cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חגית שחל
יצירתה
בסדרת התצריבים שהפכו לספר אמן, "המורה אביגיל", שחל משחזרת זיכרונות ילדות, את דמות המחנכת מכיתה ג' בבית הספר אוליפנט בתל אביב, מין גרייס קלי, שאותה היא העריצה בגלל אישיותה והופעתה המהודרת, על המלתחה העשירה והאביזרים שנלוו אליה. כמי שגדלה בבית שדגל בצניעות וראה בכל אלה סממנים בורגניים, שחל הייתה מחכה כל בוקר לראות מה תלבש המורה היום. היא בוחנת אותה דרך היבטים שונים, החל מהדמות עצמה ותנוחותיה השונות, דרך מלבושיה, וכלה באביזרים נשיים, כגון "שמלה מתנפנפת עם תחתיות שלוש שכבות", חצאיות צרות עם שסע מאחור, סרטים וקישוטים שונים, נעלי עקב - בדרך כלל נעלי סטילטו ועוד. לדבריה, "פריטי הלבוש שאני מציירת אינם שלי: השמלות הן אלה שבהן חשקתי פעם, הנעלים הן אלה שלא נעלתי. הם בגדר דיוקן עצמי, פרידה מפנטזיה, מהדברים שעליהם ויתרתי, או שכבר לא יהיו לי".
תערוכות יחיד נבחרות
תערוכות קבוצתיות נבחרות:
מצפה דני
מצפה דני היא שכונה המשתייכת להתנחלות מעלה מכמש. גובה השכונה 602 מ', מתגוררות בה 42 משפחות, והיא נמצאת על דרך אלון. השכונה נקראת על שמו של דני פריי שנרצח בביתו בחדירת מחבל למעלה מכמש בשנת 1995.
היסטוריה
בסתיו 1995 חדר מחבל של החזית העממית למעלה מכמש, נכנס לבית משפחת פריי, רצח את אב המשפחה דניאל פריי ופצע את אשתו. כתגובה לפיגוע הקימו תושבי מעלה מכמש מצפה בראש ההר. בשנת 1998 ביום החתימה על הסכם וואי עלו על הקרקע הקראוונים הראשונים. ב-2009 עתר באמצעות יש דין ראש מועצת הכפר דיר דיבוואן לבג"ץ בבקשה ליישום צו הריסה למבנה לא חוקי שהוקם במקום . בעקבות העתירה הוחל בהסדרת המאחז ובאוקטובר 2015 הוחלט על הפקדה בתנאים של תוכנית מתאר כללית למצפה דני. בתחילת 2020 אושרה התב"ע הראשונה ביישוב. התכנית כוללת 180 יחידות דיור.
מבני ציבור
בשכונה ספריה, משחקיה,חדר נוער, בית כנסת, גן ילדים ומעון. את יתר השירותים צורכים התושבים במעלה מכמש הסמוכה.
חינוך
בשכונה מספר מסגרות חינוך בלתי פורמלי ייחודיות - גן יער, תיכון חקלאי (רגבים) ומכינה קדם צבאית לבנות "לפידות". המכינה שכנה במעלה מכמש מתחילתה, ותושבים ממעלה מכמש ורבנים מהמועצה פנו לראש המועצה אבי רואה בשנת 2018 לפעול להעביר את המכינה משטח המועצה. תושבי מצפה דני הביעו את רצונם לקבל את המכינה לשכונתם לאחר הצבעת חברים בנושא.
תיירות
בשכונה סככת תצפית בגובה של 656 מ' מעל פני הים עם מסבירן אלקטרוני על הסביבה. התצפית צופה לכיוון מזרח, בימים בעלי ראות סבירה ניתן לראות את מורדות מדבר יהודה הצפוני, בקעת הירדן, ים המלח, הרי אדום והרי מואב. למרגלות השכונה מצטלבות הדרכים שהובילו מיריחו לבית אל עוד בתקופת ההתנ"ך. במערות בקרבת מקום נמצאו ממצאים ארכאולוגיים המעידים כי יהודים שנמלטו מירושלים מאימת הרומאים בתקופת חורבן בית שני מצאו באזור זה מקומות מסתור.
הפשטה
הפשטה (בלועזית: אַבְּסְטְרַקְצִיָּיה) היא פעולה מחשבתית, הכוללת הגדרה ושימוש במושג חדש, המבטא מכנה משותף של מושגים קיימים. ההפשטה מאפשרת להתייחס לעניין מסוים, בהקשר רצוי ותוך התעלמות מתכונות הפרטים שאינן רלוונטיות להקשר.
לדוגמה המושג "אדם" הוא הפשטה של הרבה סוגים של בני אדם (נשים, גברים, נוצרים, מוסלמים וכו'). כאשר טוענים טענה המשתמשת במושג המופשט, כמו "לכל אדם מגיע חופש דיבור" מתייחסים למכנה המשותף, ומתעלמים מתכונות הפרטים שאינן מעניינות בהקשר זה. בדוגמה שניתנה, לאדם מגיע חופש, ללא קשר למגדרו, דתו או תכונותיו האחרות.
הפשטה בעולם העיצוב והאמנות החזותית
הפשטה משמשת אמנים ומעצבים על מנת להביע מושגים רעיוניים בכלים ויזואליים. אין הכוונה לשימוש בסמלים אלא בשימוש בצורות מופשטות, זאת אומרת צורות שלא ניתן להגדיר אותן באמצעות מושג קונקרטי. דוגמה לכך ניתן למצוא ביצירות רבות של הציירים וסילי קנדינסקי וג'קסון פולוק.
הפשטה בפסיכולוגיה
בתאוריות קוגניטיביות העוסקות בהתפתחות ההפשטה היא פעולה מחשבתית המאפשרת לאדם לחשוב על האפשרי ולא רק על הממשי, ומכאן לעסוק בתפיסות עולם, עקרונות, ומושגים מופשטים. על פי תיאורית ההתפתחות של ז'אן פיאז'ה, יכולת חשיבה זו מתאפשרת החל מגיל 12 או 13 ועד אז יכול הילד לעסוק במושגים קונקרטיים בלבד. פיאז'ה מציין שישנן תרבויות פרימיטיביות ששלב זה אינו בא בהן לידי ביטוי, וכן שלא כל מתבגר ומבוגר זוכה להגיע לרמת חשיבה זו.
הפשטה במתמטיקה
במתמטיקה, הפשטה היא הליך מרכזי של זיקוק התכונות העקרוניות של אובייקט נחקר וזניחת תכונות אחרות ממשיות שלו שבמסגרתן נחקר במקור.
הפשטה במדעי המחשב
רעיון ההפשטה הוא אחד מהרעיונות הנשקלים בעת כתיבת אלגוריתם ליישום או תוכנית. משמעות הרעיון הוא פירוק משימה מסובכת לכמה חלקים הניתנים לפתרון פשוט ויעיל ככל האפשר, ולישמם בעיקר כפונקציות, כאשר ישנה פונקציה אחת המחברת ביניהם.
הערות
המימרה "הפשטה היא בורות בררנית" (או "הפשטה היא בורות סלקטיבית") מבליטה את האספקט של ההתעלמות מהפרטים שאינם רלוונטיים בהקשר המופשט.
יש לשים לב להבדל בין מושג ההפשטה למושג הפשטנות ומושג הפשטות. יש להבדיל בין המושג הפשטה למושג ייצוג, באופן שסמל יוצר סימון של אובייקט.
ירידת מים
ירידת מים או פקיעת מי שפיר (באנגלית: Rupture of membrane) הם מונחים דומים המתייחסים לתהליך בלידה, שבמסגרתו נפקעים קרומי מי השפיר (האמניון והכוריון) ונוזל מי השפיר יוצא דרך הנרתיק. בכ-10% מן ההריונות מתרחשת ירידת מים לפני תחילת תהליך לידת העובר; במרבית המקרים הללו נולד העובר במועד ובתוך 24 שעות ממועד ירידת המים. כ-5% מן המקרים, עם זאת, מתרחשים בשבועות הריון מוקדמים יותר (מתחת לשבוע 37), לעיתים כאשר העובר אינו בשל עדיין. מצב זה נקרא "ירידת מים מוקדמת" או Preterm premature rupture of membranes, ובקיצור- PPROM. מצב זה מחייב התייחסות נפרדת ומעקב שונה אשר יתוארו להלן.
סיבות לירידת מים מוקדמת
באופן כללי, ירידת מים מהווה כשלעצמה סיבה ללידה מוקדמת, צניחה של חבל הטבור, היפרדות שליה וזיהום תוך רחמי (כוריואמניוניטיס). אם ירידת המים מתרחשת מאוד מוקדם בהריון (טרם שבוע 26) הדבר עלול להביא לבעיות שונות אצל העובר, לרבות היפופלזיה ריאתית (מי השפיר נדרשים לצורך בשלות והתפתחות הריאות).
קליניקה
מבחינה קלינית, המטופלת מדווחת על תחושה של נוזל או דלף של נוזל מהנרתיק. קיימת חשיבות לבדיקת הנרתיק באמצעות ספקולום סטרילי ולהימנע ככל האפשר מבדיקה ידנית ווגינלית כדי להמעיט בסיכון של זיהום מי השפיר. קיימים שלושה סימנים קלאסיים המהווים אבחנה לירידת מים:
כיום קיימות ערכות חדישות כגון Amnisure, אשר בוחן הימצאות של חלבונים הקיימים במי השפיר. למבחן זה רגישות וספציפיות גבוהים, אולם חסרונו בעלותו הגבוהה יחסית בהשוואה למבחנים המתוארים לעיל.
לעיתים התוצאה המתקבלת במבחנים השונים יכולה להיות חיובית (כלומר, מצביעה על ירידת מים) אולם ללא ירידת מים מוקדמת בפועל (false positive)- כך למשל, מבחן ניטרזין יכול להיות חיובי בהינתן שיש דם, זרע או זיהום באזור צוואר הרחם.
במהלך הבדיקה עצמה יש להעריך את רמת הפתיחה והמחיקה של צוואר הרחם והמידה של צניחת חבל הטבור, אם קיימת. במקרה שיש כמות גדולה של מי שפיר באזור, יש לאוספם ולשלוח לצורך הערכה האם קיימת בשלות ריאתית של העובר (אם שבוע ההריון הוא שבוע צעיר). כמו כן יש לשלוח תרביות כדי לשלול זיהומים. אם לא נמצא נוזל בנרתיק, יש לבחון האם קיים דלף באמצעות הנחת פד סופג באזור, או לבקש מהמטופלת להשתעל למשל כדי לבחון האם קיימת דליפה של מי שפיר.
לעיתים לא ניתן להוכיח כי הייתה אכן ירידת מי שפיר מוקדמת, אולם הסיפור הקליני מחשיד מאוד לכך שאכן הייתה ירידת מים. במקרים כאלו ניתן לבצע דיקור של מי השפיר (אמניוצנטזיס) ולהזריק תמצית אינדיגו כרמין כחולה. אם הפד נצבע בכחול, זוהי אינדיקציה לכך שיש דליפה של מי שפיר.
בדיקה פיזית: כאשר יש הוכחה לכך שהייתה ירידת מים מוקדמת, יש לבחון האם קיימים סימנים לזיהום. בכל מקרה, הבדיקה נעשית באמצעות ספקולום סטרילי בלבד. אם יש חשד לזיהום מי השפיר (כוריואמניוניטיס) יש חשיבות ראשונה ליילוד העובר, לא משנה מהו גיל ההריון. יילוד העובר עדיף במקרים כאלו על פני השארתו ברחם. המזהמים העיקריים הם E קולי, GBS, סטרפטוקוקים ואנארובים נוספים. סימנים לזיהום מי השפיר כוללים חום אימהי, לויקוציטוזיס, רגישות רחמית, ריח רע של מי השפיר וטכיקרדיה אימהית (דופק מעל 100) או עוברית (דופק מעל 160).
בדיקות מעבדה כוללות ספירת דם מלאה, בדיקת שתן, תרבית, בדיקת אולטראסאונד ומידת בשלות מי השפיר.
טיפול בירידת מים מוקדמת
ראשית, בהינתן שיש זיהום מי שפיר, יש ליילד את העובר כאמור לעיל, ללא קשר לגיל ההריון. יש לתת בנוסף אנטיביוטיקה רחבת טווח.
אם אין עדות לזיהום, יש לבחון מהו שבוע ההריון:
פ.צ. קמניצר
מועדון כדורגל קמניצר הוא מועדון כדורגל המהעיר קמניץ שבגרמניה. המועדון נוסד לאחר הקמת המדינה ההיסטורית גרמניה המזרחית ובתאריו והופעותיו באירופה הופיע כנציג גרמניה המזרחית. המועדון משחק נכון לעונת 2020/2021 בליגה הגרמנית הרבעית.
היסטוריה
המועדון משחק בעיר קמניץ שנקראה בזמן קיומה של המדינה ההיסטורית גרמניה המזרחית קרל-מרקס-שטאדט ושם המועדון היה פ.צ. קרל-מרקס שטאדט. בשנת 1956 צורף מועדון הכדורגל למועדון הספורט של קרל-מרקס-שטאדט ובעונת 1962/1963 החל לשחק בליגת העל המזרח-גרמנית. בשנת 1966 הופרד מועדון הכדורגל ממועדון הספורט. בעונת 1966/1967 זכה באליפות היחידה של מזרח גרמניה.
בעקבות זכייתו של המועדון באליפות, העפיל בפעם הראשונה למפעלים האירופאיים במסגרת גביע אירופה לאלופות בעונת 1967/1968. המועדון הפסיד בסיבוב הראשון לקבוצת אנדרלכט מבלגיה והודח מהטורניר.
בשנת 1969 הגיע בפעם הראשונה לגמר הגביע המזרח גרמני והפסיד לקבוצת פ.צ. מגדבורג. בסוף עונת 1969/1970 ירד לליגה המזרח גרמנית השנייה ולאחר עונה אחת חזר לליגת העל המזרח גרמנית. המועדון שיחק ברציפות בליגת העל המזרח גרמנית עד לפרוקה בשנת 1991. בשנים 1983, 1989 הגיע לגמר הגביע המזרח גרמני והפסיד לקבוצות פ.צ. מגדבורג ודינמו ברלין בהתאמה.
בעונת 1988/1989 סיים את ליגת העל המזרח גרמנית במקום השלישי והעפיל בפעם הראשונה לגביע אופ"א בעונת 1989/1990. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת בואבישטה מפורטוגל. בסיבוב השני ניצח את קבוצת פ.צ. סיון משווייץ. בשמינית הגמר הפסיד לקבוצת יובנטוס מאיטליה והודח מהטורניר. בעונת 1989/1990 סיים את ליגת העל המזרח גרמנית במקום השני והעפיל בפעם השנייה לגביע אופ"א בעונת 1990/1991. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת בורוסיה דורטמונד מגרמניה והודח מהטורניר.
לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990, המועדון שינה את שמו למועדון כדורגל קמניצר, הצטרף לליגה הגרמנית השנייה בעונת 1991/1992 ושיחק בליגה במשך 5 עונות ברציפות עד עונת 1995/1996. בעונת 1992/1993 הגיע לחצי גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת הרטה ברלין II. בעונת 1995/1996 הגיע לשמינית הגמר הגביע והפסיד לקבוצת פורטונה דיסלדורף. בסוף העונה ירד לליגה השלישית של גרמניה. המועדון שיחק לסירוגין בליגה השלישית ובליגה השנייה עד עונת 2011/2012. מעונה זו המועדון משחק ברציפות בליגה השלישית.
גלעד זר
גלעד זר (כ' בחשוון ה'תשכ"א, 10 בנובמבר 1960 – ז' בסיוון ה'תשס"א, 29 במאי 2001) היה קב"ט מועצה אזורית שומרון, תושב איתמר, שנרצח בעת מילוי תפקידו בפיגוע ירי שביצעו מחבלים מגדודי אל אקצה.
ביוגרפיה
זר נולד בקיבוץ בארות יצחק ליעל ומשה זר, אחד משמונה אחים ואחיות. למד בישיבת בני עקיבא "אור עציון", והיה חבר בתנועת בני עקיבא. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל. במהלך שירותו הצבאי עברה משפחתו לגור ביישוב הקהילתי קרני שומרון.
נישא להגר, בת כפר סאלד, שאותה פגש במהלך שירותו הצבאי בעת ששירתה כקצינת ח"ן, ולזוג נולדו שמונה ילדים. נמנה עם מייסדי ההתנחלות איתמר, והיה יושב-ראש המזכירות והמזכיר של היישוב בשנים הראשונות לקיומו. שנים רבות היה רכז הביטחון ביישוב, עד שהתמנה לפקח קרקעות.
במילואים היה מפקד חבל בהגנה מרחבית של חטיבת שומרון, בדרגת רב-סרן.
בארבע שנותיו האחרונות שימש קב"ט מועצה אזורית שומרון. במהלך עבודתו הקפיד לנוע בין היישובים ביום ובלילה כדי להשרות ביטחון על התושבים. סירב ללבוש אפוד מגן בטענה שאינו רשאי לקחת לעצמו אפוד מגן בעוד לחלק מעובדי המועצה אין אפודים.
כחודש וחצי לפני מותו נפצע זר בפיגוע ירי בצומת יצהר, והתאושש ושב לעבודתו זמן מה לפני הפיגוע שבו נהרג.
הפיגוע שבו נרצח זר היה בכביש עוקף שכם מדרום, באזור צומת ג'ית, בין ההתנחלות קדומים ליצהר. הפיגוע אירע מעט אחרי השעה 07:00 בבוקר. מבדיקות צה"ל עולה כי רכב הביטחון שבו נהג זר ספג מטח יריות של עשרות כדורים. ככל הנראה, התקרבו המחבלים הפלסטינים למכוניתו לאחר מטח הירי וירו בו שוב, בראש ובחזה, מספר פעמים, לווידוא הריגה. גדודי חללי אל-אקצא, הזרוע הצבאית של הפת"ח, נטלו אחריות לירי.
זר הובא למנוחת עולמים בבית העלמין קרני שומרון. בשבעה הגיע ראש הממשלה אריאל שרון, לביקור תנחומים בבית משפחת זר. הביקור צולם על ידי צלם מטעם המשפחה ושודר לאחר מכן בטלוויזיה.
הנצחה
על שמו של גלעד זר הוקמו "חוות גלעד" סמוך למקום הרצחו והמאחז "רמת גלעד" על גבעה נישאה מעל קרני שומרון סמוך לבית הוריו. שני המאחזים הוקמו על קרקעות שבבעלות משה זר, אביו של גלעד. ציר גלעד אשר מחבר את קדומים ויצהר נקרא על שמו.
ביישוב רבבה נקראת על שמו השכונה הדר גלעד המונה כ-60 יח"ד.
בסניף שיכון שבפתח תקווה הקימו חברי סניף בני עקיבא גרעין על שמו, הפועל למען צדק חברתי בעיר ועוזר לילדי עולים מאתיופיה בשכונת יוספטל שבפתח תקווה.
כמו כן הפיקה המשפחה חוברת לזכרו והוציאה לאור ספר לילדים לזכרו.
ביוני 2014, נחנכה באיתמר שכונת "נופי ארומה", ובה רחוב על שם גלעד זר.
תביעת פיצויים
בעקבות רציחתו של גלעד זר הגישו עיזבונו, הוריו, אלמנתו ושמונת ילדיו תביעת פיצויים נגד שני מחבלים שביצעו את הפיגוע, הרשות הפלסטינית ואחדים מבכיריה, ובהם יאסר ערפאת ומוחמד דחלאן. ב-6 ביולי 2004 נענה רשם בית המשפט המחוזי בתל אביב, עדי אזר, לתביעה זו, ופסק לכל אחד מתריסר התובעים פיצויים עונשיים בסך עשרה מיליון ש"ח, וכן שכר טרחת עורכי דין בסך שני מיליון ש"ח, כלומר בסך הכול 12 מיליון ש"ח. את פסק דינו נימק השופט במילים.
פסק הדין, שניתן בהיעדר הגנה, בוטל כדי לאפשר דיון יסודי בתביעה. ב-28 באוגוסט 2013 פסק בית המשפט כי. לבסוף פסק בית המשפט כנגד התובעים.
סי
התו סי הוא תו בסולם התווים, שמסומן גם באות B. בארצות דוברות גרמנית האות B מסמלת את הצליל סי במול, והאות H את הצליל סי (בקר). תדירותו באוקטבה הראשונה היא 495 הרץ. במספור עממי הוא השביעי בסולם התווים.
התו סי על המפתחות השונים:
סולם סי מז'ור
סי הוא המתבסס על הצליל סי. רצף התווים בסולם הם: סי, דו דיאז, רה דיאז, מי, פה דיאז, סול דיאז, לה דיאז וסי.
סולם סי מינור
סולם סי מינור הוא הסולם המינורי המתבסס על הצליל סי. רצף התווים בסולם הם: סי, דו דיאז, רה, מי, פה דיאז, סול, לה וסי.
רואה-יורה
רואָה-יורָה היא מערכת נשק שפותחה על ידי רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, המורכבת ממגדל שבו מקלע ואמצעי תצפית, המופעלים ממוצב שליטה מרוחק. המערכת מוצבת בסמוך לגבול ישראל–רצועת עזה, ומופעלת מרחוק בידי חיילי צה"ל כנגד מחבלים המתקרבים לגדר המערכת.
המערכת נכנסה לשימוש צה"ל בשנת 2008. היא מופעלת על ידי תצפיתנים מנוסים, שהוכשרו להפעלת המערכת בבית הספר לאיסוף קרבי בבסיס בית הספר להגנת הגבולות (מחנה "מגן סיירים"). אישור הירי ניתן על ידי מפקד הגדוד המפעיל את המערכת, והפתיחה באש מחייבת הפעלה על ידי קצין, בנוסף להפעלה על ידי התצפיתן שיזם את הירי.
יחיאל דזימיטרובסקי
הרב יחיאל מיכל בער הלוי דזימיטרובסקי (נולד ב-כ"א באלול ה'תשכ"א, 2 בספטמבר 1961) הוא ר"מ בישיבת פוניבז' ובישיבת באר מרדכי ובעברו כיהן כר"מ בישיבות קמניץ ואור לציון וכמשיב בישיבת קול תורה. נודע עקב מהדורותיו המוערות לספרי למדנות נפוצים בעולם ישיבות, כגון קצות החושן ונתיבות המשפט.
ביוגרפיה
נולד בירושלים בכ"א אלול ה'תשכ"א (2 בספטמבר 1961) לרב יצחק מראשי ישיבת קול יעקב ומחבר ספר "ברכת הלוי", ולביילה נכדתו של הרב ברוך בער ליבוביץ מחבר ספר הברכת שמואל שנולדה בפולין. בילדותו למד בתלמוד תורה קמניץ, המשיך לישיבת קמניץ ואחר כך עבר ללמוד בישיבת פוניבז'. שם התקרב מאוד לראשי הישיבה רבי שמואל רוזובסקי, הרב דוד פוברסקי ובעיקר להרב שך.
בשנת ה'תשמ"ד (1984) נישא לשרה וינטרניץ. לאחר נישואיו התגורר בירושלים ולמד בכולל של ישיבת קול תורה. בשנת תשמ"ז בהיותו בן עשרים ושש שנים הוציא את ספרו "מלואי חושן" על ספר קצות החושן של הרב אריה לייב הלר, שנפוץ כיום בעולם הישיבות. הספר קיבל את הסכמתו של הרב שך שבהסכמתו מעיד על גדלותו בתורה עוד מצעירותו.
בשנת תשס"ח (2008) מונה בידי ראש ישיבת פוניבז' הרב שמואל מרקוביץ לכהן כראש קיבוץ בישיבת פוניבז' שבראשותו, מהלך שנתמך בידי הרב אלישיב. בשנת תשע"ו החל לומר שיעור. מלבד השיעורים שמוסר בישיבת פוניבז', מוסר שיעורים מדי ליל שישי לבחורים מישיבות בריסק בביתו.
בעבר מסר שיעורים בישיבת קול תורה, אך מכיוון שמסר שעורים גם בישיבת באר מרדכי אשר התפלגה מישיבת קול תורה, עזב מישיבת קול תורה.
לה
לה הוא תו בסולם התווים, שמסומן גם באות A. תדירותו באוקטבה הראשונה (של מפתח סול) היא 440-443 הרץ בכלי הנגינה המודרניים, ולפי תדירות זו מכוונים את צלילם של כלי המיתר. לה הוא הצליל של הקולן. במספור עממי נחשב התו כתו השישי בסולם התווים. בפסנתר הוא הצליל הראשון.
התו לה במפתחות שונים:
לה דיאז
התו לה דיאז הוא תו הגבוה בחצי טון מהתו לה והוא מסומן ב-♯A.
לה במול
התו לה במול הוא תו הנמוך מלה בחצי טון והוא מסומן ב-♭A.
סולם לה מז'ור
סולם לה מז'ור הוא הסולם המז'ורי המתבסס על הצליל לה. רצף התווים בסולם הם: לה, סי, דו דיאז, רה, מי, פה דיאז, סול דיאז, לה. היינו, שלושה סימני היתק (דיאזים, במקרה זה) במפתח.
סולם לה מינור
סולם לה מינור (טבעי) הוא הסולם המינורי המתבסס על הצליל לה. רצף התווים בסולם הם: לה, סי, דו, רה, מי, פה, סול, לה. אין בסולם זה כל סימני היתק במפתח.
חטיפת חיילי צה"ל בגבול לבנון (2006)
חטיפת החיילים אהוד גולדווסר ואלדד רגב ביום רביעי, 12 ביולי 2006, היה אירוע בגבול ישראל-לבנון, בו תקפו פעילי ארגון הטרור חזבאללה שני כלי רכב ממוגנים של צה"ל, פצעו קשה שלושה חיילים, הרגו חמישה חיילים, וחטפו שניים מתוכם. בעקבות אירוע זה יצאה ישראל למלחמת לבנון השנייה. ב-16 ביולי 2008, שנתיים לאחר החטיפה, הוחזרו גופות שני החיילים שנחטפו לישראל כחלק מעסקה עם חזבאללה. ההערכה הייתה כי השניים נהרגו כבר ביום החטיפה, אולם לציבור בישראל לא היה מידע על מצבם.
ב-27 ביולי 2012 פרסם חזבאללה צילום וידאו חלקי של התקיפה, ללא הקטע שבו הוציאו את גולדווסר ורגב מהרכב, כדי להסתיר את מצבם בעת החטיפה. וב-22 ביוני 2018 פרסם סרטון נוסף, בו נראית חוליית חזבאללה מפוצצת את חלקו הקידמי של ההאמר הממוגן, ונמלטת ללבנון. ב-12 ביולי 2021 פרסם חזבאללה צילום וידאו מלא של אירוע החטיפה בו רואים את רגעי הפתיחה באש לכיוון רכבי צה"ל ורגעי החטיפה עד ההימלטות.
גבול הצפון לאחר הנסיגה מרצועת הביטחון
מאז תום מלחמת לבנון ביולי 1985 ועד הנסיגה מלבנון בשנת 2000, שלט צה"ל על רצועת ביטחון ברוחב מספר קילומטרים בדרום לבנון, במטרה למנוע התקפות על היישובים הישראליים הסמוכים לגבול, על ידי הפרדה גאוגרפית מארגוני הטרור חזבאללה ואמל שפעלו באזור. במשך השנים ספג צה"ל אבדות רבות מידי ארגונים אלו, ולאחר לחץ ציבורי כבד, החליט ראש הממשלה אהוד ברק על נסיגה מלבנון במאי 2000. בעקבות הנסיגה התפרש ארגון חזבאללה על הגבול הבינלאומי וברחבי דרום לבנון והמשיך לצבור נשק רב (כפי שעשה עוד לפני הנסיגה). הארגון תפס עמדות מבוצרות במוצבי צה"ל שננטשו וביישובי דרום לבנון. בנוסף פרש חזבאללה את רשת הסיוע האזרחי שלו באזור. אנשיו המשיכו להצטייד בארטילריה רקטית ארוכת-טווח, שנועדה לטענתם כדי להמשיך ולקיים מאזן אימה שימנע מצה"ל לפלוש שנית ללבנון.
לקראת ביצוע הנסיגה בשנת 2000 הצהיר ראש הממשלה אהוד ברק שאם לאחר הנסיגה תיפתח אש מצד לבנון לכיוון ישראל, "כל לבנון תבער". בפועל הסתכמו לרוב תגובות צה"ל על פעולות חזבאללה בתקיפה ממוקדת מן האוויר של יעדים בדרום לבנון או באש ארטילרית מוגבלת, כדי שלא להביא לעימות נרחב שיפגע בשקט באזור. מחליפו של ברק, אריאל שרון, המשיך במדיניות ההכלה והאיפוק מול הפעולות ההתקפיות המוגבלות של חזבאללה. היו שביקרו מדיניות זו וטענו שההבלגה שוחקת את כוח ההרתעה של ישראל, אך מנגד היו שתמכו בה. מול הפרות חזבאללה, התלוננו תושבי דרום לבנון ופקחי האו"ם על הפרות שונות של צה"ל, שבראשן טיסות חיל האוויר מעל שטח לבנון. הלבנונים האשימו את ישראל במספר פיצוצים שהתרחשו בלבנון ופגעו באישים הקשורים בהתנגדות לישראל. זמן קצר לאחר הנסיגה – ב-7 באוקטובר 2000 – חטפו אנשי חזבאללה שלושה חיילים בקו התפר שבין החרמון להר דב, קילומטרים ספורים דרומית לכפר הלבנוני שבעא ומול עמדה של האו"ם. באירוע אחר נחטף קצין המילואים אלחנן טננבוים, לאחר שפותה לנסוע לדובאי. בשנת 2004 שוחררו כ-400 אסירים לבנונים ופלסטינים תמורת שחרורו של טננבוים והשבתן של גופות שלושת החיילים, שנהרגו במהלך החטיפה.
הצלחה זו העניקה השראה לניסיונות נוספים, בזירה הלבנונית והפלסטינית, לחטוף חיילי צה"ל כקלפי מיקוח. מנהיגי חזבאללה המשיכו לאיים שיחטפו ישראלים במטרה להחליפם באסירים ביטחוניים פלסטינים ובמספר אסירים לבנונים שנותרו בישראל, אשר המפורסם ביניהם הוא סמיר קונטאר, שרצח את בני משפחת הרן בנהריה בסוף שנות השבעים. בנובמבר 2005 כשל אחד הניסיונות שלהם לממש איומים אלה.
תקוותיה של ישראל כי החלטה 1559 של מועצת הביטחון שהתקבלה בסוף 2004 אשר חייבה את פירוק המיליציות החמושות בלבנון, בהן חזבאללה, מנשקן וכן מהפכת הארזים שהביאה לסיום השליטה הסורית בלבנון יביאו לפירוק חזבאללה נכזבו. חזבאללה המשיך להתחמש ובמקביל נכנס לפוליטיקה הלבנונית, כשהוא מתבסס על הצלחת העבר, וטוען שהוא הגוף היחיד שיגן מפני ישראל כאשר זו תחליט לתקוף. בבחירות דחק חזבאללה את שאר המפלגות השיעיות (ובעיקר את אמל החילונית בהנהגת נביה ברי) לעמדה נחותה. עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה היו בממשלה הלבנונית בראשות פואד סניורה שני שרים המזוהים עם מפלגת חזבאללה, בהם שר התשתיות. עם זאת, נמתחה בלבנון ביקורת רבה על חזבאללה בשל קשריו עם הכיבוש הסורי.
במהלך 2005 החלה הכנתה של תוכנית "שוברת הקרח" שהייתה אמורה להיות המתווה לפעילות במקרה של הסלמה בגבול הצפון. בסופו של דבר לא השתמש צה"ל בתוכנית והדבר אף הוזכר בדו"ח ועדת וינוגרד.
החזית הדרומית
ב־25 ביוני 2006, תקפו מחבלים מהחמאס, ועדות ההתנגדות העממית וארגון בשם "צבא האסלאם" בירי נ"ט מוצב צה"ל, נגמ"ש וטנק ליד מעבר סופה וקיבוץ כרם שלום. בהתקפה נהרגו שני חיילי צה"ל וחייל שלישי, רב"ט גלעד שליט, נחטף.
ראש הממשלה אהוד אולמרט סירב לדרישת החוטפים לשחרר את כל האסירות והאסירים שמתחת לגיל 18 בתמורה לשחרור החטוף, וקבע כי לא ינהל משא ומתן עם טרוריסטים. למרות זאת, המתין אולמרט מספר ימים, על מנת לאפשר לפעילות דיפלומטית של גורמים בינלאומיים, להביא לשיחרורו של החייל החטוף. משכשלו האמצעים הדיפלומטיים, נכנסו כוחות קרקעיים של צה"ל לרצועה והחלו במבצע גשמי קיץ שכלל גם חיפוש אחר החטוף.
החטיפה
התרעות על חטיפת חיילים בגבול הצפון הגיעו לפיקוד מיד אחרי חטיפת החייל גלעד שליט בגבול הדרומי. הפיקוד נערך בהתאם ומפקד האוגדה בגיזרה המערבית אף הורה על כוננות נגד חטיפה שנמשכה שלשה שבועות. למרות זאת, הכוננות בוטלה ערב חטיפת החיילים, לא ברור מדוע, מה שאיפשר את יציאת החיילים לסיור ממנו לא שבו. על פי אל"ם (במיל') חן ליבני, מפקד חטיבה 300 שהייתה אחראית על גזרת החטיפה ב–2006, המידע שהגיע מאמ"ן לא היה מדויק והתפיסה הייתה שהמתקפה צפויה להיות על אחד המוצבים ולא על רכב מזדמן.
את הפעולה, בה השתתפו עשרות אנשי חזבאללה, תכנן עימאד מורנייה שגם פיקד עליה.
בבוקר 12 ביולי 2006 בשעה 09:05, פתח ארגון חזבאללה בהפגזת יישובי הצפון בירי מרגמות וקטיושות כפעולת הסחה. באותו זמן באזור זרעית סמוך למוצב ליבנה (שלא היה מאויש), בקו דיווח 105, במקום שבו כביש זרעית-שתולה נושק לגדר המערכת, חוליית חזבאללה שעברה בסולם את גדר המערכת ולא התגלתה תקפה בטילי נ"ט שני כלי רכב צבאיים מסוג האמר ממוגן שנקראו לסיור על קו הגבול. מהרכב הראשון בו נסעו רגב וגולדווסר הצליחו שני חיילים להיחלץ כשאחד מהם פצוע קשה. אנשי החזבאללה לא גילו אותם. הרכב השני ספג פגיעת נ"ט ישירה ובו נהרגו שלושה לוחמים – אייל בנין, שני תורג'מן וואסים סלאח נזאל. מיד לאחר מכן פרצה חוליית חזבאללה נוספת את גדר המערכת, חדרה לשטח ישראל וחטפה שני חיילי מילואים מחטיבה 5 של צה"ל, רס"ל אהוד גולדווסר וסמ"ר אלדד רגב, שכנראה נהרגו כבר בפיגוע או נפצעו קשה. החוליה נסוגה עם החיילים לשטח לבנון, שם עמד רכב סמוך לגדר שהעביר אותן במהירות למקום מסתור בכפר עייתא א-שעב. חוליה נוספת חמושה ברובים ובמקלעים גיבתה את החוטפים. העיתון הלבנוני "אל-אחבאר" תיאר את ההכנות הרבות ופירוט של החטיפה.
המקום היה בוואדי נמוך ולא נראה על ידי עמדות צה"ל ולכן לקח 20 דקות לגלות את דבר החטיפה ולהכריז על נוהל חניבעל טנק צה"לי מגדוד 82 ונגמחון נשלחו לאחר כשעה ללבנון בעקבות החטופים במטרה לאתרם, הטנק עלה על מטען גחון שנאמד בחצי טון של חומר נפץ וארבעת אנשי צוותו נהרגו. בהמשך נהרג חייל נוסף מגדוד 50 מירי מרגמה.
אחרי החטיפה
בנאום לאומה שנשא ראש הממשלה אהוד אולמרט בכנסת ב-17 ביולי 2006 הוא הציג את יעדיו העיקריים של מבצע "שינוי כיוון", ובהם שחרור שני החיילים החטופים, רגב וגולדווסר, באמצעות לחץ על חזבאללה ועל לבנון. בריאיון לעיתונאי רביב דרוקר בחדשות ערוץ 10, סיפר אולמרט: "בדיווחים שאני קיבלתי מראשי הצבא נאמר שאחד בוודאות הרוג והשני עם סיכויים טובים שהוא בחיים ... היה ברור לנו שלפחות אחד נהרג". רביב דרוקר אומר בהקשר זה כי בזמן שאולמרט אמר, עם פתיחת המלחמה, שמטרת המלחמה היא שחרור שני החיילים החטופים, אולמרט כבר ידע כי התמונה שונה לחלוטין.
בספרו "נקודת האל-חזור" טען העיתונאי והחוקר רונן ברגמן כי על-פי בדיקת חיל הרפואה, "אחד החטופים אינו בין החיים. החטוף השני פצוע קשה, לפחות, ולא היה לו סיכוי לשרוד ללא טיפול רפואי מיידי" (עמ' 515). על-פי ברגמן, ממצאים אלה הובאו לידיעת ראש הממשלה רק חודש לאחר החטיפה (עמ' 516). לעומתו טענו עפר שלח ויואב לימור, בספרם "שבויים בלבנון", כי על אף שהדו"ח נמסר רק לאחר המלחמה, הרי ש"ההערכה שאכן רגב וגולדווסר נפגעו קשה במהלך האירוע עצמו הייתה ידועה למערכת הביטחון ולראש הממשלה כבר בימים הראשונים של המלחמה." (עמ' 33).
החלטה 1701 של האו"ם קראה לשחרור החטופים ללא תנאי, אך לא כללה זאת בחלק האפקטיבי והמחייב. חזבאללה ולבנון לא מילאו קריאה זאת אך לא זכו לגינוי או סנקציות בינלאומיות.
עד ליולי 2008, מועד החזרת גופותיהם, לא התקבל כל מידע על גורלם של אהוד גולדווסר ואלדד רגב. ב-3 בדצמבר 2007 פרסמה חברת החדשות של ערוץ 2 הקלטה של אהוד גולדווסר ברשת הקשר הצבאית דקות לפני שנחטף.
ב-23 ביוני 2008 מסרו גופי המודיעין השונים בישראל את ממצאיהם לגבי גורל החטופים ואת הערכתם שאינם בחיים עוד לרב הצבאי הראשי תא"ל אביחי רונצקי על מנת שיקבע אם הם חיים או מתים. הרב רונצקי הוא היחיד שהיה מוסמך לקבוע רשמית את מותם ולהכריז עליהם כחללים שמקום קבורתם לא נודע. פעולה זו גררה ביקורת קשה של משפחות החטופים שטענו כי בדיקה זו מחלישה את הסיכוי שיושבו לידי ישראל. מסקנת ראשי קהילת המודיעין כי שני החיילים מתים גובשה סופית בישיבת ועדת ראשי השירותים (ור"ש) שהתקיימה ב-3 ביוני.
עסקת החילופים
ב-29 ביוני 2008 אישרה ממשלת ישראל ברוב של 22 מול 3 עסקת חילופי שבויים. העסקה, שהושגה בעזרת מאמציו של עופר דקל, כללה 3 שלבים:
על פי ההסכם שגובש, בשלב הראשון העביר ארגון חזבאללה לישראל דו"ח המפרט את מאמצי הארגון לעלות על עקבותיו של הנווט השבוי רון ארד. תמי ארד, רעייתו של הנווט השבוי, קיבלה תמונות וחומר נוסף שכתב בעלה לאחר שנפל בשבי בלבנון. בתמורה העבירה ישראל לארגון דו"ח בנוגע לגורלם של 4 דיפלומטים איראניים אשר נעלמו במהלך מלחמת לבנון הראשונה בשנת 1982. הארבעה נרצחו ונקברו במקום אשר בו קם בניין ולכן לא ניתן לאתר את גופותיהם, אולם לטענת איראן הארבעה עדיין חיים וכלואים בישראל.
בשלב השני, על פי ההסכם, שוחררו הרוצח סמיר קונטאר, 4 אסירים נוספים וכ-199 גופות של מחבלי חזבאללה שנקברו ארעית בישראל. בתמורה תקבל ישראל מחזבאללה את שני החיילים החטופים אלדד רגב ואהוד גולדווסר, ועד לרגע ביצוע ההסכם עצמו, לא תקבל ישראל מידע מפורש האם הם חיים או מתים.
השלב השלישי והאחרון של ההסכם הוגדר מחווה לעם הפלסטיני, ובו שוחררו כ-5 אסירים פלסטינים. זהותם של אסירים נקבעה על ידי מדינת ישראל.
ב-15 ביולי 2008, אשררה ממשלת ישראל את העסקה וזאת אף על פי שהדו"ח שהעביר חזבאללה בנוגע לרון ארד הוגדר על ידי גורמי ביטחון כחסר ערך, או במילותיו של השר בנימין בן אליעזר כ'מריחה אחת גדולה'. ב-16 ביולי 2008, בוצעה עסקת החילופים בין ישראל לחזבאללה במעבר ראש הנקרה. עד הרגע האחרון לא הייתה ודאות גמורה שגולדווסר ורגב אינם בחיים. בשעות הבוקר שבהן בוצעה העסקה, שהועברה בשידור חי ברשת אל-מנאר שהועבר גם לישראל, נשאל איש חזבאללה ואחראי התיאום הביטחוני בארגון, וופיק ספא, מה מצב החיילים. הוא כיוון את המצלמה לעבר רכב ממנו הוצאו בזה אחר זה שני ארונות קבורה שחורים, ובכך נחשף לראשונה גורלם. התנהגות זו של חזבאללה באה לאחר רמיזות מכוונות כאילו אחד מן החיילים עשוי להימצא בחיים, וספגה ביקורת בישראל. הגופות נשלחו לטקס זיכרון צבאי במחנה "שרגא" של גולני והוקם מעין אוהל זיכרון.
ב-17 ביולי 2008, יום לאחר ביצוע העסקה, הובאו לקבורה החיילים אהוד גולדווסר ואלדד רגב, בעוד בלבנון התקיימו חגיגות ראווה והוכרז על יום חג. בהלוויותיהם השתתפו רבבות אנשים. אהוד גולדווסר נקבר בבית הקברות הצבאי בנהריה ואלדד רגב נקבר בבית הקברות הצבאי בחיפה. לאחר השבת ארונותיהם הועלו השניים בדרגה. ב-6 באוגוסט שוחררו מספר אסירים נוספים.
הנצחה
במקום החטיפה, בנקודה 105, על כביש זרעית-שתולה הוקמה אנדרטה ועליה סיפור החטיפה ולידה דגל ישראל וחלקים מכלי הרכב שנפגעו.
באפריל 2022 במסגרת שדרוג האנדרטה לחללי נשר במערכות ישראל, הוסף שמו של אהוד גולדווסר שגר בנשר בעת שנחטף, לאנדרטה.
אורי דהן
קריירה
דהן נולד בחצור הגלילית וגדל בראש פינה. הוא החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של עירוני קריית שמונה, אליה הצטרף בגיל תשע, ושיחק בכל קבוצות הגיל של המועדון, עד שבשנת הצטרף לקבוצה הבוגרת.
ב-30 בנובמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהפסד 0–1 למכבי תל אביב. ב-13 ביוני 2020 וכבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–1 על הפועל רעננה.
ב-23 ביוני 2021 חתם דהן לארבע שנים במכבי חיפה.
את הופעת הבכורה ערך ב-7 ביולי, במסגרת מוקדמות ליגת האלופות, בתיקו 1-1 נגד קאיראט אלמטי. בליגה ערך דהן את הופעת הבכורה שלו ב-11 בספטמבר, בניצחון 1–2 על בני סכנין. את העונה הראשונה במדי חיפה סיים דהן עם 15 הופעות בכל המפעלים.
ב-28 בספטמבר 2022 הושאל עד תום העונה לבית"ר ירושלים.
תארים
בית"ר ירושלים
יקב אמפורה
יקב אמפורה הוא יקב בוטיק ישראלי.
היסטוריה
יקב אמפורה הוקם בשנת 2000 למורדות הכרמל על ידי היינן גיל שצברג במיזם משותף עם גיא רילוב, בעליה של חוות הגידול האורגנית "חוות מקורה" שליד כרם מהר"ל. היקב תוכנן על ידי אדריכל איטלקי מפיימונטה שבאיטליה המתמחה בבניית יקבים. שצברג גדל בקיבוץ צרעה, שם הכיר את רוני ג'יימס מיקב צרעה, לאחר מכן היה יינן כרמל מזרחי במשך חמש שנים, למד במגמת הייננות שבאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס והתלמד ביקבים בקליפורניה. אמפורה הוא כינויו של כד החרס ששימש לאחסון היין בעת העתיקה.
בסדרת העל של היקב יינות זניים בלבד, הסדרה השנייה היא ריטון שהיא בלנד, שתי הסדרות מנפיקות יינות המסוגלים להתיישן. בנוסף, היקב מייצר סדרה זולה יותר ובה יינות בלנד בשם "מד רד", המיועדת לשתייה מיידית. ביקב משתמשים בענבים מרמת הגולן ומהגליל העליון. ליקב כרמים במלכיה, רמות נפתלי, כרמי יוסף ויפתח. הענבים בהם משתמשים הם קברנה סוביניון, מרלו, סירה, שרדונה וויונייה. היין תוסס בתסיסה קרה ומושרה עם קליפותיו במשך חודש וחצי ומתיישן בחביות עץ אלון מבורגון שבצרפת. בשנת 2000 היקב שיווק עשרים ושלושה אלף בקבוקים. בשנת 2005 עבר היקב למקום חדש במטרה לייצר כמאה אלף בקבוקים.
ב-2008 עזב גיל שצברג את היקב והפך להיות יינן יקבי רקנאטי. באותה עת רכש את היקב דוד בר-אילן, אחריו רכש אותו ולדימיר דובוב, ביחד עם יועץ היינות ד"ר ארקדי פיפיקיאן שנהפך ליינן הראשי ולשותף ביקב עד שנת 2016.
בשנת 2016 נכנס הווטרינר ואיש העסקים ד"ר יובל סמואל כשותף ביקב (50%) וד"ר פפיקיאן הוחלף על ידי היינן-היועץ מעיין קושיצקי והיינן מאירם הראל, שמונה כיינן בפועל.
אלכסנדר שפיגלבלט
אלכסנדר שפיגלבלט  (ביידיש: אלכסנדר שפיגלבלאט; 20 באוגוסט 1927 – 25 בנובמבר 2013) היה משורר, סופר ומסאי רומני וישראלי בשפה היידיש.
קורות חיים
אלכסנדר שפיגלבלאט נולד בעיר קמפולונג ברומניה. אביו, שמואל שפיגלבלאט, היה בן למשפחת שענים. שפיגלבלאט למד ב"חדר" ובגימנסיה ממלכתית. בין השנים 1941–1944, בעת מלחמת העולם השנייה, נשלח עם משפחתו לטרנסניסטריה. את רוב שהותו שם העביר עם משפחתו בעיירה קופייגורוד עד השחרור ב־22 במרץ 1944.
אחרי השחרור מהמחנות עבד כצורף ואחר כך למד ספרות רוסית באוניברסיטת בוקרשט. בין השנים 1954–1958 היה מרצה בחוג לספרות רוסית באוניברסיטה זו ובבית הספר לספרות ולביקורת ספרותית ע"ש מיכאי אמינסקו בבוקרשט. בשנת 1964 עלה לישראל והתיישב בפתח תקווה. בין השנים 1971–1998 היה (לצדו של אברהם סוצקבר) מזכירה של מערכת הרבעון הספרותי ביידיש "די גאלדענע קייט" שהופיע בתל אביב.
אלכסנדר היה חבר במערכת כתב העת ביידיש "איקוף בלעטער", שנסגר ב-1963, ובדפים ביידיש של "כתב העת של הפדרציה של הקהילות היהודיות". בישראל שימש כתב בעיתון ביידיש "לעצטע נייעס" ובעיתון ברומנית "ויאצה נואסטרה". השתתף בספר היובל לשלמה ביקל בשנת 1969. תרגם מעברית לשפות אחרות.
ב-1984 זכה בפרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.
אברהם בייגה שוחט
אברהם בייגה שוחט (נולד ב-14 ביוני 1936, כ"ד בסיוון תרצ"ו) הוא איש ציבור ישראלי. היה חבר בצוות ההקמה הראשון של ערד, ראש המועצה הנבחר הראשון שלה וכיהן בתפקיד זה במשך 22 שנים (1967–1989). כיהן כחבר הכנסת במשך 18 שנים (1988–2006) והיה יו"ר ועדת הכלכלה וועדת הכספים של הכנסת. כיהן פעמיים כשר האוצר, בממשלות רבין ופרס (1992–1996) ובממשלת אהוד ברק (1999–2001).
ביוגרפיה
שוחט נולד בתל אביב ב-1936 לפניה (לבית פרל) וצבי שוחט, מנהל עבודה ב"סולל בונה", שהיה בנו של שוחט מנטורי קרתא שיצא בשאלה. למד בת״א והיה פעיל בתנועת הנוער התנועה המאוחדת. שירת בצה"ל בנח"ל המוצנח. לאחר השחרור הצטרף יחד עם הגרעין אליו היה שייך לקיבוץ נחל עוז. שוחט היה חבר קיבוץ נחל עוז בין השנים 1956–1957. בעל תואר ראשון בהנדסה אזרחית מטעם הטכניון בחיפה. במהלך לימודיו נבחר ליו"ר אגודת הסטודנטים בטכניון.
ראש מועצה בערד
היה חבר בצוות ההקמה של ערד בתחילת שנות ה-60 והשתתף כמהנדס בצוות ההקמה בראשות אריה ״לובה״ אליאב. שוחט עבד בצוות במשך 3 שנים בתור מהנדס. בשנים 1964–1967 היה מנהל סניף סולל בונה בערד, במסגרת זאת בנו בערד, עין גדי, נווה זוהר ופרויקטים שונים באזור ים המלח. לקראת סוף 1967 היה שוחט בין המוחים נגד כוונת משרד הפנים שלא לקיים בחירות למועצה המקומית. בשנת 1967 היה מועמד המערך לראשות המועצה. בבחירות הרשמיות הראשונות לראשות המועצה בערד קבלה רשימתו של שוחט 6 מתוך 9 המקומות במועצה והוא נבחר לראש המועצה המקומית. בבחירות בסוף 1973 זכתה רשימתו ל-8 מתוך 9 מקומות במועצה ובבחירות של 1978 נבחר לראשות המועצה ברוב של 85% מהקולות ורשימתו זכתה ל-8 מתוך 11 מקומות. בשנת 1983 נבחר שוב לראשות המועצה ברוב של 88%, שזהו שיא ארצי. במקביל לתפקידו בערד כיהן שוחט כסגן יו"ר מרכז השלטון המקומי וכיו"ר ועדת ערי הפיתוח.
כניסה לפוליטיקה לאומית
בראשית שנות ה-80 הצטרף שוחט ל״מחנה רבין״ במפלגת העבודה. בשנת 1982 ניהל שוחט את מפקד חברי המפלגה. בבחירות של 1984 רץ כמספר 52 ברשימת המערך לכנסת ה-11 אך נותר מחוץ לכנסת. במאי 1988 מונה בתור חבר הכנסת לאחר שאהרן הראל, שמונה ליו"ר רשות השידור, התפטר מהכנסת.
פעילות בכנסת ובממשלה
שוחט נכנס לכנסת בשלהי כהונת הכנסת האחת עשרה (ב-10 במאי 1988) מטעם סיעת המערך (מאוחר יותר מפלגת העבודה). כחבר הכנסת עסק בעיקר בנושאים כלכליים וכיהן בתור יו״ר ועדת הכלכלה ויו״ר ועדת הכספים. לאחר נפילת ממשלת ישראל העשרים ושלוש, במהלך "התרגיל המסריח", הורכבה מחדש הקואליציה ללא המערך. שוחט מצא את עצמו באופוזיציה, אך באופן נדיר, בהסכמה רחבה ובתמיכת ראש הממשלה שמיר, המשיך לכהן בתפקידו בתור יו״ר ועדת הכספים.
בממשלתו השנייה של יצחק רבין 1992-1995 מונה שוחט לשר האוצר. ב-1994 היה שוחט הנציג של מדינת ישראל במשא ומתן וכן בחתימה על הפרוטוקולים הכלכליים של פריז ב-1994, שהיוו את הנספח הכלכלי להסכמי אוסלו.
בתקופת כהונתו הראשונה כשר האוצר עלה התוצר המקומי הגולמי בשיעור ממוצע של כ-5.8% לשנה, הואץ פיתוח התשתיות וגדל בשיעור ניכר היקף התחלות הבנייה. שיעור האבטלה ירד מכ-11.5% לכ-6.5%. נוספו כ-400,000 מקומות עבודה והואץ במאות אחוזים קצב הגידול בהשקעות הון זר. למרות ההתנגדות התקיפה של הפקידות הבכירה במשרד האוצר תמך ברפורמה במערכת הבריאות ובחקיקת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (שיזם שר הבריאות חיים רמון) והעמיד את התקציב הדרוש לכך. סקטורים רבים במגזר הציבורי זכו לתוספת תקציבית. הורדת המיסוי על מוצרי יבוא רבים הביא להוזלות ניכרות במוצרים. שוחט הוביל את המו״מ של הממשלה עם ועדי העובדים של רפא״ל והתעשייה האווירית לאחר קריסת פרויקט הלביא. שוחט נאלץ לגנוז את תוכניתו להטיל מס על הרווחים בבורסה בשל התנגדותו של ראש הממשלה רבין. כהונתו כשר אוצר התאפיינה בחילוקי דעות בינו לבין נגיד בנק ישראל, יעקב פרנקל, על רקע שיעור הריבית במשק. שוחט התנגד למדיניות השמרנית של פרנקל ולשימוש שעשה בהעלאות הריבית. בקדנציה השנייה שלו בממשלת ברק פעל להרחבת נטל המס גם על ההון ונקט מדיניות כלכלית פחות מרחיבה.
לאחר רצח יצחק רבין המשיך שוחט לכהן בתור שר אוצר גם בממשלת ישראל העשרים ושש בראשותו של שמעון פרס. הוא החזיק בתפקיד זה עד השבעת ממשלתו של בנימין נתניהו בשנת 1996. שלוש שנים לאחר מכן מילא תפקיד זה גם בממשלתו של אהוד ברק עד נפילתה בשנת 2001. בחודשים האחרונים לכהונת ממשלה זו שימש גם כשר התשתיות.
לאחר פרישתו מהפוליטיקה
ב-9 באוקטובר 2005 הודיע שוחט על פרישתו מהחיים הפוליטיים. בישיבת הפרידה שקיימה לכבודו ועדת הכספים של הכנסת ב-11 בנובמבר 2005, ציינו כל הנוכחים, נציגי כל המפלגות, את היותו איש עקרונות הוגן והגון, ישר וישיר. הוא החליט לדחות את פרישתו בשלושה חודשים ולהשתתף בישיבות ועדה לבחירת שופטים כדי למנוע את מינויה של רות גביזון לבית המשפט העליון, מינוי שהתנגד לו. התפטר מהכנסת ב-11 בינואר 2006.
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים התמנה להיות חבר בחבר הנאמנים של מכללת תל חי ודירקטור בשורה של חברות כמו כימיקלים לישראל, מזרחי טפחות, באלון USA, ביטוח ישיר, ויבואנית הרכב קרסו מוטורס. כמו כן נתמנה ליושב ראש קרן ספידן, ויושב ראש ועדת ההשקעות של קרן התשתיות של קבוצת הראל השקעות. כיהן כדירקטור בכי"ל בין התאריכים 26 בינואר 2006 ל-25 בינואר 2015. בנוסף כיהן כדירקטור במזרחי טפחות עד לפרישתו מתפקיד זה בשנת 2012 בשל ניגוד עניינים.
בנובמבר 2006 מונה לעמוד בראש ועדה לבחינת מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל.
שוחט מכהן כיושב ראש מועצת המנהלים של חברת "סיטיפס" וכחבר במועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל. הוא גם מכהן בהתנדבות בקרן הכספים של הטכניון ובמועצה ובוועד המנהל של הקרן הלאומית למדע בישראל.
חיים אישיים
את כינויו "בייגה" קיבל בילדותו אצל חבריו, בעקבות אמו, שהייתה קוראת לו "פייגלה" (ציפור ביידיש) בגלל גופו הרזה דאז. לימים הוא הפך את הכינוי לחלק משמו הרשמי.
כנסיית אליהו הנביא (חיפה)
כנסיית אליהו הנביא (Церковь пророка Илии́; רשמית "הכנסייה על שם אליהו הנביא בחיפה על הר הכרמל") היא כנסייה רוסית אורתודוקסית, בחצר אליהו של המשימה הרוחנית הרוסית בירושלים של הפטריארכיה במוסקבה. הכנסייה נמצאת בחיפה, ישראל וממוקמת בהר הכרמל. נחנכה בשנת 1913.
היסטוריה
חלקת האדמה עליה ממוקמת הכנסייה כעת נרכשה על ידי המשימה הרוחנית הרוסית בירושלים בשנת 1909. השלטונות הטורקיים המקומיים לא העניקו אישור לבניית בית התפילה וראש המשימה, הארכימנדריט ליאוניד סנצוב הציע לבנות תחילה חדר אוכל לצליינים, אשר באותה העת הגיעו דרך הים לחיפה. את בניית הכנסייה הוביל המהנדס בוריס גורביץ'.
בשנת 1912 החלה המשימה לעתור לרשויות הטורקיות על אישור לארגן מחדש את בית התפילה של המתחם. למבנה נוסף מזבח, איקונוסטזיס עשוי משיש אפור ונבנה מגדל פעמונים. בתחילת 1913 התקבלה אישור, הדבר הסתייע בעקבות ציון יום השנה ה-300 לשושלת רומנוב, לכבודו הוצע האתר הרוסי בחיפה להיקרא בשם "מתחם רומנוב". הנושא לא נפתר במהירות הרצויה וההסדרים לבניית הכנסייה דרשו זמן נוסף. לבסוף, ב-14 בנובמבר 1913, הכנסייה על שמו של אליהו הנביא נחנכה בחגיגיות על ידי הפטריארך של ירושלים דמיאן.
בדו"ח המשימה הרוחנית הרוסית מצוין כי "כנסיית אליהו בהר הכרמל ליד העיר חיפה הוא קטן מאוד. בצורה של צלב יווני ובארכיטקטורה יוונית - אך עבור מעט הצליינים ומעט תושבים אורתודוקסים מקומיים והערבים זה מספיק. האיקונוסטזיס קטן, חד שכבתי, אך טוב. כלי הקודש וכלי [התפילה] הם קטנים. החפצים נלקחו בעיקר מקתדרלת השילוש הקדוש בירושלים וחלקם נתרמו."
בתקופת מלחמת העולם הראשונה, נפסק זרם עולי הרגל מרוסיה, והכנסייה ברובה לא הייתה פעילה וללא כומר. בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים, תחזק אותה כומר אורתודוקסי-ערבי בכנסייה של אליהו הנביא, בשם ארכפריסט ניקולאי, שלאחר מותו נקבר בשטח החלק הרוסי הסמוך לכנסייה. לאחר מכן נערכו מדי פעם שירותים שונים כאשר עולי הרגל הגיעו עם כמרים.
באביב 1991 נפתחה הכנסייה על ידי מירוסלב וטיב, שמונה לכומר הכנסייה. לאחר הגעת הפטריארך ממוסקבה אלכסיי השני באותה השנה, התגבר זרם העלייה לרגל, שוחזרו כנסיות, הופיעו כמרים חדשים.
תיכון חדש הרצליה
תיכון חדש הרצליה הוקם בשנת 2000 במבניו של בית הספר "אורט" שפעל באותו המקום, תיכון חדש הרצליה שוכן יחד עם עוד שני בתי-ספר, תיכון "הנדסאים" (שמו הרשמי: "תיכון הנדסאים הרצליה ליד אוניברסיטת ת"א") וחטיבת הביניים "יד גיורא" בקמפוס הרצליה.
דבורה אילון סרני
דבורה אילון-סרני (21 בדצמבר 1906 - 18 בנובמבר 1991) הייתה סופרת ומחנכת עברית, דוקטור לביולוגיה. אילון-סרני עבדה כמורה למדעי הטבע בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב. כתבה ותרגמה ספרים, ספרי לימוד ומאמרים בענייני ביולוגיה, בוטניקה וזואולוגיה.
ביוגרפיה
דבורה אילון-סרני לבית רבינוביץ, נכדתו של הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים, נולדה בירושלים בשנת 1906. כשסיימה את לימודיה בגימנסיה "הרצליה" נסעה לאיטליה ושם קיבלה תואר דוקטור לביולוגיה באוניברסיטת רומא. באיטליה נישאה לאנריקו סרני (אחיו הבכור של אנצו סרני) ובשנת 1930 נולדה בתם עדה איסקיה פרייה אלפונסה רחל (לימים, עדה פיינברג-סירני). עשרה חודשים לאחר הולדת בתם מת אנריקו במפתיע. אילון-סרני החליטה להיערך לקראת חזרה לארץ ישראל ועברה עם בתה לאוניברסיטה בפדובה, שם השתלמה בנושא של מחלות צמחים, תחום שהעריכה שיהיה בו צורך בישראל. בשנת 1934, משהשלימה את לימודיה, חזרה עם בתה לארץ. בשנת 1938 נישאה למורה ולמנהל בית הספר "אחד העם" בתל אביב, מנחם אילון.
הוראה בגימנסיה העברית "הרצליה"
לאחר חזרתה ארצה, עבדה אילון-סרני בתחנת הניסיונות החקלאית ברחובות אך חשה צורך בעבודה שיש בה מגע אנושי. בשנת 1936, כאשר ביקרה בגימנסיה "הרצליה", הציע לה מנהל בית הספר, בן-ציון מוסינזון, לעבוד בבית הספר כמורה. אילון-סרני קיבלה את הצעתו ועבדה כמורה לטבע בגימנסיה במשך עשרים ושלוש שנים. אילון-סרני נחשבה למורה מרתקת ואהובה שהתלמידים הקפידו לא להחמיץ את שיעוריה. ניסיון לבטל את שיעוריה לאחת המגמות בבית הספר נתקל בהתנגדות התלמידים.
תיכון חדש הרצליה
תוכניות מצוינות: כיתת מצוינות, דיפלומטיה ויחסים בינלאומיים, מועדון עמ"ט - עתודה מדעית טכנולוגית.
דבורה אילון סרני
כתיבה
כיוון שלא היו בנמצא ספרי לימוד במדעי הטבע, אילון-סרני כתבה ספרי לימוד בעצמה וכן תרגמה ספרים מדעיים לנוער, ביניהם "הלוחמים במוות", "ילדותם של בעלי החיים" ועוד. כתיבתה לילדים היא תוצאה של שיחה עם לאה גולדברג בשנת 1938. גולדברג הייתה אז מעורכי "דבר לילדים" והיא ביקשה מאילון-סרני רשימה לעיתון. הרשימה זכתה להצלחה ובעקבותיה באו רשימות נוספות וספרים. ספריה זכו לביקורות משבחות ונדפסו במספר מהדורות.
תיכון חדש הרצליה
מגמות על-אזוריות: מדעי המחשב (5 יח"ל ), הנדסת תוכנה וסייבר (5 יח"ל). רפואה (5 יח"ל), מערכות בריאות (5 יח"ל). משפטים (2 יח"ל), קרימינולוגיה/פסיכולוגיה (3 יח"ל כל מקצוע).
דבורה אילון סרני
פעילות ציבורית
בשנת 1955 מונתה אילון-סרני לנספחת בשגרירות ישראל בוושינגטון. תפקידה היה טיפוח הקשר עם ארגוני הנשים בארצות הברית והעברת הרצאות על ישראל באוניברסיטאות ומוסדות אקדמיים. אילון-סרני שימשה בתפקיד זה שנה אחת. בנוסף לשליחות זו, אילון-סרני הצטרפה לנסיעות השליחות של בעלה, מנחם אילון, לברזיל ולמקסיקו, שם הרבו בעשייה חינוכית בקרב הקהילות היהודיות. בשנת 1961, במהלך שליחותם למקסיקו, נקראה לצאת בשליחות משרד החוץ הישראלי לקניה, כדי להקים שם, בשיתוף עם ממשלת קניה, מוסד להכשרת נערות לעבודה.
תיכון חדש הרצליה
מגמות נוספות ומקצועות בחירה: מדעים: פיזיקה, כימיה, ביולוגיה (5 יח"ל לכל מקצוע). חינוך גופני בהתמחות מדריכי כושר במרחב הפתוח. מוזיקה (5-10 יח"ל). תקשורת, קולנוע וחברה. מדעי הסביבה - גאוגרפיה (5 יח"ל), ניהול תיירותי – התמחות במלונאות, שפות זרות - ערבית וצרפתית (5 יח"ל לכל מקצוע).
דבורה אילון סרני
פעילות ציבורית
נסיעות אלה, כמו גם נסיעות נוספות של אילון-סרני, הולידו ספרי מסע על המדינות בהן ביקרה. הן גם הובילו להפסקות זמניות של ההוראה בגימנסיה, אך היא שבה לעבודתה עם חזרתה לארץ.
תיכון חדש הרצליה
ראו גם
רשימת בוגרי ובוגרות בית הספר
רג'י מילר
רג'ינלד ויין מילר (באנגלית: Reginald Wayne Miller; נולד ב-24 באוגוסט 1965 בריברסייד, קליפורניה, ארצות הברית) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, הנחשב לאחד מגדולי הקלעים בתולדות ליגת ה-NBA. שיחק במשך כל הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אינדיאנה פייסרס.
מילר מדורג רביעי (אחרי ריי אלן, סטפן קרי וג'יימס הארדן) בין קלעי השלשות בכל הזמנים של ה-NBA עם 2,560 קליעות לשלוש. הוא נודע גם בזכות היותו מהטובים בליגה, אשר קלע סלי ניצחון ברגעים המכריעים של המשחק פעמים רבות. בשנת 2012 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
ביוגרפיה
מילר נולד בריברסייד, קליפורניה כאחד מחמישה ילדים במשפחה של ספורטאים. אחיו, דריל, שיחק בייסבול כתופס במייג'ור ליג, אחותו, תמי, שיחקה כדורעף באוניברסיטת קליפורניה סטייט ואחות נוספת, שריל, הייתה שחקנית כדורסל אשר אף נכנסה להיכל התהילה של הכדורסל ונחשבת לאחת מהשחקניות הגדולות בכל הזמנים. מילר נולד עם מום במפרק הירך שמנע ממנו את היכולת ללכת בצורה רגילה, ועד שהיה בן ארבע נאלץ לחזק וליישר את רגליו בעזרת התקן מתכת מיוחד.
מילר שיחק בתיכון ריברסייד פוליטכניק בקליפורניה, ולאחר מכן החל לשחק באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). מילר היה מתאמן עם גדולי הnba ובנוסף היה מתאמן עם שחקנים מצטיינים ממקומות שונים בעולם כגון סם סטילר וג׳ק הורלר. לאחר שבעונת ה"" שלו כמעט ולא שותף במשחקיה של הקבוצה, בעונתו השנייה עזר מילר לקבוצתו לזכות באליפות ה-NIT, עם של 15.2 נקודות, 4.3  ו-2.6 אסיסטים. בעונת ה עונת הוביל את קבוצתו לאליפות הבית הפסיפי של המכללות (נקרא Pac-10). באותה השנה החל השימוש בקו השלוש ומילר קלע 69 שלשות מתוך 157 ניסיונות זריקה.
קריירת ה-NBA
מילר נבחר במקום ה-11 בדראפט של שנת 1987. בעונת הרוקי שלו, שימש מילר כמחליפו של ג'ון לונג, וקלע באותה העונה 10.0 נקודות למשחק ב-22.4 דקות למשחק. החל מעונתו השנייה במועדון, החל מילר לפתוח בחמישייה, ועזר לקבוצתו להתפתח לחברה קבועה בפלייאוף ה-NBA. בעונתו השלישית בליגה, עונת פתח מילר לראשונה בכל 82 המשחקים של אינדיאנה בליגה, הוא קלע שיא קריירה בעונה הסדירה עם 24.6 נקודות למשחק, ואף נבחר למשחק האולסטאר לראשונה. את העונה, סיימה אינדיאנה במאזן על 42 ניצחונות מול 40 הפסדים, העפילו לפלייאוף, אך הודחו ב כבר בסיבוב הראשון מול דטרויט פיסטונס בשלושה משחקים.
לאחר עזיבתו של צ'אק פרסון בסיום עונת, ביסס מילר את מעמדו כאיום הקליעה המרכזי של אינדיאנה. ב-28 בנובמבר 1992, רשם מילר את שיא הקליעה לשחקן במשחק של אותה העונה כאשר קלע 57 נקודות בניצחון החוץ של אינדיאנה 134-122 על שארלוט הורנטס. באותו המשחק קלע מילר 16 סלי שדה מתוך 29 ניסיונות, מהם 4 מ-11 מהשלוש ו-21 מ-23 מקו העונשין. בפלייאוף של אותה העונה קבע מילר את שיא הקריירה שלו כאשר קלע בממוצע 31.5 במשחקי הפלייאוף.
מילר הפך לשם דבר כאשר ב-1 ביוני 1994, במשחק מספר 5 של סדרת גמר המזרח של ה-NBA, נגד הניו יורק ניקס במדיסון סקוור גארדן קלע 39 נקודות, מהן 25 נקודות ברבע המשחק האחרון, והוביל את קבוצתו לניצחון 93-86. במהלך הרבע האחרון קלע מילר מספר שלשות מטווח רחוק, תוך שהוא מקניט את אוהדה השרוף של הניקס ספייק לי, אשר ישב בשורה הראשונה, על יכולתו. הניצחון העלה את אינדיאנה ליתרון 3-2 בסדרה על יריבתה הפייבוריטית, אולם הניקס ניצחו בשני המשחקים הבאים והעפילו לגמר ה-NBA.
בסיבוב השני של סדרת הפלייאוף של שנת 1995, פגשה אינדיאנה שנית את הניקס. ב-7 במאי, במפגש הראשון בסדרה במדיסון סקוור גארדן, כשנשארו 18.7 שניות לסיום המשחק, והניקס מובילים ב-6 נקודות על הפייסרס, קלע מילר שלשה, חטף את הוצאת הכדור מידיו של גרג אנתוני יצא מחוץ לקשת השלוש וקלע שלשה נוספת, והשווה את תוצאת המשחק. שחקני אינדיאנה ביצעו עבירה מהירה, אשר שלחה לקו העונשין את שחקנה של הניקס, ג'ון סטארקס שהחטיא את שתי הזריקות. אף על פי שהריבאונד נחת לידיו של פטריק יואינג, הוא החמיץ את הזריקה, ואת הכדור החוזר לקח מילר, שמיד בוצעה עליו עבירה. מילר קלע את שתי הזריקות החופשיות, ובכך קלע 8 נקודות ב-8.9 שניות בלבד והוליך את קבוצתו לניצחון 107-105. אינדיאנה הדיחה בסיום הסדרה את הניקס, אך הודחה בעצמה בשבעה משחקים בשלב הבא נגד אורלנדו מג'יק. בשנה שלאחר מכן, לקראת סיומה של עונת נפצע מילר בעינו ונעדר מארבעת משחקי הפלייאוף הראשונים. הוא חזר לשחק בסיבוב הראשון בו התמודדה אינדיאנה נגד אטלנטה הוקס במשחק מספר חמש. מילר קלע 29 נקודות באותו המשחק, אך אינדיאנה הפסידה והודחה.
בעונת הוביל מילר את אינדיאנה למאזן של 56 ניצחונות מול 26 הפסדים. באותה העונה העפיל מילר לראשונה בתולדות המועדון עד לגמר ה-NBA, כשבדרך הקבוצה מדיחה את מילווקי באקס, פילדלפיה 76', כולל תצוגה של 40 נקודות של מילר, ואת ניו יורק ניקס. בגמר פגשו מילר והפייסרס את לוס אנג'לס לייקרס של קובי בראיינט ושאקיל אוניל. מילר הוביל את אינדיאנה בסדרת הגמר עם 24.3 נקודות בממוצע לערב, אך יכולתו האישית לא עזרה לקבוצתו שהפסידה את האליפות בשישה משחקים 4-2.
בפלייאוף של שנת 2002, מילר כמעט והצליח להדיח את ניו ג'רזי נטס בכוחות עצמו. במשחק החמישי והמכריע של הסדרה, לאחר החטאת שתי זריקות עונשין של ריצ'רד ג'פרסון, קלע מילר שלשה מ-12 מטרים עם ה ושלח את המשחק להארכה. בהארכה הראשונה, בפיגור של שתי נקודות, מילר מעל שלושה מגנים ושלח את המשחק להארכה שנייה בה ניצחו הנטס. יכולתו מילר ברגעים המכריעים עזרו להאדרת שמו של מילר כ.
בדמדומי הקריירה מילר חדל מלהיות הקלע המוביל של קבוצתו, וחברו לקבוצה ג'רמיין אוניל לקח את הפיקוד. עם זאת, המשיך מילר להיות האופציה המועדפת בהתקפה ברגעים המכריעים של המשחק. את הכבוד הרב שרכש לו אוניל ניתן לראות בניצחון על מילווקי ב-4 בינואר 2005. באותו המשחק, קלע אוניל 55 נקודות, אך ביקש להיות מוחלף כשנשארו 1:43 דקות לסיום, כדי שלא ישבור את שיא המועדון שהחזיק מילר עם 57 נקודות.
בשנת 2005, והוא בן 39, הוכיח מילר כי הוא עדיין מסוגל לספק נקודות, כששלושה מחבריו לקבוצה, אוניל, סטיבן ג'קסון ורון ארטסט הורחקו מהמגרשים לתקופות ממושכות בעקבות מהומה אלימה במשחק נגד דטרויט (אוניל הורחק ל-15 משחקים, ג'קסון ל-30 משחקים וארטסט הורחק עד לסיום העונה, 86 משחקים, 73 בליגה ו-13 בפלייאוף; מילר עצמו הורחק בעקבות התקרית למשחק אחד). בהיעדרם של שלושת חבריו, הוביל מילר את קבוצתו כשקלע בממוצע כמעט 20 נקודות למשחק, כולל 39 נקודות נגד הלייקרס. ב-19 במאי 2005, במשחק מול דטרויט פיסטונס, הודיע מילר על פרישה מכדורסל לאחר 18 שנים. ב-30 במרץ 2006, נתלתה גופיית המשחק שלו, מספר 31, על התקרה באולם של אינדיאנה פייסרס לאות כבוד והערכה.
נבחרת לאומית
מילר היה חבר בנבחרת ארצות הברית אשר זכתה במדליית הזהב באליפות העולם בכדורסל 1994 מילר קלע בטורניר 17.1 נקודות למשחק. מילר היה חבר גם בנבחרת ארצות הברית שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת אטלנטה. מילר קלע בטורניר 11.4 נקודות, ו-2.1 אסיסטים. הנבחרת ניצחה בטורניר בנקל, כשגברה על יריבותיה בהפרש ממוצע של 31.75 נקודות למשחק.
מילר היה חבר גם בנבחרת שהתמודדה באליפות העולם בכדורסל 2002, מילר נפצע במהלך הטורניר ושותף מספר דקות מצומצם. הנבחרת כשלה בטורניר, והייתה לנבחרת האמריקאית הראשונה אשר חוזרת מטורניר אליפות העולם ללא מדליה.
לאחר הפרישה
מילר השתתף כגרנד מארשל של תחרות האינדיאנפוליס 500 של שנת 2005 (תחרות ספורט מוטורי). הארכיבישוף הבנדיקטיני של אינדיאנה פתח את יום התחרויות בתפילת "שמור על הנהגים, ואלוהים יברך את רג'י!" לפני שמילר נפנף בדגל הירוק לתחילת התחרות. באוגוסט 2005 הודיע מילר כי יהיה פרשן של משחקי ה-NBA ברשת TNT. אחותו של מילר, שריל מילר - כדורסלנית עבר בעצמה, הנחשבת בעיני רבים לאחת הכדורסלניות הטובות בכל הזמנים - משמשת ברשת כשדרנית קווים. מילר גם שימש כמנחה אורח בתוכנית האירוח הטלוויזיונית Live with Regis and Kelly, לצידה של קלי ריפה, כשהמנחה הקבוע רג'יס פיבלין נעדר ממנה.