cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בנדיקוט רגלי-חזיר
היסטוריה, טקסונומיה ואטימולוגיה
ישנם כמה חילוקי דעות לגבי הסיווג הטקסונומי של בנדיקוט רגלי-החזיר. בעבר הוא סווג לצד קרוביו הבנדיקוט והבילבי במשפחה כוללת - הבנדיקוטיים (Peramelidae); בתחילה בתת-משפחה אחת ולבסוף בשלוש תתי-משפחות: "בנדיקוטים", "בילבים" ו"בנדיקוטים רגלי-חזיר". לאחר בדיקה מחודשת שכללה ניתוחים מולקולריים, מרבית המדענים והטקסונומים הגיעו למסקנה שבנדיקוט רגלי-חזיר והבילבים יכולים להיחשב כמשפחות נפרדות בשל השוני הגנטי והפיזי שלהם מסוגי הבנדיקוט. אף על פי שזוהי החלוקה המקובלת כיום, יש עדיין הסוברים שהחלוקה הקודמת צריכה להישאר. לאחר התיאור המדעי בשנת 1838, מעט מאוד היה ידוע על בנדיקוט רגלי-החזיר. חוקר הטבע ג'רארד קריפט בילה מספר חודשים באגן מארי-דרלינג על מנת לאסוף מידע על המין. במהלך חיפושיו הוא מצא כ-8 גוויות של בנדיקוטים ליד מפגש הנהרות מארי ודרלינג בשנת 1857. קריפט לקח איתו ציור של המין שנעשה מהדגימה הראשונה שתוארה, בתקווה שהילידים האוסטרלים - האבוריג'ינים יזהו את הבנדיקוט ויסייעו לו למצוא פרט חי. למרבה האירוניה, מכיוון שהדגימה הראשונה של המין הייתה של פרט שאיבד את זנבו כתוצאה מתאונה בחייו, האיור אף הוא נעשה בהתאם - ללא הזנב, ועל כן האבוריג'ינים הביאו לו בתחילה מספר רב של בנדיקוטים מסוג אחר בעלי זנב קצוץ וקצרצר. לאחר בירור הטעות האבורג'ינים תפסו בסופו של דבר שני בנדיקוטים רגלי-חזיר - אותם הביאו לידיו של קריפט. מכיוון שזמנו של קריפט באזור תם, הוא חקר אותם במשך זמן מה בטרם המית את שניהם ונטלם. קריפט שאכל את אחד מבנדיקוטים רשם ביומנו כי בשרו של בנדיקוט זה טעים למדי, וכי הוא מתנצל שהתיאבון שלו דחה יותר מפעם אחת את אהבתו למדע; הוא ציין גם ש"פני החזיר" היו מבין בעלי החיים המעניינים שחקר.
על פי מחקר מורפולוגי ופילוגנטי משנת 2019, הסוג בנדיקוט רגלי-חזיר כלל בתוכו 2 מינים שנכחדו: נכון לשנת 2020, הסיווג החדש טרם הוכר רשמית על ידי המערכת המשולבת למידע טקסונומי (ITIS), הרשימה האדומה של IUCN, המוזיאון האוסטרלי, אתר האינטרנט הבינלאומי למגוון בעלי החיים וארגונים בינלאומיים נוספים; בשל כך, ערך זה מתייחס לבנדיקוט רגלי-חזיר כטקסון מונוטיפי לעת עתה והמידע שבו תקף עבור שני המינים.
כסות
הפרווה הקצרה של בנדיקוט רגלי-חזיר הייתה גסה וצפופה, והיא הייתה חלקה לעומת הפרווה הזיפית של רוב הבנדיקוטים. צבע הפרווה נע בין אפרפר כסוף לחום בהיר, חום צהבהב או כתום-חום, וסיפק לבנדיקוט הסוואה מעולה מפני טורפיו בבית גידולו המדברי. הגחון והבטן היו בצבע לבנבן בעוד שאזור האוזניים היה ערמוני. צבע הראש היה די זהה לגוף לבד מהחרטום הכהה ועצמות הלסת הבהירות. באזור הלחיים היו לבנדיקוט מספר זיפים שחרחרים וארוכים. זנבו של הבנדיקוט היה בצבע חום כתמתם והסתיים בציצת שיער שחרחרה או לבנבנה.
רגליים
אף על פי שבמבט שטחי, בנדיקוט זה היה דומה מאוד לבילבי, בבחינה מדוקדקת יותר התברר שהמין היה מאוד יוצא דופן לעומת כיסאים אחרים. הבנדיקוט התאפיין ברגליים דקיקות וארוכות שהיו ייחודיות ביותר: ברגליים הקדמיות הקצרות היו לבנדיקוט שתי אצבעות בלבד בכל כף רגל, והטפרים שלהם היו נראים כפרסות שסועות מיניאטוריות של חזיר או צבי - מה שהקנה למין את שמו. מלבד שתי אצבעות אלו היה ברגליים הקדמיות שריד של אצבע נוספת סמוך למרפק. כפות הרגליים האחוריות של המין היו אף הן ייחודיות למדי, כשבכל כף רגל הייתה אצבע אחת בעלת טופר גדול שנראתה כפרסת סוס זעירה, זוג אצבעות קטנות ומאוחדות בעלות שני טפרים בסמוך לברך ובליטה ששימשה כשריד לאצבע נוספת. ברגליים האחוריות רק הפרסה הסוסית שימשה לתנועה, ואילו זוג האצבעות המאוחדות שימשו בעיקר לסירוק הפרווה. הקרסול של בנדיקוט רגלי-החזיר היה ארוך מאוד, והבנדיקוט היה יכול להישען על קרסוליו ולהשתמש בגפיים הקדמיות הפנויות בדומה לקנגוריים.
תפוצה ובית גידול
בנדיקוט רגלי-החזיר היה אנדמי ליבשת אוסטרליה. על פי שרידים, רישומים מאותה תקופה וממידע שנמסר על ידי אבוריג'ינים קשישים, בנדיקוט רגלי-החזיר התרחש בעבר לאורך המישורים הפוריים והמישורים הצחיחים של מישור נולרבור בדרום-מרכז היבשת ובמדבר החול הגדול, בנוסף לנוכחות וודאית סמוך לאליס ספרינגס ובאזורים נוספים בטריטוריה הצפונית. זקני האבורגינים טוענים שהם זוכרים ניסיונות לציד הבנדיקוט במדבר טאנאמי, מדבר גיבסון, מדבר ויקטוריה הגדול, ובחלקים נרחבים ממערב לאולורו.
מנתונים אלה ואחרים עולה כי הטווח ההיסטורי של תפוצת הבנדיקוט היה רחב ביותר והשתרע כנראה על פני מרבית שטחה המרכזי של אוסטרליה המערבית, דרום הטריטוריה הצפונית, מרבית אוסטרליה הדרומית, וחלקים קטנים מויקטוריה, ניו סאות' ויילס וקווינסלנד. למרות זאת, המין היה נפוץ די בדלילות על פני השטח הענקי הזה. הבנדיקוט מעולם לא היה מצוי באיים אוסטרלים כמו טסמניה, אי הקנגורו או האי בארו.
בית הגידול של בנדיקוט רגלי-חזיר היה מגוון למדי בהתאם לתפוצתו המורחבת: החל מדיונות חול, גבעות סלעיות, מישורים צחיחים וצחיחים למחצה ברחבי המדבריות האוסטרלים במרכז, וכלה בחורשים דלילים, כרי דשא ואזורי סבך בדרום. הטמפרטורות בתחומי מחייתו ההיסטוריים הם 10–40 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 100–500 מילימטר לשנה.
פעילות
מכיוון שהמין כמעט ולא נחקר על ידי האירופאים מרבית המידע עליו מגיע מתיאורי האבורג'ינים או מהשוואה לבנדיקוטאים אחרים. הבנדיקוט רגלי-החזיר היה בעל חיים סוליטרי הפעיל בבדידות ברוב הזמן, ובנוסף היה פעיל לילה ברובו: במהלך היום הבנדיקוט היה ישן במקום מסתור מוגן, ולקראת הערב היה יוצא לחפש מזון על פני הקרקע או בתוך מחילות - כנראה באמצעות חוש הריח שלו. עם זאת, הוא כנראה לא היה לילי באופן מלא כבנדיקוטים אחרים.
בהתאם לבית הגידול, בנדיקוטים רגלי-החזיר היו משתמשים במגוון של מקומות מסתור למקלט מפני טורפים ושינה: באזורי מרעה מיוערים, מקומות המסתור נעו מגזעים חלולים לקינים עשויים מעשב וגבעולים בסבך; במדבר הצחיח והחסר עצים לעומת זאת, הבנדיקוט היה נח מתחת לסלעים ואבנים או משתמש בטפריו המיוחדים והחדים כדי לחפור בורות רדודים ומחילות קצרות בחול שבסופן היה קן מאולתר מזרדים שלוקטו על ידו.
תנועה
ההתנהגות הבולטת ביותר של בנדיקוט רגלי-חזיר הייתה התנועה המוזרה שלו שהשתנתה בהתאם לצורך. התנועה העיקרית הייתה הליכה איטית שמזכירה את הליכת הארנבים, כאשר היא נעשתה על ידי הנעה קדימה של הרגליים הקדמיות ואז גרירת כל פלג הגוף האחורי על הקרקע. התנועה המוזרה שלא נראתה כלל אצל בנדיקוטאים אחרים כונתה על ידי החוקרים במאה ה-19 כ"תנועת הגרזן השבור", בשל צורת הקרסול והשוקיים בעת הליכה זאת. תנועת-הביניים המהירה יותר של הבנדיקוט, הייתה אף היא מביכה למדי: הנעה מקבילה של הרגל הקדמית והאחורית לסירוגין בדומה להליכת הג'ירף. בניגוד לכך, לטענות האבורג'ינים בנידקוט רגל-החזיר היה יכול לרוץ במהירות רבה כאשר היה נרדף על ידי ביצוע של דהירה רגילה ונורמלית כיתר חיות הכיס הקטנות. מעבר לכך לא ידוע מאומה על ההתנהגות החברתית של הבנדיקוט.
תזונה
ישנם הרבה דיווחים סותרים לגבי תזונתו של הבנדיקוט רגלי-החזיר. לפי מבנה מערכת השיניים, ניתוח תוכן ומבנה המעיים של הדגימות במוזיאונים, נראה כי התזונה של המין הייתה צמחונית יותר משאר סוגי הבנדיקוטאים והייתה מבוססת על זרעים, עשבים ועלים; המעי העיוור האחראי לפירוק התאית של הצמחים למשל, גדול יותר אצל בנדיקוט רגלי-חזיר משאר קרוביו. לעומת זאת, האבורג'ינים דיווחו כי בנדיקוט זה היה אוכל באופן קבוע נמליים וטרמיטים, ואף הייתה לו חיבה רבה לבשר. עם זאת, הפרטים השבויים שהיו אצל החוקר ג'אראד קריפט אכלו בעיקר דשא, חסה, שורשים וחגבים, כך שככל הנראה המין היה נחשב יותר כבעל חיים אוכל-עשב מאשר בעל חיים אוכל-כול. בשבי צוין שהבנדיקוט שתה כמויות נכבדות של מים, אך לא ידוע דבר לגבי צריכת המים בטבע.
רבייה
לא ידוע הרבה על דפוס הרבייה ומחזור החיים של בנדיקוט רגלי החזיר, כך שניתן להסיק זאת רק מרבייה של סוגי בנדיקוט אחרים. לנקבת בנדיקוט זה היו 8 פטמות אולם ככל הנראה בדומה למינים אחרים היא לא המליטה יותר מ-4 צאצאים בפעם אחת. לנקבות של בנדיקוט רגלי-חזיר היה אמנם כיס מפותח כיתר החיות האוסטרליות, אך בניגוד אליהם פתח הכיס של הבנדיקוטית היה פונה לאחור ולא קדימה כאצל הקנגורו למשל - כנראה כדי למנוע מהכיס מלהתמלא בעפר כאשר הנקבה חפרה באדמה. לדברי הזואולוג האוסטרלי, עונת הרבייה התרחשה בין חודשי מאי ויוני, ולידת תאומים הייתה כנראה הנורמה זה.
לסוגי הבנדיקוטאים באופן כללי יש תקופת הריון קצרה מאוד - לא יותר מ-12 ימים. תהליך הלידה הכולל גם טיפוס לכיס אף הוא קצר מאוד ונמשך בפחות מ-10 דקות, כשמשקל הצאצא הוא 0.5 גרם בלבד. הזכר והנקבה מתרבים שוב לאחר כ-50 ימים - זמן קצר לאחר גמילת הצאצאים. לאחר ההתרבות תתרחש המלטה חדשה תוך 12 ימים וחוזר חלילה. אצל סוגי הבנדיקוט לכל צאצא יש פטמה קבועה וכולם מקבלים את אותה כמות של חלב. לקראת גיל הגמילה צאצאי הבנדיקוט נמצאים יותר בקן מאשר בכיס, והם נשארים עם אימם במשך 8–10 ימים וצדים חגבים או מלקטים זרעים יחדיו בטרם יגיעו לעצמאות. סביר להניח שמרבית הנתונים הללו היו זהים אצל בנדיקוט רגלי-חזיר.
הכחדה
על פי המסורת האוסטרלית של האבורג'ינים, בנדיקוט רגלי-חזיר היה בעל חיים נדיר למדי עוד לפני הגעת האירופאים ליבשת, ואף חווה ירידת מספרים משמעותית כבר בזמן שהתגלה לראשונה למדע במאה ה-19. מלבד שני הפרטים שנאספו על ידי ג'רארד קרפיט ב-1857, רק קומץ בנדיקוטים נאספו במהלך החלק השני של המאה ה-19; מרביתם נאספו בעיקר בצפון מערב ויקטוריה, אך במידה פחותה גם מדרום אוסטרליה, מערב אוסטרליה והטריטוריה הצפונית. עד תחילת המאה ה-20 הבנדיקוט נעלם מוויקטוריה ודרום מערב אוסטרליה. הדגימה האחרונה שנאספה הייתה בשנת 1901. מזמן זה ואילך הדעות חלוקות לגבי מצב המין; יש הטוענים כי הוא נכחד ב-1901, אולם לטענת חוקרים רבים המתבססים על תצפיות לא מאושרות בשנת 1926, רק בשנת 1945 המין נעלם לגמרי מדרום וצפון אוסטרליה, כשהפרטים האחרונים של המין שרדו במרכז המדינה. עם זאת, על פי דיווחי שבט הפינוטפי מהאבורג'ינים, הבנדיקוט שרד לפחות עד שנת 1950 במדבר גיבסון ומדבר סנדי במרכז אוסטרליה המערבית. מכיוון שחלפו למעלה מ-50 שנה ללא צפייה וודאית בפרט חי, ארגון השימור IUCN מסווג את בנדיקוט רגלי-חזיר כמין נכחד (EX). מבנדיקוט זה נותרו כיום מספר פוחלצים וגולגולות במוזיאונים שונים.
הסיבה להכחדתו של הבנדיקוט נותרה לא ברורה: המינים הפולשים ההרסניים ביותר באוסטרליה - השועל האדום והארנבון, עדיין לא הובאו לאוסטרליה המערבית בעת הכחדת המין. המין הפולש היחיד שהיה נפוץ שם בתקופה זאת היה חתול הבית, ועל כן יש המשערים שהללו היו אחראיים במידה רבה להכחדה. למרבית חוקרי הטבע, סיבת ההכחדה הסבירה ביותר הייתה שינוי בית הגידול; הילידים האבורג'ינים היו נוהגים במשך אלפי שנים להבעיר אזורי סבך קטנים באזורים רבים במדבריות, וכתוצאה מכך צמחייה טרייה וחדשה הייתה צומחת באזורים השרופים ומספקת מקלט ומזון לבנדיקוט. לאחר הגעת האירופאים, אוכלוסיית האבורג'ינים ירדה בכ-90% במהלך המאה ה-19 בשל המחלות שהובאו על ידי האירופאים, ובנוסף האבורג'ינים לא הורשו להמשיך במנהגיהם על ידי אדוני הארץ החדשים - כמו ציד מסורתי, הבערת שריפות וכדומה. בשל כך כנראה בתי גידול המתאימים לבנדיקוט הופחתו בצורה רצינית. מלבד זאת, האירופאים הביאו איתם עדרים עצומים של בקר וצאן מה שהוביל כנראה לשינויים רבים במבנה הקרקע, צמיחת העשבים וזמינות המזון בבתי הגידול של הבנדיקוט.
בנדיקוט רגלי-חזיר לא היה המין היחיד שנעלם בתקופה זאת; מתוך כל קבוצות חיות הכיס, הבנדיקוטים, הבילבים וחיות כיס מדבריות אחרות היו המינים שסבלו ביותר מחדירה האירופאית ליבשת, וכמעט כל מיני היונקים באזורים הצחיחים והצחיחים למחצה באוסטרליה נכחדו או צומצמו לכמה אוכלוסיות קטנות. כדוגמה ליונקים נוספים שנכחדו ניתן למנות בילבי זוטר, בנדיקוט מדברי ואף מיני קנגוראים רבים כמו קנגורו חולדתי רחב-פנים, בטונג נולרבור, קנגורו חולדתי מדברי, וולבי זנב-מסמר סהרוני, קולווארי, וולבי גריי, ועוד. הכנסת מינים פולשים ושינוי בית גידול שהיו כנראה האיומים העיקריים לבנדיקוט רגלי-חזיר, ממשיכים להוות עד היום איום גדול על חיות כיס מדבריות שנותרו.
טריאודיה (עשב)
טריאודיה (שם מדעי: Triodia) הוא סוג של עשב גדול האנדמי לאוסטרליה ומשתרע על פני כ-22% מכלל היבשת; הוא ידוע גם בכינוי עשב דרבן ובעיקר בכינוי ספיניפקס, למרות שאין קשר בינו לבין עשב הספיניפקס המצוי רק בחופים החוליים של היבשת. הטריאודיה נפוץ בכל רחבי המדינות והטריטוריות של אוסטרליה לבד מטסמניה. רבים מהמינים בסוג זה נכללו בעבר בסוג Plectrachne. בסוג ישנם כ-64 מינים מתוכם 36 מינים במדינת הטריטוריה הצפונית לבדה. כ-20 מינים נפוצים ביותר ביבשת (כמו Triodia basedowii ו-Triodia pungens), ומינים נוספים בעלי אוכלוסיות מקומיות גדולות (לדוגמה Triodia schinzii); שאר המינים אינם נפוצים כל כך. הטריאודיה הוא הצמח הדומיננטי ביותר במדבריות האוסטרלים הגדולים כמו מדבר טאנאמי, מדבר גיבסון ומדבר החול הגדול, בנוסף לתפוצתו הנרחבת ברכסים סלעיים וגבעות טרשיות במרכז.
מאפיינים
הטריאודיה הוא עשב רב-שנתי אוסטרלי אשר גדל באזורים צחיחים בהם יש בצורת דרך קבע ואשר עניים במשאבי טבע ובמים. למיני טריאודיה רבים יש מספר מאפיינים זהים: הם בדרך כלל גדלים כמו כיפה רחבה דמוית כדור, פקעת או תלולית צפופה, כשהעלים הירוקים ממוקמים על פני החלק החיצוני. החלק הפנימי של הכדור מורכב מצפיפות של גבעולים ועלים מבוגרים סבוכים ועלים שנשרו. העלים הצעירים הם שטוחים ורכים יחסית, אך ככל שהם מזדקנים הקצוות של העלה הופכות להיות מאוד נוקשים וחדים ועלולים לגרום לחתכים בעור. אורך של עלה ממוצע הוא 40-30 ס"מ. מינים אחרים כמו טריאודיה מיטשל, נוטים להיות פתוחים ודלילים ומזכירים בצורתם עשבים רגילים וארוכים, אולם בכל זאת הן ישמרו על הדפוס של התקשחות קצוות העלה לאחר מספר שנים.
באופן כללי כדורי הטריאודיה מגיעים לגובה קצת פחות ממטר, אבל מדי פעם הם מגיעים לגודל יוצא דופן של 2 מטר גובה ו-3-2 מטר רוחב. הגבעולים המתבגרים במרכז הכדור עלולים לקרוס בשלב מסוים, וסביבם נוצרות טבעות של עלים חיים. במקומות שבהם עשב הטריאודיה מגיע לגיל מבוגר של 25 שנים או יותר, הפקעת שלו הופכת לדליקה במיוחד ובמוקדם או במאוחר היא תהיה למאכולת לשרפות העונתיות. השורשים של הטריאודיה יורדים עד לעומק של כ-3 מטרים בתוך האדמה. באופן כללי השורשים מתפתחים לכיוונים מנוגדים, כך שכל אחד מקבל אספקת מים אישית. מינים רבים של הטריאודיה בעלי שרף רב, עד כדי כך שהשרף עשוי לטפטף במורד גבעולים ועלים בימים חמים, וגושים גדולים של שרף נראים לעיתים קרובות בבסיסי תלוליות שנשרפו. בעקבות שרפה עונתית, האוכלוסיות של הטריאודיה יכולות להתחדש בגלל זרעים שמכונסים בקרקע, או מזרעים שנותרו בבסיסי התלוליות השרופות. בהתאם לעיתוי, לתדירות ולעצמה של כל שרפה, מינים רבים מסוגלים לצמוח מחדש משתי האפשריות הנזכרות. השריפות של כדורי הטריאודיה אינן סדירות ולעיתים כדור אחד יורכב מחלקים מבוגרים ומחלקים חדשים וירוקים. האש גם עשויה להשפיע על מיקום העשבים; באזורים רבים במרכז אוסטרליה למשל, מיני הטריאודיה גדלים דווקא לאורך מדרונות של גבעות טרשים נמוכות.
לטריאודיה יש משמעות אקולוגית רבה למדבריות האוסטרלים. למעשה ההימצאות שלו מונעת מהמדבריות הללו להפוך לגרסה נוספת של מדבר סהרה האפריקני. הזרעים שלו מהווים מקור מזון חשוב למינים רבים של עופות ויונקים כדוגמת הבילבי והעכבר המקפץ. הפקעות הגדולות שלו מספקות גם צל ומקלט חשוב לטורפי כיס זעירים כדוגמת מולגרה, קווארי, ירבוע הכיס, אנטכינוס מדומה, נינגאווי, פלניגל ודונרט, למכרסמים, ללטאות ולרמשים רבים. הגבעולים של הטריאודיה קשיחים מאוד ואינם ניתנים לעיכול אצל רוב בעלי החיים לבד מהטרמיטים; הללו משגשגים היטב בפקעות הטריאודיה ועל כן עשב זה מהווה מקור משיכה לאוכלי נמלים וחרקים. הטריאודיה עשוי לעיתים לדחוק מינים אחרים של צמחים.
הטריאודיה היה נמצא בשימוש רב אצל האבוריג'ינים באוסטרליה. הזרעים שלו נאספו מהקרקע ומהם היו עושים מעין "עוגות זרעים". השרף הדביק שלו היה חשוב ביותר עבור הרכבת חניתות על מקלות; הוצאת השרף נעשית על ידי שיטוח הגבעולים על משטח נקי, תוך כדי חימום באש סמוך לבסיס הגבעול הגורם לשרף להינמס ולטפטף. לאחר מכן השרף שהתקבץ היה מגולגל לכדור ומשמש בתור דבק בעיקר כדי להצמיד אבנים מחודדות למקלות ששימשו לאחר מכן לציד ולמטרות אחרות. הבערה של עשבי טריאודיה מפיקה עשן שחור חזק, ועל כן הילידים היו משתמשים באותות עשן שנעשו מהעשבים כדי לתקשר עם משפחות וקבוצות ילידים אחרות ממרחק רב.
ויורמבי
הויוּרמבִּי (שם מדעי: Wurmbea), הוא סוג של צמח רב-שנתי קטן ממשפחת הסתווניים המצוי בעיקר באוסטרליה ובאפריקה הדרומית וכולל כ-50 מינים. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1781 על ידי קרל פיטר טונגברג ובתחילה נכללו בו כ-18 מינים בלבד. המינים בסוג צומחים בחורף ובקיץ - בעיקר באזורים גשומים. גובהם של המינים הגדולים בסוג הוא 30 ס"מ, ושל המינים הקטנים לא יותר מ-6 ס"מ. התפרחת של מיני הוויורמבי דומה מאוד לכוכב או לחצוצרה בשל הקצוות המרובים שיש לפרח (עד 11), והצבע נע לרוב סביב גוני סגול-לבנבן. מכיוון שההאבקה של מינים רבים נעשית על ידי זבובים, לרבים מהם יש ריח נעים או לחלופין ריח מצחין הנועד כדי למשוך אל הפרח את מאביקים אלו. לכל גבעול של ויורמבי יש מספר כמוסות המכילות 50-10 זרעים כדוריים וחומים. לצמח יש מערכת שורשים סבוכה ועמוקה המסייעת לו "להיות רדום" באזורים צחיחים עד בוא הממטרים.
מינים
המינים הנפוצים באפריקה:
המינים הנפוצים באוסטרליה:
המפלגה הקומוניסטית הבריטית (אחרי 1988)
המפלגה הקומוניסטית של בריטניה היא מפלגה בריטית קומוניסטית ומרקסיסטית-לניניסטית.
המפלגה הוקמה כתוצאה ממחלוקת בין אירו-קומוניסטים למרקסיסטים-לניניסטים במפלגה הקומוניסטית של בריטניה הגדולה בשנת 1988.
היסטוריה
המפלגה הקומוניסטית של בריטניה הוקמה, או, כפי שחבריה ראו זאת, הוקמה מחדש, באפריל 1988 על ידי קבוצה מהמפלגה הקומוניסטית של בריטניה הגדולה (CPGB), אשר אימצו במידה רבה את האירו-קומוניזם. סעיף זה כלל את העריכה של העיתון "כוכב הבוקר", כולל טוני צ'יטר, עורך העיתון. הם היו בעיקר תומכי הקמפיין הקומוניסטי, שנוצרו כדי להתנגד לכיוון החדש של המפלגה. מייסדי המפלגה החדשה תקפו את הנהגת המפלגה הקומוניסטית הסינית, שנטשה לכאורה את "פוליטיקה המעמדית" ואת התפקיד המוביל של מעמד הפועלים בתהליך המהפכני בבריטניה. אגף הנוער של הק.ג.ב., הליגה הקומוניסטית הצעירה, התמוטט, כוכב הבוקר היה מפסיד.
בשנה שלאחר מכן הכריזו ראשי המפלגה הקומוניסטית הבריטית כי הם נטשו את תוכנית המפלגה, "הדרך הבריטית לסוציאליזם". רבים מחברי המפלגה ראו בכך מפלגה המפנה עורף לסוציאליזם. המפלגה הקומוניסטית הסינית התפרקה ב-1991 ופורסמה כ"שמאל הדמוקרטי". רבים מחברי סיעת השמאל הימנית שנשארו ב-CPGB יצרו קבוצה בשם "קשר קומוניסטי", אשר מאוחר יותר העדיפה להצטרף ל-CPB. אחרים נשארו בשמאל הדמוקרטי או הצטרפו למפלגת העבודה.
למפלגה יש עדיין חברים שהיו פעילים בק.ג.ב. (שהתפרקה ב-1991), שחלקם היו פעילים בתנועת האנטי-אפרטהייד ובסכסוכי האיגודים המקצועיים כגון מפלגת קלייד העליונה, ב או שביתת הכורים של 1984-1985.
ה-CPB היה ברובו הקמתה של "קבוצת הקמפיין הקומוניסטי", ואחד ממנהיגיה הבולטים, מייק היקס, נבחר לתפקיד המזכיר הכללי עם הקמת המפלגה ב-1988. בינואר 1998 הודח היקס כמזכ"ל ב 17 - 13 הצבעה הועברה על ידי ג'ון היילט (שהיה גם עורך של כוכב הבוקר) בישיבת הוועד הפועל של המפלגה. תומכי היקס בוועדת ההנהלה של כוכב הבוקר הגיב על ידי השעיית ולאחר מכן לפטר היילט, אשר הובילה שביתה ממושכת על כוכב הבוקר, שהסתיים בניצחון עבור היילט ואת החזרתו. כמה מתומכיו של היקס גורשו ואחרים התפטרו במחאה. הם הקימו קבוצת דיון בשם "הפורום המרקסיסטי", שעכשיו הוא מנותק.
המפלגה היא חלק מקואליציית "עצרו את המלחמה" שהוקמה נגד המלחמות בעיראק ואפגניסטן ונגד ההשתתפות של צבא הממלכה המאוחדת בהן.
בשנת 2009 המפלגה הייתה אחת הארגונים המייסדים של ברית הבחירות NO2EU לצד ה-RMT ומספר מפלגות שמאל אחרות. מטרת הברית היא לעמוד בבחירות לפרלמנט האירופי על במה של התנגדות לאיחוד האירופי, שלדעתו איננו דמוקרטית וניאו ליברלי
בשנת 2013 הייתה המפלגה מייסדת של "מועצת העם נגד הצנע", יחד עם מספר קבוצות פוליטיות וקמפיין אחרות, במטרה ליצור ארגון רחב של התנגדות למדיניות הצנע של המפלגות הגדולות בבריטניה ובאיחוד האירופי. עממי אמנה, אשר המפלגה הקומוניסטית סייעה ליצור כמה שנים קודם לכן, נבחרה לאחר מכן תשולב במועצת העם.
בשלב הבחירות הכלליות 2017, למפלגה לא היו מועמדים ונתנה את תמיכתה לג'רמי קורבין שמשמש כמנהיג מפלגת הלייבור. זו הייתה הפעם הראשונה שבה למפלגה לא היו מועמדים. במרץ 2018, אמרה סוזאן מיצ'י, חברה מובילה במפלגה, כי המפלגה לא תעמוד עוד נגד העבודה בבחירות הכלליות. בנוסף לכך היא קראה לחברי המפלגה לתמוך במפלגת הלייבור תחת מנהיגותו של קורבין.
מצע-הדרך הבריטית לסוציאליזם
מטרתה של המפלגה הקומוניסטית היא ליצור בריטניה סוציאליסטית, שבה אמצעי הייצור, ההפצה וההחלפה יהיו בבעלות חברתית וינוצלו בדרך מתוכננת לטובת הכלל. דבר זה מחייב שינוי מהפכני של החברה, סיום מערכת הקפיטליזם הקיימת של ניצול והחלפתה בחברה סוציאליסטית, שכל אחד מהם יתרום על פי יכולתו ויקבל על פי הצורך. החברה הסוציאליסטית יוצרת את התנאים להתקדמות לצורה קומוניסטית מלאה של החברה, שבה כל אחד יקבל על פי הצורך".
אלו עם עיקרי התוכנית שפרסמה המפלגה הקומוניסטית במסגרת פרסומיה הידועים בשם "הדרך של בריטניה לסוציאליזם":
Killing Floor
Killing Floor הוא משחק יריות והישרדות מגוף-ראשון שפותח והופץ על ידי Tripwire Interactive. המשחק מבוסס על מוד ל-Unreal Tournament 2004 ששוחרר ב-2005 ופותח על ידי Shatterline Productions. המשחק שוחרר ב-14 ביוני 2009 עבור Microsoft Windows וב-5 במאי 2010 עבור OS X. גרסת הלינוקס של המשחק שוחררה בסטים בנובמבר 2012.
מירנה לוי
מירנה לוֹי (באנגלית: Myrna Loy; 2 באוגוסט 1905 - 14 בדצמבר 1993) הייתה רקדנית ושחקנית קולנוע וראינוע אמריקאית שהופיעה בלמעלה מ-150 סרטים. בשנות השלושים והארבעים הופיעה ב-14 סרטים כזוגתו של ויליאם פאוול, בהם ששת סרטי סדרת "האיש הרזה" לפי ספריו של דשיל האמט והסרט זוכה האוסקר "זיגפלד הגדול" (1936) ומספר סרטים עם קלארק גייבל. לפני כן שיחקה בכ-70 סרטי ראינוע בהם לוהקה לרוב לתפקידים אקזוטיים או בדמות ה"פאם פאטאל".
תולדות חייה
לוי למדה מחול בלוס אנג'לס והחלה להופיע על הבמה בגיל 15. בגיל 18 הצטלמה כדוגמנית וצילומיה הגיעו לידיו של רודולף ולנטינו, דרכו זכתה בתפקיד זעיר כרקדנית בסרט הראינוע "Pretty Ladies" ("נשים יפות"; 1925) בו השתתפה גם ג'ואן קרופורד. היא הוחתמה לחוזה עם האחים וורנר ושם משפחתה שונה ללוֹי. בהמשך הופיעה בעשרות סרטים אילמים בדמות האשה האקזוטית או ה"פאם פאטאל".
תפקידה הראשי הראשון בקולנוע המדבר היה בסרט "Turn Back the Hours" מ-1929 לצידו של וולטר פידג'ן, לאחר מכן כיכבה בסרטים "Hardboiled Rose" (1929) ו-"The Jazz Cinderella" (1930). ב-1932 שיחקה בתפקיד בקי שארפ בסרט "יריד ההבלים". ב-1934 לוהקה לראשונה לצידו של ויליאם פאוול בסרטים "Manhattan Melodrama" (בו כיכב גם קלארק גייבל) ו-"האיש הרזה" (הראשון בסדרת סרטי "האיש הרזה"). הסרט הראשון זכה לפרסום כאשר נודע שהפושע הידוע ג'ון דילינג'ר נורה כשיצא מהקרנת הסרט בשיקגו, הסרט השני היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. לאחר יותר מ-80 סרטים בהם הופיעה עד אז, הפכה סוף סוף לוי לכוכבת. ב-1935 שיחקה כטייסת לצידו של קרי גרנט בסרט כנפיים בחשיכה.
ב-1936 שיחקה לצד ג'ין הארלו בשניים מסרטיה האחרונים, "Wife vs. Secretary" לצד גייבל והארלו ו-"Libeled Lady" לצד ספנסר טרייסי, פאוול והארלו. בסרט "Petticoat Fever" מאותה שנה ניתן לה לראשונה תפקיד דרמטי מלא. עוד באותה שנה הופיעה בסרט השני בסדרת "האיש הרזה", "After the Thin Man". כל הסרטים היו הצלחות קופתיות. ב-1937 ו-1938 הייתה השחקנית העסוקה ובעלת השכר הגבוה ביותר בהוליווד. מעמדה איפשר לה להאט מעט את קצב הפקת הסרטים הקדחתני ולהופיע במגוון תפקידים דרמטיים לצד קומדיות רומנטיות.
במלחמת העולם השנייה התנדבה לצלב האדום והייתה שותפה להתאגדות אמריקאית אנטי-פשיסטית, עקב כך נחשדה מאוחר יותר בזיקה למפלגה הקומוניסטית ושמה הופיע ב"רשימה השחורה".
ב-1946 שיחקה בסרט זוכה האוסקר "שנות חיינו היפות ביותר" לצד פרדריק מארץ', דיינה אנדרוז, תרזה רייט, וירג'יניה מאיו והוגי קרמייקל. שנה לאחר מכן הופיעה בסרט "The Bachelor and the Bobby-Soxer" ("הרווק ובת הטיפש עשרה") לצד קרי גרנט ושירלי טמפל "מר בלנדינגס בונה את בית חלומותיו" (1948) ו"הפוני האדום" (1949).. תנופת הקריירה שלה נעצרה עקב היותה ב"רשימה השחורה" ולאחר תום המקרתיזם שבה להופעות ספורות בקולנוע ובפרקים של סדרות טלוויזיה, בהן איירונסייד וקולומבו, בהופעות-אורח. ב-1958 שיחקה ב"לבבות בודדים" לצדו של מונטגומרי קליפט. ב-1960 הופיעה במותחן "קולות בערפל" לצידה של דוריס דיי. ב-1974 הופיעה בסרט נמל תעופה 1975.
חייה האישיים
לוי הייתה נשואה ארבע פעמים, ללא ילדים משלה:
לוי הייתה פעיל במפלגה הדמוקרטית וב-1948 הייתה לכוכבת ההוליוודית הראשונה שהייתה חברה במשלחת האמריקאית לאונסק"ו.
פרסים והערכה
ב-1969 זכתה בפרס ג'ורג' איסטמן על מפעל חיים בתחום הקולנוע. בשנת 1988 זכתה בפרס מרכז קנדי.
למרות כל הסרטים בהם השתתפה, בכללם זוכי אוסקר, לא זכתה לוי מעולם בפרס. בשנת 1991, לאחר שתדלנות רבה, זיכתה אותה לבסוף האקדמיה האמריקאית לקולנוע בפרס אוסקר לשם כבוד. היא האישה המבוגרת ביותר שזכתה בפרס זה- בגיל 85.
כן יש על שמה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בית החולים רפאל
בית החולים רפאל הוא בית חולים פרטי השוכן בפארק עתידים בתל אביב.
המבנה החדש של בית החולים נפתח בחודש מאי 2020 ומעניק שירותים רפואיים במגוון תחומים.
פעילות
בית החולים פועל מתוקף רישיון שנרכש מבית החולים מרב שנסגר. בית החולים הוא בבעלות חברת אבעד מרכזים רפואיים בע"מ שבשליטת חיים דור (46%), ויתרת האחזקה מתחלקת (שווה בשווה) בין משפחת רקנאטי (נפתלי השקעות), הראל חברה לביטוח ומשפחת פז. מנכ"ל בית החולים הוא רו"ח רון משה, שעמד בראשות בית החולים מרב ובעברו עבד בהרצליה מדיקל סנטר.
בבית החולים מופעלים חדרי ניתוח בשילוב טכנולוגיות ומערכות רובוטיות מתקדמות, מחלקות התאוששות, טיפול נמרץ, מחלקות אשפוז, מכונים רפואיים ומרכזי רופאים, מחלקה בינלאומית ועוד. בית החולים רפאל מתמחה במערכי כירורגיה רובוטית, כירורגיה כללית, אורתופדיה, גסטרואנטרולוגיה, אורולוגיה, גינקולוגיה, פלסטיקה, אף אוזן וגרון ועוד.
לצד מערך הניתוחים קיימים בבית החולים מכונים רפואיים ובכלל זה בריאות האישה (בדיקות ממוגרפיה, אולטראסאונד, גינקולוגיה ועוד) ומכון אנדוסקופי (בדיקות גסטרוסקופיה, קולונוסקופיה ועוד). במבנה בית החולים שוכנות מרפאות פרטיות נוספות הפועלות בשיתוף פעולה עם בית החולים ובהן מכון דימות המבצע צילומי רנטגן, אולטרסאונד ו-CT ומרפאות מומחים בתחומים השונים.
חדרי הניתוח ברפאל מצוידים בטכנולוגיות רפואיות מתקדמות בהן הרובוט הלפרוסקופי דה וינצ'י מדגם X, המשמש לניתוחי אורולוגיה, כירורגיה כללית, חזה וגינקולוגיה בגישה זעיר-פולשנית. רפאל הוא בית החולים היחיד בישראל שמחזיק ברובוט MAKO של Stryker לניתוחי החלפת מפרקי ברך וירך.
לבית החולים שיתופי פעולה עם הביטוחים המשלימים של קופות החולים וחברות הביטוח.
פיגוע גרזן
פיגוע גרזן הוא פיגוע טרור בנשק קר המבוצע באמצעות גרזן. כיתר הפיגועים בנשק קר גם פיגוע גרזן אינו מצריך הכנות מורכבות להשגת הנשק, ועשוי להתרחש ביוזמה אישית של מבצעו. מספר הנפגעים בפיגועים בנשק קר לרוב נמוך יחסית למספר הנפגעים בסוגי פיגועים אחרים, ובלא מעט מהמקרים נפגע אדם יחיד.
גרזינים היו נשק פופולרי לאורך רוב ההיסטוריה ובקרב תרבויות שונות, בלט השימוש בכלי זה בקרב הויקינגים. בימי הביניים חלה עלייה במעמדו של הגרזן, בעיקר עקב מחירו הזול, פשטות ההכנה ויכולתו להתמודד ביעילות יחסית למול יריבים העטויים שריונות כבדים. גרזינים נהפכו לנשק פופולרי גם בקרב מעמד האבירים ונודעו כנשק יעיל וקטלני. הגרזן, שהחל כנשק פופולרי בקרב הנורדים, נהפך לאחד מכלי הנשק הפופולריים בקרב הבריטים: הן בקרב האבירים הנורמניים והן בקרב אנשי הגבעות הסקוטיים. בסוף ימי הביניים ותחילת הרנסאנס, גדל השימוש בנשקי מוט דוגמת גרזן-חנית, האלברד ובארדיש, שהיו יעילים גם נגד שריוני הלוחות של התקופה.
עם המצאת הנשק החם ורובים יעילים דוגמת המוסקט, איבד הגרזן את מקומו בשדה הקרב, אך נשאר בשימוש ככלי עבודה.
ההפיכה בניז'ר (2023)
רקע
ניז'ר עברה ארבע הפיכות צבאיות מאז עצמאותה מצרפת ב-1960, כשהאחרונה הייתה ב-2010. בין לבין היו גם כמה ניסיונות הפיכה, האחרון שבהם ב-2021, כאשר מספר יחידות מהצבא ניסו להשתלט על ארמון הנשיאות יומיים לפני השבעתו של הנשיא הנבחר מוחמד בזום, שהיה הנשיא הראשון שנבחר במדינה באופן דמוקרטי שנכנס לתפקידו. ההפיכה הגיעה גם בעקבות ההפיכות הצבאיות במדינות סמוכות כמו בגינאה, מאלי וסודאן ב-2021, ועוד שתיים בבורקינה פאסו בינואר ובספטמבר 2022.
פרשנים טענו אמרו שעליית יוקר המחיה ותפיסות של חוסר כשירות ושחיתות של הממשלה עשויים להיות המניעים להפיכה. המדינה מדורגת לעיתים קרובות בתחתית מדד הפיתוח האנושי של האומות המאוחדות, וסבלה מהתקוממויות איסלאמיסטיות בראשות אל-קאעדה, המדינה האסלאמית ובוקו חראם, אף על פי שצבאה קיבל הכשרה ותמיכה לוגיסטית מארצות הברית וצרפת, להן בסיסים צבאיים במדינה.
בשנת 2022, המדינה הפכה למרכז הפעולות האנטי-ג'יהאדיסטיות של צרפת באזור הסאהל בעקבות גירושה ממאלי ומבורקינה פאסו, כאשר הנשיא בזום מתואר כאחד המנהיגים הפרו-מערביים הבודדים שנותרו באזור. ניז'ר הפכה לבת ברית מרכזית באזור של כוחות מערביים, במיוחד צרפתים ואמריקאים. עם הפיכות מרובות ורגש אנטי-צרפתי גובר באזור, הפכה ניז'ר הפכה לשותפה של מוצא אחרון של צרפת. כמו כן דווח כי קצינים שעברו הכשרה אמריקאית הכשירו חברים רבים במשמר הנשיאותי.
מעצרו של בזום
בתחילת 26 ביולי הודיע חשבון הטוויטר של נשיאות ניז'ר ששומרי הנשיא, בפיקודו של הגנרל עבדורהאמאנה צ'יאני, השתתפו ב"הפגנה אנטי-רפובליקנית" וניסו, "לשווא", לקבל את תמיכתם של כוחות הביטחון האחרים. עוד נאמר כי הנשיא מוחמד בזום ומשפחתו בריאים, לאחר שהתפרסמו דיווחים על כך שהוא מוחזק בארמון הנשיאות בבירה ניאמיי. שר הפנים חמאדו סולי נעצר גם הוא והוחזק בארמון, בעוד כעשרים מחברי המשמר הנשיאותי נצפו בחוץ מאוחר יותר באותו היום. על פי הדיווחים ההפיכה הובלה על ידי צ'יאני, שפרשנים טענו שבזום תכנן לפטר מתפקידו.
הגברת הראשונה של ניז'ר, האדיזה בזום, ובנו, סאלם, נעצרו יחד איתו בארמון הנשיאות, ובנותיו שהו בפריז בזמן ההפיכה.
פעולה צבאית
בשעות הבוקר נחסמו הארמון והמשרדים הסמוכים על ידי כלי רכב צבאיים, וצוותי הארמון נמנעו מגישה למשרדיהם. כ-400 אזרחים, תומכיו של בזום, ניסו להתקרב לארמון, אך פוזרו על ידי המשמר הנשיאותי עם ירי, כשאחד מהם נפצע. במקומות אחרים בניאמיי תואר המצב כרגוע. הנשיאות גם טענה כי הפגנות תמיכה בבזום התרחשו סביב הנציגויות הדיפלומטיות של המדינה בעולם.
בתגובה לאירועים אלה כיתרו הכוחות המזוינים של ניז'ר את ארמון הנשיאות בתמיכה בבזום. הצבא גם פרסם הודעה בה נאמר שהבטיח "נקודות אסטרטגיות מרכזיות" במדינה. הנשיאות הצהירה כי הצבא והמשמר הלאומי מוכנים לתקוף את המשמר הנשיאותי. ה-BBC דיווח גם כי כוחות נאמנים כיתרו את בניין השידור הציבורי ORTN. שגרירות ארצות הברית בניז'ר הזהירה מפני נסיעה לאורך שדרות הרפובליקה בניאמיי, בה שוכן ארמון הנשיאות.
הודעה על הפלת בזום
בערב הודיע קולונל-מייג'ור חיל האוויר, אמדו אבדרמאן, בערוץ הטלוויזיה הממלכתי Télé Sahel, שהנשיא בזום הודח מהשלטון והכריז על הקמת מועצה לאומית לשמירה על המולדת.
לצדם של תשעה קצינים נוספים במדים, שייצגו את כל הזרועות השונות של כוחות הביטחון, אמר אבדראמאן אמר כי כוחות ההגנה והביטחון החליטו להפיל את המשטר "בשל הידרדרות המצב הביטחוני וממשל גרוע". הוא גם הכריז על פירוק חוקת המדינה, השעיית מוסדות המדינה, סגירת גבולות המדינה ועוצר ארצי מ-22:00 עד 05:00 עד להודעה חדשה, תוך שהוא מזהיר מפני כל התערבות זרה.
אחד הקצינים שנראו במהלך ההכרזה זוהה מאוחר יותר כגנרל מוסא סלאו בארמו, ראש הכוחות המיוחדים של המדינה.
תגובתו של בזום
בבוקר 27 ביולי צייץ בזום בטוויטר שבני ניז'ר אוהבי הדמוקרטיה ידאגו ש"הרווחים שהושגו בכבדות יישמרו", מה שהעיד על סירובו להתפטר מתפקידו. שר החוץ שלו, חסומי מסאודו, אמר ל-France 24 כי "הכוח החוקי והלגיטימי" של המדינה נותר בידי הנשיא וחזר והדגיש שמצבו של בזום טוב ושלא כל הצבא מעורב. מסאודו גם הכריז על עצמו כממלא מקום ראש המדינה וקרא לכל הדמוקרטים "לגרום להרפתקה הזו להיכשל". נכון ל-29 ביולי 2023, בזום עדיין לא התפטר.
הכרה צבאית בחונטה
ב-27 ביולי פרסמה הנהגת הכוחות המזוינים של ניז'ר הצהרה חתומה על ידי ראש מטה הצבא, הגנרל עבדו סידיקו עיסא, בה הכריזה על תמיכתה בהפיכה, תוך שהיא מציינת את הצורך "לשמור על בריאותו הפיזית" של הנשיא ומשפחתו ולהימנע מ"עימות קטלני שעלול ליצור מרחץ דמים ולהשפיע על ביטחון האוכלוסייה".
בהצהרה בטלוויזיה זמן קצר לאחר מכן הודיע אבדרמאן על השעיית כל הפעילויות של מפלגות פוליטיות במדינה עד להודעה חדשה. הוא גם הודיע שהחונטה פרסמה נזיפה לצרפת על הפרת סגירת המרחב האווירי, לאחר שמטוס צבאי נחת בבסיס אווירי של המדינה. במהלך היום שידרה תחנת Télé Sahel שוב ושוב את ההכרזה על הקמת החונטה.
אי שקט בניאמיי
הפגנה בעד ההפיכה התקיימה ב-27 ביולי כאשר כ-1,000 תומכים של החונטה הניפו דגלי רוסיה, הביעו תמיכה בקבוצת וגנר ויידו אבנים לעבר רכב חולף של פוליטיקאי. המפגינים גם גינו את נוכחותן של צרפת ומדינות זרות אחרות בשטח המדינה. מפגינים אחרים התאספו מחוץ למפקדת מפלגתו של בזום, המפלגה הניז'רית לדמוקרטיה וסוציאליזם, וצולמו סוקלים ומציתים כלי רכב. לאחר מכן הם פשטו ושרפו את המקום, ואילצו את המשטרה לפזר אותם בגז מדמיע. הפגנות נערכו גם מול האספה הלאומית. הדבר גרם למשרד הפנים לאסור על כל הפגנות בתוקף מיידי.
נטילת השלטון של צ'יאני
ב-28 ביולי, בנאום ב-Télé Sahel, הכריז על עצמו הגנרל עבדורהאמנה צ'יאני כנשיא המועצה הלאומית לשמירה על המולדת. לדבריו ההפיכה בוצעה כדי לעצור את "התמוטטותה ההדרגתית והבלתי נמנעת" של המדינה, והוא אמר כי בזום ניסה להסתיר את "המציאות הקשה" במדינה, אותה כינה "ערימה של מתים, עקורים, השפלה ותסכול". צ'יאני אף מתח ביקורת על אסטרטגיית הביטחון של הממשלה ועל חוסר היעילות שלה לכאורה, אך לא נתן לוח זמנים לחזרה לשלטון אזרחי. מעמדו כראש מדינה בפועל אושר מאוחר יותר על ידי קולונל אבדרמאנה.
תגובות
הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה (ECOWAS) ניסתה לתווך בין הממשלה למורדים, אך נכשלה. על פי הדיווחים קודמו של בזום כנשיא, מהמדואו איסופו, כמו גם מנהיגים לשעבר אחרים, היו מעורבים במשא ומתן כזה.
ההפיכה גונתה על ידי הבנק העולמי, האיחוד האפריקאי, ECOWAS, האומות המאוחדות, אלג'יריה, האיחוד האירופי, צרפת, ארצות הברית ורוסיה, שקראו לשחרורו המיידי של בזום. נשיא בנין, פטריס טאלון, שתכנן להגיע לניז'ר מטעם ECOWAS כדי לתווך, כינה את ההפיכה "התנהגות לא נכונה מבחינה צבאית". הקואליציה הפוליטית השלטת בניז'ר גינתה את ההפיכה כ"טירוף אובדני ואנטי-רפובליקני".
יבגני פריגוז'ין, ראש קבוצת וגנר שפעלה במאלי השכנה והחליפה את צרפת בלחימה במלחמת האזרחים במאלי, כינה את ההפיכה חלק מהמאבק של ניז'ר ב"קולוניאליסטים" שלה.
פרשנות
קמרון הדסון, בכיר ב של ארצות הברית בוושינגטון די. סי., אמר כי ההפיכה עלולה להשפיע על מאבקה של ניז'ר במרד האיסלאמיסטי, והוסיף כי ישנן אינדיקציות לכך שצבא ניז'ר אינו מרוצה מרמת התמיכה שקיבל למלחמה בחמושים. אולף לסינג, ראש תוכנית הסאהל בקרן קונראד אדנאואר, אמר כי ההפיכה הייתה "סיוט" עבור המערב, שסמך על בזום וניז'ר כ"עוגן הביטחוני החדש" שלו באזור. פלביאן באומגרטנר, אנליסט אפריקה בחברת הייעוץ הביטחוני Dragonfly, אמר שהדחתו של בזום עלולה להוביל להתרחבות פעילותה של קבוצת וגנר לניז'ר, בהתחשב בעובדה שהמדינה היא יצרנית חשובה של אורניום.
יחסי אוסטרליה–כווית
יחסי אוסטרליה–כווית הם היחסים הדיפלומטיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין מדינת כווית.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו רשמית בשנת 1974 ואוסטרליה פתחה שגרירות בכווית סיטי בדצמבר 2004. שר החוץ של אוסטרליה פתח רשמית את שגרירות אוסטרליה במתחם הנוכחי כשביקר בכווית ביוני 2008. ועדת הסחר האוסטרלית (Austrade) פתחה משרד בפברואר 2010. כווית שדרגה את משרד הקשר שלה בקנברה לשגרירות בינואר 2002 ופתחה משרד תרבות בשנת 2008.
סחר והשקעה
יחסי הסחר הם משמעותיים, עם פוטנציאל רב להרחבה נוספת בתחום האנרגיה (שירותים מקצועיים וציוד נלווה), חינוך, חקלאות, ייצור מתקדם, תיירות ושירותים אחרים. הסחר הדו-צדדי הסתכם ב-602.4 מיליון דולר בשנת 2017. כווית היא שוק משמעותי לייצוא אוסטרלי של חיטה, חלב, בקר, מזון ומוצרי חקלאות אחרים. לפני צאת תעשיית רכבי הרכב מאוסטרליה, כווית הייתה שוק משמעותי לרכבי נוסעים אוסטרליים. היבוא מכווית הוא כמעט כולו מוצרי נפט ודשנים.
בשנת 2017 נרשמו 1,124 הרשמות של סטודנטים כוויתים במוסדות אוסטרליים, הרוב במלגות ממשלת כווית. הקמת המכללה האוסטרלית של כווית בשנת 2004 ומכללת Box Hill מכווית בשנת 2007 סייעה בהרחבת הקשרים החינוכיים.
למעלה מ-1,000 אוסטרלים מתגוררים בכווית, המועסקים בעיקר בענפי החינוך, הבנקאות, הנפט והגז והביטחון. חברות אוסטרליות עם משרדים בכווית מתרכזות בעיקר בשירותי ניהול הנדסה ובנייה וחינוך.
ההשקעות של כווית באוסטרליה נאמדות בלמעלה מ-8.7 מיליארד דולר (2017), כולל השקעות משמעותיות של רשות ההשקעות של כווית (KIA) ושל החברה לחיפושי נפט זרים של כווית (KUFPEC). תחומי ההשקעה כוללים נדל"ן, בתי מלון, בנקאות ותחום הנפט והגז. לבית הכספים של כווית, אחד הבנקים האיסלאמיים הגדולים בכווית, יש משרד במלבורן, בעוד שחברות כווייתיות פרטיות, כולל Agility Logistics, Action Group Holdings ו- Al-Ghanim Group, השקיעו גם באוסטרליה.
התוכניות של כווית לפתח מגה-פרויקטים של תשתיות ולגוון את בסיס הכישורים של אזרחיה, מהוות הזדמנויות משמעותיות עבור חברות אוסטרליות. אנגלית מדוברת באופן נרחב ולכווית יש מכסי יבוא נמוכים. מספר מוצרי האוכל והמשקאות האוסטרלים בכווית גדל בשנים האחרונות. בנוסף, קיים עתיד לצמיחה במגזרים כולל בנייה, תשתיות, שירותי חינוך ובריאות.
עדיפות לממשלת אוסטרליה היא חידוש המשא ומתן על הסכם סחר חופשי עם המועצה לשיתוף פעולה במפרץ, כולל כווית.
אנטוניו קאנובס דל קסטיו
אַנְטוֹנְיוֹ קָאנוֹבָס דֶּל קַסְטִיּוֹ (בספרדית: Antonio Cánovas del Castillo; 8 בפברואר 1828 – 8 באוגוסט 1897) היה פוליטיקאי והיסטוריון ספרדי אשר שימש כ"אדריכל" הרסטורציה הספרדית ואשר שירת שש פעמים בתור ראש ממשלת ספרד עד אשר נרצח בידי אנרכיסט בעודו ראש ממשלה בשנת 1897.
ביוגרפיה
קאנובס היה יליד משפחת אצולה ספרדית שמרנית. עם מות אביו הגיע קאנובס למדריד כדי לחיות בהגנת קרוב משפחתו הסופר סרפין אסטבנס קלדרון והבנקאי חוסה סלמנקה. בשנת 1852 הוא הוצג בפני הגנרל לאופולדו אודניל, לימים גיבור המלחמה הספרדית-מרוקאית שהפך למנטור הפוליטי של קאנובס.
פוליטיקה
המעשה הפוליטי הראשון שלו היה מעורבותו בממשלה של אודניל (1854), שעבורה כתב קאנובס מניפסט פוליטי אשר קרא למודרניזציה ורפורמה ליברלית שבעזרתה תסגור ספרד את הפער עם שאר אירופה שלאחר המהפכה התעשייתית.
בבחירות 1854 נבחר קאנובס לפרלמנט של מחוז מאלגה (יחידה מנהלית בתוך הקהילה האוטונומית של אנדלוסיה), אך חוסר נכונותו לתמוך בממשלת המאוחדת החדשה הביאה אותו להתפטר ולקבל את העמדה הרווחית של שגריר שהציעה לו הממשלה במדינת האפיפיור במהלך שנת 1855.
לאחר שובו מחצי האי האפיניני בשנת 1857 מילא קאנובס מספר תפקידים ממשלתיים עד שהפך לשר הפנים בממשל אלחנדרו מון בשנת 1864 ושר המושבות תחת אודניל בשנה שלאחר מכן.
הוא השתתף בפרלמנט שהקים גנרל חואן פרים בשנת 1868 לאחר התפטרות איזבלה השנייה, מלכת ספרד ב-29 בספטמבר, אך סירב לתמוך במלוכה של אמדאו הראשון, מלך ספרד (1870-1873). במקום זאת, קאנובס הפך למנהיג האלפוניסטים (תומכי אלפונסו השנים עשר לכס).
ראש ממשלה
לאחר הקמת הרפובליקה הספרדית הראשונה אורגנה מהפכה בידי האלפוניסטים אשר הכריזו את שיבת המלוכה (ראו הרסטורציה הספרדית). עם הכרזת אלפונסו השנים עשר כמלך על ספרד ב-29 בדצמבר 1874, הפך קאנובס לראש ממשלת ספרד, תפקיד בו התחלף מספר פעמים עם פרחדס מטאו סגאסטה, מנהיג המפלגה הליברלית.
כאשר המלך אלפונסו ה-12 נפטר ב-25 בנובמבר 1885, קאנובס הבטיח את העברת הסמכות בצורה שלווה למלכה מריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה ואת ההצטרפות העתידית לכס המלכות של אלפונסו ה-13, בן המלך הנפטר.
מדיניות הפנים של קאנובס הביאה לספרד סדר ציבורי ומידה מסוימת של אחדות לאומית, אך הוא לא סיפק את מעמד הפועלים.
בשאלת קובה הספרדית התחייב קאנובס למדיניות שימור האי הקריבי אך לא הצליח להעביר לקובה רפורמות ליברליות. יתר על כן, הוא החמיר את המצב בכך ששלח לאי, לאחר משבר פנימי בכוחו, כוחות לדכא את המרד האזרחי. צעדי הדיכוי שלו לא קידמו את עניינה של ספרד לנגד בעיני ממשלת ארצות הברית אשר בהמשך תכבוש את האי במסגרת מלחמת ארצות הברית–ספרד.
בעיית קובה הייתה עדיין בראש מעייניו של קאנובס כשנרצח על ידי אנרכיסט איטלקי בעודו ממלא תפקידו.
יחסי גאורגיה–ספרד
יחסי גאורגיה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין גאורגיה וספרד. שתי המדינות חברות במועצת אירופה.
יחסים דיפלומטיים
ספרד מקיימת יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של גאורגיה מאז 1992. נכון לעכשיו, יחסי ספרד עם גאורגיה מעוגנים על ידי חברות ספרדית באיחוד האירופי.
יחסים כלכליים
בשנת 2014 הצמיחה של כלכלת גאורגיה עמדה על 4.8%, התאוששות זו התרחשה, למרות המשבר ביחסי רוסיה–אוקראינה, הודות לצמיחה בצריכה, בהשקעה פרטית ויצוא. במגזר הפיננסי נותרו נקודות תורפה מבניות מסוימות (דולריזציה גבוהה, נזילות לטווח קצר וריכוז בנקאי גבוה). בין התחומים שתרמו הכי הרבה לצמיחה, היו הבנייה, המסחר הקמעונאי והתעשייה.
גאורגיה עברה אבולוציה חיובית של כלכלתה, אך עדיין נדרשת לבצע רפורמות מבניות שיאפשרו לה להגדיל את הצמיחה הכלכלית. הזמן מחזק את המדיניות המצליחה שלה באמצעות שער החליפין הגמיש שלה, תוך שמירה על עתודות מטבע חוץ חזקות ותקרת אינפלציה.
שיעורי העוני ירדו משמעותית בחמש השנים האחרונות, בשנת 2012 העוני הקיצוני עמד על 3.7% (נתונים אחרונים), אם כי באזורים הכפריים ממשיכים להראות עוני יחסי משמעותי. הפחתה זו נובעת בעיקר ממדיניות סיוע סוציאלי.
היחסים הכלכליים מוגבלים, אולם מתגלה עניין הולך וגובר של חברות ספרדיות ונמשך משיפור ניכר באקלים להשקעות זרות. החל מ-1 ביולי 2011, תקף הסכם למניעת מיסוי כפול בין גאורגיה לספרד. ב-10 וב-11 במרץ 2014 חתמו ספרד וגאורגיה על שני מזכרי הבנה לשיתוף פעולה בתחום הכלכלי ובתחום התיירות.
ג'יימס קולדוול
ג'יימס פרנקלין "פרנק" קולדוול ג'וניור (באנגלית: .James Franklin ("Frank") Caldwell, Jr; נולד ב-24 במרץ 1959) הוא אדמירל בצי ארצות הברית המשרת כראש תוכנית ההנעה הגרעינית של הצי.
ביוגרפיה
קולדוול נולד בסן דייגו שבקליפורניה וגדל בווירג'יניה. הוא אחד מארבעה ילדים של מרגרט מרי אנדרסון וג'יימס פרנק קולדוול. קולדוול הוא דור חמישי למשרתים בצי האמריקאי, אביו שירת בצי במשך 30 שנים והשתחרר בדרגת קפטן.
ב-1981 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסה ימית באקדמיה הימית של ארצות הברית, הוא בעל תואר שני מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים.
לאחר הלימודים הצטרף לצי ארצות הברית והוכשר כאיש צוות בצי הצוללות. בשנים 1982–1984 שירת בצוללת התקיפה מסדרת סדרת לוס אנג'לס "USS בוסטון", בהמשך הקריירה שירת כקצין מכונות בצוללת נושאת הטילים הבליסטיים מסדרת אוהיו "USS אלבמה" עמה ביצע חמישה סבבים. ובשנים 1993–1995 שירת כסגן מפקד צוללת התקיפה מסדרת לוס אנג'לס "USS באפלו".
בשנים 1998–2000 פיקד על צוללת התקיפה מסדרת לוס אנג'לס "USS ג'קסונוויל". לאחר מכן שימש מפקד פלגת פיתוח הצוללות ה-12, מפקד קבוצת הצוללות התשיעית, ובשנים 2010–2013 שימש מפקד צי הצוללות בפיקוד האוקיינוס השקט.
קולדוול נשוי לקימברלי.
מיכאיל ליבר
מיכאיל ליבר (ברוסית: Михаил Исаакович Либер, שם עט של גולדמן; 5 ביוני 1880, וילנה – 4 באוקטובר 1937, אלמטי) היה פוליטיקאי יהודי-רוסי מראשי הבונד ומנשביקים.
קורות חיים
מיכאיל גולדמן נולד למשפחת משורר יצחק גולדמן. כבר בגיל 16 הוא התחיל פעילות פוליטית. בשנת 1897 בווילנה הוקם הבונד ומיכאיל הצעיר היה בין הפעילים הבולטים של המפלגה החדשה.
בשנת 1899 הוא נעצר, שוחרר בערבות ונסעה לשווייץ. בשנת 1902 מיכאיל גולדמן נבחר לוועדה מרכזית של המפלגה. בשנת 1903 הוא היה ראש משלחת של הבונד לכנס של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. במהלך הוועדיה לא התקבלו דרישות בונד לקבלת בלעדיות לייצוג יהודים וקבלת אוטונומיה נרחבת. כתוצאה מכך המשלחת עזבה את הוועידה.
בהמשך הוא היה בין המנהיגים הבולטים של המנשביקים. בשנת 1907 בכנס מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית הוא נבחר לוועד המרכזי. בעקבות פעילותו נגד השלטון מיכאיל ליבר נעצר בשנים 1910, 1912 ו-1914 ונשלח לסיביר, ממנה נמלט.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה היה מחוץ לגבולות האימפריה הרוסית וחזר בה. תמך בבצא במהלך המלחמה, בתחילת 1915 נעצר והוגלה לסביבות סמרה בה שהה עד לתחילת 1917.
לאחר מהפכת אוקטובר נבחר לסובייט פטרוגרד והיה בין תומכיו של ממשלת המעבר הרוסית. ביולי 1917 תמך בדיכוי המרד של בולשביקים. ליבר התנגד למהפכת אוקטובר ובנובמבר 1917 עזב את הוועד המרכזי של המפלגה בעקבות השיחות שהוועד ניהל עם השלטון הבולשביקי החדש.
במאי 1918 מיכאיל ליבר נבחר מחדש לוועד המרכזי של מנשביקים ותמך בברית עם בריטניה במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר סיום הלחימה הוא נעצר מספר פעמים על ידי צ'קה. במהלך רוב התקופה עד לשנת 1937 מיכאיל ליבר היה במעצר לתקופות שונות. בשנת 1937 הוא היה מתגורר באלמטי. ב-13 במרץ 1937 ליבר נעצר ולמחרת נשפט לעונש מוות. הוא הוצא להורג ב-4 באוקטובר 1937.
בשנת 1990 מיכאיל ליבר נוכה מכל האשמות בפעילות נגד במשטר.
סער 72
"סער 72" היא מיזם פיתוח של מספנות ישראל לספינה בגודל מיני-קורבטה. המיזם מוצע כתחליף לספינות הטילים המתיישנות וטרם נרכש על ידי צי כלשהו.
היסטוריה
בשנת 2002, החל חיל הים לגבש תוכנית להחלפת ספינות הסער 4 הישנות. התוכניות התעכבו בשל מחלוקות בתוך החיל בדבר אופי הספינה הדרושה, וגם בשל עלותן הגבוהה של הספינות.
בשנת 2007, בתוכנית הרב־שנתית של צה"ל, "תפן", שגובשה לאחר מלחמת לבנון השנייה נכלל רכש ספינות חדשות אך נותר בעדיפות נמוכה והסעיף לא מומש, לנוכח אילוצים שהוצגו לבסוף כדחופים יותר.
בשנת 2012, על רקע גילוי מאגרי הגז בים התיכון, זוהה בצמרת משרד הביטחון הצורך ברכש ספינות חדשות. שר הביטחון, אהוד ברק, החליט לצאת למכרז בינלאומי. במכרז התחרו מספנות מקוריאה הדרומית, מאיטליה ומספרד (מספנות ישראל לא השתתפו במכרז).
בשנת 2013 הציעו מספנות ישראל לספק לחיל הים ספינות חדשות מדגם סער 72. חיל הים דחה הצעה זו.
בשנת 2014 החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו לבטל את המכרז הבינלאומי, ולנהל משא ומתן בלעדי עם המספנה הגרמנית טיסנקרופ מערכות ימיות (TKMS) שבעיר קיל (המספנה שבונה את צוללות הדולפין הישראליות) לבניית ספינות כבדות וגדולות יותר מכפי שנדרש במכרז. במאי 2015 נחתם החוזה עם מספנת TKMS ליצור ארבע ספינות.
במהלך כנס "יורוניבל" 2016 שהתרחש בפריז, חתמה מספנות ישראל על ההזמנה הראשונה לדגם זה עם קפריסין. ב-15 בדצמבר 2017 נמסרה הספינה לקפריסין. הספינה שנבנתה עבור קפריסין היא קצרה יותר, באורך של 62 מטר, וקיבלה את הכינוי סער 62. היא אינה כוללת האנגר לאחסון מסוק ומנחת על סיפון הספינה, והיא בנויה ל-30 אנשי צוות.
הספינה
בעקבות גילוי הגז בסמוך לחופי ישראל, נדרש חיל הים להרחיב את רצועת הביטחון, ולקבל אחריות על שטח גדול מבעבר. בצי החיל משרתות ספינות הטילים אח"י עצמאות ואח"י ניצחון מדגם סער 4, שהוכנסו לשירות בשנות ה-70, ומתקרבות לסוף חיי השירות שלהן - 35 שנה. כתחליף מציעות מספנות ישראל את סער 72.
הסער 72 היא מיני קורבטה, ומוגדרת ככלי שיט רב תכליתי. הספינה משלבת בין יכולותיהן של ספינות הטילים מדגם סער 4.5, לקורבטות מדגם סער 5. הספינה מותאמת לפעילות של משמר חופים, על סיפון הספינה יהיה מרחב גדול למערכות שליטה ובקרה, חדרים לשיכון כוחות מיוחדים, אמצעים לתגובה מהירה ופעולות הצלה, האנגר לאחסון מסוק בגודל בינוני וכטב"מים. על סיפון הספינה מנחת באורך 15 מטרים, מנוף לטעינה עצמאית, אמצעים לפריסת סירות גומי וכלי שיט בלתי מאוישים.
בספינה מתוכננים חדרים ל-50 אנשי צוות הספינה, ועוד 20 מקומות לאורחים או כוחות מיוחדים. הספינה מתוכננת לשוט 21 ימים רצופים, עם טווח של מעל ל-3,000 מייל ימי (5,500 ק"מ).
מסדר התרבות
מסדר התרבות (ביפנית: 瑞宝章, תעתיק: בּוּנקה-קוּנשׁוֹ) הוא מסדר יפני שנוסד ב-11 בפברואר 1937. למסדר דרגה אחת בלבד, ואת עיטורו מעניקים לנשים ולגברים בעבור תרומה לאמנות, לספרות ולתרבות היפנית. הקיסר מעניק את העיטור באופן אישי ביום התרבות - חג לאומי הנחוג ב-3 בנובמבר - וחברי המסדר מקבלים אנונה למשך כל ימי חייהם.
תג המסדר מציג את פרח התפוז בזהב ובלבן מצופה אמייל, ובמרכזו שלושה אבני ירקן בצורת סהר. התג מחובר לסיכת אמייל וזהב של עלי התפוז ופירותיו, המחוברת לסרט סגול הנתלה על הצוואר.
מקבלי העיטור
להלן רשימה חלקית של מקבלי העיטור:
הרמן לובצקי
ילדות וצעירות
נולד בשם הרש לובצקי בשנת 1871 בקמניץ-פודולסקי שבפלך פודוליה, כילד השני מבין שלושת בניו של הסוחר והתעשיין ליפא אברבמוביץ' לובצקי שהקים באותה שנה מפעל לכלי מטבח, מנורות, מראות וכלי בית ומשק אחרים, עם שלוחות בכמה ערים בדרום-מערב האימפריה הרוסית. בשנת 1887 עבר לקייב וחנותו ה"ברלינאית" לכלי בית שכנה ברובע פודיל.
בשנת 1889 סיים לובצקי לימודי תיכון בגימנסיה לבנים בקמניץ-פודולסקי. אחר נסע לגרמניה ולמד משפטים באוניברסיטת לייפציג. בשנת 1898 נשא לאישה את אחותו של הפילוסוף לב שסטוב, פאניה (בת יצחק) שוורצמן, לימים פסיכואנליטיקאית.
לימודיו המוזיקליים ופעילותו
בשובו לרוסיה סיים בשנת 1903 את האקדמיה למוזיקה (קונסרבטוריון) של סנט פטרבורג בכיתה להלחנה. כמו כן פקד את הקורסים לקונטרפונקט והרמוניה של ניקולאי רימסקי-קורסקוב. לובצקי השתלם בהמשך בקונסרבטואר של פריז אצל גבריאל פורה. הוא התיישב בברן שבשווייץ, שם למדה אשתו בפקולטה לפילוסופיה של האוניברסיטה המקומית. בשנים 1914–1921, כולל בשנות מלחמת העולם הראשונה, התגוררו שם.
בין ינואר 1922 לדצמבר 1933 חיו בברלין. ב-1921 ייסד לובצקי את האיגוד הרוסי למוזיקה על שם גלינקה בברלין ועמד בראשו. פרסם בברלין מאמרי ביקורת תרבות בעיתונים ברוסית בברלין, חיבר מסה פילוסופית, כתב על המוזיקה העממית הרוסית ועל המוזיקה הקלאסית הרוסית. אחרי עלייתו של היטלר לשלטון עזבו לפריז. בשנת 1936 ביקר לובצקי יחד עם שסטוב בארץ ישראל המנדטורית. ב-1939 עלו בני הזוג לארץ ישראל והתיישבו בירושלים. הם חיו בירושלים עד 11 בספטמבר 1956, כשעברו לגור בציריך. לובצקי נפטר בציריך אחרי שנה ב-1957.
לפני מותו, בשנים 1956–1957 השלים את ספרו "לב שסטוב כפי שאני זוכר אותו". נשמרה התכתבות שלו עם רימסקי-קורסקוב ועם אלכסנדר גלאזונוב.
חייו הפרטיים
האח הצעיר של לובצקי, השחמטאי משה לובצקי (1940-1881) נרצח על ידי הנאצים בוורשה. האח הבכור, יעקב (יליד 1859) היה רופא באודסה.
ספרים ומאמרים
(מוזיקה ודיאלקטיקה) (רימסקי-קורסקוב. מקורות יצירותיו)
דוד מרגל
דוד מרגל הוא מומחה בכירורגיה אורולוגית, פרופסור לאורולוגיה באוניברסיטת תל אביב, אורולוג בכיר במחלקה האורולוגית במרכז רפואי רבין, מייסד ומנהל של השירות האפידמיולוגי לסרטן במרכז דוידוף, עוסק באבחון וטיפול ממוקד לסרטן הערמונית בטכנולוגיה מתקדמת, מחלוצי ניתוחי ננו נייף בישראל
ביוגרפיה
מרגל, יליד הארץ, נשוי ולו 3 ילדים, סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית ירושלים. שירת בצה"ל כרופא צבאי במסגרת העתודה האקדמית. שירת בנח"ל המוצנח ובהמשך בשייטת הצוללות.
במהלך השתלמותו בטורונטו התמקד קלינית בניתוחים אורו-אונקולוגים, וכן באבחון וטיפול ממוקד לסרטן הערמונית.
השלים תואר PhD באפידמיולוגיה קלינית בדגש על גנטיקה ומניעה.
בשנת 2015 מונה לפרופסור חבר קליני בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
מרגל הוא תלמידו של פרופ' ג'ק בניאל.
מרגל עוסק בביופסיות פיוזן ( ביופסיות חכמות בהנחיית MRI). כמו כן בטיפול הפוקלי בסרטן הערמונית. מטרת הטיפול הפוקלי היא הרס הסרטן תוך שימור הפונקציה. מרגל עוסק בטיפולים פוקליים חדשניים בשיטת HIFU, TOOKAD ו NANOKNIFE.
ממחקריו
מרגל פרסם מעל 100 עבודות מחקר. מרגל עוסק במחקרים אפידמיולוגים עם בסיסי נתונים גדולים בשיתוף פעולה עם המרכז לחקר הסרטן ועם מרכז קופ"ח כללית למחקר. כן מרגל עוסק במחקרים קליניים פרוספקטיביים ומחקרים קליניים רטרוספקטיביים בתחום המחקר האורולוגי והאונקולוגי.
בשנת 2015 הוענקה מלגת מחקר בגובה 200,000 דולר של האיגוד האונקולוגי האמריקאי לרופא מחוץ לגבולות ארצות הברית: דוד מרגל, אשר מחקרו בתחום גברים הנושאים את המוטציה הגנטית BRCA פורץ דרך. מלגת מחקר זו הייתה שמורה לרופאים מארצות הברית וקנדה בלבד, ומרגל הוא הרופא הראשון שלא מצפון אמריקה הזוכה במלגה.
התיישבות הבהאים במזרח הכנרת ועמק הירדן
התיישבות הבהאים במזרח הכנרת ועמק הירדן כללה ארבעה יישובים חקלאיים אשר הוקמו על ידי בהאים שמוצאם מאיראן, במזרח הכנרת ועמק הירדן. התיישבות זו ראשיתה בשנת 1882 והסתיימה בשנת 1951.
הגבול הבינלאומי במזרח הכנרת
על פי הסכם ניוקומב-פולה - הגבול המנדטורי הבינלאומי 1923 והחלטת החלוקה היו אל-סמרה, נוקייב ואום ג'וני בתחום המדינה היהודית.