cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צב ים קרני
יחסי גומלין עם בני אדם
רוב הזמן מין זה נמצא מתחת למים, אך בעונת ההטלה הנקבה יוצאת אל החוף אשר יכול להיות גם בשולי אזור עירוני/פרברי. עקב פיתוח חופי הים כמו בנייה, תיירות בחופים (Melan and Donnelly,1999) ותאורה מלאכותית מוגברת. הרבה פעמים הנקבה מגיבה בהימנעות וחוזרת אל המים ללא תהליך ההטלה (2012, Komrowski et al).
רפובליקה פרלמנטרית
רפובליקה פרלמנטרית היא רפובליקה הפועלת תחת שיטת ממשל פרלמנטרית בה הרשות המבצעת (הממשלה) מקבלת לגיטימיות מהרשות המחוקקת (הפרלמנט) ונותנת לה דין וחשבון. ישנן מספר וריאציות של רפובליקות פרלמנטריות. ברובן יש הבדל ברור בין ראש הממשלה לראש המדינה, כאשר ראש הממשלה מחזיק בכוח שלטוני ממשי וראש המדינה הוא תפקיד טקסי, בדומה למונרכיות חוקתיות. במדינות מסוימות לראש המדינה יש סמכויות להשתמש לפי שיקול דעתו כ"שופט" לא מפלגתי של התהליך המדיני. חלק מהרפובליקות הפרלמנטריות שילבו את תפקידי ראש המדינה וראש הממשלה, בדומה למשטרים נשיאותיים, אך עם תלות בכוח הפרלמנטרי.
סמכויות
בניגוד לרפובליקות הפועלות תחת משטר נשיאותי או משטר חצי-נשיאותי, לרוב אין לראש המדינה סמכויות ביצועיות כפי שיש לנשיא, כמו למשל בארצות הברית, מכיוון שסמכויות אלו הוענקו לראש הרשות המבצעת (בדרך כלל נקרא ראש ממשלה).
עם זאת, גם ברפובליקה פרלמנטרית ראש הממשלה וראש המדינה יכולים להיות אותה משרה (כמו בבוטסואנה, איי מרשל, נאורו ודרום אפריקה), בדרך כלל מנהיגי המפלגה או קואליציית המפלגות הגדולה ביותר בפרלמנט.
במקרים מסוימים יכולות להיות לנשיא סמכויות ביצועיות שהוענקו לו באופן חוקי כדי לנהל את הממשל השוטף (כמו באוסטריה ואיסלנד), אך לפי המוסכמה הם לא משתמשים בסמכויות אלו או משתמשים בהן רק כדי לתת תוקף לעצת הפרלמנט או ראש הממשלה. לפיכך ניתן לראות בכמה רפובליקות פרלמנטריות כרפובליקות חצי-נשיאותיות אך פועלות תחת שיטה פרלמנטרית.
התפתחות היסטורית
בעקבות תבוסתו של נפוליאון השלישי במלחמת צרפת–פרוסיה הפכה צרפת שוב לרפובליקה ב-1870, ונקראה הרפובליקה הצרפתית השלישית. לנשיא הרפובליקה השלישית היו סמכויות ביצועיות פחותות משמעותית מאלו שהיו לו בשתי הרפובליקות הקודמות. הרפובליקה השלישית התקיימה עד פלישת גרמניה הנאצית ב-1940. לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוקמה הרפובליקה הצרפתית הרביעית ב-1946 בקווים דומים. ברפובליקה הרביעית חוותה צרפת עידן של צמיחה כלכלית גדולה ובנייה מחדש של המוסדות החברתיים והתעשייה לאחר המלחמה, ולקחה חלק חשוב בפיתוח תהליך איחוד אירופה ששינה את היבשת לצמיתות. נעשו כמה ניסיונות לחזק את הרשות המבצעת של הממשל על מנת למנוע את חוסר היציבות שהיה קיים לפני המלחמה, אך הוא נשאר ולרפובליקה הרביעית היו 20 ממשלות בעשר שנים. בנוסף התברר שהממשלה אינה מסוגלת לקבל החלטות אפקטיביות בנוגע לדה-קולוניזציה. כתוצאה מכך קרסה הרפובליקה הרביעית קרסה ושארל דה גול קיבל את הסמכות לשלוט בצווים נשיאותיים. לאחר מכן הוא קיבל לגיטימציה על ידי אישור חוקה חדשה במשאל עם ב-28 בספטמבר 1958 שהוביל להקמת הרפובליקה הצרפתית החמישית, צרפת של ימינו, ב-1959.
צ'ילה הפכה לרפובליקה הפרלמנטרית הראשונה באמריקה הדרומית בעקבות מלחמת אזרחים ב-1891. עם זאת, בעקבות הפיכה ב-1925 הוחלפה שיטה זו במשטר נשיאותי שמשמשת בצ'ילה (למעט בתקופת הדיקטטורה הצבאית) עד היום.
חבר העמים הבריטי
מאז הצהרת לונדון ב-29 באפריל 1949 התקבלו רפובליקות כחברות בחבר העמים הבריטי.
במקרה של רפובליקות רבות בחבר העמים מקובל היה שהריבון, שבעבר יוצג על ידי מושל כללי, הוחלף בראש מדינה לא ביצועי. זה היה המקרה בדרום אפריקה (שחדלה להיות חברה בחבר העמים מיד עם הפיכתה לרפובליקה, ומאוחר יותר עברה לרפובליקה נשיאותית), מלטה, טרינידד וטובגו, הודו, ונואטו וב-2021 ברבדוס. ברבות מהדוגמאות הללו הפך המושל הכללי האחרון לנשיא הראשון, למשל בסרי לנקה ופקיסטן.
מדינות אחרות הפכו לרפובליקות פרלמנטריות עם קבלת עצמאות.
סבאח פחרי
ביוגרפיה
סבאח פחרי נולד בשנת 1933 בשם סבאח אבו כווס במשפחה אדוקה בחלב שבסוריה, בימי שלטון המנדט הצרפתי. למד בבית ספר קוראני מסורתי, ובגיל 6 שלט על דקלום ספר הקוראן. בנעוריו הפך למואזין במסגד בחלב. הוא למד בבית ספר למוזיקה ערבית בעיר הולדתו ואחר כך בבית ספר למוזיקה בדמשק, בו סיים את לימודיו בגיל 15, בשנת 1948. למד גם נגינה בעוד ובקאנון. התכוון לנסוע לאיטליה, אך חזר בו מתוכנית זו בהשפעת המנהיג הלאומני פחרי אל-ברודי שעודד אותו להמשיך את פעילותו בסוריה. את שם הבמה "פחרי" שאל ממנו. לפחרי היו מורים נערצים: עלי אלדרוויש ובניו, איברהים ונדים, שייח עומר אל-באטש (1950-1885), מג'די אל-עקילי, עזיז ר'אנם והאשם מוחמד א-רג'ב.
כבר ב-1948 שר סבאח פחרי בארמון הנשיאות בדמשק בפני הנשיא שוכרי אל קוותלי וראש הממשלה ג'מיל מרדם ביי. להבדיל מאמנים רבים, מתוך דבקות במסורת האמנותית הסורית, העדיף פחרי שלא לנסוע אפילו למצרים לשם לימודים ועבודה. במהלך השנים התפרסם פחרי בכל הקהילות דוברות ערבית בעולם. נכנס לספר השיאים של גינס אחרי ששר 10 שעות ללא הפסקה בקונצרט בעיר קראקס בוונצואלה.
בשנת 1998 היה פחרי חבר בפרלמנט הסורי כנציג של האמנים. בשנת 2008 חנך סבאח פחרי אקדמיה חדשה לפיתוח קול ולמוזיקה בחלב, שבה לימד גם הוא עצמו
פעילותו בקולנוע
סבאח פחרי הופיע לראשונה בקולנוע בסרט "אל ואדי אל-כביר" לצד הזמרת ורדה אל ג'זאיריה. השתתף גם בסרט أسماء الله الحسنى (שמותיו של אלהים) יחד עם עבד אל-רחמן א-ראש ועם מונה וואסף.
חייו הפרטיים
לסבאח פחרי שלושה בנים, מתוכם שניים מוזיקאים. אחד מהם אנאס אבו קאוס, יליד 1976, הוא זמר ידוע.
סבאח פחרי נפטר ב-2 בנובמבר 2021.
שירים בביצועו
פחרי נודע כמבצע של שירי עם ושירה קלאסית ערבית, למשל על מילות אבו פיראס אל חמדאני, אל-מתנבי ומשוררים אחרים, כולל עכשוויים והשתתף בפסטיבלים לשירה ערבית בפאס, במרוקו את שירי מואשחאת נוהג פחרי לשיר בליווי תזמורת גדולה, במקום הרכבי תאחת.
קתדרלת פואטייה
קתדרלת פואטייה המוקדשת לסן פייר (בצרפתית: Cathédrale Saint Pierre de Poitiers) היא קתדרלה קתולית בפואטייה, צרפת.
היסטוריה
הקתדרלה בנויה בשילוב סגנונות בין אדריכלות רומנסקית לאדריכלות גותית מוקדמת, כאשר הסגנון האחרון הוא השולט. היא מורכבת מספינה ראשית בת שלושה אגפים, כמעט שוויי גובה (כנסיית אולם) ורוחב. הספינות מנמיכות את גובהן בחלקן המערבי, דבר המגביר את הפרספקטיבה. אורכה הוא 94 מטר, וגובה האבן הראשה בקמרון המצלב הוא 27 מטר. לקתדרלה אין אפסיס והופעתן של חזיתות המבנה כבדה. החזית המערבית רחבה יחסית לגובהה, כוללת שני מגדלים שלא הושלמו בגובה 32 ו-33.5 מטר וכן חלון רוזטה בסגנון גותי קורן מהמאה ה-14. רוב חלונות בית המקהלה ובית הרוחב משמרים את זכוכית הצבעונין מהמאות ה-12 וה-13. חלון הוויטראז' המזרחי הוא העתיק ביותר ומכיל את דמויותיהם של הנרי השני ואלינור (שכנראה גם תרמו את החלון) לצד צליבת ישו וסיפורי המרטיריות של פטרוס (סן פייר) ופאולוס. ספסלי המקהלה, שגולפו בשנים 1235–1257 הם מבין העתיקים בצרפת.
איאן מקשיין
איאן מקשיין (באנגלית: Ian McShane; נולד ב-29 בספטמבר 1942) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי, זוכה פרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה
מקשיין נולד בעיר בלקברן שבמחוז לנקשייר באנגליה לאיירין והארי מקשיין. אביו היה כדורגלן מקצועני ושיחק במנצ'סטר יונייטד ובהמילטון אקדמיקל. הוא גדל בעיר ארמסטון קרוב למנצ'סטר ולמד בבית הספר סטרפורד. אחר כך למד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
החל מ-1977 היה במערכת יחסים שנמשכה כחמש שנים עם השחקנית ההולנדית סילביה קריסטל, אותה הכיר בצילומי הסרט "המוסקטר החמישי". מקשיין התחתן ב-1965 עם סוזאן פרמר, ממנה התגרש ב-1968. ב-1970 התחתן עם רות פוסט, ונולדו להם שני ילדים, גם נישואים אלה הסתיימו בגירושים. ב-1981 התחתן עם השחקנית האמריקאית גוון האמבל לה הוא נשוי עד היום.
קריירה
תפקידו המוכר ביותר בבריטניה הוא "לאבג'וי", מוכר העתיקות הנמרץ והשובב, בסדרת הטלוויזיה באותו שם. בארצות הברית התפרסם בתפקיד דון לוקווד באופרת הסבון הפופולרית דאלאס. עוד לפני "לאבג'וי" הרבה מקשיין להופיע בסדרות טלוויזיה כגון "אנקת גבהים" (1967) בתפקיד הית'קליף, "ישו מנצרת" (1977) בתפקיד יהודה איש קריות ובתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "ד'יזראלי" (1978) על חייו של ראש ממשלת בריטניה בנג'מין דיזראלי. כמו כן הופיע בסרטי קולנוע כמו "Sky West And Crooked" (1966) ו"הקרב על בריטניה" (1969). הוא המשיך להופיע בסרטים עד 1987, ואחרי הפסקה של כמה שנים חזר למסכי הקולנוע בתחילת שנות האלפיים.
ב-1983 כיכב בסדרה "Bare Essence", אופרת הסבון קצרת הימים של רשת NBC. ב-1985 השתתף באלבום של הזמרת גרייס ג'ונס "Slave to the Rhythm", בו קרא קטע מתוך מאמר של איאן פנמן. בעשור הראשון של המאה ה-21 השתתף בין השאר בסרטים "סקופ", "לצאת נקי", "סוכן סמוי קודי בנקס" ו"כולנו מארשל". בארצות הברית הוא ידוע בעשור האחרון בעיקר בזכות תפקידו כאל סוורינג'ן בסדרת הדרמה האמריקאית "דדווד" של רשת HBO. על הופעתו בסדרה זו זכה מקשיין בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בדרמה טלוויזיונית, והיה מועמד לפרס אמי ולפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2000 חזר להופיע על במת התיאטרון במחזמר "המכשפות מאיסטוויק" מאת קמרון מקינטוש, הופעתו הראשונה בלונדון מאז סוף שנות השישים כשהופיע לצידה של ג'ודי דנץ' במחזה "ההבטחה".
ב-2002 החל לגלם בסדרת הטלוויזיה "דדווד" את בעל המסבאה אל סוורנג'ן. בשנת 2006 כיכב בדרמת הספורט "כולנו מארשל" של ג'וזף מק'גינטי ניקול.
בשנים 2007 - 2008 מקשיין דיבב מספר דמויות בסרטי אנימציה, ביניהן קפטן הוק בסרט "שרק השלישי", יופור רקינסון ב"מצפן הזהב" וטאי לונג הרשע ב"קונג פו פנדה". עוד הופיע בקומדיה "פעלולן לנצח", ב"קורליין" ובתפקיד חשוב ב"זריחת האפלה".
ב-2007 גילם בברודוויי את דמותו של מקס במחזה "השב הביתה" מאת הרולד פינטר בבימויו של דניאל סליבן. ב-2011 גילם את דמות הנבל שחור הזקן בסרט "שודדי הקאריביים: זרמים זרים".
ב-2016 הופיע בתפקיד ריי בפרק "האיש השבור" בעונה הששית של "משחקי הכס". באותה שנה שיחק בסרט הפשע "הולופוינט".
צ'ארלי פארקר
צ'רלי פארקר (באנגלית: Charlie Parker; 29 באוגוסט 1920 – 12 במרץ 1955) היה סקסופוניסט ג'אז ומלחין, נחשב לאחד מגדולי המוזיקאים המחדשים במאה ה-20. בתחילת הקריירה קיבל את הכינוי Yardbird שקוצר ל-Bird.
פארקר היה אבי הבי בופ, וכיוון שהבי בופ הוא הבסיס לכל הג'אז המודרני, רבים מתייחסים אל פארקר גם כאל אבי הג'אז המודרני. מוזיקאי ג'אז רבים אחריו למדו את הגישה המלודית וההרמונית שלו, וספגו רבות מהסגנון שלו.
ביוגרפיה
צ'ארלי פארקר נולד בקנזס, ארצות הברית, וגדל בקנזס סיטי, מיזורי. פארקר הראה כישרון מוזיקלי כבר מגיל צעיר. כילד קטן, הוא שר במקהלת הכנסייה בכנסייה הקתולית המקומית. אביו של פארקר, שהיה פסנתרן וזמר בוודויל, היווה את ההשפעה המוזיקלית הראשונה לבנו. פארקר גדל תוך כדי האזנה לתזמורות ג'אז, כמו התזמורות של קאונט בייסי ובני מורטן. אף על פי שלפעמים ניגן על סקסופון טנור, הכלי העיקרי שבו עשה שימוש היה סקסופון אלט. בגיל 14 נשר פארקר מבית הספר כדי להיות חלק מסצנת המוזיקה המפותחת בקנזס סיטי, אולם בתחילת דרכו רעיונותיו לא זכו להצלחה רבה, אולי בגלל הטכניקה המוגבלת שלו כסקסופוניסט מתחיל. ב-1937 הצטרף פארקר לתזמורת הג'אז של ג'יי מק'שן, אז כבר שלט בכלי ואפשר להגיד שהתחיל את דרכו למעלה.
פארקר הגיע לראשונה לניו יורק ב-1939 ועבד שם כשוטף כלים. באותה תקופה הוא הושפע מאוד מלסטר יאנג, באסטר סמית' וארט טייטום. את ההקלטה הראשונה שלו עשה ב-1940 עם תזמורת הג'אז של ג'יי מק'שן, ורעיונותיו התחילו באותו הזמן להתקבל יותר טוב בקהילת הג'אז.
פארקר עבר לניו יורק, כשהוא מגיח כדמות מובילה בדור של אמנים שיצר את הבי-בופ. כשהוא נתמך על ידי הדור הקודם של אמנים פורצי דרך - במיוחד קולמן הוקינס ולסטר יאנג - פארקר פיתח אוצר מילים מוזיקלי וסגנון מהפכניים.
הוא עבד ושימש השראה למוזיקאים הבכירים והמשפיעים ביותר של זמנו, כשהוא יוצר אתם הקלטות שנחשבות קלאסיות, בין האמנים שאתם עבד נמנים: דיזי גילספי, באד פאוול, ת'לוניוס מונק, צ'ארלי כריסטיאן, מקס רואץ', קני קלארק ומיילס דייוויס.
האלתור הסוחף, מהיר, קצבי ולא סימטרי של פארקר יכול להמם את המאזין; ואף על פי כן בדיקה מקרוב מראה שכל שורה מיצירותיו מכילה ביטוי שלם ובנוי היטב כשכל תו נמצא במקומו. הרעיונות של ההרמוניה של פארקר היו מהפכניים, הם הציגו גישה חדשנית לאוצר מילים הטונאלי בהוסיפם את הדרגה התשיעית האחת-עשרה ושלוש-עשרה לאקורדים, חילופי אקורדים מהירים, ווריאציות של אקורדים. הטון שלו היה נקי וחודר, אבל עצוב ונוגה בבלדות.
פארקר הפך לסמל לדור הביט, והיה דמות מרכזית בפיתוח המושג של מוזיקאי הג'אז כאמן בלתי מתפשר וכאינטלקטואל, במקום רק עוד סוג של בדרן פופולרי. בזמנים שונים פארקר מיזג את הג'אז עם סגנונות מוזיקליים אחרים, מאיגור סטרווינסקי ועד נגן כלי ההקשה הקובני מצ'יטו, כשהוא סולל דרך לאלה שיבואו בעקבותיו.
פארקר היה ידוע בכך שהגיע להופעות ללא הכלי שלו כשהוא שואל כלי ממישהו אחר ברגע האחרון. באחת ההזדמנויות הוא ניגן גם על סקסופון גרפטון - סקסופון מפלסטיק.
פארקר היה מכור להרואין מאז היה נער. כנער הוא פיתח התמכרות למורפיום כששהה בבית חולים אחרי תאונת דרכים וכתוצאה מכך פיתח התמכרות להרואין. ב-1946 חווה פארקר התמוטטות עצבים עקב חוסר בהרואין, הוא נכנס לשיקום בבית החולים "קמרילו" (חוויה שבעקבותיה הלחין את הקטע Relaxin' at Camarillo). לאחר שישה חודשים, בינואר 1947, השתחרר פארקר וחזר לניו יורק. באותן שנים עבד עם המוזיקאים מיילס דייוויס, מקס רואץ', טומי פוטר, דיוק ג'ורדן ועוד. השנים 1947–1951 היו השנים הפעילות ביותר של פארקר, ובמהלכן ביקר באירופה פעמיים ב-1949 וב-1950.
לאחר השנים הטובות הללו החלה ההידרדרות הקשה של פארקר. התמכרותו לסמים ונטייתו ללקיחת סיכונים לא השתלמו. ב-1951 הפסיק פארקר לנגן במועדונים ומצבו נעשה בלתי יציב מרגע לרגע וב-1954 הוא ניסה להתאבד פעמיים. מצבו הבריאותי של פארקר המשיך להידרדר וב-12 במרץ 1955 הוא נפטר כאשר הוא בן 34. התמכרותו להרואין גרמה לבסוף למותו (אף על פי שסיבת המוות הרשמית הייתה כיב קיבה מדמם ודלקת ריאות). חוקר מקרי המוות העריך בטעות את גילו של פארקר בין 50 ל-60.
בשנת 1988 יצא לאקרנים הסרט "בירד", המתאר את סיפור חייו של צ'ארלי פארקר, בבימויו של קלינט איסטווד וכיכובו של פורסט ויטאקר בתפקיד פארקר, עליו קיבל את פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן. בנוסף, הסרט זכה בפרס אוסקר על סאונד.
בשנת 2015 הועלתה האופרה " Charlie Parker's Yardbird", בכיכובו של לורנס בראונלי בתפקיד הראשי.
לאסלו לנדייל
ד"ר לאסלו לֶ֫נדייֶל (במקור עד 1904 לוי, בהונגרית: Lengyel László; טימישוארה, 1883 – בודפשט, 5 באוקטובר 1935) היה משפטן, עיתונאי וסופר יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
לאסלו לנדייל נולד במשפחה יהודית רבנית. את לימודי המשפטים סיים באוניברסיטת בודפשט (היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). בטימישוארה היה העורך של העיתון "דרום הונגריה". בשנת 1910 פתח כתב עת בשם "הדרום ההונגרי" (Magyar Dél). בבודפשט עבד בעיתון בשפה הגרמנית פסטר לויד, אחר כך היה ראש הטור הפרלמנטרי של העיתון ולאחר מכן עורך העיתון.
משפחתו
קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (15-2-47).
סיווג צפייה
סיווג צפייה הוא סיווג הניתן לסרטי קולנוע ולתוכניות טלוויזיה במטרה להתריע על תוכן שאינו מתאים לאוכלוסיית צפייה מסוימת, לרוב של ילדים ונוער. הסיווג מחולק לרמות שונות לפי אוכלוסיות הגיל, כך שההורים יכולים להסתייע בו כדי להחליט האם סרט או תוכנית מסוימים מתאימים לילדיהם. סיווגי הצפייה השונים מתייחסים בדרך כלל לתכנים המכילים מין, אלימות או שפה בוטה.
משמעות הסיווג
במדינות מסוימות, סיווג צפייה עשוי להטיל על בתי הקולנוע חובה חוקית למנוע את כניסתם של מי שאינם עומדים בקריטריון הסיווג.
במדינות מסוימות, דוגמת ישראל ואוסטרליה, קיים גוף ממשלתי רשמי שאחראי על קביעת סיווגי הצפייה. במדינות אחרות, דוגמת ארצות הברית, הדבר נעשה על ידי ארגונים וולונטריים המשתייכים לתעשיית הקולנוע והטלוויזיה, ללא התערבות רשמית של המדינה. גם הקריטריונים לקביעת הסיווגים משתנים ממדינה למדינה.
כך למשל, במדינות כמו ארצות הברית, גם סרטים המכילים תכנים מיניים עדינים יחסית מוגבלים בדרך כלל בפני צפייה של ילדים, בעוד שבמדינות כמו צרפת וגרמניה תכנים מיניים זוכים ליחס סלחני וסבלני יותר. לעומת זאת, סרטים המכילים תכנים אלימים יקבלו לרוב סיווג צפייה מחמיר במדינות כמו גרמניה ופינלנד, אך יזכו ליחס מקל יותר בארצות הברית.
לעיתים מפיקי סרטים ותוכניות מכוונים מראש לקבלת סיווג צפייה מסוים, ואם לא מתקבל הסיווג המבוקש, הם מבצעים בסרט או בתוכנית שינויים ועריכה מחדש, בעיקר כדי להימנע מסיווג צפייה מחמיר יותר מזה שאליו התכוונו. על פי רוב מעדיפים המפיקים שלא לקבל סיווג צפייה מחמיר, שמגביל את הצפייה למבוגרים בלבד, משום שסיווג כזה מפחית משמעותית את סיכויי ההצלחה הכלכלית של הסרט, שכן ילדים ובני הנוער מהווים חלק גדול מציבור צרכני הקולנוע. בנוגע לתוכנית טלוויזיה, סיווג צפייה מחמיר מפחית משמעותית את הסיכויים להשיג רייטינג גבוה שכן תוכנית בעלת סיווג צפייה מחמיר לא תשובץ לשידור בשעות צפיית השיא. עם זאת, ייתכנו גם מקרים שבהם מבקשים המפיקים לקבל בכוונה תחילה סיווג צפייה מחמיר, כדי לעורר סערה סביב הסרט או התוכנית ולקדם את יחסי הציבור שלהם, ובשלב מאוחר יותר הם מבצעים שינויי עריכה כדי לקבל סיווג צפייה נוח יותר. במקרים אחרים מופצות מספר גרסאות, כשחלקן מצונזרות יותר, עבור מדינות שונות בהתאם לסיווג הצפייה המקובל בהן.
שיטת סיווגי הצפייה שנויה במחלוקת. יש הרואים בה סוג של צנזורה. אחרים מטילים ספק ביעילותה וביכולת לאכוף את המגבלות שהיא מטילה, במיוחד בעידן שבו האינטרנט, הוידאו וה-DVD מצויים כמעט בכל בית והופכים את הסרטים ואת התוכניות לזמינים לכל. כמו כן, גרסאות לא מסווגות או לא מצונזרות של סרטי קולנוע יוצאות בפורמט DVD כדבר שבשגרה. סרטים ותוכניות שמקבלים סיווג צפייה מחמיר עלולים לאתגר ילדים ולהגביר את סקרנותם לצפות במה שנקבע כי אסור להם לצפות בו (תופעת הפרי האסור).
השוואה
להלן טבלה העורכת השוואה בין מערכות דירוג צפייה במדינות שונות. המספרים מייצגים את גילי הצופים:
מקרא:
בקולנוע
כל סרט המוקרן בבתי הקולנוע ובכל מקום ציבורי בישראל חייב לקבל את אישורה של המועצה לביקורת סרטים. המועצה מכהנת מכוח פקודת סרטי הראינוע המנדטורית, וחבריה - נציגי משרדי הממשלה ונציגי ציבור מדיסיפלינות שונות - ממונים על ידי שר המדע, התרבות והספורט באישור הממשלה. ועדות משנה של המועצה צופות בכל הסרטים, ומליאת המועצה מתכנסת אחת לשבוע, מאשרת את המלצות ועדות המשנה ומכריעה לגבי סרטים שחברי ועדות המשנה חלוקים בדעתם עליהם.
המועצה מעניקה לכל סרט אחד מחמשת סיווגי הצפייה הבאים:
בסמכות המועצה גם לפסול סרטים להקרנה או להורות על קיצוץ קטעים מהם, אולם המועצה מפעילה סמכות זו במקרים נדירים ביותר.
בשנת 2008 הוגשו לאישורה של המועצה 101 סרטי קולנוע. מתוכם, 69 סרטים הותרו לצפייה לכל הגילים, 15 הוגבלו לצפייה מגיל 14 ומעלה, 16 הוגבלו לצפייה מגיל 16 ומעלה, וסרט אחד בלבד ("על העיוורון") הוגבל לצפייה מגיל 18 ומעלה. אף סרט לא נפסל להקרנה.
לאחר שסרט מאושר, ניתן לו רישיון הקרנה. בעלי בתי הקולנוע ומפיצי הסרטים מחויבים להקרין את הרישיון בראשית כל סרט ולציין את הגבלות הצפייה שחלות עליו, אם יש כאלה, בכל מודעות הפרסומת של הסרט. חברי המועצה וכן מפקחים מטעמה מוסמכים להיכנס בכל עת לכל מקום שבו מוקרן הסרט, לפקח על כך שהסרט מוקרן בהתאם לרישיון שניתן לו ולהפסיק את הקרנתו אם אינו עומד בתנאי הרישיון.
המועצה אחראית על פי החוק גם על מתן אישור להקרנות סרטי הקולנוע במסגרת הטלוויזיה בכבלים, על פי סיווגם. סרט שהוצאו ממנו קטעים, או שנפסל להקרנה על ידי המועצה, לא יוקרן גם בכבלים ובטלוויזיה.
בטלוויזיה
סיווג תוכניות הטלוויזיה מוסדר בחוק סיווג, סימון ואיסור שידורים מזיקים, התשס"א-2001 ובתקנות שהותקנו מכוחו. על פי החוק, משדר טלוויזיה המשודר בישראל, הכולל ביטויים חזותיים, מילוליים או קוליים של אלימות (לרבות אלימות מילולית ושימוש בשפה בוטה), של מין או של אכזריות, או שקיים חשש סביר שהוא עלול לעודד עבריינות או שימוש בסמים מסוכנים, יישא סימן המעיד כי הוא אינו ראוי לצפייה לבני גיל מסוים ומטה. הוראה זו חלה על כל גופי השידור בישראל.
בעבר סווגו המשדרים על פי שלוש רמות סיווג: עד גיל 8, מגיל 8 ומעלה, מגיל 14 ומעלה. החל משנת 2010 קיימים ארבעה סיווגי צפייה:
כמו כן, בעבר התכנים לא סווגו על פי אופי הפגיעה. החל מ-2010 התווספו שלוש קטגוריות תאוריות, בהתאם למאפיינים על פיהם מסווגים המשדרים, כך שבנוסף על סימון הגיל מופיע על המרקע סימן שמעיד בגין אלו תכנים סווג המשדר ברמת גיל מסוימת:
את סיווג הצפייה יש להציג באופן ברור בחלק העליון של המסך, במשך 30 שניות בתחילת המשדר ולאחר מכן שוב בכל 30 דקות, וכן במשך 10 שניות לאחר כל חזרה מהפסקה בשידור לצורך שידור פרסומות או קדימונים. כמו כן, יש לפרסם את סיווגי הצפייה של המשדרים גם במדריכי השידורים המתפרסמים מטעם גופי השידור, בתוספת הסבר על משמעות הסיווגים.
חובת הסיווג והסימון אינה חלה על משדרי חדשות, על שידורים חיים שאין אפשרות סבירה לדעת מראש שהם מצריכים סיווג וסימון, על שידורי ערוצים זרים שנקלטים בישראל אך אינם מיועדים לציבור בישראל או לחלק ממנו, ועל משדרים המשודרים בשעות שבין 01:00 בלילה ל-06:00 בבוקר.
לגבי שידור פרסומות וקדימונים נקבע, כי פרסומות או קדימונים העלולים לעודד עבריינות או שימוש בסמים מסוכנים לא ישודרו בטלוויזיה. פרסומות וקדימונים הכוללים ביטויים חזותיים, מילוליים או קוליים של אלימות (לרבות שפה בוטה), של מין או של אכזריות, לא ישודרו במהלך או בין שידורים המיועדים לילדים, וכן בין השעות 14:30 עד 21:00 בימי חול, ובין השעות 06:00 עד 21:00 בימי שבת ומועד. קדימונים למשדרים שיש לסמנם על פי החוק ישאו אף הם אותו סימן, במשך 10 שניות רצופות או לכל אורכם, לפי הנמוך.
הפרת הוראות החוק והתקנות מצד גופי השידור מהווה עבירה פלילית שדינה קנס.
בקולנוע
בארצות הברית לא קיים גוף רשמי שבודק את סרטי הקולנוע ומעניק להם סיווג צפייה. שיטת סיווג הצפייה מונהגת באופן וולנטרי על ידי התאחדות הקולנוע של אמריקה (באנגלית: The Motion Picture Association of America או בראשי תיבות MPAA), מלכ"ר המאגד בתוכו את ששת אולפני הקולנוע הגדולים של הוליווד וכן מספר אולפנים נוספים, קטנים יותר. על אף שלא מדובר על סיווג רשמי, זהו הסיווג המוכר והמקובל ביותר, שקיים משנת 1968. במהלך השנים נעשו מספר ניסיונות על ידי גופים אחרים לקדם את השימוש בשיטות סיווג אחרות, אולם ניסיונות אלה לא צלחו. התאחדות הקולנוע רשמה את סיווגיה כסימנים מסחריים, כך שגופים אחרים אינם רשאים לעשות בהם שימוש, וכן לא ניתן להשתמש בהם לתחומים אחרים פרט לסרטי קולנוע.
נכון לשנת 2009 קיימים חמישה סיווגי צפייה לסרטים:
שיטת סיווג הצפייה של התאחדות הקולנוע זוכה לביקורת תמידית מצד גורמים בתעשייה, מבקרי קולנוע וארגונים דתיים וחברתיים שונים. כך, למשל, טוענים המבקרים כי בשיטת הסיווג מושם דגש רב מדי על אי חשיפתם של ילדים לתכנים מיניים, בעוד שמאפשרים בקלות רבה מדי את חשיפתם לתכנים המכילים אלימות בוטה. ביקורת נוספת מושמעת על היעדר שקיפות מספקת לגבי הקריטריונים לפיהם מסווגים הסרטים, ועל כך שקיימים סטנדרטים מחמירים יותר לגבי סרטים המגיעים מאולפנים עצמאיים וקטנים.
סרטים מפורסמים שקיבלו סיווג X או NC-17
ברובם המכריע של המקרים, סרטים שקיבלו סיווג של NC-17 (או X בעבר) נערכו מחדש וקוצצו מהם סצינות, על מנת שיוכלו לקבל סיווג מחודש של R. סרטים בודדים בלבד הוקרנו בבתי הקולנוע כשנותרו עם הסיווג המחמיר ביותר. הסיבה לכך היא, כאמור, שסיווג של NC-17 או X מקטין מאוד את סיכוייו של סרט להצליח כלכלית ואסור לפרסם סרטים עם הדירוג הזה. ילדים ובני נוער הם צרכנים משמעותיים של סרטי הקולנוע. בנוסף, רשת בלוקבאסטר מסרבת למכור או להשכיר בסניפיה סרטים בעלי סיווג NC-17, וחלק מהעיתונים והמגזינים מסרבים לפרסם מודעות פרסומת לסרטים אלה.
בטלוויזיה
ב-1 בינואר 1997 נכנסה לתוקפה שיטת סיווג הצפייה המכונה "קווים מנחים להורים לצפייה בטלוויזיה" (באנגלית: TV Parental Guidelines). השיטה הוצעה על ידי הקונגרס, תעשיית הטלוויזיה והמועצה הפדרלית לתקשורת (ה-FCC), בתגובה לקולות מחאה הולכים וגוברים בציבור נגד העלייה המתמדת בכמות התכנים המיניים והאלימים בתוכניות הטלוויזיה. לקווים המנחים אין תוקף חוקי מחייב, ושיטת הסיווג מופעלת באופן וולונטרי, כאשר כל ערוץ קובע בעצמו איזה סיווג להעניק לכל תוכנית. למרות זאת, כל רשתות השידור המסחריות ורובם המכריע של ערוצי הטלוויזיה בכבלים המרכזיים מיישמים את שיטת הסיווג ופועלים על פיה. הקווים המנחים אינם חלים על משדרי חדשות וספורט, ולכן הם אינם מיושמים על ידי ערוצים כמו CNN ו-ESPN.
קיימים שישה סיווגי צפייה לתוכניות הטלוויזיה:
סיווג הצפייה מופיע בחלקו השמאלי העליון של המסך ב-15 השניות הראשונות של כל תוכנית, ובתוכניות הנמשכות מעל שעה - למשך 15 שניות בכל חצי שעה. החל משנת 2005, רוב הרשתות מציגות את סיווג הצפייה גם לאחר כל חזרה מהפסקה בשידור לצורך שידור פרסומות או קדימונים.
במהלך מופע המחצית של גמר הפוטבול האמריקאי, הסופרבול, נחשף שדה של הזמרת ג'נט ג'קסון בשידור חי. מכיוון שמדובר באירוע הנצפה ביותר בטלוויזיה האמריקאית עם למעלה מ-100 מיליון צופים, יצרה התקרית תהודה גדולה וגרמה ל-FCC לקנוס את CBS, הרשת ששידרה את הסופרבול, ב-550 אלף דולר. האירוע השפיע רבות על הטלוויזיה האמריקאית ובעקבותיו נרתעו הרשתות הארציות מלהראות עירום בכל דרך שהיא. כמה חודשים לאחר המקרה נקנסה רשת ABC על פרק בסדרה N.Y.P.D, ששודר בשנת 2002, בטענה שהוצג בו עירום נשי בוטה. מאז הרשתות הארציות הפסיקו לחלוטין להציג עירום והקפידו למחוק סצנות עם עירום, ולו הקצר ביותר, מפרקים שצולמו טרם המקרה. מאז רק תוכניות עם הדירוג TV-MA, שלא משודרות ברשתות הארציות, יכולות להציג עירום מבלי להיקנס על כך.
בסדרות הטלוויזיה המשודרות ברשתות הכבלים נפוץ הסיווג TV-MA, מה שהוביל גם את הרשתות הארציות לנסות בהדרגה לכלול גם הן סצנות בוטות יותר ממה שהציגו עד כה, תחת הסיווג TV-14. המהלך הזה מתקבל בשתיקה מצד ה-FCC, ללא קנסות חריגים כמו שהיו ב-2004.
קרוטן
הקָרוֹטֵנִים הם קרוטנואידים שאינם כוללים חמצן. הקרוטנים כוללים, בין השאר את אלפא-קרוטן, בטא-קרוטן, גאמא-קרוטן, דלתא-קרוטן וליקופן.
השם קרוטן בא מהשם הלטיני של הגזר קרוטה carota.
הקרוטנים משמשים גם כצבע מאכל בעל מספר E E160a, ונהוג להוסיף אותו כתוסף מזון למוצרי מזון תעשייתיים.
מבנה
הקרוטנים הם פחמימנים בלתי רוויים הכוללים 40 אטומי פחמן, ומספרים שונים של מימן המחוברים אליהם במערכת מצומדת, ואין בהם אטומים אחרים (נוסחתם: C40Hx). לחלקם יש טבעות פחמימנים באחד או שני קצותיהם. לקרוטנים מבנה של טטרהטרפנים.
תכונות
הקרוטנים נותנים לצמחים צבע אדום, כתום ולעיתים צהוב והם מצויים בפירות ובירקות שונים כמו גזר, עגבנייה, תפוז, מנגו ושסק.
בגוף האדם, קרוטנים נספגים בתריסריון בלבד.
ה.י.ק. הלסינקי
'''ה.י.ק. הלסינקי (בפינית: Helsingin JalkapalloKlubia הידוע בכינויו HJK הלסינקי או פשוט HJK'''; בתרגום לעברית: "מועדון הכדורגל של הלסינקי") הוא מועדון כדורגל פיני מהעיר הלסינקי, בירת פינלנד, המשחקת בליגה הבכירה בפינלנד, הוייקאוסליגה. הקבוצה נוסדה ב-1907 ונחשבת לקבוצה הוותיקה והבכירה ביותר אי פעם בפינלנד כאשר היא זכתה ב-32 אליפויות הליגה הבכירה, 14 גביעי פינלנד ו-5 גביעי ליגה פיניים. רוב השחקנים הפינים שהגיעו לשחק בליגות האירופאיות הבכירות שיחקו במהלך הקריירה בקבוצה זו. מגרשה הביתי של הקבוצה הוא ה"בולט ארנה" ובו 10,770 מושבים, בו הקבוצה משחקת משנת 2000. צבעי הקבוצה המסורתיים הם חולצות בדוגמת פסים של כחול ולבן.
הקבוצה היא הקבוצה הפינית הראשונה שהעפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות. היא עשתה זאת בעונת 1998/1999 בעוברה בשלבי המוקדמות את אפ קיי ירוואן מארמניה ומץ מצרפת. בשלב הבתים, בו הוגרלה עם קבוצות פ.ס.וו. איינדהובן, פ.צ. קייזרסלאוטרן ובנפיקה ליסבון, זכתה הקבוצה ב-5 נקודות לאחר ניצחון ביתי על בנפיקה ליסבון, שתי תוצאות תיקו, האחת בחוץ נגד בנפיקה ליסבון והשנייה ביתית נגד פ.צ. קייזרסלאוטרן והפסדים בשאר המשחקים. הלסינקי סיימה במקום הרביעי בבית ולא העפילה לשלב הבא.
היסטוריה
המועדון נוסד בשם - Helsingin Jalkapalloklubi – Helsingfors Fotbollsklubb על ידי פרדריק וואת'ן. מפגש ההקמה שתועד התקיים באולם באולינג בפארק קאיסנימי במאי 1907. המשחק התחרותי הראשון אי פעם של הקבוצה נערך נגד קבוצת אייקאנס, והלסינקי ניצחה 4-2.
בשנותיה הראשונות הפכה הלסינקי למועדון פופולרי בקרב סטודנטים דוברי פינית שהצטרפו למועדון, בעוד שסטודנטים דוברי שוודית העדיפו להצטרף ל-Unitas או HIFK. בסוף 1908, לאחר דיון סוער, הועברה השפה לפינית בלבד, מה שגרם לכך שחברים רבים דוברי שוודית עברו ל-HIFK ומועדונים אחרים.
בשנת 1909, הצבעים כחול ולבן נבחרו כדי לתמוך בתנועת ה"פנומן" והבנדי הוצג כספורט הרשמי השני של המועדון. המועדון עבר מהמגרש בקאיסנימי לאצטדיון אליינטאהרה החדיש. בסוף השנה נאלץ פרדריק וואטן לעזוב את תפקידו כיו"ר המועדון עקב מחלתו. ב-1910 הפך לורי טאנר ליו"ר המועדון הוותיק ביותר עד כה. באותה שנה, נערך המשחק הבינלאומי הראשון של המועדון, מול Eriksdals IF מסטוקהולם בקאיסנימי.
הקבוצה הראשונה זכתה באליפות הליגה (שהייתה אז בפורמט גביע), לראשונה בשנת 1911 ובשנה העוקבת 1912. ב-1915 המועדון עבר שוב, הפעם לאצטדיון טולון פאלוקנטה. בשנת 1916 נוסף ענף הטניס למועדון והוא שוחק עד שנות ה-20 המוקדמות. במהלך מלחמת האזרחים הפינית ב-1918 נהרגו שני חברים מהמועדון, שנלחמו למען ה"לבנים". בינתיים המועדון זכה בתארים גביע אליפות נוספים בשנים 1917 ו-1918.
ב-1921 זכה המועדון בתואר גביע בנדי הראשון ובמהלך חמש העונות הבאות הגיעה HJK לחמישה גמרים, וזכתה בשלושה תארים נוספים. כמו כן המשיכה לזכות בתוארי האליפות בשנים 1923 ו-1925. באולינג התווסף לענפי הספורט של המועדון ב-1925, אך הבאולינגרים הקימו מועדון משלהם, שנקרא Helsingin Keilaajat, בשנה שלאחר מכן. בשנת 1928, הוקי קרח הפך לספורט רשמי והאליפות הראשונה זכתה בשנת 1929. פורמט הליגה בכדורגל נכנס לכדורגל הפיני בשנת 1930 אך HJK לא הצליח להעפיל לליגה הבכירה בעונה הראשונה. בשנת 1931 שיחקו HJK את עונתם הראשונה בליגה הבכירה, אולם בתום העונה הם ירדו ליגה. אולם בהמשך עלתה הקבוצה לליגה הבכירה והצליחה לזכותה בה בשנים 1936 ו-1938.
ב-1963 שיחקה הקבוצה בפעם האחרונה בליגת המשנה הפינית, בסוף עונה זו עלתה לליגה הבכירה ומאז לא ירדה שוב. ב-1964, המועדון שעלה זה עתה זכה בתואר האליפות העשירי שלו ובעונה שלאחר מכן, בשנים 1965–1966, הם שיחקו את משחקם הראשון בגביע אירופה, נגד מנצ'סטר יונייטד באצטדיון האולימפי של הלסינקי. עם זאת, הפסד מצטבר של 2–9 הביא להדחה של HJK מהזירה האירופית.
בשנת 1966, המועדון הבטיח את תואר הגביע הפיני הראשון שלו אי פעם על ידי ניצחון על קבוצת KTP בתוצאה 6–1 בגמר לעיני 7,000 צופים. קבוצת הבנדי פורק בסוף שנות ה-60. ענף הספורט הרשמי האחרון, החלקה אמנותית, התווסף לרפרטואר המועדון ב-1966, אך גם הוא בוטל ב-1972. גם אגף ההוקי קרח פורק ב-1972 והעונה האחרונה בכדוריד שיחקה ב-1978. להלן, מעתה HJK השתתפה כמועדון רק בכדורגל. לאחר 69 שנים כמועדון מולטי-ספורט.
בשנת 1973 זכתה הקבוצה שוב באליפות פינלנד, וב-1978 הצליחה לשחזר את ההישג. בעונת 1981 המועדון השיג לראשונה בתולדותיו דאבל כאשר זכה גם באליפות ה-13 שלו וגם בגביע המדינה הפיני השני שלו. שנות ה-80 המאוחרות היו מוצלחות במיוחד עבור המועדון שהצליח לזכות באליפות המדינה עוד 4 פעמים ולזכות בגביע המדינה הפיני עוד פעם אחת. בשנות ה-90 המועדון הוסיף עוד שלושה תוארי אליפות ו-3 תוארי גביע.
האצטדיון הביתי הנוכחי של המועדון, הבולט ארנה, נפתח בשנת 2000. כאשר הקבוצה זוכה בתואר האליפות ה-20 ב-2002 וב-2008 זכה המועדון בתואר הגביע הפיני העשירי שלו. עונת 2009 הייתה תחילתה של ריצת אליפות שהביאה לשישה תארים ברציפות מ-2009 עד 2014.
בשנת 2014, HJK הפך למועדון הפיני הראשון ששיחק בשלב הבתים של הליגה האירופית של אופ"א לאחר שניצחה את ראפיד וינה בסיבוב הפלייאוף. HJK, עם ניצחונות על טורינו וקופנהגן בבית, סיימה במקום השלישי בבית עם שש נקודות.
HJK ביצעה מספר רכישות במהלך חורף 2015, כולל החלוץ של קורדובה מייק האונאר, הקשר מליגת העל היפנית אטומו טאנאקה וקשר ברמינגהאם סיטי, גיא מוסי. עם ההחתמות החדשות לצידם, HJK החלה את העונה בכושר טוב ובזכייה בגביע הליגה, הישג שהם לא השיגו מאז 1998. HJK גם שיחקה את הדרבי המקומי הראשון שלה נגד HIFK מאז אפריל 1972, בו נגמרה התוצאה בשוויון 1–1. עם זאת, HJK לא הצליחה לשחזר את הצלחת הליגה לה נהנתה בשש העונות האחרונות, וסיימה את עונת 2015 במקום השלישי בלבד, אחרי האלופה SJK וסגניות אלופת RoPS.
במהלך הקמפיין של 2017 המועדון הפסיד רק שלושה משחקים, מה שהביא לדאבל מקומי, השני בהיסטוריה שלו. בשנת 2018 הקבוצה זכתה שוב באליפות המקומית, כך גם בעונת 2020. בעונת 2021 הקבוצה כמעט והשלימה דאבל, אך הפסידה בגמר הגביע בדו-קרב פנדלים לקופס.
מרד הדקבריסטים
מרד הדקבריסטים הוא כינוי למרד של הדֶקַבְּרִיסְטִים (ברוסית: Декабристы, משם החודש Декабрь - "דצמבר"), חברי תנועה מהפכנית באימפריה הרוסית, שכינויה ניתן לה על שם ניסיון ההפיכה שביצעה ב-14 בדצמבר 1825.
רקע
חברי התנועה היו יוצאי המעמד הגבוה ברוסיה, רובם אצילים, בעלי אחוזות וקציני צבא, אשר השתייכו לאגודות מחתרת שונות שפעלו ברוסיה באותה תקופה. הקושרים היו כולם אנשים משכילים וצעירים - בזמן המרד לרובם עוד לא מלאו 30 שנה ורק 12 מהם היו בני 34 ומעלה. תנועות מחתרת אלו נוצרו בעקבות גורמים שונים: מלחמות נפוליאון שהביאו את רעיונות המהפכה הצרפתית וזכויות האזרח עד לרוסיה, מרידות של איכרי רוסיה בשנת 1812 וכן השתתפותו של צבא רוסיה במלחמות שונות באירופה בשנים 1813–1814 (רבים מקציני הצבא, שהשתתפו מאוחר יותר בתנועת המרי, לקחו חלק במערכה הזאת). התנגדותם למשטר גברה כשפנה אלכסנדר הראשון אחרי קונגרס וינה לקו ריאקציוני מובהק במדיניות חוץ ופנים כאחד. בייחוד עורר את חמתם המשטר שהטיל אלכסיי ארקצ'ייב אשר שלט למעשה על הצבא הרוסי והיה ידוע בדעותיו השמרניות, הפיקוח החמור שהוטל על האוניברסיטאות ברוסיה ואיסור על קיומם של מועדונים פוליטיים. בין הקצינים שחזרו מאירופה ובחוגים אזרחיים הקרובים להם נוסדו החל מ-1816 אגודות סתרים, שדגלו ברעיונות הקידמה החברתית והמדינית של המערב. הם התגבשו אחרי 1818 בשני ארגוני קושרים פעילים:
הרפובליקה של פסטל תוכננה ברוח הרפובליקה הצרפתית, שכל בניה יהיו אזרחים שווים. מכלל זה הוציא פסטל רק את הפולנים ואת היהודים, שאינם צריכים להתבולל בעם הרוסי, לפיכך הציע להחזיר לפולין את עצמאותה, ואילו את היהודים הציע להגלות מרוסיה לאסיה הקטנה ולסייע להם להקים שם מדינה יהודית. "האגודה הצפונית" הייתה מפולגת לאגף קיצוני, שבראשו עמדו המשורר קונדראטי רילייב והסופר מיכאיל בסטוז'ב, חסידי תוכניתו של פסטל, ולאגף מתון, שמנהיגיו היו הנסיך סרגיי טרובצקוי וניקיטה מוראביוב, הללו צידדו במונארכיה חוקתית ופדרלית, שתיתן ערובה לזכויות האזרח, אך נמנעו מלנקוט עמדה ברורה לגבי הבעיות החברתיות ברוסיה.
המרד
הזדמנות נאותה להתחיל במרד נוצרה בימי המבוכה שנגרמה עקב מותו הפתאומי של אלכסנדר הראשון, הקיסר חשוך הבנים, ב-1 בדצמבר 1825. יורשו החוקי, אחיו קונסטנטין, הצהיר כבר במהלך שנות שלטונו של אלכסנדר על כוונתו לוותר על כיסא הצאר לטובת האח השלישי והפחות אהוד, ניקולאי. אנשי "אגודת הצפון" החליטו לפעול, בלי שהייתה להם אפשרות להתקשר עם אנשי "אגודת הדרום" ולתאם את פעולות שני הפלגים.
ב-14 בדצמבר (על פי לוח השנה היוליאני), כשנקרא חיל המצב של פטרבורג להישבע אמונים לצאר ניקולאי הראשון, סירבו גדודים אחדים, בסך הכול כ-3,000 חיילים, למלא פקודה זו, ועל פי הוראת קציניהם התרכזו בכיכר הסנאט בקריאות: "אנו רוצים בקונסטאנטין ובקונסטיטוציה".
לכיכר הגיע המושל הכללי של פטרסבורג גנרל מילורדוביץ' שהיה ידוע כגיבור מלחמת רוסיה–צרפת (1812). הוא היה מוערך על ידי החיילים והתחיל לשכנע אותם להתפזר ולא למרוד. אחד ממארגני המרד, קאחובסקי, ירה בגנרל והרגו.
הנסיך טרובצקוי התגלה כפחדן ונעלם מן המערכה. החיילים המורדים נשארו במקומם במשך שעות ללא הוראות ובאפס מעשה, ובינתיים הצליח ניקולאי לרכז נגדם כוחות עדיפים מבין היחידות שנשמעו לפקודתו ואלו גברו על המורדים עוד באותו היום. המוני העם והאיכרים לא תמכו במרד ולא הצטרפו למורדים, ולא במקרה: אף על פי שהדקבריסטים תכננו רפורמות מרחיקות לכת שייטיבו עם העם - כמו שחרור איכרים ממשטר הצמיתות או קיצור תקופת השירות הצבאי (שעמד על 25 שנה), הם נשארו תנועה אליטיסטית, חוג צר של אריסטוקרטים משכילים, שחששו לשתף במרד את המוני העם. אפילו לחיילים שבהם השתמשו לניסיון ההפיכה לא הסבירו הקושרים את מלוא כוונותיהם בנוגע לשינוי שיטת המשטר, והסתפקו בסיסמה "צאר טוב".
לקושרים בדרום נודעו מאורעות אלה רק כעבור עשרה ימים. אף על פי שפסטל עצמו כבר נאסר לפני כן בעקבות הלשנה של בוגד, ניסו חבריו להניף את נס המרד בשנית. ב-29 בדצמבר הם הוקפו צבא ממשלתי עם ארטילריה ונאלצו להיכנע ב-3 בינואר 1826.
משפט ואחרית דבר
כל הדקבריסטים נאסרו ונלקחו לחקירה, עשרות נידונו למוות, אולם רק חמישה - פסטל, רילייב, קאחובסקי, מוראוויוב-אפוסטול ובסטוז'ב-ריומין נתלו – זאת אף על פי שבניסיון הראשון לתלות אותם נקרעו החבלים. בניגוד למסורת שבה זוכים הנידונים לחנינה, במקרה זה הורה ניקולאי על תלייתם בשנית; הייתה זו התלייה הפומבית האחרונה ברוסיה הצארית. כ-120 איש ובכללם הנסיך טרובצקוי נידונו לעבודת פרך ולגלות לסיביר. הללו שוחררו ב-1839 מעבודות הפרך, אך נגזר עליהם להישאר בגלות, ורק ב-1856, עם הכתרת הצאר אלכסנדר השני, זכו 29 הדקבריסטים שנשארו בחיים לחנינה גמורה ולחזרה לביתם ולמעמדם הקודם.
לאחר המרד, הורה ניקולאי הראשון להקים את המחלקה השלישית בלשכת הוד מעלת הקיסר, שמפרדה הראשון היה הרוזן אלכסנדר בנקנדורף.
כעבור שנים, הושפע מהדקבריסטים הדור החדש של המהפכנים הרוסיים כמו הרצן ואוגריוב.
בספרות ובאמנות
הסרט "כוכב הקסם והאושר" (ברוסית: Звeздa плeнитeльнoгo cчacтья) הוא סרט רוסי עלילתי המתאר את מרד הדקבריסטים ואת השלכותיו. הסרט הופק בשנת 1975 באולפני לנפילם ונחשב לאחת ההפקות הגדולות של הקולנוע הרוסי באותה תקופה. הסרט מחולק לשני חלקים: החלק הראשון מוקדש למרד ולדיכויו, והחלק השני (שעל שמו נקרא הסרט) עוסק במאבקן הקשה הממושך של נשות הדקבריסטים להצטרף אל בני זוגן בסיביר.
יצחק ברנדט
יצחק (איקה) ברנדט (נולד ב-27 ביוני 1948) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד כנף 15 (שדה דב), מפקד בסיס חיל האוויר לוד (בח"א 27) ומפקד היחידה לשיתוף פעולה.
חייו
ברנדט למד בבית הספר לקציני ים עכו. התגייס לצה"ל ב-1966 ושירת בחיל הים בבית הספר שבו למד. ב-1970 החליט לחזור לשירות הצבאי והתנדב לקורס טיס אותו סיים במגמת תובלה. הוא שירת כטייס בטייסת הגמל המעופף ובטייסת מלכי האוויר. שימש מדריך בבית הספר לטיסה ומונה למפקד טייסת הדקוטה, זאת מבלי שהיה קודם לכן סגן מפקד טייסת. בפברואר 1988 מונה למפקד טייסת הפילים. בהמשך שירותו הצבאי פיקד על כנף 15 (בסיס שדה דב), על בסיס חיל האוויר לוד ועל היחידה לשיתוף פעולה. השתחרר ב-1997. במילואים המשיך לשרת כטייס הרקולס C-130 עד 2006 וכמדריך בבית הספר לטיסה. במהלך מלחמת לבנון השנייה פיקד על תא שליטה קדמי של חיל האוויר בפיקוד הצפון. כשנאלץ להפסיק לטוס מפאת גילו החל להתנדב למילואים כנהג משאית סמי טריילר ובשנת 2014 הצטרף לפלוגת מובילי טנקים וצמ"ה בה הוא משרת במילואים ואף גויס בצו 8 למבצע צוק איתן.
עובדיהו (פירושונים)
עובדיהו הוא שם פרטי, המשמש גם כשם משפחה. {{פירושונים|
ראו שם
}}
דמוקרטיה שורשית
דמוקרטיה שורשית או דמוקרטיה גראסרוטית (מאנגלית-Grassroots, שורש עשב) היא קטגוריה שכוללת מודלים ניהוליים דמוקרטים-מבוזרים שבהם סמכות קבלת ההחלטות המעשיות נמצאת ברשות המחלקות הגאוגרפיות או החברתיות הבסיסיות ביותר של ארגון או חברה.
קיימים מגוון סוגים של מודלים ניהוליים המיישמים בתוכם דמוקרטיה שורשית; המודל נבחר או מתהווה בהתאם לסוג הארגון ומטרותיו. אלה יכולים להיות ארגונים לא מובנים ולא היררכיים המנוהלים על ידי כל החברים, או על ידי כל חבר המעוניין לנקוט יוזמה.
תנועה שורשית דמוקרטית ארצית תמקם את כוח קבלת ההחלטות ככל האפשר בידי מחלקות מקומיות, חוליות או אף חברים בודדים במקום במטה מרכזי. העיקרון הוא, כי על מנת שהכוח הדמוקרטי יופעל בצורה הטובה ביותר, עליו לשרת את הקהילות המקומיות ואת האנדיבידואלים וכדי שזה יקרא הם צרכים להחזיק בכוח במקום קבוצת מיעוט אטומה. ארגונים המתנהלים על בסיס דמוקרטיה שורשית יכולים להתנהל בצורה של דמוקרטיה השתתפותית. מערכות המבוססות על דמוקרטיה שורשית שונות ממערכות דמוקרטיות המבוססות על בחירת צירים לפרק זמן קבוע מטעם כל קהילה בכך שהקהילה ממשיכה להיות מעורבת באופן רציף בקבלת ההחלטות. מפלגות פוליטיות רבות בעולם, בעיקר מפלגות ירוקות, ליברטריאניות וסוציאליסטיות-ליברטריאניות מעוניינות ליישם מודלים של דמוקרטיה שורשית ברמה מדינית, אחת הידועות שבהן היא מפלגת הירוקים הגרמנית.
גונדולה
גונדולה (באיטלקית: Gondola) היא סירה מסורתית צרה וארוכה עשויה עץ, המאפיינת את ונציה ומשמשת כאחד מכלי התחבורה הנפוצים ביותר בתעלותיה המלאות מים שאינן מאפשרות תנועה בכלי רכב יבשתיים.
הגונדולה מונעת על ידי חתירה במשוט יחיד וארוך המחובר אל אחורי הסירה. לעיתים נמתחת מעל הגונדולה מעין יריעת בד או פלסטיק המגנה על הנוסעים מפני חום, קור או גשם. חוק מסורתי בוונציה קובע כי על הגונדולות להיות צבועות בגווני שחור, ולרוב הן אכן צבועות בצבע זה.
זה מאות שנים שהגונדולה מהווה את אמצעי התחבורה הנפוץ ביותר בוונציה, והיא עודנה משמשת כיום כעין מעבורת או מונית (המינוח המקובל באיטלקית למונית-גונדולה הוא "traghetto"), בעיקר ככלי מעבר בין תעלות ורחובות שונים. במהלך המאה ה-18 היו בוונציה כמה אלפי גונדולות. כיום ישנן רק כמה מאות, שרובן מושכרות לתיירים וחלק קטן מהן בשימוש פרטי או משמשות כמונית שירות עבור תושבי ונציה. עד סביבות סוף המאה ה-19 היו הגונדולות נפוצות מאוד בוונציה, אולם מאז החל מספרן לרדת עקב שימוש בסירות מנוע. כיום שטים בגונדולה לעיתים קרובות לאו דווקא תושבי ונציה החפצים להגיע מנקודה מסוימת לאחרת אלא תיירים הרוצים להתרשם בדרך זו מיופיין של תעלות ונציה.
את הגונדולה משיט אדם שזהו עיסוקו הבלעדי - הגונדולייר. הגונדולייר עומד באחורי הסירה ודוחף ומושך את המשוט היחיד. מקצוע זה הוא באופן מסורתי מקצוע גברי, ולראשונה הוסמכה אישה לתפקיד זה בשנת 2010. פעמים רבות מבדר הגונדולייר את הנוסעים ושר להם שירים או סיפורים עממיים לפי קצב החתירה. שירים כגון אלו מכונים ברקרולה. מקצוע הגונדולייר הוא מקצוע נחשב מאוד, ואף יש איגוד גונדוליירים. בגלל חשיבות המקצוע וייחוד הפעילות בוונציה, תיירים המבקשים לשוט בגונדולה נאלצים לשלם מחיר גבוה. תיירים המבקשים להסתפק בחוויה רגעית במחיר נמוך יוכלו לחצות את התעלה מצד אחד לשני ב-traghetto.
בעבר הייתה מלאכת בניית הגונדולות אומנות קשה שעברה מדור לדור בתוך המשפחה. הבנייה ארכה מספר שבועות וכללה מספר שלבים, ביניהם חיתוך חומר הגלם, שיופו, צביעתו וגילופו. פעמים רבות גולף חרטום הגונדולה בצורות מיוחדות. כיום, עם התפתחות הטכנולוגיה, רבות מן הגונדולות כבר אינן מיוצרות ביד אלא בבתי חרושת, אולם ישנם עדיין בתי מלאכה הבונים גונדולות בצורה המסורתית.
מפקד כוחות ההגנה (הונגריה)
מפקד כוחות ההגנה (בהונגרית: Honvédség parancsnoka) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות ההגנה ההונגריים. הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת הונגריה. מקביל לתפקיד הרמטכ"ל בצה"ל.
בעקבות הפרדת הצבא ההונגרי מהצבא האוסטרו-הונגרי, הוקם לראשונה תפקיד ראש המטה הכללי ההונגרי. ב-2019 הוחלט לאחד את המטה הכללי ההונגרי עם פיקוד הכוחות המשותפים של הצבא, ובהתאם לכך הוקם פיקוד הכוחות המזוינים אשר בראשותו עומד מפקד כוחות ההגנה.
צמד הפוכים
בבולאות צמד הפוכים (ידוע גם כ"טֶט-בֶּש", בצרפתית: tête-bêche = ראש לזנב) הוא צמד של בולים שהודפסו באותו גיליון כך שאחד הבולים הפוך ביחס לאחר. הדבר קורה במתכוון או בטעות. כמו כל צמד בולים, צמדים הפוכים יכולים להיות אנכיים או אופקיים. במקרה של צמד בולים משולשים הקישור יכול להיות באחד מקודקודי המשולש. שגיאות מכניות במהלך תהליך היצור יכולות להביא ליצירת צמד הפוכים אך ברוב המקרים הם נוצרים על מנת לשרת את צורכי הדואר. דוגמה לכך היא הנפקת מספר גיליונות של צמדים הפוכים על ידי השירות הבולאי של ישראל, החל מבולי מועדים מ-1948 ועד היום.
במהלך הדפסת הבולים לקונטרס בולים, מודפסים עמודי הבולים בכפולות. הדבר עשוי להביא לצמדים הפוכים. אין זה נפוץ שהצמדים מגיעים לדואר, שכן הם מופרדים לחלקים בודדים לפני הקישור לקונטרס.
מצפה שלגים
מצפה שלגים היא פסגה בהר החרמון, בגובה 2,224 מטר מעל פני הים, המצויה בתחומי מדינת ישראל. הפסגה היא השנייה בגובהה בתחומי המדינה, וכיפה ממערב לה בגובה 2,236 מטרים היא הנקודה הגבוהה בישראל, 578 מטרים פחות מפסגת החרמון שגובהה 2,814 מטר ומצויה בתחום סוריה. ההר מצוי בתחום שמורת החרמון, מזרחית לצומת הרכבל.
על פסגת מצפה שלגים מצוי מוצב צה"ל, המשקיף על פני סביבתו: אגן דמשק, מרחבי החורן בסוריה, הרי לבנון, הרי הגלעד, על שאר פסגות החרמון ומורדותיו, ובישראל על רמת הגולן, סביבת הכנרת והגליל, עד חוף הים התיכון. בניית המוצב החלה ב-1980 במסגרת פרויקט שהוביל סגן הרמטכ"ל, האלוף יקותיאל אדם, וראש-פרויקט חרמונים, אל"ם יגאל מילוא. המוצב חובר לרשתות התקשורת, החשמל והמים הארציות.
ברנאר אינו
ברנאר אִינוֹ (בצרפתית: Bernard Hinault; נולד ב-14 בנובמבר 1954) הוא רוכב אופניים צרפתי מפורסם, הידוע בכך שניצח חמש פעמים במרוץ הטור דה פראנס. אינו הוא אחד מחמישה רוכבים שניצחו בכל שלושת הגרנד טורס והיחיד (ביחד עם אלברטו קונטדור) שניצח בכולם יותר מפעם אחת.
אינו ניצח חמש פעמים בטור דה פראנס, פעמיים סיים שני וניצח ב־28 קטעים במרוץ מתוכם 13 קטעים היו מרוץ נגד השעון. אינו נחשב בעיני פרשנים רבים לרוכב מוכשר ביותר ועומד בשורה הראשונה עם מנצחי הטור שלהם חמישה ניצחונות לפחות: מיגל אינדוראין, אדי מרקס וז'ק אנקטיל. אינו הוא היחיד מבין כולם שסיים כל טור דה פראנס בו השתתף במקום הראשון או השני.
קריירה
אינו נולד באיפיניאק (Yffiniac) שבמחוז ברטאן בצפון מערב צרפת. הוא הפך מקצוען בשנת 1974. בעצת המנהל הספורטיבי של הקבוצה, אינו לא הצטרף לטור דה פראנס בשנותיו הראשונות כמקצוען. ב־1977 הדהים אינו את הסבב המקצועני כשניצח במרוץ דופינה ליברה כשהוא משאיר מאחור מועמדים לניצחון בטור כברנאר תבנה. אינו התרסק במהלך המרוץ במהלך ירידה מהירה אך עלה שוב על אופניו ורכב לניצחון.
על מנת להתכונן לטור של 1978 רכב אינו בוואלטה אספניה וניצח במרוץ. מעט לפני הטור ניצח אינו באליפות הלאומית של צרפת. אינו ניצח בטור כאשר הוא שומר על ההובלה מהקטע האחרון שנערך נגד השעון. לאחר שני ניצחונות אלה הוכתר אינו על ידי התקשורת כרוכב הצרפתי הגדול הבא. אינו ניצח גם את הטור של 1979.
בטור דה פראנס של 1980 נאלץ אינו לפרוש בזמן שהוביל את המרוץ עקב פציעה בברך. הוא התאושש ושב לנצח באותה שנה באליפות העולם.
בשנה שלאחר מכן, כשהוא לובש את חולצת הקשת בענן ניצח במרוץ פריז - רובא ובטור דה פראנס של 1981. ב-1982 ניצח שוב בטור ובשנת 1983 נאלץ שוב לפרוש עקב בעיות בברכיים. היעדרויות אלה איפשרו לבן קבוצתו, לורן פיניון לתפוס את הבמה ולהוביל את הקבוצה. בטור של 1984 ניצח פיניון כשאינו מסיים שני בהפרש של 10 דקות.
שנת 1985 הייתה שנה קשה יחסית לאינו, שהתרסק בתחילתה. בטור של 1985 הוא ניצח, וסגנו היה בן קבוצתו, הרוכב האמריקאי גרג למונד, שטען כי יכול היה לנצח במרוץ אך מנהלה הספורטיבי של הקבוצה שיקר לו והכריח אותו לחכות לאינו, דבר שעלה לו בניצחון.
בטור של 1986 חזר אינו, הפעם לכאורה לעזור ללמונד לנצח. אינו רכב באגרסיביות ותקף רבות, כשהוא טוען כי הוא עושה זאת על מנת להדוף מתחרים וברור לו שלמונד ינצח. בשלב שנערך באלפ דואז', תקף אינו מוקדם ויצר פער גדול שגרם ללמונד לרדוף אחריו. אינו טען כי למונד יוכל לסגור את הפער בהמשך. למונד ניצח בטור של 1986.
לזכות אינו נזקפים יותר מ־200 ניצחונות ב 12 שנים. הוא ניצח בג'ירו ד'איטליה בשנים 1980, 1982 ו־1985. בוואלטה אספניה ב־1978 וב־1983. ניצחונו הזכור ביותר הוא במרוץ הקלאסי, לייז'–בסטון–לייז', בו נתן הופעה נדירה: אינו תקף בשלב מוקדם במרוץ, הצליח לברוח מהדבוקה ורכב מרבית המרוץ לבדו. הוא ניצח וסיים כ־10 דקות לפני הרוכב הבא.
הפטרון
אינו שלט בדבוקה וכונה "הבוס של הפלוטון" או ה"פטרון". בשביתת הרוכבים של 1978, שנועדה למנוע שלב מפוצל (שלב בו הרוכבים רוכבים קטע בבוקר וקטע אחר הצהריים) לקח אינו חלק בולט בהנהגת הרוכבים. אינו שלט בדבוקה באופן בלתי מעורער. לעיתים החליט כי "היום לא יהיו התקפות כי מחר יש שלב קשה" וכלל הרוכבים בדבוקה היו מצייתים. אינו זכה לכבוד רב, אך גם לפחד בגלל אופיו. לקהל הצטייר אינו כשחצן, מרוחק וביישן שהתרחק מאמצעי התקשורת. כשהתבקש בריאיון לתת תשומת לב רבה יותר לקהל, השיב כי הוא מתחרה על מנת לנצח ולא לרצות אנשים.
פרישתו
לאחר פרישתו ב-1986, חזר אינו לחוותו בברטאן ובמקביל עבד בחברה המארגנת של הטור, כרוכב עבר המברך את מקבלי הפרסים והחולצות, תפקיד בו הוא עדיין מופיע (2015). אינו שימש כיועץ ליצרנית האופניים לוק ועזר בפיתוח דוושות המתחברות לנעל הרוכב.
המוות נאה לה
המוות נאה לה (באנגלית: Death Becomes Her) הוא סרט קומדיה אמריקאי שיצא בשנת 1992 ובוים בידי רוברט זמקיס. משתתפים בו מריל סטריפ, גולדי הון, ברוס ויליס ואיזבלה רוסליני. הסרט הוא קומדיה שחורה על תופעת הניתוחים הקוסמטיים בקרב סלבריטאיות והפחד מהזדקנות.
עלילת הסרט
מדלן אשטון (סטריפ), שחקנית הוליוודית מתבגרת, גוזלת את הארוס של חברת ילדותה, הלן שארפ (הון), מנתח פלסטי בשם ארנסט מנוויל (ויליס) לאחר שהשלושה נפגשו בערב הפתיחה של הצגה כושלת של מדלן. כתוצאה מכך, הלן עוברת התמוטטות עצבים ובמשך שבע שנים מזניחה את עצמה, עולה במשקל ומוכנסת למוסד פסיכיאטרי, שם היא מחליטה להוציא לפועל את נקמתה במדלן.
לאחר שבע שנים נוספות מדלן וארנסט נשואים יחדיו. מדלן מתמודדת עם הזדקנותה והקריירה הכושלת שלה בעוד ארנסט עובד כמאפר גופות ומתמודד עם אלכוהוליזם. השניים מקבלים במפתיע הזמנה מהלן לכבוד הוצאת הספר החדש שלה, "צעירה לנצח". לכבוד האירוע מתכננת מדלן לעבור טיפול קוסמטי מסיבי בספא הפרטי שלה ונדחית, אך מקבלת הפניה לאישה בשם ליסל וון- רומן (רוסליני). בערב הפתיחה פוגשים מדלן וארנסט את הלן, שמסתברת להיות יפהפייה מאי פעם. הדבר מדכא את מדלן עוד יותר, והיא פונה בצעד נואש אל ליסל. על אף מראה הנערי, ליסל היא בת שבעים ואחת, וההצעה שלה למדלן היא שיקוי נעורים נצחיים, שעוצר את הזקנה ואף מביא למראה צעיר יותר. מדלן מקבלת את ההצעה וקונה את השיקוי במחיר גבוה במיוחד. לאחר שהיא שותה אותו נעוריה חוזרים אליה, וכן גם ביטחונה העצמי.
בהגעתה הביתה מדלן מתריסה את ארנסט ומשפילה אותו, ובזעם רב, הוא דוחף אותה במדרגות והיא שוברת את המפרקת. ארנסט הנרגש מדווח על כך להלן וקורא לה לבוא, אולם מדלן קמה במהרה ומתפקדת לחלוטין, וארנסט המופתע מסיע אותה לבית חולים, שם מסתבר שפיזית היא מתה.
בבית עושה ארנסט טיפול קוסמטי מקיף למדלן, בזכות יכולותיו כקברן, אך הלן במפתיע מגיעה, מתעמתת עם מדלן, שהורגת אותה ביריית רובה אחת. מהר מאוד גם הלן קמה לתחייה (ועם חור עצום בבטן) ומסתבר כי גם היא שתתה את השיקוי של ליסל. השתיים מתעמתות זו עם זו אך מגיעות לפשרה, וארנסט מטפל בשתיהן.
אולם, הטיפול של ארנסט הוא זמני, והן מחליטות להביא אותו לליסל במטרה שישתה את השיקוי ויטפל בהן לנצח. הן מעלפות אותו ומביאות אותו אליה, אך זה מסרב להצעה של השיקוי ובורח.
37 שנים אחר כך, ארנסט מת ומדלן והלן נותרות לבדן, והן נאלצות לטפל ולשמר זו את זו לנצח.
אלי זעירא
אליהו (אלי) זעירא (נולד ב-4 באפריל 1928) הוא איש ביטחון ישראלי בדימוס, היה אלוף בצה"ל, ראש אמ"ן במלחמת יום הכיפורים והאיש אשר עליו הצביעה ועדת אגרנט כאחראי יותר מכל אדם אחר להפתעה שפקדה את צה"ל עם תחילת המלחמה. בשל חלקו במחדל יום הכיפורים, המליצה הוועדה להדיחו מראשות אמ"ן.
קורות חייו ותפקידיו בצה"ל
אלי זעירא נולד בחיפה ב-1928 לאב מהנדס חשמל ואם עקרת בית. את לימודי בית הספר היסודי והתיכון השלים בבית הספר הריאלי בחיפה. בשנת 1946 הצטרף לפלמ"ח, היה חבר בהכשרת בית השיטה, ושירת כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד הראשון בחטיבת יפתח במלחמת העצמאות. לאחר המלחמה היה הקצין הראשון בצה"ל, שנשלח ללימודים בבית הספר למפקדי פלוגות של צבא ארצות הברית. עם שובו לארץ, השלים תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית.
בשנים 1954–1955 היה ראש לשכת הרמטכ"ל משה דיין. לאחר מכן שימש כמפקד גדוד בחטיבת גבעתי. במבצע קדש שימש כראש ענף מבצעים במטכ"ל. לאחר מכן נשלח לקורס פיקוד ומטה בפורט-לוונורת בארצות הברית. ב-1960 מונה למפקד חטיבת הצנחנים, וכעבור שנתיים וחצי מונה לראש מחלקת מבצעים במטכ"ל.
בשנת 1963 עבר לאגף המודיעין, ועמד בראש מערך האיסוף. בינואר 1970 התמנה לנספח צה"ל בארצות הברית ובקנדה, והועלה לדרגת אלוף. בספטמבר 1972 שב ארצה, והתמנה לראש אמ"ן.
מתגורר בשכונת צהלה בתל אביב.
אחריותו להערכת מודיעין שגויה
ב-1 באוקטובר 1973 הוכרזה כוננות בצבאות מצרים וסוריה. עקב הערכה מודיעינית שגויה, שהתבססה על "הקונספציה" שגובשה בצה"ל, שמצרים לא תתקוף כל עוד יש לישראל עליונות אווירית, ועקב שיקול דעת לקוי של הפיקוד העליון של ישראל שהוזן בהערכת מודיעין מרגיעה, ננקטו בצה"ל צעדים מצומצמים בלבד, לא בוצע גיוס מילואים מלא והכוחות בחזיתות לא נערכו כראוי. בדו"ח שהוציא אמ"ן בבוקר 5 באוקטובר נאמר כי צבאות מצרים וסוריה נמצאים בהיערכות מלחמה אך הערכת אמ"ן נותרה, כי פתיחת מלחמה היא "בסבירות נמוכה". בישיבת המטה הכללי של צה"ל שהתקיימה באותו יום אמר זעירא שמלחמה היא "בסבירות נמוכה ואפילו נמוכה מהנמוכה".
בשעות הבוקר המוקדמות של 6 באוקטובר (יום הכיפורים), לאחר שהגיעה התרעת המלחמה שהעביר ראש המוסד, צבי זמיר, בעקבות פגישתו עם אשרף מרואן כמה שעות קודם, השתכנע הרמטכ"ל, דוד אלעזר, שמלחמה תפרוץ באותו היום. ראש אמ"ן, אלי זעירא, ושר הביטחון, משה דיין, נשארו באמונתם, שמלחמה לא תפרוץ.