cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליזבת מבוואריה (1478–1504)
ביוגרפיה
אליזבת נולדה בשנת 1478 בבורגהאוזן, לגאורג, דוכס בוואריה ולידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה, בתם של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואליזבת מאוסטריה.
ב-10 בפברואר 1499 התחתנה אליזבת עם רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג, בנו של פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ממנו נולדו לה שני בנים.
בשנת 1503 מת אביה גאורג, דוכס בוואריה ללא בנים, ואלברכט הרביעי, דוכס בוואריה-מינכן ירש את נחלותיו ואיחד תחת שלטונו את כל בוואריה. אולם בעקבות התנגדותו של בעלה רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג, פרצה מלחמת לנדסהוט. ב-23 באפריל 1504 הטיל מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה חרם קיסרי על רופרכט ואליזבת, וב-20 באוגוסט אותה שנה מת רופרכט מדיזנטריה, וזמן קצר לאחר מכן ב-15 בספטמבר מתה גם אליזבת. ב-30 ביולי 1505 הסתיימה המלחמה, לאחר שהוחלט שבנם של רופרכט ואליזבת אוטו היינריך יקבל את דוכסות פפאלץ-נויבורג, ואילו שאר הנחלה תישאר בידי אלברכט.
משפחתה
ב-10 בפברואר 1499 התחתנה אליזבת עם רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג, בנו של פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ממנו נולדו לה שני בנים:
רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג
רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג (בגרמנית: Ruprecht, Pfalzgraf bei Rhein; 14 במאי 1481 - 20 באוגוסט 1504), היה בישוף פרייזינג בין השנים 1495–1498.
ביוגרפיה
רופרכט נולד ב-14 במאי 1481 בהיידלברג, לפיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ ולמרגרטה מבוואריה, נסיכת הבוחר מפפאלץ, בתם של לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה ואמליה מסקסוניה, דוכסית בוואריה.
בשנת 1495 מונה רופרכט לבישוף פרייזינג, למרות שלא הוסמך קודם לכן לכמורה, במעמד של נסיך-בישוף. בשנת 1498 החליט רופרכט לפרוש מתפקידו, ובהסכמת האפיפיור אלכסנדר השישי ירש אותו אחיו פיליפ מפפאלץ.
ב-10 בפברואר 1499 התחתן רופרכט עם אליזבת מבוואריה, בתם של גאורג, דוכס בוואריה וידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה, ממנה נולדו לו שני בנים.
בשנת 1503 מת חמיו גאורג, דוכס בוואריה ללא בנים, ואלברכט הרביעי, דוכס בוואריה-מינכן ירש את נחלותיו ואיחד תחת שלטונו את כל בוואריה. אולם בעקבות התנגדותו של רופרכט, חתנו של גאורג, פרצה מלחמת לנדסהוט. ב-23 באפריל 1504 הטיל מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה חרם קיסרי על רופרכט, וב-20 באוגוסט אותה שנה מת רופרכט מדיזנטריה, וזמן קצר לאחר מכן מתה גם אשתו. ב-30 ביולי 1505 הסתיימה המלחמה, לאחר שהוחלט שבנו של רופרכט אוטו היינריך יקבל את דוכסות פפאלץ-נויבורג, ואילו שאר הנחלה תישאר בידי אלברכט.
משפחתו
ב-10 בפברואר 1499 התחתן רופרכט עם אליזבת מבוואריה, בתם של גאורג, דוכס בוואריה וידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה, ממנה נולדו לו שני בנים:
איזולה
איזולה (בסלובנית: Izola) היא עיירה ורשות מקומית בסלובניה השוכנת באזור הסטטיסטי אובלאנו קראשקה אשר בחצי האי איסטריה, לחוף הים האדריאטי.
היסטוריה
סמוך לעיר המודרנית שכנה עיר נמל עוד מתקופת הרפובליקה הרומית. איזולה נוסדה במהלך המאה ה-7. האזור נשלט על ידי הרפובליקה של ונציה ובשלהי המאה ה-18, לאחר חתימת הסכם קמפו פורמיו עבר לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה. בהמשך נשלטה העיר על ידי האימפריה האוסטרית והאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועברה לחזקת ממלכת איטליה. לאחר מלחמת העולם השנייה נכללה איזולה בשטח האזור החופשי של טריאסטה (איטלקית: Territorio libero di Trieste). ב-1954 סופחה דה פקטו על ידי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. ב-1975 נחתמה אמנת אוזימו אשר הסדירה רשמית את חלוקת האזור בין האיטלקים ליוגוסלבים. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה איזולה בשטחי סלובניה.
ספר סופר וסיפור
ספר סופר וסיפור: סיפורים על סופרים ועל ספרים הוא אנתולוגיה בת שבעה שערים מאת ש"י עגנון, הספר יצא לאור בהוצאת שוקן בשנת 1978, הכרך השביעי מתוך ספרי ש"י עגנון שיצאו לאחר מותו בידי בתו אמונה ירון.
איזולה
יהודים
יהודים התיישבו באיזולה בראשית המאה ה-15 עת נשלטה על ידי הרפובליקה של ונציה. מהם נמנו בנקאים ומלווים בריבית. בהמשך, נפתח בעיר בנק של משפחת הבנקאות מאייר. בשלהי המאה ה-16 התגוררו באיזולה 100 יהודים. בהמשך חלה הידרדרות במצבה הכלכלי של איזולה ובני הקהילה עזבו בהדרגה את העיר. משלהי המאה ה-17 לא התגוררו יהודים באיזולה.
ספר סופר וסיפור
על יצירת הספר
באחרית דבר למהדורת תשל"ח כותבים אמונה וחיים ירון:
פיטר רוב
פיטר רוב (באנגלית: Peter Robb; נולד ב-1946) הוא סופר אוסטרלי.
ביוגרפיה
רוב גדל באוסטרליה ובניו זילנד. בין השנים 1978 ל-1992 שהה בדרום איטליה, בנאפולי ופאלרמו. לאחר שהותו בדרום איטליה, פרסם בשנת 1996 את ספרו הראשון, "חצות בסיציליה". הספר מתאר את התבססותה ועלייתה של המאפיה בסיציליה, ואת מארג הקשרים הסבוך בין מאפיונרים, פוליטיקאים (כגון ג'וליו אנדראוטי, ראש ממשלת איטליה מספר פעמים), אנשי הכנסייה הקתולית ואנשי חוק באיטליה. הספר כולל גם תיאורי נוף של איטליה, תיאורי אוכל מהמטבח האיטלקי וסיפורם של אנשי רוח ואמנים איטלקים כמו ג'וזפה תומאזי די למפדוזה, לאונרדו שאשא ורנאטו גוטוזו.
ב-1998 פרסם רוב ביוגרפיה של הצייר האיטלקי קאראווג'ו, שהתמקדה בחייו האישיים של הצייר, ועוררה מחלוקת בקרב מבקרי אמנות באנגליה. ב-1999 פרסם נובלה של שלושה סיפורי פשע בשם: "Pig's Blood and Other Fluids". באוקטובר 2003 יצא לאור ספרו הרביעי, "A Death in Brazil", ספר על ההיסטוריה והתרבות של ברזיל. באוקטובר 2010 פרסם ספר על ההיסטוריה והתרבות של העיר נאפולי, בה התגורר שנים רבות.
רוב עסק בהוראה באוניברסיטת מלבורן, באוניברסיטת אולו בפינלנד כפילולוג ובנאפולי.
הספירה לאחור (סרט, 2022)
הספירה לאחור (באנגלית: Moonfall) הוא סרט מותחן אסונות פעולה מדע בדיוני שנכתב ובוים על ידי רולנד אמריך. מככבים בו האלי ברי, פטריק וילסון, ג'ון בראדלי, צ'רלי פלאמר, מייקל פניה ודונלד סאת'רלנד.
הוא יצא לאקרנים ב־4 בפברואר 2022 על ידי Lionsgate.
הפקה
במאי 2019 הוכרז כי רולנד אמריך כותב ומביים את הסרט, עם תקציב שנקבע על 140 מיליון דולר, מה שהופך אותו לאחד הסרטים העצמאיים היקרים ביותר אי פעם. Lionsgate רכשה את זכויות ההפצה האמריקאיות של הסרט, ו-AGC International רכשה את זכויות ההפצה הבינלאומיות.
במאי 2020, ג'וש גד והאלי ברי לוהקו, עם פטריק וילסון וצ'ארלי פלאמר שהצטרפו ביוני. באוקטובר לוהקו סטנלי טוצ'י, ג'ון בראדלי, דונלד סאתרלנד ואימה איקוואקור, כאשר בראדלי החליף את גאד עקב התנגשות עם לוח הזמנים שלו. הצילומים החלו במונטריאול באוקטובר 2020, לאחר שתוכננו בעבר לתחילת האביב. מייקל פניה, קרולינה בארטצ'ק, מקסים רוי וסטיבן בוגארט נוספו בינואר 2021, כאשר פניה החליף את טוצ'י בתפקידו עקב מגבלות הקורונה שמנעו מטוצ'י להצטרף להפקה.
פורד אסקורט
פורד אסקורט (באנגלית: Ford Escort) היא מכונית משפחתית קטנה אשר יוצרה על ידי חברת "פורד אירופה AG" (חברת בת של חברת פורד) בין השנים 1968–2004. בצפון אמריקה יוצרה הפורד אסקורט בין השנים 1981–2003.
בתחרות מכונית השנה באירופה זכתה הפורד אסקורט במקום הראשון בשנת 1981.
הגרסה הראשונה של פורד אסקורט הייתה "פורד אסקורט 100E" שיוצרה בין השנים 1955–1961, והייתה הגרסה המופחתת של "פורד סקוויר".
כלי הרכב שהתחרו בבריטניה באסקורט החל מסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 היו: אוסטין 1100 וווקסהול ויוה.
דגם המרקורי לינקס שייצרה חברת פורד בין השנים 1980–1987 התבסס על דגם ה"פורד אסקורט" אשר יוצר בדרום אמריקה.
דגם הפורד בנטם (דגמי דור ראשון, בתצורות טנדר ומסחרית אשר יוצר בין השנים 1983–1990), בדרום אפריקה, התבסס על דגם "פורד אסקורט" דור שלישי.
דור ראשון
(1968-1975)
פורד אסקורט הוצגה בינואר 1968 בתערוכת המכוניות ב-בריסל. האסקורט הורכבה באנגליה, גרמניה (בגרמניה הורכבו כ־150,000 יחידות בשנה, עד 1974. באותה שנה הורכבו 78,604 יחידות), אירלנד, ישראל (הורכבו 14,905 יחידות), אוסטרליה (הורכבו 67,146 יחידות), ניו זילנד, טאיוואן ובלגיה.
דור שני
(1974-1981)
דור שלישי
(1980-1986)
דור רביעי
(1986-1992)
דור חמישי
(1990-1997)
דור שישי
(1995-2004)
הרכבה בישראל
במדינת ישראל הורכבו 27,500 יחידות של פורד אסקורט (מהדור הראשון והדור השני). "פורד אסקורט" דור ראשון, בין השנים 1968–1975 הורכבו 14,400 יחידות, "פורד אסקורט" ("ברנדה", דור שני) בין השנים 1975–1982 הורכבו 13,100 יחידות ההרכבה בוצעה על ידי חברת אוטוקרס בראשות יצחק שובינסקי, במפעל החברה בנצרת עילית. ההרכבה החלה בינואר 1968 ונמשכה עד 1981.
מהדור הראשון של הפורד אסקורט הורכבו רכבים בעלי מנועי 1,100 סמ"ק, בתצורת 2 דלתות, ותמסורת ידנית. מחיר היחידה בשנת 1970 היה במדינת ישראל 14,575 ל"י. מהדור הראשון הורכבו 14,905 יחידות, כולל 400 טנדרים.
מהדור השני של הפורד אסקורט הורכבו רכבים בעלי מנוע 1,100 סמ"ק ו-1,300 סמ"ק. רוב המכוניות יוצרו בתצורת 4 דלתות ורק 150 יחידות בתצורת 2 דלתות. סך הכל הורכבו 12,700 יחידות. בשנת 1976 - הורכבו 3,801 יחידות. באפריל 1981 יצאה מהמפעל בנצרת עילית הפורד אסקורט האחרונה שהורכבה בארץ.
במשטרת ישראל
"פורד אסקורט" שימשה כרכב מבצעי במערך הסיור, התנועה, הבילוש והחקירות וכרכב מפקדים, משנת 1972 ועד 1978. דגמי האסקורט נרכשו במקביל לפורד קורטינה, וסימלו את מעבר המשטרה למכוניות מתוצרת פורד, לאחר הלארק והקונטסה. הן הורכבו החל בסוף שנות ה-60 במפעלי תעשיות רכב בנצרת עילית, ממכלולים שנרכשו בגרמניה או אנגליה ועם מנועי 1.1 ליטר או 1.3. במקביל לתפעולה כניידת מבצעית, שמשה האסקורט 1.1 גם כרכב שירות למפקדים בדרגות ניצב-משנה וסגן-ניצב. מכוניות המפקדים נרכשו בצבע לבן או כחול כהה, ואילו ניידות מבצעיות נצבעו בצבעי המשטרה.
מכונית השנה באירופה
פיאט פנדה זכתה במקום השני עם 308 נקודות, ואוסטין מטרו זכתה במקום השלישי עם 255 נקודות.
ניצחונות בראלי
דגם פורד אסקורט RS1800, אשר השתתף במרוצי ראלי בין השנים 1975–1981, הגיע ב-20 תחרויות למקום הראשון.
בין התחרויות: ראלי לומברד 24 (1975), ראלי ספארי 25 (1977), ראלי אקרופוליס 24 (1977), ראלי האגמים 1000 (27) (1977), ראלי השוודי הבינלאומי ה-28 (1978), ראלי מלבורן (לברזיל) (1981).
פרנץ ויטמן
ביוגרפיה
פרנץ ויטמן הוא בנם של איגנץ ויטמן ושל שרולטה ארליך. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה הטכנולוגית המלכותית של (פרנץ) יוזף ובאוניברסיטת בודפשט. משנת 1878 עבד באוניברסיטה הטכנולוגית המלכותית יוזף. במשך שנתיים היה האסיסטנט של פרופסור אלאיוש שולר מרצה למדעי הטבע הניסויים. לאחר מכן, בשנת 1892 הועבר למחלקה למדעי הטכנולוגיה והפיזיקה, שם עבד תחת פיקוחו של יוזף סטוצק במשך עשר שנים וכעוזר פרופסור ולאחר מותו מונה לפרופסור לפיזיקה טכנית. הוא העביר מספר הרצאות פומביות באגודה המלכותית ההונגרית למדעי הטבע, באגודה המהנדסים והאדריכלים ההונגרית ובחברה למתמטיקה ולפיזיקה. בשנת 1919 הפך לסגן מנהל המכון להכשרת מורים בבודפשט. מחקריו על זרם חילופין הם משמעותיים. הוא היה ממציא האוסצילוסקופ שנקרא על שמו. הוא עסק גם בהנדסת רדיו. מאמריו פורסמו בכתבי עת מקצועיים הונגריים.
פרנץ ויטמן הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
זוהר גלילי
זוהר גלילי (נולד ב-19 באוגוסט 1966) הוא שחיין עבר, אלוף ושיאן ישראל בשחייה שהתמחה בסגנון הגב. הוא השחיין הראשון בישראל ששחה 100 מטר גב מתחת לדקה בבריכה אולימפית.
ביוגרפיה
זוהר גלילי נולד וגדל בקיבוץ איילת השחר. בגיל 15 עבר עם משפחתו לחופית ושם החל להתאמן לראשונה תחת הדרכתו של שמריהו נאבל במשך כשנה. לאחר מכן, עבר לגבעת חיים והתאמן בקבוצת השחייה של הפועל גש"ם תחת הדרכתו של גרשון שפע.
1984
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1984 זכה גלילי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:15.10 דקות, אחרי טל משקיף (2:13.69 דקות) ולפני יזהר שנהר (2:16.50 דקות). במשחה ל-100 מטר גב הוא קבע בשלב המוקדמות שיא ישראלי חדש של 1:01.85 דקות, אך הפסיד במשחה הגמר למשקיף שזכה במדליית זהב בשיא ישראלי חדש של 1:01.55 דקות. במסגרת משחה שליחים 4x100 מטר מעורב הוא שחה את סגנון הגב וקבע שיא ישראלי חדש של 1:00.48 דקות, שיפור לשיאו הטרי של משקיף.
המכביה ה-12
בתחרויות השחייה של המכביה ה-12 שנערכו באוניברסיטת תל אביב ביולי 1985 סיים גלילי במקום רביעי בתוצאה של 1:01.95 דקות
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1985 זכה גלילי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:01.34 דקות, לפני טל משקיף (1:02.01 דקות) וערן גרומי (1:02.21 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:13.93 דקות, לפני גרומי 2:15.72 דקות ומשקיף (2:18.27 דקות). כשחיין ראשון במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, הוא קבע במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש נוסף של 1:01.29 דקות.
1986
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 זכה גלילי ב-3 מדליות אישיות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:00.75 דקות, שיפור לשיאו בן ה-4 חודשים של ערן גרומי (1:00.93 דקות), לפני גרומי (1:01.91 דקות) וטל משקיף (1:02.69 דקות), מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:13.16 דקות, אחרי גרומי (1:12.08 דקות) ולפני משקיף (2:17.18 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר, אחרי חן שכטר ממכבי תל אביב (2:10.78 דקות) וגרומי (2:12.53 דקות).
1987
בתחרות שמונה האומות שנערכה באנטוורפן, בלגיה ביולי 1987 זכה גלילי במדליית ארד, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם אייל שטיגמן, נדב שנל ורזיאל רימר בתוצאה של 3:56.92 דקות. כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:00.29 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:10.85 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.34 דקות.
השחיין הישראלי הראשון ששחה 100 מטר גב מתחת לדקה
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1987 זכה גלילי במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:11.25 דקות, אחרי ערן גרומי שקבע שיא ישראלי חדש של 2:08.45 דקות, שיפור לשיא של גלילי (2:10.13 דקות). הוא קבע במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 59.95 שניות, בשלב המוקדמות ובכך היה לשחיין הראשון בישראל ששחה משחה זה מתחת לדקה. הוא לא התייצב למשחה הגמר כמו שחיינים רבים אחרים שהחרימו את משחי הגמר. המחאה הייתה כנגד החלטת איגוד השחייה לבטל את הניקוד הקבוצתי. בגמר עצמו שבר לו גרומי את השיא והעמיד אותו על 59.90 שניות.
חייו האישיים
לאחר שפרש משחייה תחרותית למד גלילי במכון וינגייט והוכשר כמאמן שחייה. הוא עבד בתחילת דרכתו כמאמן שחייה בהפועל גליל עליון בצוותא עם נדב שנל ואחר כך עבר להתגורר בקיבוץ ניר אליהו ולאמן את בקבוצת השחייה של הפועל הוד השרון בית ברל (ה.ה.ב.ב). כיום, הוא מאמן ראשי ומנהל מקצועי באגודת השחייה הפועל עירוני הוד השרון אותה הקים בשנת 2006 ומאמן שחייני מאסטרס בבית ברל. נוסף לכך, הוא עוסק בענף אופנועי שטח בו זכה באליפות ישראל באנדורו ב-2002, ובענף האופניים כחלק מבוחני שטח של עיתון M.B.A במהדורתו הישראלית.
טי.ג'יי. קוקס
ביוגרפיה
קוקס נולד בעיר וולנאט קריק שבמערב קליפורניה. אביו הוא פרופסור להנדסה כימית שהיגר לארצות הברית מהרפובליקה העממית של סין, ואמו היא פיליפינית. ב-1986 השלים קוקס לימודי תואר ראשון בהנדסה כימית באוניברסיטת נבדה ברינו, ולאחר קיבל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה המתודיסטית הדרומית השוכנת בצפון-מזרח טקסס. הוא הקים שני עסקים המתמחים בעיבוד אגוזים, וגם ניהל מיזם לפיתוח קהילתי. בבחירות אמצע הכהונה ב-2006 התמודד קוקס לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-19 של קליפורניה, אך הפסיד ליריבו ג'ורג' רדנוביץ'.
בבחירות 2018 בארצות הברית התמודד קוקס שוב לבית הנבחרים של ארצות הברית, הפעם במחוז הקונגרס ה-21 של קליפורניה. קוקס החל את המירוץ שלו לקונגרס האמריקאי עוד ב-2017, כמתמודד בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית לבחירת מועמד המפלגה לבית הנבחרים כנציג מחוז הקונגרס העשירי של קליפורניה מול מספר מועמדים דמוקרטיים אחרים. עם זאת, אמיליו הורטה, המתמודד הדמוקרטי היחיד במחוז ה-21, פרש מהמירוץ בטרם מועד הגשת טופסי ההתמודדות. קוקס פרש מהבחירות המקדימות במחוז הקונגרס העשירי והחל את התמודדותו במחוז הקונגרס ה-21.
קוקס ניצב מול דייוויד ואלאדאו, חבר בית הנבחרים המכהן ומועמד המפלגה הרפובליקנית. בליל הבחירות, ובמשך מספר ימים לאחריו, ואלאדאו הוביל מבחינת קולות הבוחרים, אולם ספירת ההצבעות לקוקס הובילה אותו למקום הראשון ב-26 בנובמבר. עד 28 בנובמבר, אמצעי תקשורת מרכזיים הכריזו על קוקס כמנצח בבחירות אלה, כשוואלאדאו הודה בתבוסתו בשבוע שלאחר מכן. הניצחון של קוקס נחשב למהפך, שכן מרבית הפרשנים הפוליטיים ייחסו לוואלאדאו את מעמד המנצח המשוער.
בשלהי 2019 הצביע בעד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ. בקונגרס ה-116 של ארצות הברית, שהתכנס בינואר 2019, מכהן קוקס כחבר ועדת החקלאות ובוועדת משאבי הטבע. בבחירות 2020 הפסיד את תקופת כהונתו השנייה לאחר שגבר עליו דייוויד ואלאדאו, אותו הדיח קוקס שנתיים קודם לכן. כהונתו הסתיימה בינואר 2021.
גולה אלקנטרה
גולה אלקנטרה (באיטלקית: Gole dell'Alcantara) הוא קניון בעמק הנהר אלקנטרה במזרח האי סיציליה, בין הקומונות קסטיליונה די סיצליה (Castiglione di Sicilia) ומוטה קמאסטרה (Motta Camastra).
שמותיהם של הנהר והעמק נובעים מהמילה "אל קנטרה" (القنطرة בערבית: גשר), השם שנתנו השליטים הערבים של סיציליה, שמו של גשר שנבנה על ידי הרומאים.
תיאור
גובה הקניון עד 25 מטרים ורוחבו בין 2 מטרים ל-4–5 מטרים. הנהר אלקנטרה זורם בין קירות לבה. הקטע המרשים ביותר הוא במוטה קמאסטרה, אורכו יותר מ-6 קילומטרים, שמתוכם יש גישה קלה ל-3 קילומטרים. קירות הקניון נוצרו מקילוחים של לבה שנפלטה מהר האטנה לפני 8,000 שנים והייתה דלה בצורן, אבל עשירה בברזל, מגנזיום, וסידן. הלבה התקררה במהירות במפגש עם מי הנהר הקרים ויצרה עמודונים מחומשים ומשושים (בדומה לאלו של בריכת המשושים), כתלות במבנה המולקולרי של החומרים מהם הם בנויים. העמודונים האנכיים יכולים להגיע לגובה של 30 מטרים.
הפארק הגאולוגי והבוטני גולה אלקנטרה
הקניון כלול בתחומי הפארק הגאולוגי והבוטני גולה אלקנטרה (Parco Botanico e Geologico Gole Alcantara), והכניסה אליו בתשלום. המבקרים בפארק יכולים לראות סרט קצר בתלת־ממד על היווצרות הקניון, לרדת במעלית או במדרגות עד לקרקעית הקניון, או ללכת בשבילים. הפארק מציע פעילויות נוספות כולל, סיור ממונע, סיור בג'יפים או היסחפות בנהר בציוד מיוחד (Body Rafting).
אפשר לבקר בערוצים הן בקיץ והן בחורף דרך שני שבילים לאורכם, יתר על כן ישנם כרזות ושולחנות לאורך הערוצים עם רבים המספקים מידע שימושי ותיאורים של האתרים.
בחורף, כאשר המים עולים במפלס, הערוצים מציעים תרחיש מרתק ובלתי נשכח של הנהר המוצף. בקיץ ניתן לחצות את הערוצים כאשר המים נמוכים בחלקם המוארך לאורך 50 ו -200 מטרים. מאז תחילת המסע מפלס המים מגיע עד המותניים ולעיתים קרובות יש צורך לרדת בחלקים מסוימים של השביל בשחייה.
פראצי אדווחוב
פראצי אדווחוב (ברומנית: Frații Advahov; מילולית: האחים אדווחוב) הוא הרכב מוזיקלי מולדובי המורכב מוויטלי אדווחוב ווסיל אדווחוב.
קריירה
ויטלי ווסיל ניגנו בתזמורת כשעוד היו בבית הספר והשתתפו בתחרויות מוזיקה. לאחר התיכון, השניים הלכו לאקדמיה למוזיקה, תיאטרון ואמנויות בקישינב והם למדו לנגן על אקורדיון וכינור. הם הקימו את הלהקה ב-2003.
התזמורת זכתה לתהילה לאומית ושני האחים זכו בתואר "Maeștri în Artă" על ידי הנשיא ולדימיר וורונין ב-2007 - ואחריו ב-2016 הנשיא ניקולאיה טימופטי עם הפרס "Ștefan cel Mare" בקטגוריית אמן העם.
ב-29 בינואר 2022, הם נבחרו, יחד עם זדוב שי זדוב, לייצג את מולדובה באירוויזיון 2022 בטורינו, איטליה, עם השיר "Trenulețul". ב-10 במאי 2022 ביצעו זדוב שי זדוב ופראצי אדווחוב את "Trenulețul" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה הם נמנו בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-14 במאי הם ביצעו את "Trenulețul" בגמר התחרות. הם הגיעו למקום השביעי עם 253 נקודות (14 מהשופטים ו-239 מהקהל).
סמואל מונטגיו, ברון סוויית'לינג הראשון
סמואל מונטגיו, הברון הראשון מסוויית'לינג (באנגלית: Samuel Montagu, 1st Baron Swaythling; כ"ט בכסלו ה'תקצ"ג, 21 בדצמבר 1832 – י"ב בטבת ה'תרע"א, 12 בינואר 1911) היה בנקאי, פוליטיקאי וציוני יהודי-אנגלי.
קורות חיים
נולד בשם מונטגיו סמואל (Montagu Samuel) בליברפול שבאנגליה, והיה יהודי-אורתודקסי. הבן השני ללואיס סמואל (1794-1859), שען מליברפול, ולאשתו הנרייטה ישראל. שמו הפרטי היה "מונטגיו", אך בשלב מסוים קבע אביו שהשם סמואל (שמואל) ישמש את בנו כשם פרטי והוא ייקרא "סמואל מונטגיו".
ב-1847 עקר ללונדון והקים בה לאחר כמה שנים (1853) את פירמת הבנקאות "Samuel Montagu & Co" (סמואל מונטגיו ושות'). כבנקאי עשיר ומצליח היה שותף בפעילות בינלאומית לטובת יהודי העולם: הוא שיתף פעולה עם הברון רוטשילד ב-1875 בייסוד בית ספר לאמנות בירושלים, וכיהן כגזבר הוועד הלונדוני למען הפליטים היהודים מרוסיה. הוא ערך מסעות כדי להתרשם מקרוב ממצב היהודים העולמי: ב-1884 נסע למושבות היהודיות באמריקה, וב-1886 נסע לסייר באימפריה הרוסית.
גם בענייניה הפנימיים של קהילת יהודי לונדון היה מונטגיו מעורב, הוא גיבש התאחדות של קהילות וחברות של יוצאי מזרח אירופה בלונדון, כדי לנתקם מן הקהילה המרכזית שבראשה עמד הרב הראשי נתן אדלר. מונטגיו היה אורתודוקס, מראשי הלוחמים ברפורמים בבריטניה והתאמץ להדיח את ראשי התנועה, ישראל אברהמס וקלוד מונטיפיורי מוועד הקהילה. למרבה האירוניה, דווקא בתו, לילי מונטגיו, הצטרפה אליהם והייתה פעילה בהקמת האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת.
מלבד תרומתו ויוזמותיו למען יהדות אנגליה, לקח גם חלק בתנועת האם הציונית "חובבי ציון".
מונטגיו נבחר לשמש כשופט שלום בלונדון והיה חבר הפרלמנט הבריטי. התקדם במעלה החברה המעמדית הבריטית, תחילה כברון (1894) ולאחר מכן כלורד (1905), הוא נעשה לברון הראשון לבית סוויית'לינג וצאצאיו נשאו בתואר אחריו.
לפני פטירתו הורה לנשל מצוואתו את בנותיו מריון וליליאן שהיו מעריצות של תפיסותיו של קלוד מונטיפיורי, אם תבחרנה ללכת בעקבותיו. עזבונו נאמד ב-1,150,000 לירה שטרלינג.
בנו ויורשו היה לואיס מונטגיו, ברון סוויית'לינג השני ונכדו יואן מונטגיו.
אוקיינוס (אלבום)
אוקיינוס הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת-יוצרת הישראלית מירי מסיקה. האלבום יצא לאור ב-5 בינואר 2021, על ידי חברת התקליטים הליקון. השיר "בכרם תימן" שיצא לאור כבר בשנת 2018 יצא כסינגל המוביל מהאלבום, בנוסף להיותו גרסת כיסוי לשירה של עפרה חזה. ביום יציאתו של האלבום, הופץ הסינגל "מרק צח".
זהו אלבומה הראשון של מסיקה מאז צאת אלוהי הדברים הקטנים בשנת 2017.
רקע
באפריל 2018 הופץ הסינגל המוביל מהאלבום, "בכרם תימן", שהוא מעין גרסת כיסוי לשירה של עפרה חזה. באוקטובר באותה השנה, יצא לאור הדואט "מפחד עלייך" בהשתתפות איזי, שהפך לאחד מהלהיטים המצליחים ביותר בישראל בין שנת 2018 לשנת 2019. הרמיקס הרשמי שלו שנעשה על ידי עופר ניסים הופץ בהמשך, כמו גם גרסה אקוסטית שלו. שיר הנושא "אוקיינוס" שתיפקד כסינגל השלישי מהאלבום, הופץ בפברואר 2019 ביחד עם וידאו קליפ נלווה. ביולי 2019 יצא לאור הסינגל "זוכרת את הים", שלא נכלל לבסוף באלבום אך היה לשיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "זה לא הגיל". לקראת סוף אותה השנה, יצא הסינגל הרביעי "כמה כמה" שזכה להצלחה נאה בתחנות הרדיו.
בתחילת 2020 הוציאה מסיקה את "חוה", כסינגל החמישי מהאלבום. הקליפ הרשמי שלו זכה להצלחה כאשר צבר למעלה מחצי מיליון צפיות. "חוה" ספג ביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה השונים. הסינגל הבא, "משה", הוא דואט עם הזמרת-יוצרת הישראלית נרקיס. "משה" הוא בלדת פופ, שנכתבה והולחנה על ידי נרקיס. בספטמבר 2020 יצא הסינגל השביעי, "יש לך אותך", שבוצע על ידי מסיקה ומיקה משה מתוך משדר "לתת", השיר הגיע להישגים מרשימים ברשתות החברתיות וגורף אינספור תגובות מרגשות ומעצימות מהקהל הרחב בהופעות ובמרחב הדיגיטלי. ביוטיוב כבר צבר מעל 4.4 מיליון צפיות, באפל מיוזיק ובספוטיפיי הגיע לפלייליסטים ולמצעדים והוא השיר המושמע ביותר בשירותי הסטרימינג אצל מירי ומיקה. נעשו לו מאות קאברים, אלפי שיתופים, עשרות קעקועים ואינספור מכתבים מרגשים של נשים שהחליטו לעשות שינויים משמעותיים בחייהם בזכות המסר המעצים ומעורר ההשראה שקיבלו מהשיר. הסינגל השמיני, "אמא", נלקח מ"המחברת של אליה".
ב-5 בינואר 2021, יום צאתו של האלבום, הופץ הסינגל התשיעי "מרק צח", שנכתב על ידי דיקלה.
רשימת מדינות על-פי עתודות הנפט המוכחות
להלן טבלה של דירוג מדינות על פי עתודות הנפט המוכחות, המבוססת על נתוני כתב העת האמריקני Oil and Gas Journal, נכון ל-1 בינואר 2013. למעלה מ-70 אחוזים מכלל עתודות הנפט בעולם מצויות בידי אופ"ק.
עמי פדרמן
עמי (ישראל) פדרמן (נולד ב־1948) הוא מלונאי ואיש עסקים ישראלי אשר ביחד עם בן דודו, מיכאל (מיקי) פדרמן, מחזיק בחברת "מפעלי פדרמן" המחזיקה בשליטה בחברת מלונות דן ובחברת אלביט מערכות.
ביוגרפיה
עמי פדרמן נולד בתל אביב ערב הכרזת מדינת ישראל, ה' באייר, 1948 לרות ולשמואל, אח לרונית ואב לשרון, דניאלה, רון, תומר וענבר. לאחר לימודי בית הספר היסודי בתל אביב, החל ללמוד בכרמל קולג', פנימיית בנים יהודית בממלכה המאוחדת הידועה בשם "איטון היהודית". במהלך שירותו הצבאי שירת בדובר צה"ל והיה אחראי על משלחות כתבים זרים. את השירות הסדיר ושירות המילואים סיים בדרגת רב-סרן. הוא בעל תואר ראשון ושני בכלכלה ויחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. כמו כן, פדרמן למד מלונאות באוניברסיטת קורנל שבארצות הברית. פדרמן נשוי בפעם השנייה למיכל, אב לחמישה ילדים וסב לשמונה נכדים.
פדרמן מכהן כחבר דירקטוריון בחברת "מפעלי פדרמן" אשר הוקמה על ידי אביו שמואל ודודו יקותיאל. כמו כן, משמש כסגן יו"ר דירקטוריון מלונות דן. במהלך הקריירה, שימש במגוון רחב של תפקידים ברשת מלונות דן, תכנן והקים מספר מסעדות שפעלו תחת חברת "מקומות טובים" והיה פעיל בענף היזמות לפרויקטים למגורים, כאשר ייסד את חברת "קבוצת בולווארד".
היה שותף בהקמתם של מלון דן אילת שנפתח בשנת 1995 ומלון "לינק הוטל והאב" שנפתח בשנת 2018. בשנת 2018 במסגרת חגיגות 70 למדינת ישראל, הוענקה לפדרמן תעודת הוקרה מהמגזר העסקי בישראל על תרומתו המשמעותית לפיתוח הכלכלה והחברה בישראל.
למונד מארי
למונד מוריס מארי (באנגלית: Lamond Maurice Murray; נולד ב-20 באפריל 1973) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1994–2012. ב-12 עונותיו הראשונות בקריירה שיחק בליגת ה-NBA, וממוצעיו הכוללים לאורך התקופה הם 11.3 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
בן דודו של כדורסלן העבר טרייסי מארי, אשר שיחק ב-NBA בין השנים 1992–2003.
קריירת מכללות
מארי נולד בעיר פסדינה שבקליפורניה, ובין השנים 1991–1994 למד באוניברסיטת קליפורניה. בעונת 1992/1993 הוביל את קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, לצד ג'ייסון קיד, לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen), לראשונה מזה 33 שנים. בעונה העוקבת הוליך את כל קלעי מחוז Pac-10 עם ממוצע של 24.3 נקודות למשחק, אולם קבוצתו הפסידה כבר במשחק הראשון של טורניר המכללות. בסיום אותה עונה עזב את האוניברסיטה, לאחר 3 שנים בלבד, לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 1994 נבחר מארי בבחירה השביעית, על ידי לוס אנג'לס קליפרס. בעונתו הראשונה ב-NBA היה הקלעי השני של קבוצתו (אחרי לוי ואט), עם 14.2 נקודות בממוצע למשחק, אך הקליפרס סיימו עם מאזן הניצחונות הגרוע ביותר בליגה; 17–65. ב-4 העונות הבאות שימש לסירוגין כשחקן חמישייה וכשחקן ספסל, ולאורך התקופה תרם 10.8 נקודות ו-4.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
באוגוסט 1999, לאחר 5 עונות עם הקליפרס, הועבר בטרייד לקליבלנד קאבלירס תמורת דרק אנדרסון וג'וני ניומן. ב-3 עונותיו בקליבלנד היה אחד השחקנים הבולטים של הקבוצה, ורשם ממוצעים כוללים של 15.0 נקודות ו-5.1 ריבאונדים למשחק. ב-2 בינואר 2002 קלע שיא קריירה של 40 נקודות בניצחון הקאבלירס מול גולדן סטייט ווריורס.
לקראת עונת הועבר בטרייד לטורונטו ראפטורס, אולם באחד ממשחקי קדם-העונה נפצע בכף רגלו ונאלץ להחמיץ את העונה כולה. בשתי העונות הבאות שימש בטורונטו כשחקן ספסל, וקלע 6.0 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
בספטמבר 2005 חתם על חוזה בניו ג'רזי נטס. בפלייאוף סייע לנטס להעפיל לחצי גמר האזור המזרחי, כמחליפו מהספסל של ריצ'רד ג'פרסון.
בין השנים 2007–2012 שיחק עבור הקבוצות גואנגדונג סאות'רן טייגרס מהליגה הסינית, "לונג ביץ' ברייקרס" ו"לוס אנג'לס סלאם" מליגת ה-ABA החדשה, "לוס אנג'לס לייטנינג" מליגת ה-IBL ו"אל-מוחארק" מהליגה הבחריינית.
אסטבן צ'אבס
ז'והאן אסטבן צ'אבס רוביו (בספרדית: Jhoan Esteban Chaves Rubio; נולד ב-17 בינואר 1990) הוא רוכב אופני כביש קולומביאני בקבוצת EF Education–Nippo. לצ'אבס ניצחון במונומנט ג'ירו די לומברדיה, בשנת 2016. בנוסף לכך סיים שלישי בוואלטה אספניה 2016 ושני בג'ירו ד'איטליה 2016.
קבוצת קולומביה (2009 - 2013)
צ'אבס הצטרף לקבוצת קולומביה בשנת 2009, בשנת 2011 הוא ניצח את הטור דה ל'אווניר. בשנת 2012, הוא ניצח את הקטע החמישי בוואלטה של בורגוס וסיים במקום השלישי הכללי. הוא סיים שישי באליפות העולם עד גיל 23.
2014: השתתפות ראשונה בגרנד טור
צ'אבס הצטרף לקבוצת אוריקה - גרין אדג' (כיום נקראת מיצ'לטון - סקוט). הוא ניצח את הקטע השישי ב, וסיים במקום השביעי הכללי. הוא ניצח את הקטע השמיני בטור דה סוויס, אחרי שהקדים את רומן קרויזגר ואת באוקה מולמה בשלוש שניות. הוא השתתף לראשונה בגרנד טור, כאשר נבחר לוואלטה אספנייה וסיים במקום ה-41 הכללי. צ'אבס סיים שלישי בטור של בייג'ינג', וניצח את קטגוריית המאיצים במרוץ.
2015: חמישי בוואלטה אספנייה וניצחון בטור של אבו דאבי
צ'אבס סיים במקום ה-14 הכללי בטור דה סוויס. בוואלטה אספנייה, הוא ניצח את הקטע השני לאחר שהקדים את טום דימולן בחמש שניות. הוא שמר על ההובלה עד הקטע החמישי, שם איבד אותה לאחר שסיים בשמונה שניות פיגור לאחר קיילב יואן, בן קבוצתו שניצח. אך טום דימולן סיים בפער של שתי שניות מיואן, ובכך עבר להוביל את המרוץ ביתרון של שנייה בלבד על צ'אבס. אך צ'אבס החזיר לעצמו את ההובלה קטע למחרת, לאחר שניצח את השלב והוביל בפער של עשר שניות על דימולן שהיה שני. הוא שמר על ההובלה עד הקטע התשיעי, שם שוב איבד לדימולן שניצח את השלב ביתרון של 59 שניות על צ'אבס, שחזר למקום השני. בסופו של דבר צ'אבס סיים במקום החמישי הכללי, בפער של 3:10 דקות מהמנצח פאביו ארו. הוא סיים שמיני בג'ירו די לומברדיה, וניצח את הקטע השלישי בטור של אבו דאבי, את דירוג הצעירים ואת המרוץ כולו, לאחר שהקדים את פאביו ארו ב-16 שניות, ואת ווט פולס ב-27 שניות.
2016: ניצחון בג'ירו די לומברדיה, שני בג'ירו ד'איטליה ושלישי בוואלטה אספנייה
צ'אבס ניצח את הקטע ה-14 בג'ירו ד'איטליה, ובעקבות כך עלה למקום השלישי הכללי. הוא עלה למקום השני הכללי לאחר הקטע ה-15, בו סיים במקום השישי. לאחר התאונה של סטיבן קרוויסווייק בקטע ה-19, הוא עלה למקום הראשון הכללי אך איבד אותו לוינצ'נצו ניבאלי בקטע האחרון, וסיים במקום השני הכללי, 52 שניות פיגור אחרי ניבאלי שניצח. הוא השתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, וסיים במקום ה-21 במרוץ אופני כביש. הוא סיים שלישי בוואלטה אספנייה, בפער של 4:08 דקות מנאירו קינטנה המנצח. הוא ניצח את מרוץ ג'ירו דל'אמיליה, אך אחד מרגע השיא בעונה הזו הגיע במונומנט האיטלקי, ג'ירו די לומברדיה, כשהוא ניצח את המרוץ לאחר שגבר במאוץ על דייגו רוסה וריגוברטו אוראן.
2017: שני בטור דאון אנדר
צ'אבס סיים שני בטור דאון אנדר, בפיגור של 48 שניות אחרי המנצח ריצ'י פורט. בנוסף לכך, הוא סיים תשיעי גם בהראלד סאן טור. הוא השתתף לראשונה בטור דה פראנס, אך לא היה חלק ממאבקי הדירוג הכללי, וסיים במקום ה-62, סייע לבן קבוצתו סיימון ייטס, לסיים במקום השביעי. בוואלטה אספנייה, הוא סיים במקום ה-11, 16:46 דקות אחרי כריסטופר פרום שניצח. בנוסף לכך, בקטע התשיעי הוא סיים שני, אחרי אותו פרום.
2019
צ'אבס ניצח את הקטע ה-19 בג'ירו ד'איטליה, לאחר שהיה חלק מקבוצת בריחה. הוא סיים שישי בטור של סלובניה, ובמקום ה-19 הכללי בוואלטה אספנייה.
2020
את עונת 2020 פתח צ'אבס במדינתו קולומביה, לצורך האליפות הלאומית, צ'אבס סיים חמישי גם במקצה נגד השעון וגם במקצה הכביש. לאחר מכן התחרה ב וסיים שביעי, 3:08 דקות מסרחיו היגיטה המנצח. המרוץ הבא בו התחרה צ'אבס היה יותר מחמישה חודשים, בשל פגרת הקורונה שנכפתה על הרוכבים. המרוץ היה הוואלטה אה בורגוס וצ'אבס סיים אותו במקום הרביעי, 1:26 דקות מרמקו אוונפול המנצח. גם המרוץ הבא בו התחרה צ'אבס נוצח בידי אוונפול, זה היה הטור של פולין וצ'אבס סיים אותו במקום ה-11, 3:19 דקות מאוונפול. צ'אבס התחרה ב-2020 גם בטור דה פראנס וגם בוואלטה אספניה, אך מיעט להתבלט בשני המרוצים, כשבטור סייםן במקום ה-23, ובוואלטה, למרות התחלה חיובית שכללה מקום רביעי בקטע ה-1 ומקום שביעי בקטע ה-2, סיים במקום ה-27.
וילה פיזאני (מונטניאנה)
וילה פיזאני (איטלקית: Villa Pisani) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, ליד מונטניאנה (Motagnana). וילה פיזאני הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
אדריכלות
תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". לבניין שתי חזיתות מרשימות. חזית הבניין הקדמית פונה אל הדרך ואל העירה מונטניאנה, ואילו חזיתו האחורית פונה אל הגנים והאחוזה. משפחת פיזאני הייתה בעלת טחנות שהופעלו על ידי ממי בנחל המקומי. לבניין שלוש קומות אך שתי הקומות התחתונות הן העיקריות (piano nobile), ולהן חלונות מלבניים גדולים. מתחת לגג קומה נוספת שלה חלונות נמוכים. מרכז החזית בשני צידי הבניין, מעוצב כלוג'יה שבה ארבעה עמודים - מערך העמודים התחתונים הוא בסדר דורי ואילו העליון בסדר יוני. עמודים אלה תומכים בגמלון. בגמלון שבחזית הבניין נראה סמל המשפחה בין שתי דמויות נשיות מכונפות. מתחתיהן, מעל העמודים, כתובת רבתי המנציחה את פרנצ'סקו פיזאני, אבי המשפחה שהקים את הבניין. האפריז הדורי שמעל העמודים התחתונים מקיף את ראש הקומה התחתונה סביב. המרווחים שבין העמודים בחזית הבניין, בשתי הקומות, סגורים בבנייה, בעוד שבחזית האחורית הם פתוחים, ויוצרים מבואה של ממש בקומה התחתונה, ומרפסת מרווחת בעליונה.
האולם המרכזי (salone) של הקומה העיקרית מעוצב באופן שבו ארבעה עמודים חופשיים ושמונה חצאי עמודים אחוזים מחלקים אותו במערך יוצא דופן כדי לשאת את התקרה המקומרת. מערך זה גם יצר שמונה גומחות בצורת אפסיס בקירות האולם, שבהן הוצבו פסליו של הפסל אלסנדרו ויטוריה, המתארים את ארבע העונות.
בתוכנית שפרסם פלאדיו בספרו מתוארים גם שני אגפים צדדיים לבניין בגובה של שתי קומות, שנועדו עבור מתקני המשק, אך אין עדות שתוכנית זו הוצאה אי-פעם אל הפועל.
מנזר אסטינו
מנזר אסטינו (באיטלקית: Monastero di Astino) הוא אתר היסטורי בעמק אסטינו שבנפת ברגמו בצפון איטליה, ששימש בעבר כמנזר. המנזר והכנסייה שבו, הנמצאים בשטח המוניציפלי של העיר ברגמו, אינם פעילים ועוברים תהליך שיקום ושימור שהחל ב-2009 ונמשך עד היום (נכון ל-2019).
היסטוריה
הכנסייה שבמנזר, שקרויה על שם "הקבר הקדוש" (Chiesa del Santo Sepolcro), נבנתה בסגנון רומנסקי, יחד עם חלק ממבני המנזר האחרים, בהנהגתו של ברטריו, שהיה אב המנזר הראשון וכיהן בתפקיד 21 שנים עד מותו בשנת 1128. הכנסייה נבנתה בצורה האופיינית לכנסיות המסדר, צורת צלב טאו. במאה ה-15 נבנה קלויסטר שמהווה אלמנט מרכזי בחצר המנזר.
בעקבות הכיבוש הצרפתי על ידי כוח בראשות נפוליאון בונפרטה, הופסקה ב-1797 פעולת המנזר על ידי השלטון האזרחי בברגמו. נכסיו הועברו לרשות בית חולים סמוך שהוקם קודם לכן והופעל על ידי הנזירים. ב-1832 הפך המקום לבית חולים פסיכיאטרי ושימש ככזה עד 1892. לאחר מכן שימשו מבני המנזר כמרכז של אחוזה חקלאית עד שב-1923 נרכש מבנה המנזר על ידי רוכש פרטי. ב-1973 נרכש המקום על ידי חברה פרטית במטרה להפכו למרכז גולף, אך תוכנית זו נתקלה בהתנגדות ציבורית ולא הבשילה לכדי ביצוע. המנזר נשאר נטוש עד 2007 עת נרכש מתחם המנזר כולו על ידי איחוד מוסדות התרבות הקתוליים של ברגמו (MIA) והחלו בו עבודות השיקום. הכנסייה נפתחה לציבור ב-2013 ותהליך השיקום של שאר מבני המנזר נמשך לאיטו. במנזר מתקיימות לעיתים פעילויות ציבוריות, בעיקר בסופי השבוע.
משה יוסף (קצין)
משה יוסף (נולד ב-15 בפברואר 1932) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף. שירת כראש מטה פיקוד המרכז, מפקד בית הספר לחי"ר ומפקד חטיבת הבקעה.
ביוגרפיה
במאי 1967, בתקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים, מונה למפקד גדוד חדש בחטיבת גולני, גדוד 17 "אריות הגולן". הגדוד שהוקם התבסס על כוחות מקורס מ"כים של גולני ונח"ל. הגדוד שובץ תחת פיקוד אוגדה 36 והשתתף בקרב כיבוש שכם. במהלך הקרב נפצע יוסף בידו. בהמשך המלחמה לחם הגדוד בפיקודו במסגרת חטיבה 3 והשתתף בקרבות כיבוש רמת הגולן. לאחר המלחמה מונה למפקד גדוד 12, שספג אבדות כבידות במהלך קרב תל פאחר. ב-1968 מונה לסגן מפקד חטיבת גולני. ב-1969 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המרכז והשתתף במלחמת ההתשה בבקעת הירדן. ב-1972 מונה למפקד חטיבת הבקעה בדרגת אלוף-משנה.
בפרוץ מלחמת יום הכיפורים שהה בתקופת לימודים, הוא נקרא על ידי מפקד פיקוד המרכז, יונה אפרת, להקים כוח צבאי ("כוח משה") עליו הוטלה המשימה להיערך לפתיחת חזית מכיוון ירדן. הכוח כלל את גדוד 268 מחטיבה 670. לאחר המלחמה מונה למפקד בית הספר לחי"ר. ב-1978 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש מטה פיקוד המרכז. השתחרר משירות הקבע ב-1980.
יצחק לוי (רופא)
יצחק (איציק) לוי (נולד ב-20 בספטמבר 1955) הוא רופא ילדים, פרופסור בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב ומנהל היחידה למחלות זיהומיות במרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל בשנים 2010-2022.
תחומי העניין והמחקר העיקריים שלו הם אפיון מחלות זיהומיות לא שכיחות בילדים, זיהומים בילדים מדוכאי חיסון, זיהומים ---פטרייתיים וכן זיהומי צנתרים ורידיים מרכזיים. החל מ-2020 ועד סיום תפקידו בשניידר עסק במגפת הקורונה בישראל.
ביוגרפיה
נולד ברחובות לישראל ומרים. אביו היה מהאבות המייסדים של הנאונטולוגיה (רפואת תינוקות ופגים) בישראל וניהל את אחת הפגיות הראשונות במוסד "אם וילד ויצו" בתל אביב.
לאחר שנה עברה המשפחה לתל אביב-יפו ובגיל 14 החל את לימודיו בתיכון עירוני ה' בעיר.
עבודת הדוקטורט שלו עסקה בשכיחות של פוליציטמיה וצמיגות יתר של הילוד והיא בוצעה בהדרכת פרופסור סולי רייזנר שהיה מנהל מחלקת פגים בבילינסון.
החל משנת 1985 מלמד קורסים שונים לסטודנטים לרפואה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
ב-1985 החל התמחות ברפואת ילדים במרכז הרפואי בילינסון וב-1990 סיים את מבחני ההסמכה של רפואת הילדים בהצלחה. בשנת 1993 החל לעבוד כרופא בכיר במחלקת ילדים בשניידר. כשנתיים לאחר מכן יצא להתמחות במחלות זיהומיות בילדים בLong Island Jewish Medical Center בניו יורק וסיים אותה ב-1997.
ב-2010 החל לנהל את היחידה למחלות זיהומיות בילדים במרכז שניידר לרפואת ילדים והחליף את פרופסור איתמר שליט שיצא לגמלאות.
במסגרת היחידה פועלת מרפאה למחלות זיהומיות אשר מטפלת במקרים חוזרים של זיהומי חום, זיהומי עור וסטרפטוקוקיים ועוד מגוון של מחלות זיהומית של ילדים בקהילה.
ב-2011 סיים בהצטיינות תואר שני במנהל בריאות הציבור (MPHA) מאוניברסיטת בר-אילן.
ב-2012 קיבל תואר פרופסור חבר קליני בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
ב-2020 התפרצה מגפת הקורונה בישראל, לוי הוא חלק מצוות ההנהלה של מרכז שניידר ובמסגרתו מנוהלת ההתמודדות של בית החולים עם המגפה. הוקמה מחלקה מיוחדת לאשפוז ילדים חולי קורונה, בוצעה התאמה במחלקה לרפואה דחופה לקבלת ואשפוז ילדים עם חשד לקורונה, נכתבו נהלים ופרוטוקולים להדרכת צוות בית החולים לטיפול במאושפזים החולים במחלה ועוד.
ב-30 בספטמבר 2022 יצא לגמלאות ממרכז שניידר והוחלף על ידי פרופסור אפי בילבסקי.
פרסים
1980 - Michael Sherwood Award for best thesis, presented at the Hadassah Medical School of the Hebrew University, Jerusalem, Israel
1996 - Research Award of the Annual Research Competition, Long Island Infectious Diseases Society
1997 - First Prize winner of the Long Island and Queens Infectious Diseases Society Research Competition
2015-2021 - מופיע ברשימת הרופאים הטובים בישראל של מגזין פורבס בקטגוריה של רופאי ילדים ומומחים במחלות זיהומיות בילדים.
חיים אישיים
הם הורים ל-3 ומתגוררים בהרצליה.
פרסומים נבחרים
ללוי יותר מ-80 פרסומים אקדמאיים ובהם:
פרקים בספרים
Levy I, Karnieli E. Infections of traumatic wounds. In: Emergency Field Medicine. Editors: I. Levy, E. Karnieli, הוצאת משרד הביטחון, 1987.
Levy I, Karnieli E. Emergency Surgical Procedures. In: Emergency Field Medicine. Editors: I. Levy, E. Karnieli, הוצאת משרד הביטחון, 1987.
יצחק שושן
יצחק שושן  (25 באפריל 1930 – 19 בספטמבר 2014) היה קצין בחיל הים בדרגת סא"ל ומפקדה האחרון של המשחתת אח"י אילת. שירת בפלי"ם בצה"ל, ניהל מפעלים תעשייתיים וסייע לשחרור מדענים מעוכבי עלייה מברית המועצות.
שירות ביטחוני במדינה בדרך
בחודש פברואר 1947 נדרש הגרעין להקצות חבר שיתגייס לפלי"ם. שושן שזכר את מלווי אוניית המעפילים התנדב. לאחר מיון שנעשה על ידי שמואל ינאי וחנה יפה התקבל וצורף לקורס סירות מס 8 של הפלי"ם בפיקוד יוסף דרור. מהחניכים האחרים בקורס למד עברית והמשיך לשלב מפקדי סירות.
העברת מעפילים – לאחר הקורס צורפה הקבוצה לקיבוץ יגור שבועיים עבודה במשק ושבועיים אימונים. המחלקה עברה לשייח אברק ליד בית שערים להכשרה בסיסית והכנה לקורס מפקדי כיתות. המחלקה השתתפה בהורדת העולים בחוף נהריה מהאנייה עליה. שושן היה בצוות סירה שנלקחה ממועדון ימי נהריה. הם חתרו אל האונייה קיבלו קבוצת מעפילים העבירו חבל ובעזרתו עברו הלוך וחזור עד שפונו כל המעפילים. בנובמבר 1947 הקבוצה הועברה לתל אביב לקלוט את מעפילי האנייה הפורצים. הייתה זו הפעולה המאורגנת האחרונה של הפלי"ם, וכבר בדרך חזרה ליגור הודיע שמואל ינאי שהקורס הופסק והאנשים חולקו לפלוגת הנמל וחלקם ליחידות יבשתיות.
מלחמת העצמאות
חובש קרבי – ב-4 בדצמבר 1947 הוצב שושן לקורס חובשים מחלקתיים שנערך ברמת הכובש ואחריו תקופת אימון בבית חולים הדסה' בתל אביב והמשיך לקורס חובשים פלוגתיים ברמת הכובש. בסיום הקורס הוצב כחובש פלוגתי ביד מרדכי תחת פיקודו של דבמבם. והשתתף בליווי שיירות בין רחובות ניר עם ויד מרדכי. במהלך ליווי השיירות אירעו מספר פעמים בהם עלה המשוריין בו נמצא שושן על מוקשים. שושן נלחם והגיש עזרה ראשונה תחת אש לפצועים.
שירות ימי  – בערב פסח 1948 התקבלה הוראה להעביר את אנשי הפלי"ם לשירות הימי שהוקם. שושן התייצב במפקדת השירות במלון סן רמו בתל אביב. השירות הימי נדרש לשלוח מדריך לקורס חובשים שהתקיים במחנה 'דורה' ליד נתניה. שושן הדריך בשלושה קורסים של חובשים מחלקתיים. כשנשלח להדרכה הבטיח לו שמואל טנקוס שיועבר לשירות ימי לאחר שני קורסים. לאחר הקורס השלישי הזכיר את ההבטחה ואז הועבר לחיל הים בתפקיד ראשון כחובש בנמל יפו. כאיש צוות בסוף יולי 1948 קיבל את מבוקשו והוצב לאח"י מעוז (ק-24) מאוחר יותר לאח"י נגה (ק-26) בה שירת עד דצמבר 1949. באניות אלה השתתף בהפלגות ובקרבות בזירה הימית במלחמת העצמאות.
קצונה ימית
קורס חובלים – בקיץ 1949 הצטרף לקורס חובלים במחזור ב' וסיים את הלימודים והוסמך כקצין ים בשנת 1950.
אקדמיה של הצי הצרפתי בברסט
לצורך העלאת הרמה המקצועית בכלי השיט של חיל הים נשלחו שישה קצינים צעירים לאקדמיה של הצי הצרפתי Ecole Navale בברסט (צרפת). הוא נדרש לחתום לשירות קבע של 9 שנים ולקראת הנסיעה עיברת את שמו מז'אק בלט ליצחק שושן. איתו במחזור היו עוד שני בוגרי קורס חובלים במגמת שייט: רמי לונץ, ויצחק קט, ושלושה במגמת מכונה: אריה כהן, דב שומרוני ומרדכי מעיין. רק אחד מהאחרים ידע קצת צרפתית ושושן נעשה מדריך מלווה בצרפתית לחבריו. לצוערים הישראלים אושרה שעה נוספת לאחר כיבוי אורות שהיה ב-21:00 אותה ניצלו ללימוד צרפתית.
הנדסת אניות – הלימודים באקדמיה של הצי הצרפתי בשנים 1950–1953 הקנו לשושן תואר ראשון בהנדסת אוניות. שושן קיבל אישור מחדש על סיום לימודיו והתואר עצמו נרשם בפנקס המהנדסים בשנת 1958.
מלחמת סיני
מבצע יונה - לפני מבצע קדש קיבל צה"ל ציוד לחימה מצרפת. שושן נעשה קצין קישור לנחתות צרפתיות שהביאו לארץ טנקים ותחמושת. הפריקה נעשתה בסודיות וביעילות בחוף נחל הקישון. שושן נעשה שותף סוד למבצע קדש. לקראת מערכת סיני שובצו הקצינים האחרים שלמדו באקדמיה הצרפתית בברסט כקציני קישור לאוניות הצי הצרפתי שהגיעו לאזורנו. שושן הוצב למשחתת 'סורקוף' שהגיעה להגנה נגד מטוסים מצריים. בהמשך הועבר לסיירת "ז'ורז' לייג" שהופעלה להפגזת חוף בסיוע לכיבוש עזה. ההפגזה נעשתה תוך טיווח מתצפית בחוף ושושן היה חלק ממערכת בקרת האש בסיירת. חילוץ מפורט סעיד – לאחר שוך הקרבות נלווה שושן לספינות הדיג שיצאו לחלץ את יהודי פורט סעיד. בקרבת הנמל נמצאו כלי שיט צרפתיים ובריטים. תפקידו של שושן היה לדבר צרפתית באלחוט דיבור לצרפתים ואנגלית במבטא צרפתי לבריטים – וכך גם עשה.
בין המלחמות
תפקיד מטה (1959–1956) – ראש מדור מכ"ם ביחידת האלקטרוניקה ענף ים 7 במפקדת חיל הים.
פיקוד הטרפדות (1960-1959) – שושן נעשה מפקד פלגת הטרפדות 914. אף כי לא שימש כמפקד טרפדת בעצמו. הכניס סדר בצורת האימונים וכתב את הוראות הקבע של היחידה מחדש. קיבל סיוע מדב שפיר שהגיע כמפקד טרפדת ונעשה סגן המפל"ג. העריך וקידם את סגן גדעון רז ששירת כסגן מפקד טרפדת. השתתף בסיעור המוחות שערך מפקד חיל הים יוחאי בן נון שבו עלתה המסקנה שכיוון בנין הכח צריך להיות ספינות סער.
המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה – בשנת 1961 – חניך בפו"מ זרוע הים מחזור ז'.
ראש ענף גילוי (1966-1961) – ראש ענף ים 7 במפקדת חיל הים. מיסוד נוהל הגילוי של בניית התמונה הטקטית וכניסה לתחום הלוחמה האלקטרונית.
פיקוד המשחתת אילת
קרב רומני– כחודש לאחר המלחמה התחולל בקרבת פורט סעיד קרב בו המשחתת אילת ושתי טרפדות ישראליות הטביעו שתי טרפדות מצריות. סא"ל שושן מפקד המשחתת היה המפקד הבכיר ותפקד היטב בקרב.
טיבוע המשחתת אילת
הניצולים ומשפחות הנופלים שמרו אמונים למפקד שושן ולא באו אליו בטענות. אחד הניצולים דן בן אמוץ מעתלית, כתב שיר הטראומה של הפגיעה במשחתת תחת פיקודו הייתה קשה מאוד עבור שושן. דרש לעשות תחקיר אך כמו במקרים רבים אחרים הדבר לא נעשה. במרץ 1968 מונה למפקד בה"ד חיל הים אך הרגיש שאינו יכול למלא את התפקיד ויצא לחופשה ללא תשלום עד לפרישה בשנת 1970 אז השתחרר מצה"ל בדרגת סא"ל.
ספר אוטוביוגרפי – בשנת 1990 כתב את הספר הקרב האחרון של המשחתת אילת כסיפור אוטוביוגרפי עם הרחבה על אירוע הטביעה. כנהוג עם ספרי זכרונות של אנשי צבא הספר נמסר לבדיקות ביטחון מידע. המערכת לא נהנתה מפרסום הספר ונעשו בו מחיקות רבות על ידי הצנזורה. שושן לקח עו"ד ותבע את המערכת ולאחר מאבק משפטי אושר הספר לפרסום במינימום מחיקות. בשנת 1993 פורסם על ידי הוצאת ספרית מעריב. לאחר פרסום הספר ביזמת סא"ל כוכבי אזרן הוזמן שושן להרצאה בפני חניכים וסגל המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. הספר נרכש לחלוקה לכל החניכים. שושן הרגיש טוב מאוד עם האפשרות להציג את דבריו בפני מביני עניין. הספר עורר עניין רב בציבור המקורב לנושאים צבאיים ונושאי הים בפרט. מפקד חיל הים עמי אילון שקרא את הספר הציג בדיון מטה מורחב, ללא נוכחות שושן, את השאלה: האם אירוע כזה יכול לחזור על עצמו?
במהלך מלחמת לבנון השנייה נפגעה אח"י חנית מטיל חוף ים. הדבר עורר אצל שושן תגובה חריפה. הוציא מכתב לעמי אילון שהיה חבר כנסת ודרש לחקור את האירוע במלוא החומרה.
גלריה
במלחמת יום הכיפורים זומן שושן לשירות מילואים והוצב כקצין קישור בין חיל הים ליחידת הבקרה האזורית של חיל האוויר בהר מירון.
שליחות בפריז
בשנות השבעים הייתה בעיה של יהודים מסורבי עלייה בברית המועצות. לשם כך הוקמה ב'לשכת הקשר ליד משרד החוץ' בראשות שאול אביגור. זרוע שכונתה בר בניהולו של צבי נצר שהוותה מערכת הסברה ליצירת דעת קהל אוהדת במערב, גיוס בודדים וקבוצות לקידום וארגון פעילות למען מסורבי העלייה ואסירי ציון.
המגמה הייתה יצירת לחץ על שלטונות ברית המועצות בארצות הדוברות צרפתית. האילוץ היה שרוב המדיה הכתובה והמצולמת נשלטה בידי אינטלקטואלים מחוגי השמאל ואלה גיבשו גישה שלילית לישראל. כדי לפעול היה צורך בנקודת בסיס מנותקת לכאורה מישראל. לניהול פעילות ההסברה בארצות אירופה דוברות צרפתית הוקם משרד בפריז במסווה של ספרית מידע La Bibliotheque Juive Contemporaire – 'הספרייה היהודית בת זמננו'. פעילות למען מסורבי עלייה בברית המועצות. שושן נכנס לתפקיד כשהמשרד בפעולה. הפעילות כללה: אירוע מוצלח היה הסבת תשומת לב לסמינר אקדמי שניהל הפיזיקאי מרק אזבל בדירתו במוסקבה. ביזמת שושן, הגיעו אליו מדענים מאירופה וכאשר חזרו לצרפת סיפרו את רשמיהם. לאחר כ-10 חודשים קיבל אזבל אישור עלייה והגיע לצרפת.
שושן הציג את עצמו כיהודי בלגי המועסק על ידי איחוד הקהילות היהודיות בצרפת כמנהל 'הספרייה היהודית בת זמננו'. נעזר בארבע עובדות ותיקות ומסורות. הרמה הגבוהה של ידיעת הצרפתית סייעה לו לקיים קשר עם אנשי תרבות ברמה גבוהה. התפקיד היה תפור למידותיו של שושן. הוא חש בהצלחות כאשר סירובניק התקבל כחבר באיגוד הפיזיקאים הצרפתיים. ועדים שהוקמו למען סירובניק זה או אחר השיגו הצלחות. האינטלקטואלים מיודעיו של שושן זיהו את הקשר הישראלי אך ההערכה האישית לשושן גברה על הנטייה המוקדמת נגד ישראל. אחת ההצלחות של ה'ספריה' היה פרופ' בנימין לויץ' חבר האקדמיה הסובייטית למדעים. הוא היה בכיר המדענים מבין מסורבי העלייה. בניו כבר היו בארץ, לאחר תקופת ריכוך בסיביר קיבלו אישור יציאה. פרופ' לויץ' הוזמן לתת הרצאה בכנס אגודת הפיזיקוכימאים במוסקבה ואחרי תלאות רבות הגיע לישראל. תוך כדי טיפול הוברר שאשתו חלתה ושושן שלח להם תרופה מפריז. ההרגשה שהוא מביא תועלת רבה סייעה לשושן להתגבר זמנית על הטראומה של טיבוע האילת. הוא מצא את מקומו וכאילו פרח. עם זאת לאחר שלוש שנים כאשר הבנים הבוגרים כבר גויסו לצבא מסר שושן את התפקיד למחליף והמשפחה חזרה לישראל.
משפחה
בשנת 1955 פגש אצל חברים בחיפה את אהובה ממשפחת שניידר אשר שרתה כפקידה ראשית בסדנת חיל החימוש בחיפה. הזוג נישא ב-21 באוגוסט 1956 במועדון הקצינים. משפחת שושן התגוררה בחיפה ולזוג נולדו ארבעה בנים. בשנת 1969 עברו להתגורר בחופית שם בנו את ביתם. אהובה שושן נעשתה מזכירה במחלקת החינוך של המועצה האזורית עמק חפר.
פטירה שושן נפטר בספטמבר 2014 בביתו שבחופית השאיר אחריו את אלמנתו אהובה ואת ארבעת בניו מהם זכה לראות גם נכדים. הבכור גיורא, גר במושב נעמה בבקעת הירדן ומגדל תמרים. הבן השני – ארנון, והבן הצעיר – עודד, עובדים בשרות המדינה. הבן השלישי – אהוד, גר בבריסל ועוסק המקצוע ההי-טק.
הטראם של לונדון
הטראם של לונדון (באנגלית: London Trams, לשעבר Tramlink) הוא מערך קווי רכבת קלה חשמלית, הפועל בדרומה של לונדון רבתי, ברובע קרוידון וברבעים ברומלי, סאטון ומרטון הגובלים בו. ב-2017/18 השתמשו בשירותיו 29 מיליון נוסעים. באותה תקופה דורג השירות במקום הרביעי במספר הנסיעות בו בין מערכי הרכבת הקלה בבריטניה.
הקמת הטראם
שירות טראם פעל בלונדון רבתי ובכלל זה ברובע קרוידון עד לשנת 1952 ואז נסגר. שירות הטראם הנוכחי בדרום לונדון הוקם בעקבות יוזמה של מועצת רובע קרוידון ו-LRT (הגוף שקדם ל-TfL, תאגיד התחבורה של לונדון רבתי) משנת 1990. הקמת התשתית לשירות החלה ב-1996 והוא החל לפעול בשנת 2000. השירות הוקם על בסיס מסילות ברזל סטנדרטיות קיימות, שמקצתן עמדו קודם לכן ללא שימוש, בשילוב עם מסילות חדשות שהונחו במיוחד עבורו, וחלקן נבנו ברחובות הרבעים. נעשה שימוש גם בתחנות רכבת קיימות, שהרציפים שלהן הותאמו למידות הנדרשות לטראם.
בשנת 2008 רכש TfL את השליטה בשירות מידי בעליו הקודמים, תאגיד Tramtrack Croydon, תמורת 98 מיליון לירות. מאז הוא מנהל את השירות ביחד עם שירותי התחבורה האחרים של לונדון רבתי.
מערך הטראם
כיום (2019) כולל מערך הטראם שלושה קווים. מצויות בהם מסילות באורך כולל של 28 קילומטר ו-39 תחנות נוסעים, שאינן מאוישות. ראש המסילה המערבי מצוי בוימבלדון שברובע מרטון, ראש המסילה הצפון-מזרחי נמצא ב-Beckenham Junction שברובע ברומלי, וראש המסילה הדרום-מזרחי נמצא ב-New Addington שברובע קרוידון. שלושת קווי המערכת מתכנסים במרכז קרוידון.
בתחנת הטראם בווימבלדון יש מעבר לתחנת הרכבת התחתית של לונדון, בתחנת West Croydon בלב הקו יש מעבר לרכבת העילית של לונדון (מאז 2010). כמו כן יש ליד תחנות הטראם ממשק לקווים של אוטובוסי לונדון. שבע מתחנות הטראם ממוקמות בקרבת תחנות רכבת בינעירוניות. ליד תחנת East Croydon יש תחנת רכבת, שבה רכבות לנמלי התעופה גטוויק ולוטון.
נכון ל-2019 משרתים בקווי הטראם 36 קרונות משני דגמים מתוצרת החברות בומברדייה ו-Stadler.
מפעילת המערכת בחוזה עם TfL עד לשנת 2030 היא חברת FirstGroup.
בשנת 2014 החל יישומה בשלבים של תוכנית בעלות של 737 מיליון לירות להרחבת קווי הטראם, שיפור השירות בו, הכפלת מספר הקרונות והעלאת מספר הנוסעים במערכת ל-60 מיליון איש בשנה עד שנת 2031.
קרם (הונגריה)
בקרם חיו מעט יהודים ובמקום קיים בית קברות יהודי.
Bonfire
Bonfire הוא סינגל של הדי ג'יי והמפיק המוזיקלי הגרמני, פליקס ין, בשיתוף הזמרת הפינית, אלמה. השיר, שיצא על ידי חברות התקליטים L'Agentur ווירג'ין רקורדס, ב-15 ביולי 2016, נכלל באלבומו הראשון של ין, I. השיר נכתב על ידי פליקס ין, אלמה, ג'וסף ולטר ופסקל ריינהארט, והופק על ידי פליקס ין והיטימפולס.
נכון לפברואר 2022, השיר הושמע למעלה מ-134 מיליון פעמים בספוטיפיי.
קריטאו
בֶּנֶדֶטוֹ גָארֶת (באיטלקית: Benedetto Gareth, בקטלונית: Benet Garret המכונה קַרִיטֶאוֹ (Chariteo); סביב 1450 בברצלונה – סביב 1514 בנאפולי) היה משורר איטלקי יליד ספרד, נואם, סופר ומוזיקאי, ממוצא קטלאני.