cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קורס חובלים ה'
מלחמת סיני
החובלים חזרו באוקטובר 1956 לבה"ד חיל הים למסלול לימודים, הכשרה ואימונים. אל בוגרי בה"ד 1 צורפה אנשי שייטת 13 ונבחרים מנגדי חיל הים: מיכאל ברקאי, יעקב ניצן אלכס דרורי. כשנפתח 'מבצע קדש', ושייטת 13 נזקקה ללוחמיה, הקורס פוזר והחובלים נשלחו ליחידות מהם הגיעו אל הקורס. המשחתות הראו את יכולתן בעת מבצע "קדש" כולל שביית המשחתת המצרים איבראהים אל-אוול, שהפכה ל'אח"י חיפה'. לאחר מלחמת סיני חזרו החובלים והתכנסו בבה"ד חיל הים להמשך הקורס.
בוגרי בית הספר לקציני ים
מחזור א' של קציני ים התגייסו ביום 17 באוקטובר 1956 והתחילתו קורס קצינים בסיסי בבה"ד 1 ביום 21 באוקטובר 1956. הקורס הסתיים ביום 21 בינואר 1957 בטקס בו הוענקה למסיימים סיכת מ"מ, על מגרש המסדרים שסקר אותו הרמטכ"ל משה דיין. מיד עם סיום קורס הקצינים הצטרפו לקורס חובלים ה' שהיה בעיצומו. השייטים מבוגרי בית הספר השתלבו מיד בבה"ד חיל הים. מפקד הקורס רמי לונץ לא שבע נחת מכך שבוגרי קציני ים צורפו באמצע הקורס. לדעתו לא הייתה להם המנטליות שכבר הוחדרה על ידו לוותיקים. בוגרי עכו כיבדו את החובלים הוותיקים. החובלים עצמם קלטו היטב את בוגרי עכו. ביום הראשון בבה"ד חיל הים בהתאם למסורת המתיחות התחזו אברהם דרור ומשה לוי למדריכים והגישו לבוגרי עכו שאלון ארוך אותו נדרשו למלא בפרטים אינטימיים. בהמשך הקורס והשירות נעשו כולם חבורה אחת. למרות הביקורת הראשונית של רמי לונץ יצאו ממחזור א' של בית הספר לקציני ים עכו לא מעט קצינים מוצלחים.
קורס קציני מכונה
בשנים 1948–1956 התקיימו בחיל הים ארבעה קורסי חובלים לשייטים ורק קורס אחד של קציני מכונה. קורס חובלים ה' היה הקורס הראשון שבו שולבו המכונאים והשייטים לקורס אחד משולב. בין בוגרי קציני ים היו תשעה במגמת מכונה. הכשרתם לקציני מכונה בחיל הים נעשתה ככיתה נפרדת. בסיום בה"ד 1 הועברו המכונאים לבית הספר הטכני של חיל האוויר בו, במשך חודש ימים קבלו הכשרה במנועי ספינות הטורפדו. לאחר כחודש הועברו המכונאים לבה"ד חיל הים ושוכנו בצריפים נפרדים ממגורי השייטים. הם היו חלק מקורס החובלים ה' אך התנהלו בנפרד. בבית הספר לקציני ים למדו את התאוריות של פעולת המנועים השונים, תרמודינמיקה ועוד. בקורס קציני מכונה התמקדו בהכרת הדוודים, הטורבינות ומערכות העזר של המשחתות, שנקלטו בחיל הים. בסיום הקורס קבלו הסמכה של מתמחה קצין משמרת מכונה במשחתת. המדריכים היו מפקד מגמת הנדסה בבה"ד חיל הים רס"ן יוסף יקיר. במחצית שנת 1957 סיימו המכונאים את הלימודים התיאורטים ושובצו לשייטת המשחתות כמתמחים לקציני משמרת מכונה ובמשחתת קיבלו כל אחד בנפרד הסמכה לקצין משמרת. חזרו לבה"ד בשבוע האחרון לקראת סיום משותף עם השייטים ב-7 בדצמבר 1957.
הפלגה לפיראוס
לאחר מלחמת סיני הפך חיל הים הישראלי, לחיל משמעותי יותר ולכוח ימי של ממש. בסדר הכוחות שלו כלי שיט בעלי מערכות, מערכות תותחים שיורים לטווחי 20 ק"מ טורפדו וציוד נגד צוללות. תוכנית הקורס כללה הפלגת ביניים שנערכה בחודש מאי 1957 על המשחתת אח"י יפו לנמל פיראוס שביוון.
מצעד הניצחון ביום העצמאות
הקורס השתתף במצעד יום העצמאות 1957 שנערך בתל אביב וציין את הניצחון במלחמת סיני. החובלים השקיעו זמן רב בתרגילי סדר ובהכנות על חשבון הלימודים.
בצרפת
טולון היה בסיס הצי הצרפתי בו חיל הים ביקר לעיתים קרובות, ובמיוחד שייטת 13, התארחו החובלים אצל אנשי הצי במקום, התקיימו אימונים מעטים ומסיבות אירוח הדדי. החובלים יצאו לטיולים פרטיים אל הריביירה הצרפתית למונטה קרלו ומקומות אחרים. הביקור משך תשומת לב ופורסם בעיתון צרפתי מקומי.
ביקור בניס – לפי בקשתו של מנהל מפעל הבונדס באירופה, איתן שפיר, ידידו האישי של מפקד שייטת המשחתות אל"ם צבי קינן. נכנסה אח"י אילת לביקור לא מתוכנן בנמל ניס. עם עגינת המשחתת הזמין מנחם כהן את אנשי הקהילה היהודית לבקר. אנשי הקהילה באו בהמוניהם חרף הגשם שירד, נהנו לעלות על כלי שיט מלחמתי של ישראל, והדביקו בהתרגשותם את הצוות. מפקד השייטת עצמו הגיע גם הוא ולאחר הביקור באנייה נערכה קבלת פנים לצוותי המשחתת על ידי הקהילה בחוף. כולל היכרות עם בנות הקהילה שעטו על ההזדמנות להכיר חתנים פוטנציאלים.
באיטליה
מניס הפליגה אח"י אילת לנמל ליבורנו בצפון מערב איטליה. מקום בו שוכן בית הספר לקציני הצי האיטלקי. החובלים ביקרו באקדמיה הימית Accademia Navale di Livorno. נפגשו עם הצוערים האיטלקיים שקיבלו אותם בסבר פנים יפות. החובלים התרשמו מההבדל בין התנאים בישראל ובאיטליה. החל במדים וכלה באמצעי לימוד. הצוערים האיטלקים קיבלו את פניהם במדי שרד Monkey jackets, מגוהצים למשעי. בעוד שהמדים הישראליים, בגלל הצפיפות הרבה ששררה באנייה, לא תמיד היו מגוהצים. החובלים ביקרו במגורים המסודרים והנוחים. כיתות הלימוד המרווחות של האקדמיה היו מצוידות בכל אמצעי הלימוד. בעוד שהחובלים עמדו בתור לקבל סקסטנט על מנת להתאמן בתצפית לשמש. באקדמיה בליבורנו היה פלנטריום לייצג את מערכת הכוכבים. הביקור הסתיים במסיבת קוקטייל יחד עם הכיתה העליונה של האקדמיה האיטלקית.
סיום הקורס
בעת החזרה מן ההפלגה לחיפה נקראו שוב אנשי שייטת 13 ליחידתם. סיום הקורס הושעה, והטקס התקיים ביום 7 בדצמבר 1957. בבה"ד חיל הים. את המסדר קיבל מפקד חיל הים, האלוף שמואל טנקוס. חניך מצטיין של מגמת השייט היה סג"ם אלי לוי, במגמת מכונה הצטיין סג"ם פנחס (פיני) מרכס בוגר בית הספר לקציני ים עכו.
תמונת מחזור
בניגוד למקובל בצה"ל, למסיימי מחזור ה' לא נערכה תמונה רשמית. לבוגרי בית הספר לקציני ים עכו יש את תמונת המחזור של בית הספר המציינת את קורס החובלים כשנתם החמישית בו. הבוגרים האחרים נאלצים להסתפק בתמונת המחלקה בבית הספר לקצינים, בה"ד 1.
מסיבות סיום
בערב אחרי טקס הסיום נערכה מסיבה, שסימנה את תחילת מסורת מסיבות בוגרי הקורס לשנים הבאות. מסורת הקורס נשמרה בצורה שכל 10 שנים קוימה מסיבה מושקעת. במלאת 30 שנה קויימה המסיבה בכפר האמנים עין הוד. במלאת 50 שנה קוימה המסיבה בבסיס חיפה ומפקד חיל הים אלי מרום היה אורח הכבוד. במלאת 60 שנים מסיום הקורס בתאריך המדויק של 7 בדצמבר 2017, קוימה מסיבה במוזיאון ההעפלה וחיל הים ואורח הכבוד היה מפקד בסיס חיפה תא"ל גיל אגינסקי.
הישגי הבוגרים
מסיבות שאינן קשורות במישרין לקורס ה', נוצר בחיל הים מצב בו יכלו בוגרי הקורס להתקדם במהירות. בוגרי הקורס השתתפו בפעילות ותרמו להתקדמות החיל. לזכותם ניצחונות בקרבות ימיים ובניית דור כלי שיט חדש. קיימים קורסים מעטים בצה"ל שהוציאו מספר כה גדול של מפקדים בדרגות הבכירות והבכירות ביותר. חלק מהבוגרים שעברו לשרת בצי הסוחר הישראלי הגיעו לעמדות רבי חובלים ומכונאים ראשיים.
בוגרי קורס חובלים ה' הגיעו לרמה גבוהה של הישג אישי: בשירות צה"ל
בצי הסוחר הישראלי
נוספים: אריה גבע - רס"ן והמייסד של המגזין והאתר "PORT2PORT" לספנות תובלה ושרשרת אספקה, איתן וכהולדר - קצין מכונה בצי הסוחר ופרופסור בטכניון, אבינועם בן חורין - קצין בצי הסוחר ואיש עסקים.
פרנק באומן
פרנק באומן (בגרמנית: Frank Baumann, נולד ב-29 באוקטובר 1975 בווירצבורג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בוורדר ברמן ובנבחרת גרמניה בעמדות הבלם והקשר האחורי.
נירנברג
באומן גדל במועדון הנוער של נירנברג, ובשנת 1994 עלה לקבוצה הבוגרת. בתחילה שיחק כקשר, ועם השנים עבר לעמדות הגנתיות יותר. באומן החל לשחק בקבוצה כאשר שיחקה בליגת הבונדסליגה, אך ירד עמה לליגת הבונדסליגה השנייה בתום עונת 1994, ואף לליגה האזורית הדרומית, שהייתה אז הליגה השלישית בהייררכיה, בתום עונת 1996. באומן ונירנברג עלו בחזרה שתי ליגות תוך שתי עונות, ובעונת 1999 שיחקה נירנברג שוב בליגת הבונדסליגה, אך ירדה שוב אל הבונדסליגה השנייה בתום אותה עונה, ובאומן בחר לעזוב לורדר ברמן, לאחר ששיחק חמש עונות בקבוצה הבוגרת של נירנברג, וכבש 11 שערים ב-130 הופעות.
ורדר ברמן
כבר בעונה הראשונה שלו בוורדר ברמן, באומן עלה עם הקבוצה לגביע אופ"א, אליו העפילה כסגנית מחזיקת הגביע הגרמני, לאחר שהפסידה במשחק הגמר לבאיירן מינכן. באומן מונה בשנת 2002 לקפטן הקבוצה, והחליף בתפקיד את דיטר איילטס, אחד מסמלי הקבוצה שפרש מכדורגל באותה עונה. באומן זכה בהמשך עם ורדר ברמן בדאבל בעונת 2004, בגביע הליגה הגרמנית בשנת 2006, ובגביע נוסף בשנת 2009. עונת 2009 הייתה עונת שיא אישית מבחינת באומן, כאשר נוסף לזכייה בגביע הגרמני, הוא הוביל את הקבוצה כקפטן אל גמר גביע אופ"א. באומן כבש את השער המכריע במשחק חצי הגמר מול המבורג בדקה ה-83, שהעניק לוורדר ברמן את הכרטיס לגמר, אך ברמן הפסידה בגמר לשחטאר דונצק בתוצאה 2-1. בתום אותה עונה פרש באומן ממשחק פעיל, לאחר שכבש 15 שערים ב-260 הופעות בבונדסליגה במדי ורדר ברמן, והצטרף לצוות האימון של הקבוצה.
תארים
עם ורדר ברמן:
חיים אישיים
באומן נשוי לסטפני, והם הורים ללואיזה ולמוריץ.
היריון ו-HIV
אמהות חולות איידס או נשאיות נגיף ה-HIV עלולות להעביר את הזיהום לילדיהן. הזיהום עלול להתפשט במהלך ההיריון, בזמן הלידה או דרך חלב האם, בהנקה. בהיעדר טיפול, הסיכוי להדבקה מוערך בכ-30%, אולם כאשר האם מטופלת כיאות, סיכויי ההדבקה עומדים על פחות מ-2%.
אפידמיולוגיה
הדבקה בנגיף ה-HIV מאם לתינוק נפוצה בעיקר במדינות אפריקה שמדרום למדבר סהרה, שבהן אחוז נשאי הנגיף גבוה יחסית, וזמינות הטיפולים נמוכה. ב-21 מדינות באזור זה, מרוכזים כ-85% מהילדים הנשאים עד גיל 14, כאשר מרביתם נדבקו מאמם. על פי נתונים משנת 2013, כ-3.2 מיליון ילדים ברחבי העולם היו נשאי HIV. ללא טיפול, כשליש מהתינוקות שנולדים עם HIV נפטרים בתוך שנה אחת, וכמחצית בתוך שנתיים. בעשור האחרון פעלו ארגונים כדוגמת ארגון הבריאות העולמי והתוכנית המשותפת של האו"ם בנושא HIV/איידס (UNAIDS), להפחתה של שיעור הנשאות בקרב ילדים, בין היתר על ידי ביצוע בדיקות סקר לנשים הרות באופן שגרתי, ועל ידי שיפור זמינות הטיפולים במדינות שבהן הדבקה מאם לתינוק נפוצה. על פי נתוני ארגון הבריאות העולמי, בין שנת 2009 ל-2015 חלה ירידה של 48% במספר ההדבקות בקרב ילדים באזור שמדרום לסהרה.
בשאר מדינות העולם היארעות ההדבקה מאם לתינוק נמוכה יותר. בארצות הברית למשל, שיעור ההדבקה עמד בשנת 2013 על 2.6 לכל 100,000 לידות. בשנת 2015 הוכרזה קובה על ידי ארגון הבריאות העולמי כמדינה הראשונה שהצליחה להוריד את שיעור ההדבקה מאם לתינוק לאפס.
בישראל, בין השנים 1988–2013 התקבלו דיווחים על 204 ילדים שנדבקו מאימותיהם ב-HIV, מתוכם 87 נולדו בישראל. אמותיהם של 33 מתוכם לא ידעו על נשאותן טרם הלידה. בין השנים 2002–2011 מימן משרד הבריאות את טיפוליהן של 54 נשים הרות שאינן אזרחיות. באף אחד מהמקרים הללו לא אובחנה הדבקה של התינוק בנגיף ה-HIV.
תכנון היריון
פּוֹרִיוּתָם של גברים ונשים עם HIV מושפעת ככל הנראה מנוכחות הנגיף. בקרב גברים, נמצאה התאמה בין איכות הזרע לבין ריכוז תאי T מסוג CD4+, המושפעים מהנגיף. במילים אחרות, ככל שהמחלה פעילה יותר, כך יורדת איכות הזרע של הגבר. בקרב נשים, מחקרים מצביעים על משך זמן ארוך יותר עד להתעברות בנשים נשאיות, לעומת נשים שאינן נשאיות. כמו כן, קיימות עדויות לפגיעה במחזור החודשי ולסיכויים גבוהים יותר להפלה, בנוכחות הנגיף. תופעות אלו פוחתות עם טיפול הולם בנגיף.
בדיקות לגילוי HIV בהיריון
קיימות שתי גישות עיקריות לסקירת נשים בהיריון לנשאות של HIV. הגישה המכלילה (opt-out) גורסת שיש לסקור כל אישה בתחילת הריונה באמצעות בדיקת דם להמצאות נוגדנים לנגיף. אישה שאינה מעוניינת להיבדק נדרשת להצהיר על כך במפורש, ולעיתים אף לחתום על טופס סירוב. מנגד, על פי הגישה המבדילה (opt-in) יש לסקור רק נשים המשתייכות לקבוצות סיכון ונשים המביעות רצון מפורש לעבור בדיקת סקר. בעוד שארגוני בריאות בינלאומיים ממליצים על הגישה המכלילה כאמצעי להפחתת שיעור ההדבקה מאם לתינוק, בישראל נהוגה כיום הגישה המבדילה, ונשים הרות שאינן משתייכות לקבוצת סיכון, אינן מתבקשות לעבור בדיקת סקר ל-HIV באופן שגרתי.
מניעת הדבקה מאם לתינוק
הדבקה בנגיף ה-HIV מאם לתינוק, המכונה גם הדבקה אנכית, עלולה להתרחש במהלך ההיריון, בלידה עצמה או בהנקה. הדבקה במהלך ההיריון מופיעה לרוב לקראת סוף ההיריון, כאשר שני שלישים מההדבקות מתרחשים ב-14 הימים האחרונים להיריון. מנגנון ההדבקה במהלך ההיריון לא ברור עד תום, אולם השערה מקובלת היא שתאים מגוף האם שנושאים את הנגיף חוצים את השליה, ובכך מדביקים גם את תאי העובר.
במהלך ההיריון
קיימת קורלציה ברורה בין הסיכוי להדבקה מאם לעובר במהלך ההיריון ובין העומס הנגיפי של האם הנשאית. כאשר העומס הנגיפי בדמה של האם גבוה מ-100,000 עותקים למיליליטר, הסיכוי להדבקה גבוה מ-50%, ואילו כאשר העומס הנגיפי נמוך מ-1000 עותקים למיליליטר, הסיכוי להדבקה מוערך בכ-1%. באופן כללי ניתן לומר שככל שהעומס הנגיפי בדמה של האם גבוה יותר, כך גדל הסיכוי להדבקה. עם זאת, שרידים של הנגיף בהפרשות נרתיק נתגלו גם בנשים נשאיות שהעומס הנגיפי בדמן היה מתחת לסף הנמדד, ולכן גם בנשים עם עומס נגיפי בלתי מדיד, הדבקה של העובר אפשרית.
טיפול אָנְטִירֵטְרוֹוִירָלִי (באנגלית: antiretroviral therapy, ART) הוא שם כולל לטיפולים כנגד נגיף ה-HIV, המשתייך למשפחת הרטרו-וירוסים. נשים בהיריון או שמעוניינות להיכנס להיריון, המאובחנות כנשאיות ל-HIV, יקבלו טיפול אנטירטרווירלי בין אם יש עדות למחלה בשל נוכחות הנגיף בגופן ובין אם לא קיימת עדות למחלה שכזו. זאת משום שהתחלת טיפול מוקדם משפרת את הסיכויים למניעת הדבקה של העובר, ללא קשר לעומס הנגיפי בדמה של האם. עם זאת, קיימות עדויות לכך שנטילת הטיפול האנטירטרוירלי עלולה להעלות את הסיכוי ללידה מוקדמת, לקָטְנוּת לגיל ההיריון ואף ללידת ולד מת. לפיכך, קיימת חשיבות ראשונה במעלה להתייעצות עם מומחים מתחום ה-HIV והמיילדות בשלב מוקדם, על מנת לבחור את תוכנית הטיפול הבטוחה ביותר.
לכל אישה בהיריון שנמצאה כנשאית HIV יומלץ על טיפול אנטירטרווירלי, מתוך תפיסה שהתועלת שבמניעת הדבקת העובר בנגיף עולה על הסיכונים הכרוכים בנטילת הטיפול. בין השיקולים לבחירת הטיפול נמנים בטיחות התרופה לשימוש בהיריון, מידת העמידות של הנגיף, יכולתה של התרופה לחדור את השליה ולשמש כטיפול מונע שלפני חשיפה עבור העובר, יכולתה של האם לדבוק בטיפול וכן התאמת המינון עבור ההיריון. באופן כללי, מרבית הטיפולים המקובלים באוכלוסייה הכללית ניתנים לשימוש גם בהיריון. הטיפולים הנפוצים כיום כוללים קוקטייל של שלוש תרופות אנטירטרווירליות שונות. על פי רוב, שתיים מסוג מעכבי רוורס טרנסקריפטאז (כדוגמת טנופוביר, זידובודין , למיבודין , אמטריציטבין {{אנ{Emtricitabine}} ותרופה נוספת מסוג מעכבי פרוטאז או מעכבי אינטגרז.
בזמן הלידה
הדבקת הילוד בזמן הלידה מהווה, לפי הערכות מסוימות, כ-70% מכלל ההדבקות בנגיף ה-HIV מאם לתינוק. טיפול תוך ורידי בזידבודין (מעכב רוורס טרנסקריפטאז), משמש לעיתים במקרים בהם העומס הנגיפי בדמה של האישה לקראת הלידה איננו מתחת לתחום המדיד. בשלהי שנות ה-90 נמצא כי ניתוח קיסרי מפחית באופן משמעותי את סיכון ההדבקה בלידה, ובלבד שהוא מבוצע טרם פקיעת הקרומים. ניתוחים שבוצעו לאחר פקיעת הקרומים לא הראו עדיפות ברורה על פני לידה וגינלית. לפיכך, נקבעו בשנת 2000 על ידי האיגוד האמריקני לגינקולוגיה ומילדות, וכוח המשימה האמריקני למניעה, הנחיות לבחירה בניתוח קיסרי. על פי ההנחיות, כאשר העומס הנגיפי בדמה של היולדת נמוך מ-1000 עותקים למיליליטר, בשל סיכויי ההדבקה הנמוכים, אין התוויה לביצוע ניתוח קיסרי מתוכנן. מנגד, כאשר העומס הנגיפי גבוה מערך זה, יש להמליץ ליולדת לבחור בניתוח קיסרי. הניתוח הקיסרי נקבע לרוב לשבוע ה-38 להיריון, במטרה להפחית את הסיכוי לפקיעת קרומים או להתחלת לידה ספונטנית.
בהנקה
נגיף ה-HIV מצוי בחלב של אמהות נשאיות, ועלול לעבור לתינוק בהנקה. כאשר האם אינה מטופלת, סיכויי ההדבקה דרך חלב אם (בקרב תינוקות שלא נדבקו בהיריון ובלידה) מוערך בכ-14%. במחקרים שבדקו את סיכויי ההדבקה של תינוקות לאמהות נשאיות שאינן מקבלות טיפול אנטירטרווירלי, נמצא כי סיכויי ההדבקה הם גבוהים יותר בחודשים הראשונים לחיים, וכ-80% מההדבקות דרך חלב אם מתרחשות בחודשיים הראשונים לחיי התינוק. בסך הכל, כ-10-15% מהתינוקות שנדבקים בנגיף מאמם, נדבקים דרך הנקה. בין גורמי הסיכון להדבקה דרך הנקה ניתן למנות הדבקה חדשה של האם (המקושרת עם סיכויי הדבקה של 33%), עומס נגיפי גבוה בדמה של האם, רמות נמוכות של תאי T מסוג CD4+, מסטיטיס ומשקל נמוך מ-2500 גרם בלידה.
על מנת למנוע הדבקה דרך חלב אם, ניתן להשתמש בתרכובות מזון תינוקות (פורמולה). גישה זו בעייתית, מפני שחלק גדול מהאמהות הנשאיות בעולם משתייכות לקבוצות סוציואקונומיות נמוכות, ולא בהכרח יכולות להרשות לעצמן לספק לתינוק הזנה באמצעות פורמולה. לכן, במקרה שלא מתאפשר להעניק לתינוק הזנה מלאה באמצעות פורמולה, ממליץ ארגון הבריאות העולמי לבחור בהנקה למרות הסיכון שבהדבקה, על מנת שלא לסכן את התינוק בחסרים תזונתיים, שעלולים לגרום לנזק בלתי הפיך. יש נשים שבוחרות להשתמש בתרומת חלב אם במקום בפורמולה, על מנת להעניק לתינוק את יתרונותיו של חלב האם.
טיפול אנטירטרווירלי מפחית באופן משמעותי את הסיכון להדבקה באמהות מניקות, כמו גם טיפול מונע שלפני חשיפה עבור העובר. כך למשל, מחקר אקראי מבוקר שהשווה את הסיכון להדבקה בקרב אמהות מניקות המקבלות טיפול אנטירטרווירלי ובקרב אמהות שאינן מקבלות טיפול, הצביע על הבדל של 40% בשיעור הדבקת התינוקות. שיעור ההדבקה דרך חלב אם בקרב אמהות המטופלות היטב מוערך בכ-1.3%. בשל היתרונות הבריאותיים של חלב אם, ממליץ כיום ארגון הבריאות העולמי לאמהות נשאיות HIV המקבלות טיפול, להניק את תינוקן.
טיפול בתינוק
תינוק שנולד לאם נשאית HIV ייבדק לנוכחות של הזיהום בדמו מקץ שלושה שבועות, חודשיים ושישה חודשים להיולדו. תינוק שנולד לאם שמצב הנשאות שלה מוטל בספק, כגון אמהות המשתייכות לקבוצות סיכון אשר אין בידיהן בדיקת HIV עדכנית, יבדקו מיד לאחר הלידה, על מנת לאפשר התחלת טיפול מוקדם במידת הצורך. נהוג להתייחס לשתי בדיקות שליליות ברצף כשוללות הדבקה בנגיף, ולשתי בדיקות חיוביות כמאששות הדבקה. נוגדנים המצויים בדמה של האם עשויים לחצות את השליה ולהגיע לדמו של העובר במהלך ההיריון, ולכן בדיקת נוגדנים ל-HIV בדמו של התינוק, בדיקת הסקר המקובלת להדבקה ב-HIV במרבית האוכלוסייה, אינה יעילה. במקום, יש להשתמש בבדיקות מסוג PCR לנוכחות RNA או DNA של הנגיף בדם.
מתן טיפול אנטירטרווירלי לתינוק שאמו נשאית HIV מקטין משמעותית את סיכויי ההדבקה. לזמן תחילת הטיפול קיימת חשיבות רבה, וטיפול שהוחל ב-42 השעות הראשונות לחיי התינוק נמצא יעיל יותר מטיפול שהוחל 72 שעות לאחר הלידה.על פי ההמלצות המקובלות, לכל תינוק שנולד לאם נשאית ל-HIV, בין שטופלה בטיפול אנטירטרווירלי במהלך הריונה ובין שלא, יש לתת טיפול אנטירטרווירלי מניעתי. סוג הטיפול ומשכו אינם קבועים ותלויים בסיכון להדבקה במקרה המסוים. טיפולים יכללו לרוב תרופות כגון זידובודין או נבירפין, וימשכו לרוב מספר שבועות עד מספר חודשים.
תינוקות נשאי HIV מצויים בסיכון מוגבר להדבקה בזיהומים אופורטוניסטיים (זיהומים שמנצלים את חולשת המערכת החיסונית בנוכחות נגיף ה-HIV), ובעיקר לדלקת ריאות מסוג PCP, הנגרמת על ידי פטריה. לפיכך, עבור כל תינוק לאם נשאית, יש לשקול מתן טיפול אנטיביוטי מניעתי בטרימטופרים/סולפמתוקסזול, בין השבוע השני והשבוע הרביעי לחיים. בתינוקות שנמצאו כחיוביים ל-HIV, מומלץ להמשיך את הטיפול לפחות במשך השנה הראשונה לחיים.
טרקטורון
טרקטורון (באנגלית: All-terrain vehicle או ATV) הוא כלי תחבורה פתוח בעל ארבעה גלגלים שהנהיגה בו היא באמצעות כידון והישיבה עליו בתנוחת רכיבה, בדומה לאופנוע. בעברית נקראים כלי רכב אלה בשם "טרקטורון" בגלל גלגליהם המזכירים את אלה של טרקטור והמראה החיצוני של אלו המשמשים לחקלאות המזכיר טרקטור בזעיר אנפין. במקורו היה הטרקטורון כלי רכב חקלאי, אך כיום משתמשים בו רבים כרכב פנאי.
ברוב הטרקטורונים קיימת אפשרות להנעה כפולה (4X4) כדי לשפר את עבירותם בתנאי שטח קשים. מנועם של הטרקטורונים המשמשים בחקלאות וטיולי טרקטורונים, מושאל לרוב מאופנוע, והוא בן ארבע או שתי פעימות בנפח של כמה מאות סמ"ק. בדומה למדינות רבות בעולם, הנהיגה על הטרקטורון בישראל אסורה בכביש. אך מותר לנהוג על כביש באמצעות טרקטורון על מנת לחצות כביש, וזאת עד 500 מטרים. וכן מותר לנהוג בו בכביש הנמצא בתחום קיבוץ או מושב.
היסטוריה
הטרקטורונים הראשונים אשר פותחו ביפן בשלהי שנות השישים שימשו תחילה ככלי רכב חקלאיים. תחילה פיתחו היפנים טרקטורונים בעלי שלושה גלגלים (ניתן להוסיף גלגלים מטעמי בטיחות), ובמהרה הבינו כי זהו כלי הרכב הנוח ביותר לנסיעה בשטחי הרים שלעיתים כלי רכב קונבנציונליים אחרים לא עמדו בנסיעה בשטחים אלו.
לא עבר זמן רב עד שהבינו היפנים כי באפשרותם למכור את הטרקטורונים בכל רחבי העולם, ובפרט בארצות הברית. הטרקטורון הגיע לארצות הברית בתחילת שנות השבעים ונמכר ככלי תחבורה המעניק לנוהג בו "ריגושים" (רכב אקסטרים), אך כמובן נמכר גם למטרות ציד ולמטרות חקלאות.
מעמד חוקי
בישראל מיועדים טרקטורונים לנסיעה בשטח לא סלול, ועל פי חוק נסיעתם בכביש אסורה (חציית כבישים בלבד, מותרת). הסיבה לכך נובעת מהעדר סרן דיפרנציאלי בטרקטורון המגדיל את הסיכוי להתהפכות בזמן פניה על דרך סלולה. הטרקטורון הפך לכלי תחבורה פופולרי בקרב הצעירים בהתיישבות החקלאית עקב העובדה שניתן להוציא רישיון נהיגה עבורו בגיל צעיר יחסית.
החל משנות ה-90 קיימת בישראל חובה חוקית להתקין על טרקטורון קשת התהפכות מאחורי הרוכב, שאמורה להגן עליו בזמן נפילה או התהפכות. חובת התקנת קשת זו אינה קיימת במדינות אחרות, ויש הטוענים כי היא מסכנת את הרוכב יותר מאשר מגינה עליו. יצרני טרקטורונים רבים אינם משווקים בישראל כלל שכן היצרן לא מוכן להתקין קשת התהפכות (לפי דרישת החוק הישראלי) מחשש לתביעות כנגדו במקרה של פציעה, או נזק בלתי הפיך לטרקטורון. התקנה בוטלה ב-1 בינואר 2022.
יבוא
מבחר דגמי הטרקטורונים המיובאים לישראל מצומצם יחסית עקב חוק קשת ההתהפכות אשר מנע מיצרני טרקטורונים ידועים כמו ימאהה וסוזוקי לשווק אותם בארץ מחשש לתביעות עקב תאונות.
דגמים עיקריים המיובאים לישראל:
נזקים סביבתיים
בישראל קיים איסור נסיעה בחופי הים ובשמורות טבע שלא על דרכים המיועדות לכך, עם זאת טרקטורונים רבים נוהגים לפקוד שטחים אלו לצורך נסיעה אתגרית מפאת מחסור בשטחים פתוחים המיועדים לנסיעת שטח. הנסיעה עם טרקטורון בשטחים אלו גורמת לפגיעה סביבתית ישירה של דריסת צמחייה ובעלי חיים; גרימת רעש שמבריח מאזור השמורה ציפורים, עדרי איילים או יונקים קטנים אחרים או גורמת לבעלי החיים תעוקה שעלולה לגרום לנטישת קנים או גורים. פגיעה עקיפה נגרמת מתלמי הגלגלים שמשנים את משטר זרימת המים שפוגע בצמחייה ופגיעה בקרקע (במיוחד באזורים חוליים) שמאפשרת השתלטות של צמחייה פולשת. לאחרונה תוגברה האכיפה בשמורות הטבע וחופי הים.
יהושע השל שפירא
רבי יהושע השל שפירא (? - תרס"ח, 1908) היה רבן של שאקי ושצ'וצ'ין ונשיא כולל סובאלק-לומז'ה.
ביוגרפיה
נולד באוגוסטוב שבפרוסיה, לרב דוב בר שפירא. אחיו הגדול היה רב העיר אוגוסטוב (ולימים רבה של מזריטש) רבי ישראל איסר שפירא (מזריטש).
למד אצל רבי משה יהודה ליב זילברברג מקוטנה, מחבר "זית רענן". נישא לבתו של רבי ליפא חיים הכהן אב"ד זמברובה (תקופה קצרה שימש גם אב"ד לומז'ה), נשיא כולל לומז'ה-סובאלק.
לאחר נישואיו התמנה הרב שפירא כרבה של שאקי. בשנות ה-60 של המאה ה-19 התמנה כרבה של שצ'וצ'ין, וכיהן בתפקידו כארבעים שנה עד פטירתו. חידושי תורתו מופיעים בספרי אחיו וחכמים נוספים.
הרב שפירא הוא אחד הרבנים שנתנו הסכמה על הספר "ליקוטי הלכות" של החפץ חיים.
משפחתו
חתנו של הרב שפירא הוא רבי יצחק מרדכי קלפפיש. בנו של רבי יצחק מרדכי, הרב אהרן יעקב קלפפיש, נישא לבתו של רבי דוב מנחם רגנשברג. הרב אהרן יעקב קלפפיש הביא מתורתו של סבו הרב שפירא בספרו "מנחת אהרן".
ישראל באירוויזיון 2000
ישראל השתתפה באירוויזיון 2000 עם השיר "שמייח", בביצוע להקת פינג פונג בתחרות שהתקיימה בסטוקהולם, בירת שוודיה.
בחירה פנימית
ועדה פנימית ברשות השידור בחרה בשיר שמייח של להקת פינג פונג לייצג את ישראל בתחרות הזמר של האירוויזיון 2000.
באירוויזיון
ישראל הופיעה ראשונה על הבמה ופתחה את המופע. ישראל קיבלה 7 נקודות והגיעה למקום ה-22.
לאחר האירוויזיון
כשחברי המשלחת שבו לישראל, הם התקבלו בכעס ורשות השידור הודיעה כי היא דורשת לקבל החזר על כל הוצאות המשלחת, דבר שלא קרה לבסוף. לאחר קיום התחרות, ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת התכנסה במיוחד על מנת להבהיר כי הלהקה היא. אורי פורת, מנכ"ל רשות השידור, אמר כי ועוד הוסיף.
לאחר מכן, הלהקה הוציאה אלבום אחד בשם "בין מוסר לאופנה" בהוצאת הד ארצי, אשר לא זכה לאהדה ברדיו הישראלי.
חוקת איטליה
חוקת הרפובליקה האיטלקית (באיטלקית: Costituzione della Repubblica Italiana) היא החוק העליון במערכת החוקים של איטליה. היא נחקקה על ידי האספה המכוננת האיטלקית ב-22 בדצמבר 1947, עם 453 קולות בעד מול 62 נגד. הטקסט, שתוקן מאז שש עשרה פעמים, פורסם במהדורה מיוחדת של גזטה אופיצ'יאלה, כתב העת הרשמי של ממשלת איטליה, ב-27 בדצמבר 1947. האספה המכוננת נבחרה בבחירות כלליות ב-2 ביוני 1946, באותו יום שבו נערך משאל העם על ביטול המלוכה, והיא הוקמה על ידי נציגי כל הכוחות האנטי-פשיסטיים שתרמו לתבוסת הנאצים והכוחות הפשיסטים במהלך מלחמת האזרחים האיטלקית. הבחירות נערכו בכל מחוזות איטליה. החוקה נוסחה ב-1946 ונכנסה לתוקף ב-1 בינואר 1948, מאה אחת לאחר חקיקת החוקה של ממלכת איטליה.
האספה המכוננת
הקבוצות שהרכיבו את האספה המכוננת ייצגו מגוון רחב של הספקטרום הפוליטי, עם של ייצוג שלוש קבוצות עיקריות: נוצרים דמוקרטים, ליברלים ושמאלנים. כל הקבוצות הללו היו אנטי-פשיסטיות מובהקות, ולכן הייתה הסכמה כללית נגד חוקה סמכותנית, תוך שימת דגש רב על הרשות המחוקקת והפיכת הרשות המבצעת לתלויה בה. לכן החוקה אינה פועלת לפי תפיסת הפרדת הרשויות כפי שהגו דמויות מרכזיות של הנאורות כמו קאנט ומונטסקייה, והיא משלבת מנגנונים להגנה על צורכי היציבות השלטונית תוך הימנעות מכל ניוון של הפרלמנטריזם.
כל ההשקפות הפוליטיות והחברתיות השונות באספה תרמו בעיצוב והשפעה על הנוסח הסופי של החוקה. לדוגמה, הגנות חוקתיות הנוגעות לנישואים ולמשפחה משקפות חלקים ממשפט הטבע כפי שראו אותו הקתולים, בעוד שהגנות הנוגעות לזכויות עובדים משקפות דעות סוציאליסטיות וקומוניסטיות. גיוון זה תואר שוב ושוב כפשרה החוקתית, וכל המפלגות שעיצבו את החוקה כונו "הקשת החוקתית" (באיטלקית: arco costituzionale).
מבנה החוקה
החוקה מורכבת מ-139 סעיפים (שחמישה מהם בוטלו מאוחר יותר) ומחולקת לשלושה חלקים עיקריים: עקרונות היסוד (Principi Fondamentali, סעיפים 1–12), חלק א' הנוגע לזכויות וחובות של האזרחים (Diritti e Doveri dei Cittadini, סעיפים 13–54) וחלק ב' העוסק בארגון הרפובליקה (Ordinamento della Repubblica, סעיפים 55–139). אחרי שלושת החלקים ישנן 18 הוראות מעבר סופיות (Disposizioni transitorie e finali).
החוקה מכילה בעיקר עקרונות כלליים, שלא ניתן ליישם אותם ישירות. תהליך תיקון החוקה נמשך עשרות שנים ופוליטיקאים משני צידי המפה הפוליטית טוענים כי בשל שיקולים פוליטיים שונים, הוא עדיין לא הושלם.
הקדמה
ההקדמה לחוקה מורכבת מהנוסחה המחוקקת:
עקרונות היסוד (סעיפים 1–12)
עקרונות היסוד מכריזים על היסודות עליהם קמה הרפובליקה, החל מאופייה הדמוקרטי, שבו הריבונות שייכת לעם ומבוצעת על ידו בגבולות שמגדירה החוקה. העקרונות מכירים בכבוד האדם, הן כפרט והן בקבוצות חברתיות, ומבטאים סולידריות ושוויון ללא הבדל מין, גזע, שפה, דת, דעה פוליטית או תנאים אישיים וחברתיים. לשם כך מוכרת גם הזכות לעבודה, כאשר העבודה נחשבת ליסוד הרפובליקה ואמצעי להשגת התפתחות אישית וחברתית: על כל אזרח מוטלת החובה לתרום לפיתוח החברה ככל יכולתו, ועל הממשלה בתורה להבטיח את החופש והשוויון לכל אזרח.
המדינה והכנסייה הקתולית מוכרות כעצמאיות, ריבוניות ונפרדות, כל אחת בתחומה. גם חופש הדת מוכר בחוקה, כאשר לכל הדתות יש זכות להתארגנות עצמית, כל עוד הן אינן מתנגשות עם החוק, והאפשרות ליצור קשר עם המדינה באמצעות הסכמים. בפרט, סעיף 7 מכיר בהסכמים הלטראניים משנת 1929, שהעניקו מעמד מיוחד לכנסייה הקתולית, ומאפשרת שינוי באמנה זו ללא צורך בתיקונים חוקתיים. למעשה, האמנה שונתה מאוחר יותר בהסכם חדש בין הכנסייה למדינה בשנת 1984.
העקרונות מזכירים את המשפט הבין-לאומי הפומבי ואת זכויות הזר, בפרט את זכות המקלט לאנשים שנשללו מהם במדינת מולדתם החירויות המובטחות על ידי החוקה האיטלקית, או שהם מואשמים בעבירות פוליטיות. העקרונות גם דוחים מלחמה תוקפנית ומקדמים ומעודדים ארגונים בין-לאומיים שמטרתם להשיג שלום וצדק בין מדינות, ואף מסכימים להגביל את ריבונות, בתנאי של שוויון עם מדינות אחרות, במידת הצורך להשגת מטרות אלו. האחרון מבין העקרונות קובע את הטריקולור האיטלקי כדגל איטליה: ירוק, לבן ואדום, בשלושה פסים אנכיים בעובי שווה.
סעיפים אזרחיים (סעיפים 13–28)
סעיפים 13–28 הם המקבילה האיטלקית למגילת הזכויות בתחומי המשפט המקובל. החוקה מכירה בהביאס קורפוס ובחזקת החפות מפשע; הפרות של חירויות הרכוש והפרטיות אסורות ללא צו מטעם הרשות השופטת הכולל עילה, ומחוץ לגבולות המוטלים בחוק.
לכל אזרח עומד חופש התנועה, הן מחוץ לשטח הרפובליקה והן בתוכו, עם הגבלות המוענקות בחוק רק מסיבות בריאותיות וביטחוניות אפשריות. לאזרחים הזכות להתאסף בחופשיות, הן במקומות פרטיים והן במקומות ציבוריים, בשלווה וללא נשק. הודעות לרשויות נדרשות רק בפגישות גדולות בשטחים ציבוריים, שעלולות להיות אסורות רק מסיבות מוכחות של ביטחון המדינה או הציבור. החוקה מכירה בחופש ההתאגדות, בגבולות המשפט הפלילי. ארגונים ואגודות סתרים בעלי אופי צבאי אסורים.
חופש הביטוי, העיתונות והדת מובטחים לפי החוקה במקומות ציבוריים, למעט מעשים הנחשבים פוגעניים. לדוגמה, הסתה, לשון הרע וגסות במרחב הציבורי נחשבות לעבירות פליליות לפי החוק הפלילי האיטלקי.
כל אזרח מוגן מפני רדיפות פוליטיות ואינו יכול להיות נתון לנטל אישי או כלכלי מחוץ לחוק. הזכות להליך הוגן מובטחת, כאשר לכל אחד עומדת הזכות להגן על זכויותיו ללא קשר למצבו הכלכלי. פיצויים במקרה של טעויות שיפוטיות מוגדרים בחוק, וחקיקה למפרע אינה מוכרת, ולכן לא ניתן להרשיע אדם בגין פעולה שלא הייתה בלתי חוקית בזמן התרחשותה.
האחריות הפלילית היא אישית, ולכן ענישה קולקטיבית אינה מוכרת. נאשם נחשב חף מפשע עד שהוכחה אשמתו, והעונשים מכוונים לשיקום המורשע. עונש מוות ועונשים אכזריים ויוצאי דופן אסורים. הסגרת אזרחים אסורה, חוץ ממקרים שנקבעו באמנות בין-לאומיות, והיא אסורה לחלוטין בגין עבירות פוליטיות.
נבחרי ציבור ורשויות ממשלתיות אחראים ישירות לפי החוק הפלילי, האזרחי והמנהלי למעשים שבוצעו תוך הפרת הזכויות המוגדרות בחוקה.
סעיפים אתיים וחברתיים (סעיפים 29–34)
החוקה מכירה במשפחה כחברה טבעית המושתתת על נישואים, הנחשבים כתנאי לשוויון מוסרי ומשפטי בין בני הזוג. החוק אמור להבטיח את אחדות המשפחה, באמצעים כלכליים והטבות אחרות, ולהורים הזכות והחובה לגדל ולחנך את ילדיהם, גם אם נולדו מחוץ לנישואים. מילוי חובות נקבע בחוק במקרה של אי כשירות של ההורים.
בריאות מוכרת בסעיף 32 הן כזכות יסוד של הפרט והן כאינטרס קולקטיבי, וטיפול רפואי חינם מובטח למעוטי יכולת ומשולם על ידי משלמי המיסים. לא ניתן לאלץ איש לעבור טיפול רפואי כלשהו, אלא על פי הוראות החוק.
חופש החינוך מובטח, ומוזכרת במיוחד חופשיות הוראת החופשית של האמנויות והמדעים. כללי חינוך כלליים נקבעים בחוק, הקובע גם בתי ספר ממלכתיים בכל המקצועות ושכבות הגיל. בתי ספר פרטיים נדרשים לעמוד באותם סטנדרטים של השכלה, בעוד שאוניברסיטאות ואקדמיות יכולות לקבוע תקנות משלהן במסגרת גבולות החוק. חינוך הוא גם זכות, וקיים חינוך יסודי חובה וחינמי, הניתן למשך שמונה שנים לפחות. גם השכלה גבוהה היא זכות תלמידים מסוגלים וראויים, ללא קשר למצבם הכלכלי. לשם כך ניתן להקצות מלגות, קצבאות למשפחות והטבות אחרות שניתנות על ידי הרפובליקה באמצעות בחינות.
סעיפים כלכליים (סעיפים 35–47)
על פי החוקה, הרפובליקה מגנה על העבודה על כל צורותיה ושיטותיה, מספקת הכשרה וקידום מקצועי של עובדים ומקדמת ומעודדת אמנות וארגונים בין-לאומיים המגנים על זכויות עובדים. החוקה מאפשרת גם את החופש להגר ומגנה על עובדים איטלקים מחוץ למדינה.
עבודת לא-חופשית היא מחוץ לחוק, כאשר לעובדים יש זכות לשכר התואם את כמות ואיכות עבודתם ושכר מינימום מובטח על מנת להבטיח להם ולמשפחותיהם קיום חופשי ומכובד. דיני העבודה במדינה קובעים כמות שעות עבודה יומיות מקסימלית ולא ניתן לוותר על הזכות לימי מנוחה שבועיים ולחופשות שנתיות בתשלום. שוויון זכויות ושכר שווה לנשים מוכרים בחוקה; תנאי העבודה חייבים לאפשר לנשים למלא את תפקידן במשפחה ועליהם להבטיח את ההגנה על האם והילד. גיל מינימום לעבודה בשכר נקבע בחוק, עם הוראות מיוחדות המגנות על עבודת קטינים. תמיכת רווחה זמינה לכל אזרח שאינו מסוגל לעבוד, נכה או חסר אמצעי הקיום הדרושים. עובדים זכאים לעזרה הולמת במקרה של תאונה, מחלה, נכות, זקנה ואבטלה שלא מרצון. סיוע מהמגזר הפרטי יינתן באופן חופשי.
החוקה מכירה ביוזמה חופשית, בתנאי שאינה פוגעת בטובת הכלל, בבטיחות, בחירות, בכבוד האדם, בבריאות או בסביבה. הרפובליקה אמורה לקבוע אסדרות מתאימות על פעילויות כלכליות במגזר הציבורי והפרטי כאחד, על מנת לכוון אותן למטרות חברתיות וסביבתיות. החוקה כוללת הכרה ברכוש פרטי וציבורי, מובטחים ומוסדרים בחוק, תוך ציון מיוחד של הסדרת הירושה ואפשרות הפקעה עם חובת פיצוי לטובת האינטרס הציבורי. כמו כן, כדי להבטיח שימוש רציונלי בקרקע ויחסים חברתיים שוויוניים, עשויות להיות מגבלות על הבעלות הפרטית וגודלה של הקרקע. הרפובליקה מגינה, מקדמת ומסדירה עסקים קטנים ובינוניים, קואופרטיבים ואומנים, ומכירה בזכותם של עובדים לשתף פעולה בניהול מפעלים, במסגרת החוק. הרפובליקה מעודדת, מגינה ומפקחת על פעולות חיסכון ואשראי.
סעיפים פוליטיים (סעיפים 48–54)
סעיף 48 לחוקה מכיר בזכות הבחירה של כל אזרח, גבר או אישה, במדינה או מחוצה לה, שהגיע לגיל בגירות, כלומר גיל שמונה עשרה שנים (סעיף 2 בקוד האזרחי, תיקון L. 39/1975). הצבעה נחשבת גם לחובה אזרחית והחוק חייב להבטיח שכל אזרח יוכל לממש זכות זו, והקים, בין היתר, בשנת 2000, אזורי בחירה מעבר לים המיוצגים בפרלמנט. לא ניתן להגביל את זכות ההצבעה למעט אובדן כושר אזרחי, עונשי עונשין בלתי חוזרים או במקרים של חוסר התאמה מוסרית כפי שנקבע בחוק.
ניתן להקים מפלגות פוליטיות באופן חופשי ועתירות לפרלמנט על ידי אזרחים מוכרות על מנת לקדם את התהליך הדמוקרטי ולבטא את צורכי העם. כל אזרח איטלקי, גבר או אישה, במדינה או מחוצה לה, זכאי להיבחר לתפקיד ציבורי בתנאים הקבועים בחוק. לשם כך, הרפובליקה נוקטת באמצעים ספציפיים לקידום שוויון הזדמנויות בין גברים לנשים, ולאיטלקים שאינם גרים בשטח הרפובליקה. כל נבחר ציבור זכאי לזמן הקבוע לשירות בתפקידו ולשמור על תפקיד בו החזיק בעבר.
סעיף 52 קובע שההגנה על המולדת (באיטלקית: Patria) היא חובה ו"החובה הקדושה לכל אזרח". כן נקבע כי השירות הצבאי מתבצע במגבלות ובאופן הקבוע בחוק. החל מ-2003, באיטליה אין גיוס חובה, אף על פי שניתן להחזיר אותו במידת הצורך. הגיוס אינו יכול לפגוע בהעסקתו של אזרח, ואף לא במימוש זכויותיו הפוליטיות. אזכור מיוחד ניתן לרוח הדמוקרטית של הרפובליקה כבסיס להסדרת הכוחות המזוינים.
החוקה קובעת מיסוי פרוגרסיבי, המחייב כל אזרח לתרום להוצאה הציבורית בהתאם ליכולתו. כמו כן, סעיף 54 קובע כי על כל אזרח מוטלת החובה להיות נאמן לרפובליקה ולקיים את חוקתה וחוקיה. על נבחרי הציבור מוטלת החובה למלא את תפקידיהם במשמעת ובכבוד, ואף להישבע על כך במקרים הקבועים בחוק.
הבתים (סעיפים 55–69)
סעיף 55 לחוקה קובע את הפרלמנט האיטלקי כישות דו-ביתית, המורכבת מבית הנבחרים (הבית בתחתון) והסנאט של הרפובליקה (הבית העליון), הנבחרים כל חמש שנים ללא הארכה, למעט בחוק ורק במקרה של מלחמה, ואשר מתכנסים במושב משותף רק במקרים שנקבעו בחוקה.
בית הנבחרים נבחר באמצעות בחירה ישירה וכללית. בבית 400 צירים, שמונה מהם נבחרים במחוזות הבחירה מעבר לים, בעוד שמספר המושבים בין מחוזות הבחירה האחרים מתקבל על ידי חלוקת מספר האזרחים המתגוררים בשטח הרפובליקה ב-392 ועל ידי חלוקת המושבים באופן יחסי לאוכלוסייה בכל מחוז בחירות. כל הבוחרים מעל גיל עשרים וחמש זכאים להיות נציגים בבית הנבחרים.
גם הסנאט של הרפובליקה נבחר באמצעות בחירה ישירה וכללית. בסנאט 200 סנאטורים, ארבעה מהם נבחרים במחוזות הבחירה מעבר לים, בעוד שהאחרים נבחרים על בסיס אזורי ביחס לאוכלוסיית כל מחוז בדומה לשיטה הנהוגה בבית הנבחרים, כאשר לאף מחוז אין פחות משלושה נציגים סנאטורים, למעט מוליזה עם שניים ו-ואל ד'אוסטה עם אחד. יש גם מספר קטן של סנאטורים לכל החיים, כמו נשיאים לשעבר, אלא אם כן הם מתפטרים, ואזרחים שמונו על ידי נשיא הרפובליקה, עד חמישה במספר, על שהביאו כבוד לאומה עם הישגיהם בתחומים חברתיים, מדעיים, אמנותיים או ספרותיים. כל המצביעים מעל גיל ארבעים זכאים להיות סנאטורים.
ואף אדם לא יכול להיות חבר בשני הבתים בו-זמנית. בחירות חדשות חייבות להתקיים תוך שבעים יום מתום כהונת הפרלמנט הישן. המושב הראשון מתכנס לא יאוחר מעשרים יום לאחר הבחירות, ועד למועד זה מורחבות סמכויות הבתים הקודמים.
כברירת מחדל, אם אין הוראות אחרות, יש לכנס את הפרלמנט ביום העבודה הראשון של פברואר ואוקטובר. נשיא הרפובליקה, יושב ראש הבית או שליש מחבריו יכולים לכנס מושבים מיוחדים. במקרים כאלה גם הבית השני מתכנס. הנשיא והלשכה של כל בית נבחרים בין חבריו ובישיבות משותפות הנשיא והלשכה הם אלה של לשכת הצירים. כל בית מאמץ את חוקיו ברוב מוחלט והישיבות הן ציבוריות, אלא אם הוחלט אחרת. לחברי הממשלה יש את הזכות, ואם ידרשו, החובה להשתתף, והם יישמעו כאשר יבקשו זאת. המניין להחלטות בכל בית ובישיבה משותפת הוא רוב החברים, והחוקה קובעת את הרוב הנדרש מהנוכחים לצורך קבלת החלטה.
חברי הפרלמנט לא אחראיים משפטית לפעולות או דעות שהביעו בזמן כהונתן, לא ניתן לערוך חיפוש בבתיהם, לעצור אותם או לשלול בדרך אחרת חירויות אישיות ללא הבית, למעט כאשר מפורסם גזר דין סופי של בית המשפט.
שכרם של חברי הפרלמנט קבוע בחוק.
תהליך חקיקה (סעיפים 70–82)
סעיף 70 נותן סמכות חקיקה לשני הבתים, והצעות חוק יכולות להיות מובאות על ידי הממשלה, על ידי חבר פרלמנט או על ידי ישויות אחרות, שנקבעו בחוקה. האזרחים יכולים גם להציע הצעות חוק שנחתמו על ידי לפחות חמישים אלף בעלי זכות הצבעה. כל בית בפרלמנט יקבע כללים לבחינת הצעת חוק, החל מבדיקה על ידי ועדה ולאחר מכן את השיקול סעיף אחר סעיף על ידי כל הבית, אשר לאחר מכן יעמיד אותה להצבעה סופית. יש לבצע את ההליך הרגיל לשיקול ואישור ישיר על ידי כל בית עבור הצעות חוק הנוגעות לעניינים חוקתיים ובחירות, האצלת חקיקה, אשרור אמנות בין-לאומיות ואישור תקציבים.
לאחר אישור הפרלמנט, החוקים מפורסמים על ידי נשיא הרפובליקה בתוך חודש או תאריך אחר שנקבע ברוב מוחלט לחוקים שהוכרזו כדחופים. חוק מתפרסם מיד לאחר הכרזתו ונכנס לתוקף ביום החמישה עשר לאחר הפרסום, אלא אם נקבע אחרת. הנשיא יכול להטיל וטו על הצעת חוק ולשלוח אותה בחזרה לפרלמנט תוך ציון דעה מנומקת. אם החוק יעבור שוב הווטו יבוטל והנשיא מחויב לחתום עליו.
החוקה מכירה במשאלי עם כלליים לביטול חוק או חלק ממנו, כאשר דורשים אותם לפחות חמש מאות אלף בעלי זכות הצבעה או חמישה מחוזות. עם זאת, משאלי עם לא יערכו על חוקים המסדירים מיסים, את תקציב המדינה, חנינה או חוק המאשרר אמנה בין-לאומית. כל אזרח הזכאי להצביע לבית הנבחרים זכאי להצביע גם במשאל עם, ואם רוב הזכאים הצביעו והושג רוב של קולות תקפים, משאל העם נחשב כבוצע.
הממשלה אינה יכולה למלא תפקידי חקיקה, למעט בזמנים מוגבלים ולמטרות ספציפיות שנקבעו במקרים של צורך ודחיפות, והיא אינה יכולה להוציא צו בעל תוקף של חוק. צעדים זמניים יאבדו תוקף אם לא יעברו כחוק בפרלמנט תוך שישים יום מיום פרסומם.
החוקה מעניקה לפרלמנט את הסמכות להכריז מלחמה ולהקנות לממשלה את הסמכויות הנדרשות. לפרלמנט סמכות להעניק חנינות באמצעות רוב של שני שלישים בשני הבתים.
הפרלמנט יכול לאשרר על פי חוק אמנות בין-לאומיות בעלות אופי מדיני, הדורשים בוררות או הסדר משפטי, שכרוכים בשינוי גבולות, הוצאות כספיות או חקיקה חדשה.
דוחות תקציב ודוחות כספיים שמציגה הממשלה חייבים לעבור לפרלמנט מדי שנה, ולא ניתן לאפשר יישום זמני של התקציב אלא על פי חוק ולא יותר מארבעה חודשים. על התקציב לאזן בין הכנסות והוצאות, תוך התחשבות בשלבים השליליים והחיוביים של המחזור הכלכלי, שיכולים להיות ההצדקה היחידה להלוואות ציבוריות. הוצאות חדשות או הגדלת הוצאות קיימות מאושרות רק על ידי חוקים הקובעים את המשאבים לכיסוין.
שני הבתים יכולים לערוך חקירות בנושאים בעלי אינטרס ציבורי, באמצעות ועדה של חברי הבית המורכבת ביחסיות לייצוג המפלגות בבית עצמו. ועדת חקירה רשאית לערוך חקירות ובדיקות באותן סמכויות ומגבלות כמו הרשות השופטת.
נשיא הרפובליקה (סעיפים 83–91)
נשיא הרפובליקה נבחר לשבע שנים על ידי הפרלמנט במושב משותף, יחד עם שלושה נציגים מכל מחוז (פרט לוואל ד'אוסטה ששולח נציג אחד), שנבחרים על ידי המועצות האזוריות על מנת להבטיח ייצוג של מיעוטים. הבחירות נערכות בהצבעה חשאית, בתחילה ברוב מיוחס של שני שלישים, בעוד שלאחר ההצבעה השלישית מספיק רוב מוחלט. 30 יום לפני תום כהונתו של הנשיא הנוכחי של הרפובליקה, יושב ראש בית הנבחרים חייב לכנס מושב משותף של הפרלמנט ושל הנציגים האזוריים כדי לבחור את נשיא הרפובליקה החדש. במהלך או בשלושת החודשים שקדמו לפיזור הפרלמנט, הבחירות חייבות להתקיים בתוך חמישה עשר הימים הראשונים של הישיבה הראשונה של פרלמנט חדש. בינתיים, סמכויותיו של הנשיא המכהן של הרפובליקה מורחבות.
כל אזרח איטלקי מעל גיל חמישים יכול להיבחר לנשיא. אזרחים שמכהנים בתפקיד אחר אינם רשאים להיות נשיאים, אלא אם יתפטרו מתפקידם הקודם לאחר בחירתם לנשיאות. משכורתו וזכויותיו של הנשיא קבועות בחוק.
בכל המקרים בהם הנשיא אינו מסוגל לבצע את תפקידי המשרה, אלה יבוצעו על ידי נשיא הסנאט של הרפובליקה. במקרה של אי כשירות קבועה, מוות או התפטרות של נשיא הרפובליקה, נשיא בית הנבחרים חייב לכנס בחירות לנשיא חדש בתוך חמישה עשר ימים.
על פי החוקה, תפקידו העיקרי של הנשיא, כראש המדינה, הוא לייצג את האחדות הלאומית. בין סמכויותיו של הנשיא:
הנשיא עומד גם בראש המועצה העליונה של הרשות השופטת ומועצת ההגנה העליונה. צו מאת הנשיא אינו תקף אלא אם כן הוא חתום על ידי השר המציע, ועל מנת לקבל תוקף של חוק הוא חייב להיות חתום על ידי נשיא מועצת השרים.
הנשיא אינו אחראי לפעולות שבוצעו במילוי תפקידו, למעט בגידה והפרת החוקה, שבגינן הנשיא עשוי להיות מודח ברוב מוחלט של חברי הפרלמנט, שיתכנס במושב משותף.
לפני כניסתו לתפקיד, הנשיא חייב להישבע אמונים לרפובליקה ולהתחייב לקיים את החוקה בפני מושב משותף של שני בתי הפרלמנט.
מועצת השרים (סעיפים 92–96)
ממשלת הרפובליקה מורכבת מנשיא מועצת השרים ומשאר השרים. נשיא הרפובליקה ממנה את נשיא המועצה ועל פי הצעתו גם את השרים המהווים את הקבינט שלה; השרים נשבעים לפני שהם יכולים להיכנס לתפקיד. על הממשלה לקבל, תוך עשרה ימים ממועד המינויים, את אמון שני הבתים, כאשר כל בית יוכל להעניק או לחזור בו מאמונו באמצעות הצעה מנומקת שעברה בהצבעה. אם אחד או שני הבתים יצביעו נגד הצעת חוק שהציעה הממשלה אין בכך חובה לפירוק הממשלה, אולם לעיתים נשיא המועצה מצרף הצבעת אמון להצעה בעלת חשיבות לממשלה. אם הרוב באחד הבתים או בשניהם לא תומכת יותר בממשלה, ניתן להגיש הצעת אי-אמון. על ההצעה להיות חתומה על ידי לפחות עשירית מחברי הבית ולא ניתן לדון בה אחרי פחות משלושה ימים לאחר הצגתה.
תפקידו העיקרי של נשיא המועצה הוא לנהל את המדיניות הכללית של הממשלה, ולשאת באחריות לתפקודה. נשיא המועצה מבטיח את העקביות של המדיניות הפוליטית והמנהלית, על ידי קידום ותיאום פעילות השרים. השרים אחראים ביחד למעשיה של מועצת השרים. הם גם אחראים באופן אישי לפעולות של משרדיהם.
ארגון ראשות המועצה וכן מספרם, כשירותם וארגון המשרדים נקבעים בחוק. חברי מועצת השרים, גם אם הם מתפטרים מתפקידם, כפופים למשפט רגיל על פשעים שבוצעו במילוי תפקידם, ובלבד שיינתן אישור על ידי הסנאט של הרפובליקה או בית הנבחרים, בהתאם לנורמות שנקבעו במשפט החוקתי.
מנהל ציבורי (סעיפים 97–98)
גופים ממשלתיים חייבים להבטיח תקציב מאוזן וחוב ציבורי בר תשלום, בהתאם למשפט האיחוד האירופי. ארגון משרות ציבוריות נקבע בחוק, על מנת להבטיח יעילות וחוסר משוא פנים של הממשל. תקנוני המשרדים קובעים את תחומי התפקידים והאחריות של בעלי התפקידים.
עובדי מדינה עומדים אך ורק לשירות המדינה, ולא לשירות אדם או תפקיד מסוים. אם הם חברי פרלמנט, לא ניתן לקדם אותם, אלא באמצעות ותק. החוק קובע תקופת צינון ומגבלות על הזכויות של שופטים, אנשי צבא מכהנים, קציני אכיפת חוק ונציגים דיפלומטיים.
גופי עזר (סעיפים 99–100)
המועצה הלאומית לכלכלה ועבודה מורכבת, כמפורט בחוק, ממומחים ונציגים של המגזרים הכלכליים, ביחס שלוקח בחשבון את כמות העובדים בכל ענף ואת תרומתו למשק. המועצה משמשת כגוף מייעץ לפרלמנט ולממשלה בעניינים ובתפקידים המוגדרים על פי חוק. המועצה יכולה ליזום חקיקה ועשויה לתרום לגיבוש חקיקה כלכלית וחברתית על פי העקרונות ובמגבלות הקבועים בחוק.
מועצת המדינה היא גוף יועץ משפטי-מנהלי והיא מפקחת על ניהול המשפט במדינה. ניתן להקביל אותה לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה במערכת המשפט בישראל. בית המשפט לחשבונאות מפעיל בקרה מונעת על הלגיטימיות של צעדי הממשלה, וכן מבקר את ניהול תקציב המדינה ומדווח ישירות לפרלמנט על תוצאות הביקורות שבוצעו. החוק מבטיח את עצמאותם מהממשלה של שני הגופים ושל חבריהם.
ארגון הרשות השופטת (סעיפים 101–110)
סעיף 101 לחוקה קובע שהצדק נעשה בשם העם, וששופטים כפופים רק לחוק. החוקה מסמיכה את הרשות השופטת למנות שופטי שלום המפעילים הליכים משפטיים, ובכך קובעת את הרשות השופטת כאוטונומית ובלתי תלויה ברשויות האחרות. אסור להקים בתי משפט מיוחדים (כמו ה- שהקימו הנאצים למשפטים פוליטיים), וניתן להקים רק מדורים מיוחדים לעניינים ספציפיים בגופים השיפוטיים הרגילים, שחייבים לכלול אזרחים מוסמכים שאינם חברי הרשות השופטת.
למועצת המדינה ולשאר גופי המינהל השיפוטי יש סמכות שיפוט בהגנה על זכויות לגיטימיות בפני המינהל הציבורי, ובפרט בנושאים הקבועים בחוק. לבית המשפט לחשבונאות יש סמכות בעניינים של חשבונות ציבוריים ובעניינים אחרים הקבועים בחוק. סמכות השיפוט של בתי הדין הצבאיים בעיתות מלחמה נקבעת בחוק. בעיתות שלום יש להם סמכות שיפוט רק לעבירות צבאיות שבוצעו על ידי אנשי הכוחות המזוינים של איטליה.
בראש המועצה העליונה של הרשות השופטת עומד נשיא הרפובליקה. שני שלישים מחבריה נבחרים על ידי כלל השופטים, ושליש נבחרים על ידי הפרלמנט במושב משותף מבין פרופסורים למשפטים באוניברסיטאות ועורכי דין בעלי ותק של למעלה מ-15 שנים. סגן הנשיא של המועצהה נבחר על ידה מבין החברים שקבע הפרלמנט. חברי המועצה נבחרים לארבע שנים ואינם יכולים להיבחר מחדש באופן מיידי. כמו כן, אסור להם לשאת בתפקידים בפרלמנט או במועצות המקומיות בזמן כהונתם.
למועצה סמכות בענייני תעסוקה, שיבוץ, העברות, קידום ומשמעת של שופטים, בהתאם לתקנות שנקבעו על ידי הרשות השופטת.
לא ניתן להדיח, לפטר או להשעות שופטים מתפקידם או להעבירם לבתי משפט או לתפקידים אחרים אלא בהחלטת המועצה, בהתאם לכללים שנקבעו על ידי הרשות השופטת או בהסכמת השופטים עצמם.
לרשויות המשפטיות שימוש ישיר במשטרת הרשות השופטת. שר המשפטים אחראי על ארגון ותפקוד השירותים העוסקים במשפט ובסמכותו לנקוט פעולות משמעתיות נגד שופטים, המנוהלות לאחר מכן במועצה העליונה של הרשות השופטת.
כללי סמכות שיפוט (סעיפים 111–113)
סמכות השיפוט מיושמת בהליך הוגן המוסדר בחוק. הליכים אדברסרים, שוויון בפני החוק וחוסר משוא פנים של השופט מוכרים בכל הליכי המשפט. הזכות להליך הוגן מוכרת בחוקה, כאשר לנאשם עומדות הזכות לקבל מידע מיידי בסודיות על מהות וסיבות האישומים והזכות לזמן ותנאים נאותים להכנת הגנה. הזכויות לחקירה ראשית ונגדית מוכרות גם הן לנאשם והן לתובע. כמו כן, זכותו של הנאשם להמציא את כל שאר הראיות לטובת ההגנה, ולהסתייע במתורגמן במקרה שאינו דובר או מבין את השפה בה מתנהל ההליך בבית המשפט.
גיבוש הראיות מבוסס על השיטה האדברסרית, והחוקים מסדירים את המקרים בהם גיבוש הראיות אינו מתרחש בהליך אדברסרי. חזקת החפות מפשע מוכרת, ולא ניתן לבסס את אשמתו של הנאשם על סמך הצהרות של אנשים אשר נמנעו מבחירה מחקירה נגדית על ידי הנאשם או סנגורו.
ליילה שהיד
ליילה שהיד (בערבית: ليلى شهيد; נולדה ב-13 ביולי 1949 בביירות) היא דיפלומטית פלסטינית, נציגת פלסטין לאיחוד האירופי. לפני כן כיהנה במשך 12 שנים כנציגת הרשות הפלסטינית בפריז.
חוקת איטליה
כללי סמכות שיפוט (סעיפים 111–113)
כל ההחלטות השיפוטיות חייבות לכלול נימוקים, וערעור לבית משפט במקרים של עיוות דין מותרים תמיד על גזרי דין המשפיעים על חירויות אישיות, למעט (אולי) במקרים של גזר דין של בתי דין צבאיים בזמן מלחמה. ערעור לבית הדין לכספים על החלטות מועצת המדינה ובית המשפט לחשבונות מותרים רק מטעמי סמכות שיפוט.
ליילה שהיד
שהיד משתייכת למשפחת חוסייני, שנחשבת לאחת מהמשפחות הפלסטיניות המשפיעות ביותר. למדה אנתרופולוגיה ופסיכולוגיה באוניברסיטה האמריקנית בביירות. בשנת 1978 התחתנה עם הסופר המרוקאי מוחמד בראדע והתיישבה במרוקו עד 1986. היא ייצגה את הארגון לשחרור פלסטין באירלנד, ולאחר מכן הפכה למנהלת משרד המידע בהאג. באותה העת שימשה גם כנציגת אש"ף בהולנד ודנמרק. בשנים 1993 עד 2005 עבדה כנציגת הרשות הפלסטינית בצרפת, עד שנטלה את תפקידה הנוכחי והוחלפה בחורי הינד. ביקרה לראשונה ביהודה ושומרון וחבל עזה בשנת 1994.
בשנת 2004 הייתה עם המנהיג הפלסטיני יאסר ערפאת בימיו האחרונים.
חוקת איטליה
כללי סמכות שיפוט (סעיפים 111–113)
על התובע הציבורי מוטלת החובה לפתוח בהליכים פליליים. השמירה השיפוטית על זכויות ואינטרסים לגיטימיים בפני גופי הצדק מותרת תמיד כנגד פעולות של המינהל הציבורי. החוק קובע אילו גופים שיפוטיים מוסמכים לבטל פעולות מינהל ציבורי במקרים ובהשלכות הקבועות בחוק עצמו.
מחוזות, נפות ועיריות (סעיפים 114–133)
על פי סעיף 114 החלוקה המנהלית של הרפובליקה מורכבת מהעיריות (קומונות), הנפות, הערים המטרופוליניות, המחוזות והמדינה. הקומונות, הנפות, הערים המטרופוליניות והמחוזות מוכרים כישויות אוטונומיות בעלות חוקים, סמכויות ותפקידים משלהן בהתאם לעקרונות החוקה. רומא היא בירת הרפובליקה, ומעמדה מוסדר בחוק.
החוקה מעניקה למדינה סמכות חקיקה בלעדית בענייני:
חקיקה מקבילה חלה על הנושאים הבאים: היחסים הבין-לאומיים והיחסים עם האיחוד האירופי של המחוזות; סחר בין-לאומי; בטיחות וגיהות בתעסוקה; חינוך, בכפוף לאוטונומיה של מוסדות חינוך ולמעט חינוך מקצועי; תעסוקה; מחקר מדעי וטכנולוגי ותמיכה בחדשנות; בריאות; תזונה; ספורט; הגנה אזרחית בחירום; תכנון שימושי קרקע; נמלי ים ונמלי תעופה אזרחיים; תחבורה; תקשורת; ייצור והובלה של אנרגיה; ביטוח לאומי; תיאום הכספים הציבוריים ומערכת המיסוי; שיפור נכסי תרבות וסביבה, לרבות קידום וארגון של פעילויות תרבותיות; בנקים. בנושאים הללו סמכויות החקיקה נתונות למחוזות, למעט קביעת עקרונות היסוד, שנקבעו בחקיקה של המדינה.
למחוזות סמכויות חקיקה בכל הנושאים שאינם מכוסים במפורש בחקיקה של המדינה. המחוזות והנפות האוטונומיות טרנטו ודרום טירול לוקחים חלק בתהליך קבלת החלטות של פעולות חקיקה באיחוד האירופי בתחומים שבאחריותם, ואחראים גם על יישום הסכמים בין-לאומיים, במגבלות שנקבעו על ידי החוק.
סמכויות רגולטוריות נתונות למדינה בכל הנוגע לנושאים של חקיקה בלעדית, בכפוף להאצלת סמכויות למחוזות. סמכויות רגולטוריות נתונות למחוזות בכל שאר הנושאים. לקומונות, לנפות וערים המטרופוליניות סמכויות רגולטוריות לארגון ויישום הפעולות המוקצות להן. חוקים מחוזיים חייבים להסיר כל מכשול לשוויון מגדרי בחיים החברתיים, התרבותיים והכלכליים, ולקדם גישה שווה למשרות ציבוריות לגברים ולנשים. הסכמים בין מחוזות שמטרתם לשפר את ביצועיהן של פעולות מחוזיות יאושרו בחוק המחוזי. בתחומים הנופלים באחריותם, מחוזות יכולים להתקשר בהסכמים עם מדינות זרות ורשויות מקומיות במדינות אחרות במקרים שנקבעו בחקיקה של המדינה.
התפקידים האדמיניסטרטיביים שאינם מוקצים לנפות, לערים המטרופוליניות, למחוזות או למדינה, מוקצים לקומונות, בהתאם לעקרונות הסובסידיאריות, הבידול והמידתיות, כדי להבטיח יישום אחיד. החקיקה הממלכתית מספקת פעולה מתואמת בין המדינה והאזורים בנושא הכשירות המשותפת. המדינה, האזורים, ערי המטרופולין, המחוזות והעיריות מקדמים גם יוזמות אוטונומיות של אזרחים, הן כפרטים והן כחברים בעמותות, הנוגעות לפעילויות בעלות אינטרס ציבורי, על בסיס עקרון הסובסידיאריות.
החוקה מעניקה לעיריות, הנפות, הערים המטרופוליניות והמחוזות אוטונומיה כלכלית של הכנסות והוצאות, אך הם כפופים לחובת תקציב מאוזן ובהתאם למשפט האיחוד האירופי. המדינה מקצה משאבים משלימים ונוקטת צעדים מיוחדים לטובת עיריות, נפות, ערים מטרופוליניות ומחוזות ספציפיים לקידום פיתוח כלכלי לצד לכידות חברתית וסולידריות, לצמצום אי-שוויון כלכלי וחברתי, לטפח את מימוש זכויות האדם או להשיג מטרות אחרות מאלה שנשאו ביישום הרגיל של תפקידיהם.