cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטיפס
היסטוריה
בשנת 2015 הושק אתר "אאוריקה" מבית סטיפס, אנציקלופדיה לילדים ונוער הכוללת תוכן קצר בליווי סרטונים, מדיה ואתגרים יומיים.
בינואר 2017 עלה האתר בעיצוב מודרני בצבעי טורקיז ואפור. בהמשך אותה שנה אוחדו האתרים סטיפס למבוגרים וסטיפס לנוער.
ב-15 באפריל 2018 הושקה האפליקציה הרשמית של האתר למשתמשי אנדרואיד וכן הושק עיצוב חדש לאתר, ממשק חדש, ונוספו פיצ'רים נוספים.
מבנה האתר
נושאי השאלות מחולקים לתתי־נושאים המכונים "תגיות". ניתן להעלות שאלה, וגולשים אחרים ישיבו לה.
בעבר הייתה קיימת האפשרות לבחור בין שאלה להתייעצות. בנוסף, היה קיים באתר מאגר של טיפים ערוכים, עד שבשנת 2017 הפך לאתר עצמאי בשם "Discover".
האתר מפוקח על ידי גולשים מתנדבים המכונים "נאמני סטיפס", ותפקידם הוא לשמור על הסדר באתר על ידי אכיפת חוקי האתר, באמצעות הרשאות מסוימות שקיבלו כחלק מתפקידם, כמו חסימת משתמשים, מחיקת שאלות ותגובות פוגעניות ולא רלוונטיות והורדת נקודות אמינות. באתר קיימים גם "נאמנים בכירים" אשר תפקידם לפקח על הנאמנים הרגילים ולטפל בערעורים שונים. נכון למרץ 2023, בסטיפס ישנם יותר מ־370,000 משתמשים ונשאלו למעלה מ־14,000,000 שאלות.
כל תשובה לשאלה ניתן לדרג במינוס או פלוס המקזזים זה את זה לתוצאה מספרית, שואל השאלה רשאי להעניק "פרח" כאמירת תודה למשיב שתשובתו תרמה לו ביותר. ניתן להעניק עד 5 פרחים בכל שאלה, ולשאול עד 10 שאלות ביום.
לכל משתמש באתר ישנו דירוג מספרי הנקרא "נקודות אמינות". נקודות האמינות נעות בין 0 ל־100 ויורדות ועולות בהתאם למעבר על החוקים והפעילות באתר. דירוג אמינות מתחת ל־20 נקודות מוביל לחסימה לצמיתות, דירוג מעל ל־20 ומתחת ל־30 מוביל לחסימה זמנית ודירוג מתחת ל־49 מוביל לביטול האפשרות לערוך תשובות ושאלות.
למשתמשים יש אפשרות "לנעוץ" שאלות, פעולה שתורמת לחשיפת השאלה למשתמשים נוספים ומאפשרת להם לראות את כל השאלות שהם נעצו בקטגוריה מיוחדת. השאלות בעלות המספר הרב ביותר של הנעיצות באותו זמן מגיעות ל"שאלות החמות", שנמצאות בעמוד הראשי ובכך נחשפות להרבה משתמשים.
ביקורת
קיימת ביקורת כלפי מערכת האתר בנוגע לקושי במחיקה של חשבון קיים, ועל העובדה שגם לאחר מחיקת החשבון, נותר המידע האישי על המשתמש בידי המערכת ונתון להחלטתה. כמו כן, רוב התשובות אינן מאנשי מקצוע ואיכותן מוטלת בספק.
ב-2021 בדו"ח שבוצע על ידי חברת אזילה והבא לוועדת הכנסת בידי המטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת (105), הוצג כי אתר סטיפס הוא מהפורומים העיקריים בהם מתרחשים התבטאויות כנגד בני נוער להט"בים. בנוסף, פורסם בין השאר על 1,345 אירועים של דיווחי אובדנות באתר.
ארפאד קישהדי
ארפאד קִישְהֶדִי (במקור קליינברגר, בהונגרית: Kishegyi Árpád, בודפשט, 16 בנובמבר 1922 – ניו יורק, 4 באפריל 1978) היה זמר אופרה (טנור) יהודי-הונגרי. במשך עשרות שנים היה טנור הבופו והאופי המוביל של בית האופרה של בודפשט.
ביוגרפיה
קליינברגר נולד במשפחה יהודית ענייה של חמישה ילדים. הוריו היו עובדי הקהילה היהודית. אחד מאחיו הפך לאמן שחמט. את הקריירה הבימתית החל בתיאטרון הילדים של הדוד לאקנר (ארתור לאקנר). ההרגלים שרכש שם השפיעו לטובה גם על פעילותו האופראית. משנת 1937 שר במקהלת סאלמש, ובשנת 1939 במקהלת ואנדור (שאנדור ואנדור). במלחמת העולם השנייה גויס, כמו כל היהודים בני גילו, לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הפלוגה שלו נשלחה לשופרון ושם ברח. הוא שוחרר בבודה, שם הסתתר, עם שחרור בודפשט על ידי הצבא האדום.
הופעת הבכורה שלו באופרה הייתה בשנת 1946 בתפקיד פדרילו ( מוצרט : החטיפה מההרמון ). בשנת 1947 התקבל לאופרה הממלכתית ההונגרית, בה היה חבר עד סוף ימיו. בשנות החמישים היה לו מופע קבוע ב"בית האופרה המתגלגל", בשנת 1965 סייר באיטליה עם זמרת אופרה מקומית. הוא נפטר במהלך הופעת אורח בארצות הברית. קברו נמצא בחלקת האומנים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט [5B-1-15].
וולפגנג קלר
ווֹלְפְגַנְג קֶלֶר (בגרמנית: Wolfgang Köhler; 21 בינואר 1887 – 11 ביוני 1967) היה פסיכולוג ופנומנולוג גרמני, שכמו מקס ורטהיימר וקורט קופקה, תרם ליצירת פסיכולוגיית הגשטלט.
ילדות ולימודים
קלר נולד בעיר הנמל רוואל (כיום טאלין),, האימפריה הרוסית. משפחתו הייתה גרמנית אתנית, וזמן קצר לאחר לידתו עברו לגרמניה.
במהלך השכלתו האוניברסיטאית, קלר למד באוניברסיטת טיבינגן (1905–1906), באוניברסיטת בון (1906–07) ובאוניברסיטת ברלין (1907–09). בעודו סטודנט באחרונה, הוא התמקד בקשר בין פיזיקה לפסיכולוגיה, במסגרת זו למד אצל שני חוקרים מובילים בתחומים אלה, מקס פלאנק וקארל שטומפף, בהתאמה. הוא השלים את עבודת הגמר לדוקטורט שלו (תחת הכותרת Akustische Untersuchungen [חקירות אקוסטיות]) בשנת 1909. עבודת הגמר שלו התייחסה להיבטים מסוימים של ; שטומפף שימש יועץ לקלר בעבודה זו.
פסיכולוגיית הגשטלט
בשנים 1910–1913, הוא היה עוזר במכון הפסיכולוגי בפרנקפורט, בו עבד עם הפסיכולוגים מקס ורטהיימר וקורט קופקה. הוא וקופקה תפקדו כנושאים למחקריו המפורסמים כיום של ורטהיימר על תנועה לכאורה (או תופעת פי), מה שהוביל אותם בתורם למסקנות לגבי טבעה האינהרטי של הראייה. הם שיתפו פעולה בייסוד גישה הוליסטית חדשה לפסיכולוגיה שנקראת תורת הגשטלט (מהמילה הגרמנית ל"צורה" או "תבנית"), שהיבטים שלה חבים לעבודותיהם המוקדמות יותר של קארל שטומפף (המורה של קלר) ו (שוורטהיימר השתתף בהרצאותיו באוניברסיטת קארל בפראג).
בהקדמה לספר, "המשימה של פסיכולוגיית הגשטלט" (The Task of Gestalt Psychology), מדגישה קרול פראט (Carroll Pratt) את כעסו של קלר על פרשנות שגויה של הציטוט המפורסם שלו, "השלם שונה מסך חלקיו". אף על פי שאולי נפלה טעות פשוטה בתרגום, הרצאות רבות בספרי לימוד של הפסיכולוגיה המודרנית מתייחסות לתורת הגשטלט באומרן "השלם גדול מסך חלקיו". כאשר משתמשים במילה 'שונה', כפי שאמר קלר במקור, זה מרמז שהשלם אינו דומה לחלקים היוצרים אותו. רוב הפסיכולוגים, לעומת זאת, מבינים ש"גדול יותר" אומר שהקשר בין החלקים הוא בעצמו חלק משמעותי מהמכלול, דבר שאינו קיים בחלקים האחרים אם פשוט מסכמים. דוגמה: אם כל חלקי המכונית מונחים על רצפת המוסך, הם אינם מרכיבים מכונית. רק כאשר מוסיפים לחלקים את גורם ההרכבה, הם הופכים לרכב.
פתרון בעיות
בשנת 1913 עזב קלר את פרנקפורט לאי טנריפה שבאיים הקנריים, שם מונה למנהל תחנת המחקר האנתרופואידית של. הוא עבד שם שש שנים, שבמהלכן כתב ספר על פתרון בעיות שכותרתו "מבחני אינטליגנציה על אנתרופואידים" (Intelligenzprüfungen an Anthropoiden, תורגם לאנגלית כ"המנטליות של קופי האדם"; 1917). במחקר זה, קלר הבחין כיצד שימפנזים פותרים בעיות, כמו זו של השגת בננות כשהן ממוקמות מחוץ להישג ידן. הוא גילה שהם ערמו ארגזי עץ כדי להשתמש בהם כסולמות מאולתרים, כדי להביא את האוכל. אם הבננות הונחו על הקרקע מחוץ לכלוב, הם השתמשו במקלות כדי להאריך את טווח זרועותיהם. קלר הגיע למסקנה שהשימפנזים לא הגיעו לשיטות הללו באמצעות ניסוי וטעייה (שהפסיכולוג האמריקני אדוארד לי תורנדייק טען שהוא הבסיס לכל למידה של בעלי חיים, באמצעות חוק התוצאה שלו), אלא שיש להם תובנה, שלאחר שהבינו את התשובה, הם המשיכו לבצע אותה באופן שהיה, במילותיו של קלר, "תכליתי ללא עוררין".
זהו אחד הממצאים הבולטים מהמחקר שנעשה על קופי אדם. עבודתו של קלר על המנטליות של הקופים נתפסה כנקודת מפנה בפסיכולוגיה של החשיבה. הוא האמין שאנשים מזלזלים בהשפעה של מספר תנאים חיצוניים על בעלי חיים עילאיים כאלה. בספרו, "מבחני אינטליגנציה על אנתרופואידים" הסביר קלר כי קיבל השראה לעבוד עם השימפנזים משתי סיבות עיקריות. הראשונה הייתה משום ש"מבנה המוח שלהם קשור יותר לכימיה של גוף האדם ולמבנה המוח מאשר לטבע הכימי של הקופים הנחותים ולהתפתחות המוח שלהם". הוא היה מסוקרן שניתן לראות תכונות אנושיות בהתנהגויות היומיומיות של בעל החיים הזה. שנית, הוא רצה לחקור את השימפנזים כדי לקבל ידע על טבעם של מעשים תבוניים.
בשלבים המוקדמים של תצפית על שימפנזים, היה ברור שאין לראות את הבדיקות כאופייניות לכל פרט ממין הזה. קלר זיהה שכמו בבני אדם, השימפנזים הפגינו הבדלים ניכרים בתחום האינטלקטואלי. שימפנזים הוכיחו שהם מסוגלים לתפוס את החפצים סביבם במגוון אופנים. עובדה זו הייתה משולבת בהתנהגויות המשחק היומיומיות שלהם. מסיבה זו, לא היה צורך להשתמש במבחנים ניסויים כדי לגרום לשימפנזים לטפל בחומר. בספרו, "מבחני אינטליגנציה על אנתרופואידים" תיאר קלר כיצד הקופים משתמשים בידיהם, באומרו "ידיים גדולות, חזקות וגמישות הן קישורים טבעיים בינו לבין עולם הדברים, והוא משיג את הכמות הדרושה של כוח שרירי וקואורדינציה. בגיל מוקדם יותר מהילד האנושי".
קלר ערך את רוב תצפיותיו במהלך ששת החודשים הראשונים של 1914, תוך כדי עבודה עם מר טובר (Teuber). הם סיפקו לשימפנזים בעיות שהיו קשות לפתרון עבורם, אך לא בלתי אפשריות.
ביקורת על התבוננות פנימית
בספרו שכותרתו "פסיכולוגיית הגשטלט", מתח קלר ביקורת על מושגי אינטרוספקציה (התבוננות פנימית), תת-דיסציפלינה בפסיכולוגיה שהייתה דומיננטית בגרמניה לאורך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. מתוך רעיונותיהם של הפסיכולוגים הסטרוקטורליסטים, הוגדרה אינטרוספקציה כדיווח עצמי של מחשבות ותחושות מודעות. האמינו שניתן להבין את התודעה על ידי פירוק היסודות שלה לחלקים בסיסיים.
קלר ביטל קו מחשבה זה. הוא טען כי האינטרוספקיוניסטים היו סובייקטיביים מדי במתודולוגיות שלהם ולא בדקו את המהימנות של ממצאיהם. לדוגמה, ייתכן שהתיאור של חישת הצבע האדום שנעשה על ידי אדם אחד לא יהיה זהה לתיאור של אדם אחר. המקום שבו נכשלו האינטרוספקיוניסטים היה חוסר יכולתם לשכפל כראוי ממצאים מסוימים. אם אדם אחד נבדק עבור תחושות לגבי הצבע האדום, תיאורים אלה פשוט שותפו בין חסידי הדיסציפלינה. תיאורים אלה נתפסו אוטומטית כתקפים, ולא התבצעה בדיקה נוספת של תחושה מסוימת. בנוסף לכך, טען קלר שהאינטרוספקציה לא התמקדה בבעיות מיידיות הנוגעות לחוויה אנושית ישירה. הוא האמין כי מטרה חשובה של המדע האמפירי היא להשיג תוצאות אובייקטיביות המתאימות כמעט לכולם. האינטרוספקיוניסטים, לפי קלר, לא ראו בחוויה אובייקטיבית נקודת מפתח במדע שלהם.
דעות על ביהביוריזם
קלר היה קולני גם בעמדתו נגד הביהביוריזם, אסכולה מתחרה נוספת מאמריקה הצפונית. בזמנו, הביהביוריזם התמקד אך ורק במעשים גלויים שהיו ניתנים לצפייה ולמדידה בקלות. מחשבות, רגשות ותהליכים פנימיים שהתרחשו בין הצגת הגירוי לבין הופעת ההתנהגות נחשבו לחלק מקופסה שחורה שאינה מובנת בקלות. קופסה שחורה זו, שאפשר לתאר אותה כיום כהכרה, לא הייתה נגישה ולכן יש לבטל אותה מהפסיכולוגיה כמשהו חסר חשיבות. קלר מתח ביקורת על ביטול "הניסיון הישיר" של הביהביוריסטים. הם אמרו שזה לא ניתן למדידה, ולכן לא תורם לקידום ההבנה האנושית.
קלר ניתח את ההבדל בין התנהגויות גלויות וסמויות. הוא טען שהביהביוריסטים התמקדו אך ורק בהתנהגויות גלויות כדי להסיק מסקנות בנוגע לתפקוד אנושי. בהסתמך על הרקע שלו בפיזיולוגיה, הציע קלר שהתנהגויות סמויות (כגון דופק ולחץ דם) יכולות להציע תובנה נוספת לגבי האופן שבו אנו מתפקדים ומתקשרים עם הסביבה. ב"פסיכולוגיית הגשטלט", קלר מתאר את ההתקדמות שנעשתה במחקר הפיזיולוגי ואת הכלים שנוצרו למדידת התנהגויות סמויות. התנהגויות סמויות כמו עלייה בקצב פעימות הלב יכולות לספק תובנה נוספת לגבי האופן שבו אנשים מקיימים אינטראקציה עם גירויים מסוימים. הביהביוריסטים, לפי קלר, מעולם לא השתמשו במכשירים החדשים הללו כראוי כדי להסיק מסקנות מוצקות על ההתנהגות האנושית.
קלר טען נגד הרעיון שחוויה ישירה אינה ניתנת למדידה או ברת שימוש. בהסתמך על ניסיונו האישי והתעניינותו בתחום הפיזיקה, הציג קלר דוגמה של שני פיזיקאים הצופים בגלוונומטר (מכשיר שמזהה ומודד זרם חשמלי) ומסיקים על סמך המידע שהוא מספק. לדברי קלר, ביהביוריסטים פועלים באופן דומה כשהם מתבוננים בהתנהגויות. ביהביוריסט אחד יצפה בהתנהגות וישתף תוצאות, מה שיוביל להרחבה של ממצאים אלו על ידי אחרים בשטח. בעוד הביהביוריזם מכחיש ניסיון ישיר, קלר מציע כי הביהביוריסטים מקבלים זאת מבלי לדעת בהקשר זה. כשם שהגלוונומטר אינו תלוי בפיזיקאי, כך גם המושא מהביהביוריסט. התנסות ישירה מביאה להתבוננות בתופעות ומובילה לתוצאות. בהקשר זה, הוא הרגיש שהעמדה של הביהביוריסטים נראית פרדוקסלית משהו.
המכון הפסיכולוגי של ברלין
קלר חזר לגרמניה ב-1920, וזמן קצר לאחר מכן מונה למנהל בפועל, ולאחר מכן (כיורשו של קארל שטומפף) פרופסור ומנהל המכון הפסיכולוגי באוניברסיטת ברלין, שם שהה עד 1935. באותן חמש עשרה שנים, הישגיו היו נכבדים, כולל, למשל, ניהול התוכנית היוקרתית לתואר שני בפסיכולוגיה של בית הספר; ייסוד משותף של כתב עת משפיע על פסיכולוגיה תפיסתית, שכותרתו Psychologische Forschung (מחקר פסיכולוגי: כתב עת לפסיכולוגיה ושדותיו סמוכים); וכתיבה של ספר מוקדם בשם Gestalt Psychology (פסיכולוגיית הגשטלט; 1929), שנכתב במיוחד עבור הקהל האמריקאי. במהלך שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 הגיעה הפסיכולוגיה לשיא במכון. מלבד קלר, פעלו במכון רבים אחרים רבי השפעה. מקס ורטהיימר היה חלק מהמכון מ-1916 עד 1929, עד שעזב לתפקיד בפרנקפורט. בנוסף, קורט לוין נשאר במכון עד 1933 (שנת התפטרותו). לקלר היו גם עוזרים ידועים רבים במכון, כולל, שעבודתו נסבה סביב פתרון בעיות ותנועה. פון לאונשטיין (Von Lauenstein), עוזר נוסף של קלר, ידוע בעיקר בחקירתו של שגיאות זמן וזיכרון. ולבסוף, ידועה בעיקר בזכות שיתוף הפעולה שלה עם קלר הן ב והן בתאוריית ההיזכרות.
גרמניה הנאצית
המפלגה הנאצית, בראשות אדולף היטלר, עלתה לשלטון ב-30 בינואר 1933. המשטר החל לנהוג במדיניות מפלה נגד יהודים, ופיטר כל פרופסור עם רקע יהודי מאוניברסיטאות בגרמניה. מקס פלאנק, הפיזיקאי הידוע, עתר להיטלר להפסיק את פיטורי הפרופסורים היהודים, והדגיש את חשיבותם לגבי תרומות מדעיות. היטלר צוטט כמגיב לפלאנק, "אם פיטורי מדענים יהודים פירושו השמדת המדע הגרמני העכשווי, אז נסתדר בלי מדע לכמה שנים".
ניגריה במשחקים הפאראלימפיים
ניגריה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה ניגריה חלק מעולם.
וולפגנג קלר
גרמניה הנאצית
קלר לא התייצב בפומבי נגד המשטר הנאצי עד סוף אפריל 1933. בתחילת אותו חודש, הוא עדיין הביע אמביוולנטיות לגבי מידת האיום החמור של המשטר. הוא נזהר, אך לא נעשה פעיל יותר נגד הנאצים עד שהם אילצו את פיטוריו של קארל פלאנק, פיזיקאי ניסיוני ידוע אחר. ב-28 באפריל 1933 כתב קלר מאמר שכותרתו "Gespräche in Deutschland" (שיחות בגרמניה). הוא נכתב עבור העיתון Deutsche Allgemeine Zeitung והוא רשמית המאמר האחרון שפורסם שתקף בגלוי את המשטר הנאצי במהלך שלטונם.
לאחר פרסום המאמר ציפה קלר למעצר מיידי. אבל, הנאצים לא באו. גם ארבעה חודשים לאחר פרסום המאמר במקור, עדיין הופצה הדפסה חוזרת. קלר קיבל מכתבים רבים מיהודים ולא-יהודים, שהביעו את תודתם והעריצו את אומץ ליבו. כדי לחזק את עמדתו נגד הנאצים, קלר ביקש סיוע גם מעמיתיו. לאכזבתו, רבים מעמיתיו סירבו להיות מעורבים בתנועה האנטי-נאצית. היו שהציעו שהנאצים לא יוכלו להשתלט על המערכת הפוליטית הגרמנית הגדולה והמורכבת. בנוסף, כמה עמיתים טענו שההתנגדות של קלר נפלה מחוץ לתחומי ההשפעה המסוימים שלהם. בתורם, הם לא יכלו לתרום דבר.
ניגריה במשחקים הפאראלימפיים
היסטוריה
ספורטאי ניגרי בולט נוסף הוא האצן אדקונדו אדסודג'י שזכה בשלוש מדליות זהב פאראלימפיות באולימפיאדת הנכים אתונה (2004) במירוץ ל-100, 200 ו-400 מטר (קטגוריה T12). אדסודג'י עשה זאת תוך שהוא קובע שיא פאראלימפי בשלב המוקדמות של המירוץ ל-100 מטר עם 10.77 שניות ושיא עולם של 10.75 שניות בגמר התחרות, קובע שיא עולם נוסף בשלב המוקדמות של המירוץ ל-200 מטר עם 21.77 שניות, ושני שיאים פאראלימפים במירוץ ל-400 מטר. 49.56 שניות בשלב המוקדמות, ו-48.93 בגמר המירוץ.
וולפגנג קלר
גרמניה הנאצית
ב-3 בנובמבר 1933 דרשה הממשלה הנאצית מפרופסורים להתחיל את הרצאותיהם בהצדעה הנאצית. קלר חשב שזו ביזוי של אמונותיו ואמר לתלמידיו שהוא לא מסוגל לבצע מעשה כזה. ההסבר שלו זכה לתשואות, הן מצד אוהדי הנאצים והן מצד המורדים כאחד. מצבו במכון החל להידרדר מהר יותר לאחר ההצהרה הזו. בדצמבר 1933 עמדו פקידים נאצים מחוץ לחדר הסמינרים של קלר. כשהסטודנטים עזבו, עצרו אותם הפקידים ובחנו את כרטיסי הסטודנטים שלהם. אף על פי שקלר לא התערב, הוא יצר קשר מאוחר יותר עם רקטור המכון, אויגן פישר, והתלונן על כך שהתרחשה פשיטה ללא הודעה מוקדמת. לאחר מחלוקת רבה ועוד מספר בדיקות פתע של תלמידיו, קלר ביקש לפרוש מהמוסד במאי 1934. זה משך את תשומת ליבו של משרד החנוך והם התערבו לבסוף ביולי 1934 על ידי הפעלת חקירה של יחסי הגומלין בין קלר לרקטור וכן ההתקפות האישיות מארגוני הסטודנטים הגרמניים.
אחרית חייו
לאחר שנשאר מחוץ לקבלת החלטות חשובות של המכון הפסיכולוגי של אוניברסיטת ברלין ואיבד עוזרים חשובים, המייצגים נקודות מבט חדשות, קלר מצא שלא יוכל להמשיך בעבודתו. קלר התפטר רשמית מהמכון הפסיכולוגי של אוניברסיטת ברלין והיגר לארצות הברית בשנת 1935. הוצעה לו משרת פרופסור במכללת סווארת'מור, שם כיהן בפקולטה במשך עשרים שנה.
ב-1956 הוא הפך לפרופסור חוקר בדארטמות' קולג'. זמן קצר לאחר מכן שימש גם כנשיא האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה. הוא הרצה בחינם בארצות הברית וערך ביקורים שנתיים באוניברסיטה החופשית של ברלין. כאן הוא שימש כיועץ לפקולטה. הוא שמר קשר בין הפסיכולוגים לבין הפסיכולוגיה האמריקאית על ידי שיתוף פעולה איתם במחקר והשתתפות בהתלהבות בדיונים איתם. הוא מת ב-1967 ב בניו המפשייר.
חייו האישיים
קלר התחתן עם הציירת והפסלת תקלה אשנבך (Thekla Achenbach) בשנת 1912. נולדו להם שני ילדים בגרמניה (קלאוס, יליד 1912 ומריאן, ילידת 1913) ושניים נוספים כאשר התגוררו בטנריפה (פיטר, יליד 1915 ומרטין, יליד 1918). נישואים אלו הסתיימו בגירושים ובשנת 1927 נשא לאישה את לילי הרלמן (Lili Harlemann), ממנה נולדה לו בת, קארין (ילידת 1928).
טוני נולד מחדש
תקציר עלילה
הסדרה מתרחשת בעיירה בדיונית בשם טמבורי. טוני ג'ונסון הוא עיתונאי, שחייו השתנו לחלוטין אחר מותה של אשתו ממחלת סרטן השד. הוא מתכנן להתאבד, אבל מתחרט בגלל הכלב שלו. הוא מחליט להעניש את הסובבים אותו על מות אשתו, בכך שהוא אומר כל דבר שעולה בדעתו ללא התחשבות באנשים שאיתם הוא נמצא. הוא חושב שהאדישות שלו לחיים היא כוח-על, אבל תוכניותיו משתבשות כשכול האנשים סביבו מרחמים עליו ומנסים לגרום לו להיות אדם טוב יותר.
פיתוח
ב-9 במאי 2018 הוכרז בנטפליקס על הפקת סדרה חדשה של שישה פרקים. את הסדרה יצר וביים ריקי ג'רווייס שהיה גם מפיק בפועל יחד עם צ'ארלי הנסון. ב-14 בינואר ב-2019 פורסם ששידור הבכורה של הסדרה יהיה ב-8 במרץ 2019. עוד פורסם שדאנקן הייס ישמש כמפיק בפועל ואילו הנסון יהיה המפיק. ב-3 באפריל 2019 הוכרז על חידוש הסדרה לעונה שנייה, שתשודר ב-24 באפריל 2020. העונה חודשה לעונה שלישית ב-6 במאי 2020.
ליהוק
עם הזמנת הסדרה אושר שריקי ג'רווייס יככב בה. ב-5 ביולי 2018 פורסמו שמות השחקנים שמשתתפים בסדרה, פנלופי וילטון, דייוויד בראדלי, אשלי ג'נסן, טום בסדן, טוני ויי, דייוויד ארל, ג'ו וילקינסון, קרי גודלימן, מנדיפ דילון, ג'ו הרטלי, רושין קונטי ודיאן מורגן.
צילומים
שלב הצילומים לעונה הראשונה החל ביולי 2018 בלונדון. הסדרה צולמה בהמפסטד, המל המפסטד, ביקונספילד וקמבר סנדס שבמזרח סאסקס. הפקת העונה השלישית החלה באפריל 2021 והסתיימה ביוני 2021.
כריסטופר סטיוארט
כריסטופר "טריקי" סטיוארט (באנגלית: Christopher "Tricky" Stewart; נולד ב-4 בינואר 1974) הוא אמרגן, פזמונאי, מפיק מוזיקלי, מעבד מוזיקלי ובעל אולפן הקלטות אמריקאי. סטיוארט הפיק להיטי פופ ו-R&B רבים, לאמנים מצליחים כמו בריטני ספירס, ביונסה, ריהאנה, ג'סטין ביבר, מרי ג'יי בלייג', ג'סי מקרטני וסיארה.
ילדותו
סטיוארט נולד ככריסטופר אלן סטיוארט ב-4 בינואר 1974 בעיר מרקהאם שבמדינת אילינוי בארצות הברית. סטיוארט גדל במשפחה מוזיקלית וכבר בגיל 12 ניגן בגיטרה, קלידים וכתב שירים. אחיו הגדול, לני סטיוארט גם הוא מפיק מוזיקלי, הציג אותו בפני לואיל סיילס ג'וניור סיילס נתן לכריסטופר סטיוארט הזדמנות לעבוד במספר פרויקטים של אמנים בכירים, ובכך החל סטיוארט את הקריירה המוזיקלית שלו.
קריירה מוזיקלית
ב-1999 הפיק סטיוארט את הסינגל "Who Dat" של הזמר JT Money, הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הR&B וההיפ הופ של הבילבורד, ולמקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100. באותה התקופה סטיוארט זיהה והחתים את הזמרת בלו קנטרל, והפיק את אלבום הבכורה שלה "So Blu" תחת חברת התקליטים אריסטה רקורדס. "So Blu", שיצא ב-31 ביולי 2001 הגיע למקום השמיני במצעד הבילבורד 200, והסינגל מתוכו, "(Oops!)Hit 'Em Up Style", הגיע למקום השני בבילבורד הוט 100.
ב-2002 סטיוארט כתב והפיק את אלבום הבכורה של ההרכב B2K. וב-2003 הפיק סטיוארט לזמרת בריטני ספירס את השיר Me Against The Music מתוך אלבומה In the Zone.
2007
גם הסינגל "Just Fine" מתוך האלבום "Growing Pains" של מרי ג'יי בלייג', שסטיוארט השתתף ביצירתו, היה מועמד לפרס גראמי ב-2007.
2008 והלאה
החל משנת 2008 יצאו סינגלים רבים של אומנים ידועים בהפקת סטיוארט: ב-2009 השתתף בכתיבת ארבעה שירים מתוך אלבומה השלישי של סיארה "Fantasy Ride".
ב-2010 השתתף בכתיבת ובהפקת אלבומה הרביעי של סיארה "Basic Instinct", מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים אותם הפיק: "Ride" (בו, מלבד סיארה, משתתף גם הראפר לודאקריס), "Speechless" ו-"Gimmie Dat".
המלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה
המלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה התחוללה בין 5 במרץ 1824 ל-24 בפברואר 1826. המלחמה התחוללה בצפון מזרח הודו ובמרכזה והבריטים ניצלו את יתרונם הימי כדי להשיג ניצחון מכריע וכניעה של הבורמזים תוך ויתור על שטחים רבים באזור צפון מזרח הודו לטובת הבריטים. במהלך הקרבות נהרגו כ-15,000 חיילים הודים ובריטים מצבאה של "חברת הודו המזרחית הבריטית" וכ-20,000 מחיילי בורמה.
רקע
במהלך המאה ה-19 חיזקה בריטניה את שליטתה באזורים שונים ברחבי הגלובוס והפכה לאימפריה. אחד האזורים החשובים ביותר לבריטים היה הודו שם שימשה חברת הודו המזרחית הבריטית כזרוע השלטונית של בריטניה. חברה זו החזיקה צבא משלה שסייע לשמר את כוחה של החברה.
כחלק מחיזוק אחיזתה של בריטניה במזרח אסיה פעלה "חברת הודו המזרחית הבריטית" להרחיב את השטחים בהם שלטה וכך בתחילת המאה ה-19 הגיעה תהליך ההתפשטות הבריטי לגבולותיה של האימפריה של בורמה. באותה תקופה שלטה בבורמה "שושלת קונבאונג" (שנקראה גם האימפריה הבורמזית השלישית) ששלטה במדינה החל מ-1752. גם אימפריה זו, כמו האימפריה הבריטית, הייתה במגמת התפשטות דבר שהאיץ את תחילת הסכסוך בין שתי האימפריות.
העילה לפרוץ המלחמה
העילה הרשמית לפרוץ מלחמה זו הייתה פלישת בורמה, בספטמבר 1823, לטריטוריות בצפון מזרח הודו שעליהם טענה "חברת הודו המזרחית הבריטית" לבעלות. בנוסף כללו הבריטים בשיקוליהם לפתיחת המלחמה גם את מאמצי הבורמזים לשפר את יחסיהם עם צרפת שהיוותה יריבה לבריטניה.
צבא בריטניה
לפיקוד הכללי על המערכה מונה גנרל ארצ'יבלד קמפבל והיחידות שהשתתפו במערכה כללו את:
צבא בורמה
צבא בורמה נחלק ל-3 כוחות משנה:
שלבי המלחמה הראשונים
הבורמזים, בכוח של כ-10,000 חיילים, פעלו ב-2 ראשי חץ כשכוח אחד פועל בצפון הזירה (אזור מדינת אסאם) והשני פועל בדרום הזירה (אזור מפרץ בנגל). הניסיון של הבורמזים בלחימת ג'ונגלים הביאה אותם לסדרת ניצחונות על הבריטים ולנסיגת הבריטים. התקדמות הבורמזים בזירה הדרומית יצרה איום משמעותי על העיר המרכזית כלכותא בה פעלה האדמיניסטרציה של חברת הודו המזרחית הבריטית.
בעקבות פלישה זו שלחו הבריטים כוחות לגבולה הצפון מזרחי של הודו והקרבות הראשונים החלו ב-5 במרץ 1824.
קרב יאנגון
הבריטים החליטו לנצל את חוזקתם הימית ושלחו צי של ספינות מלחמה במעלה נהר יאנגון. הצי, עליו היו כ-10,000 חיילים, פלש ב-11 במאי 1824 ליאנגון והשתלט, במפתיע, על מרכז העיר ועל "פגודת השמש" (שוודגון) המבוצרת. פעולה זו נתקלה בהתנגדות מועטה מאחר שמלך בורמה באגידאו, שציפה לפלישה רגלית ממערב, הורה ליחידות ההגנתיות של צבאו להיערך בקו הגנה כ-16 ק"מ ממערב לעיר.
לואיז אבמה
לוּאיז אַבֶּמָה (בצרפתית: Louise Abbéma; 30 באוקטובר 1853 – 10 ביולי 1927) הייתה ציירת, פסלת ומעצבת צרפתייה של תקופת ה"בל אפוק".
המלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה
קרב יאנגון
ההתקפה הבורמזית על יאנגון החלה ב-30 בנובמבר 1824. האנגלים שהתבצרו במרכז העיר היו מצוידים בנשק אישי וארטילרי טוב יותר מהבורמזים ולכן הכוחות התוקפים נתקלו באש חזקה ויעילה. לאחר כשבועיים של קרבות הצליחו הבריטים להביס את הכוחות התוקפים ולגרום להם לכ-6,000 נפגעים. חיילים בורמזים רבים ברחו משדה הקרב וחזרו לבתיהם כך שבסוף הקרב הצטמצם הכוח הבורמזי מ-30,000 חיילים לכ-7,000.
לואיז אבמה
ביוגרפיה
אבמה נולד באטאמפס שבאוסן. היא נולדה למשפחה פריזאית עשירה, שקשורה היטב בקהילה האמנותית המקומית. היא החלה לצייר בשנות העשרה המוקדמות שלה, ולמדה אצל מורים בולטים בתקופה כמו צ'ארלס ג'ושוע צ'פלין, ז'אן ז'אק הנר וקרולוס-דוראן. היא קיבלה לראשונה הכרה על עבודתה בגיל 23 כשציירה דיוקן של שרה ברנאר, חברתה לכל החיים ואולי גם אהובתה.
היא המשיכה לצייר דיוקנאות של דמויות מזמנה, וגם ציירה לוחות וציורי קיר שעיטרו את בית העירייה בפריז, את בית האופרה של פריז, תיאטראות רבים ובהם "התיאטרון שרה ברנאר", ואת "ארמון המושל" בדאקר סנגל. היה לה סגנון אקדמי ואימפרסיוניסטי, ציור עם משיכות מכחול קלילות ומהירות.
המלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה
קרב דנוביו
לאחר המפלה היאנגון ב-1824 עבר המלך הבורמזי וצבאו לעיר דנוביו (כ-100 ק"מ מצפון מערב ליאנגון) שם אסף מפקד הצבא, בנדולה (Bandula), כ-10,000 חיילים שעסקו בביצור העיר ובהכנות לקרב נוסף לשחרור יאנגון.
הבריטים "הקדימו תרופה למכה" ויצאו להכות בבורמזים בדנוביו. צי בריטי ובו כ-4,000 לוחמים הפליג במעלה נהר האירוודי ובמרץ 1825 תקפו החיילים את העיר בגיבוי ירי מהצי הבריטי. המתקפה נכשלה והבורמזים יצאו למתקפת נגד שנתקלה באש בריטית חזקה ונכשלה.
לואיז אבמה
ביוגרפיה
היא הייתה מציגה קבועה בסלון בפריז, שם קיבלה שבחים לפאנלים שלה בשנת 1881. אבמה הייתה גם בין האמניות שיצירותיהן הוצגו בבניין הנשים בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו. בתערוכה הוצגה גם פסל של שרה ברנאר מפוסלת על ידי אבמה.
המלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה
קרב דנוביו
ב-1 באפריל 1825 יצאו הבריטים להתקפה נוספת על דנוביו. הפעם הקדימו את ההתקפה בירי ארטילרי מסיבי שהרס את העיר וגרם, בין השאר, להריגתו של מפקד הצבא בנדולה. התקפה זו הביאה לנסיגת הבורמזים מהעיר ולכיבושה על ידי הבריטים.
המערכה בארקאן
במקביל לקרב דנוביו התחוללה במערב בורמה המערכה לכיבוש מדינת ארקאן. עם כיבוש יאנגון ב"קרב יאנגון" הזעיק מלך בורמה את כוחותיו ההתקפיים מאזור מדינת ארקאן ואלו השאירו כוחות משמר מאחור. הבריטים ניצלו את החלשות הכוח הבורמזי בזירה זו וב-1 בפברואר 1825 פלש כוח בריטי של כ-11,000 חיילים לארקאן כשהוא נתמך על ידי צי ספינות מלחמה. הכוח החל להתקדם לכוון בירת ארקאן, מארוק-יו, אך התקשה להתמודד מול הכוח הבורמזי המצומצם. רק לאחר חודשיים של קרבות הגיעו הבריטים לקרבת הבירה וב-29 במרץ החלה ההתקפה על העיר וב-1 באפריל נסוגו הבורמזים מהעיר והבריטים כבשו אותה (במקביל לכיבוש דנוביו).
הפסקת האש
בקיץ 1825 הרחיבו הבריטים את שליטתם במחוזות שבצפון מזרח הודו. בספטמבר 1825 הסכימו הצדדים לחודש של הפסקת אש במהלכה ניהלו המדינות שיחות שלום. באוקטובר נכשלו השיחות לאחר שהבורמזים דחו את תביעות הבריטים לנסיגה מלאה שלהם ממערב בורמה ולתשלום פיצויים של מיליון פאונד.
לואיז אבמה
ביוגרפיה
אבמה הייתה גם מדפיסה, פסלת ומעצבת מוכשרת וכן סופרת שתרמה באופן קבוע לכתבי העת Gazette des Beaux-Arts, L'Art. היא גם איירה כמה ספרים.
היא קיבלה עיטורים ופרסים רבים על עבודתה.
אבמה נפטרה בפריז בשנת 1927.
בסוף המאה העשרים, ככל שתרומות נשים לאמנויות במאה האחרונה זכו לתשומת לב ביקורתית והיסטורית יותר, יצירותיה נהנו מפופולריות מחודשת.
המלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה
קרב פרום
הבריטים ניצלו את המומנטום והמשיכו להדוף את הבורמזים צפונה עד שאלו הרימו דגל כניעה לבן ב-26 בדצמבר.
אמנת יאנדבו
לאחר כניעת הבורמזים החלו שיחות שלום ביניהם לבין הבריטים ובסיומן נחתמה, ב-24 בפברואר 1826, "אמנת יאנדבו". סעיפי האמנה כללו: ההסכם התנה את נסיגת הבריטים מיאנגון בתשלום השלב השני של הפיצוי.
לואיז אבמה
ביוגרפיה
אבמה נכללה בתערוכת נשים 2018 בפריז.
אישה חדשה
ככל שהזדמנויות החינוך הועמדו לרשותם יותר במאה ה-19, הפכו אמניות נשים לחלק מארגונים מקצועיים, כולל הקמת עמותות אמנות משלהן. יצירות אמנות שנעשו על ידי נשים נחשבו לנחותות, וכדי לסייע להתגבר על כך הן הפכו ל"קולניות ובטוחות יותר ויותר" בקידום עבודותן. כך הפכו לחלק מהדימוי המתהווה של "האישה החדשה", המשכילה, המודרנית והחופשית יותר. אמניות, "מילאו תפקידים מכריעים בייצוג האישה החדשה, הן על ידי רישום תמונות והדגמה סוג מתעורר של דרך חייהן.
המלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה
תוצאות הקרב ומימוש הסכם השלום
לאחר התשלום השני נסוגו הבריטים מיאנגון אך נשארו בדרום בורמה כדי לוודא שהבורמזים מקיימים את האמנה.
לואיז אבמה
אישה חדשה
הדבר נכון גם לגבי לואיז אבמה שיצרה דיוקנאות "גבריות" כדי "לקשר בין החיים האינטלקטואליים באמצעות דגש על הראייה ".
המלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה
תוצאות הקרב ומימוש הסכם השלום
נפגעים: .
כלכלה:
לואיז אבמה
אישה חדשה
דיוקנאות רבות שציירה כללו נשים לבושות באופן גברי שהשתתפו בבילויים אינטלקטואליים ואחרים הקשורים באופן מסורתי לגברים.
אסטרופיזיקה חישובית
אסטרופיזיקה חישובית (באנגלית: Computational astrophysics) מתייחסת לשיטות ולכלי המחשוב שפותחו ומשמשים במחקר האסטרופיזיקה. בדומה לכימיה חישובית או פיזיקה חישובית, זהו ענף ספציפי של אסטרופיזיקה תאורטית וגם ענף בין תחומי הנשען על מדעי המחשב, מתמטיקה ופיזיקה רחבה יותר. תחומי האסטרופיזיקה שמיישמים שיטות חישוביות כוללים מגנטו-הידרודינמיקה, העברה קרינת אסטרופיזית, דינמיקת כוכבים וגלקטיה ודינמיקת נוזלים אסטרופיזיים. תחום שפותח לאחרונה עם תוצאות מעניינות הוא תורת היחסות המספרית. אסטרופיזיקאים רבים משתמשים במחשבים בעבודתם, ומספר גדל והולך של מחלקות אסטרופיזיקה מכיל כיום קבוצות מחקר שמוקדשות במיוחד לאסטרופיזיקה חישובית. אסטרופיזיקה חישובית נלמדת לרוב במסגרת תוכנית מתמטיקה או אסטרופיזיקה שימושית ברמת דוקטורט.
סימולצית זרימה אסטרופיזית היא בעלת חשיבות מיוחדת שכן אובייקטים ותהליכים רבים בעלי עניין אסטרונומי כמו כוכבים וערפיליות כרוכים בגזים. הדמיות מחשב נוזליים משולבים לרוב בהעברה מקרינה, כוח משיכה (ניוטוני), פיזיקה גרעינית ויחסות (כללית) לחקר תופעות אנרגטיות במיוחד כמו סופרנובות, סילון אסטרופיזי, גלקסיות פעילות ופרצי קרני גאמה, ומשמשים גם להדמית מבנה כוכבי, כגון, היווצרות פלנטרית, אבולוציה של כוכבים ושל גלקסיות וחפצים אקזוטיים כמו כוכבי נייטרונים, פולסרים, מגנטרים וחורים שחורים. הדמיות מחשב הן לרוב האמצעי היחיד לחקר התנגשויות כוכבים, מיזוגים גלקסיים, כמו גם אינטראקציות גלקטיות וחור שחור.
תחום המחקר העכשווי באסטרופיזיקה חישובית עושה שימוש בתוכנות וחומרה מתקדמות של עיבוד מקבילי, מחשבי-על ואשכולות מחשבים. מערכות אלו לרוב מתמחות מאוד ומיוצרות על ידי אנשי מקצוע בארכיטקטורת מחשב ייעודית, ולכן בדרך כלל מוצאות פופולריות מוגבלת בקהילת הפיזיקה הרחבה (החישובית). גם ברמת מחשב אישי שולחני ניתן לבצע האצת חומרה. התוכנות לאסטרופיזיקה חישובית ייעודיות מאוד ומפותחות בהתאם למטרת החישוב. דוגמה לכך, AMUSE הנוקטת גישה שונה בכך שהיא מספקת מבנה ממשק למספר גדול של קודים אסטרונומיים הפונים לציבור להתמודדות עם דינמיקת כוכבים, אבולוציית כוכבים, הידרודינמיקה והסעת קרינה.
הומופוביה מופנמת
הומופוביה מופנמת (באנגלית: Internalized Homophobia) היא מצב שבו להט"בים (לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים) מפנימים עמדות ורגשות שליליים כלפי גילויים הומוסקסואליים בקרב הפרט עצמו ובקרב אחרים. זהו אחד הסוגים של דיכוי מופנם.
התופעה עשויה לאפיין להט"בים החיים בחברה המושתתת על עקרונות הטרונורמטיביות, חברה הטרוסקסיסטית והומופובית שדוגלת באי-שוויון אשר מפלה ומדכאת אותם. ללהט"ב אין מספיק, אם בכלל, מודלים להזדהות וללמוד מהם, וכן ישנם מעט מאוד מקורות תמיכה וחיזוק ראויים. לפיכך הם עשויים להפנים ערכים, עמדות ואמונות הומופוביות אלו, ויבטאו הומופוביה מופנמת. ביטויה המרכזי הוא בשנאה עצמית אשר גורמת לפרט, אי נוחות וחוסר קבלה של נטייתו המינית הלא-הטרוסקסואלית. ניתן לומר כי מי שסובל מהומופוביה מופנמת הוא "הומו הומופוב".
מינוח
הומופוביה מופנמת מהווה תהליך התפתחותי שחווים רבים מהלהט"בים. היא נמצאה כגורם מעכב מרכזי בהתפתחות ובגיבוש תקין של זהות להט"בית, בעיקר בקרב גברים הומואים. אכן נמצא קשר בין רמות גבוהות של הומופוביה מופנמת לבין שלבים מוקדמים יותר בגיבוש הזהות ההומוסקסואלית.
התגברות על הומופוביה מופנמת היא חיונית להתפתחות בריאה של הפרט. מצב זה דורש מלהט"בים להתמודד בעצמם עם תהליך מורכב, מתמשך ומכונן זה, הגורם לעיתים קרובות לתחושת מצוקה, בלבול ומתח נפשי.
בדומה להומופוביה מופנמת, אילן מאיר (Ilan Meyer) מצא מרכיב של לחץ מיעוטים (Minority Stress), שמשמעו עקה פסיכולוגית הנובעת מהשתייכות למיעוט מסוים. מצב זה מבהיר את הנקודה כי מיגור ההומופוביה המופנמת של הפרט אינו בהכרח שלב התפתחותי, אלא מצב שיש להתמודד עמו באופן יומיומי ומתמשך, גם לאחר היות הנטייה המינית מגובשת. משמעות הדבר כי הומופוביה מופנמת אינה תכונה פנימית, "טבעית" או מולדת של הפרט, כי אם גורם עקה (Stressor) חיצוני בלבד. הרעיון שחברי קבוצה הסובלת מסטיגמה חווים קשיים פסיכולוגיים כתוצאה מהפנמת ההערכה השלילית של החברה כלפיהם אינו ייחודי רק למיעוטים מיניים או מגדריים, (להט"בים), אלא כמעט לכל מיעוט או קבוצה הסובלת מדיכוי חברתי.
מספר תאורטיקנים גורסים כי הומופוביה מופנמת כוללת, בנוסף לעמדות שליליות מוּדעוֹת כלפי הומוסקסואליות, גם עמדות לא-מודעות. הכוונה היא כי גילויים של הומופוביה מופנמת נחשבים כלא מודעים, במובן שהקשר ביניהם לבין ההומופוביה המופנמת המודעת של הפרט אבד ולא ניתן לזהותו בקלות. זאת אומרת, גם אם הפרט טוען באופן גלוי כי לביטוי מסוים שלו אין קשר להומופוביה מופנמת, יכול להיות שאין הדבר כך, ואכן יש קשר בין השניים ברמה הלא-מודעת.
המושג הומופוביה מופנמת עלול להטעות לעיתים בכך שהמילה "מופנמת" מרמזת על תהליך לא-מודע. לא כך הדבר, שכן הומופוביה מופנמת היא בגדר הומופוביה עצמית, והיא יכולה להיות הן מודעת והן לא מודעת.
השלכות
להומופוביה מופנמת השלכות פסיכו-חברתיות שליליות:
השלכות אלה ממחישות את משמעותה ההרסנית של ההומופוביה המופנמת על רווחתם הנפשית והפיזית של להט"בים. חלקם נראים כשני קטבים של אותה התנהגות, למשל דיכאון מיני מול התנהגות היפר-מינית. מכאן אנו יכולות להסיק כי הומופוביה מופנמת קשורה למצבי קיצון לא-אדפטיביים ואף פתולוגיים של תכונות וחוויות אנושיות יום-יומיות.
לא כל מי שסובל מהומופוביה מופנמת סובל מתופעות אלה, או לחלופין, כי תופעות אלה בקרב להט"בים מקורן בהומופוביה מופנמת.
טיפול
משפחה מובחרת (Family of choice) היא משפחה אלטרנטיבית אשר חבריה נבחרים באופן רצוי על ידי הפרט, להבדיל מהמשפחה האמיתית. היא יכולה לכלול מאהבים, מאהבים לשעבר, חברים, מכרים, חברי משפחה נבחרים ממשפחת המקור ועוד. המשפחה המובחרת הופכת למועדפת יותר מאשר משפחת המקור. משפחה מובחרת עשויה להעניק תמיכה מתמשכת, חיזוק, אינטימיות רגשית ומרחב בטוח בו יכול הפרט הלהט"ב להיות מחוץ לארון ולדון אודות חוויותיו הרגשיות, החברתיות והמיניות ביתר נוחות. נוסף לכך, היא עשויה לשמש נתיב המגשר בין הפרט לבין קהילה להט"בית רחבה יותר, ובכך להפיג את בדידותו ולהגדיל את מעגל התמיכה החברתית שלו.
מעורבות וקשר עם קהילות להט"ביות שונות נמצאו כגורמי מגן לרווחתם הנפשית של להט"בים וכגורמי תמיכה בהתמודדות עם סוגיות של בדידות, והתמודדות בנוגע לזהות וניכור.
קישורים חיצוניים
Homophobia
ביג סוול
ביוגרפיה
האל נולדה בקלירווטר, פלורידה. היא שירתה כמכונאית כבאית בחיל האוויר של ארצות הברית. לאחר מכן, היא החלה באימוניה להפוך למתאבקת תחת הדרכתו של ג'ורג' סאות'.
קריירת היאבקות מקצועית
האל ערכה את קרב הבכורה שלה בשנת 2015. היא הופיעה בתוכנית הדגל Raw של ארגון ההיאבקות WWE באוגוסט 2016 בקרב שבו הפסידה לניה ג'קס. לאחר כשנתיים, היא השתתפה בטורניר הנשים לזכר מאי יאנג, שבו היא הודחה על ידי זיוקסיס כבר בסיבוב הראשון.
ב-10 באוגוסט 2019, האל ניצחה את זואי לוקאס וכתוצאה מכך הפכה לאלופת Phoenix of Rise.
חיים אישיים
האל נשואה למתאבק סדריק ג'ונסון, הידוע יותר בשם הבמה שלו, סדריק אלכסנדר מאז יוני 2018. לשניים יש בת בשם אדסה.
האל סובלת ממחלת קרוהן.
בואינג 314
בואינג 314 (באנגלית: Boeing 314) היה מטוס ימי דו קומתי לטווחים ארוכים. המטוס יוצר בחברת בואינג בין השנים 1938 ל-1941, והיה אחד המטוסים הגדולים של אותה התקופה. בשנת 1991 כתב הסופר קן פולט את ספרו לילה מעל הים, המספר על טיסת לילה במטוס בערב מלחמת העולם השנייה.
פיתוח
פיתוח המטוס החל לאחר שחברת התעופה פאן אמריקן הזמינה מבואינג מטוס ימי שיחליף את מטוסי המרטין M-130 שהיו ברשותה. הדגם שהציעה בואינג כלל שני מצופים שהוסיפו ליציבות המטוס בעת שצף על המים. כדי לטוס ליעדים ארוכים הייתה למטוס קיבולת דלק של 16070 ליטר בנזין.
טיסת הבכורה של הדגם החדש הייתה ב-28 ביוני 1939. בואינג ייצרה 12 מטוסים מדגם זה בין 1938 ל-1941.
פאן אמריקן השתמשה במטוס לטיסות יוקרה, ובטיסות הלילה שלה הומרו המושבים למיטות. במטוס היו גם חדר אוכל ושפים ברמת ארבעה כוכבים, טיסה מסן פרנסיסקו להונג קונג עלתה 760 דולר.
את המטוסים הטיסו הצוותים המנוסים ביותר שהיו לפאן אמריקן. בשנת 1946 יצאו המטוסים משירות.
אירועים מפורסמים
בשנת 1941, בפרוץ המתקפה על פרל הארבור, כאשר אחד מהמטוסים של חברת פאן אמריקן תוכנן להמריא לסן פרנסיסקו ועל מנת להימנע מהלחימה בדרך העוברת באוקיינוס השקט, נאלצו צוות המטוס ונוסעים להקיף את כדור הארץ מצידו המערבי דרך יבשות אסיה ואפריקה. טיסה זו הוכרזה כטיסה המסחרית הראשונה שהקיפה את כדור הארץ.
גרסאות
בואינג 314, הגרסה הראשונה למטוס, צויד במנועים בעלי 1,500 כ"ס, נבנו שישה מטוסים מדגם זה.
בואינג 314A, שיפור של הגרסה הראשונה, צויד במנועים חזקים יותר (1,600 כ"ס), וקיבולת הדלק הוגדלה ב-4,500 ליטרים.
בואינג 314B ו-C-98 דגמים מיוחדים עבור חיל האוויר האמריקאי.
מודל 306 לא נבנה, תוכנן להיות בעל כנף דלתא.
מפעילים
ארצות הברית בריטניה
גיא עמיר
גיא עמיר (נולד ב-1 במרץ 1977) הוא שחקן, קומיקאי, יוצר, תסריטאי, מחזאי, במאי ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
עמיר נולד, גדל והתחנך בנתניה. בצה"ל שירת בחיל השריון. לאחר מכן עבר לירושלים ולמד לתואר ראשון במנהל עסקים ותקשורת באוניברסיטה העברית. לאחר שסיים את התואר החליט ללמוד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב שם פגש את חברו ולימים שותפו ליצירה, חנן סביון. השניים, יחד עם עדן הראל, שימשו כמנחי "זאפ לראשון" ב-1999. בתחילת דרכו דובב דמויות ביצירות ההנפשה "הדרדסים" ו"שלגיה ושבעת הגמדים". במקביל שיחק בסרט "כיפור" כאחת מדמויות המשנה, ובסרט "מינכן".
בשנת 2001 שיחק במחזמר "שלגיה" בתפקיד אחד משבעת הגמדים.
עמיר שיתף פעולה עם סביון בכתיבת תסריטים למספר סדרות, ב-2004 יצר וכתב את הסדרה "בלאגן" יחד עם חנן סביון, הסדרה שודרה עד 2007 עם 120 פרקים. השניים היו חברים יחד עם שחקנים נוספים במופע ההומוריסטי "החצילים". בשנים 2007–2009 יצרו וכתבו את הסדרה "בילי" לערוץ ג'טיקס. עוד כתבו את "עספור", בה גם השתתפו כדמויות ראשיות, ואת הטלנובלה "בובות". בנוסף יצר עמיר ושימש כתסריטאי ושחקן בסדרת הילדים "מה בכריש?". ב-2007 השתתף בתוכנית המתיחות "קומי קומי". בשנת 2011 שיחק גיא לצד חברו חנן סביון בפסטיגל "game on". השניים שיחקו יחד את צמד "הצרובים" ושרו שיר בשם "כל המדינה שכונה".
עמיר שיחק את "דוד" עבריין שברח מהכלא בעונה השנייה של סדרת הנוער "ראש גדול".
בשנת 2010 יצר יחד עם חנן סביון את סדרת הדרמה, "עספור", ששודרה בערוץ HOT3. הצלחתה הגדולה של הסדרה בעונתה הראשונה, הביאה ליצירתה של עונה נוספת. באותה שנה יצר יחד עם חנן סביון את תוכנית הקומדיה "מה בכריש?" עם ליאור כהן ועוד המשודרת בערוץ הילדים.
בשנת 2013 יצרו השניים את סדרת הדרמה "פצועים בראש" בכיכובם של תובל שפיר ואגם רודברג. כמו בעספור, גם בסדרה זו שיחקו השניים בתפקידים ראשיים. בשנת 2016 עלתה עונה נוספת של הסדרה לשידור ב-HOT.
בשנת 2016 חזרו עמיר וסביון לבמת התיאטרון. השניים כתבו ושיחקו בקומדיה "חלפון 6 - עאלק מחזמר", שעלתה בתיאטרון האינקובטור בבימויו של אריק עשת, שהיה מנהל בית הספר למשחק ניסן נתיב ירושלים בו למדו, ומי שהיה הראשון שעודד אותם לכתוב וליצור במקביל להיותם שחקנים.
בחודש אוקטובר 2017 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "מכתוב", אותו כתבו עמיר וסביון וגם שיחקו בתפקידים הראשיים.
בחודש דצמבר 2017 עלתה לשידור בערוץ 10 הסדרה "שאטו עין כרם", אותה כתבו עמיר וסביון וגם בה שיחקו בתפקידים הראשיים.
ב-2019 יצאה לאקרנים הקומדיה "מחילה", שכתבו וביימו סביון וגיא עמיר, והם מופיעים בה בתפקידים הראשיים.
בפברואר 2019 עלתה התוכנית "קומדי סטאר" ברשת 13 שבו גיא עמיר משתתף כשופט לצד נטע אלחמיסטר וחנן סביון.
באפריל 2021 שיחק בסדרת הטלוויזיה "בני אור".
בנוסף באותה שנה יחד עם חנן, השתתפו בגרסה הישראלית של הסרט "זרים מושלמים" בבימויו של ליאור אשכנזי.
בשנת 2022 עלתה ההצגה "משוגע עליה" בתיאטרון הבימה, אותה כתב עמיר יחד עם חנן סביון. עמיר וסביון מגלמים דמויות ראשיות בהצגה.
בנוסף באותה שנה חנן סביון ועמיר היו הדוגמנים של חברת הביגוד "Polgat"
חיים אישיים
עמיר נשוי לענת, ולזוג שני ילדים. עמיר הוא נכדו של חבר הכנסת לשעבר חיים כהן-מגורי.
עמיר וחנן סביון היו בעלי בר בגבעתיים בשם "פרגולה", אך הבר נסגר. הבר מוזכר מספר פעמים בסדרה "פצועים בראש".
מרטין M-130
מרטין M-130 (באנגלית: Martin M-130) היה מטוס נוסעים ימי, מתוצרת חברת גלן ל. מרטין (כיום לוקהיד מרטין). המטוס נבנה במפעלי החברה בבולטימור, במיוחד עבור חברת התעופה פאן אמריקן.
היסטוריה
פיתוח המטוס החל באמצע שנות השלושים בהוראת נשיא חברת פאן אמריקן חואן טריפ. המטוס הראשון טס בדצמבר 1934, והוא כונה "סין קליפר". המטוס השני טס לראשונה באוקטובר 1936, והוא כונה "פיליפיני קליפר". המטוס השלישי טס לראשונה בנובמבר 1936, והוא כונה "הוואי קליפר".
פאן אמריקן השתמשה במטוסים לטיסותיה ליעדים במזרח הרחוק, זמן הטיסה בין קליפורניה למנילה עמד על שבוע לכל צד.
ביולי 1938 נעלם הוואי קליפר מעל האוקיינוס השקט, בטיסה בין גואם למנילה. במטוס היו תשעה אנשי צוות ושישה נוסעים. הגורם להעלמות לא ידוע.
טווח הטיסה הגדול יחסית למטוסי אותה התקופה, הביא את ממשלת ארצות הברית לגייס את שני המטוסים שנותרו לצורכי הצי האמריקאי בשנות מלחמת העולם השנייה.
בינואר 1943 התרסק הפיליפיני קליפר בעת הגישה לנחיתה בסן פרנסיסקו. המטוס הטיס חיילים מהצי האמריקני, 19 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ב-8 בינואר 1945 נהרס הסין קליפר במהלך הנחיתה בפורט אוף ספיין (טרינידד וטובגו) 23 מתוך 30 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ירדנה מלר-הורוביץ
ירדנה מלר-הורוביץ (נולדה ב-11 במרץ 1954) היא אשת ציבור ישראלית. הייתה עובדת הכנסת במשך 45 שנה אשר מתוכן כיהנה 12 שנה כמזכירת הכנסת, והאישה הראשונה בתפקיד זה.
ביוגרפיה
מלר-הורוביץ היא בתם של יוסי ואליה מלר. אביה, מראשוני התושבים בעיר נתניה, היה מעורב בפרשת הסרג'נטים, ולימים חבר תנועת הליכוד.
מלר-הורוביץ היא בוגרת תואר ראשון במדעי הרוח מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במינהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
מלר-הורוביץ הייתה עובדת הכנסת החל משנת 1977, ראשית כמזכירת סיעת הליכוד, החל מ"המהפך" של מנחם בגין ובמשך כעשרים שנה (במהלכן אף שובצה, בבחירות לכנסת ה-12 במקום ה-101 ברשימת הליכוד לכנסת) ולאחר מכן כחמש שנים כמנהלת הוועדה לענייני ביקורת המדינה וועדות משנה נוספות. לאחר מכן כיהנה כמנהלת לשכת יו"ר הכנסת.
בשנת 2004 נבחרה כסגנית מזכיר הכנסת, וכחלק מתפקיד זה אף ניהלה וריכזה ועדות מסוימות שהוקמו על ידי יושב ראש הכנסת ומינהל הכנסת.
ב-2 במרץ 2010 נבחרה על ידי נשיאות הכנסת כמזכירה השביעית של הכנסת וכאישה הראשונה בתפקיד זה. מלר-הורוביץ החלה לכהן כמזכירת הכנסת חודש לאחר מכן, ב-2 באפריל, עם מינויו של מזכיר הכנסת היוצא, עו"ד איל ינון, ליועץ המשפטי לכנסת. ב-8 במרץ 2022 ניהלה את ישיבת המליאה האחרונה שלה, לאחר 12 שנה כמזכירה ו-45 שנה בכנסת. היא סיימה את תפקידה באופן רשמי ב-31 במרץ.
מנחם אדלשטיין
מנחם אדלשטיין (נולד ב-1950) הוא פרופסור לחקלאות שימש כמדען בכיר בנושא דלועיים במרכז מחקר צפון של מינהל המחקר החקלאי מרכז וולקני.
חייו
אדלשטיין נולד בשנת 1950 ברומניה. בשנת 1961 עלה עם משפחתו לארץ, והתגוררו במגדל העמק. בנעוריו למד בבית הספר תיכון הדתי שבכפר חסידים. את שירותו הצבאי עשה כקצין בחטיבת גולני.
אדלשטיין למד לתואר ראשון בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים, מסיום לימודיו ועד 1978 לימד ביולוגיה וחקלאות בבית הספר החקלאי כפר הנוער הדתי שבכפר חסידים.
בשנת 1976 החל את עבודתו בתחנת הניסיונות נווה יער (שמה שונה ל"מרכז מחקר צפון נווה יער") של מינהל המחקר החקלאי.
בשנת 1981 סיים לימודי תואר שני ומחקרו עסק בחיטת הלחם, בשנת 1992 סיים את לימודי הדוקטורט במחקר על זרעי המלון, כולם בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית.
אדלשטיין נשוי לטובה ולהם שלושה בנים.
מחקריו
אדלשטיין חקר בעיקר גידולים ממשפחת הדלועיים. הנושאים העיקריים היו בתחום האגרוטכניקה, פיזיולוגיה של הצמח , שימוש במים שוליים ונביטת זרעים. כמו כן חקר את ההרכבות בירקות. כך היה מעורב במספר מחקרים בנושא הרכבות בעגבנייה, שיכולה להוות פתרון למחלות ומזיקים. בנוסף אדלשטיין הראה שבאמצעות הרכבות תוך מיניות ניתן לפתור נושא הלכתי בנושא כילאים.
כך מצא אדלשטיין כי כנות שונות בדלועיים משפיעות על עמידותם למחלות קרקע שונות.
במשך השנים שימש אדלשטיין חבר בוועדות מקצועיות רבות בנושאי: גידול דלועיים, וועדה לפיתוח משותף של המכון לגידולי שדה, פרויקטים של חממה טכנולוגית, חבר בוועדות שיפוט וועדות היגוי לתוכניות מחקר של המדען הראשי במשרד החקלאות וחבר הוועדה לרישום זנים של משרד החקלאות.
אדלשטיין שימש במספר תפקידים ניהוליים בתחום החקלאות בישראל ובין היתר שימש מנהל היחידה לדלועיים במנהל המחקר החקלאי, מנהל מדעי של מו"פ עמקים וחבר הנהלת תחנת המחקר החקלאי בנווה יער.
Con Los Años Que Me Quedan
Con Los Años Que Me Quedan (באנגלית: With The Years I Have Left, ובעברית: עם השנים שנותרו לי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקובנית גלוריה אסטפן, מתוך אלבום הסולו השלישי שלה, Mi Tierra. השיר יצא לאור בספטמבר 1993, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים הלטיניים, וה-40 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי גלוריה אסטפן ואמיליו אסטפן בעלה והופק על ידו גם כן. השיר הוא שיר מסוגת הבולרו, המשלבת בתוכה את סוגת הפופ הלטיני. כמו כן, השיר הוא מעין בלדה, באמצעותה אסטפן מבטאת את התחושות שהיא מרגישה כלפי השנים שנותרו לה לחיות.
משרד העבודה והרווחה של רוסיה
משרד העבודה והרווחה של רוסיה (ברוסית: Министерство труда и социальной защиты Российской Федерации, בקיצור Минтруд России) הוא משרד ממשלתי שהוקם כחלק מממשלת מדבדב הראשונה על מנת להבטיח לכלל הציבור ברוסיה מתן שירותי רווחה, פיקוח על מתן שירותים אלה וסיוע למובטלים במציאת עבודה.
המשרד אחראי לתשלום הפנסיות באמצעות קרן הפנסיה ואחראי למתן שירותי רווחה באמצעות הקרן לביטוח סוציאלי. אחת מיחידות הסמך העיקריות היא השירות הפדרלי לעבודה ותעסוקה.
מטרות
המשרד אחראי להסדרה ממשלתית בתחומים כגון: שכר מינימום ורמת חיים, רווחה, עבודה, שכר ריאלי, דמוגרפיה, פנסיה, ביטוח לאומי, בטיחות וגיהות בתעסוקה, יחסי עובד-מעביד, כוח עבודה, אבטלה, מהגרי עבודה, שירות אלטרנטיבי, ביטחון סוציאלי, אפוטרופוסות ליתומים קטינים, שירותי אימוץ, סיוע לנכים ועידוד נגישות לנכים במקומות ציבוריים ועוד.
ייעודו של המשרד הוא להגן, לשקם ולסייע לכל אדם, משפחה וקהילה הנתונים במצבי משבר זמני או מתמשך מפאת מוגבלות, עוני והדרה, סטייה חברתית, קשיי תפקוד, אבטלה, אפליה או ניצול. המשרד מגיש שירותים לציבור באמצעות יחידותיו ובאמצעות סניפיו ברשויות המקומיות, ארגונים וקרנות ממשלתיות.
המשרד אחראי לעידוד פיתוח שירותים חברתיים מגוונים ופרויקטים חדשניים הנוגעים לכל פרט בחברה והוא מופקד על מתן שוויון זכויות והזדמנויות, כבוד האדם וחירותו, צדק וסולידריות חברתית והזכות להגדרה והתארגנות עצמית. עבודת המשרד מבוססת גם על ערכי מקצוע העבודה הסוציאלית ועל הקוד האתי שלו. קוד זה מחייב את העובדים הסוציאליים לספק מענים ההולמים את צורכי אוכלוסיית היעד הקיימות, לאתר אוכלוסיות יעד חדשות ולפעול למען קידום איכות חייהם, בדומה לפעילות משרד הרווחה הישראלי, הידוע בשם "משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים".
היסטוריה
עד 1996 התקיימו ברוסיה בנפרד משרד העבודה והמשרד לרווחת האוכלוסייה שאוחדו באותה שנה למשרד העבודה והרווחה.
בשנת 2004 משרד העבודה והרווחה מוזג עם משרד הבריאות של רוסיה והפך למשרד הבריאות והרווחה. בשנת 2012 משרד הבריאות והרווחה פוצל למשרד הבריאות ולמשרד העבודה והרווחה.
מקסים טופילין כיהן כיושב ראש השירות הפדרלי לעבודה ותעסוקה בשנים 2004–2008 ולאחר מכן היה לסגן שרת הבריאות והרווחה לפני שמונה על ידי דמיטרי מדבדב לשר העבודה והרווחה, במאי 2012.
שרים
שר העבודה והרווחה הוא השר הממונה על המשרד ואחראי להגדרת תחומי פעילות המשרד בתחום התעסוקה והרווחה.
ג'ון אוקיף
ג'ון אוקיף (באנגלית: John O'Keefe; נולד ב-18 בנובמבר 1939) הוא מדען מוח בריטי-אמריקאי, פסיכולוג ופרופסור במרכז סינסברי ולקום למעגלים והתנהגות עצביים ובמחלקת המחקר לביולוגיה של תאים והתפתחות ביוניברסיטי קולג' לונדון. הוא גילה תאי מקום בהיפוקמפוס, ושהם מראים סוג ספציפי של קידוד זמני בדמות דיכוי שלב התטא. הוא חולק את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 2014, יחד עם מיי-בריט מוסר ואדוארד מוסר. הוא עבד ביוניברסיטי קולג' לונדון במשך כל הקריירה שלו, אך גם כיהן במשרה חלקית באוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה בהוראת משתפי הפעולה הנורווגים שלו.
ראשית חייו
נולד בעיר ניו יורק להורים מהגרים אירים, אוקיף למד בתיכון רג'יס (מנהטן) וקיבל תואר BA מהקולג' סיטי בניו יורק. הוא המשיך ללמוד באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, קוויבק, קנדה, שם קיבל תואר שני בשנת 1964, ותואר דוקטור בפסיכולוגיה בשנת 1967, בהנחיית רונלד מלזק.
קריירה ומחקר
אוקיף עבד אוניברסיטת קולג' בלונדון בשנת 1967 כעמית מחקר פוסט-דוקטורט בארצות הברית. הוא המשיך לעבוד שם וקודם לפרופסור בשנת 1987. בהוראת משתפי הפעולה שלו אדוורד מוסר ומיי-בריט מוסר הוא מונה ליו"ר פרופסור במשרה חלקית באוניברסיטה הנורווגית למדע וטכנולוגיה בשנת 2014.
גילוי תאי מקום
אוקיף ותלמידו ג'ונתן דוסטרובסקי גילו תאי מקום על ידי ניתוח שיטתי של הגורמים הסביבתיים המשפיעים על תכונות הירי של נוירונים בהיפוקמפוס בודדים. פרסומיו הרבים על תאי מקום צוטטו מאוד. בנוסף פרסם ספר משפיע עם לין נדל, והציע את התפקיד הפונקציונלי של ההיפוקמפוס כמפה קוגניטיבית לתפקוד הזיכרון המרחבי. בהרחבות עבודתו נותחו תאי מקום בניסוי או הודמו במודלים במאות מאמרים.
גילוי הקצב של שלב התטא
במחקר נוסף על תאי מקום, אוקיף מצא עדויות לשינוי מובחן של קידוד זמני של מידע על ידי תזמון פוטנציאל הפעולה בתאים במקום, יחסית למחזור EEG תנודתי המכונה קצב התטא, בניגוד לתזמון ספייק בתוך תא בודד. במאמר משנת 1993, הוא ומייקל רצ'ה הוכיחו כי תאי מקום מתרחבים בשלבים שונים ביחס לתנודות בקצב התטא בפוטנציאל השדה המקומי של ההיפוקמפוס. כשחולדה נכנסת לשדה הירי של תא מקום, הדוקרן מתחיל בשלבים מאוחרים של קצב התטא, וכשהחולדה עוברת דרך שדה הירי, הדוקרנים עוברים לשלבים מוקדמים יותר של מחזור התטא. השפעה זו שוחזרה במספר עיתונים שלאחר מכן, ומספקת ראיות לקידוד קלט חושי על ידי תזמון הקוצים. מודלים רבים התייחסו למנגנונים הפיזיולוגיים הפוטנציאליים של התקדמות שלב התטא.
חיזוי וגילוי של תאי וקטור גבוליים
במאמר שנכתב בשנת 1996 הציגו אוקיף וניל ברג'ס נתונים המראים שינויים במיקומם ובגודלם של שדות הירי של תאי מקום כאשר הוסרו המחסומים המגדירים את הסביבה. במאמר זה ובמאמרים הבאים הם הציגו מודל של תופעה זו המנבאת קיומם של תאי וקטור גבול שיגיבו במרחק ספציפי ממחסומים בסביבה. מספר שנים מאוחר יותר, חיזוי תאורטי מפורש זה נתמך על ידי נתונים ניסיוניים נרחבים המדגימים תאי גבול עם התכונות החזויות בתת-התוכנית ובקליפת המוח התוך-המדיאלית (שם הם מכונים לעיתים תאי גבול).
פרסים והוקרה
אוקיף נבחר לעמית האגודה המלכותית (FRS) בשנת 1992 ולעמית האקדמיה למדעי הרפואה (FMedSci) בשנת 1998. בנוסף, הוא קיבל את פרס קרן פלדברג בשנת 2001 ואת פרס גרוומאייר בפסיכולוגיה בשנת 2006. (עם לין נדל). בשנת 2007 הוא קיבל את פרס האגודה הבריטית למדעי המוח על תרומה יוצאת דופן למדעי המוח הבריטיים ובשנת 2008 הוא קיבל את פרס האיגוד האירופי למדעי המוח האירופיים של איגודי מדעי המוח האירופיים. מאוחר יותר בשנת 2008 הוענק לאוקיף פרס גרובר למדעי המוח. הוא מונה למנהל הפתיחה של מרכז סינסברי וולקום למעגלים והתנהגות עצביים. בשנת 2013 הוא קיבל את פרס לואיזה גרוס הורביץ (עם אדוארד מוסר ומאי-בריט מוסר). ב-2014 הוא היה שותף לחתן פרס קוולי למדעי המוח יחד עם ברנדה מילנר ומרקוס רייכל. בשנת 2016 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים.
לאוקיף הוענק פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2014, עם מיי-בריט מוסר ואדוורד מוסר.
אוקיף קיבל תואר דוקטור לשם כבוד למדעים מטעם אוניברסיטת קולג' קורק ב־15 בדצמבר 2014. במאי 2015 הוא קיבל אחד מהסיטי קולג' של ניו יורק, וביוני אותה שנה הוענק לו אחד מאוניברסיטת מקגיל.