cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פולין גדול
מקור השם
בתחילה האזור כונה בפשטות "פולין" (Polonia). הכינוי "פולין גדול" בא לתאר את אזור זה כוותיק ובכיר יותר בהשוואה לאזור החדש - פולין קטן. השימוש המתועד הראשון במונח "פולין גדול" (Polonia Maior) היה בשנת 1257 ונעשה בשפה הלטינית, ואילו בפולנית התיעוד הקדום ביותר של שימוש במונח הוא מ-1449. ככל הנראה, המונח תיאר אז בקירוב את האזור שהיום אנחנו מזהים כפולין גדול. החל מהמאה ה-16 קיבל המונח משמעות רחבה יותר. עם איחודן של פולין וליטא למדינה אחת, חולק השטח הפולני מבחינה אדמיניסטרטיבית לשתי יחידות-על: "פולין גדול" ו"פולין קטן", כאשר אזור פולין גדול כולל גם שטחים מאזור פומרניה כמו גם כאלו אחרים.
גאוגרפיה
פולין גדול היא הוויוודה השנייה בגודלה בפולין, לאחר מזוביה. היא משתרעת על שפלה רחבה במיוחד במרכז מערבה של פולין. את השפלה של פולין גדול יוצרת רשת ענפה של נהרות המנקזים את מימיו של פולין גדול. רוב נהרות אלו זורמים ממזרח למערב, ונשפכים לבסוף אל נהר האודר, אשר זה בתורו נשפך אל הים הבלטי. השפלה של פולין גדול מופרת רק לעיתים רחוקות על ידי גבעות מתונות. 60% משטח הווייוודה מכוסה בקרקעות חקלאיות, אשר נהנות מתנאי השטח הנוחים של האזור - כאמור, מישוריות כמעט מוחלטת. לצד חקלאות, כרבע משטח פולין גדול מכוסה ביערות, וכעשרה אחוזים בביצות ובאגמים, התופסים גם הם חלק גדול יחסית מהשטח.
בפולין גדול יש פארק לאומי (Park Narodowy) אחד, שלושה עשר פארקי נוף (Park krajobrazowe) ו-98 שמורות טבע (Rezerwat przyrody).
מחוזות
בפולין גדול ישנם 35 מחוזות, מתוכם ארבע ערים מחוזיות.
אלימות פוליטית בטורקיה (1976–1980)
אלימות פוליטית בטורקיה התרחשה משנת 1968 ועד לליל הגנרלים בשנת 1980, כאשר האלימות הגיעה לשיאה החל משנת 1976. במסגרת העימותים נלחמו זה בזה קבוצות קיצוניות מכל המפה הפוליטית והדתית, ובהן קבוצות טרור מרקסיסטי-לניניסטי והזאבים האפורים. בשנים אלו נהרגו בטורקיה למעלה מ-5,000 איש.
רקע
במהלך שנות ה-70 טורקיה הייתה שרוייה במשבר כלכלי ופוליטי משמעותי, שהתאפיין בחוסר יציבות פוליטי.
מהלך המהומות
במהלך השנים 1976–1980 נרצחו בטורקיה כעשרה אנשים מדי יום בממוצע. בשנת 1978 בלבד בוצעו כ-3,319 פיגועים פשיסטיים, שגרמו למותם של 831 איש ולפציעתם של 3,121.
סוף האירועים
בשנת 1979 החלה להירקם בצמרת הכוחות המזוינים של טורקיה והמועצה לביטחון לאומי קנוניה להפלת הממשל. קנוניה זו יצאה לפועל ב-12 בספטמבר 1980, והובילה לעלייתו לשלטון של קנן אוורן. המשטר הצבאי החדש הצליח להוריד משמעותית את מפלס ההרוגים במדינה, בעקבות מעצרם של מאות אלפי תושבים, והגליית כ-30,000 איש אל מחוץ לגבולות טורקיה.
מפלגת הכלב בעל שני הזנבות
מפלגת הכלב בעל שני הזנבות (בהונגרית: Magyar Kétfarkú Kutya Párt; ר"ת MKKP) היא מפלגה הונגרית היתולית שנוסדה בעיר סגד (Szeged) בשנת 2006 אך נרשמה כמפלגה פוליטית באופן רשמי בשנת 2014. העשייה המרכזית של המפלגה היא אמנות רחוב - גרפיטי, סטנסילים ופוסטרים שונים הלועגים באופן פרודי לאליטה הפוליטית.
פעילות פוליטית
במהלך הבחירות המקומיות והכלליות נקראו כל המועמדים אישטוון נוג' (מקביל לשם הפיקטיבי ג'ון דו באנגלית). השם נבחר מכיוון שנוג' הוא שם המשפחה הנפוץ ביותר בהונגריה ואישטוון הוא השם הפרטי הנפוץ ביותר. המפלגה לא הייתה רשומה באופן רשמי עד לשנת 2014, אולם היא התכוונה להשתתף בבחירות של 2006. המפלגה התחייבה לדברים הבאים: חיי נצח, שלום עולמי, יום עבודה אחד בשבוע בלבד, שתי שקיעות ליום (בצבעים שונים), כוח משיכה מופחת, בירה חינם ומיסים נמוכים. הבטחות נוספות כללו בניית הר על המישור ההונגרי הגדול. את פוסטר הבחירות של המפלגה היה ניתן לראות בעיקר בעיר סגד. מרבית הפוסטרים המליצו על מועמד, אישטוון נוג', אשר לו שני זנבות של כלב. בפוסטרים הופיעו כיתובים כמו "הוא כל כך חמוד, בטוח שהוא לא רוצה לגנוב". למפלגה קשרים טובים עם מפלגה היתולית אחרת, הדרך הרביעית, אשר מונהגת על ידי שתי ציפורים. למרות זאת, ישנם מספר חילוקי דעות בניהן, מכיוון שמפלגת הדרך הרביעית מתכננת לבטל את שפעת העופות ומפלגת הכלב בעל שני הזנבות מתנגדת לכך, מאחר שהמפלגה מסכימה עם עקרונות זכויות הווירוס. ב-20 ביוני 2009 קיימה מפלגת הכלב בעל שני הזנבות (מעתה תכונה MKKP) מול הלשכה ההונגרית המרכזית לסטטיסטיקה מחאה "כללית" שמנתה כ-300 משתתפים שתביעותיהם היו ש"מחר יהיה אתמול!", "תיראו טיפשים!", "לפרק!" וכו'".
ב-2010 הודיעה חברי המפלגה על מועמדותם לראשות העיר בודפשט. הסלוגן המרכזי שלהם היה "תנו שהכול יהיה יותר טוב!". ססמאות הקמפיין של המפלגה כללו את הסלוגנים הבאים: "יותר הכל, פחות כלום!", "חיי נצח, בירה בחינם, הפחתת מיסים!" וכן "אנחנו מבטיחים הכל!". המועמד לראשות העיר, הסטנדאפיסט דניאל מוגקס (Dániel Mogács), בלט ב-Erzsébetváros (District VII, Budapest) וביצע מספר פעולות מעוררות מודעות במהלך הקמפיין, שכללו ראיון סוריאליסטי עם מגישת החדשות אולגה קלמן. למרות זאת, אף לא אחד ממועמדי המפלגה הצליח לאסוף את מספר ההמלצות הנדרש על מנת להשתתף בבחירות. לפי התוכנית הכלכלית המפורטת של MKKP, המפלגה התכוונה לפתח את תחנת החלל של סגד ולהפוך אותה לנמל חלל בין-כוכבי. כמו כן כללה התוכנית הכלכלית אלמנטים סביבתיים כמו תיקון החור באוזון ויצירת מינים חדשים שיחליפו את הזנים הנכחדים. בנוסף לאלו התכוונה המפלגה לקיים קשרי מסחר עם ישויות חוצניות ולהקים מסעדה הונגרית על כוכב מארס על מנת לשפר את תדמיתה של המדינה.
מפלגה רשמית
מאז 2013 מנסה המפלגה להשלים את הליך הרישום הרשמי, אותו חוק הבחירות החדש הפך להכרחי, במטרה להתחיל הקמפיין שלה. ההרשמה נדחתה בתחילת 2014 בטענה שהמפלגה מזלזלת ו"מהתלת". ביולי 2014 פסק בית המשפט העליון שלא קיימות התנגדויות לרישום המפלגה ושהליך הרישום יכול להימשך. MKKP הפכה למפלגה רשמית בספטמבר 2014, 16 דקות בלבד לפני המועד האחרון להצגת המועמדים לבחירות המקומיות של 2014. משום כך נמנעה השתתפות המפלגה בבחירות.
ביוני 2015 המפלגה השלטת השיקה כרזת תעמולה שמתייחס למשבר ההגירה המתעצם באירופה. על שלטי החוצות שלהם נאמר, בין היתר, "אם אתה נכנס להונגריה, אתה לא יכול לקחת את העבודות של ההונגרים!". בתגובה הMKKP והVastagbőr blog (בלוג עור עבה) קראו במשותף ל"קמפיין אנטי-אנטי הגירה" ואספו יותר מ-33 מיליון פורינט (פי עשרה מהסכום הצפוי) מתומכים. המטרה הייתה להפיץ בסביבות 800 שלטי חוצות עם סלוגן אירוני בהונגרית ובאנגלית כקריקטורה למסר של הממשלה. כרזות כמו "מצטערים בשם ראש הממשלה שלנו" ו"תרגישו חופשי לבוא להונגריה, אנחנו כבר עובדים באנגליה!".
הפעם הראשונה שבה נרשמה תמיכה של 1% בקרב הציבור ההונגרי בKKP הייתה ב-4 בפברואר 2016. המפלגה הייתה מעורבת מאוד במהלך הקמפיין שנגע לסוגיית מכסת הזרים לשנת 2016. היא לעגה להודעות ולביטויים שהממשלה הפיצה נגד הגירה. המפלגה הוציאה 100,000 יורו שנאספו מ-4,000 אנשים בתרומה למען הפוסטרים שנשאו סלוגנים כגון: "האם ידעת שיש מלחמה בסוריה?", "האם ידעת שמיליון הונגרים רוצים להגר לאירופה?", "האם ידעת? עברייני השחיתות לרוב הם הפוליטיקאים?" ו"האם ידעת? במהלך האולימפיאדה הסכנה הגדולה ביותר למשתתפים הונגרים באה ממתחרים זרים". גרגלי קובאס, יו"ר המפלגה, אמר ל-BBC ש: "[...] מה שאנחנו יכולים לעשות זה לפנות למיליוני ההונגרים שמאוכזבים ומבואסים מהקמפיין של הממשלה. אנחנו רוצים שהם ידעו שהם לא לבד". מאחר שהמפלגה קראה לציבור להצביע בפתקים פגומים, 6% מההצבעות היו בפתק פגום.
זמן קצר לפני משאל העם, המפלגה אפשרה הורדת אפליקציה מהאתר שלה. שימושה של האפליקציה, "הצבע בפתק פסול", הוא לצלם תמונה של הקול הפסול ולפרסם אותה. MKKP קיבלו קנס של 832,000 פורינט הונגריים על ששחררה את האפליקציה וכיוון שפרסמה פתקי הצבעה בלתי חוקיים (על אף שהאפליקציה העלתה אותם באופן אנונימי).
אמנות רחוב
לאחרונה הפגינה המפלגה תמיכה נמרצת בחופש הביטוי ובחופש האמנות. את העמדה הזאת ביטאה המפלגה באמצעות סלוגנים פוליטיים שנכתבו על הקירות והדבקת פוסטרים בסגד. הפעולות העיקריות של המפלגה הן אמנות רחוב - גרפיטי, סטנסיל ומגוון פוסטרים. הם לעיתים קרובות הומוריסטיים.
נשיא קפריסין הצפונית
נשיא הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין (בטורקית: Kuzey Kıbrıs Türk Cumhuriyeti Cumhurbaşkanı) הוא ראש המדינה של צפון קפריסין.
משרת הנשיא קיימת במדינה מאז הקמתה, ב־15 בנובמבר 1983. הבחירות לנשיאות נערכות אחת לחמש שנים. כדי להיבחר נדרש המועמד להיות מעל גיל שלושים ולהשיג בבחירות מחצית מהקולות, אחרת נערך סיבוב בחירות שני. קפריסין הצפונית היא דמוקרטיה נשיאותית למחצה, ולצד הנשיא מכהן במדינה ראש ממשלה.
ג'יימס פאוול
'''ג'יימס ר. פאוול''' הוא פיזיקאי אמריקאי המוכר בזכות עבודתו על המגלב שנעה באמצעות מוליכי על. עבודתו בנושא זה העניקה לו, יחד עם גורדון דנבי, את מדליית בנג'מין פרנקלין בשנת 2000. בנוסף, הוא גם עבד על pebble-bed nuclear reactor.
מסוף מודיעין עילית
מסוף מודיעין עילית הוא מסוף אוטובוסים בכניסה לעיר מודיעין עילית, משרת את תושבי העיר וממנו יוצאים מגוון קווי אוטובוס לעשרות ערים, בעיקר לריכוזים חרדים.
ההכרזה האוניברסלית על גיוון תרבותי
ההכרזה האוניברסלית על גיוון תרבותי היא הצהרה שאומצה על ידי הוועידה הכללית של אונסק"ו במושב השלושים ואחד שלה ב-2 בנובמבר 2001. הצהרה זו מורכבת מ-12 סעיפים העוסקים בחשיבותו של המגוון התרבותי בתרבות האנושית.
מבנה ותוכן
סעיף 1 שכותרתו "מגוון תרבותי - המורשת המשותפת של האנושות" קובע כי "כמקור לחדשנות ויצירתיות, המגוון התרבותי הוא הכרחי לאנושות כמו המגוון הביולוגי הוא עבור הטבע. במובן זה זו המורשת המשותפת של האנושות". סעיף 4 מתאר כי המגוון התרבותי אינו פוגע בזכויות האדם המובטחות בחוק הבינלאומי. סעיף 5 מאשר את זכויות הלשון כזכויות תרבותיות בהתאם למגילת זכויות האדם הבינלאומית. סעיף 6 מאשר את חופש הביטוי, פלורליזם תקשורתי ורב-לשוניות. סעיף 12 מגדיר את תפקידה של אונסק"ו למען שימור הגיוון.
אפרה בן
אפרה בן (באנגלית: Aphra Behn; ) הייתה מחזאית, סופרת ומשוררת אנגליה, שעסקה בעיקר בכתיבת דרמות וסיפורת. היא האישה האנגליה הראשונה שידוע כי עסקה בכתיבה למחייתה.
רקע היסטורי
בן נולדה בתקופת הרסטורציה האנגלית, שכללה את השבת השליטה האנגלית על סקוטלנד ואירלנד, תחת שלטונו של צ'ארלס השני. בעוד שבעידן האליזבתני הנשים היו מודרות מהתיאטרון, בעידן הרסטורציה הן נהפכו לחלק אינטגרלי ממנו. לאחר 18 שנים שהופעות תיאטרליות נאסרו תחת השלטון הפוריטני, הרסטורציה הביאה את הרנסאנס של המחזאות האנגלית, שהתאפיין, על־פי היסטוריונים ב'אי־מוסריות'. קרי, על המחזאים לא הוטלה צנזורה, מה שהוביל לתכנים מילוליים ומיניים מפורשים. בנוסף, בתקופת הרסטורציה קהל היעד השתנה והתרחב, וכעת כלל גם את מעמד הביניים והמעמדות הנמוכים יותר.
הפריחה המחודשת, חופש הכתיבה והגיוון בקהל השפיעו רבות על כתיבתה של בן.
חייה האישיים
קורות ראשית חייה נותרו מסתוריים, בגלל, בין השאר, העובדה שבן עמלה על מנת להסתיר אותם. אחת ההשערות מזהה אותה כאפרה אמיס בן, בתו של ג'ון אמיס. לפי הספר The Histories and Novels of the Late Ingenious Mrs. Behn משנת 1696, אפרה היא בתם של ברתולומיאו ג'ונסון, ספר במקצועו, ואשתו המיינקת, אליזבת דנהאם. האדם היחיד שטען שהכיר את בן בילדותה, קולונל תומאס קולפפר, כתב בספרו Adversaria, שבן נולדה בעיר סטארי או קנטרברי. ההשערה המקובלת מזהה את בן כילדה שטיילה עם אביה, ברתולומיאו ג'ונסון, לסורינאם הקולוניאלית. שנה לאחר מכן היא שבה לאנגליה ונישאה ליוהאן בן, סוחר ממוצא גרמני או הולנדי.
ריגול
בן הייתה ידועה בזכות חוכמתה וכשרונה, ששיוו לה הערכה ציבורית רבה. על כן, בשנת 1666, היא הופעלה כמרגלת בארצות השפלה בכלל ובאנטוורפן בפרט מטעם המלך צ'ארלס השני, בשם אסטריאה. בן לא זכתה להכרה בפועלה, ולא קיבלה שכר מהמלך – דבר שהוביל אותה לחובות. כיוון שלא יכלה לפרוע את חובותיה, בן נאסרה לזמן קצר, ולאחר מכן נאלצה לפנות לכתיבה למחייתה.
כתיבה
מפאת הצורך לשלם את חובותיה וככל הנראה בגלל מותו של בעלה, בן החלה לעבוד בחברת המלך וחברת הדוכס (שני המפעלים בעלי הזיכיון להעלות הפקות תיאטרון בלונדון, לאחר שסגירת התיאטרון הלונדוני הוסרה בתחילת תקופת הרסטורציה) כלבלרית, ולאחר מכן פנתה לכתיבה מקצועית. בן כתבה מחזות רבים, אך כיום, יצירות הסיפורת שכתבה מושכות תשומת לב רבה יותר.
כתיבתה השנונה והמחוכמת של בן רכשה לה הכרה ציבורית ומעגל חברים נרחב. עם זאת, היא עסקה בעבודותיה בנושאים פוליטיים ופמיניסטיים שונים, שהובילו לסקנדלים שונים לאורך חייה. בעבודותיה, בן הייתה מהראשונות שעסקו בזכויות נשים ובגזענות. היא הייתה אחת מהראשונות שכתבה בגנות העבדות וכתבה לראשונה על המיניות הנשית. עם השנים, מחזותיה של בן נעשו מיניים ונועזים יותר, ולכן נוצרה לה תדמית 'מופקרת'. בתגובה לביקורת, בן טענה שהיא מופנית כלפיה מתוך אפליה מגדרית, שהרי מחזאים גברים הורשו לחיות חיים שערורייתיים באין מפריע.
עבודותיה המוקדמות של בן היו בעיקר טרגיקומדיות – סוגה ספרותית המשלבת מאפיינים שונים של קומדיות ושל טרגדיות. היא הושפעה, בין השאר מה-Commedia Dell’arte האיטלקית. עם הזמן, למעט יוצא־דופן אחד, בן פנתה ליציאות קומיות 'קלילות' יותר, שזכו להצלחה מסחרים משמעותית.
המחזה הראשון שלה, The Forc’d Marriage, היה טרגיקומדיה רומנטית, שעסקה בנישואים מאורגנים. ההופעה יצאה לפועל בספטמבר 1670 וכעבור חצי שנה עלה בהצלחה המחזה השני שלה – The Amorous Prince, שגם הוא הביע ביקורת על מוסד הנישואים המאורגנים.
בניגוד ליוצרות רבות לאורך ההיסטוריה, בן לא ניסתה להסתיר את היותה אישה – דבר שהוביל לביקורת קשה נגד המחזה The Dutch Lover, שהופק ב־1673. בתגובה, בן תקפה את מבקריה וטענה שנשים נותרו בפיגור אחר גברים בשל הדרתן הלא־צודקת ממערכת החינוך, לא בגלל מגרעות מולדות כאלו או אחרות. בשנת 1976 פרסמה את Abdelazar, The Town Fop ו־The Rover, שהיו כולם הצלחה מסחרית משמעותית. סבב ההצלחות של בן הוביל לביקורת ציבורית קשה נגדה – על חייה הפרטיים ועל ה'מוסריות' של מחזותיה כאחד.
לאחר שמספר הלקוחות הלך ופחת לאורך שנים, בן עברה לכתיבת סיפורת, שידועה כיום כבעלת השפעה רבה על עיצוב ז'אנר הרומן האנגלי. בשנת 1689 פרסמה בן את הרומן Oroonoko: or, The Royal Slave, שעסק בסיפורו של נסיך אפריקני משועבד שבן פגשה לכאורה במהלך שהותה בסורינאם. הספר נחשב כיום לרומן הראשון שנכתב נגד העבדות.
השפעתה ומורשתה
במשך שתי מאות וחצי, עבודותיה של בן נדחו כלא־מוסריות ושערורייתיות והיא נדחתה כבת־מיעוטים מופקרת. במאה ה־19 שורת מומחים קבעה שכתביה של בן אינם ראויים לקריאה והפצה, כי אם לגינוי והוקעה. עם זאת, החל מאמצע המאה העשרים, בן הוכרה כפורצת דרך, ככל הנראה בשל עליית הפופולריות של תנועות פמיניסטיות והנורמליזציה של כתיבה פרוגרסיבית, וירג'יניה וולף כתבה: "כל הנשים צריכות להניח פרחים נופלים על קברה של אפרה בן, כי היא הרוויחה עבורן את הזכות להתבטא."
טרינידד סאוור
טרינידד סאוור (באנגלית: Trinidad Sour) הוא קוקטייל, המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. הקוקטייל מורכב מ-45 מ"ל אנגוסטורה ביטרס, 30 מ"ל רוזטה, 22.5 מ"ל מיץ לימון ו-15 מ"ל ויסקי שיפון.
השם קרוי על שם האי טרינדד בטרינידד וטובגו, בו מיוצר הרכיב הבסיסי של המשקה, אנגוסטורה ביטרס. זהו קוקטייל סאוור כמו שאפשר להבין משמו, בו רוזטה משמש בתפקיד ממתיק.
היסטוריה
הקוקטייל המוצא על ידי הברמן ג'וזפה גונזלס (Giuseppe Gonzalez) בברוקלין ב-2009. המתכון היה וואריצה של קוקטייל אחר בשם Trinidad Especial, שהוצג שנה לפני כן על ידי ולנטינו בולונז (Valentino Bolognese) לצורך תחרות. המתכון של בלונז נבדל מזה של גונזלס בכך שהוא השתמש בליים במקום לימון ובפיסקו במקום ויסקי.
הקוקטיילים של בלונז וגונזלס היו מיוחדים בכך שהשתמשו באנגוסטורה ביטרס כרכיב מרכזי, בזמן שלרוב ביטרס משמש בקוקטיילים כמין "תבלין". הדבר הלא שגרתי משך את תשומת ליבו של הברמן המפורסם ג'ון גרסטן (John Gertsen) שתרם להפצת הקוקטייל המודרני במהירה.
מוולד א-נבי
מוולד א-נבי: (בערבית: مولد النبي، ميلاد النبي، المولد النبوي - יום הולדתו של הנביא מוחמד) הוא מחגי האסלאם. החג חל ב-12 בחודש השלישי בלוח המוסלמי - רביע אל-אוול ("חודש האביב הראשון"),ומציין את לידת הנביא מוחמד.
החג הוכרז כחג רשמי בשנת 1588 על ידי האימפריה העות'מאנית. המועד לא נחוג בתקופה העתיקה של האסלאם, ולכן לא כל הקהילות המוסלמיות חוגגות אותו כיום. במקומות בהם מצוין החג נערכות חגיגות, קריאת שירי שבח והלל לאללה ולמוחמד.
הונדה Z
הונדה Z (ביפנית : ホンダ・Z, באנגלית: Honda Z) היא מכונית סופרמיני המוגדרת בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car" מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר יוצרה בין השנים 1970–1974 (דור ראשון) ובין השנים 1998–2002 (דור שני בתצורת "מיני SUV").
מלבד לשם הדגם "הונדה Z" אין כל קשר בין 2 דורות הדגם (תצורה, עיצוב חיצוני ופנימי, מנוע ורוב המכלולים הטכניים שונו לחלוטין), מה עוד שהפרש השנים בין סיום ייצור הדור הראשון של הדגם ותחילת ייצור הדור השני של הדגם עמד על 24 שנים.
קישורים חיצוניים
(דגם Z600, דור ראשון) (דגם Z360, דור ראשון) (דגם Z660, דור שני)
I'm Just Ken
"I'm Just Ken" (בעברית: "אני רק קן") הוא שיר שבוצע על ידי השחקן הקנדי ראיין גוסלינג עבור, Barbie: The Album, אלבום הפסקול של סרט קומדיית-הפנטזיה האמריקאי "ברבי" משנת 2023. השיר נכתב והופק על ידי מארק רונסון ואנדרו וייאט, שהופקדו על כתיבת הפסקול עבור הסרט.
נכון ל-4 באוגוסט 2023, לשיר יש למעלה מ-22 מיליון הזרמות בספוטיפיי, ולמעלה מ-3 מיליון צפיות ביוטיוב.
רקע
השיר "I'm Just Ken" מתואר כ"בלדת כוח סנטימנטלית משנות ה-80". לקראת עליית הסרט לאקרנים, הפיצו אולפני האחים וורנר חומרים שיווקיים ופרסומיים שהכילו לעיתים קרובות את הטאגליין "She's everything. He's just Ken", הרמז לשיר.
הפקה
השיר "I'm Just Ken" היה אחד השירים הראשונים שנכתבו עבור Barbie: The Album. המפיק מארק רונסון קיבל השראה לכתוב את הבלדה לאחר שקרא את תסריט הסרט והזדהה עם דמותו של קן:
רונסון הקליט דמו של "I'm Just Ken" ושלח אותו לבמאית הסרט, גרטה גרוויג, על אף שמעולם לא ציפה שהשיר אכן ייכלל בסרט. גרוויג, לעומת זאת, אהבה את השיר והשמיעה אותו עבור ראיין גוסלינג, שמגלם את דמותו של קן. גוסלינג הצהיר שהשיר השפיע עליו "עמוקות", וביקש רשות לבצע אותו במהלך הסרט. גרוויג נאלצה לשכתב סצנה חשובה בסרט על מנת לכלול את השיר בסרט.
את שאר מילות השיר כתב עמיתו של רונסון והמפיק בפסקול, אנדרו וייאט, לפני שרונסון טס ללונדון במטרה להקליט את השיר עם גוסלינג. בראיון לאתר Vulture, ציין רונסון כי. לגוסלינג היו רק שלוש שעות להקליט את השיר.
לאחר שגוסלינג הקליט את השיר, רונסון שלח את הרצועה לגיטריסט של להקת גאנז אנד רוזס, סלאש, שהתעניין בשיר והסכים לנגן בגיטרה עבור מוזיקת הרקע. בנוסף, גם ו מלהקת פו פייטרס ניגנו עבור מוזיקת הרקע של השיר.
משתתפים
כל שמות האנשים לעיל נלקחו מהערות האלבום של Barbie: The Album.
דו-קרב בשמש
דו-קרב בשמש (באנגלית: Duel in the Sun) הוא מערבון אמריקאי משנת 1946 בהפקתו של דייוויד או. סלזניק המבוסס על ספר בשם זה מאת ניבן בוש משנת 1944. בסרט מתואר מאבקה חסר הסיכוי של בת תערובת בגזענות, דעות קדומות ברצונה לממש אהבה.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר בשתי קטגוריות:
תקציר העלילה
פרל שאבז (ג'ניפר ג'ונס) היא בת תערובת שחומה ויפהפייה לאם אינדיאנית ואב לבן. אביה רצח את אימה ומאהבה לאחר שמצא אותם מתנים אהבה. הוא נידון למוות בתלייה ולפני הוצאתו להורג הוא נפגש עם פרל ומורה לה ללכת לגור אצל משפחת מקנלס שלהם חוות בקר ואם המשפחה, לורה בל (ליליאן גיש) היא קרובת משפחתו.
אבי המשפחה, הסנטור ג'קסון מקנלס (ליונל ברימור) הוא נכה המתנייד על כסא גלגלים, ממורמר על נכותו ומוציא את כעסו על אשתו חלשת האופי, לורה בל. הוא גזען ומקבל בזעם את פרל. לזוג מקנלס יש שני בנים. הגדול הוא ג'סי (ג'וזף קוטן), בעל אופי עדין ומנומס שחזר לחווה לאחר שהוסמך כעורך דין בצפון. הבן הצעיר הוא לוּטון (לוּט) (גרגורי פק)ּ, טיפוס מרדני, חסר עכבות ורודף נשים, ההפך הגמור מאחיו.
פרל נמשכת בתחילה לג'סי, המתנהג אתה בעדינות ומלמד אותה קרוא וכתוב אבל לוט הנמשך אליה מינית, לא מרפה ממנה, מרשים אותה בניסיונו לאילוף סוסים, מלמד אותה רכיבה עד שהיא מתמסרת לו.
חברת הרכבות עומד לסלול מסילה העוברת בשטח של חוות מקנלס. הסנטור מגייס את כל הבוקרים בסביבה ומאיים כי יפתח באש אם יפרצו את גדרות החוות כדי להמשיך את המסילה. בנו ג'סי מצדד בחברת הרכבות הפועלת בשם החוק. לבסוף, כאשר מגיעה למקום יחידת צבא, מחליט הסנטור לעזוב את המקום. את כעסו הוא מוציא על ג'סי ומגרש אותו מהחווה. ג'סי עובר לאוסטין, טקסס שם הוא עוסק במקצועו ומתארס
פרל נשארת עם לוּט ובחגיגה גדולה של הבוקרים הם רוקדים כשכולם מסתכלים בהם. אביו הסנטור קורא לו ואומר שלא עבד בחווה שלושים שנה כדי שהיא תהפוך לשמורה אינדיאנית. לוּט מרגיע אותו ואומר שאין לו כל כוונה לשאת את פרל.
כאשר לוּט מודיעה לפרל כי אין בכוונתו לשאתה, היא בורחת ממנו. היא נפגשת עם הבוקר סם פירס (צ'ארלס ביקפורד) שהוא רווק מבוגר. הוא מציע לה נישואים והיא נענית לו.
לוּט נפגש עם סם פירס בבר ואומר לו כי פרל היא שלו ואין לו כל רשות לשאתה. מתפתח דו-קרב אקדחים שבסופו הורג לוּט את סם. לוּט נמלט ומוכרז כעבריין נמלט.
כאשר לורה בל מתה, מגיע ג'סי לחווה, פוגש את פרל ומציע לה לעבור להתגורר באוסטין. לוּט נפגש שם עם ג'סי ומתפתח שם ויכוח שבסופו יורה לוט באחיו ופוצע אותו קשה.
לוּט שולח שליח לפרל ומודיע שהוא מחכה לה במקום מרוחק במדבר. פרל מגיעה למקום חמושה ברובה כדי להרוג אותו. מתפתח דו-קרב שבו נפצעים שניהם. לוט נפצע קשה וקורא לפרל כי הוא אוהב אותה. היא זורקת את הרובה וזוחלת אליו פצועה קשה עד שהיא מגיעה אליו. שניהם נופחים את נשמתם זה בזרועות זו.
ביאטה פרדנוב
ביאטה פרדנוב (בגרמנית: Beate Fredanov; שם ילדות: פרידמן (בגרמנית: Friedmann); 11 במאי 1913, צ'רנוביץ, האימפריה האוסטרו־הונגרית – 13 במרץ 1997, דיסלדורף, גרמניה) הייתה שחקנית ומורה למשחק יהודייה-רומנייה, ילידת בוקובינה, כיהנה כפרופסור במכון לאמנויות התיאטרון והקולנוע בבוקרשט.
ילדות וצעירות
ביאטה פרידמן נולדה בשנת 1913 בעיר צ'רנוביץ, בירת הדוכסות בוקובינה, חלק מהאימפריה האוסטרית (ציסליתאניה), שהייתה מרכיב של אוסטרו-הונגריה. עיר הולדתה הפכה בשנת 1918 לחלק מרומניה (כיום היא חלק מאוקראינה). אביה למד לתואר דוקטור בווינה והיו לו 4 ילדים. פרדנוב הופיעה לראשונה על במה במסגרת הצגות בבית הספר שלה, על שם עמוס קומניוס. בשנים 1933-1929 היא למדה באקדמיה למוזיקה ואמנות הדרמה בווינה. באותה תקופה היא שיחקה בתיאטרון "רנסאנס-ביהנה" לצידו של רודולף טויבלר וגילמה תפקיד בסרט של האולפן "סאשה-פילם".
הקריירה האמנותית והאקדמית
בשובה לרומניה שחקה פרדנוב בלהקת התיאטרון בולנדרה-מקסימיליאן-סטורין בבוקרשט. הופעת הבכורה שלה התרחשה בשנת 1934 במחזה "עולם של מלון" מאל ויקי באום. היא שינתה את שמה לפרדנוב. בשנת 1940 בעקבות "חוקי הגזע" שהונהגו ברומניה נגד היהודים לפי דגם חוקי נירנברג מגרמניה הנאצית, סולקה פרדנוב מכל תיאטרון רומני או מוסדות חינוך ציבוריים. בשנים 1941–1944 התאפשר לה לשחק וללמד אך ורק במסגרות שנועדו ליהודים בלבד. היא שיחקה אז בתיאטרון היהודי באראשאום בבוקרשט שבו היהודים יכלו לשחק רק ברומנית ובמחזות מאת מחברים יהודים בלבד. יחד עם הבמאי אלכסנדרו פינצי ועם מריה סנדו, היא נמנתה עם מייסדי אותו תיאטרון יחיד שהעסיק יהודים.
ברומניה שלאחר מלחמת העולם השנייה, אחרי הדחת משטר אנטונסקו חזרה למלוא זכויותיה ועבדה החל משנת 1945 התיאטרון קומדיה ובתיאטרון על שם מריה פילוטי, אחר כך בתיאטרון העירוני של בוקרשט, כשחקנית וכמנהלת שותפה יחד עם לוצ'יה סטורדזה בולנדרה. בשנת 1948 תחת המשטר הקומוניסטי התמנתה לפרופסור במכון לאמנות התיאטרון והקולנוע בבוקרשט. היא הצטיינה מאוד בהוראה וגידלה דורות של שחקנים ואנשי תיאטרון.
ביאטה פרדנוב הייתה נשואה לרופא היהודי יוליו גלרטר שכיהן כפרופסור לתולדות הרפואה בבית הספר לרפואה ורוקחות. יוליו גלרטר היה בנו של הרופא והמנהיג הסוציאל-דמוקרטי לאון גלרטר. בבוקרשט. לזוג נולד בן, פטרו גלרטר. בשנות ה-1980 הצליחה להגר לגרמניה המערבית, בה המשיכה ללמד משחק, בשפה הגרמנית. ביאטה פרדנוב נפטרה בדיסלדורף בשנת 1997.
מורשתה
רבים מתלמידיה נזכרו בהערצה בדמותה. הם ציינו את שיטת ההוראה שלה שהתאפיינה בתובענות מאסכולה הגרמנית-אוסטרית ובמשמעת יצירתית (ו. אוגשאנו, 2010) הייתה מותאמת לאישיות התלמיד (ס. פפיאני 2005) עם תלמידיה נמנו סבסטיאן פפיאני, ליא קניג, וירג'יל אוגשאנו, יון קאראמיטרו, אנטון טאוף, ויקטוריה קוצ'אש, דאנה דוגארו, ג'ורג'ה באנו (היסטוריון של הקולנוע), אמה יאקובסקו, אלנה נגריאנו, ויקטור רבנג'וק, מיכאי צ'וקה, המשוררת נינה קסיאן ורבים אחרים.
תפקידים בתיאטרון
עסקה גם בבימוי.
פילמוגרפיה
סרטים שבה שיחקה:
תקליטים
(הכד עם אנושיות - מאת מירצ'ה סנטימבריאנו) - בחברת "אלקטרקורד"
בית התמחוי של האסקי סולטאן
בית התמחוי של האסקי סולטאן הוא חלק מהקדש מוסלמי שנמצא ברובע המוסלמי בעיר העתיקה של ירושלים.
בית התמחוי הוא חלק ממתחם שהוקם על ידי הסאקי סולטאן, אשתו של הסולטאן סולימאן המפואר לרווחת עולי הרגל המוסלמים שבאו לשהות בקרבת המקומות הקדושים, הסוחרים המוסלמים שעברו דרך ירושלים והעניים והנזקקים באוכלוסייה המוסלמית בעיר, במסגרת מפעלי הצדקה שהוקמו בתקופת שלטונו של הסולטן ברחבי האימפריה העות'מאנית.
תיאור המתחם
המתחם הוקם בין השנים 1549 – 1555, בפיקוחו של האדריכל סינאן ובסיוע מושל דמשק, על חלקה שגבלה ברחוב עקבת-א-טכייה בצפון, ברחוב עקבת-א-סריאה בדרום ובארמונה של הגבירה טונשוק במערב. למתחם כניסה מכל אחד משני הרחובות. פרטי הבנייה תועדו בקפידה והתיעוד נשמר בארכיון בארמון טופקאפי באיסטנבול.
המתחם כלל מסגד, סביל, אחסניה בת חמישים חדרים, חאן, בית תמחוי, מטבח, מאפייה, מחסנים ושירותים.
הסביל סיפק מי שתייה לאורחים ולבהמותיהם ומים לכלל צורכי הפעלת המתחם. הוא נבנה מעל בריכת מים בעלת קיבולת של 14,500 ליטר. ההקדש מימן בניית תעלה להבאת מים מבריכת הסולטן.
למימון הוצאות המתחם, האסקי סולטן הקימה וקף שכלל שישה עשר כפרים באזור רמלה - לוד, שמונה כפרים באזור ירושלים, כפר אחד באזור שכם, כפר אחד בצפון לבנון וכפר אחד, שנוסף ב-1566, באזור צידון. בנוסף לכך נכללו בווקף חנויות, שוק, שני מפעלי סבון, אחת עשר טחנות קמח ושני חמאמים, חלקם בירושלים וחלקם בלבנון.
בשל הניהול הכושל ואי הסדרים כספיים, המתחם עמד מספר פעמים מול התמוטטות כלכלית, מצב שהלך והחמיר במאה ה-18.
בין השנים 1921 - 1922 מתחם האסקי סולטן וארמונה של הגבירה טונשוק אוחדו על ידי המועצה המוסלמית העליונה ליצירת מתחם חדש בשם"בית היתומים המוסלמי" (Dar al-Aytam al-Islamiyya مجلة دار الأيتام الإسلامية), שכלל בית יתומים, בית ספר ובתי מלאכה, במטרה לספק חינוך עיוני ומקצועי ומגורים ליתומים מוסלמים.
בית התמחוי, יחד עם המבנים הנלווים, נמצא בצד הצפון-מזרחי של המתחם כאשר הכניסה אליו מתאפשרת דרך רחוב עקבת-א-טכייה בצמוד לארמונה של הגבירה טונשוק. בית התמחוי מהווה יחידה נפרדת הפועלת תחת פיקוח משרד ההקדשים הירדני. הוא מספק כשש מאות ארוחות ביום למאמינים הבאים להתפלל במסגד אל-אקצה ולנזקקים ברובע המוסלמי.
מתחם בית היתומים המוסלמי עבר שיפוץ ושיקום נרחבים בשישה שלבים, בין השנים 1999 - 2004.
אריק וון דטן
אריק וון דטן (באנגלית: Erik von Detten; נולד ב-3 באוקטובר 1982) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה
וון דטן נולד בסן דייגו כאחד מחמישה ילדים, ב-1992 החל לשחק באופרת הסבון "ימי חיינו" בה הוא הופיע עד 1993, ב-1995 דיבב בסרט "צעצוע של סיפור" את סיד פיליפס, הילד המתעלל בצעצועים, באותה שנה גם שיחק בסרט "Top Dog" עם צ'אק נוריס.
ב-1996 שיחק ב-"Christmas Every Day", סרט טלוויזיה לחג המולד וב-1997 שיחק בסרט הקומדיה "Leave It to Beaver".
ב-1998 שיחק את התפקיד הראשי בסרט של דיסני "Brink!".
ב-2001 יצא הסרט "יומני הנסיכה", בו גילם את ג'וש בריאנט, הבחור בו מיה תרמופוליס מאוהבת.
ב-2007 שיחק במחזה הילדים "The Christmas Princess" שעלה בתיאטרון בסנטה מוניקה.
סטרנולה
סטרנולה (שם מדעי: Sternula) היא סוג של עופות ימיים ממשפחת השחפיתיים הקרוב לסוג שחפית. שחפיות אלו חיות לאורך החופים הטרופיים ומעופפות בקבוצות בחיפוש אחרי דגים בים. בסוג יש 7 מינים שחלקם לעיתים נמצאים בתת-מינים אחרים.
אלו שחפיות קטנות שמזכירות את בני הסוג שחפית, אך בעלות מקור צהוב וארוך יחסית והן נמוכות וקטנות בהרבה. הן חיות רק בדרום אסיה ובאפריקה ומגיעות גם לישראל.
אריק וון דטן
ביוגרפיה
הוא דיבב גם בסרטים "טרזן", "להציל את החופש הגדול", טרזן וג'יין" ו"צעצוע של סיפור 3".
רם (דמות מקראית)
רם בן חצרון הוא דמות מקראית משבט יהודה, מאבותיו של דוד המלך.
הוא בנו הבכור של חצרון בן פרץ.
בתנ"ך
רם מוזכר מספר פעמים בתנ"ך:
בהמשך פרק ב' בדברי הימים א', מופיע השם רם שוב, הפעם כבנו של ירחמאל, בנו של חצרון:
בספר איוב מצוין שאליהוא בן ברכאל הבוזי הוא "ממשפחת רם". פירוש האבן עזרא כותב שרם זה הוא רם אבי עמינדב, אולם מפרשים אחרים, כמו רש"י ורלב"ג פירשו אחרת.
הסבר שמו
הפירוש המילולי של השם רם הוא גבוה, מעל כולם, נשגב, חזק. ישנם הרואים בשם תקווה שהילד יהיה רם כשיגדל ואחרים מייחסים את השם לאל.
בתרגום השבעים, שמו מופיע כ"ארם" (יוונית: Ἀράμ) ו-"Arni" (יוונית: Ἀρνὶ).
עליזה זיו
עליזה זיו (נולדה ב-17 ביוני 1932 בירושלים) היא אשת חינוך ישראלית, שעיקר עיסוקה הוראת השפה העברית. פרסמה שני ספרים וחוברת זיכרונות.
ביוגרפיה
עליזה זיו נולדה בירושלים בשנת 1932, להוריה חנה ויצחק שושני, שעלו לארץ ישראל בשנת 1921. היא למדה בבית הספר היסודי "שפיצר" בירושלים בתקופת המנדט הבריטי. בתקופת המצור על ירושלים, בשנת 1948, גויסה עם בני הנוער לעבודות ביצורים, קשר ומטלות אחרות. אחרי בחינות הבגרות סיימה את לימודיה במכללה לחינוך ע"ש דוד ילין. במהלך לימודיה במכללה, רתמה את עצמה להוראת עברית לנערים עולים חדשים שהציפו את ירושלים. לאחר סיום לימודיה במכללה, נסעה ללמד ילדים ונוער עולה בקיבוץ עין חרוד.
בצבא שירתה כקצינת חינוך בפיקוד הנח"ל, והייתה אחראית על הוראת העברית לחיילים עולים שהצטרפו לגרעיני נח"ל. באוניברסיטה העברית למדה זיו בלשנות, לשון עברית וגאוגרפיה, ובמקביל לימדה עברית באולפן "עציון" בירושלים. בשנת העשור למדינה, נבחרה זיו לצאת לשליחות לקנדה, מטעם ההסתדרות הציונית, למטרת הפצת השפה העברית ושיטות ההוראה של האולפן בקהילות שונות בקנדה. ב-1959 נישאה בוונקובר, קנדה, לבעלה יוסף-ג'ו זבנסקי-זיו, ושם ילדה את שלושת ילדיהם נועם, יואב וטליה.
זיו חזרה לישראל עם בעלה וילדיה בשנת 1967 ועמם עברה את תהליך הקליטה בישראל כעולים חדשים. המשפחה הצעירה בנתה את ביתה בחופית, צפונית לנתניה, ותוך זמן קצר הפך ביתם למרכז תרבות ואירוח של עולים חדשים מכל ארצות העולם.
בשנת 1999 העתיקו בני הזוג את ביתם לעיר החדשה מודיעין, וגם שם היא ממשיכה ליזום קבוצות לימוד ובמיוחד להעצמת נשים. במודיעין מונתה פעמיים לשופטת בתחרות הסיפור הקצר. עד היום היא מתנדבת ומסייעת לתלמידים עולים חדשים בכל נושא אליו היא נדרשת.
קריירה
אחרי שובה לישראל, התמקדה זיו בהוראה ובניהול אולפנים שונים באזור נתניה. במשך שנים ניהלה וטיפחה את אולפן "השרון", ובעזרת צוות מורים מסור, פיתחה שיטות עבודה וכתיבת חומרים חדשים ללימוד השפה העברית ותרבותה. בזכות יכולתה לשלב את העולים החדשים בחיי הקהילה, זכו היא והצוות שלה ב-1983 בפרס האולפן המצטיין מטעם משרד החינוך, האגף לחינוך מבוגרים. בתקופה זו למדה וסיימה קורסים אקדמאיים בלשון עברית ומנהל חינוכי באוניברסיטאות תל אביב ובר-אילן.
ספריה
על סמך ניסיונה העשיר בנושא עלייה וקליטה, הוציאה לאור ב-2002 את ספרה "קשה זה לא מלה". בספר זה היא עוקבת אחר דרך הייסורים של משפחה העולה מברית המועצות, המנסה להיקלט בישראל ולהתערות בתרבותה.
דיק גרמייקר
ריצ'רד יוג'ין "דיק" גרמייקר (באנגלית: Richard Eugene "Dick" Garmaker; 29 באוקטובר 1932 – 13 ביוני 2020) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1955–1961. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 13.3 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק.
ביוגרפיה
גרמייקר נולד וגדל בעיר היבינג שבמינסוטה, ובין השנים 1953–1955 למד באוניברסיטת מינסוטה.
בדראפט ה-NBA 1955 נלקח גרמייקר על ידי מיניאפוליס לייקרס כבחירה טריטוריאלית. ב-4 מתוך 5 עונותיו הראשונות בליגה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, במסגרתו שיתף פעולה עם חבריו לקבוצה ורן מיקלסן, לארי פאוסט, אלג'ין ביילור ורוד האנדלי. בעונת העפיל עם הלייקרס למעמד גמר ה-NBA, בו הפסידה קבוצתו לבוסטון סלטיקס בתוצאה 0–4.
יומיים לאחר משחק האולסטאר 1960 הועבר גרמייקר בטרייד לניו יורק ניקס, בתמורה לריי פליקס. בסיום עונת פרש גרמייקר ממשחק, בגיל 28.
ב-13 ביוני 2020 נפטר גרמייקר בטלסה שבאוקלהומה, בגיל 87.
שורד מיועד
בארצות הברית, השורד המיועד או השורד בכוננות (באנגלית: Designated survivor) הוא אדם בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית, בדרך כלל חבר בקבינט של ארצות הברית, שנערכים עבורו סידורים על מנת שישהה במקום מרוחק, מאובטח ולא ידוע כאשר הנשיא ושאר המנהיגים הבכירים (סגן הנשיא וחברי הקבינט) מתאספים במקום אחד בו זמנית, למשל במהלך נאום מצב האומה והשבעת הנשיא.
דבר זה נועד להבטיח את המשכיות הממשלה במקרה של התרחשות אסון בו הנשיא ואנשים אחרים בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית נהרגים, כגון ירי המוני, פיגוע או התקפה. במקרה כזה, בו נהרגים הנשיא וסגן הנשיא, האדם הגבוה ביותר בסדר הירושה שנשאר חי, אולי השורד המיועד, יהפוך לנשיא בפועל של ארצות הברית על פי חוק הירושה הנשיאותית.
היסטוריה
מקורו של נוהל קביעת ה'שורד המיועד' מראש הוא במהלך המלחמה הקרה בה היה סיכון גבוה להתקפה גרעינית.
השורד המיועד הוא חבר בקבינט, שיכול על פי חוק להיות נשיא ארצות הברית (כלומר, אזרח ארצות הברית מלידה, מעל גיל 35, שהתגורר בארצות הברית במשך לפחות 14 שנים). מאז 2005, גם חברי קונגרס משמשים כשורד מיועד. לשורד המיועד מוענקת תחבורה ואבטחה ברמה נשיאותית, בכל משך האירוע. עוזר, שנושא את הפוטבול הגרעיני נמצא כל הזמן יחד עם השורד המיועד.
בנאום מצב האומה של שנת 2010, היה שון דונובן, מזכיר השיכון והפיתוח העירוני השורד המיועד. מזכירת המדינה הילרי קלינטון, נעדרה גם היא מהנאום, אך כללי השירות החשאי מנעו מקלינטון להיות שורדת מיועדת, מכיוון שמקום שהותה בזמן הנאום היה בכנס ציבורי בלונדון. אילו התרחש אז אסון, קלינטון (ולא דונובן) הייתה לנשיאה בפועל, מכיוון שתפקידה היה גבוה יותר בסדר הירושה.
ג'ק ג'ורג'
ג'ון אדווין "ג'ק" ג'ורג' הבן (באנגלית: .John Edwin "Jack" George, Jr; 13 בנובמבר 1928 – 30 בינואר 1989) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1953–1961. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 10.2 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-4.3 אסיסטים למשחק.
ביוגרפיה
ג'ורג' נולד בפרוורי העיר פיטסבורג שבפנסילבניה, ובין השנים 1949–1951 למד באוניברסיטת לה סאל שבפילדלפיה.
בדראפט ה-NBA‏ 1953 נלקח ג'ורג' בבחירה ה-102, על ידי פילדלפיה ווריורס. בעונתו השלישית בליגה,, השתתף במשחק האולסטאר, נבחר לחמישייה השנייה של העונה וסייע לפילדלפיה לזכות באליפות ה-NBA השנייה בתולדותיה. לאורך סדרת הגמר, בה גברו הווריורס על פורט ויין פיסטונס בתוצאה 4–1, קלע ג'ורג' 13.6 נקודות ומסר 6.2 אסיסטים בממוצע למשחק.
ג'ון קלוסטרמן
ג'ון קלוסטרמן (בגרמנית: John Closterman ;1660 – 24 במאי 1711) היה צייר פורטרטים מוסטפאליה, בסוף המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18. לקוחותיו היו בעיקר אצילים אירופאים ובני משפחותיהם.
ביוגרפיה וקריירה
קלוסטרמן, נולד באוסנבריק באימפריה הרומית הקדושה (סקסוניה התחתונה), היה בנו של אמן שלימד אותו את יסודות העיצוב.
בשנת 1679 נסע קלוסטרמן לפריז ועבד בפיקוחו של פרנסואה דה טרוי. בשנת 1681 נסע לאנגליה. הוא עבד אצל ג'ון ריילי, וצייר את הבדים והבגדים בפורטרטים של ריילי.
כאשר ריילי נפטר בשנת 1691, קלוסטרמן סיים כמה מדיוקנאותיו. בגלל עבודתו על דיוקנאותיו של ריילי, שכר אותו צ'ארלס סימור, הדוכס השישי מסומרסט, ליצור כמה ציורים. עם זאת, סומרסט לא היה מרוצה מדיוקנו של הצייר האיטלקי גוארצ'ינו שצייר אותו קלוסטרמן, והביא לסיום היחסים בניהם. בסופו של דבר לורד הליפקס רכש את הדיוקן.
בשנת 1696 הוזמן קלוסטרמן לחצר המלך בספרד, שם צייר דיוקן של קרלוס השני, מלך ספרד, אשתו מריאנה מאוסטריה וכמה אצילים אחרים. הוא גם נסע פעמיים לאיטליה, שם קנה כמה יצירות אמנות. כשחזר לאנגליה מצא קלוסטרמן דרישה גבוהה לשירותיו בקרב החברה הגבוהה.
בשלב זה הוא התחתן עם האנה, אשה אנגליה והיא נפטרה ונקברה ב־27 בינואר 1702. לדברי ארנולד הוברקן, קלוסטרמן חי מאוחר יותר עם אשה נוספת, שגנבה חלק ניכר מרכושו ואז עזבה אותו. לכאורה, עזיבתה הביאה לירידה הפיזית והנפשית של קלוסטרמן.
ג'ייקוב קמפו וויירמן, שכתב ביוגרפיה עליו, קבע כי "קלוסטרמן לקח פילגש יפהפייה, שבזמן שהיה מחוץ לאנגליה, שדדה ממנו את חפצי הערך שלו ונעלמה, פעולות שהביאו את הצייר לשיגעון".
קלוסטרמן נפטר בשנת 1711 ונקבר בחצר הכנסייה של קובנט גארדן בלונדון.
יצירה
בשנת 1702 צייר קלוסטרמן דיוקן באורך מלא של אן, מלכת בריטניה בגלימת ההכתרה שלה, לבושה בכתר ונושאת את הכדור והשרביט. דיוקן המלכה אן הוצג במקור בגילדהול בלונדון. הדיוקן נעלם, אך הטיוטה היא חלק מאוסף גלריית הדיוקנאות הלאומית בלונדון.
קלוסטרמן צייר דיוקן משפחתי של ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, ואשתו, שרה צ'רצ'יל, הדוכסית ממרלבורו, עם חמשת ילדיהם: ג'ון צ'רצ'יל, מרקס מבלנדפורד, הנרייטה גודולפין, הדוכסית השנייה ממרלבורו, ליידי אן, ליידי אליזבת. וליידי מרי צ'רצ'יל.
Space Cakes
Space Cakes הוא מיני-אלבום של הזמרת אלניס מוריסט אשר יצא לאור ביפן בלבד ב-25 באוקטובר 1995 על ידי מאבריק רקורדס. האלבום כולל מספר גרסאות אקוסטיות של שירים מתוך אלבומה Jagged Little Pill. במדינות מסוימות האלבום כן שוחרר כך בפורמט צד ב'.
השירים הוקלטו ביוני אותה שנה בהולנד עבור תוכנית הרדיו "2 Meter Sessies". הקלטה של השיר "Hand in My Pocket" גם הייתה אמורה להיכלל באלבום אך בסופו של דבר לא נכללה מסיבות לא ידועות. ב-30 באוקטובר 2015 כל השירים באלבום כולל Hand in My Pocket נכללו במהדורה מורחבת של Jagged Little Pill אשר הייתה אקסקלוסיבית לטארגט בלבד.
ג'ון קלוסטרמן
יצירה
בציור של משפחת צ'רצ'יל, המשפחה נצבת ליד וילון עשיר על בימה מוגבהת. כל הדמויות הן באורך מלא. קלוסטרמן כנראה צייר את הציור בתחילת 1698. לקלוסטרמן היו סכסוכים רבים עם שרה צ'רצ'יל ובעלה העיר: "הציור יצר לי יותר בעיות לפייס את אשתי מאשר להילחם בקרב". הסיפור מסופר על ידי הוראס וולפול.
אסקרבה אנסטסיה
אסקרבה אנסטסיה (בפורטוגזית: Escrava Anastacia) היא דמות איקונית בברזיל של אישה שנחטפה מאפריקה לברזיל במסגרת סחר העבדים האטלנטי. דמותה נחשבת לקדושה בחוגים מסוימים בקרב קתולים ואומבנדים בברזיל, וכן לסמל לגאווה שחורה ולהתנגדות הירואית המשמש תזכורת לאימת העבדות והגזענות. ישנם מספר נרטיבים אודות חייה, אולם עצם קיומה כדמות היסטורית מוטל בספק.
מקור
את האיור של אסקרבה אנסטסיה אייר האמן והסופר הצרפתי ז'אק אראגו בשנת 1817 במהלך ביקור בברזיל במסגרת משלחת מחקר אליה הצטרף כמשרטט. בביקור זה, שוטט אראגו בנמלים ובשוק העבדים בריו ונחשף לראשונה לעבדות. בשנת 1822, פרסם לראשונה את חוויותיו מהמשלחת בספרו 'Promenade Autour du Monde' – בספר זה תיאר את סלידתו ממצבם המחפיר של העבדים. הספר זכה להצלחה רבה, ובשנת 1839, פרסם אראגו ספר נוסף בשם 'זכרונותיו של עיוור – מסע ברחבי העולם' (Souvenirs d' un aveugle : voyage autour du monde). הספר אמנם פורסם שנתיים לאחר שהתעוור, אולם מופיעים בו איורים רבים שאייר בטרם איבד את מאור עיניו. דמותה של אסקרבה אנסטסיה מופיעה לראשונה בספר זה, אך אראגו מתייחס אל הדמות בלשון זכר. הדמות מישירה מבט חודר אל הצופה, על פיה רסן ועל צווארה קולר ברזל.
נרטיב חייה
אף על פי שאין תיעודים היסטוריים אודותיה, ישנן מספר גרסאות המספרות את סיפור חייה של אנסטסיה:
אנסטסיה כאייקון דתי
האיור של אראגו החל להיות מקושר לסיפורה של שפחה אפריקאית בשם אסקרבה אנסטסיה, לאחר יותר ממאה שנים ממועד פרסומו. במחצית השנייה של המאה העשרים, דמותה החלה להשפיע על קבוצות קתוליות שחורות בברזיל שמצאו בה מפלט לכאבן הקולקטיבי, וסביב אנסטסיה התפתחה עדת מאמינים גדולה בריו, בסלבדור ובערים גדולות נוספות. חסידיה מאמינים כי היא מסוגלת להשפיע על חייהם, והם הקימו עבורה מקדשים ואף ביקשו מהכנסייה הקתולית להכיר בה כקדושה באופן רשמי. פסלים שנוצרו בדמותה מצויים בבתים פרטיים ובבתי תפילה ציבוריים. כמו כן, דמותה מופיעה בציורים, על מדליונים, על נרות תפילה על כרטיסי תפילה, על חולצות ועל סרטי תפילה שנמכרים בשווקים בברזיל. עבור חסידיה, דמותה אינה מייצגת רק את ההיסטוריה של העבדות אלא של העבדות הנשית בפרט ושל נשים שחורות באופן כללי.
עד שנות השישים של המאה העשרים, תנועת חסידיה הייתה קטנה. בשנת 1968, מוזיאון האדם השחור בריו (Museum of the Negro) הציג תערוכה לציון ביטול העבדות בברזיל ובה שולב האיור של אראגו, אותו מצא מנהל המוזיאון בבית משפחתו. משום שהמוזיאון קטן, האיור נותר אנונימי באופן יחסי. בשנת 1971, גופתה של הנסיכה איזבל הופקדה למשמורת לשבועיים במוזיאון זה לקראת קבורתה, ואלפי מבקרים הגיעו למוזיאון לצפות בה. האיור של אראגו ניצב לא רחוק מהסרקופג של הנסיכה איזבל, וכך הציבור הרחב נחשף אליו לראשונה. זו הייתה גם הנקודה בה דמותה של אנסטסיה הפכה להיות מזוהה עם הדמות אותה אייר אראגו, ובשנות השמונים התקבל האיור כדיוקן של אנסטסיה. בשנת 1986, תוכנית רדיו ברזילאית פופולרית הפיצה את סיפורה של אנסטסיה, ודמותה הפכה למקור השראה לאחיות שראו בה דמות מרפאה, ולאסירים שמצאו בה השראה לסבלנות בשבי. כמו כן, הפכה דמותה לסמל יופי עבור נשים שחורות.
בתרבות
דמותה וסיפורה של אנסטסיה מופיעים במאמרים, בספרים, ברחבי האינטרנט, בסרטים ובתיאטרון.
משה כרובי
משה כרובי (נולד ב-1935) הוא מסעדן ותעשיין מזון ישראלי.
ביוגרפיה
משה כרובי (קרויטמן) נולד ב–1935 בתל אביב. לאחר שחרורו מצה"ל עבד במזנון שהפעילה משפחתו בתחנה המרכזית בתל אביב. ב–1965 פתח מסעדה בשם "סטייק בר" ברחוב דיזנגוף בתל אביב, ומזוהה עם הפיכת הסטייק בפיתה למאכל פופולרי. ב-1968 פתח בדרך פתח תקווה בתל אביב מסעדת בשרים בשם "מי ומי", שזכתה להצלחה רבה. בעקבותיה פתח כרובי מסעדות נוספות בשם זה, מהן שנוהלו בזכיינות. בדצמבר 1989 נשרפה מסעדת "מי ומי פרדייס" בקריית שאול.
במהלך האינתיפאדה השנייה התדלדלה תנועת הסועדים במסעדות, ומסעדותיו של כרובי החלו צוברות הפסדים, שהובילו אותו לפשיטת רגל.
פרדי ג'ונס
פרדי ג'ונס (באנגלית: Freddie Jones; 12 בספטמבר 1927 – 9 ביולי 2019) היה שחקן קולנוע אנגלי. שיחק ביצירותיו של דייוויד לינץ' "חולית", "איש הפיל" ו"לב פראי".
ביוגרפיה
ג'ונס התפרסם בעולם לראשונה בזכות תפקידיו במותחן הביוגרפי של דייוויד לינץ' "איש הפיל" בתור בייטס הבוס האכזרי של "איש הפיל" ג'וזף מריק (ג'ון הארט). התפקיד הצליח להרשים את קלינט איסטווד שליהק את ג'ונס לתפקיד הראשי של המרגל הבריטי קנת' אוברי לצידו ולצד דאסטין הופמן בגרסתו לרומן "שועל האש".
ב-1984 שיחק בתפקידו השני תחת דייוויד לינץ' ביצירתו הבדיונית "חולית" בדמות המתנקש הוותיק של בית אטרייאידס תופיר חוואט, בנוסף גילם את ד"ר ג'וזף ונלס בעיבוד קולנועי נוסף, לרומן האימה "יורקת האש" . ב-1985 הופיע ג'ונס בהפקתם של בארי לוינסון וסטיבן ספילברג "שרלוק הולמס הצעיר".
ב-1990 בתפקידו השלישי עבור דייוויד לינץ' גילם ג'ונס את ג'ורג' קוביץ בקומדיית הפשע הספרותית "לב פראי". ב-2002 שיחק ג'ונס בעיבוד הקולנועי לרומן של אלכסנדר דיומא האב "הרוזן ממונטה כריסטו". ב-2004 הופיע בדרמות "גברות בלוונדר" לצד בנו טובי ג'ונס ו"ליברטין". ב-2005 הצטרף אל צוות אופרת הסבון הבריטית הוותיקה "אמרדל" בתור סנדי תומאס.
ג'ונס נפטר ב-9 ביולי 2019. הותיר אחריו שלושה בנים, השחקנים קספר וטובי ג'ונס והבמאי רופרט ג'ונס מאשתו השחקנית ג'ניפר הלסווד.
גואנגג'ואו סיטי
מועדון כדורגל גואנגג'ואו סיטי (בסינית: 广州富力; בסינית מסורתית: 廣州富力; בפין-יין: Guǎngzhōu Fùlì) הוא מועדון כדורגל סיני המשחק בליגת העל הסינית מהעיר גואנגג'ואו. האצטדיון הביתי הוא אצטדיון יושיושאן בעל קיבולת ישיבה של 18,000 מקומות. הבעלים הנוכחים של המועדון היא חברת פיתוח הנדל"ן הסינית "R&F Properties", שקנתה את המועדון ב-25 ביוני 2011, ושינתה את שמו של המועדון ל"גואנגג'ואו R&F", קיצור של עושר (Rich) וכח (Force). החל מדצמבר 2020 שונה שם המועדון ל"מועדון הכדורגל גואנגג'ואו סיטי" (Guangzhou City F.C.) בעקבות חוקי פדרציית הכדורגל של סין, האוסרת על שימוש מסחרי בשם המועדון.
היסטוריה
המועדון הוקם במקור בשנת 1986, בעיר שן-יאנג בשם שן-יאנג גינדה. הקבוצה שיחקה באצטדיון ווליחה שבו 55,000 מושבים, עד שעברה לעיר צ'אנגשה בשנת 2007, שם שיחקה באצטדיון חלונג. כאשר חברת ציוד הספורט האמריקאית MAZAMBA השתלטה על המועדון ב-2010 הם העבירו את המועדון לעיר שנג'ן בפברואר 2011. עם זאת, הבעלות שלהם הייתה קצרה מאוד, וביוני 2011 חברת הנדל"ן הסינית "גואנגג'ואו R&F" קנתה את המועדון והעבירה אותו לעיר גואנגג'ואו. העונה המוצלחת ביותר של המועדון הייתה עונת 2014, כשהקבוצה סיימה במקום השלישי בליגה והעפילה לליגת האלופות האסיאתית.
בעונת 2015 סיימה הקבוצה במקום הארבע-עשר בליגת העל הסינית.
בעונת 2016 סיימה הקבוצה במקום השישי בליגת העל הסינית, בעונת הבכורה של ערן זהבי במועדון, קפטן נבחרת ישראל, בה כבש גם שלושער.
בעונת 2017 סיימה הקבוצה במקום החמישי בליגת העל הסינית כשחלוצה ערן זהבי, שחקן נבחרת ישראל, מסיים כמלך השערים, גם היה לשחקן היחידי שכבש בליגה באותה עונה רביעייה במשחק אחד, וזכה בפרס "שחקן השנה" ובפרס "נעל הזהב".
בעונת 2018 סיימה הקבוצה במקום העשירי בליגת העל הסינית כשחלוצה ערן זהבי, שחקן נבחרת ישראל, מסיים כסגן שני למלך השערים, ובה כבש גם שלושער.
בעונת 2019 סיימה הקבוצה במקום השנים עשר בליגת העל הסינית כשחלוצה ערן זהבי, שחקן נבחרת ישראל, מסיים בפעם השנייה כמלך השערים, כשחקן היחידי באותה עונה שכבש שלושער בשני משחקים שונים, ואף זכה בפרס "נעל הזהב"; ובעונת הבכורה של דיא סבע, גם כן שחקן נבחרת ישראל, במועדון.
בשנת 2020 שני שחקני נבחרת ישראל, ערן זהבי ודיא סבע, עזבו את המועדון טרם סיום עונת 2020 בליגת העל הסינית, בה אף הספיק זהבי לקבל את תואר "שחקן המחזור השישי".
זאב יחזקאלי
ילדות ונעורים
זאב למד בבית ספר "אליאנס" בחיפה 1950–1958. על ציוניו אז מורתו אמרה לרוב "כמה משעממת התעודה. בכל המקצועות הוא טוב".
למד בבית הספר לקציני ים עכו 1958–1962 במחזור ז'. כבר בבית הספר התבלט. חוות דעת הצוות החינוכי "הבחור עם ניצני מנהיגות, יוצר, עקשן, עומד על דעתו". סיים את בית הספר כחניך מצטיין.
איש לא פתר עוד את סימן השאלה, איך זה שיחזקאלי סבל ממחלת-ים, לא אכל מאכלי-ים, אך הים היה אהבתו הגדולה.
שירות בחיל הים
במהלך מלחמת ששת הימים מונה לקצין במשחתת אח"י חיפה (ק-38). ובסיום המלחמה חזר לתפקידו בבית ספר חובלים.
שרות בפלגת הנחתות
עם סיום תפקידו בדצמבר 1968 הוצב בזירת ים סוף כמפקד נחתת וכמפקד פלגת נחתות, פלגה 922.
במסגרת זו פיקד על הנחתות במבצע רביב בספטמבר 1969, שבו הנחיתה הפלגה בפיקודו, יחידת שריון בחוף אפריקה בקצהו הצפוני של מפרץ סואץ – ואספה את הכוח בקצהו הדרומי של המפרץ.
עם סיום מבצע רביב כתב מח"י האלוף אברהם בוצר:
באוקטובר 1970 יצא יחזקאלי ללימודים במכללה לפיקוד ומטה (פו"ם) זרוע ים.
באוגוסט 1971 התמנה למפקד פלגת הנחתות 921.
באוגוסט 1972 התמנה לקצין אג"מ זירת ים סוף.
שייטת ספינות הטילים
ביולי 1973 מונה לפקד על ספינת טילים אח"י חנית (סער 3), השתתף בקרב לטקיה, למחרת עלה עם ספינתו על החוף בימת ברדוויל. הספינה הפליגה בדממת מכ"ם והייתה הערכה מוטעית לגבי המרחק מהחוף. הצלחתו כמפקד הנחתות במבצע רביב עמדה לזכותו. מפקד השייטת מיכאל ברקאי נמנע מלתחקר את האירוע. אח"י חנית הועמדה לתיקונים ויחזקאלי מונה לפקד על ספינת טילים אחרת, אח"י מזנק.
באוגוסט 1977 מונה לסגן מפקד שייטת ספינות הטילים (סמש"ט) בבסיס חיפה. ביוני 1978 קיבל את הפיקוד על שייטת 5 שהוקמה במיוחד בשביל להעניק לו דרגת אלוף-משנה.
ביולי 1979 סיים את תפקידו והתמנה להקים את מוסד "קצין סטי"לים חילי". תפקיד חדש שלא היה קודם ולמעשה חפף את חובותיו של מפקד השייטת.
המשך השירות בחיל הים
ביוני 1980 יצא ללימודים במכללת המלחמה של צי ארצות הברית.
ביולי 1981 מונה כראש פרויקט סער 5. באוקטובר 1982 מונה למפקד בסיס חיפה והועלה לדרגת תא"ל.
ביוני 1985 התמנה לנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון בסינגפור. סיים תפקידו באוקטובר 1989.
ביולי 1990 סיים שרותו הצבאי בדרגת תת-אלוף לאחר 28 שנות שרות.
סיכום שירות
בפינות רבות בחיל הים, נתן את אותותיו. תמצא בהן את יחזקאלי, או לפחות את עקבותיו. בהדרכה, במבצעים, ביצירת תדמית. בתכנונים, בפעילות של לוחמה ימית. היכולת לעמוד היטב במצבים של לחץ. הכושר, להקרין מופת, ואת שורת המחץ. לומר לפני מבצע, לפקודיו, במקום ברכה: "אתם השותפים לכישלון או הצלחה".
תפקידים אזרחיים
לאחר שחרור מצה"ל נשלח לטאיוואן כנציג משלחת משרד הביטחון, שם שהה בשנים 1990–1993.
לאחר חזרתו מהשליחות, הצטרף לצי הסוחר כקדט, והפליג על אוניות סוחר. היה בכוונתו להתקדם במסלול הפיקוד לרב חובל בצי הסוחר הישראלי, מרחבי הים התאימו לו. את הפלגותיו תיעד בפרקי יומן מדי יום ביומו שהוקדשו לאשתו עמית ולבנו יצחק. כתב דברי פילוסופיה שאותה מאוד אהב – לחשוב בראש ולא להיכנס לנוסחאות יבשות. ראש עם לב עדיף. זאב התלבט רבות עם להמשיך להפליג בצי לאור הניתוק ממשפחתו.
משפחתו
יחזקאלי נישא לחמוטל והתגורר בשכונת דניה בחיפה. לימים נולדה ביתם שירה והזוג נפרד והתגרשו.
הנצחה
יחזקאלי נפטר ממחלת הסרטן ב-15 ביולי 1998 ונקבר בבית העלמין בהרצליה.
לזכרו הוקדש אולם כנסים בבסיס חיפה.
קו A של הרכבת התחתית של ניו יורק
קו A או בשמו המלא קו מהיר השדרה השמינית (באנגלית: A Eighth Avenue Express) הוא קו רכבת תחתית באגף B של הרכבת התחתית של ניו יורק. סמל המסלול של הקו הוא בצבע כחול ופועלות בו 62 תחנות. הקו נקרא קו מהיר שכן הוא מדלג על תחנות רבות בשדרה השמינית במנהטן ובו בעת משלים את השירות של קווים אחרים בברונקס וברוקוואי פארק. קו A הוא הקו הארוך ביותר במערכת.
היסטוריה
קו היה הקו הראשון שפעל על השדרה השמינית כאשר נפתח ב-10 בספטמבר 1932. מערכת חברת הרכבת התחתית עצמאית (IND) השתמשו למספור הקווים באותיות ולא במספרים כנהוג בחברות האחרות באותה העת. מסלול הקו היה אז בין רחוב 207 אל מרכז הסחר העולמי.
ב-30 בדצמבר 1946 וב-28 בנובמבר 1948, הורחב הקו אל ברודוויי שבמזרח ניו-יורק (כיום צומת ברודוויי) ולשדרת אאוקליד. ב-28 ביוני 1956 וב-28 ביוני 1956 נבנה קו הלונג איילנד (Rockway Line Road) לשעבר של לונג איילנד מחדש על מנת להקל את העומס על קווי הרכבת התחתית הקיימים. השירות הורחב שוב עם פתיחתו של קו E. ב-16 בספטמבר 1956 הורחב קו A לרוקוויס והחליף את השירות של קו E.
ב-2 בינואר 1973, הפך קו A למהיר לאורך רחוב פולטון והאינטרן הפך למאסף בשעות העומס. לבסוף, ב-30 באוגוסט 1976, הפך ה-C ברחוב פולטון למאסף בשעות העומס. בעקבות נזקים כבדים שאירעו בהגעתו של הוריקן סנדי הוחלט לשפץ את הקו. העבודות החלו בשנת 2012 והסתיימו רק בשנת 2018, אז הוארך גם הקו עד סמוך לנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי.
דייהטסו בי
דייהטסו בי (באנגלית: Daihatsu Bee) היא מכונית מיקרו, עשויה מפיברגלס, 2 דלתות, 4 מושבים, בתצורת תלת אופן מתוצרת יצרנית הרכב היפנית דייהטסו, אשר יוצרה בין השנים 1951–1958. יוצרו כ־90 יחידות, ולפי גרסה אחרת יוצרו 300 יחידות.
מנוע הדגם היה מנוע שנלקח מחברת פיאט, 2 צילינדרים, 540 סמ"ק.
אורך הדגם היה פחות מ-3,000 מילימטרים.
פירוש המילה בי (Bee), מאנגלית: "דבורה".
זאב בודד
זאב בודד הוא כינוי לאדם או לבעל חיים אשר חי או פועל לבדו, ולא כחלק מקבוצה. הכינוי מבוסס על התנהגותם של פרטי זאב מצוי אשר עוזבים או מגורשים מהלהקה ומבלים את חייהם כ"זאבים בודדים".
פרנסיס גרנט
ביוגרפיה
פרנסיס גרנט נולד בעיירה בסקוטלנד למשפחה אצילה. הוא למד בבית הספר הארו. לאביו הייתה חוות בג'מייקה וכאשר הוא נפטר בשנת 1818 הוא השאיר את ההון לילדיו. האלוף ג'יימס גרנט היה אחיו.
גרנט התחיל ללמוד משפטים אך אחרי שנה עזב את הלימודים לטובת ציור. הוא התמחה בציורים שקשורים לספורט. בשנת 1831 הוא צייר דיוקן של ולטר סקוט. בשנת 1834 הוא הציג את עבודתו באקדמיה. בשנת 1840 גרנט סיים את הדיוקן של מלכת ויקטוריה שהפך אותו לצייר פופולרי. בשנים 1834–1879 הוא עשה 253 דיוקנות.
בשנת 1842 הוא התקבל כחבר בהאקדמיה המלכותית לאמנויות ובשנת 1866 נבחר לנשיא שלה. באותה שנה הוא קיבל אבירות בריטית.
טיילור ניקולס
ביוגרפיה
הוא נולד במרץ 1959 בעיר לואיוויל שבקנטקי. הוא החל במשחק מאז 1990 בסרט הדרמה המצליח "Metropolitan", מאת וויט סטילמאן. בסרט הוא תיפקד כצ'ארלי בלאק. הוא כיכב גם בעוד מסרטיו של סטילמאן כמו "Barcelona" מ-1994 וימי הדיסקו האחרונים מ-1998 לצידו של השחקן השותף כריס ייגמן.