cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוסי ארנז
לוסי דזירה ארנז (באנגלית:  Lucie Désirée Arnaz ; נולדה ב-17 ביולי 1951) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית. ארנז הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על הופעתה בסרט "זמר הג'אז".
חיים אישיים
ארנז היא בתם של הקומיקאית וכוכבת הקולנוע לוסיל בול ושל המפיק והשחקן הקובני-אמריקאי דזי ארנז. נולדה בלוס אנג'לס ולמדה במוסדות לימוד קתוליים. ארנז היא אחותו של שחקן הקולנוע דזי ארנז ג'וניור. התחתנה לראשונה כשהייתה בת 20 עם השחקן פיל ונדרורט והתגרשה לאחר שש שנים. לארנז שלושה ילדים מבעלה השני השחקן לורנס לוקינביל.
אבעבועות רוח
אבעבועות רוח (באנגלית: Varicella, Chickenpox) היא מחלה נגיפית שכיחה ומידבקת הנחשבת כאחת ממחלות הילדות, אך בשנים האחרונות שכיחה גם בקרב מבוגרים, אצלם היא עלולה להיות מסוכנת במיוחד. גורם המחלה הוא נגיף ממשפחת נגיפי ההרפס הנקרא וריצלה זוסטר וירוס (Varicella Zoster Virus = VZV).
מהלך המחלה
תקופת הדגירה מההידבקות ועד להופעת הפריחה האופיינית היא 7–21 יום. כיומיים טרם הופעת הפריחה החולה עלול כבר להדביק דרך הפרשות הגוף. הפריחה מתבטאת בנגעים העוברים חמישה שלבים: הפריחה מתחילה כנגעים אדומים שטוחים (מקולות, Macula) בקוטר של מספר מילימטרים ההופכים בהמשך לנגעים המורמים מעט מן העור (פפולות, Papula). בהמשך נגעים אלה מתמלאים נוזל שקוף ונראים כשלפוחיות (וסיקולות, Vesicula), אחר כך הנוזל הופך מוגלתי (פוסטולות, Pustula) וזה השלב המדבק ביותר שכן השלפוחיות מכילות כמות גדולה של נגיפים. בסופו של התהליך השלפוחיות מתכסות בגלד ומתייבשות עד להיעלמותן (שלב הגלד, Crusta). בשלב זה הנגעים כבר אינם מדבקים.
לאורך שלבי המחלה החום בדרך כלל לא גבוה, והוא משתנה בהתאם למספר הנגעים (בילדים קטנים החום יכול להיות גבוה גם עם מספר נגעים קטן).
סיבוכים אפשריים
לאחר ההחלמה מן המחלה נושאים בני האדם באופן רדום בגופם את נגיף הוריצלה זוסטר. הם אמנם מחוסנים מהידבקות חוזרת במחלת אבעבועות הרוח, אך נגיף זה עשוי, לפעמים לאחר שנים, לגרום להתפרצות מחלה הנקראת שלבקת חוגרת.
טיפול תומך
הטיפול באבעבועות רוח הוא בעיקר טיפול תומך המתמקד בהפחתת הגרד, אך יש לו משמעות גדולה במניעת חדירת זיהום חיידקי משני, לשם כך חשוב להקפיד גם על גזיזת ציפורניים, שטיפת ידיים ורחצה תכופה של הגוף. תרופות אנטי-היסטמיניות כגון פניסטיל, לוראטאדין (לורסטין) או ציטרזין (היסטזין, זילרג'י) מדכאים את תחושת הגרד וחלקם זמינים ללא מרשם רופא. מריחת נוזל מרגיע על הנגעים כגון תחליב קלמין עשוי לעזור אך מצד שני בהיותו חומר לא סטרילי המכסה את הנגעים מן העין הוא עלול לעודד ובעת ובעונה אחת להסתיר זיהום משני של הנגעים. אמבט שמנים רפואיים מרגיעי גרד כגון בלנאום הרמל פלוס או תמיסות עמילן גם הן משככות את תחושת הגרד.
תרופות אנטיויראליות
אציקלוביר היא תרופה אנטיויראלית היעילה לטיפול בזיהומים ממשפחת ההרפס. אציקלוביר מעכבת את התרבות הנגיף, מצמצמת את משך המחלה ומקטינה את הסיבוכים. התכשיר מומלץ במצבי מחלה קשים (כדוגמת דלקת מח), למבוגרים, מדוכאי המערכת החיסונית ונשים בשליש השלישי להריון. התרופה אינה מומלצת במקרה מחלה ללא סיבוכים מאחר שייתכנו תופעות לוואי כדוגמת פגיעה בתפקוד הכליות.
חיסון
החיסון כנגד אבעבועות רוח (Varilrix) הוא חיסון חי מוחלש. החיסון נמצא בשגרת החיסונים המומלצת בארצות הברית ובחלק מארצות אירופה. בישראל החיסון מומלץ על ידי איגוד רופאי הילדים, והחל מינואר 2009 ניתן דרך טיפת חלב כחלק מחיסון MMRV. החיסון ניתן לילדים מגיל שנה ומעלה. מומלצת מנת דחף של חיסון בגיל שש שנים.
החיסון נמצא יעיל במניעת סיבוכי אבעבועות רוח. במדינות בארצות הברית בהן הוכנס החיסון לשגרת החיסונים, נצפתה ירידה דרסטית בכמות האשפוזים על רקע המחלה, ולא תוארו מקרי מוות. עם זאת ידוע היום כי מתן מנה בודדת של חיסון לא מונע מחלה קלה, ואף תוארו התפרצויות של אבעבועות רוח (אם כי קלה) בילדים במעונות יום ובתי ספר. מאחר שמדובר בחיסון חי- מוחלש הרי שהחיסון עצמו עלול לגרום למחלת אבעבועות קלה ביותר (נגעים ספורים על העור) כשבועיים לאחר מתן החיסון. החיסון אסור במתן למדוכאי מערכת החיסון מאחר שאצלם עלולה להתפתח מחלה קשה יותר.
ניסיון של 30 שנה ביפן ולמעלה מעשור בארצות הברית הוכיחו את יעילותו של החיסון לפרקי זמן ארוכים. עם זאת, בישראל הוחלט להמליץ על מנת דחף בגיל שש בעקבות הטענה הרווחת כי החיסון מגן רק למשך עשר שנים ועלול לגרום לעלייה בתמותת מבוגרים מהידבקות במחלה עקב החלשות הנוגדנים. טענה נוספת גורסת שקיים חשש שמתן חיסון רק לחלק מהאוכלוסייה מפחית את תפוצת המחלה במידה כזו שאנשים שלא חוסנו לא ייחשפו ויידבקו במחלה (אפקט העדר), ומתוך כך לא יפתחו חסינות כנגדה. אפשרות זו מעמידה אנשים שלא חוסנו ולא חלו בסיכון מוגבר לחלות בגיל המבוגר. סביר להניח שאדם שחלה בעבר במחלת אבעבועות רוח לא ידבק שוב באותה המחלה כי הוא מחוסן ממחלה זו לכל החיים, אך ידועים מקרים שאדם חלה במחלה מספר פעמים, כנראה בעקבות כשל במערכת החיסונית.
שמעון פרידמן
שמעון פרידמן (1853 - 23 באפריל 1920, ה' באייר ה'תר"ף) היה מראשי הקהילה היהודית בחיפה בתחילת המאה ה-20 ומראשוני התעשיינים בעיר, בעלי יקב פרידמן בחיפה ובפתח תקווה.
ביוגרפיה
נולד בטבריה למשפחה חרדית מחסידות קרלין. לאחר נישואיו עסק במסחר. נסע לברלין ללמוד את מלאכת ייצור האלכוהול. בסוף שנת 1889 שב לארץ ישראל והתיישב בחיפה, והיה אחד מעשרת היהודים האשכנזים הראשונים שהתגוררו בעיר. עם בואו הקים בחיפה מפעל לייצור משקאות חריפים.
פרידמן היה מראשי הקהילה היהודית בחיפה וכיהן כחבר ועד העיר. הוא תרם להקמתם של מקווה טהרה ותלמוד תורה. בשנת 1903 היה הנציג היחיד מחיפה בקונגרס הציוני שנערך בירושלים במקביל לקונגרס הציוני העולמי השישי ("קונגרס אוגנדה").
בשנת 1912 רכש פרידמן את אחוזת לחמן בפתח תקווה, והקים שם יקב, אשר היה מפעל התעשייה הראשון בפתח תקווה. בפרק זמן מסוים פעלו שני היקבים של פרידמן במקביל בחיפה ובפתח תקווה.
משפחתו
בנו, אלעזר מרדכי פרידמן, המשיך לנהל את היקב. בתו של פרידמן, דינה, נישאה לשלמה זלמן נתנזון, ונודעה בפעילות חסד בחיפה, וכונתה "אם החולים והנזקקים".
תמיס (מיתולוגיה)
תמיס היא אלת הצדק במיתולוגיה היוונית. היא הטיטאנית אשר ייצגה את החוק העליון והסדר, והייתה אף אלת הנבואה ואחראית לאורקלים, בהם האורקל מדלפי. בתפקיד זה הייתה "הקול האלוהי" - תמיסתס, שהציג בפני האנושות את חוקי הצדק והמוסר.
תמיס הייתה כלתו של זאוס ויועצת עבורו לענייני החוק העליון והגורל. היא מזוהה לעיתים עם האלה דמטר, וכן ילדיה של תמיס הם בעלי תפקידים זהים לשל פרספונה, בתה של דמטר. היא אף מזוהה עם גאיה ששירתה כ"קול האדמה".
XSL
XSL (ראשי תיבות של eXtensible Stylesheet Language - שפת עיצוב בת הרחבה) היא משפחה של שפות הַתְמָרָה ועיצוב המאפשרות להמיר קובצי XML לפורמט אחר או להציגם באופן מסוגנן.
ישנן שלוש שפות תחת משפחה זו :
בסביבות הפיתוח של מיקרוסופט משתמשים לעיתים קרובות במינוח XSL על מנת לתאר את כלי הפיתוח XSLT שמומש לפי עקרונות מוקדמים של השפה כפי שהוגדרו לפי W3C.
היסטוריה
פרויקט XSL נוצר בתחילה כניסיון להוסיף (בדומה ל DSSSL) את כח סגנונות העיצוב וההדפסה ל-XML. בין השנים 1998 ו-1999 בוצע עיקר פיתוח ועיצוב הפרויקט.
ב-18 באוגוסט 1998 שוחררה לראשונה הגרסה הציבורית של השפה ובתאריך 15 באוקטובר 2001 הפכה לשפה המומלצת על ידי W3C.
הצורך והפתרון
פורמט XML נוצר על מנת לתאר נתונים ולכן מתמקד בכל הקשור למבנה הנתונים. בשל כך, כאשר מעוניינים להציג נתונים אלו בצורה מעוצבת עולות שתי בעיות עיקריות :
כפתרון למצב זה נוצר הפורמט XSL-FO. אשר למעשה היא שפת עיצוב המאפשרת הצגת קובץ XML ומורכבת יותר מ-CSS ויחודית עבור כל קובץ XML.
יכולות שפה זו גבוהות במיוחד מאחר שניתן לשלב בין היתר תגיות הלקוחות משפת HTML, שאילתות חיפוש בשפת xPath ועוד.
XSL Transformations
מוכר גם בשם XSLT, ראשי תיבות של eXtensible Stylesheet Language Transformations.
זהו למעשה קובץ טקסט מבוסס XML המיועד לביצוע התמרות על קובצי XML כלומר, להפוך קובצי XML ל"נוחים לקריאה".
המסמך המקורי נותר כפי שהוא; אבל, נוצר מסמך חדש המבוסס על הנתונים הקיימים בקובץ ה-XML.
הפלט יכול להגיע במגוון אפשרויות כגון : קובץ XML חדש, קובץ HTML, קובץ טקסט ועוד.
השימוש העיקרי בכלי זה הוא לרוב יצירת קובצי XHTML לאתר אינטרנט ו/או יצירת קובצי PDF באופן מקוון.
כמו כל שפת תכנות גם XSLT מושפעת משפות תכנות פונקציונליות ומבוססות טקסט כגון : SNOBOL או AWK.
ניתן להשוות שפה זו לשפת DSSSL שביצעה על קובצי SGML מה ש-XSLT מבצעת על קובצי XML.
הגרסה הקודמת של XSLT (1.1) שוחררה בשנת 2001.
XSLT 2.0 פותח בין השנים 2002 ו-2006.
כיום ישנם מספר לא מועט של מנועים גרפיים שתומכים ב-XSLT כגון :
כל אלו תומכים בהתמרה מ-XML ל-HTML. ובנוסף ישנן גם השפות Saxon ו- Xalan.
XPath
XPath, קיצור של XML Path Language, שפה שיועדה לשמש את השפות XSL Transformations ו- XPointer.
המטרה העיקרית מאחורי פיתוח השפה הייתה לספק אפשרות גישה לחלקים ספציפיים במסמך XML. XPath היא שפת ביטויים מינימלית ועל אף היותה מוכוונת XML היא בעלת אופי כתיבה עצמאי עם חוקי כתיבה שונים, ניתן לומר שהשפה "עובדת" למעשה על מבנה קובץ ה-XML ללא צורך בידיעת השפה ותיקנונה. השפה מספקת כלים עשירים בנושא שוטטות בעץ (Tree traversal) ומציאת ענף ספציפי על פי דפוס מסוים.
צוות הפיתוח של XSL חבר לצוות הפיתוח של XQuery ויחד יצרו את XPath 2.0, שסיפקה כלים עשירים יותר בהתמודדות מול שליפת מידע מקובץ XML.
XSL Formatting Objects
זו שפה המשמשת להגדרת סגנונות עיצוב לקובצי XML, כחלק ממשפחת השפות XSL.
נוצרה על מנת להתמודד עם בעיות הקשורות בתצוגה מסוגננת של קובצי XML.
יכולות שפה זו גבוהות במיוחד מאחר שניתן לשלב בין היתר תגיות הלקוחות משפת HTML, שאילתות ניווט וחיפוש בשפת XPath, JavaScript ועוד.
כללי
XSL Formatting Objects (מוכר גם בשם XSL-FO ) היא שפת עיצוב מסמכי XML.
XSL-FO באה כחלק ממשפחת XSL, שהיא למעשה אוסף שפות התמרה ועיצוב מסמכי XML.
משפחה זו כוללת בנוסף את השפות XSLT. ו- XPath.
נכון להיום (27.7.2007) הגרסה האחרונה ששוחררה לשפה זו היא 1.1.
רקע
קבלת עמוד מודפס בצורה הרצוייה למשתמש היא תהליך מורכב. על מנת שעמוד מודפס יראה בדיוק כפי שהוא מוצג על גבי המסך ישנם מספר תהליכים (חלקם מתוחכמים יותר וחלקם פחות). דוגמה לכך היא הדפסת דף אינטרנט מבוסס HTML מהדפדפן, לא פעם ניווכח כי גבולות הדף המוצג חורגים מגבולות העמוד המודפס ולכן חלק מהתוכן יודפס על עמוד נוסף. בניגוד לשילוב שבין HTML ו-CSS, ב-XSL-FO ישנה הפרדה בין הנתונים לפקודות העיצוב.
לאחר שמסמך ה-XSL-FO נוצר, הוא יכול לעבור למנוע פריסת תצוגה הנקרא מעבד אף-או (מכונה גם מעבד פוֹ) (FO-Processor). מעבד פו יכול להפוך את קובץ ה-XSL-FO למשהו שניתן לקריאה ו/או הדפסה. לרוב, יתבצע שימוש נרחב בשפה זו על מנת ליצור קובצי PDF, אך ניתן גם ליצור קבצים אחרים כגון : פוסטסקריפט ו- RTF.
כמו כן, XSLT מאפשר ליצור באופן אוטומטי טבלאות, קישורים חיצוניים, תוכן עניינים ועוד.
בניגוד לקבצים אחרים כגון: PDF קובץ XSL-FO לא מגדיר באופן מלא את אופן עיצוב הטקסט ומיקומו בכל דף. במקום זאת, XSL-FO מגדיר איך אמור להראות העמוד והיכן ימצא התוכן. ומשם, מעבד פוֹ "מחליט" היכן ימצא הטקסט בתוך הגבולות שניתנו לו על ידי קובץ ה-XSL-FO.
לפיכך, כל מעבד פוֹ יכול להציג את אותו הקובץ באופן מעט שונה, לדוגמה, מעבד פוֹ אחד יכול לקבוע שבמידה ומילה "נחתכת" בסוף שורה היא תועבר לתחילת השורה שלאחריה בעוד שמעבד פוֹ אחר יכול לקבוע שהמילה תישאר חתוכה. עניין האלגוריתמיקה המשתנה אמור לכאורה ליצור אי נוחות למשתמש המעוניין ליצור קובץ XSL-FO מפני שכאמור, לעומת קובץ HTML המציג תוכן בתצורתו הסופית קובץ XSL-FO משמש כחוצץ בין התוכן לתוצר הסופי. למרות זאת, על המשתמש המעוניין ליצור מסמך מסוגנן בר הדפסה רק לבחור במעבד פוֹ הממלא את רוב צרכיו, בעיקר איכות הפלט וסינון תווים ריקים בתוכן במקום לבדוק את הקובץ שיצר על אין-ספור מעבדי פוֹ שונים.
שימושים
באמצעות כלים המספקת שפה זו ניתן לעצב קובץ XML בכל אופן שנרצה. ניתן להשתמש בכלים נוספים יחד עם שפת זו כגון :
עקרונות מנחים
שפת XSL-FO מיועדת לתחום המסמכים המודפסים לעומת HTML ו- CSS נועדו לתחום המסמכים המוצגים. בשל כך, הגדרת המושג עמוד הוא חלק בלתי נפרד מהמבנה של XSL-FO.
XSL-FO יכול להתאר כעיצוב "מונחה תוכן" שבא לידי ביטוי בספרים, מאמרים, מסמכים רשמיים ועוד שבו קיימת חשיבות לתוכן יותר מאשר לעיצוב. עיקרון זה מנוגד לעיצוב "מונחה סִדּוּר" כפי שניתן לפגוש בירחונים וכתבי עת שבמקרה ואורך המלל ארוך מהמקום שהוגדר לו, תתבצע עריכה ושינוי הטקסט עד אשר יתאים למרחב שהוקצה לו. ובאמת לא בכל מקום ניתן להשתמש ב-XSL-FO.
מבנה עקרוני
מאחר ששפה זו מיועדת לעיצוב קובצי XML כל קובץ XSL מתחיל בהצהרה :
כאשר המילה version מתארת את גרסת השפה עימה אנו עובדים. הגדרה זו באה למנוע התנגשויות בין גרסאות שונות מאחר שלא ניתן לדעת רק לפי סיומת הקובץ (XML) לפי איזו גרסה הקובץ נכתב.
בערך encoding ניתן להגדיר את קידוד המלל בגוף הקובץ שבדוגמה זו מוגדרת כעברית לפי חלונות של מיקרוסופט.
לאחר מכן, תבוא שורת הגדרות כלליות הנוגעות לקובץ עצמו :
xsl:stylesheet - מגדיר את הקובץ כקובץ סגנונות ממשפחת XSL.
version - גם כאן קיים תיאור לגבי גרסת שפת העיצוב עימה אנו עובדים בקובץ זה.
xmlns:xsl - מגדיר את מרחב השמות ופרוטוקול הפקודות לפיו הקובץ מוגדר, לדוגמה בדוגמה זו, הקובץ בנוי בהתאם לתקן המוגדר לפי W3C משנת 1999. מרחב השמות בדוגמה יכול להכיל את ההגדרות הבאות : בעוד שמרחב שמות אחר יכול להכיל הגדרות שונות, לכן מאפיין זה חשוב למשתמש.
לאחר מכן, יכתב קוד המסוגל לבצע לשלוף נתונים מסוימים מהקובץ, לבצע לולאות ומאחר ששפה זו הולכת יד ביד עם HTML ניתן להוסיף את כל התגיות שמספקת האחרונה.
יואב מרדכי (אלוף-משנה)
יואב מרדכי (נולד ב-21 באוגוסט 1972) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש מדריך יבשה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, מפקד חטיבת ירושלים וראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר.
שירותו הצבאי
מרדכי נולד וגדל בקדומים, בוגר הפנימיה הצבאית אור עציון. התגייס לצה"ל בשנת 1990, והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים החל מסלול הכשרה כלוחם ביחידה. כעבור כעשרה חודשים הודח מן המסלול ועבר לסיירת גולני. בסיירת השלים את מסלול הלוחם ויצא לקורס קציני חי"ר, עם סיום הקורס מונה למפקד צוות בסיירת. בהמשך שימש כסגן מפקד הסיירת. לאחר מכן שירת כמפקד פלוגה מסייעת בגדוד 12, אותה הוביל בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון. ב-4 במרץ 1996 נפצע בעת מרדף אחרי חוליית מחבלי חזבאללה ליד מוצב צבעוני, כתוצאה מהתפוצצות מטען צד. בהתפוצצות נהרגו מפקד גדוד 12 סא"ל חוסיין עאמר וסגן.
לאחר תקופת שיקום ארוכה חזר ושימש בתפקיד מטה בחטיבה. לאחר מכן שימש כמפקד מגמת האימון המתקדם בבא"ח גולני. בהמשך מונה לסגן מפקד גדוד 12, ושימש בתפקיד בין היתר במבצע חומת מגן. לאחר מכן שימש כרל"ש מפקד זרוע היבשה, יפתח רון-טל.
בנובמבר 2005 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 13, ושימש בתפקיד בין היתר במלחמת לבנון השנייה, את תפקידו סיים באוגוסט 2007. בהמשך מונה לסגן מפקד חטיבת גולני בין השנים 2007–2008. לאחר מכן מונה למפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי. בעקבות פציעת מחליפו, אורן כהן, במהלך מבצע עופרת יצוקה, חזר לגדוד והובילו בהמשך המבצע עד לסיומו. בשנת 2011 הועלה לדרגת אל"ם ומונה לשמש כראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר, ושימש בתפקיד עד שנת 2013. בהמשך מונה למפקד חטיבת ירושלים, ושימש בתפקיד בין השנים 2013–2015. לאחר מכן שימש כמדריך יבשה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה בין השנים 2015–2016. באוגוסט 2017 פרש מצה"ל.
צלילה רוז
צלילה רוז (נולדה ב-29 בנובמבר 1937) היא במאית ישראלית שהייתה עורכת ומפיקה בערוץ הראשון החל משנת הקמתו ב-1968, ומנהלת מחלקת תוכניות הילדים והנוער של הערוץ בשנים 2002-1980.
חייה
רוז נולדה בישראל. את שנות ילדותה העבירה בבית חינוך לילדי עובדים ולאחר מכן בגימנסיית רחובות. בשנים אלה הייתה פעילה בתנועת הנוער השומר הצעיר. לאחר השירות הצבאי הצטרפה לקיבוץ זיקים, שם פגשה את בעלה. השניים נסעו ללונדון בשליחות מטעם השומר הצעיר, שם הדריכו בני נוער לקראת עלייתם ארצה. בשנת 1959, במהלך שהותה בלונדון, למדה מחול מודרני, ועם סיום לימודיה בשנת 1964 החלה ללמד מחול בבתי ספר ברחבי לונדון.
בשנת 1966, בעידודה של לאה פורת, מנהלת התוכניות בקול ישראל, החלה רוז ללמוד בימוי וניהול תוכניות טלוויזיה בלונדון. אחרי שנת השתלמות בטלוויזיה המסחרית הבריטית היא חזרה לישראל והצטרפה לצוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית.
בשנת 1980 מונתה למנהלת מחלקת תוכניות הילדים והנוער, תפקיד אותו מילאה עד אשר יצאה לגמלאות בדצמבר 2002, לאחר 35 שנות עבודה בערוץ.
רוז נשואה לנורמן רוז, פרופסור למדע המדינה מהאוניברסיטה העברית. לשניים ילדה, ד"ר ענבל רוז (שנולדה בעת שהותם בלונדון), והם מתגוררים בשכונת אבו תור בירושלים.
אחותה של רוז, רינה קופר, הייתה אמנית רב תחומית.
ז'וזפ ליואיס נונייס
ז'וזפ ליואיס נונייס אי קלֶמֶנטֶה (בקטלאנית: Josep Lluís Núñez i Clemente; השם המקורי והספרדי הוא חוסה לואיס נונייס קלמנטה, José Luis Núñez Clemente; 7 בספטמבר 1931- 3 בדצמבר 2018) היה נשיא מועדון הכדורגל ברצלונה בין שנת 1978 לבין 2000.
קריירה
נונייס נבחר לתפקיד ב-1 ביולי 1978 על אף שלא היה לו קשר קודם עם המועדון. מטרתו העיקרית הייתה לבסס את מעמד המועדון כמועדון כדורגל ברמה עולמית ולהעניק לו יציבות כלכלית.
נונייס היה אחראי על הקבוצה בתקופתה המוצלחת ביותר מבחינת תארים. בתקופתו זכו ארבע קבוצות המועדון ב-176 תארים - 30 בכדורגל, 36 בכדורסל, 65 בכדוריד ו-45 בהוקי רולר. ב-1999, שנת חגיגות המאה של המועדון, הוכתרו כל ארבע הקבוצות כאלופות ספרד. כמו כן, קבוצת הכדורגל זכתה בגביע אירופה ב-1992.
בתקופתו כנשיא גדל מספר חברי המועדון מ-77,905 ל-106,000, מה שהוביל להחלטה להרחיב את אצטדיון המועדון, הקאמפ נואו. מספר מועדוני האוהדים גדל מ-96 המבוססים בספרד לכדי 1,300 ברחבי העולם. נונייס ייסד בסיס כלכלי למועדון ופעל להגדלת עושרו. המועדון בנה את המיני אסטדי ב-1982, את "מוזאון בארסה" ב-1984, הרחיב את הפלאו בלאוגרנה ופתח את אקדמיית הנוער של המועדון, "לה מאסיה".
בשתי הבחירות המחודשות הראשונות לתפקיד נבחר נונייס פעמיים ללא אופוזיציה. ב-1988 התמודד נונייס עם התנגדות השחקנים עצמם, שהוביל לשיחרור רוב השחקנים, מלבד השוער אנדוני זוביזרטה. לאחר מכן, החתים נונייס את יוהאן קרויף לתפקיד המאמן, והוא הנהיג את הקבוצה לתקופה המוצלחת ביותר שלה בהיסטוריה. הקבוצה בתקופה נודעה בשם "קבוצת החלומות".
ב-1989 ניצח בבחירות את יריבו, סישטה קמברה, וב-1993 נבחר מחדש פעם נוספת ללא אופוזיציה. בשנה שלאחריה ייסד את קרן המועדון שמטרתה למנוע את העברת המועדון לידיים פרטיות.
מחלוקות שונות עם קרויף הובילו לעזיבתו, ומאז התמודד נונייס עם התנגדות רבה. ב-1997 הוא נבחר מחדש בפעם האחרונה, לאחר ניצחון על יריבו אנחל פרנאנדז. חודשים לאחר מכן, הוא עבר הצבעת אי-אימון שנפתחה על ידי זרם שהונהג על ידי ז'ואן לאפורטה, נשיא המועדון לעתיד. אי הצלחת הקבוצה בסוף שנות ה-90 הובילה לעזיבתו ב-2000, 22 שנה לאחר שמונה לראשונה לתפקיד.
בתקופת נשיאותו, הוטחה בו ביקורת על כך שסירב להעניק משכורות גבוהות לשחקני מפתח, שהוביל לעזיבת שחקנים כגון ברנד שוסטר, רונאלדו, לואיש פיגו ודייגו מראדונה.
על שמו נקרא מוזיאון מועדון הכדורגל ברצלונה באצטדיון קאמפ נואו.
בית הספר הניסויי אביחיל
בית הספר הניסויי "אביחיל" הוא בית ספר יסודי ממלכתי ייחודי במושב אביחיל, המועצה האזורית עמק חפר.
היסטוריה
בית הספר הוקם בשנת 1933, שנה לאחר ייסוד מושב אביחיל, וכלל כיתה אחת עבור בני כל הגילים שמספרם היה מצומצם באותה עת. עם השנים התרחב ונבנו מבנים נוספים; מספר השכבות בבית הספר עמד על שמונה (עד כיתה ח') ובהמשך הופחת לשש בלבד (עד כיתה ו'). במהלך השנים שימש בית הספר את ילדי מושב אביחיל ואת ילדי היישובים הסמוכים, בהם: חבצלת השרון, שושנת העמקים וצוקי ים. כן למדו בו תלמידים מנתניה, רובם ילדים שהתגוררו בסמוך לבית הספר הגובל ברחוב עמק חפר בנתניה. בשנות התשעים קלט בית הספר אוכלוסיית עולים גדולה מאתרי הקרוואנים "חצרות חפר" ו"חצר בארותיים", עד כדי 40% מהתלמידים. בשנת 2011 החלו להצטרף לבית הספר ילדי קיבוץ העוגן. בחודש אוקטובר 2008 זכה בית הספר ב"פרס קורצ'אק". בספטמבר 2010 הוכר על ידי משרד החינוך כמרכז הפצה למוסדות חינוך בכל הארץ.
כיום לומדים בבית הספר "אביחיל" כ-330 תלמידים והוא הפך לבית ספר אזורי. מנהל בית הספר כיום הוא אלי ארביב.
בחצר בית הספר נמצא קברו של יוסף בנימיני, מראשוני אביחיל, שנרצח במקום זה בשנת 1933. ליד הקבר נמצאת אנדרטה מעמוד שיש ועליו מנורה - סמל הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה.
סכין לפתיחת מכתבים
סכין לפתיחת מכתבים הוא מכשיר דמוי סכין המשמש לפתיחת מעטפות או לחריצה וחיתוך של דפים מתוך ספרים מבלי לפגוע בדפים נוספים. קיימות גרסאות חשמליות הפועלות באמצעות מנוע חשמלי כדי לפתוח את המעטפות לרוחבן בעזרת להב. למכשירים החשמליים יתרון כיוון שהם מסוגלים להתמודד עם כמות גדולה יותר של מעטפות, אולם קיים סיכון שהלהב יחתוך את תוכן המעטפה ויסב לה נזק.
הסכין יכולה להיות עשויה מעץ, מתכת, פלסטיק ובגרסה יוקרתית אף משנהב, או משילוב של מספר חומרים. כמה מהסכינים המודרניים משלבים סכין נשלפת.
מקרה מפורסם בו השתמשו באופן קטלני בסכין לפתיחת מכתבים הוא מותו בהתאבדות של לורד קסלרי, שעל אף שאשתו הרחיקה ממנו חפצים חדים בשל התערערות מצבו הנפשי, הוא השתמש בסכין כדי לחתוך את גרונו וכך מצא את מותו.
הפוליטיקאי האמריקאי פטריק הנרי חתם את נאומו בפני בית הנבחרים (House of Burgesses) של וירג'יניה ב-23 במרץ 1775, שבו עודד את המחוקקים לנקוט פעולה צבאית נגד כוחות הצבא הבריטי, במילים: ולאחר מכן העמיד פנים כי הוא נועץ בחזהו סכין לפתיחת מכתבים, כדי להמחיש את עניין המוות ואת חשיבות קבלת ההחלטה.
אשמיאני (מחוז משנה)
מחוז משנה אשמיאני (בבלארוסית: Ашмянскі раён) הוא אחד מ-17 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הורדנה בבלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר אשמיאני.
מוסדות מאר אליאס
מוסדות מאר אליאס הם קבוצת מוסדות חינוך באעבלין, כפר ערבי בצפון ישראל ליד מצפה אביב ושפרעם. המוסדות, הכוללים גן ילדים, בית ספר יסודי, חטיבת ביניים, בית ספר תיכון ומכללת הנדסאים, נוסדו על ידי הארכיבישוף האב ד"ר אליאס שקור, המכהן כנשיא מוסדות מאר אליאס. החל משנת 2003 פועלת במסגרת המוסדות גם מכללה אקדמית.
תלמידי המוסדות הם ערבים ישראלים בני כל הדתות, ברובם מהגליל, ובחלקם גם מהמרכז והדרום.
המוסדות
המוסד הראשון שהוקם היה גן הילדים. אחריו הוקם התיכון בתחילת שנות השמונים, בהמשך המכללה, בית הספר היסודי והעל יסודי ולבסוף האוניברסיטה קיבלה הכרה ב-2003.
תיכון מאר אליאס
בתיכון מאר אליאס כ-1200 תלמידים מכל הגליל. תלמידי התיכון משתתפים בפרויקטים המקדמים דו-קיום בין ערבים ליהודים בישראל, וכן בין בני לאומים שונים ברחבי העולם.
התלמידים מתבקשים לבחור בתחילת כיתה י' התמחות באחד מהתחומים הנלמדים בתיכון. רשימת ההתמחויות המוצעות להם כוללת פיזיקה, ביוטכנולוגיה, אלקטרוניקה, מחשבים, כימיה, ביולוגיה, ספורט, איכות הסביבה, פסיכולוגיה ועוד.
גן ילדים מרים בוארדי
גן הילדים נפתח בשנת 1968, והיה הראשון בכפר. הוא התחיל בחדר שינה ומשרד של הכומר אליאס שקור בזמנו, בזמן שהכומר ישן בחיפושית הצהובה. בשנת 1978 נבנה בניין בין 3 קומות לאכלס את גן הילדים הגדל. היום יש בו כ-200 ילדים בין הגילים שלוש לחמש.
בית ספר יסודי מרים בוארדי
הילדים המסיימים את גן הילדים יכולים להמשיך ישירות לבית ספר היסודי, שבו לומדים כיום כ-400 תלמידים. בית הספר קיבל הכרה ממשלתית שנתיים לאחר תחילת פעולתו. בניין בית הספר היסודי והעל יסודי נבנה ליד התיכון.
חטיבת ביניים של מרים בוארדי
בחטיבת הביניים לומדים כ-300 תלמידים, שחלקם הם מחוץ לכפר אעבלין.
קמפוס מאר אליאס
בשנים 2003–2006 קמפוס מאר אליאס היה שלוחה של אוניברסיטת אינדיאנפוליס בארצות הברית, שבה למדו כ-200 סטודנטים. בהמשך הפך מיזם זה למכללת המוסד האקדמי נצרת.
אשיקאגה טאקאוג'י
אשיקאגה היה צאצא למשפחת הסמוראים מבית סוויאה גנג'י (מינאמוטו). הוא החל לפעול בעיקר כמה שנים אחרי שהחלה תקופה של מרידות, בעקבות עלייתו לשלטון של הקיסר גו-דאייגו בשנת 1318. בתקופה זו הלכה וגדלה האופוזיציה בקיוטו למשטר השוגונים מקאמקורה, שנתפס ברוטלי, אלים וברברי. בין השנים 1324–1331 החלו להופיע מספר התארגנויות כנגד המשטר. הקיסר גו-דאייגו הואשם בבגידה, והוגלה לאיי אוקי.
במאי 1333 שוגר צבא בהנהגתו של אשיקאגה טקאוג'י לקיוטו, לחסל את המרידות. אך כשהגיע לאזור, הפך את עורו והכריז על עצמו כתומך של הקיסר גו-דאייגו, תקף את משרדי השוגונים בקיוטו וכבש אותם. תוך זמן קצר הפיל את שלטונם של השוגונים בקאמקורה.
הקיסר גו-דייאגו חזר לשלטון וערך שינויים חוקתיים, בהם קבע שהוא הקיסר הישיר והחזק של המדינה. אך ב-1335 מרד בו יושיסידה, מפקד צבאי וצאצא אחר מבית גנג'י. הוא כבש את קיוטו ואילץ את גו-דייאגו ותומכיו לברוח דרומה ליושימנו, שם הקים קיסרות יריבה לקיסרות שבקיוטו. אשיקאגה טקאוג'י, שנשאר בקיוטו, המליך במקומו קיסר חדש, קומיו, בן למשפחה יריבה למלוכה, וכך יצר את הבסיס לשושלת השוגונים הארוכה של מורומצ'י.
טקאוגי קיבל מהקיסר החדש את תואר השוגון, והפך לשוגון הראשון מבית משפחת אשיקאגה ששלט ביפן. ברוב תקופת שלטונו עסק אשיקאגה במלחמת האזרחים נגד התומכים בשלטונו של גו-דאייגו, וכן במאבקים בתוך השוגונות, בשל היריבות הגדולה בין בניו. לאחר מותו ירש אותו בנו אשיקאגה יושיאקירה בתור שוגון.
נברן מים
נברן מים (שם מדעי: Arvicola amphibius; בעבר היה: A. terrestris) הוא מין נברן מתת-משפחת הארוויקוליים שבמשפחת האוגריים החי ברחבי אירואסיה במקווי מים איטיים כמו נהרות רדודים וביצות. בעבר חי בישראל, שהייתה תפוצתו הדרומית.
תיאור
בטבע אורך חייהם הממוצע מגיע לכ-5 חודשים, בשוודיה עשוי להאריך עד 5 שנים. אורך גופו 12-23.5 ס"מ וזנב באורך של 55%-75% מזה. משקלו של נברן מים בוגר 160-350 גרם.
חי בעבר בחבל הים תיכוני. החוקר הנרי כהן כתב ביומנו: "שבעה נברני מים ראיתי בהחולה וצדתי אחד". חוקר הטבע טריסטראם כתב: "ראיתי 18 נברני מים במעיינות נחל תנינים, 2 מהם לא ניצודו אלא נטרפו על ידי תנינים".
ישראל אהרוני מספר שראה נברן מים בבניאס. המין מוכר בארץ גם מגולגולות שנמצאו בצנפות תנשמת, שנאספו משולי הביצות באגם החולה ב-1947. לאחר ייבוש החולה נראה שנכחד מהארץ, אולם בשנת 1993 נצפו אם ושלושה גורים בתל דן, מאז לא דווחו תצפיות נוספות.
נברן מים בספרות
נברן מים מופיע כאחת הדמויות הראשיות בספר "הרוח בערבי הנחל". במקור האנגלי הוא מכונה "Water rat", כינוי לא פורמלי למין על שום דמיון שטחי לעכברוש. בתרגומים המוקדמים (של יונתן רטוש ואוריאל אופק), תורגם הכינוי מילולית לעכברוש המים. בתרגום של יניב פרקש משנת 2013 הוא מופיע בשמו העברי המדויק, נברן מים.
החמישה
החמישה (ברוסית: Могучая кучка, "ערימה קטנה וחזקה") היה הכינוי שהצמיד המבקר ולדימיר סטאסוב, בשנת 1867, להתקבצות רופפת של מלחינים רוסים, שנאספה תחת מנהיגותו של מילי באלאקירב במטרה ליצור מוזיקה אמנותית בעלת אופי רוסי בפירוש, בניגוד לזו שהיוותה חיקוי למוזיקה אירופית קודמת או צמחה בקונסרבטוריונים, שהושפעו מהסגנון האירופי. במובן ידוע, הייתה זו הסתעפות מתנועת הלאומיות הרומנטית ברוסיה, מקבילה למושבת אבראמצבו ולתנועת התחייה הרוסית, ששאפו להשיג מטרות דומות בעולם האמנויות היפות.
התגבשות הקבוצה ראשיתה בשנת 1856, בפגישתם הראשונה של מילי באלאקירב וצזאר קואי; מודסט מוסורגסקי הצטרף אליהם ב-1857, ניקולאי רימסקי-קורסקוב ב-1861, ואלכסנדר בורודין ב-1862. לפניהם, מיכאיל גלינקה ואלכסנדר דארגומיז'סקי התקדמו כברת דרך ליצירת מוזיקה בעלת אופי רוסי מובהק ובכתיבת אופרות על נושאים רוסיים, אבל "החמישה" ייצגו את המאמץ המרוכז הראשון לפיתוח מוזיקה כזאת, עם סטאסוב כיועץ אמנותי ודארגומיז'סקי כמדינאי בוגר, כביכול, לקבוצה.
חברי הקבוצה, פרט לקואי, השפיעו וחלקם גם לימדו רבים מן המלחינים הרוסים הגדולים בדור הבא, ביניהם אלכסנדר גלאזונוב, מיכאיל איפוליטוב-איבנוב, אנטולי ליאדוב, סרגיי רחמנינוב, סרגיי פרוקופייב, איגור סטרווינסקי ודמיטרי שוסטקוביץ'. שמה של קבוצת השישה, התקבצות רופפת עוד יותר של מלחינים דוברי צרפתית, הוכרז במסגרת ביקורת של הנרי קולט בהשוואה לחמישה.
הקוסם מלובלין (סרט)
הקוסם מלובלין הוא סרט קולנוע בבימוי של מנחם גולן המבוסס על ספרו של יצחק בשביס-זינגר "עושה הנפלאות מלובלין".
עלילה
הסרט מתאר את קורותיו של יאשה, יהודי כבן ארבעים, בן העיר לובלין שבמזרח פולין, הנמצאת באותה עת תחת כיבוש רוסי. יאשה הוא עושה-נפלאות, להטוטן, אקרובט ואיש ירידים הידוע בכל רחבי הארץ, הנע בין עיירותיה וכרכיה של פולין ומופיע לפרנסתו. יאשה התחנך על ברכי היהדות האדוקה אך נטש אותה, מלווה ספקות וסייגים, לטובת תענוגות העולם וההיצע החילוני רחב האופקים שלו.
במסעו של יאשה מלובלין אל ורשה, אנו מתוודעים לאיש רב-כישרונות ובעל כריזמה עצומה, המהלך קסם על כל הפוגש אותו, ומפיח תקווה והתרגשות בקרב כל מכריו. יאשה מסובך בקשרים עם כמה וכמה נשים בו-זמנית, שכל אחת מהן רואה אותו כמרכז עולמה. הוא מפזר כספים שאין לו והבטחות שאינו יכול לקיים, דורש נאמנות שאינו מקיימה בעצמו ואינו מסוגל לסרב או להודות בכישלון. במהלך ימים בודדים מתרחשת התמוטטותו הידועה מראש של עולם הבדיה והכזב שבנה סביבו יאשה. נשותיו מאבדות את סבלנותן, שקריו ופשיטת הרגל שלו נחשפים, מוסריותו שהיה גאה עליה מתמוטטת ופציעה מחריבה את פרנסתו.
במהלך הסרט מנהל יאשה החילוני דיאלוג בלתי פוסק עם היהדות שנטש מאחור. הוא בז לה, לחוקיה ולבעלות שנטלה לעצמה על האל האוניברסלי.
הפקת הסרט
הסרט צולם ברובו בגרמניה בסוף 1978, בשפה האנגלית, בהפקת חברת "גולן-גלובוס", בעלות של 25 מיליון ל"י. הסרט פתח את פסטיבל הסרטים של ונציה בשנת 1979, והוזמן גם לפסטיבל הסרטים הבינלאומי בקהיר.
צלם הסרט, דוד גורפינקל, זכה בפרס הצילום הטוב ביותר לסרטי איכות ישראליים, על צילום הסרט.
שיר הנושא
שיר הנושא של הסרט הולחן ובוצע על ידי הזמרת הבריטית קייט בוש.
מבחן קואגולאז
מבחן קואגולאז (באנגלית: Coagulase test) הוא אחד מהמבחנים הביוכימיים המקובלים במיקרוביולוגיה שמיועד לשם ביצוע הבחנה ראשונית בין סוגים ומינים שונים של חיידקים. במיקרוביולוגיה קלינית משתמשים במבחן זה, בדרך כלל, על מנת לבצע הבחנה של חיידקי Staphylococcus aureus מיתר החיידקים השייכים לסוג Staphylococcus. המבחן מתבסס על יכולתו (או אי-יכולתו) של מיקרואורגניזם להפוך פיברינוגן, באמצעות האנזים קואגולאז, לפיברין ובכך לגרום להקרשה של פלזמה הנראית לעין. את המבחן מבצעים בדרך כלל על גבי זכוכית נושאת של מיקרוסקופ, או בתוך מבחנה.
אנזים קואגולאז
קואגולאז הוא אנזים מקבוצת הפרוטאזות, שמסונתז על ידי מספר מיקרואורגניזמים, שביכולתו להפוך את החלבון פיברינוגן לפיברין ולגרום בכך לקרישת הדם. בחלק מחיידקים בסוג Staphylococcus ניתן למצוא שני איזופורמים של האנזים: קואגולאז קשור (Bound coagulase, נקרא גם Clumping factor), וקואגולאז מופרש-חופשי(Free-secreted coagulase, נקרא גם Staphylocoagulase). לשני האיזופורמים אופן פעילות שונה ונוכחותם מהווה גורם אלימות מרכזי בחיידקים שמסנתזים אותם.
סוגי הקואגולאז ואופן פעולתם
להלן אופן פעולת הקואגולאז על שני האיזופורמים שלו בחיידקים מהסוג Staphylococcus: בחיידקים מהמין Staphylococcus aureus פועלים שני האיזופורמים הללו בסינרגיה: בהמשך לנאמר חשוב לציין שקיימים זנים של Staphylococcus aureus שאינם מייצרים קואגולאז כלל.
אופן ביצוע המבחן
להלן שתי השיטות הנפוצות לביצוע מבחן קואגולאז על כל שלביהן:
שיטת הזכוכית הנושאת
שיטה זאת מיועדת לבדוק את נוכחות האיזופורם הקשור של הקואגולאז.
שיטת המבחנה
שיטה זאת מיועדת לבדוק את נוכחות האיזופורם החופשי של הקואגולאז והיא מהווה אסמכתה סופית לקביעת נוכחותו של האנזים בחיידק הנבדק.
לשמור אמונים
לשמור אמונים הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2000. סטוארט בלומברג כתב, אדוארד נורטון ביים (זהו סרטו הראשון כבמאי) ובסרט מככבים בן סטילר, אדוארד נורטון, ג'נה אלפמן, אלי וולאך ואן בנקרופט. הסרט הוא של אולפני טאצ'סטון, בשיתוף עם ספייגלאס הפקות וטריפל ת'רט טאלנט (Triple Threat Talent). הוא יצא לאקרנים באפריל 2000 ובתקציב של 29 מיליון דולר. הסרט מוקדש לאמו של נורטון, רובין שנפטרה.
עלילה
הסרט נפתח כאשר בריאן פין, כומר קתולי נמצא בבר. בריאן מחזיק תמונה של שלושה ילדים ובוכה. המוזג שואל אותו על התמונה ובריאן מתחיל לספר. התמונה היא שלו, עם שני חבריו הטובים ביותר בילדותו, ג'ייק ואנה. אנה עברה עם הוריה, והקשר איתה אבד, אבל ג'ייק ובריאן נשארו החברים הטובים ביותר. בריאן הפך לכומר קתולי, מתוך תחושת שליחות עמוקה. ג'ייק הפך לרב. ביחד הם ניסו להכניס רוח חדשה לתפקידם. הם מופיעים מול קהל הבאים, ומכניסים תכנים חדשים, ורעיונות חדשים. גישתם מצליחה מאוד, ומושכים קהל חדש ורחב. הם גם זוכים להערכה רבה מצד הממונים עליהם, למרות ביקורות מצד גורמים מסורתיים יותר בקהילה. בריאן וג'ייק ביחד מנסים להקים מועדון גמלאים משותף. ג'ייק מועמד לקבל תפקיד של רב ראשי, אך מועמדותו מוטלת בספק מפני שאינו נשוי. ג'ייק מקבל הצעות שידוך רבות (כמו רייצ'ל רוז, עיתונאית מפורסמת), אך לא מעוניין באף אחת.
אנה חוזרת לעיר במפתיע ויוצרת איתם קשר. השלושה מחדשים את הקשר החם ביניהם. ג'ייק ואנה מתחילים לנהל רומן, אותו הם שומרים בסוד מכולם. בתחילה, הם אינם מעוניינים לנהל קשר רציני, ולכן שומרים אותו בסוד. במהלך הזמן והקשר ביניהם מתחזק, אנה מבינה כי הקשר ביניהם בעייתי עבור ג'ייק כיוון שהיא לא יהודייה. במהלך התקופה אנה מגיעה לבית הכנסת, וגם לכנסייה ופוגשת באנשים הקרובים לחבריה. אנה פוגשת מחדש את אמו של ג'ייק, רות. היא שומעת שאח של ג'ייק נישא לאשה לא יהודייה ושרות ניתקה איתו את הקשר. העניין מעיב את הזוגיות של אנה וג'ייק. בינתיים בריאן גם מתחיל לגלות עניין באנה. הוא מקבל מאנה מסרים סותרים וחושב שיכול להיות שהרגשות שלה תואמים לשלו. לבסוף הרומן בין ג'ייק ואנה מתגלה לכולם. אנה מספרת לג'ייק שקיבלה הצעת עבודה, אך שהיא החליטה לסרב לה, כיוון שהיא מעוניינת להישאר בעיר ולנסות לראות מה יקרה עם הקשר ביניהם. ג'ייק מבוהל מכך שהחליטה להיות רצינית בנוגע לקשר, נפרד ממנה. אנה שבורת הלב פונה לבריאן ומגלה לו על הקשר בינה לבין ג'ייק. בריאן מתוודא בפניה שגם הוא מאוהב בה. היא דוחה אותו, והוא יוצא להשתכר. בשכרותו הוא מופיע בבית הכנסת של ג'ייק וצועק עליו על שנפרד ממנה, מול כולם. לאחר מכן הוא הולך לשתות בבר, שבו נפתח הסרט.
בריאן חש בשיברון לב. ההתאהבות שלו באנה גורמת לו לחשוב על כך שאולי הוא צריך להפסיק להיות כומר. הוא פונה לכומר הממונה עליו, האבל. האבל מספר לו שגם הוא התאהב במהלך השנים, ושכל פעם צריך להחליט מחדש אם להישאר בכמורה, או להחליט לעזוב. בריאן מחליט להישאר. הוא משלים עם אנה, ועם ג'ייק. אנה מתכוונת לעזוב את העיר, ג'ייק מצפה לקבל מכתב פיטורין, בעקבות העובדה שיצא עם אשה שאינה יהודייה. בסוף בעזרתו של ראש בית הכנסת, הרב לואיס, ג'ייק מקבל את משרת הרב הראשי, ומחליט לפנות לאנה. הוא מודה בפניה שהוא אוהב אותה ומבקש ממנה לדחות את המשרה, ולהישאר איתו. היא מסכימה. הסרט מסתיים כאשר מגלים כי אנה התחילה ללמוד יהדות, ומועדון הגמלאים נפתח לקהל.
אירו
על האירו אחראים הבנק המרכזי האירופי והבנקים המרכזיים הלאומיים של המדינות החברות. הבנק המרכזי האירופי (שמקום מושבו בפרנקפורט) אחראי בלעדית על המדיניות המוניטרית של האיחוד המוניטרי האירופי, בעוד שהבנקים המרכזיים הלאומיים, הכפופים לבנק המרכזי האירופי, אחראיים על הנפקת השטרות והמטבעות והפצתם ברחבי גוש האירו, ועל תפעול מערכת התשלומים של גוש האירו.
שם המטבע
בכל המסמכים של האיחוד האירופי שם המטבע הוא Euro, ευρώ באלפבית יווני או евро באלפבית קירילי. צורת הרבים של שם המטבע לא מוגדרת באופן אחיד, והיא משתנה משפה לשפה. במסמכים אחרים מותר שימוש בשם שונה למטבע, לפי שפת המסמך.
השם "אירו" נגזר מהמילה אירופה, ובכל שפה הוא מבוטא כפי שמבוטאת תחילתה של המילה "אירופה". מכיוון שצורת ההגייה של המילה "אירופה" משתנה ממדינה למדינה, משתנה בהתאם גם צורת ההגייה של שם המטבע.
בגרמנית מבוטא שם המטבע כאוֹירו, באנגלית מבוטא שם המטבע כ"יורו", בספרדית ואיטלקית כ"אֶאוּרו", וביוונית כ"אֶברוֹ", וכו'. יחידת המשנה קרויה אירו־סנט (Euro cent) או בקיצור סנט (cent), אבל ביוונית היא קרויה לפטה (λέπτα). בצרפתית מקובל להשתמש במילה "סַנְטִים" (centime), הן משום שכך נקרא החלק המאה של הפרנק הצרפתי, והן כדי למנוע בלבול, שכן משמעות המילה cent בצרפתית היא "מאה". באיטלקית נקרא הסנט בלשון הדיבור צֶ'נְטֶזִימוֹ (centesimo).
בעברית, שמו הרשמי של המטבע, כפי שקבעה האקדמיה ללשון העברית, הוא "אירו", הנגזר מהמילה "אירופה". בנק ישראל ורוב העיתונים בעברית נוהגים על־פי הקביעה הזאת. גם הצורה "יורו", על־פי הגיית שם המטבע באנגלית, מקובלת בלשון הדיבור.
הקיצור לאירו בכל מדינות אירופה בהן משתמשים באותיות לטיניות הוא EUR, לפי קוד ISO 4217 של המטבע. הקוד הזה חורג מהכללים הקבועים של תקן ISO, על פיו קוד של יחידת מטבע שאינו מטבע לאומי מתחיל ב־X. ביוון ובקפריסין, שאינן משתמשות באלפבית הלטיני, נהוג קיצור שונה בתקשורת המקומית. אין סימון רשמי לסנט.
השקת האירו
על השקת ה"אירו" הוחלט במסגרת אמנת מאסטריכט משנת 1992, בה סוכם על איחוד כלכלי ופיננסי שבמסגרתו ייקבע מטבע משותף כחלק מהאיחוד האירופי. כדי להצטרף למטבע המשותף, המדינות החברות אמורות היו לעמוד בקריטריונים מחמירים, דוגמת גירעון תקציבי של פחות מ-3% מהתמ"ג שלהן, יחס חוב של פחות מ-60% מהתמ"ג, אינפלציה נמוכה ושיעורי ריבית קרובים לממוצע האיחוד האירופי. באמנת מאסטריכט, הממלכה המאוחדת ודנמרק קיבלו פטור, לפי בקשתן, ממעבר לשלב האיחוד המוניטרי שהביא להכנסת האירו.
השם "אירו" אומץ רשמית במדריד ב-16 בדצמבר 1995. מתן שם המטבע החדש מיוחס לבלגי ז'רמן פירלו, מורה לשעבר לצרפתית והיסטוריה, ששלח מכתב עם ההצעה לשם לנשיא הנציבות האירופית דאז, ז'אק סנטר ב-4 באוגוסט 1995. אותה פסגה במדריד גם החליטה על תקופת מעבר בת 3 שנים, מרגע הצמדת שערי החליפין של המטבעות שיומרו ליורו ב-1999 עד להפצת שטרות המטבע החדש ב-2002.
ב-29 במרץ 1998 הודיעה הנציבות האירופית כי 11 מדינות יהיו הראשונות (מתוך 15 מדינות שהיו חברות באיחוד האירופי באותה עת) בהן יונהג האירו. לגבי מדינות אלה נקבע שהן עומדות בקריטריונים הכלכליים שהוגדרו באמנת מאסטריכט כתנאי סף להחלת המטבע האירופי האחיד.
האירו הושק ב־1 בינואר 1999 והחליף את יחידת המטבע האירופית בשער חליפין זהה. באותו יום היה שווי של אירו אחד 1.17 דולר אמריקאי. האירו החליף את המטבעות שהיו נהוגים במדינות השונות עד להפיכתו להילך חוקי יחיד ב־1 בינואר 2002.
המטבעות הלאומיים הוצמדו לאירו בשער חליפין קבוע ובלתי־משתנה, ולמעשה הם הפסיקו להתקיים כמטבעות עצמאיים. השימוש במטבעות ובשטרות הלאומיים נמשך עד ה־1 בינואר 2002 (המכונה גם "יום ה-€"). ביום זה החל תהליך הוצאת המטבעות והשטרות הלאומיים מהמחזור הכספי והחלפתם במטבעות ובשטרות האירו החדשים, ולאחר תהליך חפיפה של כחודשיים, הפך האירו להיות ההילך החוקי היחיד של גוש האירו.
שערי ההמרה של המטבעות הישנים לאירו מוצגים בטבלה שמשמאל. תאריך קביעת שער החליפין של 11 המטבעות הראשונים היה ב־31 בדצמבר 1998. יוון צורפה לגוש האירו מאוחר יותר, והדרכמה היוונית הוצמדה לאירו ב־1 בינואר 2001. מטבעות נוספים צורפו במועד מאוחר יותר, ובהם הטולר הסלובני ב־11 ביולי 2006, הלירה המלטזית והלירה הקפריסאית ב־10 ביולי 2007 והקורונה הסלובקית ב־28 במאי 2008.
התנהגות האירו מול הדולר לאחר ההשקה
עם השקתו היה שוויו של אירו אחד 1.17 דולר. בתחילת דרכו הפגין האירו חולשה והגיע עד לשווי של 0.825 דולר (באוקטובר 2000), אך לאחר מכן החל במגמה של התחזקות כלפי הדולר והחל מסוף 2003 הגיע לרמות סביב 1.25 דולר לאירו והתייצב בשנים שלאחר מכן. בשנת 2007 החל המטבע להתחזק שוב, וביולי 2008, ערב פרוץ משבר האשראי העולמי במלוא עוזו, הגיע לשיא של כמעט 1.6 דולר לאירו. ממועד זה החל האירו במסע של החלשות כלפי הדולר, ומדצמבר 2009, עת היה שוויו כ־1.51 דולר לאירו, ועל רקע המשבר בגוש האירו ב-2010, החל שערו להתדרדר עד לרמות של פחות מ־1.2.
המדינות המשתמשות באירו
[[קובץ:Euro accession.svg|ממוזער|upright=1.2| 2023:
]]
משתמשים עתידיים
מטבע של מדינה אחת באיחוד האירופי מוצמד לאירו במטרה להחליפו כאשר יעמוד בתנאים המתאימים – הכתר הדני אשר שייך ל- – אך לא צפוי שיוחלף בעתיד הקרוב.
החברות הוותיקות באיחוד האירופי שלא הצטרפו לגוש האירו הן ו-, ולא צפוי כי מדינות אלו תצטרפנה בעתיד הקרוב. הממלכה המאוחדת, שהייתה חברה באיחוד האירופי מהקמתו ועד לפרישתה מהאיחוד האירופי ב-1 בפברואר 2020, נמנעה מלהצטרף לגוש האירו מאז הקמתו ופרישתה עצרה סופית את תהליך השתלבותה בגוש.
מדינות אלו התחייבו לאמץ את האירו כשיעמדו בתנאים הכלכליים הנדרשים על פי אמנת מאסטריכט. שהצהירה על כוונתה לבצע את המעבר בתחילת שנת 2025 ו- שהודיעה על כוונתה לעשות זאת עד תחילת 2026.
חברות נוספות באיחוד האירופי שאינן חלק מגוש האירו ואין להן לפי שעה תאריך יעד קונקרטי להחלפת המטבע הלאומי שלהן הן שלוש מתוך עשר המדינות שהצטרפו לאיחוד האירופי ב־1 במאי 2004:, ו-.
מטבעות
אירו הוא יחידת המטבע העיקרית. יחידת המשנה היא סנט. מאה סנטים מהווים אירו אחד.
מטבעות האירו מוטבעים בערכים של 1 סנט, 2 סנטים, 5 סנטים, 10 סנטים, 20 סנטים, 50 סנטים, 1 אירו ו־2 אירו. למטבעות האירו צד אחד המשותף לכל מדינות גוש האירו, ואילו הצד השני שונה ממדינה למדינה ומותאם למורשת המקומית. עם זאת, המטבעות נחשבים הילך חוקי בכל גוש האירו, ללא תלות בהטבעה על הצד הלאומי של המטבע. לארבע מדינות בגוש האירו שאינן חברות באיחוד (מונקו, סן מרינו, אנדורה וקריית הוותיקן) יש זכות להטביע מטבעות עם הצד הייחודי להן.
הצד האחורי של מטבעות 2 אירו משמש את המדינות השונות, בנוסף לעיצוב הרגיל, גם לציון אירועים לאומיים מיוחדים. כל מדינה זכאית להטביע פעם בשנה מטבעות 2 אירו עם צד אחורי מיוחד לציון אירועים אלו.
שטרות
שטרות האירו אחידים בכל המדינות החברות בגוש האירו, והם מודפסים בערכים של 5, 10, 20, 50, 100, 200, ו־500 אירו. אף שכל השטרות חוקיים בכל מדינות האיחוד, מועט מאוד השימוש היום יומי בשטר של 200 אירו, כי שוויו רב מכדי שיבוא לשימוש רגיל בחיי המסחר, ובשטר ה-500 אירו שהוא נדיר ביותר, ובעלי חנויות רבים מסרבים לקבלו כתשלום הן משום שקשה לתת עודף ללקוח מסכום גדול זה והן משום החשש שהוא שטר מזויף ועסקים רבים אינם מוכנים לקחת סיכון בסכום גדול שכזה. השטר הפופולרי ביותר הוא שטר ה-50 אירו, והוא משמש גם כעדיפות ראשונה בכספומטים למשיכת מזומנים.
המגדלים הגבוהים
המגדלים הגבוהים: 11 בספטמבר, אלקאעידה וכישלון המודיעין האמריקני (באנגלית: The Looming Tower: Al-Qaeda and the Road to 9/11) הוא ספר תיעודי משנת 2006 מאת לורנס רייט. הספר מהווה מבט היסטורי על אופן התהוותו של ארגון הטרור אל-קאעידה, הרקע לפיגועי טרור שונים וכיצד נחקרו והאירועים שהובילו לפיגועי 11 בספטמבר. בשנת 2007 הוענק לרייט פרס פוליצר ועיבוד טלוויזיוני בן 10 פרקים שודר בשנת 2018 בהולו.
בספר מתוארים אישים אמיתיים בתור הדמויות המרכזיות בו כמו אוסאמה בן לאדן עצמו; סגנו, איימן א-זוואהירי; ראש המודיעין הסעודי לשעבר, הנסיך תורכי אל-פייסל; ומנגד, סוכני ה-FBI וה-CIA ובראשם מי שהיה ראש מטה הלוחמה בטרור של ה-FBI ג'ון אוניל, שמצא את מותו במרכז הסחר העולמי בניין אילבן, בהיותו ממונה על הביטחון במקום.
הספר מתבסס על מחקר מדוקדק ועל יותר מ-500 ראיונות, בכללם עם ידידיו של בן לאדן באוניברסיטה, ג'מאל ח'ליפה ויוסרי פאודה, וריצ'רד קלארק, לשעבר ראש מטה הלוחמה בטרור בבית הלבן. המחבר מתעכב על מאבקי היוקרה בין ה-FBI וה-CIA, שאלמלא כישלונם לחלוק ביניהם את המידע שהיה בידיהם, היה אפשר למנוע את הפיגועים. הקורא את התיאור החי של פגישה סוערת בין ראשי שני הארגונים, שלושה חודשים בדיוק לפני הקטסטרופה, אינו יכול שלא להזדעזע נוכח המחדל הנורא והטיפשות והיוהרה שגרמו לו.
סקירה כללית
הרומן מתמקד ברובו באנשים שקשרו קשר לביצוע פיגועי 11 בספטמבר, במניעים שלהם ובאישיותם, וכיצד התנהלו ביניהם. הספר מתחיל בסייד קוטב, חוקר דת מצרי שביקר בארצות הברית בסוף שנות הארבעים וחזר לביתו כדי להפוך לאסלאמיסט נגד המערב ובסופו של דבר למי שמוכן להקריב עצמו למען אמונותיו. ברומן ישנו גם דיוקן של איימן א-זוואהירי, מילדותו במצרים ועד השתתפותו בהמשך בהנהגת הג'יהאד האסלאמי המצרי ועד להתמזגות ארגונו עם אל-קאעידה.
לורנס רייט מתאר בפירוט כמה מהאמריקנים המעורבים ובמיוחד ריצ'רד א. קלארק, יועץ הטרור הראשי במועצה לביטחון לאומי וג'ון פ. אוניל, עוזר סגן מנהל החקירות של ה-FBI. כצייד בן לאדן הבכיר באמריקה עד פרישתו מה-FBI באוגוסט 2001, לאחר מכן עבד כראש הביטחון במרכז הסחר העולמי, שם מת בפיגועי ה-9/11.
הספר מתאר גם כמה מהבעיות הקשורות לחוסר שיתוף הפעולה בין ה-FBI, ה-CIA וארגונים אחרים של הממשל, מה שמנע מהם מלמנוע את הפיגועים בזמן.
מכיוון שהספר מתמקד במידה רבה בסיפורם של האנשים המעורבים, הוא אינו מתאר את עלילת ה-9/11 ואת ביצועה בפירוט רב ומתמקד יותר ברקע ובתנאים שהניעו את האנשים שתכננו ויישמו את הפיגועים ומידע על אלה שנלחמו בטרור בארצות הברית.
התייחסות לקוראן בכותרת
המילים "מגדלים גבוהים" או "מגדלים נעלים" (بروج مشيدة ) מופיעים בקוראן 4:78 (4:78, סוראת אלניסא). לדברי רייט, אוסאמה בן לאדן, בחתונה לפני מתקפות ה-9/11, ציטט את השורה וחזר עליה שלוש פעמים: "בכל מקום שאתם נמצאים, מוות ימצא אתכם, אפילו אם אתם במגדלים נעלים" (أينما تكونوا يدرككم الموت ولو كنتم في بروج مشيدة).
עיבוד טלוויזיוני
מיני-סדרת טלוויזיה בת 10 פרקים על בסיס הספר שודרה בהולו ב-28 בפברואר 2018. צוות השחקנים כולל את אלק בולדווין כמנהל ה-CIA, ג'ורג' טנט, ג'ף דניאלס בתפקיד ג'ון אוניל, טהר רחים כעלי סופאן ופיטר סרסגארד כאנליסט סוכנות הביון, מרטין שמידט, המבוסס על דמותו של מייקל שויר.
מועדון ארוחת הבוקר
מועדון ארוחת הבוקר (באנגלית: The Breakfast Club) הוא סרט נעורים דרמטי-קומי אמריקאי משנת 1985 בבימויו של ג'ון יוז. הסרט עוקב אחרי חמישה בני נוער, אשר כל אחד מהם מייצג צעיר סטריאוטיפי שונה בתיכון בארצות הברית של שנות ה-80, הנמצאים ביחד בריתוק ביום שבת, ה-24 במרץ 1984, בתיכון "שרמר" שבאילינוי. במהלך הסרט מגלה כל אחד מהצעירים שחבריו עמוקים יותר מהסטריאוטיפים שלהם. הסרט נקרא בשם "מועדון ארוחת הבוקר" כיוון שכך השיב בנו של אחד מחבריו של יוז כשנשאל איך נקרא הריתוק ביום שבת בבית ספרו.
בני הנוער בסרט שוחקו על ידי אמיליו אסטבז (אנדרו קלארק, "הספורטאי"), אנטוני מייקל הול (בריאן ראלף ג'ונסון, ה"חנון"), ג'אד נלסון (ג'ון בנדר, "המורד המסומם"), מולי רינגוולד (קלייר סטנדיש, "המפונקת העשירה") ואלי שידי (אליסון ריינולדס, "המוזרה"). בנוסף, השתתפו בסרט גם: פול גליסון שגילם את ריצ'רד ורנון, המנהל והאחראי על התלמידים וג'ון קאפלוס שגילם את השרת, קרל יוז.
מכל הצוות, רק רינגוולד והול היו באמת בני נוער בשעת צילום הסרט, והם יצאו ביחד במשך זמן קצר לאחר מכן. נלסון היה בן 25.
הופעתו של ג'אד נלסון הושפעה רבות משיטת המשחק הייחודית שלו לפיה הוא נשאר בדמות גם כשהמצלמה הייתה כבויה. הוא הואשם בכך שהציק למולי רינגוולד, על הסט, בשל התעקשותו להישאר בדמות. ההתנהגות זו, כמעט הביאה את יוז לידי פיטורו של נלסון. באופן אירוני, היה זה "יריבו" בסרט, אמיליו אסטבז, שקם להגנתו.
חלק מהשחקנים (שידי, רינגוולד, הול וגליסון) הופיעו יחד בטקס הסרטים של MTV לשנת 2005 שם קיבל הסרט את פרס דלי הזהב עבור מצוינות.
שיר הנושא של הסרט הוא "(Don't You (Forget About Me" של סימפל מיינדס. השיר, שהופיע בפסקול הסרט הפך לאחד השירים המצליחים של שנות השמונים.
עלילה
ביום שבת, 24 במרץ 1984, בשעה 7 בבוקר, חמישה תלמידים מתייצבים בבית הספר התיכון "שרמר", שברובע שרמר הבדיוני בשיקגו, אילינוי. החמישה משתייכים לקבוצות חברתיות שונות ואינם מכירים אלה את אלה, וכן יש להם מעט במשותף: קלייר סטנדיש (מולי רינגוולד), הנערה היפה והמפונקת, אלוף אילינוי בהיאבקות אנדרו קלארק (אמיליו אסטבז), תולעת הספרים בריאן ג'ונסון (אנטוני מייקל הול), אליסון רינולדס המרוחקת חברתית (אלי שידי) וג'ון בנדר (ג'אד נלסון) המורד.
החמישה נפגשים בספריה שם המנהל ריצ'רד ורנון פוגש אותם, מורה להם לא לדבר, לישון, או לזוז מכסאם במשך 9 השעות הבאות. התלמידים מקבלים משימת חיבור, עליהם לתאר ב-1000 מילים, "מי אתה חושב שאתה?". ורנון עוזב את הילדים וחוזר רק לעיתים לבדוק לשלומם. בנדר, שלו מערכת יחסים מלאת ריבים עם ורנון, מתעלם מהוראותיו, מתגרה באנדרו ובריאן ומציק לקלייר. אליסון נשארת שקטה בהתחלה למעט התפרצויות אקראיות.
החמישה מעבירים את הזמן בדיבור, ריבים ואף עישון קנאביס שבנדר שמר בארונו. בהדרגה החמישייה נפתחת אחד לשני וסודותיהם נחשפים: אליסון היא שקרנית פתולוגית, אנדרו לא מסוגל לחשוב בשביל עצמו, ג'ון עובר התעללות בידי אביו, בריאן ניסה להתאבד בעברו וקלייר היא בתולה שנמצאת תחת לחץ מתמיד של חברותיה. לנערים גם מערכת יחסים סבוכה עם הוריהם המודגמת בסצנה בה התלמידים מגיעים לבית הספר. הוריה של קלייר משתמשים בה ככלי בריבים הדחופים ביניהם. בסצנת הפתיחה היא מדברת עם אביה שלא מתרגש מהעונש שקיבלה או מהמעשה שבגינו נענשה, קלייר גם נדהמת שלא הצליח להוציא אותה מהריתוק ושהיא נאלצת להענש. אביו של אנדרו רודה בו להגיע להשגים טובים יותר ונוזף בו על כך שנתפס וכי התנהגות כזאת תמנע ממנו מלגה. ג'ון ואמו נחשפים להתעללות פיזית ומילולית מצד אביו, ג'ון צועד לבית הספר באגרסיביות לבדו. בריאן נמצא תחת לחץ תמידי של הוריו, שמתגאים בו בכל הזדמנות, להצליח. בסצנת הפתיחה בריאן מגיע עם אמו ואחותו שנוזפות בו שלא יאחר. הוריה של אליסון מתעלמים ממנה עקב בעיותיהם האישיות. בסצנת הפתיחה אליסון היא היחידה שלא משמיעים את השיחה בינה לבין הורהּ, היא יוצאת מהמושב האחורי ונגשת למושב הקדמי אך הרכב נוסע לפני שאליסון הספיקה להגיע.
למרות ההבדלים בין הנערים והמיקום החברתי השונה ביניהם, בין החמישה נוצרת חברות, ואף זוגיות. קלייר לוקחת על עצמה לגרום לאליסון להבין כמה היא יפה, ועושה לה שינוי תדמית. השינוי אצל אליסון מושך את אנדרו. קלייר, שרוצה לשנות את תדמית "הבתולה החסודה" שדבוקה לה, מנשקת את ג'ון בארון, ועושה לו גם סימן מציצה. אף על פי שהם חושבים שהיחסים ביניהם ייגמרו בסוף הריתוק, הדרך שבה הם מביטים זה בזה משתנה.
תגובות
במועדון ארוחת הבוקר יש חמש דמויות, ארבע מהן הפכו לזוגות ואחת נותרה לבד. מספר צופים התאכזבו שדווקא בריאן (החנון) נשאר לבד, ובכך חיזק את המוסכמה שאנשים חכמים לא יקבלו תשומת לב של המין השני באותה מידה בה יקבלו אותה אנשים אתלטים או מורדים. יוז טען בתגובה שבריאן, למרות כישוריו האקדמיים לא היה מפותח מספיק מבחינה רגשית בשביל להיות במערכת יחסים.
הצהרת חיפה
הצהרת חיפה היא מסמך חזון שפורסם בשנת 2007, בחסות מרכז מדה אל-כרמל, על ידי קבוצה של אקדמאים ואנשי רוח ערבים ישראלים, בהם מוסלמים, נוצרים ודרוזים.
אודות הפרויקט
האספה הכללית של הפורום התכנסה כתריסר פעמים עד לאישור הסופי של ההצהרה. הפרויקט הובל על ידי הוועד המנהל שהורכב מפרופ' נדים רוחאנא, מנכ"ל מדה אל-כרמל עו"ד חסן ג'בארין ופרופ רמזי סלימאן, בשנת 2006 הצטרפו אל הוועד המנהל גם פרופ' מוחמד חאג'-יחיא וד"ר נדירה שלהוב-קיבורקיאן. ההצהרה פורסמה ב-15 במאי, תאריך יום הנכבה.
בין חותמי ההצהרה פרופ' מחמוד יזבק, פרופ' מרואן דווירי, פרופ' קייס פירו, חברת הכנסת חנין זועבי, חבר הכנסת איימן עודה, עלאא חליחל וסלמאן נאטור.
"הצהרת חיפה" היא הרביעית בשורת מסמכי חזון, אשר ניסחו קבוצות שונות של ערביי ישראל. קדמו לה "חוקה שוויונית לכל" של מרכז מוסאווא, "מסמך החזון העתידי" של ועדת המעקב העליונה, והצעת "החוקה הדמוקרטית" של מרכז עדאלה.
תוכן ההצהרה
הצהרה חיפה נועדה על ידי כותביה להציג את יסודות זהותם, את שאיפותיהם ביחס לעתידם הקיבוצי ואת התנאים הנדרשים לשיטתם לפיוס בין העם הפלסטיני לבין העם היהודי הישראלי. רוב תוכנה עוסק בשלושה נושאים: ציון עוולות התנועה הציונית כנגד הפלסטינים על פי תפיסת מנסחי ההצהרה, הצגת פתרונם לפיוס בין הפלסטינים ליהודים הישראלים והתייחסות לתיקונים נדרשים בתוך המגזר הערבי.
השתייכות לעם הפלסטיני וציון עוולות של ישראל
הכותבים דוחים את הזהות ה"ערבית ישראלית" כמעוותת, ומאששים את דבקותם בעם הפלסטיני ובאומה הערבית, תוך מתן מקום לערכים ולתרבות האוניברסליים יחד עם התרבות הערבית והאיסלאמית. הם דוחים את הציונות כתנועה קולוניאליסטית שתכליתה כיבוש מולדתם והפיכתה למדינה ליהודים. הם מונים רשימת עוולות שמדינת ישראל עשתה לערבים, בהן הנכבה שבו לדבריהם התנועה הציונית "ביצעה מעשי טבח נגד בני עמנו, הפכה את מרביתם לפליטים, הרסה מאות מכפרינו ועקרה מערינו את רוב יושביהן", מניעת שיבת הפליטים, גירוש ערבים בתוך המדינה, טבח כפר קאסם, הממשל הצבאי, גזילת אדמות, "חקיקת חוקי הקרקעות, ההגירה והאזרחות הגזעניים", אפליה במגורים, תעסוקה, חינוך, פיתוח וחלוקת משאבים וניסיון לעוות את הזהות הערבית תוך טיפוח ניהיליזם לאומי. כן מתייחסים הכותבים אל כיבוש השטחים במלחמת ששת הימים ומאשימים את ישראל בהפעלת מדיניות דיכוי ורדיפה החורגת אף מזו שהפעיל משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, תוך ביצוע פשעי מלחמה נגד הפלסטינים, הרג וגירוש של אלפים, התנקשות במנהיגים, מאסר עשרות אלפים, שימוש בעינויים פיזיים ופסיכולוגיים, ניצול משאבים פלסטיניים פרטיים וציבוריים, כמו אדמות ומים, הקמת חומת הפרדה גזענית והריסת אלפי בתים. הם מציינים בגאווה את "המועדים הלאומיים המפוארים שיצרו ערביי ישראל, שביניהם בולטים במיוחד יום האדמה ויום אל-קודס ואל-אקצא באוקטובר 2000".
פתרון הסכסוך
הכותבים מציינים שהם שואפים לפיוס בין העם היהודי הישראלי לבין העם הערבי הפלסטיני ומציינים את התנאים לפיוס זה:
הכותבים מציינים את השואה כאחד מן הפשעים האיומים ביותר נגד האנושות, אך דוחים אותה כצידוק לזכותם של היהודים להקים את מדינתם על חשבון העם הפלסטיני. כן הם דוחים שירות אזרחי לערבים ישראלים כצעד שעשוי להוביל למעורבות במה שהם מכנים המיליטריזם הישראלי.