cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מייקל עטיה
פעילותו האקדמית
מייקל עטיה היה פעיל גם בבמה הבינלאומית. שימש כיושב ראש "ועידות פגווש למדע ולעניינים עולמיים". היה אחראי להקמת פנל אינטר-אקדמי לסוגיות בינלאומיות, רשת כלל עולמית של אקדמיות למדעים שמטרתה לסייע בידי חברי אקדמיות לעצב מדיניות ציבורית בתחומים קרובים למדע. הוא גם יזם את הקמת איגוד האקדמיות האירופיות, ALLEA, ושיחק תפקיד חשוב בעיצוב מסגרתה הנוכחית של החברה המתמטית האירופית. היה פרופסור אמריטוס של אוניברסיטת אדינבורו.
עם תלמידיו הרבים נמנים סיימון דונלדסון, נייגל היצ'ין, פטר קרונהיימר, ג'ורג' לוסטיג, ג'רמי סגל, ג'ק מורבה, פרנסיס קירוואן, לייזה ג'פרי ורות לורנס-נאימרק.
פרסים ואותות כבוד
בשנת 1961 זכה בפרס בריק מטעם החברה הלונדונית למתמטיקה.
בשנת 1968 זכה במדליה של החברה המלכותית הבריטית, וב-1988 זכה במדליית קופלי מטעמה.
בשנת 2004 זכה בפרס אבל.
טרולסטיגן
טרולסטיגן (נורווגית Trollstigvegen ולעיתים קרובות Trollstigen - "סולם הטרול") הוא כביש הנמצא בנפת ראומה (Rauma) שבנורווגיה. הכביש מוביל אל העיירה אונדאלסנס, אך הוא נודע בעיקר בתור אטרקציה תיירותית, בגלל השיפועים החדים שבו.
עבודות הקמת הכביש ארכו שמונה שנים והושלמו בשנת 1936. הפתיחה הרשמית של הכביש הייתה ב-31 ביולי 1936, על ידי הוקון השביעי, מלך נורווגיה.
בכביש 11 פיתולים חדים הבנויים בשיפוע בשיעור של 9%. הכביש חד-מסלולי ברובו, ורק במקומות מסוימים יכולות שתי מכוניות לעבור בו-זמנית. בשנת 2005 עבר הכביש תיקונים בעלות של כ-16 מיליון כתר נורווגים, ואלו שיפרו את בטיחות הנסיעה בו במידה משמעותית.
לצד הכביש ישנו מפל מים בגובה של 320 מטרים הנקרא סטיגפוסן (Stigfossen). הכביש מוקף בפסגות קאריטינד (Kritind), דרוניניין (Dronningen) וביספן (Bispen).
הכביש נסגר בחודשי הסתיו והחורף, ועונת הפתיחה הרגילה שלו היא מחודש מאי עד חודש אוקטובר.
על פי סיפור עם נורווגי, ביערות שליד הכביש מתרוצצים טרולים, ולכן בחלקו התחתון של הכביש ישנו התמרור היחידי בעולם שמזהיר "זהירות, טרולים בדרך".
אליין פרוג'קט
אליין פרוג'קט (אנגלית: Alien Project) הוא כינויו של יוצר הטראנס הישראלי ארי לינקר. סגנונו המוזיקלי של לינקר הוא טראנס פסיכדלי וטכנו.
קריירה
לינקר החל את דרכו בשנת 1994, לאחר שהתוודע למוזיקת הטראנס בטיול בגואה שבהודו. הוא נחשב לאחד החלוצים בתחום זה בישראל, משום שהיה בין הראשונים שייבאו סגנון זה לארץ והיה בין הראשונים שהופיעו במסיבות טראנס.
בשנים 1996–1997 בערך יצר את הדיסק הראשון שלו "Cosmic Communications Compilation". במקביל עבד כדי ג'יי, והופיע בארץ ובעולם. ניסיונו כדי ג'יי תרם ליצירתו.
כאשר התגורר לינקר בתל אביב, התברר לו שהוא שכן של אבי ניסים וליאור פרלמוטר המרכיבים את הצמד Astral Projection, מראשוני הישראלים שעסקו במוזיקת טראנס. הוא התיידד עמם ועבד בסטודיו שלהם, ולמד מניסיונם כיצד ליצור מוזיקה באופן מקצועי יותר. כמחווה לצמד, ביצע לינקר רמיקס לאחד הטראקים של הצמד, "People Can Fly". הרמיקס יצא לאור יחד עם הטראק המקורי.
הוא החל לעבוד יחד עם ג'ון בליי שכינויו היה Trance Meister ובעברו היה מתופף ומתכנת בהרכב Juno Reactor.
בשנת 2001 הוציא לאור את האלבום הראשון שלו "Midnight Sun" תחת הלייבל פונוקול. מספר חודשים לאחר מכן הוציא את האלבום השני שלו "Dance or Die". האלבום המצליח ביותר מבחינה כלכלית של לינקר הוא "Aztechno Dream".
החל משנת 2004 חבר ב"H2O Team" ובלייבל "H2O Records" ביחד עם אבי אלגרנטי (Space Cat) ועידו לירן (Quadra).
אליין פרוג'קט משתף פעולה עם Space Cat תחת השם Alien Vs The Cat.
יחסי ברוניי–ניו זילנד
יחסי ברוניי–ניו זילנד הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין ברוניי לניו זילנד. הנציבות העליונה של ברוניי בבנדר סרי בגוואן מוסמכת לניו זילנד ואילו הנציבות העליונה של ניו זילנד בקואלה לומפור מוסמכת לברוניי.
היסטוריה
היחסים בין המדינות כוננו ב-5 במאי 1984. היחסים היו תמיד ידידותיים וחיוביים עם שיתוף פעולה כזה בסחר חינוך וביטחון.
יחסים כלכליים
בין שתי המדינות נחתמו מספר מזכרי הבנות. בשנת 2012, הסחר הכולל הגיע NZ $ 1.2 מיליארד, כאשר היצוא העיקרי מניו זילנד לברוניי כלל מוצרי חלב ואילו היצוא העיקרי מברוניי לניו זילנד כלל בעיקר נפט גולמי.
יחסי חינוך
בחינוך נחתם מזכר הבנות בין ממשלת ברוניי לאוניברסיטת אוטגו, ולפיו מספר קטן של סטודנטים לרפואה ורפואת שיניים יגיעו מברוניי ללמוד בניו זילנד. לאוניברסיטת לינקולן יש גם קשרים עם ברוניי וכרגע ישנם כ-100 סטודנטים מברוניי שלמדו בניו זילנד.
שיתוף פעולה ביטחוני
יחסי הגנה מתמשכים נערכו בעיקר על ידי תרגילים צבאיים וסיוע לאימונים.
הקרב על חושניה (1973)
הקרב על חושניה היה הקרב העיקרי שהתחולל בדרום ובמרכז רמת הגולן בחמשת הימים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים. הקרב התמקד במאבק על השליטה במובלעת שכבש הצבא הסורי בשטח רמת הגולן במהלך היממה הראשונה של המלחמה.
הקרב החל ב-6 באוקטובר, עם פתיחת המתקפה הסורית ברמת הגולן והבקעת הקו הישראלי בדרום הרמה. כוחות של הדיוויזיה החמישית והתשיעית של הצבא הסורי הצליחו להשתלט על מרחב חושניה במהלך שעות הלילה. ביום שלמחרת התרחבה והתבססה החדירה הסורית לשטח רמת הגולן. המובלעת הסורית כללה בשיאה את השטח בין עין זיוון וכפר נפח בצפון, קצביה ומעלה גמלא במערב ואזור אל-על רמת מגשימים בדרום. ב-8 באוקטובר פתח פיקוד הצפון במתקפת נגד מתמקדת על המובלעת הסורית, שבוצעה על ידי כוחות משתי אוגדות מילואים ישראליות (210 ו-146), שתקפו מכיוונים שונים, כאשר המאמץ העיקרי היה בדרום רמת הגולן. בתום היום הראשון של מתקפת הנגד, נדחקו הכוחות הסוריים למתחם הגנה מבוצר, שמרכזו היה בכפר הנטוש חושניה. במהלך היום השני למתקפת הנגד (9 באוקטובר) השתלטו הכוחות הישראליים כמעט את כל שטחו של "כיס חושניה", תוך שהם גורמים אבדות כבדות לכוחות הסוריים שהחזיקו בו. ב-10 באוקטובר השלימו כוחות צה"ל את הדיפת הצבא הסורי אל מעבר לקו הסגול.
רקע
ב-6 באוקטובר 1973, עם פתיחת מלחמת יום הכיפורים, תקף הצבא הסורי את השטח שהוחזק על ידי ישראל ברמת הגולן, במקביל למתקפה של הצבא המצרי לאורך קו תעלת סואץ בחצי האי סיני. המתקפה הסורית הייתה תקיפת פתע, שבוצעה לאחר מבצע הונאה מוצלח (מבצע ניצוץ).
השלב הראשון של הכוחות התוקפים כלל שלוש דיוויזיות חי"ר מתוגברות, אשר חולקו לשני דרגים: חטיבות הדרג הראשון שמטרתם להכשיר את המעברים על תעלת הנ"ט ולפרוץ את הקו הקדמי של צה"ל לאורך הגבול, וחטיבות הדרג השני אשר נועדו לפרוץ בצירים אשר הוכשרו ולתפוס רצועה של כ-15 בעומק השטח. השלב השני כלל שתי דיוויזיות שריון שנועדו לנצל את ההצלחה לצורך השלמת כיבוש רמת הגולן, ולהיערך להדיפת מתקפת הנגד הצפויה של כוחות המילואים הישראלים. בנוסף לכוחות שנועדו להשתתף במתקפה, נשמרו מספר יחידות בעתודה במרחב דמשק (כולל פלוגות ההגנה) כעתודה מטכ"לית, וככוח להגנת משטר הבעת' הסורי.
הפיקוד הסורי בנה את תוכנית המתקפה שלו בהשפעת הדוקטרינה הסובייטית של "קרב עומק". בהתאם לדוקטרינה זו הבקעת מערך ההגנה של האויב תתבצע במספר נקודות, ולא במאמץ עיקרי אחד, בעזרת סיוע ארטילרי מאסיבי. בשלב השני של המתקפה, בהתאם להתפתחות הלחימה, יתבצעו פעולות בעורף מערך ההגנה, כולל תקיפת כוחות עתודה בדרכם לקו החזית ותקיפה של מרכזי הפיקוד, הקשר והלוגיסטיקה של האויב. לכן תכנן הפיקוד הסורי לתקוף את קו ההגנה הישראלי ברמת הגולן בשלוש גזרות שונות, במטרה להגדיל את הסיכוי להשיג הבקעה לפחות באחת מהן. בנוסף תוכנן שימוש נרחב בכוחות מיוחדים לצורך כיבוש מרכזי שליטה, קשר ומודיעין של צה"ל, והפעלת מארבים לאורך צירי תנועה וצמתים חשובים בעומק שטח רמת הגולן כדי למנוע הגעת תגבורות ואספקה לכוחות הישראלים בקו החזית.
תוכנית המתקפה הסורית, שקיבלה בשלבי התכנון שלה את שם הקוד מבצע "אל-אעודה" (עד הסוף/כל הדרך), שאפה ליצור מצב שבו הכוחות הישראלים בקו החזית, חטיבה 188 וחטיבה 7, יותקפו במקביל מחזיתם ומעורפם (על ידי כוחות קומנדו סוריים), ויאלצו להילחם תחת הפגזה ארטילרית מסיבית ותקיפות אוויריות. הדגש על פגיעה במפקדות ובציוד הקשר של צה"ל נועד לגרום לבידוד הכוחות המגינים בקו החזית, ולתרום ליצירת בלבול בקרבם.
הצבא הסורי
ביוני 1967 ספג הצבא הסורי מהלומה קשה במהלך מלחמת ששת הימים, כאשר הקו הקדמי והממוגן ברמת הגולן נכבש על ידי צה"ל במהלך כיומיים של לחימה. בשנים שלאחר מכן השבת השטח שנכבש כמו גם הכבוד והיוקרה של הצבא הסורי הפכו למשימה לאומית חשובה. בשנת 1970, עם עלייתו לשלטון של חאפז אל-אסד, נכנסה סוריה לתקופת יציבות פוליטית-מדינית שאיפשרה לראשונה מזה שנים רבות לבנות מחדש את הצבא ולהתכונן לתקיפת ישראל ולכיבוש מחדש של הגולן.
הכוחות הסוריים, שתקפו את הגזרות הדרומית ומרכזית של רמת הגולן, כללו שלוש דיוויזיות מתוגברות:
סך הכול, עמדו לרשות הצבא הסורי כ-1,400 טנקים לצורך המתקפה (כולל כוחות עתודה, שלא השתתפו בשלב הראשון של המתקפה), מתוכם 585 טנקים בשתי הדיוויזיות הממוכנות, שנערכו מול דרום ומרכז רמת הגולן. חלק מכוחות אלו ניהלו את קרב ההבקעה מול כוחות צה"ל, שהחזיקו את הקו בגזרות אלו, וחלקן (חטיבות הדרג השני) הוכנסו לקרב בשלב מאוחר מעט יותר, כדי לנצל את הפרצות שנבעו בקו ההגנה הישראלי. הדיוויזיה המשוריינת הראשונה, שכללה כ-250 טנקים נוספים, הופנתה על ידי הפיקוד הסורי לגזרה המרכזית של רמת הגולן בליל 6–7 באוקטובר, כדי לחדור לעומק השטח הישראלי ולהשתלט על מרחב נפח.
צה"ל
כוחות צה"ל, שהשתתפו בלחימה בדרום ובמרכז רמת הגולן, כללו את:
אוגדה 36 – אוגדה סדירה בפיקודו של תת-אלוף רפאל איתן. מפקדת החטיבה ישבה במחנה נפח: אוגדה 210 – אוגדת מילואים בפיקודו של האלוף דן לנר:
אוגדה 146 – אוגדת מילואים בפיקודו של האלוף משה פלד: הכוחות הישראליים הסדירים, שנפרסו ברמת הגולן ערב פרוץ המלחמה, כללו שתי חטיבות שריון (כ-180 טנקים) ושני גדודי חי"ר בסיוע מספר סוללות ארטילריה. שני הגדודים של חטיבה 188 החזיקו את קו ההגנה הקדמי ברמה, ואילו חטיבה 7 נשמרה ככוח עתודה נייד, שנועד לתגבר את הכוחות בקו המגע, לאחר זיהוי גזרת המאמץ ההתקפי הסורי העיקרי. ביום הלחימה הראשון (6 באוקטובר) הגנו על דרום ומרכז רמת הגולן שני גדודי טנקים: גדוד 53 של חטיבה 188, שנפרס לאורך קו המגע בכוחות מחלקתיים, וגדוד 82 מחטיבה 7, שנשלח לתגבר אותו זמן קצר לאחר תחילת המתקפה הסורית, ועיקר כוחו הוצב באזור פתחת כודנה וחושניה.
שדה הקרב
רמת הגולן היא רמה שטוחה השוכנת בין נהר הירמוך מדרום והר החרמון מצפון, ממזרח לכנרת ולעמק החולה. במלחמת ששת הימים כבשה ישראל שטח של כ-1,200 קמ"ר ברמת הגולן. קו הפסקת האש, הקו הסגול, שנקבע לאחר המלחמה עבר ממזרח לקו התילים הישראלי. קו התילים הוא רצף של הרי געש שכיוונם צפון-דרום. הרים אלה מתבלטים על פני הרמה השטוחה ומאפשרים לשולט בהם יתרון באש ובתצפית. התילים מצמצמים את אזורי התקיפה האפשריים מצד הסורים לכדי מספר "פתחות" המאפשרות מעבר כוחות שריון: פתחת קוניטרה (ידועה גם כפתחת קוניטרה צפון) בין הר בנטל להר חרמונית, פתחת קוניטרה דרום באזור שבין הר בני רסן והר אביטל, פתחת כודנה בשטח שבין הר פרס לרכס בשנית, ופתחה דרומית באזור שבין תל סאקי והר פרס.
המכשול הצה"לי לאורך הפתחות כלל שדות מוקשים ותעלות נ"ט. לאורך קו הגבול הוקמו מוצבים ונבנו "רמפות" לטנקים.
הבקעת הקו הישראלי (6 באוקטובר)
שעת ה-"ש" של ההתקפה המשולבת של צבא מצרים וסוריה נקבעה ל-14:30, אך שעה זו התייחסה למעבר המכשול הצה"לי וצליחת הגבול. פתיחת האש החלה 35 דקות לפני כן עם תחילת התנועה של הכוחות הקידמיים אל עבר הגבול בשעה 13:55. בשעה זו פתחו כ-800 קני ארטילריה מסוגים שונים בין 85 ל-122 מ"מ באש מדויקת לעבר מטרות שונות ברחבי הגולן, בהם מוצבים, בסיסי צה"ל, שטחי כינוס ורמפות הגנתיות ששימשו את הטנקים הישראלים. סוללות הארטילריה הסוריות קיבלו מראש מטרות וטווחים מוגדרים, כך שהרעשת הפתיחה הייתה יעילה ביותר. במכת האש הראשונה, שארכה כחמש דקות, ירתה הארטילריה הסורית קרוב ל-30,000 פגזים כריכוך והכנה למתקפה הקרקעית.
לקראת השעה 15:00 טורי השריון, הנגמ"שים וכלי הפריצה והסיוע של חטיבות ההבקעה החלו להגיע למכשול הצה"לי. כוחות הדיוויזיה ה-9 התעכבו מעט במאמץ מעבר המכשול, זאת משום בלבול והתעכבות של כוחות הפריצה והסיוע. מצד שני הדיוויזיה ה-5 התקדמה בדרום הרמה ופעלה בהתאם לנוהל ולתרגולים הרבים שקדמו לפתיחת המערכה. כוחות השריון הסוריים בראשי הטורים החלו לספוג אש מדויקת מטנקי חטיבה 188 שהתמקמו בעמדות ירי מוגנות וגבוהות. האש המדויקת הצליחה לעכב את התקדמות הכוחות הסורים ולפגוע במאמצי צליחת שדות המוקשים ותעלות הנ"ט. בסביבות השעה 16:30 הצטרפו לוחמי גדוד 82 של חטיבה 7 ללחימה בגזרה הדרומית ועיבו את כוחות גדוד 53 באזור ציר הנפט. למרות זאת, עד השעה 17:30 הבקיעו שלוש חטיבות סוריות את קו ההגנה הישראלי תוך עקיפת מוצבים שלא נכבשו.
כניסת חטיבות הדרג השני (ליל 6 באוקטובר)
בשעות הערב החלה ההתקפה הסורית השנייה על ידי חטיבות הדרג השני: החטיבות המשוריינות 43 ו-51 של הדיוויזיה ה-9, החטיבה המשוריינת 46 והחטיבה הממוכנת 132, שתיהן של דיוויזיה 5. סך הכול, שלוש חטיבות שריון וחטיבה ממוכנת. המאמץ העיקרי של הסורים בדרום הרמה היה באזור צומת רפיד ופתחת חושניה. הכוחות הסורים ניצלו את העובדה, שהם צוידו באמצעי ראיית לילה, דבר שהעניק להם יתרון משמעותי על הטנקים הישראליים, שהיו מצוידים רק בזרקורים.
במהלך שעות הלילה עמדו מול הכוחות הסוריים בדרום ומרכז הרמה רק שני גדודי טנקים סדירים של צה"ל (אחד מהם בתקן חסר), וכוחות מאולתרים דוגמת "כוח צביקה". "כוח צביקה", שהורכב בתחילה מטנקים פגועים שתוקנו בסדנת נפח, הצליח לפגוע במספר טנקים של חטיבה 51 הסורית באזור ציר הנפט ולהאט את התקדמותה. במהלך הלילה החלו להגיע גם כוחות המילואים הראשונים מחטיבה 179, חטיבת הגיוס המהיר. כוח של עשרה טנקים מגדוד 266 תחת פיקוד המג"ד עוזי מור עלה לרמת הגולן בסביבות השעה 23:00. שלושה טנקים נתקעו בדרך והשאר חברו לכוח צביקה על ציר הנפט. הכוח נקלע למארב סמוך לצומת משתא ונותר עם טנק בודד, שתוגבר לפנות בוקר על ידי 8 טנקים נוספים מגדוד 266.
כוחות הטנקים הסדירים שהגנו על הקו הסגול, לחמו במסגרות קטנות והולכות – פלוגות, מחלקות ולבסוף אף טנקים בודדים – וספגו אבדות כבדות. הם הצליחו אמנם לגרום אבדות כבדות לכוחות החלוץ הסוריים, ולהאט ולעכב את התקדמותם, אך האחרונים הבקיעו את הקו הישראלי והשתלטו על מובלעת בעלת גודל ניכר בדרום ומרכז רמת הגולן. חטיבה 51 כבשה את מרחב חושניה כבר בשעה 23:00, בעוד חטיבה 46 הגיעה עד אזור קצביה וחטיבה 132 הגיעה עד אזור רמת מגשימים. במהלך הלילה הוחלט על פינוי היישובים הישראליים משטח הרמה ועד השעה 4:00 לפנות בוקר (ב-7 באוקטובר) הושלם פינוי כל היישובים.
כיבוש וביסוס "כיס חושניה" (7 באוקטובר)
בשעות הלילה והבוקר המוקדמות החלו להגיע לרמה כוחות המילואים הראשונים. עקב המצב הקשה נשלחו הכוחות לרמה במהירות ובמסגרות קטנות, ללא ריכוז כוח. חלק מהטנקים נשלחו עם כמחצית מכמות הפגזים וללא שהספיקו לבצע תיאום כוונות. כוחות מחטיבה 179 הגיעו כבר במהלך הלילה ונכנסו ללחימה. עם בוקר הגיעו כ-25 טנקים מחטיבה 679 בפיקוד המח"ט לאזור נפח. בפיקוד הצפון התקבלה תמונת מצב שגויה לפיה עיקר המאמץ הסורי הוא באזור קוניטרה ולכן הופנתה החטיבה צפונה (מסיבה זו גם לא נשלח ביום הקודם גדוד מחטיבה 7 לתגבר את החלק הדרומי). בהמשך היום, עם תחילת המתקפה על נפח, הוחזרה החטיבה דרומה. אוגדה 146 אשר השתייכה לפיקוד המרכז נשלחה לרמת הגולן תוך השארת הגבול עם ירדן כמעט ללא כוחות, וזאת בהנחה כי חוסיין מלך ירדן לא יפתח בחזית שלישית. חטיבת הטנקים של האוגדה, חטיבה 205, נעה על זחלים ממחנה עופר באזור רמאללה עד לרמת הגולן.
לצורך המשך ההבקעה וניצול ההצלחה הטילו הסורים למערכה את דיוויזיית השריון הראשונה, כמו גם את החטיבה המשוריינת 47. הדרג הראשון של הדיוויזיה, חטיבת השריון ה-91 והחטיבה הממוכנת ה-58, חדר לשטח רמת הגולן עם עלות השחר דרך פתחת כודנה, ונע לכיוון צפון-מערב במטרה להשתלט על מרחב נפח ועל תילי שיפון ויוסיפון במרכז הרמה.
במפקדת אוגדה 36 בנפח שרר בלבול רב. כבר ב-7:30 בבוקר הוחלט על פינוי מחנה נפח, אולם לאחר שעה הוחזרו החיילים למחנה. כאמור, חטיבה 679 הופנתה תחילה לאזור קוניטרה ולא נשארה להגן על נפח. הכוחות שנשארו להגן על המחנה היו כוח שכלל כ-15 טנקים בפיקוד מח"ט 188 יצחק בן-שהם שתפס עמדת חסימה על ציר הנפט מדרום לנפח, וכוח נוסף בפיקוד מג"ד 82 חיים ברק, שתפס את הגזרה מצפון-מזרח לכוח של בן-שהם, והגן על הציר מחושניה לנפח. כוח בן-שהם הצליח לבלום את חטיבה 51 הסורית מדרום למחנה אולם לא הבחין בגדוד של החטיבה שמאגף אותו מדרום. כוחו של חיים ברק התקשה להדוף את טנקי ה-T-62 החדישים של חטיבה 91. במהלך הקרב נפצע ברק, ואלי גבע, מפקד פלוגה א' של הגדוד, החליף אותו. כוחו של גבע (הטנקים שנותרו משתי פלוגות של הגדוד ופלוגת מילואים מחטיבה 179), שסבל ממחסור התחמושת ונמצא תחת לחץ סורי כבד, נטש את הגזרה עליה הגן בסביבות שעה 12:00, ונע צפונה לחבור אל חטיבת האם שלו, בהתאם להוראת מפקד חטיבה 7, יאנוש בן-גל. האחרון אפילו לא עדכן את בן-שהם ביחס להוצאת כוח גבע מהגזרה שבפיקודו. הטנקים הסורים ניצלו את הפרצה שנוצרה ולקראת השעה 13:00 הגיעו לאזור מחנה נפח, ואיימו לכבוש אותו ואת צומת נפח.
שני גדודי הטנקים הסדירים, שהגנו על דרום ומרכז רמת הגולן בשעות הראשונות של המתקפה הסורית, ספגו אבדות כבדות. 15 טנקים (10 שנותרו מגדוד 53 ו-5 מגדוד 82), יחד עם כוחות חי"ר ותותחנים, התרכזו במהלך 7 באוקטובר על תל פארס ומנעו מהסורים לכבוש אותו, בעוד הכוחות הסוריים זורמים סביבם. בליל 8/7 בחודש, בחסות החשיכה, פינה הכוח את התל, נסוג מערבה, והגיע בשלום לבקעת כינרות. החל משלב זה כללו כוחות צה"ל, שלחמו בדרום ובמרכז רמת הגולן, יחידות מילואים בלבד.
חטיבה 47 הסורית חברה לחטיבה הממוכנת 132 ברמת מגשימים ומשם המשיכו לתקוף יחד לאזור אל-על. הם נעצרו כ-3 ק"מ צפונית לאל-על על ידי גדוד טנקים מחטיבה 179. כוח גדודי נוסף מחטיבה 179 בפיקוד המח"ט עלה לרמה בציר יהודיה. הכוח נתקל בטנקים סורים באזור קצביה והחל להדוף אותם, תוך השמדת למעלה משלושים טנקים סורים. במהלך הלחימה נפצע מפקד החטיבה והפיקוד עליה הועבר לסגנו.
גדוד אחר של חטיבה 47 הגיע למרחק של כ-7 ק"מ מהכנרת, שם נתקל בטנקים של חטיבה 4 שהיו בדרכם לאזור הלחימה והושמד באזור גמלא. הייתה זו החדירה העמוקה ביותר של הסורים ברמת הגולן.
באותו יום איתרו חיילי הצבא הסורי 17 חיילים של החוליות הטכניות של חטיבה 188 מגדוד 53 ו-74. מיד לאחר נפילתם בשבי הם נכפתו ונשחטו.
בסוף יום הקרבות שלטו הסורים על מרחב במרכז רמת הגולן אשר השתרע מן המבואות הדרומיים של קוניטרה עד קצביה, ודרומה משם עד ממערב לרמת מגשימים. הפיקוד הישראלי העריך את מצב המערכה כחמור, ולמחרת הכין גדוד ההנדסה של פיקוד הצפון חמישה מגשרי הירדן לפיצוץ. אלוף פיקוד הצפון יצחק חופי נטה בתחילה להציב את אוגדה 146 להגנה על גשרי הירדן מצפון לכנרת. מפקד האוגדה משה פלד ערער על כך והציע לערוך במקום זאת התקפת נגד בדרום הרמה. הרמטכ"ל לשעבר חיים בר-לב שהגיע לסייע לפיקוד הצפון, צידד בהצעתו של פלד ולאחר התייעצות עמו החליט האלוף חופי לקבל את ההצעה.
באוגדה 210 נותרה ב-8 באוקטובר חטיבה אחת – חטיבה 179 ובה גדוד טנקים וגדוד הסיור האוגדתי, גדס"ר 134, (גדוד הטנקים השני של החטיבה הועבר כאמור לחטיבה 9 והגדוד השלישי נשחק ויצא מכלל פעולה). במהלך 9 באוקטובר הועברה תחת פיקודה (מאוגדה 36) חטיבה 679 ובה שלושה גדודי טנקים. תחת פיקוד אוגדה 36 נותרו חטיבה 7 המוקטנת, גדוד 74 מחטיבה 188 וחטיבת גולני שלחמו בצפון הרמה.
התקפת הנגד של אוגדה 146 בדרום הרמה
עם בוקר פתחה אוגדה 146 בהתקפת נגד דו-זרועית בדרום רמת הגולן. זרוע המאמץ העיקרי של האוגדה נעה על ציר אל-על-רמת מגשימים. בראשה נעה חטיבה 9 ואחריה חטיבה 205. ממערב לה, על כביש מעלה גמלא, נעה הזרוע האחרת – חטיבה 4 (גדוד 39 של חטיבה 188 וגדוד 95). חטיבה 670 נעה באגפה הימני של האוגדה, על כביש המערכת ליד הקו הסגול, כדי להגן על האגף ולטהר את השטחים שייתפסו. החטיבות (למעט חטיבה 670) הותירו את גדודי החרמ"ש שלהן בעמק הירדן – כדי שלא לחושפם לאש הארטילרית הסורית הכבדה – ופעלו כחטיבות טנקים.
חטיבה 9 החלה להתקדם באזור אל-על תוך שהיא משמידה כ-40 טנקים סוריים של חטיבה 47. חטיבה 4 התקדמה אף היא והשמידה ממזרח למעלה גמלא כ-15 טנקים סורים. ליד רמת מגשימים עברה חטיבה 205 את חטיבה 9, תקפה את תל סאקי, כבשה אותו באיגוף ממערב וחילצה את החיילים שהיו מנותקים בו מאז 6 באוקטובר. כעת העביר מפקד האוגדה את חטיבה 9 לשמאלה של חטיבה 4, באופן שהאוגדה התקדמה כעת בחזית של שלוש חטיבות.
חטיבה 205 התקדמה צפונה וליד תל ג'וחדר, בקצהו של כביש הנפט, נתקלה באש סורית חזקה ונעצרה. התברר שהמרחב שממזרח לתל ג'וחדר ותל פארס היה מגנן נ"ט סורי, שהיה מלא בכוחות סורים נסוגים. הסורים היו ערוכים היטב (חטיבה סורית ממוכנת בתוספת גדוד טילי נ"ט). חטיבה 205 התייצבה בעמדות ועד רדת החשיכה ירו על מרחב זה עד שהאש ממנו נחלשה, ובמקביל כבש כוח סיור של החטיבה את תל ג'וחדר. משמאל ירתה גם חטיבה 4 על מגנן הנ"ט.
בסך הכול, התקדמה אוגדה 146 כ-10 קילומטר ויותר כלפי צפון-מזרח.
הלחימה במרכז רמת הגולן
עם בוקר חידשו הכוחות הסורים שניצבו במרחב שמדרום לנפח את ניסיונם לכבוש את המחנה. מולם ניצבה חטיבה 679 (עדיין תחת פיקוד אוגדה 36). היא בלמה אותם בקרב שריון בשריון כבד. לאחר מכן עברה חטיבה 679 להתקפה בסיוע ארטילרי, נעה במרחב שמדרום לנפח וכבשה את סינדיאנה ואת דהלמיה, תוך שהיא דוחקת את הסורים לדרום-מזרח. החטיבה ניסתה להתקדם דרומה אל עבר רמת'ניה, אך עקב אבדות ומחסור בתחמושת הופסקה ההתקפה. באזור שמדרום-מערב לחטיבה 679 פעלה במשך היום חטיבה 179 (מאוגדה 210) על ציר יהודיה המוביל לחושניה שבידי הסורים. החטיבה התקדמה באיטיות על הציר ותוך קרבות שריון כבדים, בהם הושמדו עשרות טנקים סורים, דחקה את הסורים מזרחה אל עבר חושניה. במהלך הלחימה נהרג סגן מפקד החטיבה, אשר מילא את מקומו של מפקד החטיבה. סגן מפקד אוגדה 210 נטל זמנית את הפיקוד על החטיבה, ובהמשך חזר מפקד החטיבה מבית החולים ונטל שוב את הפיקוד עליה.
בסופו של 8 באוקטובר נמצאו הכוחות הסורים ברמת הגולן במצב קשה. שלוש האוגדות של צה"ל בלמו את ההתקפה הסורית והשלימו את תפיסתם מחדש של אזור מערב ודרום-מערב הרמה מידי הסורים. הסורים נדחקו לכיס דמוי טרפז בשטח של כ-50 קילומטרים מרובעים, ממערב לרכס בשנית שעל הקו הסגול. גבולות אזור זה היו תל חזקה מצפון, חושניה ממערב, ומדרום - תל פארס ומזרחה לו.
קריסת המערך הסורי בדרום הרמה (9 באוקטובר)
בבוקר 9 באוקטובר פתחו אוגדה 210 ואוגדה 146 בהתקפה על הכיס הסורי בחושניה. כיס זה הפך למעשה למגנן נ"ט גדול שאויש על ידי דיוויזיית הרגלים ה-5 והדיוויזיה המשוריינת ה-1. גבול גזרות הפעולה בין שתי האוגדות הישראליות התמשך על גבי קו ממערב לחושניה, באופן ששטח הכיס הסורי שנוצר נחלק בין אזורי הפעולה של שתיהן. אוגדה 210 תקפה ממערב ומצפון, ואוגדה 146 תקפה מדרום מערב.
הפיגוע באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
הפיגוע באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון הוא פעולת טרור גדולה שביצעה קבוצה של מתנגדי מלחמת וייטנאם ב-24 באוגוסט 1970, באמצעות פיצוץ מכונית תופת בשטח אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. הפיגוע כוון נגד מעבדת מחקר של מחלקת ההגנה האמריקאית ששכנה באחד מבנייני האוניברסיטה. מהפיצוץ נהרג אדם אחד ונפצעו 4 אחרים והאירוע היה זכור במשך שנים כאחד מפיגועי הטרור החמורים בתולדות ארצות הברית.
רקע
בשנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 היו רבות מהאוניברסיטאות בארצות הברית מוקד להפגנות ומחאות כנגד המעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם. אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון הייתה בעין הסערה עם שורה ארוכה של התכתשויות מתועדות בין מפגינים לכוחות שיטור. בין השאר מחו הסטודנטים כנגד נוכחותם של מגייסים לעבודה מטעם חברת דאו כימיקלים, יצרנית הנאפלם בו השתמשו הכוחות המזוינים של ארצות הברית במאבקם בווייטנאם. ההפגנות פוזרו לא אחת באלימות וזכו לתיעוד בספר ובסרט דוקומנטרי של רשת PBS.
מוקד נוסף של חיכוכים היה מעבדת מחקר של מחלקת ההגנה האמריקאית שהתפרשה על פני שלוש קומות בבניין סטרלינג הול באוניברסיטה. מעבדת המחקר שנקראה Army Mathematics Research Center העסיקה ב-1970 כ-45 מתמטיקאים ובראשם מנהל המעבדה ג'ון ברקלי רוסר, לוגיקן אמריקאי שבזמן מלחמת העולם השנייה עמד בראש תוכנית הבליסטיקה של ארצות הברית ושותף לאורך השנים בתוכניות פיתוח טילים לשימושים צבאיים. על אף שבאופן פומבי המעיט רוסר בתרומת המעבדה לפיתוח יישומים מעשיים והתייחס לעבודה בה כמחקר תאורטי טהור, הרי שתחקירים שהתפרסמו בעיתון הסטודנטים של האוניברסיטה, הדיילי קרדינל, העלו כי המחקר במעבדה נעשה על פי הנחיית מחלקת ההגנה וסייע ישירות לפיתוח אמצעי לחימה מבצעיים בווייטנאם. ההפגנות נגד הפעילות במקום נעשו תכופות, תוך שימוש בסיסמה "!U.S. out of Vietnam! Smash Army Math" (בתרגום חופשי: ארצות הברית צאי מווייטנאם, רסקו את מעבדת הצבא).
ב-1970 הסלימה המלחמה באסיה וכוחות אמריקאים פלשו לקמבודיה בסדרת מבצעים. המחאות ברחבי ארצות הברית התגברו וב-4 במאי כוחות המשמר הלאומי פיזרו בנשק חם הפגנה באוניברסיטת המדינה קנט שבאוהיו, מהיריות נהרגו 4 מפגינים ונפצעו 9 אחרים. האירוע הגביר את ההפגנות, ומפגינים הציתו בניינים באוניברסיטת ניו יורק בלונג איילנד. על פי ריאיון שנעשה עם מנהיג המפגעים, קרלטון ארמסטרונג, היה האירוע בקנט סטייט, בו צפה בטלוויזיה, הטריגר שהביא להחלטתם לפוצץ את מעבדת המחקר.
הפיגוע
בשעה 3:42 בליל 24 באוגוסט 1970, הרעיד פיצוץ מכונית התופת את האוניברסיטה והעיר מדיסון. הפיצוץ החזק נשמע ברדיוס של למעלה מ-30 מיל וחלקי המכונית נמצאו על גג בניין בן שמונה קומות במרחק שלושה בלוקים. מהפיגוע נפגע קשה בניין סטרלינג הול, כשעיקר הנזק נגרם למחלקה לפיזיקה, הבניין עצמו נותר על כנו. בניינים רבים נוספים באוניברסיטה נפגעו אף הם, הנזק הכספי נאמד בלמעלה מ-6 מיליון דולר ומחקרים רבים ירדו לטמיון. מעבדת הצבא ספגה נזק קטן יחסית, מחשב מרכזי ששימש אותה והיה ממטרות הפיגוע הועבר לבניין אחר חודשים לפני הפיצוץ.
בפיגוע נהרג רוברט פסנכט, פיזיקאי ואב לשלושה, שהיה בלימודי הפוסט דוקטורט שלו. על אף השעה המאוחרת שהה פסנכט במרתף הבניין, בו שכנה המעבדה לפיזיקה כיוון שעסק במלאכת ניטור על ניסוי, אותו קיווה לסיים לפני יציאה לחופשה מתוכננת עם משפחתו. מלבד פסנכט נפצעו בפיגוע 4 קורבנות אחרים, אף אחד מהם לא היה קשור ישירות למעבדת הצבא.
הפיגוע התבצע באמצעות פיצוץ מכונית גנובה מסוג ואן תוצרת חברת פורד. המכונית מולאה ביותר מטון של אמוניום חנקתי ומזוט.
המפגעים
המפגעים היו 4 סטודנטים באוניברסיטה, חברים בארגון השמאל הרדיקלי New Year's Eve Gang, במסגרת פעילותם בארגון ביצעו מספר פעולות אלימות כנגד מוסדות במדיסון והסביבה, בהן ניסיון הצתה של בניין Old Red Gym באוניברסיטה, ניסיון פיצוץ של מפעל הנשק Badger Ordnance Works וניסיון לפגוע במשרד מתן הפטור מגיוס באוניברסיטה. לאחר הפיגוע נמלטו המפגעים וירדו למחתרת, נערך אחריהם מצוד רב שנים בו היו מעורבים כוחות משטרה רבים, בולשת ה-FBI וכוחות שיטור קנדים.
הקרב על חושניה (1973)
קריסת המערך הסורי בדרום הרמה (9 באוקטובר)
צפונה משם, באגף השמאלי של אוגדה 146, הסתערה חטיבה 9 לפני הצהרים על ליבו של הכיס הסורי. ההתקפה הראשונה נתקלה באש נ"ט סורית צפופה ונבלמה. החטיבה התארגנה מחדש ואחר הצהרים פתחה בהתקפה נוספת, בסיוע אש שירתה חטיבה 4 שמימינה, אש תותחים וסיוע של מטוסי חיל האוויר. טנקי חטיבה 9 פרצו לעומק המתחם הסורי, חדרו דרך חורבות הכפר חושניה והשמידו טנקים סורים רבים. לאחר רדת החשיכה התארגנה החטיבה לשהייה בחניון לילה בעומק הכיס הסורי.
הפיגוע באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
קרלטון ארמסטרונג
קרלטון אמסטרונג היה מנהיג חבורת המפגעים והמבוגר שבהם. ב-1964 החל ללמוד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, אך עזב לאחר שנה. ב-1967 התקבל בשנית לאוניברסיטה ונכח בהפגנה נגד חברת דאו כימיקלים. קרלטון נמלט עם אחיו הצעיר דוויט ונתפס בקנדה רק בפברואר 1972. בבית המשפט נגזר עליו עונש של 23 שנות מאסר, מתוכן ריצה בפועל רק 7 שנים. לאחר שהשתחרר חזר למדיסון, הפעיל מעדנייה ודוכן מיצים בסמוך לקמפוס האוניברסיטה.
הקרב על חושניה (1973)
קריסת המערך הסורי בדרום הרמה (9 באוקטובר)
בלילה תקפה ממזרח חטיבה ממוכנת סורית מדיוויזיית השריון ה-3 את האגף הימני של אוגדה 146. היה זה ניסיון לפרוץ ממזרח לעזרת הכוחות הסורים שבכיס חושניה. התקפה זו נבלמה על ידי חטיבה 205 באזור תל פארס.
באגף הצפוני של הכיס ניצבה חטיבה 679. היא עסקה במהלך מרבית אותו יום בבלימת ההתקפה הסורית האחרונה לכיוון מחנה נפח. השתתפו בה עשרות טנקים סורים של הדיוויזיה ה-1 שהסתייעו גם בירי של טילי נ"ט. הסורים הנחיתו כוחות קומנדו באמצעות 12 מסוקים מצפון לבסיס. שלושה מסוקים הופלו והשאר הנחיתו כ-75 חיילים סורים. בקרבות בין סיירת מטכ"ל שהוקפצה לאזור לבין הקומנדו הסורי נהרגו כארבעים לוחמים סורים ושני לוחמים מכוח הסיירת.
הפיגוע באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
דייוויד פיין
פיין, הצעיר מבין המפגעים, החל ללמוד באוניברסיטה ב-1969 והיה מכתבי עיתון הסטודנטים המקומי. לאחר הפיגוע נמלט עם ברט ונתפס בקליפורניה ב-1976. הוא נידון ל-7 שנות מאסר. לאחר שחרורו למד משפטים ועבר את בחינות הלשכה של מדינת אורגון ב-1987, אך בית המשפט העליון של אורגון מנע ממנו הסמכה לאור השתתפותו בפיגוע ואי הבעת חרטה מצידו.
ליאו ברט
ברט, בן 22 בעת הפיגוע, למד עיתונאות באוניברסיטה, עבד בדיילי קרדינל והיה חבר בנבחרת החתירה, הוא היה זה שהכיר בין פיין לאחים ארמסטרונג. לאחר הפיגוע נעלמו עקבותיו ובמשך שנים היה ברשימת הפושעים המבוקשים ביותר של ה-FBI. ברט לא נתפס מעולם.
הקרב על חושניה (1973)
חיסול כיס חושניה ומעבר להתקפה (10 באוקטובר)
בבוקר 10 באוקטובר חידשה חטיבה 9 מאוגדה 146 את התקפתה, כבשה את אתר המפקדה של הדיוויזיה הסורית הראשונה שישבה מצפון מזרח לחושניה והשמידה כוחות סורים במרחב.
פרנסואה דה לאוול
פרנסואה-קסָאבייה דה מונמורנסי-לאוול (בצרפתית: François-Xavier de Montmorency-Laval; 30 באפריל 1623 – 6 במאי 1708) היה הבישוף הקתולי הראשון של צרפת החדשה (המושבות הצרפתיות בצפון אמריקה ובעיקר קוויבק). הוא מונה לתפקידו בגיל 36, ושירת בו באופן רשמי 25 שנים; 24 שנים נוספות שהה בצרפת החדשה ללא תואר רשמי, תוך שהוא מהווה דמות מוסרית חשובה ומשפיעה על ניהול המושבות.
תולדות חייו
דה לאוול נולד בכפר ליד פריז, בן למשפחת האצולה החשובה והעתיקה בית מונמורנסי. מגיל 8 החל לקבל הכשרה לכמורה והוכיח שקדנות והתלהבות. בגיל 24 מונה ככומר, ותשוקתו סימנה אותו כמועמד לפעילות מיסיונרית.
הקרב על חושניה (1973)
חיסול כיס חושניה ומעבר להתקפה (10 באוקטובר)
שתי החטיבות מאוגדה 210 תקפו את הכיס הסורי הנותר מצפונו. חטיבה 179 תקפה את חושניה מצפון ודחקה את הסורים לעברה של חטיבה 9. חטיבה 679 תקפה משמאלה של חטיבה 179, בינה לבין הקו הסגול, ולמרות קרב קשה השתלטה על יעדיה. בשלב זה החליט המפקד הסורי בכיס חושניה על נסיגה, והכוחות הסורים הנותרים בו נסוגו מזרחה אל מעבר לקו הסגול.
חוביי
חוּבֵּיי (בפין-יין: Húběi - מילולית "מצפון לאגם") הוא מחוז במרכז הרפובליקה העממית של סין. שטחו כ-185,900 קמ"ר, אוכלוסייתו מונה כ-57.7 מיליון נפש ובירתו היא העיר ווּהָאן (武汉/Wŭhàn).
הקרב על חושניה (1973)
חיסול כיס חושניה ומעבר להתקפה (10 באוקטובר)
בקרבות על כיס חושניה הושמדו שתי חטיבות שריון סוריות. בשטחו הותירו הסורים אחריהם מאות טנקים, מאות נגמ"שים, משאיות, תותחים ואספקה רבה.
הפיגוע באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
לאחר מעשה
הזעזוע מתוצאות הפיגוע הביא לירידה חדה ואף לעצירה במחאות האלימות של מתנגדי המלחמה, בכלל ארצות הברית ובמדיסון בפרט. לאחר שיפוצים חזרו הלימודים באוניברסיטה לשגרה. ב-2001 הנציחה אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון את המאבק במלחמת וייטנאם בלוח שהציבה בקמפוס, בו צוין כי הוא הסתיים באופן טראגי עם הפיגוע, אך לא מזכיר את הקורבן, רוברט פסנכט. רק ב-2007 הונצח זכרו של פסנכט על גבי לוח הנצחה שנקבע בכותלי בניין סטרלינג הול.
חוביי
היסטורית, חוביי היוותה את מרכזה של ממלכת צ'וּ החזקה במשך מאות שנים, עד שנכבשה סופית ב-221 לפנה"ס בידי ממלכת צ'ין (שהפכה אחר-כך לקיסרות).
הקרב על חושניה (1973)
חיסול כיס חושניה ומעבר להתקפה (10 באוקטובר)
לפני הצהריים יצאה אוגדה 146 להתקפה אל מעבר לקו הסגול במטרה להשתלט על שורת מוצבים סורים שממזרח ובראשם תל כודנה. הכוחות כבשו חלק מיעדיהם אך נתקלו באש טנקים ונ"ט חזקה ובהפגזות קשות ונבלמו בשדות מוקשים סורים. חטיבות השריון של האוגדה היו קטנות ושחוקות לאחר מספר ימי לחימה ואלוף הפיקוד יצחק חופי, שחשש לגורל האוגדה, פקד עליה להפסיק את ההתקפה ולהתייצב על הקו הסגול.
סיכום
ההתקפה הסורית עם פתיחת המלחמה העמידה את צה"ל במצב קשה. הדיוויזיות הסוריות הצליחו לפרוץ את מערך ההגנה לאורך הקו הסגול בדרום רמת הגולן והחזיקו בשטח נרחב, תוך שהן מתקרבות עד למרחק של כ-7 ק"מ מהכנרת. לבד מההפתעה האסטרטגית נחשפו ליקויים בהערכת המצב בפיקוד הצפון תוך כדי הקרבות. עם זאת, קרבות הבלימה שניהלה חטיבה 188 ביום הראשון למלחמה, ובהמשך גם כוחות המילואים הראשונים שעלו לרמה, השהו את ההתקדמות הסורית עד להתארגנות כוחות צה"ל.
הפיגוע באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
לאחר מעשה
על המאורעות שהובילו לפיגוע, תוצאותיו והמצוד אחר המפגעים נעשה סרט דוקומנטרי בשם The War at Home שיצא לאור ב-1979.
הקרב על חושניה (1973)
סיכום
חטיבה 188 ספגה אבדות רבות וכמעט והושמדה לגמרי. למרות זאת שוקמה החטיבה תוך כדי לחימה וחזרה לתפקד כמסגרת חטיבתית בקרב ההבקעה ב-11 באוקטובר ובלחימה במובלעת הסורית. חטיבות המילואים ספגו גם הן אבדות רבות וכוחן נשחק ככל שהתקדמה הלחימה, אך הן המשיכו בלחימה מול הסורים בקרב ההבקעה ובכיבוש המובלעת הסורית.
חוביי
בשנת 1911 הונהג בווּצָ'אנְג (היום חלק מווהאן) מרד ווצ'אנג, שהפיל סופית את שושלת צ'ינג ולמעשה את סין הקיסרית כולה והביא להקמת הרפובליקה הסינית.
הקרב על חושניה (1973)
הנצחה ומורשת
בעוד קרב עמק הבכא הפך למורשת קרב ידועה ומפורסמת, הקרבות בדרום רמת הגולן נשכחו. חטיבה 7 זכתה לתהילה רבה בעקבות עמידתה מול הסורים, בעוד חטיבה 188 נתפסה כזו שבשטחה אירעה הפרצה, וסיפורה כמעט ונשכח. בשנים האחרונות חל שינוי וותיקי החטיבה החלו מספרים את סיפורם, במקביל להתרחבות המחקר ההיסטורי על האירועים. לתהליך זה תרם רבות ספרו של אבירם ברקאי "על בלימה: סיפורה של חטיבה 188 במלחמת יום כיפור".
חוביי
נהר היאנגצה נכנס למחוז בשלושת הערוצים מצ'ונגצ'ינג במערב וחוצה את המחוז עד שהוא יוצא למחוז ג'יאנגשי במזרח. בעוד מערב המחוז הוא רמה הררית, מזרחו הוא מישור נמוך המנוקז על ידי נהר היאנגצה ויובליו. המחוז הוא מרכז תעשייתי חשוב, ובירתו ווהאן היא העיר המתועשת הראשונה בסין.
הקרב על חושניה (1973)
הנצחה ומורשת
באזור הקרבות פזורות אנדרטאות רבות המנציחות את היחידות והנופלים סמוך למקומות הלחימה, למשל האנדרטה לחללי חטיבה 679 הנמצאת בסמוך להר שיפון ואנדרטת גדוד 53 (סופה) בסמוך לגבעת אורחה. כמו כן ניתן למצוא טנקים וכלים אחרים שנשארו בשטח מאז הקרבות.
חוביי
בשנת 1993 החלה ממשלת סין בבניית סכר שלושת הערוצים הגדול בסמיכות לעיר יִיצַ'אנג. בנייתו של הסכר החלה ב-2003, והסתיימה ב-2009. הוא מכסה לחלוטין את אתר שלושת הערוצים ומהווה את הסכר ההידרואלקטרי הגדול בעולם.
בסוף שנת 2019 התפרץ בעיר ווהאן שבמחוז זה נגיף קורונה מזן SARS-CoV-2. לאור חומרת המצב הוחלט להחליף את הנהגת המחוז ולראש מערכת השלטונית מונה ואנג השנג. בהדרגה השלטון הצליח למגר את המחלה במהלך מרץ 2020.
פרנסואה דה לאוול
תולדות חייו
בשנת 1659 מינה אותו האפיפיור אלכסנדר השביעי לבישוף צרפת החדשה, כדרך לכפות את מרות הכס הקדוש על פעילות הישועים שם. תוקף מרותו וסמכותו של דה לאוול נכפה גם על ידי מכתב ששלח המלך לואי ה-14 למושל צרפת החדשה, בו הדגיש את הצורך לציית לבישוף החדש בכל מקום ומקום. מבחינה רשמית מונה דה לאוול לבישוף סמלי (טיטולרי) של פטרה (בירדן) כיוון שקהילת צרפת החדשה לא הצדיקה דיוקסיה, כלומר לא הייתה גדולה מספיק לשם מינוי בישוף.
ב-13 באפריל 1659 הפליג דה לאוול מנמל לה רושל לאמריקה.
לאחר שביסס את מעמדו ואת הכנסייה, החליט דה לאוול לייסד מוסד שיכשיר כמרים עבור הקהילות ועבור העבודה המיסיונרית. ב-1663 הקים את "סמינר קוויבק" (Séminaire de Québec; נקרא גם "הסמינר הגדול של קוויבק", Grand Séminaire de Québec). הסמינר הוקם כקהילת כמרים בהתאם לדיונים שנערכו בוועידת טרנטו כמרכז ללימודי תאולוגיה ולהכשרת פרחי כמורה. הסמינר שימש גם כמקום מגוריו הזמני של הבישוף של קוויבק עד לחניכת מגוריו הרשמיים ב-1677 והיה לגורם מרכזי בחיי הכנסייה של קנדה. בהמשך צמחה מן הסמינר אוניברסיטת לאוול.
הוא פעל להקמת כנסיות מקומיות ובתי ספר, מינה כמרים, דאג להשתלמותם ולקידומם ועסק בבקרה אחר תפקודם. ב-1659 עמד מספר הקהילות על חמש, וב-1688 עלה מספרן ל-35 ובהן שירתו 102 אנשי כמורה. ב-1674 נקבע כינויו ל"בישוף קוויבק". הוא יצר גם קשרים טובים עם הישועים, שנחשבו לעצמאיים מדי בעיני האפיפיור והיה למתווך נאמן על שני הצדדים. דה לאוול היה הגורם המוסרי העליון בצרפת החדשה ולא אחת התעמת עם המושלים המקומיים בנושאי מוסר ומשטר.
אחד מהמאבקים העיקשים ביותר של דה לאוול היה כנגד יחס המתיישבים לאינדיאנים הילידים. הוא עודד מיסיונריות בקרבם אך לא צידד ביחס משפיל ובעיקר התמודד כנגד מנהגם של המתיישבים למכור משקאות אלכוהוליים לילידים, אליהם התמכרו האחרונים עד מהרה.
ב-1684 הפליג לצרפת על מנת להגיש את התפטרותו וחזר עם מחליפו ז'אן-בטיסט דה לה קרואה דה שֶוְורייר דה סן-ואלְיֶיה (Jean-Baptiste de la Croix de Chevrières de Saint-Vallier). אף על פי שסן-ואלְיֶיה עמד באופן רשמי בראש הכנסייה, דה לאוול שמר על מעמד איש המוסר הבכיר, ואף ביצע את הטקסים הדתיים בהיעדרו של סן-ואלייה.
דה לאוול נפטר מזיהום כיב ברגלו ונקבר בקתדרלת נוטרדאם דה קוויבק בקוויבק סיטי העתיקה, שהוקמה בתקופת כהונתו.
ב-22 ביוני 1980 הכריז עליו האפיפיור יוחנן פאולוס השני כ"מבורך", השלב האחרון לפני ההכרזה על אדם כקדוש.
ליידי צ'טרלי (מיני-סדרה)
ליידי צ'טרלי (באנגלית: Lady Chatterley) היא מיני-סדרה של ה-BBC משנת 1993 בכיכובם של שון בין וג'ואלי ריצ'רדסון, עיבוד לרומן "מאהבה של ליידי צ'טרלי" מאת ד. ה. לורנס. המיני-סדרה שודרה לראשונה בערוץ BBC One בארבעה פרקים בני 55 דקות בין ה-6 עד 27 ביוני 1993.
גביע הפדרציה 1973
גביע הפדרציה 1973 הייתה התחרות ה-11 לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
התחרות נערכה במגרשי מועדון הטניס בבאד הומבורג. התחרות הייתה פתוחה לכל נבחרת שתרשם.
התחרות החלה ב-30 באפריל בהשתתפות 30 נבחרות והסתיימה ב-6 במאי 1973.
בן קרמר
בן קרמר (בהולנדית: Ben Cramer; נולד ב-17 בפברואר 1947) הוא זמר הולנדי.
ביוגרפיה
קרמר נולד באמסטרדאם, ב-1966 הופיע לראשונה בטלוויזיה, ב-1967 יצא הסינגל הראשון שלו "Zai zai zai" שנהיה ללהיט במדינתו, לאחר מכן יצא סינגל נוסף שלו "Dans met mij" שזכה גם הוא להצלחה.
ב-1970 השתתף בפסטיבל השירים ההולנדי דרכו נבחר הנציג ההולנדי לאירוויזיון, הוא היה במקום הרביעי, ב-1973 נבחר בבחירה פנימית לייצג את המדינה באירוויזיון ונערך עבורו קדם פרטי דרכו נבחר השיר עמו ישתתף בתחרות, השיר שנבחר היה "De oude muzikant", באירוויזיון בלוקסמבורג היה במקום ה-14.
הוא שיחק במחזות הזמר אוויטה, שיקגו ופנטום האופרה. הוא השתתף בגרסה ההולנדית של התוכנית "האח הגדול VIP".
הוא היה אחד ממספר אמנים הולנדים שהקליטו את השיר "Shalom from Holland" (שלום מהולנד) לאות סולידריות עם ישראל במהלך מלחמת המפרץ.
ריבוי נתיבים (גלי רדיו)
ריבוי נתיבים או רב נתיב (באנגלית: Multipath) היא שמה של תופעה בתקשורת אלחוטית אשר גורמת לאותות גלי רדיו להגיע אל אנטנה קולטת בשניים או יותר נתיבים שונים. גורמים נפוצים לריבוי נתיבים יכולים להיות הולכה אטמוספירית, שבירה והחזרה יונוספירית והחזרה מגופי מים או גופים אחרים כגון הרים או מבנים.
ריבוי נתיבים בתקשורת חוטית
התקן G.hn ITU-T, מאפשר לרשת מקומית העברת מידע בקצב גבוה תוך שימוש ברשת קיימת (כמו קווי חשמל, טלפון ועוד). שיטות שונות של OFDM בשימוש מפני שכל סוג של רשת מייצרת תופעות Multipath שונות.
מודלים מתמטיים
המודל המתמטי של ריבוי נתיבים ניתן להצגה בעזרת טכניקה של תגובת הלם המשמשת לתיאור מערכת ליניארית.
נניח שאנו רוצים לשדר אלומה אלקטרומגנטית של דיראק בזמן 0, כלומר: בצד המקלט, לאור העובדה שיש ריבוי נתיבים אלקטרומגנטיים, יתקבלו מספר אלומות (בהנחה פשוטה של ערוץ עם רוחב פס בלתי מוגבל ולכן צורת האלומה אינה משתנה), וכל אחת מהן תגיע בזמן שונה. למעשה, מכיוון שהאלומות נעות במהירות האור, ומכיוון שכל נתיב עלול להיות בעל מרחק שונה משאר הנתיבים, הזמן הלוקח לגל להתקדם עד לכניסת המקלט, שונה (האור מתקדם קילומטר אחד בכ-3 מיקרו-שניות). אשר על כן האותות הנקלטים יבוטאו על פי:
כאשר N הוא מספר האלומות הנקלטות (מספר השווה למספר הנתיבים), \tau_n הוא העיכוב בזמן של האלומה ה-n^{th}, ו מייצג את האמפליטודה המרוכבת (כלומר מכילה מגניטודה ומופע) של האות הנקלט. כתוצאה מכך, y(t) מייצג גם פונקציית את תגובת ההלם h(t) של מוגל ריבוי הנתיבים.
באופן כללי יותר, כאשר התנאים של גאומטריית ההחזרות משתנים בזמן, תגובת ההלם משתנה בזמן אף היא, ולכן:
אם מתמקדים במערכות ליניאריות, קבועות בזמן, ניתן לאפיין את תופעת ריבוי הנתיבים בעזרת נוסחת שינוי הערוץ H(f), אשר מוגדרת כהתמרת פורייה של תגובת ההלם h(t)
מאץ' מארקל
מאץ' מארקל (אנגלית: Much Marcle) הוא כפר קטן וקהילה אזרחית (Civil Parish) באנגליה אשר בממלכה המאוחדת. הכפר נמצא במחוז הרפורדשייר אשר במערב אנגליה, בין הערים רוס-און-וואיי ולדבורי.
ריבוי נתיבים (גלי רדיו)
מודלים מתמטיים
כאשר צד ימין של המשוואה מושג בקלות אם זוכרים שהתמרת פורייה של פונקציית דיראק היא פונקציה מעריכית מרוכבת, פונקציה עצמית של כל מערכת ליניארית.
מאץ' מארקל
כפר היסטורי
במאץ' מארקל נמצאת כנסייה קהילתית של הכנסייה האנגליקנית מהמאה ה-13 הקרויה על-שם ברתולומאוס הקדוש. בכנסייה תגליפים היסטוריים ועץ טקסוס חלול עתיק ביותר. לצד הכנסייה נמצא בית-ספר ראשוני (המקבילה האנגלית לבית-ספר יסודי) של כנסיית אנגליה.
ריבוי נתיבים (גלי רדיו)
מודלים מתמטיים
המעבר בערוץ המתקבל מאופיין בעליות וירידות, פסגות ועמקים (הנקראים notches). ניתן להראות כי, בממוצע, המרחק (ביחידות Hz) בין שני עמקים (או שתי פסגות), הוא בקירוב ביחס הפוך ל-T_M. רוחב הפס הקוהרנטי מוגדר לכן כ:
מאץ' מארקל
כפר היסטורי
בכפר קיים מפעל ייצור סיידר ופרי של חברת ווסטונס סיידר (Weston's Cider).
ריבוי נתיבים (גלי רדיו)
מודלים מתמטיים
לדוגמה, עם T_M של 3 מיקרו שניות (שבהן אור מתקדם כקילומטר אחד), יש רוחב פס קוהרנטי של 330kHz.
מאץ' מארקל
כפר היסטורי
בנוסף, ישנן בכפר שתי טירות מימי הביניים כאשר החשובה ביניהן קרויה טירת מורטימר, או גם בשם טירת מאץ' מארקל.
אחוזה נורמנית
אחוזת הלן אשר שוכנת במרכז מאץ' מארקל היא מצבת-זיכרון להיסטוריה של אנגליה מאז שנת 1096, השנה אשר בה ניתנה האחוזה למשפחה הנורמנית דה-בלון, אשר חזו בחתימת המגנה כרטה. האחוזה מכילה ריהוט תקופתי רב, ציורים וגינה מתקופת בית טיודור. האחוזה מהווה חלק מרכזי בחיי הקהילה. היא פתוחה לרשות הציבור ומספקת זירה לאירועים לימודיים, מוזיקליים וספרותיים לאורך השנה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בעלת האחוזה הלן גלייכן הסכימה לפנות אותה לטובת אחסון יצירות אמנות של גלריית טייט.
מסורת חקלאות
בקהילה חוות רבות, כאשר החשובה שבהן היא חוות באונדס (The Bounds) של ווסטונס סיידר. מקורן של כל החוות מתקופה עתיקה, אך עם מבנים מהמאה ה-17 והמאה ה-18.
מאץ' מארקל זכתה למוניטין רע כאשר התפרסם כי הרוצח הסדרתי הנודע פרד ווסט, הוא יליד הקהילה וכי לפחות שניים מקורבנותיו נקברו על-ידו באזור. ווסט היה בן לחוואים מקומיים והרציחות התרחשו בין השנים 1967 ל-1987.
שבוע התפוח הגדול
למשך שבוע אחד, פעמיים בשנה בחודשים מאי ואוקטובר, מתקיים במאץ' מארקל ובכפרים הסובבים אותו שבוע התפוח הגדול. בשבוע זה שלל אירועים לכל הגילאים, ביניהם אירועי טעימת תפוחים, תחרויות גידול תפוחים ועוד. חלק ניכר מתושבי מאץ' מארקל מגדל עצי תפוחים משלו וניתן למצוא בכפר זנים שונים רבים.
קרב ארטואה הראשון
קרב ארטואה הראשון (בצרפתית: Première Bataille d'Artois) היה קרב במסגרת החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה שהתרחש בין 17 בדצמבר 1914 ל-13 בינואר 1915, בין צרפת מצד מדינות ההסכמה לבין הקיסרות הגרמנית מצד מעצמות המרכז.
רקע
לאחר שהסתיים הקרב הראשון על המארן החל המירוץ אל הים, ובמהלכו הועברו צפונה הארמייה הגרמנית השישית בפיקודו של רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה, והארמייה הצרפתית השנייה בפיקודו של נואל דה קסטלנו, אשר תוגברה בארמייה העשירית החדשה בפיקודו של לואי דה מודהוי, ועד מהרה הם התנגשו בקרב אראס ובקרב איפר הראשון.
בתחילת דצמבר 1914 הסתיים קרב איפר הראשון, והצדדים החלו להתחפר בעמדותיהם. בניסיון לשבור את הקיפאון החליט ז'ופר על מתקפה מרמת ארטואה מזרחה, ועל מתקפה משמפאן צפונה, ולאחר שיערער את הגרמנים ינחית מתקפה שלישית באזור ורדן כדי לאיים על קו המסילה הטוב היחיד של הגרמנים מדרום לארדנים, ובכך לאלץ את הגרמנים לסגת מצרפת ובלגיה. בעיקרון זוהי האסטרטגיה שאכן הביאה לניצחון מדינות ההסכמה ב-1918, אך אסטרטגיה זו הייתה מותנית בהצלחה טקטית, אשר לא הושגה ב-1915.
מהלך הקרב
ב-17 בדצמבר שלח מודהוי את כוחותיו לתקוף את עמדות הארמייה הגרמנית השישית של הנסיך רופרכט, תוך שהוא מקבל סיוע מהארמיות השנייה והשמינית, במטרה לרתק את הכוחות הגרמניים, שלא יוכלו לתגבר את כוחותיהם בשמפאן. המתקפה הצרפתית התפתחה במיוחד סביב אראס ובמיוחד נגד רכס וימי, אשר גובהו הגבוה סייע למגינים הגרמנים להדוף את המתקפות הצרפתיות. הקורפוס הצרפתי ה-35 של הגנרל פיליפ פטן הצליח ללכוד חלק מהקו הגרמני הראשון, אך תנאי מזג אוויר גרועים ותמיכה ארטילרית ירודה מנעו מן הצרפתים להגיע לפריצת דרך מכרעת. עד 25 בדצמבר הגשמים והערפל הסמיך הובילו לדעיכת מרבית המתקפה הצרפתית, וב-4 בינואר 1915 הסתיימה המתקפה הצרפתית עם הישג טריטוריאלי זעיר.
מתקפות סיוע
בין 20 בדצמבר 1914 ל-17 במרץ 1915 לחמה הארמייה הצרפתית הרביעית בפיקוד פרנן דה לנגל דה קרי, בקרב שמפאן הראשון נגד כוחות הארמייה הגרמנית השלישית בפיקוד קרל פון איינם, אולם נחלה כישלון מוחלט, והמלחמה המשיכה להיות מלחמת חפירות נייחת כמעט עד סוף המלחמה.
הרכבת הפרברית של מדריד
הרכבת הפרברית של מדריד (בספרדית: Cercanías Madrid) היא מערכת רכבות המשרתת את מדריד, בירת ספרד, ואת הערים באזור המטרופולין שלה. המערכת מופעלת על ידי חברת הרכבות הספרדית RENFE. כיום כוללת המערכת 96 תחנות ומסלולים באורך כולל של 370 קילומטרים.
הרכבת הפרברית כחלק ממערך תחבורה כולל
הרכבת הפרברית במדריד מקושרת היטב לאמצעי התחבורה הנוספים בעיר ובסביבתה ומאפשרת הגעה פשוטה ונוחה מהפרברים לכל נקודה במדריד. המערכת מקושרת לשתי תחנות הרכבת הגדולות במדריד - אטוצ'ה וצ'מרטין, המאפשרות מעבר לשרות הרכבות הספרדי ולרכבת התחתית של מדריד. כמו כן, כוללת הרכבת הפרברית למעלה מ-20 תחנות קישור לקווי הרכבת התחתית. הרכבת הפרברית מקושרת גם לתחנת פרינצ'יפה פיו (Príncipe Pío), לשעבר תחנת הרכבת הצפונית של העיר, אשר משמשת כיום כבסיס אוטובוסים בין-עירוניים מרכזי. באמצעות קו של הרכבת התחתית, המגיע לנמל התעופה מדריד-בראחס, מתאפשרת ההגעה מפרברי העיר לנמל התעופה באמצעות החלפת רכבת אחת.
אזורים תפעוליים
רשות התחבורה האזורית מחלקת את הקהילה האוטונומית של מדריד למספר אזורים תפעוליים בצורת טבעות המקיפות את מרכז העיר מדריד בקטרים שונים. טבעת A כוללת את מרכז העיר, טבעות B2, B1 ו-B3 מרוחקות יותר מהעיר (בסדר עולה ביחס למרחק) וכוללות את שוליה הרחוקים ופרבריה, וטבעות C1 ו-C2 כוללות ערים הנמצאות מחוץ למטרופולין מדריד אך בגבולות הקהילה האוטונומית.
כרטיסים ותעריפים
תעריפי הכרטיסים נקבעים לפי חלוקת האזורים התפעוליים של הרכבת הפרברית. הכרטיס הבסיסי מאפשר מעבר בין שני אזורים תפעוליים או יותר, ומחיר הכרטיס עולה עם כמות האזורים שהכרטיס מכסה, עד מעבר של שבעה אזורים. בנוסף לכרטיסים לנסיעה בודדת, קיימות כרטיסיות התקפות לעשר נסיעות וכרטיסים חודשיים המאפשרים שתי נסיעות ביום, שמחירם משתנים בהתאם לכמות האזורים הנדרשת.
שעות פעילות ותדירות
הרכבת הפרברית פועלת בכל ימות השנה בין השעות 05:00 בבוקר לחצות. תדירות הרכבות משתנה ממקטע למקטע ונעה בין אחת לכ-4 דקות בשעות השיא בקטע שבין תחנת אטוצ'ה לבין תחנת צ'מרטין לבין אחת לשעתיים במקטעים המרוחקים במהלך סופי השבוע. קו C-9, בעל האופי התיירותי, פועל בשעות 09:30 - 20:30 בלבד.
עד 1990
תחילתן של הרכבות הפרבריות במטרופולין מדריד בשנת 1851, אז נסללה מסילת הרכבת הראשונה בין מדריד לארנחואס. לאחר הכנסת הרכבות לשימוש סדיר, נפתחו במדריד שלוש תחנות רכבות מרכזיות: תחנת אטוצ'ה (Atocha) שממנה יצאו רכבות לדרום ולמזרח ספרד; תחנת הצפון (Estación del Norte, כיום תחנת פרינצ'יפה פיו) ממנה יצאו רכבו לצפון ספרד; ותחנת דליסיאס (Delicias), ממנה יצאה רכבות מערבה לליסבון, בירת פורטוגל. במקביל פעלו מספר חברות קטנות שהפעילו קווי רכבת בעיקר במסילה צרה.
בשנת 1941, לאחר מלחמת האזרחים הספרדית, חברות הרכבת שסבלו מקשיים הולאמו ואוחדו לחברת RENFE. בד בבד, החלו להיסגר קווי הרכבת במסילה הצרה, האחרון שבהם נסגר בשנת 1970. בשנת 1975 נפתחה תחנת צ'מרטין ופעילות הרכבת במדריד התחלקה בין תחנת אטוצ'ה, שהמשיכה לשמש את הקווים לדרום ולמערב ספרד, ובין תחנת צ'מרטין, אליה הועברו הקווים לצפון ומזרח ספרד וכן הקווים הבינלאומיים. בין תחנות אטוצ'ה וצ'מרטין מקשרת מנהרה שכרייתה החלה בשנות ה-30 והסתיימה בשנת 1968.
התפתחות ערי השינה בסביבת מדריד החלה רק בסוף שנות ה-60, והתמקדה בשני אזורים שונים במטרופולין:
אזור אנרס
קו הרכבת המרכזי מדריד-סראגוסה-ברצלונה עבר בעמק נהר האנרס ובערים אלקלה דה אנרס וגוודלחרה. הערים בקרבת קו הרכבת (קוסלדה, סן פרננדו דה אנרס, טורחון דה ארדוס ואלקלה עצמה), יחד עם מספר פרברים של מדריד עצמה, החלו להתפתח כערי שינה, שהתבססו על קו הרכבת לצורך ההגעה למדריד.
האזור מדרום למדריד
במקביל, החלו ערים שנחשבו עד אז ככפריות, בהן לגאנס וחטאפה, להתבסס כערי שינה. ערים אלו התבססו בתחילה בעיקר על אוטובוסים וכלי רכב פרטיים, אך עד אמצע שנות ה-70 הורחבה מערכת קווי הרכבת גם לערים אלו.
החל מ-1990
בשנות ה-90, החלה RENFE להפריד את קווי הרכבת שלה לפי אזורי פעילות, ובכל אחד מיתגה את השרות עם סמלים וצבעים שונים. כחלק מהרפורמה, הרכבות במדריד נצבעו בצבעים אדום, לבן ואפור, וקווי הרכבת השונים מוספרו באופן עוקב. במקביל, חל שינוי במגמת ההתפתחות העירונית באזור מדריד, כאשר יוזמות ותוכניות בנייה חדשות, שהיו בעבר בעיקר בצפון-מזרח ובדרום-מערב העיר, החלו להתרכז באזור צפון-מערב העיר.
במענה למגמת ההתפתחות העירונית שהתעוררה, החלה RENFE בתוכנית שאפתנית להרחבת מערכת הרכבת הפרברית, באמצעות קישורה של תחנת הצפון המיושנת לתחנת אטוצ'ה. נתיב הקישור בין התחנות שזכה לשם "המסדרון הירוק" נפתח בשנת 1997, עבר באזורי תעשייה ישנים מדרום למרכז העיר, ובין היתר הביא לסלילתם של רחובות חדשים ולמיזמי מגורים סביבם.
פיגועי ה-11 במרץ 2004
ב-11 במרץ 2004 אירעה סדרת פיגועי טרור בארבע רכבות במערכת הפרברית של מדריד. אחת הרכבות הייתה רכבת דו-קומתית מגוודלחרה לתחנת צ'מרטין בקו C-2. שלוש הרכבות האחרות יצאו מאלקלה דה אנרס - שתיים בקו C-1 לאלקובנדס ואחת בקו C-7 לתחנת פרינצ'יפה פיו. שירותי הרכבת הפרברית חזרו לפעילות סדירה למחרת היום. בעקבות מתקפת הטרור חלה ירידה בשימוש ברכבות בטווח הקרוב, אך היקף הפעילות חזר לקדמותו כעבור זמן לא רב.
פוקימון צינוק מסתורי: שערים לאינסוף
פוקימון צינוק מסתורי: שערים לאינסוף (ביפנית: ポケモン不思議のダンジョン マグナゲートと∞迷宮) הוא משחק וידאו מסוג משחק תפקידים השייך לפוקימון שפותח על ידי ספייק צ'ונסופט, פורסם על ידי חברת פוקימון והופץ על ידי נינטנדו עבור קונסולת נינטנדו 3DS. זהו המשחק התשיעי בסדרת "פוקימון צינוק מסתורי", והוא פורסם ביפן ב-23 בנובמבר 2012, בצפון אמריקה ב-24 במרץ 2013, באירופה ב-17 במאי 2013 ובאוסטרליה ב-18 במאי 2013.
בדומה למשחקי צינוק מסתורי האחרים, שערים לאינסוף מכילה קרבות פוקימונים המבוססים על תורות בסביבת מעין מבוך מרוצף המשתנה ככל שדמות השחקן, אדם שהפך לפוקימון, מתקדם מהקרקע לקומה הבאה. הביקורות על המשחק היו מעורבות, אם כי לרוב הוא זכה לציונים הנמוכים מקודמיו.
גיימפליי
המשחק מתמקד ברובו בפוקימוני הדור החמישי, ומקורם במחוז יונובה. השחקן רשאי לבחור את הפוקימון אותו ישחק, כאשר אפשרויותיו הן פיקאצ'ו, אושאווט, טפיג, סנייבי ואקסיו, כאשר מבחן האישיות שהיה במשחק שקדם לו, לא קיים הפעם. המשחק מציג סגנון אמנות תלת־ממדי ונעשה בו שימוש ביכולותיה של קונסולת ה-3DS. במקום הדמויות הדו-ממדיות הרגילות, נעשה במשחק שימוש במודלים תלת-ממדיים מורכבים יותר, וישנו שימוש גם במצלמה ובחיישני ה-3DS של השחקנים על מנת למצוא חפצים עגולים ולהפוך אותם לפורטלים. יש לפתוח את הפורטלים, הנקראים מגנגייטס (ומכאן שם המשחק), אשר פועלים כשערים למבוכים חדשים. האזור המרכזי של המשחק נקרא גן העדן של הפוקימון (Pokémon Paradise) וחיים בו פוקימונים רבים המספקים שירותים וסיוע לשחקן. מערכת המשחק מכילה גם "אפשרויות מציאות מוגברת", כך שבאמצעות סריקת חפצים מהעולם האמיתי ניתן לפתוח מבוכים נוספים. המשחק כולל תוכן להורדה חינמית וכן הורדה בתשלום, בצורת מבוכים נוספים.