cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טוף בייפונג
בהמשכיותיו של הזיכיון, מופיעה טוף ככשפית אדמה, אשר ביכולתה לעצב מחדש ולשלוט באדמה, סלעים, חול, עפר, ומאוחר יותר, גם במתכת. מכיוון שנולדה עיוורת, האמינו הוריה שמצבה מגביל את יכולתה ללמוד ולהשתמש בכשפות אדמה בבטחה, וביקשו ממוריה ללמד אותה כשפות אדמה בסיסית בלבד. עם זאת, כשבגרה, למדה טוף כשפות אדמה מתקדמת יותר בחשאי מהגיריות (שהעבירו את בסיס הכשפות לכשפי האדמה הראשונים). בהמשך, הפכה טוף לאדם הראשון שפיתח את התת-יכולת לכשף מתכות. חרף עיוורונה, למדה טוף לאתר עצמים ואת תנועותיהם על ידי חישת תנודותיהם באדמה סביבה.
דמותה של טוף הוצגה לראשונה בעונתה השנייה של "אווטאר", במהלכה הפכה למורתו של אווטאר אנג לכשפות אדמה; על אף היותה בעלת אישיות מתישה, מתנשאת ולעיתים גם עקשנית שמובילה למריבות עם בני גילה, מוכיחה טוף את עצמה כבעלת ברית איתנה לאנג ובהמשך גם לממשיכתו במחזור האווטארים, קורה. דמותה של טוף נחשבת לדמות "פורצת דרך" ולאהובת המעריצים, וזכתה לשבחים מצד המבקרים וקהל הצופים.
קונספט ופיתוח
לאחר שהחזירו את דמויותיהם של קטרה וצוקו, ביקשו היוצרים להשיב גם את דמותה של טוף ב"האגדה של קורה", אך דימרטינו העיד על כך שמעולם לא מצאו הצדקה אמיתית למסעה של קורה אל הביצות, שם חיה טוף, במהלך העונה השלישית. בעונה שלאחר מכן, שימשה טוף כמנטורית מחוספסת לקורה. עיצוב דמותה הפך לקושי עבור צוות ההנפשה, שהיה מעוניין להנפיש את דמותה בממדיה מהסדרה המקורית על אף פלשבקים בשלב מוקדם של "האגדה של קורה" שהראו שהיא גדלה לגובה. קונייצקו התחשב ברצונותיהם של צוות ההנפשה, אך היה מעוניין בכך שגובהה המקוצר ינבע מכך שהפכה שפופה מאז עקב גילה המתקדם. לאנימטורים היו בעיות בביצוע העיצוב הזה, מה שהוביל לריבוי איור הסצנות בה היא מופיעה.
אפיון ואישיות
במהלך הסדרה, מוצגת דמותה של טוף כעצמאית מאוד, ישירה, לוחמת וכאחת שנוטה להתגרות ולהעליב את יריביה וחבריה כאחד, ובמיוחד את סוקה. במספר הזדמנויות, מוצגת טוף כשהיא מחטטת באפה, יורקת ומגהקת בקול רם. כפי שהסבירה לאנג ולחבריו, היא עושה זאת בכוונה כמרד נגד עקרונות התרבות המעודנת שהוריה ניסו לכפות עליה. כשהמצב בהחלט חייב זאת, טוף ידעה כיצד לנהוג על פי הקודים התרבותיים המקובלים בממלכת האדמה, הרבה יותר מאשר אנג וחבריו. לרוב, מוצגת טוף כשהיא מכוסה בעפר, או כפי שהיא מכנה זאת, "ציפוי בריא של אדמה".
בגילה המתקדם, ואף על פי ששמרה על כוחה הרב ככשפית אדמה, מסרבת טוף לקחת חלק בסכסוכים ממושכים, ומודה שהיא מבוגרת מדי וחסרת אנרגיה למאמצים כאלו.
שמה
ב"מעבר הנחש", בדרכון של טוף נכתב 土國頭等護照北方拓芙 (tǔ guó tóu děng hù zhào běi fāng tuò fú), שמתורגם בתרגום מילולי כ"דרכון מחלקה ראשונה בממלכת האדמה:". פירוש שמה הוא "לוטוס מוגן", התואם את השקפת הוריה על בתם כפרח הזקוק להגנה. ב-"Tales of Ba Sing Se", שמה כתוב כ-托夫 (Tuō Fū), שהוא התעתיק הפונטי המבוסס על המדריך הרשמי לשמות לועזיים. ב"מלך האדמה", שמה מוחזר ל-拓芙. שם משפחתה, בייפונג (北方), קרוב בצלילו להגייה המנדרינית של המילה "צפון" (běi fāng). משמעות המילה 托 (Tuō) היא גם "לתמוך בכף היד", או "גרור" והיא המילה המשמשת לטיפול בילדים, ונועדה גם להישמע כמו המילה האנגלית "קשוח" או "טופ" (כלומר, "המעמד העליון").
ספר 2: אדמה
טוף נולדה בשנת ללאו ופרג בייפונג, שהשתייכו למעמד האצולה של ממלכת האדמה. עם זאת, מכיוון שנולדה עיוורת, בחרו הוריה לתפוס את עיוורונה כנכות, ובהתאם, להסתיר אותה. חרף מגבלותיה, פיתחה טוף מיומנויות מיוחדות במהלך שהותה עם הגיריות העיוורות שאכלסו את המערות הסמוכות לביתה. על ידי חיקוי תנועותיהם, הפכה טוף למאסטר בכשפות אדמה, אך שמרה את יכולותיה בסוד ממשפחתה המגוננת. עם השנים, החלה טוף להשתתף בטורנירי ליי טאי, להיאבקות מקצועית, תחת הכינוי "השודדת העיוורת"; ועד לבואם של אנג וחבריו לטורניר, הפכה טוף לאלופת הטורניר, כשהיא מחזיקה בשיא ניצחון-הפסד של 42–0. עם זאת, אנג מביס אותה ללא כוונה בעודו מנסה לדבר איתה, מכיוון שלא הצליחה לחוש בזרמי אוויר. כשהוריה לומדים על כך ומגבילים אותה עוד יותר, בורחת טוף על מנת ללוות את אנג ולשמש לו כמורה לכשפות אדמה. טוף כמעט עוזבת את הקבוצה לאחר שהסתכסכה עם קטרה, אם כי חוזרת בה מהחלטתה בעקבות פגישה עם אירו ומפגשה לראשונה בנסיכה אזולה. לאחר שהקבוצה חוקרת את ספריית ואן שי טונג, שם היא מגלה את תאריכו של יום השמש השחורה הבא ומשיגה מבלי משים יתרון על אומת האש, לא מצליחה טופ למנוע את חטיפתו של אפה, הביזון של אנג, בידי כשפי חול. מכיוון שאפה שימש כאמצעי התחבורה שלה, נאלצת הקבוצה לחצות רגלית את מעבר הנחש ולמנוע ממקדחה של אומת האש לפלוש לבה סינג סה. בתוך העיר, מצליחה טוף לחדור לארמון ממלכת האדמה, ובמהלך שהותה בארמון, היא פוגשת את דאי לי, מתיידדת עם קטרה, נתקלת בג'ט ומוצאת את אפה. בסיום העונה, לאחר שהיא נתפסת ומושמת בכלוב ממתכת על ידי אנשים שנשלחו על ידי הוריה, לומדת טוף כיצד לכשף את המתכת לאחר שהיא מבינה שהמתכת מכילה כמויות קטנות של אדמה שביכולתה לתמרן; טוף נמלטת במהירות ולוכדת את שוביה באותו הכלוב.
ספר 3: אש
טוף, לצד סוקה, קטרה ושבט המים הדרומי, כובשת ספינה השייכת לאומת האש. לאחר מכן, משתמשת טוף בחושיה על מנת לסכל טריק של ספק, ובאמצעות מיקוח ושימוש חוזר בחושיה, מוציאה ממנו עוד ועוד כסף. כשהיא נלחצת מהתנהגותה הלא-מוסרית, נוזפת בה קטרה, אך מאוחר יותר מגייסת אותה לביצוע הונאה ענקית, במסגרתה קטרה מסגירה את טוף למשטרה על מנת לאסוף את התגמול, מתוך הנחה שטוף תוכל לכשף את דרכה החוצה מהכלא. עם זאת, מתגלה כי התגמול שהובטח הוא שקרי והתאים עשויים מעץ. בסופו של דבר, מצליחה קטרה לחלץ את עצמה ואת טוף על ידי שאיבת מים מהעץ. בהמשך, משמשת טוף כחלק מכוח הפלישה, והיא מסייעת לאנג להגיע לבונקר המחתרתי של שליט האש אוזאי. בהמשך, מגיעים טוף ושאר הקבוצה למקדש האוויר המערבי, שם הם נתקלים בצוקו, שמבקש לכפר על מעשיו. בתחילה, טוף מקבלת אותו ודוחקת בקטרה ובסוקה לקבל את עזרתו, אך חוזרת בה לאחר שהוא בוגד בקבוצה. כשהוא מנסה שוב להצטרף לקבוצתם, מקבלת אותו טוף שוב לאור התפייסותו עם אנג. בסיום העונה, מסייעת טוף לסוקה וסוקי לתקוף ספינת אוויר של אומת האש. במהלך התקיפה, טוף כמעט מועפת מהספינה הבוערת ונהרגת, אך ניצלת על ידי סוקה וסוקי. מאוחר יותר, נראית טוף כשהיא חוגגת את תבוסתו של אדון האש עם חבריה בחנות התה של אירו.
ספר 3: שינוי
בעונה השלישית, מתגלה כי טוף השלימה עם סו-יין, שחזרה למוטב, ובילתה כמה שנים עם משפחתה של סו-יין בזאופו, עיר של כשפי מתכת שהוקמה על ידי סויין, ושם מוצב פסלה של טוף כאות כבוד לאור היותה ממציאת כשפות המתכת. מספר שנים טרם אירועי הסדרה, עזבה טוף את זאופו על מנת לטייל בעולם בחיפוש אחר הארה, ומאז לא נודעו עקבותיה.
ספר 4: איזון
בעונה הרביעית, מתגלה כי טוף בנתה לה בית במעמקי הביצה המעורפלת, שם נתקלת בה קורה. בהמשך מסייעת טוף לקורה בהסרת שארית רעל המתכת הנוזלית שהוכנס לגופה על ידי ארגון "הלוטוס האדום" באמצעות הדרכתה בהתגברות על פחדיה יריביה בעבר. לקראת סיום העונה, חוזרת טוף לסייע ללין, לנכדתה אופל ולבולין בחילוץ סו-יין ומשפחתה מכוחותיה של קובירה. במהלך החילוץ, חושפת טוף שלאביה של לין קראו קאנטו.
לאחר "האגדה של קורה"
טוף מופיעה שוב בקומיקס "חורבות האימפריה", במהלכו פונים אליה קורה ומלך ממלכת האדמה, וו, בבקשת עזרתה בעצירת אלו המעוניינים לחזק עוד יותר את השפעתה של אימפריית האדמה על ארבע הממלכות.
חושים מוגברים
עקב היותה עיוורת, הקולטנים המכנורצפטורים וחושיה האחרים של טוף רגישים יותר. באמצעות הקרקע, ביכולתה של טוף "לראות" ו"להרגיש" אפילו את הרעידות הסיסמיות קטנות ביותר בכדור הארץ, בין אם מדובר בלהרגיש נוכחות של עצים או צעדת נמלים במרחק של כמה מטרים, באמצעות טכניקת כשפות אדמה המכונה "החוש הסיסמי". בנוסף, רכשה טוף חוש שמיעה חריף, המאפשר לה לזהות אנשים לפי קולם, להבחין במראהו הפיזי של אדם באמצעות קולו, לשמוע שיחות מרוחקות, ולחוש שקר באמצעות דפוסי נשימה, פעימות הלב ותגובותיו הפיזיות של העומד מולה. לאחר שהתגוררה בביצה במשך שנים רבות באירועי "האגדה של קורה", טענה טוף כי חושיה המוגברים התרחבו עד לכדי כוונון עדין עם אירועים ברחבי העולם באמצעות גפני הרוח.
כשפות אדמה
בנוסף, כמו שאר כשפי האדמה, טוף נמצאת בשיא כוחה כאשר רגליה או ידיה נמצאים במגע ישיר עם הקרקע, המאפשר לה לתרגם את האנרגיות הקינטיות שלה למהלכים מהירים וחזקים. בד בבד, הסתמכות זו על מגע ישיר עם האדמה היא עקב אכילס פיגורטיבי עבורה; שכן הפרדתה מכל מגע עם האדמה מחלישה ומנטרלת אותה.
כשפות מתכת
במהלך הסדרה המקורית, טוף הוא כשפית האדמה הראשונה הידועה ביכולתה לכשף מתכת. כאשר טוף נכלאת בתא עשוי ברזל, הסאדהו גורו פאתיק מסביר לאנג בסצנה מקבילה שמתכת היא אדמה מזוקקת; ואז טוף מאתרת את חלקיקי האדמה שבברזל ומתמרן אותם כדי "לכשף" את המתכת. בהמשך, טוף מתרגלת ומשכללת את מיומנותה הייחודית לאורך שאר הסדרה, ולאחר סיום הסדרה ולפני אירועי "האגדה של קורה", היא מעבירה את הידע והמיומנות שרכשה לכשפי אדמה אחרים, ובפרט לאלו שייעדה להקצאה עבור הכוח המשטרתי של רפאבליק סיטי.
ביקורות
בביקורתו על דמותה של טוף ב"האגדה של קורה", ציין המבקר מייקל מאמנו כי טוף "מעולם לא איבדה את שנינותה, ותמיד הואנשה בחוכמה רבה", וכי לתחושתו מערכות יחסיה עם בנותיה אכן היו חשובות לה; בנוסף, ציין מאמנו כי העובדה שלטוף יש שתי בנות משני גברים שונים היא "מרעננת ופמיניסטית להפליא", מכיוון שלא היה מקום לשיימינג על טוף בנרטיב העלילתי של הזיכיון על כך שיש לה בנות מחוץ לנישואין, והוסיף: "היא אושרה באופן קנוני כאישה שניהלה חיי מין שהיו תחת תנאיה". מאמנו אף שיער את מותה בפרק "המשימה בייפונג", על אף שהיא שרדה, והצהיר על הופעתה האחרונה בסדרה, "זה היה סיום נהדר, במיוחד לאור מילות הפרידה שלה." דמותה של טוף נתפסה כ"אסון" בשל הורותה הגרועה בעיני בתה לין (אנג זכה לביקורות דומות מילדיו בומי וקיה). מאמנו התנגד לכך בטענה שהסיפור מסופר מנקודת המבט של בנותיה בזמן שהיא כבר לא בסביבה להצדיק את עצמה, וכי ילדים בוגרים לעולם לא יוכלו להבין היטב את הרציונל של הוריהם לגדל אותם כפי שהם בחרו.
משפחתה
{{שני טורים
אילן יוחסין
}}
SOLID (עיצוב מונחה עצמים)
בהנדסת תוכנה, עקרונות SOLID הם חמישה עקרונות בסיסיים בעיצוב מונחה-עצמים.
חמשת העקרונות האלו פורסמו לראשונה על ידי מהנדס התכנה האמריקאי רוברט סי. מרטין בתחילת שנות האלפיים.
המחשבה מאחורי העקרונות היא שכאשר הם מיושמים יחדיו בפיתוח של מערכת תכנה, סביר שהיא תהיה יותר קלה לתחזוק והרחבה לאורך הזמן.
יעקב פינטו
הרב יעקב פינטו מכונה: הרי"ף החדש (סביב ה'ת"ס, 1690 - ה'תקכ"ה, 1765) היה ראש ישיבת מקובלים, אב בית הדין ורבה הראשי של מרקש במאה השמונה עשרה. נודע בספרו 'מקדש מלך' על ספר הזוהר.
קורות חייו
נולד לרבי יצחק פינטו. למד יחד עם רבי דוד בן מאמאן אצל רבי אברהם אזולאי, והיה לתלמידו המובהק. למד יחד עם רבי ישעיה הכהן. בלימודם המשותף, כתבו יחד חידושי תורה, וחיברו פירוש לספר הזוהר הנקרא 'לקט שושנים'. בשנת ה'תפ"ה כתבו את 'הגהות הזוהר למהרח"ו'. תואר ב"מלכי רבנן" כמי שזכה לגילוי אליהו.
פטירתו
נפטר סביב שנת ה'תקכ"ה במרקש, שם נקבר. הספידו רבי אהרן אזולאי מחכמי העיר מרקש. לאחר פטירתו נכתבו פיוטים לכבודו.
רבנותו
סביב שנת ה'תק"ו התמנה לדיין בבית הדין של מרקש. בראש ההרכב עמד רבי יוסף אוסעדון, ואחריו רבי דוד בן מאמאן. אחר פטירתו של רבי דוד בשנת ה'תקכ"ג, התמנה רבי יעקב לאב בית הדין מרקש ולרבה של העיר. חברי בית דינו היו הדיינים: רבי שמואל הלוי, רבי אברהם קורקוס, ורבי יצחק חרוש. כחלק מפעילותו הרבנית, תיקן תקנות שונות בעיר. כשאר חכמי מרוקו, נהג להתכתב בענייני הלכה עם חכמי מרוקו בערים השונות. בין השאר התכתב עם רבי משה בירדוגו, ולימים עם חתנו רבי מרדכי בירדוגו - רבני מקנס. רבי אליעזר די אבילא רבה של רבאט, ועם 'בית דין של חמש' בראשות רבי אליהו הצרפתי רבה של פאס. היה משיב גם לשאלות בביאורי התלמוד.
ראש ישיבת המקובלים
עמד בראשות ישיבת מקובלים, ועמד בקשרי התכתבויות שונות עם חכמי מרוקו, בעניינים אלו.
ראשית התפשטות כתבי האר"י במרוקו
במרוקו, בשלהי המאה השש עשרה, החלה התעוררות ללימוד הזוהר על פי תורת האר"י. מבין המפיצים המרכזיים נמנה רבי יעקב מאראג'י מטיטואן, שאף חיבר את פירושו 'אמת ליעקב' על האידרות, וכן פירוש גדול על כל הזוהר. תלמידיו רבי שלמה עמאר ורבי אברהם אזולאי הפיצו את שיטת הלימוד במרקש, וכתבו ביאורים לזוהר.
החיבור 'מקדש מלך'
סביב שנת ה'תק"א ביקש רבי שלום בוזגלו מרבי ישעיה הכהן ומרבי יעקב פינטו שיחברו פירוש על הזוהר, ובתמורה הוא ידפיס את הספר. הללו נעתרו לבקשתו וכתבו את הספר 'לקט שושנים', שקיבצו וערכו בו את פירושי רבותיהם - רבי אברהם אזולאי ורבי יעקב מאראג'י, ומרבי שלמה עמאר והוסיפו ביאורים מספר אור ישראל, וצירפו את הגהות רבי חיים ויטאל על הזוהר שהיה להם בכתב יד. ושאר הזוהר פירשו לפי דעתם הרחבה.
רבי שלום בוזגלו לקח את הפירוש ונסע לאמסטרדם להדפיסו, ושם מצא את פירוש רבי משה זכות על הזוהר, וצירף אותו לספר. וכן הוסיף ביאורים נוספים מכתבי האר"י שלא היו במרוקו, והדפיס הכל יחד וקרא לחיבור 'מקדש מלך'. ולא הדפיס את 'לקט שושנים' בלשונו, אלא עיבד את תוכנו.
הספר זכה להסכמת רבם רבי אברהם אזולאי.
משפחתו
רבי יעקב הוליד שלשה בנים תלמידי חכמים:
רבי יצחק - דיין במרקש.
רבי יוסף - מחכמי מרקש, מחבר ספר לקח טוב, וספר ויחי יוסף.
כיכר הסיניוריה
כיכר הסיניוריה (באיטלקית: Piazza della Signoria) היא כיכר מרכזית בעיר פירנצה, לצד פאלאצו וקיו החולש על הכיכר עם מגדל השעון שלו, ומשמרת את שמו הקודם, ארמון הסיניוריה. הסיניוריה הייתה ממשלת הרפובליקה של פירנצה. צורת הכיכר כצורת ר והיא מוקפת במספר בניינים בעלי חשיבות ועניין אדריכלי ואמנותי, בהם גלריית אופיצי, לוג'ה דיי לאנצי (Loggia dei Lanzi), שמכילה ארקדה פתוחה ובה מוצגים פסלים מתקופת הרנסאנס, בניין חברת הביטוח ג'נרלי ועוד. בכיכר מוצג העתק שיש של פסל "דוד" של מיכלאנג'לו, הפסל המקורי ניצב בכיכר בין 1502 ל-1882, אז הועבר לאקדמיה לאמנות של פירנצה, על מנת שלא יפגע מזיהום האוויר. הכיכר מהווה מוקד תיירותי ואזרחי לעיר.
לוג'ה דיי לאנצי
בחזית המבנה, הקרוי גם לוג'ה דלה סניוריה, שלוש קשתות גדולות התוחמות גלריית פסלים. הקשתות נשענות על עמודים בסדר הקורינתי. בימיו של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה שימש המבנה למושב הלאנדסקנכט (שכירי החרב הגרמנים), שנקראו באיטלקית "לנציקנקי" ("Lanzichenecchi"), שם שקוצר ל"לנצי".
לאחר מכן שימש המבנה כמרפסת ממנה צפו בני מדיצ'י ונכבדים אחרים באירועים שנערכו בכיכר. מאז המאה ה-19 משמשת החזית כגלריה ציבורית פתוחה לפיסול.
בין שלוש הקשתות מצויים תבליטים אלגוריים המציגים את "ארבע המידות הטובות" (חוסן, מתינות, צדק וזהירות) מעשה ידי אניולו גאדי (Agnolo Gaddi; 1350–1396).
בנוונוטו צ'ליני: פרסאוס
הפסל פרסאוס מאת בנוונוטו צ'ליני עשוי ברונזה ומתאר את הגיבור המיתולוגיה היוונית פרסאוס מניף את ראשה הכרות של מדוזה.
ארץ ישראל הציורית
__ללא_תוכן_עניינים__ ארץ ישראל הציורית (Picturesque Palestine) היא סדרת ספרים בעריכת צ'ארלס וילסון שראתה אור בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19. הסדרה כללה מאמרים שנכתבו על ידי כמה מהחוקרים הבולטים של ארץ ישראל ושכנותיה, בהם קלוד קונדר, הנרי בייקר טריסטראם, צ'ארלס וורן, אדוארד הנרי פאלמר ומרי אליזה רוג'רס. רוב דפיהָ של סדרת הספרים הוקדשו לכ-650 ציורי נופים, אתרים ודמויות שנבחרו ברוב המקרים בהקשר לעָבר המקראי.
כיכר הסיניוריה
בנוונוטו צ'ליני: פרסאוס
הפסל ניצב על כן עשוי שיש, גם הוא מאת צ'ליני, בו מפוסלות בברונזה דמויותיהם של יופיטר, מרקוריוס, דנאה ומינרווה.
ארץ ישראל הציורית
הסִדרה הופקה בהוצאת 'אַפְּלְטוֹן' בארצות הברית לאור הצלחתן הגדולה של סדרות קודמות – "אמריקה הציורית"  (1870) ו"אירופה הציורית"  (1875–1879). עריכת הסִדרה הופקדה בידי צ'ארלס וילסון בעקבות הישגיו במפעל המיפוי המדעי הראשון של ירושלים ב-1864–1865 ובמיזמי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל.
כיכר הסיניוריה
בנוונוטו צ'ליני: פרסאוס
צ'ליני עבד על הפסל משך כעשור (1545–1554), לפי הזמנתו של קוזימו הראשון שאישר אישית את המודל.
ג'יאמבולוניה: חטיפת הסבינות
פסל שיש מאת ג'אמבולוניה המתאר אירוע מהמיתולוגיה הרומית שבו חטפו (למרות השימוש במילה rapio שמשמעותה המודרנית אונס, הכוונה לחטיפה בכוח ללא הקשר של אונס) בני הדור הראשון של הרומאים נשים מקרב השבטים הסביניים, ששכנו סמוך לרומא לפני בואם של הרומאים.
ארץ ישראל הציורית
שלושת הספרים הראשונים בסדרת "ארץ ישראל הציורית" ראו אור ב-1881–1883, ואילו הספר הרביעי פורסם ב-1884. הכרך הראשון הוקדש כולו לירושלים וסביבותיה – בית לחם, מנזר מר סבא, יריחו. בכרך השני נדפסו מאמרים הנוגעים לצפון הארץ – שומרון, עמק יזרעאל, הרי הגליל והר חרמון וכן לאתרים בסוריה ובלבנון – דמשק, תדמור ובעלבכּ. הכרך השלישי נפתח במאמר על "פניקיה ולבנון", נמשך במאמרים על עכו, הר הכרמל, יישובי החוף, לוד, רמלה ושפלת פלשת, דרום יהודה וים המלח ומסתיים במאמר על "הֹר ההר וצוקי אדום" בעבר הירדן ועל מנזר סנטה קתרינה בסינַי. הכרך הרביעי הוקדש למצרים.
בהפקת "ארץ ישראל הציורית" הועסקו שני ציירים – הארי פֶֿן הבריטי וג'ון דאגלס וודוורד  האמריקני. ווּדווֹרד ופֶֿן ביצעו רישומים וציורים בשני מסעות שערכו למצרים וללבנט בעונות החורף 1877–1878 ו-1878–1879, ואלה שועתקו לחיתוכי עץ ולתחריטי פלדה. שמותיהם של הציירים לא נזכרו בספרי הסִדרה אלא במשפט קצר בדפי ההקדמה – "האיורים מדברים בעד עצמם". יהושע בן אריה, הרואה בהפקה זו את "ספר האיורים החשוב ביותר של תקופת המאה ה-19 [בארץ ישראל]", מציין כי "עם השנים התברר שלא הטקסט הוא העיקר, אלא מאות הציורים - - - הם שנותנים חשיבות לספר אף בימינו". לסדרת "ארץ ישראל הציורית" הייתה תפוצה רחבה, והציורים שלה חזרו ונדפסו לא אחת בספרי אחרים ובכתבי-עת.
כיכר הסיניוריה
ג'יאמבולוניה: חטיפת הסבינות
גוש השיש הלבן ממנו עשוי הפסל הוא גוש השיש הגדול ביותר ממנו נעשה פסל בפירנצה. ג'אמבולוניה יצר פסל מתפתל (figura serpentina) שניתן להתבונן בו מכל צדדיו באופן שווה. זהו הפסל הראשון המציג קבוצת דמויות ללא חזית ואחור באמנות האירופאית. הפסל מוצב בלוג'ה מאז 1583.
לצידו פסל שיש פחות ידוע של ג'אמבולוניה, הרקולס מכה את הקנטאור נסוס מ-1599.
ארץ ישראל הציורית
ב-1884 יצא לאור בלונדון ובמקביל גם בארצות הברית ספרו של המזרחן והארכאולוג הבריטי סטנלי לֵיין-פּוּל "חיים חברתיים במצרים: תיאור של הארץ ואנשיה". לֵיין-פּוּל תרם מאמרים אחדים לכרך הרביעי בסִדרת "ארץ ישראל הציורית" וספרו זה מהווה תוספת לה, מעין כרך חמישי, אם כי האיורים הממלאים אותו לא נעשו על ידי פֶֿן או ווּדווֹרד.
ב-1882 וב-1884 נדפסו איורים רבים מתוך "ארץ ישראל הציורית" בשני כרכי ספרו של ויקטוֹר גֵרֵן, "הארץ הקדושה", שהיוו מהדורה מקוצרת לחיבורו המלומד בן שבעת הכרכים מ-1868, "תיאור גאוגרפי, היסטורי וארכאולוגי של ארץ-ישראל".
כיכר הסיניוריה
מנלאוס תומך בגופתו של פרוקלוס
הסצנה מתוך האיליאדה מתארת את מנלאוס (מלך ספרטה) התומך את גופתו של פרוקלוס.
פסל רומאי מקורי המתאר סצנה זו, שניצב ככל הנראה בפורום טראיאנוס ברומא, נרכש ב-1579 על ידי קוזימו הראשון באישורו של האפיפיור פיוס החמישי והובא לפירנצה. מן הפסל העתיק הוכן העתק, שהוצג בפאלאצו פיטי, בעוד ראשו של מנלאוס הוצג בגומחה על גשר פונטה וקיו.
ארץ ישראל הציורית
סִדרת "ארץ ישראל הציורית" הופיעה ב-1884 בתרגום חופשי לגרמנית בשם "ארץ ישראל בתמונה ובמִלה" בעריכת הסופר והאגיפטולוג גאורג אברס וחוקר המקרא הרמן גותה, ושובצו בה איורים מהמהדורה המקורית. ב-1886 ראתה אור בברצלונה מהדורה בספרדית של סִדרת ארץ ישראל הציורית תחת הכותר "הארץ הקדושה, תולדותיה, אתריה ומסורותיה, זיכרונות עברהּ ומצבהּ בהווה". האיורים, העימוד ואף גופני הדפוס זהים לאלה של המהדורה המקורית, אך תוכן הכתוּב נעשה על ידי ההיסטוריון הקטאלני ויקטור גבהרדט.
כיכר הסיניוריה
מנלאוס תומך בגופתו של פרוקלוס
בשנת 1841 שוקם העתק הפסל הרומי על ידי סטפנו ריצ'י והוצב בלוג'ה.
חטיפת פוליקסנה ופסלים אחרים
הפסל שנעשה בשנת 1865 על ידי פיו פדי, מתאר סצנה ממחזהו של אוריפידס, נשות טרויה. בסצנה זו, פוליקסנה, נסיכה טרויאנית, בתם הצעירה של פריאמוס והקובה, מועלית כקרבן אדם על קברו של הגיבור היווני אכילס על מנת שהיוונים יוכלו לשוב לביתם.
ארץ ישראל הציורית
קישורים חיצוניים
Picturesque Palestine, Sinai, and Egypt ספר ראשון, ספר שני, ספר שלישי, ספר רביעי
כיכר הסיניוריה
חטיפת פוליקסנה ופסלים אחרים
בנוסף מוצגים באחורי הארקדה מספר שחזורים מן המאה ה-19 של פסלי נשים רומאיים עתיקים.
פאלאצו וקיו
פאלאצו וקיו (מילולית: "הארמון הישן") הוא מוזיאון ובית העירייה של פירנצה. שמו הקודם של הארמון ארמון הסיניוריה נקרא על שום מושבה של ממשלת הרפובליקה של פירנצה שהתקיימה במאה ה-13 וה-14, לאחר מכן שימש כמשכנם הרשמי של שליטי פירנצה. שמו הנוכחי נקבע כאשר דוכסי בית מדיצ'י העבירו באמצע המאה ה-16 את משכנם מארמון זה לפאלאצו פיטי מצידו הדרומי של הארנו.
לפני הארמון ניצבים מספר פסלים.
משני צידי שער הכניסה ניצבים העתק של הפסל דוד מאת מיכלאנג'לו (בין 1504 ו-1882 ניצב שם הפסל עצמו) והפסל "הרקולס וקאסוס" של ברתולומאו באנדילני. לצידם העתק של פסל "יהודית עורפת את ראשו של הולופרנס" מאת דונטלו (1460), המקור מוצג ב"חדר החבצלות" בפאלאצו וקיו.
מזרקת נפטון
פניו של נפטון מזכירים את פניו של אביו של פרנצ'סקו, קוזימו הראשון והפסל מרמז לשליטתה של פירנצה בים. הפסל הניצב בכיכר כיום הוא העתק שהוכן במאה ה-19. לרגליו של נפטון מפוסלות דמויותיהן של סקילה וכריבדיס, מפלצות מהמיתולוגיה היוונית, שישבו במיצר מסינה, ומנעו מספינות לעבור במיצר.
במשך עשר השנים הבאות נוספו למזרקה דמויות נוספות מברונזה בסגנון המנייריזם, בהם אלות-נהר, סאטירים, סוסי-ים ודמויות נוספות.
הפסל לא נחשב לאהוד על ידי תושבי העיר שכינו אותו "הענק הלבן" ("Il Biancone"). מי המזרקה שימשו כאגן כביסה עד המאה ה-16 והיא ספגה התעללויות שונות החמורה בהן בינואר 1580, סאטיר נגנב במסגרת פסטיבל ב-1830 והיא נפגעה גם מהפצצות הבורבונים ב-1848, באוגוסט 2005 טיפסו עליה ונדליסטים ופגעו בקילשונו של נפטון.
גלריית אופיצי
גלריית אופיצי (מילולית:"גלריית המשרדים") היא מוזיאון לאמנות, אחד הידועים והעתיקים ביותר בעולם והוא מכיל יצירות אמנות רבות שרובן נאספו על ידי משפחת מדיצ'י, פטרונית האמנות החשובה ביותר של הרנסאנס האיטלקי. מבנה המוזיאון, שהושלם ב-1560 על ידי האדריכל ג'ורג'ו ואזארי, נחשב על ידי חוקרי אדריכלות רבים לאחד המבנים המרשימים בעולם ומקרה מבחן חשוב גם בהתפתחות התכנון העירוני במאה ה-16.
טריבונל דלה מרקנציה
בית המשפט למסחר (באיטלקית: Tribunale della Mercanzia), הוא בניין בית משפט שנבנה ב-1359, בו התבררו סכסוכים בין סוחרים.
בעבר הייתה לבניין מרפסת שעוטרה על ידי אניולו גאדי, כמו כן עוטר המבנה בסמלי הגילדות ובציורים מאת סנדרו בוטיצ'לי הנמצאים כיום בגלריית אופיצי.
הבניין שוחזר ב-1905 והוא שייך כיום למשרד החקלאות.
פסל קוזימו הראשון על גבי סוס
לפני חזית המבנה מוצב פסלו של קוזימו הראשון, דוכס פירנצה רכוב על סוס, מעשה ידיו של ג'אמבולוניה. הפסל הוזמן ב-1587 ידי בנו של קוזימו, פרדיננדו, והוצב במקומו ב-1594. על כן הפסל תבליטים המתארים סצנות מחייו של קוזימו הראשון: בחירתו לדוכס פירנצה, כיבוש סיינה והכתרתו לדוכס גדול של טוסקנה.
ארמון חברת הביטוח ג'נרלי
בעבר היו במקום כנסיית סנטה צ'צ'יליה והמרכז הפיזאני (של סוחרי פיזה). המבנה משמר את מסורת החברה, שנוסדה בטריאסטה ב-1831 להקים מבנים מונומטליים במרכזי ערים חשובות, בהם ארמון ג'נרלי ברומא, ארמון ג'נרלי במילאנו ואף בניין ג'נרלי במרכז ירושלים.
את קומתו התחתונה של הבניין מאכלסים בתי קפה בהם קפה ריבורי (Rivoire) שנוסד ב-1872 ומתקיים מאז ברציפות במקום.
שושלת אוזריאן-לשקביץ
שושלת אוזריאן-לשקביץ היא שושלת חסידית, שהראשון בה היה רבי משולם פייבוש הלר, מחבר הספר "יושר דברי אמת".
תולדות השושלת
בנים נוספים של רבי אהרן לייב היו:
טום קוטון
תומאס בריאנט "טום" קוטון (באנגלית: Thomas Bryant "Tom" Cotton; נולד ב-13 במאי 1977) הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ארקנסו מאז ינואר 2015. הוא היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של ארקנסו בשנים 2013–2015.
ביוגרפיה
קוטון נולד בעיר דרדנל שבארקנסו. אביו, תומאס לאונרד "לן" קוטון היה מפקח מחוזי במחלקת הבריאות של ארקנסו ואמו הייתה מורה בבית ספר. קוטון למד משפטים באוניברסיטת הרווארד ועבד כעורך דין. ב-2005 החליט להתנדב לשירות בצבא ארצות הברית ועבר קורס קצינים. הוא שירת בדיוויזיה המוטסת ה-101, פיקד על מחלקת סיור במהלך מלחמת עיראק ושירת כקצין מבצעים במהלך מלחמת אפגניסטן. הוא השתחרר מהשירות הסדיר ב-2009 בדרגת קפטן. במהלך שירותו עוטר בכוכב הארד. ביוני 2006, בעת שהוצב בעיראק, זכה קוטון להתייחסות ציבורית בינלאומית לאחר ששלח מכתב פתוח לעורך העיתון "הניו יורק טיימס", בו האשים שלושה עיתונאים בהפרת חוקי הריגול אחרי שפרסמו מאמר בו פורטה תוכנית סודית של ממשל ג'ורג' ווקר בוש לפיקוח על התנהלותם הכלכלית של טרוריסטים. ה"ניו יורק טיימס" לא פרסם את המכתב, אך הוא פורסם בבלוג השמרני "פאוור ליין". במכתב קרא קוטון לאסור את העיתונאים האחראים לפרסום המאמר בגין ריגול. הוא טען כי העיתון "סיכן את חייהם של חייליי וכל שאר החיילים והעיראקים התמימים כאן בצורה קשה". המאמר הופץ באופן מקוון והודפס במלואו בעיתונים אחדים.
ב-22 במאי 2010 זכה קוטון במועמדות המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס הרביעי של ארקנסו בבית הנבחרים האמריקאי, עם 57.6% מהקולות. הוא זכה לתמיכתו של הסנאטור ג'ון מקיין מאריזונה, ולתמיכת תנועת מסיבת התה והממסד הרפובליקני. בבחירות הכלליות ב-6 בנובמבר 2012 נבחר לבית הנבחרים. קוטון היה הרפובליקני השני מאז תקופת השיקום לייצג את מחוז הקונגרס הרביעי של ארקנסו בבית הנבחרים. ב-3 בינואר 2013 קוטון הושבע לתפקידו בידי יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ון ביינר.
לאחר שנת כהונה אחת בלבד כחבר קונגרס נחשב קוטון לכוכב עולה במפלגה הרפובליקנית. הוא הפך במהרה למתנגד קולני למדיניות החוץ והפנים של ממשל הנשיא ברק אובמה. הוא הצביע בעד חוק לביטול התאמת השכר הסטטוטורית לשנת 2013 לעובדי פדרליים, שמנע את העלאה בת חצי אחוז בשכרם כל עובדי הממשלה הפדרלית של ארצות הברית. קוטון האשים את אובמה בקיום "בחירה שגויה" על עבודתו למען הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית. קוטון ביקר בישראל ב-2013 כאורח של "Israel Education Foundation", גוף שמזוהה עם אייפ"ק, השדולה הפרו-ישראלית בוושינגטון.
קוטון נישא ב-2014 לאנה פקמן ולהם שני ילדים. הוא משתייך לכנסייה המתודיסטית.
טפטין
טַפֵּטִין או גובלן היא שיטת אריגה אמנותית, לרוב של שטיח, אשר נעשית באופן מסורתי בעבודת יד בעזרת נול. הטפטין נעשה בטכניקה המכונה סוּמָק בה חוט ערב מלפף חוט שתי, באופן שכל חוטי השתי חבויים בסיום העבודה, בניגוד לאריגת בדים שם חוטי השתי נשארים גלויים.
בישראל מוצגים כמה טפטין מפורסמים בטרקלין שאגאל שבכנסת, אותם עיצב מארק שאגאל.
ראיקה
ראיקה (בהונגרית: Rajka) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי ראיקה
יהודים התיישבו בראיקה לראשונה בשנת 1706. והצטרפו בשנת 1869 לזרם האורתודוקסי יחד עם יהודים מיישובים שכנים: חמישה יהודים מהגיישהלום, ארבעה יהודים מבזניה ושלושה יהודים מדונקיליטי. במקום היה בית כנסת שנבנה במחצית השנייה של המאה ה-18.
לאחר המלחמה חזרו כמה ניצולים מעבודות הכפייה וחידשו את חיי הקהילה. בית הכנסת שופץ. אך כמו בכפרים רבים, בעקבות איבת התושבים עזבו כל היהודים את המקום ורובם עלו לישראל. במקום עדיין קיים בית קברות יהודי
מספר היהודים שחיו בראיקה בתקופות זמן שונות.
מגן גדעון
מגן גדעון היא מערכת הגנה אווירית מתנייעת ישראלית שנמצאת בפיתוח מתקדם ושלבי ניסוי בצה"ל. המערכת נועדה להגן על צוות קרב חטיבתי (צק"ח) מפני איומים אוויריים (מזל"טים ורחפנים) וירי תלול מסלול (בעיקר פצמ"רים). היא כוללת אמצעי שיבוש ולוחמה אלקטרונית, טילים מיירטים ומערכת לייזר. המערכת נוסתה לראשונה באימון ההקמה של צק"ח גדעון.
מח'לוף
ראו גם
}}
יובל שפרמן
יובל שפרמן (נולד ב-31 במאי 1976) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
שפרמן נולד בירושלים, את שירותו בצה"ל עשה בצנחנים. הוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2006 כתב וביים את סרט הקולנוע "הדברים שמאחורי השמש", בו כיכבו אסי דיין, סנדרה שדה, זהר שטראוס וטלי שרון. על הבימוי וכתיבת הסרט היה מועמד לשני פרסי אופיר לשנת 2006. ב-2008 ביים עבור הוט 3 את הסדרה "תעשה לי ילד".
בשנת 2010 היה שותף לפיתוח תסריט הסדרה "אננדה" שעלתה לשידור ב-2012. עוד בשנת 2010 שימש כיוצר, במאי ועורך תסריט הסדרה "אבודים באפריקה".
בשנת 2011 שימש כבמאי מערכוני חוץ של תוכנית הבידור "ארץ נהדרת". בשנת 2013 יצר, כתב וביים את הסדרה "אבודים באסיה", שהיא סדרת ההמשך של "אבודים באפריקה" והשתתף בסרט "לרדת מהעץ". בשנת 2016 ביים והיה שותף ליצירת הסדרה "אורי ואלה", על תסריט הסדרה הוא היה מועמד יחד עם דינה סנדרסון ועופר סקר לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה ובנוסף זכה באותו הטקס בפרס על הבימוי הטוב ביותר.
שפרמן היה נשוי לשחקנית לירון וייסמן, ולהם שתי בנות. כיום בזוגיות עם דינה סנדרסון ולהם שני בנים.
קח את זה כמו גבר
קח את זה כמו גבר (באנגלית: Forgetting Sarah Marshall, בתרגום מילולי: לשכוח את שרה מרשל) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2008 בבימויו של ניקולס סטולר ובכיכובם של ג'ייסון סיגל, קריסטן בל, מילה קוניס וראסל ברנד. הסרט, שנכתב על ידי סיגל והופק על ידי ג'אד אפאטאו, הופץ על ידי סרטי יוניברסל. הצילומים החלו באפריל 2007 באתר הנופש טרטל ביי בחוף הצפוני של האי אואהו בהוואי. הסרט יצא לאקרנים בצפון אמריקה ב-18 באפריל 2008 ובבריטניה שבוע לאחר מכן ב-25 באפריל.
תקציר העלילה
עלילת הסרט מתמקדת בפיטר ברטר, מלחין ומוזיקאי אשר חברתו מזה חמש שנים, כוכבת הטלוויזיה המצליחה שרה מרשל, נפרדה ממנו בפתאומיות למען גבר זר אחר. פיטר השבור מהפרידה בוחר לצאת לחופשה בהוואי, על מנת לנסות להתאושש על הפרידה ולהמשיך הלאה בחייו. המצב מסתבך כאשר הוא נתקל באקסית שלו על האי אשר בחרה במקרה לצאת לנופש באותו היעד ובאותו בית המלון יחד עם המאהב החדש שלה, כוכב הרוק הבריטי הנרקיסיסט אלדוס, מצב שמכניס את פיטר לדיכאון עמוק עוד יותר. במהלך החופשה פיטר פוגש את רייצ'ל, פקידת הקבלה המקסימה והידידותית בה פיטר מתחיל להתאהב.
הפקה
במאי הסרט, ניקולס סטולר, הצהיר שג'אד אפאטאו היה מעורב מאוד בתהליך הליהוק ובפיתוח התסריט. לגבי העירום בסרט, סטולר הוסיף שהטיוטה הראשונה של התסריט ציינה שפיטר יהיה לבוש אחרי הפרידה, אבל אפאטאו חשב שזה יהיה מצחיק יותר אם הדמות תישאר עירומה כל הזמן. סטולר אישר שהתמונה בה דמותה של מילה קוניס חשופת חזה נוצרה במחשב ואיננה אמיתית.
צילומים
הצילומים נעשו בהוואי ובלוס אנג'לס. בזמן הצילומים, השחקן הראשי ג'ייסון סיגל אמר למראיין של הניו יורק טיימס שסצנות הפרידה העירומות היו מבוססות על חוויה אמיתית שעבר. הסרט כולל הרבה מאוד דיאלוגים מאולתרים; לפי הבמאי ניקולס סטולר, הוא "60 או 70 אחוז תסריט ו-30 או 40 אחוז אלתור".
הפצה
הסרט קודם בקמפיין "טיזר" באמצעות שלטי חוצות, ובו הטקסט "אני שונא את שרה מרשל" וכתובת אתר האינטרנט של הסרט.
בסוף השבוע הפתיחה שלו, הסרט הכניס 17.7 מיליון דולר ב-2,798 בתי קולנוע בארצות הברית ובקנדה, במקום ה-2 בקופות מאחורי "הממלכה האסורה", ובממוצע של 6,335 דולר לאולם בארצות הברית ולאולם בקנדה. פתיחת הסרט הייתה מאחורי הפקות אחרות של ג'אד אפאטאו כמו "סופרבאד - חרמן על הזמן", "הדייט שתקע אותי", "בתול בן ארבעים" ו"לילות טלדגה: הבלדה על ריקי בובי", אך לפני סרטיו העכשוויים של אפאטאו "הולך חזק: סיפורו של דיואי קוקס" ו"שומר ראש במבצע".
הסרט הכניס 105.8 מיליון דולר ברחבי העולם; 63.2 מיליון דולר בצפון אמריקה ו-42.6 מיליון דולר בטריטוריות אחרות.
פרסים ומועמדויות
הסרט היה מועמד לחמישה פרסים בטקס פרסי בחירת הנוער 2008, אך לא זכה באף אחד מהם. המועמדויות היו: ב-פסטיבל The Comedy Festival הסרט נבחר ל"הסרט הכי מצחיק לשנת 2008".
המשך
ב-4 ביוני 2010, יצא הסרט "תביא אותו כמו גבר" המשמש כספין-אוף/המשכון לסרט זה. ניקולס סטולר וג'אד אפאטאו חזרו לתפקידיהם כבמאי ומפיק, בהתאמה, וראסל בראנד וג'ונה היל כיכבו בו. בראנד גילם שוב את אלדוס סנואו, בעוד היל גילם דמות חדשה לגמרי. קריסטן בל גם שבה להופעה קצרה בתור שרה מרשל.
רודריגז
רודריגז או רודריגס (Rodríguez, Rodrigues) הוא שם משפחה ספרדי שפירושו הוא "בנו של רודריגו".
טטיזאורוס
טטיזאורוס (שם מדעי: Tatisaurus) הוא סוג של דינוזאור צמחוני מהקבוצה תיראופורה, בה הסטגוזאורים והאנקילוזאורים. הוא התקיים ביורה התחתון של סין והוא נחשב לדינוזאור צמחוני קדום מאוד מקבוצת בעלי אגן דמוי עוף, הקרוב בעיקר לסקוטלוזאורוס. הסוג התגלה בידי הכומר אדגר אוהלר מאוניברסיטה בניו טאיפיי, טאיוואן בשכבות סלעים בתצורות לופנג שביונאן, סין כמספר עצמות שבורות, לרוב עצמות לסת ושיניים והוא תואר ב-1965. משמעות השם של הסוג הוא על שם הכפר הקרוב לאתר המאובנים, "Da Di" המכונה "Ta Ti" ובצירוף הסיומת "saurus" - לטאה/זוחל. בסוג נכלל רק מין אחד - Tatisaurus oehleri, הקרוי על שם מגלה המאובנים אוהלר.
אורך הלסת התחתונה שנמצאה הגיע ל-6 ס"מ ובעליהם היה קטן מאוד באורך של 1.2 מטר ומשקל של 4 ק"ג בקירוב. מבנה השיניים רמז על כך שניזון מצמחייה. המבנה שלהם דמה מעט לזה של ההיפסילופודוניים והוא שויך למשפחה זו בתחילה, אך בהמשך חקרו את המבנה ונראה שהם דומים יותר לשיני ההואיאנגוזאורוס או לסקלידוזאורוס. הוא נחשב לאב קדום פרימיטיבי לאנקילוזאורים והסטגוזאורים.
עם זאת החוקר דייוויד ב. נורמן בדק את ממצאי הדינוזאור ב-2007 וקבע שדינוזאור זה הוא טקסון מוטל בספק עקב מקורות מפוקפקים לממצאים ולמבנה של השיניים.
כחלון האספסת
כַּחְלוֹן הָאַסְפֶּסֶת (שם מדעי: Syntarucus pirithous או Leptotes pirithous, שם קודם: כחליל האספסת) הוא פרפר ממשפחת הכחליליים. בספרות מכונה גם כחליל קצר־זנב עקב הזנבות הקצרים המדמים מחושים, בכנפיו התחתונות. שם זה הוא גם שמו העממי באנגלית. מוצאו מאפריקה, והוא מצוי גם באגן הים התיכון.
תיאור
מוטת כנפיו כ- 25 מ"מ. מקים מספר דורות בשנה. ישנה דו-צורתיות זוויגית: הזכר כחול והנקבה ברובה אפורה. בקצה הכנף האחורית ישנו זנב עדין ודק ולידו בבסיס הזנב שני כתמים דמויי עיניים ("ראש מדומה" – תרמית בפני טורפים). צידן האחורי של הכנפיים מזכירות את כחלון האפון אך לפרפר זה חסר את הפס הלבן לאורך הכנף האחורית (הקיים האפון) ו"העיניים" מוקפות בעיגול כתום, כמעט במלואן.
מחזור החיים
הביצים מוטלות על מיני אספסת וצמחים אחרים ממשפחת הפרפרניים, וכן על הינבוט, העוזרר והעופרית. הוא נפוץ במיוחד בגינות נוי על שיחי עופרית הכף. הנקבה מטילה את ביציה על ניצני האספסת ועל ניצני פרחים רבים אחרים ממשפחת הפרפרניים. צבע הביצה ירקרק והיא פחוסה ומרושתת.
הזחל הבוקע מן הביצה צבעו בהיר וראשו כהה והוא מעט שעיר. עם גדילתו צבעו הופך לירוק ועליו קווי אורך ירקרקים. הזחל מפריש (לאחר הנשל השלישי) נוזל מתוק מבלוטות בגופו. נוזל זה מושך נמלים השותים אותו בהנאה. "בתמורה" הם שומרים על הזחל מכל רע ומרחיקים כל מזיק מעליו. הזחלים קניבלים וטורפים גלמים שהם מוצאים על פני צמח הפונדקאי. בהגיעם לגודל של כ- 10 מ"מ הם מתגלמים על צמח הפונדקאי.
הגולם חום או ירוק ובגודל של כ- 7 מ"מ. תקופתו כ- 9 ימים. הפרטים הבוגרים מופיעים בישראל ממרץ עד סוף דצמבר.
רומנס רוסי
רומנס רוסי הוא ז'אנר של אמנות פואטית ווקאלית ואינסטרומנטלית של רומנסה, שנוצרה ברוסיה בעקבות מגמות הרומנס במחצית הראשונה של המאה ה-19. התרומה המובילה להקמתה נתרמה על ידי המלחינים אלכסנדר אלייבייב, אלכסנדר ורלאמוב ואלכסנדר גוריליוב. ברומנסים רבים מוצגים מוטיבים צועניים. במהלך המאה ה-19 נוצרו מספר תת-זנים - רומנס סלון, רומנס אכזרי, רומנס צועני וכו'.
רומנס במאה ה -18
במאה השמונה עשרה "רומנס" היה יצירה ווקאלית בצרפתית (גם אם נכתבה על ידי מלחין רוסי), ויצירה עם טקסט ברוסית כונתה "שיר רוסי". שירים של משוררים כמו סומרוקוב או טרדיאקובסקי, בהם נשמעו זימורים עממיים, נקראו גם "רומנסים".
רומנס במאה ה -19
בתקופה הסובייטית, במיוחד מאז סוף שנות השלושים, הרומנס נרדף כשריד של התקופה הצארית, מה שמזיק לבוני העתיד הסוציאליסטי. זמרים מובילים נשתקו, או הודחקו, או נאלצו לעזוב את מולדתם.
תחייתו של בית הספר המסורתי של הרומנס הרוסי התרחש בשנות השבעים של המאה העשרים, כאשר רומנס החל להיות מבוצע על ידי ולנטינה פונומאריובה, נני ברגוודזה ואמני במה מוכרים אחרים.
Infer.NET
Infer.NET היא ספריית קוד חופשי ופתוח ללמידת מכונה בטכנולוגיית NET. היא תומכת בהפעלת הסקת בייסיאנית במודלים גרפיים וניתן להשתמש בה גם עבור תכנות הסתברותי.
מאפיינים
לְהַסִיק. NET פועלת לפי גישה מבוססת מודלים ומשמשת לפתרון סוגים שונים של בעיות למידת מכונה כולל בעיות סטנדרטיות כמו סיווג, המלצה או אשכולות, פתרונות מותאמים אישית ובעיות ספציפיות לתחום. הספרייה משמשת בתחומים שונים ובעיקר ביואינפורמטיקה, אפידמיולוגיה, ראייה ממוחשבת ואחזור מידע.
פיתוח הספרייה החל על ידי צוות במרכז המחקר של מיקרוסופט בקיימברידג', בריטניה ב-2004. היא שוחררה לראשונה לשימוש אקדמי ב-2008 ומאוחר יותר בקוד פתוח ב-2018. בשנת 2013, מיקרוסופט זכתה בפרס USPTO של פטנטים לאנושות בקטגוריית טכנולוגיית מידע עבור Infer.NET והעבודה שלה בטכניקות למידת מכונה מתקדמות.
Infer.NET משמש באופן פנימי ב-Microsoft כמנוע למידת מכונה בחלק מהמוצרים שלהם כגון Office, Azure ו- Xbox.
קוד המקור מורשה תחת רישיון MIT וזמין ב-GitHub. הוא זמין גם כחבילת NuGet.
דן קיזלר
דן קיזלר (נולד ב-18 בספטמבר 1981) הוא שחקן, מדבב, מוזיקאי וזמר ישראלי.
קורות חייו
דן קיזלר נולד ברוטרדם, הולנד. בגיל ארבע עלה עם הוריו לישראל. בוגר הקונסרבטוריון העירוני גבעתיים במגמת פסנתר (1990). בגיל תשע (בשנת 1990) שיחק לראשונה בהבימה בתפקיד ילד בהצגה "הפיזיקאים" בתפקיד יורג לוקאס בבימויו של היי קיילוס. בתיאטרון הבימה העביר הרבה משנות ילדותו והתחנך מקצועית כשעבד עם ליא קניג, מוסקו אלקלעי, אורנה פורת, יהודה אפרוני, שלמה בר-שביט ורבים אחרים. ההפקה השנייה בה שיחק קיזלר הייתה "חתולה על גג פח לוהט" בה כיכבה ריטה. אחר כך שיחק עוד מספר שנים בתיאטרון הבימה, ולאחר מכן עבר לתיאטרון בית ליסין. עד שירותו הצבאי הספיק לשחק גם בתיאטרון היידי, תיאטרון חיפה, ושוב בתיאטרון הבימה.
דן קיזלר החל לדבב בשנת 1991 ומדבב מאז ועד היום סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע רבים. הוא בוגר בית הספר התיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין במגמת תיאטרון (1999). מגיל 15 החל דן קיזלר לעבוד בבית צבי בתפקידים שונים מאחורי הקלעים, הוא היה עוזר במאי, מפעיל תפאורה, מפעיל סאונד, מנהל הצגות ועוד
בצהל שירת במשך שלוש שנים בלהקת המפח"ש (מפקדת חילות השדה) בתפקיד זמר, מעבד ומלחין. במסגרת השירות הצבאי הופיע בקהילות יהודיות ברחבי אירופה, בצרפת, אוסטריה, הולנד, בלגיה וספרד. בתקופת שירותו הצבאי שיחק בתיאטרון ביממ"א – תיאטרון הילדים של בלהה מס ומישה אשרוב, בהצגות "המלך צב-צב", "מסכות מספרות אגדות", "מסע בשניים", "עושה הכובעים והקופים" ועוד.
מיד בתום שירותו הצבאי החל דן קיזלר ללמוד בבית צבי וסיים אותו בהצטיינות. במהלך לימודיו זכה בתשע מלגות: מיכאל אוהד, שושנה דואר, אברהם אסיאו, צבי קליר (למצטיין בכל שלוש שנות הלימוד), דוד טולדנו, שירה צייטלין ואלי ליאון.
במהלך השנה השלישית ללימודיו בבית צבי ראה אותו אורי לוי, מנכ"ל תיאטרון גשר דאז וגייס אותו לקבוצת התיאטרון בהצגה "וריאציות לתיאטרון ולתזמורת" במקביל ללימודיו בבית צבי. אחרי שנה בתיאטרון גשר חזר קיזלר לתיאטרון בית ליסין להצגה "נערי ההיסטוריה" ובמקביל שיחק בכחמש הפקות שונות לנוער בתיאטרון המדיטק, בתיאטרון ארצי לנוער ותיאטרון הקיבוץ.
מאז 2008 קיזלר הוא שחקן הקאמרי. השתתף בשנים האחרונות במחזמר "כנר על הגג" בתפקיד מוטל החייט בתיאטרון הקאמרי ובנוסף הוא משחק ב"גטו", ובמחזה ”יהודים רעים“ שניהם בבימויו של עמרי ניצן, בשנת 2006 השתתף קיזלר בשתי קלטות DVD לילדים משירי מרים ילן שטקליס בשם "שורום זורום", ו"אצו רצו גמדים" בהפקת רגש תקשורת (רחל שיין ארגמן וגיל ססובר). הוא היה זמר בתוכנית המציאות "גריז" בערוץ 2. בנוסף לכך היה זמר אולפן בהפקות מוזיקליות שונות: פסטיגלים 2010-2006, "שיר נולד 2005", "אלאדין", "אוויטה" ועוד. בשנת 2007 עבד כמורה בבית הספר הפרטי למוזיקה "סקאלה" ברמת-אביב. בקולנוע שיחק דן קיזלר בסרט "מקבל ההחלטות" (2010) בבימויו של דני יגיל, לצידם של עודד תאומי, גדי יגיל ותמר קינן. דן קיזלר מלמד משחק באופן פרטי.
דיבוב
קיזלר מדבב בסדרות וסרטי הנפשה באולפני אלרום, וכן באולפני דאבי דאב ובווידאופילם אינטרנשיונל לערוץ הילדים, ערוץ הופ!, ערוץ דיסני, לטלוויזיה החינוכית ולסרטי קולנוע וטלוויזיה, בהם:
"נסיך הרעם", "ריו", "פלורי והדרקונים", "הדרקון הראשון שלי", “בקוגן”, "סוניק הקיפוד" (בתפקיד סוניק, לימים גם ב"ראלף ההורס" וב"ראלף שובר את האינטרנט") “בקצב הדמיון”, "עאשה", "אסטרו בוי", "קורליין", "מדגסקר 2", "בולט", "טרמפ לירח", "החמישייה הסודית", "מכושפת", "רטטוי", "שרק השלישי", "קים פוסיבול", "קפטן קררו", "בלאגן בחווה", "הטירה הנעה", "לרדת מהפסים", "צ'יקן ליטל", "פליקס החתול", "אובן", "הגיבן מנוטרדאם", "עלי-באבא", "לשחרר את ווילי", "באטמן", "באטמן: הדור הבא", "הדובונים", "טיטוף", "רגולר שואו", "טינקרבל", "טינקרבל והסוד הקסום", "הרפתקאות מקס: הסרט", "לגו נינג'גו", "הנסיכה סופיה הראשונה: קללת הנסיכה אייבי", "רובינזון קרוזו", "פדינגטון 2", "גרוויטי פולס", "סטאר נגד כוחות הרשע", "אנגרי בירדס - הסרט 2", "אומי זומי", "אגדות אלף לילה ולילה", "גולשים על הירח", "קיקוריקי", "בלאגן על ארבע", "הטקטקים", "גוסט פורס", "מיקי מאוס: כייף של בית", "סינדרלה 3: אהבת אמת", "אליס במאפיית הפלאות", "בית הספר לוויקינגים" ועוד.
קומבינטוריקה קיצונית
משפט רמזי עוסק במבנים המוכרחים להופיע בגרף שלם שהקשתות שלו צבועות בשני צבעים, נאמר אדום וכחול. המשפט קובע שלכל \ n, אם הגרף שצובעים גדול מספיק (כפונקציה של \ n), לא ניתן להימנע מיצירת תת-גרף שלם בגודל \ n שכל הקשתות שלו צבועות בצבע אחיד. מהמשפט נובע, למשל, שיש מספר גדול ביותר של משתתפים במסיבה, כך שבין כל חמישה מהם, יש שניים המכירים זה את זה, ושניים שאינם מכירים זה את זה; (דהיינו אם מספר המשתתפים גדול מאותו מספר אז בהכרח יש חמישייה שאחת משתי הטענות נכונה לגביה: ערכו המדויק של המספר הזה אינו ידוע.
משפט ארדש-קו-רדו קובע שאם מרכיבים ועדות בנות \ k<=n/2 חברים בכנסת שיש בה \ n חברים, כך שלכל שתי ועדות יש חבר משותף, מספר הוועדות השונות בהרכבן הוא לכל היותר. דוגמה קיצונית המקימת את החסם מתקבלת מקביעת חבר אחד החבר בכל הוועדות וצירופו לאוסף כל הוועדות האפשרויות של \ k-1 חברים בכנסת שיש בה \ n-1 חברים. אפשר לשאול גם מהו המספר המקסימלי אם נדרש שלכל שתי ועדות יהיו לפחות r חברים משותפים (בעיית ארדש-קו-רדו), או אם נדרש שבכל שתי ועדות יהיו בדיוק r חברים משותפים (בעיית ארדש-de Bruijn). ומה המספר הגדול ביותר של ועדות בגודל k, אם אסור שיהיו שלוש ועדות שבכל שתיים מהן אותם חברים משותפים? (זו בעיית ארדש-רדו).
משפט טורן עוסק בגרפים: כמה צלעות יכולות להיות בגרף בן n קודקודים, אם אין בו משולשים? ובאופן כללי כמה צלעות יכולות להיות בגרף אם אין לו תת-גרף שהוא קליקה בגודל \ r+1. לגבי משולשים ידוע כי התשובה היא ובאופן כללי התשובה היא. הגרף הקיצוני (עם מספר הקשתות הגדול ביותר ללא התכונה) מתקבל על ידי חלוקת \ n הקדקדים ל\ r קבוצות שוות וחיבור בקשת של כל שני קודקודים שלא שייכים לאותה קבוצה.
התחום עוסק גם בתכונות של מספרים שלמים. למשל, אפשר להוכיח שמכל קבוצה של מספרים אפשר לסמן לפחות שליש, כך שסכומם של שני מספרים שסומנו הוא מספר שלא סומן.
בעיה אחרת שהציע פול ארדש נוגעת בגאומטריה: אם מסמנים n נקודות במישור, כמה זוגות של נקודות יכולים להיות כך שהמרחק בין הנקודות בזוג הוא בדיוק מטר אחד?
עונות השנה (צ'ייקובסקי)
עונות השנה או חודשי השנה (37b ;op.37a בגרסה הצרפתית) הם אוסף של 12 יצירות לפסנתר על 12 חודשי השנה לפסנתר מאת המלחין הרוסי פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי. כל חלק הוא על חודש אחר בשנה. היצירות נשמעות גם לעיתים בעיבוד לתזמורת.
רקע
צ'ייקובסקי החל את העבודה על עונות השנה זמן קצר לאחר שסיים את הקונצ'רטו מס' 1 לפסנתר שלו ובזמן שהלחין את הבלט אגם הברבורים.
ב-1875, עורך מגזין המוזיקה של סנט פטרבורג ה"נובוליסט", ניקולאי מטבייביץ' ברנארד, הזמין מצ'ייקובסקי 12 יצירות קצרות לפסנתר; אחת לכל חודש בשנה. ברנארד גם נתן מעצמו שמות לכל יצירה. צ'ייקובסקי הסכים וקיבל את ההזמנה וגיליון דצמבר 1875 של המגזין המוזיקלי, הובטח לקוראים לפרסם כל חודש יצירה אחת של אותו חודש בכל שנת 1876. החלקים ינואר ופברואר נכתבו בסוף 1875 נשלחו לברנארד בדצמבר על-מנת לקבל משוב אם היצירות מתאימות או לא - אם לא הוא ישכתב אותם כפי שירצה ברנארד. מרץ, אפריל ומאי נכתבו, לפי הערכות, בנפרד. כל שאר 7 החלקים נכתבו ביחד באותו זמן ובאותו עותק, ויש הערות הטוענות שבין 22 באפריל ל-27 במאי.
צ'ייקובסקי לא הקדיש מאמץ רציני מיכולתיו המוזיקליות לכתיבת היצירות והם היו רק בתור משלימי הכנסה. הוא כתב אותם לא מתוך רצון פנימי מיוחד כמו עם שאר יצירותיו - אך למרות זאת זכו לפרסום רב ונחשבות היום ליצירות מופת מיוחדות ומלודיות.
היצירות
1. ינואר - ליד האח 2. פברואר - קרנבל 3. מרץ - שיר העפרוני 4. אפריל - שלגית 5. מאי - לילות מוארי כוכבים 6. יוני - ברקרולה 7. יולי - שיר הקוצר 8. אוגוסט - קציר/אסיף 9. ספטמבר - הציד 10. אוקטובר - שיר סתיו 11. נובמבר - טרויקה 12. דצמבר - חג המולד
לנצח יחד
לנצח יחד הוא דואט של שלמה ארצי ויובל בנאי שיצא בשנת 2016 כחלק מהאלבום קצפת של ארצי. השיר נכתב והולחן על ידי ארצי, ועובד על ידי בן ארצי וטל פורר.
רקע ותוכן השיר
השיר מתמקד בבניהם של בנאי וארצי- בן ארצי ואלישע בנאי, שגם בחרו בקריירה מוזיקלית, כשאלו שרים להם ועליהם.
במסגרת ראיון של שלמה ארצי לתחנת הרדיו 103fm אמר ארצי על הדואט עם בנאי שבנאי הפתיע, היה מסור לדואט ושהשיר הוא "הביצוע שלו" ונראה כאילו הוא מארח את ארצי ולא ההפך, ברמה ש"בסופו של דבר הוא היה יכול לשיר את השיר לבד". צוין גם שבנאי מאוד התרגש.
ביקורות
בתחנת הרדיו 103fm כינה אסי ישראלוף את הדואט של שלמה ארצי עם יובל בנאי "שילוב היסטרי" והתייחס אליו כמרגש ומביע קשר מרגש בין אב לבן.
יוסי חרסונסקי התייחס לקשר הקרוב בין האב לבן בשיר גם כן, והוסיף כי "בצלילים קיימת כמיהת הערגה הזו לימים שלא ישובו. זו בעיקר התרפקות רטרוספקטיבית, פחות תמיהה על שינויי הזמן". כמו כן, חרסונסקי גם התייחס להרמז בתחילת השיר לשיר The House of the Rising Sun ול"קצב הרומבה-פלמנקו", שייחס לו תחושה משמחת ומרגיעה.
הכוכב הכחול
הכוכב הכחול הוא כינוי לכדור הארץ. {{פירושונים|
ראו גם
}}
משפט רימן (תורת הטורים)
בחשבון אינפיניטסימלי, משפט רימן הוא משפט הקובע שלכל טור המתכנס בתנאי ולכל מספר ממשי ניתן לשנות את סדר האיברים של הטור ולקבל טור המתכנס למספר. בנוסף ניתן לשנות את סדר איברים ולקבל טור המתבדר ל-\,\pm\infty או אפילו טור שאינו מתכנס גם במובן הרחב. את המשפט הוכיח ברנהרד רימן במאה ה-19.
משפט רימן הוא דוגמה נפוצה לתוצאה מתמטית הנוגדת את האינטואיציה. תכונה מוכרת של פעולת החיבור היא חילופיות; כאשר נתון סכום עם מספר סופי של מחוברים, ניתן לשנות בחופשיות את סדר הסכימה של האיברים והדבר לא ישפיע על התוצאה. לעומת זאת, משפט רימן מראה שבמקרים מסוימים, תכונה זו נכשלת בסכומים עם מספר אינסופי של מחוברים, שם סדר הסכימה כן חשוב.
הגדרות
נסמן ב- תמורה על קבוצת המספרים הטבעיים, כלומר היא פונקציה חד-חד-ערכית ועל.
המשפט
יהי טור המתכנס בתנאי. לכל מספר ממשי \ L, קיימת תמורה כך ש-. קיימת תמורה כך ש- (או \ -\infty), וקיימת תמורה  כך ש- אינו מתכנס גם במובן הרחב.
דוגמה
דוגמה ידועה למשפט הוא הטור ההרמוני המתחלף: מאחר שזהו טור לייבניץ, טור זה מתכנס. לפי טור טיילור של הלוגריתם הטבעי ידוע כי סכומו של הטור הוא \ \ln(2). מצד שני, טור הערכים המוחלטים של איבריו הוא הטור ההרמוני שידוע כי הוא מתבדר. על כן הטור ההרמוני המתחלף מתכנס בתנאי. נבחן את הטור הבא המתקבל מהטור ההרמוני המתחלף על ידי שינוי סדר איבריו:
ברור כי זהו שינוי פשוט בסדר האיברים, כי כל איבר מהטור ההרמוני המתחלף יופיע גם בטור החדש פעם אחת ויחידה. נקבץ איברים ונקבל (מותר לקבץ את הטור לקבוצות של שלוש כי בחינה מדוקדקת של הסכומים החלקיים תגלה שההפרשים בין כל שלושה סכומים עוקבים שואף ל-0):
כלומר סכום הטור השתנה לחצי מסכום הטור לפני שינוי סדר האיברים.
התכנסות לסכום סופי
יהי \ L מספר ממשי חיובי (ההוכחה למספר שלילי אנלוגית), נראה כי קיימת תמורה של איברי כך שהסכום מתכנס ל-\ L. ראשית נסכום את איברי הטור החיובי לפי הסדר עד המספר \ k_1 שהוא הראשון שלגביו מתקיים, כלומר: עתה נמשיך בכך שנוסיף לסכום את איברי הטור השלילי לפי הסדר עד המספר \ k_2 שהוא הראשון שלגביו מתקיים נחזור לטור האיברים החיוביים ונמשיך לסכום עד \ k_3 שהוא הראשון שלגביו הטור חוזר להיות גדול מ-L, ואז עוברים לטור השלילי וכן הלאה עד אינסוף. זהו תהליך מוגדר היטב שקל לראות שהוא מגדיר תמורה על איברי הטור. בכל פעם ההפרש בין L לטור הולך וקטן, שכן מצורת הבנייה ההפרש ביניהם הוא האיבר האחרון שמוסיפים לטור, כלומר: a_k^+ או |a_k^-|, ואיברי הטור הולכים וקרבים לאפס ותרומתם לסכום קטנה, ובפרט. פורמלית, לכל קיים \ N כך שלכל \ k_N \le n מתקיים, ולכן ההפרש בין \ L והסכום עד \ k_n והלאה בהכרח קטן מהאיבר האחרון שבו חל חילוף יחס הסדר, ואיבר זה קטן מ-\varepsilon. לכן הטור מתכנס ל-\ L.
התבדרות לאינסוף
כדי שהטור יתבדר לאינסוף נסכום את האיברים החיוביים עד שהסכום גדול מ-\ |a_1^-| (האיבר הראשון בטור השליליים) ואז נחבר איבר זה. נחזור לטור החיוביים ונחבר מספיק מחוברים כך שהסכום גדול מ-\ 1+|a_2^-| ומחברים גם אותו. ובאופן כללי מחברים מספיק מחוברים כך שהסכום יהיה גדול מ- ואז מחברים את a_n^-. מכאן שבדרך זו הסכום גדול מכל מספר טבעי ולכן הטור מתבדר לאינסוף. באופן דומה ניתן להחליף בין התפקיד של החיוביים והשליליים ולקבל טור המתבדר למינוס אינסוף.
התבדרות שלא לאינסוף
נבחר שני מספרים, נניח 0 ו-1. נסכום את האיברים החיוביים עד שהסכום גדול מ-1, נוסיף את האיברים השליליים עד שהסכום קטן מ-0, ונחזור להוסיף חיוביים עד שהסכום גדול מ-1 וכן הלאה. 0 ו-1 יהיו שניהם גבולות חלקיים של סדרת הסכומים החלקיים ולכן הסכום לא יתכנס גם במובן הרחב.
המשפט ההפוך
אם הדיון מוגבל לטורים מתכנסים, הרי שהמשפט ההפוך נכון גם הוא. טור שסכומו יכול להשתנות עם שינוי סדר הסכימה הוא בהכרח טור מתכנס בתנאי. כלומר, בטור מתכנס בהחלט ניתן לשנות את סדר הסכימה בחופשיות.
דורותי סטאנג
הנזירה דורותי מיי סטאנג, SND (מסדר האחיות נוטרדם), (7 ביולי 1931 - 12 בפברואר 2005) הייתה אמריקאית במקור, שהצטרפה למסדר האחיות של נמור, בברזיל. היא הייתה פעילה למען שימור יערות הגשם, הסביבה, ותושבי אמזוניה העניים. ובגין פעילותה, נרצחה באנאפו, במדינת פארה, בברזיל. היו כלפיה איומי מוות רבים מצד בעלי קרקעות וחברות כריתת העצים. סטאנג ידועה כ"מרטירת האמזונה", וב-2015 החל תהליך הקאנוניזציה שלה.
פעילותה
סטאנג, אשר נולדה בדייטון, אוהיו, נהייתה לאזרחית ברזיל לאחר שהתחילה שם את פעילותה הדתית ב-1966. בשנות ה-70 פעלה למען העניים של אזורי הספר, וסייעה לאיכרים לעבד אדמות ללא בירוא היערות. היא גם פעלה למען הגנת האיכרים מפני חבורות פשע שעבדו עבור החוואים הגדולים, אשר רצו לגזול מהם את חלקות אדמתם. דוט, כפי שהייתה ידועה בין מקורביה, הייתה באופן טיפוסי חובשת כובע בייסבול, ולובשת טישרט עם הכיתוב "A Morte da floresta é o fim da nossa vida", שפירושו "מות היער הוא סוף חיינו".
הרצח
בבוקר ה-12 בפברואר 2005, סטאנג הלכה בבוקר לאספה קהילתית כדי לדבר על זכויות האמזונה. שני גברים חמושים עקבו אחריה, ואחר כך חסמו את דרכה. השניים, קלודואלדו קרלוס בטיסטה ורייפרן דס נווס סאלס, שאלו אותה אם היא חמושה, והיא ענתה שהנשק היחיד בידיה הוא התנ"ך שלה, והקריאה להם מן הבשורה על-פי מתי, "אשרי עניי הרוח..." ואז ניסתה להתקדם, אך השניים עצרו בעדה, ואז רייפרן ירה בה, בבטן. היא נפלה לקרקע, ואז סאלס ירה בה שוב, בגבה, ולאחר מכן רוקן את נשקו ביריות בראשה.
חקירה ומשפטים
ב-15 במאי 2007, שופט בעיר בלם גזר על החוואי ויטלמירו בסטוס דה מורה את העונש המקסימלי של 30 שנה בכלא, על כך שהזמין את הרצח של הנזירה דורותי. אך במשפט חוזר הוא זוכה, כאשר בין היתר הוא טען ל"הגנה עצמית", וסאלס טען שהוא רצח אותה על רקע אישי. התביעה ערערה, ובמשפט שלישי מורה שוב הורשע, ב-2010, והושב גזר הדין המקורי. על פי התביעה, מורה הזמין את הרצח כי הנזירה דורותי כתבה מכתבים לרשויות המקומיות המאשימות אותו בהצתת היערות לבירואם, באופן לא חוקי, במטרה לגזול לעצמו את הקרקעות, והוא נקנס על כך.
גם סאלס זכה למשפט חוזר, באוקטובר 2007. הוא שוב הורשע, והשופט גזר עליו 27 שנות מאסר, אותו גזר הדין ממשפטו הראשון. גם במשפט שלישי הורשע סאלס, והפעם נגזרו עליו 28 שנות מאסר.
ב-7 באפריל 2009, ביטל בית משפט לצדק בפארה את המשפט השלישי של מורה, אך הורה להמשיך להחזיקו במאסר על למשפטו המחודש. אך בערעור, ערכאה גבוהה יותר שחררה אותו עד שיוכרעו כל ערעוריו.
ב-4 בפברואר 2010, דחה בית המשפט את ערעורו של מורה, והוא שוב נעצר, ונשפט, ונגזר ל-30 שנות מאסר.
רג'יבלדו פריירה גלבאו, חוואי נוסף שנחשד בהזמנת הרצח, נעצר בדצמבר 2008, ועמד בפני תביעה על רצח. ב-2009, נרצח עד נגדו במשפט אחר, בדיוק לפני שהיה אמור לתת עדותו בבית המשפט. באוגוסט 2010 עמד גלבאו לבסוף למשפט, והורשע. נגזרו עליו 30 שנות מאסר. אך בערעור, בוטל המשפט וגזר הדין.
ב-2012 ביטל בית המשפט העליון של ברזיל את הרשעתו של מורה, והוא שוחרר. בפארה, הוא נשפט - בפעם הרביעית - ושוב הורשע עם אותו גזר דין.
ביולי 2013 זכה סאלס לשחרור מוקדם, אך בספטמבר 2014 נעצר שוב בגין רצח של אישה וגבר איתם עשה עסקת סמים.