cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון ויליאם סנו
מזכיר האוצר של ארצות הברית
בינואר 2005 נחשף שהברוקרים של סנו רכשו 10 מיליון דולר באיגרות חוב שהונפקו על ידי פאני מאי ופרדי מאק ביום השבעתו כמזכיר האוצר וביום המחרת. סנו טען שהפעולות נעשו ללא ידיעתו בפברואר 2003. כאשר הוא גילה זאת, הוא מכר את ההחזקות הללו. עורך דין לענייני אתיקה של מחלקת האוצר מצא שהחזקות אלו לא היוו ניגוד עניינים, אך שהם היו מהווים פוטנציאל לכך בעתיד.
במאי 2006 הודיע סנו שהוא יתפטר מתפקידו ושהתפטרותו תכנס לתוקפה החל מ-3 ביולי. הוא הודיע שהבית הלבן ימסור הודעה רשמית על כך בשבוע שלאחר מכן. ב-30 במאי הוכרז רשמית שסנו יסיים את תפקידו. באותו יום הוכרז שהנשיא בוש מינה את הנרי פולסון, המנהל הכללי של גולדמן זקס, כמחליפו של סנו. סנו אולץ להתפטר כאשר נחשף שהוא לא שילם מס הכנסה על מחיקת הלוואה בסכום של 24 מיליון דולר שהוא קיבל כאשר שימש כמנהל הכללי של תאגיד CSX. הנשיא בוש הודיע באופן פומבי שהוא ביקש לראות "פנים חדשות" בראש מחלקת האוצר, אף על פי ששוק המניות צמח בשיעור של 40% במהלך כהונתו של סנו כמזכיר האוצר.
לאחר פרישתו
ב-2010 הצטרף סנו לתאגיד הסיני קבוצת פוסון כיועץ למועצת המנהלים. הוא חבר במועצת המנהלים של חברת IAG, מיזוג של חברות התעופה בריטיש איירווייז ואיבריה. באפריל 2016 היה סנו אחד משמונה מזכירי האוצר לשעבר שקראו לממלכה המאוחדת להישאר חברה באיחוד האירופי לקראת משאל העם של יוני אותה שנה.
סנו מתגורר בריצ'מונד, וירג'יניה עם רעייתו קרולין. לזוג שלושה ילדים.
ג'ילבר נקאש
ג'ילבר נקאש (או ז'ילבר נקאש, בערבית:  جيلبار النقاش, בצרפתית: Gilbert Naccache, 15 בינואר 1939, תוניס – 26 בדצמבר 2020, תוניס) היה סופר ופעיל שמאל יהודי תוניסאי.
נקאש נולד בתוניס. היה חבר מייסד של תנועת "פרספקטיב", ארגון שמאל תוניסאי שפעל בשנות ה-60 וה-70. הוא נכלא ל-10 שנים על הפעילות האופזוציונית שלו והיותו פעיל פוליטי. בכלא כתב את ספרו המפורסם "קריסטל" על נייר סיגריות. בהמשך המשיך וכתב כמה ספרים נוספים, כולל תיאור מפורט של חווית הכלא שלו. הוא תמך בזכויות הפלסטינים ונותר ביקורתי כלפי ישראל עד מותו. נקאש היה פעיל בחברה האזרחית בתוניסיה לאחר מהפכת 2011 והעיד בפני ועדת האמת והכבוד.
נפטר, בן 81, בפריז, ונקבר בבית הקברות היהודי בורג'ל בתוניס.
BOC (אפנון)
אפנון BOC (ראשי תיבות של: Binary Offset Carrier), מילולית "נשא הזחה בינארית", משמש במערכת גלילאו. הוא אפנון רבועי תת-נשא, כאשר האות מוכפל בנשא מלבני בתדירות f_{sc} השווה או גבוהה לקצב הצ'יפ. לאחר ההכפלה, הספקטרום של האות מחולק לשני חלקים ולכן הוא נקרא גם "split-spectrum modulation".
הרעיון המרכזי מאחורי אפנון BOC הוא להפחית את ההפרעה לאות באפנון BPSK, אשר לה ספקטרום בצורת sinc. לכן אותות מאופננים ב-BPSK, כמו קוד C/A GPS מאופיינים בעצמה המרוכזת סביב התדירות של הגל הנושא, כאשר אפנון BOC (שבשימוש גלילאו) בעלי אנרגיה נמוכה סביב התדירות של הגל הנושא ושתי אונות ספקטרליות במרחק מהגל הנושא כנרמז בשם "ספקטרום כפול".
ארגואה
ארגואה (בספרדית: Aragua) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון ונצואלה, גובלת בים הקריבי בצפון, בוורגאס ובמירנדה במזרח, בגואריקו ובקוחדס בדרום ובקרבובו במערב.
המדינה משתרעת על שטח של 7,014 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 1,630,308 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא מרקאי.
היסטוריה
הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור נכלל בשטחי פרובינציית קראקס. ב-1848 נוצרה פרובינציית ארגואה בשטחי המדינה של היום.
ב-1864 ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת ארגואה כשבירתה היא לה ויקטוריה. ב-1917 הבירה הועברה למרקאי.
Holley
Holley היא חברה אמריקאית המייצרת אביזרים שונים לתעשיית הרכב. מטה החברה ממוקם בקנטקי.
היסטוריה
בברדפורד שבפנסילבניה אחים הולי בנו מכונית תלת-אופן שהייתה יכולה להגיע למהירות של כ-50 קמ"ש. תוך זמן קצר הם הקימו Holley Motor Company ומכונית ראשונה יצאה מפס הייצור בשנת 1902. בשנת 1901 אחים הולי ביקרו בפריז וחזרו משם עם אישור להתחיל בייצור מאיידים שפותחו בצרפת. החברה מציינת שנת 1903 כשנת יסוד שלה מכיוון שבשנה זו היא החלה לייצר באופן סדרתי מאיידים לחברת פורד. תוך זמן קצר הייצור עבר לדטרויט והמוצר העיקרי היה מאיידים לפורד.
פידאיזם
פידאיזם (אנגלית: Fideism, מקור: Fides, "אמונה" בלטינית) היא תאוריה דתית, לפיה האמונה היא יסוד הדת ואינה צריכה להיות קשורה להוכחות או להנמקה רציונלית. על פי הפידאיזם, האמונה סותרת מטבעה את ההגיון ורק הדבקות באמונה הפשוטה יכולה להביא את האדם לאמת האלוהית.
Holley
היסטוריה
בשנת 1952 הוחלט להעביר את מפעל הייצור העיקרי של החברה לקנטקי. בשנת 1968 בעלות על החברה עברה ממשפחת הולי ל-Coltec Industries. בשנות ה-80 החברה נכנסה לתחום ייצור מערכות הזרקת דלק. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 נסגרו מספר מפעלים והייצור התרכז במפעל בקנטקי.
פידאיזם
העמדה הפידאיסטית עלתה בדתות המרכזיות השונות. מי שנחשב לנושא דגלה הקדום הוא אב הכנסייה טרטוליאנוס, שטבע את האמרה 'אני מאמין מפני שזה אבסורדי'. באסלאם הימי ביניימי הוצגה עמדה פידאיסטית על ידי אבן תימייה, ויש המייחסים עמדה כזאת גם לאל-ע'זאלי. בעת החדשה עלו עמדות פידאיסטיות הן בכנסייה הקתולית והן, במידה רבה אף יותר, אצל הוגים פרוטסטנטיים. במחנה זה בלטו בכך בעיקר מרטין לותר וסרן קירקגור. ביהדות הימי-ביניימית מיוצגת עמדה זו על ידי ר' משה תקו ועל ידי ר' יוסף יעבץ.
Holley
היסטוריה
בשנת 1999 Coltec Industries מכרה את "הולי" תמורת 100 מיליון $. החל מאותה תקופה הוחלט על הרחבת פעילות החברה לאפיקים נוספים בתחום תעשיית הרכב. במסגרת זו נרכשו מספר חברות שמייצרות חלקים שונים לתעשיית הרכב.
בשנת 2000 הוקם מרכז ייצור חדש במיסיסיפי במטרה לרכז בו פסי ייצור מ-5 מפעלים ברחבי ארצות הברית, קנדה ומקסיקו. במקביל החברה המשיכה בהתרחבות ורכישת חברות מייצרות חלקים שונים למכוניות לרבות חברת Halibrand ונוספות.
פידאיזם
ביהדות של הזמן המודרני התפתחו עמדות פידאיסטיות הן במחנה החסידי הן המחנה הליטאי-מתנגדי. בחסידות נעשתה העמדה הפידאיסטית להשקפה השלטת כמעט בכל מחנות החסידים, למעט חב"ד, פשיסחה וזידיטשוב. הפידאיזם בולט במיוחד אצל ר' נחמן מברסלב ואצל תלמידו ר' נתן שטרנהרץ. במחנה הליטאי-מתנגדי בולטת העמדה הפידאיסטית אצל ר' ישראל מאיר הכהן (החפץ חיים), אצל החזון איש ואצל כמה מהוגי תנועת המוסר, כגון ר' משה רוזנשטיין.
Holley
היסטוריה
בשנת 2008 החברה הכריזה על פשיטת רגל. היא נרכשה על ידי קרן השקעות והמשיכה בפעילותה. כיום היא נמצאת בבעלות Sentinel Capital Partners שריכזה תחת החברה כל פעילותה בתחום תעשיית הרכב.
בשנת 2021 החברה הפכה לחברה ציבורית הנסכרת בבורסה לניירות ערך בניו יורק
פידאיזם
בדתות המונותיאיסטיות המרכזיות נוצרו תפיסות המבקשות לבסס את האמונה על מערכת שיטתית, פילוסופית-רציונלית או מיסטית. שתיהן מהוות דוגמאות ל'אמונת דעת', ולכן מנוגדות לפידאיזם, אם כי ברור שהרציונליזם הדתי מנוגד לו הרבה יותר מאשר המיסטיקה. ביהדות מיוצג הרציונליזם הדתי על ידי רב סעדיה גאון ועל ידי הרמב"ם, באסלאם הוא מיוצג על ידי אבן סינא ואלפאראבי ובנצרות הקתולית על ידי תומאס אקווינס. כל ההוגים הללו סברו, מנימוקים שונים, שהאמונה הדתית ניתנת ליישוב עם אמיתות השכל האנושי, גם אם סברו כי לשם כך יש לפרש את מושגי האמונה מחדש. גם ספר הכוזרי, הקרוב ברוחו לפידאיזם, מבטא את העמדה לפיה האמונה נעלה על השכל האנושי, ועם כל זאת הריהו מנסה להסביר את האמונה הדתית היהודית בצורה הגיונית וסדורה. ישנן דוגמאות רבות אחרות של חיבורים בעלי אוריינטציה דתית, שחוברו על ידי הוגים דתיים, לשם הצגת ביסוס והוכחות לאמונה הדתית. הפידיאיזם מתפלמס עם גישות אלה, ולעיתים אף רואה בהן כפירה.
יש הטוענים כי עמדותיהם הפילוסופיות של ויליאם ג'יימס, ולודוויג ויטגנשטיין עשויות לתת ביסוס פילוסופי לפידאיזם מודרני.
חנום
ח'נום
Candlelight
Candlelight (בעברית: נרות) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית זהביה וורד. השיר יצא לאור ב-26 ביולי 2018, על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס וסוני מיוזיק, כסינגל ראשון מתוך המיני-אלבום "17".
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי זהביה וורד, סומו, רונלד אלן, קודי טרפלי והופק על ידי קודי טרפליי.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-23 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה ופורסם בערוץ היוטיוב של וורד ב-27 ביולי 2018, בסמוך לצאת הסינגל עצמו. נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-30 מיליון צפיות.
סעיד בנרחמה
מוחמד סעיד בנרחמה (בערבית: سعيد بن رحمة; באנגלית: Mohamed Saïd Benrahma; נולד ב-10 אוגוסט 1995) הוא כדורגלן אלג'יראי, שמשחק בתור קיצוני או חלוץ בקבוצת וסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג ובנבחרת אלג'יריה.
קריירת מועדונים
בנרחמה החל את הקריירה שלו במועדון האלג'יראי NRB Bethioua, לפני שעבר לצרפת והצטרף ל-Balma SC ולאחר מכן לColomiers עד שבשנת 2013 הצטרף לניס. הוא ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו במהלך עונת 2013/2014 אך את מרבית העונה שיחק בקבוצת המילואים של המועדון בה כבש 11 שערים שערים ב-37 הופעות בין 2013 ל-2016.
פציעות בקרסול והגעתו למועדון של המאמן לוסיאן פאברה גרמו לבנרחמה לצאת למספר השאלות בצרפת באנז'ה, גזלק אז'אקסיו ושאטורו. ביולי 2018 עזב בנרחמה את ניס לאחר שרשם 18 הופעות במהלכן כבש שלושה שערים.
ברנטפורד
ב-6 ביולי 2018, עבר בנרחמה לאנגליה והצטרף לברנטפורד מהצ'מפיונשיפ בחוזה לארבע שנים.
הוא הבקיע את שערו הראשון עבור המועדון במסגרת גביע הפוטבול ליג בניצחון 2–4 על סאות'אנד יונייטד. לאחר שחזר מפציעה בדצמבר, השתלב בנרחמה בהרכב הפותח ונכנס לכושר הבקעה באמצע ינואר 2019 וכבש תשעה שערים ב-14 משחקי ליגה. פציעה בקרסול ממנה סבל בתחילת אפריל 2019 סיימה את עונתו של בנרהמה, עד אז רשם 45 הופעות וכבש 11 שערים.
במהלך עונת 2019/2020 הופעותיו הובילו לכך שנבחר לשחקן השנה של אוהדי ברנטפורד ונבחר להרכב העונה בצ'מפיונשיפ. בנרחמה ערך 46 הופעות וכבש 17 שערים. יחד עם ברנטפורד הגיע עד לגמר הפלייאוף העלייה לפרמייר ליג שם הפסידה הקבוצה לפולהאם. בנוסף, היה מועמד לפרס שחקן העונה בצ'מפיונשיפ.
וסטהאם יונייטד
ב-16 באוקטובר 2020, הצטרף בנרחמה לווסטהאם יונייטד בהשאלה לעונה אחת.
קריירה בינלאומית
בספטמבר 2015, זומן בנרחמה לראשונה לסגל נבחרת אלג'יריה לקראת משחקי ידידות נגד גינאה וסנגל.
חיים אישיים
בנרחמה נולדה בעין טמאושנט וגדל בסידי בל-עבאס. הוא עבר עם משפחתו לטולוז בגיל 11 ועקב כך מחזיק בנרחמה בדרכון צרפתי. אביו של בנרחמה נפטר בינואר 2020 והוא הקדיש בפומבי כל אחת מחמשת השערים שלו לאחר מכן לזכרו.
גמר ליגת האלופות 1997
דורטמונד זכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדותיה והיחידה עד כה, במשחק הגמר הראשון מבין שניים בו השתתפה. בכך היא הייתה לקבוצה ה־21 שזוכה בתואר, ולקבוצה הגרמנית השלישית לאחר באיירן מינכן והמבורג. עבור יובנטוס, הייתה זו הופעה שנייה ברציפות באירוע הגמר, והיא הגיעה כאלופת אירופה המכהנת לאחר הניצחון במשחק הגמר הקודם על אייאקס. שנה אחר כך הופיעה יובנטוס שוב בגמר בפעם השלישית ברציפות, ורשמה הפסד נוסף, הפעם לריאל מדריד. היה זה משחק גמר שישי ברציפות בו משחקת קבוצה איטלקית (סמפדוריה 1992, מילאן 1993–1995, ויובנטוס עצמה).
דורטמונד העפילה לטורניר עקב זכייתה באליפות גרמניה בעונת. יובנטוס סיימה כסגניתה של מילאן בעונת בסרייה א', אך העפילה אוטומטית לשלב הבתים בעקבות זכייתה בליגת האלופות בעונת.
השערים הראשונים במשחק נכבשו בהפרש של חמש דקות על ידי חלוצה הגרמני של דורטמונד קרלהיינץ רידלה. במחצית השנייה כבש אלסנדרו דל פיירו את השער המצמק לזכות יובנטוס, אך שער של לארס ריקן 16 שניות בלבד לאחר שנכנס כמחליף קבע את תוצאת המשחק, 3–1 לדורטמונד. היה זה השער המהיר ביותר של שחקן מחליף בהיסטוריה של גמר ליגת האלופות.
מפגשים קודמים
הגמר היה שחזור של גמר גביע אופ"א 1993, בו הביסה יובנטוס בסיכום שני מפגשים 6–1 את דורטמונד. שני שחקניה הגרמנים של יובנטוס ב־1993, יורגן קולר ואנדראס מולר, שיחקו כעת בדורטמונד, יחד עם ז'וליו סזאר הברזילאי (שלא הופיע בגמר 1997). שני שחקני דורטמונד נוספים – שטפן רויטר ופאולו סוזה – שיחקו בעבר ביובנטוס, ושניים נוספים – מתיאס זאמר וקרלהיינץ רידלה – שיחקו בעבר בסרייה א'.
השוערים אנג'לו פרוצי ומיכלאנג׳לו רמפולה היו שני השחקנים היחידים שנותרו מיובנטוס של 1993 (מורנו טוריצ'לי ואנטוניו קונטה נותרו גם הם, אך לא היו בסגל של יובנטוס בגמר 1997). מדורטמונד של 1994 נותרו השוער שטפן קלוס, החלוץ סטפן שפויזאט, הקשרים רנה טרטשוק, שטפן רויטר והקפטן מיכאל צורק.
לאחר הגמר, הקבוצות ייפגשו רק בשמינית גמר ליגת האלופות בעונת. יובנטוס ניצחה פעמיים ועברה לשלב הבא, מה שמותיר את מאזנה בוסטפאלנשטדיון על ארבעה ניצחונות מתוך ארבעה משחקים, כאשר הפסדה היחיד לדורטמונד על אדמת גרמניה היה בגמר זה.
בורוסיה דורטמונד
בהגרלת שלב הבתים שובצה דורטמונד בבית ב', יחד עם אתלטיקו מדריד, סטיאווה בוקרשט ווידזב לודז' בהופעתה הראשונה בשלב הבתים. דורטמונד ניצחה בכל שלושת משחקי הפתיחה, כולל ניצחון חוץ 1–0 במדריד. במשחק הבית הפסידה דורטמונד לאתלטיקו 2–1 והפסידה את המקום הראשון בבית ליריבתה. לאחר תיקו 2–2 בלודז', חתמה דורטמונד את שלב הבתים עם ניצחון 5–3 ביתי מול סטיאווה, והעפילה לשלב הבא מהמקום השני בבית.
בשלב רבע הגמר פגשה דורטמונד את אוסר הצרפתית. במשחק הראשון בוסטפאלנשטדיון בדורטמונד, גברה בורוסיה על יריבתה בתוצאה 3–1. שער בודד של לארס ריקן במשחק הגומלין השלים ניצחון כפול לדורטמונד, שהעפילה לחצי הגמר עם ניצחון 4–1 בסיכום שני המפגשים, העפלה ראשונה לחצי גמר אירופי מאז. בשלב חצי הגמר פגשה דורטמונד את מנצ'סטר יונייטד מאנגליה, שבעצמה הופיעה במעמד לראשונה מאז. במשחק הראשון, שנערך בדורטמונד, כבש רנה טרטצ'וק כרבע שעה לסיום וקבע את תוצאת המשחק, 1–0 לדורטמונד. בגומלין באולד טראפורד כבש לארס ריקן כבר בדקה השמינית, והשלים ניצחון כפול של דורטמונד באותה תוצאה, 1–0 בסיום ו־2–0 בסיכום שני המפגשים. דורטמונד העפילה לגמר ליגת האלופות הראשון בתולדותיה.
יובנטוס
בהגרלת שלב הבתים שובצה יובנטוס, האלופה המכהנת, בבית ג', לצידן של מנצ'סטר יונייטד ושתי קבוצות בהופעת בכורה בשלב הבתים, פנרבחצ'ה וראפיד וינה. יובנטוס הפגינה יכולת מצוינת לכל אורך שלב הבתים. אובדן הנקודות היחיד שלה בבית היה במשחק החוץ בווינה, בו סיימה בשוויון 1–1 למרות יתרון מוקדם משער של כריסטיאן ויירי. שער השוויון של האוסטרים היה שער החובה היחיד של יובנטוס בשלב הבתים, כשאת שער המשחקים ניצחה יובנטוס מבלי שספגה שער. היא רשמה ניצחון כפול על מנצ'סטר יונייטד, פעמיים בתוצאה 1–0, ניצחונות 1–0 ו־2–0 על פנרבחצ'ה, וניצחון ביתי מוחץ של 5–0 על ראפיד וינה.
סיכום
השופט סאנדור פול ההונגרי, שופט גמר מונדיאל 1994, היה זה שניהל את המשחק.
מחצית ראשונה
יובנטוס כמעט והשוותה את התוצאה מיד. זינדין זידאן הצליח לעבור בין שלושה מגני דורטמונד ולהרים כדור שעבר על סף השער. אמנם, מהעבר השני הצליחה דורטמונד לכבוש את השער השני במשחק בדקה ה־34, חמש דקות לאחר שערה הראשון. שוב היה זה רידלה, הפעם בנגיחה ממרכז הרחבה לאחר הגבהת קרן מאגף ימין.
דקות ספורות לסיום המחצית זינדין זידאן שוב התקרב לכיבוש שער, לאחר שבעיטה חזקה ושטוחה שלו מ־16 מטרים הכניעה את שוער דורטמונד שטפן קלוס אך פגשה בקורת השער. גם ויירי ניסה כוחו מרחוק, אך הבעיטה שלו עלתה מעל לשער. המחצית הראשונה הסתיימה בתוצאה 2–0 לדורטמונד.
מחצית שנייה
עם פתיחת המחצית השנייה ביצעה יובנטוס את החילוף הראשון שלה, כשאלסנדרו דל פיירו החליף את סרג'יו פוריני.
כריסטיאן ויירי היה קרוב להחזיר את יובנטוס למשחק, אך בעיטה שלו מהאוויר שפגעה ברגל של מגן יריב נעצרה במשקוף. בדקה ה־65 הצליחה יובנטוס לחזור למשחק, לאחר שאלן בוקסיץ' פרץ לתוך הרחבה מאגף שמאל והעביר כדור רוחב, אותו כבש דל פיירו בעקב, ויובנטוס צימקה את התוצאה ל־2–1.
בדקה ה־70 נכנס לארס ריקן, קשרה בן ה־20 של דורטמונד, בוגר האקדמיה ויליד העיר, במקומו של סטפן שפויזאט. לאחר 16 שניות בלבד על המגרש קיבל ריקן כדור עומק מאנדראס מולר, ובנגיעה אחת מ־18 מטר הקשית מעל השוער פרוצי וקבע את תוצאת המשחק, 3–1 לדורטמונד, שזכתה בתואר לראשונה בתולדותיה.
ארון דסנר
ארון ברוקינג דסנר (באנגלית: Aaron Brooking Dessner; נולד ב-23 באפריל 1976) הוא מוזיקאי, פזמונאי ומפיק מוזיקלי יהודי אמריקאי. ידוע בעיקר כמייסד להקת הרוק דה נשיונל, עימה הקליט שמונה אלבומי אולפן, תוך שלקח חלק בצמד האינדי רוק ביג רד משין, לצד ג'סטין ורנון מלהקת בון איבר.
לצד עבודתו עם דה נשיונל וביג רד משין, הפיק דסנר אלבומים שונים עם הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. בשנת 2020, לקח חלק בהפקת אלבום האולפן השמיני שלה Folklore, שזכה בפרס גראמי לאלבום השנה, והיה לפרס גראמי השני בו זוכה דסנר. האלבום עצמו שבר מספר שיאים בשירותי הסטרימינג, בהם מספר ההשמעות הגבוה ביותר ב-24 השעות הראשונות בספוטיפיי לאלבום מאת זמרת (והמקום השני בקטגוריה זו בכלל) ומספר ההשמעות הגבוה ביותר בשבוע הראשון לאלבום פופ באפל מיוזיק. בארצות הברית נמכר בלמעלה מ-500,000 עותקים בשלושת ימי המכירות הראשונים, שיא לאלבום בשנת 2020. Folklore נמכר בעולם בלמעלה מ-1.3 מיליון עותקים במהלך היממה הראשונה לצאתו.
בהמשך, לקח חלק בהפקת אלבום האולפן התשיעי שלה Evermore, שהגיע למקום הראשון בבילבורד 200 והפך את סוויפט לאישה הראשונה בהיסטוריה שכבשה עם שמונה אלבומים ברציפות את פסגת המצעד. כל 15 הרצועות מתוכו נכנסו באותו השבוע לבילבורד הוט 100, בעוד שהסינגל המוביל, "Willow", הפך לשירה השביעי שהגיע לראש המצעד.
דה נשיונל
שורשי הלהקה נעוצים בלהקה מוקדמת יותר. בשנת 1991 מאט ברניגר וסקוט דוונדורף נפגשו באוניברסיטת סינסינטי, שם יסדו עם חברים נוספים את להקת ננסי, אשר סגנונה היה גראז' רוק. הלהקה פעלה כחמש שנים, אך הוציאה רק אלבום אחד בחברת וייף רקורדס.
בראיין ברייס וארון הם חברי ילדות אשר ניגנו לאורך השנים בלהקות שונות, ובשנת 1998 צירפו אליהם את מאט וסקוט.
הלהקה נוסדה בשנת 1999. שם הלהקה "דה נשיונל" נבחר עקב פעילות חברי הלהקה בנושאים חברתיים שונים.
טיילור סוויפט
חלק רב מהצלחתו של דסנר נבעה כאשר שיתף פעולה עם טיילור סוויפט בהפקות שונות. בשנת 2020, לקח חלק בהפקת אלבום האולפן השמיני שלה Folklore, שזכה בפרס גראמי לאלבום השנה, והיה לפרס גראמי השני בו זוכה דסנר. בשונה מאלבומיה הקודמים של סוויפט, הוא אינו מכוון למיינסטרים המוזיקלי, אלא מאופיין בסגנון מוזיקלי המשלב אינדי פולק, רוק אלטרנטיבי, אלקטרו-פולק וצ'אמבר פופ. האלבום זכה לתשבחות, בין היתר בשל האווירה הרוגעת ונושאי הפנטזיה שמציגים שיריו, והיו שהגדירו אותו האלבום הטוב ביותר שהוציאה סוויפט. "Cardigan" יצא כסינגל המוביל של האלבום (הקודם לצאת האלבום עצמו) ב-24 ביולי 2020. השיר "Exile", שנעשה בשיתוף עם המוזיקאי בון איבר, והשיר "Betty", יצאו כסינגלים באוגוסט באותה השנה. באוקטובר 2020 יצא "The 1" כסינגל הרביעי מהאלבום. דסנר לקח חלק פעיל גם בסרט התיעודי "Folklore: The Long Pond Studio Sessions".
חיים אישיים
דסנר גדל בסינסינטי, אוהיו עם אחיו התאום, ברייס דסנר. הוא סיים את לימודיו בבית הספר לקאנטרי דיי של סינסינטי, בשנת 1994. בהמשך, למד באוניברסיטת קולומביה, שם סיים את לימודיו בשנת 1998. לו ולאשתו ישנם שלושה ילדים בסך הכול. דסנר מגדיר את עצמו כ"אוהד כדורגל נלהב" וכאוהד נלהב של קבוצת הכדורגל ליברפול.
דיסקוגרפיה
{{שני טורים
ביחד עם ביג רד משין
}}
קופריון
קופריון (שם מדעי: Koparion) הוא סוג של דינוזאור תרופוד מקבוצת הקלורוזאוריה שהשתייך למשפחת הטרודוניים. המאובנים של הדינוזאור התגלו ב-1993 בתצורת מוריסון יוטה על יד המונומנט הלאומי דינוזאור משרידים בודדים של השיניים. הסוג תואר ב-1994 בידי החוקרים דניאל צ'ור (Daniel Chure) וברוקס בריט (Brooks Britt) כשמשמעות שמו: "κοπάριον" - סכין כירורגית קטנה. הסוג מכיל מין יחיד - Koparion douglassi, הקרוי לכבוד החוקר ארל דאגלס.
הקופריון היה דינוזאור קטן יחסית שידוע רק משן מהלסת העליונה קצרה, מעוקלת וחזקה באורך 1.9 מ"מ וגובה 2 מ"מ והיא בעלת בסיסים נמוכים משוננים לאורכם, דבר המצביע על תזונה קרניבורית. עם זאת עקב גודלו הקטן כנראה שניזון רק מטרף קטן של זוחלים או חרקים.
דינוזאור זה היה מבין הראשונים שבטרודוניים הידועים והיה קדום אף מהארכיאופטריקס, ראשון העופות. דבר זה יכול להצביע על קשר בין הטרודונים לבין אבולוצית העופות, מאחר שאולי הארכיאופטריקס התפתח מצאצאיו והוא מבין החברים הקדומים ביותר בקבוצה דיינוניכוזאוריה, לצד ממצאים מאובנים לא מזוהים של טרודונאי מסין.
אמיר דדון (אלבום)
אמיר דדון הוא אלבום הבכורה של הזמר המלחין והיוצר אמיר דדון שיצא ב-26 באוגוסט 2010. האלבום כולל 12 שירים שנכתבו על ידי דדון, יהונתן גפן ויוצרים צעירים נוספים והולחנו כולם על ידי דדון עצמו. הסינגל "אור גדול" זכה למעל חמישה מיליון צפיות ביוטיוב.
ג'יל דנדו
ג'יל ונדי דנדו (באנגלית: Jill Wendy Dando; 9 בנובמבר 1961 – 26 באפריל 1999) הייתה עיתונאית, קריינית ומגישת טלוויזיה בריטית נודעת ברשת BBC. היא נרצחה בירייה בפתח ביתה בלונדון. הפשע לא פוענח עד היום.
ביוגרפיה
דנדו נולדה וגדלה בעיר וסטון-סופר-מר שבדרום מערב בריטניה, כנוצרייה בפטיסטית. למדה עיתונאות באוניברסיטה בעיר קארדיף ועסקה גם במשחק. משרתה העיתונאית הראשונה, ב-1979, הייתה ככתבת מתלמדת בשבועון בעיר מגוריה. בשנת 1985 החלה לעבוד כקריינית חדשות בתחנות רדיו אזוריות של ה-BBC – תחילה בתחנת "רדיו דבון" ובהמשך בתחנת "דרום מערב", שם גם הגישה מגזין חדשות אזורי. שנתיים אחר כך עברה להגשת מגזין דומה בעיר פלימות'.
הרצח
ב-26 באפריל 1999 יצאה דנדו מהבית במערב לונדון שבו התגוררה עם ארוסה ונסעה אל בית בבעלותה ברובע פולהאם, שבו לא גרה עוד והתכוונה למוכרו. בשעה 11:32 לערך הותקפה בפתח הבית על ידי הרוצח. החקירה וממצאי הזיהוי הפלילי העלו שהוא תפס בה מאחור, הצמיד את ראשה לרצפה, הידק אקדח בקוטר של 9 מילימטר אל רקתה וירה בה ירייה בודדת. היא נמצאה על ידי שכנה לאחר 14 דקות והועברה לבית חולים סמוך, אך מותה נקבע עם הגיעה לשם.
שכן של דנדו העיד ששמע את דנדו קוראת קריאת הפתעה, "כמו של אדם המברך חבר", אך לא שמע ירייה. הוא הביט מחלונו ולא הבין את אשר קרה, אך זכה למראה היחיד של עד של הרוצח – גבר כבן 40 בגובה של 1.8 מטרים, שהתרחק בהליכה מביתה של דנדו.
חקירת הרצח
משטרת לונדון פתחה בחקירה מאומצת של הרצח, שבמהלכה נחקרו כ-2,500 איש ונאספו כאלף הצהרות. מספר כיווני חקירה נבדקו על ידי המשטרה ונשללו – רצח על ידי מאהב לשעבר, רצח על ידי חולה נפש, רצח מוזמן על ידי מקצוען, נקמה על ידי אדם שנפגע מתוכנית הפלילים שהגישה דנדו או אפילו טעות בזיהוי.
השערה נוספת שהועלתה ביחס לנסיבות הרצח הייתה שדנדו נרצחה על ידי סרבים כנקמה על הפצצת מטה שירות הטלוויזיה והרדיו של סרביה על ידי נאט"ו ב-23 באפריל 1999, במסגרת מלחמת קוסובו. באותה התקפה נהרגו 16 מאנשי השירות. אפשרות זו נכללה בדו"ח של שירות המודיעין הפלילי הלאומי של בריטניה (National Criminal Intelligence Service). היא זכתה לתמיכה מצד פרשנים שונים על רקע מעשי התנקשות רבים שנעשו במהלך השנים על ידי השירות החשאי של יוגוסלביה. משטרת לונדון בחרה לפסול אפשרות זו בנימוק שלא הייתה סיבה מיוחדת שדווקא דנדו תיבחר כמטרה לנקמה וכי ההפצצה נערכה שלושה ימים בלבד לפני הירצחה – לא די זמן כדי לארגן רצח כנקמה. בנוסף, שום קבוצה סרבית לא נטלה אחריות לרצח, דבר שלא התאים לדעת המשטרה לרצח למטרת נקמה.
חקירת המשטרה לא הגיעה לתוצאות במשך שנה. אז עצרה המשטרה את בארי ג'ורג', גבר שגר במרחק של פחות מקילומטר מביתה של דנדו. הוא היה ידוע כמטריד נשים ובעל עבר פלילי של עבירות מין. במאי 2000 הוא נעצר והואשם ברציחתה של דנדו. הוא נשפט והורשע וביולי 2001 נדון למאסר עולם. שני ערעורים שהגיש נדחו, אך הערעור השלישי הסתיים בביטול ההרשעה נגדו בשל ראיות זיהוי פלילי מסוימות שלא הוצגו במשפטו על ידי התביעה. נערך לו משפט חוזר שבסופו זוכה מאשמה באוגוסט 2008.
לאחר זיכויו של ג'ורג' לא חודשה חקירת הרצח.
הנצחה
גן זיכרון לדנדו ובו צמחים שאהבה ניטע ב-2001 בעיר הולדתה וסטון-סופר-מר על ידי צוות תוכנית גננות של ה-BBC (Ground Force).
ארוסה של דנדו ואחד מעמיתיה להגשה טלוויזיונית ב-BBC גייסו תרומות, שבסיוען הוקם על שמה ב-2001 מכון למחקר פלילי בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
בשנת 2007 הקימה מכללת וסטון בניין חדש, שנקרא על שמה של דנדו.
פסגות האפוקליפסה
הגבעות ממוקמות ממזרח לרכס וילט, בין עמק בארוויק, לבין עמק בולהאם.
שיא גובהן של הגבעות 2,360 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של רכס הגבעות ניתן לו על ידי משלחות חקר מטעם המרכז לחקר אנטארקטיקה ( Victoria University's Antarctic Expeditions; בראשי תיבות: VUWAE), של אוניברסיטת ויקטוריה מהעיר ולינגטון, שבניו זילנד.
משלחת זו (VUWAE) חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1958–1959.
זהן שם תאורי - הרכס נקרא כך, מאחר שבין הגבעות יש מדרונות דרדרת, אשר הזכירו לאנשי המשלחת את ארבעת פרשי האפוקליפסה.
עובדים מצטיינים
עובדים מצטיינים (באנגלית: Workaholics) היא סדרת קומדיה אמריקנית מצליחה מועמדת לפרס אמי ששודרה ברשת קומדי סנטרל האמריקנית בשנים 2011-2017.
הסדרה עוקבת אחר חייהם של שלושה חברים מימי המכללה, שותפים לדירה ועובדים ביחד בחברת טלמרקטינג, שבדרך כלל מסתבכים בצרות שנגרמות לרוב עקב השימוש הרב שלהם בסמים קלים ובילוי עם סוחר הסמים שלהם.
בישראל משודרת הסדרה בערוץ הוט קומדי סנטרל.
רקע
לפני תחילת הסדרה שלושת יוצרי הסדרה והשחקנים הראשיים (אדם דווין, אנדרס הולם ובלייק אנדרסון) השתתפו בסדרת מערכונים ב-YouTube שנקראת "Mail Order Comedy". לאחר שצברו אהדה מהקהל לתוכנית מערכונים זאת רשת קומדי סנטרל החליטה להעניק לשלושה תוכנית משלהם ברשת. השלושה היו צריכים לחשוב על רעיון לסדרה ולאחר שהם צפו יחד בסרט "הדייט שתקע אותי" משנת 2007 שביים וכתב ג'אד אפאטו ובכיכובו של סת' רוגן, החליטו השלושה לעשות את הסדרה בסגנון של הסרטים של חבורת אפאטו האהובים עליהם מאוד. השלושה החליטו לכתוב את הסדרה בהשראת חוויות מהעבר מהתקופה שהם עבדו בחברת טלמרקטינג. השלושה (שנוהגים להרבות בהופעות במועדוני סטנד-אפ) ליהקו לסדרה רבים מחבריהם הקומיקאים שהכירו במועדוני סטנד-אפ. כמעט כל דמות בסדרה משחקת גרסה מוגזמת של עצמה ואף נושאת את אותו שם. שלוש הדמויות הראשיות נושאות אף את אותו שם משפחה (מלבד אדם דווין, שמשחק בסדרה את "אדם דממפ" שלפי טענתו התנהגות הדמות היא ההפך הגמור מההתנהגות שלו). הסדרה הצטלמה בביתם האמיתי של השלושה (הם שותפים לדירה) מפני שבתחילת הסדרה היו בעיות תקציב והם לא רצו לשכור אולם יקר. בשנת 2013 הסדרה הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים-טיים על תיאום פעלולים יוצא מן הכלל עבור סדרת קומדיה או תוכנית וראייטי. לסדרה שודרו עד כה שבע עונות (אשר שש מהן שודרו גם בישראל).
מיטשל הורוויץ (יוצר "משפחה בהפרעה") אהב את הסדרה ובעקבות כך נתן לשלושת השחקנים הראשיים הופעת אורח בפרק הראשון של העונה הרביעית של "משפחה בהפרעה" כפקידים בשדה תעופה, ובנוסף הוא הופיע בתפקיד אורח בפרק הראשון של העונה השנייה של עובדים מצטיינים בתור דמות בשם "אריק הכיפי".
עלילה
הסדרה מספרת על שלושה חברים מימי המכללה, שותפים לדירה ועובדים ביחד בחברת טלמרקטינג שמבלים לרוב עם סוחר הסמים שלהם (קייל ניוצ'ק, המשמש גם כבמאי רוב הפרקים). השלושה מנסים לשמור על רוח המכללה האמריקאית (שתיית אלכוהול, מסיבות פרועות, מעשי קונדס פרועים וכו') שלרוב מובילים אותם לצרות. באחד הפרקים התגלה שהם סולקו מהמכללה עקב מסיבה שגרמה נזק למקום. הם גם נתקלים בצרות כשהם מנסים להתחיל עם נשים, מה שלפעמים גורם אף לנזק פיזי (לדוגמה בפרק "בנות מצלמות האינטרנט" בעונה 3, דמותו של אדם דממפ נפצעת לאחר שבחורה דוקרת אותו עם סיכה בראשו לאחר שהתחיל איתה). הסדרה בנוסף מתעסקת בעבודתם והתנהגותם במקום העבודה עם חבריהם לעבודה ועם הבוסית שלהם, אליס, שהיא "הפנטזיה" של אדם. השלושה נוהגים לרמות ולנצל את ההנהלה ואת מקום עבודתם.
דמויות משניות
בנוסף היו מספר רב של הופעות אורח בסדרה, ביניהן של מספר שחקנים מוכרים ובהם: ג'ק בלאק, בן סטילר, טופר גרייס, רבל וילסון, קווין הארט, כריס פרנל, דיין קוק וליאם המסוורת'.
ביקורת וקבלה
בעונתה הראשונה הסדרה קיבלה ביקורות מעורבות מהמבקרים (אף על פי שהביקורות הסכימו שהסדרה מספקת כיף לאוהבי הז'אנר ושחוסר הבושה שבה מופרע ומצחיק, חלק ביקרו את חוסר הבושה כדבר שמזיק לסדרה), אך הסדרה מאוד אהודה בקרב הקהל (ציון 8.3 באתר הדירוגים IMDb) והרבה מהצופים שנשאלו אמרו שהם אוהבים את חוסר הבושה והפראות שבסדרה, וכי היא מזכירה את סרטיהם של ג'אד אפאטו וסת' רוגן. חלק אמרו שהסדרה היא גרסה בוגרת ומציאותית של הסדרה המצוירת האהודה "אד, אדד ואדי". הסדרה בנוסף זכתה לאחוזי צפייה גבוהים בערוץ קומדי סנטרל ונכון לחודש מאי בשנת 2015, היא הסדרה הכי נצפית בכל הזמנים בערוץ אחרי "סאות' פארק".
Good Days
Good Days (בעברית: ימים טובים) הוא סינגל של הזמרת האמריקאית סיזה. השיר יצא לאור ב-25 בדצמבר 2020, על ידי חברות התקליטים טופ דואוג אנטרטיינמנט וRCA רקורדס, כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השני שלה, SOS.
השיר קיבל מועמדות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריה השיר ה-R&B הטוב ביותר.
ביקורות
בחודש יוני 2021 דירג בילבורד את השיר במקום השביעי ברשימת "50 השירים הטובים ביותר בשנת 2021 עד כה".
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של סיזה ב-24 בדצמבר 2020. האודיו מציג את עטיפת הסינגל ללא מילות השיר.
בום טכנולוגיה
בום טכנולוגיה (באנגלית: Boom Technology) היא חברת הזנק שמתכננת לייצר מטוס נוסעים אזרחי על-קולי שיוכל להטיס 45 נוסעים. החברה, שבסיסה בדנבר, קמה בשנת 2014. המטוס שמתכננת החברה עתיד להגיע למהירות של 2.2 מאך (2,335 קמ"ש), כלומר, יוכל לטוס מניו יורק ללונדון בשלוש שעות ו-24 דקות, במחיר משוער של 5,000 דולר אמריקאי. החברה השתתפה בתוכנית הסיוע בהתחלת פרויקטי הזנק של "Y קומבינטור" בתחילת שנת 2016 וקיבלה מימון מסאם אלטמן מ-"Y קומבינטור", מ"קבוצת שרף", מ"שמונה שותפים" של ג'ו לונסדייל ומממנים נוספים.
ריצ'רד ברנסון אישר שחברת וירג'ין אטלנטיק תזמין עשרה מטוסים ובנוסף מסר שחברת ספינת החלל, חברת בת של וירג'ין גלקטיק, תהיה שותפה בייצור ובניסוי. נוסף על כך מסרה בום שחברת תעופה אירופאית נוספת הזמינה 15 מטוסים אופציונאלים נוספים, מה שמעלה את ערך ההזמנות האופציונאליות שלה ל-5 מיליארד דולר. מחירו החזוי של מטוס בודד (ללא תוספות ועיצוב פנים) עומד על 200 מיליון דולר.
בחודש מרץ 2016 הציגה החברה שרטוטי קונספט של המטוס ודגם עץ שלו. באוקטובר 2016 הוצג עיצוב חדש שהגדיל את המטוס ל-47 מטרים ו-24 סנטימטרים, ואיפשר תוספת של עשרה מקומות ישיבה, עד ל-50 נוסעים. גם מוטת הכנפיים הוגדלה בהתאם, והתווסף מנוע שלישי במטרה לאפשר למטוס טווח פעולה נוסף של 180 דקות במקרה חירום.
מבנה המטוס הוא של כנף דלתא סטנדרטי לגרר על-קולי נמוך, כמו 75% מגודלו של מטוס קונקורד. בדומה ל-QSST, הוא לא צפוי לייצר בום על-קולי ובדומה ל-Aerion AS2 גם לא זרימה שכבתית על-קולית. בגלל יחס מוטת הכנף הנמוך שלו (כ-1.5), הגרר גבוה במהירויות נמוכות והמטוס זקוק לדחף חזק על מנת להמריא. "בום" רוצה להשתמש במנועי טורבו פאן בעלי יחס זרימה מתון וללא מבער אחורי, בשונה ממנועי האולימפוס של רולס רויס ששימשו את הקונקורד. המנועים הקיימים בשוק הם אלה של מטוסי קרב סילוניים, החסרים את החיסכון בדלק ואת האמינות הדרושה לטיסות מסחריות. יצרני מנועים אינם מסוגלים לפתח מנועים כאלה על בסיס 10 רכישות צפויות. "בום" צריכה להתייחס גם ליחס החרטום כלפי מעלה בנחיתה, לרעש המנוע ולצריכת הדלק המשולשת ליחידת מרחק ולמושב של מטוס רחב גוף מודרני.
Deep Down
Deep Dow (בעברית: עמוק בפנים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית זהביה וורד. השיר יצא לאור ב-30 באוגוסט 2018, על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס וסוני מיוזיק, כסינגל השני מתוך המיני-אלבום "17".
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי זהביה וורד, גיא הרשקו, דייוויד האריס, אדווין אליהו דיאז, מקס מור, ג'נה אנדרוז, אלינגטון ג'ורדן, בילי פוסטר והופק על ידי סוואג ר'קליוס.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-18 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה ופורסם בערוץ היוטיוב של וורד ב-30 באוגוסט 2018, בסמוך לצאת הסינגל עצמו. נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-11 מיליון צפיות.
הארמייה ה-16 (ברית המועצות)
הארמייה ה-16 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הארמייה הוקמה ב-יולי 1940 כחלק מהמחוז הצבאי טרנס-באיקל, והועמדה תחת פיקוד מיכאיל לוקין. ב-25 במאי 1941 הועברה הארמייה למחוז הצבאי קייב, וב-26 ביוני זמן קצר לאחר תחילת מבצע ברברוסה הועברה הארמייה לסמולנסק. הארמייה לחמה בקרב סמולנסק, והושמדה ב-8 באוגוסט לאחר שנכשלה בפריצת הכיתור בסמולנסק.
ב-10 באוגוסט 1941 הוקמה הארמייה מחדש, ככוח מאולתר שהורכב משרידי הארמיות ה-16 וה-22, אשר הצליחו לפרוץ את טבעת הכיתור הגרמנית באזור סמולנסק, והועמדה תחת פיקוד קונסטנטין רוקוסובסקי. הכוח הגן על מעברות הדנייפר באזור ירצבו, והצליח לבלום את התקדמות קבוצת הפאנצר השלישית מצפון לסמולנסק.
במהלך השלב הראשון של המתקפה הגרמנית על מוסקבה (מבצע טייפון) כותרה הארמייה ה-16 ומרבית כוחותיה הושמדו. לאחר מכן מילאה הארמייה תפקיד חשוב במהלך קרבות ההגנה על מבואות מוסקבה תחת פיקוד החזית המערבית. הארמייה הגנה על אחד הצירים המרכזיים המובילים למוסקבה (כביש רז'ב-וולוקולמסק-איסטרה-מוסקבה) והצליחה להאט, ולאחר מכן לעצור, את התקדמות הכוחות הגרמניים בגזרתה, למרות שספגה אבדות כבדות ביותר. החל מראשית דצמבר 1941 השתתפה הארמייה במתקפת הנגד של הצבא האדום באזור מוסקבה. בראשית 1942 הועברה הארמייה דרומה, והוצבה תחת פיקוד חזית בריאנסק. הארמייה המשיכה להילחם בגזרה המרכזית, וב-1 במאי 1943 שונה שמה לארמיית המשמר ה-11.
ב-10 ביולי 1943 הוקמה הארמייה מחדש, כחלק מחזית המזרח הרחוק. באוגוסט 1945 השתתפה הארמייה במבצע סערת אוגוסט, ובאוקטובר 1945 פורקה הארמייה.
דיוויזיית המילואים ה-51 (האימפריה הגרמנית)
דיוויזיית המילואים ה-51 (בגרמנית: 51. Reserve-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-23 באוגוסט 1914, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-26 במסגרת הארמייה הרביעית. הדיוויזיה נטלה חלק בקרב איפר הראשון, ובשנת 1915 נטלה חלק בקרב איפר השני ולאחר מכן נותרה ב פלנדריה. בספטמבר 1916 הועברה הדיוויזיה לאזור הסום, שם נטלה חלק בקרב על הסום. במאי 1917 הדיוויזיה הועברה לאזור שמפאן, שם לחמה במהלך הקרב השני על האן, ולאחר מכן לחמה באזור ורדן. במרץ 1918 לחמה הדיוויזיה במבצע מיכאל, ובקיץ 1918 היא לחמה ב, ולאחר מכן במתקפת מז-ארגון עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, שם פורקה ב-10 בינואר 1919.
לזר לוברסקי
לזר לוברסקי (נולד ב-1926) הוא לשעבר פעיל ציוני בברית המועצות, ואסיר ציון. נפטר בתל אביב ב 24 במרץ 2022
ביוגרפיה
נולד ב-1926 בבלץ כבן שני למשה ושפרה לבית שוורצמן (שם אחותו הגדולה רחל). לזר היה תלמיד הגימנסיה העברית וחניך תנועת הנוער גורדוניה בבלץ.
במהלך מלחמת העולם השנייה, עם פלישת הגרמנים והרומנים לשטחי ברית המועצות ברחה המשפחה מזרחה לברית המועצות והגיעו לקזחסטן. בני משפחתו המורחבת שברחו אף הם מזרחה התעכבו אצל מכרים באחד הכפרים באזור בלץ, נפלו בידי הכובשים והובלו לבסוף לגטו ברשד בטרנסניסטריה, ומשם נשלחו למחנות המוות, כולם. בברשד חלתה סוניה בשנית (סקרלטינה) והובלה לצריף הבידוד. בעת שהייתה בצריף גורשו רוב בני משפחתה מברשד ונרצחו, למעט דודה אחת. גם הוריו ואחותו של לוברסקי שרדו בשטחי ברית המועצות.
ב-1943 התגייס לוברסקי לצבא האדום והוכשר כקשר רדיו במטוסים ולחם בחזית. ב-1948 השתחרר מהשרות הצבאי בדרגת סרן ולמד הנדסת תקשורת באוניברסיטה באודסה. הוא התגורר באורל שם נישא לגלינה לבית יעקב, לזוג נולדו שתי בנות. בהמשך עבר לרוסטוב על הדון, שם עבד כמהנדס ראשי ברשת החשמל. בשנות ה-60 התגורר בשכנות למפקד המרד בסוביבור, אלכסנדר פצ'רסקי. לוברסקי ראיין את פצ'רסקי בסדרה של שיחות אותן ערך לספר, מטרה להנציח את תולדות המרד מעדות ראשונה. לראיון זה ערך ייחודי שכן פצ'רסקי מעולם לא קיבל הכרה רשמית בימי ברית המועצות. ברוסטוב נהיה לוברסקי לפעיל ציוני, ואף התיידד עם דוד חבקין ורות אלכסנדרוביץ' שמאוחר יותר נשפטה במשפטי ריגה. בין יתר פעילויותיו התחבר ליהודים ההרריים, קישר ביניהם לבין יתר הפעילים הציוניים ואף סייע להם בניסוח מכתב מחאה פומבי שנחתם על ידי 280 יהודים.
ב-1969 הגיש לזר לוברסקי בקשה לקבל היתר עלייה לישראל, ובקשתו סורבה על ידי השלטונות, בין היתר בטענה שנחשף לחומרים סודיים במסגרת עבודתו ברשת החשמל. דרגתו הצבאית נשללה בעקבות כך והוא גורש מחברות במפלגה הקומוניסטית. הוא נעצר מספר פעמים, נערכו חיפושים בביתו, הוחרמו ממנו ספרים, ונעשו ניסיונות לקשור את שמו למבצע חתונה ולפרשת ריגה. בתקופה זו נישא בשנית לגאלינה פבזנר, ונולדה לו בת נוספת.
בעקבות כך החל לוברסקי לנקוט פעולות מחאה לצד 'סרובניקים' אחרים, בין היתר בקיום שביתות רעב וחתימה על עצומות. ב-1972 הועמד לדין בגין ביזוי ברית המועצות וניסיון להעביר מידע לגורמים זרים ונגזרו עליו ארבע שנות מאסר במחנה עבודה. חלק מעדי ההגנה לא הורשו להופיע בפני בית הדין ו-17 יהודים פתחו בשביתת רעב במחאה על גזר הדין. רבים פעלו למען שחרורו וביניהם אד קוץ', לימים ראש עיריית ניו יורק.
ב-1976 קיבל לוברסקי היתר עלייה בעקבות הלחץ הציבורי, עלה עם בני משפחתו לישראל והתיישב בתל אביב. לאחר שלמד עברית השתלב כעובד במשרד התקשורת. עם יציאתו לגמלאות החל לוברסקי לכתוב מאמרים ביידיש וברוסית העוסקים בדמויות יהודיות ביצירותיהם של סופרים שאינם יהודים. מאמרים פרי עטו מתפרסמים בכתבי עת ועיתונים ביידיש וברוסית בישראל ומחוצה לה.
לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית
המיזם מכיל את הספרות שנוצרה מאז הקמתה של מדינת ישראל ב-1948 ואילך, בידי בני כל הדורות הספרותיים, שהיו פעילים בטווח השנים האלה. הלקסיקון אמור להתעדכן בהקדם ולכלול את כל הערכים הרלוונטיים עד השנה הנוכחית.
אודות הלקסיקון
באתר הלקסיקון 1355 ערכים שמעודכנים ברובם, ולצד כל ערך רשום תאריך העדכון ושם העורך.
הערכים החדשים המתווספים לאתר מדי שבוע נכתבים על ידי חוקרי ספרות וחוקרות ספרות מובילים בישראל ומחוצה לה, שלהם/ן היכרות פרשנית אינטימית ומעמיקה עם מושא הכתיבה. האתר מאפשר להוריד ערכים ושאילתות בשלל תצורות, והשימוש בו הוא חופשי. התנאי היחיד להצגת המידע באתר הוא נתינת קרדיט הולם לאתר ולמחברי ומחברות הערכים.
העורך הראשי של הלקסיקון המקוון הוא יגאל שוורץ שערך גם את המהדורה המודפסת של הלקסיקון עם זיסי סתוי, יו"ר חברי המערכת: אבנר הולצמן. עורכת הלקסיקון המקוון היא תמר סתר. אתר הלקסיקון מתבסס על תקציב המחקר של הקרן הלאומית למדעים שבה זכה שוורץ. הסופר עידו אנג'ל בנה את האתר.
ניתן למצוא באתר את המידע הביוגרפי והפואטי על כל אחד מהיוצרים והיוצרות המתועדים בו, באמצעות מסננים שיצרו חברי וחברות המערכת. את המידע המצוי בכל אחד מן הערכים מסווג לפי קטגוריות (מסננים), המופיעות בצד הערך עצמו, לפי תוכֵן הערכים בלבד. לקטגוריות אלה אפשר להגיע בחיפוש בסיסי או מתקדם, וכך לגלות דברים רבים על עולם הספרות הישראלית.
ניתן לשאול אלפי שאילתות, ולשמור ערכים מועדפים באזור אישי ייחודי (יש להירשם לאתר לשם כך). לדוגמה, האתר מגלה מיהן המחזאיות שנולדו בין 1940 ל-1945 ויצירתן עוסקת בשואה, מיהם היוצרים/ות שפרסמו בז'אנר המתח וגם כתבו על הקיבוץ, ובהמשך לכך, מיהם היוצרים/ות שגם כתבו בז'אנר המתח וגם בז'אנר האוטוביוגרפיה והממואר, או מיהם היוצרים/ות שכלל לא כתבו בז'אנר המתח. האתר גם מגלה באילו שנים פורסמו יותר ספרי ביכורים השייכים לז'אנר השירה מאשר ספרי ביכורים השייכים לז'אנר הפרוזה, ואפשרויות חיפוש נוספות.
אופיו של הלקסיקון הוא ביוגרפי-אנציקלופדי, והוא מכיל מידע ביוגרפי לצד הערכה ספרותית והקשרים ספרותיים-תרבותיים של כל יוצר ויוצרת. בכך שונה הלקסיקון מפרויקטים מקבילים שראו אור בשנים האחרונות, ביניהם ראויים לציון המיזם המקוון, הביו-ביבליוגרפי לקסיקון הספרות העברית החדשה בעריכתו של יוסף גלרון-גולדשלגר מאוניברסיטת המדינה של אוהיו, ומפעלו של משה גרנות לקסיקון היסטורי של הסופרים העברים מאז תש"ח, 2009 ששניהם מתמקדים בפן הביוגרפי-ביבליוגרפי של היוצרים. לקסיקון הקשרים לסופרי ישראל ממשיך את מפעלו של החוקר-הביבליוגרף ג' קרסל, לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, שהעמיד מפעל חשוב מאין כמוהו, אשר עם התרחבותה והסתעפותה של הספרות העברית בחמישים השנים האחרונות היה צורך לעדכנו ולהמשיכו.
הלקסיקון מקיף את הספרות שנוצרה מאז הקמתה של מדינת ישראל ב-1948 ואילך, בידי בני כל הדורות הספרותיים שהיו פעילים בטווח השנים האלה. קו החתך הזה, שיש בו יסוד שרירותי בלתי נמנע, קבע שסופרים בולטים שהלכו לעולמם לפני 1948 (כגון ביאליק וטשרניחובסקי בשירה, ברנר וברדיצ'בסקי בסיפורת) אינם נכללים בו, גם אם רישומה של יצירתם הוסיף ומוסיף להדהד בתרבות הישראלית. מנגד נכללו כאן סופרים אחרים מבני אותו דור, שעיקר יצירתם לפני קום המדינה, אך זכו לראות בכינונה של ישראל הריבונית והספיקו לפעול בה בשנותיהם האחרונות (כגון דבורה בארון בסיפורת, דוד שמעוני וזלמן שניאור בשירה).
מילות מפתח
קיים מאגר רחב של מילות מפתח הקשורות לנושאים ולמאפיינים סגנוניים ביצירות של מושאי הערכים, לצד זרמים אומנותיים, מחקריים ואינטלקטואליים שהיוצרים או היוצרות פעלו בתוכם והושפעו מהם. ניתן למצוא כאן נושאים ותמות הנשנים ביצירות של יוצרים או יוצרות נפרדים, כגון מסע, שכול, עבודה, טבע ואלימות; מרחבים וקהילות, כגון קיבוץ, מעברה, יהדות תימן, יהדות פולין; זרמים אומנותיים והגותיים, כגון אקספרסיוניזם, פוסטמודרניזם ומרקסיזם; סוגות, כגון פרודיה, סאטירה ודיסטופיה; מקורות תרבותיים רחבים ברקע היצירה או בלשונה, כגון מקרא, תלמוד, מיתולוגיה יוונית, ספרות גרמנית ותחומי ידע כגון פילוסופיה ופסיכולוגיה; ואומנויות אחרות המשולבות ביצירות או שהיוצר/ת עסק/ה בהם במקביל, כגון ציור או מוזיקה. המאגר כולל מילות מפתח הנשנות בערכי הלקסיקון, ומשום כך המאגר דינמי, והוא עתיד להתרחב עם שילובם של ערכים חדשים ומידע נוסף.
התקבלות וביקורת
עם יציאתה לאור של הגרסה המודפסת של המיזם בשנת 2014 (לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים), נשמעו דברי הערכה וביקורת זה לצד זה. דן מרגלית כתב ב"ישראל היום" שבחים ל"ספר שהוא שכיית חמדה, גאווה ללב ותאווה לעיניים", ושיבח את המכלול של מאות כותבים, חלקם ראויים מאוד וחלקם פחות. אלא שזעמו של מרגלית יצא כנגד אי הכללתה של הפזמונאית נעמי שמר.
לביקורתו של מרגלית הצטרפו ביקורות נוספות שהוטחו בעורכי הלקסיקון בנושא השמטתם או הכללתם של יוצרים נוספים, למשל ביקורתה של יעל טבת קלגסבלד בעקבות היעדרותו של אביה שבתי טבת מהלקסיקון. הובעה גם האשמה של הטיה פוליטית בעריכת הלקסיקון.
יגאל שוורץ דחה את הטענות, באמרו שזכותה של הוועדה להחליט מה היא ספרות יפה, מיהו משורר ומיהו פזמונאי ללא שום קשר להטיה פוליטית. עם זאת, הוא הבטיח שבאתר הדיגיטלי, בו אין הגבלה של מקום, יתרחבו השוליים ויוספו היוצרים החסרים.
מנגד, כתב המבקר אריק גלסנר על הלקסיקון, כי "חשיבותו הגדולה היא בעיניי סמלית. באופן מוחשי מציג הלקסיקון את הרפובליקה הספרותית הישראלית, כמו מראה שהיא קיימת באופן קונקרטי באמצעות אלף עמודיו [...] ככלל, זה מפעל מבורך, שערכו הסמלי אינו פחות מערכו הממשי, כלומר מהמידע העובדתי התמציתי שיש בו על הסופרים שנכנסו בשעריו."
במקביל הצביעה טל לוין, העורכת הראשית של אתר עכבר העיר, כי פסילת הלקסיקון על רקע פוליטי מעידה יותר על השיח הישראלי מאשר על הפרויקט עצמו: "לכל עבודה של קאנוניזציה יהיו כנראה מבקרים, ואפשר שחלק מהביקורות אפילו מוצדקות, אלא שהמקרה של לקסיקון הסופרים בא ללמד הרבה יותר על השיח האלים והמתלהם שהתרגלנו בו מאשר על ספרות. הוא רומס באחת מאמץ אקדמי רחב היקף."
אוניברסיטת אסקס
אוניברסיטת אסקס (באנגלית: University of Essex) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית באסקס, אנגליה, בממלכה המאוחדת. היא הוקמה בשנת 1963, קיבלה את תלמידיה הראשונים בשנת 1964 וקיבלה את אמנתה המלכותית מהמלכה אליזבת השנייה בשנת 1965.
הקמפוס הגדול ביותר של אוניברסיטת אסקס הוא קמפוס קולצ'סטר בתוך פארק ויוונהו, כשלושה ק"מ מהעיר קולצ'סטר. יש לה גם קמפוס בעיר סאות'אנד-און-סי ובית הספר למשחק בקמפוס לאוטון. אסקס היא אחת משמונה אוניברסיטאות צעירות שהן חלק מ"ברית האוניברסיטאות הצעירות של אירופה", שנבחרה על ידי הנציבות האירופית ליצירת רשת חוצות גבולות של מוסדות להשכלה גבוהה שנוצרו לקדם ניידות של מורים ותלמידים. אסקס היא גם שותפה מייסדת של רשת אוניברסיטאות המחקר הצעירות באירופה. אסקס נבחרה לאוניברסיטת השנה בטקס פרסי ההשכלה הגבוהה של טיימס בשנת 2018. בין בוגרי האוניברסיטה אישים בולטים בכמה תחומים, בהם שני חתני פרס נובל, ראש מדינה, שרי חוץ, חברי פרלמנט, מדענים, אמנים, פוליטיקאים, מחברים ויוצרי סרטים.
הקמת האוניברסיטה
ביולי 1959 קיבלה מועצת מחוז אסקס הצעה, לפיה תוקם אוניברסיטה במחוז. לצורך כך הוקמה ועדה בראשות סר ג'ון ראגלס-בריז, שהגישה בקשה רשמית לוועדת מענקי האוניברסיטה, וביקשה להקים את אוניברסיטת אסקס. במאי 1961 הוכרז על הקמתה של האוניברסיטה בבית הנבחרים עם ויוונהו כמיקום המועדף ובדצמבר אותה שנה נרכש עבור האוניברסיטה החדשה מתחם פארק ויוונהו.
הפרופסורים הראשונים מונו במאי 1963. עם מינוי הצוות הראשון שלה, פורסמה תוכנית פיתוח של האוניברסיטה, והושקה קרן תרומות עם יעד של מיליון ליש"ט. בתוך שישה חודשים הקרן עקפה את היעד שלה, והיקף התרומות חצה את הסכום של מיליון ליש"ט, כאשר אליזבת, המלכה האם וסר וינסטון צ'רצ'יל נמנו בין התורמים. בסתיו 1963 נבחר האדום כצבע האוניברסיטאי, הוכנה תוכנית מתאר, והחלו עבודות ההקמה לבנייני הקבע הראשונים.
פיתוח האוניברסיטה
באוקטובר 1964 החלו ללמוד 122 הסטודנטים הראשונים, ונמנו 28 עובדי הוראה וזאת בשלושה בתי ספר: לימודים השוואתיים, מדעי הפיזיקה ומדעי החברה. המחלקות לכימיה, פיזיקה, ממשל, סוציולוגיה, ספרות, מתמטיקה וכלכלה נפתחו יחד עם מרכז ללימודי שפה (לימים המחלקה לשפה ולבלשנות) ומרכז המחשוב (לימים המחלקה למדעי המחשב והנדסת אלקטרוניקה).
באוקטובר 1965 נרשמו 399 סטודנטים לפתיחת שנת הלימודים החדשה; מספר חברי הצוות האקדמי הוכפל ל-61; והתארים הראשונים הוענקו לחמישה מסיימי תואר שני במדעי הטבע וחמישה מסיימי תואר שני במדעי החברה. בניין הפיזיקה נפתח, ושש הקומות הראשונות של מגדל ריילי היו מוכנות, וזאת בזמן שהעבודות על ספריית אלברט סלומן התחילו. באותו זמן מונתה גם המרצה הראשונה: דורותי אדית סמית במחלקה לסוציולוגיה.
באוקטובר 1966 נפתחה קפטריה וחנות אוניברסיטאית, ומספר הסטודנטים הגיע ל-750. בשנת 1967 הוענקו תארים ראשונים של כבוד. בתחילת השנה האקדמית הבאה, המחלקות למדעי המחשב והנדסת מערכות אלקטרוניות קיבלו את הסטודנטים הראשונים שלהן, והוקם בנק הנתונים SSRC (שלימים נקרא ארכיון הנתונים בבריטניה).
בשנות ה-70 וה-80
בסוף שנות השבעים הטרידו בעיות כלכליות את האוניברסיטה ואיימו על קיומה. בתחילת שנות ה-80 החלה האוניברסיטה לרכז את הוראתה במחלקות גדולות. שיתוף פעולה עם חברות מקומיות נרקם, מה שאפשר לאוניברסיטה להשיג חוזי מחקר חיוניים. בשל המוניטין הבינלאומי ההולך וגדל שלה, החלה האוניברסיטה למשוך מספר ניכר של סטודנטים בינלאומיים.
בשנת 1987 זכה בוגר אוניברסיטת אסקס אוסקר אריאס בפרס נובל לשלום.
אולג ורטניקוב
אולג אלכסנדרוביץ' ורטניקוב (ברוסית: Оле́г Алекса́ндрович Верете́нников; נולד ב-5 בינואר 1970, רוודה, מחוז סברדלובסק) הוא כדורגלן סובייטי-רוסי, ששיחק כקשר התקפי, חלוץ; כיום הוא עוזר מאמן ברובין קאזאן. חבר במועדון גריגורי פדוטוב (רשימת השחקנים הרוסיים שהבקיעו יותר מ-100 שערים בקריירה). אביר מסדר הידידות (1998). בדצמבר 2012 הוענק לו תואר הכבוד "אגדת הכדורגל של וולגוגרד" אחרי שהבקיע 141 שערים במדי רוטור וולגוגרד בליגת העל הרוסית בכדורגל והוא גם סגן מלך השערים בכל הזמנים של הליגה הרוסית, עם 143 שערים בסך הכל. שיחק במדי רוטור משנת 1992 ועד 2000.
קריירת מועדונים
הוא החל את הקריירה שלו במדור הכדורגל של בית הספר לנוער "יונוסט" בעיר רוודה שבמחוז סברדלובסק עם המאמן ולרי סוקולוב. הוא שיחק עם קבוצת בית הספר בטורניר הנוער, שם הבחינו בו לוכדי הכישרונות של מועדון אורלמאש המקומי. בכיתה ו' עבר לבית הספר לנוער של אורמאלש, שם שיחק אצל ולרי וייטנקו, שהתפרסם בשנות השבעים כגדולי הכדורגלנים במועדון זה. את הופעת הבכורה שלו במדי אורלמאש ערך בשנת 1986 במשחק מול סבטוטכניקה ממורדוביה. מאז 1988 עבר לשחקן קבוע בהרכב הפותח. בהתחלה שיחק כקשר שמאלי, אך בסוף 1988 המאמן העבירו לעמדת הבלם.
הוא עבר לקבוצה המחוזית MTsOP (שהתבססה בפרבר של סברדלובסק, ורחניה פישמה). באחד המשחקים, הבחינו בו הסקאוט של מועדון הפאר צסק"א מוסקבה והוא הובא לשחק בקבוצת "צ'ייקה-צסק"א" (קבוצת בת ששיחקה בליגה השנייה). ורטניקוב עצמו לא רצה לעבור למוסקבה, כך שאחרי משחק לא מוצלח בגביע הסובייטי מול סוקול סראטוב הוא עזב מרצונו וחזר לסברדלובסק. אף על פי כן, הנהלת אורלמאש שכנע את השחקן לחזור למועדון הצבאי. לאחר 8 משחקים ששיחק ורטניקוב, המועדון קיבל הוראה לשלוח אותו ועוד כמה אנשים לחזק את מועדון סק"א רוסטוב, ששיחק בליגה הראשונה. בכל הזמן הזה, ורטניקוב המשיך להיקרא לצסק"א, אך לא ניתנו לו ערבויות שיחק בהרכב הקבוצה הבוגרת.
בסופו של דבר, הוא פתח את עונת 1991 עם אוראלמאש, שאך זה עלתה לליגה הראשונה. הוא חתם על חוזה לשנה עם המועדון, אחד מתנאי ההסכם היה מתן דירה. לאחר שסיפקו לו דירה, המועדון קיווה שזה יחייב את ורטניקוב להישאר עוד תקופה מסוימת ביקטרינבורג, אך היו לו תוכניות אחרות. בשנת 1992, בעזרת נשיא מועדון רוטור ולדימיר גוריונוב, עבר ורטניקוב לוולגוגרד. עם רוטור הוא העביר את שנותיו הטובות ביותר: ואת ההישגים הרבים שלו בקבוצה הביא במהלך שבע שנותיו במועדון (1992—1999). לדוגמה, במחזור השני באליפות רוסיה 1998 כבש ורטניקוב 5 שערים מול שיניק. במשחק זה הוא קיבל 9.5 נקודות מתוך 10 אפשריות מהעיתון ספורט-אקספרס. באותן שנים הבקיע 143 שערים ב-247 הופעות במדי רוטור והפך למלך השערים של הקבוצה והיה הראשון לזכות בפרס מלך השערים של ליגת העל הרוסית בכדורגל וזכה בתואר זה עוד פעמיים נוספות.
לאחר שחזר מליירסה, שיחק בסוקול סראטוב. לאחר שהמועדון ירד מליגת העל, שיחק במועדונים שונים בליגה הראשונה, לאחר מכן בליגת העל הקזחית. הוא חזר לרוטור רק בשנת 2005, כשהמועדון התמודד בליגה השנייה. בסוף העונה הוכתר אולג לשחקן הטוב ביותר באזור הדרום בליגה השנייה. עם זאת, בשנה שלאחר מכן, מהתקשה להגיע להסכמות עם הנשיא גוריונוב, הוא נאלץ לעזוב את רוטור ולנסוע שוב לקזחסטן, שם שיחק במשך שתי עונות נוספות.
בעונת 2009 שיחק במועדון וולגוגרד, שהתמודדה בליגה השנייה; בנובמבר 2009 הוא הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
בנבחרת הלאומית
במדי נבחרת רוסיה שיחק 4 משחקים רשמיים ומשחק לא רשמי אחד נגד נבחרת פיפ"א, שהוקדש למלאת 100 שנה לכדורגל הרוסי. השתתף בטורניר המוקדמות למונדיאל 1998.
קריירת אימון
מאז פברואר 2010, שימש כעוזר למאמן הראשי של רוטור. בדצמבר 2010 סיים את לימודיו בבית הספר הגבוה למאמנים בקטגוריה ב'. ב-11 ביוני 2014 מונה למאמן רוטור וולגוגרד, עד אביב 2015. ב-17 ביוני 2015 הוא מונה לאמן את לוץ' אנרגיה מהעיר ולדיווסטוק, אך התפטר באוקטובר אותה שנה.
בעונת 2016/17 עבד כמאמן הראשי של קבוצת הנוער של אורנבורג. ביולי 2017 הוא חזר לקזחסטן, הפעם כחבר הצוות המאמנים של רוברט יבדוקימוב במועדון "טובול". בדצמבר 2017 עזב. ב-15 באוקטובר 2018, ביוזמתו של רוברט יבדוקימוב חזר לוולגוגרד ושימש כמאמן וסקאוט ב"רוטור". בשנת 2019 מונה למאמן קבוצת המילואים רוטור-2.
מאז 2020 הוא חבר בצוות האימון של רובין קאזאן והוא משמש כעוזרו של לאוניד סלוצקי.
חיים אישיים
אחיו הבכור הוא אמן ספורט בסקי קרוס קאנטרי. יש לו גם אחות בשם אולגה.
אשתו היא לריסה (נישאו בגיל 19), לשניים בן בשם פאבל (נולד ב-8 ביוני 1991) ובת טטיאנה (נולדה ב-7 בינואר 1997). פאבל הפך גם לכדורגלן מקצועני, שיחק בוולגוגרד, במדי רוטור ואנרגיה וולז'סקי.
פרס השחקן הקבוצתי על שם טוויימן-סטוקס
פרס השחקן הקבוצתי על שם טוויימן-סטוקס (באנגלית: Twyman–Stokes Teammate of the Year Award) הוא פרס אישי המוענק מדי שנה בליגת ה-NBA לשחקן שהפגין "משחק לא-אנוכי, מחויבות ומסירות לקבוצה שלו" כהוקרה על היותו "החבר לקבוצה האידיאלי". הפרס נקרא על שמם של ג'ק טוויימן ומוריס סטוקס. השנים שיחקו יחדיו ברוצ'סטר/סינסינטי רויאלס (כיום סקרמנטו קינגס) בין השנים 1955–1958. ב-1958 הקריירה של סטוקס נגדעה עקב פציעת ראש שספג עקב נפילה במהלך משחק נגד מיניאפוליס לייקרס. מאוחר יותר סטוקס הפך למשותק עקב פגיעה במוח שפגעה לו בשליטה המוטורית. טוויימן נטל עליו את האחריות והיה האפוטרופוס החוקי שלו עד מותו של סטוקס ב-1970.
בכל שנה נבחרים 12 מועמדים לפרס (6 מהמזרח ו-6 מהמערב) על ידי פאנל של שחקני עבר. בשלב הבא מצביעים שחקני ה-NBA. עשר נקודות ניתנות עבור הצבעה למקום הראשון, 7 עבור הצבעה למקום השני, 5 עבור הצבעה למקום השלישי, 3 עבור הצבעה למקום הרביעי ונקודה אחת עבור הצבעה למקום החמישי. השחקן שקיבל את מספר הנקודות הגבוה ביותר זוכה בפרס (ללא קשר למספר ההצבעות שקיבל עבור המקום הראשון). כחלק מהפרס, ליגת ה-NBA תורמת 25,000 דולר לצדקה לפי בחירתו של הזוכה.
אלכס פיצאלן
אלכס פיצאלן (באנגלית: Alex Fitzalan נולד: ב-26 באפריל 1996 ) הוא שחקן אוסטרלי.
קריירה
תפקידו הראשון של פיצאלן היה בסרט הקצר "I Miss You". באותה שנה הופיע בפרק בסדרת הטלוויזיה ההיסטורית "Yesterday Is History".