cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קתדרלת ונק
תיאור המבנה
החצר מכילה מגדל פעמונים בודד. קברות ממוקמים לאורך הקיר החיצוני עם כתובות בארמנית. בפינה אחת של החצר שטח מוגבה ובו יד זיכרון לרצח העם הארמני בזמן מלחמת העולם הראשונה. מעבר לחצר ומול הקתדרלה ישנם ספרייה ומוזיאון.
הלמוט פולקמן
הלמוט פולקמן (בגרמנית: Hellmuth Volkmann; 28 בפברואר 1889 – 21 באוגוסט 1940) היה גנרל גרמני בלופטוואפה במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
פולקמן נולד ב-28 בפברואר 1889 בדיבנהופן, שהייתה חלק מהקיסרות הגרמנית. בשנת 1908 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לגדוד ההנדסה ה-14 (באדן). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא הוכשר כטייס, ושירת ביחידות שונות במהלך המלחמה. במהלך המלחמה הוא עוטר על פעולותיו בעיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
ב-25 בספטמבר 1939 מונה פולקמן למפקד הדיוויזיה ה-94 והוצבה תחת פיקוד הקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה הראשונה בחזית המערבית. במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוסים שונים במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן נשארה בצרפת כחיל כיבוש.
ב-4 באוגוסט 1940 הוא נפצע קשה בתאונת דרכים וכעבור שבועיים, ב-21 באוגוסט, הוא מת בבית החולים בברלין.
שמרנות
שמרנות (בלעז: קונסרבטיזם) היא אידאולוגיה ופילוסופיה תרבותית, חברתית ופוליטית השואפת לקדם ולשמר מוסדות, מנהגים וערכים מסורתיים, מתוך תפיסה הנוטה להעדיף יציבות, המשכיות והתפתחות הדרגתית. העקרונות המרכזיים של השמרנות עשויים להשתנות ביחס לתרבות ולציוויליזציה שבה היא מופיעה. בתרבות המערבית, בהתאם לאומה המסוימת, השמרנים מבקשים לקדם מגוון מוסדות חברתיים כמו המשפחה הגרעינית, הדת המאורגנת, הלאום ומדינת הלאום, זכויות הקניין וצורת השלטון.
שמרנות תרבותית וערכית
פן עיקרי של השמרנות הוא שמרנות תרבותית וערכית, דהיינו, התנגדות לשינויים מהירים בערכים, במנהגים ובדפוסי ההתנהגות המקובלים. במחצית המאה ה-18, הופיעה באירופה התנועה הליברלית שהביאה עמה תמורות חברתיות גדולות בתחום התרבות והערכים ובמהלך השנים הובילה את העולם המערבי לכיוון של מתירנות. המתנגדים לתהליך זה, אשר הואץ במיוחד במחצית השנייה של המאה ה-20, היו השמרנים התרבותיים.
במחצית המאה ה-20 החלו מהפכות תרבותיות בארצות הברית, אשר הגיעו גם לאירופה. במרכזה של המהפכה התרבותית עמדה, בין היתר, המהפכה המוזיקלית – מהפכת הרוק'נ'רול, אשר עודדה מתירנות, התנהגות פרובוקטיביות, אורח חיים ראוותני, ריקודי זוגות של בנים ובנות ביחד, וחופש מיני. רבים רואים את שיאן של מהפכות אלה בשנות השישים, כאשר דור ילדי הפרחים בארצות הברית מרד במבוגרים ובמוסכמות שלהם, והציג שינויים בכל תחומי החיים: הופעה חיצונית – שיער ארוך (לבנים) וסגנון לבוש ייחודי וססגוני, תרבות הפנאי – עישון סמים והאזנה למוזיקת רוק, ערכים – חופש מיני במקום צניעות, ערכים אוניברסליים במקום ערכים לאומיים ודתיים, התנגדות למלחמה באשר היא. אופנת ילדי הפרחים חלפה בשנות השבעים, אך הערכים הליברליים ממשיכים להתקיים ובאים לידי ביטוי בקריאה לחופש דת, חופש ההתאגדות, חופש הביטוי, זכות הקניין, סחר חופשי, כלכלת שוק, סובלנות כלפי מיעוטים מבחינת גזע, מגדר ונטייה מינית.
רבים בעולם המערבי מתנגדים לשינויים אלה מטעמים דתיים ו/או מוסריים. אנשים אלה נקראים שמרנים. מבחינת התפיסה השמרנית התנועה הליברלית מהווה סיכון משום שבחברה ליברלית קיימים תנאים נוחים יותר לחופש מיני וחופש בסגנון הלבוש (רלוונטי בעיקר לנשים) ואלו נושאים שלפני התנועה הליברלית נחשבו לטאבו (ונחשבים עד היום במדינות מסוימות).
לדת יש תפקיד חשוב בהשפעה על היותו של אדם שמרן: כל דת היא מטבעה שמרנית כיוון שהיא דוגלת בערכיה ושואפת לשמר אותם; על כן, היא תתנגד לשינויים אשר מנוגדים לרוחה. אם כי קיימים בתוך הדתות זרמים מגוונים אשר שונים זה מזה ברמת השמרנות שלהם לעומת מוכנותם לקבל שינויים. השמרנים בעולם המערבי מזוהים לרוב עם הימין הפוליטי, כיוון שדת, לאום ואדמה הם ערכיו של הימין. הליברלים (בהקשר החברתי), לעומת זאת, מזוהים לרוב עם מחנה השמאל, אשר מאמין בחופש דתי, בחופש מיני, שוויון זכויות, חופש הפרט, בקידמה ובשלום. מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ואילך מתחלפת בהדרגה האידאולוגיה הליברלית מערכים אוניברסליים לערכים אינדיבידואליים – פוסט מודרניזם וקץ האידאולוגיה.
שמרנות כאידאולוגיה
השמרנות ביסודה מתנגדת לגישות רדיקליות שלפיהן ניתן להביא לשיפור חברתי על ידי שינויים מהירים ומרחיקי לכת.
השמרנות היא גישה פילוסופית נורמטיבית ופרקטית כאחד. היא נורמטיבית, כיוון שהיא מציעה לתומכיה הגדרות מובנות של "טוב" ו"רע". מבחינת התפיסה השמרנית, שימור המצב הקיים היא "טוב" וערעור על הסדר הקיים על ידי ביצוע שינויים גדולים ומהירים באורחות החיים זה "רע". השמרנות היא פרקטית כיוון שהיא מכתיבה כללים לניהול מדיניות. לתפיסתה, התערבות ושינוי של חלוקת הכוח בחברה בשם ה"צדק" עלולה ליצור קונפליקטים, מאבקים על מקורות הכוח החדשים וכתוצאה מכך הגברת האי צדק.
למרות שלשמרנות יש רעיונות ברורים למדי מהי המדינה ה"אידיאלית" אליה היא חותרת ומהם העקרונות המנחים אותה, עליה להתחשב גם בגבולות האפשרי, הגבולות שמציבים יחסי הכוחות בתוך החברה ויכולת האדם להשתנות.
עקרונות הבסיס של השמרנות
אף על פי שקיימות גישות שונות המתייחסות לנושא השמרנות, ישנם שלושה עקרונות העומדים בבסיס כלל הגישות:
גישתו של אדמונד ברק
אחד מההוגים השמרניים המרכזיים הוא המדינאי הליברלי-שמרני אדמונד ברק. גישתו של אדמונד ברק, תופסת את המציאות כתוצר מורכב של תהליך דיאלקטי היסטורי. בתהליך זה נוצר איזון בין הצרכים, הכוחות והרצונות השונים בקהילה, איזון המיוצג באמצעות הפרקטיקות, המוסכמות וההסדרים החברתיים. אלו ממלאים תפקידים פורמליים ובלתי פורמליים כאחד (גם אם לפעמים שונים מייעודם המקורי). אדמונד ברק מזהיר כי סך התפקידים כה מורכב עד כי האדם מוגבל ביכולתו להבינם. יוצא שהניסיון ההיסטורי, להבדיל מקריטריונים רציונליים מופשטים או דגמים אוניברסליים, הוא המתאים מוסד חברתי לקהילה נתונה בזמן נתון. לפיכך, ככל שחברה ותיקה יותר, כך מתרבים התחומים שבהם הושגו מוסכמות ונוצרו פרקטיקות. הודות לכך פוחתים אזורי החיכוך. זאת ועוד, מוסכמות ופרקטיקות אלו מהוות מבנה רב עוצמה, המגביל את היכולת לשנותן.
מהאמור לעיל נובעת מסקנה שמרנית מרכזית. אף שהתנהגות פוליטית מושפעת מתבונה והגיון, היא גם מושפעת מרגש, דמיון ומסורת. לפי התפיסה השמרנית האדם ובאופן מודגש יותר חברה, מתקשים לשנות תפיסות "עצמי" ו"האחר". האדם מעצב תפיסות ודימויים בצעירותו אשר ילוו אותו בהמשך חייו. בעיצוב התפיסות והדימויים הפרט מאמץ תפיסות הרווחות בסביבתו. לאחר מכן, תפיסות אלו ימנעו ממנו להשתנות. גם כאשר הוא עובר תהליך של שינוי, התפיסות הרווחות בחברה לא השתנו. עקב זאת, לרוב יאמץ בחזרה את דעותיו הקודמות. על כן, שינוי יכול להתבצע רק לאורך זמן ובהדרגה. שינוי מהותי יכול להתרחש רק במהלך של כמה דורות. להבדיל מהאדם, המוגבל ביכולת הלימוד שלו, המדינה המתקיימת דורות רבים יכולה לצבור שינויים הדרגתיים לכלל שינוי מהותי. שינוי מהותי יוגדר כשינוי של תפיסות יסוד כגון תפיסות זהות וכיוצא בזה. על כן, טוען אדמונד ברק, כי עד כמה שהתאוריות על תיקון החברה נכונות באופן מטפיזי, כך הן שגויות מוסרית ופוליטית.
ניתן להגדיר את הפוליטיקה של ברק, כ"פרגמטיזם בעל עקרונות". לטענתו, מטרת המוסדות וההסדרים היא מילוי צרכים ולא מימוש זכויות. על כן, הוא מבחין בין קביעת מטרות ארוכות טווח, לבין הוצאתן לפועל. משמע, הפעולה הפוליטית היא אמצעי ותיבחן לפי קנה מידה של תועלת. המטרה היא הקריטריון לפיו נקבע האם הפעולה הייתה מוצדקת או מוטעית. רוצה לומר, תבונה פוליטית היא התאמת מטרות לאמצעים (ולא רק להפך) והבנת הטוב הפרקטי, המוגבל ובר ההשגה, של קהילה בזמן ומקום נתון. כל זאת, להבדיל מטוב אידיאלי אשר ניסיון להשיגו יביא סבל גדול יותר.
הפוליטיקאי השמרן נדרש להפיק את המרב מהקיים, אולם הוא גם מחויב להתאים עצמו למציאות המשתנה. ההיסטוריה אינה קופאת על שמריה ובמציאות של צרכים ויחסי כוחות משתנים, המוסדות והפרקטיקות מתאימים את עצמם. פער ואי התאמה בין הכוחות והצרכים בחברה מחד והמוסדות והפרקטיקות מאידך, עלולים להוביל למלחמות ומשברים. לאור זאת מייעץ אדמונד ברק, כי הרוצה לשמר את היתרונות שבמצב הקיים, חייב לשנות. אך על השינוי להיות הדרגתי. כיוון שאין דרך להבין את כלל הכוחות הפועלים במערכת, מעצב המדיניות עלול להשמיט נושאים חשובים וליצור בעיות אחרות תוך ניסיון לפתור את הקיימות. הוא ממליץ על שינוי במסגרת 'הכלת תכנים חדשים למסגרות ישנות', הפוגע במינימום יתרונות והישגים קיימים. לפיכך, יש ליצור מנגנונים לבחינת שינוי מדורג הלוקח בחשבון את שיקולי העבר, כמו בשיטת הכרעת הרוב ה"אל-זמני". על רקע זה התנגד ברק למהפכה הצרפתית. לטענתו, היה צורך להמתין עד שוך ההתרגשות, אז ייראו פני הדברים על דיוקם. אומנם בחיסול סדר קיים הורסים גם פגמים רבים, אך משום שהסדר החדש אינו מגובה במסורת ולגיטימציה, הוא יישען על שימוש בכוח (תוך הפרת זכויות למען המטרה). רק בהדרגה יתעצבו סדרי ממשל, תיבנה לגיטימציה ויחל תהליך 'רכישת' הזכויות.
ערך ה"חירות" בתפיסה השמרנית
ערך החירות בתפיסה השמרנית מתבסס על הבנה כי חירות היא תוצר של הסדרים פוליטיים וחברתיים המאפשרים לה להתקיים ולא זכות טבעית מולדת של האדם כפי שטוענת התפיסה הליברלית ולפי תפיסה זו החירות קודמת למדינה ולשלטון. לפי התפיסה השמרנית כיוון שחירות היא תוצר של המשטר האנושי היא מתפתחת מתוך שינויים חיוביים בהסדרים הפוליטיים הקיימים לפי התפיסה השמרנית כפי שמסביר אדמונד ברק בספרו מחשבות על המהפכה בצרפת לצד החירות יש חשיבות רבה ליציבות המשטר וההסדרים הפוליטיים והחברתיים שמשמרים את יציבותה של החברה לכן התפתחותה של חירות צריכה להיות מבוססת על ומתוך הסדרים פוליטיים שמאפשרים את קיומה ולא על בסיס זכויות טבעיות שקודמות להסדרים הפוליטיים כפי שגורסת התפיסה הליברלית.
פרשנות נוספת לערך החירות בהגות השמרנית הגדיר ד"ר משה מאיר לפיו ערך החירות העומד בבסיס התפיסה השמרנית; הסתכלות הרואה ביחיד, האטום האנושי, את מי שגלומים בו גם החיבורים למשפחה, לקהילה ולעם. במקום ה'אטום' (הקיים בתפיסת ה"חירות" הליברלית) ניצבת ה'מולקולה'. בהתאם לכך, "הגדרת החירות היא חירות של אדם הרקום במעגלי הזהות".
כפועל יוצא, במקרה של התנגשות ערכים התפיסה השמרנית תיטה להעדיף את חירויות המשפחה, הקהילה והעם עם פני חירויות היחיד. לכן הגישה השמרנית אינה נוטה לתמוך בזכות ההפלה, בהקלה על גירושין, במתן אפשרות נישואין בלי מגבלה של זהות ובהמתת חסד.
כהמשך לכך, התפיסה השמרנית תיטה לתמוך בפלורליזם המאפשר קיום מלא למשפחה, לקהילה ולעם. מאידך, במקרים רבים יש בתפיסה השמרנית התנגדות ל"אידיאה הפלורליסטית" הסבורה כי אין "אמת מוחלטת" ולכן "מצַווה לאפשר שימה של נרטיב ליד נרטיב".
שמרנות פוליטית
ההגדרה המאפיינת לרוב את פעילות הפוליטיקאים השמרנים היא נקיטת צעדים הדרגתיים והפיכים והימנעות משינויים קיצוניים ומהירים.
כהשקפת עולם, פוליטיקאי שמרן שואף "לשפר את הקיים, ולא להמציא דבר חדש".
שמרנות בארצות הברית
לארצות הברית מקום מיוחד בשל המאבק החברתי-תרבותי שמתחולל בתוכה בין שמרנים לפרוגרסיבים, אשר יחס הכוחות הפוליטי ביניהם נוטה לשוויון. במדינה זו, השמרנים, המזוהים עם המפלגה הרפובליקנית האמריקאית, דוגלים בכך שתהיה השפעה חזקה של הדת הנוצרית וערכיה, במיוחד של ערכי המשפחה, על החברה והמדינה. לעומתם, הפרוגרסיבים, אשר מזוהים עם המפלגה הדמוקרטית האמריקאית, שואפים לכך שארצות הברית תהיה מדינה פלורליסטית ככל האפשר, עם השפעה דתית מינימלית. שני נושאי המחלוקת הבולטים בין המחנות הם נישואים חד-מיניים והפלות. בשנת 2006 אנדרו שלפלי (שמרן אמריקאי), הקים את קונסרבפדיה, שהיא אנציקלופדיה מקוונת המיועדת לציבור השמרני בארצות הברית. התנגדות הדת לליברליזציה של החברה הביאה לברית פוליטית בין המחנה הנוצרי-דתי-שמרני והנהגת היהדות החרדית במדינה כנגד הזרם הליברלי, אשר לדידם של השמרנים הדתיים, מאיים למעשה על שתי הדתות כאחד. למעשה, היהודים החרדים בארצות הברית הם מתומכיה המובהקים של המפלגה הרפובליקנית.
שמרנות בישראל
השמרנות בישראל מבוססת על ערכי הלאומיות והיהדות ומזוהה בדרך כלל עם הימין הפוליטי בישראל. היא מתאפיינת בתמיכה בציונות ובפטריוטיות ובגישה אוהדת לדת היהודית ולמסורת, המתבטאת בין השאר בערבות הדדית וערכי משפחה (בין השאר צניעות, בעיקר בתחום המיני). רוב השמרנים בארץ תומכים בשוק חופשי וליברליזם כלכלי.
שמרנות קיימת גם בחברה החרדית ובמגזר הערבי, אך היא אינה מבוססת על ציונות אלא על שמרנות דתית, תרבותית וחברתית המתבטאת בקיום מנהגים מסורתיים ומבנה קהילתי ריכוזי ו/או סגור (כגון משפחה, חצר חסידית או חמולה).
בישראל יש מסורת שמרנית ארוכת שנים הגובלת לפעמים בריאקציה (רצון לחזור לעבר, להחזיר עטרה ליושנה). בשנים האחרונות מתפתח זרם שמרני המגבש תפיסת עולם סדורה סביב השמרנות עצמה כעיקרון מנחה, במנותק מהמוסדות והמסורות הראויים לדעתם לשימור. זאת בין השאר כתגובת נגד למגמות פרוגרסיביות ופוסטמודרניסטיות בפוליטיקה הישראלית.
ביוזמת קרן תקווה נערך ב-16 במאי 2019 כנס "שמרנות ישראלית הראשון", בבנייני האומה. הכנס נועד לפתוח דיון בהגדרת ה'שמרנות' שמתאימה לחברה הישראלית ותוכנית הכנס כללה מושבים מקבילים שעסקו בהיבטים הפוליטיים, האינטלקטואליים והחברתיים של השמרנות בתחומי מדיניות, כלכלה ותרבות. העיתונאי יואב שורק הגדיר את מהות הכנס:.
עם ההוגים השמרנים בישראל נמנים הרב חיים נבון, איילת שקד, אסף שגיב, יורם חזוני, ד"ר רן ברץ, ד"ר רונן שובל, יואב שורק, אופיר העברי וד"ר גדי טאוב. עם הגופים המקדמים הגות שמרנית בישראל נמנים קרן תקווה, כתב העת השילוח, אתר האינטרנט מידה והוצאת הספרים סלע מאיר המוציאה לאור בעברית את הספרים של ההוגים השמרנים בארץ ובעולם.
ההיסטוריה של ההגות השמרנית
את תחילת ההמסורת השמרנית ניתן לראות במסורת האנגלו-אמריקאית. את תחילת השמרנות ניתן למצוא עוד בלקטי הכתבים המשפטיים האנגליים המוקדמים ביותר ששרדו, המתוארכים למאה ה-12, שבהם ניתן לראות כאבותיה הקדומים של המסורת השמרנית. ההוגה הבולט הראשון שניתן לזהות כמאמין במסורת השמרנית האנגלית הוא סר ג'ון פורטסקיו (1394–1479). מעמדו של פורטסקיו במסורת השמרנית האנגלו-אמריקנית דומה במידת-מה למעמדו של ג'ון לוק במסורת הליברלית המאוחרת-יותר. אף שפורטסקיו אינו מייסדה של המסורת השמרנית, הוא המנסח הבולט הראשון שלה והדגם שלאורו התפתחה המסורת המאוחרת-יותר. בעת שהותו בגלות כתב פורטסקיו כמה חיבורים בנוגע לחוקה של אנגליה ולחוקיה. אחד הראשונים שבהם הוא חיבור קצר ששמו 'שבח חוקי אנגליה'. כמו המסורת השמרנית המאוחרת-יותר, גם פורטסקיו אינו מאמין שכתבי הקודש או התבונה האנושית יכולים לספק חוק אוניברסלי כלשהו המתאים לכל האומות. אנו מוצאים שהוא שואב תכופות מחוקת משה ומ"ארבעת ספרי המלכים" (אלו שאנו מכנים ספרי שמואל א-ב ומלכים א-ב) ומסתייע בהם לשם הבנת הסדר המדיני והחוקה האנגלית. יחד עם זאת, פורטסקיו מדגיש כי בכל ממלכה, החוקים משקפים את ניסיונה ההיסטורי של האומה ואת אופייה, בדיוק כפי שהחוק המנהגי האנגלי תואם את הניסיון ההיסטורי האנגלי. פורטסקיו טוען למשל כי אומה בעלת משמעת עצמית והרגל של ציות-מרצון לחוקים (ולא מתוך כפייה) היא אומה המסוגלת לקחת חלק פורה באופן שבו היא נמשלת. אופי כזה, קובע פורטסקיו, הוא אופיו של העם האנגלי. כמאתיים שנים לאחר מותו נוהל המאבק הגדול של מגיני החוקה האנגלית המסורתית במהלך המאה ה-17 – נגד האבסולוטיזם המדיני מצד אחד, ונגד חסידיו הראשונים של הרציונליזם האוניברסלי ברוח לוק מצד שני. מאבק זה הוא חלק משמעותי בתהליך גיבושה של מסורת שמרנית. בין ההוגים החשובים שהובילו מאבק זה ניתן למנות את ג'ון סלדן (1584–1654). סלדן – בכיר משפטני החוק המנהגי של דורו, הוגה מדיני בולט, הפך למנהיג מוביל בפרלמנט והצטרף לאדוארד קוק בשורת התנגשויות עם המלך וסמכויותיו. בתקופה זו כפר הפרלמנט בכמה זכויות מלכותיות כביכול: בזכות לאסור נתינים אנגלים מבלי שיובאו בפני בית דין; בזכות להטיל מיסים ומלווים כפויים ללא אישור הפרלמנט; בזכות לשכן חיילים בבתי אזרחים; ובזכות לעשות שימוש בממשל צבאי כדי לעקוף את חוקי הממלכה. בשנת 1628 היה לסלדן תפקיד מוביל בניסוחו, ובהבאתו לידי אישור בפרלמנט, של מסמך חשוב שנודע בשם "עצומת הזכות" – מסמך שביקש להשיב על כנן "את הזכויות והחירויות השונות של הנתינים" שהוכרו במסגרת החוקה האנגלית המסורתית.
סלדן ראה עצמו כיורש המסורת שבמסגרתה פעל פורטסקיו, והיה אף מעורב בהדפסת מהדורה חדשה של 'שבח חוקי אנגליה' בשנת 1616. הגנתו-שלו על המסורות הלאומיות האנגליות ראתה אור בשורת חיבורים קצרים על תולדות החוק האנגלי ובשורת חיבורים עבי כרס (שסלדן החל לכתוב בעת ששהה במאסר, תחת האשמה מעורפלת בהמרדה, בעקבות פעילותו בפרלמנט של 1628–1629) הבוחנים שאלות של חוק ומחשבה מדינית, מתוך שיח עם המסורת הרעיונית הרבנית הקלאסית. המפורסם בין חיבורים אלה הוא 'החוק הטבעי וחוק האומות' (1640) אדיר הממדים. בחיבוריו אלה ביקש סלדן להגן על המסורות השמרניות – כולל זו האנגלית – לא רק מפני התורה האבסולוטיסטית של בני סטיוארט אלא גם מפני הטיעונים שהעלה הרציונליזם האוניברסלי – טיעונים שלפיהם די לבני האדם להיוועץ בתבונתם, הזהה לחלוטין אצל כולם, כדי לקבוע את החוקה הטובה ביותר בעבור האנושות-כולה. השקפה רציונליסטית זו החלה לקבץ לה תומכים בקרב חסידיו האנגליים של ההוגה המדיני הדגול, הוגו גרוטיוס, אשר בחיבורו 'על חוקי המלחמה והשלום' (1625) הציע כי אפשר להיפטר מהחוקות המסורתיות של האומות השונות באמצעות הסתמכות בלעדית על תבונתו של היחיד.
כאז כן עתה, שמרנים לא יכלו להבין כיצד הסתמכות על תבונה אוניברסלית עשויה להיות בת-ביצוע. בהתאם לכך, עמודיו הראשונים של "החוק הטבעי וחוק האומות" כוללים התקפה רחבת היקף על תורות שכאלה. סלדן טוען שם שבמהלך ההיסטוריה כולה, "שימוש בלתי מוגבל בתבונה טהורה ופשוטה" הוביל למסקנות שהן "במהותן חסרות-עקביות ולא דומות בין בני אדם". אם היינו יוצרים ממשל על בסיס התבונה הטהורה בלבד, היה ממשל זה מוביל – בסופו של דבר – לא רק להתפרקות הממשל המדיני אלא גם לבלבול רחב היקף, למחלוקות עמוקות, ולאי-יציבות מתמדת (שכן ממשל אחד יוחלף באחר שברגע מסוים נראה תבוני יותר). למעשה, בדחיית הרעיון שלפיו מערכת זכויות הניתנת ליישום באופן אוניברסלי היא מן האפשר כל עיקר, סלדן הולך בעקבות פורטסקיו. כפי שכתב סלדן בהערותיו למהדורת 1616 של 'שבח חוקי אנגליה' מאת פורטסקיו, מה "שאפשר והוא מתאים ביותר או צודק במדינה אחת, אפשר שיהיה באותה המידה חסר-צדק או חסר-התאמה באחרת, ויחד עם זאת שתיהן חוקתן וממשלן מעולים". ביחס לאלה המאמינים שתבונתם-שלהם הפיקה את האמיתות האוניברסליות אשר אמורות להיות ברורות מאליהן בעבור כל בני האדם, הוא מזהיר ב"חוק הטבעי וחוק האומות" כי "המנהג עוטה לעיתים קרובות את מסכת הטבע, ואנו נשבים בכך עד למידה שבה פעילויות אשר אומות אימצו, בהתבסס על מנהג בלבד, נוטות לעיתים קרובות להיראות כחוקים אנושיים, טבעיים ואוניברסליים".
26 בספטמבר
26 בספטמבר הוא היום ה-269 בשנה בלוח הגריגוריאני (270 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 96 ימים.
התזמורת הסימפונית הממלכתית של רוסיה
התזמורת הסימפונית האקדמית הממלכתית של הפדרציה הרוסית ע"ש יבגני סבטלנוב (ברוסית: Государственный академический симфонический оркестр России) היא אחת התזמורות הראשונות במעלה ברוסיה.
התזמורת נוסדה בשנת 1936 בשם "התזמורת הסימפונית הממלכתית של ברית המועצות" ונועדה להיות תזמורת הדגל של ברית המועצות. עם זאת, הייתה זו הפילהרמונית של לנינגרד, הוותיקה ממנה, שתפסה מקום כבוד זה אצל רוב מבקרי המוזיקה.
שמה הנוכחי של התזמורת ניתן לה אחרי התפרקות ברית המועצות בשנת 1991.
משכנה הקבוע של התזמורת הוא במוסקבה.
קין (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
When You're Gone (שיר של אבריל לאבין)
When You're Gone (בעברית: כשתלך) הוא הסינגל השני מאלבומה השלישי של הזמרת אבריל לאבין The Best Damn Thing. השיר יצא לאור ביוני 2007. אבריל אישרה זאת ב-8 במרץ באותה השנה, כאשר התראיינה ברדיו Kiss FM.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי.
זנו
זנו (מאנגלית: Xenu, לעיתים נכתב גם כ-Xemu) הוא, לפי מייסד הסיינטולוגיה ל. רון האברד, שליט עריץ של "הקונפדרציה הגלקטית" (קונפדרציה מדינית של כוכבים).
לפני כ-75 מיליון שנה שלח זנו לכדור הארץ מיליארדי בני אדם במטוסים דמויי דאגלס DC-8, הקפיא אותם והשתיל אותם בתוך הרי געש. לאחר מכן הפציץ אותם בפצצות מימן, שגרמו למותם. נשמות אותם אנשים נאספו על ידי שלוחיו של זנו, והם נאלצו לצפות במעין בתי קולנוע בסרטים תלת-ממדיים עם מידע מוטעה במשך 36 ימים.
נשמות אלו שנקראות על ידי האברד "תטאנים", איבדו לאחר שטיפת המוח את הזהות האישית שלהם, והחלו להתקבץ באלפים. התטאנים החלו להתיישב בגופם של בני האדם בכדור הארץ ולגרום להם מגוון קשיים פיזיים ופסיכולוגים. לפי האברד, לסיינטולוגיה שיטה לטהר את בני האדם מאותם תטאנים.
הסיפור על זנו מפורט על ידי האברד במסמך בשם OT III, שהוא חלק מדוקטרינת "הטכנולוגיה המתקדמת" הסודית של הסיינטולוגיה. רק סיינטולוגים שעברו הכשרות מתקדמות ויקרות וטיפולי "אודיטינג" ומגיעים למצב "קליר", יכולים לשמוע את הסיפור של זנו. הסיפור מתואר בפירוט בסדרת הרצאות של האברד מאוקטובר 1968 וכן בתסריט שכתב בשנת 1977, בשם Revolt in the Stars.
למרות האדרת הסודיות האופפת את תורת הנסתר הזו של האברד, עותקים של הטקסט מופצים באתרי אינטרנט רבים. למרות המערכות המשפטיות הרבות שארגוני סיינטולוגיה מנהלים על הפרת זכויות יוצרים, ההפצה לא פסקה. הדוברים הרשמיים של הכנסייה נמנעים בתוקף מכל התייחסות לזנו, אולם נעשו התייחסויות רשמיות לגביו מטעם הכנסייה בהתדיינויות בבית המשפט. בפעמים הנדירות בהם התייחסו בסיינטולוגיה לנושא, הם השוו אותו לסיפורי המקרא, שגם בהם מתוארים אירועים בעלי אופי פנטסטי, שמובנם מתברר רק לאחר שנים של למידה.
הסיינטולוגים העצמאיים, אשר אינם כפופים לכנסיית הסיינטולוגיה, ומתנגדים לה ולפעולותיה, אומרים שזהו סיפור, אמיתי או לא אמיתי, שכאשר מעבירים על תוכנו תהליכים מסוימים, הוא מפיק תוצאות טובות. ועל פי טענתם אף אחד לא חייב להאמין בקיומו של סיפור זה.
מהאיאנה
מהאיאנה (בסנסקריט: महायान, מילולית - "המרכבה הגדולה" או "הכלי הגדול"), המכונה גם בודהיזם צפוני, הוא הזרם הגדול ביותר מבין הזרמים בבודהיזם. הוא דומננטי במזרח אסיה, וספציפית בסין, טיבט, יפן, קוריאה, וייטנאם וטאיוואן. נכון לשנת 2010, הוא מונה כ-263 מיליון מאמינים ומתרגלים, המהווים 53% מכלל הבודהיסטים בעולם.
מקורות המהאיאנה
מקור החוכמה הבודהיסטית הוא תורתו של גאוטמה הבודהה, שנועדה לשחרר את האדם מסבלו (דוקהה). במרוצת הזמן נוצר מגוון של כיתות ואסכולות, שכל אחת מהן שמה דגש מיוחד על היבטים שונים של תורה זו, המתומצתת בארבע אמיתות נאצלות. בעוד ששלוש האמיתות הנאצלות הראשונות (האמת בדבר קיום הסבל, מקור הסבל, והאפשרות להשתחרר מסבל) מהוות מכנה משותף אחיד למדי ברוב הזרמים, הם נבדלים זה מזה בדרך בה הם מתארים ומציעים ליישם את האמת הרביעית. אמת זו היא שניתן להשתחרר מסבל באמצעות הדרך המתומנת הנאצלת (סנסקריט: אָרְיָאשְׁתָּאנְגה-מָארְגַה आर्याष्टाङ्गमार्ग, פאלי: אַרִיוֹ אַתַנְגִיקוֹ מַגוֹ) שהתווה גאוטמה הבודהה. היא מבוססת על קיום חיי מוסר (סילה), פיתוח ריכוז ושליטה נפשית (סמאדהי) ורכישת חוכמת-אמת (פאניה) דרך התנסות ישירה בתרגול מדיטטיבי.
המהאיאנה התפתחה כמסורת פילוסופית דתית, אשר שמה דגש מיוחד על מספר עקרונות אותם ניתן לזהות בדרשותיו המקוריות של הבודהה: הפוטנציאל של כל אדם באשר הוא להשתחרר מסבל, לזכות בהארה ולהפוך לבודהה; לטפח חמלה כלפי כל היצורים החיים; ולשאוף לשחרר גם אותם מכל סבלותיהם, כל עוד הם מתקיימים בעולם. עקרונות אלו מניחים במרכז "הדרך" את האחריות החברתית, ומעודדות טיפוח של מידות טובות ואהבת הזולת, ומדרגת אותן במקום גבוה יותר מהשחרור האישי של האדם למען עצמו. עיקרון זה מתבטא בהעדפת דמות הבודהיסטווה, המתרגל הבודהיסט שנדר להישאר חלק ממעגל הסמסרה על מנת להשיג הארה קולקטיבית, על פני דמות הארהאט האהודה בטהרוואדה, שהוא המתרגל שחותר להגיע לניבאנה ולהשתחרר ממעגל הסמסרה.
חוקרים סבורים כי המהאיאנה החלה להתקיים כתנועה מובחנת בסביבות המאה הראשונה לפני הספירה בצפון מערב תת-היבשת ההודית, התפתחה בהדרגה לאורך כשלוש מאות שנים, והגיעה בצורה מפותחת יחסית לסין במאה השנייה לספירה, משם התפשטה הלאה למזרח אסיה. לפי וויליאמס (1989), תהליך ההתפתחות של המהאיאנה היה איטי והדרגתי. נזירי מהאיאנה ושאינם מהאיאנה חיו יחד באותו המנזר, כל עוד שמרו על קוד התנהגות תואם.
בעוד הזרם נוסד בידי המועצה הבודהיסטית השנייה, הפילוסוף ההודי נגרג'ונה נחשב אבי הזרם בידי מאמיניו, מכיוון שפיתח וקידם את הזרם מבחינה פילוסופית בימיו הראשונים.
מאפייני הדת
המהאיאנה מורכבת מזרמים ומסורות רבות, ולכן מאוד מגוונת. ישנם מאפיינים ומגמות הנפוצות יותר בזרמי המהאיאנה, אך ישנם גם זרמים המציגים מגמות הפוכות.
הארה קולקטיבית
המהאיאנה שמה במרכז התרגול את נדרי הבודהיסטווה, בניגוד לדמות הארהאט (לעיתים מבוטא ארהאנט) של הטהרוואדה. הארהאט הוא המתרגל הבודהיסטי שהלך בדרכו של הבודהה והגיע לניבאנה, וכך פרש ממעגל הסבל וגלגול הנשמות המכונה סמסרה. הבודהיסטווה הוא מי שנדר שלא יגיע להארה, או שיגיע אך יבחר לחזור בגופו או ברוחו, על מנת להוות מורה דרך לכל היצורים החיים. לרוב כאשר מתשמשים בביטוי בודהיסטווה מתכוונים לפנתאון של דמויות המשמשות כמושאי פולחן, חלקן היסטוריות וחלקן מיתולוגיות, שמאמיניהם גורסים שהגיעו להארה ובחרו לחזור בגופם או ברוחם כדי להוות מורי דרך לשאר היצורים החיים. דוגמה מוכרת לכך היום היא טנזין גיאטסו, הדלאי לאמה המכהן, שנחשב גילגולו של הבודהיסטווה אוולוקיטשוורה, בדומה לדלאי לאמה שקדמו לו.
פולחניות
אחד המאפיינים הנפוצים יותר במהאיאנה מאשר בתהרוודה הוא הפולחן והטקס. בעוד רוב זרמי הטהרוודה מדגישים את הדיון הפילוסופי והתרגול, במהאיאנה ישנם זרמים שמרכז עיסוקם הוא בפולחן לדמויות מיתולוגיות ושמימיות דמויות אלים, בחלק מהזרמים בודהיסטוות היסטוריות (לדוגמה בודאי ובודהידהרמה) או מיתולוגיות (לדוגמה אמיטאבהה ומאיְטְרֶיַה) הפכו למושא פולחן, לרוב באמצעות פולחן שרידי קדושים. האסכולה המפורסמת ביותר שעוסקת בסוג זה של פולחן היא בודהיזם הארץ הטהורה, שהמאמיניה מפנים את פולחנם לאמיטאבהה (המכונה אמיטוֹפּוֹ בסין ואמידה ביפן), דמות בודהה מיתולוגית שקדמה לגאוטמה הבודהה לפי המסורת. הפולחן אליו מתבצע באמצעות קריאה בשמו ואמירת מנטרות המזוהות איתו במקדשיו ומול פסליו.
עם זאת, ישנם גם זרמים במהאיאנה המתרכזים בתרגול, ושמבחינתם פולחן כדוגמת הארץ הטהורה נחשב סוג של היאחזות במהויות, ולכן לא רצוי ולא מקרב להארה. אחד מזרמים אלו, הזן, הכה שורש במערב מהר יותר מהזרמים הפולחניים, מכיוון שאינו דורש לאמץ אמונות ותפיסות המנוגדות או סותרות את הדתות הנהוגות במערב או את תפיסת העולם החילונית-הומניסטית.
אסתטיקה
המהאיאנה מאופיינת בהשקעה גבוהה באסתטיקה הבודהיסטית. מנזרים, מקדשים וחללי תרגול מהאיאנים יכללו לרוב סוגים שונים של קערות מזמרות, גונגים, קטורות ופסלים, הן של דמויות היסטוריות והן של יצורים מיתולוגיים, בעוד במקדשי הטהרוודה לרוב יהיו פסלים המציגים גאוטמה הבודהה בלבד, ולרוב מעט מהם. חוץ מריבוי הבודהות והבודהיסטוות, המהאיאנה גם עשירה בסמלים, כדוגמת מנדלות, סגנונות שירה ומוזיקה אופיינים, ובזרמים מסוימים נהוגות גם מנטרות.
בתרבויות מהיאניות שונות נהוגה אסתטיקה שונה המושפעת רבות מפילוסופיות העיצוב הנהוגות באותה התרבות כמו גם מהדתות האחרות הנהוגות בה, ולכן מנזרים בודהיסטים ביפן אינם חולקים את אותו הסגנון האסתטי עם המנזרי הדזונג של טיבט ובהוטן.
נזירות
כללי הנזירות במהאיאנה נחשבים מקלים ומגוונים ביחס לאלו של הטהרוודה. לדוגמה, נזירי זן המורשים להנשא ולהעמיד צאצאים. עם זאת, זרמים רבים במהאיאנה דורשים ממאמיניהם לנקוט בצמחונות כביטוי לחמלה ואי-אלימות, דבר שאינו נדרש מנזירי הטהרוודה. למרות זאת נזירים רבים, במיוחד באזור ההימלאיה ואזורים נוספים בהם קשה להתקיים מדיאטה צמחית בלבד, אינם צמחוניים.
היחס לקאנון הפאלי
בניגוד לדתות מאורגנות בעלות ארגון מפותח ועשיר, הבודהה לא מינה אחריו יורש ואין מוסד המייצג את הבודהיזם בכללותו או את זרמיו השונים (אם כי ישנם זרמים בעלי ארגון עשיר יותר מאחרים). בעקבות כך, לבודהיזם יש מספר קאנונים של כתבים המיוחסים לגאוטמה הבודהה. המוקדם מביניהם הוא הקאנון הפאלי שעלה על הכתב בסרי לנקה בתחילת המאה ה-1 לפנה"ס, ולפני כן עבר בעל פה על ידי תלמידיו של הבודהה. הסוטרות המופיעות בקאנון הפאלי מקובלות על כל הזרמים הבודהיסטים (והחשוב בהם הוא ארבע האמיתות הנאצלות), אך אלו הכתבים היחידים המיוחסים לגאוטמה הבודהה על פי מאמיני הטהרוואדה. המהאיאנה לעומת זאת מעדיפה את הקאנון הסיני, שמכיל תרגום לסינית של הקאנון הפאלי, אך מכיל סוטרות נוספות המיוחסות גם הם לבודהה (אם כי חוקרים מאמינים שנכתבו מאוחר יותר). במהאיאנה לומדים גם טקסטים מאוחרים יותר בהם מובעים רעיונות פילוסופים ממקור אחר, ולעיתים מעדיפים אותם על הקאנון, אותם רעיונות פילוסופים כוללים את רעיון השונייטא או הריקות אותו פיתח נגרג'ונה, לפיו לשום דבר אין קיום עצמאי ועקבי בעולם, אלא כל הדברים מתקיימים אך ורק בהקשרם ולכן ארעיים וחולפים מטבעם. עקרון נוסף שתופס מקום מרכזי במהאיאנה וכמעט אינו מוזכר בקאנון הפאלי הוא עקרון ה"נון-דואליזם", לפיו ההפרדה בין ה"עצמי" ל"לא-עצמי" או בין הפנימי לחיצוני היא דיכוטומיה שגויה שמקורה באשליית העצמי.
בנוסף, זרמים מסוימים במהאיאנה, בעיקר אלו שמקורם בצ'אן הסיני, הושפעו מהדאואיזם במידה דומה למידה שבה זה הושפע מהבודהיזם. כתוצאה מהשפעה זו פותחה גישה לפיה הרציונליזם והלוגיקה הברורה עליהם נשען הקאנון הפאלי והמסורות הבודהיסטיות המוקדמות היא בעוכרי המתרגל, ושמטרת התרגול היא להפתר מדפוסי מחשבה לוגיים על מנת לחוות את עולם התופעות ברמה שמעבר לאינטלקט האנושי.
דוקטרינה
את דרך המהאיאנה ניתן לאפיין בעקרונות הבאים:
הזרמים הפילוסופים או החילוניים יותר נוטים להתמקד בשלושת המאפיינים הראשונים (אוניברסליזם, חכמת הארה וחסד) ללא עניין רב בנושאים העל טבעיים, ואילו הזרמים הדתיים או המיסטים מתמקדים בעיקר בגאולה אשר תוביל את המאמין למישורי קיום נעלים, אשר מעבר לקיום הארצי.
אוניברסליזם
בכל פרט בעולם קיים מלכתחילה "טבע של בודהה", ועל כן טמונה בו היכולת להגיע להארה ולהפוך לבודהה אם רק יזהה זאת.
חוכמת הארה
המהאיאנה מותחת ביקורת על הבודהיזם המסורתי, שלדידה שם דגש רב מדי על השאיפה האישית להגיע לנירוואנה, ומעודד, לכאורה, חיי פרישות והתבודדות. לעומתו, מכווינה המהאיאנה לפיתוח בודהיצ'יטה, השאיפה להפוך לבודהיסאטווה, אשר מוכן לעכב את שחרורו האישי מסבל לטובת שחרורם של כל הברואים כולם. לבודהיסאטווה נפש בעלת חסד רב, המאוחדת בחכמת האמת (פראז'נה פרמיטה) של הריקות (שונייטא), והיא נושאת שש שלמויות: נדיבות, סבלנות, מדיטציה, מוסריות, אנרגיה וחכמה.
אסכולות רבות של הבודהיזם המהאיאני התמקדו בטיב ההארה ובמשמעותה של נירוואנה, מהמהדייאמיקה ליוגקרה ועד הזן.
חסד
חסד (או "חמלה"; קארונה בסנסקריט), הוא מושג מפתח נוסף במהאיאנה, הנחשב להשלמה ההכרחית לחכמת הארה. הוא נסמך על הרעיון שמעלות מוספות יכולות להיות מועברות לאחרות.
הבודהיסטוות הם הפועלים העיקריים בחסד, כאשר אוולוקיטשווארה הוא הראשון מביניהם.
גאולה
המהאיאנה האדוקה פיתחה קוסמוגרפיה עשירה, הכוללת בודהות ובודהיסטוות שונים החיים בעולמות עליונים. רעיון השילוש, או הטריאקה, תומך בעולמות אלה, כשהוא עושה את הבודהה עצמו לדמות דמוי אלוהית טרנסצנדנטלית. בתנאים שונים, המאמינים יכולים להגיע לעולמות אלה לאחר מותם, ורק שם לזכות בהארה השלמה. ישנן כתות הגורסות כי הגאולה הזו לעולמות דמויי גן עדן יכולה להיות מושגת על ידי אמונה בלבד, העלאת דמות בודהה בדמיון, או שינון שמו כמנטרה. גישה זו לגאולה מהווה עבור ההמונים מקור משיכה לבודהיזם אדוק, במיוחד כפי שהוא מיוצג בידי הארץ הטהורה. קוסמוגרפיה זו מאפשרת למהאיאנה להיות סינקרטית למדי, ולהתאים גם למאמינים באלים ואמונות אחרות. מקורות שונים הוצעו על מנת להסביר את עלייתה, כמו כתות הינדיות אדוקות פופולריות ("בהכטי"), ותאולוגיות פרסיות ורומאיות-יווניות, שהגיעו להודו מצפון מערב.
הכתבים הראשונים הידועים
הטקסטים הראשונים הידועים של המהאיאנה הם תרגומים שנעשו לסינית על ידי הנזיר הקושאני לוקאקסמה בבירה הסינית לוו-יאנג, בין 178 ל-189 לספירה.
כתביו של לוקאקסמה כוללים תרגום של הפראטיוטפאנה סוטרא, אשר נחשבת למקור מנהגי הארץ הטהורה בסין. בתרגום זה מופיע האזכור הידוע הראשון של הבודהה אמיטאבהה וארצו הטהורה. כמו כן, יצר לוקאסאמה את אחד התרגומים הראשונים של שלמות החכמה (בסנסקריט: "פראז'ניה פראמיטה"); סוטרת יסוד במהאיאנה, אשר מהווה את אחד הכתבים החשובים ביותר בעולם הבודהיסטי.
הכתובות הראשונות הידועות
המופע הקדום ביותר של ביטויים המזוהים עם מסורת המהאיאנה נמצא חקוק באבן במאת'ורה אשר בהודו, ותוארך ל-180 לספירה בקירוב. המדובר בשרידים של פסל בודהה, הנושא את הכתובת הברהמית: "נוצר בשנת 28 למלכותו של המלך הובישקה [...] עבור הבודהה אמיטאבהה" (מוזיאון מאת'ורה). הכתובת הידועה הבאה מתוארכת לסוף המאה השלישית.
המועצה הבודהיסטית הרביעית
העלייה הפורמלית של הבודהיזם המהאיאני תוארכה לאמצע המאה ה-2, כאשר הקיסר הקושאני קנישקא כינס את המועצה הבודהיסטית הרביעית בגנדהרה, שאישרה את הפיצול של הבודהיזם המהאיאני מאסכולות הניקייה הבודהיסטיות המסורתיות. בתקופה זו התחוללה אינטראקציה תרבותית משמעותית בין התרבות הבודהיסטית להלניסטית. מתוך כך, התפתח זרם אמנות יווני-בודהיסטי, המשתקף בסגנון העיצובי הייחודי של צלמי הבודהה באותה התקופה.
יצירה והתרחבות (המאה ה-1 – המאה ה-10)
החל מהמאה הראשונה לספירה התפתחה המהאיאנה והתפשטה במזרח מהודו ועד דרום-מזרח אסיה, ומשם צפונה לכיוון מרכז אסיה, קוריאה וסין, עד שלבסוף הגיעה ליפן בשנת 538 לספירה. המהאיאנה נעלמה מהודו במהלך המאה ה-11, ולאחר מכן איבדה מהשפעתה בדרום-מזרח אסיה, שם הוחלפה בידי בודהיזם טהרוואדי מסרי לנקה.
המהאיאנה נותרה האמונה הבודהיסטית העיקרית במזרח אסיה, ולימים התפתח ממנה זרם הווג'ריאנה האזוטרי, אשר טוען כי איחד בתוכו את כלל האסכולות שקדמו לו.
כתבים מהאיאניים
למהאיאנה סוטרות ייחודיות (כתבים, ספרים), וכמו כן, הן מכירות בערכן וסמכותן של סוטרות מוקדמות יותר, כגון אלה שנשמרו בקנון הפאלי.
לפי ההערכות, חוברו כתבי המהאיאנה על ידי מספר מחבריםלאורך מאות שנים, החל מ-150 לפני הספירה או המאה הראשונה לספירה, ועד 650 לספירה לערך. רובם של שלושים ושמונה הקנונים המאוחרים נרשמו ב"סנסקריט מעורבת”, וכאשר הופצו במרכז אסיה ובסין בזכות "דרך המשי", תורגמו לשפות המקומיות. המתרגמים לסינית שילבו בתרגומם פרשנויות ורעיונות חדשים, שאינם מופיעים במקור בסנסקריט. מסיבות אלו ואחרות, תרגומים מוקדמים אלו סבלו מחוסר בהירות. במרוצת הזמן התערבבו רעיונות אלה באמונות מקומיות, ושילבו מוטיבים מתוכן. מלומדים סבורים שחלק מהסוּ֫טרות של הקנונים המאוחרים חוברו במרכז אסיה או בסין. אותן סוּ֫טרות הופצו מאוחר יותר גם לווייטנאם (במאה השנייה לספירה) קוריאה (ב-372 לספירה), יפן (בסביבות 538 או 552 לספירה), טיבט (במאות השביעית והשמינית לספירה), מונגוליה (במאה ה־13 לספירה), טייוואן (במאה ה־17 לספירה) ולארצות נוספות, שם זכו לתרגום לשפה המקומית. נרשמה להן השפעה רבה באזורים נרחבים באסיה (בעיקר בחלקה הצפוני ובחלקה המזרחי). לבסוף, הופצו הכתבים גם במערב. חלק מהם, כגון סוטרות שלמות החכמה, מוצגים כדרשות מקוריות מפיו של הבודהה. חלק מהמקורות טוענים כי דרשות אלו נמסרו במסורת בעל פה יחד עם סוטרות אחרות, בעוד מקורות אחרים טוענים כי הוסתרו ונתגלו מאות שנים לאחר מכן. לצד הסוטרות, ישנם כתבים מהאייאניים אשר מציעים להן פרשנות והרחבה.
בין כתבי המהאיאנה המוקדמים והחשובים ביותר נכללות סוטרת שלמות החכמה ("פראז'נה פרמיטה"), סוטרת היהלום, סוטרת אבטאמסאקה, סוטרת הלוטוס , סוטרת הוילמקירטי, וסוטרת הנירוואנה.
הקנון המהאיאני זכה להרחבות נוספות לאחר שהבודהיזם הפך לנפוץ בסין. טקסטים חדשים, כגון סוטרת הבמה וסוטרת ההארה המושלמת לא היו הודיים במוצהר, אך נתקבלו כקדושים בשל ערכם הרב. כתבים מאוחרים יותר כוללים את הלינג'י לו, פרשנות מאת לינג'י. עם התפתחות הבודהיזם הסיני והקוריאני, נכתבו פרשנויות חשובות נוספות, וביניהן כתביו של ג'ינול הקוריאני, והשובוגנזו של דוגן מיפן.
משולם ליבונטין
ד"ר משולם לֶיבונטין (אייר תרמ"ד 1884 – 18 בספטמבר 1957) היה רופא, מנהל בית החולים הדסה (תל אביב) ומייסד ארגון מגן דוד אדום בתל אביב.
קורות חיים
ליבונטין נולד במוהילב שברוסיה הלבנה (אז חלק מרוסיה, כיום בבלארוס) למשפחה ציונית. אביו, זלמן דוד ליבונטין, היה ממייסדי ראשון לציון והמנכ"ל הראשון של בנק אנגלו-פלשתינה. אימו הייתה ציפורה-פייגה לבית הלל הכהן ממוהילב.
מאחר שהוריו חיו לסירוגין בארץ (ושבו לישיבת קבע ב-1903), גדל משולם ברוסיה אצל דודו, יחיאל יוסף ליבונטין, וקיבל חינוך מסורתי. הוא החל לימודי רפואה באוניברסיטת מוסקבה, קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת מינכן והתמחה בהמבורג במכון לחקר מחלות טרופיות.
ב־1914 השתתף בוועידה בנושא מיגור הגרענת. הוועידה התכנסה בד' בניסן תרע"ד ב"בית חולי עיניים העברי" בירושלים, ונמשכה שלושה ימים, במהלכה התקיימו חמש ישיבות ובוצעו הדגמות של ניתוחים בבית החולים, "למען ציון". בוועידה השתתפו 24 רופאים מרחבי הארץ, לאו דווקא רופאי עיניים, וביניהם: יהודה לייב פוחובסקי ו-דב מאיר קרינקין מיפו, אברהם אבושדיד, אריה גולדברג, משה וולך, חנה ו-נפתלי וייץ, מרים נופך, אברהם טיכו, זאב ברין, אריה לייב שמעוני-מקלר, אריה פייגנבאום אהרן יוסף ירמנס וקורבקוב מירושלים. לוועידה הוזמנו גם מורים. ד"ר הלל יפה, מעמודי התווך במאבק בגרענת, שהיה פעיל בגיבוש המדיניות להדברת המחלה וממוקירי רעיון הוועידה, לא נכח בה והרצאתו הוקראה על ידי ד"ר יעקב סגל.
בינואר 1915, בעת מלחמת העולם הראשונה, ב-גירוש יפו (1914) גורש מארץ ישראל כנתינים רוסיים אחרים והתנדב לגדוד נהגי הפרדות כרופא. ליבונטין נשלח לגליפולי באפריל 1915. באניה בדרך לקרב נכתבו פקודות המלחמה העבריות הראשונות בשיבת ציון: "הספינה הימטוס על הים 18 אפריל 1915 - פקודות האניה מהקולונל ג'ון פטרסון הד"ר משולם ליבונטין נתמנה למפקד מדיקלי של הגדוד מ-15 באפריל במקום הד"ר בן זאב בתשלום של.|20 ליום".
אחרי מערכת גליפולי שירת במצרים עד סוף המלחמה בדרגת סרן בצבא המצרי.
לאחר המלחמה נשא לאישה את גניה בת נתן דוּנביץ (דונעוויטש, Duniewicz) (במקור מסראטוב) שגורשה מהארץ בשל היותה נתינה רוסית. ב-1918 נולדה לזוג בת, נתניה (נתה), הם שבו לארץ וליבונטין החל לעבוד בבית החולים הדסה בתל אביב, התמנה למנהלו ומסוף 1933, אחרי שביקש להתפטר, נשאר מנהל המחלקה הפנימית (75 מיטות) והמחלקה למחלות מידבקות (אפידמיות) ופתח פרקטיקה פרטית.
באפריל 1930 נפתח הקורס הראשון בעזרה ראשונה, בחדר צר במרתף ביה"ח הדסה, בהדרכתו של ליבונטין שהיה בעל ניסיון קודם בהדרכה. בחודש ספטמבר הוסמכו 73 חברים וחברות והם צורפו לגדוד המתנדבים.
ב-7 ביוני 1930 התכנסו ליבונטין וחברים אחרים ביניהם הד"ר אריה אלוטין והחליטו להקים את "מגן דוד אדום – תל אביב" (או בשמו הראשון "אגודה לעזרה מהירה בשעת אסון") אחרי שניסה לעניין את עיריית תל אביב בהצעה לרכישת שני זוגות אופניים שישמשו לעזרה רפואית דחופה. ב-24 בינואר 1931 נחנכה נסיעת האמבולנס הראשון בתל אביב מביתו של ליבונטין עד ביתו של מאיר דיזנגוף. ליבונטין יזם את איחוד ארגוני מד"א שפעלו בערים השונות (כגון זה שבחיפה בניהולו של ד"ר ברוך ניסנבוים), ובתרצ"ו נבחר לנשיא הארגון המשותף. ב-1936 הקימו ליבונטין ואלוטין את ארגון תורמי הדם הראשון בישראל.
לפני מלחמת העולם השנייה הצטרף למרדכי נימצָביצקי (נמצא-בי) בארגון ההתגוננות האזרחית ובמסגרת ההכנות פרסם ב-1938 חוברת על דרכי ההתגוננות נגד התקפות מהאוויר: "סכנת המתקפה על היישוב האזרחי, מצד האוויר וארגון ההגנה הפסיבית נגדה", בהוצאת הוועד המרכזי של ארגון החיילים המשוחררים מצבאות ה.מ. בארץ - ישראל מהגדודים העברים תל אביב. ב-1940 ליבונטין פרסם את הספרון: "מגן דוד ותפקודי האישה בו", (מו"ל: דפוס שכלול).
במלחמת העצמאות ליבונטין היה ממקימי "השירות הרפואי", (19 בדצמבר 1947), במשותף עם ד"ר משה פלר, ד"ר יוסף מאיר, ד"ר משה קריגר וד"ר אברהם קצנלסון. דוד בן-גוריון רשם ביומנו לאחר פגישה עם צוות ההקמה: "הוקמה ועדה רפואית לשעת חירום ונקבעו רופאים אזורים. הוחלט על תוספת 500 מיטות בבתי-החולים הקיימים, עם פרסונל רזרבי ( בייחוד קבוצות צוותי ניתוח). דרושים 76,600 לא"י לציוד - מיטות, שולחנות-ניתוח, ולתוספת מיטות".
ליבנטין היה חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית מטעם עיריית תל אביב לשנת 1955 (פרס כבוד).
מתלמידיו: ד"ר נתן (וילהלם) וולף.
נטמן בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
ליבונטין היה אב לשניים, הציירת נתה דושניצקי-קפלן והמשפטן פרופ' אביגדור לבונטין.
אלכסנדר ז'וראבליוב
ביוגרפיה
הוא נולד בעיירה גולישמאנובו, שבמחוז טיומן, סיביר, בדצמבר 1965. בשנת 1982 סיים ז'וראבליוב את לימודיו בבית ספר תיכון והצטרף ל. הוא סיים את בית הספר הגבוה לפיקוד השריון בצ'ליאבינסק שבהרי אורל בשנת 1986 ואת האקדמיה לכוחות השריון הצבאיים על שם מלינובסקי בשנת 1996.
בשנת 2008 ז'וראבליוב סיים את לימודיו ב. במהלך שירותו הוצב בצ'כוסלובקיה (1986–1991), בעבר הוולגה (1991–1994), ב (1994–2006) ובצפון הקווקז (2008). לאחר מכן שימש במטה הפיקוד של המחוז הצבאי המרכזי (2010–2015) ובמחוז הצבאי הדרומי (2015). הוא שירת כראש מטה ארמייה 58 וכמפקד ארמיית המשמר השנייה המשולבת לפני שהועבר למחוז הצבאי הדרומי ב-2015.
הפלישה לאוקראינה
כמפקד המחוז הצבאי המערבי, ז'וראבליוב היה אחראי על הכוחות הרוסיים שפלשו לצפון אוקראינה, בעת המתקפה בצפון-מזרח אוקראינה בימי הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022, לפני שאלכסנדר דבורניקוב מונה למפקד הכללי של הכוחות הרוסיים באוקראינה, ב-9 באפריל 2022. ב-13 במאי, רשת CNN דיווחה כי ראיות חדשות שנאספו זיהו את ז'וראבליוב כמי שהורה להשתמש ב-17 פצצות מצרר ותחמושת מצרר שנורתה ממשגר הרקטות סמרש 300 מ"מ, על ידי חטיבת הטילים הארטילריים ה-79 נגד מטרות אזרחיות בעיר חרקוב ב-27–28 בפברואר. ארגון Human Rights Watch חקר את התקיפה והגיע למסקנה שהכוחות הרוסיים השתמשו בטילי מצרר מדגם סמרש, המפזרות עשרות תחמושת משנה או פצצות באוויר. מכיוון שלא היו מטרות צבאיות בטווח של 400 מטרים מהתקיפות הללו ובשל האופי חסר ההבחנה של השימוש בכלי הנשק הללו בשימוש באזורים מאוכלסים בצפיפות, HRW תיאר את התקיפות הללו כפשע מלחמה אפשרי.
ריץ' דה קיד
דימיטרי רוגר (באנגלית: Dimitri Roger; נולד ב-13 ביולי 1992), ידוע בשם הבמה ריץ' דה קיד (Rich the Kid), הוא ראפר ופזמונאי אמריקאי.
קריירה
ב-2018 הוציא ריץ' דה קיד את אלבום הבכורה שלו, The World Is Yours. האלבום זכה לשבחים רבים מהמבקרים, הגיע למקום ה-2 בבילבורד 200 וזכה במעמד "אלבום פלטינה" מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. האלבום כולל בתוכו את הלהיט והסינגל המוביל, "New Freezer" בשיתוף קנדריק לאמאר, שזכה במעמד פלטינה כפולה ולרמיקס מאת הראפר ליל ויין.
ב-2019 הוציא את אלבומו השני, The World Is Yours 2 אשר מהווה המשך ישיר לאלבומו הקודם. האלבום הגיע למקום ה-3 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
ב-2020 הוציא את אלבומו השלישי, Boss Man. האלבום כולל הופעות אורח של ליל בייבי, דה-בייבי, ניקי מינאז', פוסט מאלון, קוואבו ואמנים נוספים.
נובוטאקה טאגוצ'י
נובוטאקה טאגוצ'י (ביפנית: 田口信教; 18 ביוני 1951) הוא שחיין עבר יפני. אלוף אולימפי, שיאן עולם ובעל 3 מדליות מאליפויות עולם בשחייה. התמחה בסגנון חזה.
ביוגרפיה
טאגוצ'י נולד בסייג'ו-היים שביפן.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיים טאגוצ'י במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.8 דקות, במקום 24 במשחה ל-100 מטר חזה לאחר שפסל בשלב חצי הגמר, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:09.8 דקות ובמקום 11 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:35.5 דקות.
במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק, תאילנד בשנת 1970 זכה טאגוצ'י ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה, במשחה ל-200 מטר חזה ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. שבוע לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.5 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:29.4 דקות.
אירוע השיא
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה טאגוצ'י במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא עולם חדש של 1:04.94 דקות, לפני טום ברוס מארצות הברית (1:05.43 דקות) וג'ון הנקן אף הוא מארצות הברית (1:05.61 דקות), בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא עולם חדש של 1:05.13 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:23.88 דקות, אחרי הנקן שקבע שיא עולם חדש של 2:21.55 דקות ודייוויד וילקי מבריטניה (2:23.67 דקות), בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 2:23.45 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:58.23 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה בשנת 1973 זכה טאגוצ'י בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.61 דקות, אחרי הנקן שקבע שיא עולם חדש של 1:04.02 דקות ומיכאיל קריוקין מברית המועצות (1:04.61 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:23.11 דקות, אחרי וילקי שקבע שיא עולם חדש של 2:19.28 דקות והנקן (2:19.95 דקות).
במשחקי אסיה שנערכו בטהראן, איראן בשנת 1974 זכה טאגוצ'י ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה, במשחה ל-200 מטר חזה ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ובכך הגן על תואריו.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה בשנת 1975 זכה טאגוצ'י במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.04 דקות, אחרי וילקי 1:04.26 דקות, ולפני דייוויד ליי מבריטניה (1:05.32 דקות). הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.08 דקות.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים טאגוצ'י במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:54.74 דקות, במקום 11 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.69 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:04.65 דקות, ובמקום 11 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.12 דקות.
דיוק ניוקם לנצח
דיוק ניוקם לנצח (באנגלית: Duke Nukem Forever) הוא משחק וידאו מסוגת יריות בגוף ראשון שפותח על ידי 3D Realms והופץ על ידי 2K Games ב-10 ביוני 2011 למערכת ההפעלה Microsoft Windows, ב-14 ביוני 2011 לקונסולות המשחקים Xbox 360 וPlayStation 3 וב-18 באוגוסט 2011 למערכת ההפעלה macOS. דיוק ניוקם לנצח הוא המשחק הרביעי בסדרת המשחקים דיוק ניוקם ומהווה המשך ישיר למשחק דיוק ניוקם 3D. המשחק ידוע בזמן הפיתוח הארוך שלו, שנמשך מאפריל 1997 ועד יוני 2011 ונקלע לקשיים ואתחולים מרובים.
הנפילה בין Take-Two ל-3D Realms ועיכובים בין השנים 2003-2009
שנתיים לאחר הכרזה ב-E3 2001. חברת Take-Two לקחה את אחריות על הפצה ולא השתכנע מהפיתוח בגלל חוסר הנהלה וקיצוצים. 3D Realms החליטו שהם יפיצו את המשחק בעצמם, אבל Take-Two תקפה בחריפות על החלטה שזה יפגע כלכלית בחברה. אחרי כמה שנים של דממה, מספר אנשים החליטו לנטוש את הפיתוח מרוב חוסר סבלנות עם רמת העיכובים, וכמה אפילו פוטרו. למרות זאת ב-2007 החלו שמועות רבות שהמשחק מתקדם ותוכנן תאריך יציאה ב-2008 למרות זאת בראוסארד הכחיש את השמועה, וחברת Take-Two לחצה על 3D Realms שיוצאו את משחק למרות בעיות כספיים ומוכנה אפילו לממן תקציב של שתי מיליון וחצי דולר בשביל הפיתוח ועוד שתיים וחצי להשלימו ללא עיכובים, בראוסארד סירב להצעה משום חוסר עובדים ותהליך הפיתוח עצר רשמית ב-2009. Take-Two אבדה את סבלנותה כלפי בראוסארד ו-3D Realms שלא עמדו בעסקה והגישה תביעה נגדם.
הקנייה על ידי חברת Gearbox ותחייה של DNF בין השנים 2010-2011
המפתחי המשחק שפוטרו מ-3D Realms הקימו חברה עצמאית קטנה בשם "Team DNF" שאחר מכן שינה ל-"Triptych Games" שהמשיכה בפיתוח של המשחק מ-2009. ב-2010 הזכויות של "דיוק ניוקם לנצח" עברה לחברת Gearbox Software לאחר ש-3D Realms הפסידו בתביעה ולא יכלו לשמור על המותג. מאז הכרזה Triptych Games התאחדו עם Gearbox Software על מנת לסיים את הפיתוח. באוקטובר 2010 חברת Gearbox הודיעו שהמשחק כמעט הושלם עם הפצה של "2K Games" ויצא רשמית סביבות שנת 2011 אחרי כמעט 15 שנים של פיתוח.
הדמות המרכזית במשחק הקרב תהיה דיוק ניוקם המככב גם בשלושת משחקי הסדרה העיקריים הנוספים. המשחק מבוים על ידי ג'ורג' בראוסארד, אחד מיוצרי המשחק הראשון בסדרה.
טריילרים
חלקים מעלילתו של DNF נחשפו בשני טריילרים שפורסמו בתערוכת E3 בשנים 1998 ו-2001, כאשר באחרון הוצג דיוק כשהוא נלחם בחייזרים הפולשים לרחובות לוס אנג'לס. כמו כן הוצגו באתר החברה מספר צילומי מסך המציגים זירות התרחשות שונות.
טריילר נוסף שהוגדר על ידי אנשי החברה כ"טיזר" הוא סרטון קצר שהוכן על ידי מפתחי המשחק בשעות הפנאי על מנת לשעשע את צוות העובדים במסיבת חג המולד, אך בסופו של דבר הוחלט לפרסמו. בסרטון לא נראית כל התפתחות עלילתית אבל חשיבותו בכך שהוא מספק הצצה ראשונה לגרפיקה כפי שתיראה במשחק הרשמי ובמראה הנוכחי של דיוק ושל מגוון מפלצות מוטנטיות שסביר שיופיעו במשחק הסופי.
אנשי החברה ניצלו את העניין שנוצר סביב הטיזר כדי להודיע על טריילר רשמי שלישי שבחברה שקדו על הכנתו.
ביקורת
לאחר פיתוח של 14 שנים המשחק קבל תוצאות מאכזבות מרוב המבקרים. זכה לציון נמוך מאוד אצל "Gamespot" (3.5/10) ואצל "Edge" (3/10), תלונות שהמשחק נראה מיושן, לא מביא שינוי רב לדמות או לסדרה וסובל מבעיות שליטה במקשים. גרסת ה-"XBOX 360" קבל את הציון הנמוך ביותר בניגוד ל-PS3 ולמחשב. למרות זאת מספר מבקרים קבלו את המשחק בברכה, בזכות הנוסטלגיה וחוש הומור של הסדרה.
הסמויה
הסמויה (באנגלית: The Wire) היא סדרת דרמה המשכית אמריקאית שעלילתה מתרחשת בעיר בולטימור, מרילנד. הסדרה נוצרה על ידי הסופר והעיתונאי לשעבר דייוויד סיימון. הסדרה הופקה ושודרה באמריקה ברשת הכבלים HBO. בישראל הסדרה שודרה בערוץ אקסטרה הוט וב-VOD והחל ממרץ 2011 בערוץ yes Action. הסדרה עלתה לשידור בארצות הברית בחודש יוני 2002 וירדה בחודש מרץ 2008. סך הכל הופקו 60 פרקים ששודרו לאורך 5 עונות.
תיאור הסדרה
עלילת הסדרה נסובה סביב מספר מערכות מקבילות, המשטרה, ארגוני הפשיעה, הפוליטיקה המקומית, מערכת החינוך, הנמל המקומי והעיתונות הכתובה. בכל עונה היה הדגש על מערכת אחרת, כשמספר גיבורים מרכזיים מהווים חוט מקשר. העונה הראשונה מתארת את הקמתה ושיטות פעילותה של יחידת מודיעין במשטרת בולטימור, היחידה אוספת מודיעין ומנהלת מעקב סמוי בעיקר על ידי האזנת סתר לטלפונים ציבוריים ואיתוריות של סוחרי סמים (ומכאן שמה של הסדרה The Wire). בעונה השנייה תוארה בהרחבה התדרדרות כוחם של איגודי העובדים בנמל בולטימור ותופעת הברחת סמים ומהגרים בלתי חוקיים לארצות הברית. בעונה השלישית התמקדה הסדרה בארגוני הפשע, הלבנת הון וניסיון רשויות החוק לאפשר דה פקטו לגליזציה של סמים. בעונה הרביעית הדגש היה על הבירוקרטיה והסיאוב במערכת בתי הספר והפוליטיקה המקומית, ובעונה החמישית על העיתונות הכתובה ותופעת חסרי הבית.
לסדרה היה צוות שחקנים רחב, שהשחקנים המרכיבים אותו היו אלמוניים יחסית לפני תפקידם בסדרה. בעת שידורה הסדרה לא זכתה להצלחה מסחרית רחבה. היא הייתה מועמדת פעמיים לפרס אמי ב-2005 וב-2008 אך לא זכתה, וב-2003 זכתה בפרס פיבודי. רבים ממבקרי הטלוויזיה מכתירים את הסדרה כסדרת הדרמה הטובה ביותר בכל הזמנים ומוזכרת בנשימה אחת עם תוכנית מופת נוספת של HBO "הסופרנוס".
חוק החוזים העתידיים על בצל
החוק תוקן ב-2010 כדי להוסיף חוזים עתידיים על ביצועי קופות של סרטים לרשימת החוזים העתידיים האסורים, בתגובה למאמצי הלובינג של איגוד הקולנוע של אמריקה.
הסמויה
עונה 1
דיאנג'לו בארקסדייל, גנגסטר וסוחר סמים עומד למשפט על רצח. עד אחד בשם ויליאם גאנט מעיד שרצח את הקורבן ואילו העדה השנייה, נקישה ליילס, משנה את עדותה בשנייה האחרונה וגורמת לניצחון של בארקסדייל במשפט. השופט פיילן מזמן לחדרו את הבלש ג'ימי מקנולטי שמסביר לו שדיאנג'לו הוא חלק מארגון הפשע של משפחתו ששולט במערב בולטימור. מקנולטי זוכה לנזיפה מהדרגים הגבוהים במשטרה על עקיפת סמכות שהובילה לפתיחת יחידה חדשה במשטרת בולטימור - היחידה לפשעים חמורים, שחקירתה הראשונה תעסוק בארגון של בארקסדייל.
חוק החוזים העתידיים על בצל
רקע
המסחר בחוזים עתידיים על בצל החל בבורסת הסחורות של שיקגו באמצע שנות ה-40 כניסיון להחליף את ההכנסה שאבדה כאשר המסחר בחוזים העתידיים על חמאה נפסק. באמצע שנות ה-50, חוזים עתידיים על בצל היו המוצר הנסחר ביותר בבורסת הסחורות של שיקגו. ב-1955 הם היוו 20% מהעסקאות שלה.
הסמויה
עונה 1
ליחידה, בפיקודו של הסגן סדריק דניאלס, מצטרפים שוטרים נוספים - אליס קארבר, רולנד פריזבלוסקי, תומאס הרק, הבלשית קימה גרגס והבלשים לסטר פרימון וליאנדר סידנור.
חוק החוזים העתידיים על בצל
המניפולציה על שוק הבצל
בסתיו 1955, סיגל וקוסוגה קנו כל כך הרבה בצל וחוזים עתידיים על בצל, עד שהם שלטו על 98% מהבצלים הזמינים בשיקגו. אלפי טון של בצל נשלחו לשיקגו כדי לכסות את הרכישות שלהם. עד סוף 1955, הם אחסנו בשיקגו 14,000 טון של בצל. כל כך הרבה בצלים נשלחו לשיקגו כדי להפחית את המחירים, עד שהיה מחסור בבצל בחלקים אחרים של ארצות הברית.
הסמויה
עונה 1
החקירה מתבצעת באיטיות ותחילה מסתמכת על עבודת שיטור ברחוב בעזרת מודיע משטרתי המכונה באבלס. באבלס, מכור להרואין שמתפרנס ממכירת דברים ברחוב, מחליט לסייע למשטרה אחרי שאנשי הארגון של בארקסדייל מכים את חברו.
חוק החוזים העתידיים על בצל
המניפולציה על שוק הבצל
עד מהרה הם שינו מסלול ושכנעו את מגדלי הבצל להתחיל לרכוש את המלאי שלהם חזרה על ידי איום להציף את השוק בבצל אם לא יעשו זאת. סיגל וקוסוגה אמרו למגדלים שהם יחזיקו את שאר המלאי שלהם כדי לתמוך במחיר הבצל.
הסמויה
עונה 1
דיאנג'לו שחוזר מהמשפט פוגש את סטרינגר בל, יד ימינו של ראש הארגון אייבון בארקסדייל, שמודיע לו שהוא יעבוד בבניינים הנמוכים מעכשיו ביחד עם 3 נערים - פרסטון בודי, וולאס ופוט. דיאנג'לו מלמד את הנערים על עולם הפשע, מספר להם על אישה שרצח, ומפתח הערכה מיוחדת לוולאס. בלילה אחד שודד מקומי בשם עומאר ליטל שודד את מחסני הסמים של הארגון. השוד התבצע בסיוע של בן זוגו בראנדון. אייבון, שמנהל את עסקיו ממועדון החשפניות בבעלות אדם בשם אורלנדו, מציע סכום כסף תמורת עומאר ובראנדון.
חוק החוזים העתידיים על בצל
המניפולציה על שוק הבצל
כשהמגדלים החלו לקנות בצל, סיגל וקוסוגה צברו פוזיציות של מכירה בחסר במספר רב של חוזי בצל. טונות הבצל שהם שמרו במאגרים החלו להתקלקל, ולכן הם שלחו אותם מחוץ לשיקגו כדי לנקות אותם ואז ארזו אותם מחדש והם נשלחו חזרה לשיקגו. המשלוחים ה"חדשים" של בצל גרמו לסוחרים עתידיים רבים לחשוב שיש עודף בצל נוסף וכך מחירי הבצל בשיקגו ירדו אף יותר.