cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צבי גראנט
תפוצה ובית גידול
צבי גראנט נפוץ במזרח אפריקה במדינות: טנזניה, קניה, אוגנדה, סומליה, אתיופיה ודרום סודאן. תפוצתו הנוכחית מתפרשת על שלושה אזורים עיקריים שמאוכלסים על ידי שלושת תת-המינים: 1-החלק המרכזי המאוכלס על ידי תת-המין "נאוטאטה", ומתפרש על פני דרום מזרחה של דרום סודאן, מזרח אוגנדה, דרום אתיופיה, מרבית שטחה של קניה, ובשל המצב המדיני בסומליה לא ניתן לדעת האם האוכלוסייה בדרום מערב סומליה משויכת לתת-מין זה או לתת-מין נפרד. 2- החלק הדרומי המאוכלס על ידי תת-המין ה"סרנגטי", ומתפרש על פני מישורי הסרנגטי ואזור השימור נגורונגורו שבמרכז וצפון טנזניה, וכן בדרום קניה עם פס רחב הנמשך עד מרכז המדינה. 3- החלק המזרחי המאוכלס על ידי תת-המין "פטר", ומתפרש בעיקר על פני דרום מזרח קניה וצפון מזרח טנזניה, וארגון השימור IUCN מסופק האם גם החלק בדרום סומליה מאוכלס על ידי תת-מין זה או על ידי תת-מין נפרד.
בית גידולו של צבי גראנט הוא מגוון למדי וכולל בעיקר את שטחי הסאהל, סוואנות גשומות וצחיחות, מישורים פתוחים מדבריים למחצה או מיוערים למחצה, וכן כרי דשא עד גבהים של 2,500 מטר מעל פני הים. בעונת הגשמים צבי גראנט מעדיף אזורים גבוהים יותר שפוריים בגלל הגשם, ובעונה היבשה עמקים ושפלות. הסיבה שצבאי גראנט אינם בררנים בבחירת בית הגידול ומסוגלים לחיות גם באזורי מדבר, נובעת מכך שהם אינם תלויים במקורות מים, ואת המים הדרושים לקיומם הם משיגים מאכילת צמחים שונים. לעומת זאת הם נוטים להימנע מסוואנות עם עשבים גבוהים, בהן יש סכנה מטורפים. הטמפרטורות על פני מרחבי תפוצתו נעות בין 30-20 מעלות צלזיוס ומעלה, וכמות המשקעים הממוצעת בהם נעה בין 100 ל-2,000 מ"מ בשנה.
אקולוגיה והתנהגות
צבאי הגראנט פעילים בכל שעות היום, ונמצאים לעיתים קרובות בעדרים קטנים של 30-7 פרטים; הקבוצות מורכבות בדרך כלל מזכר טריטוריאלי אחד ששומר על שטחו בקנאות, וקבוצה של נקבות וצאצאיהם שמתפרשים על שטח רחב יותר ומדי פעם נכנסים לשטח של הזכר. זכרים צעירים עשויים לחיות בקבוצות משלהם, שנעות מסביב לשטחם של זכרים טריטוריאליים. עם זאת, קבוצות אלה אינן קבועות ותלויות באספקת המזון המשך השנה: בחורף שבו יש מזון רב הזכרים הבוגרים תופסים לעצמם שטחים, ומגרשים כל זכר אחר שיכנס לשטחם; בקיץ שבו רוב הזמן הם נודדים מאזורים הררים לעמקים או להפך, העדרים עשויים לגדול ולכלול גם זכרים צעירים מה שמקל עליהם לשרוד. הקבוצות של הזכרים הצעירים מתחלקות לפי גילאים, והם אינם מחזיקים טריטוריה עצמאית. כל זכר שמצטרף ללהקה יכול להיכנס רק על ידי לחימה שתקבע את מעמדו בקבוצה. הקבוצות של הזכרים נוטות להיות רופפות מאוד וכל זכר עוזב כשהוא רוצה, בדרך כלל כדי לחפש טריטוריה. לזכרים גדולים עם קרניים וצוואר עבים יש את הסיכוי הגדול ביותר להקמת טריטוריה.
מריבות בין זכרים בוגרים נפתרות בדרך כלל על ידי הפגנת כוח. תחילה הם מקיפים אחד את השני ומניפים את צווארם מצד לצד, שכן עיקר הכוח שלהם הוא בצוואר העבה. אם לאחד יהיה צוואר קטן יותר הוא ייסוג במהירות, אולם אם שניהם ביחסי כוח שווים, הם ילחמו בפועל על ידי נגיחות, נעילת קרניים ודחיפות עם הצוואר, בניסיון להתיש את היריב. בעדרים של זכרים צעירים הלחימה הרבה יותר נפוצה ממבוגרים, והזכר הדומיננטי שם לעיתים לא יטרח להילחם אלא ישלח את פיקודיו.
בין המאפיינים שעוזרים לצבי הגראנט לחיות במדבריות למחצה או להישאר בסוואנות זמן רב אחרי הגשמים, הוא יכולתו לקבל נוזלים ממזונו, וכמו כן הוא אינו בררן למדי ואוכל סוגים רבים של עשבים וצמחים שפרסתנים אחרים אינם נוגעים בהם כלל. התזונה גם משתנית בין החורף לקיץ וכוללת: דשא, עשבים, עשבי תיבול, זרעים, פרחים, חזזיות, שיחים קוצניים ורגילים, דגנים, פירות, ניצנים, קליפות, עלים ועוד. כיון שצבאים אלו אוכלים ביסודיות כמעט את כל מיני הצמחים, הם גורמים במקומות רבים להאטה בצמחייה. כמרבית הפרסתנים האפריקניים גם צבאי הגראנט נודדים בעונות, אך בעוד שיונקים כדוגמת גנואים, זברות, אימפלות, אילנדים וצבאי תומסון ינדדו לעבר מקורות מים, צבאי הגראנט ינדדו בכיוון ההפוך לאזורים שחונים שבהם יש צמחייה טרשית וחוסכים לעצמם תחרות עם בעלי חיים על מקורות מחייה. בחלק מהאזורים צבאי גראנט יצטרפו דווקא לנדידה יחד עם צבאי תומסון, וניזונים מהעשבים החדשים שצומחים בעקבות הגנואים האילנדים והזברות; במהלך עונה זו צבאי גראנט עלולים להתרבות עם צבאי תומסון, וניתן לראות צאצאי כלאיים שלהם.
הטורפים הנפוצים של צבאי גראנט הם ברדלסים וזאבים טלואים, ובמידה פחותה גם אריות, נמרים וצבועים. בסרנגטי, צבי התומסון אהוד יותר על הברדלס, בעוד שפארקים ליד ניירובי עיקר מזונו של הברדלס הוא צבי גראנט. הטורפים העיקריים של העופרים הם תנים, וכן סרוואלים וקרקלים. בשעת סכנה צבי גראנט מסוגל לפתח מהירות גבוהה עד 80 קמ"ש, בעוד שזכרים גדולם וכבדים יגיעו ל-72 קמ"ש. הצבי יכול להשתמש בקרניו הגדולות כדי להילחם ולעיתים גם להינצל מטורפיו ואפילו לפצוע אותם קשה.
ההריון נמשך כ-198 ימים, כאשר שיא הלידות הוא בחודשים ינואר ופברואר. הצבייה תעזוב את העדר שלה כדי ללדת במקום מוסתר ובטוח. לאחר הלידה, הנקבה אוכלת את השליה והנוזלים אחרים כדי לשמור על העופר נקי ונטול ריח שימשוך טורפים. נקבות שילדו באותו זמן יישארו יחד כדי להגן על העופרים. העופרים בימים הראשונים נשארים כמעט ללא תזוזה במקומם, ולכן אמם נשארת בקרבת מקום ומניקה אותם כ-ארבע פעמים ביום. כאשר העופר מסוגל ללכת הוא עוזב עם אמו ומצטרף לעדר. העופרים נגמלים בגיל שישה חודשים אך ימשיכו להישאר עם אמם עד שיגיעו לבגרות בגיל 18 חודשים.
איומים ושימור
צבי גראנט מסווג על ידי IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל תפוצה רחבה ואוכלוסייה גדולה; עם זאת מגמת אוכלוסייתו היא במצב ירידה בשל אובדן חלקים נרחבים מתפוצתו על ידי חקלאות, ציד לא חוקי ותחרות עם בעלי חיים ביתיים. ברוב האזורים המספרים של צבאי גראנט נמצאים בירידה, וב-25% מהם בעלייה - כדוגמת מסאי מארה, שמורת אמבוסלי, שמורות "טראנגירה" ו"מקומאזי", והפארק הלאומי סרנגטי.
כ-30% מצבאי הגראנט מצויים באזורים מוגנים. האוכלוסיות הגדולות ביותר נמצאות בפארקים הלאומים: אומו, מאגו, ובוראנה (אתיופיה), מסאי מארה, קאג'יאדו, ליקיפיאה, וצ'אבו (קניה) טראנגירה ואזור השימור נגורונגורו (טנזניה).
האוכלוסייה העולמית של צבי גראנט נאמדת בין 350,000-140,000 פרטים.
רכס ואפוטיק
רכס ואפוטיק (באנגלית: Waputik Range) הוא רכס המצוי מערבית לעמק בואו העליון, מזרחית לעמק באת' ודרומית לעמק בלפור בהרי ואפוטיק שבהרי הרוקי הקנדיים. שטחו של הרכס 235 קמ"ר. מרבית הרכס (כ-55%) מצוי בפרובינציית קולומביה הבריטית, ויתרת הרכס מצוי בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
יש להבדיל בין רכס ואופטיק לבין הרי ואפוטיק הכוללים רכס זה והרים נוספים לאורך הרי קו פרשת המים של אמריקה בפארק הלאומי יוהו, הכולל את רכס זה ועוד פסגות ורכסים לאורך קו פרשת המים של אמריקה בפארק הלאומי יוהו.
מקור השם
משמעות השם "ואפוטיק" הוא "עז לבנה" בשפת סטוני. שמו של הרכס ניתן לו על ידי ג'ורג' מרסר דוסון מטעם הסקר הגאולוגי של קנדה.
הספקטייטור
הספקטייטור (באנגלית: The Spectator) הוא מגזין בריטי שבועי שמתמקד בפוליטיקה, תרבות ואקטואליה. המגזין יצא לאור לראשונה ביולי 1828. הוא נמצא בבעלות דייוויד ופרדריק ברקלי שמחזיקים גם בדיילי טלגרף באמצעות Press Holdings. השקפת העריכה שלו תומכת בדרך כלל במפלגה השמרנית, אם כי יש לו כמה תורמים קבועים שמחוץ להגדרה כזאת, כפרנק פילד, רוד לידל ומרטין ברייט. המגזין גם סוקר ספרים, מוזיקה, אופרה, וכולל ביקורות קולנוע וטלוויזיה.
בשלהי 2008 הושק הספקטייטור אוסטרליה. הוא כולל 12 עמודים של "תוכן אוסטרלי ייחודי" (כולל דף מערכת נפרד) בנוסף לתוכן המלא של המהדורה הבריטית. מספר הקוראים של הספקטייטור אוסטרליה נחשף באמצעות תיק בבית משפט כעומד על 3,000.
בתחילת 2018 הושק הספקטייטור ארצות הברית כאתר אינטרנט.
אדולף בורי
אדולף אדוארד בורי (באנגלית: Adolph Edward Borie; 25 בנובמבר 1809 – 5 בפברואר 1880) היה סוחר ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן לתקופה קצרה בשנת 1869 כמזכיר הצי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא יוליסס ס. גרנט. בורי נולד בפילדלפיה לאביו שהיה בעל עסק מצליח. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת פנסילבניה הוא יצא ב-1825 למסע מעבר לים ושב לארצות הברית ב-1828 כדי להיכנס לעסק של אביו. כתומך של המפלגה הוויגית העדיף בורי הנהגת פיקוח על מחירים, זאת לטובת האינטרסים העסקיים שלו ברחבי העולם. בהמשך הצטרף בורי לשורות המפלגה הרפובליקנית ותמך במועמדותו של אברהם לינקולן לנשיאות. עם פרוץ מלחמת האזרחים תמך בורי במאמצי המלחמה של האיחוד והיה לשותף קרוב של הגנרל יוליסס ס. גרנט. ב-1868, כאשר נבחר גרנט לנשיאות, הוא מינה את בורי כמזכיר הצי בקבינט שלו. בורי כיהן בתפקיד חודשים ספורים ופרש מתפקידו לאחר שטען שמשרתו תובענית יתר על המידה ושבריאותו רופפת. במהלך כהונתו הקצרה כמזכיר הצי פעל בורי באופן שנוי במחלוקת לשינוי שמותיהן של ספינות רבות של הצי ולמעשה העביר את הניהול דה פקטו של מחלקת הצי לידיו של אדמירל דייוויד פורטר. בורי נודע בשל תמיכתו במאבקם של הפועלים ליום עבודה של שמונה שעות במספנות הצי בברוקלין ובשל הפסקת ההפרדה הגזעית במספנות הצי בוושינגטון די. סי., כאשר הוא אפשר לפועלים האפרו-אמריקאים לעבוד לצדם של הפועלים הלבנים. לאחר פרישתו שב בורי לעסקיו הפרטיים. הוא המשיך להיות ידיד קרוב של גרנט והתלווה אליו במסעו העולמי המפורסם שהחל ב-1877 ושב לארצות הברית ב-1879. לאחר שבריאותו התרופפה לאחר שובו מהמסע הוא נפטר ב-1880 ונטמן בפילדלפיה.
קורות חייו
בורי למד באוניברסיטת פנסילבניה וסיים את לימודיו שם ב-1825 בגיל 16. בגיל 24 הוא יצא למסע באירופה והשלים את לימודיו בפריז. ב-1828, לאחר שובו ממסעו, הוא החל לעבוד בעסק המצליח של אביו "מקיין בורי ושות'" במהלך שלושים שנות הקריירה העסקית של בורי היו משי ותה סוגי הטובין הנסחרים ביותר בעידן ספינות הקליפר. החברה של בורי, שמרכזה היה בפילדלפיה, סחרה עם מקסיקו, הקריביים והמזרח הרחוק. בורי היה חלוץ בפעולות שדלנות בחוגי הממשל הפדרלי למתן סיוע דיפלומטי וימי לצורך הגנה על הסחר הבינלאומי. היקף עסקיו של בורי היה עצום. בשנים 1857–1858, בתקופת מלחמת האופיום השנייה, נגרם נזק של 100,000 דולר לעסקיו של בורי. בין השנים 1848–1860 כיהן בורי כנשיא הבנק למסחר והיה חבר הדירקטוריון בכמה עסקים מובילים בפילדלפיה.
קריירה פוליטית
לפני פרוץ מלחמת האזרחים הייתה פעילותו הפוליטית של בורי מצומצמת מאוד. הוא היה תומך של המפלגה הוויגית ודגל בפרוטקציוניזם. ב-1843 הוא שימש כקונסול דיפלומטי בבלגיה. כאשר התפרקה המפלגה הוויגית באמצע שנות ה-50 של המאה ה-19, היה בורי לחבר במפלגה הרפובליקנית.
מלחמת האזרחים
בבחירות לנשיאות של 1860 תמך בורי במועמד הרפובליקנים, אברהם לינקולן. עם פרוץ מלחמת האזרחים הוא תמך בהתלהבות באיחוד. הוא היה המייסד וסגן הנשיא של "ליגת האיחוד" (Union League) של פילדלפיה והוביל את מאמצי הגיוס וההצטיידות של כמה רגימנטים. ליגה זו הייתה בעלת חשיבות לאומית והשפיעה על ערים נוספות להקים ארגונים דומים לתמיכה במאמץ המלחמתי של האיחוד כנגד הקונפדרציה. במהלך המלחמה נוצרו קשרים הדוקים בין בורי לבין הגנרל יוליסס ס. גרנט.
מזכיר הצי
ב-5 במרץ 1869, עת החל את כהונתו כנשיא, מינה גרנט את בורי לתפקיד מזכיר הצי בקבינט שלו. גרנט נהג למנות אנשים שלא נבחרו בבחירות או ידידים אישיים. לאיוש הקבינט הראשון שלו הוא לא ביקש עצה מסנאטורים למינויים שביצע, בין השאר מתוך שיקולים של אחדות לאומית ובין השאר על רקע עברו הצבאי שהוביל אותו לבחור את חברי הקבינט שיהיו כפופים אליו. כמה מהאישים שהוא מינה כחברי הקבינט שלו היו יוצאי דופן, כשהבולטים מביניהם היו מזכיר המדינה המילטון פיש, מזכיר האוצר בנג'מין בריסטו והתובע הכללי אלפונזו טאפט. אך בשלבים הראשונים של הרכבת הקבינט ב-1869, היו השיקולים למינויים הרי גורל. בורי התיידד עם גרנט בעת ביקור שזה ערך בפילדלפיה. גרנט חש שהוא חייב להיטיב עם בורי ועם הרפובליקנים ב"מדינות המפתח" והכריז שהוא ימנה לקבינט שלו אדם מפנסילבניה. כאשר לחצו עליו לגלות פרטים ("האם זה חבר המנגנון הרפובליקני בהנהגתו של סיימון קמרון?), השתלט על גרנט חוש ההומור שלו והוא נעשה מסתורי ואמר שמדובר על "אדם מפילדלפיה".
שאלת זהותו של אותו "אדם מפילדלפיה" טרדה את מנוחת הציבור, אך חשיפת שמו של בורי התקבלה בתדהמה. איש לא שמע את שמו מחוץ לגבולות פילדלפיה. בורי גילה עניין מועט בחיי הציבור והודה בגלוי שאדמירל דייוויד פורטר יהיה זה שינהל בפועל את מחלקת הצי.
המחלוקת על שינוי שמות הספינות
בורי סלד מהשמות האינדיאנים של ספינות הצי בתקופה של טרום מלחמת האזרחים, ובמהלך תקופת כהונתו הקצרה כמזכיר הצי הוא דאג לשינוי שמותיהם של כלי שיט רבים כך שישאו שמות של מדינות האיחוד, דמויות מהמיתולוגיה היוונית והמיתולוגיה הרומית, או שמות שהביעו כוח ועוצמה. בין הספינות שבורי בחר את שמותיהן היו הפריגטה שנקראה USS Wampanoag ושמה שונה ל"פלורידה", ספינת נהרות ששמה היה USS Winnebago ושונה ל"קנטאור" וספינה נוספת ששמה שונה ל"טורנדו". הציבור הגיב ההלם על שינויים אלו, על רקע העובדה שעל פי המסורת ניתנו לספינות שמות אמריקאים. יורשו של בורי בתפקיד, ג'ורג' רובסון, החזיר לרוב הספינות הללו את שמותיהן המקוריים. באופן אירוני, לבורי, כתושב פילדלפיה, היה קשר עם העיירה מניונק (כיום פרבר של פילדלפיה), ואחת הספינות הללו הייתה ה-USS Manayunk שהוחלף ששמה שונה על ידי בורי עשרה ימים לפני סיום כהונתו ל-USS Ajax ולא הוחזר לה על ידי רובסון. השם שניתן לספינה זו על ידי בורי נלקח משמו של איאס, דמות מן המיתולוגיה היוונית ובנו של טלאמון.
יום עבודה של שמונה שעות
ב-29 במאי 1869 הודיע בורי על הנהגת תשלום מלא עבור יום עבודה של שמונה שעות במספנות הצי בברוקלין. הפועלים במספנה קיבלו תשלום רטרואקטיבי מה-19 במאי על סמך ההנחיות החדשות. בורי העביר הנחיות מדויקות בנוגע לשעות העבודה, שעל אף שנועדו להקל על העובדים, הן עוררו בקרבם מורת רוח בשל אופיין הדייקני. העובדים נדרשו להתייצב במקום עבודתם בשעה 7:45 בבוקר, להתחיל את יום עבודתם בשעה 8:00 ולסיימו בשעה 17:00, כולל הפסקת צהריים משעה 12:00 ועד השעה 13:00.
ביטול ההפרדה הגזעית
במהלך כהונתו הקצרה של בורי כמזכיר הצי, הייתה ארצות הברית בעיצומה של תקופת השיקום שבאה בעקבותיה של מלחמת האזרחים. התיקון ה-13 וה-14 לחוקת ארצות הברית העניקו, בהתאמה, חופש מעבדות וזכויות אזרח מלאות לאפרו-אמריקאים. כאשר ביקשו הלבנים בכל רחבי ארצות הברית להשאיר את השחורים במצב דומה לעבדות ולהפרידם מן החברה הלבנה באמצעים אלימים או בכפייה, התעוררה מחלוקת ציבורית. קבוצות נשים בהנהגתן של סוזן ב. אנתוני ואליזבת קיידי סטנטון נאבקו גם הן להשוואת השכר בין גברים לנשים וכן למען זכויות אזרח, שוויון זכויות בנישואים ובחינוך וזכות בחירה לנשים. ביוני 1869, החודש האחרון לכהונתו כמזכיר הצי, הורה בורי על ביטול ההפרדה הגזעית כך שהתאפשר לפועלים האפרו-אמריקאים לעבוד לצד הפועלים הלבנים. ב-17 ביוני הודתה "אגודת הנשים העובדות" (Working Women's Association) לבורי על צעדו זה.
שנותיו האחרונות
בורי שב לפילדלפיה וחידש את פעילותו העסקית. בשנים האחרונות לקריירה העסקית שלו הוא גילה עניין ברכבות ובעסקים פיננסיים. הוא נודע כפטרון של האומנויות ונותר ידיד קרוב לנשיא גרנט ואף התלווה אליו במהלך סיור שערך ברחבי העולם בשנים 1877-1879. מסע זה סחט את כוחותיו של בורי וגבה ממנו מחיר בריאותי. ב-5 בפברואר 1880, זמן קצר לאחר שובו לפילדלפיה מהמסע עם גרנט, נפטר אדולף בורי. צי ארצות הברית הנציח אותו בקריאת משחתת על שמו שנכנסה לשירות ב-1920 והוטבעה ב-1943 עקב נזק שנגרם לה מפגיעת צוללת גרמנית. משחתת נוספת בצי הוכנסה לשירות ב-1944 ושירתה עד 1972, עת הועברה לידי הצי הארגנטינאי.
לפגוש את הרובינסונים
לפגוש את הרובינסונים (באנגלית: Meet the Robinsons) הוא סרט קולנוע אמריקאי של חברת וולט דיסני שיצא בשנת 2007. זה הסרט הרביעי של דיסני שהופק בהנפשה ממוחשבת על ידי החברה.
לסרט היה אמור לצאת המשכון בהפקת אולפני דיסניטון, אם כי בעקבות שינוי מוקד האולפן הוא בוטל.
תקציר עלילה
לואיס הוא ילד חכם בן 12 שאמו הביולוגית מסרה אותו לבית יתומים כשהיה תינוק. התחביב של לואיס הוא המצאות של מכשירים שונים, אך הוא נכשל לעיתים קרובות. לקראת יריד מדעי בבית ספרו, מנסה לואיס לבנות "סורק זיכרון" שיעזור לו להיזכר באמו כדי לאתר אותה. איש במגבעת עוקב אחר לואיס ליריד, ומגבעתו הרובוטית, ששמה דוריס, מחבלת במכונה. עקב כך המכונה מתפרקת בעת הצגתה לשופטי התחרות, וגורמת לכאוס ביריד. לואיס מתייאש, אך אז פוגש אותו וילבר, ילד שבא מהעתיד ומנסה לשכנע את לואיס לתקן את סורק הזיכרון. כדי לשכנעו, הוא לוקח את לואיס איתו לשנת 2037. בעת הנחיתה מכונת הזמן מתרסקת, ולואיס מנסה לתקן אותה. בתוך כך הוא נפגש עם בני משפחת רובינסון המורחבת, מתיידד איתם ומשתף אותם בהמצאותיו ובכישלונותיו. המשפחה מעודדת אותו להמשיך לנסות ומשננת באוזניו את המוטו של קורניליוס, אביו של וילבר שעסוק בחדר העבודה: "להמשיך לנוע קדימה".
בעוד לואיס ווילבר נמצאים בעתיד, בהווה, דוריס בוגדת בגוב ובעזרת שיבוטים שלה משתלטת על האנושות (כולל משפחת רובינסון) והעולם הופך להיות דיסטופיה קודרת. במהלך עימות של לואיס עם האיש והמגבעת, לואיס מחליט שלא להמציא את דוריס והיא מתפוגגת. לואיס מגלה שמשפחת רובינסון היא המשפחה שתהיה לו בעתיד, ושהוא עצמו יגדל להיות קורניליוס, אביו של וילבר.
העולם חוזר לקדמותו ולואיס מתכונן לחזור לעבר. קורניליוס חוזר הביתה ומגלה שמכונות הזמן נעלמו. הוא פוגש את לואיס ומראה לו את המקום שבו הוא בונה את כל ההמצאות. לואיס שואל אם הוא כבר ראה את אמם, וקורניליוס עונה שהוא צריך לחזור ליריד המדע ולברר זאת בעצמו. וילבר מסיע את לואיס במכונת הזמן לעבר, ולואיס רואה את אמו הביולוגית מניחה אותו בית היתומים. לואיס מתקרב לכיוונה, ואז מסתתר ומסביר לווילבר שכבר יש לו משפחה.
לואיס הולך למגרש הבייסבול, מעיר את גוב וגורם לו לתפוס את הכדור ולהביא את הקבוצה לניצחון. ביריד המדע, המצאתו של לואיס מצליחה. פרן, חברתו לכיתה, מספרת לו שהיא מאלפת צפרדעים לשיר ולנגן, ולואיס מסכים איתה שלצפרדעים יש כישרון מוזיקלי. בסוף הסרט, שופטת בתחרות ובעלה מאמצים אותו. גם גוב זוכה לזוג הורים מאמצים.
מדבבים בעברית
הסרט יצא לבתי הקולנוע כאשר על הדיבוב העברי אחראית שפרירה זכאי, ובו השתתפו:
ערימת פיבונאצ'י
במדעי המחשב, ערימת פיבונאצ'י היא סוג של מבנה הנתונים ערימה שהומצא על ידי מייקל פרדמן ורוברט טרג'אן.
, נקרא ערימת רעידת אדמה (Quake Heap) ובה הדברים דומים, אך ישנה דרישה שמספר הקודקודים ברמה ה - i יהיו לכל היותר 3/4 ממספר הקודקודים שברמה הנוכחית (כולל).
מבוא
ערימה היא מבנה נתונים המשמשת למספר דברים, למשל, תור עדיפויות. היא מאפשרת לבצע במהירות הכנסה, מציאת מינימום, מחיקה והקטנת הערך. ערימה בינומית, הממומשת כאוסף עצים בינומיים, מאפשרת גם למזג במהירות שתי ערימות.
עם זאת, לעיתים נדרש שיפור נוסף בערימה: פעולת "הקטנת ערך" מבוצעת בזמן O(\log n), בעוד שפעמים רבות פעולה זו נפוצה יותר מהאחרות ומבוצעת פעמים רבות. דוגמה לכך היא אלגוריתם דייקסטרה המשמש למציאת מסלול מינימלי בגרף ממושקל: אם בגרף יש n קודקודים ו-m קשתות, יש לשמור בערימה n איברים שייצגו את הקודקודים, ולבצע עליהם m פעולות הקטנת הערך ו-n פעולות מחיקה. משום כך זמן הריצה בערימה בינארית יהיה O(m\log n) אך מאחר ש-m>n, היינו מעדיפים לחסוך בזמן העלות של פעולת הקטנת הערך.
ערימת פיבונאצ'י משמשת למטרה זאת. היא גמישה יותר והמבנה בה פחות קבוע ובשל כך פעולה בודדת יכולה לקחת יותר זמן מבערימה בינומית רגילה, אך יתרונה הוא בכך שהעלות לשיעורין שלה, כלומר זמן הריצה של סדרת פעולות - קטן יותר. כך לדוגמה זמן הריצה של n פעולות "הקטנת הערך", שכל אחת מהן לוקחת O(n) במקרה הגרוע, לוקח O(n) בלבד לכולן (בממוצע, O(1) לכל פעולה). וכך זמן הריצה של אלגוריתם דייקסטרה יורד ל- .
מימוש
ערימת פיבונאצ'י ממומשת, בדומה לערימה בינומית, אוסף עצים. כל אחד מהעצים מקיים את "כלל הערימה" - ערך כל קודקוד לא גדול מערכי בניו. את השורשים של העצים מחזיקים ברשימה מקושרת דו כיוונית (כלומר עם מצביעים קדימה ואחורה) בנוסף שומרים מצביע לאיבר המינימלי, כדי לאפשר את החזרתו ב-O(1).
יש מספר הגבלות שמבטיחות זמן ריצה מהיר: דרגת כל קודקוד (כלומר מספר ילדיו) היא לכל היותר O(\log n), וגודל תת-עץ שדרגת השורש שלו היא k הוא לפחות כערך המספר ה-k+2 בסדרת פיבונאצ'י (ומכאן השם). כדי לשמור על כללים אלה, דואגים שאם "כורתים" שני תתי-עצים (כלומר הופכים את השורשים שלהם לעצים חדשים בערימה) כורתים גם את אביהם (אלא אם כן הוא שורש) בעזרת סימון קודקודים. שיטה זאת מבטיחה חסם תחתון על גודל העצים, אולם היא מביאה למספר גדול של עצים; כדי לתקן זאת, בפעולה "מחיקת מינימום" (שתתואר להלן) דואגים לאחד חלק מהעצים.
ניתוח
כדי לנתח את העלות לשיעורין של הפעולות, ננקוט בשיטת הפוטנציאל. פונקציית הפוטנציאל תהיה מספר העצים, ועוד פעמיים מספר האיברים המסומנים.
העלות הגרועה ביותר של פעולת מחיקת המינימום היא O(n). נחשב את העלות לשיעורין: בפעולה היקרה ביותר, שהיא איחוד העצים, על כל איחוד עצים אנחנו מקטינים באחד את הפוטנציאל, ועל כן העלות בסופו של דבר היא O(\log n) (הנובע מחיפוש העצים המתאימים). עדכון המינימום גם הוא ב-O(\log n) ועל כן מקבלים שהעלות לשיעורין היא O(\log n).
העלות הגרועה ביותר של פעולת הקטנת הערך היא O(n). נחשב את העלות לשיעורין: נניח והיו k קודקודים שנכרתו ברצף, כלומר כולם (למעט אולי הראשון) היו מסומנים ועכשיו כבר לא, ובנוסף האבא של האחרון אולי סומן, לכן מספר המסומנים קטן במספר שבין k ל-k-2. לעומת זאת, מספר העצים גדל ב-k ולכן הפוטנציאל ירד ב-. בוצעו k פעולות. סה"כ הזמן לשיעורין הוא k-(k-4)=4 כלומר קבוע. לכן זמן הריצה לשיעורין הוא O(1).
אוחזת ענף עץ השקד
אוחזת ענף עץ השקד הוא שמה הפרטי, לכאורה, של נערה ישראלית, נושאה של אגדה אורבנית נפוצה בת עשרות שנים. הסיפור על קיומה מוכר כדיווח אותנטי בצורת קוריוז הנוגע למתן שמות פרטיים יוצאי דופן לילדים על ידי הוריהם.
מקור הסיפור
מקורו של הסיפור ככל הנראה בשנת 1975, בביקור של כתבת צעירה בשם עידית גיל (ולא של סמדר שיר, כפי שנטען לעיתים) בביתה של משפחה מקריית טבעון. הכתבת פרסמה בשבועון הנוער "מעריב לנוער" כתבה בנושא שמות מוזרים ואקזוטיים בישראל ושוחחה בין השאר עם בני משפחת אלעמי שהעניקו לילדיהם שמות מיוחדים. הבת הבכורה, ששמה הפרטי הוא ניצת הדס, רואיינה על ידי הכתבת בנוגע לשמה המיוחד ולשמה של אחותה הצעירה, שִלְהָב. לשתיים אחות נוספת בשם צמרת. במהלך השיחה עם הכתבת אמרה אמן של הבנות, רותי אלעמי, ככל הנראה בבדיחות הדעת, שבתה האחרת קרויה, או ששקלו לקרוא לה, "אוחזת ענף שקד". כשהתפרסמה הכתבה ב"מעריב לנוער" הופיעה במסגרתה תמונה של ניצת הדס ואוזכר בה השם "אוחזת ענף שקד" כשם של אחותה צמרת.
מקור השם
מקור השם עצמו בשם שירו של יצחק שלו "אוחזת ענף שקד", שלימים היה גם השם שבחר לקובץ שיריו הראשון (תל אביב: אגודת הסופרים העברים ליד דביר, תשי"ב-1951), שזכה להערכה רבה וזיכה אותו בפרס אוסישקין. השיר נפתח במילים:
אמיתות הסיפור
הסיפור נבדק מספר פעמים על ידי עיתונאים שחיפשו את מקורו וביקשו לשפוך אור על היקף תפוצתו. כתבה בנושא פורסמה בין היתר בשבועון "לאשה". בשנת 2009 יצרו אירית דולב ואלון מרום סדרה דוקומנטרית על אודות אגדות אורבניות בישראל ששודרה בערוץ 8. באחד מפרקי התוכנית מאשרת האחות צמרת, שאכן מדובר באגדה ותו לא. השם אוחזת ענף עץ השקד "הסתובב" לדבריה במשפחה אך לא הייתה ילדה שנקראה כך. אביהן של הבנות מרא אלעמי אישר אף הוא גרסה זו של הסיפור.
שאר הפרטים והגרסאות השונות בנוגע לשם הם מקור להשערות ובדיות בלבד. מרישומי משרד הפנים, שנבדקו מספר פעמים על ידי עיתונאים שחקרו את הנושא, נעדר תיעוד המוכיח כי קיים בישראל אדם בעל שם זה.
עם התפתחות האינטרנט ונגישותו, ניתן לעקוב מקרוב אחר תהליך ההיווצרות של אגדות אורבניות מסוג זה. פוסטים בבלוגים ובטוקבקים בנוגע להיכרות אישית עם אוחזת ענף עץ השקד מופיעים באינטרנט חדשות לבקרים וניתן למצוא דיווחים שונים בדבר מקום מגוריה של הנערה, גילה, תקופת שירותה הצבאי, שמות בני משפחתה ועוד. חיפוש במנועי החיפוש באינטרנט מגלה עשרות עדויות אישיות על אנשים שפגשו כביכול את אוחזת ענף עץ השקד (הקרויה גם "אוחי" או "אוחזי" בפי חבריה הקרובים), סיימו עמה קורסים צבאיים שונים, שירתו עמה בבסיס חיל הים בעתלית ועוד.
סנט ג'ונס (ניופאונדלנד ולברדור)
סנט ג'ונס (באנגלית: St. John's) היא בירתו של מחוז ניופאונדלנד ולברדור בקנדה. העיר שוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי במזרחה של המדינה והיא העיר הקרובה ביותר בקנדה ליבשת אירופה.
היסטוריה
העיר קרויה על שמו של מגלה הארצות ג'ון קבוט אשר כבר בשנת 1497 הגיע לחופי ניופאונדלנד, הראשון להגיע לאי באופן ודאי. ראשית ההתיישבות באזור העיר היא בסוף המאה ה-16 והיא נחשבת ליישוב דובר האנגלית הוותיק ביותר בצפון-אמריקה. כלכלתה התבססה בעיקר על דייג.
הקרב האחרון על יבשת אמריקה במלחמת שבע השנים בין בריטניה וצרפת בשנת 1762 נערך בעיר והסתיים בניצחון בריטניה. העיר הייתה בירתה של הדומיניון של ניופאונדלנד בעשורים הראשונים של המאה ה-20. בזמן מלחמת העולם השנייה שימש נמל העיר כבסיס מרכזי לכוחות בעלות הברית במלחמתן בצוללות הגרמניות. בשנת 1949 הפכה העיר לעיר קנדית עם הצטרפותה של ניופאונדלנד לקונפדרציה הקנדית.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת בדרום מזרחה של ניופאונדלנד. היא משתרעת על שטח של 446.04 קמ"ר. היא העיר המזרחית ביותר בצפון אמריקה, וקרובה יותר לבריטניה מאשר לקולומביה הבריטית במערב קנדה. העיר היא השנייה בגודלה באזור האטלנטי של מזרח קנדה לאחר הליפקס. מרכז העיר נמצא ממערב ומצפון לנמל.
דמוגרפיה
רוב מכריע של תושבי העיר מוצאם בבריטניה ובאירלנד. רבים מהם הגיעו מדרום-מערב אנגליה ומדרום-מזרח אירלנד ומבטא תושבי העיר דומה למבטא המקורי של תושבי אזורים אלה. כמעט כל תושבי העיר הם נוצרים: קתולים, פרוטסטנטים ואנגליקנים.
אקלים
בין ערי קנדה מחזיקה העיר במספר שיאים אקלימים. היא העיר המעוננת ביותר במדינה (רק 1,497 שעות של שמש בשנה, שהן כ-62 ימים), עם כמות השלג הגדולה ביותר (322 ס"מ בשנה) והמספר המועט ביותר של ימים יבשים בשנה (ללא גשם או שלג): 149 בלבד.
תחבורה
בסנט ג'ונס נמצא נמל התעופה סנט ג'ונס. בנוסף, העיר משמשת כקצה המזרחי של הכביש הטרנס קנדי.
ארגנטומטריה
קבוע מכפלת המסיסות הוא
המשקע שנוצר הוא לבן.
שיטת מור
בשיטת מור (באנגלית Mohr) האינדיקטור הוא יון הכרומט, היוצר משקע של כסף כרומטי אדום-חום אחרי שכל יוני ההליד הגיבו עם יוני הכסף: המשקע שנוצר הוא אדום.
התמיסה צריכה להיות נייטרלית (7 = pH) כי בתמיסה בסיסית (pH > 7 ) נוצר כסף הידרוקסידי (AgOH) ובתמיסה חומצית יון הכרומט יוצר חומצה כרומטית (H2CrO4).
שיטת פיאנס
(באנגלית fajans) בשיטה זו משתמשים באינדיקטור ספיחה, האינדיקטור במקרה זה הוא צבע הפלואורסצאין כשמטענו שלילי, לפני הנקודה האקוויוולנטית יש עודף של יוני כלוריד בתמיסה וחלקם מצטברים על פני המשקע ומקנים לו מטען שלילי, לאחר הנקודה עודף המטען על המשקע הוא חיובי בגלל עודף יוני הכסף בתמיסה. סיפוח הפלואורסצאין משנה את צבע המשקע.
שיטת וולהרד
שיטת וולהרד (volhard) היא דוגמה לטיטרציית חזרה, הכסף ניטרט מוסף מלכתחילה בעודף ידוע לתמיסה כך שכל ההליד שקע בצורת כסף כלורי ויתר הכסף ניטרט מטוטר עם תיאוציאנט (Thiocyanate) כשבתמיסה יון ברזל (3+) כאינדיקטור הנותן צבע אדום Fe(OH2)5(SCN)]2+ בנקודת הסיום.
ניתן לחשב את כמות יוני ההליד מכיוון שמספר מולי הכסף ניטרט שהוסף ידוע וכמות המולים של תיוציאנט שהוספו גם היא ידוע, כמות מולי ההליד הם ההפרש בין מולי הכסף בסה"כ למספר המולים של התיוציאנט שהגיבו עם הכסף.
גנדי ריגר
גנדי ריגר (24 במאי 1948 – 12 באוקטובר 2015) היה חבר הכנסת מטעם מפלגת "ישראל בעליה".
ביוגרפיה
ריגר נולד בברית המועצות ולמד שם הנדסת מכונות באוניברסיטת לבוב. ב-1990 עלה לישראל.
פעילותו הציבורית החלה כמייסד מפלגת העולים "דה" בשנת 1992. בין 1993 ל-1994 היה רכז "הפורום הציוני" ובשנים 1996–1999 כיהן כמנכ"ל מפלגת "ישראל בעלייה".
בשנת 1999 נבחר לכנסת ה-15 מטעם ישראל בעליה. בכנסת כיהן כחבר בוועדות הכנסת שונות.
בבחירות לכנסת ה-16 הוצב במקום הרביעי, אך המפלגה זכתה בשני מנדטים בלבד, ומאוחר יותר התאחדה עם הליכוד. לאחר הבחירות הקים חברה לייעוץ פוליטי בשם "פוליטק". החברה העניקה שירותי ייעוץ, בין היתר, למפלגת ש"ס, בנושאי הקשר עם ציבור העולים מברית המועצות לשעבר.
ריגר היה אב לבת. נפטר ב-12 באוקטובר 2015.
רצען מנומר
רצען מנומר (שם מדעי: Rhynocoris punctiventris) הוא מין של פשפש יבשתי גדול, הניזון מחרקים שוכני פרחים. צבעו אדום או כתום והוא מנומר בנקודות שחורות.
מתחת לראשו ישנו חדק ארוך וכפוף המשמש אותו לדקירת החרקים אותם הוא טורף, ושיתוקם בעזרת הארס שבו, והוא זה שנתן לו את השם רצען. החדק משמש גם להשמעת קולות צרצור.
קו (תחבורה)
קו הוא ביטוי המתאר מסלול נסיעה של תחבורה ציבורית, ובדרך כלל מתייחס למסלול מתחנת המוצא אל תחנת היעד.
קו עירוני
נסיעה בתוך גוש ערים באוטובוס נמוך-רצפה, המותאם להעלאה והורדה מרובה של נוסעים, ואינו מתאים בדרך כלל לנסיעה בכבישים מהירים. סוג קו כזה נפוץ במטרופולינים הישראליים: גוש דן, חיפה וירושלים. קווים אלו משולטים במספר חד ספרתי, דו ספרתי או תלת ספרתי.
קו עירוני-פנימי
נסיעה פנימית בתוך העיר. לרוב אלו קווים הנוסעים מן התחנה המרכזית אל שכונה מסוימת בעיר, או קווים הנוסעים במסלול מעגלי בעיר, דבר האופייני לערים קטנות יותר. לרוב ממוספר הקו בספרה אחת או שתיים (לדוגמה: קו 2 ברעננה הנוסע במסלול סיבובי מצומת רעננה לאזור התעשייה דרך השכונות, או קו 17 בבאר שבע הנוסע מהתחנה המרכזית לרחוב הברזל).
קווים בין עירוניים
קווים המקשרים בין יישובים, באוטובוסים גבוהים המתאימים לנסיעה בכבישים ראשיים מהירים. שילוט הקווים הוא לרוב תלת ספרתי, כשאזורים שונים מזוהים עם ספרות שונות (כך הקווים מירושלים למרכז ולדרום מתחילים ברובם ב-4, הקווים מגוש דן דרומה ברובם ב-3, מגוש דן לצפון ברובם ב-8, ומירושלים לצפון ברובם ב-9). קיימים גם קווים בעלי שילוט דו-ספרתי, בעיקר ביישובים קטנים יחסית שאין בהם הרבה שירות. בעבר, היו חיילי צה"ל יכולים לנסוע חינם רק בקווים הממוספרים במספור תלת-ספרתי. ולכן, לקווים דו-ספרתיים רבים נוסף המספר 0 בהתחלה.
הקווים הבין עירוניים מזוהים גם עם רכבות, לדוגמה: קו נהרייה-מודיעין.
קווים בין לאומיים
בעבר פעלו בישראל קווי אוטובוס למצרים וירדן במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים והסכם השלום בין ישראל לירדן. חברת אגד הפעילה את קו 100 לקהיר ואילו קווים נוספים פעלו מחיפה ותל אביב לערים רבת עמון ואירביד שבירדן על ידי חברות האוטובוסים דן וחברת הנסיעות והתיירות נצרת. בהתייחס לקווי רכבות, אפשר לציין את קו רכבת העמק ההיסטורי מחיפה לדמשק טרם קום המדינה.
חלופה
חלופה היא שינוי מסלול של קו מסוים בשעה מסוימת של היום, בטווח שעות מסוים או בימים מסוימים, בנוסף לנסיעות במסלול הרגיל של הקו או במקומן, על מנת לספק מענה לצורך בשעה מסוימת, לרוב של ציבור היוממים. חלופות על פי רוב מתבטאות בתחנת מוצא שונה, כאשר בנקודה מסוימת מתמזג מסלול החלופה למסלול הקו הרגיל, וממשיך לפי המסלול הרגיל, אם כי לעיתים החלופה מתבטאת בכניסה לשכונה או לאזור תעשייה מסוימים, או באי-עצירה בחלק מתחנות הביניים של הקו.
כפילות
בשל ריבוי מפעילי התחבורה הציבורית נוצר לעיתים מצב של כפילות בו קו אחד משמש שני מפעילים שונים באותה עיר, ומוביל ליעדים שונים. כך, בחיפה קיים קו עירוני מספר 3 של אגד הנוסע בתוך העיר, וקו של המטרונית המופעלת על ידי סופרבוס, הנוסע משכונת הדר בחיפה לקריית ים.
אלי כזרי
ביוגרפיה
כזרי התגייס למשטרת ישראל ב-1989. שירת בתפקידי מודיעין ובילוש ביחידה המרכזית של מחוז ירושלים. ב-2005 מונה למפקד תחנת הראל. ב-2007 מונה לקצין אג"ם של מרחב דוד. ב-2009 מונה למפקדה הראשון של תחנת לב הבירה. בספטמבר 2011 מונה לסגן מפקד מרחב ציון במחוז ירושלים, בספטמבר 2013 מונה מפקד מרחב לכיש. ב-2016 במקומו מונה אילן פרץ וכזרי מונה למפקד מרחב ציון.
בינואר 2018 מונה לסגן מפקד מחוז ירושלים.
במרץ 2021 מונה למזכיר הביטחוני של השר לביטחון הפנים.
ב-2023 פרש ממשטרת ישראל.
כזרי נשוי ואב לארבעה.
Perfect (שיר של אד שירן)
Perfect (בעברית: מושלם) הוא שיר של הזמר-יוצר הבריטי אד שירן. השיר נכלל באלבום האולפן השלישי שלו, ÷ (2017). לאחר פרסום האלבום הגיע השיר למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי, על אף של פורסם כסינגל רשמי אז. ב-21 באוגוסט 2017, נודע באתר של בילבורד כי "Perfect" יהיה הסינגל הרביעי מתוך האלבום. השיר הושמע ברדיו-פופ ב-26 בספטמבר 2017, כסינגל הרביעי מתוך האלבום בארצות הברית. ב-30 בנובמבר הוציא אד שירן גרסה חדשה לשיר "Perfect" עם הזמרת ביונסה.
קליפ מילולי
ב-22 בספטמבר 2017, פורסם הקליפ המילולי של השיר בערוץ היוטיוב של שירן.
גרסאות כיסוי
קמילה קביו וניקולס גליצין צפויים לבצע את השיר בפסקול הסרט סינדרלה (2021).
פרידריך קיהן
גנרל פרידריך קיהן (בגרמנית Friedrich Kühn; 7 באוגוסט 1889 – 15 בפברואר 1944) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
קיהן נולד ב-7 באוגוסט 1889 באויטין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 התגייס קיהן לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-32 (התורינגי ה-2), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-25 בפברואר 1915 הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-27 בינואר 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה שנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף קיהן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1922 מונה קיהן למפקד פלוגת ההדרכה ברגימנט הפרשים ה-3 (הפרוסי), ובאביב 1925 מונה למפקד פלוגה 2 בגדוד הממונע ה-6 (הפרוסי). באביב 1927 מונה למפקד פלוגה 3 ברגימנט הפרשים ה-4 (הפרוסי), ובאביב 1928 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה. ב-30 בספטמבר 1928 לבית הספר לשריון הגרמני-רוסי בקאזאן, כמנהל האקדמי של הקורס, ובאביב 1930 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה. ב-1 בפברואר 1931 הועלה קיהן לדרגת מיור, ובאביב 1932 מונה לקצין מטה ברגימנט הארטילריה ה-3 (הפרוסי). ב-1 ביוני 1934 הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד רגימנט הפאנצר ה-4. ב-1 באוגוסט 1936 הועלה לדרגת אוברסט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד בית הספר לשריון בוונסדורף.
מלחמת העולם השנייה
ב-10 בדצמבר 1939 מונה קיהן למפקד חטיבת הפאנצר ה-14, אך המינוי לא יצא לבסוף אל הפועל. ב-15 בפברואר 1940 מונה קיהן למפקד חטיבת הפאנצר ה-3, ולחם עימה במהלך המערכה על צרפת כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3 במסגרת הקורפוס הממונע ה-16. ב-1 ביולי 1940 הועלה קיהן לדרגת גנרל מיור, וב-3 ביולי קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בספטמבר 1940 מונה קיהן למפקד זמני של דיוויזיית הפאנצר ה-3, וב-5 באוקטובר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-33, שהפכה תחת פיקודו ב-11 בנובמבר 1940 לדיוויזיית הפאנצר ה-15. ב-22 במרץ 1941 מונה קיהן למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-14, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-3, ולמשך זמן קצר כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה. ב-22 באפריל 1942 קיבל קיהן על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וביוני 1942 לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת הארמייה השישית בקרב חרקוב השני. ב-30 ביוני 1942 פרש קיהן מתפקידו, ולמחרת ב-1 ביולי הועלה לדרגת גנרל לוטננט. וב-10 בספטמבר 1942 מונה קיהן לראש אגף היחידות הממונעות והממוכנות בורמאכט, וב-1 באפריל 1943 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. ב-15 בפברואר 1944 נהרג קיהן בברלין, במהלך הפצצה של בעלות הברית.
בית (מחשב)
כדי לייעל את מהירות הגישה לזיכרון, נקראים (או נכתבים) בדרך כלל שניים, ארבעה או אף שמונה בתים ביחד (16, 32 ו־64 סיביות בהתאמה), אך הכתובת היא עדיין כתובת הבית הבודד. גם חישובים אריתמטיים מבוצעים בדרך כלל על מספרים המיוצגים על ידי כמה בתים, כיחידה אחת.
גודל של 8 סיביות הוא נוח בין השאר משום שהוא מתאים לייצוג תו בודד ב־ASCII, ומיוצג כשתי ספרות הקסדצימליות.
חצי בית (4 סיביות) קרוי ניבל.
היסטוריית הבית
בתחילת עידן המחשב (שנות ה־60 וה־70 של המאה ה־20), יוצרו מחשבים בעלי מילה (Word) באורכים שונים. גודל מילה היה שונה ממחשב אחד למשנהו, 40 עד 75 סיביות בדרך כלל, וכתובות בזיכרון יוצגו ככתובת המילה. לייצוג מחרוזת היה נהוג אז לקבץ כמה תווים בתוך מילה אחת. תו יוצג אז באורך שש או שבע סיביות בדרך כלל.
את המושג "בית" טבע ורנר בוכהולץ בשנת 1956, בעת תכנונו של מחשב Stretch של חברת IBM. ראשית נחשב הבית כמייצג תו בודד גם אם אורכו אינו שמונה סיביות. אך מאחר שלבסוף הוחלט כי במחשב זה אורכו יהיה שמונה סיביות הפך גודל זה לחלק בלתי נפרד מן ההגדרה של הבית. חיזוק נוסף להגדרה זו ניתן ב־1964 בה הוכרז אחד המחשבים המוצלחים ביותר בימים אלו, IBM System/360 שבו שוב יוצגו תווים באמצעות בתים באורך שמונה סיביות.
במהלך שנות ה־70, עם התפתחות המיני־מחשבים, תפס הבית את מקומו כסטנדרט בתעשייה. הדור הבא של המחשבים, המיקרו־מחשבים, בראשיתם, היו בעלי רוחב אפיק נתונים של שמונה סיביות וכך תפסו הבית וכפולותיו (16 סיביות, 32 סיביות) את מקומם כגודל הסטנדרטי הכמעט בלעדי.
כפולותיו של הבית
מקובל לבטא נפחי זיכרון בכפולות של בתים: קילו-בית (kB), מגה-בית (MB), ג'יגה-בית (GB), טרה-בית (TB), פטה-בית (PB), אקסה-בית (EB), זטה-בית (ZB), יוטה-בית (YB) וכן הלאה. מונחים אלו משמשים למדידת גודלם של זיכרון המחשב ושל אמצעי אחסון כגון דיסק קשיח.
השיטה הבינארית
מכיוון שהמחשב משתמש בשיטת הספירה הבינארית, טבעי יותר להשתמש בחזקות של 2 (210 = 1024) מאשר בחזקות של 10.
בתחילה נעשה שימוש בשיטת החזקות של 2 בלבד, שכן מושגים אלה שימשו בעיקר אנשי מקצוע, ומבחינה מתודולוגית שיטה זו נכונה יותר. אלא שברבות הזמן, עקב התגברות השימוש במחשבים אישיים, מושגים אלה נעשו נפוצים בציבור הרחב אשר רגיל היה להשתמש בשיטה העשרונית (במידות ומשקלים), דבר אשר גרם לבלבול רב - נפוץ השימוש בתחיליות העשרוניות (דוגמת "קילו") כשהכוונה היא לתחיליות הבינאריות (דוגמת "קיבי"). ישנה סברה שאת השימוש בשיטה העשרונית הנחילו יצרני הדיסקים הקשיחים שהעדיפו לנקוב במספרים גדולים יותר לתיאור מוצריהם.
בדצמבר 1998, הנציבות הבין-לאומית לאלקטרוטכניקה יצרה את התחיליות הבינאריות (קיבי, מבי, גיבי...) כדי למנוע את דו-המשמעות של הקידומות העשרוניות. זאת ועוד, מערכת היחידות הבינלאומית מגבילה את השימוש של התחיליות העשרוניות לחזקות של 10 בלבד.
לכן, על פי השיטה הבינארית:
ליאו לוי
ליאו לוי (1912–1982) היה אתנומוזיקולוג יהודי איטלקי ולאחר מכן ישראלי שהתמחה בחקר מסורות המוזיקה של יהודי ארצות אגן הים התיכון (ויהדות איטליה בפרט), הקלטתן ושימורן; פעיל בתנועה הציונית האיטלקית, מארגן מחנות קיץ שתרמו לחיזוק היהדות והציונות בקרב הצעירים היהודים.
קורות חיים
מקור משפחתו של ליאו לוי הוא בגוריציה שבצפון מזרח איטליה, אם כי הוא עצמו נולד בקזאלה מונפראטו שבפיימונטה. אביו, ד"ר יוסף לוי, היה רב הקהילה של קזאלה מונפראטו. בגיל 11 התייתם מאביו, ואת עיקר חינוכו היהודי קיבל בטורינו מסבו, הרב ג'אקומו בולאפיו, שהיה רבה של הקהילה במשך למעלה משלושים שנה. טורינו הייתה בעת ההיא בירתו האינטלקטואלית והבורגנית של בית סאבויה, לימים מקום מושבו של מלך איטליה, ומרכזה של תנועת התחייה האיטלקית שהובילה לאיחוד איטליה ב-1870.
כסטודנט למד בשתי אוניברסיטאות בו זמנית, בטורינו (בלשנות ומוזיקולוגיה) ובבולוניה (חקלאות). בשנים 1931–1933 למד בלשנות אצל פרופ' ברטולדי ותולדות המוזיקה אצל פרופ' ג'נטלי באוניברסיטת טורינו, וסיים לימודי מוזיקה בכינור. בשנת 1932 נבחר לייצג את מחוז פיימונטה בתור אחד מזוכי פרס מוסוליני. לקראת עלייתו לארץ ישראל למד חקלאות וקיבל תואר דוקטור בחקלאות מאוניברסיטת בולוניה. את השפה העברית למד באופן עצמאי.
בשנת 1935 עלה לארץ ישראל ובהזדמנות ראשונה נשא נאום בעברית צחה בפני קהל מאזינים באוניברסיטה העברית בירושלים. עבד בחקלאות, הדריך נוער עולה מאיטליה. הורה בבתי ספר תיכוניים, והיה בשליחויות רבות מטעם הסוכנות היהודית באיטליה. בשנת 1953 חזר לאיטליה. השתלם במוזיקולוגיה בבית הספר הגבוה למוזיקה עתיקה ופליאוגרפיה מוזיקלית אצל פרופ' מונטירסו שלי מאוניברסיטת פארמה באיטליה.
בשנים 1960–1963 היה לוי חבר חוקר במרכז לחקר המוזיקה העממית שליד האקדמיה הלאומית סנטה צ'יצ'יליה ברומא, וכיהן בתור סגן יושב ראש המרכז הבינלאומי למוזיקה מסורתית ליטורגית שליד אונסק"ו.
היה נשוי ללינדה (נפטרה בשנת 1967, בגיל 53). בנו, ד"ר יוסף לוי, משמש כרב ראשי של פירנצה וסיינה בטוסקנה (נכון ל-2007). בתו ימימה רוזנטל היא ראש תחום תיעוד וחשיפה בגנזך המדינה שבמשרד ראש הממשלה. נכדו הוא הבמאי חגי לוי.
פעילותו הציונית
מראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 ואילך היה לוי אחד הפעילים בתנועה הציונית באיטליה. יש מעולי איטליה המרגישים, עד היום שהם חווים לו את החלטתם לעלות לארץ ישראל. בכך הוא המשיך ויישם את דרכו של אלפונסו פצ'יפיצ'י - "הנביא של היהודים", כפי שכינה אותו מוסוליני, האיש שהשפיע על דור שלם של יהודי איטליה.
פעילות פוליטית באיטליה
בתקופת הפשיזם באיטליה לא הלך לוי שבי אחרי נוחות החיים שהציע המשטר ואשר סחף אחריו רבים מיהודי איטליה והיה פעיל בתנועה האנטי-פשיסטית ואף שילם על כך בישיבה בכלא יותר מפעם אחת. ליאו לוי היה מתנגדו החריף של אנצו סרני, החלוץ האיטלקי הראשון. שניהם היו ציונים נלהבים, סוציאליסטים הדוגלים בפרולטריזציה של העם היהודי, אך בעוד שסרני הלך שבי אחר הרעיונות של אהרון דוד גורדון ובורוכוב, כולל הצורך בשחרור היהודי החדש מעול תורה ומצוות, האמין ליאו לוי בדרך "הסינתזה", זו הדרך המשלבת בין ציונות ליהדות, בין דרך התורה, לצדק סוציאלי ולחזרה לציון. לוי סבר כי ליהדות איטליה חייבת להיות תרומה ייחודית לחיים בארץ ישראל, זאת, על ידי יצירת שילוב בין מזרח ומערב, בין אשכנזים וספרדים (שהרי הם, האיטלקים, אינם שייכים לאלו ואף לא לאלו), כל זאת בדרך מקרבת ומפשרת ולא בדרך של הליכה לקצוות.
פעילות פוליטית בישראל
בשנות החמישים היה לוי פעיל פוליטי, והצטרף ליוזמתו של פרופ' ישעיהו ליבוביץ ויחד הקימו סיעה דתית בתוך ההסתדרות העובד הדתי. בסוף שנות השישים יזם, יחד עם אורי אבנרי ופרופ' לה פירה, ראש עיריית פירנצה בשעתו, כינוס שלום שקרא להחזרת השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים. על רעיונות אלו הרבה לכתוב בעיתונות האירופית והאיטלקית שהוא שימש נציגם בישראל.
חוקר ואתנו-מוזיקולוג
לוי בילה שנים רבות באיסוף ובמחקר של מסורות מוזיקליות של קהילות ישראל, בעיקר באיטליה ובאגן הים התיכון. הוא ראה בכך מפעל שנועד להציל משכחה לחנים וניגונים מסורתיים שהולכים ונעלמים עקב חורבן הקהילות היהודיות בעקבות המלחמה. הוא נדד בין שרידי הקהילות היהודיות בכל רחבי איטליה, וכן בספרד, בטורקיה, בהולנד, בתוניס וג'רבה, בהודו, בגאורגיה, בחבש והגיע אף עד יפן. אוסף ההקלטות שערך מכיל יותר מ-1,000 פריטים והוא מופקד באקדמיה האיטלקית למוזיקה "סנטה צ'ציליה" ברומא ובארכיון הצליל הלאומי של הספרייה הלאומית בירושלים. הוא היה חבר מחקר באוניברסיטה העברית בירושלים והרצה רבות על נושאים אלו באוניברסיטאות בארץ ובאיטליה.
התקליטור של מוזיקה ליטורגית איטלקית
מתוך ההקלטות שערך לאו לוי הופק תקליטור בשם "מסורות מוזיקה של יהודי איטליה". ההקלטות המקוריות של אוספי לאו לוי שמורות בארכיב האתנומוזיקולוגי של האקדמיה הלאומית סנטה צ'יצ'יליה ברומא וב"פונותיקה הלאומית" שבהספרייה הלאומית בירושלים. בתקליטור 42 קטעים, כאשר הקטעים השונים אומתו מול המקורות: ספרי תפילה מודפסים לפי הנוסחים באיטליה, כתבי יד של מקהלות וראיונות עם אלו אשר האזינו או שרו את המזמורים הליתורגיים במהלך חייהם.
הקטעים ממוינים לפי מעגל השנה: לדוגמה: לכה דודי, יגדל אלוהים, כל נדרי, ברכת כהנים, קריאה בתורה ומגילת אסתר. לדוגמה: פיוטים לחתונה - קחי כינור והללויה וכאשר נולד בן זכר - יהי שלום בחילך.
השירים מושמעים ללא לווי, בפי זמרים בודדים או מקהלה קטנה. הסגנון הוא מהמאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20 כפי ששרו בבתי הכנסת באיטליה. אחדים משירי ליל הסדר מושמעים בניב יהודי איטלקי.
לוי זיהה קטגוריות ניגונים, הניתנות לאפיון לפי המנהג או נוסח התפילה והמקום הגאוגרפי בהתאם לפירוט הבא:
פרסים והכרה
לוי קיבל פרסי מחקר מטעם מכון יד בן-צבי, האוניברסיטה העברית ומשרד החינוך והתרבות.
קישורים חיצוניים
"האיש עם הנגרה" - על תולדות חייו, מפעליו ויצירתו (באתר הספרייה הלאומית)
רקטה נגד טנקים
רקטה נגד טנקים היא רקטת כתף שיעודה הוא השמדת טנקים, כלי רכב משוריינים ומטרות קשות - הן ניידות והן נייחות - של האויב. בניגוד לטיל נגד טנקים, לרקטה אין שום מנגנון הנחיה או ניהוג עצמי. אחרי שנורתה, אי אפשר לתקן את מסלולה. המונח מתייחס בדרך כלל לרקטות המשוגרות ממטול כתף הנישא על ידי לוחם בודד, והמכלול נקרא מרנ"ט - מטול רקטות נגד טנקים.
הנשק
נשק רקטי נגד טנקים מורכב משני אלמנטים עיקריים:
תפקידו של המטול הוא לייצב את הרקטה בתחילת הירי, כך שתהיה מכוונת לפגיעה במטרה ובכך לאפשר למנוע הרקטי, או למטען מאיץ ראשוני (כמו ב-RPG-7), להקנות לרקטה מהירות קווית ראשונית בכיוון הנכון. לאחר שהרקטה עוזבת את המטול, בעירת המנוע הרקטי מספקת לה תאוצה ובדרך כלל סנפירי יצוב מספקים לה יציבות של מסלול המעוף.
ברוב מטולי הרקטות נגד טנקים שתוכננו כנשק אישי (להבדיל, לדוגמה, מרקטות נגד טנקים המשוגרות ממטול המוצב על כלי רכב או כלי טיס), מחזיק היורה את המטול על כתפו ומכוון באמצעות כוונת את המטול אל המטרה. בצידו האחורי של המטול קיים פתח המאפשר פליטה של הגזים הלוהטים הנוצרים בעת הירי, בתהליך המוסבר לעיל, ובכך להגן על היורה מפניהם. בעת הירי, הגזים הנפלטים מהפתח האחורי של המטול מסוכנים למי שניצב בטווח קרוב מדי מאחורי היורה.
ישנם מטולי רקטות מתכלים (המטול אינו משמש לירי רקטה נוספת לאחר השיגור ולאחריו הוא מושלך) כמו הלאו וישנם מטולי רקטות רב פעמיים כמו ה-RPG-7 הסובייטי. מסיבה זו, מטולי רקטות רב פעמיים הם כבדים יותר וקשיחים יותר מהמטולים המתכלים, מאחר שהם צריכים לעמוד בלחצי הגזים ובטמפרטורות הגבוהות שנוצרים עקב הירי, כדי לשמש לירי רקטות נוספות לאחר מכן. בין יתרונותיו של מטול מתכלה ניתן למנות משקל נמוך יותר (של רקטה+מטול), בדרך כלל עלות יצור נמוכה יותר, אפשרות לשימוש בזביל הרקטה (המיכל שבו מאוכסנת הרקטה) כמטול שיגור והאפשרות להיפטר ממשקל מיותר לאחר הירי. בין יתרונותיו של מטול רב פעמי ניתן למנות אמינות תפעול גבוהה יותר ודיוק גבוה יותר בפגיעות הרקטה.
היסטוריה ושימושים
בשנות ה-60 של המאה ה-20 פיתחו הסובייטים את RPG-7 על בסיס הפאנצרפאוסט הגרמני. ה RPG-7 היה אמור להיות נשק המוני כנגד טנקים ולכן הדגש היה על פשטות, אמינות ועלויות נמוכות. תכונות אלה הפכו אותו לנשק האנטי-טנקי הנפוץ ביותר בעולם. RPG הם ראשי התיבות ברוסית של "מטול רימונים ידני נגד טנקים" (Ручной противотанковый гранатомёт) ובאנגלית אומצו כראשי תיבות של "רימון שמונע על ידי רקטה" (Rocket Propelled Grenade), המשמש היום כשם המקובל לכל רקטות הנ"ט למיניהן.
רובן המוחלט של רקטות הנ"ט האישיות מיועדות לנשיאה ולשיגור על ידי אדם אחד. עם זאת, בצבאות רבים שבהם נעשה שימוש ברקטות המשוגרות ממטול רב-פעמי, ישנם צוותים של שני אנשים המיועדים להפעלתן. בצוותים אלו לוחם אחד נושא את המטול (ועוד מספר קטן של רקטות) והוא זה שאחראי על ירי הרקטות ומבצע אותו בפועל ואילו הלוחם השני בצוות נושא איתו מספר רקטות נוספות ותפקידו הוא לעזור בטעינת הרקטות למטול, לאכן מטרות ללוחם הראשון ולחפות עליו בזמן הירי.
עקב השתכללות הטנקים וחיזוק השריון פותחו טילים נגד טנקים שיכלו לשאת רש"ק כבד יותר לטווחים ארוכים יותר ובאופן מדויק יותר. בעקבות כניסתם של טילי הנ"ט, נדחקו הצידה רקטות הנ"ט ברוב הצבאות המודרניים. אולם לטילי נ"ט חסרונות רבים בטווחים הקצרים, ובעקבות התגברות המקרים של לוחמה בשטח בנוי (לש"ב) חזרו צבאות סדירים להשתמש במטולי רקטות - בעיקר לתקיפת מבנים, כלי רכב לא משוריינים ולוחמים המסתתרים מאחורי מחסה.
אף על פי שהן נושאות רש"ק קטן ביחס לטילי נ"ט, רקטות נ"ט משופרות (כגון רקטות PG-7VR רוסיות או רקטות תוצרת תע"ש) יכולות לחדור גם שריון של טנקים מודרניים, אם כי הסיכויים לכך נמוכים והנזק שהן גורמות מוגבל בהיקפו.
עלותם הנמוכה יחסית של מטולי הרקטות והרקטות עצמן, פשטות הפעלתם ונשיאתם, משקלם הנמוך ועמידותן הפכו אותם לפופולריים בקרב מליציות לא-סדירות (כגון המוג'אהדין באפגניסטן) וארגוני טרור וזאת בהשוואה למערכות נשק כדוגמת טיל נ"ט או תותח ללא רתע.
הפלסטינים ירו פצצות RPG אל עבר כלי רכב ישראליים ועמדות צה"ל, אך עם אחוז הצלחות נמוך מאוד. פצצות ה-RPG שמיוצרות באופן תקני הרבה יותר מסוכנות מרקטות מאולתרות שיש בידי הפלסטינים כדוגמת ה"אלבאנה" וה"אל-בתאר". בספינת הנשק קארין איי שהוברחה לרשות הפלסטינית על ידי איראן וחזבאללה נתפסו מאות משגרי RPG-7 ומאות רקטות נ"ט מתקדמות.
בסכסוך בעיראק לעומת זאת, החמושים והמליציות הלא-סדירות משתמשים ב-RPG על מנת להסב נזק לכוחות הקואליציה בעיראק. החמושים הצליחו להשמיד מספר רק"מים אמריקנים באמצעות RPG, ביניהם נגמ"ש הסטרייקר, נגמ"ש לחימה M-2 בראדלי ואפילו טנק אברהמס M1A1. גם טנקים מדגם אברהמס M1A2 נפגעו קשות מרקטות RPG.
רקטות נ"ט משמשות גם כנשק נגד מבנים וביצורים. מספר רקטות הנורות ממטול כתף אישי, כמו ה-MATADOR, אף פותחו כנשק ייעודי כנגד מבנים.
Love of My Life
Love of My Life (בתרגום לעברית: אהבת חיי) הוא סינגל של להקת הרוק הבריטית קווין שיצא בשנת 1979. השיר נכתב על ידי הסולן פרדי מרקיורי ובסיועו של הגיטריסט בריאן מיי. השיר הופיע במקור באלבום A Night at the Opera שיצא בשנת 1975, וזכה לתוארי זהב וכסף באיטליה ובריטניה בהתאמה.
ביצוע
את השיר המקורי מבצע פרדי מרקיורי בפסנתר ומצטרף אליו בריאן מיי בנגינת גיטרה ונבל (למעשה, זוהי הדבקה של מספר תווים שונים שנוגנו בנבל בנפרד). השיר עבר עיבוד מאוחר יותר לגיטרת 12 מיתרים לצורך הופעות חיות. השיר הוא דוגמה טובה להכרותו של מרקיורי עם מקצב הרובטו ובשיר ניכרת השפעת נגינת הפסנתר הקלאסית בהשפעתם של שופן ובטהובן.
השיר הקודם באלבום A Night at the Opera, "The Prophet's Song", משתלב אל תוך שיר זה בצורה שוטפת למדי אף על פי שהלהקה מעולם לא ניגנה את שני השירים ברצף.
הופעות
השיר Love of My Life היה שיר הופעות מובהק - הלהקה ביצעה את השיר לעיתים קרובות כאשר מרקיורי עוצר את שירתו ומאפשר לקהל לשיר את המילים. השיר היה פופולרי במיוחד בדרום אמריקה והלהקה אף הוציאה לאור סינגל המיועד במיוחד לקהל זה - גרסה חיה זו של הסינגל הגיעה למקום הראשון בארגנטינה וברזיל בשנת 1979.
השיר הופיע באלבום ההופעה Live Killers שיצא בשנת 1979, באלבום Queen on Fire - Live at the Bowl, באלבום Live at Wembley '86 ובאלבום Return of the Champions שיצא בשנת 2005. במופע ההוקרה לזכרו של פרדי מרקיורי בוצע השיר על ידי להקת אקסטרים.
שירו האחרון של אילן רמון
בזמן מסעה של מעבורת הקולומביה לחלל (STS-107), ביקש האסטרונאוט הישראלי אילן רמון להשמיע את השיר. השיר הועבר למעבורת ולאחר השמעתו אמר רמון: "בוקר טוב מיוחד לאשתי, רונה, אהבת חיי". רמון והמעבורת נספו באסון הקולומביה זמן קצר לאחר מכן, בזמן חזרתה לאטמוספירה בשנת 2003.
קורט שטודנט
קורט שטודנט (בגרמנית: Kurt Student; 12 במאי 1890 – 1 ביולי 1978), היה מצביא גרמני שנלחם כטייס בעת מלחמת העולם הראשונה וכמפקד הפאלשירמייגר במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
כתוצאה מחוזה ורסאי נאסר על גרמניה להחזיק חיל אוויר ושטודנט הצטרף לחיל המחקר והפיתוח וגילה עניין בדאייה. הוא אף השתתף בתמרונים משותפים לרייכסווהר ולצבא האדום שם לראשונה חשב על מבצעים מוטסים.
מלחמת העולם השנייה
לאחר עליית אדולף היטלר לשלטון בגרמניה, הוקם הלופטוואפה ושטודנט הצטרף אליו מצבא היבשה. הוא מונה למנהל בית הספר של הלופטוואפה וביולי 1938 מונה למפקד הדיוויזיה האווירית ה-7 שהייתה דיוויזיית הפאלשירמייגר הראשונה.
על אף שהפלשירמייגר לא השתתפו במערכה על פולין הם התגלו כבעלי ערך רב בלוחמת הבליצקריג - הם תרמו רבות למערכה בנורווגיה, בדנמרק, בהולנד ובבלגיה, בה היה שטודנט אחראי לתכנון הפשיטה המוטסת על מצודת אבן אמאל. במהלך הקרב על רוטרדם בהולנד נורה שטודנט בראשו על ידי חייל גרמני, דבר שהשבית אותו מתפקידו במשך 8 חודשים.
ב-19 בדצמבר 1940 מונה שטודנט למפקד הקורפוס האווירי ה-11, ובמאי 1941 פיקד שטודנט על הכוחות הגרמנים בקרב על כרתים. בסופו של דבר ניצחו הגרמנים בקרב, אך הדבר עלה להם באבדות כבדות ושכנע את היטלר להימנע ממבצעים מוטסים בקנה מידה גדול בעתיד. ב-1943 שטודנט הועבר לאיטליה שם השתתף בכיבוש רומא. בהמשך הורה שטודנט לרב-סרן הארלד מורס לערוך את "מבצע אלון" שמטרתו הייתה לשחרר את בניטו מוסוליני מכלאו באיטליה. במבצע נועז זה, שהשיג את מטרתו בסופו של דבר, התפרסם לוחם הואפן אס אס אוטו סקורצני. לאחר מכן הועבר שטודנט לצרפת כדי להגן על נורמנדי ב-1944.
בקיץ 1944 הפך הקורפוס שבפיקודו לארמיית הצנחנים הראשונה שהשתתפה בבלימת הצנחנים הבריטים במבצע גן שוק. ב-11 בנובמבר 1944 מונה שטודנט למפקד קבוצת ארמיות H בהולנד. ב-28 בינואר 1945 הועבר שטודנט לחזית המזרחית. ב-10 באפריל 1945 חזר שטודנט להולנד לפקד על ארמיית הצנחנים הראשונה, וב-28 באפריל נשבה שטודנט על ידי הבריטים בשלזוויג-הולשטיין. ב-1948 הוא שוחרר מהשבי הבריטי.
פשעי מלחמה
במאי 1947 הועמד שטודנט לדין על פשעי מלחמה שבוצעו בידי אנשיו בכרתים. הוא הואשם בשמונה סעיפים על אי טיפול בשבויי מלחמה וברצח שבויים. הוא לא הואשם בפשעים שבוצעו בכרתים כנגד האוכלוסייה האזרחית. שטודנט נמצא אשם בשלושה סעיפים ונידון לשלוש שנות מאסר. הוא שוחרר שחרור מוקדם מהכלא ב-1948 מסיבות רפואיות.
ב-1 ביולי 1978 מת שטודנט בעיר למגו בגרמניה המערבית, והוא בן 88 שנים.
תפילה לשלום חיילי צה"ל
התפילה לשלום חיילי צה"ל (מי שברך לחיילי צה"ל) היא תפילת מי שברך שנאמרת בשבת ובחגים לשלום חיילי צה"ל ולכוחות הביטחון בישראל.
תפילה זו תוקנה על ידי הרב הצבאי הראשי הראשון אלוף שלמה גורן בימי ראשית המדינה. בקהילות מסוימות התפילה נאמרת אחרי הקריאה בספר התורה בסמוך לברכה לרפואת חולים (מי שברך לחולים), ובצמוד לתפילה לשלום המדינה (מנהג האשכנזים), ובקהילות אחרות נאמרת התפילה עם פתיחת ההיכל (מנהג הספרדים).