cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שחף דגים
השחפים הם מונוגמיים וחיים עם בן זוג קבוע בעונת הרבייה. הם מקננים בקבוצות מה שמסייע להבריח טורפים.
CST-100 סטארליינר
CST-100 סטארליינר (באנגלית: CST-100 Starliner, ראשי תיבות של Crew Space Transportation) היא חללית הנמצאת בפיתוח על ידי חברת בואינג במסגרת התוכנית המאוישת המסחרית של נאס"א, שמטרתה לערב חברות פרטיות בתחום הטיסות המאוישות לחלל. מטרתה המרכזית של החללית תהיה לשמש ככלי תעבורה מאויש מכדור הארץ אל תחנת החלל הבינלאומית ובחזרה. החללית תשמש גם לשיגורים מאוישים אל תחנת חלל פרטית המפותחת על ידי ביגלו אירוספייס. בשנת 2015 הוסיפה בואינג לשמה של CST-100 את הכינוי "סטארליינר".
מבחוץ דומה סטארליינר לחללית אוריון - החללית העתידית של נאס"א לחקר החלל העמוק הנמצאת בפיתוח על ידי חברת לוקהיד מרטין. ממדיה המדויקים של החללית לא פורסמו אך היא תהיה גדולה יותר מתא הפיקוד של החללית אפולו וקטנה יותר מתא הצוות של החללית אוריון. אף על פי שהיא תהיה קטנה יותר מהאוריון, המיועדת לשאת צוותים של ארבעה, תוכל הסטארליינר לשאת צוותים של עד שבעה, זאת בזכות נפח המגורים הגדול יותר והציוד הפשוט והקל יותר הדרוש לטיסות למסלול לווייני נמוך (החללית אוריון מיועדת למשימות אל החלל העמוק). החללית מתוכננת כך שתוכל לשהות עד לשבעה חודשים בחלל (עוגנת לתחנת חלל), ושתוכל לשמש 10 טיסות חלל.
תוכנית CCDev חולקה למספר שלבי פיתוח שבהם התחרו חברות והצעות שונות. בשלב הראשון קיבלה בואינג 18 מיליון דולר לפיתוח ראשוני של החללית, בשלב השני קיבלה 93 מיליון דולר לפיתוח מתקדם יותר ובשלב השלישי של התוכנית זכתה החללית ל-460 מיליון דולר. ב-2014 נבחרה סטארליינר יחד עם החללית דרגון בשלב הסופי של התוכנית, וזכתה לחוזה של 4.2 מיליארד דולר לסיום הפיתוח של החללית ושיגור אסטרונאוטים לתחנת החלל הבינלאומית.
החללית תותאם לשיגור על מגוון רחב (יחסית) של משגרים כולל האטלס 5, הדלתא 4 והפאלקון 9. המשגר שישמש את החללית במשימותיה הראשונות יהיה האטלס 5.
חלליות
החל מינואר 2020, בואינג תכננה להפעיל שלוש חלליות Starliner כדי לספק את הצרכים של תוכנית CCDev, כאשר כל חללית צפויה להיות מסוגלת לעשות שימוש חוזר עד עשר פעמים עם זמן שיפוץ של שישה חודשים. ב־25 באוגוסט 2020, בואינג הודיעה על תוכניתה לסירוגין בין שתי קפסולות בלבד לכל משימות Starliner המתוכננות במקום שלוש. מכיוון שבואינג אינה מתכוונת לבנות את חללית 4, לא קיימת חללית גבוי במקרה של תקלות (או אובדן) של חללית במהלך חוזה CCDev עם נאס"א.
טיסות
תאריכי השיגור מפורטים לפי שעון UTC.
ריש (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
לאראמי (ויומינג)
לאראמי (באנגלית: Laramie) בירת מחוז אולבני במדינת ויומינג בארצות הברית והעיר היחידה במחוז כולו. נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2010, מתגוררים בעיר 30,816 תושבים (מתוך 36,299 תושבי המחוז כולו). שטח העיר 46 קמ"ר וגובהה 2,184 מטר מעל פני הים.
העיר נקראת על שמו של מגלה ארצות וצייד צרפתי-קנדי בשם ז'ק לה-ראמי שהלך לאיבוד באזור. על שמו נקרא גם הנהר העובר בסמוך לעיר, רכס הרים, מחוז במדינה ומבצר צבאי של צבא ארצות הברית. לה-ראמי הוא הצייד המונצח ביותר בארצות הברית, למעט ג'ים ברידג'ר.
העיר הוקמה במהלך העשור השישי של המאה ה-19, כחלק מהקמת קו הרכבת חוצה היבשת הראשון, על ידי חברת יוניון פסיפיק. כיום, בעיר ממוקמת אוניברסיטת ויומינג, האוניברסיטה הציבורית היחידה במדינה.
המלך אנרי
{{פירושונים|בממלכת צרפת: בממלכת ירושלים:
ראו גם
}}
הלגיון השמיני אוגוסטה
הלגיון השמיני אוגוסטה או לגיון אוקטבה אוגוסטה (הלגיון השמיני של אוגוסטוס) היה לגיון של הצבא הרומי הקיסרי ונוסד במקור על ידי פומפיוס בשנת 65 לפני הספירה, יחד עם הלגיונות השישי, השביעי והתשיעי. הלגיון שירת את רומא כ-400 שנים.
בשירות הרפובליקה
הלגיון נקרא להתייצב בגאליה קיסאלפינה בשנת 58 לפני הספירה על ידי יוליוס קיסר והיווה חלק מצבאו לאורך כל מערכות מלחמת גאליה השונות. בשנת 49 לפנה"ס, בתחילתה של מלחמת האזרחים בין יוליוס קיסר לגנאיוס פומפיוס מגנוס, הלגיון השמיני ליווה את קיסר כאשר חצה את הרוביקון לתוך איטליה. עם זאת, לקראת סוף המלחמה, אנשי הלגיון עמדו נגדו בקרב פרסלוס. הלגיון היה נוכח גם במצרים, כאשר קיסר כבש את מצרים עבור קלאופטרה. ב-46 לפני הספירה הלגיון לקח חלק בקרב תאפסוס (תוניסיה המודרנית), זמן קצר לפני פירוקו.
ב-44 לפני הספירה, אוגוסטוס (שנקרא לפני הכתרתו לקיסר, אוקטביוס או אוקטביאנוס) חידש את הלגיון השמיני שעזר לו להשיג את השליטה על האימפריה. נאמנות זו נתנה ללגיון השמיני את הכינוי אוגוסטה.
בשירות האימפריה
הלגיון השמיני אוגוסטה לקח חלק בפלישה הרומית לבריטניה בתקופת קלאודיוס (שנת 43 לספירה).
בשנת 69 לספירה, שנת ארבעת הקיסרים, בעקבות התאבדותו של נירון קיסר ופריצתה של מלחמת אזרחים באימפריה הרומית, הלגיון השמיני החליט לתמוך באספסיאנוס (שהוכתר בסוף המלחמה לקיסר) והצטרף לצבאו. אנשי הלגיון השמיני לחמו גם בפרתיה עם ספטימיוס סוורוס (ששלט מ-193 עד 211) ועם יורשיו.
מרשומות עולה כי הם היו עדיין פעילים בשנים הראשונות של המאה ה-4 בגבול הריין. משמעות הדבר היא כי ההיסטוריה של הלגיון מכסה יותר מ-400 שנים של שירות כמעט רצוף. לפי כתובת שנמצאה, בשנת 371 הלגיון השמיני אוגוסטה היה מוצב בארגנטורטום (שטרסבורג) שהייתה חלק מהפרובינקיה גרמניה עילית. מאוחר יותר, נאלץ סטיליקו, המצביא הרומי, להזיז את הלגיונות הגרמנים חזרה לאיטליה כדי להגן עליה מפני הפלישה הוויזיגותית. לפי נוטיטיה דיגניטטום, בסביבות שנת 420 פעלה יחידת אוקטביינית תחת המגיסטר פטידום של איטליה; ייתכן שיחידה זו הייתה הלגיון השמיני אוגוסטה הוותיק, שהייתה במקור יחידת comitatensis, יחידת שדה שאינה מרותקת לפרובינקיה מסוימת אלא מהווה כוח צבאי תחת פיקודו של האוגוסטוס או הקיסר בעל ניידות יחסית שמשמש כדי להגיב במהירות למקרי חירום ביטחוניים שהתעוררו ברחבי האימפריה. לפי השערה זו היחידה (או הלגיון) קודמה לדרגת יחידת פלאטיני Palatini, יחידת כוחות הארמון, אשר הייתה מדורגת מתחת ליחידת הפרשים העילית שנקראה Scholae אך מעל יחידות הקומינטאטנס (comitatensis) והלימיטאני (Limitanei - כוח שהיה מסופח לפרובינקיה ספציפית ובדרך כלל היה מוצב בגבולה ותפקידו על לשמור עליה מפלישה).
אוריאל לביא
הרב אוריאל לביא (נולד ב-25 במרץ 1957) הוא אב בית דין בבית הדין הרבני בירושלים, לשעבר אב"ד הרבני בצפת.
ביוגרפיה
נולד ב-1957 בבני ברק לפנחס קצין בגדנ"ע ולדבורה (לבית שטלברג), מורה מחנכת בבית ספר אושא ברמת גן. בצעירותו למד בישיבת היישוב החדש ולאחר מכן בישיבת שעלבים. למד במשך עשור בכולל פסגות ובמשך כשנתיים במכון אריאל, נשוי לחגית, ביתו של הרב מאיר שלזינגר, ר"מ בישיבת שעלבים, ואב לשבעה בנים.
ב-5 בדצמבר 1990 התמנה לדיין ושימש דיין בבית הדין הרבני בטבריה ובחיפה.
ב-2 ביולי 2000 התמנה לאב"ד הרבני בצפת. כיום משמש אב בית הדין הרבני בירושלים.
בנו, הרב ידידיה, הוא מרבני מכון פועה.
היתר עגונה על ידי זיכוי גט
מוכר בעיקר בשל פסק הדין התקדימי שלו, יחד עם הרב חיים בזק והרב יוסף יגודה, שהתיר עגונה שבעלה שכב שבע שנים ללא הכרה וללא שינוי במצבו במצב 'צמח', באמצעות "זיכוי גט", שעוקף את התנאי ההכרחי בכל גט והוא ששני בני הזוג ירצו בפירוק הנישואים ביניהם מתוך מודעות ומרצונם. במקרה הזה, בית הדין שם עצמו כשליח מטעם הבעל, שאינו מודע לנעשה סביבו, והתיר לאשה להינשא לאחר, הכל בהסכמת בני משפחת הבעל. בפסק הדין מובאת הסכמת הרב זלמן נחמיה גולדברג:. אמנם לאחר מכן סייג הרב גולדברג את דבריו, וחתם על מכתב לפיו הדברים נאמרו לפלפול בלבד, ולא היה לעשות מעשה על פיהם. רבים מהרבנים, בעיקר מהציבור החרדי, יצאו נגד פסק הדין, ובעקבות זאת גורמים חרדים מעכבים את הרצון למנותו כדיין בבית הדין הרבני הגדול. בית הדין הרבני הגדול תכנן להתכנס על מנת להפוך את פסק הדין ולפסול את הגט, אך בג"ץ אסר עליהם לעשות כן ומנע אותם מכך.
דיוקן עצמי בגיל 63
דיוקן עצמי בגיל 63 הוא דיוקן עצמי על בד מאת הצייר ההולנדי רמברנדט ואן ריין, משנת 1669. הציור, שאורכו 86 ס"מ ורוחבו 70.5 ס"מ, מוצג כיום בגלריה הלאומית שבלונדון, הממלכה המאוחדת. הציור הועבר לגלריה בשנת 1851.
זהו אחד משלושת הדיוקנים העצמיים האחרונים שיצר האמן, מתוך 80 בסך הכל במהלך כל הקריירה שלו. הדיוקן נוצר ככל הנראה כמה חודשים לפני מותו של האמן, אך למרות זאת הדיוקן נעשה בדיוק האופייני לסגנונו.
בשנת 1967 התגלה התאריך של הדיוקן בעת עבודות שחזור וניקיון היצירה. חוקרי אומנות סבורים כי הדיוקן נחתך מכל צדדיו. בסריקת קרני רנטגן התגלה כי רמברנט עשה שני שינויים ביצירה; במקור הכובע שהצייר חבש היה גדול יותר ובצבע לבן. כמו כן, הקומפוזיציה של הידיים הייתה שונה כך שהוא החזיק מכחול.
היצירה נבחנה על ידי מדעניים בגלריה הלאומית. בעבודת המחקר התגלה כי רמברנדט עשה שימוש במעט צבעים ובהן אוכרה, לבן ואדום.
הדיוקן היה שייך לוויליאם ואן הולס, עד שנמכר לתומאס ברודריק במכירה פומבית בשנת 1722 בלונדון בעלות של 80 פאונד. לאחר מכן, היצירה הורשה לאחיינו של ברודריק, והיא נמכרה בשנת 1851 לגלריה הלאומית תמורת 430 פאונד.
אליפות העולם בכדורסל 1974
אליפות העולם בכדורסל 1974 היא אליפות העולם השביעית בכדורסל שנערכה על ידי פיב"א. האליפות נערכה בפוארטו ריקו בין התאריכים 3 ביולי ל-14 ביולי 1974 וכללה 14 נבחרות.
זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדותיה בזכות הפרש סלים.
שיטת המשחקים
בנוסף למארחת והאלופה המכהנת  השתתפו בטורניר שתי נבחרות מאליפויות אמריקה הדרומית ( ו), אמריקה המרכזית ( ו) ואסיה ( ו), שלוש קבוצות מאליפות אירופה בכדורסל (,  ו), אלופת אפריקה, אלופת אוקיאניה , ושתי נבחרות מוזמנות ( ו).
שלב הגמר
משחקי שלב הגמר התקיימו בסן חואן.
שחף אפרורי
שַׁחַף אַפְרוּרִי (שם מדעי: Larus canus) הוא מין שחף ממשפחת השחפיים החי לאורך הימים של צפון אסיה, צפון אירופה וצפונה של אמריקה הצפונית. בחורפים הוא נודד דרומה יותר, ולעיתים מגיע לישראל.
מאפיינים
אורך השחף 40–46 סנטימטר, מוטת כנפיו 90–130 ס"מ ומשקלו 290–600 גרם. השחף בעל גוף קטן יחסית בצבע לבן עם כנפיים אפורות עם קצוות שחורות והן רחבות יחסית לשחף, רגליים ומקור צהובים עם קצה ירקרק וסביב הקצה טבעת קטנה שחורה. אין הבדלים גדולים בין הזכרים לנקבות.
שחף זה מעופף לאורך מקווי מים גדולים כמו ימים או בביצות בלהקות של 2–320 פרטים רעשנים ותוקפניים. הוא אוכל-כול הניזון משיירים, נבלות ומדגים וחיות אחרות שהוא לוכד. האוכלוסייה העולמית של שחפים אלה נאמדת במעל מיליון פרטים בוגרים ש-90% מהם חיים באירופה. באלסקה האוכלוסיות הקטנות ביותר שמהוות 10,000 פרטים.
ננסי פזר
ננסי פזר (בגרמנית: Nancy Faeser; נולדה ב-13 ביולי 1970) היא עורכת דין ופוליטיקאית גרמנייה המכהנת כשרת הפנים של גרמניה, וכן מכהנת כחברה במפלגת SPD.
קריירה מוקדמת
בשנים 2007-2000 עבדה פזר כעורכת דין במשרד פרנקפורט של קליפורד צ'אנס.
קריירה פוליטית
בשנת 1988 הצטרפה פזר למפלגת SPD.
היא שימשה כחברה בוועדה לעניינים משפטיים בפרלמנט (2003–2009), בוועדה לבחירת שופטים (2003–2013), בוועדת הכלכלה, האנרגיה והתחבורה (2014–2018), ובוועדת הכלכלה האנרגיה והתחבורה (2014–2018), ועדת הפנים (משנת 2009). משנת 2009 היא הייתה הדוברת לענייני פנים של הקבוצה הפרלמנטרית שלה. בשנת 2019 נבחרה ליו"ר הקבוצה.
לאחר הבחירות ב-2021 במשא ומתן להקמת הקואליציה של מפלגת SPD, מפלגת הירוקים (גרמניה) והמפלגה הדמוקרטית החופשית (FDP), הייתה פזר חברה במשלחת של מפלגתה בקבוצה העובדת על הגירה ואינטגרציה. לאחר הקמת הקואליציה בהצלחה, הפכה פזר לשרת הפנים בקבינט תחת הקנצלר אולף שולץ.
מלך האריות (פירושונים)
מלך האריות הוא סרט אנימציה של חברת וולט דיסני משנת 1994. {{פירושונים|
ראו גם
}}
רוברט אלטון האריס
רוברט אלטון האריס (באנגלית: Robert Alton Harris; ) היה רוצח אמריקאי אשר הוצא להורג באמצעות תא הגזים ב-1992 בבית הסוהר סן קוונטין, קליפורניה, עבור רציחתם של שני נערים במהלך שנת 1978 בסן דייגו. הוצאתו להורג הייתה הראשונה שהתבצעה במדינת קליפורניה מאז 1967.
חייו
האריס נולד בפורט בראג שבקרוליינה הצפונית, החמישי מבין תשעת ילדיהם של קנת ואוולין האריס. אביו היה סמל בצבא ארצות הברית אשר קיבל את עיטורי כוכב הכסף ולב הארגמן עבור שירותו במלחמת העולם השנייה. שני הוריו היו אלכוהוליסטים, ורוברט נולד בלידה מוקדמת כשהוא סובל מתסמונת אלכוהול עוברית כתוצאה מכך שאביו הכה את אמו בבטנה. הוא ספג התעללות רבה מצד אביו אשר האמין כי היה בנו של גבר אחר.
ב-1962 עברה המשפחה לגור בוייסייליה, קליפורניה, לאחר שחרורו של קנת האריס מהצבא. ב-1963 נשלח קנת למאסר בן שמונה עשרה חודשים וכעבור שנה למשך תקופה נוספת בגין אונס בנותיו. בזמן שהותו בכלא עברה המשפחה בין בתי מגורים שונים בעמק סן חואקין.
בגיל 13 נתפס האריס גונב רכב ונשלח למוסד לעבריינים צעירים למשך ארבעה חודשים, שם נאנס מספר פעמים. כעבור שנה נטשה אותו אמו בסקרמנטו והותירה אותו לבדו. לאחר שהגיע לאוקלהומה שם גרו אחיו ואחותו, גנב רכב ונעצר בפלורידה. הוא נשלח חזרה למוסד לעבריינים צעירים לתקופה של שלוש שנים, ומשהגיע לגיל 19 הועבר לבית סוהר בצ'ולה ויסטה.
ביוני 1973 התחתן וכעבור שנה נולד לו בן, רוברט האריס ג'וניור. ב-1975 הכה למוות את שותפו לדירה של אחיו, רוברט ווילר, ומאוחר יותר טען כי עשה זאת בכדי להגן על אשתו. לאחר שקבע בית המשפט כי מעשיו בוצעו ללא כל התגרות מצד המנוח הורשע האריס בהריגה ונכלא בבית סוהר בסן לואיס אוביספו, ממנו שוחרר על תנאי ב-1978. במהלך מאסרו התגרשה ממנו אשתו.
רציחות
בין החודשים מאי ליוני 1978 ביקש האריס את עזרת אחיו, דניאל, בתכנון שוד בנק. ב-2 ביוני גנב דניאל שני אקדחים משכנו בוייסייליה, ובאותו הלילה נסעו השניים לסן דייגו. ביומיים הבאים רכשו תחמושת ותרגלו את ביצוע השוד באזור לא מיושב ליד אגם מיראמר.
ב-5 ביולי נתקלו שני האחים בג'ון מיאסקי ומייקל בייקר בני ה-16 במגרש חנייה במירה מסה, יושבים ברכבם ואוכלים צ'יזבורגרים. מיאסקי ובייקר היו חברים טובים ותכננו לבלות את היום בדיג לרגל קבלת רישיון הנהיגה של מיאסקי. רוברט נכנס לרכבם וציווה עליהם תחת איומי אקדח לנסוע לכיוון אגם מיראמר, בעוד אחיו דניאל עוקב אחריהם ברכב נוסף. הוא הסביר בפניהם כי הם הולכים להשתמש ברכבם על מנת לשדוד בנק, ושאף אחד לא יפגע.
כשהגיעו לאגם פקד על השניים לרדת על ברכיהם, ומשעשו זאת החלו להתפלל. בתגובה אמר להם, "תפסיקו להתבכיין ותמותו כמו גברים", וירה בשניהם למוות. לאחר מכן חזרו הוא ואחיו לביתו במירה מסה וקינחו בצ'יזבורגרים האכולים למחצה בעודם מתבדחים על הרציחות.
כעבור שעה שדדו האחים את סניף מירה מסה של בנק סן דייגו טראסט, לא הרחק מהמקום בו חטפו את מיאסקי ובייקר, ונמלטו עם שלל בסך אלפיים דולר. אחד העדים עקב אחריהם לכיוון ביתם ודיווח על מיקומם למשטרה. הם נעצרו תוך פחות משעה מביצוע השוד. אחד השוטרים שהשתתף במעצר היה סטיבן בייקר, אביו של מייקל בייקר המנוח, שבאותו הזמן כלל לא היה מודע לכך שבנו נרצח, על אחת כמה וכמה בידי האנשים שזה עתה עצר.
משפט
משרד התובע המחוזי של סן דייגו הגיש נגד רוברט האריס סעיפי אישום בגין גניבת רכב, פריצה, חטיפה ורצח, בעוד שמשרד התובע הפדרלי הגיש נגדו אישום בגין שוד בנק. ב-6 במרץ 1979, נשפט רוברט בבית המשפט העליון של סן דייגו והורשע בשני סעיפים של רצח מדרגה ראשונה בנסיבות מיוחדות ושני סעיפי חטיפה, ונידון למוות. אחיו, דניאל, הורשע בחטיפה ונידון לשש שנות מאסר, ויצא לחופשי ב-1983.
ערעור חנינה אשר נשלח למושל קליפורניה פיט וילסון, אשר היה ראש עיריית סן דייגו בעת הרציחות, נדחה על ידו במהלך מסיבת עיתונאים שהתקיימה בשידור חי, ובה הצהיר כי הוא מכיר בילדותו רוויית האלימות של האריס, אך הוסיף כי, "עד כמה שאני מרחם על רוברט האריס הילד, איני יכול לסלוח לבחירות שבחר רוברט האריס המבוגר".
גזר דינו של האריס אושר בידי בית המשפט העליון של קליפורניה ב-1981. כעבור שנה הוציא בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית צו הביאס קורפוס אשר ביטל את גזר דין המוות שחל על האריס ולמעשה פינה מקום לגזר דין חדש אשר יושת עליו בסמכות בית המשפט המחוזי, אולם בית המשפט העליון של ארצות הברית הפך את ההחלטה והשיב את גזר דין המוות המקורי על כנו.
ב-1990 הוציא השופט הפדרלי לערעורים ג'ון ת. נונאן ג'וניור צו עיכוב ביצוע כנגד גזר דינו של האריס במענה לעתירתו, בה טען שנזק מוחי הנגרם לו בילדותו מנע ממנו כושר שיפוט בריא בזמן ביצוע פשעיו.
הוצאה להורג
הוצאתו להורג של האריס נקבעה לבסוף ל-21 באפריל 1992, אולם ב-18 באפריל הוציאה השופטת מרלין הל פטל צו מניעה זמני כנגד ההוצאה להורג, וזאת בכדי לשקול את טיעוני התביעה שהגיש בדבר חוסר החוקתיות של תא הגזים.
ב-20 באפריל ביטל בית המשפט העליון את הצו והורה להמשיך בהוצאה להורג כמתוכנן. מאוחר יותר באותו הערב התערב בית המשפט הפדרלי התשיעי והורה לעצור את ההוצאה להורג בזמן שהשופטים ישקלו האם להשיב את צו המניעה הזמני. כעבור מספר שעות הוציא בית המשפט העליון של ארצות הברית צו פר קיוראם המבטל את החלטת בית המשפט הפדרלי התשיעי ברוב של שבעה שופטים מתוך תשעה, והורה להמשיך בהוצאה להורג.
ב-21 באפריל נלקח האריס לתא הגזים בשעה 03:49 לפנות בוקר. שניות לפני הזרמת הגז פנימה, נעצרה ההוצאה להורג בידי השופט הארי פרגרסון בטענה כי האריס זכאי להגיש תביעה משפטית נוספת. כעבור שעתיים ביטל בית המשפט העליון את החלטתו והורה באופן מפורש, "הוצאתו להורג של רוברט אלטון האריס לא תיעצר שוב פעם בידי אף הוראה מידי בתי המשפט הפדרליים אלא אם כן ניתנה בידי בית משפט זה".
האריס הוצא להורג ב-21 באפריל 1992, בבית הסוהר סן קוונטין באמצעות תא הגזים. מותו הוכרז בשעה 06:21 לפנות בוקר. לארוחתו האחרונה ביקש דלי עם 21 חתיכות עוף KFC, שתי פיצות גדולות של דומינוס, שקית סוכריות גומי, שישיית פפסי וחפיסת סיגריות קאמל.
מנשה קטלר
תולדות חייו
נולד בקונטיקט, למד משפטים באוניברסיטת ייל. משנת 1771 ועד 1793 שימש ככומר בכנסייה פרוטסטנטית-קהילתית בהמילטון (מסצ'וסטס).
בשנת 1776 התגייס לגדוד מגיני בוסטון של הצבא הקונטיננטלי בעת מלחמת העצמאות של ארצות הברית ושירת בדרגת קפטן. ב-1778 יצא עם הגנרל ג'ון סאליבן לקרב על רוד איילנד.
קטלר תמך בהרחבת ההתיישבות בטריטוריה הצפון-מערבית. בקיץ שנת 1784 הנהיג יחד ג'רמי בלקנפ (Jeremy Belknap; ) משלחת בוטנית-גאולוגית להר וושינגטון, במסגרת סקר מחקרי של ניו אינגלנד. השניים קראו את ההר על שמו של ג'ורג' וושינגטון, שהיה אז גנרל. ב-1787 הוביל את כתיבת הטיוטה עבור חקיקת תקנות צפון-מערב (בשמם הפורמלי והמלא: "An Ordinance for the Government of the Territory of the United States, North-West of the River Ohio" - "תקנות עבור ממשלת הטריטוריה של ארצות הברית, צפון-מערב נהר אוהיו", שאומצו על ידי הקונגרס הקונטיננטלי ב-13 ביולי 1787 וצירפו למעשה את הטריטוריה לארצות הברית המתהווה. קטלר ועמיתיו מימי השירות הצבאי רכשו כ-6,000 דונם בתחומי הטריטוריה וקטלר עסק בין היתר בספסרות קרקעות, כאשר מכר קרקעות בזול לחברי קונגרס על מנת שיתמכו בחקיקה לטובת הטריטוריה החדשה. בין השנים 1801 ל-1805 כיהן כציר המפלגה הפדרליסטית לבית המחוקקים.
בנוסף לעיסוקיו כאיש ציבור, עסק קטלר במדע. הוא קידם את המחקר הבוטני כאשר זיהה כ-350 זני צומח חדשים בעיקר בניו אינגלנד ופיתח מספר המצאות בתחומי המטאורולוגיה והאסטרונומיה. כן תמך בייסוד אוניברסיטה בטריטוריה החדשה, לימים אוניברסיטת אוהיו.
ניפגש בשמחות
ניפגש בשמחות הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם. השיר יצא לאור ב-28 באוגוסט 2019, כסינגל מתוך אלבומו השישי של אדם, "Omer", דרך חברת התקליטים אן אם סי יונייטד.
רקע והפקה
בשיר מתאר הדובר מערכת יחסים בעייתית ומלאת דרמות. הדובר טוען כלפי זוגתו שהיא "עושה לו הרצאות", "מלכת דרמה" ו"עושה לי צרות".
מנשה קטלר
תולדות חייו
ב-1781 נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ניפגש בשמחות
רקע והפקה
השיר הוא מז'אנר הפופ והוא משלב בתוכו גם מוזיקה חסידית וסימפול של נעימת כלייזמרים של חתונות.
וידאו קליפ
טרם פורסם הווידאו קליפ המלא לשיר, העלה אדם לערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של השיר אשר מציג בתוכו את מילות השיר.
נכון ליוני 2020 מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-5.5 מיליון.
יחסי טורקיה–מרוקו
יחסי טורקיה-מרוקו (בטורקית: Fas-Türkiye ilişkileri, בערבית: العلاقات التركية المغربية) הם היחסים הכלכליים, צבאיים, אידאולוגיים והדיפלומטיים בין ממלכת מרוקו ובין הרפובליקה הטורקית.
יחסים
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו לראשונה ב־17 באפריל 1956, בעת שממשלות שתי המדינות הכריזו על הכרה הדדית עם הקמתה של ממלכת מרוקו כמדינה עצמאית, לאחר עזיבת הצרפתים את האזור. עוד באותה הכרזה הצהירה ממשלת טורקיה (שגם כן הייתה יחסית חדשה) כי מרוקו היא מעצמה חשובה באזור הים התיכון.
בשנת 2006 נחתם הסכם סחר חופשי בין המדינות, שאפשר ייבוא וייצור הדדי בין שתי המדינות ללא מכס.
משרדי החוץ של שתי המדינות מוכירים אחד לשני ומשתפים פעולה בנושאים אסטרטגיים, כמו מלחמה בטרור מוסלמי קיצוני או שיתופי פעולה צבאיים שונים. בשנת 2013 הוקמה "מועצה אסטרטגית ברמה גבוהה" בשותפות משרדי הביטחון והחוץ של שתי המדינות.
היחסים התעמקו עוד יותר כשנשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, ביקר במרוקו ב־3–4 ביוני 2013 והתארח בכמה אתרים היסטוריים חשובים, לצד כמה פגישות עם מועצת הביטחון של מרוקו, מוחמד השישי מלך מרוקו ובכירים במשרד החוץ המרוקאי. במהלך הפגישה הצהיר נשיא טורקיה כי המועצה האסטרטגית שהוקמה תחל לפעול עוד משנת 2013.
נציגות של ממשלת מרוקו ביקרה בטורקיה ב־23–27 במאי 2016, ולאחר מכן בכירי ממשל טורקיה ביקרו במרוקו ב־17–22 באפריל 2018.
כיום טורקיה ומרוקו נהנות מיחסים כלכליים חזקים. בעקבות הסכם הסחר החופשי שהוכרז בשנת 2006, קשרי הסחר הדו-צדדיים של טורקיה עם מרוקו צברו תאוצה והיקף הסחר בין המדינות עלה על 2.7 מיליארד דולר אמריקני בשנת 2018.
השבוע שלי עם מרילין
השבוע שלי עם מרילין (באנגלית: My Week with Marilyn) הוא סרט דרמה בריטי. הסרט מבוסס על שני הספרים של קולין קלארק המספרים על ההתרחשויות מאחורי הקלעים של הסרט "הנסיך ונערת השעשועים" משנת 1957 בכיכובם של מרילין מונרו ולורנס אוליבייה. ויליאמס זכתה בפרס גלובוס הזהב על משחקה בסרט ובנוסף הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
עלילת הסרט
הסרט מספר על קולין קלארק הצעיר אשר מחליט לפתח קריירה בתחום הקולנוע ולשם כך הוא נוסע ללונדון. לאחר קושי בלמצוא עבודה בתחום הוא נשכר בתור עוזר במאי שלישי לסרט חדש בכיכובם של מרילין מונרו ולורנס אוליבייה. קלארק שמח לבצע את המטלות הנחותות ביותר רק כדי להיות חלק מעולם הקולנוע. במהלך עבודתו בסרט הוא נחשף ליחסיהם של המפיקים למונרו אשר מנסה להצליח בתור שחקנית רצינית ולעומת זאת כל אנשי ההפקה רואים בה לא יותר מבלונדינית שטחית. הוא מתחבר למרילין ומצליח לעודד אותה במהלך הצילומים ולאחר שהוא שומע אותה ואת בעלה ארתור מילר, באמצע ריב.
סילבסטראס ז'וקאוסקאס
סילבסטראס ז'וקאוסקאס (בליטאית: Silvestras Žukauskas; 31 בדצמבר 1860 – 26 בנובמבר 1937) היה גנרל ליטאי. שימש לסירוגין במשך שלוש קדנציות כמפקד צבא ליטא, והיה דמות משפיעה במהלך מלחמות העצמאות של ליטא.
מלחמת העולם הראשונה
ז'וקאוסקאס נולד ב-31 בדצמבר 1860, וב-1881 התגייס לצבא האימפריה הרוסית. לטענת חלק מן הביוגרפים שלו, הוא השתתף במלחמת רוסיה-יפן, עם זאת, הדבר אינו נזכר ברישומי השירות שלו. ב-1913 הוא הועלה לדרגת פולקובניק. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-314. הוא פיקד עליו במהלך מתקפת שלזיה, וב-20 בנובמבר נפצע ברגלו. הוא חזר לחזית רק בינואר 1915. במאי הועבר הרגימנט לליטא, וב-18 באפריל 1916 הוא הועבר לפקד על בריגדה בדיוויזיה ה-1. ב-21 בנובמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיור. ב-31 במאי 1917 הוא הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-1. בספטמבר של אותה שנה, הועברה הדיוויזיה שלו לאסטוניה. בפברואר 1918 פרצו הגרמנים את קווי החזית באסטוניה ולקחו את מרבית הדיוויזיה בשבי. ז'וקאוסקאס עצמו ניצל מגורל זה מכיוון שמצא בחופשה באותה תקופה. זמן קצר לאחר מכן, הוא סולק מהצבא בידי הממשל הבולשביקי.
המלחמה נגד הסובייטים
מצבה הצבאי של ליטא היה בכי רע באותה תקופה. ברית המועצות פלשה לשטחה מתוך מטרה להחזירה לשלטון רוסי. במקביל, התמרדו הברמונטיאנים - שבויי מלחמה רוסים לשעבר, כנגד השלטון הליטאי. באפריל 1919, היו שני שלישים משטחי ליטא תחת כיבוש זר, והצבא הליטאי הקטן עסק בהגנה על מה שנותר. ז'וקאוסקאס ארגן מחדש את הצבא הליטאי, ופתח במתקפת נגד נחושה. הליטאים שיחררו באיטיות כפר אחר כפר, אולם בסוף אוגוסט כבר סולקו אחרוני החיילים הסובייטים מהארץ.
המלחמה נגד הפולנים
נשיא פולין החדש, יוזף פילסודסקי, שאף לשקם את האיחוד הפולני-ליטאי באמצעות סיפוח ליטא לפולין. בליטא עצמה (ובייחוד בעיר הבירה וילנה) חיו פולנים רבים שטיפחו שאיפות דומות. בתמיכתו של פילסודסקי, תכננו לאומנים פולנים לבצע הפיכה, ולהחליף את ממשלת ליטא בממשלה פרו-פולנית. לפי התכנית ז'וקאוסקאס היה אמור לעמוד בראש הממשלה החדשה. ז'וקאוסקאס היה ידוע כפרו-פולני, ובתו המאומצת הייתה נשואה לקצין פולני. למרות זאת, ככל הנראה הוא לא ידע על הקשר, ולא על תוכניות הקושרים לגביו. המודיעין הליטאי גילה על המזימה, ובלילה שבין 28 ל-29 באוגוסט נעצרו מרבית הקושרים. ז'וקאוסקאס עצמו כמעט נעצר, אולם נשיא ליטא אנטאנס סמטונה חנן אותו. הוא סולק מתפקיד מפקד הצבא, אולם המשיך למלא תפקיד בכיר במטה הכללי.
ב-21 בפברואר 1920 פרץ בליטא מרד של חיילים קומוניסטים. המורדים לקחו בשבי את מפקד הצבא פראנאס ליאטוקאס. הממשלה פנתה אל ז'וקאוסקאס והפקידה בידיו מחדש את תפקיד מפקד הצבא. ז'וקאוסקאס דיכא את המרד תוך יומיים. עם זאת, במרץ הוא ביקש חופשה מהצבא. כחלק מהמלחמה הפולנית-סובייטית פלשו הפולנים לאוקראינה והגיעו עד שערי קייב שם עדיין נמצאה משפחתו. הוא נסע לקייב במטרה לחלץ אותם מאזור הקרבות. בתקופה זו, הוא פרסם מאמר שבו קרא לאיחוד בין פולין וליטא. בעקבות כך, שבה ועלתה הטענה על פיה הוא מרגל פולני. הוא הצליח להוציא את משפחתו מקייב, אך לא חזר לליטא. ב-14 ביוני הוא התפטר מתפקיד מפקד הצבא הליטאי.
ב-12 באוגוסט חזר ז'וקאוסקאס למלא תפקיד בכיר בצבא הליטאי. בספטמבר, הובס הצבא הליטאי בקרב סז'ני נגד הפולנים. בעקבות כך הפך ז'וקאוסקאס למפקד בפועל של הצבא הליטאי, למרות שלא מילא את התפקיד באופן רשמי. הוא לא הצליח לנהל את המלחמה עם פולין כראוי, והליטאים הפסידו כמה ערים חשובות, ובראשן עיר הבירה וילנה. ב-29 במאי 1921 הוא פוטר מתפקידיו הצבאיים. ב-25 ביוני הוא עזב את הצבא.
אחריתו
ב-6 ביוני 1923 הנשיא אלכסנדראס סטולגינסקיס שכנע את ז'וקאוסקאס לחזור לתפקיד מפקד הצבא. הפעם הוא השלים קדנציה שלמה בת חמש שנים. ליטא נהנתה אותה תקופה משלום יציב, וז'וקאוסקאס יכול היה להשקיע את זמנו בשיפורו והרחבתו של הצבא הליטאי. בדצמבר 1926 הוא תמך בהפיכה שהעלתה לשלטון את אנטאנס סמטונה כדיקטטור. במהלך ההפיכה הוא עבר בין יחידות צבאיות שונות, והסביר לחיילים באופן אישי מדוע עליהם לתמוך בהפיכה. הוא עזב את הצבא באופן סופי ב-26 בינואר 1928, בשל גילו המתקדם. הוא עבר להתגורר באחוזה שהוענקה לו במתנה מממשלת ליטא.
הוא נפטר ב-26 בנובמבר 1937. בעקבות מותו הוכרזו שלושה ימי אבל לאומיים. הוא נקבר בקובנה. קברו נהרס בידי חיילים סובייטיים ב-1959, ועד היום לא אותר מיקומו המדויק.
SkyTran
SkyTran היא מערכת תחבורה אישית מהירה המבוססת על מסילה עילית, שעליה ינועו בעזרת טכנולוגיית ריחוף מגנטי קרוניות הנושאות שניים עד ארבעה נוסעים כל אחת. משקל הקרוניות ללא נוסעים כ-700 ק"ג כל אחת והן יוכלו לנוע במהירות של 100 עד כ-160 קמ"ש.
את הרעיון למערכת זו הציע לראשונה דאגלס מלאווקי בשנת 1990 והיא בפיתוח על ידי חברת .Unimodal Inc ואף נבנה אב טיפוס ראשוני המציג חלקית את פעולת המערכת. מנגנון הריחוף המגנטי נבחן על ידי חברת ג'נרל אטומיקס וקיים שיתוף פעולה של חברת .Unimodal Inc עם סוכנות החלל האמריקאית, נאס"א, כדי להמשיך את פיתוחה של המערכת ולבחון אותה לראשונה באופן מלא וכולל.
בישראל
הניסוי הציבורי הראשון של המערכת היה אמור להיבנות בתל אביב אך לבסוף הוחלט כי הוא לא יוקם. ביולי 2014 פרסמה הנהלת החברה הודעה לפיה המערכת מוצגת בגודל מלא אצל התעשייה האווירית. ב־14 באפריל 2015 אושרה העברת כספים לטובת המיזם בהרצליה, דבר המקדם משמעותית את המיזם בישראל. עם זאת נכון ל-2023 המערכת עדיין לא בשלבי הקמה.
בשנת 2017 התפרסם במקומונים בנתניה כי פיילוט ראשון של הפרויקט שיחבר בין תחנת הרכבת ספיר לשכונת קריית נורדאו בעיר. ב-4 בספטמבר 2018 אישרה הוועדה המקומית בעיר את הקמת המיזם. אורך המסלול המיועד בשלב הפיילוט יהיה כ-600 מטרים.
ב-2019 פורסם כי המערכת הוצעה כחלופה זולה יותר לרכבת הקלה שהוצעה לתכנון בין נמל התעופה רמון לאזור העיר אילת עם אפשרות הארכה דרך העיר עד למעבר הגבול בטאבה. עלות החלופה תהיה כחצי מיליארד דולר.
המלך הנרי
{{פירושונים|בממלכת אנגליה:
SkyTran
בעולם
בפברואר 2021, Reliance Industries הגדילה את אחזקותיה ב-skyTran ל-54.46% עם השקעה נוספת של 26.76 מיליון דולר, מה שהופך את Reliance Industries Limited לבעלת העניין העיקרית ב-SkyTran.
המלך הנרי
ראו גם
}}
ריכרד פון שוורין
ריכרד פון שוורין (בגרמנית: Richard von Schwerin; 24 במאי 1892 – 23 ביולי 1951) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
פון שוורין נולד ב-24 במאי 1892 בפיטשנדורפסוורדר, והיה אחיו של גרהרד פון שוורין. בשנת 1910 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון שוורין לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1924 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-1 בפברואר 1929 הוא הועלה לדרגת האופטמן. ב-1 במרץ 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, וב-26 באוגוסט 1939 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-212.
מלחמת העולם השנייה
במהלך המערכה על צרפת ובמהלך מבצע ברברוסה לחם פון שוורין עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-79, וב-26 בדצמבר 1941 הוא קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-14 בינואר 1942 מונה פון שוורין למפקד הדיוויזיה ה-79, ובקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה השישית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב סטלינגרד במסגרת הקורפוס ה-51, וב-31 בינואר 1943 הושמדה הדיוויזיה יחד עם כל הכוחות שהיו בכיס הדרומי, ושרידיה נלקחו לשבי, אולם פון שוורין הוטס אל מחוץ לכיתור ב-9 בינואר.
ב-1 באפריל 1943 הקים פון שוורין את הדיוויזיה מחדש, וב-1 באוקטובר אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-189. ב-24 בנובמבר 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-172, ובאפריל 1945 הוא מונה למפקד דיוויזיית התחלופה ה-617, עליה פיקד עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה
ב-19 במרץ 1948 שוחרר פון שוורין מהשבי. לאחר שחרורו הוא התגורר בעיר דוברוק, עד למותו ב-23 ביולי 1951, והוא בן 59 שנים.
בריגדת סאברין תכאוור
בריגדת סאברין תכאוור (פרסית; گردان تکاور صابرين פירוש: גדודי קומנדו איתנים) ידועה גם כיחידת סאברין. היא בריגדת תכאוור (כוחות מיוחדים) בכוחות היבשה של משמרות המהפכה האסלאמית. נחשבת לאחת מיחידות התכאוור הטובות ביותר בכוחות המזוינים האירניים, בעלת ניסיון צבאי רב בלחימה באיראן ומחוצה. זוהי אחת היחידות המובחרות ביותר במשמרות המהפכה.
בבריגדה משרתים כ-6000 לוחמים, כולם מתנדבים שנבחרו בצורה פרטנית, יחד עם פעילי כוח קודס וכוחות הנחתים המיוחדים של חיל הים, נחשבים ליחידת העלית של משמרות המהפכה. בה משרתים טובי הלוחמים.
מקור השם
פירוש המילה "סאברין": הסובלניים. שם היחידה מגיע מהפסוק הקוראן 8:65: "הו נביא! עורר את המאמינים לנצח את כל פחד המוות בעת הלחימה, כדי שאם יהיו עשרים מכם סבלניים במצוקה, הם עלולים להתגבר על מאתיים; [כי] אם יהיו מכם מאה, יתגברו על אלף..."
היסטוריה
לאחר מלחמת איראן-עיראק (1980-1988), בכוחות היבשה של משמרות המהפכה הובן הצורך ביחידה מיוחדת המסוגלת לבצע פעולות לחימה מורכבות ביבשה, מהאוויר ומהים. יחידה בעלת יכולות שונות מכוח קודס. ב-2000 מימן מפקד משמרות המהפכה דאז, הגנרל מוחמד עלי ג'עפרי, את יחידת סאברין. לדברי תא"ל מורטזה מיריאן, מפקד פעולות סאברין נגד PJAK ב-2012 וסגן מפקד מנהלת המבצעים של כוחות היבשה של משמרות המהפכה, היחידה למדה יכולות מ-11 יחידות מיוחדות, בראשם שירות האוויר הבריטי המיוחד. בין היתר למדו מכוחות מיוחדים בארצות הברית וישראל.
למרות היותה אחת מהיחידות הצעירות במשמרות המהפכה, היא אחת מיחידות המנוסות ביותר שלה, עם כמאה מבצעים בתוך ומחוץ לאיראן, נגד גורמי טרור וחתרנות. לאחרונה היא פעילה במיוחד בסכסוכים ברחבי האזור, בהם סוריה ועיראק. כתוצאה מכך, הפכה היחידה את עצמה, יחד עם כוח קודס, לחלק מהותי מכוחות המשלחת האיראניים ובסמל של הקרנת הכוח שלה באזור.
יחידות ה-IRCGGF Saberin בעלות כישרויות רבות, בהן: פשיטה, חילוץ בני ערובה, תקיפה באמצעות מסוקים, פעולות נגד טרור וסיור מיוחד. חלק מאנשי סאברין משתמשים במטוסי אולטרלייט. לוחמי הבריגדה מסוגלים לבצע פעולות בכל סוג השטח, ומזג האוויר כולל לוחמת הרים, מדבריות וביצות. כאמור, אנשי סאברין נפרסו גם בסוריה כדי לתמוך בפעולות הלחימה האיראניות.
דו"ח הכוח הצבאי של איראן מ-2010 של משרד ההגנה:
"לכל קורפוס פרובינציאלי ב-IRCGGF יש יחידה, הנקראת סאברין, שיש לה יכולות מבצעיות מיוחדות. יחידות אלו מסיירות לצפון-מערב כדי לבצע התנגדות נגד PJAK הכורדית ולדרום מזרח בכדי לפעול נגד ג'ונדאללה, ולאחרונה היו מעורבות ישירות בסכסוכים אחרים באזור, כמו סוריה". ליחידה יש קשר הדוק עם כוחות מיוחדים אחרים של הכוחות המזוינים האירניים, במיוחד עם חטיבת NOHED 65, לאחר שעברה שאומנה אצלם באופן קבוע מאז הקמתה.
מאיר פדר
ביוגרפיה
פדר שירת בצבא ביחידה 8200 בחיל המודיעין. קיבל תואר ראשון ושני בהנדסת חשמל מאונ' תל אביב, עבד באלביט בצוות ניתוח מערכות בהובלת מאיר בוטבול. קיבל ב-1987 את התואר השלישי במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) והמכון האוקיינוגרפי ע"ש וודס הול (WHOI) על מחקרו בהנחייתם של פרופ' אלן ויקטור אופנהיים ופרופ' אהוד וינשטיין.
לאחר גמר לימודיו התקבל כמרצה וחבר סגל בפקולטה להנדסה באונ' ת"א. בין תלמידיו: פרופ' רם זמיר ופרופ"ח עופר שייביץ. בין תפקידיו האקדמיים:ראש בית הספר להנדסת חשמל, פרופ' אורח ב-MIT. נכון לאפריל 2022 יש לו 388 פרסומים בגוגל סקולר.
מלבד פעילותו האקדמית הוא מעורב גם בתעשיית ההיי-טק בישראל והוא המדען הראשי בחב' אמימון.
פעילותו בטכנולוגיה העלית (היי-טק) הישראלית
פדר היה שותף בהקמת מספר חברות הזנק (סטרטאפים): מלבד זאת, פדר תומך מקצועית בחברות שונות בארץ:
The Weight
The Weight הוא שיר של להקת הבנד, הלהיט המרכזי מאלבום הבכורה שלה Music from Big Pink שראה אור בקפיטול רקורדס ב-1968. השיר נכתב על ידי חבר הלהקה, רובי רוברטסון, בעקבות חוויות שחווה בדרום ארצות הברית יחד עם חברו ללהקה, לבון הלם. השיר דורג על ידי המגזין רולינג סטון במספר 41 בין 500 השירים הגדולים בכל הזמנים, היכל התהילה של הרוק אנד רול מנה אותו כאחד מ-500 השרים שעיצבו את הרוקנרול, השיר שובץ בפסקולי הסרטים "אדם בעקבות גורלו" ו"החברים של אלכס" ובוצע במסגרת הופעת הלהקה בפסטיבל וודסטוק. בהופעת הפרידה של הלהקה, "הוואלס האחרון", בוצע השיר יחד עם הסטייפל סינגרס. כן מופיע השיר בשלושה אלבומי ההופעה החיה של הלהקה Before the Flood (עם בוב דילן), Rock of Ages ו-The Last Waltz.
מילים ולחן
בין הדמויות המוזכרות בשיר:
הלחן והתזמור מורכב מהשפעות של קאנטרי (קולות, גיטרה ותופים) וגוספל (אורגן לאורי (Lowrey organ) ופסנתר).
ביצועים
השיר ראה אור בתקליט Music From Big Pink ובסינגל שראה אור מתוכו ב-8 באוגוסט 1968. השיר בבי-סייד של התקליטון היה I Shall Be Released של בוב דילן עם הבנד.
הביצוע בתקליט ובתקליטון הוא:
ביצועים נוספים כוללים את הסטייפל סינגרס במופע "הוואלס האחרון", ג'ו קוקר, הגרייטפול דד, אריתה פרנקלין וקינג קרטיס, דיאנה רוס והסופרימז, אל קופר ומייק בלומפילד, דיון וורוויק, רינגו סטאר, ממפורד אנד סאנז, אולמן ברדרס בנד, מישל שוקד, ג'ף היילי, ריקי לי ג'ונס ועוד.
בהופעות שנערכו בחוותו של לבון הלם בוודסטוק לאחר פירוק הבנד נוגן השיר לרוב כשיר האחרון, בהשתתפות אמנים אורחים.
ב-2 במאי 2012, בעת הופעה בניו ג'רזי, ביצעו את השיר ברוס ספרינגסטין ואי סטריט בנד כמחווה ללבון הלם שהלך לעולמו מספר ימים קודם לכן. השיר בוצע לזכרו גם בטקס חלוקת פרס גראמי ב-10 בפברואר 2013 על ידי אלטון ג'ון, ממפורד אנד סאנז ואמנים נוספים.
1865 בארצות הברית
1865 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 89 שנה מיום היווסדה.
אנה, נסיכת פרוסיה
אנה, נסיכת פרוסיה (בגרמנית: Anna von Preußen 17 במאי 1836 - 12 ביוני 1918) הייתה נסיכה גרמנית מבית הוהנצולרן, ואשתו של פרידריך וילהלם, נסיך הסן-קאסל הטוען לתואר הנסיך הבוחר מהסן.
ביוגרפיה
אנה נולדה בברלין ב-17 במאי 1836, לקרל, נסיך פרוסיה שהיה אחיהם של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה ווילהלם הראשון, קיסר גרמניה, ולמריה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתם של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ומריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
בשנת 1852 נפגשה אנה עם פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה, אשר התאהב בה ורצה לשאת אותה לאשה. אולם ההצעה לא יצאה אל הפועל, מכיוון שאנה כבר הייתה מאורסת, ובעקבות היחסים המתוחים בין אוסטריה לפרוסיה.
ב-26 במאי 1853 התחתנה אנה עם פרידריך וילהלם, נסיך הסן-קאסל, ממנו נולדו לה 6 ילדים. פרידריך וילהלם לא נקשר אף פעם רגשית לאנה, עקב צערו על מות אשתו הראשונה אלכסנדרה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, שמכך לא התאושש עד מותו.
אנה הייתה אשה יפה מאוד, עם זאת, הייתה גם אישה אינטליגנטית מאוד וניהלה סלון של אמנים ומוזיקאים מצטיינים, ביניהם יוהנס ברהמס, קלרה שומאן, אנטון רובינשטיין ויוליוס שטוקהאוזן. היא עצמה הייתה פסנתרנית מוכשרת שלמדה אצל תיאודור קולאק, וברהמס הקדיש לה את יצירתו "חמישייה בפה מינור לפסנתר" בשנת 1865. בשנת 1901 המירה אנה את דתה לקתולית, מה שיצר סיבוך פוליטי עם משפחתה, וב-12 ביוני 1918 מתה אנה בפרנקפורט.
משפחתה
ב-26 במאי 1853 התחתנה אנה עם פרידריך וילהלם, נסיך הסן-קאסל, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
אדוארד מקוקה נקולוסו
אדוארד פסטוס מקוקה נקולוסו (גם "אדוארד מקוקה נקולוסו") היה חבר בתנועת ההתנגדות הזמבית ומייסד האקדמיה הלאומית למדע, חקר החלל והפילוסופיה של זמביה.
חייו
נקולוסו נולד בשם אדוארד פסטוס מקוקה נקולוסו בשנת 1919, בחבל הצפון של רודזיה הצפונית. במקורות מסוימים הוא מכונה גם "אדוארד מקוקה נקולוסו".
הוא גויס לכוחות הגדוד של רודזיה הצפונית במלחמת העולם השנייה, ושימש כסמל בחיל הקשר. לאחר המלחמה הוא הפך למתרגם מטעם ממשלת צפון רודזיה. הוא היה גם מורה והקים בית ספר חדש, שכביכול נסגר על ידי הרשויות. לאחר מכן הצטרף לתנועת ההתנגדות לשחרור זמביה. הוא נעצר ונכלא בשנים 1956 ו-1957. לאחר שחרורו מונה לקצין הביטחון של מפלגת העצמאות הלאומית המאוחדת. בשנת 1960 ייסד את האקדמיה הלאומית למדע, חקר החלל והפילוסופיה של זמביה. בשנת 1964 השתתף בוועידה החוקתית לאחר מתן העצמאות לזמביה.
תוכנית החלל
משנת 1960 עד 1969, ביקשה התוכנית לשגר טיל שתשלח נערה בת 17 בשם מת'ה מוומבווה, מיסיונר ושני חתולים לירח. לנקולוסו היו גם תוכניות לשיגור משימה למאדים. בכך הוא קיווה לנצח את תוכניות החלל של ארצות הברית וברית המועצות בשנים בהן המירוץ לחלל הגיע לשיא.
כדי להכשיר את האסטרונאוטים (שנקראו גם "אפרונאוטים", הלחם של המילים אפריקה ואסטרונאוט) הקים נקולוסו מתקן מאולתר בחווה נטושה מרחק 11 ק"מ מלוסקה, שם אומנו החניכים. אחד האימונים כלל גלגול בתוף שמן בנפח 200 ליטר במורד גבעה. הגלגול, על פי נקולוסו, אימן את החניכים להתרגל לתחושת חוסר המשקל הן בחלל והן בחדירה לאטמוספירה. כמו כן הם התאמנו בהליכה על הידיים, שהייתה לפי נקולוסו, "הדרך היחידה ללכת על הירח".
נקולוסו הצהיר כי מטרות התוכנית היו להקים משרד נוצרי לתושבי מאדים והביע תקווה שזמביה תהפוך ל"שולטת בגן העדן השביעי של המסע בחלל". עם זאת, על פי הדיווחים הוא הורה למיסיונרים בתוכנית לא לכפות את הנצרות על תושבי החלל.
הרקטה, ששמה D-Kalu 1, הייתה כלי בצורת תוף של שלושה מטרים על שניים. היא נקראה על שמו של נשיא זמביה הראשון, קנת קאונדה, ונקולוסו טען שהוא עשוי מאלומיניום ונחושת, וראוי לחלל. תאריך השיגור המתוכנן היה 24 באוקטובר 1964, יום העצמאות והוא תוכנן להתקיים מאצטדיון בלוסקה אך נראה כי השיגור בוטל עקב היותו לא ראוי.
נקולוסו טען כי הוא ביקש מאונסק"ו מענק של 7 מיליון פאונד זמבי כדי לתמוך בתוכנית החלל שלו. וכן נאמר כי הוא ביקש 1.9 מיליארד דולר מ"מקורות זרים פרטיים". עם זאת, משרדי החשמל, התחבורה והתקשורת של זמביה דיווחו כי בקשות אלו לא הוגשו מטעם מקורות רשמיים. לאורך כל הדרך התוכנית לא זכתה לתמיכה רשמית של ממשלת זמביה החדשה.
כישלון התוכנית
נקולוסו הצהיר כי התוכנית נכשלה בגלל מחסור במשאבים, כניסתה להיריון של הנערה שהייתה אמורה לטוס לחלל וחזרה לביתה וכן קשיי מורל שנגרמו מתשומת הלב הציבורית. עוד הוא טען כי "גורמים זרים" חיבלו בטיל. ממשלת זמביה עשתה מאמץ להתרחק מהניסיון של נקולוסו לשגר טיל לחלל.
ספר התצלומים "אפרונאוטים" (Afronauts) להנצחת האירועים ראה אור בהוצאה עצמית של כריסטינה דה מידל בשנת 2012. הסרט התיעודי העצמאי הקצר שכותרתו Afronauts שביים פרנסס בודומו הוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס בשנת 2014.
שלהי חייו
לאחר התוכנית נקולוסו התמודד ללא הצלחה לראשות עיריית לוסקה, זמביה, והדגיש את ההתקדמות המדעית של המדינה. הוא מונה על ידי הנשיא קאונדה לנציג מרכז השחרור, תנועה למען חופש אזורי. הוא עודד תמיכה ממשלתית ברופאי כשפים לפחות בהזדמנות אחת. הוא טען שצריך להיות להם מקום לצד רופאים, וכי הם מהווים תגובת נגד לנצרות שפגעה בכישוריה הרפואיים של אפריקה, אך קבע גם שהוא לא עסק בכישוף בעצמו. הוא פרש מעשייה ציבורית ב-1972.
הוא קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת זמביה בשנת 1983. עוד הוא זכה במדליית היובל הרוסי לארבעים שנה לניצחון על גרמניה הנאצית. הוא כיהן גם כנשיא התאחדות אנשי השירות לשעבר של נדולה ומונה לקולונל של כבוד. הוא נפטר ב-4 במרץ 1989 ונקבר תוך קבלת כבוד נשיאותי.
צ'ארלס ג'רבאס
צ'ארלס ג'רבאס (באנגלית: Charles Jervas; בערך 1675 – 2 בנובמבר 1739) היה צייר פורטרטים, מתרגם ואספן אמנות אירי של תחילת המאה ה-18.
ביוגרפיה
נולד בקלונליסק, מחוז אופאלי, אירלנד בסביבות 1675, בנם של ג'ון ג'רבאס ואליזבת, בתם של קפטן ג'ון בולדווין מטירת שינרון וקורולנטי, הפקיד הגבוה של מחוז אופאלי.
ג'רבאס למד בלונדון, אנגליה כעוזר של סר גודפרי נלר בין השנים 1694 ו-1695.
לאחר מכירת סדרת עותקים קטנים של ציוריו של רפאל בשנת 1698 לד"ר ג'ורג' קלארק באוקספורד, נסע בשנה שלאחר מכן לפריז ורומא (בעודו נתמך כלכלית על ידי קלארק ואחרים). הוא נשאר שם במשך רוב העשור לפני שחזר ללונדון בשנת 1709 שם מצא הצלחה כצייר פורטרטים.
קריירה
הוא היה צייר דיוקנאות של אנשי הרוח בעיר, ביניהם חבריו האישיים כמו ג'ונתן סוויפט והמשורר אלכסנדר פופ (שניהם בגלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון), צ'ארלס ג'רבאס הפך לאמן פופולרי שמופיע לעיתים קרובות ביצירותיהם של אנשי ספרות של התקופה.
ג'רבאס העביר שיעורים לציור לאלכסנדר פופ בביתו בקליבלנד קורט, סנט ג'יימס, אותם מזכיר פופ בשירו שפורסם בשנת 1717. שיר אחר של אלכסנדר פופ על הצייר ג'רבאס, שנכתב בסביבות 1715, פורסם במהדורת 1716 של תרגומו של ג'ון דריידן משנת 1695 ל"אמנות הציור" של פרסנוי.
עם המוניטין ההולך וגדל שלו, ג'רבאס הצליח להחליף את נלר כצייר הראשי בחצר המלך ג'ורג' הראשון בשנת 1723, והמשיך להתגורר בלונדון עד למותו בשנת 1739.
תרגומו לרומן של סרוונטס, "דון קיחוטה", שפורסם לאחר מותו בשנת 1742 כמי שנעשה על ידי צ'ארלס "ג'רביס" - בגלל טעות של הדפסה - מכונה מאז "תרגום ג'רביס". ג'רבאס היה הראשון שכתב הקדמה לרומן כולל ניתוח ביקורתי של תרגומים קודמים של דון קישוט. הוא זכה לשבחים רבים כתרגום המדויק ביותר של הרומן עד אז, אך גם ספג ביקורת נוקבת על היותו נוקשה וחסר הומור, אף על פי כן, הוא עבר הדפסות רבות במהלך המאה ה-19.
מורשת
לאחר שנאמר לנלר שג'רבאס קנה כרכרה עם ארבעה סוסים, ענה נלר: "אה, מיין גוט, אם הסוסים שלו לא יציירו יותר טוב ממנו, הוא לעולם לא יגיע לסוף המסע שלו."
פילוסופיה של החינוך ביוון העתיקה
רקע: חינוך ביוון העתיקה
החינוך של העם היווני הפך לנרחב ונפוץ יותר במאה החמישית לפני הספירה. בהשפעת סופיסטים, אפלטון ואיסוקרטס. בתקופה ההלניסטית, התפיסה הרווחת   ביוון העתיקה הייתה כי החינוך בגימנסיה נחשב חיוני להשתלבות  בתרבות היוונית. ביוון העתיקה התקיימו שתי צורות חינוך מרכזיות: צורת חינוך פורמלית וצורת חינוך בלתי פורמלית. הצורה פורמלית הושגה באמצעות לימוד בבית ספר ציבורי או ניתנה על ידי מורה שהועסק בשכר. צורת חינוך בלתי פורמלי כללה מורה שלימד תלמידים  ללא קבלת שכר. המרחב שבו ההתרחש החינוך הזה היה ברובו במסגרת המרחב הפרטי.מכיוון שהחינוך היה נפוץ בקרב מגזרים רבים ביוון העתיקה, יהיה נכון לקבוע כי הוא נתפס   כמרכיב חיוני ביותר באישיותו של האדם.
החינוך היווני הפורמלי היה בעיקר לגברים חופשיים. החינוך לא ניתן לעבדים. בחלק מערי המדינה נחקקו חוקים שאסרו מתן חינוך לעבדים. בספרטה כלל תוכנית הלימודים גם מוסיקה וריקוד. המקצועות הללו נחשבו בספרטה כאמצעים שנועדו לשפר את יכולת התמרון הצבאית של התלמידים. כפי שיתבאר בהמשך הערך,  מטרת החינוך  המרכזית בספרטה הייתה הפיכת  כלל הגברים הצעירים ללוחמים וחיילים.
החינוך הישן באתונה הקלאסית כלל שני חלקים עיקריים : חינוך פיזי וחינוך ואינטלקטואלי. האתונאים השתמשו בביטויים "התעמלות " ו"מוסיקה",כדי לתאר את שני סוגי החינוך הללו. החינוך גופני ביקש להקנות לתלמידים את האידיאלים הגופניים שרווחו בצבא : כוח,סיבולת,ומוכנות למלחמה. האתונאים ייחסו חשיבות מכרעת לכשירות גופנית. התלמידים הגברים התלו לעסוק בחינוך גופני כבר במהלך שלב הלימודים היסודי שלהם או מיד לאחריו. בתחילה,הם למדו חינוך גופני ממורה פרטי שכונה פאידוטריבס. לאחר מכן הם החלו להתאמן באולם התעמלות שכונה בשם גימנסיום. . האתונאים ייחסו חשיבות רבה לאימון הגופני. ניתן למנות כמה סיבות לכך.א.האימון גופני נתפס כהכרחי לשיפור המראה החיצוני.ב. החינוך הגופני נתפסב ככלי שיכול להועיל בהכנת התלמידים  למלחמה. ג.ולמרכיב שיכול לחזק את בריאות גם בגיל מבוגר יותר.
סוג חינוך השני, האינטלקטואלי, כונה בשם "מוסיקה". פירוש המילה מוסיקה היא אמנות המוזות. סוג החינוך הזה שילב בתוכו חינוך מוסיקאלי,ריקוד ,ספרות ושירה. החלק שעסק אומנויות בסוג החינוך הזה כלל למידה של נגינה על לירה,שירה במקהלה,וריקוד בלהקה. באופן נרחב יותר, החינוך מסוג זה ביקש לההנחיל לתלמידים את הערכים "יופי" ו"אצילות". זאת באמצעות הקנייה של אמות מידה והערכה כלפי הערכים הללו. כמו כן, הוא הקנה לתלמידים  אמות מידה והערכה למושגים מוסיקליים כגון הרמוניה וקצב.
התלמידים היו כותבים באמצעות סטילוס, כלי שבאמצעותו הם היו חורטים על לוח שעווה  .כאשר התלמידים התחילו  לקרוא יצירות שלמות,הם היו נדרשים לעתים קרובות לשנן  לדקלם אותם. סיפורים מיתולוגיים כמו הסיפורים שכתבו הסיודוס והומרוס זכו להערכה רבה בקרב החברה האתונאית. משום כך,שולבו סיפורים אלו לעתים קרובות בשיעורים שניתנו לתלמידים. החינוך הישן כלל תוכנית לימודים מובנית רק בכיתות היסוד, ולא מעבר לכך .ברגע שילד או תלמיד הגיע אל גיל ההתבגרות,הוא כבר לא היה חלק ממסגרת לימודים פורמלית. משום כך, חלק גדול מהחינוך מסיומו של שלב זה היה חינוך בלתי פורמלי ונשען ברובו על ניסיונו האישי של התלמיד.
המעבר להשכלה הגבוהה באתונה
רק בשנת 420 לפני הספירה, ההשכלה הגבוהה הפכה למרכיב דומיננטי באתונה. פילוסופים כמו סוקרטס, והתנועה הסופיסטית היו בין אנשי הרוח  שהניעו המעבר מהחינוך הישן  לזרם חדש של חינוך גבוה. החינוך הגבוה הרחיב את ההשכלה הפורמלית שניתנה לתלמידים באתונה. בעקבות כך, החברה האתונאית החלה לייחס חשיבות רבה ליכולת אינטלקטואלית של האדם. במקביל, החלה החברה האתונאית להעניק חשיבות פחותה ליכולות הפיזיות שטמונות באדם. השינוי גרם למחלוקת בין התומכים בחינוך הישן ,לעומת התומכים בזרם החדש של ההשכלה הגבוהה. התומכים בחינוך הישן האמינו שחינוך שיכשיר ויטפח את הצד האינטלקטואלי של התלמיד יהרוס את  התרבות האתונאית. חשש נוסף שהעלו המתנגדים הוא שסוג חינוך  כזה יוביל את אתונה לעמדת נחיתות מבחינה הצבאית. התומכים בהשכלה הגבוהה טענו מנגד, כי ההערכה הרבה לכח הפיזי, בעתיד הוא יוערך פחות מבחינת החברה. כמו כן, טענו התומכים כי בעתיד  ההסתמכות על כח צבאי באתונה תהיה פחותה. התומכים בהשכלה הגבוהה האמינו שחינוך צריך להיות כלי שמפתח את כלל הכוחות שטמונים באדם. פיתוח שכזה גם כולל פיתוח של הצד האינטלקטואלי שקיים באדם. בסופו של דבר, ידה של השכלה הגבוהה הייתה על העליונה ,ותכניה השפיעו על מבנהו של החינוך הישן. התפתחותה של ההשכלה הגבוהה שינתה את החינוך הישן הן מבחינת התכנים שנלמדו בו,והן מבחינת מבנהו הפורמאלי. ההשכלה הגבוהה התמקדה בתחומים חדשים שכללו את תחומי המתמטיקה, האסטרונומיה, הרמוניה והדיאלקטיקה. הלימוד של התחומים הללו שם דגש רב על פיתוח החשיבה הפילוסופית של התלמיד ועל הגעתו לתובנות. לימוד של תחומים אלו עודד את התלמידים לעשות שימוש בידע שעמד לרשותם על בסיס הסקת מסקנות לוגיות.
הרווחה הכלכלית היוותה מרכיב מרכזי בהשכלה הגבוהה באתונה. רק מי שמשפחתו היתה מוכנה ויכולה לשלם עבור קבלת סוג חינוך זה, היה יכול לקחת בו חלק. המורים בתוכניות הפורמליות שניתנו במסגרת ההשכלה הגבוהה היו ברובם סופיסטים. הסופיסטים גבו תשלום עבור השיעורים שנתנו. כדי להגיע למספר רב של תלמידים פרסמו הסופיסטים את עצמם. רק מי שיכול היה להרשות לעצמו לשלם את המחיר שדרשו הסופיסטים ,יכול היה להשתתף בשיעורים שנתנו. משום כך, מעמד האיכרים ,שהיה חסר באמצעים כספיים, לא לקח חלק  במערכת ההשכלה הגבוהה. עובדה זו הגבילה את האפשריות החינוכיות של מעמד זה. כמו כן, נאסר על נשים ועבדים לקבל כל סוג של חינוך. הנורמות החברתיות תבעו מן הנשים להשאר בתוך המרחב הביתי. כמו כן,האמונה הרווחת בחברה האתונאית הייתה כי לאשה יש יכולות אינטלקטואלית פחותות מהיכולותיו  של   הגבר. אלו היו הגורמים שהובילו לכך  שהנשים  ביוון העתיקה נשארו ללא כל נקודת גישה להשכלה פורמלית. עם זאת,לנשים ניתן סוג מסויים של חינוך,גם אם לא באופן פורמאלי. בגיל שבע (לערך), לימדו האמהות את הבנות כיצד לתפקד כעקרת בית. כמו כן, קיבלו הבנות מהאמהות סוג של חינוך מוסרי. הסיבה לכך שהנשים התחילו בתהליך החינוכי בגיל שבע היא מכיוון  שזהו הגיל שבו ניתן לבחין לראשונה בהבדלים בין המינים.
על עבדים נאסר בחוק לקבל כל סוג של חינוך.לאחר שיוון הפכה לחלק מהאימפריה הרומית, היוונים המשכילים שימשו כעבדים ששירתו רומאים אמידים. עבדים אלו חינכו את  בניהם של  הרומאים אמידים. חינוך זה היה אחד מן הדררכים שבו השתמרה התרבות היוונית לאחר שיוון העתיקה נכבשה על ידי
איסוקרטס
איסוקרטס היה נואם אתונאי בעל השפעה רבה. מכיוון שנולד באתונה, נחשף איסוקרטס בגיל צעיר למחנכים כמו סוקרטס וגורגיאס. עובדה זו ועזרה לו לפתח כישורי רטוריקה יוצאי דופן. במהלך התבגרותו וכחלק מחינוכו, איסוקרטס החל להתעלם מחשיבותם של האמנויות והמדעים. הוא התחיל להאמין שרטוריקה היא המרכיב החשוב ביותר בחינוכו של   האדם. לדעתו, מיומנות ברטוריקה אמורה לסייע לכל תלמיד להשיג את "הסגולה הטובה"(virtu). בנוסף ,מטרת החינוך הייתה לייצר אזרח מועיל, ולטפח את המנהיגים הפוליטיים של חברה. משום כך, הרטוריקה הפכה  להיות המרכיב המרכזי בתיאוריה החינוכית של איסוקרטס. למרות זאת, בתקופתו לא הייתה קיימת מערכת מובנית ופורמלית של השכלה גבוהה. החינוך ניתן רק על ידי הסופיסטים, שהיו נודדים ברחבי יוון העתיקה. כדי להתמודד עם המחסור במערכת פורמאלית של השכלה גבוהה, ייסד איסוקרטס את בית הספר שלו לרטוריקה שנת 393 לפני הספירה.
הסופיסטים
הרטוריקה הייתה אחד הכלים החשובים גם בעיני הסופיסטים. הסופיסטים פיתחו את תחום הרטוריקה,ושכללו אותו. הרטוריקה  הייתה  אמורה לעזור לאדם להתשלב בחיים החברתיים ולהתמודד בהצלחה עם תביעות משפטיות. שני ההוגים הסופיסטים המפורסמים ביותר הם פרוטגורס וגורגיאס. חוץ מן הרטוריקה ,הגותם של הסופיסטים ניסתה לעמוד על מערכת הגומלין שקיימת בכל חברה בין החוק (נומוס) לבין הטבע (פיזיס). במושג חוק הכוונה היא להסדרים החוקתיים, ולהנהגות חברתיות שנקבעו על ידי החברה האנושית. במושג פיזיס הכוונה היא ליצרים של האדם ,ולגורמים שונים בטבע שאינם בשליטתו. רוב הסופיסטים טענו כי החוק(הנומוס) צריך לגבור על הטבע(פיזיס). משום כך, ישנה חובה לכבד את ההסדרים המדיניים. רוב הסופיסטים טענו שלא ניתן לגזור ערכים מוסריים מן הטבע וחוקיו.