cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טוקושימה (מחוז)
היסטוריה
עד רסטורציית מייג'י ב-1868 נודע מחוז טוקושימה בשם נחלת אווה, והיא שכנה באזור שנקרא מיודו-גון (名東郡). עם ביטול שיטת ההאן ב-1871 הפכה נחלת אווה למחוז מיודו, והאי אוואג'י סופח אליו. לאחר מספר רפורמות במנהל הארצי ביפן בשנים שלאחר מכן, ב-1876 עבר האי אוואג'י לשטח מחוז היוגו ומחוז אווה נפרד ממחוז קוצ'י. ב-1880 שונה שם המחוז למחוז טוקושימה.
ערים
במחוז טוקושימה 8 ערים:
כלכלה
כלכלת המחוז מתבססת בעיקר על חקלאות, על יערנות ועל דיג, והיא שנייה רק למחוז קוצ'י בתפוקה החקלאית שלה. במרבית האזורים החקלאיים מגדלים אורז ובמקצתם פירות ופרחים. המחוז הוא היצרן העיקרי ביפן של כרובית ושל שורשי פרח הלוטוס המשמשים למאכל, והרביעי בגידול גזר.
לאחר בניית גשר אקשי-קייקיו החוצה את מצר אקשי ומחבר בין העיר קובה לבין האי אוואג'י, נהנה צפון המחוז מפריחה באוכלוסייה ובתעשייה, בעיקר סביב הבירה טוקושימה והעיר נארוטו.
פטר יורק פון וארטנבורג
גראף פטר יורק פון וארטנבורג (גרמנית: Peter Yorck von Wartenburg; 13 בנובמבר 1904 – 8 באוגוסט 1944), מהמתנגדים לשלטונו של היטלר בגרמניה, מראשי קשר העשרים ביולי להפלת המשטר הנאצי.
ביוגרפיה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה קיבל מינוי כקצין זוטר, ולחם בפולין, ולאחר מכן שימש בתפקיד מטה בעל אופי כלכלי בברלין.
בשנת 1940 פגש את הלמוט ג'יימס פון מולטקה, והתיידד עמו. סביב השנים החל מתאסף חוג של אנשים בעלי רעיונות דומים - התנגדות למשטר הנאצי, ורצון להגיע למשטר אידיאלי. החוג נקרא "חוג קרייזאו" על שם אחוזתו הכפרית של מולטקה, בה נערכו השיחות.
הקשר, שיצא לפועל בניסיון להרוג את היטלר באמצעות פצצה ב-20 ביולי 1944, נכשל, והקושרים נתפסו, ובהם וארטנבורג. במשפטו בפני בית הדין העממי, גוף מעין משפטי שמטרתו הייתה לגזור על המתנגדים למשטר עונש מוות תוך השפלתם בהליך שכולו צעקות, הופיע בצורה מכובדת, וניסה לשאת נאום בגנות הנאציזם, ולהתריע על שואת היהודים, אך נקטע בצעקות על ידי אב בית הדין רולנד פרייזלר. וארטנבורג נידון למוות, ונתלה עוד באותו היום 8 באוגוסט 1944 באופן ברברי על מיתרי פסנתר שנקשרו לוו קצבים. התלייה הוסרטה והוקרנה להנאתו הסדיסטית של אדולף היטלר.
Freedom.
באלבום מתארחים האמנים טורי קלי, BEAM, ברנדון לאב, צ'נדלר מור, פינק סווטס, ג'ודה סמית' ולורן וולטרס.
רקע
ב-19 במרץ 2021 הוציא ביבר לאור את אלבום האולפן השישי שלו, Justice. מיד לאחר צאתו, החל לפרסם בחשבונות המדיה החברתית שלו תמונות בהן הוא נראה מקליט ועובד על מוזיקה חדשה באולפן הקלטות.
ב-4 באפריל במהלך חג הפסחא, כשבועיים לאחר צאת האלבום Justice, פרסם ביבר ברשתות החברתיות כי הוציא בהפתעה את המיני אלבום "Freedom.". המיני אלבום הוא בהשראת מוזיקת גוספל.
דגל נבדה
דגל מדינת נבדה הוא דגל כחול שבפינתו השמאלית העליונה נמצא כוכב, וסביבו רשום שם המדינה "נבדה". מעל הכוכב מצוי סרט ועליו רשום "נולדה בקרב" לציון צירופה של המדינה לאיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. מתחת לכוכב נמצאים שני ענפי מרווה ירוקים עם פרחים צהובים. המרווה היא הפרח המסמל את המדינה.
היסטוריה
בשנת 1926 נערכה תחרות עיצוב שבה נבחר הדגל שעוצב על ידי לואיס שלבק השלישי. דגל זה שונה מעט על ידי בית המחוקקים של מדינת נבדה - הייתה מחלוקת בין הבית התחתון לבית העליון בדבר מיקום שמה של המדינה על הדגל, ורק לאחר שהושגה פשרה נחקק חוק בשנת 1929 עליו חתם המושל פרד ב. באלזאר הקובע את דגל המדינה.
נביל אל-ערבי
נביל עבדאללה אל-ערבי (ערבית:  نبيل العربي; נולד ב-15 במרץ 1935) הוא משפטן מצרי שכיהן כמזכ"ל הליגה הערבית החל מ-1 ביולי 2011 ועד 3 ביולי 2016. אל-ערבי כיהן כשלושה חודשים כשר החוץ של מצרים בממשלה בראשותו של עיסאם שאראף, שהתמנתה בעקבות ההפיכה במצרים ב-2011.
ביוגרפיה
אל ערבי סיים את לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת קהיר בשנת 1955 וקיבל תואר שני במשפט בינלאומי ולאחר מכן, תואר דוקטור למשפטים, מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק. ב-1978, שימש כיועץ משפטי למשלחת המצרית במהלך ועידת קמפ דייוויד, וכן עמד בראש המשלחת המצרית למשא ומתן לסיום המחלוקת עם ישראל אודות טאבה (1985-1989).
אל-ערבי כיהן גם כשגריר מצרים להודו (1981-1983), וכן היה נציג קבע של מצרים באו"ם בז'נבה (1987-1991) ובניו יורק (1991-1999). בתקופה מסוימת עבד גם כיועץ לממשלה הסודאנית בעניין הבוררות על גבולות אזור אביי בין ממשלת סודאן לבין ארגון צבא שחרור העם הסודאני.
משנת 1994 עד שנת 2001 היה חבר בוועדת האו"ם למשפט בינלאומי, בין השנים 2001 ו-2006 שימש כשופט בבית הדין הבינלאומי לצדק, ומ-2005, חבר בבית הדין הקבוע לבוררויות בהאג.
בחודש דצמבר 2009 הופקד על הכנת המסמכים המשפטיים הדורשים את החזרת הפסל המצרי העתיק של המלכה נפרטיטי מברלין למצרים. ב-4 בפברואר 2011 התמנה לחבר ב"ועדת החכמים", אשר הוקמה במהלך המהפכה של 2011.
אל-ערבי השתתף באופן פעיל בהפגנות בכיכר א-תחריר, וסומן כמועמד מקובל על הכיכר לקבל את תיק החוץ במקום אחמד אבו אל-רייט. אל-ערבי מונה לתפקידו ב-6 במרץ 2011 ומתואר לעיתים קרובות בתקשורת הישראלית כ"עוין לישראל", בעיקר בשל התבטאויותיו הראשונות כשר החוץ על כך שעל ישראל לשלם את ההפרש במחיר הגז המצרי שמיוצא אליה, קריאתו להדק את הקשרים עם איראן וכן העובדה ששימש בעבר כשופט בבית הדין הבינלאומי בשנים 2001–2006 בעת הדיונים על גדר ההפרדה הישראלית. עם זאת, ציין בעבר כי "הסכמי השלום עם ישראל לא היו טעות, אלא כורח המציאות" וכי ארצו "מחויבת להסכם השלום עם ישראל".
אדוין סלומון
אדווין סלומון (רומנית: Edwin Salomon; 3 בפברואר 1935 – 20 בנובמבר 2014) היה צייר ומורה לאמנות ישראלי.
ביוגרפיה
סלומון נולד באוקנה מורש, מחוז מורש, רומניה. הוא למד במכון לאמנויות פלסטיות על שם יון אנדראסקו בקלוז'-נפוקה וב־1957 הוענק לו תואר M.A באמנות. עלה לישראל בשנת 1961.
ב־1965 השתלם בסורבון. סלומון זכה בפרס נורדאו, בפרס התנ"ך מטעם מוזיאון התנ"ך בתל אביב, בפרס "Gillot-Dard" על הישגיו האמנותיים בציור, ב־1990 זכה במדליית כסף בתערוכה בינלאומית בטורון שבצרפת, וב־1997 קיבל את אות יקיר העיר חולון. נפטר ב-20 בנובמבר 2014 ממחלת הסרטן.
אדווין סלומון ערך תערוכות יחיד וקבוצתיות בישראל ומחוצה לה ועבודותיו מוצגות במוזיאונים ברחבי העולם.
תערוכות יחיד נבחרות
מוזיאון "ואסרלי" בהונגריה, גלריה "מוריה" בוושינגטון, גלריה "Two Arcs" במדריד, סטודיו "לונג גרוב" בשיקגו, משכן לאמנות בחולון, מוזיאון "בר־דוד" בקיבוץ ברעם, מוזיאון באר־שבע, מוזיאון רמת־גן, בית אריאלה בתל אביב, מוזיאון הרצליה, גלריה טובה אוסמן ובגלריה לאמנות אום אל-פחם.
ICD
ICD נמצא בשימוש נרחב בעולם כולו, ומשמש לסטטיסטיקות ממשלתיות על תחלואה ומוות.
שמו המלא של המסמך: International Statistical Classification of Diseases and Related Health Problems.
שיטת הסיווג ב-ICD
המיון ההיררכי של המחלות בנוי בצורה הבאה:
הרמה הראשונה של ההיררכיה מכילה 22 קבוצות (פרקים). כל פרק מקבל טווח של שמות מזהים, המורכבים מאות לטינית אחת ושתי ספרות. למשל פרק מס' 5: שם הפרק הוא "הפרעות נפשיות והתנהגותיות" והטווח המוקצה לו הוא מ-F00 עד F99. בתוך פרק זה יש 11 תתי-קבוצות, המקבלות טווחי משנה בתוך הטווח של קבוצת האם; לדוגמה: תת-קבוצה מס' 4 היא "הפרעות רגשיות" והטווח המוקצה לה הוא F30–F39.
הרמה השלישית יכולה להכיל את שם המחלה או ההפרעה (לדוגמה F39) או להכיל רמה רביעית, כלומר תתי קבוצות נוספות. דוגמה לכך היא F30 (מאניה), המכילה חמישה סיווגים שונים של מאניה. במקרה זה מסומנת הרמה הרביעית על ידי נקודה ומספר נוסף, למשל F30.0. (רמה זו הוכרזה לראשונה בגרסה 9, בשנת 1978).
עדכוני גרסאות
ארגון הבריאות העולמי שם לו למטרה, החל מ-1948, לעדכן את הקטלוג בערך כל עשור. בפועל, שודרגו הגרסאות בשנים הבאות:
עדכון המחלות משקף הן התקדמות מדעית, כגון גילוי מחלות חדשות, והן שינוי תרבותי, כגון ביטול ההכרזה על תופעות מסוימות שנחשבו להפרעה נפשית, כעל מחלות.
שלומי דורה
שלומי דורה (נולד ב-22 ביוני 1973) הוא מאמן כדורגל ישראלי.
קריירה
דורה, אחיו של הכדורגלן יוסי דורה, אחיינו של המאמן רוני דורה ובן דודו של המאמן טל בנין, החל את קריירת האימון שלו במחלקת הנוער של הפועל חיפה. בשנת 2006 הוביל את קבוצת הנוער של המועדון לזכייה באליפות ליגת העל לנוער, כשתחת הדרכתו שחקנים רבים שעלו לאחר מכן לקבוצה הבוגרת, בהם אושרי רואש, רן אבוקרט, גל אראל, שמעון הרוש ורן יצחק.
בתחילת עונת מונה דורה למאמן הקבוצה הבוגרת של הפועל חיפה, שהייתה אז בליגה הלאומית, וכעבור שלוש שנים הוביל אותה לליגת העל. בקיץ 2009 עמד על הקווים לראשונה כמאמן בליגת העל, ובמשחק הבכורה שלו השיג ניצחון 2–1 על מכבי נתניה. באותה עונה נאבקה הקבוצה כנגד הירידה, ולבסוף הצליחה להישאר בליגת העל.
בתחילת עונת מונה למאמן הפועל רמת גן, אך עזב את הקבוצה לאחר עשרה מחזורים. לקראת סוף העונה מונה למאמן בני סכנין, לאחר שנקלעה לתחתית הטבלה, והצליח להשאיר את הקבוצה בליגת העל לאחר ניצחון 1–0 על בית"ר ירושלים במחזור האחרון. בעונה שלאחר מכן הגיע עם בני סכנין לפלייאוף העליון של ליגת העל, אך בעונת לא הצליח לשחזר את ההצלחה וסיים את תפקידו לקראת תום העונה לאחר שהקבוצה נקלעה לתחתית הטבלה.
בקיץ 2013 חזר דורה לאמן את הפועל חיפה, וב-27 באוקטובר 2013 רשם את הניצחון הראשון שלו בדרבי של חיפה. בתום העונה סיים דורה את תפקידו במועדון.
ביוני 2014 מונה דורה למאמן מכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, וב-10 בדצמבר התפטר מתפקידו. ב-8 בינואר 2015 מונה למאמנה של הפועל עכו, שהייתה אז במקום האחרון בליגת העל, והצליח להשאיר את הקבוצה בליגה.
ב-30 ביוני 2015 מונה למאמן מכבי נתניה. ב-2 בנובמבר פוטר מהקבוצה. ב-13 בפברואר 2016 מונה למאמן עירוני קריית שמונה וסיים את חוזהו בתום העונה.
ב-31 במאי 2016 מונה דורה בשנית למאמן הפועל עכו, ובתום עונה אחת העפיל עמה לליגת העל לאחר שסיימה במקום השני בליגה הלאומית.
ב-24 בינואר 2018 מונה שוב למאמן מכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית. ב-28 ביוני של אותה שנה מונה דורה למאמן הפועל אשקלון.
ב-1 בנובמבר 2019 מונה למאמן הפועל עפולה במקומו של עידן בר-און. ב-14 בנובמבר 2020 פוטר מתפקידו.
ב-21 בפברואר 2021 מונה למאמנה של מועדון ספורט כפר קאסם. בדצמבר אותה שנה פיטרה הקבוצה את דורה, על אף שהייתה במקום השני בהפרש נקודה מהמקום הראשון בליגה הלאומית.
ב-25 במאי 2022 מונה למאמנה של הפועל נוף הגליל. ב-18 בספטמבר פוטר מתפקידו בנוף הגליל וב-4 בינואר 2023 מונה למאמן סקציה נס ציונה עד סוף העונה.
קריצ'ר
Kreacher Figuren der Harry-Potter-Romane Kreacher Kreattur Krynkel Kreacher
רוברט זוברין
רוברט זוברין (אנגלית: Robert Zubrin; נולד ב-19 באפריל 1952) הוא מהנדס חלל וסופר אמריקאי, אשר ידוע במיוחד בעבור תמיכתו במשימות מאוישות למאדים. זוברין כתב ספר התומך בחקר מאדים "The Case for Mars". הוא הקים את "אגודת מאדים" ב-1988, ועמד בראשה עד סוף 2007.
בנוסף, זוברין הוא ציוני, אשר כתב ספר אלגורי על הסכסוך הישראלי-פלסטיני בשם "הארץ המובטחת" (The Holy Land) ב-2003.
המוזיקאי האמריקאי פרנק בלאק כתב עליו את השיר "רוברט אוניון", כאשר שורות השיר יוצרות אקרוסטיכון של השם רוברט זוברין.
השראת הילדות
זוברין קיבל השראה לעיסוק בחלל כבר בילדותו המוקדמת. לטענתו כבר בגיל 5 קרא מדע בדיוני, והתלהב עד אין שיעור מהאזנה לצפצופים ששידר הלוויין ספוטניק. כהמשך ישיר לחלום זה למד תואר ראשון במדעים מדויקים. לאכזבתו קיצץ ממשל ניקסון את תקציב נאס"א עד כדי גניזת כל תוכניות החלל המאוישות, וחלומות הילדות על ישוב החלל נגוזו. לאחר התואר פנה זוברין ללימוד מדעים בבי"ס תיכון.
באמצע שנות ה-80 החליט זוברין להחיות מחדש את חלומות נעוריו. הוא למד לתארים מתקדמים בהנדסת חלל, והצטרף לחברת מרטין - מארייטה, שמאוחר יותר התמזגה עם לוקהיד בה עסק בתכנון משימות חלל בקבלנות משנה עבור נאס"א.
פרויקט "מאדים ישיר"
סמוך לזכייתו בנשיאות הודיע בוש האב בנאום לציבור, שהוא מנחה את נאס"א לשוב למשימות מאוישות בכלל, ובפרט להנחית שוב אדם על הירח ולהנחית אדם על מאדים. נאס"א נערכה למילוי ההנחיה, והגישה לאישור הקונגרס בקשת תקציב של 450 מיליארד דולר. לאחר כמה שנות דיונים, הקונגרס סירב באופן סופי לממן פרויקט כה יקר ונאס"א משכה את הצעתה.
זוברין פרסם מזכר פנימי בתפוצה רחבה במארטין-מארייטה בה פירט את דעתו באשר לסיבה לעלותה המפלצתית של תוכנית נאס"א: שיגור רכב חלל יחיד על פי הדגם של תוכנית אפולו, שנושא עליו את כל הדרוש לשהייה אחר הנחיתה ולמסע חזרה. רכב חלל יחיד למשימה כזו נדרש להיות כה גדול, עד שלא ניתן לבנות אותו אלא אם הבנייה נערכת בנפילה חופשית בחלל. זוברין הציע מודל חליפי, שבו צורכי המסע חזרה ישוגרו בנפרד, והנהלת מרטין-מארייטה הסכימה לממן בדיקת התכנות ראשונית למודל זה. יחד עם מהנדס נוסף בשם בייקר תכנן זוברין משימה שפוצלה לשני שיגורים נפרדים, ישירות מכדור הארץ, ובליבה הרעיון שהן החמצן לשהייה על פני מאדים והן הדלק והחמצן למסע חזרה יופקו על ידי מפעל כימי אוטומטי שינחת על פני מאדים שנים לפני שיגור המשימה המאוישת. בייקר תכנן עבור הפרויקט את טיל האריס, שהשתמש עד כמה שניתן בטכנולוגיית המעבורות הקיימת. פרויקט זה כונה ישיר למאדים.
תכנון תוכנית האב עם נאס"א וגניזתה
הנהלת מרטין-מארייטה שלחה את צמד המהנדסים להציג את רעיונותיהם מול אגפים שונים בנאס"א. בתחילה נראה היה שהתוכנית זוכה לתגובה אוהדת: צוות מנאס"א בנה תוכנית משימה זהירה יותר מתוכניתו של זוברין, שדרשה שלושה שיגורים. הערכת התקציב הייתה 55 מיליארד דולר - כשמינית מעלותה של תוכנית נאס"א. אך בסופו של דבר דחתה הנהלת נאס"א את הפרויקט. לטענת בייקר וזוברין הסיבה לדחייה הייתה פוליטיקה פנימית בנאס"א, שביכרה ביטחון תעסוקתי על פני פרויקטים שאפתניים אך מועדים לסכנת פיטורים המוניים, כדוגמת אלו שחוו בנאס"א לאחר נטישת פרויקט אפולו.
אגודת מאדים
דרכיהם של בייקר וזוברין נפרדו. לטענת בייקר הוא לא מצא לעצמו מקום במסע הצלב שניהל זוברין, טענה אחרת היא שזוברין רתח על הסכם נפרד אליו הגיע בייקר עם נאס"א לפיתוח טיל ה"ארס". כך או כך דרכו של זוברין במסע השכנוע לא צלחה. הוא נפרד מעבודתו במרטין ופתח חברה עצמאית, וניסה לגייס תמיכה לתוכניתו ולהפעיל לחץ חיצוני על נאס"א. כחלק ממסע זה הקים את אגודת מאדים, שגייסה תומכים רבים לרעיון המסע המאויש למאדים מכל רחבי העולם. כתוצאה ממסע זה זכה זוברין להופיע לפני ועדת הסנאט האחראית על נאס"א. בדיון בוועדה ביטא זוברין השקפה חריפה ביותר על התנהלותה של נאס"א ושל הוועדה, והצהיר שקיימת בציבור תחושה שגובלת בתחושה שהאחראים בגדו בציבור. אחד מחברי הוועדה הצהיר שזוברין נראה מטורף מזעם.
אגודת מאדים המשיכה וגייסה כספים והקימה ביוזמתה תוכנית אימון שאפתנית, במסגרתה התאמנו כמה עשרות אנשים למשימה על מאדים במדבריות יוטה.
עם בחירתו של הנשיא אובמה הוא בישר לאומה על שינוי יעודה של נאס"א, מתכנון וביצוע תוכניות חלל לתכנון בלבד. בכך נסתם הגולל על תקוותם של אנשי אגודת מאדים וזוברין לחזות בביצוע התוכנית בעתיד הקרוב.
It's Not Me, It's You
It's Not Me, It's You הוא אלבום האולפן השני של זמרת הפופ הבריטית לילי אלן. האלבום יצא לאור ב-4 בפברואר 2009 על ידי חברות התקליטים ריגל רקורדינגס ופרלופון. תכנון האלבום החל בשנת 2008, עם שינוי הסגנון המוזיקלי של אלן מסקא ורגאיי כפי שהיה באלבומה הקודם, Alright, Still, לאלקטרופופ עם אלמנטים של ג'אז וקאנטרי.
עם הוצאתו זכה האלבום לביקורות חיוביות רבות ממבקרים ששיבחו את אלן על "לשונה החדה" וציינו כי האלבום "נפלא". האלבום היה להצלחה מסחרית, והגיע לפסגת מצעדי האלבומים של בריטניה, קנדה ואוסטרליה. בבריטניה הגיע האלבום למעמד פלטינה משולשת, ולמעמד פלטינה מרובעת באוסטרליה. עד דצמבר 2009 מכר האלבום מעל לשני מיליון עותקים ברחבי העולם.
המנון פרגוואי
המנון פרגוואי הוא השיר Paraguayos, República o Muerte ("פרגוואים, רפובליקה או מוות"). ההמנון נכתב בשנת 1846 בידי המשורר האורוגוואי פרנסיסקו אקוניה דה פיגרואה, לבקשת נשיא פרגוואי באותה העת, קרלוס אנטוניו לופס. פיגרואה כתב את המנון אורוגוואי הנושא שם דומה (Orientales, la Patria o la tumba - "בני המזרח, המולדת או הקבר"), 13 שנים קודם לכן. מקורו של לחן ההמנון אינו ידוע, אך העיבוד הנוכחי הוא של רמברטו חימנס, מ-1933.
להמנון גרסה גם בשפת גוארני.
לובן העין
לובן העין (באנגלית: Sclera, מהמילה היוונית skleros שפירושה קשיח), היא השכבה החיצונית המגנה, הסיבית והאטומה של העין, המורכבת מקולגן וסיבים אלסטיים. בבני אדם, כל לובן העין מאופיין בצבע לבן ואינו מתמזג עם הקשתית הצבעונית, ואילו ביונקים אחרים, החלק הנראה של לובן העין מתאים לצבע הקשתית, ולרוב לא ניתן לראות את החלק הלבן עצמו. בעת התפתחות העובר, לובן העין נוצר בהפרדה מהרכס העצבי. בילדים, לובן העין דק יותר, ולכן ניתן לראות דרכו חלק מהפיגמנטציה אשר מתחת לעין, הגורמת לחלק זה להראות כחול מעט. באוכלוסייה מבוגרת יותר, משקעי שומן נוצרים באזור לובן העין, וגורמים לו להראות צהוב יותר.
העין האנושית נחשבת לנדירה בכך שהקשתית שלה קטנה דיה במיקומה על-מנת שתווצר הפרדה נראית בינה לבין לובן העין. עובדה זו מקלה על פרט אחד להסיק להיכן מופנה מבטו של פרט אחר, וייתכן שהתפתחה כשיטה של תקשורת בלתי-מילולית.
מבנה
עובי לובן העין משתנה בין 1 מילימטר בקצה האחורי, לבין 0.3 מילימטר באזורים בהם מתחברים שרירי העין. כלי הדם של לובן העין הם בעיקר על-פני המשטח. יחד עם כלי הדם של הלחמית, שהיא שכבה דקה המכסה את לובן העין, הם אלו המעניקים לעיניים צבע אדום האופייני למצב דלקתי.
אצל חלק בבעלי החיים המשתייכים לבעלי חוליות, לובן העין מחוזק על ידי סחוס ועצם, המרכיבים יחד מבנה עיגולי הנקרא טבעת לובן העין (scleral ring). בדגים קדומים, טבעת זו מורכבת מארבעה משטחים, אך מספר זה נמוך בהרבה עבור מקריני סנפיר, ואילו גדול בהרבה אצל בעלי סנפירים בשרניים, מספר זוחלים, וציפורים. הטבעת נעלמה בקבוצות רבות, לרבות דו-חיים, חלק מהזוחלים ומהדגים, וכל היונקים.
עיניהם של כל הפרימטים שאינם בני אדם הן כהות ובעלות לובן עין קטן שכמעט ואינו נראה. הסבר אבולוציוני לתופעה זו נקרא היפותזת העין השיתופית (cooperative eye hypothesis), לפיו לובן העין הברור שהתפתח אצל בני האדם, נוצר במטרה להקל על בני האדם לעקוב אחרי מבטו של בני אדם אחרים, בעת תקשורת או עבודה משותפת.
היסטולוגיה
הקולגן בלובן העין מתחבר ישירות לקרנית. מהשכבה החיצונית ביותר לפנימית ביותר, אלו הן ארבע השכבות של לובן העין:
לובן העין אטום בשל אי האחידות של סוג I של סיבי הקולגן, בניגוד לעובי האחיד-כמעט והסידור המקביל של הקולגן בקרנית. בנוסף, לקרנית יש גליקוזאמינוגליקן רב יותר, פחמימה שבה היחידות החוזרות מורכבות מסוכר חנקני, הקסוסמין, שמקבע את הסיבים.
הקרנית, בניגוד ללובן העין, היא בעלת חמש שכבות. השכבה האמצעית והעבה ביותר, נקראת גם היא סטרומה. לובן העין, בדומה לקרנית, היא בעלת בסיס של אנדותילאום, ומעליו הלמינה פוסקה המכילה כמות גדולה של תאי פיגמנטים.
לעיתים, נקודות אפורות-כחולות קטנות עלולת להופיע על לובן העין. מצב זה אינו מזיק, ונקרא scleral melanocytosis.
עדשה (עין)
העדשה היא חלק בעין הנמצא מאחורי הקשתית והאישון. העדשה שקופה ובנויה שכבות שכבות בצורת בצל. תפקידה של העדשה הוא לשבור אור, ביחד עם הקרנית, ולרכזו על הרשתית. היא יכולה לשנות את עובייה על ידי השרירים הריסניים (ciliary muscles), ובכך היא משנה את רמת השבירה של קרני האור (ככל שהיא פחוסה יותר ועבה יותר, השבירה גדולה יותר).
תפקוד
העדשה מבצעת מיקוד (אקומודציה) על ידי השרירים הריסניים שמקיפים אותה. כיווצם משנה את קמירות העדשה וכך מאפשר לאדם לראות חד כשהוא מביט אל מרחקים שונים. כשאנו מסתכלים על אובייקט רחוק, מיקוד הקרניים בדרכן לרשתית נעשה ברובו בקרנית, ולכן העדשה יכולה להיות שטוחה יחסית. אך כאשר אנו מסתכלים על אובייקט קרוב, יש צורך בשבירה נוספת ומיקוד על ידי העדשה.
קוצ'י (מחוז)
מחוז קוצ'י (ביפנית: Kōchi-ken 高知県) הוא מחוז באי שיקוקו, יפן. בירת המחוז היא העיר קוצ'י.
היסטוריה
עד רסטורציית מייג'י ב-1868 נודע מחוז קוצ'י בשם נחלת טוסה. בתקופת סנגוקו שלט באזור שבט צ'וסוקאבה, שאיחד את האי שיקוקו תחת שליטתו. לאחר קרב סקיגהארה נכבשה הנחלה על ידי טויוטומי הידיושי, שהעניק אותה ליאמאוצ'י קזוטויו, שהקים את עיר הבירה המחוזית קוצ'י. בתקופת אדו הפכה נחלת טוסה לטוסה האן, ועם ביטול שיטת ההאן ב-1871 הפך ההאן למחוז קוצ'י.
גאוגרפיה
מחוז קוצ'י שוכן בדרום מערב האי שיקוקו, ופונה לאוקיינוס השקט בכיוון דרום. הוא גובל במחוז אהימה בצפון-מערב, ובטוקושימה בצפון-מזרח. מבחינת שטח, קוצ'י הוא המחוז הגדול ביותר בשיקוקו, אך בכל האוכלוסייה הקטנה ביותר מבין ארבעת מחוזות האי. המחוז הוא ברובו הררי, מלבד אזורים ספורים סביב הבירה קוצ'י והעיר נקמורה, השוכנות במישור. 7% משטח המחוז מוקדש לפארקים לאומיים.
ערים
במחוז קוצ'י 11 ערים:
הבלונדיני עם הנעל השחורה
הבלונדיני עם הנעל השחורה (בצרפתית: Le Grand Blond avec une chaussure noire) הוא סרט קומדיה צרפתי משנת 1972 בבימויו של איב רובר, עם פייר רישאר, ברנרד בליי ומירל דארק בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי פרנסיס ובר בהשתתפות איב רובר והוא בעצם סאטירה משעשעת על סוגת סרטי הריגול.
ב-1974 הופק בצרפת סרט המשך בשם "שובו של הבלונדיני עם הנעל השחורה" עם אותם השחקנים וב-1985 הופק בארצות הברית רימייק לסרט בשם "האיש עם הנעל האדומה" עם טום הנקס וג'יימס בלושי.
את פסקול המוזיקה חיבר ולדימיר קוסמה וממנו התפרסמה הנעימה "סירבה" בביצועו של גאורגה זמפיר שמנגן בחליל פאן.
תקציר העלילה
לואי טולוז (ז'אן רושפור) הוא מפקד הריגול הנגדי בצרפת. סגנו הוא ברנר מילאן (ברנרד בלייה) והוא עושה הכל כדי לסלק את טולוז ולהתמנות במקומו.
מבריח סמים צרפתי נתפס בניו יורק ובבדיקה בפוליגרף הוא מגלה כי נשלח בהוראת בכיר (למעשה, מילאן) בשירות הריגול הצרפתי. החשד נופל על טולוז, ומילאן מנסה לסחוט אותו כדי שיתפטר. הוא מציב מכשירי הקלטה וצילום במשרדו של טולוז שמודע לזה.
טולוז ועוזרו פראשה (פול לה פרסון) טומנים למילאן מלכודת. טולוז מורה לעוזרו לצאת לנמל התעופה אורלי לפגוש את הסוכן שלו שעומד לטוס לניו יורק ולגלות את האמת. במרפסת, היכן שאין מכשירי הקלטה, הוא פוקד עליו לבחור כל אדם שיבחר כדי שאנשי מילאן יעקבו אחריו.
פראשה בוחן את האנשים העומדים לצאת מאורלי ובוחר אדם גבוה ובלונדיני עם נעל אחת שחורה ונעל אחת חומה. הוא מתקרב אליו ומילאן ואנשיו בטוחים שזה הסוכן המבוקש.
למעשה הבלונדיני הוא פרנסואה פרן (פייר רישאר), כנר בתזמורת סימפונית שחזר מקונצרט במינכן. חבריו הכינו לו תעלול, סילקו את נעליו שהשאיר בחוץ לצחצוח והשאירו לו נעל חומה ושחורה. אנשי מילאן עוקבים אחריו לביתו ושותלים שם מכשירי הקלטה.
פרן מנהל יחסים אינטימיים עם פולט (קולט קסטל), שהיא נבלנית בתזמורת ואשתו של חברו הטוב מוריס (ז'אן קארמה), מתופף התזמורת. מילאן ואנשיו מקליטים אותם מתוך טנדר של שירות פרחים ומוריס שומע זאת ומחליט שאשתו בוגדת בו עם מוכר פרחים. בשעת נגינת סימפוניה מס' 40 של מוצרט הוא מפריע בתיפוף וגורם למבוכה לפרן, פולט ולמנצח התזמורת (איב רובר).
מילאן מחליט לשלוח לפרן את הסוכנת שלו כריסטין (מירל דארק) בתור פאם פטאל שתפתה אותו לגלות על עצמו. פרן נענה להזמנתה והיא מקבלת אותו בשמלה עם מחשוף גב גדול וחריץ ישבן חשוף. מילאן ואנשיו מקליטים וצופים בהם, אך פרן לא מגלה דבר. כריסטין משתכנעת כי אין הוא סוכן, מתאהבת בו ומזהירה אותו שחייו בסכנה. סוכניו של טולוז ומילאן נפגשים בדירה ומחסלים אחד את השני באקדחים עם משתיק קול.
פרן נמלט לריו דה ז'ניירו עם כריסטין בתוך מזוודה. טולוז משקיף עליהם בנמל התעופה ואומר לפראשה כי פרן מוצא חן בעיניו לאחר שנשאר בחיים מפרשה זאת וכי ייתקשר אליו לאחר שיחזור על מנת להעסיקו כסוכן שלו.
בונו (פירושונים)
{{פירושונים|*פול דייוויד יוּסוֹן - מוזיקאי אירי הידוע בשם הבמה בונו
דה בונו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אנדי לוין
אנדרו שאול לוין (באנגלית: Andrew Saul Levin; נולד ב-10 באוגוסט 1960) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס התשיעי של מדינת מישיגן. הוא בנו של סנדר לוין ודודו הוא הסנאטור לשעבר קארל לוין.
ביוגרפיה
לוין נולד בעיר ברקלי שבמישיגן, בנם של ויקי שלאפר וסנדר לוין. אביו נבחר לבית הנבחרים האמיקאי לראשונה ב-1982, ואנדי גדל עם שתי אחיותיו ג'ניפר ומדלן ועם אחיו מתיו. הוא למד בויליאמס קולג', והשלים לימודי תואר שני בשפות ותרבות אסייתיות באוניברסיטת מישיגן. בנוסף, ישלו תואר דוקטור במשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. ב-2006 התמודד לוין אל הסנאט של מישיגן מטעם המפלגה הדמוקרטית, אך בבחירות הכלליות הפסיד למועמד המפלגה הרפובליקנית ג'ון פאפאג'ורג' בפער של כ-0.6%. אחרי הבחירות הוא ניהל את תוכנית "Voice@Work", מיזם העוסקת בהרחבת חברויות באיגודי עובדים.
ב-2007 מונה בידי מושלת מישיגן ג'ניפר גרנהולם לסגן מנהל מחלקת האנרגיה, העבודה והצמיחה הכלכלית של מישיגן (DELEG). הוא פיקח על תוכנית "אף עובד לא נותר מאחור", אשר סיפק הכשרה מקצועית לעובדים מובטלים. ב-2009 הודיעה גרנהולם כי בכוונתה למנותו לקצין כוח העבודה הראשי ב-DELEG. ב-2010 הוא מונה למנהל ה-DELEG דה פקטו, והוא שימש בתפקיד עד לתום כהונת ממשל גרנהולם ב-2011. לוין ייסד את חברת האנרגיה הנקייה "לוין אנרג'י פרטנרס LLC" ושימש כנשיא חברת "לין & גרין מישיגן".
במהלך בחירות 2018 בארצות הברית, התמודד לוין לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס התשיעי של מישיגן, אותו היה מיוצג בשנים 2013–2019 בידי אביו, סנדר. בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית גבר על חבר בית המחוקקים של מישיגן אלן ליפסון ועל עורך הדין מרטין ברוק. בבחירות הכלליות ניצח את איש העסקים קלאודיוס סטרנס, ונבחר לבית הנבחרים. ב-3 בינואר 2019 הושבע לתפקידו. בבית הנבחרים הוא חבר בוועדה לענייני חוץ ובוועדת החינוך והעבודה.
בהבחירות המקדימות לשנת 2022, הפסיד לוין את מועמדותו לעמיתתו הדמוקרטית היילי סטיבנס. כציוני ולשעבר מנהיג בית כנסת הידוע בדעותיו הביקורתיות על ממשלת ישראל, איפא"ק סירבה לתמוך בהתמודדותו של לוין, גייסה סכומים ניכרים מתורמים תומכי דונלד טראמפ, ומימנה קמפיין נגטיבי בסך 4 מיליון דולר אמריקאי נגדו. באיפיא"ק הביעו תמיכה במועמדותה של סטיבנס, ואליהם הצטרפו ארגונים יהודיים אחרים בהם "Pro-Israel America" ,"Democratic Majority for Israel", ו-"Jewish Dems". בינואר 2023 תמה כהונתו בקונגרס.
Acanthamoeba
Acanthamoeba הוא ייצור חד-תאי ממשפחת ה-Acanthamoebidae. הם היכולים להופיע בצורה פרזיטית ולא פרזיטית וחיים במקורות מים עומדים. בקבוצה ישנן שני סוגים: Naegleria ו-Acantamobea. הם מפוזרים בכל העולם
מבנה מורפולגי
בצורת הציסט, גודלו 13-19 מיקרון, בעל גרעין בודד, המעטה החיצוני פוליגונלי והפנימי מקומט ומכיל נקבוביות. כ-trophozoite גודלו 30 מיקרון, המעט החיצוני מחוספס בעל מספר התארכויות (פסאודפודיה) בעל גרעין בודד. זהו השלב המדבק. לא קיימת צורת חיים חופשית (ללא מאחסן).
המחלה
אצל אנשים עם מערכת חיסון תקינה, דלקת של הקרנית (keratits) בדרך כלל קשורה לעדשות מגע מזוהמות. במקרה של מערכת חיסון מוחלשת,chronic granulomatous encephalitis, דלקת חריפה של המוח.
אבחנה מבוצעת בעזרת תרבית של נוזל מוח שדרתי. לא תמיד ניתן יהיה לזהות את ה-trophozoites.
אין טיפול ספציפי. יש לשקול amphothericine B במקרה של דלקת חמורה של הקרנית עלול להיות צורך בהתערבות ניתוחית.
נגישות תחבורה
נגישות (Accessibility) היא מידת התאמתה של מערכת לשימושם של אנשים עם לקויות, כולל אלה שצריכים להשתמש במערכת בעזרת טכנולוגיה מסייעת (כגון תוכנות להקראה קולית לפלט צג המחשב או כיסאות גלגלים). נגישות תחבורה כוללת נגישות נהיגה, נסיעה ברכב קרקעי פרטי, ברכב קרקעי ציבורי, בכלי טיס ובכלי שיט.
תחבורה קרקעית מקשרת אותנו לפעילויות חיים חשובות בתחום הלימודים, העבודה, הטיפול העצמי (self-care) והפנאי. לאדם שבשל לקותו מתקשה להתרחק מביתו יש אפשריות תפקוד מוגבלות. גם לאדם שיכול להתרחק מביתו רק כאשר מישהו מבני משפחתו מסיע אותו, דווקא ברכב פרטי מסוים הנגיש לו, קשה לתפקד. יכולת לנהוג ולהשתמש בחבורה ציבורית משפרת את איכות חייו ויצרנותו של האדם. תחבורה ציבורית קרקעית מונגשת בעיקר עבור משתמשי כיסאות גלגלים ועיוורים, אולם אנשים עם לקויות מגוונות, כגון אנשים עם פוביות (פחדים קיצוניים), עשויים למצוא אותה לא נגישה.
חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מכיל פרק העוסק בנגישות תחבורה ציבורית וקיימים חוקים ישראלים נוספים הנוגעים בנושא, כמו חוק חניה לנכים.
נהיגה מונגשת
אנשים בעלי לקויות מגוונות יכולים להתקשות בנהיגה ברכב. אנשים עם לקות ראייה (הפרעת ראייה קשה שמשקפיים לא מתקנים), לקות נפשית או לקות אינטלקטואלית (פיגור או נסיגה שכלית) לא יכולים לקבל רישיון נהיגה על פי החוק. לעומתם, אנשים עם לקות קוגניטיבית שאינה קשורה במשכל (כגון הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות), לקות שמיעה או לקות תנועה מספיק להוכיח את כושר נהיגתם במבחן נהיגה מעשי (טסט) כדי לקבל רישיון נהיגה. החוק אינו מתייחס להיבטים המיוחדים להרבה מלקויות אלה. לדוגמה, אדם שלא יכול לעבור טסט בלי להרכיב משקפיים, חייב לנהוג עם משקפיים. לעומת זאת, לאדם שאינו יכול לעבור טסט בלי תרופה לשיפור הריכוז, מותר לנהוג בלעדיה.
אנשים עם לקויות תנועה שונות עשויים להתקשות בהפעלה של חלקים שונים של מערכת הנהיגה, בישיבה על כיסא הנהג בלא תמיכה או בכניסה אל המכונית. הסיבות ללקויות התנועה והלקויות עצמן מגוונות. יש נהגים, למשל, עם שיתוק בפלג הגוף הימני או השמאלי עקב אירוע מוחי, עם קטיעה ביד אחת או שתיים עקב תאונה, שיתוק של יד אחת עקב שיתוק מוחין, קטיעה של רגל עקב פגיעה ממוקש, חולשה בכלל שרירי הגוף עקב ניוון שרירים, שיתוק מנקודה מסוימת בגב ומטה עקב שבר בגב, פוליו, ספינה ביפידה או שיתוק מוחין ועוד.
יש נהגים עם לקות תנועה שיכולים להיכנס לרכב ולשבת על כיסא הנהג כמו כל נהג אחר וצריכים טכנולוגיה מסייעת המאפשרת נהיגה תוך הפעלה שונה מהמקובל של גפיהם. מלבד תוספת אמצעי נגישות אלה כלי הרכב שלהם יהיו על פי רוב אוטומטיים כדי לחסוך מהם תנועה באופן כללי. נהגים שמשתמשים מחוץ למכונית בכיסא גלגלים ידני, נמנים עם פי רוב עם נהגים אלה. הם יעדיפו על פי רוב מכונית עם שתי דלתות ולא עם ארבע דלתות. זאת משום שבמכונית כזו קל להם יותר להכניס את כיסא הגלגלים המקופל אל הרווח שבין המושבים הקדמיים והאחוריים, אחרי שהם עוברים מכיסא הגלגלים אל כיסא הנהג ומקפלים את כיסא הגלגלים.
נהגים המשתמשים בכיסא גלגלים ממונע נוהגים על פי רוב בוואן עם מעלון ובלי כיסא נהג. המעלון מרים את כיסא הגלגלים עם המשתמש אל הוואן והמשתמש נוסע עם כיסא הגלגלים ממעלון הרכב עד לעמדת הנהג ומאבטח את כיסא הגלגלים שם. משתמש כיסא גלגלים ממונע זקוק על פי רוב לטכנולוגיה מסייעת מתוחכמת יותר מאנשים אחרים עם לקויי תנועה כדי לאפשר נהיגה למרות יכולת תנועה מוגבלת יותר.
חניית נכים
במגרשי חניה רבים מסומנים מקומות חניה ייעודיים עבור אנשים עם לקות המצריכה מקום חנייה מרווח או קרוב ליעד הנסיעה. לקות מסוג זה המזכה בזכות חנייה במקומות אלה היא לקות הליכה חמורה, המצריכה שימוש בציוד טכנולוגיה מסייעת כגון כיסא גלגלים או קביים או לקות הגורמת לכאבים עזים בעת ההליכה. בחלק מהמדינות, הזכות לחנייה במקומות אלה ניתנת גם לאנשים עם לקות הגורמת לפחד רב מהליכה ברחוב הומה או מחציית כביש (לדוגמה, חלק אנשי הקשת האוטיסטית).
חוקי הנגישות של מדינות רבות מחייבים, שחלק ממקומות החנייה שבסמוך למקומות ציבוריים יישמרו לנכים אלה והם גם נותנים הגדרה מספרית לכמות היחסית של מקומות חנייה אלה. המקומות מסומנים בשלט או בכיתוב על משטח החנייה. החניה במקומות אלו מותנית בתווית המצויה על הרכב. בישראל, למשל, התווית היא בצורת משולש המוצגת בחלון הרכב ועליה פירוט זהותו של הנכה.
בתוך מגרש החניה יש למקם את חניות נכים בסמוך ככל האפשר ליעד אליו מקובל להגיע אחרי היציאה מהרכב. למשל, במגרש חניה של חנות גדולה יש למקם את חניות הנכים במקום הסמוך ביותר לדלת החנות. הקפדה על כלל זה חוסכת הליכה מאנשים עם לקות הליכה חמורה. יש להקפיד גם שמקומות החניה לנכים יתפסו שטח רחב יותר מזה של מקומות החניה האחרים כדי לאפשר מעבר עם כיסא גלגלים בין המכוניות ולהשאיר מקום לתמרון דלת מכונית בעת ישיבה על כיסא גלגלים, קיפול כיסא גלגלים ידני אחרי הכניסה למכונית או תפעול מעלון כניסה לכיסאות גלגלים ממונעים.
במקרה שיש קשיים טכניים בהקצעת מרחב מספיק לכלל מקומות החניה השמורים לנכים במגרש חניה אחד, החוק בחלק ממדינות העולם מאפשר הקצאת מקומות חניה נפרדים לאנשים עם לקויות הליכה שונות. לדוגמה, בארצות הברית מותר לייעד חלק מחניות הנכים אך ורק למשתמשי כיסאות גלגלים ממונעים הנוהגים במכונית מסחרית עם מעלון. כאשר עושים זאת אפשר לקצץ במעט מהמרחב שבמקומות החניה האחרים השמורים לנכים ולתת קנסות למשתמשי כיסאות גלגלים ידניים שחנו במקום ששמור למשתמשי כיסאות גלגלים ממונעים.
בישראל, במקרה של קשיים טכניים בהקצאת מרחב מספיק לכלל מקומות החניה השמורים לנכים, חוק חניה לנכים מתיר לנכים לחנות בחלק מוגדר היטב של המקומות האסורים לחניה בכלל. אחד התנאים הוא שהדבר לא ייצור הפרעה של ממש במעבר התנועה. כמו כן, ערים רבות במדינת ישראל פוטרות נכים מתשלום על חנייה מחשש שהמדחנים או סידורי התשלום האחרים אינם נגישים לחלק מהנכים.
ישנם גם חוקים להסדרת חניות נכים בסמוך למקום מגוריו או עבודתו של אדם הזקוק לחנייה כזו. בישראל, אם לנכה רגליים אין חניה פרטית בסמוך לביתו, העירייה תסמן מקום חנייה ברחוב אשר ייועד לרכבו האישי של הנכה. מקומות אלו אינם שייכים לנכה, ואינם ניתנים להורשה לצאצאיו של הנכה לאחר פטירתו.
חניית נכים בסמוך למקום מגורים או עבודה של נכה ספציפי אינה זכות המובנת מאליה. אישורה לוקח זמן רב וכרוך בהליך מורכב של הוכחת זכאות כלפי הרשות המקומית על-מנת שזו תקצה את המקום המיועד. הקצאת המקום כוללת במקרים רבים, מעבר לסימון המיוחד גם שינויים במדרכה בסמוך למקום החניה או הרחבה של המקום כך שיתאים לצורכי הנכה.
פגיעת עברייני תנועה בזכות לחניית נכים אינה פגיעה נדירה. לא פעם נתקלים הנכים במחסור במקומות החניה המונגשים עקב חניה של רכבים שאינם נושאים תו נכה באותם המקומות. מעבר לעבירה על החוק הנושאת בחובה קנס גבוה, עבירות אלה מונעות מנכים רבים את זכותם הטבעית לנוע חופשיים במרחב ולהשתלב בחברה. מזה זמן רב פועלים אתרי אינטרנט ששמו להם כמטרה לצלם את הרכבים האלה ולהעלות את תמונותיהם לאינטרנט. אלו הן פעולות אזרחיות שנדמה שמצליחות לייצר מודעות לנושא ופועלות לצמצם את החניה במקומות המונגשים.
כיסאות גלגלים בתחבורה ציבורית
נגישות תחבורה ציבורית ואיכותה מבחינות אחרות, חשובות גם למשתמש כיסא גלגלים שיכול לנהוג. אנשים רבים מעדיפים להזמין מונית מאשר לנהוג כשהם עייפים, לקרוא ברכבת במקום לנהוג במשך שעה ביום ולא לחפש חניה.
הנגשת תחבורה אינה מסתכמת בהנגשת הרכב. כשם שבהנגשת תחבורה פרטית יש לדאוג גם לחניות נגישות, כך בהנגשת תחבורה ציבורית יש לשמור על שרשרת נגישות. משתמש כיסא גלגלים היוצא מביתו ועושה דרכו בתחבורה ציבורית אל משרדו צריך כל שלב בדרכו יהיה נגיש. אם הוא גר בפרוור ועובד במרכז העיר, הוא עשוי להצטרך שהאוטובוס יהיה נגיש, שהרכבת הפרוורית והרכבת הקלה יהיו נגישות, שתחנות האוטובוס והרכבות יהיו נגישות וכן כל קטעי המדרכה אל התחנות ומהתחנות יהיו נגישים. מדרגה אחת בדרך שאי אפשר לעוקפה תהפוך את כל עבודת המנגישים לחסרת תועלת.
כדי שכלי רכב ציבורי יהיה נגיש למשתמשי כיסאות גלגלים, יש צורך בהנגשת העלייה והירידה מהרכב, בהנגשת התנועה בתוך הרכב ובמקום בו אפשר להציב כיסא גלגלים ברכב. הצבת כיסא הגלגלים צריכה להיות בטיחותית, לאפשר ידיעה של מיקום הרכב ביחס ליעד הנסיעה, לאפשר לעשות כל מה שנוסע אחר צריך לעשות כמו ליזום עצירה, לא להפריע לנוסעים אחרים ולהיות נעימה.
על פי החוק האמריקני (ADA of 1990) חברת תחבורה קרקעית שאינה יכולה לשלב נוסע בקו התחבורה הרגיל שלה, חייבת לשלוח לו רכב חלופי במחיר נסיעה רגילה. לרכב זה קוראים Para-Transit. מבין משתמשי כיסאות הגלגלים, רוב אלה הזקוקים לרכב זה הם אלה הנאלצים להשתמש בכיסאות רחבים מדי למעבר בתוך אוטובוסים או כבדים מדי עבור מעלון הכניסה לאוטובוס. השימוש ב-Para-Transit מחייב הזמנה שלו יום מראש לשעה מגדרת.
הנגשת העלייה והירידה מהרכב אפשרית בכמה דרכים, בתלות ביכולתו הגופנית של משתמש כיסא הגלגלים, בכיסא ובהפרש הגבהים בין רצפת הרכב לרציף התחנה. משתמש כיסא גלגלים ידני שיש לו יכולת גופנית טובה יכול לעבור מכיסא הגלגלים אל כיסא המונית ולאפשר לנהג המונית לקפל את הכיסא אל תא המטען. משתמשים בעלי כושר טוב במיוחד של כיסאות גלגלים ידניים עם שלדה מטיפוס לא מקובל יכולים גם לנתר עם הכיסא מרצפתו של אוטובוס נמוך אל המדרכה. עוד מקרה בו אין צורך באמצעי מיוחד כדי לאפשר למשתמש כיסא גלגלים לעלות ולרדת מרכב הוא המקרה בו תחנת רכבת קלה בנויה היטב. בתחנת רכבת קלה הבנויה היטב, רציף התחנה זהה בגובהו לרצפות הקרונות והמרווח בין דלתות הקרונות לרציף קטן. בתחנה כזו יכול כל משתמש כיסא גלגלים לעלות ולרדת מהרכב בלא אמצעי מיוחד.
כאשר יש הפרש גובה או מרחק משמעותי בין רצפת הרכב לבין רציף התחנה יש להשתמש ברמפה או במעלון כדי לעלות ולרדת מן הרכב עם כיסא גלגלים. הרמפות והמעלונים יכולים להיות חלק מהרכב או להמתין בתחנה. עבור אוטובוסים זול יותר ופשוט יותר כשהרמפה או המעלון הם חלק מהרכב. אולם עבור רכבות ארוכות עם תחנות מעטות זול יותר כשהם ממתינים בתחנה. רמפות שהן חלק מהרכב עשויות להיפרש ידנית או מכנית. רמפות הממתינות בתחנה נפרשות תמיד ידנית ומעלונים תמיד מופעלים מכנית.
בטיחות כיסאות גלגלים בכלי רכב דורשת קשירה בטוחה של המשתמש אל הכיסא (בדומה לפעולת חגורת הבטיחות של הנוסעים האחרים) וקשירה בטוחה של הכיסא אל הרכב. כיסאות גלגלים רבים מאובזרים בווים ובטבעות המיועדים לקשירתם אל הרכב. אולם סידורי קשירה אלה אינם מאפשרים לחלק גדול ממשתמשי כיסאות הגלגלים לאבטח את הכיסא אל הרכב בכוחות עצמם ודורשים מעובדי התחבורה הציבורית מיומנות כדי להפעילם. עובדי תחבורה ציבורית שאינם מיומנים באבטוח כיסאות גלגלים נאלצים להתעכב לצורך האבטוח ולעיתים גם לפצוע את אצבעותיהם או להצמיד את גופם אל גופו של משתמש כיסא הגלגלים באופן שמביך שני אנשים זרים.
נגישות תחבורה ציבורית לעיוורים
הנגשה של תחבורה ציבורית לעיוורים וללקויי ראייה כוללת הנגשה של המידע על אודות התחבורה הציבורית כגון לוחות הזמנים ומסלולי הקווים, הנגשה של הדרך אל תחנות האוטובוסים והרכבות המאפשרת לאדם עם לקות ראייה למצוא את התחנות ולהגיע אליהן בשלום, ההנגשה של התחנות עצמן המאפשרת שהייה נוחה ובטוחה בהן בלא סכנת נפילה אל הפסים או צעידה אל הכביש, הנגשת זיהוי הרכב המגיע לתחנה, העלייה לרכב, כל פעולה שנוסע אמור לעשות ברכב כולל יזימת עצירה שלו וזיהוי קל ונוח של המקום בו אמור הנוסע לרדת מהרכב.
הנגשת המידע יכולה להיעשות בעזרת ייעוץ טלפוני או מערכת מידע באינטרנט שמסבירה איזה רכב ציבורי לקחת ומאיפה כדי להגיע מכתובת מסוימת לכתובת מסוימת בזמן מסוים. הנגשת הדרך אל התחנות והשהייה אפשרית על פי הכללים הרגילים של הנגשת בניה. שפת המדרכה ושפת הרציף צריכים להיות מסומנים באופן בצבע בולט ובבליטות שניתן להרגיש בעזרת המקל בו משתמשים עיוורים. זיהוי הרכב המגיע לתחנה אפשרי בעזרת רמקול המצוי על הרכב ומכריז על זהותו בכל פעם שהוא עוצר בתחנה. רמקול זה צריך להיות על יד דלת הרכב וכך לסמן את מקום העלייה לרכב. זיהוי קל של המקום בו אמור הנוסע לרדת מהרכב יכול להיעשות על ידי רמקול בתוך האוטובוס המכריז את שמה של התחנה הבאה. רמקול כזה ומרקע עליו רשום שם התחנה הבאה יכול לעזר גם לנוסעים שאינם מכירים את מסלול הנסיעה.
גיטרה
הגיטרה היא כלי נגינה נפוץ מקבוצת כלי המיתר. הנגינה על הגיטרה מתבצעת באמצעות האצבעות או באמצעות מפרט. הגיטרה מבוססת על כלי מיתר עתיקים יותר כמו העוד או הלאוטה.
היסטוריה
מקורה של הגיטרה מיוחס לעיתים לכלי נגינה יווני קדום בשם קיטרה, הקרוב מבחינת השם לגיטרה (מילה ספרדית). על פי תיאוריות אחרות, הגיטרה "הושפעה" מן הלאוטות ארוכות הצוואר אשר נמצאו במסופוטמיה ובאנטוליה. המחלוקת העיקרית היא בין אלה התומכים בסברה שהתפתחות הגיטרה היא למעשה מאירופה (בהשפעת הלאוטות) לבין אלה הגורסים כי היא התפתחה מן העולם הערבי (בהשפעת העוד). אף על פי שבתקופות מוקדמות בהיסטוריה הגיטרה לא נחשבה לכלי "קלאסי", היא תמיד תפסה מקום נכבד ככלי פופולרי. עם הזמן הגיעה הגיטרה גם למוזיקה הקלאסית ולאולמות הקונצרטים. היסטוריה של הגיטרה באירופה שייכת לתקופת הרנסאנס. מבנה הגיטרה היה בדומה לויולה וללאוטות העתיקות מתקופות מאוחרות יותר. השם "גיטרה" הגיע מספרד, אשר הבחין למעשה בין גיטרת הרנסאנס לבין הגיטרה הספרדית.
סוגי גיטרות
ישנם סוגים רבים של גיטרות, המשמשות למטרות שונות ובסגנונות שונים ועונות על צרכים שונים.
הגיטרות הנפוצות ביותר הן גיטרות בעלות שישה מיתרים, אם כי ישנם גם מוזיקאים שמשתמשים בגיטרות בעלות שבעה מיתרים (מיתר בס נוסף) ואף שמונה. ישנן גם גיטרות 11 מיתרים, הנקראות "גיטרות וואר", אך בניגוד לגיטרות אחרות, טכניקות הפריטה בהן שונות עקב ריבוי המיתרים. וישנן גם גיטרות בעלות יכולת להחזיק מיתרים כפולים - גיטרות 12 מיתרים (בעיקר אקוסטיות). כמו כן, קיימות גם גיטרות בס בעלות 4, 5 או 6 מיתרים, ואף בעלות 13 מיתרים (צ'אפמן סטיק).
למרות הבדלים בבנייה ובסגנון הצליל אותו הם מפיקים, הגיטרות השונות, בהנחה שהן מכוונות באותו אופן, יפיקו את אותו התו בנגינה על אותם המיתרים והסריגים, ועל כן צורת האקורדים ביניהם אינה משתנה.
קיימות אף גיטרות בעלות צוואר (שחיף) כפול, במטרה להרחיב את טווח הצלילים האפשרי, או כדי להוסיף צלילים להרמוניה באקורדים, תוך ניגון ריף או סולו. בדרך כלל בשחיף העליון יהיו 12 מיתרים, ובתחתון 6–7 מיתרים, קיימות גם גיטרות בהן שחיף אחד הוא בעל 6–7 מיתרי גיטרה והשני ארוך יותר ובעל 4–5 מיתרי בס.
נהוג לשייך את הגיטרות השונות תחת שתי קטגוריות־על - הגיטרות האקוסטיות והגיטרות החשמליות:
גיטרות אקוסטיות
ישנן מספר קטגוריות משנה בולטות בקבוצת הגיטרות האקוסטיות: גיטרות קלאסיות וגיטרות פלמנקו, גיטרות מיתרי־פלדה, אשר כוללות את גיטרות הפלאט־טופ, גיטרות 12 מיתרים וגיטרות העץ הקמור (Arch Top). קבוצת הגיטרות האקוסטיות כוללת גם גיטרות שלא הוגברו ותוכננו לנגן סגנונות שונים, כגון גיטרת הבס האקוסטית, אשר בעלת כוונון דומה לזה של גיטרת הבס החשמלית.
קשור באופן איקוני לז'אנר המוזיקלי הפאדו.
כל שלושת הסוגים העיקריים של גיטרות התהודה הומצאו על ידי המוזיקאי הסלובקי־אמריקאי ג'ון דופירה (1893–1988) עבור החברות National ו־Dobro. גיטרות התהודה דומים במראם לגיטרות הפלאט־טופ, אף על פי שגוף הגיטרה עשוי לרוב מפליז, ניקל, כסף, פלדה או עץ, והצליל של גיטרות התהודה מופק על ידי אחד או יותר מחרוטי תהודה עשויים אלומיניום הממוקמים באמצע החלק העליון של הגיטרה. העיקרון הפיזי של הגיטרה לכן דומה לזה של הרמקול. המטרה המקורית של גיטרת התהודה הייתה להפיק צליל חזק מאוד - מטרה זו כבר הוחלפה ברובה באמצעות הגברה חשמלית, אף על פי כן גיטרת התהודה עדיין פופולרית כיום בשל הצליל הייחודי אותו היא מפיקה.
גיטרות חשמליות
גיטרות חשמליות יכולות להכיל גוף מוצק, חצי חלול או חלול, ויפיקו לרוב צליל חלש ללא מגבר. לגיטרות החשמליות אין תיבת תהודה והן מוגברות באמצעות פיקאפים מגנטיים הממירים את תנודות מיתרי המתכת לזרם חשמלי. האות המתקבל מן הפיקאפים מוזן אל תוך המגבר באמצעות כבל או משדר רדיו לשם הגברת הצליל. הצליל משתנה לעיתים קרובות באמצעות מכשירים אלקטרוניים אחרים או בשל דיסטורשן (עיוות) טבעי של השסתומים במגבר. לגיטרה החשמלית יש צורות שונות והיא משמשת ככלי נגינה מרכזי בבלוז, ברוק ובמטאל. בניגוד לגיטרה קלאסית, הנגינה בגיטרה חשמלית מתבצעת לרוב בעזרת מפרט.
גיטרה בס דומה בצורתה לגיטרה חשמלית ומוגברת כמוה, באמצעות פיקאפים ומגבר. גיטרת הבס החשמלית מפיקה צלילים נמוכים מאוד (אוקטבה מתחת לגיטרה רגילה) והיא למעשה הצורה החשמלית של הקונטרבס. בגיטרת הבס הנפוצה יש ארבעה מיתרים עבים. גיטרת הבס משמשת באותם סגנונות בהם משמשת הגיטרה החשמלית הרגילה, והנגינה בה מתבצעת לרוב בעזרת האצבעות, באותה טכניקה בה מנגנים פלמנקו ("אפאיינדו").
חלק מדגמי הגיטרות החשמליות ודגמי גיטרות הבס החשמליות מכילות פיקאפים פיאזואלקטרים אשר מתפקד כמתמרים ומספקים צליל קרוב יותר לזה של גיטרה אקוסטית בלחיצת כפתור או בהזזת ידית ובכך חוסכים החלפת גיטרות.
מבנה
מלמעלה למטה:
הצלילים העיקריים
הכיוון המקובל ביותר לגיטרת שישה מיתרים מכונה "כיוון תקני" או EADGBe לפי שמות התווים באנגלית, מן הנמוך לגבוה [טריק קטן כדי לזכור אותם: Eat All Day, Get Big easy או בעברית: תאכל כל היום - תהפוך לשמן בקלות. או - Elliott Ate Dinamit, Good Bye elliott או בעברית: אליוט אכל דינמיט, להתראות אליוט], על שם התווים המתקבלים בפריטה על מיתרים פתוחים (ללא לחיצה באף סריג). כיוון זה מאפשר פריטה של כל האקורדים והתווים בקלות יחסית. משמאל "מפת תווים", כאשר השורה הראשונה מציינת את מספר הסריג הלחוץ, מאפס (מיתר פתוח).
לפי שיטה זו, הגיטרה ניתנת לכיוון על ידי ניצול העובדה שבלחיצה על שריג 5, למעט מיתר סול (שבו לחיצה על שריג 4), כל מיתר מפיק את הצליל של המיתר הפתוח הסמוך אליו והגבוה ממנו בצלילו.
בנוסף לכיוון התקני הנפוץ, משתמשים לעיתים נדירות יותר גם בכיוונים חלופיים רבים. כיוונים חלופיים בדרך-כלל מתקבלים על-ידי הנמכת הצליל של מיתר אחד או יותר, בחצי טון (סריג אחד) או יותר. ניתן גם ליצור כיוון חלופי באמצעות הגבהת הצליל, אך בכך מוגדלת מתיחות המיתר וגדל הסיכון לקריעתו, לכן נהוג קודם להנמיך את הצליל בעזרת מפתחות הכיוון, ובאם יש צורך להגביה מוסיפים קאפו על כל המיתרים.
כיוונים חלופיים מאפשרים נגינה קלה יותר של סולמות, צירופי אקורדים וסגנונות מסוימים. למשל, כיוון כל המיתרים לאקורד "פתוח" כמו G או D שימושי לנגינת סלייד, וכיוון DADGAd פופולרי בעיקר במוזיקה קלטית לנגינה בסולם D מז'ור, כאשר ניתן לפרוט את המלודיה על המיתרים הגבוהים בו-זמנית עם נגינת ליווי הטוניקה D והדומיננטה A על המיתרים הנמוכים ה"פתוחים".
קאפו
קאפו (קיצור של קאפוטסקטו) הוא אביזר אשר משמש לקיצור כל המיתרים, ובכך לטרנספוזיציה של הנגינה לסולם גבוה יותר. הקאפו שימושי בייחוד לצורך ליווי שירה או כלי אחר בסולם גבוה יותר, ללא צורך לשנות את פוזיציות אצבעות יד שמאל שנוגנו בסולם המקורי.
סלייד
טכניקת "סלייד" היא טכניקה מיוחדת לנגינה בגיטרה בה נעזרים בסלייד מיוחד אותו מחליקים על המיתרים לאורך צוואר הגיטרה על מנת לשנות את אורך הרעידות וגובה הצליל. טכניקת "גיטרת סלייד" משמשת בעיקר על מנת להפיק גליסנדו או "אפקט הוואי". כיום ישנם שני סוגים של "סלייד": סלייד מזכוכית וסלייד ממתכת. לכל אחד מהם צליל שונה ומגוון.
חלק מהאמנים אשר נודעים בשימוש בטכניקה זו הם רוברט ג'ונסון, מאדי ווטרס ודייוויד גילמור.
מפרט
מפרט הוא משטח קטן של חומר נוקשה המוחזק באצבעות יד ימין, ומשמש לפריטה על המיתרים. מפרטים משמשים בעיקר לצורך נגינה בגיטרות חשמליות, אך גם עבור נגינה בגיטרה האקוסטית והקלאסית. פריטה באמצעות מפרט בדרך-כלל מפיקה צליל חד וצלול יותר מאשר פריטה באצבעות, ונפוצה במיוחד בסגנונות שונים של רוק, קאנטרי וג'אז. המפרטים כיום מופקים ממגוון חומרים שונים, ביניהם פלסטיק, סיבי פחמן, טרטקס, קרן, שנהב, שריון צב, עץ או מתכת, ובמגוון צורות וגדלים. עוביים של המפרטים נע לרוב בין 0.5 מ"מ ל־2 מ"מ.
בפריטה באצבעות יש הנעזרים לעיתים במפרט בוהן בצורת טבעת הנענד על הפרק האחרון של האגודל, ובכך מותיר את האצבעות האחרות חופשיות לפריטה. נדירים יותר מפרטי אצבע הנענדים על שאר האצבעות, בדומה למפרטים המשמשים בנגינה על בנג'ו.
גיטרות וינטג'
חברות ובוני גיטרות בעלי-שם לעיתים מנסים להגדיל את הסיכויים שמקצת מן הגיטרות שלהם תהפוכנה עם השנים לגיטרות וינטג'. שיטות אופייניות הן בניית גיטרות בודדות או בסדרות מוגבלות במספרן, מסוגי עץ נדירים, באיכות גבוהה ועם עיטורים רבים. לפעמים גיטרות מסדרות אלו חתומות על-ידי אמנים וגיטריסטים ידועי-שם, ואז הן נקראות "גיטרות חתומות" (Signature guitars). גיטרות כאלו נקראות על שם האמן החותם, ולעיתים יש לו תרומה לעיצובן. גיטרות חתומות וגיטרות ייחודיות אחרות לפעמים נרכשות במיוחד כהשקעה כספית, מתוך תקווה שערכן בשוק האספנות יעלה עם השנים.
פול צ'יימברס
ביוגרפיה
צ'יימברס נולד בעיר פיטסבורג שבפנסילבניה, ארצות הברית. הוא גדל בדטרויט, והיה חלק מסצנת הג'אז שם. כשהגיע לניו יורק, החל להתערות גם בסצנה שם ועבד עם ג'יי ג'יי ג'ונסון, קאי וינדינג וג'ורג' וולינגטון. מאוחר יותר, בשנים 1955 עד 1963, היה חלק מהחמישייה הראשונה של מיילס דייוויס - כשעמם המתופף פילי ג'ו ג'ונס, הפסנתרן רד גרלנד והסקסופוניסט ג'ון קולטריין - והקליט איתו רבים מאלבומיו החשובים של אותה תקופה, ביניהם באלבומים "Kind of Blue" ו-"'Round About Midnight".
אחד המאפיינים הבולטים בנגינתו של צ'יימברס היא הנטייה שלו לנגן קטעי סולו לא רק באמצעות פריטה על מיתרי הבס, אלא גם תוך שימוש בקשת. בנוסף לכך, צ'יימברס עבד בין היתר עם קנונבול אדרלי, ג'קי מקלין, האנק מובלי, לי מורגן, דונלד בירד, פרדי האברד, סאני רולינס, באד פאוול, וס מונטגומרי, קני בורל, צ'ט בייקר, בני גולסון, קני דורהאם וקרטיס פולר, ובנוסף השתתף בפרויקטים של חבריו לחמישייה רד גרלנד וג'ון קולטריין.
לאחר עזיבתם של פילי ג'ו ג'ונס, גארלנד וקולטריין והחלפתם בג'ימי קוב, וינטון קלי והאנק מובלי, החמישייה הראשונה התפרקה בשנת 1962. צ'יימברס הצטרף לטריו של וינטון קלי ועבד כנגן עד לסוף חייו. צ'יימברס, שהיה שתיין והשתמש בסמים, נפטר בגיל 33 ממחלת השחפת, אך עד היום זוכרים את פועלו האדיר בקריירה הקצרה שלו. הסטנדרט "Mr. P.C.", שנכתב בידי ג'ון קולטריין, קרוי על שמו.
דיסקוגרפיה
כמוביל הרכב:
גישה ישירה מרוחקת לזיכרון
גישה ישירה מרוחקת לזיכרון (Remote direct memory access ובקיצור RDMA), היא גישה ישירה לזיכרון מזיכרון של מחשב אחד לזיכרון של מחשב אחר, שיכולה להיעשות ללא מעורבות של מערכת ההפעלה באף אחד מהמחשבים. הודות לכך מתאפשרת העברה מהירה של נתונים וזמן השהיה קצר, מאפיינים החשובים לאשכולות מחשבים (קלאסטרים) הממקבלים חישובים בין מחשבים.
הממשק מגדיר את הפעולות האפשריות בגישה ישירה מרוחקת לזיכרון, הידועות גם כ"פעלים" (verbs): היישום שולח משימה (Work Request) דרך תורים אסינכרוניים, תורי Queue Pair (QP), תור שליחה ותור קבלה, וכשהבקשה מושלמת מתקבל מידע על ההשלמה בתור משימות שהושלמו (Completion Queue; CQ). דוגמאות למשימות הנתמכות ב-RDMA הן משימות Read לקריאת מידע מזיכרון מרוחק, Write לכתיבת מידע לזיכרון מרוחק, ו-Send/Receive לשליחה וקבלה של מידע.
InfiniBand
InfiniBand ובקיצור IB הוא מימוש הזוכה לתמיכה של ארגון InfiniBand Trade Association. גרסה ראשונה של ההגדרה של אינפיניבנד יצאה לאור ב-2000. הסטנדרט מגדיר רשימת פעלים (verbs), שמתארים את היכולות הנתמכות. התוכנות הסטנדרטיות המשתמשות ב-verbs מוגדרות על ידי ארגון OpenFabrics.
RoCE
RDMA over Converged Ethernet ובקיצור RoCE הוא מימוש של RDMA עבור רשתות Ethernet. לו שתי גרסאות:
נבחרת סנגל בכדורגל
נבחרת סנגל בכדורגל, הידועה בכינוייה "האריות של טרנגה", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מדינת סנגל. לזכותה של נבחרת סנגל שתי הופעות בטורניר גביע העולם בכדורגל. בשנת 2002 הדהימה את האלופה צרפת במשחק הפתיחה בניצחון 1:0 והגיעה עד לשלב רבע הגמר. באותה שנה השיגה נבחרת סנגל הישג משמעותי נוסף כאשר העפילה עד למשחק הגמר של גביע אפריקה לאומות בכדורגל אך הפסידה בדו-קרב פנדלים לנבחרת קמרון לאחר שהמשחק נגמר בתוצאה 0-0. סנגל העפילה גם למונדיאל 2018, בו הודחה בשלב הבתים ושנה לאחר מכן העפילה בפעם השנייה בתולדותיה למשחק גמר גביע אפריקה לאומות בכדורגל ובו הפסידה לאלג'יריה 1-0. ב-2022 העפילה בפעם השלישית לגמר גביע אפריקה לאומות ובו ניצחה את מצרים בדו-קרב פנדלים לאחר שהמשחק נגמר בתוצאה 0-0 וזכתה לראשונה בתולדותיה באליפות.
שנים ראשונות
הטורניר המשמעותי הראשון בו השתתפה נבחרת סנגל היה גביע אפריקה לאומות 1965. סנגל השתתפה לראשונה במוקדמות הטורניר והעפילה לטורניר הגמר לאחר שסיימה ראשונה בבית שכלל גם את גינאה ומאלי. בשלב הבתים בטורניר הגמר סיימה סנגל בתיקו 0-0 עם תוניסיה המארחת והביסה 1-5 את אתיופיה. מכיוון שסנגל ותוניסיה סיימו שתיהן בראשות הבית עם אותו מספר נקודות נערכה הטלת מטבע ביניהן על מנת להכריע מי תסיים ראשונה ותעפיל למשחק הגמר. סנגל הפסידה בהטלת המטבע וסיימה רביעית בטורניר לאחר הפסד 1-0 לחוף השנהב במשחק על המקום השלישי. סנגל העפילה גם לטורניר הבא, שנערך 3 שנים לאחר מכן, אך לא עברה את שלב הבתים. סנגל החלה להשתתף במוקדמות גביע העולם ממונדיאל 1970, אך לא הצליחה להעפיל לטורניר הגמר בשמונה הפעמים הראשונות בהן השתתפה בטורניר המוקדמות. סנגל העפילה בפעם השלישית לגביע אפריקה לאומות 1986 לאחר הפסקה בת 18 שנים שכללה שבעה טורנירי מוקדמות בהן לא הצליחה להעפיל לטורניר הגמר וטורניר מוקדמות נוסף בו לא השתתפה. בטורניר הגמר סיימה סנגל שלישית בשלב הבתים עם אותו מספר נקודות כמו מצרים וחוף השנהב, אולם למצרים היה הפרש שערים עדיף וחוף השנהב הבקיעה שער זכות אחד יותר ובכך הודחה סנגל בשלב זה. כעבור 4 שנים, שחזרה סנגל את הישג השיא שלה בטורניר לאותו זמן, כאשר סיימה במקום הרביעי. סנגל העפילה פעמים נוספות לטורניר הגמר של גביע אפריקה.
מוקדמות מונדיאל 2002 וגביע אפריקה לאומות
לפני טורניר הגמר, סנגל הגיעה להישג השיא שלה בגביע אפריקה לאומות 2002. באותו טורניר סיימה סנגל ראשונה בשלב הבתים לאחר שניצחה את מצרים וזמביה וסיימה בתיקו עם תוניסיה. ברבע הגמר ניצחה סנגל את הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ובחצי הגמר ניצחה את ניגריה 1-2 אחרי הארכה. במשחק הגמר סיימה סנגל בתיקו 0-0 עם קמרון והפסידה בבעיטות הכרעה מאחד עשר מטרים. בכך סיימה סנגל במקום השני בטורניר, הישג השיא שלה באליפויות אפריקה.