cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניקולאה אנדרוצה צ'אושסקו
חייו
כשנולד ניקולאה אנדרוצה, שש שנים אחרי לידת אחיו, ניקולאה צ'אושסקו, רשם אותו אביו באותו שם, "ניקולאה", כנראה משום שהיה תחת השפעת אלכוהול. מאוחר יותר הוסיפו לו את השם "אנדרוצה", כדי להבדילו משם אחיו.
אנדרוצה היה חרט. תחילה נטה אל התנועה הלגיונרית, אך בהמשך, בהשפעת אחיו מרין צ'אושסקו וניקולאה, נרשם במפלגה הקומוניסטית הרומנית. הוא התקדם בהדרגה בהיררכיה הקומוניסטית והגיע לדרגת לוטננט גנרל בסקוריטטה, אך הועבר לתפקיד שולי, מפקד בית הספר לקציני סקוריטטה, בגלל מתחים עם אחיו, נשיא רומניה.
במהפכה הרומנית (1989) נזעק עם חניכי בית הספר לקצינים, כאלף איש, כדי לדכא את המהפכה, ירה והורה לירות. אחרי המהפכה שוחרר משירות פעיל וכעבור חודש נעצר והועמד למשפט על חלקו בניסיון לדכא את המהפכה. הוא נידון ל-15 שנות מאסר, אך בגלל מצב בריאותו הרעוע שוחרר זמנית ב-1994 וסופית ב-1999. הוא מת זמן לא רב לאחר שחרורו בגלל סיבוכים במחלותיו.
מנחם צבי ברלין
הרב מנחם צבי ברלין (נולד בב' באב ה'תרצ"ח, יולי 1938) הוא ראש ישיבת רבנו חיים עוזר בבני ברק.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לחיה פועה (בת הרב יעקב זייבלד) ולרב אלכסנדר זיסקינד ברלין. למד בישיבת תפארת צבי ואחריה בישיבת חברון. נישא לאורה (נפטרה בדצמבר 2017), בתו של הרב יואל קלופט מחיפה לאחר נישואיהם גרו בני הזוג בחיפה. בין גיסיו: הרב חיים קלופט ראש ישיבת "קהילות יעקב" והרב שמואל אביגדור פייבלזון, ראש ישיבת "נחלת נפתלי" בצפת.
כיהן מספר שנים כר"מ בישיבת גאון יעקב בבני ברק, ובראשית שנות ה-90 ייסד את ישיבת רבנו חיים עוזר, בראשה הוא עומד. בנו, הרב יחיאל ברלין משמש כר"מ בישיבה.
הרב ברלין מתגורר בשכונת רמת אלחנן בבני ברק.
שיעוריו נדפסים בפרסומים פנימיים של הישיבה. חידושי תורה שלו בעניינים שונים נדפסים מעת לעת בכתבי עת תורניים ובספרי זיכרון.
האכסדרה האוקטביאנית
האכסדרה האוקטביאנית (בלטינית: Porticus Octavia - "פורטיקוס אוקטביה") הייתה אכסדרת עמודים שהוקמה ברומא העתיקה על ידי גנאיוס אוקטביוס בשנת 168 לפנה"ס על מנת להנציח את ניצחון צי רומא על פרסאוס ממקדוניה.
האכסדרה, שהייתה ממוקמת בין תיאטרון פומפיוס לבין הקירקוס פלאמיניוס, נחשבה לאכסדרה המפוארת ביותר ברומא, ונקראה גם "אכסדרת קורינתיה" (בלטינית: porticus Corinthia) בשל כותרות העמודים מהסדר הקורינתי שהיו באכסדרה - כותרות שהיו עשויות ברונזה. ככל הנראה היה זה המבנה הראשון שנבנה ברומא העתיקה תוך שימוש בסדר הקורינתי.
המבנה שופץ על ידי הקיסר אוגוסטוס בשנת 33 לפנה"ס.
כיום לא נותרו שרידים של מבנה זה.
הדרך המתומנת הנאצלת
הדרך המתומנת הנאצלת (סנסקריט: אָרְיָאשְׁתָּאנְגה-מָארְגַה आर्याष्टाङ्गमार्ग, פאלי: אַרִיוֹ אַתַנְגִיקוֹ מַגוֹ) היא אחד העקרונות המרכזיים בתורתו של גאוטמה הבודהה, אשר תיאר אותה כדרך המובילה לסיום הסבל (דוקהה) ולהארה. הדרך המתומנת מאפשרת להולך בה להפוך לאדם נאצל, ולפתח מוסר, ריכוז, וחכמה. היא הרביעית מבין ארבע האמיתות הנאצלות של הבודהה, וידועה גם בשם "דרך האמצע".
כל שמונת האלמנטים של הדרך כוללים בשמם את התואר "נכון", שהוא תרגום למילה samyañc (בסנסקריט) או sammā (בפאלי). ה"נכונות" מצוינת על מנת לבודד מבין שלל המשמעויות שכל אחד מהאלמנטים נושא בתוכו, את המשמעויות התורמות לשחרור מסבל, הוא מטרת העל של הדרך. מבחינה מילולית, ניתן להבין את שם התואר גם בהקשר של "השלמה", "התאחדות", "אחידות", "שלמות" או "אידיאל".
בסימבוליזם הבודהיסטי הדרך המתומנת הנאצלת מיוצגת לרוב על ידי גלגל הדהרמה, אשר שמונת חישוריו מסמלים את שמונת האלמנטים של הדרך.
מקור הדרך המתומנת
בהסתמך על דיונים שהשתמרו בקאנון הפאלי של זרם הטהרוואדה ובאגאמות, הדרך המתומנת הנאצלת חזרה ונתגלתה על ידי גאוטמה בודהה במהלך חיפושו האישי אחרי הארה. הכתובים מתארים נתיב קדום שבודהות קודמים יישמו והלכו לאורו. הבודהה לימד את הדרך לתלמידיו כך שגם הם יוכלו ללכת בנתיבה:
יש הבדלים זעירים ביישום הדרך המתומנת הנאצלת בין זרם בודהיסטי אחד למשנהו. כל זרם בודהיסטי טוען ליישום הדרך בצורה המתאימה ביותר להתפתחות תלמידיו.
החלוקה המשולשת של הדרך
נהוג לחלק את הדרך המתומנת הנאצלת לשלושה חלקים עיקריים - חכמה, מוסר וריכוז:
בזרם המהאיאנה צורת הצגה זו נקראת "שלוש ההכשרות הטובות יותר": התנהלות מוסרית טובה יותר, ריכוז טוב יותר וחוכמה טובה יותר, בדרך לשחרור ולהארה מתוך שאיפה לויתור ולבודהיצ'יטה (מתן שירות לשחרור מסבל עבור כלל הברואים).
השקפה נכונה
השקפה נכונה (samyag-dṛṣṭi • sammā-diṭṭhi) ניתן גם לתרגם כ"פרספקטיבה נכונה", "הבנה נכונה" או "נקודת מבט נכונה". זוהי הדרך הנכונה להסתכל על החיים, על הטבע ועל העולם כפי שהם באמת - להבין כיצד הם פועלים במציאות, ולא כפי שהאדם היה רוצה שיהיו. היא מסבירה את הסיבות לקיום, לסבל, לחולי, להזדקנות ולמוות האנושיים, וכן את הסיבות לקיומן של תאוות בצע, שנאה, ושגיה באשליות. היא נותנת כיוון ומספקת את הניצוץ להנעתם של שבעת מרכיבי ההארה (קשיבות, אנרגיה, שלווה, איזון-נפשי, שמחה, ריכוז וחקירה). ראשיתה של ההשקפה הנכונה טמונה בהבנה אינטלקטואלית, אך בזכות יישום של ריכוז נכון ותרגול מדיטטיבי מעשי, עוברים הרעיונות המרה לחוכמת-אמת המתפתחת בזכות החוויה הישירה. פיתוח הבנה נכונה מהווה השראה לניהול חיים מוסריים אשר יעלו עימה בקנה אחד. בקאנונים הפאלי והסיני, היא מוסברת כך:
ישנם שני סוגים של השקפה נכונה:
הבנה נכונה לנזירים מוסברת בפירוט בסָמָּדִיטְהִי סוּטָּה (Sammādiṭṭhi Sutta, "הדיון בהבנה הנכונה"), שבו סאריפוטה מורה כי הבנה נכונה ניתנת להשגה גם דרך הבנה של השלם והבלתי-שלם, של ארבעת המזונות ושל תריסר החוליות או שלושת המזהמים. "הבנה שגויה" הנובעת מבורות (avijja), היא התנאי המקדים לכוונה שגויה, לדיבור שגוי, לפעולה שגויה, לאורח חיים שגוי, למאמץ שגוי, למודעות שגויה ולריכוז שגוי. על המיישם להשתמש במאמץ נכון על מנת לנטוש את ההבנה השגויה ולהיכנס להבנה נכונה. תודעה נכונה משמשת להישאר בהבנה הנכונה על בסיס קבוע.
כוונה נכונה
כוונה נכונה (samyak-saṃkalpa • sammā sankappa) ידועה גם בתור "מחשבה נכונה", "החלטיות נכונה", "שאיפה נכונה" או "הפעלת רצון במטרה לחולל שינוי מיטיב". במסגרת מרכיב זה, על המיישם לשאוף בקביעות להיפטר מתכונות מזיקות ובלתי-מוסריות. פיתוח ראוי של הבנה נכונה יסייע למיישם להבחין בהבדלים שבין כוונה נכונה לכוונה שגויה. בקאנונים הסיני והפאלי, הדבר מוסבר כך:
המושג "ויתור" מתייחס לנטישת הרדיפה אחר הגשמי לטובת מחויבות גדולה אל הדרך הרוחנית; טיפוח רצון טוב; ומחויבות לנהוג בחוסר-אלימות ולהימנע מלפגוע בכל יצור חי.
דיבור נכון
דיבור נכון (samyag-vāc • sammā-vācā) עוסק בדרך הטובה ביותר בה ישתמש מיישם בודהיסטי במילותיו. בקאנון הפאלי הדבר מוסבר כך:
הסָמָנּיָפְּהָלה סוּטָּה (Samaññaphala Sutta), הקָוֵוטָה סוּטָּה (Kevatta Sutta) והקוּנְדָה קָמָּרָפוּטּה סוּטָּה (Cunda Kammaraputta Sutta) מפרטות:
האָבְּהָיָה סוּטָה (Abhaya Sutta) מפרטת:
פעולה נכונה
ניתן לתרגם פעולה נכונה (samyak-karmānta • sammā-kammanta) גם כ"התנהלות נכונה". ככזו, חייב המיישם לאמן את עצמו להיות נכון מוסרית בפעולותיו, ולא לפעול בדרכים שישחיתו או יפגעו בו או באחרים. בקאנונים הפאלי והסיני, הדבר מוסבר כך:
למיישם מקרב פשוטי העם, מפרטת הקוּנְדָה קָמָּרָפוּטּה סוּטָה (Cunda Kammaraputta Sutta):
למתנזרים, מוסיפה הסָמָנּיָפְּהָלה סוּטָּה (Samaññaphala Sutta):
אורח חיים נכון
אורח חיים נכון (samyag-ājīva • sammā-ājīva) משמעו שאסור על המיישם להשתתף בעסקים או עיסוקים אשר בצורה ישירה או עקיפה מביאים נזק ליצורים חיים אחרים. בקאנונים הפאלי והסיני הדבר מוסבר כך:
חמשת העסקים אשר העיסוק בהם פוגע:
מאמץ נכון
במאמץ נכון (samyag-vyāyāma • sammā-vāyāma), המיישם צריך לקיים מאמץ מתמיד לנטוש את כל המחשבות, המילים והמעשים השגויים והפוגעניים. במקום זאת, על המיישם להתמיד ולטפח את שיועיל לעצמו ולאחרים במחשבותיו, במילותיו ובמעשיו, וזאת מבלי להרהר בקושי או ביגיעה הנדרשים לשם כך. בקאנונים הפאלי והסיני הדבר מוסבר כך:
אף על פי שהמבנה הנ"ל מנוסח למסדר הנזירים, הוא מכוון גם לנזירות ולפשוטי-עם משני המינים המבקשים ליישם אותו.
תמצית ארבע דוגמאות המאמץ הנכון שהוזכרו לעיל:
מודעות נכונה
מודעות נכונה (samyak-smṛti • sammā-sati) ניתן לתרגם גם כ"זיכרון נכון", "עירנות נכונה" או "תשומת-לב נכונה". על המיישמים אותה לשמור את דעתם עירנית דרך קבע לתופעות שמשפיעות על הגוף ועל הדעת. עליהם להיות מודעים ושקולים, ולוודא שאינם פועלים או מדברים מתוך חוסר תשומת לב או מתוך שכחה. בקאנון הפאלי, הדבר מוסבר כך:
למרות שההוראות הנ"ל מיועדות לנזירים הן מכוונות גם לנזירות, ופשוטי עם מקרב שני המינים יכולים גם הם ליישם אותן.
ביקּהוּ בוֹדְהי, נזיר של מסורת התהרוואדה, מרחיב את הדיבור על מודעות בדברים שלהלן:
ריכוז נכון
ריכוז נכון (samyak-samādhi • sammā-samādhi), כפי ששמותיו בפאלי ובסנסקריט מצביעים, הוא יישום של ריכוז מדיטטיבי גבוה (סמאדהי). המתרגל מרכז את תשומת לבו באובייקט כלשהו, עד הגיעו לריכוז עמוק ולספיגה מדיטטיבית (גְ'האנה). מסורתית, הריכוז ממוקד לרוב בתחושות הגוף או בנשימה (אְָנְָפְָּנְָסְָטי, אנאפנה), במושאי מבט (קָסינה), או דרך חזרה על ביטויים ומנטרות. כחלק מפיתוח הסמאדהי יש להתגבר על חמשת המעצורים (השתוקקות חושית, דחייה, עצלנות לאה, דאגנות חסרת מנוחה, וספק), המהווים מכשול בדרך לכניסה לג'האנה. משהושג המצב התודעתי של ג'האנה, ניתן להשתמש בו ככלי לפיתוח חוכמה ותובנות, בזכות יכולתו לבחון בבהירות את טבען האמיתי של תופעות גוף ונפש בחוויה ישירה. תהליך זה מטהר את הנפש מ"מזהמים" (סנקהארות, תגובות רגשיות שאינן מיטיבות), מעמיק את הבנת הדהאמה, ובסופו של דבר מוביל להארה שלמה. בקאנון הפאלי הדבר מוסבר כך:
למרות שההוראות הנ"ל מיועדות לנזירים הן מכוונות גם לנזירות, ופשוטי עם מקרב שני המינים יכולים גם הם ליישם אותן.
על פי הקאנונים הפאלי והסיני, ריכוז נכון תלוי בהתפתחותן של מרכיבי דרך מקדימים:
יישום הדרך המתומנת
על פי הנזיר בודהי והמלומד ואלפולה ראהולה, על החלקים של הדרך המתומנת הנאצלת "להתפתח פחות או יותר בו זמנית, וככל המתאפשר על פי יכולת ההכלה של היחיד. הם כולם קשורים זה בזה וכל אחד מהם מסייע לטיפוח האחרים". בודהי מסביר כי "עם מידה מסוימת של התקדמות, כל שמונת החלקים יכולים להיות נוכחים במקביל, כאשר כל אחד מהם תומך באחר. אולם עד לנקודה זו לא ניתן להימנע מחשיפה של הדרך בשלבים"
על פי הקאנונים הפאלי והסיני, הבנה נכונה, כוונה נכונה, דיבור נכון, פעולה נכונה, אורח חיים נכון ומודעות נכונה משמשים כתומכים וכתנאים נדרשים ליישום ריכוז נכון. הגעה להבנה נכונה היא השלב הראשון, והיא גם הפתח לכלל הדרך המתומנת הנאצלת. ראשית על המיישם להבין את העקרונות של הבנה נכונה. מרגע שהושגה הבנה נכונה, היא תהווה מקור השראה ועידוד להתהוות כוונה נכונה במיישם. כוונה נכונה תוביל לדיבור נכון. דיבור נכון יוביל לפעולה נכונה. פעולה נכונה תוביל לאורח חיים נכון. אורח חיים נכון יוביל למאמץ נכון. מאמץ נכון יוביל למודעות נכונה. על המיישם להפעיל מאמץ נכון על מנת לנטוש את ההבנה השגויה ולהיכנס להבנה נכונה. מודעות נכונה תאפשר לבסס ולייצב את ההבנה הנכונה, אשר תסייע למיישם לרסן ולהתגבר על גורמי הסבל, שביניהם תאוות בצע, שנאה ושגיה באשליות. בזכות ההבנה נכונה, הגורם האחרון והסופי שיתהווה הוא שחרור נכון. זוהי התוצאה הסופית של יישום נכון של הדרך המתומנת הנאצלת, בה מתרחשת ההארה, והתרגול מגיע לשיאו.
הדרך המתומנת הנאצלת ופסיכולוגיה קוגניטיבית
קיימת קרבה בין עקרונות הבודהיזם לבין גישות פסיכולוגיות מסוימות. אחת מהן היא הפסיכולוגיה הקוגניטיבית, שמטרתה להבין את מכלול התהליכים המנטליים. במאמרו "בודהיזם פוגש מדע מערבי" מסביר גיי ווטסון:
מנקודת מבט פסיכולוגית, הדרך המתומנת הנאצלת היא ניסיון תבניות של מחשבה ושל התנהגות. זו הסיבה שהמרכיב הראשון של הדרך הוא הבנה נכונה (sammā-diṭṭhi), שהיא הדרך בה רואים את העולם. תחת קטגוריית התבונה, מקושרת תפיסת עולם זו למרכיב השני, חשיבה נכונה (sammā-saṅkappa), שנוגעת לתבניות חשיבה ולכוונה אשר שולטת בפעולותיו של האדם. ניתן לראות את המרכיבים הללו בפעולה בפיוטים הפותחים של הדְִהָאמָּפָּדָה:
כך, על ידי שינוי תפיסת העולם המעוותת של האדם, והגשמת "תפישה רגועה" במקום "תפישה מזוהמת" יכול האדם להקל על סבלו. ווטסון מציין זאת מנקודת מבט פסיכולוגית:
סבל והיצמדות
לפי דברי גאוטמה בודהה, הסבל נגרם כתוצאה מהיצמדות לדברים גשמיים, ששתי פניה הן השתוקקות (טנהא) ודחייה. מאחר שכל התופעות הן ארעיות, בנות-חלוף ונתונות לשינוי בלתי-פוסק (תופעה המכונה "אניצ'ה") האדם הנצמד אליהן נדון לסבל.
"התופעות" יכולות להיות גשמיות יותר (כגון ממון, תחושות, טעמים, מצב בריאותי, אנשים אחרים, וכדומה) או גשמיות פחות (כגון מעמד חברתי, דימוי עצמי, ואפילו התקוה הבסיסית להמשכיות או לסיום החיים). גם הדרך עצמה נחשבת לדבר שהצמדות אליו אינה עולה בקנה אחד עם הדרך. בשיחה על משל הנחש מתוך הקאנון הפאלי משווה הבודהה את הדרך לרפסודה אשר משמשת לחציית הנהר, אך אין צורך לשאתה על השכם לאחר שהנהר נחצה. כך גם מה שהוא מלמד נועד כדי להגיע למטרה, ומשהמטרה הושגה, אין ערך לאחיזה בדרך.
אהרן קלאוס
אהרן קלאוס (ח' בטבת ה'תרע"ד, ינואר 1914 – 19 ביוני 1961) היה עיתונאי ועורך ישראלי, פעיל בתנועה הרוויזיוניסטית בליטא ובישראל, חבר מערכת "מעריב" ועורך החדשות של העיתון מ-1949 ועד מותו, ומראשי אגודת העיתונאים בתל אביב.
ביוגרפיה
אהרן קלאוס נולד בראשית שנת 1914 בעיירה ז'וסלה (בפולנית: Żośle; בליטאית: Žasliai) שבליטא (כעבור מספר שנים בפולין), בנם של איידל לבית קראייר ומשה יוסף קלאוס (הוריו נספו בשואה, לאחר עלייתו לארץ ישראל). התחנך ב"חדר", בבית הספר שבעיירתו ובפרו-גימנסיה העברית באוטיאן, וסיים את לימודיו בגימנסיה העברית בווילקומיר בשנת תרצ"א. מנעוריו היה ציוני ופעל בחוגים להפצת השפה העברית. היה חבר בית"ר, תנועת הנוער והצעירים של התנועה הרוויזיוניסטית, ולקח חלק בכינוסיה ובפעילויות התרבות שלה. עם הפילוג בצה"ר ב-1933 עבר לבית"ר א' (האגף שנפרד מבית"ר בליטא), שלאחר מכן היה לחלק מברית הקנאים (בר"ק), ארגון הנוער של מפלגת המדינה העברית שבראשות מאיר גרוסמן. הוא היה חבר מראשוני הארגון, חבר במפקדה הארצית שלו ומזכירו הכללי. באותה תקופה השתתף בעיתונות של המפלגה, וערך את הדו-שבועון שלה "דער אידנשטאט" (יידיש: 'מדינת היהודים') שיצא לאור בקובנה מאוקטובר 1933.
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ של חברי מפלגת המדינה העברית בהרצליה. כעבור מספר חודשים הוזמן לעבור למזכירות המפלגה בתל אביב, ועבד בה עד אמצע שנת 1939. באותה תקופה כיהן כמזכיר המפלגה העליונה של ברית הקנאים. ב-1939 נישא לחוה לויט, ילידת 1914 שעלתה ארצה ב-1938, ובני הזוג היו הורים לשניים.
את עבודתו המקצועית בעיתונות החל ב-1939, כאשר הצטרף למערכת היומון "המשקיף", ביטאונה של המפלגה הרוויזיוניסטית בארץ ישראל, ועבד בו כעורך-לילה במשך כעשור. עם הקמת הבריגדה העברית במלחמת העולם השנייה השתתף בעריכת "במחנה", ביטאונם של חיילי הבריגדה שהשתייכו לתנועה הלאומית, שיצא בשנים תש"ב–תש"ג.
היה חבר מועצת העובדים של הסתדרות העובדים הלאומית (הע"ל) בתל אביב. ערך ביחד עם יוסף מלחי את קובץ ההסתדרות והשתתף בעריכת כתבי עת שונים. במשך תקופה קצרה בסוף שנות ה-40 היה עורך חדשות ב"ידיעות אחרונות". בסוף שנת 1949 הצטרף למערכת "מעריב" באותו תפקיד, וכיהן בו עד שכרע ליד שולחן עבודתו באמצע שנת 1961. עשרים ושתיים שנה עסק בעריכת חדשות, ו-12 מהן – בעמוד הראשון של מעריב.
במשך שנים רבות היה חבר הוועד של אגודת העיתונאים בתל אביב, ובתקופה שלפני מותו כיהן כסגן יו"ר האגודה. בשנת 1961 נבחר כחבר הנהלת האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל. לקח חלק ב"ספר השנה של העיתונאים" מראשית הופעתו בתש"ב – בתחילה ככותב סקירות, מגיה ומסדר מפתחות, בהמשך כמגיה ולבסוף במערכת. החל בתש"י כיהן כמזכיר מערכת, ומשנת תשט"ו היה חבר מערכת קבוע, ובפועל היה עורכו הראשי. השתתף בעריכת שני הכרכים הראשונים של האנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו של דוד תדהר. בשנת תש"ך הופיע בהוצאת ספרית מעריב "אלבום הרצל", שערך עם שמואל שניצר.
על פי עדותם של רבים מעמיתיו, אחת מתכונותיו הבולטות הייתה צניעותו הרבה. כך, לדוגמה, על אף שהיה העורך הראשי בפועל של ספר העיתונאים, דחה את הצעתם של חבריו למערכת, א. ב. יפה ואברהם שאנן, ששמו יופיע כעורך הראשי ושמותיהם כעורכי-משנה.
באמצע שנת 1961 כרגע ליד שולחנו ב"מעריב", והובהל לבית החולים. כעבור מספר שבועות, בחודש יוני, נפטר לאחר מחלה קשה. בן 47 במותו. הותיר את אלמנתו חוה קלאוס (נפטרה ב-1993) ושני ילדיו: זאבה (חסונה) לב ועמירם קלאוס (בעת פטירתו תלמיד כיתה י"ב בגימנסיה גאולה), וכן שתי אחיות. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
לאחר מותו קבע "מעריב" את פרס אהרן קלאוס לספורטאי השנה ולכדורגלן העונה בישראל.
בתו זאבה (חסונה) נישאה ב-1960 לחבר מערכת "מעריב" יגאל לב, ובשנת 1963 נולד בנם הראשון. בנו עמירם קלאוס היה מנהל השירות לנוער וצעירים במשרד הרווחה.
תמונת דריכה
תמונת דריכה - פומי-אה (e - תמונה, fumi - לדרוך; 踏み絵) היו תמונות עשויות ברונזה או הדפסי-עץ עליהם הופיעו דמותם של ישו, מריה הקדושה או קדוש נוצרי. בתמונות נעשה שימוש בתקופות שונות ביפן על מנת לאתר מאמינים נוצרים.
תמונות אלו כונו "תמונות דריכה" היות שהממשל היפני בתקופת אדו תחת שלטון שושלת טוקוגאוה עשה בהן שימוש כאמצעי איתור מאמינים בדת הנוצרית, שהייתה אסורה באותה תקופה. במהלך טקס רשמי, על ידי הדרישה לדרוך על דמותם של מריה הקדושה או ישו כאות לדחייה הדת הנוצרית זיהו מי נותר נאמן לדת הנוצרית.
מאמינים רבים סירבו לבצע את אקט הדריכה ולכן היו כפופים לעינויים קשים ואף לעונש מוות. השימוש באקט הכפייה לדרוך על תמונות או גלופות המגלמות סמל נוצרי החל בסביבות המאה השבע עשרה ונפסק באופן רשמי במאה התשע-עשרה עם יישום רפורמות מייג'י, במסגרתן הדת הנוצרית זכתה להגנה ממסדית.
ראשית הנצרות ביפן
הנצרות חדרה ליפן ב-1542 בהגיעם של הפורטוגזים לחוף קיושו במטרה לקדם סחר עם היפנים. בהגיעם של הסוחרים הגיעו ליפן מיסיונרים נוצרים, בעיקר ישועיים, שהחלו במלאכת הפצת הדת הנוצרית. השליטים המקומיים היפנים קידמו את פניהם של הסוחרים הזרים בברכה, ובמקביל התעניינו בתרבותם, שכללה בין היתר נצרות. כלומר, הנצרות שגשגה ביפן, בין היתר מבחינה כלכלית, בשל פוטנציאל הסחר בסחורות מיוחדות כגון משי וחרסינה. מאוחר יותר הגיעו זרים נוספים כדוגמת הספרדים וההולנדים, שהביאו עימם זרמים שונים של הנצרות.
תוך זמן קצר המירו הישועים מאות אלפי יפנים לדת הנוצרית וביניהם בעלי נחלות (דאימיו, Daimyo), כאשר המרת דתו של דאימיו פירושה המרת דתם של בני ביתו ויושבי הנחלה שלו. כתוצאה, הנצרות התפשטה ברחבי יפן. כנסיות שונות הוקמו בחבלי ארץ שונים והחלו במלאכת הפצת הדת וחוקי הנצרות. במקביל הפעילו הכנסיות מפעלי צדקה, חינוך ורפואה באופן ששינה במידת מה את מרקם החיים של היפנים באזורים מסוימים בדרום יפן. במהרה צברו הכנסיות השונות כוח והשפעה שעוררו חרדות בשליטים מקומיים אשר שראו בן איום. כך הנצרות ביפן הפכה לכוח ממשי אשר איים על השליטים המקומיים והלאומיים כאחד.
השימוש בתמונות הדריכה במסגרת רדיפת הנצרות ביפן
רדיפת הנוצרים בתקופת הידיושי באה לידי ביטוי בגירושם מבתיהם וממנזריהם ובזיזת רכושם. למעשה, רדיפת הנוצרים תפסה תאוצה עם מות הידיושי בשנת 1598 משום שמותו הביא להיווצרות מאבק כוחות סביב השאלה מי ירש אותו, היות שיורש העצר בן החמש שמינה היה צעיר מכדי לכהן כמנהיג. לאחר שהביס בקרב מצביאים מתחרים, עלה לשלטון טוקוגאווה איאיאסו, שבהמשך קיבל את התואר שוגון (שליט צבאי) מהקיסר בשנת 1603 כשביסס את כוחו. בראשית שנות שלטונו היה יחסו של איאיאסו אמביוולנטי כלפי הנוצרים. מצד אחד לא אכף את מדיניותו של הידיושי למגר את הנצרות, מצד שני לא תמך בה באופן רציף. לעיתים העביר כספים ואישר את בנייתם של מנזרים ולעיתים התנכל להם וסירב לסייע כלכלית. בתקופה זו, הנוצרים ששהו בשטחים של דאמיו נוצרים, זכו לתמיכה וסיוע, לעומת זאת נוצרים שהיו באזורים שהיו שייכים לתומכי הידיושי, נתקלו בהתנגדות והתנכלות. בנחלות שהתנגדו לנוצרים, תחת חסות איאיאסו, נזהרו בתחילה מרדיפה והוצאות להורג באופן גורף על מנת שלא לעורר את זעמה של הקהילה הנוצרית החזקה בשטחן, מתוך החשש שזו שעלולה להביא להפלתם של השליטים. בשלב ההתחלתי החרימו הברונים את חפציהם וגירשו אותם מבתיהם.
בתקופה זו במקביל לבזיזה ולגרוש חלה תופעת הכפייה על מאמינים נוצרים לכפור באמונתם, כאשר אחד האמצעים השכיחים ביותר היה שימוש ב"טקס דריכה": טקס במהלכו נכפה על מאמינים לדרוך על תמונות ותבליטים שונים הנושאים את דמותם של ישו או מריה. נוצרים אשר סירבו לכפור בדתם עונו עינויים קשים עד אשר הסכימו. אלו שהתעקשו והמשיכו לסרב הוצאו להורג. במקרים רבים נמצאו נוצרים שנשבעו לכפור בדת אך הפרו את שבועתם, גזר דינם של אלא היה גזר דין מוות להם ולכל בני משפחתם.
בשנת 1605 הוריש איאיאסו את תואר השוגון לבנו הידטאדה (Hidetada), אך בפועל המשיך לשלוט איאיאסו עד ליום מותו בשנת 1616. באחד עשר השנים עד מותו עסק איאיאסו בפעילות לחיזוק השלטון המרכזי ואיחוד יפן תחת שלטון השוגונות של טוקוגאווה. במהלך שנות שלטונו עבר איאיאסו בין הארמונות הרבים שבנה במחוזות שונים ברחבי יפן, ובכל מחוז מיגר את האיומים השונים על השלטון המרכזי, איום הנוצרים נמנה בין אלו. מיגור הנוצרים לא נעשה בבת אחת ברחבי יפן אלא באופן הדרגתי ושונה בהתאם לנסיבות בכל חבל ארץ. ייתכן מאוד מצב שבו באזור אחד נוצרים שגשגו והקימו מנזרים ואילו בחבל ארץ אחר היו נרדפים ונאלצו לכפור בדתם בשל נוכחותו של איאיאסו או רצון של שליט מקומי למצוא חן בעיני השוגון.
רדיפת הנוצרים הגיע לשיאה ב-27 בינואר 1614, כאשר מוציא איאיאסו צו רשמי נגד הנצרות. בצו מסביר איאיאסו כי הנוצרים לכאורה הגיעו ליפן במטרה לסחור אך בפועל המניע הנסתר הוא השלטת חוקי הדת הנוצרית המרושעים וחתירה תחת השלטון הנוכחי וכיבוש הארץ כולה, לכן יש לרסק אותם. במסגרת הצו נתן איאיאסו הוראות לנזירים הבודהיסטים, חוקים לאתר את המאמינים הנוצרים מתוך הקהילות עליהם היו אמונים. החוקים מנחים את הנזירים הבודהיסטים לאתר את המאמינים הנוצרים באמצעות קריאת תיגר על חוקי הדת הנוצרית והאמונות העממיות הרווחות. בהמשך הצו, מדגיש איאיאסו שאף על פי שהורים במשך דורות רבים הלכו בדרך של אחד מהזרמים של הבודהיזם, לא ניתן לסמוך על כך שילדיהם לא נסחפו לדת הנוצרית, או כפי שמכנה אותה איאיאסו בצו ל"חוק הרוע". למען הסדר הטוב, הורה איאיאסו שכל אדם שנימצא כי הולך בדרכו של "חוק האמת", קרי הבודהיזם, ירשם במנזר הבודהיסטי כחף מפשע ויזכה לקבל תעודה עם חותמת שמזוהה עם המנזר אליו משתייך אותו אדם.
במקביל לפרסום צו זה הדאמיו השונים קיבלו הוראה להגלות את הנוצרים הלא-יפניים, להרוס את הכנסיות והמנזרים ולכפות בכוח על מאמינים נוצרים לזנוח את אמונתם. עם פרסום הצווים הללו תגובת המאמינים הנוצרים נחלקה לשתיים: היו שגמרו אומר לעמוד על שלהם והיו שקיימו את אמונתם בסתר בעוד שהצהירו על זניחת הדת בפרהסיה. מותו של איאיאסו לא הביא להקלה ברדיפת הנוצרים, משום שבנו הידטאדה התאכזר לנוצרים פי כמה, וכך גם הבאים אחריו. כל יורש החמיר את החוקים האנטי נוצרים ביחס לקודמו, כך נוצרה הדרישה, בסביבות 1625, כי על הנזירים הבודהיסטים לבחון כל תקופה מחדש את אמונתם של בני הקהילה באמצעות שימוש ב"טקס דריכה".
ההתנכלות לנוצרים וגירושם מיפן הביאה להחלשות המסחר עם אירופה, משום שהסוחרים הקתולים סירבו לדרוך על תמונות הקדושים הנוצרים. ההולנדים המשיכו לנהל יחסי מסחר עם יפן בנמל דג'ימה.
מקור הדימויים לתמונות ששימשו כתמונות דריכה
בתקופה שבה חדרה הנצרות ליפן במאה השש עשרה, והחל מסחר ענף עם מדינות אירופה, סחרו בין היתר ביצירות אומנות. בין יצירות אומנות אלו נמנו יצירות רבות העוסקות בתכנים הרלוונטיים לדת הנוצרית. כתוצאה מכך נוצר מצב שמאמינים נוצרים ואף כאלו שאינם מאמינים נוצריים החזיקו במוצרי אומנות המציגים סצנות ודמויות שמקורן בנצרות.
לוחות דתיים שיובאו על ידי נזירים מזרמים שונים של הנצרות שימשו בהמשך כ"תמונות דריכה", ב"טקס הדריכה" על התמונות או הלוחות במטרה לאתר את המאמינים הנוצרים. כאמור השימוש בטקס זה החל סביב 1625. בתחילה הטקס נכפה על מאמינים נוצרים יפנים בלבד, אילו בהמשך, משהחריפה הרדיפה אחר הנוצרים נכפה על זרים לקחת חלק ב"טקסי דריכה" על תמונות. האחראים על הטקס היו לרוב אנשי אדמיניסטרציה של השוגון ונזירים בודהיסטים. עדויות היסטוריות רבות של אירופאים ששהו ביפן באותה העת מתארות את הכפייה של הממשל היפני כלפי זרים: ספרדים, פורטוגזים והולנדים, ללא הבחנה, לכפור בדתם. תיאורים רבים של הולנדים שהגיעו ליפן במאה השבע עשרה כללו את טקסי הדריכה היפנים והשימוש בדמותם של ישו ומריה הקדושה.
חוקרים רבים מזהים את תמונות הדריכה הודות למסגרות עץ אליהן מוסמרו התמונות, תבליטי העץ או המתכת הנושאים דמויות דתיות. כיום מצויות במוזיאון הלאומי בטוקיו עשרים ותשע "תמונות דריכה" ששימשו את הממשל היפני בטקסי הדריכה. מידת השחיקה הניכרת על הלוחות שנמצאו מצביעה על כך שאכן לוחות אלו שימשו כתמונות עליהן דרכו אלפי אנשים.
הסוף לשימוש בתמונות דריכה
הקץ לשימוש בטקס הדריכה בפרט וברדיפת הנוצרים בכלל הגיע בתקופת מייג'י, כאשר יפן חידשה את היחסיים הכלכליים והפוליטיים עם מדינות אירופה ואמריקה. בתקופה זו חל שינוי תודעתי בקרב ההנהגה היפנית אודות עוצמתם של הזרים. משנוכח הקיסר היפני לדעת כי עוצמת הזרים המערביים עולה על עוצמת היפנים בתחומים רבים, הוחלט לשתף עימם פעולה על מנת לחסן ולחזק את יפן בשאיפה להפוך לאימפריה בדומה למעצמות המערביות.
חזרתם של הזרים ליפן, הביאה עמה את החזרת הלגיטימציה של הדת הנוצרית ביפן. מששונתה הגישה כלפי זרים כך הלכה והתפוגגה רדיפת הנוצרים. כנסיות חזרו לפעילות עם כניסתם של הזרים ב-1865, אך המדיניות והצווים האוסרים על נצרות טרם שונו או הוסרו. גם בתקופת מייג'י עברו מספר שנים עד ששונתה החקיקה האוסרת את הנצרות באופן רשמי, ורק ב-1873 הוסר האיסור על הנצרות באופן סופי. עם זאת, השימוש הבלתי רשמי בטקסי הדריכה נמשך ברחבי יפן עד אשר יושמו רפורמות רשמיות בחבלי הארץ השונים ברחבי יפן. הרסטורציה של מייג'י לא רק ביטלה את האיסור על הנצרות אלא אף חיזקה ומיסדה את המוסדות הנוצרים ברחבי יפן. תמיכה פומבית זו הביאה לגל של מאמינים לחזור ולדבוק בנצרות. בכך תמה ההתנגדות והרדיפה של הנוצרים והשימוש ב"תמונות דריכה" כאמצעי לאיתורם והוקעתם הגיע לסופו.
אוסקר אריאס
אוסקר רפאל דה חסוס אריאס סאנצ'ס (בספרדית: Óscar Rafael de Jesús Arias Sánchez; נולד ב-13 בספטמבר 1940) הוא נשיא קוסטה ריקה לשעבר וחתן פרס נובל לשלום.
אריאס כיהן כנשיא קוסטה ריקה בין השנים 1986–1990 ו-2006–2010. בשנת 1987 זכה בפרס נובל לשלום על חלקו בהשגת הסכמי שלום במספר מלחמות אזרחים באמריקה המרכזית ובמיוחד בגואטמלה.
ביוגרפיה
אריאס נולד למשפחה מבוססת במחוז ארדיה שבצפון קוסטה ריקה. הוא למד בבית הספר סנט פרנסיס בבירה סן חוסה ונרשם לאוניברסיטת בוסטון כדי ללמוד רפואה. תוכנית זו לא יצאה אל הפועל, ותחת זאת השלים תארים בכלכלה ומשפטים באוניברסיטת קוסטה ריקה. בשנת 1967 נסע אריאס לבריטניה ולמד בבית הספר לכלכלה של לונדון. ב-1974 קיבל תואר דוקטור במדע המדינה מאוניברסיטת אסקס.
אריאס הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית מפלגת החירות הלאומית (Partido Liberación Nacional). בשנת 1986 התמודד לנשיאות המדינה מטעם המפלגה וניצח בבחירות. אריאס צידד במעבר של קוסטה ריקה מכלכלה מסורתית, המבוססת בין היתר על תעשיות הקפה והבננה, לכלכלה לא-מסורתית, המתמקדת בין היתר בתיירות. כן הוביל רפורמה במערכת החינוך במדינה.
חוקת קוסטה ריקה הגבילה את מספר הכהונות של נשיאי המדינה, ולכן לא התמודד אריאס על כהונה נוספת ב-1990. בשנת 2000 עתר אריאס לבית המשפט העליון בטענה כי האיסור אינו חוקתי, אך עתירתו נדחתה. עתירה נוספת שהגישו תומכיו של אריאס ב-2003 התקבלה, מה שסלל את דרכו לכהונה נוספת כנשיא המדינה, לאחר אבל פאצ'קו. אף שסקרי דעת הקהל ניבאו לו ניצחון סוחף בבחירות של 2006, זכה אריאס רק ב-40.9% מהקולות, בפער של 18 אלף קולות בלבד (כ-1.1%) מהמועמד שהגיע למקום השני, אוטון סוליס.
במהלך המשבר החוקתי בהונדורס בשנת 2009, תיווך אריאס בין הנשיא המודח מנואל סלאיה לבין הנשיא בפועל רוברטו מיצ'לטי, והציג תוכנית שנועדה לאפשר את שובו של סלאיה למדינה, ואולם מיצ'לטי דחה את התוכנית.
ב-2010 הסתיימה כהונתו השנייה של אריאס, ובמקומו נבחרה סגניתו, לאורה צ'ינצ'ייה.
LTI TXII
בעבר, חברת הנדסת הרכב "London Taxi Company" הייתה חלק מחברת "Manganese Bronze Holdings plc".
LTI TXII
תאוצת דגם "LTI TXII" בין 0–60 מייל (96.56 ק"מ) היא 17.4 שניות (לדגם תמסורת ידנית)
תאוצת דגם "LTI TXII" בין 0–60 מייל (96.56 ק"מ) היא 23.5 שניות (לדגם תמסורת אוטומטית)
YES-2 (לוויין)
YES-2 הוא שמו של לוויין ניסיוני קטן שנבנה על ידי קבוצת סטודנטים אירופים, כחלק מתוכנית חינוך והכשרה מתמשכת שמפעילה סוכנות החלל האירופית, הקרויה Young Engineers Satellite - YES.
תוכנית Young Engineers Satellite
תוכנית YES מאפשרת לצעירים אירופים הלומדים לתארים בתחום הנדסת חלל, פיזיקה, הנדסת מכונות, הנדסת חשמל ועוד להציע הצעות ללוויין מחקר. ההצעה הזוכה ממומנת על ידי סוכנות החלל האירופית, והמהנדסים הצעירים זוכים להזדמנות יוצאת דופן להשתתף בפיתוח ובבנייה של לוויין.
מטרות הלוויין YES 2
במסגרת פרויקט YES-2, הפרויקט השני מסוגו, נבחרה הצעה לפיתוח מנגנון שיוכל להוריד עצם מהחלל אל כדור-הארץ בלא צורך במנועים רקטיים לתמרון. הרעיון מבוסס על מה שמכונה Tether, כלומר חוט או כבל. הרעיון של הסטודנטים והמהנדסים הצעירים הוא לפרוש חוט באורך 30 ק"מ, ולהניח ללוויין הקטן שבנו להשתרך אחר הלוויין הגדול שאליו היה מחובר בתחילת המשימה. עם הזמן, ולמרות הריק הכמעט מוחלט השורר בגובה של כמה מאות קילומטרים, ייווצר גרר שייצור מתיחות בכבל ויביא להאטת תנועתו של הלוויין הקטן. או-אז ינותק החיבור אל הלוויין הגדול, והלוויין הקטן יחל בחדירה לאטמוספירה, במועד ובמקום מוגדרים היטב, על מנת להביאו לנחיתה על פני כדור-הארץ.
החוט שייפרש בין הלוויינים יהיה ארוך מאוד, אך דק – עוביו כחצי מ"מ בלבד. חישובים מראים כי בתנאי חשכה, ניתן יהיה להבחין בו בעין בלתי מזוינת.
מעבר ליוזמה החינוכית, לפרויקט (המעסיק למעלה מ-500 מהנדסים צעירים מכל רחבי אירופה) שתי מטרות נוספות: לחשוף את ההזדמנויות של שוק העבודה הקשור לתחום החלל, וכן להדגים טכנולוגיות חדשות.
יישומי כבלים בחלל
החוט שייפרש יהיה הארוך ביותר שנוסה אי-פעם, ותהיה זו הפעם הראשונה שבה ישתמשו לצורך זה בחוט לקישור בין לוויינים, שיביא להחזרת אחד מהם לכדור-הארץ. יש לכך חשיבות עצומה – שכן אם תוכח ישימות העיקרון, מערכות כאלה יוכלו לשמש להורדת לוויינים מהחלל עם סיום משימתם, ולהקטין מטרדי פסולת חלל בגבהים הנמוכים של המסלולים – שהם גם הצפופים ביותר.
יישום נוסף של הורדת מטען מהחלל לקרקע באמצעות חוטים יכול להיות הורדת מטענים וניסויים מתחנת החלל הבינלאומית.
שיגור הלוויין והחזרת תא הניסוי
הלוויין YES-2 שוגר לחלל כשהוא מחובר ללוויין מחקר רוסי בשם FOTON. השיגור התקיים ב-14.9.2007 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. הלוויין אמור לשהות בחלל כשבועיים בטרם ישחרר את הכבל ויוריד את תא החזרה לכדור הארץ.
האוונג'רס האפלים
האוונג'רס האפלים (באנגלית: Dark Avengers) הייתה קבוצה בדיונית של נבלי-על שהופיעה בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס. הופעתה הראשונה הייתה בחוברת Dark Avengers #1 ממרץ 2009, והיא נוצרה על ידי הכותב בריאן מייקל בנדיס והמאייר מייק דאודטו ג'וניור.
את הקבוצה הקים נורמן אוסבורן במהלך אירועי "שלטון אפל". אוסבורן - שמוכר כאויבו הגדול ביותר של ספיידרמן בזהותו הגובלין הירוק - הוא כעת נבל לשעבר שחזר למוטב וכאות הוקרה על הדיפת פלישתם של גזע הסקרול באירועי "פלישה סודית", קיבל מהממשלה מנהיגות על סוכנות S.H.I.E.L.D, אותה שינה מן היסוד לארגון חתרני בשם H.A.M.M.E.R, כאשר אסופת נבלי-על משמשת כעושי דברו ומתפקדת כאנטיתזה לקבוצת האוונג'רס.
חברי הקבוצה הם חברי קבוצת ת'נדרבולטס לשעבר, והם כללו בתחילה את דאקן כוולברין, נו-ואר כקפטן מארוול, מונסטון כגברת מארוול, בולזאיי כהוקאיי, מאק גארגן כספיידרמן, ארס והסנטרי. אוסבורן עצמו נוטל את הזהות "איירון פטריוט", ועוטה על עצמו חליפת שריון בנוסח איירון מן, אך צבועה בצבעי אדום-כחול-לבן כשל קפטן אמריקה. הקבוצה עושה את דרכה למדינה הבדיונית לאטבריה, כדי להציל את הנבל דוקטור דום מידיה של מורגן לה-פיי. עם שובם, אוסבורן נאלץ להתמודד עם הופעתו הטלוויזיונית של רונין, שהזכיר לציבור את מעשיו הנפשעים של אוסבורן וכי אין לסמוך עליו.
בקרוסאובר עם אירועי "אקס-מן: אוטופיה", האוונג'רס האפלים מגיעים לסן פרנסיסקו כדי להנחיל משטר צבאי ולפזר מהומות של קבוצות אנטי-מוטאנטיות. כדי לעשות זאת, אוסבורן מקים למורת רוחם של האוונג'רס האפלים את קבוצת אקס-מן האפלים, הכוללת את מיסטיק (כפרופסור אקס), דאקן (כוולברין), המלכה השחורה, נאמור, מסווה ופגיון, אומגה ומימיק (כאנג'ל). לאחר שאמה פרוסט, נאמור, מסווה ופגיון בוגדים בקבוצה, אוסבורן נשבע לנקום באקס-מן.
ג'ורג' קטלין
ג'ורג' קטלין (באנגלית: George Catlin: 26 ביולי 1796 - 23 בדצמבר 1872) היה עורך דין, צייר, סופר ומטייל אמריקאי, שהתמחה בפורטרטים של אינדיאנים.
ביוגרפיה
ג'ורג' קטלין נולד בשנת 1796 בווילס-באר, מחוז לוזרן, פנסילבניה. במהלך התבגרותו נתקל ג'ורג' ב"לוכדים, ציידים, חוקרים ומתנחלים שהיו עם משפחתו במסעותיהם מערבה." אביו למד בבית הספר למשפטים בליצ'פילד, וג'ורג' נשלח לשם כשהיה בן 17, אף שלא אהב את תחום המשפט. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1819 ועסק בעריכת דין במשך שנתיים לפני שוויתר עליו ונסע ללמוד אמנות. בשנת 1823 למד אמנות בפילדלפיה והתפרסם בזכות עבודתו כצייר פורטרטים. לאחר פגישה עם "משלחת שבטי אינדיאנים מהגבול המערבי, קטלין השתוקק לשמר תיעוד של מנהגים ויחידים אינדיאנים."
קטלין החל את דרכו בשנת 1830 כאשר ליווה את המושל ויליאם קלארק במשימה דיפלומטית במעלה נהר המיסיסיפי לשטח הילידים האמריקאים. סנט לואיס הפכה לבסיס הפעילות של קטלין במשך חמש נסיעות שנסע בין השנים 1830–1836, ובסופו של דבר ביקר בחמישים שבטים. שנתיים מאוחר יותר הוא שט במעלה נהר מיזורי יותר מ -3000 ק"מ לפורט יוניון, תחנת סחר, ליד הגבול של צפון דקוטה-מונטנה, שם בילה כמה שבועות בקרב הילידים שעדיין לא הושפעו מהתרבות האירופית. הוא ביקר בשמונה עשרה שבטים. כאן הוא הפיק את הדיוקנאות הטובים ביותר בקריירה שלו. במהלך נסיעות מאוחרות יותר לאורך נהרות ארקנסו, הנהר האדום והמיסיסיפי, כמו גם ביקורים בפלורידה ובאגמים הגדולים, הוא הפיק יותר מ -500 ציורים ואסף אוסף משמעותי של חפצים.
כשקטלין חזר מזרחה בשנת 1838, הוא הציג את הציורים והחפצים הרבים שאסף בגלריה האינדיאנית שלו, והחל להעביר הרצאות פומביות שחשפו את זיכרונותיו האישיים מחייו בקרב האינדיאנים האמריקאים. קטלין נסע עם התצוגה שלו לערים מרכזיות כמו פיטסבורג, סינסינטי וניו יורק. הוא תלה את ציוריו "בסגנון סלון" - זה לצד זה או זה מעל זה. המבקרים זיהו כל ציור לפי המספר על גבי המסגרת, כפי שמופיע בקטלוג של קטלין. זמן קצר לאחר מכן, הוא החל במאמץ למכור את האוסף שלו לממשלת ארצות הברית. התצוגה שלו לא משכה את הציבור והקונגרס של ארצות הברית דחה את בקשתו הראשונית לרכישת העבודות.
בשנת 1839 לקח קטלין את האוסף שלו מעבר לאוקיינוס האטלנטי לסיור בבירות אירופה. הוא משך בתחילה המונים לתצוגה שלו בלונדון, בריסל ופריז. המבקר הצרפתי צ'ארלס בודלר העיר על ציוריו של קטלין, "הוא החזיר לחיים את הדמויות הגאות והחופשיות של ראשי השבטים, באצילותם ובגבריותם."
קטלין רצה למכור את האוסף שלו לממשלת ארצות הברית כדי לשמור על יצירת חייו ללא פגע. ניסיונותיו המתמשכים לשכנע גורמים שונים בוושינגטון הבירה לקנות את האוסף נכשלו. בשנת 1852 נאלץ למכור את התצוגה המקורית, כ־607 ציורים, בגלל חובות אישיים. התעשיין ג'וזף הריסון רכש את הציורים והחפצים שאוחסנו במפעל בפילדלפיה.
קטלין בילה את 20 השנים האחרונות לחייו בניסיון ליצור מחדש את האוסף שלו, ושחזר יותר מ -400 ציורים. אוסף ציורים מבוסס על קווי המתאר שצייר בעבודות משנות ה -30 של המאה ה-19.
בשנת 1841 פרסם קטלין ספרים על המנהגים ועל מצבם של האינדיאנים בצפון אמריקה, בשני כרכים, עם כ -300 תחריטים. שלוש שנים מאוחר יותר פרסם 25 לוחות, שכותרתם "האינדיאנים בצפון אמריקה", ובשנת 1848, "שמונה שנים מסעות ומגורים באירופה".
בשנת 1872 נסע קטלין לוושינגטון הבירה בהזמנתו של ג'וזף הנרי, המזכיר הראשון של הסמית'סוניאן. עד מותו מאוחר יותר באותה שנה בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי, עבד קטלין בסטודיו של הסמית'סוניאן.
בשנת 1879 אלמנתו של ג'וזף הריסון תרמה את האוסף האינדיאני המקורי, יותר מ -500 עבודות, יחד עם חפצים נוספים, למוזיאון הסמית'סוניאן. האוסף המקורי הוא כעת חלק מאוסף המוזיאון האמריקאי לאמנות בסמית'סוניאן.
משפחה ומוות
ג'ורג' קטלין פגש את קלרה ברטלט גרגורי בשנת 1828 בעיר הולדתה אולבני, ניו יורק. לאחר נישואיהם, היא ליוותה אותו באחת ממסעותיו מערבה. נולדו להם ארבעה ילדים. קלרה ובנם הצעיר נפטרו בעת ביקורם בפריז בשנת 1845.
מניה דואלית
מניה דואלית היא מניה שנסחרת בשתי זירות מסחר - לרוב במדינה בה פועלת החברה, ובבורסה במדינה גדולה אחרת.
בישראל
בשנת 2000 הוכנס תיקון מס' 21 לחוק ניירות ערך ונוסף לו פרק ה'3, העוסק ברישום כפול, כלומר בניירות ערך הרשומים למסחר גם בבורסה בחו"ל. התיקון הגדיר את התנאים בהן יכולות חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב להירשם גם בכמה בורסות חיצוניות - הבורסה לניירות ערך בלונדון, נאסד"ק והבורסה לניירות ערך בניו יורק.
החוק מגדיר את הכללים אשר על פיהם צריכות להתנהל חברות המבצעות רישום כפול, ואת דרך העברת המניות בין הבורסות, וזאת מכיוון שלעיתים עלולים להיווצר פערי מחירים בין שערי המניות בבורסות השונות אשר מאפשרים ביצוע ארביטראז' בין הבורסות אשר שעות פעילותן שונות. תחילה נקבע כי הוא יחול על חברות הרשומות בורסה לניירות ערך בניו יורק וברשימה הראשית של בורסת נאסד"ק. במאי 2004, הותר גם לחברות ישראליות שנסחרות ברשימה הראשית של הבורסה לניירות ערך בלונדון, לבצע רישום כפול. בספטמבר 2004, הותר גם לחברות ישראליות הנסחרות ברשימת ה-Small Cap של בורסת נאסד"ק לבצע רישום כפול. ה-Small Cap היא רשימה של חברות בעלות שווי שוק נמוך יותר מזה של אלה הרשומות ברשימה הראשית של נאסד"ק.
מספר חברות אמריקאיות ביצעו רישום כפול בבורסה בתל אביב לאחר שרכשו חברות ישראליות: בפברואר 2001 חברת פוליקום שרכשה את חברת אקורד הישראלית, הייתה החברה הזרה הראשונה שנרשמה למסחר בתל אביב. אך לאחר זמן קצר הודיעה כי תמחק את מניותיה מהמסחר. חברת וריפון שרכשה את חברת "ליפמן הנדסה אלקטרונית" הישראלית נרשמה למסחר בורסה בתל אביב, ואף נכללה במדד ת"א 25, לאחר יותר מ-3 שנים של סחירות כפולה בארץ ובבורסה בניו יורק. החליטה הנהלת החברה כי הסחירות הכפולה איננה משרתת אותה עוד והיא חדלה להיסחר בארץ.
אברהם סרברניק
הרב אברהם (רוברט) סרברניק (4 במרץ 1902, וינה - 11 בפברואר 1965, ניו יורק) היה רבה הראשי של לוקסמבורג בין השנים 1929–1946, ונשיא "המזרחי" במדינה.
כתב ספר בגרמנית בשם "Der Jüdische Weg", "הדרך היהודית".
טהסין אזגיץ'
טהסין אזגיץ' (טורקית: Tahsin Özgüç; 20 במרץ 1916 – 28 באוקטובר 2005) היה ארכאולוג שדה טורקי. הקריירה הארוכה שלו החלה לאחר מלחמת העולם השנייה והוא היה לאחד מהארכאולוגים הבכירים המתמחים באנטוליה.
חייו
אזגיץ' נולד בעיירה קְרְג'אלי שבבולגריה. הוא למד בפקולטה לפילוסופיה, היסטוריה וגאוגרפיה שבאוניברסיטת אנקרה, וסיים את לימודיו ב-1940. ב-1942 הוא קיבל דוקטורט באותה פקולטה, וכיהן כעוזר הוראה בין 1945 ל-1946 ומרצה בין 1946 ל-1954, שהייתה השנה בה התמנה לפרופסור. הוא כיהן כדיקן הפקולטה לספרות בין 1968 ל-1969, ולאחר מכן ועד 1980 כיהן כרקטור האוניברסיטה. לאחר פרישתו ב-1981 שימש במשך חמש שנים סגן יושב-ראש המועצה להשכלה גבוהה של טורקיה.
אזגיץ' ותלמידיו תרמו רבות לארכאולוגיה של אנטוליה. הוא ניהל בה חפירות ארכאולוגיות ופרסם עם תלמידיו למעלה ממאה ספרים ומאמרים. בין 1962 ל-1964 הוא הרצה כפרופסור אורח במכון למחקר מתקדם בפרינסטון שבניו ג'רזי, ב-1964 באוניברסיטת חבל הסאר ובין 1975 ל-1976 באוניברסיטת מינכן שבגרמניה.
לאורך הקריירה שלו הוא שיתף פעולה עם אשתו נימט (Nimet), שהייתה אף היא פרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטת אנקרה. הוא ניהל חפירות בקילטפה (קייסרי), ובזכות ניסיונו הרב הוביל לחשיפה של חפצי עתיקות וטקסטים עתיקים, שסייעו להרחיב את הידע על ההיסטוריה של אנטוליה ומושבות הסחר האשוריות בין 2000 ל-1700 לפנה"ס. מלבד החפירות בקילטפה הוא עבד במקומות נוספים ובהם דוקיה, ארזינג'אן, ומסאט היאק.
הוא היה חבר במספר מוסדות מדעיים ובהם המכון הטורקי להיסטוריה, המכון הגרמני לארכאולוגיה, האקדמיה הבריטית, המכון האמריקני לארכאולוגיה, האקדמיה הבווארית למדעים, האגודה הארכאולוגית של הסיטי של לונדון, והמכון הטורקי לארכאולוגיה.
הוא מת באנקרה ב-28 באוקטובר 2005, והותיר אחריו אישה ובן.
סוזי קנטיקיאן
קנטיקיאן היא פעמיים אלופת העולם במשקל זבוב, והחזיקה בתואר אלופת נשים של אגודת האיגרוף העולמי (WBA) מ-2007 ועד 2012, ומ-2013 ועד 2017. בנוסף, היא הייתה אלופת העולם במשקל זבוב של ארגון האיגרוף העולמי (WBO) מ-2009 ועד 2012, ומחזיקה בתואר אליפות הנשים של פדרציית האיגרוף הבינלאומית (WIBF) מאז 2015, ובעבר החזיקה בתואר גם בין השנים 2007 ו-2012.
עד 2012, קנטיקיאן הייתה בלתי מובסת כמקצוענית, וניצחה ב-16 מתוך 30 הקרבות הראשונים שלה בנוקאאוט. תחנת הטלוויזיה הגרמנית ZDF משדרת את הקרבות של קנטיקיאן מאז יולי 2009. היא הייתה בעבר מתאגרפת-כותרת של תחנת הטלוויזיה ProSieben מ-2007 ל-2009.
תחילת דרכה
סוזיאנה קנטיקיאן נולדה בירוואן, בירת ארמניה הסובייטית, בתו של הרופא הווטרינרי לבון קנטיקיאן ואשתו מקרוהי. יש לה אח אחד, מיכאיל, המבוגר ממנה בארבע שנים. ב-1992, כשהיא הייתה בת חמש, הוריה החליטו לעזוב את ארמניה אחרי שאביה קיבל צו גיוס להילחם במלחמת נגורנו קרבאך. המשפחה עברה לברלין, שבגרמניה, ושהתה תחילה במתקנים למבקשי מקלט. אך בשל ריבוי האלימות במוסדות אלו, ואי ידיעת השפה הגרמנית, המשפחה עזבה את ברלין ועברה למולדובה, ומאוחר יותר לרוסיה, שם קנטיקיאן למדה תקופה קצרה בבית הספר. המשפחה חזרה לגרמניה בשנת 1996, עברה להמבורג, ושוב התגוררה במוסדות ממשלתיים למבקשי המקלט. סטטוס השהייה של קנטיקיאן נותר לא ברור במהלך כמעט עשור. מספר פעמים, היא ומשפחתה נלקחו לשדה התעופה לשם גירוש, אבל בעקבות התערבות של חברים מקומיים, ביניהם המאמן שלה לאיגרוף חובבני, פרנק רית, אשר התקשר לעורכי הדין, לתקשורת, ולפוליטיקאים מקומיים, הגירוש של המשפחה נמנע. בני המשפחה קיבלו היתרי מגורי קבע ב-2005, כאשר קנטיקיאן חתמה על חוזה איגרוף מקצועי לשלוש שנים אשר הבטיח לה הכנסה יציבה.
בגיל 16 החלה קנטיקיאן לעבוד כמנקה במרכז כושר מקומי, כדי לסייע בכלכלת המשפחה. היא סיימה את לימודי התיכון שלה בקיץ של שנת 2006, והפכה לאזרחית גרמניה ביוני 2008. היא בקשה היתר לשמר את אזרחותה הארמנית במקביל.
קריירה חובבנית
קנטיקיאן ניצחה באליפויות הנוער של המבורג מ-2001 עד 2004. היא גם ניצחה באליפות הנוער של צפון גרמניה בשנים 2003 ו-2004, ובחודש אוקטובר 2004, היא זכתה להצלחתה הגדולה ביותר שלה כחובבנית כשניצחה באליפות הבינלאומית בגרמניה לאיגרוף נשים חובבני במדור הנוער, במשקל נוצה. בשל ניצחונותיה, קנטיקיאן התחילה להתקשות למצוא יריבות חובבניות, והסטטוס שלה כמבקשת מקלט לא איפשר לה להתחרות מחוץ להמבורג. הרקורד הסופי של קנטיקיאן כחובבנית עומד על 24 ניצחונות והפסד אחד. את ההפסד היא זקפה להתלהבות יתר, ואמרה שהיא התעקשה להתאגרף למרות קשיי בריאות שחוותה. הסגנון האגרסיבי והשילובים המהירים של קנטיקיאן, וכן השאיפה שלה תמיד לתקוף עד שהיא מפילה את יריבתה, זיכו אותה בכינוי "Killer Queen" (מלכה קטלנית); היא לעיתים קרובות משתמשת בשיר בשם זה של להקת הרוק האנגלית קווין כמוזיקת הכניסה שלה לזירה.
2005 – 2007
בעקבות פרישתה של מחזיקת התואר רבת-השנים של ה-WIBF, רגינה הלמיך, קנטיקיאן "איחדה" את תוארי ה-WBA וה-WIBF כשזכתה באחרון בעיר מגוריה, המבורג, ב-7 בדצמבר 2007. היא והוקמי נפגשו שנית בזירה, שישה חודשים אחרי הקרב הראשון שלהן. גם הפעם המתאגרפת הצרפתייה הוכיחה עצמה יריבה ראויה, והקרב התפתח באופן דומה למפגשן הראשון. וגם הפעם, קנטקיאן התחילה חזק, והוקמי התקדמה בחצי השני, בקרב שנהיה צמוד. אך הפעם, קנטיקיאן הובילה אצל כל שלושת השופטים, וניצחה בהחלטה פה אחד. בסוף השנה, קנטיקיאן נבחרה כספורטאית השנה של העיר המבורג.
2008 – 2010
קנטיקיאן הגנה בהצלחה על תאריה נגד שרה גודסון מהפיליפינים בנוקאאוט טכני בסיבוב השלישי ב-29 בפברואר 2008. גודסון, שהתאגרפה כמעט באופן בלעדי במשקלים נמוכים יותר לפני כן, לא הצליחה לעמוד בפני קנטיקיאן, והשופט סיים את הקרב לאחר סדרה של מכות לגוף בסיבוב השלישי. בקרב הבא שלה בהגנה על האליפות, ב-10 במאי 2008, קנטיקיאן הביסה את מרי אורטגה מארצות הברית בסיבוב הראשון בנוקאאוט טכני. אורטגה, אשר נלחמה בעבר נגד מתאגרפות ידועות, כגון אלנה ריד והולי דאנאווי, הופלה פעמיים על ידי מכות ישרות במהלך 90 השניות הראשונות של הקרב. כאשר קנטיקיאן הצמידה את אורטגה לחבלים, השופט התערב זמן קצר לפני סוף הסיבוב הראשון. העצירה המהירה הפתיעה רבים שציפו לקרב קשה יותר, כולל את הלמיך ששימשה כפרשנית טלוויזיה.
קרב התואר הבא של קנטיקיאן, ב-29 באוגוסט 2008, הציב אותה מול הגר פיינר מישראל, שהייתה יריבתה האחרונה של הלמיך לפני פרישתה. לאחר סיבוב פתיחה צמוד, הקרב הפך פראי יותר, ופיינר חבטה בקנטיקיאן והובילה בנקודות בחלק הראשון של הקרב. אך מהסיבוב החמישי ואילך, קנטיקיאן הצליחה להשתלט על הקרב על ידי הנחתת מכות נקיות, וצברה יותר נקודות, ובסוף זכתה על פי החלטה פה אחד. ב-5 בדצמבר 2008, יריבתה של קנטיקיאן הייתה אנסטסיה טוקטלובה מרוסיה, אלופת איגוד האיגרוף הגרמני (אך קרב זה לא היה על התואר). בקרב שהיה טקטי באופן בלתי אופייני, קנטיקיאן הצליחה לשלוט בטוקטלובה מאמצע הזירה. שלושת השופטים החליטו לטובת קנטיקיאן. בדצמבר 2008, היא נבחרה כמתאגרפת השנה של גרמניה בפעם הראשונה. בנוסף, היא זכתה בפרס WBA למתאגרפת הטובה ביותר לשנת 2007-08.
כשהיא מחזיקה בשלושה תוארי אליפות נשים במשקל זבוב בו זמנית – של WIBF, WBA ו-WBO – היא הגנה עליהם בהצלחה מפני מחזיקת התואר של ה-IBA (אגודת האיגרוף הבינלאומית), נדיה ראווי, שהייתה בלתי מנוצחת. הקרב התקיים ב-24 באפריל 2010 בהמבורג. הקרב היה צמוד מאוד, וראווי הנחיתה יותר מהלומות ברוב הסיבובים. אך בתום עשרה סיבובים, לקנטיקיאן היה יתרון צר בניקוד של שניים מתוך שלושת השופטים, וזכתה בהחלטה חלוקה. ב-17 ביולי, קנטיקיאן שוב הגנה על תאריה נגד ארקלי מוסיניו. בסיבובים הראשונים, היא השתמשה בשילובים והתקפות מהירות וצברה נקודות. אך אז קנטיקיאן נחתכה כשהשתיים התנגשו בראשיהן, ולא יכלה להמשיך. הקרב הוכרז כאין תחרות והיא שמרה על תאריה.
2011 – 2016
ב-26 במרץ 2011 הגנה קנטיקיאן על תואר ה-WIBF נגד אנה ארזולה וניצחה בהחלטה פה אחד. ב-21 באוקטובר, היא ניצחה שוב בהחלטה פה אחד, הפעם נגד טירפורן טנימיט מתאילנד, ושמרה על כל שלושת התארים.
בשלב זה, היא הייתה בלתי מנוצחת, עם 29 ניצחונות (כולל 16 בנוקאאוט). בקרב הבא שלה, קנטיקיאן הגנה על תוארי ה-WIBF ו-WBO, ב-16 במאי 2012 בפרנקפורט, נגד מליסה מקמורו האמריקאית. קנטיקיאן הפסידה בהחלטת רוב, בהפרש צר. הייתה זו התבוסה הראשונה שלה כמתאגרפת מקצועית. תואר אליפות ה-WBA לא היה בתחרות בקרב הזה, אז קנטיקיאן נותרה אלופת ארגון זה. ב-1 בדצמבר, האמריקאית קרינה מורנו נלחמה על תואר ה-WBA בקרב שהתקיים בדיסלדורף. קנטיקיאן ניסתה להביס את מורנו באמצעות התקפות אגרסיביות, אבל ספגה מהלומות רבות מידי מורנו תוך כדי תנועתה קדימה. הקרב נקבע על ידי החלטת הרוב בתום עשרה סיבובים, כשקנטיקיאן המפסידה. שופט אחד נתן לקנטיקיאן ארבע נקודות יתרון, אבל שני האחרים נתנו למורנו יתרון זהה של 94–96, והיא לקחה את חגורת WBA לנשים במשקל זבוב. היה זה ההפסד השני ברציפות של קנטקיאן.
היריבה הבאה של קנטיקאין בהתמודדות לתואר הייתה דן-בי קים. בקרב שנערך ב-31 במאי 2014, קנטיקיאן ניצחה בנוקאאוט טכני בסיבוב התשיעי. ב-8 בנובמבר 2014, יריבתה של קנטיקיאן הייתה נאוקו פוג'יוקה היפנית, והיא ניצחה בהחלטת השופטים אחרי 10 סיבובים. בשנה זו, היא הקימה חברת קידום איגרוף משלה, Kentikian Promotions, ונעדרה מן הזירה לתקופה. הקרב הבא שלה נערך כעבור 11 חודשים, באוקטובר 2015, נגד סוסנה קרוז פרז המקסיקנית. קנטיקיאן נפצעה בסיבוב השני בהתנגשות ראשים, אבל ניצחה על פי ניקוד ברוב הסיבובים, ובתום עשרת הסיבובים ניצחה בקרב בהחלטה פה אחד. עם זאת, הלמיך, במעמדה כפרשנית, ציינה שקנטיקיאן לא נראתה כתמול שלשום בזירה. ובכל זאת, הניצחון זיכה את קנטיקיאן בתואר אליפות ה-WIBF לנשים משקל זבוב. ב-30 ביולי 2016, הגנה על תואר זה נגד נבנקה מיקוליץ' וניצחה בהחלטה פה אחד. נכון ל-2018, היה זה הקרב האחרון שלה. ב-2017, קנטיקיאן פינתה את תואר האליפות של WBA לנשים במשקל זבוב.
בתקשורת
בתחילת הקריירה המקצועית שלה, קנטיקיאן בעיקר סוקרה בתקשורת המקומית בהמבורג, ומדי פעם בעיתונים גרמניים לאומיים; בפרט, הילדות הקשה שלה והתקופה הארוכה בה מעמדה לא היה ברור כמבקשת מקלט עוררו עניין בתקשורת, והובילו להשוואות עם סרט האיגרוף "מיליון דולר בייבי". הגובה שלה, 1.54 מ', גם משך תשומת הלב, והיא זכתה לכינוי "המתאגרפת הגרמנייה המקצועית הקטנה ביותר". בשלב מוקדם, קנטיקיאן נחשבה לאחת הכישרוניות באיגרוף הגרמני והתקשורת הזכירה אותה בתור בעלת הפוטנציאל להיות יורשתה של אלופת העולם, רגינה הלמיך, מטרה שגם קנטיקיאן הגדירה עבור עצמה.
ב-2007, קנטיקיאן הוצגה בפני קהל גדול הרבה יותר, בשל שיתוף פעולה עם תחנת הטלוויזיה ProSieben. בנוסף לשידורים חיים של הקרבות שלה, היא הופיעה מספר פעמים בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית TV total. היא עשתה ארבעה סבבי אימונים עם מארח התוכנית, שטפן ראב, וכן השתתפה בתחרות הריאליטי אליפויות גלישת ווק, בה הייתה בקבוצה המנצחת יחד עם סוון האנאוולד, כריסטינה שורר ומרקוס באייר. הקרב הראשון שלה על הגנת התואר, נגד מריה חוסה נונייז, נצפה על ידי 4.69 מיליון צופי טלוויזיה. כשנה לפני הקרב שלה על התואר מול קרולינה אלוורז, היא צולמה לסרט תיעודי אשר שודר ביוני 2007 בתחנת הטלוויזיה הציבורית הגרמנית Das Erste. גרסה מקוצרת עם קריינות באנגלית שודרה על ידי הערוץ הגרמני הבינלאומי דויטשה ולה באוקטובר 2007. ב-2010, קנטיקיאן הייתה לדוברת של ארגון הצדקה הארמני Lebensbaum Armenien (עץ החיים הארמני).
בוהמון הראשון, נסיך אנטיוכיה
בוהמון הראשון, נסיך אנטיוכיה (Bohémond de Tarente, בוהמונד מטרנטו; 1054 - 3 במרץ 1111) היה ממנהיגי מסע הצלב הראשון.
ביוגרפיה
בוהמון נולד בדוכסות קלבריה שבדרום מערב איטליה בשנת 1054, כבנו הבכור של מנהיג הנורמנים רובר גיסקאר ושל אשתו הראשונה אלברדה. בין 1081 ו-1085 השתתף במבצעים הצבאיים של אביו נגד האימפריה הביזנטית, ועם מות אביו (17 ביולי 1085) ירש את דוכסיות פוליה, קלבריה וסיציליה.
בוהמון הקים צבא נורמני, צלח את הים האדריאטי, הגיע לקונסטנטינופול באפריל 1097 וניהל משא ומתן עם אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. באוקטובר של אותה שנה הגיע לאנטיוכיה (כיום אנטקיה שבדרום טורקיה) שהייתה בידי הסלג'וקים והטיל עליה מצור.
ב-3 ביוני 1098 לכד את העיר ולקח אותה לעצמו כנחלתו הפרטית, למרות מחאותיו של המנהיג הצלבני רמון הרביעי, רוזן טולוז, שגם הוא השתתף במצור על העיר. בינתיים הסתבך מצבו של בוהמון, שהוכתר כנסיך אנטיוכיה, בהיותו נתון במאבק תמידי נגד אלכסיוס הראשון, שנתמך על ידי רמון הרביעי, ונגד הסלג'וקים שלטשו את עיניהם לצפון סוריה.
לאחר שהסלג'וקים פלשו לרוזנות אדסה, יצא בוהמון הראשון לעזרתו של בלדווין השני ותקף את העיר חרן (כיום אתר ארכאולוגי בדרום מזרח טורקיה) ביחד עם אחיינו טנקרד. בקרב חרן ביום (7 במאי 1104) נחלו הצלבנים מפלה ניצחת מידי הסלג'וקים. בוהמון חזר לאירופה כדי לגייס עזרה ושם נשא לאישה את קונסטאנס, בתו של פיליפ הראשון, מלך צרפת. הוא לא שב עוד לאנטיוכיה.
ב-1105 ניסה לתקוף את האימפריה הביזנטית כשנחת עם צבאו באזור דלמאטיה (כיום בקרואטיה) כפי שעשה אביו רובר גיסקאר עשרים שנה לפני כן, ובסוף 1107 הטיל מצור על דורס - עיר הנמל הביזנטית בחוף הים האדריאטי. אך ב-1108 ניצחו הביזנטים את צבאו בעזרת ונציה והוא נאלץ לחתום על חוזה דבול עם אלכסיוס הראשון שלפיו תשוב אנטיוכיה לשליטת האימפריה הביזנטית אחרי מותו, והוא עצמו הפך לוואסל של הקיסר.
הסכם זה לא היה מקובל על טנקרד, שב-26 במרץ 1111, עשרים ושלושה ימים בלבד אחרי מותו של בוהמון הראשון, דאג להכריז על ביטולו, והמשיך לשמש כעוצר נסיכות אנטיוכיה בשם בנו של בוהמון, בוהמון השני.
במשך שלוש השנים האחרונות לחייו היה בוהמון הראשון מדוכדך. הוא נפטר ב-1111 בעיר בארי ונקבר בעיר קאנוסה די פוליה בדרום מזרח איטליה.
ההיסטוריונית הביזנטית אנה קומננה, בתו של אלכסיוס הראשון, השאירה עדות ממקור ראשון על מאורעות אלה בחיבורה האלכסיאדה. לפי תיאוריה המפורטים היה בוהמון אדם משכיל ומרשים, גבוה וחסון, בעל שיער בלונדיני ופנים מגולחות.
תום יעקובוב
תום יעקובוב (נולד ב-30 ביוני 1992) הוא אתלט ישראלי, 3 פעמים ברציפות אלוף ישראל (2016 - 2018) בקפיצה משולשת ואלוף ישראל (2018) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה
יעקובוב החל להתאמן באתלטיקה כשהיה בן 18. הוא החל להתאמן במכבי חיפה בהדרכתו של המאמן אהרון שבתייב בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת.