cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרובינקיה היספניה טארקוננסיס
דת
במהלך המאה הראשונה לספירה, חלקים מסוימים מהאריסטוקרטיה בטארקוננסיס החלו לאמץ מנהגים של דתות מסתורין שונות, דתות שהיו מאופיינות באחווה קהילתית, פילוסופיה של הארה מיסטית ואמונה בחיים לאחר המוות. בין היתר, כת מאמיני איסיס יובאה על ידי סוחרים לערי החוף של הפרובינקיה במהלך המאה הראשונה, פסל שיש בקלוניה שמיוחס לאיסיס הוא ראייה לכך. כתות מסתורין נוספות שהיו קיימות בפרובינקיה היא כת מאמיני מיתראס וכת האלה האם קיבלה (Cybele).
מיקי קאופמן
מיקי קאופמן (11 בינואר 1950 – 3 במרץ 2021) היה יועץ שיווק ותקשורת, כותב ומספר סיפורים ישראלי.
פרובינקיה היספניה טארקוננסיס
דת
לקראת המאה השלישית לספירה, קהילות נוצריות רבות שגשגו ברחבי האימפריה, והיו מקושרות זו לזו ברשת של בישופות, ובמאה השלישית קהילות נוצריות בטארקוננסיס באסטוריקה אוגוסטה, טארקו ובמקומות נוספים החלו לסבול מדיכוי מצד השלטונות הרומיים, כשב-259 לספירה הבישוף פרוקטואוסוס מטארקו ודיאקוניו נשרפו על המוקד באמפיתיאטרון של העיר, אולם דיכוי זה לא האיט את התחזקות הנצרות בפרובינקיה.
מיקי קאופמן
ביוגרפיה
מיקי קאופמן נולד בתל אביב והתגורר בה כל חייו. נולד לדוקטור רודולף קאופמן, כלכלן יליד ברלין, ולאוֹלִי (פורדס) קאופמן, ילידת וינה. אמו יסדה בווינה בשנת 1935 את 'פרסום או.פי' (O.P) הנושא את ראשי התיבות של שמה. היא עלתה לארץ ישראל בשנת 1938, ולאחר נישואיה לקאופמן החליפה את שם המשרד ל-'או.קי' (O.K). מיקי קאופמן למד בבית הספר היסודי תל נורדאו ולאחר מכן בתיכון עירוני א' (כיום תיכון א' לאמנויות תל אביב). בשנת 1971, לאחר שחרורו מהצבא, הצטרף לעסק המשפחתי שנוהל על ידי אמו ואחותו דורית כהן, ובמרוצת הזמן הפך לשותף. במקביל לעבודתו, למד כלכלה ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, אך בפרוץ מלחמת יום הכיפורים גויס כחייל מילואים והפסיק את לימודיו.
פרובינקיה היספניה טארקוננסיס
הדת הקיסרית
עם ניצחונו של אוגוסטוס במלחמת האזרחים וההכרזה על הקמתה של האימפריה הרומית, אוגוסטוס זכה לתהילה וליוקרה, והחלה מגמה של פולחן אישיות לאוגוסטוס ומשפחתו, ובהמשך לשאר הקיסרים. מסורת זו בחצי האי האיברי שאבה ממנהגי פולחן אבות רומיים, ומנהגי פולחן אישיות איבריים ילידיים, שהיו מוקדשים בדרך כלל למנהיגים פוליטיים וצבאיים. הדוגמה המוקדמת לפולחן קיסרי בפרובינקיה היא מזבח שנבנה ב-26 לפנה"ס בטראקו והוקדש לאוגוסטוס ורומא. ב14 לספירה, טיבריוס נתן רשות לאנשי טראקו לבנות מקדש גדול לאוגוסטוס האלוהי.
עד לשנת 25 לספירה הדת הקיסרית בפרובינקיה התמסדה והפולחן נוהל על ידי היררכיה של כוהנים ופקידים, שניהלו את ימי החג שנועדו להנציח את הקיסרים וצוינו בתאריך ימי ההולדת שלהם, ימי ההכתרה, ניצחונות צבאיים ועוד. כמו כן תפקידם של כוהנים אלו היה לעודד נאמנות לקיסר ולאימפריה בקרב השכבות הנמוכות, לבנות על חשבונם פסלים ומקדשים, ועוד. כוהנים וכוהנות הדת הקיסרית נבחרו כל שנה על ידי מועצות העיר. בחירה לתפקיד זה הייתה הזדמנות לבעלי הממון להביע בפומבי את נאמנותם לאימפריה ולקיסר, וחיזק את מעמדם בחברה.
מיקי קאופמן
מבחר מסעות פרסום
במשך 25 שנה ניהל מיקי קאופמן במסגרת פרסום או.קי מסעות פרסום למותגים מובילים בארץ, בהם מועצת הפירות, רשת שוקן, עיתון הארץ, גלובס, עיתון חדשות, נקה 7 ועוד. כמו כן פרסם חברות שהיו בלתי מוכרות בארץ בראשית דרכן, כגון סופר-פארם ובורגראנץ'.
פרובינקיה היספניה טארקוננסיס
השפעות זרות בתקופת האימפריה הרומית
במהלך המאה הראשונה לספירה, חלקים מסוימים מהאריסטוקרטיה בטארקוננסיס החלו לאמץ מנהגים של דתות מסתורין שונות, דתות שהיו מאופיינות באחווה קהילתית, פילוסופיה של הארה מיסטית ואמונה בחיים לאחר המוות. בין היתר, כת מאמיני איסיס יובאה על ידי סוחרים לערי החוף של הפרובינקיה במהלך המאה הראשונה, פסל שיש בקלוניה שמיוחס לאיסיס הוא ראייה לכך. כתות מסתורין נוספות שהיו קיימות בפרובינקיה היא כת מאמיני מיתראס וכת האלה האם קיבלה (Cybele).
לקראת המאה השלישית לספירה, קהילות נוצריות רבות שגשגו ברחבי האימפריה, והיו מקושרות זו לזו ברשת של בישופות, ובמאה השלישית קהילות נוצריות בטארקוננסיס באסטוריקה אוגוסטה, טארקו ובמקומות נוספים החלו לסבול מדיכוי מצד השלטונות הרומיים, כשב-259 לספירה הבישוף פרוקטואוסוס מטארקו ודיאקוניו נשרפו על המוקד באמפיתיאטרון של העיר, אולם דיכוי זה לא האיט את התחזקות הנצרות בפרובינקיה.
מיקי קאופמן
מבחר מסעות פרסום
בשנת 1977 ניהל את מסע פרסום הבחירות של ד"ש בראשות יגאל ידין, שזכתה להישג אלקטורלי של 15 מושבים בכנסת. בשנת 1991 ניהל את מסע פרסום הבחירות של מפלגת שינוי בראשות אמנון רובינשטיין, לאחר שפרש מהחברה, המשיך לעסוק בפרסום כיועץ לחברות פרסום וללקוחות פרטיים.
פרובינקיה היספניה טארקוננסיס
לפני רומא
החוף המזרחי של האזור לפני הכיבוש הרומאי והקמת הפרובינקיה אופיין בקהילות ותרבויות חקלאיות ילידיות שהיו נתונות תחת השפעה של מושבות פיניקיות ויווניות, ושל העמים הקלטיים מצפון-מערב. החל ממחצית המאה השישית לפנה"ס, מתיישבים יווניים מהעיר פוקאיה שבמערב אסיה הקטנה, הקימו את הערים רודוס, אמפוריון והמרוסקפאיון (רוזס, אמפוריאס ודניה המודרניות בהתאמה). היוונים ייבאו לעמים האיבריים טכנולוגיית חרשות ברזל, וסחרו בסחורות מכל הים התיכון. כמו כן, ישנן ראיות לסחורות שיובאו ממושבות פיניקיות באיביזה. לקראת סוף המאה השישית לפני הספירה, אמפוריון הפכה למרכז סחר חשוב ודרכה סחורות עברו במעלה נהר האברו ולעומק החצי האי.
מיקי קאופמן
מבחר מסעות פרסום
פרסום או.קי זכה פעמיים בפרס הפרסום הישראלי, בשנת 1984 עבור קמפיין השנה "אלברט פירות", ובשנת 1987 עבור הקמפיין "הארץ מדבר בשפה שלי". כמו כן זכה בפרס 'אותות' על הקמפיין "האלטרנטיבה של המדינה" שיצר עבור רשת שוקן כתגובת נגד לסיסמה של ידיעות אחרונות "העיתון של המדינה". בין הסיסמאות הבולטות שהגה קאופמן הייתה הסיסמה "יש לנו חדשות בשבילך", שליוותה את עיתון "חדשות" החל מיום השקתו, ושודרה באותה עת ברדיו על ידי חיים יבין.
פרובינקיה היספניה טארקוננסיס
לפני רומא
המושבות היווניות צמחו והתעשרו בזכות התוצר החקלאי של הקהילות בעמק האברו ולאורך החוף הים תיכוני של חצי האי, ובזכות מרבצים של מתכות ומינרלים בהרים. כמו כן, הנוכחות היוונית השפיעה על העמים המקומיים מבחינה כלכלית ותרבותית. סופרים רומיים מתארים מספר גדול של שבטים ועמים שחיו באזור בעת הכיבוש הרומי, ביניהם הקונטסטני (במחוז אליקנטה של ימינו), האילרגאונס (בעמק האברו), ומדרומם האדטני (במחוזות קסטלון וטרואל של ימינו). מצפונם שכנו הקונפדרציות השבטיות של הדסטני (במחוז סרגוסה של ימינו). אולם העמים הבולטים בכתבים הם אלו אשר נלחמו ברומאים – הקלטיברים במזרח-מרכז חצי האי, הקנטברים והאסטורים בצפון, והקלאיקים בצפון-מערב.
מיקי קאופמן
אלברט פירות
קאופמן יצר את הדמות של אלברט פירות, שגולמה על ידי חיים בנאי, וכתב את התסריטים ל-60 תשדירי השירות של הסדרה ששודרו בטלוויזיה בשנים 1983–1985. כן הגה את הסיסמה "עזוב שטויות אכול יותר פירות" שהושמה בפיו של אלברט פירות כדי להרבות באכילת פירות. "רבע מאה, המון זמן, חלפה מאז שהחלה סדרת התשדירים, ועדיין כולם, גם מי שהיה אז זאטוט, גם מי שבכלל לא נולד, יודעים בדיוק מיהו אלברט פירות, מה היו מכמני הלשון שלו, איך נראה השפם שנמתח לו מעל שפתיו, באיזו שמחת חיים מכר לנו את מרכולתו, אגסים וגויאבות ותפוחים". ענת ביין לובוביץ', כתבת פרסום, שיווק ומדיה בעיתון "גלובס", כתבה כי אלברט פירות הפך ל"גיבור תרבות" ו"לפסגת היצירה הפרסומית", וכי העיתונאית הדה בושס שביקרה אותו קשות בתחילת דרכו, הפכה מאוחר יותר ל"חובבת שלו". כמו כן כתבה כי חיים חפר כתב מקאמה עליו בטורו השבועי בידיעות אחרונות. עוד כתבה כי שנתיים לאחר תום שידור התשדירים, מצא מכון גאלופ כי דמותו של אלברט פירות נמצאה עדיין בתודעתם של 80% מהציבור. בשנת 1983 השתתפו מוני מושונוב ומשה איבגי בסדרה של מערכונים קצרים, שנכתבו כפארודיה על תשדירי השירות המוכרים משנות השמונים, בהם אלברט פירות שזכה "לטיפול מלא בהומור, תזכורת נוסטלגית מהימים בהם הפרסומות היו תמימות ומוני ואיבגי היו צעירים".
פרובינקיה היספניה טארקוננסיס
לפני רומא
לקראת סוף המאה השלישית לפנה"ס, חלק מהקהילות המקומיות התנהלו באופן שהושפע מבחינה פוליטית ותרבותית מהמתיישבים היווניים בחצי האי. העיר סגונטום (סגונטו של ימינו) הייתה אחת מהערים האיבריות הגדולות בתקופה, ונוהלה על ידי אריסטוקרטים בעלי ממון. לעומת זאת, עמים אחרים כמו האילרגטים והאווסטנים הונהגו על ידי מנהיגים צבאיים וכרתו בריתות קצרות טווח עם שכניהם השבטיים. יישובים מקומיים רבים נבנו באופן הדומה ליישובים יווניים, עם חומות מונומנטליות, רחובות ישרים ומקדשים בסגנון יווני.
מיקי קאופמן
נר יצחק
לקראת יום השנה הראשון לרצח יצחק רבין, יזם מיקי קאופמן מחווה לכבודו ולזכרו של ראש הממשלה. הוא הפיק נר זיכרון מיוחד, הנושא את דיוקנו של יצחק רבין וביקש מהציבור "הדליקו נר ליצחק רבין". הנרות נמכרו בעלות הייצור בכל רשתות המזון לרבות רשת "מקדונלד'ס", וגובו במסע פרסום מקיף בעיתונות, בטלוויזיה, ברדיו ובשילוט חוצות. כל הנרות שיוצרו – בסך הכול 350,000 – נמכרו עד האחרון שבהם. מיקי קאופמן ציין כי בנוסף לעצרות ההמונים ובשונה מן הצפייה הסבילה בטלוויזיה, ביקש לאפשר לכל החפץ בכך את האפשרות "להתאבל באופן פעיל. לקיים טקס אינטימי בקרב המשפחה, ולהסביר אף לילדים מדוע מדליקים נר ליצחק רבין." כל הגופים שתמכו בקמפיין עשו זאת בהתנדבות מלאה. לקראת יום השנה החמישי לרצח יצחק רבין, החליט שר החינוך יוסי שריד לממן הפקת 500,000 נרות ולהפיצם בבתי הספר. במקביל אימץ בית הנשיא את "טקס הדלקת נר ליצחק", כאירוע הפותח את יום הזיכרון. מסורת זו נשמרת עד היום. לקראת יום השנה השישי החליטה שרת החינוך, לימור לבנת, לדחות את הבקשה להמשיך ולחלק נרות זיכרון לבתי הספר.
פרובינקיה היספניה טארקוננסיס
המלחמה הפונית השנייה
הכיבוש הרומי של חצי האי האיברי התחיל ברקע מאבקה של רומא בקרתגו. בעקבות ניצחונה של רומא במלחמה הפונית הראשונה, קרתגו איבדה שליטה באיים סרדיניה, סיצילה וקורסיקה, שהיו חשובים לכלכלה ולצבא הקרתגני. על מנת לכפות על ההפסד הזה, ההשפעה הקרתגנית בחצי האי האיברי התרחבה, וב-227 לפנה"ס הוקמה העיר קרתגו נובה בדרום-מזרח, בהתחלה כבסיס צבאי על מנת להבטיח את השליטה באזור.
מיקי קאופמן
מבקר פרסומות
במשך שני עשורים עסק מיקי קאופמן בכתיבת מאמרי ביקורת על מודעות ותשדירי פרסום.
חיים אישיים
היה נשוי לאילי קאופמן, ולהם בת, רוני, צלמת במקצועה. משנת 1988 חי בזוגיות עם תמר הררי ולהם שני בנים. ב-3 במרץ 2021 נפטר לאחר שהיה חולה זמן רב במחלת פרקינסון.
פרובינקיה היספניה טארקוננסיס
המלחמה הפונית השנייה
ב-219, הגנרל הקרתגני חניבעל צר על העיר סגונטום במזרח חצי האי, ובתגובה ב-218 הגנרל הרומאי גנאיוס קורנליוס סקיפיו הפליג עם 2 לגיונות לאמפוריון על מנת למנוע מהכוחות הקרתגניים מלגהיע לאיטליה. הוא התקדם דרומה והקים ביצורים נרחבים בטראקו. לאחר שהביס את עזרובעל (אחיו של חניבעל) בקרב ימי בשפך האברו, התקדם דרומה עוד יותר וכבש את הערים איליטורגיס, קסטולו וקסטרו אלבום, ולבסוף אף את סגונטום ב-214. שנה לאחר מכן, עזרובעל בראש צבא של כארבעים אלף חיילים שהורכב בין היתר משכירי חרב איברים, הביס את הרומאים בקרב קסטולו, בו מתו גנאיוס קורנליוס סקיפיו ואחיו פובליוס קורנליוס סקיפיו.
בנו של פ. ק. סקיפיו בעל אותו השם (שלימים יקרא סקיפיו אפריקנוס כפרס על כיבוש קרתגו) קיבל את מושכות הפיקוד באיבריה, וב-209, לאחר מצור יבשתי וימי כבש את קרתגו נובה ונתן לצבאו לבזוז את העיר ולטבוח בתושביה. באזור של קרתגו נובה היו מרבצי כסף רבים וניצחון זה היה משמעותי לרומא גם מבחינה כלכלית. לאחר מספר קרבות בדרום חצי האי, לאחר הניצחון הרומאי בקרב איליפה ב-206, הרומאים השתלטו על העיר גדיר והקרתגנים איבדו את אחיזתם האחרונה בחצי האי האיברי.
הכיבוש הרומי של חצי האי האיברי
במהלך המחצית הראשונה של המאה השנייה לפנה"ס, מספר מרידות התרחשו מצד השבטים הילידיים בחצי האי. על מנת לנהל את המאבק במורדים, השלטונות הרומיים פיצלו את היספניה לשתי פרובינקיות, היספניה קיטריור (שבהמשך תהפוך להיספניה טארקוננסיס) והיספניה אולטריור בדרום. מתקופה זו עד ימי שלטונו של אוגוסטוס בשלהי המאה הראשונה לפנה"ס, ההיסטוריה של היספניה מאופיינת במלחמות רבות, בין כוחות רומאיים לשבטים מקומיים, ובין רומאים לרומאים אחרים במלחמות האזרחים הרומיות. לאחר דיכוי המרידות בצפון מזרח, ב-153 פרצה מלחמה בין השלטונות הרומיים לבין השבטים הקלטיבריים במרכז-מזרח חצי האי לאחר שלפי הסנאט הרומי יישוב איברי מקומי הפר את ההסכמים שנחתמו לאחר המרידות בתחילת המאה, וזו התחילה כ20 שנה של המלחמות הקלטיבריות. המלחמה כללה תקופות של לחימה אינטסיבית ותקופות של רגיעה. ב-134 הקונסול פובליוס קורנליוס סקיפיו אימיליאנוס, אותו האחד שהשמיד את קרתגו בשנת 146 לפנה"ס, יצא לכבוש את העיר הקלטיברית נומטיה בראש צבא של כ-60000 חיילים שכלל כ-20000 לגיונרים וכ-40000 שכירי חרב ובני ברית מקומיים, בקרב שהשאיר שרידים ארכאולוגיים רבים ותועד על ידי ההיסטוריון היווני פוליביוס שהיה נוכח באירוע (עמ' 39). ב-133 לפנה"ס העיר נכנעה וסקיפיו בזז והחריב אותה ומכר את רוב תושביה לעבדות. הניצחון הרומי במלחמות הקלטיבריות הנציח את השליטה הרומית במרכז חצי האי ומנע מרידות משמעותיות נוספות מצידם של שבטי האזור.
במאה הראשונה לפנה"ס, המציאות הפוליטית והצבאית בחצי האי האיברי הושפעה מהתהפוכות הפוליטיות ברומא. בשנות השמונים של מאה זו, בשנת 83 לפנה"ס מונה למושלות היספניה קיטריור הסנטור קווינטוס סרטוריוס, שהיה מתומכיו של לוקיוס קורנליוס סינה. במשך כעשור סרטוריוס ניסה להשתלט צבאית על כל היספניה, והדף מספר צבאות רומיים שנשלחו להדיחו. הקרבות התנהלו בין היתר בחוף המזרחי של חצי האי, בעמק נהר האברו ובצפון. ניצחונותיו של סרטוריוס נגד צבאות גדולים משלו גרמו לו להיות מפורסם ופופולרי בקרב שבטים מקומיים שהפכו לבני בריתו. סרטוריוס נרצח על ידי אחד ממפקדיו ב-72. פומפיי, שעמד באחד הצבאות הרומיים שנשלחו להדיח את סרטוריוס, בזז מספר יישובים קלטיבריים ו-ווקאיים כעונש על תמיכתם בסרטוריוס.
בשנת 62 לפנה"ס, גאיוס יוליוס קיסר שהיה אז מושל היספניה אולטריור (הפרוביקיה בדרום היספניה שבעתיד תהפוך להיספניה בייטיקה) יצא למסע כיבושים במערב היספניה כתגובה על פשיטות של שבטים לוסיטניים על הערים בדרום חצי האי. במהלך מסעות אלו קיסר הגיע עד לקלאיקיה בראש צבא של כ-15000 חיילים וכבש את המבצר הקלאיקי ב-בריגנטיום (ליד בטנזוס של ימינו). בשנים 49-44 לפנה"ס החצי האי האיברי היה אחד מאינסוף זירות הקרב בין הצדדים הלוחמים במלחמת האזרחים הרומית. בקרבות אלו פומפיי וקיסר ניסו לבצר את אחיזתם בחצי האי, ולבסוף ידו של קיסר הייתה על העליונה. בין השנים 29-19 לפנה"ס אוגוסטוס השלים את הכיבוש הרומי על היספניה במלחמות נגד הקנטברים והאסטורים בצפון חצי האי. לאחר מרד אחרון של הקנטברים ב19 לפנה"ס אותם הביס מרקוס וספניוס אגריפה, הכיבוש הרומי של החצי האי האיברי הושלם.
האימפריה המוקדמת
בשנת 27 לפנה"ס הסנאט העניק לאוגוסטוס את התואר פרינקפס (princeps) וזוהי הייתה ההתחלה של האימפריה הרומית. בחלק ממהלך זה, היספניה חולקה ל3 פרובינקיות: היספניה בייטיקה שהוקמה כפרובינקיה סנאטוריאלית (כזאת שושליה נבחרו על ידי הסנאט(, בעוד שהיספניה טארקוננסיס ולוסיטניה היו פרובינקיות קיסריות שאת מושליהן (שנקראו legati Augusti) בחר הקיסר . בהיספניה שנות שלטונו של אוגוסטוס אופיינו ברגיעה משמעותית ביחס לעשרות שנות הלחימה בזמן הכיבושים הרומיים, ושבעת הלגיונות הרומיים שהיו מוצבים בחצי האי הצטמצמו לשלושה בלבד . מדיניותה של רומא בחצי האי האיברי בתקופתו של אוגוסטוס הייתה של בנייה ופיתוח, בעיקר של מושבות (coloniae) רומיות חדשות לחיילים משוחררים, מביניהם היו הערים ברקינו וקיסראוגוסטה . בנוסף לכך, ערים קיימות חוו תנופה פיתוחים, כמו אמפוריון (שם נבנה פורום חדש) והעיר הקלטיברית סגובריגה.
בהיספניה, שתי המאות הראשונות לספירה התאפיינו ברגיעה מבחינה צבאית, וברומניזציה מתמדת של האוכלוסיות המקומיות, שכללה נתינת אזרחות לתושבים ילידים ואינטגרציה כלכלית של חצי האי האיברי עם העיר רומא ושאר האימפריה. בטארקוננסיס, קבוצות אוכלוסין בעלות רקע תרבותי שונה בתכלית המתפרשות על שטח גאוגרפי נרחב נשלטו בתקופה זו ברשת של ערים בעלות שלטון עצמי. חוסר ריכוזיות זה, והצטרפותן של משפחות מקומיות למעמדי האצולה והפרשים הרומיים הביאו לדעיכתם של מרכזים עירוניים בפרובינקיה ולהגירה של תושבי הפרובינקיה (שכעת רבים מהם היו אזרחים רומיים) לעיר רומא. בד בבד עם היחלשותם של מרכזים עירוניים רומיים בחצי האי הייתה הופעתן והתחזקותן של קהילות נוצריות בחצי האי שהיו בעלות אופי בדלני כלפי מנהגים רומיים, בפרט דתיים. למרות כל זאת, הפרובינקיות ההיספניות ידעו שקט ושגשוג כלכלי עד שלהי המאה השנייה לספירה.
האימפריה המאוחרת
במאה השלישית החלה מגמה של פשיטות מצד עמים שבטיים על חצי האי האיברי, שלוותה במשבר כלכלי שהתחיל עקב החלטות כלכליות של הקיסר ספטימיוס סוורוס שגרמנו לפגיעה בערכם של המטבעות הרומיות ולאינפלציה. מגמות אלו גרמו להתפרקות הדרגתית של הסדר העירוני בטארקוננסיס, והערים שהיו תלויות בתרומותיהם של פטרונים עשירים כמו בירת הפרובינקיה טארקו, חדלו מלגדול. כתגובה לשינויים אלו, ניתן לראות ניסיונות של השלטונות הרומיים בפרובינקיה להתאים את עצמם לסיטואציה החדשה, ובין השנים 211–217 לספירה היה ניסיון מצד הקיסר קרקלה לפצל את טארקוננסיס לשתי פרובינקיות חדשות על מנת להסדיר את השליטה במכרות הזהב בפרובינקיה. בין השנים 258 ו-270 לספירה, חצי האי האיברי היה תחת שליטתו של הגנרל לטיניוס פוסטומוס, שמרד בשלטונו של הקיסר גליאנוס. שלטונו בהיספניה היה רופף, וב-262 קבוצה של פרנקים פשטו על טארקוננסיס מהצפון, ולפי כתביו של אוקליוס ויקטור, בזזו את העיר טארקו. ב-298 לספירה, בתקופת שלטונו של דיוקלטיאנוס וכחלק מהרפורמות שלו, היספניה טארקוננסיס פוצלה שלוש פרובינקיות קטנות יותר: טארקוננסיס שמרה את בירתה טארקו תחום השיפוט שלה כלל את עמק נהר האברו ושטחים מסביבו, ואת החוף הים תיכוני הצפוני. שתי הפרובינקיות האחרות היו קרתגננסיס בדרום-מזרח וקלאיקיה בצפון-מערב.
חיים של אבא
חיים של אבא היא סדרת דוקו-ריאליטי העוסקת באבהות ומשודרת בערוץ רשת 13 החל מספטמבר 2021.
רקע
התוכנית עוקבת אחר שישה אבות לילדים ועוסקת בשילוב בין הקריירה להורות. בכל קטע בפרק מוצג משתתף אחד בתוכנית. בנוסף, מובאים דבריהם של המשתתפים האחרים המחווים דעתם על קטעים שהוצגו אצל המשתתפים האחרים.
מרטין ויסקרה
ביוגרפיה
ויסקרה נולד בלימה, בנם של ססאר ויסקרה וארגאס, פעיל פוליטי שהיה חבר במפלגת APRA, ודוריס קורנחו, מורה בבית ספר יסודי. אביו היה ראש העיר של מוקגואה וחבר באספה המכוננת של פרו ב-1978. משפחתו הייתה מבוססת במוקגואה, אם כי עקרה לבירה לימה בשל סיבוך בריאתו ממנו כמעט ונהרג כאשר נולד. ויסקרה סיים את לימודיו באוניברסיטה הלאומית להנדסה ב-1984, תוך קבלת תואר במנהל עסקים מבית הספר למנהל עסקים של פרו (ESAN).
ראשית נתיבתו המקצועית של ויסקרה בפוליטיקה הפרואנית הייתה במחוז הולדתו מוקגה, שם התמודד לתפקיד מושל המחוז מטעם מפלגת APRA ב-2006, והפסיד בבחירות צמודות. ב-2008, הוא הוביל מחאות סביב תשלומי כרייה שוויוניים לקהילה המקומית. הוא נסע ללימה כדי לתווך במשבר, והסביר את נושא התשלום למועצת השרים הפרואנית (הרשות המבצעת בפרו) שהסכימה לבצע שינויים הכרחיים בחוקים הנוגעים בסוגיה. אירוע זה הגביר את שאיפותיו הפוליטיות של ויסקרה.
ויסקרה נבחר לסגן נשיא פרו בבחירות הכלליות שנערכו ב-2016, כעמיתו למירוץ של פדרו פבלו קוצ'ינסקי. זמן קצר לאחר שנבחר לסגן הנשיא הוא מונה לשר במשרדי ממשלה אחרים. בתפקיד שר התחבורה והתקשורת הוא כיהן כשנה בלבד. במהלך סדרה של שיטפונות שפקדו את פרו בשלהי 2016 ובראשית 2017, ניהל ויסקרה את המשבר שהסב נזקים כבדים ברכוש ובנפש לאזרחי פרו.
בעקבות בירוקרטיה מסורבלת ובחשד לשוחד שפקדו את בניית נמל התעופה הבינלאומי "צ'ינצ'רו" בקוסקו, ביטל ויסקרה חוזים רבים עד להשלמת החקירה הפלילית על ידי משרד המבקר הפרואני. אחרי שנאלץ להתמודד מול האשמות מצד מתנגדים פוליטיים שהובילו לזימונו לתת עדות בחקירה שנוהלה על אודות נמל התעופה, בו בזמן עם ניהול משימות השיקום בעקבות גל השיטפונות שפקד את פרו, התפטר ויסקרה מתפקידו כשר. זמן קצר לאחר התפטרותו, המליץ המבקר של פרו אדגר אלרקון לנקוט צעדים משפטיים נגד עשרה פקידים שהיו מעורבים בבניית שדה התעופה. לאחר שהתפטר מתפקידו כשר, מונה לשגריר ארצו בקנדה, תוך הימנעות מממשיכת תשומת לב ציבורית. הוא שב לפרו במהלך הליכי ההדחה הראשוניים נגד הנשיא קוצ'ינסקי.
נשיא פרו
ב-24 במרץ 2018 עזב את אוטווה ושב ללימה במטרה להישבע לתפקידו כנשיא פרו. ב-17 באפריל 2018 חתם ויסקרה על חוק שינוי האקלים, המעניק מימון נוסף למשרד לאיכות הסביבה (MINAM) כדי לפקח על שינויי האקלים ולנהל אותם באמצעות ניתוח פליטת גזי חממה, תוך יצירת מסגרת של שיתוף פעולה בין הגופים הממשלתיים האמונים על הגנת ואיכות הסביבה.
ברם, צעדיו למאבק בשחיתות זוכים להתנגדות מצד הקונגרס של פרו שהחריפה לכדי משבר חוקתי. לפי חוקת פרו, ביכולת הרשות המבצעת לפזר את הקונגרס לאחר שני הצבעות אי-אמון. תחת שלטונו של פדרו פבלו קוצ'ינסקי, הקונגרס הפרואני העביר ב-15 בספטמבר 2017 הצבעת אי-אמון וכתוצאה מכך נפלה ממשלתו של קוצ'ינסקי. הצבעה זו הייתה הצבעת אי-האמון הראשונה במושב הקונגרס הנוכחי. ב-29 במאי 2019 הודיע ויסקרה על מספר חקיקות אשר יגררו הצבעת אי-אמון שנייה אם יסרב הקונגרס לשתף פעולה עם יוזמותיו המוצעות למלחמה בשחיתות. בארבעת החודשים שבאו אחר כך עיכב הקונגרס הצעות חוק המתמקדות במלחמה בשחיתות ודחה את הבחירות הכלליות שהוצעו על ידי ויסקרה.
ויסקרה דרש לערוך רפורמות נגד שחיתות באופן מידי וקרא להצבעת אי-אמון ב-27 בספטמבר 2019, וקבע כי "ברור שהדמוקרטיה במדינתנו נמצאת בסכנה". ויסקרה והוועדה הבין-אמריקנית לזכויות אדם מתחו ביקורת על הקונגרס בשל דחיית הצעתו של ויסקרה לערוך בחירות כלליות בשעה שאישר במהירות מועמדויות לבית המשפט החוקתי בפרו מבלי לבחון את הרקע האישי של המועמדים. כתגובה, ביקש ויסקרה לשנות את הליך מינויים של מועמדים לבית המשפט החוקתי בידי הקונגרס, ואישור או אי-אישור השינוי שהציע ויסקרה על ידי הקונגרס נתפש בעיניו כאי-אמון בממשלתו.
ב-30 בספטמבר 2019 מינה הקונגרס חבר חדש לבית המשפט החוקתי של פרו, אשר ככל הנראה יכריע בסכסוכים בין הרשות המבצעת לרשות המחוקקת, תוך התעלמות מהצעות הרפורמה של ויסקרה. הוא טען כי אישור המינוי בידי הקונגרס הוא למעשה הצבעת אי-האמון השנייה של הקונגרס בממשלתו, מה שהעניק לו את הסמכות לפזר את הקונגרס. עובדה זו, כמו גם החודשים בהם התקדמו בצעדי צב הרפורמות המוצעות נגד השחיתות, דחפו את ויסקרה לפזר את הקונגרס בהמשך אותו היום. זמן קצר לאחר פיזור הקונגרס, סירבה הרשות המחוקקת להכיר בפעולותיו של הנשיא, הכריזה על השעייתו של ויסקרה מהנשיאות ועל סגניתו מרסדס אראוס כנשיאת פרו החדשה. למרות זאת, גורמים בממשל הפרואני הצהירו כי פעולות הקונגרס בטלות מכיוון שהרשות המחוקקת הייתה מפוזרת באורח רשמי בהינתן הכרזות אלה.
עם רדת הלילה התכנסו אזרחים פרואנים מחוץ למשכן הקונגרס של פרו כדי למחות נגד הקונגרס ולדרוש את סילוק חבריו, בעוד ראשי הכוחות המזוינים של פרו נפגשו עם הנשיא ויסקרה והודיעו שהם מכירים בו כנשיא פרו וכמפקד העליון של הכוחות המזוינים. ב-9 בנובמבר 2020, ברוב של 60 קולות, הקונגרס הפרואני הדיח את ויסקרה מתפקידו כנשיא המדינה והכריז עליו כ"חסר יכולת מוסרית" למלא את התפקיד. במקומו מונה מנואל מרינו, נשיא הקונגרס הפרואני לשעבר.
המרתף (סרט)
המרתף הוא סרט קולנוע קולנוע ישראלי בשחור-לבן משנת 1963 בבימויו של נתן גרוס, עם שמעון ישראלי כשחקן יחיד.
הפקה
הסרט נוצר במשותף על ידי שמעון ישראלי ונתן גרוס, כאשר תחילה היה הרעיון של ישראלי לייצור סרט על נידון למוות הכלוא בבית כלא. אך אחר כך השניים החליטו לייצור סרט על טראומת השואה, המסתמך על חוויותיהם האישיות. צילומי הסרט החלו במרץ 1962, באולפני "חביב" בהרצליה, שישראלי משמש גם כמפיק יחד עם נחום סלונים. לצורך הפקת הסרט הקימו ישראלי וסלונים חברת הפקת בשם "סרטי שי" שגייסה 170,000 ל"י, בנוסף קיבלו הלוואה של 40,000 מ"המועצה לעידוד הסרט הישראלי" שליד משרד המסחר והתעשייה. זהרירה חריפאי מקריינת בסרט, חנה כהנא מופיעה בצילומים מאחור בעיקר של שיער ראשה ודודיק סמדר מופיע בצורת צל. התסריט נכתב על ידי שמעון ישראלי בסיוע יעקב מלכין. ישראלי גם כתב את המוזיקה שאותה תיזמר אדי הלפרן.
זהו הסרט הישראלי הראשון שדן בנושא שעד אז היה טאבו מוחלט בתרבות הישראלית, ולא רק בקולנוע - טראומת השואה.
הסרט זכה לביקורות חיוביות, נבחר לייצג את ישראל בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין ב-1963, וזכה ב"פרס הנוער" ובפרס כינור דוד. בישראל הסרט לא זכה להצלחה מסחרית ולמרות שנרכש להפצה בינלאומית, שמעון ישראלי נכנס לחובות כבדים בעקבות מימון הפקתו.
תקציר העלילה
תל אביב 1960, 15 שנים לאחר גמר מלחמת העולם השנייה והשואה, עמנואל שרף (שמעון ישראלי) הוא שומר באתר בנייה. בערב הוא מתיישב בחדרו ואוכל ארוחה דלה ובאותו זמן צפים הזכרונות.
ב-1938 הוא גורש לדכאו ושוחרר בסוף המלחמה. מי שהלשין עליו והסגיר אותו לנאצים היה שכנו האנס שהיה איש אס אס. כעת הוא יורד מהרכבת בתחנת ולדהיים כשעל הקטר כתוב: "Hitler Kaput".
הוא מתכוון להגיע לביתו שם מגורר כעת האנס ולגמור אתו את החשבון אף על פי שהוא יודע שהאנס נפצע ב-1943 ורגלו נקטעה. האנס מתגורר שם עם אשתו לוטי (חנה כהנא), גרמניה שהייתה חברתו של עמנואל.
עמנואל מגיע לבית, שומע נביחות כלב וממהר להיכנס למרתף. האנס מגיע למקום ונועל את המרתף. עמנואל נשאר שם עם זכרונותיו ומגלה תמונות וחפצים שהיו של משפחתו וכן חפצים נאציים כמו סכין, דגל ואותות של צלבי קרס.
הוא מוצא שם אקדח. הדלת נפתחת וצילו של האנס מתקרב ועמנואל הורג אותו. לאחר המלחמה שולחת לו לוטי מכתבים וכותבת שנישאה להאנס לאחר שגילתה שהיא בהריון מעמנואל וכי בנה הוא גם בנו אך עמנואל לא עונה לה.
לבסוף הוא חוזר למציאות ומפעיל את הפעמון המכני שתלוי על עמוד עץ שמטיל צל בצורה של גרדום.
קורוקו
קוּרוּקוּ או קצאל (שם מדעי: Pharomachrus) הוא סוג של עופות טרופיים החיים ביערות גשם באמריקה. משמעות שמם המדעי הוא "ארוכי זנב" ולזכרי הקורוקו יש נוצות זנב ארוכות מאוד.
קורוקו הדור הוא הציפור הלאומית של גואטמלה ומופיע בסמל המדינה.
מייג'ור לייזר
מייג'ור לייזר (באנגלית: Major Lazer) הוא הרכב מוזיקה אלקטרונית אמריקאי המורכב משלישיית הדיג'יים דיפלו, וולשי פייר ואייפ-דראמס. ההרכב משלב מוזיקה מז'אנרים רבים, ובניהם רגאיי, רגאטון, דאנסהול, סוקה, האוס ומומבהטון. במקור ההרכב נוסד על ידי דיפלו וסוויץ', אבל סוויץ' עזב בשנת 2011.
מייג'ור לייזר פרסמו שלושה אלבומים באורך מלא: Guns Don't Kill People ... Lazers Do בשנת 2009, Free the Universe בשנת 2013 ו-Peace is the Mission בשנת 2015. במרץ 2014 הם הפיצו מיני-אלבום שנקרא Apocalypse Soon, אשר הכיל מחוות קוליות מפארל ויליאמס ושון פול. מייג'ור לייזר גם הפיקו את Reincarnated, אלבום הרגאיי הראשון של "סנופ ליון", אלטר אגו של סנופ דוג.
בשנת 2015 שירם של מייג'ור לייזר, די ג'יי סנייק ומו, "Lean On", הפך לשיר המוזרם ביותר בשירות Spotify, כשעד שנת 2017 זכה למעל 2 מיליארד השמעות. ביוטיוב השיר זכה ל-2.9 מיליארד צפיות והיה השיר התשיעי ברשימת הסרטונים הנצפים ביותר ביוטיוב.
2009–2011: Guns Don't Kill People... Lazers Do
הקליפ של הסינגל הראשון באלבום, "Hold the Line", אשר בוים על ידי אריק וורהיים, הועמד לפרס הווידאו-קליפים של MTV בקטגוריית וידאו פורץ דרך. וורהיים גם ביים את הקליפים לשירים "Pon de Floor", "Keep It Going Louder" ו-"Bubble Butt". הסינגל "Hold the Line" כם היה במשחק הווידאו FIFA 10. בקליפ של השיר "Zumbie" שבאלבום משתתף הקומיקאי האמריקאי אנדי מילונקיס. ביוני 2009, הופיעו מייג'ור לייזר לראשונה על כריכת המגזין The FADER. ב-30 בדצמבר אותה שנה הופיעו מייג'ור לייזר בפסטיבל פולס למוזיקה ואמנויות (לורן, ויקטוריה, אוסטרליה) ובאפריל 2010 הופיעו בפסטיבל המוזיקה קואצ'לה. הם גם הופיעו בפסטיבל המוזיקה פיצ'פורק ביולי 2010 ב-30 במאי 2011.הופיעו בפסטיבל המוזיקה ססקוואץ' ובהמשך אותה שנה הופיעו בפסטיבל אאוטסייד לנדס שבסן פרנסיסקו.
ב-26 במאי 2010 מיקסטייפ עם La Roux אשר נקראת "Lazerproof" הפכה לזמינה להורדה. דיפלו הציג את העטיפה של המיקסטייפ בטוויטפיק שלו. בעטיפה רואים את מייג'ור לייזר בחליפת כסף של וור משין, לצידו אלי ג'קסון מ-La Roux, בחליפתו של איירון מן, ובתחתית מוצג ויפלאש, הנבל מהסרט "איירון מן 2".
ב-20 ביוני 2010, הקבוצה פרסמה מיני-אלבום "Lazers Never Die". הוא הכיל שני שירים חדשים ושלושה רמיקסים, על ידי תום יורק ועוד.
סוויץ' הפיק עבור ביונסה את השיר "Run the World (Girls)" באמצעות סימפול לשיר "Pon de Floor". מייג'ור לייזר גם השתתפו בסינגל, "Look at Where We Are", מתוך הגרסה המורחבת של האלבום In Our Heads של הוט צ'יפ, שהופץ ביוני 2011.
2012–2013: Free the Universe
בעבר ההייפ מאן Skerrit Bwoy השתתף בההופעות החיות של מייג'ור לייזר. עם זאת, בשנת 2012 הוא עזב את ההרכב מטעמי דת. באותה שנה החלו מייג'ור לייזר לעבוד עם סנופ דוג על הכנת כמה סינגלים כחלק מפרויקט הרגאיי החדש שלו. יחד עם הפרויקט הגיע אישיות האלטר אגו החדשה שלו, המכונה "סנופ ליון". סוויץ' עזב את המאמץ המשותף בשל "הבדלים יצירתיים" כפי שטען דיפלו. הוא עזב בסוף 2011 והוחלף על ידי הדיג'יים והמפיקים המוזיקליים וולשי פייר וג'יליונר. בספטמבר 2012, הודיעו מייג'ור לייזר כי האלבום הבא שלהם, Free the Universe, יופץ ב 12 במרץ 2013 בלייבל Mad Decent, חברת תקליטים של דיפלו.
בפברואר 2013, מייג'ור לייזר חתמו עם חברת התקליטים העצמאית Secretly Canadian. במקביל, הם הודיעו על תאריך ההפצה החדש שלהם, 16 באפריל, לאלבום שלהם Free the Universe. הם גם הודיעו על סיבוב ההופעות Free the Universe 2013, אשר התקיים באביב 2013.
2015–2016: Peace is the Mission
ב-8 בפברואר 2015, במהלך טקס פרס גראמי, גילה דיפלו פרטים על האלבום השלישי של מייג'ור לייזר. הוא אישר שבאלבום ישלבו אומנים נוספים ובניהם: אריאנה גרנדה, אלי גולדינג, מאשל מונטנו, Wild Belle ו-Pusha T, והוא ייקרא Peace is the Mission.
הסינגל הראשון, "Lean On", אשר יצא ב-2 במרץ 2015, הוא שיתוף פעולה עם המפיק הצרפתי די ג'יי סנייק והזמרת הדנית מו. השיר הוצע תחילה לריהאנה ואחר כך לניקי מינאז' אך שתיהן דחו אותו. עם זאת, מייג'ור לייזר ציינו מאוחר יותר כי אף אחד לא יכול היה לעשות עבודה טובה יותר מאשר MØ. השיר הגיע למקום הרביעי בבילבורד הוט 100 האמריקאי ולמקום השני בטבלה הבריטית. כמו כן הוא הגיע למקום הראשון במספר מדינות נוספות, בהן אוסטרליה, אירלנד, הולנד, מקסיקו, ניו זילנד, פינלנד, דנמרק ושווייץ. השיר אף הפך לשיר המוזרם ביותר בשירות Spotify. השיר זכה לביקורות חיוביות ברחבי העולם והגיע ל-2.1 מיליארד צפיות ביוטיוב, מה שהופך אותו לסרטון התשיעי הנצפה ביותר באתר.
בסינגל השני מתוך האלבום, "Powerful", השתתפו הזמרת והכותבת האנגלייה אלי גולדינג והזמר הג'מייקני טארוס ריילי. הוא הופץ במקביל להפצת האלבום, והוסף לרשימת ההשמעה של תחנת הרדיו BBC 1 ב-21 ביוני 2015 ולעשרת השירים המובילים באוסטרליה ובפולין.
האלבום יצא ב-1 ביוני 2015. בשיאו הוא הגיע למקום 12 בטבלת הבילבורד 200 והוא זכה לתשבחות ממבקרי המוזיקה.
בראיון ב-22 במאי 2015, וולשי פייר הודיע כי אלבום האולפן הרביעי של מייג'ור לייזר ייקרא "Music is the Weapon" והוא יופץ בסוף 2015 או בתחילת 2016. למרות זאת האלבום הופץ רק בשנת 2017. ב-27 בנובמבר 2015, מייג'ור לייזר פרסמו גרסה מחודשת לאלבום האולפן השלישי שלהם "Peace is the Mission", בשם החדש "Peace is the Mission: Extended". הוא הכיל חמישה שירים נוספים, כולל שיתוף פעולה עם דיג'יי האלקטרו-האוס ההולנדי, DJ MOTi, רמיקס של שירם "Light It Up" וגרסת כיסוי לשיר של "Lost" של הזמר פרנק אושן ובו שיתוף פעולה עם MØ.
בדיוק שנה אחרי שהאלבום Peace is the Mission פורסם, מייג'ור לייזר הודיעו על אלבום רמיקסים חדש בשם Peace is the Mission: Remixes. הוא כלל רמיקסים של שירים נבחרים מאלבום האולפן השלישי שלהם, כולל "Lean On", "Powerful", "Be Together", "Night Riders" ו-"Roll the Bass". למייג'ור לייזר היו מעל ל-27 מיליון תגים בשירות הזיהוי המוזיקלי שזאם בשנת 2015. זה, יחד עם הצמד Jack Ü בו דיפלו שותף, הפך את דיפלו לאמן המחופש ביותר בשזאם.
ביולי 2016, יצא לאור שיר בשם "Cold Water", ובו שיתוף פעולה עם הזמרים של MØ וג'סטין ביבר. הוא הגיע למקום השני בבילבורד הוט 100 ולמקום הראשון במדינות נוספות, ביניהן הטבלאות הרשמיות בבריטניה, מה שהפך אותו לסינגל הפופולרי ביותר עד אז. ב-30 בספטמבר 2016, "Believer", שיתוף פעולה עם ההפקה ההולנדית Showtek, הופצה כסינגל השני מהאלבום הבא של מייג'ור לייזר: Music is the Weapon. ב-29 בנובמבר 2016, מייג'ור לייזר פרסמו סינגל נוסף לאלבום בשם "My Number".
2017–הווה: Music is the Weapon, Afro beats
בעקבות ההצלחה של הסינגלים "Cold Water" ו-"Believer", יצא הסינגל השלישי שלהם מהאלבום Music is the Weapon אשר נקרא "Run Up".
יצא "Know No Better" שהיה בשיתוף פעולה עם טראביס סקוט וכמילה. יצא השיר "Sua Cara", שהיה בשיתוף שתי הזמרות הברזילאיות אניטה ופאבלו ויטאאר.
ב-13 בספטמבר הוציאו מייג'ור לייזר שיר בשם "All my life" בשיתוף פעולה עם Burna boy, שיר זה נכנס למיני אלבום חדש בשם "Afro beats". ב-19 בספטמבר הוציאו שיר בשם "Balance pon it" בשיתוף פעולה עם Babes wudmo ו-taranchyla. ב-26 בספטמבר הוציאו מייג'ור לייזר שיר נוסף בשם "Tied up" בשיתוף פעולה עם Mr. Eazy ו-Raye.
ב-17 באוקטובר הוציאו השלושה שיר בשם "Blow that smoke" עם הזמרת ToVelo.
ב-1 ביוני 2019 הוכרז רשמית כי הדי-ג'יי "אייפ-דראמס" יחליף את חבר הצוות ג'יליונר. עם כניסתו של הדי-ג'יי אייפ-דראמס למייג'ור לייזר, ב-19 ביוני 2019, ההרכב הוציאו שיר בשם "Make it hot” בשיתוף עם הזמרת הברזילאית אניטה.
רדיו זניט
רדיו זניט (ברוסית: Радио Зенит) היא תחנת רדיו בסנקט פטרבורג. תחנת הרדיו החלה לפעול ב-20 באוקטובר 2007 בשעה 12:00 בסנקט פטרבורג. הפורמט של תחנת הרדיו מרמז על מרכיב מוזיקלי - מוזיקת פופ ורוק עולמית ורוסית, כמו גם מוזיקה משנות ה-80 וה-90. במקביל, השידור מתמקד גם בחדשות, תוכניות אנליטיות ותוכניות מקוריות על אנשים שיש להם דעות מקוריות על כדורגל, אך לא רק.
התחנה נוטה לשדר בשידור חי את משחקי הכדורגל של מועדון הכדורגל זניט ומדווחת גם על חדשות הסובבות סביב מועדון הכדורגל זניט וסביב מועדון ההוקי קרח "סק"א".
שידורי לוויין
ניתן להאזין לרדיו זניט כחלק מהחבילה הבסיסית של NTV Plus וטריקולור מהלוויין Eutelsat W4 ברחבי רוסיה. התחנה אינה נקלטת בישראל וניתן להאזין לה רק באמצעות אתר האינטרנט של התחנה.
בואינג 747-400
בואינג 747-400 (ג'מבו) הוא שיפור של מטוס ה-747-300, והוא המודל הנמכר ביותר של הבואינג 747 - מטוס סילון רחב גוף של חברת בואינג. ה-747-400 מגלם שינויים טכנולוגיים ומבניים רבים כדי לייצר מסגרת אוויר יעילה יותר. המטוס יוצר בין השנים 1988 ועד 2009 ובמשך 4 שנות ייצורו האחרונות הוא יוצר בגרסת מטען בלבד. ובסך הכול נבנו כ-694 מטוסים מדגם 400. דגם זה נחשב למוצלח ביותר מבין שאר הגרסאות. בואינג הכריזה על ייצורו באוקטובר 1985, הוא טס לראשונה באפריל 1988, וקיבל את אישור הרשויות בינואר 1989.
לגרסה זו הוסף קוקפיט מזכוכית שביטל את הצורך במהנדס טיסה, מערכות רבות הוחלפו באוטומטיות. בכנפיים שולבו חומרים מרוכבים שהפחיתו ממשקלם, מוטת הכנפיים הוגדלה בכ-5 מטרים, המנועים משופרים ולהם בקרת מנוע אלקטרונית (FADEC), למטוס הוסף מערכת ממוחשבת לניהול טיסה. דגם זה שומר על הפריסה של ארבעה חלקים של קודמיו. המאפיינים הבולטים ביותר שלו לעומת דגמי 747 שקדמו לו הם כנפונים באורך 1.8 מטר על קצות הכנפיים הנמצאים בכל 747-400 למעט גרסאות השוק המקומי ביפן.
נכון לשנת 2017 עדיין טסו (על פי פרסומי חברת בואינג) 253 מטוסי נוסעים, 374 מטוסי מטען ו-34 מטוסי VIP ממשפחת ה-747.
מגדל המאה (שיקגו)
מגדל המאה (באנגלית: Century Tower), המוכר גם בשמו הקודם Trustees System Service Building, הוא גורד שחקים הממוקם ברחוב וסט לייק 182, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 102.4 מטרים והוא בעל 28 קומות. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים Thielbar & Fugard בסגנון אר דקו, ונבנה בין השנים 1929-1930.
היסטוריה
הקמתו של הבניין הסתיימה בשנת 1930 ומאז שימש כביתן של מספר שגרירויות לאורך השנים. בתקופה זו היה לבניין הגבוה בעולם שבנוי מבטון מזוין.
בשנת 2003 הוסב מבניין משרדים לבניין מגורים.
באוגוסט 2004 צולמו בבניין מספר סצנות מהסרט באטמן מתחיל, שיצא לאקרנים שנה לאחר מכן.
בספטמבר 2005 הפך לבית משותף ושמו שונה למגדל המאה.
שמות קודמים
הבניין מוכר גם בשמותיו הקודמים:
איברהים טוראמן
איברהים טוראמן (בטורקית: İbrahim Toraman; נולד ב-20 בנובמבר 1981 בסיוואס) הוא כדורגלן עבר טורקי ששיחק בעמדות הגנה.
קריירת מועדונים
איבריהם טוראמן נולד בסיוואס ושיחק מספר שנים בקבוצת חובבים בעיר בה נולד. בשנת 1997 הוא עבר לגזיאנטפספור ושיחק בה עד לשנת 2004. לקראת עונת 2005 הוא נמכר לבשיקטש בה חתם על חוזה ל-3 שנים. עם קבוצתו החדשה טוראמן זכה במספר תארים במהלך עשר שנים בהן שיחק במועדון. ב-אוקטובר 2013 הוא היה מעורב בקטטה עם סזר אוזטורק, גם הוא שחקן הקבוצה ולאחר תקרית זו הוצא מההרכב. בעונת 2015/2014 הוא שיחק בסיוואספור ופרש לאחר עונה בודדת.
קריירה בינלאומית
בשנת 2002 זומן טוראמן לסגל נבחרת טורקיה. את השער היחיד עבור הנבחרת הוא כבש במשחק נגד נבחרת קזחסטן בכדורגל בשנת 2005 במסגרת מוקדמות למונדיאל 2006.
קלאודיה טאנר
קלאודיה טאנר ואלנר (בגרמנית: Klaudia Tanner Wallner נולדה ב-2 במאי 1970) היא פוליטיקאית אוסטרית ממפלגת העם אשר משמשת כשרת ההגנה של אוסטריה מאז 7 בינואר 2020.
ביוגרפיה
טאנר נולדה ב-2 במאי 1970 בעיירה שייבס שבאוסטריה תחתית. היא למדה משפטים באוניברסיטת וינה ועבדה כעורכת דין. ב-2001 החלה לעבוד בצוותו של שר הפנים ארנסט שטראסר ממפלגת העם האוסטרית. בנובמבר 2010 היא החלה לעבוד כמנהלת התאגדות החקלאים של אוסטריה תחתית. במקביל היא נבחרה כחברת מועצה בעירייה גרסטן. במרץ 2017 היא נבחרה כסגניתה של מושלת אוסטריה תחתית יוהנה מיקל -לייטנר. שמה הוזכר שוב ושוב בתקשורת האוסטרית כמועמדת אפשרית לתפקידים רמי דרג מטעם מפלגת העם האוסטרית שהפכה למפלגת השלטון. בנובמבר 2017 נטען בעיתון Die Presse כי היא המועמדת המועדפת על סבסטיאן קורץ לתפקיד שרת ההגנה. עם זאת, היא לא צורפה לממשלת קורץ הראשונה.
ב-22 במרץ 2018 הפכה טאנר לחברה בפרלמנט של אוסטריה תחתית. ב-7 בינואר 2020 פרש מתפקידו שר ההגנה תומאס שטארלינגר, וטנאר מונתה לתפקיד במקומו. היא האשה הראשונה בתפקיד. במהלך התפרצות מגפת הקורונה באוסטריה יזמה טאנר גיוס חלקי של הצבא (לראשונה בתולדות אוסטריה) לצורך אכיפת ההנחיות. בספטמבר 2020 יזמה טאנר רכישה של 18 מסוקים עבור חיל האוויר האוסטרי מחברת לאונרדו האיטלקית.
טאנר ידועה באוסטריה בנוקשותה הבלתי מתפשרת, ובדעותיה הפוליטיות, המזוהות עם הימין הקיצוני. בתקשורת האוסטרית היא מכונה לעיתים "אשת הברזל האוסטרית".
חיים אישיים
טאנר נשואה למהנדס מרטין טאנר, אשר משמש כחבר מועצה בעיריית גרסטן מטעם מפלגת העם האוסטרית. יש להם בת בשם קלאודיה יוספה. היא גיסתו של הפוליטיקאי סטפן שטיינר.
רוקה
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
ההרפתקה הגדולה של פי ווי הרמן
ההרפתקה הגדולה של פי ווי הרמן היא קומדיית הרפתקאות מ-1985, שביים טים ברטון בסרטו הראשון באורך מלא. בסרט מככבים פול רובנס כפי ווי הרמן ובתפקידי משנה – אליזבת' דיילי, מארק הולטון, דיאן סלינג'ר וג'אד אומן. רובנס גם כתב את התסריט יחד עם פיל הארטמן ועם מייקל וארהול. הסרט שמתואר כ"פרודיה" או כ"גרסת הפארסה" לסרט האיטלקי הקלאסי גונבי האופניים מ-1948 מספר על מסעו של פי ווי הרמן ברחבי הארץ, בחיפוש אחר אופניו שנגנבו.
לאחר הצלחת "המופע של פי ווי הרמן" החל רובנס בכתיבת התסריט ל"הרפתקה הגדולה של פי ווי הרמן" כשהחל לעבוד ב"אחים וורנר". המפיקים ורובנס שהתרשמו מעבודתו של ברטון בוינסנט ופרנקנוויני שכרו אותו לביים את סרטם. הצילומים התבצעו בקליפורניה ובטקסס.
הסרט יצא לאקרנים ב-9 באוגוסט 1985 וגרף יותר מ-40 מיליון דולר בצפון אמריקה. עם הזמן הוא הפך לסרט קאלט ומאז צבר עוד ביקורת חיובית.
הסרט הוליד שני סרטי המשך, "פי ווי הרמן הגדול" (1988) ו"החופשה הגדולה של פי ווי הרמן" (2016).
עלילה
פרנסיס בקסטון, שכנו ואויבו של פי ווי הרמן, חומד את אופניו המאובזרים של פי ווי היקרים לליבו. דוטי שעובדת בחנות האופניים מאוהבת בפי ווי אך הוא אינו משיב לה אהבה. בזמן שפי ווי עורך קניות בקניון, אופניו נגנבים. המשטרה מודיעה לפי ווי שאינה יכולה לעזור לו למצוא את אופניו. פי ווי חושב שפרנסיס לקח אותם ומתעמת עמו. אביו של פרנסיס משכנע את פי ווי שפרנסיס לא גנב את האופניים. פי ווי מציע פרס בגובה 10,000 דולר בתמורה לאופניו. פרנסיס, שאכן שילם למישהו שיגנוב את האופניים, נבהל מנחישותו של פי ווי ועל כן משלם עבור שילוח האופניים. בעקבות ניסיון כושל לאתר את אופניו, פי ווי דוחה בכעס את הושטת העזרה של דוטי. בייאושו הוא מבקר אצל מדיום מזויפת בשם "מאדאם רובי". בהשראת חנות מרתף המציאות של אל ומוֹ מעבר לכביש, אומרת רובי לפי ווי שאופניו נמצאים במרתף של מיסיון אלמו בסן אנטוניו. פי ווי נוסע בטרמפים לטקסס עם פליט בשם מיקי, ועם Large Marge, רוח הרפאים של נהגת משאית שנפטרה.
בתחנת עצירה למשאיות מגלה פי ווי שארנקו אבד והוא שוטף כלים כתשלום עבור הארוחה שלו. הוא מתחבר עם סימון, מלצרית שחולמת לבקר בפריז. בזמן שהם צופים בזריחה במוזיאון דינוזאורים, פי ווי מעודד אותה ללכת בעקבות חלומותיה, אך סימון מספרת לו שאנדי, חברה הקנאי והמגודל, מתנגד לכך. אנדי מגיע ומנסה לתקוף את פי ווי שנמלט על רכבת נוסעת, שם פוגש את הנווד הובו ג'ק. פי ווי מגיע בסופו של דבר לאלמו, אבל בסיומו של סיור מודרך נודע לו שבבניין כלל לא קיים מרתף. בתחנת אוטובוס פוגש פי ווי את סימון שמספרת לו שהיא ואנדי נפרדו ושהיא בדרכה לפריז. היא מעודדת את פי ווי לא לוותר על מציאת אופניו. פי ווי מתקשר לדוטי בחנות האופניים ומתנצל על התנהגותו. אנדי מבחין בפי ווי ושוב תוקף אותו. פי ווי מתחפש לרוכב שוורים וכך מתחמק מאנדי בתחרות רודיאו אך נאלץ לרכוב באמת. הוא רוכב טוב אבל לוקה בזעזוע מוח.
פי ווי נכנס לבר אופנוענים כדי לשתות כוס יין גדולה ולהשתמש בטלפון, אבל האופנוענים מאיימים להרוג אותו לאחר שבטעות הפיל את האופנועים שלהם. פי ווי מבקש בקשה אחרונה ורוקד לצלילי השיר "Tequila". הריקוד שלו כובש את ליבם של האופנוענים שמעניקים לו אופנוע בשביל המסע שלו. פי ווי מרסק את האופנוע מיד לאחר מכן. הוא מתעורר בבית-חולים ומגלה בדיווח חדשות בטלוויזיה שאופניו משמשים אביזר בסרט בכיכובו של ילד מפונק בשם קווין מורטון. פי ווי מתגנב לאולפני "האחים וורנר" ולוקח את אופניו. אנשי האבטחה רודפים אחריו סביב חניון האולפנים ודרך כמה אתרי צילומים לפני שהוא מצליח להימלט.
אלכסנדר פטושקו
אלכסנדר פטושקו (ברוסית: Александр Лукич Птушко; 19 באפריל 1900 - 6 במרץ 1973), במאי סובייטי. התפרסם בבימוי סרטי פנטזיה על בסיס סיפורי עם.
ביוגרפיה
אלכסנדר פטושקו נולד בעיר לוגנסק אז בתחומי האימפריה הרוסית, היום באוקראינה. לאחר סיום בית הספר עבד בתור שחקן וצייר בתיאטרון המקומי וכעיתונאי. בשנת 1923 הוא עבר למוסקבה והחל ללמוד כלכלה. לא סיים את הלימודים והחל לעבוד כצייר ובונה בובות לסרטים מצוירים. בשנת 1932 פטושקו ביים את סרטו הראשון.
בשנת 1935 אלכסנדר פטושקו סיים את הסרט "ההוליבר החדש" שהיה שילוב של סרט אנימציה עם כ-1500 בובות ושחקנים חיים. הסרט היה מבוסס על ספרו של ג'ונתן סוויפט אך תוך התאמת העלילה למציאות סובייטית. הסרט זכה בפרס בפסטיבל הקולנוע בוונציה. לאור הצלחת הסרט, הבמאי קיבל מחלקה במוספילם. בשנת 1939 הוא ביים סרט נוסף תוך שימוש באותה טכניקה - סרט אנימציה בשילוב עם שחקנים.
במהלך מלחמת העולם השנייה אלכסנדר פטושקו השתתף בצילום מספר סרטים תוך שילוב הניסיון שלו באפקטים מיוחדים.
לאחר חזרה למוסקבה הוא פנה לעשיית סרטים שמבוססים על סיפורי עם. הסרט הראשון "הפרח מאבן" צולם בשנת 1946. הסרט זכה לפרס בפסטיבל הקולנוע בקאן ופטושקו קיבל עבורו פרס ברית המועצות. בהמשך הוא עשה מספר סרטים נוספים שהתבססו על סיפורי עם ועל יצירות של אלכסנדר פושקין. בשנת 1953 הוא זכה בפרס נוסף בפסטיבל הקולנוע בוונציה.
בנוסף לבימוי סרטים הו היה מלמד ב-VGIK וכתב מספר סרטים על אפקטים מיוחדים וסרטי אנימציה. בשנת 1969 הוענק לו תואר אמן העם.
בשנות ה-60 מספר סרטיו הוקרנו בארצות הברית תוך דיבוב וקיצור.
אלכסנדר פטושקו נפטר במוסקבה והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
פרנץ נובאק
פרנץ נובאק (בגרמנית: Franz Novak; 10 בינואר 1913 וולפסברג – 21 באוקטובר 1983) היה קצין נאצי אוסטרי בעל דרגת האופטשטורמפיהרר. נובאק סייע לאייכמן לנהל את מערכת הרכבות והשילוחים של היהודים אל מחנות הריכוז וההשמדה.
ביוגרפיה
פרנץ נובאק נשר מלימודיו בשנת 1928 והחל לעבוד בתור שוליה בבית דפוס בוולפסברג. הוא סייע להדפיס את העיתון "אונטרקרטנר נכריכטן" (Unterkärntner Nachrichten), עיתון שהפיץ תעמולה אנטישמית וקידם את דעות מפלגת העם של גרמניה הגדולה. באוקטובר 1929 הצטרף לשורות הנוער ההיטלראי. באפריל 1933 הצטרף לשורות האס-אה וחודש לאחר מכן למפלגה הנאצית. לאחר שהמפלגה הנאצית הוצאה מחוץ לחוק באוסטריה ביולי 1933 הוא המשיך להיות חבר בה באופן חשאי וכן עלה בסולם הדרגות של האס-אה. ביולי 1934 לקח חלק בניסיון הפוטש באוסטריה נגד אנגלברט דולפוס. לאחר כישלון הפוטש נמלט ליוגוסלביה ומשם נסע לגרמניה והצטרף ללגיון האוסטרי. לאחר האנשלוס בשנת 1938 עבר לווינה והיה לסגנו של אדולף אייכמן תחת הלשכה המרכזית להגירת יהודים. נובאק הוסיף והצטרף גם כחבר במפלגה הנאצית, ב-1 בדצמבר 1938 קיבל דרגת אונטר-שטורמפיהרר.
במלחמת העולם השנייה
ביולי 1939, לקח חלק בהקמת הלשכה המרכזית להגירת יהודים בפראג והיה כפוף להנס גינתר. בתחילת שנת 1940, אייכמן לקח את נובאק למשרד הראשי לביטחון הרייך בברלין והפך אותו ליד ימינו בכל הנוגע לגירוש היהודים. גם שם, היה כפוף להנס גינתר. נובאק היה אחראי על העניינים הטכניים הנוגעים לארגון רכבות לצורך "ישוב מחדש" של פולנים ויהודים ברחבי הגנרלגוברנמן בשנים 1940–1941. הוא הפקיע קרונות רכבות מדויטשה רייכסבאן, חברת הרכבות הלאומית של גרמניה, ותיאם את הפעלתן עם אנשי אס-אס, כוחות המשטרה ובכירי מחנות הריכוז. נובאק עבד בצמידות עם משטרת הביטחון: היה עליו לדווח לכל אחראי בזיפו (המשטרה החשאית) על שעת המשלוח ועל כמות המגורשים בכל קרון וקרון (לרוב נדחסו 1,000 איש ברכבת אחת). כמו כן, נובאק תיאם את הגירוש והמשלוחים למחנות המוות עם בכירים אחרים במנגון הנאצי כגון תיאודור דנקר, אלויס ברונר ודיטר ויסליצני.
ב-15 במרץ נכח בבודפשט והיה חלק מקומנדו אייכמן עד ל-9 ביולי 1944, יחד עם בכירים נוספים ועם אייכמן נשלחו 476,000 מיהודי הונגריה במשלוחים מדויקים למחנות ההשמדה בפולין, רובם נרצחו באושוויץ. נובאק גירש 6,000 עד 12,000 איש מדי יום ביומו. מרבית המגורשים מצאו את מותם תוך דקות בתאי הגזים באושוויץ. לקראת תום המלחמה ניסה לסייע בהגברת קצב המשלוחים אל מחנות ההשמדה והריכוז וארגן משלוחים של 260 קרנות מגרמניה, אוסטריה והפרוטוקרט, לפחות 147 קרונות מהונגריה, 87 מהולנד, 76 מצרפת, 63 מסלובקיה, 27 מבלגיה, 23 מיוון, 11 מאיטליה, 7 מבולגריה ו-6 קרונות נוספים מקרואטיה, בסך הכל יותר מ-707 קרונות מרחבי מערב ודרום אירופה.
לאחר המלחמה
משנת 1945 נעלמו עקבותיו של נובאק והוא חי תחת זהות בדויה. לאחר שהחוק הנוגע לפושעי מלחמה באוסטריה משנת 1947 שונה בשנת 1957 - נובאק חזר לחיות תחת שמו האמיתי. עם ההכנות למשפט אושוויץ השני בשנת 1961, התובע הוציא צווי מעצר לעוזריו של אייכמן ובכללם צו נגד נובאק. הוא נעצר ב-20 בינואר 1961 בווינה במקום עבודתו, חדר דפוס. במהלך החקירה הכחיש מכל תוקף שאי פעם גירש יהודים ממולדתם. במשפט שנערך בשנת 1964 אמר: "בשבילי, אושוויץ הייתה רק תחנת רכבת". מבין ניצולי אושוויץ שהעידו נגדו במשפט נכלל חסיד אומות העולם האוסטרי הרמן לנגביין. ב-17 בדצמבר 1964, בית המשפט לא הרשיע אותו בביצוע ובסיוע לרצח, אלא גזר עליו 8 שנות מאסר בגין תקנה 87 בחוק האוסטרי המוכר כ"חוק מסילות הרכבות", חוק האומר כי האחראים על השילוחים ומבצעם אשמים אך ורק בהחזקת בני אדם בתנאים לא אנושיים בהם לא זכו בכלי תחבורה לאוכל, מים ולתאי שירותים. בית המשפט העליון של אוסטריה שינה גם גזר דין זה מסיבות טכניות. ב-6 בספטמבר 1966, משפטו השני של נובאק, בית המשפט קבע כי נובאק פעל תחת פקודה בלתי חוקית בעליל ועל כן נמצא חף מפשע. בית המשפט העליון באוסטריה שוב התערב גם במשפט זה ועל כן נקבע משפט שלישי. ב-18 בדצמבר 1969 נובאק נמצא אשם ונידון ל-9 שנות מאסר, אך הוא ערער על פסיקת בית הדין והורשה לחיות כאדם חופשי. לבסוף, ב-13 באפריל 1972, בית המשפט העליון דן אותו לשבע שנות מאסר תחת תקנה 87. אולם נובאק שוחרר ממעצר בשנת 1966 לאחר חמש שנים בהם המתין למשפט נוסף, ועל כן נפסק שאין צורך שירצה את המשך עונשו במעצר. נשיא אוסטריה, רודולף קירכשלגר, העניק לו חנינה.
צייד הנאצים שמעון ויזנטל ביקר בחריפות את עונשו של נובאק, הוא ציין שהוא ישב במעצר 3 דקות ו-20 שניות בלבד על כל נפש אותה שלח למות באושוויץ.
Paris, Lisboa
Paris, Lisboa (בעברית: פריז, ליסבון) הוא אלבום האולפן השני של הזמר הפורטוגזי סלבדור סובראל. את האלבום הוציאה לאור ב-29 במרץ 2019 חברת התקליטים ולנטים דה קרבליו רקורדס. הוא הגיע למקום הראשון וה-11 במצעד האלבומים בפורטוגל ובספרד בהתאמה.
רקע
ב-Paris, Lisboa סובראל שר בארבע שפות שונות. את האלבום הוא כתב לאחר ניתוח השתלת הלב שלו. לטענתו, לאחר הניתוח תחושת התקווה שלו התעצמה, דבר שהניע אותו בתהליך ההפקה של האלבום.
סינגלים
"Mano a Mano" יצא לאור כסינגל המוביל של האלבום ב-11 במאי 2018. הוא הגיע למקום ה-84 במצעד הסינגלים הפורטוגזי. ב-12 במאי 2018 הוא ביצע אותו בגמר אירוויזיון 2018. "Caetano Veloso" יצא לאור ב-6 ביולי אותה השנה, וב-8 במרץ 2019 יצא הסינגל האחרון מתוך האלבום, "Anda Estragar-me os Planos".
יוסף שרב
יוסף שרב (28 באוקטובר 1933 – 15 ביוני 2016) היה מדליסט פאראלימפי ישראלי.
ביוגרפיה
שרב הפך נכה צה"ל במהלך תאונת דרכים עם אוטובוס במסגרת תפקידו, והיה בשיקום במשך כמה שנים.
היה חבר בבית הלוחם והשתתף בתחרויות רבות שבהן זכה במספר רב של מדליות במקצים שונים, לרבות טניס שולחן וקליעה. במשחקי אולימפיאדת הנכים השתתף משנת 1964. באולימפיאדת הנכים טוקיו (1964) זכה במדליות ארד בטניס שולחן ובכדורסל כיסאות גלגלים, באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) בשתי מדליות ארד בטניס שולחן, ובאולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) במדליית ארד בקליעה. במשחקים שנערכו בתל אביב השתתף גם בתחרויות אתלטיקה שונות.
התנועה הארמנית לשחרור לאומי
התנועה הארמנית לשחרור לאומי הידועה גם כתנועה לשחרור ארמניה או התנועה המהפכנית הארמנית (בארמנית: Հայ ազգային-ազատագրական շարժում - האי אזגאייִן-אזאטאגראקאן שארז'וּם) הייתה תנועה לאומית, שפעלה החל משנות ה-60 המוקדמות של המאה ה-19 ועד שנות ה-20 של המאה ה-20 ושמטרתה הייתה תחיית עצמאותו של העם הארמני בתוך מסגרת מדינית מחודשת בשטחים המיושבים על ידי רוב ארמני ואשר נמצאו בשליטת האימפריה העות'מאנית. התנועה כללה ארגונים חברתיים, תרבותיים ובעיקר פוליטיים וצבאיים שהגיעו לשיא פעילותם בימי מלחמת העולם הראשונה ובשנים הראשונות לאחריה.
התנועה קמה בהשפעת רעיונות עידן הנאורות ועליית התנועות לשחרור לאומי ברחבי האימפריה העות'מאנית, למשל התנועה הלאומית היוונית. האליטה הארמנית וקבוצות מיליטנטיות ארמניות שונות ביקשו לשפר את חיי האוכלוסייה הארמנית, הנוצרית, הכפרית ברובה, שהתרכזה בעיקר במזרח אנטוליה, ולהגן עליה מפני המוסלמים. בהתחלה ביקשו הקבוצות הארמניות להביא לכדי רפורמות בששת האיילטים – המחוזות העות'מאניים עם רוב ארמני – אך כשמטרה זו נכשלה, החליטו לפעול למען הקמת מדינה ארמנית עצמאית בשטחים המיושבים בארמנים באימפריה העות'מאנית ובאימפריה הרוסית.
החל משנות ה-80 המאוחרות של המאה ה-19, התחילה לוחמת גרילה נגד השלטון העות'מאני ונגד יחידות חמושות כורדיות שבשירותו באזורים המזרחיים של אנטוליה. לחימה זו הונהגה על ידי שלוש מפלגות פוליטיות ארמניות: המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הנצ'אק, ארמנאקאן והפדרציה המהפכנית הארמנית (דשנאק). הארמנים ראו באופן כללי ראו ברוסיה הנוצרית את בעלת בריתם הטבעית במאבקם בטורקים, אם כי האימפריה הרוסית ניהלה מדיניות דכאנית באזור הקווקז, כולל בשטחים ההיסטוריים הארמניים שבשליטתה.
הפיכת הטורקים הצעירים בשנת 1908 עוררה בהתחלה תקווה בקרב הארמנים כי יתחיל באימפריה העות'מאנית תהליך של רפורמות ומודרניזציה שישפר את חייהם ואת הסיכויים להרחבת זכויותיהם כלאום. אך עד מהרה הם נחלו אכזבה מרה בכך.
אחרי שבמלחמות הבלקן איבדה האימפריה העות'מאנית את רוב שליטתה באירופה, בתחילת שנת 1914, בלחץ שלוש מעצמות – בריטניה, צרפת ורוסיה – נאלצה הממשלה העות'מאנית לחתום על תוכנית חבילה לרפורמה ביחס לארמנים, אולם פריצת מלחמת העולם הראשונה הביאה לאי יישומה.