קללת_הכלים_השבורים
דה-מיליטריזציה של פירמידת הקצונה
התפתחות הקצונה הסדירה בשנים 1973–1982 ממחישה את מגמת ניפוח התקורות וכיצד ניפוח אינפלציוני זה גרם לדפורמציה מבנית, שסופה היה הרס עצמי. עודפי הקצונה יצרו פיחות מתמשך במעמדה והובילו להסתאבותה. חמש עשרה שנות הזנחה הספיקו כדי שקצונה סדירה בריאה, בוטחת בעצמה, דינמית ובעלת תושייה, תהפוך לבירוקרטיה של "ראשים קטנים", שתפקודה וביצועיה בינוניים ואף עלובים. קצב התפתחות הקצונה ממלחמת יום הכיפורים למלחמת שלום הגליל היה יותר מכפול מקצב התפתחות צבא היבשה. בנוסף, רק 10% מתוספת הקצונה הוכשרה לפיקוד על לחימה והוזרמה לדרג הלוחם. 90% מהתוספת צמחה והוכשרה במסלולים מנהלתיים והוזרמה לתקורות של מפקדות ושירותים. טכנוקרטים, פקידים ומנהלנים האפילו יותר ויותר על קצינים שקיבלו הכשרה צבאית מקצועית, וערב מבצע שלום הגליל הפכה הבירוקרטיזציה של הקצונה לעובדה מוגמרת. נוסף על כך, פירמידת הקצונה התהפכה. תקני קצונה נמוכים הומרו לתקני קצונה גבוהים ועצמת הניפוח עלתה ככל שהדרגה הייתה בכירה יותר. במצב זה נעלם מרווח המיון והסינון המתבקש בין הדרגות, הקידום היה כמעט אוטומטי ובכך פגע במוטיבציה, באמביציה ובהשגיות. כל מה שנדרש הוא "לא להסתבך" וכך ההשלכות מתפקודם של "ראשים קטנים" היו הסתאבות ופיחות באיכות שהתפתחו בקצב ממאיר. עודפי הקצונה הבכירה יצרו אבטלה גלויה (קצינים הממתינים בביתם לשיבוץ) ואבטלה סמויה (קצינים המשובצים בתקנים נמוכים מדרגת הכתף שלהם, בתקני מילואים, או ללא תקן בכלל) שהצביעה על דפורמציה מבנית והסבירה את חולשת הפיקוד הצבאי שהופגנה במלחמת שלום הגליל. מערכת צבאית הפועלת בתנאי מחסור בקצינים תעסיק את קציניה רק בדברים החיוניים והחשובים ותצמיח מפקדים בעלי כושר מצביאות ופיקוד. המחיר המהותי של אינפלציית הדרגות אינו רק תוספת השכר הנובעת מכך שאל"ם עושה עבודת רס"ן, אלא הפיחות באיכויות ובביצועי הקצונה. עודפי הקצונה לא היו בדרג הלוחם, אלא ביחידות התקורה וגרמה בהם לפיצול תפקידים ומשימות לפלחים ולפלחי פלחים, שיצרו עבודה זה לזה, רבו על סמכויות ואחריות והפכו את התיאומים ביניהם לבלתי אפשריים, המציאו פונקציות סרק והליכים מנהליים, סיבכו כל משימה, פרויקט ומטלה, כדי להצדיק את קיומם וכך תרם כל אחד סיבוך פרטי משלו. קצינים במערך המחקר ייזמו רק פרויקטים יומרניים, מסובכים ויקרים. קצינים במערך הפיקוח פיתחו מנגנונים ושגרות פיקוח אין סופיות. קצינים במערך הלוגיסטי ניפחו מפרטי דרישות והגדירו מפרטים אבסורדיים, שמנעו גם רכישת "מוצרי מדף" זולים יותר וכן הלאה. כך מצאו את עצמם קציני מטה טובעים בניירת ומסיטים את הדגש מהעיקר – התמודדות עם סוגיות שלמות וכוללות, לטפל – התעסקות בפרטים. ה"פיקוד" הצבאי הפך לניהול וזה נשחק לתת ניהול, שהתבסס על רמות כופלות וחופפות של רסיסי תפקידים, על פעולות בירוקרטיות, על ניירת ועל ניסיון אבוד מראש לתאם ביניהם ולשכך את היריבויות שנוצרו בהכרח בין ממלאי תפקידים כופלים ומתחרים. במהלך המלחמות על התקציבים, העוצמה, והכבוד המפסיד העיקרי היה צה"ל והתקבלו החלטות ארגוניות ואחרות שעמדו בסתירה להגיון מקצועי ולשיקול מבצעי. בתנאים כאלה נמנעת כל אפשרות להכין את הקצונה להתמודד עם אחריות כוללת. התפתח מיתוס הרוטציה המהירה בתפקידי פיקוד על יחידות לוחמות וכך ביחידות הלוחמות מכינים מפקדים את יחידותיהם לביקורות ולא למלחמה. הם יודעים שכל מי שיחרוג מנורמות הראש הקטן ייחשב עושה צרות ויסכן את הקריירה שלו, לכן הם מטאטאים את הבעיות מתחת לשטיח, בתקווה לסיים קדנציה פיקודית מבלי להסתבך. הרוטציה המהירה והעובדה שבמכללה לפיקוד ולמטה ובמכללה לביטחון לאומי מלמדים הכל חוץ מאסטרטגיה וטקטיקה יוצרת קצינים בכירים חסרי ידע בטקטיקה, ללא כושר מצביאות ופיקוד וללא ניסיון והם מתנסים לראשונה בהפעלת יחידותיהם במלחמה. כך הפכה הרוטציה מנוף לקידום קצינים לא מקצועיים, לא מומחים ולא מנוסים וכך היא תורמת לדה-מיליטריזציה של הקצונה.