוצה במשחק מול אינטר מילאנו. את שער הבכורה בליגה הספרדית הבקיע בניצחון הקבוצה מול אתלטיק בילבאו ב-2 בספטמבר 2007, ואת שער הבכורה בליגת האלופות הבקיע ב-9 באפריל 2008 במשחק מול שאלקה 04. למרות היותו השחקן המועדף לתפקיד הקשר האחורי בקבוצה, בעיות בגבו מנעו מטורה לשחק באופן רציף, ובמשך עונת 2007/08 שותף ב-26 משחקי ליגה בלבד.
בעונה הבאה הייתה לטורה תחרות על המקום בהרכב הפותח עם השחקן הצעיר סרחיו בוסקטס. המאמן החדש ז'וזפ גוארדיולה העדיף את בוסקטס על פניו במקרים רבים. בעקבות כך החלו להופיע שמועות לגבי עזיבה אפשרית של טורה את ברצלונה. לקראת סיום הסיבוב הראשון בליגה הספרדית, החל טורה לשחק יותר בעקביות. לבסוף, היה לטורה חלק חשוב בזכייה בטרבל, שלושת התארים האפשריים שקבוצתו הייתה יכולה לזכות בהם: אליפות הליגה הספרדית, גביע המלך הספרדי וליגת האלופות. במשחקים האחרונים והחשובים בעונה הוסט טורה לעמדת הבלם, לאחר פציעותיהם וחסרונם של שחקני ההגנה הבכירים בקבוצה. הוא שיחק בעמדה זו בגמר גביע המלך, בו הבקיע את השער הראשון של קבוצתו בניצחון 1–4 על אתלטיק בילבאו, ובגמר ליגת האלופות, בו ניצחה ברצלונה 0–2 את מנצ'סטר יונייטד.
בעונה הבאה המשיכה מגמתו של גוארדיאולה להעדיף את בוסקטס על פני טורה, ששיחק אף בפחות משחקים מאשר בעונה שקדמה לה, אם כי באמצע העונה הוא השתתף עם נבחרתו בגביע אפריקה לאומות ונעדר ממדי קבוצתו למשך חודש. הוא שותף רק ב-23 משחקי ליגה וב-11 משחקים בליגת האלופות, ועזר לקבוצה לזכות באליפות הליגה. במשך העונה הביע סוכנו את רצונו של טורה לקבל יותר דקות, אך לשווא - במשחקים החשובים מול אינטר מילאנו וריאל מדריד טורה לא שותף.
לקראת עונת חתם במנצ'סטר סיטי ל-5 שנים. תחת המאמן רוברטו מנצ'יני החל טורה לקחת החלק רב יותר בפן ההתקפי של המשחק, ובעונתו הראשונה במדי המועדון כבש שישה שערים בליגה. בחצי גמר הגביע האנגלי פגש טורה עם קבוצתו את מנצ'סטר יונייטד לדרבי של מנצ'סטר, וכבש את השער היחיד במשחק שהעלה את הסיטי אל הגמר בו פגשה סיטי את סטוק סיטי. גם במשחק זה כבש טורה את השער הבודד אשר העניק לקבוצתו את הגביע לראשונה מזה 42 שנים.
ב-4 באפריל 2013 האריך טורה את חוזהו במנצ'סטר סיטי לתקופה של 4 שנים. עונת 2013/14 הייתה העונה הטובה ביותר של טורה בקריירה כאשר כבש 20 שערים בפרמייר ליג ו24 שערים בכל המסגרות והיה השחקן המצטיין של הקבוצה בעונת האליפות השנייה שלו במדי מנצ'סטר סיטי וכבש שער בניצחון 1–3 על סנדרלנד בגמר גביע הליגה. בתחילת עונת 2016/17 טורה לא שיחק בגלל סכסוך שסוכנו היה מצוי עם מאמן הקבוצה פפ גוארדיולה שאימן את טורה בברצלונה. אבל לאחר שהשניים השלימו טורה חזר לסגל ואף כבש צמד בניצחון 1–2 על קריסטל פאלאס ב-16 בנובמבר. ב-1 ביוני 2017 יאיא טורה האריך את חוזהו במנצ'סטר סיטי לעונה נוספת שתשאיר אותו במועדון עד סוף עונת 2017/18. בעונתו האחרונה במדי מנצ'סטר סיטי, טורה מיעט להשתתף אבל היה חלק מעונה שוברת שיאים של סיטי ובזכייה באליפות הפרמייר ליג ובגביע הליגה. בסך הכל, טורה זכה ב-8 תארים במדי מנצ'סטר סיטי בה שיחק 8 עונות.
ב-2 בספטמבר 2018 חזר טורה לאולימפיאקוס כשחתם על חוזה לעונה אחת אבל עזב את המועדון בדצמבר של אותה שנה. ב-3 ביולי 2019 חתם טורה בקינגאדו הואנחאי מהליגה הסינית השנייה, ועזב את הקבוצה ב-1 בינואר 2020.
נבחרת חוף השנהב
טורה שותף במונדיאל הראשון של נבחרת חוף השנהב שנערך בגרמניה בשנת 2006. כמו כן, הוא השתתף בגביע אפריקה לאומות שנערך באותה שנה, טורה גם היה חלק מסגל הנבחרת למונדיאל 2010, בו נבחרתו הודחה כבר בשלב הבתים. טורה תרם לנבחרתו בטורניר זה שער אחד ובישול אחד. טורה היה חלק מסגל הנבחרת שזכה בגביע אפריקה לאומות בשנת 2015.
קריירת אימון
ב-10 בפברואר 2021 הצטרף טורה לקבוצת אולימפיק דונצק מליגת העל האוקראינית כעוזר מאמן. ביוני 2021 הצטרף לצוות האימון של אחמט גרוזני הרוסית.
חיים אישיים
יאיא הוא אחיהם של שחקן קולו טורה ואיברהים טורה, כדורגלנים מקצוענים אף הם. ב-20 ביוני 2014 מת אחיו של יאיא, איברהים טורה, בזמן שיאיא וקולו השתתפו במונדיאל 2014.
טורה הוא מוסלמי.
אלכס אברבוך
אלכסנדר (אלכס) ולרייביץ' אברבוך (ברוסית: Александр Валерьевич Авербух; נולד ב-1 באוקטובר 1974) הוא אתלט ישראלי שייצג לפני כן גם את מולדתו, רוסיה. סגן אלוף העולם (אדמונטון 2001), בעל מדליית ארד מאליפות העולם (סביליה 1999), פעמיים ברציפות אלוף אירופה (מינכן 2002 וגטבורג 2006) ואלוף אירופה באולם (גנט 2000) בקפיצה במוט.
אברבוך מחזיק בשיא הישראלי בקפיצה במוט (5.93 מטר).
ביוגרפיה
בתחרות שנערכה באולם בסטוקהולם, שוודיה ב-15 בפברואר 2001 זכה אברבוך במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא ישראלי חדש של 5.86 מטר. חודש לאחר מכן, באליפות העולם באולם שנערכה בליסבון, פורטוגל במרץ 2001 הוא סיים במקום רביעי בקפיצה במוט בתוצאה של 5.70 מטר.
סגן אלוף העולם
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-30 ביוני 2001 קבע אברבוך בקפיצה במוט שיא ישראלי חדש של 5.90 מטר. חודש ושבוע לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 5.85 מטר, אחרי דמיטרי מרקוב שקבע שיא אליפות חדש של 6.05 מטר ולפני האלוף האולימפי ניק הייסונג מארצות הברית (5.85 מטר), ובכך קבע את הישג השיא של האתלטיקה הישראלית. עשרה ימים לאחר מכן, הוא קבע בתחרות בגייטשייד שיא ישראלי חדש של 5.91 מטר. שבועיים לאחר מכן, הוא זכה במדליית זהב באוניברסיאדה בתוצאה של 5.80 מטר.
אלוף אירופה
באליפות אירופה 2002 שנערכה במינכן, גרמניה, 30 שנים לאחר טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, זכה אברבוך במדליית זהב היסטורית בקפיצה במוט בתוצאה של 5.85 מטר, לפני לארס בירגלינג וטים לובינגר שניהם מגרמניה (5.80 מטר).
בתחרות שנערכה במדריד ספרד ב-19 ביולי 2003 קבע אברבוך בקפיצה במוט שיא ישראלי חדש של 5.93 מטר (השיא הנוכחי).
באולימפיאדת אתונה בשנת 2004 עלה לגמר פעם נוספת וסיים במקום השמיני. באותה שנה ניצח אברבוך בשני מפגשים רצופים של "ליגת הזהב". באותה שנה הוא אף נבחר לצד ספורטאים ישראלים בולטים נוספים להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל.
באליפות העולם באולם שנערכה במוסקבה, רוסיה במרץ 2006 סיים אברבוך במקום רביעי בקפיצה במוט בתוצאה של 5.50 מטר. חמישה חודשים לאחר מכן, באליפות אירופה שהתקיימה בגטבורג, שוודיה באוגוסט אותה שנה הוא הגן על תוארו לאחר שזכה במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 5.70 מטר, לפני טים לובינגר מגרמניה ורומן מסניל מצרפת שקבעו תוצאה זהה של 5.65 מטר.
ב-2007 הגיע למקום השביעי בגמר הקפיצה במוט באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) נשר אברבוך במוקדמות ולא העפיל לגמר.
בשנת 2008 מונה אברבוך למנהל מחלקת האתלטיקה של מכבי תל אביב. ביולי 2009 הודיע על פרישתו מספורט מקצועני, לאחר שהתחרה בפעם האחרונה בתחרות המכביה.
בתחרויות המכביה התשע-עשרה בשנת 2013 זכה אברבוך במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 5.15 מטר; בסוף שנה זו נמסרה הודעה על איחוד בין מועדון האתלטיקה אותו הקים אברבוך ביחד עם מולי מלכא, לבין מועדון האתלטיקה העירוני בירושלים. בעקבות המיזוג נקרא המועדון אגודת "אתלטי מיזונו ירושלים".
חיים אישיים
אברבוך נשוי לנטליה ולהם שלוש בנות: אחת מבנותיו היא הדוגמנית אנסטסיה אברבוך; בת אחרת היא דיאנה אברבוך שמתחרה בתחום הריצות הקצרות ובשנת 2018 וייצגה את ישראל בתחרות אולימפיאדת הילדים, אירוע ספורט הנערך על ידי מנהל הספורט.
מתגורר בנתניה; בבחירות המוניציפליות של שנת 2013 נבחר אברבוך לכהונה כחבר במועצת עיריית נתניה, מטעם רשימת "למען-נתניה". בשנת 2018 ניצח את מקצה ה-VIP של תוכנית הריאליטי "נינג'ה ישראל" וזכה בחופשה בזנזיבר, בתוכנית השתתף כחלק מפועלו לעידוד ספורט בקרב ילדים ונוער. אברבוך גם לוקח חלק בפרויקטים לאיתור כישרונות צעירים בספורט הישראלי. ב-22 ביולי 2019 התפקד אברבוך לליכוד.
תאוות בצע
תאוות בצע או חמדנות היא תשוקה עזה וכמיהה לכסף ועושר חומרי. תאב בצע רואה בעושר מטרה ולא אמצעי. תאב בצע מסוגל לפעמים להפעיל אמצעים בלתי-כשרים על מנת להגדיל את הונו האישי. סמל מובהק לתאוות בצע ותוצאותיה הוא המלך מידאס מהמיתולוגיה היוונית, שביקש מדיוניסוס שכל מה שייגע בו יהפוך לזהב. בתחילה היה מידאס מרוצה מיכולת זו, הוא הפך מספר דברים לזהב, ושמח מהתעשרותו הצפויה, אולם עד מהרה החל להתחרט על משאלתו זו. מידאס לא היה יכול עוד לאכול או לשתות, מכיוון שבכל פעם שנגע בשתייה או מזון, הם הפכו לזהב. כאשר ניגשה בתו לנחמו, נגע בה בטעות, והפך אותה לזוועתו לפסל זהב.
ביהדות, הדיבר האחרון מעשרת הדיברות, לא תחמוד, נוגע לאיסור על התאווה שבלב. אם כי פרטי ההלכות אינם תואמים לגמרי איסור על תאוות בצע. תוצאות נגררות של תאוות ממון נאסרו בהלכה באיסורים עצמאיים, כמו גזל, גנבה, שוחד, עושק, הונאה, רמאות, הסגת גבול, ריבית וכדומה. בעל ספר משלי מגנה את התכונה כשלעצמה, ואף הנביאים במספר מקומות מגנים את ישראל בשל תאוות הבצע שלהם. במקרא, יתרו יועץ למשה למנות שופטים שאחת מתכונותיהם היא שנאת בצע. ב מסופר על בניו של שמואל הנביא, השופטים, שהיטו משפט בשל רדיפת בצע ולקיחת שוחד ועל כן העם מאס במשפטם וביקש לו מלך.
אטימולוגיה
ע"פ אטימולוגיה עממית, כאשר עברו מסחר חליפין לסחר באמצעות מטבעות, היו בוצעים (פורסים) לוח מתכת לפרוסות בגודל זהה, כל יחידה היא בצע או אם המתכת הייתה כסף הייתה היחידה הבודדת "בצע כסף".
רון וידברג
רון וידברג (נולד ב-1953 בתל אביב) הוא מלחין, מוזיקולוג, ופסנתרן ישראלי.
ביוגרפיה
רון וידברג למד באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב. מורו לפסנתר היה פרופ' קרול קליין, תיאוריה למד אצל פרופ' יצחק סדאי והלחנה אצל פרופ' לאון שידלובסקי. יצירותיו הראשונות בוצעו בשנים 1977-1976 במסגרת קונצרטים של מוזיקה קאמרית באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב בשנים 1977-1976 בניהולו של לאון שידלובסקי. יצירות אלה הן אטונאליות ודודקאפוניות בסגנון האסכולה הווינאית השנייה של ראשית המאה ה-20.
בהמשך הוא השלים את התואר השני בפסנתר באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו, ארצות הברית. בתקופת היותו שם בוצעה יצירתו "תשע חצוצרות". יצירה זו היא האוונגארדית ביותר במכלול יצירתו. בשנת 1980 הוא הפנה עורף לטכניקות חדשניות ועבר לכתוב מוזיקה ווקאלית ואופרות. לקראת סוף שנות התשעים שב לאוניברסיטת תל אביב ובשנת 2000 קיבל תואר דוקטור למוזיקולוגיה. נושא עבודת הדוקטור היה: "התפתחותה של הבנייה המיצלולית ביצירותיו הסימפוניות של ז'אן סיבליוס".
משנת 1981 ועד שנת 2020 היה וידברג חבר בסגל המרצים של האוניברסיטה הפתוחה והשתתף בכתיבת קורסים רבים עבורה. נוסף על אלה, שימש וידברג כראש המחלקה לספרות לשון ואמנויות באוניברסיטה הפתוחה (בשנים 2011-2004) וכן כמנהל בית הספר לחינוך מוזיקלי במכללת לוינסקי לחינוך. כמו כן הוא לימד במספר מוסדות נוספים. החל מ-2015 הוא נושא בתפקידים שונים במסגרת הפיקוח על החינוך המוזיקלי במשרד החינוך, וכן כתב את האנתולוגיה "תולדות היצירה המוזיקלית" עבור תלמידי מגמות המוזיקה בבתי הספר התיכוניים.
כמה מיצירותיו הוזמנו ובוצעו במסגרת פסטיבל ישראל ירושלים, בהן "מבוא, פוגה כרומטית ופולקת קירקס" ל-8 פסנתרים ב-32 ידיים (1984), תרועה לכלי מתכת (1986), "שירי לחץ" על פי דוד אבידן (1990) והקנטטה "מעשה ברבי אמנון ממגנצה"(1998). יצירותיו הסימפוניות בוצעו בכל התזמורות בארץ ובהן גם מוזיקה שנכתבה גם לילדים ונוער.
רון וידברג כיהן בהנהלת איגוד הקומפוזיטורים בישראל כיו"ר וכחבר הנהלה.
פנתר בליתיה
פנתר בליתיה (שם מדעי: Panthera blytheae) הוא מין נכחד של פנתר קטן-ממדים, אשר חי בסוף תקופת המיוקן ובתחילת הפליוקן לפני 5.95 עד 4.1 מיליון שנה מזמננו. ככל הנראה זהו הפנתר הקדום ביותר שהיה.
המאובנים של הפנתר הקדום התגלו ב"אגן זנדה" (Zanda Basin) שבחבל Ngari Prefecture שברמת טיבט  (טיבט). הממצאים נאספו ב-2010 ותוארו בשנת 2013 בידי החוקר ז. ג'ק צנג (Z. Jack Tseng). ממצאים אלה היו בעלי מאפיינים של פנתרים אחרים, מהם מוכח שהשתייך לסוג פנתר וכמותם הוא היה בעל ניבים בקדמת הלסת שנטתה מעט כלפי מעלה בחלק העליון. היו לו תעלות פנימיות סביב חלק מהלסת העליונה שהייתה בעלת מראה דומה. הגולגולת שלו הייתה די קטנה ומהשוואת גדלים נראה שגודל הפנתר הגיע ל-1.5 מטר ולמשקל של 15 עד 45 קילוגרם, כך שהוא היה קטן יותר מנמר השלג, אך יותר גדול מחתולים קרובים לפנתרים כמו נמר ערפילי מצוי ונמר ערפילי בורנאי.
ישנו דמיון גדול בין פנתר זה לנמר השלג, שגם הוא חי ברמת טיבט וניזון כמותו מאיילים ומיעלים החיים על ההרים הגבוהים. כמה מהחוקרים לא מסכימים שפנתר זה הוא האב הקדמון של שאר הפנתרים, אלא רק של נמר השלג, שחי בבידוד משאר הפנתרים אשר התקיימו החל מלפני 16.4 מיליון שנה לאורך כל העולם הישן ובהמשך היגרו לאמריקה.
סמוראי על ארבע
סמוראי על ארבע (באנגלית: Paws of Fury: The Legend of Hank, בתרגום חופשי: כפות הזעם: האגדה של האנק) הוא סרט קומדיית אמנויות לחימה בהנפשה ממוחשבת משנת 2022 בבימויו של רוב מינקוף, מארק קוטסייר וכריס ביילי (בבכורת הבימוי של קוטסייר וביילי). הסרט מבוסס במידת מה על סרט הלייב אקשן משנת 1974 "אוכפים לוהטים". בסרט מדבבים מייקל סרה, ריקי ג'רווייס, מל ברוקס, ג'ורג' טאקיי, אאסיף מנדווי, גבריאל איגלסיאס, דג'ימון הונסו, מישל יאו וסמואל ל. ג'קסון. הסרט מתרחש בעולם של חיות מואנשות, שבו כלב בשם האנק לומד להפוך לסמוראי כדי להציל כפר חתולים ממלחיץ מלחמה רב עוצמה.
הסרט היה אמור לצאת לאקרנים ב-2017, אך התעכב מספר פעמים, בעיקר עקב שינויים במפיצים ומגפת הקורונה. בסופו של דבר הוא הוקרן בבכורה ב-10 ביולי 2022 בלוס אנג'לס והועלה לאקרנים בארצות הברית ב-15 ביולי 2022, על ידי סרטי פרמאונט תחת הטבעה של ניקלודיאון. הסרט זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים והופיע פחות בקופות, שכן הוא הכניס למעלה מ-21 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 45 מיליון דולר.
עלילה
בארץ בהשראת יפן הפיאודלית ומאוכלסת כולה על ידי חתולים, איקה צ'ו, פקיד בכיר בשוגון של הארץ, רוצה להרחיב את ארמון הענק שלו. עם זאת, הוא שוכן ממש ליד הכפר העני קאקאמוצ'ו. בתקווה להיפטר מזה, איקה צ'ו מתכנן לאלץ את תושביו של קאקמצ'ו לנטוש את עיירתם על ידי שליחת כנופיית בריונים בראשות אוגה השני שלו לזרוק את העיירה. תושבי העיר דורשים מהשוגון למנות סמוראי חדש שיגן עליהם לאחר שהקודם בורח. איקה צ'ו, בתקווה להעליב את תושבי העיר, מחליטה למנות את האנק, כלב אסיר שעומד לצאת להורג, לסמוראי של קאקאמצ'ו.
לאחר קבלת פנים עוינת ראשונית, האנק מסתמך על סיועו של ג'ימבו, סמוראי חתול סמוראי מבולבל שמסכים באי רצון לאמן אותו, על מנת להתגבר על העוינות של תושבי העיר. תוך כדי אימון עם ג'ימבו, האנק מצליח להכניע את סומו, מטפל חזק מאוד, אפלולי אך פילוסופי, שאיקה צ'ו שלח לגרש מהר יותר את תושבי העיר. תושבי העיר רואים בהאנק גיבור, אבל הפופולריות החדשה שלו מסתיימת ועולה לראשו של האנק, והוא מזניח את האימונים שלו, מה שגורם לנפילה בינו לבין ג'ימבו. איקה צ'ו לוקחת את האנק למועדון לילה פרטי, על מנת להסיח את דעתו כשהבריונים שלו זורקים את קאקאמוצ'ו. האנק חוזר לעיירה הרוסה ולאחר ויכוח סוער עם ג'ימבו, הוא מחליט ללכת הביתה, אבל דמות אוריגמי שלו מזכירה לו את שבועת הסמוראים שלו.
כשקאקאמוצ'ו ניצל, השוגון המתרשם מחליט למנות את ג'ימבו לסמוראי החדש, אבל הוא נותן את התפקיד להאנק. עם זאת, האנק מרגיש שהוא לא לגמרי מוכן, אז הוא בסופו של דבר נותן את התפקיד לאמיקו, חתלתולה שרוצה גם להיות סמוראי. האנק וג'ימבו ממשיכים להתאמן בזמנם, כשהיחסים ביניהם מתוקנים.
בסצנת פוסט קרדיטים, איקה צ'ו הכלוא והזועק כעת מנחם את עצמו שלפחות יהיה לו חלק בסרט המשך.
ממשלת ישראל
ממשלת ישראל היא הרשות המבצעת של מדינת ישראל. בראשה עומד ראש הממשלה, וחברים בה שרים, אשר בידי ראש הממשלה הסמכות למנותם (באישור הכנסת) ולפטרם. בידי ממשלת ישראל הסמכות ברוב ההיבטים הממלכתיים והציבוריים, והיא מייצגת את מדינת ישראל כלפי חוץ. מאז 1968, מוסדרות בחירתה וכהונתה של הממשלה באמצעות חוק יסוד: הממשלה. השרים נושאים באחריות כלפי כל החלטות הממשלה ופעולותיה, והם אחראים להן, גם אם הן מנוגדות לדעתם.
במשך שנים אחדות התקיימה בחירה ישירה לראשות הממשלה, מתוך מגמה לשנות את השיטה הפוליטית במדינת ישראל; אך מטעמים שונים היא לא צלחה ובוטלה. במרבית שנות המדינה (כולל בעשור השני של המאה ה-21) מוטלת הקמת הממשלה על ידי נשיא המדינה על מי שהומלץ על ידי רוב חברי הכנסת והוא המיועד להיות ראש ממשלה. להקמת ממשלה נדרש המועמד לראשות הממשלה עליו הוטלה הקמת הממשלה, לקבל את אמון הכנסת, כלומר רוב רגיל בכנסת שמצביע בעד הממשלה. לפיכך, טבעי הדבר להקים קואליציה של מפלגות אחדות (במה שמכונה "מעשה מרכבה") ולמנות את ראשי המפלגות לשרים, ובכך לקבל את אמון הכנסת. פעם אחת הוקמה ממשלה, שראשי המפלגות הגדולות בה (הליכוד והעבודה) כיהנו בה כראשי ממשלה ברוטציה. ב-2020 וב-2021, הוקמו ממשלות חילופים הכוללות 2 ראשי ממשלה המכהנים לסירוגין ואמורים להתחלף במועד שנקבע מראש.
החל משנות ה-90 רוב הממשלות היו צרות באופן יחסי, אך כמה פעמים הוקמה ממשלת אחדות לאומית, שכללה חלק ניכר מסיעות הכנסת. חלק קטן מהממשלות הצליחו לזכות לאמונם של מספר רב של חברי כנסת.
לאורך השנים, מונו מספר שרים, אשר לא כיהנו כחברי הכנסת באותה עת.
מקום מושבה של ממשלת ישראל הוא קריית הממשלה, ירושלים.
היסטוריה
לקראת הכרזת המדינה, ב-11 באפריל 1948, הוקמה בארץ ישראל מועצת העם כפרלמנט ביישוב היהודי ומתוך חבריה נבחרו על ידי הנהלת הסוכנות היהודית מִנְהלת העם, על מנת שינהלו את ענייני היישוב והמלחמה. בראש המינהלה עמד דוד בן-גוריון והיא כללה מלבדו 12 חברים. כשבוע בלבד לאחר בחירתה, ב-18 באפריל חולקו התיקים השונים כאשר בן-גוריון קיבל את תיק הביטחון. ההחלטה החשובה ביותר של המינהלה הייתה דחיית הצעת שר החוץ האמריקאי ג'ורג' מרשל לדחות את ההכרזה על הקמת המדינה וקיומה במועד שנקבע - ה־14 במאי 1948.
ב-14 במאי 1948, עת קריאת מגילת העצמאות על ידי דוד בן-גוריון, הוכרז בין היתר, כי מנהלת העם הופכת להיות לממשלה הזמנית של המדינה. הרכב הממשלה הזמנית היה זהה להרכב מנהלת העם והיא התקיימה כמעט שנה עד ל-10 במרץ 1949, מועד בו הוקמה הממשלה הראשונה, לאחר הבחירות לכנסת הראשונה.
מבנה הממשלה בישראל
ברשימה הבאה מובאים המוסדות והתפקידים אשר מרכיבים את הממשלה הישראלית:
ראש הממשלה
החוק קובע, כי כשראש הממשלה נפטר או מתפטר - מתפטרת עמו הממשלה כולה, ויש צורך להקים ממשלה חדשה. סמכויותיו:
ממלא מקום ראש הממשלה
התואר "ממלא מקום ראש הממשלה", להבדיל מהתארים "סגן ראש ממשלה" ו"משנה לראש הממשלה" הוא תפקיד בעל משמעות חוקית ולא רק סמלית. ממלא מקום ראש הממשלה מנהל את ישיבות הממשלה כשראש הממשלה נמצא מחוץ לישראל והוא מכהן במקומו כאשר נבצר מראש הממשלה למלא את תפקידו באופן זמני. כאשר ראש הממשלה אינו יכול למלא את תפקידו באופן קבוע, או כאשר הנבצרות הזמנית נמשכת מעל "100 ימים רצופים", ממלא מקום ראש הממשלה אינו מתמנה במקומו, אלא הממשלה נחשבת כמתפטרת וממשיכה לכהן כממשלת מעבר. בעת כהונת ממשלת מעבר, רשאית הממשלה למנות "ראש ממשלה בפועל" שימלא את תפקידי ראש הממשלה ללא עדיפות לממלא מקום ראש הממשלה.
משנה לראש הממשלה
משנה לראש הממשלה הוא תואר שאינו קיים בחוקי מדינת ישראל ואין לו משמעות סטטוטורית. מטרתו להוות תואר נכבד יותר מתואר סגן ראש ממשלת ישראל.
סגן ראש הממשלה
תואר "סגן ראש ממשלה" בישראל הוא סמלי בלבד וללא סמכויות. על כן, אין הגבלה על מספר סגני ראש הממשלה.
שרים
השרים מכהנים כחברי ממשלה, והם מופקדים בדרך כלל על משרדים ממשלתיים וכל עבודת הממשלה. עם זאת, בממשלה ממונים ומכהנים גם שרים בלי תיק, שהם חברי ממשלה מן המניין, אולם אינם ממונים על משרד ממשלתי. מוטלים עליהם תפקידים שונים, קבועים או זמניים. תפקיד של שר קרוי גם "תיק": שר הביטחון מחזיק בתיק הביטחון בממשלה, שר התחבורה מחזיק בתיק התחבורה בממשלה ושר הבריאות מחזיק בתיק הבריאות בממשלה.
שרים אינם חייבים להיות חברי כנסת. שרים שאינם חברי כנסת יכולים להשתתף בדיוני הכנסת, אך לא בהצבעות. תפקיד השרים לבצע את כל הנושאים שהממשלה אחראית עליהם: יחסי חוץ, ביטחון, כלכלה, חינוך, משטרה, בריאות וכדומה.
מספר השרים
נכון לתחילת כהונת ממשלת ישראל השלושים ושש, כיהנו מהממשלה הראשונה (ללא חישוב הממשלה הזמנית) 259 שרים (גברים) שונים ו-24 שרות (נשים) שונות - בממשלות ישראל, כך שסך השרים והשרות עומד על 283.
בתיקון לחוק יסוד: הממשלה, שהיה אמור להיכנס לתוקף החל מהבחירות לכנסת העשרים, נקבע: "מספר חברי הממשלה, ובכלל זה ראש הממשלה, לא יעלה על 19, אלא אם כן הביעה הכנסת אמון בממשלה או החליטה לאשר צירוף שרים לממשלה, ברוב של שבעים חברי הכנסת לפחות". עם זאת, לאחר הבחירות תוקן החוק שוב בהוראת שעה, שדחתה מגבלה זו כך שלא תחול על ממשלה שכוננה בתקופת כהונתה של הכנסת ה-20.במסגרת מאמצי הקמת הממשלה השלושים וחמש, בכנסת העשרים ושלוש, בוטלו הסעיפים בחוק הנוגעים להגבלת מספר השרים וסגני השרים.
נשים
מספר הנשים המכהנות כשרות בממשלות ישראל נותר נמוך ללא קשר לגודלה של הממשלה. עד לממשלת ישראל השלושים וחמש, גם בשנים שבהן הגיע מספר השרים הכולל בממשלה לשיא של 28, מספר השיא של השרות לא השתנה והוא נע בין 2 ל-4 בלבד בכל שנה. עם זאת, בממשלת ישראל השלושים וחמש נקבע שיא, ובעת השבעת הממשלה מונו 8 שרות. בממשלת ישראל השלושים ושש, נשבר השיא בפעם השנייה, ובעת השבעת הממשלה מונו 9 שרות.
סגני שר
שר הממונה על משרד ממשלתי רשאי למנות סגן שר. סגן שר פועל בכנסת או במשרד הממשלתי במסגרת העניינים והסמכויות שהוקצו לו על ידי השר.
להבדיל משרים בממשלה, שאינם חייבים להיות חברי כנסת, סגני השרים חייבים להיות חברי הכנסת (או חברי הכנסת בהפסקת חברות לפי החוק הנורווגי), והתפטרותם מהכנסת תחייב את הפסקת כהונתם.
כאשר שר מתפטר או מפוטר מהממשלה, מסיים את תפקידו גם סגן השר שמונה לאותו משרד. בנוסף, רשאים ראש הממשלה, הממשלה או השר שמינה אותו להעביר או לסיים את כהונתו של סגן שר.
בתיקון לחוק יסוד: הממשלה, שהיה אמור להיכנס לתוקף החל מהבחירות לכנסת העשרים, נקבע שמספר סגני השרים לא יעלה על ארבעה, אך מגבלה זו תוקנה לאחר הבחירות כך שלא תחול על ממשלה שכוננה בתקופת כהונתה של הכנסת ה-20. במסגרת מאמצי הקמת הממשלה השלושים וחמש, בכנסת העשרים ושלוש, בוטלו הסעיפים בחוק הנוגעים להגבלת מספר השרים וסגני השרים.
ועדות השרים
אחת מדרכי פעולתה של הממשלה בקבלת הכרעות פוליטיות היא מינוי ועדות שרים קבועות, זמניות, או לעניינים מסוימים. תקנון הממשלה מפרט את רשימת ועדות השרים הקבועות.
בישיבות ועדות השרים לענייני ביטחון לאומי, על פי קביעת ראש הממשלה או יושבי ראש הוועדות, נערך גם רישום סטנוגרפי. הסטנוגרמות הנרשמות וכן ההקלטות של הדיונים נשארות במסגרת מזכירות הממשלה בלבד והן אינן מופצות.
ההליכים להקמת ממשלה
לאחר הבחירות לכנסת חדשה או עם התפטרות ממשלה בדרך ישירה או כתוצאה מאירוע שכאשר מתקיים רואים את הממשלה כאילו היא התפטרה, נפתחים הליכים להרכבת ממשלה חדשה, המתוארים בחוק יסוד: הממשלה. הגורם העיקרי הרשמי שמנהל את ההליכים להרכבת ממשלה בישראל הוא נשיא המדינה. ברוב המקרים, לנשיא ניתנת בחוק סמכות להפעיל את שיקול דעתו בנוגע להטלת התפקיד להרכבת הממשלה על אחד מחברי הכנסת, ועל-פי הנוהל, על הנשיא להפעיל את סמכותו ושיקול דעתו בנושא באופן ששואף להביא לידי הקמת ממשלה חדשה, כל עוד הדבר אפשרי לדעתו. על כן, לאחר בחירות או לאחר התרחשות רוב המקרים של התפטרות הממשלה, על הנשיא להטיל בתחילה את מלאכת הרכבת הממשלה על חבר הכנסת שנראה בעיניו כבעל הסיכוי הגבוה להקים ממשלה.
לאחר בחירות או התפטרות ממשלה
לאחר שהתקיימו בחירות לכנסת, או שהתפטרה ממשלה בדרך שלא מתוארת בהמשך, על נשיא המדינה להתייעץ עם נציגי הסיעות בכנסת (לאחר בחירות - בכנסת הנבחרת), ולהטיל את התפקיד להרכבת ממשלה חדשה על אחד מחברי הכנסת שהסכים לכך בתוך שבעה ימים מיום פרסום תוצאות הבחירות לכנסת או מיום התפטרות הממשלה, לפי העניין. עם זאת, במקרה של התפטרות הממשלה באופן אוטומטי בשל פטירת ראש הממשלה, נשיא המדינה יכול להטיל את התפקיד בתוך 14 ימים מיום הפטירה. כמו כן, על נשיא המדינה להודיע ליושב ראש הכנסת על הטלת התפקיד על חבר הכנסת, ועל יו"ר הכנסת להודיע על כך לכנסת.
התקופה להרכבת הממשלה נמשכת 28 ימים, אך הנשיא יכול להאריך תקופה זו בתקופות נוספות, ובלבד שלא יעלו יחד על 14 ימים. לאחר שחבר הכנסת שעליו הוטלה מלאכת הרכבת הממשלה הצליח להרכיבה, עליו להודיע על כך לנשיא המדינה וליושב ראש הכנסת, וזאת בתוך התקופה הקצובה לו למילוי משימתו. לאחר מכן יושב-ראש הכנסת מעדכן את הכנסת בנושא, וקובע מועד לישיבה של הכנסת לכינון הממשלה, שתיערך בתוך שבעה ימים מיום ההודעה של חבר הכנסת לנשיא. משהורכבה הממשלה, היא מודיעה לכנסת על קווי היסוד של מדיניותה, על הרכבה ועל חלוקת התפקידים בין השרים, ומבקשת הבעת אמון בה. במקרה שהורכבה ממשלת חילופים, על הממשלה החדשה להודיע לכנסת, עם הבקשה שזו תביע בה אמון, גם את זהותו של ראש הממשלה החלופי, מועד החילופים בראשות הממשלה וכן את זיקתו של כל אחד מהשרים בממשלה - אם לראש הממשלה ואם לראש הממשלה החלופי. הבעת אמון בממשלה חדשה מצריכה רוב רגיל של חברי כנסת. עם תום הצבעת האמון בממשלה, היא נכנסת לתפקידה ואז נדרשים ראש הממשלה והשרים להצהיר אמונים בפני הכנסת.
אם לא הצליח חבר הכנסת שעליו הוטלה המשימה, להרכיב את הממשלה, רשאי הנשיא להטיל את התפקיד על אחד מחברי הכנסת האחרים, שהודיע לנשיא כי הוא מסכים לכך, בתוך שלושה ימים מהמועד בו נכשל בתפקיד זה חבר הכנסת הראשון. במצב כזה התקופה להרכבת הממשלה היא בת 28 ימים, ללא אפשרות להארכות. במקרה כי נשיא המדינה הגיע למסקנה לאחר ניסיון חבר הכנסת הראשון כי אין הוא רואה אפשרות להגיע לידי הרכבת ממשלה, עליו להודיע על כך ליו"ר הכנסת בתוך שלושה ימים מהמועד בו נכשל בתפקיד חבר הכנסת הראשון.
מהיום בו חבר הכנסת השני נכשל אף הוא בהרכבת ממשלה, או מהיום שהודיע הנשיא ליו"ר הכנסת כי אין הוא רואה אפשרות להרכבת ממשלה, מתחילה להימנות תקופה בת 21 ימים בה רשאים 61 חברי כנסת, או יותר, לבקש בכתב מנשיא המדינה להטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על אחד מחברי הכנסת, שהסכים לכך בכתב. חבר כנסת זה יכול שיהיה אף מבין חברי הכנסת הראשונים שכשלו במשימה. אם הוגשה בקשה כאמור לנשיא, עליו להטיל בתוך יומיים את התפקיד על חבר הכנסת שצוין בבקשה, ולחבר כנסת זה נתונה תקופה בת 14 ימים למילוי משימתו. במקרה שחבר כנסת זה לא הצליח במשימתו או שלא הוגשה בקשה לנשיא כאמור, על הנשיא להודיע על כך ליו"ר הכנסת. עם הודעה כזו של הנשיא ליו"ר הכנסת או עם הבעת הכנסת אי-אמון בממשלה שחבר הכנסת האחרון הרכיב, רואים את המצב כאילו הכנסת חוקקה חוק להתפזרותה, ונערכות בחירות לכנסת חדשה לאחר כ-90 ימים.
לאחר הבעת אי-אמון בממשלה
לכנסת קיימת אפשרות להביע אי-אמון בממשלה, תוך שהיא מביעה אמון בממשלה חדשה. כאשר מונחת על שולחן הכנסת הצעת אי-אמון בממשלה, עליה לכלול את זהותם של ראש הממשלה והשרים וחלוקת התפקידים ביניהם בממשלה המוצעת, וכן לפרט את קווי היסוד של מדיניותה. עם הבעת אי-האמון של הכנסת בממשלה היוצאת, תוך שהיא מביעה אמון בממשלה החדשה, מתחילה הממשלה החדשה לכהן. לאחר הבעת האמון בממשלה החדשה, וסמוך ככל האפשר לה, ראש הממשלה החדשה והשרים בה מצהירים אמונים.
לאחר מתן צו ראש הממשלה לפיזור הכנסת
במקרה בו מצליח חבר הכנסת, שצוין בבקשת חברי הכנסת, להרכיב ממשלה, והכנסת מביעה בממשלתו אמון, בטל הצו של ראש הממשלה היוצא לפיזור הכנסת, והממשלה החדשה מתחילה לכהן עם הבעת האמון של הכנסת בה. לאחר הבעת האמון, וסמוך ככל האפשר לה, ראש הממשלה החדשה והשרים בה מצהירים אמונים.
סיכום האפשרויות וסדרי ההליכים להרכבת ממשלה
להלן סיכום האפשרויות וסדרי ההליכים להרכבת ממשלה חדשה בישראל, ביחס לכל אחת מהעילות לפתיחת הליכים אלו, כאשר מצוינים המוסמכים לביצוע או ניסיון מימוש כל הליך, וכן משך התקופות המוקצבות בחוק, בימים, עבור ביצועו או ניסיון מימושו של ההליך (בכחול - תקופה המצוינת בחוק ומיועדת, באופן רשמי, להשיג תמיכה בממשלה או בהטלת מלאכת הרכבת הממשלה על מועמד מסוים; בצהוב - תקופה המצוינת בחוק ובה על נשיא המדינה או יושב-ראש הכנסת לבצע הליך רשמי או מנהלי לשם התקדמות לשלב הבא במסגרת ההליכים להרכבת ממשלה; בשחור - תקופה שעליה יש לדלג במסגרת הניסיונות להקמת הממשלה בהינתן העילה שהביאה לפתיחת ניסיונות אלו):
ממשלת מעבר
ממשלת מעבר מתקיימת בישראל לאחר מותו, התפטרותו, נבצרות קבע של ראש הממשלה, או עקב הרשעתו בפסק דין חלוט בעבירה שיש עמה קלון, כמו גם עם פרסום בקשתו של ראש הממשלה לפיזור הכנסת (פעולות אלו כהתפטרות הממשלה) או לאחר בחירות ולפני כינונה של ממשלה רגילה (אם הממשלה לא הייתה ממילא ממשלת מעבר "עם בחירתה של כנסת חדשה"). בחוק יסוד: הממשלה החדש בוטל הסעיף אשר מנע משר להתפטר מכהונתו בעת ממשלת מעבר. התיקון נעשה מכיוון שהמצב הקודם נגד את חוק יסוד: חופש העיסוק בכך שמנע מאדם את החופש לעסוק במשלח ידו על-פי בחירתו. בנוסף, הממשלה רשאית, בעת ממשלת מעבר, למנות חבר הכנסת לשר חדש בתפקידו של שר שחדל לכהן, ללא אישור הכנסת.
ממשלת חילופים
ממשלת חילופים היא אחת החלופות להקמת ממשלה בישראל, ממשלה שבמהלך כהונתה יעמדו בראשה, לסירוגין, חבר הכנסת שהרכיב את הממשלה וחבר כנסת נוסף. בהתקיימות מספר מקרים, יחליף ראש הממשלה החלופי את ראש הממשלה המכהן, ללא התפטרות הממשלה.
הרעיון ליצירת ממשלת חילופים עלה במהלך המשבר הפוליטי בישראל והמשא ומתן להקמתה של ממשלת ישראל ה-35 לאחר הבחירות לכנסת העשרים ושלוש, והוא נכלל בהסכם הקואליציוני שבין "הליכוד" ל"כחול לבן". לשם הקמתה של ממשלת חילופים אושר בכנסת שינוי נרחב בחוק יסוד: הממשלה.
מזכירות הממשלה
מזכירות הממשלה בראשותו של מזכיר הממשלה אחראית על רישום פרוטוקולים, מתן שירותי מזכירות לממשלה ולוועדותיה, העברת החלטות הממשלה וועדותיה לגורמי הביצוע בדרגי הממשלה השונים, מעקב אחר ביצוע החלטות הממשלה, פרסום הודעות מטעם הממשלה וקיום קשר בין הממשלה ולבין הכנסת ורשויות מדינה נוספות. מזכירות הממשלה אמונה על זימונן וקיום ישיבותיהן של ועדות השרים המתכנסות במזכירות הממשלה, וזאת על-פי בקשת יושבי-הראש. בהתאם לכך אחראית מזכירות הממשלה על מתן כל השירותים המזכירותיים לחברי ועדת השרים ולוועדות עצמן בעת קיום ישיבות ועדות השרים.
מזכירות הממשלה מכינה עבור ועדות השרים, בהתאם להנחיות יושב-ראש הוועדות, את סדרי היום וכן את החומר הנלווה לישיבות ועדות השרים, לרבות חומר רקע מסוגים שונים, לפי העניין.
מזכיר הממשלה אחראי להכנת סדר היום לישיבות הממשלה ולוועדות השרים. לצורך זה, הוא מקיים קשר שוטף עם כל חברי הממשלה שבמהלכו מתואמות ההצעות להחלטת הממשלה וועדות השרים המונחות על שולחן הממשלה והוועדות. מזכיר הממשלה משמש דובר הממשלה ומתדרך את נציגי התקשורת בתום ישיבות הממשלה. הוא נושא באחריות לקשר בין הממשלה לבין הכנסת, יחד עם השר המקשר בין הממשלה לכנסת. בנוסף לאחריותו על עבודת מזכירות הממשלה מזכיר הממשלה ממלא משימות נוספות אשר מטיל עליו ראש הממשלה.
מזכיר הממשלה בממשלה הנוכחית הוא יוסי פוקס.
מקום מושב הממשלה
לאחר החלטת החלוקה בכ"ט בנובמבר 1947, עוד בראשית דצמבר 1947, הוחל בדיון על מקום מושבה של הממשלה. ברקע הדיון עמדה העובדה שירושלים לא נכללה בשטח המדינה היהודית על פי החלטת החלוקה. דוד בן-גוריון הציע שהממשלה תשב בכורנוב שבנגב, לאור חיבתו לנגב. כתמיכה בהצעה ציין שהמקום רחוק מגבולות המדינה היהודית בתוכנית החלוקה. הבעיה בהצעה הייתה שהשליטה היהודית בנגב הייתה מוגבלת ועל כן ההצעה לא הייתה מעשית. גולדה מאיר לעומת זאת הציעה את הכרמל, שגם הוא היה מרוחק מהגבולות של המדינה היהודית בתוכנית החלוקה. אולם היות חיפה שער-היציאה לצבא הבריטי הביאה לגניזת ההצעה. והיו הצעות נוספות.
זמן קצר לאחר הקמת המדינה, וכתגובת נגד לדרישת האו"ם לבינאום העיר ירושלים החליטה בחודש דצמבר 1949 ממשלת ישראל, בראשות ראש הממשלה אז דוד בן-גוריון להעביר את מוסדות השלטון מתל אביב לירושלים. לצורך מיקום מוסדות השלטון ומוסדות המדינה הראשיים נערך חיפוש אחר שטח במרכז ירושלים באזור רחוב יפו ומשלא נמצא הוחלט על הקמת קריית הממשלה באזור גבעת רם שהייתה סמוכה אל מרכז העיר ומרכזי העסקים הראשיים. עם זאת, משרדים רבים ויחידותיהם נותרו פזורים במבנים שכורים ברחבי העיר. במהלך שנות השמונים רוכזו חלק ממשרדים אלה, ומשרדים חדשים שהוקמו (כגון משרד המדע והטכנולוגיה) לקריית הממשלה במזרח ירושלים בשכונת שייח' ג'ראח. בשנת 2013 רוכזו משרדים נוספים למגדלי הבירה במערב העיר.
משרדי הממשלה
ממשלת ישראל כוללת משרדי ממשלה המופקדים על תחומים שונים. רוב המשרדים פועלים במתכונת תחומיהם מאז העשור הראשון למדינה. לחוק יסוד: הממשלה קובע: "הממשלה רשאית, באישור הכנסת, לאחד משרדים, לחלקם, לבטלם ולהקים משרדים חדשים." משיקולים קואליציוניים הוקמו במשך השנים משרדי ממשלה חדשים, ולעיתים מפוצל משרד קיים לשניים. לעיתים משתנים שמות המשרדים, כדי להדגיש היבטים מסוימים בפעילותם. אלו הם משרדי הממשלה:
ישיבת אור אלחנן
ישיבת אור אלחנן - "אהל תורה" ברנוביץ' היא ישיבה גדולה חרדית-ליטאית בירושלים, שאליה מסונפות מספר ישיבות קטנות ברחבי הארץ. נכון ל-2019 לומדים בה כ-300 תלמידים.
יסוד הישיבה
בשנת ה'תשל"ט (1979) עלה לישראל הרב אלעזר שמחה וסרמן מלוס אנג'לס שבארצות הברית, שם עמד בראשותה של ישיבת "אור אלחנן דקליפורניה" שנוסדה על ידו על שם אביו, הרב אלחנן וסרמן, ולזכר ישיבת "אהל תורה" שהוקמה על ידי אביו בעיר ברנוביץ' שבליטא בשנת ה'תרפ"א (1921). עם עלותו ארצה, העביר את הישיבה בלוס אנג'לס לרשותה של ישיבת חב"ד בעיר, בתנאי ששמה יישמר.
הרב וסרמן רצה להציב גלעד לאביו, באמצעות הקמתה של ישיבה שתתנהל על פי מתכונתה של הישיבה בברנוביץ'. הוא מינה את הרב מאיר חדש, ששימש כמשגיח בישיבות חברון ו"עטרת ישראל", למנהל הרוחני הראשי של הישיבה, ואת בנו, הרב משה מרדכי חדש, לראש הישיבה. לאחר פטירת הרב משה מרדכי בתמוז ה'תשע"ו, מונו בנו הרב חיים אריה חדש וחתנו הרב צבי אליעזר וינפלד לראשי הישיבה. אחיו של הרב משה מרדכי, הרב נפתלי חדש, הוא המנהל הרוחני, על צוות הישיבה נמנים הרבנים ר' שמריהו גרוסנס,  ר' זלמן גודמן ר' מרדכי סומפולינסקי, ר' אברהם פוזן, והרב צבי פסח כהן (בנו של הרב  דוד כהן וגיסם של ראשי הישיבה)  הרב עמנואל שחר, הרב יהושע ארלנגר, הרב אפרים פולק. כמו כן מכהנים כמשגיחים בישיבה הרב שמואל כהן, הרב וילנר, הרב אליהו אורלנסקי, הרב מאיר אמסלם, והרב משה פרידליס.
מבנה הישיבה
הישיבה התחילה את דרכה בבניין שכור בשכונת עזרת תורה בירושלים, עם קבוצה של בחורים יוצאי ישיבות חברון, בית התלמוד ואחרות. שיטת הלימוד בישיבה קיבלה את צביונה של ישיבת חברון מבחינת סדר היום ומסכתות התלמוד הנלמדות.
תפילות הימים הנוראים של ראש הישיבה, הרב משה מרדכי חדש, ולאחר פטירתו - הרב חיים אריה חדש, מושכות לישיבה מאות אנשים.
כיום מבנה הישיבה נמצא בשכונת רוממה בירושלים.
הישיבה ומוסדותיה כיום
בשנת תשנ"ג עברה הישיבה למבנה קבע בשכונת רוממה עילית שבירושלים. בישיבה הגדולה כ-300 בחורים (נכון לשנת 2019), וכן כולל אברכים. כן נמנים עם תלמידי המוסדות, עוד מאות אחדות של בחורים בישיבות קטנות המסונפות אליה: באחוזת ברכפלד שבמודיעין עילית שבראשה עומד הרב סומפולינסקי, בשכונת גבעת שאול בירושלים, בטבריה שבראשה הרב אחיקם שבח ובישיבה הקטנה "כנסת מאיר" (ראו להלן).
כמו כן מפעילה הישיבה את המכון להוצאת ספרים "אוהל תורה ברנוביץ'", העוסק בעיקר בעריכת והדפסת ספריו של הרב אלחנן וסרמן. וכן ספרי "מראה מקומות" על הש"ס.
כנסת מאיר
כנסת מאיר היא ישיבה קטנה ליטאית שהוקמה בשנה 1996 בראשון לציון.
הישיבה הוקמה על ידי הרב משה מרדכי חדש ונקראת על שם אביו הרב מאיר חדש. הישיבה מנוהלת על ידי המשגיח הרב מאיר מילוא, וראש הישיבה הרב שמעון בן ציון ברוורמן, הישיבה ממוקמת בשיכון המזרח ברחוב עזרא. בתחילת דרכה הייתה בשיכון קאליב הסמוך. לישיבה פנימיה שמיועדת לבחורים שגרים הרחק מהמקום.
שמואל סטולר
שמואל סטולר (27 באוגוסט 1898 – 6 במרץ 1977) היה אגרונום ופעיל ציוני.
קורות חיים
סטולר נולד בשנת 1898 במוסקבה לחנה ואלעזר. בשנת 1915 סיים את לימודי התיכוניים והחל ללמוד היסטוריה ובלשנות באוניברסיטת מוסקבה. בפברואר 1917 גויס לשורות צבא האימפריה הרוסית, ממנו ערק לאחר מהפכת אוקטובר ועבר עם משפחתו לקרים שבדרום אוקראינה.
סטולר התמסר גם לחינוך והוראה, ובשנת 1946 היה ממייסדיו ומנהלו של בית הספר החקלאי בית-ירח.
פעילותו החלוצית וחשיבות עבודתו המחקרית הביאו להצעה למנותו לנשיא המדינה, לה סירב בטענה ש"לא הגיע ארצה לעסוק בזוטות".
באוקטובר 1951 נפטרה בתו דינה בן נבט שחלתה במחלת הסרטן, בגיל 24.
לשמואל ויונה סטולר משפחה ענפה - נולדו להם שלושה בנים וחמש בנות. הם חיו בקבוצת כנרת עד לפטירתם ונקברו בבית הקברות כנרת.
הנצחה
בבאר שבע נקרא רחוב על שמו.
הנסיך הקטן (סדרת טלוויזיה)
הנסיך הקטן (באנגלית: The Little Prince) היא סדרת טלוויזיה מונפשת לילדים, אשר מבוססת על ספר בעל אותו שם מאת אנטואן דה סנט-אכזופרי. הסדרה שודרה בישראל בערוץ הילדים בדיבוב לעברית שהופק באולפני "דאבי דאב" החל משנת 2012 עד שנת 2017.
אהרן האלה-וולפסון
אהרן בן וולף מהאלה (בכתיב שנהג בזמנו: אהרן בן וואָלף מהאללי, מאוחר יותר גורמן לאהרן האללי וואָלפסזאָהן, בגרמנית: Aaron Halle-Wolfssohn; תקי"ד, 1754 – י"ט באדר ה'תקצ"ה, 20 במרץ 1835) היה סופר, מתרגם הוגה ומחזאי יהודי יליד פרוסיה, מחשובי משכילי ברלין בדור שאחרי משה מנדלסון.
ביוגרפיה
מעט ידוע על נעוריו של וולפסון. הוא נולד כנראה ב-1754 (יש מקורות המציינים את 1756 כשנת לידתו. בתעודת הפטירה מצוין שהיה בן 79 במותו), בעיר האלה על שמה נקרא – אז בדוכסות מגדבורג, נחלה פרוסית – ולפי גרסה אחרת בנידרנאי שבאלזס. הוא גדל בפיורדא, אליה עבר בגיל ארבע. אביו וולף היה רופא, מקצוע נדיר ליהודי באותם ימים, ושני הוריו נטו להשכלה והיו מנויים על כתבי משה מנדלסון. הבית היה מתקדם מאוד, ודוברה בו בעיקר גרמנית ולא הניב היהודי. לאהרן הוענק חינוך מסורתי. רק ב-1790 החל לחתום את שמו בגרסתו הגרמנית, "וולפסזון", במקום "בן וולף".
ב-1785 עבר לברלין, שם הצטרף לחוג המשכילים סביב מנדלסון; הבירה הפרוסית, בה התגוררו משפחות יהודיות עשירות ומעורות בחברה ששמחו לתמוך במלומדים, הייתה יעד מועדף על אלה האחרונים. הם עסקו בהפצת השפה הגרמנית בין היהודים ובהתעמקות בעברית המקראית, שבה כתבו רבים מפרסומיהם. ב-1788 הוציא האלה את חיבורו הראשון, 'האריה', שעסק בחיה והתפרסם ב"המאסף". הוא הוסיף להיות תורם קבוע לכתב-העת, ובין 1794 ל-1797 שימש כעורכו. עוד ב-1788 הצטרף למפעל חייו של מנדלסון, תרגום התנ"ך לגרמנית 'נתיבות השלום', ויחד עם יואל ברי"ל ערך גרסה כזו של שיר השירים. ב-1789 תרגם את איכה; ב-1790 חבר לדוד פרידלנדר, יצחק אייכל וכתריסר משכילים אחרים בתרגום כל ההפטרות. ב-1791 תרגם את ספר איוב, וב-1800 את ספר מלכים.
וולפסון היה משכיל מתון בתחילת דרכו, ונקט בגישה המנדלסונית האופיינית של הצדקת טיעוניו בכלים מסורתיים. ב-1790 פרסם את עבודתו הידועה ביותר, "אבטליון", ספר לימוד לנערים בעברית. על אף שבכתביו העיר על הטבע הרדיקלי של מפעלו – הוא רמז לכך שביקש להביא לקץ לימוד הפרשנות המקובלת, כמו רש"י, בכפיפה אחת עם פשט המקרא – הקפיד על התנסחות זהירה בפומבי ועל הכלת טקסטים מקובלים בלבד ב"אבטליון", שהיה תולדות עם ישראל לפי המסופר במקורות. במובלע, הנרטיב התבסס על ערכים פילוסופיים של עידן הנאורות והדגיש את חשיבותם. החוברת הייתה הצלחה גדולה, ויצאה במהדורות נוספות כמה פעמים.
פעילותו החינוכית לא הוגבלה לכך, ומ-1791 שימש כמנהל ב"בית הספר המלכותי הווילהלמיני" ליהודים בברסלאו, שם נדרשו המורים לעברית ללמד את השפה באופן מדעי ורציונלי, ו. מהמחצית השנייה של שנות ה-90, עם מינויו לעורך "המאסף", נעשה יותר קיצוני. הוא השתתף באופן פעיל בפולמוס הלנת המת בין המשכילים לרבנות המסורתית, בשאלה האם יש צורך לדחות את הקבורה עד שהמוות יוודא על ידי רופא כדי להבטיח שחולים לא ייפלו קורבן לרשלנות. הוא נקט בעמדה בלתי-מתפשרת ופרסם סאטירה עוקצנית על הנושא, "שיחה בארץ החיים" (1797). לאחר שמשפחה עשירה בברסלאו מיהרה לקבור את מתה שנפטר בשישי בטרם שבת, התחפש וולפסון למת עטוף בתכריכים והבעית את הרב המקומי. עם התמעטות הקהל של "המאסף", שרובו כבר מנה דוברי-גרמנית בלעדיים, הפך הטון של כתב העת לטהרני יותר, והוא גינה בחומרה את יהודי מזרח אירופה, שהוצגו כערב רב של בורים המאמינים באמונות טפלות. בשנים אלה הסתכסך עם שני משכילים בולטים שהפגינו קו מתון יותר: הרב ברוך ייטלש מפראג, שפרסם הספד על הנודע ביהודה; ויצחק סטנוב שגילה עמדה מורכבת כלפי הקבלה, אותה דחה העורך החדש בלעג בוטה. שמואל פיינר כתב עליו ש"מילא את תפקידו של רובספייר" בשורות ההשכלה, כטהרן תקיף המתנגד לכל פשרה.
וולפסון היה חבר באגודות שנועדו להפיץ את השפה הגרמנית בקרב ההמונים, אך למרות התיעוב שרחש לניב היהודי, פרסם ב-1796 את "לייכטזין אונד פרעממעלייא" ('קלות דעת וצביעות'; נהגה: "לייכטזין אונד פרֶמֶלַיי"), אחת מעבודותיו שנועדו להחליף את הפורים שפיל המסורתי, ונחשבת למחזה היידי המודרני הראשון. ההצגה, בעצם גרסה יהודית של "טרטיף" למולייר, לא הייתה על טהרת השפה: רוב החלקים החיוביים בעלילה, המציגים את גישתו המשכילית של המחזאי, נכתבו בגרמנית באותיות עבריות, בעוד שהדמויות השליליות דוברות יידיש בבירור. "קלות דעת וצביעות" עסק ברב נוכל מהמזרח בשם ר' יוספק'ה המרמה שוטה אדוק, ר' חנוך, ומשכנעו לתת לו את בתו ייטכן לאשה. ייטכן נמלטת בפחד עם ידיד גוי בשם פון שנאפס, אך זה מוכרה לזנות. אביה מוצא אותה ומגלה שיוספק'ה עצמו הוא לקוח קבוע בבית-הבושת, מחלץ את בתו בטרם אונה לה רע ומארס אותה עם מחזרה האוהב והמודרני מרקוס. ב-1802 פרסם מחזה נוסף בשם "דוד, דער בעזיגער דעס גלית" ('דוד, מנצחו של גלית'; נהגה: "דוד, דֶר בֶּזיגֶר דֶס גלית"). הלשון הייתה עודנה שפתם של המוני היהודים בפרוסיה, בנסיכויות ובאימפריה הרומית הקדושה, והוא חש הכרח לפנות אליהם כך שיבינו.
ב-1804 פרסם את "ישורון", חיבור אפולוגטי על היהדות, בו הגן עליה מהתקפות הנוצרים בני זמנו וניסה לבססה על הפילוסופיה הנאורה המקובלת בימיו. בין היתר, הכחיש את הטענה הנוצרית כי "כל נדרי" מאפשרת ליהודים למעול בשבועותיהם. על אף שאימץ עמדות רדיקליות אחדות בימי חייו, וסבר כי יש לטהר את הדת מכל יסוד שבטי ומדיני, נותר וולפסון מנדלסוני במידה ניכרת: הוא האמין באמת ובתמים כי יש לשמור מצוות לפי המקובל וכי הספרות הרבנית כולה נושאת מסר ערכי חשוב. החוברת הכילה גם רב-שיח דמיוני בין הרמב"ם, מנדלסון ויהודי מזרחי (=פולני), שבה מביע הרמב"ם שאט נפש כלפי האחרון, החסר כל הערכה לכתביו הפילוסופיים. ב-1806 חיבר פירוש גרמני לספר חבקוק, ומאז ועד יום מותו כמעט ולא כתב דבר.
מ-1807 ועד 1813 שימש כמורו הפרטי של יעקב בער הצעיר (לימים, המלחין ג'אקומו מאיירבר), והמשפחה האמידה דאגה לפרנסתו ושילמה לו גם לאחר מכן קצבה חודשית קבועה. עוד במפנה המאה קרסו השכלת ברלין ורוב ספיחיה: הציבור המסורתי הקטן ששמר על הזיקה אל השפה העברית דחה את רעיונות התנועה, והצעירים המשתלבים כמעט ולא התעניינו בנושאים יהודיים ושאפו לדבר רק גרמנית. וולפסון מת בפיורדא ב-1835, בגיל 79.
הכוחות המזוינים של ערב הסעודית
הכוחות המזוינים של ערב הסעודית (בערבית: القوات المسلحة السعودية, מילולית: "הכוחות המזוינים הסעודיים") מורכבים מארבע זרועות מרכזיות: הצבא הערבי הסעודי, חיל האוויר המלכותי הסעודי, חיל הים המלכותי הסעודי, וזרוע ההגנה האווירית המלכותית הסעודית. הרמטכ"ל הסעודי המכהן הוא עבד א-רחמן בן צאלח בן עבד אללה אלבניאן.
אהרן האלה-וולפסון
פרסומיו
בתרגום
הכוחות המזוינים של ערב הסעודית
עם תום מלחמת המפרץ השקיעה ערב הסעודית סכומי כסף גדולים ברכישת מערכות נשק מתקדמות, אימון מתקדם ושדרוג מערכות קיימות. מרבית מערכות הנשק נרכשו מארצות הברית ומבריטניה אם כי בשלוש השנים האחרונות בוחנת ערב הסעודית את האפשרות לרכוש מערכות נשק מתקדמות מתוצרת רוסיה כגון טנק T-90, מסוקי מיל Mi-35 ומיל Mi-17.
במאי 2017 חתמה סעודיה עם ארצות הברית ותעשיותיה הביטחוניות על עסקת נשק ענקית בשווי של כ-350 מיליארד דולר, הכוללת רכישת מערכות THAAD וסוללות פטריוט, 115 טנקים מסוג אברהמס M1A2, ארבע ספינות מלחמה, 150 מסוקי בלאק הוק ועוד.
סעודיה חתומה על אמנה לאי הפצת נשק להשמדה המונית, אך פועלת לקידום תוכנית הגרעין.
הצבא הערבי הסעודי
זרוע היבשה של הכוחות הסעודים נקראת הצבא הערבי הסעודי. זרוע זו היא הגדולה בזרועות הכוחות המזוינים ומונה כ-175,000 חיילים (כ-100,000 מתוכם משתייכים למשמר הלאומי של ערב הסעודית). בראש הזרוע עומד הגנרל סאלח אל-מוחאיה. מבין מערכות הנשק המתקדמות שמפעילה הזרוע היבשתית ניתן למנות את טנק הM1 אברהמס ואת מסוק התקיפה AH-64 אפאצ'י.
חיל האוויר המלכותי הסעודי
זרוע האוויר של הכוחות הסעודים נקראת חיל האוויר המלכותי הסעודי. זהו אחד מחילות האוויר הגדולים במזרח התיכון. מטוסי החיל נחשבים לבין המתקדמים מחילות האוויר במזרח התיכון וכוללים בין היתר את הF-15 איגל והטורנדו. החיל אמור לקלוט בתקופה הקרובה 72 מטוסי יורופייטר טייפון הנחשבים מבין המתקדמים בעולם.
חיל הים המלכותי הסעודי
זרוע הים של הכוחות הסעודים נקראת חיל הים המלכותי הסעודי. החיל מונה כ-12,000 חיילים, מתוכם כ-1,200 נחתים. החיל הוקם ב-1960 ומתפעל 7 פריגטות ו-13 קורבטות.
זרוע ההגנה האווירית המלכותית הסעודית
זרוע ההגנה האווירית המלכותית הסעודית היא הזרוע הקטנה מבין ארבע זרועות הכוחות המזוינים הסעודים. נחשבה לחלק מחיל האוויר עד 1981.
רכסי קיטימט
רכסי קיטימט (באנגלית: Kitimat Ranges) הם רכסי הרים, המהווים אחת משלוש מערכות ההרים של רכסי החוף בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. מערכות ההרים האחרות המהוות חלק מרכסי החוף הם מערכת הרכסים הפסיפיים, ומערכת רכסי הגבול, בצפון קולומביה הבריטית.
גאוגרפיה
רכסי קיטימט נמוכים בגובהם מהרכסים הפסיפיים הדרומיים מהם, אך הם תלולים יותר בשל מפרצי החוף ועמקי הפיורדים שבין ההרים.
שטח הרכסים 46,756 קמ"ר.
תת-רכסים
בשטח הרכס מספר תת-רכסים:
פארקים פרובינציאליים
בשטח הרכס מספר פארקים פרובינציאליים:
נהרות
מספר נהרות זורמים או יוצאים מרכסי קיטימט:
סמי עופר
שמואל "סמי" עופר (הרשקוביץ; 22 בפברואר 1922 – 3 ביוני 2011) היה איש עסקים ואיל ספנות, נדבן, חובב אמנות ומעשירי ישראל. בשנת 2011 מוקם עופר במקום ה-79 מבין עשירי העולם. היה בן למשפחת עופר ואחד מהבעלים של "קבוצת האחים עופר" שבבעלותה נכסים בשווי של כ-10.3 מיליארד דולר (נכון ל-2011). על חלק מפעילותו העסקית נמתחה ביקורת ציבורית. משפחתו של עופר מתגוררת ברובה בישראל, אך עופר ניהל את עסקיו ממונטה קרלו שבמונקו. בשנת 2004, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
שנותיו הראשונות
שמואל הרשקוביץ נולד בגאלאץ שברומניה, ליוסף וצילה הרשקוביץ. בשנת 1924 עלה עם הוריו ואחיו דוד ויהודה (יולי) עופר לישראל והמשפחה התיישבה בחיפה. אביו של עופר עבד כסוחר המספק שירות לאוניות ועופר עזר בעסק עוד בילדותו. לאחר סיום בית הספר היסודי עבד כנער שליח בסוכנות אוניות בחיפה. במקביל הצטרף לארגון "ההגנה" והיה חבר בארגון הספורט הימי "זבולון".
במלחמת העולם השנייה נמנה עופר עם מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי, ושירת כמלח על שולת מוקשים בריטית באלכסנדריה שבמצרים. במלחמת העצמאות נשלח לשרת בחיל הים הישראלי, התגייס בדרגת סא"ל והשתחרר בשנת 1950. לאחר שחרורו הצטרף יחד עם אחיו יולי לעסקי הספנות של אביו, והפך לסוכן אוניות מהגוש המזרחי.
פעילות עסקית
בשנת 1950 רכש עופר את האונייה הראשונה שלו, אניית משא קטנה. בשנת 1956 ייסד עם אחיו יולי את חברת הספנות "נתיבי הים התיכון", בשותפות בחלקים שווים עם מרדכי מנו. השותפות ביניהם פורקה לאחר עשר שנים, ובשנת 1966 הקימו האחים את חברת "קווי הים התיכון". מאז הרחיבו את העסק בהתמדה, ובשנות ה-60 החלו להתפתח כחברת ספנות בינלאומית, שבה ניהל עופר את הפעילות הבינלאומית ממונקו. בסוף המאה ה-20 כללה החברה 200 אוניות.
נכסי האחים עופר, חלקם בבעלותם הבלעדית וחלקם גם בבעלות הציבור, כללו עסקי ספנות: חברת צים, חברת ניהול הספינות זודיאק (Zodiac Maritime Agencies) שמרכזה בלונדון ו-16.5% ממפעילת ספינות השעשועים השנייה בגודלה בעולם: רויאל קריביאן וכן בחברת טנקר פסיפיק, שבבעלותה כ-40 מכליות להובלת נפט.
בשנת 1994 נמנו האחים עופר עם רוכשי גרעין השליטה בבנק המזרחי, ובשנת 1999 רכשו ממשפחת אייזנברג את השליטה בחברה לישראל, שבבעלותה היה מפעל טאואר סמיקונדקטור ונכסים אחדים שרכשה מממשלת ישראל: בתי זיקוק לנפט בחיפה, כימיקלים לישראל וצים.
"החברה לישראל" שבבעלות משפחת עופר קנתה את מניות המדינה בחברת צים בשנת 2004. "החברה לישראל", שהחזיקה ב-48.6% ממניות צים כבר משנת 1970, הייתה המתמודדת היחידה על קניית יתרת החברה אף על פי שחברת ספנות נוספת מחו"ל הביעה בשנת 2001 עניין במניות החברה. לצורך מכירת מניות צים, הזמינה ממשלת ישראל שתי הערכות שווי, המחיר שהתקבל בפועל היה בגבול התחתון של הערכות אלו. מבקר המדינה מתח ביקורת על תהליך המכירה של צים.
בשנת 2002 הפרידו האחים עופר את נכסיהם: חלקו של סמי עופר בנכסי דלא ניידי ובבנק המזרחי הועבר לאחיו יולי, בתמורה לחלקו של יולי בחברה לישראל.
בשנת 2005 רכש עופר כ-15% ממניות חברת בתי הזיקוק בטורקיה לפי שווי של 3 מיליארד דולר. חצי שנה מאוחר יותר נמכרו שאר המניות לפי שווי של למעלה מ-8 מיליארד דולר. בכך נוצר רווח הון של 800 מיליון דולר. חקירת התובע הכללי בטורקיה העלתה חשדות להטיית המכרז על ידי בכירים בממשל הטורקי לטובת סמי עופר. הנושא זכה לסיקור ביקורתי ונרחב בעיתונות הטורקית. בשנת 2007 הוגשו כתבי אישום נגד ראש מנהל ההפרטה הטורקי וסגנו בחשד לשחיתות בעסקה זו.
ביקורת
חלק מהעסקאות שביצע עם אחיו עוררו טענות כי המדינה לא ניהלה כהלכה את המשא ומתן ולא שמרה כראוי על כספה ונכסיה. מספר פקידי ממשל שביצעו את העסקאות השנויות במחלוקת בשם מדינת ישראל עם משפחת עופר, התמנו לאחר פרישתם מהמגזר הציבורי ותום תקופת הצינון לעובדים בכירים בחברות של המשפחה. דוגמה אחת היא מינויו של החשב הכללי לשעבר במשרד האוצר, ניר גלעד, למנכ"ל החברה לישראל. זאת לאחר חתימת הסכם זיכיון של המדינה עם האחים עופר, (המוכר גם כ'הסכם ניר גלעד'), שעורר מחלוקת ניכרת בין המשפטנים ובציבור הכללי וספג גם ביקורת חריפה ממבקר המדינה, לאור הטענה כי המדינה שילמה למשפחת עופר סכום של 568 מיליון ש"ח תמורת בתי הזיקוק כאשר לפי הזיכיון הם שייכים למדינה לאחר פקיעתו.
בתקופה בה הייתה צים בבעלות משותפת למדינה ולקבוצת האחים עופר נהגה החברה לערוך עסקאות עם קבוצת האחים עופר תוך הפרת הוראות חוק החברות בעניין עסקאות עם נושא משרה בחברה. כך, למשל, נהגה קבוצת עופר להימנע מתשלום עמלות על החכרת אוניות לצים ולהעלים את המידע מדירקטוריון החברה.
בין השאר עלו טענות אלו בסרט שיטת השקשוקה, שנעשה על ידי מיקי רוזנטל ואילן עבודי. בתגובה הוגשה תביעת דיבה על ידי החברה לישראל כנגד יוצרי הסרט והוכן סרט תגובה. בהסכם פשרה בין רוזנטל למשפחת עופר הוסכם כי משפחת עופר תשלם לרוזנטל 40 אלף ש"ח הוצאות משפט בתוספת מע"מ.
בחודש יוני 2004 שודר בתוכנית "עובדה" סרט התעודה "זהב לבן עבודה שחורה", ובו טענות רבות נגד מפעלי ים המלח על העסקת עובדי קבלן בתנאי העסקה לא ראויים, בעקבות סרט התעודה הוקמה ועדת בדיקה פנימית בראשות אלי גולדשמידט שכל המלצותיה להעסקת עובדי קבלן התקבלו על ידי הנהלת "כימיקלים לישראל".
ביקורת ציבורית והאשמות בדבר העדפה בלתי הוגנת הביאו בשנת 2006 לביטול זכייתה של חברת "רויאל קריביאן" שבשליטת עופר במכרז להפעלת נמל גלאטה באיסטנבול למשך 49 שנים תמורת 4.3 מיליארד דולר.
בחודש מאי 2011 פרסמה מחלקת המדינה שחברות שבשליטת משפחת עופר הפרו את החרם הכלכלי על איראן, אבל כשהסתיימה החקירה, ארבעה חודשים לאחר מכן, הסירה מחלקת המדינה את קבוצת האחים עופר מרשימת הסוחרות עם מדינה זו, וביטלה תוכניות להטלת סנקציות על החברה.
פילנתרופיה
סמי עופר תרם סכומים משמעותיים לגופים שונים בישראל ובעולם, בהם בית ספר לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה, הקרוי על שמו.
קרנות רפואיות
בסוף 2005 הקים סמי עופר את קרן התרופות של קבוצת החברה לישראל למען הבריאות בישראל המממנת תרופות שעלותן אינה מכוסה בסל הבריאות. כך, למשל, מימנה הקרן את תרופת האורביטוקס לחולי סרטן המעי הגס ואת תרופת ההרצפטין לחולות סרטן השד.
בשנת 2007 תרם סמי עופר 42 מיליון שקלים להקמת "בניין הלב ע"ש סמי עופר" במרכז הרפואי תל אביב (איכילוב) שבנייתו הושלמה במרץ 2011.
בשנת 2007 תרם סמי עופר 25 מיליון דולר למרכז הרפואי רמב"ם בחיפה, 17 מיליון דולר מהסכום נועדו להקמת בי"ח תת-קרקעי לאשפוז 500 חולים בזמן חירום.
מוזיאון תל אביב
בשנת 2005 הציע עופר לתרום 20 מיליון דולר להקמת אגף חדש במוזיאון ובתמורה דרש לקרוא למוזיאון על שמו ועל שם אשתו. בנוסף, התנה עופר את תרומתו בזכות וטו על החלטות הנוגעות לנדל"ן של המוזיאון ועיגון זכות זו באמצעות הערת אזהרה בטאבו. ההסכם אושר ברוב גדול (16 מול 4) במועצת עיריית תל אביב, אך נתקל בהתנגדות ציבורית. בסופו של דבר החליט עופר לבטל את תרומתו כשהוא מאשים "קומץ של אנשים שלא בחלו בשום אמצעי להכפיש את שמנו, ובמקום להכיר תודה – הכירו לנו רעה". אירועים אלו עמדו במרכז הסרט התיעודי "שיטת השקשוקה" של התחקירן והעיתונאי מיקי רוזנטל.