cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Esa Hembra es Mala
וידאו קליפ
עבור השיר לא יצא וידאו קליפ, אך הופעה של גלוריה טרווי איתו שהועלתה ליוטיוב בשנת 2016, צברה למעלה מ-26 מיליון צפיות. קליפ המילים של השיר שהועלה בשנת 2017, צבר למעלה מ-22 מיליון צפיות. הופעה נוספת של טרווי עם השיר צברה למעלה מ-19 מיליון צפיות. סרטון נוסף של השיר צבר למעלה מ-11 מיליון צפיות.
השיר הועלה מספר פעמים ליוטיוב בשלל וריאציות שונות, שצברו עשרות מיליוני צפיות.
אולפני אשל
אולפני אשל הוקמו בשנות השישים על ידי מאיר אשל, מראשוני טכנאי הקול בארץ, שהיה בין מקימי גלי צה"ל בשנות ה-40, ומאוחר יותר, רצה ליזום משהו חדש בתחום הקלטת הקול, שייתן מענה לאמנים ישראלים רבים, אשר חיפשו בית שבו יוכלו ליצור מוזיקה. בתחילה הקליט אשל את האמנים באולמות, שנשכרו במיוחד לצורך ההקלטה, וב-1969 חנך את האולפנים ברחוב פרוג בתל אביב, יחד עם שמעון ויסמן. ב-1991 עברו האולפנים למשכנם הנוכחי ברח' ריב"ל 18 בתל אביב, ושם הם פועלים עד היום בניהולו של רפי אשל – בנו של מאיר אשל.
תחנות'
תחנות' (מערבית, تحنّث) הוא מנהג קדום שנהגו לקיים כמה אוכלוסיות בחצי האי ערב הטרום אסלאמי, ובפרט שבט קורייש. מנהג זה התאפיין בהתבודדות, לפרק זמן מה (למשל, חודש ימים), במקום רחוק ממקום המגורים ובמיוחד בסביבה טבעית המאפשרת חשבון נפש באין מפריע. בדרך כלל היה חוזר המתבודד לביתו בסיום כל יום. המנהג התאפיין גם בכמה פולחנים נוספים.
אולפני אשל
האולפנים זכו להצלחה רבה בהפקת עשרות תקליטי זהב, והיו והינם עד היום בית מוזיקלי למיטב האמנים בישראל, בהם אמנים מבצעים כמו אריק איינשטיין, ריקי גל, שלום חנוך, שלמה גרוניך, יפה ירקוני, שלמה ארצי, מתי כספי, הדודאים, יוסי בנאי, שייקה אופיר, אחינועם ניני, הפרברים, הגבעטרון, זהר ארגוב, אריק לביא, שושיק שני, צביקה פיק, אושיק לוי, צעירי תל אביב, דודו פישר, גליקריה, סי היימן, אהוד בנאי, נורית גלרון, הגשש החיוור, אהובה עוזרי, אסתר רדא, יהורם גאון ורוני דלומי וליוצרים כמו סשה ארגוב, אהוד מנור, נעמי שמר, עידן רייכל ושלמה יידוב ועוד רבים.
תחנות'
למנהג התחנות' חשיבות במחקר ההיסטורי, וההיסטוריוגרפי של דת האסלאם (כמו גם במחקר היסטורי-פסיכולוגי), שכן על פי המסורת המוסלמית, בעת שביצעוֹ מוחמד בן עבדאללה (הנחשב לנביא האסלאם) נגלה אליו לראשונה מלאך האל ג'יבריל (המזוהה עם המלאך גבריאל מן המסורת היהודית).
אולפני אשל
שנות החמישים
בתחילה, בטרם הוקמו האולפנים, נהג אשל לשכור ציוד בסיסי והיה מקליט מוזיקאים שעסקו בסוגות שונות. התקליטים הראשונים של גדולי האמנים הישראלים הוקלטו אצלו, ביניהם אריק איינשטיין, בני אמדורסקי, בצל ירוק, התרנגולים ואריק לביא. בבקרים המשיך מאיר לעבוד באולפני קול ישראל, ובערבים נסע בעקבות האמנים לאולמות שנשכרו לצורך ההקלטה. במהרה התבססו המוניטין שלו, וכדי שיוכל להציע לאמנים הרבים שרצו לעבוד עמו מגוון רחב של שירותים, היה עליו להצטייד במכשור/ציוד נוסף.
שנות השישים והשבעים
כאשר נוסדה הטלוויזיה הישראלית, בסוף שנות השישים, עלתה הדרישה לשירותי אולפן. לצד הטלוויזיה, גם הקולנוע הישראלי, שהיה עדיין בתחילת דרכו, פתח הזדמנויות חדשות למלחינים, ואלה חיפשו מקום ליצור ולהקליט את המוזיקה שלהם. על רקע כל אלה החליט אשל לייסד את אולפני ההקלטה. האולפנים הוקמו ברחוב פרוג בתל אביב ונחנכו ב-1969, כשהבעלים והמנהלים הראשונים שלו היו מאיר אשל עצמו יחד עם שמעון ויסמן, לאחר שהשניים עזבו את רשות השידור. בתחילה נקראו האולפנים "ישראקול", כמשחק מילים על רשות השידור שנקראה אז "קול ישראל". בהמשך צירפו אשל וויסמן אליהם את בן-ציון גול כשותף. לאחר זמן לא רב פרשו ויסמן וגול מן השותפות ואשל נותר לנהל את האולפנים לבדו.
סאל
סאל (בפורטוגזית: Sal) הוא אי המצוי תחת שלטון כף ורדה.
תחנות'
המנהג והאסלאם
מוחמד בן עבדאללה נחשב באסלאם לאחרון הנביאים, ולנביא החשוב ביותר מכל הנביאים. על פי דת האסלאם, פסוקי הקוראן ספר הקודש של דת זו, הורדו למוחמד בעל-פה, על ידי המלאך ג'יבריל (גבריאל).
אולפני אשל
מהקלטה מונופונית להקלטה בערוצים
האולפנים החלו עם ציוד בסיסי של הקלטה מונופונית, אך לאט לאט השתכללו (כשהחלה תחרות עם אולפנים נוספים) ועברו בעזרת ציוד חדיש יותר להקלטה בשני ערוצים (סטריאו) ובהמשך לארבעה ערוצים. עם התפחתות הטכנולוגיה, עברו האולפנים להקליט בשמונה ערוצים, בהשפעת הקלטות מחו"ל, ומאוחר יותר אף בשישה עשר ערוצים.
סאל
האי סאל מצוי בקבוצת האיים בארלאוונטו, הצפוניים מבין איי כף ורדה. האי התגלה לראשונה בהיסטוריה המערבית המתועדת ב-3 בדצמבר 1460 ונקרא "לאנה" עד שנמצאו בו מאגרי מלח שהביא לקביעת שמו הנוכחי (Sal הוא מלח בפורטוגזית). על פי בדיקות גאולוגיות, האי הוא הוותיק ביותר מבין איי כף ורדה והוא נוצר כתוצאה מהתפרצות הר געש לפני כ-50 מיליון שנים.
אולפני אשל
שנות השמונים
בתחילת שנות ה-80 התחוללה מהפכה של ממש: אולפני אשל ייבאו מאנגליה מכונת הקלטה וקונסולה חדישות של עשרים וארבעה ערוצים. חדר העריכה שופץ אף הוא והפך לאולפן העריכה המצויד והמבוקש בישראל, ודרך המכונה לחיתוך תקליטים עברו רוב האלבומים שיצאו בישראל באותה תקופה – תקליטים מקומיים וכן תקליטים לועזיים בהדפסה מקומית.
תחנות'
המנהג והאסלאם
לפי המסורת המוסלמית, באחת הפעמים שעשה תחנות', הגיע מוחמד אל הר האור (הר אל-נור, جبل النور) והתבודד שם. בעת תקופה זו, בעודו מתבודד במערת חירא (غار حراء) בהר זה, נגלה אליו לראשונה המלאך גבריאל, בלילה (לילה המכונה "ליל הגורל" - "לילת אל-קדר"). קובץ החדית' הידוע "צחיח אל-בוח'ארי" (صحيح البخاري) מספר כך:
הפסוקים האחרונים (מהמילים: "קרא בשם ריבונך" ואילך) מופיעים בקוראן כ"סורת אל-עַלַק" (סורת הדם המעובה (או 'סורת הדם הקפוא') מס' 96), ומובאים כאן בתרגומו של אורי רובין. לסיפור ההתגלות יש גרסאות רבות במסורת המוסלמית שנבדלות זו מזו אך בפרטים אחדים.
אולפני אשל
שנות התשעים
בתקופה זו, התקשו האולפנים לעמוד בעומס הגובר של הלקוחות ובצרכים הטכנולוגיים החדשים. נוסף על התזמורות הגדולות צמחו מסביב גם הרכבים קטנים יותר. במצעדי הפזמונים שלטה המוזיקה האלקטרונית, וההקלטה הדיגיטלית החלה להתפתח. בעקבות כך עברו אולפני אשל למשכנם החדש ברחוב ריב"ל, קומפלקס מרווח ומפואר הרבה יותר, והוא מעונם מאז. בשנים שלאחר מכן אירחו אולפני העריכה הדיגיטליים את מיטב הקלאסיקות העבריות, ערכו יצירות מחדש (re-mastering) ושלחו אותן לחנויות על גבי תקליטורים. לאולפן A – האולפן הראשי הצטרף כעת גם מיקסר ממוחשב, ובעזרתו נעשתה העבודה בערוצים רבים נוחה ומאורגנת הרבה יותר. מערכות ההקלטות הדיגיטליות הייחודיות החליפו אט-אט את מכשירי ההקלטה האנלוגיים, ורכישת הציוד מתעדכנת תדיר עם ההתפתחויות הטכנולוגיות.
שנות האלפיים עד היום
האולפנים התרחבו – שטחם גדל כמעט פי שניים, ונוספו אולפנים חדשים. עם התפתחות הטכנולוגיה, השתכלל גם הציוד והורחבו גם תחומי העשייה. אחד העיסוקים העיקריים של האולפנים, עיסוק שהחל למעשה עוד בשנות ה-90 ותפס תאוצה בשנות האלפיים הוא הקלטות חוץ: הקלטות מופעי רוק לצד קונצרטים קלאסיים, תוך עבודה עם גדולי המנצחים והמבצעים בעולם. בין היתר האולפנים עובדים תדיר עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. כיום אולפני אשל מספקים שירותים לחברות תקליטים, תחנות טלוויזיה, משרדי פרסום, מופעי במה, תזמורות סימפוניות, הרכבים קאמריים וסולניים, גופים פוליטיים, אמנים ומוזיקאים מכל העולם. מלבד הקלטות ועריכות, האולפנים מתמחים גם בשחזור הקלטות ישנות, שכפול והעברת הקלטות למדיות שונות, וכן נותנים שירותי ייעוץ ואף משכירים ציוד על בסיס קבוע.
סאל
אורכו של האי כ-30 קילומטרים ורוחבו כ-12 קילומטרים ומתקיימת בו רשות מקומית אחת ששמה כשם האי, סאל. האקלים חם לאורך כ-350 ימים בשנה והוא מאופיין בחופיו החוליים. הנקודה הגבוהה באי היא בגובה 406 מטרים, ב-Monte Grande.
יחסי פינלנד–תאילנד
היסטוריה
ממלכת סיאם הכירה בעצמאות פינלנד ב-9 באוקטובר 1919, והועברה לשלטונות פינלנד באמצעות שגריר סיאם בפריז.
מר גוסטף ג'ון רמסטדט היה בדרכו ליפן על סיפונה של ספינה בשם איג'ו-מארו, כאשר קיבל מברק משר החוץ הפיני רודולף הולסט וביקש ממנו לקיים ביקור נימוסין בסיאם בגלל ההכרה בעצמאות פינלנד. רמסטדט החליף אוניות בסינגפור והמשיך בנסיעתו על סיפונה של קואלה לאורך החוף המזרחי של חצי האי המלאי לעבר בנגקוק.
בבנגקוק התארח רמסטדט בפנסיון שנקרא מלון אוריינטל. ראשית, הוא הכין אגרת בו הודיע למשרד החוץ הסיאמי על הגעתו וביקש להתקבל אצל שר החוץ. הנסיך דבונגס קיבל אותו באופן ידידותי.
תאילנד ופינלנד ייסדו את היחסים הדיפלומטיים שלהם ב-17 ביוני 1954 בלונדון בחילופי אגרות רשמיים. ב-21 ביוני 1954 מונה מר הוגו ואלוואן, השגריר הפיני לניו דלהי, הודו, כשגריר שאינו תושב בבנגקוק. ההסמכה המשיכה מ-1974 מג'קרטה, אינדונזיה, ובין השנים 1983–1986 ממנילה, הפיליפינים.
הסחר בין פינלנד לתאילנד הצטבר בצורה ניכרת בסוף שנות השישים, כאשר מדי פעם הועבר לבנגקוק מזכיר לקידום סחר חוץ. בשנות השבעים החלה התיירות מפינלנד לתאילנד להתגבר. נציגות קבועה הוקמה בשנת 1980. האינטרס העיקרי של פינלנד בדרום מזרח אסיה היה קידום היחסים המסחריים והכלכליים, אך המיקום הגאוגרפי של תאילנד הפך את בנגקוק גם למקום מעניין להתבונן בהתפתחויות הפוליטיות. בשל תחום התפקיד המורחב, שודרגה המשלחת לשמש כשגרירות החל מה-1 בינואר 1986.
יחסי סחר
תאילנד היא הכלכלה השנייה בגודלה בדרום מזרח אסיה, לאחר אינדונזיה, והיא שותפת הסחר השנייה של פינלנד באזור אחרי מלזיה. במהלך השנים האחרונות הסתכם הסחר הישיר בין פינלנד לתאילנד בכ-400 מיליון אירו בשנה ונותר בגירעון מעט עבור פינלנד.
העורק העקיף החישורי
הָעוֹרֵק הֶעָקִיף הַחִשּׁוּרִי (TA: arteria collateralis radialis) הוא עורק בזרוע המתפצל מעורק הזרוע העמוק ומסייע באספקת הדם לאזור המרפק. העורק מסתעף בזרוע עצמה ויוצר השקה עם עורק החישור החוזר סמוך למרפק.
הארגון הישראלי לבני משפחה מטפלים
הארגון הישראלי לבני משפחה מטפלים היא עמותה ישראלית שמטרתה לקדם את הזכויות ולספק ליווי ותמיכה לבני משפחה מטפלים.
פעילות
תהליך התמיכה והטיפול באדם קרוב המתמודד עם מחלה, מוגבלות או ירידה תפקודית עקב זקנה מציב בפני בן משפחה מטפל אתגרים רבים ומורכבים, בכל תחומי החיים. העמותה הוקמה בשנת 2014 על ידי רחל לדאני במטרה לקדם זכויות של בני משפחה מטפלים ולספק ליווי ותמיכה.
פעילות העמותה כוללת:
העמותה חברה בהנהלת הארגון הבינלאומי International Alliance of Career Organizations.
בארט M82
בארט M82 (באנגלית: Barrett) הוא רובה צלפים כבד ורובה נגד ציוד אמריקני תוצרת חברת הנשק בארט המיועד לפגיעה במטרות משוריינות ובציוד צבאי, לסילוק פצצות וכן לפגיעה באויב המסתתר מאחורי מחסה או לובש אפוד מגן. הדגם המשופר בארט M82A1 הוא הרובה הנפוץ בעולם מסוג זה. הקליבר שלו הוא 0.5 אינץ' (קליבר 12.7x99 מ"מ נאט"ו) ותחמושת עוצמתית זו, בשילוב היותו רובה חצי-אוטומטי, מקנים לו כוח אש רב. הבארט נמצא בשירות צבאות ויחידות משטרה רבים בעולם, בהם צה"ל (בו הוא נקרא "בארט 0.5" או פשוט "בארט"), חיל הנחתים האמריקני וצבא ארצות הברית (בהם הוא נקרא M-107). עם זאת, צלפים רבים וכן יחידות צבאיות (בהן צה"ל) לא מחשיבים את ה-M82 ונגזרותיו לרובה צלפים אמיתי עקב מגרעותיו, בהן חוסר דיוק מספק ביחס לרובה צלפים וארגונומיה גרועה שמקשה על היורה.
היסטוריית פיתוח
חברת הנשק בארט נוסדה בידי רוני בארט במטרה לבנות רובים חצי-אוטומטיים בקליבר 0.5 אינץ' (12.7x99 מ"מ נאט"ו), קליבר זהה לזה של מקלע כבד M2 בראונינג. בארט התחיל לעבוד בתחילת 1980 ואב-טיפוס עובד הושלם כבר ב-1982, ומכאן המספר 82 בשם הדגם. בארט המשיך לשפר את הרובה שלו וב-1986 השלים את הגרסה המשופרת: ה-M82A1.
מאמצי הפיתוח נשאו פרי רק בשנת 1989, כאשר הצבא השוודי הזמין 100 רובים. לחברה נרשמה הצלחה נוספת כאשר הכוחות המזוינים של ארצות הברית הזמינו כמות נכבדה של רובים לקראת מלחמת המפרץ. חיל הנחתים האמריקני רכש בהתחלה כ-125 רובים ובעקבותיו נתקבלו הזמנות גם מצבא ארצות הברית וחיל האוויר האמריקני.
ב-1987 נולד הבארט M82A2 bullpup, דגם בולפפ שבו המחסנית מותקנת מאחורי ההדק, על מנת לקצר את אורך הרובה. דגם זה גם תוכנן עם רתע מופחת, על מנת שאפשר יהיה לירות בו בעמידה או ברכינה, תוך השענת הקת על הכתף, ללא צורך בחצובה. המטרה בייצור רובה זה הייתה לנצלו כרובה כבד ונייד, שיכול לפגוע במסוקים המרחפים נמוך, במחיר זול. דגם זה לא זכה להצלחה וייצורו הופסק.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 נכנס לשירות רובה ה-M82A1M, שיפור של ה-M82A1. דגם זה נרכש על ידי חיל הנחתים האמריקני בכמויות גדולות, תחת הציון M82A3 SASR ו-M107 SASR. השיפור המשמעותי ברובה זה הוא הוספת מסילת פיקטיני, המאפשרת התקנת אמצעי עזר שונים כמו כוונות טלסקופיות שונות, אמצעי ראיית לילה, צייני לייזר, ידיות, פנסים וכו'. שיפורים נוספים בוצעו בארגונומיה ובהפיכתו של הרובה למודולרי יותר.
בעשור השני של המאה ה-21 פיתחה בארט את ה-M107A1, שיפור ושדרוג ל-M107, שהוא בעצמו שדרוג צבאי ל-M82A1. בשדרוג נעשו שינויים ארגונומיים רבים בהתבסס על שירות הרובה במלחמת אפגניסטן (2001-2014) ומלחמת עיראק והניסיון שנרכש, כאשר העיקרי שבהם הוא הפחתת משקל הרובה בכ-2.5 ק"ג וזאת על ידי שימוש בסגסוגות קלות יותר. כמו כן פיתחה הבארט את ה-M107CQ, שהוא גרסה קלה וקומפקטית יותר של ה-M107 שנועד לשימוש במתחמים סגורים, כגון בתוך מבנים.
סקירה טכנית
הקליבר של הבארט M82 ונגזרותיו הוא 0.5 אינץ' (קליבר 12.7x99 מ"מ נאט"ו של מקלע M2 בראונינג). מדובר בתחמושת רבת עוצמה שלה טווח ירי של 1500–1830 מטר ויכולת לחדור קירות ושריון קל. בזכות עוצמת התחמושת הבארט משמש גם כרובה נגד ציוד. ירי תחמושת עוצמתית כל כך חייב תכנון מתאים של הרובה על מנת לספוג את הרתע החזק.
ביצועים
הדיוק של הבארט הוא בין 3 דקות קשת (MOA) ל-1.5 דקת קשת עם תחמושת 12.7x99 מ"מ נאט"ו רגילה (תחמושת זו נועדה במקור למקלעים כבדים). דיוק זה נחשב ללא מספיק טוב עבור רובה צלפים. לעומת זאת, עם תחמושת צליפה ברמת איכות Match Grade הדיוק משתפר לקצת פחות מדקת קשת אחת (דיוק < 1 MOA). דיוק של 1 דקת קשת נחשב לסביר ומספק עבור רובי צלפים צבאיים, אך מספר מתחרים של הבארט, כגון המקמילן TAC-50, מתחייבים לדיוק של 0.5 דקת קשת.
בשל מגבלות הדיוק, ומחסור בתחמושת Match Grade בקוטר 0.5 אינץ', טווח הירי האפקטיבי של הבארט נגד מטרת דמות (כלומר: אדם) קטן מהטווח שבו תחמושת ה-0.5 עדיין קטלנית, ועומד על כ-1000 מטר. נגד מטרות מקובצות ומטרות ציוד הטווח היעיל עומד על כ-1500 מטר, אך הקליעים קטלניים גם בטווח של 1830 מטר ומסוכנים גם בטווחים של למעלה מ-2 ק"מ.
מבנה והנדסה
הבארט M82 ונגזרותיו הם רובים חצי-אוטומטיים המופעלים באמצעות הרתע עם מכת קנה קצרה. כאשר מתבצע ירי ברובה, הקנה נרתע אחורנית מרחק קצר (כ-25 מ"מ) ואז ננעל בידי הבריח המסתובב. אחרי הרתיעה, זיז בבריח המחובר גם לבית הבליעה משחרר את הבריח. כאשר הבריח משתחרר, זרוע ההאצה מכה בו ודוחפת אותו אחורנית, מעבירה חלק מאנרגיית הרתע של הקנה לבריח על מנת לאפשר מחזור ירי אמין ויעיל. אז הקנה שוב נעצר ואילו הבריח ממשיך לנוע אחורה על מנת לפלוט את התרמיל הריק. כאשר הבריח חוזר קדימה בחזרה הוא גורף כדור מהמחסנית ומזין אותו בבית הבליעה ושוב נועל את עצמו לקנה. בנוסף, הפטיש נדרך בעת חזרת הבריח. הרובה עצמו מוזן באמצעות מחסנית חיצונית נתיקה המכילה 10 כדורים. בית הבליעה מורכב משני חלקים (עליון ותחתון) היצוקים מפלדה ומחוברים באמצעות פינים צולבים. הקנה הכבד יצוק באופן מיוחד על מנת לשפר את פיזור החום ולהקטין את משקלו. בנוסף, הקנה מצויד בבלם לוע גדול ואפקטיבי, בצורת שני חתכים מלבניים. מטרתו לפזר את הגזים והרשף הגדולים אחרי הירי ולהסיטם הצדה כדי לא לפגוע בשדה הראייה של היורה.
רובי הבארט M82A1 מצוידים בתושבת לכוונות טלסקופיות וכן בכוונות ברזל מתקפלות לצורכי גיבוי. בדרך כלל, הבארט מצויד בכוונות טלסקופיות מסדרת M של ליאופולד (Leupold M series 10X) המספקים הגדלה של עד פי 10. רובי ה-M82A1M\A3 מצוידים גם במסילת פיקטיני לאורך כל הקנה, המאפשרת התקנת אביזרים טקטיים שונים ומגוונים. כל הרובים בסדרה מצוידים בידית נשיאה מתקפלת ובחצובה דו-רגלית קדמית (בדגמים המשופרים היא נתיקה). ה-M82A3 גם מצויד בחצובה חד-רגלית נתיקה על הקת. הקת עצמה כוללת כרית רכה לספיגת הרתע.
את הבארט ניתן להתקין על חצובות חי"ר M3 או M122 רגילות של צבא ארצות הברית וכן על רכבים עם תושבת רכה לבארט. ניתן גם לחבר לבארט רצועה לנשיאה, אבל בגלל משקלו ואורכו הרב לא נוח לשאת אותו כך. כאשר הוא אינו בשימוש, הבארט נישא במארז מיוחד (מעין קופסה עם ידית נשיאה המגינה עליו מפגעי הסביבה).
ה-M82A2 שונה מה-M82A1 בעיקר בקונפיגורציה שלו: ידית האחיזה ושמורת ההדק ממוקמות לאחר המחסנית ולא לפניה, כאשר מנגנון הירי נמצא כולו קרוב יותר לאזור הקת, ומאחורי ההדק. ידית אחיזה נוספת הותקנה מתחת לרובה ותושבת הטלסקופ הוזזה קדימה. דגם זה - בארט בתצורת בולפאפ - לא זכה להצלחה גדולה וייצורו הופסק.
בטיחות בירי
הבארט יורה תחמושת חזקה במיוחד ולכן מייצר רתע חזק, רשף רב, ענן גזים ואבק גדול ורעש פיצוץ בעוצמת 180 דציבלים. על כן, בעת ירי בבארט יש לנקוט בצעדי הבטיחות הבאים:
כמו כן יש להקפיד על תחזוקה נכונה וניקוי תדיר של הרובה לפי הוראות היצרן כדי להבטיח תפקוד תקין של הנשק ולמנוע תקלות ומעצורים.
תפוצה, שירות ושימוש מבצעי
הבארט נמצא בשרות צבאות ויחידות משטרה רבות בעולם, בהן צה"ל והזרועות השונות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. בסך הכל, יחידות צבאיות ומשטרתיות מלמעלה מ-30 מדינות קנו את הבארט, בהן: ארצות הברית, ישראל, בריטניה, אוסטרליה, בלגיה, דנמרק, פינלנד, צרפת, יוון, איטליה, מקסיקו, נורווגיה, פורטוגל, ערב הסעודית, ספרד, שוודיה וטורקיה.
בנוסף ליחידות צבא ומשטרה, הבארט משווק בשוק האזרחי כרובה 0.5 אינץ' מדויק לתחרויות ירי בטווחים של 900 מטר ומעלה. כמו כן, ה-M82A1 בארט שימש ב-2002 כפלטפורמת בסיס לפרויקט OSW (נשק צלפים ייעודי). ה-M82A1 צויד בקנה קצר יותר בקליבר 12.5 מ"מ והותאם לירות קליעים נפיצים במהירות נמוכה שפותחו עבור מטול הרימונים של פרויקט OCSW (רובה העתיד של צבא ארצות הברית). בניסויים נמצא שפגיעת הפצצות יעילה, אך הרתע של הרובה גדול ממה שאדם יכול לעמוד בו. נשק זה צוין כ-XM-109 וכנראה שלא יעבור את שלב הניסויים בגלגולו הנוכחי.
בכוחות המזוינים של ארצות הברית
הבארט M82A1 אומץ בצבא ארצות הברית ובחיל הנחתים האמריקני כ-XM-107, כאשר X מסמן שמדובר ברובה ניסיוני. בהתחלה הוחלט לרכוש גרסה בריחית שלו, הבארט M95, אבל החלטה זו בוטלה. אחרי שהצלחת הבארט M82A1 ביססה אותו כנשק המוצלח ביותר בתחומו (רובי צלפים כבדים) הוחלט על רכישות נוספות של M82A1M/A3 (שיפור של הדגם המוצלח) תחת הציון M-107. הסיבה לציון זה הייתה ביורוקרטית, על מנת לאפשר העברת תקציבים לרכישתו מתקציב ה-M95 שבוטל.
בצבא ארצות הברית, הבארט ידוע כ-SASR - Special Applications Scoped Rifle, רובה טלסקופי לשימושים מיוחדים. שימושיו העיקרים הם רובה נגד ציוד ורובה לפירוק פצצות. הטווח האפקטיבי הגדול של הבארט - מעל, ועם שיא של 2500 מטר - בשילוב עם אנרגיית ירי גבוהה ותחמושת חזקה כגון API ו-Raufoss M213 הפכו את הבארט לנשק יעיל לפגיעה במטרות כגון צלחות ואנטנות מכ"ם, כלי רכב ומשאיות, מטוסים חונים וכן הלאה. עוצמת הירי התבררה כחזקה עד כדי יכולת לחדור קירות: קליעים שנורו מ-M82A1 בארט הצליחו לחדור בלוק בטון בעובי של מטר. ביצועים אלו הובילו להכרה כי הבארט מסוגל לפגוע גם במטרות אדם הניצבות מאחורי מחסה בטווחים קצרים ובינוניים. חרף יכולת זו, לא נעשה בבארט שימוש רב באופן דומה.
בצה"ל
הבארט נכנס לשירות בצה"ל בשנות ה-90 של המאה ה-20 כאשר נרכש על ידי חיל ההנדסה הקרבית. בחיל ההנדסה הקרבית הבארט M82A1 שימש במקור ועדיין משמש לפירוק פצצות ומטעני חבלה מרחוק. לעיתים משתמשים בו כדי לפרק את המטען מבלי לפוצצו ולעיתים המטרה היא לפוצצו פיצוץ מבוקר כאשר הוא מצוי באזור מבודד ומאובטח. במקרה זה, הצלף/חבלן יורה במטען כאשר הוא נמצא בטווח רחוק מספיק, מאחורי מחסה. יחידת יהל"ם הייתה הראשונה לרכוש רובה זה בצה"ל. הבארט נחל בתפקיד זה הצלחה רבה והתגלה גם כשימושי ליישומי צליפה ארוכת טווח ופגיעה בציוד צבאי של האויב. בעקבות ההצלחה בחיל ההנדסה נרכש הרובה גם עבור יחידות אחרות וכן אומץ במערך הצליפה וכלל חיל הרגלים הישראלי.
הבארט M82A1 אומץ ב-1997 על ידי מערך הצליפה בחיל הרגלים, ובכל פלוגה מסייעת הוקמה מחלקה של צלפי בארט, שעסקה גם בצליפה נגד מטרות אדם בטווח ארוך. הבארט שימש את צה"ל ללוחמה בטרור בתקופת האינתיפאדה השנייה לצד הרמינגטון M24 (רובה בריחי מדויק מאוד בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו, שאומץ אף הוא ב-1997). בעקבות הניסיון המצטבר עמו של צלפי החי"ר והיחידות המיוחדות הוכרו המגבלות של הבארט כרובה צלפים, בעיקר עקב דיוק גבולי (1 דקת קשת עם תחמושת Match Grade) וארגונומיה לא נוחה שמקשה על ביצוע ירי מדויק. עם זאת, למרות מגרעותיו, הבארט נחל הצלחה מסוימת גם כרובה צלפים והצליח בהריגת מחבלים מאחורי מחסה ומטווח רחוק. בתחילת המאה ה-21 הוחלט לרכוש גם את הדגם המשופר M82A1M. בנוסף הבארט משמש בצה"ל כרובה נגד ציוד ומוגדר כ-Hard Target Interdiction ("חודר מטרות קשות" או HTI), כלומר הבארט M82A1 משמש בעיקר לפגיעה במטרות משוריינות או קשוחות כגון כלי רכב, נגמ"שים קלים, מבנים, (דרך) קירות ועוד.
הייעוד המקורי של הבארט בחיל הרגלים היה צליפה בטווח רחוק במיוחד, אך הבארט התגלה כלא מתאים לכך עקב משקלו הרב, הנדסת אנוש גרועה, דיוק לא מספק ומחסור בתחמושת מדויקת. לכן, הוחלט להסב אותו לרובה HTI ואת תפקיד הצליפה לטווח ארוך להפקיד בידי הרמינגטון M24, רובה צלפים בריחי בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו היעיל לטווח של עד 800 מטרים, ובידי הברק (HTR 2000) בקליבר 0.338 לפואה מגנום - רובה צלפים בעל דיוק של 0.5 דקת קשת וטווח ירי של. ל"ברק" יש גם יכולת מוגבלת נגד מטרות חומר וכלי רכב. ב-2008 בעקבות עבודת מטה של זרוע היבשה והאחראים על תחום הצליפה בצה"ל, החליט קצין חי"ר וצנחנים ראשי על הוצאת הבארט ממערך הצליפה של החי"ר והעברת הרובים לחיל ההנדסה הקרבית.
הישגים מבצעיים
רובה הבארט M82A1 החזיק בשיא הצליפה הארוכה יותר בשנים 2012–2017, כאשר שני צלפים מרגימנט הקומנדו השני של צבא אוסטרליה הרגו מפקד בטאליבאן כאשר פגעו בו מטווח 2,815 מטר.
בינואר 2016 חיסל צלף של יחידת SAS (יחידת הקומנדו הבריטית), 3 מחבלי דאעש מטווח 1,000 מטר דרך קיר באמצעות הבארט. הצלף ירה כדורי 0.5 חודרי שריון ואלה חדרו דרך הקיר שמעברו הסתתרו המחבלים והרגו אותם תוך גרימת נזק רב לגופם.
ברזים ערופי שפתיים
ברזים ערופי שפתיים הוא ספר השירה הראשון של דוד אבידן, שיצא לראשונה לאור בשנת 1954, בהיותו בן עשרים בלבד, בהוצאת "ארד".
הספר הציג לראשונה את סגנונו המהפכני והמרדני של אבידן בשירה, השונה מזה של המשוררים המקובלים באותה תקופה - נתן אלתרמן, אברהם שלונסקי ואחרים. מבקר הספרות ישראל זמורה פרסם ביקורת חריפה על הספר בה כתב:
לטענת המשורר משה דור, בשל חסרון כיס, התכוון אבידן להוציא את הספר ללא ניקוד, אלא בכתיב מלא, ואף בנה תאוריה המצדיקה זאת מבחינה אידאולוגית; אך כאשר נמצא התקציב להדפסת הספר עם ניקוד, הוא יצא לאור בסגנון המקובל בספרי שירה.
בשנת 2001 הוציאה הוצאת הספרים "בבל" מהדורה מחודשת של "ברזים ערופי שפתיים". במהדורה זו פורסמו גם גרסאות מאוחרות יותר של השירים "חלום רע" ו"בעניין אהבתו האומללה של אלפרד פרופרוק".
באפריל 2008 פרסם מוסף "שבעה לילות" של העיתון "ידיעות אחרונות" רשימה של היצירות החשובות בכל אחד מששת העשורים הראשונים של המדינה, וכלל בתוכה (בתחום ספרות שנות החמישים) את "ברזים ערופי שפתיים".
אלכסנדר סונג
אלכסנדר דמיטרי סונג בילונג (בצרפתית: Alexandre Dimitri Song Billong; נולד ב-9 בספטמבר 1987 בדואלה שבקמרון) הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת הקשר האחורי. הוא אחיינו של שחקן העבר ריגובר סונג.
קריירה
סונג החל את הקריירה שלו בספורטינג קלאב דה בסטיה, אליו הצטרף בעונת והפך לשחקן הרכב קבוע בעונה שלאחר מכן עם 34 משחקים. בזמן ששיחק בבסטיה הוא זכה לתשומת לבם של מספר מועדוני כדורגל ידועים כגון אינטר מילאנו, מנצ'סטר יונייטד, אולימפיק ליון ומידלסברו. אולם, הוא הצליח להרשים את ארסן ונגר מארסנל בזמן מבחני קדם-עונה שנערכו באוסטריה, והנהלת ארסנל שאלה אותו עבור עונת. ביוני 2006 הסכימה הנהלת ארסנל לשלם סכום של מיליון לירות שטרלינג, והחתימה את סונג על חוזה לארבע שנים.
משחקו הראשון של סונג באנגליה היה לאחר שעלה כמחליף במהלך הניצחון 2–0 על אברטון ב-19 בספטמבר 2006. הוא השתתף במספר משחקים בליגת האלופות ופתח מספר פעמים בהרכב לקראת סיום העונה, כאשר שחקנים כגון ססק פברגאס וז'ילברטו סילבה היו פצועים או נזקקו למנוחה. שערו הראשון בארסנל הובקע בניצחון 6–3 על ליברפול באצטדיון אנפילד, במשחק גביע הליגה שנערך ב-9 בינואר 2007. ב-30 בינואר 2007 הוכרז כי המועדון צ'רלטון אתלטיק החתים את סונג בהשאלה עד סוף עונת. אף על פי שסונג שיחק היטב בצ'רלטון המועדון ירד ליגה, והוא חזר לארסנל.
בתחילת עונת סונג שיחק בעמדת הבלם המרכזי במשחקי גביע הליגה של ארסנל, אך החמיץ את ההדחה בחצי הגמר על ידי טוטנהאם הוטספר כיוון ששיחק עבור נבחרת קמרון בגביע אפריקה לאומות, אף על פי שמעולם לא זומן לנבחרת קודם לכן. משחקו הראשון של סונג בנבחרת קמרון היה בניצחון 4–2 על נבחרת מצרים בשלב הבתים של הטורניר; הוא החליף את סטפן מביה במחצית והצטרף לדודו ריגוברט על המגרש. סונג הצטיין בהמשך הטורניר ואף זכה בתואר השחקן המצטיין של חצי הגמר, אך נפצע במהלך משחק הגמר נגד מצרים. למרות זאת הוא נבחר לנבחרת הטורניר ביחד ז'רמי מניוקאסל יונייטד.
סונג שיחק בעמדה המגן המרכזי גם במשחקי הליגה האחרונים של העונה, בעיקר במשחק החשוב באולד טראפורד נגד מנצ'סטר יונייטד, שבו המגן המרכזי הקבוע קולו טורה החליף את בקארי סאניה כמגן ימני. הוא הבקיע שער בניצחון החוץ 5–2 על פנרבחצ'ה בליגת האלופות. ב-11 באפריל 2009 הבקיע את שער הבכורה בליגה בניצחון 4–1 על ויגאן את'לטיק.
הוא החל היטב את עונת, והשתתף בכל 12 משחקי הליגה הראשונים של ארסנל. ב-25 בנובמבר 2009 האריך את חוזהו בארסנל עד 2014. ב-30 בדצמבר 2009 הבקיע את שערו השני בליגה, בניצחון 4–1 על פורטסמות'.
סונג נכלל בסגל של נבחרת קמרון לקראת מונדיאל 2010 בדרום אפריקה ובמונדיאל 2014 בברזיל. בשנת 2014, פרש מהנבחרת.
ב-30 באוגוסט 2014 הושאל סונג לווסטהאם יונייטד האנגלית לעונה אחת. בסוף העונה הושאל לעונה נוספת.
ב-1 באוגוסט 2016 עבר סונג לרובין קאזאן בהעברה חופשית, בשורותיה שיחק עד 2018 כשעזב. הוא התלונן נגד הנהלת הקבוצה על כך שלא שילמה לו 9 מיליון יורו ממשכורתו. התלונה הביאה לכך שאופ"א פתחה בחקירה נגד הקבוצה וכך עשו גם אנשי הפרמייר ליג הרוסי בכדורגל.
מזראטי קוואטרופורטה
מזראטי קוואטרופורטה (באיטלקית: Maserati Quattroporte) היא מכונית פאר המיוצרת על ידי חברת מזראטי בין השנים 1963-1969, 1974-1990, 1994-2001, 2004-הווה.
אלכסנדר סונג
קריירה
באוגוסט 2018 חתם סונג בפ.צ. סיון מליגת העל השווייצרית.
מזראטי קוואטרופורטה
מכוניות מסוג זה משמשות בין היתר את נשיא איטליה ואת ראש ממשלת איטליה.
חנקן חיוור
חַנְקָן חִוֵּר (שם מדעי: Lanius excubitor pallidirostris) הוא תת-מין של החנקן הגדול, ציפור שיר גדולה ממשפחת החנקניים, אשר לעיתים נחשב למין עצמאי. הוא מצוי במרכז אסיה וחלקים מצפון סין, איראן, אפגניסטן ופקיסטן.
טקסונומיה
החנקן החיוור שייך לחלק מקבוצת מינים בתוך הסוג חנקן שמהווה מין-על, שהמין העיקרי בו הוא חנקן גדול וחברים בו חנקנים נוספים בסוג. קבוצה זו הייתה נתונה לשינויים טקסונומים תכופים, והחנקן החיוור עצמו נחשב בעבר לתת-מין של החנקן האיברי (Lanius meridionalis) לצד תת-מינים נוספים, והמין נקרא אז חנקן דרומי; אך מאז הוחזרו כולם למעט אחד (החנקן האיברי) למין חנקן גדול.
תיאור
חנקן בינוני באורך 23–24 ס"מ, מזכיר את מין האב החנקן הגדול, אך קטן ממנו במעט, זנבו קצר וצר יותר, והגוון האפור הכללי שלו בהיר יותר. בשל היותו נודד, כנפיו ארוכות והוא בעל חישוף-אברות ארוך יותר משל החנקן הגדול. יש לו כתמים לבנים גדולים ובולטים בשכמות ובבסיס אברות ושולי הזנב הלבנים נרחבים מאוד. המקור בעל בסיס בהיר במתחלף לקצה כהה.
נגיף הפארוו הכלבי
נגיף הפארוו הכלבי (Canine parvovirus בראשי תיבות: CPV) הוא נגיף הגורם למחלה הפוגעת בבעלי חיים ממשפחת הכלביים בלבד. מדובר במחלה חדשה יחסית שהופיעה לראשונה ב־1978 והתפשטה בעת ובעונה אחת ברחבי העולם. היא פוגעת בעיקר בכלבים צעירים, למרות שגם כלבים מבוגרים עשויים ללקות בה. מדובר במחלה חריפה מאוד שאחוזי התמותה בה מגיעים לכדי 40%.
הנגיף
גורם המחלה הוא הנגיף הקטן בעולם, בקוטר של 20-26 ננומטר, ומכאן שמו: parvus, שמשמעה "קטן", בלטינית.
למעשה ישנה משפחה שלמה של נגיפי פארוו. ניתן למצוא אותם גם במעי האדם. אך לרוב, אצל בני האדם לא נגרמת מחלה למעט "המחלה החמישית" הנגרמת על ידי Parvovirus B19, ונפוצה בילדים. הנגיף הגורם למחלה בכלביים הוא CPV- Canine Parvo Virus ובעיקר CPV2.
פתופיזיולוגיה
הנגיף פוגע בשתי מערכות עיקריות בגוף הכלב: מערכת העיכול ובמערכת החיסונית (על ידי פגיעה במח העצם). תקופת הדגירה של המחלה היא לרב 2-4 ימים, אולם תיתכן גם לאחר עד עשרה ימים.
בעוד שהפגיעה במערכת החיסונית היא סמויה וקשה יחסית לאבחון, הרי הפגיעה בדרכי העיכול התחתונות היא בולטת. אורכו של המעי הדק של הכלב הוא בין 5 ל-8 מטרים. הדופן הפנימית של המעי עשויה מהרבה מאוד קפלים שנועדו להגדיל את שטח הפנים של המעי לצורך ספיגה מוגברת של חומרים מזינים. הקפלים הללו נקראים Villi (סיסים). כל Villi מכוסה בקפלים קטנים יותר המכונים MicroVilli. בתוך ה-Villi יש כלי דם ועצבים. נגיף הפארוו מחסל את התאים המתחלקים שיוצרים את הקפלים ולמעשה קוטם את ה-Villi. כלי הדם שנחשפים מדממים לחלל המעי. התוצאה היא שלשול דמי חמור שבסופו של דבר יגרום למוות כתוצאה מהרס המעי. בנוסף, החשיפה של כלי הדם לחלל המעי גם עלולה לגרום למעבר של חיידקים מהמעי לדם ולאלח דם (ספסיס).
רגישות
פארוו היא מחלת הילדות של הכלבים. היא בדרך כלל פוגעת משלושה חודשים לגיל חצי שנה, אבל היו גם מקרים בהם כלבים מבוגרים יותר לקו במחלה. המחלה פוגעת בעיקר בכלבים גזעיים. הכלבים הרגישים ביותר הם כלבי העבודה הגדולים, והרגישים שבהם הם הדוברמן והרוטווילר. נגיף הפארוו מאוד מדבק. כל הכלבים נושאים בגופם את נגיף הפארוו. אם גור עוד לא נדבק במחלה והוא בא במגע עם כלב אחר או עם הפרשותיו, קיים חשש שהוא ידבק במחלה. הנגיף מאוד עמיד בתנאי הסביבה ויכול להישאר בשטח גם שנים.
ביטוי קליני
הכלב מפסיק לאכול, הופך לאפאטי, מקיא, ובהמשך משלשל ללא הפסק שלשולים דמיים בעלי ריח אופייני ומרזה. המוות יכול להגיע תוך זמן קצר מאוד עקב אובדן נוזלים ומינרלים ועד שבעה ימים (אז המוות לרוב עקב סיבוכים משניים). בפארוו לעיתים, בגלל שיש דימום לחלל המעי, טמפרטורת הגוף תרד והכלב עשוי לסבול מהיפותרמיה, הדופק יהיה מהיר ושטוח בגלל איבוד הדם.
אבחון
אפשר לאבחן את המחלה בבדיקת דם. הבדיקה בוחנת את רמת ה W.B.C (כמות תאי דם לבנים בדם). אם מספר תאי הדם הלבנים נמוך מהנורמלי, הרי שבגור לא מחוסן או מחוסן חלקית קיים סיכוי סביר כי מדובר בפארוו. אבחון סופי של המחלה מבוצע לרוב בעזרת ערכה הדומה לערכת גילוי הריון אשר מזהה נוכחות נגיפים בצואה. יש לציין כי הן רמת התאים הלבנים הנמוכה והן תוצאה חיובית בערכה הייעודית מופיעים רק 1-3 ימים אחרי הופעת סימנים קליניים.
מניעה
חיסון מקובל למניעת מחלת הפארוו. החיסון המשושה הניתן בזריקה אצל הווטרינר מכיל בתוכו גם חיסון כנגד נגיף הפארוו. את החיסון נותנים שלוש פעמים בהפרשי זמן של שבועיים עד חמישה שבועות לגורים ואחר כך פעם בשנה.
הסיבה לשלושת החיסונים היא שלרוב הגורים מקבלים נוגדנים מהאם שמגנים עליהם בשבועות הראשונים (זו הסיבה שאין לחסן לפני גיל 6 שבועות). חיסון כאשר רמת הנוגדנים האמהיים עדיין גבוהה יגרום "התנגשות" בין החיסון לנוגדנים ולא יגרום להפעלת תהליך יצור נוגדנים עצמיים. מכיוון שקצב ירידת הנוגדנים האימהיים שונה אצל כל גור הרי שמטרת סדרת החיסונים היא לתפוס את הזמן בו מצד אחד רמת הנוגדנים האמהיים ירדה מספיק ומצד שני לא להשאיר את הגור חשוף זמן רב מידי. זו גם הסיבה לכך שרק אחרי החיסון השלישי הגור נחשב מחוסן אף על פי שייתכן וגם אחד החיסונים הראשונים כבר "תפס".
בשל עמידותו של נגיף הפארוו, יש לשמור גורים לא מחוסנים הרחק ממקום בו עלולים היו להימצא כלבים לא מחוסנים. גור יכול לשם הדוגמה לרחרח מדרכה שנראית נקייה אך לפני כמה חודשים הייתה שם צואה נגועה, ולהידבק. הדבר נכון גם לגבי מרפאות וטרינריות (שולחן הבדיקה מחוטא ולכן נחשב בטוח). השמדת הנגיף מבוצעת על ידי ניקוי באקונומיקה למשטחים וכביסה בהרתחה של בגדים.
לאונרדו (צבי הנינג'ה)
לאונרדו (באנגלית: Leonardo), הידוע גם בכינויו ליאו (Leo), הוא דמות בדיונית של גיבור-על צב-מוטאנט המופיע בחוברות הקומיקס צבי הנינג'ה. דמותו של לאונרדו הופיעה במקור לראשונה בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת מיראז' סטודיו ממאי 1984 ובמחודש בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת IDW Publishing מאוגוסט 2011, ונוצרה על ידי הכותב קווין איסטמן והמאייר פיטר ליירד.
לאונרדו הוא בנם הבכור של טאנג שן והמאטו יושי, אחיהם הגדול של רפאל, דונטלו ומיכלאנג'לו. הוא נינג'ה הלוחם בפשע בניו יורק, וחבר בצוות "צבי הנינג'ה" לו הוא משמש כמנהיג. הוא הרציני, האחראי והמיומן ביותר מבין כל אחיו, והוא חי לפי קוד הבושידו לו הוא רוכש כבוד רב, כשהוא מקדיש את מרבית זמנו לאימוני אמנויות לחימה והעשרת ידעו. לאונרדו משתמש בשתי חרבות נינג'אטו כנשקו, ועוטה על עיניו בנדנה כחולה (במקור, בהרצה של מיראז', הייתה זו אדומה). הוא קרוי על שמו של אמן הרנסאנס ואיש האשכולות לאונרדו דה וינצ'י.
את דמותו של לאונרדו בטרילוגיית סרטי הלייב אקשן משנות ה-90 דיבב בריאן טוצ'י, כשהבובה שלו הופעלה בראשון בידי דייוויד פורמן ובשני ובשלישי בידי מארק קאסו. בסרט ההנפשה ממוחשבת מ-2007, דיבב את דמותו ג'יימס ארנולד טיילור. בסדרת האתחול בלכידת תנועה מהעשור השני, בראשון פיט פלוסזק גילם בעוד ג'וני נוקסוויל דיבב ובשני פלוסזק עשה את שניהם. בסדרת הטלוויזיה מ-1987 קאם קלארק דיבב את דמותו, בסדרה מ-1997 גייב הוות' גילם בעוד מייקל דובסון דיבב, בסדרה מ-2003 מייקל סינטרניקלאס ובסדרה מ-2012 תחילה ג'ייסון ביגס ולאחר מכן סת' גרין.
מיראז' סטודיו
לאונרדו הוא האח הבכור מבין הצבים ומתואר גם כאח הרציני, המיומן והממושמע ביותר. פעמים רבות נראה כי לאונרדו הוא מנהיגם של הצבים בשטח מכיוון שהוא מדריך אותם ומטיף להם משמעת, אך לאונרדו לא מחשיב עצמו כמנהיג.
בחוברת Leonardo #1 יוצא לאונרדו לריצה על גגות העיר ניו יורק ושם נתקל במארב של שבט הרגל, כנופיית פשע מרכזית וגדולה בניו יורק. לאונרדו נלחם בהם בקרב קשה עד שבסופו הוא מאבד את הכרתו ונזרק לחלון ביתה של אפריל או'ניל, כאשר במקביל מגיעים רפאל, דונטלו ומיכלאנג'לו, ספלינטר, קייסי ג'ונס לזירת העימות של לאונרדו וממשיכים להיאבק מול כוחות שבט הרגל. בסופו של דבר, נשרף הבניין עליו התעמתו הכוחות ורבים נפגעים. כתוצאה מהשריפה בורחים הצבים, קייסי ואפריל לבית החווה של אפריל אשר בנורת'המפטון, מסצ'וסטס. במהלך תקופת שהותם של הצבים, ספלינטר, אפריל וקייסי בנורת'המפטון מתאוששים אילו מפצעיהם, ולאונרדו מאבד את אמונו אצל ספלינטר.
במהלך קשת הסיפור "השיבה לניו יורק" מתנהל עימות אלים וקשה בין לאונרדו לאחיו רפאל כאשר רפאל דורש לחזור לניו יורק ולהילחם בשבט הרגל ומנהיגו שרדר בעוד לאונרדו מציע להישאר בנורת'המפטון. בתגובה רפאל מאשים את לאונרדו בפחדנות והשניים מתחילים להיאבק אחד בשני כאשר רפאל מכה בחוזקה את לאונרדו הזורק אותו בתגובה לעבר קיר אסם. יחד עם מיכלאנג'לו ודונטלו הם חוזרים לניו יורק ויוצאים לתקוף את שבט הרגל, במקביל רפאל רוצה להוכיח ללאונרדו כי אינו פוחד ויוצא להילחם בשרדר בכוחות עצמו. בדרכו אל שרדר הוכה רפאל קשות על ידי עוזרו של שרדר אך ניצל על ידי לאונרדו. לאחר שלאונרדו מציל את רפאל מתפתח בין השניים דו-שיח בו רפאל מצווה עליו לוותר על תפקידו כמנהיגם ויוצא להילחם לבדו בשרדר. במהלך הקרב בין רפאל לשרדר רפאל נפצע קשות אך לאונרדו מגיע למקום והורג את שרדר.
בכרך השני של סדרת הקומיקס מתחילים הצבים לחיות במקומות נפרדים כאשר לאונרדו עובר לגור במאורת ביוב נפרדת, במהלך שהותו במאורת הביוב הנפרדת רפאל נהיה רגוע ונינוח יותר מבדרך כלל. מאוחר יותר, במהלך מאורעות הכרך הרביעי וכאשר הצבים בשנות השלושים לחייהם, ממשיך לאונרדו להנהיג את הצבים והסכסוך שלו עם רפאל נרגע.
אימג' קומיקס
באירועי הכרך השלישי הופכת דמותו של לאונרדו לאפלה במיוחד, ובהמשך אף מאבד את ידו לאחר שהותקף על ידי יצור על-טבעי. עד תום אירועי הכרך השלישי, השתמש לאונרדו בסכין נשלפת בתור יד.
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (בצרפתית: République Démocratique du Congo, לשעבר זאיר בין שנת 1971 לשנת 1997; בין 1885–1908 היא נקראה מדינת קונגו החופשית, ובשנים 1908–1960 היא נקראה "קונגו הבלגית" או "קונגו לאופולדוויל"), היא מדינה במרכז אפריקה. לעיתים היא נקראת "קונגו-קינשאסה" על שם עיר בירתה, על מנת להבדילה מהרפובליקה של קונגו ("קונגו-ברזוויל").
המדינה גובלת ברפובליקה המרכז אפריקאית מצפון, דרום סודאן ואוגנדה מצפון מזרח, רואנדה, בורונדי ואגם טנגניקה ממזרח, זמביה ואנגולה מדרום, האוקיינוס האטלנטי והרפובליקה של קונגו ממערב.
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו היא המדינה השנייה בגודלה ביבשת אפריקה לאחר אלג'יריה, כמו גם המדינה שגובלת במספר הרב ביותר של מדינות ביבשת.
מאז הקמתה המדינה היא זירה ערה של מאבקים אלימים, ובעקבות סדרה ארוכה של אסונות ומשברים לצד הזנחה של תשתיות, בתחילת שנת 2020 מדורגת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במקום השני ברשימת מעקב החירום העולמית של ארגון ה-IRC.
קיבלה את עצמאותה מבלגיה, ב-1960.
אטימולוגיה
מקור השם קונגו לא ודאי, במהלך השנים הועלו מספר תיאוריות על משמעות השם ומקורו. לפי התיאוריה של סמואל נלסון, מחבר הספר קולוניאליזם באגן קונגו, מקור המילה קונגו הוא בביטוי מקומי שפירושו ״התאספות״ או ״התכנסות״. תיאוריה נוספת, שהוצעה על ידי אליסה לה גמא, אוצרת במחלקת האומנות של אפריקה, טוענת ששורש המילה קונגו הוא במילה ״אנקונגו״ שהייתה בשימוש באזור קונגו שפירושה המילולי הוא ״צייד״ אך לרוב שימשה ככינוי לאדם הירואי והרפתקן.
גרסה נוספת שהוצעה למקור השם, היא של דאגלס הרפר, שטען כי משמעות המילה היא ״הרים״ בשפת הבנטו, שהיא מקור השם של המדינות והנהרות העוברים דרך ההרים של אזור קונגו. השמות שניתנו למדינה הושפעו משמו של נהר קונגו אשר זורם בשטחה, מקור השם נהר קונגו הוא ממלכת קונגו שהתפרסה על שטחי הגדה הדרומית של הנהר, שם הממלכה הוא על שם אנשי הקונגו, שבמאה ה-17 היו ידועים כ"אסיקונגו".
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו היא אחת מהמדינות באפריקה אשר שינו את שמם בתדירות גבוהה מאוד, כאשר משנת 1855 שם המדינה שונה ארבע פעמים, כשכל השמות הושפעו מנהר קונגו. בשנת 1855–1908 שמה היה מדינת קונגו החופשית, תחת השלטון הקולוניאלי של לאופולד השני, בשנים 1908–1960 תחת השלטון הבלגי באזור שמה של המדינה הוחלף לקונגו הבלגית. בשנת 1960 עם עצמאותה של המדינה שינו את שמה לקונגו אך שם זה נהייה רשמי רק מ-1 באוגוסט 1965 עד 27 באוקטובר 1971.
בין השנים 1971 עד 1996 תחת שלטונו של מובוטו ססה סקו שנולד בשם ג'וסף דיסייר מובוטו, שונה שמה של המדינה ל״רפובליקה של זאיר״ (מתורגם מ-republique de zaire) על שמו הקודם של נהר קונגו – נהר זאיר. בשנת 1997 בהפיכה השלטונית בראשות לורן קבילה, שונה שמה של המדינה לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, שם זה נבחר כדי להבדיל בינה לבין המדינה השכנה הרפובליקה של קונגו.
היסטוריה
השטח המוכר כיום בשם "הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו" אוכלס כבר לפני 80,000 שנים, כפי שמצביעים ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו באזור. במאה התשיעית לפני הספירה, התיישבו באזור שבטים מהבנטו (מאזור ניגריה). בין המאה ה-14 למאה ה-18 התקיימה באזור ממלכת קונגו.
בסוף המאה ה-19 הגיעו למקום משלחות מחקר אירופיות. האזור מופה על ידי מגלה הארצות הבריטי הנרי מורטון סטנלי, דבר שאיפשר את הקולוניזציה האירופאית. בועידת ברלין בשנת 1885 קונגו הועברה לרשותו של לאופולד השני מלך הבלגים. הוא הפך אותה לרכושו הפרטי וקרא לה "מדינת קונגו החופשית" וגם החיל במקום את מלחמת הפרופוגנדה של מדינת קונגו החופשית.
באותה מדינה "חופשית" הייתה האוכלוסייה המקומית נתונה להתעללות קשה מצד הלבנים במטעי גומי. בתקופה שבין 1885 ל-1908 נהרגו בין 5 ל-15 מיליון שחורים על ידי הבלגים (המספר המקובל הוא כ-10 מיליון). אירועים אלו נחשבים בעיני היסטוריונים לרצח עם.
אחרי מספר שנים החלה הקהילייה הבינלאומית, כולל דמויות נודעות כמו הסופר מארק טוויין, להתנגד לשיטותיו האכזריות של המלך לאופולד. ב-1908 הלחץ הבינלאומי היה כה כבד, עד שלאופולד נאלץ למסור את המושבה, שהייתה קודם לכן בבעלותו הבלעדית, לידי הממשלה הבלגית. כאשר קונגו עברה לשליטת הממשלה הבלגית היא קיבלה את השם "קונגו הבלגית". האוכלוסייה המקומית קיבלה הפעם יחס טוב בהרבה מזה שלו זכתה מידי המלך. הבלגים היו המעצמה האירופאית היחידה שבנתה אוניברסיטה במושבתה, והמתיישבים נבחרו בקפידה על ידי הממשלה הבלגית על מנת למנוע ניצול התושבים המקומיים.
במהלך מלחמת העולם השנייה צבא קונגו הקטן זכה במספר ניצחונות על הכוחות האיטלקים בצפון אפריקה. ההצלחות האלה פגעו אנושות ברעיונות גזעניים, והתושבים השחורים התחילו בתהליך של השוואת זכויות.
קונגו קיבלה את עצמאותה ב-30 ביוני 1960 תחת ראש הממשלה הפופוליסטי פטריס לומומבה, חבר שבט הבאטאטלה. הוא התחנך בבית ספר מיסיונרי ועבד כפקיד דואר. הוא היה לחבר הפרלמנט של הוועידה הכלל אפריקאית ונשיא התנועה הקונגואית הלאומית, מפלגה בעלת השפעה רבה בפוליטיקה המקומית.
אחרי המרידה שהתחוללה בינואר 1959, ברח לומומבה מהמדינה על מנת להתחמק ממעצר, אך חזר אחרי תקופה קצרה. מאוחר יותר באותה שנה הואשם בהפרות סדר והמרדה ונכלא על ידי הבלגים, אך שוחרר כבר ב-1960 והשתתף בוועדה שדנה בעתיד קונגו. בוועדה הוא צבר מוניטין כנושא והנותן הראשי מטעם האוכלוסייה הילידית של קונגו. כאשר הוקמה הרפובליקה של קונגו (יוני 1960), לומומבה היה ראש הממשלה הראשון של קונגו העצמאית.
זמן קצר אחרי קבלת העצמאות מרד הצבא, הבלגים שלחו כוחות על מנת להגן על אזרחי בלגיה, ומחוז קטנגה הכריז על עצמאותו. לומומבה פנה לאו"ם בבקשת עזרה, וזה שלח כוחות על מנת להשיב את הסדר. בספטמבר, הנשיא ז'וזף קסא וובו, יריבו של לומומבה, פיטר אותו ממשרת ראש הממשלה, ובתגובה טען לומומבה שקסא וובו זכה במשרתו שלא ביושר. זמן קצר לאחר מכן נעצר לומומבה והוחזק במעצר בית על ידי קולונל ג'וזף מובוטו. לומומבה הצליח להימלט, אך נתפס ונשלח לקטנגה (כיום שאבה). בשנת 1961 הוא הוכרז כמת, וכתוצאה מהפרסום התחוללו מהומות במקומות רבים בעולם. ב-1965, לאחר מספר שנים של חילופי ממשלות תכופים, הנהיג מובוטו הפיכה צבאית בתמיכה כלכלית של בלגיה וה-CIA, הדיח את קסא וובו והפך לנשיא ולשליט יחיד.
שלטונו של מובוטו היה מושחת אפילו במונחים של העולם השלישי. במאמץ להגדיל את המודעות ללאומנות אפריקאית הוא שינה את שמו למובוטו ססה סקו ואת שם המדינה ל"זאיר" (1971), ותמך ברעיונות אפריקאיים מסורתיים. התמיכה האמריקאית בשלטונו דעכה בעקבות התפרקות ברית המועצות בסוף שנות ה-80. לחצים מבית אילצו אותו להכריז על רפורמות ליברליות, שהתבררו מאוחר יותר כקוסמטיות בלבד.
משנת 1994 המדינה הייתה נתונה בעימותים אתניים ומלחמת אזרחים. זרם הפליטים מרואנדה השכנה ערער עוד יותר את המצב הכלכלי הקשה. בנובמבר 1996 קראו שלטונות המדינה לבני הטוטסי לעזוב. במאי 1997 הצליח להגיע לקינשסה הבירה מנהיג האופוזיציה לורן דזירה קאבילה, יחד עם תומכים מרואנדה, אוגנדה ואף מצבא זאיר המקומי, במה שנודע בשם "מלחמת קונגו הראשונה". מובוטו נמלט מן המדינה וקבילה הפך לנשיא החדש, תוך שהוא מחליף את שם המדינה ל"הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו". ממשלו של קבילה היה נתון ללחץ ממורדים, שהתבססו ברואנדה ואוגנדה. בשנת 1998 היה ניסיון להדיחו, אך בעזרת כוחות ממדינות ידידותיות הוא הצליח להתגבר על המשבר. באוגוסט 1998 הורה קבילה לכוחות הזרים לצאת מן המדינה וסילק את כל בני הטוטסי. היה זה אות הפתיחה של "מלחמת קונגו השנייה".
אף שהסכם הפסקת אש נחתם ב-10 ביולי 1999, הלחימה נמשכה, במיוחד בחלק המזרחי של המדינה. קאבילה נרצח בינואר 2001 ובנו, ז'וזף קבילה תפס את השלטון. הנשיא החדש ניסה לסיים את המלחמה שקונגו הייתה נתונה בה. בדצמבר 2006, בבחירות דמוקרטיות ראשונות זה עשרות שנים, זכה ז'וזף קבילה בנשיאות קונגו, ותוצאות הבחירות הוכרו על ידי מתחריו.
ביולי 2010 התרחשה התפוצצות מכלית הדלק בסאנגה בה נהרגו כ-230 אזרחים.
בנובמבר 2011 נערכו שוב בחירות דמוקרטיות במדינה ובדצמבר אשרר בית המשפט העליון של קונגו את תוקף תוצאותיהן ואת בחירתו מחדש של ז'וזף קבילה לנשיא המדינה. אנשי האופוזיציה בראשותו של אטיין צ'יסקדי טענו כי תוצאות הבחירות זויפו ולפיכך אינם מכירים בהן ובנשיאותו של קאבילה. אמצעי התקשורת בעולם הביעו חשש לפריצתה מחדש של מלחמת האזרחים שנערכה במדינה בין השנים 1998 ל-2003.
ב-10 בינואר 2019 הוכרז כי פליקס צ'יסקדי נבחר לנשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. הוא הביס את מנהיגי האופוזיציה האחרים, מרטין פיולו ועמנואל רמזאני שדארי, אשר נתמכו על ידי קבילה, אולם יריבו של צ'יסקדי בבחירות - פיולו, וכמו כן הכנסייה הקתולית, דחו את התוצאות בטענה כי חלק מהקולות זויפו, וכי לפי תוצאות ספירת הקולות מטעם הכנסייה הקתולית, יריבו של צ'יסקדי הוא המנצח בבחירות.
בפברואר 2021 משלחת בינלאומית הותקפה על ידי כוחות חמושים ושגריר איטליה לוקה אטנזיו נהרג במתקפה.
פוליטיקה
התנועה הפופולרית של המהפכה (Mouvement Populaire de la Révolution; MPR) הייתה המפלגה החוקית היחידה משנת 1970 עד לשנת 1990. היא הונהגה על ידי הנשיא, מובוטו ססה סקו, והיו לה נציגים בכל ארגון הנהלתי במדינה. המפלגה התפרקה עם סיום תפקידו כנשיא של מובוטו ב-1997.
מלחמת האזרחים של קונגו (1998–2003) הסתיימה על ידי הסכם שיתוף כוחות שיצר מן חוקת מעבר ב-2003, שנתנה כוח לממשלה זמנית שהייתה מורכבת מנציגים של קבוצות מורדים שונות, הממשלה הקודמת, האופוזיציה וארגונים אזרחיים.
בפברואר 2006 נכנסה לתוקפה חוקה חדשה שייצבה במעט את המשטר הנשיאותי במדינה. חוקת המעבר משנת 2003 יצרה פרלמנט דו-ביתי עם אספה לאומית (הבית התחתון) ובו כ-500 נציגים, וסנאט (הבית העליון) ובו כ-108 נציגים. החוקה החדשה העניקה כוח רב יותר לשלטון המקומי והחלישה את כוחו של בית המשפט העליון. בשנת 2018, נשיא קונגו ג'וזף קבילה, ששלט במדינה 17 שנה לאחר שהתנקשו באביו ב-2001, בעודו בן 29, הודיע כי יפרוש מהשלטון ולא יתמודד בבחירות שיערכו בדצמבר 2018.
שחיתות ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו
על פי ארגוני שקיפות בינלאומיים, מבוטו ססה סקו גנב מהמדינה מעל לחמישה מיליארד דולרים, דבר אשר הוביל לתארו כמנהיג השלישי המושחת ביותר מאז שנת 1984 והמנהיג המושחת ביותר באפריקה בזמן הזה. ממד תפיסת השחיתות בין 2004 ו-2008 (שקיפות בינלאומית): ב-2019 הארגון הבינלאומי שקיפות בינלאומית (Transparency International) דרגו את הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במקום ה161 מתוך 180 מדינות במדד תפיסת השחיתות.
ב-2017 סוכנות הידיעות רויטרס חשפו הונאה שכוללת העלאת מחירי הדרכון הביומטרי למטרת רווח של קרובים לראש הממשלה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ג'וזף קבילה.
זכויות אדם
בשנת 2006, ועידת האו"ם לחיסול אפליה נגד נשים הביעה דאגה לגבי תקופת המעבר שלאחר המלחמה, בה לא ניתנה עדיפות לקידום זכויות אדם לנשים ושוויון מגדרי. במיוחד מזרח המדינה תואר כ"בירת האונס של העולם" ושכיחות האלימות המינית תוארה כגרועה ביותר בעולם. נראה כי אלימות נגד נשים נתפסה בעיני מגזרים גדולים בחברה כנורמלית.
ביולי 2007, הוועידה הבינלאומית של הצלב האדום הביעה דאגה לגבי המצב במזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. החלה להתפתח תופעה בה אנשים ממהרים בלילה למקום מבטחים. לדברי יקין ארטורק, שליח מיוחד של האו"ם לעניין אלימות נגד נשים שביקר במזרח קונגו ביולי 2007, האלימות במזרח ומערב קיוו היא 'ברוטלית במידה שלא ניתן לדמיין'.
ביולי 2019 התקיים דיון באו"ם על זכויות הנשים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בו העלו את נושא האלימות נגד הנשים המדינה, שיעור התמותה הגבוהה שלהן ופער העוני בין נשים לגברים. על פי האו"ם, יותר ממחצית הנשים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו סבלו מאלימות ו-53 אחוז סבלו מאלימות במשפחה ואונס בנישואים, אשר עדיין לא הוצאו מחוץ לחוק.
ישראל ומובוטו
בשנות ה-80 סיפקה ישראל תמיכה למשטרו של הרודן מובוטו ססה סקו. ישראל חימשה ואימנה את חטיבות העלית של מובוטו שענד בגאווה כנפי צניחה ישראליות. הנשיא חיים הרצוג, שר החוץ יצחק שמיר ושר הביטחון, אריאל שרון, ביקרו בזאיר וכמו כן הוזמן מובוטו לביקור בישראל.
חינוך
מאז עצמאותה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ראתה הממשלה חשיבות במערכת החינוך. למרות זאת, שנים של אי יציבות פוליטית גרמו לירידה משמעותית בתקציבה, וכתוצאה מכך לירידה במספר הנרשמים. גם גורמים נוספים כמו גיוס צעירים לצבא ועקורים תרמו למשבר החינוך.
ב-1971 שלוש האוניברסיטאות קינשסה, קיסנגאני ולובומבאשי התאחדו ל"אוניברסיטה הלאומית של זאיר". אוניברסיטה זו פורקה בחזרה לשלוש אוניברסיטאות אוטונומיות שונות ב-1981, על ידי מפלגת "התנועה הפופולרית של המהפכה".
אוניברסיטאות נוספות ברפובליקה הדמוקרטית הן אוניברסיטת קונגו ואוניברסיטת מבוג'י-מאיי, שתיהן הוקמו ב-1990.
== תרבות בקונגו == בקונגו קיימות קבוצות אתניות רבות אשר במהלך השנים פיתחו מגוון רחב של אומנויות כגון ציור, ספרות, פיסול, מוזיקה, ריקוד ועוד.
באזור "קובה" לעומת זאת, אשר ממוקם באזור הדרומי של מרכז המדינה סגנון הפסלים המקובל נקרא "נדופ" ואלו פסלים אשר מיוצרים כדי לסמל את אהדת המלך ומשמשים לעיתים כסמל להיעדרו.
סוג נוסף של אומנות אשר מקובל באזור הדרומי של מרכז הרפובליקה של קונגו הוא פסלים אשר מיוצרים על ידי קבוצה אתנית שנקראת "לובה". אומנות זו נקראת לעיתים "אומנות לובה" והיא מבטאת את ההשפעה של נשים בחברה על ידי פסלים שמתארים אימהות.
ספרות
קיימים מספר סופרים וכותבים בולטים מקונגו שקיבלו הכרה בין לאומית וביניהם:
"קלמנטין פייק נזוג'י" – משוררת שנולדה ב 21 בינואר 1944 ב "טשופה" אשר במחוז "קבינדה" שבקונגו הבלגית.
"קמה סיור קמנדה" – סופר ומשורר דובר צרפתית אשר נולד ב"לואבו" במחוז "קאסאי" וזכה למספר רב של פרסים בתחומו. לקמנדה יצירות רבות אשר זכו לתהילה כגון היצירות: Kamada tales וגם Les Contes des veillées africaines.(2)
מוזיקה
מוזיקה בקונגו היא אחד מענפי האומנות אשר מייחדים את המדינה יותר מכל ומזכים אותה בתודעה בין לאומית. ההשפעה של המוזיקה בקונגו מורגשת מאוד באזור שממוקם דרומית למדבר סהרה. סגנון מוזיקה שהשפיע אף על המוזיקה המערבית בצפון אמריקה ובאירופה הוא סגנון ה "ג'אז האפריקאי" הידוע גם בתור "אוקיי-ג'אז". סגנון זה פותח על ידי מוזיקאים מקונגו שמהבולטים ביניהם:
"פרנקו לוומבו" (1938 – 1989) אשר ידוע בתור ייחודו בסגנון הרומבה, וכינויו על ידי מעריציו "מכשף הגיטרה".
"פאפא וונדו" (1925-2008) שזכה להצלחה מסחררת שנמשכה שבעה עשורים. הוא ידוע מאוד בשל להיטו "מארי לואיז" משנת 1955. (3)
מרכזי תרבות בולטים
בנוסף למכון זה ממוקמים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו מוזיאונים וספריות רבות אשר נמצאים ברוב הערים הגדולות שלה.
ספורט בקונגו
בשל קיומו של נהר הקונגו, שהוא נהר גדול ורחב התפתחו ענפי ספורט הקשורים לנהר כגון מרוץ סירות. בנוסף, ענף ספורט מקובל מאוד בקונגו הוא כדורגל. נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בכדורגל מכונה "הנמרים" והיא מוכרת על ידי "פיפא" כ "קונגו די אר". דורגה בשיאה במקום 28 בדירוגי פיפא והיא הקבוצה ה-סאב סאהרית (האזור שממוקם מתחת למדבר סהרה) הראשונה שהעפילה לגביע העולם של פיפא וזכתה פעמיים באליפות אפריקה.
כלכלה
הכלכלה של הרפובליקה הדמוקרטית הייתה במשבר חמור החל מאמצע שנות ה-80. המלחמה שהתחילה באוגוסט 1998 פגעה עוד יותר בכלכלה. החוב החיצוני גדל, הרעב והמחלות פגעו בכלכלה.
ההשקעות הזרות הצטמצמו בשל הסכסוך, היעדר תשתיות ועבודה בסביבה קשה. המלחמה התעצמה בשל בעיות פנים חמורות. בין היתר שחיתות במערכת המשפט והשלטון, אינפלציה ועוד. התנאים השתפרו במידת מה בסוף 2002 עם נסיגת רוב הכוחות הבינלאומיים.
אף על פי שהיא נחשבת בין המדינות העשירות ביותר במשאבי טבע, נכון ל-2014, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו היא המדינה הענייה ביותר בעולם עם תמ"ג לנפש של $365 בלבד, ובעקבות כך "זכתה" להיות אחת משלוש המדינות העניות בעולם, ביחד עם בורונדי והרפובליקה המרכז-אפריקאית בדירוג של הבנק העולמי.
בשנת 2018 מצאה חברה קנדית בשם "אייבנהו מיינס", בעלת זיכיון לחיפוש אוצרות טבע בשטחים שונים ברפובליקה הדמוקרטית, שלושה מרבצים משמעותיים בעלי פוטנציאל מסחרי של נחושת. אחד מהם, מכרה קמואה קקולה, מכיל על פי הערכות כ-45 מיליון טונות של נחושת טהורה וניתן להפיק ממנו 300,000 טון מדי שנה, מה שהופך אותו לרביעי בגודלו בעולם.
תעשיית הכרייה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו על אף היותה אחת מהמדינות העניות בעולם, קונגו היא אחת מן המדינות העשירות ביותר במשאבי טבע. הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו היא מהמפיקות המשמעותיות של קובלט, יהלומים, נחושת וזהב. תעשיית הכרייה היא נדבך חשוב בהכנסותיה של המדינה וכן מקור הייצוא הגדול ביותר של המדינה.