cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שירות הדואר של ארצות הברית
ארגון וממשל
מטה שירות הדואר ממוקם בוושינגטון הבירה. בראש הארגון עומד חבר נאמנים המשמש בדומה לדירקטוריון של חברה ואחראי לקבוע את מדיניות הארגון והתעריפים עבור השירותים הניתנים. חבר הנאמנים מונה 11 חברים, תשעה מתוכם ממונים על ידי הנשיא ומאושרים על ידי הסנאט. תשעת החברים בוחרים את המפקח על שירות הדואר המתמנה לחבר העשירי בחבר הנאמנים ואחראי על הפעילות היום יומית של הארגון. עשרת החברים (הממונים והמפקח) בוחרים את סגן המפקח על שירות הדואר המשמש כסמנכ"ל תפעול ומאייש את המושב ה-11 בחבר הנאמנים.
בנוסף ועדה עצמאית שחבריה ממונים על ידי הנשיא ומאושרים על ידי הסנאט אחראית לפקח על תעריפי הדואר ונושאים קשורים וידיה לאשר או לדחות הצעות של שירות הדואר. אף על פי ששירות הדואר פועל לעיתים קרובות כעסק ולכן ניתן לטעות ולראות בו תאגיד ממשלתי, למעשה מדובר בזרוע ביצועית של הממשל האמריקני הנשלט על ידי מינויים נשיאותיים. ככזה הוא נהנה מסמכויות וזכויות רבות כדוגמת: חסינות ריבונית, סמכויות לשאת ולתת עם מדינות זרות בנוגע לאמנות דואר ועוד. זכויות אלו עוגנו גם בפסק דין של בית המשפט העליון הקובע כי רשות הדואר אינו תאגיד ממשלתי ולכן לא ניתן לתבוע אותו לפי חוק ההגבלים העסקיים.
מרד נט טרנר
מרד נט טרנר (או מרד סאות'המפטון) היה מרד העבדים הנודע ביותר בתולדות ארצות הברית, וההתקוממות הראשונה שבמהלכה נהרגו לבנים ששיעבדו עבדים שחורים. המרד פרץ בווירג'יניה והתפשט למחוזות הסמוכים. המרד הונהג על ידי נט טרנר, עבד שחור שחלם כי אלוהים הועידו להנהיג מרד עבדים שחורים נגד אדוניהם הלבנים, כמו שמשה הציל את בני ישראל מהעבדות במצרים. במהלך המרד יצאו עבדים עם כלי עבודה כדי להרוג ולהילחם במי ששיעבדו אותם.
המרד פרץ בווירג'יניה ב-21 אוגוסט 1831 ונמשך כמעט יומיים, עד ה-23 באוגוסט 1831. הוא הביא למותם של כשישים משעבדים לבנים ולפחות מאה שחורים. זהו המספר הגדול של ההרוגים בהתקוממות שהתרחשה לפני מלחמת האזרחים האמריקנית בדרום ארצות הברית, לפחות במונחים של הרג אדונים לבנים. התומכים של נט טרנר במרד הגיעו ברובם מסאות'המפטון קאונטי, וירג'יניה. טרנר נתפס, נידון למוות ונתלה. בעקבות המרד הוצאו להורג 56 שחורים שהואשמו בחטא להיות חופשיים ובהצטרפות למרד העבדים של טרנר. מאתיים שחורים הוכו ונרצחו על ידי מיליציות של תושבים לבנים שהגיבו באלימות למרד הגדול.
דמותו של טרנר
נתנאל "נט" טרנר (1800–1831) היה עבד אמריקאי שחור אשר הוביל את מרד עבדים הגדול בהיסטוריה של עבדים מורדים. נט טרנר קיבל את שמו מבעל החווה, בנג'מין טרנר, בהתאם לנוהג המקובל על פיו בעלי העבדים כינו את העבדים בשם משפחתם כהצהרה לשייכותם לאותו מחזיק עבדים, זאת על אף שלא ידוע האם בשם זה זוהה בתוך קהילת העבדים. טרנר ידע מעט על הרקע של אביו, שככל הנראה נמלט מחוות העבדים כאשר טרנר היה נער צעיר. הוא לימד את עצמו קרוא וכתוב והיו לו "התגלויות" בהן ציווה עליו האל לשחרר את העבדים השחורים. הוא הרבה לצום ולהתפלל וטען שהוא רואה חזיונות אלוהיים ואלה השפיעו עליו רבות. בשל החזיונות, שאחרים ראו כמסרים מאלוהים, נקרא טרנר "הנביא" (PROPHET) בידי חבריו השחורים ואף בידי כמה לבנים ממעמד נמוך. הוא נתן שיעורים בלימודי תנ"ך ואף הטביל אנשים לנצרות. התחזקות רוחנית זו באה לידי ביטוי ב-12 במאי 1828, כאשר טרנר היה בשדות העבודה ושמע קול מדבר אליו:
"And on the 12th of May, 1828, I heard a loud noise in the heavens, and the Spirit instantly appeared to me and said the Serpent was loosened, and Christ had laid down the yoke he had borne for the sins of men, and that I should take it on and fight against the Serpent, for the time was fast approaching when the first should be last and the last should be first."
באשר לדמותו הפיזית של טרנר אין מידע רב, אולם מקובל לחשוב כי ישנן ראיות חזקות לכך שאדם מסוים צייר תמונת דיוקן שלו בזמן שטרנר ישב בתא האסירים וחיכה למשפט ולהוצאתו להורג. המסמך המקרב אותנו הכי הרבה לידיעה כיצד נט טרנר נראה הוא הודעת פרס על ראשו של טרנר אשר התפרסמה על ידי מושל וירג'יניה, ג'ון פלויד, ומתארת אותו כדלקמן:
" הוא בן 30–35, משקלו כ-73 ק"ג וגובהו כ-170 סנטימטרים. הוא בעל צבע עור יותר בהיר מהשחור הרגיל, אך לא מולטי, כתפיים רחבות, אף פחוס גדול, עיניים גדולות, רגליים שטוחות רחבות, ברכיים קרובות אחת לשנייה, הולך נמרץ ופעיל, שיער דק מאוד על החלק העליון של הראש, אין לו זקן, אלא על השפה העליונה והחלק עליון של הסנטר, צלקת באחת מרקותיו, גם אחת על עורפו, וגם על אחת מהעצמות של זרועו הימנית, בסמוך לפרק כף היד, כנראה ממכה שקיבל".
לקראת המרד
ב-11 בפברואר 1831 אירע ליקוי חמה במדינת ווירג'יניה. טרנר ראה בכך אות משמיים כי ידו של גבר שחור הגיעה עד לשמש ומכסה אותה. טרנר האמין שזהו סימן אלוהי והחל מתכונן לקראת מרד נגד בעלי העבדים. המרד תוכנן בתחילה עבור 4 ביולי 1831 – יום העצמאות של ארצות הברית, אך נדחה לאחר דיון נוסף בינו וחסידיו, משום שחלק מהם היו חולים. כחצי שנה לאחר מכן, בחודש אוגוסט, התרחש ליקוי חמה נוסף. טרנר ראה בכך אות נוסף וסופי, ושבוע לאחר מכן ב-21 באוגוסט 1831 פרץ המרד.
המרד
ביום ראשון ה-21 באוגוסט 1831 פתח טרנר במרד לצד כמה ממאמיניו ונאמניו הקרובים ביותר. המורדים עברו מבית לבית, שחררו עבדים והרגו את בעלי העבדים, ובחלק מהמקרים גם אנשים לבנים שנקרו בדרכם. טרנר עצמו התוודה רק על הרג של אישה אחת. מספר המורדים שהשתתפו בפועל נע בין שישים לשמונים שחורים משועבדים וחופשיים. המרד עצמו היה קצר ונמשך פחות מיומיים, אך בכל זאת הצליח לעורר אימה ופחד עד כדי פאניקה כללית בקרב תושבי האזור. בתחילה השתמשו המורדים בסכינים, גרזנים, ובמכשירים קהים כנשק. המורדים השחורים דילגו על כמה בתים כי טרנר האמין שחלק מהתושבים הלבנים העניים לא ראו את עצמם טובים יותר מהשחורים. טרנר גם חשב שמהפכה אלימה יכולה להבליט את יחסם של בעלי העבדים הלבנים לאכזריות הטבועה בעבדות. לדיכוי המרד הופעל חוק ההתקוממות 1807.
לכידתו של טרנר
עד לשעת צהריים של ה-23 באוגוסט המרד דוכא ורוב המורדים נהרגו, נתפסו או פוזרו על ידי כוח מיליציה מקומי. טרנר עצמו היה היחיד שהצליח לחמוק מלוכדיו עד ל-30 באוקטובר. הוא נתפס לבסוף על ידי חוואי מקומי בשם בנג'מין פיפס. ב-5 בנובמבר 1831, נשפט טרנר על "קשירת קשר למרד וביצוע מרד", הורשע ונידון למוות. טרנר נתלה ב-11 בנובמבר בג'רוסלם (כיום קורטלנד), וירג'יניה. על מנת לעורר אימה ופחד בקרב שאר העבדים, לאחר שמת בתלייה, ראשו נכרת וגופתו בותרה לארבעה חלקים. בתקופה שלאחר המרד היו 45 עבדים, כולל טרנר, וחמישה שחורים חופשיים שנשפטו על התקוממות ופשעים הקשורים לכך בסאות'המפטון. מתוך 45 העבדים שנשפטו: 15 זוכו ו-30 הורשעו, מתוכם 18 נתלו, ואילו 12 קבלו רחמים ונמכרו מחוץ למדינה.
בזמן שטרנר המתין למשפט, עורך דין מקומי בשם תומאס ראפין גריי ביקש לראיין אותו ולפרסם את "הווידויים של נט טרנר".
"בעת מאסרו, בהיתר של רב הסוהרים, הורשתי לבקרו כחפצי, ומשהתברר לי כי הוא נכון להודות מרצונו הטוב באחריותו הגמורה לרעיון, לארגון ולביצוע מעשי התקוממות של עבדים, אשר הוא הגה אותם ועמד בראשם, גמרתי בדעתי, לשם סיפוק סקרנות הקהל, להעלות את דבריו על הכתוב ולהוציאם לאור מבלי לשנות כמעט מאומה מלשונו".
עבודה זו של תומאס גריי היא המסמך ההיסטורי העיקרי וכמעט היחידי בנוגע לטרנר ולמרד שהנהיג. בסיכום האירוע, המדינה הוציאה להורג 56 עבדים שחורים, שהיו חשודים במעורבות במרד, במידה כלשהי. בנוסף, קרוב למאתיים שחורים, הוכו, עונו ונהרגו בשל המרד, ללא שום קשר ישיר לטרנר עצמו או למרד.
השפעה ומורשת של טרנר
טרנר זכה למעמד של גיבור בקרב אמריקה השחורה ואף באפריקה. סופרים והוגים אפרו-אמריקאים כמו ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז והרייט ג'ייקובס מזכירים אותו בכתביהם. חוקרי ההיסטוריה כמו הרברט אפטקר (Aptheker) הביאו אותו ואת פועלו למרכז חקירתו של מרד העבדים בדרום ארצות הברית. עבודת מחקר רצינית בנושא התנגדות עבדים בדרום לפני מלחמת האזרחים פורסמה ב-1943 על ידי אפטקר תחת הכותרת "American Negro Slave Revolts", ושם הוא טוען כי ברחבי הדרום היו יותר מ-200 מקרים דומים למרד של נט טרנר, אם כי אף אחד מהם לא הגיע לעוצמה של זה האחרון.
על אף כל אלה וספרי רומן היסטוריים כמו זה של ויליאם סטיירון, הווידויים של נט טרנר, וספר תגובה של עשרה סופרים אפריקניים אמריקאים (הצליבה השנייה של נט טרנר, בשנת 1968), טרנר נשאר, עדיין, דמות עלומה ושנויה במחלוקת. שמו נקשר למעשה טרור ואלימות, אך עם זאת זכה גם למחמאות ושבחים מפי הסופר תומאס היגינסון, שכתב עליו בשנת 1861 ב-Atlantic monthly, וקרא לו אדם "שלא הכיר שום ספר חוץ מהתנ"ך, ובלב הוא הקדיש את נשמתו וגופו למטרת קידום הגזע שלו".
ב-2016 יצא הסרט "הולדתה של אומה", המבוסס על סיפורו של נט טרנר.
שרון צופין
שרון צופין (נולד ב-22 ביוני 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני והבלם, וכיום עוזר מאמן מועדון ספורט כפר קאסם.
קריירה
במשך מרבית הקריירה שיחק צופין בקבוצת מכבי פתח תקווה, יחד עם אחיו מיכה, ובמדי הקבוצה ערך 258 הופעות וכבש 36 שערים. לזכותו שתי הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל.
בשנת 2019 מונה לעוזר מאמן מועדון ספורט כפר קאסם מהליגה הלאומית.
צ'או פראיה
גאוגרפיה
הצ'או פראיה נוצר משילובם של הנהרות נאן ופינג, סמוך לעיר נאקון סאוואן. הנהר זורם מהמישורים במרכז תאילנד לבנגקוק ונשפך למפרץ תאילנד. במחוז שאי נט מתפצל הנהר לנהר מקביל לנהר צ'או פראיה, ששמו טה צ'ין, שנשפך גם הוא במפרץ תאילנד.
הנהר זורם במספר ערים בתאילנד ובהן הבירה בנגקוק והערים נונתאבורי ונאקון סאוואן. במהלך תקופת איוטהאיה, תושבי העיר איוטהאיה חפרו תעלות כדי לעקוף את פיתולי הנהר ולקצר את דרכו לים.
נהר הצ'או פראיה חוצה את בנגקוק וכדי להגיע מגדה אחת לגדה שנייה של עיר זו יש לחצות את הנהר באמצעות אחד הגשרים על הנהר, מעבורת או סירה.
נהר צ'או פראיה נותר כיום נתיב המים החשוב ביותר עבור תושבי מרכז תאילנד. הנהר מהווה קישור תחבורה חשוב למשלוח טיק ואורז לבנגקוק. תושבים מקומיים הפכו את גדות הנהר לביתם עוד מימי קדם ויצרו את פרנסתם מסביבתם. כיום מקומיים המתגוררים לאורך גדות נהר צ'או פראיה שומרים על אורח חיים אותנטי. הנהר ממלא תפקיד חשוב גם בפסטיבלים התוססים של תאילנד כמו Loy Krathong, המתקיימים מדי חודש נובמבר כאשר תודה מובאת לאל המים, ו-Songkran – חגיגות השנה החדשה של תאילנד.
סולומון בילוב
סולומון (שלוימה) חיימוביץ' בילוב (רוסית: Соломон (Шлойме) Хаимович Билов; 1888 ברסט-ליטובסק, האימפריה הרוסית – 23 במרץ 1949, קייב, ברית המועצות) היה היסטוריון תיאטרון וספרות יהודי-סובייטי ומבקר ספרות.
ביוגרפיה
ב-1905 הצטרף ל"בונד", ב-1907 עזב את האימפריה הרוסית. חי באירופה ובצפון אמריקה, שם לקח חלק בתנועה לזכויות הפועלים. ב-1912 סיים את בית הספר התיכון בניו יורק, מ-1913 עד 1915 למד בקינגסטון קולג'. בשנת 1918 חזר לשטחה של האימפריה הרוסית לשעבר ובשנים 1918–1920 עבד כמרצה וראש קורסי ערב לפועלים ברובנו. בשנת 1920 היה ראש בית הספר לעבודה בקובל שברפובליקה הפולנית השנייה. מ-1921 עד 1922 היה מרצה במכללה הפדגוגית ובקורסים טרומיים לקראת בית הספר וראש בית ספר לעבודה בנובוזיבקוב שברוסיה הסובייטית. בשנים 1922–1924 היה מרצה במכללה הפדגוגית היהודית ובבית ספר לעבודה, ראש המגזר היהודי של בית הספר המפלגתי המחוזי ועורך העיתון לפיונירים "איסקרה של איליץ'" בהומל.
מאז 1924 התגורר באודסה, שם מונה כפרופסור למגזר היהודי של הפקולטה לחינוך חברתי במכון לחינוך העממי באודסה (לימד קורסים בספרות יהודית ועברית והמטריאליזם ההיסטורי המרקסיסטי), אוניברסיטת הפועלים העברית (1926), המכללה הפדגוגית העברית (1927). לימד קורסים "תולדות המטריאליזם והלניניזם", "ספרות יהודית ועברית", ו"מטריאליזם היסטורי". היה ראש המחלקה לשפה וספרות עבריות, חוקר במכון לתרבות פרולטרית עברית של האקדמיית המדעים הכלל אוקראינית, פרופסור במכון קייב לאמנות התיאטרון.
ב-1936 במהלך הטיהורים הגדולים נאסר, אך לאחר בדיקת תיק מחדש שוחרר ב-1939. בתחילת פלישת הוורמאכט לברית המועצות פונה לסברדלובסק, עבד ככתב בלשכת המידע הסובייטית והוועד היהודי האנטי-פשיסטי.
מחברם של כ-200 עבודות מחקריות וביקורות על ספרות ואמנות.
פרס אנה פוליטקובסקיה
פרס אנה פוליטקובסקיה (בצרפתית: Prix Anna Politkovskaya) נוסד לזכרה של העיתונאית הרוסייה אנה פוליטקובסקיה, שנרצחה במוסקבה בגיל 48 ב-7 באוקטובר 2006 על מנת להשתיק אותה מהתנגדותה למלחמת צ'צ'ניה השנייה.
את הפרס מעניק מדי שנה על ידי ארגון Reach All Women in War והוא ניתן לנשים המגינות על זכויות אדם ברחבי העולם. הפרס מוענק ל"אישה מגנת-זכויות-אדם באזור סכסוך בעולם, שכמו אנה, מגנה על קורבנות הסכסוך, לעיתים קרובות תוך סיכון אישי רב".
בנימין ברלאי
בנימין ברלאי (נולד ב-1927) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל.
ברלאי עלה לישראל זמן קצר לאחר קום המדינה והצטרף לשורות המשטרה. עד 1961 היה מפקד יחידת סיור בנפה הדרומית של מחוז תל אביב. לאחר מכן התמנה לשמש דובר המחוז ובשנת 1962 החל לעמוד בראש לשכת הסיור בנפה הצפונית של המחוז. מאוחר יותר עמד בראש מפלג הנוער במחוז תל אביב ובהיותו בתפקיד זה הועלה בשנת 1967 לדרגת רב פקד. מאוחר יותר היה סגן מפקד מרחב יפו. ב-1970 מונה לסגן ראש ענף תנועה במחוז תל אביב וב-1972 מונה למפקד הענף.
בתפקידיו הבכירים האחרונים בשורות המשטרה היה מפקד מרחב ירקון, סגן מפקד מחוז תל אביב, ראש אגף אפסנאות (1980–1981) וראש אגף משאבי אנוש בשנים 1981 עד 1985.
מייק סאמרבי
מייקל ג'ורג' סאמרבי (נולד ב-15 בדצמבר 1942 בפרסטון) הוא כדורגלן ומאמן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקיצוני הימני.
סאמרבי נחשב לאחד מגדולי שחקניה של מנצ'סטר סיטי בכל הזמנים. הוא שיחק במועדון כעשור, רשם מעל ל-450 משחקים רשמיים, וזכה עמו בין היתר בגביע אירופה למחזיקות גביע, אליפות אנגליה וגביע אנגלי. לזכותו שמונה הופעות ושער בודד במדי נבחרת אנגליה, אותה ייצג בין היתר בטורניר יורו 1968.
סווינדון טאון
סאמרבי, בנו של כדורגלן העבר ג'ורג', החל את דרכו בקבוצת הנוער של צ'לטנהאם טאון החובבנית. בגיל 16 עבר לקבוצת סווינדון טאון מהליגה השלישית, ועל אף גילו הצעיר רשם 15 הופעות ליגה בעונת, עונת הבכורה שלו במועדון. החל מעונתו השנייה בקבוצה כבר היה לשחקן הרכב קבוע ומשמעותי, עם שמונה שערי ליגה ב-45 הופעות. סאמרבי שמר על מעמדו כשחקן מפתח לאורך כל המשך תקופתו במועדון.
בעונת כבש סאמרבי שישה שערי ליגה ב-37 הופעות, וסייע לקבוצתו להעפיל לליגת המשנה מהמקום השני בטבלה. הוא הוסיף לשמש כשחקן מרכזי בקבוצה גם בשתי העונות הבאות בליגה השנייה, כאשר בעונת כבש 13 שערי ליגה ב-41 הופעות, אך לא הצליח לסייע לקבוצתו לשרוד בליגה השנייה. סווינדון טאון, שסיימה במקום ה-21 מתוך 22, ירדה לליגה השלישית, ובסיום העונה סיים סאמרבי את דרכו בקבוצה לאחר שש עונות. בסך הכול כבש סאמרבי 39 שערי ליגה ב-218 הופעות במדי סווינדון.
מנצ'סטר סיטי
לקראת עונת נרכש סאמרבי על ידי מנצ'סטר סיטי, ששיחקה אז בליגת המשנה, ומאמנה ג'ו מרסר, תמורת כ-35 אלף ליש"ט. סאמרבי, שעל אף גילו הצעיר (22) כבר צבר מעל למאתיים הופעות ליגה, השתלב באופן מיידי בהרכב הפותח של מרסר, ובעונת הבכורה שלו פתח בכל אחד מ-42 משחקי הליגה של הקבוצה, והיה היחיד לעשות זאת באותה העונה. בנוסף, תרם סאמרבי שמונה שערי ליגה באותה העונה. שער הליגה הראשון שלו במדי הסיטי נכבש רק במחזור ה-21, בהפסד 3-1 לבירמינגהאם סיטי. את העונה סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגת המשנה, עם חמישה הפסדי ליגה בלבד, ועם כרטיס לליגה הבכירה.
בעונת 1966/1967 רשם סאמרבי את הופעת הבכורה שלו בליגה הראשונה, ועונה לאחר מכן כבר זכה עם קבוצתו באליפות אנגליה, בפער שתי נקודות מהסגנית והיריבה העירונית, מנצ'סטר יונייטד. סאמרבי, שתפס את עמדת הקיצוני הימני, היה משחקניה החשובים ביותר של הסיטי באותה התקופה, ובעונת האליפות קבע שיא קריירה אישי של 14 שערי ליגה ב-41 הופעות. סאמרבי אף כבש את שערה הרביעי של קבוצתו בניצחון 4-3 על ניוקאסל יונייטד, שהבטיח לסיטי את הזכייה באליפות.
עונה לאחר מכן, התקשתה הסיטי לשחזר את יכולתה מהעונה החולפת. היא הצליחה לזכות במגן הצדקה לאחר שהביסה, עם סאמרבי בהרכב, 6-1 את וסט ברומיץ' אלביון, אך הודחה כבר בסיבוב הראשון של גביע אירופה לאלופות על ידי פנרבחצ'ה, והייתה רחוקה מהצמרת באנגליה כשסיימה את העונה במקום ה-13 בלבד. עם זאת, בעונה זו זכו סאמרבי וקבוצתו בגביע ה-FA, לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר על לסטר סיטי. סאמרבי בישל את השער היחיד במשחק בדקה ה-24.
עונה לאחר מכן זכתה הקבוצה בתואר מקומי נוסף, גביע הפוטבול ליג, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על ווסט ברומיץ'. סאמרבי סבל מפציעה ברגלו והוחלף במהלך הניצחון. בזכות הזכייה בגביע בעונה החולפת, השתתפה הקבוצה גם בגביע אירופה למחזיקות גביע. היא העפילה עד לגמר, שם פגשה את גורניק זאבז'ה הפולנית. סאמרבי נאלץ להמתין על הספסל ולא שותף במשחק, זכר לפציעה בגמר גביע הליגה, אך הסיטי הצליחה לגבור 2-1 על יריבתה ולזכות בתוארה האירופי הראשון בתולדותיה.
בעונות הבאות הוסיף סאמרבי להיות שחקן הרכב משמעותי בקבוצה, ואף הוסיף זכייה במגן הצדקה ב-1972, בו השתתפה הקבוצה על אף שסיימה רביעית בלבד בטבלה, בעקבות סירובן של האלופה ומחזיקת הגביע להשתתף במשחק. סאמרבי פתח ושיחק לכל אורך המשחק. בסיומה של עונת 1974/1975, עונתו העשירית של סאמרבי בקבוצה, סיים את דרכו במועדון לאחר שרשם מעל ל-450 הופעות רשמיות, מתוכן 357 הופעות ליגה, בהן כבש 47 שערים.
שלהי הקריירה
לקראת עונת 1975/1976 נמכר סאמרבי לברנלי תמורת כ-25 אלף ליש"ט. בעונת הבכורה שלו השתלט סאמרבי על המקום בהרכב הפותח, כשרשם 39 הופעות ליגה (מתוך 42 של קבוצתו), אך לראשונה בקריירה לא כבש כלל במהלך העונה כולה. בסיום העונה נשרה ברנלי לליגת המשנה עם מאזן עגום של תשעה ניצחונות ליגה בלבד, כשהיא מסיימת העונה במקום ה-21, מרחק חמש נקודות מהקו האדום.
סאמרבי פתח את העונה הבאה בברנלי בליגת המשנה ואף רשם 12 הופעות ליגה בחציה הראשון של העונה. עם זאת, ברנלי הסתבכה בתחתית וכבר בחודש דצמבר עזב סאמרבי את הקבוצה ועבר לשחק בבלקפול, אף היא מליגת המשנה, אך מחלקה העליון של הטבלה. המעבר, שהתבצע על דעתו של בעלי המועדון אך ללא תמיכת המאמן, התברר כבעייתי עבור סאמרבי, שרשם שלוש הופעות ליגה בלבד בטרם שוחרר מהקבוצה.
לקראת עונת, עבר סאמרבי בן ה-35 לסטוקפורט קאונטי מהליגה הרביעית, והחל מעונת אף שימש כמאמן הקבוצה. הוא פרש ממשחק פעיל לאחר שתי עונות וחצי, בשלהי שנת 1979, בגיל 37.
לאחר פרישתו פנה לעולם העסקי, כולל תקופה בה היה בעלים שותף בחברת לבוש ספורט בצוותא עם ג'ורג' בסט. במקביל, השתתף סאמרבי בשנת 1981 בסרט הקולנוע הבריחה לניצחון בכיכובם של סילבסטר סטאלון ומייקל קיין, ובהשתתפותם של כדורגלנים מפורסמים נוספים ובהם פלה ובובי מור. כיום הוא משמש כשגריר עבור מועדון מנצ'סטר סיטי.
בשנת 2013 נכנס סאמרבי להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
נבחרת אנגליה
ב-24 בפברואר 1968, בעיצומה של עונת האליפות היחידה בקריירה שלו, זכה סאמרבי להופעת בכורה במדי נבחרת אנגליה. המאמן אלף ראמזי העלה את סאמרבי בהרכב למשחקה של הנבחרת מול במסגרת אליפות הבית הבריטית, ששימשה אז גם כמוקדמות יורו 1968. המשחק הסתיים בשוויון 1-1. סאמרבי פתח גם בניצחון 1-0 על בפלייאוף ההעפלה ליורו, ובכך היה שותף להעפלתה של הנבחרת לטורניר הגמר כאחת מארבע הנבחרות המעפילות. סאמרבי זומן על ידי ראמזי לסגל הנבחרת לקראת היורו, אך לא שותף בהפסד 1-0 ל בחצי הגמר, ולא זכה לדקות גם בניצחון 2-0 על במשחק על המקום השלישי.
ב-10 בנובמבר 1971, כשלוש שנים וחצי מאז הופעתו הקודמת במדי אנגליה, חזר סאמרבי להרכב של ראמזי במשחק מוקדמות יורו 1972 מול, וכבש את שערו היחיד במדי הנבחרת כבר בדקה התשיעית (1-1 בסיום). משחקו האחרון במדי אנגליה היה ב-10 ביוני 1973 בניצחון החוץ 2-1 על ברית המועצות במוסקבה, בו עלה כמחליף. בסך הכול כבש סאמרבי שער אחד בשמונה הופעות במדי אנגליה.
ביראבידזשאנער שטערן
ביראָבידזשאנער שטערן (נהגה: "בּירוֹבּידזַ'אנֶר שטֶרן", יידיש: 'כוכב בירוביג'ן'; ברוסית: Биробиджанская звезда) הוא עיתון המתפרסם ביידיש וברוסית בעיר בירוביג'ן. העיתון החל להופיע בשנת 1930, והוא יוצא לאור מאז ועד היום, עם הפסקה בשנים 44–1941. החל מ-1991 רוב חומריו מתפרסמים ברוסית.
ב-1934 עמדה תפוצת העיתון על 500 עותקים, עד 1970 גדלה התפוצה, על פי מידע רשמי, ל-12,000 עותקים.
בראשיתו עמדה תפוצתו של העיתון על אלפיים עותקים והוא יצא לאור שלוש פעמים בשבוע. תכולתו עסקה בעיקר בתיאור הישגים בבניה ותעשייה. עם הקמת האוטונומיה היהודית העיתון החל לצאת לאור חמש פעמים בשבוע ותפוצתו הוכפלה. בתקופת מלחמת העולם השנייה אוחד העיתון עם עיתון בירוביג'נסקיה זווזדה שפורסם בשפה הרוסית, אך ב-1945 שוב הפך לעיתון עצמאי.
בתקופת הרדיפות של סטלין כלפי היהודים זה לא פסח גם על בירוביג'ן, בעיר נסגרו בית ספר ותיאטרון יהודיים, חלק מחברי מערכת העיתון נעצרו.
מחבר לייטנינג
לייטנינג (באנגלית: Lightning, ברק) הוא אפיק נתונים ומַחְבָּר מתח שנוצר על ידי חברת אפל. הוא הוצג ב-12 בספטמבר 2012 יחד עם אייפון 5 במטרה להחליף את קודמו, מחבר ה-30 פינים. הוא מיועד לחבר ולהטעין התקנים ניידים של החברה כגון מכשירי אייפד, אייפון ואייפוד למחשבים, צגים חיצוניים, מצלמות ועוד. עם שמונה פינים במקום 30, הלייטנינג הוא משמעותית קומפקטי מחוברים מהדור הקודם. הוא דורש מתאם כדי לעשות שימוש בכבלים וציוד מהדור הקודם.
טכנולוגיה
לייטנינג הוא מחבר שמונה פינים המעביר אות דיגיטלי. בניגוד למחבר 30 הפינים הישן של אפל שהוא מחליף, הוא סימטרי וניתן לחבר אותו משתי צדדיו. אפל מציעה מתאמים שונים המאפשרים להשתמש במחבר הלייטנינג בעוד ממשקים, כגון 30 פינים, VGA, USB, HDMI וכרטיסי SD.
מחבר לייטנינג מקורי מכיל שבב אימות שנועד להקשות על יצרני צד שלישי לייצר אביזרים תואמים ללא אישור של אפל. עם זאת, השבב ניתן לפריצה.
מידות תקע הלייטנינג הן 6.7 מילימטר על 1.5 מילימטר.
יחסי ישראל–תאילנד
יחסי ישראל–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין ממלכת תאילנד החל משנת 1954.
לישראל יש שגרירות בבנגקוק החל משנת 1958, בעוד שלתאילנד יש שגרירות רשמית בהרצליה החל משנת 1996.
היסטוריה
במהלך ההצבעה בנושא תוכנית החלוקה של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 על חלוקת המנדט הבריטי למדינה יהודית וערבית, נעדר שגריר תאילנד (שנקראה אז סיאם) מההצבעה, עקב הפיכה שהתחוללה במדינה. בכך, הייתה תאילנד המדינה היחידה שנעדרה מההצבעה.
ב-26 בספטמבר 1950, הכירה תאילנד במדינת ישראל. שלוש שנים לאחר מכן, בנובמבר 1953 מונה פרץ יעקובסון כקונסול הכבוד הישראלי הראשון בתאילנד.
בשנת 1954, פנתה תאילנד לישראל בבקשה לתמוך במועמד שלה לתפקיד מזכ"ל האו"ם. מאוחר יותר בשנה זו, מונה ציר ישראל ביפן, יוסף לינטון, כציר הראשון של ישראל בתאילנד, כאשר עם מינויו של לינטון לציר ישראל בתאילנד החלו בפועל היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
בפברואר 1958 מונה פיירוט יאיאנאמה, שגריר תאילנד באיטליה, לציר הראשון של תאילנד בישראל. כעבור מספר חודשים, ביולי 1958, אישרה ממשלת תאילנד את הצעת ממשלת ישראל להפיכת הצירות הישראלית בבנגקוק לשגרירות ובאוגוסט, מונה מרדכי קדרון לשגריר-תושב הראשון של ישראל בתאילנד.
ב-1962, ביקרה לראשונה שרת החוץ, גולדה מאיר בתאילנד והתארחה אצל מלך תאילנד, ראמה התשיעי וכן נפגשה עם ראש ממשלת תאילנד. בהמשך השנה, ביקרו בתאילנד גם רמטכ"ל צה"ל, צבי צור ומנכ"ל משרד הביטחון, אשר בן נתן.
בדצמבר 1972, הסתננו ארבעה מחבלים פלסטינים אשר השתייכו לארגון הטרור "ספטמבר השחור" לשגרירות ישראל בבנגקוק. במהלך הפיגוע החזיקו המחבלים שישה דיפלומטים, בהם שגריר ישראל בקמבודיה שמעון אבימור, כבני ערובה. לאחר 19 שעות של משא ומתן, החוטפים הסכימו לעזוב את השגרירות ובתמורה הם הוטסו למצרים.
בשנת 1988 החלה לפעול נספחות כלכלית בשגרירות. הנספח הכלכלי הראשון היה גבי בר. כיום, מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה מפעיל נספחות בבנגקוק, שמטרתה לקדם את היחסים הכלכליים בין המדינות. הנספח הכלכלי בתאילנד הוא דגן אלוני.
בינואר 2004 חנכה הנסיכה מהא צ'קרי סירינדהורן חוות ניסויים אגרו-טכנולוגית ישראלית-תאילנדית משותפת להשקיה של גידולים בעלי ערך גבוה באוניברסיטת קון קאן. בתאילנד קיימת בנוסף קרן לידידות תאילנד-ישראל. הנסיכה צ'ולבהורן מהידול מעורבת גם כן בקידום שיתוף הפעולה המדעי בין שתי המדינות.
לאחר שיטפונות שאירעו בתאילנד באוקטובר 2011, שלחה ישראל משלחת סיוע של מומחי ניהול בתחום המים.
בשנת 2012 חתמו שתי המדינות על הסכם סחר ובספטמבר 2014 על הסכם שיתוף פעולה. ביולי 2015 חתמו על הסכם שיתוף פעולה רפואי. באותה שנה, משלחת של התאחדות התעשייה של תאילנד ביקרה בישראל.
ביולי 2018, ביקר שגריר ישראל בממלכה, מאיר שלמה, בשמורת הטבע הלאומית קון נאם נאנג נון, שם התקיים מבצע חילוץ של תלמידי בתי ספר במערת ת'אם לואנג. השגריר שלמה הגיע מטעם ראש ממשלת ישראל ומשרד החוץ על מנת להעריך את גודל המצב וגובה הסיוע שישראל יכולה להעניק.
בפברואר 2019 ביקרה בישראל משלחת תאילנדית של 20 בכירים רפואיים שכללה בין היתר את מנכ"ל משרד הבריאות התאילנדי וכן את כל הנהגת מינהל התרופות הממלכתי עבור לימודי גידול של קנאביס רפואי בישראל והערכת הזדמנויות לשיתוף פעולה בין מדינות בתחום זה.
מחמוד שאה, סולטאן מלאקה
הסולטאן מָחְמוּד שָאָה אִבְּן אֵל-מָרְהוּם סוּלְטָאן אָלְאוּדִין רִיאָט שָאָה (נפטר ב-1528) היה סולטאן של סולטנות מלאקה בין השנים 1488 עד 1511, וכן טען לכתר בין השנים 1513–1528.
יחסי ישראל–תאילנד
תיירות בתאילנד ועובדים תאילנדים בישראל
תאילנד היא אחד מיעדי התיירות המובילים עבור ישראלים. על פי נתוני משרד התיירות ביקרו במדינה כ-125,000 ישראלים בשנת 2011.
ישראל הפכה פופולרית עבור מהגרי עבודה תאילנדים במשך השנים אשר כוללים מעל 25,000 עובדים תאילנדים המועסקים בישראל בחקלאות ובמסעדות אסייתיות כטבחים. לאחר שנים בהן גויסו העובדים על ידי חברות כוח אדם, נחתם הסכם בין ממשלות ישראל ותאילנד לגיוס עובדים בתחום החקלאות ישירות בין המדינות בשנת 2011.
מחמוד שאה, סולטאן מלאקה
ביוגרפיה
מחמוד שאה היה בנו הצעיר של עלאא אלדין קרי, סולטאן מלאקה ה-7 וירש אותו ב-1488.
יחסי ישראל–תאילנד
שיתוף פעולה צבאי
ביולי 2018 נחתם הסכם דו-צדדי בסכום של 30 מיליון דולר למסירת המל"ט דומינטור על ידי חברת אירונאוטיקס הישראלית לתאילנד.
בקיץ 2022 זכתה קונצרן הביטחון הישראלית אלביט במכרז לאספקת 7 מל"טים טקטיים מסוג הרמס 900 עבור הצי המלכותי התאילנדי בסכום כולל של 112 מיליון דולר.
מחמוד שאה, סולטאן מלאקה
ביוגרפיה
לפי תיעודים שנותרו מאותה תקופה, השלטון בסולטנות הפך לבלתי יעיל וחלש כשמוטהיר לקח שוחד ומינה שרים לפי גחמות ארעיות. ההתנהגות הזו גרמה לפילוג בממשלה והסולטאן אף הוציא את טון מוטהיר וכל משפחתו להורג אחרי שהוטעה על ידי פלג אחר. מלבד זאת, המאבק על השליטה בין השרים גרם לפילוג גם בקרב תושבי הממלכה. המאבקים האלו חדרו גם לצבא, כשבתחילת המאה ה-16 נחלש צבא הסולטנות כיוון שהורכב ברובו משכירי חרב שלא שמרו אמונים לממלכה.
יחסי ישראל–תאילנד
משפט
אין הסכם הסגרה בין ישראל ובין תאילנד והאמנה בדבר ההיבטים האזרחיים של חטיפה בינלאומית של ילדים אינה חלה בתאילנד.
מחמוד שאה, סולטאן מלאקה
נפילת הסולטנות
במהלך ביקורו של האדמירל הפורטוגזי דייגו לופז דה סקווירה בין השנים 1509–1510 תכנן הסולטאן להתנקש בחייו, אולם התוכנית הגיעה לידי האדמירל שנמלט מהמדינה. הקצין הפורטוגזי אפונסו דה אלבוקרקי שקיבל את ההודעה על כך החליט לנצל את הניסיון כעילה למסע הכיבושים שלו בדרום-מזרח אסיה.
מלאקה הותקפה על ידי הפורטוגזים ב-1511 ומחמוד שאה נמלט לפהאנג שבחוף המזרחי, שם ניסה לשווא לגייס סיוע סיני. אחרי שנכשל המשיך הסולטאן דרומה והעביר את הבירה לאי בינטאן (כיום חלק מאינדונזיה), דרומית מזרחית לסינגפור תוך שהוא ממשיך לקבל את היחס של מדינות האזור כסולטאן מלאקה. בין השנים 1515–1519, כמנהיג הקונפדרציה המלאית והמוסלמית ניסה להוביל התקפות לשחרור מלאקה אך נכשל במאמציו. ב-1526 הפורטוגזים הגיבו לאיום המתמשך מצידו על ידי השמדת בינטאן. אחרי ההפסד מחמוד שאה ברח לקמפאר שם חי עד שנפטר ב-1528. בנו, אלאודין ריאט שאה, ייסד את סולטנות ג'והור שהפכה לאימפריה חזקה שהגיעה לשיאה במאות ה-18 וה-19. בנו השני, רג'א מוט'פר הקים את סולטנות פראק.
חיים אישיים
למחמוד שאה היו כמה נשים, הבולטת שבהם היא טון טיה. מלבד זאת, הוא הוליד בחייו שלושה בנים: אחמד שאה, שהיה הסולטאן האחרון של מלאקה, מוצאפר הראשון מפראק ואלאודין ריאט שאה השני שייסד את סולטנות ג'והור.
בנו, אחמד שאה, ירש אותו למשך כשנתיים בשנים 1511–1513 אחרי שאביו הוציא להורג את טון מוטהיר שהיה הבנדהארה של הסולטנות. אחמד שאה נחשב ללא כשיר להיות סולטאן ונהרג ב-1513 במהלך ניסיונותיו של מחמוד שאה להשתלט בחזרה על הסולטנות מידי הפורטוגזים. הוא הצליח לתפוס מחדש בכס המלוכה, אולם זה היה כבר אחרי שהסולטנות חרבה, מה שהפך אותו לטוען לכתר.
משטרת הרוכבים שובל
משטרת הרוכבים שובל (בפי תושבי רהט הבדואים משטרת אל הוזייל, בערבית ביר זְבַּאלֶה ) היא נקודת שיטור בריטית, שהוקמה כשנתיים לאחר הכרזת המנדט הבריטי בארץ ישראל, בתחילת שנות ה-20 של המאה העשרים. היא שמשה את משטרת הרוכבים/משטרת המדבר הבריטית. מתחם התחנה ממוקם מדרום לקיבוץ שובל שבצפון הנגב, מערבית לעיר רהט על כביש 264. לאחר מלחמת העצמאות הפכה הנקודה, לנקודת משטרה של משטרת ישראל. על פי צורת הבנייה, של נקודת המשטרה. שהיה מבנה מלבני עם שתי עמדות שמירה מעוגלות משני צידיו (מדרום ומצפון). המבנה קבל את הכינוי מבנה מיקי מאוס על שם הדמיון בין צורת המשטרה במבט על ובין הדמות המצוירת.
רקע
במהלך החודשים נובמבר-­דצמבר 1917, נכבשה ארץ ישראל על ידי הבריטים. מאותו תאריך ועד עזיבת הבריטים את ארץ ישראל ב-14 מאי 1948, הייתה הארץ בשליטה בריטית ונוהלה בתחילה על ידי ממשל צבא, שבראשו עמד מושל צבאי ולצידו מנגנון אדמיניסטרטיבי, הכפוף ישירות למפקד הצבא. עם מתן האישור שהמנדט על ארץ ישראל ניתן לבריטניה בועידת סן ­רמו, בתאריך 1 ביולי 1920, התחלף הממשל הבריטי במנהל אזרחי ואת מקומו של המושל הצבאי תפס הנציב העליון, ששימש רשות מחוקקת ורשות מבצעת כאחד.
אחד מיעדי האדמיניסטרציה הבריטית היה הצורך בפיקוח ובשליטה על מרחבי הנגב; לצורך הגנה על אתרי מחצבים, נפט ומלח משודדי דרכים, גנבים והתנכלויות במטרה לשדוד את הציוד שהובא לאתרים אלו. בהמשך הבריטים נדרשו להגן על היישובים היהודים שעלו על הקרקע ועל קו המים שהונח אליהם מראש העין. לשם כך, נשלח לנגב ‘חיל הגמלים המצרי’ בפיקודו של הגנרל הבריטי פיק שמו המלא Frederick. G. Peake. במקביל הוגדלו סמכויותיהם של השייח’ים בשבטים הבדואים (לדוגמה, שיח' סלמאן אל הוזייל מרהט, שאף מונה על ידי הבריטים לשיח' השיח'ים) והודקו קשריהם עם השלטונות הבריטיים.
משטרת המדבר
בשנת 1921 הובא כוח משטרה לנגב שמנה כ - 140 שוטרים רובם בדואים, מהם 72 רוכבי גמלים, 24 פרשים ו - 18 רגלים. השוטרים איישו את נקודות המשטרה וסיירו במרחבי הנגב. כח אדם זה היווה את הבסיס להקמת ‘משטרת המדבר’. מאחר שבמרחבי הנגב קשה היה לסמוך בימים ההם על תקשורת האלחוט, הוחלט להקים מערך נקודות שיטור קבועות, בנקודות-מעבר ושליטה אסטרטגיות. כך, במהלך שנות ה-20, הוקמו בצפון-מערב הנגב, 4 תחנות של ‘משטרת-המדבר’: עימַארָה (היום קיבוץ אורים) על דרך באר שבע - חאן יונס, ואדי בָּהַא (היום העיר נתיבות) על דרך באר שבע - עזה, ביר זְבַּאלֶה (היום קיבוץ שובל) על דרך באר שבע - פלוג’ה (פלוגות) וג’מַאמָה (היום קיבוץ רוחמה) על דרך חברון - עזה.
בשלהי שנות העשרים הוקמו בצפון-מזרח הנגב נקודות משטרה תל אל מילְח (תל מלחתה, משטרה שעקרה יותר מאוחר לראס זוּעַירָה = ראש זוהר/מיצד זוהר) וכּוּרְנוּב (ממשית). במטרה לגבות מיסים משיירות מובילי המלח מים המלח. למטרת פיקוח על דרכי הערבה, הוקמו בהמשך משטרות עין חוּסֻ’בּ (עין חצבה), עין אל עַ’אמְר (נחל עומר), עין עַ’דְיָאן (יטבתה) ואֻם רָשְׁרָשׁ (אילת).
באמצע שנות ה-30 הושלמה התקנת תקשורת האלחוט בכל התחנות. עם הקמת המשטרה האחרונה בחַלְסָ’ה (חלוצה) בסוף העשור, הושלמה פריסת השליטה הבריטית והפיקוח בכל מרחב הנגב, על מקורות המים והדרכים. פיקוח זה גם אִפְשר את הפעלתו של החוק שאסר נשיאת נשק חם מצפון לקו ניצנה - ראש זוהר. כל תחנות/נקודות המשטרה היו תחת פיקוד מחוז דרום של משטרת המנדט שמקום מושבו היה בעזה. במחוז היו 2 נפות, נפת עזה ונפת באר שבע.
גבולות נפת באר שבע המנדטורית היו: במערב-הגבול עם מצרים. בדרום-אום רשרש, (אילת). במזרח-הגבול עם עבר הירדן, שנמשך לאורך בקעת הערבה עד דרום ים המלח. בצפון-ממג'דל (אשקלון) במערב, לאורך ציר פלוגות והר חברון עד ים המלח. יחידות המשטרה המסונפות לבאר שבע היו ברמה של נקודות משטרה. הן עסקו בסיורים רכובים בנגב, וטיפלו טיפול ראשוני בבעיות המתעוררות. מקרי פשע הדורשים המשך טיפול הועברו לבאר שבע. בכל נקודת-משמר/שיטור כזאת שירתה מחלקת רוכבים בדואים בפיקודו של סמל בריטי, במקרה אחד אפילו שוטר יהודי.
בתחנות משטרת המדבר בנגב היו מוצבים שוטרים ערבים/בדואים בלבד. בכל אחת מהתחנות עימארה ועסלוג' שרתו 45 שוטרים; בשאר התחנות - 35; ואילו בכל אחת מהתחנות הקטנות יותר: כמו הוזייל ביר זְבַּאלֶה [שובל], היו רק 25 שוטרים ערביים/בדואים בפיקוד שאויש מבני המשפחות המכובדות כגון משפחת הוזייל. פרשים בדואים (על סוסים וגמלים) גויסו רשמית מהשבטים הלוחמניים יותר והם תוגמלו היטב כדי להבטיח את נאמנותם. כל מגויס היה צריך להביא מביתו את הסוס או הגמל שלו. בכל נקודת משטרה של רוכבי גמלים "הג 'אנה", המפקד היה ''שאויש", (סמל) או קורפורל. בדרך כלל השוטרים הבדואים, הוצבו באזור השבט שלהם. מפקדי התחנות בעלי הדרגות הגבוהות בקרב השוטרים הבדואים היו ממשפחות השיח' ים, שנודבו לשרת במשטרה בתחום השבטים שלהם.
נקודת משטרת הרוכבים ביר זְבַּאלֶה
נקודת משטרת הרוכבים ביר זְבַּאלֶה מוקמה בנקודת-מעבר ושליטה אסטרטגית על הדרך באר שבע - פלוג’ה (פלוגות) וג’מַאמָה (היום קיבוץ רוחמה) שעל דרך חברון - עזה. היא נמצאת בנקודה גבוהה השולטת ברדיוס 360 מעלות על משורי צפון הנגב. גובה הנקודה 211 מטר מעל פני הים. התחנה ממוקמת נכון לשנות האלפיים על כביש 264. מצפון לתחנה נמצא קיבוץ שובל והכניסה המערבית לעיר רהט. ממזרח לתחנה נמצאת העיר רהט. מדרום לתחנה במרחק של כאחד קילומטר נמצא אפיק נחל גרר והכניסה הדרום מערבית לעיר רהט.
בימי מלחמת העצמאות התחנה נקראה בפקודות הצבא משטרת הוזייל, כך גם קראו לה הבדואים תושבי רהט וכך התחנה רשומה בגזך המדינה בתיק בשם: נקודות משטרות אלהוזייל מזהה פיזי מ-5149/1.
תחנת הרוכבים ביר זבאלה הייתה כפופה למפקדת נפח באר שבע. בתחנה שרתו 25 שוטרים בדואים. שוטרי התחנה פעלו במסגרת פלוגת הגמלים (הג'אנה) במרחבי הנגב, בגזרת סיור של יום רכיבה מנקודה לנקודה. מנקודת המשטרה יצאו סיורים רכובים של שוטרים באופן סדיר וקבוע. בתחילת שנות ה -20 הכוח היה נייד בעיקרו. מטרת הסיורים להפגין את נוכחות החוק והשלטון הבריטי בין השבטים הבדואים, ולהתערב במקרי פשיעה באזור. לא אחת קיימו מרדפים אחרי גנבים ושודדים.
מבנה התחנה נבנה מאבני גזית. המבנה הוא מבנה חד קומתי מלבני. בתוך המבנה מספר חדרים משני צידי מסדרון שעובר לכל אורכו. בקצוות המסדרון ומתוך המבנה, מדרום ומצפון כניסות לשתי עמדות שמירה מעוגלות החולשות ביחד ב-360 מעלות על כל צדדי התחנה. בקיר של עמדות השמירה מוקמו חרכי ירי מוגנים. צורת המבנה עם 2 עמדות השמירה המעוגלות העניקו לבנייני המשטרה הבנויים בצורה זו את הכינוי משטרת מיקי מאוס על שם הדמות המצוירת. בחצר הייתה אורווה לגמלים והסוסים. עד היום נמצאת ליד הבניין השוקת ששמשה להשקות אותם.
עם סיום המנדט הבריטי בחודש מאי 1948 הנקודה נמסרה לערבים וצה"ל נאלץ לכבוש אותה . הנקודה (משטרת הוזייל) נכבשה ללא קרב על ידי צה"ל בתאריך 1 במאי 1948 במסגרת מבצע ברק, בצפון הנגב בשלב נטילת היוזמה בחזית הדרום. לאחר מלחמת העצמאות הפכה הנקודה, לנקודת משטרה של משטרת ישראל. במקביל המבנה שימש גם מרפאה לפזורה הבדואית שחיה באזור עד הקמת מרפאה בעיר רהט. במקום גם התקיים בית הדין השבטי הבדואי. בחלק מהזמן הבניין שימש גם כבית ספר הראשון ברהט.
מקור השם ביר זְבַּאלֶה
השם ביר זְבַּאלֶה, הופיע כבר במפת הקרן לחקירת ארץ ישראל (PEF) הבריטית מ-1878. אף על פי ששם המקום דומה למילה מזבאלה, מקור השם לא היה גל אשפה ('זְבָּאלֶה' בערבית), אלא שיבוש שם המקום סוֹבִּילָה (SOBILA), שם עיר בשם סובילה מופיע במקום כבר במפת מידבא, מהתקופה הביזנטית. השם סובילה כשלעצמו הוא כנראה שיבוש של השם התנ"כי שובל, שנזכר פעם כשמו של אחד מבני שֵׂעִיר ופעם כשמו של אחד מבני שבט יהודה.
מיס הים הבלטי
מיס הים הבלטי היא תחרות יופי למתמודדות מרחבי המדינות הגובלות בים הבלטי וביניהן אסטוניה, ליטא, לטביה, גרמניה, פולין ומדינות סקנדינביה.
התחרות החלה ב-1991, בדרך כלל היא נערכה בפינלנד, למעט ב-1994 שנערכה בטאלין, אסטוניה.
התחרות שודרה בערוץ הטלוויזיה הפיני "MTV3", בין נותני החסות לאירוע היא הסוכנות "Finnartist".
ב-2007 התאחדה התחרות עם תחרות מיס סקנדינביה ונקראה "מיס הים הבלטי וסקנדינביה", לאחר שנתיים במתכונת זו בוטלה התחרות.
הרש-ליב קז'בר
הרש-ליב קז'בר (ביידיש: הערש-ליב קאַזשבער; 1906 – 1942) היה סופר יידי.
ביוגרפיה
קז'בר נולד בשם הרש-ליב ויינשטיין בעיירה קז'בה (מכאן שם העט קז'בר) בבסרביה, היום במולדובה. בעקבות תאונה שהוא עבר בילדותו הוא צלע כל ימיו. הוא למד בגמנזיה רומנית בבלץ, יותר מאוחר הוא עבד בתור מורה בבלץ בית הספר של הבונד. בשנות השלושים של המאה העשרים הוא התגורר בקישינב.
את הסיפורים הראשונים הוא פרסם בעיתון טשערנאוויצער בלעטער, תחת שם העט קז'בר. הוא גם פרסם סיפורים ומאמרי ביקורת בליטערארישע בלעטער (מחברות ספרותיות, ורשה). ב-1931 הוא ייסד יחד עם יעקב יקיר את כתב העת אָנזאָג (בשׂורה), כתב העת הזה נועד לשמש בתור במה לסופרים יידישאיים צעירים שלפני כן פרסמו בכתב עת שויבן שנוסד על ידי יעקב שטיינברג. קז'בר היה חבר בחוג הסופרים היידישאים הצעירים רומניה הצעירה שבו היו חברים גם מוטל סקציאר, יעקב יקיר, הרץ ריבקין, יחיאל שרייבמן, צבי צלמן ואחרים.
ספרו היחיד של קז'בר קאזאניע גימנאזיע (בית ספר ממלכתי) יצא לאור בעיר צ'רנוביץ ב-1937. בכתב העת אָפגאַנג (שחר) התפרסם סיפורו בהמשכים חברתע טאניא (החברה טניה).
קז'בר נפטר כתוצאה מרעב לאחר שהתפנה לסמרקנד לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה.
יחסי מקסיקו–קוסובו
בין מקסיקו לקוסובו לא מתקיימים כלל יחסים דיפלומטיים.
סקירה כללית
ב-19 בפברואר 2008 פרסם משרד החוץ של מקסיקו הצהרה לפיה מקסיקו שמה לב מקרוב למצב המתפתח כדי לאמץ, ברגע מתאים, עמדה לגבי הכרזת העצמאות. אותה הצהרה קראה לכל הצדדים להסכים בשלום, באמצעות דיאלוג, על מעמדה הסופי של קוסובו ולהגיע להסכמה על זכויות המיעוטים ושמירה על שלום וביטחון בבלקן. פקידי ממשל מקסיקניים הדגישו מאז שוב ושוב כי מקסיקו אינה מתכוונת להכיר בקוסובו.
אמור שלום
אמור שלום הוא השיר עמו ייצגו ההרכב המוזיקלי שוקולד מנטה מסטיק (שכלל בתוכו אז את הזמרות ירדנה ארזי, רותי הולצמן ולאה לופטין) את ישראל באירוויזיון 1976. את השיר כתב אהוד מנור, והלחין ועיבד מתי כספי.
בחירת השיר ומילותיו
השיר מסופר מנקודת המבט של אישה הקוראת לגבר להיות המאהב שלה. היא אומרת לו "כמעט שלושים שנה אני לבד" ואומרת לו כי "אני עוד כאן אז בוא אמור שלום, אמור שלום". את המילים ניתן לפרש גם בהקשר פוליטי - ניתן לייחס את המילים למדינת ישראל הקוראת לשלום עם מדינות ערב. מדינת ישראל, שהוקמה ב-1948, הייתה בת 28 בשנת 1976, מה שמתחבר עם המילים "כמעט שלושים שנה אני לבד". משמעות נוספת - מאז שקיבלה עצמאות, ישראל בודדה במזרח התיכון ומוקפת מכל עבריה במדינות עוינות (מצרים וירדן חתמו על הסכמי שלום עם ישראל רק ב-1979 וב-1994).
באירוויזיון
הלהקה הופיעה באירוויזיון בשם העברי אך נודעה גם כ"בנות השוקולד" ("The Chocolate Girls") וזכתה במקום השישי. במהלך המופע חתם פשנל, אמרגן הלהקה, על מספר חוזי הופעות ברחבי אירופה.
לאחר האירוויזיון
השיר צעד במשך 14 שבועות במצעד השבועי העברי בגל הקל מתוכם 5 שבועות במקום הראשון, בעקבותיו דורג בסוף השנה במקום השלישי במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשל"ו (1976) שנערך ברשת ג.
יחסי אינדונזיה–הונגריה
יחסי אינדונזיה–הונגריה הם יחסי החוץ בין אינדונזיה והונגריה.
סקירה כללית
כוננו רשמית בשנת 1955. שגרירות הונגרית נפתחה בג'קרטה בשנת 1957. בהתאם למדיניות ה"פתיחה המזרחית" ההונגרית, ובשל המשקל הפוליטי האינדונזי ופוטנציאל השוק, הונגריה ראתה את אינדונזיה כאחת המדינות המשפיעות ביותר באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה, ואילו אינדונזיה רואה בהונגריה שוק פוטנציאלי וכניסה אסטרטגית לחדירה לשווקים של מרכז אירופה ומזרח אירופה.
ביקורים רמי דרג
נשיא אינדונזיה הראשון, סוקרנו, ביקר בהונגריה לראשונה בשנת 1960. בספטמבר 2002 ביקרה בהונגריה נשיאת אינדונזיה, מגוואטי סוקרנופוטרי. ואילו ראש ממשלת הונגריה פרנץ גיורקסני ערך ביקור ממלכתי באינדונזיה ביולי 2005. ב-6–7 במרץ 2013, נשיא אינדונזיה סוסילו במבנג יודויונו ערך ביקור ממלכתי בהונגריה.
יחסי סחר והשקעה
הוועדה המשותפת להונגרית-אינדונזית לשיתוף פעולה כלכלי דו צדדי (JCEC) הוקמה בשנת 1988. מאז, היקף הסחר הדו-צדדי היה תנודתי לאורך השנים. הסחר הדו-צדדי צמח מ-37 מיליון דולר בשנת 1993 ל-216 מיליון דולר בשנת 2003. עם זאת, הוא פחת בשנת 2004 לסכום של 126.3 מיליון דולר, 124.8 מיליון דולר בשנת 2005, 101.9 מיליון דולר בשנת 2006, ו-114.9 מיליון דולר בשנת 2007. בשנת 2010 היקף הסחר הדו-צדדי הגיע ל-220.83 מיליון דולר והוא עלה ל-438.34 מיליון דולר בשנת 2011. עם זאת, ההאטה הכלכלית שפקדה את אירופה גרמה לכך שהסחר ירד לכדי 183.5 מיליון דולר לתקופת ינואר - אוקטובר 2012. נכון להיום הונגריה היא שותפת הסחר הרביעית בגודלה של אינדונזיה במזרח ובמרכז אירופה.
הייצוא האינדונזי להונגריה כולל גומי ומוצריו, טקסטיל, הנעלה, שמן דקלים, תבלינים, עור, קש, פלסטיק ומלאכת יד. בעוד שהייצוא ההונגרי לאינדונזיה כולל תרופות, כימיקלים, מוצרים חשמליים, אלקטרוניים ואופטיים, ציוד הנדסי חשמל ומכונות.
ההשקעה של הונגריה באינדונזיה הוערכה ב-400,000 דולר בתקופה שבין 1999–2009, והיום גדלה ל-590,000 דולר בחמישה פרויקטים.
שיתוף פעולה
מלבד סחר והשקעות, שיתוף הפעולה הדו-צדדי מורחב למגזרים שונים, כולל חילופי תרבות וחינוך, מידע, טכנולוגיה והנדסה, כמו גם ניהול מים, סביבה ובריאות.
ווקסהול אקווס
ווקסהול אקווס (באנגלית: Vauxhall Equus) היא מכונית ספורט בתצורת מכונית ספיידר המוגדרת מכונית קונספט מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית ווקסהול מוטורס, חברת בת של ג'נרל מוטורס, אשר הוצגה בשנת 1978. ==מפרט טכני==
אלגוריתם QR
האלגוריתם פותח באופן עצמאי בסוף שנות החמישים על ידי מדען המחשב הבריטי ג'ון פרנסיס ועל ידי המתמטיקאית הרוסיה ורה קובלנובסקיה.
היסטוריה
לאלגוריתם QR קדם אלגוריתם LR שהתבסס על פירוק LU ולא על פירוק QR. פירוק QR הוא יותר יציב ולכן אלגוריתם LR כמעט ואינו נמצא בשימוש כיום.
Light Switch
Light Switch הוא סינגל של הזמר האמריקאי, צ'ארלי פות', שיצא על ידי אטלנטיק רקורדס, ב-20 בינואר 2022. השיר צפוי להיות הסינגל המוביל של אלבום האולפן השלישי שלו, Charlie. השיר נכתב על ידי צ'ארלי פות', יעקב כשר, הינדלין וג'ייק טורי, והופק על ידי צ'ארלי פות'.
נכון לאפריל 2022, השיר הושמע למעלה מ-136 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ, שבוים על ידי כריסטיאן ברסלאור, יצא בערוץ היוטיוב של פות' ב-20 בינואר 2022. נכון לאפריל 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-54 מיליון פעמים.
פיק ויתרס
דייוויד "פיק" וית'רס (אנגלית: David "Pick" Withers; נולד ב-4 באפריל 1948) הוא מתופף בריטי. הוא ידוע כמתופף של להקת דייר סטרייטס בארבעת אלבומי האולפן הראשונים שלה.
חייו
וית'רס, יליד לסטר, אנגליה, החל לתופף במצעדים של תנועת הנוער הנוצרית "חטיבת הנערים." הוא החל את דרכו המקצוענית בגיל 17, כמתופף של להקה בשם "הפרימיטיבים," ולאחר מכן בלהקה "אביב," שהקליטה אלבום אולם לא זכתה להצלחה. הוא שימש כמתופף הבית של אולפני "רוקפילד" בוויילס. הוא למד תיפוף בבית הספר "טק מיוזיק סקול" בלונדון.
לוית'רס סגנון ייחודי בתיפוף, בהיותו מתופף רוק שנמנע מהצליל הכבד והחזק שאופייני לרוב מקצבי הרוק, ומעדיף הקשות רכות ומעודנות על תוף הסנֵר ועל מצילות ההיי האט על פני מופעי וירטואוזיות ומהירות תיפוף. בדומה למנהיג להקת ה"דייר סטרייטס", מארק נופלר, סגנונו של וית'רס מבוסס על מקצבי בלוז. נופלר פגש את וית'רס בלונדון בשנת 1973 כשהצטרף ללהקת הבלוז "Brewers Droop", שם שימש וית'רס כמתופף. הוא המשיך לשתף פעולה עם נופלר במהלך שנות השבעים, תוך כדי כך שניגן עם להקת הרוק-פולק "מגנה כרטה".
וית'רס היה חבר בלהקת ה"דייר סטרייטס" מתחילת דרכה ועד שנת 1982, אז עזב כדי להקדיש יותר זמן למשפחתו ולמוזיקת בלוז. בריאיון עיתונאי טען, שהוא חושש להפוך למתופף רוק. את מקומו כמתופף של ה"דייר סטרייטס" תפס טרי ויליאמס.
פרית'ווי
פְּרִיתְ'וִוי (סנסקריט: pṛthvī, תרגום: ארץ) הוא טיל קרקע-קרקע בליסטי לטווחים קצרים (SRBM) המפותח על ידי ה-DRDO של הודו תחת "תוכנית הטילים המונחים" (IGMDP). הוא בשימוש "פיקוד הכוחות האסטרטגיים" (לפעמים הפיקוד האסטרטגי הגרעיני) ומיועד לשאת ראש נפץ גרעיני.
גרסאות
פרויקט טילי הפרית'ווי כלל פיתוח שלושה וריאנטים לשימוש הצבא, חיל האוויר וחיל הים. הגדרות הפרויקט הגדירו מראשית הפרויקט את:
דרדוויל - דמויות
בחוברות הקומיקס של דרדוויל קיימות דמויות משנה רבות שמככבות יחד עמו ומהוות נדבך חשוב בסיפורים השונים שנעשו על הדמות במרוצת השנים.
מאט מורדוק הוא עורך דין, שבילדותו התעוור בגלל שפיכת פסולת רדיואקטיבית על עיניו כשהציל על איש זקן מדריסה. חושיו האחרים התחדדו, ולאחר חיסולו של אביו המתאגרף, למד אמנויות לחימה שונות ונקם ברוצחיו של אביו. הוא החל להגן על שכונת הלס קיצ'ן ונלחם בנבלי-על רבים, בהם המתנקש בולזאיי וראש הפשע המאורגן הקינגפין.
ביקום מארוול, מעטות הדמויות בעלות חיי אהבה כה מפותלים וטרגיים כשל דרדוויל. חברותיו של מאט מורדוק מתחלקות לשתי קבוצות: נשים רגילות שספגו כאב בגללו כמו קארן פייג', התר גלן, גלוריאנה אובריין ומילה דונובן, ונשים מסוכנות ובעלות כוחות על כמו אלקטרה, האלמנה השחורה, טיפואיד מרי ואקו. רובן מתו, נותרו בעלות מום, או ספגו טראומה קשה.
קארן פייג' מכרה את זהותו הסודית תמורת זריקה, כשהייתה מכורה להרואין. מאוחר יותר, היא נהרגה לנגד עיניו של מאט על ידי בולזאיי. כתגובה, דרדוויל תקף את בולזאיי ונתן לו נשיכה פראית שכמעט הרגה אותו. אלקטרה נהרגה אף היא על ידי בולזאיי במפגשה הראשון עם הנבל, אף על פי שהיא קמה לתחייה מאוחר יותר על ידי ארגון "היד". התר גלן התאבדה אחרי שנהפכה לאלכוהוליסטית. גלוריאנה אובריין נהרגה על ידי ויקטור קרולר, חייל של הקינגפין. אשתו של מורדוק, מילה דונובן, עזבה אותו, והאשימה אותו בכך שנישואיה איתו היו תסמין של התמוטטות העצבים שעבר. אהבתו לטיפואיד מרי נהרסה לבסוף בגלל פיצול אישיות שלה. אקו הונחתה על ידי הקינגפין להרוג את דרדוויל, שכפי שסופר לה כי רצח את הוריה. על אף שגילתה את האמת, האירוע גרם לנתק ביניהם. יוצאת מן הכלל הייתה מערכת היחסים שלו עם האלמנה השחורה, שהייתה נורמלית יחסית, ואפילו נראה שמאט עזב את ביתו כדי לגור איתה בסן פרנסיסקו, אך לבסוף האלמנה השחורה החלה לחשוש שהקריירה שלה כלוחמת בפשע תעמוד בצילו של דרדוויל, המוכר יותר ממנה, והשניים נפרדו כידידים.
המנדרין המופלא
המנדרין המופלא (אופ' 19, BB 82) (בהונגרית: A csodálatos mandarin; בגרמנית: Der wunderbare Mandarin; היא מוזיקת בלט מאת המלחין ההונגרי בעל השם העולמי בלה בארטוק, שהמחבר כינה אותה "פנטומימה בת מערכה אחת". (מנדרין הוא שר, תפקיד ממלכתי שהיה בסין הקיסרית ובווייטנאם).
הרקע
בשיחה משנת 1919 תיאר בארטוק את עלילת המנדרין המופלא, שאותה כינה "יפה להפליא", כך:
תוך מספר חודשים מרגע קריאת הסיפור, כמה חלקים מולחנים כבר היו מוכנים. בארטוק לא התחיל את ההלחנה בפועל עד סתיו 1918 ולמרות שסיים את העבודה עד מאי 1919, הוא לא השלים את העיבוד המוזיקלי (התיזמור השלם) עד 1924.
הצגת בכורה
היצירה הוצגה לראשונה בקלן ב-1926 על רקע שערורייה בלתי נשכחת. בעקבות הבכורה התקיימה מחאה נזעמת של השלטונות ושל הציבור נגד המחזה ה"לא מוסרי". ייתכן שהסלידה הזו נגרמה בשל הניסוח החריף בצורה יוצאת דופן לאותה תקופה של טקסט הלברית, כמו גם מהמרירות והחדות המתאימות של המוזיקה. ראש עיריית קלן, קונרד אדנאואר, אסר ככל הנראה על ההופעות לאחר הבכורה, לא בגלל שום סיבה אחרת, אלא בגלל הצגת האורגזמה על הבמה הפתוחה. בהמשך התקשו להעלות את היצירה בגלל השלטונות וגם בגלל הקהל הן בבית (ממלכת הונגריה) וכן ברחבי העולם. האירוניה של הגורל היא שהמנדרין המופלא הפך לאחת מיצירותיו האהובות ביותר על בארטוק, והוא מאפיל עד היום בביצועה על יצירותיו האחרות.
סוויטה
ברטוק יצר ממחזה הריקוד סוויטה תזמורתית, שהמוזיקה שלה עוקבת אחר האירועים רק עד המרדף. הסוויטה הוצגה לראשונה בשנת 1928 על ידי התזמורת הפילהרמונית של בודפשט.
המוזיקה
בעבודה זו הדיסוננס, המשוחרר מאילוצים טונאליים, עומד כולו לשירות הביטוי. יש לבארטוק גם חידושי תזמור רבים:
הכלים
המנדרין המופלא כתוב ל:
הקלטות
מופעי סוויטת הבלט עלו על מספר ההופעות של הבלט השלם עד לשנים האחרונות. ההקלטות של הסוויטה כוללות: הקלטות בולטות של הבלט המלא כוללות:
גיליקוס
אורכו של דג זה הגיע ל-2 מטר, והוא היה בעל מבנה גוף מגודל ובעל סנפירי שת וזנב ארוכים מאוד וראש מוארך מלא בשיניים חדות. הוא היה טורף של דגים שונים ויצורי ים נוספים לאורך הים הפנימי המערבי שהיה באמריקה הצפונית לאורך תור הקרטיקון. הדג נעל את לסתותיו במהירות על טרף אפשרי וינק אותו. ייתכן גם שניזון מזואופלנקטון באותו האופן.
דגים אלה נאכלו לעיתים בידי קרוביהם כמו הקסיפקטינוס הגדול. פרט מאובן שנמצא בקנזס מראה פרט של קסיפקטינוס מנסה לבלוע גיליקוס באורך של מטר וחצי וככל הנראה מת לאחר מכן, עקב חסימת הלסת וקריעת איבריו.
Fuckin' Perfect
Fuckin' Perfect (לעיתים מסוגנן כ-Perfect או כ-F** kin' Perfect) הוא סינגל של הזמרת האמריקאית, פינק, מתוך אלבום הלהיטים הראשון שלה,. הסינגל יצא, על ידי לה-פייס רקורדס וג'ייב רקורדס, ב-12 בנובמבר 2010. השיר נכתב על ידי פינק, מקס מרטין ושלבאק, והופק על ידי מקס מרטין ושלבאק.
פינק הצהירה כי ההשראה העיקרית מאחורי הסינגל היה בעלה, קארי הארט. הווידאו קליפ של הסינגל, שבוים על ידי דייב מאיירס, מעביר מסר נגד דכדוך, פגיעה עצמית והתאבדות. בנובמבר 2011, השיר זכה בפרס גראמי בקטגוריית ביצוע סולו הפופ הטוב ביותר.
נכון לספטמבר 2021, הסינגל הושמע למעלה מ-185 מיליון פעמים בספוטיפיי.
ביקורת
השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה רבים. ביל לאמב, מ-Dotdash, העניק לשיר 4.5 מתוך 5 כוכבים, ושיבח את "המילים הרציניות אך מרוממות", והעיר כי: "יש לו מספיק כוח בכדי להרחיק את פינק מאמצע הכביש. לבסוף, הלחן והעיבוד הופכים את השיר לבלתי נשכח ומוכר באופן מיידי."
וידאו קליפ
צילומי הקליפ החלו ב-5 בדצמבר 2010, במהלך השבועות הראשונים להריונה של פינק. הקליפ מתמקד בעיקר בחייה של אישה (טינה מיורינו ) שהתגברה על מאבקים בכדי להפוך לאמנית מצליחה.
הווידאו קליפ ביום על ידי דייב מאיירס. הווידאו קליפ יצא לראשונה ב-19 בינואר 2011 בערוץ היוטיוב הרשמי של פינק ו-MTV. נכון לספטמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-305 מיליון פעמים.
ארצ'יבלד פרייזר נאש
ארצ'יבלד פרייזר נאש (באנגלית: Archibald Goodman Frazer Nash; 30 ביוני 1889, היידראבאד, הממלכה המאוחדת–10 במרץ 1965) היה מהנדס מכונות בריטי.
ביוגרפיה
ארצ'יבלד פרייזר נאש נולד בהיידראבאד שאז הייתה תחת שליטה של האימפריה הבריטית. הוא למד הנדסה בלונדון ואחרי סיום הלימודים החל לעבוד בחברות הנדסה.
בשנת 1910 הקים יחד עם חברו מתקופת הלימודים, הנרי גודפרי, את החברה לייצור מכוניות GN. המכונית הראשונה נמכרה כעבור שנה והייצור נמשך עד לשנת 1922 בבריטניה ועד לשנת 1925 בצרפת.
בשנת 1917 נכנס נאש לתחום התעופה ועבד במחלקה הטכנית של חיל האוויר המלכותי בדרגת קפטן עד לשנת 1919.
בשנת 1923 הקים נאש חברה נפרדת לייצור מכוניות ספורט בשם Frazer Nash. בשנת 1929 עזב את ניהול החברה אך נותר בעל המניות העיקרי.
בשנת 1929 הקים נאש את חברת Nash & Thompson שעסקה ביעוץ הנדסי. בין היתר החברה זכתה בחוזה יעוץ למשרד התעופה הבריטי. בשנות ה-30 נמכרה החברה לחברה Parnall והמשיכה לתכנן ולייצר מכשירים לתעשיית התעופה ולתעשייה הביטחונית. בין היתר תכנן נאש מספר מערכות נשק שהותקנו במטוסים בריטיים במהלך מלחמת העולם השנייה.
גם לאחר מלחמת העולם השנייה המשיך נאש להמציא מוצרים מהונדסים לשדות הגנה, מטוסים ואנרגיה אטומית. לאחר מותו ב-1965, העסק המשיך לצמוח כקבוצת Frazer Nash עד שנאלץ לקבל כינוס נכסים ב-1990 על ידי קיצוצים בהוצאות הביטחון של ממשלת בריטניה.
מאיר גירון
מאיר גירון (7 באוגוסט 1913 – 3 בדצמבר 2001) היה מנהל ישראלי, אשר עמד בראש חברות תעשייתיות בולטות במשק. יקיר העיר חיפה לשנת 1995.
משפחה
מאיר גירון נולד בעיר לודז' שבאימפריה הרוסית (בתחומי פולין של ימינו), בנם השני של פרידה לוין, בת העיר, ויצחק גרינבוים, יליד קרושנייוויצה.
לגירון היו שלושה אחים ואחיות – בלה, אבא וחיים גירון. ההורים הקפידו על חינוך ציוני ויהודי וארבעת ילדיהם למדו בבתי ספר היהודים בעיר. במהלך שנות ה-30 עלו מאיר, הוריו ואחיו, לארץ ישראל.
לימודים
גירון החל בלימודי רפואה בצרפת, אך לאחר שנה בחר, ממניעים ציוניים, להמשיך בלימודי אגרונומיה באלג'יר. בדרכו לביקור בבית הוריו בקיץ 1933 החליט להפסיק את לימודיו ולעלות לארץ ישראל.
עלייה לארץ ישראל
בחודש מאי 1934 עבר לחיפה, בה התיישב והתגורר עד סוף ימיו. לאחר כ-10 שנים של שהייה בלתי חוקית, אישרו באוקטובר 1944 שלטונות המנדט את בקשתו לנתינות פלסטינית.
תקופת טרום הקמת המדינה
גירון נסע לסוריה ולבנון מטעם סולל בונה, אשר בנתה שם בתי-חולים, וניצל את שהותו שם לפעילות מודיעינית מטעם "ההגנה". באחת הנסיעות נתפס, נכלא ועונה בכלא בדמשק.