cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבולוציה של תאים
אבולוציה של תאים על פני כדור הארץ החלה לפני 3.8 מיליארד שנים, כ-750 מיליון שנים לאחר היווצרות הפלנטה. השאלה המרכזית המאפיינת את התחום עוסקת בהבנת המעבר ממצב של חומרים כימיים פשוטים למצב של מבנים כימיים מורכבים, מופרדים מהסביבה החיצונית, מתפקדים באופן עצמאי, בעלי יכולת לקיים תהליכים של אנאבוליזם וקטבוליזם, ויכולת להתרבות על ידי חלוקה. התאים הפרוקריוטים - שהם צורות החיים העצמאיים הראשוניים ביותר, התפצלו לשתי על-ממלכות: על-ממלכת הארכאה ועל-ממלכת החיידקים. אלו הם חד-תאיים שהחומר הגנטי שלהם בנוי מחומצות הגרעין RNA הקרוי נוקלאוטיד. תהליכי האבולוציה של בקטריה וארכאה נמשכו 1-1.5 מיליארד שנים,ולאחר מכן החל תהליך האבולוציה של העל-ממלכה איוקריוטה - בעלי חומר גנטי הקרוי DNA מאורגן בגרעין התא. האיוקריוטה מתחלקת לארבע ממלכות: הפרוטיסטה הכוללת בעיקר יצורים חד-תאיים, כגון, אנטאמבה היסטוליטיקה ושלוש ממלכות של יצורים רב-תאיים, שהם עובשים (Fusarium sp), צמחים ובעלי החיים.
האטמוספירה של כדור הארץ הצעיר הייתה מורכבת מפחמן דו-חמצני, חנקן ושאריות של מימן, אדי מים, מימן גופריתי, אמוניה, מתאן, ופחמן חד-חמצני. הסביבה חסרת החמצן על פני כדור הארץ הצעיר אפשרה היווצרות של חומרים אורגניים פשוטים (חומצות אמינו), על ידי אינטראקציות כימיות ספונטניות תוך כדי ניצול אנרגיית השמש ואנרגיות חשמליות (ברקים). החומרים האורגניים הפשוטים עברו פולימריזציה לחומרים מורכבים-המקרומולקולות, דוגמת החלבונים, הפחמימות וחומצות הגרעין. יכולת השכפול של חומצות גרעין הובילה את היקום מן ה"דומם"  אל ה"חי".
האבולוציה של המטבוליזם
היכולות המטבוליות של תאים התפתחו במסלולים רבים. המטבוליזם הראשוני של התאים אפשר הפקה של אנרגיה וסינתזה של אבני בניין ראשוניים למטרות גדילה ולחלוקה של התאים. התפתחות מסלולים מטבוליים נוספים אפשרו התפתחות אמצעי הגנה כנגד הסביבה החיצונית, כגון רעלנים. תהליכים אלה קרויים תהליכים מטבוליים משניים. האבולוציה של המטבוליזם התוך-תאי היא תוצאה של התפתחות האברונים השונים בפרוקריוטה ובאיוקריוטה.
התא הפרוקריוטי הוא תא פשוט יחסית הבנוי מציטופסלזמה בה נמצא נוקלאואיד האחראי על ייצור חלבוני התא. התא הפרוקריוטי עטוף בממברנה בררנית המווסתת את תהליכי העברת חומרים אל התא ומתוכו. התא הפרוקריוטי מצויד בדופן תא סביב הממברנה, אשר מקנה יציבות ועמידה בפני שינויי לחצים אוסמוטיים. לעיתים, סביב דופן התא מצויה קפסולה רירית פוליסכרידית, המקנה לתא הגנה בפני חומרים זרים ואמצעי אחיזה טובה למשטחים. לחלק מהתאים הפרוקריוטיים יש שוטון אחד או יותר במקנה לתא את היכולת לנוע לכיוון מקורות מזון ולהתרחק מחומרים טוקסיים' תהליך הקרוי כמוטקסיס. על פני התא הפרוקריוטי יש גם שלוחות דקיקות הקרויות פילי המקנות לו כושר אחיזה על משטחים ומאפשרות לו ליצור ביופילמים. הביופילמים מהווים מערכת אקולוגית עצמאית המאפשרת קיום אוכלוסיות מעורבות של חד-תאיים בתנאי קיצון.
בתא האיוקריוטי ישנם אברונים רבים נוספים, בעלי תפקידים מגוונים, המאפשרים מטבוליזם יעיל. התמיינות של התאים העובריים הראשוניים והפיכתם לרקמות מתרחשת הודות ליכולת הביטוי הגנטי הטמון בגנים. בתהליך ההתמיינות התאית חלים שינויים משמעותיים בגודל ובמבנה של התאים, בפעילות המטבולית שלהם, בתגובתם לאיתותים חיצוניים ובתפקודי קרום התא. בממלכת הפרוטיסטה, השייכת לעל-ממלכת האיוקריוטיים, רוב היצורים הם חד-תאיים ומיעוטם רב-תאיים חסרי יכולת להתארגן ברקמות. בשלוש הממלכות האחרות - עובשים, צמחים ובעלי-חיים מצויים יצורים רב-תאיים בעלי יכולת לבנות רקמות. ארגון רב-תאי של יצורים חד-תאיים התרחש כנראה לפני 3-3.5 מיליארד שנים, על ידי הכחוליות - הציאנובקטריה. ההשערה המדעית היא כי הארגון הרב-תאי של תאים בעלי מבנה דומה הקרוי clonal multicellularity, התרחש עקב כוחות אדהזיה בין תאים דומים. כך נוצרו צבירי תאים בעלי תכונות דומות שהקנו להם יכולת איסוף מידע מן הסביבה בצורה טובה יותר מתא בודד, למשל, על ידי פיתוח כימוטקסיס למקורות אנרגיה, המאפשר ניצול מקורות מזון יעיל יותר. הצבר הרב-תאי מקנה הגנה טובה יותר לחלק מתאי הצבר, לעומת התא הבודד החשוף לתנאים חיצוניים. כיום, ניתן לראות כי בבעלי חיים התפתחו סוגי תאים רבה יותר בהשוואה לצמחים. אפשרות נוספת היא יצירת צבר רב-תאי אשר מורכב מתאים ממקורות שונים, אשר מקנים לו תכונות מגוונות. בעוד שבצמחים ידועים כ־10-20 סוגי תאים, הרי שבבעלי-חיים התפתחו כ-100–150 סוגים של תאים.
האבולוציה של המטבוליזם התוך-תאי היא פרי ההסתגלות לסביבה החיצונית על ידי צברי תאים. על פי ההשערה, התאים הראשונים שהתפתחו על פני כדור הארץ היו תאים אוטוטרופיים המסוגלים ליצור מולקולות אורגניות מגז דו-תחמוצת הפחמן ששימש כמקור לפחמן ומים, בתהליכי פוטוסינתזה או בראקציות כימיות של מולקולות אי-אורגניות. בהמשך האבולוציה, התפתחו התאים ההטרוטרופיים, אשר מסוגלים להשתמש בחומרים אורגניים המיוצרים על ידי מיקרואורגניזמים אחרים, אך אינם מסוגלים ליצור חומרים אורגניים מחומרים אי-אורגניים. מקור האנרגיה של תאים הטרוטרופיים הוא מאורגניזמים הטרוטרופיים אחרים או מאורגניזמים אוטוטרופיים. כך התפתחו התאים הספרופיטיים, שמסוגלים להתקיים על חומרים אורגניים שהשתחררו מאורגניזמים אחרים והתפרקו למולקולות הניתנות לספיגה. כך התפתחו גם התאים הפגוטרופיים שמסוגלים לבלוע חלקיקים ולפרק אותם, ולבלוע חלקיקים  בתהליך של פגוציטוזה. על פי תאוריה אחרת, התאים הראשונים היו התאים הטרוטרופים שהתפתחו באוקיינוסים הקדומים, שהיו עשירים בחומרים אורגניים שנהנו מריבוי של ראקציות כימיות בטמפרטורות גבוהות.
האבולוציה של אברוני התא
האברונים המצויים בתא הם מבנים בעלי תפקידים מגוונים המתוחמים על ידי קרומים בררניים. בתאים הפרוקריוטים מצויים מספר מצומצם של אברונים ואילו בתאים האיוקריוטיים מצוי מגוון רחב של אברונים.
בתאים האיקריוטים התפתחו מספר אברונים: גרעין התא, הרשתית התוך-פלזמתית, מערכת גולג'י, הפראוקסיזומים, והמיטוכונדריה.
האברונים מצויים בציטוזול של התא המהווה כ־30% מנפחו. הציטוזול הוא תמיסה קולואידית מימית המשמשת להעברת חומרים אל האברונים והפוך השומר על מאזן pH אופטימלי תוך-תאי בין 7.0-7.4, פרט לתאים מיוחדים, כגון תאי השריר שבהם ה-pH נע בין 6.8-7.1.
הציטוזול שומר על פוטנציאל חיזור-חימצון red-ox מאוזן המאפשר תהליכים ביוכימיים רציפים. היכולת לשמר תנאים תוך תאיים יציבים מתאפשרת הודות לתהליכי הומאוסטזיס שמטרתו ויסות תהליכים ביוכימיים בתאים השונים, תוך ניצול היכולת להעביר אותות מתא לתא אמצעות קולטנים מעבירי מידע לגרעין התא. ביכולתו של הגרעין לקלוט, להעריך ולאותת באותות ספציפיים לתאים, לרקמות ולאברים אחרים. התהליכים ההומאוסטטיים גורמים לאורגניזם לתקן את הסטייה מן הערכים הנורמליים. על ידי כך מובטחים תנאים תוך-תאיים אופטימליים למימוש תפקוד תוך תאי תקין, חרף התנאים החוץ-תאיים.
אנדוסימביוזה ואברוני התא
אנדוסימביוזה מוגדרת כתהליך של התפתחות מספר אברונים תוך-תאיים, כגון המיטוכונדריה והכלורופלסטים בתאים איוקריוטיים. החוקרת לין מרגוליס ייסדה את תאוריית האנדוסימביוזה, שלפיה בתחילת האבולוציה של עולם החי, תאים פרוקריוטיים גדולים בלעו תאים פרוקריוטיים קטנים יותר שהכילו מיטוכונדיה או כלורופלסטים קדמוניים. על פי תאוריה זו, חיידקים אווירניים בלעו חיידקים קדומים נושאי כלורופלסטים או שבלעו חיידקים קדומים שנשאו מיטוכונדריה. מאחר שהחיידקים הגדולים לא הצליחו לעכל את החיידקים הקטנים, אלה המשיכו להתקיים ביחסים של סימביוזה הדדית והפכו במשך הזמן לחלק אינטגרלי של התא האיוקריוטי הבולע. לפי התאוריה החדשה יחסית של החוקר האמריקאי דויד באום, התא האיוקריוטי נוצר לא על ידי אנדוסימביוזה אלא באמצעות יצירת שלוחות תאיות של תאים קדומים גדולים, עטיפת מספר תאים קטנים יותר פרוטומיטוכונדריאליים, ויצירת מערכת קרומים המקשרת בין המיטוכונדריה לעתיד לבין גרעין התא.
הקרומים התוך-תאיים
התפתחות הקרומים התוך-תאיים העוטפים את אברוני התא היא תהליך של חדירת קרום התא - outside inside mechanism. הקרומים הם בעלי חדירות בררנית ומבנה דו-שכבתי פוספוליפידים החוצץ בין הסביבה החיצונית לפנימית ושומר על המבנה הפנימי של התא.
התפתחות האברונים התוך-תאיים
האברונים שהתפתחו בתאים הפרוקריוטים מצויים כיום הן בתאים הפרוקריוטיים והן באיוקריוטים, ונמנים עליהם הריבוזומים, שלד התא (ציטוסקלטון), הליזוזומים, הכלורופלסטים, המיטוכונדריה והשוטונים. ההשערה הרווחת היא כי הריבוזומים הראשונים נוצרו לפני 3 מיליארד שנים.
השלד הציטופסמתי הוא מבנה רשתי הקרוי cytomotive ﬁlaments. זהו מבנה תלת-חלבוני, המצוי בתאים פרוקריוטיים כגון חיידקים וגם בתאים האיקריוטים. תפקידו לייצב את המבנה המרחבי של התא ואת מיקום האברונים בחללו. הוא מעניק לתאים הבודדים את יכולת התנועתיות במרחב ומאפשר חלוקה תקינה והתמיינות תאים.
הליזוזום הוא אברון בעל פונקציות קטבוליות רב-גוניות, הפועל להגנה על תאים. תוכנו חומצי (4.5-pH) והוא מכיל אנזימים קטאבוליים-חומציים שנועדו לפרוק חומרי פסולת על ידי הידרוליזה אנזימטית חומצית. לליזוזומים תפקיד הגנתי אנטימיקרוביאלי, על ידי הליזוזים הממיס את דופן התא של חיידקים. מבחינה אבולוציונית, משערים שהליזוזומים נוצרו בתאים האיוקריוטיים ממבנה גולג'י והם מקנים לתאים את היכולת לפרק ביעילות חומרי פסולת ומונעים הצטברות של חומרים רעילים ברקמות הגוף (מערכת העצבים וכליות). מוטציות הגורמות לשינויים בגנים האחראים לפרוק חומרי פסולת על ידי האנזימים הליזוזומליים, גורמות להצטברות חומרי פסולת ברקמות שונות (סינדרום בשם מחלת אגירה ליזוזומלית).
פגוציטים המצויים בבעלי חיים חסרי-חוליות ובעלי-חוליות הם תאים הבולעים חיידקים ומפרקים אותם על ידי המסת הדפנות. בתהליך הבליעה, הגופים הזרים מוחדרים לחלוליות התא ומתמזגים עם הליזוזומים שבתא. שחרור האנזימים הקטליטיים אל תוך הוקואולות מאפשר את קטילת החיידקים.
בתאים פרוקריוטיים החלוליות משמשות כמקום לאגירת חומרים בעלי מולקולות גדולות הנבלעים על ידי התא בתהליך הפגוציטוזה.
אברוני חלוקה ומטבוליזם
החומר הגנטי בתא האיוקריוטי מצוי בגרעין התא, והוא עטוף בקרום דו-שכבתי. גרעין התא אחראי על חלוקת התא - מיטוזה. אל הגרעין מחובר אברון הקרוי הרשתית התוך-פלזמית (endoplasmic reticulum) שבנוי מרשת סבוכה של קרומים, צינוריות ובועיות זעירות ומתחבר גם אל קרום התא. הרשתית התוך-פלזמית ממלאה תפקידים מטבוליים מורכבים: ביוסינתזה של חלבונים וקיפולם, ביוסינתזה של פוספוליפידים וסטרואידים, מטבוליזם של פחמימות ואגירת סידן. הרשת בעלת יכולת לביצוע שינויים דינאמיים רבים. ליד שני האברונים האלה, מצוי אברון שלישי בשם מבנה גולג'י שתפקידו העברת חלבונים ושומנים מן התא לסביבה החיצונית. הימצאותם של הרטיקולום האנדופלסמטי ומבנה גולג'י בכל ארבע ממלכות האיוקריוטה מעידה על התפתחות האברונים האלה בשלבים הראשונים של על-ממלכה זו. משערים שהמיטוכונדריה והכלורופלסטים המצויים בתאים האיוקריוטיים, מוצאם מתהליכי אנדוסימביוזה שבהם תא פרוקריוטי גדול בלע תאים פרוקריוטים קטנים יותר וכך נוצרו התאים האיוקריוטים. ההנחה הרווחת היא שהימצאות המיטוכונדריה באיוקריוטה נובעת מתהליך של אנדוסימביוזה שהיא תהליך של בליעת חיידק קדום - Rhodospirillum rubrum השייך לקבוצת ה-α-proteobacteria, על ידי חיידק גדול יותר השייך לקבוצת הארכאה.
קיימת סבירות גבוהה שגם הכלורופסטים נוצרו כתוצאה מתהליך של אנדוסיביוזה. מקורם מחיידקים קדומים מממלכת העל-בקטריה שבלעו חיידקי ציאנובקטריה, נושאי כלורופלסטים המבצעים את תהליך ההטמעה, הודות להתפתחות הגן Ycf54 v האחראי ליצירת הכלורופיל.
השערה זו מתבססת על העובדה שהריבוזומים בחלל התא של יצורים איוקריוטיים הם מסוג 80S, בעוד שהריבוזומים המצויים בכלורופלסטים ובמיטוכונדריה הם מן הדגם הפרוקריוטי של 70S. עובדה זו מחזקת את ההשערה שאברונים אלו מקורם מחיידקים קדמונים (על פי תאוריית האנדוסימביוזה) אשר חברו לתא האאוקריוטי והפכו לחלק ממנו. תפקידה של המיטוכונדריה הוא הפקת אנרגיה בתהליך של נשימה תאית. תפקיד הכלורופלסטים הוא לבנות חומרים אורגניים מחומרים אי-אורגניים על ידי הכלורופיל המצוי בתוכם, תוך ניצול הפוטונים של השמש. תהליך זה קרוי פוטוסינתזה. שני האברונים הללו אחראים על תהליכים שבהם נוצרים רדיקלים חופשיים. רדיקלים חופשיים ידועים כקרצינוגנים, ולכן כמענה להיווצרות רדיקלים חופשיים ועל מנת להתגונן בפניהם, המיטוכונדריה והכלורופלסים פיתחו יכולות לסינתזה של המלטונין שהוא בעל היכולת לנטרל רדיקלים חופשיים.
אברוני הגנה
הפראוקסיזומים הם אברונים בעלי תפקידים ייחודיים ברקמות של בעלי חיים שונים, מעורבים הן בתהליכי גליקוליזה ובסינתזה של ליפידים והן בפרוק רדיקלים של חימצון, המסוכנים לבריאות. תאי הכבד, אחראים על פירוק מטבוליטים טוקסיים, עשירים בפראוקסיזומים. מוצאם המשוער הוא תהליך אנדוביוזה או תהליך הקרוי outside-inside process.
אברוני תנועה
השוטון הוא אברון חיצוני המורכב מחלבונים בעלי יכולת תנועתיות. האבולוציה של שוטונים החלה בממלכת ארכיאה (החיידקים הקדמונים) ובעל-ממלכה בקטריה השייכים לפרוקריוטים ועד לאיקריוטים. שוטונים מצויים גם בעל-ממלכה פרוטיסטה השייכים לאיקריוטה וכן בתאים של צמחים ובעלי חיים, כגון תאי רבייה זכריים המאפשרים לתאים תנועתיות לצורך חדירה אל תא הרבייה הנקבי. קיים הבדל מהותי במבנה השוטון הפרוקריוטי לעומת זה האיקריוטי, כאשר במקרה הראשון, בסיס השוטון מצוי מחוץ לקרום התא ואילו במקרה השני בסיס השוטון קשור לגופים בסיסיים הקשורים לממברנה של התא. השוטון הפרוקריוטי בעל תנועה סלילונית, מונע על ידי "מנוע" בבסיס השוטון, ואילו השוטון האיקריוטי בעל תנועותיות פיתולית של הצלפה קדימה אחורה. השוני המהותי במבנה ובתפקוד של השוטונים מעיד על דרכי אבולוציה שונות.
האבולוציה של העברת הקוד הגנטי
"השערת עולם ה-RNA" גורסת כי בשלבים הראשונים של אבולוציית התאים התהליכים המשמעותיים של העברת הקוד הגנטי ותהליכי קטליזה שונים התרחשו באמצעות חומצות הגרעין מקבוצת ה-RNA. בהמשך התפתחו תהליכים מטבוליים נוספים אשר מבוצעים על ידי אנזימים, שבנויים מחלבונים שאבני היסוד שלהם הם חומצות האמינו, והעברת הקוד הגנטי שלהם מתבצעת על ידי חומצות גרעין מקבוצת ה-DNA.
האבולוציה של ההתרבות
בטבע קיימים שני מנגנוני התרבות - רביה א-זוויגית (וגטטיבית) אשר קיימת בכל התאים הפרוקריוטיים, ורבייה זוויגית (התרבות מינית) אשר קיימת בכל האורגניזמים האיוקריוטיים. בממלכת הפרוטיסטה, חלק מהמיקרואורגניזמים החד-תאיים מתרבים ברבייה מינית וחלקם ברבייה וגטטיבית. החוקרים Hoffstate ו-Lahr סבורים שההתרבות המינית החלה בתאים עם גנום קדום בעל מבנה של RNA. סביר להניח שהתאים הקדומים הכילו גנום אחד, וכתוצאה מכך היה להם קצב התחלקות מהיר. ייתכן כי נזקים אקראיים אירעו בנוקלאוטיד ה-RNA, דבר אשר מנע את חלוקת התא. מיזוג עם תא פרוקריוטי הוביל לתיקון הנזק של החומר הגנטי והשבת יכולת ההתרבות. תהליך כזה קיים בהווה בווירוסים בעלי סגמנט RNA אחד, כגון וירוס השפעת -. התהליך האבולוציוני של ההתרבות הוביל להתפתחות הסליל הכפול של חומצות הגרעין.
המחקר הגנומי ככלי למחקר האבולוציה של תאים ראשוניים
המחקר המודרני של פיענוח הרצף הגנטי של גנומים משמש ככלי למחקר האבולוציה של התאים הראשוניים על פני כדור הארץ. על בסיס הפיענוח של כל הגנום ניתן להעריך מחדש סכמות אבולוציוניות שהתבססו על סגמנטים ריבוזומליים, כגון סגמנט המצוי בריבוזומים של החיידק אשריכיה קולי וגם במיטוכונדריה ובתאים של בני אדם. האנליזה של כל גנום השמרים מצביעה על כך שרבים מן הגנים של קבוצה זו קרובים יותר לגנים של חיידקים השייכים למלכת הבקטריה מאשר לגנים השייכים לחיידקים ממלכת הארכאה. על פי המחקר הגנומי הגיעו למסקנה שהתאים האיוקריוטים לא התפתחו מן הארכאה, בניגוד להשערות העבר שהתבססו על נוכחות הסגמנט הריבוזומלי SSU rRN. ההנחה כיום גורסת שהתא בעל הגרעין האיוקריוטי הראשון נוצר משני תאים פרוקריוטים, בעלי נוקלאוטיד, ביחסים של סימביוזה מטבולית. ייתכן שהתהליך התרחש בין תא השייך לבקטריה והשני לארכיאה. על פי הנחה זו, נוצר תא כימר י-היברידי וכך נוצר התא עם גרעין התא הראשון. השלב האבולוציוני הבא התבטא בהתמזגות החומר הגנטי לגרעין תא משותף.
רכבת הצפון (רוסיה)
קו צ'רופבץ – וולוגדה – ויאטקה פועל משנת 1906. זהו קישור המחבר את מסילת הרכבת הצפונית למסילת פרם ממזרח. הם מהווים את התוואי המקורי או הצפוני של הרכבת הטרנס-סיבירית הגדולה. מסילה ארוכה לעיירת הכרייה וורקוטה, המכונה קו היישוב פצ'ורה, הוקמה בעבודת אסירי הגולאג בשנים 1937 - 1941. המטה שלה היה בקוטלס.
כיום הרכבת הצפונית היא חברת בת של חברת הרכבות הרוסית. אורכה הכולל הוא 5,956 ק"מ. המטה נמצא בגבול וולגה בירוסלבל. סניפיו ממוקמים בירוסלבל, וולוגדה, ארכנגלסק, סולוויצ'גודסק ובסוסנוגורסק.
אידיוט מושלם
אידיוט מושלם (באנגלית: Dinner for Schmucks, מילולית: ארוחת ערב לשמוקים) הוא סרט קולנוע קומי אמריקאי משנת 2010 בבימויו של ג'יי רואץ' ובכיכובם של סטיב קארל ופול ראד. הסרט יצא לראשונה לאקרנים ב-30 ביולי 2010.
הסרט מבוסס על הסרט הצרפתי "Le Dîner de Cons" משנת 1998.
תקציר העלילה
טים (פול ראד) הוא איש עסקים צעיר ושאפתן המנסה לזכות בקידום בחברה בה הוא עובד. טים מקבל הזדמנות לעשות כן כאשר הוא מוזמן לארוחת ערב יוצאת דופן המאורגנת על ידי בכירי החברה בה טים עובד, המכונה "ארוחת ערב לשמוקים", בה כל אחד מהמוזמנים צריך להביא עמו אדם תמהוני בעל כישרון מיוחד. העובד שמביא את האדם התמהוני והמגוחך ביותר יזכה בקידום. טים מחליט להצטרף לארוחת הערב לשמוקים לאחר שהוא נתקל במקרה בבארי (מגולם על ידי סטיב קארל), עובד מס הכנסה תמהוני העוסק בזמנו הפנוי בפחלוץ עכברים מתים ושיבוצם בתוך מיניאטורות.
אלברט איילר
אלברט איילר (אנגלית Albert Ayler; 13 ביולי 1936 - 25 בנובמבר 1970) היה סקסופוניסט ומלחין ג'אז חופשי אמריקאי.
אחרי ניסיונות מוקדמים ברית'ם אנד בלוז ובי בופ, התחיל איילר להקליט בתקופת התפתחותו של הג'אז החופשי במהלך שנות ה-60, עם זאת, מבקרים מסוימים טוענים כי למרות שסגנונו של איילר מקורי ולא שגרתי הוא אינו עולה בקנה אחד עם ההגדרה המקובלת של הסגנון. סגנונו הקשה לקטלוג של איילר עורר תגובות מקוטבות אצל מבקרים ומאזינים כאחד.
בהקלטותיו בשלישייה וברביעייה מ-1964, ביניהן Spiritual Unity ו The Hilversum Session ממשיך איילר את תפיסות האלתור של ג'ון קולטריין ואורנט קולמן לכיוון מופשט יותר, בו הגוון, ולא הרמוניה ומלודיה, עומד במרכז המוזיקה. יצירותיו מ-1965 ו-1966, Spirits Rejoice ו-Truth Is Marching In, הושוו על ידי מבקרים לתזמורות מצעדים ועירבו, לחלופין, קטעים פשוטים דמויי מארש ואלתורים  פרועים, באופן שנתפס כחזרה לשורשי הג'אז שלפני לואי ארמסטרונג.
שנים ראשונות
איילר נולד בקליבלנד שבאוהיו, מורו הראשון היה אביו אדוארד, שניגן בסקסופון וכינור בצורה חצי-מקצוענית. אדוארד ואלברט ניגנו דואטים בכנסייה ולעיתים קרובות הקשיבו יחד להקלטות ג'אז בסגנונות הסווינג והבי בופ. חינוכו בכנסייה של איילר השפיע עמוקות על חייו ועל המוזיקה שלו, שהייתה ניסיון לבטא את רוחניותו. איילר סיים את לימודיו בתיכון ב-1954 ועבר ללמוד באקדמיה למוסיקה בקליבלנד אצל סקסופוניסט הג'אז בני מילר. התמצאותו בסגנון הבי בופ סגנון ושליטתו ברפרטואר הסטנדרטים זיכו את איילר הצעיר בכינוי "ציפור קטנה", על שם צ'ארלי "בירד" פארקר, בקרב סצנת הג'אז המצומצמת של קליבלנד. ב-1952, כאשר היה בן 16, החל איילר לנגן בסקסופון טנור בסגנון רית'ם אנד בלוז בלהקתו של זמר הבלוז ליטל וולטר, להקה עמה ניגן במהלך שתי חופשות הקיץ שלו. ב-1958 התגייס איילר לצבא, שם ניגן עם מוזיקאים אחרים שהתגייסו באותו זמן, ביניהם הסקסופוניסט סטנלי טארנטיין. איילר גם היה חבר בלהקה גדודית יחד עם המלחין הארולד באד. ב-1959 הוצב איילר בצרפת, שם נחשף למוזיקת מצעדים צבאית, שהיוותה השפעה מרכזית על יצירתו. אחרי שחרורו מהצבא ניסה איילר למצוא עבודה בלוס אנג'לס ובקליבלנד, אך סגנונו שובר המוסכמות, שהתרחק מההרמוניות המקובלות, לא התקבל בעין יפה. ב-1962 עבר איילר לשוודיה שם ניגן עם הרכבים שוודיים ודניים והשתתף בג'אם סשנז עם להקתו של הפסנתרן ססיל טיילור האלבום My Name Is Albert Ayler הוא הקלטה של סטנדרטים, ביניהם Summertime, עבור תחנת רדיו בקופנהגן יחד עם מוזיקאים מקומיים בהם הבסיסט נילס-הנינג ארסטד פדרסן.
הקלטות מוקדמות
איילר חזר לארצות הברית והשתקע בניו יורק בשנת 1963, שם המשיך לפתח את סגנונו וניגן מדי פעם עם ססיל טיילור. 1964 הייתה השנה הפורייה ביותר בקריירה של איילר, במהלכה הוא הקליט  אלבומים רבים, הראשון ביניהם Witches and Devils במרץ באותה שנה. ב-1964 החל גם הקשר בין איילר לבין חברת התקליטים ESP-Disk, שהפכה לחברה משמעותית בהקלטה והפצה של יצירות ג'אז חופשי. ביולי 1964 הקליט איילר את אלבום הפריצה שלו Spiritual Unity יחד עם הבסיסט גארי פיקוק והמתופף סאני מאריי. עוד באותו חודש הקליט אותו הרכב יחד עם החצוצרן דון צ'רי, הסקסופוניסט ג'ון צ'יקאי ונגן הטרומבון רוזוול ראד את New York Eye and Ear Control פסקול באלתור חופשי לסרט בשם זה של במאי הקולנוע הנסיוני הקנדי מייקל סנואו. בתקופה זו  איילר החל למשוך את תשומת לב המבקרים, אך לא הצליח לבסס לעצמו קהל. מאוחר יותר ב-1964 הוזמנו איילר, פיקוק, מאריי וצ'רי לסיבוב הופעות קצר בסקנדינביה, במהלכו הוקלטו, בין היתר, האלבומים The Copenhagen Tapes, Vibrations ו-The Hilversum Session. במאי 1965 הקליט איילר את Bells, עשרים דקות של אלתור בהשפעת מארשים צבאיים, ובספטמבר באותה שנה הקליט את Spirits Rejoice, בהרכב גדול יותר מזה שניגן ב Spiritual Unity; האלבום תואר כ"חגיגה פרועה, אמוציונלית ויצירתית להפליא של הדחף להרעיש" דונלד איילר, אחיו של אלברט, מנגן בחצוצרה בשני האלבומים בסגנון אלתור דומה לזה של אלברט. האחים נגנו יחד עד להתמוטטות העצבים ממנה סבל דונלד ב-1967. ב-1966 חתם איילר ב-Impulse Records בעידודו של ג'ון קולטריין, האמן הגדול ביותר של החברה באותו זמן. גם בחברת תקליטים זו לא זכתה המוזיקה של איילר לקהל גדול. ב-1967, לאחר מותו של קולטריין, התבקש איילר לנגן בהלווייתו.
השנים האחרונות
במהלך השנתיים וחצי הבאות התחיל איילר להתמקד יותר בהלחנה מאשר באלתורים. במידה רבה הייתה זו תוצאה של לחצי חברת התקליטים, שלהבדיל מ ESP-Disk, העדיפה נגישות לקהל על ביטוי אמנותי. ב-1967 ו-1968, הקליט איילר שלושה אלבומים שכללו מילים ושירה של חברתו, מארי מריה פארקס, שינויי אקורדים רגלים, מקצבים פאנקיים וכלי נגינה אלקטרוניים. איילר עצמו שר באלבום New Grass, שהיווה חזרה לשורשיו ברית'ם אנד בלוז. האלבום נכשל בקרב הן בקרב המבקרים והן בקרב מעריציו של איילר. איילר טען בלהט כי הכיוון המוזיקלי החדש היה ביוזמתו ולא תוצאה של לחץ מצד חברת התקליטים, ואמנם גם ב New Grass איילר מדגיש את המימד הרוחני במוזיקה שלו. אלבומו האחרון של איילר Music Is the Healing Force of the Universe, כלל נגני רוק כמו  הנרי וסטין מלהקת Canned Heat לצדם של נגני ג'אז כמו הפסנתרן בובי פיו. היה זה אלבום שחזר לשורשי הבלוז של איילר עם השפעות רוק משמעויות, אך היו בו גם יותר מאפיינים של הסגנון המזוהה יותר עם איילר מאשר ב New Grass. ב-1970 חזר איילר לסגנון הג'אז חופשי בכמה הופעות בצרפת אך עם הרכב שנחשב לפחות איכותי מהרכביו הקודמים. איילר נעלם ב-5 בנובמבר 1970 וגופתו באיסט ריבר ב-25 בנובמבר, ההערכה היא שמדובר בהתאבדות. במשך זמן מה לאחר מכן, נפוצו שמועות שאיילר נרצח, ביניהן אגדה אורבנית שנרצח על ידי המאפיה. עם זאת, חברתו של איילר, מארי מריה פארקס, סיפרה שהיה מדוכא וחש אשמה עקב בעיותיו של אחיו. לדבריה, זמן קצר לפני מותו, איים להתאבד ושבר אחד של הסקסופונים שלו. אחרי שניסתה להניא אותו מכך עלה על המעבורת לפסל החירות וקפץ ממנה כשהתקרבה לליברטי איילנד. אלברט איילר קבור בבית הקברות היילנד פארק בביצ'ווד, אוהיו.
סגנון מוזיקלי
איילר נהג לשלב את סגנונו הלא שגרתי בהקשרים מוזיקליים שונים כמו שירי ילדים, מארשים ומוזיקת גוספל. האנרגיה הפראית והאלתורים האינטנסיביים של איילר הפכו אותם לכמעט בלתי ניתן לזיהוי. איילר נקט בגישה הדקונסטרוקטיבית שהייתה אופיינית לג'אז החופשי, פיל הארדי טען שאיילר פירק את  המלודיה והרמוניה במטרה לחקור לעומק את ה"מאפיינים הפיזיים" של הסקסופון שלו  הוא רצה לשחרר את עצמו ואת חבריו לאלתר ולהתייחס אחד לשני ולכלי הנגינה שלהם באופן יותר גולמי וראשוני. בתפיסתו את הפן הרוחני של המוזיקה איילר חלק את אמונותיו של ג'ון קולטריין, שהושפע מהצלילים ש"לא מן העולם הזה" ביצירתו של איילר. השפעה זו בולטת במיוחד באלבומיו של קולטריין Meditations ו-Stellar Regions. קולטריין אף תמך באיילר במהלך חייו כספית ומקצועית. סגנונו של איילר  התאפיין בווריאציות על גוון וכלל צפצופים, צפירות ואלתור ברגיסטרים גבוהים מאוד ונמוכים מאוד. איילר התנסה באלתוריו במיקרוטונאליות וניסה לחקור את הצלילים הנופלים בין התווים בסולם המוזיקלי המקובל; למרות שהצליח להפיק צלילים שונים מכל הסקסופוניסטים שקדמו לו, יצירתו שנוייה במחלוקת - בעוד יש כאלו הרואים בו קול אמנותי חשוב, אחרים רואים ביצירתו רעש ותו לא.
השפעה ומורשת
איילר לא זכה לקהל רחב במהלך הקריירה שלו, למרות שיצירתו התקבלה בביקורות חיוביות הוא נשאר עני כל חייו ולעיתים קרובות ביקש תמיכה כספית ממשפחתו ועמיתיו המוזיקאים. עם זאת, השפעתו של איילר ניכרת לא רק בקרב נגני ג'אז, אלא גם בסגנונות הקראוטרוק, הנויז והרוק הנסיוני. איילר היווה גם השפעה משמעותית על פרעה סנדרס בנגינתו באלבום Meditations של ג'ון קולטריין, אלבום שהביא לפרסומו של סנדרס וסימן שינוי בכיוון המוזיקלי של קולטריין.
באלבומו מ-1969, Folkjokeopus, הקדיש הזמר האנגלי רוי הארפר את השיר ("One for All ("One for Al  לאיילר, "אותו פגשתי ואהבתי שהייתי בקופנהגן". הארפר החשיב את איילר ל"אחד מנגני הג'אז המובילים בתקופתו". בהערות האלבום של Folkejokeopus הארפר מצהיר "במובנים רבים הוא (איילר) היה ה'מלך'".
המלחין והגיטריסט מארק ריבו הקליט ב-2005, בשיתוף הבסיסט לשעבר של איילר, הנרי גריימס, אלבום מחווה לאלבומו של איילר Spiritual Unity.
רכבת נורילסק
הרכבת ממוקמת בצפון חבל קרסנויארסק, בדרום חצי האי טאימיר ומחבר בין ערי המכרות טלנאך, נורילסק וקאיירקן עם יציאה לדודינקה שעל היניסיי. רוחב קו הרכבת הוא 1,520  מ"מ והוא נבנה בחלקו על ידי אסירי נורילאג. במקור, רוחבו היה 1,000 מ"מ ואורכו 114 ק"מ. הוא נבנה בשנת 1936. מאוחר יותר, בשנת 1953, הוא נבנה מחדש על מנת להתאימו לרוחב מסילות הברזל הרוסיות והתוואי הורחב ל-231 ק"מ. כאמור, הרכבת נמצאת בבעלות חברת הכרייה נורילסק ואינה שייכת לחברת הרכבות הלאומית הרוסית.
משנת 1957 ואילך, חושמלה המסילה עם 3kV DC. מספר יחידות חשמליות מסדרת ER1 ו-ER2 משמשות להובלת נוסעים באוזרי הפרברים. קטרי VL10 משמשים להובלת רכבות משא כבדות על המסילה.
בשנת 2010 בחצי האי ימאל השלימה גזפרום את בניית קו אובסקאיה–בובנקנובובו שלה, שהוא המסילה הצפונית ביותר ברוסיה.
המתבגרים
המתבגרים היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית עבור ילדים ונוער שעוסקת בחינוך מיני ובגיל ההתבגרות המשודרת בערוץ הילדים. את הסדרה יצרו אור סיט, ירדן סטפנסקי ובונית בין עמי. הסדרה עלתה לשידור ב-2015.
על הסדרה
בכל פרק בסדרה מתראיינים בני נוער בגילי 14–16, ומספרים על נושאים שנוגעים לנוער בגילם כמו שינויים גופניים במהלך גיל ההתבגרות, יחסי מין, מחזור, הטרדות מיניות, דימוי גוף, מגדר, סיפוק מיני ואחרים.
יוצרי התוכנית פתחה אותה במטרה לתווך תכנים הקשורים לחינוך מיני לנוער. תחילה חשבו היוצרים להציג בתוכנית דמות מקצועית שעל דבריה יגיבו הילדים המשתתפים בתוכנית, אולם לאחר שעשו אודישנים החליטו שהילדים משרתים את המטרה טוב יותר, משום שבשונה מדמות סמכותית ילדים יזדהו טוב יותר עם דוברים בגילם המדברים אליהם בגובה העיניים, לא מתוך מטרה לחנך אלא מתוך מטרה לשתף.
הפולמוס הציבורי על התוכנית
התוכנית עוררה ביקורת ציבורית בטענה שהתוכנית אינה מתחשבת בכך שגם ילדים צעירים מאוד צופים בערוץ, במיוחד לאור העובדה שהיא משודרת בשעה מוקדמת. ח"כ זוהר טען כי "אין לי שום התנגדות לחינוך מיני אבל לא בגיל חמש או שש או עשר — וזה הגיל הממוצע של הצופים בערוץ". בעקבות פניית ארגון "שומרים על הילדים" הוא אף זימן ישיבה בוועדת החינוך של הכנסת. בהמשך הוצא צו מניעה לתוכנית ונדחה שידור פרק שעוסק בפורנוגרפיה משעה שמונה וחצי לשעה עשר.
מנגד טענו המצדדים שכיום ילדים חשופים מגיל צעיר לנושא, ואם לא ידברו איתם ויחנכו אותם בצורה מבוקרת, הם עלולים לקבל את כל המידע שלהם על מיניות מהאינטרנט ומחבריהם, ללא יד בוגרת ומכוונת.
היסטוריה של איי שלמה
התושבים המקוריים של איי שלמה הגיעו לאיים כ-30,000 שנה לפני זמננו. מאוחר יותר, כ-6,000 שנה לפני זמננו, הגיעו מתיישבים פולינזים נוספים שהביאו עימם את החקלאות, השייט ועוד טכנולוגיות.
החוקר הספרדי פדרו סרמיינטו דה גמבואה גילה את האיים ב-1568. אלברו דה מנדניה, שהתלווה לסרמיינטו דה גמבואה במסע זה, רצה לקחת לעצמו את ההכרה על הגילוי והשליך את מפותיו ורשימותיו של דה גמבואה לים. ספרד איבדה עניין באיים לאחר כישלון המושבה שאלברו ביקש לייסד במסעו השני ב-1695 ולאחר אובדן ספינות שהובילו משם את המתיישבים. מאוחר יותר, נווטים הולנדים, צרפתים ובריטים ביקרו באיים, ועל פי רוב זכו לקבלת פנים עוינת.
פעילות מיסיונרית באיים החלה באמצע המאה ה-19 ושאיפות קולוניאליות באירופה הובילו לקבלת האיים הצפוניים תחת חסות הגרמנים, בעקבות ההסכם הבריטי-גרמני ב-1886. חסות אנגלית על האיים הדרומיים הוכרזה ב-1893. הנכסים הגרמניים בצפון האזור הועברו לאנגליה בשנת 1899 בתמורה להכרה בחזקה הגרמנית על סמואה המערבית.
מלחמת העולם השנייה
כוחות יפנים כבשו את איי שלמה בינואר 1942. את מתקפת הנגד הנהיגה ארצות הברית. הדיוויזיה הראשונה של חיל המארינס נחתה על האיים גוודלקנל וטולאגי באוגוסט 1942. כמה מהקרבות המרים ביותר של מלחמת העולם השנייה נערכו על האיים במהלך שלוש השנים הבאות. טולאגי, מקום מושב הממשל הבריטי על האי נהרס בקרבות עזים ולאחריהם נחתו המרינס האמריקאים באזור. לאחר מכן, הקרב הקשה על גוודלקנל, אשר עיקרו היה על השליטה על שדה נחיתה יפני באזור (שדה הנדרסון), הוביל להקמת העיר הוניארה כמרכז לוגיסטי אמריקאי.
קבלת העצמאות
יציבות חזרה במהלך שנות החמישים של המאה העשרים, כאשר הממשל הקולוניאלי בנה רשת של מועצות אזורית. בעזרת בסיס מוניציפלי זה תושבי האיים צברו ניסיון במועצות והחלו ליטול חלק בממשל המרכזי. מועצת ממשלה הורכבה לראשונה ב-1970 וב-1974 אושרה חוקה חדשה אשר הגדירה ראש ממשלה וקבינט ממשלתי עבור האי. ממשל ריבוני של תושבי המקום הוקם ב-1975 ועצמאות מלאה ניתנה ב-7 ביולי 1978.
סופות ציקלונים
ב-1992 הכה הציקלון "טיה" באי טיקופיה והרס את רוב הבתים והגידולים.
בדצמבר 2002 הכה הציקלון זואי גם הוא באי טיקופיה וכן באי אנוטה ומנע תקשורת עם 3,000 תושבי האיים. בעקבות בעיות מימון, ממשלת אי שלמה לא הייתה יכולה לשלוח עזרה עד שאוסטרליה התערבה ושלחה כסף למדינה.
מלחמת אזרחים
בתחילת 1999, מתחים ותיקים בין אנשי ה"גוול" שגרו בגוודלקנל ומהגרים מהאי מאלייטה התפרצו באירועים אלימים. "צבא המהפכה הגוודלקנלי", שנקרא לאחר מכן תנועת החופש לאיסאטאבו (Isatabu Freedom Movement), החל להפעיל טרור באזורים הכפריים של האי. מטרת הפעולות הייתה לגרום למהגרים לעזוב את בתיהם. כ-20,000 מאלייטאים נסו מהבירה ואחרים חזרו לאי מולדתם. תושביה ה"גוולים" של הוניארה ברחו והעיר הפכה להיות מובלעת מאלייטאית.
עיקר הקונפליקט התרכז בגישה לאדמה ושאר משאבים מסביב להוניארה. מאז תחילת מלחמת האזרחים מעריכים כי מתו 100 אנשים. יותר מ-30,000 פליטים, בעיקר מלייטאים, נאלצו לעזוב את בתיהם והפעילות הכלכלית על האי גוודלקנל שובשה קשות.
התמשכות ההתקוממות האזרחית גרמו לשבירה מוחלטת של הפעילות הרגילה במדינה. עובדי ציבור לא קיבלו שכרם למשך חודשים ופגישות הקבינט נערכו במיקומים חשאיים מחשש משכירי חרב. כוחות הביטחון לא הצליחו לשלוט על המרידות, בעיקר עקב השתייכות רבים מהשוטרים לאחת הכנופיות היריבות.
ביולי 2003 פנה המושל הכללי של איי שלמה בבקשה רשמית לעזרה בינלאומית. ב-6 ביולי באותה שנה, בעקבות ההצעה לשליחת 300 שוטרים ו2,00 חיילים מאוסטרליה, ניו זילנד, פיג'י ופפואה ניו גיני לגוודלקנל, הכריז מנהיג המרד הגוודלקנלי, הארולד קקה, על הפסקת אש. למרות הכרזה זו, ב-11 ביולי 2003 פורסמו דיווחים לא מאושרים כי קקה הרס שני כפרים.
באמצע יולי 2003 הפרלמנט באיי שלמה הצביע פה אחד למען ההתערבות הבינלאומית. כוח העזרה החל להתאמן ובאוגוסט 2003 נחתו לראשונה באיים. הכוח פעל ככוח שיטור והיה אחראי על החזרת שלטון החוק במדינה עקב כישלון כוח השיטור המקומי במשימה. כוח השלום הצליח לשפר את מצבה הביטחוני של המדינה ואף הביא לכניעתו של הארולד קקה.
ליהי חן
ליהי חן (נולדה ב-1977) היא אמנית ישראלית העוסקת במיצב ובפיסול, ברישום דיגיטלי ובאמנות מדיה. מרצה באוניברסיטת חיפה ובמדרשה להכשרת מורים לאמנות בבית ברל.
ביוגרפיה
חן למדה לתואר ראשון (BED), במדרשה לאמנות בית ברל, שם הוענקו לה שתי מלגות בתקופת לימודיה אותם סיימה בהצטיינות (1997–2001). תואר שני באמנות מבצלאל (MFA) (2003-2004) אותו סיימה בהצטיינות. כמו כן, למדה באוניברסיטה העברית – ירושלים (2003–2004). במהלך לימודים אלו הוענקו לה מלגת הצטיינות ומלגת מחקר לעבודה מצטיינת בפיסול, שתיהן מהאוניברסיטה העברית. במסגרת לימודי התואר השני, נסעה לחילופי סטודנטים בבית ספר לאמנות בגלאזגו (GSA) בשיתוף בצלאל, שם השתתפה בתערוכה קבוצתית. ב-2005 ניהלה אמנותית עם בועז קדמן את פרויקט חילופי הסטודנטים עם בית הספר לאמנות בגלאזגו כשהללו הגיעו לישראל.
במסגרת עבודתה שיתפה פעולה עם קבוצת ״פאתוס מאטוס״ בפרויקט ״בחדרי חדרים״ (2017) ועם האמנית אורלי סבר בתערוכה ״פוגה״ (2012).
חן מרצה משנת 2002 במדרשה לאמנות בית ברל ומ-2004 בחוג לאמנות באוניברסיטת חיפה. בין תחומי ההוראה שלה: אמנות ומדיה, רישום וחינוך. כמו כן הנחתה לאורך השנים סטודנטים בלימודי התואר שני.
ליהי חן חיה ופועלת בתל אביב, נשואה לדרור קרמר, מהנדס תוכנה, להם שלושה ילדים.
אודות עשייתה האמנותית
פריחה שנתאחרה, מיצב (2006):
״ליהי חן מייצרת במיצביה סביבות פנטסטיות סוריאליסטיות על קו התפר שבין אשליה למציאות. סביבות אלה – ממשיות אך מופרכות, קונקרטיות אך דמויות חלום – מתפקדות כנשאיות של משמעויות פואטיות עתירות רגש ורומנטיות. האמנית עושה שימוש בדימויים מוכרים, מסיטה אותם להקשר בדיוני חדש ומטעינה אותם במשמעויות מטאפוריות...״
תמי כץ-פרימן, מתוך: קטלוג ״פאטאמורגנה, אשליה ותעתוע באמנות העכשווית״. מוזיאון חיפה לאמנות, 2006.
אהוב אותי פעמיים, תערוכת יחיד (2013):
״על ידי שימוש בחפצים שנמצאו, נאספו או שהיו ברשותה, על ידי טיפול ברדי מייד ובאמצעות מלאכה ידנית המתחזה לרדי מייד, מייצרת ליהי חן חלל ביתי מתעתע. לצופה מוענקות כמה שניות של הקסמות מהיופי לפני שהוא חש את הזרות שבסיטואציה המוכרת, ואת המתח שנוצר בין החפץ הממשי לבין זה ה"אמנותי" שחן מייצרת בעצמה.״
ידי זהב, 2018:
מאיה שמעוני, מתוך הטקסט Life Like לתערוכה
יחסי פקיסטן–צ'כיה
יחסי פקיסטן–צ'כיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן לבין הרפובליקה הצ'כית. היחסים הדיפלומטיים של פקיסטן עם צ'כוסלובקיה כוננו ב-27 בספטמבר 1950 ונותקו עם התפרקות המדינה. פקיסטן כוננה מחדש את היחסים עם צ'כיה עצמה בשנת 1991.
סחר
הסחר הבילטרלי בין שתי המדינות נע מדי שנה באזור 100 מיליון דולר אמריקאי ללא שינויים משמעותיים. הייצוא הצ'כי המשמעותי ביותר לפקיסטן הוא טקסטיל ובפער לא גדול ממנו נמצא עור בעלי החיים. לעומת זאת, הייצוא הפקיסטני המשמעותי ביותר לצ'כיה הוא הנייר, לאחריו נמצא הציוד החשמלי והאלקטרוני דוגמת מחשבים ונורות.
שיתוף פעולה ביטחוני
פקיסטן וצ'כיה חתמו על מזכר הבנות על מנת להעלות את רמת שיתוף הפעולה הביטחוני שבין שתי המדינות. שר הביטחון הפקיסטני, עבדול קאיום ג'טוי, ביקר בצ'כיה ונפגש עם סגן ראש ממשלת צ'כיה ושר ההגנה מרטין בארטאק על מנת לחתום על המזכר בטקס רשמי. בשנת 2016 ערכו צבא צ'כיה וצבא פקיסטן אימונים משותפים בפיקודו של הצבא הפקיסטני.
בשנת 2017 חתמה החברה הממשלתית Česká zbrojovka על הסכם שיתוף פעולה עם Pakistan Ordnance Factories, מקבילתה בפקיסטן.
כינורות ינגנו
כינורות ינגנו הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד, מתוך אלבומה ה-22, שרית חדד. השיר יצא לאור ב-11 במאי 2015, כסינגל השלישי מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
בשנת 2018, הפך השיר לנצפה ביותר מתוך האלבום שרית חדד. השיר הגיע למקום השני במצעד של רדיו אמצע הדרך.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי אופיר כהן, והופק על ידי תמיר צור. השיר בדומה לשאר שירי האלבום, הוא שיר בסגנון הפופ המשלב בתוכו גם את סגנון המוזיקה הים-תיכונית. השיר בוצע על ידי עדן ענקי בתוכנית "אייל גולן קורא לך".
וידאו קליפ
טרם הוציאה את הוידאו קליפ המלא של השיר, העלתה שרית חדד לערוץ היוטיוב שלה אודיו של השיר, המציג את עטיפתו של הסינגל ומילותיו. האודיו זכה להצלחה רבה והפך לנצפה ביותר מתוך האלבום שרית חדד.
נכון ל-22 באוגוסט 2018, מונה הצפיות שלו עומד על קרוב ל-5 מיליון צפיות.
יוז'ף פרידיישי
יוז'ף פרידיישי (במקור פרידנשטיין, בהונגרית: Frigyesi József; קישווארדה, 14 ביוני 1875 – בודפשט, 11 בדצמבר 1967) היה רופא יהודי-הונגרי, מיילד-רופא נשים, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
ביוגרפיה
יוז'ף פרידיישי נולד במשפחה יהודית בעיירה ש-25% מתושביה היו יהודים. הוא בנם של שמעון פרידיישי, סוחר מקומי ושל האני (ינקה) קרפונקל. בשנת 1897 קיבל את התעודה של דוקטור לרפואה באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). בין השנים 1898–1903 עבד כרופא בסנטוריום גרינוולד, ואחר כך עד 1913 כמרצה באוניברסיטת בודפשט במרפאה לנשים 2 לצד הפרופסור לגינקולוגיה וילמוש טאופר. בשנת 1912 מונה למרצה בכיר בתחום הכירורגיה הגינקולוגית. בשנת 1913 מונה לרופא הראשי של בית החולים לנשים בכיכר בקאץ' בבודפשט. בינתיים עבד גם כמרצה בכיר באוניברסיטת בודפשט (מאז 1920, אוניברסיטת פאזמאני פטר ומאז 1951 אוניברסיטת אטווש לוראנד). במרפאת הנשים שלה. בין השנים 1927–1929 מונה כפרופסור חבר. בין השנים 1929 לבין 1948 היה מנהל מחלקת נשים וגינקולוגיה ומנהל המרפאה. בין השנים 1945 לבין 1947 שימש גם כרקטור האוניברסיטה. בשנת 1929, בקונגרס האגודה הגרמנית לגינקולוגים, הוא הדגים את היישום הכירורגי הגינקולוגי של שיטת ההרדמה המקומית שפיתח. הוא היה חבר בכמה אגודות רפואיות הונגריות ידועות (האגודה הרפואית, האגודה הגינקולוגית), וכן החזיק בתואר נשיא האגודה הגינקולוגית ההונגרית. בשנת 1946 נבחר לחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים, אך בשנת 1949 (תחילת השלטון הקומוניסטי בהונגריה) הורד לחבר יועץ. חברותו המלאה באקדמיה הוחזרה לו בשנת 1989 לאחר מותו. הוא גם נבחר לחבר בכמה חברות מדעיות זרות.
חייו הפרטיים
אשתו הייתה אדית האגנמכר (1888–1962), בתם של הנריק הגנמכר ושל אמה אייך, אותה נשא בבודפשט ב-5 בספטמבר 1912.
חיי פיי (סרט)
חיי פיי (באנגלית: Life of Pi) הוא סרט הרפתקאות אמריקאי שיצא לאקרנים ב-21 בנובמבר 2012. הסרט מבוסס על ספר בעל שם זהה משנת 2001 של יאן מרטל. הסרט בוים על ידי אנג לי, ועובד על ידי דייוויד מאגי. בסרט משחקים סוראג' שארמה, אירפאן קאן, טאבו, רייף ספאל, אדיל הוסיין וז'ראר דפארדיה.
הסרט מגולל את סיפורו של נער בן 16 בשם פיסין מוליטר "פיי" פאטל, ששרד מטביעת ספינה שבו משפחתו נהרגה. פיי ניצל בעזרת ספינת הצלה שבה הוא שט באוקיינוס השקט ביחד עם טיגריס בנגלי בשם ריצ'רד פארקר.
הסרט קיבל ביקורות אוהדות יחד עם הצלחה כלכלית מרשימה. הסרט קיבל 11 מועמדויות לפרס אוסקר, כולל בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והתסריט המעובד הטוב ביותר, וזכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הפסקול המקורי הטוב ביותר.
עלילה
ישנו שוני מסוים בין עלילת הסרט לבין עלילת הספר, בסרט סירת ההצלה מגיעה בסופו של דבר לאי שורשים שורץ סוריקטות עם נביעות מים מתוקים הנמר ופיי יורדים לחוף בלילה פאי מוצא בתוך פרח לוטוס שן אנושית. כאשר הוא מסתכל על מי הנביעה הוא שם לב שדגים מתים צפים בתוכה ומגיע למסקנה שהאי הוא מעין צמח טורף ענקי ומי הנביעה הורגים כל דבר חי באי וכך האדם שהשן בפרח שייכת לו מצא את מותו ורק השן שלו נשארה. הוא מחליט לעזוב את האי ומצייד את סירת ההצלה עם אספקת מים ושורשים לאכילה ומספר סוריקטות כדי להאכיל את הנמר. סירת ההצלה ממשיכה במסעה עד שלבסוף מגיעים הנמר ופיי לחוף מקסיקו תשושים.
הפקה
מ. נייט שאמלאן, אלפונסו קוארון וז'אן-פייר ז'נה נבחנו לתפקיד הבמאי, אך כל אחד מהם פרש מהפרויקט טרם סיומו. לבסוף אנג לי נבחר לביים את הסרט. באוקטובר 2010 נבחר סוראג' שארמה לתפקיד הראשי מבין 3,000 נבחנים. חודשיים לאחר מכן לוהקו ז'ראר דפארדיה ואירפאן קאן לתפקידי הטבח ופיי המבוגר בהתאמה. מאוחר יותר לוהקו גם אדיל הוסיין, טאבו ורייף ספאל. השחקנים שאהרוח' ח'אן וטובי מגווייר נבחנו לתפקידי פיי המבוגר והסופר בהתאמה, אך לי סירב לקבלם עקב פרסומם הרב.
הכנסות
הסרט הצליח בקופות עם 30 מיליון דולר הכנסות ב-2,902 בתי קולנוע ברחבי ארצות הברית וקנדה בסוף השבוע הראשון להוצאתו. נכון ל-21 בפברואר הסרט הכניס כ-576,857,023 דולר ברחבי העולם מתוכם כ-111,745,023 דולר רק בארצות הברית וקנדה.
ביקורות
הסרט זכה לביקורות מהללות עם ציון של 89% באתר "Rotten Tomatoes" בהתבסס על 209 ביקורות. האתר "Metacritic" נתן לו ציון של 79 מתוך 100 בהתבסס על 44 ביקורות. מבקר הקולנוע האמריקאי מהמגזין "שיקגו סאן-טיימס" רוג'ר איברט נתן לסרט 4 כוכבים (מתוך 4 אפשריים). מביקורתה של מבקרת הסרטים מהמגזין "לוס אנג'לס טיימס":
אלעזר וינריב
אלעזר וינריב (נולד ב-23 בנובמבר 1937) הוא חוקר בתחומי הפילוסופיה של ההיסטוריה והפילוסופיה של המוסר, ופרופסור חבר בגמלאות לפילוסופיה במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה. היה חבר הסגל הבכיר הראשון בפילוסופיה באוניברסיטה הפתוחה בין השנים 1979–2005.
ביוגרפיה
וינריב נולד בירושלים. אמו, ד"ר ברוריה וינריב (ביאטה רוזנפלד), הייתה ד"ר לספרות גרמנית, שהתמחתה בדמותו הספרותית של הגולם, כתבה דוקטורט על גלגולי אגדת הגולם בספרות הגרמנית, ופרסמה אותו גם כספר. אביו, פרופ' ברנרד (יששכר דב) וינריב היה פרופ' להיסטוריה של עם ישראל ומומחה לתולדות יהודי פולין, ולימד במכללת דרופסי בפילדלפיה. שני ההורים עלו מגרמניה, כשקודם לעלייתם למדו בבית המדרש לרבנים בברסלאו ע"ש זכריה פרנקל והשלימו את לימודי הד"ר באוניברסיטת ברסלאו. כשהיה בן שנה התגרשו הוריו, אביו היגר לארצות הברית, התחתן שם פעם שנייה ונולדו לו שני ילדים, ו-וינריב נשאר בארץ עם אמו, וגדל והתחנך בכפר ילדים ונוער אהבה בקריית ביאליק, ששם הועסקה אמו כמזכירה וכמורה לאנגלית. בבית הספר התיכון למד בתיכון קריית חיים והיה חבר בתנועת הנוער העובד.
בשנים 1955–1958 התגייס במסגרת גרעין נח"ל שנשלח לקיבוץ אלומות ושירת בנח"ל המוצנח. לאחר שחרורו נשאר בקיבוץ אלומות כחבר קיבוץ עוד ארבע שנים (1958–1962).
בשנת 1962, עבר לירושלים, למד באוניברסיטה העברית וסיים בה תואר ראשון, שני ושלישי: בשנים 1962-1965 למד לתואר ראשון בהיסטוריה כללית ופילוסופיה, ובשנים 1965–1969 למד לתואר שני גם כן בהיסטוריה ופילוסופיה. עבודת המ.א. שלו עסקה ב"אתיקה אנליטית". בשנים 1969–1973 למד לתואר שלישי. במסגרת לימודיו לתואר שלישי קיבל מלגת לימודים, ונסע לשנת השתלמות באוניברסיטת אוקספורד, שם השתלם בהדרכתו של ד"ר שהיה עמית במודלן קולג'. את עבודת הדוקטור שעסקה בלשון ההסבר המקובלת בכתבים היסטוריים במאה ה-20, כתב בהדרכתם של פרופ' יהושע אריאלי ואדוארד יצחק יעקב (אי"י) פוזננסקי. כמו כן למד לתעודת הוראה בהיסטוריה.
בזמן לימודיו עבד לפרנסתו בכמה עבודות: בשנים 1967–1968 היה מורה להיסטוריה ואזרחות בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר בשכונת קריית יובל, ובשנים 1968–1980 עבד כעורך מדור פילוסופיה באנציקלופדיה העברית וכתב עשרות ערכים בפילוסופיה והיסטוריה. כמו כן, עבד באוניברסיטה העברית, תחילה כאסיסטנט ואחר כך כמדריך-ד"ר.
בשנת 1979 עבר לאוניברסיטה הפתוחה, והוענקה לו דרגת מרצה בכיר. הוא ייסד את תחום הפילוסופיה באו"פ וכתב את הקורס הראשון בתחום הפילוסופיה שם ("בעיות בפילוסופיה של המוסר"), ובהמשך כתב את ספרי הלימוד הראשונים בעברית בענפים רבים של הפילוסופיה.
בשנת 1992 עלה לדרגת פרופסור חבר. בשנת 2005 פרש לגמלאות, אך הוא ממשיך לעסוק בכתיבה אקדמית.
במהלך השנים היה, במקביל למשרתו, מורה מן החוץ באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באוניברסיטת תל אביב, ובאוניברסיטה העברית.
בשנת 2022 תרם את הספרים מספרייתו לספריית האוניברסיטה הפתוחה.
תחומי התעניינותו המחקרית
התמחותו בזמן לימודיו הן בהיסטוריה והן בפילוסופיה כיוונה את וינריב להתעניין בשאלות מתודולוגיות על ההיסטוריה. במהלך השנים ניסה להשיב על השאלה: "מה מנסים היסטוריונים לעשות?" והנושא ליווה אותו כל שנות עבודתו.
באוטוביוגרפיה שלו סיכם וינריב את עיסוקו: "אף שלמדתי היסטוריה ופילוסופיה...ורכשתי ידע רב בשני התחומים...לא נעשיתי לא להיסטוריון ולא לפילוסוף. לא הייתי מסוגל, אישית, לזהות את עצמי בתור כזה או כזה, וכל ימי חיי התבוננתי במבט אירוני על שני התחומים ועל העיסוק בהם ועל עצמי". ובהמשך הוא מסכם: "במשך רוב הזמן, מתחילת דרכי המקצועית בפילוסופיה ועד היום הייתי היחידי אולי בארץ שעסק ברצינות בפילוסופיה אנליטית של ההיסטוריה, ועל הנושא הזה עבדתי בבדידות מוחלטת כמעט, ואם כיום מישהו לוקח את הנושא לידיו, הוא עושה זאת בדרך כלל תוך שימוש בחומרים הלקוחים מאצלי".
חיים אישיים
אב לארבעה (שתי בנות ושני בנים). אחד מילדיו, ד"ר איתי וינריב, מלמד תולדות אמנות ימי הביניים ב בניו יורק.
מתגורר ברעננה.
ספר לכבודו
עם פרישתו לגמלאות, יצא ספר לכבודו בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה: אמיר הורוביץ, אורה לימור, רם בן-שלום, אבריאל בר-לבב (עורכים), העבר ומעבר לו: עיונים בהיסטוריה ובפילוסופיה - שי לאלעזר וינריב, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2006.
קורסים שפיתח במסגרת האוניברסיטה הפתוחה
וינריב פיתח 8 קורסים אקדמיים בפילוסופיה במהלך שנות עבודתו באוניברסיטה הפתוחה, והם מהווים את עיקר תרומתו ללימודי הפילוסופיה. קורסים אלה הם חלק מרכזי בלימודיהם הפילוסופיים של סטודנטים באוניברסיטה הפתוחה וגם באוניברסיטאות אחרות בארץ. ל-7 מן הקורסים הוא כתב את חומרי הלימוד, ובקורס נוסף היה אחראי אקדמי על תרגום קורס של האוניברסיטה הפתוחה באנגליה והתאמתו לסטודנטים דוברי העברית:
ספרי האוניברסיטה הפתוחה
במסגרת הקורסים שפיתח באוניברסיטה הפתוחה כתב וינריב את הספרים הבאים:
מבחר ממאמריו
וינריב פרסם מאמרים רבים בכתבי העת הלועזיים: Inquiry, History and Theory, Philosophy and Phnomenological Research, Philosophical Quarterly ובעברית בכתבי העת: עיון, זמנים והיסטוריה. להלן מבחר מהם:
ראג'שאהי
ראג'שאהי (בבנגלית: রাজশাহী) היא עיר מטרופולינית גדולה בבנגלדש. בעיר מתגוררים כ-763,952 תושבים (אם כי אוכלוסיית המטרופולין מתקרבת למיליון תושבים), והיא שוכנת בסמוך לגבול עם הודו. ההיסטוריה של העיר נמשכת עד לשנת 1634. העיר החלה להיות מרכז ניהולי חשוב בזמן הראג' הבריטי. גם כיום, ראג'שאהי מהווה מרכז עסקי, תרבותי ומסחרי במדינה. ראג'שאהי היא ביתם של מוסדות חינוך מפורסמים רבים של בנגלדש. בנגלית היא השפה העיקרית עבור אזרחי העיר. ישנו מיעוט דובר אורדו. מיעוט זה ברובו הוא מוסלמי המורכב מפליטים אשר ברחו לאזור בנגלדש בזמן חלוקת הודו בשנת 1947. השפה האנגלית משמשת בעיקר למטרות אקדמיות ועסקיות.
בראג'שאהי נהרגו אנשים רבים בימי מלחמת העצמאות של בנגלדש, ובעיר נמצאים קברי האחים הגדולים ביותר בכל בנגלדש.
מועצת העיר מורכבת משלושים נציגים אשר נבחרים ביחד עם ראש העירייה אחת לחמש שנים בהצבעה ישירה. מבחינה כלכלית, ישנם בסביבת ראג'שאהי גידולים חקלאיים האופייניים למדינה, כגון אורז, חיטה, תפוחי אדמה ועדשים. הגידולים המייחדים את אזור זה הם מנגו, ליצ'י, סוכר, עגבניות ואבטיחים. התעשייה המקומית אינה מפותחת, על אף היותה של ראג'שאהי עיר מרכזית. לבנק הלאומי של בנגלדש יש משרדים רבים בעיר.
ארנה ספ
אֶרנֶה סֵפּ (הונגרית: Szép Ernő; 30 ביוני 1884 – 2 באוקטובר 1953; נולד בשם "יחזקאל שן" או בהונגרית-גרמנית "אזקיאל שן" "Schön Ezékiel") היה משורר, סופר, מחזאי ועיתונאי יהודי הונגרי. זוכה פרס באומגרטן (1933).
קורות חיים
ספ נולד בעיירה הוסט שברוזנות מרמורש (כיום באוקראינה) ב-30 ביוני 1884. אביו, שמואל שן, היה מורה, ואמו, מטילד לבית לוונשטיין – תופרת. בילדותו עברו בני המשפחה להתגורר בעיר דברצן. בעת לימודיו בבית הספר התיכון עשה ספ את צעדיו הראשונים כמשורר. בשנת 1902 ראה אור ספר ביכוריו, קובץ השירים "זֵר ראשון". לאחר סיום לימודיו החל ספ עובד ככתב העיתונים "אז אשט" (Est -"העֶרֶב") ו"אז אוישאג" (Ujság-"העיתון") ועבר להתגורר בבודפשט. עד מהרה נחשף לחיי התרבות התוססים של הבירה ההונגרית, ובתמיכת חברו הקרוב, המשורר אנדרה אדי, הפך לאחד מכותבי כתב-העת הנודע ניוגט (Nyugat). במלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא האוסטרו-הונגרי והוצב בשפלת מַצְ'בָה שבסרביה. לאחר דיכוי המהפכה הקומוניסטית של בלה קון ב-1919 נמלט לווינה, אך שב במהרה. בין מלחמות העולם הוא היה מחזאי ועיתונאי ידוע, והיה מזוהה עם הליברלים. לאחר השתלטות גרמניה על הונגריה ב-1944 הועבר לגטו בודפשט, וב-20 באוקטובר נלקח לשירות העבודה והועסק בעבודות ביצורים סמוך לבירה. אנשי השגרירות השוודית של ראול ולנברג הנפיקו לו דרכון ודרשו את שחרורו, וב-8 בנובמבר הוא הוחזר לגטו, שם שהה באחד מבתי המבטחים של ולנברג. באפריל 1945 פורסם בטעות שהוא נרצח בידי הנאצים. לאחר המלחמה התדרדר לעוני ומת חסר כל ב-1953 בבודפשט.
ספ פרסם יותר מחמישים ספרים – קובצי שירה רבים, רומנים, נובלות, מחזות וסקיצות ספרותיות. כמו כן כתב גם ספרים שלא התפרסמו מעולם, למשל הרומן נַטָלְיַה, שממנו נותר רק כתב-יד. רבות מיצירותיו העלומות נגנזו בספריית סצ'ני שבבודפשט, ואחרות אבדו במרוצת השנים. אף שספריו זכו לשבחים רבים, נותר ספ יוצר שולי למדי בנוף הספרות ההונגרית, אולי משום שנמנע מלטפל ביצירותיו בשאלות השעה והעדיף להתמקד בביוגרפיה שלו או לערוג לתום הנעורים ולעולם טוב יותר. יש הרואים בו, אפוא, דוגמה מובהקת ביותר לאימפרסיוניזם ולאסכולת הדקדנס של הספרות ההונגרית.
אוטמאר היצפלד
אוטמאר היצפלד (בגרמנית: Ottmar Hitzfeld; נולד ב-19 בינואר 1949 בגרמניה) הוא כדורגלן ומאמן כדורגל בעבר. כמאמן, הוביל את בורוסיה דורטמונד ובאיירן מינכן לזכייה בליגת האלופות.
התחלת קריירה כשחקן
היצפלד שיחק בשלהי שנות ה-60 בקבוצות מהליגות הנמוכות בגרמניה עד שעבר לשחק בשווייץ, בקבוצת בזל 1893. היצפלד הצטרף למועדון בשנת 1971, וזכה עימה באליפות בשנים: 1972, 1973 ו-1975 ואף זכה להיות מלך השערים של הליגה השווייצרית. היצפלד שותף במשחקים האולמפיים בשנת 1972. המשיך לשחק בקבוצת שטוטגרט מהליגה השנייה בגרמניה והצטיין במדיה. את סיום הקריירה העביר בשווייץ בקבוצת לוגאנו ופרש בגיל 34.
קריירת האימון
כמאמן, תבע היצפלד את חותמו במהרה, ובשנת האימון השנייה שלו הוביל קבוצה אלמונית וקטנה בשם פ.צ ארואה, מהעיר ארואה, המונה 15,000 תושבים בלבד.
הפריצה בדורטמונד
ההצלחה בשווייץ הביאה את הקבוצה הפאר השנייה בגרמניה אך בעלת מספר האוהדים הגדול במדינה והאצטדיון הגדול ביותר, להחתים את המאמן המצליח משווייץ. בורוסיה דורטמונד זכתה בסגנות אליפות גרמניה בעונתו הראשונה, והפסידה את האליפות בהפרש שערים בלבד לקבוצת נעוריו של היצפלד בגרמניה: שטוטגרט.
בשתי העונות הבאות סיים היצפלד במקום הרביעי בטבלה תוך שקבוצתו מגלה שיפור מתמיד בגביע אופ"א. הוא הוביל את דורטמונד לגמר גביע אופ"א 1993, שם נוצחה 1–6 בסיכום שני מפגשים על ידי יובנטוס. בשנת 1995 זכה עם הקבוצה לאחר 32 שנות בצורת באליפות גרמניה. בעקבות הזכייה, העפיל לגביע אירופה לאלופות והפסיד לאייאקס ברבע הגמר. עונה לאחר מכן, היצפלד סחף את הקבוצה לאליפות שנייה רצופה תוך שהוא מדהים את הכדורגל האירופאי בזכייה בגביע אירופה בניצחון 1–3 על אלופת איטליה ואירופה, יובנטוס. באותה שנה נבחר גם למאמן השנה באירופה.
באיירן מינכן
ההצלחה בדורטמונד ביססה את מעמדו של היצפלד כמאמן אירופאי מוביל, ובשנת 1998 הגיע לקבוצת באיירן מינכן. היצפלד לא אכזב, וכבר בעונתו הראשונה הוביל את הקבוצה לאליפות גרמניה ולגמר הגביע הגרמני, כמו גם לגמר ליגת האלופות נוסף בו הפסיד בתוספת הזמן למנצ'סטר יונייטד האנגלית. בשנת 2000 הוביל את באיירן לדאבל ולחצי גמר ליגת האלופות. בשנת 2001 הצליח לשחזר את ההצלחה עם דורטמונד וזכה באליפות גרמניה ובאליפות אירופה וזכה שוב כמאמן השנה באירופה.
בעונת 2002 הייתה ירידת מתח, והקבוצה כשלה בזכייה בתארים וסיימה במקום השלישי בטבלה. עונה לאחר מכן זכתה שוב בדאבל אך כשלה בשלבים המוקדמים בגביע אירופה. בעונה לאחר מכן, בשנת 2004, שוב כשלה באיירן לזכות בתארים (פרט לגביע הליגה), והכישלון באירופה הוביל את הנשיא פרנץ בקנבאואר להפרד מהמאמן. עם זאת, ראשי באיירן מינכן לא הסתירו את העצב ואת ההערכה הרבה שהם חשים כלפי המאמן שהפך ליקיר המועדון.
היצפלד דחה הצעה לאמן את נבחרת גרמניה והעדיף לקחת פסק זמן מכדורגל למשך כשלוש שנים.
במהלך עונת 2007 פוטר המאמן פליקס מאגאת' במהלך העונה והיצפלד נזעק לאמן את הקבוצה. למרות הציפיות, היכולת החלשה המשיכה והקבוצה סיימה במקום הרביעי בלבד תוך שהיא מעפילה לגביע אופ"א.
היצפלד נחשב לחברו הטוב של מייסד ונשיא פריז סן-ז'רמן לשעבר ומעצב האופנה הידוע דניאל השטר ואף דגמן בעבר את חליפותיו. היצפלד זכה לשבחים אודות היכולת הטקטית המופלאה שלו וכונה לא פעם: "הטקטיקן מספר אחת באירופה".
בסיום עונת 2008/2007 עזב היצפלד את באיירן מינכן, ועבר לאמן את נבחרת שווייץ. היצפלד הוביל את נבחרת שווייץ למונדיאל 2010 שם הודחה בשלב הבתים. ליורו 2012 לא הצליח היצפלד להוביל את הנבחרת, אשר סיימה אחרי ו במסגרת שלב המוקדמות. היצפלד הוביל את נבחרת שווייץ למונדיאל 2014 שם הודחה על ידי בשלב שמינית הגמר. בתום הטורניר פרש היצפלד מאימון.
וייטנאם במשחקים האולימפיים
וייטנאם השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת הלסינקי (1952). לאחר חלוקת המדינה ב-1954 השתתפה במשחקים רק דרום וייטנאם, ואילו צפון וייטנאם נעדרה מהם. המדינה אוחדה מחדש ב-1975, עם סיום מלחמת וייטנאם, ונעדרה מהמשחקים הראשונים שנערכו לאחר מכן (אולימפיאדת מונטריאול (1976)). היא שבה והשתתפה באולימפיאדת מוסקבה (1980), אך השתתפה בחרם שהובילה ברית המועצות על אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). מאז אולימפיאדת סיאול (1988) משתתפת וייטנאם במשחקים ברציפות. היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.