cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הווארד אונרו
המעצר
קרבות הירי תמו לאחר שהשליכה המשטרה שני רימוני גז מדמיע לתוך הדירה. הרימון השני התפוצץ ומילא את החדר בו שהה אונרו בגז מחניק, כאשר במקביל עלו לקומה הראשונה שני שוטרים חמושים, צ'ארלס האנס ואוורט ג'וסלין, והחלו לקרוא לעברו קריאות אזהרה, , אליהן הגיב הלה,. הוא יצא מתוך חדרו ודשדש במורד המדרגות עד שנאזק בידי השניים ונעצר.
במהלך חקירתו מסר אונרו הודאה מפורטת אודות מעשיו, אשר פורסמה מאוחר יותר בידי התובע המחוזי של קמדן, מיטשל כהן. רק בתום שיחותיהם הממושכות הבחינו השוטרים כי אונרו נפצע מקליע שחדרו לירכו, ופינו אותו לבית החולים קופר לצורך קבלת טיפול רפואי, אליו הגיע גם ג'ון וילסון בן התשע, הקורבן השלושה עשר והאחרון של אונרו, אשר נשם באותה שעה את נשימותיו האחרונות.
המשפט
שלושה עשר אישומי רצח הוגשו נגד אונרו באשמת בנוסף לשלושה אישומי תקיפה בגין, אולם לאחר שעבר בדיקה פסיכולוגית אובחן כסכיזופרן וכנגזר מכך גם כלא שפוי, מצב אשר הקנה לו חסינות מפני הליכים משפטיים. כאשר שוחרר מבית החולים קופר נשלח לבית החולים למשוגעים של ניו ג'רזי, כיום המוסד הפסיכיאטרי טרנטון, בו הושם בתא פרטי באחד הבניינים שנועדו עבור חולים בעלי סיכון ביטחוני גבוה. הוא נותר בין כותלי המקום עד למותו ב-2009. דבריו האחרונים אשר הגיעו לידי הציבור נמסרו במהלך ראיון שהעניק לפסיכולוג:.
הקורבנות
בסך הכל רצח אונרו שלושה עשר אנשים ופצע שלושה נוספים במהלך הטבח. טווח הגילאים של הנרצחים הוא בין שנתיים לשישים ושמונה שנים, מתוכם מספר ילדים בעשור הראשון לחייהם. שמות הנרצחים הם כדלהלן:
מורשת
אחד הניצולים הבודדים של הטבח, בנם בן השתים עשרה של מוריס ורוז כהן, צ'ארלס, הצליח לשרוד את האירוע מאחר שהתחבא בתוך ארון בגדים. בהמשך חייו הפך לסב של קארלי נובל, אחת הניצולות של הטבח בתיכון מרג'ורי סטונמן דאגלס, שהתרחש ב-14 בפברואר 2018. נובל שרדה את התקרית לאחר שהתחבאה בארון בגדים, בדומה לצ'ארלס. הלה מת בגיל שבעים ושתיים, ב-4 בספטמבר 2009, ונקבר כעבור יומיים, ב-6 בספטמבר, יום השנה לטבח ממנו ניצל בצעירותו, וחודש בלבד לפני מותו של הרוצח, הווארד אונרו, בין כותלי בית החולים הפסיכיאטרי בו שהה.
העיתונאי האמריקאי זכה בפרס פוליצר בקטגוריית  לשנת 1950 עבור הסיקור בן ארבעת אלפים המילים שכתב אודות הווארד אונרו והטבח שביצע בעיתון הניו יורק טיימס.
ג'ייסון דרוקר
ג'ייסון איאן דרוקר (באנגלית: Jason Ian Drucker; נולד ב-20 בספטמבר 2005) הוא שחקן אמריקאי-יהודי. התפרסם כאשר שיחק את טומי מילר, הבן הצעיר של משפחת מילר, בסדרה "מכשפות" בניקלודיאון. לאחר מכן, הוא כיכב בתפקיד גרג הפלי בסרט "יומנו של חנון: חופשה על גלגלים"
ביוגרפיה
ג'ייסון איאן דרוקר נולד ב-20 בספטמבר 2005 בעיר הוליווד, פלורידה, לשארי וד"ר ריצ'רד דרוקר. הוא הבן האמצע מתוך שלושה בנים; יש לו אח גדול, ריאן ארי, ואח צעיר, מייקל זיגי.
קריירה
ג'ייסון החל לשחק בפרסומות בגיל 6 בקיץ 2012. זמן קצר לאחר שמלאו לו 7 שנים הוא קיבל את תפקיד הטלוויזיה הראשון שלו בתור טומי מילר בסדרת הטלוויזיה של ניקלודיאון "מכשפות" (2014 - 2015).
בשנת 2015 קיבל את תפקיד הקולנועי הראשון שלו בסרט "משימה סוף" בבימויו של קייל ניומן. בשנת 2017 גילם את דמותו של גרג הפלי בסרט "יומנו של חנון 4: חופשה על גלגלים", אשר יצא לאקרנים ב-19 במאי 2017.
בשנת 2018 היה שחקן משנה בספין אוף של "רובוטריקים", "באמבלבי".
פרשת קריקטורות מוחמד (2006)
פרשת קריקטורות מוחמד היא משבר שהתרחש ב-2006, ביחסי דנמרק והמערב בכלל, עם העולם המוסלמי. המשבר החל ב-30 בספטמבר 2005, עם פרסומן של שתים-עשרה קריקטורות עיתונאיות שבהן מצויר מוחמד, במדור התרבות והסאטירה של העיתון הדני הנפוץ "יילנדס פוסטן" (Jyllands-Posten). עם התפתחות המשבר הופיעו הקריקטורות שוב, גם ביותר מ-20 עיתונים אחרים, במדינות שונות, בהן ישראל, שבה הופיעו הקריקטורות בעיתון ג'רוזלם פוסט.
התגובות המוסלמיות לפרסום הציורים היו מהומות והפגנות עקובות מדם, שהחלו בינואר ופברואר 2006, באירופה ובעולם המוסלמי, איומי מוות על הכותבים וציירי הקריקטורות ואף שריפת שגרירויות דנמרק במקומות שונים בעולם. מספר ההרוגים באירועי הדמים של 2006 הגיע לפחות לחמישים, אף כי היו שהפליגו במספר עד כדי אלף הרוגים ברחבי העולם.
הרקע לפרשה
סביר להניח, שלא רק הציורים כשלעצמם הם שגרמו להתפרצות ולזעם הגדול בעולם המוסלמי כנגד אירופה ודנמרק. קדם להם רקע של מתח וכעס בין שני הצדדים. כבר קודם לכן נכתב בעיתון זה ובעיתונים אחרים מאמרים היוצאים כנגד שמרנותם וקיצוניותם של המוסלמים, בין השאר בעקבות הרצחו של תאו ואן גוך על ידי מוסלמי, על רקע דעות נוגדות לאסלאמיזציה.
בעקבות פיגועי הרכבת במדריד ופיגועי לונדון ביולי 2005 החלו רבים באירופה לחשוש מגל של טרור אסלאמי והקצנה של אוכלוסיות המהגרים המוסלמיות לעבר האסלאם הפונדמנטלי מבית אל-קאעידה והטאליבאן. על רקע זה חקקה ממשלת צרפת את חוק הרעלה, כדי להדגיש שהדמוקרטיה החילונית היא מעל כל דת ושלמוסלמים כדאי לנטוש את יהבם לחולל באירופה הפיכה מוסלמית.
ההתפרצות הסוערת ביותר של מתח זה בין המוסלמים לבין אירופה כולה אירעו במהומות שפרצו בצרפת ב-2005.
הקריקטורות
בקריקטורות תואר הנביא במצבים מצחיקים ומשפילים, כשבאחד מהם אף נראה מוחמד מסתיר מטען חבלה מתחת לכובעו. במקור הובאו הציורים במדור הסאטירי, מלווים במאמרים על חופש הביטוי. בין השאר נכתב שם:
הקריקטורות פורסמו בעקבות סיפורו של קוֹרה בלוטגן (Kåre Bluitgen) לפלמינג רוס (Flemming Rose), עורך התרבות של היילנדס-פוסטן, על כך שאינו מוצא מאייר שיאייר את ספר הילדים שכתב אודות מוחמד. המאיירים, כך על פי בלוטגן, סירבו לעשות זאת בשל החשש לחייהם מהקהילה המוסלמית. בעקבות זאת פנה רוס לאגודת המאיירים הדנית וביקש מחבריה איורים של הנביא והסכמה ששם המאייר יפורסם בעיתון. בסופו של דבר קיבל כ-12 איורים ממחברים שונים ופרסמם, וזאת למרות שעל פי הזרם המרכזי באסלאם בן-זמננו אין לתאר את מוחמד בצורה מוחשית, ואין לצייר או לפסל את פניו. למרות הכול, העיתון לא הסיר את הקריקטורות, והן עדיין מופיעות באתר העיתון. אחת מהקריקטורות אף יצאה כנגד יהודים.
התגובות לקריקטורות
תגובתו הרשמית של העיתון היא כי הקריקטורות הן בגבולות חופש הביטוי השורר בדנמרק. עם זאת, מוסלמים רבים בדנמרק זעמו על הפרסום וכן מחו ויצאו להפגנות כנגד מערכת העיתון. מערכת העיתון מסרה שלפחות לשני קריקטוריסטים בעיתון נשלחו איומים ברצח. בעקבות כך, העיתון שיפר את מערכת האבטחה שלו. שגרירויותיהן של אחת-עשרה מדינות ערב דרשו פעולה כנגד העיתון מצד הממשלה הדנית.
ערב הסעודית ולוב החזירו את שגריריהן מדנמרק כמחאה על הקריקטורות ועל סרובו של העיתון להתנצל. חרם צרכנים גדול אורגן בכווית ובערב הסעודית על מוצרים מתוצרת דנמרק, והתפשט לאחר מכן למדינות ערב רבות אחרות. החרם נחל הצלחה גדולה, וגרם הפסדים של מאות מיליוני דולרים לחברות דניות וסקנדינביות. ארצות מוסלמיות אף ביקשו מהאו"ם לגנות את דנמרק על התקרית.
גם ברשות הפלסטינית נערכו הפגנות ואף נשרפו דגלי דנמרק, והג'יהאד האיסלאמי אף איים בחטיפת תיירים מסקנדינביה. ב-2 בפברואר מומשו האיומים, כשתייר גרמני נחטף בשכם, אך שוחרר לאחר זמן קצר, ואנשי טרור פלסטינים צרו על משרד האיחוד האירופי בעזה תוך כדי ירייה באוויר, בדרישת התנצלות (למרות שממשלת דנמרק כבר התנצלה).
ב-4 בפברואר 2006 הוצתו שגרירויות דנמרק ונורווגיה בדמשק על ידי אלפי מתפרעים. דווח שנעשה ניסיון גם להצית את שגרירות צרפת, אך הוא סוכל ברגע האחרון על ידי המשטרה הסורית. בעקבות האירועים הורתה דנמרק לכל אזרחיה לעזוב את סוריה מיד. ב-5 בפברואר באותה שנה הוצתה שגרירות דנמרק בביירות.
מהומות כבדות ואלימות במיוחד אירעו גם באפגניסטן ומצרים. באפגניסטן, נורו מספר מפגינים על ידי המשטרה המקומית.
ב-5 בפברואר פורסם באתר הליגה הערבית של אירופה איור של אנה פרנק במיטה עם היטלר, במסגרת מה שהליגה כינתה "תרגיל בחופש הביטוי". בנוסף, עיתון איראני נפוץ יזם תחרות ציורי קריקטורות בנושא השואה, כמחאה על קריקטורות מוחמד, מה שמהווה חוליה נוספת במדיניות הכחשת השואה שאיראן נוקטת.
בתגובה ליוזמת איראן, הכריזו שני יוצרים ישראלים, אייל זוסמן ואמיתי סנדי על "התחרות הישראלית לקריקטורות אנטישמיות", שבה הורשו להשתתף רק ציירי קריקטורות יהודיים, במטרה להבליט את היחס השונה שניתן לקריקטורות פוגעניות בעולם היהודי לעומת העולם המוסלמי ולהגחיך את התחרות האיראנית. כעבור מספר ימים נצטברו למעלה ממאה קריקטורות מועמדות. ב-6 באפריל 2006, בחר חבר השופטים, שכלל את יוצר הקומיקס האמריקאי ארט ספיגלמן, הבמאית עדנה שביט, המשורר מאיר ויזלטיר הקריקטוריסט הישראלי עמוס בידרמן ויוצר הקומיקס הישראלי אורי פינק, את הקריקטורה "כנר על הגג" של ארון כץ לקריקטורה הזוכה. בקריקטורה נראה כנר העומד על גשר ברוקלין ומנגד עולים באש מגדלי התאומים.
תגובה מוצלחת במיוחד לתחרות האירנית הייתה היוזמה של הקריקטוריסטים המערכתיים פורקום וקוקס שהצליחו להחדיר לתחרות האירנית קריקטורה המשווה בין אחמדיניג'אד להיטלר, סיפור המעשה מתואר באתר "אנכי".
לאחר לחץ כבד, הסכים העיתון הדני להתנצלות חלקית והסביר שהוא מצר על הפגיעה במוסלמים, אך צריך להבין שאלו הקריטריונים לחופש הביטוי בדנמרק. למרות זאת, אף בדנמרק עצמה היו רבים שאמרו שלמרות עקרון חופש הביטוי ראוי היה להתנצל בפני הנפגעים מבלי לעורר פרשה כה גדולה היכולה אף להוביל למקרי טרור בתוך דנמרק, כגון פיגועי התאבדות.
בעקבות התגובות העזות ברחבי העולם המוסלמי כולו כנגד אירופה וסקנדינביה בכלל ודנמרק בפרט, פוטר אחד הקריקטוריסטים שציירו את הקריקטורות בעקבות סירובו העיקש להתנצל, אך המשבר עדיין היה רחוק מלהסתיים.
ב-19 בפברואר פרצו מהומות קשות בלוב עקב תמונתו של שר איטלקי שלבש חולצה ועליה קריקטורה של מוחמד. במהומות אלה נהרגו 10 מתפרעים מאש המשטרה הלובית, שניסתה למנוע מהם להצית את בניין השגרירות האיטלקית. השר, רוברטו קלדרולי, אולץ להתפטר. בניגריה נרצחו כ-15 נוצרים והוצתו מספר כנסיות במהומות של מוסלמים.
בשלב מסוים שר המסחר של איראן קרא לשנות את השם של הדייניש ל"ורד של הנביא מוחמד".
לבסוף, כעבור כארבעה חודשים מאז תחילת המחאות, המהומות ברחבי העולם המוסלמי שככו, בין השאר בעקבות אירועים אחרים שהסעירו את העולם המוסלמי, כגון הפיגוע במסגד אל-עסכרייה. למרות זאת, גם בימים שלאחר מכן נמשכו המחאות, אך בצורה שקטה יותר. החרם שהונהג כנגד מוצרים דנים וסקנדינביים עדיין התקיים במדינות רבות, וחברות רבות נפגעו.
הפרשה הייתה לאבן דרך ביחסי הגומלין שבין העולם המוסלמי הדתי לבין המערב החילוני, וביטאה, בעיני רבים, את גל האסלאם והקיצוניות ששוטף את אירופה כולה; גל שהתבטא, בין השאר, במתקפות טרור רבות וקיצוניות דתית.
ב-2 ביוני 2008 פוצץ מטען סמוך לשגרירות דנמרק באיסלמבאד, בירת פקיסטן. בהודעה שפרסם ארגון אל-קאעידה נאמר שהפיגוע בא כנקמה על קריקטוריות מוחמד שפורסמו בדנמרק, בפיגוע נהרגו שישה אנשים.
קורט ווסטרגארד
הקריקטוריסט קורט ווסטרגארד, יליד 1935, מהעיתון הדני "יילנדס פוסטן", שהיה זה שהציג בזמנו את הדיוקן של הנביא מוחמד עם פצצה בטורבנו, היה בנובמבר 2007 מטרה להתנקשות שסוכלה על ידי השירותים החשאים של דנמרק. בעקבות הסיכול נאלץ הקריקטוריסט, הממשיך לעבוד בעיתון, לעקור לעיר אורהוס, שם הוא מוגן על ידי שרותי הביטחון הדנים, אשר העבירוהו תחילה ממקום מסתור אחד לשני, מדי כמה שבועות, ומשהתיישב סוף סוף במקום אחד, הפכו את ביתו למצודה זוטא, כולל חדר ביטחון מיוחד, מצלמות אבטחה, חלונות משוריינים, ליווי משטרתי צמוד לעבודה בעיתון ובחזרה, ועוד. וכל אמצעי הביטחון האלה הועילו רק בקושי, כשבוצע נגדו ניסיון התנקשות אסלאמי נוסף, בינואר 2010.
בתגובה להאשמות נגדו בקשר לקריקטורה, הזכיר ווסטרגארד באחד הראיונות עמו את המקרה, להבדיל, של פיקאסו, שנשאל על ידי קצין נאצי: "זה אתה שעשית את 'גרניקה'?". "לא, זה אתם", ענה פיקאסו.
ז'וזה אבולקר
משפחתו
ז'וזה אבולקר היה בן לשתי משפחות יהודיות-אלג'יראיות בנות המעמד הגבוה - אבולקר ובנישו. אביו, פרופ' אנרי אבולקר (1876–1957), היה רופא ומנתח ידוע, מרצה באוניברסיטת אלג'יר, חבר ב"מפלגת הרדיקל" הצרפתית-אלג'יראית ומנהיג ציוני (ראש הפדרציה הציונית באלג'יריה), שכיהן לתקופה כסגן ראש עיריית אלג'יר. אמו הייתה ברת' בנישו-אבולקר (Berthe Bénichou-Aboulker; 1886-1942), מחזאית, סופרת, משוררת וציירת, מהסופרות הראשונות שפרסמו את יצירותיהן באלג'יריה.
לז'וזה היו שתי אחיות, מרסל וקולט, שלקחו חלק במאמץ המחתרתי במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקמת המחתרת היהודית באלג'יר
כתשעה חודשים לאחר פרוץ המלחמה, ביוני 1940, נכבשה צרפת על ידי הגרמנים. הגרמנים שלטו ישירות בצפון צרפת, אך בדרומה הם הותירו את השלטון בידי "משטר וישי" משתף הפעולה של הגנרל פטן. משטר וישי הוחל גם על אלג'יריה, שסופחה לצרפת בשנת 1830.
בתגובה לכך, הקים אבולקר מחתרת מתוך קבוצת סטודנטים יהודים, להגנה על זכויות היהודים. חברי המתחתרת הגנו על יהודים שהותקפו באלימות, אספו נשק ועסקו בפעולות חבלה בשלטון וישי כגון השחתת סחורות שנועדו לצבא הגרמני, הדבקת כרוזים ועוד.
הכיסוי היה קבוצת כושר וספורט באלג'יר, בירת המדינה. המחתרת כונתה ג'יאו גרא בעקבות שמו של מאמן הספורט הלא-יהודי שנשכר על ידם ושלא היה מודע לסיפור מאחורי פעילותו.
בעקבות הגעת המלחמה לפאתי אלג'יריה, חששו מספר קצינים צרפתיים מפני השתלטות ישירה של הגרמנים על אלג'יריה, ויצרו קשר עם כוחות בעלות הברית כדי לתמוך בפעולה כנגד הגרמנים. מטרתם המוצהרת הייתה תמיכה בשלטון וישי והם אף התנו את עזרתם בכך שלאחר המבצע, כל צד יהיה רשאי להמשיך ולהילחם בצד השני. אבולקר וחבריו, בעידוד אנשי הקשר מצד בעלות הברית, נאותו לשתף פעולה.
המערכה באלג'יריה
ב-23 באוקטובר 1942, שבועיים בלבד לפני תאריך היעד של המבצע, נמסר לאנשי המחתרת היהודית באלג'יריה בפיקודו של אבולקר על החלטת ארצות הברית לפלוש לצפון אפריקה. על פי התכנון המקורי, תפקיד המחתרת היה להשתלט על עיר הבירה אלג'יר ועל החוף לידה, כדי לאפשר את נחיתת בעלות הברית. בפועל, הבריטים והאמריקאים לא עמדו בלוח הזמנים שהוגדר למבצע (ייתכן שבשל חוסר אמון ביכולתה של המחתרת לבצע את המוטל עליה) ואחרו למעלה משתים עשרה שעות.
בפועל, המחתרת ביצעה את תפקידה בצורה מופלאה. בשמונה בנובמבר, בשעה אחת לאחר חצות במוצאי שבת, החלו ז'וזה אבולקר ואנשיו (מעט פחות מארבע מאות במספרם) להשתלט על העיר אלג'יר, ותוך 15 דקות בלבד השלימו את השתלטותם, ובכלל זה תחנת המשטרה, המחנות הצבאיים בסביבתה ותחנת הרדיו שלה. ההשתלטות עצמה בוצעה באמצעות הטעיה ותוכננה להפליא. אחד ממנהיגי המחתרת, קולונל ג'וס, שנשא תפקיד בכיר במשטרה המקומית, הוציא פקודת יום ובה הורה כי מיליציה אזרחית תחליף את הכוחות הצבאיים בבסיסים שבסביבות אלג'יר "לטובת משימות חרום". לוחמי המחתרת, תחת מסווה המיליציה האזרחית, נכנסו ללא הפרעה לכל מתקני הצבא והשלטון, בעיקר בעמדות לאורך חופי אלג'יר. במהלך ההשתלטות, חיקו אנשי המחתרת ברשת הקשר מפקדים בכירים מקרב הצבא, ופיזרו מידע מטעה ברדיו, כדי למנוע התעוררות חשד. איש מחתרת אחד, סגן ז'אן דרייפוס (אין קשר משפחתי לאלפרד דרייפוס), נהרג במהלך המבצע, כאשר קצין וישאי ירה בו בגבו במהלך ההשתלטות על בניין הדואר. זהו ההרוג היחידי של המחתרת במהלך המבצע.
על פי התכנון המקורי פלישת בעלות הברית הייתה אמורה להתחיל בשבע בבוקר, אך בשל העיכוב, נאלצו המורדים להחזיק בעיר שתים עשרה שעות נוספות עד לתחילת הפלישה בשבע בערב. בחופי אלג'יר נחתו 2,300 חיילים (מתוך 110,000 חיילים שנחתו בכל צפון אפריקה במהלך המבצע). הנחיתה עצמה כמעט נחלה כישלון חרוץ בשל מחסור בנחתות. חיילים נאלצו לשחות אל החוף, ובנוסף, תנאי מזג האוויר וחוסר הניסיון של משיטי הספינות גרמו להתהפכות חלק נכבד מהנחתות. לו הנחיתה הייתה נתקלת בהתנגדות של ממש, כך מעריכים, היא הייתה נכשלת ועימה המבצע כולו.
הצלחת המבצע פתחה את שערי צפון אפריקה בפני בעלות הברית, ומשם נסללה הדרך לדרום אירופה. יש היסטוריונים המשווים את חשיבותו האסטרטגית לנחיתה בנורמנדי. הפלישה התקיימה שבועיים לאחר פתיחת הקרב המכריע של רומל מול הבריטים באל-עלמיין, ויצרה נגדו חזית כפולה.
עם סיום המבצע חשו אנשי המחתרת מרומים ונבגדים על ידי האמריקאים שהותירו את קציני משטר וישי האנטישמים כאחראים על השליטה באלגיריה. חוקי האפליה הגזעית נותרו על כנם, וכמה מאנשי המחתרת ובהם אנרי, אביו של ז'וזה אבולקר, נאסרו ושוחררו רק לאחר לחץ ממושך. האזרחות הצרפתית הוחזרה ליהודי אלג'יריה רק באוקטובר 1943.
לאחר המלחמה
אבולקר, שלמד נוירולוגיה, פיתח קריירה אקדמית כפרופ` לרפואה ובין השאר גם טיפל בדה-גול. הוא התבודד בסוף ימיו בעיירה באלפים הצרפתים. לאורך השנים סירב אבולקר להתראיין או לכתוב, למעט פעם יחידה בנובמבר 1992, במלאת 50 שנה ל"מבצע לפיד", כשהסכים להתראיין לשבועון הצרפתי "נובל אובזרווטר".
אחותו - קולט אבולקר מוסקט - נפטרה בירושלים בשנת 2003 בגיל 95. גם היא קיבלה את צלב החירות האלג'ירי, כאחיה וכרבים אחרים מחברי המחתרת.
הנצחה או הזנחה
רבים מוותיקי המחתרת התרעמו במשך שנים ארוכות על ההזנחה של ההיסטוריונים, מערכת החינוך והממסד הישראלי בכל הקשור לפרשה יוצאת הדופן הזו. כיום, במוזיאון יד ושם כבר ניתן למצוא התייחסות לפעילות המחתרת כחלק מההתנגדות היהודית בתקופת השואה, כך גם במוזיאון להנצחת הגבורה היהודית במלחמת העולם השנייה באתר השריון בלטרון.
נעם שפנצר
נועם שפנצר (באנגלית Noam Shpancer, נולד ב-1959) הוא פרופסור לפסיכולוגיה בארצות הברית וסופר עברי.
ביוגרפיה
שפנצר נולד בקיבוץ נחשון ושירת בצה"ל בסיירת גולני. לאחר השירות הצבאי חזר לקיבוץ ועבד עם ילדים בגיל הגן. כתב טור קבוע בשבועון "על המשמר" עד שנת 1992. בשנת 1985 יצא לארצות-הברית כדי ללמוד שם פסיכולוגיה קלינית. את התואר הראשון קיבל באוניברסיטת יוסטון, את התואר השני והדוקטורט בתחום הפסיכולוגיה הקלינית קיבל באוניברסיטת פרדו (Purdue).
כתב את התסריט לסרט "סיפור אחר", יחד עם אבי נשר ובבימויו. עלילת הסרט, שהקרנתו החלה בשנת 2018, מזכירה את בתו של שפנצר שחזרה בתשובה.
האוניברסיטה למוזיקה ולאמנויות הבמה של פרנקפורט
האוניברסיטה למוזיקה ולאמנויות הבמה של פרנקפורט (בגרמנית: Hochschule für Musik und Darstellende Kunst Frankfurt am Main) היא בית-ספר גבוה למוזיקה, תיאטרון ומחול בפרנקפורט והוא היחיד מסוגו במדינת הסה. הוא נוסד בשנת 1938.
כיום לומדים במוסד בסביבות 900 סטודנטים אצל כשישים וחמישה פרופסורים ועוד 320 אנשי צוות הוראה אחרים. תוכניות הלימודים כוללות ביצוע בכל כלי הנגינה ובקול, הוראת מוזיקה, הלחנה, ניצוח ומוזיקה כנסייתית. יש גם תוכניות בתיאטרון מוזיקלי, דרמה ומחול. האוניברסיטה מציעה לימודי דוקטורט במוזיקולוגיה וחינוך מוזיקלי.
היסטוריה
בפרנקפורט קיים מוסד להוראת מוזיקה מאז 1878. קונסרבטוריון הוך שגשג ושמו נודע ברחבי העולם בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. הודות למורים כמו הפסנתרנית קלרה שומאן והמלחינים יואכים ראף, ברנרד זקלס ואנגלברט הומפרדינק, משך הקונסרבטוריון תלמידים מרחבי תבל, בהם המלחינים הנס פפיצנר, אדוארד מקדואל, פרסי גריינג'ר, פאול הינדמית וארנסט טוך, והמנצחים אוטו קלמפרר והנס רוזבאוד.
באפריל 1933, כשהמפלגה הנאצית עלתה לשלטון בגרמניה, פוטרו ממשרותיהם המנהל ברנרד זקלס, מאטיאס זייבר, ראש מחלקת הג'אז הראשונה בעולם, ועוד שנים-עשר חברים אחרים בצוות ההוראה, שהיו יהודים או זרים. בהמשך הורד קונסרבטוריון הוך לדרגת בית ספר למוזיקה (Musikschule des Dr Hoch's Konservatorium). ב-1938 נוסד "בית ספר הוך למוזיקה". ב-1940 היה שמו "בית ספר הוך הממלכתי למוזיקה - הקונסרבטוריון של ד"ר הוך", אבל ב-1942 הוסרה כותרת המשנה "הקונסרבטוריון של ד"ר הוך", והשם המלא היה מעתה "בית הספר הממלכתי הוך למוזיקה". בצוואתו קבע יוזף הוך, פטרון הקונסרבטוריון, שהשם "הקונסרבטוריון של ד"ר הוך" לא ישונה לעולם. ה"Hochschule" היה אפוא למוסד חדש ונבדל, שהתרחק מן הקונסרבטוריון המקורי.
בשלבי הסיום של מלחמת העולם השנייה, נסגרו שני המוסדות כאחד. אחרי המלחמה, נפתחו שניהם מחדש, ועכשיו הם פועלים יחדיו במערכת תלת-קומתית של ה"הוכשולה", קונסרבטוריון הוך ובית הספר למוזיקה. הלמוט ואלכה, שלימד עוגב בקונסרבטוריון הוך מ-1933 עד 1938, יזם את פתיחתו מחדש של ההוכשולה ב-1947.
בקיץ 1950 התמנה הכנר ולטר דוויסון, שלמד ולימד בקונסרבטוריון הוך, למנהל האמנותי של ההוכשולה ושל קונסרבטוריון הוך גם יחד. בתקופת כהונתו, חידשה, בהדרגה, מחלקת הביצוע את ההכשרה הכלית והווקאלית. בתקופה זו שלאחר המלחמה, עוד התנהלו הלימודים בבתים פרטיים ובבניין הקונסרבטוריון, שנחרב ועמד עדיין בתהליכי בנייה ושיפוץ (הבניין נהרס בהמשך). רק ב-1956 קיבל ההוכשולה בניין משלו, בית תחנת השידור של רדיו מדינה הסה, שנבנה ב-1933.
פיתוח ההוכשולה נמשל בשנות ה-50' וה-60' של המאה ה-20 וכללה הקמתו של בית ספר לאופרה ובית ספר למקהלת אופרה (1954 ו-1958), בית ספר לדרמה (1960) ובית ספר למחול |(1961). בשנות ה-60' החלו את פעולתם האולפן למוזיקה חדשה והאולפן למוזיקה עתיקה. בהמשך נפתחו מחלקות לג'אז ולמוזיקה פופולרית וב-1982 נפ0תחה המחלקה למוזיקולוגיה. משנת 1989 ניתנה להוכשולה הזכות להציע לימודים לתואר מוסמך בהורת מוזיקה ובמוזיקולוגיה.
בשנים 1990–1993 הסתיימה בנייתם של הבניין הראשי החדש ושל הספרייה. המכונים לביצוע אותנטי ולמוזיקה עכשווית נוסדו בשנת 2005.
Kon-Tiki
משתתפים
מיהאן הוחלף במתופף בריאן בנט כשסינגל זה היה במקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
אליפות ישראל בשחמט 1994
אליפות ישראל בשחמט 1996 הייתה האליפות ה-22 של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 38 שחמטאים.
האליפות התקיימה בשיטת השווייצרית וכללה 11 סיבובים.
בתחרות זכה ליאוניד יודסין, שצבר 9 נקודות מ-11 אפשריות.
IPSec
IPsec מספק זיהוי של השולח, וידוא שלמות של חבילות IP, הצפנת תוכן החבילות, מניעת שליחה מחדש של חבילות ישנות והגנה נגד ניתוח התעבורה ברשת.
לחבילות IP אין אבטחה מובנית. לכן, יחסית קל לזייף כתובות של חבילות IP, לשנות את תוכנן, לשדר שוב חבילות שכבר נשלחו ולבדוק את תוכן החבילות. כאשר מתקבלת חבילת IP, לא ניתן להיות בטוחים בזהות השולח, בתוכן החבילה (כלומר ייתכן שהיא שונתה) ובכך שתוכן החבילה לא נקרא בידי אדם או תוכנה לא מורשים.
בתחילת שנות ה-90 היה ברור שפרוטוקול ה-IP הוא הפרוטוקול הפופולרי ביותר ברשת ולכן ארגון Internet Engineering Task Force (בראשי תיבות IETF) החל לפתח פרוטוקול אבטחה מתאים.
פרוטוקול IPsec התפתח כחלק מפרוטוקול IPv6 והיה מנדטורי עד ל־. כתגובה להתפתחות של פרוטוקולים מתחרים כמו SSH ו-SSL החל ממסמך זה הדרישה למימוש הפרוטוקול עברה מסטטוס MUST לסטטוס SHOULD.
ארכיטקטורת IPsec
IPsec כולל שני תתי פרוטוקולים: ESP (Encapsulating Security Payload) ו-AH (Authentication Header). בעוד ש-AH מספק זיהוי של השולח ומבטיח את אמינות (integrity) המידע שמועבר, הוא אינו מספק הצפנה של המידע. ESP מספק את כל התכונות של AH, ובנוסף הצפנה של המידע.
נוסף לכך, IPSec יכול להגן על כל חבילת ה-IP (התוכן הפנימי – data והחלק החיצוני – header), או רק על החלק הפנימי שלה.
כדי לאפשר הפרדה זו קיימות שתי דרכי פעולה שונות ל-IPsec:
IPsec יכול להיות ממומש בתחנות קצה או בשערי אבטחה, כגון נתבים (routers) וחומות אש (firewalls). כדי להרכיב ולפרק חבילות IPsec, צריכה להיות דרך לחבר בין שרותי אבטחה רצויים ומפתח לבין תעבורה שעליה רוצים להגן ולבין תחנה מרוחקת שאיתה רוצים להחליף מידע המוגן בעזרת IPsec, או במילים אחרות: איך להגן על התעבורה, על איזו תעבורה להגן ועם מי לבצע את ההגנה. כל הנתונים הנ"ל מרוכזים במבנה שנקרא Security Association ובקיצור SA.
SA ב-IPsec הוא חד כיווני, כלומר הוא מגדיר שרותי אבטחה בכיוון אחד בלבד – או עבור תעבורה יוצאת או עבור תעבורה נכנסת.
בדרך כלל, SA-ים קיימים בזוגות: אחד בכיוון ההולך, ושני בכיוון החוזר. SA מחזיק בכל נתוני האבטחה הדרושים ל-session של IPsec. נתונים אלה הם:
להלן כללים לטיפול בחבילה שמגיעה:
שימוש ומימוש
IPsec מספק אבטחה בשכבת הרשת של מודל ה-OSI, ובכך דואג לאבטחה של כל השכבות שמעליו. כל השכבות והיישומים מעל IPsec מאובטחים, ואין צורך להגן על כל אחד מהם בנפרד.
השימוש הנפוץ ביותר של IPsec הוא במימוש של VPN-ים.
כיום קיימים בשוק שלושה מימושים שונים עיקריים של VPN-ים:
יער רמות
יער רמות הוא יער הממוקם בירושלים, סביב תוואי נחל צופים - לאורך 2.5 ק"מ, וסביב השפך של נחל זה אל נחל שורק, ובין שכונת רמות אלון ושכונת רמת שלמה.
מיקום ומבנה
בפארק מצויים מתקני נופש, כמו שולחנות פיקניק, ברזי שתייה ומגרשי משחקים לילדים. יש שם גם שבילי אופניים. התוכנית היא לחבר את הפארק בשבילי האופניים אל עמק הארזים, ומשם לפארקים נוספים, וליצור רצף פארקים של 15,000 דונם.
היסטוריה
יער רמות הוא אחד השרידים ליערות הגדולים שניטעו מסביב לירושלים. בעבר היער היה נרחב יותר, והכיל גם את השטח, עליו בנויה כיום שכונת רמת שלמה, כמו גם השטח עליו בנוי הכביש על שם יגאל ידין. חלק קטן מהיער ניטע עוד לפני מלחמת ששת הימים. חלק זה נושק ל, שעבר אז מעט מצפון ל"גן הקיפוד" (הקצה הדרומי של שכונת רמות אלון ב'). לאחר מלחמת ששת הימים הוחל בבנייה מהירה של שכונות משני צדי הנחל, וסביב הנחל נטעו עצי אורן וברוש בעיקר. כך נוצר יער רמות. ליד כביש גולדה הוקמה תחנת משנה של חברת החשמל, ומעל גדתו הצפונית של הנחל נסללה דרך יגאל ידין, המקשרת בין השכונות הצפוניות של ירושלים. הפיתוח המהיר הביא לטשטוש חלקים מן האפיק, והכחדה מהירה של החי, כמו של הצומח המקורי באזור. עדרי צבאים, שנראו תדיר בנחל, הלכו ונעלמו בהדרגה, עד שנותרו בו פרטים בודדים. מרבית העדר נסוג אל הר מצפה נפתוח הסמוך
במהלך שנות ה-90 אירעו שני מקרי רצח ביער. ביוני 1990 נרצח אבי אדרי. בפברואר 1998, אירע רצח נועה אייל.
במאי 2016, היער ניזוק לאחר שאלמוני שלא כיבה את מדורת ל"ג בעומר גרם לשריפה שהשמידה חלק גדול מהחי והצומח.
ארכאולוגיה
ביער, למרגלות רמת שלמה ומול נחל צופים ורמת אשכול מצויה מערת קבורה גדולה, מערת אום אל עמד. החוקרים שעסקו בחקר המערה נטו לתארך אותה, על פי ניתוח תוכניתה האדריכלית, חזיתה ועיטוריה, למחצית הראשונה של המאה ה-1 לפנה"ס. הארכאולוג נחמן אביגד הציע שנחצבה בראשית ימי הורדוס.
בקטע של נחל שורק, בין רמת שלמה ורמות אלון מצויים שרידים של מערת קבורה נוספת, ושל מבנים רבים נוספים. שרידים אלו תוארכו לתקופת בית ראשון, ושטחם קרוי "פארק ארץ התנ"ך".
בכל רחבי היער נערכו במהלך השנים מספר חפירות וסקרים ארכאולוגים, בהם נמצאו ממצאים החל מתקופת הברזל בארץ ישראל ועד התקופה הצלבנית. שתי החורבות המרכזיות הן ח'רבת אל-מצאנע, שבתחומה תועדו שרידי כנסייה חצובה, מבנים ומתקנים חקלאיים מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל, וח'רבת א-ראס, שבתחומה מערת קבורה חצובה ומפוארת למדי, ומערכת גדולה של מחצבות מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל והתקופה הרומית בארץ ישראל. בראשית שנות ה-2000, לקראת סלילת דרך יצחק שמיר בחלקו המערבי של היער, נחשפו ארבעה מבני ארבעה מרחבים מתקופת הברזל.
ברני
ראו גם
}}
יחסי סלובניה–פורטוגל
יחסי סלובניה–פורטוגל הם יחסי החוץ בין סלובניה לפורטוגל.
היסטוריה
בשנת 2005, פורטוגל פתחה שגרירות משלה בליובליאנה, ובאותה שנה גם סלובניה פתחה נציגות משלה בליסבון. במהלך צעדי הצנע המתאימים כתוצאה ממשבר האירו מ-2010, פורטוגל וסלובניה סגרו שוב את השגרירויות ההדדיות שלהן ב-2012. היחסים בין המדינות נשארו טובים.
יחסים כלכליים
היקף הסחר הדו-צדדי ב-2016 הסתכם ב-96.8 מיליון אירו, עם עודף סחר של 18.4 מיליון אירו לטובת סלובניה. בשנת 2016, 346 חברות פורטוגזיות עסקו במסחר עם סלובניה. באותה שנה ייבאה סלובניה סחורות ושירותים בשווי 39.2 מיליון אירו מפורטוגל. חלק הסחורות היה 29.8 מיליון אירו, מתוכם 21.8% פלסטיק וגומי, 14.3% נעליים, 13.7% מכונות והתקנים, 11.6% חומרי טקסטיל, 7.3% מוצרים כימיים-פרמצבטיים ו-6.5% נייר ותאית. באותה תקופה, פורטוגל ייבאה סחורות ושירותים מסלובניה בשווי 57.6 מיליון אירו, מתוכם 28.1% כלי רכב וחלקי רכב, 28.1% מוצרים כימיים-פרמצבטיים, 14.3% מכונות וציוד, 6.6% עורות ועור, 6.0% מוצרי מתכת ו-5.0% פלסטיק וגומי.
נוסאן
הנוסאן הוא פלדשפטואיד (מינרל דמוי פצלת השדה אך בעל מבנה שונה והמכיל פחות סיליקה) וחבר בקבוצת הסודליט. הנוסאן הוא מינרל קל, קשה באופן יחסית, אם כי שביר. הנוסאן מתגבש במערכת הקובייתית. קשיות המינרל נעה בין 5.5 ל-6 בסולם מוס ומשקלו הסגולי בין 2.3 2.4 גרם לסמ"ק. מבחינת תכונותיו האופטיות המינרל הוא איזוטרופי ופלואורסצנטי. כאשר יש תכלילים במינרל הוא מציג שבירה כפולה חלשה. בין הנוסאן להאיאין (Na,Ca)4-8Al6Si6(O,S)24(SO4,Cl)1-2)), אף הוא פלדשפטואיד מקבוצת הסודליט, מתקיימת שורה איזומורפית.
המינרל תואר לראשונה בשנת 1815 על פי דוגמיות שנמצאו ב"קומפלס הגעשי אגם לאך" (Laacher See) שבהרי האייפל (Eifel) במדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה. הוא כונה בשם נוסאן לכבוד קרל וילהלם נוֹזה (Karl Wilhelm Nose 1835-1753) מבְּרַאוּנְשְוַוייג (כיום בסקסוניה התחתית), מינרלוג גרמני.
מקור ותפוצה
הנוסאן מצוי בסלעי יסוד אלקליים עניים בסיליקה, בעיקר בפונוליט.
הנוסאן מופיע לעיתים באבן החן לפיס לזולי יחד עם המינרלים האחרים בקבוצת הסודליט: לזוריט, האיאין וסודליט.
הנוסאן הוא מינרל נדיר למדי, אבל תפוצתו רחבה, ולכן ניתן למצוא אותו במקומות מגוונים כדוגמת איי האוקיינוס (לדוגמה טהיטי) ורכס הרי לאסאל שבמדינת יוטה שבארצות הברית.
מקומות נוספים בהם מוצאים נוסאן כוללים את שלקופף (Schellkopf), סמוך לברנק (Brenk) ובמקומות נוספים סביב לאגם לאך (Laacher See) במחוז אייפל במדינת ריינלנד-פפאלץ (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה), ובמחצבה בהגאו (Hegau) במדינת באדן-וירטמברג בשבגרמניה; במסיב בחבל אוברן שבצרפת; בצוק וולף (Wolf Rock) שלחוף קורנוול באנגליה; בקובאו (Covao) שבאיי כף ורדה; ברכס הגבעות השחורות שבמדינת דקוטה הדרומית שבארצות הברית ובחצי האי קולה שברוסיה.
סופרסטראדה די סן מרינו
סופרסטראדה די סן מרינו (איטלקית Superstrada di San Marino) הוא הכביש הראשי ברפובליקה של סן מרינו. אורכו של הכביש הוא 8.9 ק"מ, והוא המשכה של הדרך הארצית האיטלקית המובילה אל סן מרינו מהעיר רימיני. הכביש מתחיל בגבול בין סן מרינו לאיטליה, בפינתה הצפון-מזרחית של המדינה, ליד היישוב דוגאנה, חוצה את שתי עריה הגדולות של המדינה, סראוואלה ובורגו מג'ורה, ומוביל עד לבירה סן מרינו.
קטעי הכביש נקראים על שמם של תאריכים חשובים בתולדות הרפובליקה (ממזרח למערב):
סילוביקי
סילוביקי (רוסית: силовики) או סילוביק ביחיד (רוסית: силовик) הוא כינוי מקובל ברוסיה ליוצאי מנגנוני הביטחון של רוסיה וברית המועצות כגון הצבא הרוסי, שירות הביטחון הפדרלי שתפסו עמדות בכירות בממשל הרוסי לאחר התפרקות ברית המועצות, ובייחוד עם כניסתו של ולדימיר פוטין בשנת 2000 לתפקיד נשיא רוסיה. בכינוי מכונים גם אנשים המקורבים לנשיא ולדמיר פוטין.
הסילוביקים לא נחשבים כסיעה מאוחדת עם מפלגה או אידאולוגיה רשמית וההגדרה לגבי מי הם האנשים שניתן לכנותם סילוביקי היא רחבה מאוד.
מבחינה רעיונית, הסילוביקי מעוניינים להשיב לרוסיה את גדולתה על בסיס התרפקות על העידן הסובייטי כמו גם על העידן האימפריאלי. הם דוגלים בלאומיות ולעיתים אף בלאומנות. הסילוביקי מצדדים גם במעורבות עמוקה יחסית של המדינה בכלכלה, אטטיזם. לטענתם תעשיות מפתח במשק כגון תעשיות הגנה, תחבורה, מתכות, תקשורת, מכרות ועוד חייבות להישאר בידי המדינה, ועל המדינה להוביל את ההתפתחות שלהן. במדיניות החוץ הם דוגלים בהגדלת ההשפעה של רוסיה בעולם ובמדינות השכנות בפרט, על מנת לקדם אינטרסים של המדינה הרוסית ולהבטיח את ביטחון המדינה.
בעיני קרמלינולוגים רבים, הסילוביקי המשפיעים ביותר או ה"מנהיגים" הבלתי רשמיים של הסיעה הם ניקולאי פטרושב לשעבר ראש שירות הביטחון הפדרלי וכיום מזכיר מועצת הביטחון, ואיגור סצ'ין, לשעבר סגן באדמיניסטרציה הנשיאותית תחת פוטין וכיום יושב ראש חברת הנפט רוסנפט וסגן ראש הממשלה עם אחריות על תעשייה, אנרגיה ומשאבים טבעיים.
היפרקפניה
היפרקפניה (באנגלית: Hypercapnia, מיוונית: Hyper יותר מדי או מעל, kapnos עשן) הוא מצב שבו רמת הפחמן דו-חמצני (CO2ׂ) בריאות (ובמרבית המקרים גם בדם העורקי) גבוהה מהרגיל.
גורמים
פחמן דו-חמצני הוא מוצר מטבולי רגיל, הוא מומס בדם ומשוחלף בריאות, עלייה של רמת הפחמן דו-חמצני בדם נגרמת במצב בו כמות הפחמן דו-חמצני הנוצר, גדולה מכמות הפחמן דו-חמצני הננשף, מצב זה נגרם בעקבות מחלות ריאה או בעקבות חשיפה ממושכת לסביבה שבה תכולת הפחמן דו-חמצני באוויר גבוהה באופן חריג.
מינגי
מינגי היא אמונה של שבטי ההאמר, קארה ובאנה בדרום אתיופיה ליד נהר האומו. על פי אמונה זו, תינוקות וילדים בעלי מאפיינים חריגים מסוימים משפיעים לרעה על הקהילה, למשל: גורמים לאסונות טבע, בהם, בצורת או מביאים מחלות. על מנת למנוע את ההשפעה המזיקה הזו, הורגים תינוקות וילדים כאלה. על פי ההערכה, בכל שנה הרגו 200–300 ילדים ותינוקות. שבט הקארה הפסיק את המנהג הזה באופן רשמי בשנת 2012. הפסקת המנהג הזה בשבט הקארה הייתה בזכותו של בן השבט ללה לבוקו (באנגלית: Lale Labuko). לבוקו, שלמד מחוץ לשבט, הציל ילדים כאלה וגידל אותם מחוץ לכפר של השבט. בנוסף, שכנע את ראשי השבט להפסיק את המינגי. במועד מאוחר יותר גם בשבט הבאנה הופסק המנהג באופן רשמי. המינגי עדיין קיים בשבט ההאמר.
מהות האמונה
מינגי היא אמונה שילדים מקוללים, להלן: "ילדי המינגי", מביאים אסונות על הקהילה כולה. האסונות עלולים להיות אסונות טבע, מחלות וצרות אחרות. הדרך להימנע מפגיעתם הרעה היא להמית אותם מחוץ לכפר או מחוץ למגורי הקהילה. אבותיהם ממיתים אותם ביער או זורקים אותם לנהר או משאירים אותם בשטח מחוץ למגורי הקהילה למות מרעב.
סוגי ילדי מינגי
תינוקות שנולדו לנערות או נשים מחוץ לנישואים. תינוקות שנולדו לזוגות נשואים שהנישואים שלהם לא אושרו באופן רשמי או שההריון שלהן לא בורך על ידי זקני השבט. ילדים ששיניהם העליונות צמחו לפני ששיניהם התחתונות צמחו. ילדים שנולדו תאומים.
הצלת ילדי מינגי
ללה לבוקו נחשף להריגת ילד מינגי כשהיה בן 15. הוא החליט להילחם בתופעה ולנצל את ההשכלה שלו. בשנות ה-20 של חייו חזר לכפר וחי במרחק 140 מיילים מהכפר בצד השני של הנהר. הוא ואשתו לקחו ילדה כזו שהושארה ביער וגדלו אותה. בהמשך הציל ילדים נוספים שגידל ובמקביל דיבר עם זקני הכפר והצליח בהדרגה לשכנע אותם לבטל את המנהג המסורתי של מינגי. בשנת 2002 הופסק רשמית המנהג של המינגי בשבט הקארה.
בית יתומים
לאחר שמספר הילדים שלבוקו הציל וגידל ביחד עם אשתו גדל הוא הקים בית יתומים בעיר ג'ינקו שבדרום אתיופיה. בשנת 2012 היו בו 30 ילדים. בינואר 2019 היו בו כ-55 ילדי מינגי. הם לומדים בבית ספר פרטי בעיר ביחד עם תלמידים אחרים. הילדה המבוגרת ביותר היא בת 18 ובשנה הבאה תתחיל לימודים באוניברסיטה. בילדים מטפל צוות של עובדים ומתנדבים. ארגונים נוצרים מארצות הברית אוספים תרומות ושולחים מתנדבים המטפלים בילדים. בקרוב צפוי מעבר של בית היתומים למבנה חדש וגדול יותר
שכיבה
שכיבה היא תנוחת גוף, לרוב בזמן מנוחה, אצל בני אדם ובעלי חיים, בה הגוף הוא במצב אופקי ברובו או במידה מסוימת.
בשונה מעמידה או מישיבה, בשכיבה הגוף אינו נשען על איבר כלשהו, אלא נתמך לאורכו באמצעות הקרקע שמתחתיו. שכיבה היא התנוחה המצויה ביותר בהיות הגוף מחוסר הכרה או משותק, כגון בעת שינה, עילפון, או לאחר איבוד שיווי המשקל בעקבות פגיעה פיזית ובעת קיום יחסי מין.
רהיט המיועד לשכיבה ולמנוחה הוא מיטה.
תנוחות
הגוף עשוי להניד את עצמו למגוון תנוחות של שכיבה, ביניהן:
סוגי זרימה
משוואות הזרימה במכניקת הזורמים ובפרט בהידרודינמיקה הן משוואות לא ליניאריות ולכן כמעט בלתי אפשרי לפתור אותן בצורה אנליטית. בעזרת אנליזה ממוחשבת, ניתן להגיע לפתרון מספרי של בעיות מסוימות, אך לא מדובר בפתרון מדויק של המשוואות. חקר הזורמים החל מאות שנים לפני שהומצאו מחשבים ולכן היה צורך למצוא דרך נוחה יותר להגיע לפתרון לפחות מקורב של המשוואות. לצורך כך, נעשית הפרדה בין משטרי זרימה שונים. הסיווג של זרימה לקטגוריות מסוימות מאפשרת להניח הנחות לגבי משוואות נאוויה-סטוקס ובמקרים מסוימים מאפשרת מציאת פתרון אנליטי למשוואות או מקל על מציאת פתרון מקורב. בערך זה נחלק את הזרימה לפי שמונה קטגוריות שונות, אם כי קיימות חלוקות נוספות.
מספר הממדים
במכניקה קלאסית, המרחב בו מתבצעת התנועה הוא מרחב תלת-ממדי. אמירה זו נכונה גם למכניקת הזורמים, עם זאת, במקרים מסוימים ניתן לבצע הנחות סימטריה ולתאר את הזרימה במספר ממדים קטן יותר. כדוגמה, זרימת הלה-שו היא זרימה דו־ממדית, מאחר שניתן למצע את הזרימה בכיוון z.
לעיתים, מערכת בעלת גאומטריה זהה יכולה במקרים מסוימים להיות מתוארת באופן חד-ממדי, במקרים אחרים נדרש תיאור דו־ממדי ובמקרים אחרים נדרש תיאור תלת־ממדי מלא של המערכת. לדוגמה עבור זרימה בצינור בעל חתך עגול - כאשר הצמיגות גבוהה הזרימה תהיה שכבתית (ראה בהמשך), ומטעמי סימטריה הזרימה תהיה תלויה רק במרחק ממרכז הצינור ובמרחק לאורך הצינור, כלומר ניתן לבצע תיאור דו־ממדי של הזרימה. עבור צמיגות נמוכה יותר, מספר ריינולדס של הזרימה גבוה יותר, והזרימה תהפוך לטורבלנטית, במצב זה המערכת דורשת תיאור תלת־ממדי מלא. כאשר מקטינים עוד את הצמיגות, שכבת הגבול (בה מתקיימת זרימה טורבלנטית) הקרובה לשפת הצינור קטנה, ולמעט שכבת הגבול הזרימה לרוחב חתך הצינור מתבצעת במהירות אחידה. במצב כזה, ניתן לתאר את מהירות הזרימה באמצעות משתנה חד־ממדי המתאר את המרחק לאורך הצינור.
זרימה אחידה
זרימה אחידה היא זרימה בה כל השדות המתארים את הזרימה (מהירות, צפיפות ולחץ) לא תלויים במיקום במרחב. זרימה אחידה יכולה להיות קבועה או לא קבועה. בזרימה אחידה, קווי הזרימה הם קווים ישרים ומקבילים. המצב של זרימה אחידה הוא מצב לא מעניין במיוחד, מאחר שפתרון משוואות התנועה במצב זה הוא טריוויאלי, והמצב הוא מצב אידיאלי שכמעט לא קיים במערכות מציאותיות. דוגמה לזרימה אחידה היא זרימה בצינור מאוזן (כלומר צינור בו כוח הכבידה לא משפיעה על הזרימה) במצב בו ניתן להזניח אפקטי הצמיגות (לדוגמה בזרימה של גז).
במקרים רבים מניחים שחלק מהשדות המתארים את הזרימה הם שדות אחידים אולם לא כל השדות, בפרט במקרים רבים מניחים ששדה הצפיפות הוא שדה אחיד. מצב כזה לא ייקרא זרימה אחידה.
זרימה קבועה (תמידית) וזרימה לא קבועה (לא תמידית)
שמאל|ממוזער|184px|[[שדרת הערבולים של פון קרמן - זרימה טורבלנטית תמיד תהיה לא קבועה]] זרימה קבועה (תמידית) היא זרימה בה כל השדות המתארים את הזורם (בגישה האוילרית) לא תלויים בזמן. בזרימה כזו, אם "נצלם" את הזורם ברגעים שונים, נראה את אותה התמונה. זרימה כזו נוחה לטיפול מכיוון שכל האיברים התלויים בזמן - או איברים הנגזרים לפי הזמן - מתאפסים. כלומר לכל תכונה בשדה. בזרימה אידיאלית (ראה להלן) קבועה מתקיימת משוואת ברנולי. חלק גדול מהבעיות בהידרודינמיקה יכולות להיפתר תחת ההנחה של זרימה קבועה. לדוגמה, זרימה שכבתית בצינור שאיננה מושפעת משלב פתיחת וסגירת הברז (או הפעלת המשאבה) והזרימה מסביב לכנף במהלך טיסה (בשלב ההאצה של המטוס הזרימה איננה קבועה).
זרימה לא קבועה היא זרימה בה קיימים שדות התלויים בזמן. בפרט, כל זרימה טורבלנטית (ראה להלן) היא זרימה לא קבועה.
זרימה אידיאלית, זרימה צמיגה וזרימת סטוקס
זרימה אידיאלית היא זרימה בה ניתן להזניח את התנגדותו של הזורם למאמצי גזירה. זרימה כזו מתוארת על ידי משוואות אוילר. בזרימה צמיגה לא ניתן להזניח את הצמיגות, ולכן נדרש להוסיף איבר דיפוזיה מהצורה למשוואת התנע ואיבר דיסיפציה למשוואת האנרגיה. לעיתים (כמו בפיתוח משפט קוטה-ז'וקובסקי באווירודינמיקה) הצמיגות משפיעה רק על שכבת הגבול והזרימה יכולה להיות מתוארת כזרימה אידיאלית מחוץ לשכבה זו.
זרימת סטוקס היא זרימה בה ההתנגדות למאמצי גזירה גדולה בהרבה מהאינרציה, כך שאיברי האינרציה במשוואות נאוויה סטוקס יכולים להיות מוזנחים והזרימה מתוארת על ידי משוואות סטוקס. בניגוד למשוואות נאוויה סטוקס, משוואות סטוקס עבור זורם לא דחיס הן משוואות ליניאריות הניתנות לפתרון אנליטי בפורמליזם של פונקציות גרין. מאפיין נוסף של זרימת סטוקס הוא סימטריה בזמן בהחלפת כיוון המאמצים החיצוניים.
זרימה לא דחיסה וזרימה דחיסה
זרימה בלתי דחיסה היא זרימה בה כל אלמנט זורם שומר על צפיפותו המקורית במהלך הזרימה. בתיאור מתמטי זרימה בלתי-דחיסה היא זרימה בה כאשר \rho היא צפיפות הנוזל והנגזרת היא נגזרת חומרית. ניתן להוכיח כי בזרימה בלתי דחיסה דיברגנץ שדה המהירות מתאפס -.
זרימה דחיסה היא זרימה בה אלמנטי זורם יכולים לשנות את צפיפותם. יש לשים לב כי זרימה בלתי דחיסה איננה בהכרח קובעת ששדה הצפיפות הוא אחיד. לדוגמה, באי יציבות ריילי-טיילור זורם כבד מונח מעל זורם קל, אי היציבות גורמת לזורם הכבד ליפול באותו הזורם הקל יצוף מעליו. מצב זה יכול להתרחש גם באופן בלתי-דחיס, ושדה הצפיפויות בה איננו אחיד.
זרימה אי רוטציונית וזרימה רוטציונית
זרימה אי רוטציונית (=זרימה חסרה ערבוליות) היא זרימה בה הערבוליות שווה לאפס. כלומר מתקיים:. זרימה זו היא זרימה פוטנציאלית, כך שקיים פוטנציאל סקלרי \phi המקיים, קיום הפוטנציאל יכול לפשט רבות את פתרון משוואות הזרימה. עבור זרימה אידיאלית אי רוטציונית ניתן לכתוב את משוואת ברנולי. במקרים רבים הערבוליות תהיה מרוכזת באזור מסוים, כשמחוצה לו הזרימה תהיה אי רוטציונית, לעיתים ניתן יהיה למצוא פוטנציאל עבור זרימה זו, אשר לא יהיה מוגדר עבור האזור בו הערבוליות שונה מאפס. כך לדוגמה במערבולת או בזרימה בקרבת טבעת מערבולת.
זרימה למינרית וזרימה טורבולנטית
האופי הלא ליניארי של איבר האינרציה במשוואות הזרימה גורם לאי יציבות מובנית במשוואות. איבר הצמיגות המופיע מרסן את אי היציבות. כדי שפתרון מסוים לקירוב מסוים של משוואות הזרימה יהיה הפתרון הנצפה בטבע, אין די בכך שהוא יפתור את המשוואה, אלא יש להראות שהפתרון יהיה יציב, כלומר שאם תוצג הפרעה קטנה לשדות בזמן מסוים, ההפרעה הזו תדעך כתלות בזמן. מאחר שאיבר הצמיגות הוא איבר המרסן את המשוואות, נצפה שעבור צמיגות גבוהה המשוואות יהיו יותר יציבות, ואילו בצמיגות נמוכה הזרימה תהיה פחות יציבה. המעבר בין זרימה יציבה לזרימה לא יציבה נקבע ביחס למספר ריינולדס של המערכת. זהו גודל חסר מימד התלוי בצפיפות הזורם, בצמיגות הזורם, במהירותו וביחידת אורך המאפיינת את המערכת. מספר ריינולדס גבוה מביא לזרימה לא יציבה, בעוד במספר ריינולדס נמוך הזרימה נוטה להיות יציבה. ההפרדה בין משטרי הזרימה השונים על פי ערך מסוים של מספר ריינולדס (משתנה בהתאם לסוג הבעיה) היא החלטה שרירותית למדי שנובעת מתוך הניסיון שנרכש, וערכים מקובלים נקבעו בהתאם לסוגי בעיות שונות (זרימה בצינור, מעל פלטה, עם או בלי מעבר חום, זרימה דו-פאזית וכו')
זרימה למינרית, היא סוג של זרימה יציבה, בה מתייחסים לזורם כאילו הוא עשוי משכבות דקות מאוד רבות, הנעות במקביל זו לזו וכל אחת מהן נעה בכיוון הזרימה של הזורם כולו. זרימה כזו מתארת את הזרימה בצינור או את הזרימה מעל פלטה דו־ממדית בזורם בעל צמיגות גבוהה. במצב כזה ניתן להניח הנחות לגבי הסימטריה של המערכת וכך להקל על פתרון משוואות התנועה.
זרימה טורבולנטית היא זרימה בלתי יציבה. במצב כזה לא ניתן להניח שהזרימה בכל נקודה במרחב מקבילה לכיוון הזרימה הכללי. זרימה טורבולנטית מאופיינת בערבוליות גבוהה ובכך שהזרימה תלויה בזמן ומשתנה במהירות. עם זאת, ניתן לתאר זרימה טורבולנטית כסכום של הזרימה הממוצעת וזרימה תונדת. הנחות מסוימות על מאפייני הזרימה התונדת מאפשרים לכתוב משוואות מקורבות לזרימה הממוצעת.
זרימה על-קולית וזרימה תת-קולית
כאשר הפרעה מסוימת נוצרת בתוך זורם היא מתקדמת בתוך החומר במהירות מסוימת התלויה בסוג הזורם ובתנאי הסביבה (הלחץ והצפיפות של הזורם), מהירות זו נקראת "מהירות הקול". כאשר גוף נע בתוך זורם (למשל מטוס, מכונית או אפילו אדם שהולך בתוך האוויר של הסביבה), הוא גורם להפרעה בזורם. הפרעה זו מתקדמת בתווך, בזרימה תת-קולית מהירותו של הגוף נמוכה ממהירות הקול בתווך בו הוא נמצא. במצב זה, ההפרעה מתקדמת לפני הגוף וגורמת לתנועה של מולקולות הזורם, כך שהן נעות ו"מפנות את המקום" בו הן נמצאות כך שכשהגוף מגיע לשם, יהיה לו מקום פנוי.
בזרימה על-קולית מהירות הגוף גדולה יותר ממהירות הקל בתווך. במצב כזה, עד לרגע הגעת הגוף למקום מסוים, אין למולקולות של התווך שום אפשרות "לדעת" שגוף מגיע ושהן "צריכות" לנוע משם על מנת לפנות את המקום. במקרה זה, נוצרת בקרבת הגוף המתקדם מעין קו גבול שכשהוא מגיע אל המולקולות, נותן להן תוך זמן קצר מכה מאוד חזקה כך שבבת אחת (ולא באופן הדרגתי כמו שקורה בהפרעה רגילה) המולקולות מפנות את מקומן. הגעת הגוף אל אזור שלא "מוכן" להגעתו גורמת לשינויים קיצוניים, כאשר הזורם עובר ממצב מנוחה למצב של מהירות גבוהה. מעבר זה גורם לעלייה בטמפרטורה ובלחץ.
דרור פיקסלר
דרור פיקסלר (נולד ב-14 באוקטובר 1969) הוא פיזיקאי ומהנדס ישראלי המפרסם גם ספרים ומאמרים תורניים.
ביוגרפיה
סיים תואר ראשון בפיזיקה ובמדעי המחשב, תואר שני בפיזיקה ובמדעי החיים, ותואר שלישי בפיזיקה, כולם באוניברסיטת בר-אילן. את הבתר-דוקטורט עשה בבית הספר להנדסה באוניברסיטת ולנסיה בספרד, ובמכון ללייזרים באוניברסיטת גואנגג'ואו (South China Normal university) בסין. משמש כראש המכון לננו טכנולוגיה וחומרים מתקדמים וכמרצה בפקולטה להנדסה באוניברסיטת בר-אילן ופרופסור אורח באוניברסיטת גואנגג'ואו וב- TIPC בייג'ינג.
מחקר מדעי
עבודת הדוקטורט של פיקסלר שעסקה בפיתוח ובשימוש של ציוד חדשני המאפשר למדוד זמני חיים של פלואורסצנציה ברמה של תא בודד זכתה בפרס לנדאו של מפעל הפיס, פרס אשכול של משרד המדע, פרס של האגודה הישראלית לפיזיקה ופרס וולף לתלמידי מחקר.
פיקסלר ייסד את חברת מוניטל המציעה פתרונות תקשורת, הוא מומחה בנושא רשתות סלולריות ו-SS7 ובעל פטנטים בתחום. פיקסלר פרסם עשרות מאמרים מדעיים בהם שני מאמרים בתחום זיהוי מוקדם של מחלות בעזרת כלים אופטיים וננו חלקיקי זהב, וכן פרקים בספרים מדעיים.
תחומי המחקר:
פעילות תורנית
דרור פיקסלר הולך בדרכו הפרשנית של רבו הרב רבינוביץ לכתבי הרמב"ם והחל בהוצאה מבוארת של פירוש המשנה לרמב"ם. הביאור שואף לדיוק מרבי בדברי הרמב"ם והוא נעזר במובאות משאר כתביו לסוגיהם. בסדרה יצאו עד עתה ארבעה כרכים, בהוצאת מעליות. מסכת עבודה זרה (2002), מסכת ברכות (2004) מסכת פאה (2010) ומסכת גטין (2016).
פרסם מאמרים בכתבי עת תורניים, בהם "צהר", "תחומין", "סיני", "המעיין", "נטועים" ועוד; רבים מהם בחקר משנת הרמב"ם. במאמר מעורר מחלוקת שפרסם בכתב העת "צהר" בדבר איסורי ההרחקה מנידה טען כי בהדרכת זוגות לפני נישואין יש להתייחס בצורה שונה לאיסורים שנקבעו על ידי חכמים אחרונים מהראשונים. במאמרים לא־שגרתיים נוספים שפרסם קבע (בניגוד לפסיקת הרמב"ם בזמנו) שלא כל הנוצרים שבימֵינו הם עובדי עבודה זרה (כי חלקם כופרים באלוהותו של ישו וחלקם אינם נוקטים מעשי פולחן), וכן הציע פתרון הלכתי עקרוני לבעיית שהותם של כהנים בבתי חולים, על פי הקביעה ההלכתית בדיני טומאה וטהרה ש"קבר אינו מטמא באהל". פרסם מאמרים בנושא השילוב של טכנולוגיה ושבת. פרסם מאמר בו התיר בתנאים מסוימים אכילה במסעדות טבעוניות בחו"ל, משום שלדעתו אין בהן בעיות כשרות – היתר שעורר התנגדות חריפה בתוך מערכת תחומין (על ידי נספח תגובה מאת הרב זאב וייטמן (שם עמ' 499–502) והערות עורך בגוף הספר) ומחוץ לה.
כביש 38
כביש 38 הוא כביש אורך אזורי בשפלת יהודה ומשמש כאחד מכבישי האורך העיקריים באזור שפלת ההר.
תולדות הכביש
הכביש התקיים כבר בימי המנדט הבריטי ובראשית 1944 תואר כ"כביש משוכלל". בשנת 1960 שודרג קטע הכביש בין אשתאול לשער הגיא ויושרו בו חלק מהעיקולים. הכביש המשודרג הושלם במאי 1961.
ב-2013 החלה החברה הלאומית לדרכים בישראל להסב את חלקו הצפוני של הכביש לדו מסלולי ודו נתיבי בקטע שבין מחלף שער הגיא לבית שמש. בשלב ראשון שופרה העקומה ליד אשתאול, ובהמשך הוקמו מחלפים בצומת שמשון, אזור התעשייה הר-טוב ומסילת ציון. באזור מסילת ציון הוקם מעבר אקולוגי למעבר בעלי חיים משני צדי הכביש. בעת עבודות ההרחבה נערכה חפירת הצלה על ידי רשות העתיקות. בין היתר נחשף בתוואי הכביש המבנה הקדום ביותר באזור שפלת יהודה, מתחילת התיישבות הקבע האנושית, התקופה הנאוליתית (האלף השמינית לפני הספירה) וכן שרידים מכל אחת מהתקופות הפרה־היסטוריות של ארץ ישראל. באוגוסט 2017 נחנך הקטע בין שער הגיא לבית שמש. ב-2017 החלה החברה הלאומית לדרכים בישראל להסב את חלקו הדרומי של הכביש לדו מסלולי ודו נתיבי בקטע שבין בית שמש לבית גוברין. באזור תל בית שמש צומצם רוחב הכביש כדי לא לפגוע בממצאים הארכאולוגיים שנחשפו במקום. בהמשך הכביש, בצומת כביש 38 ושדרות וירג'יניה ברמת בית שמש, נערכה חפירת הצלה נוספת בה נתגלה לוח נדיר אשר נראה כי שימש להצתת אש לפני כ-9,000 שנה.
ב-2019 החלה חברת נתיבי ישראל בהקמת מחלפים בצומת רמת בית שמש ובצומת רמת בית שמש ד'.
אתרים לאורך הכביש
לאורך הדרך אתרי נוף, אתרים ארכאולוגיים, אתרים היסטוריים - כולל מהעת החדשה ואתרים גאולוגיים:
אריה טרנסוואל
מאפיינים פיזיים
אריה טרנסוואל מותאם במיוחד לטרוף בעלי חיים גדולים, ולסתותיו החזקות יחד עם טפריו הגדולים ורגליו וכתפיו השריריות מעניקות לו כוח אדיר. לזכרי תת-מין זה יש רעמה מפותחת, גסה וגדולה, המקיפה את כל אזור הצוואר, הראש והחזה. צבע הרעמה הוא כתמתם-צהבהב או זהוב חיוור, והיא מתכהה עם הגיל לצבע חום-שוקולד או שחור. תופעה זו מתרחשת בעיקר באזור החזה, הגרון ומקצת מן העורף. הנקבות נעדרות רעמה. הפרווה של האריה קצרה וחלקה, וצבעה הוא כתמתם-אפרפר חולי. הגחון, הכפות והצדדים הפנימיים של הרגליים בצבע לבן-צהבהב קרמי. בגני חיות צבע הפרווה נוטה להיות כהה יותר. מתחת ובצידי העיניים יש חצאי משקפיים בהירים בצבע לבן קרמי, ומעל העיניים יש כתמים בצורת "שריטות", בצבע חום כהה עם עיגול בהיר יותר מסביבם. ה"שריטות" גדולות ובולטות במיוחד אצל תת-מין זה. השפתיים והסנטר בצבע לבן אפרפר או לבן בוהק, ובסנטר בדרך כלל יש זקנקן קצר. הלוע והנחיריים שחורים, האף אדמדם והעיניים זהובות. בצידי האף נקודות שחורות שמהן יוצאים זיפים לבנים. הלחיים והחרטום של אריה טרנסוואל כהים יחסית.
מבנה גופו של אריה טרנסוואל רחב, מאסיבי ומוצק, ויש לו שדרה גמישה, רגליים עבות וחזקות וצוואר עבה ורחב התומך בראש גדול. החרטום רחב והאף משולש עם נחיריים רחבים. הלוע גדול והניבים ארוכים וחזקים. חוליות הזנב והשדרה בולטות מעט על רקע הגב. האוזניים גדולות, רחבות ומעוגלות בקצותיהן, והזנב ארוך ובעל ציצה עגלגלה וכהה בסופו. כפות הרגליים גדולות והבהונות שלו בצבע שחור או אפור כהה.
גובה הכתפיים של אריה טרנסוואל הוא 92–123 ס"מ. אורכם של הזכרים כ-3.20-2.6 מטרים כולל הזנב; אורך ראשן וגופן של הלביאות 2.75-2.35 מטרים. משקל הזכרים הוא בדרך כלל 150–250 קילוגרם, ואילו הנקבות במשקל של 110–182 קילוגרם.
האריה בעל המשקל הגדול ביותר שתועד עד היום היה זכר מתת-מין זה שניצוד במזרח טרנסוואל בשנת 1936; משקלו היה 313 קילוגרם.
אריה לבן
האריה הלבן הוא מוטציה נדירה המתרחשת רק אצל אריה טרנסוואל. המוטציה מתבטאת במחסור בפיגמנטים מסוימים בדומה לטיגריס לבן (בניגוד ללבקנות). צבע הגוף הוא לבן בוהק או לבן-אפרפר ולעיתים קרובות גם צהבהב חיוור. אריות אלה נדירים מאוד בטבע, אך בגני חיות מצויים מאות פרטים שלהם. בדרום אפריקה האריות הלבנים נחשבים לקדושים, והשבטים רואים בהם מתנה מהאלים, המבטיחה שלום ושגשוג. השבטים מאמינים כי הריגת אריה לבן על ידי בן השבט עלולה להביא להם קללה חמורה.
תפוצה ואקולוגיה
התפוצה ההיסטורית הוודאית של אריה טרנסוואל השתרעה לאורך שטחה של דרום אפריקה, סווזילנד, לסוטו, חלקה הדרומי והמרכזי של בוצוואנה, דרום זימבבואה ומוזמביק ודרום מזרח נמיביה. התפוצה הנוכחית מוגבלת בעיקר לאוכלוסיות גדולות בבוצוואנה ודרום אפריקה ולכיסים מבודדים בזימבבואה ומוזמביק. מניתוח גנטי עולה, כי תת-המין אריה הכף שהיה אנדמי לאזור הכף המערבי ונכחד מן העולם, ייצג למעשה את האוכלוסייה הדרומית ביותר של אריה טרנסוואל.
בית הגידול של אריה טרנסוואל הוא בעיקר סוואנות, אזורים מדבריים למחצה כדרום מדבר קלהרי, חורשות דלילות ואזורי סבך ואזורים הרריים בעיקר בדרום אפריקה. הוא מצוי גם באזורים מוצפים בדרום דלתת האוקבנגו בבוצוואנה בעוד שהאזורים הצפוניים של הדלתא מאוכלסים על ידי אריה קטאנגה. הטמפרטורה בתחומי מחייתו 20–30 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 250–500 מילימטר לשנה.
אריה טרנסוואל כשאר האריות הוא בעל חיים חברתי, והמערכת החברתית מורכבת מלהקת נקבות אשר ביניהן מתקיים קשר חזק. הן מתגוררות יחד ומגרשות זכרים המנסים להשתלט על הלהקה ושטח הפעילות שלה. לרוב, אריות מצליחים להדיח את השליט המכהן על ידי חבירה לזכר אחר (נפוץ בעיקר בין אחים). החלפת השליטה מתבצעת על ידי קרבות עזים ולעיתים קטלניים עם הזכר המכהן, ולאחר מכן, בעצימות נמוכה יותר, עם הנקבות. אף על פי שהלביאות מגנות על צאצאיהם, הריגת הגורים על ידי הזכרים השליטים החדשים נפוצה מאוד. הנקבות יכולות להתרבות בגיל 4 שנים, וזכרים בגיל חמש. כ-5 גורים נולדים לאחר תקופת הריון של כ-110 ימים. הנקבות מטפלות בגורים עד גיל 16 חודשים. לרוב, הגורים מגורשים לאחר מכן, ומחפשים להקה חדשה.
את הציד מנהלות בעיקר הלביאות - לרוב בלילה, על מנת להקשות על הטרף לזהותם. ההמתה מתבצעת על ידי חניקה עם השיניים, שבירת מפרקת או על ידי הצמדת נחיריו ופיו של הקרבן בחוזקה בעזרת לסתות האריה. בין פריטי הטרף הפוטנציאלים של אריה טרנסוואל ניתן למנות את בעלי החיים הבאים: גנו שחור, גנו כחול, דאמאליסק הצבי, בובאל הכף, זברה מצויה, זברת הרים, דלגן, קודו גמלוני, אילנד מצוי, אנטילופה איילית, אימפלה, ראם הצבי, חזיר יבלות, אוריבי, דוקרן שארפי, תאו אפריקני, צבי סוף ההרים, דלקרן המושק ועוד. הם גם עלולים לטרוף בעלי חיים גדולים יותר כקרנף רחב-שפה, ג'ירף דרום אפריקני ויענים. בקלהרי אריות טרנסוואל ידועים כטורפי בבונים.