cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קיונג-וה צ'ונג
קריירה
בשלב הגמר של התחרות, התקשו השופטים להכריע בין צ'ונג לצוקרמן, ושטרן דרש שהשניים ינגנו שוב, אך גם לאחר הביצוע החוזר, לא הצליחו השופטים לקבוע מי משניהם ראוי למקום הראשון, ובסופו של דבר, בפעם הראשונה בתולדות תחרות לבנטריט, התחלק הפרס הראשון בין שני זוכים, צ'ונג וצוקרמן. הייתה זו החלטה יוצאת דופן, שכן במשך עשרים ושבע שנות קיומה של התחרות ארע, שאמות המידה הגבוהות במיוחד שנקבעו בה הביאו לכך, שהשופטים נמנעו ממתן פרס ראשון כאשר סברו, שהמועמדים אינם בשלים עדיין להופעות קונצרטיות ממדרגה ראשונה, אך זו הפעם הראשונה מצאו לנכון להעניק את הפרס הראשון לשני מתחרים גם יחד.hereto read the 1967 Time Magazine article on the competition.]
קיונג-וה הופיעה כסולנית עם תזמורות אמריקאיות חשובות, כמו התזמורת הסימפונית של שיקגו והפילהרמונית של ניו יורק והחליפה את נתן מילשטיין באירוע חגיגי בבית הלבן בוושינגטון מפאת מחלתו של מילשטיין. עם זאת, הקריירה שלה לא המריאה. להזדמנות הגדולה שלה זכתה בשנת 1970, כשיצחק פרלמן לא יכול היה להגיע ללונדון לקונצרט עם התזמורת הסימפונית של לונדון וצ'ונג התבקשה להחליפו בהתראה קצרה. צ'ונג, שנתקלה תחילה ביחס ספקני ומזלזל משהו מצד התזמורת, הפגינה את יכולתה בנגינת הקונצ'רטו לכינור של מנדלסון ונחלה הצלחה רבתי הן בחזרה והן בקונצרט עצמו.
ההצלחה בלונדון השפיעה על המשך הקריירה שלה; היא קיבלה הזמנות רבות להופעות באנגליה ובעקבותיהן חתמה על חוזה הקלטות בלעדי עם חברת דקה/לונדון. אלבום הבכורה שלה עם אנדרה פרווין והתזמורת הסימפונית של לונדון, הכולל את הקונצ'רטי של צ'ייקובסקי ושל סיבליוס סלל לפניה את הדרך אל בימת הקונצרטים הבינלאומית.
באירופה פגשה צ'ונג את המורה השני שלה, הכנר הנודע יוזף סיגטי. סיגטי לא רק שכלל את מיומנותה בנגינה בכינור, אלא גם התרכז בהרחבת הבנתה במוזיקה ובאמנות.
צ'ונג מופיעה ברחבי העולם, עם רוב התזמורות החשובות, בהן הפילהרמונית של ברלין, הפילהרמונית של וינה, תזמורת רשות השידור הקוריאנית, התזמורת הסימפונית של לונדון, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הסימפונית של שיקגו, והתזמורת הסימפונית של בוסטון. עם המנצחים שעבדה עצמם נמנים גאורג שולטי, אנדרה פרווין, סיימון ראטל, קלאודיו אבאדו, שארל דיטואה וריקרדו מוטי. כמו כן ניגנה עם פסנתרנים ידועי-שם כמו ראדו לופו, כריסטיאן צימרמן, פיטר פרנקל, סטפן קובצביץ' ואחיה הצעיר מיונג-וון צ'ונג. היא מנגנת בשלישיית צ'ונג עם אחיה ועם אחותה הבכירה, הצ'לנית מיונג-וה צ'ונג. הרפרטואר שלה כולל את רוב הקונצ'רטי המפורסמים, מבטהובן, דרך צ'ייקובסקי ועד אלבן ברג והיא הקליטה כמה סונאטות חשובות, ביניהן הסונאטות של ברהמס, של פרנק ודביסי והסונאטות של רספיגי וריכרד שטראוס (עם כריסטיאן צימרמן, הקלטה שזיכתה אותה בפרס "גראמופון" להקלטה קאמרית מצטיינת). פרשנויותיה מצטיינות ברגש רב ובו בזמן גם בנויות היטב ועם מספר רב של גיוון טונאלי. הקלטותיה המוקדמות מצביעות על רדיפת השלמות, המאפיינת את נגינתה של צ'ונג.
ב-2007 הצטרפה צ'ונג לסגל המורים של ג'וליארד.
טיטנוזאוריים
טיטנוזאוריים (שם מדעי: Titanosauridae) היא משפחה של דינוזאורים זאורופודים מקבוצת הטיטאנוזאוריה אשר חיו בין היורה לסוף הקרטיקון. כיום משפחה זו מוטלת בספק וחוקרים רבים רואים משייכים את הסוגים הכלולים בה למשפחות אחרות (כמו האנטארקטוזאוריים) או אף לסוגים ללא משפחה.
בני הקבוצה היו זוחלים בעלי צוואר ארוך וגוף עצום והם ניזונו מעלים בצמרות העצים. הם הכילו ראש קטן יחסית וייתכן שהיו בעלי שריון גרמי.
דובו
דובו (באנגלית: Dubbo) היא עיר במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. אוכלוסיית העיר מנתה 32,327 תושבים במפקד 2011.
היסטוריה
שבטים אבוריג'ינים ישבו באזור כבר לפני כ-40,000 שנים. האירופאי הראשון שדיווח על האזור היה החוקר ג'ון אוקסלי (John Oxley) ב-1818. המתיישב הקבוע הראשון במקום היה רוברט דולהנטי (Robert Dulhunty) שמתואר כאחד מעשירי המושבה באותה תקופה. רועי צאן ובקר הורשו להקים תחנות גידול באזור ב-1824. ב-1828 דולהנטי הקים חווה בשם דובו. הוא היה מקורב לתושבים האבוריג'ינים באזור וכ-40 מהם הועסקו על ידיו. מתן שמות מקומות אבוריג'ינים הייתה מועדפת על ידיו. פרוש שם החווה בשפה המקומית הוא "אדמה אדומה", בהתאמה לנוף המקומי. פירוש נוסף לשם הוא "כיסוי ראש", כנראה עקב העובדה שגג ביתו של דולהנטי דמה לכובע בעיניהם של האבוריג'ינים.
What's Your Pleasure?
(בעברית: מה ההנאה שלך?) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת האנגליה ג'סי וייר. האלבום יצא לאור ב-26 ביוני 2020, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס, וירג'ין EMI, PMR ו-Friends Keep Secrets. מתוך האלבום יצאו תשעה סינגלים.
רקע
לאחר מסע קידום אלבומה השלישי Glasshouse, וור הרגישה לחוצה להפסיק את המוזיקה בגלל מכירות לא טובות של אלבומים והתשישות שלה מסיבובי הופעות. עם זאת, הפודקאסט "Table Maners" של וור זכה למעקב גדול יותר של 13 מיליון מאזינים והפך במהרה לעדיפות העיקרית שלה. וור תיארה את הצלחת הפודקאסט כ"נקודת מפנה" ששינתה את השקפתה כלפי עצמה: "פתאום הרגשתי יותר נוח בעורי."
הוצאה
, היה צפוי לצאת לאור ב-5 ביוני 2020, אך לבסוף הועבר ל-19 ביוני, בשל מגפת הקורונה. וור הודיעה אז כי היא תזיז את צאתו לאחור בעוד שבוע כדי לא להתנגש עם יום השחרור. האלבום יצא בסופו של דבר ב-26 ביוני.
ב-8 בינואר 2021, אישרה וור בחשבון טוויטר שלה כי תוציא מהדורה מפוארת של האלבום. ב-27 באפריל, הכריזה וור כי המהדורה המפוארת, ''What's Your Pleasure? (The Platinum Pleasure Edition)'', צפויה לצאת לאור ב-11 ביוני 2021. הסינגל הראשי מתוכו, "Please", יצא לאור ב-28 באפריל 2021.
ג'ודית האבאק
ג'ודית האבאק (באנגלית: Judith Hubback;) הייתה אנליטיקאית, סוציולוגית, ופמיניסטית בריטית, שהתפרסמה הודות למחקריה שעסקו בנושא תעסוקת נשים.
החיים המוקדמים והמשפחה
אליס ג'ודית וויליאמס הייתה בתו השלישית של עורך הדין הבינלאומי סר ג׳ון פישר וויליאמס (1870–1947), ואשתו, האמנית אלינור מרג'ורי היי מוריי (1880–1961). אחותה הגדולה של ג׳ודית הייתה ההיסטוריונית ג׳ניפר מרגרט הארט. ג'ודית גדלה בפריז ולמדה לדבר צרפתית שוטפת. היא הייתה סטודנטית בניוהאם קולג׳ שבאוניברסיטת קיימברידג' וסיימה תואר ראשון בהיסטוריה בהצטיינות בשנת 1936. בעודה סטודנטית באוניברסיטת קמברידג׳, פגשה את דייוויד האבאק (נפטר בשנת 1991), בנה של הפמיניסטית אווה האבאק. הם התחתנו בשנת 1939, ונולדו להם בן ושתי בנות.
הוראה, חיי נשואים ולימודי חברה
האבאק עבדה כמורה עד שנולד ילדה הראשון. אולם כאישה נשואה חוותה אפליה בעת שהגישה מועמדות למשרות הוראה. היא הייתה מתוסכלת מכך שנמנע ממנה אפילו לשוחח עם בעלה על עבודתו, כיוון שכעובד ציבור פרטי עבודתו היו חסויים.
עם תום מלחמת העולם השנייה ההזדמנויות תעסוקה לנשים הצטמצמו. לאחר שבזמן המלחמה מרבית הנשים הנשואות עבדן מחוץ לבית כדי לעמוד בדרישות המלחמה ולמלא את מקום הגברים שהיו בחזית, בתום המלחמה הן נאלצו לפנות את מקום עבודתן לגברים. בנוסף, הציפיות החברתיות, שנשים תהיינה אמהות במשרה מלאה לאחר שנולדו הילדים, פעלו כמחסום תרבותי לתעסוקה. בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים, ג'ודית האבאק התוודעה למחקרים הסוציולוגיים של חמותה אווה האבאק בנושא עקרות בית מהמעמד הפועלים, וקראה בעניין את התשובות של הנשים לסקרים של חמותה. היחס של נשים לעבודה עניין אותה עד כדי כך שיזמה ומימנה על חשבונה מחקר עצמאי (עם שאלון ששלחה בדואר). בנושא המציאות היומיומית של נשים נשואות בוגרות אוניברסיטה בבריטניה. את תוצאות המחקר פרסמה בשנת 1954 בשם " רעיות בוגרות אוניברסיטה" שקיבל תהודה בעיתונים של התקופה. בשנת 1957 פרסמה את המחקר בספר רציני הרבה יותר בשם: ״רעיות ''שלמדו באוניברסיטה״. עיתון הגרדיאן כתב בהתפעלות שהספר הקדים את זמנו.''
ההיסטוריונית הלן מקארתי טוענת שג׳ודית האבאק הייתה אחת ממספר חוקרות בשנות החמישים (כויולה קליין, פרל ג׳פקוט, חנה גברון ועוד), שעזרו לבסס תובנות חדשות על תעסוקת נשים נשואות כחלק הכרחי בחברות תעשייתיות מתקדמות, וכזאת שפתרה את הדילמות של האישה המודרנית במעמדות החברתיים השונים. האבאק דיווחה על תסכולים של נשים בעלות יכולות, ובעלות הכשרה, שחוו לחץ להפסיק לעבוד ברגע שנישאו, או לאחר שהפכו לאמהות. במחקרה האבאק הגיעה למסקנה שכדי להפוך לאמהות ורעיות במשרה מלאה, נשים ויתרו על האפשרות למימוש עצמי. הן הקריבו יותר מדי ונתנו לשגרה היומיומית לשחוק אותן עד שהגיעו למצב נפשי בו לאט לאט הן איבדו את הייחוד האינדיוידואלי שלהן. האבאק טענה שרק תמיכה מלאה של בני הזוג תאפשר לנשים לאזן בין אמהות, נישואים ועבודה. הספר ״רעיות שלמדו באוניברסיטה״: עורר דיון ציבורי רב, האבאק זכתה לביקורות רבות בעיתונים והטיימס והאקונומיסט פרסמו מאמרים ראשיים על תוצאות המחקר.
פסיכואנליזה ובהמשך החיים
למרות עבודתה, שכללה עיתונאות ועבודה ברדיו, האבאק המשיכה לחוש מתוסכלת מחייה: היא הייתה לא מרוצה ולעיתים מדוכאת, כיוון שידעה שיש לה פוטנציאל לא ממומש. בחיפושיה הגיעה לפסיכואנליטיקאי יונגיאני בשם רוברט הובסון, והחליטה לשנות כוון וללמוד. בשנת 1964 היא קיבלה הסמכה מהאגודה לפסיכולוגיה אנליטית, בה הפכה לחברה מאוד מעורבת. היא כיהנה כמזכירת הכבוד של האגודה והייתה עורכת משותפת של כתב העת שלה (1976-85) היא גם הייתה נציגת האגודה הבריטית באגודה הבינלאומית לפסיכולוגיה אנליטית (1992–1986).
האבאק נפטרה ב־6 בפברואר 2006. בשנת 1997 היא תרמה את מסמכיה לארכיון ספרית הנשים השוכנת כיום באוניברסיטת בית הספר לכלכלה של לונדון (הם מקוטלגים כ-GB 106 7JUH).
הוצאת שורש ריבועי
במתמטיקה, הוצאת שורש ריבועי היא הפעולה של חישוב שורש ריבועי של מספר או ערך נתון. באופן כללי יותר, הוצאת שורש ריבועי דורשת פתרון של משוואה מהצורה \ x^2 = a, כאשר \ a ידוע ו- \ x הוא הנעלם.
המקרה הפשוט ביותר הוא הוצאת שורש ריבועי ממספר שלם, כמו בדוגמה. פעולה זו היא פשוטה יחסית; כל מחשבון כיס יכול לבצע אותה בקלות, ואפילו בעידנים הקדומים ניתן היה לחשבו בדומה לחישוב מנה באמצעות חילוק ארוך.
הוצאת שורש ממספר ממשי או מרוכב
מציאת השורש של מספר ממשי נתון היא בעיה בסיסית באנליזה נומרית. כמו הרבה בעיות אחרות, הפתרון כולל שני מרכיבים: מציאת קירוב, ושיפורו ההדרגתי. את הקירוב הראשוני לשורש אפשר למצוא על ידי הוצאת שורש ממספר שלם. לדוגמה,.
בהצגה הקרטזית, השורש השני של מספר מרוכב \ a+bi נתון על ידי הנוסחה, כאשר. זוהי רדוקציה של הוצאת השורש ממספר מרוכב להוצאת שורש ממספר ממשי (חיובי).
הוצאת שורש ידנית ממספר עשרוני
נסמן את תוצאת הביניים ב- X. (בשלב הראשון X=0)<BR> לוקחים את הזוג הגדול ביותר שעוד לא "טופל" ומצמידים אותו מימין לשארית מהסבב הקודם. (בשלב הראשון השארית היא 0) – נסמן את החיבור הזה ב-Y.<BR> בכל שלב מחפשים את הספרה a הגדולה ביותר המקיימת: רושמים את הספרה a מעל לזוג המתאים והשארית החדשה היא:
דוגמה לחישוב:
הוצאת שורש מודולרית
מציאת השורש ריבועי של מספר נתון מודולו מספר אחר היא בעיה שכיחה בהצפנה מודרנית. לדוגמה במציאת השורש של 37 מודולו 63, הבעיה היא למצוא שלם \ x, המקיים. הצעד הראשון לפתרון הבעיה הוא פירוקה לגורמים לפי משפט השאריות הסיני:, ולכן עלינו למצוא מספר שיקיים בו זמנית את שתי המשוואות ו-. למעשה, היכולת להוציא שורשים מודולו n שקולה, מבחינה חישובית, ליכולת לפרק את n לגורמים ראשוניים (ראו שיטת רבין).
אם \ n=p^k הוא חזקה של מספר ראשוני, הוצאת שורש מודולו n קשה בערך כמו הוצאת שורש מודולו p עצמו. המעבר החישובי משורש מודולו p לשורש מודולו n נעשה באינדוקציה על k, כמו בלמה של הנזל. לא לכל מספר קיים שורש מודולו n; אם p אי זוגי, אז שורש כזה קיים מודולו n אם ורק אם הוא קיים מודולו p - וכאשר יש למספר (שונה מאפס) שורש, יש לו בדיוק שניים. אם n הוא חזקת 2, אז קיים לו שורש אם ורק אם קיים שורש מודולו 8, ואם קיים שורש אז קיימים בדיוק ארבעה. (לפרטים בנושא זה, ראו חבורת אוילר).
הוצאת שורש ריבועי מודולו מספר ראשוני \ p (אי-זוגי), מתחלקת לשני מצבים. אם אז, ולכן  הוא שורש של \ a או של \ -a (רק לאחד מהם יש שורשים). המקרה השני, כאשר, יותר מסובך.
הוצאת שורש בשדה סופי
נניח ש- הוא השדה הסופי בן q איברים. החבורה הכפלית של השדה היא בת q-1 איברים. אם q הוא חזקת 2, לפי משפט לגראנז', \ a^{q/2} הוא שורש של a. אם q אי זוגי המצב דומה להוצאת שורש מודולו ראשוני (אף על פי שהוצאת שורש בשדה בגודל 27 היא משימה אחרת מהוצאת שורש מודולו 27).
הוצאת שורש בשדות מספרים
לפעמים רוצים לחשב את השורש של מספר שאיננו רציונלי, כגון, באופן מדויק, ולקבל תשובה מאותה צורה (ולא רק מספר עשרוני, שהוא פתרון מקורב). זוהי בעיה קשה באופן כללי, אבל במקרים מסוימים אפשר לפתור אותה בקלות יחסית. הכלי המרכזי במקרה זה הוא הנורמה, שמוגדרת במקרה של השדה לפי הנוסחה.
מכיוון ש-, ברור שהשורש (אם קיים שורש מצורה זו) יהיה בעל נורמה \ 211 או \ -211, כלומר,  מצד שני, השורש מקיים , או. מחיבור וחיסור שתי המשוואות על \ x^2,y^2 מקבלים שהנורמה היא דווקא 211, והשורש הוא.
שורש ממטריצה חיובית או אופרטור
לא לכל מטריצה קיים שורש מעל שדה המספרים הממשיים: יש מטריצות A עבורן לא ייתכן ש- \ X^2=A. לעומת זאת, אם A היא מטריצה חיובית, אפשר למצוא את השורש (הריבועי, ומכל סדר) על ידי לכסון אורתוגונלי והוצאת השורש מן המטריצה האלכסונית המתקבלת.
נני מורטי
ג'ואבני "נני" מורטי (באיטלקית: Giovanni "Nanni" Moretti; נולד ב-19 באוגוסט 1953) הוא במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ושחקן קולנוע איטלקי.
ביוגרפיה
מורטי נולד בעיירה ברוניקו שבמחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה בצפון איטליה. אביו היה מרצה באוניברסיטת רומא ומומחה לאפיגרפיה יוונית ואמו מורה בתיכון. עוד בנעוריו גילה את אהבתו לקולנוע לצד אהבתו לספורט הכדור מים, והוא אף שיחק בליגת המשנה האיטלקית. מיד עם סיום לימודיו, בשנת 1973, הפיק וביים את שני סרטיו הקצרים הראשונים.
בשנת 1976 יצר סרט ראשון באורך מלא, "lo sono un autarchico" (מילולית: אני עצמאי). בשנת 1978 הפיק את סרטו "Ecce Bombo" אשר הוצג בפסטיבל קאן. מורטי משחק בדרך כלל את תפקיד הפרוטגוניסט בסרטיו. סרטו המפורסם ביותר הוא "Caro diario" (יומני היקר) אשר יצא לאקרנים בשנת 1993 והמשכו "Aprile" (אפריל) בשנת 1998. סרטו "La stanza del figlio" (חדרו של הבן) משנת 2001 זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 2001. את ההשראה לסרטו "palombella rosa" שאב מימיו כשחקן כדור מים.
רבים מסרטיו לא זכו להצלחה מחוץ לגבולות אירופה, אולם במולדתו הוא ידוע בזכות סרטיו השנונים.
מורטי ידוע אף בדעותיו השמאלניות, ובשנת 2002 ארגן הפגנת ענק נגד ממשלת סילביו ברלוסקוני. סרטו "Il caimano" (התנין) משנת 2006 עוסק בחלקו בחילוקי הדעות שעורר משטר ברלוסקוני, ומורטי עצמו הוא אחד משלושה שחקנים המגלמים את תפקיד ברלוסקוני בסרט.
בשנת 2021 ביים מורטי את סרט הדרמה "שלוש קומות" המבוסס על הספר באותו שם משנת 2015 מאת הסופר הישראלי אשכול נבו.
מורטי מתגורר ברומא מאז ילדותו והוא בעלים משותף של בית קולנוע בעיר בשם "Nuovo Sacher". בסרטו הקצר "Il Giorno della prima di Close Up" הוא מגלם עצמו בעודו מנסה לעודד מבקרים לצפות בפתיחת הסרט "Close Up".
הדיילי סטאר (לבנון)
הדיילי סטאר (באנגלית: The Daily Star) היה יומון לבנוני בשפה האנגלית המופץ בלבנון, במדינות ערב (בייחוד במדינות המפרץ הפרסי) ובמדינות המערב. העיתון פונה בעיקר לשכבה המשכילה הלבנונית במזרח התיכון ובתפוצה. העיתון נוסד בשנת 1952 על ידי כאמל מרווה והיה בבעלות משפחתו עד שנת 2010.
העיתון מכסה חדשות מקומיות בלבנון בתחומי הפוליטיקה, הדת והעסקים וכן את חדשות האזוריות, בעיקר באזורי הלבנט ומצרים. כעיתון המיועד לאינטליגנציה לרוב הוא נוקט בעמדות התואמות את העמדות של הפלגים נוצריים המתונה והסוניים. ככלל, העיתון תומך במאבקו של ארגון החזבאללה בישראל אך מסתייג מן המעורבות החמושה של הארגון בפוליטיקה הלבנונית ומהכיבוש הסורי.
היסטוריה
העיתון נוסד ביוני 1952 על ידי המוציא לאור כאמל מרווה ששימש גם כעורך הראשי ומו"ל של היומון הערבי אל-חיאת. העיתון נועד במקורו לעובדים זרים שעסקו בתעשיית הנפט הלבנוני ובהמשך הפך למבוקש על ידי לבנונים שהיגרו מארצם אל מעבר לים, עבור מהגרים הללו פעמים רבות ערבית כבר לא הייתה השפה הראשונה. לאחר רציחתו של מרווה בשנת 1966 תפשה את מקומו אלמנתו סלמה אל-ביסר שהמשיכה בהוצאת העיתון עד פרוץ מלחמת האזרחים עת הפכו משרדי העיתון לשדה קרב.
בתחילת 1983, כאשר עלו תקוות לסיום המלחמה בעקבות הפלישה הישראלית, ניסה בנו הבכור של כאמל, ג'מיל, ולצדו שני אחיו מאלכ וכרים, להשיק את העיתון מחדש. אף על פי שהעיתון החל לצאת לאור בנובמבר של אותה שנה בעקבות החרפת מלחמת האזרחים, ביוני 1985 הפך העיתון לשבועון למשך שנה, ולאחריה הופסק פרסומו בעקבות בריחת רבים מן הכותבים והקוראים מלבנון.
לאחר הסכם טאיף שסיים את מלחמת האזרחים בשנת 1991 ותחילת תהליך השיקום שב היומון לצאת בשנת 1996 עם צוות כותבים חדש אך עדיין תחת עריכתו של ג'מיל מרווה. החל משנת 2000 יוצא העיתון בשיתוף המהדורה הבינלאומית של ההרלד טריביון ברוב העולם הערבי. בסוף 2010 הדיילי סטאר נרכש על ידי משקיעים חדשים המבקשים הפוך את העיתון לעיתון כלל ערבי הפונה לפזורה הערבית במדינות המערב.
בשל שינויים בהרגלי הצריכה ותגובות שליליות כלפי כלי תקשורת בבעלות פוליטית אחרי מהפכת ה-17 באוקטובר, העיתון החל לאבד הכנסות וקוראים. ב-4 בפברואר 2020 הודיע העיתון על עצירה זמנית בהדפסתו בשל בעיות כלכליות. ב-13 באוקטובר 2021 הופסק גם עדכון האתר של היומון. מספר שבועות מאוחר יותר, ב-31 באוקטובר, נסגר הדיילי סטאר באופן רשמי.
ולדימיר
ולדימיר (ברוסית: Владимир) היא אחת הערים העתיקות ברוסיה, ומשמשת כיום כבירת מחוז ולדימיר. העיר יושבת על גדות נהר הקליאזמה (Клязьма), כ-200 ק"מ מזרחית למוסקבה. מספר התושבים בשנת 2015 היה כ-340 אלף איש (לעומת 349,702 תושבים בשנת 1989). העיר הייתה בירת אחת הנסיכויות החזקות ברוסיה בימי הביניים. מספר מבנים בעיר הוכרזו כאתרי מורשת עולמית (ראו האתרים הלבנים בוולדימיר ובסוזדל).
היסטוריה
ראשית נוכחותם של בני-האדם באזור התקיימה כבר לפני כ-25,000 שנים. באופן מסורתי, מועד הקמת העיר הוא 1108, בהתאם לעדויות בכתבי עת עתיקים והגרסה לפיה העיר הוקמה על ידי הנסיך ולדימיר השני, מונומך. הסיבה להקמת העיר, לפי אותה הגרסה הייתה הרצון של ולדימיר להרחיק את עצמו מערים ותיקות כמו רוסטוב וסוזדל. בשנת 1958 צוינו 850 שנים לייסוד העיר.
לפי עדויות שהתגלו בשנות ה-90, ולדימיר הראשון נסיך קייב ביקר בעיר כבר בשנת 990. בהתאם לכך, הוזז מועד הקמת העיר לשנת 990.
נפילה
ב-8 בפברואר 1238, העיר נכבשה על ידי באטו חאן, שליט מונגולי. שרפה גדולה השתוללה בעיר. משפחת הנסיך הגדול נהרגה. מאז, לא חזרה העיר לעצמה. למרות זאת, עד לאמצע המאה ה-14 העיר הייתה מושבו של ארכיבישוף מטרופוליטני. כמו כן, על אף שבהדרגה, החשיבות הפוליטית עברה למוסקבה, התואר הרשמי של הצארים היה "הנסיך הגדול של ולדימיר". הצארים הוכרזו בקתדרלה של העיר, עד שקתדרלה דומה נבנתה במוסקבה.
קבר של אלכסנדר נבסקי היה בעיר עד לשנת 1703, אז הוא הועבר לסנקט פטרבורג.
נואה ובסטר
נואה ובסטר (Noah Webster; 16 באוקטובר 1758, הרטפורד - 28 במאי 1843, ניו הייבן) היה מחבר, עורך, מוציא לאור, מילונאי, עיתונאי ומשפטן אמריקאי. הוא תרם לאחדות הלשונית-לאומית במדינתו ובזכות חיבוריו הבלשניים "מחקרים על הלשון האנגלית" (Disseratations on the English Lanuage, 1789), "מילון תמציתי של הלשון האנגלית" (A Compendious Dictionary on the English Language, 1807) ובמיוחד "מילון אמריקאי של השפה האנגלית" (An American Dictionary of the English Language, 1828), שנודע בשם מילון ובסטר, הצטמצמה הזיקה של ארצות הברית לאנגליה בענייני לשון. לדברי אדריאן הייסטינגס הבטיח בכך ובסטר את הפער התשתיתי שהיה נחוץ להפרדה בין הלאומים ולהדגשתו הייחודית והנפרדת של הלאום האמריקאי.
ובסטר נולד במערב הרטפורד שבקונטיקט לנואה ומרי (סטיל) ובסטר. הוא למד משפטים באוניברסיטת ייל והוסמך כעורך דין. הוא היה מקורב לחוגם של פקחי הרטפורד (Hartford Wits). לאחר לימודיו פעל כמורה והקים מספר מוסדות חינוך פרטיים. בין היתר ערך, הוציא לאור וכתב מאמרים עיתונאיים.
עמדותיו היו פדרליסטיות והוא אף ייצג את המפלגה בבית הנבחרים בקונטיקט בשנים 1800 ו-1802–1807.
ובסטר פעל למען ביטול העבדות. מאמציו להגן על עבודותיו מפיראטיות תרמו להתפתחות חוק זכויות היוצרים האמריקאי.
חנוך אלבלק
חנוך אלבלק (17 בפברואר 1935 – 24 ביולי 2019) היה סולן להקת הגבעטרון, זוכי פרס ישראל. התפרסם בציבור כזמר "ונתנה תוקף".
ביוגרפיה
אלבלק נולד בשנת 1935 בירושלים. אביו שלמה בן קהילת מונסטיר שבבלקן, עלה לארץ ישראל עם הוריו ב-1899 כאשר היה בן 40 ימים. בילדותו שימש חנוך כסולן של מקהלת הילדים בבית הכנסת "זכור לאברהם" בירושלים בהדרכתו של רחמים עמר. לאחר ילדות בירושלים, בתקופת המערכה על ירושלים במלחמת העצמאות, במהלכה אף איבד את אחיו רחמים בקרבות שיח' ג'ראח, הגיע אלבלק לקיבוץ בית השיטה, בהיותו נער בן 15, והצטרף לקבוצת "אלון", המחזור הראשון של בית הספר המקומי.
בשנת 1953 התגייס חנוך לצנחנים, ושירת כמדריך צניחה וצנחן חופשי בבסיס תל נוף שנים רבות. בין היתר הצניח צנחנים מעל מעבר המיתלה בסיני במסגרת שירות המילואים שלו. לאחר שחרורו מהצבא נישא לשולה ונולדו חמשת ילדיו.
קולו היה נוכח למעלה מ-60 שנה בכל מסיבה ואירוע בבית השיטה, ואף מעבר לים, תחילה במסגרת להקת האש-קולית, ומאוחר יותר בחבורת הזמר הגבעטרון.
במהלך שנות ה-60 שימש כמורה לספורט בבית הספר הקיבוץ בית השיטה, והיה חבר בחבורת הזמר "אשקולית" של הקיבוץ יחד עם אשתו שולה. בשנת 1990 ביצע לראשונה את לחנו של יאיר רוזנבלום לפיוט "ונתנה תוקף". הלחן, שנכתב לזכר 11 בני הקיבוץ שנפלו במלחמת יום הכיפורים, אומץ על ידי בתי כנסת רבים והוא מושמע עד היום, בעיקר בראש השנה ויום הכיפורים.
היה במשך שנים סולן מוביל בלהקת הגבעתרון ביחד עם חמישה חברים נוספים מבית השיטה, בהם רעייתו הזמרת שולה אלבלק. לשולה וחנוך חמישה ילדים: אורלי, מירב, צליל, שאול ומיכל.
הלך לעולמו ב-24 ביולי 2019 בגיל 84.
CCM
Counter/CBC MAC (נקרא גם CCMP) הוא מצב הפעלה גנרי של צופן בלוקים להצפנה מאומתת שמספק סודיות והבטחת שלמות. פותח ב-2003 על ידי דאג ווייטינג מחברת Hifn, רוס האוסלי לשעבר מ-RSA וניילס פרגוסון ממיקרוסופט כמועמד לתקן הצפנה מאומתת של NIST. האלגוריתם שייך לקטגוריה AEAD (הצפנה מאומתת עם מידע נלווה), בבסיסו שני פרימיטיבים קריפטוגרפיים נפרדים והוא פועל בשתי ריצות; בריצה ראשונה המסר מוצפן באמצעות צופן בלוקים סימטרי במצב מונה המשלב הצפנה של בלוקים מרובים בתוספת אינדקס הבלוק. בריצה השנייה המסר מאומת על ידי קוד אימות מסרים CBC-MAC, המייצר תג אימות של המסר המוצפן יחד עם מידע נלווה אם ישנו. קיימת הוכחה שמבנה זה בטוח בהנחה שצופן הבלוקים שביסודו בטוח, כמו כן אפשר להשיג בדרך זו סודיות בלבד ו/או הבטחת שלמות ואימות ללא סודיות, אם דרוש. CCM אינו תומך און ליין ואינו מתאים להזרמת מדיה. CCM נתמך בתקן SP 800-38C, נמצא בשימוש IPSec הוצע ב- עבור TLS והוא מצב הפעלה מנדטורי של IEEE 802.11i בתקן 802.15.4-2001 כחלק מפרוטוקול WPA2 וכן בשינויים קלים בפרוטוקול ZigBee ובפרוטוקול האבטחה של בלוטות'.
הצפנה מאומתת
הצורך בהצפנה מאומתת עולה בשל העובדה שצופן בלוקים מעצם ההגדרה מבטיח רק סודיות והניסיונות לשלב אימות בשיטות אד הוק הולידו מערכות לקויות. הצפנה מאומתת נותנת מענה לסודיות המידע ובמקביל גם לשלמותו באופן בטוח. מיהיר בלייר ופיליפ רוגווי העלו לראשונה את מושג 'הרכבה גנרית' של הצפנה עם אימות באופן שצופן הבלוקים שבשימוש מופרד מהאימות והראו שלוש דרכים בסיסיות בטוחות. הנחת העבודה היא שהשולח והמקבל משתפים ביניהם מראש מפתח הצפנה סודי, המצפין משתמש במפתח שברשותו כדי להצפין את המידע באמצעות צופן סימטרי ולייצר 'תג אימות' באמצעות קוד אימות המסרים, אותו יחד עם המסר המוצפן הוא שולח למקבל. המקבל מצידו משתמש במפתח הסודי שברשותו כדי לפענח את המידע ובאותה מידה לבדוק באמצעות פונקציית האימות את התג שקיבל כדי לוודא את שלמות המידע שקיבל. תג האימות משמש להוכחה שהמידע לא זוייף כי מעצם ההגדרה בלתי אפשרי ליריב בעל עוצמת חישוב סבירה לזייף טקסט-מוצפן ותג אימות מתאים ללא ידיעת המפתח הסודי.
AEAD – הצפנה מאומתת עם מידע נלווה נולדה עקב צורך מעשי. כאשר משתמשים מתקשרים ביניהם לצורך העברת חומר סודי, חלק מסוים מהמידע המועבר ברשת גלוי כמו קובץ כותר (header) וכן פרטים כמו כתובת IP וכדומה. המידע הגלוי משמש את השרתים ומסיבה זו חייב להיות גלוי אך יש צורך להגן עליו מפני שינוי זדוני שעלול לסכן את המידע המוצפן. הרעיון הוא שמערכת ההצפנה במחיר מועט תוכל להבטיח גם את שלמות המידע הגלוי המשויך למסר המוצפן.
תיאור האלגוריתם
עבור CCM גנרי ישנם שני פרמטרים לקבוע. הראשון הוא M שמגדיר את אורך שדה האימות. ערכו של M הוא מעין שקלול בין התרחבות המסר המוצפן לבין הסיכויים שמתקיף יצליח לזייפו בלי שהמשתמשים יבחינו בכך. ערכים אפשריים הם 4,6,8,10,12,14,16 בתים. הבחירה השנייה היא L שמגדיר את מספר הבתים המוקצה לשדה אורך המידע המיועד להצפנה. ערך זה הוא פשרה בין אורך מקסימלי של מידע שאפשר להצפין לבין אורך וקטור האתחול ערכו של L לא יכול להיות קבוע כי הוא תלוי ביישום. ערכים אפשריים הם בין שני בתים לשמונה בתים. הערך L=1 שמור. הטבלה הבאה מסכמת את הפרמטרים הבסיסים של CCM:
את שני הפרמטרים מקודדים בבית הראשון (לפי הפירוט להלן). וקטור האתחול N צריך להיות בגודל 15-L בתים וחייב להיות חד-פעמי. אין להצפין שני מסרים עם אותו וקטור אתחול (אם המפתח לא הוחלף) כי מצב כזה ממוטט את ביטחון המערכת כליל. אורך המסר המקסימלי שניתן להצפנה מאומתת יהיה עד 2^{8L} בתים. מגבלה זו נועדה להבטיח שאפשר יהיה לקודד את אורך המסר בשדה באורך L בתים. אורך המידע הנלווה יהיה בין 0 ל-2^{64} בתים. המידע הנלווה מאומת אך לא מוצפן ואינו חובה. כדי לשלוח מסר מוצפן ומאומת השולח צריך תחילה לספק את הנתונים הבאים:
הטבלה הבאה מסכמת את הנתונים שהשולח צריך להכין: המידע הנלווה יחד עם וקטור האתחול מחולקים ל-r+1 בלוקים (כמפורט להלן) וכן A או P צריכים להיות כפולות של 8 סיביות ויכולים להיות ריקים מה שמרחיב את האופציות, למשל אם P ריק האלגוריתם מספק אימות בלבד של המסר הגלוי A. האלגוריתם מייצר בלוקים המשמשים כמונה אותם ניתן לחשב מראש עבור מפתח נתון כדי להפחית בעבודה אם צריך לאמת מספר רב של מסרים. הביטוי מתייחס להצפנת הבלוק B_0 באמצעות צופן הבלוקים E (כמו AES) עם המפתח K כשהתוצאה ב-Y_0. הפונקציה מחזירה את Tlen הסיביות המשמעותיות ביותר של Y_r באופן דומה מייצגת הפונקציה LSB את הסיביות הפחות משמעותיות. והסימן \oplus הוא הפעולה XOR.
הצפנה ואימות
קלט: מפתח הצפנה סודי משותף K, אורך תג אימות הרצוי, וקטור אתחול N, טקסט מקור P באורך סיביות ומידע נלווה A כשהם מפורמטים לפי הוראות התקן להלן.
פלט: טקסט מוצפן C.
פענוח ואימות
קלט: מפתח הצפנה סודי משותף K, אורך תג האימות, וקטור אתחול N, מידע נלווה A וטקסט מוצפן C באורך סיביות.
פלט: P או סמל מיוחד המייצג כישלון INVALID.
פירוט פרמטרים
משרשרים את וקטור האתחול, המידע הנלווה והמסר המיועד להצפנה למחרוזת אחת ארוכה, אותה מחלקים למקטעים בגודל 16 בתים (128 סיביות) כך שמתקבל מערך בלוקים. כדלהלן: תחילה הבלוק הראשון B_0 מכיל אינפורמציה כללית ואת וקטור האתחול ומפורמט לפי סדר זה מהקטן לגדול:, כך שהבית הראשון b_0 מכיל 'דגלים' (להלן), בתים מכילים את וקטור האתחול. בתים מכילים את קידוד אורך המסר P.
הבית הראשון המכיל את הדגלים מקודד בסדר יורד כדלהלן, סיבית 8 שמורה (תמיד אפס), סיבית 7 מציינת האם קיים מידע נלווה. היא תקבע לאפס אם אורך המידע הנלווה הוא אפס. סיביות 4 עד 6 מכילות את M' לפי קידוד (M-2)/2. הערכים הקבילים הם 1 עד 7. אין להשתמש באפס כי משמעותו 16. סיביות 1 עד 3 מכילות את L' בטווח הערכים 1 עד 7 לפי קידוד L-1 כאשר אפס שמור.
אם קיים מידע נלווה A תחילה משרשרים את אורכו ואז מחלקים את הכול ביחד לבלוקים בגודל 128 סיביות ומרפדים את הבלוק האחרון באפסים אם צריך. את אורכו של המידע הנלווה מקודדים כדלהלן. שני הבתים הראשונים משמשים לזיהוי הקידוד בהתאם. אם אורך המידע הנלווה בסיביות נמוך מ-2^{16}-2^8, הוא תופס שני בתים בלבד לפי סדר בתים גדול. אם המידע הנלווה גדול יותר אך נמוך מ-2^{32}, שני הבתים הראשונים יכילו את הקבועים ואז מקודדים את אורך המידע הנלווה בארבעה בתים נוספים לפי סדר בתים גדול (סך הכול שישה בתים). אם המידע הנלווה גדול יותר (עד 2^{64} בתים), שני הבתים הראשונים יכילו את הקבועים ובשמונה בתים נוספים מקודדים את אורך המידע (סך הכול עשרה בתים). הטבלה הבאה מתארת את הקידוד:
לאחר הבלוקים של המידע הנלווה משרשרים את המסר המיועד להצפנה כשהוא מחולק גם הוא לבלוקים בגודל 128 סיביות ומרופד באפסים בהתאם, והתוצאה היא מערך הבלוקים כאשר r תלוי באורך המידע הנלווה והמסר המיועד להצפנה בהתאם פלוס הבלוק הראשון.
לדוגמה אם בלוק B_0 מכיל את מחרוזת הסיביות הבאה, 128 סיביות מחולקות לבתים משמאל לימין (הסיבית השמאלית בכל בית היא המשמעותית ביותר):
הכנת המונה
לצורך הצפנה במצב מונה (Counter mode), תחילה מייצרים בלוקים של מונה כל אחד בגודל 16 בתים. את המונה אפשר לחשב מראש לפני הגעת המסר. קידוד המונה מתבצע בדרך דומה, לפי סדר בתים גדול, הבית הראשון מכיל את הדגלים, הבתים 1...(15-L) מכילים Nonce (ערך ייחודי חד-פעמי), הבתים (16-L)...15 מכילים את המונה. הבית המכיל את הדגלים מקודד כך ששתי הסיביות המשמעותיות (7 ו-8) אינן בשימוש, הסיביות 4 עד 6 מכילות אפס והסיביות 1 עד 3 מכילות את L-1 לדוגמה \text{011} פירושו שאורך המונה הוא 4 בתים (הערך המקסימלי הוא 8 בתים). את המונה מצפינים באמצעות צופן הבלוקים והצפנת המידע עצמו מתבצעת עם המונה המוצפן שמשמש כמפתח בשיטה דומה לצופן זרם, בה מצפינים מילה אחר מילה ב-XOR.
ביטחון
קיימת הוכחה שביטחון CCM עומד בשורה אחת עם אלגוריתמים אחרים כמו OCB. כדי שההוכחה תהיה תקפה יש להגביל את כמות המידע הניתן להצפנה עם מפתח יחיד שלא יעלה על 2^{61} בלוקים של 128 סיביות, שזה בערך 16 מיליון טרה-בית. לגבי האימות לפי הגדרת הביטחון של האלגוריתם הסיכויים שיעלה בידי תוקף לזייף טקסט מוצפן כך שאלגוריתם האימות יחזיר אמת, בלי ידיעת המפתח הסודי הוא. לכן לא רצוי להשתמש בתג הקצר מ-64 סיביות. יתרה מזו יש צורך להגביל את מספר הפעמים שהפרוטוקול יחזיר INVALID (כאשר אחד הפרמטרים שגוי) עם מפתח נתון בהתאם לסיטואציה, למשל אם רוחב הפס נמוך לא סביר שהתוקף ינסה פעמים רבות, לעומת זאת אם ביצוע הפרוטוקול מהיר יש חשש שהתוקף ינסה פעמים רבות עד שיצליח לזייף תג אימות או לפענח את המסר. בניסוח פורמלי אם מייצגים את מספר הקריאות שנכשלו (כלומר שהאלגוריתם החזיר INVALID) עם מפתח נתון MaxErrs וכן הסיכוי לזיוף מוצלח מסומן Risk אזי:
יתרונות וחסרונות
לעומת זאת המבקרים מצביעים על כמה חולשות ביניהן:
גדודי חללי אל-אקצא
גדודי חללי אל-אקצא (בערבית: كتائب شهداء الأقصى, תעתיק מדויק: כתאא'ב שהדאא' אלאקצא) הוא שם כולל למספר התארגנויות טרור שונות שהוקמו בתחילת האינתיפאדה השנייה וביצעו פיגועי התאבדות וירי כנגד אזרחים וחיילים ישראלים. בעת הקמתם הם היו ארגון מסודר, המקבל מימון והוראות מההנהגה המרכזית של הפת"ח, אך במהלך האינתיפאדה התפוררו למספר רב של תאים מבודדים, שחלקם המשיכו לפעול בהתאם להנחיות בכירי הפת"ח, אך חלקם פעלו באופן עצמאי, וחלק אחר בצמוד להנחיות ומימון של חזבאללה.
הארגון הוכרז כארגון טרור על ידי ישראל, ארצות הברית, האיחוד האירופי, קנדה, יפן, הממלכה המאוחדת וניו זילנד
תחילת הפעילות
גדודי חללי אל-אקצא החלו את פעולתם באוקטובר 2000, בימיה הראשונים של האינתיפאדה השנייה. בשלב הראשון, הוגבלו הפיגועים לירי בכוחות צה"ל ומעשי רצח באזרחים ישראלים, בתחומי יהודה שומרון ועזה, ובשנת 2001 הם היו גורם הטרור המוביל בשטחים. עם זאת, לקראת סוף אותה שנה הם כבר החלו בפיגועים המוניים גם בתוך תחומי הקו הירוק.
למרות הרושם הראשוני של תנועת מחאה עממית, העמדה הרשמית של גורמי הביטחון הייתה ונשארה ש"גדודי חללי אל-אקצא" היה שם כיסוי לחוליות טרור של הפת"ח. הנחה זו קיבלה ביסוס עם חשיפתם של מסמכים במוקטעה במהלך מבצע חומת מגן. ממסמכים אלה עולה כי הארגון זכה למימון ולאספקה של אמל"ח ממנגנוני הביטחון הפלסטיניים. יותר מכך, בחלק מהפעולות של הארגון השתתפו אנשי כוח 17 - המשמר הנשיאותי של הרשות הפלסטינית. במשפט שהתנהל נגדו, טען מרואן ברגותי, בעבר מנהיגם של הגדודים בגדה המערבית, כי הקמתם של הגדודים הייתה הכרחית עבור פת"ח, שכן אחרת היה הארגון היה מאבד מכוחו ברחוב הפלסטיני מול החמאס.
לאחר חיסול ראא'ד כרמי
ב-16 בדצמבר 2001 נענה יו"ר הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת ללחצים מצד ארצות הברית וקרא בנאומו להפסקת אש. יש הטוענים כי לאחר מכן הייתה תקופה בת כחודש שבה רמת האלימות הייתה נמוכה יותר ומעורבות גדודי חללי אל-אקצא בטרור פחתה. לגרסתם, חיסולו ב-14 בינואר 2002 של בכיר הגדודים בטול-כרם, ראאד כרמי, הוא ששינה את פני הדברים.
לעומתם, לאחר חיסולו של אל-כרמי נטען בתקשורת על ידי דוברים ישראלים, כי אל-כרמי תכנן "מגה-פיגוע" והסלמה של ממש בפעולות הטרור, וחיסולו מבעוד מועד, מנע זאת. לדברי שר הביטחון בנימין בן אליעזר "האיש עמד לבצע פעולות גדולות נגד ישראל תוך ימים ספורים". גם בראיונות וכתבות בעיתונות הכתובה, בהם התראיין ראאד אל-כרמי עצמו, הוא הבהיר כי הוא נחוש בדעתו להמשיך בפעולות הטרור נגד ישראל ואף להרחיבן. בריאיון ל-CNN ב-23 באוגוסט 2001, כחצי שנה לפני חיסולו הוא הצהיר: "אנו מאמנים את הנוער לבצע פעולות בתוך ישראל. אנו מאמנים בני 17–18 לתקוף מתנחלים, לחטוף חיילים בתוך שטח ישראל". רק בחודשיים האחרונים שלפני חיסולו היה אל-כרמי אחראי לשלוש פעולות טרור שונות, אשר שתיים מהן לפחות, אילו התממשו, היו עלולות לגרום למותם של אזרחים רבים: ב-19 בנובמבר 2001 – ירי לעבר מונית סמוך לצומת שבי שומרון. כתוצאה מהירי נפצעו שלושה אזרחים ישראלים, האחד באורח קשה והאחרים באורח קל. אחד הפצועים היה רב היישוב שבי שומרון. 28 בנובמבר 2001 – ניסיון הוצאת שני מפגעים מתאבדים מטול כרם לישראל. הפיגוע סוכל בשל היערכות מוגברת של כוחות הביטחון לאורך קו התפר באזור טול כרם. 5 בדצמבר 2001 – ניסיון הוצאת מפגע מתאבד מטולכרם לישראל. הפיגוע נמנע בשל מה שנראה כתאונת עבודה של המתאבד, שהמטען שהיה על גופו התפוצץ סמוך ליישוב מעלה אפרים.
מכל מקום, בין אם היה זה אכן החיסול שהוביל להסלמה בפעילות הגדודים ובין אם ההסלמה הייתה מתוכננת מראש, גדודי חללי אל-אקצא הגבירו מאוד את פעילותם ובעיקר עברו כעת לבצע פיגועי ירי והתאבדות בשטחי ישראל שבתוך "הקו הירוק". תקופה זו, בין ינואר 2002 למרץ 2002, נחשבת לתקופת השיא בפעילותם. גורמים במערכת הביטחון בישראל הצביעו על תקופה זו גם בתור תקופה בה בכירי פת"ח והרשות איבדו בהדרגה את השליטה על הגדודים, ואלו החלו לבצע טרור באופן עצמאי, ללא המתנה להנחיות מצד הבכירים. הפיגועים הגדולים שביצעו הגדודים באותה תקופה היו הפיגוע באולם ארמון דוד, הפיגוע במחסום עין עריכ והפיגוע בשכונת בית ישראל.
לאחר מבצע חומת מגן
ב-29 במרץ 2002, לאחר חודש טרור עקוב מדם בו נרצחו 135 ישראלים, מרביתם כתוצאה מפיגועי חמאס, יצא צה"ל למבצע חומת מגן בשטחי יהודה ושומרון. בעקבות מבצע חומת מגן התפוררה ההנהגה הראשית של הארגון והוא התפורר לתאים שונים שהקשר העיקרי ביניהם הוא השימוש בשם גדודי חללי אל-אקצא לנטילת אחריות. החל משלב זה ניתן לחלק את התאים השונים בארגון לשלוש קבוצות:
הקמת ממשלת חמאס
ב-25 בינואר 2006 ניצחה תנועת חמאס בבחירות למועצה המחוקקת, הפרלמנט הפלסטיני. ניצחון זה, והקמת הממשלה הפלסטינית על טהרת אנשי התנועה בעקבותיו, הוביל לעימות ישיר בין חלק מהקבוצות שבגדודי חללי אל-אקצא לבין אנשי חמאס. במהלך 2006 גבר המתח בין אנשי חמאס ופת"ח, והדבר הוביל להידרדרויות חוזרות ונשנות ולעימותים אלימים בין התנועות, שבהם גדודי חללי אל-אקצא התייצבו לצד פת"ח.
הסכם החנינה
ביולי 2007 הסכימו 178 פעילים בגדודי חללי אל-אקצא ביהודה ושומרון להפסיק את הטרור והאלימות נגד ישראל, להניח את נשקם ולמוסרו לכוחות הרשות הפלסטינית בתמורה להפסקת המצוד עליהם מצד ישראל. ב-2008 הצטרפו עוד פעילים לעסקה ובסך הכל 300 פעילים פורקו מנשקם. עסקה זו סימנה את סוף דרכו של הארגון ביהודה ושומרון והיוותה חלק מירידה דרסטית בטרור בשטחים בשנים אלו. לעומת זאת, ברצועת עזה המשיכו פעילי גדודי חללי אל-אקצא בירי רקטות לעבר ישראל.
חזרה לפעילות ביהודה ושומרון
עיקר כוחם של גדודי חללי אל-אקצא ביהודה ושומרון נשאר בשכם ובג'נין. הם עסקו בעיקר בפלילים: סחר בסמים, גניבת מכוניות וכדומה. בשנת 2021 שבו גם לפעילות טרור. הם נרדפו לא רק בידי ישראל אלא גם על ידי מנגנוני הביטחון הפלסטינים שהיו כפופים לאבו מאזן. הם פעלו במימון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ובסיועו.
אליפות השלשות של AEW
היסטוריה
לאחר התבטאויות חריפות מצד אלוף העולם של AEW הטרי, CM פאנק במהלך מסיבת עיתונאים לאחר האירוע All Out, עימות פיזי פרץ בין פאנק לקבוצת The Elite. ב-7 בספטמבר בפרק של התוכנית Dynamite, נשיא AEW, טוני חאן, הודיע שכל המעורבים בעימות זה מושעים בנוסף להפשטת האלופים המחזיקים באליפות העולם ובאליפות השלשות של הארגון. חאן הודיע גם שהקרב המרכזי של אותו הערב יקבע אלופי שלשות חדשים בין Death Triangle פאק והלוצ'ה בראדרס (פנטה אל זרו מיידו וריי פיניקס)) לבסט פרנדס (צ'אק טיילור, טרנט בארטה ואורנג' קאסידי), שבו קבוצת Death Triangle ניצחה.
דוד צרפתי
דוד (מיקו) צרפתי (נולד ב-22 בספטמבר 1959) כיהן כיושב ראש ועד עובדי חברת החשמל מאז 2004 עד אוקטובר 2022.
ביוגרפיה
ב־1981 החל בעבודתו בחברת החשמל, בסיועו של יורם אוברקוביץ', שכיהן כיו"ר ועד העובדים (והיה בנוסף עסקן ספורט ומאמנו לשעבר של צרפתי בכדוריד), וכחלק ממדיניות נרחבת של העסקת ספורטאים מצטיינים בחברת החשמל.
בשנת 2004 מונה לתפקיד סגן מנהל מחלקת לקוחות אסטרטגיים במחוז דן של החברה.
החל משנת 1996 כיהן צרפתי במזכירות ועד העובדים של חברת החשמל, ולאחר מספר שנים מונה לתפקיד יו"ר ועד העובדים של מחוז דרום בחברה.
ב־2004, לאחר מותו של יורם אוברקוביץ', נבחר כמחליפו לתפקיד יו"ר הוועד הארצי של עובדי חברת החשמל.
במקביל לתפקידו זה, משמש צרפתי גם כחבר הנהגת ההסתדרות.
בשנת 2018 הוביל צרפתי את ועד העובדים לחתימה על הסכם קיבוצי וגיבוש ההבנות לקידום הרפורמה במשק החשמל בישראל.
במסגרת הרפורמה הוסכם על צמצום מצבת כוח האדם של חברת החשמל באלפי עובדים באופן הדרגתי, מכירת תחנות כוח והקמת חברה ממשלתית חדשה לניהול משק החשמל.
באוקטובר 2022 פרש דוד מיקו צרפתי מחברת החשמל ומניהול ועד העובדים הארצי בחברת החשמל. במקומו נבחר לתפקיד יהודה גן-אל.
אנטון אדריאן מוסרט
אנטון אדריאן מוסרט (הולנדית: Anton Mussert,, 11 במאי 1894 – 7 במאי 1946) היה פוליטיקאי לאומני הולנדי ששיתף פעולה עם הכובשים הנאצים.
חייו
מוסרט, מהנדס מים במקצועו, היה פעיל מצעירותו בתנועות לאומניות הולנדיות. בשנת 1931, עוד לפני עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, הקים ביחד עם אחרים תנועה לאומנית בהולנד שנקראה "התנועה הנאציונל-סוציאליסטית של הולנד". מראשיתה לא הזדהתה התנועה עם עקרונות המפלגה הנאצית הגרמנית במלואם, במצעה לא נכללו סעיפים אנטישמיים והיא שמה את הדגש על לאומיות הולנדית עם גוון סוציאליסטי. במרוצת הזמן התנועה הקצינה ואימצה עמדות אנטישמיות. בשנת 1936 נתקבל מוסרט אצל היטלר.
בשנת 1941 ערכו הנאצים למוסרט ביקור מצולם במחנה הריכוז דכאו.
בשנת 1942 התירו הגרמנים למוסרט לכנות עצמו בתואר "מנהיג העם ההולנדי", אך היה זה תואר ריק מתוכן ומוסרט נשאר בגדר משתף פעולה ללא השפעה שלטונית אמיתית. מוסרט לא תמך ברדיפת היהודים וניסה גם להציל בודדים מהם. כן לא צידד מוסרט בהקמת לגיון המתנדבים ההולנדי בשנת 1941, אך היה חסר השפעה ממשית למנוע את הקמתו. הלגיון הוקם ומשך אליו כ־25,000 מתנדבים הולנדיים שלחמו בחזית הרוסית במסגרת הוואפן אס אס (האס אס הקרבי).
עם תום המלחמה נעצר מוסרט, הועמד לדין על בגידה והוצא להורג בירייה בהאג ב־7 במאי 1946, ימים אחדים לפני יום הולדתו ה־52.
דיינוניכוזאוריה
דיינוניכוזאוריה (שם מדעי: Deinonychosauria) היא קבוצה אפשרית הנתונה במחלוקת של דינוזאורים תרופודים מהקבוצה פאראווס הכוללת מיני דינוזאורים מנוצים ואולי גם מכילה את קבוצת האביאלאה ואת ראשוני העופות כמו הארכאופטריקס. הקבוצה נוצרה ב-1969 בידי החוקרים אדווין ה. קולברט ודייל ראסל אך חוקרים רבים לא קיבלו אותה.
בתוך הקבוצה היו שתי משפחות: דרומאוזאוריים וטרודוניים וייתכן שגם היוננלנגיים, אשר היו ככל הנראה בעלי נוצות לאורך גופם ואולי מהם התפתחו העופות. הם היו בעלי רגליים ארוכות שהסתיימו בטפרים חדים כתער. הטרודונים והדרומזאורים הגדולים כמו הדיינוניכוס השתמשו בהם כדי לקרוע טרף לחתיכות והם יכלו לצוד גם חיות גדולות אם הם נעו בלהקות. ואולם הם לא הצליחו לשרוד כאשר הגיע קץ הדינוזאורים בשלהי הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה.
מקרן
מקרן הוא מכשיר המשמש להצגת של תכנים חזותיים על מסך הקרנה. התכנים החזותיים יכולים להיות שקופיות, תצלומים, סרטי קולנוע, טלוויזיה, וכל אות וידאו אחר - וזאת בהתאם לסוג המקרן והטכנולוגיה שבה הוא פועל.
השימוש במקרן מאפשר צפייה בתכנים כאשר הם מוגדלים בהשוואה לתצורתם המקורית, וכך מתאפשרת הקרנה של התכנים לכמות גדולה של אנשים (לדוגמה, קהל הצופה בסרט), או לבחינה של פרטים ספציפיים בתמונה ולהפקת המיטב ממערכות וידאו איכותיות (כגון קולנוע ביתי).
פנס קסם
מורכב ממקור אור ומכלול של עדשות. אם מציבים תמונה שקופה למחצה בין מקור האור לעדשות ניתן להקרין את התמונה על מסך שמוצב במרחק מה מהמכשיר. העדשות משמשות לצורך מיקוד התמונה על המסך.
מטול שקפים
מכשיר אופטי אשר מייצר אור, ומרכז אותו באמצעות עדשה. מעל העדשה מונח שקף, ואמצעות עדשה נוספת ומראה, האור שעבר את השקף מוקרן על-גבי מסך.
מקרן שקופיות
מקרן המכיל מנגנון מכני להזנה של שקופיות. המקרן מייצר אור, שעובר דרך שקופית אחת, שנשלפה באופן מכני מתוך אוסף שקופיות, ובאמצעות עדשה, האור מרוכז ומוקרן לכיוון המסך.
מקרן סרטים
מקרן המכיל מנגנון מכני להקרנה של פילם. המנגנון מעביר את הפילם אל מול מקור אור, ובאמצעות עדשה, האור מרוכז ומוקרן לכיוון המסך. הפילם מכיל את אוסף התמונות שמהן מורכב הסרט, והן ממוקמות זו לצד זו. על מנת לעבור מתמונה לתמונה הפילם מוסע אל מול מקור האור. כדי שלא תיווצר מריחה בגלל הקרנה לא מבוקרת של התמונות ושטח המעבר ביניהן, במקרן קיים סגר, אשר נפתח רק כאשר התמונה ממוקמת בדיוק מול מקור האור ומול המסך, והוא נסגר במהירות כשהתמונה מפנה את מקומה לטובת התמונה הבאה. מאז הוספת הפסקול לסרטים, המקרנים מסוגלים גם לקרוא ולפענח את קידוד הקול, שגם הוא מוטבע על הפילם, לצד התמונה.
הפסקול אומנם נקרא על ידי המקרנה אך החלק הקורא אותו שונה מהחלק של המקרנה המקרין את התמונות על המסך. ככלל, מקרנת קולנוע מכילה ארבעה חלקים. גלגל עליון (או קטע ממגש בהקרנה במגשים) שעליו אסוף חלק הסרט שטרם הוקרן, מערכת הקרנת התמונה, מערכת קריאת הקול ו הגלגל התחתון (או קטע ממגש בהקרנה במגשים) שאוסף את חלק הסרט שכבר הוקרן. אי אפשר לשלב את קורא הקול במערכת הקרנת התמונה משום שהפילם עובר בפולסים על פני העדשה, אך עובר באופן רציף על פני קורא הקול.
מקרן וידאו
בסעיפים הקודמים, המקרנים התבססו על הקרנת תמונה הנמצאת על-גבי סרט צילום או על שקפים. החסרון במקרנים אלו הוא הצורך להכין מראש את החומרים שמיועדים להקרנה. לעומתם, מקרני וידאו אינם מבוססים על סרט צילום או על שקפים, והקלט שלהם הוא אות וידאו, שאינו ידוע מראש. בזכות טכנולוגיה זו, התקצר תהליך ההכנה של מצגות, והתאפשרה ההקרנה של שידורים חיים ונתונים בזמן אמת.
טכנולוגיות להקרנת וידאו:
אולארצ'יק בשקט
אולארצ'יק בשקט הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר הישראלי אלון אולארצ'יק. הוא יצא בהוצאת NMC בשנת 1998, כשנתיים לאחר פרסומו של "בואי נגיד שאני שלך". האלבום מרכז עיבודים שקטים לשיריו של אולארצ'יק (למעט "הסוף", של ברק חנוך), ברוח ההופעות החיות האינטימיות שביצעו אולארצ'יק וחנוך בשנים אלה. מתוך האלבום צעדו שני סינגלים חדשים במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג': "נערה במשקפיים", שהגיע בשיאו למקום השביעי, ו"ילד מזדקן".
גי ביאר
גי ביאר (בצרפתית: Guy Béart, שמו בלידתו: Guy Béhar-Hasson, גי בֶכַר-חַסוֹן – שונה ל-Guy Béhart-Hasson ; 16 ביולי 1930, קהיר - 16 בספטמבר 2015) היה זמר-יוצר ומלחין יהודי-צרפתי יליד מצרים, מחשובי האמנים של השאנסון הצרפתי, היגר כנער לצרפת מלבנון. היה מוזיקאי ומהנדס בניין בהכשרתו.
לימודיו בצרפת
בשנת 1947 השתקעה משפחתו בפריז. כנער מחונן הרגיש גי ביאר חצוי בין משיכתו למדעים מדויקים ובין האהבה לשירה ולמוזיקה. לאחר שעבר בהצלחה את מבחני הבגרות בלבנון, נרשם תחילה במכללה היוקרתית "אנרי הרביעי" למסלול המגמות למתמטיקה גבוהה ולמתמטיקה יישומית ובו זמנית למד גם בבית הספר הלאומי למוזיקה (אקול נסיונאל דה מוזיק), בין היתר - נגינה בכינור ובמנדולינה. בהמשך למד הנדסת בניין ב"בית הספר הגבוה לגשרים וכבישים" ברחוב סן-פר (Saints Pères). לימים אמר בהלצה שלמד ב"בית הספר לגשרים ושנסונים", תוך משחק מילים אופייני לו, בצרפתית (Haute École des Ponts et Chansons במקום Haute École des Ponts et Chaussées). ביאר התמחה בגבישים (עבודת התזה שלו דנה בנקע הגבישים ובביקוע הבטון). בתום לימודיו עבד כמורה ממלא מקום למתמטיקה, כימאי על אונייה, ואחרי מות אביו בשנת 1952, על מנת לפרנס את אמו ואת אחותו הקטנה, עבד כחמש שנים בתור מהנדס במשרדי החברה הקבלנית הידועה "סנראפט א בריס" (Sainrapt et Brice). בתוקף תפקידו ניהל, למשל, בנייה של גשר במקסוויל, על יד נאנסי לצורך הקלת הגישה אל מחצבות סולבה.
התחלת הקריירה המוזיקלית
עוד בשנות התיכון התנסה ביאר בכתיבת מחזות ושירים, ואף בציור. בשנות ה-1950 התחיל להופיע כזמר-יוצר בביסטרו "לה קולומב" (La Colombe "היונה") ברובע הלטיני לא רחוק מכנסיית נוטר דאם. האמרגן והמפיק ז'אק קנטי התלהב ממנו והביא אותו למועדון הקברט "לה טרואה בודה" (Les Trois Baudets). אחר כך הופיע ביאר בעוד מקומות אופנתיים שבגדה השמאלית כמו "לה פור די סאלי" (le Port du Salut) (נמל ההצלה) ו"לה בובינו" (Le Bobino). אמנים גדולים כמו ברסנס עמדו מיד על הכישרון הצעיר, שחיבר בקלות ובמהירות מנגינות יפות ופשוטות, במקצבים שונים, וחרוזים שנונים ומתוחכמים. אף הדיווה פאטאשו נדהמה מהצעיר הביישן הלבוש בחליפה מהוגנת מדי וביקשה את רשותו לשיר את השנסון שכתב על מילותיו של אנדרה ארדלה (André Hardellet) Le Bal chez Temporel (הבאל ב"טמפורל"). השיר בביצועה של פאטאשו הפך לאחד מלהיטיה. בהמשך גם זמרות אחרות עטו עליו עם בקשות לשירים. זיזי ז'אנמר ביצעה את " Il y'a plus d'une" (יש יותר מאחת), La Gambrille, La brave fille La corde au cou (חבל בצוואר) Je suis la femme (אני האשה). ז'ולייט גרקו זכתה ב"שנדרנגור" (Chandernagor), Qu'on est bien,  Que j'aime, Les lunettes  (המשקפיים).
שיאי הקריירה
ז'אק קנטי החתים את גי ביאר על חוזה עם חברת "פיליפס" ויחד עם בוריס ויאן, שנהיה מנהלו האמנותי, שכנעו אותו להקליט את האלבום הראשון. האלבום הביא לו ב-1958 את "הפרס הגדול של אקדמיית הדיסקים שארל קרו". אחריו באו אלבומים ולהיטים נוספים כמו L'Eau vive (שיר ערש שהיה חלק מפסקול הסרט באותו השם, לפי ספר של ז'אן ז'יונו והושר בזמנו בפי כל; 1958), Qu'on est bien (שנודעה בביצוע של ז'ולייט גרקו; 1958), Il n'y a plus d'après (1960) ,Les grands principes (1965), Le grand chambardement, La vérité (1967) Poste restante,Laura ,L'Espérance Folle, Le Chapeau ,Les Couleurs du Temps, L'Agent double ו-À Amsterdam שנכנסו לקלאסיקה של השנסון הצרפתי. ב-1958 הופיע ביאר ב"אולימפיה" בחלק הראשון של המופע של קתרינה ולנטה והקסים את הקהל כשנעזר בו על מנת שייזכר במילות השירים. שני אלבומים נוספים, בהם Vive la Rose (1966), כללו שירי עם מסורתיים צרפתיים. פופולרי בקרב הקהל, מוערך גם על ידי המבקרים, סבל לעיתים מפחד במה עם מחסום פתאומי והתקף צחוקים, כפי שקרה לו למשל באחת מהופעותיו ב"אולימפיה", בלי לפגוע בקסם שהילך על הצופים.
לשירו "Les souliers" כתבה  נעמי גרסה עברית : "שלגיה" ("כבר ירד השלג בהרים רחוקים").
Bienvenue - תוכנית אירוח בטלוויזיה
ביאר גילה קושי מסוים להסתגל להתפתחויות של אופנות חדשות במוזיקה הצרפתית - בעיקר אחרי הרוק אנד רול, זאת בשונה מזמרים כמו סרז' גינסבורג, ז'ילבר בקו או שארל אזנבור. אחרי שחברות תקליטים סירבו להקליט מיצירותיו החדשות, החליט לעשות צעד חלוצי ובשנת 1963 הקים בעזרת קנטי בית תקליטים משלו, בשם Auto Production des Artistes du Micro APAM, אולם נכנס לסכסוך משפטי עם חברת פיליפס שסרבה לוותר על זכויות היוצרים. בסופו של דבר זכה במשפט אחרי כ-15 שנה, ב-1978. מדיום הטלוויזיה לעומת זאת, פתח בפניו סיכויי הצלחה חדשים, הפעם כמגיש תוכנית אירוח מצליחה בשם Bienvenue chez Guy Béart ("ברוכים הבאים לגי ביאר") בין השנים 1963–1970. בין אורחיו נמנו אמנים כמו ריצ'רד ברטון, ברסנס, מישל סימון, דיוק אלינגטון, סיימון וגרפונקל, איב מונטאן, ארתור רובינשטיין, לואי ארגון או פוליטיקאים כמו ז'אק דיקלו. ביאר קשר בתקופה זו יחסי ידידות עם הזוג לואי ארגון ואלזה טריולה ועם ז'ורז' פומפידו שהיה ידוע כשוחר שירה. בתוכניתו בטלוויזיה נהג ביאר גם לשיר משיריו, מה שהחזיק את יצירתו בתודעת הצופים. בסוף שנות השישים הקליט ביאר אלבום שירים בהשפעת המדע הבדיוני Guy Béart chante l'espace (גי ביאר שר את החלל) ועוד שירים ממופע שבו שילב גם את שירי העם מ"Vive la rose". המופע בשם "Chansons d'avant-hier et d'après-demain" (שנסונים משלשום וממחרתיים) זכה בשבחי הבקורת המקצועית. "ביאר הוא הקסם עצמו. הקסם והכישרון" הכריז ידידו, לואי ארגון.
שנות השבעים והשמונים
על אף שבמשך שני עשורים נאבק ביאר עם בעיות בריאותיות שקשורות לגידול סרטני שנותח פעמיים, לא קפא על שמריו. בשנות השבעים ובשמונים הקליט שמונה אלבומים חדשים שעסקו בנושאים מגוונים כמו אדריכלות, פילוסופיה, דת, אהבה, ושוב מדע בדיוני (Futur-Fiction Fantastique) (1977) התנסה גם בסגנון כמו-מיסטי באלבום משנת 1978 - Les Nouvelles Chansons. בשנת 1976 זוג השחקנים ז'אן-לואי בארו ומדלן רנו הקליטו 31 משירי ביאר בטקסטים מדוקלמים וזכו לשבחים רבים. בשנות ה-1980 הקליט שלושה אלבומים D'apocalypses en Messies, Le Beau miroir ו-Porte-Bonheur. אחרי תקופה של העלמות מזירת חיי הבידור, ב-1986 חזר עם האלבום Demain je recommence (מחר אתחיל מחדש). שנה לאחר מכן כתב ספר על התמודדותו עם הסרטן - "L'Espérance folle" (התקווה המשוגעת).
משנות התשעים ועד מותו
אחרי שנפל קרבן לתרמית של חברת דיסקים לה מכר את זכויות היוצרים, יצא ביאר לכבוש שוב את במות אולמות הקונצרטים והבידור. אחרי קשיים רבים בארגון מופעים, זכה בהצלחה מחודשת ביולי 1991 על במת פסטיבל המוזיקה בפו, ב-1993 בפסטיבל סוב ואחר כך במרץ 1994 על יד הבית, בגארש. באותה שנה זכה בפרס הגדול של האקדמיה הצרפתית על מפעל חייו.
מלא אנרגיה וחיוניות, הזמר חזר לתודעת הציבור על ידי מופעים ב"אולימפיה" (1994) ובבובינו (למשך חמישה שבועות רצופים) (ינואר-פברואר 1996). החל משנת 2008 הקליט שירים חדשים באולפן במרתף ביתו. בעקבות האלבום Il est temps (הגיע הזמן) מ-1995 הוקלטו הופעותיו החיות באולימפיה ובספטמבר 2010, בגיל הגבורות הוציא לאור אלבום עם שירים חדשים תחת הכותרת Le meilleur des choses (הטוב שבדברים).
חייו הפרטיים
כאדם חרד בדרך כלל לפרטיותו, ביאר חי בעשרות השנים האחרונות לחייו בבית מרווח ב"סגנון באוהאוס" ביישוב גארש (Garches), קרוב לפריז, שאותו קנה ב-1967. התחתן ב-7 במרץ 1959 בנאי-סיר-סן עם סיסל דה בונפואה דו שארמל, בת לאצולה מימי האימפריה הצרפתית הראשונה. ב-10 ביולי אותה שנה נולדה בתם, אווה (אב), לימים מעצבת תכשיטים. בני הזוג התגרשו ביולי 1960. בהמשך ניהל ביאר מדי פעם חיי זוגיות שלדבריו לא נמשכו מעל חמש שנים. מן הקשר עם ז'נבייב גאליאה (Geneviève Galléa), דוגמנית ושחקנית, נולדה ב-14 באוגוסט 1963 (בגאסן, מחוז ואר) בתו השנייה, כוכבת הקולנוע עמנואל ביאר (Émanuelle Béart). ביאר הקדיש לז'נבייב כמה משיריו הידועים: Les Grands Principes ,Filles d'aujourd'ui. את השיר Poste restante הוקדש לאהובה אחרת בשם מישלין. אחד מתחביביו הגדולים היה הבישול. גי ביאר כיהן בוועד הכבוד של אגודת ידידי האוניברסיטה העברית בצרפת.
ב-16 בספטמבר 2015, בצאתו ממספרה, נפל גי ביאר ברחוב באופן פתאומי עקב התקף לב ונפטר. הוא הובא לקבורה ב-21 בספטמבר 2015 בחלקה היהודית של בית הקברות בגארש. בלווייה הוזמנו לפי בקשתו האחרונה, רב, שניהל טקס לווייה יהודי, וכן כומר ואימאם.
יצירותיו
גי ביאר חיבר והלחין כ-300 שירים.
בעברית
בעברית ידועות הגרסה "שלגיה" של נעמי שמר לשיר Les souliers של גי ביאר, בביצועה של שלישיית התאומים, וכן "אורה" של אריק איינשטיין (מתוך "שר בשבילך").
חמישים גוונים של אופל (סרט)
חמישים גוונים של אופל (באנגלית: Fifty Shades Darker) הוא סרט אמריקאי ארוטי מסוגת דרמה רומנטית שבוים על ידי ג'יימס פוליי. הסרט מבוסס על הספר השני בטרילוגיית "חמישים גוונים של אפור". הסרט הראשון יצא ב-2015 והסרט השלישי והאחרון בטרילוגיה נקרא "חמישים גוונים של שחרור" ויצא ב-2018.
תקציר העלילה
אנה החלה לעבוד במשרד פרסום עצמאי של ג'ק הייד, אשר שלוש העוזרות הקודמות שלו עזבו בתקופה של שנה וחצי. היא פוגשת בכריסטיאן בתערוכה של חבר משותף והוא מסכים לזוגיות ללא תנאי החוזה רק שתחזור אליו. אנה מבחינה שעוקבת אחריה אישה ברחוב ולאחר מכן כריסטיאן מתוודה שהיא אחת מבנות הזוג הקודמות שלו אשר רצתה יותר ממה שהתחייב לה בחוזה. לאחר סיום העסקה בינה לבין כריסטיאן היא נישאה לגבר אחר שמת ולאחר מותו היא חוותה התמוטטות עצבים והחלה לעקוב אחרי אנה וכריסטיאן.
כריסטיאן לוקח את אנה לסלון טיפוח של אלנה לינקולן, חברתה של אמו, אשר הכירה לו את עולם ה-BDSM ולאחר שאנה מגלה כי הם שותפים עסקיים היא כועסת. אנה ממשיכה לגלות פרטים על עברו של כריסטיאן. מנהלה של אנה מטריד אותה וכריסטיאן דואג לפיטוריו. כריסטיאן מציע לאנה לעבור לגור איתו והיא מסכימה. האקסית של כריסטיאן משחיתה לאנה את הרכב ומאיימת עליה באקדח אך כריסטיאן מצליח להשתלט עליה ולהציל את אנה. לאחר שאנה מגלה על הסיוטים של כריסטיאן ועל אמו שהייתה זונה מכורה לסמים היא שוקלת מחדש את הצעת המעבר לגור איתו. כריסטיאן עובר תאונה במהלך טיסה בהליקופטר הפרטי שלו ולאחר חיפוש נרחב הוא מגיע הביתה בריא ואנה מסכימה לגור איתו.
בסוף הסרט, במהלך חגיגות יום ההולדת של כריסטיאן אנה ואלנה רבות וכריסטיאן מנתק כל קשר עם אלנה. בסוף הערב כריסטיאן מציע לאנה נישואין.
בסרט הבא, "חמישים גוונים של שחרור", הם מתחתנים.