cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנס יונאס
ביוגרפיה
יונאס שב למנשנגלדבך כדי לחפש את אמו, אך היא נרצחה במחנה ההשמדה אושוויץ. יונאס החליט לעזוב את גרמניה לצמיתות, שב לארץ ישראל ולקח חלק במלחמת העצמאות של ישראל ב-1948. הוא לימד פילוסופיה במסגרת האוניברסיטה העברית בירושלים, ב-1950 נסע לקנדה ולימד שם פילוסופיה באוניברסיטת קרלטון. ב-1955 הגיע לעיר ניו יורק ולימד פילוסופיה בבית הספר החדש למחקר חברתי עד 1976. בשנים 1982–1983 שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת מינכן.
הנס יונאס נפטר ב-1993 בביתו שבעיר ניו רושל שבמדינת ניו יורק.
משנתו הפילוסופית
ספריו של יונאס הם בעלי חשיבות מרובה בשטחים רבים ושונים. ספרו "הדת הגנוסטית" שיצא לאור ב-1958 שימש כספר הלימוד העיקרי בשפה האנגלית בנושא זה, במשך כמה עשרות שנים. בספרו זה, דן יונאס בתופעה הגנוסטית מנקודת המבט של האקזיסטנציאליזם.
ספרו "תופעת החיים" (1966) מהווה את בסיסו הפילוסופי של מדע הביואתיקה בארצות הברית. בספר זה ניכרת השפעתו של מרטין היידגר. הוא מנסה להעמיד זה לצד זה את עולם החומר ואת עולם הרוח, ובכך היה אחד הפילוסופים הראשונים שעסקו בהשלכותיו המוסריות של המדע.
איגור קובלבסקי
איגור קובלבסקי (ברוסית: Его́р Ковале́вский; 18 בפברואר 1809 או 1811 – 2 באוקטובר 1868) היה חוקר ארצות, גאולוג, סופר ודיפלומט רוסי.
ביוגרפיה
הוא נולד לפיוטר קובלבסקי, חבר מועצת בית המלוכה. בשנים 1825–1828 למד במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת חרקוב. לאחר שסיים את לימודיו, הוא נכנס לשירות מחלקת המכרות, בעקבות אחיו הבכור, הוא פיתח עניין בגאולוגיה. בשנת 1830, הוא הוסמך כמהנדס מכרות ויצא לעבוד בסיביר. עד 1837, הוא פתח שם ארבעה מכרות זהב.
באותה שנה, לבקשת הנסיך-הבישוף פטר השני, הוא נשלח למונטנגרו לחפש זהב. בעודו שם, הוא נאלץ להשתתף בכמה עימותי גבול עם האימפריה האוסטרית. כשהבין שהוא עלול להיענש על כך כשחזר לרוסיה, התייעץ עם הנסיך אלכסנדר גורצ'קוב, ושלח הערת הסבר מפורטת לצאר ניקולאי הראשון. לאחר קריאתו, הצאר כתב "הוא התנהג כמו רוסי אמיתי".
הוא קיבל הזמנה נוספת לחפש זהב, בשנת 1847, מפשה מוחמד עלי ממצרים. בנוסף לכל ההכנות הרגילות לנסיעה הזאת, הוא קיבל הוראה על ידי השגריר הרוסי באיסטנבול, ולדימיר טיטוב, לאסוף מידע לגבי תוכניות הפאשה לעבודות ציבוריות (כולל תעלה ליד סואץ), ומעורבותו בסחר בעבדים. הוא היה במצרים ובאזור סודן עד 1848, ובין הישגיו המעשיים, הוא הצליח לשרטט את מקור הנילוס הלבן, כמו גם לגלות מרבץ קטן של זהב ליד הנילוס הכחול. הוא תיאר של חבש, בספרו "מסע לאפריקה הפנימית", בו גם כתב על תעלה, לעידוד סחר עם הודו, וגינה את העבדות.
ב-1849 הצטרף למסיון הרוסי השלוש עשרה בבייג'ינג. הוא תרם להכרת נתיבי סחר טובים יותר דרך מונגוליה. הוא גם סייע לתווך בחוזה קולג'ה (1851), שקבע את הסדרי הסחר הקיימים בין רוסיה למערב סין (שינג'יאנג), וסייע להרחיב את ההשפעה הרוסית בקזחסטן. עם שובו, הוא כתב את הספר "מסע לסין", בו השתמש בציורים של איוואן חמוטוב.
מ-1853 עד 1855 השתתף במלחמת קרים; בתחילה נשלח למונטנגרו כדיפלומט, בעקבות המתקפה של עומר פאשה. מאוחר יותר, הוא נכח במצור על סבסטופול. הוא שהה במפקדתו של הגנרל מיכאיל גורצ'קוב ואסף חומרים הקשורים למצור. חוויות אלה יהיו מאוחר יותר חלק מהפרשנות ההיסטורית שלו - המלחמה עם טורקיה. בעקבות המלחמה, ב-1856, מינה אותו הנסיך אלכסנדר גורצ'קוב למנהל המחלקה האסייתית במשרד החוץ; תפקיד שמילא עד 1861. באותה שנה הפך לסנאטור וחבר המועצה.
בשנת 1859, הוא היה אחד מהחברים המייסדים של קרן הספרות, חברה שהוקדשה לתמיכה כספית בסופרים מתקשים, ושימש כיושב ראש שלה עד מותו בשנת 1868.
הוא כתב למעלה מ-100 יצירות בסך הכל. לאחר מותו כתב המשורר פיודור טיוטצ'ב שיר זיכרון ארוך לכבודו.
אנרכיזם יהודי
אנרכיזם יהודי כולל ביטויים שונים של אנרכיזם בתוך הקהילה היהודית.
אנרכיזם יהודי חילוני
יהודים שונים כמו אמה גולדמן, אלכסנדר ברקמן, פול גודמן, מארי בוקצ'ין, וולין, גוסטב לנדאואר, דייוויד גרייבר ונועם חומסקי מילאו תפקיד בהיסטוריה של האנרכיזם. מלבד אנרכיסטים יהודים אלו, היו תנועות אנרכיסטיות יהודיות, בעיקר בתוך הקהילות הדוברות יידיש במזרח ומרכז אירופה, ובערים המערביות אליהן נדדו, מסוף המאה התשע עשרה ועד מלחמת העולם השנייה. כל חברי הקבוצה האנרכיסטית הראשונה באימפריה הרוסית, שהוקמה בשנת 1903 בביאליסטוק, היו יהודים. יהודים דוברי יידיש השתתפו בקונגרס האנרכיסט הבינלאומי באמסטרדם בשנת 1907.
תנועות אנרכיסטיות יהודיות נטו להדגיש את האופי הבינלאומי של התנועה, אך רבות מהן תמכו גם בתרבות היהודית והתמקדו בסוגיות בעיקר בסוגיות יהודיות-לאומיות. ספרות אנרכיסטית ביידיש, פרחה מאז שנות ה-80 של המאה ה-19 ועד שנות ה-50 של המאה ה-20, ובהיקף קטן בהרבה עד שנות ה-80; הפרסום התקופתי האחרון ביידיש הוא המגזין האנכרכיסטי "Problemen", ראה אור בשנת 1991. בנוסף לספרים מקוריים, חוברות, שירים ומאמרים, כל העבודות העיקריות של פייר-ז'וזף פרודון, מיכאיל בקונין, פיוטר קרופוטקין, אריקו מלטסטה, הנרי דייוויד תורו, לב טולסטוי, מקס שטירנר ואנרכיסטים אחרים תורגמו ליידיש. רודולף רוקר, אנרכיסט גרמני לא יהודי, למד יידיש וחיבר ספרים, חוברות ומאמרים רבים ביידיש.
רוב האנרכיסטים היהודים היו אנרכו-סינדיקליסטים, בעוד כמה אחרים היו אנרכיסטים אינדיבידואליסטים.
לקבוצות אנרכיסטיות שונות עמדות שונות על ציונות ועל שאלת היהודים. ברנאר לזר היה דמות מפתח הן בתנועה האנרכיסטית הצרפתית והן בתנועה הציונית המוקדמת. התנועה הטריטוריאליסטית המאוחרת, ובמיוחד ליגת פרילנד, בהנהגתו של יצחק נחמן שטיינברג, הייתה קרובה מאוד לאנרכיזם. כמה אחרים, כמו מרטין בובר וגרשם שלום, דגלו בצורות לא לאומיות של ציונות וקידמו את הרעיון ליצור פדרציה דו-לאומית יהודית-ערבית בשטחי ארץ ישראל. אנרכיסטים עכשוויים רבים תומכים ברעיון של מה שכונה "הפתרון ללא מדינה". נועם חומסקי אמר כי כאנרכיסט הוא בסופו של דבר מעדיף פתרון כזה ללא מדינה, אך בטווח הקצר הוא מרגיש שפתרון של שתי מדינות הוא הדרך הטובה ביותר לצאת מהסכסוך הנוכחי.
אנרכיזם במקרא
פרופסור יחזקאל קויפמן בספרו "ספר שופטים" מתאר כי קיימת הסכמה רחבה בקרב חוקרים רבים בדבר אופן חיבורו והתהוותו של ספר שופטים. אחת הגישות המרכזיות מתארת את החיבור כמצביע על ראשית תקופת המלוכה בישראל כזמן חיבור הספר. לדידם, בעת ראשית המלוכה בישראל, הם ימי שבר כתוצאה מהתפרקות החברה השבטית, נוצר צורך מצד ההגמוניה השלטת, להצדיק את המלוכה. ספר שופטים מסתיים בסיפורי אזהרה מפני אנרכיזם
הם סיפור פילגש בגבעה וסיפור פסל מיכה. ציטוטים כגון "בַּיָּמִים הָהֵם.. אֵין מֶלֶךְ בְּיִשְׂרָאֵל" (שופטים יז 6; יח 1; יט 1; כא 25) מעידים כי בזמן כתיבת הסיפורים כבר נוסדה המלוכה, וטרם כינונה "אִישׁ הַיָּשָׁר בְּעֵינָיו יַעֲשֶׂה". שותף לתפיסה זה האנרכיסט והתאולוג, חסיד אומות העולם, ז'אק אלול. בהמשך הספר שמואל (שמואל א' ח') עם ישראל רצה מלך כמו אומות אחרות. אלוהים מזהיר כי מלך אנושי יוביל למיליטריזם, לגיוס ולמיסוי וכי תחינותיהם לרחמים מדרישות המלך לא ייענו. שמואל העביר את אזהרת האל לבני ישראל אך הם התעלמו ושאול נבחר כמלך. חלק ניכר מהתנ"ך שלאחר מכן מתאר את ההתמודדות עם המעבר מהחיים השבטיים לשלטון מרכזי מלוכני.
אנרכיזם יהודי דתי
בעוד שאנרכיסטים יהודים רבים היו חסרי דת או לעיתים אנטי דתיים, היו גם כמה אנרכיסטים דתיים והוגים אנרכיסטים, ששילבו רעיונות רדיקליים עכשוויים עם יהדות מסורתית. חלק מהאנטי-סמכותנים החילוניים, כמו אבא גורדין ואריך פרום, הבחינו גם בדמיון יוצא דופן בין אנרכיזם לרעיונות קבליים רבים, במיוחד בפרשנותם החסידית. חלק מהקבוצות המיסטיות היהודיות התבססו על עקרונות אנטי-סמכותניים,בדומה לקווייקרים והדוחובורים הנוצרים. גם מרטין בובר, פילוסוף דתי, התייחס לעיתים קרובות למסורת החסידית כאנרכיסטית.
הרב המקובל יהודה אשלג האמין בגרסה דתית של הקומוניזם הליברטריאני, המבוסס על עקרונות הקבלה, אותם כינה קומוניזם אלטרואיסטי. לדבריו, מטרתו של האדם בחייו היא להפוך את עצמו מאגואיסט לאלטרואיסט. תפיסה זו עולה בקנה אחד עם התפיסות הקומוניסטיות האלטרואיסטיות שלו. עם זאת, הוא הדגיש שהרצון לתת צריך להיות "לשם השם יתברך", ולא למטרה אנושית. לכן כתב בשנת 1933 שברית המועצות מתקשה לדאוג לרווחתם הכלכלית של אזרחיה ואף צפה את נפילתה. חזונו לחברה העתידית כולל מציאות אלטרואיסטית התנדבותית, שתצמח מתוך תהליך חברתי כולל שייצור מבנה חברתי שיתופי על בסיס השפעה-לזולת.
אשלג תמך בתנועה הקיבוצית והטיף להקים רשת של קומונות בינלאומיות שנשלטו על עצמן, שבסופו של דבר 'יבטלו את משטר הכוח הזרוע לחלוטין, משום ש"כל אדם עשה את מה שהיה נכון בעיני עצמו".
הרב יעקב מאיר זלקינד, היה אנרכו-קומוניסט ואנטי-מיליטריסט פעיל. זלקינד, חברו הקרוב של רודולף רוקר, היה סופר יידיש פורה וחוקר תורה בולט. לטענתו, האתיקה של התלמוד, אם היא מובנת כראוי, קשורה קשר הדוק לאנרכיזם.
אנרכיזם יהודי עכשווי
במהלך העשור האחרון חל עניין מחודש באנרכיזם יהודי בשל צמיחתם של ארגונים כמו יהדות (בריטניה) וכלי תקשורת כמו פודקאסט טרייף (קנדה). עניין זה נעזר בפרסום ספרים חדשים בנושא, כמו עולי קניון צימר נגד המדינה, והוצאה מחודשת של סרטי תעודה כמו "קול העבודה החופשי" המפרט את ימיו האחרונים של פרייע ארבעטער שטימע. בינואר 2019 ארגן מכון YIVO למחקר יהודי כנס מיוחד בנושא אנרכיזם יידיש בעיר ניו יורק, שמשך אליו למעלה מ-450 אנשים.
אנרכיזם בישראל
ישנן מספר קבוצות אנרכיסטיות בישראל. בעשור האחרון התפרסמה הקבוצה הישראלית המכונה "אנרכיסטים נגד החומה" במאבק המתמשך סביב הקמת גדר ההפרדה / גדר / מחסום בגדה המערבית. בעוד שרובם יהודים, חברי הקבוצה אינם מגדירים עצמם "אנרכיסטים יהודים".
מפיק תיאטרון
מפיק תיאטרון הוא אדם שמפקח על כל ההיבטים של העלאת יצירה תיאטראלית. המפיק מנהל את הפונקציות פיננסיות והניהוליות הכוללות של הפקה מסוימת או של חלל הופעות, מגייס או מספק גיבוי פיננסי, ושוכר את האנשים לתפקידים היצירתיים (מחזאי, במאי, מעצבים, מלחין, כוריאוגרף - ובמקרים מסוימים, שחקנים).
המפיק מטפל בצד העסקי ובצד המשפטי של העסקת העובדים, כמו בכל גוף עסקי אחר. העסקת עובדים וצוותים קריאטיביים, בדרך כלל, כרוכה באישור הבמאי ו/או המחזאי. המפיק שוכר את צוות ההפקה, לרבות מנהל ההפקה, מנהל הבמה וכדומה. במקרים רבים, ישנם חוזים עסקיים אשר מחייבים את המפיק להעסיק את העובדים של התיאטרון שבו מועלת ההפקה (כגון קופאים, סדרנים, אנשי צוות מאחורי הקלעים וכדומה).
המפיק מתכנן ומפקח על התקציב, קובע את מחירי הכרטיסים, בוחר את מועדי ההופעות, ומפתח אסטרטגיה שיווקית ופרסום עבור ההפקה. שכירת צוות יחסי הציבור ושיווק הוא אחד מתפקידיו החשובים ביותר של המפיק. צוותים אלה, בדרך כלל, מתגבשים עוד לפני שלב הליהוק של ההפקה.
המפיק משתף פעולה עם הבמאי וכל הצוות על מנת לתכנן לוח-זמנים להפקה, על מנת להבטיח את עליית המופע בזמן ובהצלחה. על המפיק והבמאי לפקח במשך כל הזמן הזה על העמידה בלוחות הזמנים, תוך ביצוע הערכה-מחדש תקופתית ושינויים, במידת הצורך.
המפיק, לרוב, שוכר עורכי-דין, לצורך ייצוג משפטי, ורואי חשבון. זה חשוב, בגלל התחייבויות שונות, כפי שהוזכר לעיל. כל החשבונות, כולל שכר, חייבים להיות משולמים במועד, ומיסים חייבים להיות משולמים. המפיק מפקח על התקציב. בעלי התיאטרון מספקים שירותי קופה ומעבירים למפיק את ההכנסות נטו ממכירת הכרטיסים. אם המכירות אינן מגיעות למינימום נדרש שהוגדר מראש, ההפקה הלא-רווחית עלולה להיסגר. אם מכירת כרטיסים טובה, והמופע עושה רווח, המפיק עשוי לקבל 50% מהרווח הנקי, ו-50% הנותרים הולכים אל המשקיעים. סטטיסטית, מופעים מוצלחים מאוד עם רווחים גדולים הם היוצאים מן הכלל. הפקות מסחריות עצמאיות הן לרוב עסק בסיכון גבוה.
סוג נוסף של מפיק הוא מפיק בפועל או מנהל הפקה, אשר מקדם פרויקטים של אנשים אחרים. בתיאטראות רפרטוארים רבים (אך גם במוסדות אחרים) מועסק ברוב המקרים מנהל כללי, כאשר החלטות קריאטיביות מתקבלות על ידי המנהל האמנותי.
בעולם המסחרי של ברודוויי בניו יורק והוסט אנד של לונדון, המפיקים לוקחים חלק פעיל בצוות ההפקה, ולרוב שמותיהם מופיעים בצורה בולטת בכרזות פרסומיות של ההפקה. עם זאת, מפיקים רבים הם, למעשה, רק המשקיעים או הבעלים של אולם התיאטרון, ללא כל יד בניהול ההפקה. מדי פעם, התואר "מפיק" ניתן לאנשים על ביצוע שירותים חשובים מיוחדים, כגון השכרת אולם תיאטרון או ייצוג וליהוק של כוכב, אבל בדרך כלל על תפקידים ניתן קרדיט של "מפיק שותף". המפיק עובד בשיתוף פעולה הדוק עם צוות ההפקה ועם השחקנים, ולו המילה האחרונה בכל החלטה. המפיק, בסופו של דבר, הוא אחד התפקידים החשובים ביותר בהפקה תיאטרלית.
אברהם בן זמרה
רבי אברהם בן זמרה (משפחתו נקראת גם: בן זמירו. חי במאות ה-15 וה-16) היה רב, פייטן ודיפלומט ספרדי, שהיגר למרוקו בעקבות גירוש ספרד.
ביוגרפיה
הוא נולד בספרד, ככל הנראה במאלגה. קיים קשרי ידידות עם שרי המדינה. לאחר גירוש ספרד התיישב בעיר אספי שבמרוקו ומונה לרבה של הקהילה. בשנת ה'רס"ז (1508) הגיש סיוע לממשלת פורטוגל בביסוס שלטונם באספי. היה משורר דגול וכתב שירה בעברית ובערבית. בן דורו, רבי אברהם גבישון, משבח אותו בכתביו על חכמתו הגדולה בשירה המשקלית. רוב שיריו ופיוטיו מצוי בכתב יד, אך מעטים נדפסו על ידי רבי אברהם גבישון. נפגש עם דוד הראובני בעת שזה שהה במרוקו.
בעיר אספי ישנו מקום שבו לפי המסורת קבורים שבעה רבנים ממשפת בן זמרה, ובהם רבי אברהם ורבי יצחק בן זמרה.
אגף ייעוץ וחקיקה
אגף ייעוץ וחקיקה הוא שמו (משנת 2017) של האגף במשרד המשפטים בראשו עומד היועץ המשפטי לממשלה העוסק בליווי משפטי של הכנת החקיקה בממשלה ובכנסת ובייעוץ משפטי לרשות המבצעת לצד אחריות שזו תשמור על קיום החוק. למעשה אגף "ייעוץ וחקיקה" כולל את כל התחומים שבסמכות היועץ המשפטי לממשלה למעט הפרקליטות.
האגף כולל שבע מחלקות אשר בראש כל אחת מהן עומד משנה ליועץ המשפטי לממשלה. המשנים ליועץ המשפטי לממשלה מתמנים על ידי ממשלת ישראל לכהונה של 6 שנים. המחלקות השונות מונות כ-150 משפטנים.
היסטוריה
כבר בשנתה הראשונה של מדינת ישראל, פעלו תחת היועץ המשפטי לממשלה מחלקות שעסקו בחקיקה ובייעוץ. בשנת 1958 נערך שינוי ארגוני בו הוקמה "מחלקת משפט אזרחי". ידין מונה לעמוד בראשה ותפקידו הוגדר "משנה ליועץ המשפטי לממשלה למשפט אזרחי". בשנת 1978 נערך שינוי ארגוני נוסף במסגרתו הוקמה מחלקה חדשה שייעודה להתמקד במשפט הפלילי ובמקביל הועמד בראשות מחלקת ייעוץ "המשנה ליועץ המשפטי לממשלה לעניין ייעוץ". לאחר מכן הוגדר גם תפקידו של העומד בראש מחלקת חקיקה "משנה ליועץ המשפטי לממשלה לעניין חקיקה". בשנת 1980 מונה משנה ליועץ המשפטי לממשלה למשפט עברי. בשנת 1988 שמשו בפועל ארבעה משנים ליועץ המשפטי לממשלה - ראשי מחלקות: חקיקה, ייעוץ, משפט עברי ותפקידים מיוחדים.
בשנת 1995 הוקמה מחלקת "תפקידים מיוחדים". בשנות ה-2000 הוקמו שתי מחלקות נוספות: המחלקה הכלכלית והמחלקה הבינלאומית אשר גם בראש כל אחת מהן עומד משנה ליועץ המשפטי לממשלה. בשנת 2017 בוצע ארגון מחדש של כלל המחלקות, במסגרתו שונה שמם של חלק מהמחלקות, הוקמה מחלקת "ניהול ותפקידים מיוחדים" והאגף הכולל את כל המחלקות נקרא ייעוץ וחקיקה.
חקיקה
בתחילת דצמבר 1947 הטילה הסתדרות עורכי הדין על 4 חברים בה ליזום צעדים ראשונים לקראת החקיקה במדינה העצמאית. ואלו בחרו "מועצה משפטית" בה 31 משפטנים בראשות דב יוסף שהתחלקה למחלקות רבות שאחת מהן נועדה להכין ולעבד את החומר המשפטי ולהתאימו למצב החדש. בינואר 1948 פעלה הלכה למעשה "מחלקת חקיקה" שהכינה את החומר התחיקתי לקראת הכרזת המדינה. המחלקה עסקה בהכנת חוקים שיזם משרד המשפטים וניהלה משא ומתן עם משרד הממשלה על חוקים אותם יזמו. המחלקה הייתה אחראית גם על הניסוח הסופי של כל הצעת חוק ושל כל חקיקת משנה ובכלל זה להשתתף בישיבות הוועדה של הגוף המחוקק. בנוסף הייתה המחלקה אחראית על הוצאת העיתון הרשמי "רשומות". בסוף 1949 הוגדרה אחריות מחלקת חקיקה בצורה פשוטה ורחבה "ליווי כל הצעת חוק מרגע שנולדה היוזמה ועד לכניסת החוק לתוקף". לאחריות המחלקה נוספה עריכת משפט משווה בכל הנוגע לחקיקת משנה. בשנתה הראשונה ניסחה המחלקה 97 פקודות של מועצת המדינה הזמנית ו-29 חוקים של הכנסת; השתתפה בניסוח 21 חוקי משנה וחוקי עזר בתקופת הממשלה הזמנית, ו-136 בתקופת הממשלה הנבחרת. אורי ידין מתאר ביומנו את ההתרגשות ששררה במחלקה באותם ימים:. משה זילברג ביקר את נוסח החוקים וכתיאורו של ידין:. ב-10 במאי (5 ימים לפני הכרזת העצמאות) הוגשה טיוטת מגילת העצמאות לביקורת המחלקה שהכניסה בה תיקונים ממשיים בהם השמטת גבולות החלוקה. ב-12 במאי כבר נודעה למחלקה חשיבות ציבורית, שבאה לידי ביטוי בבקשתו של מזכיר אגודת העיתונאים לערוך מסיבת עיתונאים בה תוסבר עבודת המחלקה. כבר ב-16 במאי השתתפו שנים מחברי המחלקה בישיבת מועצת המדינה הזמנית, במעמד של "עוזרי שר המשפטים".
"התאחדות הנשים לשוויון זכויות" פנתה לשר המשפטים בדרישה "לתקן עוול היסטורי" ולמנות ב"מחלקת חקיקה" היוקרתית מספר ניכר של נשים. השר הביע את הסכמתו, אך בפועל נשים שולבו רק במחלקות אחרות (נחשבות פחות) של משרד המשפטים. מדי בוקר היה מנהל "מחלקת חקיקה" מגיע ללשכת שר המשפטים לדיון בעניינים השוטפים. בכל יום שישי הגיש מנהל "מחלקת חקיקה" לשר דו"ח שבועי מודפס. באמצע יולי נערכה במשרד המשפטים ישיבה של כלל היועצים המשפטיים של משרדי הממשלה, בה הנחה שר המשפטים שכל ענייני החקיקה ירוכזו אך ורק בידי מחלקת החקיקה של משרד המשפטים. בסוף יולי צורף למחלקה חיים יוסף צדוק ולאחר מכן גם משה לנדוי.
ייעוץ
במהלך יוני 1948 אישר פנחס רוזן חלוקה ראשונית של מחלקות משרד המשפטים שיזם חיים כהן, לאחריה פעלה מחלקת ייעוץ, בראשה עמד בייקר. מאז הקמתה, מחלקת ייעוץ העניקה מענה לשאלות משפטיות של משרדי הממשלה ובמקביל בדקה אם משרדי הממשלה פועלים כדין. בנוסף המחלקה סייעה ליועצים המשפטיים של משרדי הממשלה השונים, והייתה אחראית לתיאום פעולותיהם. עד שנת תש"י הוכנו במחלקה מעל 300 חוו"ד שביססו את המשפט הישראלי המתהווה.
בשנת 1978, הועמד בראשות מחלקת ייעוץ משנה ליועץ המשפטי לממשלה. בשנת 1988 הייתה המחלקה אחראית גם למתן חוות דעת משפטית לתאגידים ציבוריים ולחברות ממשלתיות, ושמשה גורם מסייע ומדריך ליועצים המשפטיים בכל שירות המדינה. חילוקי דעות משפטיים בין משרדי ממשלה שונים, הובאו לפני משפטני המחלקה שלעיתים אף שמשו בהם בוררים. בנוסף המחלקה טיפלה בתלונות ציבור על פעולה של רשות שנעשתה בניגוד לחוק והשיבה לפניות ציבור בדבר ההיבטים המשפטיים של פעולות הרשויות.
משפט עברי
המחלקה למשפט עברי הוקמה בתמוז תש"ח כמחלקה עצמאית במשרד המשפטים, אך ב-1950 כבר נכללה המחלקה בין מחלקות היועץ המשפטי לממשלה.
המחלקה נקראה "המכון לחקר החוק העברי" ותפקידה היה "להכין קודיפיקציה של משפט התורה" ובכלל זה "לבדוק את התחיקה השוטפת לאור המשפט העברי המקורי, ולעזור למשרד המשפטים לבנות את התחיקה של מדינת ישראל על יסודות המסורת" וכן "להכין הצעות שיטתיות של ספרי חוקים בשטח המשפטי והדיון האזרחי. בנוסף הוטל על המחלקה "לשמש מרכז לכל חוקרי החוק העברי ולהוציא כתב עת ייעודי. בשנותיה הראשונות השתתפה המחלקה בהוצאת כתב העת יבנה. עובדי המחלקה היו בעלי השכלה תורנית ואקדמאית.
בשנת 1980 מונה נחום רקובר למשנה ליועץ המשפטי לממשלה למשפט עברי. לאחר פרישתו של רקובר לא מונה משנה חדש לעניין משפט עברי.
נוסח החוק
עם קום המדינה מחלקת חקיקה הייתה אחראית גם על נוסח החוקים. הדפסת העיתון הרשמי על ידי המחלקה נדחתה בשבועות הראשונים בשל האזעקות התכופות. עם הדפסת תרגום בערבית לעיתון הרשמי, התנהל ויכוח בין אורי ידין ראש מחלקת חקיקה שתבע לכתוב בראש הגיליון שזהו "תרגום מהמקור בערבית" לבין שר המשפטים שהתנגד לכך. העניין הועבר להכרעת ראש הממשלה שקיבל את הצעת ידין.
עקב העומס הרב שהוטל על מחלקת חקיקה, באוקטובר 1948 הוקמה מחלקה עצמאית "נוסח החוק", שכללה את "הועדה למונחי המשפט" בה היו חברים 23 שופטים עורכי דין וחברי וועד הלשון. באפריל 1949 הועברה אליה האחריות על רשומות. ב-1949, לבקשת שגרירים ישראלים בחו"ל ושגרירים זרים בישראל, החלה המחלקה לתרגם את החוקים לאנגלית ולצרפתית.
תכנון משפטי
ב-1 ביולי 1949 הוקמה כמחלקה עצמאית "מחלקת התכנון המשפטי" במטרה לטפל בחוקים מרכזיים כדוגמת: סד"א, סד"פ, חוק העונשין וחוק הקרקעות. תפקיד המחלקה הוגדר "הכנת חקיקה מקיפה לטווח הארוך, שתחליף את החוקים העות'מאנים והמנדטורים בשיטה משפטית ישראלית, מקורית ועצמאית". בתשי"ב הועמד בראש המחלקה אורי ידין שניהל קודם לכן את מחלקת חקיקה.
ניהול ותפקידים מיוחדים
בשנת 1995, הוקמה מחלקת "תפקידים מיוחדים". במהלך ארגון מחדש של ייעוץ וחקיקה שהושלם בשנת 2017, נקרא שם המחלקה "המחלקה לניהול ותפקידים מיוחדים", ובראשה עומד המשנה ליועצת המשפטית לממשלה (מנהל מערך ייעוץ וחקיקה), המכונה גם "המשנה ליועצת המשפטית לממשלה לניהול ותפקידים מיוחדים". החל מ-22 במאי 2016 ועד 30 ביוני 2018, עמד בראשות המחלקה אבי ליכט. החל מה-1 ביולי 2018 ועד ל-30 ביוני 2022 עמד בראשות המחלקה רז נזרי, ומ-1 ביולי 2022 ועד היום עומד בראשות המחלקה שרון אפק.
מחלקת ניהול ותפקידים מיוחדים עוסקת בשני תחומים נפרדים; תחום "עניינים מיוחדים" כולל את כלל הנושאים המורכבים והרגישים ביותר בהם נדרשת הכרעת היועץ המשפטי לממשלה. תחום "הניהול" כולל אחריות כללית על תפקוד המחלקות, הבניית תהליכי עבודה, תוכניות עבודה, תוכניות רוחב ממשלתיות ועוד. המחלקה כוללת את היחידה למשפט עברי והיחידה להבניית החקיקה.
משפט אזרחי
כבר בשנת 1950 מונה רפרנט ייעודי שתפקידו לעסוק בייעוץ במשפט אזרחי. בשנת 1984 מונתה איילה פרוקצ'יה לממונה על ייעוץ ל"עניינים אזרחיים" ובמקביל הוקמה מחלקה לחקיקה בענייני חוזים". החל מ-27 באוקטובר 2013 ועד ל-27 באוקטובר 2021 עמד בראשות המחלקה המשנה ליועצת המשפטית לממשלה למשפט אזרחי, ארז קמיניץ, ומיום 28 באוקטובר 2021 עומדת בראשות המחלקה כרמית יוליס.
המחלקה כוללת שלושה אשכולות: "אשכול אזרחי" העוסק בתחומי המשפט האזרחי ובהם דיני חוזים, תחום האשראי, שוק ההלוואות, תובענות ייצוגיות, נזיקין, ירושה ועוד. "אשכול נדל"ן", העוסק בתחומי הנדל"ן והמקרקעין; ואשכול "קניין רוחני" העוסק בכלל היבטי הקניין הרוחני.
משפט ציבורי-חוקתי
המחלקה עוסקת במשפט חוקתי ובכלל זה בדיני שעת חירום וחוקים המסדירים את רשויות השלטון בישראל. בנושא המחלקה אחראית על תחום חופש המידע, סדרי דין ודיני משפחה.
משפט כלכלי
מדי שנה המחלקה מלווה את תקציב המדינה וחוק ההסדרים. בעבר המחלקה הכלכלית הייתה שותפה לחקיקה "רפורמת התחרות בסלולר", חוק הריכוזיות, חוק המזון, פירוק רשות השידור, שכר הבכירים בחברות ציבוריות והסדרת המיסוי על חברות הגז. כיום המחלקה מקדמת את "חוק התאגידים הציבוריים" ואת "חוק העמותות". לפי המשנה הקודם שעמד בראשות המחלקה, המחלקה הכלכלית משתדלת מאוד "להצניע את המעורבות כדי לא לקחת את הקרדיט מהיוזמים."
משפט פלילי
המחלקה על כלל ההיבטים של המשפט הפלילי בישראל. במסגרת זו המחלקה מגישה חוות דעת על כל הצעת חוק הכוללת רכיש פלילי. המחלקה גם אחראית על היבטים פליליים בינלאומיים כגון הסגרה ואמנות בתחום הפלילי. המחלקה קידמה חקיקה בנושאי סחר בבני אדם, עבריינות מין, סמים מסוכנים, איסור על הלבנת הון, פשיעה מאורגנת, עבירות טרור ואלימות במשפחה.
משפט בינלאומי
מחלקת משפט בינלאומי הוקמה בשנת 2000, ובשנת 2003 צורפה למחלקה "החטיבה לקשרי חוץ". החל מ-27 באוקטובר 2013 ועד ל-30 ביוני 2022 עמד בראשות המחלקה המשנה ליועצת המשפטית לממשלה למשפט בינלאומי, רועי שיינדורף, ומ-1 ביולי 2022 עומד בראשות המחלקה גיל-עד נועם.
המחלקה אחראית על הטיפול בכלל ההיבטים המשפטיים של המשפט הבינלאומי. במגדרת זו המחלקה מלווה כל הסכם בינלאומי עליו חותמת מדינת ישראל. המחלקה הבינלאומית היא המחלקה היחידה בייעוץ וחקיקה המשפטית גם כליטיגטורית של המדינה, וזאת בפני בתי דין זרים, גופי בוררויות בינלאומיים וגופי גישור בינלאומיים.
משפט ציבורי-מנהלי
כבר בשנת 1950 מונה רפרנט ייעודי שתפקידו לעסוק בייעוץ במשפט מנהלי. מחלקת "ייעוץ" עברה מאז גלגולים רבים. במהלך ארגון מחדש של ייעוץ וחקיקה שהושלם בשנת 2017, נקרא שם המחלקה "המחלקה למשפט ציבורי-מנהלי". החל מ-8 באוגוסט 2021, עומד בראש המחלקה המשנה ליועצת המשפטית לממשלה, גיל לימון.
המחלקה אחראית על תחום המשפט המנהלי, ובמסגרת זו מטפלת בתחום טוהר המידות בשירות הציבורי ותמיכה במוסדות ציבור. בנוסף המחלקה אחראית על תחום האתיקה. בעבר המחלקה יזמה את "פרויקט שלטון החוק ברשויות המקומיות".
בינואר 2017 החליטו שרת המשפטים איילת שקד והיועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט לבטל את התחום הנפרד של יהודה ושומרון במשרד המשפטים, שבו הייתה זילבר אחראית על האכיפה, ובכך צמצמו את סמכויותיה.
בסוף אוגוסט 2017 צימצמה הממשלה שנית את סמכויותיה בנושא מגדר והעבירה אותם למשרדי הממשלה העוסקים בנושא. עם זאת, היועץ המשפטי לממשלה הודיע שזילבר תמשיך לשאת באחריות מטעמו, "לטיפול בהיבטים המשפטיים העקרוניים הקשורים בנושא".
ז'ולי קלארי
מרי ז'ולי קלארי (בצרפתית: Marie Julie Clary; 26 בדצמבר 1771 - 7 באפריל 1845) הייתה אשתו של ז'וזף בונפרטה - אחיו של נפוליאון בונפרטה. בין השנים 1806–1808 שימשה כמלכה הרעיה של נאפולי וסיציליה, ובין 1808–1813 כמלכה הרעיה של ספרד. אחותה הייתה דזירה קלארי - אשתו של קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה.
ביוגרפיה
ז'ולי נולדה במרסיי ב-26 בדצמבר 1771 כבתם השנייה של סוחר המשי העשיר פרנסואה קלארי (24 בפברואר 1725 - 20 בינואר 1794) ופרנסואז רוז סומי (30 באוגוסט 1737 - 28 בינואר 1815). אחיה הגדול היה ניקולא ז'וזף קלארי אשר מאוחר יותר קיבל תואר רוזן. אחותה הצעירה הייתה דזירה אשר נישאה לז'אן בטיסט ברנדוט שהוכתר מאוחר יותר כקרל הארבעה עשר, מלך שוודיה ונורווגיה.
ב-1 באוגוסט 1794 נישאה ז'ולי לז'וזף בונפרטה - בן אצולה קורסיקני זוטר ועני. ב-21 באפריל 1795 התארסה דזירה עם אחיו של ז'וזף - נפוליאון בונפרטה, אולם עד מהרה הוא זנח אותה לטובת ז'וזפין דה בוארנה. ב-1797 הפך ז'וזף לשגריר צרפת ברומא, וז'ולי ליוותה אותו לאיטליה בתפקידו זה. ב-1800 התיישב הזוג בפריז. ב-1799 ביצע גיסה, נפוליאון, את הפיכת ה-18 בברימר, והעניק לעצמו את התואר "קונסול ראשון". ב-1804 הוא הכתיר את עצמו כקיסר צרפת. הוא העניק לז'וזף את התואר " נסיך קיסרי", ולז'ולי את התואר "נסיכה קיסרית". בטקס ההכתרה, נשאה ז'ולי את שובל שמלתה של הקיסרית ז'וזפין לצד גיסותיה הנסיכות הקיסריות. ז'ולי השתלבה היטב בחיי החצר הנפוליאונית, אולם העדיפה לחיות חיים שקטים בטירת מורטפונטין עם בנותיה. גם יחסיה עם בעלה התדרדרו לאחר שהוא בגד בה פעמים רבות.
ב-1806 הכתיר נפוליאון את ז'וזף כמלך נאפולי ומלך סיציליה במקום פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות. ז'ולי הוכתרה כמלכה הרעיה של נאפולי וסיציליה. עם זאת, היא העדיפה להישאר בצרפת. רק באפריל 1808 היא ניאותה להצטרף אל ז'וזף, אולם כבר ביולי של אותה שנה, העביר נפוליאון את תואר מלך נאפולי וסיציליה לגיסו ז'ואקים מירא. תחת זאת, הוא מינה את ז'וזף כמלך ספרד במקום קרלוס הרביעי, מלך ספרד. עם זאת, ז'וזף נאלץ לנסוע לבדו למדריד שכן ז'ולי שוב בחרה להישאר בצרפת. בחצר הקיסרית התייחסו אליה כאל מלכה לכל דבר, אף על פי שבספרד עצמה היא כונתה בלעג "ריינה אאוסנטה" ("המלכה הנעדרת"). עם זאת, היא השתדלה לנצל את שהותה קרוב לנפוליאון כדי להעביר לבעלה את תוכניותיו של אחיו לגבי ספרד.
בעקבות יציאתו של נפוליאון לגלות, עברה ז'ולי לגור בשווייץ. במהלך שלטון מאה הימים, היא קיבלה את פניו של נפוליאון לצד בתו החורגת הורטנס דה בוארנה. לאחר קרב ווטרלו ותבוסתו הסופית של נפוליאון, קנה ז'וזף אחוזה בניו ג'רזי בכספים אותם הרוויח ממכירת יצירות אמנות שנבזזו מספרד. ז'ולי עברה לפרנקפורט עם בנותיה ולא ראתה את בעלה שש שנים. ב-1816 שקלה דזירה לקחת עמה את ז'ולי לשוודיה, אולם התוכנית ירדה מהפרק בשל התנגדות בעלה של דזירה. ב-1821 התיישבה ז'ולי בבריסל ולאחר מכן עברה לפירנצה. היא מיעטה להתרועע עם צרפתים. ב-1823 נסעה דזירה סופית לשוודיה, ונפרדה בפעם האחרונה מז'ולי. ב-1839 מתה בתה שרלוט בונפרטה במהלך לידה, ונקברה בבזיליקת סנטה קרוצ'ה בפירנצה. ב-1840 חזר ז'וזף לפירנצה. ז'ולי סלחה לו על בגידותיו, והם חיו יחד עד מותו של ז'וזף ב-1844 בגיל 74. ז'ולי נפטרה ב-7 באפריל 1845 בגיל 73. הם נקברו לצד בתם בבזיליקת סנטה קרוצ'ה. ב-1862 העביר נפוליאון השלישי את שרידיו של ז'וזף לצרפת. קבריהן של ז'ולי ושרלוט עדיין נמצאים בפירנצה.
משפחתה
ז'ולי ילדה לז'וזף שלוש בנות:
המכון האמריקאי לביסקסואליות
המכון האמריקאי לביסקסואליות (באנגלית: American Institute of Bisexuality; בראשי תיבות: AIB) הוא ארגון צדקה ללא כוונת רווח, שנוסד ב-23 ביולי 1998 על ידי חוקר המין, הפסיכיאטר ופעיל הזכויות הביסקסואליות, פריץ קליין. הארגון נוסד במטרה לקדם מחקר וחינוך בנושא ביסקסואליות.
המכון נותן מענקים למחקרים ולפרסומים הקשורים לביסקסואליות.
בן פרי
בן פרי (נולד ב-16 ביולי 1982) הוא שחקן וקומיקאי ישראלי.
חייו
הוריו דני ודניאלה פרי. אביו, הוא שף ואיש עסקים, המשפחה הסתובבה בעולם בעקבות עסקי המסעדנות של האב, שפתח מסעדות בארצות הברית, ברזיל, גרמניה ואנגליה.
בן פרי נולד ברמת השרון, לו ארבע אחיות, שלוש גדולות ואחת קטנה ממנו. בהיותו בן שנתיים עבר עם משפחתו לאנגליה, בגיל 14 שבה משפחתו לישראל. בוגר תיכון אלון ברמת השרון במגמת תיאטרון בניהולה של אורנה בן-חורין שם למד בין השאר אצל גדעון ירון ודני מוג'ה.
פרי שיחק בטלנובלה היומית "חשופים", בתפקיד הצלם שימי לוי, בן-זוגה של שירה מזור (נעמה שנדר), שמנסה לרצוח את גלי ארזי (יעל בר-זוהר). בסדרת הדרמה "על קצות האצבעות". גילם את דמותו של רקדן בלט הומוסקסואל החולה באיידס. לצורך התפקיד למד במשך חודשיים בלט. הוא שיחק במיני-סדרה "סוזנה הבוכיה" בתפקיד גידי, השכן של סוזנה (מאיה מרון), שגורם לה להבין שהאושר נמצא בתוכנו. בסדרה הקומית "פאפאדיזי" גילם את דמותו של גברתן שמתאהב בהלני (גילי סער), בתו של סוקרטס (מוני מושונוב).
מייד בתום לימודיו התקבל פרי ל"המובילים", קומדיית מצבים לילדים בערוץ לוגי. הוא גילם את דמותו של שרון דגני, בחור אופטימי ומאושר אך מעט טיפש, האח האמצעי במשפחת דגני- המככבת בסדרה, שיחק בתפאחד מתוך שלוש הדמויות הראשיות בסדרה לצד ליאת הר לב ויובל סטוניס. מכאן ואילך שיחק והנחה תוכניות שונות לילדים בעיקר בערוץ לוגי. הנחה את העונה הראשונה של "שחק אותה סשו", שעשועון חידות מדעי יומי לילדים. בשלב הבא הנחה את התוכנית "אוטוגלידה", בה ילדים עונים על חידות וזוכים בגלידה. שיחק ב"בית ספר למכשפים", בתפקיד המורה ל"בישוף" – הלחם של בישול וכישוף. הנחה את התוכנית "מתחת לאף", בה חושפים את הילדים לפריטים יומיומיים הנמצאים בסביבתם היומיומית ומספרים מה ניתן לעשות איתם. לצידו הנחו מירב פלדמן וליטל רוזנצוייג ואחר-כך מיכל גבריאלוב. ב-2012 שיחק ביחד עם לביא זיטנר בתוכנית "אין דברים כאלה". הוא גילם את דמותו של איציק, המכונה "יותר מזל משכל". הנחה לצד איילת רובינסון את התוכנית "צונן" ובהמשך הנחה גם את תוכנית הכושר לילדים "זמן לזוז" בעונתה השנייה, ששודרה בערוץ ניקלודאון.
פרי שיחק בהצגה "מאחורי המסך" בתיאטרון גושן. מאת ובבימויה של צביה הוברמן. הוא גילם את דמותו של חיידק הבמה שעוזר לילדים להעלות הצגה. בנוסף שיחק בהצגת הילדים "להיות מעורב" שהוצגה בלעדית בתיאטרון צוותא,בה גילם את דמותו של הכלב פלאש, כלב גברתן ופלרטטן שמנהל מערכות יחסים שונות עם שאר הכלבים ב"כלביון התחתון" בו מתרחשת ההצגה, עם שחקנים כמו שירה קצנלבוגן וליהי גרין. משחק מאז 2009 בתיאטרון אורנה פורת. ההצגה הראשונה בה שיחק בתיאטרון הייתה "פיטר פן", בה גילם את דמותו של סמי, עוזרו ויד ימינו של hook. אחר-כך שיחק בהצגת היחיד "מוזיקה של אגדה", מאת ובבימויו של יאקי מחרז. הוא גילם את דמותו של שחקן שמגיע בטעות לקונצרט ומציג סיפורים לצלילי מוזיקה קלאסית. הוא משחק בהצגה "פרח הלב של ריקדינא", מאת ובבימויו של יאקי מחרז, בשיתוף עם להקת המחול ענבל. הוא מגלם את דמותו של הנסיך במבינו שזוכה בליבה של הנסיכה ריקדינא אחרי שהוא מגיש לה את פרח הלב, ב-2013 החל להשתתף בתוכנית " אולפן הבית" - רצועת שידורים לילדים ונוער בחינוכית 23 לצד דניאלה וירצר.
בשנת 2018 הופיע בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "הורדוס איילנד".
בשנת 2021 כיכב בתור השף מריו בסדרה "השכונה של הופ! - ישר למצלמה".
בן נשוי מאז שנת 2009 לויקי בר-אל, חברת להקת מיומנה, השניים הורים לעילאי וגבריאל ומתגוררים בתל אביב.
רוברט לוקאס
רוברט אמרסון לוקאס הבן (בשם מלא באנגלית: .Robert Emerson "Bob" Lucas, Jr; 15 בספטמבר 1937 – 15 במאי 2023) היה כלכלן אמריקאי, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 1995.
לוקאס הוא בוגר לימודי היסטוריה, ואת הדוקטורט בכלכלה קיבל באוניברסיטת שיקגו ב-1964. עד 1975 לימד בבית הספר לעסקים שבאוניברסיטת קרנגי מלון, ואז חזר לשיקגו והתמנה לחבר סגל האוניברסיטה. נחשב לאחד הכלכלנים המשפיעים ביותר משנות השבעים של המאה ה-20, בפרט בתאוריה מקרו כלכלית שנשלטה עד אז על ידי חסידי האסכולה הקיינסיאנית.
ידוע בתחום מחקריו בתחום הציפיות הרציונליות, תחום מרכזי בניתוח תהליכים אינפלציוניים. על מחקריו בתחום זה זכה בפרס נובל. בנוסף לכך לצד פול רומר הוא נחשב כאבי התאוריה הכללית החדשה בהקשר לצמיחה כלכלית.
לוקאס התגרש ב-1988 וגרושתו, ריטה לוקאס, דאגה להכניס להסכם הגירושין סעיף מיוחד, ובו נקבע כי אם בעלה לשעבר יזכה בפרס נובל במהלך שבע השנים הבאות, סכום הפרס יחולק בין שניהם. לוקאס אכן זכה בפרס ב-1995 ואשתו לשעבר קיבלה מחצית מהסכום.
פובידיליה
פובידיליה הוא סרט דרמה ישראלי שיצא להקרנה בשנת 2010. הסרט מבוסס על הספר "פובידיליה" מאת יזהר הר לב.
עלילה
איש מחשבים צעיר בשם רגב ויינבלום (עופר שכטר), פיתח אגורפוביה לאחר שהתמוטט נפשית במקום ציבורי. הוא מסתגר בדירתו כאשר הקשר היחידי שלו לעולם הם מסכי הטלוויזיה והמחשב. הוא יוצר מן הפוביה הפרטית שלו אידיליה. יש לו כל מה שהוא רוצה - אוכל בהזמנה טלפונית, בידור בטלוויזיה ואהבה באינטרנט.
לאחר כשלוש שנים בגן העדן המבודד שבנה לעצמו בדירתו, רגב עובר טלטלה כאשר ניצול השואה בן 70 בשם גראמפס (שלמה בר-שביט), העובד כמתווך דירות בבנין, מודיע לו כי בעל הדירה בה הוא מתגורר, עומד למכור אותה ועליו לחפש דירה אחרת. רגב לא מוכן לוותר על הממלכה שבנה לעצמו, ומחליט להגן בכל מחיר על הבית ועל העולם האידיאלי שבנה. במקביל נכנסת לחייו דניאלה (אפרת בוימולד), בחורה צעירה העובדת בחברה המודדת את אחוזי הרייטינג בטלוויזיה. דניאלה משכנעת את רגב להצטרף למדגם, והם מתאהבים. המציאות שדוחפת אותו לצאת מהדירה והדילמה בין העולם הווירטואלי - בו הוא פיתח מערכת יחסים עם נערת אינטרנט בשם ג'סיקה (אפרת דור) - לבין דניאלה מהעולם החיצוני, יוצרת סדקים בעולמו האידיאלי.
חרבת עטרבה
חרבת עטרבה הוא שמו של אתר ארכאולוגי בשפלת יהודה, בו נמצאו שרידי עיירה יהודית מן התקופה הרומית.
החורבה שוכנת כקילומטר מצפון למושב לוזית שבשפלה, בראש גבעה ברום של 210 מטרים מעל פני הים, מדרום לאפיקו של נחל האלה. כארבעה קילומטרים ממזרח לחורבה נמצא תל עזקה וכארבעה קילומטרים ממערב לה נמצא תל צפית.
בשנות השמונים של המאה ה-20 אותרה בחורבה מערכת מחילות מסתור מפותחת מימי המרד הגדול או מרד בר כוכבא, שנחצבה בסמוך לבור מים עגול ומדורג.
בשנת 2011 נסקרה בחלקה הדרומי של החורבה מערת קבורה שנפגעה כתוצאת מחפירות שוד. במערה אותרו תשעה כוכי קבורה ושברי שלוש גלוסקמאות מעוטרות, האופייניים למערות קבורה יהודיות מן התקופה הרומית בשנים שקדמו למרד בר כוכבא.
יש המציעים לזהות את האתר עם "כפר טובא" הנזכרת בכתבי יוסף בן מתתיהו כעיירה יהודית מרכזית בשפלה שהוחרבה בידי אספסיאנוס במהלך דיכוי המרד הגדול או עם היישוב "טורבאן", שבו הוקם במאה החמישית מנזר ביזנטי לפי המקורות הנוצריים.
מערכת המסתור שבאתר ומערות הפעמון שבו נגישים כיום למטיילים.
המלחמה הסורית הראשונה
המלחמה הסורית הראשונה הייתה המלחמה הראשונה שפרצה בין בית סלאוקוס לבית תלמי על השליטה בקוילה סוריה, והתרחשה בין השנים 274–271 לפני הספירה.
לאחר מותו של אלכסנדר הגדול, עברה קוילה סוריה מספר ידיים ובסופו של דבר הייתה לנחלתו של בית תלמי, מלכי מצרים. המלכים הסלאוקים טענו שהארץ הובטחה להם מכוח הסכמים שנכרתו בינם לתלמיים, אך למרות זאת התלמיים סירבו לוותר על הארץ. בעת היפרדות בתי סלאוקוס ותלמי בשנת 301 לפנה"ס, נותרו שטחי ארץ ישראל שאלה פתוחה. הארץ הייתה תחת שלטון בית תלמי, אולם הסלאוקים המשיכו לטעון לבעלות. בשנת 274 לפנה"ס הובילה שאלה זו למלחמה הסורית הראשונה. תלמי השני חדר לממלכה הסלוקית עד לצפון סוריה, אולם לאחר הניצחון של אנטיוכוס הראשון על הגאלטים, הוא הצליח לסלק את התלמים מצפון סוריה וליצב מחדש את שלטונו. המלחמה לא שנתה באופן מהותי את גבולות שתי הממלכות, למעט אולי שינויי בעלות על ערי גבול כמו דמשק ואזורי חוף באסיה הקטנה.
ג'ינונג
השימוש בתואר
האדם הראשון שקיבל את התואר ג'ינונג הוא קמלה נכדו של קובלאי חאן, בשנת 1292. הוא קיבל את התואר כששירת במוזיליאום של ג'ינגיס חאן, תפקיד אשר נושאו נקרא בשם האורדוס. במהלך חייו האורדוס התגורר באזור נהר קרלן ולאחר מכן עבר לאזור שנקרא על שמו האורדוס.
UMD
Universal Media Disk (נכתב בקיצור UMD, בעברית: דיסק מדיה אוניברסלי) הוא תקליטור שפיתחה חברת סוני לקונסולת PSP. נפח דיסק UMD הוא 900 מגה בייט בשכבה אחת ו-1.8 גיגה בייט בשכבה כפולה. השימושים בו הם בעיקר שמירת נתוני משחקי מחשב וסרטים.
לורין ויליאמס
לורין שנט ויליאמס (באנגלית: Lauryn Chenet Williams נולדה ב-11 בספטמבר 1983) היא אצנית אמריקאית וספורטאית בובסלי, היא האלופה האולימפית בריצת שליחות 4x100 מטר (לונדון 2012), אלופת העולם בריצת 100 מטר (הלסינקי 2005) ובריצת שליחות 4x100 מטר (הלסינקי 2005 ואוסקה 2007) ובעלת מדליית כסף במזחלת זוגית לנשים מאולימפיאדת סוצ'י (2014).
UMD
כיום ה-UMD בשימוש מועט מכיוון שבדגמים החדשים של ה-PSP הוסר הכונן כדי להפחית משקל ולהעלות את זמן המשחק (שעמד על 3 - 5 שעות) בכ-80%.
לורין ויליאמס
ביוגרפיה
ויליאמס נולדה ברוצ'סטר, פנסילבניה להורים ממוצא טרינידדי. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת מיאמי בשנת 2004.
אלופת העולם לנוער
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בקינגסטון ג'מייקה ביולי 2002 זכתה ויליאמס בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 11.33 שניות ומדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.66 שניות.
אלופת המשחקים הפאן אמריקאיים
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסנטו דומינגו הרפובליקה הדומיניקנית באוגוסט 2003 זכתה ויליאמס במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.12 שניות.
מדליית כסף אולימפית
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה ויליאמס במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.96 שניות, אחרי יוליה נסטיארנקה מבלארוס (10.93 שניות) ולפני ורוניקה קמפבל-בראון מג'מייקה (10.97 שניות).
2005
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה ויליאמס בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.93 שניות, לפני ורוניקה קמפבל-בראון (10.95 שניות) וכריסטין ארון מצרפת (10.98 שניות) ובריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם אנג'לה דייגל, מונה לי ומליסה ברבר בתוצאה של 41.78 שניות, לפני ג'מייקה (41.99 שניות) ובלארוס (42.56 שניות)
2007
באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכתה ויליאמס בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם אליסון פליקס, מיקל בארבר וטורי אדוארדס בתוצאה של 41.98 שניות, לפני ג'מייקה (42.01 שניות) ובלגיה (42.75 שניות) ומדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.01 שניות, אחרי יריבתה ורוניקה קמפבל-בראון שקבעה תוצאה זהה של 11.01 שניות אך מהירה יותר באלפית השנייה, לאחר בדיקת מצלמת הפוטופיניש ולפני בת ארצה כרמליטה ג'טר (11.02 שניות) ולא הצליחה להגן על תוארה.
2008
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה ויליאמס במקום רביעי בתוצאה של 11.03 שניות ובריצת שליחות 4x100 מטר הרביעייה האמריקאית פסלה לאחר שהפילה את המקל.
2009
שבוע לפני אליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 קבעה ויליאמס בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם אליסון פליקס, מונה לי וכרמליטה ג'טר את התוצאה הטובה ביותר ב-12 השנים האחרונות ואת התוצאה השמינית בטיבה בכל הזמנים באותה העת (41.58 שניות). באליפות עצמה היא סיימה במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.01 שניות. בריצת שליחות 4x100 מטר הרביעייה האמריקאית פסלה לאחר שהפילה את המקל.
מדליית זהב אולימפית
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה ויליאמס במדליית זהב לאחר שהשתתפה בריצת שליחות 4x100 מטר בשלב המוקדמות והרביעייה האמריקאית זכתה במדליית זהב וקבעה שיא עולם חדש של 40.82 שניות.
מלי לוי
מלכה (מלי) לוי-גרשון (נולדה ב-23 במאי 1980) היא שחקנית, דוגמנית, זמרת ומנחת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
מלכה לוי נולדה, גדלה והתחנכה במבשרת ציון, כבת זקונים מתוך ארבעה ילדים.
החלה לדגמן בגיל שש עשרה, כשנתיים לאחר שזכתה בתואר "מיס ירושלים".
בשנת 1998 שיחקה בתפקיד הראשי של סיון מצליח בעונתה השלישית של סדרת הדרמה "קפה פריז", ששודרה ב-HOT3. בשנת 2002 שיחקה בתפקיד משני בסדרת הטלוויזיה, "סיטי טאוור", ששודרה בערוץ 2.
בשנת 2003 הקליטה אלבום משותף עם בן זוגה הכדורגלן שמעון גרשון ואחיו שבתאי גרשון, "המשולש". מתוך האלבום שנקרא "להיות צלול", התפרסם בעיקר השיר "שמיים כחולים". באותה השנה השתתפה לוי בפסטיגל עם השיר "לב של ילד" שזכה במקום הרביעי.
בשנת 2004 השתתפה בעונה הראשונה של הדרמה המוזיקלית "השיר שלנו", ובשנים 2006–2007 שיחקה בתפקיד קבוע וגילמה את אלינור שילון.
בשנים 2003 –2005 הייתה חברה בצוות המנחים של התוכנית היומית לצעירים "אקזיט" בערוץ 10.
בשנת 2005 הוציאה לאור שני סינגלים - "מאוהבת" ו"ביי ביי", דואט עם הזמר אודי דוד. באותה השנה השתתפה בסרט חינוכי של הוועדה למניעת אלימות בשם "מלאכים של עומר". לפני כן, שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה, "אהבה מעבר לפינה" בעונתה השלישית בתור דנה.
בשנת 2006 שיחקה בעונה השלישית של הדרמה המוזיקלית היומית "השיר שלנו" בתפקיד קבוע בתור אלינור שילון. במקביל דיגמנה לחברות שונות והוציאה את אלבום הסולו הראשון שלה. באותה שנה שיחקה גם בסרט הקולנוע, "NO אקזיט".
בשנת 2007 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "מסודרים" במסגרת שידורי קשת בערוץ 2. בנוסף, שבה לגלם את דמותה של אלינור שילון בעונתה הרביעית של "השיר שלנו". לקראת סוף אותה שנה נבחרה לשחק בסדרת הדרמה החדשה של הוט "בובות" שעלתה בתחילת שנת 2008.
ב-15 ביוני 2008 שיחקה מלי בקומדיה "כל הגברים אותו דבר" שהוצגה במסגרת פסטיבל תיאטרון פרינג' לשני שחקנים. יחד איתה שיחק מאור הרוש שגם כתב את המחזה. ההצגה זכתה במקום הראשון וזכתה לביקורות נלהבות. באותה שנה נבחרה לפרזנטורית של רשת נעלי האופנה "סקופ".
בשנים 2010–2013 שיחקה בגרסה הישראלית לסדרה הקומית "המשרד", ששודרה ב-yes, בתור דנה.
בחודש אפריל 2011 החלה לשחק בקומדיית המצבים "החברים של נאור" בערוץ 10 את תפקידה של דפי.
בשנת 2011 השתתפה לוי בעונה השלישית של "סרוגים" בתפקיד פייגי.
לוי משתתפת בין היתר בפרסומות רבות, כמו פרסומת למילקי, לקסנטייה, לאגודה למלחמה בסרטן, למקדונלד'ס, לעוף טוב, ולחברת קוקה-קולה.
בשנת 2014 שיחקה בסרט "זינוק בעלייה", בבימוי אורן שטרן ובהשתתפות איתי טיראן ושלמה בראבא. בשנה זו, שיחקה את דפנה, אשתו של עודד צור (רותם קינן) בסרט "התאבדות", סרט פשע בבימוי בני פרידמן. הסרט זמין בשירות הזרמת התוכן נטפליקס.
בשנת 2015 לוהקה לוי לסדרה "ג'וני ואבירי הגליל" של yes לצד עוז זהבי ואושרי כהן. עוד בשנה זו עלתה לשידור בערוץ 10 מיני-סדרת טלוויזיה בשם "חשודה", המהווה גרסה טלוויזיונית לסרט "התאבדות". בהמשך אותה שנה שיחקה בתפקיד קטן בסרט "רבין - היום האחרון", אודות מותו של ראש הממשלה יצחק רבין וגם כיכבה בסרטו של דרור שאול "פלאפל אטומי", עליו הייתה מועמדת בפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2015. בנוסף החלה לשחק בקומדיית המצבים "אלישע" בערוץ הילדים.
ב-2017 היא השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "הכל הולך" בערוץ 2, תוכנית בידור בהנחייתו של דביר בנדק.
בשנת 2018 שיחקה לצד ריטה בסדרת הפשע "מלכות" ששודרה בהוט. באותה שנה שיחקה בסדרה "עיר מקלט" ב-Yes, את תפקידה של מיכל "מיכי" פולג, פעילה המסייעת למבקשי המקלט.
בהמשך שנה זו, שיחקה בסרט האמריקאי "המלאך", מותחן ריגול בבימויו של אריאל ורומן ובכיכובם של טובי קבל ואורי פפר.
ב-2019 דיבבה את דמותה של רוקסן בסרט "אנגרי בירדס - הסרט 2". בנוסף, שיחקה בסדרה הפשע "תיק נעדר" ברשת כאן 11, שיחקה בסדרת הטלוויזיה "מגן דוד דרום" בתפקיד אורח של עצמה, שיחקה בסדרה הטלוויזיה "דוז פואה", קומדיה סאטירית על האירוויזיון בישראל. שיחקה גם בסרט הקצר "דינה מלול עושה מלחמה".
ב-2021 גילמה את דמותה של ויקטוריה פרנקו בסדרת הטלוויזיה "מלכת היופי של ירושלים".
בשנת 2020 הפכה לפרזנטורית של חברת תכשיטי היוקרה Miller ושל חברת המיטות איירופלקס.
ב-2023 יצא שיר חדש של לוי בשם "אחרי הכל" (מילים: אליה רוסיליו, לחן אליה רוסיליו ורובי פאייר).
חיים אישיים
נשואה לכדורגלן העבר ושחקן נבחרת ישראל, שמעון גרשון, ולהם שלושה ילדים. גיסה הוא השחקן מורדי גרשון.
מתגוררת בתל אביב.
אומר סיבורי
אנריקה אומר סיבורי (בספרדית: Enrique Omar Sívori; 2 באוקטובר 1935 - 17 בפברואר 2005) היה כדורגלן ארגנטינאי.
ביוגרפיה
סיבורי נולד בסן ניקולאס דה לוס ארוז'וס, עיירה שנמצאת במחוז בואנוס איירס, למשפחה ארגנטינאית-איטלקית.
מ-1954 ועד 1957 שיחק סיבורי בקבוצת ריבר פלייט. הוא הועבר ליובנטוס תמורת 30 מיליון פסו, סכום שבעזרתו התאפשר למועדון הארגנטיני לבנות את היציע הצפוני החסר באצטדיון המונומנטל. יציע זה נקרא מאוחר יותר על שמו של סיבורי. ביובנטוס שיחק מ-1957 עד 1965. לאחר מכן עבר לקבוצת נאפולי ושיחק בקבוצה עד 1969. בתחילה שיחק בנבחרת ארגנטינה אך לאחר שעבר לשחק באיטליה, רצה סיבורי לשחק בנבחרת איטליה וב-1961 קיבל את האישור לשחק בנבחרת. בשנה זו זכה סיבורי בתואר כדור הזהב.
במדי נבחרת ארגנטינה ערך סיבורי 18 הופעות וכבש 9 שערים. הוא זכה עימה בטורניר אליפות דרום אמריקה של שנת 1957 כשארגנטינה מראה עליונות ברורה על שאר הנבחרות כשבדרך לזכייה הם הביסו 2–8 את קולומביה, 0–4 את אורוגוואי ו-0–3 את ברזיל. באותו טורניר נבחר סיבורי לשחקן המצטיין.
ב-4 במרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם. שנה לאחר מכן נפטר, בגיל 69.
מנעול חכם
מנעולים חכמים מאפשרים גישה לצד שלישי באמצעות מתן מפתח וירטואלי. המפתח הזה יכול להישלח לצד השלישי באמצעות הודעה בדואר אלקטרוני או SMS. ברגע שהמפתח התקבל, המשתמש יוכל לפתוח את הדלת בחופשיות. השולח קובע את חלון הזמן בו המפתח הווירטואלי תקף.
מנעולים חכמים כוללים חיבור WiFi מובנה המאפשר לנטר את הכניסות לבית ואף להציג תמונה של האדם המבקש גישה. מנעולים חכמים אחרים בנויים עם פעמון דלת חכם, המאפשר למשתמש לראות מי מבקש להיכנס לבית ומתי. מנעולים חכמים מסוימים משתמשים בטכנולוגיית Bluetooth SMART ו-SSL כדי לתקשר עם המשתמש, ומנעולים אחרים אף כוללים קורא טביעת אצבע לפתיחה מהירה.
ויקטוריה צוקרוביץ'
ויקטוריה צוקרוביץ (אייכברגר) (בפולנית: Wiktoria Cukrowicz; 17 באוגוסט 1923 – 1992), פולנייה קתולית חסידת אומות העולם, שהצילה ביחד עם אחותה אירנה, יהודי בתקופת השואה על ידי החבאתו בבית הספר בו עבדה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
ויקטוריה נולדה בעיירה וובז'ז'נו, מחוז טורון וחיה שם במהלך המלחמה יחד עם אחותה אירנה. בקיץ 1942 הסתירה ויקטוריה יהודי, ידיד של אחותה בשם עקיבא הוכמן, שברח לוובז'ז'נו והתחזה לנוצרי. ויקטוריה ואירנה נענו לפנייתו של הוכמן לעזרה והן החביאו אותו בבניין בית הספר בו עבדה ויקטוריה. הבניין עמד ריק בשל חופשת הקיץ, ולויקטוריה היו המפתחות לבית הספר.
האחיות ויקטוריה ואירינה סיפקו להוכמן מקלט במשך חודשיים עד לתחילת שנת הלימודים.
ויקטוריה ואירנה מעולם לא ביקשו פיצוי או תגמול כלשהו על מעשיהן.
לאחר המלחמה
עקיבא הוכמן שרד את המלחמה והיגר לארצות הברית. ויקטוריה נישאה ליהודי והיגרה לישראל והתגוררה בחיפה. אחותה אירנה נפטרה בשנת 1985.
ויקטוריה נפטרה בשנת 1992.
הכרה והנצחה
ב-13 באוקטובר 1988 הכיר הארגון יד ושם בוויקטוריה ובאחותה אירנה כחסידות אומות העולם. הטקס התקיים ביד ושם וניטע לכבודן עץ בגן חסידי אומות העולם ביד ושם שמן נחקק על ונערך לזכרה טקס.
ויקטוריה מונצחת באבן זיכרון בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה בשכונת רמת אלון בחיפה. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של ויקטוריה. קברה אותר בבית הקברות הלטיני בחיפה.
לונדיניום
לונדיניום היא עיר עתיקה עליה נבנתה לימים בירת הממלכה המאוחדת – לונדון. העיר נוסדה לאחר הכיבוש הרומי של האי בריטניה בשנת 43 על ידי הקיסר הרומאי קלאודיוס. קלאודיוס שלח ארבעה לגיונות על מנת לכבוש את בריטניה לאחר שקיבל פניה מאחד מראשי השבטים הקלטים היריבים שהתגוררו באי. בריטניה הייתה מטרה אטרקטיבית לרומאים בשל עושרה במחצבים ובעבדים, וכן מאחר שהאי שימש גם כמקלט למורדים מפרובינקיות אחרות. קלאודיוס עצמו ביקר באי לאחר השלמת השלב הראשון של הלחימה, והביא עמו תגבורת המלווה בפילים.
לא נמצאו עדויות ארכאולוגיות להתיישבות באזור לפני שנת 50 לספירה וככל הנראה היו באזור חוות חקלאיות בלבד. העיר הייתה בירת הפרובינקיה הרומית בריטניה. ככל הנראה מן העובדה שלא נמצאו עדויות המצביעות על נוכחות צבאית בעיר והעובדה שטקיטוס מציין אותה כמרכז מסחרי חשוב, העיר כנראה היוותה קהילה של סוחרים שהיגרו לבריטניה מרחבי האימפריה.
מקור השם
השם במקור אינו שם רומאי והוא אף קדם לכיבוש הרומי, ואין יודעים מה משמעותו. ייתכן שמקורו בשם קלטי פרטי, וייתכן שמקורו אף בשפה שדוברה באזור עוד לפני בואם של הקלטים, שעליה איננו יודעים דבר. ישנה סברה לפי מקורו של השם במילה הקלטית "לונד" משמעה "אזור פראי". או "לין - דון" - המצודה (בקלטית: "דון") ליד הנהר (בקלטית: "לין").
ריצ'רד קואוטס סבר כי מקור השם במילים הקלטיות "פלוו נידה" שמשמעם "הנהר הזורם".
הקמת העיר
העיר נוסדה על ידי הרומאים לאחר כיבושה של בריטניה בימי הקיסר קלאודיוס בשנת 43. העיר נוסדה ככל הנראה כיישוב אזרחי ולא כמחנה צבאי, בשנת 47 לספירה. העובדה שלא התגלו בעיר כל סימנים לקיומו של מחנה צבאי תומכת בסברה לפיה הקמת העיר הייתה יוזמה פרטית של סוחרים.
העיר נוסדה במקום בו רוחבו של נהר התמזה היה צר דיו על מנת לאפשר הקמת גשר עץ על הנהר מחד, אולם עמוק דיו לאפשר הגעת ספינות אל העיר. שרידי רציף רומאי התגלו בשנת 1981 בסמוך למקום בו ניצב כיום גשר לונדון.
כתובות שהתגלו בעיר הראו שההשפה הרשמית בעיר הייתה הלטינית, אולם ככל הנראה מרבית התושבים דיברו שפה קלטית דרומית, הדומה לולשית ולקורנית של ימינו.
מעמד העיר לונדיניום
מעמדה של העיר לאחר הקמתה אינו ברור. ככל הנראה לא הייתה קיוויטאס ("עיר חופשית"). העיר החלה כמוצב קטן בקצהו הצפוני של גשר העץ, אולם בהמשך הפכה למרכז מסחר מרכזי באזור אנגליה. מושבו הראשון של המושל היה בעיר קאמולודונום (כיום קולצ'סטר שבאסקס), ורק לאחר שלונדיניום הפכה למרכז מסחרי עבר אליה המושל.
המאה הראשונה
זמן קצר לאחר הקמת העיר הפכה לעיר המסחר העיקרית בדרום אנגליה. טקיטוס מציין כי כבר כעשר שנים לאחר הקמת העיר יש בה "negotiatores" - "סוחרים המנהלים משא ומתן" - אנשי עסקים. שטחה הראשוני של העיר היה קטן ביותר אולם תושביה הגיעו מכל רחבי האימפריה הרומית וייבאו חפצים מכל רחבי האימפריה.
מרד בודיקה
בשנת 60, כ-15 שנה לאחר ייסוד העיר, תקפו את העיר האיקני ובראשם המלכה בודיקה. חפירות ארכאולוגיות גילו שכבת אפר מתקופה זו המעידה כי העיר, העשויה עץ, נשרפה. בודיקה, בניסיון לשחרר את ארצה משליטת הרומאים, תקפה קודם את הבירה הרומית - קמולודונום, ולאחר מכין הביסה את הלגיון הרומי שנשלח מלינדום (היום לינקולן שבלינקולנשייר). לאחר שני ניצחונות אלה תקפה וכבשה את העיר המסחרית לונדיניום. ההיסטוריון טקיטוס מציין כי הגנרל הרומי גיוס סואטוניוס פאולינוס שלח כוחות צבא להגן על העיר אולם נסוג מפני כוחותיה של בודיקה, כאשר תושבי העיר הרומאים שנותרו בה נשחטו. בתגובה, הוציא פאולינוס להורג כ-70,000 בריטנים מקומיים. על פי מסורות מקומיות נערך הקרב בין בודיקה לפאולינוס בקינגס קרוס - ככל הנראה בשל העובדה שבימי הביניים עמד במקום כפר בשם "באטל" (קרב). טקיטוס מתאר את אתר הקרב כ"אזור סלעי שבסמוך לו יער" אולם הוא אינו מתאר את נהר פליט שנמצא במקום. לאחר שהפסידה בקרב, על פי המסורת, התאבדה בודיקה בנטילת רעל. העיר ההרוסה שוקמה במהרה, ובתוך כעשור שבה להיות המרכז המסחרי של אנגליה, ותוך זמן קצר העיר הגדולה ביותר בבריטניה. בשלהי המאה הראשונה הפכה העיר לבירת הפרובינציה של בריטניה.
המאה השנייה והמאה השלישית
במהלך המאה השנייה לספירה, הגיעה העיר לונדיניום לשיאה. הקיסר הרומאי אדריאנוס ביקר בעיר בשנת 122, וככל הנראה לכבוד ביקורו נבנו מספר רב של מבנים ציבוריים גדולים. זמן קצר לאחר הביקור נהרסה העיר בשרפה גדולה - אף כי שרפה זו אינה מוזכרת בכתבי התקופה.
לונדיניום התאוששה מהשרפה (השנייה בתולדותיה) תוך זמן קצר, ובשנת 140 התגוררו בה בין 45,000 ל-60,000 תושבים, ונבנו בה בזיליקה (הגדולה ביותר צפונית להרי האלפים), ארמון למושל הרומאי, מקדשים רבים, מרחצאות וכן מוצב עבור משמר העיר.
דגנית סנקר-לנגה
דגנית סנקר־לנגה (נולדה ב-21 בינואר 1968) היא מנהלת ישראלית בנושאי קליטה, עלייה ושילוב חברתי. הייתה מנכ"לית משרד העלייה והקליטה מיוני 2022 ועד פברואר 2023.
ביוגרפיה
דגנית סנקר נולדה בנהורה שבחבל לכיש לרותי לבית מחלב, עולה מעיראק (מנהלת בית ספר) וליוסף, עולה מהודו שהיו ממקימי החבל. למדה בתיכון כפר סילבר.
לונדיניום
המאה השנייה והמאה השלישית
בסמוך לאזור גשר לונדון של ימינו ניצב הנמל הרומאי הגדול, וככל הנראה נמל נוסף ניצב בעברו השני של הנהר, באזור סאת'רק.
דגנית סנקר-לנגה
ביוגרפיה
בצה"ל שירתה כקצינה בתפקידי בניהול משאבי אנוש ותקציב, בין היתר כראש ענף תכנון ובקרה בזרוע היבשה, שבמסגרתו הובילה עבודות מטה, כמו הורדת גיל המשרתים במילואים, פעילות תכנון ובקרה של תוכנית העבודה במערך משרתי קבע לוחמים, פיקוח על תקציב השכר בזרוע. השתחררה מצה"ל בדרגת סגן אלוף.
סנקר־לנגה בעלת תואר ראשון בסוציולוגיה, כלכלה ומדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן (1993) ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1999). היא בוגרת המדרשה הלאומית למנהיגות, ממשל וניהול, מחזור ז'.