cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סבסטיאן קסטליו
עימות עם קלווין
שלושה חודשים לאחר מכן, קסטליו כתב (בתור בזיל מונפור [Basil Montfort]) חלק גדול מהפמפלט "האם צריך לרדוף את הכופרים?" (De haereticis, an sint persequendi), כאשר מקום הפרסום מצוין בעמוד הראשון בתור מגדבורג ולא בזל. הספר מומן על ידי האיטלקי העשיר ברנרדינו בוניפאציו (Bernardino Bonifazio), פורסם תחת השם הבדוי מרטינוס בליוס (Martinus Bellius), והודפס על ידי יוהאנס אופורינוס, מוציא לאור ידוע מבזל. משערים כי הפמפלט נכתב בשיתוף עם ההומניסטים האיטלקים ו. בנוגע להוצאה להורג של סרווטוס, כתב קסטליו: "כאשר סרווטוס נלחם עם נימוקים וכתבים, היה צריך לדחות אותו על ידי נימוקים וכתבים". הוא ציטט את עדותם של אבות הכנסייה כמו אוגוסטינוס, יוחנן כריסוסטומוס והירונימוס כדי לתמוך בחירות המחשבה, ואף השתמש במילותיו של קלווין עצמו, שנכתבו עוד כאשר הוא עצמו נרדף על ידי הכנסייה הקתולית: "זה לא נוצרי להשתמש בנשק נגד מי שגורשו מהכנסייה, ולשלול מהם זכויות משותפות לכל האנושות". בשאלה מיהו כופר, סיכם: "איני יכול למצוא קריטריון אחר מלבד שכולנו כופרים בעיני מי שאינם שותפים לדעותינו".
תיאר את "עצה לצרפת המדוכאת" (Conseil à la France désolée) כמניפסט פציפיסטי.
קסטליו תרם לקידום הרעיון של. הוא טען בלהט להפרדה בין הכנסייה למדינה ונגד רעיון התאוקרטיה. בטענה שאיש אינו זכאי לכוון ולשלוט במחשבה של אחר, הוא קבע שלרשויות "אין מה להתעסק בענייני דעה", וסיכם: "אנו יכולים לחיות יחד בשלום רק כאשר אנו שולטים בחוסר הסובלנות שלנו. אף על פי שיהיה תמיד יהיו חילוקי דעות מעת לעת, אנו יכולים בכל מקרה להגיע להבנות כלליות, לאהוב זה את זה, ויכולים להיכנס להתחייבויות השלום, עד ליום שבו נגיע לאחדות האמונה".
רובן דה לה רד
רובן דה לה רד גוטיירס (בספרדית: Rubén de la Red Gutiérrez; נולד ב-5 ביוני 1985 במוסטולס שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר בריאל מדריד, בחטאפה ובנבחרת ספרד. כיום מאמן כדורגל.
הוא גדל במחלקת הנוער של ריאל מדריד, ובשנת 2007 עבר לחטאפה. עם חזרתו לריאל מדריד בעונה שלאחר מכן סבל ממחלת לב חמורה, שהשביתה אותו לשנתיים והביאה לפרישתו.
דה לה רד היה חלק מסגל נבחרת ספרד שזכתה ביורו 2008.
ריאל מדריד
דה לה רד נולד במוסטולס שבספרד. בגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של ריאל מדריד. בשלב כלשהו בצעירותו עבר לקבוצת הכדורגל של מוסטולס לאחר שנאמר לו בריאל מדריד כי הוא אינו טוב מספיק, אך הוא חזר למועדון במהרה. לאחר ארבע עונות במחלקת הנוער תחת רצה המאמן קיקה פלורס, שעבר לאמן את חטאפה, שדה לה רד יצטרף אליו, אך המועדון סירב.
ב-10 בנובמבר 2004 ערך דה לה רד את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-50 בניצחון 2-1 על טנריפה במסגרת גביע המלך הספרדי. ב-22 בספטמבר 2005 ערך דה לה רד את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-88 בניצחון 3-1 על אתלטיק בילבאו. הוא ערך 2 הופעות ליגה נוספות כחילוף מאוחר בעונת.
לקראת עונת, לאחר ששיחק רוב הזמן בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של ריאל מדריד, נקרא דה לה רד לסגל הראשון של המועדון על ידי המאמן פאביו קאפלו. ב-9 בנובמבר 2006 הבקיע דה לה רד את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-1 על אסיחה במסגרת גביע המלך הספרדי. הוא ערך 7 הופעות ליגה בעונה זו, בה זכתה ריאל מדריד באליפות ספרד. בחודש יולי 2007 חידש דה לה רד את חוזהו במועדון עד לשנת 2011.
חטאפה
ב-31 באוגוסט 2007 עבר דה לה רד לחטאפה, גם היא קבוצה מליגת העל הספרדית, כאשר לריאל מדריד ישנה האפשרות לרכוש אותו במשך השנתיים הבאות. ב-16 בספטמבר ערך דה לה רד את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 55 דקות בהפסד 1-0 לאספניול במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-22 בדצמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון ובליגת העל הספרדית, שער בדקה ה-85 בניצחון 2-0 על אלמריה במסגרת המחזור ה-17. בעונתו היחידה במועדון ערך דה לה רד 31 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
במהלך העונה נאלץ דה לה רד לשחק בין היתר כבלם בשל פציעות של חבריו לקבוצה. הופעה זכורה בתפקיד זה היא הופעתו במשחק הגומלין של שלב רבע הגמר של גביע אופ"א נגד באיירן מינכן, בו הורחק בדקה השישית. בטורניר זה הבקיע 3 שערים ב-11 הופעות.
החזרה לריאל מדריד והפרישה
בחודש מאי 2008 אישר נשיא ריאל מדריד, רמון קלדרון, כי דה לה רד יחזור לקבוצה לקראת עונת. ב-24 באוגוסט הבקיע דה לה רד את שערו הראשון מאז חזרתו למועדון, שער בדקה ה-87 בניצחון 4-2 על ולנסיה במסגרת משחק הגומלין של הסופר קאפ הספרדי, בו זכתה ריאל מדריד לאחר שניצחה 6-5 בסיכום. ב-21 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה במדי ריאל מדריד, שער בדקה ה-53 בניצחון 2-0 על ראסינג סנטנדר במסגרת המחזור השלישי.
ב-30 באוקטובר 2008 הובהל דה לה רד לבית החולים לאחר שהתמוטט במהלך משחק נגד ריאל אוניון במסגרת גביע המלך הספרדי. בבית החולים התגלה כי הוא התעלף בשל מאמץ. ב-12 בדצמבר הודיע המועדון כי דה לה רד יחמיץ את שארית העונה כאמצעי זהירות, וכמה דיווחים בתקשורת טענו כי הוא מעולם לא יתאושש ויחזור לשחק כדורגל.
בסוף חודש יוני 2009 נערכו לדה לה רד בדיקות נוספות שקבעו חד משמעית כי הוא יחמיץ גם את עונת, וב-2 ביולי המועדון אישר זאת. חולצה מספר 18, שנלבשה על ידי דה לה רד, ניתנה לרכש החדש ראול אלביול, שהבטיח כי יחזיר לדה לה רד את החולצה אם וכאשר יחזור.
בחודש ינואר 2010 דווח כי ריאל מדריד ניסתה לבטל את החוזה עם השחקן, לו נשארו שנתיים בחוזה, בהן היה עתיד לקבל שכר מלא.
ב-3 בנובמבר 2010 הודיע דה לה רד על פרישה מכדורגל בגיל 25 בלבד. קודם לפרישתו הצהיר כי יישאר במועדון כמאמן נוער.
קריירה בינלאומית
דה לה רד זומן לראשונה לסגל הבוגר של נבחרת ספרד לקראת משחק הידידות נגד נבחרת איטליה ב-26 במרץ 2008, אך הוא לא שיחק באותו משחק.
על-אף שלא שיחק בנבחרת, הוא נכלל בסגל של המאמן לואיס אראגונס לקראת יורו 2008. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד נבחרת פרו שקדם לטורניר, והוסיף הופעה נגד נבחרת ארצות הברית.
קריירת אימון
עם פרישתו מכדורגל החל דה לה רד לאמן במחלקת הנוער של ריאל מדריד. ב-20 באוקטובר 2015 הוא מונה כמאמנה של קבוצת המילואים של חטאפה, חטאפה ב', המשחקת בליגה הספרדית השלישית.
אמיתי
ראו גם
}}
נינה מיכואלס
ביוגרפיה
מיכואלס נולדה במוסקבה. אביה, שלמה (סולומון) מיכאילוביץ מיכאלס, היה מנהל התיאטרון היהודי במוסקבה. אימה, שרה לבובנה קנטר, מתה כשהייתה בת 6. על אף שלא קיבלה חינוך ציוני בילדותה, סיפרה מיכואלס כי חונכה "ללאומיות גאה, לגאווה יהודית ולקבלת מורשת העם", ובנעוריה הצטרפה לתנועת הנוער של המפלגה הקומוניסטית, בניגוד לרצונו של אביה. ב-1948 חוסל אביה בפקודת סטלין, ולאחר מכן ועד למותו של המנהיג הסובייטי ב-1953 היו בנות המשפחה נתונות למעקב מתמיד וזכויותיהן נשללו. כדי להתקיים נאלצו למכור את אוסף הספרים של האב.
בנובמבר 1972 עלתה לישראל עם אחותה נטליה, לאחר ששלטונות ברית המועצות מנעו מהן ארבע פעמים לקבל "דרישות קרובים" שנשלחו מישראל. תמורת אשרת היציאה נאלצו האחיות לוותר על אזרחותן הסובייטית ולשלם 4000 רובל (שווה ערך ל-33 אלף דולר ב-2022), שאותם נאלצו לגייס בתרומות תוך שבעה ימים בלבד.
מיכואלס ביקרה מספר פעמים בשטחי ברית המועצות לאחר שעלתה לישראל. בשנת 1989 הגיעה למוסקבה במסגרת הפקה של ההצגה "אקווס" שהעלו סטודנטים מבית צבי, ושנה לאחר מכן ליוותה את ההפקה של ההצגה "עקומים" בלנינגרד. בשנת 2012 השתתפה באירועים לציון 122 להולדתו של אביה, שנערכו בעיר הולדתו דאוגבפילס.
קריירה מקצועית
מיכואלס סיימה לימודי בימוי באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון (גיטיס) ולאחר מכן עבדה בתיאטרון העירוני במוסקבה. בין השנים 1962–1968 לימדה משחק בגיטיס, וביימה כ-50 הצגות בתיאטרון הרוסי. לאחר עלייתה ביימה הצגות בצוותא, הבימה ובית צבי, שם לימדה כמעט עד יומה האחרון. בין תלמידיה נמנים אלונה קמחי, מיכאל טפליצקי וטטיאנה חזנובסקי. מאז שנת 2017 מוענקת בבית הספר מדי שנה מלגה על שמה.
בן אמיתי
{{פירושונים|* יונה בן אמיתי – נביא, מכונה יונה הנביא
ראו גם
}}
המגילה 83
המגילה 83 הוא סרט מוזיקלי ישראלי משנת 1983 בבימויו של אילן אלדד, קופרודוקציה ישראלית (יצחק שני ויוסף דיאמנט) - ומערב-גרמנית (ZDF) בבימויו של אילן אלדד, עם יונתן סגל, ניצה שאול וג'רי היימן בתפקידים הראשיים.
הצילומים נערכו בגני יהושע ובאחת השכונות ביפו. השחקנים שרים ביידיש והעלילה מסופרת בפי המספר באנגלית או בגרמנית (הופקו שתי גרסאות). שירתו של ג'רי היימן מדובבת על ידי אלברט כהן. בסרט נוספו קטעי ריקוד רבים.
המחזה והשירים הם בחרוזים ("פורים שפיל בחרוזים, עם אלף טעמים").
תקציר העלילה
העלילה מתרחשת בעיירה יהודית במזרח אירופה שכל תושביה חייטים. הם מעלים בפורים הצגה על מגילת אסתר במה שקרוי פורים שפיל. זהו חיזיון צבעוני, שהחייטים מעלים מדי שנה בחג הפורים, ובו הם מערבים את סיפור מגילת אסתר עם היום יום שלהם, תוך הזדהות רגשית עם גורל גיבורי המגילה, שאותם הם מזהים בין גבירי העיירה וקבצניה.
פאסטריגאסע (יונתן סגל) תופס טרמפ לעיירה ביחד עם החייט פאנפאסע (ג'רי היימן), אשתו (אביבה פז) ובתו אסתר (ניצה שאול). הם מגיעים לעיירה שבמרכזה רוקדים ושרים "הסו יהודים, אנחנו מתחילים ב"פורים שפיל".
אחשוורוש (ג'רי היימן), שהוא בעצם בעל המתפרה שלהם, שוב השתכר, והוא דורש שאשתו ושתי (אביבה פז) תחולל לפניו עירומה. ושתי מסרבת והיא נדונה לעריפת ראשה לפני כן היא שרה על עלומיה האבודים.
המן (שלמה בר אבא), איש העולם התחתון, מציע לאחשוורוש ששרוי בבדידותו להודיע על תחרות לבחירת היורשת של ושתי במיטתו.
מרדכי היהודי (מייקל שניידר) מסדר שדודניתו אסתר היפה (ניצה שאול) תהיה בין המועמדות, וליבו של שוליית החייטים פאסטריגאסע נשבר בקרבו. הוא משגר ציפורי נייר לאהובתו השבויה בחדר המיטות של אחשוורוש ואסתר מצידה משיבה לו במזמור "פליטס פייגעלעך". פסטריגאסע שר שיר געגועים לאסתר - "די עלגיע פון פאסטריגאסע"
אחשורוש ואסתר יוצאים בכרכרה מקושטת ואנשים מריעים להם. זה מרגיז את פאסטריגאסע והוא יוצא לנקום באחשורוש, ומשלם על כך בחייו. אחשורוש יוצא בשיר על הצלתו "א-מחייה, א-מחייה". המן מנצל את ההזדמנות ומחתים את אחשורוש על צו לחיסול היהודים בממלכה.
אסתר המדוכאת שטה בסירה ושרה על "די גולדנע פאווע" (טווס הזהב).
אסתר מצליחה להביא לפני אחשורוש הקלטות סתר של דודה מרדכי, ועליהן נרקמות תוכניות הבגידה של שומריו (בגתן ותרש) וזה מעלה את ערכו של מרדכי. המן מצליח לארגן פוגרום בעיירה. אסתר שולחת מכתב הזמנה להמן והוא מגיע ומתחיל לתנות אתה אהבים. מרדכי מיידע את המלך וזה תופס אותו עם אסתר "על חם" ומחליט לתלות אותו עם בני משפחתו.
לבסוף עולה המן לגרדום וכל היהודים שרים בשמחה "צ'יריבימבוים"
Hands Up (שיר של צ'רי בולט)
Hands Up (בקוריאנית: 무릎을 탁 치고; בעברית: ידיים למעלה) הוא שיר של להקת הבנות הדרום קוריאנית צ'רי בולט. השיר פורסם דיגיטלית ב-11 בפברואר 2020, על ידי FNC אנטרטיינמנט. זהו הסינגל הראשון שלא השתתפו בו חברות הלהקה לשעבר קוקורו, מירה ולינלין, לאחר שעזבו את הלהקה ב-13 בדצמבר 2019, והסינגל השלישי שלהן בסך הכל.
רקע ופרסום
ב-28 בינואר נחשף כי הלהקה תפרסם ב-11 בפברואר את הסינגל הדיגיטלי הראשון שלה, "Hands Up", בסימן החזרה הראשונה של הלהקה לאחר עזיבתן של מירה, קוקורו ולינלין בדצמבר 2019. ב-4 בפברואר וב-5 בפברואר פורסמו תמונות קונספט של כל אחד מחברות הלהקה.
הטיזר לקליפ פורסם ב-10 בפברואר, ויום לאחר מכן, ב-11 בפברואר, פורסם הקליפ המלא במקביל ליציאת הסינגל.
הרכב
"Hands Up" הוא שיר טראפ אנרגטי ודאנס, המסמפל את הלחן ליצירה "Für Elise" מאת לודוויג ואן בטהובן, הנמשכת לאורך כל השיר. ג'ימין, חברה בחברת התקליטים ומנהיגת AOA לשעבר, לקחה חלק בכתיבת השיר.
קידום
הלהקה החלה לקדם את "Hands up" ב-13 בפברואר. הן ביצעו לראשונה את השיר ב-M Countdown של Mnet, ולאחר מכן הופיעו ב-"Music Bank" של KBS, ב-"Show! Music Core" של MBC וב-"Inkigayo" של SBS.
הצלחה מסחרית
"Hands Up" דורג לראשונה במקום ה-11 במצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד, והיה לכניסה השנייה והגבוהה ביותר של הלהקה במצעד זה. בנוסף, הגיע השיר למקום ה-99 בקיי-פופ הוט 100, והיה לשיר הראשון של הלהקה שנכנס למצעד זה.
מרוץ 6 השעות של נורבורגרינג
מרוץ 6 השעות של נורבורגרינג (לשעבר: מרוץ 1000 הקילומטרים של נורבורגרינג) הוא מרוץ סיבולת למכוניות ספורט המתקיים במסלול הנורבורגרינג בגרמניה החל משנת 1953.
המרוץ מהווה כיום את הסיבוב הרביעי באליפות העולם במרוצי סיבולת. בין השנים 1953-1983 התקיים המרוץ במקטע הנורדשלייפה במתחם כאשר החל משנת 1984 מתקיים המרוץ במסלול הגרנד פרי המשמש בין היתר את מרוץ הפורמולה 1.
רקע
המרוץ נוסד בהשראת מרוץ לה מאן כמרוץ סיבולת בו נבדקים היבטים שונים כגון מהירות, עמידות ואמינות המכוניות לצד כישורי נהיגה, מהירות, כושר עמידות ותפעול המכוניות על ידי הנהגים. בדומה לשאר מרוצי הסיבולת השונים מרוץ 6 השעות של נורבורגרינג מחולק לקטגוריות נפרדות המיועדות למכוניות בעלי מפרט נתונים דומה. כיום המרוץ כולל 4 קטגוריות מתוכן 2 קטגוריות אבטיפוס בכירות LMP1 ,LMP2 (לשעבר C1 ,C2), ושתי קטגוריות מכוניות GT סדרתיות הנמכרות לציבור הרחב אשר שודרגו ושופרו במיוחד למרוצים. כל המכוניות מכל הקטגוריות מתחרות הן על ניצחון הקטגוריה והן על הניצחון הכללי במרוץ.
מאז נוסד ועד לשנת 2014 התקיים המרוץ בגרסתו המקורית בפורמט מרחק כאשר בניצחון זכתה המכונית אשר חצתה ראשונה את קו הסיום לאחר שכיסתה מרחק של 1000 ק"מ. החל משנת 2015 שונה הפורמט למרוץ שעתי בו הניצחון ניתן למכונית אשר הקיפה את המסלול מרב הפעמים במהלך 6 שעות.
היסטוריה
המרוץ נוסד בשנת 1953 תחת השם מרוץ 1000 הקילומטרים של נורבורגרינג כחלק מתחרות אליפות העולם למכוניות ספורט אשר נוסדה באותה שנה. המרוץ הראשון נערך בחודש אוגוסט בו ניצחו הנהגים האיטלקיים אלברטו אסקארי וג'וזפה פרינה מקבוצת פרארי לאחר שהקיפו את מסלול הנורדשלייפה 44 פעמים במהלך 8:20:44 שעות.
המרוץ האחרון אשר נערך בנורדשלייפה היה בשנת 1983 כאשר החל משנה זו קוצר המסלול מאורכו המקורי בן ה-22.8 ק"מ לאורכו המודרני כיום בן ה-20.8 ק"מ. במרוץ זה ניצחו הנהגים ג'קי איקס הבריטי ויוכן מאס הגרמני במכונית הפורשה 956 מס' 1 לאחר שהקיפו את המסלול 44 פעמים במהלך 5:26:34 שעות. ציון דרך נוסף נרשם בשנה זו על ידי הנהג הגרמני שטפן בלוף במכונית הפורשה 956 מס' 2, כאשר במהלך האימונים שלפני מקצי הדירוג של המרוץ קבע את זמן שיא ההקפה המהירה ביותר בכל הזמנים של מסלול הנורדשלייפה בתצורתו המודרנית באורך 20.8 ק"מ לאחר שעשה זאת בזמן שיא של 6:11.13 דקות. שיאו של בלוף לא נשבר גם בימינו (2016).
מרוץ 1984 נערך לראשונה במסלול הגרנד פרי החדש באורך 4.5 ק"מ כאשר במקביל הוחלט כי מרוץ 24 השעות של נורבורגרינג ימשיך להתקיים במסלול הנורדשלייפה הארוך, שם הוא ממשיך להתקיים גם כיום. במרוץ 1984 ניצחו צמד הנהגים שטפן בלוף ודרק בל במכונית הפורשה 956 מס' 2 לאחר שהקיפו את המסלול 207 פעמים בזמן של 6:00:43 שעות. מרוץ זה זכור בנוסף בשל השתתפותו של נהג המרוצים איירטון סנה אשר נהג במכונית הפורשה 956 מס' 7 מקטגוריית C1 הבכירה עבור קבוצת יואסט רייסינג.
מטרופולין צוואנה
מטרופולין צוואנה (באנגלית: Tshwane Metropolitan area) היא אזור המטרופולין של העיר פרטוריה, אחת משלוש ערי הבירה של דרום אפריקה. היא משתרעת על כל חלקה הצפוני של פרובינציית חאוטנג, ומהווה את המטרופולין השלישית בגודלה בפרובינציה זאת. בצוואנה מתגוררים קרוב ל-3 מיליון תושבים, כשלושה רבעים מהם שחורים וכחמישית לבנים. מתוך כלל התושבים, כ-750 אלף מתגוררים בפרטוריה, המשמשת כמרכז המטרופולין כולה.
מטרופולין צוואנה מנוהלת על ידי רשות מטרופולין העיר צוואנה (באנגלית: City of Tshwane Metropolitan Municipality) אשר הוקמה ב-5 בדצמבר 2000. רשות המטרופולין החליפה את רצף העיריות של הערים המרכיבים אותה, וכיום היא מתפקדת בתור העירייה של כלל ערים אלו, לרבות פרטוריה הבירה.
ונסה ונג'י מטאו
ונסה ונג'י מטאו (באנגלית: Vanessa Vanjie Mateo), הידועה גם בשם מיס ונג'י (באנגלית: Miss Vanjie) הוא שם הבמה של חוזה קנסל (באנגלית: José Cancel), מלכת דראג אמריקאית, אשר מוכרת בעיקר בזכות השתתפותה בעונה העשירית של המרוץ לדראג של רו פול, בה עפה ראשונה, וגם בעונה ה-11 של התוכנית, בא הגיעה למקום החמישי.
תחילת דרכה
קנסל, שמוצאו פוארטו ריקני, החל לעסוק בדראג לאחר שאלקסיס מטאו, מלכת דראג שהשתתפה גם היא במרוץ לדראג של רו פול (בעונה השלישית ובעונה הראשונה ובעונה החמישית של המרוץ לדראג: אולסטארס) שכרה את שירותיו כרקדן גיבוי. אלקסיס היא אם הדראג של ונסה.
ההשתתפות במרוץ הדראג של רו פול
ונסה ונג'י מטאו הייתה אחת מ-14 המתחרות בעונה העשירית של המרוץ הדראג של רו פול שהחלה ב-22 במרץ 2018. מטאו הודחה בפרק הראשון לאחר שהתחרתה בליפ סינק לשירה של כריסטינה אגילרה, שהייתה שופטת אורחת בפרק זה, "Ain't No Other Man" מול קלורי קרבדשיאן ויליאמס.
לאחר הדחתה מן התוכנית, פסעה מטאו אחורנית אל מאחורי הקלעים, נפרדת לשלום בכך שהיא אומרת את שמה "מיס ונג'י" שלוש פעמים ברציפות ("Miss Vanjie... Miss Vanjie... Miss... Vanjie"). אמירה זו הפכה לאחר הדחתה לסנסציה ברחבי הרשתות החברתיות ושימשה ליצירת סרטונים הומוריסטיים, גיפים ובדיחות רבות שהופיעו באפליקציות שונות ובתוכניות טלוויזיה.
בעקבות הפופולריות של מטאו ברחבי הרשתות החברתיות היא הוכרזה ב-24 בינואר 2019 כאחת מ-15 המתחרות בעונה ה-11 של המרוץ לדראג של רו פול. בעונה זו הייתה מטאו בתחתית שלוש פעמים, בפרקים 9, 10 ו-12. היא ניצחה בשני הליפ סינקים, אבל הודחה בליפ סינק השלישי נגד בן זוגה באותה התקופה, ברוק ליין הייטס. מטאו הגיעה למקום ה-5 בתחרות.
מוזיקה
מטאו הוציאה לאור את הסינגל הראשון שלה "אני ונג'י" (באנגלית: "I'm Vanjie") ב-21 ביוני 2018.
ב-14 במרץ 2019 השתתפה מטאו בקליפ לשירה של הראפרית איגי אזליה "Sally Walker", ובקליפ נוסף לשירה של אזליה "Started" יחד עם מלכת הדראג טריקסי מאטל.
פרשת החלטת אונסק"ו בעניין הר הבית והכותל
[[קובץ:UNESCO's vote on the contentious Jerusalem resolution, October 13.svg|300px|ממוזער|הצבעת חבר המנהלים של אונסק"ו, הוועדה לקשרי חוץ, מיום 13 אוקטובר 2016, בנושא פריט 25: פלסטין הכבושה, טיוטת החלטות.
]] פרשת החלטת אונסק"ו בעניין הר הבית והכותל הייתה סערה ציבורית ותקשורתית בישראל, אשר זכתה להתייחסות גם בכמה מקומות בעולם, בעקבות החלטה שהתקבלה באונסק"ו (ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם) ב-13 באוקטובר 2016. ההחלטה פתחה בהכרה ב"חשיבותה של ירושלים לשלוש הדתות המונותאיסטיות", אולם במקומות רבים בתקשורת הישראלית ההחלטה הוצגה כמגדירה את הר הבית ורחבת הכותל המערבי כ"אתר קדוש מוסלמי" ללא ציון קדושת אתרים אלה גם ליהודים. היו שפירשו את ההחלטה כשוללת זיקה בין היהודים להר הבית והכותל. בהחלטה תמכו 24 מדינות, התנגדו 6 מדינות ונמנעו 27. שלוש מדינות שינו את עמדתן מספר ימים לאחר מכן, בהן שתי מדינות שבהתחלה תמכו בהחלטה ומדינה נוספת שבהתחלה נמנעה.
ההחלטה גררה תגובות רבות וגינויים בישראל ובעולם, כשגויה וכפוגעת בעם היהודי. גם מזכ"לית אונסק"ו יצאה נגד ההחלטה.
מלבד משמעות סמלית, להחלטה אין משמעויות אחרות, פרקטיות, מכיוון שמנכ"לית אונסק"ו הודיעה בעבר שהחלטות הקשורות לנושאים בעלי מחלוקות פוליטיות שלא מתקבלות פה אחד לא ייושמו, וכן אין ביד הארגון כלים מעשיים ליישום ההחלטה.
רקע
הסערה בשל החלטת אונסק"ו בעניין הר הבית והכותל נגרמה בעקבות דיון באונסק"ו ב-13 באוקטובר 2016, אז הצביעו באונסק"ו במעמד 57 מדינות, בעד הצעת החלטה שניסחו הרשות הפלסטינית וירדן אשר בה תמכו יחד עמן 24 מדינות. בתחילה פתחו הנ"ל בפנייה לאונסקו כחלק מהליך בירוקרטי, שמטרתו היא הכרזה על ירושלים העתיקה כאתר מורשת עולמי לשימור. אך ההליך הפך ביוזמתן להצבעה על מסמך שכלל גם האשמות וגינויים כלפי מדינת ישראל ואשר בין היתר הגדיר את הר הבית והכותל המערבי כ"אתר קדוש מוסלמי".
נוסח ההחלטה
סעיף 3 מאשרר את חשיבותה של העיר העתיקה בירושלים לשלוש הדתות המונותאיסטיות, ומציין במפורש כי להחלטה זו אין משמעות או השפעה על מעמדה המשפטי של ירושלים ואין השפעה על מועצת הביטחון או האספה הכללית של האו"ם.
סעיף 8 מגנה את ישראל על מניעת גישה של מוסלמים לאתר הקדוש להם, על מניעת פולחן ועל צעדים נגד הווקף ומבקש מישראל לכבד את הסטטוס קוו ההיסטורי ולהפסיק אמצעים אלה;
החלטת אונסק"ו כללה טקסט ממנו עולה כי הר הבית (הקרוי בהחלטה "מסגד אל-אקצא /אל-חרם אל-שריף") ובכלל זה הכותל המערבי, מקודש למוסלמים:
תרגום: חובת ישראל לכבד את האותנטיות והמורשת התרבותית של מסגד אל-אקצא / אל-חרם אל-שריף, כפי שהיא משתקפת בסטטוס קוו ההיסטורי, כאתר תפילה קדוש מוסלמי וכחלק בלתי נפרד של המורשת התרבותית בעולם.
רחבת הכותל המערבי קרויה בהחלטה Al-Buraq Plaza - על פי המונח המוסלמי אל בוראק, ולאחר מכן מוזכר במירכאות “Western Wall Plaza” - "רחבת הכותל", כהמשך לכך ההחלטה גם תוקפת את הכוונה לבנות מעלית (שמטרתה לשמש נכים) ברחבת הכותל:
בהמשך, תחת סעיף מעלה המוגרבים נאמר:
כלומר שמעלה המוגרבים הוא חלק בלתי נפרד מ"מסגד אל-אקצא / אל-חרם אל-שריף" (כלומר האתר הקדוש המוסלמי).
לאחר ההחלטה
מזכ"לית הארגון, אירינה בוקובה, יצאה נגד החלטת הארגון והצהירה כי "הר הבית קדוש גם ליהודים" והוסיפה כי "להכחיש או למחוק היסטוריה שלמה ליהודים, נוצרים או למוסלמים, חותרת תחת האמינות של המקום ויוצאת נגד מה שמייצגת המורשת העולמית של ארגון אונסק"ו".
ב-18 באוקטובר 2016, ביקשה מקסיקו לערוך הצבעה חוזרת ולשנות את עמדתה מתמיכה להימנעות, זאת בנימוק שהטקסט "פוגעני כלפי העם היהודי". גם ברזיל שתמכה בהצבעה הביעה לאחר מכן הסתייגות. ואולם מאוחר יותר באותו היום, משכה מקסיקו את הבקשה והסתפקה בשינוי הצבעתה. באותו ערב אשרר הוועד המנהל של אונסק"ו את ההחלטה.
החלטות נוספות
ארגון אונסק"ו קיבל שורה של החלטות דומות, שגם הן ספגו ביקורת דומה.
ההחלטה השנייה
ב-26 באוקטובר 2016 אימצה הוועדה למורשת עולמית של אונסק"ו את טיוטת החלטה 40COM 7A.13, שם, תחת הסעיף "העיר העתיקה של ירושלים וחומותיה" ("Old City of Jerusalem and its Walls"), הצעת ירדן, יש הפניה להחלטה WHC/16/40.COM/7A, מ-27 ביוני 2016. גם החלטה זו גונתה בחריפות על ידי ישראל. ויושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין הוציא מכתב לקרדינל פייטרו פרולין, מזכיר המדינה של הוותיקן בו הוא מציין שההחלטה פוגעת הן ביהדות והן בנצרות, בהתעלמות משני המקדשים שהיו על הר הבית, המקודשים הן ליהדות והן לנצרות. האפיפיור נשא בדרשתו ב-26 באוקטובר 2016 מספר משפטים בדבר הקשר הבלתי מעורער בין העם היהודי לארץ ישראל.
ההחלטה השלישית
ב-2 במאי 2017, יום העצמאות של מדינת ישראל, קיבל הארגון ברוב של 22 מדינות החלטה שקובעת כי ישראל היא כוח כובש בירושלים ולא מכירה בחוק איחוד העיר. גם החלטה זו ספגה גינויים חריפים בישראל ובעולם.
ההחלטה הרביעית
ב-4 ביולי 2017, ועדת המורשת של אונסק"ו אישרה הצעה הקובעת שישראל אינה הריבון בירושלים ומגנה את ישראל על החפירות הארכאולוגיות בעיר העתיקה. ההחלטה, שיזמו מדינות ערב, לא עברה בקונצנזוס. עשר מדינות תמכו בה: אזרבייג'ן, אינדונזיה, לבנון, תוניסיה, קזחסטן, כווית, טורקיה, וייטנאם, זימבבווה וקובה. שלוש התנגדו - הפיליפינים, ג'מייקה ובורקינה פאסו. ושמונה נמנעו - אנגולה, קרואטיה, פינלנד, פרו, פולין, פורטוגל, קוריאה הדרומית וטנזניה.
תגובות בישראל
ההחלטה ספגה גינויים בישראל, מהם גינויים חריפים. ראש ממשלת ישראל הגיב: "בהחלטה האבסורדית הזאת אונסק"ו איבד את מעט הלגיטימיות שנשארה לו".
בתגובה להחלטה החליטה ישראל על השעיית שיתוף הפעולה עם אונסק"ו. שר החינוך נפתלי בנט, אמר בתגובה להחלטת אונסק"ו השנייה: "זוהי הכחשת היסטוריה, וההיסטוריה תמחק את ההחלטה המביכה הזו כמו את קודמותיה. דבר אחד קבוע: ירושלים היא בירת ישראל לנצח. על כן, החלטתי להשעות את פעולותינו מול אונסק"ו עומדת בעינה. לא נשתף פעולה עם גוף שמכחיש את הקשר של העם היהודי לירושלים".
בנוסף, הורה ראש הממשלה בנימין נתניהו על החזרת שגריר ישראל לאונסק"ו, כרמל שאמה הכהן, להתייעצות.
בשנת 2019 ישראל החליטה לגמול לאנדרס רומר, שגריר מקסיקו בארגון שהצביע בניגוד להוראת ארצו ובעקבות זה הודח מתפקידו. עיריית רמת גן הסבה שם את רחוב "אל על" לרחוב רומר. רומר התרגש מהמחווה ושלח מחווה משלו לתושבי הרחוב.
תגובות בעולם
הפרלמנט הצ'כי (119 צירים מול 4 מתנגדים) גינה את החלטת אונסק"ו וקרא לממשלתו להנחות את נציגיה להתנגד להצעות דומות. במקביל, חברי פרלמנט ושרים מ-17 מדינות שונות, חתמו על הצהרה משותפת המגנה את החלטת אונסק"ו. ראש ממשלת איטליה, מתיאו רנצי, גינה בחריפות את ההחלטה: "לומר שליהודים אין קשר לירושלים זה כמו לומר שהשמש עושה חושך". רנצי הוסיף כי יזמן לבירור את שר החוץ שלו, עקב הימנעותה של איטליה בהצבעה.
השגרירות הנוצרית הבינלאומית התרעמה על החלטת אונסק"ו וציינה כי "ההחלטה של אונסק"ו שקולה למחיקתן של 4,000 שנים של זיקה יהודית להר הבית ואלפיים שנים של זיקה נוצרית".
ב-24 במאי 2017, כתגובה להחלטה השלישית של אונסק"ו, השוללת את זכותה של ישראל על ירושלים, העביר הפרלמנט הצ'כי (ברוב של 112 תומכים מתוך 156 צירים) החלטה המכירה בירושלים כבירת ישראל, ומגנה את אונסק"ו על החלטותיו האנטי-ישראליות.
ב-12 באוקטובר 2017 הודיעה מחלקת המדינה של ארצות הברית כי ארצות הברית תפרוש מאונסק"ו בסוף 2018 בשל הטיה ממושכת נגד ישראל.
צבי כשדאי
צבי כַּשְׂדָאִי (קוזודוי/קוסידוי) (נובמבר 1862, חשוון תרכ"ג – 15 באוגוסט 1937, ח' באלול תרצ"ז) סופר וחוקר היסטוריה של עם ישראל ויהדות בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. בין יצירותיו הידועות "להר סיני", "המתיהדים" ו"מטאטא השמד" בה דרש תיקונים בארחי החיים היהודים ברוסיה לאחר מהפכת פברואר 1917 וקבלת שוויון זכויות.
קורות חיים
כשדאי נולד בדובובה שבפלך קייב של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי; כיום באוקראינה) למשפחה יהודית אמידה. אביו, דוד חיים כשדאי (קוזודוי), היה עסקן ציבורי וסוחר.
את חינוכו קיבל ב"חדר" והוסיף והשתלם בלימוד עצמי של הספרות העברית, תורה ובהיסטוריה של העם היהודי. כמו כן, היה פעיל בנעוריו באגודות ציוניות ולאומיות רבות והשתלב בהמשך דרכו בתנועת חיבת ציון.
כשבגר פנה למסחר. במשך זמן מה עבד כסוכן נוסע אצל יוסף קודריאנסקי ולפי הוראותיו החל לתעד במשך נסיעותיו את חיי הקהילות והשבטים היהודים בארצות הקווקז ואת חיי היהודים הקראים. את מחקריו והידיעות שרכש פרסם במאמרים בעיתונים העבריים הצפירה והמליץ, בכתבי עת, בחוברות חגיגיות שיצאו לקראת החגים ובספריו.
בהמשך דרכו החל לעבוד כסוכן בחברות יבוא ברוסיה ולרגל עיסוקו הרבה לנדוד בארצות שונות, בהן סיביר, קווקז, סין, יפן ומונגוליה. בכל עיר שהגיע מחוץ למושב היהודי היה מטיף לציונות מטעם המורשה לתעמולה ציונית ברוסיה דאז. ככל שהרבה לנדוד ולהטיף כ"מגיד" נודד כך שמו הלך והתפרסם בקהילות היהודיות בניכר כ"מטיף הלאומי".
כשדאי היה בעל תפישת עולם פרוגרסיבית ולא פעם יצא להגן על המושב היהודי ולנאום כנגד ראשי ממסד ברוסיה, בגרמניה ובארצות נוספות, שניים מנאומיו - "הנרות הללו" ו"העצמות היבשות" תועדו ופורסמו בספר "חדשים כישנים" שיצא לאור בשנת 1910.
בחלק ממסעותיו במזרח התיכון ביקר בארץ ישראל בשנים 1913 ו-1914 ובביקורו השני ניסה לארגן "שיירה עברית" למסע אל הר סיני. כשדאי פרסם הודעה בעיתונות על המשלחת המתגבשת למצרים שעוררה התעניינות רבה אך איש לא היה מוכן להצטרף למסע בשל הסכנות הכרוכות במסע זה ועל כן הוא הפליג בגפו מיפו לפורט סעיד ומשם לסואץ, שם הצטרף לשיירת צליינים נוצרים שהפליגה לא-טור ומשם רכבה על גבי גמלים אל מנזר סנטה קתרינה.
במהלך מסע זה כשדאי לקח אלמוג לצורכי מחקר, כמתנה לגמנסיה העברית "הרצליה". את האלמוג הצליח להבריח לארץ בעזרת תשלום שוחד לפקידי המכס הטורקים. לפי התיעוד, אלמוג זה הוצג בגימנסיה הרצליה במשך שנים רבות. לאחר סיום המסע כתב את ספרו "להר סיני".
בשנותיו האחרונות התרופפה בריאותו, והוא נפטר ב-1937, בן 75 במותו.
ספריו
בעריכתו:
המפלגה הלאומית של אוסטרליה
המפלגה הלאומית של אוסטרליה (באנגלית: National Party of Australia; נקראת בקיצור הלאומנים) היא המפלגה השלישית בגודלה באוסטרליה. בגלגולה הראשון נקראה המפלגה כ"מפלגת הכפר" בשנת 1920 ולאחר מכן הפך שמה של המפלגה ל"מפלגת הכפר הלאומית" בשנת 1975. בשנת 1982 שם המפלגה הפך ל"המפלגה הלאומית של אוסטרליה".
כיום, (2023) יש לה פחות מושבים בפרלמנט האוסטרלי מאשר למפלגה הליברלית. מנהיגה הנוכחי של המפלגה הלאומית הוא דייוויד ליטלפראוד.
ייסוד המפלגה
המפלגה הלאומית נוסדה תחילה בשם "מפלגת הכפר" בשנת 1913 באוסטרליה המערבית. המפלגה הייתה חלק מהתאחדות החקלאים והמתיישבים של ניו סאות' ויילס, אחת מקבוצות החקלאים שהכניסו נציגים מטעמם לפרלמנט בבחירות אלה. זמן קצר לפני פתיחת הפרלמנט ב-1920, התמזגה התאחדות החקלאים והמתיישבים עם כמה מפלגות נוספות שבסיס התמיכה שלהם היה המגזר החקלאי, כדי להקים את מפלגת הכפר (Country Party) בשנת 1920.
המפלגה הפכה ממפלגת הכפר למפלגה לאומית בראשותו של ויליאם מק'ויליאמס מטסמניה. בנאומו הראשון כמנהיג, הציג מק'ויליאמס את עקרונות המפלגה החדשה, וציין כי "איננו משתוקקים לברית, אין אנו תומכים בה, אך אנו מתכוונים לנקוט פעולה דרסטית כדי להבטיח תשומת לב רבה יותר לצורכי היצרנים הראשיים". מקוויליאמס הודח כמנהיג המפלגה לטובת ארל פייג' באפריל 1921 בעקבות מקרים שבהם מקוויליאמס הצביע נגד הקו המפלגתי. ויליאם מק'ויליאמס עזב מאוחר יותר את המפלגה והיה לפוליטיקאי עצמאי.
המפלגה בראשותו של פייג'
המפלגה הצעירה מצאה עצמה כלשון מאזניים בפרלמנט לאחר הבחירות של 1922. ממשלת המפלגה הלאומית בראשותו של בילי יוז איבדה את הרוב שלה ולא הייתה מסוגלת להישאר בשלטון ללא תמיכתה של מפלגת הכפר. עם זאת, מפלגת הכפר הוקמה בין השאר כתוצאה מחוסר שביעות רצון ממדיניותו החקלאית של יוז ואיבתו של פייג' כלפי יוז הייתה כזאת שהוא לא היה מסוגל אפילו להעלות על קצה דעתו את האפשרות שהוא יתמוך בו. כאשר היה ברור שהמפלגה הלאומית תפנה למפלגת הכפר כדי להמשיך להנהיג את הממשלה, התנה פייג' את תמיכת המפלגה בהתפטרותו של יוז.
פייג' נשאר דומיננטי במפלגה עד 1939, ושימש לזמן קצר כראש ממשלה זמני בין מותו של ג'וזף ליונס לבין בחירתו של רוברט מנזיס כיורשו, אך סירובו של פייג' לכהן בממשלתו את מנזיס הוביל להתפטרותו כמנהיג המפלגה ארצ'י קמרון נבחר למנהיגות המפלגה ב-13 בספטמבר 1939. הקואליציה הוקמה מחדש תחת הנהגתו של ארצ'י קמרון במפלגת הכפר בשנת 1940, וזה המשיך לכהן בתפקידו עד אוקטובר 1941 למרות בחירתו של ארתור פאדן כמנהיג המפלגה לאחר הבחירות 1940. פאדן נחשב לשמרן והוכיח את עצמו כסגן נאמן למנזיס.
המפלגה בראשותו של פאדן
באוגוסט 1941 התפטר רוברט מנזייס מתפקידיו כראש ממשלה וכמנהיג המפלגה הבכירה בקואליציה, מפלגת אוסטרליה המאוחדת. למרות שקואליציית האנטי-לייבור הייתה בשלטון מזה כעשור, סבלה מפלגת אוסטרליה המאוחדת ממשבר מנהיגות עד שהיא נאלצה לבחור בראש הממשלה לשעבר, בילי יוז, כמנהיגה. עם זאת, יוז היה כבר בן 78 ונתפס כמנהיג לתקופת מעבר. מתוך נסיבות אלה, ב-28 באוגוסט, בחרה ועידה משותפת של מפלגת אוסטרליה המאוחדת ומפלגת הכפר בפאדן כמנהיג הקואליציה, למרות שמפלגת הכפר הייתה השותף הזוטר בקואליציה. למחרת היום הושבע פאדן כראש הממשלה.
בסופו של דבר, תקופת כהונתו של פאדן הייתה קצרת ימים. ב-3 באוקטובר אותה שנה, שני חברי הפרלמנט העצמאיים שהעניקו רשת תמיכה לקואליציה בשנה החולפת, ארתור קולס ואלכס וילסון, הצביעו נגד התקציב שהגיש פאדן. קולס ווילסון סלדו מהיחס לו זכה מנזייס עד שהחליטו ללא לתמוך יותר בקואליציה. עקב נפילת חוק התקציב, נאלץ פאדן להגיש את התפטרותו ואת התפטרות כל הממשלה למושל הכללי, הלורד גאורי. הייתה זו הפעם האחרונה בה אולצה ממשלה אוסטרלית להתפטר לאחר תבוסה בבית הנבחרים. פאדן התלוצץ על כך שהוא היה כמו המבול, "משל ארבעים יום וארבעים לילה".
לקראת הבחירות הפדרליות של 1949, פאדן מילא תפקיד מפתח בתבוסת ממשלתו של בן צ'יפלי, ולעיתים קרובות הועלו טענות בדבר אופייה ה"סוציאליסטי" של מפלגת הלייבור, שמנזיס יכול היה "להבהיר" או להתנער ממנה כפי שראה לנכון, ובכך נראה יותר "מתון". ב -1949 הפך פאדן לשר האוצר בממשלת מנזיס השנייה. למרות שהאינפלציה בראשית שנות החמישים הייתה גבוהה, והוא נאלץ להגיש כמה תקציבים קשים, רוב תקופת כהונתו כשר אוצר עמדה בסימן של פריחה כלכלית, בעיקר במגזר החקלאי. פאדן פרש מהפוליטיקה ערב הבחירות של 1958 וחי חיים שקטים עד למותו בבריזביין ב-1973.
שותפותו המוצלחת עם מנזיס הייתה אחד הגורמים שהמשיכו את קיומה הקואליציה, שכיהנה עד 1972 (מנזיס עצמו פרש בשנת 1966).
המפלגה בראשותו של מקיואן
יורשו של פאדן, שר המסחר ג'ון מקיואן נקט בצעד יוצא דופן מתוך אמונה שיוכל להבטיח טוב יותר את האינטרסים של היצרנים העיקריים באוסטרליה. בהתאם לכך, מקיואן פיקח אישית על החתימה על הסכם הסחר הראשון עם יפן ועל הסכמי סחר חדשים עם ניו זילנד והממלכה המאוחדת ועל הסכם הסחר הראשון של אוסטרליה עם ברית המועצות (1965). הוא מיסד את הגישה שנקראה "מקיואניזם", מדיניות להגנת מחירים עבור המגזר היצרני, כך שהתעשייה לא נאלצה להתמודד מול תעריפים גבוהים של חומרי הגלם המיובאים, ובכך החקלאים יצאו נשכרים, אך תשומות הייצור התייקרו. מדיניות זו הייתה חלק ממה שכונה "ההסדר האוסטרלי" שקידם שכר גבוה, פיתוח תעשייתי, מעורבות ממשלתית בתעשייה וביזור. זו הייתה התקופה הפורייה ביותר של המפלגה.
המפלגה הלאומית
בשנת 1975 שינתה מפלגת הכפר את שמה ל"מפלגת הכפר הלאומית" כחלק מאסטרטגיה להתרחב לשטחים עירוניים. אסטרטגיה זו הניבה פרי רק בקווינסלנד, אך לא בשאר מדינות אוסטרליה. באוסטרליה המערבית עזבה המפלגה בקצרה את ההסכם הקואליציוני בממשלת מערב אוסטרליה במאי 1975, וחזרה אליו בתוך חודש. בעקבות זאת, המפלגה התפצלה לשניים בסוף 1978 למפלגה לאומית ולמפלגה לאומית עצמאית. המפלגה הלאומית עצמאית החזיקה בשלושה מושבים בבית התחתון של אוסטרליה המערבית בעוד המפלגה הלאומית המפלגה נשארה בקואליציה והחזיקה גם כשלושה מושבים. שתי המפלגות התאחדו מחדש לאחר שמפלגת הלייבור בראשותו של בוב הוק עלתה לשלטון ב-1983.
בשנות השמונים נבחר ג'ון ביילקה-פטרסן להנהגת המפלגה הפדרלית. ביילקה-פטרסן ניצח בבחירות המקדימות להנהגת המפלגה הלאומית ב-1987, ואילץ את האזרחים לתמוך בהצעתו להיות ראש הממשלה. בסופו של דבר, מפלגת הלייבור זכתה בכהונה נוספת בשלטון תחת הנהגתו של בוב הוק. ביילקה-פטרסן אולץ לפרוש כמה חודשים אחרי הבחירות הפדרליות, ומפלגתו הובסה קשות ב-1989.
ארתור הנדרסון
ארתור הנדרסון (באנגלית: Arthur Henderson; 13 בספטמבר 1863 – 20 באוקטובר 1935) היה פוליטיקאי סקוטי ממפלגת הלייבור, שכיהן בתפקידים פוליטיים רבים ובהם מנהיג האופוזיציה, מנהיג מפלגת הלייבור, חבר בית הנבחרים הבריטי (כמעט ברצף בשנים 1919–1935), מזכיר החינוך, מזכיר הפנים ושר החוץ.
זוכה פרס נובל לשלום לשנת 1934.
ביוגרפיה
הנדרסון נולד ב-13 בספטמבר 1863 בגלאזגו שבסקוטלנד. אמו הייתה עקרת בית ואביו היה פועל טקסטיל אשר נפטר כאשר הנדרסון היה בן 10 בלבד. עם מות האב, עברו בני המשפחה לניוקאסל. בשנות נעוריו, עבד הנדרסון כפועל ואף גר שנה בסאות'המפטון. בשנת 1879 הפך הנדרסון למתודיסט ואף עבד כמטיף למספר שנים. בשנת 1892 החל לעסוק באיגודי העובדים. במסגרת עבודתו זו, ניסה הנדרסון להימנע ככל האפשר משביתות והציג קו פשרני יחסית.
בשנת 1908 נבחר הנדרסון להנהיג את מפלגת הלייבור, והחזיק בקדנציה ראשונה זו כשנתיים. הוא שב וכיהן בתפקיד זה עוד כפעמיים בשנים 1914–1917 ובשנים 1931–1932. בשנים 1915–1916 כיהן כשר החינוך בממשלתו של הרברט הנרי אסקווית'. עם עלייתו לשלטון של דייוויד לויד ג'ורג', הפך הנדרסון לשר בלי תיק. הנדרסון התפטר מתפקידו ב-11 באוגוסט 1917 לאחר שהצעתו לוועידה בינלאומית בנושא מלחמת העולם הראשונה נדחתה על ידי שאר הקבינט.
עם עזיבתו את הקבינט, הנדרסון התמקד ביצירת תמיכה עממית למפלגתו וחיזק את איגודי העובדים המקומיים. בתקופה זו הנדרסון רכש אהבה רבה דווקא אצל ולדימיר איליץ' לנין שהחשיב אותו כמועיל מאוד עבורו. בשנת 1924 כיהן כמספר חודשים כמזכיר הפנים תחת רמזי מקדונלד בממשלת הלייבור הראשונה בתולדות בריטניה. בשנים 1929–1931 כיהן הנדרסון כמזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים. במסגרת תפקיד זה, הנדרסון חידש את היחסים הדיפלומטיים עם ברית המועצות וניסה לחזק את חבר הלאומים.
לאחר השפל הגדול הנדרסון ניסה בכל כוחו למנוע את סערות המלחמה המנשבות באירופה. בשל עשייה זו זכה בשנת 1934 בפרס נובל לשלום.
נפטר ב-20 באוקטובר 1935 בלונדון בגיל 72. של בניו שירתו במלחמת העולם הראשונה, כאשר אחד מהם אף נהרג במהלכה.
שמס אל-דין פנרי
המולא שמס אל-דין מהמט אבן חמזה פנרי (בטורקית Molla Şemseddin Muhammad ibn Hamzah Fenari; 1350–1430) היה איש הפיקה ותאולוג איסלאמי מהאסכולה של אבן ערבי. כיהן כשייח' אל-אסלאם והמופתי הראשון באימפריה העות'מאנית.
נולד בטראנסאוקסאניה למיסטיקן מהמט חמזה בן אחמד שהיה גם מורהו הראשון. לאחר מכן למד אצל מורי הלכה רבים, מהמפורסמים של תקופתו ובין היתר נסע למצרים ללמוד את תורת המשפט החנפית.
נפטר בבורסה.
סמואל פייג'
סמואל פייג' (באנגלית: Samuel L. Elliott, נולד בשם סמואל ל' אליוט ב-5 בנובמבר 1976) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
פייג' נולד בוויטפיש ביי, ויסקונסין. הוא היה קפטן קבוצות הכדורגל והבייסבול בתיכון וויטפיש ביי. הוא למד באוניברסיטת פרינסטון, שם קיבל תואר ראשון באקולוגיה וביולוגיה אבולוציונית בשנת 1998.
פייג' הופיע ברשימת הרווקים הנחשקים ביותר של מגזין פיפל פייג' ועל שער גיליון פברואר 2011 של המגזין של "ג'יי קרו".
קריירה
לפייג' היה תפקיד חוזר בסדרה "חלום אמריקאי". הוא שיחק בתפקידי אורח בסדרות אחרות, כמו "CSI: מיאמי" ו"אבודים במעבדה".
בשנת 2005 הוא לוהק לג'סי פרקר על הדרמה העל טבעית של רשת פוקס "Point Pleasant".
בשנת 2006 הוא שיחק בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה CBS "שארק". הוא שיחק את ארוסה של ג'ואן הולוואי ואחר כך את בעלה, גרג האריס, בסדרה מד מן, ובשנת 2010 הופיע בסדרה "עקרות בית נואשות" של ABC בתור סם, בנו של רקס ואן דה קאמפ (סטיבן קאלפ) ובנה החורג של ברי הודג' (מרשה קרוס).
בשנת 2010 התארח פייג בעונה הרביעית של אחת שיודעת בתפקיד קולין פורסטר, פרופסור צעיר בקולג' ומושא האהבה החדש של סרינה ואן דר וודסן (בלייק לייבלי).
בשנת 2013, פייג' לוהק לקאסט של סדרת הדרמה של נטפליקס "בית הקלפים" לעונה השנייה.
בשנת 2015 שיחק במותחן הפסיכולוגי האמריקאי "1915" שנכתב ובוים על ידי האמריקאי-ארמני גארין הובניסיאן. הסרט עוקב אחר במאי מסתורי שמעלה מחזה כדי להחזיר לחיים את רוחות הרפאים של טרגדיה נשכחת במלאת מאה שנים לרצח העם הארמני.
בשנת 2017 הצטרף פייג' לקאסט של "עושות כותרות" בתפקיד ריצ'רד האנטר.
בשנת 2022 השתתף בסרט המותחן "ללא מורא" של נטפליקס; המבוסס על ספרה של נורה רוברטס.
חיים אישיים
בשנת 2014, נישא לארוסתו קאסידי בוש בווילה מחוץ לסנטה ברברה, קליפורניה. בין השושבינים של פייג' היה הכוכב ילדות רעות ו"לרקוד עם כוכבים", ג'ונתן בנט. לבני הזוג נולדו שתי בנות.
חנן אזולאי
קריירה ככדורגלן
אזולאי החל הקריירה התחיל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים ועלה לקבוצת הבוגרים בשנת 1975 בגיל 16 בלבד בעידודו של המאמן מישל פורטל. אזולאי שיחק בעיקר בעמדת הבלם, אך שיחק גם כמגן וכקשר.
בעונת היה שותף לתואר הראשון של הקבוצה, גביע המדינה, ולאחר מכן זכה להניף כקפטן הקבוצה שלושה גביעים נוספים בין השנים 1982–1989. אזולאי שימש קפטן הקבוצה במשך כשבע עונות.
לזכותו של אזולאי 5 הופעות במדי נבחת ישראל, כולן במסגרת משחקי ידידות בין השנים 1984–1986.
לאזולאי 41 שערי ליגה ב-396 הופעות במדי בית"ר ירושלים, והוא מדורג במקום השני אחרי אורי מלמיליאן בטבלת שיאני ההופעות של המועדון בכל הזמנים.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו עבר אזולאי להתגורר במושב תומר שבבקעת הירדן, ופתח ביישוב בית ספר לכדורגל שניהל. במקביל הקים גם מטע תמרים במושב.
בין השנים 1997–2000 אימן חנן את קבוצת הנוער של הפועל בית שאן ובסיום הקדנציה חזר לבית"ר ירושלים שם אימן את קבוצת הנוער בעונת 2000/2001.
בקיץ 2001 מונה לעוזרו של יוסי מזרחי בקבוצה הבוגרת ובאמצע העונה עזבו שניהם את המועדון. בעונת 2002/2003 כיהן כמנהל מחלקת הנוער של בית"ר ובמהלך אותה עונה מונה למאמנה הזמני של הקבוצה הבוגרת לאחר פיטוריו של אלי כהן. בסיום העונה שב אזולאי לנהל את מחלקת הנוער עד יוני 2006, עת מונה למאמן נבחרת נערים ב' של ישראל.
לאחר כהונה של שנתיים עזב את הנבחרת והצטרף להפועל באר שבע כעוזרו של המאמן גיא לוי ומנהל מחלקת הנוער של המועדון. לאחר פיטוריו של גיא לוי עבר אזולאי לתפקיד עוזר המאמן של יוסי מזרחי במועדון ספורט אשדוד, ובקיץ 2010 המשיך כעוזרו במכבי תל אביב, אך לאחר שמזרחי פוטר במהלך העונה מונה אזולאי למנהל מחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד.
בקיץ 2011 חזר לבית"ר ירושלים, אימן במחלקת הנוער בתפקידים שונים, וכן היה עוזר המאמן של יובל נעים ולאחר שפוטר היה ממלא מקומו משחקים ספורים. בקיץ 2014 חזר למועדון ספורט אשדוד ושימש כמנהל המקצועי של מחלקת הנוער לעונה נוספת.
בקיץ 2016 מונה למנהל מחלקת הנוער של מכבי שעריים, ושנה לאחר מכן מונה למאמן הפועל בקעת הירדן מליגה א' דרום. ב-2018 חזר אזולאי לנהל את מחלקת הנוער של בית"ר ירושלים, וב-22 בספטמבר 2019 סיים את תפקידו במועדון.
חיים אישיים
אזולאי נולד למשפחה בת 9 ילדים, והוא אחיהם של הכדורגלנים חיים, מאיר, עודד ושלמה אזולאי, היה בעל הקריירה הארוכה והמוצלחת במשפחה. מתגורר במושב תומר.
יארקוי
יַארַקוּי (בספרדית: Yaracuy) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון ונצואלה, גובלת בפלקון בצפון, בקרבובו במזרח, בקוחדס בדרום ובלרה במערב.
היסטוריה
הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור נכלל בשטחי פרובינציית ברקיסימטו, שמרכזה היה במדינת לרה. ב-15 במרץ 1855 נוצרה פרובינציית יארקוי בשטחי המדינה של היום וסן פליפה הוכרזה כבירת הפרובינציה החדשה.
ב-1864 ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת יארקוי. בהמשך המאה ה-19 המדינה אוחדה עם מדינות אחרות, אך בסופו של דבר ב-1899 היא הוכרזה כמדינה נפרדת.
כלכלה
כלכלת יארקוי מתבססת בעיקר על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול תירס, בננות, קני סוכר, שעועית, קפה, דורה ואבוקדו, ובמידה פחותה יותר היא מסתמכת על גידול מקנה, יערנות, כרייה ותעשייה.
אדם גרנט
אדם גרנט (באנגלית: Adam M. Grant); הוא פרופסור לפסיכולוגיה בבית הספר וורטון למנהל עסקים באוניברסיטת פנסילבניה. הוא המרצה הקבוע הצעיר ביותר באוניברסיטה, ובאותה עת המרצה שזכה לציונים הגבוהים ביותר. הוא מחברו של רב-המכר "תן וקח" (Give and Take: A Revolutionary Approach to Success).
ביוגרפיה
נולד ב-13 באוגוסט 1981, בן לעורך דין ולמורה, וגדל בפרבר של דטרויט. הוא מעיד על עצמו שהיה ילד עליז אם כי חנון, וסבל מאלרגיות שונות. בילדותו שאף להיות שחקן כדורסל מקצועי, והתאמן כמעט באובססיביות על קליעות לסל, לפעמים תוך וויתור על ארוחת הערב עד שהשיג את מספר הקליעות שרצה.
סיים לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה בהצטיינות יתרה באוניברסיטת הרווארד בבוסטון, וקיבל תואר שני ותואר שלישי בפסיכולוגיה ארגונית מאוניברסיטת מישיגן.
פיתוח תזת ההנעה באמצעות נתינה
בעת היותו סטודנט לתואר ראשון, עבד למחייתו כאיש מכירות למודעות בסדרת מדריכי הטיולים "לטס גו" (Let's Go). לדבריו, הוא היה איש מכירות גרוע, ולא הביא הכנסות לחברה, עד שפגש סטודנטית שהצליחה בעבודתה וכך מימנה את לימודיה. לדבריו, ברגע שהבין את התועלת שתצמח לעובדים עצמם מהצלחה במכירות, החל לנהל עם מפרסמים שיחות אגרסיביות יותר. בתוך שנה שבר את שיא המכירות של החברה, וקודם למשרת מנהל מחלקת המודעות.
כסטודנט לתואר שני בפסיכולוגיה ארגונית, החליט גרנט לעשות ניסוי בחשיפת הגורמים לתפוקה בעבודה, ובחר בקבוצת טלפנים שעבדו בגיוס תרומות לאוניברסיטה. הוא הפגיש את הטלפנים עם סטודנט לשעבר, שעבד כטלפן והסתייע בתרומות שגויסו בכך שקיבל מלגת לימודים. בעקבות שמיעת הסיפור, עלתה תפוקת התרומות שגויסו בעשרות אחוזים. גרנט חזר על הניסוי חמש פעמים, כדי לנסות לשלול השפעה של גורמים חיצוניים, מלבד שיחות המוטיבציה. האפשרות להציג את ההשפעה של השיחות בתוצאות מספריות, כמו משך השיחות וסכומי הכסף שגויסו, הביאו לפרסומו של גרנט בקרב חוקרים מהאקדמיה בתחום של פסיכולוגיה ארגונית, כמו גם של מנהלים מהתעשייה שהתרשמו מעלותה הנמוכה של השיטה, ומתוצאותיה המידיות.
בניסוי אחר שהגה גרנט, הוא תלה שני שלטים מעל שני כיורים לשטיפת ידיים בבית חולים. באחד רשם: "שמירה על היגיינה מונעת מכם להידבק במחלות", ובשני כתב: "שמירה על היגיינה מונעת מחולים להידבק במחלות". את השפעתם של השלטים העריך גרנט באופן פשוט, על ידי מדידה של כמות הסבון שנצרכה בכל כיור. התוצאה הייתה מובהקת מאוד: בעמדה השנייה השתמשו ב-33% יותר סבון.
בחלוקה גסה, גרנט מחלק את בני האדם ל"נותנים", "משווים" ול"לוקחים". התזה שהוא מקדם גורסת, של"נותנים" כדאי מאוד לתת ל"נותנים" אחרים ול"משווים", גם מבלי לצפות לתמורה מידית. לטענתו, הנתינה כדאית הן מבחינה תועלתנית, מפני שבמקרים רבים הנותן מקבל תמורה ממשית בחזרה; וגם מבחינה ערכית - באמצעות תחושת הסיפוק והמשמעות לחיים.
גרנט מרצה כיום בבית הספר וורטון באוניברסיטת פנסילבניה. הוא זכה בתואר המרצה המצטיין בכל הקורסים אותם הוא מלמד. מחקריו עוסקים בגורמי הנעה (מוטיבציה) בעבודה, חקר הפסיכולוגיה של הנתינה והעזרה לזולת, פיתוח תחושות של משמעות ושביעות רצון בעבודה, יוזמה ומנהיגות.
גרנט נודע בקרב תלמידיו ועמיתיו כאדם המממש בעבודתו ובחייו הפרטיים את אופן ההתנהגות בחברה שהוא מקדם. בניגוד לאנשי אקדמיה רבים במעמדו, פרטי ההתקשרות איתו בדוא"ל וברשתות החברתיות גלויים, והוא נוהג לענות בעצמו לכל פניה ובקשת סיוע בתחומי התמחותו, ובעצות כלליות בענייני עבודה, קריירה ותכנון זמן.
גרנט מרצה על משנתו האלטרואיסטית ועל ממצאיו האקדמיים בפני ארגונים הידועים בהדגשתם את המצוינות, וביניהם: גוגל, ה-NFL, פיקסאר, גולדמן סאקס, פייסבוק, מיקרוסופט, אפל, ארגון האומות המאוחדות, הפורום הכלכלי העולמי, הצבא האמריקאי, חיל הים האמריקאי, חיל האוויר האמריקאי.
תחביביו
גרנט היה קופץ לבריכה ברמה לאומית; הוא השתתף פעמיים במשחקים האולימפיים לצעירים כחבר נבחרת ארצות הברית, ולאחר מכן שימש כמאמן הנבחרת של האוניברסיטה. כמו כן, הופיע במשך כעשור כקוסם מקצועי.
מאמרים
יותר מ-70 מאמרים בכתבי עת מובילים, ביניהם:
פרסים והשגים
להלן רשימה חלקית של הפרסים העיקריים שזכה בהם:
הפארק הלאומי דריי טורטוגס
הפארק הלאומי דריי טורטוגס (באנגלית: Dry Tortugas National Park – "הפארק הלאומי איי הצבים הצחיחים") הוא פארק לאומי, כ-109 קילומטרים מערבית לקי וסט במפרץ מקסיקו במדינת פלורידה בארצות הברית. הפארק משמר את פורט ג'פרסון ואת שבעת האיים של דריי טורטוגס, האיים המערביים ביותר והמבודדים ביותר מבין איי פלורידה קיז. הפארק מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
הפארק ידוע בשל שפע בעלי החיים הימיים, אזורי קינון של עופות טרופיים, שוניות אלמוגים צבעוניות והאגדות על ספינות טרופות ואוצרות תת-מימיים. לב הפארק הוא פורט ג'פרסון, מבצר חוף מאסיבי לא גמור. פורט ג'פרסון הוא מבנה הלבנים הגדול ביותר בחצי הכדור המערבי, והוא מורכב מ-16 מיליון לבנים. בארצות הברית רק המבצרים פורט מונרו (Fort Monroe) בווירג'יניה ופורט אדמס (Fort Adams) ברוד איילנד גדולים ממנו. דריי טורטוגס ייחודי בעיקר בשל השילוב של מערכת אקולוגית טרופית שהאדם לא שינה עם ממצאים היסטוריים משמעותיים. הגישה לפארק היא באמצעות מטוס ימי או ספינה. ממוצע המבקרים השנתי בפארק בתקופה שבין 2007 ל-2016 היה 63,000 מבקרים מדי שנה. הפעילויות בפארק כוללות: צלילה באמצעות שנורקל עריכת פיקניקים, צפרות, מחנאות, צלילת סקובה, דיג במים מלוחים ושיט בקיאקים.
הפארק הלאומי דריי טורטוגס הוא חלק משמורת הביוספרה של האוורגליידס ודריי טורטוגס (Everglades & Dry Tortugas Biosphere Reserve), שהוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו ב-1976 במסגרת תוכנית אדם וביוספרה (Man and the Biosphere Programme).
גאוגרפיה
דריי טורטוגס הוא ארכיפלג קטן של איי אלמוגים, כ-109 קילומטרים מערבית לקי וסט במפרץ מקסיקו במדינת פלורידה. האיים מייצגים את האיים המערביים ביותר והמבודדים ביותר מבין איי פלורידה קיז, אם כי כמה שוניות ושרטונות חול תת-מימיים נמשכים מערבה מחוץ לגבולות הפארק, מעבר לאיי טורטוגס. מעל 99 אחוזים משטח הפארק הם מים. שבעת האיים הגדולים ביותר, כולם בתחומי בפארק, הם ממערב למזרח: לוגרהד קי (Loggerhead Key), גרדן קי (Garden Key), בוש קי (Bush Key), לונג קי (Long Key), הוספיטל קי (Hospital Key), מידל קי (Middle Key) ואיסט קי (East Key). הפארק גובל במזרח, בדרום, ובמערב בשמורה הימית הלאומית פלורידה קיז (Florida Keys National Marine Sanctuary), ובצפון-מערב ב"שמורה האקולוגית טורטוגס" (Tortugas Ecological Reserve). סך כל השטח היבשתי בפארק הוא 420 דונם.
קשה לבקר בפארק בספינה פרטית בשל המרחק, ולכן מרבית המבקרים מגיעים במעבורת או במטוס ימי מקי וסט. שירותי הסעה ומעבורת רשמיים לדריי טורטוגס כוללים את ספינת הקטמרן "ינקי פרידום 3" (Yankee Freedom III), שהשיט בה מקי וסט לפורט ג'פרסון אורך שעתיים וחצי ואת שירותי המטוסים הימיים.
אקלים
הפארק שוכן באזור של אקלים טרופי ימי, שבו העונה הגשומה חופפת לעונת ההוריקנים ממאי ועד אוקטובר, והעונה היבשה מנובמבר עד אפריל. האזור סובל מאוד מהוריקנים תכופים וסופות טרופיות. למרות החשיפה למערכות טרופיות הטורטוגס הם בין האזורים הגשומים פחות בפלורידה, כשממוצע המשקעים השנתי הוא 925 מילימטרים. הבדלי הטמפרטורות בין הקיץ לחורף קטנים, כשהטמפרטורות הגבוהות בקיץ הם סביב 32°C והטמפרטורות הנמוכות בחורף נעות סביב 19°C.
היסטוריה
האירופאי הראשון שראה את איי דריי טורטוגס היה חואן פונסה דה ליאון, שביקר במקום ב-21 ביוני 1513. פונסה דה ליאון לכד 160 צבים ימיים, ואחר כך התייחס לאיים כאל "טורטוגס" (צבים). הם נקראים דריי (Dry, כלומר "יבש" או "צחיח") בשל היעדר מים מתוקים בהם. יש בארכיפלג ריכוז משמעותי גדול של ספינות טרופות היסטוריות מהמאה ה-17 ועד ימינו.
ארצות הברית רכשה את פלורידה מספרד בשנת 1822. הדריי טורטוגס נתפסו כנקודה אסטרטגית לשליטה על מצר פלורידה ומפרץ מקסיקו. איי דריי טורטוגס שימשו בסיס משמעותי של חיל הים האמריקאי מהתקופה הקולוניאלית עד תחילת המאה ה-20, כשהם מהווים מעגן מוגן ותחנת אספקה של פחם עד מלחמת ארצות הברית–ספרד. העבודה על המגדלור בגרדן קי החלה בשנת 1825. התכנון להקמת המבצר פורט ג'פרסון התחיל כמעט מיד, והבנייה החלה בשנת 1847. בשנת 1856 החלה עבודה על מגדלור חדש חזק יותר על לוגרהד קי שנועד להחליף את המגדלור על גרדן קי.
העבודה על פורט ג'פרסון הושלמה למחצה ב-1860. הבנייה המשיכה גם אחרי שפרצה מלחמת האזרחים האמריקנית, אך לבסוף נעצרה, והייעוד של המבנה שונה לכלא צבאי. ד"ר סמואל מאד (Samuel Mudd), שהורשע בסיוע לג'ון וילקס בות' - הרוצח של הנשיא אברהם לינקולן, היה כלוא במבצר. מאוחר יותר שוחרר מאוד לאחר שמנע התפרצות קדחת צהובה בכלא. השימוש במבנה ככלא הצבאי נמשך עד 1874. עם הכניסה לשירות של ספינות מונעות בקיטור החלו הדריי טורטוגס לשמש כתחנת תדלוק של פחם עבור ספינות חיל הים האמריקני.
היסטוריה של הפארק
ב-4 בינואר 1935 הכריז הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט על הקמת המונומנט הלאומי פורט ג'פרסון (Fort Jefferson National Monument) בשטח בגודל 190 קילומטרים רבועים, כשהוא מסתמך על חוק העתיקות של ארצות הברית (Antiquities Act). המונומנט הלאומי הורחב ב-1983 ושודרג למעמד של פארק לאומי בהחלטה של הקונגרס של ארצות הברית ב-26 באוקטובר 1992. הפארק מנוהל על ידי אנשי הצוות של הפארק הלאומי אוורגליידס. הפארק הוקם כדי להגן על האיים ועל המערכות האקולוגיות הימיות של דריי טורטוגאס, לשמר את פורט ג'פרסון והמשאבים התרבותיים השקועים כדוגמת ספינות טרופות, ולאפשר גישה ציבורית באופן מוסדר.
במהלך השבתת הממשל הפדרלי של 1995 ו-1996 נסגר הפארק הלאומי דריי טורטוגס יחד עם כול הפארקים הלאומיים האחרים. מכיוון שתושבי קי וסט העריכו שסגירה זו תשפיע לרעה על הכלכלה מבוססת התיירות שלהם הם גייסו את המימון הנדרש להשאיר את דריי טורטוגס פתוח. ההשראה לרעיון הגיעה מההחלטה של מוסד הסמית'סוניאן לגייס תרומות מאנשים פרטיים על מנת להשאיר את המוזיאונים שבבעלותו פתוחים בזמן ההשבתה.