cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מעצר מנהלי
ביקורת
ביקורת נוספת הועלתה לגבי איכות הביקורת השיפוטית שמפעילים בתי המשפט עת הם בוחנים את חוקיות צווים המעריכים את המעצר המנהלי. כך למשל, מחקר שפורסם ב-2012 גילה שמתוך 322 מקרים בהם בחן בית המשפט העליון את חוקיותו של צו מעצר מנהלי בין 2000-2010, לא נמצא ולו מקרה אחד בודד בו ביטל בית המשפט את הצו. אך למרות שהנתון הזה לכאורה מעיד על האיכות הירודה של הביקורת השיפוטית, הוא גם יכול להעיד שהמעצרים המנהליים שהגיעו לדיון בבית המשפט העליון בעת זו נעשו בהצדקה מלאה ומתוך סיכון ממשי לביטחון המדינה ותושביה.
מעצר מנהלי בשטחי יו"ש
ישנם הבדלים בין מעצר מנהלי בשטחי מדינת ישראל או ביו"ש: בתוך שטחי ישראל יכול רק שר הביטחון להוציא צו מעצר מנהלי, והעציר חייב להיות מובא בפני נשיא בית משפט מחוזי תוך 48 שעות ממועד מעצרו, וכן תוך שלושה חודשים ממועד הדיון האחרון על נשיא בית המשפט המחוזי לדון מחדש במעצר. כמו כן רשאי העציר לערער על המעצר לבית המשפט העליון
הן בשטחי מדינת ישראל והן בשטחי יו"ש הצו תקף לתקופה של עד שישה חודשי מעצר כשלאחר תקופה זו נדרש חידוש הצו על ידי הסמכות המתאימה.
מעצר מנהלי במשפט הבינלאומי
המעצר המנהלי נחשב לחוקי על פי המשפט הבינלאומי, בכפוף למגבלות הבאות:
מעצר מנהלי תחת כיבוש
אמנת ז'נבה הרביעית המתייחסת בין השאר לניהולו של שטח כבוש על ידי המדינה הכובשת קובעת בסעיף 78 כי.
הפרשנות המקובלת לסעיף זה היא שהוא מתיר מעצר מנהלי.
סעיף 6 באמנה קובע:, ולכן, לכאורה, קיימת טענה משפטית לפיה מעצר מנהלי בשטחי יהודה ושומרון אינו חוקי. עם זאת, טענה זו לא נשמעת ממספר סיבות. אחת הסיבות היא כי הסמכות להחזיק אדם במעצר מנהלי איננה נובעת מאמנת ז'נבה הרביעית. האמנה איננה מעניקה את הסמכות להפעלת סנקציות, אלא מגבילה את הסמכות. סיבה נוספת היא כי מדינת ישראל סבורה כי אין לאמנת ז'נבה הרביעית כל תחולה בשטחים המוחזקים על ידי צה"ל, ועל כן לא ניתן כלל לטעון שהמפקד הצבאי שואב את סמכויותיו מכוח האמנה או מפר את תנאיה. סיבה אחרת להימנעות מלהעלות את הטענה היא שמאחר והאמנה איננה מעניקה סמכויות אלא רק מגבילה את סמכויותיו של הכובש ומעניקה זכויות לאוכלוסיית האזור הנמצא תחת שלטון צבאי, העלאת טענה לפיה אין תחולה לאמנה רק תפגע באוכלוסיית האזור המצוי תחת שלטון צבאי. יחד עם זאת, צה"ל מצהיר כי אימץ את ההוראות ההומניטריות של האמנה, ופועל על-פיהן הלכה למעשה. כמו כן, מקובל שבג"ץ יראה באמנה אמת מידה לבדיקת סבירות פעולותיו של המפקד הצבאי.
מוריביטו: שומר הרוח
עלילה
הלוחמת השכירה באלסה נתקלת במהלך אחד משיטוטיה בנסיך העומד לטבוע לאחר ניסיון לרצח שבו חיבלו בגשר ולכן מרכבתו נפלה לנהר. לאחר שהיא מצילה אותו היא נקראת באותו לילה לארמון על ידי אימו של הנסיך, תמורת הון עתק של כסף אמו של הנסיך מבקשת שתשמור ותחביא אותו מניסיונות הרצח של אביו שמאמין למסורת שאומרת שברגע שתבקע הביצה שהשתלטה על הנסיך צאג'ום שנכנסה אליו בשנתו ונמצאת בבטנו, תתרחש בצורת למשך מאה שנים. מכאן מתחילה מערכת יחסים של אם ובן מאומץ בעודם מנסים להתחמק מהרוצחים השכירים שאביו של צ'אגום שלח.
פמיניזם
בניגוד למקובל באנימות שם לרוב האישה/נערה מוצגת כחלשה ופסיבית ולפעמים בעלת גוון מיני, כאן הגיבורה הראשית מוצגת כלוחמת חזקה העשויה ללא חת היודעת את עבודתה יותר מרוב הגברים במקצועה. לעומת זאת הנסיך מוצג כילד חלש ועדין הזקוק להגנה וחסר ניסיון בחיים אך עם זאת אינטליגנט יותר מרוב בני גילו. לא רק זאת אלא גם שרוב הגברים בסדרה או שעוסקים במקצועות פסיביים (טאנדה ההרבליסט) או שמודים בטעויותיהם ומעריכים שהיא יותר טובה מהם לאחר ניסיון כושל לנצח אותה. כמו כן ישנם רמזים שהיא עברה במיומנות הלחימה את אביה המאמץ ומורה הרוחני ג'יגורו.
ספריית אוניברסיטת קיימברידג'
ספריית אוניברסיטת קיימברידג' (באנגלית: Cambridge University Library, בתוך האוניברסיטה נקראת UL) היא הספרייה האקדמית המרכזית והגדולה ביותר באוניברסיטת קיימברידג' ואחת משש ספריות ההפקדה של הממלכה המאוחדת. אל הספרייה מסונפות מנהלית למעלה משלושים ספריות מחלקתיות ופקולטתיות. בספריה מעל 9 מיליון כותרים, כולל מפות ודפי תווים. הספרייה נוסדה במאה ה-15 ועברה למעונה הנוכחי ממערב לנהר קאם ומרכז העיר קיימברידג' ב-1934.
היסטוריה
הספרייה נוסדה בעשור השני של המאה ה-15 על מנת לאחסן את אוסף הספרים של האוניברסיטה, ששכן עד אז בתיבות. בסוף המאה ה-15 כלל האוסף למעלה מ-600 ספרים, אך פירוק המנזרים באנגליה בימי הנרי השמיני פגע בה קשות, כמו ברבות מהספריות הממלכה. מאמצי שיקום הספרייה יצאו לפועל ב-1574, בתמיכת הארכיבישוף מקנטרברי, ובסוף המאה ה-16 מנה אוספה למעלה מאלף ספרים.
ב-1632 יזם ג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהם את אוסף הספרים בערבית ובשנת 1647 החל אוסף הספרים בעברית. ב-1664 ירשה הספרייה את אוספו העשיר של ריצ'רד הולדדוורת' שכללה 10,095 ספרים מודפסים, מהם כ-200 עותקי אינקונבולה; ו-186 כתבי יד, בהם כתב יד של ג'פרי צ'וסר וכתבי היד הנחשבים כמוקדמים ביותר בשפה הוולשית, מן המאה ה-9.
ב-1710 נכללה הספרייה בין תשע ספריות הפקדת חובה, שצוינו בחוק זכויות היוצרים הראשון. ב-1715 תרם ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה לספריה את אוסף הספרייה המלכותית של בישוף קתדרלת אילי, שמנתה 30,000 ספרים ו-1,790 כתבי יד. בין השנים 1867–1886 כיהן כספרן הראשי של קיימברידג' הנרי ברדשו, שקידם אותה מבחינה מקצועית, אקדמית ומחקרית. בפרט אחראי בדרשו לקידום האוסף העברי, לאחר שגייס את החוקר היהודי שלמה שילר-סינשי לערוך קטלוג מקיף של האוסף. ממשיכיו פרנסיס ג'נקינסון (Francis Jenkinson, ספרן ראשי בשנים 1889 - 1923) ואלווין פאבר סקולפילד (Alwyn Faber Scholfield, 1923 - 1949) המשיכו במגמה להפיכת הספרייה למרכז מידע אקדמי ומחקרי מוביל, תיעוד מקיף ושיטתי של הקטלוג. כן פעלו לכינוס ומחקר של מאות אלפי פריטי אוסף מהגניזה הקהירית, יחד עם שלמה זלמן שכטר וצ'ארלס טיילור. ב-1933 רכשה הספרייה עותק של תנ"ך גוטנברג. באותה עת, ובסיוע קרן רוקפלר הועברה הספרייה לבניין חדש בצידו המערבי של נהר קאם. ב-1972 הוקמה הרחבה נוספת לבניין. ב-2010 נוסדה Cambridge Digital Library כמאגר דיגיטציה של אוספי הספרייה ומנגנוני גישה וחיפוש מידע.
וינה האדומה
וינה האדומה (בגרמנית: Rotes Wien) היה הכינוי של וינה, בירת אוסטריה בין השנים 1918 ל־1934, כאשר ראשות העיר הייתה לראשונה בידי השמאל הסוציאליסטי (המפלגה הסוציאליסטית האוסטרית).
מצב חברתי לאחר מלחמת העולם הראשונה
לאחר תבוסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה וחתימת חוזה סן-ז'רמן בין האימפריה לבין בעלות הברית המנצחות, האימפריה התפרקה ושטחה התחלק בין מדינות עצמאיות. הרפובליקה האוסטרית הראשונה הוכרזה כרפובליקה ב־12 בנובמבר 1918 על חלקים מהרפובליקה הגרמנית-אוסטרית. הבחירות ל"קומינדרט" (פרלמנט העיר) ב -4 במאי 1919, היו הפעם הראשונה שהונהגו במקום בחירות שוויוניות לשני המינים. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית זכתה ברוב וג'ייקוב ראומן מטעמה נבחר לראש העיר הסוציאל-דמוקרטי הראשון, שאותו ירש בשנת 1923 על ידי קארל סייץ.
העיר עברה שינויים רבים בתקופות אלה. במהלך המלחמה התיישבו בעיר הבירה פליטים מגליציה האוסטרית (כיום אוקראינה המערבית), שנכבשה בחלקה על ידי הצבא הרוסי. בתום המלחמה, רבים מאנשי הצבא לשעבר הגיעו לשהות בווינה, לפחות באופן זמני, בעוד שחלק מפקידי הממשל לשעבר חזרו לארצות מולדתם. מעמד הביניים, שרבים מהם קנו אג"ח מלחמה שהיו חסר ערך כעת, הדרדרו לעוני על ידי היפר-אינפלציה. גבולות חדשים שהפרידו בין וינה לאזורים הסמוכים שהיוו מקורות מזון חשובים לווינה במשך מאות שנים הקשו על אספקת המזון. הדירות היו צפופות ומחלות כמו שחפת, שפעת ספרדית ועגבת השתוללו. באוסטריה החדשה, וינה נחשבה לבירה גדולה מדי למדינה הקטנה, ולעיתים קרובות כונתה "וסרקופף" ("ראש גדול") על ידי אנשים מאזורים אחרים במדינה.
בווינה האדומה חיו מספר מרשים של אינטלקטואלים: אילונה דוקז'ינסקה קרל פולני, זיגמונד פרויד, אלפרד אדלר, קארל בהלר, ארתור שניצלר, קרל קראוס, לודוויג ויטגנשטיין, אדולף לוס, ארנולד שנברג ומדענים, אמנים, מוציאים לאור ואדריכלים רבים. אף שלא כולם סוציאליסטים, לא התנגדו לשלטון וראו בהתפתחות ובמודרניזציה של וינה.
קרל פולני כתב: "וינה השיגה את אחד הניצחונות התרבותיים המרהיבים ביותר בהיסטוריה המערבית ... עלייה מוסרית ואינטלקטואלית ומעמד פועלים תעשייתי מפותח, אשר מוגן על ידי מערכת וינה, עמד בפני ההשפעות המשפילות של התפרקות כלכלית קשה והשיג רמה שמעולם לא הושגה המוני העם בשום חברה תעשייתית."
ג'ון גונתר אפיין את התפאורה הכללית של וינה בין המלחמות: "חוסר השוויון בין וינה המרקסיסטית לבין האזור הכפרי הדתי היה המניע השולט בפוליטיקה האוסטרית עד עלייתו של היטלר. וינה הייתה סוציאליסטית, אנטי-דתית, וכעיר, עשירה למדי. העורף היה עני, מפגר, שמרני, קתולי, וקנאי ברמת החיים הגבוהה של וינה. "
פוליטיקה כללית
הקואליציה בממשלה הראשונה של הפדרציה החדשה קבעה בחוק יום עבודה בן 8 שעות, תוך שבוע בלבד מהכרזת הרפובליקה בנובמבר 1918. יתר על כן, מערכת עזרה למובטלים הוקמה ולשכת העובדים ("Arbeiterkammer", רשמית "Kammer für Arbeiter und Angestellte") הוקמה על ידי החוק כנציגות הרשמית של העובדים. ההתלהבות מרפורמות מסוג זה הפכה קטנה יותר ויותר בתוך המפלגה החברתית הנוצרית ככל שחלף הזמן מאז סיום מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1920 הקואליציה התפרקה ומאז ועד 1945 הסוציאל-דמוקרטים היו באופוזיציה ברמה הארצית או במחתרת אך המשיכו לשלוט בעיר וינה, שם הגיעו לרוב מוחלט בבחירות 1919. מטרתם הייתה להפוך את וינה לדוגמה נוצצת לפוליטיקה סוציאל-דמוקרטית. האמצעים שלהם באותה תקופה נחשבו למצטיינים או אפילו מרהיבים ונצפו באירופה כולה. השמרנים באוסטריה לא אהבו את המצב, אך לא ניתן היה לעשות דבר נגד הצלחתם של הסוציאל-דמוקרטים בבחירות בווינה. שתי המפלגות הגדולות הסכימו במהרה להפריד בין "וינה האדומה" לבין שאר המדינה. הפרלמנט הלאומי העביר את השינויים בחוקה כדי לאפשר זאת בשנת 1921 וב־1 בינואר 1922, וינה נוצרה כ"בונדסלנד" האוסטרי התשיעי.
לאחר 1934 העיר גונטר: "בווינה הסוציאליסטים ייצרו ממשל מדהים, מה שהפך אותה ככל הנראה לעירייה המצליחה ביותר בעולם. [...] הישגיהם של הסוציאליסטים בווינה היו התנועה החברתית המלהיבה ביותר של התקופה שלאחר המלחמה. בכל מדינה אירופאית. תוצאה: אנשי הדת הפציצו אותם מתוך קיומם."
דיור ציבורי
בשנת 1919 העביר הפרלמנט הפדרלי את חוק דרישת הדיור (Wohnanforderungsgesetz) כדי לשפר את היעילות של מבני הדיור הקיימים. הביקוש הפרטי הנמוך לאדמות בנייה ועלויות הבנייה הנמוכות הוכיחו את עצמם לטובה בתכנון הדיור הציבורי הנרחב של הממשל.
משנת 1925 (השנה בה המטבע ה"שילינג" החזק החליף את ה"כתר") ועד שנת 1934, נבנו למעלה מ־60,000 דירות חדשות במבנים הנקראים Gemeindebau ("בניית קהילה") במסגרת תוכנית סוציאליסטית לבניית דיור חברתי. רחובות גדולים היו ממוקמים סביב חצרות ירוקות, למשל בקרל מרקס הוף ובג'ורג' וושינגטון הוף. דיירי הדירות החדשות נבחרו על בסיס מערכת דירוג שבה למשל אנשים עם מוגבליות הועדפו. ארבעים אחוז מעלויות הבנייה נלקחו מתמורת מס הדיור בווינה, והשאר מתמורת מס המותרות של וינה ומקרנות פדרליות. השימוש בכסף ציבורי לכיסוי עלויות הבנייה איפשר לשמור על דמי השכירות של דירות אלה נמוכים מאוד: עבור משק בית של עובד, שכר הדירה לקח 4 אחוזים מההכנסה של משק הבית; בבניינים פרטיים זה היה 30 אחוז. אם הדיירים חלו או לא מובטלים, ניתן היה לדחות את תשלומי שכר הדירה.
שירותים חברתיים ובריאותיים
הורים קיבלו "חבילת בגדים" לכל תינוק מתוך אידאולוגיה ש"אף ילד וינאי לא צריך להיות עטוף בעיתון". גני ילדים, בתי אחר הצהריים ומכוני ספא לילדים נפתחו כדי לאפשר לאימהות לחזור לעבודתן, שירותי רפואה ניתנו ללא עלות. שטחי נופש, חופשות פנאי, אמבטיות וספא ציבוריים ומתקני ספורט הוצעו לשיפור הכושר. כפי שניסח יוליוס טנדלר, חבר מועצת העיר לשירותים חברתיים ובריאות: "מה שאנחנו מוציאים לבתי נוער נחסוך בבתי כלא. מה שאנחנו מוציאים לטיפול בנשים הרות ותינוקות נחסוך בבתי חולים במחלות נפש". ההוצאה העירונית לשירותים חברתיים שולשה בהשוואה למאמצים שלפני המלחמה. תמותת התינוקות ירדה ב-50% בהשוואה למצב לפני מלחמת העולם הראשונה ומספר מקרי השחפת ירד בצורה משמעותית. העירייה דאגה לתעריפים משתלמים עבור גז, חשמל.
מדיניות פיננסית
הסוציאל-דמוקרטים הציגו חוקי מיסים חדשים, אשר נגבו בנוסף למיסים פדרליים (המבקרים כינו אותם "מיסי ברייטנר" על שם הוגו ברייטנר, חבר מועצת העירייה למימון). מיסים אלה הוטלו על מותרות כגון סוסי רכיבה, מכוניות פרטיות גדולות, משרתים במשקי בית פרטיים וחדרים בבתי מלון. (כדי להמחיש את ההשפעה המעשית של מיסים חדשים אלה, פרסמה העירייה רשימה של מוסדות חברתיים שניתן לממן באמצעות מס המשרתים שעל סניף וינה ממשפחת רוטשילד לשלם.)
מס חדש נוסף, ה- "Wohnbausteuer" (מס בנייה לדיור), הוקם גם כמס מתקדם, כלומר עם אחוזים עולים. ההכנסה ממס זה שימשה למימון תוכנית הדיור הנרחבת של העירייה. לכן, מספר רב של Gemeindebauten עדיין נושאים את הכיתוב: Erbaut aus den Mitteln דר Wohnbausteuer (שנבנה מכספי מס הבינוי והשיכון).
כתוצאה מפעילות ההשקעות של העירייה צנח שיעור האבטלה בווינה ביחס לשאר אוסטריה וגרמניה. כל ההשקעות מומנו ישירות על ידי מיסים ולא על ידי זיכויים וכך נותרה הנהלת העיר בלתי תלויה בנושים ולא נאלצה לשלם ריבית על איגרות חוב.
היינריך טרטנר
היינריך "היינץ" טרטנר (בגרמנית: Heinrich "Heinz" Trettner; 19 בספטמבר 1907 – 18 בספטמבר 2006) היה גנרל גרמני אשר שירת בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה ופיקד על דיוויזיית הצנחנים ה-4. לאחר המלחמה התגייס לבונדסוור ואף שימש כמפקח הכללי שלו (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 1964–1966.
תחילת דרכו
טרטנר נולד במינדן ב-19 בספטמבר 1907. הוא היה בנו של לודוויג טרטנר - קצין בצבא הפרוסי. הוא למד בגימנסיה בדיסלדורף, וב-1925 התגייס לרייכסווהר והוצב ברגימנט הפרשים ה-18. ב-1929 הוא הועלה לדרגת לויטננט. טרטנר רצה להפוך לטייס קרבי, אולם על פי הסכם ורסאי נאסר על רפובליקת ויימאר להחזיק חיל אוויר. אי לכך, ב-1932 הוא פרש מהצבא ועבר קורס טיסה בבית ספר אזרחי בבראונשווייג. במסגרת הסכם סודי בין גרמניה לברית המועצות, נשלח טרטנר להכשרה כטייס קרבי בברית המועצות, ובסיס הסודי של הרייכסווהר בליפסטיק. ב-1 במאי 1933 הוא חזר לרייכסווהר והצטרף לחיל האוויר הסודי שלו. בהדרגה הפך חיל האוויר הגרמני לגלוי ורשמי, וטרטנר שובץ ביחידות קרביות סדירות.
ב-1936 הצטרף טרטנר ללגיון הקונדור ונשלח להשתתף במלחמת האזרחים הספרדית. ב-15 בספטמבר 1937 הוא מונה למפקד טייסת המפציצים ה-1 של הלגיון. עם סיום המלחמה הוא חזר לגרמניה, וב-1 ביולי 1938 מונה לקצין מטה בדיוויזיית האווירית ה-7. ב-1 באוגוסט 1937 הוא הועלה לדרגת מאיור.
מלחמת העולם השנייה
בתחילת מלחמת העולם השנייה, תכנן טרטנר את השתלטות הצנחנים הגרמנים על מבצרי הולנד, ועל כך עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 בדצמבר 1940 הוא הועבר למטה הקורפוס האווירי ה-11 והשתתף בתכנון מבצע מרקיורי.
ב-1 באוקטובר 1941 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, וב-1 בדצמבר של אותה שנה הוא מונה לראש מטה הקורפוס ה-11. ב-1 במרץ 1943 הוא הועלה לדרגת אוברסט. באוקטובר של אותה שנה הוא הקים את דיוויזיית הצנחנים ה-4 ופיקד עליה עד סיום המלחמה. טרטנר פיקד על אנשיו בקרב אנציו, ולאחר מכן הדיוויזיה שלו הייתה הדיוויזיה הגרמנית האחרונה שפינתה את רומא ב-4 ביוני 1944. בעקבות כך, נוספו עלי אלון לצלב האבירים שלו. ב-1 ביולי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור. בחורף 1944–1945 לחמה הדיוויזיה בקו הגותי, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה כנגד מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה ברימיני ובבולוניה, וב-2 במאי 1945 נכנעה יחד עם שאר כוחות קבוצת ארמיות C.
בונדסוור
טרטנר נתפס בידי צבא ארצות הברית ליד מודנה, וביולי 1946 הועבר לצבא הבריטי. הוא הוחזק בשבי הבריטי עד אפריל 1948. לאחר שחרורו, הוא החל לעבוד בתחום הזכוכית ולאחר מכן בתחום הטקסטיל. במקביל, הוא השלים תואר בכלכלה באוניברסיטת בון. ב-2 בנובמבר 1956 הוא הצטרף לבונדסוור כיועץ. הוא קיבל אוטומטית דרגת גנרל-מיור, ומונה לראש מחלקת הלוגיסטיקה של נאט"ו. בפברואר 1960 הוא הועבר לשמש כמפקד הקורפוס ה-1. ב-14 באוקטובר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-1 בינואר 1964 הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקח הכללי של הבונדסוור (מקביל לרמטכ"ל). בעקבות מינויו לתפקיד, גרמניה המזרחית פתחה נגדו במסע הכפשות, ואף הפיצה ספר המתאר פשעי מלחמה שביצע, כביכול, במהלך המלחמה.
טרטנר נפטר ב-18 בספטמבר 2006, יום אחד לפני יום הולדתו ה-99. הוא היה הגנרל החי האחרון של הוורמאכט.
אריקה טים
אריקה טים (בגרמנית: Erika Timm; נולדה ב-1934) היא בלשנית גרמנית, חוקרת יידיש מהיבטים בלשניים ופילולוגיים.
קורות חייה
בשנת 1985 כתבה הביליטציה באוניברסיטת טריר (במחלקה ללימודים יידיים). כיום היא פרופסור אמריטה באותו מוסד. בעלה, גוסטאב אדולף בקמן, פילולוג שעוסק בשפות רומאניות, חיבר יחד איתה כמה מהספרים שכתבה.
מחקרים שכתבה עוסקים בעיקר בהיבט הפונטי, הסמנטי והמורפולוגי של היידיש העתיקה, בהשוואה בין יידיש מזרחית ליידיש מערבית, וביחסים בין יידיש לניבים גרמניים. תרומתה החשובה ביותר לנושא, הספר "Historische jiddische Semantik" (סמנטיקה היסטורית של יידיש, 2005), עליו עבדה כעשרים שנה, מתמקד בתרגומים יידיים לתנ"ך שנכתבו בין 1400 ל-1750. טים מדגימה כיצד תרגום התנ"ך ב'חדר' בתקופה המוקדמת של הופעת היידיש השפיע על עיצוב הרכיב הגרמני שבה, מוכיחה שההשפעה של הצרפתית היהודית בהקשר זה גדולה משנהוג לחשוב, ושלמעשה חלק חשוב מאוצר המילים בתרגום המקורי נמצא גם ביידיש המזרחית המודרנית המדוברת. בעברית נמצא מאמר שלה (בתרגום מגרמנית של מיכל פרץ) על לשונה של גליקל מהמלין, בספר "גליקל, זיכרונות 1691–1719" שההדירה חברתה חוה טורניאנסקי. כמו כן ערכה לצד כמה חוקרים נוספים את ספר היובל לכבוד טורניאנסקי.
טים ההדירה מספר ספרים מיידיש עתיקה, וכתבה מספר ספרים בנושאי פילולוגיה של הגרמנית.
זורפיה
זורפיה (באנגלית: Zorpia) היא רשת חברתית מקוונת הפופולרית בעיקר בהודו ובסין, המשתמשת בשיטות לא אתיות כגון דואר זבל, הונאה והתחזות על מנת לצרף משתמשים חדשים.
החברה, שנוסדה בדצמבר 2003 בידי ג'פרי נג, ממוקמת בהונג קונג ומורכבת מצוות המונה כ-30 עובדים.
זורפיה ידועה לשימצה בשליחת "מסרים אישיים" חוזרים ונשנים לאנשים שאינם רשומים באתר, על ידי שימוש לא הוגן ברשימות תפוצה, הנאספות על ידי לחיצה על קישורים בהודעות, המזמינות את הנמען לקרוא הודעה שנשלחה לו כביכול על ידי אדם המופיע ברשימת התפוצה שלו.
רפידות כתף
רפידות כתף הן סוג של ריפוד המשמש הן בבגדי גברים והן בבגדי נשים על מנת ליצור אשליה שלאדם שלובש אותם יש כתפיים רחבות יותר והוא/היא פחות משופע/ת. באופנת הגברים נעשה שימוש ברפידות כתף בעיקר בחליפות, במעילים ובז'קטים כאשר הם בדרך כלל תפורים בחלק העליון של הכתף, ומהודקים בין הבטנה לשכבת הבד החיצונית. בבגדי נשים, השימוש בהם תלוי בעיקר באופנה העכשווית.
באופנת נשים רפידות כתף היו פופולריות בשנות ה-80 של המאה ה-20 בעולם המערבי.
מוריאל ברברי
מוריאל ברברי (בצרפתית: Muriel Barbery; נולדה ב-28 במאי 1969) היא סופרת צרפתייה ופרופסור לפילוסופיה, עטורת פרסים על יצירותיה.
ביוגרפיה
מוריאל ברברי נולדה בקזבלנקה שבמרוקו, ובהיותה בת חודשיים עברה עם הוריה לצרפת. למדה בתיכון לקנאל, התחילה ללמוד ב-The École Normale Supérieure Lettres et Sciences Humaines ב-1990 וקיבלה agrégation בפילוסופיה ב-1993. אחר-כך היא לימדה באוניברסיטת בורגון, בתיכון ובמכון להכשרת מורים בסן־לו.
אלגנטיות של קיפוד
הרומן פרי עטה, "אלגנטיות של קיפוד", היה רב-מכר בצרפת במשך 30 שבועות ברציפות, והודפס מחדש 50 פעמים. עד למאי 2008, הוא מכר למעלה ממיליון עותקים. הרומן מספר על הדיירים בבניין מגורים קטן בפריז, ובמיוחד בשוערת האינטלקטואלית שלו, רנה, ובדייר יפני. היא ופאלומה, בת האחת עשרה האינטלקטואלית מאחת המשפחות בבניין, מספרות את הסיפור לסירוגין. הספר הוסרט ב-2009. רנה גם מופיעה בקצרה ברומן הראשון של ברברי, Une Gourmandise.
פרסים בהם זכתה
עבור ספרה Une gourmandise
עבור ספרה אלגנטיות של קיפוד
קישורים חיצוניים
על כתביה:
קים ג'ין-סו
קים ג'ין-סו (בקוריאנית: 김진수; נולד ב-13 ביוני 1992) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק בג'אונבוק יונדאי מוטורס בעמדת המגן השמאלי.
קריירת מועדונים
ב-13 ביוני 2014 חתם בהופנהיים מהבונדסליגה.
ב-12 בינואר 2017 חתם בג'אונבוק יונדאי מוטורס מליגת העל של קוריאה הדרומית.
ב-30 באוגוסט 2020, קים חתם בא-נסר מליגת העל הסעודית.
קריירה בינלאומית
ב-20 ביולי 2013 קים ג'ין-סו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוריאה הדרומית בתיקו 0-0 נגד.
נכלל בסגל נבחרת קוריאה הדרומית לטורניר מונדיאל 2022.
הילרי סוונק
הילרי אן סְווֵנק (באנגלית: Hilary Ann Swank; נולדה ב-30 ביולי 1974) היא שחקנית ומפיקה קולנוע אמריקאית. זוכת שני פרסי אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידיה בסרטים: "בנים אינם בוכים" (1999) ,"מיליון דולר בייבי" (2004), "יומני החופש" (אנ') (2007).
ביוגרפיה
סוונק נולדה בלינקולן, בירת נברסקה שבארצות הברית. היא גדלה בספוקיין, וושינגטון ובאתר מגורונים ליד ברמינגהם שבוושינגטון. בגיל תשע הופיעה לראשונה על במה כאשר גילמה את מוגלי בהצגה "ספר הג'ונגל" כחלק מהצגת בית ספרה. היא חיה עם הוריה עד גיל 15, ובאותן שנים הצטיינה בשחייה ובהתעמלות ואף זכתה בפרסים בתחרויות ספורט ברחבי ארצות הברית. כשהייתה בת חמש-עשרה הוריה התגרשו וסוונק ואמה עברו לחיות בלוס אנג'לס, כדי שסוונק תוכל להיות שחקנית קולנוע. שתיהן חיו ברכבן עד אשר לאמה של סוונק היה מספיק כסף כדי לשכור דירה. סוונק התקבלה ללמוד בבית ספר למשחק, ושם החלה לשחק באופן מקצועי. היא אף עזרה לאמה לשלם את שכר הדירה מכסף שהרוויחה בהופעות טלוויזיוניות מזדמנות.
קריירה
הקריירה הקולנועית שלה בהוליווד החלה בתפקיד קטן בסרט "באפי ציידת הערפדים" (1992), שהיה המקור לסדרת הטלוויזיה "באפי ציידת הערפדים". לאחר מכן קיבלה תפקיד ראשי בסרט הפעולה "הקראטה קיד הבא" (1994), שהיה הסרט הרביעי בסדרת סרטי "קראטה קיד". בסרט היא גילמה את ג'ולי פירס בת ה-17, הבחורה הראשונה שהמאמן האגדי מר מיאגי (נוריוקי מוריטה) לוקח תחת חסותו ומלמד אותה את רזי ענף הקראטה.
בספטמבר 1997 לוהקה סוונק לתפקיד של אם חד-הורית בשם קארלי ריינולדס בסדרה המצליחה "בוורלי הילס 90210". הובטח לה בתחילה שדמותה תככב בשתי עונות, אולם דמותה ירדה מן המרקע כבר לאחר 16 פרקים, בינואר 1998. לאחר פיטוריה מהסדרה הגיעה לאודישנים לסרט "בנים אינם בוכים". בסרט גילמה את ברנדון טינה, נער טרנסג'נדר המגיע לעיירה במדינת נברסקה השמרנית, מציג עצמו כגבר סיסג'נדר עד אשר מתגלה כי הוא טרנסג'נדר, גילוי שתוצאותיו הרסניות. המבקרים בארצות הברית שיבחו את הופעתה והיא זכתה בשלל פרסים על תפקידה, כשהבולט שבהם הוא פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
לאחר זכייתה באוסקר הופיעה סוונק במספר הפקות הוליוודיות כגון המותחנים "רואה בקלפים" (2001), "אינסומניה" (2002) ו"שעת האפס" (2003), והקומדיה השחורה "11:14" (2003). כל ארבעת הסרטים לא ניצלו את כשרונה הרב. מאידך גיסא, היא הופיעה בדרמה התקופתית "התכשיט" (2001) ובסרט הטלוויזיה "לבחור בזכות" (2004), על המאבק בזכות הבחירה לנשים בארצות הברית, עליו קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2004 זכתה סוונק בפרס האוסקר השני שלה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרטו של קלינט איסטווד "מיליון דולר בייבי", בו גילמה בדרמטיות מרשימה מתאגרפת הנחושה, כנגד כל הסיכויים, לזכות באליפות המדינה. הסרט היה לשובר קופות, קצר ביקורות נלהבות מכל עבר, וזכה בארבעה פרסי אוסקר. בכך הפכה סוונק לאחת השחקניות הצעירות ביותר שזכו לשני פרסי אוסקר, רק לואיז ריינר וג'ודי פוסטר היו צעירות ממנה. הישג חסר תקדים בשל העובדה שעשר שנים קודם עשתה את הופעת הבכורה שלה בקולנוע.
בשנת 2006, סוונק חתמה על חוזה לשלוש שנים עם בית האופנה הצרפתי גרלן ונבחרה להיות הפנים של הבושם שלהם "Insolence". היא קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד בקטגוריית סרטי הקולנוע ב-8 בינואר 2007; זה היה הכוכב ה-2,325 שהוצג. בשנת 2007, סוואנק כיכבה בסרט הדרמה "יומני החופש", המבוסס על סיפורה האמיתי של המורה, ארין גרוול. רוב הביקורות על הופעתה היו חיוביות, כאשר מבקרת אחת ציינה שהיא "מביאה אמינות" לתפקיד. לאחר מכן כיכבה סוונק בסרט האימה העל-טבעי "עשר המכות" (2007), ושיחקה גם את הולי קנדי בדרמה הרומנטית "נ.ב. אני אוהב אותך" לצד ג'רארד באטלר, מבוסס על רומן הבכורה של הסופרת האירית ססיליה אהרן.
בשנת 2009 סוונק גילמה את הטייסת החלוצית אמיליה ארהארט בסרט הביוגרפי "אמיליה", אותו גם הפיקה באמצעות 2S Films, חברת הפקות שהקימה סוונק יחד עם המפיקה מולי סמית'.
בשנת 2013, היא שיחקה בסרט הטלוויזיה של BBC, "מרי ומרתה" על פי תסריט מאת ריצ'רד קרטיס. בשנת 2014, סוונק שיחקה בתפקיד הראשי בסרטו של ג'ורג' סי וולף, "כמו שאת" המבוסס על רומן באותו שם. בסרט, סוונק גילמה את קייט פרקר, אישה שחייה מתנפצים כשהיא מפתחת את המחלה הניוונית ALS. בשנת 2015, היא נרשמה כאחת מ-100 הנשים של BBC.
בשנת 2017, היא שיחקה בקומדיית השוד של סטיבן סודרברג "לוגאן לאקי", בתור הסוכנת המיוחדת שרה גרייסון, לצדם של צ'נינג טייטום ודניאל קרייג, וגילמה את עורכת הדין קולט יוז בסרט הדרמה "55 צעדים" של הבמאי בילה אוגוסט.
בשנת 2018, סוואנק כיכבה והפיקה את סרט הדרמה "אהבה כמו שלנו" אודות מחלת האלצהיימר, בבימויה של אליזבת צ'ומקו. כמו כן בשנת 2018, היא גילמה את גייל גטי בעונה בסדרת האנתולוגיה "נאמנות" מבית FX שלא המשיכה לעונה נוספת.
ביולי 2019, סוונק לוהקה לסרט מותחן האימה "משחקי ציד". עלילת הסרט, על אלימות קטלנית בין ליברלים פוליטיים ושמרנים, עוררה מחלוקת. הסרט תוכנן לצאת לאקרנים ב-27 בספטמבר 2019, אך לאחר שבמהלך חודש אוגוסט נרצחו 22 בני אדם על ידי אדם חמוש באל פאסו בטקסס ושבוע לאחר מכן התרחש ירי המוני נוסף בדייטון, אוהיו, שבו נהרגו תשעה בני אדם, הוצאתו נדחתה על ידי סרטי יוניברסל. סוונק התייחסה למצב ואמרה: "אף אחד לא ראה את הסרט אי אפשר באמת לנהל על זה שיחה בלי להבין על מה מדובר." הסרט יצא לאקרנים ב-2020, וזכה לביקורות מעורבות. בספטמבר 2020, סוונק גילמה את האסטרונאוטית אמה, בסדרת המדע-בדיוני של נטפליקס "הרחק", אשר בוטלה לאחר עונה אחת. גם בעבור "משחקי ציד" וגם עבור "הרחק", סוונק זכתה לשלוש מועמדויות מטעם פרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי.
באוקטובר 2021, סוונק לוהקה לגלם את הדמות הראשית בסדרת המתח "Before She Disappeared" המבוסס על רומן המתח באותו משם מאת הסופרת ליסה גרדנר.
חיים אישיים
בזמן צילומי הסרט "יצאניות ברחובות הוליווד", סוונק פגשה את השחקן צ'אד לאו. הם נישאו ב-28 בספטמבר 1997. הם הודיעו על כוונתם להתגרש ב-9 בינואר 2006, אשר הגיעו לסופם ב-1 בנובמבר 2007. בשנת 2007, סוונק החלה לצאת עם הסוכן שלה, ג'ון קמפיסי, אך הם סיימו את מערכת היחסים שלהם במאי 2012.
ב-18 באוגוסט 2018, היא נישאה ליזם פיליפ שניידר לאחר שנתיים של היכרויות. ב-10 באפריל 2023 ילדה סוואנק תאומים, בן ובת.
סאמרסלאם (1996)
סאמרסלאם (1996) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-World Wrestling Federation (ה-WWF, כיום ה-WWE). האירוע נערך ב-18 באוגוסט 1996, בגאנד ארנה שבקליבלנד, אוהיו. האירוע היה האירוע התשיעי בסדרת אירועי סאמרסלאם.
שמונה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד שהוקלט לתוכנית Free for All. בקרב המרכזי, שון מייקלס ניצח את ויידר ושמר על אליפות העולם במשקל כבד של ה-WWF.
רקע
סאמרסלאם הוא אירוע שלם וצפה שנתי, המופק על ידי ה-World Wrestling Federation (ה-WWF, כיום ה-WWE) במתכונת של חודש אוגוסט מאז שנת 1988. הוא אחד מארבעת אירועי השלם וצפה המקוריים של הארגון, לצד רסלמניה, רויאל ראמבל וסדרת ההישרדות; אירועים המכונים "ארבעת הגדולים".
פארוק היה אמור להתחרות נגד אחמד ג'ונסון על האליפות הבין יבשתית של ה-WWF, אך קרב זה לא התקיים עקב פציעה שג'ונסון ספג.
אירוע
בקרב שהתקיים לפני האירוע והוקלט במסגרת התוכנית Free for All, סטון קולד סטיב אוסטין התחרה נגד יוקוזונה. עמוד החבל העליון נשבר לאחר שיוקוזונה ניסה לבצע על אוסטין את מהלך הסיום שלו, הבונזאי דרופ, מה שאיפשר לאוסטין לנצל זאת ולהבטיח את הניצחון.
המראיין טוד פטנגיל אירח מסיבת "חוף ביקיני" במהלך התוכנית Free for All, שבו הייתה בריכה אשר הייתה פתוחה לכולם. האורחים היו סאני, סייבל, מארק מרו, הסמוקינג גאנס, מרלנה, גולדאסט, T.L. הופר, Who, ג'רי לולר, הבושווקרס, אלדו מונטויה, האנטר הרסט הלמסלי ושון מייקלס.
פול ברר בגד באנדרטייקר כשהחליט להצטוות עם יריבו המר של אנדרטייקר, מנקיינד.
במקור, ויידר זכה באליפות העולם במשקל כבד של ה-WWF פעמיים, האחד כתוצאה מספירת חוץ (לאחר שהטיח את מייקלס על מעקה הבטיחות), והאחר, כתוצאה מפסילה (כשמייקלס תקף את ויידר שוב ושוב עם מחבט הטניס של קורנט). לעומת זאת, מכיוון שחגורת אליפות לא יכולה להחליף ידיים בנסיבות אלו, אלא רק כתוצאה מהצמדה או הכנעה, קורנט דרש שהקרב יאותחל בפעמיים האלה. נשיא ה-WWF, גורילה מונסון, איפשר לכך לקרות. לבסוף, מייקלס הצליח לנצח את ויידר ולשמור על התואר.
תחנת הרכבת סמח (צמח)
בניית מסילת הברזל והתחנה
ראשיתה של תוכנית בניית מסילת הברזל, בשנת 1900. סולטאן האימפריה העות'מאנית עבדול חמיד השני החליט לבנות מסילת ברזל בין חוף הים התיכון ובין העיר דמשק שהייתה הבירה המנהלית האזורית הטורקית, במטרה להגביר את שליטתו באזור ולהחליש את ניסיונות המעצמות האירופיות באותה עת להגביר את שליטתן באזור (באמצעות קפיטולציות). המקטע המחבר את חיפה לדמשק היה חלק ממיזם גדול ושאפתני יותר - מסילת הרכבת החיג'זית, שתוכננה להגיע מדמשק ועד מכה שבערב הסעודית.
באוקטובר 1905 הסתיימה הקמת המסילה בין העיר חיפה, דרך עמק יזרעאל אל סמח', ובמקום הוקמה תחנה. מסילת הרכבת המשיכה דרך עמק נהר הירמוך לדמשק. בארץ ישראל נקרא נתיב זה בלשון העם: "רכבת העמק".
מבנה התחנה מורכב משתי קומות והוא בנוי אבן לבנה ובראשו גג רעפים (אשר לא השתמר). כמו כן נבנו במקום מחסנים ומבנה של בריכת מים העשוי אבני בזלת. בתחנה נבנה גם סובבן (מתקן לסיבוב קטרים) כדי לאפשר החלפת קטרים במעבר בין קטע הקו חיפה - צמח שהסתפק בקטר רגיל, לבין קטע הקו צמח - דמשק שהצריך קטר חזק מאוד שיוכל לעמוד בתנאי הדרך.
התחנה שימשה למעשה תחנת הרכבת של העיר טבריה. עד לסלילת הכביש בין טבריה וסמח' בשנת 1921, הגיעו הנוסעים מטבריה לתחנת הרכבת בשייט בסירות על הכנרת - מצפון לתחנה נבנה מזח ושירות סירות סדיר הסיע נוסעים אל התחנה, בראשם הספינה "מקס נורדאו" לשעבר ספינה גרמנית. התחנה נחנכה במאי 1906.
ימי מלחמת העולם הראשונה ותקופת המנדט הבריטי
במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה תחנת הרכבת אתר אסטרטגי בעל חשיבות רבה בשל היותה נקודת מפתח השולטת על מסילות הברזל האזוריות, והחיילים הטורקיים הצטוו להגן על התחנה בכל מחיר. כיבוש התחנה בליל ה-24 בספטמבר 1918 הסב הן לחיילים האוסטרליים והן לחיילים הטורקיים אבדות רבות. הקרב נערך בתוך התחנה מחדר לחדר, והכוחות הטורקיים הנסוגים לא הצליחו בניסיון להימלט בסירות על גבי הכנרת.
בתקופת המנדט הבריטי היוותה התחנה נקודת גבול בין ארץ-ישראל לבין סוריה שהייתה תחת מנדט צרפתי. הגבול בין שני שטחי המנדט היה 7 ק"מ מזרחית לסמח', המכס היה בדלהמייה ובגשר ומעבר הגבול עצמו בסמח'. בסמוך לתחנה הקימו הבריטים מחנה צבאי.
תחנת הרכבת הייתה צומת מסחרי מרכזי של כל יישובי האזור, שדרכו עברו יבולים מכפרי הסביבה, דגים שנדוגו בכנרת, וכן חלב ממחלבות הקיבוצים אשר נשלחו לחיפה ולדמשק.
שיפוץ ושימור מבני התחנה
במלחמת העצמאות, במהלך קרבות עמק הירדן, נהרסו חלק מהמבנים שסביב התחנה. ומאז היו מבני התחנה שנותרו חלק ממחנה צבאי. בסוף שנת 2011, החלו עבודות הצלה, שימור ושחזור של מבני האבן הנטושים. אלה הפכו בספטמבר 2015 ל"קמפוס דרום" של המכללה האקדמית כנרת. המתחם כולל בתוכו מרכז ללימודי ארץ ישראל, כיתות לימוד, מרכז מבקרים, ומעונות לכ-250 סטודנטים. במהלך קיץ 2015 הובאו שני קרונות, שוחזר תוואי המסילה ומגדל המים שוקם.
בנובמבר 2017, במלאת מאה שנה לקרב באר שבע הגיעו מאות אוסטרלים וניו זילנדים לציין את האירוע ולשחזור את קרב הפרשים ההיסטורי. הקבוצה הגיעה אחר כך גם לתחנת צמח וערכה בו טקס ומצעד פרשים. ב-25 בספטמבר 2018, נערך טקס נוסף לציון 100 שנה לקרב סמח'. בספטמבר 2019, נחנך פסל "הלוחם האבוריג'יני וסוסו" בתחנה, לזכר אבוריג'ינים האוסטרלים שלחמו בקרב.
בשנת 2019, יזם שלמה מעין, רופא תל אביבי, פרויקט להשמשת קטר קיטור ושלושה קרונות היסטוריים. שינועו בתוואי הרכבת באזור צמח לאורך כארבעה ק"מ, מתחנת צמח לכיוון מזרח עד חמת גדר.
מבנה המרכזי של התחנה
מבנה בעל שתי קומות וגג רעפים נבנה בתקופה העות'מאנית. מבנה התחנה דומה לרוב מבני התחנות של מסילת הרכבת החיג'אזית. קומת הקרקע שימשה למשרדים ולמכירת כרטיסים והקומה העליונה שימשה את משפחת המנהל התחנה. מרפסת ומרתף נבנו בתקופת מנדט הבריטי. במבנה התנהל קרב פנים מול פנים של הפרשים האוסטרלים והחיילים הגרמנים במלחמת העולם הראשונה. מבנה ניזוק קשה בקרבות מלחמת השחרור בין צבא סוריה וצה"ל.
צריף מזנון
צריף שוחזר על פי צילומים ותוכניות מקוריות. במקור שימש כמזנון וכסככה לנוסעים הממתינים לרכבת. הים משמש ככיתה לימודית.
מבנה הסיליקטים
מבנה מגורים בתחנת הרכבת שנבנה בתקופת המנדט הבריטי מלבני סיליקט.
מגורי עובדי התחנה
מבנה שימש למגורי עובדים (עובדי התנועה). נבנה בתקופת המנדט הבריטי. מצפון למבנה קיים מבנה שירותים.
מחסן הסחורות והרציף לפריקה וטעינה של סחורות
מזרחית למבנה המרכזי של התחנה היה מחסן הסחורות. מבנה המחסן לא שרד, והיום ניתן לראות רק שרידי היסודות שלו והרציף, שהתגלו בעבודות הפינוי במאי 2015. הרציף נקטע באמצע בתקופה מאוחרת יותר, על מנת להעביר קו ניקוז מודרני.
מגדל מים
מגדל מים אובלי עם שני מיכלי מים (מגדל מים כפול), אחד המבנים הראשונים בתחנה. המגדל בנוי מאבני בזלת מסותתות. שני מיכלי מתכת מחוברים ביניהם. המים למיכלים הגיעו מכנרת. מהמיכלים יצא צינור שבקצהו שרוול גמיש, דרכו מילאו את הקטרים במים.
זה מגדל מים האובלי היחיד בין כל התחנות ברכבת העמק, אבל נבנו רבים כמוהו לאורך המסילה החיג'אזית.
קרון משא ארגזי 15 טון
קרון משא ארגזי עם קיבולת 15 טון נבנה בגרמניה עבור רכבת החיג'אזית בין השנים 1908–1913. הקרון בנוי על חוגונים ומורכב עליו תא הבולמן.
קרונוע עם מדחף
שיחזור של קרונוע עם מנוע של מטוס ומדחף שפותח על ידי מהנדס ברוך קטינקא.
פס ברכת הסולטן
ממזרח למבנה המרכזי של התחנה מוצג קטע מסילה עם ברכת הסולטן עבד אל חמיד השני החרוטה עליו. לאורך המסילה של רכבת העמק נמצאו מספר פסי רכבת כאלה עם הברכה.
עידו פליישר
ביוגרפיה
פליישר, אשר נולד בישראל וגדל בהרצליה, הוא בנו של כדורסלן העבר עופר פליישר.
קריירה
פליישר החל את פעילותו במועדון הכדורסל של בני הרצליה. בכיתה ט' עבר לשחק במחלקת הנוער של הפועל תל אביב ובכיתה י' עבר לשחק באקדמיה של וינגייט. בכיתה י"א עבר לאקדמיה של מכבי תל אביב. בעונת 2015/2016 תחת המאמן אורן אהרוני זכה עם קבוצתו בדאבל של גביע ואליפות ישראל לנוער. בתום לימודי התיכון נסע לארצות הברית לשחק באוניברסיטת הוואי במנואה, שם שיחק בין השנים 2016–2018. עם חזרתו לארץ בקיץ 2018, חתם בקבוצת מכבי אשדוד באר טוביה. בתום העונה בקיץ 2019 חתם לשנתיים בקבוצת הפועל גלבוע גליל. לקראת עונת 2020/21 עבר פליישר לשחק בקבוצת מכבי ראשון לציון. במהלך העונה לא הרבה לשחק ושותף ב-17 משחקים כ-4.4 דק' בממוצע למשחק והעמיד 1.5 נק'. לקראת עונת 2021/22 חתם באליצור עירוני נתניה מליגה הלאומית בכדורסל, בעונה זו שותף ב-32 משחקים והעמיד ממוצעים של 8.5 נק' ו-6.8 ריבאונדים ב-21.7 דק'.
לקראת עונת 2022/23 חתם באליצור שומרון
בנבחרות הלאומיות
פליישר, היה חלק מהסגל של כל נבחרות ישראל הצעירות. בקיץ 2014 שיחק בטורניר אליפות אירופה עד גיל 16 שנערך במקדוניה. הנבחרת הפסידה בגמר למונטנגרו אולם הבטיחה את עליתה לדרג א'. בטורניר קלע 8.4 נקודות וקלט 7.5 ריבואנדים בממוצע למשחק. בשנת 2016 תחת המאמן דן שמיר השתתף בטורניר אליפות אירופה עד גיל 20 שנערך בהלסינקי. בהמשך אותה שנה לא השתתף בטורניר אליפות אירופה עד גיל 18 שנערך בטורקיה, משום שלא קיבל שחרור מהמכללה בה החל לשחק. ביולי 2018 זכה עם נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל תחת מאמן הנבחרת אריאל בית הלחמי באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 שנערכה בגרמניה.
קרב קורה (פברואר)
קרב קורה הוא הקרב הראשון שנערך בין הממלכה הגאורגית המאוחדת לבין האימפריה המונגולית, במהלך הפלישה המונגולית לגאורגיה.
רקע
בפברואר 1221 צעד הצבא המונגולי בראשות בכיר הגנרלים המונגולים, סובוטאי, באזור דרום הים הכספי, אזור שהיה בשליטת האימפריה הח'ווארזמית, ומשם צעד לאורך נהר הקורה כשהוא הגיע מדרום גאורגיה. הוא הגיע עד לפאתי טביליסי. באזור זה נמצאת מצודת נריקלה החולשת על הדרך שמובילה מדרום הקווקז לרוסיה. המשימה שאליה נשלחו החיילים המונגולים הייתה איסוף מידע בכוח. לא ברור לגמרי אם התכוונו כלל לצאת לקרב או שחיפשו מעבר בטוח דרך הרי הקווקז. אלא שטיבעם של המונגולים בגד בהם והם בזזו את העיר תבריז. מעשה זה שכנע את גיאורגי הרביעי לשה כי יצטרך להתמודד עם המונגולים בשדה הקרב.
הצבא הגאורגי, שהיה ידוע בזכות איכות לחימתו ונישקו, כלל 30,000 חיל פרשים קיפצ'קים. כאשר דווח למלך הגאורגי כי המונגולים צועדים במעלה נהר הקורה לכיוון המישור הקיפצ'קי, יצא לכיוונם יחד עם צבאו שמנה 70,000 אבירים, במטרה לבלום את המונגולים.
הקרב
שני הצבאות הלוחמים נעמדו זה מול זה. הפרשים הגאורגים פתחו בקרב בהתקפה מסיבית כנגד מרכז המערך המונגולי. הפרשים הרכובים של המונגולים המטירו חיצים לרוחב החזית הגאורגית כשהם משחררים מטח אחר מטח. חיצי המתכת חודרי השריון של המונגולים עשו שמות באבירים הגאורגים. למרות אבדותיהם הכבדות תקפו הגאורגים כאשר המונגולים נסוגו בהדרגה מפני הגאורגים, ומשכו אותם מחוץ למישור. סובוטאי, המצביא המונגולי, שידע את הטקטיקה הגאורגית של מתקפה גם במחיר אבדות כבדות, הותיר סוסים רעננים מחוץ לשדה הקרב. כשהם רכובים על סוסים רעננים, יצאו המונגולים למתקפת פתע. בהגיעם לגאורגים הם קודמו במטח חיצים אולם המשיכו להתקדם לעבר עיקר הכוח. כאשר האגפים של הצבא המונגולי החלו לסגור על הכוח העיקרי של הגאורגים נשברו הגאורגים והחלו לברוח. בכוחותיו האחרונים נמלט גיאורגי יחד עם הפרשים שעוד יכלו לעמוד בקצב. חלק מחייליו נותר על הדרך לכיוון טביליסי, אולם הושמדו במהרה. במשך השבועיים הבאים עדיין חיכה גאורגי למתקפה על הבירה טביליסי שלא הגיעה.
מישל פישבאך
מישל לואיז הלן סנט מרטין פישבאך (באנגלית: Michelle Louise Helene St. Martin Fischbach; נולדה ב-3 בנובמבר 1965) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת מינסוטה מאז ינואר 2021. טרם היבחרה לקונגרס, כיהנה פישבאך כסגנית מושל מינסוטה, וכאישה הראשונה בתפקיד נשיאת הסנאט המדינתי במינסוטה.
תחילת דרכה וקריירה בסנאט
פישבאך גדלה בעיר וודברי (Woodbury) שבדרום-מזרח מינסוטה. לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון וודברי, למדה במכללת סנט בנדיקט השוכנת בסנט ג'וזף בין השנים 1984–1986. בהמשך למדה באוניברסיטת סנט קלאוד סטייט שבסנט קלאוד, שם השלימה ב-1989 לימודי תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה. היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה למועצת עיריית פיינסוויל, וכיהנה שם בין השנים 1995 עד 1996. בשנת 2011 השלימה פישבאך את לימודיו בבית הספר למשפטים ע"ש ויליאם מיטשל בסיינט פול.
ב-1996 נבחרה פישבאך נבחרה לראשונה אל הסנאט של מינסוטה, הבית התחתון של בית המחוקקים במדינה. היא נבחרה בבחירות מיוחדות שנערכו לאחר התפטרותו של הסנאטור הדמוקרטי ג'ו ברטרם, שהודה אז בגניבה מחנות. פישבאך נבחרה מחדש חודשים לאחר מכן לתקופת כהונה מלאה בבחירות הכלליות ב-1996, ומחדש כל שנתיים עד 2018. היא כיהנה כעוזרת מנהיג המיעוט בין השנים 2001–2002 ושוב במשך שנה מ-2007 עד 2008, וכסגנית מנהיג המיעוט בשנים 2009–2010. נוסף על כך, פישבאך ישבה בראשות ועדת ההשכלה הגבוהה של הסנאט.
בשנת 2011, לאחר בחירות בהן זכתה המפלגה הרפובליקנית לרוב המושבים בסנאט המדינתי לראשונה מאז 1976, נבחרה בידי עמיתיה לסנאט לנשיאה הראשונה של הסנאט במינסוטה, תפקיד אותו מילאה עד 2013. לאחר שהרפובליקנים שוב נטלו את הרוב בסנאט לאחר בחירות 2016, הושבעה פישבאך כנשיאת הסנאט מחדש ב-3 בינואר 2017.
סגנית מושל מינסוטה
פישבאך עמדה על דעתה כי היא מתכוונת לשמש כסגנית מושל תוך שמירה על מושבה הסנאט. בעקבות זאת, החוקתיות של איוש שני תפקידים אלה הפכה לסוגיה משפטית. פישבאך נימקה את עמדתה דרך היועץ המשפטי הלא-מפלגתי של הסנאט, שציטט את החלטת בית המשפט העליון של מינסוטה משנת 1898, כתקדים משפטי מבחינתה למלא את שני התפקידים. פשיבאך הוסיפה ואמרה כי תפקידיו של סגן המושל הם טקסיים במידה רבה, ולא תהא לה שום בעיה למלא במקביל את שני התפקידים. היא סירבה ליטול את השכר של סגן המושל, ובחרה להמשיך להתשכר כסנאטורית בלבד. חוות דעת מייעצת של התובע הכללי במינסוטה העלתה מחלוקת על כשירותה המשפטית של פישבאך לאייש במקביל את שני התפקידים, בה צוטט תיקון לחוקת המדינה מ-1972 ותקדימים היסטוריים אחדים כמו התפטרותו של אלק אולסון מהסנאט עם כניסתו לתפקיד סגן המושל ב-1976 (בחוקת מינסוטה נכתב )
ההכרעה בסוגיה של פישבאך נתפסה כבעלת השלכות משמעותיות על הפוליטיקה של מינסוטה, מכיוון שהרפובליקנים החזיקו ברוב של שני קולות בלבד בסנאט המדינתי. בדצמבר 2017, כדי להימנע ממצב של תיקו אפשרי בסנאט לו פישבאך תתפטר ממושבה שם, שלחו מנהיג הרוב בסנאט פול גזלקה ויו"ר בית הנבחרים קורט דאודט מכתב למושל דייטון ובו ביקשו כינוס מיוחד של בית המחוקקים לשם בחירה זמנית של נשיא דמוקרטי לסנאט. דייטון והדמוקרטים המחוקקים דחו מיד את הרעיון, כאשר מנהיג המיעוט בסנאט, טום באק, הכריז על כך שיגיש תביעה נגד הניסיון להכריח את פישבאך לפרוש מהסנאט אם תנסה לכהן בשני המשרדים, באומרו כי "מאזן הכוחות של הסנאט יעמוד למחטף.
ב-25 במאי 2018, התפטרה פישבאך מהסנאט והושבעה כסגנית המושל. במאי 2018 הודיע מושל מינסוטה הרפובליקני לשעבר, טים פולנטי, כי פישבאך תהא עמיתתו למירוץ בהתמודדותו לתקופת כהונה שלישית. פולנטי ופישבאך הובסו בבחירות המקדימות הרפובליקניות על ידי ג'ף ג'ונסון ודונה ברגסטרום. פישבאך הוחלפה כסגנית המושל בפגי פלאנגן, עמיתתו למרוץ של טים וולז, שהושבעו ב-7 בינואר 2019.
בית הנבחרים האמריקאי
ב-3 בספטמבר 2019 הודיעה פישבאך על התמודדותה למועמדות המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס השביעי של מינסוטה בבית הנבחרים של ארצות הברית, במטרה להתמודד נגד נציג המחוז המכהן קולין פיטרסון. היא זכתה בבחירות המקדימות הרפובליקניות כשהיא גוברת על ארבעה יריבים. פישבאך התחייבה לתמוך בנשיא דונלד טראמפ בנושאי סחר כמו גם בסוגיות אחרות. היא תומכת בתוכנית קיצוצי המסים של טראמפ מ-2017, חינוך לפועלים והקלות נוספות עבור עסקים כפריים וחקלאיים שנפגעו מהתפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית. מסע הבחירות של פישבאך הדגיש את תמיכתה בחקלאים, את התנגדותה להפלות ואת הצורך לחזק את התיקון השני לחוקת ארצות הברית.
מסע הבחירות במחוז הקונגרס השביעי, בו ניצח טראמפ את הילרי קלינטון בבחירות לנשיאות 2016, היה יוצא דופן. בעוד הרפובליקנים הדגישו את השמרנות של פישבאך ואת מחויבותה לאורח החיים הכפרי, הדמוקרטים שאפו להטעים את דפוס ההצבעה השמרני יחסית של פיטרסון ותקפו את פישבאך על תמיכתה במדיניות סביבתנית של הדמוקרטים הליברליים במינסוטה. ביום הבחירות גברה פישבאך על פיטרסון ונבחרה אל בית הנבחרים. היא הושבעה לתפקידה עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
סניידרז מהנובר
סניידרז מהנובר (Snyder's of Hanover) היא מאפייה וחברה להפצת חטיפים שבסיסה בהנובר שבפנסילבניה שבארצות הברית. החברה מתמחה בכעכים והיא יצרנית הכעכים הגדולה ביותר בארצות הברית. מוצריה נמכרים בארצות הברית ומיוצאים גם לקנדה, אירופה ואסיה (ובכלל זה גם לישראל). החברה מייצרת מעל 25 סוגים של כעכים, וכן נגיסי כעכים, "כריכי כעכים", כעכים מצופים, חטיפי תפוחי אדמה וחטיפים נוספים. החברה היא יצרנית בייגלה הגדולה בארצות הברית.
היסטוריה
בשנת 1909 ייסד הארי ו. וורהיים את "חברת הכעכים הנובר", שהפכה לאחר מכן לחברת הנובר פודז. בשנת 1923 יסדו הלן וויליאם סניידר חברה לאפיית כעכים ולהפצתם. בתחילת שנות השישים רכשה הנובר את סניידרז ונוצרה "סניידרז מהנובר".
ב-2007 רכשה החברה את חברת ג'ייז פודז משיקגו לאחר שזו הכריזה על פשיטת רגל. סניידרז מהנובר ממשיכה להפיץ את מוצרי ג'ייז בשוקי המערב התיכון. ב-2009 ניסתה החברה להשתלט על חברת החטיפים הפרטית אטס קואליטי פודז, אך המהלך נכשל.
ב-22 ביולי 2010 פורסם כי החל מהלך של מיזוג בין החברה לבין יצרנית החטיפים לאנס אשר יוביל ליצירת אחת מיצרניות החטיפים הגדולות בעולם.
אחוזת דוברובין
אחוזת דוברובין הייתה אחת החוות החקלאיות הראשונות בעמק החולה. כיום פועל במקום מוזיאון המוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
היסטוריה
בשנת 1909 רכש אנדריי דוברובין את החווה החקלאית סמוך ליסוד המעלה, על קרקע בגודל של 650 דונם, והתיישב באזור עם משפחתו.
דוברובין היה בן למשפחת איכרים רוסים מאזור הוולגה. הוא ובני משפחתו עזבו את העיר אסטרחן שברוסיה והתיישבו ביבנאל (אז "בית גן") שבגליל התחתון. דוברובין ומשפחתו היו "סובוטניקים" - רוסים נוצרים שאימצו לעצמם מנהגים יהודיים כגון שמירת השבת (ומן המילה "סובוטה" - שבת, שמם). לאחר שהתגייר, המיר אנדריי את שמו ל"יואב" ואשתו קיבלה את השם "רחל".
החווה שכנה בסמוך לאזור מוכה ביצות. כמה מבני משפחתו חלו במלריה. לאחר ששניים מהבנים ושני נכדים מתו כתוצאה מהמחלה, עברה המשפחה לראש פינה. רק יצחק, הבן הבכור, נותר במקום, על-מנת לשמור על מבני החווה, הפרדסים והמטעים. ברבות הימים, זכה יואב דוברובין בפרסים רבים על פועליו והישגיו בחקלאות. הוא נפטר בגיל 104.
בשנת 1968, משהזדקן והגיע זמנו לעזוב את האחוזה המשפחתית, הורישו יצחק דוברובין ויעקב דוברובין (נכדו של יואב דוברובין, בנו של אפרים דוברובין - בן הזקונים) את החווה לקרן קיימת לישראל.
הלגיון השלישי דיוקלטיאנה
הלגיון השלישי דיוקלטיאנה (בלטינית: Legio III Diocletiana) היה לגיון רומאי, אשר הוקם בידי הקיסר דיוקלטיאנוס והוצב במצרים.
אחוזת דוברובין
מבנה האחוזה ומרכיביה
האחוזה תוכננה בסגנון שהיה מקובל אצל איכרי אירופה: מבניה השונים ניצבו סביב חצר פנימית מרווחת וחוברו ביניהם באמצעות חומה באופן שסגר את האחוזה כלפי חוץ.
הלגיון השלישי דיוקלטיאנה
היסטוריה
המידע על הלגיון מועט. הוא הוקם בידי הקיסר דיוקלטיאנוס לאחר שזה האחרון ארגן מחדש את הפרובינקיה הרומית במצרים בשנת 298, ולפיכך הלגיון נקרא על שמו. הלגיון הוצב באלכסנדריה לצד הלגיון השני טראיאנה. במהלך המאה הרביעית הועברו יחידות שונות מהלגיון לדרום מצרים, והוצבו בתבאי וקום אומבו. בתקופת הקיסר תאודוסיוס הראשון הוקם לגיון נוסף אשר נקרא "הלגיון השלישי דיוקלטיאנה תבאיורום" (על שם העיר תבאי) ואשר נועד להוות "לגיון תאום" ללגיון השלישי דיוקלטיאנה. נראה כי בלגיון המקורי שולבו יחידות גרמאניות, בעוד בלגיון החדש שולבו יחידות מצריות. הלגיון החדש הועבר למוקדון בעוד הלגיון המקורי נותר במצרים. לפי נוטיטיה דיגניטטום בתחילת המאה החמישית הלגיון עדיין היה מוצב במצרים.
אחוזת דוברובין
מבנה האחוזה ומרכיביה
מבני האחוזה היו מפוארים וכללו בית מגורים מרווח, מבנה מטבח, מגורי עובדים, מחסני ציוד ותבואה ומבני מחסה לחיות המשק.
אינגריד בטנקור
ממוזער אינגריד בטנקור (בספרדית: Íngrid Betancourt; נולדה ב-25 בדצמבר 1961) היא סנטורית קולומביאנית שהייתה מועמדת לנשיאות ונודעה כלוחמת בשחיתות בארצה. בטנקור נחטפה ב-23 בפברואר 2002 על ידי המחתרת המרקסיסטית בקולומביה, "הכוחות המזוינים המהפכניים של קולומביה" ("FARC - "Fuerzas Armadas Revolucionarias de Colombia), ביחד עם מנהלת הקמפיין שלה, קלרה רוחאס, בעיצומה של מערכת הבחירות שניהלה לנשיאות, והוחזקה בשבי במשך כ-6 וחצי שנים עד שחרורה במבצע צבאי ב-2 ביולי 2008, יחד עם 14 בני ערובה נוספים.
אחוזת דוברובין
מבנה האחוזה ומרכיביה
באחוזה ניטע בוסתן עצי פרי ונחפרה באר עמוקה, שעליה הותקן מתקן שאיבה מסוג "אנטיליה" אשר הונע בעזרת בהמה.
הלגיון השלישי דיוקלטיאנה
היסטוריה
ישנם חוקרים המזהים את הלגיון הזה בתור "הלגיון התבאני" הנזכר באגדות נוצריות כמי שכל חייליו התנצרו. חוקרים אחרים דוחים את הסיפור מעיקרו.
אחוזת דוברובין
הקמת המוזיאון
על-מנת לספר את תולדות המושבה יסוד המעלה וסיפור משפחת דוברובין, וכן כדי להנחיל את מורשת ההתיישבות בעמק החולה, הוקמה בשנת 1982, ביוזמת ראש המועצה המקומית יסוד המעלה, יוסי מזרחי, "העמותה לשחזור אחוזת דוברובין". לאחר תהליך של שימור, שחזור ושיקום האחוזה שנמשך כארבע שנים, ובהשקעה של כ-950,000 דולר, הוסבה האחוזה למוזיאון המנציח את סיפורה של משפחת דוברובין ומשחזר את חיי היום יום של החלוצים הראשונים.
אינגריד בטנקור
ביוגרפיה
בטנקור נולדה בבוגוטה. אמה, יולנדה פולסיו, הייתה בעבר מלכת היופי של קולומביה. לימים נבחרה האם לקונגרס של קולומביה וייצגה שם את שכונות העוני של דרום בוגוטה. אביה, גבריאל בטנקור, היה שר לענייני חינוך בממשלתו של הרודן הקולומביאני גוסטבו רוחאס פינייה (1957-1953), ואחר כך כיהן מטעם ארצו כסמנכ"ל אונסק"ו בצרפת.
ניאופרם
קבוצת ניאופרם (Neopharm Group) עוסקת במחקר, פיתוח, ייצור, שיווק, מכירה והפצה של מגוון מוצרים ושירותים בתחום הבריאות במעל ל-60 מדינות ברחבי העולם. חברות הקבוצה פועלות בארבעה מגזרים עיקריים: תרופות, מוצרי צריכה, מכשור וציוד רפואי ומדעי ואיכות הסביבה. הקבוצה נוסדה ב-1941 ומעסיקה יותר מ-900 עובדים. מטה הקבוצה שוכן בפתח תקווה. לחברות הקבוצה משרדים ומטות הנהלה בישראל, באירופה ובארצות הברית. יו"ר הקבוצה הוא דוד פורר, דור שלישי למייסדים.
אחוזת דוברובין
הקמת המוזיאון
במסגרת פרויקט השחזור שוקמו מבני האחוזה, הבאר, הבוסתן, הריהוט והציוד החקלאי המקומיים, ושוכנו במקום חיות משק. כמו כן הוצבו באחוזה נפחיית המושבה יסוד המעלה על כל ציודה, וכן מסמכים ותמונות מימי ראשית ההתיישבות במושבה. אחד ממבני החצר הוסב לאולם הקרנה ומוצגת בו תוכנית אור-קולית על קורות המושבה ומשפחת דוברובין.
אינגריד בטנקור
ביוגרפיה
אינגריד התחנכה בפריז בה התגוררה עם משפחתה בדירה מפוארת בשדרות פוש, מתוקף תפקידו של אביה. בין באי הבית היה המשורר הצ'יליאני פבלו נרודה שנהג להקריא מיצירותיו באוזני אינגריד והיא הקריאה לו שירים שחיברה. אינגריד למדה במכון היוקרתי למדעי המדינה ועם תום לימודיה נישאה לחברה לספסל הלימודים, פאבריס דלואה, צרפתי ששירת בשירות החוץ של ארצו. לזוג נולדו שני ילדים, מלני ולורנצו. בעקבות נישואיה קיבלה אינגריד אזרחות צרפתית. בשל תפקידו הדיפלומטי של בעלה נדדה המשפחה במקומות שונים בעולם, בהם שירת הבעל, ובהם ניו זילנד. ב-1989, לאחר הירצחו של לואיס קרלוס גלאן, מועמד לנשיאות בקולומביה שהניף את דגל המלחמה בסמים, החליטה בטנקור לשוב למולדתה ולסייע לארצה.
ניאופרם
מכירות הקבוצה בשנת 2016 עמדו על כ-1.6 מיליארד ש"ח.
אינגריד בטנקור
ביוגרפיה
ב-1990 היא החלה לעבוד במשרד האוצר הקולומביאני, אולם בשלב מאוחר יותר החליטה לפרוש מעבודתה ולהיכנס לחיים הפוליטיים כדי להילחם בשחיתות. הקמפיין המתוקשר הראשון שלה היה חלוקת קונדומים, תוך שהיא מכריזה כי היא תהיה קונדום, אמצעי מניעה נגד השחיתות, אותה כינתה "האיידס של קולומביה". בטנקור זכתה לתמיכת השכבות העניות בבוגוטה, הרבה הודות לפעילותה של אמה בשכונות העוני של העיר.
ניאופרם
היסטוריה
ראשיתה של חברת ניאופרם בזיכיון שקיבל ד"ר ליאופולד גולדשמידט, רופא ילדים במקצועו, בשנת 1941, לייצוג את חברת "מעבדות לדרלה" האמריקאית בארץ ישראל, סוריה וטורקיה. משרדי החברה שכנו במרפאתו, שהייתה צמודה לבית מגוריו ברח' גורדון בתל אביב. ב-1951 הצטרף לחברה צבי שראל, חתנו של ד"ר גולדשמידט. באותם ימים עבדו בחברה מלבד ד"ר גולדשמידט ושראל, מזכירה ומנהל חשבונות בחלקי משרה.
אינגריד בטנקור
הקריירה הפוליטית
בטנקור נבחרה לבית הנבחרים של קולומביה ב-1994 מטעם המפלגה הליברלית, אך עד מהרה פרשה והייתה בין מייסדיה של "מפלגת החמצן הירוקה" (Partido Verde Oxigeno). מיד לאחר מכן החלה במאבק נגד תופעות השחיתות בממשל הקולומביאני, והאשימה את הנשיא ארנסטו סמפר (1994-1998) בכך שמימן באמצעות רווחי סמים את מערכת הבחירות שלו. ב-1996 פתחה בטנקור בשביתת רעב במטרה להביא להקמת ועדת חקירה עצמאית שתבדוק את קשריו של הנשיא סמפר עם קרטל הסמים קאלי. באותה תקופה התגרשה מבעלה הצרפתי ונישאה לאזרח קולומביאני, חואן קרלוס לקונט.
בשנת 1998 התמודדה לסנאט וזכתה במספר הקולות הגבוה ביותר מבין המועמדים. בתקופת כהונתה כסנטורית קיבלה מספר איומים על חייה, וכתוצאה מכך שלחה את ילדיה לניו זילנד, בעזרתו של בעלה לשעבר. היה זה לאחר שאלמוני הופיע במשרדה בבוגוטה והודיע לה כי חיי משפחתה בסכנה. למרות האיומים על חייה בטנקור לא נרתעה והמשיכה בקמפיין נגד השחיתות. באחת מהופעותיה הדרמטיות בסנט היא הורידה את הז'קט וגילתה תחתיו חולצת טי ועליה הכתובת: "רק את האמת". היא גם לא היססה לתקוף בכל הזדמנות לא רק את הקשרים בין הון, סמים ושלטון, אלא גם את הקשר שבין פוליטיקאים מהימין לבין פלוגות הרצח החצי צבאיות שהטילו טרור בקולומביה וחיסלו כל מי שנחשד בקשר עם ארגוני הגרילה.
בבחירות לנשיאות באותה שנה זכה אנדרס פאסטראנה אראנגו, שהצליח לשכנע את בטנקור לחבור אליו ולסייע לו, תמורת הבטחה לקדם 10 רפורמות שלטוניות שבטנקור הציעה. לאחר שפסטראנה נבחר לנשיאות והתברר כי הוא אינו מקיים את הבטחותיו להילחם בשחיתות ולבצע רפורמות מרחיקות לכת במדינה, האשימה אותו בטנקור באופן פומבי כי הפר את הבטחותיו והוליך שולל אותה ואת מצביעיו.
ניאופרם
היסטוריה
במשך שנות השישים קיבלה ניאופרם זכויות שיווק של מוצרים של חברות נוספות, בין היתר את הנציגות בישראל של חברת התרופות הגרמנית "הרמל" (כיום בבעלות חברת "אלמירל").