cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תבנית מודולרית
תבניות מודולריות כפונקציות על מרחב הסריגים
לחלופין, אפשר להישאר עם הדרישה שהפונקציות על המרחב V תהיינה פולינומים, אבל להחליף את תנאי ההומוגניות המקורי בתנאי הכללי יותר,. התנאי הזה לוכד את כל הפולינומים ההומוגניים ממעלה k. מחד, פולינומים אלה מהווים מרחב וקטורי מממד סופי לכל k, ומאידך, אם מאפשרים ל-k לגדול, מתקבלים מספיק פולינומים כדי לבנות את כל הפונקציות הרציונליות ההומוגניות, שהן, כאמור, הפונקציות המוגדרות על המרחב הפרויקטיבי.
התנאי (עבור \ k\neq 0) מראה שהפולינומים ההומוגניים אינם מוגדרים על המרחב הפרויקטיבי. מנקודת מבט גאומטרית-אלגברית, הפולינומים ההומוגניים הם "מקטעים" של אלומות (ולמעשה, במקרה זה, אגד וקטורי). התבניות המודולריות אנלוגיות לגמרי לאותם פולינומים הומוגניים.
תבניות מודולריות כפונקציות על עקומים אליפטיים
כל סריג מגדיר עקום אליפטי. שני סריגים מגדירים עקומים איזומורפיים, אם ורק אם הם "דומים", כלומר, מתקבלים זה מזה על ידי כפל בקבוע. אפשר לחשוב על פונקציות מודולריות כאילו היו מוגדרות על "מרחב המצבים" (moduli space) של העקומים האליפטיים. לדוגמה, האינווריאנט j של עקומים אליפטיים (שאותו אפשר להגדיר באמצעות פונקציית P של וירשטראס) הוא מודולרי.
על-פי ההגדרה שניתנה לעיל, תבנית מודולרית היא פונקציה המוגדרת על סריגים. כל סריג במישור המרוכב אפשר לפרוש על ידי שני וקטורים, ולכן אפשר לראות בתבנית פונקציה של שני משתנים,. את ההתנהגות ביחס לכפל בקבוע של הסריג (תנאי 2) אפשר לתרגם לתנאי, כאשר.
נקודת המפתח היא שלסריג נתון יש בסיסים רבים. אם 1,z פורשים סריג \ \Lambda, אז לכל מטריצה בעלת מקדמים שלמים ודטרמיננטה 1, גם \ az+b,cz+d פורשים את אותו סריג. מכיוון שהתבנית המודולרית מוגדרת על הסריג (ללא תלות בבסיס שבוחרים לו), היא מקיימת , כלומר, את המשוואה הפונקציונלית היסודית חבורת המטריצות (היינו, מטריצות ב-, עד כדי סימן), נוצרת על ידי הצמד  ו- . משום כך, המשוואה הכללית שקולה לצמד המשוואות הבאות: ו-.
פונקציה המקיימת את המשוואה היסודית עבור כל מטריצה בתת-חבורה מאינדקס סופי של נקראת גם היא "תבנית מודולרית". לדוגמה, חבורת הקונגרואנציה מוגדרת כאוסף המטריצות ב-, השקולות מודולו N למטריצה משולשית עליונה; היינו, מטריצות מהצורה . פונקציות המקיימות את המשוואה היסודית עבור מטריצות מהחבורה נקראות תבניות מודולריות מרמה N.
פונקציות מודולריות
פונקציה מודולרית היא פונקציה מרומורפית על חצי המישור העליון H, המקיימת את שני התנאים הבאים:
אפשר להראות שכל פונקציה רציונלית של הקבוע האבסולוטי של קליין, \ j(\tau), היא פונקציה מודולרית, ושכל פונקציה מודולרית היא כזו. במילים אחרות, שדה הפונקציות הרציונליות הוא השדה של הפונקציות המודולריות. יתרה מזו, כל פונקציה מודולרית אנליטית היא תבנית מודולרית (אף על פי שההפך אינו נכון). אם פונקציה מודולרית f אינה זהותית 0, אז, בסגור של התחום היסודי, מספר האפסים שלה שווה למספר הקטבים.
הגדרות
יהי k מספר חיובי. תבנית מודולרית ממשקל k ומרמה N היא פונקציה הולומורפית על חצי המישור העליון, שהיא מרומורפית כאשר (הכיוון הזה הוא החוד של חצי המישור העליון), ומקיימת את המשוואה הפונקציונלית  לכל. התבניות מרמה 1 הן אלו שהוגדרו קודם לכן.
פיתוח q
מן המשוואה הפונקציונלית נובע בפרט ש-, כלומר, f מחזורית, ולכן יש לה פיתוח פורייה.
פיתוח q של תבנית מודולרית הוא הטור לורן שלה בחוד, כלומר, טור פורייה, כשהוא כתוב כטור לורן במונחי הפרמטר (המשתנה הזה מקודד את המחזוריות).
מכיוון שפונקציית האקספוננט אינה מתאפסת, \ q\neq 0 על המישור המרוכב, אבל בגבול , . לכן הפיתוח סביב q=0 הוא פיתוח סביב החוד במרחב של z.
פירושה של המרומורפיות בחוד הוא שיש רק מספר סופי של מקדמי פורייה שליליים, ולכן הפיתוח במונחי q "חסום מלמטה", ויש לו הצורה . המקדמים c_n הם "מקדמי פורייה" של f, והמספר m (המינימלי) הוא סדר הקוטב של f בחוד.
תבניות שלמות, תבניות קספידליות
אם f הולומורפית בחוד (אין לה קוטב ב- q=0), היא נקראת תבנית מודולרית שלמה. אם f מרומורפית אבל לא הולומורפית שם, היא תבנית מודולרית לא שלמה. לדוגמה, האינווריאנט j הוא תבנית מודולרית לא שלמה ממשקל 0, ויש לו קוטב פשוט ב- \ i\infty.
אם f שלמה ומתאפסת ב- q=0 (כלומר, \ c_0 = 0), אז התבנית היא תבנית חוד. המספר n הקטן ביותר שעבורו הוא "סדר האפס של f" בחוד.
גורמים אוטומורפיים והכללות אחרות
במשוואה הפונקציונלית היסודית, אפשר לוותר על הדרישה ש- k יהיה שלם, ולהוסיף כופל בעל ערך מוחלט 1, כך שמתקיימת המשוואה.
פונקציות מהצורה ידועות כגורמים אוטומורפיים.
דוגמאות
הדוגמה הפשוטה ביותר היא זו של סדרות אייזנשטיין. לכל שלם זוגי \ k>2, מגדירים את הפונקציה. התנאי k>2 מבטיח את התכנסות הטור; הגדרה דומה עבור k אי זוגי תתן תמיד 0, משום שהווקטורים \ \lambda ו- \ -\lambda יבטלו זה את זה.
סריג יונימודולרי זוגי L ב- הוא סריג הנוצר על ידי וקטורי העמודה במטריצה ממשית שהדטרמיננטה שלה 1, וכך שהאורך של כל וקטור הוא שלם זוגי. אם L סריג כזה, אז כמסקנה מנוסחת הסיכום של פואסון, פונקציית תטא
היא תבנית מודולרית ממשקל \ n/2.
לא פשוט לבנות סריגים יונימודולריים זוגיים, להלן דוגמה: יהי n שלם המתחלק ב-8, ונתבונן בכל הווקטורים כך שהקואורדינטות של \ 2v שלמים, וכולם זוגיים או כולם אי-זוגיים, וכך שסכום הקואורדינטות של v הוא שלם זוגי. הסריג הזה נקרא \ L_n. כאשר n=8, זהו הסריג הנוצר על ידי השורשים במערכת השורשים E8. יש רק תבנית מודולרית אחת מממד 8 (עד-כדי כפל בסקלר), ולכן .
עם זאת, הסריגים ו- \ L_{16} אינם דומים. ג'ון מילנור הבחין ששני הטורוסים ה-16-ממדיים המתקבלים מחלוקת המרחב  בשני הסריגים, הם דוגמאות ליריעות רימן קומפקטיות, שהם איזוספקטרליים אבל לא איזומטריים (ולכן אי-אפשר לשמוע את צורת התוף).
פונקציית אטה של דדקינד מוגדרת כמכפלה. "הדיסקרימיננטה המודולרית" היא תבנית מודולרית ממשקל 12. רמנוג'ן הוכיח שהמקדמים \ q_p מקיימים זהויות מודולריות, כגון. השערה מפורסמת שלו קובעת שהמקדמים מקיימים. את ההשערה הזו יישב פייר דלין, כתוצאה של עבודתו על השערות וייל. את השערת רמנוג'ן אפשר לתרגם לשפה של הצגות של החבורות, כאשר K שדה גלובלי. דלין פתר את ההשערה עבור שדות ממאפיין אפס, בעוד שאת המקרה של מאפיין ראשוני פתר ולדימיר דרינפלד.
הדוגמאות השנייה והשלישית רומזות אל הקשר בין תבניות מודולריות ושאלות קלאסיות בתורת המספרים, כגון ההצגות של מספרים שלמים באמצעות תבניות ריבועיות, ופונקציית החלוקה. הקשרים בין תורת התבניות המודולריות לשאר ענפי תורת המספרים מחוזקים על ידי אופרטורי הקה, המציגים תכונות חשובות של תבניות מודולריות בשפה של תורת ההצגות.
הכללות
כרגיל במתמטיקה, אפשר להשמיט חלק מן האקסיומות שצריכה לקיים תבנית מודולרית, ולקבל מבנים כלליים יותר. אם מוותרים על ההנחה שהפונקציות אנליטיות, מתקבלות תבניות Maass, שהן פונקציות עצמיות של הלפלסיאן, אבל אינן הולומרפיות.
אפשר להחליף את החבורה המודולרית בחבורות אחרות.
פונקציות מודולריות של הילברט הן פונקציות ב-n משתנים שכל אחד מהם מקבל ערכים בחצי המישור העליון, המקיימות תנאי מודולריות עבור מטריצות \ 2\times 2 שהמקדמים שלהן מגיעים מחוג השלמים של שדה מספרים ממשי לחלוטין.
התבניות המודולריות של Siegel קשורות לחבורה הסימפלקטית באותו אופן שבו הפונקציות שתוארו כאן קשורות ל- , במילים אחרות, הן מתייחסות ליריעות אבליות באותו יחס שבו הפונקציות שלנו מתייחסות לעקומים אליפטיים.
תבניות אוטומורפיות מכלילות את המושג תבנית מודולרית לחבורות לי.
טיטו גובי
טיטו גובי (באיטלקית: Tito Gobbi; 24 באוקטובר 1913 - 5 במרץ 1984) היה זמר בריטון איטלקי.
תולדות חייו
גובי נולד בבאסאנו דל גראפה ולמד משפטים באוניברסיטת פדובה לפני שהכשיר עצמו לקריירה של זמר. הופעתו הראשונה באופרה הייתה בשנת 1935 בתפקיד רודולפו ב"סונאמבולה" של בליני. בשנת 1942 הופיע לראשונה בלה סקאלה במילאנו ואחר כך בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון בשנת 1951, בשתי הפעמים בתפקיד בלקורה ב"שיקוי האהבה" של דוניצטי.
בשנים הבאות קבע טיטו גובי את בסיס הבית שלו בבית האופרה הלירית של שיקגו. הוא פרש מבימת האופרה בשנת 1979 והוציא לאור ביוגרפיה בשם "טיטו גובי: חיי" בשנת 1979 (שנכתבה בידי אידה קוק) ו"טיטו גובי ועולם האופרה האיטלקית שלו" (1984). גיסו היה זמר הבס הבולגרי בוריס כריסטוף.
לגובי נולדה בת אחת מאשתו טילדה, צ'צ'יליה שמה, המנהלת כיום את "האגודה המוזיקלית טיטו גובי", ארגון העוסק בניהולן ושימורן של רשומות תרומותיו של טיטו גובי לאופרה.
עגל הזהב (ספר)
עגל הזהב (ברוסית: Золотой телёнок) הוא רומן סאטירי מפורסם של שני הסופרים הסובייטים אילף ופטרוב, שיצא לאור בשנת 1931. הדמות הראשית בעלילה היא אוסטפ בנדר, שהופיעה כבר ברומן הקודם של המחברים הנקרא "שנים עשר כיסאות". השם מרמז על עגל הזהב התנ"כי. ב-1968 יצא סרט שחור לבן המבוסס על העלילה וב-2008 שודרה סדרת טלוויזיה בת 8 חלקים המבוססת אף היא על הספר.
עלילה
יחד עם עוד שני פושעים 'קלים' ונהג מונית נאיבי ותמים בנדר מתחיל לאסוף את כל המידע שהוא יכול להשיג על פעילותו של קורייקו. קורייקו מנסה לברוח, אבל בסופו של דבר הוא נלכד על ידם בטורקסטן, על מסילת הרכבת טורקסיב שאך זה עתה נבנתה. שם בנדר סוחט ממינו מיליון רובל.
בנדר מוצא את עצמו לפתע עשיר, אך אז מתגלה הבעיה החמורה: הכיצד אפשר להיות מיליונר במדינה בה אין אפילו מיליונר חוקי אחד? שום דבר מחלומות המיליונר שלו לא יכול לצאת אל הפועל.
מתוסכל מחלומותיו שנכזבו הוא אפילו מחליט לתרום את כל כספו באופן אנונימי למשרד האוצר, אבל בסוף משנה את דעתו. הוא ממיר את הכסף בזהב ותכשיטים ומסה לחצות את הגבול הרומני. אולם אז הוא נשדד על ידי משמר הגבול הרומני שמשאיר אותו רק עם מדליית מסדר גיזת הזהב.
זהו ספר נוכלים טיפוסי שבו שם בנדר לצחוק את המשטר החברתי הסובייטי. בתחילת הספר הוא מצהיר, "בשנה הראשונה התגלעו חילוקי דעות ביני לבין השלטון הסובייטי. השלטון הסובייטי רוצה לבנות סוציאליזם, אני לא. לדעתי בניית סוציאליזם מייגעת".
סוויס אינטרנשיונל אייר ליינס
סוויס אינטרנשיונל אייר ליינס או בקיצור: סוויס (באנגלית: Swiss International Air lines) היא חברת הדגל של שווייץ. החברה נמצאת בבעלותה של חברת לופטהנזה הגרמנית, והיא חברת התעופה הגדולה במדינה. בסיסה המרכזי של סוויס הוא בנמל התעופה הבינלאומי ציריך-קלוטן ובסיסה המשני בנמל התעופה הבינלאומי של ז'נבה.
תולדות החברה
סוויס נוסדה לאחר התמוטטות "סוויסאייר" בשנת 2002 בעקבות הליך פירוק, שנגרמה מהתנהלות פיננסית לקויה. האסטרטגיה העסקית של סוויסאייר, שכללה התרחבות העסקים, רכישת מטוסים חדשים וכן רכישת חברת התעופה הבלגית סבנה, התגלתה כגורמת הפסדים; בעקבות פיגועי הטרור של ה-11 בספטמבר, שפגעו בכל חברות התעופה הגדולות, התגלה בציבור מצבה החמור של סוויס והיא נאלצה להכריז על הליך פירוק (סבנה פורקה עוד קודם לכן ). חברת קרוסאייר, שהייתה חברת הבת של סוויסאייר לטיסות קצרות, קיבלה את רוב נכסי סוויסאייר ושינתה את שמה ל"סוויס". עם רכישתה של סוויס על ידי לופטהנזה, היא התקבלה כחברה בברית סטאר אלייאנס, ברית חברות-התעופה בה חברה גם לופטהנזה, והצטרפה לתוכנית הנוסע המתמיד שלה - Miles & More.
בניסיון להתחרות בפעילותיהן של חברות התעופה הזולות, סוויס מפעילה היום את swiss sun - שירות המאפשר לנוסעים לטוס משווייץ אל יעדי נופש כגון לרנקה בקפריסין, ברצלונה, בורגס, וורנה במחיר מוזל. כמו כן, סוויס מפעילה את swiss europe - שירות שמציע טיסות בתוך אירופה לערי בירה מרכזיות במחירים מוזלים.
החברה זכתה ב-2017 בתואר "חברת התעופה הטובה בעולם לטווחים קצרים" ע"פ מדד הסקרים של The Telegraph.
שותפות קוד
מעבר להיותה חברה בברית חברות התעופה סטאר אלייאנס וחלק מקבוצת לופטהנזה, לחברה הסכמי שותפות קוד עם חברות תעופה זרות שאינן חברות בברית סטאר אליאנס לקווים בטיסות המשך בעולם.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לפברואר 2021:
פעילות החברה בישראל
החברה מפעילה 2 טיסות יומיות בקו בין נמל התעופה הבינלאומי ציריך-קלוטן לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מבוצעות במטוסים מדגמים איירבוס A321 ואיירבוס A321neo.
בית איפטייב
היסטוריה
בשנות השמונים של המאה התשע-עשרה הזמין איוון רדיקורטסב, פקיד בכיר בתעשיית הכרייה, בית דו-קומתי שיוקם על מדרון של גבעה בולטת. אורך החזית היה 31 מטר. ב-1898 עברה האחוזה לידיו של שראבייב, סוחר זהב בעל מוניטין. עשר שנים לאחר מכן, נרכש הבית על ידי ניקולאי ניקולאיביץ' איפטייב, מהנדס צבאי, שהפך את קומת הקרקע למשרדו. נראה כי על סמך מידע שסיפק פיוטר ויקוב, ב-1918 איפטייב נדרש לפנות את הבית לצורך "ייעוד מיוחד".
בלילה שבין 17-16 ביולי 1918, נלקחו בני המשפחה ומעגל המשרתים המצומצם שלהם למרתף בטענה שהבית נמצא בסכנת התקפה של אנרכיסטים. כשירדו העצורים למרתף הבית והתאספו באחד החדרים, ביקשה הקיסרית שני כיסאות עבורה ועבור אלכסיי. הכיסאות הובאו, ולאחר מכן הודיע להם המפקד הבולשביקי שהם מוצאים להורג. הצאר רק הספיק להגיד "מה?" לפני שפתחו החיילים באש והרגו את כולם. ב-25 ביולי נכנסו חיילי הלגיון הצ'כוסלובקי לבית, וגילו שמשפחת הצאר נעלמה. מיד החלה חקירה בנושא. הם אף חקרו כמה מן מהשומרים, אבל לא הצליחו להגיע אל מבצעי הרצח. הגופות עצמן לא נמצאו, והחוקרים תמכו בגרסה הבולשביקית שלפיה הוצא להורג רק הצאר עצמו. רק בהמשך התבררה האמת.
כבר ב-1923 הופצו תצלומי הבית המגודר בעיתונות הסובייטית תחת הכותרת "הארמון האחרון של הצאר האחרון". בשנת 1927, תוכנן להפוך את הבית למוזיאון. בהמשך הוא הפך לבית ספר חקלאי, וב-1938 למוזיאון תעמולה אנטי-דתי. ב-1974 נרשם הבית רשמית כאנדרטה היסטורית-מהפכנית. עם זאת, למרבה המבוכה של הממשלה, הוא הפכה בהתמדה למוקד עלייה לרגל של מלוכנים רוסיים. בשנת 1975 הוחלט ביוזמת יורי אנדרופוב בפוליטביורו להרוס את בית איפטייב. לאחר סחבת של כמה שנים נעשתה ההריסה בשנת 1977, בימים שבוריס ילצין היה ראש הממשל בעיר. לטענתו הוא קיבל הוראה ישירה ולא יכול להתנגד. בשנת 1990 הוחלט להקים כנסייה על שרידי הבית. הכנסייה הוקמה בשנת 2003.
וולברהמפטון וונדררס
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1877 על ידי ג'ון ביינטון, ג'ק אדנברוק וג'ק ברודי, אשר קיבצו מספר תלמידים מבלייקנהול, פרוור של וולברהמפטון, לכדי קבוצת כדורגל. שנתיים אחר כך התאחדה הקבוצה עם מועדון הקריקט המקומי, מה שהוביל ליצירתה של קבוצה בשם ה"וונדררס" (The Wanderers). בשנת 1888 נמנה המועדון על אחד מתריסר מייסדיה של הפוטבול ליג.
התואר המשמעותי הראשון של הקבוצה הושג בשנת 1893, או אז זכתה לראשונה בגביע ה-FA. וולבס ירדה לליגת המשנה האנגלית בשנת 1906 ושבה אליה רק כעבור 26 שנים, ב-1932. במהלך תקופה זו הספיקה לרדת לליגה השלישית אך גם להעפיל פעמיים לגמר גביע ה-FA ולזכות בו פעם אחת (בשנת 1908).
וולבס נחשבה לאחת הקבוצות הטובות באנגליה לאורך שנות החמישים תחת הדרכתו של המאמן סטן קאליס, אשר מונה בשנת 1948. במהלך העשור (עונות 1953/1954, 1957/1958, 1958/1959) זכתה הקבוצה שלוש פעמים באליפות אנגליה - האליפויות היחידות שלה עד כה. קאליס הדריך את הקבוצה לזכייה כפולה (1948/1949 ו-1959/1960) בגביע ה-FA. הקבוצה זכתה בגביע היוקרתי עוד קודם לכן, היו שתיארו את המועדון כ"קבוצת הכדורגל הטובה בעולם" לאחר שחזרה מפיגור 0–2 נגד קבוצת בודפשט הונבד ההונגרית וניצחה 2–3. וולבס היא הקבוצה האנגלית היחידה שזכתה בתארים בחמש ליגות כדורגל שונות.
בשנת 1964 עזב קאליס את הקבוצה, שהידרדרה בינתיים לליגת המשנה. שנתיים אחר כך שבה לליגה הבכירה תחת הדרכתו של רוני אלן. אלן הוחלף מאוחר יותר בביל מקגארי שהוביל את הזאבים לגמר גביע אופ"א נגד קבוצת טוטנהאם הוטספר בשנת 1972 (הפסד 2–3) וכן לזכייה בגביע הליגה האנגלית בשנת 1974. הקבוצה ירדה שוב לליגת המשנה בעונה הבאה, אך בעונת 1976/1977 שבה לליגה הבכירה לאחר שסיימה ראשונה בליגת המשנה. במרץ 1980, תחת הדרכתו של ג'ון בארנוול, זכתה הקבוצה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע הליגה, לאחר ניצחון על נוטינגהאם פורסט באצטדיון ומבלי.
ואולם המועדון לא הצליח לבסס עצמו על סדרת ההצלחות הזו, ובשנות השמונים הוא הלך והידרדר. שיאה של הקריסה הגיע בסוף שנת 1986, כאשר וולבס רשמה את הירידה הראשונה בתולדותיה לליגה הרביעית, כשהיא על סף פשיטת רגל. לקראת סוף העשור נרכש המועדון על ידי סר ג'ק הייווארד בסכום המוערך ב-20 מיליון ליש"ט, שהציל אותו מקריסה מוחלטת. גרהם טרנר מונה למאמן באוקטובר 1986, וכבר בעונת 1989/1990 שבה לליגת המשנה האנגלית בעקבות שתי עליות רצופות. החלוץ סטיב בול, אשר נרכש מהיריבה המרה וסט ברומיץ' אלביון בסכום של 64,000 ליש"ט בלבד, היה הכוח המניע מאחורי ההתאוששות הזו. בול כבש יותר מ-50 שערים בשתי עונות העלייה וזומן לנבחרת אנגליה עוד כאשר המועדון שהה בליגה השלישית. הוא הוסיף לשחק עבור המועדון עד לפרישתו בעונת.
וולבס כמעט שחוללה היסטוריה בעונת 1989/1990 כשהעפילה למשחקי ההצלבה של ליגת המשנה, שבסיומם עולה קבוצה אחת לליגה הבכירה. עם זאת, היא לא הצליחה להשיג עלייה שלישית ברציפות. שלוש פעמים נוספות הגיעה וולבס לשלב הפלייאוף של ליגת המשנה, אך בכל פעם הודחה בשלב חצי הגמר. המזל הרע הסתיים בסיומה של עונת : תחת הדרכתו של המאמן דייב ג'ונס וולבס ניצחה את שפילד יונייטד בגמר הפלייאוף בתוצאה 0–3, ושבה לליגה האנגלית הבכירה אחרי היעדרות בת 19 שנים. הייתה זו, כמובן, הפעם הראשונה בה השתתפה וולבס בליגת הפרמייר ליג החדשה שנוסדה בשנת 1992.
בעונת וולבס ניצחה רק 8 מ-38 משחקיה (אף לא אחד מהם בחוץ), כולל ניצחון מפתיע 0–1 על מנצ'סטר יונייטד. הקבוצה צברה 33 נקודות בלבד וסיימה במקום העשרים והאחרון, שפירושו שיבה לליגת המשנה. עונת 2004/05 נפתחה בצורה רעה, ובעיצומה פוטר מאמן הקבוצה מזה ארבע שנים, דייב ג'ונס. גלן הודל, מאמן נבחרת אנגליה לשעבר, הובא במקומו, והוא הוביל את הקבוצה לסיום העונה במקום התשיעי.
ביולי 2006 החליף מיק מקארת'י, מאמן נבחרת אירלנד וסנדרלנד בעברו, את גלן הודל בתפקיד המאמן והצליח להצעיד את הקבוצה למאבקי הפלייאוף בסיום עונת, בהם כשלה.
באוגוסט 2007 רכש איש העסקים סטיב מורגן את הקבוצה מבעליה הקודמים, ג'ק הייוורד, תמורת סכום סמלי של 10 ליש"ט, תוך התחייבות להשקיע 30 מיליון ליש"ט במועדון. בעונת החמיץ המועדון את העלייה למשחקי הפלייאוף בשל הפרש שערים נחות. המועדון נקט באסטרטגיה של רכישת שחקנים צעירים מליגות נמוכות ובעונת זכה באליפות הפוטבול ליג והבטיח את העפלתו לליגה העליונה - הפרמייר ליג.
הקבוצה שיחקה שלוש עונות בפרמייר ליג ובסיום עונתה השלישית נשרה הקבוצה שוב חזרה אל ליגת המשנה. בסוף עונת 2012/2013 נשרה הקבוצה מהליגה השנייה לליגה השלישית באנגליה. עונה אחת בלבד לאחר מכן שבה הקבוצה לליגה השנייה.
את עונת 2018/2019 בפרמייר ליג ו-2019/2020 בפרמייר ליג סיימה וולבס במקום השביעי. ב-29 באוגוסט 2019 העפילה וולבס לשלב הבתים של הליגה האירופית לראשונה מאז שנת 1980 לאחר ניצחון בשני משחקים בשלב הפלייאוף נגד טורינו. היא הגיעה עד לשלב רבע הגמר, כשבשלב הנוקאאוט של אותה העונה היא גברה על אספניול מספרד ואולימפיאקוס מיוון, אך נכנעה לבסוף לסביליה הספרדית.
את עונת 2020/2021 סיימה וולבס במקום ה-13, עם 45 נקודות. כתוצאה מכך עזב המאמן נונו אספריטו סנטו את המועדון ובמקומו מונה ברונו לאז'ה, מאמנה לשעבר של בנפיקה ליסבון. בעונת 2021/2022 המשיכה הקבוצה את שהותה במרכז הטבלה וסיימה במקום ה-10. לאחר פתיחה כושלת של עונת 2022/2023 פוטר לאז'ה ותחתיו מונה יולן לופטגי שסייע לקבוצה להחלץ מהתחתית והיא סיימה את העונה במקום ה-13.
יריבויות
הקבוצה שעמה יש לאוהדי הוולבס את היריבות הגדולה ביותר היא וסט ברומיץ' אלביון. אצטדיוני שתי הקבוצות מרוחקים כ-18 ק"מ זה מזה. המפגש בין הקבוצות נקרא דרבי המחוז השחור . הוא נערך במסגרות ליגה וגביע (נכון לאוגוסט 2023) 162 פעמים, כשהמפגש הראשון היה ב-1886. בסקר שנערך ב-2008 על ידי Football Pools (הטוטו האנגלי), בין 6,000 אוהדי כדורגל אנגלים, נמצא כי יריבות זו היא החזקה ביותר מבין היריבויות בין מועדונים בכדורגל האנגלי. בנוסף, יש לקבוצה יריבות עם הקבוצות השכנות מבירמינגהאם: אסטון וילה ובירמינגהאם סיטי.
משחקים מול קבוצות ישראליות
באוקטובר 1954, בעת שהייתה אלופת אנגליה, שיחקה הקבוצה באצטדיונה הביתי מול "נבחרת מכבי" הישראלית והביסה אותה 0:10. בחודש מאי 1971 שיחקה הקבוצה באצטדיון בלומפילד מול נבחרת ישראל, במשחק הבכורה של אדמונד שמילוביץ' כמאמן הלאומי. הוולבס ניצחו במשחק בתוצאה 1:3.
סגל שחקנים
נכון ל-14 באוגוסט 2023
(קפטן)
סמלים ומדים
הסמל הראשון במדי הקבוצה נקרא "פסגת העיר של וולבס", והוא היה בשימוש בעיקר באירועים בולטים כגון משחקי גמר גביע. ב-1960 שינתה הקבוצה את סמלה לסמל המורכב מזאב מזנק, ולאחר מכן לשלושה זאבים מזנקים. ב-1979 הוחלף סמל הקבוצה בראש של זאב, והוא משמש אותה מאז.
שחקנים ידועים
בין שחקניה המפורסמים של הקבוצה לאורך ההיסטוריה נכללים בילי רייט, הכדורגלן הראשון בהיסטוריה שצבר יותר מ-100 הופעות בינלאומיות, סטן קאליס, דרק דוגאן, ג'ון ריצ'רדס, פרנק מונרו, מל איבס, ביל סלייטר, רון פלאורס, קני היברט, ברט ויליאמס, רובי קין, אלכס ריי, פול אינס וסאול קי יון. שיאן ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים הוא דרק פארקין (501 הופעות) ומלך השערים של הקבוצה בכל הזמנים הוא סטיב בול, עם 306 כיבושים במדי הקבוצה.
זינובי רוז'סטבנסקי
זינובי פטרוביץ' רוז'סטבנסקי  (ברוסית: Зиновий Петрович Рожественский; 11 בנובמבר 1848 - 14 בינואר 1909) היה תת-אדמירל בצי הרוסי הקיסרי. פיקד על השייטת השנייה של צי האוקיינוס השקט במלחמת רוסיה–יפן שהושמדה בקרב צושימה.
נעוריו ותחילת הקריירה
נולד במשפחתו של רופא צבאי ובשנת 1864 התקבל לבית הספר לצוערי חיל הים שאותו סיים בשנת 1868. בשנת 1873 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית לארטילריה ע"ש מיכאיל רומנוב.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) שירת כקצין על ספינת טורפדו והשתתף במתקפה לא מוצלחת על אניית מלחמה טורקית בקרב סולין. מאוחר יותר באותה מלחמה לקח פיקוד על ספינת הקיטור "וסטה" והתנגש בגבורה באונייה טורקית גדולה. לאחר המלחמה הוא הודה כי מפקדו דיווח דיווחים שקריים אולם זה לא פגע בקריירה שלו.
הוא נשלח לארגן מחדש את ענף התותחנות של הצי הבולגרי ושירת בו בין 1883 ל-1885. לאחר מכן חזר לצי הבלטי ושירת בתור קצין במספר ספינות. ב-1891 נשלח ללונדון כנספח צבאי ימי ונותר בה עד 1893. לאחר חזרתו לרוסיה מונה למפקד הסיירת "ולדימיר מונומך" בשנת 1894. לאחר מכן מונה למפקד אוניית המלחמה המשוריינת פרבנץ. ב-1885 הוא שירת בצי האוקיינוס השקט של רוסיה כמפקד האימונים של חטיבת התותחנות של הצי הבלטי.
מלחמת רוסיה–יפן
רוז'סטבנסקי תפקד היטב בתצוגת התותחנות הימית שנערכה לכבוד שליט גרמניה וילהלם השני ב-1902, ולאחר מכן עלייתו הייתה מטאורית. מספר חודשים מאוחר יותר הוא מונה לשליש אישי של הצאר ניקולאי השני, וקודם לתפקיד אדמירל משנה. בשנת 1903 הוא מונה על ידי הצאר למפקד כוח אדם ראשי של הצי, הדרגה שלישית בחשיבותה בצי. הוא שירת בתפקיד זה עד 1904. ב-1904 הוא מונה במקביל למפקד צי האוקיינוס השקט והתפנה להיערך למשימה הגדולה. באוקטובר, לאחר דחיות רבות, הוא הפליג עם ספינותיו לאסיה כשהוא על סיפון אוניית הדגל קניאז סובורוב.
במהלך מסע הצי הבלטי הבין רוז'סטבנסקי עד כמה לקוי היה האימון של אנשי הצוות באוניותיו. אימון חסר ומצב קשה של האוניות גרם לו לתסכול רב. בשל סיבות לוגיסטיות כמו הצורך באספקת פחם קבועה למנועים ומחסור בתחמושת, הוא לא עשה דבר כדי לשפר את המצב אולם לא היה ביכולתו לעשות דבר כדי לשנות מצב זה.
חוסר היעילות והמקצועיות של השייטת באו לידי ביטוי פרק זמן קצר לאחר תחילת המסע, כאשר ספינותיו פתחו באש על ספינות מכמורת בריטיות בתקרית שקיבלה את השם "תקרית דוגר בנק". הוא האמין מלכתחילה כי מסעו נדון לכישלון והתנגד נחרצות ליציאת השייטת נוספת מהים הבלטי לאוקיינוס השקט. הוא ניסה בכל כוחו במהלך ההפלגה להימנע מלחבור לשייטת הזו בכך שעזב את מדגסקר ללא עדכון האדמירליות בנוגע למסלולו המיועד.
ישנן הערכות שונות בנוגע להתנהגותו במהלך המסע, אולם ברור כי מרירותו והפסימיות שלו התגברו במהלך ההפלגה. בשעה שהשייטת שלו הגיעה לאזור אסיה, בהיותו יהיר ומרוחק, הוא לא בטח באיש מלבד אולי במפקד כוח האדם שלו, קפטן קלפייר דה קולון. כלפי שאר הקצינים הוא שמר מרחק ולא ניסה לשתף אותם בתוכניות הקרב שלו, במיוחד לא עם אדמירל משנה ניקולאי נבוגטוב, מפקד השייטת הפסיפית השלישית.
במהלך קרב צושימה נפצע רוז'סטבנסקי בראשו באורח קשה במהלך ירי פגזים לעבר אונייתו על ידי כמה אוניות מלחמה יפניות, ונתפס למחרת בבוקר חסר הכרה על ידי היפנים. הוא התאושש בבית חולים יפני שם ביקר אותו אדמירל היהאצ'ירו טוגו. לאחר המלחמה חזר רוז'סטבנסקי לסנקט פטרבורג ברכבת הטרנס-סיבירית, ופרש לגמלאות במאי 1906 בעקבות ההחלטה להעמיד אותו למשפט על כניעתו שנה קודם לכן. במשפט הוא הואשם בכל האחריות לתוצאות המלחמה אולם יצא זכאי עקב העובדה שהיה חסר הכרה בעת שנתפס בשבי. הוא שוב היה אדם חופשי אולם לאחר פחות מ-3 שנים הוא חלה ומת.
חלום החדר האדום
חלום החדר האדום (הונג לו מנג, במנדרינית: 紅樓夢) הנודע גם כחלום בביתן האדום, חלום ההיכלות האדומים, חלום הארמונות האדומים, סיפורה של אבן, או דברי ימי האבן, מאת צאו סו'אה-צ'ין הוא אחת מיצירות המופת של הספרות הסינית. הוא חובר בסביבות אמצע המאה ה-18 בימי שושלת צ'ינג ויצא לאור ב-1764.
הרומן נאסף ביחד עם עוד שלוש יצירות ספרותיות סיניות הנודעות כארבעת הרומנים הקלאסיים הסיניים. מבין אלו, סיפור החדר האדום נחשב כפסגת היצירה הסינית הקלאסית. צאו סו'אה-צ'ין כתב את שמונים הפרקים הראשונים, אולם נפטר טרם ראה הרומן אור. בשנת 1792 נדפסה גרסה בת 120 פרקים בעריכת גאו אה שככל הנראה כתב את ארבעים הפרקים האחרונים.
בשנת 2002 יצא תרגומו של רן קידר לעברית של הספר, שתורגם מהגרסה האנגלית של הספר, שבה 40 פרקים.
שני כרכים ראשונים, מתוך ארבעה, של תרגום עברי נוסף ליצירה יצאו לאור בשנת 2018 ובשנת 2021, בהוצאת מוסד ביאליק ובתרגומם של אנדרו פלקס ואמירה כץ, תחת הכותרת "חלום המשכנות האדומים".
ישנם מכתשי אסטרואידים המכונים 433 Eros על שמם של שני גיבורי הרומן ג'יה באו-יו' ולין דאי-יו'.
תקציר העלילה
הסברה הרווחת במחקר היא כי מדובר ברומן אוטוביוגרפי למחצה, המשקף את קורותיה של משפחתו של צאו סו'אה-צ'ין. כוונתו הייתה להקדישו לכל אותן נשים ששאו הכיר בצעירותו: חברות, קרובות, ומשרתות, כפי שהמספר מפרט בפרק הראשון.
הרומן עצמו הוא תיעוד אירועים מפורט ביותר של חיי שבט ג'יה המורחב, המסתעף לשני ענפים, בית נינג-גואו ובית רונג-גואו, אשר מאכלסים שני מבני מגורים סמוכים בבייג'ינג, בירת ממלכת צ'ינג. אבות אבותיהם מונו לדוכסים, ובפתיחתו של הרומן עדיין היוו שני הבתים את אחת מהמשפחות הידועות ביותר בבירה. במקור היו עשירות ורבות השפעה ביותר, עם נשים בנות השבט אשר נעשו פילגשים בחצר המלכות, לבסוף סר חינו של השבט מעיני הקיסר, שפשט על אחוזותיו והחרימן. הרומן איפוא משרטט את נפילת הג'יה מאיגרא רמא של היוקרה, ונסוב על סיפורן של שלושים דמויות עיקריות וארבע מאות משניות.
ראשית הסיפור מתאפיין באלמנטים דאואיסטים ובודהיסטים. אבן פלאים, שננטשה על ידי האלה נו'וה, נועדה להעפיל לשחקים, אולם במקום זאת היא מגיעה לפתחה של ממלכת החיים לאחר שהיא מפצירה בנזיר טאואיסטי ובנזיר בודהיסטי להביאה להתבונן בעולם.
הגיבור הראשי, ג'יה באו-יו' הוא היורש הבכיר במשפחתו, ככל הנראה גלגול נשמות של האבן (אם כי כתב היד האמין ביותר של משפחת ג'יה, מתאר את האבן ואת ג'יה באו-יו' כשתי ישויות נפרדות, אם כי קשורות זו לזו). בחיים הקודמים הללו הוא קיים מערכת יחסים עם פרח, שהתגלגל כיום להיות דודניתו החולנית של באו-יו', לין דאי-יו' הרגשנית. על כל פנים, גורלו בימי חייו נגזר מראש, חרף אהבתו לדאי-יו' הוא נאלץ לשאת דודנית אחרת, סו'אה באו-צ'אי. הרומן מתחקה אחר משולש האוהבים הזה כשברקע מתרחשת ירידתה של המשפחה מגדולתה.
הרומן הוא יוצא דופן לא רק במספרן הרב של הדמויות המתוארות בו - ארבע מאות בסך הכול, אשר חלק הארי שלהן הוא נשים - ובעומק הפסיכולוגי המובא בו - כי אם גם בתיאורים המדויקים והמפורטים של מבנה החיים והחברה בסין במאה ה-18.
הבחירות לאספת הנבחרים הרביעית
הבחירות לאספת הנבחרים הרביעית נערכו ב-2 באוגוסט 1944 (י"ג באב ה'תש"ד), והביאו לכינונה של אספת הנבחרים הרביעית.
מערכת הבחירות
בבחירות התאחדו מפלגות השומר הצעיר ופועלי ציון לכדי מפלגה אחת, בשם חזית השמאל.
תוצאות הבחירות
תוצאות הבחירות היו כדלקמן:
יצירה ב-5 דקות
יצירה ב-5 דקות (באנגלית: ) הוא ערוץ יוטיוב בסגנון עשה-זאת-בעצמך, בבעלות TheSoul Publishing, חברה שיושבת בלימסול, קפריסין. הערוץ נמצא תחת הרשת הרב ערוצית של ערוץ פרדרטור.
היסטוריה
הוצאת TheSoul הוקמה על ידי פאבל ראדייב ומראט מוכאמטוב, צוות שבסיסו בקפריסין שהובחנו בעקבות הרקע שלהם ביצירת תוכן ברשת המדיה החברתית, והשקת AdMe.ru ו- BrightSide.me. במרץ 2017 הקימה החברה את ערוץ היוטיוב, BRIGHT SIDE.
ב־15 בנובמבר 2016, יצירה ב-5 דקות נרשמה ביוטיוב על ידי הוצאת TheSoul. למחרת הועלה הסרטון הראשון של הערוץ, "5 פריטי עשה זאת בעצמך חיוניים שאתה צריך לדעת".
החל ממרץ 2020 היו לערוץ 67 מיליון מנויים, ודירגו אותו כערוץ החמישי במספר המנויים בפלטפורמה שאינו מופעל על ידי יוטיוב, אחרי T-Series, PewDiePie, Cocomelon ו- SET India.
איך התקבל הערוץ
ג'ושוע כהן מטיובפילטר תיאר את הערוץ כ"ידידותי לילדים בסרטוני עשה זאת בעצמך".
רבקה ג'נינגס מווקס מאפיינת את יצירה ב-5 דקות כ"ביזארית", מתארת את התכנים כ"הוראות עשה זאת בעצמך ששום אדם לא יכול או צריך אי פעם לעשות" ומבקרת את השימוש הכבד של הערוץ בתמונות ממוזערות קליקבייט.
נדין דנינו מניו יורק פוסט כתבה כי סרטון טיפים "ביזארי" בן 5 דקות, הממחיש את השימוש בשיער אנושי כמברשת איפור, התקבל באופן שלילי בטוויטר.
סייג אנדרסון מ- Mashable הטיל ספק בתועלת של אחד הסרטונים בערוץ, "14 ניסויים מדהימים בביצים שאתם יכולים לעשות בבית", המתאר " טיפים לחיים" שכוללים השריית ביצה בחומץ למשך 24 שעות כדי להפוך את הביצה גדולה יותר. הוא גם תיאר את הסרטונים של יצירה ב-5 דקות "כבלתי-רגישים ועשויים להיות טרולי."
אמנית ביצתית
אמנית ביצתית (שם מדעי: Amanita ovoidea) היא פטריית בסיסה בצבע לבן בסוג אמנית הנפוץ ברחבי אירופה, בעיקר בחורש ים תיכוני בדרום אירופה וגם בארץ ישראל. הפטרייה משגשגת הודות ליחסי הגומלין עם מיני עצים נשירים ומחטניים וניתן למצאה בדרך כלל תחת עצי אלון וערמון וביערות אורן. קוטר הכיפה הבשרנית של פטרייה בוגרת יכול להגיע עד 30 ס"מ, הגודל הרגיל הוא כ-15 ס"מ.
הכיפה, הנבגים וה"רגל" לבנים, כאשר הרגל גלילית, מרכזית, זקופה, עבה ובעלת מרקם מחוספס. הפטרייה מופיעה החל מסוף נובמבר (אם גשום) ועד סוף ינואר. בראשית צמיחתה מזכירה הפטרייה ביצת תרנגולת, הן בצבע והן בגודל ומכאן שמה. צורת הביצה היא למעשה הכיפה העוטפת את בסיס הרגל. בהמשך התפתחותה, נפרדת הכיפה והרגל מתחילה להתפתח.
הפטרייה טובה למאכל, אך דומה מאוד לפטריות הרעילות Amanita virosa ו-Amanita proxima והיו מקרי הרעלה עקב טעות בזיהוי.
גרוס-רוזן
היסטוריה
את מחנה גרוס-רוזן הקימו אסירי מחנה זקסנהאוזן כמחנה-משנה, ובנייתו החלה ב-2 באוגוסט 1940. במרץ 1941 הושלמה בניית "המחנה הקטן", שהכיל ארבעה בלוקים. מסוף אפריל באותה שנה היה המחנה עצמאי ולא כפוף לזקסנהאוזן. מפקדי המחנה היו ארתור רודל (Rodl), וילהלם גדעון (Gideon) ויוהנס האסנברוק (Hassenbrock).
הקמת "המחנה הגדול", שתוכנן במקור ל-7,000 אסירים, ושהורחב עד לקיבולת של 20,000 אסירים, הושלמה בתחילת 1944. בשנה זו הורחב המחנה והוקם בו "המחנה האושווייצרי", שתוכנן ל-45,000 אסירים ונועד למקרה של העברת מחנה אושוויץ עם התקדמות הצבא האדום בחזית המזרחית.
במחנה האם של גרוס-רוזן לא היו יהודים, עד לצעדות המוות מאושוויץ בהתאם להוראת הרייכספיהרר ס"ס, ורוב אסירי מחנות המשנה היו יהודים, תחילה מהמחנות זקסנהאוזן ודכאו, ואחר כך מבוכנוואלד. מפקדת הגסטפו בברסלאו ניהלה בגרוס-רוזן "מחנה עבודה וחינוך". אסירי המחנה הועסקו במחצבות של גרוס-רוזן בחציבת גרניט. במחנות-חוץ רבים הועסקו האסירים ככוח עבודה זול במפעלים שהיו חיוניים לכלכלת המלחמה.
אחת התעסוקות העיקריות לאסירי המחנה הייתה בבניית "מפקדת הפיהרר" – פרויקט ענק בוויסטֵוַלטרסדורף שברכס ההרים אוילנגבירגה.
בין מחנה גרוס-רוזן ובין אושוויץ היה קשר הדוק. קשר זה בא לידי ביטוי בכך שאושוויץ היה ספק הכוח העיקרי של מחנות העבודה גרוס-רוזן. כמו כן ד"ר מנגלה, שפעל באושוויץ, פעל גם בגרוס-רוזן. בנוסף לכך, הייתה תנועה של אסירים מאושוויץ לגרוס-רוזן ולהפך.
בראשית שנת 1945 פונה המחנה, ואסיריו הועברו למחנות אחרים או שנשלחו לצעדות מוות. בזמן צעדות המוות, שימש מחנה גרוס-רוזן מחנה מנתב לשיירות האסירים שהגיעו מאושוויץ. פינוי מחנה גרוס-רוזן התנהל בשני שלבים: בעשרת הימים הראשונים של ינואר 1945, פונו 11 מחנות המשנה. הפינוי נערך ברגל. אסירים אחדים בלבד נשארו מאחור, והם שוחררו ב-13 בפברואר 1945 על ידי הצבא הסובייטי.
ב-2017 אותר קבר אחים בו נקברו כ-300 בני אדם בשטח המחנה, בעקבות עדות מוקלטת של אחד הניצולים - רופא ממוצא בלגי.
Third Album
Third Album הוא אלבום האולפן השלישי של "חמישיית הג'קסונים" שיצא לאור בשנת 1970 בחברת מוטאון. הסינגל "I'll Be There" היה השיר הרביעי של הלהקה שהגיע למקום הראשון במצעד באותה השנה. "Mama's Pearl", הסינגל השני מתוך האלבום הגיע בשיאו למקום השני. בנוסף נכללו באלבום שירים עם נגיעות אוטוביוגרפיות כגון "Goin' Back to Indiana" ו-"Darling Dear".
האלבובם הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום הראשון במצעד שירי הרית'ם אנד בלוז. האלבום מכר למעלה מ-6 מיליון עותקים ונחשב לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר של הלהקה.
ביקורת
לינדזי פלנר מהאתר Allmusic כתבה כי האלבום מספק את "הצליל של מוטאון שלא ניתן לטעות בו ומרחיב אותו בדיוק במידה כדי לכלול גם השפעות ממקורות אחרים".
הוצאה מחודשת
חברת מוטאון הוציאה בשנת 2001 גרסה דיגיטלית מחודשת של אלבומי הלהקה בסדרת "2 אלבומים על תקליטור אחד". האלבום "ABC" יצא על תקליטור יחד עם האלבום "Maybe Tomorrow" בו נכללו שני שירים כבונוס: "Sugar Daddy", שיר שנוסף לאלבום האוסף של הלהקה שיצא בשנת 1971 והשיר "I'm So Happy" שיצא כבי סייד שלא אותו השיר.
מנגינות מצריות
מנגינות מצריות (באנגלית: Egyptian Melodies) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1931, ה-21 בסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות". הסרט הקצר הופק על ידי וולט דיסני ובוים על ידי וילפרד ג'קסון.
עלילה
בסרט, עכביש נודד לתוך קבר מצרי. הכניסה שלו נראית כאילו עוקב אחרי העכביש והיא בהחלט טכניקה בולטת באנימציה של התקופה. ברגע שהוא נכנס לקבר, המומיות מתחילות לרקוד וההירוגליפים מתעוררים לחיים.
ביקורת
וראייטי (23 בפברואר 1932): "אחת הסרטים הטובים בסדרת סימפוניות טיפשיות של וולט דיסני וסתם חומר מילוי הוגן. כתיבה יפה, כרגיל בסדרה הזו, יוצאת מן הכלל. מתחילה כאילו היא עומדת להיות מקורית, עם רקע מצרי, ואחד הספינקסים פתאום פותח דלת. עכביש זוחל במסדרונות ובמורד מסדרונות, עם הדברים הרגילים של רוח הרפאים והמומיה."
מדיה ביתית
הסרט הקצר הופץ ב-4 בדצמבר 2001, באוצרות וולט דיסני: סימפוניות טיפשיות - קלאסיקות מוזיקליות היסטוריות.
קביעת מין תלוית טמפרטורה
קביעת מין תלוית טמפרטורה (באנגלית: Temperature-dependent sex determination או בקיצור TSD), היא אחד מהמנגנונים המופיעים בטבע לקביעת הזוויג של אורגניזם. בדרך זו מין הצאצא נקבע לפי הטמפרטורה השוררת בסביבתו בזמן הדגירה. המנגנון נפוץ בעיקר בקרב חולייתנים בעלי שפיר עוברי, למשל תנינאים.
ארט יאנג
ארתור הנרי יאנג הידוע בשם ארט יאנג (באנגלית: Art Young; 14 בינואר 1866 – 29 בדצמבר 1943) היה קריקטוריסט וסופר אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות הציורים הסוציאליסטיים שלו, במיוחד אלה שצוירו למגזין הפוליטי "ההמונים" בין השנים 1911 ל־1917.
קביעת מין תלוית טמפרטורה
מנגנון קביעת המין אצל קבוצות הזוחלים החיות בימינו שונה מזה הנפוץ אצל מרבית החולייתנים המתבסס על כרומוזומים. הביצים מושפעות מן הטמפרטורה בה הן מודגרות במהלך השליש הראשון של התפתחות העובר. מנגנון זה נפוץ בעיקר אצל התנינאים (תנינים, אליגטורים, קיימנים וגאביאלים), אצל חלק ממיני הצבים ואצל לטאות אחדות. אצל הצבים - הזכרים מתקבלים בטמפרטורות דגירה נמוכות יותר מהנקבות, כאשר טווח הטמפרטורות בו מתקבלים שני המינים (בהרכב משתנה) הוא בין מעלה אחת לשתיים. אצל לטאות ותנינאים, פועל המנגנון על-פי רוב באופן הפוך. בסמוך לטווח הטמפרטורות "המעורבות" ובתוכו מתקבל שילוב מסוים (תלוי בטמפרטורה) של שני המינים, ולעיתים רחוקות יותר מתקבלים צאצאים בעלי מאפיינים של שני המינים.
ארט יאנג
ביוגרפיה
ארט יאנג נולד ב־14 בינואר 1866, ליד אורנגוויל, במחוז סטפנסון, אילינוי. משפחתו עברה למונרו, ויסקונסין כשהיה בן שנה. אביו, דניאל ס. יאנג, היה חנווני, ואמו הייתה אמנדה יאנג (לבית וגנר). היו לו שני אחים ואחות אחת. אחיו, וילמר וסלי יאנג, למד עיתונות באוניברסיטת ויסקונסין והקים את עיתון הסטודנטים שלה, "הדיילי קרדינל".
קביעת מין תלוית טמפרטורה
בנוסף, קיימת סינרגיה בין הטמפרטורה ובין הורמונים מסוימים. החדרת אסטרדיול לביצים שהודגרו בטמפרטורות מייצרות-זכרים הביאה לבקיעת נקבות שהיו זהות פיזיולוגית לנקבות המתקבלות בטמפרטורות מייצרות-נקבות. מתוך ביצוע הניסוי ההפוך (קבלת זכרים בטמפרטורות מייצרות-נקבות) נמצא כי האנזים שאחראי להמרה של טסטוסטרון לאסטרדיול, ארומטאז, ממלא תפקיד כלשהו בהתפתחות הנקבות. בנוסף, ההורמונים והטמפרטורה מראים סימנים לפיהם הם פועלים באותו כיוון, במובן זה שבסמוך לטמפרטורות המעורבות נחוצות כמויות קטנות יותר של הורמון זה או אחר כדי להביא לשינוי "כפוי" של המין.
ארט יאנג
ביוגרפיה
יאנג נרשם לאקדמיה לעיצוב בשיקגו בשנת 1884, שם למד אצל ג'יי ה' ונדרפול. הציור הראשון שלו שפורסם הופיע באותה שנה בעיתון המסחרי Nimble Nickel. באותה שנה, הוא החל לעבוד ברציפות גם עבור עיתוני שיקגו, כולל ה- Evening Mail, ה- Daily News והטריביון.
קביעת מין תלוית טמפרטורה
ב-1977 הוצע מודל תאורטי החוזה כי הברירה הטבעית תעדיף בעלי חיים עם מנגנון TSD על פני בעלי חיים עם מנגנון מבוסס כרומוזומים כאשר סביבת ההתפתחות של בעל החיים משפיעה על סיכוי השרידה באופן שונה כלפי זכרים ונקבות. מודל זה חוזק בתצפיות כשלושים שנים מאוחר יותר.
ארט יאנג
ביוגרפיה
בשנת 1888 חידש יאנג את לימודיו, תחילה בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק (עד 1889), ואז באקדמיה ז'וליאן בפריז (1889–90). הוא הצטרף לעיתון בשיקגו (1892), ותרם לו קריקטורות וציורים פוליטיים למוסף יום הראשון שלו.
בשנת 1895 התחתן עם אליזבת נורת'. ב־1895 או 1896 עבד זמן קצר ב"דנבר טיימס"; לאחר מכן, לאחר פרידתו מאשתו, עבר שוב לעיר ניו יורק, שם מכר רישומים למגזינים של הומור וצייר קריקטורות ל"ניו יורק אוונט ג'ורנל" של ויליאם רנדולף הרסט. בשנים 1902–1906 הוא למד רטוריקה בקופר יוניון כדי לשפר את כישוריו כקריקטוריסט.
המגזין "מאסס" (ההמונים)
יאנג התחיל בתור רפובליקני בדרך כלל א-פוליטי, אך בהדרגה התעניין ברעיונות השמאל, ובשנת 1906 בערך ראה עצמו כסוציאליסט. הוא החל להתרועע עם שמאלנים פוליטיים כמו ג'ון סלואן ופייט ולאג, עם שניהם הוא עבד בירחון הסוציאליסטי הרדיקלי "ההמונים". הוא התגבש היטב בסביבה הרדיקלית של גריניץ' וילג' לאחר שעבר לשם בשנת 1910. הוא הפך פעיל מבחינה פוליטית, ובשנת 1910, האפליה הגזענית והמינית והעוולות של המערכת הקפיטליסטית הפכו לנושאים נפוצים בעבודתו. הוא הסביר את התחושות הללו באוטוביוגרפיה שלו, ארט יאנג: חייו וזמנו (1939)
בניסיון לרסן את האפליה יאנג הציג מועמדותו לאספה של מדינת ניו יורק מטעם המפלגה הסוציאליסטית של ניו יורק בשנת 1913, אך לא נבחר.
פן אחד של הממסד שאליו קרא תיגר יאנג בקריקטורות שלו ובציוריו הייתה סוכנות הידיעות אי. פי. (אסוסיישן פרס) התקפותיו הפכו גלויות ומאיימות לאחר שהצטרף לצוות המגזין "ההמונים" כעורך שותף ותורם, בו היה בין השנים 1911 ל־1917. הוא היה אחד מחברי המערכת המקוריים הבודדים שנשארו עם המגזין במשך כל תקופת ההופעה שלו עד שהוא נסגר בדצמבר 1917. ביולי 1913 פורסם את הציור של יאנג "מרעיל המקורות", שמתאר את נשיא סוכנות הידיעות AP, פרנק ב' נויס, שמרעיל את הידיעות שהם מפיצים עם שקרים, עובדות בדויות, לשון הרע ודעות קדומות. הציור היה תגובה להיעדר סיקור חדשות ארצי על שביתת פיינט קריק בשנת 1912 במחוז קנאווה, מערב וירג'יניה, שנמשכה יותר משנה והתאפיינה בעימותים קטלניים בין כורים ומיליציות שנשכרו על ידי חברות הפחם. החברות שכנעו את הממשלה הפדרלית להכריז על משטר צבאי במסגרת בית דין צבאי, מעשה חמור על פי עורכי "ההמונים".
מעט מאירועים אלה נשמעו מחוץ למערב וירג'יניה, והדבר הטריד את צוות המגזין. הציור של יאנג "מרעיל המקורות", ומאמר המערכת של מקס איסטמן, שפורסם באותה גיליון, טענו כי סוכנות הידיעות AP הסתירה את העובדות בכוונה כדי לסייע לחברות הפחם. ה- AP הגיבה בשתי תביעות דיבה נגד איסטמן ויאנג בנובמבר 1913 ובינואר 1914. כאשר עורך דינם של יאנג ואיסטמן זימן את הפרוטוקולים ממשרד AP בפיטסבורג, התביעות בוטלו, אולי משום ש- AP חששה שהראיות והעדויות יהיו מזיקות אם יפורסמו.
בהמשך יאנג נתבע על ידי הממשלה בגין קריקטורות נגד השתתפות אמריקה במלחמה העולמית הראשונה. בעוד שהתביעה הראשונה בוטלה במשפט השני חבר המושבעים לא יכול היה לקבוע עמדת לגבי אשמתו של יאנג, והוא זוכה.
"ליברטור"
בשנת 1918 עזר יאנג להקים מגזין דומה ל"המונים" שנקרא "ליברטור", (המשחרר). הוא שימש גם כמאייר וגם כתב בוושינגטון ב"מטרופוליטן מגזין" (1912–17) עד שפוטר בשל ביטויו הנחרצים נגד המלחמה.
בשנת 1919 עזב יאנג את הליברטור כדי להקים כתב עת משלו, "גוד מורנינג" שהתמזג מאוחר יותר עם מגזין ארצי אחר בשנת 1922.
יאנג תרם איורים למגזינים רבים. הוא גם כתב כמה ספרים, כולל שתי אוטוביוגרפיות, בדרכי (1928) וארט יאנג: חייו וזמניו (1939).
מוות
יאנג נפטר ב־29 בדצמבר 1943 במלון אירווינג בניו יורק, בגיל 77.
חשמלן סגול
חשמלן סגול (שם מדעי: Torpedo nobiliana) הוא מין של בטאי ממשפחת החשמלניים. הוא חי במי האוקיינוס האטלנטי.
מאפיינים
דג זה הוא הגדול ביותר בבני סדרת החשמלנאים. אורכו הממוצע 0.6-1.5 מטרים ומשקלו 14 ק"ג, אולם נצפו פרטים באורך של 1.8 מטרים ומשקל 90 ק"ג. לדג זוג סנפירי חזה גדולים ועגולים ואחריהם עוד זוג קטן יותר על הגב וזנב חזק עם אונות. פתחי הזימים סמוכים לראש הקטן והחוטם כמעט ולא נראה. כמו רוב הבטאים גם לחשמלן זה ישנו פה המצוי מתחת לגופו.
דג זה בונה שדה חשמלי סביב גופו וכך מאתר את הפרטים בסביבה. הוא גם מחשמל את הטרף במכת חשמל חזקה שהורגת או מהממת אותו.
הוא נפוץ בקרקעיות חוליות עד לקרבת החופים מנובה סקוטיה עד ברזיל ומסקוטלנד עד דרום אפריקה וגם לאורך חופי הים התיכון, לרבות בחופי ישראל.
הוא טורף בעיקר דגי גרם הכוללים סוליתאים שונים, סלמוניים, צלופחים וקיפוניים וגם דיונונים וסרטנים. פרטים גדולים יכולים לבלוע דגים ששוקלים 2 ק"ג ואף כרישים גלדניים.
החשמלן יכול להפעיל את מכות החשמל שלו גם להגנה אך הוא איננו קטלני לאדם.
כפולה משותפת מינימלית
מכנה משותף
אחד השימושים הנפוצים ביותר לכפולה משותפת מינימלית היא בחיבור שברים: לכפולה המשותפת המינימלית של המכנים קוראים מכנה משותף, וכדי לחבר שברים, מרחיבים את המונה והמכנה בכל אחד מהם אל המכנה המשותף.
למשל, כפי שציינו קודם, הכפולה המשותפת המינימלית של 21 ו-6 היא 42. על כן:
אם היינו בוחרים בתור מכנה כפולה גדולה יותר של המספרים, היינו מקבלים שבר שניתן לצמצם, למשל:
מציאת הכפולה המשותפת המינימלית
על מנת לחשב את הכפולה המשותפת המינימלית של שני מספרים ניתן להיעזר במחלק המשותף המקסימלי שלהם: אם \ a,b הם המספרים, ואנו מסמנים בתור \ gcd(a,b) (מלשון Greatest Common Divisor) את המחלק המשותף המקסימלי ובתור \ lcm(a,b) (מלשון Least Common Multiple) את הכפולה המשותפת המינימלית, אז הקשר בין שני הערכים הללו נתון על ידי הנוסחה. מכאן בפרט נובע כי עבור שני מספרים זרים, הכפולה המשותפת המינימלית שלהם היא ערך מוחלט של מכפלתם.
יוסי פינטו
יוסי פינטו (נולד ב-12 באפריל 1975) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש נספח צה"ל ביוון. קודם לכן שימש מפקד חטיבת החילוץ, קצין אג"ם של פיקוד העורף, מפקד המרכז לאימונים באש במל"י ומפקד חטיבת בנימין.
ביוגרפיה
פינטו נולד במצפה רמון להוריו שהיו בשירות קבע בבסיס רמון. התגייס לצה"ל באוגוסט 1993, ושובץ בגדוד דוכיפת. שירת כלוחם בגדוד. לאחר קורס קציני חי"ר שב לגדוד דוכיפת, ומונה למפקד מחלקת מסלול. במהלך התפקיד נפצע במהומות מנהרת הכותל. בהמשך שימש כמפקד מחלקה בגדוד. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בגדוד דוכיפת. בשנת 2000 מונה לסגן מפקד גדוד דוכיפת. בשנת 2004 מונה לקצין אג"ם של חטיבת בנימין.
באוגוסט 2007 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד דוכיפת, בכך היה למפקד הגדוד הראשון בחטיבת כפיר שצמח לאורך כל שירותו בגדודי החטיבה. באפריל 2008, הגדוד בפיקודו קיבל את פרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות. את תפקידו סיים במאי 2009. בהמשך מונה לסגן מפקד חטיבת כפיר בין השנים 2009–2010. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של עוצבת האש בין השנים 2010–2012.
אורוות הברון
היסטוריה
המבנה הוקם ב-1888 בראשון לציון עבור פקידות הברון רוטשילד (נמצא בפינת הרחובות רוטשילד ומוהליבר בראשון לציון). על הבנייה הופקד ברוך פפירמייסטר, מהנדס מדופלם ואיכר במושבה. האורווה נבנתה עם בניינים עליה כדירות לפקידים. לימים הוקמה במקום המחלבה הראשונה בישראל.
אדריכלות ועיצוב
מבנה המשק מפואר, מיוחד וציורי המעיד על עושרו הרב של הברון רוטשילד. הקומה הראשונה של המבנה והחצר המוקפת בחומות אבני כורכר שימשו כאורוות לסוסים, משכן לבעלי חיים של משק הפקידות ומחסני מספוא של המושבה. בצידה הדרומי של החצר יש שוקת שבנויה מאבני כורכר ובצד האחורי של הבית נמצאים פתחי האורוות הרחבים משני צידי הבניין וטבעות ברזל תלויות על הקיר שיועדו לקשירת הסוסים. בקומה העליונה היו חדרי מגורים לעובדי האורוות.
מצב המקום ובעליו כיום
נכון ל-2020, המבנה הוא חורבה נטושה. בשנת 2006 החליטו לנקוט בתהליך של פירוק שיתוף מקרקעין ונתמנו על ידי בית המשפט כונסי נכנסים שפרסמו מכרז למכירת הזכויות במתחם. במכרז זכתה חברת גלובוס אינטרנט השקעות בנין ופיתוח 1996 בע"מ. אך זו לא עמדה בתנאי המכרז ולא שיפצה את המבנה. חלקו הצפוני של המבנה מתוחזק על ידי עיריית ראשון לציון כחלק מהמוזיאון העירוני. אך זכויות הבעלות מחלוקות בין עיריית ראשון לציון, החברה הכלכלית ראשון לציון ובעלי זכויות פרטיים אחרים.
25 (מספר)
25 (במילים בלשון זכר: עשרים וַחֲמִשָׁה; בלשון נקבה: עשרים וחמש) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 24 והבא לפני 26.
אברהם ולד
קורות חיים
ולד, נכדו של הרב משה שמואל גלזנר, נולד במשפחה יהודית אורתודוקסית בעיר קולוז'וואר (כיום קלוז') בטרנסילבניה, אז בשלטון ממלכת הונגריה בהאימפריה האוסטרו-הונגרית והיום ברומניה. לאור אורח חייו הדתי, לא היה יכול ללמוד בבית ספר, שחייב לימודים בשבת, ולמד בחינוך ביתי. הוריו לימדו אותו עד תחילת הלימודים האקדמיים. בשנת 1928 קיבל תואר במתמטיקה באוניברסיטת המלך פרדיננד הראשון (היום אוניברסיטת באבש-בויאי). הלימודים היו בשפה הרומנית. משנת 1927 עד שנת 1931 למד באוניברסיטת וינה וקיבל תואר דוקטור במתמטיקה בהנחיתו של קרל מנגר.
בגלל אפליה נגד יהודים, ולד לא היה יכול לקבל משרה כמרצה בחוג למתמטיקה באוניברסיטה בה סיים דוקטורט. אוסקר מורגנשטרן הצליח למצוא לו עבודה כמרצה בכלכלה. כשהנאצים כבשו את אוסטריה בשנת 1938, ההפליה הפכה לרדיפת יהודים. ולד הצליח להגר לארצות הברית כשהוזמן לעסוק שם במחקר אקונומטרי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נוצלו כישוריו הסטטיסטיים על מנת למזער את מספר המפציצים הנפגעים מאש האויב. חוקרים אחרים בדקו באילו אזורים נפגעו מפציצים והמליצו למגן אותם. ולד טען שהמחקרים כללו רק את המפציצים ששרדו את הפגיעות ולא את אלה שהושמדו ולכן המליץ למגן דווקא אזורים שלא נפגעו. לטענתו, העובדה שהמפציצים הצליחו לחזור למרות הפגיעות באזורים מסוימים, מעידה שהם עמידים לפגיעות באותם אזורים. ולד עצמו פרסם מאמר המתאר את מחקרו בנושא זה בתקופת מלחמת העולם.
ולד ואשתו נספו בשנת 1950 בהתרסקות מטוס בהרי נילגירי שבמדינת קרלה בהודו. בנו רוברט ולד הוא פיזיקאי אמריקאי ידוע, המתמחה באסטרופיזיקה.
לאחר מותו של ולד, ביקר אותו בחריפות רונלד פישר. לטענתו של פישר, ולד היה מתמטיקאי ללא ניסיון מעשי במחקר מדעי, שכתב ספר לא ראוי על סטטיסטיקה. פישר ביקר במיוחד את עבודתו בהקשר של תכנון ניסויים. ג'רזי ניימן הגן על עבודתו של ולד במיוחד בהקשר של תכנון ניסויים. גם לוסיאן להקם תמך בוולד ואפילו ייחס לו בספרו Asymptotic Methods in Statistical Decision Theory השפעה מכרעת על עבודתו.
פרסומים
ולד פרסם יותר ממאה מאמרים וכתב גם מספר ספרים. רשימת המאמרים שפרסם מופיעה באתר פרויקט אוקלידס.
פלין
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פולונסקי
פולונסקי (ברוסית: Полонский; באוקראינית: Полонський) הוא שם משפחה מזרח אירופי, שהיה נפוץ בקרב יהודים פולניים. יש המייחסים את מקור השם לכפר פולונקה בבלארוס. {{פירושונים|
ראו גם
}}
מרתון שיקגו
מרתון שיקגו (Chicago Marathon) היא ריצת מרתון המתקיימת מדי שנה במהלך אוקטובר בשיקגו שבארצות הברית. התחרות משתייכת לסבב המרתונים המרכזיים העולמי. מרתון שיקגו מתנהל במסלול המהיר והשטוח בעולם. ההתחלה והסיום המסורתיים ממוקמים בגרנט פארק שבקולומבוס דרייב, בסמוך למזרקת בקינגהאם. במירוץ משתתפים באופן קבוע יותר מ-40,000 רצים מכל 50 המדינות בארצות הברית ו-140 מדינות מרחבי העולם.
בשיא המסלול מחזיק הקנייתי דניס קימטו שקבע זמן של 2:03:45 שעות במרתון 2013. בין הנשים, קבעה הקנייתית בריגי׳יד קוסגיי שיא עולם בתוצאה של 2:14:04 שעות במרתון 2019.
מרוץ המרתון של שיקגו ב-2020 בוטל עקב מגפת הקורונה.
מאניץ'
מאניץ' (ברוסית: Маныч) היא מערכת של נהרות ואגמים בדרום רוסיה הכוללת בתוכה את הנהרות מאניץ' המערבי, מאניץ' המזרחי ומספר אגמים. השטח הכולל של המערכת הוא כ-480.2 אלף קמ"ר. מערכת זו משתרעת על שקע קומה-מאניץ' שמפריד בין המישור האירופאי לבין מרגלות הרי הקווקז. בחלק מהמקורות שקע זה נחשב לגבול הטבעי בין אירופה לבין אסיה.
הנהרות הגדולים במערכת הם נהר מאניץ' המערבי ומאניץ' המזרחי. בעבר הם היו קשורים באמצעות נהר קלאוס. במהלך המאה ה-20 נבנו באזור סכרים שהפרידו בין הנהרות וכיום מי הנהר קלאוס מגיעים למאניץ' המערבי בלבד.
מאניץ' מערבי
נהר מאניץ' מערבי (ברוסית: Западный Маныч) זורם ממזרח למערב ומהווה את היובל השמאלי של נהר דון. האורך הכולל של הנהר הוא כ-219 ק"מ ושטח אגן ניקוז של הנהר הוא כ-35.4 אלף קמ"ר. לאורך הנהר נבנו מספר מאגרי מים וסכרים. עד להקמת מערכת זו בתקופת הקיץ חלק משמעותי של הנהר היה מתייבש. החל משנת 1948 הנהר מקבל כמויות מים משעותיות מנהר קובן ואף מנהר דון באמצעות תעלות שנבנו. בהתאם לחישובים ומדידות ספיקת המים בנהר לאחר הקמת המערכת הנדסית גדלה פי 8.3. העיר הגדולה לשפת הנהר - פרולטרסק. לאורך כ-180 ק"מ הנהר מתאימה להעברת ספינות.
אגם מאניץ'-גודילו
אגם נאניץ'-גודילו (ברוסית:Маныч — Гудило) הוא אגם עם מים מלוחים בגבול חבל מנהלי סטברופול, מחוז רוסטוב וקלמיקיה. השטח הכולל של האגם הוא 344 קמ"ר והעומק הממוצע בו היה כ-0.6 מ'. לאחר הקמת מאגר מים פרולטרסקי מפלס המים באזור עלה ועתה האגם מהווה חלק של המאגר האמור. האגם הוא חלק של גוף מים עתיק ענק שהיה מקשר בין הים הכספי לבין הים השחור. בעבר (בשנים 1898 ו-1936) האגם התייבש לחלוטין בתקופת הקיץ. החל משנת 1988 נרשמת ירידה מתמשכת בגובה המים באגם.
שטחים נרחבים על שפת האגם הוכרזו כשטח מוגן. האקלים בסביבת האגם הוא קונטיננטלי קיצוני - בחורף הטמפ' יורדת עד 30 מעלות מתחת לאפס ובקיץ עולה עד 40 מעלות.
האגם הוא מקום חשוב לקינון ציפורים רבים ונמצא בדרך נדידה של מספר רב של ציפורים. הוא מהווה אזור הגדול באירופה בו מתגורר אווז לבן מצח וסוגי אווזים נוספים. להגנת על החי והצומח בשנת 1995 האזור הוכרז כשמורת טבע.
תעלת אזוב-כספי
רעיון להקמת מעבר ימי בין הים האזוב לבין ים הכספי הועלה עוד במאה ה-18 על ידי פטר פאלאס, גאוגרף רוסי ממוצא גרמני. הוא הציע לחבר את הנהרות מאניץ' המערבי ומאניץ' המזרחי.
בשנת 1932 הממשל הסובייטי החליט על יישום הרעיון. בשנים 1934-1937 עובדו תוכניות והחלה הקמה. בהתאם לתוכנית הפרויקט חולק ל-3 חלקים. החלק הראשון מנהר דון ועד לסכר צ'וגראי (Чограй) באורך של 448 ק"מ תוכנן כרצף של מאגרי מים. החלק השני באורך של 73 ק"מ מסכר צ'וגראי ועד לנהר קומה היה צריך להיות תעלה ברוחב של 67 מ' ובעומק של 3 מ'. החלק השלישי מנהר קומה ועד ל באורך 150 ק"מ היה צריך להיות תעלה פתוחה. בסיום התעלה בים הכספי היה מתוכנן להקים נמל חדש. בשנת 1936 נכנסה לניצול מערכת תעלות ומאגר מים באזור אוסט-מאניץ' ובשנת 1941 מערכות וסלובסקי ופרולטרסקי. בסופו של דבר, לקראת שנת 1941 הסתיימה בנייה של 329 ק"מ של החלק הראשון של הפרויקט. אומנם עם תחילת מלחמת העולם השנייה הופסקו העבודות. לאחר סיום המלחמה הם לא חודשו כי הוחלט על כריית תעלה אחרת שמקשרת בין וולגה לבין דון. מאגר מים וסכר צ'וגראי נבנו רק בשנים 1969-1973. המערכת נמצאת בניצול גם כיום אך ברמת שימוש נמוכה.
לאחרונה לאור כך שהתעלה הקיימת בין הוולגה לבין הדון כבר לא מספיקה להיקף הספינות שרוצות לעבור בה, נשקלת מחדש הקמת התעלה - ראה תעלת אירואסיה.
גל שני (מגפה)
גל שני של מגפה מתרחש כאשר חלה עליה משמעותית במספר החולים, לאחר שהיה נראה כי המגפה דעכה.
מאפייני גל שני
באפידמיולוגיה ואימונולוגיה לא קיימת הגדרה מדויקת לגל שני, אבל ישנם מספר מאפיינים מוסכמים, בהם: