cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הארמייה השמינית (האימפריה הרוסית)
היסטוריה
הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה אלכסיי ברוסילוב. הארמייה פלשה לגליציה שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית (המערכה בגליציה), ובמהרה הצליחה להתקדם כ-150 קילומטר בתוך שטחי גליציה. ניצחונם של כוחות מדינות המרכז בשאר החזית המזרחית הכריחו את ברוסילוב לסגת לאחור למרות התקדמותו. על ניצחונותיו המרשימים קיבל את אות מסדר גאורגיוס הקדוש מדרגה רביעית ושלישית. בתחילת 1915 המשיכה הארמייה בקרבות מול כוחות אוסטרו-הונגרים ואף זכתה לניצחונות משמעותיים. הארמייה עברה את הרי הקרפטים ועלתה על הדרך לתקיפת הונגריה. הצאר ניקולאי השני ביקר את הארמייה השמינית והעלה את ברוסילוב בדרגה. פעם נוספת, תבוסה של ארמיות רוסיות אחרות בחזית במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב הכריחה את ברוסילוב לסגת כחלק מנסיגה כללית של הצבא הרוסי (הנסיגה הגדולה). עד לספטמבר הארמייה השמינית נסוגה כ-180 קילומטר אל עבר אזור טרנופול. הארמייה הועברה ללחימה ברומניה, וביולי 1917 ספגה אבדות כבדות במתקפת קרנסקי. היא פורקה יחד עם כל צבא האימפריה ב-1918.
כוכב ילדים
כוכב ילדים הוא אדם שעבודתו העיקרית היא לשמח ולבדר ילדים. בעזרת קלטות, סדרות טלוויזיה, שירי ילדים, מופעים ומכירת מוצרים נלווים בהופעותיו. בדרך כלל כוכב ילדים הוא אדם הנותן לעצמו שם במה לילדים ובדרך כלל עבודתו היא לא רק לשמח את הילדים אלא גם לחגוג לילדים את יום הולדתם או באירועים פרטיים.
אמן ילדים המרבה לעשות את פעילותו לילדים והופך לאהוב בקרב ילדים מכונה כוכב ילדים. אם מדובר באישה היא מכונה "כוכבת ילדים". כאשר הפעילות היא לילדים גדולים יותר מכונים "כוכבי נוער" ובהם גם זמרים מצליחים המוציאים שירים פופולריים. עם זאת, החלוקה לא חדה. כוכבי ילדים רבים מוכרים מוצרים נלווים בהופעותיהם, מוזמנים לאירועים רבים ואף משתתפים במופעים וקלטות וידאו ו-dvd משותפים.
החיים על פי אווה
החיים על פי אוה הוא סרט תיעודי של הבמאי אמיר הר-גיל העוסק בחייה של משפחת משען, משפחה מדרום תל אביב אשר מתמודדת עם מציאות החיים הקשה במדינת ישראל.
עלילה
אווה היא נערה בת 17.5 אשר גרה עם משפחתה בשכונת התקווה ביחד עם אמה, נאווה, אחותה, שרי ואחיה, איציק. אווה תלמידת י"ב במגמת קולנוע בצפון תל אביב, מצלמת סרט על חייה וחיי משפחתה. גם היא וגם אחותה לומדות עם ילדיהם של עשירי הארץ באותה הכיתה. נאווה, האם, עובדת בשתי עבודות ביום ובלילה כדי לפרנס. היא מפרנסת יחידה. שרי מתכננת מסיבת בת-מצווה מפוארת שעולה הון הרבה מעבר ליכולתה של המשפחה. איציק משרת בשכם ומגיע לביקורים בבית. הסרט מתאר כיצד מתמודדת משפחת משען ואינה מוותרת למציאות חיים שאינה תומכת ואינה מפרגנת. נקודות מבט שונות של כל אחד מבני המשפחה מתוארים, על המציאות ועל ההתמודדות איתה.
הפקת הסרט
הסרט מצולם בסגנון צילום ייחודי – "סינמה וריטה" (FLY ON THE WALL ) שבו שוהה הצוות ימים רבים עם המשפחה ומצלם את ההתרחשות ללא התערבות כלשהי. לאחר שהמשפחה מתרגלת לנוכחות הצוות, נחשפים רגעים אנושיים שהם הדרמה הקטנה של החיים. נוסף על כך קטעים רבים בסרט מצולמים על ידי אווה (הגיבורה) עצמה, שקיבלה לידיה את המצלמה והיא חושפת דרכה את המציאות מבפנים, באינטימיות המשפחתית ללא נוכחות צוות מצלם, וצוות מקצועי כך שנקודות המבט הן אישיות וחושפניות מצד אחד ומקצועיות ואובייקטיביות מהצד השני.
אוניברסיטת טקסס טק
אוניברסיטת טקסס טק (באנגלית: Texas Tech University; בראשי תיבות: TTU; בקיצור: Texas Tech או Tech) היא אוניברסיטה ציבורית, השוכנת בלאבק, טקסס שבארצות הברית, שהוקמה בשנת 1923.
האוניברסיטה מציעה יותר מ-150 תארים לתואר ראשון, 100 תארים מתקדמים ו-50 תוארי דוקטור דרך 13 קולג'ים ובתי ספר ומארחת 60 מרכזי מחקר ומכונים. אוניברסיטת טקסס טק העניקה למעלה מ-200,000 תארים מאז 1927, כולל מעל 40,000 תארים מתקדמים ומקצועיים.
היסטוריה
הרעיונות לפתיחת מוסד אקדמי במערב טקסס החלו להישמע עוד בשנות ה-80 של המאה ה-19. ניסיון ראשון להקמת המכללה היה בשנת 1917 אך בוטל בפרלמנט המקומי. האוניברסיטה עצמה נוסדה בפברואר 1923 והתקיימה כמכללה עד שנת 1969.
מוזיאון גטו ורשה
מוזיאון גטו ורשה (בפולנית: Muzeum Getta Warszawskiego) הוא מוזיאון להיסטוריה בוורשה, פולין, הנמצא כעת בשלבי בנייה. המוזיאון מתוכנן להיפתח בשנת 2023 ביום השנה ה-80 למרד גטו ורשה.
המוזיאון ימוקם בבניינים בהם היה ממוקם בעבר בית החולים לילדים ברסון ובאומן, אשר בצומת הרחובות שליסקה וסיינה.
ההיסטוריון הראשי של המוזיאון הוא דניאל בלטמן.
מטרות
המטרות המוצהרות של מוזיאון גטו ורשה הן:
ללא גורל
ללא גורל (בהונגרית: Sorstalanság) הוא רומן מאת הסופר היהודי-הונגרי זוכה פרס נובל אימרה קרטס, שיצא לאור בשנת 1975. זהו סיפור אוטוביוגרפי למחצה על חוויותיו של נער יהודי הונגרי בן 14 מבודפשט, ששרד בשואה במחנות אושוויץ ובוכנוואלד. הספר הוא החלק הראשון בטרילוגיה, וממשיך בספרים "הפיאסקו" ו"קדיש לילד שטרם נולד".
בשנת 2005 עיבד קרטס את הספר לסרט קולנוע בשם "ללא גורל" בהפקה בינלאומית.
עלילה
העלילה מספרת על נער הונגרי בשם גיורגי המתגורר בבודפשט. הוא בן להורים גרושים ממשפחה יהודית משתלבת (ניאולוגים) החי עם אביו ואמו החורגת. כולם נאלצים לענוד את הטלאי הצהוב אולם הוא מקבל זאת כדבר טבעי. הספר נפתח בפרידה המרגשת שלו ושל בני משפחתו מאביו שנשלח למחנה עבודה. זמן קצר לאחר מכן, גיורגי מקבל ניירות עבודה ונוסע לעבודה מחוץ לרובע היהודי. יום אחד הוא מורד מהאוטובוס בידי שוטר הונגרי שחיפש יהודים ונאסף עם עוד נערים יהודים כמוהו לבית מבודד, משם הם נשלחו ברכבת צפופה לאושוויץ. כשהגיע לשם, בעצת אחד האסירים, הוא אומר לקצין הנאצי שגילו הוא 16, שקר שהציל את חייו. הוא מספר לנו על החיים במחנה והתנאים שניצבים בפניו.
בסופו של דבר נשלח גיורגי לבוכנוואלד, וממשיך בתיאור חייו במחנה הריכוז, עד שלבסוף נשלח למחנה אחר בזייץ. שם הוא מורחק מהנערים שהכיר ואמור להסתדר לבדו. הוא פוגש במחנה באסיר הונגרי ותיק בשם בנדי ציטרום. השניים מתחברים ובנדי מדריך אותו ועוזר לו לשרוד בתנאים הבלתי נסבלים של הרעב והקור המקפיא במחנה. גיורגי נחלש יותר ויותר עד שלבסוף הוא נופל למשכב ונהיה על סף המוות, אבל נשאר בחיים ובסופו של דבר הוא נשלח למרפאה במחנה עד סיום המלחמה. כשהוא חוזר לבודפשט, הוא מתעמת עם קרוביו שלא נשלחו למחנות והחלו רק לאחרונה לשמוע על העוול והסבל הנורא, ורוצים שישכח את העבר ויחשוב על עתידו.
ניתוח
היצירה מסופרת מנקודת מבטו של נער שנקלע אל מחנות הריכוז ושם הוא עובר תהליך של התבגרות.
הספר נפתח בתיאור הבא:
הספר מתחיל מתיאור יומיומי של נער תמים, המתאר את יציאת האב למחנה עבודה, פעולה המתקבלת אצלו כדבר כמעט טבעי, ללא ספקות או שאלות יוצאות דופן, אולם הנער, גיורגי, גם ער להתרגשות האופפת את הקרובים לאור שילוחו של האב. דודו מלמד אותו להתפלל ומבהיר לו שימי ילדותו תמו וכי הוא גם מעתה חלק מן הגורל היהודי. המשמעות של הגורל היהודי עתיד להתגלות לגיורגי בהמשך העלילה.
במחנות הריכוז מתמודד גיורגי עם סוגיות אנושיות יומיומיות תוך שהוא אמור לשרוד בתנאים בלתי אפשריים, ויחד עם זה לומד להתחשב בזולתו וחווה גם רגעי אושר קטנים. הוא חווה גם ניכור: האסירים הפינאקים מסרבים לקבל אותו כיהודי מאחר שאיננו דובר יידיש.
יחד עם תיאור הרעב והצימאון למים ולמקלחת, המבטאים את הרצון הנורמלי לחיים והתמודדות עם זוהמת הגוף, הוא מתבונן על האסירים החלשים ותוהה "מפעם לפעם ניבטו מפניהם השאלות האם כל המאמץ הזה בכלל שווה, האם שווה טרחת החיים?". הוא חווה גם רגעים של עזרה הדדית ורגעי אושר קטנים שזר לא יבין, למשל בשעת הרחצה והמנוחה לאחר שעות העבודה יחד עם חברו ושאר האסירים. לרגעי אושר אלה התייחס קרסט באחד מהראיונות שנתן:
לאחר שחרורו של גיורגי מן המחנות וחזרתו לבודפשט, היחס שהוא זוכה לו והשאלות האטומות שהוא נתקל בהן ממי שלא חוו את המחנות, חושפים את התהום בינו לבין האנשים שמסביבו. קרוביו ושכניו מעודדים אותו להניח את מה שאירע מאחוריו, אולם הוא מתקשה לעשות כן. הוא נתקל בהתנכרות למה שאירע וברצון למחוק את העבר, את מחנות הריכוז, למען ההווה והעתיד, בעוד שהוא מעוניין להתבונן בעבר תוך כדי השלמה עם גורלו ועם עברו. בעוד האחרים מסתכלים על המחנות הנאציים כדבר על-טבעי שהתרחש כמו בעולם החיצון, בניגוד לטבע האנושי הנאור, הוא מתארם כמעשה טבעי של בני אנוש. נוכחותו והתעקשותו לדבר על המחנות ולתארם כדבר אנושי שהתרחש בקרבם מקשה על סביבתו, כנראה בגלל רגשות האשם של מי שלא חוו את הסבל ולא היו מודעים בזמן אמת למתרחש. גיורגי מתאר זאת כך:
רקע היסטורי
הספר מתאר מסעו של נער יהודי מבודפשט למחנות-הריכוז הנאצים והתקופה בה עלילת הספר מתרחשת היא מלחמת העולם השנייה. הסיפור מתחיל בהונגריה שעד 1944 הייתה תחת מנהיגותו של מיקלוש הורטי אשר היה ידוע כאנטישמי, בתקופת שלטונו התרחשה שואת יהודי הונגריה.
במרץ 1944 אייכמן נכנס להונגריה עם צבא כיבוש וב--19.3 נכבשה הונגריה על ידי גרמניה הנאצית. לפני כן יהודי הונגריה לא נרצחו אך בעקבות הפלישה הנאצית התרחשה שואת יהודי הונגריה. הספר מתחיל מתיאור חיי היום יום של גיורגי. הפרק הראשון מתאר את יציאת האב למחנה עבודה (שירות עבודה). תיאור זה מתאים למציאות ההיסטורית: ב-1938 חוקק בלה אימרדי חוקים אנטישמיים כלפי היהודים.
סוף הספר קורה ב 1945. עם סוף המלחמה חיילים לוקחים את גיורגי בחזרה לבודפשט שם הוא נפגש עם קרוביו שנשארו שם והם מתקשים להבין את הקשיים שעבר והם רוצים שישכח ממה שקרה ושיחשוב על עתידו. התנהגותו של גיורגי בסיפור, המסרב לשכוח את שעבר, דומה לתופעה פסיכולוגית נפוצה בקרב ניצולי שואה, כאשר הניצול מנסה לשכוח את מה שקרה אבל לא תמיד זה מתאפשר לו. לאחר השואה הופיעו בעיות לא רק רפואיות אלה גם פסיכולוגיות שלא הכירו עד אז. הפסיכולוגים לא הצליחו להבין את מה שעברו הניצולים ולכן הרבה מהניצולים נשארו עם טראומה קשה ולא ידעו איך להמשיך את החיים לאחר שחרור מהמחנה.
40 Under 40
רשימת  (בעברית: 40 מתחת ל-40) היא רשימת אישים שמוציא מגזין הכלכלה האמריקאי פורצ'ן מדי שנה. הרשימה כוללת את המנהיגים הצעירים המשפיעים ביותר לשנה החולפת.
הרשימה הושקה לראשונה בשנת 1999, ועד לשנת 2003 כללה רק נתוני רווח נקי מספריים. מאז שנת 2009 הרשימה היא דירוג סובייקטיבי של השפעה. הרשימה כוללת אנשי עסקים, פוליטיקאים, אנשי רוח ואמנות, ידוענים ואישים נוספים מתחת לגיל 40.
הרוב המוחלט של האישים המופיעים ברשימה הם מתעשיית ההיי-טק.
יום קרונין
יום קרונין (באנגלית: Hume Cronyn; 18 ביולי 1911, לונדון שבאונטריו – 15 ביוני 2003) היה שחקן קולנוע, תיאטרון, טלוויזיה ותסריטאי קנדי שהקריירה שלו השתרעה על פני 67 שנים בהן הופיע ב-40 סרטים, 34 תוכניות טלוויזיה ו-30 הצגות.
קורות חיים
קרונין החל ללמוד משפטים באוניברסיטת מקגיל במונטריאול. הוא היה מתאגרף חובב במשקל נוצה וב-1932 השתתף באולימפיאדת לוס אנג'לס. הוא עבר לארצות הברית ולמד באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה בניו יורק.
קריירה
ב-1934 החל להופיע בהצגות בברודוויי. ההופעה הראשונה שלו בקולנוע הייתה בסרט צל של ספק בבימויו של אלפרד היצ'קוק (1943), ובסירת הצלה (1944) גם הוא בבימויו של היצ'קוק. הוא שיתף פעולה עם היצ'קוק בכתיבת התסריטים לסרטים "החבל" (1948) ו"מתחת לחוג הגדי" (1949).
ב-1944 שיחק בסרט הצלב השביעי והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
פרסים והוקרה
ב-1991 פרסם את החלק הראשון של האוטוביוגרפיה שלו בשם "A Terrible Liar". הוא מת בגיל 92 מסרטן הערמונית.
ב-1986 הוענק לו פרס מרכז קנדי.
ב-1988 הוענק לו אות מסדר קנדה בדרגת קצין של כבוד.
ב-1990 הוענקה לו ולאשתו המדליה הלאומית לאמנויות.
חיים אישיים
ב-1934 נישא לנדבנית אמילי וודרוף. היא הייתה לסבית והם חיו בדירות נפרדות במה שכונה אז בהוליווד "נישואי לבנדר", נישואי נוחות שנועדו להסתיר הומוסקסואליות של אחד מבני הזוג או של שניהם. הם התגרשו ב-1936.
ב-1942 נישא לג'סיקה טנדי עמה חי עד מותה מסרטן השחלות ב-1992. הם הופיעו יחד בסרטי קולנוע וטלוויזיה. נולדו להם בת - טנדי ובן - כריסטופר.
טניל דאשווד
טניל אבריל דאשווד (באנגלית: Tenille Averil Dashwood; נולדה ב-1 במרץ 1989) הידועה יותר בשם הבמה שלה, אמה, היא מתאבקת אוסטרלית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון. היא הייתה המתאבקת האוסטרלית הראשונה שהוחתמה בארגון זה. כמו כן, היא הופיעה בארגוני ההיאבקות Impact Wrestling ו-Ring Of Honor (ROH).
דאשווד החלה להתאמן בשנת 2003 באוסטרליה, כשהייתה בת 13 בלבד. לפני שחתמה ב-WWE, היא התאבקה בארגוני היאבקות עצמאיים ברחבי אוסטרליה וצפון אמריקה כמו Elite Canadian Championship Wrestling (ECCW) ו-Shimmer Women Athletes, שבהם הופיעה תחת שם הבמה טניל טיילה.
ביוגרפיה
דאשווד נולדה וגדלה בפרוורי העיר מלבורן בבורוניה, ויקטוריה, אוסטרליה. יש לה אח גדול ממנה בשם ג'ייק, שהוא זה שהציג אותה לענף ההיאבקות המקצועית. היא מציינת את סטון קולד סטיב אוסטין, טריש סטרטוס וליטה כמתאבקים אשר נתנו לה השראה בקריירה.
חיים אישיים
ב-30 ביוני 2014, דאשווד נעצרה בהרטפורד, קונטיקט. היא הגיעה אל מאחורי הקלעים, אך לא הופיעה באותו הערב בפרק של התוכנית Raw. המשטרה שחררה אותה לאחר שהיא הסכימה להגיע לבית המשפט בהרטפורד יום לאחר מכן. לפי עורך דינה, היא שכחה לשלם עבור כיסוי לאייפד, כשהשתמשה בקופה עצמאית בחנות וולמארט. היא נידונה ליום אחד של עבודות שירות. ארגון ה-WWE שחרר את דאשווד, אך חזר בו לאחר מספר שעות ספורות, כשמעריצי ה-WWE הגיבו תגובות חריפות ברשתות החברתיות.
דאשווד חשפה באוגוסט 2018 שהיא סובלת ממחלת הפסוריאזיס מאז שהייתה בת 14. במהלך מסע ההופעות שלה באוסטרליה וניו זילנד חודש קודם לכן, מצבה הרע ואף גרם לה לכאבים עזים במהלך השבועות שבאו לאחר מכן.
מוחמד קמארה (כדורגלן מאלי)
מוחמד קמארה (בצרפתית: Mohamed Camara; נולד ב-6 בינואר 2000 בבמקו שבמאלי) הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת מונקו ובנבחרת מאלי.
קריירת מועדונים
קמארה נולד בבמקו שבמאלי, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בריאל במקו המקומית. בשנת 2018 עבר לליפרינג מליגת המשנה האוסטרית.
ב-8 בינואר 2019 הושאל קמארה להארטברג למשך חצי עונה. ב-30 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לוואקר אינסברוק במסגרת המחזור ה-23 בליגה לעונת. הוא ערך שבע הופעות ליגה במועדון.
ב-1 ביולי 2019 חתם קמארה ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית. ב-28 בפברואר 2021 הושעה קמארה למשך שלושה חודשים על-ידי אופ"א לאחר שנכשל בבדיקת סמים.
ב-14 באוגוסט 2022 חתם במונקו תמורת 15 מיליון אירו.
זאב ירמולוביץ
זאב ירמולוביץ (לדיסלב הרמן ירמולוביץ; 15 ביוני 1904 – 1984) היה נוירולוג ופסיכיאטר, מנהל בית חולים אברבנאל (1955–1972), מנהלו השני של מרכז רפואי רעות.
קורות חיים
ירמולוביץ נולד בעיר סוסנוביץ בפולין. בשנת 1927 סיים את חוק לימודיו בפקולטה לרפואה באוניברסיטת ורשה עם תואר דוקטור לרפואה.
ב-1935 עלה לארץ ישראל, התיישב בירושלים וניהל את מרפאת בריאות הנפש בבית החולים ביקור חולים.
ב-1937 עבר לתל אביב, התגייס לשורות ההגנה והיה הרופא של אזור הדרום.
בשנת 1948, עם תחילת פינוי המנדט הבריטי מהארץ, מונה כרופא המחנה הצבאי הראשון של צה"ל, והשתתף בכיבוש בשייח' מוניס.
ב-1949 עבד כפסיכיאטר בשרות צה"ל, במרפאה שביפו.
ב-1952 החל לעבוד בשרות המדינה בבית חולים לבריאות הנפש – באר יעקב, שם היה מנהל מחלקה וסגן מנהל בית החולים.
ב-1955 נתמנה ירמולוביץ למנהל ביה”ח אברבנאל, במהלך אותה שנה התמנה גם לפסיכיאטר מחוזי – במחוז תל אביב והמרכז.
שימש בתפקיד מנהל בית החולים אברבנאל בין השנים 1955–1972.
במהלך שנותיו כמנהל בית החולים אברבנאל הניח את יסודות הטיפול הקהילתי, ועשה רבות למען חיזוק הקשר בין החולה לבין הקהילה.
חייו האישיים
ירמולוביץ היה נשוי לד"ר נטליה ירמולוביץ, רופאת עיניים. התגוררו ברחוב בן יהודה 89, בתל אביב. הזוג היה חשוך ילדים.
בצוואתו הוריש לבית החולים אברבנאל חלק מרכושו, וציווה על הקמת קרן על שמו, המנוהלת על ידי החברה לנאמנות של בנק לאומי לישראל.
Horizon Forbidden West
Horizon Forbidden West (בתרגום חופשי לעברית: הורייזון: המערב האסור) הוא משחק וידאו מסוגת הפעולה-תפקידים מגוף שלישי מסוג עולם פתוח, בפיתוח Guerrilla Games ובהפצת PlayStation Studios, שיצא לאור ב-18 בפברואר 2022 לקונסולות המשחקים פלייסטיישן 4 ופלייסטיישן 5.
המשחק מהווה המשך ישיר למשחק "Horizon Zero Dawn", ובו השחקן נכנס לנעליה של אלוי, ציידת מהמאה ה-31 כשהיא יוצאת לקליפורניה, יוטה ונבדה למשימה מצילת עולם. במהלך מסעה, היא מגיעה לטריטוריות חדשות מלאות בשבטים מסוכנים ומכונות קטלניות.
משחקיות
Horizon Forbidden West הוא משחק פעולה-תפקידים המשוחק מנקודת מבט של גוף שלישי. שחקנים שולטים באלוי, ציידת מהמאה ה-31 החיה בעולם מלא במכונות מסוכנות. המשחק מתרחש בקליפורניה, יוטה ונבדה ומפתו תהיה גדולה משל המשחק הקודם. המשחק מציג מקומות אייקוניים רבים כגון סן פרנסיסקו ועמק יוסמיטי. בניגוד למשחק הקודם, Horizon Forbidden West יאפשר לשחקנים לחקור גם מתחת למים בימים, אגמים ונהרות.
עלילה
חצי שנה לאחר הבסת "האדס" במשחק הקודם, אלוי מחפשת ללא הצלחה אחר גיבוי למערכת "גאיה" במטרה להפעיל אותה מחדש כדי שתשחזר את הביוספירה של כדור הארץ. סיילנס, שגנב את האדס, יוצר קשר עם אלוי ומפציר בה להמשיך את חיפושיה באזור בשם "המערב האסור".
אלוי וחברה ואל מגיעים למערב האסור ומגלים ששבט שחי שם בשם "טנאקט" מצוי במלחמת אזרחים בין הצ'יף האקרו לבין מנהיגת המורדים רגאלה. אלוי מוצאת את סיילנס בתוך מפעל ובו היא מגלה שהאדס ניזוק לחלוטין ואלוי משמידה אותו באופן סופי. אלוי מצליחה להשיג גיבוי לגאיה, בלי תת-המערכות שלה, אך מופרעת על ידי קבוצת אנשים עתידניים. הקבוצה, שמורכבת ממנהיגה ג'רארד, הסגנים שלו טילדה ואריק ושיבוט נוסף של ד"ר אליזבת סובק בשם בטא. הקבוצה מחזיקה בטכנולוגיה מתקדמת השומרת עליהם ללא פגע. הקבוצה לוקחת מאלוי את הגיבוי לגאיה ואלוי מצליחה לברוח מהם.
זו, אחד מחברי שבט "אוטארו" שחיים בסמוך, מכוון את אלוי למרכז בקרה בו היא מוצאת גיבוי של גאיה, אליו היא מחברת תת-מערכת שלה בשם "מינרווה" (אחראית על שידור קוד הכיבוי למכונות שנוצרו על ידי פארו). גאיה מצליחה לאתר תתי מערכות נוספות שלה: אתר (נועדה לנקות את אטמוספירת כדור הארץ ממזהמים), דמטר (אחראית לשחזור מחדש של הביוספירה הצמחית בכדור הארץ) ופוסידון (אחראית לנקות את האוקיינוסים, הימים, האגמים וכלל מקורות המים בכדור הארץ ממזהמים). גאיה מציעה לאלוי להחזיר אליה קודם את תתי המערכות הללו לפני שתנסה ללכוד את הפייסטוס (נועדה ליצור מכונות על פי דרישותיה של גאיה להארצת כדור הארץ מחדש), שהיא מערכת מתוחכמת יותר. בנוסף, גאיה מסבירה לאלוי שהאות שגרם להאדס לנסות להשמיד את בני האדם במשחק הקודם הגיע ממערכת כוכבי הלכת "סיריוס" ואלוי חושדת שהאות נשלח על ידי האנשים העתידניים. אלוי מצליחה לאתר את בטא, שמסבירה לה שהקבוצה שלה מורכבת מתושבים מקבוצת מושבות בשם "פאר זנית" שעזבו את כדור הארץ בזמן ההכחדה הגלובלית שלו, שנים רבות קודם לכן והצליחו להאריך את תוחלת החיים שלהם. לאחר שהמושבות בפאר זנית כשלו והתפרקו, חלק מחבריה הגיעו לכדור הארץ במטרה להשתמש בגיבוי של גאיה (בעזרת הדנ"א של בטא, ששייך לד"ר סובק) במטרה לאכלס מחדש את המושבות. הקבוצה הצליחה להשיג את תתי המערכות איליתיה (נועדה לשחזור מחדש של המין האנושי), ארטמיס (אחראית לשחזור מחדש של בעלי החיים וליישבם מחדש בכדור הארץ) ואפולו (משמשת כארכיון הידע האנושי משחר ההיסטוריה לשימושם של בני האדם בעתיד הרחוק), אך בטא גנבה מהקבוצה את הגיבוי שלה לגאיה.
אלוי מצליחה להשיג את תת-המערכת "אתר" לאחר שסייעה להאקרו במלחמת האזרחים נגד המורדים ומצליחה להשיג את אפולו מההריסות של לאס וגאס. אלוי ממשיכה להריסות של קליפורניה ופוגשת את חברי שבט "קוואן" שמנסים לפתור משבר אקולוגי במקום מושבם. אלוי מסייעת לחברת השבט בשם אלבה להשיג נתונים אקולוגיים למחקר של השבט ומצליחה להשיג את דמטר. לאחר שהשיגה אישור כניסה מהמעבדה של טד פארו (אחד מהאנשים "הישנים"), אלוי משתמשת בגאיה כדי ללכוד את הפייסטוס ומיד לאחר מכן מותקפת על ידי קבוצת פאר זנית. אריק הורג את וארל (ידידה של אלוי שנשבע לסייע לה לאחר הקרב במרידיאן) ולוכד את בטא, בזמן שג'רארד גונב את הגיבוי של גאיה, אבל טילדה בוגדת בקבוצה ועוזרת לאלוי לברוח. טילדה מספרת לאלוי שהיא הייתה בת הזוג של אליזבת סובק, אך נטשה אותה ועלתה על המעבורת לפאר זנית בזמן שכדור הארץ החל להיכחד. מתחרטת על מעשיה, היא מחליטה לעזור לאלוי במלחמה כנגד הקבוצה. בנוסף, טילדה מספרת לאלוי שסיילנס סייע למורדים בשבט "טנאקט" במטרה שאלו יסייעו לו להילחם נגד חברי פאר זנית. אלוי מסרבת להקריב את חברי שבט "טנאקט" ובמקום זאת מביסה את רגאלה (מנהיגת המורדים) עצמה לפני שהאחרונה תהרוג את הצ'יף.
אלוי וחבריה מסתערים על בסיסם של קבוצת פאר זנית ובטא משחררת את הפייסטוס לרשת של פאר זנית, מה שגורם לשיתוק הצבא שלהם. סילאנס מבטל את ההגנות בבסיסם של פאר זנית ובעזרתו אלוי מצליחה להרוג את אריק וטילדה הורגת את ג'רארד. אלוי ובטא מבינות שמושבות פאר זנית נהרסו על ידי מערכת בשם "נמסיס", ניסוי כושל להעלאת תודעה לשרת ענן אותו יצרו חברי פאר זנית. חברי פאר זנית נמלטו מנמסיס בתקווה להגיע לכדור הארץ, לקחת את הגיבוי של גאיה ובעזרתו ליישב כוכב לכת חדש בו הם יוכלו לחיות. נמסיס היה זה ששלח את האות להאדס במשחק הקודם, מה שגרם לו לנסות להשמיד את המין האנושי. טילדה מפצירה באלוי לנטוש את כדור הארץ ביחד איתה, אך אלוי מסרבת ונאלצת להרוג את טילדה. סיילנס מסביר לאלוי שהאדס סיפר לו על נמסיס ולכן גם סיילנס רצה לעזוב את הכוכב, אך בגלל מעשיה של אלוי החליט להישאר ולסייע לה במלחמה נגד נמסיס. חבריה של אלוי מתפצלים לכל קצוות הארץ במטרה להזהיר את שאר השבטים מנמסיס ולהתכונן לקרב מולו שעתיד להתרחש, בזמן שאלוי ובטא מפעילות מחדש את גאיה.
חבילת ההרחבה - Burning Shores
זמן מה לאחר הבסת חברי פאר זנית', סיילנס מזהיר את אלוי מפני חבר פאר זנית' נוסף בשם לונדרה. המיקום האחרון של לונדרה היה באזור בשם "החופים הבוערים", היכן שבעבר שכנה העיר לוס אנג'לס. בהגיעה לחופים הבוערים, אלוי פוגשת באישה בשם סאקיה, חברה בשבט הקוואן. סאקיה מסכימה להדריך את אלוי למחבואו של לונדרה, הנמצא במקום בשם "אור הכוכב העולה" (לשעבר ) בתמורה לכך שאלוי תסייע לסאקיה לנטרל את אחת ממערכות ההגנה של פאר זנית'. סאקיה לוקחת את אלוי להתיישבות ממנה היא הגיעה, "קצה הצי" ומסבירה שהצי שעליו היא פיקדה איבד קשר עם משלחת שעשתה דרכה ממקום מוצאם של שבט הקוואן לכיוון סן פרנסיסקו ומאז הצי חי בהתיישבות קטנה בחופים הבוערים. מתברר שסאקיה גנבה פוקוס מאחד מחברי המשלחת והשתיים מגלות שהמשלחת הנעדרת נמצאת באור הכוכב העולה. האדמירל גאריט מאשר לסאקיה ולאלוי לחפש אחר חברי המשלחת מכיוון שאחת מהם היא אחותה של סאקיה, שהיא הנווטת האחרונה בקרבם.
בשיתוף פעולה, אלוי וסאקיה מגיעות לאור הכוכב העולה ומגלות שלונדרה לכד את חברי המשלחת ואילץ אותם לבצע חפירות במפקדה הישנה שלו. השתיים מגלות שלונדרה אסף נתונים אודות פרויקט בשם "MSP" ומצליחות לעלות על עקבותיו. השתיים מגיעות לקן עליו שומרת מכונת מלחמה בשם "הורוס" הנמצא בסמוך לשלט הוליווד. השתיים מגיעות למחנה של שבט הקוואן ומגלים שחברי המשלחת הנעדרים כעת סוגדים ללונדרה בתור אל, לאחר שהאחרון הבטיח להם "גאולה". אלוי וסאקיה חודרות אל המפקדה של לונדרה ומגלות שם שהוא משתמש בהורוס על מנת לבנות טיל שישגר אותו ואת קבוצת מאמיניו אל מחוץ לכדור הארץ. במטרה להשיג מספיק כוח עבור הטיל, לונדרה שם את ידיו על מנועים של טילים גרעיניים ישנים מאור הכוכב העולה, אך הפעלתם תכסה את כל אזור "החופים הבוערים" בקרינה מסוכנת. לאחר שניצחו את זת', עוזרו של לונדרה הן מגלות שלונדרה לקח את מאמיניו, ביניהם אחותה של סאקיה אל עבר פארק שעשועים נטוש במטרה להתכונן לעזיבה.
אלוי וסאקיה מסתננות אל תוך הפארק ויוצרות קשר עם העוזרת החכמה של לונדרה, בינה מלאכותית בשם נובה. נובה מסבירה לשתיים שלונדרה מתכוון להשתמש בטיל כדי לשגר את עצמו וכמה חברי קוואן נבחרים, יחד עם קובץ המכיל מידע גנטי משבט הקוואן במטרה להקים מושבה בכוכב אחר, הרחק מהישג ידיו של נמסיס. במטרה לוודא שמאמיניו לא יבגדו בו, לונדרה השתמש בפרוטוקול מיוחד במטרה לשטוף את מוחם של סוגדיו. נובה פותחת עבור השתיים פתח במערכות הביטחון של לונדרה ואלוי מצליחה למחוק את נובה, בכך היא משחררת אותה משליטתו של לונדרה. השתיים מצליחות להיכנס למקדש שלונדרה בנה לעצמו ומגלות שהוא עומד לשכב עם אחותה של סאקיה. סאקיה תוקפת את לונדרה והאחרון נסוג לבונקר שלו הממוקם מתחת לשלט הוליווד. לונדרה מפעיל את מכונת המלחמה "הורוס" ובעזרתה הוא תוקף את אלוי וסאקיה, אך השתיים מצליחות לפגוע בה מספיק ואלוי מצליחה לחדור אל תוך המכונה ולהרוג את לונדרה.
בסופו של דבר, אלוי שולחת את כל המידע מהפוקוס של לונדרה אל סיילנס ומצליחה לאחד בין חברי המשלחת לשבט הקוואן. לאלוי יש אפשרות להתחיל מערכת יחסים רומנטית עם סאקיה, לפני שהשתיים מתפצלות כל אחת לדרכן. כאשר אלוי חוזרת בחזרה לבסיסה, סיילנס מספר לה שהוא פיצח חלק מהמידע מהפוקוס של לונדרה וגילה בו רשימה של תאגידים מהמאה ה-21 שפיתחו נשק נסיוני שיכול לעזור להם להביס את נמסיס.
פיתוח והפצה
Horizon Forbidden West נמצא בפיתוח על ידי Guerrilla Games ויופץ על ידי Sony Interactive Entertainment תחת מותג PlayStation Studios. אשלי ברץ' ולאנס רדיק יחזרו לגלם את אלוי וסיילנס, בהתאמה. המשחק הוכרז ביוני 2020 עם תאריך יציאה ב-2021. בתערוכת גיימסקום 2021 הוכרז שהמשחק נדחה, והוא עתיד לצאת ב-18 בפברואר 2022.
בגרסה לפלייסטיישן 5, המשחק ינצל את כוח המחשוב הנוסף של הקונסולה, הכונן השבבי, הסאונד התלת־ממדי והבקר החדש כדי לתמוך באפשרויות כמו פידבק הפטי וקיצור זמני טעינה. המשחק מציג גרסה מעודכנת של מנוע Decima. סדרת קומיקס המוסיפה לעלילת המשחק יצאה ב-2020.
יחסי איטליה–מקסיקו
יחסי איטליה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין איטליה לבין מקסיקו. שתי המדינות הן חברות ב-G20, בארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי ובאו"ם.
היסטוריה
הקשר הראשון בין איטליה למקסיקו היה בשנת 1869, קצת לפני סיום האיחוד האיטלקי בשנת 1870; כאשר איטליה הביעה את רצונה לפתוח קונסוליה במקסיקו. קונסוליה איטלקית נפתחה במקסיקו בדצמבר 1872, עם זאת, היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות לא כוננו עד 15 בדצמבר 1874. בשנת 1875 פתחה מקסיקו משרד דיפלומטי ברומא.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, מקסיקו נותרה נייטרלית מכיוון שהייתה מעורבת במהפכה שלה באותה תקופה וסגרה את משרדה הדיפלומטי ברומא. היא פתחה מחדש את לשכתה הדיפלומטית בשנת 1922. בשנות ה-30 של המאה ה-20, היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו להתדרדר כאשר ראש ממשלת איטליה בניטו מוסוליני פלש וסיפח את אביסיניה (כיום אתיופיה) במהלך מלחמת איטליה-אתיופיה השנייה בשנים 1935–1936. מקסיקו הייתה אחת המדינות הבודדות שהתנגדו נחרצות לכיבוש אביסיניה על ידי כוחות איטלקיים. במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-22 במאי 1942, הכריזה מקסיקו מלחמה על מדינות הציר (שכללה את איטליה) בגלל התקפות של צוללות גרמניות על שני מכליות נפט מקסיקניות במפרץ מקסיקו באותה השנה. יחסים דיפלומטיים כוננו מחדש ב-1 ביוני 1946 ואיטליה ומקסיקו חתמו על חוזה שלום ב-10 בפברואר 1947.
בשנת 1974 הפך הנשיא לואיס אצ'ווריה אלברס לראש המדינה המקסיקני הראשון שביקר באיטליה. בשנת 1981 הפך הנשיא סנדרו פרטיני לראש המדינה האיטלקי הראשון שביקר במקסיקו. מאז הביקורים הראשונים נערכו ביקורים רבים בין מנהיגי שתי המדינות. שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו צדדיים ועבדו מקרוב על מספר פרויקטים. בשנת 2014 שיתפו פעולה הסוכנות המקסיקנית לשיתוף פעולה בינלאומי לפיתוח (AMEXCID) ומשרד החוץ ושיתוף הפעולה האיטלקי במימון ותיאום של 12 פרויקטים מחקריים במגזרים אסטרטגיים, כמו מדעים מדויקים, מדעים ביו-רפואיים, סביבה ואנרגיה, חקלאות וטכנולוגיות חקלאיות, תעופה וחלל וטכנולוגיות המיושמות על מוצרי תרבות.
ב-17 באוקטובר 2017 נערכה ברומא ישיבת הוועדה הבין מדינתית של מקסיקו–איטליה בראשות שר החוץ המקסיקני, לואיס וידגריי ושר החוץ האיטלקי אנג'לינו אלפנו.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מאיטליה במקסיקו
ביקורים רמי דרג ממקסיקו באיטליה
הסכמים דו צדדיים
שתי המדינות חתמו על הסכמים דו צדדיים רבים כמו חוזה לבוררות חובה כללית (1907); הסכם להכרה בנישואין קונסולריים שנחגג וננהל בשתי המשלחות הדיפלומטיות של האומות (1910); הסכם חילופי תרבות (1965); הסכם תובלה אווירית (1965); הסכם לשיתוף פעולה טכני (1981); הסכם לשיתוף פעולה בתיירות (1991); הסכם בנושא הימנעות ממיסוי כפול והעלמת מיסים (1991); הסכם לשיתוף פעולה במאבק נגד שימוש לרעה וסחר בלתי חוקי בסמים נרקוטיים ובחומרים פסיכוטרופיים (1991); הסכם בשיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי (1997); הסכם לקידום והגנה הדדית על השקעות (1999); הסכם שיתוף פעולה במאבק בפשע מאורגן (2001); הסכם בנושא סיוע מנהלי הדדי בענייני מכס (2011); אמנת הסגרה (2011) ואמנה לעזרה במשפטים פליליים (2011).
תחבורה
קיימות טיסות ישירות בין איטליה למקסיקו עם חברות התעופה הבאות: אליטליה, בלו פנורמה איירליינס וחברת התעופה נאוס.
יחסי סחר
בשנת 1997 חתמה מקסיקו על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את איטליה). בשנת 2018 הסתכם הסחר הדו-כיווני בין שתי המדינות ב-8.3 מיליארד דולר. הייצוא העיקרי של איטליה למקסיקו כולל: מוצרי תרופות; כורים גרעיניים; דוודים; מכונות, מכשירים ומכשירים מכניים; ומתכות יקרות. הייצוא העיקרי של מקסיקו לאיטליה כולל: כלי רכב; נפט גולמי; עופרת ומוצריה; ואתילן פוליאסטרפטלט. איטליה היא שותפת הסחר הגדולה ביותר במקסיקו. מקסיקו היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של איטליה באמריקה הלטינית (אחרי ברזיל). למעלה מ-400 חברות רב-לאומיות איטלקיות כמו אלפא רומיאו, אנל גרין פאוור, אני, פיאט מכוניות ופירלי (בין השאר) פועלות במקסיקו. חברות רב-לאומיות מקסיקניות כמו גרופו בימבו ומקסיצ'ם פועלות באיטליה.
מאמו וולדה
מאמו וולדה (באנגלית: Degaga "Mamo" Wolde; 12 ביוני 1932 – 26 במאי 2002) היה אתלט אתיופי, אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968) וזוכה מדליית ארד אולימפית (מינכן 1972) בריצת מרתון וסגן אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968) בריצת 10,000 מטר.
ביוגרפיה
וולדה נולד ב-1932 במחוז אדעה שבמדינת אורומיה  באתיופיה בשם דגאגה וולדה. ב-1951 עבר לגור באדיס אבבה שם הצטרף לצבא אתיופיה. ב-1953 הצטרף לכוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות במסגרת בטליון קגניו האתיופי. עם "כוח שלום" זה נשלח לקוריאה שם שירת עד 1955.
ב-1956 פצח וולדה בקריירה הספורטיבית שנמשכה עד 1973.
בשנים 1977–1978 היה וולדה פעיל בתנועת הטרור האדום שסייעה למנהיג אתיופיה מנגיסטו היילה מריאם להחזיק את שלטונו בתקופת מלחמת האזרחים האתיופית. עקב פעילותו זו נכלא וולדה ב-1993 ושהה בכלא ללא משפט עד 2002 אז נשפט ל-6 שנות מאסר. לאחר ניקוי 9 השנים ששהה בכלא לפני המשפט הוא שוחרר זמן קצר לאחר מתן פסק הדין.
מספר חודשים לאחר שחרורו נפטר וולדה מסרטן הכבד והובא לקבורה בבית הקברות של כנסיית סנט ג'וזף באדיס אבבה.
1956
באולימפיאדת מלבורן (1956) סיים במקום 22 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:51:0 דקות, במקום 34 בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:58.0 דקות, ובמקום 15 בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:30.0 דקות.
1963
ב-1963 זכה וולדה בתחרויות בינלאומיות לריצות שדה שנערכו באלגויבאר ובסן סבסטיאן שבספרד.
1964
במבחנים האולימפיים לאולימפיאדת טוקיו (1964) הוא סיים שני בריצת מרתון בתוצאה של 2:16:19.2 שעות, אחרי האלוף האולימפי המכהן אבבה ביקילה. במשחקים האולימפיים עצמם הוא סיים במקום רביעי בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 28:31.8 דקות. נוסף לכך, הוא השתתף בריצת מרתון אך פרש במהלך המירוץ. באותה ריצה השתתף גם אחיו של וולדה, דמיסי, שסיים במקום עשירי.
1965
ב-1965 השתתפו וולדה ואבבה ביקילה בריצת חצי מרתון ייצוגית במסגרת התערוכה עולמית שנערכה בניו יורק כשהם נושאים איתם מגילת קלף בכתב ידו של קיסר אתיופיה היילה סילאסי.
1967
ב-1967 זכה וולדה, בפעם השלישית, בתחרויות הבינלאומיות לריצות שדה שנערכו באלגויבאר ובסן סבסטיאן.
1968
ב-1968 ניצח בפעם הרביעית באותן ריצות שדה בספרד.
1969
ב-1969, 5 חודשי לאחר זכייתו במרתון של אולימפיאדת מקסיקו סיטי, הגיע וולדה לישראל וניצח במרוץ התבור בתוצאה של 38:16 דקות (המרחק הוא כ-11 ק"מ).
באותה שנה התחרה וולדה במרוץ שדה באיטליה ובריצת מרתון ביוון וסיים רביעי בשניהם.
1972
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה במדליית ארד בריצת מרתון בתוצאה של 2:15:08.4 שעות, אחרי פרנק שורטר מארצות הברית (2:12:19.8 שעות) וקארל ליסמונט מבלגיה (2:14:31.8 שעות) והכך לא הצליח להגן על תוארו. באותה ריצה השתתף גם אחיו דימיסי שסיים במקום 18. לאחר הריצה האשים וולדה את הוועד האולימפי של ארצו בהכשלתו על ידי כך שהכריחו אותו לנעול נעלי ריצה לא מתאימות.
1973
במשחקי אפריקה שנערכו בלאגוס שבניגריה ב-1973 זכה מדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:17:33 שעות, לפני לניאסה בדאמה (Lenyissa Bedame) מאתיופיה (2:18:16 שעות) וריצ'רד מבוסה מסוואזילנד (2:34:18 שעות).
משפחתו
וולדה נישא בפעם הראשונה לאיימלם ברו (Aymalem Beru) ולזוג נולד, ב-1976, בן אחד (סמואל). איימלם נפטרה ב-1987 וולדה נישא, ב-1989, לאברש סמהאטה (Aberash Semhate) ומנישואין אלו נולדו 2 ילדים (אדיס אלם ותבור).
מדד יעילות
{{פירושונים|
סם רכנר
סם רכנר (באנגלית: Sam Rechner; נולד ב-2002) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אוסטרלי.
קריירה
רכנר, הופיע בסרט העלילתי "Ruby's Choice" עם ג'יין סימור, ושיחק בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "The Wilds", בכיכובה של רייצ'ל גריפית'ס. בתיאטרון שיחק רכנר בתפקידים ראשיים בהפקות של חוות החיות ובמחזה 12 המושבעים מאת רג'ינלד רוז.
ביוני 2021 לוהק רכנר לתפקיד בסרטו, הסמי-ביוגרפי של סטיבן ספילברג "הפייבלמנים".
אידה גרהרדי
אידה גרהרדי (גרמנית: Ida Gerhardi; 2 באוגוסט 1862 – 29 ביוני 1927) הייתה ציירת המודרניזם הקלאסי. בין השנים 1891–1913 היא שהתה בעיקר בפריז. רבות מיצירותיה נוצרו במהלך תקופה זו.
ביוגרפיה
בשנת 1891 נסעה לפריז, שם למדה בשנים שלאחר מכן באקדמיה קולארוסי, בית ספר פרטי שהיה פופולרי במיוחד בקרב נשים צעירות וסטודנטים זרים, מכיוון שהאקדמיה הממלכתית הייתה קשה לגישה עבורן. היא הייתה ידידה קרובה עם הציירת ילקה רוזן ובעלה לעתיד, המלחין פרדריק דיליוס, שלהופעותיו המוזיקליות היא ניהלה קמפיין בגרמניה. מאז שנת 1900 הייתה בקשר עם הפסל אוגוסט רודן וקצת אחר כך הצטרפה לחוג האמנים בבית הקפה דו דום שבמונפרנס. היא נחשבת בין הציירים של פריז. בגרמניה היא טיפחה חברות האמנים קתה קולוויץ, אוטיליה רדרשטיין, מריה סלבונה, פרידריך אהלרס-הרמן, פרנץ נלקן וכן עם אספני האמנות והיסטוריוני האמנות וילהלם אודה, אוטו אקרמן ולטר קייסבאך.
גרהרדי הייתה מעורבת בתיווך של יצירות אמנות, מכירתן וארגון תערוכות. היא הציגה את מייסד מוזיאון האגן קרל ארנסט אוסטהאוס בפני רודין ואריסטיד מייול ותיווכה ברכישות למוזיאון שלו בהאגן, מוזיאון אוסטהאוס הנוכחי. בשנת 1907 ארגנה תערוכה של אמנות צרפתית בברלין ובשנת 1910 תערוכה של אמנות גרמנית בפריז. היא נסעה ללייפציג, ברלין, ויימאר והאגן לצורך חינוך אמנות ודיוקנאות.
אידה גרהרדי הייתה חברה באיגוד האמנים הגרמני. היא יוצגה עם עבודותיה בתערוכות בפריז בסלון דה הבינלאומי לאמנויות יפות (1910) [5], בסלון דה אינדפנדנטס ובגרמניה בזצסיון הברלינאי ובזצסיון במינכן.
מסיבות בריאותיות היא נאלצה לוותר על הסטודיו שלה בפריז בשנת 1913 ומאז ואילך התגוררה בלודנשייד בבית המשפחה.
לאחר מותה בשנת 1927, היא נקברה בקבר המשפחתי בדטמולד. מועצת העיר דטמולד הכריזה על קברה בבית העלמין הישן כקבר של כבוד בשנת 2013.
היא השאירה מכתבים שפורסמו לראשונה על ידי אנגרט ריטמן בשנת 1993.
יצירה
בתחילה התרכזה אידה גרהרדי בציור נוף, שהיה קרוב לסגנון בית הספר ברביזון, שהיה כבר אימפרסיוניסטי בלכידת האור והאווירה. ואז היא התמחתה יותר ויותר בפורטרטים. בתחילה היא ציירה באופן מסורתי בצבעים כהים ומאופקים, אך כבר בשנת 1896 לוח הצבעים התבהר, הצביעה נעשתה בהירה יותר.
דיוקנותיהם של חבריה האמנים כמו המוזיקאים ארתור ניקיש (1899), פרדריק דיליוס (1912) ופרוקיו בוסוני או הצייר כריסטיאן רולפס (1906) וכן מייסד המוזיאון קרל ארנסט אוסטהאוס ( 1903).
עם דיוקנאות עצמיים מכל תקופת היצירה, היא תיעדה את מצבה ואת מעמדה החברתי כאישה באמנות.
משמעותיות הן תמונותיה ממקומות הבילוי הפריזיים כמו "בל בולייר", בה ביקרה בין השנים 1903–1905, בין השאר יחד עם קתה קולוויץ. רישומים רבים נוצרו שם כבסיס לעבודותיה. ישנן בעיקר סצינות ריקוד באולמות מוארים, אך גם רפרודוקציות של פאבים קודרים. היא כמעט לא הורשתה לבקר במקומות כמו הפאבים שציירה. גרהרדי הייתה אפוא חלוצה בתולדות האמנות - אף אישה לפניה לא ציירה נושא זה.
בשנת 1905 אידה גרהרדי ציירה תמונות שונות של הים בביאריץ. בנוסף לדיוקנאות, ציירה גם נופי עיר, תמונות ז'אנר וטבע דומם, במיוחד בתקופה המאוחרת. בסביבות 1900.
למרות נטיותיה להפשטה, היא תמיד נותרה מחויבת לאובייקט ואפיון האנשים נותר עקרון מרכזי בעבודותיה.
פיט פלטהאוזן
פיט הוברטוס פלטהאוזן (בהולנדית: Piet Hubertus Velthuizen; נולד ב-3 בנובמבר 1986) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה
אחרי עונה אחת חזר לוויטסה. במהלך עונת איבד פלטהאוזן את מקומו בהרכב לאלוי רום הצעיר עקב פציעות חוזרות. במהלך קיץ חתם בהפועל חיפה.
בקיץ חתם באומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
באוגוסט פלטהאוזן חתם באלקמאר.
ב-10 בפברואר 2020, פלטהאוזן חתם בטלסטאר ספורטקלאב.
ב-26 בפברואר 2021 חתם בפורטונה סיטארד עד לסוף העונה.
ב-21 במרץ 2008 זומן לראשונה לסגל נבחרת הולנד לקראת משחק ידידות נגד. פלטהאוזן השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת בייג'ינג בה שימש בתור שוער שני עבור קנת' ורמר. ב-5 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד בו ניצחה הולנד 0–3.
הפיגוע בקניון וסטגייט
פיגוע הירי בקניון וסטגייט שבניירובי הוא פיגוע טרור אסלאמי שהחל ב-21 בספטמבר 2013 בניירובי, בירת קניה.
הפיגוע
ב-21 בספטמבר 2013 בצהריים תקפה קבוצת מחבלים חמושים ברובי סער מדגם AK-47 ורימונים את קניון וסטגייט בניירובי, בירת קניה. ארגון הטרור המוסלמי א-שבאב הסומלי, המזוהה עם אל-קאעידה, נטל אחריות על הפיגוע. תוך כדי מהלך האירועים פרסמו נציגי הארגון באמצעות חשבון הטוויטר של הארגון הודעות אודות האירוע בזמן אמת. טוויטר בתגובה השעתה את פעילות החשבון.
על פי דיווחים שונים, בעת ההתקפה הבדילו החמושים בין מוסלמים לשאינם מוסלמים, בין השאר בשאלה "מי היא אם הנביא?".
התערבות ישראלית
בזמן הפיגועים הקניון היה בבעלות ישראלים, ולפחות ארבעה מסעדות בקניון נמצאות בבעלות/מופעלת על ידי ישראלים, לפי מקורות ישראלים. ה-International Business Times קבע כי לקניה ולישראל יש הסכם ביטחון סודי. החלו דיווחים על חיילי צה"ל שהשתתפו במתקפה הנגדית נגד המחבלים והצטרפו ללחימה לצד צבא קניה, למרות שמשרד החוץ הישראלי סירב לאשר או להכחיש את נוכחותם של כוחותיה.
מדד יעילות (כדורסל אירופי)
מדד היעילות המשמש בכדורסל האירופי (באנגלית: Performence Index Rating, או בקיצור PIR) הוא מדד לניתוח ביצועי כדורסל המשמש ברוב תחרויות הכדורסל באירופה - במפעלים הכלל-יבשתיים כגון היורוליג והיורוקאפ, וכן במספר רב של ליגות אירופאיות ארציות או אזוריות, כולל ליגת העל הישראלית בכדורסל. נקרא גם "מדד" ו-"רייטינג".
היסטוריה
ראשיתו של המדד הוא בעונת בליגת העל הספרדית בכדורסל, שהתחילה להשתמש בנוסחת המדד כדי לקבוע את מצטייני המחזור וזוכי פרס ה-MVP של הליגה. בעונת הוחלט להפסיק להשתמש במדד כקובע בנוגע לפרס ה-MVP, אך הוא המשיך לשמש ככלי לקביעת מצטייני המחזור בליגה. באותה עונה החלה היורוליג להשתמש במדד כקובע לגבי פרס ה-MVP שלה, פרס ה-MVP של שלב 16 האחרונות ופרס מצטיין המחזור, אך השימוש בו לגבי שני הפרסים הראשונים בוטל והקביעה הועברה לשיטת הצבעה בין עיתונאים. פרסי מצטייני המחזור של היורוליג והיורוקאפ עדיין מבוססים ברובם על ה-PIR.
על השימוש במדד כדי לקבוע את זוכי פרסים אלו נמתחה ביקורת, כיוון שנטען שהוא לא נותן חשיבות לכל נתון אישי בפני עצמו - אלא את אותו ניקוד לכולם. המדד המתחרה, זה שמשמש בליגת ה-NBA, נותן משקל שונה לכל נתון.
חישוב
להלן הנוסחה לחישוב המדד, מימין לשמאל:
אצו רצו גמדים
אצו רצו גמדים הוא ספר שירים לילדים שנכתב על ידי מרים ילן שטקליס ואויר על ידי בינה גבירץ. הספר הראשון יצא לאור בהוצאת דביר בשנת 1939.
השירים
הספר מכיל 22 שירים המיועדים לילדים:
אופי השירים
שטקליס היטיבה להכיר את העולם הפנימי של ילדים בגיל הרך על רגשותיהם, מחשבותיהם, והתחושות העולות בהם במצבים שונים, והביעה זאת בשיריה עם הזדהות רבה. שירי הקובץ מיועדים לילדים צעירים, והרקע שלהם הוא בדרך כלל הסביבה הקרובה והמוכרת לילד (בית, משפחה, צעצועים). הבחירה שלה לכתוב את רוב שירי הקובץ מנקודת מבטו של הילד הופכת אותה לדוברת שלו, דוברת המיטיבה לתאר את תחושת הבדידות של הילדים, את הכעסים והפחדים המקננים בהם, את הצורך שלהם באהבה, ומקרבת את שיריה הן אל הקורא הצעיר והן אל המבוגר. לא רק נקודת המבט גורמת את הזדהות הילד עם הכתוב, גם המילים הפשוטות שבהן היא בוחרת, המתאימות לרמתו של הילד ומובנות לו.
בקובץ ישנם מספר שירים שבהם שיבצה מרים ילן שטקליס הברות חסרות משמעות כמו "טרל רל רידדים" ו"דדי דדי רידדה" ועוד ב"אצו רצו גמדים", ו"שורום זורום זורום רים", ב"הסבון בכה מאוד". לדברי חוקרת ספרות הילדים יעל דר, גם הברות אלו, שיש בהן מעבר משפת התינוקות, היו קרובות לילדים ואהובות עליהם, ולעיתים המוזיקה של השפה חשובה לפעוטות יותר מאשר משמעות המילים. נוסף על כך, ברוב השירים הגיבור הוא צעיר וקטן ורמת ההזדהות של הילד עם הגיבור גדולה מאוד.
בשירי הקובץ קיימים מאפיינים נוספים של ילדי הגיל הרך. ביניהם בולטת ההאנשה של הסובב אותם. נמצא בהם האנשה של צעצועים ("עייפה בובה זהבה", "הדב חולה"), האנשת חפצים ("הסבון בכה מאוד", "השעון עייף"), והאנשת בעלי חיים ("הדג הקטן"). גם תופעות טבע כמו שמש, גשם ורוח ("שמש, שמש במרום", "הגשם", "רוח, רוח") זוכים ליחס זה.
מאפיין נוסף המתאים לגיל הילד הוא עירוב דמיון במציאות. בשירי הקובץ שטקליס נוקטת בעצמה בעירוב זה וכך נותנת לדמיון לגיטימציה בעיני ילדים והורים. היא מזמינה את הילדים והוריהם להיכנס לתוכו ואף מעודדת את הילדים לפתח אותו, לא רק בסביבה הקרובה להם אלא גם ברחבי ממלכת הדמיון ("אצו רצו גמדים", "יש לי אי") הילדים בגיל הרך אוהבים את משחק התפקידים שבו הם מעמידים פנים שהם הוריהם המבוגרים, ואף תכונה זו מופיעה בשירי הספר. למשל ב"שיר ערש לאלישבע" שבו הילדה מביטה בשעון ויודעת כי הגיע הזמן להרדים את בתה הבובה. גם בשיר "האבק" שבו פונה הילד אל האבק בקול של מבוגר הגוער בו "בקולי אינך שומע? נימוסים אינך יודע?" ועוד. בנוסף לכך נכללים בקובץ שירי משחק ("עגו חגו ברווזים", "יש לי קן מגבעולים") שמעודדים מגע גופני עם ההורה, מגע שחשוב מאוד לילד.
מבנה השירים
בכל שירי הקובץ מופיעות שורות קצרות שבדרך כלל מסתיימות בחרוז צמוד (אאבב). הן מעניקות לשיר קצביות ומקלות על הילד לקלוט ולזכור אותן. כמו כן יש בשירים חזרה על מילים, על משפטים ועל מקצבים. המבנה החזרתי בשירים מגדיל את תחושת הביטחון ומעניק לילד היכרות ושליטה בספר ובמתרחש.
חשיבות הספר
הקובץ היה פורץ דרך בתקופת פרסומו והיווה אבן דרך בתקשורת בין הורים לילדים. ילדים בגיל הרך מתקשים לזהות את תחושותיהם ורגשותיהם, וודאי שמתקשים להביעם. הספר חושף את הילדים לשירים שהיטיבו לתאר את עולמם הפנימי והבהירו להם ולהוריהם את אשר הם חשים. גם הידיעה שיש מי שמבינה את רגשותיהם ומיטיבה לתאר זאת בשמם הגבירה את ביטחונם בתחושותיהם ואת הבנתם שגם הם יכולים לזהות רגשות, להביע אותם, ולדבר על כך עם הוריהם.
ביקורת
המשורר והסופר אברהם שלונסקי דגל בכתיבת שירי ילדים ללא התיילדות ותוך חשיפת עושר לשוני. בכתבתו "שירת ילדים או שירה ילדותית", שפורסמה לראשונה בשנת 1943, הוא התנגד נחרצות לשילוב הברות חסרות משמעות בשירה לילדים, ושילוב שורות ה"טרה-לה-לה" שאותן כינה בחריפות "גינוני אינפוף ולמלום" ואף "גמגום דפקטיבי". שלונסקי לא ציין את שמה של מרים ילן כיוצרת שירים אלו, אך היה ברור שהוא מרמז לשיריה ולשורות כמו "אצו-רצו גמדים- / טרל-רל-רדדים". שטקליס נפגעה מדברים אלו אך לא הגיבה עליהם. רבים אינם מסכימים עם דברי שלונסקי, וביניהם מבקרת הספרות זהר שביט שממליצה על יצירתה של ילן שטקליס, וכן יעל דר, ועלית קארפ שציינו לטובה את שיריה וביניהם את "אצו רצו גמדים".
הלחנה ותיאטרון
השירים המופיעים בספר הולחנו על ידי יוצרים רבים. רוב שירי הקובץ הולחנו וזכו לביצועים שונים, והשיר "אצו רצו גמדים" אף זכה לשלושה לחנים שונים. עם המלחינים של שירי הקובץ נמנים צביקה פיק, בני נגרי, שמעון כהן ועוד. קשר מיוחד נרקם בין מרים ילן לבין המלחין והזמר שמוליק קראוס, ומקשר זה נולדו פזמונים רבים שבוצעו על ידי שלישית גשר הירקון, וכן על ידי הצמד ג'וזי כץ ושמוליק קראוס.
בעקבות הספר הועלו מופעים והצגות ילדים, על פי השירים המולחנים של מרים ילן שטקליס.
איורים בספר וציור הכריכה
הספר "אצו רצו גמדים" אויר על ידי בינה גבירץ, ובמהלך כתיבתו הזמינה מרים ילן את המאיירת להתגורר בביתה איתה ועם בעלה משה שטקליס. בתקופת המגורים המשותפים התאהבו בינה גבירץ ומשה שטקליס ועזבו את הבית יחד. הזוג מרים ומשה שטקליס התגרש ב-1939, ומאז חייתה ילן-שטקליס לבדה.
ציור כריכת הספר נעשה על ידי תרצה טנאי. השרות הבולאי של ישראל השתמש בציור הכריכה של "אצו רצו גמדים" לאחד מן הבולים בסדרת בולי ספרי ילדים אשר השירות הנפיק בשנת 1995.
שמשון נוביק
שמשון נוביק (26 באוקטובר 1925 – 24 בנובמבר 1982) היה מורה לכימיה בישיבת בני-עקיבא בכפר הרא"ה, תרגם לעברית וקידם תוכנית לימודים אמריקאית חדשנית בכימיה. נוביק הרצה בהשתלמויות מורים לכימיה על תוכנית הלימודים החדשה בכימיה, ריכז את הכנת תוכנית הלימודים החדשה במחלקה להוראת המדעים של מכון ויצמן למדע, והיה מרצה וחוקר במחלקות להוראת המדעים באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה
נוביק נולד בשיקגו לדוד נוביק (לשעבר קפלן) ורעייתו, שניהם ילידי רוסיה, ולמד בבתי ספר עממיים ובתלמוד תורה יהודי. בשנים 1945–1947, למד נוביק תואר ראשון בכימיה באוניברסיטת שיקגו. ב־1949 סיים שמשון תואר שני בכימיית מזון במונטריאול.
בגיל תיכון הצטרף נוביק לתנועת "השומר הדתי", ונמנה עם חברי גרעין חלוצי שהתגבש עם הקמת המדינה. עם סיום לימודיו ב־1949 עלו חברי הגרעין ארצה וניסו להשתלב בקיבוץ כפר דרום, לימים מושב בני דרום, שהוקם סמוך לאשדוד של ימינו, על ידי פליטי כפר דרום החרבה. נוביק וחלק מחבריו לא מצאו בו את מקומם, הוא עבר לקיבוץ לביא, ועבד בשמן תעשיות בחיפה ככימאי ראשי.
בסוף 1951 החל נוביק ללמד כימיה פיזיקה ומתמטיקה בישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה. נוביק הקים עם חבריו דוד בנעט ודוד שמיר, את שכונת בית חזון על גבעת הישיבה בכפר הרא"ה, לאחר שהוקצתה בהשתדלותם לעולים מארצות דוברות אנגלית. בעקבות עבודתו באוניברסיטה העברית, החל ב־1973, עבר נוביק לירושלים. בח' כסלו תשמ"ג (1982) נפטר נוביק ממחלה קשה ונקבר בהר הזיתים.
שמשון נוביק נישא לחנה לבית יגוד מקנדה, ונולדו להם חמישה ילדים, בהם יצחק נוביק, ממורשעי המחתרת היהודית. אחד מנכדיו הוא העיתונאי עקיבא נוביק.
הוראה והטמעה של תוכנית לימוד חדשה לכלל המורים בארץ
בהיותו מורה לכימיה בישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה בשנות ה־50 של המאה ה־20, היה נוביק קשוב למתרחש בתחום הוראת הכימיה בארץ מולדתו, ארצות הברית. בסוף העשור השיגה ברית המועצות את ארצות הברית במרוץ החלל, האקדמיה והממשל האמריקאים נוכחו לדעת כי נוצר פיגור של החינוך המדעי בהשוואה לברית המועצות. הממשל השקיע בתוכניות לימוד חדשניות בתחומי המדע השונים ובהן תוכנית לחידוש פני הוראת הכימיה בבתי ספר תיכוניים, CHEMSTUDY. נוביק יצא להשתלם בארצות הברית בהוראת כימיה לבתי ספר תיכוניים לפי התכנית החלוצית, יזם את תרגום סדרת ספרי הלימוד ודרבן את החדרת התכנית החדשנית למערכת החינוך בישראל תחת הכותרת "כימיה-מדע ניסויי". במסגרת פעילותו הנמרצת, מונה לרכז את קבוצת רחובות-כימיה במכון ויצמן למדע. נוביק הטמיע את תוכנית הלימוד החדשה ברחבי ישראל על ידי הרצאות למורי כימיה בהשתלמויות מורים, ועל יד הוראה והדרכה של תלמידי הוראה באוניברסיטת בר-אילן, במכללה לבנות ירושלים, ובאוניברסיטה העברית.
מחקר בהוראת הכימיה
ב־1969 יצא נוביק לאוניברסיטת טמפל בפילדלפיה והשלים שם תואר דוקטור בהצטיינות בתוך שנתיים, בנושא הוראת כימיה ללא-כימאים. החל מ־1973 היה נוביק מרצה בחטיבה להוראת המדעים של הפקולטה למדעי הטבע ובבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית, והדריך סטודנטים לתואר שני ושלישי בהוראת המדעים. יחד עם דינה דובדבני חקר את העמדות של תלמידים ביחס למדע. עם נאווה בן-צבי חקר נוביק את ההתפתחות של תוכנית הלימוד בכימיה. יחד עם יוסי נוסבאום, חקר נוביק את הבנת התלמידים את האופי החלקיקי של החומר, ואת השימוש בקונפליקטים רעיוניים כאסטרטגית הוראה.
ב־1982 התפרסם בארצות הברית ספר הדרכה למורים של וינסנט לונטה ושל שמשון נוביק.
חאג' באכר
סמיר עבד מוחמד אל-חליפאווי, הידוע יותר בכינוי חאג' בכר, היה קצין מודיעין לשעבר בצבאו של סאדם חוסיין אשר נמנה עם מיסדי הארגון הג'יהאדיסטי "המדינה האסלאמית". באופן רשמי כיהן כראש המועצה הצבאית של דאעש וסגנו של אבו בכר אל-בגדאדי בסוריה.
מסמכים שנמצאו בביתו לאחר מותו מצביעים על כך כי הוא ואנשי מודיעין לשעבר נוספים היו למעשה האנשים שעמדו מאחורי אל-בגדדי, וכי אל-חליפאווי הוא זה שפיתח את התוכניות הקפדניות לכיבושים והמנהלת של דאעש בסוריה ועיראק. למעשה, ניסיונם הצבאי הוא זה שאפשר לדאע"ש להגיע להישגים צבאיים-טריטוריאליים שכאלה. אל-חליפאווי היה מובטל לאחר שארצות הברית פירקה את צבא עיראק של סדאם חוסיין, והנקמה היא זו שהניעה אותו להקים ארגון סוני שכזה. נהרג בידי מורדים יריבים בסוריה בינואר 2014.
גרטרוד שרף גולדהבר
גרטרוד שרף גולדהבר (באנגלית: Gertrude Scharff Goldhaber; 14 ביולי 1911 - 2 בפברואר 1998) הייתה פיזיקאית גרעינית יהודיה-אמריקאית ילידת גרמניה. היא קיבלה את הדוקטורט שלה מאוניברסיטת מינכן, ולמרות שמשפחתה סבלה במהלך השואה, גרטרוד הצליחה לברוח ללונדון ולאחר מכן לארצות הברית. המחקר שלה במהלך מלחמת העולם השנייה היה מסווג, ולא פורסם עד 1946. במסגרת המחקר, גילתה שביקוע גרעיני ספונטני מלווה בשחרור ניטרונים. היא ובעלה, מוריס גולדהבר, ניהלו את רוב הקריירה לאחר המלחמה במעבדה הלאומית ברוקהייבן.
ביוגרפיה
גרטרוד שרף נולדה במנהיים, הקיסרות הגרמנית. היא למדה בבית ספר ציבורי, ושם פיתחה עניין במדע. באופן חריג לתקופה, הוריה תמכו בעניין זה - אולי בגלל שאביה רצה להיות כימאי לפני שנאלץ לפרנס את משפחתו עם מות אביו. חייה המוקדמים של גולדהבר היו מלאים בקשיים. במהלך מלחמת העולם הראשונה היא נזכרה שנאלצה לאכול לחם שעשוי חלקית מנסורת, ומשפחתה סבלה מהיפר-אינפלציה של גרמניה שלאחר המלחמה למרות שזה לא מנע ממנה ללמוד באוניברסיטת מינכן.
לימודים אקדמאיים
באוניברסיטת מינכן גרטרוד פיתחה במהירות עניין בפיזיקה. למרות שמשפחתה תמכה בעניין המוקדם שלה במדע, אביה עודד אותה ללמוד משפטים במינכן. היא סירבה בטענה שהיא "רוצה להבין ממה עשוי העולם".
במחקר התזה שלה, חקרה גרטרוד את השפעות הלחץ על המגנטיזציה. היא סיימה את לימודיה ב-1935 ופרסמה את עבודת הגמר שלה ב-1936.
עם עלייתה לשלטון של המפלגה הנאצית ב-1933, גרטרוד התמודדה עם קשיים הולכים וגוברים בגרמניה בשל היותה יהודיה. במהלך תקופה זו אביה נעצר ונכלא, ולמרות שהוא ואשתו הצליחו לברוח לשווייץ עם שחרורו, הם חזרו מאוחר יותר לגרמניה ונרצחו בשואה. גרטרוד נשארה בגרמניה עד להשלמת הדוקטורט שלה. ב-1935, היא ברחה ללונדון. למרות שהוריה של גרטרוד לא נמלטו מהנאצים, אחותה ליזלוט כן.
קריירה
בששת החודשים הראשונים לשהותה בלונדון, גרטרוד חיה מהכסף שהרוויחה ממכירת מצלמת הלייקה שלה, כמו גם כסף שהרוויחה מתרגום גרמנית לאנגלית. גרטרוד גילתה שהדוקטורט שהשיגה היה חיסרון מאחר שהיו יותר משרות לסטודנטים פליטים מאשר למדענים פליטים. היא כתבה ל-35 מדענים פליטים אחרים שחיפשו עבודה, וכולם פרט לאחד אמרו לה שכבר היו יותר מדי מדענים פליטים שכבר עובדים. רק מוריס גולדהבר כתב בחזרה והציע תקווה כלשהי, וציין שהוא חושב שהיא עשויה למצוא עבודה בקיימברידג'. גרטרוד הצליחה למצוא עבודה אצל ג'ורג' פאג'ט תומסון ועסקה בעקיפה של אלקטרונים. למרות שהשיגה פוסט-דוקטורט אצל תומסון, גרטרוד הבינה שלא יציעו לה משרה אמיתית אצלו ולכן חיפשה עבודה אחרת. בלונדון, גולדהבר פגשה את מוריס גולדהבר, פוסט-דוקטורנט לפיזיקה, אותו פגשה לראשונה באוניברסיטת ברלין במהלך לימודיה בגרמניה.
בשנת 1939 נישאה למוריס גולדהבר. לאחר מכן היא עברה לעיר אורבנה שאילינוי כדי להצטרף אליו באוניברסיטת אילינוי. במדינת אילינוי היו אז חוקים נוקשים נגד נפוטיזם שמנעו מגרטרוד גולדהבר להתקבל לעבודה באוניברסיטה מכיוון שלבעלה כבר היה תפקיד שם. גרטרוד לא קיבלה משכורת ולא תקן במעבדה, ועבדה במעבדתו של מוריס כעוזרת ללא שכר. מאחר שהמעבדה של מוריס הוקמה רק למחקר בפיזיקה גרעינית, גרטרוד גולדהבר חקרה גם בתחום זה. במהלך תקופה זו נולד שני בנים: אלפרד ומייקל. לבסוף קיבלה גולדהבר סיוע כספי מהמחלקה כדי לעזור לתמוך במחקר שלה.
גולדהבר חקרה את חתך פעולה של תגובת נייטרונים-פרוטונים וניטרון-גרעין בשנת 1941, ואת פליטת קרינת גמא וספיגתה על ידי גרעינים בשנת 1942. בערך בזמן זה היא גם הבחינה כי ביקוע גרעיני ספונטני מלווה בשחרור נייטרונים - תוצאה שחושבה בתאוריה קודם לכן, אך טרם הוצגה במעבדה. עבודתה עם ביקוע גרעיני ספונטני הייתה מסווגת במהלך מלחמת העולם השנייה, ופורסמה רק לאחר סיום המלחמה, ב-1946.
גרטרוד ומוריס גולדהבר עברו מאילינוי ללונג איילנד שם הצטרפו שניהם לצוות המעבדה הלאומית ברוקהייבן. היא הפכה הפכה לפיזיקאית הראשונה במעבדה זו. במעבדה היא ייסדה סדרה של הרצאות חודשיות הידועות בשם סדרת ההרצאות ברוקהייבן.