cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נשים במדע
המאה ה-21
ביוני 2015, טים האנט, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, אמר בכנס "עיתונאות ומדע" בקוריאה הדרומית כי הוא סבור שמדענים צריכים לעבוד במעבדות מופרדות על בסיס מין, משום שהוא לא רוצה "לעמוד בדרכן של נשים" ומשום שנשים במעבדה "יוצרות בעיות". בתגובה החברה המלכותית של לונדון פרסמה הצהרה רשמית לפיה: "על מנת להשיג את התוצאה המיטבית, המדע צריך לעשות שימוש ביכולת המחקר של כלל האוכלוסייה. יותר מדי אנשים מוכשרים לא מגשימים את הפוטנציאל המדעי שלהם בגלל עניינים כמו מגדר - והחברה מחויבת לסייע בתיקון המצב הזה". במקביל, מדעניות וחוקרות מרחבי העולם העלו למרשתת תמונות "סקסיות" שלהן במעבדה. כתוצאה מכך התפטר האנט ממשרתו בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
פרס נובל
פרס נובל נחשב לפרס היוקרתי ביותר עבור העשייה האנושית והמדעית בפרט. הפרס מחולק החל משנת 1901. נכון ל-2022 קיבלו את הפרס 60 נשים מבין 962 זוכים בסך הכל (6.2%) (בנוסף, זכו בפרס 27 ארגונים). מרבית הזוכות (35) זכו בפרסי נובל לשלום (18) ולספרות (17). 25 נשים זכו בפרסי נובל בתחומי המדע. אשה אחת, מארי קירי, זכתה בפרס פעמיים.
נכון ל-2022 בפרס נובל לפיזיקה זכו 222 איש, מתוכם ארבע נשים בלבד (1.8%). בפרס נובל לכימיה זכו 191 בני אדם, מתוכם רק שמונה נשים (4.1%). בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה זכו 12 נשים מתוך 225 זוכים (5.3%). פרס נובל לכלכלה מחולק רק החל משנת 1969, ובו זכו שתי נשים מתוך 92 זוכים (2.1%).
טיגרה (כדורגל)
היסטוריה
לטיגרה יריבות ספורטיבית עם שכנתה מאזור צפון בואנוס איירס רבתי, פלטנסה, המשחקת כיום בליגה השלישית בארגנטינה (מטרופוליטנה). המשחק הראשון ביניהן שוחק ב-1915, ושנה לאחר מכן התרחשו התנגשויות בין מחנות האוהדים שהולידו את ה"קלאסיקו דה לה סונה נורטה" (הקלאסיקו של אזור הצפון).
איבוגה
איבוגה (שם מדעי: Tabernanthe iboga) הוא שיח רב שנתי, הגדל ביערות הגשם הנחשב פסיכדלי, ומקורו במערב מרכז אפריקה. החומר הפעיל באיבוגה, איבוגאין, מגרה את מערכת העצבים המרכזית כאשר צורכים את הצמח במינונים קטנים, בעוד שבעת לקיחת מינונים גדולים יותר הוא יכול לגרום להזיות. באזורים באפריקה בהם הצמח גדל, יש הנוהגים ללעוס את קליפת השורש למטרות פרמקולוגיות או טקסים פולחניים. איבוגאין משמש גם לטיפול בדיכאון ובהתמכרויות לסמים ואלכוהול. איבוגאין נמצא בכמות קטנה בצמח וואקאנגה אפריקנה, שמשמש בין היתר ליצירת רעל וגם חומרים מעוררי ליבידו.
שימושים מסורתיים
עץ האיבוגה הוא חלק מרכזי בתרבות הרוחנית "בוויטי" (bwiti) הרווחת במערב-מרכז אפריקה, בעיקר בגבון, קמרון וברפובליקה של קונגו, שם משתמשים בשורשי האיבוגה עתירי האלקלואידים במספר טקסים, כמו למשל טקס מעבר משבט אחד לאחר. איבוגה נצרך במינונים גבוהים בעת עיסוק בתרבות רוחנית זו, בעוד שבעת שגרה נצרך האיבוגה במינונים קטנים יותר במהלך טקסים וריקודים שבטיים הנערכים בעיקר בלילות. אנשי תרבות זו מגדלים את צמח האיבוגה בכמויות גדולות במיוחד עבור מטרות טקסיות אלו ולמטרות ריפוי, והוא נחשב חלק אינטגרלי בשימור המסורת. אנשי ה"בוויטי" נרדפים על ידי מיסיונרים קתוליים, שמתנגדים לעיסוק הגובר בתרבות הרוחנית מסוג זה.
טענות לטיפול בהתמכרויות
תמצית איבוגה, כמו גם איבוגאין טהור, יוצרים עניין רב עקב יכולתם כביכול "לבטל" התמכרות לאלכוהול וסמי הרגעה אופיואידים. מחקרים וניסויים שנעשו הביאו להעלאת השערה שנטילה חד פעמית של הצמח יכולה לגרום להפסקה מוחלטת של תסמיני גמילה מסם אחר, ואף להפחית לזמן מסוים את התשוקה לסם (Craving), שהיא ההתמכרות הנפשית. איבוגאין מתפקד כאגוניסט לחומר בשם k-opiod, ומתחרה איתו על קישור לאותו קולטן. זו יכולה להיות הסיבה לכך שאיבוגאין גורם להפחתה של תסמיני גמילה אופיואידים. חוקרים משערים כי צמח האיבוגה ונגזרותיו מפחית דפוסי התנהגות המאפיינים צריכת סמים ואתנול בעכברים וכן בבני אדם. בארצות הברית איבוגאין מוגדר כחומר מסוכן האסור לשימוש, ואינו מאושר לשם טיפול בהתמכרות (או כל שימוש טיפולי אחר) בשל תופעות לוואי כמו הזיות ופגיעה בכלי דם, כמו גם מחסור במידע מוכח על שימוש יעיל ובטוח בבני אדם. ברוב המדינות צריכת איבוגה נעשית ללא פיקוח וללא רישיון. ישנן מרפאות עצמאיות המטפלות באיבוגאין במקסיקו, קנדה, הולנד, דרום אפריקה וניו זילנד, וכולן מתפקדות באופן שמוגדר כ"תחום אפור" מבחינה חוקית. מרפאות לא חוקיות סמויות קיימות גם בארצות הברית, למרות פיקוח המנהל לאכיפת סמים (DEA). מומחי התמכרויות מזהירים כי השימוש באיבוגאין כטיפול בתלות בסמים בתנאים לא-רפואיים, ללא השגחה של מומחים וללא ליווי פסיכולוגי מתאים, יכול להיות מסוכן ואף קטלני (בסיכוי של 1 ל-300 מקרים).קליפת איבוגה טחונה. מכיל איבוגאין.
איבוגה בפן המשפטי
איבוגה ושימושו נאסר בחוק בבלגיה, פולין, דנמרק, קרואטיה, צרפת, שוודיה ושווייץ. בארצות הברית איבוגה שייך לרשימה מסוג 1 בפקודת הסמים המסוכנים (רמת המסוכנות הגבוהה ביותר) ארגון ללא מטרות רווח בשם " Föreningen för hollistisk missbruksvård" ("ibogain.se") מנסה לשכנע את ממשלת שוודיה לחקור את מאפייני האיבוגה בכל הנוגע ל"ריפוי" התמכרויות, לאפשר הקמת מכוני טיפול באיבוגאין בשוודיה, ולאפשר בחוק את צריכתו. ייצוא איבוגה מגבון נחשב ללא חוקי מאז אישור החוק להגנת התרבות בשנת 1994.
שימור צמח האיבוגה
בעוד שקיים מעט מידע על ניצול בתי הגידול הקיימים של צמח האיבוגה, ההשפעה ההרסנית של הקציר על הצמח כמו גם צמיחתו האיטית הביאו לפגיעה קשה באוכלוסיית האיבוגה הטבעית.
טיגרה (כדורגל)
גמר הסודאמריקנה 2012
ב-12 בדצמבר 2012, טיגרה וקבוצת הכדורגל הברזילאית סאו פאולו שיחקו אחת נגד השנייה במשחק הגומלין של גמר גביע סודאמריקנה 2012 שנערך באצטדיונה של סאו פאולו, אצטדיון מורומבי שבסאו פאולו, ברזיל. המשחק הראשון של הגמר לא התקיים באצטדיון של טיגרה מכיוון שלא עמד בדרישות הטורניר (40,000 מקומות ישיבה) ולכן המשחק נערך באצטדיון הבונבוניירה שבבואנוס איירס, ארגנטינה. המשחק הראשון של הגמר הסתיים בתוצאת 0-0. בדקה ה-22 שחקנה של סאו פאולו, לוקאס מאורה הבקיע גול לטובת סאו פאולו. בדקה ה-27, סאו פאולו העלתה את התוצאה ל-2-0 לאחר גול של אוסבלדו פיליו. בדקה ה-37, אחד משחקניה של טיגרה נתן מכה עם המרפק לשחקן של סאו פאולו, לוקאס מאורה. בתום המחצית ירדו הקבוצות לחדרי ההלבשה ושחקניה של טיגרה בזמן ההפסקה ניסו לתקוף את שחקניה של סאו פאולו אך האבטחה מנעה זאת. בתום ההפסקה שחקניה של טיגרה סירבו לעלות לשחק בטענה שהם פוחדים ובכך השופט הכריז שסאו פאולו היא המנצחת של המשחק והיא זוכה בגביע.
האצטדיון של טיגרה
במשך ההיסטוריה של טיגרה היו לה 3 אצטדיונים. האצטדיון הראשון של הקבוצה היה אצטדיון לוס פראלס. לאחר שהקבוצה העפילה לליגת העל הארגנטינאית עברה לארח את כל משחקיה באצטדיון קלוב סן פרננדו (כיום אצטדיון רוגבי).
ב-1 בספטמבר 1913, המועדון השכיר אדמה ליד נהר הרקונגיסטה (בתרגום חופשי מספרדית : כיבוש מחדש) בשכונת טיגרה, במיקום שבו הקבוצה הוקמה. כשטיגרה נהייתה יותר ויותר פופולרית, המנהלים של הקבוצה רצו לעבור למקום נגיש יותר כדי לבנות את האצטדיון שם.
האצטדיון הנוכחי של הקבוצה הוא אסטאדיו חוסה דה לה ג'ובנה שנמצא בשכונת ויקטוריה שבבואנוס איירס.
נשים במדע
פרסים אחרים
נשים שזכו בפרס וולף:
פרס טיורינג במדעי המחשב:
פרס גדל במדעי המחשב:
מדליית פילדס מוענקת אחת לארבע שנים לעד ארבעה מתמטיקאים מתחת לגיל ארבעים. הוא נחשב לפרס החשוב בעולם בתחום המתמטיקה.
המדליה הלאומית למדעים - מוענקת על ידי נשיא ארצות הברית.
מערכת החינוך
מחקרים חינוכיים מראים שלמורות ולמורים בכל רמות החינוך יש ציפיות נמוכות יותר מבנות במתמטיקה ובמדעים והם מפלים לטובה בנים לעומת בנות. בתצפיות שנערכו בכיתות, מורים נטו לגלות יחס שונה כלפי בנים וכלפי בנות בכיתה: בנים זכו להקצאת זמן גדולה מבנות, ובשוני מבחינת התייחסות והערכה: ניהול שונה של דיאלוג – שימוש בביטויים רגישים וסלחניים יותר כלפי בנות ובשפה מעודדת ומדרבנת יותר כלפי בנים, שפה הכוללת הוראות לשיפור וניסיון לכוונם אל הפתרון הנכון. כמו כן, כאשר נשאלו תלמידים מצטיינים ביחס לגורמים להצלחותיהם, תשובת רוב הבנים התמקדה ביכולתם האישית ובכישרונם, ואילו הבנות זקפו את הצלחתן ל"השקעה", מבחן "קל", "מזל", "מורה טוב" - אך לא להיותן חכמות ומוכשרות. כיוון שמקצועות המתמטיקה והפיזיקה נחשבים בבתי הספר כמקצועות "קשים", בנות נרתעו מלבחור בהם.
חוקרים, שבדקו את אופי הלימוד של בנות, מצאו שהן מתפקדות טוב יותר בכיתות עם מודל נשי וייצוג רב של בנות, מצליחות כאשר יש משוב קונסטרוקטיבי, כאשר אווירת הכיתה מעודדת את כולם להביע את דעותיהם ולקבל הערכה שווה, הן מעדיפות לימוד באמצעות קבוצות דיון קטנות שבהן מובהרים הרעיונות והעקרונות על פני הרצאות דפוסי הוראה המעודדים תחרותיות ולמידה אלגוריתמית, מזיקים לבנות ומקפחים את זכותן לנצל את מלוא הפוטנציאל שלהן. התוצאה היא שבנות חוששות להגביר את המקצועות המדעיים-טכנולוגיים בשל חוסר האמונה ביכולתן להגיע להישגים ובשל שיטות הוראה שאינן מתאימות לסגנון הלמידה המועדף עליהן.
החל מהעשור האחרון של המאה ה-20, מספר גופים בארצות הברית הניעו פרויקטים שנועדו לקדם נשים במדע, בטכנולוגיה, בהנדסה ובמתמטיקה. ה-AAUW, ארגון העוסק בקידום השוויון בין המינים ובמחקר, פרסם סיכום והערכה של הפעילויות שנעשו בארצות הברית בתחום זה בשנים 1993–2001, והביא המלצות לכיווני פעולה עתידיים. אחת מהן היא למידה לא-פורמלית, למשל מרכזים לאחר שעות הלימודים בבית-הספר, מחנות קיץ, מוזיאון מדע ומרכזים קהילתיים. בפעילויות שנעשו נכללו סדנאות בטבע לבנות, עבודת מעבדה, תכנון פרויקטים, הרצאות וסרטים. פעילויות הלמידה הלא-פורמליות נועדו על-פי רוב לחזק את הביטחון של המשתתפים בפעילויות מדעיות יותר משהן נועדו לשפר את ההבנה האקדמית בנושאים שנדונו.
בישראל, מתחילת המאה ה-21, מוקדשת תשומת-לב להעדפה מתקנת בתחום מתן הזדמנויות ויצירת סביבה לימודית מותאמת לבנות. לפי חוזר מנכ"ל משרד החינוך (דצמבר 2002) בנושא שוויון מגדרי במערכת החינוך, יש ליצור אקלים חינוכי שיבטיח נגישות שווה לבנות ולבנים בהתאם לכישוריהם ולא בהתאם לתפיסות סטריאוטיפיות. לפיכך, יש להתאים את דרכי ההוראה, הלמידה וההערכה לסגנונות הלמידה, הצרכים ותחומי העניין של בנים ובנות. החוזר מדגיש את החשיבות שיש להקצאת שעות ולחלוקת משאבים על מנת לעודד בנות ללמוד מקצועות מדעיים וטכנולוגיים.
אקדמיה
על פי מרכז המחקר והמידע של הכנסת במהלך השנים חל גידול ניכר בשיעור הנשים הלומדות בכלל התארים –ומאז שנת 1999 נשים מהוות יותר מ-50% מכלל התלמידים. עם זאת, ייצוגן של נשים בסגל האקדמי הבכיר עמד בשנת 2009 על כ-26%.
יוזמות
בממשל: בשנת 2000 הוקמה המועצה לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה במטרה "להגדיל השתתפות נשים בתחומי מדע וטכנולוגיה ולשפר את מעמדן... בחינוך ובאקדמיה: רישום לפקולטות הנדסיות (ומדעיות), פוסט דוקטורט, מעבר מסגל זוטר לסגל בכיר; בתעשייה: איוש: תפקיד מקצועי טכנולוגי - מדעי, קידום: הזדמנויות שוות, שכר שווה לגברים."
באקדמיה: חברת לוריאל ואונסק"ו הקימו ב-1998 תוכנית פרסים ומלגות "למען נשים במדע" (L'ORÉAL-UNESCO For Women In Science). שותפות זו "נועדה להכיר בתרומתן של מדעניות בולטות לקדמה המדעית ולעודד את שיתופן של נשים במחקר המדעי". במסגרת זו מוענקים בישראל החל מ-2009 מלגות למדעניות מבטיחות.
בשנת 2007 הקים מכון ויצמן תוכנית לקידום נשים במדע. התוכנית מיועדת "לסייע למדעניות צעירות להתגבר על צוואר הבקבוק העיקרי, בו נחסם מסלול ההכשרה המקצועית של הנשים – היציאה לתקופת מחקר בחו"ל". מטרת המענקים היא להקל על נשים נשואות ואמהות לילדים קטנים לממן את השהות בחו"ל במשך שתי שנות השתלמות.
בתעשייה: בשנת 1994 הוקם "פורום מנהלות בתעשייה" במטרה לקדם נשים לתפקידי ניהול בתעשייה.
במערכת החינוך: בשנת 2011 הוקמה תוכנית מובילות לטכניון בחסות עיריית חיפה בשיתוף פעולה עם הטכניון, אשר מטרתה קידום תלמידות ללימודי מדעים וטכנולוגיה ובהמשך שילובן במקצועות ההייטק וההנדסה. התוכנית מפעילה תלמידות בשני בתי ספר תיכוניים בחיפה. התוכנית הוקמה על ידי יושבת ראש ויצו בחיפה, ניצה סובוביץ וד"ר אסיה לויטה מהמחלקה להוראת הטכנולוגיה והמדעים בטכניון. התוכנית היא שש-שנתית, מיועדת לתלמידות נבחרות בעלות פוטנציאל ללמוד מקצועות הנדסיים בטכניון ופועלת בתשע"ד בשני בתי ספר עירוניים בחיפה. הבנות המשתתפות בתוכנית מאופיינות בהרכב חברתי מגוון – דתיות וחילוניות, ותיקות ועולות חדשות. גישת התוכנית מתייחסת לדימוי האישי והחברתי של הבנות שנסמכת על חיבור הדוק בין כל גורמי הקהילה השותפים בה. מובילי התוכנית מגדירים את החיבור כמבוסס על הקשר בין הערכים "תלמידות-אקדמיה-תעשייה-הייטק חיפאי".
פרסים
פרס ישראל הוא הפרס היוקרתי ביותר שמעניקה מדינת ישראל במגוון רחב של תחומים. הענקת הפרס נערכת מדי שנה במוצאי יום העצמאות בירושלים בטקס ממלכתי בהשתתפות ראשי המדינה. הענקת הפרס החלה בשנת 1953.
פרס א.מ.ת (אמנות-מדע-תרבות) מוענק מדי שנה מאז שנת 2002. הפרס ניתן בחסות ראש ממשלת ישראל בחמישה תחומים: תרבות ואמנות, מדעים מדויקים, מדעי החיים, מדעי הרוח, ומדעי החברה. בפרס בתחום המדעים המדויקים ומדעי החיים, זכו עד היום (2016):
פרס רוטשילד מוענק מאז שנת 1959 מדי שנתיים. הפרס מחולק בתשע דיסציפלינות: הנדסה, חקלאות, מדעי החברה, מדעי החיים, מדעי היהדות, מדעי הכימיה, מדעי הפיזיקה, מדעי הרוח ומתמטיקה. הפרסים מוענקים אחת לשנתיים אך התחומים מחולקים לשתי קבוצות, כך שכל תחום חוזר על עצמו פעם בארבע שנים, עבור עבודת מחקר מקורית ויוצאת דופן. בפרס בתחומי המדעים זכו:
פרס לנדאו מוענק החל משנת 2000. הפרס למדעים ולמחקר "נועד לציין לשבח את המחקר המדעי ואת החוקרים הישראלים, שהגיעו להישגים בתחומם, ואשר תרמו בכך תרומה רבת ערך לקידום המדע והמחקר".
פרס ארדש ניתן לחוקרים צעירים במתמטיקה החל משנת 1977.
פרס פרל מייסטר גרינגרד
על רקע אפליית הנשים במדע, ב-2004 יצר פול גרינגרד, נוירוביולוג יהודי-אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2000, את פרס פרל מייסטר גרינגרד (Pearl Meister Greengard Prize). זהו פרס המחולק מדי שנה החל מ-2004, על ידי אוניברסיטת רוקפלר בניו יורק, למדענית או מדעניות הבולטות בעולם, במחקר ביולוגי-רפואי. סכום הפרס עומד כיום על 100,000 דולר והמימון לו בא, מכספי זכייתו של גרינגרד בפרס נובל.
דוד קונפורטי
רבי דוד קונפורטי (שע"ח, 1618/1619, סלוניקי - סביבות ת"נ, 1690, קהיר) היה רב, פוסק וכרוניקאי. התפרסם בזכות ספרו הביבליוגרפי 'קורא הדורות'.
תולדות חייו
דוד קונפורטי נולד בסלוניקי, צאצא למשפחת רבנים ותלמידי חכמים. את צעדיו הראשונים בלימוד תורה עשה בהדרכת מוריו הרבנים: רבי יהודה גיראסי, רבי ישראל זבי ורבי ברוך אנגל.
מוריו ורבותיו המובהקים היו רבי מרדכי קלעי ורבי דניאל איסטרושא, גם הם בני העיר סלוניקי. מאוחר יותר למד קבלה אצל רבי יפת המצרי ופילוסופיה ובמיוחד ספר אצל רבי לוי פסריאל. כמו כן למד אצל רבי שלמה אלגזי בישיבתו בסמירנה שבטורקיה, ואצל רבי יוסף איסקפה.
נשא לאישה את נכדתו של רבי מנחם די לונזאנו, בת בנו אדוניקם.
רבי דוד קונפורטי ערך מסע לארץ ישראל בשנת 1644. במסע זה התעכב כשנה בקהיר שם למד בבית מדרשו של רבי אברהם אסכנדרי. כמו כן, עבר בעזה אצל המשורר רבי ישראל נג'ארה.
נפטר בחודש כסלו בשנת ת"נ, 1690 (או סביב 1685).
ספר קורא הדורות
כאמור לעיל ספרו המפורסם ביותר שהגיע לידנו הוא החיבור הביבליוגרפי 'קורא הדורות'. הספר בנוי משלושה חלקים, שני החלקים הראשונים הם קצרים יותר מהחלק השלישי ועוסקים ברבנים מהתקופות שקדמו לגירוש ספרד. החלק השלישי עוסק ברבנים בולטים בתקופה שלאחר גרוש ספרד ומחולק לפי אחד עשר דורות שונים של רבנים. את הספר חיבר, ככל הנראה, בשנת 1683 בזמן שהותו במצרים, אך יש הגורסים שהספר חובר דווקא בארץ ישראל.
בכתיבת הספר הסתמך רבי דוד קונפורטי על חיבורים ביבליוגרפיים יהודיים שקדמו לו כגון: ספר הקבלה שכתב הראב"ד, ספר היוחסין שכתב רבי אברהם זכות וספר נוסף בשם "שלשלת הקבלה" שחבר רבי גדליה אבן יחיא. כמו כן התבסס בספרו על ספרי שו"ת וכן שאלות ותשובות שבכתבי יד.
ייתכן שהשם 'קורא הדורות' ניתן לספר על ידי רבי דוד אשכנזי הירושלמי, אשר הביא את כתב היד ממצרים לאירופה. הספר הובא לראשונה לדפוס בשנת 1746 בוונציה, אך המהדורה הייתה משובשת ומלאת טעויות.
בשנת 1846 נערך הספר מחדש והובא לדפוס על ידי דוד קסל בברלין, בהוצאת חברת 'מקיצי נרדמים'. דוד קסל הוא זה שהעלה את ההערכה שהספר חובר בשנת 1683.
תכנון ערים ואזורים
תכנון ערים ואזורים הוא תחום ידע, מדע ומחקר, לימוד ועיון העוסק בתיעוד, פיתוח עירוני ואזורי, תכנון פיזי, חברתי וכלכלי של ערים, גושי ערים, שכונות, או של מועצות אזוריות המתייחסת אל אזור מסוים של יישובים חקלאיים כגון: כפרים, מושבים, קיבוצים או מושבות.
על אף שנדמה שישנה חפיפה בין תכנון ערים למקצועות אחרים כגון: אדריכלות, אדריכלות נוף, עירוניות נוף, ועיצוב עירוני, לא כך הדבר, שכן במקצועות אלו עוסקים ביתר פירוט ובקנה מידה קטן יותר של פיתוח ואילו תכנון אזורי עוסק בסביבה רחבה יותר וברמה פחות מפורטת.
היווני היפודמוס נחשב לאבי התכנון העירוני, בשל התכנון של מילטוס, אם כי דוגמאות לערים מתוכננות קיימות בכל העת העתיקה. המוסלמים נחשבים למקור הרעיון של הקצאת תפקידים שונים לאזורים שונים, אם כי השימוש המערבי בכך מגיע בעיקר מהרעיונות של ה"קונגרס הבינלאומי לאדריכלות מודרנית".
מבחינה היסטורית, מקורו של התכנון העירוני באדריכלות ובהנדסה האזרחית, והוא משתמש בגישה רציונלית ביותר לפתרון בעיות עירוניות על ידי תכנון פיזי. אולם, מספר רעיונות של מבקרים של התכנון העירוני המודרניסטי שצברו תנופה בשנות ה-60 (לדוגמה, אלה של ג'יין ג'ייקובס) עזרו להרחיב את התחום של התכנון העירוני לכלול גם תכנון פיתוח כלכלי, תכנון קהילתי חברתי ותכנון סביבתי.
היסטוריה
תרבות עמק האינדוס בתת היבשת ההודית נחשבת כתרבות הראשונה שפיתחה את התכנון העירוני. עד ל-2600 לפנה"ס כמה יישובים קדם-האראפיים גדלו לערים בעלי אוכלוסייה של אלפי אנשים שלא עסקו בעיקר בחקלאות, ויצרו תרבות מאוחדת שעלייתה הפתאומית הייתה תוצאה של מאמץ מתוכנן. נראה כי היה ארגון מחדש של חלק מהיישובים על מנת להתאימם לתוכנית מפותחת היטב. מסיבה זו, תרבות עמק האינדוס נחשבת כראשונה שפיתחה את התכנון העירוני.
במאה הרביעית והשלישית לפנה"ס, הופצה התרבות ההליניסטית בשטחים שכבש אלכסנדר מוקדון. במסגרת הפצת התרבות הוקמו ערים הלניסטיות אשר התאפיינו בתכנון היפודאמי. התכנון ההיפודאמי קבע רשת רחובות רוחביים ואורכיים שיצרו משבצות המכונות אינסולות. תכנון עירוני זה שיקף את החשיבה הרציונלית של התקופה וקבע מערכת מאוד רציונלית שכאילו שיטחה את הקרקע ובנתה עליה עיר מתוכננת היטב. התכנון ההיפודאמי היה למעשה התכנון שבעקבותיו תוכננו גם אלפיים שנה מאוחר יותר ערים רבות ביבשת אמריקה.
הרומאים השתמשו בתוכנית קבועה עבור תכנון הערים שלהם, שפותחה ליעילות צבאית ואזרחית מקסימלית. תכנון זה התחיל בשני רחובות ראשיים הניצבים אחד לשני ומפגשם הוא המרכז הרשמי של העיר. הציר האורכי שעבר מצפון לדרום נקרא "קארדו" והציר הרוחבי ממזרח למערב נקרא "דקומנוס". רוב השירותים העירוניים סבבו את מרכז העיר המוקף ברשת מרובעת צפופה של רחובות, וסביבן חומה להגנה. על מנת להפחית את זמן התנועה ברחובות, שני רחובות אלכסוניים חוצים את רשת הרחובות המרובעת מפינה לפינה, דרך הרחבה המרכזית. נהר בדרך כלל חוצה את העיר, מספק מים ותחבורה ומסלק ביוב, אפילו בזמן מצור. ערים אירופאיות רבות עדיין משמרות את התבנית הזו, לדוגמה בטורינו. גם בעיר העתיקה של ירושלים השתמר במידה חלקית תכנון זה מהתקופה הרומית והרחוב הראשי עדיין נקרא "הקארדו".
בתכנון העירוני בתרבות המוסלמית היבט חשוב למושג "חרם" (אזור שאסור לחלל). אזורים כאלו היו מנזרים, או מקומות בהם מפלגות יריבות יכלו לישב חילוקי דעות בשלום. בדרך כלל היו אלו עיירות שנבנו ליד הנהר אשר סיפק מים לשתייה לשימושים ביתיים (במעלה הזרם) ונשאו משם פסולת וביוב (במורד הזרם, בדרך כלל מתחת לאדמה, שלא כמו ברוב הערים באירופה בימי הביניים). המוסלמים טוענים שהם הגו את הרעיון של כושר נשיאה, ולפעמים הגבילו את מספר המשפחות בכל העיר. בדרך כלל היה החרם ממוקם על מנת להבטיח גישה לפארקים ולטבע (אשר קיבלו שם אחר, חימה) כדי להגביל התפשטות עירונית, ולהגן על מעברי מים, אגני ניקוז ונאות מדבר. מבחינה זו, הכללים מזכירים חוקי תכנון מודרניים מבחינת מטרותיהם.
במהלך שתי המאות האחרונות בעולם המערבי (מערב אירופה, צפון אמריקה, יפן ואוסטרלאסיה) תכנון ואדריכלות עברו שלבים שונים של קונצנזוס רחב. בתחילה הייתה העיר המתועשת של המאה ה-19, שם השליטה בבניינים הייתה בעיקר בידי עסקים והאליטה העשירה. בערך עם תחילת המאה ה-20 החלה תנועה שמטרתה לספק סביבה בריאה יותר לאנשים, ובעיקר לעובדי תעשייה. פותחו הרעיונות של ערי גנים והעיר היפה ונבנו כמה ערים לדוגמה, כמו וולוון גארדן סיטי באנגליה. אולם, אלה היו בדרך כלל קטנות יחסית ולא היו בהן תושבים רבים. רק בשנות ה-20 של המאה ה-20 החלה לעלות תנועת המודרניזם. עיר מודרניסטית הייתה אמורה להיות סוג של אוטופיה ישימה ויעילה. היו תוכניות לבנייה מחדש בקנה מידה גדול של ערים, כמו פריז, אם כי לא קרה דבר בקנה מידה גדול עד להרס שנגרם בעקבות מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן, נבנו כמה מבנים וקהילות מודרניסטיים. אולם הם נבנו בזול והיו ידועים בבעיות החברתיות שלהם.
המודרניזם הסתיים בשנות ה-70 כשהפסיקו לבנות מגדלים אחידים וזולים בארצות רבות, כמו בריטניה וצרפת. מאז רבים מהם נהרסו ובמקום נבנו בניינים מסוגים אחרים. במקום לעשות הכול מושלם ואחיד, התכנון כיום מתמקד באינדיבידואליזם ובגיוון של החברה והכלכלה. זוהי התקופה הפוסט-מודרנית.
לאחרונה הועלה נושא של תכנון ערים רב-תרבותיות, התמודדות ערים עם קליטת מהגרים, תאוריות של תכנון בעזרת דיאלוג בין קבוצות אתניות שונות ובדרכים חדשות של חשיבה על תכנון עירוני לאור אופיין המשתנה של ערים בעידן הגלובלי. סוגיות אלו מנותחות בעבודות של ליאוני סנדרקוק.
תכנון ואסתטיקה
בארצות מפותחות התעוררה תגובת-נגד לכמות גדולה מדי של גורמים מלאכותיים בסביבה - כמו שלטים, גדרות זמניות, וכדומה. נושאים אחרים שיש עליהם מחלוקת חריפה בין מתכננים עירוניים הם המתח בין גידול פריפריאלי, גידול בצפיפות הדיור ותכנון יישובים חדשים. יש גם דיונים רבים לגבי היתרון של ערבוב ייעודים שונים של הקרקע, כנגד היתרונות של הבדלה בין קרקע בעלת ייעודים שונים.
תכנון עירוני מוצלח מתחשב באופי של "בית" ו"תחושת מקום", זהות מקומית, כבוד למורשת הטבעית, האמנותית וההיסטורית, הבנה של הנוף העירוני, הולכי רגל וסוגי תחבורה אחרים, סיכונים טבעיים כמו אזורי שיטפון ועוד.
יש שאומרים שהפיאצה (רחבה) הימי ביניימית והארקדה (שורת עמודים בחזית המבנה הפונה לרחוב) הן בין האלמנטים המוצלחים ביותר של תכנון עירוני, כפי שרואים בערים איטלקיות כמו סיינה ובולוניה.
ישנן ערים שתוכננו מתחילתן, ואם כי התוצאות אינן תמיד כמו שתוכננו, לרוב נותרות עדויות לתכנון הראשוני. כמה מהערים המתוכננות המוצלחות ביותר מורכבות מתאים שכוללים אזורי פארק, מסחר ודיור, כשהתא חוזר פעמים רבות. לרוב התאים מובדלים על ידי רחובות. בדרך כלל, לכל תא יש מבנים מיוחדים וגינון מיוחד בפארק, ושערים מיוחדים או מסמני גבול בקצה. האזורים המסחריים נעשים מגוונים באופן טבעי. הבדלים אלה עוזרים לנטוע תחושה של מקום, כאשר הדמיון בין התאים גורמים לכך שכל מקום בעיר מוכר במידת מה.
תכנון ובטיחות
ערים רבות נבנות במקומות שנתונים לשיטפונות, גלי סערה, מזג אוויר יוצא דופן או מלחמה. אם ניתן להגביל סכנות אלה לאזורים מסוימים (כמו אזורים המועדים לשיטפון), אפשר לעשות מהם אזורי פארק או חגורות ירוקות, דבר שמביא תוצאות יפות לעיתים. שיטה מעשית נוספת היא לבנות את העיר על פסגות ההרים, ואת הפארקים בעמקים.
ניתן להפחית את הפגיעה של מזג אוויר קיצוני, שיטפון, מלחמה או מצבי חירום אחרים על ידי דרכי הימלטות בטוחות ומרכזי חירום. אלה אינם יקרים במיוחד, ורבים רואים בהם אמצעי ביטחון הכרחי לכל אזור עירוני.
ישנן שיטות תכנון שעשויות לעזור לקבוצות אליטה לשלוט על האזרחים הרגילים. מצב זה היה קיים לדוגמה ברומא, שם הפשיסטים יצרו פרוורים חדשים רבים על מנת לרכז את הפושעים והמעמדות הנמוכים בריחוק מהעיר האלגנטית.
בשנים האחרונות, מצופה מהמתכננים שימקסמו את הנגישות לאזור לאנשים עם יכולות ומוגבלויות שונות, לצפות מראש אזורים של פשע ולנסות למנוע אותו כבר בשלב התכנון, ולהשתמש באזורים אסורים לכניסת כלי רכב, על מנת להקל על החיים העירוניים.
תכנון עירוני מנסה לשלוט על פשיעה על ידי מבנים שתוכננו בעזרת תאוריות כמו סוציאל-אדריכלות או דטרמיניזם סביבתי. תאוריות אלה טוענות שהסביבה העירונית יכולות להשפיע על הנאמנות של אינבידואל לחוקים חברתיים. התאוריות טוענות שלחץ פסיכולוגי מתפתח באזורים צפופים יותר ופחות יפים. מתח זה גורם לחלק מהפשעים ולשימוש מסוים בסמים. התרופה היא מרחב אישי גדול יותר ועיצוב ותכנון טובים ויפים יותר, במקום פונקציונליזם.
תאוריות חברתיות אחרות מצביעות על כך שבאנגליה וברוב הארצות מאז המאה ה-18, השינוי של חברות מחקלאיות לתעשייתיות גרמו לקושי בהתאקלמות לחיים עירוניים. תאוריות אלה מדגישות את העובדה שלעיתים מדיניות התכנון מתעלמות ממתחים אישיים, ומכריחים אנשים לחיות יחד בצורות לא נוחות. לפיכך, אנשים רבים אינם מרגישים "בבית" גם כשהם בבית.
תכנון ותחבורה
קיים קשר ישיר וברור בין הצפיפות של הסביבה העירונית לבין כמות התחבורה באותה הסביבה. תחבורה באיכות גבוהה מביאה לעיתים קרובות לפיתוח. פיתוח מעבר לצפיפות מסוימת עשוי להביא לצפיפות יתר בתחבורה.
תכנון טוב מנסה לכוון את הצפיפות הגבוהה של עבודה או מגורים ליד תחבורה ברמה גבוהה. לדוגמה, יש ערים שמאפשרות מסחר ובניינים רבי-קומות רק מהלך רחוב אחד מתחנות רכבת או כבישים רחבים, ואת המבנים הקטנים יותר והפארקים שמים במקומות מרוחקים יותר.
הצפיפות בדרך כלל נמדדת כשטח הרצפה של בניינים חלקי שטח הקרקע, או, במקרה של דיור, על ידי מספר יחידות הדיור חלקי שטח הקרקע. יחס של 1.5 הוא נמוך מאוד, ויחס של 5 הוא גבוה מאוד. ברוב האזורים שמחוץ לעיר היחס הוא מתחת לשתיים, ואילו ברוב מרכזי הערים היחס הוא לפחות 5. בניינים של ארבע או חמש קומות לרוב מגיעים לצפיפות של 3 בערך, וגורדי שחקים - ל-30 או יותר. צפיפות גבוהה רווחית מאוד ליזמים ולקבלנים. הרשויות העירוניות מנסות לעודד צפיפויות נמוכות על מנת להוריד את מחירי התשתית, אם כי צפיפות נמוכה מדי אינה מאפשרת מספיק אוכלוסייה בשביל התשתית הזו. בבריטניה נעשה בשנים האחרונות ניסיון מרוכז להעלות את צפיפות המגורים על מנת להגיע לפיתוח רב יותר. העלאה של הצפיפות גם מגדילה את היעילות של תחבורה, של חימום אזורי ושל שירותי-קהילה אחרים (בתי ספר, מרכזי בריאות וכדומה). אולם מבקרים של גישה זו קוראים לה "דחיסת ערים" וטוענים שהיא מורידה את רמת החיים ואינה מאפשרת למתגוררים בעיר את החלום הפרוורי של בית עם גינה ועם שטח חניה קרוב.
בצפיפות של עד 1.5 רכב פרטי הוא אמצעי תחבורה יעיל גם עם כבישים בסיסיים יחסית. רעיונות חדשניים כמו נתיבי תחבורה מיוחדים או נתיבים לשעת שיא יכולים להעלות את שיעור היעילות הזה אף ל-2.5.
בצפיפות של מעל ל-5, רכבות הן אמצעי יעיל. אזורים אלה בדרך כלל התפתחו כתגובה לרכבות באמצע המאה ה-19, ולרוב התושבים של אזורים אלה הסתמכו מלכתחילה על הרכבת כאמצעי תחבורה.
בעיה נפוצה היא כשישנו מרווח של צפיפות מגורים בין 2 ל-5 שיוצר פקקי תנועה כבדים, אך שהצפיפות בשטח זה נמוכה מדי על מנת שרכבת או רכבת קלה תהיה יעילה באזור. הפתרון הרגיל הוא אוטובוסים, אך אלה ומערכות רכבת קלה לעיתים נכשלים כאשר יש גישה רחבה לרכב פרטי, ולפעמים רק 1% מהאוכלוסייה משתמשת בהם. יש תאורטיקנים הטוענים שהצורה היחידה למשוך אנשים מהרכב הפרטי היא על ידי מערכות הסעה פרטיות מהירות, אך רעיון זה עדיין לא יושם באף מקום בעולם. טענה רווחת היא שהגדלת שטח הכבישים אף פעם לא תפתור את הבעיה, מכיוון שהגדלת הביקוש תגדיל את ההיצע והנוחות הנגרמת תגדיל את הביקוש לרכב פרטי, דבר שישיב את רמת הצפיפות בכביש לרמה הגבוהה הקודמת.
תכנון ופרבור
בארצות מסוימות הירידה בשביעות רצון מהסביבה העירונית הביאה להגירה מתמשכת אל ערים קטנות יותר או לאזורים כפריים. תהליך הפרבור התרחש בעיקר בארצות הברית במחצית השנייה של המאה ה-20. תהליך הפרבור התקיים גם סביב ערים רבות באירופה וגם בישראל.
בשנות ה-70 וה-80 התוודעו מתכנני הערים לבעיות הרבות שגרם הפרבור. מתוך שאיפה ליצור איכות חיים טובים יותר קרו תהליכים שפגעו בעיר ובאיכות הסביבה. הפרבור גרם לתופעת היוממות, להידרדרות חברתית של מרכזי הערים, להגדלת פערים חברתיים ולפגיעה משמעותית באיכות הסביבה.
כיום, התכנון העירוני שואף לחזק חזרה את מרכזי הערים ולמנוע בנייה בצפיפות נמוכה בשולי העיר ובשטחים פתוחים.
תכנון והסביבה
תחום התכנון הסביבתי הוא התחום המגשר בין תכנון העיר והאזור להשפעות הסביבתיות. מתכננים סביבתיים עוסקים בהשלכות סביבתיות של תוכניות בינוי ותשתיות ומפיקים ידע המגשר בין שני עולמות תוכן אלה.
אחד המסמכים החשובים בתכנון ערים הוא תסקיר השפעה על הסביבה, הנערך על פי חשיבות והיקף התכנית ועוסק באינטגרציה תכנונית-סביבתית באשר לממדי ההשפעה השונים של התכנית. דו"ח כזה מכיל לדוגמה פרטים כגון מידדי רעש וחריגות צפויות; פליטות מזהמים; השפעות על המערכות הטבעיות בשטחי התוכניות ותחומים נוספים. מוטיב בסיסי בדו"ח זה הוא מידת השילוב הבין-תחומי ולכן המורכבות הרבה של התכנון הסביבתי.
הארקולוגיה שואפת לאחד את תחומי האקולוגיה והאדריכלות, במיוחד אדריכלות נוף, על מנת לאפשר סביבה הרמונית לכל היצורים החיים. בקנה מידה קטן יותר, תאוריית האקו-כפר המדגישה את הגודל המסורתי של 100–140 איש לקהילה, נעשתה פופולרית.
ברוב המודלים העירוניים או הכפריים המתקדמים, ההקשר המקומי חשוב ביותר. ברבים, לגינון יש מקום מרכזי לא רק כחלק מהחקלאות אלא בחיים היומיומיים של האזרחים.
תכנון ערים ואזורים במקורות היהודיים
במקורות היהודיים בדרך כלל רוב הערים היו קשורות אל האדמה ואל השטח הטבעי בו היא נמצאת והייתה בנויה בעיקר בצורה חקלאית ועל חשיבות התכנון למען מתן צדקה וגם למען הנזקקים למזון וקורת גג תוך כדי הקפדה על תכנון הבתים והדירות לפי חוקי התורה וההלכה עם דגש על מרחבים פנויים ועל שטחים פתוחים.
שכונות מגורים
לפי חוקי ההלכה בתים או דירות יהודיות אינם צריכות לפנות עם הכניסה או החזית אחת מול השנייה כנהוג על פי סידור האוהלים של שבטי ישראל סביב המשכן.
שטחים פתוחים וריאות ירוקות וריאות ירוקות
לפי התורה יש להשאיר "רצועות ירוקות ושטחים פתוחים" גם כדי לתת נחלה אל בני שבט לוי, גר, יתום ו-אלמנה,
מסחר ותעשייה
הגמרא הוסיפה ופרשה על: "הרחקת גורמי תעשייה ומזהמים אחרים מן העיר"
ניז'נברטובסק
החל משנות השישים - עידן הפיתוח האקטיבי של פיקדונות במערב סיביר - יישוב קטן החל להתפתח באופן דינמי וכעת הפך לעיר מודרנית ונוחה לחיים.
ניז'נברטובסק היא אחת הערים האזוריות הרוסיות הבודדות שעולה על המרכז האדמנסטרטיבי של המחוז (חנטי-מנסיסק), הן מבחינת גודל האוכלוסייה והן מבחינת הפיתוח הכלכלי.
המרכז הקליני המוסקבאי למחלות זיהומיות
המרכז הקליני המוסקבאי למחלות זיהומיות "וורונובסקויה" (ברוסית: Московский клинический центр инфекционных болезней «Вороновское»; שם הפרויקט "בית חולים למחלות זיהומיות ביישוב וורונובו במוסקבה") הוא בית חולים למחלות זיהומיות אוטונומיות בסמוך לכפר גולוחוואסטובו, ביישוב וורונובו שבמוסקבה. המרכז מהווה חלק מבית החולים הקליני על שם דמיחוב של מחלקת הבריאות בעיריית מוסקבה, ГКБ имени В. П. Демихова ДЗМ) . מתחם בית החולים מיועד ל-800 מיטות (עם אפשרות הרחבה ל-900 מיטות ולהפוך כל מיטה למיטת החייאה תוך 24 שעות) , מחצית המיטות הן מיטות החייאה . בנייתו נעשתה בזמן שיא בעת התפרצות מגפת הקורונה ברוסיה.
בנייה
בהתאם לצו של ראש עיריית מוסקבה, סרגיי סוביאנין, מיום 5 במרץ 2020 "אודות כניסת מצב כוננות גבוהה", ניתנה הוראה לבחון בניית בית חולים מודרני חדש לטיפול בחולים עם COVID-19.
ג'ון קר (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
איבר אלגברי
במתמטיקה, אלגבריות היא תכונה המתייחסת לאיברים בשדה K מעל תת-שדה F, ובאופן כללי יותר לכל איבר של אלגברה (אסוציאטיבית או לכל הפחות בעלת חזקה אסוציאטיבית) A המוגדרת מעל חוג קומוטטיבי C. איבר המקיים תכונה זו נקרא איבר אלגברי, ואיבר שאינו מקיים אותה הוא טרנסצנדנטי. אלגברה (מעל שדה) שכל איבריה אלגבריים נקראת אלגברה אלגברית.
ההגדרה מכלילה את ההגדרה המקובלת למספר אלגברי, באופן שמספרים אלגבריים הם האיברים האלגבריים של שדה המספרים המרוכבים מעל שדה המספרים הרציונליים. מושג דומה, ועדין יותר, הוא זה של איבר שלם - כל איבר שלם הוא אלגברי, אבל לא להפך. אם C הוא שדה, שני המושגים מתלכדים. המושגים מוגדרים כך: איבר a של אלגברה A מעל חוג קומוטטיבי C הוא אלגברי (מעל C) אם הוא מאפס פולינום שכל מקדמיו שייכים ל-C. איבר המאפס פולינום מתוקן הוא איבר שלם.
באלגברה מממד סופי, כמו למשל אלגברת מטריצות מעל שדה, כל איבר הוא אלגברי. אלגבריות בהרחבת שדות קשורה קשר הדוק לממד. אם K/F היא הרחבה כזו, אז \ a\in K הוא אלגברי אם ורק אם השדה \ F[a] הנוצר על ידי a מעל F הוא בעל ממד סופי. באלגברה כללית A, איבר a הוא שלם אם ורק אם \ C[a] נוצר סופית כמודול מעל C. מזה נובעת תכונה חשובה: אם a מאפס פולינום שכל מקדמיו שלמים, אז הוא שלם בעצמו. מכאן נובע שאוסף כל האיברים של A שהם שלמים מעל C הוא תת-אלגברה (הנקראת הסגור השלם של C בתוך A). אם כל איבר של A שלם מעל C, אז A הוא הרחבה שלמה של C.
אאוצרתריום
אאוצרתריום (שם מדעי: Euceratherium) הוא סוג נכחד של יונק מקבוצת היעלים שבמשפחת הפריים אשר חי בתקופת הפליסטוקן ונכחד בסוף התקופה. במראהו הוא הזכיר את כבש המושק המודרני, הגדול שביעלים המודרניים, אך הוא היה גדול ממנו בהרבה. המאובנים שלו נמצאו באמריקה הצפונית מצפון קליפורניה עד מקסיקו ומזרחה עד לאילינוי. הוא תואר רשמית ב-1904.
האאוצרתריום היה גדול כמעט כמו ביזון אמריקאי מודרני והגיע למשקל 607.5 קילוגרם. הוא חי באמריקה הרבה לפני שהביזון היגר אליה דרך ברינגיה בעידן הקרח האחרון. כבש-שור זה היה חסון ושרירי וניזון כנראה משיחים ועצים צעירים ולא מעשבים. קרניו התעקלו קדימה למטה ואז קדימה.
הוא נכחד סביב עידן הקרח לפני 11,500 שנה מהיום. אולי הוא ניצוד בידי ראשוני האנשים או שלא הצליח להסתגל לאקלים הקשה או לתחרות מצד פולשים מהמזרח.
ברהם צאלח
ברהם צאלח (בערבית: برهم صالح, בכורדית: بەرھەم ساڵح; נולד ב-12 ביולי 1960) הוא פוליטיקאי כורדי-עיראקי בולט, שכיהן כנשיא עיראק השמיני בין 2 באוקטובר 2018 ל-17 באוקטובר 2022. כיהן גם כראש ממשלת כורדיסטן העיראקית.
ביוגרפיה
ברהם צאלח נולד ב-12 ביולי 1960 בסולימאניה שבכורדיסטן העיראקית. בגיל 16 הצטרף לתנועה הלאומית הכורדית. הוא נעצר פעמיים למשך 43 יום בשנת 1979 בשל פעילותו הפוליטית. לאחר שחרורו סיים את בית הספר התיכון ועזב את עיראק לממלכה המאוחדת כדי לברוח מרדיפות מתמשכות. בשנת 1983 צאלח סיים את לימודיו באוניברסיטת קארדיף וקיבל תואר ראשון בהנדסה אזרחית ובניה. הוא המשיך ללמוד ובשנת 1987 סיים את לימודי הדוקטורט בסטטיסטיקה ויישומי הנדסת מחשב באוניברסיטת ליברפול.
צאלח נבחר להנהגת האיחוד הפטריוטי הכורדי לאחר מלחמת המפרץ וייצג את המפלגה בארצות הברית. לאחר נפילת המשטר של סדאם חוסיין בשנת 2004 התמנה צאלח לכהן כסגן ראש ממשלת עיראק, ובשנה שלאחר מכן כיהן גם כשר התכנון.
בשנת 2009 נבחר לכהן כראש ממשלת כורדיסטן העיראקית ברוב של 59 מושבים בפרלמנט (מתוך 111), והחליף את נצ'רוואן ברזאני. בתקופה זו התרחשו עימותים רבים בין הממשלה לאופוזיציה המקומית, דבר אשר החזיר את בראזני לשלטון בשנת 2012 ובכך צאלח שב לאופוזיציה.
באוקטובר 2018 נבחר ברוב גדול לנשיא עיראק. מספר חודשים לאחר מכן גינה קשות את המתקפה הטורקית על כורדיסטן הסורית וכן את מתקפת הטילים בארביל.
חיים אישיים
צאלח נשוי ואב לשני ילדים.
רבקה גולדברג
רבקה (ריטה) גולדברג היא ציירת ומשוררת ישראלית. נולדה בשנת 1950 בלונדון, אנגליה, ועלתה ארצה בשנת 1975. מאז מתגוררת בירושלים.
השכלתה
בעלת דוקטורט בביוכימיה (אוניברסיטת קיימברידג'). למדה ציור בקיימברידג’ וכן באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, בירושלים.
חברת האגודה לאומנות חזותית בישראל מאז 1999.
תערוכות ויצירות
תערוכות יחיד:
תערוכות קבוצתיות:
עבודותיה כלולות באוספים פרטיים בישראל ובעולם.
עובדת בכתיבה ועריכה אקדמאית ומחברת שירה אנגלית.
משפחתה
נשואה לסופר שלום פרידמן. אם לשתים וסבתא לשמונה נכדים, כולם מתגוררים בירושלים.
עמי וארצי
עמי וארצי (בסינית: 我和我的祖国) הוא סרט דרמה אנתולוגי סיני משנת 2019, המורכב משבעה קטעים שביימו שבעה במאים, צ'ן קאיגה, ג'אנג ייבאי, גואן הו, שו שיאולו, שו ג'נג, נינג האו, וון מוי. בו מככבים רבים מהשחקנים המובילים בסין, בתפקידי משנה ובהופעת קמע. הסרט הופק במשותף על ידי חברת הפצת הסרטים של Huaxia, סרטי פוליבונה וסרטי עליבאבא. הסרט יצא בסין ב-30 בספטמבר 2019, לציון יום השנה ה-70 להקמת הרפובליקה העממית של סין.
לקראת
קטע הפתיחה של הבמאי גואן הו, "לקראת" (前夜), עוסק במהנדס, לין ז'יואן (אותו מגלם הואנג בו), במירוץ נגד הזמן כדי לשכלל מנגנון הנפת דגלים אוטומטי לפני טקס הקמתה של הרפובליקה העממית של סין ב-1 באוקטובר 1949.
עובר ליד
הסיפור השני "עובר ליד" (相遇) בבימויו של ג'אנג ייבאי, מציג מדען, גאו יואן, אותו מגלם ג'אנג יי, עובד על פצצת האטום הראשונה של סין שנאלץ להיפרד לנצח מאהובו בשנות השישים.
האלוף
הסיפור השלישי "האלוף" (夺冠), בבימויו של ז'ו ג'נג, מספר כיצד נער משנחאי בשם דונג דונג (אותו גילם האן האולין) עזר לשכניו לצפות בטלוויזיה בזכייה במדליית הזהב האולימפית של נבחרת סין בענף כדורעף נשים ב-1984.
חזרה הביתה
הסיפור הרביעי "חזרה הביתה" (回归), בבימויו של שו שיאולו, עוסק במשלחת מבצעת סינית ושוטרים מקומיים המתכוננים להשבת הונג קונג משלטון בריטניה לסין בשנת 1997. השקט בן 12 השניות בין ההמנון הבריטי והסיני במהלך טקס מסירת הונג קונג בא לידי ביטוי גם בחלק זה.
שלום בייג'ינג
הסיפור החמישי "שלום בייג'ינג" (北京你好), בבימויו של נינג האו, עוסק בנהג מונית שנותן כרטיס לטקס הפתיחה של אולימפיאדת בייג'ינג 2008 לילד מאזור רעידת האדמה בסצ'ואן, אף על פי שהוא נועד להיות מתנת יום הולדת לבנו המרוחק.
אחד בשביל כולם
"אחד בשביל כולם" (护航), בבימויו של טון מויה, עוקב אחר סיפורו של טייס מטוסי הקרב הבכיר לו צ'יאוראן שעוזר לחבריו הטייסים להשיג תצוגה אווירית חלקה במצעד הצבאי לציון 70 שנה לניצחון במלחמת יפן-סין השנייה בשנת 2015.
הפצה
ב-20 במרץ 2019 הודיעו המפיקים כי הסרט אמור לצאת לאקרנים ב-1 באוקטובר 2019, במהלך היום הלאומי של סין. ב-6 בספטמבר 2019 הוכרז כי הסרט הוקדם ל-30 בספטמבר 2019.
הסרט הופץ על ידי China Media Capital, מפיצה בינלאומית גדולה של קולנוע וטלוויזיה סיני ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד
קבלה
דובאן, אתר דירוג מדיה סיני גדול, העניק את הציון 8.1 מתוך 10. מחוץ לסין הסרט דורג 6.4 / 10 ב-IMDb.
הכנסות
הסרט הכניס כ-336 מיליון יואן (51.62 מיליון דולר ארצות הברית) ביום ההקרנה השני שלו. הוא הכניס מיליארד יואן בשלושה ימים. הסרט הרוויח בסוף השבוע הראשון שלו יותר מ-2 מיליארד יואן.
אלף ואחת אמריקות
אלף ואחת אמריקות (בספרדית: Las mil y una... Americas) היא סדרת אנימציה ספרדית שהופקה לטלוויזיה ב-1991. הסדרה נכתבה לכבוד חגיגות 500 שנה למסע לגילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס ב-1492. הסדרה שודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית ב-1992 ומאוחר יותר בערוץ הילדים.
הסדרה עוקבת אחר עלילותיהם של כריס, נער בן 10 וכלבו הצהבהב לון. כריס מוצא במקרה בעליית הגג את הספרים שסבו הביא איתו ממסעותיו ובאמצעותם, מפליגים כריס ולון בדמיון אל ההתרחשויות ההיסטוריות של העמים השונים אשר חיו באמריקה טרם גילויה על ידי קולומבוס.
מבנה הסדרה
כל הרפתקה חדשה בפרקי הסדרה מתחילה בדרך כלל בשאלה שכריס נשאל על ידי חבר, שבעקבותיה הוא מביא אותו בהתרגשות לעליית הגג בביתו, כדי לחפש את התשובה בספריו של סבו. הם מתחילים לקרוא ולדמיין את התקופה המדוברת, וקולו של המספר מלווה את התמונות מאזור ההתרחשות באמריקה בתקופה שלפני קולומבוס. ההתמקדות היא בעיקר בתחומי טבע ותרבות הילידים באמריקה, כגון אינדיאנים, אסקימואים ועוד.
הרפתקאותיהם של כריס ולון בכפר האמריקני אליו הם מגיעים בדמיונם, מתחילות לרוב בסצנה קומית של טורף המנסה לתפוס טרף, ללא הצלחה. תחילה כריס ולון בדרך כלל נקלעים למצב בו הם צריכים להציל את חייו של מישהו. בהמשך מובעת פליאה מאנשי הכפר על הכלב לון, בעיקר אם הם שייכים לתרבות בה לא ראו כלב מימיהם. ההרפתקה נמשכת לרוב מספר פרקים, ואחריה מתחילה הרפתקה חדשה בתרבות אחרת.
חוק השאלת ספרי לימוד
חוק השאלת ספרי הלימוד בישראל, תשס"א-2000 הוא חוק שמטרותיו הן להקל את הנטל הכספי המוטל על ההורים ברכישת ספרי לימוד, וכן למנוע את המצב הקיים עובר לחקיקת החוק, לפיו כ-20% מהספרים הנלמדים כיום בבתי הספר אינם מאושרים על ידי משרד החינוך.
רקע היסטורי ומטרות החוק
לאורך השנים, נוסף על תשלומי ההורים הקבועים במערכת החינוך, הורי התלמידים נדרשים להוציא מדי שנה סכומי כסף גדולים על ספרי לימוד. ועדת טרכטנברג שבין היתר בחנה את סוגיית ההוצאה על ספרי הלימוד במערכת החינוך העריכה כי משק בית מוציא בין 600 ל-800 ₪ לתלמיד בשנה על ספרי לימוד.
על רקע הקושי הנ"ל, בשנת 2000 חוקק החוק ובמסגרתו הופעלה בבתי ספר רבים תוכנית להשאלת ספרי לימוד שבמסגרתה נרכשים ספרי הלימוד באופן מרוכז והתלמידים מחזירים את ספרי הלימוד לבית הספר לשימוש חוזר.
לחוק מספר מטרות: המטרה ראשונה היא מתן הזדמנות שווה לכל התלמידים לפתוח את שנת הלימודים עם סל ספרים מלא. המטרה השנייה היא חינוך הילדים לערך של כבוד לספר ופיתוח תחושת אחריות אישית לרכוש שאמור לשרת את הקבוצה. המטרה השלישית היא הקלת הנטל הכספי המוטל על ההורים. בנוסף, הקפדה על שימוש בספרי לימוד מאושרים ועל החלפתם אחת לחמש שנים. כמו כן, הפעלת הפרויקט תאפשר פיקוח על רכישת הספרים הן מבחינת המחיר הן מבחינה פדגוגית, ותבטיח שהחלפת מהדורות תעשה אחת לחמש שנים בלבד. יתר על כן, הקפדה על ההוראה לרכוש אך ורק ספרים שייעשה בהם שימוש.
בשנת 2011 ועדת טרכטנברג המליצה להרחיב את התוכנית ולהפוך אותה לתוכנית חובה בכלל בתי הספר. בעקבות זאת התרחשו שינויים בחוק ובהוראות הנוגעות להפעלת התוכנית ובתקצובה במטרה להגיע לפריסה מלאה בבתי הספר.
עיקרי החוק
לפי החוק, התוכנית להשאלת ספרי הלימוד תתנהל כדלקמן:
האגרה בשנת 2003 הייתה 240 ש”ח לשנה לתלמידי בתי הספר היסודיים ו-280 ש”ח לשנה לתלמידי חטיבות הביניים ולתלמידי התיכון.
התנאים להשתתף בתוכנית
כל בית ספר רשאי להיכלל בתוכנית השאלת ספרי לימוד, בהתאם להוראות חוק זה, שני תנאים לכך: (1) מעל 90% מהורי התלמידים הסכימו להעביר את ספרי הלימוד לידי בית הספר, (2) בית הספר עמד בתנאים שקבע השר, באישור הוועדה.
תוכנית ההשאלה תתקיים לפי חוק זה תכלול ספרי לימוד בלבד; אין בהוראות חוק זה כדי למנוע מבית ספר שאין עליו חובה על פי דין ללמד בספרי לימוד מאושרים, להיכלל לתוכנית השאלת ספרי הלימוד. השאלת ספרי לימוד תלויה בתשלום שנתי שלא יעלה על דמי שאילה מרביים שקבע השר. הורי התלמיד השואל ספרי לימוד בבית ספר שבו קיימת תוכנית השאלת ספרי לימוד ישלמו דמי שאילה כאמור. לא ייכללו ברשימת ספרי הלימוד של בית הספר ספרים שקיים ספק בדבר השימוש בהם. ספר לימוד ברשימת ספרי הלימוד של בית הספר לא יוחלף אלא אם יעמוד באחד משני התנאים שלהלן: (1) חלפו חמש שנים ממועד קביעתו   כספר לימוד במקצוע מסוים לכיתה מסוימת בבית הספר, (2) כעבור שלוש שנים אם בעקבות קביעתו חלו תמורות מהותיות המחייבות שינוי בספר.
קשיים ביישום החוק
כמה מבתי הספר המיישמים את הפרויקט נתקלים בקשיים בעיקר בשנים הראשונות להפעלתו. יש מספר סיבות עיקריות לקשיים:
יחסי סן מרינו–קנדה
יחסי סן מרינו-קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין קנדה. היחסים בין שתי המדינות בנויים בעיקר על שותפות כלכלית.
סקירה כללית
בין קנדה לבין סן מרינו כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ברמה הקונסולרית בשנת 1960. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים מלאים בשנת 1997. בשנת 2011 נכנס לתוקף הסכם בין סן מרינו לבין קנדה בנוגע לחילופי מידע בנושא המיסים שכלל בתוכו גם אמנה למניעת כפל מס, המסמנת (על פי משרד החוץ הקנדי) את המחויבות של שתי המדינות לשקיפות פיננסית.
התוצר המקומי הגולמי של סן מרינו עומד על 1.44 מיליארד דולר אמריקאי, סכום עצום למדינה כזו קטנה. עם 44,208 דולר אמריקאי לאדם, מה שגרר משקיעים קנדים אחדים להשקיע בסן מרינו.
שברולט שבט
שברולט שבט (אנגלית: Chevrolet Chevette) היא מכונית משפחתית קטנה שיוצרה על ידי חברת שברולט בשנים 1975–1987. יוצרו כ-2,800,000 יחידות.
שברולט
שברולט (באנגלית: Chevrolet), לעיתים נקראת שבי (Chevy), היא חטיבה ומותג המכוניות הנמכר ביותר של יצרנית הרכב האמריקנית ג'נרל מוטורס. החברה נוסדה בשנת 1911, ומוזגה לתוך ג'נרל מוטורס בשנת 1917.
חברת ווקסהול מוטורס, שהיא חברת בת של חברת ג'נרל מוטורס ייצרה במקביל בבריטניה את דגם הווקסהול שבט.
ייצור שיווק ומכירות
שברולט שבט הושקה על ידי ג'נרל מוטורס ב-16 בספטמבר 1975 עם הדגם סדאן 2 דלתות. דגם ה-3 דלתות הושק בשנת 1976. דגם הסדאן 4 דלתות הושק באפריל 1978. דגם 3 דלתות סטיישן הושג בברזיל בספטמבר 1980.
דגמי "שברולט שבט" יוצרו לפי פלטפורמה "GM T platform (1973)", פלטפורמה משותפת לדגמים של ג'נרל מוטורס : אופל K 180, דגמי "Opel Kadett" , GMC שבט ו-"Isuzu Gemini".
בשנה הראשונה לייצורה של השברולט שבט נמכרו 275,000 יחידות.
בשנים 1979–1980 הייתה השברולט שבט המכונית הנמכרת ביותר בארצות הברית.
השברולט שבט יוצרה בארצות הברית, ברזיל, קולומביה, אקוודור, יפן וונצואלה.
בישראל שווקה השברולט שבט מסוף שנות השבעים של המאה העשרים על ידי חברת ליאו גולדברג בע"מ, בדגם 5 דלתות הצ'בק, בגרסת תמסורת אוטומטית בלבד.
אלשוברצקי
אלשוברצקי (בהונגרית: Alsóberecki) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
באלשוברצקי התגוררו יהודים בודדים.
BSD
Berkeley Software Distribution, או בקיצור BSD, היא מערכת הפעלה נגזרת של מערכת ההפעלה UNIX, שנוצרה ותוחזקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי מאז שנות ה-70 עד לאמצע שנות התשעים של המאה העשרים.
המערכת המקורית אומצה עוד בשנות ה-80 על ידי ארגונים רבים כמערכת הפעלה לתחנות העבודה שלהן, בעיקר כגרסאות מסחריות של המערכת דוגמת SunOS של סאן מיקרוסיסטמס (שבהמשך השתנתה לסולאריס). עד אמצע שנות ה-90 גרסאות אלו נזנחו לטובת מערכות יוניקס אחרות, מה שהביא להפסקת פיתוחה של המערכת. אולם קוד המקור של התוכנה היווה בסיס טוב למספר מערכות הפעלה בקוד פתוח דוגמת FreeBSD, NetBSD, OpenBSD, TrueOS ו-Darwin (שעל בסיסה נבנו מערכות ההפעלה המודרניות של אפל - macOS ו-iOS, שמופצות תחת רישיון מסחרי), DragonFly BSD ועוד, וכיום המונח "BSD" מתייחס למערכות שצמחו מתוך הקוד המקורי של BSD (דוגמת המערכות שצוינו לעיל).
יחסי סודאן–סין
יחסי סודאן–סין הם היחסים הבילטרליים בין סין לסודאן.
סקירה כללית
סודאן הפכה לעצמאית ב-1956, לאחר שקיבלה את עצמאותה מבריטניה ומצרים. הרפובליקה העממית של סין והרפובליקה של סודאן כוננו יחסים דיפלומטיים ב-4 בפברואר 1959. כבר ב-1964 החליפו ביקורים רשמיים ראש ממשלת סין ג'ואו אנלאי, סגן ראש הממשלה צ'ן יי ונשיא סודאן אבראהים עבד. חילופי הביקורים האחרונים בדרג הבכיר היו ביקורם של הנשיא עומר אל-באשיר בסין ב-2006 וחו ג'ינטאו ביקר בסודאן. סין החלה להעניק סיוע כלכלי מסוים לסודאן ב-1970, וסיוע רפואי לסודאן ב-1971. ב-1995 החלו סין וסודאן לשתף פעולה בחיפושי נפט. ב-1997 הקימו משרדי החוץ של שתי המדינות מנגנון ייעוץ פוליטי קבוע. בשנת 2007, היקף הסחר הדו-צדדי בין סין לסודאן היה בשווי 5.66972 מיליארד דולר. סודן היא שותפת הסחר השלישית בגודלה של סין באפריקה אחרי אנגולה ודרום אפריקה.
אברהם שני
אברהם (פינקו) שני הוא קצין צה"ל במיל׳ בדרגת תת-אלוף ששירת כקצין תחזוקה ראשי בין השנים 1980-1976.
חיים מוקדמים
אברהם שני נולד בשם אברהם פינקו בבוטושאן, רומניה. הוא גדל בבוקרשט והיה השלישי מבין ארבעת ילדיהם של חנה ויהושוע פינקו. המשפחה חיה תחת איום הנאצים ויחד שרדו את השואה. שני היה חבר בתנועת הנוער הציוני ונטל חלק בפעילויות שהתקיימו במחתרת לאור האיום הנאצי. לאחר המלחמה, הניע שני את משפחתו לרעיון העלייה. בשנת 1950, בגיל 16 עלה שני עם משפחתו לישראל. המשפחה שוכנה באוהל במעברה במחנה העולים בפרדס חנה. כנער, שני תמך במשפחתו ועבד כפועל בניין בחברת סולל בונה. עסק בבניית בניין 22 ששימש בהמשך את המטה הכללי של צה"ל ואת משרד הביטחון. שני עבד עד גיוסו ב-1952. (את תעודת הבגרות השלים במהלך השירות). לימים הוא שב לאותו בניין כתת-אלוף.
קריירה צבאית
ב-1953 שני שהיה ידוע בכינויו "פינקו", סיים קורס קצינים. ב-1955 לאחר מספר שנות שירות של שני בתפקידים שונים תוך עליה בדרגות, הקים אריק שרון את חטיבת הצנחנים ושני מונה לתפקיד קצין הספקה חטיבתי. שני היה מעורב בנושאים רבים בפיקוד החטיבה, כמו כן לקח חלק בפעולות תגמול ובמבצע קדש. עם סיום תפקידו בחטיבה, עבר הכשרה בבית הספר הצבאי לפיקוד ומטה. ב-1966 מונה למפקד הספקה פיקוד דרום. בתפקיד זה עסק בניהול הלוגיסטיקה של כוחות הפיקוד במהלך מלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה ובמהלך מלחמת ההתשה עסק בתמיכה לוגיסטית בכוחות שהוצבו בסיני. תפקידו הבא היה סגן קצין הספקה ראשי, ולאחריו יצא ללימודים אקדמאיים. בעת מלחמת יום הכיפורים כמפקד מרכז ציוד היה אמון על קליטת הרכבת האווירית האמריקאית. עם הקמת חיל התחזוקה בצה"ל שימש שני כמפקד הראשון של בית הספר לתחזוקה. ארבע שנותיו (1976-1980) של תא"ל שני כקצין תחזוקה ראשי, הוקדשו לבנין חיל התחזוקה בדגש על כתיבת תורת תחזוקה מותאמת לצורכי צה"ל, הנחת תשתית הדרכתית מוצקה והכשרת כוח אדם מקצועי ומיומן בדגש על אוכלוסיית הקצינים.
חיים אישיים
לאחר סיום שירותו הסדיר, היה שני מנכ"ל חברת פי גלילות מסופי נפט דלק וצינורות בארץ. תא״ל שני היה נשוי לשרה ירושלמי- שני ז״ל (87), הוא גר בכפר סבא ולו שלושה בנים, נכדים ונינים.
דיקציה
דיקציה (מלטינית: Dictionem, "אמירה, ביטוי, מילה") במשמעותה המקורית, היא בחירת המילים של סופר או דובר וסגנון ביטוי בשיר או בסיפור. בשימושה הנפוץ יותר, דיקציה מתארת את חיתוך הדיבור בהגיית הברות, מילים ומשפטים. דיקציה מתייחסת גם לטון ולנימת הדיבור המשמעותיים להבנת התוכן. תחומים בהם לרוב קיימת הקפדה על דיקציה הם: דיבור מול קהל, שירה, הדרכה, משחק ועוד.
בספרות
לדיקציה במובנה הספרותי היבטים רבים. החשוב מביניהם הוא התאמת המשלב הלשוני למידת הרשמיות הנחוצה בהקשר החברתי.
ניתוח של דיקציה ספרותית מראה כיצד קטע מבסס טון ואפיון של דמויות. לדוגמה, שימוש רב בפעלים הנוגעים לתנועה גופנית מרמז על אופי פעיל של דמות, בעוד ששימוש רב בפעלים הנוגעים להלך רוח מציג דמות שעיקרה התבוננות פנימה. לדיקציה יש השפעה גם על בחירת מילים ותחביר.
צורות של דיקציה כוללות: דיקציה ארכאית (דיקציה עתיקה), דיקציה גבוהה (שפה מליצית), ודיקציה נמוכה (שפה יומיומית). כל אחת מהצורות הללו אמורה לחזק את המשמעות של היצירה או האמירה האומנותית המחבר.
לדוגמה, שימוש במונחים לועזיים, גם כאשר קיימות חלופות עבריות שהולמות את המשלב הלשוני הקיים, יכולות לשוות ליצירה נופך "גלובלי" יותר.
רב-אמן
רב-אמן או רב-אמן בין-לאומי (באנגלית: GM או Grandmaster) היא הדרגה הגבוהה ביותר המוענקת לשחמטאי על ידי פיד"ה, פדרציית השחמט העולמית.
דרישות הסף
שחקן מקבל תואר רב-אמן לאחר שהשיג תוצאות טובות מספיק מול רבי-אמנים ואמנים אחרים בתחרויות בין-לאומיות מוכרות שעומדות במספר קריטריונים.
הדרך הסטנדרטית לתואר היא להשיג שלושה ציונים (או: נורמות) לתואר, היינו לסיים תחרות בין-לאומית בה משתתפים מתמודדים משלוש פדרציות מקומיות או יותר עם ניקוד גבוה מספיק. מחצית היריבים איתם מתמודד השחקן בתחרות צריכים להיות בעלי תואר בין-לאומי כלשהו ושלושה מהם צריכים להיות בעצמם רבי-אמנים. כמו כן צריך קצב הזמן של המשחקים לעמוד בדרישות פיד"ה, כך שמשחקים מהירים מדי אינם נחשבים.
שחקן שצבר שלושה ציונים כאמור ובזמן נתון כלשהו היה בעל מד כושר של 2500 זכאי לתואר רב-אמן.
ישנן מספר דרכי קיצור למעמד הנכסף: כל מי שהגיע לשמינית הגמר באליפות העולם של פיד"ה נקבע כרב-אמן, כמו גם מי שזכתה באליפות המקבילה לנשים ומי שזכו באליפות העולם עד גיל 20 או בזו של הגמלאים. טורנירים נוספים של פיד"ה מעניקים ציון אחד, בדומה לתחרויות בין-לאומיות רגילות. עם זאת, הרוב המוחלט של רבי-האמנים זכה בתואר על ידי שלושה ציונים.
הדרך למעמד של רב-אמן רצופה בירוקרטיה ותקנות שונות. כדי לעזור לשחקנים צעירים לעמוד בדרישות, מארגנות התאחדויות השחמט המקומיות בארצות שבהן ענף השחמט מפותח, תחרויות מיוחדות ומזמינות שחקנים חזקים מרחבי העולם להשתתף בהן. שחקנים מארצות שבהן תחרויות כאלה אינן נערכות נודדים בעולם בחיפוש אחר הציונים הנכספים.
היסטוריה
ב-1914 העניק הצאר ניקולאי השני לחמישה שחקנים שסיימו ראשונים את הטורניר שארגן בסנקט פטרבורג את התואר רב-אמן. אלו היו לסקר אשר זכה בטורניר, אלכין, קפבלנקה, מרשל וטאראש.
התואר הוענק לראשונה על ידי פיד"ה ב-1950, אז זכו בו עשרים ושבעה שחקנים ובכללם ניידורף, רובינשטיין, רשבסקי, סמיסלוב ואחרים. מאז הוא מוענק בקונגרס פיד"ה מעת לעת לשחקנים נוספים.
ב-1952 הגיע מספרם לשלושים ושש ומאז הוא גדל באופן עקבי.
תוארי רב-אמן נוספים
לבד מרב-אמן "קלאסי", מוענקים מספר תארים ספציפיים הנושאים גם הם אותו שם:
רב-אמן לנשים
נשים מתחרות עם גברים בתחרויות השחמט הפתוחות לכל ויש מהן שהצליחו להגיע לדרגת רב-אמן. החזקה שבהן היא יהודית פולגאר ההונגרית. מלבד זאת, מתקיימות תחרויות נפרדות לנשים בלבד ותארים נפרדים לנשים, אשר הבכיר שבהם הוא התואר רב-אמן לנשים.
נכון ליולי 2015 רשומות בפיד"ה 182 שחמטאיות פעילות הנושאות תואר זה (מתוכן ישראלית אחת, בלה גסר) והוא נחשב לשלישי בחשיבותו במדרג הכללי של תוארי השחמט, אחרי רב-אמן (המכונה לפעמים רב-אמן לגברים) ואמן בין-לאומי.