cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שוד ימי לחופי סומליה
היסטוריה
לאחר התמוטטות השלטון במלחמת האזרחים, גם חיל הים הסומלי התפרק. בעקבות כך, החל דיג לא חוקי בחופי סומליה וספינות זרות אלו החלו להשליך פסולת תעשייתית מזהמת מול חופי סומליה. הדבר הוביל לתמותה של דגה רבה ודייגים מקומיים החלו להתאגד ולנסות להגן על המשאבים שלהם. עניינם הראשוני של שודדי הים הסומלים היה בסילוק ספינות אלה מאזורי הדגה הסומלים, זאת בטרם החלה מעורבות של אנשי עסקים ואנשי מיליציות חמושות בפעילות השוד הימי. בהמשך, החלה הסלמה שהובילה לשימוש בנשק ובטקטיקות פיראטיות (כגון השתלטות על ספינות זרות עד שישלמו כופר).
כך, חלק משודדי הים הם דייגים לשעבר הטוענים כי אניות דיג זרות מאיימות על מקור מחייתם בכך שהן דגות במימי סומליה. עם זאת, לאחר שאלו ראו את הרווחים הקלים הבאים ממעשי שוד ימי, בדמות דמי כופר המשולמים לידי השודדים, הם החלו להיעזר בראשי כנופיות עברייניות, כשהם חולקים ברווחי השוד עמם. ברוב מקרי חטיפת האניות לא פגעו השודדים באנשי הצוות, זאת כדי שלא לפגוע בסיכוי לגבייה מהירה של דמי כופר בתמורה לשחרורם.
מצב זה התקיים כמעט 15 שנה, עד שבשנת 2006 הייתה רגיעה זמנית במקרי השוד הימי. זאת לאור יסודם של בתי הדין האסלאמים על פי השריעה. דרוש הסבר אולם, לאחר פלישת אתיופיה לתחומי סומליה, בדצמבר 2006, חלה עלייה מחודשת במקרי השוד כיוון שבעקבות הפלישה מרבית מהאוכלוסייה נותרה ללא מקורות הכנסה.
ממשלת המעבר הפדרלית של סומליה עשתה מאמצים רבים להילחם בתופעת השוד הימי, והתירה לעיתים לאניות מלחמה זרות להיכנס לתחום המים הטריטוריאליים של סומליה על מנת לסייע למניעתה. אולם, לעיתים קרובות, אניות מלחמה זרות המנהלות מרדף אחר שודדי ים נאלצו בכל זאת להפסיק את המרדף בעיצומו כאשר השודדים נכנסו לתחום המים הטריטוריאליים של סומליה. במשימת הגנה זו התערבו ציי המערב המרכיבים את כוח המשימה המשולב 150 (CTF 150). במקור, כוח זה אמון על מעקב אחר משלוחים חשודים מהחוף הסומלי ומפרץ עדן מבסיסם בג'יבוטי מאז מאי 2002. המשימה העיקרית שלהם הייתה לתמוך בפעולות ארצות הברית בעיראק, לכן לכוח המשימה המשולב 150 לא הייתה בהתחלה משימת פיראטיות ספציפית. כאמור, ספינות מלחמה התערבו רק מדי פעם וזאת על מנת לספק סיוע לספינות שהותקפו בקרבתן. עם זאת, תפיסה זו החלה להשתנות עם התקפות פיראטיות על ספינות הסיוע של האו"ם שהגיעו לסומליה בשנת 2006 ובשנת 2007, ולאור עלייה דרסטית בחטיפות בשנת 2008. אלו הובילו ליישום שטח הסיור הימי באוגוסט 2008 על ידי ה-CTF 150
בספטמבר 2008, נחטפה הספינה MV Faina (ספינה אוקראינית שנשאה נשק וטנקים) והוחזקה כמעט חמישה חודשים. לפני כן, היו חששות כבדים כי כלי נשק כבדים ותחמושת, עלולים ליפול לידיהם של הכוחות האיסלאמים הסומליים, שחלקם היו קשורים לאל-קאעידה. לאור זאת, ספינות מלחמה אמריקניות ליוו את הפאינה ומנעו את פריקת המטען. חטיפתה של ה-MV Faina הגיעה בעקבות החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם באוקטובר 2008, אשר נתנה בסיס חוקי לפעולות נגד פיראטיות ימיות נרחבות מחוץ לקרן אפריקה. החלטות האו"ם אפשרו לכוחות הצי ללכוד פיראטים במימיה הטריטוריאליים של סומליה, במקום להיות מוגבלים לרדיפת הפיראטיות "בים הגבוה".
בשנת 2008, דווחו כיותר מ-120 התקפות, דבר שגרם לתפיסה של מעל 40 ספינות וחטיפה של יותר מ-600 אנשי צוות. מעבר לכך כ-30 מיליון דולר של כופר שולמו.
גם בין השנים 2008 ל-2010 רשם הארגון הימי הבינלאומי עלייה משמעותית במקרי שוד מול חופי סומליה. בתוך כל הסלמה זו, ב-20 בינואר 2009, הוכשר כוח המשימה המשולב כדי להרתיע באופן פעיל, לשבש ולדכא פיראטיות על מנת להגן על הביטחון הימי העולמי.
תוקף החלטה זו היה למשך שישה חודשים. בהמשך, בדצמבר 2008, קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם החלטה נוספת פה אחד, המאשרת לתקוף את שודדי הים גם בבסיסיהם על אדמת סומליה. החלטה זו נעשתה בהסכמתה של ממשלת סומליה שניצבה חסרת אונים למול התופעה של המיליציות האסלאמיות.
חוסר אונים זה מתמשך עד היום. כאמור, כבר משנים מוקדמות בהיסטוריה של סומליה, היה ברור כי במוקדם או במאוחר העדר של שליטה ממשלתית מקומית יעילה תוביל לבעיות בלתי נסבלות, שמכריחות את הקהילה הבינלאומית לפעול.
לפיראטיות יש משמעות רבה עבור סומלילנד. לאור זאת שהפכה להיות תחת אורי זרקורי החדשות הבינלאומיות, המפגש עם הפיראטים היווה תפקיד מרכזי כחלק מהמאמץ של סומלילנד להוכיח את עצמאותם. היוזמות להתמודדות עם הפיראטיות מתאימות לפרויקט רחב יותר של סומלילנד בהעלאת ההכרה בה כמדינה, פרויקט שהחל לאחר נפילתו של ממשלת בארה. כיום, סומלילנד ממשיכה לתפקד כמדינה עצמאית, למרות העדר הכרה רשמית, שלא מנעה מסומלילנד לפתח את כל הסממנים של המדינה, המשותפים למדינות אפריקניות רבות פוסט-קולוניאליות. היא נהנית מיציבות יחסית וצמיחה כלכלית, שמעורבים בה השקעות חוץ, וכלכלה ימית משגשגת המתמקדת בנמל ברברה. סומלילנד היא סיפור הצלחה בהשוואה לדוגמאות אחרות באזור.
הופעתה של פיראטיות מול חופי סומליה באוקיינוס ההודי המערבי הייתה בעלת השלכות בלתי צפויות על סומלילנד, כולל התערבות של גופים בינלאומיים שונים, כגון האו"ם. בהתאם, מאז שנת 2008, ממשלת סומלילנד הוגדרה כבעלת עניין בפעולות נגד פיראטיות בהנהגת האו"ם ונהנתה מצורות שונות של סיוע בבניית יכולות, כולל משאבים לפיתוח מערכת שיפוטית ושיטורית לטיפול בתביעות פירטיות. לסומלילנד אין כל בסיס פיראט ידוע, ולדברי הלשכה הימית הבינלאומית, לא היו פיגועים פיראטים מחוץ לחוף סומלילנד ב-2010.
אנשים בקשת רחבה של החברה הדגישו בגאווה את היעדר הפיראטיות של סומלילנד וייחדו את משמר החופים כדוגמה לשיטור מוצלח. משמר החופים הוקם בשנת 2005, בתמיכת בריטניה, והוא מורכב מ-12 בסיסים המשתרעים לאורך קו החוף בין ג'יבוטי לצפון ופונטלנד לדרום, החולקים חמש עד שבע סירות עבודה בכל זמן נתון. התקציב השנתי של משמר החופים, בסך 200 אלף דולר, עומד בניגוד מוחלט לכ 2 מיליארד דולר שהושקעו מדי שנה על ידי הקואליציות הימיות הבינלאומיות המסיירות במפרץ עדן.
פיראטיות, או היעדרה, כמו השלום היחסי בסומלילנד, תוארו כסימפטומטיים של הבדל מהותי בין סומלילנד לסומליה. הסבר אחד להבדל זה יוצא ממסגרת תרבותית, שנובעת מהיסטוריות הקולוניאליות השונות של סומלילנד ושאר סומליה. כמגנה בריטית לשעבר, פיתחה סומלילנד כבוד "בריטי" מובהק למשפט ולסדר, לעומת "מרכיב המאפיה" בסומליה, שהפכה את סומליה הדרומית למרכזית יותר באלימות, דוגמת פיראטיות
מניעים לפיראטיות
פיראטים סומליים מציגים את הפעילות שלהם כהגנה על הריבונות ואיכות הסביבה. טענתם היא שהמטרה היא שמירה על הריבונות הסומלית במים הטריטוריאליים של המדינה על מנת להפסיק את הדיג הלא חוקי ולמנוע השלכת פסולת רעילה. בהתאם לכך, שליח האו"ם לשעבר בסומליה אחמד וולד עבדאללה טוען כי "הדיג והשלכת הפסולת הבלתי חוקיים ממריצים את מלחמת האזרחים בסומליה, כיוון שהדייגים הזרים הבלתי חוקיים נוהגים לשלם לפקידים מקומיים מושחתים או לאנשי מלחמה לטובת הגנה או אישורים מזויפים לדיג".
דייג בלתי חוקי
הפיראטים בסומליה היו במקור דייגים שניסו להגן על הטריטוריה שלהם. בזמן הפלת השלטון בסומליה, החלו ספינות זרות בדיג בלתי חוקי של טונה, שרימפס ולובסטר, בהיקף של כ-300 מיליון דולר. הם עשו שימוש בשיטות דיג אסורות על-פי החוק, כמו: רשתות עם חורים מאוד קטנים והפעילו מתחת למים מערכות תאורה, המושכות את הדגים לתוך הרשתות, וכך הגדילו את כמות הציד. כל אלה גרמו לסומלים הפסדים כספיים ופגעו בכמות הדגה באזור.
בעקבות התרחבות הפיראטיות באזור, עזבו ספינות הדיג הזרות שחששו מהסיכונים, דבר שהגדיל את כמות הדגה, ואפשר לדייגים הסומליים להתפרנס שוב מדיג. לדברי חוקר מאוניברסיטת לונדון אמדאופוליקנטה, כמעל 30 מיליון אנשים תלויים במשאבים הימיים והחופיים בפרנסתם היום יומית. עם זאת, אמנת האומות המאוחדות על חוק הים המבטלת את היתר הדיג והטלת הפסולת הרעילה, לא נאכפה באופן משמעותי. שכן, בעקבות התמוטטות השלטון בסומליה בשנת 1991, החלו מספר חברות (שהקימה המאפיה האיטלקית) לשלוח טונות של פסולת תעשייתית רעילה מאירופה לחופי סומליה. הן מצאו שזו דרך מאוד זולה להיפטר מפסולת רעילה: רק 2.5 דולרים לטון בסומליה בהשוואה ל-1,000 דולרים באירופה.
הדבר התגלה לאחר הצונאמי שהתרחש באוקיינוס ההודי בשנת 2004, אז הגלים הציפו טונות של פסולת גרעינית ורעילה באזור. הטמנת הפסולת היא סכנה סביבתית חמורה, וגרמה להרס סביבתי ולפגיעה בבריאות התושבים: ריבוי זיהומים בדרכי הנשימה, כיבים בפה ודימום, דימומי בטן ודלקות עור חריגות בסומליה ובאזור מזרח אפריקה.
הזדמנות להגירה לאירופה
מדינות בעולם נלחמות בתופעת הפיראטיים באמצעות העמדה למשפט. העמדה למשפט באירופה גוזרת את דינם של הפיראטים למספר שנות מאסר, אבל לאחר מכן הם נשארים ומקבלים אזרחות אירופאית, כיוון שהם מוגדרים בסיכון גבוה לחזור לסומליה. קיים חשש כי המשפטים בבתי המשפט דווקא יעודדו פיראטים במקום.
כלי נשק ומימון
הפיראטים משתמשים במגוון רחב של אמצעי לחימה כדי לבצע את ההתקפות שלהם. כלי הנשק זמינים בסומליה לכלל צורכיהם, לאחר כמעט עשרים שנות עימות.
הפיראטים מקבלים את רוב כלי הנשק שלהם מתימן, אך מספר משמעותי מגיע ממוגדישו בירת סומליה.
כמו כן דווח על שימוש במערכות הגנה אווירית (MANPADS או MPAD) של Man-Portable, שימוש במערכות מסוג זה הוא נדיר ועלול לגרום לנזק רב, דבר המעיד על תוקפנות הולכת וגוברת. בהתאם לאופן שבו קבוצת הפיראטים מאורגנת, שודדי הים מצטיידים בכלי הנשק שלהם בעצמם או באמצעות המנהיג שלהם. יתר על כן, פיראטים מבצעים שימוש במכשירים טכנולוגים רבים במהלך שהותם בים, ביניהם GPS (מערכת מיקום גלובלית) ומשקפי ראיית לילה. השימוש בטכנולוגיות מודרניות מסוג זה נותר עדיין נדיר, שכן רק הקבוצות הגדולות יכולות להרשות זאת לעצמן. לבסוף, הכלי הנפוץ ביותר, אשר הפך לסמל של פיראטיות בחלק זה של העולם, הוא סולם. כאשר הפיראטים נעצרים על ידי כלי שיט השייכים לכוחות בינלאומיים, נוכחות של סולם על הסיפון נחשבת לעיתים קרובות כעדות חותכת לאשמתם. תפקידו המרכזי של סולם בכלי שיט ימיים הוא בתור אמצעי הצלה. אך במעשי הפיראטיות, הסולם שימש את הפיראטים לעלייה בחשאי מן הסירות המכונות Skiffs לסיפון הספינה שעלייה מעוניינים להשתלט ביתר קלות.
תשלום הכופר לפיראטים נמסר בשקים שנפלטים ממסוקים או במזוודות עמידות במים באמצעות סירות. בינואר 2009, תשלום כופר בסך 3 מיליון דולר הועבר לפיראטים באמצעות מצנח, כדי לשחרר את הספינה עם הצוות. בדרך כלל, בני ערובה שנתפסו על ידי הפיראטים נדרשים לחכות 45 יום ויותר לתשלום הכופר לשחרורם.
פרופיל הפיראטיות
פיראטיות היא אחד המקצועות העתיקים ביותר בעולם. במיוחד לאורך החוף הסומלי, הפיראטיות ניצלה את עידן המודרניזציה ועברה שדרוג משמעותי בסוגים של כלי נשק, כלי שיט ובשיטות שהיא נוקטת. הנשק החדיש ביותר שלהם כולל בין היתר מערכות הגנה אווירית, GPS, משקפי ראיית לילה, נשק חם וסירות מנוע מהירות. לדוגמה, החצץ הוחלף בנשק אוטומטי ובראשו רובה סער קלשניקוב הנקרא AK-47 והפריגטות הישנות ששומשו בעבר הוחלפו בסירות מהירות. פריגטות הן סוג של כלי שיט, לרוב אוניות מלחמה קטנות או בינוניות, מהירות ובעלות חימוש קל יחסית. יתרה מכך, על מנת להגדיל את טווח ההתקפה שלהם, פיראטים סומליים נהגו להשתמש גם ב"ספינות האם" שכללו כיבוש של ספינות מסחר. פיראטיות סומלית כיום כוללת רצח, אונס ושיטות מתוחכמות יותר של חטיפה וסחיטה. פיראטיות, ביססה את עצמה כעסק מרכזי באזור פונטלנד של סומליה. בעקבות הכישלון המדינה, נוצרה חוסר שליטה במים הטריטוריאליים של סומליה. דבר שאיפשר לדייגים הבינלאומיים לנצל את שטחי הדייג העשירים של סומליה ולהשליך באמצעות הספינות פסולת רעילה באזור. תחילה, דייגים סומליים נרגזים תקפו ספינות דיג זרות, דבר שהתפתח לסחיטה ולקיחת בני ערובה. הפיראטים מנצלים לשימושם את הזמינות הקלה של כלי נשק וגברים מאומנים, כמו גם את הכניעה של הממשלה בפונטלנד. קהילות מקומיות היו מועסקות בשמירה ובהאכלה של בני ערובה, במשא ומתן על כופר ואף היו נהנות מהשפעות משניות של פיראטים המבזבזים את כופרם על סחורות ושירותים המיוצרים מקומית (כמו גם על כלות יפות). פיראטים 'מוצלחים' הם מודל לחיקוי בקרב הגברים שאינם מועסקים באזור והרווחים מושקעים מחדש בעסקי הפיראטיות המתרחבים.
הפרקטיקות של פיראטיות סומלית
הסגנון הבסיסי של התקפות פיראטיות סומליות היה קבוע לאורך זמן, אם כי הציוד וכלי הנשק שודרגו לאורך הזמן ופותחו טקטיקות כדי להכות רחוק יותר מן החוף הסומלי. הפיראטים תוקפים את טרפם מסירות דיג קטנות ומהירות המכונות Skiffs. בדרך כלל, הפיראטים משתמשים באחת או שתי ספינות כאלו לתקיפת הספינה שעלייה מעוניינים להשתלט ובאמצעות סולמות נכנסים אל הספינה. ברגע שהם עולים על הסיפון הפיראטים לוקחים את הצוות כבני הערובה ומצווים עליהם לנווט את הספינה לעבר החוף פונטלנד. עם ההגעה, חלק מהצוות מורד מן הספינה (לרוב זה כולל את הקפטן) כדי להרתיע נגד מרד בקרב בני הערובה וניסיונות הצלה פוטנציאליים על ידי כוחות הצי הבינלאומי. לאחר מכן, הפיראטים יוצרים קשר עם בעל הספינה ודורשים כופר מופקע אשר פוחת בחודשים הבאים עד להגעה להסכם. הפיראטים הסומלים פועלים לפי קוד התנהגותי מחמיר אשר מחייב אותם לשמור על בני הערובה בחיים ובמצב סביר. ה"סחורה" העיקרית בפשיטות הפיראטים הם הצוות הנתפס, לרוב הפיראטים מקבלים כופר גבוה במיוחד עבור אזרחים מערביים. מדי פעם, מתרחש טיפול קשוח כאשר המשא ומתן נעצר. רק כאשר הכסף המזומן מועבר (על ידי סירה מהירה) הספינה והצוות משוחררים, לעיתים קרובות בליווי כוחות הצי.
נבחרת צ'כיה בכדורסל
נבחרת צ'כיה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של צ'כיה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הצ'כית. במהלך חודש נובמבר 2013, מונה המאמן הישראלי רונן גינזבורג למאמן הנבחרת הלאומית של צ'כיה, שזכה להצלחה כמאמן קבוצת נימבורק המקומית. הוא הוביל את הנבחרת להישגה הגדול ביותר עד היום – המקום השביעי באליפות אירופה בכדורסל בשנת 2015, בעקבותיו העפילה לטורניר הקדם אולימפי לקראת אולימפיאדת ריו שהתקיימה בשנת 2016. צ'כיה העפילה לראשונה בתולדותיה לאליפות העולם בכדורסל בשנת 2019 וסיימה במקום השישי. צ'כיה העפילה לראשונה לאולימפיאדת טוקיו 2020 וסיימה במקום התשיעי.
אוקספורד
אוקספורד (באנגלית: Oxford, ; בלטינית: Oxonia, - iensis) היא עיר ומועצה מקומית באוקספורדשייר שבאנגליה.
אוקספורד שוכנת כ-80 ק"מ צפון מערבה מלונדון ומחוברת אליה בכביש מהיר וברכבת. באוקספורד מצוי גם נמל תעופה אשר מספק שירותי תעופה כלליים ועסקיים.
באוקספורד נמצאת אוניברסיטת אוקספורד, האוניברסיטה העתיקה ביותר בעולם דובר האנגלית; האוניברסיטה חברה בפורום מנהיגי האוניברסיטה העולמית.
נהר התמזה חוצה את העיר, והחלק המצוי בתחומי העיר ונמשך לאורך כ-16 ק"מ, קרוי "איסיס" כשריד לשמו הלטיני של הנהר.
היסטוריה
אוקספורד אוכלסה לראשונה בזמנים אנגלו-סקסונים, אז בשם "אוֹקְסֵנָפוֹרְדָה" (Oxenaforda). בניית העיר החלה עם ייסוד מנזר פְריידְסְוויד הקדושה (St Frideswide's nunnery) במאה ה-8. פריידסוויד היא הקדושה הפטרונה של אוקספורד העיר כמו גם של האוניברסיטה, ויום חגה הוא 19 באוקטובר.
שמה של אוקספורד תועד לראשונה בשנת 912 באוסף ספרי השנים הקרוי "הכרוניקה האנגלו-סקסונית" (Anglo-Saxon Chronicle). במאה ה-10 נהייתה עיירת אוקספורד ספר צבאי חשוב אשר חצץ בין ממלכת מרסיה לממלכת וסקס. בתקופה זו נבזזה אוקספורד פעמים מספר על ידי פולשים דנים מהצפון.
את יוקרתה הראשונית של אוקספורד העניק לה הנרי השני, מלך אנגליה, כאשר פרסם מגילה שהעניקה לתושבי העיר אותן הזכויות מהן נהנו תושבי לונדון הבירה, ופטרה אותם ממילוי חובות שונות מהן היו פטורים גם תושבי לונדון. בנוסף, תחת שלטונו של הנרי השני מבנים דתיים רבים נבנו בתחום אוקספורד או בקרבתה. אחד מנכדיו של ג'ון מלך אנגליה הקים באוקספורד את מנזר ריילי (Rewley Abbey) למען מסדר הנזירים הציסטרסיאניים; נזירים ממסדרים שונים (דומיניקנים, פרנציסקנים, אוגוסטינים, ואף חברי המסדר הכרמליתי) הקימו באוקספורד בתים ומבנים שונים. אוניברסיטת אוקספורד מוזכרת בפעם הראשונה במסמכים מהמאה ה-13. ראשוני הקולג'ים של האוניברסיטה הם יוניברסיטי קולג' (נוסד 1249), בלייאול (1263) ומרטון (1264). לאורך ההיסטוריה, היחסים בין קהילת האוניברסיטה לבין שאר אוכלוסיית אוקספורד הלא-אקדמית היו בעייתיים ומתוחים. דפוס זה של יחסי איבה בין עיירה לבין אוניברסיטה גדולה היה שכיח בערים אקדמיות. מהומות שנמשכו יומיים פרצו ב-10 בפברואר 1355 עקב סכסוך בין תושבים מקומיים לבין שני סטודנטים, וגבו את חייהם של 93 אנשים. אלו היו מהומות סקולסטיקה הקדושה (St Scholastica Day riot), על שום יום חגה של הקדושה שחל בתאריך זה.
בזמן מלחמת האזרחים האנגלית סיפקה אוקספורד מחסה לחצר המלך צ'ארלס; בשנת 1642, עוד לפני שהחלה המלחמה, מיהר המלך לצאת מלונדון ולחמש את צבאו לקראת הקרב. זמן קצר לאחר שעזב את לונדון, כינס המלך את פמלייתו באוקספורד שנהפכה לבסיס הצבאי של המלוכנים, על-אף שבאוקספורד עצמה היה כוח לא קטן שתמך בפרלמנטרים. לאחר מצור, בשנת 1646, נכנעה אוקספורד לכוחות הפרלמנטרים בהנהגת תומאס פיירפקס.
מאוחר יותר אירחה אוקספורד את חצר המלך צ'ארלס השני בזמן מגפת לונדון הגדולה (1665–1666). כשקרב לעיר תחום פגיעת המגפה, נאלץ המלך באי-רצון להתפנות מאוקספורד. בשנת 1790 הסתיימה חפירת תעלת אוקספורד הצרה, בת 130 ק"מ. התעלה יוצאת מאוקספורד, שם היא מתחברת לנהר התמזה, וממשיכה עד לקובנטרי. לאחר השלמתה היוותה התעלה נתיב מעבר חשוב לסחורות ממרכז אנגליה ללונדון. בשנות ה-40 של המאה ה-19 הונחו מסילות רכבת בין אוקספורד ללונדון.
במהלך המאה ה-20 התפתחה באוקספורד תעשייה ענפה, ובראשה תעשיית המכוניות של ויליאם מוריס - Moris Motor Company.
בשנת 1991 הוקמה באוקספורד אוניברסיטה שנייה, Oxford Brookes University, במקור בית-הספר לאמניות. לאחרונה נבחרה אוניברסיטה זו מספר פעמים ברציפות כאוניברסיטה החדשה הטובה ביותר בבריטניה.
תחבורה
אוקספורד ממוקמת כ-80 קילומטר צפון-מערבית ללונדון, וכ-110 ק"מ דרום-מזרחית לברמינגהאם. ישנם מספר כבישים מהירים העוברים בקרבת אוקספורד ומחברים אותה לערים מרכזיות.
ערים תאומות
לאוקספורד מספר ערים תאומות, אשר כולן ערי אוניברסיטה:
ג'וזף לוין (פילוסוף)
ג'וזף לוין (באנגלית: Joseph Levine; נולד ב-17 בינואר 1952) הוא פילוסוף אמריקאי באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט. הוא קיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1981.
לוין עוסק בפילוסופיה של הנפש, ומוכר כמי שניסח את טיעון הפער ההסברי נגד הסבר מטריאליסטי לתודעה. טיעון זה הקדים את ניסוחו של דייוויד צ'אלמרס לבעיית התודעה "הקשה" ומהווה בעצם את הקושי העיקרי אליו תאוריות מטריאליסטיות של הנפש חייבות להתייחס. הרעיון של פער הסברי הוא: קיומו של פער שעל פניו אינו ניתן לגישור כאשר מנסים להסביר את התודעה האנושית מנקודת מבט גוף-שלישי של מדעי הטבע. הסבר מדעי של מצבים נפשיים ידרוש בהגדרה רדוקציה מתהליך פיזי לחוויה פנומנלית. אין לנו היום אפילו התחלה של הבנה איך הסבר כזה עשוי להיראות. לפי לוין, ייתכן כי תכונות של מצבים נפשיים שיש אליהם גישה סובייקטיבית בלבד (ראה קווליה) אינם ניתנים לרדוקציה מהאובייקטיבי, כלומר הם מחוץ לנקודת המבט של המדע. כך למשל, התיאור המטריאליסטי של כאב עשוי להיות משהו מסוג "ירי של עצבים מסוג סיבי-C". אין כיום בהסבר מסוג זה, מפורט ככל שיהיה, תיאור של המצב הפנומנלי של כאב, כלומר אותה חוויה פנימית שכולנו מבינים כשאנחנו מדברים על "כאב". זהו הפער. ברם, לוין אינו מאמין שפער זה מחייב מסקנה מטאפיזית; כלומר, הוא לא מאמין שהטיעון שלו מפריך את התאוריות המטריאליסטיות, אלא רק מצביע על קושי בהלימות ההסבר של הנפשי בחומרי. לוין עודנו מטריאליסט, אבל לפי דבריו הסבר ממצה של המושג "כאב" חייב לכלול בתוכו גם הסבר של החוויה הסובייקטיבית של כאב.
אזור תעשייה
אזור תעשייה הוא אזור, לרוב ביישובים עירוניים ולעיתים גם ביישובים קטנים, המיועד לבתי חרושת ומפעלי תעשייה, בתי מלאכה, מוסכים, מפעלים קטנים של "תעשייה קלה" וכדומה, ועסקים המשרתים מפעלים אלה, כגון מסעדות ומוצרי צריכה עבור חנויות ומעבדות.
אהבה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אזור תעשייה
בהקמת אזור תעשייה נדרשת תשומת לב מיוחדת לטיפול במטרדי רעש וזיהום המאפיינים בדרך כלל מפעלים של "תעשייה כבדה".
היסטוריה
לפני המהפכה התעשייתית מפעלים הוקמו לצד או בתוך יישובים.
לאחר המהפכה התעשייתית הוקמו אזורי תעשייה לצד מסילות רכבת או נמלי-ים או נמלי-נהר, בתחילת המאה ה-20 החלו להקים אזורי תעשייה גם לצד כבישים מהירים או שדות תעופה.
רבים מאזורי התעשייה העירוניים קלטו במרוצת הזמן גם שימושי קרקע אחרים כגון מסחר, משרדים (בהם משרדים לתעשיית היי-טק, המשקפים את השינוי במאפייני המושג "תעשייה"), ושירותים אחרים. חלק מאזורי התעשייה התפתחו באזורים שבמקור לא נועדו למיקום תעשייה.
יישוב תעשייתי
לאחר המהפכה התעשייתית החלו לקום בארץ ובעולם: ישובים תעשייתיים הנשענים על בתי מלאכה קטנים או על סוג מסוים של תעשייה.
בישראל
אזור תעשייה בישראל מוקצה כחלק מתכנון עירוני או אזורי, בתוכניות מתאר מחוזיות או ארציות, כאזור שנועד להקמת מפעלי תעשייה מסוגים שונים. כללי הבינוי וחלוקת המגרשים בתוך אזור התעשייה נקבעים בתוכניות מתאר מקומיות ובתוכניות בניין עיר (תב"ע).
בעבר אזורי תעשייה נמצאו בעיקר בתחומם של שטחים עירוניים. באמצע שנות ה-70 תחת הנהגתו של שר התעשייה חיים בר-לב, החל משרד הכלכלה בהקמת אזורי תעשייה בין-עירוניים. במסגרת זאת הוקמו באמצע שנות ה-70, אזור התעשייה במגדל תפן, אזור התעשייה ליד מחניים, נאות חובב ומישור אדומים. כן הוחל בתכנון אזור התעשייה אלון תבור, אזור תעשייה בגבעת המשוריין ליד צומת כברי ואזור תעשייה ליד קיבוץ לביא.
לאחר שנות ה-2000 החלו אזורי תעשייה רבים בישראל לעבור הסבה מתעשייה מיושנת אל תעשייה מודרנית בשילוב של מסחר ופארקים.
פארנבורו
פארנבורו (באנגלית: Farnborough) היא עיר בצפון-מזרח מחוז המפשייר שבאנגליה. העיר מוכרת במיוחד בשל מרכז התעשייה האווירית שבה והסלון האווירי בפארנבורו המתקיים בשדה התעופה שלה כל שנה זוגית ובשל כנסיית סנט מייקל הקתולית שהוקמה ב-1881 ובה מאוזוליאום בו קבורים נפוליאון השלישי, אשתו אז'ני דה מונטיז'ו ובנם נפוליאון אז'ן לואי.
היסטוריה
באזור Tower Hill התגלו למעלה מאלף אבנים סארסניות המעידות על יישוב קדום. העיר מוזכרת כיישוב סקסוני בשם Ferneberga בספר יום הדין משנת 1086. בהמשך היא מוזכרת בהיסטוריה כ-Farnburghe, Farenberg (המאה ה-13) ו-Farnborowe, Fremborough, Farneborough (המאה ה-16).
ב-1880 התיישבה בעיר קיסרית צרפת לשעבר, אלמנתו של נפוליאון השלישי, אז'ני דה מונטיז'ו. בהסכמת המלכה ויקטוריה הקימה הקיסרית אז'ני בעיר את כנסיית סנט מייקל. הכנסייה הקתולית נחנכה בשנת 1888 יחד עם מנזר בנדיקטיני. בקריפטה של הכנסייה הוקם מאוזולאום לנפוליאון השלישי שגופתו הועברה מצ'יזלהרסט, שם נקבר ב-1873 ולבנם היחיד שנהרג במלחמת אנגליה-זולו. ביתה של אז'ני הפך לפנימייה קתולית לבנות.
ב-1904 הוקם בעיר המכון התעופתי המלכותי (Royal Aircraft Establishment - RAE) הראשון, לצד מתקן ניסויים של בית הספר הצבאי לבלונאות (Army School of Ballooning). באוקטובר 1908 נעשה במקום הניסוי ראשון בטיסת אווירון על אדמת בריטניה על ידי סמואל פרנקלין קודי. בהמשך התפתחה במקום תעשייה אווירית בה פעל בין השאר ג'פרי דה הבילנד לפני שהקים את חברתו הפרטית. כיום משמש האזור התעופתי לשדה תעופה (קוד יאט"א: FAB; קוד ICAO: EGLF) ובו מוזיאון ראשית התעופה והאגף הבריטי לחקר תאונות אוויריות (Air Accidents Investigation Branch - AAIB); הנהלת חברת הענק הביטחונית "קינטיק" (Qinetiq) ופארק תעשיית היי-טק IQ Farnborough.
שורש (פירושונים)
{{פירושונים|
במתמטיקה:
ראו גם
}}
שלוש עשרה המושבות
שלוש עשרה המושבות (באנגלית: Thirteen Colonies) הוא שמן הקיבוצי של 13 קולוניות בריטיות בצפון אמריקה, אשר לכל אחת מהן היה שלטון עצמי - בכל מושבה מינה המלך האנגלי מושל ולצדו פקידים, אך לצדו גם המתיישבים השתתפו בשלטון, בעיקר בהחלטות שנוגעות למיסוי, לגיוס לצבא ולעניינים משפטיים.
במהלך השנים נוצרה במושבות תרבות חדשה, ששילבה תרבות בריטית ואירופאית, וכן אלמנטים של תרבות שלא התקיימה קודם, ושהתפתחה בעיקר עקב התנאים הגאוגרפיים והתברואתיים בצפון אמריקה. המתיישבים, שמספרם הגיע כבר ל-2.5 מיליון, החלו בהדרגה לראות את עצמם כאמריקנים עצמאיים בעלי מחשבות שונות משל הריבונות הבריטית הנוכחית. בעקבות זאת הם בזו לפיקוח הבריטי עליהם, אף על פי שהיה רופף ביותר כיוון שבריטניה הייתה טרודה בעצמה במלחמות דוגמת מלחמת שבע השנים.
המושבות חתמו על הכרזת העצמאות של ארצות הברית ב-1776 ונפרדו רשמית מהאימפריה הבריטית, במהלך שהוביל למלחמת העצמאות של ארצות הברית ולייסודה של ארצות הברית.
אך לא כל הקולוניות מרדו. המושבה הצרפתית לשעבר של קוויבק, והמושבות נובה סקוטיה ואי הנסיך אדוארד נותרו נאמנות לכתר הבריטי ומאוחר יותר אוחדו למדינת קנדה. המושבות של מערב פלורידה ומזרח פלורידה גם כן נשארו נאמנות למלוכה הבריטית.
שלושה עשר הפסים בצבעי אדום-לבן בדגל ארצות הברית מייצגים את שלוש עשרה המושבות.
אידה סקסטון מקינלי
אידה סקסטון מקינלי (באנגלית: Ida Saxton McKinley; 8 ביוני 1847 – 26 במאי 1907) הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1897–1901.
ביוגרפיה
לאחר שובה מהסיור הארוך החלה לעבוד ככספרית בסניף בנק, שם פגשה את ויליאם מקינלי אשר הגיע לקנטון בשנת 1867 להקים במקום משרד עורכי דין. בני הזוג התאהבו ונישאו. בתם הראשונה, קתרין, נולדה בחג המולד בשנת 1871 ובתם השנייה באפריל 1873, אולם במהלך הריונה חלתה אידה ובתה נפטרה באוגוסט באותה שנה. בתם הראשונה נפטרה אף היא זמן קצר מאוחר יותר ואידה חלתה והוכרזה רשמית כנכה בשנת 1876.
נימרוד לב
נימרוד לב (נולד ב-2 באוגוסט 1970) הוא יוצר, מוזיקאי, אקטיביסט ונציג ציבור ישראלי.
אידה סקסטון מקינלי
ביוגרפיה
בעת כהונתו כנשיא הקפידה אידה להסתיר את נכותה ושמרה על מראית עין של אישה בריאה. היא נהגה לקבל את פני המבקרים בהיותה יושבת על כיסא, ונהגה להחזיק זרי פרחים בידה על מנת שלא יראו את רעידות ידיה. היא נהגה לשבת לצד הנשיא בעת הסעודות הרשמיות (בניגוד לנוהג המקובל, לפיו יושבת אשת הנשיא ליד האורח המכובד ביותר), והנשיא נהג להסתיר את פניה במפית במקרים בהם היו לה התקפי רעידות והתעלפויות. העיתונות של אותה עת הקפידה לשמור על דיסקרטיות ולא לפרסם את מצב בריאותה של הגברת הראשונה.
נימרוד לב
ביוגרפיה
נימרוד לב גדל במשפחה מוזיקלית. אמו היא הפסנתרנית נעמי לב. אחיו הוא הפסנתרן הבינלאומי פרופ' תומר לב, ששימש כמנהל הראשון של בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
אידה סקסטון מקינלי
ביוגרפיה
לאחר הרצחו של הנשיא בספטמבר 1901 עברה אידה לקנטון שם טיפלה בה אחותה הצעירה. הנשיא נקבר לידי שתי בנותיו הצעירות במאוזולאום מקינלי שבקנטון, ובשנת 1907 עם מותה של אידה היא נקברה לצידו.
נימרוד לב
ביוגרפיה
את ילדותו העביר בירושלים.
בפברואר 2013 נישא לב לבת זוגו נועה בנוש. בשנת 2022 פרסם שהחל לשמור שבת.
פעילות ציבורית
לב משמש כנציג ציבור במסגרות שונות. היה חבר במליאת רשות השידור, חבר ועדת האתיקה ויו"ר ועדת מדיה דיגיטלית וטכנולוגיה של מוסדות הרשות ממרץ 2011 ועד ספטמבר 2014. מ-2012 מכהן כחבר הוועד המנהל של התזמורת הסימפונית ירושלים.
קריירה
כבר בגיל צעיר למד נימרוד לב לנגן על כלים שונים כמו כינור, צ'לו, גיטרה ופסנתר. לב הוא בעל השכלה מוזיקלית מקיפה ובוגר בית הספר לאמנויות ע"ש תלמה ילין בהתמחות בנגינת גיטרה קלאסית. לב החל להופיע בקונצרטים כגיטריסט קלאסי, אך לאחר תום שירותו הצבאי פנה לב ליצירת מוזיקת רוק והופיע כמה שנים במועדונים ברחבי הארץ במסגרת להקות שונות שהקים כמו "נערת החודש".
לב היה חבר בצוות ההקמה של חברת החדשות של ערוץ 2 והשתתף בצוות המסקר את האירועים בעזה. ב-1998 הוציא נימרוד לב את אלבומו הראשון, "אין חלום אחר" בהפקתו של חמי רודנר. כל השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי לב מלבד "7 שורות על פלא הירקון" שהלחין לטקסט של המשורר רוני סומק. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "רץ אל תוך הים", "כשתלכי", "עפיפון" ומה שהפך להיות הסינגל הבולט מהאלבום "זה כל הקסם", דואט של נימרוד לב והשחקנית אורלי פרל שהיו בעבר בני זוג אך היו כבר פרודים באותה תקופה. השיר צעד 6 שבועות במקום הראשון במצעד השבועי של רשת ג', ולאחר מכן זכה בתואר "שיר השנה" הן במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' והן במצעד הפזמונים העברי של גלי צה"ל, והביא לשניהם פרסום רב. לב זכה בתואר "תגלית השנה" במצעד. ב-1999 הופיע לב עם דויד ברוזה במצדה בהופעה שהוקלטה ויצאה באלבום "מתחיל לנשום", ממנו התפרסם ביצוע משותף שלהם לשיר "אל תשאלי אם אני אוהב". לב חימם את הופעתיה של סוזן וגה ויצא לסיבוב הופעות עם שירים מאלבומו. באותה שנה זכה בפרסים רבים, ביניהם "שיר השנה" בטקס פרסי תמוז ובטקס פרסי נוצת הזהב של אקו"ם, ובנובמבר 2000 קיבל אלבום פלטינה על מכירות אלבומו. "זה כל הקסם", על פי פרסומי אקו"ם, הוא השיר השלישי המושמע ביותר בעשור הראשון של המילניום.
בתחילת 2001 הוציא לב את אלבומו השני, "מציאות הפוכה", שכלל את הלהיטים "ימים טובים" (שדורג במקום ה-10 במצעד השנתי של גל"צ ובמקום ה-15 במצעד השנתי של רשת ג' של אותה שנה) ו"כדורים פורחים" . בעקבות רצונו בקריירה עצמאית, ללא תכתיבים מסחריים ובעקבות טענתו על ניצול של האמנים מצד חברות התקליטים, עזב לב לאחר מאבק מתוקשר את חברת "הד ארצי" (שפשטה את הרגל שנה מאוחר יותר ונמכרה לחברת אן-אם-סי) ופצח בקריירה עצמאית.
RBS
בעקבות זאת נחשב נימרוד לב לאמן הישראלי הראשון שפנה להיות אמן עצמאי (אינדי) מבחירה. בעקבותיו באו אמנים נוספים וכתוצאה מכך שינתה תעשיית המוזיקה הישראלית את פניה. המונופול של חברות התקליטים הגדולות (המייג'ורים) נפתח לתחרות חופשית של אמנים ומפיקים עצמאים.
בהמשך שנת 2001 יצא "Starlight Flies", הסינגל הראשון של ההרכב Rhythm Beating Silence - RBS, בו חבר נימרוד לב עם אירית ועם יניב שנק, במסגרת "טאלה הפקות", הלייבל העצמאי של RBS. בשנת 2002 הוציא ההרכב את הסינגלים "בשמש העולה" ו"על הכביש" שזכה בפרס נוצת הזהב ל"קליפ השנה", בשנת 2003 את הסינגלים "עולמות אחרים" ו"צ'יינה" (שבו השתתף גם יהל) ובשנת 2004 את "פתאום ורשת החשמל" למילותיו של המשורר מאיר ויזלטיר (שהוקלט במסגרת התוכנית 9 שעות ושיר בערוץ מוזיקה 24). רק השיר "צ'יינה" נכנס לרשימת ההשמעה של גלגלצ, ובעקבות כך הקליט ההרכב את השיר "וגאס", שבו מתוארת התחנה כ"חבורה של רובוטים" שבוחרת מה תשמע מדינה שלמה.
לב השתתף באלבומם של "חיילי הנקמה" (בשיר "לאס וגאס") ויחד עם חבריו ל-RBS הפיק וביים את הקליפ לשיר "אמריקה" של להקת אתניX.
בין השנים 2003–2006 ערך והגיש נימרוד לב יחד עם חבריו בRBS תוכנית רדיו, "הסינדיקט", ברדיו צפון ללא הפסקה.
לואי בוסנאר
לואי אנרי בוסנאר (בצרפתית: Louis Henri Boussenard; 4 באוקטובר 1847 - 11 בספטמבר 1910) היה סופר צרפתי.
נימרוד לב
RBS
בזמן מלחמת לבנון השנייה הוציאו חברי ההרכב RBS, העובדים וחיים בצפון ישראל, את "The Web Digital Album", אלבומם הראשון שאינו ניתן לרכישה בחנויות אלא רק להורדה חופשית באינטרנט תחת רישוי CC. השיר "מקום שהוא בית" המופיע באלבום כולל הקלטות נפילת קטיושות ורעמי תותחים כפי שהוקלטו בעת המלחמה באולפן של RBS בצפון הארץ. השירים "מקום שהוא בית" ו"הפכתי שבוי" מופיעים גם באוסף "לצפון באהבה" שהוציאה רשת ג' אחרי מלחמת לבנון השנייה.
בהזמנת "קול ישראל", הפיק מוזיקלית וביצע בשנת 2010 חידוש לשיר "יש לי חלום" של משה וילנסקי ויחיאל מוהר, לכבוד ספיישל מאה שנה להולדת וילנסקי. השיר יצא במהדורה מוגבלת ושודר לראשונה בפסח אותה שנה.
לואי בוסנאר
ביוגרפיה
זמן קצר לאחר פרוץ המלחמה, נאלץ בוסנאר להיכנע לכוח פרוסי בקרב שאמפיניי, חוויה משפילה שנצרבה בנפשו ונחשבה לימים ככזו שסייעה לעצב את הנימה הצרפתית-פטריוטית השזורה בסיפוריו. לאחר שהשתחרר מהצבא בדרגת סגן, השלים את לימודי הרפואה שלו, עבר לפריז והחל לעבוד כעיתונאי.
במשך עשר שנים בקירוב פרסם בעיתונים סיפורי מתח בלשון קלה ועממית וכן רומנים היסטוריים בהמשכים בנוסח אלכסנדר דיומא האב, שזכו לקהל קוראים עצום, בעיקר בקרב בני הנוער. ב-1880 יצא לסדרה של מסעות בארצות רחוקות - מרוקו, מרכז אפריקה, דרום אפריקה, אמריקה, האיים האנטילים ועוד -ששימשו לו מאגר לא-אכזב לשורת ספרי מסעות והרפתקאות רבי הצלחה.
נימרוד לב
אקטיביזם
לב הוא מהאמנים שהתנגדו לתוכנית ההתנתקות, הופיע בהתנדבות בהפגנת סטודנטים באוניברסיטת תל אביב נגד המהלך והתראיין לעיתונות ולטלוויזיה, שם טען כי הפינוי מסוכן לדמוקרטיה הישראלית ודיבר על פוסט-ציונות.
בסוף שנת 2005 נאם לב בכנס הבחירות המסכם של בנימין נתניהו והודיע על תמיכתו בנתניהו ובליכוד בבחירות לכנסת ה-17. במהלך מערכת הבחירות כתב לב בלוג חברתי באתר וואלה!.
לואי בוסנאר
ביוגרפיה
מבקרים רבים הישוו את יצירתו לזו של סופר ההרפתקאות הנרי ריידר הגרד, ואף העניקו לו את התואר "הגרד הצרפתי". מבקר הספרות אוריאל אופק כתב עליו: "בוסנאר השכיל לשלב בספריו הרבים עלילה דרמטית רבת מתח, תיאורים ססגוניים של נופים אקזוטיים וטיפוסים אמיצי לב, כאשר על כל אלה שורה אווירת מרחבים. אין בסיפוריו עומק רב, אך יש בהם סגנון קל ובידור שווה לכל נפש".
ספריו של בוסנאר תורגמו לשפות רבות וחלקם נקראים עד היום. הוא הלך לעולמו בעיר אורליאן שבצרפת ב-11 בספטמבר 1910. לאחר מותו גברה הדרישה לספריו עוד יותר וברוסיה, למשל, תורגמו ארבעים מהם לשפה הרוסית ופורסמו ב-1911.
נימרוד לב
אקטיביזם
במהלך מלחמת לבנון השנייה, הלחינו והקליטו נימרוד לב ו-RBS יחד עם קרנית גולדווסר את השיר "הפכתי שבוי", למילים שכתב משה קלוגהפט. לב היה שותף פעיל במחאה הציבורית שקמה אחרי המלחמה.
חזרה לקריירת סולו
ב-2011 שב לב לפעילות סולו, יצא לסיבוב הופעות יחד עם אלון גל ואף הפיק מוזיקלית את שיריו של גל. כחלק מסיבוב זה הוציא לב שיר בשם "קיץ בא".
ביולי 2012 הוציא שיר ראשון מתוך אלבום חדש, "אוקיינוס", שאת מילותיו כתבה בת זוגו, העיתונאית נועה בנוש. הוצאת השיר לוותה בפעילות אינטרנטית חדשנית שכללה וידאו קליפ להפצה דרך יו-טיוב ובו תיעדו בני הזוג את חיי החתולים שלהם, וקמפיין ראשון מסוגו בעולם לבחירת עטיפת הסינגל ברשת החברתית לשיתוף תמונות "אינסטגראם".
סינגלים נוספים שיצאו מהאלבום הם "אדום" שנכתב בידי בנוש והלחין לב בעקבות מבצע "עמוד ענן" והשיר "אחי הגדול" שכתב נמרוד לזכר אחיו שנפל בעת שירותו הצבאי. בשיר מנגנת אמו הפסנתרנית נעמי לב, בעיבוד לפסנתר שכתב עבורה דניאל סלומון.
ביולי 2013 התפרסם קליפ לשיר "לחלום אותך", מתוך אלבום הסולו של נמרוד לב. בקליפ הלא שגרתי, שביים אופיר לובל (שלישית "פרוזאק", "ארץ נהדרת"), מופיעה ליאת הר לב (כוכבת הסדרה "רמזור"), ככלתו של לב הנקלעת ביום חתונתם לעימות עם נינג'ות ומפליאה בהם את מכותיה. בקליפ השתתפו גם מומחי אמנויות לחימה.
בדצמבר 2013 הוציא לב את "זורק לה עוגיה", אלבום הסולו השלישי שלו; והראשון אחרי 12 שנה. באלבום משתף שוב לב פעולה עם המשורר רוני סומק בביצוע משותף ל"הטמפרטורה היא אבק שרפה" שכתב סומק והלחין לב.
בינואר 2013 השתתף נמרוד לב גם בפרויקט "פנסים" של המוזיקאי אלירן אביתר לוי ושר את הסינגל השני מתוכו, "מתחיל עכשיו".
ב-2015 השתתף בכתיבת השיר הדו-לשוני (אנגלית וצרפתית) של קורין אלאל ועמית שקד, "Good to go".
ב-2016 נמרוד לב הפיק מוזיקלית את הדואט של ג'וזי כץ וברק ויס, "נמס בזמן".
פרדריק המילטון-טמפל-בלקווד
פרדריק טמפל המילטון-טמפל-בלקווד, מרקיז דפרין ואווה הראשון (באנגלית: Frederick Temple Hamilton-Temple-Blackwood, 1st Marquess of Dufferin and Ava; 21 ביוני 1826 – 12 בפברואר 1902) היה פקיד ממשלתי בריטי וחבר בולט בחברה הוויקטוריאנית. בנעוריו הוא היה דמות פופולרית בחצר המלכות של המלכה ויקטוריה ונודע בציבור לאחר שפרסם דיווח רב-מכר על מסעותיו בצפון האוקיינוס האטלנטי.
נימרוד לב
חזרה לקריירת סולו
באוקטובר 2017 הוציא לב את הסינגל "שמש", בהפקתם ובהשתתפותם של הצמד גיא ויהל. הווידאוקליפ לשיר הוא מתוך תיעוד חתונתם של לב ובנוש.
פרדריק המילטון-טמפל-בלקווד
לימים הוא נודע כאחד הדיפלומטים המוצלחים ביותר בתקופתו. הקריירה הארוכה שלו בשירות הציבורי החלה כאשר הוא שימש כנציג דיפלומטי בסוריה ב-1860, שם כישרונותיו הדיפלומטיים סייעו לאינטרסים הבריטיים למנוע מצרפת להקים מדינה קליינטית בלבנון. לאחר הצלחתו בסוריה שירת דפרין בממשלת בריטניה כצ'נסלור של דוכסות לנקסטר וכתת-שר המלחמה. ב-1872 הוא מונה למושל הכללי של קנדה, השלישי מאז איחוד קנדה, חיזק את הקשרים האימפריאליים בשנים הראשונות של הדומיניון, וב-1884 הוא הגיע לפסגת הקריירה הדיפלומטית שלו כמשנה למלך של הודו.
נימרוד לב
חזרה לקריירת סולו
בדצמבר 2017 הוציא לב את "ממטר". השיר הוקלט בלונדון בהפקתו של יועד נבו.
בפברואר 2018 לב הפיק מוזיקלית את שיר הבכורה של המוזיקאי עמרי סמדר יחד עם הזמרת אסתר רדא, "Your love is mine".
פרדריק המילטון-טמפל-בלקווד
לאחר פרישתו מהשירות הדיפלומטי ב-1896 עברו שנותיו האחרונות בצל טרגדיה אישית וניסיונות עגומים להבטיח את מעמדה הכלכלי של משפחתו. בנו הבכור נהרג במלחמת הבורים ובן אחר שלו נפצע קשה. הוא שימש כיושב הראש של חברת כרייה, שפשטה את הרגל לאחר שנפלה קורבן לנוכלות, אף על פי שהוא לא התמצא בנושא. הביוגרף שלו, דוונפורט-הנייס אמר שהוא היה "בעל דמיון, סימפתי, בעל לב חם ותכליתי".
נימרוד לב
חזרה לקריירת סולו
בסוף 2018 יצא הסינגל "מאמין". השיר יצא בשתי גרסאות. אחת בהפקתו של לב עצמו, והשנייה בהפקתו של סבו. הוצאת השיר לוותה בפרסומו של טור דעה בעיתון ישראל היום, "להיות יהודי דור 3.0", בו שטח לב את תפיסת עולמו כמאמין שומר מצוות מזה שנים רבות, שאינו חש בצורך להחליף את סביבתו התרבותית והחברתית ה'חילונית' עקב כך.
פרדריק המילטון-טמפל-בלקווד
ראשית חייו
המילטון-טמפל-בלקווד היה בן לאליטה האנגלו-אירית. מצד אמו הוא היה צאצא של מתיישבים סקוטים שהיגרו למחוז דאון בראשית המאה ה-17. משפחת בלקווד הפכה לבעלת קרקעות בולטת באלסטר במאתיים השנים הבאות. ב-1763 הוענק לה תואר ברונט וב-1800 תואר ברון דפרין. למשפחה הייתה השפעה בפרלמנט בשל שליטתה במחוז קיליי (Killyleagh). הנישואים במשפחה הועילו רבות לבעלותה על קרקעות ולקשירת יחסים בחברה הגבוהה. אמו, הלן סלינה שרידן, הייתה נכדתו של המחזאי ריצ'רד ברינסלי שרידן, וייחוס זה קישר אותו למעגלים הספרותיים והפוליטיים של אנגליה.
נימרוד לב
חזרה לקריירת סולו
במהלך הסגר של פסח 2020 בעת משבר הנגיף, הוציא לחן חדש למזמור תהילים "יודוך עמים" שהקליט בביתו. הלחן החדש הופץ בפייסבוק בלבד ולמרות שלא יצא באופן רשמי, הושמע רבות בכאן מורשת ואף נכנס לפליילייסט של גלגלצ.
פרדריק המילטון-טמפל-בלקווד
ראשית חייו
הוא נולד ב-1826 בפירנצה, אז בירת הדוכסות הגדולה של טוסקנה שבחצי האי האיטלקי. הוא התחנך באיטון קולג' ולמד בקולג' כרייסט צ'רץ' שבאוקספורד, שם הוא היה לנשיא אגודת אוקספורד (Oxford Union) לדיבייט, אף על פי שהוא עזב את אוקספורד לאחר שנתיים בלבד מבלי להשלים את לימודי התואר. עוד בתקופת לימודיו הוא ביקר בסקיברן שבמחוז קורק כדי לבחון מקרוב את השפעתו של רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד. הוא הזדעזע ממראה עיניו והוא החליט לגייס כספים לטובת העניים הרעבים. ב-1841, עוד בעת לימודיו, הוא ירש את תואר הברון מאביו וב-1849 מונה כלורד במשק הבית המלכותי (Lord-in-Waiting) של המלכה ויקטוריה. ב-1850 הוענק לו בנוסף תואר ברון קלנבוי.
ב-1856 הוזמן דפרין להפלגה על הסקונר "פואם" (Foam) ויצא למסע ברחבי צפון האוקיינוס האטלנטי. היבשה הראשונה שאליה התקרב הייתה איסלנד, שם הוא ביקר בבירה הקטנה של האי, רייקיאוויק, במישורי ת'ינגווליר ובגייזיר (Geysir). בשובו לרייקיאוויק נגררה ה"פואם" צפונה על ידי ספינה צרפתית. הוא הפליג בקרבת האי יאן מאיין, אך לא עלה בידו לנחות עליו בשל שכבת קרח עבה והוא הצליח לצפות רק בקטע קטן מאדמת האי מבעד לערפל. משם הפליגה הספינה הלאה לצפון נורווגיה ועצרה בהמרפסט לפני שהפליגה לשפיצברגן.
נימרוד לב
חזרה לקריירת סולו
בהמשך לפעילותו למען תרבות חופשית, הקים לב את לייבל "הבית" יחד עם זוגתו אשת התקשורת והאסטרטגיה נועה בנוש. הלייבל הוקם כדי לענות על צורכיהם של אמנים עצמאיים ולייעוץ אסטרטגי לפרויקטים, ביניהם האלבום "בכל זאת אינני נפרד" בשיתוף עם בית הספר הבינלאומי להוראת השואה של "יד ושם" להפצת שיריו של המשורר הנער היהודי-הונגרי גאבור ארדש שנספה בשואה.
פרדריק המילטון-טמפל-בלקווד
ראשית חייו
בשובו פרסם דפרין ספר אודות מסעותיו משם "מכתבים מקווי הרוחב הגבוהים" (Letters from High Latitudes). ביחסו הציני וקצבו מלא החיים, נחל ספר זה הצלחה רבה וניתן לראות בו כאב הטיפוס לספרי המסעות הקומיים. הוא הודפס ושוב במשך שנים ותורגם לצרפתית ולגרמנית. בספר מופיעים מכתביו של דפרין שמוענו לאמו, שאתה הוא פיתח יחסים קרובים מאוד לאחר מות אביו כאשר הוא היה בן 15.
קריירה דיפלומטית
על אף ההצלחה הכבירה של ספרו, לא פיתח דפרין קריירה ככותב, אף על פי שהוא היה ידוע בשל כתיבתו הכישרונית לכל אורך חייו. תחת זאת הוא היה למשרת ציבור, כשהמינוי המשמעותי הראשון שלו היה מינויו ב-1860 לנציג הבריטי במשלחת לסוריה שתפקידה היה לחקור את הגורמים לפרוץ מלחמת האזרחים מוקדם יותר אותה שנה, שבה סבלה האוכלוסייה הנוצרית מרונית ממעשי טבח מצדה של האוכלוסייה המוסלמית והדרוזית. בעבודתו המשותפת עם הנציגים הצרפתים, הרוסים, הפרוסים והעות'מאנים בוועדה, התבלט דפרין בהשגת המטרות של המדיניות הבריטית במרחב. הוא חיזק מחדש את שלטונה של האימפריה העות'מאנית באזור, מנע מהצרפתים להקים מדינה קליינטית בלבנון ומאוחר יותר הבטיח את יציאתו של כוח הכיבוש הצרפתי מסוריה. הוא גם הגן על האינטרסים של העדה הדרוזית, שאתה היה לבריטניה שיתוף פעולה ארוך ימים. שאר חברי הוועדה נטו לדכא את הדרוזים, אך דפרין גרס שאם הנוצרים ינצחו במלחמה יתחולל מרחץ דמים. במסגרת התוכנית לטווח ארוך הוסכם על ידי הוועדה שהשלטון באזור יופרד, על פי הצעתו של דפרין, בין סוריה לבין לבנון.
הישגיו של דפרין בסוריה היוו פתיחה לקריירה הארוכה והמוצלחת שלו בשירות הציבורי. ב-1864 הוא מונה לתפקיד תת-מזכיר המדינה לענייני הודו וב-1866 הוא מונה לתפקיד תת-שר המלחמה. ב-1868 הוא התמנה לתפקיד הצ'נסלור של דוכסות לנקסטר בממשלתו של ראש ממשלת בריטניה ויליאם גלאדסטון. ב-1871 הוענק לו תואר אצולה, רוזן דפרין במחוז דאון וויקונט קלאנדבוי.
המושל הכללי של קנדה
לאחר מות אמו התקדמה הקריירה הדיפלומטית של דפרין במהירות. ב-1872 הוא מונה לתפקיד המושל הכללי של קנדה ושש שנות כהונתו בתפקיד עמדו בסימן של שינויים משמעותיים ומהירים בהיסטוריה של קנדה. באותה תקופה התקבל אי הנסיך אדוארד לקונפדרציה והוקמו כמה מוסדות קנדיים נודעים, כמו בית המשפט העליון של קנדה, המכללה המלכותית הצבאית של קנדה ומסילת הברזל האינטרקולוניאלית.
דפרין סבר ששני קודמיו לא העניקו לתפקיד את תשומת הלב הראויה לו. הוא נטל במודע חלק פעיל יותר בתפקידו והשתדל מאוד ליצור מגע ישיר יותר עם פשוטי העם. הוא נהג לשוחח בנחת עם מגוון רחב של אנשים, הן ממוצא אנגלי והן ממוצא צרפתי ונודע בשל קסמו והכנסת האורחים שלו. בעוד שמושל כללי חלש או חסר כריזמה עלול היה להחליש את הקשר עם האימפריה, דפרין חש שמעורבות אישית שלו עם אוכלוסיית הדומיניון תחזק את הקשרים החוקתיים עם בריטניה. הוא ערך ביקורים בכל הפרובינציות והטריטוריות של קנדה והיה המושל הכללי הראשון שביקר במניטובה.
הלורד דפרין היה מעורב ככל שהתאפשר לו בפוליטיקה הקנדית והוא אף הרחיק לכת ויעץ לשרי הממשלה לסגת מצעדי מדיניות שהוא היה סבור שהם שגויים. הוא עקב בעניין אחר דיוני הפרלמנט של קנדה, אף על פי שכנציג המלכה הוא היה מנוע מלהיכנס לבית הנבחרים של קנדה. הוא הקים את לשכת המושל הכללי בבניין הפרלמנט וליידי דפרין נכחה בדיונים רבים ונהגה לדווח לו עליהם. ב-1873 פרצה "השערורייה הפסיפית", בה הואשמה ממשלתו השמרנית של ג'ון אלכסנדר מקדונלד על ידי האופוזיציה הליברלית בצעדים פיננסיים בלתי ראויים בנוגע לסלילתו של קו הרכבת הקנדית הפסיפית. דפרין פיזר את הפרלמנט והקים ועדת חקירה שפסקה נגד הממשלה ומקדונלד נאלץ לפרוש מתפקידו.
באותה שנה הנהיג דפרין את חלוקתה של "המדליה האקדמית של המושל הכללי" עבור הישגים אקדמאים בולטים של סטודנטים קנדיים. מדליות אלו היו היוקרתיות ביותר שניתן היה לחלק לציבור הסטודנטים הקנדים ובמשך השנים הוענקו יותר מ-50,000 מדליות. הוא גם הנהיג את חלוקתם של כמה פרסי ספורט, כולל טורניר הקליעה של המושל הכללי. וגביע המושל הכללי לקרלינג.
דפרין ערך כמה שיפורים והרחבות באחוזת רידו, המעון הרשמי של המושל הכללי. ב-1873 הוא הוסיף למבנה אולם נשפים וב-1876 הוא בנה את "חדר האוהל" שישמש כאכסניה למספר ההולך וגדל של האירועים שנערכו באחוזה. הוא גם אפשר לפשוטי העם להגיע לאחוזה כאשר הוא בנה משטח החלקה על הקרח שלבנייתו הוא תרם 1,625 דולר קנדי מכספו הפרטי, שמאוחר יותר הוחזרו לו על ידי ממשלת קנדה. השימוש הציבורי במשטח ההחלקה היה מותנה בלבוש ראוי. תוספות אלו לאחוזת רידו הפכו אותה למרכז החיים החברתיים של קנדה.
משפחת דפרין עשתה גם שימוש תכוף במצודת קוויבק שבקוויבק סיטי כמעון המשני של המושל הכללי והם פיתחו זיקה חזקה לעיר ולקשריה ההיסטוריים המשמעותיים עם האימפריה הבריטית. כאשר החלו פרנסי העיר ליזום את הריסת החומות העתיקות של העיר, הזדעזע דפרין מכך ושכנע אותם לסגת מהמהלך ולתקן או לשקם את מה שכבר נהרס. לימים הוכרזה קוויבק סיטי העתיקה ב-1985 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. הופעתו האחרונה של דפרין כמושל הכללי הייתה בקוויבק סיטי בטקס הנחת אבן הפינה לטיילת שנקראה על שמו והמשקיפה על נהר סנט לורנס. טיילת זו נבנתה על פי תוכניות העיצוב של דפרין עצמו והיא מהווה את המורשת החזקה ביותר שלו בקנדה.
ליידי דפרין שמרה גם היא על פרופיל ציבורי גבוה ביותר במהלך כהונתו של בעלה כמושל הכללי והתלוותה אליו בנסיעותיו ובהופעותיו הציבוריות התכופות. בביקורם במניטובה בספטמבר 1877 תקעו כל אחד מהם יתד במסילת הברזל הפסיפית שנבנתה אז והקטר הראשון במסילה הושק בשם "ליידי דפרין". במשך כל זמן שהותה בקנדה כתבה הליידי מכתבים לאמה באירלנד שמאוחר יותר נאספו ופורסמו כספר בשם "היומן הקנדי שלי" (My Canadian Journal). לימים היא ציינה שמכל התנסויותיה, התקופה המאושרת ביותר הייתה תקופת שהותם בקנדה.
האהדה הציבורית כלפי בני הזוג והשפעתם בקנדה משתקפות במספר רב של בתי ספר, רחובות ובניני ציבור שנקראו על שמם. במיוחד זכור הלורד דפרין במניטובה, בשל היותו המושל הכללי הראשון שערך ביקור בפרובינציה. פסל בדמותו ניצב מחוץ לבניין הפרלמנט המקומי.
רוסיה וטורקיה
לאחר עזיבתו את אוטווה ב-1878 עם סיום תפקידו, שב דפרין לבריטניה כדי להמשיך את הקריירה הדיפלומטית שלו. בין השנים 1879 – 1881 הוא שימש כשגריר בריטניה באימפריה הרוסית ולאחר מכן ועד לשנת 1884 כשגריר באימפריה העות'מאנית. אף על פי שקודם לכן הוא שירת תחת ממשלות ליברליות התרחק דפרין בהדרגה מהשקפותיו של גלאדסטון בנוגע למדיניות הפנים ולמדיניות באירלנד, במיוחד בנוגע לחוקי הקרקעות האיריות מהשנים 1870 ו-1881 שבשניהם נעשו ניסיונות לפתור את סוגיות זכויות המחזיקים בקרקעות ובעליהן. לתפקיד השגריר ברוסיה הוא מונה על ידי ראש הממשלה השמרני בנג'מין דיזראלי.
תקופת שהותו של דפרין ברוסיה הייתה שקטה יחסית מהבחינה הפוליטית והדיפלומטית ומכתביו מאותה תקופה עסקו בעיקר בחיי החברה שלו שם. בעת שהותו שם הוא החל ללטוש את עיניו לתפקיד הדיפלומטי הבכיר ביותר, מושל הודו. אף על פי כן, ב-1880 ירש לורד ריפון את הלורד לייטון בתפקיד, בעיקר בשל אמונתו הקתולית של ריפון, שבשל כך לא יכול היה לשבת בקבינט ממשלת בריטניה. תפקידו הדיפלומטי הבא של דפרין היה בקונסטנטינופול.
תקופת כהונתו שם עמדה בסימן כיבוש מצרים על ידי בריטניה, שהייתה אז מבחינה טכנית חלק מהאימפריה העות'מאנית, ושבוצע באמתלה של "השבת החוק והסדר" בעקבות הפגנות נגד זרים באלכסנדריה שבהם נהרגו כמעט חמישים נתינים זרים ודפרין היה מעורב מאוד באירועים שנגעו לכיבוש. הוא הצליח להבטיח שלאימפריה העות'מאנית לא תהיה דריסת רגל צבאית במצרים ופייס את האוכלוסייה המקומית לאחר שמנע את הוצאתו להורג של עוראבי פאשה שעמד בראש מרד עוראבי. עוראבי הוביל את ההתנגדות להשפעות הזרות על מצרים ולאחר הכיבוש הבריטי היו רבים בקבינט שרצו לראותו על עמוד הגרדום. דפרין, בהאמינו שצעד כזה עלול לעורר רק התנגדות נוספת, דאג שתחת זאת יוגלה עוראבי לציילון.
ב-1882 נסע דפרין למצרים כדי לעמוד על תהליך הארגון מחדש של הארץ. הוא כתב דו"ח בו פירט כיצד היטיב הכיבוש עם מצרים באמצעות תוכניות לפיתוח שבהן היו המקומיים מעורבים בניהול המדינה. רפורמות שהונהגו בהמשך הותוו בעיקר לאור קווי המתאר שהוא קבע.
מושל הודו
ניסיונו ברוסיה ובטורקיה חיזקו אף יותר את מודעותו של דפרין למקומה של האימפריה הבריטית במארג היחסים הבינלאומיים ותקופת כהונתו ברוסיה סיפקה לו תובנה עמוקה בנוגע לאיום הרוסי על שלטונה של בריטניה בהודו. ב-1884 הוא הגיע סוף סוף לפסגת שאיפותיו הדיפלומטיות כאשר התמנה לתפקיד מושל הודו.
כמו בקנדה, הוא היה אחראי על מספר לא מבוטל של שינויים שהתחוללו אז בתת-היבשת. קודמו בתפקיד, הלורד ריפון, על אף האהדה שרחשו לו המקומיים, לא היה אהוד כלל וכלל על האוכלוסייה האנגלית המקומית, שהתנגדה לקצב המהיר של הרפורמות שהונהגו על ידו. כדי לנחול הצלחה כלשהי בתפקידו, היה על דפרין להשיג את תמיכתן של שתי הקהילות. מכל הבחינות הוא נחל הצלחה מרובה בכך והתמיכה שהוענקה לו הייתה מכל חלקי האוכלוסייה בהודו. הוא הצליח לקדם את עניינם של הלאומנים ההודים מבלי לספוג התנגדות מהלבנים השמרנים. בין שאר הדברים, נוסדה ב-1885 מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי והוא הניח את היסודות להקמתו של צבא הודו הבריטית כאשר הוא הקים את "גיס השירות האימפריאלי" (Imperial Service Corps) שקציניו היו הודים מקומיים.
לעיתים מזומנות הוא עסק בסוגיות מקומיות במהלך תקופת כהונתו. הוא טיפל ב"תקרית פנג'דה" באפגניסטן ב-1885, שבה כוחות רוסיים חדרו לשטח המדינה באזור נווה המדבר פנג'דה. בריטניה ורוסיה היו מעורבות מזה עשרות שנים במלחמה קרה וירטואלית במרכז אסיה ובהודו, שהייתה ידועה בכינוי המשחק הגדול ותקרית פנג'דה איימה להצית עימות בעצימות גבוהה. דפרין ניהל משא ומתן להסדר שעל פיו המשיכה רוסיה להחזיק בפנג'דה, אך ויתרה על שטחים אחרים שתפסה במהלך התקדמות חייליה. תקופת כהונתו של דפרין כמושל הודו עמדה גם בסימן סיפוחה של בורמה העילית ב-1886, לאחר שנים רבות של לוחמה שקטה ומעורבות בריטית בפוליטיקה הבורמזית הפנימית.
ב-1888 פרסם דפרין "דין וחשבון על מצב המעמדות הנמוכים של אוכלוסיית בנגל" (שנודע כ"דו"ח דפרין"). דו"ח זה כיוון את אור הזרקורים למצבן של השכבות החלשות של בנגל והלאומנים עשו בו שימוש כדי לסתור את הטענה ששלטון בריטניה בהודו היטיב עם השכבות החלשות של החברה ההודית. בעקבות פרסום הדוח המליץ דפרין על הקמתן של מועצות ארציות ומחוזיות בשיתוף חברים הודים, וזאת על פי דרישת המפתח של הקונגרס הלאומי ההודי באותה תקופה.
תקופת כהונתו כמושל הודו תוארה בפואמה של רודיארד קיפלינג, "משנה למלך אחד פורש" (One Viceroy Resigns), שנכתבה מנקודת מבטו של דפרין הנותן עצה ליורשו בתפקיד, הלורד לנדסאון.
ליידי דפרין ליוותה את בעלה במסעותיו בהודו וקנתה שם לעצמה בזכות פעילותה החלוצית בהדרכה רפואית לנשות הודו. סיפורי מסעותיה ותמונותיה מאותה תקופה, לצד פעילותה הרפואית, היוו אתגר לכמה הנחות יסוד מסורתיות בנוגע לתפקידן של הנשים בחברה הקולוניאלית.
שנותיו האחרונות
לאחר שובו מהודו המשיך דפרין את הקריירה הדיפלומטית שלו ובין השנים 1888 –1891 הוא שימש כשגריר בריטניה באיטליה. בעת מינויו לתפקיד זה הוענקה לו דרגת אצולה גבוהה יותר כמרקיז דפרין ואווה במחוז דאון ובפרובינציית בורמה וכרוזן אווה בפרובינציית בורמה. בין השנים 1891 – 1896 הוא שימש כשגריר בצרפת ובתפקידו זה הוא ניהל כמה משברים ביחסי הממלכה המאוחדת-צרפת והוא הואשם על ידי גורמים מסוימים בעיתונות הצרפתית שהוא ניסה לחתור תחת יחסי צרפת-רוסיה. באותה תקופה הוא סייע להקים אגודה אנגלו-צרפתית שהייתה מעורבת מאז בניהולו של המכון בפריז של אוניברסיטת לונדון. לאחר שובו מצרפת נבחר דפרין לתפקיד נשיא החברה הגאוגרפית המלכותית ולרקטור אוניברסיטת אדינבורו ואוניברסיטת סנט אנדרוז. ביוני 1901 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת גלאזגו.
זמן קצר לאחר מכן נהרג בנו הבכור של דפרין במלחמת הבורים. דפרין שב למעונו הכפרי בקלנדבוי שליד בנגור, מחוז דאון. לאחר התרופפות בריאותו, מת הלורד דפרין ב-12 בפברואר 1902. ליידי דפרין מתה ב-25 באוקטובר 1936.
לולינגיט
לוֹלינגיט הוא צורת המינרל של ארסניד הברזל ונוסחת המבנה שלו היא FeAs2.
פרדריק המילטון-טמפל-בלקווד
משפחתו
הלורד דפרין הוסיף לעצמו את השם "המילטון" על פי הרשאה מלכותית ב-9 בספטמבר 1862, זמן קצר לפני נישואיו להריוט ג'ורג'ינה רואן-המילטון ב-23 באוקטובר אותה שנה. היה לו קשר משפחתי רחוק למשפחתה של אשתו ומטרת הנישואין הייתה בין השאר לגשר על עוינות ארוכת שנים בין שתי המשפחות. ב-13 בנובמבר 1872 הוא הוסיף לעצמו גם את השם "טמפל". לזוג נולדו שבעה ילדים. השניים הצעירים, בן ובת, נולדו בקנדה:
זמן קצר לאחר נישואיו התרגז הלורד דפרין מנישואיה של אמו לידידו, ג'ורג' היי, רוזן גילפורד, שהיה צעיר ממנה ב-17 שנים. נישואים אלו היו שערורייה חברתית, אך הלורד גילפורד מת שבועיים בלבד לאחר חתונתם. על אף חוסר שביעות רצונו מנישואיה השניים של אמו, מותה ב-1867 השפיע עליו קשות והוא בנה מגדל לזכרה באחוזת קלנדבוי. מפרץ סמוך נקרא גם הוא על שמה.
לולינגיט
הלולינגיט תואר לראשונה ב-1845 מדוגמית שנמצאה במכרה וולפבאו (Wolfbau) במחוז ללינג (Lölling) סמוך לעיירה הטנברג (Hüttenberg) שבמדינת קרינתיה שבאוסטריה ומכאן שמו. המינרל מוכר בשמות נוספים כדוגמת לויקופיריט.
פרדריק המילטון-טמפל-בלקווד
רוח הרפאים
לעיתים קרובות נהג דפרין לספר כיצד הוא נתקל פעם ברוח רפאים שהצילה את חייו. ב-1849, באחד הלילות, כאשר הוא התארח בבית במחוז אופאלי שבאירלנד, הוא שמע קול של עגלת מתים. הוא הביט מטה וראה אדם חוצה את המדשאה כשהוא נושא ארון מתים על גבו. האיש עצר והביט אל דפרין ומבטיהם נפגשו לרגע קט לפני שהאיש המשיך לצעוד ונעלם באפלה. דפרין היה סבור שכל האירוע היה רק חלום רע, אך בבוקר המחרת אמרה לו בעלת הבית שבפעם הבאה שהוא יראה מחזה כזה, הוא ימות.