cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלחמת הגנרלים
הוויכוחים על מתקפה ב-8 באוקטובר
המחלוקות וחילופי ההאשמות בין הגנרלים הקשורים ביום זה ושנמשכו אחרי המלחמה ועד ועדת אגרנט היו בין גורודיש לבין ברן, ובין ברן לשרון. גורודיש האשים את ברן ששיקר בדיווחיו ולא פעל על פי הפקודות. ברן האשים את גורודיש ששיבש את פקודת הרמטכ"ל ולא שלח סיוע כפי שהבטיח. כמו כן, התלונן כי גונן וראש המטה שלו, אורי בן ארי, התעלמו במשך כל הבוקר מדיווחיו על קשיים ומבקשותיו לסיוע אווירי ולסיוע מאוגדת שרון. בערבו של יום הקרב היה ברור כי המתקפה הישראלית נכשלה. המצרים השתלטו על כל שטח קו בר-לב ואף כבשו חלקים מציר החת"ם המרוחק 8-10 קילומטרים מתעלת סואץ. שרון טען אחרי המלחמה שלא קיבל פקודה לשלוח סיוע ושקיבל פקודה לרדת עם אוגדתו דרומה.
המחלוקות באותו היום, שהתפוגגו אחרי תום המלחמה עם התבררות הנתונים, כללו חילופי האשמות בין הצד של הרמטכ"ל דוד אלעזר וגורודיש לבין שרון, והן כללו האשמה ששרון לא תקף אחרי הצהריים ולפני הלילה במרכז גזרתו וכי כוחותיו נעים באיטיות רבה. גורודיש, שהיה בטוח שכוחותיו של שרון נמצאים עדיין באזור טסה, התעלם ולא האמין שחלק מאוגדת שרון כבר הגיעה למיתלה ולגידי וכי צריך להחזיר את הכוחות צפונה לביצוע המתקפה. עד אחרי המלחמה האשימו גורודיש ואלעזר את שרון שאיטיותו גרמה לאי ביצוע המתקפה בגזרתו שהייתה יכולה להקל על אוגדת ברן. רק עם פרסומי ועדת אגרנט התברר שגורודיש לא הקשיב לדיווחים המדויקים מאוגדת שרון או לא רצה להאמין שכוחות שרון נעו דרומה במהירות גבוהה מהמצופה, ובסיכומו של דבר הוציא פקודה למתקפה שלא יכלה להתבצע כפי שחשב.
הוויכוחים ב-9 באוקטובר
בליל 8 באוקטובר התקיימה ישיבה במטה הפיקוד באום חשיבה בנוכחות שר הביטחון, משה דיין. הפיקוד יחד עם ברן ננזפו על ידי דיין על כישלון אותו יום. ההנחיות לשרון כללו אפשרות ליוזמה חופשית לפיתוח הגזרה. למחרת החלה אוגדת שרון לפעול בגזרתה וגדוד סיור של האוגדה מצא תפר בין הדיוויזיות המצריות. שרון דיווח לגורודיש על כך וביקש אישור לפתיחת ראש גשר במקום. גורודיש אישר את הפעולה אולם הרמטכ"ל, ששמע על כך אחרי הצהרים, נתן פקודה לגורודיש לבלום את אוגדת שרון והסגת הכוחות מהאזור הצמוד לתעלה. גורודיש לא הצליח להעביר את הפקודות לשרון ונוצר נתק בין הפיקוד לאוגדה. גורודיש הגיע בעצמו לשרון כדי לתת לו פקודת נסיגה.
גורודיש התלונן כי שרון לא ציית לפקודותיו ותבע מהרמטכ"ל דוד אלעזר לפטר את שרון. בעקבות התערבות שר הביטחון נשאר שרון בתפקידו ואף יותר, גורודיש הודח מתפקידו ובר לב נכנס כמפקד חזית הדרום.
הוויכוחים עם חציית התעלה
ב-14 באוקטובר חלה תפנית במערכה וכוחות צה"ל החלו להביס את הצבא המצרי. בערבו של אותו יום אמר חיים בר-לב בשיחת טלפון לראש הממשלה "הם חוזרים לעצמם, וצה"ל חוזר לעצמו". למחרת נכנסה אוגדת שרון למהלך פריצת מסדרון לתעלה ויצירת ראש גשר בשני צדי התעלה. על האוגדות האחרות הוטל לשמש עתודה לאוגדת שרון. ראש הגשר הוקם בלילה שבין 15 ל-16 באוקטובר בו גם החלה המתקפה על הצד המערבי של התעלה. בעת ההכנות לצליחה היו אופן ביצועה, מועדי הביצוע וסדר הכוחות שאמור היה להשתתף בה - נושא להתנצחות בין האלופים. גם הצליחה עצמה, אף שהסתיימה בהצלחה, הייתה מרובת קשיים; פריצת הצירים והקרב על החווה הסינית, התפרקות גשר הגלילים, "פקקי התנועה" האדירים של השריון והרכב בדרך לחציית התעלה - כל אלו נעשו במאמץ כביר, תוך קרבות קשים ומורכבים עם הכוחות המצריים באזור.
במשך כל קרב הצליחה התלונן חיים בר-לב על כך ששרון פועל על דעת עצמו ולא על פי הפקודות. שרון לא חסך מלשונו המושחזת, בנוכחות קציני אוגדתו, הערות עוקצניות על בר לב. לאחר המלחמה התוודה שרון כי כאשר בר לב טען בפניו כי לא עמד בציפיות לייצב בגדה המזרחית מסדרון נקי מכוחות מצריים, התחשק לו באותו רגע לתת לבר לב סטירת לחי ובקושי התאפק מלעשות כן.
במלחמה זו הגיעו עיתונאים אל מפקדות שתי האוגדות. הגדיל לעשות שרון שבמטהו הסתופפו במרוצת הקרבות, כל אחד בזמנו, מספר רב של עיתונאים בכירים, בהם מיכאל בר-זוהר, ישעיהו בן-פורת, חנוך ברטוב, עמוס אטינגר, יעקב אגמון חזי כרמל ומיכה שגריר. הפרשן לענייני ביטחון של "מעריב", אורי דן לא מש לרגע מקרון הפיקוד של שרון ושמע את כל תלונותיו על יחס דרגי הפיקוד העליונים כלפיו. לאחר המלחמה הצדיק שרון את התנהלותו זו בנימוק, שגם בעיצומה של מלחמה אין להסתיר מהעם את האמת.
לסיקור התקשורתי הנרחב תרם גם מִשכהּ הרב של תקופת הקרבות, בעת שבכל קרון פיקוד ובסביבתו רחשה פעילות של חיילי וקציני מילואים במספר רב, שהיו עדים למתרחש והעבירו זאת, בדרכים שונות, לידיעת משפחותיהם וחבריהם. כל אלה גרמו לכך שכל ההתנצחויות בין האלופים לא נשארו חסויות והשמועות עליהן הגיעו בתוך מהלך הקרבות לידיעת הציבור בעורף. גם ההד החוזר של מאבקי האלופים הגיע מהעורף לחזית. כך הגיע לידיעת שרון המידע כי בצמרת צה"ל יש מחשבות להדיח אותו מתפקיד מפקד האוגדה. שרון התלונן באוזני קציניו, שמטרת השמועות הללו לנגח אותו לקראת הבחירות לכנסת.
עניין הבחירות לכנסת עלה גם לאחר שבמהלך הקרב ב-17 באוקטובר נחבט ראשו של שרון במקלע כבד ונגרם פצע שטחי במצחו. בצהרי אותו יום זומן שרון לפגישה עם שר הביטחון דיין, הרמטכ"ל אלעזר, וחיים בר-לב בחפ"ק של ברן. שרון הגיע לפגישה בנגמ"ש, לאחר שהחליף את התחבושת ספוגת הדם שעטרה את מצחו בתחבושת חדשה לבנה. בדרך נתקל שרון לראשונה בגילויי ההערצה מצד קצינים וחיילים שהבחינו בו, תופעה שהפכה לנחלת רבים בישראל לאחר המלחמה, כאשר הדביקו לו את הכינוי "אריק מלך ישראל". בהגיעו לפגישה חשף לראווה את תחבושתו ולא חבש מעליה קסדה. מתנגדיו של שרון טענו כי לא חבש קסדה כדי שתמונתו חבוש תחבושת תשמש אותו במערכת הבחירות. לאנשיו אמר שרון כי מי שצריך לחבוש קסדה הם מפקדיו שעמם יתחשבן לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה
אחרי המלחמה הגיש גונן תלונה רשמית נגד שרון, על סירוב פקודות. האלוף מנחם מרון מונה לבורר אך בטרם התחיל בבוררות, נענה גונן לבקשת שר הביטחון והרמטכ"ל החדשים, שמעון פרס ומרדכי גור, שבאו ב-1974 במקום משה דיין ודוד אלעזר, והסיר את תלונתו. הוויכוח בין האלופים התפרסם בראיונות חריפים בעיתונות, בהם האשים שרון את אלעזר ובר לב בהתאבנות מחשבתית, בניהול גרוע של המערכה ובקריאה לא נכונה של תמונת הקרב.
ב-20 בינואר 1974 השתחרר שרון משירותו במילואים כמפקד האוגדה. עם השחרור פרסם פקודת יום לחייליו בה ייחס לאוגדתו את הניצחון במלחמה והטיל את האשם בכשלי המלחמה על אחרים. בדבריו אמר, בין היתר:
בעקבות פקודת היום החליט הרמטכ"ל יום לאחר מכן, ב-21 בינואר 1974, לבטל את מינוי החירום של שרון כמפקד האוגדה.
ספיח למלחמת הגנרלים הייתה פרשת יומן המבצעים של אברהם אדן, שהתפרסמה ב-8 בדצמבר 1974. ביומן זה תועדו כל הפקודות שניתנו לאוגדה ביום מתקפת הנגד הכושלת. לוועדת אגרנט הוצג רק עמוד אחד מן היומן וגונן טען כי פרסום כל היומן היה מוכיח שהפקודות שהוא נתן באותו יום היו נכונות, והאשים את אדן בהעלמת היומן. אדן דחה את ההאשמות וטען שאי הצגת היומן בשלמותו נבעה מטעות ובלבול. ועדת אגרנט הודיעה יומיים לאחר מכן כי לא תחקור את פרשת היומן האבוד.
מלחמות הגנרלים המשיכו להתנהל במשך השנים שלאחר מכן בזכרונותיהם של האלופים שראו אור בספרים; בספרו של אורי דן, מעריצו ותומכו הנלהב של שרון, "ראש גשר" שהופיע בשנת 1975, בספרו של אברהם אדן "על שתי גדות הסואץ", שהופיע בשנת 1979 ובספרם של רונן ברגמן וגיל מלצר "מלחמת יום הכיפורים - זמן אמת" המתבסס, בין היתר, על יומניו של גונן, שהופיע בשנת 2003.
בקהילת המודיעין
בשלב מאוחר עלתה על פני השטח מלחמת הגנרלים בקהילת המודיעין, בין ראש "המוסד", צבי זמיר, לראש אמ"ן, אלי זעירא. מלחמה זו עסקה בשאלת אמינותו של סוכן "המוסד", שנודע תחילה רק בשם קוד, ובהמשך נחשף שמדובר באשרף מרואן. עמדת "המוסד" וראשו, זמיר, הייתה שמרואן היה מקור אמין, שסיפק מידע רב ערך על כוונתה של מצרים לצאת למלחמה ועל מועד תחילתה של המלחמה הצפויה. עמדתו של זעירא, שבשנת 1993 פורסמה בספרו "מלחמת יום הכיפורים: מיתוס מול מציאות", הייתה שמרואן היה סוכן כפול, שהטעה את ישראל. בהמשך נקב זעירא בשמו המפורש של מרואן, ועל כך הגיב זמיר בהאשמה חמורה לפיה חשף זעירא את זהותו של המקור הבכיר ביותר של ישראל במצרים באותה עת, ובכך גרם נזק חמור ליכולתה של ישראל לגייס סוכנים. זמיר ושני קצינים בכירים ששירתו באמ"ן תחת פיקודו של זעירא, עמוס גלבוע ויוסף לנגוצקי, הגישו תלונה ליועץ המשפטי לממשלה, "לצורך הפקת לקחים ומסקנות למניעת גילויים מעין אלה בעתיד". בתגובה, הגיש ב-19 באפריל 2005 זעירא תביעת דיבה נגד זמיר לבית המשפט בתל אביב. השופט בדימוס תיאודור אור, שמונה לבורר בסוגיה זו, קיבל בשנת 2007 את גרסתו של זמיר. ביולי 2008 פורסם כי השב"כ ומשטרת ישראל חוקרים חשד כי אלי זעירא חשף סודות מדינה בחשיפת שמו של מרואן. אך ביוני 2012 החליט היועץ המשפטי לממשלה לסגור את התיק נגד זעירא, כאשר אחד מנימוקיו היה: "הוא היום כבן 84, והוא אדם עתיר עשייה במאבק על הקמת המדינה ובשמירת ביטחונה".
ב-27 ביוני 2007 נמצא מרואן ללא רוח חיים מתחת למרפסת דירתו בלונדון. זמיר כתב על מותו: "התמלאתי צער על האיש שסיים כך את חייו, זעם על הנסיבות שגרמו למותו ואין אונים על כך שלא הצלחתי לשמור עליו. חקירת מותו של מרואן נקלעה למבוי סתום... אבל מייסרת אותי המחשבה שמא חשיפת שמו וזהותו כסוכן הישראלי בצמרת המצרית היא שהאיצה את נפילתו ממרפסת ביתו שבלונדון, אם לא הביאה לה ישירות".
לקריאה נוספת
קהילת המודיעין:
יואב בנימיני
יואב בנימיני (נולד ב-5 בינואר 1949) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לסטטיסטיקה שבבית הספר למדעי המתמטיקה באוניברסיטת תל אביב, מופקד הקתדרה לסטטיסטיקה שימושית ע"ש נתן ולילי סילבר, חתן פרס ישראל בחקר הכלכלה והסטטיסטיקה לשנת 2012 (תשע"ב).
ביוגרפיה
בנימיני נולד בישראל, ליוסף וטובה. למד בבית הספר הריאלי בחיפה, ושירת בצה"ל בנח"ל. נשוי ליעל, אב לשלושה ילדים וסבא לתשעה נכדים.
סיים תואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה ותואר שני במתמטיקה באוניברסיטה העברית. בשנים 1976–1981 למד לדוקטורט בסטטיסטיקה באוניברסיטת פרינסטון. ב-1980 החל לעבוד כמרצה וחוקר בחוג לסטטיסטיקה בבית הספר וורטון באוניברסיטת פנסילבניה, והמשיך להרצות שם גם לאחר חזרתו לישראל, בתקופות שבתון (1985–1987 ו-1993).
ב-1981 הצטרף לסגל החוג לסטטיסטיקה וחקר ביצועים באוניברסיטת תל אביב, וב-2000 קודם לפרופסור מן המניין. בשנים 2003–2006 שימש כראש החוג ובשנים 2006–2011 כראש המעבדה לייעוץ סטטיסטי, ומ-2009 כראש הקתדרה לסטטיסטיקה יישומית. ב-2001–2003 שימש כסגן נשיא האיגוד הישראלי לסטטיסטיקה, וב-2007–2009 שימש כנשיא האיגוד. ב-2011 היה בשבתון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובאוניברסיטת סטנפורד.
בנימיני ידוע במיוחד על פיתוח שיטת שיעור התגליות השגויות ב-1989, יחד עם פרופ' יוסף הוכברג, המשמשת לבדיקת השערות מרובות. השיטה פורסמה כמאמר מדעי בשנת 1995, שבהמשך דורג כאחד מ-25 המאמרים המצוטטים ביותר בסטטיסטיקה.
ב-2012 זכה בפרס ישראל לחקר הכלכלה והסטטיסטיקה. בנימוקיה כתבה ועדת הפרס:
ב-2020 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית.
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
תל ראש
תל ראש, המכונה בערבית ח'רבת תל א-רווישה הוא אתר ארכאולוגי הנמצא בגליל העליון שבצפון ישראל. סקרים באתר הראו שהוא היה מיושב כמעט בכל תקופה ארכאולוגית והיסטורית מתקופת הברונזה הקדומה ועד לתקופה העות'מאנית, במשך כ-5,000 שנה. בתקופת הברזל ב' המקבילה לממלכת ישראל ופניקיה, היה האתר מרכז אזורי. האתר זוהה עם "בית שמש", המוזכרת בתנ"ך כיישוב בנחלת שבט נפתלי (אין להתבלבל עם בית שמש ביהודה). במקום נערכה חפירה ומחקר חדש הציע לזהות את האתר עם יישוב אחר המכונה בטקסטים המקראיים "רחוב", שבנחלת שבט אשר. חוקרים גם זיהו את האתר עם יישוב בשם "רויס" המוזכר בטקסטים צלבניים. כיום האתר ממוקם דרומית לגבול לבנון-ישראל ומצפון למושב אלקוש.
האתר
האתר הוא תל ששטחו 25 דונם הממוקם על ראש גבעה. החפירה העלתה כי בתקופות מסוימות, היישוב באתר התרחב מעבר לתל למדרונותיו. האתר ממוקם בין הגליל המערבי, המאופיין בגבעות מתונות המשופעות לכיוון חוף הים התיכון במזרח, ורכס הר מירון ממזרח. האזורים ממערב מתאימים לחקלאות. מקור מים זמין נמצא בעין אלקוש, כ-500 מטר דרומית לאתר. מתחת לאתר נמצא תוואי דרך עתיק המחבר את העיר עכו עם טבנין. מאפיינים אלה אפשרו לאתר להיות יישוב מרכזי לאורך ההיסטוריה.
מחקר
ד"ר חיה כץ, שעמדה בראש החפירה, ויגאל לוין, כתבו במאמר שפורסם ב-2020 כי תל ראש הוא המועמד הסביר ביותר ל"רחוב", המוזכרת ב, בין עברון, חמון וקנה, שבנחת שבט אשר.
טופלו (מיסיסיפי)
טופלו (באנגלית: Tupelo) היא עיר במדינת מיסיסיפי בארצות הברית, העיר הגדולה ביותר של מחוז לי ובירתו. היא העיר השביעית במספר התושבים בין ערי מדינת מיסיסיפי. טופלו שוכנת בקצה המערבי של האזור הקרוי "צפון-מזרח מיסיסיפי", בין ממפיס בטנסי וברמינגהאם באלבמה. דרכה עובר כביש בין-מדינתי 22. לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, מספר תושביה היה 34,546. "האזור המיקרופוליטני הסטטיסטי טופלו", הכולל את המחוזות לי, פונטוטוק ואיטאוומה, מונה 139,671 תושבים.
טופלו הייתה העיר הראשונה שזכתה לרשת חשמל במסגרת תוכניתו של הנשיא פרנקלין רוזוולט לעבודות התשתית של רשות עמק טנסי בימי השפל הגדול. העיר היא מקום הולדתו של הזמר אלביס פרסלי.
היסטוריה
ב-26 במאי 1736 התנהל באזור קרב אקיה, בין הבריטים ובני בריתם בני צ'יקאסו, לבין צרפתים ובני בריתם מבני צוק'טו.
המקום נחצה על ידי דרך נאצ'ז, העוברת בין היערות ושימשה בעבר את האינדיאנים ובמאה ה-18 חיברה את חופי מפרץ מיסיסיפי עם גדות קמברלנד. קדם לעיר הנוכחית יישוב קטן מסחרי בשם גאם פונד (Gum Pond, "ביצת הגומי"), שהוקם על ידי האנגלים.
טופלו קיבלה מעמד של עיר בשנת 1870 ונקראה כך לפי העץ המקומי טופלו-אוגצ'ה (Nyssa aquatica), מין השייך למשפחה Nyssaceae. באותה שנה מנתה העיר 618 תושבים.
בימי מלחמת האזרחים האמריקנית, ביולי 1864 התחולל במקום קרב טופלו שבו ניצח צבא האיחוד בפיקוד הגנרל אנדרו ג'קסון סמית' את כוחות הקונפדרציה תחת פיקודו של נייתן בדפורד פורסט. אחרי מלחמה קו רכבות הביא לטופלו רווחה וצמיחה.
בשנת 1936 הוכה היישוב על ידי טורנדו, אחד הקטלניים ביותר בתולדות ארצות הברית. הסופה הרסה 48 בניינים ציבוריים ומעל 200 בתים, הרגה 216 בני אדם וגרמה לפציעתם של עוד 700. מכיוון שבאותם הימים לא נהגו לרשום גם את הפגיעות באוכלוסייה השחורה, יש סבורים שהאבדות היו עוד יותר קשות. הסופה הכתה באישון לילה והחריבה אזורי מגורים רחבים בצפון העיר. הזמר אלביס פרסלי שהיה אז תינוק נמנה עם הניצולים.
דמוגרפיה
לפי המפקד משנת 2010 העיר מנתה 35,456 תושבים, 13,602 משקי בית, ו-8,965 משפחות שגרו בה. ההרכב האתני-גזעי היה כדלהלן: 58.7% "לבנים", 36.8% אפרו-אמריקאים, 0.1% ילידים אמריקאים, 1% "אסיאתיים", 0.01% בני איים מן האוקיינוס השקט, 2% "מגזעים אחרים", 1.4% "בני כלאים". 3.5% היו "היספניים" מגזעים שונים.
טופלו במדיה האמנותית
השיר של ואן מוריסון "Tupelo Honey" משנת 1971 משתמש בדימוי של הדבש מעץ ה־Tupelo.
טניס שולחן במשחקים האולימפיים
טניס שולחן הוא ענף במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סיאול (1988).
היסטוריה
תחרויות טניס השולחן הראשונות כללו מקצי זוגות ויחידים לנשים ולגברים. החל מאולימפיאדת בייג'ינג (2008) בוטלו מקצי הזוגות, ובמקומם נערך טורניר קבוצתי בין נבחרות.
ענף טניס השולחן נשלט באופן מובהק על ידי סין. מתוך 32 מדליות הזהב שחולקו עד כה, זכו טניסאי השולחן הסינים ב-28. לאחר אולימפיאדת בייג'ינג, שבה זכו הסינים בכל שלוש המדליות בתחרויות היחידים והיחידות, הוחלט להגביל את מספר המשתתפים מכל מדינה לשניים.
שיטת הטורניר
תחרויות היחידים נערכות בשיטת נוקאאוט שבה שבעה או שמונה שלבים, בהתאם למספר המשתתפים. המפסידים בשלב חצי הגמר נפגשים למשחק על מדליית הארד (למעט באולימפיאדת ברצלונה (1992), שבה לא נערך משחק כזה, ושני המפסידים בשלב חצי הגמר זכו במדליות ארד).
בטורניר הנבחרות משתתפות 16 נבחרות. באולימפיאדת בייג'ינג, שבה נערך טורניר זה לראשונה, חולקו הנבחרות לארבעה בתים, וארבע הראשונות העפילו לשלב חצי הגמר. מאז אולימפיאדת לונדון (2012) נערך הטורניר כולו בשיטת נוקאאוט בת ארבעה שלבים. מפגש בין נבחרות כולל שלושה משחקים - שני משחקי יחידים ומשחק זוגות אחד. אם אף נבחרת לא ניצחה בכל שלושת המשחקים, נערך משחק רביעי, בין יחידים, ואם המאזן לאחר משחק זה הוא 2-2, נערך משחק יחידים נוסף, שהוא המכריע.
מדליות
לאורך השנים זכו טניסאי שולחן ונבחרות מ-12 מדינות במדליות אולימפיות.
טניסאי שולחן ישראלים במשחקים האולימפיים
עד כה, ייצגה את ישראל במשחקים האולימפיים רק טניסאית שולחן אחד, מרינה קרבצ'נקו שהתחרתה באולימפיאדת אתונה (2004), והגיעה לסיבוב השלישי.
פני סאקט
פני דיאן סאקט (באנגלית: Penny Diane Sackett; נולדה ב-28 בפברואר 1956) היא פיזיקאית ואסטרונומית אמריקאית-אוסטרלית, שהייתה המדענית הראשית של אוסטרליה. היא גילתה יחד עם נבחרת מדענים את הכוכב הידוע הראשון בגודל כדור הארץ שמקיף כוכב אחר שאינו השמש בשביל החלב הפנימי.
לימודים אקדמאים ועבודות ראשונות
סאקט השלימה את התואר שלה בפיזיקה באוניברסיטת נברסקה ועשתה את הדוקטורת שלה בפיזיקה תאורטית באוניברסיטת פיטסבורג בשנת 1984. מיד לאחר מכן התמנתה סאקט לעבודות באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט, במכון למחקר מתקדם (IAS) בפרינסטון ובמכון קפטיין לאסטרונומיה בהולנד.
פרויקטים מרכזיים
לאחר שהחלה לעבוד על פרויקט שיזמה לחיפוש אחרי כוכבי לכת מסוימים, בו היה צורך בקשרים בין חוקרים ברחבי העולם, החלה סאקט לעבוד באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה. כמו כן, סאקט הייתה חברה בוועדה של החברה המלכותית לאסטרונומיה (RAS) שמטרתה לעורר עניין באסטרונומיה, לקדם ולהרחיב את הידע באסטרונומיה תוך כדי פרסום כתבי עת וספרים, לרכוש ולתחזק ציוד למען בשביל מטרות הוועדה ולתרום ולסייע לאנשים פרטיים החוקרים ופועלים בחקר וקידום אסטרונומיה.
סאקט הייתה גם בחבר המנהלים של איגוד האוניברסיטאות למחקר באסטרונומיה (AURA), שמנהל, יחד עם עוד מרכזי אסטרונומיה, את מצפה הכוכבים ג'מיני ואת המכון המדעי של טלסקופ החלל (STScI), ובנוסף לכך היא לקחה חלק בדירקטוריון של טלסקופ מגלן הענק (GMT), שמטרתו הייתה לבנות טלסקופ איכותי ומתקדם בהשוואה לטלסקופים שהיו באותה עת בעולם.
סאקט ניהלה את בית הספר למחקר באוניברסיטת אוסטרליה, והשיגה תרומות של מיליוני דולרים לבנייה מחדש של מצפה הכוכבים בהר סטרומלו אחרי שזה נהרס בשריפות השיחים בקנברה בשנת 2003. היא פיתחה אותו מחדש כמרכז בינלאומי למחקר, לתרגול ולחידושים טכנולוגים.
המדענית הראשית של אוסטרליה
באוקטובר 2008 סאקט מונתה למדענית הראשית במשרד המדען הראשי (OCS) של אוסטרליה, ובמקביל המשיכה להדריך ולקדם סטודנטים באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה. עקב כך, עברה סאקט לגור יחד עם בעלה, במשך זמן כהונתה בתפקיד זה, באוסטרליה מארצות הברית.
היא עבדה במשרת המדען הראשי של אוסטרליה עד שנת 2011, אז עזבה בשל סיבות אישיות ומקצועיות כשהיא אומרת כי בכוונתה לתרום למדע בדרכים אחרות. היא מתארת את עצמה כפיזיקאית בהכשרתה, אסטרונומית במקצועה ומחנכת בטבעה. ( "Institutions, as well as individuals, grow and evolve, and for both personal and professional reasons the time is now right for me to seek other ways to contribute").
ויקטור קוקליושקין
ויקטור מיכאילוביץ' קוקליושקין (ברוסית: Ви́ктор Миха́йлович Коклю́шкин; 27 בנובמבר 1945, מוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות – 12 בנובמבר 2021, מוסקבה, הפדרציה הרוסית) היה סאטיריקן, דרמטורג, תסריטאי, סופר ומנחה טלוויזיה סובייטי-רוסי.
תאזרבו
תאזרבו (בערבית: تازربو) הוא נווה מדבר, הממוקם במדבר לוב במחוז כופרה בלוב, כ-250 ק"מ מצפון-מערב לאל-כופרה. פירוש השם הוא "מושב ראשי" בשפת תֻבו, מכיוון שזה היה מקום מושבו של סולטאן טובו לפני השתלטות שבטי הבדואים מקירנאיקה ומפזאן במאה ה-18. גודל נווה המדבר הוא 25–30 ק"מ באורך ו-10 ק"מ ברוחב. הנוף מישורי. במרכז תאזרבו ובמקביל לו עובר אפיק רדוד ובו בריכות מלח.
ויקטור קוקליושקין
ביוגרפיה
ויקטור קוקליושקין נולד בשנת 1945 במוסקבה, בירת ברית המועצות. הוא סיים את לימודיו במכללת ההוצאה לאור והדפוס ולמד בקורסים הגבוהים לתיאטרון של מכון GITIS.
בשנת 1969, כתב מאמרים עבור עיתון הספרות הנודע. קוקליושקין כתב מונולוגים לבדרנים כמו יפים שיפרין, יבגני פטרוסיאן, קלרה נוביקובה, ולדימיר וינוקור וילנה סטפננקו. היה מחברם של 10 ספרי סיפורים קצרים, נובלות ורומנים, שיצאו לאור בשנת 1972 בפולין, הונגריה, צ'כוסלובקיה, גרמניה ובולגריה. בשנת 1987 הוענק לו פרס ספרותי מטעם מגזין יונוסט.
פני סאקט
דעותיה
פרופסור סאקט תומכת בקריאה לפעול כנגד שינוי האקלים. לשם כך היא פעלה כראש הוועדה האוסטרלית לשינוי האקלים והייתה חברה של המועצה לייעוץ עסקי של קרן החדשנות לאנרגיה מתחדשת של ACT. כמו כן, בשנת 2010 סאקט תמכה בקריאה בינלאומית של מדענים בנושא פעולות דחופות בנוגע לשינוי האקלים.
תאזרבו
בתאזרבו ישנם כעשרה כפרים, והחשוב בהם נקרא "אל-ג'זירה".
ויקטור קוקליושקין
ביוגרפיה
משנת 2012 ועד מותו בשנת 2021 קוקליושקין היה בעל טור בעיתון הפופולרי "סיבות ועובדות" (Argumenty i Fakty).
פני סאקט
דעותיה
לדברי פני סאקט, הרגעים החשובים ביותר שהיו לה בעבודה הם:
ויקטור קוקליושקין
חיים אישיים
הוא היה נשוי פעמיים.
תאזרבו
בין צמחי נווה המדבר: אשל, שיטה, אספרטו ויונקוס. כמה קילומטרים מצפון לכפר זה נמצאים שרידי מצודה ישנה, ושמה "גאסר ג'ירנגהדי", מקום מושבו לשעבר של הסולטאן. האירופי הראשון שביקר בנווה המדבר היה הגרמני גרהרד רולפס באוגוסט 1879.
פני סאקט
דעותיה
סאקט נשואה לאסטרונום ללא ילדים. היא עובדת באופן קבוע כ-55 שעות בשבוע. תחביביה העיקריים הם לצייר, לקרוא, לצלם ולטייל.
ויקטור קוקליושקין
חיים אישיים
הוא מת ב-12 בנובמבר 2021 מאי ספיקת לב חריפה.
פני סאקט
פעילותה המחקרית
סאקט השתתפה בכמה ועדות ליצירה של הדור הבא של הטלסקופים, שכולל טלסקופים איכותיים יותר ומתקדמים יותר וביניהן הוועדות לבניית טלסקופ מגלן הענק וטלסקופ החלל האבל.
תגליות חשובות
בזמן שעבדה בקרן הלאומית למדע של ארצות הברית, במכון קפטיין לאסטרונומיה בהולנד ובמכון למחקר מתקדם בפרינסטון, היא פיתחה התמחות חדשה במיקרו-גרביטציה לצורך חיפוש פלנטות מחוץ למערכת השמש, חקרה גם בנושאים של חומר אפל ומבנים גלקטים ופרסמה מאמרים רבים בנושא.
ב-2006 היא הייתה חלק מצוות בינלאומי שכלל 73 אסטרונומים שגילו את הכוכב הידוע הראשון בגודל כדור הארץ שמקיף כוכב אחר שאינו השמש בשביל החלב הפנימי.
סוזט היידן אלגין
סוזט היידן אלגין (באנגלית: Suzette Haden Elgin; נולדה בשם פטרישיה אן וילקינס (Patricia Anne Wilkins); 18 בנובמבר 1936 – 27 בינואר 2015) הייתה סופרת מדע בדיוני ובלשנית אמריקאית. היא יסדה את האגודה לשירת מדע בדיוני, ונחשבת לדמות חשובה בתחום שפות מתוכננות במדע הבדיוני. היצירות המוכרות שלה כוללות את ספר המדע הבדיוני, "שפת אם", שאף תורגם לעברית, וסדרת העיון Gentle Art of Verbal Self-Defense.
ביוגרפיה
פטרישיה אן וילקינס נולדה ב-1936 בג'פרסון סיטי שבמיזורי.
היא למדה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו (UCSD) ב-1960, והחלה לכתוב מדע בדיוני על מנת לשלם את שכר הלימוד. היא סיימה דוקטורט בבלשנות, והייתה הראשונה ב-UCSD לכתוב שתי עבודות עבודות דוקטורט בו זמנית, אחת על השפה האנגלית, והשנייה על שפת הנבאחו.
היא המציאה את השפה המהונדסת (סוג של שפה מתוכננת שנועדה להוכיח היפותזה לגבי אופן הפעולה של שפות) "לאאדן" (Láadan) עבור סדרת הספרים שלה, "שפת אם". מדריך לשוני ללאאדן, עם מילון, פורסם ב-1985. היא תמכה במדע בדיוני פמיניסטי, וטענה ש"נשים צריכות להבין כי מדע בדיוני הוא הז'אנר הספרותי היחיד בו סופרת יכולה לבחון את השאלה כיצד ייראה העולם אם ניפטר מ-[X], כאשר את המשתנה [X] אפשר להחליף בכל אחד משפע העובדות מהעולם האמיתי שמגבילות ומדכאות נשים. נשים צריכות לנצור ולתמוך במדע בדיוני."
אלגין כתבה רומנים מסוגת מדע בדיוני, בעיקר בשלוש הסדרות "שפת אם", "קויוטה ג'ונס" ו"סדרת הרי האוזארק". האחרונה שאבה במיוחד מהמורשת המשפחתית שלה בהרי האוזארק. בנוסף, כתבה סיפורים קצרים, שירה, וכן עבודות עיוניות בתחום הבלשנות, ובעיקר על ההשפעה של שפה והשימוש הפרקטי בה, פמיניזם, ועל חיי דו-קיום בשלום עם הטבע.
אלגין הייתה פרופסור בסגל אוניברסיטת סן דייגו, ויצאה לגמלאות בשנת 1980. היא עברה לארקנסו עם בעלה השני, ג'ורג' אלגין. היא נפטרה ב-2015 בגיל 78.
מדינת אידל-אורל
מדינת אידל-אורל הייתה רפובליקת טטרית קצרת מועד שמרכזה היה בקאזאן שביקשה לאחד את הטטרים, בשקירים, הגרמנים של הוולגה ואת הצ'ובאשים במהלך מלחמת האזרחים הרוסית. לעיתים קרובות נהגו לראות בה בה ניסיון לשחזר את ח'אנות קאזאן. הרפובליקה הוכרזה ב-1 במרץ 1918 על ידי קונגרס של מוסלמים מרוסיה וסיביר. "אידל-אורל" פירושו "וולגה-אורל" בשפה הטטרית.
הרפובליקה, שבפועל כללה רק חלקים מקאזאן, נכבשה על ידי הצבא האדום ב-28 במרץ 1918.
נשיא אידל-אורל, סאדרי מקסודי ארסל, נמלט לפינלנד בשנת 1918. הוא התקבל היטב על ידי שר החוץ הפיני קרל אנקל. הנשיא הגולה גם נפגש עם נציגי אסטוניה לפני שהמשיך ב-1919 לשוודיה, גרמניה וצרפת, בחיפוש אחר תמיכה מערבית.
אידל-אורל הייתה רשומה בין "מדינות שבויות" בחוק הציבורי מהמלחמה הקרה (1959) של ארצות הברית. בשנת 1942 הקים ה לגיון בשם אידל-אורל ששירתו בו 12,500 מוסלמים וטטרים שפוצלו לשבעה גדודים ובהם בין 825 ל-831 חיילים. ב-23 בפברואר 1943, סמוך ל, ערק גדוד 825 מהלגיון לצד הפרטיזנים.
אחד ממנהיגי הלגיון היה המשורר הטטרי מוסא ג'ליל, שהוצא להורג על ידי הגסטאפו באשמת חבלה.
בשנת 2018 הוקמה תנועת אידל-אורל החופשית שמטרתה להחיות מדינה זו.
Birthday Cake
Birthday Cake (בעברית: עוגת יום הולדת) הוא שיר של הזמרת ריהאנה מתוך אלבום האולפן השישי שלה Talk That Talk. השיר דלף לאינטרנט לפני יציאתו של האלבום ועורר סקרנות רבה בקרב קהל המעריצים של ריהאנה בנוגע לגרסתו המלאה אשר כביכול נכללת באלבום, מאוחר יותר התגלה כי השיר באורך דקה ושמונה עשרה השניות שדלף היה למעשה גרסתו הסופית של השיר וכי אין כוונה להכניסו לאלבום. עקב ההתעניינות הרבה שעורר השיר בקרב קהל המעריצים של ריהאנה הוחלט להכניסו אל האלבום כאינטרלוד. גרסה באורך מלא לשיר בהשתתפות כריס בראון יצאה ב-20 בפברואר 2012, ביום הולדתה של ריהאנה, בהשמעת בכורה מקוונת. ב-6 במרץ 2012 יצאה הגרסה המלאה לשיר כסינגל הרביעי מתוך האלבום והופץ אל תחנות הרדיו בארצות הברית.
מילות השיר Birthday Cake מדברות על אישה אשר אומרת לבן זוגה כי היא רוצה לקיים עמו יחסי מין ספונטניים. השיר קיבל ביקורת מעורבות, ישנם מבקרים אשר מתחו ביקורת על התוכן המיני שהוא מכיל וישנם כאלה ששיבחו אותו. מספר מבקרים השוו את השיר אל הרצועה הקודמת לו באלבום, "Cockiness (Love It)" אשר גם מילותיה כוללות רמיזות מיניות. עם יציאתו של האלבום Talk That Talk, נכנס השיר אל מקומות נמוכים בתרשימי הסינגלים בקוריאה הדרומית, ארצות הברית ובריטניה.
רקע
Birthday Cake נכתב על ידי The-Dream, ריהאנה, מרקוס פלאסיוס וארנסט קלארק והופק על ידי The-Dream, מרקוס פלאסיוס, ארנסט קלארק וקוק הארל. בריאיון עם The-Dream ששותף לכתיבת השיר והפקתו, הוא ענה על שאלה הנוגעת לאכזבת קהל המעריצים של ריהאנה לאחר שנודע כי Birthday Cake לא ייכנס לאלבום Talk That Talk לאחר שדלף לפני יציאת האלבום. המפיק הודיע כי בסופו של דבר השיר ייכנס לאלבום והסביר כי רק אינטרלוד נוצר ושגרסה מלאה לשיר תצא בשלב מאוחר יותר:
תוכן ולחן
Birthday Cake הוא אינטרלוד באורך של דקה ו-18 שניות אשר רובו ראפ. המנגינה של Birthday Cake מורכבת מבס כבד, צלילי פעמוני בית ספר, מחיאות כפיים, מקצבי אלקטרו, וצלילי הובר של סינתיסייזר. השיר כולל מילים פרובוקטיביות ורמיזות מיניות רבות עליהן חוזרת ריהאנה במהלך השיר.
השיר מדבר על אישה שאומרת לבן זוגה כי היא רוצה לקיים עמו יחסי מין ספונטניים וכי היא יודעת שגם הוא, ריהאנה גם שרה בצורה ברורה בסיום השיר "אני רוצה לזיין אותך ברגע זה". מילות השיר מורכבות מדימויים מיניים רבים. לקראת סיום האינטרלוד ריהאנה שרה "אני יודעת שאתה רוצה לנשוך את זה/ זה כל כך מפתה/ אין שום דבר אחר כמו זה/ אני אהפוך אותך לכלבה שלי/ וזה אפילו לא יום ההולדת שלי/ אבל אתה רוצה לכתוב את השם שלך על זה", המילים לכאורה מדברות על עוגת יום הולדת שהיא בעצם מטפורה לאיבר המין הנשי.
בתחילת השיר נשמעים זמזומים של ריהאנה בליווי קולות סינתיסייזר. לאחר שנשמע קול פעמון בית ספר מתחילה ריהאנה לשיר את מילות השיר "בוא וכתוב את השם שלך על זה" ונשמעים קולות מחיאות כפיים אשר מלוות אותה לאורך כל השיר. סיום השיר קוטע את ריהאנה באמצע המשפט "אני רוצה לזיין אותך ברגע זה/ פשוט תעלה על הגוף שלי..." שמתחילתו מתחיל השיר להתעמעם.
ביקורות
Birthday Cake קיבל ביקורות מעורבות מצד מבקרי מוזיקה. בביקורת של ג'ייסון ליפשוץ למגזין בילבורד שיבח את האינטרלוד באומרו, "כולנו כאן בשביל מוזיקת פופ בנושא יום הולדת שובב, אבל רק 78 שניות של 'Birthday Cake' הן לא מספיק חגיגה!" כאשר הוא משווה את המסר של מילות השיר אל שירו של הזמר ג'רמי, "Birthday Sex". סם לנסקי מ-MTV Buzzworthy, החמיא לשיר וכתב כי הוא "הטעות היחידה באלבום - לא בגלל שהוא לא מדהים (הוא כן!), אלה בגלל שהוא רק באורך של 78 שניות. Birthday Cake היא זוהמת ריהאנה מנוונת יותר, הפעם באדיבותו של מאסטר ה-R&B The-Dream. מישהו ממעריצי ריהאנה עשה כבר מיקס לשיר באורך שעה?". מליסה מירז מהמגזין אנטרטיינמנט ויקלי כתבה כי Birthday Cake, יחד עם "Cockiness (Love It)" היו השירים הפרובוקטיביים ביותר באלבום, היא תיארה אותם כשירי "אני-אוהבת-סקס-חזק" ומתחה ביקורת על היותם שירים שנועדו "פשוט לגרום לך להגרר מחוץ אל חדר השינה אל רחבת הריקודים".
אדריאן ת'רילס מהעיתון דיילי מייל כתב שלאחר שהאזין לשיר "Cockiness (Love It)" ואחריו ל-Birthday Cake, "המשמעות הכפולה החלה להיות מייגעת". מייק דיוור מ-BBC Music כתב כי השיר הוא "דקה חסרת טעם לחלוטין. משהו במפיק העל The-Dream התבזבז על ניבולי הפה המשעממים של Birthday Cake". בביקורת של Flavour הציג הכותב רגשות אמביוולנטיות למילות השיר באומרו, "אני לא בדיוק יכול לומר שהוא שיר רע. למעשה, אני ככל הנראה אשיר אותו שוב ושוב במהלך השבוע הקרוב. אבל בשלב הזה, זה כאילו, 'הבנו את זה - את אוהבת סקס.' תרגעי בקשר לזה ותשירי על השכלה או משהו - המעריצים הצעירים שלך צריכים יותר חומר". נתן ס. מאתר האינטרנט DJ Booth כתב כי השיר דומה ל"סקס ספונטני מהיר" בחיים האמיתיים ושזכות התוכן המיני הגלוי שמכיל השיר, הרוויח האלבום Talk That Talk את מדבקת אזהרת ההורים לתוכן בלתי הולם. בביקורתו של רנדל רוברטס לאלבום Talk That Talk לעיתון לוס אנג'לס טיימס הוא כתב, "במחשבה שנייה, השורות הכנות ביותר באלבום מגיעות בשיר הקצר במיוחד Birthday Cake, בהפקתו של The-Dream. 'אני יודעת שאתה רוצה לנשוך את זה/זה כל כך מפתה/אין שום דבר אחר כמו זה/אני הולכת להפוך אותך לכלבה שלי', היא שרה. אבל זה כאילו צנזורת האינטרנט נתנה לשיר להתנגן לפני שהם הבינו את הטעות שלהם, קצת יותר מדקה המוזיקה מתחילה לדעוך, בדיוק כשזה נהיה מלוכלך, מה שמשאיר אותנו תוהים האם ריהאנה באמת מאמינה במה שהיא מוכרת לנו ב-Talk That Talk".
בביקורות ישראליות, כתב דייוויד ארונוביץ בביקורת לאלבום Talk That Talk לאתר mako כי Birthday Cake "נשמע כמו העתק מרגיז ל-Video Phone של ביונסה" וכינה אותו "שיר מיותר". בביקורת של דפנה לוסטיג לאתר וואלה!, קראה ל-Birthday Cake ולשיר "Cockiness (Love It)" "שירים מגניבים ומלוכלכים".
מכירות והופעות במצעדים
עם יציאת האלבום Talk That Talk, השיר Birthday Cake נכנס אל כמה מצעדים בארצות שונות בעולם. השיר נכנס למקום ה-67 במצעד הסינגלים של קוריאה הדרומית ב-26 בנובמבר 2011 עם מכירות של 6,661 עותקים דיגיטליים. במצעד של בריטניה, "Birthday Cake" נכנס לראשונה למקום ה-172 ב-3 בדצמבר 2011. בארצות הברית, השיר נכנס למקום ה-22 במצעד Bubbling Under Hot 100 Singles של בילבורד, אשר כולל את 25 השירים שלא הצליחו להיכנס אל מצעד הבילבורד הוט 100. ב-2 במרץ 2012, "Birthday Cake" הופיע לראשונה במצעד השירים הדיגיטליים הנמכרים ביותר בארצות הברית במקום ה-62, עקב יציאתו של הרמיקס לשיר בליוויו של כריס בראון והגיע למקום ה-30 בשיאו. במצעד ה-Hot R&B/Hip-Hop Songs האמריקאי, הגיע האינטרלוד בשיאו למקום ה-40. "Birthday Cake" קיבל מעמד זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לאחר שמכר יותר מ-500,000 עותקים דיגיטליים ב-26 במרץ וב-13 בדצמבר 2012 קיבל מעמד פלטינה.
רמיקס בליוויו של כריס בראון
הרמיקס לשיר קיבל ביקורות מעורבות מצד מבקרי מוזיקה אשר רובם היו המומים משיתוף הפעולה של ריהאנה וכריס בראון למרות עברם המשותף ביחד לאחר שבראון הכה את ריהאנה בעודם בני זוג ורבים אמרו כי הרמיקס מתעלה על האינטרלוד עצמו. הרמיקס הגיע למקום ה-24 במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום ה-2 במצעד Hot R&B/Hip-Hop Songs.
רקע ותהליך יצירה
עקב רמת הביקוש הגבוהה ממעריצים להוציא גרסה מלאה ל-"Birthday Cake", ריהאנה הודיעה דרך חשבון הטוויטר שלה כי הקלטת הגרסה המלאה תהיה "בראש סדר היום שלה". למרות רצונם של מעריצים רבים לגרסה מלאה לשיר, קתרין אסף מאתר האינטרנט PopDust מתחה ביקורת על ההחלטה להוציא גרסה מלאה לשיר וכתבה, "בכנות, בשלב הזה יהיה עדיף שריהאנה ו-Def Jam פשוט ייקראו ל-Birthday Cake אינטרלוד ולא גרסה לא מלאה, מפני שזה בעצם אומר שהאלבום שיצא לאור הוא למעשה לא גמור". בק ביין מאתר האינטרנט Idolator כתב כי הוצאה של השיר באורך מלא היא "מטלת בספק" והסביר, "השיר הוא כבר מלוכלך מדי בגרסת הדקה ועשרים שניות הנוכחית. אבל אם 'S&M' היה יכול להיות סינגל, יש בכלל משהו שגס מדי לרדיו בימים האלה?".
התקשורת העריכה כי ריהאנה תשתף פעולה עם כריסטינה אגילרה ברמיקס ל-Birthday Cake לאחר שריהאנה פרסמה בחשבון הטוויטר שלה כי היא רוצה מישהו "Dirrrty" בהקלטה המחודשת לשיר ורבים חשבו כי התייחסה ריהאנה לשירה של אגילרה משנת 2002 Dirrty. מאוחר יותר, הכריזה הזמרת כי היא רוצה זמר, ולא זמרת שילוו אותה ברמיקס לשיר. ב-15 בפברואר 2012 אמר Da Internz, אחד ממפיקי השיר, כי משתף הפעולה עם ריהאנה שיכלל בגרסה המלאה לשיר "יזעזע את העולם".
ב-16 בפברואר 2012 החלה התקשורת לדווח על הערכות לכך שכריס בראון ישתף פעולה עם ריהאנה לרמיקס לשיר Birthday Cake לאחר שהשניים נצפו יוצאים מאולפן ההקלטות ווסטלייק שבלוס אנג'לס בזמנים שונים ולאחר שבראון הוזמן אל מסיבת יום ההולדת של ריהאנה. אותם הדיווחים זכו למחלוקת תקשורתית רבה בעולם עקב הסכסוך בין השניים שהתרחש בערב טקס גראמי בשנת 2009 אשר במהלכו הכה בראון את ריהאנה, הותיר בה חבלות קשות ולבסוף נמצאה ריהאנה ע" המשטרה שרועה על רצפת ביתה. בסופו של דבר, הגרסה המלאה לשיר כללה את כריס בראון ויצאה ב-20 בפברואר 2012, יום הולדתה של ריהאנה. בריאיון למגזין בילבורד המפיק והכותב The-Dream אמר כי עברם המשותף של ריהאנה ובראון לא צריך להישפט על ידי אחרים וכי Birthday Cake הוא בסך הכל שיר, "בשבילי זאת רק מוזיקה - שני אנשים מוכשרים עושים שיר ביחד, וזה מה שזה היה. הדבר הנכון באמת הוא לסלוח".
ב-15 במרץ 2012, דיברה ריהאנה על בחירתה בבראון לשיתוף הפעולה ברמיקס בתוכנית הבוקר של ראיין סיקרסט. הזמרת אמרה: "אני הגעתי אליו כדי שישיר ב-Birthday Cake כי הוא האדם היחיד שבאמת היה הגיוני שיעשה את השיר. כמוזיקאי, למרות הכול, הוא היה האדם שהיה הולך לעשות את זה. אני חשבתי על ראפרים, ואני כבר עשיתי את זה כל כך הרבה פעמים לפני כן. ובאותו הזמן, כריס בראון היה זמר ה-R&B הלוהט ביותר בתעשייה – אז אני רציתי אותו בשיר. ואז בתמורה הוא ביקש: 'למה שאת לא תעשי לשיר שלי [Turn Up the Music]?', וזאת הייתה פשרה. אנחנו עשינו שני שירים: אחד למעריצים שלי, אחד למעריצים שלו, וככה המעריצים שלנו יכולים היו להתקרב אחד לשני. לא צריך היה להיות פער; זאת מוזיקה, והיא חפה מפשע".
במרץ 2012 הוציא הראפר האמריקאי Fabolous גרסה משלו לרמיקס אשר הכוללת מילות שיר חדשות אותן הוא מבצע בשילוב עם קולותיהם של ריהאנה ובראון שברמיקס הרשמי. כחודש לאחר מכן, גם ריק רוס ובאסטה ריימס הוציאו גרסאות משלהם לרמיקס כאשר גרסתו של רוס משלבת את קולותיהם של ריהאנה ובראון וגרסתו של ריימס משלבת את קולה של ריהאנה בלבד.
ביקורות
בת' הארדי מהעיתון דיילי מירור כתבה כי הרמיקס לשיר הגיע כהלם מפני שבראון "הכה את ריהאנה בוויכוח כמעט חסר טעם במכונית לפני שלוש שנים, בדיוק לפני טקס גראמי" והוסיפה כי ריהאנה תצטרך להתמודד עם ביקורות חריפות מצד עיתונאים ומעריצים כאחד על היותה דוגמה רעה לנערות צעירות. הארדי המשיכה והוסיפה כי למרות ששיתוף הפעולה הגיע כהלם, "אנחנו חייבים להודות, זאת די הברקה מדהימה במונחים של פרסום ולהתעסק עם מוחות של אנשים". בן ריינר מהעיתון טורונטו סאן החמיא לרמיקס וכתב שהוא התעלה על האינטרלוד. ג'ון קרמניקה מהניו יורק טיימס כתב כי הרמיקס לשיר, כמו השיר עצמו, הוא "שיר טוב מאוד" ועם זאת מתח ביקורת על שיתוף הפעולה עם בראון לאור ההיסטוריה המשותפת של השניים, "את רוצה לשכוח? סבבה. אבל אל תסלחי". ג'יי בריאן מהעיתון המקוון הפינגטון פוסט כתב את דעתו לסיבה שביקשה ריהאנה מכריס בראון לשתף איתה פעולה בשיר:
הופעות
ריהאנה הופיעה עם הרמיקס לשיר "Birthday Cake" ב-24 במאי 2012 במסגרת פסטיבל המוזיקה Radio 1's Big Weekend. היא ביצעה את הרמיקס בשלמותו ושרה את חלקו של כריס בראון בו בעצמה. הרמיקס נכלל ברשימת השירים אותם ביצעה ריהאנה בסיבוב ההופעות שלה Diamonds World Tour.
האיש שידע אינסוף
האיש שידע אינסוף (באנגלית: The Man Who Knew Infinity) הוא סרט דרמה ביוגרפי משנת 2015 המבוסס על הספר בעל אותו שם מאת רוברט קניגל, ומספר על חייו של המתמטיקאי ההודי סריניוואסה רמנוג'אן ובפרט על המפגש שלו עם המתמטיקאי הבריטי ג'. ה. הארדי. בסרט מככבים דב פאטל כרמנוג'אן וג'רמי איירונס כהארדי. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-17 בספטמבר 2015 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
בסרט מופיעות דמויותיהם של מתמטיקאים בולטים נוספים מקיימברידג' כמו ברטראנד ראסל (ג'רמי נורת'ם), ג'ון אדנזור ליטלווד (טובי ג'ונס), פרסי אלכסנדר מקמאהון (קווין מקנלי) וגם של המהנדס פרנסיס ספרינג (סטיבן פריי). בסרט מתייחסים לשתי תרומות מרכזיות של רמנוג'אן והארדי, האחת בנושא פונקציית החלוקה, בעיקר על הוכחת הנוסחה האסימפטוטית ; והשנייה בנושא מספרים ראשוניים, בעיקר על תרומתם למחקר של משפט המספרים הראשוניים.
תקציר עלילת הסרט
כאשר פורצת מלחמת העולם הראשונה ליטלווד וסטודנטים רבים מגויסים. הארדי וברטרנד ראסל מפגינים גישה פציפיסטית, שאינה מקובלת על רוב עמיתיהם. רמנוג'אן חולה בשחפת אך מנסה להסתיר את מחלתו מהארדי. השניים ממשיכים בעבודתם המתמטית, כשהארדי לוחץ על רמנוג'אן להשקיע במתן הוכחות לתוצאות אליהן הוא מגיע. הארדי מציע להעניק לרמנוג'אן מינוי של עמית בכיר בקיימברידג', אך עמיתיו דוחים את הצעתו. לאחר שרמנוג'אן מציג למייג'ור מקמאהון את התוצאה שאליה הגיע בעניין פונקציית החלוקה, מקמאהון מכיר בגדולתו.
הפקה
צילומי הסרט החלו ב-2014 וכללו אתרי צילום כדוגמת טריניטי קולג'.
זאמי פדר
זאמי (סמי) פדר (בגרמנית: Sami Feder; 5 בדצמבר 1909 - 11 באפריל 2000) היה במאי, שחקן, סופר, עורך ומוציא לאור.
קורות חייו
פדר נולד בזוויירצ'ה לאלעזר-בר פדר (שנפטר ב-1913 לערך), פועל טקסטיל, וגולדה-רבקה פדר לבית אימרגליק, רוקמת. לאחר מות אביו נלקח פדר לטיפולו של סבו, אפרים פישל אימרגליק, שעבד בניבקה ליד סוסנוביץ. שם למד בבית ספר יסודי יהודי ובבית ספר יסודי פולני. בתחילת 1919 הלך בעקבות סבו לפרנקפורט אם מיין, שם סיים בית ספר תיכון ולמד בתלמוד תורה. ב-1925 החל ללמוד בבית ספר לאמנויות שימושיות ולהיות מעורב בחוגי מהגרים פולנים-יהודים. כתוצאה מהיחשפות לדברי שנאה אנטישמיים, הפך לחבר בארגון הנוער הציוני "בלאו וייס" ובמפלגת פועלי ציון. הוא היה פעיל במועדון התיאטרון "שלום עליכם" וסייע בהקמת קבוצת תיאטרון שהציגה קלאסיקות ביידיש. הוא למד עיתונאות על מנת שיוכל לעבוד על הפקת השבועון היידי "די נייע צייט".
בשנת 1927 הוזמן לברלין על ידי מנהל תיאטרון הבימה, צבי פרידלנד, כדי להשתתף בתיאטרון היידיש. בברלין עבד בעבודות דפוס בבית הדפוס של זיגפריד שלום (שולם) (1833–1901) וארתור שולם (1863–1925; אביו של גרשום שלום).
לאחר שריפת הרייכסטאג נמלט פדר לוורשה. הוא עבד בעיירות שונות, בהן אוטבוצק, והעלה על הבמה מחזות נגד היטלר.
בגטו בדז'ין שיתף פדר פעולה עם קבוצת התיאטרון והמוזיקה "מוזה" (Muze). ממאי 1941 עד אפריל 1945 היה כלוא ב-12 מחנות לעבודת כפייה ומחנות ריכוז, האחרון שבהם - מחנה הריכוז ברגן-בלזן. הוא שהה במחנה העקורים ברגן-בלזן עד קיץ 1947. בעזרתו של הרב צבי עזריה (הרמן הלפגוט) הקים פדר את "תיאטרון קצט" ("קצט", KZ, הוא קיצור המילה "מחנה ריכוז" בגרמנית), איתו סייר בבלגיה ובצרפת. לאחר פירוק התיאטרון עבד כסדרן בפאריס.
פדר נפטר בשנת 2000 בכפר סבא.
מריה סלאח מחאמיד
מריה סאלח מחאמיד חביב-אללה (בערבית: ماريا صالح محاميد حبيب الله, נולדה ב-1990) היא אמנית ישראלית.
ביוגרפיה
מריה סאלח מחמיד נולדה באום אל-פחם ב-1990 לסלאח, בן העיר, ולודמילה ילידת קייב שבאוקראינה. למדה לתואר ראשון ושני במכללת אורנים. עבודותיה הוצגו בתערוכות יחיד במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, במשכן לאמנות עין חרוד, בגלריה ארטפורט בתל אביב, בבית האמנים בירושלים, בגלריית אום אל-פחם ובתערוכות קבוצתיות שונות ביניהן סדנת ההדפס בירושלים. נשואה לראמי ואמא לילדה. חיה ועובדת בכפר עין מאהל.
יצירתה
יצירתה מתמקדת בעיקר בציורי פחם על קנבס ותחריטים. הפחם הוא אלמנט דומיננטי בעבודתה כחיבור למקום בו נולדה וגדלה – אום אל-פחם (אם הפחם). סגנון עבודתה מאופיין כמיצג, ללא סקיצה ראשונית ומתוך תחושות בטן. היא נוהגת לפרוס את הקנבס עליו היא מציירת על הרצפה ולשהות בו זמן ממושך מתוך רצון לחוש אותו ולחוש את הפחם.
ביצירה "פחמאוויה" (אום אל פחם) (2016) שהוצגה בתערוכתה הראשונה בבית האמנים בירושלים בשנת 2018 רשמה סאלח מחאמיד דמות יושבת בפרופיל השאובה מציורו של ציבי גבע באותו שם (1983). לצדה היא רשמה דמות נשית נוספת, ארוכת שיער, הלבושה בחצאית קפלים – דיוקנה שלה. קולות הירי האזרחי, הנשמעים תכופות באום אל פחם מונכחים על לוחות הנחושת בתחריט וברישומי הפחם. סלאח מחמיד מתריסה בעבודה זאת על הפקרתם של יושבי ביתה; על הקלות, על האקראיות ועל הסתמיות המאפשרות את נטילת החיים מתושבי המקום. גדעון עפרת רואה ביצירה זאת ובסלאח מחאמיד את מי שמשתייכת לזרם של אמנים פלסטינים שלא מחכים לזכות השיבה, אלא משיבים לעצמם, מעצבים לבדם "זכות השבה" על נכסיהם ההיסטוריים והתרבותיים.
העבודה "אָנָא הוּן" (בעברית, "אני כאן") שהוצגה ב 2019 במוזיאון הרצליה באוצרותה של איה לוריא, מגוללת את קורותיה בשנה שקדמה לתערוכה, שבמהלכה תרמה מח עצם מגופה לנער אלמוני, הייתה מעורבת בתאונת דרכים קשה על כביש 6 שבה התנגשה במכוניתה משאית כבדה שהובילה עגלים לשחיטה, והתחתנה עם הפיזיותרפיסט שהיה לצידה בתהליך החלמתה. הסיפור נפרש על מגילת בד לבנה, בעירוב של דימויים וסמלים ובשפות רישום שונות. הבחירה של סאלח מחאמיד בדימוי הניצחון (באמצעות היד המסמנת וי) על גבי היצירה ממחישה את תחושת הגאווה שהיא חשה כאישה צעירה, ערבייה, שמציגה תערוכה אישית במוזיאון. היד המחוברת לאינפוזיה מרפררת לכך שבשנה האחרונה תרמה מח עצם וזכתה להציל ילד. תחתיה מצויר עגל שחוט. במרכזו של הקיר נראית האמנית נתמכת על ידי שתי דמויות, כאשר מתחתיה העגל הזועק זעקה אילמת - משל לשיקום הארוך שעברה. בעבודה 'אנא הון' הדמויות מצוירות בקו שחור, סילואטות חסרות פנים, חסרות זהות, מעין רישומי עדות משטרתיים. ציור שלה ושל בעלה יוצאים אל המסע המשותף שלהם רכובים על סוס לבן-לא-לבן חותם את העבודה הזאת.
בשנת 2020 הוצגה תערוכת היחיד שלה "סבכת גפנים" במשכן לאמנות עין חרוד באוצרותו של יניב שפירא. זהו מיצב ציורי פנורמי שנעשה ללא מתווה הכנה או תכנון מראש, כציור פעולה שניכרים בו כנוכחות פיזית ורוחנית תווי גופה, רגליה ואצבעותיה. שלושת חלקי העבודה עוסקים בנושאי 'קונפליקט', 'חיים ומוות', 'הרגע והנצח' ושזורים בו ציטוטים ומקורות השראה מתולדות האמנות.
בשנת 2021 יצרה בעבור גלריית העמקים את ״תגובה הולמת״ (2021), מיצב פיסולי/ציורי תלוי מקום שהוזמן במיוחד על ידי הגלריה. לראשונה ציירה סלאח מחמיד על קירות הגלריה בפחם בעבודה שנמשכה כמעט עד ליום פתיחת התערוכה ב-31 ביולי 2021, ונוצרה בהשראת צילום שנלקח בעזה, שבו נראים ילד ואחותו המחזיקים דג זהב בצנצנת זכוכית, בתוך הריסות ביתם, ובהמשך מתוך עבודה שיצרה ערב המהומות בלוד כחלק מתערוכה "זומו" שהייתה מתוכננת להיפתח בעיר.
היצירה "מוניטור" (2021) נוצרה לאחר שהות-אמן קצרה בארטפורט תל אביב, ועסקה בחוויות ההיריון והלידה שלה. ביצירה זאת סלאח מחמיד ממשיכה את עיסוקה בדימוי הסוסה שמלווה את עבודתה ואהבתה לחיה זו (שהפעם מתוארת בהריון), ודימויים נוספים כגון מכשיר MRI והמוניטור, שהגיעו מתוך חוויות בית החולים. היצירה הוצגה בתערוכה "סמיכות" בארטפורט, נרכשה על ידי מוזיאון תל אביב לאמנות. , ומוצגת כחלק מתערוכת האוסף הישראלי במוזיאון.
ב-2023 הציגה תערוכה משותפת עם האמנים ציבי גבע ונעה יקותיאלי במוזיאון מקסי ברומא.
דוד שמר
דוד שמר (נולד ב-11 בדצמבר 1952) הוא צ'מבליסט, מנצח, מרצה ומורה ישראלי. אחד המובילים בתחום של מוזיקה עתיקה בישראל.
ביוגרפיה
שמר נולד בריגה שבלטביה, משם עלה לישראל בגיל 20. הוא למד נגינה בצ'מבלו, תאוריה וניצוח באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, אצל המלחין חיים אלכסנדר ובהמשך למד גם אצל ואלרי מאיסקי ובוריס ברמן, בתל אביב. לאחר סיום לימודיו באקדמיה למוזיקה הוא התמחה בלונדון בביצוע מוזיקת בארוק בהדרכתם של מורים בעלי שם כגון כריסטופר קייט, ג'יל סוורס, טרוור פינוק ופיליפ פיקט. בעל תואר דוקטור לביצוע מוזיקה מטעם אוניברסיטת סטוני ברוק שבמדינת ניו יורק.
בשנת 1989 הקים את תזמורת הבארוק ירושלים, ומאז הוא משמש כמנהלה המוזיקלי ומנצחה הקבוע. הוא מופיע רבות ומקליט בישראל, באירופה ובארצות הברית כסולן, כנגן מוזיקה קאמרית וכמנצח. התקליטור של "וריאציות גולדברג" מאת יוהאן סבסטיאן באך בביצועו זכה להצלחה רבה בקרב אוהבי המוזיקה והמבקרים.
מלמד צ'מבלו ומוזיקה עתיקה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. הוא לימד בסדנה למוזיקה עתיקה בירושלים בכל שנות קיומה ונותן כיתות אמן רבות בישראל, באנגליה, בגרמניה, באיטליה ובארצות הברית (שם הוא משמש, בין היתר, כמרצה אורח קבוע בבית הספר למוזיקה הנודע לונג'י בבוסטון) וכן באקדמיה למוזיקה בעיר מולדתו ריגה.
Animals (שיר של מרטין גריקס)
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, וה-21 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי מרטין גריקס. בארצות הברית הפך השיר לראשון של גריקס אשר קיבל את תואר הפלטינה הכפולה עבור מכירות של 2 מיליון עותקים. בבריטניה הפך לראשון של גריקס אשר קיבל את תואר הפלטינה עבור מכירות של 600,000 עותקים.
עטיפת המקורית של הסינגל מציגה את סמל חברת התקליטים ספינינג רקורדס, ועטיפתו בבריטניה וארצות הברית מציגה את גריקס בשחור-לבן.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר עלה לערוץ היוטיוב של ספינינג רקורדס ב-13 ביוני 2013. בקליפ ניתן לראות אנשים אשר חובשים מסיכות של חיות, שרוקדים לצליליו של השיר. באמצע הקליפ ניתן לראות סצנה שצולמה במועדון ואנשים אשר שותים אלכוהול.
נכון לספטמבר 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-1.2 מיליארד צפיות, מה שהופך אותו לסרטון ה-80 הנצפה ביותר בכל הזמנים.
הישגים אקדמיים
הישגים אקדמיים הם תוצאות תפקודו של האדם בתחומי הדעת הנלמדים במוסדות כמו בית ספר או אוניברסיטה. ניתן לייחס הישגים אקדמיים גם לארגונים שונים הפועלים במסגרת האקדמיה והמחקר.
הישגים אקדמיים הם נושא למחקר הן בתחום הפסיכולוגיה והן בתחום הפוליטיקה. כמו כן, ישנם מספר פרסים הניתנים עבור הישגים אקדמיים יוצאי דופן של אנשים או ארגונים. לדוגמה: פרס בלצן, פרס הולברג ועוד.
ההישגים האקדמיים נחשבים למדד של רמת ההשכלה של האדם.
הישגים אקדמיים במערכת החינוך
במסגרת החינוך הפורמלי קיימות דרכים שונות למדידה והערכה של הישגי התלמיד או הסטודנט. הציונים הם הביטוי המספרי או האיכותני של תוצרות ההערכה. על פי רוב הצלחתם הלימודית של התלמידים נמדדת על ידי התייחסותם לשאלות או נושאים ספציפיים במבחן המוגבל בזמן.
ההישגים האקדמיים הפכו לכרטיס הכניסה למוסדות להשכלה גבוהה. לדוגמה, בישראל הקריטריונים המרכזיים המשמשים את האוניברסיטאות למיון המועמדים הם תעודת בגרות והבחינה הפסיכומטרית. כתוצאה מכך, ההישגים האקדמיים של האדם עשויים להשפיע על הקריירה ומסלול החיים שלו.
תואר אקדמי מוענק על ידי אוניברסיטאות ומכללות אקדמיות לבוגריהן, לאחר שהגיעו להישגים האקדמיים הנדרשים מהם. לא כל מוסד חינוכי רשאי לתת תואר אקדמי לבוגריו. בית חרושת לתארים הוא כינוי למוסדות אשר מציגים עצמם כמוסדות להשכלה גבוהה, אך אינם מוכרים על ידי גופים רשמיים ככאלה; ואשר התארים המוענקים על ידיהם ניתנים ללא פיקוח על רמת הלימודים ועל תוכנם.
גורמים המשפיעים על ההישגים האקדמיים
האינטליגנציה היא המנבא הטוב ביותר להישגים אקדמיים, אך היא אינה הגורם היחיד שמשפיע עליהם. זאת משום שגם היכולת וגם המאמץ הם גורמים חשובים המשפיעים על ההישגים האקדמיים. כלומר, אנשים בעלי יכולת קוגניטיבית גבוהה ואנשים שעובדים קשה ויש להם יכולת התארגנות טובה, נוטים לתפקד טוב יותר במוסדות חינוכיים. בהתאם לכך, גם לזיכרון העבודה יש השפעה רבה על יכולת ההתמודדות עם משימות אקדמאיות.
היבט נוסף בעל השפעה על ההישגים האקדמיים הוא הסקרנות, אשר מובילה ל"מוח רעב". סקרנות זו היא ביטוי לצורך של האדם לדעת ולהבין. הסקרנות טבועה באדם מהילדות. בגיל הרך הפעוטות חוקרים את סביבתם הפיזית והאנושית מכוח הסקרנות ומיצר הפעילות הטבועים בהם. ככל שההתנהגות הזאת מביאה להם סיפוק רב יותר כך גוברת נכונותם להתנסות בניסיונות נוספים. במובן הזה ההתנהגות החקרנית מחזקת את עצמה. עם זאת, הסקרנות עלולה לדעוך בעקבות איסורים החלים עליה או חוסר שימוש בה. כדי למנוע זאת, על המורה להיות קשוב לתלמידיו ולהתנהל בגמישות בעקבות העניין והסקרנות שהם מביעים.
ליכולת החשיבה והלמידה יש השפעה רבה על התפקוד האקדמי. בהתאם לכך, קשיי למידה הנובעים מגורמים שונים עלולים לפגוע בהישגים האקדמיים של האדם. פגיעה זו עלולה להתרחש למרות קיומן של מנת משכל גבוהה, מוטיבציה ללמידה ומוח סקרן. בין הגורמים הנפוצים לקשיי למידה נמצאים: לקות למידה, הפרעת קשב, לקות שפה ועוד.
אסטרטגיות למידה יעילות יכולות לשפר את התפקוד האקדמי של התלמיד.
קורמורן פובו
קורמורן פובו (שם מדעי: Leucocarbo stewarti) הוא מין של קורמורן החי באי האי סטיוארט ובמיצר פובו שבניו זילנד, בדרום האוקיינוס השקט. בעבר נחשב לתת-מין של קורמורן אוטגו החי באותם איים אך הופרד עקב בדיקות מורפולוגיות וגנטיות. הקורמורן משויך לסוג קורמורן כחול-עין אף שמספר חוקרים מחליטים לשייכו לצד קורמורן אוטגו וקורמורן צ'טהאם לסוג נפרד.
הקורמורן מגיע לאורך ממוצע של 68 ס"מ ולמשקל 1.8-2.9 ק"ג בממוצע, מעט קטן יותר מקורמורן אוטגו. במין זה ישנם הבדלים קטנים בגווני הנוצות עקב פנוטיפים של חלק מהאוכלוסייה המכילה נוצות שחורות לאורך כל הגוף, בעוד השאר בעלי נוצות שחורות-לבנות בדומה לפינגווין. למרות ההבדלים הם משתייכים לאותו מין ומתרבים בהצלחה עם שאר האוכלוסייה. לקורמורן עיניים כחולות ומקור אפור ארוך עם קצה מעוקל. בעונת הרבייה העור שסביב העיניים ותחילת המקור מפתח "יבלות" כתומות קטנות כשתחתית המקור הופכת לאדומה ונוצות הכיפה מזדקרות. לאחר עונת הרבייה נוצות אלה נושרות.
בדומה לקורמורן אוטגו גם קורמורן זה חי באוכלוסייה מבודדת הנאמדת ב-מ-2,500 פרטים בוגרים. עם זאת האוכלוסייה יציבה יחסית ולא נפגעת יותר מדי.
וילה פצ'ק
וילת פצ'ק היא מבנה היסטורי שנבנה על ידי אוטו פצ'ק בראשית שנות ה-20 בפראג. משנת 1945 שימש המבנה כמקום מגוריהם של שגרירי ארצות הברית בצ'כוסלובקיה, ובהמשך צ'כיה.
היסטוריה
הבית נבנה על ידי אוטו פצ'ק, בן למשפחה יהודית דוברת גרמנית, בעלת עסקים שונים ובעיקר בתחום מכרות פחם ובבנקאות.
בשנת 1938, בעקבות חשש של כיבוש צ'כסלובקיה בידי גרמניה הנאצית, היגרה משפחת פצ'ק מפראג לארצות הברית.
במהלך הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה הפכה הווילה למקום מגוריו של הגנרל רודולף טוּסאן, מפקד הצבא הגרמני הממונה על כיבוש אדמות צ'כיה.
בשנת 1945, השגריר האמריקאי לורנס שטיינהרדט, שכר את המעון ממשרד ההגנה הלאומי הצ'כוסלובקי על מנת לשכן בו את שגריר ארצות הברית. בשנת 1948 רכשה הממשלה האמריקאית את הווילה, והבניינים הסמוכים לה תמורת 1,570,000 דולר. מבנה הווילה תוכנן על ידי האדריכל מקס שפילמן ונבנה בין השנים 1924–1930.
חדיקת אל-אח'באר
חדיקת אל-אח'באר (ערבית: حديقة الاخبار, גינת החדשות) היה עיתון לבנוני דו-שבועי שיצא בביירות בשפה הערבית.
היסטוריה
שמו הראשון של העיתון היה "אל-פג'ר אל-מוניר", אך במהרה השתנה ל"חדיקת אל-אח'באר".
תוכני העיתון תאמו את רעיונות הבורגנות הביירותית בכלל ורעיונותיו של ח'ורי בפרט, ודמו לאלה של עיתונים אירופאיים מקבילים. התכנים נעו בין סיפורת ערבית ומתורגמת (הסיפורת המתורגמת הייתה משמעותית ביותר בשינוי הטעם הערבי הספרותי האסתטי, וסללה את הדרך ללידת נרטיב סיפורי ערבי אותנטי) לבין טבלאות ייבוא וייצוא וחדשות מסחריות וכלכליות מביירות ומהמערב, בעיקר בריטניה וצרפת. בנוסף, נכתב בעיתון אודות פעילויות הפוליטיות בפרובינקיות הערביות, וכן אודות פוליטיקה בינלאומית.
פרסומים נוספים בעיתון היו: צווים רשמיים של הממשל העות'מאני, מודעות על ספרים שיצאו לאור בערבית, ופרסומות כגון של חברת מכונות התפירה זינגר. היה זה העיתון הראשון בסוריה הגדולה שהקצה מקום קבוע לפרסומות מסחריות. בנוסף, הודפסו בו לעיתים סיפורים קצרים, הערות שנונות, מכתמים, שירים סאטירים ואנקדוטות הומוריסטיות.
מימון העיתון ותפוצתו
ידוע כי העיתון נמכר בתפוצה רחבה בשלושת החודשים הראשונים לפרסומו, והיו לו כ-400 מנויים, בנוסף למכירות קמעונאיות; סך הגליונות שנמכרו הגיע ל-3,000. בתקופה זו, היה נהוג להקריא עיתונים בבתי קפה ובמפגשים תרבותיים, ולכן מספר האנשים שנחשפו לתכניו הוא רב ממספר המנויים והגליונות שנמכרו.