cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גרייס דרלינג
ביוגרפיה
בינתיים, סירת ההצלה יצאה מ-Seahouses, אך הגיעה למקום הטביעה לאחר שדרלינג ואביה סיימו את פעולת החילוץ שלהם. כל מה שהם מצאו היו גופות ילדיה של גברת דוסון ושל איש דת. החזרה לצפון סנדרלנד הייתה מסוכנת מדי, ולכן הם חתרו למגדלור לתפוס מחסה. אחיה של גרייס דרלינג, ויליאם ברוקס דרלינג, היה אחד משבעת הדייגים בסירת ההצלה. מזג האוויר הידרדר עד כדי כך שכולם חויבו להישאר במגדלור במשך שלושה ימים לפני שחזרו לחוף. הספינה "פורפרשייר" הביאה 62 אנשים. היא נשברה לשניים מיד עם פגיעתה בסלעים. אלה שהצילו דרלינג ואביה היו על חלק של הספינה, שהוחזק על ידי הסלעים זמן מה לפני ששקע. תשעה נוסעים ואנשי צוות אחרים הצליחו לצוף עם סירת הצלה מקטע הירכתיים לפני כן, גם הם טבעו ונאספו בלילה.
כשהחדשות על תפקידה בהצלה הגיעו לציבור, השילוב שלה בין אומץ לב לבין צניעותה הפשוטה הפכו אותה לדמות מופת, ונעשתה גיבורה לאומית. לגרייס ואביה הוענקו מדליית הכסף עבור גבורתם על ידי המוסד הלאומי המלכותי לשימור חיים בספינות טרופות, שלימים נקרא המכון המלכותי הלאומי לסירות הצלה ותרומות בסך כולל של יותר מ-700 לירות שטרלינג (שווה ערך לכ-63,500 לירות שטרלינג בשנת 2019) גויסו עבורה, כולל 50 לירות שטרלינג מהמלכה ויקטוריה. יותר מתריסר ציירי פורטרטים הפליגו לאי שלהם כדי לצייר את דמותה, ומאות מתנות, מכתבים ואפילו הצעות נישואין הועברו אליה. עושרה ותהילתה הבלתי צפויים היו כאלה שדוכס נורת'מברלנד לקח על עצמו תפקיד של אפוטרופוס לקרן הנאמנות, שהוקמה כדי לדאוג לתרומות שהוצעו לה. המתנות האישיות שלו למשפחתה ולה כללו שעון יד וקנקן תה מכסף.
מותה
בשנת 1842 חלתה דרלינג בביקור ביבשת והייתה בהבראה עם בני דודיה, מקפרלאנס, בביתם בנרוגגייט, אלנוויק. הדוכסית מנורת'מברלנד שמעה על מצבה, דאגה להעביר אותה למגורים טובים יותר בקרבת טירת אלנוויק, ובאה אליה באופן אישי, וכן סיפקה לה את שירותי רופא המשפחה הדוכסית. אולם מצבה של גרייס דרלינג התדרדר, ובשלבים האחרונים של מחלתה היא הועברה למקום לידתה, בבמבורגה. היא נפטרה משחפת, באוקטובר 1842, בת 26. היא קבורה בחצר הכנסייה של כנסיית סנט איידן, במבורגה.
מורשתה
ההישג של דרלינג נחגג עוד בחייה. היא קיבלה פרס כספי גדול בנוסף לשבחי האומה. מספר ספרים בדיוניים הפיצו את אגדת גרייס דרלינג, כמו "משרתת האיים" מאת ג'רולד ורנון (1839), שהולידה את האגדה של "הנערה עם שיער סחוף". למעשה שלה הוקדש שיר מאת ויליאם וורדסוורת' בשירו גרייס דארלינג (1843). אחד מתוך סדרת ציורים ויקטוריאניים של ויליאם בל סקוט באולם וולינגטון שבנורת'מברלנד מתאר את מאמצי ההצלה שלה. גלריות מקמנוס בדנדי כוללות שלושה ציורים של תומאס מוסגרב ג'וי המציינים את מעשיה של גרייס דרלינג.
עונת 2007/2008 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 2007/2008 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה ה-52 של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה. בסיום עונה זו, וולנדם ודן האג העפילו לליגה הראשונה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 3 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 20 קבוצות, 18 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו, היורדות מליגת העל, ואלבייק ודן האג, ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 19 משחקים כל אחד - 38 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצה במקום ה-1 וזוכת הפלייאוף העפילו לליגה הראשונה.
סלומון כהן
ביוגרפיה
נולד במרוקו ב-1944 לאליהו ויקוט. עלה בשנת 1962.
קריירה פוליטית
היה חבר הנהלת "אגודת מתיישבי נחל חברון" שייסדה את היישוב מיתר בראשית שנות ה-80, ונשא בה מספר תפקידים בהם מזכיר האגודה. עם הקמת המועצה הממונה ב-1985 התמנה להיות חבר מועצה. מאז כיהן כחבר מועצה בראשות הרשימה המקומית של מפלגת העבודה והתמודד מטעמה לתפקיד ראש המועצה בבחירות הראשונות למועצת מיתר בשנת 1993, אך הפסיד בסיבוב השני לאליהו שפירא. לקראת הבחירות שהתקיימו בשנת 1998 הקים את סיעת "מיתר 1", ונבחר מטעמה לראשות המועצה כשהוא גובר על ראש המועצה המכהן שפירא. בבחירות שהתקיימו בשנת 2003 נבחר לקדנציה נוספת. בבחירות שהתקיימו בשנת 2008 הפסיד לאבנר בן-גרא, אך המשיך לכהן כחבר מועצה מטעם מיתר אחת. התמודד לראשות המועצה גם בבחירות שהתקיימו בשנת 2013 אך לא זכה. בבחירות שהתקיימו בשנת 2018 לראשונה לא עברה רשימתו את אחוז החסימה.
בשנת 2013 חויב כהן, בצעד חריג שהמליצה ועדה בראשות השופט ורדימוס זיילר, לשלם קנס בסך 7500 שקלים, בגין השקעות כספיות שהשקיעה המועצה בתקופת כהונתו שבוצעו בניגוד לסמכויות והובילו להפסד כספים.
קריירה אישית
לאחר תום כהונתו כראש מועצה, שימש בין 2009 ל-2014 כמנהל שיווק לאזור הדרום של החברה לאוטומציה. בשנת 2014 החל לשמש כמנהל שיווק ארצי בחברת מטרופולינט מבית מילגם.
כהן נשוי לסימה, אב לארבעה ילדים וסב לנכדים.
אדריאן דאנטלי
אדריאן דלאנו דאנטלי (באנגלית: Adrian Delano Dantley; נולד ב-28 בפברואר 1955) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA כ-15 עונות. דאנטלי היה קלעי מצטיין שהיה פעמיים למלך הסלים של ה-NBA, נבחר שש פעמים למשחק האולסטאר ופעמיים לחמישיית העונה השנייה. בשנת 2008 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
קריירת מכללות
דאנטלי שיחק בתיכון הנוצרי דה מאת'ה בהייסטביל, מרילנד, שם שיחק תחת המאמן מורגן ווטן.
דאנטלי שיחק כפורוורד באוניברסיטת נוטרדאם, בין השנים 1973–1976. הוא מדורג שני בטבלת קלעי כל הזמנים של האוניברסיטה עם 2223 נקודות ומחזיק את שיא האוניברסיטה בקליעות עונשין שנקלעו (615) ובזריקות עונשין שנזרקו (769). כשחקן שנה ראשונה מילא תפקיד חשוב באחד ממשחקי המכללות הגדולים ביותר בהיסטוריה ב-1974, כאשר רצף הניצחונות של קבוצתו נגד UCLA ברואינס שבה כיכב ביל וולטון, שעמד על 88 ניצחונות, נקטע.
דאנטלי הוביל את קבוצתו בנקודות ובריבאונדים בשנת 1974-75 (30.4 נקודות למשחק, 10.2 ריבאונדים למשחק) ובעונת 1975-76 (28.6 נקודות, 10.1 ריבאונדים). הוא גם הוביל בנקודות את נבחרת ארצות הברית בכדורסל שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת מונטריאול שהתקיימה בשנת 1976.
קריירת NBA
דאנטלי נבחר בדראפט ה-NBA בשנת 1976 על ידי הבופאלו ברייבס, ולאחר עונת הרוקי שלו הפך לשחקן השלישי בחמש שנים שזוכה ברוקי השנה ב-NBA עבור הברייבס, ביחד עם בוב מקאדו וארני דיג'רג'ריו. לפני תחילת העונה הבאה ברייבס העבירו את דאנטלי לאינדיאנה פייסרס. לאחר 23 משחקים בפייסרס, דאנטלי הועבר ללוס אנג'לס לייקרס, הוא שיחק בלייקרס עד תום העונה וגם בעונה הבאה ואז הוא הועבר ליוטה ג'אז. דאנטלי הסתדר טוב ביוטה, פעמיים היה מלך הסלים של ה-NBA, ב-1981 ו-1984. מ-1981 עד 1984 ממוצעיו היו 30 נקודות כל עונה, אף על פי שב-1983 הוא הפסיד 60 משחקים. בשבע שנים עם הג'אז, דאנטלי נבחר 6 פעמים למשחק האולסטאר ופעמיים לחמישיית העונה השנייה.
לאחר עונת 1986 הועבר דאנטלי לדטרויט פיסטונס. גם לאחר המעבר נשאר דאנטלי סקורר טוב, אך הוא קלע פחות נקודות מכיוון שהוא היה צריך לחלוק את זריקותיו עם אייזיאה תומאס, ג'ו דיומרס, ביל למביר וויני ג'ונסון, שכל אלה עם ממוצעים של מעל 10 נקודות למשחק. באמצע עונת 1989 הועבר דאנטלי לדאלאס מאבריקס בתמורה למארק אגוויר. דאנטלי שיחק עונה שלמה בדאלאס ואת העונה הבאה הוא חילק בן המאבריקס והמילווקי באקס. דאנטלי סיים את הקריירה שלו עם ממוצע של 24.3 נקודות למשחק ב-54% מהשדה. הוא מקום 16 בהיסטוריה של ה-NBA באחוזים מהשדה. בנוסף, הוביל דאנטלי את ה-NBA במספר זריקות העונשין שנקלעו במשך 6 עונות, והוא מדורג 6 בכל הזמנים בזה. הוא חולק את השיא של הכי הרבה קליעות עונשין במשחק אחד עם וילט צ'מברלין, השיא עומד על 28.
יוטה הוציאו לגמלאות את מספרו של דאנטלי (חולצה מספר 4) ב-11 באפריל 2007. ב-7 באפריל 2008 נכנס דאנטלי להיכל התהילה של הכדורסל על שם ג'יימס נייסמית', 16 שנים לאחר שפרש.
סולם האונספילד
סולם האונספילד (באנגלית: Hounsfield Scale) הוא מרחב הערכים המקושרים להנחתה הליניארית של קרני הרנטגן שמיוחסת לרקמות הגוף ולחומרים במרחב הסריקה הטומוגרפית - CT. הערכים מבוטאים ביחידות האונספילד.
יחידות האונספילד (באנגלית: Hounsfield Units ובראשי תיבות HU) הן יחידות חסרות ממד שמשמשות בסריקת טומוגרפיה ממוחשבת לביטוי מספרי CT בצורה סטנדרטית ונוחה. ערכי האונספילד מתקבלים מהתמרה ליניארית של מקדמי ההנחתה הנמדדים בסורקי CT. הערכים נמדדים ומדווחים במגוון יישומים קליניים.
לא קיימת מקבילה ליחידות האונספילד בשום צורה אחרת של דימות מבני.
יחידות האונספילד נקראות על שם סר גודפרי האונספילד, זוכה פרס נובל וממציא ה-CT.
הגדרה
צפיפות האלקטרונים בחומרים שדרכם מעבירים את קרני הרנטגן גורמת להנחתה ליניארית של הקרינה.
שני ערכים אלה מגדירים את כל שאר הערכים באמצעות הנוסחה:
'''
כאשר
μwater = מקדם ההנחתה הליניארי של מים.
μair = מקדם ההנחתה הליניארית של אוויר.
תצוגה
ערכי האונספילד HU מבוטאים בתצוגת המחשב כגוונים של אפור. הערכים הנמוכים מוצגים באפור כהה עד שחור, והגבוהים באפור בהיר עד לבן בהתאם לחלון הצפייה שנבחר בטכנולוגיית החַלּוֹנָאוּת הטומוגרפית – CT Windowing. עצם, שצפיפות האלקטרונים בה גבוהה, תראה בהירה יחסית לרקמות רכות עשירות במים שצפיפות האלקטרונים בהן נמוכה. סולם האפורים הפוך לסולם הצפיפויות לשם התאמה לתמונות שהרופאים רגילים לראות בצילום רנטגן דו-ממדי שמוצג כתשליל.
סולם הערכים שנגזר מההנחתות במעבר דרך רקמות הגוף השונות נע בין 1000- HU בסריקת אוויר לבין 2000~+ HU עבור עצם צפופה מאוד. בנוסף לרקמות הגוף הסריקה צריכה להציג גם שתלים שערכי ההנחתה שלהם מגיעים עד 3000 HU.
כל יחידת נפח (voxel) בתמונת CT מאוחסנת באמצעות 12 סיביות, לכן נקבע שגבולות ברירת המחדל לתצוגת ערכי האונספילד בתמונות הן בין 1024- לבין 3071+. מאז שנכנסו לתעשיית השתלים מתכות בעלות צפיפות גבוהה יותר דוגמת טיטניום ופלדת אל חלד הוחלט לאפשר אחסון היחידות בתמונות CT באמצעות 16 סיביות.
ערכי האונספילד אופייניים
שלושת החומרים האחרונים בטבלה חורגים מגבולות 12 סיביות ולכן צריך לשמור את הסריקות שמכילות אותם באמצעות 16 סיביות. אם נשמור אותם באמצעות 12 סיביות הם יקבלו ערך 3071 ויהיו לבנים תמיד.
תן לי מנגינה
תן לי מנגינה הוא סינגל של הלהקה הישראלית הדג נחש והזמר הישראלי אברהם טל. השיר יצא לאור ב-4 בינואר 2015, ונכלל באלבום האולפן השביעי של הדג נחש, "שותפים בעם", ואלבום האולפן הרביעי של טל, "עכשיו החיים".
רקע
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי חברי להקת "הדג נחש" ואברהם טל. על שיתוף הפעולה סיפר טל בראיון משותף שלו עם הדג נחש ל-ynet, כי "כבר הרבה זמן שאנחנו מסתובבים על אותם במות, וזה היה רק עניין של זמן עד שנעשה משהו יחד, טוב כזה", וכי הוא והסקסופוניסט של הלהקה, שלומי אלון, נפגשו בכיכר רבין, ואלון הציע לו לשתף פעולה עם הלהקה. השיר יצא כחלק מקידום מופע משותף של הדג נחש וטל בהאנגר 11, שהתקיים ב-22 בינואר 2015.
על תהליך יצירת השיר, סיפר בסיסט הלהקה יאיא כהן אהרונוב כי השיר נוצר במהלך ג'אם סשן, באומרו כי "הזמנו את אברהם לג'מים שאנחנו עושים ואני זוכר שהוא הגיע, חלקנו היינו עדיין עם הפיתות בפה, חלק עוד ניגנו - התחלנו לג'מג'ם, ובום. תוך שנייה נוצר איזה משהו. פיתחנו את זה ובסוף החזרה כבר היה בסיס לשיר, שתוך שבועיים היה מוכן".
תוכן השיר
השיר, בדומה לשירים אחרים של הלהקה, משלב בתוכו את סגנונות הפאנק וההיפ הופ. אסף נבו תיאר את השיר במאקו כשיר מחאה, ש"מחפש להביא שלום בין יהודים לערבים באמצעות מנגינה שתפתח לבבות".
ביקורת
עמי ברנד מכלכליסט העניק ביקורת לאלבום "שותפים בעם", בו השיר נכלל, בה אמר כי "טל אינו הליהוק המובן מאליו לסולו בשיר היפ הופ, ודווקא משום כך הוא כובש את האוזן מיד". גם נדב מנוחין מוואלה! NEWS העניק ביקורת לאלבום, בה אמר על השיר כי "הבית מכיל כמה שורות חזקות, ובפזמון זה כבר לא מזיז לאף אחד את התחת".
הצלחה
כבר בשבוע לאחר צאתו, הצליח השיר להגיע היישר אל המקום השלישי במצעד ההשמעות ברדיו השבועי של מדיה פורסט, תוך שצבר כ-102 השמעות בתחנות הרדיו בישראל באותו השבוע. בשבוע שלאחר מכן, הצליח השיר להגיע למקום הראשון, תוך שצבר כ-135 השמעות. במצעד השבועי של רשת ג', הגיע השיר היישר אל המקום המקום השני, ובשבוע שלאחר מכן, הצליח להגיע למקום הראשון, תוך ששהה במצעד סך של כ-10 שבועות רצופים. גם במצעד הרשמי של גלגלצ הצליח השיר להגיע למקום הראשון.
במצעד הפזמונים העברי השנתי, זכה השיר להצלחה רבה, תוך שהגיע למקום ה-7 במצעד השנתי של רשת ג', וה-14 במצעד השנתי של גלגלצ. במצעד ההשמעות ברדיו השנתי של חברת מדיה פורסט, הגיע השיר למקום השמיני.
וידאו קליפ
לשיר הופק וידאו קליפ, שיצא לאור ב-11 בינואר 2015, זמן מה לאחר צאת הסינגל. את הקליפ ביים ערן ג'גו. בקליפ נראים הדג נחש ואברהם טל מקליטים את השיר.
הופעות חיות
בשנת 2017 הוציא אברהם טל את אלבום ההופעה "לייב", המתעד את סיבוב ההופעות שליווה את אלבומו, "עכשיו החיים", בו השיר נכלל. באלבום נכלל ביצוע של השיר ללא הדג נחש בעיבוד מחודש, בו טל מבצע את השיר במלואו.
רודולפו גרציאני
פילדמרשל רודולפו גרציאני, המרקיז מנגלי (באיטלקית - Rodolfo Graziani; 11 באוגוסט 1882 – 11 בינואר 1955) היה איש צבא איטלקי שלחם במלחמת העולם הראשונה, במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה ובמלחמת העולם השנייה. גרציאני התייחס לעמים הכבושים על ידי צבאו בברוטליות ובאכזריות, ודיכא מרידות בשטחי הכיבוש של האימפריה האיטלקית באמצעות מעשי רצח וטבח. מבחינה אידאולוגית תמך גרציאני בפשיזם ועמד לצדו של בניטו מוסוליני עד לימיו האחרונים, כאשר שלט במדינת הבובה הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית. לאחר מלחמת העולם השנייה נדון על ידי טריבונל איטלקי ל-19 שנות מאסר בשל שיתוף פעולה עם הנאצים. בפועל ריצה ארבעה חודשים.
מוצא ונעורים, קריירה מוקדמת
גרציאני נולד בשנת 1882 בעיירה פילטינו בנפת פרוזינונה באיטליה. ב-1903 החל בקריירה צבאית, וב-1904 קיבל דרגת קצונה. בתחילה שירת מספר שנים בצבאותיה הקולוניאליים של איטליה. במלחמת העולם הראשונה הצטיין בלחימה, נפצע מספר פעמים, קיבל עיטורים, והיה לקולונל הצעיר ביותר בצבא איטליה.
פעולותיו באתיופיה
ב-1935–1936 פיקד על החזית הדרומית במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה. כוחותיו פלשו לאתיופיה מסומלילנד האיטלקית, והוא פיקד על הכוחות האיטלקיים בקרבות ג'נאלה, דוריה ואוגדן. הכוח הפולש של גרציאני היה כוח משני לכוח העיקרי שפלש מאריתריאה בפיקודו של אמיליו דה בונו, ולאחר מכן בפיקוד המרשל פייטרו באדוליו. היה זה באדוליו ולא גרציאני שנכנס לאדיס אבבה ב-5 במאי 1936 וזכה בתהילה הכרוכה בכך. עם זאת, ניתן לגרציאני התואר מרקיז מנגלי והוא קודם לדרגת מרשל על תפקידו בפיקוד על זרוע הפלישה הדרומית.
לאחר המלחמה מונה גרציאני לתפקיד המשנה למלך במזרח אפריקה ומושל כללי של מחוז שאווה ואדיס אבבה. כבר מהימים הראשונים בהם שימש בתפקיד נודע על התאכזרות לתושבי המקום, והוצאות להורג שרירותיות. ב-19 בפברואר 1937 נערך ניסיון התנקשות בחייו. בתגובה הורה גרציאני על ביצוע טבח חסר רחמים באוכלוסייה האזרחית, טבח הזכור בתולדות אתיופיה כטבח "ה-12 ביכתית", הוא ה-19 בפברואר בלוח השנה האתיופי. אלפי אזרחים נהרגו, עונו ונכלאו בטבח שנמשך שלושה ימים. בסוף 1937 נקרא לשוב לרומא, והוחלף בדוכס מאאוסטה.
מלחמת העולם השנייה
עם תחילת המלחמה שימש עדיין גרציאני כראש המטה הכללי של צבא איטליה. לאחר מותו בתאונת טיסה של מרשל איטלו באלבו קיבל גרציאני את מקומו כמפקד זירת צפון אפריקה ומושל כללי של לוב. כראש המטה הכללי תכנן גרציאני את הפלישה האיטלקית למצרים וקבע לה תאריך יעד ל-15 ביולי 1940. כמפקד בשדה בצפון אפריקה הטיל ספק במוכנות של אנשיו, במיוחד מבחינת הניידות, ודחה את מועד תחילת המתקפה ככל יכולתו. הוא נקרא לרומא, וננזף על ידי בניטו מוסוליני, שרצה לצאת למתקפה מוקדם ככל האפשר, על מנת להשיג הישגים כנגד בריטניה בטרם יכבוש אותה היטלר.
הפלישה האיטלקית למצרים החלה ב-9 בספטמבר 1940. הכוח הלוחם העיקרי שעמד תחת פיקודו של גרציאני היה הארמייה העשירית של הצבא האיטלקי, ובה חמש דיוויזיות. לאחר התקדמות ראשונית נעצרו האיטלקים והתבצרו. בנובמבר 1940 יצאו הבריטים למבצע מצפן, והביסו את הארמייה העשירית, הצליחו להדוף את האיטלקים ממצרים, ולהתקדם עמוק אל תוך לוב. ב-25 במרץ 1941 התפטר גרציאני ממשרת מפקד הכוחות בצפון אפריקה, והוחלף על ידי איטלו גריבולדי. במשך שנתיים נותר מחוץ לשירות פעיל.
ביולי 1943 הדיחה המועצה הפאשיסטית העליונה, בראשות דינו גראנדי, את מוסוליני והחלה בניהול משא ומתן על שביתת נשק עם בעלות הברית. מוסוליני נעצר, אך שוחרר על ידי צנחנים גרמנים בפיקודו של אוטו סקורצני, והקים בצפון איטליה ממשלת בובות שנקראה "הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית", שהייתה למעשה ממשלה פאשיסטית ששימשה לעשיית דברם של הגרמנים. גרציאני היה המרשל היחיד בצבא איטליה שנותר נאמן למוסוליני ולממשלה החדשה. הוא מונה ל"שר ההגנה" בממשלה החדשה, והיה מפקד לצבאה של הרפובליקה, שהיה מורכב מיחידות מעורבות איטלקיות וגרמניות. בתפקידו זה ניהל מלחמה כנגד פרטיזנים איטלקים שלחמו כנגד הפשיסטים.
לאחר המלחמה
בסוף המלחמה נעצר גרציאני על ידי כוחות גרילה איטלקיים, והוחזק במעצר במילאנו. הוא הוסגר לידי בעלות הברית ונשלח לצפון אפריקה, שם שהה עד פברואר 1946. אז הוחזר לאיטליה והועמד לדין. משפטו נמשך כארבע שנים. במאי 1950 נדון על ידי טריבונל צבאי איטלקי ל-19 שנות מאסר בגין שיתוף פעולה עם הנאצים. הוא זוכה מהאשמות על פשעי מלחמה. לאחר שנלקחו בחשבון השנים בהן בילה במעצר, וכן חנינה שקיבל עם תום המלחמה, נקבע שיישב בכלא רק ארבעה חודשים.
לאחר שיצא מן הכלא חידש, בשנת 1953, את פעילותו הפוליטית במסגרת המפלגה הנאו-פאשיסטית "התנועה הסוציאלית האיטלקית" (Movimento Sociale Italiano) ואף מונה כנשיא כבוד של המפלגה.
מחוז דניגול
מחוז דניגול (באנגלית: County Donegal, באירית: Contae Dhún na nGall) הוא מחוז באירלנד. המחוז ממוקם בפרובינציית אלסטר, ובירתו היא ליפורד, על אף שהעיר הגדולה במחוז, בפער משמעותי, היא העיר לטרקני. המחוז נקרא בעבר טירקונל על שם ממלכה שהייתה חלק מממלכת אירלנד.
גאוגרפיה
לפי מפקד משנת 2016, מתגוררים במחוז כ-158,755 תושבים, רובם משתייכים לנצרות הקתולית, אולם ישנה קהילה לא קטנה של נוצרים פרוטסטנטים. המחוז הוא הגדול ביותר בפרובינציית אלסטר והרביעי בגודלו באירלנד כולה. המחוז גובל ממזרח במחוזות לונדונדרי, טיירון ופרמנה הנמצאים בצפון אירלנד, מדרום הוא גובל במחוז ליטרים שברפובליקה האירית ובצפון ובמערב הוא גובל באוקיינוס האטלנטי. בעקבות בידודו היחסי של המחוז משאר מחוזות אירלנד, פיתחו אנשיו תרבות מעט נפרדת.
מחוז דניגול נפגע קשות מרעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד. אזורים שלמים נהרסו בעקבות המשבר, ואזורים שלמים אף התרוקנו מיושביהם - חלקם כתוצאה ממוות וחלקם כתוצאה מהגירה. במפקד משנת 1841, נרשמו כ-296,000 תושבים במחוז, וכעשר שנים לאחר מכן נרשמו כ-41,000 תושבים בלבד - כעשר שנים לאחר מכן המצב החמיר אף יותר ונרשמו כ-18,000 תושבים בלבד. ב-1951 אוכלוסיית המחוז הייתה שווה ל-44% מאוכלוסייתו שלפני הרעב, ועד היום האוכלוסייה לא הצליחה לשחזר את מספרה שלפני 1841.
המחוז הושפע מאוד מחלוקתה של אירלנד בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20, בה הפך דרום האי למדינה העצמאית של אירלנד וצפון האי נותר בידי השלטונות הבריטיים - מה שהפך את המחוז לצפוני ביותר ברפובליקה האירית החדשה ולכמעט מנותק משאר המחוזות בה. כמו כן, העיר דרי, שהייתה לנמל העיקרי של תושבי המחוז הפכה לחלק ממחוז לונדונדרי ושטחים שהיו שייכים מבחינה מסורתית למחוז הועברו למחוז טיירון - שניהם כעת בצפון אירלנד.
המחוז גם נפגע קשות בתקופת הצרות - במהלכה, בעקבות קרבתו לצפון אירלנד ושייכותו לרפובליקה האירית, היו במחוז פיגועים ומקרי רצח רבים בין הצדדים הנצים. כלכלת המחוז הצליחה להתאושש רק לאחר חתימת הסכם יום שישי הטוב בשנת 1998.
אזורי הגיילטאכט של מחוז דניגול הם השניים בגודלם באירלנד. הניב של השפה האירית המדובר במחוז הוא של פרובינציית אלסטר. אוכלוסיית הגיילטאכט במחוז מונה כ-16% מתושביו - 24,744, מתוכם כ-17,132 דוברים את השפה האירית. שלושת האזורים העיקריים בהם מדברים את השפה במחוז הם הרוזס, קלוכנילי וגווידור, שהיא העיר בה ישנו ריכוז דוברי האירית הגדול בעולם - מעל ל-5,000.
דריל ויליאמס
'''דריל א. ויליאמס (באנגלית: Darryl A. Williams''') הוא קצין בדרגת גנרל המכהן כמפקד כוחות צבא ארצות הברית בפיקוד אירופה ופיקוד אפריקה..
ביוגרפיה
ויליאמס נולד באלכסנדריה שבוירג'יניה. ב-1983 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית. התגייס לצבא ארצות הברית והוכשר כקצין ארטילריה. שירת כקצין ניהול אש בגדוד הראשון של רגימנט הארטילריה 76, פיקד על מחלקה ושימש עוזר קצין מבצעים בגדוד הראשון של רגימנט הארטילריה העשירי בדיוויזיית החי"ר השלישית בשוויינפורט שבגרמניה המערבית. לאחר קורס קציני ארטילריה מתקדם שימש עוזר קצין אג"ם בחטיבת הארטילריה ה-18 של הקורפוס המוטס ה-18.
בשנת 2000 מונה למפקד הגדוד השלישי ברגימנט הארטילריה 16 ולאחר מכן חזר לשמש מדריך בווסט פוינט. שימש ראש ענף תרגילים במפקדת כוחות הצבא בפיקוד אירופה של ארצות הברית.
ב-2005 מונה למפקד הארטילריה של הדיוויזיה המשוריינת הראשונה עד לפירוקה ב-2007. הוא הוצב עם הדיוויזיה המשוריינת הראשונה בעיראק כקצין תיאום אש. שירת כסגן מפקד תוכנית התמיכה בחיילי הצבא, מפקד פיקוד השיקום הרפואי של הצבא ועוזר לרופא הראשי של הצבא. הוצב בקוריאה הדרומית ושימש סגן לענייני סיוע באש למפקד דיוויזיית החי"ר השנייה. שירת כסגן ראש מטה כוחות הצבא באירופה.
ביוני 2014 מונה למפקד כוחות הצבא בפיקוד אפריקה של ארצות הברית (הארמייה התשיעית). במהלך תקופת פיקודו היה מעורב במבצע בלימת התפשטות מגפת האבולה בליבריה.
ביוני 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הכוח היבשתי של נאט"ו. ביולי 2018 מונה למפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית במקום רוברט קאסלן. הוא האפרו-אמריקאי הראשון לכהן בתפקיד זה.
ביוני 2022 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד כוחות צבא ארצות הברית בפיקוד אירופה ופיקוד אפריקה.
ויליאמס בעל תואר שני בפיתוח מנהיגות מהאקדמיה הצבאית של ארצות הברית ותואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי.
מייקל הרדי בויס
סר מייקל הרדי בויס (באנגלית: Michael Hardie Boys; נולד ב-6 באוקטובר 1931) הוא עורך דין, שופט ומשפטן ניו זילנדי שכיהן בתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד בשנים 1996 – 2001.
ראשית חייו
מייקל הרדי בויס התחנך בבית הספר הטאיטאי ובבית הספר התיכון Wellington College שבולינגטון. הוא למד באוניברסיטת ויקטוריה שבולינגטון ורכש שם בוגר אוניברסיטה ותואר בוגר במשפטים (LL.B). ב-1957 הוא נשא לאישה את מרי זוהרב. לזוג נולדו שתי בנות ושני בנים.
שופט
כעורך דין במקצועו, מונה הרדי בויס ב-1980 כשופט בבית המשפט הגבוה של ניו זילנד (High Court of New Zealand) וב-1989 הוא קודם לתפקיד שופט בבית המשפט העליון לערעורים וכחבר במועצה המלכותית. ב-1994 הוא נבחר כחבר של כבוד באכסניית המשפט, גרייז אין וב-1995 הוא היה לחבר של כבוד בוולפסון קולג' בקיימברידג'. בערב ראש השנה 1995 הוענק לו תואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. ב-1996 (אז כבר כמושל הכללי) הוא היה האדם הראשון שהוענק לו התואר אביר עמית גדול של מסדר ההצטיינות של ניו זילנד. כמו כן הוענק לו התואר אביר של מסדר ג'ון הקדוש.
המושל הכללי של ניו זילנד
ב-21 במרץ 1996 מונה הרדי בויס על ידי המלכה אליזבת השנייה בעצת ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ים בולגר, לתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד.
ב-1996 גרם הרדי בויס למחלוקת כאשר הביע את התנגדותו להצעת השרה לענייני נוער, דבורה מוריס, שלבני הנוער תהייה גישה לאמצעי מניעה. מאוחר יותר, ב-2001 הוא עורר סערה נוספת כאשר תקף במרומז את ממשלת הלן קלארק על סגירת מערך ההגנה האנטי אווירית של חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד.
לאחר סיום כהונתו ב-21 במרץ 2001 הוענקו לו ולרעייתו התארים עמיתי מסדר שירות המלכה.
פרישה
מאז פרישתו מתפקיד המושל הכללי שימש הרדי בויס כשופט בבית המשפט לערעורים של קיריבטי. ב-2004 הוא הודיע על התנגדותו למהלך הפיכתה של ניו זילנד לרפובליקה ובריאיון עיתונאי אמר: "אם זה לא מקולקל, אל תתקנו זאת".
בוני ברגר
בוני אן ברגר (באנגלית: Bonnie Anne Berger; נולדה ב-1 בנובמבר 1961) היא מדענית מחשב ומתמטיקאית אמריקנית, פרופסור למתמטיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), במינוי משותף במדעי המחשב והנדסת חשמל. תחומי העבודה שלה עוסקים בעיצוב אלגוריתמים למטרת פענוח מידע ביולוגי ולהשגת תובנות ביולוגיות מכמויות מידע עצומות. ברגר עובדת כראש קבוצת מחשוב וביולוגיה במעבדת מדעי המחשב והבינה המלאכותית של MIT. בנוסף לכך, היא חברת מועצה במדור המתמטיקה באגודה האמריקאית לקידום המדע (AAAS). השתתפה בכתיבה של למעלה מ-140 מאמרי מחקר מדעיים, תרמה רבות לתחומי הביו-רפואה, הגנומיקה והביולוגיה החישובית, באמצעות חידושים אלגוריתמיים. נבחרה לכהן בתפקידים רבים בעקבות בקיאותה בתחום, ועל הישגיה זכתה בפרסים רבים.
קורות חיים
ברגר נולדה ב־1961 וגדלה במיאמי, פלורידה, עם הוריה ואחיה הגדול. גילתה חיבה למתמטיקה עוד מילדותה ואהבה לפתור עם אביה בעיות מתמטיות, חידות שחמט ופאזלים.
החלה את לימודיה האקדמיים באוניברסיטת ברנדייס, שם קיבלה תואר ראשון במדעי המחשב ב-1983. עברה ללמוד ב-MIT, שם קיבלה תואר שני במדעי המחשב ב-1986. המשיכה את לימודיה ב-MIT וב-1990 קיבלה את תואר דוקטור במדעי המחשב, בהנחייתו של סילביו מיקאלי. סיימה פוסט דוקטורט במתמטיקה שימושית ב-MIT ב־1992. היא זכתה במספר פרסים לאורך לימודיה.
במהלך לימודיה ב-MIT ברגר התחתנה עם פרופסור למתמטיקה שימושית, פרנק ט. לייטון, ולזוג שני ילדים. תחומי העניין של ברגר מחוץ לעבודה הם ילדיה, טניס ושחייה. היא מתגוררת עם משפחתה בניוטון, מסצ'וסטס.
פעילות מחקרית
בין השנים 2012–2018 הייתה חברה בקבוצה שחקרה גנומיקה חישובית. המחקרים עסקו בפיתוח פרוטוקול לניתוח גנום בקנה מידה גדול תוך שמירת הסודיות של גנוטיפים ופנוטיפים. הוכח שהפרוטוקול יכול לנתח מידע מיותר ממיליון איש תוך זמן קצר. השיטה מאפשרת לאנשים לתרום את הגנום שלהם למחקר מבלי לוותר על פרטיותם.
בין השנים 2013–2015 פרסמה מספר מאמרים בנושא גנטיקה של אוכלוסיות. המחקרים עוסקים בפיתוחים סטטיסטים ואלגוריתמים בכדי לשפר את הכוח והמהירות של מבחני אסוציאציה. בכדי להדגים את השיפור, קבוצת המחקר ניתחה נתונים בגנום רחב שנדגם מ-56 אוכלוסיות. המחקר הראה כי כל קבוצות דרום מזרח אסיה שנבדקו, קשורות קשר הדוק יותר לאבוריג'ינים, יותר מאשר לכל אוכלוסייה מרכזית כיום ובכך סייעו לפתור שאלה במוצאם של אנשי דרום מזרח אסיה.
בין השנים 2018–2021 פרסמה מאמרים הקשורים לגנומיקה של תא בודד. המאמרים עסקו בפיתוח אלגוריתמים העובדים על למידת מכונה עבור הדמיה ופיתוח גאומטרי של רצפי RNA.
ג'ודית לב כהן
ג'ודית לב כהן (באנגלית: Judith Love Cohen; אוגוסט 1933 – 25 ביולי 2016) הייתה מהנדסת חלל ומחברת יהודיה אמריקאית. כהן עבדה כמהנדסת חשמל בפרויקט טיל מינוטמן, בתחנת הקרקע המדעית לטלסקופ החלל האבל, הלוויין למעקב ומסר נתונים ותוכנית אפולו. לאחר פרישתה כמהנדסת, הקימה חברת הוצאה לאור למולטימדיה לילדים, ובסופו של דבר הוציאה לאור יותר מ-20 ספרים לפני מותה בשנת 2016.
ראשית חייה
כהן נולדה בשנת 1933 בברוקלין, שבניו יורק, בתור בתם של שרה (רויסמן) ומוריס ברנרד כהן. כבר בכיתה ה', חברי כיתתה של כהן שילמו לה כדי להכין שיעורי בית במתמטיקה. כהן הייתה לרוב הילדה היחידה בשיעורי המתמטיקה שלה, והחליטה שהיא רוצה להיות מורה למתמטיקה כאשר תהיה למבוגרת. בגיל 19, היא גם למדה הנדסה בקולג, וגם רקדה בלט בבלט האופרה מטרופוליטן בניו יורק.
חינוך
ג'ודית קיבלה מלגה למכללת ברוקלין ללמוד תואר שני במתמטיקה, אך הבינה שהיא מעדיפה הנדסה. אחרי שנתיים במכללת ברוקלין, כהן התחתנה ועברה לקליפורניה, שם עבדה כמהנדסת צעירה עבור חברת התעופה הצפון אמריקאית, ולמדה בלילה באוניברסיטת USC; היא אמרה שהיא עברה הן את התוכניות לתואר שני והן את לימודי ה-MS ב-USC מבלי לפגוש מעולם סטודנטית אחרת להנדסה. היא קיבלה הן את התואר הראשון והן את התואר השני מבית הספר להנדסה של USC Viterbi, והמשיכה בשיתוף עם האוניברסיטה, שם שימשה כחברת מועצת הנדסה אסטרונאוטית להנדסה.
בשנת 1982 כהן גם כן הפכה לבוגרת התוכנית המנהלתית להנדסה ב-UCLA.
חיים מקצועיים
בשנת 1990, לאחר שפרשה מעבודתה כמהנדסת, ייסדה כהן חברת הוצאה לאור בשם Cascade Pass עם בעלה השלישי, דייוויד כץ. יחד הם פרסמו שתי סדרות ספרים: (א) הסדרה "את יכולה להיות אישה ..." נוצרה כדי לעודד נערות צעירות מאוד להמשיך בקריירות במדע והנדסה; (ב) הסדרה "הירוקה" מתמקדת בקידום פרקטיקות (הרגלים) סביבתיות חיוביות, המיועדות לילדים צעירים. Cascade Pass מכרה יותר ממאה אלף ספרי ילדים הודות לשתי הסדרות הללו.
Cascade Pass פרסם גם ספר בשם "נשות אפולו" (שנכתב על ידי רובין פרנד), ובו ביוגרפיות קצרות על ארבע הנשים שעזרו להטיס ולהנחית את האדם הראשון על הירח, ג'ודית ביניהן.
בחודש מאי 2014, כהן קיבלה את פרס התרומות הספרותיות המובהקות של IEEE-USA עבור עבודתה עם STEM (מדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה) לילדים.
חיים אישיים
כהן הייתה אם לארבעה ילדים, ביניהם המהנדס והמדען הידוע ניל סיגל והשחקן ג'ק בלאק. השלושה הראשונים נולדו (ניל, הווארד ורחל) מנישואיה עם ברנרד סיגל, אותו הכירה בקולג' ועמו התחתנה מספר חודשים לאחר מכן.
כהן ובעלה סיגל התגרשו בשנות השישים, וכהן התחתנה לאחר מכן עם תומאס ויליאם בלאק. בנה הרביעי, ג'ק, נולד להם בשנת 1969. כהן ובלאק (בעלה השני) התגרשו בסוף שנות השבעים. בעלה השלישי היה דייוויד כץ. השניים עדיין היו נשואים כאשר כהן נפטרה מסרטן בשנת 2016.
אמה קובורן
אמה קובורן (באנגלית: Emma Coburn; נולדה ב-19 באוקטובר 1990) היא אתלטית אמריקאית. אלופת העולם (לונדון 2017), בעלת מדליית ארד אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016), 6 פעמים אלופת ארצות הברית (2011, 2012, 2014 - 2017), שיאנית אמריקה לשעבר בריצת 3000 מטר מכשולים.
ביוגרפיה
קובורן נולדה וגדלה בבולדר, קולורדו.
2011
באליפות העולם שנערכה בטגו קוריאה הדרומית באוגוסט 2011 סיימה במקום עשירי בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:51.40 דקות.
2012
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה במקום שמיני בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:23.54 דקות.
2015
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג באוגוסט 2015 סיימה במקום חמישי בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:21.78 דקות.
2016
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה קובורן במדליית ארד בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:07.63 דקות, אחרי רות ג'בט מבחריין (8:59.75 דקות) והיווין ג'פקמוי מקניה (9:07.12 דקות).
אלופת העולם
באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 זכה קובורן במדליית זהב בריצת 3000 מטר בשיא אמריקה ובשיא אליפות חדש של 9:02.58 דקות, לפני בת ארצה קורטני פרריכס (9:03.77 דקות) והיווין ג'פקמוי (9:04.03 דקות).
קרחון דיבל (אנטארקטיקה)
קרחון דיבל (באנגלית: Dibble Glacier) הוא קרחון נישא באנטארקטיקה.
הקרחון זורם לעבר צידו המזרחי של מפרץ סלמון.
גילוי הקרחון
הקרחון התגלה באמצעות תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה (שנערך בין השנים 1946- 1947).
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שם ג'ונאס דיבל (Jonas Dibble), שהיה הנגר של ספינת צי ארצות הברית פיקוק (USS Peacock) אשר עליה הפליגה משלחת החקר של ארצות הברית, לחקר האוקיינוס השקט בין השנים 1838–1842. דיבל הציל את הספינה עת שההגה שלה נשבר בלחץ הקרח.
לקריאה נוספת
• LAM Hoi Ming, A case study of sea ice Concentration retrieval near Dibble Glacier, East Antarctica: Contradicting observations between passive microwave remote sensing and optical satellites, August 2016, Bremen, Germany
יחסי ישראל–קמרון
כיום (2021) מחזיקה ישראל בשגרירות ביאונדה בעוד לקמרון שגרירות ברמת-גן. שגריר ישראל בקמרון עד 2023 היה איזי ינוקא ושגריר קמרון בישראל הוא ז'אן-פייר בייטי בי אסאם (Jean-Pierre Biyiti Bi Essam).
קמרון היא אחת משתי המדינות היחידות באפריקה (לצד אריתריאה) שאינה מכירה בקיומה של מדינה ערבית בשטחי ארץ ישראל.
ראשית היחסים
מדינת ישראל הכירה בעצמאותה של קמרון מצרפת והממלכה המאוחדת ב-1 בינואר 1960. ימים אחדים לאחר מכן נערך הביקור הראשון של אישיות רמת-דרג מבין שתי המדינות. ב-31 בדצמבר 1959 נסעו שרת החוץ דאז גולדה מאיר ושגריר ישראל בגאנה אהוד אבריאל לדואלה, שם השתתפו - ביחד עם המזכיר הכללי של האומות המאוחדות דאג המרשלד - בחגיגות יום העצמאות הראשון של המדינה. ב-1962 ערך אבא אבן, אז שר החינוך והתרבות, ביקור בקמרון. ב-4 בינואר 1963 נודע כי יושב ראש המועצה הכלכלית-סוציאליסטית של קמרון, גיום נגומו, לביקור בן שבועיים בישראל, במסגרתו ביקר במפעלים תעשייתיים ובקיבוצים, וכן ניהל שיחות עם פקידים ישראלים.
כעבור שלושה ימים, ב-7 בינואר, נחת נגומו בנמל התעופה בן-גוריון עם משלחת כלכלית ובה שניים מחברי המועצה ומזכירה הכללי, והתקבל על ידי יו"ר ועדת הכלכלה בנימין אבניאל. הוא סייר באזורי פיתוח, נועד עם שרת החוץ מאיר ופקידים בכירים אחרים וסייר ביישובים חקלאיים. באפריל 1963 נחתמו פרוטוקולים מבצעיים מיוחדים בירושלים בין שתי המדינות, במסגרת ההסכם הכללי לשיתוף פעולה טכני וכלכלי שנחתם באוקטובר אשתקד. שגרירה הראשון של ישראל ביאונדה היה אלחנן גפני.
ב-15 במאי 1963 הגיע נשיא קמרון, אחמדו אהידג'ו, ביחד עם שרי ממשלתו לביקור ראשון בישראל. אהידג'ו ערך ביקור גומלין זה בעקבות הזמנה שקיבל סגן שר החוץ הקמרוני גזו נקהא-נגהאקי (שבאותה נכח בישראל במסגרת ביקור של משלחת רצון טוב) מממשלת ישראל בשלהי אוקטובר 1962. הביקור הממלכתי היה ייחודי, שכן במסגרתו היה אהידג'ו הנשיא המוסלמי הראשון לבקר בישראל. במהלך הביקור, שהיה בן שבוע ימים, הניח זר על קברו של נשיא מדינת ישראל לשעבר יצחק בן-צבי, היה אורחה של מערכת הביטחון הישראלית ואף ביקר באחד מבסיסי חיל האוויר הישראלי וביקר בחיפה. נוסף על כך, ניהל שיחות מדיניות עם גולדה מאיר וראש הממשלה דוד בן-גוריון.
במישורי החינוך, הנוער והחקלאות, נוסדו מרכזי הכשרה על ידי צוות בן עשרה קציני נוער חלוצי לוחם וגדודי נוער ומדריכים חקלאיים. אישים ישראלים רבים ביקרו בישראל, ובכלל זה שרת החוץ מאיר, ראש הממשלה לוי אשכול ושר החקלאות משה דיין.
ניתוק היחסים בצל מלחמת יום הכיפורים
ב-1970 הקימו חברת סולל-בונה וקבוצת פרדמן את בית המלון המודרני הראשון ביאונדה הבירה. במהלך ועידת הפסגה של האיחוד האפריקאי ב-1971 הביע נשיא זמביה דאז, קנת קאונדה, את חששות ארצו שאם לא תתקבל החלטה ברורה נגד הכיבוש הישראלי ביהודה שומרון ועזה, "זמביה עלולה למצוא עצמה באותו המצב". קאונדה הציע כי על מדינות אפריקה להיות מעורבות יותר בסכסוך ישראלי-ערבי, וקרא לנשיא התורן של האיחוד להתייעץ עם מדינאים אפריקאים ותיקים במגמה לאלץ את ישראל לחתור להסכם שלום. ב-28 ביוני 1971 הודיעה מזכירות האיחוד על הקמת ועדה מיוחדת בשם "עשרת החכמים" (Ten Wise Men) בה היו חברים עשרה מנשיאי מדינות אפריקה, ובהם אחמדו אהידג'ו, נשיא קמרון. בכינוס הראשון של עשרת החכמים בקינשאסה (23-25 באוגוסט) הוחלט כי ארבעה מחברי הוועדה ובהם אהידג'ו יבקרו במצרים ובישראל. הארבעה התקבלו בישראל על ידי יושב ראש הכנסת ראובן ברקת ב-3 בנובמבר 1971. אהידג'ו ערך (ביחד עם שלושת הנשיאים האחרים: מובוטו, סנגור וגואון) פגישות עם נשיא המ­דינה זלמן שזר, ראש הממשלה גולדה מאיר, שר החוץ אבא אבן ושר הביטחון משה דיין.
ב-13 באוקטובר 1973 ניתקה קמרון באורח רשמי את יחסיה עם ישראל בעקבות לחצים ערביים להפגנת סולידריות חברתית עם מצרים, שלחמה נגד ישראל במלחמת יום הכיפורים. אולם גם בשנות הניתוק, בהיעדר יחסי מסחר רשמיים, התנהלה פעילות ענפה בתחום הכלכלי ובסיוע הצבאי. בכלל זה פעילותן של החברות סולל-בונה ומוטורולה, שהמשיכו את פעילותן בקמרון בחסות חברות אמריקאיות וצרפתיות זרות. גם לאחר ניתוק היחסים המשיך אהידג'ו את קשריו המעשיים עם ישראל במישור הכלכלי והמסחרי, אף כי בצורה מצומצמת ובצדודיות נמוכה. בין השאר המשיכה חברת סולל-בונה לפעול בקמרון בחסות חברה אמריקאית בשם "ריינולדס" ועסקה בבניית שיכונים, וחברת מוטורולה הישראלית פעלה בקמרון באותה תקופה בחסות חברה צרפתית.
חידוש היחסים
היחסים הדיפלומטיים בין ישראל וקמרון חודשו ב-26 באוגוסט 1986. יממה לאחר הביקור, ערך ראש ממשלת ישראל דאז שמעון פרס ביקור בקמרון ונועד עם נשיא קמרון פול בייה ובתומו חתם על הסכם, דמוי הסכם שלום, עם ההנהגה הקמרונאית. ב-7 באוקטובר אותה שנה, ראש הממשלה פרס הצהיר במליאת הכנסת כי ישראל חידשה את יחסיה עם קמרון.
קמרון הייתה המדינה הרביעית שחידשה את יחסיה עם ישראל, כשנה לאחר חוף השנהב. בעוד שבמשרד החוץ הביעו אכזבה מחוף השנהב על כך שלא הקדימה לחדש את יחסיה קודם לכן, לגבי קמרון הייתה הפתעה לטובה בשירות החוץ הישראלי כיוון שהמוסלמים מהווים כ-30% מהאוכלוסיית המדינה והייתה להם השפעה פוליטית ניכרת. יתר על כן, קמרון הייתה חברת הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי וקיבלה סיוע גם מהבנק האסלאמי לפיתוח (שמרכזו בערב הסעודית), הנותן הלוואות ומענקים למדינות החברות בארגון בלבד. ההתחייבויות הכספיות של מדינות ערב לקמרון בשנים 1974-1981 היו גדולות: 213.3 מיליון דולר אמריקני ניתנו כהלוואות בתנאים נוחים ו-48.8 מיליון דולר בתנאים רגילים.
בין הגורמים שהניעו את ממשלת קמרון להיות בין המדינות הראשונות שחידשו את יחסיהן הדיפלומטיים והבילטרליים עם ישראל היה שינוי שיטת הממשל. ב-1983 התפטר הנשיא אהידג'ו בשל בריאות רופפת, ובמקומו נבחר מי שכיהן תחתיו כראש הממשלה, פול בייה הנוצרי. ב-1984, לאחר שני ניסיונות הפיכה שנועדו להפיל את ממשלו של בייה (הראשון על ידי תומכי אהידג'ו והשני על ידי חיילי משמר הנשיא), פנה בייה לישראל בבקשה לשקם את שירותי המודיעין ההרוסים שלו וכן לאמן ולצייד יחידה עילית בכוחותיה המזוינים של ארצו ואת המשמר הנשיאותי, שהורכב ברובו מנוצרים. פניותיו של בייה לישראל נעשו בעידודו של איש העסקים הישראלי מאיר מיוחס, שפעל רבות לקידום יחסי ישראל עם קמרון במישורים הביטחוניים והאזרחיים (ושהוסיף לחתור למען חידוש יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו-ישראל הודות לקשריו עם הנשיא מובוטו).
קמרון גילתה עניין רב בחידשו היחסים עם ישראל כיוון שנהנתה מהסיוע הביטחוני שהעניקה לה ישראל בתקופת היעדר היחסים. דוגמה לכך הייתה היעתרותה של ישראל לבקשתה של בייה לשלוח לארצו קציני צה"ל אחדים. בד בבד אישר בייה הקמת משרד אינטרסים ישראלי בראשות ממונה על היחסים, שפעל בחסות שגרירות בלגיה ביאונדה. ב-1986 נפתחה השגרירות הישראלית ביאונדה מחדש. לנשיא בייה, כמו לרבים מהאוכלוסייה הנוצרית בקמרון, ישנו יחס מיוחד ליהדות ולארץ הקודש, ואף קיבל שיעורים בתורה ובקבלה מהרב יהודה ליאון אשכנזי (מניטו) שהגיע מישראל. ב-1987 ביקר בקמרון ראש הממשלה דאז יצחק שמיר.
היחסים בשנים האחרונות (מאז 2000)
בשלהי דצמבר 2014 הפעילה שגרירות ישראל ביאונדה מיזם ספורט, ביחד עם תוכנית הפיתוח של האו"ם ונציבות האו"ם לפליטים, במסגרתו אומנו כ-3,000 ילדים על ידי מאמנים ישראליים לצד מאמנים מקומיים אחדים. ב-13 ביולי 2016 שלחו המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי ומשרד החקלאות ופיתוח הכפר 200 ערכות מלאות של חליפות מגן במסגרת הענק סיוע הומניטרי לממשלת קמרון המתמודדת עם שפעת העופות.
בשנים האחרונות קמרון היא אחת המדינות שהכי פחות תומכות בהחלטות אנטי-ישראליות המתקבלות באו"ם, ונוהגת לרוב להימנע בהן.
נציגויות דיפלומטיות
שגרירה הנוכחי של ישראל בקמרון הוא רן גידור, שמונה לתפקידו ב-17 בינואר 2016. שגרירה של קמרון בישראל הוא הנרי אטונדי אסומבה, המשמש כזקן הסגל הדיפלומטי בישראל. אסומבה הגיע לישראל תחילה כממונה על היחסים בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20. בתוך זמן קצר הועלה בדרגו הדיפלומטי והתמנה לשגרירה הראשון של קמרון בישראל, תפקיד בו הוא מכהן מאז ועד היום (2018).
יחסים כלכליים
העשייה הכלכלית של ישראל בקמרון הייתה ועודנה רחבה ומשמעותית. בניית שיכונים בכלל ובתי מגורים בפרט על ידי חברת סולל-בונה, פעילות ביטחונית מצד חברות כתעש מערכות והתעשייה האווירית לישראל ופעילות חברות אחרות כדוגמת תעשיות רכב נצרת עילית, תדיראן ומוטורולה ישראל סיפקו ציוד לכוחות המזוינים של קמרון. חברת תה"ל הקימה חוות גידול עופות, גידול תירס ובוטנים. נוסף על כך, בקמרון פעלו חברת נטפים בתחום ההשקיה וחברת "דגם" בתחום שירותית הדואר. ב-2008, היצוא הישראלי לקמרון ב-18 מיליון דולר אמריקני וייבאה ממנה בהיקף של חצי מיליון דולר. ב-2009, השנה בה המשבר הכלכלי העולמי גאה, עלה באופן מפתיע היקף הייצוא הישראלי ל-24.3 מיליון דולר ואילו הייבוא ירד למאה אלף דולר בלבד. קמרון, ביחס לשאר שכנותיה באפריקה, מצליחה לשמור על איזון ושקט פוליטי, ובעקבות זאת פיתחה את אחת הכלכלות החיוביות באפריקה. הדבר אפשר את פיתוח את פיתוח החקלאות, התחבורה ותעשיית הנפט, אך הבירוקרטיה הלא-יעילה דוחה משקיעים רבים מישראל בפרט ומהעולם בכלל.
נחי אייל
נחי (נחמן) אייל (נולד ב-15 ביולי 1962) הוא פעיל פוליטי ישראלי, מייסד והמנכ"ל הראשון של הפורום המשפטי למען ארץ ישראל. בעבר היה מנכ"ל מפלגת תקומה ומועמד מטעמה ובהמשך מטעם מפלגת הימין החדש לכנסת.
ביוגרפיה
אייל, בנם של אברהם ופרידה גדל בירושלים. למד בבית ספר דוגמה לבנים, בישיבה התיכונית אור עציון ושימש מדריך בתנועת בני עקיבא.
אלחנן אילת
אלחנן אילת (נולד ב-26 במאי 1932) הוא מהנדס ואיש חינוך ישראלי, הקים את מכללת אפקה וכיהן כנשיאה הראשון, ניהל את בית הספר אורט סינגאלובסקי ואת בית הספר להנדסאים, וזכה בפרס החינוך של עיריית תל אביב יפו ובפרס רמניסיאנו.
ביוגרפיה
אילת נולד ב-26 במאי 1932 בווינה, אוסטריה, בשם גרהרד אלטבך. בגיל שנתיים, עם עלייתו לחיפה עם הוריו ואחיו בן הארבע, עוברת שמו לאלחנן ולימים,עם שליחתו של אחיו לצרפת מטעם חיל הים, הם עברתו את שם המשפחה לאילת. ב-1936 עברה המשפחה להתגורר בצריף בנהריה בהזמנת ד"ר זליג סוסקין, אחד ממייסדי העיר.
נחי אייל
ביוגרפיה
לאחר שירותו הצבאי התגורר בירושלים, שימש רכז מחוז בבני עקיבא ומנהל בעיתון נקודה. בהמשך עבר לשדמות מחולה, שם עסק בחקלאות, בהדרכה והקים מדרשת טיולים. ב-1991 עבר לפסגות וכיהן כמנהל עיתון אותיות.
אלחנן אילת
ילדותו בצל המרד הערבי
הצריף בו התגוררה משפחתו של אילת היה הצפוני ביותר בנהריה, ולכן סבל מירי תדיר ולעיתים אינטנסיבי במהלך המרד הערבי הגדול. אביו של אילת בנה חומת לבנים ובטון מצפון וממזרח לצריף במטרה להגן על המשפחה, שנותרה עד סיום המרד ללא חשמל או שירותים בצריף. במקביל, החל אילת ללמוד בבית הספר היסודי וכבר לאחר שנה "קפץ" מכיתה א' ישירות לכיתה ג'.
נחי אייל
ביוגרפיה
למד מדעי החברה והרוח באוניברסיטת אריאל. שימש כמנכ"ל מפלגת תקומה מאז הקמתה ב-1999 ועד לשנת 2014. לשעבר מנכ"ל הפורום המשפטי למען ארץ ישראל. סייע להקמת עמותת "ירוק עכשיו" וסוכנות הידיעות "תצפית". הקים את בית הספר "עובדה" ללימודי עיתונות. הקים וניהל את המכינה הקדם צבאית "אלישע", את ישיבת יריחו ואת הישיבה בקבר רחל. היה ממקימי תנועת "אורות" ומשמש כמנכ"ל העמותה, ארגון "אורות חסד" והעלון "מעט מן האור".
אלחנן אילת
שנות נעוריו בחיפה
ב-1945 החל אילת ללמוד בתיכון המקצועי בסמ"ת, ולאור הישגיו בבחינות הפסיכוטכניות המקדימות זכה למימון לימודיו על ידי ועדת החינוך הארצית. מלבד הצטיינותו בלימודים בכלל ובלימודי הפיזיקה בפרט, אילת השתתף במגוון נבחרות ספורט של בית הספר, כגון נבחרת הכדורסל שזכתה באליפות בתי הספר התיכוניים הארצית. ב-1946 וב-1947 זכה פעמיים ברצף במקום הראשון באליפות ישראל לנוער במשחה של כ-3.5 ק"מ לאורך החוף משבי ציון לנהריה.
ב-1946, במקביל ללימודיו, השלים אילת קורס מפקדי סירות של אגודת הפועל, ולאחר מכן השתתף בקליטת מספר אוניות מעפילים. במהלך אחד האימונים נתפס עם כמה מחבריו על ידי השלטונות הבריטים והוחזק במעצר ליד היישוב הערבי א-זיב. לטענתו הוא נמלט ורץ מספר קילומטרים עד לנהריה כדי לספר על האירוע, ובכך הוביל להתערבות נציגי העיר ושחרור העצורים.
במהלך לימודיו בכיתה י"א פרצה מלחמת העצמאות. על אף גילו הצעיר, הצליח אילת להשתלב ב"הגנה", השתתף במספר קרבות בגליל המערבי ואף נמלט בזחילה מההתקפה על שיירת יחיעם. לאחר המלחמה עברה המשפחה להתגורר בחיפה, ואילת השלים את לימודיו התיכוניים ואת בחינות הבגרות בתוך כ-4 חודשים.
שירותו הצבאי
עם גיוסו (1950), מייד לאחר טירונות קצרה, החל אילת קורס קצינים (ללא קורס מ"כים לפניו כפי שהיה נהוג באותה תקופה). מפקדו בקורס היה יצחק בן מנחם ("גוליבר"), אשר שירת ביחידה 101 ונהרג ב-1955 ב"מבצע כנרת". חברו לצמד היה דני מט.
לאחר קורס הקצינים, למרות שאיפותיו לשרת בצנחנים, הובילה אותו השכלתו הטכנית לנ"מ, שם עסק בתחום המכ"ם. במהלך שירותו הסדיר הוצב בתפקידי סגן מפקד בסיס המכ"ם הראשי בחיפה, מפקד קורס גדנ"ע ים, וקצין הדרכה באח"י מזנק ק-32.
לקראת סיום שירותו הצבאי הכיר אילת את בת זוגו לחיים, יהודית יוסימוב.
השכלה גבוהה
במקביל להמשך לימודיו עבד בחברת החשמל בעבודות רשת (כגון ניקוי קווי מתח עליון), וכמורה (בעיקר לחשמל) בבסמ"ת.
ב-1956 סיים תואר ראשון (BSC) בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה בהצטיינות יתרה. כעבור שנה השלים גם פרויקט מיוחד שזיכה אותו בתואר הנדסי (בנוסף לתואר המדעי). במסגרת הפרויקט בנה מחשב אנלוגי (מרכיבים פסיביים בלבד), שהיה הראשון מסוגו בארץ, לזיהוי תקלות במערכות של אספקת אנרגיה חשמלית.
לאחר התואר הראשון החל לעבוד כאסיסטנט בטכניון, והמשיך לתואר שני בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה, אותו סיים בהצטיינות ב-1959. בעבודת המאסטר עסק בין היתר במגברים מגנטיים, והשתמש במחשב אותו בנה שנה קודם.
פועלו בחינוך ובתעשייה
ב-1959 מונה אילת לסגן מנהל בסמ"ת, והקים את השלוחה של בסמ"ת בקריית הטכניון. בתפקיד זה נשאר עד 1966.
לאחר מכן מונה לסגן מנהל החינוך המקצועי הארצי במשרד החינוך. כעבור שנה החל לנהל את בית הספר הגדול בישראל, אורט יד סינגאלובסקי בתל אביב. כעבור שנה עבר לגור ברחוב חיים לבנון בתל אביב.
ב-1971 עזב את אורט סינגאלובסקי. בשנים הבאות שימש כמנכ"ל בחברות סיגנל-אור וספַּקוֹ, שעסקו במערכות רמזורים (לרבות הקמה ותחזוקה של מערכות הרמזורים בתל אביב וסביבתה), תאורת רחובות, עבודות בקרת תנועה וכן פרויקטים ביטחוניים שונים. ב-1971 הגה את הרעיון של נתיב לתחבורה ציבורית. בין הפרויקטים שהוביל ישנו מערך רמזורים שסופק לטהראן, ואיפשר לשאח' המקומי לשלוט בכל הרמזורים שנקרו בדרכו.
עד 1973 הועבר תפקיד המילואים של אילת מחי"ר ל-נ"מ, שהתפתח מאוד לאחר מלחמת ששת הימים, מתוך הכרה בחשיבות הלוחמה האווירית. ב-1973 גויס למילואים למשך 5 חודשים, ושימש כסמג"ד בגדוד 895 בחזית הדרומית ולאחר מכן כמג"ד בגדוד 809 בחזית הדרומית. כאשר שב מהמילואים נאלץ לעזוב את סיגנל-אור וספקו, ועבר לחברת אַרְקוֹ-אריאל, אותה ניהל במשך כשנתיים וחצי.
ב-1977 התמנה למנהל בית הספר להנדסאים של אוניברסיטת ת"א. במהלך כהונתו, בשנים 1977-1997, עלה מספר התלמידים בבית הספר מ-300 עד ל-6,000 - צעירים ומבוגרים, אנשי צבא, עולים חדשים ומשתלמים מהארץ ומחו"ל, וכן כ-450 אנשי סגל.
ב-1996 הקים אילת את המכללה האקדמית להנדסה בת"א, ושימש כנשיאהּ למשך שתי קדנציות, עד שנת 2002. בגיבוי המועצה להשכלה גבוהה התפתחה המכללה וגדלה לכ-1500 סטודנטים במקצועות ההיי-טק.
אילת התאלמן ביוני 2001. ב-2003 נחנכה סירה על שם אשתו בימיה בנהריה.
לאחר הפרישה
ב-2002 יצא אילת לפנסיה, אך המשיך לשמש כיועץ לגופים שונים בתחומי החינוך וההנדסה (כגון מוזיאון המדע הלאומי בחיפה וחברת רובוגרופ).
במקביל להמשך העבודה המקצועית בפנסיה, התפנה אילת לעיסוקים אישיים, כגון קבוצת הזמר שיזם עם יהודית ועם חבריהם ב-1983. ב-2007 יזם ביחד עם חברו קבוצת טיולים עבור חבריהם ללימודים מהטכניון, ובמשך מספר שנים ריכז וניהל את הטיולים של קבוצה זו.
בשנים האחרונות החל אלחנן לכתוב את זכרונותיו, בין היתר עבור המוזיאון לתולדות העיר נהריה. ב-2015 התראיין לפרויקט התיעוד של דור תש"ח.
פרסים
ב-1988 זכה אילת בפרס רמניסיאנו לכלכלה בהמלצת פרופ' יובל נאמן. ב-1995 זכה בפרס החינוך של עיריית תל אביב יפו.
נחי אייל
ביוגרפיה
בשנת 2006, במהלך פינוי עמונה, הוכה בנו יחיעם אייל על ידי שוטר, נפצע קשה, עבר החייאה, ולבסוף השתקם מהפציעה. בעקבות מקרה זה, יזם אייל את הקמת תוכנית "מאמינים במשטרה" ואת פרויקט "מכינה לחיים" מכינה קדם-משטרתית. מיזם המכינה המקדימה לא הצליח אבל פרויקט מאמינים במשטרה הצליח וממשיך מדי שנה בהתמדה, בגיוס בוגרי מכינות וישיבות הנמצאים לאחר שירותם הצבאי למשטרה, בתוכנית ייחודית המכשירה שוטרים דתיים לתפקידי קצונה במשטרת ישראל, תוך שילוב לימודים תורניים בבית המדרש, על מנת שלמתגייסים יהיה ליווי בתחום ההלכתי והרוחני לכל אורך המסלול.
היה יועצו של חבר הכנסת חנן פורת, ומקורב לשר אורי אריאל.
היה חבר דירקטוריון קק"ל מ-2012 ועד 2020 ואחראי על פיקוח ואכיפה על פלישות לקרקעות קק"ל.
בבחירות לכנסת ה-19 הוצב אייל במקום ה-15 ברשימה המשותפת של הבית היהודי ותקומה ולא נכנס לכנסת. בבחירות לכנסת ה-20 הוצב במקום ה-17 ברשימה המשותפת ולא נכנס לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 פרש מתקומה ועבר למפלגת הימין החדש, שם הוצב במקום ה-16 ברשימה. במערכות הבחירות הבאות לא התמודד לכנסת.
חיים אישיים
תושב פסגות. נשוי לרחל ואב לשבעה.
מסגד פיטיה
מסגד פיטחה (בשוודית: Fittja moské) הוא מסגד הממוקם במחוז סטוקהולם שבשוודיה, ושייך לקהילה טורקית איסלאמית מקומית שמונה כ-1,500 חברים. בניית המסגד, הבנוי בסגנון אדריכלי טורקי, החלה בשנת 1998 והסתיימה כעבור 9 שנים, בשנת 2007.
גובהו של מינרט המסגד הוא 32.5 מטרים והוא המינרט הגבוה ביותר באירופה (המסגד הגבוה ביותר באירופה ממוקם בפיר, אלבניה, וגובהו הכולל הוא 51 מטרים).
הפוגה (רפואה)
ברפואה, הפוגה (או "נסיגה", בלעז: רמיסיה) היא מצב בו תסמינים של מחלה פוחתים בצורה משמעותית או נעלמים. המונח משמש לעיתים גם לציין תקופת הזמן בה מתקיימת ההפוגה בתסמינים.
המונח "הפוגה מלאה" (לעיתים נקראת גם "רמיסיה שלמה"), מציין היעלמות מוחלטת של כל הסימנים לקיומה של מחלה בגוף. מי שעברו הפוגה מלאה של מצב רפואי או מחלה יכולים להיחשב שנרפאו, אך עדיין קיימת אפשרות של חזרה עתידית של המצב או המחלה. לפיכך, במחלת הסרטן צוותי רפואה נוטים להימנע מהמונח "החלמה", ובמצב של הפוגה מלאה הם נוטים להשתמש במינוח "היעדר עדויות למחלה" - מונח אשר לא שולל אפשרות של חזרה עתידית של המחלה.
דובר ראש הממשלה
דובר ראש הממשלה או בשמו הרשמי "ראש מערך התקשורת" הוא יועץ התקשורת הראשי של ראש ממשלת ישראל.
תפקיד זה נחשב בכיר בסגל ראש הממשלה והוא כפוף לראש הסגל.
תפקיד ראש מערך התקשורת נוסד ב-2006, עם הקמתו של מערך ההסברה הלאומי, כאשר פוצלו התפקידים של יועץ התקשורת של ראש הממשלה.
מלבד ההתנהלות השוטפת מול התקשורת, עומד דובר ראש הממשלה בראש "מערך הדוברות" התפקיד ניהול צוות נכון לשנת 2021, של עשרה אנשים.
תפקידים
תפקידו העיקרי הוא דברור ראש הממשלה והצגתו בפני התקשורת על היבטיו השונים:
מערך התקשורת והדוברות
מערך התקשורת והדוברות הוא הזרוע האמונה על הדוברות והייעוץ התקשורתי השוטף של ראש ממשלת ישראל, משרד ראש הממשלה ויחידות הסמך הכפופות למשרד ביניהם: המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים, הוועדה לאנרגיה אטומית, שירות הביטחון-הכללי, ומערך הסייבר הלאומי.
אנשי המערך אמונים על הקשר היום-יומי עם כלי התקשורת ומספקים מענה לפניית כלי התקשורת במשך 24 שעות ביממה.
המערך כולל גם את: נכון לשנת 2021, המערך כולל 10 אנשי צוות.
דובר ראש הממשלה בתרבות הפופולרית
תפקידו של דובר ראש הממשלה זכה לחשיפה בסרט "מבצע יונתן" שם גילם עודד תאומי את "דן זמיר" דובר ראש הממשלה בתקופת ממשלתו הראשונה של יצחק רבין.
הנשיא הנצחי של הרפובליקה
הנשיא הנצחי של הרפובליקה (בקוריאנית: 공화국의 영원한 주석) הוא תואר שניתן לקים איל-סונג המנוח, נשיאה הראשון של קוריאה הצפונית. התואר ניתן לו במסגרת תיקון לחוקת קוריאה הצפונית שהתקבל ב-5 בספטמבר 1998. במבוא לחוקה נכתב: "תחת הנהגתה של מפלגת הפועלים של קוריאה הצפונית, הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה והעם הקוריאני יראו, בהערכה גדולה, במנהיג הדגול החבר קים איל-סונג את הנשיא הנצחי של הרפובליקה...". משמעות הדבר היא שאיל-סונג המנוח הוא האדם היחיד הרשאי להחזיק בתואר "נשיא המדינה".
התואר "הנשיא הנצחי של הרפובליקה" מוזכר במבוא לחוקה, ואינו מוזכר עוד בהמשך. מטבע הדברים, זהו תואר כבוד שאינו מקושר לשום משרד ממשלתי ולא ניתנו למחזיק בו סמכות או הטבות כלשהן.
סמכויות הנשיא, שתפקידו בוטל באופן רשמי עם קבלת החוקה ב-1998, חולקו בין שלושה משרדי ממשלה: ראש הממשלה, יושב ראש נשיאות אספת העם העליונה, ויושב ראש ועדת ההגנה הלאומית. יושב ראש ועדת ההגנה הלאומית נבחר גם לשמש כמנהיג המדינה דה יורה.
האריאט דינרסטיין
האריאט דינרסטיין (באנגלית: Harriet Dinerstein; נולדה ב-1955) היא פרופ' אמריקאית לאסטרונומיה, מתמחה בחקר אזורים בחלל הנקראים אזור H II ובחישוב כמות החומר וה בתוך כוכבים, כוכבי לכת ונביולות (Planetary nebulae).
קורות חיים
דינרסטיין נולדה בניו יורק למשפחה ממוצא יהודי וגדלה במרכז העיר. היא נחשפה לראשונה בחייה לתחום האסטרונומיה כמדע במהלך לימודיה בתיכון בשנת 1969 כשהשתתפה בתוכנית לחקר המדע בחסות הקרן הלאומית למדע ופלנטריום היידן. תוכנית זו אפשרה לה לפגוש אסטרונומים בחיים האמיתיים, וביססה את אהבתה לתחום.
בשנת 1975, כשהייתה בת 20, קיבלה את התואר הראשון שלה (Bachelor of Science) מאוניברסיטת ייל, ולאחר מכן למדה לתואר שני באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז ובשנת 1980, כשהייתה בת 25, קיבלה את התואר השני (Ph.D). עבודת הדוקטורט שלה כללה שילוב תצפיות משני משטרים ספקטרוסקופים שונים, אינפרה אדום ואופטית. כיום, אסטרונומיה מסוג זה של "אורך גל-רב" (multi-wavelength) נמצאת בשימוש נרחב כדי לחקור כל מיני עצמים ובעיות בתחום האסטרונומיה. האריאט דינרסטיין הגיעה לראשונה לאוניברסיטת טקסס בשנת 1982 כעמיתה במחקר פוסט-דוקטורט בקרן רוברט א.וולש ובשנת 1985 הצטרפה לסגל האוניברסיטה כמרצה.