cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פסוריאזיס
הטיפול במחלה
קיימים שלושה סוגי טיפול מקובלים למחלה: בדרך כלל הטיפול המקומי ניתן בהתחלה (קו ראשון), במידה והוא לא מצליח, יינתן הטיפול המערכתי, באם גם הוא לא משפיע מתקדמים לטיפול פוטותרפיה או ים המלח.
פוטותרפיה
חשיפה לאור אולטרה סגול בתחום שנקרא UVB מרפאת את הנגעים בעור. אפשר לקבל את הטיפול במרפאות או לרכוש מנורה לשימוש ביתי. אפשר להחשף לאור UVB מהשמש גם בים המלח. יש צורך להשתזף בשמש 3–4 שעות כל יום במשך שלושה שבועות רצופים. לאחר הריפוי בים המלח המחלה חוזרת בממוצע אחרי ארבעה חודשים. טיפול ב-UVB נמצא בסל התרופות של משרד הבריאות וזכאים לקבל אותו חברי קופות החולים ללא תשלום. קופות החולים גם משתתפות במימון השהייה במלון בים המלח.
טיפולים חדשים
תרופות חדשות פותחו החל משנת 2002 והן מבוססות על החלשת מערכת החיסון, שהיא הגורם לפריצת המחלה, בכך שמערכת החיסון תוקפת את תאי העור. תרופות אלה יקרות מאוד ויכולות לגרום לתופעות לוואי כתוצאה מהחלשת מערכת החיסון וחשיפת הגוף ללא הגנה. התרופות ניתנות רק אם שלושת סוגי הטיפולים האחרים לא עוזרים.
תרופות ביולוגיות
התרופות הביולוגיות מייצגות את הדור החדש של התרופות בכלל, ושל הטיפולים בספחת בפרט. בניגוד לשלל התרופות האחרות, הפועלות כדי להקל על הסימפטומים, הרי שהתרופות הביולוגיות מתערבות בפתולוגיה של מנגנון המחלה עצמו. בדומה ל"טיל מונחה", תרופות אלו פועלות באופן מדויק כנגד מרכיבים מסוימים הגורמים ליצירת ספחת. לשימוש בתרופות הביולוגיות, בניגוד לתרופות המדכאות את כל תאי מערכת החיסון, יש שני יתרונות מרכזיים: תגובה סלקטיבית יותר ותופעות לוואי פחותות.
התרופות הביולוגיות לספחת הקיימות היום מתחלקות לשתי קבוצות עיקריות:
תרופה נוספת ששמה Briakinumab לפי מחקרים שונים יותר מ-90% מהמטופלים השיגו שיפור(PASI 75)משמעותי מאוד בפצעים
התפתחות במחקר
בשנת 2013 חוקרים מאוניברסיטת בן-גוריון מצאו דרך להשתמש בקולטן כימי מהונדס כדי להקטין משמעותית את אחד הגורמים המשמעותיים למחלה בגוף.
החוקרים פיתחו קולטן מהונדס לאינטרלוקין 17 שיכול לקשור בזיקה מאוד גבוהה את האינטרלוקין 17 הטבעי הנמצא בחולים ובכך להקטין משמעותית את כמות האינטרלוקין 17 בגוף כשבכך נמנעת המחלה. הקולטן המהונדס פותח בשיטה הנקראת אבולוציה מכוונת, שבה אוסף של קולטנים מוטנטים נבחנים במעבדה לאיתור של מוטנט משופר. התכונות המשופרות של הקולטן המהונדס מביאות לכך שיוכל לשמש כתרופה ניסיונית מבטיחה למחלת הפסוריאזיס.
אגודת הפסוריאזיס הישראלית
אגודת הפסוריאזיס הישראלית נוסדה בשנות השבעים ומטרתה לעזור לחולים בישראל בכל הבעיות שבהם הם נתקלים בחייהם בישראל. נכון לשנת 2015 בישראל חיים 250 אלף חולי פסוריאזיס.
העמותה מנוהלת על ידי מתנדבים ובין פעילויותיה:
אלישע
לפי המתואר בתנ"ך, אֱלִישָׁע בֶּן שָׁפָט היה נביא שפעל בממלכת ישראל במאה התשיעית והשמינית לפני הספירה, בתקופת שלטונם של המלכים אחזיה, יורם, יהוא, יהואחז ויואש. הוא התפרסם כתלמידו של אליהו הנביא, כממשיך דרכו במלחמה למען אלוהי ישראל, וכעושה ניסים. אלישע שפט את ישראל ששים ושש שנים.
ייחוסו ומוצא משפחתו
בתנ"ך מוזכר אלישע כבן ל"שפט" בלי להזכיר לאיזה שבט היה שייך. רש"י סבור כי שפט היה מבני שבט גד כמובא בספר דברי הימים; אולם לפי משמעות התנא דבי אליהו כפי שהבינו בעלי התוספות יש סוברים כי אלישע היה כהן וכן שפט אביו -ואילו ה"שפט" המוזכר בספר דברי הימים היה איש אחר בשם שפט.
מינוי אלישע לנביא
ב מסופר כי אליהו הנביא ברח למדבר סיני, בחוששו לנפשו כיוון שאיזבל, אשתו של המלך אחאב, ביקשה להורגו. בהיותו במדבר זכה אליהו להתגלות מפי אלוהי ישראל, שהטיל עליו שלוש משימות: למשוח את חזאל למלך על ארם, למשוח את יהוא בן נמשי למלך על ישראל, וכן למנות לו ממשיך - את אלישע בן שפט מאבל מחולה אשר בגלעד:.
אלישע דבק באליהו, והיה תלמידו הנאמן, וזאת אף על פי שהנביא היה אדם מתבודד ופעמים רבות נטש את חברת בני האדם לטובת מקומות שכוחי אל. כיוון שכך, זכה אלישע לחזות בהסתלקותו הפתאומית והפלאית של אליהו במרכבת אש השמימה, ובטרם הלקחו אף זכה לשאול בקשה מאת אליהו:. חז"ל הסבירו שאלישע ביקש כפלים ממה שהיה באליהו, וכן דרשו שנמצא אלישע ראוי "לעשות מעשי ניסים פי שנים ממספר הניסים שעשה אליהו".
אלישע כנביא בישראל
לאחר עזיבתו של אליהו, נטל אלישע את אדרתו המושלכת ואיתה ביצע את מעשה הנס הראשון שלו: הוא חבט אותה על מי הירדן, והמים נחצו לשנים. כמו כן, בני הנביאים הכירו בכך שנחה רוח אליהו על אלישע, והאחרון הפך למנהיגם. מרגע זה ועד למותו כעבור שישים שנה, לא פסק אלישע לחולל ניסים ולנבא נבואות, והוא החזיק בתפקיד הרשמי של.
סיפורי פלאות ומעשי ניסים רבים נקשרו בשמו של אלישע, ועיקר פרסומו עליהם. בין היתר, אלישע ריפא את מי יריחו הרעים, על ידי כך שהשליך לתוכם מלח מתוך צלוחית חדשה. הוא הציל אשה אלמנה ואת בניה היתומים מחיי עוני ועבדות בכך שחולל את נס אסוך השמן - הפיכת כד שמן בודד לקרן שופעת שמן. כמו כן, אלישע נהנה מתמיכתה של אישה שונמית חשוכת בנים, ולאות תודה על טרחתה הרבה בשבילו הבטיח לה בן, ולאחר שהבן מת, הוא אף החיה אותו. הוא השביע מאה איש מ, הציף גרזן ששקע במים ואף ריפא את צרעתו של נעמן, שר צבא ארם, בכך שהורה לו לרחוץ שבע פעמים בנהר הירדן.
בסיפורי ניסים אחדים מצטיירת דמותו של אלישע כדמות של אדם טוב לב, שלא מהסס להושיט יד לעניים, לחלשים ולמרי הגורל. לעומת זאת, ניסים אחרים שבוצעו על ידי אלישע מעלים דמות אחרת, הנוקטת יד קשה ושיפוטיות על פי מידת הדין. מעשה נס ידוע, המופיע ב, מספר שבהיות אלישע בדרכו לבית אל לאחר שריפא את מי יריחו הרעים, יצאו נערים קטנים מהעיר ולעגו לו על קרחותו (וזאת בניגוד לאליהו, שהיה "בעל שיער"), באומרם "עֲלֵה קֵרֵחַ, עֲלֵה קֵרֵחַ". לפי הכתוב, אלישע קיללם בשם אלוהים, ושני דובים יצאו מהיער והרגו ארבעים ושניים ילדים. הקושי שבהריגת הילדים בגלל לעגם נראה גם לחז"ל, שטבעו את הביטוי "לא דובים ולא יער" (ראה בהמשך). באירוע אחר קילל אלישע את נערו גיחזי ואת זרעו בצרעת נעמן, כיוון שגיחזי חמד לעצמו את מתנותיו של נעמן לאלישע שסירב לקבלן.
מתוקף תפקידו כ"נביא בישראל" היה אלישע מעורב גם באירועים מדיניים-צבאיים: כאשר יורם מלך ישראל, יהושפט מלך יהודה ומלך אדום, יצאו למלחמה במואב, ובמהלך מסעם הגיעו לידי מצוקת מים קשה, חזה להם אלישע ניצחון סוחף והבטיח להם "כִּי כֹה אָמַר ה' לֹא תִרְאוּ רוּחַ וְלֹא תִרְאוּ גֶשֶׁם וְהַנַּחַל הַהוּא יִמָּלֵא מָיִם וּשְׁתִיתֶם אַתֶּם וּמִקְנֵיכֶם וּבְהֶמְתְּכֶם", ונבואתו התגשמה. באירוע אחר, בן הדד מלך ארם הטיל מצור כבד על העיר שומרון, שהביא לרעב איום בעיר הנצורה, אך אלישע, בסופו של דבר, ניבא על סיום המצור "כָּעֵת היום", ואכן צבא ארם נס ונבואתו של אלישע התקיימה במלואה (-).
אלישע המשיך את פעולותיו של אליהו שנלחם בכל כוחו בעבודת הבעל שרווחה בממלכת ישראל ושעודדה על ידי בית המלוכה, ושלח אחד מבני הנביאים למשוח את יהוא בן נמשי למלך על ישראל. יהוא, לאור הנסיבות החדשות, הכריז על מרד במלכות, הכרית את בית אחאב, הרג את איזבל ומחה את פולחן הבעל מישראל.
מסירת מידע מודיעיני למלך ישראל
ידוע שהנביאים בתנ"ך שימשו פעמים רבות כמודיעין צבאי, אמנם לא במובן של איסוף מידע על האויב וכדומה. רוב הנביאים נתנו מעין מידע מודיעיני כאשר השופטים והמלכים היו שואלים אותם אם לצאת לקרבות, והם היו עונים רק 'כן' או 'לא', על פי החלטת ה'.
אך אלישע הגדיל לעשות יותר מכל הנביאים וסערת כוח נבואתו, מסר למלך ישראל מידע מודיעיני ממשי, בדבר מקומות מארב בהם הוצבו כוחות צבא ארם, כפי שניתן לראות ב:
"לא דובים ולא יער"
לפי הטקסט בתנ"ך כפשוטו, לעגו מספר נערים לצורתו החיצונית של אלישע, באומרם: "עלה קרח, עלה קרח". פרשנים מפרשים שהנערים קראו לו "עלה קרח, עלה קרח" כיוון שהוא הקריח מהם את פרנסתם כי הם התפרנסו מייבוא מים ממקורות מים טובים. אירוע זה מופיע לאחר האירוע בו מטהר אלישע את מעיין אלישע (עין א-סולטאן) ביריחו. ככל הנראה עד טיהור המעיין נאלצו תושבי יריחו לרכוש את מימיהם מהעיר נערן הסמוכה (ממעיין עין דויוק ועין נועמה). בעקבות טיהור המעיין ביריחו הפסיקו תושבי יריחו לרכוש מים משכניהם, ונערי נערן הם שיצאו נגד הנביא.
תגובתו לכך הייתה קיצונית מאוד: "ויקללם בשם ה' ותצאנה שתים דובים מן היער ותבקענה מהם ארבעים ושני ילדים". לכאורה, מעשה נורא זה של אלישע לא עולה בקנה אחד עם תפקידו כנביא, ואינו פרופורציונלי בחומרתו, כעונש, לחומרת מעשיהם של הנערים.
אכן, חז"ל לא חשו בנוח עם מעשהו זה של הנביא. בתלמוד הבבלי (מסכת סוטה, דף מ"ו, עמוד א') מובא הסבר אפשרי, להריגת הנערים. הסבר זה מודה כי אלישע אכן נכשל בתפקידו, במספר מקרים במהלך חייו, ודן אותו לכף חובה:
אלישע הוא אחת הדמויות המרתקות בתנ"ך, דווקא בגלל האופן המטריד (אך גם האנושי) שבו הוא מתואר. זהו גם אחד מהמקרים שבהם נדרשו חז"ל להתמודדות לא פשוטה עם המתואר, ולהצדיק בכל זאת את קדושתו כנביא.
בגמרא מובאת מחלוקת כמה נסים היו בפרשה זו. האם היה יער ואלישע הוציא ממנו את הדובים, או שמא אלישע יצר את היער וגם את הדובים, החכם הסובר את הדעה האחרונה קובע כי לא דובים היו ולא יער היה, ובעקבות דבריו נוצר הביטוי המפורסם לא דובים ולא יער.
ניסי אלישע
ניסים רבים מיוחסים לאלישע:
מותו של אלישע
שנים לאחר מכן, חלה אלישע "אֶת-חָלְיוֹ, אֲשֶׁר יָמוּת בּוֹ", ויואש מלך ישראל בא לחלוק לו כבוד אחרון, וקונן לו באותן מילים שבהן קונן אלישע לאליהו: "אָבִי אָבִי, רֶכֶב יִשְׂרָאֵל וּפָרָשָׁיו" (שם). בשוכבו על ערש דווי חזה אלישע ליואש ניצחון מכריע של ממלכת ישראל על ממלכת ארם. אלישע שפט ופרנס את ישראל 66 שנים (מלבי"ם על פי סדר עולם).
קבר אלישע
מקום קברו של אלישע אינו מתואר בתנ"ך, אך על פי מסורת יהודית מראשית המאה ה-13, קברו שכן במערה בראש הר הכרמל מעל מערת אליהו, ב'מר אליאס', כיום המערה נמצאת בתחום מנזר הכרמליתים של סטלה מריס.
מסורת יהודית מאוחרת יותר, ממחצית המאה ה-19, מזהה את קברו באזור השומרון או בסביבתה.
במחקר
במבואה, בתוך מבנה פולחני מתל רחוב, שתוארך למאה ה9-8 לפנה"ס, נמצאה כתובת [לא]לישע. סמיכות האתר לאבל מחולה, מבנה הפולחן ועוד, הביאו את החופרים להשערה שייתכן ומדובר באלישע הנביא.
הקבלה לדמותו של ישו
ניתן למצוא דוגמאות רבות לדמיון בין מעשיו של ישו למעשיו של אלישע.
על בסיס הדוגמאות הללו, רבים רואים באלישע כדמות ארכיטיפית לישו. המחקר של לורנה זליק מצביע על דמיון לאלישע בתחום הטקסטואלי-לשוני בתיאורו של ישו.
במסגרת נס חציית הירדן - לאחר שאליהו נלקח בסערה השמים, במלכים ב' פרק ב' פסוק 13, אלישע חוצה את הירדן בהכאה על המים:
החוקר מראה כי בבשורת אגרטון, בשורה שהתגלתה במצרים בראשית המאה ה-20, מתואר נס של ישו על נהר הירדן שאין לו תקדים בספרי הבשורות. את תשומת לב החוקרים תפס הביטוי היווני שהוא מקביל ללשון המקראית "שפת הירדן", והם הסיקו מכך שהתיאור רומז לתיאורו של אלישע במכוון.
בנוסף, בסיפור הצפת הגרזן, מלכים ב' ו' 7, בו אלישע מציף בחזרה גרזן ששקע, ישנו ביטוי אחר הנוגע לירדן - שליחת היד אשר גם כן נמצאת לו מקבילה יוונית בבשורה זו:
יקירי (מיני-אלבום)
יקירי הוא המיני-אלבום השני של הזמרת הישראלית גילה אדרי. את האלבום הוציאה בשנת 1965 לאור חברת התקליטים התקליט חיפה, בניהולו של דב זעירא. הוא פורסם כשאדרי הייתה בת 18 בלבד. כל שיריו, פרט למוביל, היו גרסות כיסוי: "בוא אליי" גרסת כיסוי ל-"Come to Me" של יולי גראנט, "עוד דקה אחת" ל-"My Boy Lollipop" של מילי סמול ו"אמור לה" ל-"Tell Him" של אקסיטרס.
סקודה ראפיד
סקודה ראפיד (באנגלית: Skoda Rapid) היא מכונית משפחתית קומפקטית במרכב סדאן והאצ'בק, שמיוצרת על ידי סקודה משנת 2012. היא הוצגה בתערוכת הרכב של פריז בספטמבר 2012 והגיע לישראל במרץ 2013.
בפתח תקווה בדצמבר 2018 הציגה סקודה את מחליפת הראפיד לאירופה וישראל סקודה סקאלה, שהחליפה את הראפיד מסוף שנת 2019.
החל משנת 2020 אינה משווקת באירופה וישראל אלא ברוסיה, הודו וסין בלבד. לאירופה וישראל הציגה סקודה את הסקודה סקאלה.
דור ראשון (2020-2012)
בתערוכת הרכב של פריז הציגה סקודה את הדור הראשון של הראפיד. הדור הראשון כולל היצע מנועי בנזין בנפח 1.0, 1.4, 1.6 ליטרים (1.0, 1.4 עם מגדש טורבו) המספקים בין 90–125 כוחות סוס. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה או עשרה הילוכים. הציע מנועי הדיזל כולל מנוע טורבו דיזל בנפח 1.6 ליטרים המספק כ-90 כוחות סוס ב-4,200 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים ידנית בעלת חמישה הילוכים.
הדור הראשון קיבל חמישה כוכבי בטיחות מתוך חמישה.
ביולי 2013 עברה הראפיד עדכון קל לאבזור הרכב.
גרסאות הדור הראשון
מלבד הגרסה הבסיסית הציגה סקודה את הסקודה ראפיד ספייסבק, גרסת האצ'בק לגרסה הבסיסית (סדאן 4 דלתות) היצע המנועים כולל את אותם המנועים שבגרסה הבסיסית אך מנוע הדיזל חסכוני יותר, 26.3 קילומטר לליטר. גרסה זו הוצגה בתעורכת הרכב של פרנקפורט ביולי 2013.
ישנה גם גרסה לספייסבק בעלת מרכב קרוסאובר/האצ'בק הנקראת ספייסבק סקאוט-ליין הכוללת מנוע טורבו בנזין בנפח 1.2 ליטרים המספק כ-90 כוחות סוס. הספייסבק סקאוט-ליין הוצגה בשנת 2015.
מתיחת פנים שנת 2017
בפברואר 2017 הציגה סקודה מתיחת פנים לגרסה הבסיסית (סדאן 4 דלתות) והאצ'בק (ספייסבק). מתיחת הפנים כללה עיצוב חדש המציג גם את שפת העיצוב הבאה של סקודה, ומנוע בנזין חדש בנפח 1.0 ליטרים המספק כ-95 או 110 כוחות סוס.
עיצוב השתנה בעיקר בפגושים, שהפגוש האחורי נשאר כמעט ללא שינוי והקדמי שונה לעיצוב הפגושים החדשים של סקודה.
בתחום הבטיחות הוסיפה סקודה מערכת בלימה אוטונומית, התראה על עייפות הנהג, בקרת יציבות עם תמיכה בנגרר.
דור שני (2020-הווה)
בדצמבר 2019 הציגה סקודה את הדור השני לראפיד. הדור השני אינו משווק באירופה וישראל אלא משווק ברוסיה הודו וסין. לישראל ואירופה הציגה סקודה את הסקודה סקאלה בדצמבר 2018.
בשוק הרוסי משווקת הראפיד עם מנוע בנזין 1.6 לירטים המספק כ-90 או 110 כוחות סוס.
אורסוויים
אורסוויים (שם מדעי: Ursavinae) היא תת-משפחה נכחדת של דוביים, אשר חיו במשך המיוקן לפני 23 עד 5.3 מיליון שנה מזמננו (סמוך לתחילת הפליוקן).
תת-משפחה זו הוגדרה ב-1980 ונכלל בה שבט אחד - Ursavini ובו כלולים רק 2 סוגים, הנחשבים לקטנים ולפרימיטיביים שבדובים, כאשר כמה חוקרים משייכים אותם למשפחת ההמיקיוניים. ארים רואים בהם קרובים של האגריותריים הקרניבורים.
בני קבוצה זו היו קטנים יחסית, במשקל של 20 עד 60 ק"ג, כשהם היו בעלי זנב, ניזונו כאוכלי כל ואולי גם היו ציידים והתאימו לטיפוס על עצים, מה שמרמז שחיו ביערות. המאובנים שלהם התגלו באמריקה הצפונית ואירואסיה.
קאמי ז'ורדן
מארי אנמון קאמי ז'ורדן (בצרפתית: Marie Ennemond Camille Jordan; 5 בינואר 1838 – 22 בינואר 1922) היה מתמטיקאי צרפתי שעסק בתחומים רבים במתמטיקה ובין היתר היה ממשיך דרכו העיקרי של גלואה בפיתוח שיטתי של תורת החבורות. בנוסף כתב ז'ורדן את הספר "קורס באנליזה" (צרפתית: Cours d'analyse), שהשפיע על מתמטיקאים רבים (הארדי בספרו "התנצלותו של מתמטיקאי" מציין את הספר כנקודת מפנה בתפיסת עולמו כמתמטיקאי).
קורות חייו
ז'ורדן נולד בליון שבצרפת, שם התגורר ולמד בילדותו, וב-1855 עבר עם אשתו הטרייה (מארי איזבל מונה - בתו של סגן העיר ליון) לפריז כדי ללמוד באקול פוליטקניק. הוא למד שם הנדסה, וב-1861 נבחן על הדוקטורט שלו. עם תום לימודיו עזב ז'ורדן את פריז ועבד כמהנדס בפריבאס ולאחר מכן בשאלון-סור-סון, עד שלבסוף חזר לפריז. במהלך תקופה זו נולדו לו ולאשתו לא פחות משני בנים ושש בנות. ב-1873 התקבל ז'ורדן כבוחן באקול פוליטקניק, ב-1876 נתמנה לפרופסור לאנליזה, ובשנים 1883-1885 קיבל משרת הוראה מקבילה בקולז' דה פראנס.
לאחר מותו נאספו כל כתביו לארבעה כרכים עבי-כרס בהוצאת Gauthier-Villars. שניים מהם מכילים את כל כתביו בתורת החבורות, אחד מהם עוסק באלגברה ובתורת המספרים, והאחרון עוסק בטופולוגיה של פאונים, משוואות דיפרנציאליות ומכניקה.
עבודתו
בתקופתו של ז'ורדן טרם הייתה מקובלת החלוקה לנושאים כפי שהיא מקובלת היום, וכך נושאים טופולוגים שימשו כר פורה לרבות מעבודותיו הראשונות. היכרותו עם עבודתו של רימן ורעיונותיו בנושא סימטריות הביאו אותו לכדי ניסוח של חבורות סימטריה והומוטופיה ללא שימוש בכלים מתורת החבורות וללא שנחשף לעבודתו של מביוס. עבור ז'ורדן חבורה הייתה מה שאנו היינו מכנים היום חבורת תמורות (מושג החבורה כמבנה מופשט יותר יומצא רק כמה שנים מאוחר יותר). מתוך ניתוח מעמיק של הרעיונות של גלואה הגדיר ז'ורדן את מושג סדרת ההרכב והוכיח את משפט ז'ורדן הולדר. בנוסף עסק ז'ורדן בבעיית הסיווג של חבורות סופיות. למרות שהסיווג של חבורות אבליות סופיות היא משימה פשוטה באופן יחסי, הסיווג של חבורות הרכב סופיות אינה כזו. אף על פי כן סימן ז'ורדן יעד זה כמטרה למחקריו, ודבק בה גם בידיעה כי ייתכן שלעולם לא תבוא על סיומה.
גישתו הייחודית ושיטותיו פורצות הדרך סללו את הדרך למתמטיקאים רבים אחריו. ז'ורדן ליקט את רעיונותיו החדשים בשנים 1860-1870 לספר על תמורות ומשוואות אלגבריות (צרפתית: Traité des substitutions et des équations algebraique). ספר זה, שכלל בין היתר את הניסוח המקורי של צורת ז'ורדן, החזיר את רעיונותיו של גלואה למרכז הבמה ושימש כאבן יסוד בהוראת תורת החבורות באוניברסיטאות ברחבי העולם.
אולדריך דוראס
ביוגרפיה
התחרות הראשונה בה התבלט דוראס הייתה הילברסום 1903 כאשר סיים במקום השני. בין ניצחונותיו הבולטים זכייה במקום הראשון (משותף עם עקיבא רובינשטיין) בתחרות ברמן 1905, תוצאה שזיכתה אותו בתואר אמן, וינה 1908 (משותף עם גזה מארוצי וקרל שלכטר), תחרות פראג 1908 (משותף עם שלכטר), וברסלאו 1912 (משותף עם רובינשטיין).
בשנים 1905, 1909 ו-1911 זכה דוראס באליפות בוהמיה.
בשנת 1906 סיים שני בתחרות נירנברג, אחרי פרנק מרשל, גם בווינה בשנת 1907 סיים שני אחרי ז'אק מיזס. בשנת 1909 חלק מקום שלישי עם רודולף שפילמן בתחרות סנקט פטרסבורג אחרי עמנואל לסקר ורובינשטיין. בשנת 1910 סיים במקום השני בתחרויות גטבורג והמבורג.
היו לו תוצאות חיוביות מול ריצ'רד טייכמן +6 -2 =6 (שישה ניצחונות, שש תוצאות תיקו ושני הפסדים), דוד ינובסקי +3 -1 =0, שלכטר +2 -1 =11 ואהרון נימצוביץ' +3 -2 =3, תוצאות שקולות מול זיגברט טאראש ומול מארוצי. מול מרשל היה במינוס נקודה: +7 -8 =5, במשחק היחיד ששיחק מול לסקר הפסיד, היה לו תיקו והפסד בשני משחקים מול קפבלנקה והיה בתוצאה שלילית גבוהה מול רובינשטיין, אוסיפ ברנשטיין ומילן וידמר.
כפרובלמאי חיבר דוראס כ-50 בעיות ואטיודים.
על שמו קרויה הסתעפות דוראס בפתיחה הספרדית : 1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רב5 א6 4. רא4 ד6 5. ג4
דוראס היה ידוע בשאיפתו למצות את המירב מן המשחק, ואחד ממשחקיו בתחרות קרלסבד משנת 1907 נמשך 168 מסעים ולמעלה מ-22 שעות, שיא עולמי באותה עת.
אטיודים בשחמט
אטיוד משנת 1900, הלבן מתחיל וכופה תיקו
פתרון: פג8+ מב7 2. רה4 מה:ה4 3. פד6+ ר:ד6 4. מהא8+ מ:א8 תיקו
עמדת הסיום
אטיוד משנת 1901, הלבן מתחיל וזוכה
1 מג8 ב:א6 (אם 1...ב5 2. א:ב5 א4 3. ב6 א:ב6 4. רב8 ב5 5 מג7) 2. רב4 א:ב4 3 א:ב4 א5 4 ב5 א6 5 מג7 וזוכה
אטיוד משנת 1905, הלבן מתחיל וזוכה
1. מג5! מסע זה מסייע לרגלי הלבן להתקדם, ומקשה על השחור להתקדם. 1...ז5 (אם 1... מז6 (כדי להתמודד עם הרגלי הלבן) 2. ב4 מו7 3. ב5 מה7 4. מג6 מד8 5. מב7 ז5 6. ב6 ז4 7. מא7 ז3 8. ב7 ז2 9. ב8=מה+ וזוכה.)
'''2. ב4 ז4 3. מד4 ז3 4. מה3 מז5''' כדי להגן על הרגלי, משום שאין סיכוי לרדוף אחרי הרגלי הלבן.
5. ב5 (אסור מו3 מו5 6. מ:ז3 מה4 ולוכד את הרגלי הלבן - תיקו.) '''5...מז4 6. ב6 מח3''' (אם 6...ז2 7. מו2 מח3 8. מז1 וזוכה).
'''7. ב7 ז2 8. מו2 מח2 9. ב8=מה+''' ומט במסע הבא.
אטיוד משנת 1926, פורסם בעיתון Schachmatny Listok. לבן מתחיל וכופה תיקו
פתרון: 1. צב3 ה2 2. צה3 רח5 3. מב4 ו5 4. מג3 ו4 5. מד2! ו:ה3 6. מה1 מד7 7. ד5 ותיקו
אטיוד משנת 1939, לבן מתחיל וזוכה
פתרון: 1. צז4! ר:ב3 2. צז5 רד5 3. צ:ד5 פב3 4. מב6 ומט במסע הבא.
אטיוד משנת 1939, לבן מתחיל וכופה תיקו
פתרון: 1. ג4 ר:ג4 (אם 1.. ד1=מה 2. צז8+ וזוכה) 2. מג7! מא7 (אם 2..ב1=פ 3. צז5 מא7 4. צא5+ רא6 5. צד5) 3. צא3+ רא6 4. צב3 ד1=מה (אם 4... מא8 5. צא3) 5. צב7 מא8 6. צב8+ מא7 7. צב7+ ר:ב7 ותיקו.
אטיוד משנת 1947, לבן מתחיל וכופה תיקו
משחקים מפורסמים
=== לבן: אולדריך דוראס    שחור: עקיבא רובינשטיין    קרלסבד 1907 ===
=== לבן: עקיבא רובינשטיין   שחור:    אולדריך דוראס    וינה 1908 ===
משחק זה מתאפיין בתחילתו בהתקפות חזקות של רובינשטיין כדי להשיג יתרון של רגלי, ולאחר מכן משחק מעולה כדי לממש את היתרון החומרי. התחבולה כרוכה בהקרבת מלכה, מבריקה ומיושמת בצורה נקיה. את האסטרטגיה של רובינשטיין לזכייה עם רגלי עודף אפשר לסכם בשלושה שלבים:
פרדוקס ד'אלמבר
במכניקת הזורמים, פרדוקס ד'אלמבר (או הפרדוקס ההידרודינמי) מתייחס לסתירה בין התיאוריה לתופעות הנצפות בניסוי אליה הגיע ב-1752 המתמטיקאי הצרפתי ז'אן לה רון ד'אלמבר. ד'אלמבר הוכיח שבזרימה פוטנציאלית בלתי דחיסה ובלתי צמיגה, כוח הגרר על גוף שנע במהירות קבועה יחסית לזורם שווה לאפס. היעלמות כוח הגרר בתנאים אלו באה בסתירה ישירה לתצפיות של גרר משמעותי על גופים שנעים יחסית לזורמים כגון אוויר ומים; במיוחד במהירויות גבוהות המתאימות למספרי ריינולדס גבוהים.כבר ב-1749 ד'אלמבר אמר על כך: "נראה שהתאוריה (של זרימה פוטנציאלית), שפותחה בקפדנות האפשרית, נותנת לפחות בכמה מקרים התנגדות שנעלמת לחלוטין, פרדוקס יחיד שאני משאיר למתמטיקאים העתידיים להסביר".
פרדוקס פיזיקלי מציין פגם בתאוריה. בשל פגם זה, מכניקת הזורמים איבדה את האמון של קהילת המהנדסים, דבר אשר על פי חתן פרס נובל בכימיה סיריל נורמן הינשלווד, הביא לפיצול מצער - בין ההידראוליקה, שהייתה התבוננות בתופעות שלא ניתן להסביר, ומכניקת זורמים תאורטית המסבירה תופעות שלא ניתן להבחין בהן.
על פי הקונצנזוס המדעי, הסתירה נובעת מההשפעות הקטנות של הצמיגות. התיאוריה הפוטנציאלית מזניחה לחלוטין את קיומן אך במציאות יש להן חשיבות על הזרימה. במהלך המאה ה-19 היו התקדמויות עצומות בתחום של חיכוך בזרימה צמיגה; התקדמויות אלו כללו התקדמויות ניסיוניות ותאורטיות. בפרט, בעניין הפרדוקס, התקדמויות אלו הגיעו לשיאן בגילוי ותיאור של שכבות גבול דקות על ידי לודוויג פרנטל ב-1904. פרנטל גילה שאפילו במספרי ריינולדס גבוהים מאוד, ייוצרו שכבות גבול דקות כתוצאה מכוחות הצמיגות. על אף ששכבות אלו דקות, פרנטל הראה שקיומן יוצר אזור לחץ נמוך במרד הזרם ובכך יוצר גרר על גופים.
מבחינה מעשית, הפרדוקס נפתר בהתאם לתיאור שהוצע על ידי פרנטל. אך מבחינה פורמלית - מתמטית - חסרה הוכחה שהזרימה אותה פרנטל הציע היא הזרימה המתקבלת מפתרון מלא של משוואות נאוייה-סטוקס (אשר בהן משתמשים לתאר זרימה צמיגה). הוכחה זו קשה לספק, כמו בבעיות רבות אחרות בזרימה המערבות את משוואות נאוויה-סטוקס.
חיכוך צמיגי: סן-ונה, נאוויה, וסטוקס
עם זאת, כאשר הזרימה מתוארת על ידי המשוואות הלא-ממדיות, משוואות נאוויה-סטוקס הצמיגות מתכנסות למשוואות אוילר הבלתי צמיגות בגבול של מספרי ריינולדס גבוהים. דבר זה מעיד שהזרימה צריכה להתכנס לפתרון הבלתי צמיג של זרימה פוטנציאלית. כלומר, הגבול התאורטי של משוואות הזרימה במספר ריינולדס גבוה מוביל לתוצאה תאורטית של אפס גרר עליה מצביע פרדוקס ד'אלמבר. באופן מעשי הזורם מפעיל גרר לא אפסי בזרימה זו. לכן, שאלות הנוגעות לאמינות של מכניקת זורמים הועלו שוב במחצית השנייה של המאה ה-19.
היפרדות של זרימה לא צמיגה: קירכהוף וריילי
במחצית השנייה של המאה ה-19, המוקד עבר שוב לכיוון שימוש בתאוריית זרימה לא צמיגה לתיאור של גרר - בהנחה שהצמיגות הופכת להיות פחות חשובה במספרי ריינולדס גבוהים. המודל המוצע על ידי קירכהוף וריילי היה מבוסס על התאוריה של הלמהולץ ומורכב משובל תמידי מאחורי הגוף. ההנחות אשר חלו על האזור של השובל כוללות: מהירות הזורם שווה למהירות הגוף, והלחץ קבוע. האזור של שובל זה מופרד מהזרימה הפוטנציאלית שמחוץ לגוף ולשובל בעקבות מערבולות סדורות עם קפיצות רציפות במהירות המשיקית על פני הממשק. על מנת לקבל שאין אפס גרר על הגוף, אזור השובל חייב להמשיך עד אינסוף. ניתן לפתור באופן מלא את התיאוריה הזו עבור זרימת קירכהוף בניצב למשטח. התאוריה קובעת בצורה נכונה שכוח הגרר צריך להיות פרופורציונלי לריבוע של המהירות. בהתחלה, התאוריה יכלה להיות מיושמת רק לזרימות המופרדות בקצוות חדים. מאוחר יותר, בשנת 1907, התאוריה הורחבה על ידי לוי-צ'יוויטה לזרימות המופרדות מגבולות חלקות ומעוגלות. כבר בעת פיתוח התיאוריה, היה ידוע שחלק מהנחות התיאוריה אינן מתקיימות במציאות מאחר שבאופן מעשי בזרימות כאלו השובל אינו יציב, שכן, המערבולת הסדורות פיתחו אי יציבות קלווין – הלמהולץ. מודל זה של זרימה מתמידה נחקר עוד בתקווה שעדיין יוכל לתת אומדן סביר של גרר.
עם זאת, התנגדויות בסיסיות התעוררו כנגד גישה זו: קלווין ציין שאם משטח נע במהירות קבועה דרך הנוזל, והמהירות בשובל שווה לזו של המשטח. ההיקף האינסופי של השובל - המתרחב ככל שהמרחק מהמשטח מתרחק כפי שמתקבל מהתאוריה - משמעותו שיש אנרגיה קינטית אינסופית בשובל. משמעות שאנחנו חייבים לדחות על בסיס פיזיקלי. יתר על כן, הפרש הלחצים הנצפה בין החלק הקדמי והחלק האחורי של המשטח וכוחות הגרר כתוצאה מכך, הם הרבה יותר גדולים מהצפוי: למשטח שטוח בניצב לזרימה מקדם הגרר המחושב הוא C_D=0.88, ואילו בניסויים C_D=2.0. זאת, בעיקר בשל שאיבה בצד השובל של המשטח, הנגרם על ידי הזרימה הבלתי יציבה בשובל האמיתי (בניגוד לתאוריה שמניחה מהירות זרימה קבועה ששווה למהירות של המשטח). לכן, תאוריה זו אינה מספקת כדי להסביר את הגרר שפועל על גוף בזרימה.
שכבות גבול דקות: פרנטל
הפיזיקאי הגרמני לודוויג פרנטל הציע בשנת 1904 כי ההשפעות של שכבת גבול צמיגה דקה אולי יכולה להיות המקור של גרר משמעותי. פרנטל שיער, שבמהירויות גבוהות ומספרי ריינולדס גבוהים, תנאי שפה של אי-החלקה גורם לווריאציה משמעותית של מהירויות הזרימה בשכבה דקה בקרבת הגוף. זה מוביל ליצירה של ערבוליות ופיזור צמיג של אנרגיה קינטית בשכבת הגבול. פיזור האנרגיה, אשר חסרה בתאוריות של זרימה לא צמיגה, מסבירה את ההפרדה של הזרימה על גבי גופים שאינם פשוטים. הלחץ הנמוך באזור השובל יוצרות גרר צורה, אשר יכול להיות גדול יותר מאשר גרר החיכוך בשל לחץ הגזירה הצמיגי על הקיר.
ניתן לראות ראיות לכך שהתרחיש של פרנטל קורה עבור גופים לא פשוטים בזרימה של מספרי ריינולדס גבוהים בהסתכלות על זרימה המתחילה באימפולסיביות סביב גליל. בתחילה הזרימה דומה לזרימה פוטנציאלית, לאחר מכן הזרימה נפרדת מהמשטח ליד נקודת הסטגנציה האחורית. לאחר מכן, נקודות ההפרדה מתחילה לנוע במעלה הזרם, וגורמת לאזור לחץ נמוך של זרימה מופרדת.
פרנטל שיער שהתופעות של צמיגות חשובות בשכבות דקיקות - הנקראות שכבות גבול - סמוכות לגבולות מוצקים, ושלצמיגות אין כל חשיבות מחוץ לגבולות אלו. עובי שכבת הגבול הופך להיות קטן יותר כאשר הצמיגות פוחתת. הבעיה המלאה של זרימה צמיגה, שתוארה על ידי משוואות נאוויה סטוקס הלא ליניאריות, היא לא פתירה מבחינה מתמטית באופן כללי. עם זאת, בשימוש בהשערתו (וגיבויה על ידי ניסויים) פרנטל היה מסוגל להפיק מודל משוער לזרימה בתוך שכבת הגבול, הנקראת תיאורית שכבות-גבול, והזרימה מחוץ לשכבת הגבול יכולה להיות מטופלת באמצעות התאוריה של זרימה בלתי צמיגה. תיאורית שכבת גבול ניתנת להרחבה אסימפטוטית לקבלת פתרונות מקורבים. במקרה הפשוט ביותר של משטח המקביל לזרימה, תאוריית שכבת-גבול תניב גרר (חיכוך) בעוד שכל תאוריה של זרימה לא צמיגה תחזה גרר אפס.
במקרים אווירודינמיים, התאוריה של פרנטל ניתנת ליישום ישירות לגופים יעילים כמו כנפיים דקים בהם, יש גרר על המשטח כתוצאה ויש גם גרר צורה אשר נובע מההשפעה של שכבת הגבול הדקה והשובל הדק שנוצר על הפיזור לחצים מסביב לכנפיים דקות.
שאלות פתוחות
לוודא, כפי שפרנטל הציע, שלגורם בעל משמעות זניחה (השפעת הצמיגות זניחה ככל שמגדילים את מספר ריינולדס) יש השפעה גדולה - גרר משמעותי - עשוי להיות משימה קשה מאוד. המתמטיקאי גארט בירקהוף בפרק הפתיחה של ספרו הידרודינמיקה, כותב על מספר פרדוקסים של מכניקת זורמים (כולל פרדוקס ד’אלמבר) ומביע ספק ברור בפתרונות הרשמיים שלהם:
בפרט לפרדוקס ד’אלמבר, הוא מעלה עוד דרך אפשרית ליצירתו של גרר: חוסר יציבות של הפתרונות האפשריים של הזרימה הפוטנציאלית למשוואות אוילר. בירקהוף קובע:
ב-1951 המתמטיקאי ג'יימס ג'יי סטוקר מבקר בחריפות את הפרק הראשון בספרו של בירקהוף:
במהדורה השנייה והמתוקנת של הידרודינמיקה של בירקהוף, שתי ההצהרות שלעיל לא הופיעו. החשיבות והתועלת של ההישגים שנעשו בנושא פרדוקס ד’אלמבר נבדקו על ידי סטיורטסון שלושים שנה לאחר מכן. מאמר הסקירה הארוך שלו מתחיל:
לפרדוקסים רבים בפיזיקה, הפתרון שלהם לעיתים קרובות נמצאת במעבר מעבר לתאוריה הזמינה. במקרה של פרדוקס ד’אלמבר, המנגנון החיוני לפתרונו סופק על ידי פרנטל באמצעות הגילוי והמידול של שכבות גבול צמיגות ודקות - אשר על אף שהן דקות הן אינן זניחות במספרי ריינולדס גבוהים.
זרימה פוטנציאלית
שלוש ההנחות העיקריות בגזירה של פרדוקס ד'אלמבר הן שהזרימה הקבועה היא בלתי דחיסה, לא צמיגה, ואי רוטציונית. נוזל לא צמיג מתואר על ידי משוואות אוילר, שבזרימה בלתי דחיסה נראות כדלהלן:
כאשר u הוא מהירות הזורם, p הלחץ, \rho הצפיפות, ו\nabla הוא אופרטור הגרדיאנט. ההנחה שהזרימה היא רוטציונית גוררת שהמהירות מקיימת ולכן אנחנו מקבלים: כאשר השוויון הראשון הוא זהות והשוויון השני נובע מהעובדה שהזרימה אי-רוטציונית. בנוסף, לכל זרימה אי-רוטציונית, קיימת פונקציית מהירות \varphi כך ש. הכנסת כל זה למשוואת שימור התנע נותן: לכן, החלק שבסוגריים חייב להיות קבוע (כל תלות שיש בזמן יכולה להתבטל על ידי הגדרה מגדש של \varphi). בהנחה שהזורם נמצא במנוחה באינסוף ושהלחץ מוגדר כאפס שם, הקבוע שווה לאפס, ולכן:
אפס גרר
אם גוף נע במהירות קבועה v דרך הנוזל שנמצא במנוחה רחוק מאוד - באינסוף. לכן שדה המהירות של הנוזל חייב להקבע על ידי הגוף, ולכן הוא מהצורה כאשר x הוא הקוארדינטה של הווקטור המרחבי, ולכן:
מכיוון ש, אפשר לעשות אינטגרציה לפי x ולקבל:
הכוח F שהנוזל מפעיל על הגוף מחושב באמצעות אינטגרל משטחי:
כאשר A הוא שטח הגוף, וn הוא וקטור הנורמל למישור הגוף. אבל ממשואה (2) אנחנו מקבלים:
לכן:
כאשר התרומה של R(t) לאינטגרל שווה לאפס. בשלב זה נהיה הרבה יותר פשוט לעבוד עם רכיבי הווקטור. הרכיב הk של המשוואה הזאת הוא:
אם V הוא הנפח של הנוזל, אזי על פי משפט גאוס:
צד ימין הוא אינטגרל על נפל אינסופי ולכן צריך הצדקה, אשר אפשר להשיגה מתאוריית הזרימה הפוטנציאלית אשר אומרת כי המהירות דועכת כמו r^{-3} - כמו פוטנציאל חשמלי של דיפול בגוף סופי תלת־ממדי. האינטגרנד בתוך האינטגרל הנפחי יכול להכתב כדלהלן:
כאשר שוויון (1) והאי-דחיסות של הנוזל ממומשים. כאשר מחזירים את הנוסחא הזו בחזרה לתוך האינטגר הנפחי ומשתמשים בחוק גאוס שוס, מקבלים:
כאשר מכניסים את זה למשוואה (3) אנו מוצאים ש:
הנוזל אינו יכול לחדו אל תוך הגוף, ולכן על משטח הגוף, ולכן: ולבסוף, כוח הגרר הפועל על הגוף חייב להיות בכיוון התנועה, ולכן:
ולכן התיאוריה מצביעה על כך שאין גרר, בעוד שהתצפית מראה גרר לא זניח. זהו פרדוקס ד'אלמבר.
החלשות עיצורים
בבלשנות, החלשות עיצורים (consonant lenition) היא שינוי צליל שמשנה עיצורים, והופך אותם לקצרים יותר, ורמים יותר. משמעות המילה lenition עצמה היא "ריכוך" או "היחלשות" ( מלטינית lēnis 'חלש'). החלשות עיצורים יכולה להתרחש הן באופן סינכרוני (בתוך שפה בנקודת זמן מסוימת) והן באופן דיאכרוני (כאשר שפה משתנה עם הזמן). החלשות עיצורים יכולה להיות כרוכה בשינויים כמו הפיכת עיצור אטום לקולי (כמו הפיכת t] ל-d]), הפיכת עיצור פוצץ לעיצור חוכך (כמו בבג"ד כפ"ת), להפוך עיצור כפול לבודד (הב' בעברית מקראית במילה "דב" לעומת הב' הכפולה ב"דובּים") לגרום לעיצור לאבד את בסיס החיתוך שלו (תופעה הנקראת debuccalization, שהופכת עיצור לעיצור סדקי כמו h] או ʔ], כמו הגיית ה-/t/ במילה button באנגלית אמריקאית), ויכולה גם להעלים עיצור לגמרי (כמו השמטת ה', א', וע' בעברית מודרנית).
ישנן דוגמאות רבות להחלשות עיצורים בעברית מודרנית ובשפות רבות אחרות. עברית מודרנית משמרת במידה חלקית את התהליך שבו הפכו הפוצצים בג"ד כפ"ת לרפים אחרי תנועות וקצרים בסופי מילים, אם כי התהליך מתקיים כיום רק עבור ב', כ', ופ', וייתכן שהפך לתהליך מורפולוגי ולא פונולוגי מכיוון שרוב הדוברים מקיימים אותו רק בפעלים ולא בשמות. מקרים נוספים הם השמטת ה', א', וע', שאינם מבוטאים על ידי רוב הדוברים בעברית מודרנית. באנגלית קיימים תהליכים רבים שמשפיעים על הצליל /t/ והופכים אותו לעיתים לעיצור מקיש (כמו במילה butter באנגלית אמריקאית המבוטאת [bʌɾɚ], ולא [bʌtɚ]), ולעיתים לעיצור גרוני (כמו במילה button באנגלית אמריקאית המבוטאת [bʌʔn]). בדיאלקטים רבים של ספרדית נחלש הצליל /s/ בסוף הברה, ומבוטא כ-/h/ או מושמט כליל.
בשפות מסוימות, החלשות עיצורים אינו פונולוגי אלא מורפולוגי, ואז הוא נקרא consonant mutation. לדוגמה, בוולשית, המילה cath "חתול" מתחיל בצליל k], אך לאחר הידוע y, ה-[k] משתנה ל-g]: "החתול" בוולשית הוא y gath. מבחינה היסטורית זה נבע מהחלשות עיצורים בין תנועות, אלא שהתהליך הזה לא מתרחש כאשר שם העצם הוא ברבים ולכן בוולשית "החתולים" מתרגם ל- y cathod, לא ל-y gathod. השינוי של [k] ל- [g] ב- y gath נגרם אם כן מהסביבה המורפולוגית שבו הוא מופיע, ולא מהסביבה הפונולוגית של העיצור העיצור [k].
ההפך מהחלשות עיצורים היא התחזקות עיצורים (consonant fortition), שינוי צליל שהופך עיצור ל"חזק". אך תהליכים כאלה נחשבים לנדירים יותר. דוגמה לתהליך כזה בעברית מודרנית מופיעה בסלנג, לדוגמה בהפיכת "משעמם" ל"מצ'עמם". בשפות אחרות ניתן לציין את ההפיכה של הצליל י' j] לחוכך (ʒ]) כמו בהגיית "ירושלים" בצרפתית.
סוגים
החלשות עיצורים כרוכה בהפיכת עיצורים לרמים יותר (הם פחות שקטים בנקודה השקטה ביותר שלהם), וקצרים יותר (המשך שלהם מתקצר). יש מספר תהליכים פונולוגים המוסכמים כתהליכי החלשות, אבל לא כל החוקרים מסכימים בנוגע לכל התהליכים.
מדינה בדרך
מדינה בדרך היא תוכנית רדיו אשר משודרת בתחנת הרדיו גלגלצ מאז 1993. התוכנית משודרת בימים א'-ה' בין השעות 10:00-7:00, ומורכבת בעיקר ממוזיקה ודיווחי תנועה.
החל מינואר 2016 מגישים אותה הדר מרקס (בימים א'-ד') ועומר גפן (ביום ה').
על פי סקר TGI מיולי 2023, "מדינה בדרך" היא תוכנית הרדיו המואזנת ביותר בישראל עם למעלה ממיליון מאזינים מדי בוקר.
בשנת 2020 זכתה התוכנית בפרס מפקד גלי צה"ל למצוינות בתחום המוזיקה והתרבות.
היסטוריה
"מדינה בדרך" היא התוכנית הוותיקה ביותר בגלגלצ, ומשודרת מיום הקמת התחנה בשנת 1993. בין השדרנים שהגישו אותה לאורך השנים ניתן למצוא את אמיר אשר, יואב גלזנר, אודיה בוגאי, הדס אהרן, ערן אליקים, עומר גפן והדר מרקס. מאז תחילת שידוריה, התוכנית כללה מוזיקה לצד דיווחי תנועה. בשנות ה-90 ועד אמצע שנות ה-2000 התקבלו דיווחי התנועה בין היתר באמצעות מסוק ובו צוות מדווח - בנוסף לדיווחי המאזינים. כיום נעשה שימוש גם באפליקציית "Waze" ובאמצעים דיגיטליים אחרים.
מבנה התוכנית
התוכנית נפתחת מדי יום בשעה 07:00, ומציעה מוזיקה עברית ובינלאומית בעלת אופי קצבי ומשפחתי – על מנת שקהל היעד העיקרי שלה, הנהגים שעומדים בפקקי הבוקר, יצלחו בנעימים את הדרך לעבודה. מדי רבע שעה משודרים דיווחי התנועה העדכניים ביותר, אותם מגיש בני כבודי – עורך התנועה הראשי של גלגלצ, ביחד עם מרקס. השניים גם משוחחים על ענייני היום - חדשות, רכילות וכל דבר העולה על דעתם, בשנת 2020 בעקבות התפשטות מגפת הקורונה, התכנית עברה לשדר בשעות 09:00-12:00. חודשיים לאחר מכן התכנית חזרה לשעותיה הרגילות.
פינות
מעבר למוזיקה ודיווחי התנועה, היו בתוכנית גם פינות שבועיות. תוכן הפינות משתנה מעת לעת וכיום הפינות הן:
הפינות שהיו בעבר הן:
אמנים אורחים
מדי יום שני מגיע לתוכנית אמן להגשה זוגית עם הדר מרקס. במהלך האירוח האמנים מגישים את דיווחי התנועה, משחקים משחקי רדיו ומבצעים את אחד השירים שלהם – עם שינוי חלק מהמילים, כך שיתייחסו לנושאים בהם עוסקת התוכנית. למשל, מירי מסיקה ביצעה את "זוכר את לה גוארדיה" (על בסיס שירה "נובמבר"), עידן רייכל הופיע עם "מהמחלפים" (על פי לחן של "ממעמקים"), רוני דלומי ביצעה את "איש של בוקר" (בלחן "איש של לילה") ועוד.
שידורים מיוחדים
במהלך השנתיים בהן משודרת התוכנית בפורמט הנוכחי, יצאה "מדינה בדרך" לשידורי חוץ ממקומות שונים – כמו הר חרמון וחוף הקשתות באשדוד, הספארי ברמת גן ועוד. בנוסף, התוכנית ליוותה בשידור חי מתגייס בדרך לבקו"ם עם משפחתו וכן ליוותה את הנהגים מהפקקים בכביש החוף (בתוכנית מיוחדת בשם "מדינה מהדרך").
עריכה מוזיקלית
המרכיב המרכזי בתוכנית הוא מוזיקה, כשהאופי המוזיקלי הוא משפחתי וקצבי. בעריכה משולבים להיטים עכשוויים לצד להיטים מכל הזמנים. קיים שילוב בין מוזיקה עברית למוזיקה בינלאומית, כשהדגש הוא על להיטים ישראלים.
ז'אן-בטיסט סה
ילדות וצעירות
סה נולד בעיר ליון בשנת 1767 כבן בכור מבין ארבעה בנים. אביו, ז'אן-אטיין סה (יליד 1739), היה בן למשפחה פרוטסטנטית ("הוגנוטית") שבעקבות ביטול האדיקט של נאנט היגרה מנפת פלוראק של המחוז לוזר  לז'נבה. סה האב נולד כאזרח העיר ז'נבה. האם, פרנסואז לבית קסטאנה, השתייכה למשפחה של סוחרי מוצרי משי פרוטסטנטים מליון, שמקורם היה בעיר נים. בני הזוג הכירו אחרי שז'אן-אטיין סה התקבל לעבודה אצל קסטאנה, חמיו לעתיד.
סה גדל בליון, בה שאף אביו להעניק לו חינוך רחב מתוך רצון להגן עליו מפני השפעת החינוך הקתולי. אחרי שלמד אצל כומר חובב ניסויי פיזיקה, בגיל 9 נשלח סה ללמוד בפנימיה ביישוב אקילי, על יד ליון, שנוהלה על ידי שני מורים איטלקים לא שגרתיים, ג'ירו והאב גוראטי, שדגלו בשיטות חינוך חדשות. בעקבות קשיים בעסקי המשי עבר אב המשפחה עם אשתו וילדיו לפריז ועשה הסבה מקצועית לתיווך הלוואות בבנקים וסחר מניות...ז'אן-בטיסט היה אז בן 15, התחיל לעבוד למשך שנים אחדות כמוכר בחנותם של לבאל ווִילפסהיים ואחר כך בחנות של לואי ז'וליין. הוא התכוון ללמוד מסחר ובשנת 1785, בגיל 18, יחד עם אחיו אוראס' בן ה-14, נשלח להשתלם באנגליה בתחום המסחר ובשפה האנגלית. התגורר זמן מה בקרוידון ואחר כך בפולהם ועבד ברציפות בשתי חברות לסחר בסוכר שמשרדיהם פעלו בלונדון - "ג'יימס ביילי ושות'" ובהתאמה, "סמואל ויליאם היברט". סה הצעיר היה עד באותן השנים לתנופה היוצאת דופן של התעשייה האנגלית. בסוף שנת 1786 הוא ליווה את מעבידו החולה, סמואל היברט, במסע למטרת מרפא לבורדו שבמהלכו מצא היברט את מותו בנאנט בדצמבר אותה שנה. סה שב לפריז ומצא עבודה כפקיד בנק בחברת ביטוח חיים שבניהולו של אטיין קלאווייר, שבדומה לאביו היה נוצרי קלוויניסטי מז'נבה. ב-1789 ניסה סה את כישוריו הספרותיים וכתב מחזה קצר "la Tante et le Prétendu (הדודה והמעמיד פנים) ואחר כך את "הכומר המאוהב", מחזה אנטיקלריקלי שהוצג באחד מתיאטראות הבולוואר. פעילותו כמחזאי נמשכה עד 1795 כשכתב לברית לאופרה קומית "Les Deux Perdrix" (שני קוראים).
ימי המהפכה הצרפתית. קריירה עיתונאית, ככלכלן וכפרלמנטר
ב-1792 השתתף סה כמתנדב בקרבות בחבל שמפאן נגד הפולשים הפרוסים. ב-1793 אימץ את כינוי העט "אטיקוס" והתמנה למזכירו של קלווייר, שכיהן באותה תקופה כשר האוצר בממשל המהפכני. ב-1793 התחתן עם ז'ולי גורדל דה לוֹש (Julie Gourdel de Loche), בת של עורך דין לשעבר. אווירת הטרור שהייתה, בין היתר, אחראית להתאבדותו של קלווייר היוותה פרשת דרכים בחיי סה. מכיוון ששאף להקים כתב עת שישמש שופר לאינטלקטאולים כמוהו, לפי הצעתם של ניקולא שאמפור, פייר-לואי ז'נגנה ופרנסואה אנדרייה ייסד סה בסופו של דבר את כתב העת בעל הזיקה האנציקלופדיסטית La Décade philosophique, littéraire et politique (לה דקאד - העשור הפילוסופי, הספרותי והפוליטי) שהופיע כל עשרה ימים. העיתון הוקם ב-10 בפלוריאל 1794 והתפרסם עד שנת 1807. אחרי עזיבתו של ז'נגנה, היה סה עורכו הראשי עד למינויו בטריבונט בשנת 1799 וכתב בו מאמרים בסוגיות מגוונות של ספרות, תיאטרון, שירה ובקורת ספרים. הביבליוגרפיה ששימשה אותו ב"דקאד" העידה על היכרותו הקרובה עם התרבות האנגלו-סקסית. הרגיש יותר נוח להתייחס לכתבי סוויפט או בנג'מין פרנקלין מאשר לאלו של הרומאים והיוונים העתיקים. בדפי "דקאד" הציג סה, בין היתר, את תורתו של אדם סמית'. שמו כפובליציסט הלך לפניו. בשנת 1799 תמך בהשכנת משטר הקונסולט והיה מקורב לנפוליאון בונפרטה. הוא ערך עבור הגנרל את רשימת הספרים שלקח איתו במסע למצרים. התפטר ממערכת כתב העת כדי להמנות עם 100 חברי ה"טריבונט", הגוף המחוקק של האימפריה הצרפתית הראשונה והיה לחבר בוועדה הפיננסית שלו.
תעשיין וכלכלן בימי האימפריה
למשך ארבע שנים כיהן סה במחלקת הכספים של הטריבונאט. ב-1800 פרסם את "אולבי, או "מסה אודות האמצעים לרפורמה במנהגי לאום" וב-1803 פרסם את ספרו המפורסם ביותר - "ספר לימוד לכלכלה פוליטית או תיאור פשוט של האופן בו מייצרים, מפיצים ומרכיבים את הנכסים" . הספר לא מצא חן בעיני הקונסול הראשון, נפוליאון בונפארט, שדרש ממנו לשכתב חלקים מסוימים תוך שימת דגש על "כלכלת המלחמה" המבוססת על פרוטקציוניזם ורגולציות. סירובו של סה גרר את סילוקו מהתפקיד של "טריבון" ולאיסור שהוטל עליו לכתוב בעיתונים. בנסיבות אלה נאלץ סה להתפנות לעסקים ולהשתלם בתחום תעשיית הכותנה. הוא חקר את מכונות הטקסטיל שנמצאו בין כותלי הקונסרבטואר לאמנויות ולמלאכות שהובאו על ידי הצבא הצרפתי מן הארצות הכבושות. במנזר לשעבר שביישוב אושי-לז-אדן במחוז פה-דה-קאלה הוא הקים טחנת כותנה בעלת מנוע הידראולי שהעסיקה בהתחלה 80 פועלים. העסק התפתח במהירות ובשנת 1810 הצטייד במבנים חדשים ומספר עובדיו עבר ל-400, רובם נשים וילדים. במפעל טוו 100 ק"ג כותנה ביום. באותה שנה הפרפקט של המחוז פה דה קאלה מינה את סה כחבר במועצת המפעלים ובתי חרושת. כמעביד גישתו הייתה פטרנליסטית והתעניין בבעיות החברתיות בסביבה. כפי שהעיד ידידו, אוגיסטן פיראמי דה קנדול, דאג לשלם לפועלים לא בשבת אלא ביום שני על מנת להיות בטוח שהכסף יעזור להאכלת המשפחה ולא יוותר עודף להשתכרות בבית המרזח בימי ראשון. בזמן הפנוי עבד סה על מהדורה מתוקנת של ספרו לכלכלה פוליטית שאזל בחנויות מזמן. אולם הצנזורה של האימפריה מנעה את הוצאתה לאור. בשנת 1812 עקב המדיניות הפרוטקציוניסטית של נפוליאון תעשיית הכותנה בצרפת נכנסה למשבר וסה נאלץ לסגור את מפעלו.
הקריירה האקדמית בימי הרסטורציה
בשנת 1814, בנסיבות כיבושה של צרפת על ידי הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, עלה בידו של סה להוציא סוף סוף לאור את המהדורה השנייה של ספרו לכלכלה פוליטית, אותה הקדיש לצאר אלכסנדר הראשון שהכריז שהוא תלמידו. באותה שנה הממשלה המלוכנית החדשה של צרפת שלחה את סה לאנגליה על מנת שיתעמק בכלכלתה. את ממצאי ביקורו פרסם סה בחוברת "על אנגליה והאנגלים" (De l'Angleterre et des Anglais). המהדורה השלישית לספר הכלכלה הפוליטית שלו הופיעה ב-1817. ב-1815 הוזמן להרצות על כלכלה במוסד חדש השכלה בשם "האתנה המלכותי" (Athénée royal) והחל משנת 1819 התחיל להרצות קורס ראשון בקונסרבטואר הלאומי לאומנויות ולמקצועות (CNAM). במוסד זה הוקמה ב-1819 במיוחד עבורו, קתדרה לכלכלה תעשייתית. באותה שנה היה סה אחד ממייסדיו של בית הספר המיוחד למסחר ותעשייה (כיום ESCP Europe) שהיה בית ספר למנהל עסקים הראשון בעולם. בשנים 1830-1828 הוא פרסם את הקורס השלם שלו "לכלכלה פוליטית שימושית".
בשנות חייו האחרונות לקה סה באירועים וסקולרים מוחיים. בינואר 1830 נפטרה אשתו, ומאז שאיבד אותה, חלה הידרדרות מתמדת בבריאותו. כשפרצה באותה שנה מהפכת יולי 1830, התמנה לחבר במועצה הכללית של המחוז סן אך הרגיש שעליו להתפטר. ב-1831 הספיק להתמנות לפרופסור ראשון לכלכלה פוליטית בקולז' דה פראנס ולימד שם עד מותו. ז'אן-בטיסט סה הלך לעולמו בפריז בנובמבר 1832. הוא הובא לקבורה בבית הקברות פר לשז.
חייו הפרטיים
סה היה נשוי לז'ולי גורדל דה לוש. בנם, אוראס, היה גם הוא פרופסור בקונסרבטואר לאומנויות ולמקצועות ובקולז' דה פראנס וכן חבר במכון של צרפת. שניים מנכדיו של סה הצטיינו גם כן בתחום הפיננסים והכלכלה:אחד היה חבר במועצה הכללית של הבנק דה פראנס ואחר חיבר "לקסיקון חדש לכלכלה פוליטית" וכיהן כשר האוצר של צרפת בימי הרפובליקה השלישית. לסה היו שלושה אחים: דני-אנדרה (1771-1768), שנפטר בינקותו, ז'אן-אונורה שנודע כ"אוראס" (1799-1771) היה מתמטיקאי ופילוסוף, היה מקורב לגנרל קפרלי ולנפוליאון ונהרג כמפקד גדוד להנדסה קרבית במצור על עכו בשנת 1799. אחיו הקטן, לואי סה (1840-1774) תעשיין וכלכלן, הקים את מפעלי הסוכר "סה" (מ-1973 - "בגן-סה"). דעותיו בתחום הכלכלה לא השתוו תמיד עם אלו של ז'אן-בטיסט.
חסיד הליברליזם
סה דגל בהשקפה כלכלית ליברלית: הוא העמיד מעל הכל את הרכוש הפרטי, התחרות החופשית וההגבלה המרבית בהתערבות המדינה בכלכלה. בכך הוא נמנה עם ממשיכי האסכולה הליברלית הצרפתית לכלכלה פוליטית: גורנה, טורגו, פרנסואה קניי או די פון דה נמור.
חבים לסה את החלוקה המשולשת הקלאסית של הפעילות הכלכלית: ייצור - חלוקה (שיווק) - צריכה. לפיה הוא חילק את פרקי ספרו לכלכלה פוליטית.
התועלת - מקור ערכם של הדברים
לפי מסורת האסכולה הצרפתית, תמך סה בתורת הערך של התועלת. הוא סבר שערכן של הסחורות עומד בתועלתן לצרכנים ואינו נובע מהעמל שהושקע בייצורן.
חוק סה: התפקיד המניע של הייצור בהיווצרות השווקים
ז'אן בטיסט סה ידוע במידה רבה הודות לניסוח בשנת 1803 של הקווים העיקריים של "חוק סה", שכונה על ידי ג'ון מיינרד קיינס "חוק השווקים" (בצרפתית - La loi des débouchés). לפי סה, ההיצע יוצר את ההכנסה ומכיוון שהצרכנים משתמשים בכל הכנסתם, אם רוצים ליצור צמיחה, יש לעודד את ההיצע.
במילים אחרות, כל פעם שמפעל מייצר דבר מה, הוא מחלק בצורת משכורות ודיבידננדים לבעלי המניות שלו כוח קנייה שווה ערך לערכו של המוצר שייצר. כל מוצר שנמכר מצא כך מולו את כוח הקנייה הנדרש לרכישתו.
חוק זה נושא בחובו השלכות חיוביות ואופטימיסטיות. "ככל שמספר היצרנים גדול יותר והתפוקה מגוונת יותר, נעשים השווקים יותר קלים, מגוונים ורחבים". הייצור הוא זה שפותח את השוק בפני המוצרים. לפי סה, הכלכלה, (שאינה מכונה עדיין "כלכלת שוק") היא מסוגלת לווסת את עצמה באופן עצמוני ולהפעיל שיווי משקל עצמוני בזרימות כלכליות (ייצור = צריכה + השקעה, חיסכון= השקעה). בעיניו משברים של ייצור-יתר כללי לטווח ארוך אינם אפשריים: לא ייתכן אי מאזן גלובלי בכלכלות השוק וביזמות החופשית. סה אינו פוסל את האפשרות להצטברויות של יותר מדי סחורות, של סחורות שאינן מוצאות צרכנים, אבל משברי תפוקת היתר נוגעים, לדעתו, רק למגזרים כלכליים מסוימים והם קצרי טווח. חוק סה מצומצם לעיתים בטעות לנוסחה "כל היצע מייצר את צריכתו" (כנראה ניסוח השייך לג'יימס מיל) או לכלכלן האמריקאי פרד מ. טיילור ב"עקרונות הכלכלה" שכתב בשנת 1921. סה, למעשה, כתב: "מרגע ייצורו, פותח המוצר המוגמר אפשרות שיווק למוצרים אחרים שעלותם שווה לעלותו". בעיני סה אין הבדל בין מה שנקרא שוק וייצור (במושגים מודרניים: היצע וביקוש). כדבריו "מחליפים מוצרים תמורת מוצרים". יחד עם זאת, מייחס סה לייצור תפקיד מניע, והוא נחשב באופן רטרוספקטיבי, לאחד ממגיני כלכלת ההיצע. זאת מנוגדת לכלכלת הביקוש, זו של תומאס מלתוס ומאוחר יותר, זו של קיינס, שתוך הנהגת המונח "ביקוש יעיל" - מתח בקורת על העקרונות של סה, שאותם החשיב כבלתי מציאותיים.
חופש המחירים והמסחר
סה פיתח את הרעיון לפיו קביעתם החופשית של המחירים ושל ההכנסות היא התנאי ל"צדק הכלכלי". כליברל כלכלי לימד סה סנגוריה על הסחר החופשי והדגיש את העובדה שהמוצרים הזרים הם משולמים באמצעות מוצרים תוצרת הארץ ומשום כך הם ממריצים את הביקוש
פעולות המדינה
סה מציין כי המחיר הוא מדד תועלת הדברים. אין להסיק את המסקנה האבסורדית כי עלייה בכוח של המחיר תעלה את התועלת. (ספר הלימוד לכלכלה פוליטית) אם מאיזושהי סיבה, אולץ הקונה לשלם על מוצר מעבר לערכו עבורו (תועלתו), הוא שילם על ערך שאינו קיים ושמשום כך, איננו מספק לו תמורה כלשהי. לכן כל פעולה של המדינה המעלה צריכה של מוצר או מעלה לו את המחיר, היא מזיקה מבחינה כלכלית, מכיוון שגורמת לקונה לשלם על מוצר שלא סופק לו (סה מבחין בין המוצר ולתועלת הצפויה ממנו). אותו היגיון תקף גם לגבי כל הורדה מאולצת של צריכה או של מחירים.
סה הדגיש את האפקטים השליליים של גביית מיסים ספציפיים על מוצר כלשהו, הם מייקרים את המחיר ופוגעים בתועלתם להצרכנים. כדי לעודד את ציד הליוויתנים אסרה ממשלת בריטניה על השמנים הצמחיים ששימשו בצרפת במנורות עם זרם אוויר. אם מנורה כזאת עלתה לאזרח צרפתי 60 פרנק בשנה, היא עלתה לאזרח בריטי 150 פרנק. היו שאמרו כי על מנת לסייע לצי ולהגביר את מספר הימאים, כל נורת מנורה עלתה לבריטים ב-90 פרנק יותר מאשר בצרפת. במקרה זה העלאת מספר הימאים נעשית באמצעות הפסד מסחרי. עדיף היה להשיג אותה על ידי סחר רווחי. בנוסף, כשהמוצר הממוסה, משמש בייצור, התפוקה הכללית פוחתת לרעת הפועל והמדינה עצמה. פועל חרוץ אחד, סיפרו למחבר, נהג לעבוד בתאורה. הוא חישב שבמשמרתו הוא צרך נר בשווי 4 פרוטות והרוויח בעבודה 8 פרוטות. מס על השומנים המופקים מבעלי חיים ועוד מס על ייצור הנרות העלו ב-5 פרוטות את הוצאתו על התאורה, שהפכה יותר יקרה מערך המוצר. עם בוא הלילה הפועל נשאר עם הידיים שלובות. הוא הפסיד את 4 הפרוטות שיכל להרוויח מעבודתו כשרשויות המס לא גבו כלום על תוצרת זו. הפסד דומה יכול להיות משוכפל במספר הפועלים של עיר ומספר ימי השנה. בכלל, בניגוד לדעתו של דייוויד ריקרדו, בעיני סה האפקט השלילי של המיסים על התפוקה בולט לעין. דייוויד ריקרדו הבטיח שהעלאת המיסים אינה פוגעת בכלום בתפוקה ובצריכה במדינה כלשהי. אך ניתן להוכיח כל הזמן נגדו, כי פרט לנסיבות המעודדות במיוחד את התפוקה, המס נוגד את הייצור. (קורס שלם לכלכלה פוליטית). המס הטוב ביותר הוא המס הקטן ככל האפשר.
אין בבקורות הנ"ל להבין דחייה של פעולות המדינה ושל כל מערכת מיסים: סה מכיר בלגיטימיות המדינה ובערך של חלק מפעולותיה. המס הופך לפרודוקטיבי כשמשמש ליצירת דרכי תחבורה ותקשורת, בניית גשרים, בניית מבנים מועילים.
אפילו כשמתרחשים מצבי חוסר איזון זמני, משברים כללים אינם אפשריים ולכן התערבות המדינה היא, לפי סה, מיותרת (אם לא מזיקה)
זמינות משאבי הטבע
סה היה מאוד אופטימי לגבי זמינותם של משאבי הטבע. לדבריו, "משאבי הטבע הם בלתי נדלים, כי אחרת, לא היינו יכולים להשיג אותם חינם. הם לא יכולים להתרבות אף לא לאזול, אינם האובייקט של המדעים הכלכליים.
ביקורות על השקפותיו
ידידו הבריטי, תומאס מלתוס, שאיתו ניהל סה התכתבות קדחתנית, טען כנגדו שבעלי ההון אינם משקיעים מחדש, בהכרח, את הרווחים שלהם ונוטים לאגור אותם. אז גידול ההוצאה אינו משקף תמיד גידול בביקוש, כי אם עלות המלאי שלא נמכר.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 טען ג'ון מ. קיינס שחוק סה שגוי. קיינס גרס, במעין חזרה לתורת הערך של העבודה, שההיצע נגזר מהוצאות גורמי הייצור, ללא תלות מוחלטת בביקוש למוצר וסבר כי הביקוש המצרפי אינו שווה תמיד להיצע המצרפי. בעוד ארנסט טיאק החשיב את סה למייסד גאוני של "הכלכלה החברתית", אחרים ראו בו רק תלמיד לא חשוב במיוחד ומפיץ רעיונותיו של אדם סמית'
מורשתו
סה השתמש לראשונה במונח "יזם" (entrepreneur) והיה שותף להקמת בית הספר הראשון למנהל עסקים בעולם - בית הספר המיוחד למסחר ותעשייה בפריז, לימים ESCP Europe סה נחשב למייסד האסכולה הצרפתית לכלכלה. הוא השפיע על השקפותיהם של כלכלנים כמו פרדריק בסטייה (בסטיא), פלגרינו רוסי, אדולף בלאנקי, מישל שבלייה, אנרי בודריאר, וכן על הוגים חברתיים כמו סן סימון ופרודון הושפעו על ידו. רעיונות ה"פרודוקטיביזם" של סה מצאו הערכה מיוחדת אצל הנרי צ'ארלס קרי (Carey), נציר האסכולה הקפיטליסטית האמריקאית. תמימי דעים איתו היו פרנצ'סקו פרארה באיטליה וויליאם סטנלי ג'בונס באנגליה.
קישורים חיצוניים
"Jean-Baptiste Say, l'autodidacte entrepreneur" בעיתון Les Echos
אריה לב
אריה (ליאון) לב (1905 – 1992), שנודע בכינוי "מוישה גוי", היה פעיל קומוניסטי ישראלי, ובין המתנדבים שיצאו מא"י-פלשתינה לבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים בספרד.
ביוגרפיה
אריה (ליאון) לב עלה לארץ ישראל מפולין בשנת 1924, כשהוא כבר בעל עמדות קומוניסטיות מוצקות, שגיבש כחבר בארגון פועלי הנגרות. בתחילה התגורר אצל אחיו, יחיאל לב, בקיבוץ גניגר, ואצל אחותו, הלה, בקבוצת גבע הסמוכה. אחר כך עבר להתגורר בירושלים והצטרף לברית הנוער הקומוניסטי, שם פגש את הפעיל פנחס חפץ, והשניים הפכו לחברים קרובים. במשך כ-15 שנה לא נפרדו כמעט, גרו בסמיכות (לתקופה מסוימת באותה דירה), עבדו יחד והיו פעילים פוליטיים ביחד. חפץ כותב בזיכרונותיו שהם היו אפילו עצורים ביחד, בבית המעצר "הקישלה" בעיר העתיקה בירושלים.
בעקבות פרוץ המרד הערבי ב-1936, החלו לעלות לפני השטח גם ויכוחים אידאולוגיים פנימיים בתוך המפלגה. בעוד שראשי המפלגה נצמדו בנאמנות לעמדת הקומינטרן, תמכו בתנועה הלאומית הערבית וראו במרד חלק ממאבק לשחרור לאומי, חלק מהחברים היהודים הסתייגו מעמדות אלה, ובמיוחד שללו ביצוע פעולות טרור. לאחר תחילת המאורעות, ביצעו כמה פעילים יהודים, ע"פ הוראות הוועד המרכזי, מספר פעולות חבלה בקנה מידה קטן, שלא גרמו לנפגעים או לנזק. הפעולה העיקרית הייתה הנחת מטען חבלה קטן ליד קיר "יריד המזרח" במגרשי התערוכה בצפון תל אביב, שם הציג היישוב היהודי את הישגיו בתערוכה גדולה.
הפעולה, כאמור לא גרמה לנזק, אך העלתה את המתח בין חברי המפלגה לשיאו. כששמחה צברי הוציאה עלון תעמולה לשם הפצה בקרב היהודים, ובו ביקורת חריפה על השלטון הבריטי אך גם על ההנהגה הציונית, וכן קריאה לפועלים היהודים להצטרף לשביתה כללית ולשלטונות הבריטיים להגביל את ההגירה היהודית לארץ, סירבו אריה לב, וחברים נוספים לשתף פעולה. בתגובה סולקו החברים מהמפלגה, והנהגת הסניף התל אביבי הוחלפה. בהתכתבות עם הקומינטרן, תיאר הוועד המרכזי של הפק"פ את אריה לב וחבריו מהקבוצה התל אביבית כ"טרוצקיסטים".