cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טריאנגולציה דינמית סיבתית
טריאנגולציה דינמית סיבתית או טד"ס (באנגלית: Causal dynamic triangulation או בקיצור CDT) היא תאוריה פיזיקלית שמהווה ניסיון ליצירת תורת כבידה קוונטית, כלומר איחוד בין תורת היחסות הכללית ומכניקת הקוונטים.
מבנה התאוריה
טד"ס היא תאוריה שבה המרחב-זמן נבנה בסקלת האורך הקצרה ביותר, אורך פלאנק. אבני הבניין של טד"ס הם 4-סימפלקסים, כלומר גרסה ארבע-ממדית של ארבעונים (טטרהדרונים). המיוחד בטד"ס הוא שבניית המרחב-זמן בסקלת פלאנק נעשית בעזרת עקרונות קוונטיים ותוך שמירה על עקרון הסיבתיות.
הדמיית מחשב הראתה שגם אם אבני הבניין שומרות על גאומטריה אוקלידית, הרי בסקלות אורך גדולות ניתן לקבל מרחב-זמן ארבע-ממדי המכיל עקמומיות ומתאים למשוואות של תורת היחסות הכללית.
השוואה לתורת המיתרים
תורת המיתרים היא תאוריה נוספת אשר מנסה לאחד את מכניקת הקוונטים עם תורת היחסות הכללית לתאוריה מאוחדת של כבידה קוונטית. בהשוואה לתורת המיתרים, טד"ס נמצאת במצב מחקר התחלתי יותר, ועדיין לא נמצאה בה הדרך להציג חלקיקי חומר. ההשג הגדול של טד"ס עד כה (2007) הוא קבלת מרחב-זמן אשר מתאים למשוואות תורת היחסות הכללית. בניגוד לתורת המיתרים, טד"ס לא דורשת את הצגתם של ממדים נוספים.
בירגר
בירגר הוא שם פרטי ושם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
יהונתן סגל
יהונתן סגל (נולד ב-23 באפריל 1959) הוא שחקן, במאי קולנוע ותיאטרון, תסריטאי ומחזאי ישראלי.
ביוגרפיה
יהונתן סגל נולד בטורונטו, קנדה, ועלה לישראל עם משפחתו בגיל שלוש. הוא גדל בחיפה ואת שנות התיכון עשה בבית הספר הריאלי בעיר. אמו רות סגל הייתה שחקנית בתיאטרון חיפה.
משפחה נרדפת
משפחה נרדפת (באנגלית: The Haunted Hathaways) היא תוכנית סיטקום אמריקאית ששודרה בערוץ ניקלודיאון בין השנים 2013–2015. התוכנית מספרת על שתי משפחות, משפחת את'ווי (בני אדם) ומשפחת פרסטון (רוחות רפאים) המוצאים את עצמם גרים באותו בית.
יהונתן סגל
ביוגרפיה
בשנת 1977 הייתה הופעתו הראשונה כשחקן, בסרט טלוויזיה שלא זכה לתשומת לב רבה. סגל התפרסם בשנת 1978, כאשר גילם את דמותו של מומו בסרט הישראלי המצליח "אסקימו לימון" של בועז דוידזון, שהפך לסרט פולחן, ולאחריו בסדרת סרטי ההמשך לאסקימו לימון. דמותו של מומו הקנתה לו פרסום והצלחה, אולם על פי עדותו, הוא התקשה במשך שנים להיפטר מתדמית החתיך השרמנטי והשטחי ולהתקבל כיוצר רציני.
משפחה נרדפת
תקציר עלילה
התוכנית מתמקדת על שתי משפחות. את'ווי בני האדם ופרסטון רוחות הרפאים. משפחת את'ווי המתגוררת מעל המאפייה הלא כל כך מוצלחת של אמם. כביכול משפחה רגילה שעברה מניו יורק לניו אורלינס. במהלך הסדרה מתגלה כי בית משפחת את'ווי החדש רדוף רוחות רפאים. העלילה עוקבת בנוסף גם על משפחת פרסטון המגלים בבוקר אחד כי בני אדם גרים בחלקו התחתון והנטוש של ביתם. בזמן שמשפחת פרסטון חושבים על תוכנית איך להבריח אותם מביתם משפחת את'ווי פותחת מאפייה מתחת לביתם החדש. הרוחות אשר רדפו את הבית היו לא אחרים מאשר משפחת פרסטון משפחה טיפוסית של רוחות רפאים. כבר בפרק הראשון שתי המשפחות עוברות לגור ביחד. הבעיה היא שרק מי שגר בבית יכול לראות את הרוחות מה שהופך את החיים להרבה יותר מוזרים במיוחד שאף אחד לא יכול לדעת שמשפחת את'וויי גרה עם רוחות. ביחד הם נקלעים להמון סיטואציות מוזרות בניסיון להסתיר את משפחת הרוחות ולשדר שהכל רגיל.
יהונתן סגל
ביוגרפיה
ב-1983 גילם את התפקיד הראשי בסרט הדרמה "נגוע" של עמוס גוטמן, בו הוא משחק דמות המתבססת במידה רבה על דמותו האמיתית של עמוס גוטמן. על תפקידו בסרט זכה סגל לפרס השחקן הטוב ביותר בקולנוע, מטעם משרד המסחר והתעשייה. באותה תקופה החל להפיק ולביים סרטים קצרים, שזכו לתשומת לב בפסטיבלים בינלאומיים. באותה שנה השתתף בתפקיד ראשי בסרט "המגילה 83, בבימויו של אילן אלדד.
ב-1993 לוהק לתפקיד פולדק פפרברג, עוזרו של שינדלר בהפקה הקולנועית המצליחה וזוכת פרס אוסקר "רשימת שינדלר", בהפקתו ובימויו של סטיבן ספילברג.
ב-1993 כתב וביים את ההצגה "לאה יוצאת לרחוב", שהועלתה על במת תיאטרון חיפה במשך שתי עונות. ב-1994 כתב וביים את "ג'וק", שהועלה במסגרת הפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים, וב-1995 הועלה גם על הבמה בתיאטרון "לה מאמא" בניו יורק. על הבמה שיחק גם במחזמר "אמריקה", במחזמר "המגילה" על פי איציק מאנגער, ב"טרטיף" על פי מולייר, וב"אדם" של יהושע סובול.
בשנת 2007 השתתף בסדרת הטלוויזיה "המקום" בערוץ 10.
בשנת 2007 החליטה קרן הקולנוע הישראלי להעניק לסגל 1.32 מיליון שקל לצורך הכנת הסרט "אודם", על שתי נערות פלסטיניות המנסות להגיע לירושלים לראות סרט קולנוע. בתחילת 2010 התפרסם מסמך גיוס כספים שיצא מאנשי ההפקה של סגל, ובו נאמר שהיה קשה להשיג מימון עבור הסרט, משום שהוא משווה בין כיבוש יהודה ושומרון לשואה. הפרסום הביא את קרן הקולנוע הישראלי להשעות את המשך העברת הכספים עד לבדיקת תוכן הסרט ולהכרזה של זבולון אורלב על ישיבה של ועדת החינוך של הכנסת בעניין. סגל אמר שהתגובות הללו נושקות למקארתיזם, שהמסמך יצא בטעות, וכי אין בסרט השוואה בין הכיבוש לשואה. הסרט יצא לאקרנים ב-2012.
יחסי דנמרק–קוריאה הדרומית
יחסי דנמרק–קוריאה הדרומית הם היחסים ההיסטוריים והדו-צדדיים שבין ממלכת דנמרק לבין הרפובליקה של קוריאה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-11 במרץ 1959. לדנמרק שגרירות בסיאול, ואילו לקוריאה הדרומית שגרירות בקופנהגן.
איזבלה מאוסטריה
איזבלה מאוסטריה (בגרמנית: Isabella von Österreich; 18 ביולי 1501 – 19 בינואר 1526), הייתה בתו של פליפה הראשון, מלך קסטיליה ואשתו של כריסטיאן השני, מלך דנמרק.
יחסי דנמרק–קוריאה הדרומית
הסכם דנמרק–קוריאה 1902
הסכם הסחר דנמרק–קוריאה שנחתם ב-1902 נדון על ידי משלחות מדנמרק והאימפריה הקוריאנית. ההסכם נחתם לאחר שב-1876 קוריאה חתמה על הסכם סחר עם יפן כתגובה לאיום שנשקף לעיר הבירה שלה כשספינות יפניות התקרבו לגנגואדו. בתום המשא ומתן בין המדינות, התאפשרה התקדמות במגעים עם מדינות מערביות נוספות. ב-1882 האמריקאים הגיעו להסכם עם קוריאה. ההסכם שימש כדוגמה עבור מעצמות מערביות נוספות.
איזבלה מאוסטריה
ביוגרפיה
איזבלה נולדה ב-18 ביולי 1501 בבריסל, לפליפה הראשון, מלך קסטיליה, בנו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולחואנה הראשונה, מלכת קסטיליה, בתם של פרננדו השני, מלך אראגון ואיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, והייתה אחותם של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ופרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
יחסי דנמרק–קוריאה הדרומית
מלחמת קוריאה
כשפרצה מלחמת קוריאה ב-25 ביוני 1950, דנמרק, יחד עם מדינות נוספות, הסכימה לתמוך בכוחות האומות המאוחדות ולהעניק סיוע הומניטרי לכוחות הלוחמים. עם זאת, ההחלטה שהתקבלה הייתה מורכבת. באותה עת שרר מתח רב בין שתי מעצמות העל ועל דנמרק היה לפלס את דרכה ביניהן, תוך שמירה על כך שלא תיתפס כתוקפנית. לאחר משא ומתן, דנמרק הסכימה לשלוח בית חולים ימי. בסתיו 1950 הסכימה חברה מזרח אסיאתית להעביר את הספינה ג'וטלנדיה לרשותה של ממשלת דנמרק בשעה שהייתה בדרכה לניו יורק.
איזבלה מאוסטריה
ביוגרפיה
ב-11 ביולי 1514 התחתנה איזבלה על ידי שליח עם כריסטיאן השני, מלך דנמרק, ובשנת 1515 היא הגיעה לדנמרק שם נערך טקס הנישואין הרשמי ב-15 באוגוסט אותה שנה, ובעקבותיו היא החלה להשתמש בשם אליזבת. בתחילה נוצרה מתיחות בין השניים בשל יחסיו של כריסטיאן עם המאהבת שלו דיווק זיגבריטסדטר, אולם בשנת 1517 מתה דיווק ובעקבות כך השתפרו היחסים ביניהם. בשנת 1520 הוכתרו כריסטיאן ואיזבלה כמלכי שוודיה, אולם שנה לאחר מכן הם איבדו את התואר לגוסטב ואסה בעקבות מלחמת העצמאות השוודית. בשנת 1523 הודח כריסטיאן מתפקידו על ידי האצולה הדנית, ודודו פרידריך, דוכס הולשטיין מונה למלך דנמרק.
יחסי דנמרק–קוריאה הדרומית
מלחמת קוריאה
הספינה נשלחה לקוריאה ב-23 בינואר 1951. היא הפליגה תחת שלושה דגלים: דגל דנמרק, דגל הצלב האדום, ודגל האומות המאוחדות.
דנמרק קיבלה על עצמה את שיפוץ הספינה והפיכתה לבית חולים ימי, ואחר העבירה אותה לרשות קוריאה הדרומית. בעת ההעברה היו על הספינה ארבעה אולמות תיאטרון, מכשיר רנטגן, ארבע מחלקות עם 356 מיטות, מחלקות מיוחדות, מעבדות, מרפאות שיניים ובית מרקחת.
איזבלה מאוסטריה
ביוגרפיה
לאחר הדחתו של כריסטיאן עברו בני הזוג להתגורר בארצות השפלה ההבסבורגיות, ואיזבלה ליוותה את כריסטיאן במסעותיו ברחבי גרמניה. בשנת 1523 הם ביקרו בברלין, ובשנת 1524 ביקרו בסקסוניה. באותה שנה הם ביקרו גם בנירנברג, שם עברה איזבלה, שאהדה את תורתו של מרטין לותר לדת הפרוטסטנטית, אולם מסיבות פוליטיות היא הסתירה את השתייכותה הדתית. באביב 1525 חלתה איזבלה במהלה קשה, אשר התגברה לאחר סערה שהתרחשה באותו קיץ, וב-19 בינואר 1526 היא מתה בטירתה בגנט.
יחסי דנמרק–קוריאה הדרומית
כיום
כיום, היחסים בין המדינות טובים, וב-13 באוקטובר 2018 נפגשו שרי החוץ של שתי המדינות. בפגישתם, הדגישו את הידידות בין המדינות והסכימו על שיתוף פעולה בנושאים פוליטיים וכלכליים. השרים שוחחו גם בעניין חגיגות ה-60 לכינון היחסים בין המדינות. נושא חשוב שנדון בפגישה היה המשא ומתן על הסכם סחר בין האיחוד האירופי וקוריאה הדרומית. כמו כן, הם גינו את "פיתוח הנשק הגרעיני והרקטי של צפון קוריאה, וביקשו מכל האומות להסכים ולבצע את החלטות מועצת הביטחון של האומות המאוחדות, ואישרו את הצורך בפתרון בלתי הפיך ובר אימות לתוכנית הגרעין של פיונגיאנג בדרכי שלום."
איזבלה מאוסטריה
משפחתה
ב-11 ביולי 1514 התחתנה איזבלה עם כריסטיאן השני, מלך דנמרק, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
יחסי דנמרק–קוריאה הדרומית
חינוך
לגו הוצג לראשונה בקוריאה ב-1984, ומערכות חינוך המשתמשות בלגו קיימות במדינה מאז 1995 ב-2001, הציג תאגיד ALKO להקים את מרכז לגו לחינוך. נכון ל-2020 ישנם כ-140 מרכזים כאלו בדרום קוריאה. מרכז לגו לחינוך הוא מקום בו ילדים יכולים ללמוד באמצעות מערכת החינוך של חברת לגו ומעודדים להשתמש ביצירתיות, ריכוז ורובוטים באמצעות מוצרי החברה.
בשנת 2009, עם ציון 50 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים בין דנמרק לדרום קוריאה, לגו יצרה מגדלי צעצועים כדי להראות את טיב היחסים ותרמה אותם לארגוני ילדים באמצעות מרכזי החינוך שלה.
סחר
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות בכ-1.79 מיליארד דולר. עיקר המוצרים שייצאה דרום קוריאה לדנמרק בהיקף כולל של 715 מיליון דולר, כללו מכונות, ציוד אופטי וציוד חשמלי, ואילו עיקר הסחורות שייצאה דנמרק לדרום קוריאה בשווי כולל של כ-1.09 מיליארד דולר כללו ספינות, כלי רכב ומכונות.
האולימפיאדה
היחסים בין המדינות נמשכים גם בספורט. בגמר הכדוריד באולימפיאדת אתונה התמודדו נבחרות שתי המדינות. במשחק זה ניצחה דנמרק. דנמרק ניצחה את דרום קוריאה גם באולימפיאדת אטלנטה.
14 במרץ
14 במרץ הוא היום ה-73 בשנה (74 בשנה מעוברת), בשבוע ה11 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 292 ימים.
ישיבת תורת אמת (חב"ד)
היסטוריה
בגלגולה הראשון נוסדה הישיבה בחשוון תרע"ב בחברון בשליחות האדמו"ר שלום דובער שניאורסון מחב"ד, כסניף של ישיבת תומכי תמימים בלובביץ'. הישיבה שכנה בבית רומנו. בראשות הישיבה עמד הרב שלמה זלמן הבלין, שבא ארצה עם שבעה מתלמידי ישיבת תומכי תמימים שבעיירה לובביץ' שברוסיה הלבנה, בהם יחזקאל פייגין, וגם מארץ ישראל בהם יצחק אביגדור אורנשטיין. הישיבה נהייתה חלק מרשת ישיבות תומכי תמימים.
בשנת תרע"ד, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נאלצו רוב אנשי הישיבה, שהיו נתינים רוסים, לעזוב את הארץ, שנשלטה על ידי הטורקים שעמדו במלחמה עם רוסיה.
בשנת תרפ"ב הוקמה הישיבה בירושלים על ידי הרב אברהם חיים נאה, כהמשך לישיבה הישנה. במשך עשרות שנים שכנה הישיבה בקצה רחוב מאה שערים ובתשכ"ד נחנכה הבניין שלה ברחוב ירמיהו.
במשך השנים הישיבה הייתה בניהול משפחת הבלין והאדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון דרש להעבירה לבעלותה של חסידות חב"ד. בשנת תשי"ב (1952) החליט רבי מנחם מנדל שניאורסון להחליף את הנהלת הישיבה. בעקבות כך התנהל דין תורה בין הרב חנוך הענדל הבלין לחסידות חב"ד בשאלת הבעלות, ובסופו של דבר נפסק בתשט"ז (1956) שהיא תעבור לידי החסידות.
ראשי ומנהלי הישיבה
מנהל הישיבה ומוסדותיה הוא הרב יהושע יוזביץ'. ראש הישיבה הגדולה החל מאביב תשע"ג הוא הרב אברהם לפידות. הרב יוסף יצחק אופן הוא המשפיע, וכן הרב חיים שלום דייטש
בעבר היו ראשי הישיבה ומנהיגיה הבולטים: הרב שלמה זלמן הבלין עמד בראשות הישיבה מאז היווסדה ועד לפטירתו בשנת תרצ"ו. הרב אלטר שמחוביץ היה המשפיע בישיבה וראש הישיבה מתרצ"ו עד לפטירתו בשנת תרצ"ט. הרב משה אריה לייב שפירא, מחבר ספר "טבעות זהב", היה ראש הישיבה בשנים תרצ"ט-תשכ"ד. לאחר פטירתו, מילא את מקומו תלמידו המובהק, הרב שמואל אלעזר היילפרין שכיהן בראשות הישיבה בשנים תשכ"ד - תשל"ו. הרב אשר לעמל כהן היה ראש הישיבה בשנים תשל"ט - תשמ"ו. הרב בנימין זאב סגל שימש בתפקיד בשנים תשנ"ג-תשע"ג. מאז מכהן הרב אברהם יואל לפידות כראש הישיבה.
מוסדות
במהלך השנים הוקמו על ידי הישיבה מוסדות נלווים:
פרגמנט (ספרות)
פרגמנט (מלטינית: שבר, רסיס) הוא סוגה ספרותית וסגנון כתיבה, המצטיין ביחידות אוטונומיות קצרות מאוד, לעיתים לא יותר מכמה משפטים. סגנון זה היה נפוץ בכל התקופות ובתרבויות רבות, אך כיום הוא מזוהה ביותר עם הכתיבה בתקופה הרומנטית, שראתה באי-השלמות ערך אסתטי בפני עצמו.
היסטוריה
ביפן כתבה במאה העשירית המשוררת סאי שונגון, בת לווייתה של הקיסרית סדקו, את המקוּרָה-נוֹ-סוֹשִי (מילולית: "ספר הכרית"), רשימות ותיאורים קצרים של הדברים שהיא אוהבת ושונאת, דברים שבעיניה מגוחכים או עצובים. בכך היא התחילה ז'אנר ספרותי חדש ביפן, הז'וּאִיהִיטְסוּ ("ככל שיעלה המכחול").
בני התקופה הרומנטית באירופה ייחסו חשיבות רבה למושג ההריסות (Ruinen), שרידים מעטים וקפואים לגדוּלה שפסה מן העולם (בערים רבות באירופה היה מקובל לבנות "חורבות" מלאכותיות בגנים ציבוריים), וראו בפרגמנטים שנותרו מספרות העולם העתיק מופת לתמציתיות לירית, שאותה שאפו לחקות.
בצרפת מייצגים את הז'אנר סופרים כמו פליקס פנאון, שכתב "רומנים בשלוש שורות", וז'ורז' פרק. בין הכותבים בגרמנית ניתן למנות את פטר אלטנברג וה"סקיצות בפרוזה" שלו, אליאס קנטי ("עד שמיעה") ואחרים. השיר "קובלא חאן" של קולרידג' הוא דוגמה מפורסמת לפרגמנט שירי. בספרות העברית ניתן להבחין בכתיבה בסגנון זה אצל גרשון שופמן, ובין הסופרים המאוחרים יותר, בפרוזה של חנוך לוין.
כתיבה בפרגמנטים הייתה נפוצה גם בפילוסופיה של המאה ה-19, שקיבלה את השראתה מן הפילוסופים הפרה סוקרטים, אשר כתביהם השתמרו כפרגמנטים. בין הפילוסופים המודרניים שכתבו בפרגמנטים ניתן למנות את נובאליס. סרן קירקגור כתב ספר בשם "פרגמנטים פילוסופיים" (Philosophiske Smuler) בשם העט "יוהנס קלימאקוס". ג'רמי בנת'ם כתב כמה חיבורים קצרים שקרא להם "פרגמנטים".
במוזיקה
מושג הפרגמנט בשיח האמנותי הגרמני במאה ה-19 עשה את דרכו גם למוזיקה הגרמנית; הדוגמה הידועה ביותר לשימוש בפרגמנטים מוזיקליים היא רוברט שומאן, שרבות מיצירותיו לפסנתר כוללות פרגמנטים - קטעים קצרצרים ולא גמורים, או פרקים שנשמעים כאילו נקטעו לפני סופם.
עדנה מדליה
עדנה מדליה (1937 - 26 בנובמבר 2006) הייתה אתלטית ומאמנת ישראלית, 5 פעמים אלופת ישראל, שיאנית ישראל, אלופת המכביה ושיאנית המכביה בהטלת כידון. היא אימנה את נבחרת ישראל למשחקים הפאראלימפיים במשך 20 שנה (רומא 1960 - ארנהם 1980).
מדליה הייתה לאתלטית הישראלית הראשונה שהטילה כידון מעבר ל-40 מטר, שיא שהחזיק מעמד במשך 12 שנים.
בשנת 2005 העניק איגוד האתלטיקה בישראל למדליה את התואר "עמיתת כבוד".
ביוגרפיה
מדליה נולדה בטבריה בת למרדכי וחנה. אביה, שרת כקצין משטרה בצפון הארץ ולכן היא התגוררה עם משפחתה בתחנת המשטרה בהר כנען. היא למדה בבית הספר ברובע היהודי בצפת ובהמשך במכון וינגייט. בעת השרות הצבאי היא שרתה בנח"ל. בסיום לימודי הוראת הספורט, החלה לעבוד בבית ספר בשכונת התקווה עם נוער במצוקה ובשעות אחר הצהרים אימנה את צעירי השכונה בהתנדבות. בנוסף, הייתה מסיעה בהתנדבות תלמידים לחוות הסוסים שניהל אביה בעבר הירקון.
אלופת ישראל
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1953 זכתה מדליה במדליית זהב בהטלת כידון לראשונה בקריירה שלה.
שיאנית ישראל
בתחרות שנערכה בכפר סבא ב–15 בינואר 1955 קבעה מדליה שיא ישראלי חדש של 33.96 מטר, שיפור לשיא הישראלי של רעיה ברונשטיין (33.95 מטר). ביוני אותה שנה היא שיפרה את שיאה והעמידה אותו על 36.65 מטר. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בתל אביב היא זכתה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 36.09 מטר, לפני גודהרד מהפועל כפר סבא (30.74 מטר) ורעיה ברונשטיין (28.63 מטר), שתיהן מהפועל כפר סבא.
אלופת כינוס הפועל
בתחרויות האתלטיקה בכינוס הפועל השישי שנערכו בשנת 1956 זכתה מדליה במדליית זהב בהטלת כידון
בתחרות שנערכה בתל אביב בספטמבר אותה שנה קבעה מדליה בהטלת כידון שיא ישראלי חדש של 37.01 מטר. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בכפר סבא באוקטובר אותה שנה היא שיפרה את שיאה הישראלי בהטלת כידון והעמידה אותו על תוצאה של 37.25 מטר.
אלופת המכביה
בתחרויות האתלטיקה במכביה החמישית שנערכו בספטמבר 1957 זכתה מדליה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא ישראלי חדש ובשיא מכביה חדש של 40.93 מטר, שיפור לשיא המכביה של ליליאן קופלנד מארצות הברית שהושג במכביה השנייה. שיא ישראלי זה החזיק מעמד 12 שנים ונשבר על ידי קלרה פלום (44.68 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השישית שנערכו בספטמבר 1961 זכתה מדליה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 36.97 מטר, אחרי אירין פילד מבריטניה (39.03 מטר) ולפני קרול קאופמן מארצות הברית (35.90 מטר).
בשנת 1965 יצאה מדליה עם משלחת ישראלית בראשות אל"ם דינה ורט, קצינת ח"ן ראשית בעבר, להקים שירות לאומי לנשים בחוף השנהב.
בשנות ה-70 שימשה עדנה כחברה פעילה בוועדת האתלטיקה הארצית (איגוד האתלטיקה כיום).
עידן הקרח (סרט)
עידן הקרח (באנגלית: Ice Age) הוא סרט הנפשה ממוחשבת מבית היוצר של חברת Blue Sky Studios השייכת לחברת פוקס המאה ה-20, אשר יצא לאקרנים ב-15 במרץ 2002. הסרט בוים על ידי כריס וודג', אשר גם דיבב את דמותו של סקראט.
לאחר יציאת הסרט נוצר זיכיון בעל אותו שם, בו יצאו עוד ארבעה סרטי המשך, מספר סרטים קטנים ומשחקי וידאו מבוססים.
עלילה
עידן הקרח בפתח וכל החיות נודדות דרומה, לאזורים החמים. מנפרד (המכונה "מני"), הממותה האינדיבידואל, צועד בכיוון ההפוך לשאר החיות. העצלן סיד, שמשפחתו "שכחה" להעיר אותו לקראת הנדידה, מפגין חברותיות יתר לשני הברונתותריומים דמויי-הקרנף קארל ופרנק אך פוגע בהם והם רוצים להרוג אותו. הוא מקבל מחסה ממני בו הוא נתקל ומני מציל אותו. לאחר מכן סיד נדבק אליו, בניגוד לרצונו, ונודד לצידו.
אמו של התינוק נופלת לאגם גדול יחד עם בנה וכמעט מותשת, עד שהיא פוגשת במני וסיד משגיחים בה על הגדה. היא מוסרת את התינוק לשמירה אצל מני ואז נעלמת וכנראה טובעת. סיד מחליט לטפל בתינוק, בלי עזרת מני, אך דייגו מצליח לחטוף אותו כשהוא כמעט נופל. מני חוטף לדייגו הכועס את התינוק מהפה והוא נאלץ לחבור אליהם כדי לעקוב אחר התינוק. כשהם מגיעים למחנה האנשים מתברר כי אלו עזבו ונדדו צפונה אל מקום יישוב אנושי אחר מעבר למיצר קרחונים. דייגו מבטיח לעזור למני למצוא את הדרך למיצר הקרחונים והוא בלית ברירה מסכים.
בלילה אחד דייגו מוליך את חבריו הנמרים המודאגים לעבר מני וקורא להם לשמור על האנרגיות כדי להפיל אותו. החבורה ממשיכה ללכת ולטפל בתינוק ובניסיונו של דייגו להכין מארב למני וסיד הוא גורם לכניסתם למערת קרחונים. עמוק בתוככי המערה הם מגלים ציורי מערות ובהם ממותות וחיות אחרות. למראה הציורים חווה מני פלאשבק, ממנו אנו למדים כי בעברו היה בעל ואב שאיבד את אהוביו כאשר ניצודו על ידי בני אדם בלא שהצליח להגן עליהם – וכך נותר בודד ומריר בעולם. מני מתבונן בתינוק ומשהו מתרפא בנפשו כאשר הוא מבין כי גם בני האדם בעלי משפחות. בהמשך החבורה עוברת מתחת הר געש והקרחונים סביבם נמסים במהירות. דייגו כמעט נופל ללבה אך מני מצליח להציל אותו, כשגם הוא כמעט נהרג בניסיון. מאותו רגע דייגו מתקרב נפשית לחבורה ומתחבר למני, לסיד ולתינוק שלומד ללכת.
בעודם מתקרבים לקצה מיצר הקרחונים, הם מגיעים למארב הנמרים הממתין למני ולתינוק. דייגו מתחרט ומזהיר את מני וסיד מהמארב. מני מתעצבן ורוצה להרוג את דייגו, אך הלה משכנע אותם לעבוד על חבריו. הוא מכין הסחה שמושכת את חבריו לעבר מני שמפיל עליהם בול עץ. בהמשך מגיע סוטו לעבר דייגו ואומר לו להפיל את מני אך דייגו נלחם בסוטו ונופל בקרב נגדו על הקרקע. להקת נמרים מתחילה לסגור על מני, אך תשומת לבו של סוטו מוסחת למשמע קולו של התינוק, ומני מצליח להרוג את סוטו ולהבריח את שאר הנמרים.
מני מודה לדייגו על שהציל אותו, אך דייגו לא מצליח לקום ומת מפצעיו לכאורה. מני וסיד ממשיכים עם התינוק ומשיגים את שבט האנשים. ראש השבט ואנשיו כמעט שתוקפים את מני אך ברגע האחרון שולף מני את התינוק מעל ראשו ומניח לו לצעוד ברגליו לעבר אביו. בתמורה מניח האב תכשיט על חטיו של מני. החבורה נפרדת מבני האדם ושבה דרומה יחד עם דייגו ששרד למרות הכל.
בנוסף לעלילה, ישנו יונק קטן ששמו סקראט והוא מנסה לקבור בלוט בקרח, אך גורם לרצף של זעזועים באדמה ובקרח. בסוף הסרט, 20,000 שנים אחרי העלילה, הוא נראה קפוא בקרחון יחד עם הבלוט באזור חמים וטרופי, אך הבלוט מפשיר ונסחף עם הגלים לפני שסקראט מפשיר. מהכעס הוא שובר את הקרחון ותוקע את הראש בעץ קוקוס שמפיל את זרעו וסקראט מנסה לקבור גם אותו, מה שגורם להתפרצות הר געש.
סרטי המשך
ב-1 ביולי 2009, יצא לאקרנים הסרט השלישי בסדרה, "עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים". בישראל, יצא הסרט ב-2 ביולי 2009.
הסרט הבא בסדרה, "עידן הקרח 4: יבשת בתנועה", יצא ב-28 ביוני 2012 בבתי הקולנוע בישראל.
הסרט החמישי בסדרה, "עידן הקרח: מסלול התנגשות", יצא ב-14 ביולי 2016 בישראל ב-22 ביולי בארצות הברית. וסרט ההמשך הבא עידן הקרח: הרפתקאות באק ויילד, יפורסם בהמשך.
ארוין רבאו
אֶרְוִין מרדכי רָבַּאוּ (Rabau; 15 בנובמבר 1899, ברלין – 15 ביוני 1983, ישראל) היה רופא גינקולוג וכירורג ישראלי. לימד באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב. ניהל מחלקת נשים ויולדות בבתי החולים בילינסון, הירקון, ותל השומר.
אודות
רבאו נולד בברלין ולמד בגימנסיה ההומניסטית. במלחמת העולם הראשונה שירת בחיל התותחנים הגרמני. רבאו היה ציוני פעיל וחבר בתנועת הנוער הציונית "בלאו וייס" ("כחול לבן"). הוא למד עברית, משנה ותלמוד יחד עם ד"ר הרי הלר וגרשום שלום אצל אברהם בלייכרודה.
אחר כך למד רפואה בהיידלברג ובברלין, ובשנת 1924 קיבל תואר דוקטור לרפואה. הוא הועסק במשך תקופה כרופאו האישי של אחד מעשירי גרמניה, ואחר כך עבד בבית החולים הנודע "מואביט" (Moabit) בברלין במשך כעשר שנים. משנת 1930 היה סגן מנהל המחלקה לגינקולוגיה ומיילדות. בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלה רבאו לארץ ישראל.
בארץ ישראל ומדינת ישראל
בארץ ייסד בשנת 1936 יחד עם הרי הלר ואחרים את בית החולים בילינסון בעזרתה של "קופת החולים הכללית של הסתדרות העובדים בא"י", שם עמד בראש המחלקה הגינקולוגית.
רוז ביירן
היא עשתה את הופעת הבכורה שלה על המסך בסרט "Dallas Doll" (1994) והמשיכה לשחק בקולנוע ובטלוויזיה האוסטרלית לאורך שנות ה-90. היא קיבלה תפקיד ראשי בסרט "The Goddess of 1967" (2000), שהקנה לה את גביע וולפי לשחקנית הטובה ביותר (אנ') בפסטיבל הסרטים של ונציה, ועשתה את המעבר לקולנוע האמריקאי בתפקיד קטן של דורמה בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים" (2002) ולאחר מכן שיחקה בהפקות ההוליוודיות "טרויה" (2004), "28 שבועות אחרי" (אנ')  (2007) ו-"הנבואה" (2009).
ארוין רבאו
בארץ ישראל ומדינת ישראל
בשנת 1948 עבד רבאו בהתנדבות כיועץ גינקולוגי לרופאה הראשית של חיל הנשים ד"ר אנטוניה בורשטין
בשנת 1948 עזב יחד עם ד"ר הלר את בית החולים ועבר לבית החולים תל השומר, שם הקים וניהל במשך שנים את אגף לגינקולוגיה ומיילדות.
רוז ביירן
ביירן הופיעה בתור אלן פרסונס (אנ') בסדרת הדרמה המשפטית "נזקים" (2007–2012), שהעניקה לה מועמדויות לשני פרסי גלובוס הזהב ולשני פרסי אמי. בהמשך, ביירן ביססה את מעמדה כשחקנית קומית עם תפקידים בסרטים "תביא אותו כמו גבר" (אנ') (2010), "מסיבת רווקות" (2011), "שכנים" (2014), "שכנים 2" (2016), "מרגלת" (2015) ו-"פתאום משפחה" (2018).
ארוין רבאו
בארץ ישראל ומדינת ישראל
הוא עסק במחקר בעיות הפוריות, והפך מחקר זה לחלק מתוכנית המחקר של בית החולים תל השומר. מתלמידיו: הפרופ' חיים זכות, הפרופ' שלמה משיח.
רוז ביירן
מאז היא כיכבה בסרט האימה "הרוע שבפנים" (2010), ובהמשכיו "הרוע שבפנים 2" (2013) ו-"הרוע שבפנים: הדלת האדומה" (2023), והיא גילמה את ד"ר מוירה מק'טאגרט (אנ') בסרט גיבורי העל "אקס-מן: ההתחלה" (2011) ובהמשכו "אקס-מן: אפוקליפסה" (2016), ושיחקה בסרט המשפחתי "פיטר ראביט" (2018) ובהמשכו "פיטר ראביט 2" (2021).
ארוין רבאו
בארץ ישראל ומדינת ישראל
קיבל את תואר יקיר העיר תל אביב.
רוז ביירן
ביוגרפיה
ביירן נולדה בשכונה הפרברית בלמיין (אנ'), שבסידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה, למשפחה מרקע סקוטי ואירי. אמה, ג'יין היא מנהלת אדמיניסטרטיבית בבית ספר יסודי, ואביה הוא רובין ביירן, סטטיסטיקן וחוקר שווקים. היא הצעירה מבין ארבעה אחים; לה אח גדול, גורג', ושתי אחיות גדולות, אליס ולוסי. בראיון היא סיפרה כי אמה הייתה אתאיסטית, בעוד שהיא ואביה היו אגנוסטים.
ביירן למדה בבית הספר הציבורי בלמיין (אנ') ובבית הספר התיכון האנטרס היל (אנ'). בגיל שמונה, בעידוד אחת מאחיותייה, היא הצטרפה לתיאטרון האוסטרלי לנוער (אנ') (Australian Theatre for Young People).
ארוין רבאו
בארץ ישראל ומדינת ישראל
בשנת 1936 נישא לציונה קטינסקי, דיאטנית ופעילה בוויצו, בתם של ברוך קטינסקי וגוטה לבית שרתוק, שנולדה בתקופת התיישבותם בכפר הערבי עין סיניא. ילדיהם: פרופ' נורית כנען-קדר, פרופ' יעל קציר ופרופ' מיכה רבאו, שהיה כירורג בכיר באיכילוב.
רוז ביירן
ביוגרפיה
מאוחר יותר היא התגוררה בניו טאון, ניו סאות' ויילס ותקופה קצרה בבונדיי, ניו סאות' ויילס. כשגדלה, ביירן חוותה הרבה דחיות מבתי ספר למשחק. "עשיתי אודישנים לכמה מבתי הספר הגדולים לדרמה ולא התקבלתי לאף אחד מהם. ממש התאכזבתי מעצמי." במקום זאת, היא למדה לתואר ראשון באמנויות באוניברסיטת סידני. ב-1999 למדה ביירן משחק בתיאטרון אטלנטיק (אנ'), שהוקם על ידי דיוויד מאמט וויליאם ה. מייסי.
ארוין רבאו
בארץ ישראל ומדינת ישראל
נכדיו: פרופ' חגי כנען, יונתן כנען, דן קציר, פרופ' תמר קציר ד"ר עודד רבאו, מיכל רבאו, וענת ברקין רבאו.
נפטר בשנת 1983, בן 83 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
ג'ג'יאנגופטרוס
מעופף זה היה בעל צוואר ארוך בדומה לג'ירף והיה בעל גולגולת באורך 43 סנטימטרים עם מקור ארוך חסר שיניים עם פתח נחיריים גדול וזרועות ארוכות מאוד מכוסות קרום, איתם דאה. בתחילה סברו שהיה בעל מוטת כנפיים של 5 מטרים, אך בהמשך היא ירדה ל-3.5 מטרים ומשקלו הגיע רק ל-7.5 קילוגרם, עקב מבנהו הקל. הוא היה בעל צלעות ארוכות ורגליים חזקות, איתם צעד ביעילות על הקרקע.
רוז ביירן
קריירה
ביירן לוהקה בגיל 13 לסרטה הראשון, "Dallas Doll". היא שיחקה במספר סדרות טלוויזיה אוסטרליות כמו "תיכון הלבבות השבורים" ו"Echo Point". היא הופיעה בסרטים "שתי ידיים" לצד הית' לדג'ר ו-"The Goddess of 1967" שעל תפקידה בו היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה. בנוסף שיחקה במספר מחזות בתיאטרון הלאומי של אוסטרליה.
בשנת 2002, ביירן הופיעה לראשונה בסרט הוליוודי "מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים", בסרט היא גילמה את העוזרת של פאדמה אמידאלה (נטלי פורטמן). באותה שנה שיחקה לצד מאט דילון בסרט "עיר רפאים". בשנת 2003, היא שיחקה בשלושה סרטים אוסטרלים; "בלילה שנגמר לנו היום" לצד דניס הופר ומלאני גריפית', "The Rage in Placid Lake" שעל תפקידה בסרט זה היא הייתה מועמדת לפרס מכון הסרטים האוסטרלי ו"Take Away".
בשנת 2004, ביירן גילמה את בריסאיס בסרט המלחמה "טרויה". היא שיחקה לצד אריק באנה, שון בין, אורלנדו בלום, בראד פיט ופיטר או'טול שאיתו היא שיחקה בסדרת ה-BBC "Casanova". היא גם שיחקה בסרט "שלוש בפארק" לצד דיאן קרוגר וג'וש הארטנט.
בשנת 2006 היא שיחקה לצד קירסטן דנסט בסרטה של הבמאית סופיה קופולה "מארי אנטואנט". בשנת 2007, היא שיחקה בסרטו של דני בויל "28 שבועות אחרי", סרט ההמשך של "28 יום אחרי".
בשנים 2012-2007 שיחקה לצד גלן קלוז בסדרת הדרמה של רשת הטלוויזיה "FX", "נזקים". היא גילמה את דמותה של אלן פרסונס, עורכת דין צעירה שמתחילה להתמחות במשרדה של פטי יוז (קלוז). על תפקידה בסדרה היא הייתה מועמדת פעמיים לפרס גלובוס הזהב בשנים 2008 ו-2010 ופעמיים לפרס אמי בשנים 2009 ו-2010.
בשנת 2009 ביירן שיחקה לצד ניקולס קייג' בסרט "הנבואה", וכן בסרט הדרמה הרומנטית האמריקאי "אדם", לצד פיטר גלאגר ואיימי אירווינג שגילמו את הוריה. בשנת 2010, היא שיחקה לצד ראסל בראנד וג'ונה היל בסרט "תביא אותו כמו גבר".
בשנת 2011, היא שיחקה בשוברי הקופות "הרוע שבפנים", "X-מן: ההתחלה" ובקומדיה זוכת הפרסים "מסיבת רווקות".
ב-2013 הופיעה בתפקיד ראשי בסרטים "מקום בתוך היער" ו"שנה גג". ב-2014 הופיעה בתפקיד הראשי בסרט הקומי "שכנים" לצידם של זאק אפרון וסת' רוגן. כן השתתפה בסרט "מכאן אני ממשיך", השתתפה גם בתפקיד ראשי בסרט "אנני". בנוסף ב-2014 כיכבה בסרט הדרמה הקומי "מבוגרים מתחילים" לצד ניק קרול ובן זוגה בובי קנאבלי.
בשנת 2015, הופיעה בסרט "מרגלת" לצידה של מליסה מקארתי. ב-2016 חזרה לגלם את דמותה של קלי רדנר בסרט "שכנים 2".
ב-2017 שיחקה בקומדיה "אני אוהבת אותך אבא" לצידו של לואי סי. קיי., שגם ביים וכתב את הסרט. באותה שנה שיחקה בסרט הטלוויזיה של HBO, "חיי הנצח של הנרייטה לאקס" בתפקיד ראשי לצד אופרה וינפרי.
ב-2018 דיבבה את דמותה של ביאטריקס פוטר בסרט "פיטר ראביט". באותה שנה כיכבה בקומדיה הרומנטית "ג'ולייט, הגרסה העירומה" המבוססת על הרומן באותו שם מאת ניק הורנבי; בהמשך השנה שיחקה בתפקיד הראשי לצדו של מארק וולברג בדרמה הקומית "פתאום משפחה".
חיים אישיים
ביירן הייתה במערכת יחסים עם הסופר, הבמאי והשחקן האוסטרלי ברנדן קאוול (אנ') במשך יותר משש שנים. קאוול עבר מסידני לעיר ניו יורק, בעקבות הצלחתה של ביירן בסדרה "נזקים". מערכת היחסים ביניהם הסתיימה בינואר 2010.
מאז 2012, היא נמצאת בזוגיות עם השחקן האמריקאי בובי קנאבלי. לזוג יש שני בנים, שנולדו בפברואר 2016 ובנובמבר 2017.
דוד החמישי, מלך גאורגיה
דוד היה בנו הבכור של דמטרה הראשון. למרות היותו הבכור חשש דוד כי אביו יוריש את כס המלוכה לאחיו הצעיר גיאורגי, לכן, בשנת 1130, ניסה למרוד באביו. בסופו של דבר, הוא הכריח את אביו לפרוש מכיסאו ודוד הפך למלך הממלכה הגאורגית המאוחדת בשנת 1154 או 1155.
הרשומות הגאורגיות והארמניות מציגות גרסאות שונות זו מזו לגבי תקופת מלכותו של דוד החמישי, וחלוקים בקשר לנסיבות שהביאו למותו המסתורי. על פי מחבר הרשומות הארמני, ורדן ארוולצי, הוא שלט במשך חודש אחד בלבד, ונרצח בידי אציליו, סומבט ואיוון אורבלי, שעשו הסכם סודי עם גיאורגי, אחיו הצעיר של דוד. סטפנוס אורבליאן, צאצא של שבט אורבלי, כתב זמן קצר אחרי ורדן, כי הוא שלט במשך שנתיים, והכחיש כל מעורבות משפחתית ברציחתו של דוד, לדבריו, גיאורגי נשבע לאחיו כי ישלוט בממלכה רק עד שבנו של דוד, דמנה, יגיע לבגרות, אבל הפר את הבטחתו. הוא טען כי האורבלים היו עדים לשבועתו של גיאורגי, ולכן הובילו את המרידה בשנת 1177, כדי להכתיר את הטוען החוקי לכתר, דמנה, לכס המלוכה.
מאידך, מציינות הרשומות הגאורגיות, כי דוד שלט שישה חודשים בממלכה, אבל נמנעות בזהירות מאזכור כלשהו לנסיבות מותו של דוד. על פי הרשומות, חשף דמטרה, אביו של דוד, בשנת 1130, מזימה של אצילים גאורגים המונהגים על ידי דוד. המלך אסר את הקושרים והוציא להורג את אחד ממנהיגי הקשר, יואנה אבולטיסדזה, בשנת 1138 (או 1145). דוד מרד בשנית בשנת 1154, והכריח את אביו לוותר על כס המלוכה, ולהפוך לנזיר. למרות זאת, מת דוד לאחר שישה חודשים ודמטרה חזר לכס המלוכה. דוד הניח אחריו בן בשם דמנה, שהיה מוכר בקרב האופוזיציה האריסטוקרטית בגאורגיה, כטוען חוקי לכתר.
ניקולה פלץ
ניקולה אן פלץ (באנגלית: Nicola Anne Peltz; נולדה ב-9 בינואר 1995) היא שחקנית אמריקאית ממוצא יהודי. נודעת בעיקר בזכות כיכובה בסרטים "איירבנדר" ו"רובוטריקים 4: עידן ההכחדה" ובזכות הופעתה בתור בראדלי מרטין בסדרה "בייטס מוטל".
ביוגרפיה
פלץ נולדה במחוז ווסטצ'סטר, ניו יורק שבארצות הברית, בתם של דוגמנית העבר קלאודיה הפנר, ואיש העסקים המיליארדר היהודי נלסון פלץ. אביה של פלץ בין השאר ידוע בשל נדבנותו ותמיכתו במטרות יהודיות שונות. לה שישה אחים ואחות אחת, כולל השחקן ויל פלץ ושחקן ההוקי קרח בעבר בראד פלץ. פלץ מחשיבה עצמה כיהודייה.
קריירה
בשנת 2006 קיבלה את תפקידה הראשון בסרט חג המולד "להאיר את השכונה" בכיכובו של דני דה ויטו.
פלץ פרצה לתודעה בשנת 2010 בהפקת הפעולה הגדולה של מ. נייט שאמלאן "איירבנדר", בה היא שיחקה בתפקיד הנערה קָטַרַה.
בשנת 2013 החלה לשחק בסדרת הדרמה "בייטס מוטל” בתפקיד בראדלי מרטין חברתו לכיתה של גיבור העלילה המתבגר נורמן בייטס (פרדי היימור).
באותה השנה נבחרה פלץ על ידי מייקל ביי לתפקיד הנשי הראשי טסה ייגר לצידו של מארק וולברג בסרט הפעולה "רובוטריקים 4: עידן ההכחדה". הסרט שיצא ב-2014 זכה להצלחה מסחרית גדולה ופלץ הוכרזה כמועמדת על הופעתה לפרס פריצת השנה במספר טקסים. בשנת 2017 שבה להופעת קמע בסרט הממשך "רובוטריקים 5: האביר האחרון", ונתנה את קולה לדמותה טסה ייגר.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הקומדיה "נעורים באורגון" לצד כריסטינה אפלגייט בבימויו של ג'ואל מור.
חיים אישיים
ב-11 ביולי 2020, לאחר שנה של זוגיות, התארסה פלץ לדוגמן והצלם ברוקלין בקהאם, בנם של הכדורגלן האנגלי דייוויד בקהאם ושל ויקטוריה בקהאם. ב-11 באפריל 2022 התחתנה עם ברוקלין בקהאם, בטקס יהודי שכלל גם חופה וגם כתובה.
היא ואחיה השחקן ויל פלץ, עשו קעקועים משותפים עם הכיתוב בעברית "משפחה".
אופסין
אופסין הוא חלבון ממברנלי ממשפחת הקולטנים המצומדים לחלבוני G המשמש כקולטן עצבי רגיש לאור ביצורים חיים (פוטורצפטור). נכון לשנת 2005, זוהו למעלה מאלף אופסינים שונים, שישה מתוכם זוהו בתאים קולטי אור ברשתית העין האנושית. כל האופסינים מכילים קבוצה פונקציונלית בשם רטינל, נגזרת כימית של ויטמין A, הרגישה לאור.
ישנן שתי קבוצות של אופסינים שאינן הומולוגיות זו לזו, אך הן בעלות תפקוד ומבנה דומה. אופסינים מטיפוס I מצויים בפרוקריוטים, בעוד אופסינים מטיפוס II נמצאים בבעלי חיים. לא ידוע על קיום אופסינים בקבוצות אחרות של אורגניזמים כגון צמחים ופטריות.
אופסינים ברשתית העין האנושית
הרשתית האנושית מכילה מערך צפוף של תאים קולטי-אור, המסווגים לפי האופסינים שהם מכילים:
המונח קולט אור (פוטורצפטור) משמש בערבוביה הן עבור הקולטנים העצביים הרגישים לאור והן עבור תאי הרשתית המכילים אותם - קנים, מדוכים ותאי גנגליון רגישי-אור. תאים קולטי אור נבדלים מתאי עצב אחרים במתח החשמלי הנשמר על פני קרומם. מרבית סוגי תאי העצב שומרים על מתח מנוחה של כ־70- מיליוולט, אשר עשוי לנסוק לכ־50+ מיליוולט בהשפעת גירויים שונים. לעומת זאת, תאים קולטי אור שומרים על מתח מנוחה גבוה יותר, שדי בו לחולל דחפים עצביים באופן שוטף. מתח המנוחה פוחת בהשפעת סדרת תגובות שמתניעה בליעת הפוטון באופסין, כך שלקליטת האור השפעה מעכבת על פעילותם העצבית של תאים קולטי אור. גם מערכת השמיעה נשענת על משטר ממתחים חשמליים חריגים בקולטנים שבאיבר קורטי ותכונה זו עשויה לתרום לרגישות מערכות חושיות אלה.
רודופסין
הרודופסין מצוי בתאי הקנה שברשתית. הוא מורכב מהחלבון סקוטופסין הקשור קוולנטית למולקולת רטינל הנמצאת במרכזו. מולקולת הרטינל מתפקדת ככרומופור וגורמת לשינוי מבני בסקוטופסין בתגובה לקליטת פוטון. שינוי מבני זה מפעיל את החלבון טרנסדיוצין אשר מעביר את האות הלאה בתא הקנה וממנו למרכז הראיה במוח. חלבון הרודופסין משמש כמערכת מודל לחקר קולטנים נוספים ממשפחת קולטנים מצומדי חלבון G, עליה הוא נמנה (באיקריוטים).
הרודופסין ממוקם בקרומים פנימיים בתא הקנה, בעלי מבנה של דסקיות הערומות באופן צפוף זו על זו (כ-2000 דסקיות בכל תא). הרודופסין בנוי משני מרכיבים: מפפטיד בן 348 חומצות אמינו בשם סקוטופסין (Scotopsin) וממולקולת רטינל, נגזרת אלדהידית של ויטמין A, המשמשת ככרומופור. החלבון סקוטופסין שייך למשפחת קולטנים מצומדי חלבון G, אשר מפעילים מסלולי בקרה תוך תאיים בתגובה לאותות חיצוניים. הפעלה של חלבונים במשפחה זו על ידי אות חיצוני גורמת לשינוי מבני בצד התוך תאי של הקולטן ומאפשרת קשירה והפעלה של חלבון G מתאים. האותות החיצוניים מגוונים ויכולים להיות יונים, חומצות גרעין, פפטידים, הורמונים ומולקולות טעם וריח ועוד. במקרה של הרודופסין האות הוא אור הנקלט ברטינל, ומאפשר את תחילתו של תהליך הראייה. בדומה לכלל החלבונים במשפחת הקולטנים המצומדים לחבון G, הסקוטופסין, המרכיב החלבוני של הרודופסין, מכיל שבעה סלילי אלפא חוצי-ממברנה, שלוש לולאות בצד התוך-תאי ושלוש לולאות בצד החוץ-תאי. כך שניתן לחלק את הסקוטופסין לשלושה אזורים מבחינת יחסי תפקוד-מבנה: האזור התוך-תאי/ציטוסולי (קצה קרבוקסילי), האזור החוץ-תאי (קצה אמיני) וביניהם האזור הקרומי.
האזור הקרומי מכיל את הכיס הקושר את הרטינל. באזור זה אינטראקציות רבות המייצבות את מצב היסוד של הרודופסין ומאפשרות לו בכך יציבות גבוהה בחשכה. ארבע רשתות של קשרי מימן מקשרות בין הסלילים השונים באזור זה. בקרבת אזור המגע עם הציטוזול, בקצהו הקרבוקסילי של סליל 3 (שיירים 106 עד 139), מצוי מוטיב ה-E(D)RY (שיירים 134 עד 136). זהו מוטיב נפוץ מאוד בקולטנים מצומדי חלבון G (אם כי בדרך-כלל הרצף הוא DRY) ובעל תפקיד בבקרת הקשר עם חלבון ה-G. במצב הלא פעיל של רודופסין מוטיב זה נמצא באינטראקציה יונית עם גלוטמט 247. קשר יוני זה נשבר בשלב שפעול החלבון כתוצאה מאיזומריזצית הרטינל הגורמת לתזוזת סליל 6. תזוזה זו חושפת את המוטיב לציטוזול ומאפשרת לו להגיב עם חלבון ה-G.
סליל מרכזי נוסף הוא סליל 7 אשר מכיל את ליזין 296, השייר היוצר את בסיס השייף עם הרטינל. הקצה הקרבוקסילי של סליל 7 מכיל את מוטיב ה-NPXXY, אשר אופייני גם הוא בקולטנים מצומדי חלבון G. מוטיב זה יוצר מספר אינטראקציות עם סליל 2 ועל כן חשוב ביציבות המבנה של הקולטן.
מוטציות ברצף של גן הסקוטופסין גורמות בדרך כלל לניוון ראייתי חמור דומיננטי ואוטוזומלי בשם רטיניטיס פיגמנטוזה. לעומת זאת מוטציות המוחקות לחלוטין את הגן או מונעות מהגן להיות משועתק או מתורגם לחלבון גורמות רק לפנוטיפ רצסיבי של המחלה. בעוד, בהטרוזיגוטים למוטציות כאלו ניכרת רק ירידה חלקית בתפקוד הראייה. עובדות אלו מדגימות את החשיבות של כמות הפיגמנטים בתא הקנה והחיוניות של תפקודם התקין של כלל הקולטנים.
הפוטון הנקלט ברטינל גורם לסדרה של שינויים מבניים ברודופסין. שינויים מבנים אלו גורמים להפעלת חלבון G בשם טרנסדיוצין (transducin) או Gt. תהליך זה ידוע כ"תהליך ההלבנה", מכיוון שרודופסין מאבד את צבעו במהלכו. זהו תהליך מהיר ומרגע עירור הכרומופור על ידי פוטון ועד להפעלת הרודופסין משך הזמן הוא מסדר הגודל של מילישניות בודדות.
מערכת הרודופסין נוחה להפעלה מלאכותית ומדויקת באמצעות אור ולכן אפיון פיזיקלי של תפקודה במימד הזמן הוא נוח, כמו כן תהליך הבידוד של הרודופסין בכמויות גדולות מרשתיות של בקר הוא פשוט. על-כן מערכת זו הפכה למערכת מודל נוחה בפענוח מנגנון הראייה בפרט ופעילות קולטנים מצומדי חלבוני G בכלל. הבנה מעמיקה של התנהגות הכרומופור והשפעתו המבנית והאנרגטית על רודופסין בכללו, היא צעד מפתח בכך.
הרודופסין נחקר במגוון שיטות ספקטרליות, גנטיות, ביוכימיות ואף נקבע מבנהו התלת-ממדי בעזרת התאבכות קרני רנטגן.
טרנסדיוצין הוא חלבון ה-G המצומד לרודופסין. טרנסדיוצין הוא בעל שלוש תת-יחידות: α, β ו-γ. לאחר הפעלת הרודופסין מתבצעת החלפה של GDP ל-GTP ביחידת האלפא של טרנסדיוצין. החלפה זו מפעילה את טרנסדיוצין, אשר מפעיל את cGMP-phosphodiesterase. הפעלה זו גורמת לירידה בריכוז ה-cGMP בתא. הירידה בריכוז ה-cGMP גורמת לסגירת תעלות יונים תלויות cGMP ובכך לקיטוב של התא, אשר גורם ליצירת פוטנציאל פעולה בתא ולהפעלת הסינפסה.
קיים מנגנון "כיבוי" למצב-הפעיל ברודופסין. לאחר הפעלת הרודופסין מתבצע בו זירחון בשלוש עמדות סרין (334, 338, 343) על ידי חלבון בשם רודופסין-קינאז (Rhodopsin-Kinase). אל הרודופסין המזורחן נקשר החלבון ארסטין (arrestin), אשר "מכבה" את הרודופסין הפעיל. ארסטין נקשר בספציפיות ובמהירות גבוהה ובכך גורם לדעיכה מהירה של האות.
פוטופסינים
כל האופסינים מכילים קבוצה פונקציונלית בשם רטינל, המשנה את סידורה המרחבי כאשר היא בולעת פוטון בודד של אור. מידת הרגישות של הקולטן לתדרים אלקטרומגנטיים שונים מושפעת על ידי החלבון הקשור לרטינל. רגישות הרודופסין היא מרבית עבור פוטונים באורך גל 498 ננומטר. הפוטופסינים, המצויים בתאי מדוכים, מורכבים משייר חלבוני הנבדל בחומצות אמינו בודדות מהסקוטופסין המרכיב את קולטן הרודופסין. רשתיותיהם של מרבית בני האדם מכילות שלושה פוטופסינים שונים שרגישותם מרבית לאורכי הגל 420, 534 ו-564 ננומטרים. המדוכים המכילים פוטופסינים אלה מכונים מדוכים רגישי אורך-גל קצר (Short Wavelength Sensitive, בקיצור SWS או S), בינוני (M) וארוך (L). כפי שניתן ללמוד מן האיור, עקומי ההיענות של צבעני M ו-L (העקומים הירוק והאדום) דומים למדי. מקצת הנשים מבטאות סוג רביעי של צבען ברשתיותיהן, הנבדל מצבען L בחומצת אמינו יחידה. בגן המקודד פוטופסין רביעי זה התחלף הקודון TCT, המקודד לסרין, ב-GCT המקודד לאלנין. שינוי זה גורם להזחה צנועה של 3–4 ננומטרים בעקום ההיענות של הצבען הרביעי. בניסויים נמצא כי תפיסת הצבע של נשים אלו עשירה מזו של נשים וגברים אחרים. גברים, מנגד, מועדים יותר ללקות בעיוורון צבעים מסוגים מגוונים, היות שהם נושאים העתק יחיד של כרומוזום X, ורבים מהגנים הקשורים בראיית צבעים מצויים על כרומוזום זה. אם כי זה כולל גם דלתוניזם (הסוג הנפוץ ביותר של עיוורון הצבעים באדם), שאינו קשור לביטוי פוטופסינים ברשתית, אלא לעיבוד הראשוני של מידע הצבע, בגנגליוני תאי העצב, ברשתית.
לאור הדמיון התורשתי בין הפוטופסינים השונים לבין הרודופסין, היה זה אך טבעי לשער כי מקורם של הפוטופסינים במוטנטים של רודופסין שהתפלגו ממנו במהלך ההתפתחות האבולוציונית של בעלי חוליות. מנגד הציע גורדון וולס (Gordon Lynn Walls) בשנת 1942 כי תאי הקנים בעלי הרודופסין הם שהתפתחו מהמדוכים, לצורך שיפור רגישותם לאור קלוש. השערה זו, שנשענה על מחקריו על רשתית דג הלאמפרי (Pouched lamprey, חסר לסתות ממשפחת הצמדיים ), נתקלה בספקנות מצד הקהילה המדעית. במפתיע, העלה חקר הקירבה התורשתית בין בעלי חוליות שונים ממצאים התומכים בהשערתו של וולס. נמצא כי עוד בעידן הקמבריון לפני 540 מיליון שנים בוטאו 4 פוטופסינים שונים בבעלי חוליות, בטרם התפצלו אלה לחולייתנים לסתניים ולחסרי לסתות. פוטופסינים קדומים אלה הסתעפו לשש קבוצות המכילות למעלה מאלף מינים של אופסינים, בהם הרודופסין המצוי בתאי קנים אנושיים. בעלי החוליות של ימינו מבטאים חמישה גנים שונים של אופסינים ברשתיותיהם, המקודדים לקולטנים הפורשים את מקטע הספקטרום האלקטרומגנטי לו רגיש היצור. חלקם מבטאים יותר מצבען אחד באותו תא קולט אור.
שלושת סוגי המדוכים ברשתית האנושית מפוזרים באופן אקראי לכאורה ברחבי הרשתית. מספר המדוכים מסוג M ו-L במרכז הרשתית משתנה באופן ניכר מאדם לאדם וניתן לשער כי גם תפיסת הצבע משתנה מאדם לאדם. מכיוון שמדוכים שונים מגיבים במידה שונה לפוטונים באורך גל נתון, ניתן להבחין בין שטף האור לבין אורך הגל שלו על ידי השוואת תפוקותיהם של מדוכים מסוגים שונים.
בדומה לרודופסין קיים מגוון רחב של צבענים במשפחת האופסינים, בעלי רגישות לתחומים שונים של הספקטרום האלקטרומגנטי, לרבות אורכי גל בתחום העל סגול והתת אדום שהעין האנושית אינה רגישה להם. קיים דמיון מבני ותורשתי רב בין האופסינים השונים. הכרומופור בכל האופסינים הוא נגזרת אלדהידית של ויטמין A, לכן מחסור בוויטמין A עלול לגרום לעיוורון.
רטינל
הרטינל היא מולקולה ממשפחת הקרטינואידים הנוצרת מחמצון של ויטמין A. היא בעלת מערכת מצומדת של קשרים כפולים הגורמת לבליעת אור בתדרי אור נראה. תחום אורכי הגל הנבלעים תלוי בסביבה הכימית הנוצרת בפנים החלבון, ולכן הומולוגים של הרודופסין בולעים בטווח צבעים שונה. בליעה של פוטון גורמת לעירור של הרטינל ולאיזומריזציה של הקשר הכפול בין פחמנים 11 ו-12 מציס לטרנס. שינוי קונפיגורציה זה גורם לשינויים אלוסטריים בחלבון ובכך להפעלת הרודופסין.
הרטינל קשור קוולנטית לסקוטופסין באמצעות בסיס שיף הנוצר עם שייר ליזין 296 השמור אבולוציונית. שייר זה ממוקם בחלק הקרומי של הקולטן על סליל האלפא השביעי. בסיס השייף קשור לפרוטון, ועל מנת לייצב את המטען החיובי של הפרוטון, נמצא בסמוך לו שייר קרבוקסילי טעון שלילית, של שייר גלוטמט 113, השמור אבולוציונית אף הוא. הטבעת ההידרופובית של הרטינל יוצרת אינטראקציה עם כיס הידרופובי פנימי ברודופסין. משמע, הרטינל מקובע בשלושה סוגי קשרים שונים לאופסין ומשני קצותיו. אופן קשירה זה מאפשר לרטינל לגרום לשינויים אלוסטריים מקיפים ברודופסין בעת האיזומריזציה.
תהליך שפעול הרודופסין ניתן לחלוקה למספר תהליכי-ביניים. ה"תהליך הראשוני" מוגדר כמעבר ממצב מעורר ראשוני, גבוה אנרגטית, חומר-ביניים אנרגטי נמוך יותר, הנקרא "באתו-רודופסין" (Batho-Rhodopsin). התהליך הראשוני מאופיין בהסטה לאדום של אזור מקסימום הבליעה ל-543 ננומטר. האיזומריזציה של מלקולת הרטינל מתרחשת לאחר כ-200 פמטושניות מרגע קליטת הפוטון ומיד לאחר מכן נוצר חומר-הביניים באתו. בתהליך הראשוני נקבעת הניצולת הקוונטית של בליעת הפוטון, ועל כן הבנתו היא מרכזית בחקר הרודופסין.
המהירות הכבירה של תהליך זה אפשרית בשל הסביבה הכימית הייחודית השוררת בתוך הרודופסין, והיא מהתגובות המהירות ביותר הידועות בכימיה. האיזומריזציה מהירה מכדי לאפשר שינוי משמעותי בסידור המרחבי של מולקולת הסקוטופסין, לכן האיזומריזציה כולה מתרחשת בתוך אתר הקשירה המקורי של הציס-רטינל. מנגנון זה מאפשר שימור מרבית האנרגיה של הפוטון (נצילות אנרגיה של כ-67%). אנרגיה זו משתחררת על ידי הרפיית המתח הסטרי באמצעות שינויי הדרגתיים במבנה המרחבי, במספר שלבי ביניים (לומי ומטא1). זאת עד להגעה למצב הפעיל של הקולטן, מטא2.
בסופו של תהליך ההלבנה משתחררת אנרגיית הפוטון כולה והטרנס-רטינל מתנתק מהחלבון. כמו כן חשוב לציין את אנרגיית השפעול הגבוהה למעבר ממטא1 למצב הפעיל, מטא2. אנרגיית שפעול גבוהה זו מגדילה את האדישות הכימית הכמעט-מוחלטת של הרודופסין בחשכה מכיוון שהיא גבוהה בהרבה מהאנרגיה התרמית של הסביבה לפי התפלגות בולצמן. מנגנון זה הוא דוגמה מצוינת לאיזון התרמודינמי והקינטי העדין הקיים במערכות ביולוגיות. הנצילות הגבוהה של הקולטן יחד עם אנרגיית השפעול הגבוהה של חומר-הביניים הפעיל נחוצה להגדלת יחס אות לרעש של המערכת. כל זאת בנוסף לרגישות של מערכת זו, עד כדי כך שבתנאים מיטביים הקולטן מסוגל להגיב גם להגעת פוטון בודד.
זבולון אורלב
זבולון אורלב (נולד ב-9 בנובמבר 1945) הוא חבר הכנסת ויו"ר המפד"ל לשעבר, שר הרווחה בממשלת ישראל השלושים. בעל עיטור המופת במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה
זבולון אורלב נולד ב-9 בנובמבר 1945, ד' בכסלו ה'תש"ו, ברחובות לטובה ולמרדכי נפתלי בליצשטיין. גדל ברמת גן והיה חניך בתנועת בני עקיבא החל מכיתה ד'. למד בישיבה התיכונית בנחלים ובישיבת ההסדר כרם ביבנה. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטה העברית בירושלים בפקולטה למדעי החברה והרוח ובמכון התורני הפדגוגי, מכללת מורשת יעקב שברחובות. בתחילת שנות ה-70 היה ממייסדי מדרשיית עמליה בירושלים ושימש מנהל הפנימייה עד 1976. לאחר מכן שימש מנהל היחידה להתנדבות במשרד העבודה והרווחה.
את שירותו הצבאי במסגרת ההסדר עשה כלוחם בגדוד הנח"ל המוצנח. במילואים לחם אורלב כחייל בגדוד 71 של חטיבת המילואים 55 של הצנחנים והשתתף בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים במהלכו נפצע בברכו ועבר תהליך שיקום במשך שנתיים. במלחמת יום הכיפורים שירת כחייל מילואים בגדוד 68 של החטיבה הירושלמית והוצב במעוז "כתובה" שעל שפת תעלת סואץ. אורלב זכה בעיטור המופת על אומץ לב ותושיה שגילה בעת הלחימה: לאחר שמפקד המוצב נפצע וחדל לתפקד נטל אורלב את הפיקוד על החיילים במוצב, פקד עליהם לתפוס עמדות ולהשיב אש, כיוון את הארטילריה הישראלית ובכך מנע את ניסיונות הצליחה מן הצד המצרי. לבסוף, ארגן אורלב את פינוי המעוז. במלחמת לבנון הראשונה לחם במסגרת החטיבה הירושלמית בגזרה המזרחית.
קריירה פוליטית
אורלב החל את פעילותו הפוליטית במסגרת צעירי המפד"ל. ב-1979 מונה להיות ראש לשכתו של השר זבולון המר. בשנים 1983 – 1986 כיהן כמנהל אגף כח אדם בהוראה במשרד החינוך והתרבות, ב-1986 מונה למנכ"ל משרד הדתות וב-1990 למנכ"ל משרד החינוך והתרבות. בשנים 1993 – 1996 כיהן כיו"ר המרכז לחינוך דתי. ב-1995 נבחר לתפקיד מזכ"ל המפד"ל, אך נכשל בהתמודדות על תפקיד השר שהתפנה עם פטירתו של המר. אורלב נבחר לכנסת ה-15 בבחירות שנערכו ב-17 במאי 1999. נהג להתייעץ טרם קבלת החלטות עם הרב אברהם אלקנה שפירא וטען שהוא רואה בו את מורו ורבו.
הכנסת ה-15
במפד"ל כיהן אורלב כמזכ"ל המפלגה וכחבר כנסת מטעמה, החל מהכנסת ה-15 (1999). בין היתר שימש אורלב כיו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט והשתתף בעבודתן של הוועדות לענייני ביקורת המדינה, לפניות הציבור, בוועדה המיוחדת לנושא הנשירה מבתי הספר ובוועדות החקירה הפרלמנטריות בנושא משק המים ובנושא האלימות בספורט.
אורלב נודע בין היתר בפעילותו למען זכויות בעלי חיים. במרץ 2000 יזם תיקון לחוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים), לפיו ביצוע חיתוך ברקמה חיה של בעל-חיים למטרות נוי - יאסר. הוא הוכתר ל"אלוף המחוקקים" של הכנסת ה-15 לאחר שהצליח להביא לאישורם של 19 חוקים שיזם.
הכנסת ה-16
לאחר הבחירות לכנסת השש עשרה ב-28 בינואר 2003 נכנסה המפד"ל לממשלת שרון השנייה וחברה לקואליציה שכללה את הליכוד, שינוי והאיחוד הלאומי. אורלב מונה לשר הרווחה ואפי איתם מונה לשר הבינוי והשיכון. ביוני 2004 הצטרף אורלב לקבינט המדיני-ביטחוני.
בשלהי שנת 2004, עת הייתה המפד"ל חברה בממשלה ותוכנית ההתנתקות של אריאל שרון החלה לצבור תאוצה, הואשם אורלב על ידי מתנגדי התוכנית כי הוא "שותף לדבר עקירה". תקופה זו עמדה בסימן מאבק פנימי במפד"ל בין אורלב לבין אפי איתם, יו"ר המפד"ל דאז, שייצג את הזרם החרד"לי. איתם הוביל קו נוקשה של פרישה מהממשלה בגלל ההתנתקות ואילו אורלב תמך בהישארות בממשלה ואף הצליח להעביר החלטה ברוח זו במרכז המפלגה, אחרי שאיתם כבר התפטר מתפקידו כשר. אורלב טען להגנתו שהתייעץ בכך עם רבו הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא והוא התיר לו במצב הנוכחי לא לפרוש מהממשלה. בנובמבר 2004 עזב אורלב את תפקידו כשר הרווחה, כאשר פרשה מפלגתו מן הממשלה עקב אישור תוכנית ההתנתקות בכנסת, וגל הביקורת עליו מצד מתנגדי ההתנתקות שכך.
במרץ 2005 עמדה המפד"ל על סף פילוג, כאשר אפי איתם והרב יצחק לוי נקטו צעדים לייסוד מפלגה חדשה שקראה ביתר תוקף להתנגדות אקטיבית לתוכנית ההתנתקות. אורלב צוטט באומרו שלמפד"ל, כמו גם לציונות הדתית בכללותה, קיימים דגלים נוספים אשר חשוב להניף, דוגמת נושאי רווחה וחינוך, ואל לה למפד"ל להשליך את כל יהבה רק על נושא מניעת ההתנתקות. אורלב הפך אז למנהיגה הרשמי של המפד"ל וב-18 ביולי 2005 נבחר רשמית כיו"ר המפד"ל.
הכנסת ה-17
למרות המתיחות שנוצרה בינו לבין אפי איתם עקב הפילוג במפד"ל, סיכם אורלב אחרי משא ומתן ממושך עם יו"ר סיעת האיחוד הלאומי, הרב בנימין אלון, על ריצה משותפת של שתי המפלגות, האיחוד הלאומי-מפד"ל, לקראת הבחירות לכנסת ה-17. אורלב אמר בעקבות האיחוד כי בעיניו זהו רגע היסטורי עבור הציונות הדתית שבו הזרמים השונים שבה התגברו על המחלוקות והפירוד. ברשימה המשותפת דורג אורלב כמספר 2. למרות האיחוד, נותרו משקעים גלויים בין חברי שתי הסיעות, בעיקר לאור הכישלון היחסי של הרשימה המאוחדת בבחירות שזכתה ב-9 מנדטים, והישארותם מחוץ לכנסת של חברי המפד"ל שאול יהלום וגילה פינקלשטיין בשל כך.
אורלב שימש גם כיו"ר השדולה הפרלמנטרית ליישום מסקנות ועדת וינוגרד וכן כיו"ר השדולה הפרלמנטרית להשבת החיילים החטופים. כיו"ר הוועדה לביקורת המדינה הוביל אורלב לקבלת החלטה בוועדה להקמת ועדת חקירה ממלכתית לחקר הסיוע הממשלתי לניצולי השואה. הייתה זו הפעם השנייה בהיסטוריה של מדינת ישראל בה הקימה הוועדה לביקורת המדינה ועדת חקירה ממלכתית. הפעם הקודמת התרחשה בשנת 1985 אז הוקמה ועדת בייסקי. בראש ועדת החקירה לחקר הסיוע לניצולי השואה נבחרה לעמוד שופטת בית המשפט העליון בדימוס דליה דורנר. אורלב כיהן בתפקיד עד ל-14 באוגוסט 2008 עת הוחלף על ידי מיכאל איתן.
בשנת 2008 הוענק לו אות אביר איכות השלטון על ידי התנועה לאיכות השלטון על תרומה נכבדה לחברה בישראל בחקיקה ענפה ובמתן גיבוי לביקורת הגונה, ישרה ובלא פשרות.
הכנסת ה-18
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה נעשה ניסיון לאחד את מפלגות הימין שרצו בכנסת ה-17 ברשימת האיחוד הלאומי-מפד"ל למפלגה משותפת תחת השם "הבית היהודי". לאחר זמן קצר פרשו מפלגות תקומה ומולדת (מפלגת אח"י לא הצטרפה לניסיון האיחוד) והקימו מחדש את האיחוד הלאומי יחד עם מפלגות ימין נוספות. בבחירות עצמן הוצב אורלב כמספר 2 ברשימת הבית היהודי והרשימה זכתה בשלושה מנדטים. הסיעה חברה לקואליציה בראשותו של בנימין נתניהו ולפי ההסכמים הקואליציוניים אורלב שימש בכנסת כיו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט עד נובמבר 2010, ולאחר מכן, עד יוני 2012, כיו"ר הוועדה לזכויות הילד.
גם לאחר הבחירות, הציג אורלב עצמו כיו"ר המפד"ל, מפלגה שהקשר המשפטי בינה לבית היהודי נתון במחלוקת משפטית.
לקראת הבחירות לכנסת ה-19 התמודד על ראשות הבית היהודי מול נפתלי בנט. בבחירות שנערכו ב-6 בנובמבר נוצח בהפרש ניכר, ובעקבות זאת הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים.
חקיקה
בין החוקים שיזם:
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים
במאי 2017 התמנה אורלב ליו"ר עמותת דעת, הפועלת בתחום החינוך המקצועי במגזר הדתי-לאומי. אורלב שימש יועץ חיצוני של העמותה בשלוש השנים שלפני כן. כיו"ר עמותת דעת זכה בפרס ירושלים לחינוך לשנת 2022 מטעם ערוץ 7. בנובמבר 2020 נבחר ליו"ר הוועד המנהל של מכון צומת במקום משה מושקוביץ.
במשך שמונת השנים שלאחר פרישתו לא התבטא בנושאים פוליטיים, אך שבר שתיקתו זו לשם תמיכה בחגית משה בפריימריז של 2021, לדבריו, שבר את שתיקתו "לנוכח הסכנה המוחשית של השתלטות גורמים על התנועה, שאינם שותפים לערכיה ודרכה," כשהוא מכוון בכך למתמודד המרכזי כנגדה ניר אורבך מקורבו של השר נפתלי בנט. לאחר זכייתה, מינתה חגית משה את אורלב ליו"ר צוות המשא ומתן לריצה משותפת עם מפלגת הציונות הדתית בראשות בצלאל סמוטריץ'. לדברי סמוטריץ', פיטרה חגית משה את אורלב זמן קצר לאחר תחילת המשא ומתן.
חיים אישיים
אורלב מתגורר בשכונת גבעת מרדכי שבירושלים, נשוי ואב לארבעה. בנו אמיר הוא מנהל מחלקת קרדיולוגיה במרכז הרפואי שערי צדק.
אהרן ראטה
רבי אהרן ראטה (קרי: רוֹט; נודע בכינוי רבי אַהרַלֶ'ה; תרנ"ה, 1894 – ו' בניסן תש"ז, מרץ 1947) היה אדמו"ר חסידי, מייסד חבורת שומר אמונים, שממנה צמחו חסידויות "שומרי אמונים", "תולדות אהרן" (הנקראת על שמו), "תולדות אברהם יצחק" ועוד. מכונה בחצרות אלו, 'אדמו"ר הזקן'.