cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השושלת הפלאבית
טיטוס
טיטוס פלאביוס אספסיאנוס (30 בדצמבר 39-13 בספטמבר 81) היה קיסר רומא מ-79 לספירה ועד למותו. טיטוס היה בנו של הקיסר אספסיאנוס, ואחד משלושת הקיסרים מבית הפלאביים. אף שבקרב הרומאים נחשב ל"תענוג לבני אדם" (כפי שכינה אותו, במרירות, יל"ג בשירו "בין שני אריות", ובמקור הלטיני של סווטוניוס - "amor ac deliciae generis humani"), במסורת היהודית נחשב טיטוס לאחד מגדולי הצוררים והרשעים שקמו לעמנו, בשל דיכוי המרד הגדול וחורבן בית המקדש השני ב-70 לספירה. עלייתו לשלטון נתקלה בהתנגדות בשל קשריו הרומנטיים עם ברניקי, הנסיכה היהודית. במהלך כהונתו נאלץ להתמודד עם מספר אסונות, כהתפרצות הר הגעש וזוב והשריפה הגדולה שפקדה את רומא. בגיל 42 מת ממחלה כשהוא ערירי ואת מקומו תפס אחיו דומיטיאנוס. הסנאט הרומי העלה אותו לדרגת אל לאחר מותו.
דומיטיאנוס
טיטוס פלאוויוס דומיטיאנוס אוגוסטוס (24 באוקטובר 51-18 בספטמבר 96) היה קיסר רומא מ-81 ועד למותו. ע"פ סווטוניוס הוא חי כצעיר חיי הוללות, ואף נהג לעסוק בזנות בגלל אישיותו המופרעת - אך סיפורים אלו ככל הנראה אינם אמינים מכיוון שסווטוניוס, כרוב המקורות העוסקים בדומיטיאנוס, גרס דעה שלילית על תקופת שלטונו ונקט בגישה עוינת כלפיו. ב-96 קמה קבוצת קושרים להתנקש בחייו, ביוזמת הסנאטור הזקן נרווה. הקושרים הגיעו לחדר השינה של דומיטיאנוס, ובעוד אחד מהם ניהל עמו שיחה, אחר תקע בו פגיון. הוא מת בגיל 45 והיה אחרון הקיסרים הפלאביים.
מפעלי בנייה ברומא
השושלת הפלאבית, הקיסר אספסיאנוס ובניו טיטוס ודומיטיאנוס, ביקשו להותיר חותם בעת שלטונם על האימפריה הרומית. אספסיאנוס, שנבחר לקיסר חרף היותו ממשפחה לא מיוחסת, התכוון להצדיק את שלטונו, ולכן הפריז בכוחם של המורדים היהודים, ופיאר את בנו שפיקד על הלחימה בירושלים. השושלת הפלאבית הטביעה את מטבעות "יהודה השבויה" ומימנה את כתיבת דברי ימי המלחמה בספרו של יוספוס פלאביוס: מלחמת היהודים. אספסינוס עצמו הקים את הקולוסאום בעזרת השלל שנלקח מבית המקדש; טיטוס הקים את שער טיטוס בקירקוס מקסימוס לכבוד ניצחונו וכיבוש ירושלים; ודומיטיאנוס הקים את שער טיטוס בויה סקרה, ובכך ניכס לעצמו ניצחון בדיכוי המרד הגדול, למרות שכלל לא השתתף בלחימה.
הקולוסאום נבנה בזמן השושלת הפלאבית, את הבניה החל הקיסר אספסיאנוס, שבנה את שלושת היציעים הראשונים. בנו, הקיסר טיטוס המשיך בבנייה והוסיף שני יציעים, וזו הושלמה על ידי אחיו של טיטוס, הקיסר דומיטיאנוס, ב-80 לספירה. כתובת הבנייה של הקולוסיאום הוצבה לכבוד הקמת האמפיתיאטרון החדש, מהשלל שנלקח עם כיבוש ירושלים ובית המקדש ב-70 לספירה.
ב-81 לספירה, במלאת עשור לחגיגת הניצחון של אספסינוס וטיטוס לדיכוי המרד הגדול, הציבו הרומאים קשת ניצחון בקירקוס מקסימוס ועליה כתובת הנצחה, שער טיטוס (קירקוס מקסימוס). הכתובת עצמה לא נשתמרה, אך הטקסט הועתק בימי הביניים וכך הגיע לידינו. בכתובת נמסר על החלטת הסנט והעם הרומאי לכבד את טיטוס (שתאריו המלאים נמנים אחד לאחד) על כך שבצייתו לעצת אביו אספסינוס ולאותות השמים, הכניע את העם היהודי והחריב את ירושלים - עיר ששום מנהיג או מלך לפניו לא הצליח לכובשה.
לאחר מות טיטוס ב-82 לספירה, כשתים עשרה שנים לאחר הניצחון על היהודים ודיכוי המרד הגדול, הקדיש אחיו הקיסר דומיטיאנוס שער ניצחון הממוקם בפורום רומאנום שברומא, הוא שער טיטוס בויה סאקרה. בכך דומיטיאנוס שייך את עצמו לניצחון ולדיכוי המרד הגדול, למרות שלא השתתף בלחימה.
בלהה יפה
בלהה יפה (דצמבר 1891 – 23 בנובמבר 1961) הייתה מחנכת, סופרת ומשוררת ילדים ישראלית. את עבודתה החינוכית והספרותית הקדישה לילדי כיתה א'.
ביוגרפיה
יפה נולדה בחנוכה תרנ"ב (דצמבר 1891) בקובנה שבליטא (רוסיה), בתו של הסופר והמחנך העברי מנחם מרדכי סילמן (אחיו הבכור של המורה והסופר קדיש יהודה סילמן). קיבלה חינוך ציוני. הייתה בין התלמידות היהודיות הבודדות שהתקבלו לגימנסיה הממלכתית לבנות ע"ש אמו של הצאר בעירה וסיימה אותה בהצטיינות, עם מדליית זהב. בנעוריה חיברה שירים וסיפורים ברוסית.
בגיל צעיר נישאה ליצחק יפה, מורה, בנו של הרב מרדכי יפה מקוברין, ויחד הם היו בוגרי הסמינר העברי למורים בגרודנו. ב-1913 עלו בני הזוג לארץ ישראל. הם לימדו בבית הספר העממי ברחובות, והיא עסקה בהוראת ציור. ב-1923 עברו לירושלים ונמנו עם מייסדי שכונת בית הכרם (ייתכן שבהשפעתו של דודה ק"י סילמן). לאחר פטירת בעלה ב-1928 שבה ללמד בכיתה א' בבית הספר היסודי בבית הכרם. כמו כן הורתה בבית המדרש למורים בית הכרם במשך 25 שנה. בראשית שנות ה-50 פרשה לגמלאות, אולם המשיכה בעבודתה החינוכית. ביתה היה מקום מפגש למורים.
שנתיים אחרי עלייתה לארץ כבר כתבה ופרסמה שירים בעברית שאותה למדה רק עם עלייתה ארצה. היא פרסמה שירים, סיפורים ומחזות לילדים וכן חוברות משחקים לימודיים. בראשית שנות ה-50 חיברה את סדרת החוברות "הידד, אני קורא!" ללימוד הקריאה בכתה א' ( שרטוט ואיור: דימה שלי ובינה גבירץ, בחלק מכתיבתן השתתפה  גם שרה בן חנן אמו של האלוף  יוסי בן-חנן ). כתבה גם מאמרים בענייני חינוך.
רבים משיריה היו לנכסי צאן ברזל, בהם שירי ילדים שהולחנו או הותאמו למנגינות, ובכללם "בֻּבָּה ימימה", "חתול שובב" (הלחן: ידידיה אדמון) ו"שמחה רבה" (הלחן: אדמון), שהפך עם השנים להמנון של חג הפסח – שיר עליז המשלב אווירת חג ושמחה על האביב. לדברי דודנה, המחנך והבלשן ראובן סיוון, סיפוריה ומחזותיה הרבים "סובבים על חיי-ילדי הארץ וחוויותיהם, נוף-הארץ, החי והצומח. יצירותיה כתובות בחן ובהומור ילדותי, בשפה קלה ועם זאת מנופה ונאה ובגישה חינוכית מובהקת". על פי חוקר ספרות הילדים העברית אוריאל אופק, "שיריה וסיפוריה הקצרים, שנדפסו ב'גליונות לגן-הילדים' ובעיתוני הילדים, הצטיינו בשפה קלה וריתמית, בהבנת עולמו של הילד הקטן ובדידקטיקה סמויה. רבים משיריה הראשונים, בעיקר אלה שסיפרו על חיות הבית והשדה, הצטיינו בקלילות מרנינה ובמבנה משותף – תריסר שורות קצרצרות, דו-יַמבּיות בדרך כלל, המסתיימות ב"עוקץ" מבדח".
בלהה יפה נפטרה בירושלים בשנת 1961, בעיצומן של ההכנות שנערכו ליובל ה-70 שלה. נקברה בהר המנוחות. הותירה את שלושת בניה: עמנואל יפה, אף הוא מחנך בתחום החינוך היסודי, שכיהן כמנהל המחלקה להכשרת מורים, כסמנכ"ל משרד החינוך וכיו"ר המזכירות הפדגוגית; עמיקם יפה, מהנדס העיר ירושלים; ואביעד יפה, איש ציבור, דיפלומט וחבר הכנסת (חתנו של אליהו ששון). מצד אביה הייתה דודניתם של ראובן סיוון, ימימה קדרי (אשת הסופר שרגא קדרי), והמורה שולמית בסוק (אשת המשורר משה בסוק).
על שם יצחק ובלהה יפה נקרא רחוב המורה בירושלים.
קרב רפיח (1967)
קרב רפיח התחולל במלחמת ששת הימים בפתחת רפיח שבצפון סיני. הקרב התרחש ב-5 ביוני 1967 בין חיילים מהדיוויזיה המצרית ה-7 לבין אוגדה 84 של צה"ל.
רקע
פתחת רפיח היא אזור גאוגרפי הנמצא מדרום וממערב לעיר רפיח, בקצהו הצפון מזרחי של חצי האי סיני. האזור הוא מישורי עם קרקע חולית אך עבירה בחלקה לרכב. הפתחה משתרעת על פני שטח של כ-250 קמ"ר. גבולה הצפוני בים התיכון והדרומי בשטחי החוליות של חולות חלוצה והמשכן מעבר לגבול המצרי. גבולה המזרחי הוא העיר רפיח והמערבי הוא חולות שיח' זוויד וביר א-ח'רובה.
באזור זה נסללה מסילת הברזל שחיברה בין רפיח ואל עריש ונסללו כבישי אורך ורוחב. כמו כן, הוקמו בזמן מלחמת העולם השנייה, מדרום מערב לרפיח, מחנות גדולים של הצבא הבריטי. הנקודה המרכזית באזור היא צומת רפיח אשר בו מצטלבים כביש עוקף עזה (המשכו של כביש 4) הממשיך לכיוון אל עריש וכביש רפיח - עוג'ה אל-חפיר.
מצרים
במלחמת ששת הימים הגנה על המערך הדיוויזיה המצרית ה-7 בפיקוד גנרל עבד אל עזיז סולימאן, מפקד בית הספר לחי"ר בצבא המצרי, שהייתה מצוידת ב-82 טנקים, ב-112 קנים ארטילריים ובתותחי נ"ט רבים. הדיוויזיה כללה שתי חטיבות חי"ר פלסטיניות, 3 חטיבות חי"ר מצריות (בסך הכול 5 חטיבות חי"ר) וחטיבה ממוכנת. דיוויזיה זו ישבה במערכי רפיח בשיח' זוויד ובג'יראדי כשברצועת עזה נערכו החטיבות הפלסטיניות.
כוחות הדיוויזיה נערכו בפתחת רפיח בהתאם לנתוני הקרקע, לפי דוקטרינת ההגנה הסובייטית. שתיים מחטיבותיה של הדיוויזיה נפרסו לכל רוחב הפתחה, לאורך כביש רפיח - ניצנה:
מאחוריהן, יתר כוחות הדיוויזיה נפרסו מערבה לפתחת רפיח לאורך ציר רפיח - אל-עריש. על פי כללי ההגנה הסובייטית, נמצא מגנן הנ"ט הדיוויזיוני ובתווך ביניהם חטיבה ארטילרית. מפקדת הדיוויזיה, התמקמה בשיח' זוויד. בחזית המתחמים המצריים היו פרושים שדות מוקשים.
ישראל
מול המערך המצרי ניצבה אוגדה 84 בפיקודו של ישראל טל שהיה באותה עת מפקד גייסות השריון ומפקדת האוגדה הייתה למעשה מפקדת הגיס. האוגדה הייתה אחת משלוש האוגדות שהציב צה"ל בחזית המצרית.
אוגדה 84 כללה את חטיבת השריון 7 בפיקוד שמואל גונן (גורודיש) שנועדה לתקוף את חלקו הצפוני של המתחם המצרי, חטיבת הצנחנים בפיקוד רפאל איתן שנועדה לתקוף את חלקו הדרומי וחטיבת שריון במילואים 60 בפיקוד מנחם אבירם שנועדה לעתודה בשלב הראשון של הקרב. כמו כן, כלל הכוח האוגדתי גם כוח סיור בפיקוד ישראל גרנית, אגד ארטילרי בפיקוד צבי נשר, גדוד הנדסה וכוחות מסייעים של חימוש, רפואה והספקה. לרשות הכוח הישראלי עמדו כ-300 טנקים, רובם מדגמים חדשים.
תוכנית הקרב של האוגדה לכיבוש הג'יראדי קבעה כי הוא ייכבש על ידי חטיבה 7, אשר במידת הצורך תכבוש אותו בהתקפת לילה בשיתוף פעולה עם חטיבה 60.
ציוותי כוחות ומשימות
האוגדה:אות קריאה בקשר: "טירה"
חטיבה משוריינת 7 בפיקוד שמואל גונן (גורודיש) (סגן: ברוך הראל (פינקו), קצין האג"ם: יואל גונן, קמב"ץ: יוסי בן-חנן): אות קריאה בקשר: "שמיר" (כינוי בספר "חשופים בצריח": ש, ש/7)
החטיבה כללה 124 טנקים, מהם 58 טנקי צנטוריון עם תותח 105 מ"מ, ו-66 טנקי פטון M48A1 ולהם תותח 90 מ"מ. ארבע מפלוגות החטיבה היו בשלב האימון הבסיסי. מפקד פלוגת ההנדסה החטיבתית היה יאיר נפשי. כוח הארטילריה של החטיבה כלל 23 תותחים מתנייעים 105 מ"מ ותותחים 25 ליטראות נגררים. חטיבת הצנחנים 35, בפיקוד אל"ם רפאל (רפול) איתן (סגן: אפרים חירם (פיחוטקה), קצין אג"ם שי תמרי). לקראת המלחמה, הפכה לחטיבה ממוכנת ששני גדודיה (גדוד 50 וגדוד 890), היו על זחל"מים. אות קריאה בקשר: "זברה" (כינוי בספר "חשופים בצריח": צ)
מפקד הסיירת החטיבתית היה מתן וילנאי ומפקד פלוגת ההנדסה החטיבתית היה איציק מרדכי.
הכוח הארטילרי של החטיבה כלל גדוד מרגמות כבדות 120 מ"מ מתנייע מוקטן וגדוד מתנייע בינוני.
חטיבת מילואים משוריינת 60, בפיקוד אל"ם מנחם (מֶן) אבירם (סמח"ט: סא"ל גדעון אלטשולר, קצין אג"ם: אברהם מדליה, קמב"ץ: טוביה הלר).
פלוגת סיור ויחידות חטיבתיות. החטיבה כללה 52 טנקי שרמן M51 בעלי תותח 105 מ"מ ו-34 טנקיAMX-13.
גדוד הסיור האוגדתי-כח גרנית, בפיקוד אל"ם ישראל גרנית, שכלל 10 טנקי מגח, פלוגת סיור, פלוגת תול"רים, פלוגת שדה חה"ן וסוללה 120 מ"מ.
כוח מוצנח או הנחתה מהים בתכנון המקורי חטיבת הצנחנים 55 בפיקוד מוטה גור תוכננה לצנוח באל-עריש כחלק מהבקעת האוגדה בציר הצפוני, והתאמנה על כך. תוכנית נוספת הייתה מבוססת עלהנחתה מהים של כוחות החטיבה ליצירת איגוף למערך המוצבים המצריים במעבר הג'יראדי ושיח' זוויד- תוכנית הנחיתה מהים ממזרח לאל עריש. אולם עקב הצלחת האוגדה, בוטלו התוכניות כבר ב-5 ביוני, והחטיבה הופנתה לחזית ירושלים.
הקרב
כדי להימנע ככל האפשר מהעיכובים הכרוכים בפריצת שדות המוקשים תוכננה ההתקפה הישראלית להתבצע מהאגפים הצפוני והדרומי. ב-5 ביוני 1967 ב-08:45 פרצה חטיבה 7 לרצועת עזה מול חן יונס ונכנסה לקרב מול כוחות של החטיבה הפלסטינית 108. לאחר שהתגברה בקרב קצר ועז שגבה נפגעים רבים בקרב הכוח הישראלי (כולל מפקד גדוד שנהרג) על כוח החטיבה הפלסטינית, המשיכה בדרכה מערבה, לכיוון רפיח. כוונתה הייתה לאגוף את המערך המצרי מצפון ולתוקפו מהצפון ומעורפו המערבי, אך נתברר כי מגנן הנ"ט של חטיבה 16 המצרית פרוש צפונה מעבר למה שסברו תחילה. בקרב קשה שהתחולל בצהרי אותו יום הצליחו שני גדודי הטנקים הישראלים להבקיע את המערך המצרי בצפון אך סבלו אבדות קשות. הגדוד השלישי נע בטור עורפי על הציר הראשי במטרה להימנע מפריצת שדות המוקשים.
חטיבת הצנחנים, שהייתה רכובה על גבי זחל"מים נותקה מגדוד הטנקים 46 (מחטיבה 401) שסופח אליה והתקשתה בכיבוש יעדיה ללא סיוע השריון. גדוד 46 איגף את המתחם המצרי מדרום תוך שהוא יורה לכיוונו על מנת שהמצרים ישיבו באש שתזהה את מיקומם המדויק. מטרה זו אמנם הושגה בחלקה, אך הגדוד לא גילה חטיבה מצרית שהייתה ערוכה בדרום המתחם. הוא הרחיק בתנועתו מערבה וניהל קרב באזור כפר שן בו השמיד 20 טנקי סטלין ופגע בארטילריה מצרית. חטיבת הצנחנים, שהשתלטה בינתיים על מספר מוצבים, כותרה על ידי המצרים ונמצאה במצב קשה. מפקד האוגדה שלח לעזרתה את גדוד החרמ"ש של חטיבה 60 ואת פלוגת החרמ"ש שעסקה בהשתלטות על העיירה רפיח, אך היו אלו הטנקים של גדוד 46 ששבו מזרחה ופרצו לפנות ערב את טבעת הכיתור. למרות שהכוח הישראלי סבל מנפגעים רבים וממחסור בתחמושת ובדלק הצליח הכוח הישראלי להתגבר על הכוח המצרי בקרב שנערך בשעות החשיכה וכבש את המוצבים הדרומיים. לטענת רנדולף ווינסטון צ'רצ'יל, היו למצרים 1,500 הרוגים בגזרת הלחימה של חטיבת הצנחנים בעוד שלכוח הישראלי היו 70 הרוגים. הם הגדירו את הלחימה הישראלית בקרב רפיח במילים: "מערכת רפיח-אל עריש נוהלה על ידי הישראלים "בלי להתחשב במחיר"".
לאורך כל הקרב, ובמיוחד בחלקו הראשון, סייע חיל האוויר הישראלי בתקיפת סוללות ארטילריה מצריות על ידי טייסת פוגה מגיסטר בפיקוד אריה בן-אור.
ניצחונה של אוגדה 84 בקרב זה, הונצח בשירו של יורם טהר-לב (בביצוע אריק לביא), קרב רפיח:
ג'מיין קלמנט
ג'מיין קלמנט (באנגלית: Jemaine Clement; נולד ב-10 בינואר 1974) הוא שחקן, קומיקאי ומוזיקאי ניו זילנדי. קלמנט מועמד שבעה פרסי אמי התפרסם בזכות הופעותיו כקומיקאי בצמד הקומי "טיסת הקונקורד" לצידו של זוכה פרס האוסקר ברט מקנזי.
ביוגרפיה
קלמנט נולד בעיירה מאסטרטון שבחבל ולינגטון, ניו זילנד. אמו של קלמנט היא מאורית, ואביו ממשפחה ממוצא אירופאי. לאחר שסיים את לימודיו במכללה המקומית נסע לוולינגטון ללמוד דרמה וקולנוע באוניברסיטת קולומביה של ולינגטון. באוניברסיטה הכיר קלמנט את הקומיקאי והמוזיקאי זוכה פרס האוסקר ברט מקנזי איתו הקים את הצמד הקומי המצליח "טיסת הקונקורד". כמו כן הכיר כסטודנט גם את הבמאי והשחקן מועמד פרס האוסקר טאייקה ואייטיטי איתו שיתף פעולה בהרכבי הסטנד-אפ "So You're a Man" ו"The Humourbeasts" שזכו להצלחה חסרת תקדים בתחום הבידור בניו זילנד ובנוסף כתב וביים ביחד איתו את הסרט החיים בצללים שזכה להצלחה ביקורתית בכל רחבי העולם כשחלק נכבד מהמבקרים הכתירו אותו כקומדיית האימה הכי טובה של תקופתנו.
מוזיקה
כמוזיקאי הושפע קלמנט בעיקר ממוזיקת רוק והופיע ביחד עם חברו ברט מקנזי במסעי הופעות בינלאומיים. תחת חברת התקליטים "סאב פופ" שיחררו הצמד ארבעה אלבומים" Folk the World Tour", ", The Distant Future EP" שזכה להצלחה מסחרית ברחבי ארצות הברית, " Flight of the Conchords" ו" I Told You I Was Freaky". הצמד הפיק והופיע בתחנת הרדיו הפופולרית " BBC Radio 2" ולאחר מכן קיבל מרשת HBO הצעה לתוכנית טלוויזיה משלהם.
משחק
ב-2002 כתב את התסריט והופיע בתפקיד ראשי בקומדיית הפעולה "טאנג'ן נינג'ה"
ב-2007 הופיע בקומדיה הניו זילנדית של טאיקה וייטיטי וקליף קטיס "נשר נגד כריש" בתפקיד ג'ארוד העובד בחנות משחקי וידאו.
ב-2009 הועמד קלמנט לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בדרמה "סוסי פרא ג'נטלמניים" בתפקיד הסופר ד"ר רונלד שבלייה.
טק האוס
טק האוס (באנגלית: Tech House) הוא תת-ז'אנר של מוזיקת האוס ומוזיקת טכנו. המונח הופיע לראשונה על שם הכינוי שניתן לחנויות תקליטים, שמכרו תקליטי מוזיקת דאנס אלקטרונית, ששולבו עם היבטים מוזיקליים של מוזיקת טכנו. תת-ז'אנר זה, במקור, היה סגנון הפקה נקי ומינימלי, שהיה מזוהה בעיקר עם טכנו מדטרויט והממלכה המאוחדת.
ג'מיין קלמנט
משחק
ב-2010 שיחק בקומדיה "אידיוט מושלם" בתפקיד האמן קיראן וולארד.
טק האוס
באמצע וסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, סביב תת-ז'אנר זה נפתחה סצנה מוזיקלית במועדוני מוזיקה בממלכה המאוחדת, בין היתר המועדון The Drop, שנוהל על ידי מר סי. ופול "ריפ" סטון, המועדון Heart & Soul and Wiggle, שנוהל על די טרי פרנסיס ונייתן קולס, והמועדון The End, שנוהל על ידי מר סי. ולאיו פסקין.
ג'מיין קלמנט
משחק
ב-2011 דיבב בסרט האנימציה המצליח "ריו" את דמותו התוכי נייג'ל.
ב-2016 דיבב את דמותו של הסרטן טאמאטואה בסרט האנימציה מואנה.
ב-2017 שיחק בסדרה "לגיון" בתפקיד אוליבר בירד.
חיים אישיים
קלמנט הוא אב לבן אחד מאשתו שחקנית התיאטרון מירנדה מאנאסיידיס.
אנה קארנינה (סרט, 1915)
אנה קארנינה (באנגלית: Anna Karenina) הוא סרט דרמה אילם אמריקאי משנת 1915, בבימויו של ג' גורדון אדוארדס, ובכיכובה של בטי ננסן. זה היה העיבוד האמריקאי הראשון לרומן "אנה קארנינה" מאת לב טולסטוי שיצא לאור ב-1877. הסרט נחשב לאבוד. סצנות אחדות צולמו באתר סקי קרוב למונטריאול.
תקציר עלילה
אנה קארנינה היא אשת חברה אריסטוקרטית נשואה, וחיה בסנקט פטרבורג. היא מנהלת פרשת אהבים סוערת עם גראף צעיר ועשיר. הוא אוהב אותה ורוצה להתחתן איתה אחרי שתעזוב את בעלה.
אפתימיה ניקיטה
אפתימיה ניקיטה (באנגלית: Efthymia Nikita, ילידת 1984) היא אסיסטנט פרופסור לביו-ארכאולוגיה במרכז למדע ולטכנולוגיה לחקר הארכאולוגיה והתרבות (STARC),, העוסקת בעיקר במחקר של עצמות שלדים ושיניים. היא מחברת הספר "אוסטאוארכאולוגיה" ואחת מזוכות פרס דן דוד לשנת 2022.
כעת היא עורכת ראשית שותפה למהדורה השנייה של האנציקלופדיה לארכאולוגיה אלסוויר, כמו גם עורכת שותפה של כתב העת למדע ארכאולוגי ומדעי הארכאולוגיה והאנתרופולוגיה
אדוארד פאנשווה
סר אדוארד ארתור פאנשווה (באנגלית: Sir Edward Arthur Fanshawe; 4 באפריל 1859 – 13 בנובמבר 1952) היה גנרל הצבא הבריטי של מלחמת העולם הראשונה, שפיקד על הדיוויזיה ה-11 (הצפונית) בגליפולי ועל הקורפוס ה-5 בחזית המערבית במהלך הקרב על הסום, קרב פשנדל, ומתקפת האביב בשנת 1918. הוא היה האח השני מבין שלושה אחים שפיקדו על קורפוסים או דיוויזיות במהלך המלחמה.
ראשית חייו
פאנשווה נולד ב-4 באפריל 1859, והיה בנו של הכומר הנרי לייטון פאנשווה, צ'ילוורת', אוקספורדשייר. הוא למד במכללת וינצ'סטר ובאקדמיה הצבאית המלכותית, ווליץ', ואז הצטרף לרגימנט הארטילריה המלכותי בשנת 1878. הוא היה השני מבין שלושה אחים בעלי קריירה צבאית משמעותית; יו הצטרף לחיל הפרשים ורוברט הצטרף לחיל הרגלים, שלושתם פיקדו על קורפוסים או דיוויזיות במלחמת העולם הראשונה.
הוא התחתן עם רוז היגינסון, בתו של סר ג'יימס היגינסון, בשנת 1893; נולדו להם שלושה בנים.
קריירה צבאית
פאנשווה הוסמך כלוטננט משנה ברגימנט הארטילריה המלכותי ב-31 בינואר 1878. הוא שירת במלחמה האנגלו-אפגנית השנייה בשנים 1878–1880 ובמשלחת לסודאן בשנת 1885, שלאחריה הועלה לדרגת קפטן ב-17 במרץ 1886. ב-5 במרץ 1896 הוא הועלה לדרגת מייג'ור, ומונה למפקד סוללה של ארטילריית הסוסים המלכותית (RHA) במהלך מלחמת הבורים. הוא שהה בדרום אפריקה עד לאחר תום המלחמה הזו, ובנובמבר 1902 עזב את פורט נטאל ללאקנאו, בנגל. בשנת 1903 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ובשנת 1908 הוא הועלה לדרגת קולונל. בשנת 1909 התמנה למפקד יחידות התותחנים באחת הדיוויזיות הסדירות באירלנד. בתקופת שירותו שם, המלך שיבח אותו באופן אישי על הצלת תותחן מסכנת דריסה על ידי פרשים במהלך מצעד בדבלין. בשנת 1913 הוא הועבר לפקד על יחידות התותחנים בדיוויזיית וסקס של הכוח הטריטוריאלי.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, פאנשווה נשאר עם דיוויזיית וסקס שנועדה לשירות בהודו; עם זאת, לפני שהפליג, הוא נשלח ליבשת להצטרף לכוח המשלוח הבריטי, שם הפך למפקד הארטילריה המלכותית של הדיוויזיה הראשונה.
הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל באמצע שנת 1915, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-31 שהוקמה לאחרונה בצבא החדש, אך הועבר באוגוסט לפקד על הדיוויזיה ה-11 (הצפונית) שנשלחה לגליפולי בים התיכון. הוא נשאר עם הדיוויזיה במהלך פינוי הדרדנלים עד שזמן קצר לאחר שהגיע לצרפת ביולי 1916 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-5. על הקורפוס פיקד בעבר אחיו הצעיר יו, עד שהורחק מפיקודו כתוצאה מתמרון פוליטי בעקבות כישלון פעולות הלחימה בסנט אלואי בסוף מרץ 1916.
הקורפוס ה-5 החזיק בעמדה בולטת באיפר באותה עת שפאנשווה קיבל את הפיקוד, אולם באוגוסט הוא הועבר דרומה כדי לתמוך במתקפת הסום. בשלב האחרון של קרב הסום, בקרב אנקר בנובמבר, הוא פיקד על מתקפה שתפסה את בומון האמל, אחת המטרות הראשונות של המתקפה יותר משלושה חודשים קודם לכן. בשנה שלאחר מכן הוא קיבל את תואר אביר מסדר האמבט.
הוא נשאר עם הקורפוס במהלך 1917, ונלחם בקרב פשנדל, ובשנת 1918 הוא הוצב בקו התפר שבין הארמיות השלישית והחמישית. הוא הותקף בכבדות במבצע מיכאל, השלב הראשון במתקפת האביב הגרמנית במרץ 1918, וגם הוא וגם הקורפוס ה-7 השכן נאלצו לסגת, והותירו פער בקווים הבריטיים. האחריות לכך הייתה עניין של מחלוקת היסטורית במשך כמה עשורים, אך התגובה באותה העת הייתה חד משמעית; שניהם פאנשווה ומפקד הקורפוס ה-7, ולטר נוריס קונגריב, הודחו מתפקידם.
אחרית חייו
הוא קיבל רשמית דרגת קבע של לוטננט גנרל בשנת 1919, ופרש מהצבא בשנת 1923. לאחר מכן שירת בתפקידו הטקסי כקולונל הכבוד של ארטילריה מלכותית בשנים 1923–1929, ושל ארטילריית הסוסים המלכותית בין השנים 1930–1934.
שמואל שמלקה הורוביץ
רבי שמואל שְׁמֶלְקֶה הלוי הורוויץ מניקלשבורג (ה'תפ"ו, 1726 - א' באייר ה'תקל"ח, אפריל 1778) היה אדמו"ר בדור השלישי לחסידות ורבה הראשי של מוראביה.
ביוגרפיה
נולד בשנת תפ"ו (1726) בצ'ורטקוב שבגליציה, כבנם בכורם של מלכה ורבי צבי הירש הורוויץ רב העיר בנם של לאה ור' מאיר מטיקטין המכונה המהר"ם טיקטין. יחד עם אחיו רבי פנחס הורוויץ היה בתחילה מתלמידי הגר"א, גדול מתנגדי החסידות. בהשפעת רבי אברהם הכהן מקליסק, שהיה בעצמו בתחילה תלמיד הגר"א והפך לאחד מגדולי תלמידיו ומפיצי תורתו של המגיד ממז'יריץ, גדול תלמידי הבעש"ט, התקרבו ר' פנחס ואחיו לחסידות, והפכו גם הם לתלמידי המגיד. בהשפעתו התקרבו לחסידות גם תלמידיו: המגיד מקוז'ניץ, רבי לוי יצחק מברדיטשוב, רבי משה לייב מסאסוב, רבי מנחם מנדל מרימנוב ורבי יעקב יצחק מלובלין. עמד בקשרים גם עם רבי משולם זושא מאניפולי, אחיו של רבי אלימלך מליז'נסק.
בשנת תקכ"ג 1763 בערך, התקבל לאב"ד בעיר שינובה, ולשם העתיק גם את ישיבתו, באותה תקופה למד אצלו החוזה מלובלין.
בשנת תקל"ג עבר לכהן כרב העיר ניקלשבורג שבמחוז מוראביה. גם לשם העתיק את ישיבתו, בה למדו רבי משה לייב מסאסוב, רבי מנחם מנדל מרימנוב, רבי יצחק אייזיק מקאליב ורבי מרדכי בנעט (אשר כיהן אחר כך כרבה של העיר). בתקופת כהונתו כרב העיר ניקלשבורג היו מאבקים בינו לבין חלק מהקהילה היהודית בעיר שנבעו מהתנגדותם לחסידות. מסופר כי נצרכו לתיווכו של רבי אלימלך מליז'נסק, על מנת לפתור את המחלוקת ולמתן את הטפתו של הרב הורוויץ לתורת הבעש"ט. הנהגתו האישית הייתה בקדושה וטהרה עליונה ובפרישות קיצונית. צדיקים הפילגו בשבחו והיו שהעידו שבכוחו להחיות מתים.
נפטר בא' אייר תקל"ח (1778) ונקבר בניקלשבורג.
משפחתו
ר' שמעלקא היה נשוי לשיינדל בונה בת ר' יהושע הלוי (מנהיג ופרנס ק"ק רישא), בן מרדכי הלוי (מטיסמניץ), בן משה הלוי (אב"ד טורבין), בן שמואל הלוי (אב"ד פודהייץ), נכד ר' שכנא (אב"ד וינה), נכד ר' שכנא (אב"ד לובלין חותן הרמ"א)
נמל התעופה קופנהגן קסטרופ
בשונה ממרבית שדות התעופה במדינות הנורדיות, כ-90 אחוזים מתנועת הנוסעים היא בינלאומית. בשנת 2009 עברו בנמל 19,715,451 נוסעים, ו-312.179 טון מטען.
שמו הרשמי של נמל התעופה הוא "נמל התעופה קופנהגן", אולם כדי להבדיל בינו לנמל התעופה רוסקילדה (Roskilde), מכנים את הנמל על שם העיירה הסמוכה קסטרופ.
היסטוריה
נמל התעופה נפתח לתנועה ב-20 באפריל 1925. בעת פתיחתו היה בו מסלול אחד מדשא, והוא היה אחד משדות התעופה הציבורים הראשונים.
ג'ו קוקס
הלן ג'ואן "ג'ו" קוקס (באנגלית: Jo Cox; שם נעורים: לידביטר (Leadbeater); 22 ביוני 1974 – 16 ביוני 2016) הייתה פוליטיקאית בריטית ממפלגת הלייבור. נבחרה כנציגת מחוז באטלי וספן בבחירות 2015 לפרלמנט הבריטי וכיהנה כחברת פרלמנט במשך 13 חודשים עד להתנקשות ורציחתה ביוני 2016.
נמל התעופה קופנהגן קסטרופ
היסטוריה
בשנת 1932 נחתו והמריאו בשדה כ-6,000 מטוסים. בין השנים 1936-1939 נבנה הטרמינל הראשון בתכנונו של האדריכל הדני וילהלם לוריטזן (Vilhelm Lauritzen), והיה אחד המבנים הבולטים בסגנון הפונקציונליזם.
דומו
דומו (ביפנית: どーも くん, קיצור לדומו-קאן), הוא הדמותג הרשמי של ערוץ הטלוויזיה של NHK, גוף השידור הציבורי של יפן. דומו מופיע במספר תוכניות ביניים (משודרות בין סדרות או סרטים) בסגנון סטופ מושן, והוא מזוהה מאוד עם הערוץ.
נמל התעופה קופנהגן קסטרופ
היסטוריה
בשנת 1948 נחתו והמריאו בנמל כ-150 מטוסים ביום, ובשנת 1950 עברו בנמל 378,000 נוסעים.
בשנת 1954 החלה SAS להפעיל טיסות מנמל התעופה ללוס אנג'לס. בשנת 1956 עברו בנמל למעלה ממיליון נוסעים. בשנת 1960 הורחב הנמל כדי שיוכל לקלוט את מטוסי הסילון, ונבנו מגדל הפיקוח וטרמינל 2 שתוכנן אף הוא על ידי וילהלם לוריטזן.
דומו
משמעות השם
דומו הופיע לראשונה בתשדיר סטופ מושן קצר, בדצמבר 1988, שנועד לציין עשור לשידורי הלוויין של NHK. השם דומו ניתן לו כאשר בפרק השני של התשדיר, קריין הטלוויזיה אמר "דומו, קוניצ'יווה". אף על פי שהמשמעות היא למעשה ברכה בסגנון "ובכן, שלום לך!", הפירוש המילולי הוא "שלום, דומו", משחק מילים נוח. ה"קאן" בשם הרשמי של דומו, היא פנייה מכובדת לגברים צעירים בתרבות היפנית.
נמל התעופה קופנהגן קסטרופ
היסטוריה
בתחילת שנות השבעים נבנה המסלול השלישי (04R/22L) שיכל לקלוט את מטוס הבואינג 747. בשנת 1982 נחנך מסוף המטענים.
בשנת 1991 הופרט הנמל חלקית. בשנת 1998 נפתח טרמינל 3, באותה השנה עברו בנמל כ-17,000,000 נוסעים.
דומו
פיתוח
טסוניאו גודה מביים את פרקי התוכנית של דומו בעזרת אנימצית סטופ מושן. גודה אומר שעל ידי שימוש בתהליך הזה, אדם יכול "ליצור מוצר מלא ברגשות"
נמל התעופה קופנהגן קסטרופ
היסטוריה
בשנת 1999 נבנתה תחנת רכבת מקומית בשדה, שהורחבה עם פתיחתו של גשר ארסונד בשנת 2000 גם לשוודיה.
ג'ו קוקס
ביוגרפיה
קוקס נולדה בעיר באטלי שבמערב יורקשייר, בבריטניה. גדלה בעיר הקמונדוויק שבאותו מחוז. אמה הייתה מזכירת בית ספר ואביה פועל. הייתה מדריכה בבית ספרה. בחופשות הקיץ עבדה במפעל. בשנת 1995 סיימה את לימודיה לתואר ראשון במדעי החברה והמדינה באוניברסיטת קיימברידג'. הייתה הראשונה ממשפחתה ללמוד באוניברסיטה. בהמשך למדה בבית הספר לכלכלה של לונדון.
ראשית הקריירה
לאחר שסיימה את לימודיה עבדה קוקס כיועצת לחברת הפרלמנט ממפלגת הלייבור ג'ואן וולי. לאחר מכן עברה לבריסל, שם ייעצה כשנתיים לגלניס קינוקס, שכיהנה כחברת הפרלמנט האירופי. בין השנים 2001–2009 עבדה קוקס בארגון הסיוע אוקספם. ב-2007 מונתה לאחראית הקמפיינים ההומניטריים הבינלאומיים של אוקספם בניו יורק. במהלך עבודתה באוקספם פגשה קבוצות אוכלוסייה טעונות טיפוח מדארפור ואפגניסטן, היכרות אשר השפיעה על הקריירה הפוליטית שלה בשלב מאוחר יותר.
פעילותה ההומניטרית הובילה לקבלת תפקיד כיועצת לשרה בראון (אשת גורדון בראון, ראש ממשלת בריטניה לשעבר), שעמדה בראש קמפיין למניעת מוות של נשים כתוצאה מהריון או לידה.
קריירה פוליטית
קוקס פעלה פוליטית למציאת פתרון למלחמת האזרחים בסוריה. ב-11 באוקטובר 2015 פורסם בעיתון האובזרבר מאמר שכתבה בשיתוף עם חבר הפרלמנט השמרן אנדרו מיטשל, ובו עלתה הטענה שכוחות צבאיים בריטים יוכלו לסייע בקידום פתרון הומניטרי למצב בסוריה. באותו חודש הקימה קוקס קבוצה פרלמנטרית של "ידידי סוריה מכל המפלגות" (All Party Parliamentary Friends of Syria). קוקס נמנעה בהצבעה לאישור הפעלת כוחות צבאיים בריטיים כנגד המדינה האסלאמית בסוריה, כיוון שהאמינה בהפעלת אסטרטגיה מקיפה יותר שתכלול לחימה גם כנגד בשאר אל-אסד. היא הסבירה זאת כך:
.
קוקס, אשר תמכה בקבוצה הפרלמנטרית "ידידי הלייבור של פלסטין והמזרח התיכון" (Labour Friends of Palestine and the Middle East), קראה להסרת הסגר על רצועת עזה. היא התנגדה למאמצי הממשלה הבריטית להצר את צעדי תנועת ה-BDS. קוקס עבדה בשיתוף עם חבר הפרלמנט השמרן תומאס טוג'נדהאט על דוח שהיה אמור להתפרסם לאחר פרסום דוח ועדת החקירה הבריטית בנושא הפלישה לעיראק ב-2003. כמו כן, פעלה בשיתוף עם ארגון "Tell MAMA" הבריטי (ארגון הפועל לתיעוד ולמדידת תקריות אנטי-מוסלמיות בבריטניה) על דו"ח החוקר מקרי אסלאמופוביה. הדוח פורסם לאחר מותה והוקדש לזכרה.
קוקס נמנתה על המחנה התומך בהישארות בריטניה במשאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי. לאחר מותה התעמולה הקשורה למשאל העם הושהתה ליום על ידי שני המחנות, כאות לזכרה.
במישור האישי
קוקס נישאה לברנדן קוקס, שעבד כיועץ לפיתוח בינלאומי עבור גורדון בראון. השניים נפגשו בעת שקוקס עבדה באוקספם. לזוג שני ילדים, שהיו בגילאי 3 ו-5 נכון למועד מותה של קוקס. המשפחה חילקה את זמנה בין מגורים במחוז באטלי וספן ובין מגורים בבית סירה על נהר התמזה, בסמוך לגשר מצודת לונדון.
מותה
תומאס מייר, בן 52, בעל עבר פסיכיאטרי וקשר לקבוצה נאו-נאצית אמריקאית, נעצר בחשד לקשר לרצח. ב-18 ביוני 2016 הוא הואשם בין היתר באשמות רצח וחבלה גופנית חמורה. נדון בנובמבר 2016 למאסר עולם.
דומו
דמותו
דומו, הדמות הראשית בתוכניתו, מתואר כ"יצור מוזר שבקע מביצה", עם פה גדול ושיני מסור. האוכל האהוב על דומו הוא ניקוג'גה, מאכל יפני מסורתי הכולל בשר ותבשיל תפוחי אדמה, ויש לו רתיעה חזקה מתפוחים, אשר מקורה, באופן מסתורי, הוא בDNA שלו. דומו יכול לתקשר רק בעזרת הפקת רעש אשר נשמע במעט כמו שמו שלו, אך דמויות אחרות בסדרה מבינות אותו, בכל מקרה. טוקיופופ, חברת האנימה והמאנגה, הצהירה בהודעה לתקשורת, לקראת יציאת ספר הקומיקס בכיכובו, ש"הוא מתקשר סוטטו ווקה עם להט שרק חבריו יכולים להבין". קלינט ביקמן, הכותב של ספר הקומיקס על דומו, אמר שלהבנתו, התבטאותו של דומו היא "סוג של עליזות והשתאות. כמו ילד המתעורר לחדר עמוס במתנות בחג המולד". בעוד לפניו של דומו גרסאות שונות, על פי ביקמן ברוב הביטויים שלו חבוי "תחושת קסם בסיסית"
נמל התעופה קופנהגן קסטרופ
היסטוריה
ב-2007 נחנכה תחנת הרכבת התחתית, המקשרת את נמל התעופה למטרו קופנהגן. בשנת 2010 רכשה החברה האוסטרלית "MAp Airports" 30.8% ממניות הנמל.
בתי נתיבות
בשדה התעופה ארבעה בתי נתיבות:
חברות תעופה ויעדים
"נורוויג'ן אייר שאטל" מפעילה טיסות שבועיות, ישירות וסדירות בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה קופנהגן קסטרופ.
עד מרץ 2016, גם חברת סקנדינביאן איירליינס הפעילה טיסות שבועיות, ישירות וסדירות בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה קופנהגן קסטרופ.
ויליאם אדוארד מילר
ויליאם אדוארד מילר (באנגלית: William Edward Miller; 22 במרץ 1914 - 24 ביוני 1983) היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת ניו יורק. הוא היה מועמד המפלגה הרפובליקנית לסגן נשיא ארצות הברית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1964. הוא היה המועמד הקתולי היחיד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית עד להתמודדותו של פול ריאן בבחירות לנשיאות 2012.
ביוגרפיה
מילר נולד בלוקפורט שבמדינת ניו יורק לאליזבת (לבית היינץ'), שהייתה בעלת חנות כובעים קטנה, ואדוארד ג'. מילר, מטאטא רצפות בתי חרושת. הורי אביו היגרו מגרמניה, ואמו הייתה ממוצא אירי. מילר למד באוניברסיטת נוטרדאם שבמדינת אינדיאנה ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת אולבני. הוא שירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, ומאוחר יותר עזר להעמיד לדין את פושעי המלחמה הנאצים במשפטי נירנברג. מילר מונה לתובע המחוזי של מחוז ניאגרה ב־1948 בידי המושל תומאס דיואי. מילר כיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1951 ל-1965 והיה יושב ראש הוועדה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית מ-1961 עד 1964.
לאחר הפסדם בבחירות של גולדווטר מילר, שב מילר אל עיר הולדתו לוקפורט, שם הוא חזר לעסוק במשפטים. הוא הופיע גם בפרסומות עבור אמריקן אקספרס. מארק ז. ברבק טוען כי עד מותו, מילר "היה מוכר יותר במראהו בפרסומת מאשר בשנותיו בקונגרס". הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
לו ולאשתו סטפני (וגנר) היו שלוש בנות ובן אחד. בתו הצעירה ביותר, סטפני מילר, הייתה סטנדאפיסטית בשנות ה-80 של המאה ה-20, הגישה תוכנית לילה מאוחרת בשנות ה-90 של המאה ה-20 ואשת CNBC, ומפיקה תוכניות רדיו בעלות גוון ליברלי. בנו, ויליאם אדוארד מילר הבן, התמודד ללא הצלחה לבית הנבחרים ב-1992 וב-1994 מטעם המפלגה הרפובליקנית כמייצג המחוז ה-29 בניו יורק.
מכסח בלונים
מכסח בלונים (באנגלית: Balloon buster) היה כינוי לטייס קרב שנודע בזכות הישגיו בהפלת בלוני תצפית של האויב בתקופת מלחמת העולם הראשונה. שבעים ושבעה אלופי הפלות זכו להכרה על הפלת חמישה בלונים או יותר ומשום כך כונו גם אלופי הפלות בלונים (Balloon aces).
תפקידם וחשיבותם של בלוני התצפית בחזית המערב
בחזית המערבית היו בלוני התצפית מטרות פגיעות ובעלות ערך רב בעת ובעונה אחת: הבלון היה מעוגן באמצעות כבל לעמדה נייחת והתרומם לאוויר לאחר שנופח בגז מימן, שהשימוש בו היה הכרחי בשל המחסור בהליום במדינות שלחמו באירופה. לתצפיתן הייתה עמדה בתוך סל קלוע מתחת לבלון, והוא היה מצויד בדרך כלל במכשיר אלחוט, במשקפת או במצלמה בעלת טווח ארוך. תפקידו היה לצפות על פעולות בקו החזית ומאחוריו, לאתר תנועות כוחות אויב או כל פעילות חשודה אחרת ולכוון אש ארטילרית לעבר מטרות בעלות ערך. בלוני התצפית הפכו בסופו של דבר למטרות חשובות עבור הצדדים הלוחמים, בעיקר לפני כל תנועת כוחות בקנה מידה גדול או התקפות, כך שטייסים בודדים ולעיתים אף טייסות שלמות קיבלו הוראות לתקוף בלוני תצפית, על מנת להשמידם או לפחות לפגוע בהם ולשבש את תפקודם. טייסים נהגו לתקוף בלוני תצפית באמצעות צלילה מגובה רב שאפשרה להם לנסוק בחזרה לאחר הירי מבלי להסתכן בפגיעה מהמימן המתלקח, ומצד שני, נזהרו שלא לטוס בגובה נמוך מדי כדי לא להיפגע מאש נ"מ ומקלעי כוחות קרקע.
בשל חשיבותם, ניתנה לבלונים בדרך כלל הגנה חזקה בצורת עמדות מקלעים על הקרקע, תותחים נגד מטוסים וסיור אווירי של מטוסי קרב מגינים. אמצעי הגנה נוספים כללו בלוני נ"מ שעוגנו סביב בלון התצפית, התקנת מקלעים בעמדת התצפיתן והעלאת בלונים ממולכדים לאוויר עם חומרי נפץ שפיצוצם נשלט מהקרקע. אמצעים אלו הפכו את בלוני התצפית למטרות בעלות רמת סיכון גבוהה ביותר עבור המטוסים התוקפים.
אף על פי שלעיתים הופלו בלוני תצפית באמצעות אש מנק"ל, היה קשה בדרך כלל להפיל בלון בקליע רגיל, בעיקר בשל המרחק והגובה המעורבים. קליעים רגילים היו חולפים בתוך הבלון ודרך המימן ויכלו לגרום רק לחור דרכו ידלוף הגז באיטיות החוצה. לעומת זאת, פגיעות מוצלחות בסל הנושא את התצפיתן יכלו להסתיים בנטרולו או בהריגתו.
שיטה שנוסתה להפלת בלונים הייתה שימוש ברקטות לה פרייר (Fusées Le Prieur) המונעות בדלק מוצק, אשר הורכבו בתוך צינורות בצדי גוף מטוסי הקרב, והופעלו באמצעות הדק חשמלי. רקטות אלה נכנסו לשירות מבצעי בפעם הראשונה באפריל 1916 אך היו מאוד לא מדויקות וחייבו התקרבות מסוכנת של המטוס אל הבלון כדי להבטיח פגיעה מוצלחת.
לאחר הופעתם של קליעים נותבים שהפכו זמינים בחזית המערבית מ-1917 ואילך הושגו תוצאות מוצלחות ועקביות בהפלת בלונים, והרקטות הוצאו משימוש מבצעי ב-1918, כאשר נכנסו הקליעים הנותבים לשימוש נרחב.
אלופי הפלות בלונים
אלוף הפלות הבלונים המוביל, עם 35 הפלות מאושרות, היה הבלגי וילי קופנס (Willy Coppens) שהפיל בנוסף גם שני מטוסים. אלופי הפלות בלונים בולטים נוספים היו:
מרים אדאהן
מרים אדאהן (נולדה בשנת 1942) היא מורה, סופרת, מרצה, יועצת חינוכית חרדית, ופסיכותרפיסטית ישראלית. מחברת ספרי ייעוץ בתחום החינוך והבית.
ביוגרפיה
אדאהן נולדה וגדלה בארצות הברית. בגיל 33 חזרה בתשובה דרך בית חב"ד בקליפורניה. בשנות ה-80 של המאה ה-20 עלתה לישראל. מתגוררת בירושלים.
ספריה
אדאהן הוציאה לאור עשרות ספרים שכתבה. הספרים נכתבו באנגלית. רבים מהם תורגמו לעברית. בנוסף תורגמו מספריה לספרדית וצרפתית.
כותרת (כתיבה)
כותרת היא כיתוב המצוי בראש יצירה כתובה (כגון רומן, סיפור קצר, שיר או כתבה עיתונאית) ולרוב מציג את הנושא המרכזי בו יעסוק הטקסט.
במקרים רבים, למשל כאשר מדובר על ספר או שיר, הכותרת משמשת גם כשם היצירה. כותרת של ספר תופיע בדרך כלל גם על עטיפת הספר ועל עמוד השער. לפני שהשימוש בכותרות נהיה נפוץ, קטעי טקסט היו מזוהים על ידי האינציפיט.
תחת הכותרת הראשית, תופיע לעיתים כותרת משנה (הנקראת גם "תת-כותרת"). לרוב, מטרתה היא להרחיב ולפרט את הכתוב בכותרת הראשית. לעיתים, כותרת המשנה משמשת ככותרת חלופית. בקטעי טקסט ארוכים, תופענה כותרות משנה במבנה היררכי (כך למשל, כותרות לפרקים ולתתי-פרקים בספר). נהוג לאסוף כותרות אלה לתוכן עניינים בתחילת הטקסט.
כותרות משנה מופיעות גם תחת סמלילים. אז, המטרה היא בעיקר להגדיר את תחום העיסוק של העסק שזהו סמלו.
חקר החי בישראל
חקר החי או זואולוגיה בישראל הוא חקר, צפייה, גילוי ותיעוד של הפאונה בארץ ישראל.
היסטוריה
חוקרי הטבע הראשונים הגיעו לארץ לא רק ממניעים מדעיים, אלא גם מסיבות דתיות, וכהרפתקנים שנמשכו לאקזוטיקה של המזרח התיכון. ראשון חוקרי הטבע בארץ ישראל הידוע לנו הוא פייר בלון, אשר פרסם בשנת 1553 ספר על מסעותיו בין השנים 1546 ו-1549 ביוון, אסיה הקטנה, מצרים, ערב הסעודית וארץ ישראל.
ישראל אהרוני היה זואולוג, חלוץ מדעי החי בארץ ישראל וראשון לחוקרי עולם החי בספרות העברית. אהרוני גילה מינים של בעלי חיים חדשים למדע. הוא היה עד למינים רבים שכיום כבר נעלמו מנוף ארצנו עקב ציד מוגבר והתרחבות האוכלוסייה. אהרוני השתתף גם בציד הפרטים האחרונים של הדוב החום הסורי בהר החרמון ב-1917. את מסעותיו והרפתקאותיו הרבים, בארץ ובסביבתה, תיאר וסיכם בספרו: "זכרונות זואולוג עברי".
ב-1925 הוקמה "המחלקה לזואולוגיה של המכון לחקירת טבע ארץ-ישראל".
ב-1937 פורסם הקטלוג הצרפתי Prodromus faunae Palestinae על ידי שמעון בודנהיימר, בו רוכזה רשימת כל בעלי החיים הידועים מישראל עד אותה תקופה. רשימה זו נחשבת כמקיפה ביותר שנערכה על החי בארץ ישראל ואחת המצוטטות ביותר בספרות המדעית בנושא, אף על פי שהתיישנה מאז היא עדיין מצוטטת במאמרים בני ימינו.
ב-2004 נוסדה העמותה לזואולוגיה בישראל שמטרותיה הן לקדם, לעודד ולהפיץ את מדע הזואולוגיה בישראל לענפיו השונים. לצורך כך העמותה מאגדת את הזואולוגים בישראל, חובבים, מורים ואנשי אקדמיה ומארגנת כינוסים, ימי עיון וסיורים מדעיים.
חקר היונקים בישראל
גיורא אילני היה זואולוג ישראלי שנודע במחקריו על יונקי המדבר בישראל ובתרומתו לשמירת הטבע בארץ. שמו נקשר במיוחד בחקר נמרי מדבר יהודה. בתצפיותיו בדרום הערבה זיהה והגדיר לראשונה את צבי הערבה, תת-מין אנדמי של הצבי המצוי השונה מתת המין צבי ארץ ישראלי הנפוץ בצפון הארץ, ומצבי הנגב שאזור תפוצתו חופף. במהלך פעילותו היה אילני הראשון שאיתר בישראל טורפים נדירים כמו שועל הצוקים, הקרקל, וחתול החולות.
היה מראשוני רשות שמורות הטבע, ובמשך 20 שנה שימש כזואולוג הראשי בה. בתפקיד זה הוא פעל להבאת פראים מאיראן לחי-בר יוטבתה, זמן קצר לפני תחילת המהפכה האיראנית, ולהטסת ערודים ויענים מאתיופיה לישראל. אילני יזם גם את ספירות הצבאים בנגב ובערבה, והביא מחולות סיני שועלי פנק שהיוו גרעין רבייה בגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב.
חקר הדגים בישראל
וולטר שטייניץ היה חלוץ הזואולוגים הימיים בתחום חקר הדגה בארץ ישראל וערך מחקרים מדעיים על הפאונה הימית במזרח אגן הים התיכון. הוא מצא ותיעד מינים חדשים של דגים בארץ ישראל, וגילה שבאזור המזרחי של אגן הים התיכון חיים, לצד מיני דגים ים-תיכוניים, מיני דגים לא-מקומיים שהאוקיינוס ההודי הוא בית גידולם הטבעי. שטייניץ סבר שמיני הדגים הזרים הגיעו לים התיכון בנדידה מהים האדום (שהוא שלוחה צפונית של האוקיינוס ההודי) אל תוך מזרח הים התיכון דרך תעלת סואץ. היות שתעלת סואץ נפתחה ב-1869, עשורים בודדים לפני ששטייניץ ביצע את מחקריו, הוא הבין שהנדידה של בעלי חיים מהאוקיינוס ההודי אל תוך הים התיכון היא תופעה אקולוגית חדשה יחסית, והיה מראשוני הביולוגים שקרא לבצע מעקב שיטתי אחר נדידה של בעלי חיים בין שני הימים.
מאז, מחקר נדידת חי ימי דרך תעלת סואץ הסתעף, העמיק, ונמשך גם במאה ה-21.
חקר פרוקי הרגליים בישראל
ב-1951 פורסם הספר "אנטומולוגיה כללית" של שמעון בודנהיימר ששימש שנים רבות כספר האנטומולוגי העברי המקיף ביותר.
ב-1962 נוסדה החברה האנטומולוגית בישראל שאחד ממייסדיה היה חנן ביטינסקי-זלץ. מלבד זאת, ביטינסקי פרסם 88 מאמרים, רובם בתחום האנטומולוגיה, חקר ותיאר 168 מינים חדשים מקבוצות טקסונומיות שונות, כגון פרפראים, דבוראים, חיפושיות ואחידי כנף.
ב-2003 התגלה לראשונה המין מברישימון הערבה במהלך מחקר שנערך משני צדי הגבול בין המדינות על ידי אורי שיינס מאוניברסיטת חיפה–אורנים וצוות של חוקרים ישראלים וירדנים באזור הערבה הדרומית, צפונית לעין עברונה.
ב-2020, שתי חוקרות מהאוניברסיטה העברית שעסקו במחקר בגן הלאומי נחל אלכסנדר גילו במקרה מין חדש של דבורת בר, שלא היה מוכר עד כה, והוא כנראה ייחודי לחולות מישור החוף בישראל. שם הדבורה הנבחר הוא "Lasioglossum dorchini" על שם חוקר הדבורים הישראלי אחיק דורצ'ין.
ב-2022, התגלה לראשונה מין חדש של עכביש הנקרא "Sahastata aravaensis" באזור הערבה על ידי אפרת גביש-רגב.
חקר מאובנים בישראל
באתר גשר בנות יעקב התגלו שרידיו של פיל ישר-חט, שנטבח בידי האדם הקדמון, ככל הנראה הומו ארקטוס. כמו כן, באתר נמצאו גם מאובני בעלי-חיים רבים, חלקם עם סימני חיתוך או הכאה מכלי-אבן, הכוללים בין השאר קרנפים, היפופוטמים, בקר קדום, יחמורים, איילים, סוסים וצבאים.
באתר הארכאולוגי מחצבת רבדים התגלה חט באורך כ-2.5 מטרים של המין הנכחד פיל ישר-חט, שמתוארך לתקופה הפלאוליתית התחתונה, כחצי מיליון שנה לפני זמננו.
ב-1962, התגלו במקרה עקבות דינוזאורים בבית זית בנות כמה עשרות מיליוני שנים, והשתייכו ככל הנראה לסטרוטיומימוס.
ב-2015, שרידי שלד מאובן של אלאסמוזאור בן 85 מיליון שנה התגלו בערבה.
ב-2021, בחפירה בנחל חווארים שבנגב נמצאו מאובנים של זוחל ימי קדום, כמעט בשלמותו. גילו מוערך בכ-75 מיליון שנים. לפי הערכות מדובר במזוזאורוס.
מוסדות זואולוגיים בישראל
בישראל קיימים כיום מספר מוסדות זואולוגיים כמו עמותות לקידום הזואולוגיה בישראל בניהן: רשות הטבע והגנים, העמותה לזואולוגיה בישראל, החברה האנטומולוגית בישראל, המרכז הבינלאומי לחקר נדידת הציפורים בלטרון ועוד; גני חיות השמים במרכזם את חקר החי בארץ ישראל בניהם: הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב, המכיל כ-220 מינים המייצגים את הפאונה המגוונת של ארץ ישראל; וכן, גם תוכניות זואולוגיה במוסדות להשכלה גבוהה כמו בית הספר לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב והמחלקה לזואולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
פסטיבל SoLow
פסטיבל SoLow (או סולואו חיפה) הנקרא גם פסטיבל אינדי בתחתית, הוא פסטיבל מוזיקה ואמנות עירוני המתקיים בחיפה.
היסטוריה
בין השנים 2016-2014 הופק על ידי עיריית חיפה פסטיבל מוזיקה בשם "חיפה 100 לייב", אשר כלל 100 הופעות מוזיקה פתוחות לקהל ללא תשלום במקומות שונים בעיר התחתית שבחיפה. פסטיבל SoLow הראשון נערך בנובמבר 2017 בייסודו של מפיק מוזיקת האינדי בן ריפתין. בין הלהקות שהופיעו בפסטיבל הראשון: Wire, אלון עדר והלהקה, לונא אבו נסאר, Tiny Fingers, בום פם, המסך הלבן ועוד.
הפסטיבל השני שנערך בנובמבר 2018 אירח בין השאר את האמנים אסתר רדא, הילה רוח, זקני צפת 2, יהוא ירון ועוד. סרטון שנוצר כדי לקדם את הפסטיבל, שבו השחקן איתי זבולון מגלם את חיפה כאשה בטיפול פסיכולוגי, הפך לויראלי.
ב-2019 הופיעו מינימל קומפקט במסגרת סיבוב הופעות האיחוד של הלהקה, נגה ארז, רד אקסס, Tatran, האחים צברי, סיסטם עאלי ועוד. בשנה זו שטח הפסטיבל התפרש במתחם הממוקם בנמל חיפה, מעבר לפסי המסילה של תחנת הרכבת מרכז-השמונה.
בן שפרד
בן שפרד (באנגלית: Ben Sheppard; נולד ב-16 ביולי 2001) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הקלע באינדיאנה פייסרס.
קריירה
בתום עונתו הרביעית באוניברסיטה הכריז כי יתמודד בדראפט 2023 ב-NBA. בדראפט נבחר שפרד בבחירה ה-26 על ידי אינדיאנה פייסרס. ב-1 ביולי חתם על חוזה רוקי בקבוצה.
אום א-דנניר
רשות העתיקות ערכה במקום סקר ארכאולוגי בשנת 2005, אשר חשף שרידי קרמיקה מתקופת הברונזה הקדומה, וכן שרידי מבנים, קברים וקרמיקה מהתקופה הרומית המאוחרת ומהתקופה הממלוכית. עד מלחמת ששת הימים שכן באתר כפר, אך לא ידוע מתי נוסד וכמה תושבים התגוררו בו.
כחצי ק"מ ממזרח לאתר שוכן מעיין עין דנניר הנובע משך כל השנה, אם כי בקיץ הנביעה מעטה. מדרום לאתר נבנתה "בריכת נעומי", בריכה קטנה באורך וברוחב של 2.5 מטרים, ולידה ניטע בוסתן.
מיסטריו
מיסטריו (באנגלית: Mysterio) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. דמותו של מיסטריו הופיעה לראשונה בחוברת Amazing Spider-Man #13 מיוני 1964 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר סטיב דיטקו. קוונטין בק ללא שם הופיע לראשונה בחוברת Amazing Spider-Man #2 ממאי 1963 בכתיבתו של סטן לי ובאיורו של סטיב דיטקו.
מיסטריו הוא האלטר אגו אותו חלקו שלוש דמויות. מיסטריו המקורי והידוע מכולם הוא קוונטין בק, אמן אפקטים ופעלולן לשעבר שהחליט להשתמש באפקטים למטרות פשע. מיסטריו השני, דניאל ברקהרט, היה חבר טוב של בק שקיבל תשלום מידי עורך העיתון "הדיילי ביוגל" ג'יי ג'ונה ג'יימסון להתחזות למיסטריו לאחר שבק ביים את מותו. מיסטריו השלישי, פרנסיס קלום, הוא יהודי אשר קיבל בירושה מוטגן מהוריו ניצולי השואה, בהם ערכו מדענים נאצים ניסויים. לאחר תאונה בה איבד את רגלו, הוא החל לנטור טינה לספיידרמן. הוא יצר קשר עם קינגפין ורכש את ציודו של מיסטריו כדי להטיל את חתיתו על העיר. מיסטריו הרביעי, מיסטריון, הוא פושע אפרו אמריקאי שקיבל את חליפתו של בק מהובגובלין המקורי.
דמותו של מיסטריו מדורגת במקום ה-85 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו של מיסטריו בסרט "ספיידרמן: רחוק מהבית" כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול מגלם השחקן ג'ייק ג'ילנהול.
מקור, ששת המרושעים, נבל-על
קוונטין בק היה אמן אפקטים מיוחדים ופעלולן שעבד באולפני הסרטה בהוליווד וביקש להקנות לעצמו שם של דבר בתעשיית הקולנוע. אולם לרוע מזלו, הוא ראה שמדובר בעבודה חסרת מוצא. נסיונותיו להפוך לשחקן התקבלו בלעג, אם כי ניסיונו כאמן אשליות עשה אותו לנבל-על אפקטיבי ביותר. הוא נראה כחבר בכנופייתו של הטינקרר כפושע רגיל, ומאוחר יותר כנבל-העל מיסטריו. בקרבו הראשון עם ספיידרמן הוא הפליל אותו בשדידת מוזיאון וחסם את חוש העכביש שלו, אך ספיידרמן מראה כי קוונטין הוא זה ששדד את המוזיאון ומכניס אותו לכלא. הוא הצטרף לששת המרושעים המקוריים של דוקטור אוקטופוס, ויחד איתם חטף את מיי פארקר ואת בטי בראנט. הוא נלחם בספיידרמן מלווה ברובוטים של האקס-מן אותם יצר, אך הובס.
בק יצר את זהותו של ד"ר לודוויג ריינהארט, פסיכיאטר בעל שם עולמי. הוא ניסה להניע את ספיידרמן לשיגעון באמצעות טכנולוגיה והיפנוזה, ואף על פי שכמעט שכנע אותו לחשוף את זהותו הסודית, ספיידרמן יצא משליטתו והביס את בק. הוא חבר למכשף בניסיון כושל להרוג את ספיידרמן והלפיד האנושי, איים בטלוויזיה כי יהרוס את ניו יורק, ניסה לשכנע את ספיידרמן כי הוא זעיר אך ספיידרמן ראה דרך האשליה ובק הובס. בעוד בק כלוא, דניאל ברקהרט השתמש בשמו באישורו.
מתוך הכלא, בק כלודוויג ריינהארט ניסה לתמרן את מיי פארקר לחשוף בפניו את מיקומו של אוצר החבוי בביתה. כאשר הצליח להפחיד אותה עד שגילה זאת, התגלה כי הכסף נאכל בידי דגיג כסף. הוא גרם לספיידרמן להאמין שהרג בטעות עובר אורח, הובס בידי קבוצת פאוור פאק והצטרף לששת המרושעים החדשים למרות השפלתו בקרב נגד פאוור פאק.
השטן השומר, האחר והכפפה
בק חוזר מהמתים, ומופיע בתלבושת מיסטריו אדומה-שחורה במהלך קרב בין ספיידרמן לבין דניאל ברקהרט ופרנסיס קלום. הוא מתעמת בקצרה עם ברקהרט, ועוזב כדי להתעמת עם מיס ארוו - אלטר-אגו אותו אימץ הישות הקוסמית "האחר". האחר חושף כי חצי מראשו של בק חסר מפצע ירייה, ומסביר כי בק נשלח מהגיהנום חזרה לחיים כדי לשמור על האיזון הקוסמי. בק נעלם, ברקהרט נלכד וקלום נהרג. בק הופיע שוב באירועי "ההתשה", כאשר עבד חבר משפחת הפשע מאגיה קרמיין ויצר אנדרואידים של ראשי המאגיה המתים, דוגמת סילברמיין, כדי להניע את מלחמת הכנופיות בין המאגיה למיסטר נגטיב. הוא גורם למרד בראש פטיש, ומנסה להניע את ספיידרמן לשיגעון כאשר הוא יוצר אשליות בהן אנשים מתים מעברו חוזרים לחיים. ספיידרמן מבין כי בק עומד מאחורי כך, ונשבע לפגוע בו על שפגע בו אישית. לאחר שבק משתמש באנדרואיד סילברמיין כדי להרוג את קרמיין ובכך להשתלט על המאגיה, הוא מותקף ומובס בידי ספיידרמן. בק בורח למצוא מקלט אצל זיקית, שמודיע לו כי ישנם "חברים" המחכים לו. ה"חברים" מתגלים כבני משפחת קרבינוף, ובק נוכח בריטואל בו ספיידרמן נהרג לכאורה כדי להחיות את קרייבן הצייד.
מוצא המינים, קצוות הארץ ויקום האולטימייט
בק ואוקטופוס שלחו אוקטובוטים לתקוף את תחנת החלל בה עובד ג'ון ג'יימסון, וספיידרמן, ג'יימסון והלפיד האנושי מגלים כי חלק מהאוקטובוטים השתלטו על אנשי תחנת החלל. בק ואוקטופוס מגלים כי האנשים שהיו בשליטתם התעלפו, ולאחר שהתחנה נהרסה ואנשיה פונו, אוקטופוס מציג בפני ששת המרושעים את תוכניתו. הוא עזר לאוקטופוס כחלק מקבוצתו במזימתו להשמיד את העולם, אך ספיידרמן, האלמנה השחורה וסילבר סייבל שכנעו אותו לעזור להם. הוא מוביל אותם לבסיס של אוקטופוס במקדש מאיה, עוזב ומשאיר אותם להילחם באוונג'רס. לאחר שהביסו את האוונג'רס, בק משאיל לספיידרמן, האלמנה וסייבל את רכבו, נותן להם את מיקום בסיסו של אוקטופוס ונעלם.
דניאל ברקהרט
דניאל "דני" ברקהרט קיבל תשלום מג'יי ג'ונה ג'יימסון להתחזות לרוחו של קוונטין בק, וזאת לאחר שביים את מותו. לאחר שהובס בידי ספיידרמן ונעצר, ברקהרט פיתח שנאה כלפי ג'יימסון. כאשר נורמן אוסבורן חזר, הוא נראה עובד עם ג'ק-או-לנטרן חדש בשם "ג'ק המטורף". ג'ק המטורף נשלח לסחוט את ג'יימסון כדי שאוסבורן יקנה את "הדיילי ביוגל", וכאשר אוסבורן רצה לשלם לו, דחה בטענה שעשה זאת מתוך הנאה. ג'ק המטורף התגלה כברקהרט, שעבד בשיתוף פעולה עם מגוויר בק, בת-דודתו של קוונטין.
ברקהרט חזר לזהות מיסטריו ונלחם לצד מגוויר כג'ק-או-לנטרן נלחמו בספיידרמן ובדרדוויל, וככל הנראה מכר את ציודו לקינגפין. כאשר ג'ק-או-לנטרן שישי נלחם בסוכן ונום, הוא טען כי הרג את כל מי שהשתמש בעבר בזהות זו, ורמז למותו של ברקהרט.
פרנסיס קלום
פרנסיס קלום הוא בנם המוטאנט של הורים יהודים ניצולי שואה, ואחיו של גאריסון קלום. כוחותיו המוטאנטים הם טלפורטציה, טלקינזיס וטלפתיה. בילדותו הוא היה קורבן התעללות מינית בידי גאריסון, ובבגרותו הוכרח לעזור לעסקיו של גאריסון כסוחר הרואין. כאשר ראה את גאריסון מתכונן לאנוס את החתולה השחורה, הוא נשבע כי לא ייתן לאחיו לתקוף מינית אף אחד, והשתגר לתוך גופו של אחיו ובכך הרג אותו. הוא היה משוכנע כי החתולה השחורה מתכוונת למסור אותו לרשויות על שעזר בעסקי ההרואין, כשלפתע ספיידרמן תקף אותו באכזריות והפיל אותו מגשר. קלום השתגר מהמקום באמצע הנפילה, אך רגלו השמאלית אבדה. קלום הכועס תכנן לנקום בספיידרמן, ורכש מהקינגפין את ציודו של מיסטריו.
בסופו של קרב בינו לבין ברקהרט, בק וספיידרמן, קלום ניסה לקחת את מיס ארוו כבת ערובה. ללא ידיעתו היא הייתה ישות קוסמית בשם "האחר", והרגה אותו.
מיסטריון
שמו האמיתי של מיסטריון ועברו לא ידועים. הוא פושע אפרו-אמריקני אשר קיבל את חליפתו של מיסטריו מהובגובלין המקורי, ונלחם במעניש ובספיידרמן העליון - תודעתו של דוקטור אוקטופוס בגופו של ספיידרמן. כדי למנוע לכאורה מהמעניש להורגו, ספיידרמן העליון כולא אותו בכלא תת-ימי לצד סאנדמן, אלקטרו וזיקית. יחד עם הנשר שנכלא מאוחר יותר, כל הנבלים נשלטים מוחית בידי ספיידרמן העליון כדי להפוך לצוותו החדש, "ששת העליונים". לאחר קרב נגד אדוני הרשע של לייטמאסטר, הנבלים משתחררים משליטתו של ספיידרמן העליון ותוקפים אותו. הם נהדפים בידי ספיידרמן העליון וילדת השמש, ומתפזרים לדרכיהם.
קייל (פירושונים)
{{פירושונים|
ג'ודית בולדווין
ג'ודית בולדווין (באנגלית: Judith Lee Baldwin; נולדה ב-26 במרץ 1946) היא שחקנית אמריקאית.
קריירה
בשנת 1969 היא שיחקה את המזכירה של קפטן נלסון בסדרה "אני חולם על ג'יני", ובשנת 1975 היא שיחקה בסרט המבוסס על הספר "נשות סטפפורד".
בשנת 1987 שיחקה את בת', אמה של ברוק לוגן באופרת הסבון "היפים והאמיצים", אך עד מהרה הוחלפה על ידי ננסי ברנט.
היא שיחקה בסרטים כגון "הצלה מהאי של גיליגן" (1978), "הניצולים באי של גיליגן" (1979), "חופים" (1988), "אישה יפה" (1990) ו"יומני הנסיכה" (2001) וגם השתתפה בתפקידי אורח בסדרות "בלוז לכחולי המדים", "מטלוק", "קן ריק", "סיביל", "אגדות מעולם המסתורין" ו-"עמוק באדמה".
קרייבן הצייד
קרייבן הצייד (באנגלית: Kraven the Hunter) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #13 מיוני 1964 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר סטיב דיטקו.
קרייבן הצייד הוא האלטר אגו אותו חלקו ארבע דמויות מאותה משפחה - סרגיי קרבינוף וילדיו אלכסיי ואנסטסיה, וכן לתקופה קצרה גם אחיו למחצה דמיטרי סמרדיאקוב. הוא נולד לאריסטוקרט רוסי שנמלט לאמריקה, ונעשה לצייד. הוא צייד מטורף שמבקש לנצח את ספיידרמן ולהוכיח כי הוא הצייד הטוב ביותר בעולם. שלא כמו ציידים אחרים, הוא נמנע משימוש בכלי נשק וחץ וקשת ומעדיף לצוד במו ידיו. כמו כן, הוא חי לפי קוד מוסר משלו, אם כי הוא משתמש בנסיוב מסתורי שמעניק לו את כוחות על. קרייבן הוא חבר מייסד של קבוצת "ששת המרושעים". כיום משתמש בזהות קרייבן הצייד "הבן האחרון של קרייבן", שיבוט שנוצר בידי הוד התפתחותו.
דמותו של קרייבן הצייד מדורגת במקום ה-53 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. הדמות הופיעה במספר עיבודים בנוסף לקומיקס, ביניהם בסדרות האנימציה "ספיידרמן וחבריו המופלאים", "ספיידרמן: סדרת האנימציה", "ספיידרמן המדהים" ו"ספיידרמן". את דמותו של קרבינוף יגלם אהרון טיילור-ג'ונסון בסרט "קרייבן הצייד", המתרחש ביקום ספיידרמן של סוני.