cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קליפורד לויק
קריירת מכללות
לויק נרשם לאוניברסיטת פלורידה בגיינסוויל, פלורידה, שם שיחק בקבוצת הכדורסל של פלורידה גאטורס השנים 1959 ל-1962. בקריירה בת שלוש השנים שלו במכללות, הוא שיחק ב-66 משחקים, קלע 904 נקודות בסך הכל וקטף 806 ריבאונדים. במהלך עונת מסיניור שלו, הוא קלע 49.3% מהשדה, העמיד ממוצעים של 21.3 נקודות למשחק, והוביל את האזור הדרום-מזרחי (SEC) עם 352 ריבאונדים (15.3 למשחק). לויק קלע 40 נקודות מול טנסי ו-36 נקודות מול ג'ורג'יה בולדוגס. הוא נבחר לחמישייה השנייה של ה-SEC ב-1962.
קריירת מועדונים
לויק הצטרף לריאל מדריד ב-1962, והפך לאזרח ספרדי כעבור שלוש שנים. הוא פרש ב-1978, לאחר שזכה בשישה גביעי אירופה לאלופות עם המועדון (1964, 1965, 1967, 1968, 1974 ו-1978, למרות שלא שיחק בגמר 1978). הוא השחקן היחיד שזכה בשישה גביעי אירופה כשחקן באותה קבוצה. לויק זכה גם ב-14 אליפויות הליגה הספרדית, 10 גביעים ספרדיים ושני גביעים בין-יבשתיים.
נבחרת ספרד
כחבר בנבחרת ספרד, לויק זכה במדליית כסף ביורובאסקט 1973. הוא שיחק במדי הנבחרת גם במשחקים האולימפיים במקסיקו סיטי 1968, יורובאסקט 1969, יורובאסקט 1971, אולימפיאדת מינכן 1972, יורובאסקט 1973, אליפות העולם 1974, יורובאסקט 1975 ומשחקי הים התיכון 1975.
קריירת אימון
לאחר פרישתו ממשחק ב-1978, הפך לויק למאמן כדורסל. מ-1978 עד 1981, אימן את קבוצת הנוער של ריאל מדריד, ומעולם לא הפסיד משחק. לאחר מכן הוא כיהן כעוזר מאמן ריאל מדריד, תחת המאמן הראשי לולו סיינץ, במשך שש עונות, מ-1983 עד 1989, ובמשך עונה נוספת תחת המאמן הראשי ג'ורג' קארל, מ-1989 עד 1990. הוא חזר לריאל מדריד כמאמן ראשי, מ-1991 עד 1994, וזכה בשתי אליפויות הליגה הספרדית, גביע ספורטה וגביע המלך הספרדי. בהדרכת לויק, ריאל מדריד הפסידה ללימוז' בפיינל פור היורוליג ב-1993. הוא שימש שוב כמאמן הראשי של ריאל מדריד בעונת 1998–99, ומאז 2009 שימש כיועץ מקצועי למועדון הספרדי, בו שיחק כל הקריירה.
חיים אישיים
לויק התחתן עם פקיטה טורס פרז, מיס ספרד לשעבר (1966) ומיס אירופה (1967), ב-1970. ללויק ולטורס היו שלושה ילדים, אחד מהם, סרג'יו לויק, שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת סנט ג'ון, ולאחר מכן שיחק בריאל מדריד וקבוצות ספרדיות ברמה הגבוהה ביותר. סרג'יו מת בגיל 36, לאחר מאבק קשה במחלת הסרטן. בתם, אסטפניה לויק, היא דוגמנית.
מורט גרסון
מורט גרסון (באנגלית: Morton Sanford Garson; 20 ביולי 1924 – 4 בינואר 2008) היה מלחין, מעבד, משורר וחלוץ המוזיקה האלקטרונית, יליד קנדה. עיקר פעילותו הייתה בשנות ה-60–70 של המאה העשרים. היה בין הראשונים שיצרו מוזיקה עם הסינתיסייזר פורץ הדרך של ד"ר רוברט מוג. גרסון יצר מוזיקה למשחקי מחשב, פסקולים לרדיו וטלוויזיה, לסרטים והצגות ולמיסטיקה והקדים את מוזיקת טראנס והטכנו בשנים טובות. כמו כן היה חתום על להיטי פופ ידועים בשנות השישים.
ביוגרפיה
מורט גרסון נולד בסנט ג'ון שבפרובינציית ניו ברנזוויק, קנדה בשנת 1924, כבן למשפחה יהודית שעלתה לקנדה מרוסיה. הוא עבר להתגורר בניו יורק, ארצות הברית ולמד מוזיקה בבית הספר ג'וליארד. עד מלחמת העולם השנייה עבד כפסנתרן ומעבד מוזיקלי ואז נקרא לשרת בצבא. לאחר המלחמה הוא הוכיח יכולות רב מערכתיות בתחום המוזיקה: כמלחין, מעבד, משורר, מנצח ופסנתרן. בתחילת דרכו כתב להיטי פופ גדולים לזמרים כמו קליף ריצ'רד, ברנדה לי, רובי והרומנטיקנים, דוריס דיי, מל טורמה ועוד. כמו כן הלחין פסקול לסרטים ומחזות. הלהיט "Our Day Will Come" שכתב ב-1963 לרובי והרומנטיקנים היה ללהיט גדול בזמנו וזה הביא לו הכרה ופרסום רב והפך אותו למלחין ומעבד מבוקש מאוד.
בסוף שנות השישים, סביב גיל ה-40 שלו, גרסון הפך לאחד המעבדים והמלחינים הראשונים שעבד עם הסינתיסייזר החדש של ד"ר מוג. כך הפך מיוצר ומפיק מוזיקת פופ קלילה, שמקושרת לאמריקאיות שמרנית שלאחר מלחמת העולם השנייה, למלחין ויוצר מוזיקה אלקטרונית משונה, מיוחדת ופורצת דרך שאותותיה ניכרים עד למוזיקה בימינו. הסינתיסייזר הזה עודד שליטה ויצירה אינסופית של צלילים וכלי נגינה רבים באמצעות מקלדת וחיווטים, שאפשרו חופש אדיר וחדש וסאונד חללי פסיכדלי.
ב-1967 רכש לעצמו סינתיסייזר כזה והיה בין הראשונים שהיה בבעלותם מכשיר גדול ממדים זה. אחד מהאלבומים הראשונים עם הסינתיסייזר הזה היה אלבום שנקרא: The zodiac: cosmic sounds, אשר הוקדש לגלגל המזלות. האלבום היה כל כך מוצלח שסידר לגרסון חוזה עם חברת התקליטים איי אנד אם רקורדס ובהמשך הוציא 12 אלבומי אסטרולוגיה קטנים שהתבססו על אלבום זה, אחד לכל מזל.
ביום הולדתו ה-45 הוציא פסקול שליווה את השידור המרגש של נחיתת החללית הראשונה על הירח ב-1969.
גרסון המשיך לצלול לעולם האלקטרוני והוציא אלבום על בסיס המחזמר הקוסם מארץ עוץ, אלבום אלקטרוני לשירי המחזמר שיער (מחזמר) ושני אלבומים שעסקו בצד האפל של המיסטיקה: Ataraxia: The Unexplained (Electronic Musical Impressions Of The Occult ו-Lucifier: Black Mass.
בשנת 1976 יצא אלבום המופת שלו בשם Mother Earth's Plantasia. אלבום מיוחד זה נוצר ככתוב על העטיפה כ"מוזיקת אדמה חמה לצמחים ואנשים שאוהבים אותם". המנגינות באלבום זה נועדו למען גידול צמחים-שיהיה להם נעים וגם לאנשים שמגדלים אותם. לדברי בתו, גרסון יצר אלבום זה בהשראת אמה שהייתה חובבת גינון וגידול צמחים. בשנת 1973 התפרסמה עבודת מחקר של דורותי רטלק ( Dorothy Retallack) בשם " The Sound of Music and Plants". בניסויים מגוונים שערכה לצמחים, היא השמיעה סוגים וטונים שונים של מוזיקה, ואז היא גילתה שהקבוצה של הצמחים אשר נחשפה למוזיקה מרגיעה גדלה בצורה בריאה והעלים שלהם אף התכופפו לעבר מכשיר הרדיו! היא הגיעה למסקנה שמעולה לצמחים שמשמיעים להם מוזיקה קלאסית והודית נעימה ולמעשה הצמחים הם בעלי תחושות ורגשות ומידה של הבנה ויכולת קומוניקציה והם גדלים טוב יותר אם משמיעים להם מוזיקה רגועה ושלווה. נושא זה העסיק ביולוגים, פילוסופים ומדענים שחקרו את הנושא. עוד בשנת 1973 התפרסם ספר פופולרי בשם "החיים המסתוריים של הצמחים" של פיטר טומקינס וכריסטופר בירד ובו תגליות ותיאוריות מדעיות מן הזמן הקדום ועד לימינו וזה חיזק את הטענה של רטלק. אלבום נהדר זה שאב מן הסתם השראה מתיאוריות אלו והתוצאה מרהיבה. שמות שירים כמו "Symphony For A Spider Plant" ו"You Don't Have To Walk A Begonia" הוסיפו לנופך הקסום והמיוחד של האלבום. בתחילה האלבום יצא במהדורה מוגבלת עם חוברת לגידול צמחים ונמכר אך ורק עם קניית צמחים בחנות פרחים בלוס אנג'לס, וזה אולי יכול להסביר מדוע באותה תקופה אלבום זה כמעט ולא היה ידוע אך הפך לאלבום פולחן בסוף 2010.
גרסון עבד גם בטלוויזיה, בקולנוע ובתיאטרון ויצר מגוון רחב של מוזיקה לסרטים ותוכניות כמו "להיזהר! הבועה" משנת 1972 וסרט קומדיה בשם "קנטאקי סרט מטוגן" מ-1977. הוא גם יצר מוזיקה לתוכניות של הנשיונל ג'יאוגרפיק.
בשנת 1983 הלחין את המחזמר "מרילין" אודות חייה של מרילין מונרו, וב-2002 הלחין למחזמר "כשגארבו דיברה" על בסיס סרט בשם דומה.
האלבומים שלו זוכים לעדנה מחודשת ונמכרים בימינו לאספנים במאות דולרים.
גרסון נפטר בסן פרנסיסקו בשנת 2008 בגיל 83.
עקב פלומביאוס
עקב פלומביאוס (שם מדעי: Cryptoleucopteryx plumbea) הוא מין של עוף דורס ממשפחת הנציים המצוי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית. זהו המין היחידי בסוגו והוא קרוב משפחה של העקב. בעבר היה שייך לסוג Leucopternis.
עקב זה מצוי במדינות: קולומביה, אקוודור, פנמה ופרו ביערות גשם לחים של שפילה.
זהו עקב שחור שאורכו 33-37 ס"מ ומוטת כנפיו 71-79 ס"מ. הוא בעל מקור שחור ופנים כהות ועל זנבו פס לבן. העקב פעיל ביום ביערות הגשם וניזון מיצורים שהוא חוטף מהענפים.
הוא מצוי בסכנת הכחדה עקב הפגיעה ביערות בהם הוא חי.
מלאני והבה
מלאני גבריאלה הייראפטיאן (בשוודית: Melanie Gabriella Hayrapetian; נולדה ב-2 בדצמבר 1991), ידועה בשם הבמה שלה, מלאני והבה, היא זמרת שוודית. בשנת 2023 השתתפה במלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לאירוויזיון 2023, עם השיר "For the Show". היא לא הצליחה להעפיל לגמר משלב גלגל ההצלה, והודחה מהתחרות. והבה גם כתבה את השיר הזוכה של מלודיפסטיבלן 2020, "Move" של להקת The Mamas. ב-1 באפריל 2023 הייתה אורחת בתוכנית הריאליטי Drag Race Sverige (הגרסה השוודית ל"המרוץ לדראג של רו פול"), ששודרה ב-SVT1.
תימני ותימנייה
תיאור
ההדפס "תימני ותימנייה" נוצר בשנות ה-50 של המאה ה-20, תקופה מוקדמת ביצירתה של האמנית, אז הרבתה היימן ליצור פיסול שהושפע מרודי להמן ומן הקבוצה הכנענית באמנות. ההדפס נעשה בטכניקה של חיתוך עץ והוא מציג שתי דמויות של תימנים יישובים. היימן בחרה להעלים את הרקע של התיאור, על מנת להדגיש את ה"גושיות" של הדמויות, הממלאות את רוב שטחו של הפורמט. הדמויות אינן מכילות מאפיינים אתנוגרפיים בולטים, לבד מכיסוי הראש של האישה, והעובדה שהן יחפות. עיצוב הדמויות נוטה לכבדות. הן מוקפות בקונטור כפול ואיבריהן משרטטים בקווים גאומטריים. עיצוב זה מועצם על ידי השימוש בטכניקת חיתוך העץ.
תצלום היצירה הופיע בספר "הגרפיקה הישראלית" (1960), בקטלוג התערוכה "חיתוך העץ בישראל" (1986) שהוצגה בסדנת ההדפס ירושלים ובספר "100 שנות אמנות ההדפס בישראל" (2015).
יהודית פריינד
יהודית פריינד (נולדה ב-1976) היא אשת חינוך, סופרת עיתונאית ומרצה חרדית. כמה מספריה היו לרבי-מכר, בהם הספרים להתראות ילדים ומשהו לקחת הביתה שפורסמו בבית נאמן, מוסף יתד נאמן לנשים לשעבר. כתיבתה מתאפיינת ברגישות רבה, ועוסקת בסוגיות רגישות אתן מתמודד המגזר החרדי. רבים מספריה עוסקים בפערים חברתיים ומרימים על נס את אנשי הצללים. פריינד מוזמנת להרצאות ולרבי שיח במסגרות חינוכיות-דידקטיות מגוונות, בהם בתי ספר למורים, סמינרים, וכינוסי תוכן לנשים. בהרצאותיה משלבת את הסיפור העיתונאי ואת הסיפור האנושי שמאחורי הקלעים.
ביוגרפיה
פריינד נולדה וגדלה ברחובות. היא מתגוררת בבני ברק ועוסקת בחינוך ובכתיבה. מאז 1997 היא עובדת כעיתונאית בעיתון יתד נאמן, וכותבת לרוב בנושאים חברתיים. ספרה הראשון הוא משא של איש אחד.
החל מ-2019 מפרסמת פריינד טור שבועי פופולרי בעיתון "יתד נאמן", ומנגישה אקטואליה והתרחשויות פוליטיות מזווית ראייה ייחודית רוחנית. רבים מהחומרים שהובאו בטור השבועי שלה עובדו בשנת 2020 בספרה "זיכרון דברים" שיצא לאור בעיצומה של מגפת הקורונה והביא את הפן האנושי-יהודי של המגפה.
סעיד נורסי
סעיד נורסי (1876–1960), המכונה גם בדיוזמן (Bediüzzaman, מילולית: פלא הזמנים), הוא שייח' מודרניסט ממוצא כורדי שפעל בטורקיה במחצית הראשונה של המאה העשרים. מייסד וידוע בחיבור מסר האור (Risale-I Nur) – פירוש מדעי־פילוסופי לקוראן המתפרש על פני למעלה מששת אלפים עמודים.
ראשית חייו ("סעיד הישן")
סעיד נורסי נולד בשנת 1876 בנורס שבמחוז ביתליס, במזרח טורקיה, למשפחה כורדית ענייה. בילדותו התחנך במדרסות דתיות, וכבר בגיל 15 השלים את חוק לימודיו. בתקופה זו יצא שמו כפולמוסן מוצלח שניצח את מוריו בדיונים תאולוגיים. בנוסף לכך הוא התאפיין ביכולת לימוד מהירה וביכולת שינון שאפשרה לו לזכור בעל פה ספרים רבים. יכולות אלו הן שהקנו לו עם סיום לימודיו את הכינוי בדיוזמן שמשמעותו פלא התקופה או הזמן.
בגיל תשע עשרה או עשרים קיבל נורסי את משרתו הדתית הראשונה תחת מושל וואן (Van), טאהר פשה. בעקבות חשיפה לספרי פילוסופיה ומדע בתקופת עבודתו אצל טאהר פשה, ולאחר שנחשף לבורות האנשים בוואל, החל נורסי לפתח גישה הקוראת לשלב בין לימודי דת לבין לימוד מדע. בסוף תקופה זו היה ממקימי ה"אגודה לקדמה ולתמיכה בכורדים", אגודה בעלת מטרות חברתיות ללא אוריינטציה פוליטית מובהקת.
בשנת 1907 עבר נורסי לאיסטנבול והחל נורסי לתמוך בתנועה החילונית "הטורקים הצעירים" משום שהבטיחו חופש פוליטי, וככל הנראה גם מתוך שאיפה להוסיף למפלגתם פן אסלאמי. אולם, עד מהרה נחשף נורסי לאתיאיזם ולחילוניות שפשו במפלגה, דבר שגרם לו לבסוף לנטוש את התנועה בשנת 1909 ולהצטרף לתנועת האיחוד המוסלמי. בשורות תנועה זו השתתף נורסי במהפכת הנגד ועם סיומה חזר למזרח טורקיה. בשנת 1911 חבר נורסי לפמלייתו של מהמט החמישי ובמהלך מלחמת העולם הראשונה שימש נורסי כתועמלן ב"ארגון המיוחד".
בזמן מלחמת העולם הראשונה עמד נורסי בראש מליציה שלחמה בסובייטים. באחד הקרבות נשברה רגלו והוא נפל בשבי הסובייטים שם הוחזק שלוש שנים עד שברח לגרמניה וממנה חזר לאיסטנבול בשנת 1918. עם שובו לאיסטנבול הצטרף נורסי ל"אגודה לרימום כורדיסטן", אגודה ממנה פרש בשנת 1923 בשל דרכה החילונית.
תקופת זו בחייו של נורסי התאפיינה במעורבות פוליטית וחברתית, מתוך אמונה כי הדרך לפתור את בעיות האסלאם והמוסלמים דורשת מעורבות בפוליטיקה.
חייו המאוחרים ("סעיד החדש")
בשנת 1925, לאחר מהפכת אטאטורק והקמת הרפובליקה הטורקית, נורסי נקרא על ידי אטאטורק להצטרף לממשלתן. נורסי נטה להיענות להצעה אך באופן לא צפוי הוא עבר מהפך משל עצמו. במהלך חגיגות המהפכה נוכח נורסי בצורה חזקה עד כמה פשה הפוזיטיביזם בקרב חוגי השלטון, דבר שנתפס על ידיו כאיום הגדול ביותר לאסלאם. מאז שינוי זה ראה נורסי בפוליטיקה גורם מסוכן ועבר לעיסוק ב"ג'יהאד מוסרי" כנגד הפוזיטיביזם והאתיאיזם. הארה זו סימלה עבורו תקופה חדשה בחייו וגרמה לו להתייחס לחייו בחלוקה לשתי תקופות: עד להארה – תקופת "נורסי הישן". לאחר ההארה – תקופת "נורסי החדש". לטענתו, התנתקותו מהפוליטיקה הייתה כה מוחלטת עד להימנעות מוחלטת מקריאת עיתונים עד לשנות החמישים.
בראשית תקופה זו ייסד נורסי את התנועה הנקראת על שמו, התנועה הנורית, המכונה גם "תנועת פלא הזמנים". למרות הימנעותו מן הפוליטיקה, בעקבות המרד הכורדי של שייח' סעיד איסאני בשנת 1926 הואשם נורסי בשימוש פוליטי בדת (הימנעותו מן הפוליטיקה לא מנעה ממנו להטיף להתגייסות חברתית כנגד החילון והלאומיות, הטפה שבגינה הוא נאשם). האשמה זו סימנה את תחילתה של תקופה ארוכה שבה הוחזק נורסי במאסרים, במעצרי בית ואף נשלח לגלות. גלויותיו החלו בכפר ברלה הסמוך לאספרטה, וכללו שישה מעברים, האחרון שבהם לאמירדאע שליד אפיון בשנת 1944. בין תקופות אלו נורסי בילה שלושה פרקי מאסר, כשהאחרון שבהם החל ב־1945 והסתיים ב־1949 בשחרורו הסופי. את תקופת המאסר והגלות כינה "מדרסה יוספיה" (בית ספר יוספי), מתוך אמונה כי יוסף עבר תהליך רוחני בבית האסורים, וראה בה הזדמנות לצמיחה. בזכות המקומות הנידחים שבהם שהה, התאפשר לנורסי לכתוב בשקט יחסית את רעיונותיו שהתפרסמו בעלונים ובחוברות שלימים קובצו לחיבור "מסר האור". באגרות אלו פרס נורסי את תפיסת עולמו, ומושם בהן דגש רב על הקריאה לראות באחדות האל את הבסיס לחיים. רעיון מרכזי נוסף שבא לידי ביטוי באיגרותיו מתקופה זו הוא האמונה באמיתותם של המדע וטכנולוגיה והוראה להשתמש בהם למטרות האסלאם. אגרות אלו נאסרו לפרסום אך הופצו על ידי קהל חסידים הולך ומתרחב שהעתיקו אותם בכתב ידם.
לאחר ניצחון הדמוקרטים בבחירות בשנת 1950 חזר נורסי להתערב בפוליטיקה, בעיקר בבעיות סוציו־פוליטיות. עם זאת, נורסי הקפיד להדגיש כי הוא, כמו כל אדם אחר, איננו מתעסק בפוליטיקה בשם הדת אלא אך ורק בשם עצמו.
נורסי נפטר בשנת 1960 באורפה, שם גם נקבר, כאשר רכושו כלל לא יותר משעון, שמלה, ומעט מטלטלים נוספים. לאחר שקברו נותץ הוא הועבר לקבורה בהרי דרום מזרח טורקיה, שם הפך הקבר לאתר עלייה לרגל חרף התנגדותו של נורסי לפולחן הקדושים הצופי. לאחר מותו צברה התנועה הנורית השפעה רבה, השפעה ההולכת ומתעצמת עד היום.
היחס לאנשי הספר
בחלק הראשון של חייו עסק נורסי רבות בזכויותיהם של עמי הספר (בכתיבתו התייחס בעיקר לנוצרים, בראשם ארמנים ויוונים). עיסוק זה מרוכז בעיקר בחיבור מונזראת (דיאלוגים), הכתוב בשפה פופולרית ובצורת שאלות ותשובות. החיבור נכתב בעיקר עבור כורדים מאזור אנטוליה והוא נועד למנוע את רתיעתם משליטים לא מוסלמים. דבר זה נעשה בין השאר דרך הגנה על מהפכת השוויון של 6–1855 וחוקת 1908 שהקנתה ללא מוסלמים את הזכות לשלוט על מוסלמים. בספר זה עוסק נורסי ביישוב הלכתי של שאלות שונות שמהותן היא כיצד יכול לא מוסלמי לשלוט במוסלמי, חרף האיסור על כך.
מקור מרכזי אחר להבנת תפיסתו בנושא זה הוא "דרשת דמשק", דרשה שנשאה במסגד המרכזי בדמשק בשנת 1911, שפנתה בעיקר לאוכלוסייה המשכילה. בדרשה זו התקדם נורסי צעד נוסף בגישתו הליברלית בקריאתו לשיתוף פעולה הדוק בין מוסלמים לנוצרים. בדרשה זו התמקד נורסי במשותף לשתי דתות אלה, וטען שעתיד העולם הוא באיחוד כוחותיהן. איחוד זה עתיד להתרחש באחרית הימים כאשר ישו יבוא ויאחד את כולם וכך יביסו יחד את הכוחות השליליים בעולם. תפיסה זאת השפיעה על גישתו הפוליטית, ובאחרית ימיו ביטא אופטימיות בנוגע לארצות הברית שקיווה שתאחד בין הדתות עמה ייעץ לנשיא טורקיה עדנאן א- מנדרס לחזק את הקשרים. תפיסה זו של נורסי השפיעה מאוד על המלומד בן ימיננו פטהוללה גולן שדוגל בשיתוף פעולה דומה ומכיל את גישה זו אף על אתיאיסטים.
מסר האור
החיבור מסר האור הוא אסופת איגרות וכתבים שכתב נורסי בתקופה השנייה של חייו. עיקרו של חיבור זה הוא פירוש לקוראן, לצד כתיבה אוטוביוגרפית. הספר מתייחד בפרשנות הקוראן לאור תפיסות מדעיות ופילוסופיות לצד התייחסות אקטואלית. בחיבור מודגשים האספקטים הסגפניים באסלאם. הדגשה זו, באה מתוך תפיסה אותה פיתח בחלק השני של חייו לפיה אין לאסלאם עניין בפוליטיקה, אלא אך ורק בפרט ובקשר שלו עם אלוהיו. תפיסה זו החלה עם המהפך הפנימי שעבר בשנת 1925 ועל פיה התפתחות הכלל תצמח רק מתוך התפתחותם של הפרטים בחברה.
במסר האור מוסיף נורסי אל חמשת משענות האסלאם שישה משענות רוחניות: אמונה בייחוד האל, אמונה בעולם הבא, אמונה בכתבי הקודש, אמונה בנביאים, אמונה במלאכים ואמונה בגורל. בפירוש הוא מבסס את עיקרים אלו על הקוראן, לצד עיסוק בשאלות פילוסופיות כמו מדוע קיים רוע בעולם ומהי מהות האל. כמו כן, האגרות מתאפיינות בניסיון ליישב בין המדע לדת.
הימנעותו מן הפוליטיקה בתקופה השנייה של חייו
בחיבור מסר האור מבאר נורסי מדוע הוא נמנע מן העיסוק בפוליטיקה. להימנעות זו מספק נורסי שלוש סיבות מרכזיות:
הפולמוס עם הצופים
סעיד נורסי הושפע רבות משני מקורות עיקריים; מחד מסדרים ומורים צופיים ומנגד מתפיסות מדעיות מודרניות. בין ההוגים שהשפיעו עליו היה החכם הצופי בן המאה השש עשרה חבר המסדר הנקשבינדי, אחמד סירהינדי. השפעה זו התבטאה בין השאר בבחירתו לקבל אך ורק את הקוראן כסמכות דתית בעקבות חוויה מיסטית שעבר עם ספרו של סירהינדי, המכתובאת (הכתובים). דבר זה היווה סיבה מרכזית לאיסור שהטיל על תלמידיו להצטרף למסדרים סופים, המאופיינים בציות למנהיג המסדר.
גם במימד התאולוגי ביקר נורסי את הצופיות, בעיקר על תפיסות "אחדות המציאות", והגרסה המתונה שלה שנוסחה על ידי שירהינדי, תפיסת "אחדות הדעות". תאוריות אלו גורסות כי הפירוד בין עצמים בעולם איננו אלה אשליה, ואילו העולם איננו אלא האל האחד. נורסי גינה אותן משום שלטענתו הן אינן עולות בקנה אחד עם הבנות מודרניות כמו גם משום שהן מתנגשות עם הכתובים והתאולוגיה המוסלמית.
את ביקורתו כנגד הצופים סיכם נורסי במשפט: "הצופיות איננה תנאי לכניסה לגן עדן, אלא תבלין לאמונה". עם זאת, הטרמינולוגיה שבה הוא משתמש קרובה למדי לזו הצופית, והוא הכיר בתרומתם החשובה לאסלאם. נראה שהמחלוקת בין נורסי לבין הצופים לא הייתה על המטרה, להביא את המאמין להישגים רוחניים, אלא על המתודה. על פי תפיסת עולמו, נורסי טיהר את הסופיות המלאה בסתירות ובעיות, לקח רק את היתרונות שבה וביסס את התהליך הרוחני על טקסטים ולוגיקה.
ג'ון תומאס סיטון
ג'ון תומאס סיטון (באנגלית: John Thomas Seton; בערך 1738 – 1806), היה צייר סקוטי.
קורות חייו
סיטון היה בנו של כריסטופר סיטון, חרט פנינים בלונדון. הוא היה תלמידו של פרנסיס היימן, ולמד באקדמיה של סנט מרטין ליין. הוא יצא לסיור הגדול לאיטליה, שם שהה ברומא ב־1758/9, התגורר בסטרדה דלה קרוצ'ה והיה מעורב בקהילת האמנים הגולים. הוא סייע בפירוק ענייניו של הצייר הצעיר ג'ונתן סקלטון שמת שם.
הוא היה אמן מוכשר יותר בשובו לבריטניה, והציג בשנת 1761 באגודת האמנים וקיבל עבודות על דיוקנאות מקהל לקוחות מכובד וגבוה למדי. לאחר כמה שנים הוא התיישב באדינבורו, ודיוקנאותיו של החברה הגבוהה הסקוטית הם מההטובים ביותר בדורו. הוא בילה עשור בהודו (1776–1785) שם נהג לצייר גם תמונות דיוקן טובות וחזר לסקוטלנד שם תועד באדינבורו בשנת 1806. עבודתו מופיעה לעיתים קרובות במכירה פומבית בסותביס ובכריסטי. באפריל 2008 הציבה שרת התרבות הבריטית מרגרט הודג'בר וטו על ייצוא הדיוקן הנדיר של "אלכסנדר דאלרימפל", מאת ג'ון תומאס סיטון. דאלרימפל היה ההידרולוג הראשון באדמירליות, שבעבודתו החלוצית יצר את מפות נתיבי הים. הוא היה דמות מרכזית בהתפתחות התחבורה הימית העולמית כמו גם האימפריה הבריטית".
נעשה ניסיון לגייס כספים לרכישת הדיוקן במחיר המומלץ של 137,500 לירות שטרלינג, ולבסוף הוא נרכש על ידי המוזיאון הלאומי של סקוטלנד, שם מוצג הדיוקן.
אסנטי בלאק
אסנטי דואה מא'אט (באנגלית: Asante Duah Ma'at; נולד ב-20 באוקטובר 2001), הידוע בשם הבמה אסנטי בלאק, הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו במיני-סדרה "כשהם רואים אותנו" (2019), שעליו היה מועמד לפרס אמי בפריים טיים. הוא מוכר גם בזכות תפקידו בתור מאליק הדג'ס בסדרת הטלוויזיה "החיים עצמם" (2019–2022).
קורות חיו
הוא אחיינה של השחקנית סמירה ויילי.
קריירה
בגיל חמש קיבל את תפקידו הראשון בתור מוגלי בהפקה מקומית של ההצגה "ספר הג'ונגל". אחד מתפקידיו המקצועיים הראשונים היה במחזה "How I Learned to Be a Kid" בתיאטרון הווארד (אנ') בוושינגטון, ולאחר מכן הוחתם אצל סוכן שחקנים.
בשנת 2019 שיחק בלאק במיני-סדרת הדרמה "כשהם רואים אותנו", שנוצרה, נכתבה ובוימה על ידי אווה דוברני עבור שירות הזרמת המדיה "נטפליקס", תחילה, נבחן בלאק במקור לתפקיד של "קורי וייז", אחד המעורבים בפרשת האצנית בסנטרל פארק, אך במקום זאת הוא לוהק לתפקיד קווין ריצ'רדסון בן ה-14. התפקיד זיכה אותו במועמדות לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן המשנה הטוב ביותר, מה שהפך אותו לאחד המועמדים הצעירים בתולדות הפרס. עוד באותה שנה הצטרף בתור אחת הדמויות הראשיות לעונה הרביעית של סדרת הדרמה "החיים עצמם" מבית רשת NBC, בדמותו של מאליק הדג'ס, ובלאק אף היה מועמד עבור תפקידו לפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי ולפרס Black Reel. הוא המשיך לשחק בסדרה גם בעונות 6-5.
בשנת 2022 החל לדבב את דמותו של כרים עבדול-ג'באר בראון (נקרא על שמם של כרים עבדול-ג'באר וג'יימס בראון) בסדרה ההנפשה "The Proud Family: Louder and Prouder" בשירות הזרמת המדיה "דיסני+"; סדרה זו מהווה חידוש לסדרה "The Proud Family" ששודרה במקור בערוץ דיסני בין השנים 2001 - 2005.
בשנת 2023 שיחק בסרט המדע-בדיוני "Landscape with Invisible Hand" שביים וכתב קורי פינלי (אנ') המבוסס על הרומן באותו שם מאת הסופר מ"ט אנדרסון (אנ'). בסרט גילם בלאק את דמותו של אדם קמפבל, בנה של בת' (טיפאני האדיש).
סויוז 16
סויוז 16 (ברוסית: Союз 16, "ברית 16") היא חללית סויוז שהמריאה ב-2 בדצמבר 1974 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן כשעל סיפונה זוג קוסמונאוטים: אנטולי פיליפצ'נקו, ניקולאי רוקאבישניקוב.
הטיסה הייתה מיועדת להמשך הכנות לטיסה משותפת סובייטית-אמריקאית אפולו-סויוז. במהלך הטיסה נבדקה מערכת ההתחברות החדשה שהייתה מאפשרת חיבור בין החללית הסובייטית לבין החללית האמריקאית. כמו כן, נערכו מחקרים שונים בתחום בדיקת מערכות בקרה וניווט. במהלך הטיסה נבדקה יכולת תאום של מערכות פיקוח קרקעיות של ברית המועצות ושל ארצות הברית.
בצעד מיוחד הסובייטים הציעו לאמריקאים מידע מקדים על מועד השיגור, אך בתנאי שמידע זה לא יעבור לגורמי חוץ. האמריקאים סירבו לתנאי זה.
You Should See Me in a Crown
You Should See Me in a Crown (בעברית: אתה צריך לראות אותי בכתר) הוא סינגל שהקליטה הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש, מתוך אלבום הבכורה שלה,. השיר יצא לאור ב-18 ביולי 2018, על ידי חברות התקליטים דארק-רום רקורדס ואינטרסקופ, כסינגל הראשון מתוך האלבום.
עם יציאתו, נכנס השיר אל המקום ה-41 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אייליש עצמה, ועל ידי אחיה פיניאס או'קונל, שגם הפיק אותו. השיר הוא שיר בסגנון ההיפ הופ, המשלב בתוכו גם את סגנונות הטראפ והאלקטרופופ, המאפיינים שירים נוספים של אייליש.
שם השיר הושפע מסצנה בפרק השלישי של העונה השנייה בשרלוק "נפילת הרייכנבאך", כשנבל העל ג'ים מוריארטי אומר את המילים "...honey, you should see me in a crown". אייליש ואו'קונל הם מעריצי הסדרה וחשבו שהשורה הייתה חזקה וכתבו עליה שיר. גם השיר "Human" של Sevdaliza צוטט כאחת ההשראות לשיר.
רקטה מתקנת מסלול
רקטה מתקנת מסלול (בראשי תיבות: רמ"מ או רמ"ם) היא רקטה ארטילרית וטיל (על אף ששמה רקטה) בעלת רש"ק מצרר מתוצרת התעשייה הצבאית של ישראל למערכת "המנתץ" M-270 MLRS. הרקטה נמצאת בשירות חיל התותחנים של צה"ל.
הרמ"מ היא רקטה המצוידת באמצעים המאפשרים לתקן את מסלולה תוך כדי טיסה מה שהופך אותה לטיל מנהג, ומשפר את דיוקה באופן ניכר. עם זאת, ההנחיה היא ללא ראש ביות עצמאי והתיקונים נעשים רק ביחס לנקודת הפגיעה הדרושה שצוינה לה בעת השיגור. החימוש הסטנדרטי של הרמ"מ הוא פצצת מצרר תוצרת התעשייה הצבאית, שמאופיין בכך שבו אחוז הנפלים של הפצצונות נמוך - 5 אחוזים.
שימוש מבצעי ראשון ברמ"מ התרחש במלחמת לבנון השנייה, כאשר גדוד "הרעם" המפעיל את משגר רקטות M-270 MLRS השתמש בטילים כמסך אש לחילוץ כוחות חי"ר ושריון שהותקלו על ידי חזבאללה. הדיוק הגבוה של הטיל אפשר ירי בטווחי ביטחון קטנים מזה של הטיל האמריקאי. בנוסף שימשה הרמ"מ להשמדת סוללות אויב ששיגרו רקטות לעבר ישראל. בעקבות ההצלחה הגביר צה"ל את הצטיידותו ברמ"מ.
ב-2016 נכנס לשירות בצה"ל דגם חדש ומתקדם של הרמ"מ הנקראת "רעם איתן". במערכת נעשו שיפורים בפצצות המצרר, שנהפכו לגדולות יותר ובעלות יותר מנגנוני השמדה עצמית, על מנת להקטין את הנפלים. בעוד ברמ"מ המקורי אחוז הנפלים היה 5%, ב"רעם איתן" אחוז הנפלים הוא 0.01%.
הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה
ביוגרפיה
בשנת 1796 מונה יוזף לפלטין הונגריה. לאורך שנות כהונתו תמך וקידם רפורמות כלכליות, עבודות ציבוריות, ועבודות בנייה אשר תכליתם היו לקרב יותר את הונגריה לאירופה. יוזף השתדל לא למשול ביד רמה, והאמצעים הקשים בדרך כלל הוטלו מווינה. במהלך כהונתו הגיעו להונגריה ספינת הקיטור והרכבת, והוקמה האקדמיה ההונגרית למדעים.
יוזף היה מאוד פופולרי בקרב ההונגרים, וייסד את הענף ההונגרי של בית הבסבורג. ב-13 בינואר 1847 מת יוזף בבודה, והוא בן 71 שנים. כאות כבוד הוקמה כיכר על שמו בלב בודפשט מול משרד האוצר, ובה הוצב פסל בדמותו.
משפחתו
בשנת 1815 התחתן יוזף עם הרמינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, בתם של ויקטור השני, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים ואמליה, נסיכת נסאו-ויילבורג, ממנה נולדו לו 2 ילדים:
בשנת 1819 התחתן יוזף עם מריה דורותיאה, דוכסית וירטמברג, בתם של לודוויג, דוכס וירטמברג והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
רוברט טרג'אן
רוברט טרג'אן (באנגלית: Robert Tarjan; נולד ב-30 באפריל 1948) הוא מדען מחשב אמריקאי, ידוע בעיקר כמי שתכנן מספר אלגוריתמים ומבני נתונים המבוססים על גרפים. היה שותף לתכנון מבני הנתונים עץ Splay וערימת פיבונאצ'י. על פועלו זכה בפרס טיורינג לשנת 1986.
ביוגרפיה
טרג'אן השלים את לימודיו לתואר ראשון במתמטיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה בשנת 1969. לאחר מכן, הוא סיים תואר שני ודוקטורט באוניברסיטת סטנפורד בשנים 1971 ו-1972 בהתאמה. מנחיו בלימודי הדוקטורט היו רוברט פלויד ודונלד קנות'. טרג'אן שימש כחבר סגל במספר מוסדות אקדמיים, ומאז שנת 1985 הוא מכהן כפרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת פרינסטון.
מחקריו של טרג'אן עוסקים בתורת הגרפים, באלגוריתמים ובמבני נתונים. בשנת 1986 זכה טרג'אן בפרס טיורינג ביחד עם ג'ון הופקרופט.
עודד ליפשיץ (מחזאי)
עודד ליפשיץ (נולד ב-22 בנובמבר 1981) הוא מחזאי ובמאי ישראלי.
ביוגרפיה
עודד ליפשיץ נולד בקריית אתא. בהיותו בן שש עבר ליישוב נופית, שאז הוקם, שם למד בבית הספר היסודי. בתיכון למד במגמת התיאטרון בקריית טבעון, שם החל להתפתח עניינו בעולם התיאטרון. בצה"ל שירת כלוחם בהנדסה קרבית ואחר-כך היה מש"ק מודיעין. בתקופת שירותו הצבאי כתב ספר שפורסם מספר שנים לאחר שחרורו בהוצאת גוונים בשם "שמש תחת ים" (2004).
לאחר שחרורו מצה"ל נסע למסעות ארוכים, בארצות הברית, דרום אמריקה ובמזרח הרחוק, טייל רבות בהודו, שם הכיר והתנסה במדיטציה בודהיסטית. כששב לישראל ב-2006 החל ללמוד תיאטרון וספרות באוניברסיטת תל אביב. הוא למד במשך שנה במסלול לכתיבת שירה בחוג לספרות ואחר-כך עזב מסלול זה והתמקד בכתיבה לתיאטרון. ב-2007 כתב את המחזה "סוניה ובובק" אותו אימצה הדרמטורגית ורדה פיש, וטס יחד עם הבמאי יגיל אלירז להציגו בפסטיבל בארצות הברית, כששבו לישראל "סוניה ובובק" הציג בתיאטרון תמונע בבימויו של אלירז. ב-2008 ליפשיץ כתב וביים את המחזה "כיסא", מחזה פוסטמודרני ומקוטע לשישה שחקנים, הדן במערכת היחסים המטפורית של השחקן והחוויה התיאטרלית. ההצגה הציגה בתחילה בתיאטרון האוניברסיטה ואחר-כך בתיאטרון הערבי-עברי ביפו. ליפשיץ גם הלחין את המוזיקה למחזה ושיחק בו.
ב-2009 כתב וביים בפסטיבל Smallבמה 7 את ההצגה "צוצי". ההצגה זכתה בשלושת פרסי הפסטיבל: ההצגה, המחזה והשחקן (יערה רשף) הטובים ביותר. ליפשיץ גם הלחין הצגה זו וניגן בה. ההצגה השתתפה כחלק מרפרטואר תיאטרון תמונע. באותה שנה ביים את "נושים" של סטרינדברג, מחזה בן שלוש מערכות. ליפשיץ חילק את המחזה למקטעים רבים וערבב ביניהם. במקביל פרופסור עדנה שביט ביימה את המחזה פרי עטו "הילדה שהיא בעצם מריצה". זו הייתה הפעם השנייה בלבד שהחליטה לביים מחזה שכתב תלמיד משלה, לאחר שביימה ארבעים שנה לפני-כן את מחזהו הראשון של חנוך לוין, "את ואני והמלחמה הבאה".
ב-2010 כתב וביים את המחזה "רקוויאם לדניאל", מחזה העוסק באובדן של הורים השוכלים את בנם, המחזה השתתף בפסטיבל אקט 2 בחיפה. בהצגה שיחקו מיכאל כורש ואסתי קוסוביצקי.
ב-2011 כתב וביים את ההפקה "פרפטואום מובילה", כמורה בחוג לתיאטרון שעלתה בתיאטרון האוניברסיטה עם תלמידי ובוגרי החוג, כחלק מעבודת הגמר שלו לתואר השני. העבודה שהתגבשה, בשונה ממחזותיו האחרים של ליפשיץ, מתוך עבודת אנסמבל, התחקתה אחר חוקיות ושגרת חייהן של 12 דמויות, כאשר השחקנים הפועלים על הבמה משחקים באופן סינכרוני.
ב-2010 כתב את המחזה "אפשר לעשות עם זה משהו" שהשתתף וזכה בפרס ציון לשבח במסגרת פסטיבל צו קריאה 5 בצוותא 2010. באותה שנה כתב את המחזה "הנה עולה האור מאחוריי" שתורגם לגרמנית, השתתף וזכה בפרס בתחרות המחזות 'שוק המחזות 2010' בהיידלברג ולאחר מכן השתתף וזכה בפרס ראשון ב'פותחים במה' של תיאטרון בית ליסין. המחזה גם עלה באפריל 2012 בקריאה מבוימת בתיאטרון טריסטיאן בייטס בלונדון, במסגרת פסטיבל מחזאות ישראלית צעירה בActors center. הוא הוצג באנגלית בהשתתפות שחקנים מקומיים. המחזה עלה שוב, בבימוי מרט פרחומובסקי, בתיאטרון תמונע ב-2014.
ב-2009 החל לעבוד עם קבוצת שחקנים במסגרת בית המדרש הקונסרבטיבי "עיון", על פרשנותם הדרמטית של טקסטים מקראיים. הצגתו הראשונה עם הקבוצה, "ים יבשה", זכתה לציון לשבח של סל תרבות והוצגה בבתי הספר. כיום ליפשיץ עובד עם הקבוצה במרכז הקונסרבטיבי החדש "נווה שכטר" שבנווה צדק.
בספטמבר 2010 הוזמן ושימש כעוזר במאי בוורשה אצל הבמאי הפולני הנודע קשישטוף ורליקובסקי.
ליפשיץ כתב את המחזה "קיגלר: חייו ומותו", המחזה עלה באוקטובר 2012 בפסטיבל עכו, ובתיאטרון אנסמבל הרצליה בבימויו של ליפשיץ.
באוגוסט 2012 זכה בפרס ברנשטיין על המחזה "אלברט"
במרץ 2013 נבחר בין עשרה זוכים ב"נקודת פתיחה", תוכנית מפעל הפיס למחזאות מקורית. בנובמבר 2013, גיליון של כתב העת "תיאטרון" הוקדש ליצירתו של ליפשיץ.
אודות מחזות נבחרים
סוניה ובובק
כסא
קולאז' של קטעים דרמטיים הנסובים סביב מאבקם הנצחי של איש וכסא; האיש המנסה בכוח תשוקתו לגרום לכיסא לרחף באוויר, והכיסא הנאבק בכוח חומריותו להישאר על הקרקע. מחזה מטאדרמטי העוסק באשליית קסם התיאטרון, פרפרזה לסיפורו של סטניסלבסקי בו מסופר כיצד העמיד שחקן מול כיסא וביקש מהשחקן לגרום לכיסא לרחף באוויר בכוח תשוקתו.
צוצי היא סטודנטית העוזבת את ביתם המשותף שלה ושל חברה כאשר היא מתאהבת במוכר פרחים המשנה את חייה. בעקבות המפגש מתחולל רצף של תמורות גם בחייהם של הסובבים את צוצי, המאלץ אותם לערוך מחדש את תפישת עולמם.
ים יבשה
פרשנות מדרשית לשלושה סיפורים מהתנ"ך: גירוש גן עדן, סיפור יציאת מצרים וספר יונה.
הילדה שהיא בעצם מריצה
מסעה של ילדה הנכנסת אל עולם זר ומנוכר המעצב אותה לאט לאט לפי חוקיו, בעוד היא מנסה להיאבק על מנת למצוא את זהותה הפנימית שלה. סביבתה החיצונית סוגרת עליה והופכת אותה הלכה למעשה - למריצה, ילדה שמטרתה לשאת עוברים ושבים ממקום למקום על גבה. כך בהדרגה היא מוותרת על עצמאותה שלה ושאיפתה לאינדיבידואליות. המחזה מציג את הידרדרותו הרוחנית, האנושית והנפשית של אדם שאינו מסוגל להיחלץ מהעולם התחום אל תוכו נולד.
רקוויאם לדניאל
אפשר לעשות עם זה משהו
ארבעה צעירים שמערכות היחסים ביניהם מסתבכות זו בזו. המחזה מציג את ניסיונן של כל אחת מהדמויות להתמודד עם דימויה שלה לזוגיות, בין אידיאל וחיי השגרה. אייל ודנה הם זוג נורמטיבי-ריאלי העושה דרכו בחיי הזוגיות, אל מולם מופיעים רענן ופלונית, דמויות המהוות מעין אלטר אגו פנטסטסי המציב לאייל ודנה מראה על חייהם היומיומיים. מערכות היחסים נעשות מורכבות כאשר הפנטסטי תופס את מקומו של השגרתי, ולהפך.
הנה עולה האור מאחורי
מחזה אורבני העוסק בזוגיות ומתנהל בתוך בניין קומות לאורך לילה אחד. שלושה זוגות של צעירים יוצאים למסע בהיסח הדעת מסדרונותיו החשוכים של בניין באמצע הלילה, כל דמות בדרכה, על מנת לממש את תשוקותיהם שבמחשכי לבם. שלוש דמויות נוספות מופיעות במהלך המחזה, האלמנה, המתמודדת עם זכרונותיה מבעלה שנפטר, שומרו של הבניין, המגלם את דמות המספר ודמות אביו של המחזאי, המשוחח על בנו הכותב את המחזה. לקראת חלקו השני של המחזה חלה תפנית בקצב ובהתרחשות והמחזה הופך בהדרגה למעין מחזה בתוך מחזה, כאשר כל אחת מהדמויות מצליחה להשתחרר לרגעים מכבלי הסיפור ולהשקיף על עצמה מהצד. אמנם לאחר מכן מסכמות הדמויות את התהליך שעברו ומגיעות למסקנה ששינוי אמיתי הוא אינו בגדר האפשר.
פרפטואום מובילה
פרפטואום מובילה היא מכונה מתמדת. פרויקט יצירתי בשיתוף עם השחקנים העוקב אחר 12 דמויות במהלך שגרת יומן. מבנהו של המחזה הוא מבנה סינכרוני בה כל אחת מהדמויות מנהלת מערכת של פגישות עם סביבתה במקביל לחייהן של הדמויות האחרות. העלילה מתנהלת לאורכם של שמונה ימים, בהם מתפתחות מערכות היחסים בין הדמויות עד שמגיעות לנקודת שיא ונקודת היפוך, המובילה בסופו של דבר, ביום האחרון, למפגש עם נקודת ההתחלה.
כתיבה ובימוי
2012
2010 – 2011
2008 – 2009
לקריאה נוספת
גיליון 35 של כתב העת תיאטרון: רבעון לתיאטרון עכשווי, בעריכתם של פרופ' גד קינר וד"ר חיים נגיד, הוקדש ליצירתו של עודד ליפשיץ והוא כולל ריאיון מקיף ומספר מחזות:
קטעי סרטים (Rotten Tomatoes)
קטעי סרטים (Rotten tomatoes) (באנגלית: Rotten Tomatoes Movieclips) – היא חברה הממוקמת בוונציה (שכונה בלוס אנג'לס) המעלה ברשת החברתית וידאו של קטעי סרטים וקדימונים כדי לקדם גילוי של סרטים (החברה מעלה קטעים קצרים מסרטים כדי "להראות גילוי" ומימון בשותפות עם גוגל ו-"Rotten Tomatoes") מחברות סרטים הוליוודים כגון: מטרו גולדווין מאייר, סרטי יוניברסל, סרטי פרמאונט, האחים וורנר, סרטי קאסל רוק, ניו ליין סינמה, סרטי סוני, סרטי סוני הנפשה, ליונסגייט ודרימוורקס. . נכון ל-2023 היו יותר מ-59 מיליארד צפיות ב-38 אלף הסרטונים.
היסטוריה
קטעי סרטים הוא מסד נתונים אינטרנטי המאפשר לחפש למעלה מ-12,000 קטעי סרטים, חברת הווידאו נוסדה בשנת 2009. מטרת החברה הייתה לקדם גילוי של סרטים. בשותפות עם גוגל ומימון, בהובלת MK Capital, קטעי סרטים העלה למעלה מ-20,000 קליפים ב-2011 ליוטיוב מסרטים שנבחרו על ידי צוות של "אוצרות תוכן". ב-2014, קטעי סרטים נרכשה על ידי Fandango ושמה שונה ל-"Fandango Movieclips" (פנדנגו קטעי סרטים). בקיץ 2022 פנדנגו קטעי סרטים עשתה מותג חדש לשם ושינתה את השם ל-"Rotten Tomatoes Movieclips" - (קטעי סרטים מאת Rotten Tomatoes), היא באותה בעלות של "Fandango" אך שינתה את שם כדי "לבסס עוד יותר את שימוש הקטעים והמימון של הערוץ" - עבור קטעי סרטים וקדימונים באמצעות ההכרה הקשורה לאתר.
אאוקנמזאורוס
אאוקנמזאורוס (שם מדעי: Eucnemesaurus; מילולית: "לטאת שוקה טובה") הוא סוג של דינוזאור דמוי-זאורופוד ממשפחת הריוחזאוריים, שחי בדרום אפריקה בסוף בתור הטריאס, לפני 228 מיליון שנה. לצד הריוחזאורוס מאמריקה הדרומית זהו הנציג היחיד של משפחתו. הדינוזאור התגלה בתצורת אליוט, המדינה החופשית שבדרום אפריקה והוא תואר בידי החוקר ההולנדי אגברט קורנליס ניקולאס ואן הופן. תחילה חשבו לקרוא לו בשם אאוסקלוזאורוס, אך כבר היה דינוזאור שנקרא בשם זה במשפחת הפלטאוזאוריים, עקב תכונות דומות.
אורכו של האאוקנמזאורוס הגיע לאורך 10 עד 11 מטרים ומשקל של 1.1 עד 2 טונות. עקב המבנה של שיניו החדות העריכו תחילה שהיה דינוזאור טורף, הקרוב להררזאוריים, אך בהמשך התברר שמבנה הגוף מתאים יותר לדמוי-זאורופוד קדום. ככל הנראה היה צמחוני וניזון מעלים כמו משרכים, מחטניים וציקסיים. בניגוד לזאורופודים המאוחרים יותר, היה האאוקנמזאורוס יכול להתייצב על שתיים וכך להגיע לצמרות, ובעזרת זנבו הארוך והגמיש היה מסוגל להצליף באויבים.
מאחר שדמה יחסית לזאורופוד אמיתי שייכו אותו חלק מהחוקרים למשפחת המלנורוזאוריים, אך בהמשך התברר שהיה קרובו של הריוחזאורוס מאמריקה הדרומית והם נכללו יחד באותה משפחה.
ג'ני קריניאן
ג'ני קריניאן היא לוטננט גנרל בצבא קנדה אשר משמשת כראש מחלקת ההתנהלות המקצועית והתרבות בצבא.
ביוגרפיה
קריניאן גדלה בקוויבק במשפחה דוברת צרפתית. ב-1986 היא התגייסה לצבא קנדה והשלימה תואר בהנדסה במכללה הצבאית המלכותית בסנט-ז'אן. ב-1993 הוצבה ברמת הגולן יחד עם כוח אונדו"ף. ב-1995 היא הייתה אמורה להישלח גם לבוסניה והרצגובינה במסגרת כוח הייצוב, אולם מכיוון שנכנסה להריון נאלצה לחזור לקנדה. ב-1999 השלימה תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת לאוול. במקביל החלה ללמוד במכללת הפיקוד והמטה של צבא ארצות הברית. ב-2002 יצאה לבסוף לבוסניה ועסקה בפינוי מוקשים. ב-2003 מונתה כסגנית מפקד גדוד ההנדסה הקרבית ה-5. ב-2005 הועלתה לדרגת לוטננט קולונל.
חיים אישיים
ב-1990 נישאה קריניאן לאריק לפרנסואה, עמו שרתה באותה מחלקה בצבא ולמדה עמו בחוג לריקודים סלוניים. בהמשך פרש אריק מהצבא כדי לגדל את ארבעת ילדיהם. שניים מהילדים, בן ובת, משרתים גם בצבא.
הנרי האמיל פאולר
הנרי האמיל פאולר (באנגלית: Henry Hammill Fowler; 5 בספטמבר 1908 – 3 בינואר 2000) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא לינדון ג'ונסון.
ראשית חייו
הנרי פאולר נולד ברואנוק, וירג'יניה. הוא היה בנם של מאק ג'ונסון פאולר, נהג קטר ושל ברטה (לבית בראונינג). ב-1925 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ג'פרסון וב-1929 הוא סיים את לימודיו בקולג' רואנוק, שם הוא היה חבר באחוות "פאי-קאפא-פי", היה פעיל מאוד בספורט וערך את העיתון של הקולג'. ב-1932 הוא סיים לימודי תואר במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל.
לזמן קצר הוא עבד במשרד עורכי הדין "קובינגטון וברלינג" בוושינגטון די. סי., וב-1934 הוא הצטרף לצוות המשפטי של רשות עמק טנסי. שם הוא סייע להכנה ולניהול המוצלח של ההתדיינות המשפטית המוצלחת שנמשכה ארבע שנים על החוקתיות של התוכנית. ב-1939 הוא כבר היה בתפקיד עוזר היועץ המשפטי הראשי של הרשות ולאחר מכן הוא היה היועץ המשפטי הראשי של תת-ועדה של ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים של הסנאט של ארצות הברית.
פעילות במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה
בשנים 1941–1944 היה פאולר עוזר היועץ המשפטי הראשי של משרד ניהול הייצור ולאחר מכן של מועצת הייצור המלחמתית. בשנים 1944–1945 הוא שירת בממלכה המאוחדת ובגרמניה. לאחר מכן הוא שב לעסקיו הפרטיים וב-1951 הוא שב לשירת הממשלתי כדי לפעול בתחום גיוס הכוחות במהלך מלחמת קוריאה. בתקופה זו הוא היה מנהל רשות הייצור הלאומית, ראש מנהל הייצור הביטחוני, מנהל משרד הגיוס הצבאי וחבר המועצה לביטחון לאומי.
לאחר המלחמה
עם תחילת נשיאותו של דווייט אייזנהאואר שב פאולר לעיסוקו בעריכת דין ושימש כחבר במועצה המייעצת של המפלגה הדמוקרטית, שסייע לגבש את עמדות המפלגה בנושאים רבים. פאולר שימש כחבר בוועדת הכספים והאשראי בשנים 1958–1961 וכחבר בוועדה הלאומית לפיננסים ממשלתיים של מכון ברוקינגס בשנים 1960–1961. הוא היה חבר בחבר הנאמנים של קולג' רואנוק ובוועדת הכספים של הדיוקסיה האפיסקופלית של וירג'יניה.
במחלקת האוצר
מפברואר 1961 ועד אפריל 1964 שימש פאולר כתת-מזכיר האוצר. במשך רוב זמנו בתפקיד זה הוא עבד על העברת תוכנית המיסוי של הממשל, שכללה קיצוץ במיסים בהיקף של 11.5 מיליארד דולר. לאחר מכן הוא שב לעסוק בעריכת דין כשותף בכיר במשרד עורכי הדין הוושינגטוני "פאולר, ליבה, הוז וסימינגטן". כאשר התפטר קלרנס דאגלס דילון מתפקידו כמזכיר האוצר של ארצות הברית, מונה פאולר במקומו, ובתפקיד זה הוא כיהן מאפריל 1965 ועד דצמבר 1968. הוא נודע בשל נאמנותו לנשיא לינדון ג'ונסון במשך כל העליות והמורדות של ממשלו. הוא תואר כבעל "פרצוף אדמדם, קסם דרומי, וחזות שמרנית".
הבעיות העיקריות עמן התמודד פאולר היו האינפלציה והגרעון במאזן התשלומים. באוגוסט 1967 הוא החל להיאבק למען העלאת מיסים בשיעור של 10% וביוני 1968 העבירו שני בית הקונגרס את החוק. בוויכוח על הגרעון במאזן התשלומים, היה פאולר תומך של הגישה ההדרגתית. פאולר ארגן ב-1968 מערכת זהב דו-שלבית. בשנים 1967–1968 הוא השתתף בהסכמים בינלאומיים, שיצרו מערכת עתודות מוניטריות בינלאומית חדשה, שנקראה "זכויות משיכה מיוחדות". ב-1967 הוא הציע את קיומו של יום עיון (שנוהל על ידי שר האוצר של בריטניה דאז ג'יימס קלהאן) לבכירים בתחום הפיננסי של מדינות עשירות. פאולר היה זה ששם קץ להטבעת מטבעות עשויות כסף בארצות הברית.
לאחר סיום כהונתו כמזכיר האוצר היה פאולר לשותף בחברת גולדמן זקס בניו יורק.
מותו
הנרי האמיל פאולר נפטר מדלקת ריאות ב-3 בינואר 2000 באלכסנדריה, וירג'יניה. הוא נטמן בכנסיית כרייסט צ'רץ' שבעיר.
Puppet on a String
Puppet on a String (בעברית: בובה על חוט) הוא שירה של הזמרת הבריטית סנדי שו, אשר היה השיר הזוכה בתחרות האירוויזיון השתים-עשרה, שהתקיימה בווינה בירת אוסטריה, ב-8 באפריל 1967. השיר נכתב והולחן על ידי ביל מרטין ופיל קולטר.
הפקה
שו, שבעת ההיא כבר זמרת מוכרת ומצליחה, שרה את השיר לראשונה כאחד מחמישה שירים שביצעה במסגרת תוכניתו של רולף האריס, כדי שמתוכם ייבחר השיר שייצג את בריטניה בתחרות האירוויזיון של 1967. שו לא התלהבה בתחילה מן הרעיון להשתתף בתחרות, אך האיש שהביא לפרסומה, הזמר אדם פיית', שכנע אותה לכך. כמו כן, בעיני שו עצמה היה השיר הפחות מועדף מבין החמישה, שכן, לדבריה, היא סלדה ממנגינתו ומן האופי הסקסיסטי שלו. היא התאכזבה כאשר נבחר השיר לייצג את בריטניה באירוויזיון. בתחרות עצמה הוביל השיר לניצחון סוחף וגרף יותר מכפליים הנקודות שקיבל השיר שהגיע למקום השני (של אירלנד) (47 נקודות לעומת 22). היה זה הניצחון הראשון של בריטניה בתחרות האירוויזיון.
בעקבות הזכייה היה השיר ללהיט בינלאומי. הוא הגיע לראש טבלת הסינגלים בבריטניה ב-27 באפריל 1967 ושהה בפסגה שלושה שבועות. הוא הגיע לפסגת המצעדים גם באוסטריה, אירלנד, נורווגיה וגרמניה (שם היה לסינגל הנמכר ביותר באותה שנה). שו הקליטה את השיר גם בצרפתית, איטלקית, ספרדית וגרמנית. עם השנים בוצעו לשיר יותר ממאתיים גרסאות כיסוי ב-30 שפות שונות.
שו הקליטה מחדש את השיר ב-2007, לכבוד יום הולדתה ה-60. הייתה זו גרסה אלקטרונית בטמפו איטי, ששו חיברה במשותף עם ידידה, המוזיקאי הווארד ג'ונס. שו, שהצהירה שהיא אוהבת את הגרסה החדשה (בניגוד לזו המקורית), העמידה אותה להורדה חופשית במשך חודשיים באתר האינטרנט שלה.
בשר ודם (סדרת טלוויזיה)
בשר ודם (באנגלית: Flesh and Blood) היא סדרת מתח בריטית, ששודרה לראשונה ברשת ITV בפברואר 2020. העונה הראשונה שודרה בבריטניה בפברואר 2020, בכיכובם של אימלדה סטונטון, פרנצ'סקה אניס, סטיבן ריאה, ראסל טובי וקלאודי בלקלי. את התסריט כתבה שרה ויליאמס וביימה לואיז הופר.
הצילומים נערכו בעיירת החוף פוונסי ביי הסמוכה לאיסטבורן שבאנגליה. בנובמבר 2020 שודרה הסדרה שוב בערוץ ITV3.
תקציר עלילה
חייהם של שלושת ילדיה הבוגרים של ויוויאן, אלמנה טריה, משתבשים כשהיא מודיעה להם על אהבתה לגבר חדש, מארק. ילדיה, הלן ג'ייק ונטלי, נדהמים לגלות שאמם מתכוונת למכור את הבית בו גדלו ולצאת לטייל עם מארק. ויוויאן ומארק מתכננים טיול להודו, אבל חוסר האמון המתמשך של ילדיה במארק, מתחיל להשפיע גם על הזוגיות שלהם. ויוויאן מנסה להפיג את החששות של ילדיה, אבל גם בה עולים ספקות. כל אחד מהם חווה משברים בחייו הפרטיים. הסיכוי לפיוס בין ג'ייק לליילה נפגע בצורה קשה. הלן מקבלת חדשות רעות בעבודה, ונטלי מגיעה להחלטה לגבי הקשר שלה עם טוני.
תבור הולך לגן עדן
תבור הולך לגן עדן (ברוסית: Табор уходит в небо) היא דרמה רומנטית סובייטית משנת 1975 מאת אמיל לוטיאנו, על פי סיפוריו המוקדמים של מקסים גורקי. בסרט מתוארים מספר סיפורי אהבה, כשהמרכזי עוסק באהבתה של ראדה היפהפייה לגנב הסוסים לויקו זובאר. הסיפור במחנה הצוענים מתרחש בחבל בסארביה (היום מולדובה וב, עת התרחשות הסרט, חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית). בסרט מוצגים אזכורים לפולקלור ומוזיקה מקומית.
בסרט צפו 64.9 מיליון צופים, והוא הפך לסרט שובר קופות סובייטי בשנת 1976.
פרי לונדון
פרי לונדון (באנגלית: Perry London; 18 ביוני 1931 – 19 ביוני 1992) היה פסיכולוג אמריקאי-ישראלי תאורטיקן ומנהל אקדמי, שנודע בזכות כתיבתו על פסיכולוגיה קלינית ובזכות מחקריו בנושא אלטרואיזם ובנושא היפנוזה. כיהן כפרופסור לפסיכולוגיה בכמה מוסדות אקדמיים בארצות הברית ובישראל.
קורות חיים
פרי לונדון נולד באומהה נברסקה שבארצות הברית להוריו מקס ורוז לונדון (לדיז'ינסקי), יהודים שהיגרו מאוקראינה. הילד השלישי מתוך ארבעה, והבן היחיד. למד שנתיים בתיכון מקומי באומהה ובהמלצתו של רב הקהילה עבר להשלים את לימודיו בבית הספר התיכון של ישיבה יוניברסיטי בניו יורק. בשנתו האחרונה בתיכון כתב לונדון את המאמר האקדמי הראשון שלו שזיכה אותו במלגת לימודים מלאה בקולג' ואף פורסם בכתב עת אקדמי יוקרתי.
עם סיום התיכון החל בלימודי תואר ראשון בישיבה יוניברסיטי אותם סיים בשנת 1952, ומיד המשיך לתואר שני (1953) ולדוקטורט (1956) באוניברסיטת קולומביה. בשנתו הראשונה בלימודי הדוקטורט זכה במלגת לימודים מטעם צבא ארצות הברית ולשם כך גויס לצבא בדרגת Second Lieutenant (סגן משנה). את ההתמחות בפסיכולוגיה קלינית עשה בבית חולים צבאי בוושינגטון הבירה בזמן מלחמת קוריאה. עם סיום הדוקטורט קיבל דרגת First Lieutenant (סגן) והוצב כפסיכולוג בבית החולים הצבאי בטקומה וושינגטון. עם סיום שירותו הצבאי בשנת 1959 החל ללמד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ולאחר ארבע שנים התקבל כחבר סגל באוניברסיטת דרום קליפורניה שהפכה לביתו האקדמי לשנים הבאות. במקביל, צורף באותן שנים כיועץ לתוכנית החלל האמריקאית וסייע במיון האסטרונאוטים הראשונים שעמדו להישלח לחלל.
בשנת 1968 הגיע עם משפחתו לישראל לשנת שבתון באוניברסיטה העברית בירושלים שם עזר בהקמת המרכז לחקר החינוך לילדים טעוני טיפוח. שנה זו זכה במלגה בת חמש שנים לחוקרים צעירים מטעם המכון האמריקאי הלאומי לבריאות הנפש (National Institute of Mental Health), ובשנים הבאות חילק את זמנו בין אוניברסיטת דרום קליפורניה לאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1979 עלה לישראל ושימש מספר שנים כמרצה מן החוץ באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב. במקביל שימש באותן שנים כיועץ לחיל האוויר הישראלי. בשנת 1983 שב לארצות הברית ומונה לראש התכנית לייעוץ פסיכולוגי באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1989 מונה לדיקן בית הספר ללימודים מתקדמים לפסיכולוגיה מעשית באוניברסיטת ראטגרס, תפקיד אותו מילא עד מותו בשנת 1992.
מחקריו
לונדון פרסם למעלה מ-150 מאמרים וספרים במגוון רחב של נושאים, ויצר מורשת אינטלקטואלית נרחבת בפסיכולוגיה קלינית כתאורטיקן, חוקר אמפירי ומורה. ספרו Modes and Morals of Psychotherapy (1968) היה הסיכום הקוגניטיבי הראשון של תרפיות ההתנהגות ומהווה עד היום טקסט מכונן עבור סטודנטים של השיטות וההשלכות המוסריות של הפסיכולוגיה הקלינית. בספר זה טען לונדון כי מגוון תרפויטי הוא חיוני לתחום ואיננו "מחלת ילדות" שתעבור ברגע שתיאוריה או גישה אחת יקבלו תוקף סופי במחקר ויגברו על כל השאר. הוא היה אחד הפרשנים הראשונים של הנוף התרפויטי שטען שייתכן שהמאפיין הבסיסי ביותר של מטפל הוא לא ההשתייכות התאורטית שלו אלא עמדתו המוסרית, הבין-אישית והאקסיסטנציאלית. מאוחר יותר כתב לונדון מספר מאמרים שתיארו איך התפתח התחום מעבר להתמקדות המוקדמת שלו בניסיון להוכיח איזו תיאוריה ואיזו גישה טיפולית הם הנכונים והצודקים, לעבר ההבנה כי לא די באידאולוגיות ותיאוריות מקיפות כדי להסביר הצלחה טיפולית. הוא הראה איך התחום עבר מהתמקדות בטהרנות תאורטית לפרגמטיות, והחל לאתר את המכנים המשותפים שמסבירים את היעילות של שיטות שונות ואף הפוכות, ואת רגעי השינוי המשמעותיים שעשויים להתרחש בדרך דומה בשיטות טיפול שונות מאד.
בספרו Behavior Control (1969) הרחיב בנושאים אלה. ספרו Beginning Psychology (1975) היה הזמנה נגישה מאד לפסיכולוגיה ושימש כספר מבוא לנושא. כתיבתו התאפיינה בפרספקטיבה תפיסתית וסגנון כובש שהשאירו את רישומם על הקורא.
לונדון ועמיתיו פיתחו את סולם הרגישות להיפנוזה לילדים, The Children’s Hypnotic Susceptibility Scale (1963), לאחר שהוכיחו במחקריהם כי רגישות להיפנוזה היא מאפיין אישי הקיים אצל אנשים שונים בדרגות שונות. הסולם מאפשר למטפלים לאתר את המטופלים שיכולים להפיק תועלת מהיפנוזה לטיפול בכאב, שיפור הבריאות והורדת חרדה.
בתקופה שבה תפיסה מרכזית בפסיכולוגיה הייתה גמול עצמי כמניע להתנהגות, היה לונדון חלוץ בחקר נוצרים שסיכנו את חייהם כדי להציל אחרים – יהודים, צוענים וחיילים אמריקאים - במהלך מלחמת העולם השנייה. מצילים אלה סיכנו את עצמם, ולעיתים קרובות גם את משפחותיהם ובכלל זה ילדיהם, כדי להציל במקרים רבים זרים גמורים. הם החביאו אותם במחסנים, בחדרים נסתרים מאחורי קירות, או עזרו להם להימלט למקומות בטוחים. לונדון ועמיתיו מצאו שהמצילים היו לא אחת אנשים הרפתקנים, מה שתרם לאומץ שהיה להם לפעול. לא אחת הם היו אנשים שוליים בקהילותיהם, שונים מהאחרים באופן כלשהו. אולי היה להם הורה אחד זר, הם היו קתולים בקהילה פרוטסטנטית, או שהיה להם מאפיין אישי שהפך אותם לשונים (London, 1970). אין בכך כדי לומר שהיו מנותקים מאחרים, אך שוליותם איפשרה להם לפתח נקודת מבט אחרת.
מחקריו על המצילים בשואה הובילו את לונדון לחקור את התפתחות הנכונות להתנהגות אלטרואיסטית והקרבה עצמית בילדים. במחקרו בנושא זה הוא מצא שנכונות זו עשויה להתפתח בנפרד מהחיזוקים שהילד מקבל על התנהגותו. המשתנה היחידי שנמצא באופן עקבי שתרם לנטיה אלטרואיסטית אצל ילדים היה אווירה משפחתית שבה ההורים עודדו והפגינו ביטוי של רגשות אמפתיה. לעומת זאת, אווירה משפחתית ששמה את הדגש על הצלחה ותחרות פגעה בנכונות של הילד לאלטרואיזם והקרבה עצמית.
בעשור האחרון לחייו חקר לונדון את נושא החינוך לזהות יהודית, ויעץ לארגונים יהודיים בנושא. חלק מהעקרונות שפיתח יושמו בתוכנית "תגלית" אשר מארגנת טיולים חינוכיים לישראל לצעירים יהודים מהעולם ללא עלות.
לונדון היה חלוץ של כתיבה נייטרלית מגדרית באנגלית וכבר בשנות ה-1970 התבטא נגד ההטייה המגדרית בשפה האנגלית. בהקדמה לספרו Beginning Psychology שיצא בשנת 1975 הודיע שהחליט לחדש את השפה כדי להפוך אותה לשוויונית יותר, למגינת ליבם של חלק מהעורכים והקוראים. החידוש שהציע, שימוש בגוף שלישי רבים (they) ככינוי שם נייטרלי במקום גוף שלישי יחיד he, she, היה חלוצי בזמנו והתקבל באופן רשמי כשימוש תקין באנגלית רק כארבעים שנה לאחר מכן.
חיים אישיים
לונדון היה נשוי עד שנת 1977 לויוויאן (לבית יעקובסון) והשניים היו הורים לארבע בנות (מרים (מיב) לונדון, יעל לונדון, שושנה לונדון-ספיר ודברה לונדון). בשנת 1979 נישא בשנית לבברלי רוז.
נפטר ב-19 ביוני 1992 בניו ג'רזי, שם התגורר בשנותיו האחרונות, והובא למנוחות בישראל.
טטה (הונגריה)
טָטָה (בהונגרית: Tata, בלטינית: Dotis) היא עיר בצפון מערב הונגריה במחוז קומארום-אסטרגום. בעיר כ-24,000 תושבים (נכון לשנת 2014).
היסטוריה
האזור היה מיושב עוד בתקופות פרה היסטוריות, במכרה בסביבה נמצאו שרידים מלפני 100,000 שנה. מתקופה מאוחרת יותר נמצאו באזור שרידי התיישבות של שבטים גרמאניים ואווארים. טָטָה מוזכרת בכתובים לראשונה בשנת 1221. במהלך המאה ה-13 ועד שנת 1326 שלט בית צ'אק בטָטָה, בתקופתם אף החלה בניית המצודה. בסוף המאה ה-14 המלך זיגמונד הסב את המצודה לארמון מלכותי. בארמון זה אירח את מלך דנמרק אריק מפומרניה ואת מלך פולין ולדיסלאב השני יגיילו (Władysław II Jagiełło). העיר הגיעה לשיא פריחתה במחצית השנייה של המאה ה-15 בימי המלך מתיאש הראשון. בשנת 1457 הוא החזיר את הטירה לבעלות בית המלוכה ושיפץ אותה בסגנון הגותי המאוחר.
בשנת 1526, לאחר ניצחון העות'מאנים בקרב מוהאץ', נשארה טָטָה בשטח שלא נכבש על ידי העות'מאנים. במאבק שהתפתח בין האצילים ההונגרים תומכי בית הבסבורג לבין תומכי מלך הונגריה יאנוש סאפויאי נמנה מפקד טירת טָטָה בין תומכי בית הבסבורג, אולם הוא נכנע לכוחות העדיפים של תומכי יאנוש זפוליה לאחר שאלו הטילו מצור על הטירה. בשנת 1543 העות'מאנים כבשו את טטה. במשך 145 שנות השלטון העות'מאני בהונגריה טָטָה החליפה ידיים 9 פעמים, ובסך הכל הייתה תחת שלטון עות'מאני רק 16 שנים. לאחר השחרור הסופי העיר השתקמה במהירות. כל תקופת הכיבוש העות'מאני של הונגריה שימשה טירת טָטָה מצודה חשובה של השלטון ההבסבורגי. הטירה נשרפה בתחילת המאה ה-18על ידי הכוחות ההבסבורגיים במהלך דיכוי מרידת פרנץ ראקוצי.
בשנת 1727 רכש הרוזן יוז'ף אסטרהאזי את טָטָה והעיירות שבסביבתה. בהמשך, עד למחצית השנייה של המאה ה-18, שימשה טָטָה כמרכז של האחוזות הנרחבות של בית אסטרהאזי. בתקופה זו עוצבה טָטָה בסגנון הבארוק השולט עד היום במבנים המרכזיים של העיר.