cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיאט (כלי נשק)
היסטוריה
הפיא"ט היה הנשק העיקרי נגד טנקים של צה"ל במלחמת העצמאות. בתחילה, עוד מלפני הקמת המדינה ועד לסוף חודש מאי 1948, יוצר בארץ על ידי "תע"ש חוץ" (תעשיית נשק של ההגנה שמחוץ לתעשייה הצבאית), בידי צוות בניהולו של המהנדס שמחה בלאס, על פי דגם בריטי (כלי בריטי שפורק ועל פי חלקיו שורטטו תוכניות הייצור). עד לאותה עת סופקו כ-250 יחידות מוגמרות ועוד כ-750 יחידות נמצאו בתהליכי ייצור.
החל מחודש מרץ 1948 סופקו כלי נשק אלה, מתוצרת "תע"ש חוץ", לכוחות היהודים הלוחמים. הפיאט שימש, בין השאר, בהגנת קיבוץ נגבה (שש פגיעות בטנקים שעמדו להיכנס לשערי הקיבוץ מתוך שבעה פגזים) וכן נעשה בו שימוש בכיבוש צפת. היה זה מטול פיא"ט שפגע והשמיד את הטנק הסורי בשער קיבוץ דגניה א'. כמו כן, החייל רון פלר זכה באות גיבור ישראל על הפעלת מטול הפיאט שהביאה לסיום ההתקפה המצרית על כרתיה (מבצע מוות לפולש) :
התרת נדרים
בערב ראש השנה
בשנת שמיטה עושים יחד עם התרת הנדרים את הפרוזבול.
ההקפדה שיהיו המתירים מותרים
הרב צבי פסח פרנק כתב בספרו 'מקראי קודש': המנהג בערב ראש השנה שמתקבצים חבורות חבורות בבית הכנסת, אלו מתירין לאלו ואלו שהותרו מתירין לאלה שלא הותרו, ויש מהקהל שמזדרזים להיות הראשונים שמותרים, אך הם 'זריזים ולא נשכרים', שכן רבי שניאור זלמן פרדקין בעל 'תורת חסד' היה מהדר שיתירו לו דווקא אלו שהותרו כבר. המקור לכך מה:
פיאט (כלי נשק)
הנדסה
הפיא"ט היה מעין "מרגמה" אופקית שירתה פצצות בעלות מטען חלול. המטען החלול - HEAT (ראשי תיבות של High Explosive Anti Tank) פותח במיוחד על מנת לחדור שריון של רק"ם ובפרט טנקים.
מטול הפיא"ט הוא גרסה מוקטנת של מרגמה שפיתחו הבריטים בשם Black Bombard. מטול הפיא"ט שקל ללא הפצצה 15 ק"ג וירה את הפצצה באמצעות מנגנון המורכב מקפיץ ונוקר, בדומה למרגמה. על המטול עצמו מותקן נוקר ארוך בשם spigot, המחובר לקפיץ שנשען על פלטת הבסיס (החלק האחורי) של המטול. הפצצה נדחפת לאורך הקנה ואז הקפיץ דוחף את הנוקר אל תוך צינור חלול בפצצה, שם נמצא התחל (primer) הגורם לפיצוץ אבק השרפה בפצצה ושחרור גזים היורים את הפצצה. הקפיץ ששימש לדחוף את הנוקר סופג את הרתע ומתכווץ, וכתוצאה מכך נדרך מחדש. בפועל, לא תמיד הרתע הספיק לדריכת הקפיץ, ואז על המפעיל היה לדרוך את הנשק מחדש ידנית - פרוצדורה מסובכת ומסורבלת למדי.
התרת נדרים
ההקפדה שיהיו המתירים מותרים
הדעות החולקות, הם של רבי יצחק אייזיק ליבס בספרו שו"ת "בית אבי", שכתב כי אין זה עניין כפרה כי אין בכח העשרה לכפר כי אם להתיר נדר שנדר בינו לבין קונו, ומה עניין זכאי או חייב לזה. גם בנטעי גבריאל שלל את החומרה בטענה כי אין לדבר סוף, וגם הראשונים יחזרו אחר שלושה שכבר הותרו.
סדר נזיפה והתרת קללות
יש האומרים גם 'סדר נזיפה' בהתרת הנדרים, שהוא קבלת נידוי וישיבה על הארץ ובסופה בית הדין מתירים את הנידוי. במנהגים שונים מוסיפים להתרת נדרים גם סדר התרת קללות. החיד"א כתב כי מנהג אנשי ירושלים ורבי שלום שרעבי שאומרים התרת קללות ואין אומרים 'סדר נזיפה', וכן הוא מנהג חב"ד.
פיאט (כלי נשק)
הנדסה
הפיא"ט ירה פצצות בעלות רש"ק חלול ששקלו כ-1.4 ק"ג כל אחת, שיכלו לחדור כ-100 מ"מ שריון פלדה בטווח 100 מטר. לפי הנתונים הרשמיים, טווח הירי האפקטיבי המקסימלי של הפיא"ט היה 100 מטר. בפועל, הפיא"ט שימש בטווחים קצרים בהרבה (כ 40 מטר). כאשר הפיא"ט שימש כמרגמה והוצב בזווית ביחס לפני הקרקע, כך שירה בקשת בליסטית, הייתה הפצצה יכולה להגיע לטווח של 350 מטר.
התרת נדרים
סדר נזיפה והתרת קללות
בסידור יעב"ץ ובחסידויות גור וצ'רנוביל נהוג להשמיט סדר נזיפה. בחסידות באבוב אומרים מקצתו, ובסקווירא וקרלין אומרים התרת הקללות. בחסידות קוידנוב אין אומרים סדר נזיפה בערב ראש השנה, אך אם מתירים כמנהג רבותיהם הראשונים בערב ראש חודש אלול - אומרים אותו.
ויליאם אסטבורי
ויליאם אסטבורי (25 בפברואר 1898 - 4 ביוני 1961) היה פיזיקאי וביולוג מולקולרי אנגלי, אשר ערך מחקר חלוצי בשבירת קרני רנטגן (מדפוסי השבירה של קרני האיקס ניתן להסיק את המבנה של החלבון) במולקולות ביולוגיות. עבודתו על קראטין סיפקה את היסודות עבור תגלית סליל האלפא של לינוס פאולינג. הוא גם חקר את מבנה ה-DNA ב-1937 ועשה את הצעד הראשון בהבנת המבנה שלו.
ויליאם אסטבורי בצעירותו
אסטבורי היה הילד הרביעי מתוך 7 אחים, הוא נולד בלונגטון, שהוא מחוז צפוני של סטפורדשייר באנגליה. אביו, ויליאם אדווין אסטבורי, היה קדר ופרנס את משפחתו בכבוד. לאסטבורי היה אח צעיר, בשם נורמן עמו חלק את אהבתו למוזיקה.
אוסף פירקוביץ'
אוסף פִירְקוֹביץ' (Фиркович) הוא אחד האוספים הגדולים של כתבי השומרונים. בשנת 1870 נמכר האוסף על ידי אברהם פירקוביץ' לספרייה הציבורית הצארית, היום הספרייה הלאומית הרוסית, בסנקט פטרבורג שברוסיה. האוסף נקרא על שם אברהם פירקוביץ', חכם קראי מחצי האי קרים. אוספיו של אברהם פירקוביץ' כוללים אלפי כתבי יד יהודים, קראים ושומרונים החל מהמאה ה-5.
ויליאם אסטבורי
ויליאם אסטבורי בצעירותו
אסטבורי זכה במלגה לבית הספר התיכון של לונגטון. שם תחומי העניין שלו עוצבו על ידי המנהל וסגן המנהל, ששניהם היו כימאים. הוא הצטיין בלימודיו, ועקב כך זכה במדליית זהב מהדוכס של הסטרלנדס, ובמלגה המקומית היחידה אשר שלחה אותו למכללה בקיימברידג'. אחרי שני סמסטרים בקיימברידג' הופסקו לימודיו בשל שירותו במלחמת העולם הראשונה. בשל פרופיל רפואי נמוך וניתוח התוספתן הוא הוצב בקורק אשר באירלנד, והצטרף לשירותי הרפואה מלכותיים. מאוחר יותר הוא חזר לקיימברידג' וסיים את לימודיו. את שנתו האחרונה הוא סיים עם התמחות בפיזיקה.
אוסף פירקוביץ'
מטרתו של פירקוביץ' ביצירת האוסף הייתה, בין השאר, הוכחת מקורם של הקראים ללפני המאה ה-8.
ויליאם אסטבורי
ויליאם אסטבורי בצעירותו
אחרי שסיים את לימודיו בקיימברידג' החל אסטבורי לעבוד עם ויליאם הנרי בראג. בתחילה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון, ולאחר מכן ב-1923 במעבדת דייווי פאראדיי במכון המלכותי של לונדון. סטודנטים שלמדו איתו כללו מדענים מוכרים כמו קתלין לונסדייל וג'ון דזמונד ברנל ואחרים. אסטבורי הראה התלהבות רבה בלימודיו, ופרסם מאמרים בנושא קריסטלוגרפיה קלאסית, והמבנה של חומצה טרטרית.
אוסף פירקוביץ'
גלגולו של האוסף
הארגזים שהכילו את האוסף הובלו משכם ליפו על גבי חמורים, ומשם באנייה לחצי האי קרים. האוסף הובל לספרייה הצארית בסנקט פטרבורג בארגזי העץ. חוקרי הספרייה הצארית התעניינו בעיקר בכתבים שהכילו קודקסים של ספרי התורה העתיקים בנוסח המסור בידי השומרונים. יתר הכתבים לא קוטלגו עד אמצע שנות השישים של המאה שעברה. החוקר הרוסי בוריסוב קיטלג את תכולת חלק מהארגזים. הוא מצא באוסף חיבורים היסטוריים וספרי טבע ורפואה. בשנת 1971 פרופ' אריה וילסקר ופרופ' ויקטור לבדב, מנהלי האוספים של כתבי היד העבריים בספרייה, החליטו לפתוח את יתר הארגזים.
ויליאם אסטבורי
מחקריו בשבירת קרני איקס עבור חלבונים סיביים
ב-1928 אסטבורי קיבל מלגת מרצה באוניברסיטת לידס שם הוא חקר את תכונותיהם של חומרים סיביים כגון, סיבי קארטין וקולגן במימון תעשיית הטקסטיל (צמר עשוי מקארטין). החומרים הללו לא יצרו דפוסים חדים של נקודות כמו גבישים, אך הדפוסים הללו הציבו גבולות פיזיקליים עבור כל מבנה שהוצע עד אז.
אוסף פירקוביץ'
תוכן כתבי היד
ויקטור לבדב חילק את האוסף, שכלל 1350 כתבי יד, ל-15 מדורים לפי הפירוט הבא:
האוסף מתייחס לתקופה של כאלף שנים, מסוף האלף הראשון ועד אמצע המאה ה-19.
ויליאם אסטבורי
מחקריו בשבירת קרני איקס עבור חלבונים סיביים
בתחילת 1930, אסטבורי הראה שהיו שינויים משמעותיים בשבירת קרני ה-X עבור צמר או סיבי שיער לחים כאשר הם מתוחים בצורה משמעותית (100% מתיחה). המידע הצביע על כך שלסיבים הלא מתוחים היה מבנה מולקולרי סלילי החוזר על עצמו בצורה אופיינית כל 5.1 אנגסטרם (0.51nm). אסטבורי הציע מספר הצעות:
אוסף פירקוביץ'
אילנות יוחסין
באוסף יש ריכוז של עדויות אישיות, שמות ובתי אב של מעתיקי כתבי היד ושל אישים אחרים: נכבדי השומרונים בתקופות שונות, בעלי אדמות ורכוש, סופרים ופייטנים, כוהנים וזקנים. ניתן היה להיעזר בפרטים שנמצאו לשרטוט אילנות יוחסין של בתי האב השומרוניים של ימינו בתחילת צמיחתם.
ויליאם אסטבורי
מחקריו בשבירת קרני איקס עבור חלבונים סיביים
אף על פי שטעה בפרטיהם, המודלים של אסטבורי היו נכונים במהותם וחופפים את היסודות המודרניים של המבנה השניוני, סליל האלפא וגדיל הבטא (המינוחים של אסטבורי נשמרו עד היום), והתפתחו 20 שנה יותר מאוחר על ידי לינוס פאולינג ורוברט קורי ב-1951.
אוסף פירקוביץ'
אילנות יוחסין
במאמר של בנימים צדקה מופיע אילן היוחסין המפורט של בני משפחת הכוהנים "העבתאים". העבתאים היו המתורגמנים בבתי הכנסת השומרוניים בימי השלטון הביזנטי. החל משנת 1624, עם מותו של הכהן הגדול האחרון מבית פנחס בלא בנים, הכהונה עברה למשפחת העבתאים.
ויליאם אסטבורי
מחקריו בשבירת קרני איקס עבור חלבונים סיביים
האנס נאורט היה הראשון שהראה כי המודלים של אסטבורי לא היו יכולים להיות נכונים בפרטיהם, משום שהם עירבו התנגשויות בין אטומים. מאמרו של נאורט והמידע של אסטבורי נתנו השראה לטיילור (H. S. Taylor) ב-(1941, 1942) ומוריס הוג'ינס (1943) להציע מודלים עבור קראטין שדמו מאוד לסליל האלפא. ב-1931 היה אסטבורי הראשון שהציע שקשרי המימן בין הגדילים (קשרי מימן בין קבוצות האמיד על הגדילים) תורמים לעיצוב המבנים החלבוניים. התובנה הראשונית שלו התקבלה בהתלהבות על ידי כמה חוקרים כולל לינוס פאולינג.
אוסף פירקוביץ'
אילנות יוחסין
עוד שושלות של שלושה בתי אב מופיעים במאמר:
ויליאם אסטבורי
מחקריו בשבירת קרני איקס עבור חלבונים סיביים
אסטבורי המשיך בכיוון גילוי המבנה של חלבונים באמצעות שבירה של קרני X, חלבונים כמו מיוזין, אפידרמין ופיברין. הוא הצליח להסיק מדפוסי השבירה של קרני ה-X שהמולקולות של חומרים אלה מסולסלות ומקופלות.
אוסף פירקוביץ'
הארגון החברתי
מסמכי האוסף מאפשרים להשלים את התמונה על המבנה החברתי של השומרונים בתקופה שהיו תחת שלטון האימפריה העות'מאנית. בין השאר, מסתבר כי בדמשק וקהיר היו שכונות מיוחדות לכהנים מבני העדה, שכונו "קריית כהנים". ניתן מעמד מיוחד ל"שופט ישראל" שהוענק לנכבדים ולמורה דרך של הקהילות, שאינם נמנים עם משפחות הכהונה. קיים גם מעמד של "נשיא" - מעין מנהיג ובורר לא-כוהני - תואר שעבר לפעמים בירושה באותה משפחה ובאותו בית אב. על פי האוסף היה קיים גם מעמד של כוהנים "אחרים" בקרב בתי האב של הכהנים שאינם משתייכים לענף המרכזי של בני משפחת פנחס.
ויליאם אסטבורי
מחקריו בשבירת קרני איקס עבור חלבונים סיביים
ב-1937 טורבג'ון קספרסון משוודיה שלח לו דגימה מוכנה של DNA מבלוטת התימוס של עגל. העובדה ש-DNA יצר דפוס שבירה הצביעה על כך שגם לו מבנה מסודר. אסטבורי דיווח שהמבנה של ה-DNA חוזר על עצמו כל 2.7nm ושהבסיסים שטוחים "ונערמים" אחד מעל השני במרחק של 0.34nm אחד מהשני. בסימפוזיון שנערך ב-1938 בקולד ספרינג הארבור, הצביע אסטבורי על כך שהמרווח של 0.34nm זהה גם בין חומצות האמינו בשרשראות פוליפפטידיות. (הערך המקובל היום עבור המרחקים בין הבסיסים בצורה B של ה-DNA הוא 0.332nm).
אוסף פירקוביץ'
סוף דבר
בנימים צדקה מסכם את מאמרו בבקשה:
ויליאם אסטבורי
מחקריו בשבירת קרני איקס עבור חלבונים סיביים
ב-1946 אסטבורי הציג מאמר בסימפוזיון בקיימברידג'. הוא ציין שהמרווחים בין חומצות אמינו והמרווחים בין הנוקלאוטידים (שהם בסיסים, אבני הבניין של ה-DNA וה-RNA) "לא היו טעות אריתמטית".
אסטבורי לא היה יכול להציע את המבנה הנכון של ה-DNA מהמידע הבסיסי שהיה בידיו. אולם, ב-1952 לינוס פאולינג השתמש במידע הלא מספק של אסטבורי כדי להציע את המבנה של ה-DNA אשר בסוף גם לא היה מדויק. אף על פי כן, התובנות של אסטבורי הובילו ישירות לעבודתם של מוריס וילקינס ורוזלינד פרנקלין, ומשם למבנה והצורה של ה-DNA אשר הוצעו על ידי פרנסיס קריק וג'יימס די ווטסון ב-1953. לקראת סוף חייו זכה בפרסים ותוארי כבוד.
ולדיסלב ביקנוב
ולדיסלב ביקנוב (באוקראינית: Владислав Быканов; נולד ב-19 בנובמבר 1989) הוא ספורטאי ישראלי המתחרה בהחלקה מהירה במסלול קצר. הוא אלוף אירופה בהחלקה מהירה במסלול קצר ל-3000 מטר (דודרכט 2015 ודרזדן 2018). הוא ייצג את ישראל שלוש פעמים באולימפיאדת החורף (סוצ'י 2014, פיונגצ'אנג 2018 ובייג'ינג 2022).
ביוגרפיה
נולד בלבוב שבאוקראינה הסובייטית. בגיל 5 עלה לישראל עם משפחתו ולמד את ההחלקה בארץ. ביקנוב מתגורר בקריית שמונה.
2014
באליפות אירופה שנערכה בדרזדן שבגרמניה הוא סיים במקום 10 בתחרות ל-500 מטר, במקום 9 בתחרות ל-1000 מטר ובמקום 10 בתחרות ל-1500 מטר.
באולימפיאדת החורף (סוצ'י 2014) זכה לכבוד לשאת את דגל המדינה בטקס הפתיחה של המשחקים. הוא הספורטאי (גבר) הראשון המתחרה בישראל באולימפיאדת החורף בענף זה. בתחרות ל-1000 מטר לא עבר את שלב המוקדמות וסיים במקום ה-24 ובתחרות ל-1500 מטר הגיע לשלב חצי הגמר וסיים במקום ה-25.
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בדודרכט שבהולנד זכה ביקנוב במדליית זהב בתחרות ל-3000 מטר ובכך היה למחליק הקרח הישראלי הראשון שזכה בתואר זה. הוא הקדים את האלוף האולימפי וגדול מחליקי הקרח ויקטור אן מרוסיה. נוסף לכך, הוא סיים במקום 6 בתחרות ל-500 מטר ול-1000 מטר, ובמקום 19 בתחרות ל-1500 מטר.
באליפות אירופה שהתקיימה בדרזדן גרמניה בינואר 2018 זכה ביקנוב ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, בתחרות ל-3000 מטר בתוצאה של 5:02.882 דקות, מדליית כסף בניקוד הכללי (52 נק') ומדליית ארד בתחרות ל-1500 מטר בתוצאה של 2:15.432 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי לאחר שניצח את גמר ב' בתחרות ל-500 מטר בתוצאה של 41.229 שניות, שהייתה מהירה מאלה של המתחרים בגמר א'.
אולימפיאדת פיונצ'אנג
במקצה הראשון בו השתתף באולימפיאדת פיונגצ'אנג, מקצה 1,500 מטרים (שנחשב למקצה החזק שלו), נפסל ביקנוב בשלב המוקדמות לאחר שהשופטים קבעו שדחף מחליק קנדי.
אולימפיאדת בייג'ינג
באולימפיאדת בייג'ינג (2022) התחרה ביקנוב במקצה ל-1500 מטרים. הוא סיים רביעי את המקצה שלו, אך כיוון שהמקצה היה מהיר ביותר - כל ארבעת הראשונים בו, כולל ביקנוב, שברו את השיא האולימפי, והשיגו תוצאות טובות יותר ממנצחי כל המקצים האחרים - עלה ביקנוב לחצי הגמר. בחצי הגמר סיים את המקצה שלו במקום השישי ובמקום ה-17 הכללי.
פטרה ס. אאורליאן
'''פטרה ס. אאורליאן (ברומנית: Petre S. Aurelian'''; 1833–1909) היה פוליטיקאי רומני, שכיהן כחבר הפרלמנט הרומני, סנטור וזמן קצר כראש ממשלת רומניה (מה-2 בדצמבר 1896 עד ל-12 באפריל 1897).
בין השנים 1856–1860 למד פטרה אאורליאן בבוקרשט ולאחר מכן למד אגרונומיה בצרפת. לאחר חזרתו לרומניה, עבד כמהנדס במשרד לעבודות ציבוריות וכפרופסור בבית הספר החקלאי בפרברי בוקרשט.
בין השנים 1877–1878 ו-1887–1888 שירת כשר לעבודות ציבוריות. בין השנים 1882–1884 כשר החקלאות והחינוך.
בשנת 1871 נבחר פטרה לאקדמיה הרומנית ובמקביל להיותו ראש ממשלה נבחר גם ב-1896 כנשיא האקדמיה.
פטרה נפטר בבוקרשט ב-24 בינואר 1909.
רות לוביץ'
רות לוביץ' (1 בדצמבר 1906 – 27 ביולי 2010) הייתה פעילה חברתית בארץ ישראל ומראשי המפלגה הקומוניסטית הישראלית, רק"ח וחד"ש.
ביוגרפיה
לוביץ' נולדה בוורשה שבפולין למשפחת ורשביאק. אביה היה סוחר דתי. בשנת 1922 הצטרפה לתנועת השומר הצעיר בוורשה. בשנת 1929 עלתה לארץ ישראל במסגרת השומר הצעיר והתיישבה עם הקיבוץ שהקים את גן שמואל ועין שמר בהכשרה בבנימינה. בעקבות אי תמיכת הקיבוץ וההסתדרות בשובתים ערבים בבנימינה, החליטה לעזוב את הקיבוץ, ובשנת 1931 הצטרפה לשורות המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה, ובה נותרה חברה על גלגוליה השונים עד פטירתה בשנת 2010. תחת המנדט הבריטי פעלה המפלגה במחתרת ולוביץ' נאסרה מספר פעמים בגין פעילותה. בתקופה זו עמדה בראש ארגון "עזרה אדומה" שסייע למשפחות קומוניסטים שנאסרו. בשנת 1946 בקשה להתמודד בראש רשימה קומוניסטית בבחירות למועצת ראשון לציון אולם מועמדותה נפסלה בידי קצין מחוז תל אביב והפסילה אושרה על ידי בית הדין העליון.
הייתה ממקימי הארגון להגשת סיוע לברית המועצות במלחמתה בנאצים ("ליגה וי") ובהמשך הייתה שותפה להקמת ליגת הידידות ישראל-ברית המועצות.
בעת הקמת המפלגה הקומוניסטית הישראלית בשנת 1948, הייתה לחברת הוועד המרכזי של המפלגה. בשנת 1949 השתתפה בכנס הפדרציה העולמית של הנשים הדמוקרטיות במוסקבה. בפילוג בשנת 1965, הייתה לוביץ' ממקימי רק"ח, יחד עם תופיק טובי, מאיר וילנר, אמיל חביבי וסשה חנין. בין השנים 1969–1990 כיהנה כחברת לשכת המפלגה, ובין היתר מילאה תפקידים כיו"ר ועדת הביקורת המרכזית ונציגת המפלגה במועצת הסתדרות העובדים הכללית, נעמת והפדרציה העולמית של נשים דמוקרטיות. לוביץ' הייתה ממייסדות ארגון הנשים הדמוקרטיות היהודיות והערביות, נבחרה בשנת 1952 למזכירתו הכללית ומאוחר יותר הייתה נשיאתו. כן הייתה לוביץ חברה בנשיאות הוועד למען השלום.
בשנת 1971 הוענק ללוביץ' אות לנין מטעם הסובייט העליון.
חיים אישיים
הייתה נשואה לזרח לוביץ' עד למותו ב-1984 ואם לשניים, גיסה היה מרדכי אורן.
סימה סאמר
סימה סאמר (בפשטו: سيما ثمر; בפרסית: سیما سمر; נולדה ב-3 בפברואר 1957) היא פוליטיקאית, רופאה ופעילת זכויות אדם אפגנית.
ביוגרפיה
סאמר נולדה במחוז ע'זני שבאפגניסטן בת למשפחה מהמיעוט ההאזארי. סיימה את לימודי הרפואה באוניברסיטת קאבול ב-1982, עבדה בבית חולים ממשלתי בקאבול אך נאלצה לעזוב את משרתה ועברה לטפל בחולים במחוז הולדתה.
לאחר נפילת משטר טליבאן, חזרה סאמר לאפגניסטן ובדצמבר 2002 מונתה לסגניתו של נשיא הממשל האפגני הזמני, חאמיד כרזאי והשרה לענייני נשים בקבינט שלו. היא נאלצה לפרוש מהממשלה ביוני 2003 לאחר איומים מצד גורמים אסלאמיים קיצוניים שהתנגדו לביקורתה על דיני השריעה, ובפרט התנגדותה ל"פורדה" (הסתרת האישה מזרים) ולחובת לבישת בורקה.
לאורך השנים זכתה בהוקרות ובפרסים רבים, בהם עיטור מסדר קנדה בדרגת קצין ב-2009, בפרס גזן ההולנדי ב-2011 וב-2012 בפרס הקיום הנכון.
כפר קרע
כַּפְר קַרע (בערבית: كفر قرع) היא עיר ערבית במחוז חיפה בישראל. היישוב הוקם לפני קרוב ל-250 שנים. שם הכפר נבחר על ידי מקימיו על שם האזור שממנו באו, ואדי אל קרע ("קרע" בערבית פירושו דלעת). ב-1958, לאחר הקמת מדינת ישראל הוכרז היישוב כמועצה מקומית וב-2023 הוכרז כעיר. כפר קרע שוכן במשולש, בקצה הדרומי של ואדי עארה (או נחל עירון). נחל ברקן (ואדי כפר קרע) תוחם אותו מצפון ונחל עירון מדרום. תושביו הם מוסלמים.
היסטוריה
בתקופת המנדט השתייך הכפר לנפת חיפה. במפקד האוכלוסין המנדטורי משנת 1922 נמנו בכפר 776 תושבים, רובם המכריע מוסלמים. במפקד של שנת 1931 עלה מספר התושבים ל-1,109 ב-198 בתים. בסקר האוכלוסין של 1945 נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-1,510 תושבים. ההיסטוריון פרופ' מוסטפא כבהא מספר כי במהלך המרד של 1936–1939 היה כפר קרע כפר פעיל, ובניו הקימו פלוגה צבאית בפיקודו של יאסין אלאסמר קבק, פלוגה שפעלה באזור פיקודו של שיח' יוסף סעיד אבו דרה שכלל את אזור דרום חיפה, אלרוחה, ואדי עארה וג'נין. פלוגה זו נחלה תבוסה קשה בשנת 1938, כאשר רוב חבריה נפלו בפעולת כיתור של הכוחות הבריטים באזור המכונה "בית אלשמאלי", ליד כפר רמאנה (נפת ג'נין). יש להניח כי הכתר הוטל בשל הלשנה מקומית הקשורה במתח פנימי שלימים החמיר, והביא למעצרו של מפקד הפלוגה וסגנו, חסן שבלי (אבו סנאן), על ידי פלוגות המרד. הנופלים מבין חברי הפלוגה בבית אלשמאלי היו: אבראהים אבו פנה, מחמוד אלחסן אבו פנה ויוסף אלערבאסי. בקרב נפצע גם מוחמד אלזוקי מסארוה ולאחר מכן נפטר מפצעיו. בנוסף, מוחמד אחמד אבו סריה נעצר אז ולאחר מכן הוצא להורג בכלא עכו.
כפר קרע 1948–1949: העזיבה והשיבה
כפר קרע היה חלק מאזור המשולש, שהיה מיועד להכלל במדינה הערבית. הניסיון לכבוש את כפר קרע היה אחד השיאים של המאבק לשיפור עמדות בין הצד היהודי לצד הערבי באזור המפגש של שלוש הנפות המנדטוריות חיפה, ג'נין וטולכרם לקראת הפלישה של הצבאות הערביים לארץ ב-15 במאי 1948. ההכנות להתקפה על הכפר ועל כפרים אחרים בוואדי עארה נעשו בעיצומו של המאבק באזור משמר העמק, שהחל בתקיפה של "צבא ההצלה" בראשות פאוזי קאוקג'י בשבוע הראשון של אפריל 1948 והוכרע בהתקפת הנגד של הכוחות הישראליים. ההתקפה הביאה לכיבוש ולפינוי של רבים מהכפרים הערביים באותו אזור ולהתמוטטות המערך הערבי בכפרים שמדרום לחיפה, ובמיוחד באזור הרי מנשה, "בלאד א-רוחא". תהליך זה הלך והתעצם לאחר הקרב על חיפה ב-22 באפריל והתמוטטות העומק הכפרי שלה. נפילת עבד אל-קאדר אל-חוסייני במהלך הקרב על הקסטל ב-8 באפריל והשמועות המרעישות שהגיעו למחרת אותו יום מדיר יאסין הביאו לקריסת המוראל בכפרים פלסטינים רבים, כולל אלה שבוואדי עארה, להיחלשות ההתנגדות ולבריחה המבוהלת. ב-9 במאי 1948 תקפו אנשי חטיבת אלכסנדרוני את כפר קרע, השוכן בפתחו המערבי של ואדי עארה. במקום נערך קרב קצר ובעקבותיו עזבו כל תושבי הכפר את בתיהם והתפזרו במטעי הזיתים וביישובים הסמוכים. הפקודה לכבוש את כפר קרע עצמו נבעה, כפי שעולה מן המסמכים, ממיקומו הגאוגרפי האסטרטגי בפתחו המערבי של ואדי עארה, אך נראה שלא הייתה כוונה לגרש את תושביו. כוחות צה"ל שלטו בכפר רק מן הגבעות שסביב ולא נכנסו לשטח הבנוי, ולכן נותרו בתי הכפר שלמים ורובם אף לא נבזזו.
תושבי כפר קרע, כ-1,600 תושבים, מצאו מקלט בכפרים השכנים (עארה, ערערה, ברטעה, טורה, יעבד ומקומות נוספים) החל מ-10 במאי 1948. אף שהכפר עצמו לא נכבש, לא הצליחו תושביו לשוב לבתיהם כי הכוחות הישראלים שלטו בנעשה בו, חלשו עליו מן הגבעות הסמוכות ומיקשו את הדרכים המובילות לשדות ולשטח הבנוי. מאות תושבי כפר קרע פזורים בכשלושים מיישובי הסביבה (עארה, ערערה, ברטעה, טורה, יעבד ומקומות נוספים), בעיקר מזרחית לכפר. בחודשי הקיץ הם שכנו בין מטעי הזיתים ובשולי הכפרים, בציפייה לשוב לבתיהם ולאדמותיהם. תחילה סייעו להם מארחיהם, אך גם להם לא היה די מזון ויכולתם לעזור הייתה מוגבלת. הגברים נהגו ללכת מדי בוקר לשדות בניסיון לאסוף את יבולם, אך לא תמיד צלח הדבר בידם. חיילי אלכסנדרוני שישבו על הגבעות מסביב מיקשו את הדרכים המובילות וצלפו על הפלאחים. כשהגיע החורף והתברר כי השהות מחוץ לכפר תהיה ממושכת עברו רבים להתגורר אצל קרובי משפחה או שכרו חדרים בכפרי האזור, ושם חיו בתנאים קשים של צפיפות ועוני. חלק מן התושבים מצאו פרנסה דחוקה בייצור פחם, אחרים מכרו את תכשיטי הזהב של הנשים או חפצים אחרים כדי להתקיים. מי שהיו אז ילדים זוכרים דווקא את החופש שזכו לו. לא היו מסגרות לימודיות והם הונחו לנפשם בעוד המבוגרים נאבקים למצוא פת לחם. המבוגרים זוכרים מצוקה, פחד ואי וודאות. לא התקיימו חתונות, החגים לא צוינו, איש לא ידע מה יעלה בגורלם. לאחר 11 חודשים, ב-12 באפריל 1949 הורשו תושבי הכפר לשוב, כארבעים יום לפני שסופח הכפר לישראל בהתאם להסכם רודוס בין ירדן לישראל. ככל הידוע, זהו אחד המקרים הבודדים במלחמה זו שבו יישוב ערבי שלם התפנה ותושביו המקוריים חזרו אליו באישור שלטונות ישראל ואכלסוהו מחדש.
אנשי כפר קרע מייחסים את שיבתם לקשרים הטובים שהיו להם עם היהודים, לנחישותם להישאר בסמוך לכפר, ללכידותם החברתית, ששמרה עליהם גם כאשר היו מפוזרים באזור, וגם לעובדה שצה"ל לא הרס את המבנים והם לא נפגעו מלבד שלושה בתים שפוצצו בבוקר הקרב. הכפר קניר, לדוגמה, שכן בקרבת מקום, צפונית לכפר קרע. אנשי אלכסנדרוני כבשו אותו בסוף אפריל ותושביו גורשו ממנו, בתיו נהרסו כליל ותושביו נפוצו ונותרו פליטים עד היום. כמוהם גם תושבי כל כפרי "בלאד א-רוחא" (רמות מנשה) שמכפריהם לא נותר שריד.
ייתכן שהשלטונות בשני הצדדים לא שמו לב למתרחש בשטח באותם ימים של משא ומתן, והתושבים ניצלו פרצה קצרה בזמן והתארגנו במהירות לשיבה. מן הדיווח שלהם אפשר ללמוד כי הירדנים לא היו מעוניינים בתוספת של פליטים בשטחם ולכן עודדו אותם לשוב בעוד בצד הישראלי נערכו סיכומים בעל פה עם ידידיהם היהודים באזור, שהיו זוטרים במערכת הצבאית והשלטונית. אלה, כך נראה, לא ביקשו וגם לא קיבלו אישור מגבוה.
הסיפור של כפר קרע ושל תושביו יכול ללמד על חוסר התכנון ששרר באותה תקופה, ועל המקריות שהפקידה בידי אדם זה או אחר גורלות של מאות אנשים. נראה גם שלא הייתה מדיניות ישראלית מתוכננת לגרש את תושבי הכפרים באזור, שכן הם לא היו אמורים להיכלל בתחומי מדינת ישראל. הכפרים האחרים היו נתונים לשליטת כוחות ערביים זרים וצה"ל לא ניסה כלל לכבוש אותם. גם מעדויות אנשי הכפר מתברר שלא התקבלה החלטה רשמית להחזירם והרשות לשוב ניתנה כתוצאה משתדלנותם ויצאה אל הפועל בזכות אי-הסדר ששרר בעקבות המלחמה, שאִפשר לאנשים בשטח לקבל החלטות עצמאיות בלי להתייעץ עם הממונים עליהם. ייתכן שאילו חיכו עוד שבועיים–שלושה לא היו מצליחים לחזור.
במדינת ישראל
באוקטובר 1970 חובר הכפר לרשת החשמל הארצית.
ב-10 במאי 2023 הכריז עליה שר הפנים משה ארבל כעיר.
היישוב כיום
כפר קרע מהווה גשר המחבר בין התרבויות הישראלית והערבית. ישנם הרבה יהודים שנכנסים ליישוב בתדירות יומיומית ונהנים ממאכלים ושירותים שונים כגון: בנקים, דואר, קופות חולים וכו'. בכפר קרע קיים בית ספר ערבי-יהודי דו-לשוני, ראשון מסוגו באזור הנקרא "גשר על הוואדי". מטרת בית הספר היא ליצור דו קיום, לקרב לבבות ולהסיר את המחסומים בין שתי התרבויות ובכך לשלב את האזרחים הערבים בחברה הישראלית. כפר קרע מחזיק בשיא הארצי ביחס הרופאים למספר התושבים, העומד על 14.8 רופאים ל-1,000 תושבים.
חבר הכנסת לשעבר נואף מסאלחה נולד וגדל ביישוב, שימש כסגן השר הערבי הראשון בישראל. הוא אף התמודד על ראשות המועצה. עלי יחיא, שגריר ישראל הראשון ממוצא ערבי, הוא יליד כפר קרע.
פולארין באלוגון
קריירת מועדונים
באלוגון הצטרף למחלקת הנוער של ארסנל בגיל שמונה. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת הפרמייר ליג.
ב-12 בינואר 2022 הושאל באלוגון למידלסברו מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ עד לתום עונת. ב-15 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על רדינג במסגרת המחזור ה-27 בליגה. ב-8 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 4-1 לשפילד יונייטד במסגרת משחק השלמה למחזור ה-26 בליגה. בסך הכל ערך 18 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-3 באוגוסט 2022 הושאל באלוגון למשך עונה אחת לסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית. ב-7 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 4-1 לאולימפיק מרסיי במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. לאחר 20 משחקים בסטאד ריימס, הוא הבקיע 14 שערים, הכי הרבה בליגה.
האדמה (כתב עת)
האדמה היה כתב עת ספרותי שצורף כמוסף חודשי לביטאון אחדות העבודה "קונטרס" בשנים 1919–1920. עורכו היחיד, לפי עצת ברל כצנלסון – עורך "קונטרס" ומראשי אחדות העבודה – היה יוסף חיים ברנר, והירצחו הביא לסופו של כתב העת. ברנר לא היה חבר מפלגה, ובניגוד ל"קונטרס" המפלגתי, שיווה ל"אדמה" צביון כללי ועממי יותר. ברנר הסביר את השם שבחר במילים:
ברנר ביקש לייחד את כתב העת, שיועד לפועל העברי, כבמה לספרות המשקפת את חיי העובדים בארץ ישראל ושלפחות חלקה נכתב מפרי עטם, ומאמרים רלוונטיים לפועלים אלה, בלשון ברורה.
בכתב העת פורסמו סיפורים מאת סופרים ידועים שנמנו עם ידידיו של ברנר, בהם אהרן אברהם קבק, גרשון שופמן, יהודה בורלא, יעקב פיכמן ואחרים, ומאת פועלים שלא היו סופרים מקצועיים, ששלחו כתבי יד לברנר (בהם שמואל יבנאלי וחיים שורר). בנוסף התפרסמו מאמרים תאורטיים ופילוסופיים בהגות הסוציאליזם, ומספר קטן של מאמרי מדע פופולרי מעולמו של "האדם העמל" בנושאי חקלאות והיגיינה.
קישור
בגלישה ברשת האינטרנט, קישור (היפר-קישור) או לִינְק (מאנגלית: link, קיצור ל-hyperlink) הוא אמצעי המאפשר לעבור מדף אחד לדף אחר. הקישורים פועלים מבלי שיש צורך לדעת היכן בדיוק נמצא היעד הפיסי עצמו, איזה פרוטוקול לבחור, או באמצעות איזו תוכנית. הקישורים מקשרים את הדף הנוכחי לדפים אחרים, והופכים את השימוש והניווט (או הגלישה) ברשת האינטרנט לקלים ונוחים. בלחיצת עכבר אחת יכול המשתמש לנוע בין אתרים.
היפר-קישור הוא קישור ממסמך היפרטקסט, הפותח דף או קובץ אחר בעקבות לחיצה עליו. היעד הוא לרוב דף HTML אחר ב- World Wide Web, או ברשת ארגונית פנימית אינטראנט, אך הוא יכול להיות גם תמונה, כתובת דואר אלקטרוני או תוכנית. היפר-קישורים עשויים גם להעביר לקבוצות דיון ולאתרי Gopher ,Telnet ו-FTP. ההיפר-קישור עצמו עשוי להיות בצורת לחצן, תמונה, אובייקט או טקסט צבעוני המסומן בקו תחתון. בעת הצבעה עליו המצביע הופך (כברירת מחדל) לסימון "יד", המציינת כי ניתן ללחוץ על הטקסט או על התמונה. בעת יצירת היפר-קישור, היעד שלו מקודד כ-(URL (Uniform Resource Locator, כתובת המציינת פרוטוקול (כגון HTTP או FTP) ומיקום של אובייקט, מסמך, דף World Wide Web או יעד אחר באינטרנט או באינטראנט.
כאשר מבקר באתר לוחץ על ההיפר-קישור, היעד מוצג בדפדפן אינטרנט, נפתח או מופעל, בהתאם לסוג היעד. לדוגמה, היפר-קישור לדף מציג את הדף בדפדפן האינטרנט, והיפר-קישור לקובץ AVI פותח את הקובץ בנגן מדיה.
שימושים
להלן מספר שימושים עיקריים להיפר-קישור:
לעיתים הקישורים מובילים את המשתמש ל"מסע דילוגים" ומכאן הביטוי "גלישה", המשמש לתיאור פעולת הדילוג באינטרנט, שעלולה להרחיק את הגולש מהמידע אותו בא לחפש. ביישומי אופיס, השימוש העיקרי של היפר-קישור הוא הפניה לנתונים או מקורות אחרים. למשל, במסמך בו מתייחסים לנתונים מספריים המופיעים בדו"ח אחר, ניתן להפנות לחוברת העבודה במקום להעתיק את הנתונים למסמך. לחיצה על הקישור תקפיץ אל המידע הנמצא במקום אחר ותציג אותו לעיני הקורא.
קישור לאתר ftp
השימוש בפרוטוקול ftp, נעשה בעיקר כדי להעביר קבצים בין מחשב אחד לאחר. הגולשים ברשת נכנסים למחשב מרוחק כאורחים ומורידים את הקבצים הנחוצים. אורח שנכנס למערכת ftp מזדהה בשם משתמש "anonymous" ובסיסמה שהיא כתובת הדואר האלקטרוני שלו.
קישור לדואר אלקטרוני
כחלק מעיצוב אתר אינטרנט, מפתחי אתרים רבים מוסיפים את כתובת הדואר האלקטרוני שלהם לאתר כדי שהגולשים יוכלו לשלוח הארות והערות.
הבשורה על פי תומאס
הבשורה על פי תומאס הוא פפירוס בשפה הקופטית שהתגלה בשנת 1945 בנגע חמאדי שבמצרים ומיוחס לתומאס הקדוש. הפפירוס כולל 114 מימרות המיוחסות לישו, שחלקן דומות לאלו הנזכרות בספרי השליחים הסינופטיים מרקוס, לוקס ומתי, אך חלקן לא היו ידועות עד גילויו. המימרות מתוארות כאילו נרשמו מפיהם של תלמידיו של ישו על ידי דידימוס יהודה תומאס (Δίδυμος Ιούδας Θώμας). מאחר ש"דידימוס" ביוונית ו"תאומא" בארמית שניהם פירושם "תאום", שם המחבר צריך להיקרא כנראה "יהודה התאום".
קישור
קישור לדואר אלקטרוני
בסיום כתיבת הכתובת, בעת לחיצה על מקש enter, הכתובת תהפוך באופן אוטומטי לקישור, כלומר, לחיצה על השורה בדפדפן תביא אותנו לדף היעד.
קישור עמוק
קישור עמוק הוא היפר קישור המפנה לעמוד או תמונה מסוימים בתוך אתר אינטרנט אחר ללא מעבר דרך העמוד הראשי של האתר.
הבשורה על פי תומאס
תאריך כתיבת הבשורה על פי תומאס
ישנו ויכוח על התיארוך המדויק של מועד יצירת כתב היד המקורי. מחנה המקדימים, הכולל בעיקר מלומדים בארצות הברית, טוען כי נכתב בשנות החמישים של המאה הראשונה, ואילו אחרים, במיוחד באירופה, טוענים כי נכתב בשנות התשעים של אותה מאה.
קישור
קישור שבור
קישור המפנה לעמוד / אתר אשר אינו זמין
הבשורה על פי תומאס
תאריך כתיבת הבשורה על פי תומאס
הטיעון המרכזי של המחנה המקדים הוא שדומה כי הספר כולל חומר מקורי שאינו מבוסס ככל הנראה על ספרי הבשורה הסינופטיים, ומתוך כך מוסק כי נכתב על בסיס מסורת שבעל–פה. מאחר שההסתמכות על מסורת שבעל–פה הסתיימה במהלך המאה הראשונה, הרי שהבשורה הייתה חייבת להיכתב לפני כן, אולי אפילו בשנת 40 לספירה. מאחר שתאריך זה קודם לתאריך כתיבתם של ספרי הבשורה האחרים, ישנם הטוענים כי לבשורה על–פי תומאס יש קשר למקור Q — השם המקובל בתאוריית שני המקורות למקור המשוער שעליו התבססו לוקאס ומתי, אך לא מרקוס, שמהווה מקור נפרד — וכי ניתן לייחס באופן סביר לפחות חלק מהחומר לישו ההיסטורי, במיוחד כאשר מדובר במימרות קטועות או סתמיות כמו מימרה 42: "היו הולכי רגל".
קישור
חוקיות
בעוד ביצוע היפר-קישור בין דפי אינטרנט נחשב חלק בלתי נפרד ממאפייני האינטרנט, חלק מאתרי האינטרנט טענו כי קישור לאתר שלהם הוא אסור ללא קבלת רשותם. בפרט בעת ביצוע קישור עמוק מאתר אחד אל פריטים באתר אחר. בכמה סמכויות שיפוטיות, נקבע כי השימוש בהיפר-קישור אינו רק משמש לקישור גרידא או כמראה מקום, אלא משמש ככלי להעתקת דפי אינטרנט. בהולנד, לדוגמה, הורשע אדם בשם קרין ספאיינק בהפרת זכויות יוצרים בשל ביצוע היפר-קישור לאתר מסוים. אולם, פסיקה זו בוטלה ב-2003. בתי משפט בגרמניה ובדנמרק קיבלו תביעות נגד פרסום קישורים עמוקים. ביפן, ביצוע היפר-קישור לאתר פרטי נחשב גס רוח, בעיקר אם מדובר באתרים של אמנים שלא נתנו את הסכמתם מראש לפרסום הקישור. חלק מהאתרים משתמשים במונח "קישור חינם" באתר האינטרנט שלהם על מנת לציין כי אינם מסרבים לביצוע קישורים לאתרם גם מגורמים שלא הוסמכו ואושרו לכך מראש. כשמבצעים קישור לא חוקי או מפר זכויות, החוק מבין כי מדובר ב"תחום אפור". בפועל מספרם של המקרים בהם הוגש כתב אישום על קישור לא חוקי הם מעטים.
הבשורה על פי תומאס
תאריך כתיבת הבשורה על פי תומאס
טיעונים אחרים, נסיבתיים יותר, של המחנה המקדים מתבססים על הטיעון של איליין פייגלס בספרה "מעבר לאמונה" (2003), שבו טענה כי הסתירה בין מימרות בבשורה על פי יוחנן ובבשורה על פי תומאס מצביעה על כך שבזמן הכתיבה הייתה כבר מסורת מבוססת ונפרדת של אמונה שהתבססה על בשורת תומאס. טיעון אחר הוא שישנה חפיפה כביכול בין כמה ממימרותיו של פאולוס ותומאס. מאחר שמוסכם שדברי פאולוס קדמו לספרי הבשורה, הרי שחפיפה זו מעידה שתומאס היה ידוע לו. מאחר שתומאס עצמו אינו מתייחס לאגרות הפאוליניות, מעיד הדבר על כך שלא ידע עליהן. מכאן שכתביו קדמו לאלו של פאולוס ותיארוכם צריך להיות, מכאן, לפני שנת 50 לספירה.
המחנה המאחר, לעומת זאת, מתארך את הבשורה על פי תומאס לתקופה כלשהי אחרי שנת 100, לרוב בראשית או אמצע המאה השנייה. כמה מהם טוענים כי תומאס מתבסס על ה"דיאטסרון" שנכתב מעט אחרי שנת 172, וישנו מיעוט קטן הסבור כי מועד הכתיבה המקורי עשוי להיות בין השנים 140 ו-200.
טיעונם המרכזי של חסידי המחנה המאחר הוא שגרסת תומאס מבוססת על "רדקציה" (עריכה) של המימרות המקוריות במקור Q שנוצרה על–ידי מתי ולוקאס, ומשמעות הדבר היא שתומאס מאוחר להם. מאחר שידוע כי מתי ולוקאס כתבו את ספרי הבשורה שלהם ככל הנראה בשנות השמונים והתשעים של המאה, נכתב תומאס אחרי זמן זה. טיעון הנגד של המחנה המקדים הוא הטיעון שהכתבן מן המאה השנייה הוא האחראי לגרסה הנוכחית של תומאס, ואינו המחבר המקורי. כלומר, שהכתבן התאים את נוסח תומאס לנוסחי מתי ולוקאס.
טיעון אחר הוא שמתי ולוקאס שילבו בספריהם גם מסורות "סונדרגוטיות", כלומר, ייחודיות למקומן ולסביבתן. חסידי הפירוש המאחר מציינים שתומאס אינו מקביל רק לחומר המשותף להם, אלא גם לחומר הייחודי לכל אחד מהם, ושלא היה יכול להמצא בידו לפני כתיבתם. המסקנה של המחנה המאחר מכך היא שלכותב הייתה גישה למגוון חומרים, כולל מסורות מקומיות שהיה קל הרבה יותר אחרי הפצת ספרי הבשורה הקנוניים. העובדה שבשורת תומאס אף לא נשקלה או אוזכרה בשום מקרה כמועמדת להכלל בין ספרי הברית החדשה, לבטח שלא בזמן התגבשות המסורת בשנות השבעים של המאה השנייה, מעידה על כך שבתקופה זו לא הייתה גרסה של תומאס שהייתה מוכרת למלקטים.
טיעון חשוב אחרון מבוסס על העובדה שהנצרות התמקדה בראשיתה פחות במימרותיו של ישו ויותר במותו וקומו לתחייה, והייתה יהודית יותר מגויית באופייה, ואילו רק בשלב מאוחר יותר החלה להתפתח מסורת גנוסטית ונוצרית במובהק. ישו של תומאס אינו נשמע כיהודי וכי צורתו הנוכחית משקפת חשיבה גנוסטית של המאה השנייה, כמו דחייתם של נשים והעולם הפיזי, או האופן בו מתוארת דמותו של ישו כמיסטיקן.
י.ע.ל
ארגון י.ע.ל (יד עזר לחולה) הוא מוסד ללא כוונת רווח הפועל בכל בתי החולים הציבוריים בישראל לשם הגשת עזרה לחולים וקרוביהם.
אודות
הארגון נוסד בשנת 1954 על ידי פנינה וקס ומפעיל 27 סניפים ברחבי הארץ. בארגון חברים כיום 7,000 חברים רשומים העובדים בהתנדבות. כל הכנסות הארגון משמשות לרווחת החולה ולרכישת ציוד רפואי בתיאום עם הנהלות בתי החולים. הנהלת הארגון שוכנת במרכז הרפואי שיבא בתל השומר.
בין פעילויות הארגון:
יחסי אוסטריה–איראן
יחסי אוסטריה–איראן הם יחסי החוץ בין רפובליקת אוסטריה ובין הרפובליקה האסלאמית של איראן. אחד האירועים החשובים ביותר ביחסים הדו-צדדיים בין המדינות הוא האירוח האוסטרי של שיחות הגרעין עם איראן, שהובילו להסכם הסופי על תוכנית הגרעין של איראן.
תקופת האימפריה הספווית
היחסים הדיפלומטיים הראשונים בין המדינות מתוארכים למסמך ששלח שאה טאהמסמב הראשון לשושלת הבסבורג בשנת 1529, אשר היווה המשך של הברית ההבסבורגית–פרסית, אשר כוננה בשנת 1519.
תקופת קאג'אר
היחסים הדו-צדדיים בין המדינות נמשכו אף בתקופת השושלת הקאג'ארית על ידי עבאס מירזה. הוא ביקש לצייד את הכוחות הפרסיים כנגד הצבא הרוסי, ושלח מכתב לקלמנס ונצל פון מטרניך בבקשה לרכוש כמה כלי נשק אוסטריים, אך הבקשה נדחתה על ידי פון מטרניך.
היחסים בין המדינות נכנסו לשלב חדש בתואנה של הקמת דאר אל-פונטון. הזמנתו של אמיר כביר לאקדמאים אוסטרים בתחומי הכרייה והרפואה לנסוע לאיראן וללמד בדאר אל-פונון, קירבה את שתי המדינות. מכיוון שמורים לרוסית, צרפתית ואנגלית שנשלחו בעבר לא הצליחו לעמוד בציפיות של אמיר כביר, הם ניסו להפיץ את הרעיונות והאמונות הפוליטיות של ממשלותיהם ולא על קורסים מיוחדים. לבסוף הגיעו שני מאמנים לאיראן מאוסטריה, אך מכיוון שאמיר כביר חוסל לפני הגעתם, בעת הקמתם לא היה תומך באיראן שתמך בהם כנגד הסיעות הפרו-רוסית ובריטית ומירזה אגא חאן נורי. בסופו של דבר, עם התפטרותם של מרצים אלו, הפרויקט הסתיים בהצלחה מועטה.
בשנים שלאחר מכן נסע נאסר אל-דין שאה לאוסטריה כדי להיפגש עם גורמים רשמיים ולבקר בארצם, ונחתמו כמה הסכמים דו צדדיים, שהמשמעותי שבהם היה הסבת בתי הדפוס של המדינה לסניף דואר קוהרנטי והקמת תחנת משטרת טהראן. ארמון המלך היה במרכז העיר ומשך אליו מספר מרצים וטכנאים מיומנים עבור דאר אל-פונון ובתי מלאכה תעשייתיים. עם זאת, שיבושי רוסיה ובריטניה מעולם לא אפשרו לאוסטרים להצליח באיראן.
לאחר ההצלחה הזו הקימה אוסטריה ייצוג משלה בטהראן, (קנט היה השגריר האוסטרי-הונגרי הראשון באיראן), וכעבור 5 שנים הוקמה המשלחת האיראנית בווינה (נרימן ח'אן קוואם אל-סולטנה היה השגריר הראשון של איראן באוסטריה-הונגריה).
הרפובליקה האסלאמית
לאחר המהפכה האיראנית, למרות העובדה שרוב מדינות אירופה הפסיקו את קשריהן עם איראן, אוסטריה המשיכה לקיים יחסים דו צדדיים. במהלך משבר בני הערובה באיראן נסע נציג מאוסטריה לאיראן לשמש כמגשר, אך לא הצליח בשליחותו. כמו כן בשנת 1984 ביקר ארווין לאנס באיראן, הביקור הראשון של שר חוץ מהאיחוד האירופי באיראן לאחר המהפכה. כמו כן ב-7 ביולי, עלי אכבר ולייאטי ערך ביקור בן שלושה ימים באוסטריה, ביקורו הראשון של שר חוץ איראני במדינה מערבית מאז המהפכה. במהלך מלחמת איראן–עיראק הכריזה אוסטריה על נייטרליות, כמו גם קבלת נפגעים איראניים מהתקפות כימיות עיראקיות, והייתה בין המדינות הידידותיות ביותר באיחוד האירופי.
נכון לעכשיו, יותר מ-1.2% מהאיראנים מתגוררים באוסטריה, ולעיתים קרובות הם בוגרים במרכזים אקדמיים באוסטריה. בספרייה של אוניברסיטת וינה יש גם 7,000 כתבי יד פרסיים של משוררים ומלומדים איראנים.
בעקבות עסקת הגרעין של וינה שהובילה להסרת ההדרגה של הסנקציות הבינלאומיות על איראן, הפך נשיא אוסטריה, היינץ פישר לבכיר הראשון באיחוד האירופי שנסע לאיראן. במהלך המסע הוא נפגש עם עלי ח'אמנאי ובכירים איראניים בכירים אחרים. הוא גם כינס משלחת כלכלית גדולה לפתיחת פרק חדש ביחסי הסחר של אוסטריה עם איראן.
בשנת 2021, בעקבות מבצע שומר החומות, שר החוץ האיראני מוחמד ג'וואד זריף ביטל ביקור באוסטריה, לאחר שקנצלר אוסטריה סבסטיאן קורץ הורה להניף את דגל ישראל על משרד החוץ.
נציגויות דיפלומטיות
אוסטריה מחזיקה באיראן שגרירות בטהראן בלבד, ואילו איראן מחזיקה שגרירות בווינה בלבד.
אנציקלופדיה יודאיקה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אוניברסיטת טהראן
סקירה
מיקומה של האוניברסיטה בטהראן, המהווה את המרכז הפוליטי, הכלכלי והחברתי של המדינה, מעלה את חשיבותה ויוקרתה. האוניברסיטה מארחת סמינרים ומפגשים יוקרתיים רבים.
האוניברסיטה נוסדה בתחילה כמקום לימוד לגברים בלבד, כפי שהיה מקובל במוסדות הלימודים העתיקים באיראן. הדבר שונה ב-1937, כאשר בהחלטת השלטונות הורשו נשים ללמוד בה. בשנת 1986 הופרד מאוניברסיטת טהראן "בית הספר למדעי הבריאות", על 13,000 תלמידיו, והוקם כמוסד אקדמי נפרד, אך עדיין קיים קשר קרוב בין שני המוסדות.
הרפובליקה האסלאמית של איראן מתהדרת באוניברסיטת טהראן כאחד המקומות החשובים שבהם נעשה שילוב בין אסלאם ומדע, ותמונתה של אוניברסיטת טהראן אף מופיעה על גבי שטר של 500 ריאל.
אנציקלופדיה יודאיקה (אשכול)
אנציקלופדיה יודאיקה (Encyclopaedia Judaica) היא אנציקלופדיה המתמקדת בנושאי עם ישראל: יהדות, מדעי היהדות ותולדות עם ישראל שיצאה לאור בגרמנית בשנים 1928–1934, ולא הושלמה עקב עליית הנאצים לשלטון בגרמניה.
בשנת 1926 הציגו נחום גולדמן ויעקב קלצקין את תוכנית האנציקלופדיה שהייתה אמורה לצאת במקביל בעברית ובגרמנית. העורך הראשי היה יעקב קלצקין ולצדו כיהנו כמזכירים ראשיים: יעקב נפתלי שמחוני ומקס סולובייצ'יק. בפרסום נמנו ארבעה עשר מדורים ועורכיה:
בשנים 1928-1934 יצאה לאור בברלין, בהוצאת "אשכול" של נחום גולדמן, אנציקלופדיה יודאיקה, שנכתבה בגרמנית. עורכיה הראשיים היו יעקב קלצקין ואיסמר אלבוגן. בין הכותבים נמנו נפתלי הרץ טור-סיני, אלתר דרויאנוב, יהושע גוטמן וחיים ברודי. ד"ר שאול טשרניחובסקי ערך את מדור חכמת הטבע והרפואה..
עשרה כרכים, מהערך Aach עד הערך Lyra, יצאו לאור עד להפסקת המיזם עקב עליית הנאצים לשלטון. כן יצאו לאור שני כרכים בעברית שנודעו כאנציקלופדיית אשכול. האנציקלופדיה לוותה בתרשימים רבים, אך המפות נעדרו ממנה כמעט לגמרי.
הכרך השני בגרמנית יצא ביולי 1928 וכלל ערכים מ"אקדמיה" עד אבוסטזיה". הכרך השלישי יצא בתחילת 1929. הכרך החמישי יצא בתחילת 1930. הכרך התשיעי יצא לאור לקראת סוף 1932.
הכרך הראשון של האנציקלופדיה בעברית, בשם "אשכול - אנציקלופדיה ישראלית", יצא בשנת 1929 והכרך השני באמצע שנת 1931.
בעל המשמר תוארה האנציקלופדיה: "ניסיון גדול וחשוב מכל הבחינות - ניסיון ששימש דוגמה טובה למבצעי האנציקלופדיה העברית החדשה".
אחדים מהערכים של אנציקלופדיה זו, (וכן חלק מכספי השילומים לגולדמן), שימשו בהכנת "אנציקלופדיה יודאיקה" באנגלית שיצאה לאור ב-1972.
שלאמק שוסטר
קורות חייו
שלאמק שוסטר נולד בשנת 1926 בעיר פְּרוּשְׁקוֹב שליד ורשה למשה ובילה שוסטר.
בגטו ורשה חבר לארגון היהודי הלוחם (אי"ל) ועבר את ההכשרה בחוות צ'רניאקוב. בימי מרד אפריל נלחם בפלוגתו של הניך גוטמן בשטח המברשתנים ואחר כך בגטו המרכזי. בבוקר 10 במאי 1943, בהיותם בתעלות הביוב שברחוב פרוסטה, נשלח על ידי צביה לובטקין לחפש ולרכז את הלוחמים שהמתינו בתעלות הצדדיות. כשסיים את משימתו התברר שהכח נאלץ להתפנות מתעלת הביוב אל משאית שחיכתה סמוך לפתח התעלה. שלאמק שוסטר וחבריו ניסו להבקיע דרך מתעלות הביוב לצד הארי, שם נהרג עם כל יתר חבריו בקרב פנים אל פנים עם הגרמנים. חברו הטוב שמחה רותם ומפקדת הכח צביה לובטקין מתארים אירוע זה בספריהם.
צביה לובטקין מעידה עליו כך:
ערבות
ערבות צד ג', או בקיצור ערבות, היא הביטוי המשפטי המתאר התחייבות של אדם לקיים חיובו של אדם אחר כלפי אדם שלישי, אם לא יפרע במועדו. כלומר, אם החייב לא יעמוד בתשלום חוב, יהיה הנושה רשאי לדרוש מאת אותו ערב שיפרע את החוב. הערבות יכולה להיות לחיוב כולו, או למקצתו. הערב המתחייב לקיים את חוב האדם האחר לא חייב להיות בן אדם יחיד, אלא יכול להיות חברה, עמותה, מוסד, וכן המדינה.
מטרת הערבות
מטרת קבלת הערבות היא כפולה: ראשית, הנושה, נותן האשראי, יוצא מנקודת הנחה כי החייב יעשה ככל שביכולתו על מנת למנוע מחברו, שערב לחובו, לשלם במקומו, ובכך מגדיל את הסיכויים כי החייב יפרע לו את החוב. שנית, במצב בו החייב לא פורע את החוב, לנושה יש חייב נוסף, הוא הערב, ממנו הוא יכול להפרע את החוב.
משכך, מבחינתם של נותני האשראי, ערבות היא בטוחה הכפופה לטענות הגנה של הערב, ומשכך טובה פחות מבטוחות אחרות כגון, ערבות בנקאית, שטרי חוב או משכון. עם זאת, לאור העובדה שמדובר בבטוחה שבעת הוצאתה אין החייב נדרש לתשלומים לצדדים שלישיים, הרי לעיתים מסתפקים הנושים בקבלת ערבות.
חוק הערבות
החוק המסדיר את זכויותיו של הערב הוא חוק הערבות משנת 1967. התפיסה הצרכנית של הערב מצאה ביטויה בשני תיקונים שנערכו לחוק בשנים 1992 (תיקון תשנ"ב) ו-1998 (תיקון תשנ"ח), ובמסגרתם הפך חוק הערבות לחוק צרכני לכל דבר ועניין.
בין היתר, קובע תיקון תשנ"ח לחוק הערבות, כי ערבות לתאגיד בנקאי או ערבות שאינה של בן זוג, שותף או "בעל עניין" (כהגדרתו בחוק ניירות ערך, תיקון מס' 9) חייבת להינתן במסמך בכתב. ערבויות אחרות (לדוגמה ערבות להסכם שכירות), יכולות להינתן גם בעל פה. קיימים מספר סוגי ערבות: מוגבלת בסכום או שאינה מוגבלת בסכום. כיום, לאחר תיקון החוק, ערבות בלתי מוגבלת בסכום לצד ג' שאינו בן זוג, שותף או בעל עניין, בטלה.
ערב יחיד
ערב יחיד מוגדר בחוק הערבות כך :"'ערב יחיד' – מי שאינו תאגיד, ולמעט בן זוג של החייב או שותפו של החייב, בין בשותפות רשומה ובין בשותפות שאינה רשומה; היה החייב תאגיד, לא ייחשב כערב יחיד גם מי שהוא בעל עניין בתאגיד; לעניין זה, 'בעל עניין בתאגיד' – כהגדרת 'בעל עניין' בתאגיד, בחוק ניירות ערך, תשכ'ח-1968;"כלומר, ערב יחיד הוא מי שאינו בקשר זוגי עם הלווה העיקרי, אינו שותף עסקי שלו, ואם נוטל ההלוואה הוא תאגיד, אז הערב אינו בעל עניין בתאגיד (כהגדרתו בסעיף 1 לחוק ניירות ערך). נותן ההלוואה צריך להיות נושה שמתן הלוואות הוא חלק מעסקיו ולכן אין מדובר על הלוואה בין אנשים פרטיים. למרות לשון הסעיף הנוקטת במילה "יחיד", ראוי לומר שיכולים להיות מס' ערבים יחידים לאותה הלוואה ואין מדובר על ערב אחד בלבד בהכרח.
ערב יחיד נהנה ממגוון "הטבות" שהמחוקק בחר להעניק לו ואלו קבועות בסעיפים 21-26 לחוק הערבות.
ערב מוגן
ערב מוגן מוגדר בחוק הערבות כך: "ערב מוגן" – אחד מאלה:
המחוקק בחר להעניק לערב מוגן את ההגנות הרחבות ביותר ואלו קבועות בסעיפים 27–29 לחוק הערבות:
ערבות בנקאית
ערבות בנקאית היא ערבות הניתנת על ידי בנק, שיתרונה על פני ערבות שנותן גוף אחר היא חוסנו הכספי של הערב, שמבטיח שבהתעורר הצורך במימוש הערבות לא יהיה קושי בכך. מסמך הערבות הבנקאית, שאותו מנפיק הבנק לפי בקשת לקוח הזקוק לה, כולל מידע על מטרת הערבות, שם המוטב ופרטיו, סכום הערבות, תנאיה ותוקפה. כדי להנפיק את הערבות הבנק דורש שבחשבונו של מבקש הערבות בבנק יהיה סכום כסף (או שווה כסף, כגון ניירות ערך או פיקדון שאותו הבנק מקפיא, לשם הבטחת התחייבותו. תמורת קבלת הערבות הבנקאית, הלקוח שביקש אותה מחויב בעמלה שגובהה הוא אחוז מסוים מסכום הערבות.
כאשר מקבל הערבות פונה לבנק למימושה, הבנק מציית לדרישה זו ללא פקפוק, לאחר שנתן למבקש הערבות הזדמנות לנמק מדוע אין לממש את הערבות.
חוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות), תשל"ה-1974 מחייב את מי שמוכר דירה שבנה או שהוא עתיד לבנות להבטיח את כספיו של הקונה במקרה שהמוכר לא יוכל להעביר לקונה בעלות או זכות אחרת בדירה, כמוסכם בחוזה המכר. אחת הדרכים לקיום חובה זו היא מתן ערבות בנקאית לקונה, בגובה הסכום ששילם.
ערבות במסגרת חוזה לשכירת דירה למגורים
לחוק השכירות והשאילה קובע כללים לעניין ערבות שניתנת במסגרת חוזה לשכירת דירה למגורים. גובה ערבות זו מוגבל לנמוך מבין שני סכומים:
המשכיר רשאי לממש את הערבות רק במקרים המפורטים להלן ובסכומים כמפורט לצדם: על המשכיר להודיע לשוכר זמן סביר מראש על כוונתו לממש את ערבות ויאפשר לו לתקן את הטעון תיקון בתוך זמן סביר.
גאורגה קנטאקוזינו
גאורגה גריגורה קנטאקוזינו (ברומנית: Gheorghe Grigore Cantacuzino; 22 בספטמבר 1833 - 22 במרץ 1913) - פוליטיקאי רומני, שמרן, ששירת פעמיים כראש ממשלת רומניה.
קנטאקוזינו נולד למשפחת האצולה קנטאקוזינו, צאצאיהם של וויבודים רומנים. לטענת המשפחה מקורם ביוחנן השישי קנטקוזינוס, קיסר האימפריה הביזנטית. הוא היה בעל אדמות אמיד שבנה את ארמון קנטאקוזינו בבוקשט (כיום מוזיאון ג'ורג'ה אנסקו) ואת טירת קנטאקוזינו בבושטן. היה מכונה ה"נבאב".
המדרשה (סדרת טלוויזיה)
"המדרשה" היא סדרת דרמה ואקשן ישראלית ששודרה החל מ-31 באוקטובר 2015 בזכיינית רשת בערוץ 2 ומסוף 2017 ועד סיומה ב-18 בינואר 2018 ברשת 13 במשך 2 עונות ו-25 פרקים. הסדרה מגוללת את הסיפור הבדוי של קורס הכשרה לארגון הביון הישראלי - "המוסד", ועוסקת בצד האנושי של סוכני המוסד וחוויותיהם האישיות. היא חושפת שיטות עבודה לאיתור, מיון וגיוס סוכנים ומציגה את הקושי המוסרי בעבודה זו.
בסדרה צוינה ביקורת על תוצאות חיסול אל-מבחוח, שביצועו יוחס באמצעי תקשורת שונים למוסד, ועל פרשת בן זיגייר.
הסדרה נרכשה לשידור על ידי חברת נטפליקס, ובאוקטובר 2016 עלתה לשידור בשירות הסטרימינג תחת השם "Mossad 101". ב-11 ביולי 2018 עלתה העונה השנייה לשירות הסטרימינג גם כן.
ביולי 2017 החלו צילומי העונה השנייה, אשר צולמה בעיקר בקייב. העונה השנייה עלתה לשידור ב-26 באוקטובר 2017, תחילה בערוץ 2, ולאחר מכן עברה לערוץ 13 של רשת, אשר החל בשידוריו ב-1 בנובמבר באותה שנה.
עונה ראשונה
הסדרה העוסקת בקורס הסודי ביותר להכשרת סוכני מוסד. זהו קורס חסר גבולות שמטרתו להפוך את חניכיו לסוכנים הטובים בעולם.
מוביל את הקורס יונה הררי (יהודה לוי), סוכן שטח מצטיין שקורקע והפך בעל כורחו למפקד קורס ההכשרה. יונה כריזמטי, חושב מחוץ לקופסה, והופך את הקורס ללא שגרתי: החל מבחירת חניכים לא סטנדרטיים ודרך שיטות הדרכה קיצוניות, הכוללות קשיים פיזיים ונפשיים לאורך תהליך ההכשרה. במסגרתן דורש יונה מלבד הצטיינות בחומר גם הפגנה של חשיבה יצירתית "מחוץ לקופסה".
לצדו של יונה הררי מובילים את הקורס המנטור המיתולוגי שלו ואחד מגדולי הסוכנים של המוסד בעבר סיימון (יהורם גאון), והפסיכולוגית הראשית של הארגון והאקסית של יונה - אביגיל (לירון ויסמן). אף על פי שנפרדו, סיפור האהבה בין אביגיל ליונה כנראה ממשיך להדהד.
קורס ההכשרה למוסד מתקיים במתחם סודי המכונה "המדרשה" או "המשרד" המוקף במצלמות מעקב ומאופיין כרווי בטכנולוגיה. במהלך הקורס, 13 החניכים נשלחים למשימות מורכבות על מנת לבחון את מידת התאמתם לתפקיד, את יכולות האלתור, הפיתוי, ההתחזות שלהם, ועוד.
עונה שנייה ואחרונה
יחד עם שלושה חניכים מהקורס, יונה יוצא לקייב לעקוב אחר דוריס ובעלה, אך במהלך המעקב יונה מוצא את דוריס ואהרון מתים בדירתם.
במקביל מגיע לקייב לירון חרירי (צחי הלוי), ראש משפחת פשע ישראלית, שמאשים את יונה ברצח אביו. לירון ושניים מחייליו מגיעים במטרה לחסל את יונה.
במהלך העלילה חרירי וחייליו מצטרפים לשורות המוסד לשם ביצוע פעולה מורכבת הקשורה בסחר סמים בהיקף של עשרות מיליוני דולרים, כאשר לכל אחד מהצדדים אינטרס משלו. לאורך הסדרה הקשר בין חרירי וחייליו ליונה וחברי המוסד ידע עליות ומורדות.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
גולדבלום
גּוֹלְדְבְּלוּם (יידיש: גאָלדבלום, גרמנית: Goldblum) הוא שם משפחה יהודי אשכנזי שמקורו מגרמנית ומיידיש, תרגומו לעברית הוא פרח הזהב או פריחה זהובה.
ציסטאין פרוטאז
ציסטאין פרוטאז הוא אנזים מסוג פרוטאז המפרק פוליפפטידים (רצפים של חומצות אמינו). מנגנון הפעולה של הציסטאין פרוטאז מבוסס על ציסטאין תיול נוקלאופילי בשלשה (טריאדה) קטליטית.
מנגנון קטליטי
לציסטאין פרוטאז מנגנון פעולה אשר כולל ציסטאין תיול נוקלאופילי בשלשה קטליטית.
שלושת השלבים שבהם הציסטאין פרוטאז מפרק פוליפפטיד הם:
קבוצות אנזימים דומות
האתר הפעיל של הציסטאין פרוטאזות שתואר מעלה, דומה במבנהו לאתר החיתוך של הסרין פרוטאזות. האתר הפעיל של אנזימים מקבוצה זו גם הוא מכיל שלשה קטליטית דומה, אשר נבדלת בחומצה האמינית סרין במקום הציסטאין, דוגמת האנזים כימוטריפסין. זוהי דוגמה לאבולוציה מתכנסת, כאשר אנזימים שונים, הבנויים ממספר ורצף שונה של חומצות אמינו, פיתחו בסופו של דבר אתר פעיל המורכב מרצף דומה של 3 חומצות אמיניות. הדבר יכול להצביע על כך שזהו פתרון מוצלח מאוד ושימושי עבור מקרים רבים.
בקרה על הפרוטאזות
הפרוטאזות מסונתזות בדרך כלל כמולקולות precursor גדולות וחסרות פעילות הקרויות זימוגן, כגון הסרין פרוטאזות טריפסינוגן, וכימוטריפסינוגן. הפרוטאזה משופעלת על ידי הסרה של קטע מעכב. מנגנון זה נועד לאפשר ייצור של האנזים במצב "בלתי מזיק" של זימוגן באיבר אחד, והפיכתו לפעיל רק באיבר אחר, ובכך למנוע נזקים אפשריים העשויים להיגרם לרקמות שלא נועדו לבוא עמו במגע. מעכבי הפרוטאזות הם בדרך כלל חלבונים בעלי דומיין אשר חוסם, או חודר אל האתר הפעיל של האנזים, ובכך מונע את כניסת הסובסטרט. זהו מצב של עיכוב תחרותי, כאשר המעכב גם דומה מבחינה מרחבית לסובסטרט הספציפי. במצב של עיכוב בלתי תחרותי, המעכב נקשר אל אתר בקרה אלוסטרי, אשר אינו האתר הפעיל, אך חלק מהאנזים, ומשרה שינויי קונפורמציה המונעים את היקשרות הסובסטרט או ביצוע הקטליזה.
סימצ'ו איסאקוב
חייו
הוא נולד ב-12 באוגוסט 1919 בעיר קיוסטנדיל, ילד רביעי במשפחה קטנה. אביו, איסאק, היה בעל חנות בשם "פריז". בעת שגדל בקרב הקהילה היהודית בעיר שררה בה אווירה ציונית, והחיים הציבוריים היהודים התרכזו סביב אגודת "מכבי" המקומית וסביב מועדון בשם "עתיד טוב" (Добро бъдеще). הוא רכש השכלב יסודית ופרו-גימנסיה בבית הספר העברי בעיר והשכלה תיכונית בבית הספר התיכון על שם נאופיט רילסקי בעירו. בכדי לסייע במימון לימודיו עבד כשולית סנדלר.
איסאקוב החל בכתיבת שירה בילדותו. בגיל 15 החל לכתוב יומן המתאר חוויות יומיום ואת הרהוריו על החיים. בשנת 1936 ציין שם, כי עליו להתחיל ללמוד עברית. בשנת 1938 ביקש להקים עיתון לתלמידים היהודים בבית הספר התיכון בו למד, אולם מנהל הגימנסיה פסל את הרעיון. במקום זאת, הצליח לקבל תמיכה מ"מכבי" עבור הוצאת ספר נפרד בשם "בריחה" (בבולגרית Бягство), שסיפר על שני ילדים יהודים. באותה שנה, הוקמה בעיר מחתרת יהודית כתגובה לעליית האנטישמיות בה. איסאקוב נודע בתור "מנהיג יהודי". באחד הלילות הותקף ממארב ונדקר.
לאחר שסיים את הגימנסיה בקיוסטנדיל בהצטיינות, החל בלימודי משפטים באוניברסיטת סופיה בלחץ משפחתו. הוא קיים את עצמו בעבודה בחנות מעילים. לאחר חקיקת החוק להגנת האומה, נאלץ איסאקוב לשוב לקיוסטנדיל, ומצא עבודה כמורה לעברית בבית ספר יהודי. איסאקוב אובחן כחולה במחלת לב, סוגיה שמנעה ממנו להשתתף בהכשרה לעלייה, ואת עלייתו.
בשנת 1943 החל איסאקוב לפרסם באופן קבוע פיליטונים בעלון הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה. במקביל, נשלח עם יהודים אחרים לעבודות כפייה במחנות עבודה במשך שלוש שנים רצופות, שם עבד בבניית כבישים וגשרים. ערב אחד בחודש מרץ 1943 חזה בגירוש יהודי מחוז תראקיה המערבית ברכבת מעל עמק קרסנה.