cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יואב גלבר
קריירה אקדמית
עוסק בהיסטוריה של היישוב וגם בהיסטוריה ביטחונית של ארץ ישראל וצה"ל. גלבר הוא אחד מהמבקרים החריפים של ההיסטוריונים החדשים, בהם אילן פפה במיוחד, ושל הפוסט-ציונות.
מלמד במרכז הבינתחומי הרצליה במסגרת מרכז נבזלין לעמיות יהודית.
מחקריו
יואב גלבר עוסק במחקריו ביישוב היהודי בארץ-ישראל ובראשית ימיה של מדינת ישראל בעיקר מההיבט הצבאי. הוא חקר גם את קליטתם של עולי מרכז אירופה ותרומתם לחברה הישראלית, את יחסי ירדן–ישראל, את מלחמת העצמאות ושאלת הפליטים ואת ההיסטוריוגרפיה הציונית והכללית.
תולדות ההתנדבות
גלבר עסק בתולדות התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה בארבעה ספרים, הראשון שבהם הוא הרחבה של עבודת הדוקטור שלו. הוא טוען: 1. שההתנדבות הייתה מאמץ מדיני עיקרי של התנועה הציונית בשנות המלחמה. 2. זוהי התנועה העממית הספונטנית הגדולה האחרונה בציונות. 3. התפקיד שחיילים בצבא הבריטי מילאו ביצירת קשר עם יהודים החל מארצות המזרח התיכון וכלה באירופה המשוחררת לאחר המלחמה, היה מרכזי בארגונם של תאים ציוניים בארצות ערב, בסיוע לשארית הפליטה ובגיוסה למאבק על הקמת המדינה. כרך א' עוסק במחצית הראשונה של המלחמה, במזרח התיכון, ביוון ובכרתים. כרך ב' דן בעיקר בהקמתה של החטיבה היהודית הלוחמת ("הבריגדה") ובלחימתה. כרך ג' מספר על שליחותם היהודית של המתנדבים. כרך ד' הוא השלמות ומספר בעיקר על אלו ששירתו ביחידות בריטיות כמו טייסים, ימאים, אנשי קומנדו, וכן על פרשת השבי במלחמה.
הקמת צה"ל
על נושא זה כתב גלבר שני ספרים: הספר דן בתרומה של יוצאי הצבא הבריטי להקמת צה"ל. דעת הקהל הייתה סבורה שהפלמ"ח נתן את הפיקוד ואילו הצבא הבריטי סיפק את הלוגיסטיקה ועבודת המטה. גלבר ניסה להראות שהתפישה הזאת נוגעת ליחידות הפלמ"ח, אך בצה"ל הרחב המצב היה שונה לגמרי. הספר דן במאבק בין בן-גוריון למפ"ם על דמות הצבא ועל השליטה בצבא. גלבר מתאר כיצד ניסו בהפוגה הראשונה להדיח את בן-גוריון מתפקיד שר הביטחון, היו אלה ניסיונות פוטש של מפ"ם כאשר האוטוריטה של בן-גוריון על הצבא עדיין הייתה רחוקה מלהיות איתנה עד המשבר של ועדת החמישה, כשהתברר שאף אחד לא היה מוכן לשאת באחריות פרט לבן-גוריון, מאז הצבא הלך אתו. גלבר מתאר איך לפני הקמת המדינה הפלמ"ח היה הזרוע המגויסת של היישוב ומכוח זאת נהנה מפריבילגיה, היה לו מונופול על מבצעים מיוחדים ועל אמצעים נוספים, ומטה משלו, מנותק מן ההיררכיה המרחבית-מיליציונית של ההגנה. עם הקמת המדינה, ברגע שהיישוב כולו היה מגויס, איבד הפלמ"ח את ייחודו ואת המונופולים שלו.
מולדת חדשה
הספר דן ביהודי גרמניה, אוסטריה וצ'כיה, קליטתם בארץ ותרומתם ליצירת החברה. טענתו של גלבר היא שהאלמנט המערבי במדינת ישראל היא תוצאה של עליה זו.
תולדות המודיעין
גלבר כתב שבעה ספרים על תולדות המודיעין בשנים 1918–1954, מן המודיעין ביישוב ועד למודיעין בראשית ימיה של מדינת ישראל.
יחסי ירדן–ישראל
גלבר כתב שני ספרים על יחסי ירדן–ישראל, האחד Jewish-Transjordanian Relations, 1921-1948 חוקר את היחסים עד 1948 והשני The Israeli-Jordanian Dialogue, 1948-1953 דן במשא-ומתן לשלום וביחסים אחרי 1948. הוא ניסה להפריך את התזה של אבי שליים בספרו Collusion Across the Jordan, שלפיה הייתה קנוניה בין ישראל לירדן כנגד הפלסטינים. גלבר ניסה להראות שאם בכלל הייתה קנוניה, הייתה זו בין עבדאללה לבריטים ולא בין עבדאללה לסוכנות.
מלחמת העצמאות ובעיית הפליטים הפלסטינית
בין השאר טען גלבר בספרו "קוממיות ונכבה" (גרסה קצרה יותר שלו ראתה אור באנגלית – Palestine 1948), בהתייחסו ל ולבעיית הפליטים הפלסטינים, כי הפלסטינים נפלו קורבן לאיוולתם ולתוקפנותם, כמו גם לאוזלת ידן של בעלות בריתם, מדינות ערב. אולם על אף שלשיטתו לא אחראית ישראל לגירוש מתוכנן, הרי שמהלך האירועים מורכב יותר. לטענתו החלה הבריחה הערבית עוד בטרם פלישת צבאות ערב, בעיקר בשל המלחמה הכלכלית שנהג היישוב כנגד הערבים ובשל יציאת הבריטים. בעוד שהוא מבקר את הטענה כי תוכנית ד' כללה הוראות לטיהור אתני של האוכלוסייה הערבית, טוען גלבר כי פעולות מטעם ארגוני האצ"ל והלח"י אכן עוררו בהלה בקרב הערבים. מספר אירועים של גירוש אוכלוסייה, פיצוץ בתים והוצאות להורג של ערבים זרעו גם הם בהלה בקרב האוכלוסייה הערבית ותרמו למנוסה. את כניסת צבאות ערב למלחמה מתאר גלבר כ"הסתבכות" ו"היגררות" שלא מרצון וכי מטרת המלחמה הראשונית של אחדות מהן, כגון עבר הירדן, כלל לא הייתה להשמיד את המדינה הציונית אלא להשתלט על השטח שיועד למדינה הערבית כפעולת שיטור עד שיוחלט על גורלו, אולם התקפות הערבים עוררו מתקפה יהודית שחוללה את בעיית הפליטים וזו חייבה את מדינות ערב להתעמת עם המדינה היהודית. במהלך הקרבות המשיכה לנוס האוכלוסייה הערבית ובו בזמן גם גורשה בידי כוחות צה"ל. כך אירע ברמלה ובלוד במהלך מבצע דני. במהלך ההפוגה השנייה החלו להבין מאות אלפי הפליטים כי ניסיונם ההיסטורי של פליטות זמנית ושיבה לבתיהם בהתלקחויות אלימות בעבר לא יעמוד להם. במציאות החדשה לא התירו הישראלים לפליטים לשוב לבתיהם או לאסוף את יבולם, ופליטותם הלכה והתבררה כמצב ארוך טווח. מכיוון שכך הם נאחזו במקומותיהם בהתחדש הקרבות ומיאנו לברוח.
גלבר מסכם וטוען כי "עד להפוגה הראשונה הייתה מנוסת הפלסטינים תהליך סטיכי. היא לא כוונה ולא נשלטה על ידי שום גורם ערבי, ובעיני הבורחים עצמם הייתה פליטותם עניין זמני שיסתיים עם הפסקת הלחימה. בריחה בעת התנגשויות בין עדתיות הייתה דפוס תגובה מוכר ומקובל במזרח התיכון. המאבק נגד ישראל היה בעיני הערבים התנגשות שכזו, והם הגיבו בהתאם. הנהגת היישוב ופיקוד ה"הגנה", וגם הארגונים הפורשים, לא יזמו גירוש ולא תכננו אותו. לכל היותר הם ברכו בליבם על המוגמר, וגם זה לא בכל מקום ולא בכל זמן. ואולם סדרת החלטות של שלטונות ישראל במהלך שתי ההפוגות ולאחר סיום הקרבות חסמה את אפשרות השיבה של הבורחים והפכה את הבריחה הזמנית לפליטות מתמשכת." פליטים שניסו לחזור לבתיהם ועל מנת לקצור את שדותיהם - גורשו בידי הצבא. החל מההפוגה הראשונה הרסה ישראל עשרות כפרים סמוכים לחזית והשמידה יבולים בצורה שיטתית על מנת למנוע את חזרת הפליטים או את תפיסתם בידי צבאות ערב. בו בזמן יושבו בתי ערבים בעולים ונקודות יישוב חדשות - עשרות במספר - הוקמו על אדמות הערבים שעמדו ריקות.
היסטוריה זיכרון ותעמולה
גלבר טוען שההיסטוריה היא מין בסכנת הכחדה. לדעתו ההיסטוריה היא דיסציפלינה בפני עצמה, שנמצאת בין מדעי הרוח למדעי החברה והייחוד שלה הוא בניסיון לעסוק בטקסט ובקונטקסט בצורה מאוזנת. בעוד שבעבר מטרתו של המחקר ההיסטורי הייתה להתקרב אל האמת, הרי שהיום, בעידן הפוסט-מודרני, הטענה היא שאין אמת ולכן אי-אפשר להגיע אליה ולכן, מה שחשוב איננה ההיסטוריה אלא ההיסטוריון, דעותיו, עמדותיו, סגנונו, ההשפעות עליו וכיצד הוא מפרש את ההיסטוריה, וכל אחד כותב היסטוריה איך שהוא רוצה.
באנגליה יצא בשנת 2011 ספר שהוא גרסה שונה מהעברית של "היסטוריה, זיכרון ותעמולה", פחות עוסק בהיסטוריוגרפיה כללית, מכיוון שעל זה נכתב רבות בעולם, ויותר על ההיסטוריוגרפיה הציונית, ששם גלבר מרחיב יותר משעשה בספרו העברי.
התשה: המלחמה שנשכחה
במאי 2017 יצא הספר התשה: המלחמה שנשכחה, שדן בחברה הישראלית בשנים 1967–1973.
רהב - דרכה של ישראל אל מלחמת יום הכיפורים
ביולי 2021 יצא הספר רהב - דרכה של ישראל אל מלחמת יום הכיפורים, שדן בסיבות מלחמת יום הכיפורים.
דעותיו
בצעירותו גלבר היה חבר במפלגת רפ"י. בשנים 1990–1993 היה חבר בקבוצת "השדרה הכפולה", ובשנים 1994–1999 היה חבר מפלגת צומת.
בפוסט שפרסם בפייסבוק, גלבר הציע שלרוסיה הייתה עילה טובה לפלוש לאוקראינה, על בסיס ניסיון העבר: "בינתיים, מה שראינו עד כה הוא שש פלישות של המערב לרוסיה: קרל ה-12 מלך שוודיה ב-1709, נפוליאון ב-1812, האנגלים והצרפתים לקרים ב-1853, הנ"ל לעזרת הלבנים במלחמת האזרחים 1918-1920, הפולנים עד קייב ב-1920 (וחזרה עד ורשה והנס על הוויסלה) והיטלר ב-1941. מול זה ראינו פלישה רוסית אחת למערב בסיום מלחמות נפוליאון, ועוד אחת לא למערב אלא למרכז, עד ברלין ווינה ב-1945. שתיהן בתגובה לפלישות לרוסיה. אז מי באמת המאיים ומי מדמיין איומים?"
מאמריו
רשימה חלקית:
שישי (שבועון)
שישי הוא שבועון ישראלי שיצא לאור בשנים 1993–1994.
דינמיט
דינמיט הוא חומר נפץ רב עוצמה שהומצא ב-1867 על ידי אלפרד נובל. דינמיט הוא ניטרוגליצרין שהוספג בחומר אשר יפחית את רגישותו כמו אמוניום חנקתי, ניטרוצלולוזה, פחם, נסורת ועוד. כאשר הגיע נובל לפריז, הוא עבד במעבדתו של אסקאניו סובררו, ממציא הניטרוגליצרין. הוא החל לחקור את הניטרוגליצרין ולמצוא לו שימושים בתחום הבנייה. הוא ואביו עבדו יחדיו במטרה למצוא חומר שיהיה דומה בתכונותיו לניטרוגליצרין, אך בטוח לשימוש. מספר ניסויים שערך נובל בחומר גרמו להרס ולמספר הרוגים, וכך נהרג אחיו הצעיר - אמיל.
שישי (שבועון)
בשנת 1993 קרס השבועון הוותיק, "העולם הזה", וקבוצת משקיעים, בראשות חיים בר און וארנון (נוני) מוזס רכשה בו את השליטה, שינתה את צורתו והפיצה אותו לכ-35 אלף מינויי השבועון גלובס שהיה גם כן בשליטתה. כעבור כחצי שנה, הקבוצה הפכה את השבועון לשבועון חדש בשם "שישי" בעריכת אדם ברוך ורינו צרור. השבועון הפסיק להופיע בשנת 1994, אך המותג והלוגו "שישי" נותרו בטורו השבועי של אדם ברוך בעיתון "מעריב".
בתאריך 10 בדצמבר 1993, כתב אדם ברוך, בין היתר, בגיליון הראשון של "שישי", כך: "רק הוקרה לחלקים הטובים שהיו ב"העולם הזה" הזינה את הניסיון שלנו להעניק לו חיים חדשים. ...הניסיון שלנו להחיותו, מול עיתונות יומית אגרסיבית, מסחרית ורבת תפוצה, ומול הטלוויזיה - נעשה מתוך אמון בכוח הקיום של הלוגו "העולם הזה"".
דינמיט
נובל החל בייצור מורחב של הניטרוגליצרין תוך כדי ניסיונות להוסיף לו חומרים שונים, כך שיהיה בטוח יותר לשימוש. הוא גילה שכאשר מערבבים חול דק (דיאטומיט) עם ניטרוגליצרין, הנוזל הופך למוצק יציב ולא מסוכן. מהמוצק הזה הוא יצר מקלות שכונו מאוחר יותר "מקלות דינמיט": מארז גלילי בו אצור חומר הנפץ שמוצת על ידי פתיל. תיאור פצצות וחומרי נפץ כמקלות דינמיט אדומים בעלי פתיל הוא פופולרי במיוחד בקרב סרטים הוליוודים וסרטים מצוירים.
קחוון
קַחְוַן (שם מדעי: Anthemis) הוא סוג של צמח חד שנתי ממשפחת המורכבים. הקחוון הוא סוג הקרוב לסוג בבונג מאותה משפחה. הצמחים בשני סוגים אלו דומים הן חזותית והן בסגולות הרפואיות המיוחסות להם.
רוב מיני הקחוון הם חד-שנתיים, ריחניים וזקופים. סוג זה הוא סתגלתן ולכן מינים רבים שלו הם אנדמיים והתאימו עצמם למקום חיותם. התפרחת אופיינית למשפחת המורכבים: במרכז נמצאים פרחים צהובים קטנים המקובצים יחד ומסביב עלים לשוניים, שצבעם בדרך כלל לבן. המבנה נראה כפרח בודד בעל אבקנים צהובים ועלי כותרת לבנים אולם בעצם מדובר בפרחים רבים וקטנים.
בסוג קחוון יש כ-200 מינים. מתוכם כ-20 מינים הגדלים בישראל בהם:
מפלצת של מלון
מפלצת של מלון (באנגלית: Hotel Transylvania, "מלון טרנסילבניה") הוא סרט אנימציה בתלת-ממד של חברת סרטי קולומביה שיצא לאקרנים לראשונה ב-28 בספטמבר 2012. את הסרט ביים גנאדי טרטקובסקי והפיקה מישל מורדוקה.
הסרט הוביל ליצירת זיכיון מדיה שכולל בנוסף אליו עוד שלושה סרטים באורך מלא (מפלצת של מלון 2, מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה ומפלצת של מלון: הפוך על הפוך), סרטים קצרים, סדרת טלוויזיה (מפלצת של מלון: הסדרה), משחקי וידאו ועוד.
עלילה
דרקולה (אדם סנדלר) הוא המנהל של מלון המפלצות טרנסילבניה, מלון חמישה כוכבים אשר באות אליו מפלצות במטרה להגן עליהן מבני האדם בזמן שהן נופשות. דרקולה אירח כמה מפלצות מוכרות כגון: פרנקנשטיין (קווין ג'יימס) ואשתו (פראן דרשר), מורי המומיה (סי-לו גרין), ויין וונדה אנשי הזאב (סטיב בושמי ומולי שנון), גריפין הבלתי נראה (דייוויד ספייד), ביגפוט, הכתם ועוד כדי לחגוג את יום הולדתה ה-118 של בת דרקולה, מייוויס (סלינה גומז).
חלומה של מיוויס הוא לצאת אל העולם הגדול, מה שאביה לא הרשה לה בעקבות אירוע נורא מעברו שנגרם על ידי בני האדם השוכנים בחוץ. בגיל 118, מייויס אמורה לקבל מתנה שאימה השאירה אחריה. כאשר בן-אנוש, בשם ג'ונתן (אנדי סמברג), מתארח באופן בלתי צפוי במלון, דרקולה עושה הכל כדי להסתיר את עובדת היותו של ג'ונתן בן-אנוש, כדי לשמור על אורחי בית המלון שלו מבהלה וכדי שמייויס לא תגלה שהכפר אליו הלכה בעקבות הצעת אביה, הוא כפר מזויף שדרקולה יצר כדי שביתו לא תרצה לצאת שוב מהטירה.
ג'ונתן מספר לדרקולה על אגדה שנקשרה לשמה של טירה מסוימת בה ביקר. לפי האגדה, שני ערפדים נפגשו, ונאמר עליהם שלא היו שתי נשמות שהתאימו יותר אחד לשנייה. אבל הם נהרגו בשרפה שיצרו בני האדם, בגלל הפחד מפני הערפדים. שדרקולה אומר לג'ונתן שהאגדה טועה, ומגלה לו שהוא היה הערפד שנפגש עם האישה, ורק היא, מרתה, נהרגה באותה שרפה.
לאחר שמייוויס וג'ונתן מתנשקים, עכברתו של השף קווזימודו, מגלה שהוא בן אדם וחושפת את זהותו האמיתית. דרקולה כועס על שפגע בו ונישק את ביתו, אחרי ששיתף אותו בעברו, וג'ונתן, מחשש שדרקולה ימצוץ את דמו אם לא יאמר זאת, אומר למייוויס, שרצתה להישאר אפילו לאחר שהיא מגלה מי הוא באמת, שהוא שונא מפלצות ומסתלק. מייוויס נפגעת, ובורחת לחדרה. לאחר מכן הם מדברים על הגג, ומגלים מהי המתנה שנשארה ממרתה. המתנה היא ספר, ספר קצר שבו מסופר על שני ערפדים, שנפגשו בשמי הלילה, וידעו שהם יהיו בעל ואישה, אהבה ממבט ראשון, כלומר זינג. מרתה כתבה למייוויס שזינג יש רק פעם בחיים.
מייוויס מספר לאביה שהיא חשבה שהרגישה זינג כלפי ג'ונתן - אך כנראה זה לא היה הדדי. דרקולה מבין את טעותו ומשכנע את פרנקנשטיין, מורי המומיה, איש הזאב, והבלתי נראה להצטרף אליו. הם נכנסים למכונית ורוצים לתפוס את ג'ונתן, לפני שייעלם. הם יודעים שהשמש עולה, ודרקולה מחליט להסתכן.
הם מגיעים למקום בו מתרחש 'פסטיבל מפלצות', של בני האדם, שבו גם תלויות כתובות שמעודדות מפלצות. פרנקנשטיין עושה רעש, עולה על בלון פרנקנשטיין ענקי ומספר לכולם על המצב, ועל כך שדרקולה האמיתי נמצא למטה. האנשים למטה חושבים על רעיון. כל האנשים המחופשים לדרקולה עומדים בשורה, ואנשים מאחוריהם מרימים את גלימותיהם ויוצרים מתחתן שורה ארוכה של צל, ומעודדים אותו. דרקולה המופתע רץ מהירות ערפדית שומע קריאות מעודדות בשורה הארוכה.
לבסוף, הוא מגיע לשדה התעופה, וכעטלף, ממריא לשמיים, בעקבות המטוס, שעליו נמצא ג'ונתן. לבסוף הוא מגיע- פגוע ופצוע מהשמש, משתלט בראייתו על הטייס, ומסביר לג'ונתן ברמקול הטייס שבינו לבין מייוויס 'זינג'. ג'ונתן מבין, ובעזרת כוח ההפנוט של דרקולה הם עוצרים לג'ונתן בטענה שהם מתדלקים. ג'ונתן ודרקולה מגיעים למלון, ג'ונתן מסביר למייוויס מה קרה, ויחד הם הולכים למסיבתה של מייוויס.
דיבוב לעברית
קולות נוספים: נורית בנאי קורן, נועם טל, בר סביר, אורנה כץ, אורלי קטן, קובי ליקורמן, טליה ברקאי, אמנון וולף, רועי קפלן מנדלמן, אורן בכר, חיים אדן
הפקת דיבוב: וידאופילם אינטרנשיונל
לואי פסטר
לואי פסטר (בצרפתית: Louis Pasteur; 27 בדצמבר 1822 – 28 בספטמבר 1895) היה כימאי וביולוג צרפתי שנודע בזכות תרומתו לעקרונות החיסון, התסיסה והפיסטור, ולהבנת כיראליות בכימיה וביסוס. פסטר זכור בזכות פריצות הדרך הבולטות שהשיג בחקר המחלות ובמניעתן בזכות תרומתו לתאוריית מחלות מחיידקים שנחשבת לאחת מפריצות הדרך הגדולות ביותר של המדע. התגליות שלו ושל ממשיכי דרכו הצילו חיים של מיליוני אנשים בכל שנה מאז תקופתו ועד היום.
הוא הקטין את התמותה מזיהומים בלידה ויצר את החיסונים הראשונים עבור המחלות כלבת וגחלת. הניסויים והתגליות שלו בתחום הרפואה הניבו ביסוס חזק, פרסום ותמיכה לתאוריית מחלות מחיידקים שטוענת כי חלק מהמחלות נגרמות בידי חיידקים ווירוסים. הצלחה תאוריה זו הובילה לפיתוח של מיקרוביולוגיה קלינית, ואת יישומה ברפואה המודרנית שאפשרה מניעה וטיפול במחלות מדבקות רבות שבעבר הרגו ילדים ומבוגרים בכל העולם. בציבור הרחב הוא זכור כיום גם בזכות תרומתו לטכנולוגיות טיפול בחלב, ביין ובמוצרים נוספים כדי למנוע זיהום במזון על ידי חיידקים, תהליך שכיום קרוי פסטור, על שמו. הוא נחשב לאחד משלושת המייסדים של הבקטריולוגיה, יחד עם רוברט קוך ופרדיננד כהן, וידוע כ"אבי המיקרוביולוגיה".
פסטר אחראי להפרכת תאוריית הבריאה הספונטנית. הוא ביצע ניסויים שהראו כי ללא מקור זיהום, מיקרואורגניזמים אינם יכולים להתפתח במצע כלשהו. בחסות האקדמיה הצרפתית למדעים, הוא הדגים כיצד בצלוחיות מעוקרות וחתומות אין מתפתחים חיים, אך בצלוחיות מעוקרות ופתוחות יכולים להתפתח מיקרואורגניזמים. באמצעות שימוש בבקבוק בעל פייה מעוקלת דמוית צוואר ברווז, הדגים כי חשיפה לאבק שמצוי באוויר (ונושא מיקרואורגניזמים) מעודדת צמיחת מיקרואורגניזמים, אך חשיפה לאוויר עצמו ללא אבק זה, מותירה את המצע נקי מחיידקים.
אף שפסטר אינו הראשון שהציע את תאוריית החיידקים, הוא פיתח אותה, ניהל ניסויים שהדגימו בצורה ברורה את תקפותה, והצליח לשכנע את רוב המדענים באירופה בנכונותה.
ילדות
לואי פסטר נולד בשנת 1822 בעיר דול שבצרפת, בן למשפחה קתולית ענייה. הוא היה בנם השלישי של ז'אן פסטר ואשתו. ב-1827, עברה משפחתו לעיירה "Arbois", ובשנת 1831 הוא החל ללמוד בבית ספר עממי בתור התלמיד הכי צעיר. פסטר היה תלמיד בינוני בשנות לימודיו הראשונות, אך עם הזמן התחיל להתעניין בקריאת ספרים ונהיה עוזרו האישי של המורה שלו בבית ספרו.
תגלית הגבישים
במהלך מחקרו הופנתה התעניינותו של פסטר למדע הגבישים. ב-1848 גילה תגלית בעלת ערך רב בתחום זה, שזיכתה אותו באות לגיון הכבוד הצרפתי: הבדלים במבנה גבישי בין שני האננטיומרים של חומצה טרטרית. תגלית זו הביאה להתפתחות הסטריאוכימיה ולהבנת תכונת הכיראליות של מולקולות מסוימות.
בשנת 1849, בהיותו רק בן 27, מונה פסטר לפרופסור לכימיה באוניברסיטת שטרסבורג. שם החל בחקירותיו בשטח התסיסות.
המצאת הפסטור
בשנת 1854 מונה לפרופסור ומנהל אוניברסיטת ליל, בזמן זה כבר היה ידוע כאבי תורת החיידקים (בקטריולוגיה). מדע הבקטריולוגיה היה עדיין בחיתוליו, שעה שפסטר החל במחקרו על תסיסה. הוא יישב את בעיית הופעת החיידקים ורעיון זה הניח את הדרך לקראת תהליך הפסטור (שנקרא על שמו), להפחתה משמעותית של מספר החיידקים בחלב, יין, בירה, מיצי פירות ודבש. ב-1856 זכה במדליית רמפורד.
תרומות נוספות למדע
בין תרומותיו האחרות:
מותו
משנת 1868 פסטר סבל מספר פעמים משבצים מוחיים; בשנת 1887 הוא ייסד את מכון המחקר הרפואי הנושא את שמו: מכון פסטר ועמד בראשו עד למותו. השבץ משנת 1894 פגע קשות בבריאותו של פסטר; הוא נפטר בשנת 1895 כשהוא מוקף בבני משפחתו, תלמידים וידידים נאמנים. מכון פסטר ממשיך עד היום במפעל בו החל לואי פסטר, בפיתוח חיסונים ותרופות למחלות.
משפחתו
בזמן שלימד באוניברסיטה הכיר את מריה לורנט, שהייתה בתו של רקטור האוניברסיטה. הם נישאו ב-29 במאי 1849. מריה הייתה במשך כל חייהם המשותפים לעוזרתו התומכת של פסטר וסייעה לעבודתו גם כשסבל מנכות בשנותיו המאוחרות. לפסטר ולמריה נולדו חמישה ילדים, אך רק שניים מתוך ילדיהם הגיעו לבגרות, שכן שלושת ילדיהם האחרים מתו מטיפוס - דבר שלא היה חריג במיוחד בתקופה זו. טרגדיות אלה נתנו מוטיבציה לפסטר לרפא מחלות מידבקות.
מורשתו
חצי האי פסטר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו.
מכון פסטר (ירושלים) שנוסד בשנת 1913 על ידי הד"ר אריה בעהם לצורך מניעה וטיפול בכלבת, באבעבועות שחורות, במחלות זיהומיות אחרות וייצור חיסונים היה קרוי על שמו. המכון פעל עד שנות ה-40 של המאה ה-20.
סגולית
סְגֻלִּית (שם מדעי: Legousia) היא סוג של צמחים עשבוניים חד-שנתיים ממשפחת הפעמוניתיים. בעבר נקרא סוג זה אַסְפַּקְלַרְיָה שהוא התרגום לשם הנרדף של הסוג Specularia. אולם שם זה הוחלף והיום הוא נקרא על שם הצבע האופייני של רוב המינים בסוג. בסוג זה קיימים שבעה מינים רובם באירופה ובאזור הים התיכון:
אליפות צרפת הפתוחה 2000
אליפות צרפת הפתוחה 2000 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-29 במאי והסתיימו ב-11 ביוני. זו הייתה האליפות ה-99 מאז ייסודה.
הפרסים
סך הפרסים היה 4,141 אלף $.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1999 אנדרה אגאסי הודח בסיבוב השני. במשחק הגמר גוסטבו קוורטן נפגש עם מגנוס נורמן  וניצח ב-4 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1999 שטפי גראף לא השתתפה בתחרות. במשחק הגמר מרי פירס נפגשה עם קונצ'יטה מרטינס  וניצחה בשתי מערכות.
תחרות זוגות גברים
מזוג מנצחי תחרות 1999 רק מאהש בהופאטי השתתף בתחרות. טוד וודברידג' ומארק וודפורד נפגשו במשחק הגמר עם פול הארהאוס  וסנדון סטולי  וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות וימבלדון.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
יוגוסלביה באירוויזיון
הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה (או יוגוסלביה) השתתפה בתחרות האירוויזיון 27 פעמים. החל מתחרות האירוויזיון ב-1961 יוגוסלביה השתתפה בתחרות כמעט בקביעות עד להופעתה האחרונה בשנת 1992, למעט חמש היעדרויות בשנים 1977, 1978, 1979, 1980 ו-1985. יוגוסלביה ניצחה בתחרות פעם אחת בלבד ב-1989 ואירחה אותה ב-1990. הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה הייתה המדינה הסוציאליסטית היחידה שהייתה חברה באיגוד השידור האירופי, זאת הואיל ולא הייתה חלק מהגוש המזרחי, אלא אחת מהמדינות הבלתי-מזדהות והייתה פתוחה יותר לתרבות המערב.
אליפות צרפת הפתוחה 2000
תחרות זוגות נשים
זוג מנצחות תחרות 1999 סרינה ויליאמס וונוס ויליאמס לא השתתפו בתחרות. במשחק הגמר מרטינה הינגיס ומרי פירס  נפגשו עם וירחיניה רואנו פבקואל  ופאולה סוארס  וניצחו בשתי מערכות.
יוגוסלביה באירוויזיון
1961–1991: הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה (SFRY) השתתפה בתחרות האירוויזיון משנת 1961, בתחרות שנערכה בקאן, צרפת. הבחירה הארצית הראשונה לתחרות אורגנה על ידי רשות השידור היוגוסלבית, JRT, ונקראה Jugovizija (באנגלית: Yugovision), והציגה מספר אמנים שהוגשו על ידי מרכזי שידור ציבוריים של כל אחת מהרפובליקות שהרכיבו את הפדרציה היוגוסלבית: הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה (RTV Sarajevo), הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה (RTV Zagreb ו-RTV Split), הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה (RTV Skopje), הרפובליקה הסוציאליסטית של מונטנגרו (RTV Titograd), הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה (RTV Belgrade), הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה (RTV Ljubljana) וכן רשתות השידור של הפרובינציות האוטונומיות אשר נמצאות בתוך הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה: הרפובליקה הסוציאליסטית האוטונומית של קוסובו (RTV Priština) והרפובליקה הסוציאליסטית האוטונומית של וויבודינה (RTV Novi Sad). הראשונות להתחרות בתחרות הבחירה הארצית הראשונה היו סרביה, קרואטיה וסלובניה, ואילו הרפובליקות האחרות הצטרפו בשנים הבאות.
אליפות צרפת הפתוחה 2000
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
מנצחי תחרות 1999 קטרינה סרבוטניק ופייט נורבל  הודחו בסיבוב השני. במשחק הגמר מריאן דה סוורד ודייוויד אדמס נפגשו עם רנה סטאבס וטוד וודברידג'  וניצחו ב-3 מערכות.
יוגוסלביה באירוויזיון
1961–1991: הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
יוגוסלביה זכתה פעם אחת בלבד, באירוויזיון 1989, שהתקיים בלוזאן, שווייץ. הזוכים היו להקת הפופ הקרואטית ריווה עם השיר "Rock Me" ("המם אותי"). השיר קיבל 137 נקודות לאחר שהקדים את נציגי בריטניה, שוודיה ודנמרק. להקת ריווה התפרקה בשנת 1991, אך הסולנית, אמיליה קוקיץ', המשיכה בקריירת סולו בקרואטיה. לאחר ניצחונה בתחרות, הפכה יוגוסלביה לאחת המדינות שזכו בתחרות אך מעולם לא התמקמו במקום השני בגמר התחרות יחד עם סרביה, לוקסמבורג, יוון, אסטוניה, לטביה, פורטוגל ואוסטריה.
אליפות צרפת הפתוחה 2000
ישראל ברולאן גארוס
הראל לוי השתתף בתחרות הגברים והפסיד בסיבוב הראשון ב-4 מערכות.
יוגוסלביה באירוויזיון
1992: הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה
במהלך תהליך התפרקותה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב-1991, הכריזו הרפובליקות לשעבר של יוגוסלביה על עצמאות: קרואטיה, סלובניה ומקדוניה, ונסוגו מיוגוסלביה, ואילו הנהגתה של סרביה ומונטנגרו הסכימה לשמור על ברית הדוקה. בתחרות האירוויזיון השתתפה בתחרות הרפובליקה שהיוותה עדיין, לפחות רשמית, את הפדרציה היוגוסלבית ונקראה "הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה" שהייתה סרביה ומונטנגרו. בקדם האירוויזיון היוגוסלבי, Yugovision, שנערך בשנת 1992 השתתפו אמנים מסרביה ומונטנגרו ומבוסניה והרצגובינה, על אף כי האחרונה הכריזה על עצמאותה מיוגוסלביה באותה שנה. השיר המנצח בקדם האירוויזיון היה "Ljubim te pesmama" ("אני מנשקת אותך עם שירים") אשר קטף את המקום הראשון בקדם היוגוסלבי. טרם קיומה של תחרות האירוויזיון באותה שנה, ב-28 באפריל הוקמה מדינה פדרטיבית חדשה שהורכבה מסרביה ומונטנגרו ונקראה בשם "הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה". הייתה זאת הפעם האחרונה בה אפשרו ליוגוסלביה להשתתף בתחרות בשל סנקציות אשר הטיל האו"ם על יוגוסלביה עד שנת 2004 במהלכן של מלחמות יוגוסלביה ומלחמת העצמאות של קרואטיה.
1993–היום: לאחר התפרקות הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
לאחר התפרקותה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה הכריזו הרפובליקות לשעבר של יוגוסלביה על עצמאות ותחנות הרדיו הציבוריות ותחנות הטלוויזיה השתנו לשמות לאומיים חדשים. כל הרפובליקות היוגוסלביות לשעבר השתתפו בתחרות האירוויזיון: סלובניה, קרואטיה ובוסניה והרצגובינה הצטרפו בשנת 1993, מקדוניה הצפונית הצטרפה בשנת 1998, סרביה ומונטנגרו הצטרפה בשנת 2004 וסרביה ומונטנגרו הצטרפו בשנת 2007. היחידה שלא השתתפה באירוויזיון למרות שהביעה רצון להשתתף בתחרות ואף הגישה בקשה להצטרפות לאיגוד השידור האירופי היא קוסובו אשר הכריזה על עצמאותה מסרביה בשנת 2008. מקוסובו נבצרת האפשרות להשתתף בתחרות מאחר שישנן מדינות אשר לא מכירות בעצמאותה של קוסובו וכן היא אינה חברה באומות המאוחדות, חברות המהווה תנאי הכרחי להצטרפות כחברה מלאה באיגוד השידור האירופי. כמו כן, כאשר פורסמה בשנת 2016 רשימת הדגלים האסורים להנפה בתחרות, הסתבר כי גם דגל קוסובו נמצא ברשימה האסורה, יחד עם דגל חבל הבסקים, דגל קרים והדגל הפלסטיני.
אליפות צרפת הפתוחה 2000
ישראל ברולאן גארוס
אייל רן שיחק בתחרות זוגות הגברים לצד דייגו דל ריו (ארגנטינה). הם הודחו בסיבוב הראשון.
יוגוסלביה באירוויזיון
1993–היום: לאחר התפרקות הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
ניתן לומר כי תוצאותיהן של הרפובליקות לשעבר של יוגוסלביה בתחרות הן מעורבות: קרואטיה הגיעה מספר פעמים לעשרת המקומות הראשונים בתחרות באמצע שנות ה-90, סלובניה הגיעה לתוצאות מעורבות כאשר היא הגיעה 3 פעמים לעשרת המקומות הראשונים בתחרות בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 אבל כשלה להעפיל לגמר התחרות משלב חצי-הגמר מספר פעמים רב, בוסניה והרצגובינה וסרביה ומונטנגרו נהנו מציונים גבוהים במהלך שנות ה-2000, מקדוניה ומונטנגרו מעולם לא הגיעו לאחד מעשרת המקומות הראשונים בתחרות ואף כשלו מספר פעמים רב לעלות לגמר התחרות משלב חצי-הגמר (הן נחשבות לרפובליקות הפחות מוצלחות בתחרות מבין כל הרפובליקות לשעבר של יוגוסלביה) והרפובליקה המוצלחת ביותר היא סרביה, שקטפה את המקום הראשון בתחרות כבר בשנה הראשונה שבה השתתפה עם השיר "Molitva", והפכה למדינה הראשונה והיחידה בתולדות התחרות שזכתה במקום הראשון כבר בפעם הראשונה בה היא משתתפת בתחרות. בשנת 2013, אף מדינה יוגוסלבית לשעבר לא הבטיחה את מקומה בגמר התחרות כאשר בוסניה והרצגובינה החליטה לפרוש טרם קיום התחרות, סלובניה, קרואטיה, מונטנגרו וסרביה נכשלו כל אחת בחצי-הגמר הראשון של התחרות לעלות לגמר ומקדוניה נכשלה לעלות לגמר מחצי-הגמר השני.
לוקה ואלדשמידט
ג'יאן-לוקה ואלדשמידט (גרמנית: Gian-Luca Waldschmidt, נולד ב-19 במאי 1996 בזיגן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בפ.צ. קלן בעמדת החלוץ.
איינטרכט פרנקפורט והמבורג
ואלדשמידט החל את קריירת הבוגרים שלו באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה בשלהי עונת 2014/15, בהפסד 0–2 של פרנקפורט לבורוסיה דורטמונד, ועד לסיום עונה זו ערך שתי הופעות נוספות, כשעד אז שיחק בעיקר בנוער ובקבוצת המילואים. בעונת 2015/16 ואלדשמידט ערך 12 הופעות ליגה במדי פרנקפורט, אך לא הצליח לתקוע יתד בהרכב. בקיץ 2016 עזב ואלדשמידט את פרנקפורט וחתם בהמבורג ששיחקה בבונדסליגה. בעונת 2016/17 הבקיע ואלדשמידט את שער הבכורה שלו בקבוצה בוגרת, בניצחון 0–4 על פ.צ. האלשר במסגרת הגביע הגרמני. בבונדסליגה ערך ואלדשמידט 14 הופעות באותה עונה במדי המבורג, והבקיע שער אחד שהתברר כשער קריטי, בדקה ה-88 של מחזור הסיום מול וולפסבורג, בו ניצחה המבורג 1–2. שער זה השאיר למעשה את המבורג בבונדסליגה באופן ישיר, ושלח את וולפסבורג להתמודד במשחקי מבחן על הזכות להישאר בבונדסליגה. בעונת 2017/18 ואלדשמידט הפך לשחקן חשוב יותר במערך של המבורג, כשערך 21 הופעות ליגה והבקיע שער אחד, אך לא הצליח הפעם למנוע את נשירת הקבוצה לבונדסליגה השנייה, לראשונה בהיסטוריית המועדון.
פרייבורג
בקיץ 2018, לאחר ירידת הליגה עם המבורג, עבר ואלדשמידט לפרייבורג מהבונדסליגה, שם שיתף פעולה בהתקפה עם נילס פטרסן ועם וינצ'נצו גריפו. ואלדשמידט רשם עונת בכורה מוצלחת במיוחד ב-2018/19, בה הבקיע תשעה שערי ליגה. את שער הבכורה שלו בפרייבורג הבקיע ואלדשמידט במחזור השלישי של עונת 2018/19, בתיקו 3-3 מול שטוטגרט. ואלדשמידט ופרייבורג רשמו הישג נאה כשסיימו את העונה במקום ה-13 בבונדסליגה. בעונת 2019/20 הבקיע ואלדשמידט חמישה שערי ליגה עבור פרייבורג, וסיים עם הקבוצה במקום השמיני המפתיע.
בנפיקה ליסבון
ב-14 באוגוסט 2020 חתם בבנפיקה ליסבון לארבע שנים. בהופעת הבכורה שלו במועדון, הבקיע ואלדשמידט צמד מול פמליקאו בניצחון 1–5 במסגרת ליגת העל הפורטוגזית. בעונתו הראשונה כבש 10 שערים ב-38 הופעות.
וולפסבורג
ב-22 באוגוסט 2021 חזר לגרמניה וחתם בוולפסבורג. ב-2 באוקטובר כבש שער בכורה בהפסד 1–3 לבורוסיה מנשנגלדבאך.
קריירה בינלאומית
ואלדשמידט שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה, ובשנת 2019 זומן לסגל נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21 לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2019 שנערכה באיטליה. ואלדשמידט רשם טורניר מצוין ברמה האישית, וסיים אותו כמלך השערים עם שבע הבקעות, ובכך שבר את שיא האליפות של בן ארצו פייר ליטברסקי משנת 1982. עם זאת, ואלדשמידט סיים עם גרמניה רק במקום השני בטורניר זה, לאחר הפסד 1–2 בגמר לספרד.
ב-9 באוקטובר 2019 ערך ואלדשמידט את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה הבוגרת, כששיחק 90 דקות בתיקו 2-2 מול ארגנטינה במשחק ידידות. את שער הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת הבקיע ואלדשמידט בתיקו 3-3 מול טורקיה במשחק ידידות באוקטובר 2020.
נשיונל ג'יאוגרפיק
אגודת נשיונל ג׳יאוגרפיק או האגודה הלאומית לגאוגרפיה (מאנגלית: National Geographic Society, ובראשי תיבות NGS) היא אגודה מדעית אמריקאית שהוקמה בארצות הברית בשנת 1888. האגודה עוסקת בחקר ארצות, גאוגרפיה, ידיעת הטבע, שימור הטבע, וחקר תרבויות לצד קידום החינוך בעולם ויצירת תכנים לירחון המדעי וערוץ הטלוויזיה שנקראים על שמה. לאגודה פעילות בין־לאומית, והיא אחת האגודות המדעיות הגדולות והחשובות בעולם. מטה האגודה ממוקם בוושינגטון די סי, בירת ארצות הברית.
היסטוריה
האגודה נוסדה על ידי שלושים ושלושה אמריקאים אמידים במועדון הקוסמוס בוושינגטון די סי, בירת ארצות הברית ב־13 בינואר בשנת 1888, והוכרזה באופן חוקי כעבור שבועיים ב־27 בינואר. גרדינר האברד, אחד מהמייסדים המרכזיים, נבחר להיות הנשיא הראשון של האגודה.
בשנת 1902 מושלם הבניין המקורי של האגודה שנמצא סמוך למבנה ההנהלה הנוכחי. המבנה קיבל תוספות נאו־קלאסיות בשנת 1913 כדי להתאים את סגנון מבנה ההנהלה החדש לצדו שבנייתו התחילה באותה שנה. כיום הבניין משמש כאולם הנצחה לזיכרון האברד, נשיא האגודה הראשון, ואחד ממייסדיה.
בשנת 1906 הנשיא תאודור רוזוולט מעניק לראשונה את הפרס היוקרתי של האגודה, מדליית האברד, לחוקר הארצות רוברט פירי על הישגיו בקוטב הצפוני.
בשנת 1963 מושלם משכן המוזיאון, שמשמש בין היתר גם את מטה האגודה.
בשנת 1965 האגודה משיקה תוכניות טלוויזיה בצבע ברשתות השונות: CBS, ABC, PBS, ו־NBC.
בשנת 1997 האגודה מקימה את ערוץ נשיונל ג׳יאוגרפיק. הערוץ מתחיל את שידריו הראשונים בבריטניה ואירלנד, ארבע שנים לפני שהושק בארצות הברית.
בשנת 2001 האגודה משיקה את ערוץ נשיונל ג׳יאוגרפיק בארצות הברית יחד עם רשת FOX.
בשנת 2006 האגודה זוכה בפרס נסיך אסטוריאס לתקשורת ומדעי הרוח.
בשנת 2015 האגודה מתארגנת מחדש והקימה חברת שותפות עם אולפני המאה ה־20 שתנהל את ערוץ הטלוויזיה, הירחון, ואת המוצרים שממותגים על שמה.
בשנת 2019 האגודה מחליטה להעביר את סלעי הגרניט שנמצאו בשער המטה שלה לאמריקן יוניברסטי לטובת תכנון שער חדש עם וולט דיסני.
תמיכה וקידום במחקר
האגודה מממנת מאות מיזמים לשימור וחקר כדור הארץ והטבע מדי שנה.
פרסומים
בנוסף לכתבי עת וירחונים מחזוריים, האגודה מפרסמת ספרים, מפות, אטלסים, ואנציקלופדיות.
פרסים
האגודה מחלקת פרסים על הישגים יוצאי דופן בחקר הארצות, גאוגרפיה, שימור הטבע, חינוך, ותקשורת המונים.
מבנה
בניין המוזאון משמש גם את מטה האגודה יחד עם הבניין המנהלתי של האגודה הסמוך לו. הוא תוכנן באדריכלות ניו פורמליסטית, האופיינית למבנים ציבוריים בארצות הברית, על ידי האדריכל אדוארד דארל סטון , שתכנן גם את בניין המוזיאון לאמנות מודרנית.
שותפות
שותפות נשיונל ג׳יאוגרפיק (מאנגלית: National Geographic Partners, LLC, בראשי תיבות: NGP) היא תאגיד נפרד לתקשורת המונים עם כוונות רווח, והיא אחראית על עריכת והפצת הירחון, הפקת ושידור הערוץ עם תכנים לקהל הרחב מטעם האגודה. התאגיד בבעלות משותפת בין האגודה וחברת וולט דיסני. נכון לשנת 2020 לחברת וולט דיסני בעלות של 73%, ולאגודה בעלות של 27% על השותפות כדי שתוכל לממן את הוצאות המחקר והפעילות שלה.
היסטוריה
השותפות הוקמה במקור בשנת 2015 עם אולפני המאה ה־20, ובשנת 2019 הבעלות של אולפני המאה ה־20 עברה לידי חברת וולט דיסני אחרי שזאת רכשה את אולפני המאה ה־20.
ירחון
ירחון נשיונל ג׳יאוגרפיק או הירחון הלאומי לגאוגרפיה (מאנגלית: National Geographic, משמו הקודם באנגלית: National Geographic Magazine) הוא ירחון למדע פופולרי מטעם האגודה, ומוגש לקהל הרחב בכל רחבי העולם במחזור חודשי על ידי השותפות הלאומית לגאוגרפיה עם. נכון לשנת 2022, הירחון מתורגם ל־41 שפות.
מסך הברזל
בשנת 1950 המשטר הקומוניסטי בצ׳כוסלובקיה החרים את כל העותקים של שתי מהדורות הירחון מחודשי מאי ויוני. האגודה דווחה שזאת הייתה הפעם הראשונה שמדינה כלשהי החרימה או אסרה את הירחון שלה. במהדורות הופיעו שני מאמרים על חירותן של יפן וקוריאה הדרומית לחבור אל המערב החופשי שמעבר למסך הברזל.
הנערה האפגנית
בשנת 1985 בעמוד השער של מהדורת יוני הופיע תצלום מאת הצלם סטיב מק׳קורי בו מופיעה דמות נערה אפגנית עם עיניים ירוקות בוהקות, שיער שחור, וכיסוי ראש בצבע ערמוני. דמותה קסמה לקוראים מכל רחבי העולם ונהייתה כה מפורסמת עד שהפכה לפניה של האגודה. למרות זאת, הנערה בתמונה לא זוהתה עד שנת 2002, כשנמצאה התברר שהיא פליטה אפגנית שנסה מארצה במהלך מלחמת אפגניסטן עם ברית המועצות.
שרידי גזענות
בשנת 2018 בחודש אפריל האגודה פרסמה מהדורה מיוחדת לסוגיית הגזענות בארצות הברית לציון 50 שנות זיכרון לפטירת מרטין לותר קינג. עם פרסום המהדורה, האגודה בקשה מג׳ון מייסון, פרופסור לתולדות אפריקה מאוניברסיטת וירג׳יניה, לזהות שרידים של גזענות בפרסומיה הישנים של האגודה מהמאות הקודמים. לאחר סקירה מקיפה, מייסון דיווח לאגודה כי מצא עריכה ושפה גזענית במהדורות ישנות של הירחון. מייסון לא חסך בביקורתו, וטען כי העריכה והשפה התייחסו אל ילידים כאל תופעת טבע פראית, ולא סיקרה את הילידים העירוניים כלל, אף על פי שהשתלבו היטב בתרבות המערב; ובכך, לטענת מייסון, האגודה למעשה תרמה באופן עקיף לתפיסה הגזענית שהייתה רווחת באותם הזמנים. להפתעת מייסון, האגודה לא התכחשה, אלא קיבלה את ביקורתו, והוסיפה כי ההכרה בעבר שלה היא צעד הכרחי להתפתחותה וכינון ערכיה לעתיד.
מהדורה לציבור החרדי
בשנת 2008 פורסמה מהדורה דו־חודשית מיוחדת של הירחון עם תכנים מותאמים לציבור החרדי. המהדורה הייתה פרי שיתוף פעולה בין החברה הזכיינית הישראלית וקו עיתונות דתית. לדברי העורכת של המהדורה העברית דאז, דפנה רז, מטרת המהדורה לא הייתה לצנזר קטעים, אלא להגיש לציבור החרדי כתבות שאינן פוגעות ב”רגישויות“ מסוימות של הציבור החרדי. מתוך הדוגמאות שרז נתנה נמנו סוגיות כמו תורת האבולוציה, וצניעות הגוף בתצלומים אנתרופולוגיים.
ערוץ טלוויזיה
ערוץ נשיונל ג׳יאוגרפיק (באנגלית: National Geographic, או בשמו הקודם: National Geographic Channel) הוא ערוץ טלוויזיה מטעם האגודה, ומופק על ידי השותפות עם חברת וולט דיסני. נכון לשנת 2022, ערוץ הטלוויזיה משודר ב־172 מדינות.
מייסדים
האגודה נוסדה על ידי שלושים ושלושה אמריקאים אמידים במועדון הקוסמוס בוושינגטון די סי, בירת ארצות הברית ב־13 בינואר בשנת 1888, והתאגדה באופן חוקי ב־27 בינואר באותה שנה. בכל שנה, ביום שישי בשבוע שלפני יום הזיכרון הלאומי של ארצות הברית, מתקיים יום המייסדים של האגודה (באנגלית: Founders Day), בו האגודה מנציחה את זכרם של שלושים ושלושת מייסדיה.
סקירה
ששת המייסדים שתכננו את מפגש ההקמה הראשון ב־13 בינואר 1888 היו גרדינר האברד, אדולפוס גרילי, ג'ון בארטלט, הנרי מיטשל, הנרי גנט, ואלמון תומפסון. במפגש זה השתתפו חמישה עשר מייסדים בסך הכל (מתוך תשעת המייסדים הנוספים שהצטרפו היו ג'ון פאוול, רוג'רס בירני, קלרנס דטון, הנרי הנשאו, גרוב גילברט, קלינטון מריאם, ג'יימס וולינג, וג'ורג' קנאן ). בשנת 1937, כעבור 49 שנים מאירוע ההקמה, נשיא האגודה הזמין את המייסדים רוג'רס בירני, קלינטון מריאם, וסמואל גנט כדי להעיד מזיכרונם האישי על שמותיהם של שאר המייסדים שנכחו באירוע ההקמה השני שהתרחש ב־27 בינואר בשנת 1888. לאחר הצלבת המידע הוסקה הרשימה המלאה והסופית של שלושים ושלושת המייסדים הידועה כיום.
מעורבות אלכסנדר גרהם בל
בניגוד לתפיסה הרווחת, לטענת האגודה, אלכסנדר גרהם בל למעשה לא היה אחד מאותם שלושים ושלושת המייסדים שנכחו באירוע ההקמה. עם זאת, בל השפיע רבות על האגודה ועל הירחון שלה, והיה קרוב משפחה של שני מייסדים. בל היה נשוי ל־מייבל האברד, בתו של גרדינר האברד, מייסד האגודה הראשי והנשיא הראשון שלה. צ׳רלס בל, נוסף מהמייסדים, ואלכסנדר גרהם בל היו בני דודים. בל עיצב את ירחון האגודה לקהל הרחב כפי שהוא מוכר כיום, ונבחר להיות נשיא האגודה השני בשנים 1898–1903. בנוסף, בל הכיר את פרנק בייקר עוד לפני שהאגודה הוקמה, כשניסו יחד להציל את חייו של הנשיא גרפילד לאחר שנורה בהתנקשות.
שירות צבאי
לפחות 13 מהמייסדים שירתו בצבא ארצות הברית או בצי ארצות הברית בדרגות שונות לצד עיסוקם המדעי. כשליש מהמייסדים אף התנדבו לצבא האיחוד או שהיו במצב שירות סדיר במלחמת האזרחים האמריקאית. הם השתתפו בלחימה מתוך אמונה בשחרור הדרום מעבדות.
צבא ארצות הברית
לפחות שמונה מהמייסדים שירתו בזרוע היבשתית, צבא ארצות הברית. ג׳ון וסלי פאוול, שהתנגד בתוקף לעבדות, התנדב לצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקאית, ונטל פיקוד על יחידת מתנדבי אילינוי. הוא נפצע קשות מירי בקרב שילה ואיבד את ידו הימנית. במהלך מלחמות האינדיאנים, פאוול חקר את תרבותם ולשונם של שבטי ילידי אמריקה במאמץ לגשר בין ארצות הברית והשבטים. פרנק בייקר השהה את לימודיו כדי להתנדב לצבא האיחוד במלחמת האזרחים, היכן ששירת עם יחידת חיל רגלים של מתנדבי ניו יורק במספר קרבות. לאחר שסיים את לימודיו, קלרנס דטון התנדב לצבא האיחוד במלחמת האזרחים, ושירת כקצין ביחידת חיל רגלים מקונטיקט. בהמשך הועבר לחיל החימוש בצבא הסדיר, היכן ששירת בתפקידים ודרגות שונות כארבעים שנים. רוג׳רס בירני התחיל את שירותו בצבא ארצות הברית כקצין חיל רגלים במלחמות האינדיאנים במערב, ואחר כך כחוקר ארצות. מאוחר יותר שירת בחיל החימוש במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד, וסיים את שירותו בדרגת קרנל (אלוף-משנה) כשנתיים לפני שארצות הברית נכנסה למלחמת העולם הראשונה. אדולפוס גרילי, זוכה מדליית הכבוד, התחיל את שירותו כמתנדב בצבא האיחוד במלחמת האזרחים וטיפס עד דרגת מייג׳ור ג׳נרל (אלוף) בצבא הסדיר. גרילי הוביל את משלחת מפרץ ליידי פרנקלין בקוטב הצפוני מטעם. ג׳ורג׳ קנאן, עתיד להיות עיתונאי רב השפעה בזמנו, שירת בצבא האיחוד בתפקיד טלגרף. אלמון תומפסון התנדב לצבא האיחוד בעיצומה של מלחמת האזרחים, ושירת כלוטננט ביחידת מתנדבי אילינוי. גילברט תומפסון התנדב לצבא האיחוד, היכן שגויס לגדוד המהנדסים. תפקידו היה כרוך לרוב בביצורים.
צי ארצות הברית
לפחות ארבעה מהמייסדים שרתו בזרוע הימית, צי ארצות הברית. ג׳ון בארטלט - במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית פיקד על הסלופ המלחמתי ברוקלין והשתתף ב, כיבוש ניו־אורלינס, ובמצור על ויקסבורג. בנוסף, במלחמת ארצות הברית–ספרד, שירת כראש משרד המודיעין הימי, מפקח שירות האותות החופי, וראש צי העזר. אדוארד היידן היה חוקר מטאורולוגיה ימית מטעם הצי לאורך כל הקריירה שלו. בנוסף למשלחתו בקוטב הצפוני, ג׳ורג׳ מלוויל שירת בצי ארצות הברית במהלך מלחמת האזרחים היכן שכבש את ספינת פלורידה מכוחות הקונפדרציה. במהלך שירותו, הגיע לדרגת אדמירל משנה (דרגת אלוף בצה"ל) ופיקח על עיצובן של 120 ספינות של הצי האמריקאי. לפני מלחמת האזרחים, ווינפילד שלי שירת בחופי יפן וסין, אך עם פרוץ המלחמה, הוא ראה שירות מלא בחופי הקונפדרציה. בשנת 1884, שלי הוביל את החילוץ הימי השלישי בעקבות המשלחת האבודה של אדולפוס גרילי בקוטב הצפוני. על שמו נקראה המשחתת האמריקאית שלי שפעלה בין השנים 1918–1945.
שירות ציבורי
שירות ציבורי הוא מאפיין מובהק באישיותם של מייסדי האגודה. לפחות 27 מתוך 33 המייסדים שירתו במוסדות ציבוריים ללא כוונות רווח בנוסף לעיסוקם באגודה עצמה. בין המייסדים נמנים בין היתר מפקחי בתי ספר ציבוריים, חוקרי ארצות, חוקרי תרבויות, מהנדסים אזרחיים, עיתונאי, מפקח גן החיות הלאומי, ומנחה שירות מזג האוויר הלאומי. לפחות 14 מהמייסדים היו חוקרי ארצות בסקר הגאולוגי, 7 בסקר הגאודטי, ו־2 בסקר הביולוגי (ראו פירוט בפרק ”משלחות“); ולפחות 4 השתייכו למכון סמית׳סוניאן. בין המקרים הייחודים: קליבלנד אבי נחשב לאבי שירות מזג האוויר הלאומי של ארצות הברית. פרנק בייקר נבחר להיות המפקח השני של גן החיות הלאומי. לצד לשכת הטיוב, הסקר הגאולוגי, ושאר המשלחות ההידרוגרפיות שערך באמריקה התיכונה ובאסיה, ארתור דייוויס היה אחראי גם על תכנון עירוני במדינת קליפורניה בעיר אוקלנד. ג׳ורג׳ קנאן היה מהעיתונאים החשובים של סוכנות הידיעות AP בזמנו, מלאכתו הייתה בעיקר אודות האימפריה הרוסית.
משלחות
כפי שמסתמן מהמשלחות הרבות בהם השתתפו המייסדים, רובם הכירו זה את זה במהלכן. האגודה נוסדה בהשראת אותן משלחות ולפיכך היא נמצאת כיום בחוד החנית של חקר הארצות ושימור כדור הארץ.
המערב הישן
בין השנים 1871–1879 המייסדים רוג׳רס בירני, גרוב גילברט, הנרי הנשאו, ישראל ראסל, וגילברט תומפסון השתתפו בסקר ווילר של צבא ארצות הברית שנערך במערב הישן. בשנת 1874 רוג׳רס בירני הצטרף לסקר ווילר בניו מקסיקו היכן שגילה שרידי אנסאזי, ובשנת 1875 הוביל משלחת משלו בעמק המוות. בשנת 1871 המייסדים הנרי גנט וקלינטון מריאם השתתפו בסקר היידן שנערך במדינת ויומינג. בין השנים 1867–1879 ג׳ון פאוול הוביל את הסקר הגאולוגי הנודע על שמו במערב הישן, מאוחר יותר סקר פאוול התאחד עם סקר ווילר וסקר היידן לתוך הסקר הגאולוגי של ארצות הברית שהוקם בשנת 1879. במשלחות סקר פאוול השתתפו לפחות ארבעה מייסדים נוספים: גרוב גילברט, קלרנס דטון, ארתור דייוויס, ואלמון תומפסון. זמן מה לאחר פירוק סקר ווילר (1879), הנרי הנשאו נשלח למערב הישן על ידי ג׳ון פאוול כדי לתעד ולסקור את אוכלוסיות ילידי אמריקה בגבול עם מקסיקו, הוא סיים את משלחתו בשנת 1894. בשנת 1884 דאל עבר לסקר הגאולוגי בהנהגת ג׳ון פאוול.
אלסקה
בשנת 1865, ויליאם דאל הצטרף למשלחת הטלגרף הרוסי–אמריקאי באלסקה מטעם וסטרן יוניון. בשנת 1871, דאל הצטרף לסקר הגאודטי והמשיך את סיוריו באלסקה באופן עצמאי. בשנת 1872, מרקוס בייקר הצטרף לסיורי החופים של דאל באלסקה. בשנת 1890, ישראל ראסל הוביל את המשלחת הראשונה על שם האגודה שנתיים לאחר שנוסדה, המשלחת נערכה באלסקה. בשנת 1893, הרברט אוגדן הוביל משלחת בגבול אלסקה–קנדה. בשנת 1899, גרוב גילברט, הנרי גנט, וויליאם דאל, וקלינטון מריאם השתתפו במשלחת הרימן באלסקה. בשנות ה־90 של המאה ה־19, רוברט מולדרו נשלח על ידי הסקר הגאולוגי לסייר בנהר סוסיטנה שבאלסקה.
הקוטב הצפוני
כשאדולפוס גרילי הוביל את משלחת מפרץ ליידי פרנקלין בקוטב הצפוני מטעם, שתי ספינות סיוע נכשלו לאתר את המשלחת. עד שספינת הסיוע השלישית הגיעה רק שבעה מתוך העשרים וחמישה במשלחת שרדו. בשנת 1879, ג׳ורג׳ מלוויל צורף למשלחת בקוטב הצפוני על ידי צי ארצות הברית. הספינה של המשלחת נתקעה בקרח באוקיינוס הארקטי והותירה אותו ואת חבריו במשלחת במצב הישרדות. בעודם מקווים להגיע לחופי סיביר, המשלחת התפצלה לשלוש סירות הצלה כשמלוויל פיקד על אחת מהן. סירתו של מלוויל הגיעה בהצלחה לנהר לנה שבסיביר. מכל המשלחת רק סירתו של מלוויל שרדה. מאוחר יותר, מלוויל ארגן משלחת בעקבות הספינה שנותרה בקרח הארקטי כדי להשיב את התיעודים והישגי המשלחת לארצות הברית.
רוסיה
בנוסף לדאל, גם ג׳ורג׳ קנאן הצטרף למשלחת הטלגרף הרוסי–אמריקאי, אלא בצידו הרוסי של המיזם בחצי האי קמצ׳טקה. לאחר פירוק משלחת הטלגרף בשנת 1870, קנאן שב לרוסיה כדי לחקור את אזור קווקז. קנאן המשיך לחקור את רוסיה כעיתונאי מטעם סוכנות הידיעות AP, בזמנו חשף והמחיש לציבור האמריקאי את אופיו הדכאני של המשטר הרוסי המלוכני בשפה תקיפה; כתוצאה מכך, קנאן גורש מהאימפריה הרוסית בשנת 1903. קנאן המשיך לדווח על רוסיה מהצד היפני במלחמת רוסיה–יפן.
מקומות נוספים
בשנת 1865 הרברט אוגדן יצא למשלחת בניקרגואה, ובשנת 1870 בפנמה. ג׳ון בארטלט מיפה חופים במערב אפריקה, חקר את ו במקסיקו, והוביל את אניית הסקר הגאודטי בלייק  בים הקריבי בין קובה וג׳מייקה. בשנת 1872 ג׳ורג׳ גוד התנדב לנציבות הדגה מיד לאחר שהוקמה, היכן שצורף למשלחות מטעם הנציבות בחופיה האטלנטיים של אמריקה הצפונית כדי לאתר מינים ימיים חדשים. גרוב גילברט השתתף בסקר הגאולוגי של ג׳ון ניוברי שנערך במדינת אוהיו בשנים 1869–1870. בשנת 1909 ארתור דייוויס נשלח לתכנן את תעלת פנמה. בנוסף, באותה שנה, דייוויס ערך סקרים הידרוגרפיים בפוארטו ריקו ובטורקמינסטן, ובשנת 1914 תיעד את השיטפונות בסין. בין השנים 1894–1904 הנשאו עבד על סיווג מיני ציפורים באיי הוואי. אוטו טיטמן השתתף במשלחות וסיורים רבים מטעם הסקר הגאודטי, בין המשלחות החשובות שלו ניתן למנות את המשלחת ליפן בשנת 1874 היכן שערך תצפיות על כוכב נגה, כמו כן, את תפקידו במשא ומתן בין ארצות הברית ובריטניה בקביעת הגבול המדויק בין קנדה וארצות הברית. בשנת 1901 וויליאם פאוול יצא לעצב את ספרי הלימוד ותוכנית הלימודים בפיליפינים, זמן קצר לאחר שהאיים הועברו לשליטת ארצות הברית.
הוראה באקדמיה
לפחות חמישה מהמייסדים לימדו באופן פעיל במוסדות אקדמיים, ביניהם: מרקוס בייקר לימד מתמטיקה באוניברסיטת מישיגן לפני שהצטרף לסיוריו של דאל באלסקה בשנת 1872. פרנק בייקר היה חבר סגל אקדמי בכיר בהוראת האנטומיה באוניברסיטת ג׳ורג׳טאון. גור היה חבר סגל אקדמי בכיר במתמטיקה באוניברסיטת ג׳ורג׳ וושינגטון. וולינג היה מרצה בספרות אנגלית, היסטוריה, משפטים, ופילוסופיה באוניברסיטת פרינסטון, והיה נשיאן של אוניברסיטת גו׳רג׳ וושינגטון ומכללת סיינט ג׳ון במדינת מרילנד. בנוסף, וולינג היה עמית במספר אגודות מדעיות ושירת כנשיאו השלישי של מועדון הקוסמוס, היכן שנוסדה האגודה. טרם שיצא לחקור ארצות, ישראל ראסל לימד כמה שנים גאולוגיה באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1892 ראסל שב ללמד גאולוגיה באוניברסיטת מישיגן.
מרווח (כתב)
בכתב מרווח הוא שטח ריק שמפריד בין סימנים כתובים. בדרך כלל המרווח משמש להפרדה בין מילים.
מרווח להפרדה בין מילים נהוג בשפות רבות, אך לא בכולן. הוא לא היה נהוג בלטינית עתיקה וביוונית עתיקה. שימוש עקבי במרווח בכתיבה של אלפבית לטיני נעשה בשפה האירית בשנים 600–800. בסינית וביפנית מודרניות אין שימוש במרווח.
לפי כללי הפיסוק העברי, כאשר לאחר מילה בא סימן פיסוק, אין הפרדה ביניהם, והמרווח יבוא לאחר סימן הפיסוק.
במקלדת מחשב מקש הרווח משמש ליצירת מרווח. זהו המקש הגדול ביותר, במקלדת נפוצה הוא שווה אורך לשישה מקשים רגילים.
במרבית שפות התכנות המרווח משמש להפרדה בין מילים, כמקובל בשפה אנושית, אך בשפת התכנות פורטרן, למשל, אין משמעות למרווח. בעת הכתיבה המתכנת משתמש במרווחים, למען הקריאוּת של התוכנית, אך הוא אינו חייב לעשות זאת.
סוגי מרווחים ו-HTML
בשפת HTML קיימים מספר סוגי מרווחים, המבוססים וחלקיים לתקן יוניקוד (המכיל עוד כמה סוגי מרווחים).
רצף מרווחים בקובצי HTML מוצג בדפדפן כמרווח יחיד. כאשר רוצים להציג מרווחים אחדים רצופים, יש לכתוב את הקוד המפורש שלהם. הנפוץ מביניהם הוא:  (ראשי תיבות של Non-breaking space; בתרגום חופשי: רווח קשיח).
באהבה נינה
באהבה נינה (באנגלית: Love, Nina) היא מיני-סדרה דרמה קומית בריטית משנת 2016 בכיכובן של פיי מרסיי והלנה בונהם קרטר. הסדרה היא עיבוד של ניק הורנבי לספר "Love, Nina: Despatches from Family Life" מאת נינה סטיבי. שידור הבכורה בערוץ BBC One היה ב-20 במאי 2016, והיא כוללת חמישה פרקים. הסדרה מתרחשת ב-1982 והיא מגוללת את סיפורה של נינה (מרסיי), צעירה בת 20 מלסטר שעוברת לגבעת פרימרוז בלונדון כדי לעבוד כאומנת אצל ג'ורג' (בונהם-קרטר) שהוא אם חד הורית לשני בנים.
שידור
הסדרה שודרה באוסטרליה בערוץ BBC First החל מ-1 בנובמבר 2016. בישראל שודרה הסדרה בערוץ כאן 11 בדצמבר 2018.
סן פולו די ונציה
כנסיית סן פולו די ונציה (באיטלקית: Chiesa di San Polo) היא כנסייה הממוקמת ברובע סן פולו בוונציה שבאיטליה (הנקרא על שם הכנסייה). הכנסייה המוקדשת לקדוש הנוצרי פאולוס.
היסטוריה
מגדל הפעמונים של הכנסייה (הקמפנילה) נבנה בסמוך (כמבנה נפרד) בשנת 1362.
הכנסייה הנוכחית, הבנויה בסגנון גותי, נבנתה במאה ה-15. גג הכנסייה הוא למעשה ספינה הפוכה - עובדה שאיפשרה למתכנניה לבנות גג יציב וקל משקל מחד, ולאפשר למעשה כיפה גדולה מעל אולם התווך של הכנסייה מאידך. הגג שוחזר בשנת 1804 על ידי דוויד רוסי.
בין הפרסקאות הידועים שבכניסה ניתן למנות את היצירה "הבתולה מופיעה בפני קדוש" מעשה ידי ג'ובאני בטיסטה טיפולו (בקיר הצפוני של אולם התווך); "תחנות הצלב", "תהילת המלאכים" ו"תחיית ישו" מעשה ידי ג'ובאני דומניקו טייפולו; "הסעודה האחרונה" (בקיר הכנסייה המערבי) מעשה ידי טינטורטו ו"נישואי הבתולה" (בקפלת האפסיס הצפוני) מעשי ידי פאולו ורונזה.
פרס גזן
פרס גזן (בהולנדית: Geuzenpenning) הוא פרס המוענק על ידי הארגון ההולנדי "גֵזֵן רסיסטנס 1940 - 1945" (Geuzen Resistance). הפרס מוענק מדי שנה לארגוני זכויות האדם וליחידים שפעלו למען דמוקרטיה, זכויות האדם ולמיגור אפליה בעולם.
גבעות אנטרפרייז
גבעות אנטרפרייז (באנגלית: Enterprise Hills; מילולית "גבעות התעוזה" או "גבעות היוזמה") הן קבוצה בולטת של גבעות ופסגות שאינן מכוסות קרח, ברכס הריטג', בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
פרס גזן
ארגון זה הוקם על ידי ותיקי המחתרת ההולנדית (Geuzen) שפעלה בימי מלחמת העולם השנייה בהולנד נגד הנאצים במטרה לקדם את האידיאלים של המחתרת.
גבעות אנטרפרייז
גילוי ומיפוי הגבעות
גבעות אנטרפרייז מופו לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרי הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, בין השנים 1961–1966.
מקור השם
השם ניתן, בהתייחס לשמו של רכס הריטג' בו הן ממוקמות.
גאוגרפיה
לרכס הגבעות צורת קשת, ואורכו 60 קילומטרים.
הגבעות מהוות את הגבול הצפוני, והצפון-מזרחי של עמק הורסשו.
לקריאה נוספת
• Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide
• Casassa, G., Rivera, A., Acuña, C., Brecher, H., & Lange, H. (2004), Elevation change and ice flow at Horseshoe Valley, Patriot Hills, West Antarctica, Annals of Glaciology, 39, 20-28. doi:10.3189/172756404781814564
המטה לביטחון לאומי
המטה לביטחון לאומי (עד 2008: המועצה לביטחון לאומי; בראשי תיבות: מל"ל) הוא גוף שהוקם במשרד ראש הממשלה במרץ 1999, בשלהי תקופת כהונתו הראשונה של בנימין נתניהו כראש הממשלה. הקמת המועצה נעשתה בהתאם להמלצה שניתנה במסגרת הפקת לקחים ממלחמת יום הכיפורים.
היועץ לביטחון הלאומי וראש המל"ל הנוכחי הוא צחי הנגבי.
היסטוריה
כבר בתחילת 1956 העלה פנחס לבון תוכנית להקמת מועצה לביטחון לאומי, לה קרא "מועצת הגנה עליונה". אולם התוכנית נתקלה בהתנגדות ונזנחה. בימי ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים הועלתה שוב ההצעה להקים מועצה לביטחון לאומי, הפעם על ידי שמואל תמיר מהמרכז החופשי, שראה את המועצה כגוף של בכירים במערכת הביטחון כמו רמטכ"לים לשעבר ובוגרי המחתרות. בדבריו כתב תמיר: "היא צריכה לקום ליד שר הביטחון והרמטכ"ל וצריכים להשתתף בה אישים בעלי ידע וניסיון צבאי ובשטחים הקרובים להם". בשנת 1971 קרא מירון מדזיני להקמת מועצה לביטחון לאומי, שהוא ראה כחבר עוזרים שיסייע במידע לקבינט ביטחוני. לאחר מלחמת יום הכיפורים, עלתה במלוא עוזה הדרישה להקמת מועצה לביטחון לאומי. לקראת הבחירות לכנסת השמינית, דרשה מפלגת ליברלים עצמאיים להקים מיד מועצה לביטחון לאומי. הליברלים העצמאיים המשיכו בהעלאת הדרישה להקמת המועצה, שראו כמועצה של בכירים לשעבר במערכת הביטחון, במהלך השיחות להקמת קואליציה. שמואל שורש, איש מפלגת העבודה, דרש הקמת מועצה לביטחון לאומי במתכונת של "5-7 אנשים, בעלי ניסיון צבאי, מודיעני ומדיני, שלרשותם יעמוד החומר המודיעיני ... מועצה זאת תהיה עצמאית ואחראית בפני ראש הממשלה או הממשלה, לא תהיה כפופה בהחלטותיה לפיקוד של הצבא.". שמעון פרס דחה את הרעיון של מועצה לביטחון לאומי וטען שוועדת החוץ והביטחון של הכנסת מספקת. פרופ' יחזקאל דרור הזהיר מהקמת גוף בירוקרטי נוסף ללא תכנון ברור של חלוקת סמכויות, שעלול לסרבל את קבלת ההחלטות. ראש הממשלה, יצחק רבין, שלל הקמת מועצה לביטחון לאומי וטען שמועצה כזאת מתאימה רק למשטר נשיאותי.
לקראת הבחירות לכנסת השביעית דרש אריאל שרון הקמת מועצה לביטחון לאומי. יהודה בן מאיר דרש הקמת המועצה במתכונת של מטה ליד הקבינט הביטחוני. על פי הצעתו, "המועצה לביטחון לאומי תהיה ועדת שרים לענייני ביטחון ולידה יכהן מטה מצומצם, מורכב מאנשי צה"ל, מומחים לענייני חוץ, אנשים ממערכת הביטחון ומשרותי הביטחון ואקדמאים."
הדרישה להקים מועצה לביטחון לאומי קיבלה דחיפה לאחר מלחמת לבנון הראשונה. ועדת כהן המליצה על הקמת המועצה במתכונת של צוות מומחים ליד ועדת השרים לענייני ביטחון ושר הביטחון, משה ארנס, קרא להקמת המועצה. אולם המועצה נתקלה בהתנגדות משרים שונים ומתוך הצבא.