cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מצדה
התקופה ההרודיאנית
בשנת 40 לפנה"ס פלשו הפרתים ליהודה, והושיבו על כס המלכות בירושלים את מתתיהו אנטיגונוס השני. הורדוס, שהתבצר בירושלים, הצליח לחמוק בלילה ביחד עם מרים ארוסתו, אמהּ אלכסנדרה וקבוצת שומרי ראשו. הנמלטים שמו פניהם למצדה, שם נותרו מרים ופמלייתה וכוח של 800 חיילים. הורדוס הצליח להימלט אל ממלכת הנבטים ומשם אל ברונדיסיום (ברינדיזי) ועל פי החלטת הסנאט הומלך למלך בשנת 40 לפנה"ס ברומא. בהיעדרו מצדה הושמה במצור על ידי אויבי הורדוס, הנצורים ניצלו רק בזכות גשמי פתע שמילאו את בורות המים, תוך שהם מצליחים לנהל מלחמת התשה מול הצרים. בשנת 39 לפנה"ס חזר הורדוס לארץ ישראל, שחרר את משפחתו מהמצור במצדה ובסדרת קרבות הצליח בשנת 37 לפנה"ס להשתלט על הארץ, ובחסותו של מרקוס אנטוניוס, מושלו הרומאי של המזרח, הכריז על עצמו כמלך.
ההיכרות של הורדוס עם מצדה והחשש שלו שכסאו בסכנה, הן מצד בני שושלת החשמונאים הן מצד נתיניו בני העם היהודי והן מצד קלאופטרה השביעית, מלכת מצרים וממשיכי דרכה, שראו ביהודה או בחלקים ממנה חלק ממצרים, הביאו אותו להשקיע בבניה של מפלט מבוצר במצדה.
המרד הגדול
בשנת 66 לספירה, בתחילת המרד היהודי נגד הרומאים, כבשה קבוצת מורדים יהודים שנקראו הסיקריים את מצדה מידי חיל המצב הרומי שהוצב שם. בשנת 70 הצטרפו אליהם סיקריים נוספים ובני משפחותיהם שגורשו מירושלים מעט לפני חורבן בית שני. במשך השנתיים הבאות השתמשו הסיקריים במצדה כבסיס לפשיטות והתנכלויות ליישובים רומיים ויהודיים כאחד, כאשר בראשם מנהיגם אלעזר בן יאיר.
המצור על פי יוסף בן מתתיהו
על פי תיאורו של יוסף בן מתתיהו, הטיל הנציב הרומי, פלביוס סילבה, בראש הלגיון העשירי ויחידות עזר אחרות, מצור על מצדה. הצרים בנו סוללת מצור על הצד המערבי של הרמה. שיא גובהה של הסוללה היה על פי תיאורו של יוסף בן-מתתיהו נמוך מגובה חומת מצדה, ולכן היה צורך בבניית פלטפורמה רחבה שהייתה בנויה מאבנים התואמות היטב זו את זו. מעל פלטפורמת אבן זו נבנה איל ניגוח שאפשר לרומאים לפרוץ את חומת המבצר. כאשר התמוטטה חומת האבן התגלתה חומת עץ שהקימו המגינים בנקודת הפריצה, הרומאים העלו באש את חומת העץ והידקו את המצור לרגע הפריצה שנקבע למחרת. מנהיג המגינים החליט שאבדה התקווה לשרוד את המצור ולהדוף את הרומאים והחליט שהמוצא היחיד הוא התאבדות של כל הנמצאים על ההר. תיאורו הדרמטי של יוסף בן מתתיהו מגיע לשיאו בנאומו, בשני חלקים, של אלעזר בן יאיר, שבו טען אלעזר בזכות החירות, וטיעונו העיקרי הוא עדיפות החירות על פני החיים. למחרת היום, כשנכנסו הרומאים למבצר, הם גילו שמגיניו, כאלף איש ואישה ובתוכם ילדים זקנים וטף, העלו באש את כל המבנים והתאבדו. גרסה זו של סיפור המצור על מצדה נמסרה, על פי יוסף בן מתתיהו, על ידי שתי נשים שנצלו מההתאבדות כשהתחבאו בבור מים עם חמישה ילדים.
המצור על פי המחקר המודרני
למרות הדיוק היחסי של כתביו של יוסף בן מתתיהו, שתיאוריו תואמים לממצא הארכאולוגי במצדה, הרי שבכל הנוגע לדיוק התיאור של יוסף לגבי המצור וכיבוש מצדה קיימים ספקות בקרב רוב החוקרים העוסקים בהיסטוריה של מצדה. עם סיום החפירות העיקריות, ובהמשך, תוך הסתמכות על ממצאים בחפירות מאוחרות יותר, הועלו מספר תאוריות כיצד השתלשלו האירועים במצדה בעת המרד הגדול.
מקובלת ההנחה, במחקר האקדמי העדכני, כי מגיני מצדה לא ניהלו קרב פנים אל פנים עם הרומאים ולא יצאו לגיחות אל מחוץ למבצר. הסוציולוג נחמן בן יהודה אף קובע כי על מצדה לא התנהל כל קרב. מנגד, חוקרים אחרים כגון מיכה ליבנה, מתארים בצבעים חיים את שגרת הקרבות בעת המצור בין המגינים על החומה לרומאים במחנותיהם, וביתר שאת בעת הפריצה למבצר. מרדכי גיחון מציין במחקרו "נפילת מצדה הכיצד" כי יחסי הכוחות, אותם הוא מעריך ב-1:10 לטובת הרומאים, לא איפשרו למגינים להיכנס לקרב פנים אל פנים מול הרומאים, וכי סביר להניח כי אלעזר בן יאיר בחר להילחם מול הרומאים בעת פריצת החומה, שכן בנקודה צרה זו לא היו הרומאים יכולים להביא את יתרונם המספרי לידי ביטוי.
באפריל 2009 פרסמו הארכאולוגים בני ארובס וחיים גולדפוס, שחפרו את הסוללה במצדה, מאמר בעיתון "הארץ", ובו מתחו ביקורת על התיאור המקובל של הקרב האחרון בנקודת הפריצה במצדה, וטענו כי למעשה המצור לא הושלם כלל והמגינים שעל ההר התאבדו ללא קרב, וכי החומה ההרוסה בסמוך לסוללה היא תוצאה של פעולות בנייה בתקופה הביזנטית. מאידך הועלו השערות כי קרב הפריצה למצדה לא היה האחרון אלא נערך מצור נוסף על הארמון הצפוני שבו התבצרו אחרוני המגינים, בהסתמך על סוללת עפר שקיומה תועד בסמוך לארמון הצפוני ומציאת שרידי שלדים מעטים בתוך הארמון.
הארכאולוג אהוד נצר, שחקר את מצדה בהסתמך על ממצאי חפירותיו של יגאל ידין, ובעקבותיו מרדכי גיחון, פרסמו מחקרים המתמקדים בניתוח תולדות המצור – בהסתמך על הממצאים אך גם בהשוואה לכתבי בן מתתיהו. על פי מחקרים אלו, נבנתה חומת העץ לא כתגובה להרס החומה הקבועה אלא, במהלך הקמת סוללת המצור, כחומה פנימית בתוך הסוגרים של החומה, המטרה הייתה חיזוק מבני של החומה שמלכתחילה לא יכלה לעמוד בפני איל ניגוח, ומתוך תוכנית לעצור את המומנטום של המתקפה הרומאית. במקביל מילאו המגינים את החלל בפסולת בנייה ובכך – על פי החוקרים – שגו הקנאים. מחומת העץ נשללה הגנה מאש, חיבורי החומה התרופפו וגם יכולת עמידת המכשול כנגד מהלומות איל הניגוח. אהוד נצר מרחיק לכת ומשער כי הקנאים הציבו קורות עץ זו על גבי זו לרוחב הסוגר בחומה, כך עברו גלי ההלם של הניגוח לחלק האחורי של החומה וניפצו את חלקה האחורי של החומה. על פי מחקרים אלו, שריפת החומה הביאה לשפיכה של חומר המילוי הרופף וכך הוקל לרומאים לפרוץ פנימה אל תוך המבצר.
מעשה ההתאבדות
מעשה ההתאבדות העלה קושיות רבות אצל היסטוריונים. התאבדות מנוגדת להלכה היהודית (ראו פסקאות 'מקורות מידע' ו'במסורת הרבנית'), אך היו מקרים של התאבדות בעת המרד הגדול, כמו ביודפת, כאשר הניצולים מן העיר שהסתתרו במערה החליטו להרוג זה את זה ולא ליפול בידי הרומאים, או בגמלא, כאשר יהודים העדיפו לקפוץ מראש ההר אל מותם ולא ליפול בשבי. קושי נוסף בקבלת תיאור ההתאבדות הוא בהיעדר ראיות ארכאולוגיות מכריעות התומכות בגרסת ההתאבדות ההמונית. ישנן עדויות כי מגיני מצדה העלו באש מבנים במצדה, אך בחפירות נמצאו גופותיהם של כעשרים ושמונה מורדים בלבד, שלושה מהם, גבר צעיר בן 20–22, אישה צעירה בת 17–18 שצמתה נשתמרה להפליא, וילד בן 11–12 נמצאו בארמון הצפוני. עוד כעשרים וחמישה שלדים של מורדים, גברים ונשים בגילאים שונים, נמצאו במערה מתחת לחומה במצוק הדרומי. שרידי שאר הגופות, כתשע-מאות לפי יוסף בן מתתיהו, לא נמצאו.
התקופה הביזנטית
במאה החמישית הייתה במצדה קהילת נזירים מתבודדים ("לאורה") שפעלה במקום עד לכיבוש הפרסי במהלך המאה השביעית. במקום נבנתה כנסייה גדולה, שבה היה אולם ארוך אחד המסתיים באפסיס גדול. הכנסייה רוצפה בפסיפסים צבעוניים. על שטח ההר הוקמו כמה מערות מגורים. סביר שזהו אותו מנזר המוזכר בכתבים מאותה העת כמנזר "מרדס".
מבנה מצדה
החפירות שנערכו במצדה מצביעות כי כל המבנים המקוריים על מצדה נבנו על ידי הורדוס, ולא נמצא כל מבנה מתקופות קודמות לתקופה זו. מצדה נבנתה לאורך פרק זמן ארוך ובשלושה שלבים עיקריים – בשלב הראשון הוקם הגרעין של הארמון המערבי, מגורי החיילים ושלושה מבני קולומבריום. בשלב השני הוקם המכלול הצפוני, הכולל ארמון מפואר, בית מרחץ גדול ומערכת מחסנים ענפה. בו-זמנית הורחב הארמון המערבי והושלמה מערכת המים של האתר. בשלב האחרון הוקמה חומת הסוגרים המקיפה את המבצר כולו, והקומפלקס הצפוני נותק לחלוטין משאר חלקי מצדה.
מערכת המים
הקושי העיקרי שעמד בפני בוני המבצר היה המחסור במים ובמקורות מים קבועים. על מנת להבטיח אספקת מים נבנתה מערכת מורכבת ובה שלוש מערכות-משנה. מערכת איסוף וניקוז, שהטו את מי השיטפונות והגשמים, מערכת בורות מים בשולי המצוק, ומערכת בורות אגירה בתוככי המצודה.
מערכת הניקוז אספה מי שיטפונות בנחל מצדה מדרום ונחל בן יאיר מצפון באמצעות מערכת סכרים שהוקמו בנתיב זרימת המים בוואדיות. המים הוזרמו בתעלות פתוחות שנבנו בשיפוע מתון, לתוך בורות מים שנחצבו בשתי שורות בחלקו התחתון של המצוק הצפוני-מערבי של מצדה. אמת מים ( אַקְוָדוּקְט) שרוחבה 1.4 מטר הובילה את מי השיטפונות מנחל מצדה אל השורה העליונה של בורות המים, אמה זו נקברה ברובה על ידי מחנות המצור הרומאיים אך קטעים ממנה נשתמרו לאורך הוואדי. אמת מים שנייה הובילה מים מנחל בן יאיר לשורה התחתונה של בורות המים.
בורות המים, שצורתם ריבוע, ותכולתם הכוללת כ-40,000 מטרים מעוקבים, נחצבו בסלע המדרון של המבצר בשתי שורות מקבילות – שמונה בורות בשורה העליונה וארבעה בשורה התחתונה. לכל בור היו שני פתחים, פתח תחתון אליו נכנסו מי השיטפון מאמת המים ופתח עליון ממנו נשאבו המים. שביל מתפתל הוביל מהשורה העליונה של הבורות אל שער המים בסמוך לארמון הצפוני והמים הועלו אל המבצר על ידי בהמות משא או סבלים. מערכת נוספת, נפרדת, של בורות מים נחצבה בתוך שטח המבצר, על הפסגה. מים הובאו אל בורות אלו משער המים או שער שביל הנחש ומשם זרמו בתעלות למאגרי המים המרכזיים שבמבצר. מאגרי מים נוספים נחצבו בארמונות ובתים שבמבצר, מערכת נפרדת זו סיפקה מים באופן עצמאי למבנים אלו.
החומה
את מצדה מקיפה מכל צדדיה, למעט אזור הארמון הצפוני, חומת סוגרים שגובהה המקורי היה כחמישה מטרים. החומה נבנתה לא רק בנקודות התורפה אלא גם במקומות שאין כל אפשרות לעלות בהם. אורכה הכולל של החומה היה 1,400 מטר, והיא הייתה בנויה בקירות מקבילים: עובי הקיר החיצוני היה 1.40 מטר ועוביו של הקיר הפנימי היה מטר אחד. הרווח ביניהם, שרוחבו 4 מטרים, נותר פנוי והיה מכוסה כולו בגג; שטחו הכולל של הגג כיסה שטח של קרוב לתשעה דונם. על הגג סבבו השומרים, ובנקודות-התורפה היו מוכנות עליו אבני דרדור כבדות, להדיפת התקפה. קירות ניצבים חילקו את חלל החומה לחדרים-חדרים, כל חדר כזה נקרא סוגר, ולפיכך נקראת חומה מסוג זה חומת סוגרים. אורכו של כל סוגר היה בין חמישה לשלושים וחמישה מטרים. לכל סוגר היה פתח כניסה מן הצד הפנימי, מתוך מצדה. מדי 40 מטרים בערך ניצב בחומה מגדל. החומה הייתה בנויה דולומיט או גיר קשה, חצוב בגושים של 50–200 ק"ג. פני החומה היו מטויחים ומסוידים לבן. המגדלים נבנו במרווחים לא קבועים בחומה על פי תנאי השטח והצרכים הטקטיים. המגדלים נבנו כחלק מהחומה והיו למעשה סוגרים שרוחבם כ-6 מטרים. בחלק מהמגדלים נבנו גרמי מדרגות לאפשר ללוחמים לעלות לעמדות. לכל מגדל הייתה כניסה אחת לפחות, בדרך כלל בקיר החלוקה הצפוני של הסוגר. במגדל הבורסקאים נחשף מתקן לעיבוד עורות בקומה התחתונה. (מספר 16 במפה)
השערים
למצדה 4 שערים עיקריים שנבנו בתקופת הורדוס לפי תוכנית אחת. השער היה חדר אחד ובו שתי כניסות, אחת בקיר החיצוני של החדר ואחרת בקיר הפנימי. לאורך קירות החדר נבנו ספסלים. באדריכלות צבאית שערי המצודה היו נקודת התורפה העיקרית בביצורים ומאמץ רב הושקע בהגנה ובשליטה על תנועת הבאים בשערי המבצר. בניגוד לכך, לא היו שערי מצדה מבוצרים במיוחד והם למעשה פתחים בחומה.
שערים נוספים
המחסנים
במצדה נבנו מחסנים ששימשו לאגירת מזון וכלי נשק, ובהם מחסנים ציבוריים ומחסנים הצמודים למבנים וארמונות.
מערכות מחסנים נוספות נבנו בסמוך למבנים מיוחדים. שלושה מחסנים נבנו בצמוד לבניין VII הבניין המנהלתי במצדה, מחסנים אלו הכילו, ככל הנראה, סחורות בעלות ערך מיוחד והגישה אליהם הייתה דרך שער מיוחד. קבוצה נוספת של מחסנים הוצמדה למחסני המבנה המנהלתי. מחסנים אלו נבנו בשלב הבנייה השני במצדה ככל הנראה במטרה להגדיל את נפח האחסון הכולל. חופרי מצדה מניחים כי מחסנים אלו אחסנו חפצים בעלי חשיבות יתרה – אולי כלי נשק.
הארמונות
הארמונות על מצדה נחלקים לארבע קבוצות:
הארמון הצפוני
הארמון הצפוני בשלוש דרגות – העליונה, ששימשה למגורי המלך, הייתה על ראש הצוק, ושתי הדרגות התחתונות נבנו מתחת למפלס הפיסגה ונתמכו במקומות מסוימים בידי קירות תמך עצומים. מבקרי הארמון יכלו ליהנות מהנופים המרהיבים הנשקפים ממנו, וכן מהנקודה הקרירה במצדה, בשל הרוחות הצפוניות הערות והמחסה מהשמש הדרומית.
הארמון המערבי
הארמון המערבי הוא מבנה המשתרע על כ-4,000 מ"ר בצמוד למרכז החומה המערבית ובסמוך לשער המערבי. בנוסף לשימוש כבניין מגורים, החפירות הצביעו כי הוא היה מרכז אדמיניסטרטיבי וטקסי מרכזי במצדה ובו ארבעה חלקים עיקריים:
הארמונות הקטנים
שלושה ארמונות קטנים נבנו בסמיכות לארמון המערבי, מדרום-מזרח לו. הם נבנו דומים זה לזה ולסוויטות המלכותיות בארמון המערבי עם חצר מרכזית ואכסדרת כניסה. ארמונות אלו ומבנים נוספים שנמצאו, אחד בסמוך למחסנים הציבוריים ושניים אחרים מצפון מערב לארמון הצפוני, שימשו ככל הנראה את אנשי החצר הבכירים. בנין נוסף (מסומן 27 במפה) ובו יחידות דיור סביב חצר מרכזית, ויחידות מחסנים קטנים צמודים שימש ככל הנראה למגורי קצינים של חיל המשמר ההרודיאני.
בית המרחץ
בנוסף לבתי המרחץ הקטנים שנבנו בארמונות בנה הורדוס בית מרחץ רחב ידיים שהיה ממוקם מדרום לארמון הצפוני. בית המרחץ בנוי בסגנון רומי. מחצר הפלסטרה הצפונית, מוקפת העמודים בעלי הכותרות הנבטיות היה נכנס הרוחץ אל חדר ההלבשה (אפודיטריום), משם אל החדר הפושר (טפידריום) ומשם היה יכול לגשת הן לחדר החם והן לחדר הפושר. מלבד החדר הקר, היו רצפות החדרים כולם מכוסים פסיפס מעוטר בדגמים גאומטריים בגוני שחור-לבן, שהוחלף לאחר מכן לרצפת טיח (בחצר החיצונה) ולרצפת אופוס סקטילה שחורה-ורדרדה בשאר החדרים. קירות החדרים עוטרו בפרסקאות, ואילו פיסות מהתקרה, שהתגלו בידי החופרים על רצפת האפודיטריאון, מלמדים כי התקרה הייתה מכוירת בסטוקו הנושא דגמים גאומטריים וצמחיים. בצידו הצפוני של החדר החם, בתוך אפסיס, ניצבה מזרקה בנויה מאבן קוורץ, ובצידו הדרומי עמד אמבט קטן (המבנה המתגלה לעיני המבקר הוא ההיפוקאוסט – מערכת החימום התת-רצפתי).
הקולומבריום
בחלק הדרומי של מצדה נמצא מבנה מעוגל שזכה לשם קולומבריום – שובך יונים (יונה בלטינית: Columba). המבנה בקוטר 7.5 מטרים, ובנוי בסגנון המתאים לתקופה ההרודיאנית. הקולומבריום מחולק לשניים על ידי קיר ובקירותיו שקעים בצורת ריבוע שצלעו באורך 16 ס"מ והם מסודרים בשורות מקבילות, בסך הכול 80 גומחות בשורה, ממבנה זה נשתמרו 6 שורות וייתכן והיו בסך הכול 10 שורות. חופרי מצדה העלו השערה שהמבנה שימש להטמנת אפר של המתים מקרב הנוכרים שבחיילי המשמר של המלך הורדוס, עם זאת במצדה לא נתגלו ממצאים המעידים על שריפת גופות.
ההנחה המקובלת במחקר היא שהמבנה היה שובך יונים שבמקור היה מקורה על מנת להגן על היונים מחיות ועופות טורפים, פתחים שנקרעו בגג או בחלק העליון של המבנה איפשרו ליונים כניסה ויציאה ואוורור. אל פתחים אלו אפשר היה להגיע באמצעות סולם עץ. על פי תאוריה זו שימשו היונים לתקשורת כיוני דואר, וייתכן שמהלשלשת יצרו דשן לגידולים שסיפקו ירקות טריים לתושבי מצדה, וייתכן שהיונים היו גם מקור לבשר. חיבתו של המלך הורדוס ליונים תועדה על ידי יוסף בן מתתיהו ובתלמוד מוזכר שזן יונים נקרא "יוני הרדסיאות הם מין יונים שהביא הורדוס המלך מן המדבר וגדל אותם ביישוב ונקראים על שמו, ודרכם לגדל עם אנשים"
שני מבני קולומבריום קטנים ומרובעים נמצאו משובצים בחומת הסוגרים הצפון מערבית ונבנו, ככל הנראה, בשלב הראשון של בניית מצדה ובטרם הקפתה בחומה.
הכנסייה הביזנטית
מבנה זה, ובסמוך לו מבנה שירות ושרידי מגורים לנזירים המפוזרים על פסגת מצדה, ובמערות על המדרון הדרומי, הם השרידים לתקופה האחרונה בה שימשה מצדה למגורים. הכנסייה נבנתה מצפון מזרח לארמון המערבי. היא בנויה סביב חלל מרכזי ארוך שבצידו המזרחי נבנה אפסיס פנימי. הנרתקס היה בצדה המערבי של הכנסייה. רצפת הכנסייה כוסתה בפסיפס שרובו נהרס. הדיאקוניקון נמצא מצד צפון-מערב לחלל המרכזי, והפסיפס שעל רצפתו נשתמר היטב ובו 16 מדליונים ובהם מתוארים פירות שונים, צלבים ודגמים גאומטריים.
מערכת המצור הרומית
לצד השרידים המפוארים של מצדה כמבצר מלכותי, וכרקע לסיפור הטרגי, ניצבת מערכת המצור הרומית. בזכות בידודה של מצדה ותנאי מזג האוויר הייחודיים, נשתמרה מערכת המצור במצב ייחודי, והיא אחת הסיבות להכרזת האתר כאתר מורשת עולמית.
חפירות וסקר של מערכת המצור נערכו במקביל לחפירות על מצדה אך מרכז הכובד של המחקר, והעניין של המבקרים באתר, מתמקד בשרידים שעל ההר. את עיקר המידע אסף החוקר הגרמני שולטן, שביקר במקום בשנת 1932 במטרה לחקור את המערכת הרומאית, הוא שרטט את המערכת ונתן סימנים במחנות הרומאיים – אותיות לטיניות. בעת עונות החפירות העיקריות במהלך שנות השישים נערכו סקרים של המחנות שהתמקדו בעיקר במחנה העיקרי.
את מערכת המצור הקים הלגיון העשירי ויחידות העזר שלצידו. ההערכות השונות נוקבות במספרים שונים, בסך הכול בין 8,000 ל-10,000 חיילים. שלב ראשון ועיקרי בהכנות למצור ובמערכת הייתה הבטחת אספקה של מים ומזון. על פי יוסף בן מתתיהו עבדים – שבויים יהודים – הועסקו בהובלת מים ומזון לצבא הרומאי. במחקר מקיף על המצור שפורסם בשם בחזרה למצדה מציין אמנון בן-תור כי על פי הערכתו צרך הצבא כ-16 טון מזון ו-26,000 ליטר מים מדי יום. מחקר נוסף שפורסם בשנת 2011 על ידי חוקרים מאוניברסיטת חיפה קובע כי הצבא הרומי השתמש לצורכי המצור בעצים שהובלו מאזורים מיוערים בארץ ישראל הן לצורכי בניית מכונות מצור והן לצורכי חימום.
חילוקי דעות קיימים גם לגבי פרק הזמן במהלכו הושלמה בניית המערכת, עם זאת החוקרים מסכימים כי יכולותיו ההנדסיות של הצבא הרומי ומומחיותו בלחימת מצור הביאו להשלמת המערכת המצור עצמה תוך זמן קצר. על פי בן-תור הושלמה בניית המחנות לחיילי הלגיון והדייק שהקיף את מצדה כשבוע, וחודש נוסף הוקדש לבניית הסוללה. היקף המאמץ הוא מרשים ומעיד על החשיבות של מצדה בעיני הרומאים ורצונם בהגעה להכרעה מוחלטת.
מחנות מצור
בטבעת שנייה, מחוץ סביב מצדה נבנו 8 מחנות שבהם חנו החיילים הרומאיים. מחנות אלו נבנו בנקודות בעלות חשיבות טקטית למערכת המצור.
סוללה
הרומאים לא הסתפקו בניסיון להכריע את המערכה במצור בלבד אלא פעלו לכבוש את המבצר במהירות. לצורך זה הוקמה סוללה שהובילה מהמצוק המערבי אל חומת מצדה. נקודת הפריצה נבחרה במקום שגובה הצוק בו הוא כ-150 מטר, שהוא למעשה נקודת תורפה של המתלול הטבעי – שלוחה צרה המקשרת את רגלי הר מצדה אל הרי מדבר יהודה שממערב לו. על שלוחה זו בנו הרומאים, ככל הנראה בסיוע עובדי כפייה יהודים, סוללת מצור, על בסיס של עצים שהובאו מאזור ההר שפכו עפר מהודק שנאסף באזור מצדה. התוצאה הייתה סוללה אלכסונית באורך של כ-100 מטר שהביאה את התוקפים אל מתחת לחומות המבצר.
ממצאים ארכאולוגיים מתקופת המרד הגדול
במהלך החפירות נתגלו ממצאים רבים מתקופת המרד הגדול ומימיה האחרונים של מצדה. ממצאים אלו עוררו התרגשות רבה בקרב החופרים כפי שעולה מפסקאות רבות בספרו של יגאל ידין המסכם את עונות החפירה במצדה. עיקר הממצאים מתמקד במגורים אותם בנו או התאימו מגיני מצדה לצרכיהם, במבנים ציבוריים, בעיקר בעלי חשיבות דתית פולחנית שהוקמו לשירות הקהילה ובממצאים אחרים ובהם מסמכים כתובים, מטבעות, עצמות אדם וחלקי כלי נשק ושריון. במחקר שניתח את הממצאים מתקופת המרד הגדול קובע רוני רייך כי "נתונים האלה, ואחרים, מצביעים על כך שיישוב הפליטים במצדה היה ברמת ארגון גבוהה. לא היה זה יישוב רגיל, אלא מחנה של עקורים. הנהלת המחנה הפרידה את מקום מגוריהם של משפחות מאלה של אנשים שהגיעו בגפם. מעבר לכך הופרדו גם קבוצות בעלות השקפות עולם דתיות שונות בתוך החברה היהודית. ל'איסיים' ניתנו האזורים הדרומיים ביותר, ובכך הם הופרדו, ככל שהדבר היה ניתן בשטח המצומצם של מצדה, מיתר התושבים."
מגורים
מצדה של הורדוס לא התאימה לצורכי המורדים שתפסו את ההר, ובעיקר נכון הדבר לגבי הארמונות המפוארים שלא התאימו למגורי משפחות, על פי ממצאי החפירות השקיעו הסיקריים ושאר מגיני ההר מאמץ רב להתאים את המבצר לצרכיהם. רוב המבנים, מלבד המחסנים, הותאמו למגורים. חלקי עמודים, כותרות עמודים ואבני בניין מהארמונות שימשו כחומר ליצירת מבנים או כחומר מילוי למבנים שהוסבו לפי צורכי המגינים. תשומת לב מיוחדת נתנו המגינים לעצים שפורקו ממבני הורדוס ושימשו לבניית חדרים ולאחר מכן במלחמת המצור.
בארמונות הקטנים הוסבו החדרים למגורים עבור משפחות ובהם הוקמו מטבחים ותנורים, בשכבות האפר נמצאו שרידים של כלי בית. במקומות אלו ניכר כי המגינים אספו חפצים שונים באחד מחדרי הבית והציתו את תכולתו.
חומת הסוגרים שימשה למגורים עבור מגיני מצדה שהשתמשו בכל הסוגרים כחדרים או אפילו כדירות וכלי בית וממצאים אחרים המעידים על חיי יום-יום שהתנהלו בתוך חומות מצדה נמצאו על ידי החופרים, ובהם שרידי בגדים, כלים מחומרים שונים ועשרות מטבעות מתקופת המרד. בניגוד לממצאים המעידים על הצתת בתי מגורים על מצדה, ניכר כי האש פסחה על יחידות המגורים שבחומות, והממצאים נמצאו מושלכים על הרצפה או במקומות אחסון ולעיתים נמצאו כלים על תנורים. במקרים מסוימים נמצאו שרידים מפוחמים בפינות הסוגרים – עדות לכך שמשפחות אספו את מטלטליהן והציתו אותן במרוכז.
בית הכנסת העתיק
בבית הכנסת נערכים היום טקסים דתיים, בין השאר בר מצווה, כאשר ספר תורה מועלה להר לשם קריאה בו בהתאם למקובל בימי שני וחמישי ובחול המועד.
מקוואות
בחפירות נחשפו שני מקוואות ציבוריים ומספר רב של אגני היטהרות ואגנים לידיים. המקוואות הגדולים נחשפו בקצוות של מצדה, אחד בצפון ואחד בדרום, שניהם נבנו על פי ההלכה, כלומר בניית "אוצר" של מי גשמים ובמקושר אליו אגן הטבילה.
המקווה הדרומי נבנה בתוך סוגר 1197 ובסמוך למגדל 1196. במקווה נבנו 3 בריכות שצופו בטיח אפור אטום למים. אל הבריכה הגדולה הובילו 3 מדרגות ואליה זרמו מי גשמים שנאגרו על גג הסוגר דרך מוביל מים, הבריכה השנייה מחוברת לבריכה הגדולה באמצעות נקב השקה והיא זו ששימשה לטבילה אליה הובילו שתי מדרגות והיא קטנה יותר במידותיה. בריכה שלישית, הקטנה ביותר, שימשה לרחצה בטרם הטבילה. מחוץ לסוגר הוכשרו חדרים נוספים כחדרי הלבשה ובהן נקבעו גומחות בקירות, ככל הנראה עבור בגדי הטובלים, אולם כניסה עם ספסלים נבנה בכניסה למקווה משברי עמודים שנעקרו מהארמונות ההרודיאניים שעל מצדה.
המקווה הצפוני, הדומה במבנהו לדרומי, נבנה בצד המזרחי של החצר המרכזית בניין VII. במקווה נבנו שלוש בריכות אליהם נקשרה מערכת איסוף מים, החדרים הסמוכים למקווה לשימוש הטובלים נהרסו כמעט עד היסוד.
גילויים של מקוואות בחפירותיו של פרופ' יגאל ידין במצדה בשנת 1965 פתחו למעשה את המחקר הארכאולוגי של נושא זה. בחפירות אלו נתגלו מספר מתקני מים מדורגים, כאשר שניים מהם זוהו על ידי ידין כמקוואות טהרה. בספרו הפופולרי על חפירות מצדה ניתן למצוא תיאור מרתק של חשיפת המקוואות הללו, ושל ביקורו במקום של הרב דוד מינצברג, מגדולי המומחים בהלכות מקוואות, אשר לשמחתם של כל הנוכחים פסק מיד שהמקווה הדרומי שבחומת הסוגרים של מצדה כשר למהדרין: "משופרא דשופרא שבע פעמים".
חדר הגורלות
בנקודה שסומנה בעת החפירות כ"לוקוס 113", בחדר שער פנימי המקשר בין שער המים ואגף המחסנים, נחשפה קבוצה של 11 אוסטרקונים. על פי צורת הכתב נראה שהאוסטרקונים נכתבו על ידי אדם אחד. בכל אוסטרקון רשום שם אחד. עם חשיפתם ייחס ידין את האוסטרקות כגורלות אותם הטילו המגנים לפני ההתאבדות. להתרגשות הרבה הוסיפה ההתאמה לסיפורו של יוסף בן מתתיהו וזיהוי השם "בן יאיר" בין אחת האוסטרקות.
ממצאים אחרים
ממצאים רבים ומגוונים התגלו בחפירות שנערכו במאה האחרונה במצדה. למעלה מ-1,600 פריטים שונים הכתובים בארמית, ביוונית (שניהם בכתב נבטי) או בלטינית. 15 כתבי יד הכתובים עברית, רובם מכילים קטעי מקרא או ספרים חיצוניים. מהם 14 הכתובים על קלף ובכתב עברי מרובע, ואחד מהם כתוב באלפבית עברי עתיק ועל גבי פפירוס, ככל הנראה שומרוני. בין כתבי היד שהתגלו ישנם קטעי מקרא, קטעי פרשנות למקרא, קטעים מן הספרים החיצוניים, וכמה טקסטים לא מזוהים. בנוסף התגלו באתר מטבעות, כלים ומנורות שמן לרוב.
בסוגר 1039 בסמוך לבית הכנסת נמצאו שרידים רבים ובהם אבני דירדור, שרידי כלים וכלי נשק, וקטעי מגילות שבזכותם זכה לשם סוגר המגילות. חופרי מצדה מניחים כי הסוגר שימש את החיילים הרומאיים שבזזו את מצדה והשליכו את החפצים בהם לא רצו בסוגר. בין היתר נמצאו קטעים משירות עולות השבת המיוחס לכת האיסיים. כן נמצא בסוגר מסמך המתעד תשלום משכורת לפרש מן הלגיון העשירי. התלוש מלמד כי החייל, גאיוס מסיוס, יליד הקולוניה בירות, קיבל משכורת שלוש פעמים בשנה. הוצאותיו על לבוש, ציוד ומזון לו ולסוסו נוכו מהמשכורת.
בשנת 2007 פורסם כי חוקרים במכון הערבה ללימודי הסביבה שבקיבוץ קטורה הצליחו בשנת 2005 להנביט חרצן תמר בן 1,900 שנה שנמצא במצדה ולגדל אותו לעץ קטן, שזכה לשם מתושלח – האחרון לזן ארץ ישראלי נכחד.
במסורת הרבנית
סיפור מצדה אינו מוזכר כלל במשנה או בתלמוד. הקווים העיקריים בסיפור – ההתאבדות והרג הנשים והילדים – היו זרים לרוח ספרים אלו. אפשר גם שהפרושים, אויבי הקנאים, ראו את הפוטנציאל הטמון בסיפור ורצו לעקר את הדחף למרד. המופת והדוגמה של חז"ל נלקחו מרבן יוחנן בן זכאי, שברח מירושלים הנצורה ובברכת הרומאים הקים את המרכז היהודי ביבנה.
ספריו של יוסף בן מתתיהו לא שומרו במסורת הרבנית, ורק במאה העשירית נוצר מגע ראשון בינה לכתביו עם חיבור "ספר יוסיפון", עיבוד מסורס ומקוצר של כתביו שזכה לתפוצה רחבה יחסית בקהילות יהודיות. בגרסת יוסיפון, שהלמה את ההשקפה הרבנית, מצאו הקנאים את מותם בקרב נואש נגד הרומאים ולא נטלו את חייהם במו-ידם. אולם סיפור ההתאבדות מובא ביוסיפון בהקשר של ירושלים.
בדורות מאוחרים יותר התייחסו רבנים לסיפור ההתאבדות במצדה והצדיקו אותה. כותב האדמו"ר רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם מצאנז על ההתאבדות ביוסיפון: "ואפשר שחששו שאם הרומיים ילכדו אותם חיים ויענו אותם ייגרם מזה צרות רבות לכלל ישראל כידוע מסדר המלחמה, ולפיכך שלחו יד בעצמם."
יחד עם יתר עבודתו של יוספוס, סיפור מצדה היה מוכר מאוד בעולם הנוצרי והפך לסמל לקנאות עיוורת ונואשת. ב-1943, למשל, כשהרמן גרינג השווה את החיילים הגרמנים בסטלינגרד למגיני תרמופילאי, התבדחו כמה מקציניהם באופן פרטי כי ההתאבדות במצדה מהווה תקדים הולם יותר.
מיתוס ציוני
התנועה הציונית בתחילת דרכה אימצה את מצדה ונאום בן יאיר כסמל לשאיפה לחירות והתחדשות לאומית תוך לחימה לא מתפשרת עד השגת המטרה או מוות. לצורך קידום המיתוס והאתוס הנלווה אליו, ומתוך הסתמכות על מידע היסטורי מוגבל, נבנה סיפור ששינה את הכרוניקה של מצדה כפי שעולה מספרו של יוסף בן מתתיהו על מנת להתאימו ללקח המתחייב.
החיפוש אחר סמלים יהודים מתחדשים הביא לאימוץ המכבים מחד ומצדה, שהתאימה – בתיאורה על ידי ברדיצ'בסקי – כמעוז אחרון של יהודה העצמאית, ומגיניה כסמל למסירות נפש לאומית, לשמש כ"אתר פולחני" – בלשון הסוציולוג ד"ר מולי ברוג שני אירועים היסטוריים אלו התאחדו למיתוס כולל אחד. ומצדה הפך מוקד של עלייה לרגל. גבורתם של מגיני מצדה התפרשה כמלחמה למען חופש המולדת והתאבדותם כמוצא של כבוד בפני עבדות, כך הושג הניצחון הסופי "והצדק יצא לאור".
בשנת 1923, במקביל לעלייה השלישית, יצא לאור בוורשה תרגום חדש, מאת ד"ר יעקב נפתלי שמחוני, לספר "מלחמת היהודים". אף על פי שהספר תורגם לפני כן, נגישותו של התרגום והמבוא מאיר העיניים החזירו את העניין בספר בכלל ובסיפור מצדה בפרט. המתרגם לא נמנע מהבעת עמדה המציגה באור חיובי את יוסף בן מתתיהו ודרכו את לוחמי המרד הגדול – ברוח התקופה, אך בניגוד למסורת בה המרד ומוביליו נחשבו למביאי אסון.
הפואמה "מסדה" של יצחק למדן
בשנות ה-20 של המאה ה-20 כתב המשורר יצחק למדן את הפואמה מסדה, המבטאת מרכיבים מרכזיים בהגות הציונית, ומדגישה את ערכי הצמא לחירות, לאומיות וגבורה, שיאה של הפואמה במשפט המפורסם שהפך למעין שבועה לאומית:
הפואמה הציגה את סיפור מצדה ללא הקשר היסטורי, האירוע ההיסטורי הפך לסמל רוחני, כמשל על המלחמה על ארץ ישראל הנקנית בייסורים והתגבש לכלל לקח חברתי על מקומו של הבודד בתוך הקולקטיב. באזכורים של מצדה חיבר למדן את ההיסטוריה להווה, ומתח קווים בין הקנאים הקדומים לציונים במאה העשרים. הפואמה צורפה לתוכנית הלימודים בתיכון בישראל, וחיזקה את מעמדה של מצדה בתודעה הישראלית. הפואמה הפכה את אירועי מצדה וליל ההתאבדות של המורדים לכלל מסכת הקושרת בין לוחמי המרד הגדול והאידיאל הציוני של המלחמה על ארץ ישראל, ולגשר בין עבר שהוצג כמלא גבורה לרוח הזמן של ההגשמה הציונית.
ביטוי לרוח זאת נמצא בדברי עזריה אלון המצוטטים בספר ים המלח ומדבר יהודה: 1900–1967:
המנון בית"ר
הזרם הרוויזיוניסטי של הציונות באמצעות תנועת הנוער בית"ר, פעל לאור משנתו של זאב ז'בוטינסקי, לרגלי התנועה הייתה תורה מדינית חברתית מקיפה שמטרתה האולטימטיבית הייתה הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל. ז'בוטינסקי עשה שימוש במיתוסים ואירועים היסטוריים מיתיים של העולם היהודי הקדום מתקופת בית ראשון ותקופת בית שני, החשמונאים, ובר כוכבא. זאת במטרה לקבוע הקשר ישיר והדגשת ערכי התנועה שעיקרם דחיית הגלות ואימוץ ערכים אוניברסליים של תחיה לאומית.
התמצית של אידיאלים וסמלים אלו בא לידי ביטוי בשיר בית"ר, שחובר בפריז שנת 1932 כהמנון לתנועת בית"ר. השיר מגדיר את האידאות שבבסיס התנועה הרוויזיוניסטית, 3 הרים – פסגות מבוצרות מופיעים בשיר ומצדה (מסדה) היא אחת מהן. ההרים עצמם והאירועים ההיסטוריים סביבם הם בעלי חשיבות סמלית למיתוס התקומה וההתנערות מכל מה שנתפס כגלותי וכנוע ואימוץ ערכים של לוחמה והקרבה. עצם ההליכה אל המבצרים העתיקים וההעפלה אל פסגתם מתוארת בשיר כעניין סמלי בעל הקשרים מרחיקי לכת שמסמלים את הדרישות וההתחייבות של חניכי התנועה.
על פי פרופ' דן מירון "המשקע שהותיר [השיר] בתודעה הספרותית והציבורית ואפילו בזיכרון הלשוני העברי כשלעצמו. המטבעות הלשוניות שטבע בהן המשורר נעשו ל"חלק מהמטווה הקיים והעומד בשיח הציבורי העברי במשך שבעים שנה".
המסעות למצדה
הגישה למצדה הייתה קשה, והטיולים נמשכו ימים מספר. בהיעדר כבישים סלולים חצו המטיילים את ים המלח בסירות ועלו אל ההר דרך הסוללה שעד לרעידת האדמה של 1927 הובילה עד לנקודת הפריצה. אך לאחר רעידת האדמה השתנה גובה הסוללה והקטע האחרון של ההעפלה הפך לקשה במיוחד. ב-21 במרץ 1934 נהרגה חיה ורטה בת ה-17, תלמידת הגימנסיה הרצליה, לאחר שאבן נפלה על ראשה והפילה אותה במדרון ההר. ב-6 בספטמבר 1937, נהרג מדריך הטיולים אהרן אגסי, בנופלו במהלך הירידה מהמצדה. הטיולים הופסקו במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 – מאורעות תרפ"ט והמרד הערבי הגדול הפכו את המסע למסוכן. בשנת 1941 ערך שמריה גוטמן מסע למצדה בעקבותיו הוגש מסמך עמדה למוסדות הלאומים של התנועה הציונית ובו הצעה להכשיר עלייה נוחה למצדה, לערוך באתר חפירות ארכאולוגיות מקיפות ואף להקים בסמוך מרכז חינוכי. בינואר 1942 ארגן שמריהו גוטמן, בתמיכת הנוער העובד והלומד והפלמ"ח את "סמינר מצדה", במהלכו טיפסו המשתתפים לפסגה וערכו סקר מדעי למחצה של הממצאים הגלויים לעין. המשתתפים שהו 5 ימים באתר, קראו בכתבי למדן ויוסף בן מתתיהו תחת הקריאה "כי לא נותקה שלשלת מצדה". בשנת 1950 יצאה משלחת חניכי גדנ"ע כלל ארצית למסע במדבר יהודה, שהסתיים במצדה. בשנת החמישים יצאו משלחות של התנועה המאוחדת, בהנהגתם של זאב משל ומיכה לבנה, שגילו לראשונה את קצוות שביל הנחש ואת הכניסה לארמון הצפוני. השביל סומן באבנים, ויתדות וחבלים הוצמדו לסוללת המצור על מנת לאפשר טיפוס קל יותר לחניכים שיבואו לאתר בעתיד. גילי חסקין מציין כי אירוע זה היה הצעד המשמעותי ביותר בהפיכת העלייה למצדה למסורת עבור חניכי תנועות הנוער.
ניצחונות הגרמנים בתחילת מלחמת העולם השנייה, והחרדה שפשטה עם התקרבותם של הגרמנים לא"י דרך מצרים, וגם מסעם בדרום רוסיה, חידדו עוד את התחושה הזו. החלו דיבורים על "מות גבורה", שלא היו בה עד אז. מצדה שהייתה עד אז לסמל של בנייה החלה להיות גם סמל למרד ומלחמה עד מוות במקום כניעה. באווירה זו הפכו מסעות תנועות הנוער למצדה, החל משנות ה-40 של המאה ה-20, להיות ממוסדים ומאורגנים על ידי מרכזי התנועות. משנת 1943 החל גם הפלמ"ח במסעות למצדה, שהיו למעשה מסעות אימון צבאיים למחצה, וכללו גם אימון בנשק. הנובלה 'ריצה אצל הים' של ס. יזהר מנציחה את אחד המסעות הללו ממרץ 1943 של חניכי כפר הנוער בן שמן בהדרכתו של יזהר.
על רקע זה, ובמסגרת מאתיים ימי חרדה, מאביב 1942 עד 3 בנובמבר 1942, שבהם התקדמו יחידות הצבא הגרמני בפיקודו של הגנרל ארווין רומל בצפון אפריקה, כשמגמת פניהם מזרחה לכיוון תעלת סואץ, עלתה שאלת הגנתה של ארץ ישראל מפני פלישה גרמנית. המצוקה הובילה לרקימת תוכנית לריכוז כל האוכלוסייה היהודית במובלעת באזור חיפה והגליל, כשייסוגו הבריטים מן הארץ, ולהילחם עד האיש האחרון. התוכנית נקראה במטה ההגנה בשם "תוכנית חיפה" וניתן לה הכינוי "מצדה על הכרמל".
מצדה כסמל בעת השואה
במקביל לאירועים בזירת המזרח התיכון וארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי בפרט, עמדו קהילות יהודיות באירופה בפני השואה, אירועים של התנגדות למכונת ההשמדה הנאצית העלו שוב וביתר שאת את השימוש במצדה כסמל. עם זאת מצדה לא הייתה חלק ממערכת הסמלים של העולם היהודי בגולה, ואזכורה ביחס לאירועים כגון מרד גטו ורשה היה חלק ממתן פרשנות מטאפורית לאירועי השואה שנוהל בארץ ישראל בלבד ותוך שילובו באתוס והנרטיב של הלחימה והגבורה. במאמרו המקיף על מיתוס מצדה מצטט ד"ר מולי ברוג את כותרת העיתון "ידיעות אחרונות" מיום 16 במאי 1943: ובהמשך קטע מנאומו של יצחק גרינבוים יושב ראש ועד ההצלה: . בציטוטים אלו מצביע ד"ר ברוג על השימוש במצדה על מנת ליצור גשר וסמל שאיפשר להבין ולהזדהות עם אירועי המרד, בתוך ההתמודדות של היישוב היהודי בארץ ישראל עם מלא היקף ומשמעות אירועי השואה.
בשנת 1963 פרסם חיים לזר-ליטאי את ספרו "מצדה של ורשה" ובו תיעוד פעולות הארגון הצבאי היהודי בעת המרד, אף על פי ששם המבצר איננו מופיע כלל בספר הרי שבחירת השם מצביעה על הקשר שנוצר בין שני המיתוסים בתפיסה ההיסטוריוגרפית והמיתית של ישראל.
מאידך, מתארת אביבה חלמיש, במחקר המתעד את פעולותיו של מאיר יערי בארץ ישראל ובאירופה בעת השואה, את נקודת השקפתו ששמה את מצדה כסמל לשלילה וכדרך שיש להתרחק ממנה:.
לאחר הקמת מדינת ישראל
הקמת מדינת ישראל לא הפכה את מיתוס מצדה למיותר או לא משמעותי, המיתוס השתלב בשיח החדש של מלחמת העצמאות שבבסיסו גבורת המעטים, הלוחמים לתקומת ישראל ממשיכי דרכם של מגיני המצדה, אל מול הרבים, הקמים להשמידה. את המיתוס טיפחו תנועות הנוער בטיולים למצדה, שהפכו לקלים יותר עם סלילת הדרך לעין גדי ועם חשיפת מלוא מסלול שביל הנחש בשנת 1953. במקביל נתקבע הדימוי והקשר לצה"ל עם הפיכת מצדה לאתר השבעה של טירונים מחיילות שונים.
במהלך החפירות של יגאל ידין במצדה בשנת 1965, זהותו הייחודית של ידין כרמטכ"ל לשעבר וההתגייסות של כל מערכות המדינה לחפירת מצדה, הובילו לשיא בעניין הציבורי.
ד"ר גילי חסקין, במאמרו על מיתוס מצדה, מגלה את קו השבר של המיתוס במלחמת ששת הימים, בו נשברה תחושת המצור של מדינת ישראל, ואפשרה בחינה מחדש של מיתוסים ובהם מצדה. חוקרים אחרים רואים את התרחקות חלק מהציבור הישראלי ממצדה עם התהליך המכונה פוסט ציונות שבו נבחנו מחדש, בעין ביקורתית, נקודות יסוד בהיסטוריה של הציונות ומיתוסים מכוננים. במקרים קיצוניים יותר הפך מיתוס מצדה בפי מתנגדיו הנמרצים ביותר לתסביך מצדה, ביטוי מקביל לביטויים המתארים תחושות מצור ורדיפה. על פי תפיסה זו דרכם של מעצבי מדיניות ואנשי חינוך ישראליים. פרופסור יובל דרור מבית ספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב קבע בסדרת מחקרים כי.
מצדה כאתר ארכאולוגי ותיירותי
מצדה הייתה אבן שואבת למטיילים ותיירים מאז שחזרה מתהום הנשיה של ההיסטוריה, וביתר שאת עם הפיכתה לסמל ציוני ו"מקום פולחן" מיתי החל מתחילת המאה העשרים. לאחר סיום החפירות ושיחזור חלק ממבני מצדה הפך האתר בשנת 1968 לגן לאומי בן 3,400 דונם. כביש 3199 מערד נפתח בקיץ 1970 ובשנת 1971 נבנה רכבל שאיפשר למבקרים להגיע עד למרחק של 90 מדרגות מהמבצר. בשנת 1995 החלה רשות הטבע והגנים בפרויקט שיפוץ שנמשך עד לשנת 2000 במהלכו נבנה רכבל חדש ומרכז מבקרים חדש.
על פי הרשות לפיתוח הנגב, אתר מצדה משך 244,300 מבקרים בשנת 2003 ו-320,200 מבקרים בשנת 2004, חברת דן אנד ברדסטריט עורכת דירוג פופולריות של אתרים תיירותיים (מבין אלו שהכניסה אליהם כרוכה בתשלום) הכריזה בשנת 2008 כי מצדה הוא האתר הראשון בין עשרת האתרים הפופולריים בישראל. לפי הסקר ביקרו במצדה כ-720,000 מבקרים ובשנת 2010 ביקרו במצדה כ-760,000 מבקרים.
שני נשיאים אמריקניים בחרו לשלב ביקור במצדה במהלך ביקורם בישראל. ביל קלינטון ביקר במקום בדצמבר 1998, עם ראש הממשלה בנימין נתניהו. גם הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בביקורו בחודש מאי 2008 ביקר במקום בלווי ראש הממשלה אהוד אולמרט.
בשנת 2001 הוכרזה מצדה כאתר מורשת עולמית, בזכות מערכת המצור הרומית – בין הבודדות ששרדו בשלמותן בעולם, והארמון הצפוני שהוכרז כדוגמה יוצאת דופן למבנה פאר מהתקופה הרומית.
במהלך החורף של שנת 2003 ירדו באירוע בודד כ-30 מ"מ גשם על במת הר מצדה תוך כ-20 דקות, כתוצאה משטף המים על פסגת מצדה קרסה מערכת הניקוז ונזק כבד נגרם לשרידי המבצר. רשות הטבע והגנים קיבלה תקציב ממשלתי לשיקום האתר, ובין היתר שוקמו ציורי הקיר בעיקר בארמון הצפוני, בסיוע מומחה איטלקי לשימור פרסקאות. העתקים הושמו במבצר בעוד הפרסקאות המקוריות הועברו למוזיאון מצדה החדש. מאמצים הוקדשו לשימור חומת הסוגרים שנפגעה כתוצאה מזרימת המים ששטפו את בסיס החומה וערערו את המלט. שיקום זה נעשה על ידי בניית פיגומים מיוחדים ועבודה בצוותים מתמחים. במהלך עבודות השיקום נערכו חפירות נוספות על מצדה.
הכניסה המזרחית
הכניסה הראשית למצדה מסתעפת מכביש 90 ונמצאת ממזרח לגן הלאומי. בסמוך למרכז המבקרים פועלת אכסניית מצדה ובה 88 חדרים, חדר אוכל ובו 300 מקומות ובריכת שחייה. האכסניה פועלת גם כמרכז כנסים. בסמוך נבנו שירותים, חניון תת-קרקעי, חנות מזכרות ונקודת עזרה ראשונה.
על מנת לאפשר גישה לתיירים לפסגת מצדה נבנה בשנת 1971 רכבל מצדה, שהעלה מספר מוגבל של מבקרים לנקודה הנמוכה מהפסגה, מנקודה זו נאלצו המבקרים לעלות במדרגות לפסגה. בשנת 1997 הוחלפה מערכת הרכבל על מנת לענות לדרישות הגידול במספר המבקרים. תחנת הרכבל התחתונה נבנתה למרגלות ההר ומהווה חלק מקומפלקס המבואה הכולל מוזיאון, אולם הקרנת סרט על מצדה, חנויות ומסעדה. התחנה העליונה נבנתה מחדש. מיקומה מאפשר נגישות לנכים, המדרגות בוטלו והכניסה למבצר היא דרך גשר תלוי. אורך הנסיעה 900 מ' והפרשי הגבהים בין התחנות 290 מטר. עבודות חציבת יסודות התחנה העליונה חייבו הקמת פיגומים תלויים על צלע המצוק, וחומרי הבנייה הועלו לאתר על ידי רכבל זמני. התחנה העליונה בנויה מקונסטרוקציה קלה המעוגנת אל סלע המצוק.
בשנת 2007 נפתח במצדה מוזיאון ובו מוצגים הממצאים הארכאולוגיים שנחשפו בחפירות האתר. התצוגה מנסה לתפוס את תשומת לבו של המבקר על ידי סיפור הסובב סביב הורדוס, מגיני ההר והצבא הרומאי. שטח המוזיאון חולק לתשעה חללים ובהם שולבה תצוגה-תפאורה תלת־ממדית ובה דמויות המייצגות את הנפשות הפועלות בסיפור מצדה ורקע המנסה להעתיק את האלמנטים הארכיטקטוניים אומנותיים של מצדה ההרודיאנית. על רקע זה מוצגים הממצאים הארכאולוגיים עם הסברים. החלל הראשון מוקדש ליוסף בן מתתיהו, התקופה ההרודיאנית מוצגת כמשתה מפואר, חללי מגורים פשוטים מייצגים את מגיני ההר וכתובות לטיניות על רקע תפאורה המייצגת מחנה צבא מייצגים את הצבא הרומאי. החלל האחרון מוקדש לחופר האתר, הפרופסור יגאל ידין.
הכניסה המערבית
כחלק מחגיגות 25 שנה לעצמאות ישראל ב-1973, התקיים אירוע חיזיון אור-קולי ראשון במרומי מצדה, אשר בא לציין 1900 שנה לנפילת מצדה. את החיזיון הגה ועיצב לראשונה יהודה אילן. האירוע מתקיים גם בימינו. בין החודשים מרץ לאוקטובר, בימים שלישי וחמישי, מוקרן בשעות הערב חיזיון אור-קולי בן כשעה ובו מוצגת ההיסטוריה של האתר תוך שימוש בתאורה דרמטית, המציגה את המצוק והמבצר במלא תפארתו ובניסיון ליצוק חיים לסיפור ההיסטורי של הארמון ההרודיאני והמרד הגדול.
בסמוך לכניסה המערבית למצדה הוקם חניון לילה המאפשר לתיירים לינה באוהלים קבועים או כאתר קמפינג. במקום נבנו חדרים למדריכי טיולים, מאהל בדואי משני אוהלים ובהם 20 מיטות. אוהלים אלו מחוממים בחורף. בסמוך הוקמו שירותים, מקלחות ופינות לבישול.
החל משנת 2010, העונה ה-25 של האופרה הישראלית, נפתח פסטיבל האופרה שמנצל את מצדה כרקע להפקות ענק. ב-2010 הועלתה הפקה של האופרה "נבוקו" ובה שולבו מפגן אש ופירוטכניקה שהאיר את פני ההר והמדבר. בשנת 2011 נערכה הפקה של האופרה "אאידה" מול חומות מצדה, ובמהלכה נערכו 6 הופעות. לצורך האירוע הקימה מועצה אזורית תמר אמפיתיאטרון פתוח ובו 7,650 מקומות ישיבה ומולו נבנתה במה ברוחב 56 מטר ובעומק 55 מטר ועליה תפאורות בסגנון רומי-מצרי, מצוק וחומות מצדה הוארו במפגן אור. עם תום הפסטיבל פורקו המתקנים. בשנת 2014 נערכה הפקה של האופרה לה טרוויאטה.
מצר אוריפוס
מצר אוריפוס (ביוונית: Πορθμός του Ευρίπου) הוא מצר צר במרכז יוון, המפריד בין האי אוויה ליבשת (שניהם שוכנים ביחידה האזורית אוויה ), ומחבר בין שני חלקיו של מפרץ אוויה (שבים האגאי) – הצפוני (מצפון-מערב) והדרומי  (מדרום-מזרח).
רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר או במקום שבו חוצה אותו הגשר המתרומם או "הישן" (גשר אוריפוס), המקשר בין שני חלקי העיר כלקיס, הוא כ-40 מטרים בלבד, מה שהופך אותו למצר הצר בעולם. בשוליה הדרומיים של העיר חוצה את המצר גשר מיתרים "החדש" באורך של כ-215 מטרים ורוחבו של המצר מתחתיו הוא 160 מטרים.
עדן בן זקן
עדן פסיה בן זקן (נולדה ב-8 ביוני 1994) היא זמרת-יוצרת ומלחינה ישראלית. התפרסמה בעקבות השתתפותה בעונתה הראשונה של תוכנית הטלוויזיה "אקס פקטור ישראל", בה הגיעה למקום השני. בן זקן הייתה גם שופטת אורחת בעונה השלישית.
אלבומה הראשון, מלכת השושנים, קיבל מעמד של אלבום פלטינה כפולה וזיכה אותה בתואר "זמרת השנה" לשנת 2015, במצעד השנתי שנערך בשיתוף פעולה בין מאקו, ערוץ 24 ותחנות רדיו אזוריות, תואר בו זכתה 4 שנים ברציפות גם במצעד השנתי של רשת כאן גימל בקול ישראל וגם בתואר "אשת השנה" במצעד השנתי של גלגלצ לשנים תשע"ז ותשע"ח. בשנת 2018, זכתה במצעד השנתי של מאקו, בתואר "זמרת השנה", בפעם הרביעית ברציפות. בספטמבר 2019, זכתה בן זקן בתואר "זמרת העשור" במסגרת מצעד העשור: פרויקט משותף של רדיו תל אביב ומאקו. בנוסף לכך זכתה בן זקן בתואר "זמרת העשור" ב״מצעד העשור״ של כאן גימל. במרץ 2020, זכתה בן זקן בתואר "הזמרת הפופולרית בישראל" בקרב משתמשי שירות הסטרימינג Yandex.Music.
ילדות ותחילת הקריירה
בן זקן נולדה בירושלים, למאיה, מורה, ושי, סגן-אלוף במילואים. ב-1995 כשהייתה בת שנה עברה משפחתה לקריית שמונה. סביה מצד אביה עלו ממרוקו; וסביה מצד אמה עלו מפולין.
בילדותה התמרדה ונעדרה רבות מבית הספר, וב-2008, בגיל 14, נשלחה ללמוד בפנימיית רמת הדסה בקריית טבעון. בכיתה י"א נרשמה לתיכון פרטי וחזרה להתגורר בביתה. בשנת 2013, עקב השתתפותה בתוכנית "אקס פקטור ישראל", עברה להתגורר ברמת גן.
ב-2011 בגיל 17 השתתפה בן זקן באודישנים של העונה התשיעית של "כוכב נולד", אולם ספגה ביקורת קשה, ומשום כך החליטה לא להירשם לאודישנים נוספים. בשנת 2012, כשהייתה בת 18, לקראת צילומי העונה הראשונה של התוכנית "אקס פקטור ישראל", קיבלה זימון ממלהקת התוכנית להגיע לאודישנים ונענתה לה בחיוב. בן זקן עברה את האודישנים בהצלחה והם אף היו לוויראליים, היא שובצה לנבחרת הבנות של רמי פורטיס, העפילה עד לגמר התוכנית והגיעה למקום השני לאחר רוז פוסטאנס שזכתה במקום הראשון. עם סיום התוכנית, החלה לעבוד על אלבום בכורה ובמאי 2014 שיתפה פעולה עם להקת אתניקס בשיר "מקסיקאנה".
ביולי 2014 התגייסה בן זקן לצה"ל ושירתה בבסיס השלישות הצבאית ברמת גן. במרץ 2018 החלה לשמש כפרזנטורית בפרסומת לקק"ל.
2015: מלכת השושנים
בינואר 2015, שנה לאחר סיום העונה הראשונה של אקס פקטור, יצא לאור הסינגל הראשון שלה, "מנגינה". השיר זכה לביקורות טובות ולהצלחה; הוא הגיע למקום ה-6 במצעד השבועי של מדיה פורסט ולמקום ה-13 (מתוך 20 השירים שהתמודדו) במצעד השנתי של ערוץ 24 בשיתוף עם רדיו חיפה, רדיו תל אביב, רדיו דרום ורדיו 99.5 חם אש.
במאי 2015, הוציאה בן זקן את הסינגל השני שלה, "מלכת השושנים". השיר הפך ללהיט מיידי כאשר הוא הגיע למקום ה-4 במצעד השבועי של מדיה פורסט, ולמקום ה-6 במצעד השנתי של ערוץ 24 בשיתוף עם רדיו חיפה, רדיו תל אביב, רדיו דרום ורדיו 99.5 חם אש. הווידאו קליפ לשיר צבר למעלה מ-32 מיליון צפיות ביוטיוב. באוגוסט 2015, יצא הסינגל השלישי מהאלבום, "שיכורים מאהבה". השיר הגיע למקום ה-3 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
אלבום הבכורה של בן זקן, מלכת השושנים, יצא ב-3 בספטמבר 2015, וזכה לביקורות טובות בעיקר, ששיבחו את קולה של בן זקן ואף השוו אותה לשרית חדד. מהאלבום בלטו גם השירים: "שורף לי בעיניים" שהפך לוויראלי, ו-"כמה רזית" שהיו ללהיטים בקרב חובבי המוזיקה הים תיכונית. מאוחר יותר יצא השיר "פיסה מזכרוני" כסינגל הרביעי מהאלבום והיה ללהיט רדיו, הפך לשיר הראשון של בן זקן שנכנס לפלייליסט של גלגלצ, והגיע למקום ה-2 במצעד השבועי של מדיה פורסט. ב-1 בדצמבר, הגיע האלבום למעמד אלבום זהב לאחר שמכר למעלה מ-15,000 עותקים בתוך חודש ולמעמד פלטינה כפול על 50,000 הורדות דיגיטליות. ב-30 בדצמבר 2015, הוציאה את הסינגל החמישי והאחרון מתוך האלבום "אלבינה", שלווה גם בקליפ מלא.
2016: תאמין לי
ב-12 במרץ 2016, הוציאה בן זקן את הסינגל "תאמין לי", סינגל ראשון מתוך אלבומה השני. השיר היה לשיר השלישי של בן זקן שנכנס לפלייליסט של גלגלצ (במסגרת התוכנית של דלית רצ'סטר) והגיע למקום ה-3 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ביוני 2016 הצטלמה יחד עם פאר טסי לקליפ של השיר "כל העיר שלנו", בו הם משתפים פעולה והוא היה לסינגל השני מתוך אלבומה השני. את השיר כתבו והלחינו דולב רם ופן חזות ועיבד מוזיקלית יעקב למאי. השיר קיבל ביקורות שליליות והגיע למקום ה-8 במצעד השבועי של מדיה פורסט אך זכה להצלחה ברשת וצבר למעלה מ-15 מיליון צפיות ביוטיוב.
באוגוסט 2016, הוציאה את הסינגל "תזיזו", סינגל שלישי מתוך האלבום השני. גם את השיר הזה כתבו והלחינו עבורה דולב רם ופן חזות ועובד והופק מוזיקלית על ידי יעקב למאי, כמו כן השיר משמש כשיר הנושא החדש של ערוץ הילדים, והגיע למקום ה-3 במצעד של מדיה פורסט ולמקום ה-33 במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ז.
אלבומה השני תאמין לי, יצא ב-4 בספטמבר 2016. האלבום זכה לביקורות מעורבות, חלקן משבחות את בן זקן על המילים הבוגרות וסגנון המוזיקה הייחודי שפיתחה בשירי האלבום (שילוב של מוזיקת נשמה עם מוזיקה ים תיכונית). בנוסף לסינגלים שקדמו ליציאתו, בלטו גם השירים "כשאתפרק" ו"צוללת" שהיו לוויראלים, "ג'נטלמן" ו-"בחור מזהב" שהיו ללהיטים בקרב חובבי מוזיקה ים תיכונית ו-"אף אחד" שיצא כסינגל הרביעי מהאלבום והיה לשיר הרביעי של בן זקן שנכנס לפלייליסט של גלגלצ, היה לשיר הראשון של בן זקן שמגיע למקום ראשון במצעד השבועי של התחנה ובנוסף לכך הגיע למקום ה-2 במצעד השבועי של מדיה פורסט, בערב השקת האלבום החדש של זקן, קיבל האלבום מעמד אלבום פלטינה על מכירות של 40,000 עותקים בכחודש וחצי. השיר "אף אחד" הגיע למקום ה-8 במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ז, ולמקום השישי במצעד של רשת גימל באותה שנה.
בנובמבר 2016 בן זקן הוציאה את הסינגל החמישי מהאלבום: "אין לי אותך" שזכה להצלחה נאה, ואת הסינגל השישי והאחרון, "הייתי חוזרת". השיר זכה לביקורות חיוביות על המקוריות של השיר ולאור העובדה שהוא הסינגל הראשון של בן זקן שכולו מז'אנר מוזיקת נשמה. השיר נכנס לפלייליסט גלגלצ והגיע למקום ה-18 במצעד השנתי של רשת גימל לשנת תשע"ז.
2017: לזאת שניצחה
ב-12 בפברואר 2017, יצא הסינגל "לזאת שניצחה", כסינגל הראשון מתוך האלבום השלישי. השיר נכתב, הולחן, עובד והופק מוזיקלית על ידי יעקב למאי, דולב רם ופן חזות, השיר זכה להצלחה בתחנות הרדיו והגיע למקום חמישי בשיאו במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ב-16 במאי הופיעה בן זקן לראשונה בתיאטרון קיסריה מול 3,500 איש, במופע אירחה גם את פאר טסי איתו היא שרה את "כל העיר שלנו". היא הופיעה בו שוב ב-1 ביולי והופיעה שם בפעם השלישית ב-2 בספטמבר. על המופע נמתחה ביקורת על יכולתה של בן זקן "להחזיק ערב" כאמנית הבולטת. ב-29 במאי הופיעה לראשונה גם בבריכת הסולטן בירושלים.
ב-13 ביוני יצא הסינגל השני מתוך האלבום: "רציתי", השיר זכה להצלחה יותר גדולה מהסינגל הקודם והיה לאחד השירים הבולטים של אותה שנה, זכה להצלחה בתחנות הרדיו כאשר הגיע למקום ראשון במצעד השבועי של גלגלצ ולמקום השני במצעד של מדיה פורסט. השיר הגיע למקום ה-2 במצעד השנתי של כאן גימל ותשיעי במצעד של גלגלצ.
בן זקן נבחרה להופיע כשופטת אורחת בעונה השלישית של סדרת הריאליטי בה היא בעצמה השתתפה - "אקס פקטור ישראל" - בזמן חופשת הלידה של הזמרת שירי מימון. ב-6 ספטמבר יצא האלבום השלישי שנקרא: לזאת שניצחה. האלבום כולל שיתוף פעולה של בן זקן עם דיג'יי ויוו בשיר שנקרא "מאורסת". באותה השנה נבחרה בן זקן לזמרת השנה של ישראל מטעם כאן גימל ולאשת השנה במצעד של גלגלצ וזמרת השנה של ערוץ הילדים. בנוסף לכך 5 שירים שלה נכנסו למצעד השנתי של גלגלצ (מתוכם שניים בעשירייה הפותחת), שזהו שיא חסר תקדים לזמרת. באותה השנה יצא גם הסינגל השלישי "כולם באילת", שזכה להצלחה נאה והסינגל הרביעי והאחרון "צועקת", שזכה להצלחה רבה, ואף הגיע למקום ה-25 במצעד סוף השנה של גלגלצ.
2018–2019: חיים שלי וזמרת העשור
ב-28 בינואר 2018, הוציאה בן זקן סינגל ראשון מאלבום רביעי "תל אביב בלילה". על השיר אמרו כי הוא גנבה בוטה של הלהיט "Back to Black", של איימי ויינהאוס. השיר זכה לביקורות חיוביות וזכה להצלחה לאחר שנכנס לפלייליסט של גלגלצ, הגיע למקום שלישי בתחנה ורביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט. בסמוך לכך, הוציאה גרסה מחודשת לשיר "הללויה" עם גלי עטרי. הגרסה יצאה כסינגל והגיעה בשיאה אל המקום ה-6 במדיה פורסט. לאחר, מכן הוציאה את הסינגל השני, "בא לי לחבק אותך" ולבסוף סינגל בשם "חיים שלי", שזכה להצלחה רבה במצעדי סוף השנה בישראל, כאשר הגיע אל המקום ה-3 במצעד סוף השנה של רשת ג', ו-6 בגלגלצ. ב-15 באוקטובר 2018, הוציאה את "מקסיקו".
ב-6 בדצמבר 2018, יצא הסינגל "מילה של גבר". בינואר 2019 הוציאה את הסינגל "יאסו" לצד סטטיק ובן אל תבורי וסטפן לגר הסינגל זכה להצלחה. בנוסף גם הקליטה הזמרת גרסה עברית משלה לשיר "" של הזמרת אריאנה גרנדה המכיל גרסה עברית ל"My Favorite Things" מהסרט "צלילי המוסיקה" בדיוק כמו בשיר המקורי לצד קטע משירה "תל אביב בלילה" באותו השיר. הגרסה עוד טרם יצאה. ב-7 במרץ 2019, יצא הסינגל "תגיד לי Je t'aime" שמאופיין בשילוב של ז'אנר הרגאיי והז'אנר הים תיכוני במקביל. ב-27 במרץ, פורסם ראיון שערכו מאקו עם עדן בן זקן, בו היא אמרה ששם אלבומה הרביעי יהיה חיים שלי ואף הצהירה כי הוא ייצא ב-14 באפריל 2019.
ב-11 באפריל, יצא הסינגל השמיני מתוך האלבום "חצי מדינה", בו בן זקן מתייחסת לפרשה של הסרטון שהופץ שלה מחליפה בגדי ים בחנות בגדים שבבעלות השותפות נטע אלחמיסטר ונועה בני. ב-14 באפריל, יצא לאור אלבומה הרביעי של בן זקן, חיים שלי. הוא אף עלה לרשתות הזרמת המדיה. ב-28 באפריל, בן זקן ספירה בריאיון לאתר ישראל היום ושיתפה שתופיע במהלך השנה בפסטיגל וכמו כן שיתפה על התחושות לגבי הפרשה של הסרטון שהופץ שלה.
ב-4 ביולי, הוציאה את השיר "שונה מהנוף", ביחד עם עדן חסון. ב-13 באוגוסט, הוציאה את השיר "Bonsoir" שהיא הייתה בין מלחיניו. ב-3 בספטמבר, הוכרז כי בן זקן תופיע במופע משותף עם הזמר איטלקי מחמוד ב-3 באוקטובר בפארק לייב ראשון לציון ויבצעו על הבמה דואט שיקליטו יחד. ב-11 בספטמבר, הוציאה את השיר "הזמן שלנו", ביחד עם איתי לוי אשר יצא כחלק ממסגרת המופע של פסטיגל 2019. בספטמבר 2019, זכתה בן זקן בתואר "זמרת העשור" במסגרת מצעד העשור: פרויקט משותף של רדיו תל אביב ומאקו. בנוסף, ב-29 בספטמבר זכתה בן זקן בתואר "זמרת העשור" לפי ״מצעד העשור״ של כאן גימל.
ב-22 בנובמבר, הוציאה את השיר "אגרוף", עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-1 במצעד השבועי של מדיה פורסט, ובמצעד הרשמי של גלגלצ. ב-25 בדצמבר, הוכרזה כי בן זקן זכתה בתואר כ"זמרת העשור", במסגרת "שרים קריוקי", בעודה הזמרת ששיריה היו המבוקשים ביותר בקריוקי בעשור זה.
2020–הווה: מועבט ועם או בלי לאהוב
ב-17 במרץ 2020, הוציאה את השיר "כשתבוא", בו בן זקן מתייחסת להריונה ולידתה. ב-8 באפריל, הוציאה בן זקן גרסה מחודשת של "והיא שעמדה", שהוא קטע קצר בהגדה של פסח; השיר יצא במסגרת יוטיוב "Stay Home #WithMe", בו נבחרה בן זקן לייצג את ישראל בפרויקט שנוסד בעקבות מגפת הקורונה. ב-2 ביולי, הוציאה דואט עם עומר אדם הנקרא "קוקוריקו" שהפך ללהיט מיידי כאשר הגיע למקום השני במדיה פורסט וצבר למעלה מ-18 מיליון צפיות. באותו החודש נבחרה להשתתף בפרסומת של מותג שופרסל "שופרסל Baby", לאחר לידת בנה הבכור. במסגרת פרסומת זו יצאה גרסת כיסוי לשירה של זהבה בן "חיים שלי" שגם יצאה כסינגל.
ב-7 ביוני 2021, הוציאה את "ברחובות של תל אביב" כסינגל נוסף מתוך מועבט; קליפ המילים שלו זכה להצלחה רבה כאשר צבר בשבוע אחד 833,000 אלף צפיות והיה הקליפ השני הנצפה ביותר בישראל ביוני 2021, כשמלפניו ניצב "מועבט" של בן זקן גם כן, שצבר 885,000 אלף צפיות באותו השבוע.
ב-13 באוגוסט, הוציאה את הסינגל "ממתק". לקראת סוף 2021, הוציאה בן זקן עם עדן חסון דואט שני, "פילטרים יפים". יום לפני 2022, הוציאה את הסינגל "מה קרה?".
ב-24 במרץ 2022, הוציאה את "כמו שאני", אותו כתבה והלחינה בן זקן עבור הזמרת מאיה דדון. במאי 2022, חתמה על חוזה כפרזנטורית של מותג הנעליים "טו גו", ב-30 במאי 2022, הוציאה את אלבומה האולפן השישי עם או בלי לאהוב. ב-15 בספטמבר, הוציאו בן זקן ומאיה דדון את הסינגל "להיות שלך", אשר נכלל באלבום בכורה של דדון חוץ ממך. בהמשך לכך, הוציאה את הסינגל "כינורות" שדורג במקום הראשון במדיה פורסט.
ב-11 בדצמבר, הוציאה את הסינגל "ראשון בבוקר" ביחד עם הזמרות אנה זק ונונו. באותו החודש התארחה בתוכנית "הזמר במסכה", בתור שופטת וזמרת בפרק מיוחד הנקרא "ספיישל עדן בן זקן".
ב-13 ביוני, הוציאה את אלבומה האולפן השביעי הנקרא 7. ב-6 ביולי, הוכרז כי בן זקן תופיע בפרויקט "שירת נשים" יחד עם הזמרות נסרין קדרי, אודיה ונרקיס. ב-30 ביולי הוציאה את הסינגל "מקלט בטוח" עם עופר לוי, שהגיע למקום ה-32 במצעד ההיטליסט.
חיים אישיים
בפברואר 2017, התארסה לשוקי ביטון, מסעדן ואיש עסקים. השניים נישאו ב-24 במאי 2018. ב-5 במאי 2020 נולד בנה הבכור, מישל מיכה ביטון. ב-21 במרץ 2023 נולדה להם בת.
בפברואר 2018 הופץ סרטון של בן זקן מחליפה בגדי ים בחנות בגדים שבבעלות השותפות נטע אלחמיסטר ונועה בני. מטעם בן זקן הוגשה תלונה במשטרה ומכתב התראה לשותפות לפני תביעה. אלחמיסטר ובני הבהירו כי הפרסום נבע כתוצאה מפריצה לרשת המחשבים שלהן וגם הן הגישו תלונה במשטרה על הפרסום. כשלושה שבועות לאחר מכן נתפס חשוד בפרסום הסרטון. באוקטובר 2022 נגזרו עליו 15 חודשי מאסר.
סגנון מוזיקלי
הסגנון המוזיקלי הייחודי של בן זקן הוא מוזיקה ים-תיכונית לצד השפעות של מוזיקת נשמה, מוזיקת פופ ורית'ם אנד בלוז. בראיון שנתנה בן-זקן ל-ynet בדצמבר 2015 היא אמרה כי האמנים שהשפיעו עליה הם אייל גולן, שרית חדד, עמיר בניון, כריסטינה אגילרה וביונסה.
שמן אתרי
שמן אֶתֶרִי הוא שם שניתן לחומרים הנדיפים המקנים לצמח ריחני את ריחו האופייני.