cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמעון שבס
ביוגרפיה
באביב 1971 עלה לגולן כחבר גרעין "אתגר" של נח"ל גולן, מאיחוד הקבוצות והקיבוצים, לשטח הסמוך לכפר הסורי הנטוש פיק בדרום הגולן, סמוך לקו הפסקת האש בין סוריה לישראל. ההיאחזות התאזרחה ב-8 במאי 1972 והוא נבחר למזכיר הקיבוץ. שימש גם רכז ההכשרות של הנוער העובד והלומד עבור חמישה גרעינים.
בוועידת ההסתדרות ה-12 (1974) קרא שבס להכפיל את האוכלוסייה ברמת הגולן ותבע מההסתדרות "להמשיך ולראות במעשי ההתיישבות החלוצית את גולת הכותרת של פעולות ההסתדרות"
ב-1978 נבחר שבס ליו"ר ועד יישובי הגולן. כיו"ר הוועד הוביל שבס מבצע הסברה לביטול הממשל הצבאי בגולן ובהמשך למען החלת חוק הגולן. קידם תוכניות להגדלת ההתיישבות היהודית בגולן ואת הקמת החברה לפיתוח הגולן במסגרתה עסק בפיתוח תשתיות, תיירות ומקורות תעסוקה.
בשנת 1984 מונה לעוזר לענייני התיישבות של שר הביטחון, יצחק רבין, תפקיד שמילא במשך שש שנים. נוסף על היותו עוזר אישי ופוליטי, הפקיד רבין בידיו את האחריות לאזורי ההתיישבות, אזורי הפיתוח והתשתיות לאומיות.
בשנים אלה היה חבר דירקטוריון של חברות ממשלתיות וגופים ממלכתיים, בהם מועצת מינהל מקרקעי ישראל, התעשייה האווירית לישראל והתעשייה הצבאית. היה יושב ראש הוועדה לקידום ולשילוב המיעוטים הערבי, הבדווי והדרוזי בחברה הישראלית.
לקראת מערכת הבחירות של 1992 מונה שבס לנהל את קמפיין הבחירות של מפלגת העבודה בראשותו של רבין. העבודה זכתה במספר הרב ביותר של מושבים בכנסת, ועל רבין הוטל להקים את הממשלה. עם כניסתו של רבין ללשכת ראש הממשלה, מונה שבס למנכ"ל משרד ראש הממשלה.
בהלווייתו של יצחק רבין הספידוֹ שבס. לאחר הרצח פרש שבס מהחיים הפוליטיים. בשנת 2020 יצא לאור, בהוצאת "ידיעות ספרים", ספרו של שבס, "חבר". את הספר ערך יואב קרן.
הרשעה בפלילים
בשנת 2000 הרשיע השופט אדמונד לוי בבית המשפט המחוזי בתל אביב את שבס בעבירות מרמה והפרת אמונים ושוחד בפרשה העוסקת בקשריו עם מדינות זרות ואשר פרטיה נאסרו לפרסום.. נגזרו עליו שנתיים מאסר בפועל ועוד שנת מאסר אחת על תנאי וקנס של 50 אלף ש"ח. הן הוא והן פרקליטות המדינה ערערו על גזר הדין, ובשנת 2003 זיכה אותו בית המשפט העליון. בעקבות בקשת המדינה נערך דיון נוסף בהרכב של תשעה שופטים בראשות הנשיא אהרן ברק, וב-30 בנובמבר 2004 הורשע שבס (ברוב של שמונה נגד אחד) בהפרת אמונים בשתי פרשות: פרשת שטרן ופרשת שולדנפריי. באחת, נקבע כי קידם עסקה עם מדינה זרה שבה היה מעורב חברו. בשנייה, נקבע כי קידם במסגרת תפקידו את עסקיהם של זוג חברים אחר, שבחברה שבשליטתם הועסק בעבר. התיק הוחזר לבית המשפט המחוזי לגזירת העונש, תוך ויתור מראש על עונש מאסר. בפברואר 2005 בית המשפט המחוזי בתל אביב גזר על שבס קנס של 50 אלף ש"ח.
לאחר ההרשעה עזב שבס את ישראל למשך 15 שנה. בין היתר חי בלונדון.
קריירה עסקית
שבס היה יושב ראש חברת RSLB האמריקנית, שמשרדיה ממוקמים בוושינגטון. החברה סייעה לאנשי עסקים ובעלי עסקים ישראלים להיכנס לשוק האמריקני. הוא שותף בעסקים באירופה ובארצות הברית, בין היתר בתחומי ההשקעות, הנדל"ן והמלונאות. מאז שנת 2002 משמש כיועץ פוליטי וכלכלי עבור ממשלות ומנהיגים ברומניה, בולגריה, הונגריה, אוסטריה, סרביה וארצות הברית. שבס מייעץ בענייני כלכלה ואסטרטגיה גם לתאגידים בינלאומיים.
פעילות ציבורית
שמעון שבס מרצה בפני קהילות יהודיות באירופה ובפני סטודנטים בנושא המחאה החברתית שפרצה בישראל ביולי 2011, בה הביע את תמיכתו, ובנושא התהליך המדיני של ישראל עם הפלסטינים. הוא סייע גם לעמותת על"ה (עזרה לילד הנכה). פעל להקים את הכפר על"ה נגב שבסמוך לאופקים - כפר שיקומי למבוגרים בעלי לקויות שכליות. בנוסף, פעיל שבס בעמותת גלאו"פ לטיפול בילדים אוטיסטים ובילדים ממשפחות מצוקה.
בשנת 2012, היה שבס במגעים לרכישת קבוצת הכדורגל של הפועל תל אביב, מידי אלי טביב.
חיים אישיים
לשבס שלושה ילדים מנישואיו הראשונים ושלושה ילדים מנישואיו השניים לדנה שבס.
ברווז עצים אוסטרלי
ברווז עצים אוסטרלי או ברווז הרעמה (שם מדעי: Chenonetta jubata) הוא עוף מים ממשפחת הברווזיים החי רק באוסטרליה, והוא המין היחיד בסוגו, לאחר היכחדות המין ברווז פינץ' מניו זילנד, שניהם מהסוג צ'נונטה. למרות השם הוא איננו קרוב לברווז העצים מאמריקה הצפונית.
תיאור
ברווז זה מזכיר במראהו אווז קטן, אורכו 45–51 סנטימטרים, והוא בעל נוצות אפורות בהירות על הבטן עם חזה מנוקד בלבן וצוואר וראש כתומים אצל שני הזוויגים. המקור אפור וכפי שהשם המדעי מרמז יש לברווז רעמת נוצות קטנה לאורך העורף והצוואר. הכנפיים חומות ולנקבות פס שחור לאורך העיניים.
ברווז זה מסווג לעיתים בקבוצת ברווזים מצויים או בברווזי צדפות (כמו הטדורנה). קרוב משפחתו הקרוב ביותר הוא ברווז טבעתי מאמריקה הדרומית.
אקולוגיה
הברווזים נפוצים בכל אוסטרליה וכן בטסמניה. ברווז זה פחות מימי מקרוביו ונראה רועה בין העשבים וכן בחורשים, שדות, ביצות, חופים ואף באזורים עירוניים ובפארקים. לעיתים הוא גם מצוי באגמים עמוקים בחיפוש מזון. הברווז מעופף גרוע ובגובה נמוך, וכשהוא מפוחד הוא בורח לבין העצים. בטיסה ישירה הוא יותר מהיר וכמה אוכלוסיות נודדות ככה בשיא הקיץ. מזונו מורכב מעשבים, גרגירים, זרעים, עשבי תיבול וגם מחרקים. הם לא נכנסים למים עמוקים לעיתים קרובות ומעדיפים לאכול ביבשה או במים רדודים.
כמו ששמו מרמז הוא מקנן בעצים והנקבה מטילה 9–11 ביצים. הזכרים נשארים עם הנקבות לטפל בצאצאים.
ספודומן
ספודומן הוא מינרל אינוסיליקטי (סיליקט במבנה בצורת שרשרת) של ליתיום ואלומיניום, השייך לקבוצת הפירוקסן (תת קבוצת קלינופירוקסן), והמשמש כמקור לליתיום ולעיתים כאבן חן.
הרכב
נוסחת המבנה הכימי של הספודומן היא LiAl (SiO3)2. הגוונים הייחודים לסוגים המשמשים כאבני חן מקורם בזיהומים בכמויות זעירות, מגנזיום בקונזיט וכרום בהידניט.
קריסטלוגרפיה
הספודומן מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" 2/m\, וחבורת סימטריות מרחבית C2/c. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=9.46, b=8.39Å, c=5.22Å, וגודלה של זווית β הוא 110.17°.
תכונות פיזיקליות
הספודומן מופיע בטבע בדרך כלל כמסה חסרת צורה. הגבישים פריזמתיים שטוחים ומוארכים המסתיימים בכיפה. פני הגביש מחוספסים ומופיעים עליהם נקבים וסימנים בצורת משולש, וכמו כן משורטטים עליהם קווקווים במקביל לציר הראשי. הגבישים מסוגלים להגיע לגדלים יוצאי דופן ונתגלו גבישים באורך של עד 12.8 מטרים במשקל 54 טון, ואפילו בגודל של 14.3 מטרים מאזור הגבעות השחורות של דרום דקוטה. תופעת גבישים תאומים קיימת במינרל. לספודומן יש פצילות טובה בשני כיוונים בזוויות של 87º ו-93º (פצילות אופיינית לקבוצת הפירוקסן), והוא נשבר בצורה בלתי שווה עד דמוית קונכייה. הקשיות של המינרל בינונית, 7-6.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 3.2 גרם לסמ"ק.
הספודומן מתפרק בקלות למינרלים אחרים (בעיקר פצלות השדה ונציצים) ולמינרלי חרסית. מוסקוביט ירוק, תוצר ופסאודומורף של ספודומן מכונה "פיניט". לעיתים הספודודמן בגביש מתפרק חלקית בלבד, והתוצאה היא גבישים מיוחדים.
תכונות אופטיות
אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדמי השבירה של הספודומן הם: nα=1.648-1.661, nβ=1.655-1.670 ו-nγ=1.662-1.679. גבישי הספודומן שקופים עד שקופים למחצה, וצבעם רב גוני, לבן, חסר צבע, אפור, ורוד, לילך, סגול (קונזיט), צהוב (טריפאן) וירוק (הידניט), חסר צבע בשקף מנוסר. הספודומן ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) חזק, בייחוד בסוג קונזיט, כאשר מסתכלים על הגביש מלמטה או מלמעלה ואז מכיוונים אחרים. הוא נראה סגול עד ירוק מזווית אחת, וחסר צבע מזווית שנייה. הספודומן הוא טנאברסנטי, כלומר הוא משנה צבע בעת חשיפה לשמש וקיימת בו תופעת עין החתול. המינרל פלואורסצנטי. בקרינת על סגול בגלים קצרים הוא פולט קרינה בגוונים לבן וכחול, ובגלים ארוכים הוא פולט קרינה בגוון כתום עד כתום אדום.
גילוי ומקור השם
המינרל נתגלה לראשונה ב-1800 בפגמטיטים שחוצים כדייק את הסלעים בחלקו הצפוני של האי אוטו (Utö) במחוז סטוקהולם שבשוודיה. מקור השם ביוונית, "ספּוֹדוּמנוס" (σποδυμενος), שפירושו "בגוון אפר", והוא ניתן למינרל בשל הגוון האופייני של החומר שמעובד לשימוש בתעשייה. הסוגים המשמשים כאבני חן נתגלו מאוחר יותר, ההידניט ב-1879 והקונזיט רק ב-1902.
שימושים
לספודומן יש שני שימושים עיקריים, כאחד המקורות החשובים לליתיום, וכאבן חן.
מקור לליתיום
הליתיום הוא מתכת המשמשת בסוללות חשמליות, בתרופות נוגדות דיכאון, בעדשות, בקרמיקה ובסגסוגות עם מתכות אחרות ליצירת חלקים למטוסים. הליתיום ממוצה מתוך הספדומן על ידי המסה בחומצה.
הייצור העולמי של ליתיום מספודומן הוא סביב 80,000 טון לשנה, בעיקר מהפגמטיט של גרינבושס (Greenbushes) שבאוסטרליה המערבית, וכן ממקורות סיניים וצ'יליאניים. עתודות הליתיום במכרה טאליסון (Talison) בגרינבושס מוערכות ב-13 מיליון טון.
עם זאת, הספודומן הופך למקור חשוב פחות של ליתיום משום שניתן להפיק ליתיום כלורידי ישירות מהאגמים האלקליים המלוחים בצ'ילה, סין וארגנטינה. ליתיום כלורידי מותמר לליתיום פחמתי ולליתיום הידרוקסידי בתגובה כימית עם נתרן פחמתי וסידן הידרוקסידי בהתאמה.
אבן חן
גבישי ספודומן מפותחים מבוקשים על ידי אספני מינרלים, ובנוסף נעשה שימוש בשני סוגים של ספודומן כאבן חן בתעשיית התכשיטים, הקונזיט בעל הגוון הוורוד-סגול, וההידניט הירקרק. מכיוון שהמינרל ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) חזק, חייב חותך האבן להקפיד על חיתוך שיציג את הצבע הבולט ביותר. חיתוך האבן קשה גם בגלל הפצילות הטובה של המינרל וקשיותו הבינונית.
קונזיט
קונזיט, סוג של ספודומן, הוא אבן חן בגוון ורוד עד צבע לילך (סגול בהיר), כשמקור הצבע בכמויות זעירות של מנגן. חלק (אם כי לא תמיד) מאבני הקונזיט עוברות חימום במטרה לשפר את צבען. לעיתים קרובות נוהגים גם להקרין את האבנים לאותה מטרה. צבעם של רוב אבני הקונזיט דוהה בחשיפה ממושכת לשמש עד כדי איבוד הצבע לחלוטין, אבל התהליך הוא איטי ואורך שנים אחדות. הקונזיט נתגלה ב-1902 וקרוי על שמו של ג'ורג' פרדריק קונז (George Frederick Kunz; 1932-1856), התכשיטן הראשי של חברת טיפאני ומינרלוג ידוע. את הקונזיט ניתן למצוא בברזיל, ארצות הברית, קנדה, חבר המדינות, מקסיקו, שוודיה, אוסטרליה המערבית, אפגניסטן ופקיסטן.
הידניט
הידניט, סוג של ספודומן, הוא אבן חן בגוון ירוק בהיר עד צהוב ירקרק, כשמקור הצבע בכמויות זעירות של כרום. ההידניט נתגלה ב-1879 בסמוך ליישוב הזעיר וייט פליינס (White Plains) במחוז אלכסנדר (Alexander) בצפון קרולינה. ההידניט קרוי על שמו של הגאולוג ויליאם ארל הידן (William Earl Hidden; 1918-1853) ששלח את הדוגמאות הראשונות לבדיקה, אם כי למען הדיוק ההיסטורי לא הוא גילה את המינרל אלא בחור בשם לקי (Lackey). הידן רכש את השטח שבו נתגלתה האבן והפעיל בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19 חברה בשם "חברת כריית האזמרגד וההידניט" שהפיקה אזמרגדים ואבני הידניט. שם העיירה שבקרבתה נתגלתה האבן שונה מאז והיא קרויה כיום הידנייט (Hiddenite) על שם האבן. המינרלוג ג'ורג' פרדריק קונז, שהוזכר בפסקה הקודמת, תיאר ב-1892 את ההידניט כ"תמיד שקוף, וצבעו נע מחסר צבע (נדיר) לצהוב בהיר, לירוק צהבהב ועד לצהוב עמוק של אזמרגד ירוק". קונז ציין שגודלם של הגבישים המפותחים ביותר של הידניט היה 68 מ"מ ומשקלם 5.5 קרט. אבל רוב האבנים שנחצבו היו קטנות, ההידניט במשקל 2 קרט שבאוסף אוגוסטוס ק. המלין (Augustus C. Hamlin) נחשב בין היפים ביותר שבאבנים הגדולות יותר.
בנוסף למקור שבצפון קרולינה נמצא הידניט בברזיל בסין ובמדגסקר, אבל רק האבנים שבצפון קרולינה הם באיכות של אבני חן. ספודומן ירוק נתגלה גם באפגניסטן ובפקיסטן, אך קיים ויכוח בין הגמולוגים האם נכון לכנותו הידניט וכן הועלו טענות שהצבע הוא תוצאה מלאכותית של הקרנה.
מקור ותפוצה
הספודומן קיים בסלעי גרניט ופגמטיטים עשירים בליתיום, כמו כן בסלעי אפליט ובגנייס.
הספודומן הוא מינרל נפוץ למדי. מקומות בהם ניתן למצוא את המינרל כוללים את אוטו (Utö) במחוז סטוקהולם שבשוודיה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); ובסמוך לקורטן (Kuortane), בפינלנד; במכרה הרדינג (Harding) במחוז טאוס (Taos) שבארצות הברית; ברספלנדור (Resplendor) שבמדינת מינאס ז'ראיס בברזיל; בנוריסטן שבמחוז לוגהם באפגניסטן; בביקיטה (Bikita) בזימבבווה; ובמקומות רבים נוספים. גבישים מפותחים גדולים מאוד נמצאו במכרה אטה (Etta) סמוך לקיסטון (Keystone) במחוז פנינגטון (Pennington) ובמקומות נוספים בגבעות השחורות של דרום דקוטה שבארצות הברית ובאגם ברניק במניטובה שבקנדה. הידניט מצוי בסמוך להידנייט (Hiddenite) במחוז אלכסנדר (Alexander) בצפון קרולינה (המקום בו נתגלה ההידניט). קונזיט מצוי יחד עם טורמלין באזור פאלה (Pala) במחוז סן דייגו (San Diego) שבקליפורניה.
ניידות
ניידות, ניעות או מוביליות היא היכולת לנוע ממקום למקום או ממצב למצב.
ניתוח תוכן
ניתוח תוכן היא שיטת מחקר לניתוח של טקסטים במגוון פורמטים (טקסט כתוב, קול, תמונה, וידאו, דיגיטלי). שיטת ניתוח התוכן התפתחה במסגרת מדעי החברה האמפיריים והיא מגשרת בין הניתוח הכמותי הסטטיסטי לבין הבחינה האיכותנית של הפריטים הנבחנים. יש להבחין בין ניתוח תוכן לקיטלוג של טקסט, כאשר מטרתו של ניתוח התוכן היא להגיע למסקנות על-אודות דפוסים, קשרים או הבדלים בטקסטים הנבחנים. יתרונותיה של השיטה הם ביכולת לבחון באופן בלתי מתערב טקסטים בצורה המאפשרת את שחזור תהליך הניתוח ואת תיקונו במידת הצורך. חסרונותיה של השיטה מתמקדים במהימנותה, ביכולת המוגבלת להמיר טקסטים מסוימים למערכת מספרית תוך הסכמה רחבה ביחס להמרה זו.
הגדרות לניתוח תוכן
מקורן של ההגדרות המקובלות כיום לניתוח תוכן באמצע המאה העשרים. אחת מההגדרות המוקדמות של ברלסון מתייחסת לניתוח תוכן כשיטה לתיאור אובייקטיבי, שיטתי וכמותי של תכנים תקשורתיים. הגדרה מאוחרת יותר של קריפנדורף מתייחסת לניתוח התוכן כשיטה מחקרית אשר נועדה להסקה תקפה ובת שחזור של טקסטים להקשרי השימוש שלהם.
שלבים בניתוח תוכן
בדומה למערכי מחקר כמותיים אמפיריים אחרים, מבוצע הניתוח הטקסטואלי לאור שאלות והשערות ולאחר הגדרה של היחידות הנבחנות. יחידות של ניתוח תוכן הן מגוונות ויכולות לבחון רמות שונות של מרכיבים בטקסט: כתבות בעיתון, כותרות בעיתון, הודעות ברשתות חברתיות, תמונות באתרי אינטרנט, שלטי חוצות ועוד. לאחר הגדרת היחידות, מוגדרות הקטגוריות הבוחנות אותן (למשל: גודל בסמ"ר, צבע, נושא, מספר מילים חיוביות). הקטגוריות מופיעות בדף קידוד המכיל את האפשרויות השונות בכל אחת מהקטגוריות. דפי קידוד מכילים לעיתים גם הסברים, דוגמאות וכללי החלטה. באופן מסורתי בוצעו ניתוחי תוכן על ידי אנשים שהוכשרו ואומנו להמיר את הטקסטים באמצעות דף הקידוד למערכת מספרית (מקודדים/שופטים). אם הקטגוריות פשוטות וברורות אנו מצפים לרמת הסכמה גבוהה ביחס להמרת הטקסט למספרים. עם זאת, בשנים האחרונות מתרבות שיטות לניתוח תוכן הנעזרות באופן חלקי או מלא בתוכנות מחשב.
גרינווד
גרינווד (באנגלית: Greenwood) הוא שם משפחה, ושמם של יישובים רבים בארצות הברית, בממלכה המאוחדת, אוסטרליה וקנדה.
Without You (שיר של אנדרסון פאאק)
Without You הוא שיר שהקליט הזמר-יוצר האמריקאי אנדרסון פאאק בשיתוף הראפרית האמריקאית רפסודי, ומופיע באלבום האולפן השלישי שלו, Malibu. השיר יצא לאור ב-15 בינואר 2016, ביחד עם האלבום עצמו.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אנדרסון פאאק, רפסודי, 9th Wonder, היאטוס קיוטה והופק על ידי 9th Wonder. השיר משלב בתוכו את סגנונות ההיפ הופ וה-R&B, המאפיינים שירים נוספים מתוך האלבום.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאת האלבום.
הצלחה
נכון לאפריל 2020, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-17.9 מיליון.
גראסים לוקה
גראסים לוקה (ברומנית: Gherasim Luca; 23 ביולי 1913 – 9 בפברואר 1994) משורר יהודי-רומני ותאורטיקן של הסוריאליזם. הוא פעל ברומניה ובצרפת וכתב בעיקר בשפה הצרפתית.
ביוגרפיה
גראסים לוקה, יליד בוקרשט, היה בנו של חייט יהודי. כבר מגיל צעיר דיבר בארבע שפות: יידיש, רומנית, גרמנית וצרפתית. הוא השתייך מגיל צעיר לתנועה הסוריאליסטית, והיה חבר נכבד בקבוצת "אלג'ה" בין השנים 1930–1933. במסגרת הגל הסוריאליסטי השני הוא הצטרף לקבוצה של ג'לו נאום, ויקטור בראונר וז'ק הרולד. החל משנת 1938 הוא נסע לעיתים קרובות לצרפת. התגברות האנטישמיות והתחלת מלחמת העולם השנייה אילצו אותו להישאר מחוץ לרומניה.
הוא חש נרדף ברומניה ובשנת 1952 עבר לפריז, דרך ישראל.
היהודי האחרון
היהודי האחרון הוא רומן רחב-יריעה פרי עטו של הסופר יורם קניוק, שראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד וספרית הפועלים בשנת תשמ"ב–1981.
עלילה
הרומן מתאר את קורותיה של משפחה אחת, מימי יעקב פרנק משיח השקר בפולין ועד למלחמת יום הכיפורים בישראל. הוא כולל התייחסות לנושאים שונים: מיסטיקה יהודית, חלוציות וצבריות, השואה, יחסי יהודים וגרמנים לאחר השואה, העיסוק בעדות של ניצולי השואה, ניצול השכול באופן ציני, והגורל היהודי. עלילת הספר בנויה כהדבק (קולאז'), כלומר כל פרק עוסק בחלק אחר של העלילה. במרכזו עומדת דמותו של אבנעזר שניאורסון, בן למושבה חלוצית שנודד טרם מלחמת העולם השנייה מפלשתינה-א"י לאירופה ונכלא במחנה ריכוז. בזמן שהותו במחנה אבנעזר מוחק אט-אט את זיכרונו שלו ומחליף אותו בזיכרונותיהם של שאר האסירים. כך הוא הופך למעין זיכרון של כל הדורות ולנושא הידע והזיכרון היהודי. לאחר המלחמה אבנעזר ממשיך להחזיק בזיכרונות האחרים על חשבון זיכרונו שלו.
מהדורות
מהדורת ידיעות אחרונות:
תרגומים
הספר ראה אור בתרגום לשוודית (Den siste juden, סטוקהולם 1988, מאת Marion Wajngot), לדנית (Den sidste joede, קופנהגן 1989, משוודית: Ebba Roenne), לגרמנית (Der letzte Jude, פרנקפורט 1990, מאת רות אחלמה) ולאנגלית (The Last Jew, ניו יורק 2006, מאת ברברה הרשב).
הרשות הארצית לתחבורה ציבורית
הרשות הארצית לתחבורה ציבורית היא הגורם המפקח של משרד התחבורה על התחבורה הציבורית בישראל, ועל פעילותה.
רקע
עד לשנת 2000 שירותי התחבורה הציבורית באמצעות אוטובוסים סופקו ברובם על ידי אגד ודן. בהחלטת ממשלה משנת 1997 הוחלט להוציא בהדרגה חלק משירותי התחבורה הציבורית באוטובוסים מידי אגד ודן, לטובת חברות חדשות, וזאת על מנת להוריד את העלויות למדינה, להביא להפחתת תעריפי הנסיעה, ולייעל את השירות הניתן.
היהודי האחרון
עיבוד קולנועי
הספר הוא הבסיס לסרטו של יקי יושע "העיט" (1981).
הרשות הארצית לתחבורה ציבורית
רקע
בשנת 2000, לאחר שהוגש בג"ץ בנושא על ידי חברת אגד, החלה הרפורמה על ידי הוצאת קווים מאגד ודן באמצעות מנהלת תחבורה ציבורית (שהופעלה על ידי חברת 'לירד' בשנים 1998–2003 וחברת עדליא משנת 2003 ואילך). חברות אלה הן חברות ייעוץ פרטיות אשר נבחרו על ידי משרד התחבורה במכרז לנהל את הרפורמה. נכון לשנת 2014, קיימים כ-16 מפעילים המפעילים כ-32 אשכולות קווים ברחבי הארץ.
עוד בשנת 2007 המליצה ועדת סדן לבחינת הרפורמה בתחבורה הציבורית על הקמת רשות ארצית לתחבורה ציבורית יחד עם רשות לתחבורה ציבורית במטרופולין תל אביב.
בינואר 2021 שינתה שרת התחבורה דאז מירי רגב את תנאי הסף לבחירת מנהל הרשות, כך שלא יידרש ניסיון בתחום התחבורה הציבורית. לתפקיד נבחר יעקב נתניהו, תושב ההתנחלות דולב ופעיל  בליכוד ששימש כמנכ"ל עיריית חריש בחמש השנים שקדמו לבחירתו לתפקיד. המינוי אושר בהחלטת ממשלה ב-18 בינואר 2021. בנובמבר 2021 סיים נתניהו את תפקידו, זאת על רקע טענות על תפקודו.
תפקידי הרשות
הצורך העיקרי ברשות הוא למעשה בחיזוק הרגולציה ותכלול של כלל המפעילים של התחבורה הציבורית בארץ על מנת להפוך אותה לנגישה יותר.
לדוגמה, הקמת הרכבת הקלה בגוש דן חוצה חמש רשויות שונות, והקמתה מתעכבת לא פעם בגלל תאום הנדרש בין הרשויות השונות.
בהמלצות ועדת טרכטנברג הומלץ על הקמת רשויות תחבורה מטרופוליניות שיהיו כפופות לרשות הארצית אך המלצה זו איננה מיושמת נכון ל-2018.
אגפים
אגפים בכירים: אגפים נוספים:
שונית פרג'י
שונית חמד-פרג'י (נולדה ב-8 בינואר 1987) היא דוגמנית ישראלית. נבחרה לנערת ישראל (מקום שני בתחרות מלכת היופי) לשנת 2008, ועל כן ייצגה את ישראל במיס יוניברס (מיס תבל) 2008.
ביוגרפיה
שונית פרג'י נולדה וגדלה בקריית טבעון, ללילי בעלת מכון לחיטוב הגוף, ולעמי מדריך ימאות.
היא השתתפה בתחרות מלכת היופי 2008 ושם זכתה בתואר נערת ישראל (המקום השני), כחביבת הקהל. לאחר מכן היא נסעה לייצג את ישראל בתחרות מיס יוניברס (מיס תבל) 2008, שנערכה באותה שנה בווייטנאם.
היא השתתפה בתצוגות אופנה ובקמפיינים של מותגים ישראלים כגון "גולברי", "הוניגמן", "קרייזי ליין" ,"פמינה" ו"בוניטה דה מאס", וגם דגמנה בשבוע האופנה בפריז. בנוסף הובילה את הקמפיין לשעוני "עדי", וכיכבה על השער של מוסף הנשים של ידיעות אחרונות "זמנים מודרניים".
ב-2011 הופיעה במגזין בגדי הים של "בלייזר".
ב-2011 התמודדה בתוכנית המציאות "הישרדות איי קמרינס" בערוץ 10, והייתה למודחת ה-14.
חיים אישיים
בשנת 2012 התארסה לכדורגלן תומר חמד. ב-19 ביוני 2013 השניים נישאו באירוע מצומצם עקב פציעתו של חמד כחודש לפני כן. לזוג נולדו ארבע בנות.
המחלוקת בציבור הליטאי
המחלוקת בציבור הליטאי היא מחלוקת בין שני פלגים בציבור החרדי-ליטאי שהגיעו לידי פיצול בשנת 2012. מחנה הרוב מיוצג על ידי מפלגת "דגל התורה" ומנהיגו הרוחני היה הרב אהרן יהודה לייב שטינמן. המיעוט הקים את מפלגת "בני תורה" ומנהיגו הרוחני היה הרב שמואל אוירבך. המיעוט מכונה גם "הפלג הירושלמי", אף על פי שגם בירושלים רוב הליטאים אינם תומכים בו.
ביטאונו של פלג הרוב הוא היומון "יתד נאמן". המיעוט הקים את היומון "הפלס". המאבק בין העיתונים החריף את המחלוקת בין המחנות.
המחלוקת הבולטת ביותר בין המחנות היא בדרך ההתנגדות לגיוס בני ישיבות, רבני הרוב דוגלים בהתייצבותם של בחורי הישיבות בלשכות הגיוס לצורך הסדר מעמדם כבני ישיבה, כפי שהיה בעבר, ואילו הרב אוירבך הורה לא להתייצב, בנימוק שזהו שיתוף פעולה עם מגמת הצבא להרחיב את מכסת בחורי הישיבה המתגייסים. מחנהו של הרב שטינמן נחשב מתון יותר בסוגיות אידאולוגיות נוספות כמו יציאת אברכים לשוק העבודה.
רקע
בשנות ה-80, בעקבות חילוקי דעות בין הזרם החרדי-ליטאי לסיעות החסידיות, פרש הרב שך מאגודת ישראל והקים את מפלגת "דגל התורה", וכן את העיתון "יתד נאמן" (כתחליף לעיתון "המודיע"). באותה תקופה היו הרבנים הבולטים בציבור הליטאי בבני ברק שנמנו על המחנה התומך ב"דגל התורה" הרב אהרן יהודה לייב שטינמן, הרב מיכל יהודה ליפקוביץ, הרב ניסים קרליץ והרב חיים קנייבסקי. בירושלים בלטו הרב יוסף שלום אלישיב והרב שלמה זלמן אוירבך שבלטו יותר כפוסקים ופחות עסקו בהנהגה ציבורית. בכנס היסוד של "דגל התורה" בבנייני האומה ישב הרב שך במרכז, כשלצדו הרב אלישיב, הרב שטינמן והרב קנייבסקי. הרב שלמה זלמן אוירבך סירב להביע עמדה סביב הפיצול בין אגודת ישראל ודגל התורה.
במהלך שנות ה-90 הידרדר מצבו הבריאותי של הרב שך ודעכה פעילותו. בסוף ימיו ולאחר פטירתו קיבע "יתד נאמן" את מעמדו של הרב אלישיב כיורשו של הרב שך. העיתון הנהיג אז מדרג תארים: הרב שך כונה "רבינו הגדול מרן", הרב אלישיב "רבינו מרן", ואילו הרב שטינמן "הגאון הגדול" (כשאר חברי מועצת גדולי התורה) ובהמשך שונה ל"ראש הישיבה הגאון הגדול". לצד מנהיגותו של הרב אלישיב נחשב הרב שטינמן בקרב רוב הציבור כשני בחשיבותו, ואצל מיעוטם (בעיקר מתושבי בני ברק), נחשב כמנהיג הציבור או לכל הפחות כשווה לרב אלישיב. מי שהוביל את המהלכים ביתד נאמן הוא העורך נתן זאב גרוסמן, שקיבל גיבוי למהלכים אלו מחלק מחברי הוועדה הרוחנית של העיתון. גרוסמן הואשם על ידי תלמידי הרב שטינמן שהוא נלחם ברבם בעיתון ומחוצה לו במטרה להדביק לו תווית של מי שסוטה מהנורמות החרדיות.
בסוף שנות ה-90 החלה מחלוקת פנימית בישיבת פוניבז', ישיבת הדגל של הציבור הליטאי. מחלוקת זו גרמה לחלוקתה לשתי ישיבות נפרדות, אחת בהנהגת נשיא הישיבה, הרבאליעזר כהנמן, והשנייה בראשות גיסו, הרב שמואל מרקוביץ. לצדו של כהנמן עמדו הרב מיכל יהודה ליפקוביץ, הרב חיים קנייבסקי והרב ניסים קרליץ (פלג זה מכונה "השונאים"), ובראשות ישיבה זו עומד הרב ברוך דב פוברסקי (עד לפטירתו, עמד בראשות הישיבה גם הרב גרשון אדלשטיין). לצדו של הרב מרקוביץ עמדו הרב יוסף שלום אלישיב והרב שמואל אוירבך (פלג זה בישיבה מכונה "המחבלים"). הסכסוך בין שתי הישיבות גלש לאלימות ופעמים אחדות נאלצה המשטרה להתערב. הרב שטינמן נמנע מלהביע את דעתו בעניין המחלוקת בישיבת פוניבז', ושני הצדדים ניסו לשייכו אליהם. בשנת 2014, בעקבות חידוש הדיון בסכסוך, הורה הרב שטינמן לבורר, הרב חיים גדליה צימבליסט, שלא לדון יותר בתיק, צעד שנתפס כמזוהה עם צד ה"שונאים".
מחלוקת זו תרמה לגיבושם של שני מחנות בציבור הליטאי. פעולות הקשורות ברב שטינמן (חוק טל, נח"ל חרדי, אמנת כנרת) זכו לתמיכה - או לפחות לאי-הסתייגות - של הרב קנייבסקי והרב קרליץ; ולעומת זאת העיתון "יתד נאמן" יצא נגדן בתוקף. אנשי מחנהו של הרב שטינמן טענו כי העיתון אינו מתייחס בכבוד לרבם. בתמיכת חלק מרבני בני ברק הוקמו היומון "יום חדש", אשר התחרה ב"יתד נאמן", ומערכת הכשרות "יראים" שהתחרתה ב"שארית ישראל", שזוהה עם מחנה הרב אלישיב. הרב שטינמן לא הביע את דעתו ביחס למעשים הללו.
ב-2009 מינה הרב אלישיב את מנחם כרמל כנציג השלישי ברשימת יהדות התורה, בניגוד לעמדת הרב שטינמן שהעדיף את יעקב גוטרמן. עם זאת, גם במערכת בחירות זו השתתף הרב שטינמן בכינוסי הבחירות וחתם על "קול קורא" התומך במפלגה.
המהפך ב"יתד נאמן" והקמת "הפלס"
בסוף מאי 2012 (סיוון תשע"ב), כאשר חלה הרב אלישיב והפסיק לתפקד, חל מהפך בשליטה ב"יתד נאמן". חברי העמותה וההנהלה של העיתון העבירו את השליטה בעיתון לאיש העסקים החרדי שמעון גליק מארצות הברית, על פי בקשת הרב שטינמן שגליק הוא ממקורביו, גליק פיטר את עורך העיתון נתן גרוסמן, ובהמשך גם את המנכ"ל, יעקב לבין, שסירב לקבל את הוראותיו. שבועיים לאחר מכן, לאחר מאבק בין שני המחנות, פורסם במהדורת החינמון של העיתון, "גילוי דעת" של הרב חיים קנייבסקי שבו הוא תומך בהנהגת הרב שטינמן בעיתון "על פי הוראת מורי-חמי שליט"א" (הרב אלישיב). מנגד ניסו אנשי המחנה האחר, ללא הצלחה, לפרסם בעיתון את מכתבו של הרב שמואל אוירבך שבו כתב כי הרב אלישיב "ביקש והזהיר למאוד אשר לא לעשות שום שינוי בה'יתד נאמן'".
אנשי המחנה האחר פנו לבית המשפט בבקשה לצו מניעה נגד חוקיות ההליך, אך בית המשפט דחה את בקשתם. בעקבות כך הקימו מקורבי הרב אוירבך, ובראשם גרוסמן ולבין, ב-13 ביולי 2012 (כ"ג בתמוז תשע"ב), את היומון "הפלס". הרב אוירבך היה הסמכות הרוחנית של העיתון.
המאבק בין "יתד נאמן" ל"הפלס"
מאז הקמת "הפלס" סובל העיתון מחרם מודעות שמפעילים כלפיו ככל הנראה גורמים המזוהים עם מחנה הרב שטינמן. לדברי אנשי "הפלס", תומכי "יתד נאמן" איימו על חברת השיווק לבטל את ההסכם עם "הפלס", גיליונותיו הוצאו מתיבות הדואר של המנויים ומנויים עליו קיבלו איומים שיסולקו מכוללים וישיבות. בפברואר 2014 פרסמו רבני "דגל התורה" מכתב נגד "הפלס" ואסרו לפרסם בו.
בדצמבר 2012 הותקף עורך "הפלס", נתן גרוסמן בידי שני צעירים חרדים ליד ביתו. אחד התוקפים הודה בעבירה של תקיפה בנסיבות מחמירות ונידון למאה ימי מאסר.
במקביל הוקם "ועד ידידי הפלס", שמרכז את המאבק של "הפלס" נגד "יתד נאמן". הוועד פתח קו טלפון שהאזנה לו מצריכה סיסמה. המתקשרים לקו קיבלו הוראות פעולה. במסגרת פעילות זו התקשרו מאות איש מדי יום ובמשך כל שעות היממה לגורמים הקשורים בחברות שפרסמו ב"יתד נאמן" ולא ב"הפלס" - משרדי פרסום, שירות לקוחות, סמנכ"לי שיווק מנכ"לים ואף עובדים מהשורה, ואף לבני משפחותיהם. המתקשרים מחו על החרמת "הפלס" ועל הפרסום ב"יתד נאמן" והכריזו כי ימשיכו להתקשר עד שתשונה מדיניות זו. רבים מנציגי החברות פנו למשטרה והתלוננו על הטרדה. בליל ה-25 במרץ 2015 עצרה המשטרה 22 איש בקשר לפעולות אלו. ב־13 באפריל הוגש לבית המשפט נגד מפעיל הקו כתב אישום בגין שידול להטרדה וקשירת קשר לביצוע פשע, התערבות המשטרה לא הפסיקה את פעילות המאבק ופעיליו עברו לשיטות אחרות כמו הפצת מספרי ראשי החברות באמצעות ספרי טלפונים מיוחדים שהונפקו לשם כך. באפריל 2017 נעצרו 28 אנשים החשודים כפעילים במערך הטרדות סחיטה באיומים ועברות נוספות בניסיון לאלץ מפרסמים וחברות במשק לפרסם בעיתון, בהם כמה מבכירי העיתון, נתן גרוסמן ומנכ"ל "הפלס". בנובמבר 2017 פורסמה בכאן הקלטה שבה אומר אברהם טריגר, מבכירי הפלג הירושלמי, כי חברת טמפו מעבירה לרב אוירבך 30 אלף ש"ח בכל פעם שהיא מפרסמת ב"יתד נאמן". טמפו הכחישה שהיה סיכום כזה.
כחלק מפעולות המחאה עזבו בקיץ 2014 אלפים מתומכי "הפלס" ובני משפחותיהם את קופות החולים מכבי וכללית ועברו לקופות החולים מאוחדת ולאומית. בתחילת קיץ 2015 חזרו חלק מהלקוחות לקופות החולים הקודמות.
הקמת מפלגת "בני תורה"
לאחר פטירת הרב אלישיב הפך הרב שטינמן למנהיגו של רוב המגזר הליטאי וזכה לתמיכת כמעט כל חברי מועצת גדולי התורה, וכן חברי הכנסת של "דגל התורה". הפלג השני, המחשיב עצמו כממשיך דרכם של הרב שך והרב אלישיב, קיבל את הנהגתו של הרב אוירבך.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה מינה הרב שטינמן למקום השלישי מטעם "דגל התורה" ברשימת יהדות התורה את יעקב אשר, ראש עיריית בני ברק, במקום מנחם כרמל, המזוהה עם הרב אוירבך. בעקבות זאת הגישו נאמני הרב אוירבך רשימה ברשם המפלגות בשם "נצח". הם דרשו תיאום עמם בנושא גיוס בחורי ישיבות, הכרה בכוחם והפסקת חרם המודעות על העיתון "הפלס". ב-17 בינואר, 5 ימים לפני הבחירות, התפטרו כל מועמדי המפלגה, לאחר סיכום בין האדמו"ר מגור לרב אוירבך שלפיו "הסיעה המרכזית" (המייצגת את חסידות גור באגודת ישראל) תייצג גם את מחנהו של הרב אוירבך, ותהיה מתואמת איתו בקביעת עמדת המפלגה בסוגיית גיוס בני ישיבות ובתחומים נוספים.
הבחירות לרשויות המקומיות (2013)
בבחירות לרשויות המקומיות, בשנת 2013, התמודד הפלג של הרב אוירבך כמפלגת "בני תורה", בירושלים, בבני ברק ובמודיעין עילית. הרב שטינמן והרב חיים קנייבסקי פרסמו מכתבים חריפים נגד המפלגה ותומכיה. המחלוקת בין שני הפלגים הליטאים הוחרפה מאוד על רקע בחירות אלו. אנשי "דגל התורה" טענו כי ישנו דיל בין אנשי "בני תורה" לבין ראש עיריית ירושלים ניר ברקת, שמועמדם לראשות העיר חיים אפשטיין יתמודד אף על פי שמועמדותו בלתי ריאלית, ובתמורה יקבל סגנות ראש עיר בשכר. מנגד טענו אנשי "בני תורה" כי בהסכם המוקדם שבין "דגל התורה" למשה ליאון סוכם על החרמת "בני תורה" אם ינצח ליאון בבחירות. לאחר ניצחונו של ברקת מונה אפשטיין, שרשימתו זכתה במנדט אחד, לסגן ראש העירייה. בבני ברק ומודיעין עילית זכתה המפלגה בשני מנדטים בכל אחת משתי הערים, אך הושארו על ידי דגל התורה באפוזיציה העירונית. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018, התמודדה "בני תורה" בנוסף לערים בהם התמודדה ב-2013 גם בבית שמש ביתר-עילית ואלעד. בביתר ובאלעד לא הצליחה המפלגה להכניס אפילו נציג אחד (בביתר-עילית היו חסרים 18 קולות בלבד), ובבית שמש הכניסה נציג אחד. בירושלים ומודיעין עילית שמרה המפלגה על כוחה, ובבני ברק גדלה המפלגה מ-2 נציגים ל-3 נציגים. בסך הקולות הכללי זכתה המפלגה ב-2013 ב-15,000 קולות, וב-2018 ב-22,000 קולות.
לאחר הבחירות
לאחר הבחירות תמכו הרב שטינמן והרב קנייבסקי בהרחקת אברכים שהזדהו עם "בני תורה" מכוללים. חלק מראשי הכוללים המזוהים עם הרב שטינמן חייבו את אברכיהם לחתום על הצהרת נאמנות לרב שטינמן, סיעת "בני תורה" עתרה לוועדת הבחירות המרכזית בטענה שרשתות כוללים סילקו אברכים בשל הצבעתם, וראשי הכוללים טענו כי סילקו רק אברכים שהפרו את הסדר במוסדות הלימוד. העתירה נדחתה. הרב שטינמן והרב קניבסקי הורו לרבני ותלמידי ישיבת כנסת יצחק בחדרה לפרוש מן הישיבה, בשל זיהויים של ראשיה עם "בני תורה", כאשר במקביל פתחו עבורם את ישיבת תורה בתפארתה. בכמה תלמודי תורה המזוהים עם הרב שטינמן והרב קניבסקי סולקו מלמדים תומכי "בני תורה", ולא התקבלו לשורותיהם ילדים שמשפחותיהם נמנות עם "בני תורה". בכמה קהילות מנעו הגבאים עלייה לתורה של תומכי "בני תורה" או העבירו מתפקידם חזנים התומכים במפלגה.
לקראת עונת הרישום לישיבות הקטנות, בסוף שנת תשע"ד, הקימו תומכי הרב שטינמן את "הוועד למען כבוד רבותינו", שהפיץ רשימות של ישיבות שבהן לדבריהם מחנכים את התלמידים בניגוד לעמדותיו של הרב שטינמן, כדי שהורים לא ישלחו אליהן את בניהם.
בקיץ תשע"ד פרסמו מספר ראשי ישיבות בולטים בארצות הברית, בהם הרב אהרן שכטר והרב דוד פיינשטיין, קול קורא נגד המחלוקת בציבור הליטאי בישראל, ובו נכתב: "מעולם היו חילוקי דעות בין גדולי תורה, אך השלום והאחוה הייתה שרויה ביניהם ובין תלמידיהם, ואיככה הייתה לנו כזאת אשר חילוקי דעות יגרמו להתיר את הרסן בביזוי ורדיפת תלמידי חכמים, בני תורה ובני משפחותיהם, הריסת ישיבות וכיוצא בזה".
בספטמבר 2014 כינס הרב שטינמן בביתו אספה לצירוף חברים חדשים בבד"ץ שארית ישראל, שעד אז היה מזוהה עם מחנה הרב אלישיב, ובעקבות זאת הפך הבד"ץ כפוף לרב שטינמן ולרב קניבסקי.
באוקטובר 2014 תמכה "דגל התורה" ברב משה חיים לאו וברב שמואל אליהו לרבנות העיר ירושלים. "בני תורה" לא הכריזה על תמיכה באיש מן המועמדים. נטען כי היה דיל סמוי בין הרב אריה שטרן ו"בני תורה", אך סיעת "בני תורה" הכחישה זאת, לאחר זמן הודה אפשטיין כי נציגי המפלגה הצביעו לרב שלמה עמאר ולרב אריה שטרן.
בתשע"ה הקימו אנשי פלג "בני תורה" מוסדות חינוך חדשים בבני ברק, בירושלים ובמודיעין עילית, בנימוק שאין להם אמון במוסדות הישנים ושילדיהם מופלים בהם. בפתיחת שנת הלימודים תשע"ז השלים הפלג את פתיחתם של תלמודי תורה לבנים ובתי ספר יסודיים לבנות בשלושת הערים והצהירו שהמוסדות החדשים לא יתוקצבו על ידי משרד החינוך. הם פנו לעזרתם של נדיבים הקרובים לחוגי סאטמר לתמיכה כלכלית. עם זאת, עלו טענות שהמוסדות של "הפלג" מקבלים תקציבים ממשלתיים וכן נחשף כי סמינר שהקימו פועל במסגרת תוכנית עוז לתמורה של משרד החינוך שהותקפה בהפלס מספר חודשים קודם לכן. לקראת שנת הלימודים תשע"ח הכריזו בפלג על הקמת גנים בלתי מתוקצבים לילדות.
הבחירות לכנסת העשרים ואילך
בבחירות לכנסת העשרים לא יוצג מחנה "בני תורה" ברשימת יהדות התורה לכנסת. חלק מאנשי מחנה זה ניהלו קמפיין נגד הצבעה ליהדות התורה, יומיים לפני הבחירות נאספו אנשי "בני תורה" באצטדיון הארנה בירושלים לכנס גדול בהשתתפות הרב אוירבך, ובו הוכרז כי "אין לסייע בידי עוברי עבירה" הכרזה שהתפרשה כאיסור הצבעה ליהדות התורה. יום קודם הבחירות הוכרז בשם הרב אוירבך כי הוא אינו מורה עבור איזו מפלגה להצביע. עוזרו של הרב אוירבך, יוסף פטרוף, אמר כי משמעות הדברים היא שיש להימנע מהצבעה. על פי הערכות, כ-4,000 מאנשי "בני תורה" הצביעו בפתקים פסולים ואחרים הצביעו למפלגות ש"ס ויחד - העם איתנו. מפלגת יהדות התורה רשמה עלייה של כ-14,000 קולות, כשחלקם מאנשי הפלג.
גם לפני הבחירות לכנסת ה-22, יצא ביטאון "הפלג הירושלמי", הפלס, בקריאה שלא להצביע בבחירות.
לאחר פטירת הרב אוירבך
לאחר פטירת הרב אוירבך הוקמה "מועצת גדולי עולם התורה" הכוללת שנים עשר רבנים המחנה שמונו כדי לקבוע את הקו האידאולוגי של התנועה. בראשם בלטו הרב צבי פרידמן והרב שמואל דויטש. עם זאת, התגלעו חילוקי דעות בקרב רבני המועצה על המשך המלחמה בגיוס ועל הצבעה בבחירות. מחנה הרוב, הנתמך על ידי עיתון הפלס ובראשו בולט הרב אשר דויטש, מסרב להכריז איסור גורף על הבחירות, מתנגד בחלק מהמקרים לקיום הפגנות על מעצר עריקים. בראש המחנה האחר בולט הרב צבי פרידמן שמוביל קו מחמיר יותר, תומך בהפגנה בעקבות כל מעצר של עריק מעריקי הפלג ומכריז איסור גורף על השתתפות בבחירות.
חילוקי הדעות הובילו לפיצולים ולפיטורים במוסדות "בני תורה". בחורים הלומדים בישיבות המזוהות עם מחנה הרב דויטש שיצאו להפגין בהפגנות שנתמכו על ידי הרב פרידמן סולקו מישיבות.
אידאולוגיה
למחלוקת הליטאית ישנו גם רקע אידאולוגי. הרב שטינמן נחשב לפרגמטי ומתון יחסית, לעומת הרב אוירבך שהוביל קו אידאולוגי מחמיר יותר. יוזמות שעלו בעבר בתמיכה (לעיתים חלקית או פסיבית) מצד הרב שטינמן, בהן חוק טל והנח"ל החרדי, נתקלו בהתנגדות מצד הרב אוירבך.
אחד מסלעי המחלוקת בין הרב שטינמן לרב אוירבך הוא דרכי ההתמודדות עם נושא גיוס בני ישיבות. הרב אוירבך גרס שהרצון של המדינה להגביר את גיוס החרדים הוא "גזירת שמד", שיש למסור עליה את הנפש. הוא הביע התנגדות מוחלטת לחוקים העוסקים בהגברת גיוס חרדים, גם אם במקביל הם פוטרים למעשה מגיוס את תלמידי הישיבות, באופן מידי או לאחר תקופה של דחיית שירות. לעומתו הרב שטינמן סבר כי יש לפעול לשמר בחוק את מעמד בני הישיבות כמי שבפועל אינם מתגייסים לצבא אם אינם רוצים בכך, וכי הטקטיקה הנכונה להשיג זאת היא שתדלנות ולא מלחמה. בתקופת דיוני ועדת שקד שדנה ב"חוק הגיוס", וכן לאחריה, התנגד הרב שטינמן לפעולות מחאה ציבוריות וגרס כי יש לנקוט בדרכי שתדלנות באמצעות הח"כים החרדים, שחלקם היו חברים בוועדה. הרב אוירבך סבר כי יש לנקוט בעצרות מחאה ובהפגנות לשם גיוס דעת הקהל בישראל ובעולם. לאחר חקיקת החוק, שכלל סנקציות פליליות על השתמטות של חרדים חייבי גיוס, אמר הרב שטינמן שיש בכך חילול השם שהמדינה מצהירה כי לימוד תורה הוא עוון פלילי. הוא תמך בקיום ההפגנה הגדולה נגד הגיוס, אך הקפיד שהיא תישא אופי של עצרת תפילה על חילול השם, לעומת הרב אוירבך שהדגיש את ההיבט המחאתי נגד "גזרת הגיוס".
משנת 2012 הורה הרב אוירבך שלא להתייצב בלשכות הגיוס גם לצורך קבלת מעמד בן ישיבה, מה שהוא מחשיב שיתוף פעולה עם "חוק הגיוס", ובמיוחד לנוכח הקמת אגף מיוחד לחרדים בלשכת הגיוס. רוב הישיבות החרדיות נוהגות כדעת הרב שטינמן, שיש להמשיך להתייצב בלשכות הגיוס לשם קבלת הדיחוי או הפטור על פי החוק, ובכמה ישיבות המזוהות איתו מסולקים בחורים שאינם מתייצבים. בספטמבר 2014 נערך בירושלים כינוס רבנים המתנגדים להתייצבות, ובו השתתפו רבני העדה החרדית וראשי ישיבות ליטאים המזוהים עם מפלגת "בני תורה". עם זאת, בשנת 2017 פורסם כי הדעות בעניין זה מסויגות בחוגי העדה החרדית ואף בקרב חוגי "בני תורה". אנשי "בני תורה" מפגינים וחוסמים כבישים בכמה מוקדים בישראל כאשר נעצרים בחורי ישיבות שלא התייצבו בלשכות הגיוס. הפגנות אלו גולשות לעיתים לאלימות.
אחד משיאי ההפגנות התקיים באוקטובר 2017 כאשר המפגינים חסמו צמתים מרכזיים בירושלים למשך שעות במשך יומיים. על רקע הפגנות אלו, ועל רקע תקיפות של אנשי הפלג נגד הרב יגאל רוזן, חתמו הרב חיים קניבסקי ורבנים המזוהים עם דגל התורה על מכתבים שבהם גינו את התנהגות הפלג והאשימו אותם בחילול השם.
בנובמבר 2015 הועברו בכנסת תיקונים ב"חוק הגיוס", שבין היתר מנעו סנקציות פליליות כנגד משתמטי גיוס חרדים. התיקונים עברו בלחץ המפלגות החרדיות, בתמיכת שלוש מועצות גדולי התורה. הרב אוירבך התנגד למהלך.
שני הצדדים הוציאו פרסומים המציגים את עמדתם. בתשע"ד הפיצו ברשת אנשים ממחנה הרב אוירבך ספר בשם "משנת איש" ובו ציטוטים מדברי הרב שטינמן, במטרה להציגו כמי שסטה מהנורמות החרדיות או שאומר דברים תמוהים. אנשים ממחנה הרב שטינמן הוציאו את הספר "שואף זורח" המביא עשרות שיחות ודרשות של רבנים וראשי ישיבות נגד אנשי בני תורה. בתחילת הספר נכתבו פרקי מבוא הסוקרים את ההיסטוריה של היהדות החרדית מימי קום המדינה. בנוסף הוציאו את החוברת "במבט בוחן" הסוקר את ההיסטוריה של מאבקי החרדים בגיוס חובה לצבא, מתוך נרטיב המראה שדרכו של הרב שטינמן אינה שונה מדרכם של גדולי הדור שקדמוהו. בתגובה הוציאו אנשים ממחנה הרב אוירבך את החוברת "ויזרח אור" המתעמתת עם נרטיב זה. כמו כן יצאו חוברות פולמוסיות רבות, שהופצו בעיקר באינטרנט.
השפעת המחלוקת בציבור החרדי
המחלוקת חורגת גם אל הציבור החסידי והספרדי, אך לרוב אימצו מפלגות ש"ס ואגודת ישראל את עמדת הרב שטינמן בנושא הסדרת מעמד בני הישיבות בחוק, הן ביחס לחוק טל והן בתיקון "חוק הגיוס". במספר חסידויות לא המשיכו בתחילה להתייצב בלשכות הגיוס בשל חששות לבעיות צניעות שם. בהמשך הגיעו הצדדים להסדר והוראה זהה להוראת הרב שטינמן להמשיך ולהתייצב בלשכות הגיוס התקבלה גם שם.
היחס בחוגי הקנאים
באופן רשמי נוקטת תנועת "בני תורה" בקו שבו נקטו אגודת ישראל ודגל התורה - התנגדות מוצהרת למדינת ישראל בשל אי מחויבותה לתורה, תוך השתתפות במוסדות השלטון. עם זאת, באופי הלוחמני של התנועה היא קרובה יותר לחוגי העדה החרדית, וחלק מהמוסדות שהקימה נמנעים מלקיחת תקציבים ממשלתיים, כמקובל בחוגי הקנאים (כגון חסידות סאטמר ונטורי קרתא), ואף זוכים מהם לסיוע כלכלי. האדמו"ר יקותיאל יהודה טייטלבוים מסאטמאר (ויליאמסבורג) ומקורביו מקהילות אחרות בהתאחדות הרבנים תומכים בהם, ובמקביל הם מאשימים את ההנהגה הליטאית המרכזית בפשרנות ובאדישות ביחס להשתלבות חרדים בחברה הישראלית ובצה"ל. האדמו"ר קבע שהפלג מקדשים שם שמים באופן התנהלותם.
לעומת זאת, ספגו "בני תורה" ביקורת קשה מאחיו ויריבו, האדמו"ר אהרן טייטלבוים מסאטמאר (קריית יואל). הוא אמר שמחלוקתם אינה לשם שמים, והם אינם משתתפים בבחירות רק משום שלא ניתן להם נציג. הוא קבע שהם "אותם ציונים כמו אויביהם" ורחוקים מ"ההשקפה הטהורה, ואין כאן עניין של קנאות". בהזדמנות אחרת התנגד להימנעותם מהתייצבות בלשכות הגיוס לצורך הסדרת פטור, וגינה את חסימות הכבישים שהם יוזמים בנימוק שהן מזיקות לתושבים החרדים בישראל. עם זאת, אמר שיש לתמוך במוסדותיהם שאינם מקבלים מימון מהמדינה. הרב אברהם יהושע סולובייצ'יק, ראש ישיבת בריסק, תקף אותם במספר הזדמנויות וטען כי ה"קנאות" שלהם מזויפת ומאבקם מעודד גיוס חרדים.
ייספר גרונקיאר
קריירה
גרונקיאר החל את הקריירה המקצוענית בקבוצת אולבורג הדנית בשנת 1995 ושיחק במדיה במשך שלוש עונות. בשנת 1998 עבר לקבוצת הפאר ההולנדית, אייאקס אמסטרדם, ושנתיים לאחר מכן חתם בצ'לסי האנגלית. בשנת 2004 עבר לברמינגהאם סיטי ובפגרה חתם באתלטיקו מדריד. בסיום אותה עונה עבר לשטוטגרט, ובשנת 2006 חזר לדנמרק וחתם בפ.צ. קופנהגן.
סוד כמוס
סוד כמוס (באנגלית: The Secret Show; מילולית: "המופע הסודי") היא סדרת אנימציה לילדים שהוקמה על ידי ה-BBC המתארת את ההרפתקאות של שני הסוכנים ויקטור ואניטה המנסים להציל את העולם, בישראל הסדרה שודרה ב-2006 בערוץ 23 וב-2011 בערוץ הילדים ולוגי.
ייספר גרונקיאר
קריירה
גרונקיאר זומן לראשונה לנבחרת דנמרק בשנת 1999.
סוד כמוס
עלילה
ויקטור ואניטה הם צמד סוכנים מסוכסך אשר עובדים יחד עם פרופסור פרופסור ועם הצ'יף להציל את העולם מפני אנשים כמו דוקטור דוקטור.
רוני גנור
רוני גנור (נולד ב-1960) הוא סופר ילדים ישראלי.
ביוגרפיה
בכתיבה לילדים החל כשעבד כמטפל בבית הילדים בקיבוץ עם ילדי גן וילדי בית הספר היסודי.
הוא היה ממציא להם סיפורים בזמן המקלחות ומנוחת הצהריים. את הסיפורים נהג להדפיס ולשלוח לעיתוני ילדים כולנו ופילון, והם החלו להתפרסם.
ספרו הראשון – סיפורי הענק יונתן הוא בעצם אוסף סיפורים שנולדו בבית הילדים.
למד באוניברסיטת תל אביב קולנוע וחינוך מיוחד. כיום עוסק בטלוויזיה קהילתית כעורך ורכז, ומלמד בני נוער קולנוע בבתי ספר ובמסגרות בלתי פורמליות.
גנור כותב ספרי ילדים שההומור שולט בהם וסגנונם מערב דמיון ומציאות.
כמעט כל ספריו הופיעו ברשימות מצעד הספרים של משרד החינוך.
נפגש עם ילדים בכל רחבי הארץ ומשוחח איתם על ספריו, חשיבות הקריאה והכתיבה, אגדות ילדים והחוויה שבהמראה על כנפי הדמיון.
אתיופיה במשחקים האולימפיים לנוער
אתיופיה משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער האריתריאים 21 מדליות, מהן שבעה מדליית זהב. כלל המדליות של אתיופיה הן בענף האתלטיקה במשחקים האולימפיים במקצועות הריצה בה היא מדורגת במקום הרביעי. היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של אתיופיה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה שבעה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. המשלחת זכתה ב-5 מדליות, מתוכן 2 מדליות זהב, בענף האתלטיקה. המשלחת זכתה בשתי מדליות זהב בריצת 1000 מטר נערים וריצת 1000 מטר נערות. בנוסף, היא זכתה בשלוש מדליות כסף בריצת 3000 מטר נערים, ריצת 2000 מטר מכשולים נערים וריצת 2000 מטר מכשולים נערות. המשלחת השתתפה גם בענף השחייה בה היא סיימה במקומות האחרונים והשתתפותה היא סמלית.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
Long-Term Capital Management
לונג טרם קפיטל מנג'מנט (אנגלית: Long-Term Capital Management - ניהול הון לטווח ארוך; ידועה גם כ-LTCM) היא קרן גידור שנוסדה בשנת 1994, ואשר התפרסמה בכך שקריסתה ב-1998 איימה על יציבותם של השווקים הפיננסיים בעולם. הקרן הוקמה בשנת 1994 על ידי ג'ון מריוות'ר, שהיה בעל ניסיון בניהול תיקי אג"ח בחברת סולומון ברדרז. הדירקטוריון של הקרן כלל כלכלנים ידועי שם, ובהם שני חתני פרס נובל לכלכלה לשנת 1997, מיירון שולס ורוברט מרטון, שפיתחו את מודל בלק ושולס לתימחור אופציות. הקרן, שהפליאה לעשות בשנותיה הראשונות וצברה תשואה שנתית ממוצעת של יותר מ-40%, הפסידה בשנת 1998 4.6 מיליארד דולר, מחקה את כל הונה העצמי ואיימה על יציבותם של שוקי הכספים בעולם. הקרן הפכה עם השנים לשם נרדף לפוטנציאל הסיכון הקיים בעולם הפיננסי בכלל ובענף קרנות הגידור בפרט. הקרן נסגרה סופית בשנת 2000.
רקע
קרן LTCM החלה את דרכה עם הון המוערך במעל מיליארד דולר. היא התמקדה בפיתוח של נוסחאות שתכליתן לנצל פערי ארביטראז' בתמחור של איגרות חוב לשם הפקת רווחים. האסטרטגיה של החברה הייתה לקנות איגרות חוב שזוהו כזולות, ולמכור בחסר איגרות חוב אחרות, יקרות יותר, כך שהקרן לא נחשפה לכאורה לסיכון. בהמשך חרגה הקרן ממדיניותה. בשנים 1994 עד 1997 השיגה הקרן תשואות פנומנליות:
מנהלי הקרן נהנו בשנים אלו מרווחי עתק, כמקובל בקרנות גידור (דמי ניהול ואחוזים מהרווח). ב-1997 הוכתרו שולס ומרטון כחתני פרס נובל בכלכלה.
הנפילה
בסוף שנת 1997 היה הונה של הקרן כ-4.6 מיליארד דולר, ובמאזנה היו רשומות התחייבויות בסך של כ-125 מיליארד דולר. במינוף זה לא היה די: לקרן היו התחייבויות חוץ-מאזניות, בעיקר בנגזרים על שערי ריבית בהיקף של כ-1,250 מיליארד דולר. בחודשים הראשונים של 1998 הייתה תשואת הקרן אפסית. במאי 1998 ירדה הקרן ב-6.4%, וביוני ב-10.1%.
באוגוסט 1998 אירע משבר הרובל. מחירי הנפט, שהגיעו לשפל של 12 דולר לחבית, הביאו את ממשלת רוסיה להודיע על שמיטת חובותיה. משבר פיננסי במדינות דרום-מזרח אסיה, כמו תאילנד וקוריאה הדרומית הוסיף שמן למדורת האי-ודאות. המשקיעים החלו לצאת משווקים מתעוררים, והחלה קריסה בשוקי ההון העולמיים.
הקרן מצאה עצמה מושקעת במינוף גבוה מאוד. ביום שישי, 21 באוגוסט, הפסידה הקרן כ-550 מיליון דולר, כ-15% מהונה, ובסיום החודש הפסידה 45% מההון. ב-25 בספטמבר צנח הון הקרן לכ-450 מיליון דולר בלבד. עם הון עצמי מצומק ורמת מינוף עצומה, החלה הקרן להוות איום על שוקי ההון בעולם. תוך שבועות מספר הגיעה הקרן לחדלות פרעון.
אחרי הנפילה
לונג טרם קפיטל נפלה ב-1998. בספרו אודות הפרשה "עלייתה ונפילתה של LTCM" שיצא לאור בשנת 2000 כתב רוג'ר לוונסטין כי
כעבור 10 שנים פרץ משבר האשראי העולמי. קריסתה של ליהמן ברדרס, בספטמבר 2008, עדיין בניהולו של פולד, הייתה האות לפרוץ המשבר במלוא עוזו, ונחשבת בעיני רבים לאחד מסימניו המובהקים.
טריפופוביה
טריפופוביה (באנגלית: Trypophobia) היא פוביה שלא הוגדרה רשמית על ידי האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה, מחורים, בעיקר תבניות לא רגילות של חורים. המונח, המורכב מהמילים היווניות τρύπα ("חור") ו-φόβος ("פחד"), נטבע בשנת 2005. על פי הערכות, כ-15% מאוכלוסיית העולם סובלת מהפוביה, עם אחוז גבוה יותר בקרב הנשים. הפוביה אינה מוכרת על ידי האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה ואינה מוגדרת ב-DSM.
ארנולד וילקנס וג'ף קולי מהמרכז למדעי המוח באוניברסיטת אסקס, היו למדענים הראשונים אשר חקרו את תופעת הטריפופוביה. הם מאמינים כי התגובה מבוססת על גועל ביולוגי, ולא על פחד תרבותי נרכש. במאמר שפורסם בכתב העת Psychological Science בשנת 2013, וילקנס וקולי כתבו כי התגובה מתבססת על תגובת המוח לצורות המקושרות לסכנה. חורים שכללו תגובות כאלה היו בלתי מזיקים, כגון פירות ובועות, וכאלה המקושרים לסכנה, כגון חורים שנוצרו על ידי חרקים, פצעים ומחלות עור. חלק מהאנשים שראו את החורים האלה אמרו שהרגישו צמרמורת, חוו הפרעת פאניקה, הזיעו והרגישו בחילה או גרד. הפסיכיאטר קרול מתיוס מאמין כי התגובות נובעות מהטרמה.
האתר trypophobia.com, מתאר את התופעה באמצעות סרטונים ותמונות. תמונות המכילות מקבצי חורים מוצגות על פי סדר התגובה הצפויה, ממצב רגיעה ועד מה שעלול לעורר פחד. בעזרת המידע שבאתר, וילקנס וקולי ניתחו דוגמאות של תמונות שיש להן "מאפיינים ייחודיים". הם ציינו כי התגובה לפוביה "תגובת רפלקס מודעת בהתבסס על "חלק פרימיטיבי של המוח המשייך את התמונה למשהו מסוכן".
פריוצ'יפ
אופן פעולה
במקרה של מחלת חניכיים, מוחדר הפריוצ'יפ לכיס בעומק של 5 מ״מ ומעלה, שם הוא מפריש כלורהקסידין במשך כשבוע עד עשרה ימים. לאחר מכן הוא מתכלה לחלוטין, כך שאין צורך להוציאו באמצעות פינצטה. ייחודו של השבב הוא בכך שאינו מכתים את השיניים כשהוא בתוך חלל הפה. כמו כן האדם שבתוך פיו נמצא הפריוצ'יפ אינו צריך להימנע מלאכול ולשתות.
גנאיוס אוקטאוויוס
גנאיוס אוקטאוויוס, או גנאיוס אוקטביוס (? - 87 לפנה"ס) היה קונסול רומי ברפובליקה הרומית.
לא הרבה ידוע על אוקטאוויוס והוא מוזכר בקצרה אצל סווטוניוס ופלוטרכוס. אוקטאוויוס היה איש אצולה שמרן, כנראה בין הקיצונים במעמדו ובשורות הסיעה האופטימאטית. לאחר פרוץ מלחמת האזרחים הרומית וכיבוש רומא על ידי סולה בשנת 88 לפנה"ס, הוא נבחר למשרת הקונסול של שנת 87 לפנה"ס יחד עם לוקיוס קורנליוס קינה.
בעוד אוקטאוויוס היה נציג מובהק של הסיעה השלטת ברומא בראשות סולה, קינה היה נציגם של הפופולרים. כל עוד סולה נשאר באיטליה היה כוחה של סיעתו מובטח על ידי חרבות צבאו. עם יציאתו של סולה בשנת 87 לפנה"ס למזרח להילחם במיתרידטס השישי, מלך פונטוס החל מיד קינה במאבק להעלות את סיעתו לשלטון ולהחזיר את גאיוס מריוס מהגלות. אוקטאוויוס התנגד בכוח למאמציו של קינה, הדיח אותו מכהונתו והצליח לגרש אותו ואת תומכיו מהעיר לאחר מאבק מזוין ברחובות רומא. לפי ההיסטוריון תאודור מומזן נהרגו במהלך המהומות כעשרת אלפים איש.
לאחר גלותו מהעיר החלו קינה ותומכיו לגייס כוחות צבאיים ולנתק את העיר רומא ממקורות האספקה שלה. כוחם גדל עם חזרתו של מריוס מגלותו ואיחוד כוחו איתם. אוקטאוויוס, בתור הקונסול החוקי, היה אחראי על כוחות האופטימאטים, אולם הוא לא הצליח לעצור את התקדמותם של קינה ומריוס. ניסיונותיו לגייס לצד האופטימאטים את צבאו של גניאוס פומפיוס סטראבו, שחנה בצפון איטליה, הסתיימו בהצלחה מעורבת. האחרון לא הראה מחויבות גורפת להילחם לצד אוקטאוויוס, אם כי החנה את צבאו מול חומות רומא.
המצב הצבאי ההולך ומחמיר של האופטימאטים, שהוחרף על ידי התפשטת הרעב בעיר ומגפות שהכו בכוחות סטארבו ואוקטאוויוס אילצו אותם לקרוא לעזרה מצד מטלוס פיוס שהיה נתון במאבק בדרום איטליה בסאמניטים. עם הגעתו של פיוס איחד איתו אוקטאוויוס כוחות וצבאם יצא לגבעות האלבניות על מנת להתעמת עם צבאו של קינה. לרוע מזלו של אוקטאוויוס נאלץ מטלוס לסגת בחזרה לרומא, דבר שיצר קרע בין השניים. אוקטאוויוס התבצר בעמדותיו, סירב לדון בכל הצעת פשרה עם קינה ותומכיו והתייחס למטלוס כבוגד. חוסר האמון שרכש הצבא האופטימאטי לקונסול, בייחוד לאור ניסיונו הצבאי הדל גרם לגלי עריקה גדולים. לאחר שמטלוס פיוס סירב לדרישת הצבא לקחת את הפיקוד העליון, התגברה העריקה וצבאו של אוקטאוויוס התמוסס.
לאור יתרונם המכריע של הפופולרים, ואי יכולתם להגיב צבאית נכנעו אוקטאוויוס והסנאט הרומי כניעה מלאה לפני הפופולרים. עם כניסת מריוס וקינה בסוף שנת 87 לפנה"ס לעיר החל מסע טבח ברומא ואיטליה כולה, שאוקטאוויוס היה בין הראשונים בקורבנותיו. לפי תיאור המקורות, עם כניסת הכוחות הפופולרים לרומא הוא בחר לחכות לרוצחיו, כשהוא עטוף בלבוש הקונסול, מאשר לנסות לברוח.
דמותו של אוקטאוויוס מתוארת כדמות אציל רומי קלאסי, אדם נשוא פנים ומכובד, אך עיקש. מומזן סבור שקוצר הראייה שלו והתנגדותו לפשרה עמדו לו למכשול. נראה שאולי אם אוקטאוויוס היה חותם על פשרה בינו לבין קינה כל עוד היה בידיו כוח צבאי כלשהו, חייו ומעמדו היו נשמרים בידיו.
הומאם אחמד
הומאם אל-אמין אחמד (בערבית: همام الأمين أحمد, בתעתיק: המאם אלאמין אחמד; נולד ב-25 באוגוסט 1999 בדוחה שבקטר) הוא כדורגלן קטרי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אל-ע'ראפה מליגת העל הקטרית ובנבחרת קטר.
קריירת מועדונים
אחמד נולד בדוחה שבקטר, וגדל באקדמיית אספייר המקומית. ב-1 בינואר 2018 עבר לאויפן הבלגית.
ב-1 בספטמבר 2019 חתם באל-ע'ראפה מליגת העל הקטרית. ב-28 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-1 לא-סאיליה במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת. ב-14 באוגוסט 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על אום סלאל במסגרת המחזור ה-21 בליגה. בשתי עונותיו הראשונות במועדון ערך אחמד 36 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
קריירה בינלאומית
ב-14 בנובמבר 2019 ערך אל-ביאתי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר, בניצחון 2-0 על נבחרת סינגפור במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר גביע הזהב 2021, וערך חמש הופעות בטורניר. ב-21 ביולי 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת הונדורס במסגרת שלב הבתים של הטורניר.
יהודה משקוני
רבי יהודה ליאון משקוני היה תלמיד חכם נודד מתקופת הראשונים, מחבר פירוש אבן העזר על פירוש אבן עזרא לתורה.
ביוגרפיה
נולד למשה בערך ב-1327 באוחריד שבצפון מקדוניה בנעוריו עזב את העיר בשביל "בקשת החכמה" והגיע לנגרופונטי - האי אוויה שם למד מפי רבי שמריה בן אליה האקריטי, עם מותו של רבו ב-1345 בערך הוא המשיך בנדודיו ועבר ב"מדינת ביריא" ב"אי קיאו", ב"אי קפרוס", ב"מדינת הצחוק" וב שבאנטוליה.
בשלב זה של מסעו הוא פגש את פרשן האבן עזרא רבי עובדיה המצרי ולמד אצלו מדעי הטבע (בעיקר אסטרונומיה) וערבית, מהאזכור של רבו במהלך מסעות הללו נראה שפגשו באחת הערים האלו, אך מכיוון שמזכיר גם את מסעותיו למצרים יותר סביר שפגשו שם, ולאחר מכן המשיך במסעותיו.
לאחר מכן המשיך למיורקה ולפרפיניאן שבדרום צרפת, תיאור מסעותיו של משקוני מסתיים בפרפיניאן אך הוא מספר שב-1370 הוא היה במרקש שבמרוקו, במיורקה נפגש עם רבי משה נרבוני.