cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אהרן קליימן
ביוגרפיה
בשנת 1960 הגיע לראשונה לישראל, במסגרת "שנת הכשרה", במהלכה התנדב בקיבוץ יבנה ולמד בישיבת כרם ביבנה.
בשובו לארצות הברית המשיך את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת קולומביה, וקיבל לתואר מוסמך ב-1964. בשנת 1969 השלים את עבודת הדוקטורט בבית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים (SAIS) של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, עם התמחות בלימודים בינלאומיים ותת-התמחות בלימודי המזרח התיכון. בהסתמך על מקורות ראשוניים בגנזך המלכותי בלונדון, הדיסרטציה שלו - קבלת החלטות בוועידת קהיר בשנת 1921 - עסקה ביסודות המדיניות הבריטית במדינות ערב ובארץ ישראל עם תום מלחמת העולם הראשונה, בעת כהונתו של וינסטון צ'רצ'יל כשר המושבות, והיא יצאה לאור כספרו הראשון.
בשנת 1969 עלו לישראל קליימן, אשתו אדריאן, ובתם בת השנה. קליימן ואשתו הם הורים לארבעה ילדים- עליזה, עמרם, איתמר ויכבד.
קריירה אקדמית
בשנת 1969 נענה להצעה מאוניברסיטת תל אביב להצטרף כמרצה במחלקה למדעי המדינה, ולבסוף להיות ראש החוג. הוא לימד מגוון רחב של קורסים לתואר ראשון ותואר שני והנחה סטודנטים רבים לתואר שלישי במשך יותר מ-50 שנה. קליימן יזם את "השולחן העגול – פורום השגרירים", המקיים מפגשים תקופתיים בין שגרירים בישראל לסטודנטים במחלקה, תוך יצירת גשר ביניהם וחשיפת סטודנטים לדיפלומטים מישראל ומהעולם. בנוסף, הקים את "הפורום הבינלאומי" - פורום א-פוליטי, הפתוח לסטודנטים, לסגל ולציבור הרחב, לטיפול בסוגיות ליבה ביחסי החוץ של ישראל ובזירה הבינלאומית. בשנת 2001 הקים קליימן ועמד בראש "התוכנית בלימודי דיפלומטיה על שם אבא אבן" ללימודי תארים מתקדמים.
קליימן מונה לראש הקתדרה על שם נחום גולדמן בלימודי דיפלומטיה באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1997-2009. הוא היה עמית מחקר במרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון ואפריקה ובמרכז JCSS – Jaffee Center למחקרים אסטרטגיים (כיום INSS) באוניברסיטת תל אביב.
היה גם פרופסור במחלקה לממשל באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון בירת ארצות הברית, (1979-1980; 1984-1985), והמשיך ללמד בה קורסי קיץ במשך 30 שנה. בנוסף, היה מרצה אורח באוניברסיטאות שיקגו (1994-1995), דנבר (1997), מישיגן (אן ארבור) (2000-2001), קליפורניה (UCLA) (2005-2006), בראון (2008) וטריניטי קולג' (אירלנד) (2010).
הוא גם היה תומך ופעיל ב"Track 2 Diplomacy", פגישות לא רשמיות בין נציגים ישראלים לנציגים ממדינות ערב והרשות הפלסטינית דרך ערוץ אקדמי. הוא התעניין גם במשא ומתן בין ישראלים לפלסטינים.
עם פרישתו בשנת 2007, הקים קליימן את החוג לפוליטיקה וממשל במכללה האקדמית אשקלון.
מחקריו
מחקריו עוסקים בנושאים של תהליכי קבלת החלטות, השפעת מצבי חירום על משטרים דמוקרטיים ויישוב סכסוכים בינלאומיים.
פרופ' קליימן התמקד בשלושה תחומי מחקר באשר לתורת היחסים הבינלאומיים ולמדיניות החוץ של ישראל:
צ'יזיק (לונדון)
צִ'יזְיק (באנגלית: Chiswick) היא אזור במערב לונדון, ממוקמת כ-9.5 ק"מ מערבית למרכז העיר, ומכסה את הצד המזרחי של רובע האונסלו.
גאוגרפיה
צ'יזיק איננה אזור מגורים בלבד, היא משלבת גם מסחר, קמעונאות, מסעדות ומלונות. בזכות הרחובות הרחבים, בתי קפה ומסעדות רבות מוציאים שולחנות לרחובות, מה שמקנה לצ'יזיק נופך של אזור בילוי. בנוסף צ'יזיק היא מושבה של מבשלת הבירה גריפין, שם מיוצרת הבירה זוכת הפרסים פולר.
בסקר שנערך בשנת 2007 צ'יזיק נחשבה למקום המגורים השמיני בדירוג ביוקר המחיה בבריטניה.
מקור השם "צ'יזיק" בא מאנגלית עתיקה, ופירושו המקורי הוא חוות גבינה. השם נבע, כנראה, מהחוות שהיו על גדות נהר התמזה שעובר באזור ואשר ייצרו גבינה. התיעוד הראשון לשימוש בשם הוא בערך מהמאה העשירית, והוא נכתב אז כך: Ceswican. הגיית השם לעיתים מבלבלת גם דוברי אנגלית, שטועים והוגים את שמה כ"צ'יזוויק" בהתאם לאיות Chiswick.
מקום (שיר של חנן בן ארי)
מקום הוא סינגל של הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי, שיצא לאור ב-6 בדצמבר 2021.
רקע וכתיבה
השיר ולחנו נכתבו על ידי חנן עצמו, והוא הופק ועובד על ידי תומר בירן.
בן ארי מתחיל בילדות של אבא, עובר לילדות שלו ומדבר על ילדות ביהודה ושומרון, ובתוך הזיכרונות מחפש את עצמו, למעשה תשובות לשאלות שמקננות בו. רוצה להשקיע לא רק בה (זוגתו) אלא גם בעצמו ובהגשמת חלומותיו. הגשמתם קשורה גם ביכולת שלו להתקרב אליה. הוא ימצא מקום עבורה, כשהוא בעצמו יממש את רצונו.
וידאו קליפ
בוידאו קליפ, בן ארי נזכר (תוך כדי תספורת אצל אביו הרצל בן ארי) בילדותו, ומציג אותה ואת מסע החיפושים שלו אחר המקום שלו בעולם, ואחר חלומותיו. חלקו הראשון מצולם כולו בבית פרטי ובחלקו השני משולבים גם צילומים שלו ושל אביו בירושלים, בבית כנסת ובאצטדיון.
הנס פאלאדה
הנס פאלאדה (בגרמנית: Hans Fallada; 21 ביולי 1893 - 5 בפברואר 1947) הוא שם העט של רודולף וילהלם פרידריך דיצן (Rudolf Wilhelm Friedrich Ditzen), סופר גרמני הידוע בספריו "איש קטן, לאן?" (1932) ו"לבד בברלין" (1947). שם העט "הנס פאלאדה" מורכב משמותיהם של שניים מגיבורי סיפורי האחים גרים.
ילדות ונעורים
פאלאדה נולד בגרייפסוולד שבגרמניה ב-1893. אביו, וילהלם דיצן, היה תחילה עיתונאי, ולאחר מכן משפטן, שעלה בסולם הדרגות השיפוטיות והיה לשופט בית המשפט העליון בגרמניה. הקריירה של האב הביאה את המשפחה למגורים בערים שונות, לרבות ברלין ולייפציג. בהיותו בן 16, בשנת 1909, היה פאלאדה קורבן לתאונה בה נפגע מסוס שהיה רתום לעגלה. התאונה, בה נפגע בפניו, הייתה הראשונה בשרשרת אירועים בנערותו של פאלאדה, לרבות מחלת הטיפוס, שהביאו לכך שהנער התמכר לתרופות ולמשככי כאבים. הנער היה דיכאוני ונטה להתאבדות. ב-1911 ערך ברית התאבדות עם חבר קרוב שהוסוותה כדו-קרב, והביאה לכך שפאלאדה הרג את החבר, אך נכשל בהריגת עצמו. פאלאדה נמצא זכאי מרצח החבר, בשל אי שפיות, ואושפז בבית חולים פסיכיאטרי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביקש להתגייס, אך נדחה.
קריירה ספרותית מוקדמת
בעודו מאושפז בבית החולים הפסיכיאטרי, החל פאלאדה לעסוק בכתיבה. בשנים 1920 ו-1922 פרסם שני ספרים אוטוביוגרפיים "גדשל הצעיר" (Der junge Goedeschal) ו"אנטון וגרדה". הספרים לא זכו להצלחה.
לאחר כישלון הספרים, איבד פאלאדה את יכולתו לכתוב ולהתפרנס. הוא הפך למכור למורפיום, ונאלץ לגנוב על מנת לספק את התמכרותו. את שנות ה-20 בילה בבתי סוהר ובמוסדות פסיכיאטריים. רק בשנת 1928 הצליח להיגמל מהתמכרותו.
בשנת 1929 נישא לאנה מרגרטה איסל (Anna Issel), התיישב בהולשטיין ועבד כעיתונאי. בשנים אלו התחיל מחדש גם בכתיבה ספרותית. ספריו מתקופה זו זכו להכרה ולביקורות משבחות. הם נשאו אופי פוליטי בולט, והתייחסו בביקורתיות ובציניות לנעשה ברפובליקת ויימאר, שעמדה אז על סף קריסה. סגנונו נחשב למייצג הזרם "Neue Sachlichkeit" (התכליתיות החדשה) שמייצגים אחרים שלו הם אריך קסטנר ואריך מריה רמרק. ב-1932 ראה אור ספרו "איש קטן, לאן?" (?Kleiner mann - was nun). הספר זכה לביקורות משבחות מאת קורט טוכולסקי והרמן הסה. בעקבות פרסום הספר זכה פאלאדה לרווחה כלכלית והכרה ביקורתית. הפיכת הספר לרב-מכר בינלאומי, הביאה להסרטתו בהוליווד בשנת 1933.
העובדה שמפיקי הסרט ההוליוודי היו יהודים, הביאה את פאלאדה להיות חשוד בעיני המשטר הנאצי, שעלה לשלטון באותו הזמן. פאלאדה לא נשא חן בעיני המשטר, ונאסר על ידי הגסטפו לתקופה קצרה. בתקופה זו עלו נישואיו על שרטון והקריירה הספרותית שלו גוועה לנוכח הגינויים שקיבל מן העיתונות הנאצית. בספטמבר 1935 הוכרז כי הוא "סופר בלתי רצוי", טרמינולוגיה נאצית שפירושה כי הוא נכנס ל"רשימה שחורה" של סופרים שאינם אוהדי המשטר.
ב-1937 פרסם את ספרו "זאב בין זאבים" (Wolf unter Wölfen), שכלל ביקורת מרה על רפובליקת ויימאר. הספר זיכה אותו באהדת הממסד, ושר התעמולה הנאצי יוזף גבלס אהב אותו. הוא הביע עניין בפאלאדה ושאף לקדמו. הוא הורה לו לכתוב רומן אנטישמי. פאלאדה התקשה לעמוד בציפיותיו של גבלס. בשלב זה שקל פאלאדה להגר מגרמניה, ואף עמד בקשר עם המוציא לאור שלו באנגליה, ג'ורג' פאטנם, ששלח ספינה פרטית שאמורה הייתה להבריח מגרמניה את פאלאדה ומשפחתו. ברגע האחרון החליט פאלאדה להישאר בגרמניה.
חייו במלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה המשיך פאלאדה לפרסם סיפורי ילדים וחומר שנתפס כא-פוליטי, ולתקופה קצרה זכה לעידודו של המשטר. עם זאת, הסכסוך עם אשתו, וגורמים נוספים כגון סגירת בית ההוצאה רובוהלט שהוציא לאור את ספריו, לאחר שמייסד בית ההוצאה נמלט לחו"ל, והחשש התמידי כי יסור חינו מעיני המשטר, וייחשף עברו הפסיכיאטרי (דבר שהיווה סכנה של ממש באותם ימים, בהם נרצחו חולי נפש), הביאו אותו לשוב לשתייה ולהתמכרות לסמים.
עם התמוטטות המשטר הנאצי, שוחרר פאלאדה מבית המחסה.
אחרי המלחמה
לאחר שסיים את תפקידו כראש העיר, ניסה פאלאדה ליצור קשרי עבודה עם המשטר החדש של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. הוא עבר לברלין ושם חידש את קשריו עם המשורר יוהנס בכר, שמונה לשר התרבות בממשלה הקומוניסטית החדשה. בכר ניסה לסייע לו בכתיבתו, בכך שנתן לו את תיק הגסטפו של משפחה בשם המפל, שבמהלך המלחמה הביעה התנגדות להיטלר בכך שהפיצה ברחבי ברלין גלויות ובהן מסרים אנטי-נאציים. פאלאדה שקע בכתיבת הספר על חייה של משפחת המפל, והשלים את כתיבתו בתוך 24 ימים. זמן קצר לאחר מכן מת. הספר, שתורגם לעברית בשם "לבד בברלין", נקרא בשפת המקור "Jeder stirbt für sich allein" – "כל אדם מת לבד". הספר יצא לאור לאחר מותו, והצליח מאוד.
מדובר ברומן אנטי-נאצי חריף, למרות שבימי הרייך השלישי נמנע כאמור פאלאדה מכתיבה פוליטית. על כך כתבה גיטה אבינור:
מורשתו
"לבד בברלין" היה לרב-מכר בגרמניה. הספר נחשב ליצירת מופת, וזכה לכך שפרימו לוי יכתוב כי "זהו הספר הטוב ביותר שנכתב אי פעם על אודות ההתנגדות הגרמנית לנאציזם". עם זאת הספר לא תורגם לאנגלית עם צאתו לאור, שכן הוצאת פטנם סברה שאינו איכותי כיתר יצירותיו של פאלאדה. במשך שנים לאחר מותו נשכח פאלאדה מחוץ לגרמניה. בגרמניה עצמה המשיכו יצירותיו להיקרא, אך הוא נחשב לסופר "בעייתי". במערב גרמניה זוהה עם המזרח, ובמזרח גרמניה נראה כדובר הבורגנות הזעירה, וכמי שיצירתו אינה מרקסיסטית דיה. בשנת 2009 התחדש העניין ביצירותיו מחוץ לגבולות ארצו. "לבד בברלין" תורגם לאנגלית, והיה לרב-מכר. בעקבות ההצלחה תורגמו אף יצירות נוספות של פאלאדה כ"איש קטן, לאן?" ו"השתיין". העניין המחודש בפאלאדה בארצות דוברות אנגלית הביאו לתרגום הספר "לבד בברלין" גם לעברית.
בשנת 2011 התגלתה בארכיון הספרייה הלאומית בירושלים תכתובת שניהל פאלאדה עם הסופר היהודי קרל ארנשטיין, שגלה ללונדון. מכתבים אלו, שנכתבו בין 1934 ל-1938, חשפו את בדידותו של פאלאדה, ואת חששותיו מהמתרחש בארצו. הספרייה הלאומית פועלת לשימור המכתבים והנגשתם לציבור.
הנצחתו
פרס הנס פאלאדה, פרס ספרותי, מוענק על שמו בידי מועצת העיר נוימינסטר.
Think like a machine
Think like a machine (חשוב כמו מכונה)   הוא ספרם המשותף השני של נעם מנלה וזאב זהר. הספר יצא בהוצאת הספרים Quality Chess בעריכת רב האמן רם סופר ורב האמן. מנלה הוא חוקר רשתות דיגיטליות וחברתיות ובעל דרגת מועמד בכיר לאמן בשחמט ; זהר הוא רואה חשבון, דירקטור בחברות ציבוריות ובעל דרגת מועמד לאמן בשחמט. זהו ספר השחמט השני שנכתב במשותף על ידי נעם מנלה וזאב זהר. בספר 102 משחקים ו-30 תרגילים. כל עמדה מוצגת בשני חלקים: חלק אנושי - מה חשב השחקן וחלק מחשבי: איך המחשב מנתח את העמדה. זה בכדי להראות את ההבדל בין שני סוגי ההתייחסות לעמדה. במונח "מכונה" מתכוונים המחברים למחשב שחמט.
פרס
הספר זכה בתחרות Yuri Averbakh/Isaac Boleslavsky Award שמארגנת פיד"ה על ספר השחמט הטוב ביותר שנכתב בשנת 2020 במקום השני.
בנימוקי השופטים נאמר בין היתר:
אלכסיי שירוב - אולג ניקולנקו (מוסקבה, 1991)
בספרו "אש על הלוח" Fire on Board מנתח שירוב את המשחק בעמודים 75–78.
לפני כן נכתבו ההערות לכרך 53 של האינפורמטור
עמדת ניתוח לאחר המסעים : 22...פה7 23. מהז3 מה:ו1 24. פה4+ מו7 25. רח6. בזמן כתיבת ההערות לאינפורמטור שירוב היה משוכנע שעמדת הלבן טובה אך כאשר הכין את החומר לספרו "אש על הלוח" בדק שירוב את הניתוחים של עצמו בעזרת תוכנת שחמט פריץ4 (שנחשבת היום כחלשה מאוד). התוכנה מצאה מסע מפתיע שמביא לשוויון בעמדה. הקורא המתענין ימצא את המסע בהערת השוליים.
בספרם של נעם מנלה וזאב זהר "Think like a machine" מביאים המחברים דוגמה זו בעמוד 10 כדוגמה לעמדה שגם שחקנים מוכשרים ביותר לא מביאים בחשבון את המסע הנכון, כפי ששירוב עצמו, אחד השחקנים הטקטיים הטובים בעולם בתחילת שנות ה-90 לא בדק כלל משום שהמסע מנוגד לאינטואיציה האנושית.
ג'פרי שיונג - סם שנקלנד 2018
בספרם של נעם מנלה וזאב זהר "Think like a machine" מביאים המחברים דוגמה זו בעמוד 38 כדוגמה לעמדה שגם שחקנים מהטובים בעולם לא מביאים בחשבון את המסע הנכון. המסע ששוחק במשחק הוא מסע טבעי - הכאת רץ - אך אילו שנקלנד היה בוחן חלופות אחרות היה יכול לאתר את החלופה החזקה שמובאת בהערת השוליים.
חואו ייפאן - פביאנו קרואנה
בספרם של נעם מנלה וזאב זהר "Think like a machine" מביאים המחברים דוגמה זו בעמוד 181 כדוגמה לעמדה שבה אלופת העולם לנשים לא העלתה על דעתה את החלופה ה"לא הגיונית" של ויתור על הרגלי המאוים בטור א'.
סיד ברנשטיין
סיד ברנשטיין (באנגלית: Sid Bernstein; 12 באוגוסט 1918 - 21 באוגוסט 2013) היה מפיק מוזיקלי ואמרגן אמריקאי-יהודי, שהתפרסם בכך שהיה מיוזמי ומחלוצי "הפלישה הבריטית" - הבאתן לארצות הברית של להקות בריטיות, בהן הביטלס, האבנים המתגלגלות והקינקס. כמו כן, הוא היה האמרגן הראשון שארגן מופעי רוק באצטדיוני ספורט.
ביוגרפיה
ברנשטיין נולד בעיר ניו יורק. במהלך מלחמת העולם השנייה הוצב בצרפת כחלק מגדוד נ"מ של צבא ארצות הברית.
ברנשטיין היה למעשה מחלוצי הפלישה הבריטית, כאשר הביא את להקת הביטלס מבריטניה לארצות הברית. בשלהי חודש דצמבר 1963, הוא הציג את שירי הלהקה, שהייתה אז עדיין לא מוכרת בארצות הברית, במחוז Tidewater שבווירג'יניה, וחודש לאחר מכן גם בעיר ניו יורק. הצגת הלהקה כללה את השמעת להיטיה במועדונים פופולריים, וכן חלוקת מתנות הנושאות את שם הלהקה. בשנת 1964 ארגן ברנשטיין את הופעת הביטלס בקרנגי הול, לאחר השתתפותם הראשונה בתוכנית הטלוויזיה "המופע של אד סאליבן". כמו כן, הוא ארגן את הופעתם הידועה באצטדיון שיי בשנת 1965, והודה שנים מאוחר יותר כי איכות הקול בהופעה הייתה נמוכה מאד.
במהלך הופעת להקת הביטלס באצטדיון שיי, דאג ברנשטיין לפרסם על מסכי הענק להקה נוספת אותה היה מעוניין לקדם - להקת הווייט סול "הראסקלס", בה פגש במהלך קיץ 1965. הוא עבד עם הלהקה במשך כ-5 שנים והביא לפרסומה ברחבי ארצות הברית.
ברנשטיין ארגן מופעים גם עבור לני קרביץ, פרנק סינטרה, ג'ימי הנדריקס, סליי אנד דה פמילי סטון ואחרים. בשנת 1965 הוא אף הביא זמרים ישראלים להופיע לראשונה בארצות הברית, בהם שושנה דמארי, שייקה אופיר ויפה ירקוני, אשר הופיעו בקרנגי הול.
בשנת 2010 פורסם סרט תיעודי באורך מלא בשם "סיד ברנשטיין מציג..." (באנגלית: "Sid Bernstein Presents..."), אשר עוסק בסיפור חייו של ברנשטיין. כמו כן, ברנשטיין השתתף בכתיבת שני ספרים על אודותיו - "It's Sid Bernstein Calling" ו-"Not Just The Beatles".
פרארי 599 GTB פיוראנו
הפרארי 599 GTB פיוראנו (הידועה גם בקוד F141) היא מכונית גראן טוריסמו איטלקית המיוצרת על ידי חברת פרארי. זוהי מכונית הדגל הדו-מושבית של פרארי, שהמחליפה את הפרארי 575M מראנלו החל משנת 2006.
סיד ברנשטיין
ביוגרפיה
ב-14 בפברואר 2012, בגיל 93, הוציא ברנשטיין אלבום מוזיקה ראשון כזמר, בו הוא שר מבחר מהשירים האהובים עליו.
פרארי 599 GTB פיוראנו
הפרארי נקראת 599 על שם המנוע בנפח 6,000 סמ"ק שלה, הסוג של גראן טוריסמו ברלינטה (GTB) ופיוראנו על שם המסלול המשמש את מכוניות פרארי.
סיד ברנשטיין
ביוגרפיה
ברנשטיין נפטר ב-21 באוגוסט 2013, בנסיבות טבעיות.
פרארי 599 GTB פיוראנו
נתונים טכניים
לפרארי 599 GTB פיוראנו מנוע בנפח 6,000 סמ"ק V12 בעל 620 כ"ס ב-7,600 סל"ד, דבר שהפך אותה בתקופתה למכונית הפרארי החזקה ביותר שיוצרה סדרתית. זהו אחד המנועים הבודדים שמפיקים מעל ל-100 כ"ס לליטר ללא עזרים נלווים, כגון מגדש טורבו. למכונית תיבת הילוכים ידנית מסורתית בעלת 6 הילוכים או לחלופין תיבת הילוכים רובוטית מצמד יחיד בעלת 6 הילוכים.
הפרארי 599 GTB מסוגלת להאיץ מ-0 ל-100 ב-3.5 שניות, מ-0 ל-200 ב-11 שניות ולהגיע למהירות מרבית של מעל ל-330 קמ"ש.
599 GTO
באפריל 2010 פרארי חשפה פרטים רשמיים אודות ה-599 GTO. המכונית היא דגם כביש של ה-599XX, דגם שמיועד אך ורק למרוצים והוא לא חוקי על כבישים. ה-599 GTO היא, לטענת אנשי פרארי, המכונית המהירה ביותר של פרארי שאי פעם נבנתה. המכונית מסוגלת להקיף את המסלול בפיוראנו בדקה ו-24 שניות (שנייה מהיר יותר מהפרארי אנזו), דגם ה-F12 ברלינטה שהחליף את ה-599 הצליח להקיף את המסלול בזמן קצר יותר.
ה-599 GTO מגיעה עם מנוע בעל 660 כ"ס ב-8,250 סל"ד. היא מסוגלת להאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש בפחות מ-3.3 שניות ומגיעה למהירות מרבית של מעל 335 קמ"ש. ייצור המכונית יוגבל ל-599 פריטים בלבד.
SA Aperta
זהו דגם בעל גג נפתח של ה-599 שהוצג בתערוכת רכב בפריז בשנת 2010 כקולקציה ייחודית לכבוד המעצבים של פרארי. רק 80 מכוניות מדגם זה ייוצרו. המכונית בעלת מנוע הדומה לדגם ה-599 GTO המגיע למהירות מרבית של 325 קמ"ש ומאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש ב-3.8 שניות.
599XX
ה-599XX היא מכונית שנועדה למרוצים בלבד ואינה חוקית לנסיעה בכבישים. המכונית מבוססת על ה-599 GTB. הדגם הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בז'נבה בשנת 2009. ה-599XX מגיעה עם מנוע המייצר 720 כ"ס ב-9,000 סל"ד ותיבת הילוכים חדשה עם יחסי העברה של 60 מילי-שניות.
ה-599XX קיבלה בשנת 2011 חבילת EVO הכוללת הפחתה של 35 ק"ג במשקל המכונית ו-20 כ"ס נוספים המביאים אותה ל-740 כ"ס סה"כ.
תבטיה הרדופית
תֶּבֶטִיָּה הַרְדּוּפִית (שם מדעי: Cascabela thevetia (L.) Lippold) הוא שיח גדול או עץ נוי נמוך, ירוק-עד, רעיל, פרחיו צהובים-כתומים מוצאו מאמריקה הטרופית היובשנית, והוא נמנה על משפחת ההרדופיים. כל חלקי הצמח למעט הפרחים מכילים מוהל חלבי רעיל. וכל חלקי הצמח לרבות הפירות רעילים. תבטיה הרדופית בעלת שחלה עילית באופן מלר וכותרתה בעלת סימטריה רדיאלית. עלי הכותרת מאוחים בבסיסם לצינור והם נושרים כיחידה אחת. הגביע משתייר בפרי ואף גדל עמו מעט.
תבטיה הרדופית היה פופולרי כצמח גן או כשיח שדרות, ואיבד מיוקרתו. בישראל גדל מין נוסף, לא נפוץ, תבטיה גדולה (Cascabela thevetioides (Kunth) Lippold) שקטר פריה גדול בהרבה מתבטיה הרדופית.
מאפיינים
הגזע יחיד, או גזעים מרובים, דקים, ישרים שקליפתם דקה מאד וצבעה ירוק בענפים צעירים ואפור-כסוף בענפים בוגרים.
הפטוטרת קצרה מאוד כ-3 מ"מ. הלוואים הם בלוטות בבסיס העלה.
העלים מסורגים, מעט גִּלְדָּנִיִּים, דמויי סרגל עד סרגל-אזמלי (צרים, מאורכים אורכם 7 עד 15 ס"מ ורוחבם 0.8 ס"מ), מצטררים בבסיסים וקודקודם מתחדד. הטרף קירח, שפתו תמימה, ירוק כהה מבריק בצדו העליון ומבריק, וירוק בהיר בצידו העליון. העורק הראשי מסתעף כעין נוצה לעורקים צדדים שאינם ברורים (בשונה מתבטיה גדולה שעורקי המשנה בעליה בולטים.
התפרחות אמיריות (בקצות ענפים צעירים) ומסוימות כלומר, תפרחת שצירה אינו רציף אלא מורכב מצירים רבים, רובם קצרים, וכל ציר אינו אלא ענף של קטע הציר שמעליו. התפרחת מונה מספר קטן של פרחים.
עוקץ הפרח ארוך.
הגביע מחולק ל-5 אונות כמעט עד לבסיס. האונות משולשות, מחודדות בראשן וחופפות זו את זו מעט בבסיסן. הגביע בעל בלוטות רבות בצדו הפנימי בקרבת בסיסו. הגביע משתייר בפרי
הכותרת מאוחת עלים, דמוית משפך, אורכה כ-5 ס"מ. צינור הכותרת קצר, אורכו כ-10 מ"מ ובבסיסו מופרש צוף. אוגן הכותרת גזור לחמש אונות שהן שזורות כסליל לפני היפתחן.
בלוע צינור הכותרת, בבסיס האונות, יש 5 קשקשים היוצרים את העטרה. האבקנים 5 קבועים בבסיס האונות יחד עם הקשקשים. הזירים חופשיים וקבועים באמצע הכותרת או בסמוך ללועה והם ערוכים בין עלי הכותרת.. המאבקים דמויי חץ ונפתחים בסדקי אורך. גרגירי האבקה אינם מלוכדים לגושים גדולים.
המצעית מחוסרת דיסקוס. השחלה עילית, עלי השחלה כמעט חופשיים ויוצרים 2 מגורות, בכל אחת 2 ביציות. עמוד השחלה אחד דקיק וארוך, הצלקת בעלת 2 אונות.
הפריחה בחודשים החמים - אפריל עד דצמבר.
תפוצה ובית גידול
תבטיה הרדופית היא צמח חצי צל ואור מלא, עמיד בשרב (צריכת מים קטנה), בגיר ובמליחות, רגיש לקרה. קצב גידולה מהיר וככול שמצמצמים את השקייתה ירוסן גידולה החזק - שאם לא כן יכולה להגיע לגבוה רב, ולרוחב בהתאם לזה.
הריבוי באמצעות זרעים טריים בסתיו ובאמצעות וייחורים בחורף.
רעילות
כל חלקי הצמח למעט הפרחים מכילים מוהל חלבי, כל חלקי הצמח לרבות כולל הפירות רעילים המוהל החלבי מכילים רעלים מקבוצת הגליקוזידים שנקראים Thevetin A ו-Thevetin B, והם משפיעים בעיקר על פעילות הלב, וגורמים לשלשולים. התסמינים להרעלה הם: הקאה דופק איטי והתכווצויות. אכילת זרע אחד עלולה לגרום למוות.
שימושים
חומרי הרעל של הצמח משמשים לייצור קוטלי חרקים אורגניים, וכן בתעשיית הצבעים לייצור של צבעים המונעים התפתחות עובש.
הפירות היבשים משמשים במרכז אמריקה לייצור של חפצי חן.
קברט גרמני
קברט גרמני (בגרמנית: Kabarett) הוא מופע סאטירי המתמקד בביקורת חברתית ואירועים פוליטיים. מופעי קברט בידוריים ואמנותיים החלו בצרפת בשנת 1881 ואומצו על ידי דוברי הגרמנית בשנת 1901 עם הקמתו של אולם בברלין בירת גרמניה ואולם למופעי קברט בתיאטר אן דר וין בווינה בירת אוסטריה. מופעים אלה היו לפופולריים בשנות ה-20 של המאה ה-20, והתאפיינו בסאטירה פוליטית ובהומור שחור. הם זכו לפופולריות נמשכת, וכיום הקברט הוא חלק חיוני בנוף התרבותי בשתי המדינות.
אטימולוגיה
המילה "קברט" (בצרפתית: cabaret) מתארת מופע בידור הכולל קומדיה, זמרה, ריקוד ותיאטרון; גם בגרמנית המונח באיות זה (Cabaret) משמש בהוראה זו. לעומת זאת, מופע קברט גרמני (Kabarett) מתאר מופע מסוג שונה – רק סאטירה בסגנון סטנד-אפ על נושאים פוליטיים וחברתיים. מופעים אלה משתמשים בדרך כלל בטכניקות כמו ציניות, סרקזם ואירוניה. בניגוד לסטנד-אפ, המציג באופן משעשע סיטואציות משגרת החיים האישית, הקברט הגרמני מתמקד בנושאים פוליטיים וחברתיים, ולעיתים קרובות משולבים במופע אלמנטים אמנותיים.
היסטוריה
מופעי קברט בידוריים ואמנותיים החלו בצרפת בשנת 1881 ואומצו על ידי דוברי הגרמנית בשנת 1901 עם הקמתו של אולם בברלין בירת גרמניה ואולם למופעי קברט בתיאטר אן דר וין בווינה בירת אוסטריה. באותה שנה ייסד גם פליקס זאלטן תיאטרון קברט. לאחר מכן הוקמו תיאטרונים דומים בערים נוספות בגרמניה, ומופעי קברט צברו פופולריות בשנות ה-20.
עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בשנת 1933 דוכאה הביקורת האינטלקטואלית והקברט הגרמני נפגע קשות. (המחזמר "קברט" של ברודוויי, המבוסס על רומן של כריסטופר אישרווד, עוסק בתקופה זו.) כמעט כל אמני הקברט הגרמני ברחו לשווייץ, צרפת, סקנדינביה או ארצות הברית. בשנת 1935 נכלא אמן הקברט לזמן קצר ונשלח למחנה ריכוז. בסוף אותה שנה התאבד קורט טוכולסקי.
עם סיום מלחמת העולם השנייה חודשו מופעי הקברט בגרמניה, והתייחסו גם לזוועות השלטון הנאצי. בשנות החמישים החלו שידורי קברט בטלוויזיה, ובשנות ה-60 עברו לעסוק במלחמה הקרה ובבנס הכלכלי בגרמניה.
במזרח גרמניה התפתחה במקביל סצנת קברט צנועה יותר. בשנת 1953 נפתח לראשונה מועדון קברט במזרח ברלין, וב-1954 בלייפציג. המופעים שם נערכו תחת צנזורה קשה, ונאסר להעביר בהם כל ביקורת על הממשלה או על הקומוניזם.
מופעי הקברט המשיכו ללוות את ההיסטוריה של גרמניה ולצבור פופולריות לאורך המאה העשרים והמאה ה-21. בשנות התשעים התרבו תוכניות הטלוויזיה בז'אנר זה.
בשנת 2004 נחנכה בעיר מיינץ "שדרת התהילה של כוכבי הקברט" (בדומה לשדרת הכוכבים של הוליווד) ובה הוצבו כוכבים עם שמותיהם של שחקני קברט ידועים. הקברט כיום הוא חלק חיוני בנוף התרבותי בגרמניה ובאוסטריה.
המצור על כנסיית המולד
המצור על כנסיית המולד התרחש במהלך מבצע חומת מגן במשך 39 ימים בהם התבצרו חמושים פלסטינים בכנסיית המולד עם בני ערובה. האירוע הסתיים באמצעות משא ומתן, שבסופו התפנו החמושים וגורשו לרצועת עזה ולחוץ לארץ מבלי להיעצר, בתמורה לשחרור בני הערובה.
רקע
בעקבות שורת פיגועי טרור קטלניים במיוחד, ובעיקר הפיגוע במלון פארק בנתניה, בו נרצחו 30 אזרחים ישראלים בליל הסדר, יצא צה"ל למבצע לוחמה רחב היקף ברחבי יהודה ושומרון. מטרתו העיקרית הייתה להשתלט מחדש על הערים הפלסטיניות, לפגוע בתשתיות הטרור הפלסטיני ולעצור את גל הפיגועים, שהתעצם במסגרת האינתיפאדה השנייה. בסיום המבצע הצליח צה"ל להרוס את רוב התשתית הארגונית של הרשות הפלסטינית וארגון החמאס ביו"ש; המבצע היה נקודת המפנה באינתיפאדה השנייה, נקודה שלאחריה פחתו מאוד פיגועי הטרור, כמו גם מספר האבדות בישראל.
האירוע
ב-2 באפריל 2002 התבצרו כ-50 חמושים פלסטינים עם רובי סער ומטעני חבלה בראשות עבדאללה דאוד, ראש המודיעין הפלסטיני בבית לחם. החמושים לקחו כבני ערובה את הכמרים במקום וכמאתיים אזרחים נוספים (ביניהם גם ילדים). החשיבות הדתית של המקום גרמה לתשומת לב בינלאומית מוגברת לאירוע; הרגישות הבינלאומית הביאה לזהירות והימנעות ממהלכים לוחמתיים משמעותיים, ולהמשך המצור על ידי צה"ל מבלי לפרוץ צבאית למתחם. במהלך ההתבצרות הציתו הפלסטינים חלקים מקודשים בכנסייה, בזזו איקונות וחפצי ערך, והשתמשו בדפי ספרי הקודש כבנייר טואלט.
מבצע פינה אחרת
מבצע פינה אחרת הייתה פעילות יזומה בלבנון, שביצעה פלנ"ט צנחנים ב-18 במאי 1993.
ההכנות למבצע
במסגרת הלחימה כנגד ארגוני המחבלים בדרום לבנון, יזמו מפקד יק"ל, תא"ל גבי אשכנזי, ומפקד החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון, אל"ם ארז גרשטיין, מבצע שמטרתו פגיעה בפעילי חזבאללה ואיסוף מודיעין במרחב ההר סוג'וד, ששימש בסיס פעילות לפעילי הארגון בדרום לבנון. השטח ההררי התלול והקשה שהיה רווי בסלעים גדולים וצמחייה סבוכה היווה כר נוח לפעילי הארגון לשהות בו, בעמדות מוסוות, לירות ממנו אש מקלעים, מרגמות וטילי נ"ט לעבר מוצבי צה"ל, וכן לצאת ממנו לפעילות חודרת ברצועת הביטחון. למבצע הוקצתה פלנ"ט צנחנים, בפיקוד רב-סרן הרצי הלוי שאיישה באותה עת את מוצב ריחן.
מהלך המבצע
בלילה שבין 17 ל-18 במאי 1993 יצא כוח בן 14 לוחמים מהפלנ"ט, בפיקוד הלוי, ממוצב ריחן, ונע בסבך ההררי עד שהתמקם בעמדות מוסוות באזור אלואיזה, בגזרה המזרחית של דרום לבנון. הכוח זיהה קבוצת פעילי חזבאללה, ונערך לפתיחה באש, כאשר לפתע נורתה לעבר הכוח אש מקלעים. מהאש נפגע ונהרג סגן זהר חלמיש ונפצע חייל נוסף. הכוח השיב באש והזעיק צוות חילוץ מהמוצב, עליו פיקד סגן צור-צבי ישראל.
בעת שכוח החילוץ נע לעבר הכוח שבפיקוד הלוי, הוא נקלע למארב של פעילי חזבאללה, שהשליכו רימוני יד לעברו. מפקד הכוח, סגן ישראל נפצע קשה והצוות בפיקודו נותר ללא מפקד. מפקד הפלוגה, הלוי, הכווין מסוקי קרב של חיל האוויר ואש ארטילריה לעבר עמדות פעילי חזבאללה, כשבמקביל פיקד על הלחימה במגע ישיר עם המחבלים. הכוח בפיקודו, חבר לכוח החילוץ, ושני הכוחות נסוגו, תחת אש, למוצב ריחן..
במהלך הלחימה נהרגו מספר פעילי חזבאללה. לכוח הצנחנים היו מספר פצועים ושני הרוגים, סגן זהר חלמיש וסגן צור-צבי ישראל, שנפטר בהמשך מפצעיו. מפקד פיקוד הצפון, אלוף יצחק מרדכי, הקים בעקבות האירוע ועדת בדיקה בטענה שהיו שגיאות במיקום הכוח, אולם זו סיימה את עבודתה ללא ממצאים שכאלו ושיבחה את הלוי על האופן שבו פיקד על הכוח.
בורות רציונלית
בורות רציונלית או בערות רציונליות היא הימנעות מרכישת ידע כאשר העלות המשוערת של קבלת השכלה בנושא עולה על התועלת הפוטנציאלית הצפויה מן ההשכלה הזו.
בורות סביב סוגיה מוגדת כ"רציונלית" כאשר רכישת ההשכלה בנושא שתספיק כדי לקבל החלטה מושכלת בו יכולה לגבור על כל רווח אפשרי שהפרט יכול לצפות לקבל באופן סביר מן ההחלטה הזו. לכן, יהיה זה לא הגיוני מבחינתו לבזבז זמן ברכישת הידע הזה. להחלטה מן הסוג הזה ישנן השלכות על איכות ההחלטות שיתקבלו על ידי מספר רב של אנשים, למשל, בבחירות הכלליות, בהן ההסתברות לכך שכל הצבעה אחת ישנה את התוצאה הסופית נמצא קרוב מאוד לאפס.
המונח נמצא בשימוש רחב בכלכלה, במיוחד בתאוריית הבחירה הציבורית, אך יש לו שימוש גם בתחומים אחרים שלומדים רציונליות ובחירה, כולל פילוסופיה (אפיסטמולוגיה) ותורת המשחקים.
את המונח תבע אנתוני דאונס בספרו "תיאוריה כלכלית של דמוקרטיה".
דוגמה
מעסיק מנסה לבחור בין שני מועמדים המציעים להשלים משימה בעלות של 10 שקלים לשעה. משך הזמן הדרוש להשלמת המשימה עשוי להיות ארוך או קצר יותר תלוי במיומנות של מי שמבצע אותה, ולכן אינטרס המעסיק בלמצוא את העובד המהיר ביותר האפשרי. נניח כי עלות יום נוסף של ראיון המועמדים היא 100 שקלים. אם המעביד הסיק מהראיונות עד כה ששני המועמדים ישלימו את המשימה תוך 195 עד 205 שעות, האינטרס של המעסיק יהיה לבחור בין העובדים לפי מדד שניתן ליישם אותו בקלות (למשל, לזרוק מטבע) במקום להשקיע 100 שקלים על קביעת המועמד הטוב יותר, ולחסוך בכך, לפחות 100 שקלים למשימה.
במקרים רבים ההחלטה עשויה להתקבל על בסיס היוריסטיקה: מודל החלטות פשוט אשר אינו מדויק לחלוטין. לדוגמה, בהחלטה על איזה מותג מזון מוכן הוא התזונתי ביותר, קונה עשוי פשוט לבחור את המוצר, למשל, עם כמות הסוכר הנמוכה ביותר, ולא לערוך מחקר השוואתי על כל המרכיבים החיוביים והשליליים בתזונה.
בשיווק
משווקים יכולים לנצל בורות רציונלית על ידי הגברת מורכבות ההחלטה. אם ההבדל בערך בין מוצר איכותי למוצר לקוי הוא פחות מהעלות לביצוע ההשוואות הנחוצות כדי להבדיל ביניהם, הרי שהגיוני יותר לצרכן פשוט לעשות את הבחירה שלו מבין השניים הנוח יותר והזמין יותר. לפיכך, האינטרס של יצרן המוצר בעל ערך נמוך יותר להרבות בתכונות, באפשרויות ובשילובי חבילות. הדבר יגדיל את מספר הקונים אשר יחליטו שזה יותר מדי מורכב לקבל החלטה מושכלת.
בפוליטיקה
פוליטיקה ובחירות מציגות אותה ההתנהגות במיוחד. בעזרת הגדלת מספר הנושאים שאדם צריך לקחת בחשבון כדי לקבל החלטה רציונלית לגבי מועמדים או מדיניות, פוליטיקאים ופרשנים מעודדים הצבעה בנושא יחיד, הצבעה עם הקו המפלגתי, ג'ינגואיזם, מכירת קולות או זריקת חצים שכל אלה עשויים להטות מגרש המשחקים לטובת פוליטיקאים שאינם מייצגים את ציבור הבוחרים בפועל.
אין פירוש הדבר שהמצביעים מקבלים החלטות שטחיות ומוטות: אלא שבביצוע תחומי האחריות היומיומיים שלהם (כמו עבודה וטיפול במשפחה), לאנשים רבים אין את הזמן להקדיש לחקר כל היבט במדיניות המועמד. אנשים רבים כל כך מוצאים את עצמם מקבלים החלטות רציונליות, כלומר הם מאפשרים לאחרים הבקיאים יותר בנושא לבצע את המחקר והם בונים את דעתם על סמך הראיות שהובאו. הם בורים מבחינה רציונלית לא כי לא אכפת להם, אלא כי פשוט הזמן שלהם מוגבל.
מכיוון שיחס העלות/תועלת עולה עם הגדלת העלויות או הקטנת התועלת, אותה השפעה יכולה להתרחש כאשר פוליטיקאים מגנים על ההחלטות המדיניות שלהם מהעדפות הציבור. במידה שהבוחרים תופסים את כוח קולותיהם כפחות שווים בהחלטה, יהיה להם פחות תמריץ להקדיש זמן כלשהו ללמוד לעומק פרטים על המועמד/המועמדים.
דוגמה יותר מיוחדת מתרחשת כאשר בוחר מזדהה עם מפלגה פוליטית מסוימת, בדומה לאימוץ מבקר קולנוע מועדף. בהתבסס על ניסיון קודם, מצביע אחראי יבקש פוליטיקאים או מפלגה פוליטית שהחלטותיה לגבי מדיניות חברתית דומים למה שהמסקנות שלו היו אילו היה עושה ניתוח שלם למצב. אך כאשר המצביעים מוצאים עצמם מסכימים עם אותה המפלגה או עם הפוליטיקאי במספר מחזורי בחירות, מצביעים רבים פשוט סומכים כי אותו הדבר ימשיך להיות נכון ו"מצביעים בחבילה", המכונה גם הצבעה בכרטיס ישר, במקום לבזבז זמן על חקירה מלאה של המצב.
ביקורת
חלק גדול מהתמיכה האמפירית ברעיון הבורות הרציונלית נשאבה ממחקרים על אדישות בוחרים, שהגיעו למסקנות חזקות במיוחד בשנות החמישים. עם זאת, נראה כי האדישות צנחה בבת אחת בשנות השישים עם עליית הדאגה בנושאים, כמו מלחמת וייטנאם, והתגברות הקיטוב הפוליטי. זה עולה בקנה אחד עם הציפיות מתורת הבחירה הציבורית: ככל שהאינטרס של הבוחרים בתוצאות החלטות המדיניות גדל, התועלת הנתפסת של ניתוח הנתונים (או הליכה לקלפי) עולה, כך שיותר אנשים ישקלו שזה הגיוני לתקן את בורותם.
בנוסף, בורות רציונלית נחקרת בגלל השפעתה הרחבה על ההחלטות שקובעים אנשים בעניינים שונים. להשקעת זמן ואנרגיה בלימוד על הנושא הספציפי יש השלכות על תחומי החלטה אחרים. אנשים מתעלמים לפעמים מכך כאשר מעריכים באופן לא מודע את עלות ההשקעה לעומת התשלום. היתרונות החיצוניים של רכישת ידע בתחום אחד - הם היתרונות המתרחשים בתחומי החלטה אחרים ונתונים אפוא להתעלמות במחקר.
מדונה דל מגניפיקט
מדונה דל מגניפיקט (באיטלקית: Madonna del Magnificat) הוא טונדו טמפרה, מעשה ידי הצייר סנדרו בוטיצ'לי, שצויר בשנת 1481 ומתאר את המדונה והילד. היצירה מוצגת בגלריית אופיצי בפירנצה.
היסטוריה ורקע
היעד המקורי של הציור אינו ידוע. ציורי טונדו יועדו בדרך כלל לעולם החילוני בתקופת הרנסאנס, ומעל לכל לבתי אצולה. לעיתים קרובות הם הוזמנו לרגל נישואין או לידות. עם זאת, לאור גודלו הניכר של הציור, ייתכן שהוא נתלה באחד מבתי הדין של רפובליקת פירנצה, שלעיתים קרובות עוטרו בדימויי קדושים.
הרקע של התמונה נפתח לנוף, המתואר על פי כללי הפרספקטיבה האטמוספירית, בדומה לרקע ב"מדונה דל ליברה" , שם החלון הפתוח מאפשר הצצה אל הנוף שבחוץ. נופים אלה מצביעים על ההשפעה על בוטיצ'לי של אמנים הולנדים בני זמנו כמו יאן ואן אייק, רוחיר ואן דר ויידן והוברט ואן דר גוז. יחסי המסחר בין איטליה להולנד הלכו וגברו מאז המאה ה-15, וכתוצאה מכך נסעו הרבה סוחרים ובנקאים פלורנטינים צפונה, וחזרו עם ציורים המגלים תפיסות אמנותיות אחרות. הציירים האיטלקים העריצו במיוחד את העיצוב הריאליסטי של הדמויות ואת האפקט שיצרה הפרספקטיבה האטמוספירית של הנופים, וכל אחד מהם שילב את המוטיבים האלו בתמונותיו לפי דרכו.
בוטיצ'לי יצר את מדונה דל מגניפיקט בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-15. באותה תקופה זו הייתה ככל הנראה תמונתו המפורסמת ביותר של הבתולה, כפי שמעידים חמישה העתקים בני זמנו שיש לציור.
תיאור היצירה
הציור הוא בצורת טונדו, שמשמעותו באיטלקית "עגול". מרים הבתולה יושבת על כס מלכות ומוכתרת על ידי שני מלאכים. הכתר שהיא לובשת היא יצירת צורפות עדינה אשר מורכבת מאינספור כוכבים. היא כותבת את המזמור הנוצרי מגניפיקט, המעניק לציור את שמו. ישו הילד יושב בחיקה של אמו. שניהם נוגעים ברימון, פרי בעל משמעויות סמליות רבות, שזרעיו האדומים מזכירים את הפסיון של ישו. הסצנה מתרחשת לפני חלון שנפתח אל נוף כפרי בהיר ושלו. הנושא הדתי הופך כמעט לבן זמנו של האמן בתיאור התסרוקות האופנתיות של מרים והמלאכים, שכמו בעבודות שונות אחרות של בוטיצ'לי, הם ללא כנפיים. השיער הבלונדיני של הבתולה, בגימור זהב בהיר, מכוסה על ידי רעלה שקופה, בעוד התסרוקות והלבוש של המלאכים מבוססים על אופנת המשפחות העשירות בפירנצה של סוף המאה ה-15. מקוריות העבודה, יחד עם האלגנטיות המתוחכמת של הלבוש והשיער, וחן ההבעה של מרים, הביאו לאורך השנים לגילויו מחדש של בוטיצ'לי, שדמויותיו מגלמות אידיאל יופי שזכה להערכה רבה במהלך המאה ה-20.
דיוקן זה של הבתולה מייצג את הטונדו היקר ביותר שיצר בוטיצ'לי אי פעם, בשום ציור אחר הוא לא השתמש בכל כך הרבה זהב. הוא השתמש בזהב לקישוט הגלימות, לתיאור הקרניים האלוהיות והכתר של מרים, ואפילו כדי להעצים את צבע השיער של מרים והמלאכים. זהב הוא הצבע היקר ביותר, ועל כן שימוש בו נעשה בדרך כלל במשורה בלבד. השימוש החופשי כאן היה אפוא משאלתו המפורשת של מזמין היצירה.
ממשלת סטפאשין
ממשלת סטפאשין, היא ממשלה קצרת ימים שכיהנה ברוסיה במשך 11 שבועות וששה ימים בלבד.
סרגיי סטפאשין, שר הפנים וראש שירותי הביטחון לשעבר מונה לתפקיד ראש ממשלת רוסיה במאי 1999 במקום יבגני פרימקוב רב ההשפעה. בעת ההצבעה על מינויו בדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, 301 הצביעו בעד לעומת 55 מתנגדים. בעת נאומו לפרלמנט הוא הודה כי בפני המדינה ישנם שלל אתגרים כדוגמת רמות עוני גבוהות, תפוקה תעשייתית נמוכה, חוב ציבורי גבוה ומערכת משפט חלשה. הרכב הממשלה הוצג לנשיא ילצין ב-26 במאי 1999.
בעת כינון הממשלה הוקמו המשרדים הבאים: בנוסף פורק המשרד למדיניות אזורית והפך לוועדה הממלכתית לענייני הצפון.
ממשלת סטפאשין כיהנה זמן קצר בשל חוסר שביעות רצונו של הנשיא ילצין מתפקוד הממשלה, אף שסטפאשין עצמו טען שבמשך 3 חודשי כהונתה הממשלה פעלה לשמור על המצב במדינה תחת שליטה. "הרובל לא צנח חרף התחזיות", לדבריו. ברם, ב-9 באוגוסט 1999 הוא הוחלף על ידי ולדימיר פוטין, בעבר ראש המועצה לביטחון לאומי ומנהל שירות הביטחון הפדרלי.
סנטוריני (הר געש)
הר הגעש סנטוריני הוא קלדרה, שקועה ברובה מתחת לפני הים השוכנת באיים הקיקלאדיים בדרום הים האגאי, כ-120 קילומטרים צפונית לכרתים ביוון. חלקי הקלדרה הבולטים מעל פני המים הם קבוצת איי סנטוריני, הכוללת את האיים סנטוריני (המכונה גם תירה), האי המרכזי, תיריסיה ואספרוניסי בשולי הקלדרה ושני האיים החדשים פלאה קמני ונאה קמני במרכזה.
גאוגרפיה
אורכה של הקלדרה הוא כ-12 קילומטרים ורוחבה כ-7 קילומטרים, והיא מוקפת בצוקים המגיעים לגובה של 300 מטרים משלושה צדדים. במרכז הקלדרה שוכנים שני איים געשיים קטנים: נאה קמני (Νέα Καμένη – "האי השרוף החדש"), ופלאה קמני (Παλαιά Καμένη – "האי השרוף הישן").
שטחו של האי המרכזי סנטוריני הוא 75.8 קמ"ר, שטח תיריסיה 9.3 קמ"ר, ושטחם של נאה קמני, פלאה קמני ואספרוניסי הוא 3.4 קמ"ר, 0.5 קמ"ר ו-0.1 קמ"ר בהתאמה.
כ-8 קילומטרים מצפון מזרח לסנטוריני נמצא הר הגעש קולומבו, אשר נחשב חלק מהר הגעש סנטוריני לפי הסמית'סוניאן. זהו הר געש תת-ימי פעיל, הראשון בסדרה של כעשרים הרי געש תת-ימיים הנמצאים בקו ישר המתמשך מסנטוריני לכיוון צפון-מזרח. ההתפרצות האחרונה של קולומבו אירעה בשנים 1949–1650, במהלכן הוא עלה מעל פני הים עד לגובה של 10 מטרים והתגלה לראשונה, אולם הפומיס הלבן שבלט מעל פני הים נשחק במהירות על ידי הגלים עד ששקע שוב מתחת לפני הים.
היסטוריה גאולוגית
בתקופת יבשת-העל פנגיאה (לפני 250–500 מיליון שנים) לא היה קיים הים התיכון, ומכאן שלא התקיים האי סנטוריני. אחרי פיצולה של פנגיאה נוצרו שתי יבשות-על: לאוראסיה הצפונית וגונדוונה הדרומית. לפני כ-65 מיליון שנה התפצלה גונדוונה ונוצרה יבשת אפריקה במקומה הנוכחי מדרום ללאוראסיה, כאשר בין היבשות הפריד ים תטיס – רצועת ים ממנה התפתח מאוחר יותר הים התיכון. אחרי התייצבות היבשות, נדחק הלוח האפריקאי מתחת ללוח האירו-אסיאתי, ובמקום המפגש ביניהם נוצרה הקשת הגעשית של דרום הים האגאי – קשת איים הכוללת הרי געש פעילים (קרויה לעיתים "הרכס הגעשי האגאי"). סנטוריני יושב במרכז קשת זו, שאורכה כ-500 קילומטרים, רוחבה בין 20 ל-40 קילומטרים, והיא משתרעת מבודרום דרך סנטוריני ומילוס ועד חופי יוון. האזור החל להיות פעיל געשית לפני כ-3 עד 4 מיליון שנים, אם כי הגעשיות על האי סנטוריני החלה לפני כ-2 מיליון שנים בפליטת לבה דקיטית סביב אתר אקרוטירי.
גאולוגיה
המתחם הגעשי סנטוריני הוא החלק הפעיל ביותר בקשת הגעשית של דרום הים האגאי המשתרעת מבודרום שבמערב טורקיה ועד העיר מתאנה על חופו המזרחי של חצי האי פלופונסוס, והכוללת את הרי הגעש של מתאנה, מילוס, סנטוריני וניסירוס. הקשת היא חלק מהקשת ההלנית המסמנת את האזור שבו עובר הלוח האפריקאי הפחתה מתחת לתת-הלוח האגאי של הלוח האירו-אסיאתי בקצב של 5 ס"מ בשנה בכיוון צפון מזרח. הפחתה זו מאופיינת ברעידות אדמה בעומקים של 150 עד 170 קילומטרים.
סלעים שאינם סלעים געשיים, שמקורם באי המקורי שקדם להיווצרות קבוצת האיים המקוריים נחשפו בכמה מקומות באי סנטוריני, כדוגמת בהר פרופיטיס איליאס (Προφήτης Ηλίας – "הנביא אליהו"), הנקודה הגבוהה ביותר בסנטוריני (540 מטרים מעל פני הים), במסה וונו (Μέσα Βουνό), ההר השני בגובהו באי, בצד הפנימי של קיר הקלדרה בין כף פלאקה ואתיניוס ובמקומות נוספים. הסלעים כוללים אבן גיר מותמרת וצפחה מהשלישון ועד הרביעון. סוג ההתמרה של פאצייס צפחות כחולות ומקורה בהתנגשות הלוחות מהאוליגוקן למיוקן. באתיניוס נתגלה מחדר פלוטוני גרניטי מלפני 9.5 מיליון שנים המשמש מקור למינרלים דוגמת טלק, כלקופיריט, כריזוקולה, מגנטיט ואחרים.
מלבד סלעים אלו בנויים כל האיים מסלעים געשיים שמקורם בהתפרצויות הגעשיות של 2 מיליון השנים האחרונות. שני האיים שבמרכז הקלדרה צעירים יחסית ונוצרו מלבה שנפלטה מהתפרצויות געשיות לאחר התמוטטות הקלדרה לאחר שתא המאגמה שמתחתיה התרוקן בעקבות ההתפרצות המינואית.
וולקנולוגיה
הקלדרה מורכבת מהרי געש חופפים מטיפוס חרוט מגן, שנקצצו על ידי לפחות ארבע קלדרות חופפות בחלקן, שבהן הקדומה ביותר היא הקלדרה הדרומית שנוצרה לפני כ-180,000 שנים. הקלדרה הבאה, קלדרת סקארוס, נוצרה לפני כ-70,000 שנים, וקלדרת כף ריווה לפני כ-21,000 שנים. הקלדרה הנוכחית נוצרה לפני 3,600 שנים בעקבות ההתפרצות המינואית.
פאלה קמני ונאה קמני נוצרו כתוצאה מהתפרצויות רבות שהיו תחילה תת-מימיות שהתחוללו במרכז הקלדרה.
אף שהוא רדום כיום, סטוריני הוא הר געש פעיל. כמה התפרצויות, מרביתן בדמות קילוחי לבה, יצרו את שדות הלבה שצבען כהה של נאה קמני ופלאה קמני שבתוך הקלדרה.
ההתפרצות המינואית של סנטוריני
במהלך תקופת הברונזה (החוקרים חלוקים בתארוך המדויק – החל מ-1645 ועד 1500 לפנה"ס) אירעה בסנטוריני התפרצות בעוצמה רבה, המוערכת בעוצמה 6–7 VEI. התפרצות זו של סנטוריני הייתה פליניאנית, ושניים מארבעת שלביה היו פריאטו-מגמטיים. ניתוח השלבים נעשה על-פי השכבות שהורבדו זו אחר זו:
חלק מההיסטוריונים מייחסים להתפרצות זו של סנטוריני את האחריות להכחדת התרבות המינואית, שמרכזה היה בכרתים הסמוכה, וייתכן שההתפרצות הייתה ההשראה לאגדת אטלנטיס. מדד ההתפרצות הגעשית של ההתפרצות המינואית מוערך ב-7, המדד הגבוה ביותר של התפרצות געשית בהיסטוריה.
היווצרות האיים פלאה קמני ונאה קמני
פלאה קמני נוצר בהתפרצות שאירעה בשנים 46–47 לספירה. כמויות גדולות של מגמה פרצו מתוך הים במרכז הקלדרה ויצרו אי שהיקפו היה כ-5,500 מטרים. ההתפרצות הבאה אירעה כ-700 שנה מאוחר יותר, בשנת 726. אפר געשי ופומיס הושלכו לאוויר והורגשו היטב בכל מרחבי הים האגאי ואסיה הקטנה. הלבה שפרצה לאחר ההתפוצצות יצרה את לשון היבשה הצפוני באי פלאה קמני, בקרבת מפרץ אגיוס ניקולאוס. בשנים 1457–1458 התמוטטו חלקים מפלאה קמני ויצרו את המצוק בחלקו הצפוני.
לאחר ההתפרצות בשנת 726 היה האי רדום שוב, הפעם לתקופה של כ-800 שנים. בין השנים 1570–1573 התפרץ שוב הר הגעש ויצר אי חדש – מיקרי קמני (Mikri Kameni, "האי השרוף הקטן"). מאוחר יותר התאחד מיקרי קמני עם נאה קמני וחלקים ממנו עדיין גלויים בחלקו הצפוני, קרוב לנמל אירינה (Erinia) בצפון נאה קמני.
בין השנים 1707–1711 נוצר האי השלישי: נאה קמני, ועד גמר התפרצות זו בספטמבר 1711 התנשא האי לגובה של 106 מטרים. מחזור ההתפרצות הבא אירע בין השנים 1866–1870. לבת גיאורגיוס (Georgios lavas) הגדילה את שטח האי דרומה כשרק תעלת מים קטנה מפרידה בין נאה קמני ומיקרי קמני.
במאה ה-20 התפרץ הר הגעש שלוש פעמים. ההתפרצות הראשונה אירעה בשנים 1925–1928. כבר ב-28 ביולי 1925 נרשמו תנודות סייסמיות קלות. ב-11 באוגוסט החלה התפרצות שלוותה בעליית טמפרטורת המים באזור המעיינות החמים ובמזרקות של קיטור ומים. עמוד של אפר געשי התנשא לגובה של 3.3 קילומטרים, ולבה התפזרה ברדיוס של כ-850 מטרים. הלבה שפרצה באירוע זה, לבת דפני (Dafni Lavas), הקיפה את מיקרי קמני משני כיוונים, מילאה את התעלה הקטנה שהפרידה בין שני האיים ואיחדה אותם לאי אחד. בינואר 1926 הופסקה הפעילות הגעשית ולמעט התחדשות קצרה במאי 1926 לא אירעו התפרצויות נוספות עד ינואר 1928. מינואר 1928 ועד לסוף פרק זה של ההתפרצות במרץ אותה שנה אירעו ארבעה התפוצציות נוספות.
לאחר הפסקה של 11 שנים התפרץ שוב הר הגעש. כבר במאי 1939 התגלתה עלייה בטמפרטורת המים במקומות מסוימים, וב-20 באוגוסט 1939 החלה לבה לזרום לאחר פיצוץ תת-ימי. לאורך השנתיים הבאות פרצה לבה מכשש נקודות שונות אך זו לא הגדילה בצורה משמעותית את שטח האי. ב-1950 אירעה ההתפרצות ההאחרונה של סנטוריני. כבר באוגוסט 1949 נרשמו תופעות סייסמיות שהעידו על התחדשות הפעילות הגעשית. גם במקרה זה ההתפרצות אופיינה בפיצוצים עזים וטפרה הושלכה לגובה של 1,000 מטרים. התפרצות זו הייתה קצרה יחסית והסתיימה ב-2 בפברואר, תוך יצירת הסלעים הגעשיים הצעירים ביותר ביוון (Liatsikas lavas).
רשימת ההתפרצויות
הר הגעש התפרץ עשרות פעמים, הן לפני ההתפרצות המינואית הגדולה והן אחריה. ההתפרצות האחרונה התרחשה ב-1950. בטבלה מפורטים התפרצויות עיקריות שהתרחשו בסנטוריני החל בהתפרצות המינואית ועד ימינו.
הרי הגעש של העשור
לנוכח ההיסטוריה הגעשית של ההר והקרבה לאוכלוסייה בת עשרות אלפי התושבים המתגוררים ביישובים באיים הסמוכים להר, הוכרז סנטוריני על ידי האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ (International Association of Volcanology and Chemistry of the Earth's Interior) ב-1991 כאחד מ-16 הרי הגעש של העשור ("Decade Volcanoes"), ולכן כראוי למחקר מיוחד כחלק מ"העשור הבינלאומי להפחתת אסונות הטבע" של האו"ם.
HD 103079
HD 103079 הוא כוכב הסדרה הראשית כחול בעל בהירות נראית של 4.93 וסיווג ספקטרלי של B4V הנמצא בקבוצת הכוכבים זבוב במרחק של 338 שנות אור (103 פארסק) מכדור הארץ.
דן רדלר
דן רדלר הוא מעצב תאורה, ממייסדי אמנות התאורה בישראל וסופר. כתב ספר לימוד והדרכה לתאורת במה, שני רומנים ומחזה. ספרו העוסק בתאורת במה מצוטט בביבליוגרפיות רבות וראה אור גם בשפה האנגלית. רדלר הקים ואצר את המוזיאון היחיד בעולם לתאורת במה.
ביוגרפיה
רדלר נולד וגדל ברמת גן. את לימודיו החל בבית הספר אורט גבעתיים ושנה לפני הגיוס לצבא החל לעסוק בתאורת תיאטרון. לאחר שחרורו התמחה בתאורה תיאטרונית והקים מספר חברות שעסקו בתאורת תיאטרון. רדלר למד תיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שימש כמרצה לתאורה במסגרות שונות ויחד עם שותפו המהנדס אלפרד סנטור הקים חברת הזנק בשם "קומפיולייט", שבה פותח מחשב התאורה הראשון בעולם המבוסס על מיקרופרוססורים.
בשנת 2003 הקים רדלר את המוזיאון היחיד בעולם לתאורת במה "כוחה של תאורה" שאוספיו מלמדים על התפתחות התאורה ושינויי התיאטרון בעקבות כך, החל מהמאה ה-17.
רדלר חי בזוגיות עם השחקנית חגית בן-עמי, בתו הצעירה של מבקר התיאטרון נחמן בן-עמי.
מפרי עטו
בשנת 1992 הוציא את ספרו הראשון "תאורת במה" – הספר היחיד בעברית העוסק באמנות התאורה. בשנת 2005 הוציא לאור את ספרו תאורת הבמה באנגלית.
בשנת 2009 פרסם את הרומן הראשון פרי עטו "משחק הכיסאות" – שעלילתו מתפרסת משנות ה-60 של המאה הקודמת ועד ימינו. הרומן התפרסם בשתי מהדורות.
בשנת 2010 כתב את מחזהו הראשון "יותר מדי סושי", שהוצג בפסטיבל תיאטרון בית לסין.
בשנת 2013 יצא לאור הרומן השני שכתב רדלר, "הכדור השמיני", ששם זרקור על תופעת הקליטה של העולים מחבר המדינות, תוך התמודדות עם סוגיות גורל וזוגיות. הספר עובד למחזה גרגורי, עלייתו ונפילתו.
בשנת 2018 הוציא את ספרו השני "תאורת במה ועוד." בעברית- ספר עיון רחב יריעה העוסק בהתפתחות הרעיונית והטכנולוגית של תאורת הבמה ובתרומתה לשינוי פני התיאטרון מהמאה הרביעית לפני הספירה ועד לימינו.
בשנת 2020 יצא לאור בהוצאת ״כנרת זמורה ביתן״ הרומן השלישי שכתב רדלר, ״על הקצה.״ במוקד הספר משפחה שנולדה בחטא המחריב אותה, החיים השבריריים שמצליחים הגיבורים - האם, האב והבן - לבנות לעצמם בעודם מהלכים על פי תהום, והמפגש הבלתי נמנע בין גורלם.
איסטבורן
איסטבורן (באנגלית: Eastbourne ) היא עיר קיט גדולה, הנמצאת במחוז מזרח סאסקס ושוכנת על החוף הדרומי של אנגליה. העיר שוכנת 31 קילומטרים מזרחית לברייטון. באיסטבורן נמצאי צוקי דרום אנגליה, צוקי אבן גיר המהווים זכר להיווצרות האי הבריטי. איסטבורן היא הבסיס הכלכלי של מגוון חברות תעשייה והיא מרכז כלכלי חשוב במזרח סאסקס.
נכון ל-2015 אוכלוסיית העיר מונה כ-101,547 תושבים, ושטחה של העיר הוא 44.16 קילומטר רבוע.
כלכלתה של איסטבורן מבוססת בעיקרה על הכנסות מתיירות. באיסטבורן ישנן אטרקציות רבות וכנסים, אירועים ציבוריים ותרבותיים וסיורים. שאר הענפים העיקריים באיסטבורן כוללים מסחר וקמעונאות, בריאות, חינוך, בנייה וייצור.
אוכלוסייתה של איסטבורן גדלה; בין השנים 2001–2011 האוכלוסייה נעה בין 89,800 תושבים עד לכדי 99,412 תושבים.
באזורי הכפרים הסמוכים לאיסטבורן נמצאו שרידי צור וכלי אבן מתקופת האבן וישנם שרידים בריטים-רומיים הקבורים מתחת לעיירה, כגון מרחצאות רומיות וקטע מדרכה בין המזח הנוכחי השוכן בעיר לבין מבצר המצודה.
רצועת החוף של איסטבורן תפושה כמעט לחלוטין על ידי בתי מלון.
בעיר נולדה ראש ממשלת בריטניה לשעבר תרזה מיי.
ראש העיר הנוכחית של איסטבורן היא פאט הירן מהמפלגה הליברל-דמוקרטית.
שנות ה-40 של המאה ה-15
שנות ה-40 של המאה ה-15 היו העשור החמישי של המאה ה-15, החלו ב-1 בינואר 1440 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1449.
אופנה
באצולה באירופה הלבוש האופנתי לנשים מתאפיין בשמלות ארוכות, בדרך כלל עם שרוולים, שנלבשו מעל חצאית או תחתון, ושכבה נוספת שהפרידה בין השמלות לעור.
בקרב גברים בעלי מעמד המשיכה האופנה מהעשורים הקודמים שהתמקדה בעיקר בחולצה, ז'קט דאבלט וסוג של צמודונים בשם הוס, מעל לבגדים תחתונים ארוכים.
עשור זה הוא בסוף תקופת הפופולריות של אדרות איטלקיות, שבעשור זה עוצבו בדרך כלל עם שרוולים ארוכים ורחבים הנצמדים לפרק כף היד.
יהדות ארצות האסלאם במלחמת ששת הימים
מלחמת ששת הימים הובילה למספר תמורות נרחב ביחס החברה הערבית ליהודי ארצות האסלאם. הפסדן המכריע של מצרים, סוריה, ירדן ויתר מדינות ערב במלחמה שבר את רוחה הלאומית של החברה הערבית. רצון הנקמה ותחושות האיבה התעצמו והובילו לגילויים אנטי יהודיים באופן תדיר. רדיפת היהודים התבטאה בפרעות ואירועי אלימות קשים מחד גיסא, ופעולות הסתה ענפות נגד היהודים מאידך גיסא. ראשי המשטרים הערביים ליבו תחושות השנאה כלפי היהודים ואף שידלו את עמיהם לפרוע בהם, פרט לשלטונות מרוקו תוניסיה .החברה הערבית ראתה בקהילות היהודיות כקושרות קשרים חשאיים עם מדינת ישראל. יהודים רבים הואשמו בפעילות ריגול תחת המשטרים הערביים, נשלחו למעצר ואף הוצאו להורג.
עיראק
קהילת יהודי עיראק מנתה כ-3000 איש ערב מלחמת ששת הימים. יהודים אלו היו לנרדפים על ידי השלטונות בעיראק עוד בטרם פרוץ המלחמה. על היהודים הוטלו הגבלים רבים, אשר הלכו והחריפו עם חילופי השלטון התכופים במדינה. נאסר על היהודים להגר מעיראק ולמכור את רכושם ונכסיהם. הוטלה עליהם חובת נשיאת תעודה צהובה שנועדה לזהותם ולבדלם מן האוכלוסייה בעיראק. עם פרוץ מלחמת ששת הימים הוחזקו היהודים במעצר בית. "רדיו בגדד" הפיץ ידיעה כי הרב הראשי של קהילת יהודי עיראק תמך בכוחות הצבא העיראקים הנלחמים בישראל, הביעה סלידה עמוקה מתוקפנותה של מדינת ישראל והוקיר תודה על תמיכת ראשי המשטר העיראקי בקהילה היהודית. תקיפת ישראל בבסיס חיל האוויר העיראקי H-3 השוכן במדבר העיראקי, גברו הקולות השטנה הקוראים לפגוע ביהודים על היותם גורמי ביון של ישראל בלב עיראק. גל מעצרים נרחב התרחש בכל רחבי המדינה. עשרות יהודים נעצרו, סבלו מעינויים ונדרשו לשלם סכומי כסף גבוהים למען שחרורם. השלטונות העיראקים החמירו את ההגבלים על היהודים. קווי הטלפון של היהודים נותקו ונאסר עליהם ליצור קשר עם חברי קהילתם. רכושם הוחרם ונאסר עליהם להחזיק בנכסי מקרקעין. חשבונות בנקם נחסמו והוקפאו פרט לסכומי כסף זעומים אשר נועדו לכלכלם בדוחק. יהודים אשר עבדו בשירות הציבורי פוטרו מעבודתם, בתי העסק יהודים נסגרו ונאסר עליהם לעסוק במסחר. משרד הביטחון העיראקי החרים את מגרש הספורט של הקהילה היהודית, בטענה כי המקום מהווה מפגש של חברי הקהילה לתכנון פעולות הפוגעות בביטחון הלאומי. פעילות ההסתה נגד היהודים נעשה רווחת בכלל אמצעי התקשורת. ערוצי הטלוויזיה בעיראק שידרו תוכניות שעשוע המציגות דמויות בעלות שמות יהודיים נפוצים כמקור לחתרניות וחוסר נאמנות לאומית. הקהילה היהודית ספגה התקפה חריפה במהלך שידור רדיו "צוות אל ערב" מתאריך ה-17 ביוני, בו חברי הקהילה הואשמו בקשירת קשרי ריגול עם מדינת ישראל והציונות. פעילות הטפה נרחבת התקיימה במסגדים ברחבי עיראק, בה היהודים תוארו כנגיפים מסוכנים אשר יש להוקיע אותם. רוחות השנאה כלפי היהודים גברו עם היבחרו המחודשת של טאהר יחיא לראש ממשלת עיראק. הוטלו על היהודים גזרות נוספות וקשות. נאסר עליהם ללמוד באוניברסיטאות,למכור את רכושם האישי, לעסוק בתחום הרוקחות ולהפעיל בתי מרקחת בעיראק. יהודים אשר עבדו בעסקים מסחריים פוטרו מעבודתם. רכוש רב של הקהילה היהודית הוחרם. בסוף שנת 1968 רדיפת היהודים הייתה למשמעותית ונרחבת ביותר. המשטר העיראקי הביא למעצר עשרות יהודים בגין ריגול למען מדינת ישראל. במשפט שנערך באופן חשאי, קבוצה של 14 גברים, מתוכם 11 יהודים, נידונו למוות בעוון בגידה וריגול למען ישראל. תשעה יהודים הוצאו להורג בתלייה בתאריך ה-27 בינואר שנת 1969. ההוצאה להורג התקיימה בכיכר "אל-תחריר" (השחרור) בבגדד. התקשורת העיראקית שלהבה ועודדה את הציבור להגיע ולחזות בתלייתם בכיכר העיר. ערוצי הטלוויזיה העיראקים שידרו את גופות הנידונים למוות התלויות. לאחר מכן, ב-26 באוגוסט 1969, שני היהודים הנותרים הוצאו להורג בתלייה. מעשי התלייה גונו מכל וכל על ידי הקהילה הבין לאומית. מהקהילה היהודית המשיכה לסבול מגלי מעצרים רבים, רציחות ומעשי התנכלויות רבים. בהשפעת לחץ בין לאומי שרידי הקהילה היהודית בעיראק חולצו והיגרו מעיראק במהלך שנות השבעים.