cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ראש העין
הקמת ראש העין העברית
מאמצע 1949 ועד ספטמבר 1950 התנהל "מבצע על כנפי נשרים" להטסת יהודי תימן לישראל. בשנים 1949–1950 התיישבו עולים מתימן בקרבת המחנה הבריטי בראש העין, סביבו הוקמו כ-1,500 אוהלים. נראה שבמעברה שהו כ-35,000 עולים. הקשיים ששררו במדינה חלו גם על שירותי הבריאות, החינוך והרווחה במחנות העולים. תקופה זו הותירה פצעים פתוחים בחברה הישראלית עקב מחלות ומוות של ילדים, פרשה שמכונה "ילדי תימן". מאבקים על שמירת המסורת והזרמים בחינוך במחנות (שהביאו לכינונה של ועדת החקירה הממלכתית הראשונה בישראל), וכן מצוקת רעב ו"תקופת הצנע" (במעברת ראש העין ארעה הפגנה של עולים רעבים, במהלכה נהרג עולה מיריות שוטרים). בתוך המחנות, נרקמו חיים קהילתיים, אשר תורגמו להוויה חברתית ופוליטית ביישובי הקבע שקמו באתרי המעברות.
ב-1951 הוקם בראש העין יישוב קבע, שנוהל על ידי ועד מקומי. ב-1954 מינה שר הפנים ליישוב מועצה ממונה, שהוחלפה ב-1955 על ידי מועצה מקומית נבחרת. ביולי 1994 הוכרזה ראש העין כעיר.
הפיתוח המואץ בשנות ה-90
אוכלוסיית העיר הייתה מורכבת רובה ככולה מעולי תימן וצאצאיהם עד לתחילת שנות ה-90; בעשור זה נבנו ביוזמתו של ראש העיר, יגאל יוסף, שכונות חדשות רחבות ידיים במזרח העיר אשר אוכלסו על ידי עמותות של אנשי קבע וגמלאי צה"ל מחתך סוציו-אקונומי גבוה, זוגות צעירים ומשפרי דיור מהערים השכנות פתח תקווה ותל אביב, וכן על ידי עולים חדשים רבים, במיוחד־ממדינות ברית המועצות לשעבר. אוכלוסיית העיר שילשה את עצמה בתוך עשור (1985-1995).
בין השנים 1983–2005 אוכלוסיית העיר צמחה פי שלושה, מ-11,400 תושבים ל-36,900 תושבים. ב-2019, לאחר פתיחת חלקים נרחבים משכונות פסגות אפק, טיפסה אוכלוסיית העיר ליותר מ-70 אלף תושבים.
אוכלוסייה
השינוי באופן התפתחות העיר הביא לחלוקתה לשני חלקים גאוגרפיים ודמוגרפיים ברורים, המתקיימים עד היום: במערב (אזור מישורי, בגובה של כ-50 מטרים מעל לפני הים) נמצאות השכונות הוותיקות (מכונות "ראש העין הישנה"), המאוכלסות ברובן ביוצאי תימן. הבתים ברובם פרטיים (כמו ברוב חלקי העיר) המתפרסים על אדמות פרטיות גדולות אשר ניתנו לתושבים הוותיקים בהקמת היישוב. במזרח (אזור גבעות שיפולי השומרון, גובה ממוצע של כ-200 מטרים מעל לפני הים) נמצאות השכונות החדשות (מכונות "ראש העין החדשה"), המאוכלסות בתושבים שעברו מכל חלקי הארץ, בעולים חדשים ובתושבים שעברו מן השכונות הוותיקות. אוכלוסיית העיר הוותיקה היא יהודית מסורתית ברובה; אוכלוסיית השכונות החדשות, לעומת זאת, מורכבת ברובה מחילונים.
הצמחייה
באזור יש שני סוגי צומח: צמחי בר וצמחי תרבות. צמחי הבר שייכים לחברת בתת-הספר האופיינית לסלעי גיר קרטוני באזור הים התיכון. מידת הכיסוי של השיחים ובני השיח מגיעה ל-40–50 אחוזים. הצמחים המצויים במקום מעידים על שימוש אינטנסיבי של האדם בשטח: בנייה, חציבת אבן ורעיית צאן. צמחי התרבות הם חלק משיקום נופי שבוצע על ידי הקרן הקיימת לישראל.
צמחי הבר המצויים בשטח מעידים על כך שהאזור היה נתון תחת לחץ פעילותו של האדם במשך דורות רבים. הכיסוי של הצמחים הרב-שנתיים אינו גדול ומשטחי הסלע מבצבצים בכל השטח.
יער ראש העין
יער ראש העין הוא יער קהילתי קטן ששטחו 1,050 דונם. הוא שוכן בחלקה הצפון-מזרחי של ראש העין, לאורך יובלו של נחל רבה, ותחום בכביש 5 בצפון ובשכונת נווה אפק בדרום. היער ניטע על ידי קרן קיימת לישראל החל בשנת 1976, והוא מיוער בעצי אקליפטוס, אורן, ברוש, חרוב, שקד, אלה אטלנטית, שיזף מצוי, כליל החורש ועצי בוסתן.
המחצבות
העיר בנויה על סלע גיר, ובשטח שיפוטה פועלות מחצבות שמספקות חומר גלם לתעשיית הבנייה, כגון מבנים, סלילת דרכים וכבישים.
הראשונה מהמחצבות הוקמה בשנת 1941. רוב המחצבות מייצרות אבני גיר. בעבר המחצבות היוו מקור פרנסה לתושבי ראש העין, העולים מתימן. תפקידם היה למלא קרונות בעזרת שקי גומי שחורים, ואת שכרם היו מקבלים לפי מספר הקרונות שהיו ממלאים. כיום השיטות הן מכניות וחוסכות עבודת ידיים. לצד המחצבות הוקמו מפעלים לבלוקים ולבטון.
אתרי תיירות וארכאולוגיה
בתחומי ראש העין ובסביבתה אתרים ארכאולוגיים רבים, כמו מערת קסם, מבצר אנטיפטרוס, מגדל אפק ועזבת צרטה (המזוהה עם אתר אבן העזר המקראי), וכן אתרי טבע: מקורות נחל הירקון, למשל, נמצאים בין פתח תקווה וראש העין, נחל רבה ויער ראש העין.
פארק אפק
פארק התעשייה אפק שבצפון העיר הוקם בשנות ה-90, וכיום שוכנות בו חברות גדולות וידועות, כגון חברת פרטנר תקשורת. הקמת פארק התעשייה לוותה במחלוקת עם כפר קאסם, שתושביו טוענים שפארק התעשייה נבנה על שטח השייך לכפר, אך לבסוף הושגה פשרה.
תחבורה
אפק שכנה על ציר דרך הים והיוותה נקודה חשובה ביותר הן בשל נקודת תצפית לאורך השרון והשפלה והן בשל תנאי הטבע ששררו במקום - בעקבות דרכים אלו נסללו דרכי התחבורה המודרנית: כביש מזרח השרון, כביש בית נבאלא-ראש העין-ג'לג'וליה, אשר היווה בעצם את תוואי דרך הים. כן הסתעפו מאפק כבישי רוחב לכיוון הרי אפרים, שכם, שילה וירושלים, כביש קולה, רנטיס, בית זית. האזור היווה מעבר מהמישור להר ומהשרון לשפלה.
מבחינה תחבורתית מקושרת ראש העין בצורה טובה. כביש 5 עובר צפונית לעיר ומחבר אותה לתל אביב ולאריאל; שני מחלפים גדולים מובילים מהכביש אל העיר: מחלף קֶסֶם (על שם כפר קאסם) ומחלף ראש העין מזרח. כביש מספר 6 ("כביש חוצה ישראל") עובר מערבית לעיר; גם כביש זה מתחבר למחלף קסם, ובנוסף - למחלף נחשונים (על שם קיבוץ נחשונים הסמוך), המוביל גם כן אל העיר. כביש 444 ("כביש המחצבות") מוביל מהעיר דרומה, אל אזור בן שמן והשפלה; כביש 483 מוביל ישירות לפתח תקווה, מרחק של 15 דקות נסיעה. כדי לנסוע מזרחה מראש העין אל תוך שטחי יהודה ושומרון, יש לעבור במחסום רנתיס הצמוד לראש העין.
על מיקומה התחבורתי המצוין של העיר מעיבה העובדה שהיא אינה מקושרת במידה ראויה לערי הסביבה על ידי תחבורה ציבורית. בראש העין תחנת רכבת, אך זאת מרוחקת ממרכז העיר ומצריכה נסיעה באוטובוס אליה. מאפריל 2006 הועברה האחריות לתחבורה הציבורית לחברת "קווים" שזכתה במכרז להפעלת אשכול ראש העין-פתח תקווה ויישובי הסביבה; מהלך זה, שלווה בתקווה לשינוי במצב התחבורה בעיר, ספג ביקורת מצד רבים מהתושבים. במאי 2016 הועברה האחריות על כל התחבורה הציבורית בעיר מחברות "דן" ו"קווים" לחברת "אפיקים" שזכתה במכרז פתח תקווה-ראש העין תשעה חודשים מוקדם יותר ונוספו קווי אוטובוס חדשים.
שירות רכבתי בראש העין
בעבר שירתה את העיר תחנת הרכבת ראש העין דרום, תחנה זו ממוקמת על המסילה המזרחית בקטע דרומי ללולאת השרון ואינה משרתת נוסעים
שכונות העיר
השכונות הישנות: אביב, הרקפות, צה"ל, רמב"ם, שבזי ומשכנות המוזיקה.
השכונות החדשות: גבעת טל, מצפה אפק, גבעת הסלעים ונווה אפק (הצבאית והאזרחית), פסגת טל
השכונות בהליכי בנייה: פסגות אפק
מוזיאון מורשת יהדות תימן
מוזיאון מורשת יהדות תימן נמצא בביתן האחרון שנותר מהמחנה הצבאי הבריטי. במוזיאון תמונות, תעודות, מסמכים, ספרי קודש, כתבי יד עתיקים, כלי בית, תלבושות ומוצגים רבים מחיי היהודים בתימן ומהתערותם בישראל. במקום מוקרן סרט על חיי היהודים בצנעא ועל טקס החינה. במוזיאון קיים מרכז למידה בו מצויה ספרות עשירה העוסקת בהיסטוריה, ספרות, שירה, פולקלור ונושאים נוספים במורשת יהדות תימן.
הגרעין התורני ראש העין
הגרעין התורני "רוח חדשה" בראש העין הוא עמותה רשומה המונה כשלושים משפחות. עשרות משפחות משתתפות בפעילויות הגרעין. מטרותיו הן הקמת מרכז רוחני - ערכי לתושבים.
ספורט
לראש העין יש את קבוצת הכדורסל עירוני ראש העין - המשחקת בליגה א' שרון, וכן יש לה את קבוצת עירוני ראש העין - מליגת כדורגל החופים בישראל. בעיר יש גם ליגת כדורגל מקומית, "ליגת השכונות בראש העין" - שבה משתתפות קבוצות מהעיר מדי שבת.
מדי שנה מתקיים בעיר מרוץ על שם שי דנור ומשתתפים בו יותר מאלף רצים בכל שנה.
עיר המוזיקה
בשנים האחרונות מועצת ראש העין ממתגת את העיר כעיר המוזיקה. במסגרת זו מושקע כסף רב בחינוך מוזיקלי. נבנה הפרויקט הנופי "טיילת צלילי המוסיקה" לאורך נחל רבה, ובכיכרות רבים הוצבו פסלים של כלי נגינה ונגנים. ב-2007 הוקם המרכז למוזיקה ראש העין, המרכז את הקונסרבטוריון העירוני למוזיקה – קונסרבטוריון ראש העין, מקהלת מזמורי תימן ועוד. כמו כן בכל חג סוכות מתקיים בעיר פסטיבל מוזיקה ואוכל בפארק לב העיר הנקרא תימנה, הנמשך מספר ימים ומתחיל מאחר הצהריים ועד הלילה.
מקור השם
שמה של ראש העין בא מתרגום השם הערבי "ראס אל-עין", כלומר "ראש המעיינות". כך כינו הערבים את מבצר אנטיפטרוס על שום קרבתו למעיינות הירקון, ואת המחנה הבריטי הגדול שהוקם ליד הכפר הערבי מג'דל יאבא (כיום "חרבת מג'דל אפק").
סמל העיר
המזרקה מסמלת אנרגיה מתפרצת ויש בה קשת הזדמנויות, תנועה, פריצה וזינוק החוצה. כמו כן, כל קו צבעוני במזרקה נראה כמו ציפור במעופה ומתקשר לציטוט המקראי: "ואשא אתכם על כנפי נשרים..." ובכך מחזק את הקשר בין העבר לעתיד.
שלמה גור
שלמה גור (גרזובסקי) (25 ביולי 1913 - 7 בפברואר 1997) היה הוגה רעיון "חומה ומגדל" ומפקד חיל המדע.
קורות חיים
בקיץ 1945 יצא לארצות הברית להשתלמות בנושאי מים. ב-18 באוגוסט 1947 חזר לישראל והחל בפעילות ב"הגנה". הוא התבקש לערוך סקירה של מצב הנשק שבידי היישוב, וממצאיו היו שכמות הנשק מועטה משחשבו.
באוקטובר 1947 מונה למנהל כל העניינים הלא מדעיים של המחלקה המדעית שהוקמה באותה עת, ובהמשך מונה למפקד חיל המדע בדרגת סגן-אלוף. בעקבות ויכוח תקציבי עם הרמטכ"ל, מרדכי מקלף, הודח מתפקידו.
דאוד כותאב
דאוד כותאב (בערבית: داود كتاب; נולד ב-1955 בירושלים) הוא עיתונאי פלסטיני.
שלמה גור
קורות חיים
הוא עזב את הקיבוץ ועבר לתל אביב, שם עבד במחלקה הטכנית של הקיבוץ הארצי.
בהמשך הקים משרד לפיקוח בנייה, והיה מעורב במיזמי בנייה גדולים, ובהם הקמת קמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים, בית החולים הדסה עין כרם משכן הכנסת ובית עיריית תל אביב-יפו. הוא נמנה עם החשודים בפרשת תל גיבורים. הוא הועמד לדין באשמת תיווך לשוחד ונמצא זכאי.
דאוד כותאב
השכלה וקריירה
היה חבר הנהלת תיאטרון אל-חכוואתי.
בשנת 1996 ייסד את המכון למדיה מודרנית באוניברסיטת אל-קודס ושימש כמנהלו עד לשנת 2007. בין השנים 2007–2008 היה פרופסור לעיתונות בקתדרה על שם פריס באוניברסיטת פרינסטון.
ב-2003 זכה בפרס לחירות התקשורת ולעתידה (פרס לייפציג לתקשורת).
חיים אישיים
הוא נשוי ואב לארבעה.
ציר העולם
ציר העולם (בלטינית: axis mundi; מכונה גם "הציר הקוסמי", "העמוד הקוסמי", "מרכז העולם", וכן "טבור העולם", ombilicum mundi) הוא מונח הקיים בדתות ופילוסופיות שונות ומתאר את נקודת המפגש בין העולמות הגבוהים והנמוכים או מקום ההשקה בין שמים לארץ (לעיתים גם לשאול), בו נפגשים ארבעת כיווני המצפן.
על פי מירצ'ה אליאדה, בכל תרבות יש מוקד מקודש, למשל פסגת ההר הקוסמי היא הנקודה הגבוהה ביותר על פני הארץ אך גם טבורה של האדמה, הנקודה שבה החלה הבריאה.
בדתות שונות, המשלים לציר העולם הוא הציר העתידי, כלומר העולם הבא.
דוגמאות
ציר העולם יכול להיות מיוצג על ידי:
ישראליזציה
המונח "ישראליזציה" משמש בעיקר לתיאור השינויים באורח החיים ובתרבות של ערביי ישראל מאז הקמת המדינה. בהקשר הזה מקובל להשתמש במונח "פלסטיניזציה" לתיאור התהליך המנוגד - התרחקות מהקבוצה הדומיננטית בישראל וחיזוק הקשרים הפוליטיים והתרבותיים עם הפלסטינים החיים מעבר לגבולות הקו הירוק, אולם הסוציולוג מג'ד אלחאג' מציע שאין אלה תהליכים סותרים, ואת התגבשותן של שתי זהויות אלה במקביל בקרב הערבים אזרחי ישראל הוא מכנה "פוליטיזציה". המונח המקביל בערבית הוא "אַסְרַלַה" (أسْرَلَة) הנגזר משמה של ישראל בערבית (إسرائيل - איסראאיל).
במונח "ישראליזציה" נעשה שימוש מדי פעם גם לתיאור השינויים החברתיים והפוליטיים בחברה החרדית בישראל, בפרט לתיאור השתלבות החרדים במערכת הפוליטית הישראלית, שימושם הגובר באמצעי התקשורת הכלליים בשפה העברית, השתלבותם בשוק העבודה הישראלי וכדומה. המונח "ישראליזציה" משמש לפעמים גם לתיאור היטמעותם של עולים חדשים בקרב ילידי הארץ והעולים הוותיקים.
פוליטיקה
החוקר סמי סמוחה משתמש לעיתים קרובות במונח "ישראליזציה" לתיאור השינויים הפוליטיים העוברים על ערביי ישראל. על-פי מחקריו של סמי סמוחה, ערביי ישראל אימצו את השיטה הפוליטית הישראלית והשתלבו בה בשני מובנים: הם הקימו מפלגות ומוסדות פוליטיים על-פי השיטה הנהוגה בקרב יהודים ציונים בישראל, וכמו כן החלו להשתלב במפלגות היהודיות הציוניות, הן בדרך של חברות במפלגות האלה והן בדרך של תמיכה בבחירות או במסגרות אחרות.
תזת ההסתגלות ההדדית
טוענת כי הערבים עוברים ישראליזציה ופוליטיזציה, תזה זו מניחה כי הם מבינים את הסטנדרטים היהודים ולכן מרסנים את המרכיב הפלסטיני בזהותם ומחזקים את המרכיב הישראלי. על פי תזה זו היהודים מתקרבים אל הערבים ומוכנים לשלבם בחברה ולכבד את זכויותיהם, אם כי השינוי אינו סימטרי והמיעוט הערבי מבצע את מרב השינויים
שפה
קהילת ערביי ישראל היא קהילה רב לשונית המתנהלת בשלוש או בארבע שפות במקביל - ערבית ספרותית, ערבית פלסטינית, עברית ישראלית ואנגלית. שפת אמם של רוב ערביי ישראל היא ערבית פלסטינית או ניב סורי דרומי אחר (יש גם מיעוט גדול הדובר ערבית בדואית), אך השפעת השפה העברית על שפה זו גדולה מאוד. השפה המדוברת בפי ערביי ישראל משופעת במילים שמקורן בעברית ישראלית, והשפעת העברית חודרת גם למבנים התחביריים של הערבית המקומית ובמידה מסוימת אפילו לסגנון הכתיבה של ערביי ישראל כשהם כותבים בערבית ספרותית. רוב ערביי ישראל מתחנכים במוסדות לימוד ישראליים שבהם נלמדת השפה העברית מגיל צעיר, כולל יצירות עבריות קלאסיות כמו קטעים מהתנ"ך ומהשירה העברית. יש גם לימוד אינטנסיבי של השפה האנגלית. אין בישראל אוניברסיטאות או מכללות המלמדות בערבית, כך שלימודים גבוהים מחייבים שליטה בעברית ובאנגלית, והידע המקצועי נרכש בשתי השפות האלה. המשכילים הערבים הישראלים, אם כן, מעדיפים לעיתים קרובות לכתוב מאמרים מקצועיים בעברית או באנגלית ולא בערבית.
תל חי (אוניית מעפילים)
תל חי הייתה אוניית מעפילים שארגנה "ההגנה". נקראה על שם מאורעות תל חי.
תולדותיה
האונייה נבנתה בשנות העשרים של המאה ה-20, שמה היה "אסיה" והיא הייתה אונייה טורקית שעסקה בהובלת תבואה ובקר בים התיכון. כספינת משא קטנה, בעלת תורן ארוך במרכז, תורן נמוך וארובה מאחור.
רכש והכנה
האונייה הגיעה מטורקיה לנמל מרסיי, שם הועמדה למכירה. היא נרכשה מבעליה הטורקים באמצעות שמריה צמרת, ראש משלחת המוסד לעלייה ב' בצרפת. הרכישה הייתה באמצעות צרפתי בשם מאי. בשלב מסוים של המשא ומתן הכספי, היה מעורב גם המתווך שנודע בכינויו: ה"גוץ". המשא ומתן התנהל במרסיי ונמשך כשבועיים. קרוב לוודאי שהבריטים גילו את האונייה כאשר החלו ההכנות בנמל מרסיי, בעזרת סוכנים מקומיים.
חנן גייסמר וכן ג'ו בהרליה, יהודי צרפתי, דאגו לאספקת ציוד. כאשר האונייה עגנה בנמל מרסיי רציף צדדי. מנמל המבורג הביאו מנוע של צוללת גרמנית כדי להרכיבו באונייה. מבלגיה הביאו עצים לשם בניית דרגשי הלינה. גויסו מעפילים שהולבשו במדים בריטיים, כדי להעמיס את העצים שהיו במחסני הצבא הבריטי. בבטן האונייה הוכנו תאים ל-700 נפש, בגובה חצי מטר לתא, ב-6 קומות – בשני מחסנים וכן בירכתיים. כמו כן הייתה האונייה מצוידת בחמש סירות הצלה, שתיים ל-8 נפש, ושלוש ל-15 נפש. מזרנים הובאו לספינה בלילה שלפני הגיע המעפילים, וכן הובא מזון.
מפקד האונייה היה איש הפלי"ם ישראל רוזנבוים-רותם ("בן–יצחק"), לצדו חיים מילר חייל הבריגדה היהודית, ואיש המחלקה הגרמנית של הפלמ"ח, שהיה ממונה על ארגון חיי היומיום באונייה. יואש צידון (צ'אטו), שכונה מתיה, היה הגדעוני, ותפעל שני מכשירים: האחד שיצר במו ידיו והשני מכשיר גלים בינוניים מסוג לגייר (Lagier).
המעפילים
736 המעפילים נאספו בנמל לה-סיוטה ( La Ciotat). מעפילים הגיעו משוודיה לבלגיה כפליטים, השאר מצרפת. מהם כ-300 אנשי תנועת נוחם, שייעדו את עצמם להתיישבות העובדת, וכן כמה מאגודת ישראל ומהרוויזיוניסטים, 70 – מחבר הקבוצות, 70 – מהקיבוץ המאוחד, 70 – מהעובד הציוני, 45 – מהשומר הצעיר, 40 – מהפועל המזרחי. מבין המעפילים מצרפת: 120 יועדו להתיישבות, 18 – מהשומר הצעיר, חמישה – מחבר הקבוצות, 55 – מהקיבוץ המאוחד, 32 – מהחלוץ הצעיר, שבעה – מפועלי ציון. כן היו רוויזיוניסטים והציונים הכלליים, בגילאי 17–35 בערך. בבלגיה היו שני מקומות ריכוז למעפילים. האחד בעיר אנטוורפן, בבניין ששימש מושב זקנים יהודי, שם היו כ־350 איש, שבילו במקום כ-3 חודשים. במרסיי היה מחנה פליטים גדול שבו רוכזו כל הבאים. במחנה הזה היו גם אנשי ההגנה. מחנה נוסף היה בטירה נטושה בעיירה סיוטה. יהודי צרפתי סיפק את הציוד והמזון למחנה. בתחילת פברואר 1946, הועברה קבוצה מבלגיה במשאיות של הבריגדה למרסיי. המעפילים הגיעו ברגל מהטירה לנמל. ב-17 במרץ בשעה 09:30 החלה העלאת מעפילים לסיפון האונייה, שהסתיימה עד 17:00. המעפילים עלו לספינה בקבוצות על פי שיוך וההיכרות. מיד נכנסו לתאים שהוכנו. ונקבעו אחראים להגשת מזון, לניקיון ולפעילות חברתית.
ההפלגה
הפליגה מנמל מרסיי ב-17 במרץ 1946 ועל סיפונה 736 מעפילים. הים היה סוער במיוחד והיא נאלצה למצוא מחסות בבוניפצ'יו ואחר כך בכרתים. מפגש שאמור היה להתקיים בלב ים עם האונייה "וינגייט" לא יצא אל הפועל. ב-17 במרץ 1946 בשעה 16:00. עם היציאה עלו אנשי משטרת הנמל והתגלע ויכוח קצר, אך מיד הורשתה הספינה להפליג. כעבור שעה הטילה הספינה עוגן במפרץ קטן, כדי שלא לצאת לים באור יום וכדי להכין את הסיפון להפלגה. בשעה 04:00 אור ליום 18 במרץ, יצאה הספינה לדרך, מניפה דגל פנמה. לאחר 22 שעות הפלגה הגיעה הספינה למיצר בוניפציו, בין קורסיקה לסרדיניה, ואחר כך שטה למיצר מסינה, כרתים, מעבר בין כרתים לצ'ריגו, מהקצה המזרחי של כרתים לכיוון חוף תל אביב.
ב־19 במרץ דיווחה האונייה כי היא מתעכבת בשל סערה קשה, ליד קורסיקה בוניפציו. העיכוב נמשך 26 שעות. במהלך השהייה שם הגיעה סירת משטרה צרפתית כדי לבדוק את זהות הספינה. ב־20 במרץ בשעה 07:00 יצאה לכיוון מיצר מסינה, והגיעה לשם כעבור 43 שעות הפלגה. ב־22 במרץ בשעה 04:00 עברה את המיצר. ב־24 במרץ דיווחה הספינה כי בגלל סערה היא מתעכבת בכרתים 12 שעות. בחצות אותו יום עברה בין כרתים לצ'ריגו. ב־25 במרץ נמצאה הספינה דרומית לסקרפנטו. במהלך ההפלגה נתבקשה הספינה להעלות את מעפילי האונייה וינגייט ליד קפריסין, כדי למנוע את תפיסתה של וינגייט על ידי הבריטים. ההעברה לא יצאה אל הפועל בגלל התנגדות צוות תל חי. הקשר במהלך ההפלגה לא היה תקין, ימי ההפלגה עצמם עברו באופן סביר.
עימות עם הבריטים
ב־26 במרץ, מוקדם בבוקר חג מטוס מעל האונייה. באותה עת שהו המעפילים בבטן האונייה. בעקבות זה שינתה האונייה את נתיב הפלגתה לפורט סעיד. בשעה 10:00 באותו בוקר, הופיע שוב מטוס וכן משחתת. בשעה 10:25 הגיעה משחתת לקרבת האונייה, הורידה סירה והעלתה 15 מלחים וקצינים. הוצבו שני צופים, האחד בירכתיים והשני בחרטום האונייה. עם שחר ניתנו הוראות למעפילים לא לעלות לסיפון. במקרה של גילוי היה צורך לדווח בקשר. במקרה ויתפסו ויובלו למקום אחר, יש לחבל במכונות ולהתנגד. אם יובלו לארץ אין להתנגד. להשתמש בנשק רק בשעת חירום, ולהשמיד מסמכים.
האונייה נתפסה על ידי הכוחות הבריטים במרחק 140 מיל מארץ ישראל. מרגע עליית המלחים הבריטים לספינה, שהובלה לחיפה, לא היה יותר עימות. מכשיר הקשר הושלך לים וסולקו סימני זיהוי נוספים של ההגנה. הונף דגל עברי וכן כרזה עם שם האונייה: תל חי. האלחוטן הודיע למפקדת ההגנה בארץ ישראל על תפיסת האונייה, ואחר כך ניתק הקשר עמה.
האנייה הובלה לנמל חיפה והמעפילים נשלחו למחנה המעצר בעתלית.
צוות האונייה נשלח חזרה לטורקיה ב-21 ביוני, לאחר שהיה עצור בכלא עכו.
אוסמה ח'לאילה
אוסאמה ח'לאילה (בערבית: أسامة خلايلة; נולד ב-6 באפריל 1998) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי, המשחק בעמדת החלוץ בגבאלה מליגת העל האזרית.
קריירת מועדונים
ח'לאילה נולד בסח'נין, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית. אחיו הצעיר הוא הכדורגלן מוחמד ח'לאילה.
צעדיו הראשונים בכדורגל היו בקבוצת הילדים של הפועל משגב, ושיחק בין היתר גם במכבי חיפה ובמכבי נתניה. בגיל 17 הצטרף לקבוצת הנוער של בני סכנין.
ב-6 במאי 2017 ערך ח'לאילה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של בני סכנין, בהפסד 1–5 לבית"ר ירושלים, במסגרת ליגת העל.
בעונת 2019/2020 בליגה הלאומית הפך ח'לאילה לשחקן הרכב בקבוצה. ב-22 באוגוסט הבקיע ח'לאילה את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 2–3 מול הפועל אום אל-פחם. את העונה סיים ח'לאילה עם 13 שערים ב-32 משחקי ליגה, והיה שותף לחזרה של הקבוצה לליגת העל, לאחר שירדה עונה קודם לכן לליגה הלאומית.
ב-2 בנובמבר 2020 הבקיע ח'לאילה את שער הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 2–2 נגד הפועל באר שבע.
ב-6 בספטמבר 2022 הושאל למכבי בני ריינה מליגת העל, לעונה אחת. ב-4 ביולי 2023 חתם בגבאלה מליגה האזרית.
קריירה בינלאומית
שיחק בנבחרות הנוער של ישראל עד גיל 19 ועד גיל 18, ולזכותו גם שמונה הופעות בנבחרת ישראל הצעירה עד גיל 21.
בנובמבר זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של ישראל. ב-9 ביוני 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת, כשנכנס כמחליף במשחק ידידות מול פורטוגל, שהסתיים בהפסד בתוצאה 0–4.
יוהאנה רכינגר
יוהאנה מריה רכינגר (בגרמנית: Johanna Maria Rachinger; נולדה ב-9 בינואר 1960) היא מנכ"לית הספרייה הלאומית של אוסטריה.
ביוגרפיה
רכינגר נולדה במחוז רוהרבאך באוסטריה. לאחר סיום הבית ספר תיכון היא למדה דרמה וגרמנית באוניברסיטת וינה.
בשנת 1986 היא סיימה את הדוקטורט שלה שעסק בתיאטרון במאה ה-19. לאחר סיום לימודיה היא עבדה כעורכת בהוצאה לאור "Frauenverlag" בווינה.
מ-1988 ועד 1992 ניהלה מרכז לייעוץ לספריות בזלצבורג.
בשנת 2001 התמנתה למנהלת הספרייה הלאומית של אוסטריה, כמנהלת הספרייה הובילה בין היתר פרויקט של סריקת ספרים.
בשנת 2003 קיבלה את פרס האישה של וינה.
מ-2004 ועד 2009 הייתה חברה במועצת המדע של וינה.
ב-2010 זכתה בפרס בטקס אנשי השנה של אוסטריה, שאורגן על ידי רשת השידור הממלכתית האוסטרית בקטגוריה של ניהול תרבותי.
אריתמטיקה
גבולותיו של ענף מתמטי זה אינם תחומים באופן חד, והם השתנו במרוצת השנים. במובנה המצומצם, המילה מתייחסת לענף במתמטיקה העוסק במספרים שלמים ובתכונותיהם, כמו ראשוניות וכדומה. מתמטיקאים משתמשים לעיתים במונח 'אריתמטיקה' כתחליף לתורת המספרים, גם במובנה הרחב.
היסטוריה
המצרים הקדומים היו הראשונים שביצעו פעולות מורכבות בתחום האריתמטיקה. כבר בראשית האלף ה-3 לפנה"ס לערך, פיתחו המצרים גרסה ראשונית של השיטה העשרונית, כשהיא נכתבת בצורה חיבורית, שבה סדר הגורמים איננו משנה את המספר. הספרות המצריות שילבו כתב יתדות עבור הספרות 1-9 והשתמשו בציורי הירוגליפים עבור שאר הגדלים בהם השתמשו. אחר כך עברו המצרים לשיטה יעילה יותר, שצמצמה את מספר הספרות שאותו היו צריכים לחרוט, אך חסרונה היה מספר הספרות הגדול, שהקשה על זכירת השיטה, והגביל אותה לאלו שהוכשרו במיוחד. כמו כן, תרמו המצרים להתפתחות השברים. ישנם מספר ממצאים, כמו פפירוס מוסקבה ופפירוס רינד (1650 לפנה"ס), המעידים על יכולת פתרון משוואות ליניאריות וריבועיות, אך בכל הממצאים הללו ניכר כי המצרים ראו באריתמטיקה מדע שימושי, ותו לא.
שיטת הספירה הבבלית הביאה עמה חידוש משמעותי ביחס לשיטות הקודמות לה: הבבלים קישרו בין מיקומה של הספרה לבין הגודל שהיא מייצגת, בדומה לשיטה העשרונית בימינו, כאשר בסיס הספירה הוא 60. בסיס זה השפיע רבות על חיינו - אנו סופרים 60 שניות בדקה ו-60 דקות בשעה, ומחלקים את המעגל ל-360 מעלות. ישנן עדויות המעידות על רמתם המתמטית של הבבלים, כמו לוח החרסית פלימפטון 322. חסרונה העיקרי של שיטת הספירה הבבלית, הוא היעדר סימן מיוחד לספרה אפס, שגרם לבבלים להשאיר רווח בכל מקום שבו אמורה להימצא הספרה. חיסרון זה כובל את קריאת המספר הכתוב אל ההקשר שלו.
בעוד שהבבלים והמצרים ראו באריתמטיקה כולה בבחינת מדע שימושי, היוונים פיתחו את האריתמטיקה המחקרית במאה ה-5 לפנה"ס. היוונים השתמשו במערכת אקסיומות כדי לבסס את חישוביהם, והתעניינו במהות הפילוסופית של המספרים. הם מיינו את המספרים לסוגים שונים וחקרו את תכונותיהם הכלליות. היוונים היו הראשונים שהוכיחו כי ישנם אינסוף מספרים ראשוניים; הם סללו את הדרך למציאת הוכחה ל"משפט היסודי של האריתמטיקה" ואף גילו שורשים שהם מספרים אי-רציונליים.
המתמטיקאי היווני דיופנטוס חיבר במאה השלישית את ספרו "אריתמטיקה" שנחשב המקביל האריתמטי-אלגברי ל"יסודות" של אוקלידס. בספר זה הציג דרכים לפתירת מערכת משוואות שמספר הנעלמים בהן גדול ממספר המשוואות ופתרונותיהם הם מספרים שלמים בלבד; משוואות אלה קרויות על-שמו, משוואות דיופנטיות. בזכות יצירה זו מכונה דיופנטוס בשם "אבי האלגברה".
תרבות המאיה, שהשתמשה בשיטת ספירה המתבססת על המספר 20, הביאה עמה את המספר 0 כחידוש רב משמעות. סימונים למקומות "ריקים" היו קיימים עוד קודם לכן, אך ספרת ה-0, במשמעות הקרובה ביותר לזו המוכרת לנו כיום, החלה בשימוש על ידי המאיה.
השיטה העשרונית, שבה אנו משתמשים כיום, שיטה המציגה כל ספרה כסכום של חזקות של 10, החלה את קיומה בהודו. הספרות העשרוניות המוכרות לנו כיום, התפתחו מספרות אלה ועברו שינויים צורניים עד אשר התקבעו במאה החמש-עשרה, בין היתר עקב השפעת מהפכת הדפוס. ההודים פיתחו את כללי החשבון מן התרבות המצרית והתרבות הבבלית וביססו את המספרים השליליים ואת הבדלת ערכי השורש של מספר חיובי. שיטה זו אומצה בהמשך על ידי התרבות הערבית אשר פיתחה את אופן כתיבת הספרות לצורתן הנוכחית. לאונרדו מפיזה (הידוע גם בשם פיבונאצ'י) העביר את השיטה ההודית-ערבית לאירופה, באמצעות ספרו הנודע "ספר החשבונייה", שנכתב ב-1202.
במהלך ימי הביניים חוותה המתמטיקה בכללותה עצירה מסוימת בפיתוחה. בימי הרנסאנס שב הפיתוח המתמטי לאירופה בכללותו, ובפרט עיסוק בנושא האריתמטיקה.
הבסיס הבינארי, שבו נעשה שימוש בשני סימנים בלבד - 0 ו-1, פותח במאה השבע-עשרה על ידי לייבניץ ונכנס לשימוש מעשי בעיקר עם התפתחות האלקטרוניקה הספרתית, בעיקר בזכות תרומתו של קלוד שאנון. עם התפתחות המחשוב, נכנס בסיס זה לשימוש גם במחשב, אך עקב היותו מסורבל לשימושם של בני האדם, הממשק בין האדם למחשב נעשה בשיטה העשרונית, ומומר על ידי המחשב לבסיס בינארי לשם פעולתו הפנימית. במקביל נכנסו לשימוש בתחום המחשוב שיטות ספירה שבסיסיהן הם חזקות טבעיות של 2 - בסיס אוקטלי ובסיס הקסדצימלי.
עם התפתחות המתמטיקה המודרנית, קיבלה המילה "אריתמטיקה" משמעויות נרחבות יותר מאשר "הענף העוסק בפעולות חשבוניות", ובאריתמטיקה המודרנית נכללים תחומים רבים בתורת המספרים, כגון תבניות ריבועיות ועקומים אלגבריים מסובכים יותר (ובפרט עקומים אליפטיים).
פעולות אריתמטיות
האריתמטיקה היסודית עוסקת במספר פעולות יסודיות: חיבור, חיסור, כפל וחילוק; פעולת הכפל החוזר, הקרויה העלאה בחזקה; הפעולות ההפוכות לחזקה - הוצאת שורש ולוגריתם.
ארבע הפעולות הראשונות נקראות ארבע פעולות החשבון:
חוקי חשבון
חוקי החשבון הם כללים יסודיים שאותן מקיימות ארבע פעולות החשבון, וניתן להיעזר בהם לפישוט תהליך החישוב. הראשון שכתב את חוקי החשבון כפי שהם ידועים לנו כיום היה המתמטיקאי ההודי בראהמגופטה, ב-625 לספירה לערך.
חוקים חשובים אלה הופכים את פעולות החשבון לפעולות שימושיות ורבות יישומים. באופן מוכלל, מבנה עשיר כדוגמת המספרים הרציונליים והממשיים המאפשר את פעולות החשבון ומקיים את כלליהן נקרא שדה.
להלן פירוט הכללים האריתמטיים היסודיים.
חוק הפילוג (דיסטריבוטיביות)
החוק הקושר את פעולות החיבור והכפל. הוא קובע שלכל שלושה מספרים \ a,b,c מתקיים: .
קיום איבר יחידה ואיברים נגדיים
לפעולת החיבור ולפעולת הכפל קיימים איברי יחידה תואמים שאינם משנים את תוצאת החישוב לאחר הפעלתם. המספר 0 הוא איבר היחידה של חיבור - תוצאת חיבור מספר עם אפס היא המספר עצמו: \!\, a+0=a. בצורה דומה 1 הוא איבר היחידה של כפל: a\cdot 1=a. לחיסור ולחילוק אין איברי יחידה.
בנוסף לכל מספר יש איבר נגדי שתוצאת הפעלתו עם המספר נותנת את איבר היחידה. המספר הנגדי למספר \!\, a ביחס לחיבור מסומן \!\, -a והוא מקיים:. האיבר הנגדי ביחס לכפל נקרא גם מספר הופכי ומסמנים אותו \!\, a^{-1} והוא שווה ל- \!\, 1/a. ההופכי מקיים:.
חזקות
במספרים שלמים, פעולת החזקה אינה אלא שם מקוצר לפעולת כפל חוזרת של מספר בעצמו: המכפלה של a בעצמו b פעמים נקראת "a בחזקת b", ומקובל לסמן אותה בסימון {a}^{b}. כאשר b מספר קטן, מקצרים בעברית וקוראים ל-\ a^2 "a בריבוע" ל-\ a^3 "a בשלישית", ל- \ a^4 "a ברביעית", וכדומה. a נקרא "בסיס החזקה" ו- b ה"מעריך".
שורש היא פעולה שעונה על השאלה "מהו המספר שאם נעלה אותו בחזקה מסוימת יתן לנו תוצאה נתונה?" שורש מסדר a של b מסומן \sqrt[a]{b}. קרי: שורש מסדר a של b.
לוגריתם היא פעולה ההפוכה לפעולת החזקה. פעולה זו מוצאת את החזקה בהינתן בסיס ותוצאה; עונה על השאלה "באיזה חזקה נצטרך להעלות מספר נתון כדי לקבל מספר נתון אחר?". לוגריתם של a לפי בסיס b נכתב \log_ba.
חוקי חזקות
מן הגדרה שהבאנו לעיל, ניתן להסיק את חוקי החזקות:
שיטות ספירה
ניתן להציג כל מספר נתון במספר צורות בהתאם לטווח הספרות הנתון בידינו לצורך הצגתו. בחיי היום יום משתמשים בעיקר בשיטת הספירה העשרונית. בשיטה זו, נעשה שימוש בספרות 0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, ו-9 על מנת להציג כל מספר נתון בעזרת סכום של חזקות של עשר. מבחינה היסטורית, קודם לשימוש בבסיס העשרוני, הופיעו שיטות ספירה נוספות אשר התבססו על רצף ספרות המייצגות מספר בתלות בערך אליו משויכת כל ספרה ולעיתים בתלות במקומה, כך שלמקום לא הייתה משמעות טכנית מבחינת סדר הגודל הכללי, אלא בתלות בספרות אחרות. בשיטות הספירה העברית, למשל, מבטאת כל אות מספר הקבוע מראש בלא תלות במקומה במילה. בעת כתיבה בספרות רומיות, שהיא שיטת כתיבה המבוססת על אותיות לטיניות, נעשה שימוש בהקבצה: לכל אות משויך ערך מסוים, ומיקומה קובע את חיבור ערכה או חיסור ערכה ביחס לאותיות שלידן היא עומדת. החיסרון העיקרי של שיטות אלה נוגע לסרבול שלהן בעת הצגת מספרים גדולים, ובפרט בעת ביצוע חישובים באמצעותם או אחד כלפי השני כאשר הם בייצוג שונה.
בשיטה הבבלית מופיע לראשונה הרעיון של קשר בין המיקום של הסימן לסדר הגודל אותו הוא מבטא כאשר שיטה זו משלבת עקרונות של קיבוץ ושל סכום חזקות שבסיסן שישים.
עם הופעת השיטה הערבית-הודית, הפך השימוש בבסיס העשרוני לנפוץ במיוחד וכיום הוא משמש כשיטה כמעט בלעדית לצורכי יום-יום בעולם כולו.
בתחומי האלקטרוניקה הספרתית והמחשבים בפרט, נעשה שימוש רב בבסיס בינארי לצורכי הפעלת מעגלים, כאשר לרוב '0' מציין מתח פעולה נמוך ו- '1' מציין מתח פעולה גבוה. פעולות עם בסיס בינארי מסורבלות למדי לבני אדם, משום שהמספרים ארוכים יחסית, נהוג להציג את זיכרון המחשב בבסיסים כמו אוקטלי והקסדצימלי, או בשיטות אחרות שבסיסן 2^n עבור n טבעי.
כמו כן, נמצאים בשימוש מצומצם יחסית בסיסים נוספים כמו בסיס דואודצימלי.
במעבר מבסיס כללי K כלשהו לבסיס עשרוני, תיוצג המילה כך:
.
מבחינה מתמטית, שינוי שיטת הספירה אינו משנה את מהותו של המספר, אך הוא משנה את האופן הטכני בו תבוצענה עליו הפעולות האריתמטיות. כך, למשל, בעת ביצוע פעולת חיסור בבסיס הקסדצימלי יילקח לווה השווה ל-10 בבסיס הקסדצימלי שהם 16 בבסיס עשרוני.
תורת המספרים
המשפט היסודי של האריתמטיקה עוסק בפירוק לגורמים. משפט זה קובע כי כל מספר טבעי יכול להיכתב כמכפלה ייחודית של מספרים ראשוניים, פרט לשינוי סדר הגורמים. כפי שנרמז משמו, למשפט זה חשיבות רבה בתורת המספרים, שכן הוא מראה כי המספרים הראשוניים הם "אבני הבניין" של כלל המספרים. שמו של משפט זה מהווה דוגמה להכללה של המונח "אריתמטיקה" כך שהוא כולל גם נושאים המוכללים כיום בשם הרחב יותר "תורת המספרים".
פונקציות אריתמטיות הן פונקציות שמבואן הוא מספר טבעי ומוצאן הוא מספר טבעי אף הוא, כאשר המוצא נקבע לפי תכונות החלוקה של המבוא. דוגמה לפונקציה זו היא פונקציית מביוס. השם אשר נבחר לקבוצת פונקציות זו מדגים אף הוא מבט כולל יותר על גבולות האריתמטיקה.
הקשרים פילוסופיים
הפילוסופיה של המתמטיקה היא ענף פילוסופי העוסק בשאלות הנוגעות למדע המתמטיקה בפרט. מתוקף היות האריתמטיקה ענף מרכזי מאוד במתמטיקה, עולות סביבה שאלות פילוסופיות רבות אשר נוגעות ליסודות מהן "בנויה" המתמטיקה. כמו כן, שאלות רבות הנוגעות לפילוסופיה של האריתמטיקה, נושקות אף לתחומים אחרים, כגון תורת המספרים.
היחס הפילוסופי אל האריתמטיקה בכללותה הכתיב לא אחת את אופן ההתפתחות שלה במקומות ובזמנים שונים. היוונים הקדומים, למשל, התייחסו אל האריתמטיקה כאל תחום מדעי-מחקרי בנוסף להיותו כלי שימושי ולפיכך ניסו לבססו על מערכת של אקסיומות ומשפטים הנובעים מהם ותרמו לפיתוח וארגון הידע האריתמטי בתקופתם. הרומים, לעומתם, התייחסו אל האריתמטיקה כאל כלי טכני-יישומי ולפיכך לא התעמקו בחקרה ולא אמצו חלק מן הידע של קודמיהם היוונים.
דוגמה נוספת להשפעה פילוסופית על התפתחות המתמטיקה היא סוגיית ההתפתחות של המספר והמכלול הרעיוני שמאחורי האפס. במשך שנים רבות לא הוכר האפס כמספר בפני עצמו ויוצג כ"מקום ריק" בכתיבת מספרים. זאת, בין היתר, עקב הקושי הפילוסופי שעוררה המחשבה כי ניתן "לייצג שום דבר".
קיומם של מספרים, הוא נושא לתהיות פילוסופיות רבות. האם, ובאיזה מובן, קיימים המספרים? האם המספרים הם ישויות מוחלטות או פרי מערכת אקסיומות "סתמית"? האם ישנו הבדל בין משמעות קיומם של מספרים טבעיים לרציונליים, אי-רציונליים, טרנסצנדנטיים או אף מרוכבים? בהקשר זה ידועים דבריו של המתמטיקאי לאופולד קרונקר: "אלוהים ברא את המספרים הטבעיים, כל היתר הוא מעשה ידי אדם".
אריתמטיקה מודרנית
במתמטיקה המודרנית, המונח "אריתמטיקה" משמש, בהכללה, לתחום העוסק בקיום פתרונות למשוואות, או מערכות של משוואות, מעל השדות של תורת המספרים, ובמיוחד שדות מקומיים וגלובליים. תחום זה, הנקרא לפעמים גם אריתמטיקה גאומטרית, עוסק למשל בקיום פתרונות למשוואות כמו (כאשר n הוא מספר טבעי), כאשר המשתנים x,y,z צריכים להיות מספרים רציונליים.
אחת השאלות המרכזיות בתחום קשורה בהיקף התחולה של עקרון הסה, הקובע שבמקרים מסוימים, קיומו של פתרון למשוואה מעל כל השלמה של השדה K, מבטיח שקיים פתרון גם בשדה K עצמו. עקרון הסה חל על תבניות ריבועיות, אבל הוא נכשל, לדוגמה, עבור עקומים אליפטיים. פירושו של דבר הוא שלמשוואה מהצורה (עם מקדמים רציונליים) יכולים להיות פתרונות מעל הממשיים ומעל כל שדה של מספרים p-אדיים, בשעה שאין לה פתרונות מעל הרציונליים. את המידה שבה נכשל עקרון הסה ניתן לכמת באמצעות חבורה הנקראת חבורת שפרביץ', שאותה מגדירים בכלים קוהומולוגיים. משערים שחבורה זו סופית, אך לעת עתה לא נמצאה לכך הוכחה.
יחס החברה לאריתמטיקה
חיי היום-יום דורשים מהאדם לבצע פעילויות אריתמטיות פשוטות כחלק מהתנהלותו השגרתית. כך, למשל, שימוש בפעולות אריתמטיות פשוטות נעשה בבישול, בנהיגה, בקריאת שעון, בתכנון כלכלת הבית ולצרכים רבים נוספים. כלים בסיסיים מתחום האריתמטיקה נחשבים לחלק בלתי נפרד מן האוריינות. נוסף על כך, האריתמטיקה היסודית מהווה את הבסיס ההכרחי לרכישת ידע מתקדם יותר במתמטיקה, כאשר המתמטיקה בכללותה נחשבת כדיסציפלינת מדע מרכזית; הידע המתמטי בכללותו מהווה לא אחת מדד מרכזי בקביעת השכלתו הפורמלית של אדם (למשל, במבחן הפסיכומטרי או ה-SAT לצורך קבלה ללימודים אקדמאיים). לפיכך, מקנה החברה חשיבות רבה לרכישת מיומנויות אריתמטיות כבר בגיל צעיר.
עטרה
ראו גם
}}
שלמה נהרי
קריירה
בעונתו הראשונה במועדון, 1955/1956, כבש שמונה שערים בשבעה משחקים בהם שותף. במשחק הדרבי מול מכבי פתח תקווה, שהסתיים בתוצאה 4–4, כבש נהרי שער שוויון דרמטי למרות שהיה באותו שלב אחרי כמעט שלוש שעות רצופות של משחק - הוא שיחק במשחק מוקדם לקבוצה הראשונה במדי קבוצת המילואים, ואז נקרא לעלות גם במשחק של הקבוצה הראשונה לאחר שאשר זליקוביץ' לא הגיע למשחק בעקבות סכסוך עם ההנהלה.
נהרי שיחק בהפועל פתח תקווה עד לסיום עונת 1964/1965, ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל, כשלזכותו 68 שערי ליגה, והוא מדורג במקום השישי בטבלת מלך השערים של הפועל פתח תקווה בכל הזמנים.
בנבחרת ישראל רשם שלמה נהרי 12 הופעות בין השנים 1958 ל-1961, בהן כבש שני שערים. נהרי זכה להגיש לסגן נשיא ארצות הברית (לימים נשיא ארצות הברית) ריצ'רד ניקסון ספר תורה כנציגה של נבחרת הפועל.
יחסי החוץ של ג'מייקה
יחסי החוץ של ג'מייקה (באנגלית: Foreign relations of Jamaica) כוללים יחסים בינלאומיים עם רוב מדינות העולם ואין לה סכסוכים בינלאומיים.
ג'מייקה חברה בארגונים בינלאומיים רבים ובין היתר באומות המאוחדות, בארגון מדינות אמריקה, בחבר העמים הבריטי ובG77. ג'מייקה כיהנה פעמיים למשך שנתיים כל פעם כחברה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות בשנים 80–1978 ו-2000–2001.
היסטורית, ג'מייקה בעלת קשרים קרובים עם השלטון הבריטי. לאחר התמורות שחלו בעולם במאה האחרונה, ג'מייקה כיום בעיקר מושפעת כלכלית ותרבותית מארצות הברית. עיקר הקשרים התרבותיים של ג'מייקה הם עם המדינות הקריביות דוברות האנגלית החברות בהקהילייה הקריבית ובארגון המדינות הקריביות.
לודויג פון ברטלנפי
קארל לודויג פון ברטלנפי (גרמנית: Ludwig von Bertalanffy; 19 בספטמבר 1901 - 12 ביוני 1972) היה ביולוג אוסטרי, מהחוקרים החשובים ביותר בתחום הביולוגיה התאורטית במחצית הראשונה של המאה ה-20, מייסד התאוריה הכללית של מערכות והראשון ליישמה לתחומי הפסיכולוגיה ומדעי החברה. כיום תאוריה זו משמשת כבסיס מתודולוגי במגוון רחב של תחומים מדעיים. בנוסף, עסק בתחומים רבים נוספים - פסיכולוגיה תאורטית, מחקר בתחום הסרטן, פילוסופיה והיסטוריה של המדע.
== תולדות חייו==
משפחתו
לודויג פון ברטלנפי נולד וגדל בעיירה קטנה אטצגרסדורף (כיום Liesing) ליד וינה, אוסטריה. שורשיה של משפחת פון ברטלנפי הם מהאצולה ההונגרית של המאה ה-16. סבו מצד אביו, צ'ארלס-יוסף פון ברטלנפי (1833–1912), התיישב באוסטריה ושימש כמנהלו של התיאטרון הלאומי ב-קלגנפוט וגראז, שני מרכזים חשובים של אוסטריה האימפריאלית. אביו, גוסטב פון ברטלנפי (1861–1919), היה בעל מעמד חשוב בתחום האדמיניסטרציה של מערכת הרכבות. מצד אמו, סבו שהיה בעל מעמד כלכלי גבוה, שימש כיועץ לבית המלוכה ופעל כמוציא לאור בווינה. אמו של פון ברטלנפי, שרלוט ווגל, נישאה בגיל 17 לאביו. בני הזוג התגרשו כאשר פון ברטלנפי היה בן 10, ובהמשך שניהם נישאו מחדש, בטקסים אזרחיים, מחוץ לכנסייה הקתולית. עד גיל 10 פון ברטלנפי גדל כבן יחיד וקיבל חינוך פרטי בביתו ממורים פרטיים.
חייו האישיים
ברטלנפי פגש את אשתו, מריה, באפריל 1924 באלפים האוסטריים, והם כמעט ולא נפרדו מאז לאורך 48 השנים הבאות. מריה לא סיימה את לימודיה, והקדישה את חייה לתמיכה בקריירה המקצועית של בעלה. בשנים המאוחרות יותר, בשהותם בקנדה, הוא עבדה אתו, ולאחר מותו ערכה את שני כתביו האחרונים. לזוג נולד ילד אחד, פליקס, שהפך למדען וחוקר בתום הסרטן. במהלך שהותו בקנדה פון ברטלנפי ובנו שיתפו פעולה בתחום חקר הסרטן ופרסמו מחקרים משותפים. פון ברטלנפי נפטר בשנת 1972 בבאפלו, ניו יורק, כתוצאה מהתקף לב.
לימודים וקריירה מקצועית
בשנת 1918 בהיותו בגיל 17, פון ברטלנפי החל בלימודי פילוסופיה והיסטוריה של האמנות, בתחילה באוניברסיטת אינסברוק ולאחר מכן באוניברסיטת וינה, אולם עם זאת, הוא שילב בלימודיו גם קורסים בתחום הבוטניקה והביולוגיה. בשנת 1926 סיים את הגשת התיזה לתואר דוקטור שעסקה בתורתו של הפסיכולוג והפילוסוף גוסטב תיאודור פכנר. בשש השנים הבאות הוא התמקד בתחום הביולוגיה התאורטית והניסויית, ופרסם בשנת 1928 את ספרו הראשון בתחום: Moderm Theories of Development: An Introduction to Theoretical Biology. על בסיס ספרו זה היה הראשון לקבל מעמד של פריבט-דוצנט בתחום הביולוגיה התאורטית באוניברסיטת וינה בשנת 1934. המשרה נשאה שכר נמוך ופון ברטלנפי נאלץ להתמודד עם קשיים כלכליים, עד שבשנת 1937 קיבל מלגה למשך שנה מקרן רוקפלר בזכותה עבר לשיקגו והחל לעבוד עם ניקולס רשבסקי, פיזיקאי תאורטי שהיה אחד ממייסדי התחום של ביולוגיה מתמטית. במהלך שהייתו שם הציג בפעם הראשונה את תיאורית המערכות הכללית כמתודולוגיה שמתאימה לכל המדעים.
בשנת 1938, כשאוסטריה סופחה לגרמניה הנאצית (האנשלוס), ברטלנפי היה עדיין בארצות הברית. ניסיונותיו להישאר בה לא צלחו מאחר שניתנה עדיפות למדענים שנרדפו על ידי הנאצים והוא נאלץ לחזור לאוסטריה באוקטובר באותה שנה. תוך חודש מחזרתו הצטרף למפלגה הנאצית, מה שאיפשר לו קידום ומינוי של פרופסור באוניברסיטת וינה בשנת 1940. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא קישר בין התאוריות שלו בתחום הפילוסופיה של הביולוגיה לבין האידאולוגיה הנאצית השלטת, בעיקר זו של עקרון הפיהרר. לאחר נפילתו של השלטון הנאצי, פון ברטלנפי חשש מתהליכי הדה-נאציפיקציה ועזב את וינה בשנת 1948. בתחילה שהה זמן מה באוניברסיטת קיימברידג' ושימש כמרצה אורח באוניברסיטת לונדון (1948-49), וב-1949 עבר לאוניברסיטת מונטריאול (1949) ולאחר מכן לאוניברסיטה של אוטאווה (1950-1954), שם שימש כמנהל מחלקת המחקר בתחום הביולוגיה. בשנים 1954–1955 היה חבר במרכז לחקר מדעי ההתנהגות באוניברסיטת סטנפורד ולאחר מכן שימש כמנהל יחידת המחקר בתחום הסרטן בבית החולים מאונט סיני בלוס אנג'לס (1955-1958), ועסק בחקר מחלות נפש במסגרת קרן מנינגר (1958–1960). בשנת 1961 שב לאוניברסיטת אלברטה שבקנדה, כפרופסור בתחום הביולוגיה התאורטית. בשנת 1969 עזב את קנדה והצטרף לצוות של המרכז לביולוגיה תאורטית שהוקם אז באוניברסיטה של מדינת ניו יורק (SUNYׂׂ), שם שהה עד מותו בשנת 1972.
תיאורית המערכות הפתוחות
ברטלנפי ידוע בעיקר בשל היותו היוצר של תאוריית המערכות הפתוחות בביולוגיה. תאוריה זו מבקרת ומבטלת את שתי התאוריות ששימשו עד אז להסבר תהליכי החיים - התאוריה המכניסטית הרואה באורגניזם סוג של מכונה שכל אחד מחלקיה פועל בנפרד לפי חוקי הפיזיקה והכימיה, והתאוריה הויטליסטית שטענה לקיומו של "כוח ויטלי" ששולט באורגניזם. כשפון ברטלנפי החל את הקריירה שלו כביולוג צעיר שתי תאוריות אלה עדיין נאבקו על מקומן בתחום. כדי ליישב מחלוקת זו ביולוגים שונים הציעו מה שקיבל את השם "תאוריות אורגניזמיות", תאוריות הוליסטיות לפיהן האורגניזם החי אינו סך של כל חלקיו בלבד, אלא מהווה מכלול שלם בעל יכולת לנהל את התפקודים הפנימיים בתוכו - דהיינו מהווה מערכת. מערכת מוגדרת כקבוצה של אלמנטים המקיימים קשרים בינם ובין עצמם ועם סביבתם. מערכת היא "סגורה" אם אין חילופין של חומרים או אנרגיה בינה לבין סביבתה, ו"פתוחה" כאשר גבולותיה חדירים למעברים כאלה. התאוריות האורגניזמיות קיבלו את השראתן מתאוריית הגשטלט בפסיכולוגיה.
ברטלנפי לא הסתפק בקבלת תאוריות כהשערות או תיאורי מצב, אלא שאף לבסס אותן על חוקי הפיזיקה והכימיה. במסגרת עבודתו המדעית בשנות ה-30 ברטלנפי הציע את תאוריית המערכות הפתוחות כהסבר לתהליכים המתרחשים באורגניזמים חיים. תאוריה זו דרשה התאמה של חוקי הכימיה והתרמודינמיקה. על פי התרמודינמיקה הקלאסית כמות האנרגיה בעולם היא סופית, וכל מערכת תשאף תמיד להגיע לרמת האנטרופיה (אי-הסדר) הגבוהה ביותר, וכן לרמת האנרגיה הנמוכה ביותר, דהיינו יצורים חיים מורכבים הצורכים רמת אנרגיה גבוהה לקיום תהליכי החיים שלהם ייטו להפוך לפשוטים יותר או להתפרק לחלוטין. אולם בפועל היסטוריית החיים על פני כדור הארץ אינה מתאימה לתוצאות אלה. אורגניזמים חיים מתנהגים באופן שונה ממכונות מעשה ידי האדם, הם מגלים יכולת השתנות, התאמה לסביבה, התפתחות והתחדשות. ההסבר לכך נובע מהעובדה שאורגניזמים חיים הם מערכות פתוחות - מערכות שיכולות לספוג חומר ואנרגיה מסביבתן החיצונית ולהשתמש בהם לשמירת המבנה שלהן ואף להתפתח לרמת מורכבות גבוהה יותר. פון ברטלנפי פיתח מערכת של משוואות מתמטיות המתארות את התהליכים הכימיים והפיזיולוגיים הפועלים במערכות פתוחות. בהמשך, ברטלנפי טען שתאוריה זו מתאימה לא רק לרמת האורגניזם או התא הבודד, אלא גם למערכות מורכבות יותר, כגון מערכות אקולוגיות, מערכות חברתיות, הן אנושיות והן של בעלי חיים או צמחים, ולמעשה לכל הביוספירה.
התאוריה הכללית של מערכות
ברטלנפי טען כי המבנה של מערכת חוזר על עצמו בתחומים רבים הקשורים הן לתופעות טבעיות והן לאנושיות, ולכן ניתן ליצור מסגרת מושגית שתתאים לכל סוגי המערכות ולמעשה לכל תחומי הידע האנושי. מסגרת מושגית זו, אותה הציג בספרו General System Theory שפורסם בשנת 1968, אמורה להסביר תהליכים שאינם ניתנים להבנה באופן בדיד, אלא רק במסגרת היותם חלק ממערכת. שאיפתו של ברטלנפי הייתה לאחד את מדעי הטבע עם מדעי הרוח באמצעות מתודולוגיה אחת משותפת, ולכן לא הסתפק בעבודה מחקרית בתחום הביולוגיה בלבד, אלא הרחיב את תחומי התעניינותו תוך יישום תאוריית המערכות שלו להסבר תופעות בפסיכולוגיה, פסיכיאטריה, סוציולוגיה, אנתרופולוגיה וקיברנטיקה. תאוריית המערכות ניתנה ליישום לתופעות פיזיולוגיות, פסיכולוגיות וחברתיות הקשורות לאדם - לאורגניזם הבסיסי המהווה מערכת של ריאקציות ביוכימיות, לחברה האנושית המהווה מערכת של מוסדות ודרכי תקשורת, ולתרבות הנתפסת כמערכת של דימויים.
דייב מסטיף
דייוויד מינטון (באנגלית: David Minton; נולד ב-21 ביולי 1984) הוא מתאבק אנגלי. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE כחלק ממחלקת בריטניה של התוכנית NXT, ה-NXT UK, שבו הופיע תחת שם הבמה דייב מסטיף.
TNA (2014–2015)
מסטיף הופיע בארגון Total Nonstop Action Wrestling (TNA) בשנת 2014 במסגרת העונה השנייה של התוכנית TNA British Boot Camp. בקרב הראשון שלו בתוכנית, ששודר ב-9 בנובמבר, הוא ניצח את רמפייג' בראון. בקרב השני שלו, ששודר בסוף אותו חודש, מסטיף רשם ניצחון, כשהצטוות לצד בראון, אנג'לינה לאב ונועם דר נגד אל סנואו, גראדו, קיי לי ריי ומארק אנדרוז בקרב ארבעה נגד ארבעה. מסטיף העפיל עד לששת הגדולים, אך לבסוף הזוכה בתחרות היה אנדרוז.
במהלך שנת 2015, מסטיף ערך מספר קרבות בתוכנית Xplosion, כשהוא רשם הפסדים למארק אנדרוז וסמואה ג'ו.
World of Sport Wrestling (2016)
ב-11 בנובמבר 2016, מסטיף ניצח את גראדו והפך לאלוף הראשון של WOS. לעומת זאת, הוא הפסיד את התואר באותה התוכנית לאותו גראדו.
NXT UK (2018–2022)
ב-18 באוגוסט 2022, מסטיף שוחרר מחוזהו בארגון.
פרש אדום
מאפיינים
אורכו מגיע עד 85 ס"מ, לא כולל הזנב, שאורכו 75 ס"מ, כאשר הזכרים כבדים באופן ניכר מהנקבות. הפרש האדום מגיע למהירויות של 55 קמ"ש, עובדה שהופכת אותו לרץ המהיר ביותר בין הפרימטים.
קוף זה חי בקבוצות גדולות ומרובות נקבות של כ-15 פרטים, בשטח מחיה של כ-52,000 דונם. הקבוצה מכילה ברוב השנה זכר אחד, אשר שומר על הקבוצה באמצעות הסחת דעתם של הטורפים תוך התרחקות מהקבוצה. בעונת ההזדווגות, מגיעים זכרים נוספים לקבוצות. כשהזכרים הצעירים מגיעים לבגרות מינית (בסביבות גיל ארבע שנים), הם עוזבים את הקבוצה, ובדרך-כלל מצטרפים לקבוצות המונות זכרים בלבד.
קופים אלה נמנעים מלהיכנס מיערות סבוכים ומצוי יותר באזורים סלעיים ובסוואנות פתוחות ומלאות שיחים ותת-מדבריות. ההתרבות של הפרש האדום נחשבת גבוהה יחסית, ונובעת כנראה מהתמותה הגדולה שקיימת באוכלוסייה הבוגרת הנובעת ככל הנראה מתנאי השטח הקשים בהם חיים הקופים.
קופי פרש אדום ניזונים מזרעים, מחרקים ומפקעות, דיאטה המאפיינת יותר פרימטים קטנים יותר.
יש אי הסכמות בנושא מספר תת-המינים, יש שמחשיבים ארבעה, ויש שמחשיבים שתיים; תת-המין המערבי Erythrocebus patas patas (פרש מצוי; עם אף שחור) והמזרחי Erythrocebus patas pyrrhonotus (פרש ניסנה; עם אף לבן). אחרים הציעו שלפחות כמה מהמאפיינים הם וריאציות של דפוס הפנים של הנקבה בזמן ההיריון, ולכן זהו מין יחיד בסוגו.
הארי סאקר
הארי סאקר (אנגלית: Harry Sacher; נולד ב-3 בספטמבר 1881– 10 במאי 1971) היה עורך דין ומנהיג ציוני בריטי.
שנים ראשונות
סאקר היה יליד לונדון, עבד כעיתונאי וכתב מסות עבור הגרדיאן החל מ-1905. במקביל למד משפטים עד שסיים את הכשרתו כפרקליט-טוען (barrister, עורך דין המופיע בבית משפט). סאקר נשא לאשה את מרים, בתו של מיכאל מרקס, מייסד בית המסחר מרקס אנד ספנסר ואחותו של הלורד סיימון מרקס, שהפך אותו למנהל בית המסחר. כך הפך סאקר גם לגיסו של הלורד ישראל זיו, שנשא לאשה את רבקה, אחות אחרת של מרקס. כל האישים היו תומכים נלהבים ברעיון הציוני וזכו לכינוי "חבורת ציוני מנצ'סטר".
פעילות ציונית
החל מפברואר 1917 היה חבר בוועדה המדינית הציונית בלונדון יחד עם האישים וולטר רוטשילד, ג'יימס דה רוטשילד, הרברט סמואל, ישראל זיו, הרברט בנטוויץ', חיים ויצמן ונחום סוקולוב. נציגי הוועדה, וסאקר בהם, נשאו ונתנו עם נציגי הממשלה הבריטית לקראת כיבוש המזרח התיכון במלחמת העולם הראשונה על ידי בריטניה על מנת להגדיר מקום לבית לאומי לעם היהודי, תוצאת המגעים הייתה הצהרת בלפור. טיוטת ההצהרה נוסחה על ידי סוקולוב וסאקר.
פעילותו בישראל
ב-1918 הגיע סאקר לארץ ישראל יחד עם ועד הצירים בראשותו של ויצמן, אך לא נשא בתפקיד רשמי. בשנת 1920 שימש כ"מזכיר הממשלה" של הוועד הלאומי במשך מספר חודשים. בנובמבר 1921 הגן יחד עם מרדכי עליאש על שלושת הנאשמים היהודים שהואשמו בזריקת פצצות על הערבים שתקפו יהודים במהלך מאורעות ב' בנובמבר תרפ"ב. בשנת 1923 פתח בירושלים משרד עורכי דין יחד עם שלום הורוביץ ונפתלי ליפשיץ (לימים פוצל למשרד ש. הורוביץ ושות' בירושלים וסלומון, ליפשיץ ושות' בחיפה). המשרד ייצג, בין השאר, את פנחס רוטנברג וחברת החשמל לישראל, את האוניברסיטה העברית ואת הסוכנות היהודית. בשל היכרותו עם מערכת המשפט הבריטית וההנחה ששופטים בריטיים יטו אוזן לפרקליט בריטי, הבקיא בשפה ובניואנסים, ניהל את רוב הערעורים של נושאי היישוב בבית המשפט העליון. בשנת 1927, במסגרת הקונגרס הציוני ה-15 נבחר סאקר לחבר ההנהלה הציונית המצומצמת של הסוכנות היהודית בירושלים יחד עם פרדריק קיש והנרייטה סאלד.
בשנות החמישים עסק בכתיבה והוציא מספר ספרים באנגלית, בנוגע לציונות וליחסי ישראל-ערב.
סאקר נפטר בשנת 1971. על שמו גם המכון למחקרי חקיקה ומחקר השוואתי ע"ש הארי סאקר בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים שנוסד ב-1959.
פסבנדר
פסבנדר (בגרמנית: Fassbender) הוא שם משפחה ממקור גרמני. השם הוא גרסה שונה לשם או המילה פאסבינדר שמשמעותם היא חבתן או יצרן חביות, דליים, גיגיות, מכלים, אבוסים ומכלים אחרים העשויים מלוחות או קורות עץ המאוגדות בדרך כלל ברצועות מתכת.
סלמנדרת שויכצרי
סלמנדרת שׁוֹיְכְצֵרִי (שם מדעי: Andrias scheuchzeri) היא מין נכחד מהסוג סלמנדרת ענק, אשר כל הידע אודותיה מקורו במאובנים בלבד.
בספר- Lithographia Helvetica, שנכתב בשנת 1723 על ידי יוהאן יאקובּ שוֹיְכְצר, תיאר הזואולוג מאובן בשם: "Homo diluvii testis"- (תרגום חופשי: "עדות לאנשי המבול"). הוא האמין שהמאובן היה שריד של אדם שטבע במבול התנ"כי. אורכו של המאובן היה 1 מטר, ללא זנב ורגליים אחוריות- מראה שהיה יכול להתפרש כשריד של גופת אדם צעיר שנרמסה באלימות.
מוזיאון טיילר שבהארלם, הולנד, קנה את המאובן בשנת 1802. ב-1812 בדק חוקר המאובנים ז'ורז' קיווייה את המאובן ואבחן כי זהו אינו אדם. לאחר שאובחן כסלמנדרה, היא קיבלה את השם סלמנדרת שויכצרי על ידי הול, בשנת 1831. לאחר כ-6 שנים התקבל השם לסוג "סלמנדרת ענק"- "andrias" (משמעות מילולית: "תמונה של אדם"), ושניהם (שמות המין והסוג) ניתנו כהוקרה לשויכצר ולאמונתו. סלמנדרה זו חיה באירופה בתקופות אוליגוקן-פליוקן ומאובניה נמצאו בגרמניה ואוסטריה.
עין השופט
עֵֵין הַשּׁוֹפֵט הוא קיבוץ של הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, הנמצא בתחומי מועצה אזורית מגידו.
היסטוריה
חברי קיבוץ עין השופט עלו על הקרקע ב-5 ביולי 1937 (כ"ו בתמוז ה'תרצ"ז), לגבעת ג'וערה. כעבור שנה עברו לנקודת הקבע, היא עין השופט. עליית הקיבוץ לרמות מנשה, נערכה במסגרת התיישבות חומה ומגדל. האזור נקרא אז בטעות "הרי אפרים". הקיבוץ נקרא על שמו של השופט לואי ברנדייס, ממנהיגיה של יהדות ארצות הברית. בטרם העלייה לג'וערה שהו חברי הקיבוץ חמש שנים במושבה חדרה, שם הכשירו את עצמם לחיי הקיבוץ. בחדרה נוצר גם האיחוד בין גרעין השומר הצעיר מפולין, "בניר", לבין הגרעין הראשון של השומר הצעיר מצפון אמריקה, לכדי קיבוץ אחד. הקיבוץ הוא הראשון לעלייה החלוצית מצפון אמריקה.
בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט סבל הקיבוץ מהתקפות ירי רבות. בראשית אפריל 1938 נרצחו שניים מחברי הקיבוץ על ידי חברי כנופיות. ב-1943 מנה הקיבוץ 137 מבוגרים ו-80 ילדים, ושטחו השתרע על 5000 דונם.
הקיבוץ כיום
עין השופט הוא "קיבוץ שיתופי". החל משנת 2015 עובר הקיבוץ תהליך של בחינה מחודשת של מודל השיתוף ואורחות החיים בו, עם דגש על הפרטה חלקית של מקור הפרנסה של החברים.
עיקר פרנסתו של הקיבוץ מגיעה מן התעשייה, הכוללת שלושה מפעלים: "מיברג" - ליצור ברגים וחלקי מתכת בכבישה קרה; "אלתם" - המייצר מוצרים לשוק התאורה; ו"מאג" - חברה שמתמחה ביצור והרכבת מכלולי מתכת לתעשיית הרכב. כמו כן מקיים הקיבוץ מגוון ענפי חקלאות כגון: רפת לחלב, בקר לבשר, לול, מטעי אבוקדו וגידולי שדה.
מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 התפתחו מספר מקורות פרנסה חדשים, ביניהם החברה "איניגו תוכנה" שמתמחה בבניית מערכות שירות כמו מערכת לניהול ציי רכב ומערכת לניהול קלפי ממוחשבים, מחלבה וענפי תיירות, ואולפן להפקת סרטים - עין השופט הפקות.
כמו כן הוקמו מספר יזמויות עסקיות של חברי קיבוץ בתחומים שונים.
בתחום הקיבוץ נמצאים אולם מופעים אזורי וכן בית הספר התיכון האזורי מגידו.
הקיבוץ פעיל מאוד בתחום קליטת העלייה ומפעיל שתי תוכניות: אולפן קיבוץ שנפתח בשנת 1952 וחברי קיבוץ לא מעטים הם בוגריו; ו"בית ראשון במולדת" לעולים צעירים מעל גיל 26, זאת בנוסף לתוכנית המתנדבים של התנועה הקיבוצית. בשנת 2009 היה שותף הקיבוץ גם לתוכנית "גרעין צבר" ובו עולים צעירים שהגיעו לארץ על מנת להתגייס לצה"ל.
הסליק בעין השופט
ב-1945 נחפר סליק בעין השופט. הסליק נחפר על ידי מספר חברים תחת המתבן שכיום יש במקומו חדר כושר. מיקומו היה סודי והיה ידוע רק למקימיו שסירבו לגלות זאת גם שנים רבות לאחר הקמת המדינה. רק לאחר יותר משישים שנה הסכים אחרון המקימים, ברל קרן, שהיה אז בן 96, לתת פרטים על מיקום הסליק. הסליק התגלה לבסוף ב-16 ביוני 2009. הנשק והתחמושת היו שקועים במים. לאחר הוצאתם וניקויים הם מוצגים בתיאום מראש לקבוצות מבקרים ליד פיר הסליק.
רידלי סקוט
סר רידלי סקוט (באנגלית: Sir Ridley Scott; נולד ב-30 בנובמבר 1937) הוא במאי קולנוע ומפיק סרטים אנגלי, מהבמאים המשפיעים בהוליווד, ואחיו של הבמאי טוני סקוט.
חלק מסרטיו של סקוט ידועים כמצליחים או ידועים בתחומם, כגון "גלדיאטור" בתחום ההיסטוריה/פעולה, "הנוסע השמיני" בתחום המדע הבדיוני/אימה, או "בלייד ראנר" בתחום המדע הבדיוני. חלקם ידועים כבעלי סצנות אלימות מאוד ולעיתים אף קשות למראה, כשהבולטים במיוחד מקטגוריה זו הם "בלאק הוק דאון" ו"חניבעל". רידלי סקוט אחראי לכמה מהסרטים המצליחים והמעוטרים ביותר בהיסטוריה והוא עצמו נחשב לאחד המעוטרים בתולדות הקולנוע.