cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תאונת הרכבת בכורדני
נסיבות התאונה
ביום 22 בנובמבר 1954, סביב השעה 5:15 בבוקר התנגשה רכבת נוסעים מספר 401, שהייתה מורכבת מ-5 קרונות נוסעים שבראשם קטר דיזל מספר 101, שנסעה מחיפה לעכו, באוטובוס מסוג פורד שנסע בקו 57 והסיע כ-45 נוסעים, שהיו ברובם פועלים, ממעברת כורדני למקום עבודתם בחיפה. האוטובוס חצה את מסילת הרכבת סמוך ליציאה מהמעברה כאשר הקטר התנגש בחלקו האחורי של האוטובוס וגרם להתהפכותו. כתוצאה מהתאונה נהרגו 10 מנוסעי האוטובוס וכ-25 נפצעו והועברו לבתי החולים בחיפה. אלפים מתושבי חיפה ליוו את ההרוגים למנוחות ובזמן ההלוויה הושבת נמל חיפה בו עבדו 8 מההרוגים. בימים שאחרי התאונה נפטרו שניים מהפצועים ומספר ההרוגים עלה ל-12.
האחריות לתאונה
מיד אחרי התאונה נפתחה חקירת משטרה. כשבוע לאחר התאונה מסר יוסף ספיר שר התחבורה לכנסת את ממצאי החקירה ולפיהם נהג האוטובוס, דב טילו, הוא האשם בתאונה מכיוון שחצה את המסילה למרות שהרכבת הייתה מוארת, צפרה לאות אזהרה ונוסעי האוטובוס הבחינו בה והפנו את תשומת לבו לסכנה.
רוברט ונטורי
רוברט ונטורי (באנגלית: Robert Venturi; 25 ביוני 1925 – 19 בספטמבר 2018) היה אדריכל אמריקאי, ממייסדי הסגנון הפוסט-מודרני.
תערוכה עולמית
תערוכה עולמית, או יריד עולמי, או אקספו (Expo), הוא השם של מספר תערוכות ציבוריות גדולות המתקיימות מאז מחצית המאה ה-19. הגוף הרשמי המפקח על התערוכות העולמיות הוא הלשכה לתערוכות בינלאומיות (צרפתית BIE - Bureau International des Expositions) אשר נוסדה בשנת 1928. תערוכות המאושרות על ידי הלשכה לתערוכות בינלאומיות מתחלקות למספר סוגים: עולמיות, בינלאומיות, ומיוחדות. התערוכות נמשכות בדרך כלל בין שלושה לשישה חודשים. בנוסף, מדינות מקיימות תערוכות לאומיות או בינלאומיות משל עצמן, ללא הפיקוח של הלשכה לתערוכות.
רוברט ונטורי
קורות חייו
ונטורי נולד בעיר פילדלפיה ולמד באוניברסיטת פרינסטון. הוא התמחה במשרדיהם של לואי קאהן ואירו סארינן לפני שפתח משרד אדריכלים יחד עם אשתו דניז סקוט בראון. ונטורי היה המבקר החריף ביותר של האדריכלות המודרנית כבר בשנות ה-60. הוא התנגד נחרצות לגישה הפונקציונלית של המודרניזם והיה מחלוצי הפוסטמודרניזם באדריכלות.
בשנת 1966 הוציא לאור את ספרו "Complexity and Contradiction in Architecture" (מורכבויות וניגודים באדריכלות) בו פרס את משנתו והגדיר את העקרונות לפיהם צמח לאחר מכן הסגנון הפוסט-מודרני. הספר זכה להצלחה בלתי צפויה ולשבחים רבים מאדריכלים ותאורטיקנים רבים, שחלקם אף ראו בו את התאוריה החשובה ביותר מאז זו של לה קורבוזיה, בספרו "לקראת אדריכלות" (1923).
תערוכה עולמית
נכון לתחילת המאה ה-21, תערוכות עולמיות הן האירוע הבינלאומי השלישי בגודלו מבחינת משקלו הכלכלי והתרבותי, לאחר המונדיאל והמשחקים האולימפיים, אם כי קדמו לשני אירועים אלה. התערוכה העולמית הראשונה התקיימה בארמון הבדולח בהייד פארק שבלונדון בשנת 1851 תחת השם "תערוכה גדולה של יצירות התעשייה של כל האומות". קיום ה"תערוכה הגדולה", כפי שכונתה לימים, היה רעיון של הנסיך אלברט, בעלה של המלכה ויקטוריה, והתערוכה הייתה התערוכה הבינלאומית הראשונה של מוצרי תעשייה, סחר בינלאומי ויחסים בינלאומיים ואפילו תיירות. היא הייתה הראשונה בשרשרת של תערוכות בינלאומיות שכונו "תערוכות עולמיות", המתקיימות עד היום.
רוברט ונטורי
קורות חייו
בספרו טבע ונטורי את הביטוי "Less is bore" (פחות הוא משעמם), כפרפרזה על האמירה המפורסמת של מיס ואן דר רוהה כי "Less is more" ("פחות זה יותר"). ונטורי לא הצדיק את הקישוטיות שאליה התנגדו המודניסטים כגון מיס ואן-דר-רוהה אלא לתפיסה הפונקציונליסטית. על החיפוש אחר ה"אמיתיות", זו שעליה מתבססת האדריכלות המודרנית, סיפר ונטורי בספר ידוע נוסף אשר הוציא בשם "Learning from Las Vegas" (ללמוד מלאס-וגאס). בספר זה הוא הצדיק את האדריכלות "המזויפת" של לאס וגאס וטען כי בעידן הפוסט מודרני, אין אמת אחת וכי מושג ה"אמת" כבר אינו רלוונטי לאדריכלות. כמו כן טען ונטורי כי הסמליות של המבנים בסטריפ והצעצועיות שלהם עושים בסופו של דבר את מה שנדרשו לעשות כך שאנשים (ואפילו אדריכלים, הוא הוסיף) יכולים ליהנות מאדריכלות זו. התאוריות האדריכליות שפיתח גרמו להכתרתו כ"מציל האדריכלות המודרנית מפני עצמה".
תערוכה עולמית
מקור המשיכה העיקרי של התערוכות הבינלאומיות הוא הביתנים הבינלאומיים, אותם מקימות המדינות המשתתפות. ב"אקספו 2000", שנערכה בעיר הנובר, עיצבה כל מדינה, כנהוג, את ביתן התערוכה שלה. עלותו הממוצעת של ביתן לאומי הייתה מעל 26 מיליון דולר. לנוכח הוצאות אלו היו מדינות באיחוד האירופי שהביעו ספקות באשר לתועלת הכלכלית שתצמח מהשקעה זו, תועלת שקשה להעריכה. מחקר עצמאי אחד על התועלת הכלכלית המופקת מהשתתפות בתערוכה עולמית, נעשה על הביתן ההולנדי בתערוכת "אקספו 2000". מחקר זה העריך כי הביתן, אשר עלה לממשלת הולנד כ-70 מיליון דולר, הביא להכנסות פוטנציאליות של כ-700 מיליון דולר לכלכלה ההולנדית. המחקר אף זיהה מספר מאפייני מפתח המנבאים הצלחת ביתנים בינלאומיים בתערוכות עולמיות.
היסטוריה
מקורן של התערוכות העולמיות נמצא במסורת הצרפתית של תערוכות לאומיות ששיאן היה בתערוכה הצרפתית התעשייתית בשנת 1844 בפריז. לאחר תערוכה זו באו מספר תערוכות לאומיות ביבשת אירופה ואחריהן התקיימה התערוכה הבינלאומית הראשונה בלונדון.
רוברט ונטורי
קורות חייו
לאורך השנים זכה ונטורי בשנים עשר פרסים שונים על בתים שתכנן ועל ספריו, ביניהם פרס פריצקר היוקרתי בו זכה בשנת 1991.
תערוכה עולמית
היסטוריה
מאז שהחלו להתקיים, בשנת 1851, התפתח והשתנה אופיין של התערוכות העולמיות. בהתפתחות זו ניתן להבחין באופן גס בשלוש תקופות שונות: תקופת התיעוש, תקופת מפגש התרבויות ותקופת המיתוג הלאומי.
תקופת "התיעוש": 1938-1851
בתקופה זו רוב התערוכות העולמיות התמקדו בסחר עולמי ובהצגת חידושים והישגים טכנולוגיים. התערוכות העולמיות היו המקום שבו הוצגו ההמצאות והחידושים האחרונים מרחבי העולם במקום אחד. התערוכה העולמית בלונדון בשנת 1851,
התערוכה העולמית של פריז (1889), התערוכה העולמית של שיקגו (1893), בשנת 1900 בפריז, התערוכה הבינלאומית להיגיינה בשנת 1911 בדרזדן, בשנת 1915 בסן פרנסיסקו, היו כולן תערוכות פורצות דרך בחידושים שהוצגו בהן. המצאות כגון הטלפון, הוצגו לראשונה בתקופה זו. חלק ניכר מתדמיתן של התערוכות העולמיות עד היום נשען על אותם הימים.
תקופת המיתוג הלאומי: 1992 – ימינו
החל מן התערוכה העולמית בעיר סביליה בשנת 1992, "אקספו 92", המדינות המשתתפות בתערוכה החלו להשתמש בביתניהן באופן בולט יותר כבמה לשיפור תדמיתן העולמית. פינלנד, יפן, קנדה, צרפת וספרד הן דוגמאות בולטות למגמה זו. מחקר שנערך בתערוכה העולמית בהנובר בשנת 2000 הראה כי שיפור התדמית הלאומית הייתה המטרה המרכזית של 73% מן המדינות שהשתתפו בתערוכה. בעולם שבו תדמית לאומית טובה היא נכס לאומי, ביתני התערוכה הפכו לכלי במסע פרסום והתערוכה העולמית כולה הפכה לכלי למיתוג לאומי. בנפרד מן הסיבות התרבותיות והסמליות, המדינות המארחות (והערים והאזורים בהם מתקיימת התערוכה) עושים שימוש בתערוכה העולמית כדי למתג את עצמם. כך למשל, ספרד עשתה שימוש בתערוכה העולמית בשנת 1992, ובמשחקים האולימפיים בקיץ 1992 בברצלונה, כדי להדגיש את מעמדה החדש כמדינה מודרנית, דמוקרטית וחברה בולטת באיחוד האירופי ובקהילה העולמית.
בימינו ניתן למצוא בתערוכות העולמיות מרכיבים מכל שלוש התקופות ההיסטוריות. התערוכות מציגות חידושים טכנולוגיים, משמשות קרקע למפגש תרבויות וכן מסייעות למיתוג לאומי של המדינות המשתתפות בהן וכן למדינה ולעיר המארחת.
סוגי תערוכות עולמיות
בימינו קיימים שני סוגים של תערוכות עולמיות, תערוכות רשומות ותערוכות מוכרות. התערוכות הרשומות הן התערוכות הגדולות יותר. בעבר כונו התערוכות הרשומות "תערוכות אוניברסליות". מונח זה אינו נמצא עוד בשימוש רשמי. בתערוכות רשומות, המדינות המשתתפות בונות בדרך כלל ביתנים נפרדים לעצמן. לכן, אלה התערוכות המפוארות ביותר והיקרות ביותר. התערוכות הרשומות מתקיימות בדרך כלל לאורך שישה שבועות עד שישה חודשים. מאז שנת 1995, פרק הזמן בין תערוכה רשומה אחת לבאה אחריה הוא לפחות חמש שנים. התערוכה הרשומה האחרונה נערכה בשנת 2015 במילאנו.
תערוכות מוכרות קטנות יותר בהיקפן ובהשקעות המבוצעות בהן ומתקיימות לאורך תקופה קצרה יותר, בין שלושה שבועות לשלושה חודשים. בעבר כונו תערוכות אלה בשם "תערוכות בינלאומיות" או "תערוכות מיוחדות", אולם מונחים אלה אינם נמצאים עוד בשימוש רשמי. שטח תערוכות אלה אסור שיעלה על 250 דונם והגוף המארגן חייב לבנות ביתנים עבור המדינות המשתתפות, חינם וללא דמי שכירות, מיסים, או חיובים אחרים. הביתנים של המדינות המשתתפות מוגבלים בשטחם ל-1,000 מטר רבוע בלבד. רק תערוכה מוכרת אחת מתקיימת בין שתי תערוכות רשומות.
תערוכות בינלאומיות מקצועיות
בעשורים האחרונים מתפתחת בעולם תעשיית התערוכות הבינלאומיות המקצועיות. מדובר בתערוכות המפגישות את אנשי המקצוע מענף מסוים מכל העולם.
בין התערוכות המוכרות והגדולות ניתן למנות את:
גרמניה היא המדינה הבולטת ביותר בעולם בתחום זה. המדינה מסייעת לתערוכות ורואה בהם ענף כלכלי חשוב. בגרמניה מספר רב של מרכזים לתערוכות בערים אסן, קלן, ברלין, דיסלדורף, פרנקפורט, נירנברג ומינכן. רוב התערוכות המקצועיות החשובות בעולם מתקיימות במערב אירופה (בעיקר באיטליה, צרפת ובגרמניה). בעשור האחרון מתפתחות תערוכות מקצועיות חשובות גם ברוסיה ובמזרח.
תערוכות רשומות ("תערוכות עולמיות")
תערוכות עולמיות מתמקדות בנושאים עולמיים המתייחסים למלוא היקף ההתנסות האנושית. בתערוכות עולמיות אלה הביתנים הלאומיים השונים משקפים את מבטה של כל מדינה על הנושא המרכזי. הנושא המרכזי לתערוכה העולמית ביפן בשנת 2005, "אקספו 2005", היה "חוכמת הטבע". תערוכות עולמיות נערכות בדרך כלל בפרקי זמן מרוחקים יותר מאלה של תערוכות מיוחדות או בינלאומיות, זאת משיקולי עלות. כדי להבחין בין התערוכות העולמיות לבין התערוכות הקטנות יותר, התערוכה העולמית חייבת להקים ביתנים מיוחדים ונפרדים במיוחד לצורך התערוכה. כתוצאה מכך, המדינות מתחרות ביניהן בהקמת ביתני תערוכה בעלי עיצובים יוצאי דופן הנטבעים בזיכרון. דוגמאות בולטות מן העת האחרונה כוללות את ביתני המדינות יפן, צרפת, מרוקו וספרד ב"אקספו 92" בסביליה. לעיתים בוחרות מדינות לשלוח לתערוכה ביתן בבנייה טרומית לצורך הקמה במתחם התערוכה, יש ומדינות מתפתחות בוחרות להקים ביתן משותף כדי לחסוך בעלויות ההקמה היקרות (כך למשל הקימו מדינות מרכז אמריקה ביתן משותף בתערוכה העולמית בשנת 1992).
התערוכה העולמית היחידה שהתקיימה ללא אישור הלשכה לתערוכות בינלאומיות נערכה בניו יורק בשנים 1964–1965. התערוכה לא קיבלה את אישור הלשכה כיוון שלא עמדה בדרישות הלשכה לגודל השטח. מארגני התערוכה, שכונתה "היריד העולמי של ניו יורק", פנו לארגוני תיירות ומסחר כדי שיתנו חסותם לביתנים הלאומים, זאת תחת חסות רשמית של ממשלות המדינות.
תערוכות מוכרות ("תערוכות בינלאומיות או מיוחדות")
תערוכות בינלאומיות הן תערוכות הנערכות בדרך כלל על נושא צר יחסית: תחבורה למשל ("אקספו 86" בוונקובר, קנדה), או "שעות הפנאי ועידן הטכנולוגיה" ("אקספו 88" בבריסביין, אוסטרליה). נושאים אלה צרים וממוקדים יותר מן הנושאים מקיפי-עולם הנבחרים בדרך כלל לתערוכות העולמיות.
תערוכות מיוחדות הן בעלות נושא צר עוד יותר, כגון "תערוכות הגננות הבינלאומיות" המתקיימות 3–4 פעמים בעשור בערים שונות בעולם, או התערוכה שהוקדשה לאוקיינוסים שנערכה בליסבון בשנת 1998.
תערוכות מיוחדות ותערוכות בינלאומיות קטנות יותר, בדרך כלל, מתערוכות עולמיות וזולות יותר לתפעול. תערוכות אלה נערכות בדרך כלל במבני תערוכות קבועים, ויש הטוענים כי היעדר הצורך להשקיע בבניית ביתנים מפוארים מפנה יותר משאבים לאיכות התצוגות.
בשנת 2008 התקיימה בסרגוסה תערוכה בינלאומית בנושא "מים ופיתוח בר-קיימא", ובשנת 2012 התקיימה התערוכה בקוריאה הדרומית, בעיר יסו, בנושא "האוקיינוס החי וחופו".
רשימת התערוכות הרשומות והמוכרות שנערכו
הטבלה אינה כוללת תערוכות מיוחדות.
המורשת האדריכלית של התערוכות
רוב המבנים הנבנים לצורך התערוכות העולמיות הם מבנים זמניים אשר מפורקים עם תום התערוכה. עם זאת קיימים מספר מבנים יוצאי דופן אשר נותרו על תילם לאחר תום התערוכות וחלקם הפכו לחלק מן הנוף האדריכלי של ערי התערוכה. התערוכות נחשבות ל"מגרש משחקים" אדריכלי ובכולן היו מעורבים אדריכלים מן השורה הראשונה בעולם, אשר יצרו מבנים אוונגרדיים רבים ובעלי חשיבות רבה.
המפורסם מבין מבנים אלה הוא מגדל אייפל בפריז שנבנה על ידי גוסטב אייפל ואף נקרא על שמו. המגדל נבנה לכבוד התערוכה העולמית בשנת 1889, והפך עם השנים לחלק בלתי נפרד מקו האופק של העיר.
מבנים בולטים נוספים שנבנו לכבוד תערוכות עולמיות הם:
השתתפות ישראל בתערוכות
בפעם הראשונה שנערכה תערוכה בינלאומית בארץ הייתה בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל בה הוקצה שטח על "חצי האי הירקוני" להקמתו של מתחם "יריד המזרח" (שהפך להיות לאחר קום המדינה מרכז הירידים תל אביב).
ישראל הצטרפה כמדינה חברה ללשכה לתערוכות בינלאומיות (BIE) ב-31 במאי 1952, והפסיקה חברותה ב-18 בפברואר 1988. ישראל שבה והצטרפה לארגון ב-10 ביוני 1997. כיבוש השממה (או בשמה הרשמי: תערוכת אקספו "ירושלים 1953") הייתה תערוכה עולמית אשר נערכה בירושלים, ישראל במרכז הקונגרסים הבינלאומי בנייני האומה בין התאריכים ה-22 בספטמבר 1953 ל-14 באוקטובר 1953. התערוכה הייתה התערוכה הבינלאומית הראשונה שנערכה בישראל, התערוכה הוכרה על ידי ה-BIE. בתערוכה השתתפו 13 מדינות וביקרו בה כמיליון וחצי מבקרים. בחודש מאי 1956 נערכה בבית דגן תערוכה מיוחדת, שהוכרה על ידי ה-BIE, בנושא: "גידול הדרים" תחת השם: התערוכה הבינלאומית לחקלאות במסגרת פרויקט "הקונגרס הבינלאומי הרביעי של מגדלי פרי הדר התיכון" התקיימה בין התאריכים 21 במאי ל -20 ביוני 1956. התערוכה הייתה מוכרת על ידי הלשכה לתערוכות בינלאומיות.
השתתפותה של ישראל ב"אקספו 67" במונטריאול הייתה כנראה ההשתתפות הבולטת ביותר של ישראל בתערוכות העולמיות. נושא התערוכה היה "אדם ואדמתו בעולם" והיא נערכה החל מ-28 באפריל 1967 ועד 27 באוקטובר 1967. במהלך התערוכה התרחשה מלחמת ששת הימים, אשר מיקדה תשומת לב עולמית בישראל, והפכה את הביתן הישראלי למוקד משיכה ל-50 מיליון המבקרים שביקרו בתערוכה. הביתן הישראלי סיפר את סיפור תקומתו של עם ישראל לאחר 2,000 שנות גלות, כעם עצמאי בארצו. בביתן הישראלי היה אולם, בן 250 מושבים, ובו הוקרנו סרטים על ישראל וכן נערכו הופעות זמר וריקודים ישראליים. סמוך לאולם פעלה מסעדה כשרה שהגישה אוכל ישראלי. באולם הכניסה הייתה תערוכת עתיקות ובה הוצגו גם מגילות מדבר יהודה. עוד הוצגו בביתן הישגיה של מדינת ישראל מאז תקומתה, תחייתה של השפה העברית, הישגיה הטכנולוגיים של המדינה וכן פעולותיה של ישראל בעזרה למדינות מתפתחות בעולם. בתערוכה היה ביתן נוסף שהוקדש ליהדות ולעם היהודי, אשר הקמתו מומנה מתרומות הקהילה היהודית בקנדה.
ב"אקספו 98" הביתן הישראלי כלל תערוכה בנושא ים, בהתאם לנושא הכללי של התערוכה העולמית, ובה בין היתר העתק הסירה מגינוסר. בנוסף, כלל הביתן תערוכת תמונות מישראל בסימן חגיגות היובל למדינה וחנות למוצרים מהארץ.
ישראל השתתפה גם בתערוכת "אקספו 2000" בהנובר שבגרמניה. ממשלת ישראל החליטה על השתתפותה בתערוכה זו רק כחודש ימים לפני פתיחתה. הביתן הישראלי בתערוכה היה בשטח של כ-500 מ"ר ועל תקרתו הוקרנו סרטים קצרים על מגוון נושאים הקשורים בישראל. בביתן הוקמו 21 עמדות מחשב מהן יכלו המבקרים לגלוש בפורטל תוכן מיוחד שעסק בישראל.
ישראל לא השתתפה בתערוכה הבינלאומית בסרגוסה בשנת 2008, אך כבר ב-2007 קיבלה הממשלה החלטה להשתתף בתערוכה העולמית בשנת 2010 בשאנגחאי, סין. לצורך הפרויקט מונתה ועדת היגוי בין-משרדית ונציב ישראלי לאקספו 2010. התכנון והביצוע של הפרויקט הובל על ידי משרד החוץ.
הביתן הישראלי באקספו 2010 הורכב משני גופים ארכיטקטוניים מעוגלים הבנויים אבן וזכוכית ומשולבים באופן המזכיר צורת יין-יאנג. הוא כלל תצוגות ומיצגים שביטאו את הקשר בין ההיסטוריה היהודית לבין החדשנות הישראלית תוך התמקדות בדיאלוג בין מסורת וקידמה, וביצירת נקודות השקה בין התרבות היהודית לבין זו הסינית. בביתן הוצגו חידושים ופיתוחים טכנולוגיים ישראליים במגוון תחומי החיים: בריאות, חקלאות, מים, אנרגיה סולארית, היי-טק ותקשורת. מבואת הביתן הוקדשה לנופי ואתרי ישראל, וכללה קיר מצויר באורך 30 מ"ר ובו ארבע נישות: ירושלים, תל אביב, ים המלח והנגב. המיצגים בגן הביתן התמקדו בנושאי איכות הסביבה. במשך ששת חודשי התערוכה, בין 1 במאי ל-31 באוקטובר 2010, ביקרו בביתן הישראלי 3,037,500 מבקרים - ממצע של כ-16,500 מבקרים ביום, מספר שיא של מבקרים בביתן ישראלי בתולדות היריד.
ישראל השתתפה גם ב"אקספו 2012" ביאוסו, קוריאה הדרומית ובאקספו 2015 במילאנו.
הביתן הישראלי באקספו 2015, שנקרא גם "שדות המחר" (Fields of Tomorrow), הוקם במטרה להציג את הישגיה הטכנולוגיים של ישראל, בדגש על תחום החקלאות המתקדמת, ואת האופן שבו מופץ הידע הישראלי בעולם המתפתח "למען עולם שוויוני המתמודד עם אתגר הרעב והעוני הגלובלי". גולת הכותרת של הביתן הייתה "השדה הניצב" - שדה חי שהוצב בשיפוע של 70 מעלות, באורך של 68 מטרים ובגובה 12 מטרים. בשדה, שהתבסס על דגימה מתוך השדות של עמק יזרעאל ונפרס לאורך כל הקיר החיצוני של הביתן, הוצגו מגוון גדול של דגנים, ירקות וצמחים שגודלו בטכנולוגיה מתקדמת והושקו באמצעות מערכת טפטפות ממוחשבת - שיטת השקיה שפותחה לראשונה בישראל.
ישראל משתתפת בתערוכת אקספו 2020 אשר נערכת בדובאי.
מבחן השלכה
מבחן השלכה הוא סוג של מבחן אישיות בפסיכולוגיה, שבו מוצג גירוי רב משמעי, שעל הנבחן להציג לו פירוש. ההנחה היא שהפירוש ישקף דבר מה על נותן הפירוש.
רוב מבחני ההשלכה מבוססים על הפסיכולוגיה הפסיכואנליטית. הם מורכבים מגירויים מעורפלים, המאפשרים לאדם מרחב תגובה גדול. הנחת היסוד במבחנים אלה גורסת כי רגשותיו של האדם, יצריו, עמדותיו, משאלותיו וצרכיו, מושלכים על הגירויים העמומים ותגובותיו הן לפיכך ביטוי לעולמו הפנימי והלא מודע.
קיימים סוגים שונים של מבחני אישיות השלכתיים הנבדלים ביניהם באופי הגירויים ובאופי התגובות. יש שמציגים לנבדק גירויים חזותיים עמומים יותר או פחות (כתם דיו או ציור), והוא מתבקש להגיב מילולית. דוגמה: מבחני רורשאך ו- TAT. יש המציגים לנבדק גירויים מילוליים (מילים או חלקי משפטים), ועליו להגיב מילולית. יש המציגים לנבדק גירוי מילולי, ועליו להגיב בציור, כמו מבחן ציור איש.
יתרונות מבחנים אלו שהם חסינים במידה רבה מפני הטיות והעמדות פנים ולכן מאפשרים לעמוד על כוחות ועל מניעים לא מודעים באישיות. בדרך כלל אפשר להעבירם לקבוצות מיוחדות עקב היותם, בחלקם, לא מילוליים. עם זאת, המעמד המדעי של שיטות אלה מוטל בספק מכיוון שהנתונים הפסיכומטריים שלהם אינם טובים דיים.
מבחן רורשאך
מציגים עשרה כתמי דיו, והנבחן אמור לתאר את מה שהוא רואה בהם. הניקוד שיינתן לו יתבסס על גודל הפריטים שבהם התמקד וצורתם, מידת התייחסותו לצבעים, תוכן הפירוש שלו ומידת השכיחות של פירוש זה בקרב אוכלוסיית הנבדקים.
הרמן רורשאך, שהיה מפתחו של המבחן, תיאר את שיטתו כבר בשנת 1921. הוא היה למעשה הראשון שהשתמש בכתמי דיו כדי לחקור את האישיות השלמה. מבחן זה מכיל 10 כרטיסים, שעל כל אחד מהם מודפס כתם דיו בעל סימטריה דו-צדדית. 5 מן הכתמים מודפסים בגוני אפור ושחור בלבד, 2 כוללים כתמים אדומים, וב–3 משולבים גוני פסטל אחדים. כל כרטיס מוצג לנבחן בנפרד ומבקשים ממנו לומר מה יכול הכתם לייצג. הבוחן רושם בקפדנות את כל התגובות לכל כרטיס, וכן את זמן התגובה, כיצד מחזיק הנבדק את הכרטיסים, הערות ספונטניות, תגובות רגשיות והתנהגות אחרת. במהלך התחקיר ניתנת לנבדקים הזדמנות להסביר ולהבהיר את תגובותיהם.
פירוש המבחן מתבסס על שלוש קטגוריות נקידה: מיקום, מגדירים ותוכן (location, determinants, content). מיקום פירושו אותו חלק של הכתם שאליו מייחס הנבדק כל תגובה. האם הוא משתמש בכתם כולו, בפרט שכיח, בפרט יוצא דופן, בחלל לבן, או בצירוף כלשהו של שטחים אלה. המגדירים של התגובה כוללים צורה, צבע, צללים ו"תנועה". הטיפול בתוכן שונה בכל שיטת ניקוד, אולם השכיחה והמרכזית היא דמויות אנושיות, פרטים אנושיים, דמויות ופרטים של בעלי חיים ותרשימים אנטומיים. יש החולקים על שיטה זו ויש המצדדים בה. במרוצת השנים שופרו תהליכי המדידה וכן תוקפו לתחומים ספציפיים, בהם נמצא תימוכין מעשי לתוצאות. לדוגמה: ספר שכתבו גודפריד, סטריקר וויינר בשנת 1971, פיתוח שיטתו של רורשאך על ידי ג'ון אקסנר ב-1981 ועוד.
במבחנים אלה נעשים שימוש במיונים ליחידות מיוחדות בצבא ובמשרד הביטחון ועוד. את מבחן הרורשאך מוסמכים להעביר רק פסיכולוגים קליניים.
מבחן כתמי הדיו של הולצמן
שיטה נוספת של מבחן השלכה להערכת מאפייני אישיות באמצעות כתמי דיו, היא שיטת כתמי הדיו של הולצמן (Holtzman Inkblot Technique ,HIT). זהו מבחן הדומה במהותו למבחן רורשאך, ונוצר במטרה להתגבר על חלק מהמגבלות של מבחן זה.
המבחן פותח על ידי ויין הולצמן והוצג לראשונה ב-1961. הוא כולל שתי סדרות של 45 כרטיסי כתמי דיו בכל אחת, שמוצגים לנבדק, והנבדק מתבקש להגיד כמו מה זה נראה לו. הנבדק יכול לתת תגובה אחת בלבד לכל כרטיס. מתן הציונים (ציינון) והפירוש של תגובות הנבדק, נעשה על פי 22 מדדים, ביניהם זמן התגובה, תוכן התגובה, מיקום הגירוי בכרטיס, צבע, תנועה, אינטגרציה, חרדה, איזון ועוד.
יתרונותיו של מבחן הולצמן על פני מבחן רורשאך, הם בין השאר בהגבלת כמות התגובות של הנבדק לכל כרטיס; כמות גדולה של כרטיסים, שנבחרה אחרי מחקר מתוך אלפי כרטיסים; מערכת מתן ציונים מדויקת יותר ובעלת מדדים שהוגדרו היטב, שיוצרת פחות הטיות סובייקטיביות של הבוחן ולפיכך תורמת למהימנות בין שופטים גבוהה יחסית של המבחן; בדיקות התוקף והמהימנות של הכלי נמצאו מעודדות יחסית לאלו השנויות במחלוקת של מבחן רורשאך.
מבחן התפסת נושא (TAT)
במבחן התפסת נושא (Thematic Apperception Test (TAT מוצגים לפני הנבחן עשרים ציורים המתארים דמויות במצבי קונפליקט רגשי, ועל האדם לספר עליהם סיפור. ההנחה היא שמוטיבים באישיות, פנטזיות וקשיים, ישתקפו בסיפור.
מבחן זה מציג גירויים מובנים יותר, ומצריך תגובות מילוליות מורכבות יותר ומאורגנות מבחינת המשמעות. הפירוש שניתן במבחן זה מבוסס בדרך כלל על ניתוח איכותי למדי של התוכן. המבחן פותח על ידי הנרי מארי ועמיתיו במרפאה הפסיכולוגית של אוניברסיטת הרווארד והוא נפוץ בעבודה הקלינית ובמחקר. הוא מורכב מ-19 כרטיסים ועליהם תמונות לא לגמרי ברורות בשחור-לבן וכרטיס ריק (לבן) אחד. המשיב מתבקש להמציא סיפור לכל תמונה, שיסביר מה קדם לאירוע המתואר בתמונה, יתאר מה קורה באותו רגע ומה הדמויות עושות, מרגישות וחושבות, ויאמר מה יקרה בסופו של דבר. בהגיעו לכרטיס הריק מתבקש הנבדק לדמיין לעצמו תמונה כלשהי, לתאר אותה ולספר עליה סיפור. השיטה המקורית שקבע מארי במדריך למבחן מצריכה שני מפגשים בני שעה אחת כל אחד; במהלך כל מפגש מציגים עשרה כרטיסים. למפגש השני נבחרו בכוונה תחילה הכרטיסים שהם יוצאי דופן, דרמטיים ומוזרים יחסית לקודמים, וההוראות הנלוות להצגתם מעודדות את המשיבים לקרוא דרור לדמיונם.
אמינות המבחנים
אף על פי שמבחנים השלכתיים נמצאים בשימוש, המעמד המדעי שלהם אינו גבוה. במאמר סקירה פופולרי סוכם כי רוב המדדים של הרורשאך וה-TAT אינם נתמכים מדעית. העדויות של מבחני ציור איש נמוכים אף יותר. למרות ניסיונות לפתח מערכת בדיקה אחידה, נראה שההערכה במבחני רורשאך משתנה ממעריך למעריך.
הג"א
הג"א (ראשי תיבות: התגוננות בפני גזים והתקפות אוויר/הגנה אזרחית) הייתה יחידה של צה"ל שטיפלה בהגנה אזרחית.
כח אדם
לאחר מלחמת יום הכיפורים צה"ל פעל להשיב ליחידות הלוחמות חיילים רבים שהועברו להג"א, עקב מצוקת כוח אדם.
תפקידים
אנשי הג"א היו אמונים על תפקידי חילוץ והצלה וצה"ל קיים קורסים בחילוץ והצלה בבסיס ההדרכה המרכזי שלו.
עם התגברות הטרור ברחבי ישראל גויסו אלפי חיילי הג"א למשימות של פיטרול ובדיקות ביטחוניות בערי ישראל. בשנת 1985, הוחלט על העברת תפקידים אלו למשטרה, לאחר שנקבע שהשוטרים יעלו פחות ויהיו יותר יעילים מאנשי המילואים של הג"א.
פיקוד
באוגוסט 1977 הוחלט לאחד את מחלקת ההגמ"ר (ההגנה המרחבית)- שהייתה כפופה לאג"מ/ מטכ"ל- עם מפקדת ראש הג"א (התגוננות אזרחית). איחוד זה הביא להקמת מפקדת קצין חיל ראשי להג"א והגמ"ר - המכונה מקחל"ר. לאחר מלחמת המפרץ בשנת 1991 הוקם פיקוד העורף בו הוכללו יחידות הג"א.
מבנה הארגוני
מפקדות העורף של הג"א, היו כפופות לשלושה אלופי הפיקודים של צה"ל:
חלק מתגי היחידות של הג״א מוטמעות כיום בתוך תגי היחידות של מחוזות פיקוד העורף כמו מחוז דן או מחוז דרום.
דרגות הג"א
בתחילת 1953 נקבעו דרגות נפרדות לקצינים וסמלים בהג"א, הוא שירות ההגנה בפני התקפות אוויר (מאוחר יותר: ההתגוננות בפני גזים והתקפות אוויר). דרגות אלה נועדו לחיילי מילואים או מתנדבים המוצבים ביחידות הג"א, בעוד שהחיילים בשירות סדיר המשיכו לשאת דרגות כלל צה"ליות. תחילת נקבעו שבע דרגות לחוגרים וארבע לקצינים. בשנות ה-60 שונו סימני הדרגות של קצינים בכירים, תוך הוספת דרגת קצונה נוספת "רב פקד בכיר" המקבילה לסגן-אלוף. בשנות ה-80 חל שינוי נוסף בסימני דרגות הקצינים של הג"א: פס מתכת חלק בצורה של מקבילית לקצינים זוטרים ועלה גפן לקצינים בכירים. דרגות נפרדות לאנשי הג"א בוטלו עם הקמת פיקוד העורף בשנת 1991.
Jewish Life Television
Jewish Life Television (בראשי תיבות: JLTV) הוא ערוץ טלוויזיה יהודי הפועל בארצות הברית.
ערוץ JLTV הוא הערוץ הראשון המשדר תכנים יהודיים 24/7. בערוץ, הפועל מלוס אנג'לס, משודרים בכל שעות היממה תכנים יהודים וישראלים, בהם חדשות, תוכניות אירוח וסרטי תעודה.
גליה אלבין מחזיקה בחלק גדול ממניות החברה המפעילה את הערוץ.
עגבניות ירוקות מטוגנות
עגבניות ירוקות מטוגנות הן מאכל פופולרי ומסורתי בדרום ארצות הברית. המנה מורכבת מפרוסות עגבנייה לא בשלה, ירוקה (אם כי גם עגבנייה אדומה אפשרית), המצופות בקמח תירס ומטוגנות בשמן רדוד. ישנן וריאציות שונות למאכל עם שינויים קלים ביניהן. לעיתים משתמשים בקמח חיטה או בפירורי לחם (או בשניהם ביחד) במקום בקמח תירס. כמו כן, יש הנוהגים לטבול את הפרוסות במטבל כלשהו, כמו ביצה טרופה, קודם לטיגונן. עוד מתכון פופולרי, שהומצא במסעדת ה-Upperline בניו אורלינס, הן עגבניות ירוקות מטוגנות בתוספת חסילונים ברוטב רמולד (רוטב על בסיס מיונז וחרדל, עם צלפים, מלפפונים חמוצים ואנשובי).
בתרבות
עלילת הרומן רב המכר "עגבניות ירוקות מטוגנות", מאת פאני פלאג, מתרחשת על רקע תרבות דרום ארצות הברית. בשנת 1991 עובד הספר לסרט קולנוע "עגבניות ירוקות מטוגנות" בכיכובה של קתי בייטס, שהיה מועמד לפרס האוסקר.
ג'ק סקלן
יעקב (ג'ק) סקלן (אנגליה, ט"ו באלול ה'תרע"ה, 25 באוגוסט 1915 - ישראל ד' בחשוון ה'תשע"ג - 20 באוקטובר 2012) הקים את הסניף הראשון של תנועת בני עקיבא בבריטניה ב-1936, הציל יהודים רבים במהלך מלחמת העולם השנייה באמצעות מפעל רהיטים שהיה ברשות משפחתו והיה בין מקימי סניף תנועת "הפועל המזרחי" באנגליה בשנת 1947.
קורות חייו
סקלן נולד ב-1915 באנגליה וכשהיה בגיל 19 הקים יחד עם מאיר סילברסטון וצעירים נוספים תנועה ציונית בשם "כנרת", שנוסדה כדי להחדיר את הרעיון הציוני בקרב יהודי בריטניה. בתנועה לימדו עברית כדי להכשיר את העלייה לארץ וסקלן עזר בגיוס כספים לטובת העניין. כעבור כמה שנים התפצלה התנועה לזו המוכרת בשם "צעירי המזרחי", שבה התארגנו צעירים דתיים לקראת עלייה לארץ וכן לתנועה נוספת - "הצעירים הכלליים" שאינם דתיים.
ב-1933, כשהיה בן 18, הגיע סקלן לביקור בארץ ישראל שבמהלכו אף ביקר (לטענתו) במערות התת-קרקעיות שבמערת המכפלה. בביקורו החליט שהוא מעוניין לעלות לארץ, אך הצליח להגשים את חלומו רק לאחר 39 שנים.
במהלך מלחמת העולם השנייה רשם 50 פליטים יהודים כעובדים במפעל הרהיטים של משפחתו. כך קיבלו הפליטים אישורי שהייה באנגליה, וניצלו הודות לתושיתו.
ב-1967 לאחר מלחמת ששת הימים ייסד את תנועת "העלייה הבריטית" ושימש היו"ר הראשון שלה. בשנת 1973 עלה לישראל ושנה לאחר מכן התמנה ליו"ר עמותת "קרן ילדנו - מרכזי תקוותנו" והקים סניפים רבים של העמותה בערים רבות ברחבי הארץ. בשנת 1988 קיבל את אות הנשיא מנשיא המדינה דאז מר חיים הרצוג על פעילותו בעמותה זו. סקלן כונה לא פעם "הרצל הבריטי" על פעולותיו למען הציונות.
סיפור ירידתו למערת המכפלה
ג'ק שמר על סוד קרוב ל-80 שנה, הוא חשף את עדותו בראיון מצולם שקיים עמו נעם ארנון, דובר היישוב היהודי בחברון. כשהיה בן 18 הגיע למערת המכפלה, מלווה בקצין בריטי שהכניס אותו אל המערות שתחת האדמה ושם התגלו לעיניו קברי האבות. לדבריו הסיבה שלא חשף זאת עד היום היה לבקשת סבו- רב סנדר הרמן, שבקש ממנו לא לדבר על הביקור ועל מה שראו עיניו.
בעדותו מספר סקלן: "בסוף האולם הגדול היו אולי בערך 20 מטרים, והיה פרוזדור גדול שבאמצעו דלת", סיפר. "אני עמדתי שם. רציתי להיכנס, אך השומר המוסלמי אמר שאסור". הקצין הניח את ידו על נשקו ואמר ״האיש הזה יהודי״ והורה לשומר לתת לסקלן לעבור. השניים ירדו אל תוך המערה התת-קרקעית, "לאולמות נוספים מתחת למבנה ושם הוא רואה את המצבות המקבילות לקומה העליונה. הוא ממשיך לספר: "ירדתי והיה טיפה אור. ראיתי שלמעלה הקבר היה מכוסה בשטיחים ובדים יפים, אך מתחת לציוני הקברים של אברהם ויצחק, היה עוד קבר כזה - מכוסה בעפר ובקרמיקה" סקלן שאל את השומר הערבי אם יש משהו מתחת לתלוליות, והוא נענה שאלה הם למעשה הקברים האמיתיים של "האבות" ו"האמהות".
הראיון עמו היה אמור להמשך כשבוע לאחר מכן, אך לאחר חמישה ימים, בשבת בבוקר כשיצא מבית הכנסת הגדול בירושלים נפגע על ידי רכב ונהרג. בן 97 היה במותו.
תומר אליהו
תומר אליהו (נולד ב-25 בפברואר 1975) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
אליהו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, במדיה שיחק חמש עונות.
בקיץ, אליהו חתם בהפועל ראשון לציון. ב-22 באוגוסט, אליהו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–4 להפועל חיפה. ב-13 בפברואר 1999, אליהו הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 למכבי תל אביב.
בקיץ, אליהו הושאל להפועל כפר סבא. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה, אליהו הורחק בדקה ה-82 בתיקו 1-1 נגד בני יהודה וכעבור חודשיים אליהו חזר לראשון.
בקיץ, אליהו חתם בבני סכנין, העולה החדשה לליגת העל. אליהו, היה שותף לזכייה של הקבוצה בגביע המדינה לראשונה בתולדותיה.
ב-15 ביולי 2005, אליהו חתם בהפועל עכו מהליגה הלאומית, למרות שקיבל הצעה מבית"ר ירושלים.
שנה לאחר מכן, אליהו חתם בהפועל באר שבע ושנה לאחר מכן הצטרף להכח עמידר רמת גן עמה רשם עליה לליגת העל.
אצטדיון האצטקה
אצטדיון האצטקה (בספרדית: Estadio Azteca, הגייה: אסטדיו אסטקה) הוא אצטדיון כדורגל בעיר מקסיקו סיטי שבמדינת מקסיקו. האצטדיון היה מסוגל לקלוט בשיאו כ-107,000 צופים למשחק, אולם שינויים שנערכו בו עם השנים הפחיתו את קיבולתו לכ-87,000 צופים למשחק.
האצטדיון הוא אצטדיונן הביתי של קבוצת הכדורגל קלוב אמריקה וקרוס אסול, והיה בעבר האצטדיון הביתי של קבוצות הכדורגל אטלנטה ונקקסה. כמו כן, משמש האצטדיון גם כאצטדיונה הביתי של נבחרת מקסיקו.בסמוך לאצטדיון עוברת רכבת קלה, המשרתת את הצופים אשר מגיעים לאצטדיון.
היסטוריה
האצטדיון נבנה בשנת 1966 כאצטדיון אולימפי לכבוד אולימפיאדת מקסיקו סיטי, שנערכה בעיר בשנת 1968.
משחק הכדורגל הידוע ביותר שנערך באצטדיון זה, היה משחק רבע הגמר בין נבחרות אנגליה וארגנטינה במסגרת מונדיאל 1986. במשחק זה נכבשו שניים מהשערים המוכרים בהיסטוריה של הכדורגל: השער שכבש דייגו ארמאנדו מאראדונה בעזרת ידו, דבר שלא הבחין בו שופט המשחק שאישר את השער. השער כונה על ידי מאראדונה עצמו בכינוי "שער יד האלוהים", כינוי שדבק בו עד היום. השער השני של ארגנטינה, שגם אותו כבש מאראדונה לאחר שכידרר לאורך חצי המגרש של האנגלים, תוך שהוא עובר בדרך כמה שחקני הגנה אנגלים בדרך לכיבוש השער. לזכר השער המרהיב נבנתה אנדרטה מחוץ לאצטדיון. כמו כן, זכה השער בתואר שער המאה, בתחרות שבה נבחר השער על ידי פיפ"א, כשער היפה ביותר שהובקע במשחקי גביע העולם בכדורגל.
כרג'
כַּרַג' היא עיר הבירה של פרובינציה אלבורז בצפון איראן. העיר שוכנת באזור הרי אלבורז בגובה 1,312 מטרים מעל פני הים כ-42 ק"מ מערבית לבירה טהראן. אוכלוסיית העיר מונה 1,592,492 בני אדם ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון של איראן משנת 2016 והיא העיר הרביעית בגודלה באיראן אחרי טהראן, משהד ואספהאן.
היסטוריה
ההיסטוריה של העיר כרג' החלה בתקופת ימי קדם. עדות להנחה זו היא מקדש "Takht-e-Rostam" השוכן בעיר, אשר נבנה בתקופת האימפריה הפרתית, על ידי מאמיני דת הזורואסטריות.
אזורים
העיר מחולקת למספר אזורים עיקריים:
כלכלה
יתרונה הכלכלי של כרג' הוא הסמיכות שלה לבירה טהראן, והמיקום שלה על עורקי תחבורה (כבישים מהירים וגם מסילות רכבת) של ייצוא וייבוא מוצרים בין טהראן לים הכספי.
כלכלתה נשענת בעיקר על עיבודים חקלאיים, מפעלים כימיים ומפעלים לייצור דשנים.
אקלים
כרג' מאופיינת במזג אוויר קריר יחסית לחום הרב השורר בבירה הסמוכה. מדי שנה יורדים בעיר בממוצע 260 מ"מ של גשמים.
אצ'פר
אצ'פר (געז: አቸፈር) הוא מחוז היסטורי בצפון מערב אתיופיה לחופו הדרום מערבי של אגם טאנה.
ההשערה היא שתושביו המקורים היו דוברי שפה נילו-סהרית שלאחר מכן נושלו על ידי האגאו. במסורת האתיופית נזכר המחוז כחלק מהשטחים שקיבל השליט הת והיה אזור שיושב בביתא ישראל. בשלהי המאה ה-16 החלה החדירה האתיופית לאזור ובכך הפך לוסאל ומחוז ספר. בעקבות ההתנגדות המקומית הקיסרים האתיופים סרצה דנגל וסוסוניוס ערכו במקום מערכות צבאיות עקובות מדם, השלטון האתיופי במחוז התחזק והמקומיים עברו תהליכי אמהריזציה.
כיום שטח המחוז מחולק לשני נפות אצ'פר הצפונית ואצ'פר הדרומית.
לוקס
לוּקְס הוא יחידת מידה פוטומטרית למדידת עוצמת ההארה של אור נראה שסימונה המקובל lx. עוצמת ההארה היא השטף האורי ליחידת שטח.
הגדרה
נוסחת החישוב : lx = lm/m2, היינו, לוקס שווה ללומן (lm) חלקי מטר בריבוע m2. היחידה משמשת למדידת פליטה אורית (שטף אורי ליחידת שטח בפולט) והארה (שטף אורי ליחידת שטח בקולט).
ג'ון באקן
ג'ון באקן (באנגלית: John Buchan; 26 באוגוסט 1875 – 11 בפברואר 1940) היה סופר, היסטוריון ומדינאי סקוטי ששירת כמושל הכללי של קנדה. אחרי קריירה משפטית קצרה, החל באקן בקריירת הכתיבה והמדינאות, בשמשו כמזכירו של הנציב העליון בכמה מן הקולוניות בדרום אפריקה. הוא כתב תעמולה עבור בריטניה במלחמת העולם הראשונה. נבחר כחבר פרלמנט בבחירות הביניים ב-1927, וב-1935 מונה למושל הכללי של קנדה על ידי המלך ג'ורג' החמישי, תפקיד בו שירת עד מותו ב-1940. הוא זכור בעיקר הודות למותחנים וספרי הריגול שכתב, שהמפורסם שבהם הוא שלושים ותשע המדרגות.
קורות חייו ופועלו
באקן נולד בפרת', סקוטלנד, כבנם הבכור של ג'ון באקן, כומר הכנסייה החופשית של סקוטלנד, והלן ג'יין באקן. אהבתו לנופיה ולטיפוסיה של סקוטלנד באה לידי ביטוי בכתביו. לאחר סיום בית הספר זכה במלגה לאוניברסיטת גלאזגו, שם למד לימודים קלאסיים, כתב שירה, וכתביו זכו לפרסום. לאחר מכן למד באוקספורד, ועם סיום לימודיו החל בקריירה דיפלומטית כמזכירו הפרטי של אלפרד מילנר הנציב העליון בדרום אפריקה, ארץ שהיכרותו עמה משמשת אותו בספריו. ב-1910 כתב את הראשון שבספרי ההרפתקאות שלו, פרסטר ג'ון, המתרחש בדרום אפריקה. שנה לאחר מכן החל לסבול מכיב בתריסריון, מחלה שהעניק לאחר מכן לאחת מדמויותיו הבדיוניות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, החל לכתוב עבור לשכת התעמולה המלחמתית ועבד ככתב הטיימס בצרפת. הוא המשיך לכתוב סיפורת וב – 1915 פרסם את יצירתו הידועה ביותר, שלושים ותשע המדרגות, מותחן ריגול המתרחש ממש לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה. הרומן מציג את גיבורו, שלאחר מכן הופיע בעוד ארבעה מספריו, ריצ'רד האנאיי, מהנדס מכרות ממוצא סקוטי שבילה שנים רבות בדרום אפריקה. דמותו מבוססת על ידידו מתקופתו בדרום אפריקה, אדמונד איירונסייד, ששירת במלחמת הבורים וריגל במושבות הגרמנים בדרום מערב אפריקה. לאחר שירות בלשכת התעמולה, התגייס באקן לצבא ושירת בחיל המודיעין, שם כתב נאומים וקומוניקטים עבור דאגלס הייג. עם ההכרה ביכולותיו מונה למנהל המידע תחת לורד ביברברוק, וכן סייע בהוצאה לאור של מגזין חודשי העוסק בהיסטוריה של המלחמה, הראשון שבהם הופיע ב-1915, אך קשריו עם רבים מבכירי הצבא הקשו עליו לבקר את תפקוד הצבא הבריטי.
ב–1935 זכתה עבודתו הספרותית לעיבוד קולנועי כאשר אלפרד היצ'קוק עיבד את שלושים ותשע המדרגות לסרט. מאז זכה הספר לעיבודים רבים נוספים לקולנוע, תיאטרון, טלוויזיה, רדיו, ואף למשחק וידאו (2013).
כמדינאי תמך בסחר חופשי, זכויות נשים וביטוח לאומי. ב-1935 מונה לתפקיד המושל הכללי של קנדה, ה-15 מאז איחוד קנדה. הוא הביא לתפקיד ידע רב שנים על קנדה מתקופתו ככתב עיתונות שבה כתב עליה ועקב אחר מבצעיהם של הכוחות הקנדיים במלחמת העולם הראשונה. ידיעותיו ועניינו בהגדלת המודעות הציבורית והנגישות לעברה של קנדה הביאו לבחירתו של באקן לנשיא הכבוד השני של אגודת צ'אמפליין בין השנים 1938–1939. באקן המשיך בכתיבה תוך כדי תפקידו כמושל כללי, אך התייחס לתפקידו כמשנה למלך ברצינות רבה ולקח על עצמו לתור את קנדה לאורכה ולרוחבה כולל האזורים הארקטיים כדי לקדם אחדות קנדית. הוא אמר על עבודתו: "המושל הכללי נמצא בעמדה ייחודית שכן מחובתו להכיר את קנדה כולה ואת כל סוגי אנשיה." באקן קידם זהות קנדית ייחודית ואחדות לאומית. הוא האמין ברעיון ש"על הקבוצות האתניות לשמור על ייחודן וכל אחת מהן תורמת לאופי הלאומי. העמים החזקים ביותר הם אלה המורכבים ממרכיבים גזעיים שונים."
באקן כתב כמאה כותרים, ביניהם כשלושים רומנים, ספרי היסטוריה, ביוגרפיות, קובצי סיפורים קצרים, ספרי שירה, אך הוא ידוע ביותר בשל המותחנים וספרי הריגול שלו.
בנימין כהן שאולי
ביוגרפיה
נולד בירושלים ולמד במדרשית נעם בפרדס חנה ובישיבת כרם ביבנה.
בשנת תשכ"ט הקים וניהל את בית הספר התיכון הדתי הראשון ביבנה עד שנהרג בתאונת דרכים ברכב בו ישב.
בין המספידים אותו היו הרב מרדכי שרעבי, הרב אברהם אבוחצירא והרב יחזקאל הכהן.
הנצחתו
על שמו רחוב בעיר אשדוד.
אביו הרב משה כהן שאולי הקים על שמו את מרכז רוחני קהילתי ובית מדרש שאולי באשדוד והוציא את סדרת ספרי הבש"ם, שהם ראשי תיבות של שמו בנימין שאולי בן משה. לסדרה זו הוכנסו גם כתביו של בנימין.
אוניברסיטת סראטוב
אוניברסיטת סראטוב, בשמה הרשמי האוניברסיטה הממלכתית הלאומית למחקר של סראטוב על שם ניקולאי צ'רנישבסקי — הוא מוסד רוסי להשכלה גבוהה, הנחשב למוסד החינוכי הוותיק ביותר בעיר סראטוב. נוסד בשנת 1909.
חבר באיגוד האוניברסיטאות הרוסיות.
היסטוריה
אוניברסיטת ניקולאי הקיסרית נוסדה ב-10 יוני 1909 ביוזמת עיריית סראטוב וראש הממשלה פיוטר סטוליפין. האוניברסיטה נפתחה כאוניברסיטה על שמו של ניקולאי. הפתיחה התקיימה ב-6 בדצמבר, עם הסכמתו של הקיסר ניקולאי השני לתת לאוניברסיטה את שמו. באותו יום, לאחר תפילה ותהלוכה הונחה אבן הפינה באתר הבנייה שבו נבנו מבני האוניברסיטה. על עבודת הבנייה פיקח האדריכל קארל מיופקה.
הרקטור הראשון של האוניברסיטה היה וסילי איוואנוביץ' ראזומובסקי. בתחילה האוניברסיטה כללה רק פקולטה לרפואה. בשנת 1917 הוקמה פקולטה לפיזיקה ומתמטיקה, פקולטה להיסטוריה ופילולוגיה ובית ספר למשפטים. דיקן הפקולטות להיסטוריה ופילולוגיה. בשנים הראשונות לאחר מלחמת האזרחים הוקמה כפקולטה לאגרונומיה בה עבד ניקולאי ואווילוב.
באוקטובר 1923 האוניברסיטה שינתה את שמה לאוניברסיטה הממלכתית של סראטוב על שם צ'רנישבסקי.
האוניברסיטה היום
ב-1998 בהחלטה של ממשלת הפדרציה הרוסית האוניברסיטה התמזגה עם מכוני ההוראה בלאשוב והמכון הפדגוגי של סראטוב אליהם צורפה גם המכללה לאלקטרוניקה ותקשורת רדיו.
מבנה האוניברסיטה מורכב מ-15 פקולטות (ביולוגיה, גאוגרפיה, גאולוגיה, סוציולוגיה, מתמטיקה, שפות זרות, מדעי המחשב וטכנולוגיית המידע, ננו וביו טכנולוגיות, תהליכים א-ליניאריים, פסיכולוגיה, חינוך וחינוך מיוחד, פיזיקה, פילוסופיה, כלכלה ומשפט), 6 מוסדות חינוך (המכון להיסטוריה ויחסים בינלאומיים, לחינוך מקצועי, אמנות, תרבות גוף וספורט, מכון פילולוגיה ועיתונאות, מכון לתהליכים כימיים ועוד).
זו אחת משלוש אוניברסיטאות ברוסיה, שזוכה למענקים של משרד החינוך ומעניקה לתלמידיה מלגות שונות (בתמיכת חברת קרנגי, קרן מק'ארתור ו-CRDF, מכון MION – המכון הבינאזורי למדעי החברה).
בסראטוב לומדים 26,342 סטודנטים, 590 סטודנטים לתואר שני. לאוניברסיטה תוכנית לימודים משותפת עם שירות הביטחון הפדרלי בתחום אבטחת מחשבים ומתמחה במתן ידע בתחום "ננו-טכנולוגיה ואלקטרוניקה".
מאז 2002, האוניברסיטה משתתפת באליפות העולם בתכנות ACM ICPC. ב-2013 האוניברסיטה זכתה ב-5 מדליות כסף ו-2 מדליות זהב באליפות אירופה ב-2002 ואת התואר של אלופי העולם ב-2006.
בשנת 2010, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב העניק לאוניברסיטה מעמד של אוניברסיטה לאומית למחקר.
מכון בלאשוב
כולל את הפקולטות הבאות:
המכללה לרדיו ואלקטרוניקה ע"ש יאבלוצ'קוב
כולל את המחלקות למכשור, רדיו אלקטרוני ולהנדסה.
המכללה לניהול ושירות
התמחויות:
המכללה הגאולוגית
כוללת את המחלקות לכלכלה ומשפט, גאודזיה ונפט
כתר הקוצים
על פי הנכתב בברית החדשה, כתר ארוג מקוצים (יוונית עתיקה: στέφανος ἐξ ἀκανθῶν) הונח בכפייה על ראשו של ישו במהלך האירועים לפני צליבתו, הן כדי ללעוג לטענת הסמכות שלו, והן כדי לגרום לו כאב פיזי.
הכתר מוזכר במספר מקורות, בבשורה על פי מתי (כז:29), בבשורה על פי מרקוס (טו:17) בבשורה על פי יוחנן (יט) ובנוסף נרמז גם בכתבי חלק מאבות הכנסייה המוקדמים כמו קלמנס מאלכסנדריה, אוריגנס כמו גם התייחסות בבשורות האפוקריפיות.
השריד העיקרי מכתר הקוצים זוכה להערצה וסגידה מסביבות שנת 400 לספירה. הוא הוענק בשנת 1238 על ידי הקיסר בולדווין השני מקונסטנטינופול ללואי התשיעי, מלך צרפת, והושם בשמירה בקתדרלת נוטרדאם. במהלך השרפה בקתדרלת נוטרדאם ב-15 באפריל 2019 הוא חולץ והועבר למוזיאון הלובר.
ההיסטוריה של השריד
אין התייחסות בשלושת הבשורות שמזכירות את כתר הקוצים למה אירע עם הכתר לאחר הצליבה, האזכור הקדום ביותר לכתר הוא של פאולינוס מתחילת המאה החמישית שכתב על הכתר כשריד הנערץ על המאמינים. וישנן מספר התייחסויות נוספות במהלך המאות הבאות לכתר שמוקד עלייה לרגל בקרב הצליינים בירושלים. וממסלול הטיול של הנוסע אנטונינוס מפלקנטיה ניתן ללמוד שהשריד הוחזק בהר ציון.
סביבות שנת 800 לספירה הפטריארך של ירושלים שלח לקרל הגדול קוץ מהכתר, בנוסף לשרידי קדושים אחרים, שלאחר מכן ניתנו על ידי קרל הקירח למנזר סנט דניס.
בשנת 1238 הציע בולדווין השני מקונסטנטינופול, שנזקק לתמיכה באימפרייה המתפוררת שלו להעניק את הכתר ללואי התשיעי, מלך צרפת, הוא הועבר לוונציה כערובה להלוואה גדולה, של יותר מ-13 אלף חתיכות זהב ובסופו של דבר נפדה והועבר לפריז, שם לואי בנה את כנסיית סנט שאפל לכבודו בשובו ממסע הצלב השביעי. השריד נותר שם עד למהפכה הצרפתית, אז, בסופו של דבר הוא הופקד בקתדרלת נוטרדאם.
סטיבן ואן זאנדט
סטיבן ואן זאנדט (באנגלית: Steven Van Zandt, נולד ב-22 בנובמבר 1950) הוא מוזיקאי, משורר, תקליטן רדיו, מעבד ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
זאנדט משתמש לרוב בשמות הבמה שלו ליטל סטיבן (סטיב הקטן) או מיאמי סטיב. הוא ידוע בעיקר כחבר בלהקת אי סטריט בנד של ברוס ספרינגסטין בה הוא מנגן בגיטרה ובמנדולינה. הוא התפרסם גם בזכות משחקו כסילביו דנטה בסדרת הטלוויזיה של HBO "הסופרנוס".
ב-1985 הקים את הקבוצה "אמנים מאוחדים נגד אפרטהייד", שכללה 49 אמנים ולהקות, ביניהם ספרינגסטין, U2, בוב דילן, פיט טאונסנד, ג'ואי רמון, טום פטי וראן די אם סי. הקבוצה הקליטה שיר מחאה בשם "סאן סיטי".
בשנים 2012–2014 כיכב במשך שלוש עונות בסדרת הפשע הנורווגית "ליליהאמר" אשר שודרה ברשת הטלוויזיה הנורווגית NRK1 ובנטפליקס. בסדרה הוא גילם את פרנק טאגליאנו, ראש משפחת פשע מניו יורק שנכנס לתוכנית להגנת עדים של ה-FBI ועובר לנורווגיה עם זהות חדשה.
סרנאקי
סרנאקי (בפולנית: Sarnaki) הוא כפר במחוז לושיצה שבפרובינציית מזוביה בפולין, בסמוך לגבול בלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1430, ובשנת 1754 הוענקו לו זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בעקבות מרד ינואר, בשנת 1869. חיבור הכפר לקו מסילת הברזל בסוף המאה ה-19 הביא להתפתחותו הכלכלית.
יהודי סרנאקי
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מהמאה ה-18, ומהמאה ה-19 היוו רוב בקרב תושביו. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-2,000 יהודים, רוב תושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל, שרבים מאנשיה היו חסידים. בכפר פעל גם בית ספר עברי. ב-21 בספטמבר 1939 נכנס למקום הצבא האדום, כעבור שבוע נסוגו הסובייטים מזרחה בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב והגרמנים נכנסו לעיירה. רבים מיהודי העיירה עזבו מזרחה עם הצבא האדום. בבתיהם הנטושים שוכנו פליטים פולנים.
בספטמבר 1941 רוכזו כ-1,180 היהודים שנותרו בכפר בגטו שהוקם בו. במאי 1942 שולחו כולם לגטאות לושיצה ומורדי, מהם גורשו באוגוסט 1942 למחנה ההשמדה טרבלינקה.
כ-70 יהודים בעלי מקצוע שהושארו בגטו שביישוב לביצוע עבודות כפייה נרצחו ב-21 ביולי 1942. מספר צעירים יהודים מהכפר שהצליחו להימלט ליערות הסביבה לפני האקציה נרצחו בידי פרטיזנים פולנים.
מרי פופינס (סרט)
מרי פופינס (אנגלית: Mary Poppins) הוא סרט מוזיקלי משנת 1964 של חברת וולט דיסני שנעשה על פי עלילת ספר בעל אותו שם. דמותה של פופינס הייתה תפקידה הקולנועי הראשון ואחד מתפקידיה הבולטים והזכורים של השחקנית והזמרת ג'ולי אנדרוז. הסרט זכה לפרסים רבים ולהערכה גדולה בקרב תעשיית הקולנוע. ב-2013 הסרט הוכרז בידי ספריית הקונגרס כסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
עלילת הסרט מבוססת על הספר "מרי פופינס" שנכתב בידי הסופרת האנגלית פמלה לינדן טרוורס בשנת 1934.
ב-15 בדצמבר 2004 הועלה עיבוד תיאטראלי לסרט בלונדון בצורת מחזמר באותו השם ובשנת 2006 הועלה המחזמר גם על במות ברודוויי.
קיצור העלילה
העלילה מגוללת את סיפורה של משפחת בנקס המתגוררת בלונדון, בשנת 1910. בני המשפחה הם ג'ורג' בנקס הבנקאי הרציני, ויניפרד בנקס לוחמת למען זכויות האישה ושני ילדיהם, ג'יין ומייקל.
ג'ורג' בנקס הרציני שקוע בעבודתו בבנק ובשירות הבוס שלו ואילו ויניפרד עסוקה בפעילותה ושניהם כמעט שלא מקדישים זמן לילדיהם אלא מפקידים את טיפולם בידי אומנות שונות, שלא מצליחות לשרוד בתפקיד. כאשר מתפטרת האומנת קטי, מתחיל מר בנקס לחפש אומנת חדשה. הילדים מציגים לפניו את דמות האומנת האידיאלית בעיניהם, אולם הוא קורע את ההודעה שהם כתבו והשליך אותה לאח ומפרסם הודעה משלו לאומנת "קלאסית", אישה רצינית, נוקשה ומסודרת.
עלילה
בלונדון שנת 1910, ברט מופיע בפני קהל בהופעה של אדם אחד עד שלפתע הוא חש בשינוי ברוח. לאחר מכן, הוא פונה ישירות אל הצופים, ונותן להם סיור ברחוב עץ הדובדבן, עד שהוא עוצר מחוץ לבית משפחת בנקס. שם רואים את האומנת יוצאת בצעקות מהבית ומתפטרת. לאחר מכן ג'ורג' בנקס (ראש המשפחה) חוזר הביתה כדי להבין מאשתו, ויניפרד, כי קייטי האומנת עזבה את העבודה לאחר שילדיהם ג'יין ומייקל ברחו שוב. הילדים מוחזרים זמן קצר לאחר מכן על ידי השוטר ג'ונס, אשר מספר להוריהם שהילדים רדפו אחרי העפיפון שלהם שנקרע. הילדים מבקשים מאביהם לעזור להם לבנות עפיפון טוב יותר, אבל הוא דוחה אותם. האבא (ג'ורג') לוקח על עצמו לשכור מטפלת חדשה לילדים, הוא רוצה לפרסם מודעה עבור מטפלת קשוחה. במקום זאת, ג'יין ומייקל מציעים לו פרסומת משלהם שבה הם מבקשים אומנת נחמדה ומתוקה. מר בנקס קורע את המכתב שלהם, וזורק את החתיכות לאח, אבל בלי שהוא שם לב השרידים צפים מעלה בדרך קסם ויוצאים החוצה ועפים לשמים.
למחרת, כמה אומנות זקנות וחמוצות פנים מחכות מחוץ לבית משפחת בנקס, אבל משב רוח חזק מעיף את כולן רחוק מהבית, וג'יין ומייקל רואים אומנת צעירה היורדת מן השמים באמצעות המטרייה שלה. כאשר היא מציגה את עצמה למר בנקס, מרי פופינס מוציאה בשלווה את הפרסומת המשוחזרת של הילדים, ומסכימה לבקשותיה, אך מבטיחה למר בנקס המופתע שהיא תהיה איתנה עם ילדיו. כאשר מר בנקס תוהה על איך הגיע הפרסומת שהוא קרע לידיה, מרי פופינס שכרה את עצמה, ומשכנעת אותו כי היה זה הרעיון שלו. היא פוגשת את הילדים, ואז עוזרת להם לסדר את חדרם בעזרת שיר וקסם, ולאחר מכן הם יוצאים לטייל בפארק.
בחוץ, הם פוגשים את ברט, שעוסק בלצייר ציורי רצפה; מרי פופינס משתמשת בקסם שלה כדי להעביר את הקבוצה לתוך אחד הציורים שלו. בעוד הילדים רוכבים על קרוסלת סוסים, מרי פופינס וברט יוצאים לטייל. מרי פופינס מאוחר יותר משתמשת בקסם כדי לגרום לסוסים לצאת מהקרוסלה וכל הארבעה יוצאים לרכיבה על הסוסים בתוך הציור שם מרי פופינס משתתפת במירוץ סוסים, אשר היא מנצחת בו. וכאשר היא מתבקשת לתאר את הניצחון שלה, מרי פופינס עונה במילה שלטענתה עונה על הכל והיא "סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס". עם זאת, כל ההרפתקה נעצרת כאשר גשם מוחק את הציורים של ברט ושולח את כל הארבעה חזרה ללונדון.
בטיול אחר נפגשים הארבעה עם דוד אלברט, שמרחף באוויר בגלל צחוקו הבלתי נשלט; הם מצטרפים אליו למסיבת תה על התקרה, ומספרים בדיחות.
מייקל חוטף את המטבע שלו חזרה מידיו של מר דאוס והוא וג'יין נמלטים מהבנק, והולכים לאיבוד בלונדון עד שהם נתקלים בברט, שעובד עכשיו כמנקה ארובות, שמלווה אותם הביתה.
מר בנקס חוזר הביתה ומקבל שיחת טלפון מהבנק שדרש ממנו להגיע לבנק בערב. הוא מדבר עם ברט (שמנקה את הארובה של משפחת בנקס) שאומר לו שהוא צריך לבלות יותר זמן עם הילדים שלו לפני שהם גדלים. ג'יין ומייקל נותנים לאביהם את המטבע של מייקל בתקווה שזה יתקן את הבלגן שהם עשו בבנק.
מר בנקס מגיע לבנק שם הוא מושפל ומפוטר מהבנק. כאשר הוא מסתכל על המטבע שנתן לו מייקל בניסיון למצוא מה לאמר למעסיקיו לשעבר הוא פולט מפיו את המילה "סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס" דבר שגורם לו לחייך ולספר את אחת מבדיחותיו של הדוד אלברט שג'ון ומייקל סיפרו לו, מיד לאחר מכן הוא יוצא בדילוגים מהבנק. מר דאוס מהרהר בבדיחה שמר בנקס סיפר, וסוף סוף כשהוא הבין אותה הוא פורץ בצחוק ומתחיל לרחף באוויר.
למחרת מספרת מרי פופינס לילדים שהיא חייבת לעזוב. ומר בנקס מתקן את העפיפון של הילדים ולוקח את המשפחה החוצה כדי להעיף אותו בפארק. שם הם פוגשים את מר דאוס ג'וניור, שמספר למר בנקס שאביו מת מצחוק מהבדיחה, והוא מעסיק מחדש את מר בנקס כשותף זוטר. כעת, כשעבודתה של מרי פופינס בלהשכין שלום בבית הושלמה, היא מתעופפת משם (בעזרת המטרייה שלה). ברט נפרד ממנה, בעוד תושבי העיר שרים ומעיפים עפיפונים אל השמיים.
הפקה
"מרי פופינס" הוא סרט מוזיקלי, רווי אווירת פנטזיה וקסם. במהלך הפקת הסרט, הסופרת, פמלה לינדן טרוורס, הטילה תחילה וטו כבד על הפקת מרי פופינס. בין היתר דרשה שבסרט לא יירמז רומן בין מרי פופינס לברט, מנקה הארובות. כמו כן, לא הסכימה לליהוק דיק ואן דייק בתור ברט, שינתה את שמה של האם ממשפחת בנקס מ"סינתיה" ל"ויניפרד", והתנגדה להופעת קטעי הנפשה בסרט. על ההפקה הנוקשה נעשה בשנת 2013 סרט בשם "להציל את מיסטר בנקס" שזכה להצלחה רבה.
צוות המדבבים בהפקת הדיבוב העברי
גרסת הדיבוב לסרט זה בוימה על ידי שרון כהן והופקה באולפני אלרום. זו הייתה הפקת דיסני הראשונה בישראל שלא בוימה ותורגמה על ידי שפרירה זכאי. בגרסה העברית של הסרט השתתפו בדיבוב הדמויות:
פרסי אוסקר
הסרט היה מועמד לעשרה פרסי אוסקר, ביניהם פרס האוסקר לסרט הטוב ביותר, מתוכם זכה בחמישה:
סרט המשך
ב-14 בספטמבר 2015, הודיעה חברת וולט דיסני שתפיק סרט המשך למרי פופינס והסרט יתרחש 20 שנה לאחר הסרט המקורי. רוב מרשל יהיה במאי הסרט בעוד ג'ון דלוקה ומארק פלאט יהיו המפיקים. ב-25 באפריל 2016, פרסמה חברת וולט דיסני את השחקנים אמילי בלאנט בתפקיד מרי פופינס ולין-מנואל מירנדה בתפקיד ג'ק, מדליק פנסי הרחוב, שיככבו בסרט ההמשך. ב-31 במאי הוכרז ששם הסרט יהיה "מרי פופינס חוזרת", והוא יתרחש 20 שנה לאחר הסרט המקורי. סרט ההמשך יצא לאור ב-20 בדצמבר 2018. במהלך הסרט, מרי פופינס חוזרת לבקר בבית משפחת בנקס, ומסייעת למייקל האלמן בגידול ילדיו.
בין השמשות (סרט)
בין השמשות הוא סרטו העלילתי הארוך הראשון של אלון זינגמן. הקרנת הבכורה של הסרט בבתי הקולנוע בישראל הייתה ב-23 ביוני 2011. הסרט הופק בתקציב של חצי מיליון דולר מקרן הקולנוע הישראלי וצולם במשך 20 ימים.
עלילה
הסרט מחולק לארבעה סיפורים שמתרחשים במשך יממה אחת ומצטלבים זה עם זה.
סיפור ראשון: אושרי (רותם זיסמן-כהן) שבה מטיול ממושך בדרום אמריקה. אביה אלכס (שמיל בן-ארי) שאוסף אותה משדה התעופה, פוגע בדרכם הבייתה ברוכבת אופניים. בתחילה הוא בורח מהמקום, אך כעבור יום הוא מחליט להסגיר את עצמו.
סיפור שני: חוה (ריימונד אמסלם) היא אם חד-הורית לילדה בת שש, שבדרך מקרה מגלה שהיא מאומצת. חווה מגיעה למספרה של דליה (אורלי זילברשץ) ,אימה הביולוגית, במטרה לחקור על האישה שמסרה אותה.
סיפור שלישי: רפא (איאן צנטנר) הוא ילד בן תשע, עולה חדש מארגנטינה, שמגיע עם אמו אנה (נטליה פאוסט) לבית חולים, כדי לעבור ניתוח ברית מילה. שם הוא פוגש את תמר (יערה פלציג), נערה בת חמש עשרה שחולה בסרטן, השניים מטיילים בבית החולים ולבסוף הוא מגלה בעזרתה פרט שאימו הסתירה ממנו.
פרסים
פרס סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של חיפה
מועמדות לפרס אופיר
מועדון החמש
מועדון החמש, מועדון הרכב הקלאסי והאספנות בישראל, הוא מלכ"ר (עמותה רשומה) התנדבותי המאגד בתוכו את אספני וחובבי הרכב הקלאסי בישראל. המועדון הוקם בחודש מאי 1985 ונחשב למועדון הרכב המוביל והגדול בישראל.
מקור שמו הוא בחמש הספרות בלוחיות הרישוי של מכוניות בשנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. המועדון מייצג בישראל את FIVA, הארגון הבינלאומי של אספני מכוניות עתיקות וקלאסיות.
מטרות המועדון העיקריות הן טיפוח אספנות רכבים עתיקים וקלאסיים בישראל, הגברת המודעות להיסטוריה מוטורית, ייצוג קהילת האספנים וחובבי הרכב הקלאסי בפני רשויות המדינה, והדרכה לשימוש נכון ברכבים עתיקים.