cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארד (עיר)
השם
יש משערים כי שמה של העיר ארד ושל המחוז ארד מקורו בשפה ההונגרית. מדובר בשמו של אביר הונגרי - אוֹרוֹד (Orod) או אוּרוֹד (Urod) - ששירת את המלך אישטוואן הראשון או הקדוש. ייתכן כי הוא היה האישפאן הראשון של האזור. במאה ה-11 קמה סביב העיר המחוז או הרוזנות אראד - Arad vármegye - ושמה כמו שמה של העיר נכתבו באות A.
פרה-היסטוריה
באלף החמישי לפני הספירה ידוע על יישוב בני אדם, שהוקם כנראה, על ידי אוכלוסייה טרום-הודו-אירופית, על הגדה הימנית (צפונית) של הנהר מורש. באלף הרביעי לפנה"ס קמו יישובים גם בגדה השמאלית של הנהר. באלף השלישי לפנה"ס הופיעו יישובים משגשגים בשתי הגדות ובאיים בנהר מורש ומשערים שהשתייכו לדוברי שפות הודו-אירופית. שיא ההתיישבות הזאת חל בסביבות שנת 1000 לפנה"ס. בחפירות במתחום המלון אסטוריה בארד נמצא שלד מתקופת הברונזה.
ימי קדם
באלף הראשון לפנה"ס הופיעו באזור יישובים דאקיים. במאה ה-5 לפנה"ס התיישבו בו סקיתים שכנראה נטמעו באוכלוסייה הדאקית. במאות ה-4-3 לפנה"ס בקברת יישובים קיימים הגיעו לגדות המורש גם שבטים קלטים. דו-הקיום בין הדאקים לקלטים נמשך כמאתיים שנה והסתיים בטמיעתם באוכלוסייה הדאקית שהייתה גדולה יותר. בשנים 101–102 לספירה כוחות רומיים כבשו יישוב דאקי מדרום לרובע מיכאלאקה של ימינו. בימי המלחמה הדאקית השנייה (106-105) כבש הקיסר טראיאנוס שטחים מצפון לנהר מורש וסיפח אותם לפרובינקיה הרומית דאקיה. באזור שנקרא כיום "ארד החדשה" (אראדול נואו – Aradul Nou) בנו הרומאים מבצר בשם "קסטרה" שאירח את הלגיון הרביעי פלביה פליקס. בתקופה שבין המאה השנייה-המאה הרביעית בשטח העיר של ימינו הוקמו יישובים דאקיים וסרמטיים שניהלו יחסי מסחר הדוקים עם האימפריה הרומית.
התקופה המודרנית
בשנים 1699–1918 הייתה אראד תחת שליטה הבסבורגית בגלגולים שונים. בתחילת המאה ה-18 הפכה אראד למרכז של אפארכיה נוצרית אורתודוקסית. לפי נתונים משנת 1720 חיו בעיר 177 משפחות רומניות, 162 סרביות ו-35 הונגריות. בשנים 1763–1783 נבנו ביצורים חדשים לעיר. על אף היותה קטנה, מילאה העיר תפקיד חשוב במאבק ההונגרים לעצמאות בימי אביב העמים (1849-1848). במוזיאון העיר מוצגים שרידים רבים ממלחמת העצמאות הזאת. הגנרל האוסטרי ברגר פיקד על הגנת העיר מפני המורדים ההונגרים אולם ביולי 1849 הוא נפל בשבי. בחלק האחרון של המהפכה ההונגרית אראד הפכה למושב המטה הכללי של הצבא המהפכני. ב-11 באוגוסט 1849 מכן יצאה הצהרה מפורסמת של לאיוש קושוט שבה העביר את הפיקוד העליון ואת ההנהגה האזרחית לגנרל ארתור גרגיי. המבצר נכבש מחדש על ידי האוסטרים אחרי כניעת וילאגוש (כיום שיריה ברומניה) וכניעת הגנרל גרגיי לצבא הרוסי. בהמשך הפך המבצר למחסן תחמושת. שלושה עשר גנרלים של המורדים הוצאו להורג באראד ב-6 באוקטובר 1849 בפקודת הגנרל האוסטרי יוליוס יאקוב פון היינאו. הם ידועים בתולדות הונגריה כ"שלושה עשר המרטירים מאראד" ואראד נחשבת למעין גולגולתא או "דרך הייסורים" ההונגרית. באחת הככרות של העיר ניצבת אנדרטה לזכר המרטירים. היא מורכבת מדמות ענקית של הונגריה, מלווה בארבע קבוצות אלגוריות, ודיוקנאות של הגנרלים שהוצאו להורג.
ארד החדשה (בהונגרית "אוי אראד" וברומנית "אראדול נואו") בגדה הנגדית של נהר מורש, היא רובע של אראד, המחוברת לעיר על ידי גשר טראיאן. היא הוקמה בימי מלחמות העות'מאנים במאה ה-17. גרעין היישוב התבסס על עבודות הטורקים שנועדו לכיבוש המבצר אראד.
דמוגרפיה
ב-1880 חיו באראד 45,199 תושבים וההרכב לפי שפת האם היה כדלהלן: ' :
ב-1910 - 63,166
2002 172.827 תושבים:
ב-2011 :
<div style="float:שמאל">
הקהילה היהודית
תיעוד רשמי על קיום יישוב יהודי במקום נותר מימי השלטון האוסטרי, אם כי הגיעו כמה יהודים ספרדים כבר עם הטורקים.
כתב חסות מ-1717 שניתן על ידי מפקד צבא ואיפשר באופן בלעדי לשני יהודים (אחד מהם יצחק אליאס ובני משפחותיהם מגורים בעיר מהווה עדות לראשית היישוב היהודי במקום. המצבה הישנה ביותר בבית העלמין היא מ-1754. בין שני תאריכים אלה הצטרפו עוד כמה משפחות שגורשו אחרי זמן קצר וב־1731 נשאר בעיר רק יהודי אחד. ברשימת משלמי המיסים מ-1735 מופיעים שוב שמות של יהודים העוסקים בהכנת יי"ש, המקצוע היחיד שאושר ליהודים לעסוק בו. רק בודדים זכו לאישור סחר בענפים אחרים. נראה שפנייה יהודית לשלטונות המחוז בבקשת הגנה מפני השלטון המקומי נענתה מפני שב־1754 גרו בעיר כבר 24 משפחות יהודיות וב־1785 שילמו 41 משפחות "מס סובלנות".
בין השנים 1787 - 1850 עלה מספר היהודים פי עשרה (מ־352 ל-3.418) בעת שהאוכלוסייה הכללית בקושי שולשה. היהודים פיתחו יחסים נוחים עם שכניהם, הונגרים, רומנים גרמנים, והיו מעורים בחיי העיר. ב-1810 אימצה הקהילה את ההונגרית כשפה רשמית. היהודים השתתפו במהפכת 1848 ולאחר דיכויה הוטל עליהם מס כבד. אחרי חוקת 1867 שאיפשרה את כניסתם לחיים הפוליטיים איישו יהודים משרות של ראש עיר, סגנו, תובע ראשי ועוד. היו יועצים בעירייה, נבחרו לבית הנבחרים ואחדים, שקיבלו תוארי אצולה, נכנסו לבית העליון. הם נלחמו על ההכרה בדת היהודית כדת אוטונומית, שווה לדתות אחרות, אבל חקיקה ברוח זו הושגה רק ב-1895. היהודים תפסו מקום חשוב בעיתונות וב־1868 ייסד יהודי את העיתון "Arader Zeitung" (עיתון אראד), שהיה עיתון הערב הראשון בהונגריה. שמות של יהודים בלטו בתחום הספרות, הפיסול, הציור והמשחק. הם היו נאמנים לאימפריה, ב-1917 ציינו 200 שנה של קיום יהודי באראד. הסיפוח לרומניה בסוף מלחמת העולם הראשונה גרם למשבר קשה. על מנת לשמור על הזדהותם עם הלאומיות ההונגרית היו יהודים שבחרו בהמרת הדת. אך עדיין בלטה המעורבות היהודית בחיי התרבות של העיר. מספר היהודים בעיר עלה מפני שהיגרו אליה יהודי כפרים שנפגעו על ידי חוקי השלטון החדש ויהודים ממרמורש.
הארגון הקהילתי הראשון היה של ה"חברה קדישא" שנוסד כבר ב-1720. התקנות שנשתמרו בכתב הן מ-1750 ומוזכרות בהן תקנות קודמות. הקהילה בתור גוף התארגנה בערך ב-1742 ומיסדה היה אחד משני היהודים שקיבלו זכות ישיבה ב-1717. בית כנסת ראשון מעץ הוקם ב-1759 על מגרש שנתרם על ידי אישה יהודייה. עקב גידול האוכלוסייה הוחל ב-1828 בהקמת בית כנסת חדש, השלטונות התנגדו, ולכן נגמרה בנייתו רק ב-1832. מוסדות הסעד של הקהילה הוקמו בזכות תרומות בכסף ובנכסים. כך הוקם ב-1861 בית חולים עם 30 מיטות וציוד חדיש. ב-1870 הוקם בית יתומים לשישה ילדים, תרומות נוספות איפשרו את הרחבתו והמוסד דאג לצייד את חניכיו במקצוע. ב-1920 הוקם בית יתומות בעזרת עזבונה של אישה שהשאירה את כל רכושה לקהילה למטרה זאת. המוסד דאג לנדוניה לבוגרות שהתחתנו. לשני המוסדות נתקבלו גם ילדים מחוץ לארד. ב-1913 נוסד בית אבות ובבניינו פעל גם בית תמחוי שסיפק ארוחות לנזקקים במחיר נמוך.
אגודות סעד שהתחילו בפעילותם באמצע המאה ה-19 (ג"ח, הכנסת כלה, עזרה ליהודי א"י, ועוד) המשיכו עד מלחמת העולם השנייה. מוסדות החינוך של הקהילה היו לדגם לקהילות טרנסילבניה. ב-1832 הוקם בית ספר יסודי וב־1851 בית ספר מקצועי שכלל בין תלמידיו גם לא יהודים. התלמידים העניים שוחררו משכר לימוד וקיבלו גם עזרה בלבוש וארוחות. ב-1872 הפך לבית ספר ממלכתי.
היהודים שלא יכלו להשלים עם הרפורמה בדת התארגנו בשנים 1904/1903 בקהילה אורתודוקסית שזכתה להכרת השלטונות ב-1909. שתי הקהילות פעלו בנפרד. לפני מלחמת העולם הראשונה המצב הכלכלי הנוח משך יהודים מפולין והם חיזקו את הקהילה האורתודוקסית. בסוף שנות ה-30 הסתיים בניין בית הכנסת האורתודוקסי וספרי התורה הועברו אליו מבית התפילה שהוקם על ידי החסידים הראשונים שהגיעו לארד. באותה תקופה קודש גם בית קברות חדש נפרד מהניאולוגי.
ב־1909 מונה הרב הראשון של הקהילה האורתודוקסית, יהודה סופר, שנפטר כעבור שלוש שנים וב־1913 מונה יהויקים שרייבר, שהרחיב וחיזק את הקהילה על מוסדותיה (תלמוד תורה, ישיבה) והמשיך את כהונתו עד מותו, ב-1949. עצמותיו הועלו ארצה. בתקופת השואה כיהן בקהילה הניאולוגית הרב יוסף שנפלד (Schönfeld) שהמשיך עד 1961, שנה בה עלה ארצה. למרות הניגודים בתחום הדתי, קויימה אווירת פיוס בין שתי הקהילות ובעת הצורך שיתפו פעולה. החסידים התרכזו סביב חצר הרבי מוויז'ניץ.
הכרזת ארד כעיר חופשית ב-1832 גרמה להקלה במצבם. ההתפתחות הכלכלית איפשרה ליהודים להשתלב במסחור התוצרת החקלאית והמנופקטורה. ב-1806 הורשו היהודים לעסוק במלאכה ובהשפעת הרב חורין הוקמה אגודה שעזרה בהכשרה מקצועית של היהודים ושילובם במקצוע. רשימה מ-1848 מצביעה על 104 בעלי מלאכה העוסקים ב-21 מלאכות. אחרי 1867 שלושה אחוז עסקו בחקלאות. היו כמה בעלי אחוזות יהודים וחוכרים. היהודים הכניסו את המיכון בחקלאות ובתעשייה. במחצית השנייה של המאה ה-19 היו בבעלות יהודית בית חרושת לאלכהל הגדול במרכז אירופה וטחנת קמח על קיטור, החשובה באזור. בית הדפוס הראשון בעיר נוסד על ידי יהודי ב-1850. פתיחת בית חרושת לטקסטיל ב-1900 היה השג חשוב. בבתי החרושת התפרנסו יהודים בתור פקידים ופועלים.
היהודים השתלבו במסחר הסיטוני וב־1885 זכה מייצא יינות יהודי בפרס בתערוכה שהתקיימה באנגליה. התפתחה גם תעשייה זעירה בכימיה, מזון, טקסטיל ועוד. יהודים בלטו בבנקאות, הם השתתפו בהקמת קופת החסכון הראשונה בעיר והיה להם חלק בהנהלתה. הם הקימו וניהלו את בית המסחר והתעשייה. היהודים חדרו אל המקצועות החופשיים וב־1910 היו 50 עורכי דין יהודים. רוב הרופאים בעיר היו יהודים.
התעוררות התודעה הלאומית היהודית בין יהודי אראד הייתה קשורה בהתגברות האנטישמיות ההונגרית אחרי מלחמת העולם הראשונה. רגשותיהם הפרו הונגריים נפגעו ועל רקע זה נוסדו ב-1920 הארגונים הציוניים הראשונים, ביניהם הסניף המקומי של האיגוד הלאומי של יהודי טרנסילבניה וב־1922 התקיים באראד כינוס האיגוד. בהדרגה הוקמו סניפי תנועות נוער; אביבה באריסיה (שם ראשוני של דרור הבונים), הנוער הציוני, השומר הצעיר. ב-1921 נוסד מועדון הספורט "הכח", וב־1928 התארגן מחדש. ב-1929 הוקם סניף "ויצו" שארגן קורסים לעברית ואנגלית והקים ספריה. בעיר נערכו מגביות לקרנות הלאומיות.
בקהילה היה נטוש ויכוח בין הציונים לבין המתבוללים שראו ביהדות רק דת. אל האחרונים השתייכו הרב הראשי של הקהילה הניאולוגית ומנהיגיה והם מנעו הוראה חובה של העברית בבית הספר היהודי אלא רק על פי בקשת הורי התלמידים. בשנות השלושים, עקב האנטישמיות הגואה, גברה השפעת הציונות. התחזקה פעילות תנועות הנוער והוקמו קיבוצי הכשרה. בבחירות לפרלמנט זכתה בקולות רבים המפלגה היהודית, בעלת אופי לאומי. בתקופת זאת חדרה השפעת הציונות גם בשורות הקהילה הנאולוגית. להנהגת הקהילה נבחרו ציונים ובהשפעתם הורו עברית בבתי הספר.
ב־1940 היו באראד 7,835 יהודים וב־1941, שנת כניסת רומניה למלחמה, 9,402 יהודים.
תקופת השואה
בתקופה הקצרה של הממשלה האנטישמית של גוגה - קוזה (סוף דצמבר 1937 עד פברואר 1938) נאסר על היהודים העיסוק במשקאות חריפים ומרבים נשללה האזרחות. החוקים האנטישמיים נמשכו גם לאחר נפילת הממשלה. בספטמבר 1940 עלה לשלטון הגנרל יון אנטונסקו שצירף לממשלתו חברי מפלגת "משמר הברזל". הוחרם רכוש יהודי (אדמות, בניינים, בתי חרושת). פקידים יהודים פוטרו. רופאים יהודים הורשו לטפל רק בחולים יהודים. יהודים נאסרו ואולצו בדרך זאת ל"מכור" את עסקיהם. נאסרה הפעילות הציונית. יהודי הכפרים שגורשו לאראד הגדילו את מספר הנזקקים לסעד. הגברים גויסו לעבודות כפייה במקומות שונים ב טרנסילבניה ובחבלים אחרים של רומניה. הוחרמו בנייני בית האבות, בית היתומים, אבל הקהילה מצאה דרך להגיש עזרה לדייריהם. אף על פי שהתנועה הציונית הוצאה מחוץ לחוק נמשכה פעילותה במחתרת, התרכזה בקליטת פליטים יהודים מהארצות השכנות ודאגה לעליתם במסגרת ההעפלה'. בקיץ 1944 מצאו ארבעה צנחנים יהודים מארץ ישראל מקלט ראשון באראד. ב־1940 נאסרה על תלמידים יהודים הכניסה לבתי הספר הכלליים וכעבור שנה בעזרת תרומה מקומית נפתח בית ספר תיכון יהודי. הבניין הוחרם ב-1942 ובית הספר הועבר לבניין אחר. בשנים 1943 - 1944 פעל בית חולים יהודי שכלל גם חדר ניתוח. ע"פ עדות הרב שמואל רוזנפלד בשנות הזעם נמלטו לאראד אדמו"רים ורבנים רבים מפני שהייתה עיירת גבול, ביניהם אדמו"רי בית ויזניץ רבי חיים מאיר הגר ה"אמרי חיים" ובנו רבי משה יהושע הגר ה"ישועות משה". בין היתר התארחו בבית הרב ישראל רוזנפלד מחסידי ויזניץ בעיר. אחרי כיבוש הונגריה על ידי הגרמנים הגיעו פליטים מצפון טרנסילבניה. אחרי ההפיכה המלכותית ברומניה באוגוסט 1944 והצטרפותה לכוחות הברית פלש הצבא ההונגרי לדרום טרנסילבניה וכבש את אראד. הכיבוש נמשך עשרה ימים ואף על פי שאייכמאן עצמו הגיע לאראד לא הספיק לבצע את תוכנית ההשמדה שלו.
אחרי המלחמה הוטל על הקהילה היהודית באראד להתמודד עם המשך ההתרוששות של יהודי אראד, תהליך שנמשך מ-1939 ולתמוך בפליטים שהגיעו לאראד, חלקם רק במעבר ומספרם הוערך ב-12000. בהגשת הסעד התגייסו הקהילה, ויצו, בני ברית, נדבנים מקומיים ונעזרו בג'וינט ובצלב האדום הבינלאומי. בתקופה שלאחר המלחמה כיסה הג'וינט כמחצית מהוצאות הקהילה. ויצו עזרה לחוזרים מהמחנות, לפליטים, ואראד היה למרכז פעילות ויצו בטרנסילבניה. השפעת הציונות גברה בעיקר בשורות הקהילה האורתודוקסית. ב־1947 נפתח בית חולים של הקהילה שפעילותו זכתה להערכה אבל כעבור שנה הולאם על ידי השלטון הקומוניסטי החדש. באותה שנה הולאם גם בניין בית הספר. בסוף 1948 נאסרה פעילות הג'וינט ברומניה. במאי 1948 התקיימה אספה חגיגית לציון הקמת מדינת ישראל וב־1949 נאסרה כל פעילות ציונית.
תושביה היהודים של אראד נטשו את העיר בגלי העלייה של יהודי רומניה; 1950 - 1952, 1954 - 1956, 1960 - 1964. על פי מפקד מ-1956 היו בעיר 5,179 יהודים וכעבור עשר שנים ירד מספרם ל־1862. ב-1993 היו בעיר 450 - 500 יהודים וכעבור שנתיים 350 בלבד.
הבולים של ארד
בשלהי מלחמת העולם הראשונה הייתה העיר ארד נתונה למשך מספר חודשים תחת שלטון הצבא הצרפתי, בטרם עברה משלטון הונגריה לשלטון רומניה. במהלך תקופה זו הנפיקו שלטונות העיר בולי דואר לשימוש התושבים אשר נותקו משרותיי הדואר המרכזיים של הונגריה.
לקוטי שיחות
לקוטי שיחות היא סדרת ספרים המלקטת את שיחותיו של האדמו"ר מחב"ד, הרב מנחם מנדל שניאורסון, ומסודרת לפי חגי ישראל ופרשיות השבוע.
סגנון העריכה
הסדרה מאגדת את שיחותיו של האדמו"ר הרב מנחם מנדל שניאורסון כפי שנלקטו, עברו עיבוד מחודש ונערכו על ידי צוות עורכים, ולאחר מכן עברו לעיונו ולהגהתו. בעת העריכה הוא הוסיף לעיתים פסקאות ועניינים שלמים שלא נאמרו במקור. בסדרה זו נכנסו רק השיחות שהוגהו על ידו, שאר השיחות מופיעות במתכונת אמירתם בסדרת תורת מנחם - התועדויות.
המתכונת הראשונה של הוצאת השיחות נועדה לאפשר לתלמידי ישיבות חב"ד למסור דרשות בבתי-כנסת המבוססות על תורת הרבי כדי לפרסם אותן לקהל היהודי בארצות הברית. לכן הכרכים הראשונים (א-ד) כוללים בעיקר דברי הגות ומחשבה בתוספת הוראות מעשיות לחיי היומיום, ונכתבו בסגנון פשוט וביידיש מלאה, השפה המועדפת על קהל היעד באותה תקופה.
בכרכי השיחות הבאים מובאים 'ליקוטים' משיחות שבהן עסק הרב שניאורסון גם בפלפולים בתלמוד או ברמב"ם, ובמידה רבה בביאור פסוקי התורה ופירוש רש"י. כרכים אלו נכתבו בסגנון תורני יותר, חלקם ביידיש בסיסית (כרכים ה-ט, טו-כט) וחלקם בלשון הקודש כמקובל בכתיבת חידושים תורניים (כרכים י-יד, ל-לט). בסך הכל נדפסו בכרכים אלו 1,228 שיחות, המכונות 'לקוטים'.
מבנה השיחות
השיחות נערכו לפי סדר פרשיות השבוע ולא על-פי נושאים. הן דנות בציטוטים תורניים וביאורם, כאשר העיקריים שבהם הם פסוקי התורה ופירוש רש"י או מדרשים עליהם, תלמוד בבלי ומשנה תורה להרמב"ם.
בדרך כלל, פותחת השיחה במובאה התורנית, כאשר לאחריה מוצגות השאלות והתמיהות העולות מן הדברים. השאלות כוללות קשיים הגיוניים ודיוקי לשונות במובאה. לעיתים, בשלב זה, מוסיף הרבי ציטוטים נוספים ומקשה אף עליהם (ולבסוף מבאר כיצד עולים הדברים בקנה אחד או במה מתבטא ההבדל ביניהם).
כמבוא לביאור, מקדים את הבעיה המהותית אותה באה המובאה לפתור, ולפי זה מבאר כיצד הדברים אכן מדויקים ומיישבים את העניין במלואו. לעיתים, בהמשך לכך יבואר תוכן העניין בפנימיות העניינים (לפי תורת החסידות) וכן הסקת מסקנות מהדברים בנוגע לעבודת הבורא.
בשיחות העוסקות ב מרבה הרבי לצטט פרשני רש"י אחרים ולדון בדבריהם לפני שיציע את פירושו שלו. באלו העוסקות בתלמוד, במיוחד ברמב"ם, מרבה הרבי להסתמך על דבריו של הגאון הרוגצ'ובי. בשיחות העוסקות במשמעויותיהם של חגים ומועדים פותח הרבי בדרך כלל באימרה או ציטוט של חמיו, רבי יוסף יצחק שניאורסון או מנשיאי חב"ד הקודמים, כשמתוכה יבוא לביאור מהותו הפנימית של החג.
עריכת הסדרה
בקיץ ה'תש"י יסד הרב יואל כהן את "ועד להפצת שיחות" שבמסגרתו נכתבו, נערכו והופצו שיחותיו של הרבי מלובביץ' בידי צוות חסידים שנקראו "חוזרים", בסמוך לאמירתן. שיחות אלו לא הוגהו ברובן בידי הרבי.
בשנת תשכ"ז, לאחר שהשיחות פסקו מלצאת לאור, החל הרב בן-ציון שם טוב בהדפסה חוזרת של השיחות מארבעת הכרכים הראשונים, ומשנסתיימו החליט להקים מחדש את ה"ועד להפצת שיחות" על מנת לערוך ולהוציא לאור שיחות נוספות. חוברות אלו נקראו "ליקוטים", והן נדפסו מדי שבוע בהוצאת קה"ת עם דף השער הרשמי, ונאגדו ונדפסו מדי כמה שנים כהמשך של כרכי הסדרה.
העורכים בוועד היו הרבנים יואל כהן, יהודה לייב שפירא, יעקב יהודה לייב אלטיין ונחמן שפירא. במהלך השנים היו שותפים לעבודת העריכה הרב אלימלך צוויבל והרב דוד משה אולידורט. מנהל הוועד בחלק מהשנים היה הרב זלמן חנין. בית הדפוס של הוועד היה ממוקם במחלקת המשרדים של מרכז חב"ד העולמי.
בשל העובדה כי הוועד להפצת שיחות ערך את השיחות בעוד הוצאת קה"ת הדפיסתם, התעורר ספק במשך הזמן בידי מי האפשרות להדפיס את השיחות. הדבר בא לידי משפט בערכאות, שם נפסק כי שני הצדדים יוכלו להדפיסן.
מבנה הסדרה
סדרת ה'לקוטי שיחות' כוללת בתוכה תשע סדרות לפי חומשי התורה, והסדרות מחולקות לכרכים. החלקים הראשונים, בהם יש ליקוט אחד לפרשה, מורכבים משני כרכים לסדרה: כרך א' על בראשית שמות ויקרא וכרך ב' על במדבר ודברים; וכך בכרכים ג' וד' בהתאמה. בסדרות המאוחרות יותר, בהם יש בין שניים לחמישה ליקוטים על כל פרשה ומועד, ישנו כרך על כל חומש בנפרד.
בסיומם של רוב הכרכים מופיע מדור "הוספות", בו נכללות שיחות נוספות ומכתבים העוסקים בפרשת השבוע לפי הנושאים המופיעים בפרשה, לפי החגים וכדומה. רבים ממכתבים אלו הופיעו בדפוס לראשונה במסגרת סדרה זו, שכן סדרת אגרות קודש הכוללת את מכתבי הרבי החלה לצאת לאור מאוחר יותר.
בשנת ה'תשס"ד (2004) הוציא לאור הוועד להפצת שיחות את לקוטי שיחות וספר השיחות במהדורה מיוחדת המרכזת את השיחות על כל פרשת שבוע בכרך נפרד, בתוספת הפרשה עצמה עם פירוש רש"י ותרגום אונקלוס. במהדורה זו ישנם 46 כרכים על סדר הפרשיות ו-16 כרכים על סדר המועדים. גם הוציאו מהדורה בפורמט כיס.
תרגום הסדרה לעברית
קצת יותר מחצי הסדרה (עשרים וארבעה כרכים מתוך 39) יצאה לאור במקורה ביידיש. "מכון לוי יצחק" בכפר חב"ד תרגם את הספרים ביידיש לעברית. המכון הוקם בשנת תשל"ד על ידי הרב בן ציון שם טוב, ובשנת תשל"ט מונה הרב יוסף יצחק ליברוב לנהלו. בשנת תשע"ד השלים המכון את הסדרה וסיים לתרגם ולהוציא לאור את כל עשרים וארבעת הכרכים מתורגמים.
עם התחלת פרויקט לימוד ליקוטי שיחות, יוצאות השיחות לאור מדי שבוע עם תרגום בעברית, בצורה חדשנית על ידי הוצאת ספרים קה"ת. התרגום עולה מדי שבוע לאתר הפרויקט.
ספר השיחות
סדרה נוספת היא ספר השיחות, סדרת ספרים בת 12 חלקים, בה הופיעו ה'שיחות' במתכונת אמירתם (שלא כ'לקוטי שיחות' שעברו עיבוד ועריכה מלאים) - מתחילת שנת ה'תשמ"ז (1987) עד כ"ז באדר ה'תשנ"ב (1992). שיחות אלו נדפסו במתכונת שבועית, בשבוע שלאחר אמירתן על ידי הרבי. מחציתם של הביאורים נערכו על ידי ועד הנחות התמימים בשפת היידיש, ומחציתם נערכו על ידי ועד הנחות בלה"ק בלשון הקודש, עברו את הגהת הרבי והתפרסמו לאחר צאתם לאור בסדר דו-שבועי, בעיתון "אלגעמיינער זשורנאל" (ביידיש) ובעיתון "כפר חב"ד" (בלשון הקודש). ונדפסו על ידי ועד להפצת שיחות.
קישורים חיצוניים
לקוטי שיחות
ספר השיחות
אודות
מונית נהר
מונית נהר היא כלי שיט המשמש להסעת נוסעים בערים בהן נתיבי מים רבים, וזאת כאמצעי תחבורה ציבורית הפועל לפי לוח זמנים לאורך מסלול שירות קבוע; או בדומה למונית יבשתית ששירותיה נשכרים לשם נסיעה ייעודית על ידי נוסע אחד או יותר.
מוניות נהר מהסוג הראשון פועלות בערים רבות בצפון אמריקה, שם הן מכונות "Water taxi". אמצעי זה של תחבורה ציבורית מופעל בערים ניו יורק, פריז,בוסטון, ונקובר ("SeaBus"), לונדון ("Thames Clipper"), דובאי, טוקיו, איסטנבול ("Deniz Otobüsleri") ועוד. בוונציה מכונה כלי תחבורה ציבורית ימי המתפקד כאוטובוס בשם "ואפורטו" (Vaporetto, מלשון Vappore - "קיטור"), והגונדולות המקשרות את שתי גדותיה של התעלה הגדולה מכונות "טראגטי" (Traghetti, יחיד Traghetto).
מוניות נהר מהסוג השני (בדומה למונית רגילה) מופעלות בערים הנ"ל ובערים אחרות לרוב באמצעות סירות מנוע מהירות, או בכלי שיט מסורתיים שנועדו בעיקר למטרות תיירותיות, כמו הגונדולה בוונציה.
מוניות נהר פועלות גם באזורים כפריים לאורך נתיבי מים טבעיים או תעלות, על מנת לקשר בין בתים או יישובים שאין להם קשר יבשתי.
שלון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חטיף
חטיף הוא מאכל הנאכל שלא במסגרת ארוחה, בגודל ובמרקם המתאימים לאכילתו בחטף (מכאן נגזר השם "חטיף"), ולרוב גם אינו מצריך שימוש בכלי אוכל או סכו"ם. חטיפים נצרכים לשם הנאה ופינוק, לשם השגת שובע זמני או כדי להעניק לגוף מנת אנרגיה זמינה. את המילה המציאה חברת גבעול, השייכת לחברת אוסם ב-1965. ב-1975 הוציאה אוסם לשוק "סדרה חדשה של חטיפים - ביסלי" ונראה שהפופולריות של המוצר עזרה להפצת המילה.
יש בהם מתוקים ומלוחים. המתוקים עשויים להכיל שוקולד, מיני אגוזים, סוכריות, ביסקוויטים, ופלים, גרנולה ועוד. את המלוחים מכינים מקמח תירס, בוטנים, תפוחי אדמה, חיטה.
חטיפים רבים ניתנים לאכילה ישירות מתוך אריזתם, בהם חטיפים בתפזורת כגון במבה אפרופו וביסלי או פרינגלס וכן חטיפים שצורתם כתיבה מאורכת כמו חטיפי אנרגיה, חטיפי ופל וחטיפי שוקולד (למשל פסק זמן, טורטית וכדומה) וממתקים נוספים. בישראל פופולריים מאוד גם פיצוחים - חטיפים מלוחים של זרעים ואגוזים קלויים. יש מוצרים שנועדו לצריכה כארוחה, כגון דגני בוקר וגרנולה, אשר נהוג להוסיף להם חלב או יוגורט, אך ניתן לאוכלם יבשים כחטיף.
"מזון אצבעות", מנות של מאכלים בגודל נגיסה או שתיים, כמו מתאבנים במסיבת קוקטייל נחשבים למאכלי חטיף. גם פירות עשויים לשמש כחטיפים.
חטיפים תעשייתיים מיוצרים כך שיהיו בעלי חיי מדף ארוכים, נארזים באופן שובה עין, ומכילים לרוב חומרים משמרים, חומרי טעם וריח ורכיבים מושכים כגון שוקולד, אגוזים, פירות.
רבים מהחטיפים התעשייתיים הם בעלי ערך תזונתי נמוך ומסווגים כמזון מהיר. כיום, עם הגברת המודעות ליתרונותיו של סגנון חיים בריא, משרד הבריאות הישראלי, כמו מקביליו בעולם המערבי, ממליץ להקטין צריכת חטיפים תעשייתיים, בייחוד אלו מביניהם המטוגנים ועתירי הנתרן או הסוכר.
חטיפי אנרגיה ממותגים כחטיפים בריאים, ולחלקם אכן ערך תזונתי רב משל מקביליהם שאינם מסווגים בקטגוריה זו.
תעשיית החטיפים מגלגלת רווחים של מיליארדי דולרים בשנה. שוק החטיפים עצום בגודלו והתחרות בין היצרניות על נתחי שוק עזה. בשל כך קיים קידום מכירות ופרסום נרחב ונמרץ בתחום זה. כמות הפרסומות לחטיפים עולה בהרבה על כמות הפרסומות למזון בעל ערך תזונתי גבוהה יותר.
אקולוגיה אירופית-הירוקים
אקולוגיה אירופית - הירוקים (בצרפתית: Europe Écologie Les Verts, EELV) היא מפלגה פוליטית צרפתית, שהאידאולוגיה שלה היא סביבתנות במפה הפוליטית היא ממוקמת בין השמאל-מרכז לשמאל  המפלגה הוקמה ב־13 בנובמבר 2010 ממיזוג של מפלגת אקולוגיה אירופית ומפלגת הירוקים.
הקמת המפלגה
לאחר הבחירות המוניציפליות הצרפתיות בשנת 2008, מפלגת הירוקים שאפה להגדיל כוחה והשפעתה הפוליטית. כתגובה לקריאות אלה, הציע דניאל כהן-בנדיט ליצור רשימה שתרוץ בבחירות לפרלמנט האירופי ב -2009 ותיבחר בבחירות מקדימות לבחירות, והנהגת הירוקים אפשרה לבחון אפשרות זו. אקולוגיה אירופית (EE), שהושקה בסתיו 2008, יצרה ברית בחירות עם מפלגת הירוקים בכוונה רחבה יותר לפעול עם אנשי איכות הסביבה ופעילים חברתיים שלא היו חברי מפלגה בעבר. המבנה החדש כלל, לצד פוליטיקאים ירוקים ותיקים, פעילים חדשים ושוחרי איכות הסביבה כמו ז'אן פול בסט (מקורב לניקולה חולוט ), חוסה בובה (פעיל גלובליזציה אלטרנטיבית מה"קונפדרציה פייסאן" (Confédération paysanne) ), יאניק ג'דוט (לשעבר ראש גרינפיס צרפת), אווה ג'ולי (שופטת) ומישל ריבאסי (מייסדת CRIIAD ).
אקולוגיה אירופית הצליחה בבחירות האירופיות ב-2009, והגיעה למקום השלישי בצרפת עם 16.3% מהקולות, רק כמה אלפי קולות מאחורי המפלגה הסוציאליסטית (PS) וזכתה ב -14 מתוך 72 המושבים של צרפת בפרלמנט האירופי. הניסיון המוצלח הזה הביא לניסיונות נוספים להגדיל את כוחה של התנועה הצרפתית הירוקה, לקראת הבחירות האזוריות בצרפת ב -2010 אקולוגיה אירופית הריצה רשימות עצמאיות בסיבוב הראשון בכל אזור, שוב בהשתתפות פעילים חדשים ביניהם פיליפ מאירייה, לורנס ויכנייבסקי או אוגוסטין לגראנד. אף על פי שהם נפלו מההצלחתם ב -2009, הם בכל זאת הצליחו לזכות ב-12.5% מכלל הקולות בצרפת (מקום שלישי).
בבחירות האזוריות בצרפת בשנת 2011,אקולוגיה אירופית-הירוקים זכתה ב -8.2% מכלל הקולות בצרפת - והפכה לכוח השלישי בגודלו בשמאל מאחורי מפלגות ה- PS והחזית השמאלית. אף על פי שעסקאות הסיבוב השני המסורתיות נחתמו עם שתי המפלגות הללו, חלק מהמועמדים של ה- EELV העפילו לסיבוב השני כנגד מועמדים אחרים לשמאל ולא נסוגו, מהלך זה יצר מתחים עם בעלי הברית המסורתית מהשמאל של אקולוגיה אירופית- הירוקים. בסופו של דבר, מפלגת אקולוגיה אירופית-הירוקים זכתה ב -27 מושבים, 16 מושבים יותר ממה שזכתה מפלגת הירוקים באותם קנטונים (מחוזות) בשנת 2004.
בחירות מוקדמות למועמד לבחירות לנשיאות 2012, הבחירות המוקדמות נפתחו לחברים ולתומכי המפלגה, נערכו ביוני וביולי 2011. ארבעה מועמדים רצו למועמדות של אקולוגיה אירופית- הירוקים, הידועים מביניהם היו אווה ג'ולי, חברת פרלמנט האיחוד האירופי וניקולה חולוט, אישיות טלוויזיה ידועה ואיש איכות הסביבה. ג'ולי הגיעה כמנצחת בסיבוב השני ב -12 ביולי עם 58.16% מהקולות.
בבחירות לסנאט הצרפתי ב -2011, הסכם עם המפלגה הסוציאליסטית איפשר את הרוב הראשון של המרכז-שמאל בסנאט הצרפתי מאז הקמת הרפובליקה החמישית ויצירת הקבוצה הפרלמנטרית הראשונה הירוקה לחלוטין.
ב־15 בנובמבר 2011, אקולוגיה אירופית-הירוקים ו-המפלגה הסוציאליסטית חתמו על הסכם קואליציוני לפני הבחירות לנשיאות 2012. ההסכם כלל התחייבות להפחית את חלקה של האנרגיה הגרעינית באספקת ההחשמל של צרפת מ 75% ל 50% עד 2025, השבתה מתקדמת של 24 כורים גרעיניים, יצירת מס פחמן והעלאת מיסים על בעלי הכנסות גבוהות מאוד. ההסכם כלל גם הסכם בחירות אד-הוק לקראת הבחירות לפרלמנט הצרפתי ב -2012, בו לא התמודדה המפלגה הסוציאליסטית בלמעלה מ -60 מחוזות בחירות, מה שיאפשר ל- אקולוגיה אירופית-הירוקים להקים קבוצה פרלמנטרית. ב־8 במאי 2012, לאחר ניצחון השמאל עם פרנסואה הולנד, המועצה הפדרלית של אקולוגיה אירופית- הירוקים הצביעה בעד השתתפות בקבינט של ממשלת השמאל החדשה.
2012–2015: בחירות לנשיאות ולחקיקה, שותפי הממשלה
בבחירות לנשיאות 2012 זכתה מועמדת אקולוגיה אירופית-הירוקים אווה ג'ולי ב -2.3% מהקולות והודחה בסיבוב הראשון.
בבחירות לפרלמנט ב-2012, מועמדי אקולוגיה אירופית-הירוקים זכו ב -5.46% מכלל הקולות בצרפת ונבחרו שיא של 17 סגנים (בנוסף לחבר אחד באיחוד הדמוקרטי האזורי של ברטון, בגיבוי אקולוגיה אירופית-הירוקים). עם זאת, כל סגן EELV שניצח נדרש לתמיכתם של המפלגה הסוציאליסטית, אף שרבים התמודדו עם מתנגדים מקומיים מהמפלגה הסוציאליסטית.
בממשלתו של ז'אן-מארק אייראו שהוקמה ב־16 במאי 2012, אקולוגיה אירופית-הירוקים זכו לשני שרי קבינט: מנהיג המפלגה לשעבר ססיל דופלו כשר לשיכון ושוויון טריטוריאלי, וחבר הפרלמנט האירופי לשעבר פסקל קנפין כשר זוטר לפיתוח בינלאומי.
בבחירות לפרלמנט האירופי לשנת 2015, ב -25 במאי 2014, אקולוגיה אירופית- הירוקים קיבלה 8.95% מהקולות, במקום השישי באופן לאומי, והפסידה 6 חברי פרלמנט.
מאז 2017: התנגדות לעמנואל מקרון, בחירות באירופה וניצחונות עירוניים
בבחירות לפרלמנט האירופי לשנת 2019, אקולוגיה אירופית-הירוקים ביצעה משמעותית מעל הציפיות, וזכתה ב -13.5% מהקולות וב -13 מתוך 79 חברי פרלמנט, והגיעה למקום שלישי אחרי הרפובליקה בתנועה! ו- האיחוד הלאומי. אקולוגיה אירופית-הירוקים הגיעה למקום זה על אף שבאף סקר לא הצליחה להשיג מעל ל-10% מהקולות.
בעקבות ההצלחה בבחירות לפרלמנט האירופי לשנת 2019, הסקרים לבחירות המוניציפליות בצרפת ניבאו תוצאות טובות לאקולוגיה אירופית-הירוקים. לפיכך, ערים כמו רואן, וילורבן, שטרסבורג, בסנסון או ליל נחשבו כמקומות שבהן המפלגה יכולה להגדיל את כוחה ואף לזכות בהן. בערב הסיבוב הראשון, כעשרים רשימות איכות הסביבה ניצחו (כולל ראשי ערים יוצאים כמו בשילטיגהיים ), אקולוגיה אירופית-הירוקים השיגה יותר קולות משאר הרשימות בכמה ערים גדולות ( בסנסון, ליון, שטרסבורג או גרנובל ), או מקום שני ( בורדו, פואיטייר ). התוצאות אכזבו עם זאת בכמה ערים גדולות כמו פריז, נים, מונפלייה או מרסיי, אולם באחרון, רשימת אקולוגיה אירופית-הירוקים שהשיגה 8% בסיבוב הראשון התמזגה עם רשימת האיגוד של השמאל שהגיעה למקום הראשון עם 23% מהקולות.
הסיבוב השני מאשר שאלו הן תוצאות טובות שכן המפלגה זוכה בעיריות ליון, שטרסבורג ובורדו, שהאחרונה מביניהן לא ידעה תחלופה של מפלגות מאז 1945, וגם בסנסון, טורס, פואיטייר וגרנובל. המועמדים בליל ומץ הפסידו שנייהם בהפסד צר של 200 קולות, נגד מועמדיהם של המפלגה הסוציאליסטית. הרשימות של אקולוגיה אירופית-הירוקים ברואן ובוילורבאן הצטרפו לרשימות המפלגה הסוציאליסטית, שנבחרו, כמו זו במרסיי.
אידאולוגיה
כמפלגה ירוקה, אקולוגיה אירופית-הירוקים מתעדפים ומדגישים נושאים סביבתיים. המפלגה קוראת להפחתה של 40% בפליטת פחמן דו-חמצני, ובהחלפה הדרגתית של אנרגיה גרעינית באנרגיה מתחדשת, יצירת 600,000 משרות בתעשיות ירוקות, תכנון עירוני ידידותי לסביבה יצירת דיור ירוק וקידום תחבורה ציבורית, פיתוח חקלאות בת קיימא והקפאת השימוש באורגניזמים מהונדסים גנטית. אקולוגיה אירופית-הירוקים, כמו הירוקים שלפניה, מתנגדת בדרך כלל לפרויקטים גדולים של פיתוח, לדוגמה ההתנגדות לפרויקט "שדה התעופה גרנד אוסט"? בנוטרדאם-דה-לנדס ( אזור הלואר-האטלנטי ), על אף שהמפלגה הסוציאליסטית וההממשלה המכהנת תומכו רשמית בפרויקט.
בנושאים כלכליים, אקולוגיה אירופית-הירוקים נוטה לשמאל. מלבד תמיכתם ביצירת 'משרות ירוקות' בתחומים כמו בידוד תרמי ואנרגיות מתחדשות, היא תומכת גם במס פחמן ושימוש במס פרוגרסיבי עבור בעלי הכנסה גבוהה (60% להכנסות שבין 100,000 € ל -500,000 €, 70% להכנסות מעל 500,000 אירו). מפלגת אקולוגיה אירופית-הירוקים מקושרת לכמה פעילים חברתיים אנטיקפיטליסטי ואלטר-גלובליזטורים. בתקציב החלופי שלה בשנת 2011, הציעה המפלגה להפחית את החוב הציבורי על ידי סגירת פרצות פיסקליות.
התנועה הירוקה תומכת ברפורמה פוליטית, הכוללת מתן זכויות הצבעה לזרים בבחירות המקומיות והארציות, ביטול הצטברות המנדט, מגבלות הקדנציה ו"רפובליקה השישית " עם סמכויות נוספות לפרלמנט ודמוקרטיה ישירה. הירוקים קידמו זה מכבר שוויון בין המינים בפוליטיקה, הנהגתו ומועמדיו לבחירות נוטים לכבד את השוויון המגדרי ובקבוצת אקולוגיה אירופית-הירוקים באספה הלאומית הצרפתית יש שני נשיאים משותפים, זכר ואחת.
מנהיגות
מנהל המפלגה הוקם על ידי הלשכה המבצעת. המזכיר הלאומי הוא מנהיג הלשכה המבצעת והוא המנהיג הבכיר ביותר של המפלגה. המועצה הפדרלית מורכבת מ -150 חברים (75 גברים ו -75 נשים) ומשמשת כפרלמנט של המפלגה, בישיבה על בסיס חודשי.
קישורים חיצוניים
Grupo dos Verdes/Aliança Livre Europeia
יום היצירתיות והחדשנות העולמי
יום היצירתיות והחדשנות העולמי (באנגלית: World Creativity and Innovation Day) מצוין מדי שנה ב-21 באפריל. היום מצוין שישה ימים לאחר יום הולדתו של לאונרדו דה וינצ'י, ויום לפני יום כדור הארץ. תאריך זה נקבע כדי לעודד חשיבה יצירתית רב תחומית, ולעזור לנו להשיג את העתיד שאנו רוצים. מטרת היום היא להעלאת המודעות לתפקידם החשוב של היצירתיות והחדשנות בפתרון בעיות.
רקע
יום היצירתיות והחדשנות נקבע בהחלטה A/RES/71/284 משנת 2017, שבה העצרת הכללית קראה להצהרה והכרה ב-21 באפריל כיום היצירתיות והחדשנות העולמי. היום נקבע כדי להעלות את המודעות לתפקידם של יצירתיות וחדשנות בפתרון בעיות וביישום יעדים. בהחלטה תמכו יותר מ-80 מדינות.
ציון היום
בשנת 2002, השנה שבה היום צוין לראשונה בלמעלה מ-50 מדינות ברחבי העולם. בשנת 2006, ביום היצירתיות והחדשנות צוינה שבוע היצירתיות והחדשנות. יומו הראשון של שבוע היצירתיות והחדשנות נקבע ב-15 באפריל, שהוא גם יום הולדתו של לאונרדו דה וינצ'י, סמל של יצירתיות בינתחומית באמנות ובמדעים. ביום היצירתיות והחדשנות קוראים לאנשים לפעול בשותפות עולמית, ולקדם סביבות יצירה, תהליכים ומוצרים.
פארק הפוטומק המזרחי
פארק הפוטומק המזרחי (באנגלית: East Potomac Park) הוא פארק ציבור הממוקם בעיר וושינגטון, בירת ארצות הברית. על אף שמו, הפארק נמצא דרומית לאנדרטת ג'פרסון ולפארק הפוטומק המערבי, וממוקם בין תעלת וושינגטון לבין נהר הפוטומק.
בפארק ממוקמים מתקני ספורט ובהם מגרשי גולף וטניס, מסלולי הליכה וכן ממוקמת בו מרינה. ברחבי הפארק נטועים עצי הסאקורה (דובדבן יפני), בדומה לעצי פארק הפוטומק המערבי, והעצים שבסמוך לאנדרטת וושינגטון, הפורחים ומהווים בסיס לפסטיבל הלאומי של פריחת הדובדבן.
מגרש הכדורגל ואיקאס
מגרש הכדורגל ואיקאס (בספרדית: Campo de Fútbol de Vallecas), אשר בעבר שנקרא בשמות אצטדיון ואיקאס החדש (בספרדית: Nuevo Estadio de Vallecas) ואצטדיון טרסה ריברו (בספרדית: Estadio Teresa Rivero), הוא אצטדיון רב-תכליתי במדריד, בירת ספרד. האצטדיון משמש כיום בעיקר למשחקי כדורגל, והוא מגרשה הביתי של קבוצת ראיו ואיקאנו המקומית.
האצטדיון נבנה בשנת 1973 בשטח בו ניצב אצטדיון ואיקאס הישן, ונקרא בתחילה "אצטדיון ואיקאס החדש". בשנת 1992 המועדון נרכש על ידי משפחת רויס-מטאוס, ובשנת 1994 שונה שמו של האצטדיון ל"אצטדיון טרסה ריברו" על-שם נשיאת המועדון דאז, אשתו של הבעלים חוסה מריה רויס-מטאוס, שהייתה לאישה הראשונה לכהן כנשיאת מועדון כדורגל בליגת העל הספרדית. בשנת 2011 שונה שמו הרשמי של האצטדיון ל"מגרש הכדורגל ואיקאס".
פרט למשחקי כדורגל, משמש האצטדיון מעת לעת לעריכת מופעי מוזיקה, ובין היתר הופיעו בו בוב דילן, מטאליקה, קווין ואמנים נוספים.
במיה
בַּמְיָה (שם מדעי: Abelmoschus esculentus, אבלמוסקוס נאכל) היא צמח מאכל בסוג אבלמוסקוס (.Abelmoschus Medik), שמשוייכים אליה 16 מינים ממשפחת החֶלמיתיים. במיה היא צמח חד-שנתי, המגיע לגובה של שני מטרים, העלים הם רחבים בגודל של 10 - 20 ס"מ. כל חלקי הצמח הם אכילים.
הבמיה בעלת פרח צהוב הפורח רק יום אחד ולאחר מכן מתפתח פרי הבמיה מתחתיו.
מקורות הצמח
קיימת מחלוקת בין בוטנאים לגבי מקור הצמח. קבוצה אחת טוענת שמקורו מדרום אסיה בטענה כי שם נמצאים צמחים אחרים הנחשבים לאבות הפילוגנטיים של הצמח. קבוצה אחרת טוענת שהמגוון הגנטי של צמח הבמיה גדול באופן משמעותי באזור צפון-מזרח אפריקה (בעיקר אתיופיה של ימינו) ומוצאו שם.
שמות הבמיה
במשך שנים רבות הבַּמְיָה  (okra) שויכה לסוג היביסקוס ושמה המדעי היה Hibiscus esculentus והייתה שם נרדף לשם המדעי:  Abelmoschus esculentus. השם הופיע כך הן במילון צמחי ארץ ישראל משנת 1930 והן במילון מטבח (כלכלת בית) משנת 1946.
יתר על כן, באנציקלופדיה העברית השם במיה ניתן לסוג היביסקוס במילים אלה: "במיה (Hibiscus), סוג צמחים משבט הבַּמִיִים שבמשפחת החלמיתיים; סוג אחר משבט זה היא הכותנה. הבמיה מונה 200 מינים טרופיים שבהם הבמיה הנאכלת (Hibiscus esculentus), צמח תועלת שמוצאו מחבש . שיוכה של הבמיה לסוג היביסקוס ממשיך גם מגדיר לצמחי התרבות בישראל וגם בכרך 12 באנציקלופדיה "החי והצומח של ארץ ישראל.
שם הסוג המדעי של הבמיה Abelmoschus הוא מן הערבית أَبُو المِسْك (ʾabū l-misk, “father of musk”) "אבי המושק". השם נלקח משמו של הצמח Abelmoschus moschatus (אבלמוסקוס המושק), שזרעיו משמשים בתעשיית הבשמים משום ניחוח המושק שלהם. שם המין esculentus הוא מלטינית ומשמעותו: טעים מאוד, ראוי למאכל, נאכל.
מפלגת הלייבור (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אלבניה תחת השלטון האיטלקי
ממלכת אלבניה הייתה מדינת חסות של איטליה הפשיסטית בין השנים 1939 ו-1943 שהוקמה על שטחי ממלכת אלבניה
היסטוריה
ממלכת איטליה פלשה לאלבניה ב-7 באפריל 1939, חמישה חודשים לפני תחילתה של מלחמת העולם השנייה. צבא ההגנה האלבני הוכח כלא יעיל נגד זה האיטלקי, ולאחר התגוננות קצרה, המדינה סופחה לאיטליה. המלך האלבני זוגו הראשון וממשלתו הוגלו מחוץ למדינה. ראש ממשלת איטליה, בניטו מוסוליני דרש שליטה ישירה על המדינה כדי להרחיב רשמית את האימפריה שלו, כמו שעשתה גרמניה בסיפוח אוסטריה וכיבוש צ'כוסלובקיה. אלבניה התנהלה דה יורה כמדינה עצמאית, אך הכובשים הקימו במדינה ממשלת בובות תחת חוקה חדשה, שהפכה את אלבניה לארץ חסות איטלקית. המלך ויטוריו אמנואלה השלישי טען לכתר האלבני, והיה רשמית שליטה עד ל-25 ביולי 1943. במדינה שלטה המפלגה הפשיסטית האלבנית שהייתה למעשה השלוחה האלבנית של המפלגה הפשיסטית האיטלקית.
לאלבניה הייתה חשיבות היסטורית ותרבותית ללאומנים האיטלקים, תומכי הפשיזם, משום שהטריטוריה של אלבניה הייתה שנים רבות חלק מהאימפריה הרומית, ומאוחר יותר היו בה חופים (כמו דורס) שהושפעו ונשלטו על ידי הרפובליקה האיטלקית בוונציה.
אסטרטגית, השליטה באלבניה נתנה לאיטליה מיקום בבלקן שאיפשר לה לפלוש ליוון, שאכן כך עשתה בשנת 1940, וכמו כן איפשר לה לאיים על אויבת אחרת של איטליה, יוגוסלביה, שמלחמה איתה דרך אלבניה תאגור תמיכה מהלאומנים האלבנים שרצו לספח את הטריטוריות האלבניות בקוסובו ובוארדאר מקדוניה.
בזמן שוויטוריו אימנואלה שלט כמלך, שפקט ביי ורלאצ'י שימש כראש הממשלה וכראש המדינה. ב-3 בדצמבר 1941, ולארצ'י הוחלף בידי מוסטפא מרליקה קרויה. גרמניה הנאצית כבשה את שטח אלבניה כשאיטליה נכנעה בשנת 1943.
יחסי החוץ של אלבניה, מנהגיה, וכמו כן גם משאביה הטבעיים, כולם עברו לשליטתה הישירה של איטליה. במדינה שלטה המפלגה הפשיסטית האלבנית שהייתה למעשה השלוחה האלבנית של המפלגה הפשיסטית האיטלקית והפשיזם נתן אפשרות לתושבי איטליה להתיישב באלבניה ולקבל אדמות, שלבסוף יהפכו לאדמה איטלקית.
באוקטובר 1940 שימשה אלבניה כבסיס לפלישה האיטלקית הכושלת ליוון. מוסוליני תכנן לכבוש את יוון ומדינות אחרות באזור כמו יוגוסלביה כדי שאיטליה תשלוט על רוב קו החוף של הים התיכון. כיבוש זה היה חלק מהתפישה הפשיסטית של מייר נוסטרום (בלטינית: "הים שלנו") שבה תשלוט איטליה על כל הים התיכון.
אך מיד לאחר תחילת הפלישה, הדפו היוונים את האיטלקים וכבשו חלקים מאלבניה. במרץ 1941, גירשו הכוחות האיטלקים את הכוחות היוונים מדרום אלבניה, ובמשותף עם הפלישה הגרמנית ליוגוסלביה השלימו את כיבוש יוון.
לאחר נפילת יוון ויוגוסלביה ב-1941, סיפחו הפשיסטים האיטלקים את כל הטריטוריות בהם התגוררו אלבנים בממלכת יוגוסלביה אל תוך ממלכת אלבניה. במאי 1941, טענו האלבנים הפשיסטים לבעלות כמעט על כל האדמות האלבניות בבלקן, ואף על אזורים בצפון יוון (צ'מריה) אשר נוהלו על ידי ממלכת אלבניה, אך גבולות אלו היו מעבר לאלו שהוסכמו בין איטליה וגרמניה. מקומות מסוימים בהם התגוררות אלבנים נותרו מחוץ לגבולות אלבניה; אלו שנמצאו בתחום ממלכת בולגריה.
בין אפריל 1941 לספטמבר 1943 נהנו השטחים האלבנים שמחוץ לאלבניה תחת השלטון האיטלקי ממספר יתרונות; לראשונה ניתנה להם הזכות ללמוד את שפתם המקומית, מכיוון שעד אז היו בתי ספר אלבנים מחוץ לחוק תחת השלטון העות'מאני והיוגוסלבי.
קינקי בוטס (סרט)
קינקי בוטס ("מגפיים מוזרים", באנגלית: Kinky Boots) הוא סרט קומדיה בריטי-אמריקאי שנכתב על ידי ג'ף דין וטים פירת' ומבוסס על סיפור אמיתי. הסרט מביא את סיפורו של צ'ארלי (ג'ואל אדגרטון) יצרן נעליים כושל מנורת'האמפטון שמחליט לנסות קו ייצור חדש של נעלי פטיש בניסיון אחרון להציל את העסק המשפחתי לפני פשיטת רגל.
תקציר העלילה
אביו של צ'ארלי נפטר ומוריש לו את העסק המשפחתי לייצור נעליים. צ'ארלי אינו מצליח לנהל את העסק כראוי וזוכה גם לבוז ולזלזול מצד עובדי המפעל. מפגש מקרי עם דראג קווין העונה לשם לולה (צ'ואיטל אג'יופור) מוביל אותו לרעיון חדש: ייצור נעלי נשים חזקות שיתאימו לגברים. הוא מבקש עזרה מלולה, זו נמנעת תחילה אך לבסוף מתרצה והופכת לשותפה לעסקים של צ'ארלי.
רקע
ההשראה לסרט נשאבה מתוך פרק ששודר בסדרה הדוקומנטרית "צרות בפסגה" של ערוץ ה־BBC. הפרק שודר ב-24 בפברואר והביא את סיפורו של יצרן נעליים בשם סטיב פטרמן מנורת'האמפטון שיצר קו נעלי פטיש לגברים על מנת להציל את מפעל הנעליים שלו שעמד בפני סגירה, ולבסוף ייצר מותג נעליים מצליח העונה לשם "דיוויין".
פרסים
השחקן צ'ואיטל אג'יופור היה מועמד לפרס גלובוס זהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסרט קומדיה או מוזיקלי.
עיבוד למחזמר
בשנת 2013 יצאה לבמות ברודוויי גרסת המחזמר של הסרט בהפקתו של הארווי פיירסטיין. עם מילים ולחנים שנכתבו על ידי סינדי לאופר. המחזמר זכה בשישה פרסי טוני כולל פרס "המחזמר הטוב ביותר" לשנת 2013.
זמן אחזור
זמן אחזור (אנגלית: Memory latency) בזיכרון מחשב (או באופן כללי באמצעי לאחסון מידע) הוא הזמן שעובר מרגע שניתנה פקודה להבאת נתון מהזיכרון ועד לקבלת נתון זה. ניתן להבדיל בין מספר סוגי זמן אחזור (למשל זמן אחזור CAS, המתואר להלן).
זמן אחזור יכול להימדד בשניות (בדרך כלל בננו-שניות) או במחזורי שעון, וככל שזמן האחזור נמוך יותר כך הרכיב מהיר יותר. זמן האחזור הוא שיקול מרכזי בתכנון מחשבים ומערכות אלקטרוניות אחרות.
זמן אחזור CAS
זמן אחזור CAS (ראשי תיבות של Column Address Strobe) בזיכרון מחשב מסוג DRAM, הוא הזמן במחזורי שעון שלמים שעובר עד שמידע מאוחזר מעמודה בהתקן הזיכרון.
בעת גישה לזיכרון ,DRAM ראשית יש לבחור בנק זיכרון, לאחר מכן שורה (Row Address) ולאחר מכן עמודה (Column Address). רק אז נקרא תוכן התא שנבחר. זמן אחזור CAS הוא מספר מחזורי השעון שחולפים מרגע שנשלחה בקשת CAS, כלומר בחירת העמודה, ועד שהמידע נשלח על ידי הזיכרון אל המעבד. אם המידע מגיע באמצע מחזור שעון, אז המספר מעוגל כלפי מעלה. כך למשל, אם המידע הגיע תוך שניים וחצי מחזורי שעון אז זמן אחזור CAS הוא 3.
בעת בחירת רכיבי זיכרון למחשב, רכיבים בעלי ערך CAS Latency נמוך יותר נחשבים לרכיבים מהירים יותר. ערכים מקובלים הם בין 3 ל-5 מחזורי שעון, כאשר רכיבים בעלי זמן אחזור של 2 מחזורים נחשבים למהירים במיוחד.
קישורים חיצוניים
Μνήμη τυχαίας προσπέλασης
שריר הסובך
שריר הסובך הוא כופף כפי (מניע את כף הרגל כלפי מטה) עיקרי של הקרסול אליו הוא מחובר דרך גיד אכילס וכן הוא כופף של הברך. ככופף כפי, שריר הסובך משתתף בכל פעולה הדורשת את הרמת העקב מהקרקע, כגון הליכה, ריצה, ניתור ועמידה על קצות האצבעות וכן בעמידה עצמה.
תיאור
שריר הסובך ממוקם ביחד עם שריר הסוליה במדור האחורי השטחי של השוק. שני ראשיו, הראש הצידי (Caput laterale musclus gastrocnemii) והראש התיכון (Caput mediale musclus gastrocnemii) מחוברים בחלקם העליון לעילית העלי הצידי של עצם הירך ולעילית העלי התיכון של עצם הירך בהתאמה. חלקו התחתון של השריר נאחז בעצם העקב דרך גיד אכילס. שריר הסובך מאופיין בסיבים מהירים (סיבים לבנים) באחוז גבוה, בשל הצורך שלו לפעילויות אנ-אירוביות יומיומיות (כמוזכר לעיל). מכיל MHC מסוג 2, בכמות גבוהה. כמות גבוהה של SR, המאפשר שחרור יוני סידן בקצב גבוה המאפשר כוח מתפרץ גבוה (לצורך קפיצה\ריצה וכדומה)
עצבוב
שריר הסובך מעוצבב על ידי שורשי העצב של העצה הראשון והשני (S1, S2) דרך עצב השוקה.
ניצנץ מארץ החלומות
ניצנץ מארץ החלומות (באנגלית: Twinkle, the Dream Being) היא סדרת אנימציה אמריקאית שהופקה לטלוויזיה בשנת 1993 על ידי חברת ההפקות "Calico Entertainment". הסדרה שודרה בערוץ 2 באמצע שנות התשעים.
את שיר הפתיחה העברי של הסדרה, שהתבסס על שיר הפתיחה של הסדרה האמריקנית המקורית, שר אילן לייבוביץ.
תקציר העלילה
ניצנץ הוא יצור אינטרגלקטי קטן וצהוב אשר מגשים משאלות לתושבי ארץ החלומות. גברת דיווה מנסה לעצור אותו ולשעבד את אוכלוסיית ארץ החלומות.
אל ניצנץ מתלווים שני עוזריו נובה וויצ'בול. רוב הפרקים מתחילים לאחר שדיווה ועוזריה גורמים לבעיות כולשהן כאשר בעקבות כך ניצנץ מנסה ככל שהוא יכול לעזור לתקן את הבעיות תוך שהוא גורם לאנשים שהוא עוזר להתחזק ולהאמין בעצמם.
טאבארד
טאבארד הוא מעיל קצר, מעוטר מלפנים ומאחור בשלט האצולה של שליט או ריבון, הנחשב ללבוש טיפוסי של כרוזים. לטאבארד מספר גזרות - ללא שרוולים, עם ריפוד לכתפיים או עם שרוולים קצרים. לבוש דומה שימש את האבירים בימי הביניים לכיסוי שריונם - עם ובלי הדפסי שלט אצולה. בימי קדם השם "טאבארד" שימש, כמו כן, לתיאור אריג צמר גס ומחוספס אותו לבשו בעיקר צמיתים.
פיניקס יווני
הפיניקס (ביוונית: φοίνιξ) היה המטבע הראשון בו נעשה שימוש ביוון המודרנית. המטבע הונהג לראשונה בשנת 1828 על ידי המושל (ראש הממשלה) יואניס קפודיסטריאס.
המטבע נחלק ל-100 לפטא או לפטונים.
בפועל הוטבעו מספר מועט של מטבעות, בשל מחסור במתכות שהיו בידי הממשל היווני, ומרבית הסחר ביוון התבצע באמצעות מטבעות זרים. בשנת 1831 הנפיקה ממשלת יוון 300,000 שטרות של פיניקס, מבלי בסיס מוניטרי להנפקה, וכתוצאה מצעד זה הפך המטבע חסר ערך. בשנת 1832, בעקבות רפורמה מוניטרית, הוחלף הפיניקס בדרכמה.
הכנסייה הקתולית והאבולוציה
הכנסייה הקתולית לא נוקטת עמדה לגבי המפץ הגדול או פרדיגמות מדעיות אחרות בתחומי הביולוגיה, האסטרונומיה והגאולוגיה. הכנסייה דוחה את ההנחה שהאדם יכול למצוא עקבות לרצונו של האל או לעבודתו על ידי מחקר.
בתקופת הרנסאנס
מדענים קתולים רבים בתקופת ברנסאנס היו אדוקים בדתם, ואת מחקריהם המדעיים ראו בתור דרך לגלות את צפונות העולם האלוהי וכך לעבוד את האל בצורה שלגישתם הוא בוודאי רוצה בה. תיעוד המאובנים גובש לראשונה לא על ידי חוקרי אבולוציה אלא בעבודות של גאולוגים שהיו בריאתנים בהשקפתם וקיבלו את סיפור תולדות החיים כפי שהוא מסופר בספר בראשית. גאולוגים אלה ערכו לפי הסדר את שכבות הסלע הראשונות שמצאו. במקרים רבים היו אלה ממצאים שעלו מחפירת התעלות הראשונות של תקופת התיעוש באנגליה, במאה ה-18..
המדען הצרפתי פרנסואה-רנה דה שאטובריאן כתב ב-1802: "אלוהים יכול היה לברוא, וללא ספק ברא, את העולם עם כל סימני עתיקותו ושלמותו, אותם מפגין העולם כעת." הנוצרות והמדע לא נתפסו כסותרים זה את זה: ב-1811 התקבל שאטובריאן כחבר באקדמיה הצרפתית.
בעת החדשה
בשנת 1950, שלוש שנים לפני גילוי הסליל הכפול של הדי-אנ-איי, פרסם האפיפיור פיוס ה-12 "איגרת רועים" (אנציקליקה) בשם "Humani Generis" ("על המין האנושי"), בה ניסח את עמדתה הרשמית של הכנסייה בנוגע לברירה הטבעית. לפי הצהרה זו, אין קונפליקט מובנה בין הנצרות והאבולוציה. הכנסייה אינה מטילה ספק בתאוריית האבולוציה של דרווין, שכן זו עמדה בכל מבחן מדעי מאז פרסומה ב-1859. בדבריו ב-1996 בפני האקדמיה הכנסייתית למדעים (Pontifical Academy of Sciences) חזר על כך האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
המגוון הגנטי האנושי מעיד על כך שמספר האבות הקדמונים של המין האנושי (חוה המיטוכונדרית ואדם כרומוזום Y) לא יכול היה להיות נמוך מכמה אלפים, והדבר סותר את הסיפור המקראי של אדם וחוה. עקב זאת טען התאולוג הישועי קארל ראנר (Rahner) בשנות ה-60 של המאה ה-20, שאת סיפור אדם וחוה יש לקרוא באופן אלגורי. עם זאת, הקתולים מוכנים לקבל את האבולוציה רק כל עוד מוכרת מעורבותו של האל. עד כה לא הובהר מה פירושה של מעורבות זו, אך הכנסייה מתעקשת על כך שהנשמה האנושית, הנפש, היא יצירתו של האל ולא תוצאת פעולתם של כוחות מטריאליסטיים.
האפיפיור פיוס ה-12 בירך על לימוד האבולוציה במכתב האפיפיורי (אנציקליקה) שפרסם ב-1950, "המין האנושי" (Humani Generis), אך אסר על לימוד האבולוציה האנושית, בטענה שכל נשמה נבראה באופן אישי ובמיוחד על ידי האל. האפיפיור יוחנן פאולוס השני הרחיב את מידת הקבלה של האבולוציה בהודעתו ל"אקדמיה האפיפיורית למדעים" (message to the Pontifical Academy of Sciences) בשנת 1996, בה הצהיר ש"ידע מדעי חדש הביא אותנו למסקנה שתאוריית האבולוציה אינה עוד היפותזה בלבד". הוא הכיר בעובדת האבולוציה, אך אמר שהיא מכוונת על ידי אלוהים. אבולוציה תיאיסטית היא עדיין הכרה באבולוציה, גם אם היא טוענת שכוח על טבעי גורם לה.
הכומר ג'ורג' קווין (Coyne), האסטרונום לשעבר של הוותיקן, אמר ש"אלוהים אינו מתערב באופן מתמשך אלא מאפשר, משתתף ואוהב." האפיפיור בנדיקטוס ה-16 החשיב את הקונפליקט בין הבריאתנות האבולוציה כאבסורד. הוא תיאר את המצב לפיו
בשנת 2002 הכיר הקרדינל יוזף ראצינגר, היועץ התאולוגי הראשי של האפיפיור ומשנת 2005 האפיפיור בנדיקטוס ה-16, בתיאור המדעי של האבולוציה. במאמרו "הקודש והמשרתים בקודש", מאמר שזכה לתמיכת הוועדה התאולוגית הבינלאומית של הכנסייה הקתולית, כתב ראצינגר:
ב-2003 הקים האפיפיור יוחנן פאולוס השני את פרויקט "סטוק" (STOQ) – מדע, תאולוגיה ומחקר אונטולוגי.
כשנבחר לאפיפיורות אישר בנדיקטוס ה-16 את קיומה של ועידה מרכזית, בשנת המאתיים ללידתו של דרווין (2009) באוניברסיטה הגריגוריאנית האפיפיורית ברומא, תחת הכותרת: "אבולוציה: עובדות ותאוריה". מאות אנשי דת ומדענים, בני כל האמונות הדתיות וגם חסרי דת, דנו במצב המחקר בתחום האבולוציה ובפרשנויות התאולוגיות שלה. בוועידה לא הובררו טבעה ומעמדה של הנפש לאור האבולוציה.
אחת הפרשנויות לנאום ההכתרה של האפיפיור פרנציסקוס גרסה שהוא מתכוון להתבטא בנושאים שהמדע מוביל בטיפול בהם, כגון ההתחממות הגלובלית. בהכשרתו המקצועית פרנציסקוס הוא מורה לכימיה. בדבריו הביע מחויבות להגנה על הטבע ועל צורות החיים בו, וציווה על המאמינים: "היו מגיניהן של מתנות האל!" הוותיקן מארח כנסים מדעיים במימון "קרן טמפלטון", כנסים שנועדו ליישב בין האבולוציה לבין התאולוגיה הקתולית והאמור בה לגבי ישויות עליונות שלכאורה מכוונות את התהליך האבולוציוני.
ב-27 באוקטובר 2014 פרסם האפיפיור פרנציסקוס הצהרה באקדמיה המדעית של הוותיקן (Pontifical Academy of Sciences) לפיה "האבולוציה בטבע אינה בלתי-עקבית עם הרעיון של בריאה" תוך כדי שהוא מזהיר מפני הדימוי של הבריאה כאילו "האל הוא קוסם, בעל שרביט קסם שיכול לעשות כל דבר".
יוסיפ איליצ'יץ'
יוסיפ איליצ'יץ' (נולד ב-29 בינואר 1988 בפריידור) הוא כדורגלן סלובני המשחק בעמדת קשר ההתקפי במריבור מליגת העל הסלובנית. בשנים 2010–2021 שיחק איליצ'יץ בנבחרת סלובניה.
קריירה
בילדותו שיחק בקבוצות הנוער הסלובניות טריגלאב ובריטוף. בגיל 19 החל איליצ'יץ' את הקריירה המקצועית שלו כשחקן בוגר בקבוצת בוניפיקה.
בקיץ 2008 חתם בקבוצת אינטרבלוק ששיחקה בליגה הראשונה בסלובניה. ב-9 באוגוסט 2008 הופיע איליצ'יץ' לראשונה במדי בוניפיקה כשעלה מהספסל בדקה ה-81 מול קבוצת רודאר ולנג'ה. ב-7 במרץ 2008 כבש את שערו הראשון בקריירה במדי הקבוצה הבוגרת נגד קבוצת דראווה פטוי וב-20 במאי 2009 כבש את השלושער הראשון שלו בקריירה, במשחק מול קבוצת NK נאפטה. ב-29 באפריל 2009 הבקיע איליצ'יץ' את שער הניצחון של אינטרבלוק במסגרת חצי גמר הגביע הסלובני נגד מאריבור, שזכתה באליפות הליגה באותה העונה, המשחק הסתיים בתוצאה 3–2. איליצ'יץ' וקבוצתו הגיעו לגמר הגביע ואף זכו בו.
בקיץ 2010 חתם איליצ'יץ' במאריבור עבור סכום של כ-72 אלף פאונד, ושיחק במדיה במוקדמות הליגה האירופית 2010/11 ובמחזורים הראשונים של הליגה הסלובנית. איליצ'יץ' רשם בסך הכל 11 הופעות במדי מאריבור בכל המסגרות, כשמתוכן כבש ארבעה שערים (שלושה שערים במוקדמות הליגה האירופית).
ב-28 באוגוסט 2010, יום לאחר הדחתה של מאריבור על ידי פלרמו האיטלקית ממוקדמות הליגה האירופית, חתם איליצ'יץ' בפלרמו. את שערו הראשון בפלרמו כבש כבר במשחקו השני נגד אינטר מילאנו ב-19 בספטמבר 2010, המשחק הסתיים בניצחונה של אינטר מילאנו בתוצאה של 1–2. באותה עונה הגיעה פלרמו לגמר הגביע האיטלקי, כשאיליצ'יץ' היה חלק משמעותי מאוד בשלב חצי הגמר, כשבישל שני שערים נגד מילאן. בגמר הפסידה פלרמו לאינטר מילאנו בתוצאה 1–3. באותה עונה (2010/2011) כשזו הייתה גם עונתו הראשונה באיטליה, רשם איליצ'יץ' במדי פלרמו 39 הופעות בכל המסגרות כשמתוכן רשם שמונה שערים ובישל עשרה, בגיל 22. בעונת 2011/2012 כבש שישה שערים ובישל שישה נוספים ב-33 הופעות בכל המסגרות במדי פלרמו ואף עזר לקבוצתו למנוע ירידה לסרייה ב'. ב-6 בינואר 2013 הופיע לראשונה במדי פלרמו כקפטן הקבוצה במשחק נגד פארמה, המשחק הסתיים בתוצאה 1–2 לטובת פארמה. באותה העונה (2012/2013), מתוך 31 הופעות ליגה, כבש עשרה שערים ובישל שניים, אך הפעם נשרה הקבוצה לסרייה ב' לאחר שסיימה במקום ה-18 בטבלה עם 32 נקודות.
ב-23 ביולי 2013 חתם איליצ'יץ' בפיורנטינה שסיימה במקום הרביעי בסרייה א', תמורת כשמונה מיליון פאונד. ב-3 במאי 2014 שיחק בגמר הגביע האיטלקי נגד נאפולי, ואף הצליח לרשום בישול באותו משחק. משחק הגמר הסתיים בניצחונה של נאפולי בתוצאה 1–3. בעונת 2014/2015 הצליחו איליצ'יץ' ופיורנטינה להגיע עד לשלב חצי הגמר של הליגה האירופית, שם הפסידו 0–5 לסביליה בסיכום שני המשחקים. בעונת 2015/2016 כבש 13 שערים ובישל חמישה ב-30 הופעות במסגרת הליגה. ב-18 בדצמבר 2016 רשם את הופעתו הראשונה במדי פיורנטינה כקפטן הקבוצה במשחק נגד לאציו, המשחק הסתיים בתוצאה 1–3 לטובת לאציו.