cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אסתר עופרים
חזרה לגרמניה
עופרים הופיעה בברלין בשנת 1984 בתפקיד חיה במחזה "גטו" מאת יהושוע סובול ובבימויו של פטר צאדק (Peter Zadek), לצד גיורא פיידמן. במחזה שרה עופרים שירים שמקורם בגטו וילנה.
שוב בישראל
ב-1988 חזרה להופיע בישראל ויצאה בסבב הופעות חדש. השירים, בין השאר פרי עטם של עלי מוהר ומאיר ויזלטיר, יצאו לבסוף במספר אוספים. בשנת 1990 הופיעה עופרים בפסטיבל ערד בערב שהוקדש למרדכי זעירא, המלחין האהוב עליה. בשנת 1991 השתתפה בפסטיבל ישראל בערב שירי רחל המשוררת, ובשנת 1995 חזרה לפסטיבל ערד במופע משותף עם יהודית רביץ.
באוגוסט 2011 הייתה אורחת בשני קונצרטים של אחינועם ניני בהיכל התרבות בתל אביב, בליווי התזמורת הסימפונית חיפה. המופע הזה היה האחרון בהיכל התרבות לפני סגירתו למטרת שיפוצים ושדרוג.
בינואר 2013 כובדה בהופעת אורח במסגרת פסטיבל הזמר והפזמון המחודש.
ביוני 2014 הופיעה בבנייני האומה בירושלים, במסגרת פסטיבל ישראל, במופע משותף, "שני אורות בליל", יחד עם יהורם גאון. עופרים שרה כמה משיריה הקלאסיים ורומנסרות ספרדיים.
במאי 2015, לאחר יותר מארבעים שנה מהופעתה ההיסטורית, הופיעה שוב בהיכל התרבות בתל אביב. את ההופעה ליווה יוני רכטר שגם ניהל אותו. המופע הועבר בשידור ישיר בגלי צה"ל, ואף צולם.
סגנון מוזיקה
עופרים היא זמרת מבצעת שפיתחה סגנון אמנותי משלה. היא שרה בעיקר שירי משוררים. לרבים משיריה נופך מלנכולי. היא סולדת מהקלטות מוקדמות ומקפידה לשיר "חי" בכל הופעותיה המצולמות באולפני הטלוויזיה. בעיבודי רוב השירים שלה אין כלי הקשה והיא מעדיפה כלים אקוסטיים בלבד. סגנונה יוצא דופן כי היא שרה שירים קלאסיים רבים אך באופן אמנותי שהוא שונה ממה שאנו מכירים כ"סגנון קלאסי". סגנונה דרמטי אך אינו גולש למלודראמטיות. עופרים אינה מקפידה תמיד על המקור בכל מה שנוגע ללחן ומשנה לעיתים קרובות את קצב השיר (סגנון הרובטו) ולכן אף ביצוע שלה אינו זהה לקודמו. זאת גם הסיבה שהיא מעדיפה לעבוד עם יוני רכטר כי איתו מתקיים דו-שיח מוזיקלי הדדי שאופייני לסגנון זה.
חיים אישיים
בשנת 1958, בגיל 17, נישאה לאבי עופרים. בשנת 1969 הם נפרדו ובשנת 1970 התגרשו בגרמניה. עופרים התחתנה בשנית עם במאי הטלוויזיה פיליפ פון סל, הצעיר ממנה ב-18 שנה. בשנת 1983 נולד בנה דוד. בראשית שנות התשעים התגרשה בשנית. בנה דוד הוא מוזיקאי.
דיסקוגרפיה (מבחר)
אסתר עופרים:
אסתר ואבי עופרים:
אוספים (מבחר)
אסתר עופרים:
יונה אמיתי
יונה אמיתי (13 בפברואר 1947 – 16 באוקטובר 2021) היה פרופסור מן המניין מהמחלקה לניהול, אוניברסיטת בר-אילן; רופא מומחה ברפואת ילדים, טוקסיקולוגיה, פרמקולוגיה קלינית ובריאות הציבור. כיהן כראש המחלקה לאם, לילד ולמתבגר במשרד הבריאות.
ביוגרפיה
הוריו, אברהם אהרון (ארנסט) ורחל (רלי) ויג, עלו מרומניה ב-1944, בזמן מלחמת העולם השנייה והיו ממייסדי גבעת שמואל, שם נולד. בגיל 12 המשפחה עברה לתל אביב. למד בבית ספר תיכון עירוני תורני ב'-ג' צייטלין, תל אביב. החל ללמוד רפואה בבולוניה, איטליה; המשיך ללמוד רפואה בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב וסיים את לימודיו בהצטיינות ב-1972. במלחמת יום הכיפורים השתתף כרופא בזירת הדרום – בסיני ומעבר לתעלה והמשיך לשרת במילואים כרופא גדודי ורופא חטיבתי בדרגת רב-סרן בחיל השריון עד שמלאו לו 47. המשיך לשרת במילואים בהתנדבות כיועץ למפקדת קצין רפואה ראשי בתחום הטוקסיקולוגיה.
בשנים 1973–1978 התמחה ברפואת ילדים במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר ובשנים 1978–1999 עבד כרופא ילדים בכיר בבית החולים הדסה הר הצופים. בשנים 1994–1998 עמד בראש החוג לרפואת ילדים בפקולטה לרפואה, הדסה, ירושלים. נכלל שש פעמים ברשימת המורים המצטיינים של דקאן בית הספר לרפואה. בשנים 1984–1986 השתלם בטוקסיקולוגיה בבית החולים לילדים, בוסטון, המסונף לבית הספר לרפואה של הרווארד. בשנים 2000–2002 למד לתואר מוסמך בבריאות הציבור בבית הספר לבריאות הציבור של האוניברסיטה העברית והדסה. ב-1997 התמנה לפרופסור חבר ברפואת ילדים באוניברסיטה העברית והדסה וב-2011 התמנה לפרופסור מן המניין במחלקה לניהול (ניהול מערכות בריאות במגמת בריאות הציבור) באוניברסיטת בר-אילן.
משרד הבריאות
בשנים 1999–2008 אמיתי ניהל את המחלקה לאם, לילד ולמתבגר במשרד הבריאות והיה חבר הנהלת שירותי בריאות הציבור. במסגרת זו היה לצד האחות האחראית על הסיעוד בבריאות הציבורית, האחראי על הפעלת כל טיפות החלב בישראל, שירותי הבריאות לתלמיד ושירות הבריאות של מוסדות החינוך המיוחד. כחלק מפעילותו היה הסמכות האחראית במשרד הבריאות בתחום הרפואה המונעת לילדים בישראל וייצג את משרד הבריאות בוועדות הכנסת, בדיונים של המועצה הלאומית לפדיאטריה ובריאות הילד, ארגונים מקצועיים בישראל ומחוצה לה וארגון הבריאות העולמי. במסגרת פעילותו הכניס לשימוש את הטיפול המונע בחומצה פולית לפני ההיריון ובשלבים הראשונים להיריון לשם מניעת מומים מולדים.
מחקרים
אמיתי היה שותף לעריכת הספר "בריאות התלמיד – מידע שימושי" יחד עם ד"ר קנישקווי ומירה חונוביץ' ונמנה עם שלושת עורכי הספר "בריאות התינוק והפעוט – מידע שימושי לצוות טיפת חלב", יחד עם פרופ' אורקין וחונוביץ'. הספר זכה לאות שרת הבריאות לחיבור איכות בתחום הבריאות. שני הספרים כוללים כאלף עמודים והם ספרי הלימוד בתחום הרפואה המונעת בילדים החל בגיל הרך ועד גיל ההתבגרות.
פעילות ציבורית
בנוסף ל-25 שנות עבודתו בבתי חולים, אמיתי עבד שנים רבות כרופא ילדים במרפאות קהילתיות. הוא היה רופא הילדים הראשון באלון מורה, השומרון. עבד במרפאות קהילתיות עם ילדי הבדואים בסיני, שבטי האינדיאנים נבהו בארצות הברית, ובשנים 2005–2006 כיועץ טוקסיקולוגי מטעם ארגון הבריאות העולמי בטיפול בילדי הצוענים בקוסובו, שסבלו מהרעלת עופרת, בעקבות מלחמות הבלקן. אמיתי שימש כיועץ לצוות הבינלאומי בטיפול בהרעלת העופרת בילדים בניגריה.
כיהן לצד ד"ר שלמה אלמוג כיו"ר ועדת המומחים לקביעת תקן צלילה לצוללי חיל הים בעקבות ועדת שמגר. הוועדה פיתחה תקן צלילה שאומץ בידי מנכ"ל משרד הביטחון ב-2009 המאפשר לצוללני חיל הים לצלול בתנאים בטוחים. היה חבר הוועד המנהל של בית הגלגלים בשנים 2003–2008 וחבר הוועד המנהל של המועצה הלאומית לשלום הילד. היה מיוזמי ומייסדי החברה הישראלית לטוקסיקולוגיה וכיהן כנשיא החברה בשנים 1996–2002. בשנים 2008–2012 היה יו"ר החברה הישראלית לרפואת ילדים אמבולטורית (חיפ"א). בשנים 2010–2014 שימש כיו"ר הוועדה המדעית של הקונפדרציה האירופית של רופאי הילדים.
יונה אמיתי נפטר ב-16 באוקטובר 2021. הותיר אחריו אישה, ליאורה, וחמישה ילדים.
קישורים חיצוניים
הרצאות מצולמות
The Avalanche (אלבום)
The Avalanche (או בשמו המלא !The Avalanche: Outtakes and Extras from the Illinois Album על העטיפה) הוא אלבומו השישי של הזמר סופיאן סטיבנס, המורכב מהקלטות גנוזות שהיו אמורות להיכלל באלבומו הקודם.
הקלטה ושחרור
בהודעה לעיתונות באתר Asthmatic Kitty נמסר כי האלבום אילינוי היה אמור להיות כתקליט כפול (שכולל קרוב ל -50 שירים), אך הרעיון נחרץ בסופו של דבר.
בסופו של דבר, סטיבנס לקח 21 שירים שננטשו בעבר, והוציא אותם כאלבום.
הכוחות המזוינים של איראן
הכוחות המזוינים של הרפובליקה האיסלאמית של איראן הם הכוחות הצבאיים של איראן. הכוחות בנויים על 3 מרכיבים עיקריים: צבא איראן (ארטש), משמרות המהפכה (פסדראן) וכוח אכיפת החוק.
נכון לשנת 2022 הכוחות הצבאיים של איראן נמצאים במקום השביעי בעולם מבחינת כמות כוח אדם פעיל לא כולל כוח אכיפת החוק.
רקע
צבא הקבע של איראן כפוף למטה הכללי של הכוחות המזוינים ומורכב מזרוע היבשה, זרוע האוויר, זרוע הים, זרוע ההגנה האווירית. לאחר המהפכה האיראנית הוקמו משמרות המהפכה כמענה נגדי לצבא מחשש שהצבא נשאר נאמן למנהיג הקודם. מצבו של הצבא האיראני היה קשה, והוא היה חלש מאוד. עיראק ניצלה עובדה זו, פלשה לאיראן שנה לאחר המהפכה, ובכך פתחה את מלחמת איראן–עיראק. עקב הנחיתות הטכנולוגית מול עיראק ולאור שאיפתה של איראן לחדש את ההגמוניה המסורתית שלה באזור המפרץ הפרסי ולהרחיבה בכל המזרח התיכון, החלה איראן לחזק את צבאה. משנות ה-90 של המאה ה-20 הצבא האיראני החל מתחמש במהירות, הן בעזרת תעשיות צבאיות מקומיות והן בעזרת רכש מסיבי מחוץ לאיראן. רוב הנשק שרוכשת איראן הוא מרוסיה, קוריאה הצפונית וסין (ראו: ציר הרשע). לאיראן תוכניות מורכבות ומתקדמות של מחקר, פיתוח ופריסה של סוגים שונים של נשק קונבנציונלי, נשק בלתי קונבנציונלי ונשק גרעיני.
כוח אדם ותקציב
נכון ל-2019 הצבא הסדיר האיראני כולל כ-420,000 חיילים, מהם כשני שלישים מגויסים. כל אזרח איראני מחויב לשרת בצבא לתקופה של בין 3 ל-5 שנים. בנוסף לצבא הקבע יש לאיראן עוד כ-190,000 חיילים המשרתים במשמרות המהפכה האסלאמית. תפקידם המיועד של משמרות המהפכה הוא שמירה על הממשל האיראני ולא הגנה צבאית מפני מדינות אחרות, אך יחידותיו נחשבות לכוחות עילית ואיראן עושה בהן שימוש מגוון.
להלן פירוט כוח האדם נכון לשנת 2019: רמטכ"ל הצבא האיראני הנוכחי הוא הגנרל מוחמד בגהרי, ומפקד הצבא הנוכחי הוא הגנרל עבדולרחים מוסאווי.
תעשייה צבאית
איראן שמה דגש רב על פיתוח תעשייה צבאית מקומית כדי להפחית את תלותה במקורות חוץ וכדי להתחרות במעצמות הנשק בעולם ולהגדיל את הייצוא שלה. תוכנית זו מבוססת על הלקחים שהופקו ממלחמת איראן–עיראק. עיקר עיסוקה של התעשייה הצבאית האיראנית היא בייצור טילים בליסטיים, כדוגמת השיהאב 3 (במקורו הטיל הוא צפון קוראני, איראן מייצרת אותו באופן עצמאי), ופאתח 110 שידע ליצורו הועבר לסוריה. לאחרונה התפשטה התעשייה גם לתחום המטוסים עם ההכרזה ב-2007 על כניסתו לשירות של סאעקה, מטוס קרב סילוני חד מושבי מתוצרת איראן. המטוס מבוסס, ככל הנראה, על נורת'רופ F-5 האמריקני, אך חלק ממאפייניו החיצוניים דומים דווקא לאלה של ה-F-18. בתחום טילי הקרקע-אוויר - ב-2 במרץ 2017, איראן פרסמה סרטון אודות ניסוי מוצלח בטיל בוואר-373 הדומה ל S-300.
התעשייה הצבאית האיראנית כוללת גם ייצור של מערכות נגד טנקים, כדוגמת RPG-7 (העתק איראני), נשק זה מופעל כנגד הכוחות האמריקאים בעיראק, והופעל גם כנגד השריון הישראלי במלחמת לבנון השנייה.
סדר הכוחות
{| border="0" cellpadding="1px" width="60%" style="background-color: transparent;"
חיל הים
ברשות חיל הים האיראני ספינות סיור נוספות וכלי שיט כמו נחתות ושולות מוקשים שלא הוזכרו. כמו כן פיתחו בחיל הים האיראני את הצוללות נהנג וגדיר, החל משנת 2006 החל חיל הים האיראני להשתמש בטורפדו מייצור עצמי הידוע בשם חות.
החל משנת 2004 החל הצבא האיראני להשתמש ברובה סער ח'ייבר KH2002 בקליבר 5.56 מילימטר מתוצרת איראן.
לאיראן מספר רב של אמצעי לחימה אמריקנים, אך בעקבות החרם האמריקני והקפאת יחסי איראן-ארצות הברית, אמצעי הלחימה האמריקנים באיראן לא מתוחזקים היטב ועקב זה עם השנים הם נהרסים ויוצאים משירות צבא איראן.
טילים בליסטיים
לאיראן מספר סוגים של טילים בליסטיים שפותחו בייצור עצמי או בייצור משותף עם קוריאה הצפונית. על יחידת הטילים אחראי חיל האוויר של משמרות המהפכה.
הטווח המרבי שידוע של הטילים הוא 2,100 קילומטרים ואיראן מפתחת את הטיל הרביעי בסדרת טילי השיהאב, שיוכל להגיע לטווחים ארוכים יותר כשהוא נושא כמות רבה יותר של חומר נפץ. טיל חדש שפיתחה איראן, הידוע בשם "עשוראא'", פורסם ב-27 בנובמבר 2007 ומכונה גם סג'יל. חשיבות מערך הטילים של איראן הוא בעקבות מאמציה להשיג פצצת ביקוע גרעיני ויכולת הטילים הללו לשאת ראש קרב גרעיני עד למדינות אירופה וישראל.
טיל רעד-500 מסוגל להגיע לטווח של 500 ק"מ.
ויליאם טרנר דנאט
ויליאם טרנר דנאט (באנגלית: William Turner Dannat; 9 ביולי 1853 – 12 במרץ 1929) היה אמן אמריקאי, הידוע במיוחד בציור נושאים ספרדיים.
ביוגרפיה
ויליאם טרנר דנאט נולד בשנת 1853 בהמפסטד, ניו יורק הצעיר מבין שני בנים שגידלו ויליאם ה' וסוזן (לבית ג'ונס) דנאט. אביו היה סוחר עצים מצליח, שהקים יחד עם צ'ארלס א' פל את חברת דנאט ופל. מאוחר יותר אחיו הבכור של ויליאם, דייוויד, היה יורש את אביהם כשותף בעסק.
כשהיה דנאט היה בסביבות גיל שתים עשרה הוריו החליטו לשלוח אותו לגרמניה כדי להמשיך בהשכלתו. מאוחר יותר הוא למד אדריכלות בהנובר ושטוטגרט לפני שבחר במקום אלה להיות אמן. דנאט השתתף בשיעורי אמנות באקדמיה המלכותית לאמנויות במינכן ומאוחר יותר בפריז. דנאט הפך לצייר מוכשר ודמות מכובדת וצייר פורטרטים. הוא משך מוקדם תשומת לב עם רישומים ותמונות שנעשו בספרד. קומפוזיציה גדולה, ה"קוואטור אספנול", שהוצגה במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק, הייתה אחת ההצלחות של בשנת 1884. בהמשך התיישב דנאט בפריז, שם לימד באקדמיה ז'וליאן.
אף על פי שזמן מה שמו הוזכר לצד ציירים אמריקאים גדולים אחרים כמו סרג'נט ויסלר, הפופולריות של דנאט הייתה יותר באירופה מאשר במולדתו. כשהתקרב לגיל העמידה, האמן שהיה יציב מבחינה כלכלית, החל להקדיש יותר ויותר מזמנו לעניינים אחרים: סיף, איגרוף ומאוחר יותר מרוצי מכוניות. במשך כמעט עשרים שנה דנאט חדל מהציור וכשהתחדש בסביבות 1913 אומנותו אימצה סגנון סוריאליסטי יותר עם נופי פנטזיה ונושאים מוזרים. במהלך ההפסקה שלו מהציור, בילה דנאט חלק ניכר מזמנו בסיורים אירופה בחקר הטכניקות של הציירים הגדולים, בעודו פעיל במעגלים אמנותיים בפריז, שם שימש עונה אחת כנשיא אגודת הציירים האמריקאיים.
ויליאם טרנר דנאט נפטר בשנת 1929, בן 75, במונטה קרלו.
רוק קלאסי
הרוק הקלאסי (אנגלית: Classic Rock) הוא הזרם המרכזי של הרוק, אשר ממנו התפצלו שאר סגנונות הרוק. אם נדמה את מוזיקת הרוק לעץ, אז הרי שהרוק הקלאסי הוא החלק התחתון של הגזע, בעוד שאר סוגי הרוק הם ענפים. מקורו של הרוק הקלאסי הוא ברוק'נרול בארצות הברית ובאנגליה בשנות השישים.
מאפיינים
הרוק הקלאסי אינו סגנון אחיד. המעברים מרוק'נרול לרוק קלאסי בשנות השישים ומרוק קלאסי לרוק כבד בשנות השבעים הדרגתיים, על כן, הגבולות בין סגנונות אלה הם דקים וסובייקטיביים, אך קיימים. למרות זאת, ניתן לעמוד על כמה מאפיינים ברורים, המאחדים את כל להקות הרוק הקלאסיות: כל להקות הרוק הקלאסיות מבססות את המוזיקה שלהן על הרוק'נרול, תוך בקיאות בטכניקת הנגינה בגיטרה חשמלית של הבלוז. עם זאת, להקות הרוק אינן מסתפקות בניגון פשוט של מקצבי רוק'נרול, אלא מפתחות את המוזיקה לכיוונים יותר מלודיים וכבדים. בעוד הרוק'נרול מולחן לפי תבנית מדויקת, הרוק נחשב למוזיקה ש"באה מהלב", על כן הוא מגוון יותר.
קדמי
קדמי הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
מרצבך
מרצבך הוא שם משפחה יהודי-אירופאי.
איאווניה
אֵיאוֹוֵנִיָה (שם מדעי: Euowenia) הוא סוג נכחד של יונק כיס ממשפחת הדיפרוטודוניים שחי ביבשת אוסטרליה בין הפליוקן לתחילת הפליסטוקן. המאובנים שלו התגלו ב-3 מקומות: ליד העיר צ'ינצ'ילה בקווניסלנד, ליד העיירה מנינדי  בניו סאות' ויילס ובנהר וורבורטון  באגן אגם אייר שבאוסטרליה הדרומית. המאובנים נקראו ב-1887 בידי החוקר האנגלי צ'ארלס וולטר די ויס. הם הכילו בעיקר עצמות של לסתות, שיניים ושרידים מהגפיים.
בעז ערפלי
בעז ערפלי (9 בינואר 1936 - 5 ביולי 2010) היה פרופסור בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, מהבולטים בחוקרי טשרניחובסקי, אלתרמן, עגנון עמיחי וברנר.
ביוגרפיה
בעז ערפלי נולד בארץ ישראל. למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים בשנת 1963 בהצטיינות יתרה (עברית) ובהצטיינות (מקרא). בשנת 1965 סיים תואר שני בספרות עברית ובספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים, ואת לימודי הדוקטורט עשה באוניברסיטת תל אביב וסיים בשנת 1977. נושא הדוקטורט: 'המבנה הקטלוגי של שירת עמיחי – מבנה ומשמעות בשירת עמיחי', בהדרכת פרופסור יוסף האפרתי ופרופסור איתמר אבן-זהר.
משנת 1963 לימד ערפלי ספרות ומקרא בתיכון בית ירח שבעמק הירדן. ב-1967 נמנה עם מייסדי החוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב ושימש בו מרצה עד 1985. ב-1986 עבר לחוג לספרות עברית, בו הגיע לדרגת פרופסור מן המניין (2000). בשנת 2005 פרש ערפלי לגמלאות.
ערפלי הקדיש את עבודתו בעיקר לחקר יצירות מופת שעוררו ועדיין מעוררות קשיים בשל מורכבותן הספרותיות והתרבותיות העקרוניות; יצירות שפענוחן מאיר מחדש את עולמם התמאטי והפואטי של יוצריהן, שהם תמיד יוצרים מרכזיים של הספרות העברית (לשמות שכבר הוזכרו לעיל יש להוסיף את מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, אורי צבי גרינברג ואברהם שלונסקי). למרות שמחקריו מנצלים בהרחבה היבטים היסטוריים, ביוגרפיים ותאורטיים, מודגשת בהם הקריאה בטקסט של היצירה עצמה והוא נתפס בהם כשופט המכריע. ערפלי מדגיש את ערכו של העיון בספרות עצמה ואת השימוש שזו עושה בכל ההקשרים שנזכרו, או ליתר דיוק, הדרך שבה היא יוצרת אותם מחדש.
ספריו
בראשית שנת 2010 מסר ערפלי לדפוס מבחר מקיף של שירי טשרניחובסקי (מאורגן בסדר משולב של ז'אנרים ונושאים) עם מבואות, ביאורים לשירים ופירושי מילים. הוא נפטר חודשים ספורים לאחר מכן.
דוכן הנשיקות 2
דוכן הנשיקות 2 (באנגלית: The Kissing Booth 2) הוא סרט קומדיה רומנטי לנעורים אמריקאי שבוים על ידי הבמאי וינס מרצ'לו עם תסריט שנכתב על ידו ועל ידי ג'יי ארנולד. הסרט המהווה המשך ישיר לסרט "דוכן הנשיקות". הסרט מבוסס על רומן ההמשך "The Kissing Booth 2: Going the Distance" מאת בת' ריקלס, ומככבים בו ג'ואי קינג, ג'ואל קורטני וג'ייקוב אלורדי.
הסרט עלה לשידור בנטפליקס ב-24 ביולי 2020.
תקציר העלילה
כשאל אוונס מתחילה את שנת לימודיה בכיתה י"ב, היא מנסה לנהל מספר משימות במקביל, ביניהם ניהול מערכת יחסים בשלט רחוק עם בן-זוגה, נואה פלין, ותכנון עתידה עם חברה הטוב ביותר, אבל כשהיא מתיידדת עם נער חדש בכיתתה, הכל עלול להשתנות.
הפקה
בפברואר 2019 הוכרז שג'ואי קינג, ג'ואל קורטני וג'יקוב אלורדי ישובו לגלם את דמויתיהם מהסרט הראשון, כשוינס מרצ'לו יביים עם תסריט שכתב לצידו של ג'יי ארנולד. במאי 2019, מייזי ריצ'רדסון-סלרס וטיילור פרז הצטרפו לצוות השחקנים של הסרט, ואושר שמייגן יאנג, קרסון וייט ומולי רינגוולד ישובו לגלם את דמויותיהם.
צילומי הסרט הסתיימו באוגוסט 2019.
הפצה
הסרט עלה לשידור ב-24 ביולי 2020, בכל הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
מכסחת דשא רובוטית
מכסחת דשא רובוטית הוא רובוט ביתי המסוגל לכסח מדשאות באופן אוטומטי. מכסחת דשא רובוטית טיפוסית (ובמיוחד הדגמים מהדור הראשון) מחייבת את המשתמש להציב חוט בגבול השטח שהמכונה תכסח. מכסחות דשא רובוטיות מסוגלות לכסח מדשאות בגודל של עד 30 קילומטר רבוע.
לאורך השנים פותחו מכסחות דשא רובוטיות מתוחכמות יותר ויותר, אשר חלקן מסוגלות לחזור בעצמן למקום בו הן מטעינות את עצמן, וחלקם מכילים חיישנים שמסוגלים לחזור באופן מיידי לסככה אם מתחיל לרדת גשם.
מכסחת הדשא הרובוטית המסחרית הראשונה הייתה ה-MowBot, אשר הושקה עוד ב-1969 והכילה כבר אז חלק מהתכונות הקיימות במכסחות הדשא הרובוטיות הפופולריות ביותר כיום.
גביע דייוויס 1908
אתגר הטניס הבינלאומי 1908 (באנגלית: 1908 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות השמינית במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".
מכסחת דשא רובוטית
עם העלייה בפופולריות של הטלפונים החכמים בחלק מהמכסחות הרובוטית שולבו משולבים תכונות המאפשרים למשתמשים בהם להיעזר ביישומים מותאמים אישית על מנת לשנות את ההגדרות של כיסוח הדשא או לשנות את התדירות בה הדשא מכוסח, כמו גם על מנת לשלוט באופן ידני על המכסחת באמצעות ג'ויסטיק דיגיטלי.
גביע דייוויס 1908
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה-ניו זילנד (אוסטרלאסיה) וסוכם שמשחק הגמר ייערך באוסטרליה. לראשונה משחקי המוקדמות לא נערכו בצמוד למשחק על הגביע. לתחרות נרשמו ארצות הברית ובריטניה. המשחק בין הקבוצות נערך בבוסטון, ארצות הברית ב-17-19 בספטמבר. האמריקאים ניצחו עם התוצאה 1:4.
משחק על התואר נערך ב-27-30 בנובמבר במלבורן. הרכב נבחרת המארחת היה זהה לזה שהביא את הניצחון בשנה הקודמת. גם השנה הם ניצחו אך בקרב צמוד שהסתיים בתוצאה 2:3.
מורכבים
מורכבים (שם מדעי: Compositae, Asteraceae) יחד עם סחלביים היא אחת משתי משפחות צמחים בעלי פרחים הגדולה ביותר, והגדולה במשפחות הדו-פסיגיים. היא כוללת כ-1,900 סוגים וכ-32,000 מינים המתוארים בספרות.
מאפיינים מורפולוגיים וכמוטקסונומיים: הקרקפת עטופה מבחוץ בדור או מספר דורים של עלים או קשקשים, המכונים חפי מעטפת. התפרחת מורכבת מפרחים קטנים (מכאן שם המשפחה) המכונים פרחונים (florets), ומסווגים כפרחונים לשוניים (ray florets) או פרחונים צינוריים (disc florets). הפרחון הצינורי הוא בעל סימטריה מעגלית ומבנה מוארך; הפרחון הלשוני הוא אסימטרי, ומכיל עלה כותרת בודד גדול, המכוון רדיאלית ממרכז הקרקפת החוצה. קרקפות מסוימות מכילות רק פרחונים צינוריים או לשוניים, ואחרות מכילות במרכזן פרחונים צינוריים, ובהיקפן פרחונים לשוניים. פרחוני הקרקפת הם דו-מיניים, חד-מיניים או עקרים. הפרחונים יושבים על משטח משותף המכונה מצעית.
משפחת המורכבים היא משפחת הצמחים בעלת הייצוג הגדול ביותר בישראל - כ-310 מינים. רוב מינים אלו עשבוניים; מרבית הצמחים הקוצניים בישראל הם ממשפחה זו.
מורכבים בעלי ערך לאדם
מספר מינים של מורכבים הם בעלי ערך לאדם. ברשימה זו מינים שבהם נעשה שימוש נרחב. במינים רבים אחרים נעשה שימוש מצומצם יותר, במיוחד באזורים הטרופיים, כמזון וכתרופות טבעוניות, שיעילותן ובטיחותן לא הוכחו מדעית.
כדרך בני מאדים
כדרך בני מאדים (באנגלית: The matrian way) הוא סיפור קצר מאת אייזק אסימוב ופורסם לראשונה בספר "כדרך בני המאדים וסיפורים אחרים" בשנת 1952. הסיפור תורגם לעברית בשנת 2004 בספר כדרך בני מאדים ושוב בשנת 2014 בספר כתבי אייזק אסימוב חלק 4 בשם הדרך המאדימית.
סיפור זה הוא תגובתו של אסימוב למהומה שהשתררה באותה תקופה סביב כוכב הלכת האדום.
עלילה
בספרו מתאר אסימוב תרחיש בו קבוצת חלוצים בני כדור הארץ מיישבת את כוכב הלכת מאדים ומקימה עליו התיישבות חיה ותוססת אשר הולכת ומתפתחת עם השנים.
שלושה דורות לאחר תקופת החלוצים, עומדים תושבי המאדים מול משבר מחסור במים הרה אסון, בעקבות סירובה של ממשלת הארץ להמשיך ולספק לתושבי המאדים את המים הנחוצים כל כך להמשך קיומם, זאת בעקבות קמפיין פוליטי נרחב שערך כנגדם דמגוג פוליטי על כדור הארץ.
דיקסי (רשת מרכולים)
דיקסי (ברוסית: Дикси) היא חברה קמעונאית רוסית, שהייתה רשת המזון השלישית בגודלה במדינה. החברה ממוסקבה וחברות הבת שלה התמחו במכירת מזון ומוצרים יומיומיים. דיקסי הייתה חברת בת של חברה בשם DKBR MEGA RETAIL GROUP LIMITED, עד שהרשת נרכשה על ידי מגניט ביולי 2021.
המתחרות העיקריות שלה הן קבוצת X5 Retail, Metro Group, אושה, לנטה ואחרות.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1992 בסנקט פטרבורג והחלה את התרחבותה בשנת 1999 כאשר פתחה חנות במוסקבה ומשם החלה להתרחב לאזורים אחרים במדינה. היא מפעילה שלושה מותגים.
החברה נמחקה מבורסת מוסקבה בשנת 2017 וביולי 2021 עברה להעלות של רשת מגניט.
חנויות ונכסים
נכון לדצמבר 2018, לחברה היו 2,707 חנויות שכונתיות, סופרמרקטים וחנויות נוחות במוסקבה, פטרבורג וארבעה מחוזות פדרליים של רוסיה: מרכז, צפון מערב ואוראל וגם במחוז קלינינגרד, כולל: ב-755 יישובים ברוסיה.
לדיקסי היו 8 מרכזי הפצה המספקים מוצרים לחנויותיה באזורי המפתח והחזיקה גם בצי משאיות, שייעל את עלויות ההובלה ומבטיח משלוחים מהירים לחנויות.
סונדובה וישנייה
תולדות היישוב
בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית, ובשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי העיירה
בתחילת מלחמת העולם השנייה נכבשה העיירה בידי הגרמנים למשך זמן של שבועיים, בו רצחו 18 מיהודיה. במהלך מבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941, שבו הגרמנים לעיירה. ב-15 באפריל 1942 ערכו הגרמנים אקציה בעיירה, בה שילחו כ-450 גברים יהודים למחנה ינובסקה. באוקטובר שלאחר מכן שילחו הגרמנים את רוב יהודי העיירה הנותרים למחנה ההשמדה בלז'ץ. יהודים מעטים שעוד הושארו בעיירה גורשו ממנה בדצמבר 1942 לגטו יבורוב.
מנקי השעון
מנקי השעון (באנגלית: Clock Cleaners) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1937 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי RKO Radio Pictures. הסרט, שבוים על ידי בן שרפסטין וכולל מוזיקה מקורית של פול סמית' ואוליבר ולאס, עוקב אחר מיקי מאוס, דונלד דאק וגופי העובדים כשרתים במגדל שעון גבוה. צוות המדבבים כולל את וולט דיסני בתור מיקי, קלרנס נאש בתור דונלד, ופינטו קולביג בתור גופי. זהו הסרט הקצר ה-97 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצאו לאקרנים והשמיני באותה השנה.
זהו אחד מסרטי דיסני הקצרים שזכו לשבחים רבים מהמבקרים. בשנת 1994, 1000 חברים מתחום ההנפשה הצביעו על "מנקי השעון" כסרט המצויר ה-27 הגדול בכל הזמנים. הסרט הופץ חודשיים לפני "שלגיה ושבעת הגמדים".
עלילה
מיקי, דונלד וגופי הוקצו לנקות מגדל שעון גבוה בעיר. מיקי נמצא מחוץ למגדל, מנקה עם מגב את לוח השעון באמצעות רכיבה על גבי מחוג השניות. גופי נמצא בתוך המגדל, מנקה את גלגלי השיניים עם מברשת שיניים ענקית. דונלד, גם בתוך המגדל, מתחיל לנגב את הקפיץ הראשי, תוך כדי התעלמות מכמה שלטי אזהרה. כאשר הסחבה שלו נתפסת, דונלד מושך אותה בכוח, מה שגורם לכל הקפיץ להשתחרר.
אלגוריתם הפרד ומשול
במדעי המחשב, הפרד ומשול היא פרדיגמת תכנון אלגוריתמים חשובה. היא מבוססת על שבירה רקורסיבית של הבעיה לשתיים או יותר תת-בעיות מאותה הצורה (או צורה דומה לה), עד שהבעיות הופכות לפשוטות דיין כדי שניתן יהיה לפתור אותן ישירות. לאחר מכן הפתרונות לתת הבעיות משולבים יחד כדי לתת פתרון לבעיה המקורית.
מנקי השעון
עלילה
בינתיים, מיקי, כעת מנקה בתוך מגדל השעון, נתקל בחסידה הנמה בתוך הקן שבנתה שם ומנסה לסלקה ללא הצלחה. כשהוא משליך את החסידה מהמגדל, היא עפה חזרה פנימה, תופסת את מיקי במקור שלה ונושאת אותו כאילו היה תינוק היישר לחוץ המגדל, שם היא מרפה את אחיזתה ועפה חזרה פנימה, משאירה את מיקי תלוי על חבל בין שמיים לארץ.
המוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית
המוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית (באנגלית: National Museum of American History) הוא מוזיאון הממוקם במול בוושינגטון בירת ארצות הברית, אחד ממוזאוני הסמית'סוניאן.
מנקי השעון
עלילה
בחזרה פנימה, דונלד מחזיר את הקפיץ למקומו באמצעות פטיש, אך הוא מתקשה להשיב את החלק האחרון בחזרה. הקצה הרופף של הקפיץ טופח על גבו של דונלד שנהיה מתוסכל מהעניין. האחרון מתחיל לצעוק על הקפיץ אשר מגיב לו בהד של דבריו. לאחר ויכוח קצר, דונלד מאבד את העשתונות ומשליך על הקפיץ את הפטיש, אך הוא שולח אותו בחזרה על דונלד. הוא מוטח אל עבר גלגל האיזון של השעון ותוקע את ראשו בין שיני הגלגל. כשהוא סוף סוף משתחרר ממנו, התנודה גורמת לגופו להמשיך לנוע.
המוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית
פעילות
המוזיאון נפתח בשנת 1964 כ"מוזיאון להיסטוריה וטכנולוגיה", ושינה את שמו ואת ייעודו לשם הנוכחי בשנת 1980.
מנקי השעון
עלילה
גופי, עכשיו עובד בניקיון הפעמון החיצוני של המגדל, מתחיל לזמר את השיר "" (בגרסה העברית הוא שר "בראש המגדל מצלצל פעמון") תוך שהוא מנקה את פנים הפעמון. כשהשעון מגיע לשעה 16:00, שני פסלים מכניים מגיחים מצדדי המגדל ומקישים בפעמון בסירוגין, בסך של ארבע הקשות. הדמות הראשונה, המוצגת בתור אב הזמן, מתקרבת מבלי שגופי שם לב ומקישה בפעמון בעוד גופי בתוכו. ראשו של גופו רוטט מעוצמת ההקשה והוא מתיישב. לפני שהוא מתעשת הפסל חזר כבר למגדל, ואז הוא מסתכל סביבו בחשדנות ואומר "עכברים?". הדמות השנייה, המוצגת בתור פסל החירות, מצלצלת בפעמון מהצד השני וראשו של גופי שוב רוטט. לאחר הצלצול השני, גופי נחוש בדעתו להיות מוכן לפעם הבאה. כשהפעמון נפגע בפעם השלישית, הוא מזנק מחוץ לפעמון ומוכן לתקוף, אך כשהוא מבחין בפסל החירות מגיעה בשביל לצלצל בפעם הרביעית, הוא מתנצל באופן טיפשי בחושבו שהיא אישה אמיתית והוא קד בפניה. אבל אז הזרוע עם הלפיד של פסל החירות מטיחה בראשו של גופי דפיקה חזקה, מה שמכניס אותו לערפול חושים. מיקי נבהל כשהוא רואה את גופי כמעט נופל ומנסה מיד להציל אותו. כשבכל פעם מיקי בקושי מצליח להציל את גופי, עד שלבסוף הוא נכשל וגופי צונח מהמגדל. גופי נוחת על מוט של דגל ששולח אותו, ואת מיקי, בחזרה דרך חלון לתוך מגדל השעון. השניים נוחתים בדיוק על הקפיץ הראשי, שדונלד הצליח סוף סוף להרכיב מחדש, משחררים שוב את כל הקפיצים ואז כל השלושה נוחתים היישר על אותו גלגל איזון שדונלד היה תקוע קודם לכן, מה שגרם לגופם לנוע בקצב הומוריסטי.
אלגוריתם הפרד ומשול
שיטה זו היא הבסיס לאלגוריתמים יעילים רבים למגוון רחב של בעיות. לדוגמה: מיון (אלגוריתם מיון מיזוג ואלגוריתם מיון מהיר), מציאת קמור, חיפוש (חיפוש בינארי) ועוד.
המוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית
פעילות
במוזיאון שלוש קומות תצוגה ושתי קומות משרדים. בקומות הקרקע נמצאות מסעדת המוזיאון וחנויותיו.
מנקי השעון
דמויות ומדבבים
הסרט הופץ בישראל בדיבוב עברי כשעל מלאכת הדיבוב הייתה אחראית שפרירה זכאי.
אלגוריתם הפרד ומשול
מימוש
אלגוריתמי הפרד ומשול ממומשים בצורה טבעית בתור פרוצדורות רקורסיביות. במקרה זה, הפתרון של תת-בעיה ניתן בצורה עקיפה כערך שאותו מחזירה הקריאה הרקורסיבית לאלגוריתם. יחד עם זאת, אלגוריתמי הפרד ומשול יכולים להיות ממומשים גם כאלגוריתם לא רקורסיבי ששומר את פתרונות תת-הבעיות בתוך מבנה נתונים מסוים, כמו מחסנית, תור עדיפויות וכדומה. גישה זו מאפשרת יותר חופש פעולה בבחירת תת-הבעיה הבאה שמנסים לפתור - דבר החשוב, למשל, באלגוריתמים של תכנון דינמי.
מנקי השעון
מחלוקת
במהלך שנות ה-90, הכומר דונלד וילדמון והארגון הנוצרי הפונדמנטליסטי שלו,, שכנעו את וולמארט להפסיק את מכירת קלטות ה-VHS שכללו את "מנקי השעון", עקב שני שימושים שנתפסו כשפה לא הולמת על ידי דונלד דאק. במהלך המאבק שלו עם הקפיץ הראשי, דונלד מגיב לקפיץ המתגרה באומרו "?!Says who" ("מי אומר?!"; אמירה זו מובהרת על ידי כך שהקפיץ משיב לו "!Says I" = "אני אומר!") ומיד מתחיל לאיים על הקפיץ, וקורא לו "snake in the grass" ("נחש מתחת לקש"). עם זאת, בשל "קול הברווז" הבלתי מובן של דונלד, היו שסברו שהוא במקום זאת אומר "f*** you" ומכנה את הקפיץ "son of a b***h".
המוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית
פעילות
בקומה הראשונה נמצאת התערוכה העיקרית של המוזיאון "אמריקה בתנועה" - המציגה את התפתחות התחבורה בארצות הברית מאז 1876 ועד ימינו. התערוכה מציגה מספר רב של מכוניות ואמצעי תנועה אחרים. בקומה זו נמצאת גם תערוכת "עזרי הטלוויזיה" - המציגה אביזרים מתוכניות טלוויזיה רבות כגון המטבח של ג'וליה צ'ילד והכיסאות של ארצ'י באנקר ואידית מן הסדרה הכל נשאר במשפחה.
מנקי השעון
מחלוקת
בשל מחלוקת זו, כאשר הסרט יצא בסט ה-DVD בשנת 2001, השורה של דונלד אומר "?!Says who" דובבה מחדש עם השורה "!Aw, nuts", במקור מתוך פסקול הסרט "על הקרח" (1935). עריכה זו נשמעת באופן ברור על ידי צליל נביחותיו של פלוטו ברקע. גם השורה "snake in the grass" עברה דיבוב מחדש. אותן עריכות הופיעו בכמה מהדורות DVD מאוחרות יותר, כולל "הרפתקאותיו של סופר בלש" (2002) אשר כלל לצידו את "מנקי השעון" כמחווה לקרב שהתרחש בסרט באזור של הביג בן, דיסק המכיל מיטב מסרטיו של גופי (2006) והבונוס DVD של משחק הווידאו "Epic Mickey" (2010).
אלגוריתם הפרד ומשול
פתרון בעיות קשות
שיטת הפרד ומשול היא כלי חזק לפתרון בעיות סבוכות, דוגמת בעיית מגדלי האנוי: כל שנדרש הוא היכולת לפרק את הבעיה לתת בעיות דומות, היכולת לפתור את המקרים הטריוויאליים של הבעיה, והיכולת למזג את הפתרונות של תת-הבעיות כדי לקבל פתרון לבעיה המקורית. כך ניתן להימנע מפתרון ישיר של הבעיה, שיכולה להיות מורכבת מאוד, כל עוד ניתן למצוא דרך לצמצם את ממדיה. מציאת דרך לפרק את הבעיה לתת בעיות ואחר כך לשלב את פתרונותיהם של תת-הבעיות לפתרון לבעיה המקורית היא הקושי העיקרי בפתרון בעיות בשיטת הפרד ומשול.
המוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית
פעילות
בקומה השנייה מוצגים בגדי נשות הנשיאים שנלבשו בטקסי השבעת הנשיא החל משמלתה של מרתה וושינגטון וכלה בשמלתה של הילרי קלינטון. כמו כן מוצג בקומה זו דגל המשמר הגדול (בו 15 כוכבים - מספר מדינות ארצות הברית באותה עת) שהתנוסס על מצודת מקהנרי במלחמת 1812, ועליו נכתב השיר "הדגל זרוע הכוכבים". דגל זה התנוסס במקור באולם הראשי של המוזיאון, אך הועבר לקומה זו על מנת להגן עליו. במקומו מתנוסס באולם הראשי של המוזיאון הדגל אשר עטף את הפנטגון לאחר פיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001.
בקומה השלישית נמצאת תערוכת "העול הנפלא" המתארת את נשיאי ארצות הברית, וכן תערוכת "תרבות ההמונים" המציגה בין השאר את נעלי האודם שלבשה ג'ודי גרלנד בסרט הקוסם מארץ עוץ.
דרק הארולד ריצ'רד ברטון
ילדות וחיים פרטיים
דרק ברטון נולד ב-8 בספטמבר 1918 במחוז קנט. דרק נולד במשפחתם של ויליאם תומאס ברטון ומוד הנרייטה ברטון ב-8 בספטמבר 1918, לבית לוקס, והיה הילד היחיד במשפחה. במהלך ילדותו ברטון למד בכמה בתי ספר: בית הספר מלכותי של רוצ'סטר (1929–1932), בית הספר טונברידג' (1932–1935) והמכללה הטכנית של מדוויי גילינגהם (1937–1938). בגיל 13, החליט לעבור לכמורה, ברטון ידע עברית ויוונית. המעבר התגלה כהחלטה טובה וברטון קיבל חינוך טוב. כשאביו נפטר במפתיע ב־1935, ברטון, כילד היחיד במשפחה, נאלץ לעזוב את בית הספר בלי לקבל שום הכשרה כדי לעזור למשפחתו.
ב-1938 השתחרר ברטון משירות צבאי בשל מחלת לב קטנה ונרשם לאימפריאל קולג' בלונדון לתואר בכימיה, הודות להכנה טובה הוא הורשה להיכנס מיד לקורס שני. ובשנת 1940 קיבל תואר ראשון בהצטיינות וזכה בפרס הסטודנט היוקרתי - פרס הופמן. אחרי שנתיים באימפריאל קולג' סיים את לימודי הדוקטורט שלו בכימיה אורגנית.
דרק ברטון נישא 3 פעמים, בפעם הראשונה לג׳יין קייט וילקינס (20 בדצמבר 1944), בפעם השנייה לכריסטיאן קוגנט (1969), ובפעם השלישית לג׳ודיט וון-לאונברגר קוב (1993), ויש לו ילד מהנישואים הראשונים שלו.
ברטון נפטר ב־16 במרץ 1998 ב קולג' סטיישן שבארצות הברית.
שנות המלחמה
במהלך השנה הראשונה לאחר סיום הדוקטורט, הוא עבד עם הכימאים גליכטנשטיין ומאדגן. למרות מעמדו של מאדגן כפליט יהודי, הוא היה טכנולוג כימאי מפורסם. שיתוף הפעולה בין מאדגן וברטון הוביל לפיתוח של תהליך חדש לייצור ויניל כלוריד מאתילן דיכלוריד, שהיה בעל חשיבות רבה בבריטניה הגדולה במהלך המלחמה. עבודה זו יצרה סדרה של מאמרים על פירוליזה של פחמימנים כלורים. בנוסף הניסיון המעשי של ברטון, שהושג בעבודה עם מאדגן, העשיר אותו בידע על קטליזה הומוגנית והטרוגנית והבנה מעמיקה של קינטיקה.
במהלך מלחמת העולם השנייה (1942–1944), עבד ברטון בממשלה בסוכנות המודיעין הצבאי הבריטי ברחוב בייקר בלונדון. מקורות המקורבים אליו ידעו כי הוא בוחן דיו בלתי נראה שניתן להשתמש בו על עור האדם. למרות זאת, הוא התייחס לעבודה כמשעממת והיה מדוכא בגלל שגרת הצבא.
בסוף המלחמה קיבל ברטון עבודה כחוקר כימאי בברמינגהם והתעסק בתרכובות אורגניות המכילות זרחן. לאחר זמן קצר החליט ברטון לחזור לאימפראיל קולג' ושם הוא מונה כעוזר למרצה בכיר בכימיה אי-אורגנית, פרופ' בריסקו. דיקן המחלקה לכימיה אורגנית באימפראיל קולג' היה גליברון, ובשנת 1950 הוא המליץ על ברטון לקולג' בירקבק, ולאחר מכן הציע לו להצטרף לחברה המלכותית של לונדון.
פיתוח המחקר והלמידה של ברטון
בשנת 1949 החליט ברטון לנסוע לשנת פרופסורה באוניברסיטת הרווארד שהראתה את התקדמותו האינטלקטואלית בתור פרופסור. באותו זמן פיתח ברטון חברות עמוקה עם הכימאי האמריקאי רוברט ברנס וודוורד, והחל בעבודתו בניתוח קונפורמיסטי שהוביל לפרסום מאמר ארבעת העמודים ב-1950 "קונפורמציה של גרעין סטרואידים". מאמר זה התפרסם בקרב מדעני כימיה אורגנית אחרים ובקרב המדענים בכלל. המאמר השפיע על המדע בכך שיצר בסיס תאורטי לעבודה מחקרית בשדה הסטרואידים ומבניהם.
עבודתו של ברטון איחדה מגוון מציאות של התנהגות הסטרואידים שנחשפו במחצית המאה העשרים ובזכות עבודה זאת ברטון זכה בהזדמנות לחזור ללונדון בתור פרופסור באוניברסיטת בירבק, שם לימד כימיה אורגנית והמשיך במחקרו על המבנה והסינתזה של הסטרואידים. במהלך זמן זה ברטון וודווארד סיימו את הסינתזה של לנוסטרול ששימש כמפתח ביניים בביוסינתזה של סטרואידים. לאחר תקופה קצרה בתור פרופ' לכימיה באוני' (1955–1957) חזר ברטון לקולג' אימפריאל ונשאר שם 20 שנים, במהלך שהותו שם הציג מספר חידושים פדגוגיים כדי להשלים את הרצאותיו שכללו סמינרים מקודשים לפתרון בעיות במערכת הדרכה. ברטון נהנה ממציאת פתרונות אלגנטיים לבעיות שונות, בעיקר פתרונות יעילים ומשימות פשוט לבעיות קשות, אבל הדבר ששימח אותו היה לאגד את כל הרעיונות לפרויקט אחד כמו שעשו בסינתזה של אלדוסטרון, סטרואיד הורמונלי ששולט באלקטרוליטים שבגוף.
בשנת 1958 ברטון שיתף פעולה עם תאגיד שרינג (schering) במחקר על אלדוסטרון בשביל מחלקת במחלקת הרפואה-כימיה באוניברסיטת קיימברידג' שבמסצ'וסטס. שם גילה את מה שכיום נודע כתגובת ברטון, תהליך פוטוכימי שמספק אמצעים קלים יותר לייצור\לסינתזת אלדוסטרון. הפרויקט נחל הצלחה מרובה וברטון שמר על קשר עם תאגיד שרינג במשך 40 שנים הקרובות. עבודתו של ברטון התקדמה גם היא והרחיבה את האג'נדה המדעית במחקר בכימיה של רפלקסיה ופוטוכימיה. ברטון תרם רבות בכל האזורים ותחומי הכימיה שחקר והיה מה שנחשב לאביר ב-1972.
פרסים והוקרה
ברטון היה חבר בחברה המלכותית מאז שנת 1954. בשנת 1961 זכה ברטון במדליית דייווי. בשנת 1966 הצטרף לאקדמיה לאופולדינה.
בשנת 1969 קיבל ברטון עבור עבודתו בתחום חקר הקונפורמציוני (צורת הסתדרות המולקולה במרחב) פרס נובל לכימיה. ברטון חלק פרס זה עם פרופ' אוד האסל. הארגון האחראי על פרסי נובל הודיע שההשקעה של ברטון הוסיפה "ממד שלישי לכימיה" וברטון שינה את הבנתנו בקשר בין סטריאו כימיה ליכולת התגובה. בשל הצלחתו של ברטון הוא הוסיף לעצמו גם את התואר סר אשר הוענק לו על ידי מלכת אנגליה-אליזבת, "סר דרק ברטון". לאחר מכן בשנת 1977 יצאו בולים לכבוד זוכי פרס נובל בריטים בתחום הכימיה, לברטון הייתה הזכות והגאווה להיות אחד מאותם כימאים.
בשנת 1972 זכה באותות Knight Bachelor, המדליה המלכותית ולגיון הכבוד. היה נשיא האגודה הכימית בשנים 1973–1974. בשנת 1980 זכה במדליית קופלי.
מנקי השעון
מחלוקת
מהדורות DVD אחרות שמרו על הדיבוב המקורי, כמו המהדורה המחודשת של "עליסה בארץ הפלאות" (2004) ושידורים עדכניים יותר של הסרט בערוץ דיסני.
בדיסני+, השורה "?!Says who" שוחזרה, אם כי השורה "snake in the grass" עדיין הוחלפה בג'יבריש זועם.
אלגוריתם הפרד ומשול
יעילות האלגוריתמים
לרוב שיטת הפרד ומשול נותנת פתרונות יעילים מאוד אסימפטוטית לבעיה הנתונה. אם, למשל, הקלט לבעיה הוא מגודל \ n, הזמן שנדרש כדי לפרק ולהרכיב מחדש את הבעיה לתת בעיות פרופורציונלי ל-\ n, מספר תת-הבעיות הוא חסום והזמן שלוקח לטפל במקרים הטריוויאליים הוא קבוע, אז ריצת האלגוריתם כולו תהיה מסיבוכיות של - סיבוכיות הנחשבת לטובה למדי. זה הוא המצב במקרה של מיון מיזוג, למשל.
חסרונות
נטען לעיתים קרובות כי חיסרון בולט של שיטת הפרד ומשול הוא איטיות הרקורסיה - העלות של קריאות נשנות לתת פרוצדורות יחד עם שמירת הקריאה על מחסנית הקריאות עלולה לבטל את יתרונות השיטה. עם זאת, בעיה זו תלויה בצורת המימוש של הרקורסיה. אם מקרי הבסיס של הרקורסיה גדולים מספיק, העלות של הרקורסיה יכולה להפוך לזניחה עבור בעיות רבות.
בעיה נוספת של הפרד ומשול היא שעבור בעיות פשוטות, שיטה זו עלולה להיות מסובכת יותר מהגישה האיטרטיבית. למשל, חיבור של N מספרים יותר פשוט לביצוע על ידי לולאה שסוכמת את המספרים מאשר באלגוריתם הפרד ומשול שמפרק את המספרים לשתי קבוצות, סוכם כל קבוצה בנפרד ואחר מחבר את שני הסכומים שהתקבלו.
חמרה (מושב)
חַמְרָה היא התנחלות ומושב השייך לארגון מושבי האיחוד החקלאי ולמועצה אזורית בקעת הירדן. היישוב ממוקם במורדות השומרון, בערוץ נחל תרצה, בחלקה הצפוני של בקעת הירדן. היישוב נקרא "חמרה" בגלל תל חמרה הסמוך או בגלל גידול גפנים ליין (חמרא בארמית). בראשיתו כונה גם "עטרות" ו"עטרה".
שטח היישוב כ-3,500 דונם. רוב התושבים עוסקים בגידול פרחים, כרם, פרדס ולול תרנגולי הודו.
הקמה
היישוב הוקם בשנת 1971 כמושב שיתופי במסגרת נסיונותיו של אורי גלעד להקים יישוב על פי עקרונות התיישבות רב תכליתית. גרעין המתיישבים, שהיה מבוסס על זוגות צעירים ישראלים, עבר הכשרה בטרם עלה למקום. בשלושת החודשים הראשונים התגוררו המתיישבים במקלטים ולאחר מכן עברו למבנים טרומיים עד להשלמת מבני הקבע שהקמתם התעכבה. בתחילה קבלו המתיישבים מים מבאר קטנה, ובהמשך חוברו לקידוח גדול של מים מנחל פרעה. בשנת 1975 עיבד המושב 2,000 דונם וייצא אבטיחים. בשנים הראשונות חובר המושב לשירות טלפון באופן אלחוטי.
בשנת 1977 הוסב המושב למושב רגיל וחדל להיות שיתופי. באותה שנה גם הוקם בית ספר במושב, בו למדו קרוב ל-90 ילדים מיישובי בקעת הירדן. בהמשך, עבר בית הספר האזורי לקרבת משואה ומבנה בית הספר שימש מוסדות שונים. בשנת 2015 הוקמה במתחם אולפנה לבנות.
בשנת 1986 עברו תושבי חמרה הליך של כינוס נכסים בגלל חובות של המושב.
פיגועי טרור במושב
ב-6 בפברואר 2002 חדר למושב מחבל פלסטיני מהכפר הסמוך טמון, כשהוא מחופש לחייל צה"ל. המחבל חדר מאיזור החממות, נתקל בסייר הבטחון של הישוב ובחייל צה"ל. מן המארב הוא ירה למוות בחייל המילואים משה מגוס מקונן אשר הוקפץ למקום. לאחר מכן התבצר המחבל בבית משפחת אוחנה. הוא ירה באם מירי, שנפצעה קשה, ובבת יעל, ילדה עם מוגבלות, אשר מתה במקום. למקום הוקפץ כוח מגדוד ההכשרה של חטיבת גולני וכוח מפלס"ר 500. קצין צה"ל מחטיבת גולני זיהה את המחבל בתוך הבית וחיסל את המחבל בשעה שהוא הציץ מהחלון כדי ליידות רימון אל עבר כוחות צה"ל. מאוחר יותר מתה מפצעיה מירי אוחנה. בעקבות הפיגוע הודחו מתפקידם מפקד גדוד הנח"ל החרדי וסגן המ"פ.
ב-7 באפריל 2023, ט"ז בניסן ה'תשפ"ג, בוצע פיגוע ירי נוסף על ידי מחבל פלסטיני בצומת חמרה שליד המושב, שבו נרצחו אם ושתי בנותיה מהישוב אפרת.
וניאמין דימשיץ
וניאמין [בנימין] עמנואילוביץ' דימשיץ (רוסית: Вениамин Эммануилович Дымшиц; 28 15 בספטמבר 1910 – 23 במאי 1993) היה מנהל תעשייתי ופוליטיקאי יהודי סובייטי, סגן ראש מועצת השרים של ברית המועצות מ-1962 ועד 1985.
קורות חיים
דימשיץ נולד בפאודוסיה שבחצי האי קרים, נכדו של הסופר העברי אברהם אבא רקובסקי ונינו של אב"ד פלוצק עזריאל אריה ליב רקובסקי. ב-1927 החל לעבוד במכרה בדונבאס, ובין 1929 ל-1931 השתלם במחלקה לריתוך באוניברסיטה הטכנית במוסקבה. לאחר מכן החל לעבוד כמהנדס ומנהל ייצור לענייני ריתוך במספר מיזמים ממשלתיים. ב-1937 מונה למנהל מפעל הפלדה במריופול, ולאחר מכן בקריבוי רוג.
ב-1950 קיבל תפקיד ראשון בממשל, ומונה לסגן השר לתעשייה כבדה. ב-1954 מונה לסגן השר לתעשייה כימית ומטלורגית. ב-1957 נסע להודו כדי לנהל את בניית מפעל הפלדה שהוקם בפיקוח סובייטי בבילאי שבצ'האטיסגאר. הוא חזר לאחר שנתיים והתמנה למנהל מחלקת נכסי ההון בהקמה בסוכנות המרכזית לתכנון כלכלי. ב-1961 התקבל לוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. ב-1962 נבחר כציר סובייט האיחוד ה-6 מטעם מחוז חברובסק, והחזיק במושב עד הכינוס ה-11 של הסובייט. מיולי 62' שימש כיו"ר זמני של הסוכנות המרכזית לתכנון כלכלי, עד שהוחלף בנובמבר. עד 1965 שימש כיו"ר המועצה הלאומית לכלכלה, ובין 1965 ל-1976 כיהן כשר האספקה והמשאבים.
ב-17 ביוני 1962 מונה לתפקיד חסר המשמעות המעשית אך בעל היוקרה הסמלית הרבה של סגן יו"ר מועצת השרים של ברית המועצות. הוא כיהן במשרה למשך עשרים ושלוש שנים, תחת יושבי-הראש ניקיטה חרושצ'וב, אלכסיי קוסיגין וניקולאי טיחונוב, ולמשך מספר חודשים גם ניקולאי ריז'קוב. ב-1980 הוענק לו העיטור האזרחי הגבוה ביותר, גיבור העמל הסוציאליסטי (בין שאר עיטוריו נמנו שני פרסי סטלין, שבעה עיטורי לנין ועיטור מהפכת אוקטובר). ב-1985 יצא לגמלאות.
דימשיץ כיהן בממשל בתקופת המדיניות האנטישמית העקבית שהחלה בסוף שנות ה-40, בערוב ימיו של סטלין, ושצמצמה מאוד את הנוכחות היהודית המסיבית במפלגה קודם. הוא היה הפוליטיקאי הבכיר ביותר בן-עמו מאז הדחתו של לזר קגנוביץ' מהפוליטבורו ב-1957 ועד להתמוטטות ברית המועצות. ככזה, הרבה לשמש את המשטר הסובייטי כדי להדוף את הטענות על אנטישמיות במדינה; ברז'נייב העיר פעם ש"כל המדיניות היהודית שלנו בנויה על דימשיץ... כשאומרים לנו 'אתם מפלים יהודים', אנחנו עונים, 'תראו את דימשיץ, סגן ראש הממשלה'!" במרץ 1971 היה האישיות המרכזית במסיבת העיתונאים הממשלתית בה הכחישו יהודים סובייטים ידועים כל טענה לאפליה. הוא אף חיבר מזכר מיוחד לוועד המרכזי בו קבל על האופן בו תוארו בתקשורת הרשמית היהודים שקיבלו זכאות להגירה, וגם הציע לחזק את מוסדות התרבות היהודיים במדינה. המזכר זכה להתעלמות.
הוא מת ב-1993 וקבור בבית העלמין נובודוויצ'יה.
צומח (פיטוגאוגרפיה)
צוֹמֵחַ (באנגלית: Vegetation) פירושו מראה חבל ארץ מבחינת נוף הצומח השולט בו, המינים העיקריים הבולטים בנוף, והחברות העיקריות.
מושג הצומח שונה מנוף צומח, בכך שהוא מגדיר לא רק את מראה השטח מבחינת הצמחים שבו, אלא גם מינים מסוימים וחברות מסוימות. לכן, צומח הוא ביטוי לא רק של תנאים פיזיים ושל היסטוריה של הפרעות; אלא גם של תנאים ביוטיים (הנובעים מהמינים הנוכחים) והיסטוריה בוטנית.
ליאור רוזנטל
ליאור רוזנטל (רוזי) (נולד ב-1971) הוא קצין צה"ל במילואים שכיהן כמפקד אגד ארטילרי בדרגת אל"ם בחיל התותחנים.
ילדותו
ליאור רוזנטל נולד לחיה ואילן רוזן-טל, ולו שתי אחיות צעירות ממנו. הוא גדל והתחנך בבת-ים עד 1979 ואז עבר עם הוריו לתל אביב. רוזנטל הוא בוגר הגימנסיה העברית "הרצליה".
מסלול צבאי
רוזנטל התגייס בקיץ 1989, והתנדב לקורס טיס. בתחילת 1990 נשר מהקורס, והמשיך את מסלולו הצבאי בחיל התותחנים. היה לוחם בגדוד 55, מפקד צוות, ולאחר מכן יצא לקורס קצינים. בתחילת 1991 סיים את הכשרתו כקצין חת"ם, והוצב בגדוד 404 כקצין סוללה בסוללת "גברילי". בהמשך הועלה לדרגת סגן, ומונה לתפקיד קצין עמדת תותחים בסוללה "בועז".
בקיץ 1992 ביצע תפקיד הדרכה כמד"כ ב"יסוד", ומשם יצא לקורס מ"פים ומונה למסו"ל "בועז" בגדוד 404. במקביל שימש כקס"מ (קצין סיור ומדידות) גדודי. במהלך תפקידו פיקד על הסוללה במהלך מבצע דין וחשבון, אשר סייעה לפעילות עומק של כוחותינו באזור אגם קרעון ממרחב קדומני וחודר - "אבו קמחא". במהלך המבצע הועלה לדרגת סרן וצוין כ"קצין מצטיין לרמטכ"ל". בקיץ 1993 יצא שוב לתפקיד הדרכה ושימש כממ"ח ב"יסוד".
בתחילת 1994 השתחרר מצה"ל ועבד בחברת "אוניקס" כמנהל תוכן ופרויקטים. בין היתר, היה שותף לבניית מערך סיפרות התו"ל לתותח ה"דוהר". באביב 1995 חזר לשירות, לאור פנייה של קתמ"ר דאז, תא"ל שוקה דורפמן. ביצע מחזור בתפקיד ממלא מקום מפקד "יסוד", ובקיץ התמנה לתפקיד סמג"ד "שפיפון" 404. במהלך תפקידו כסמג"ד, השתתף עם הגדוד בלחימה במבצע ענבי זעם ממרחב ש.א 150 בגזרה המערבית של גבול הלבנון.
בקיץ 1996 סיים את תפקידו ויצא ללימודי תואר ראשון והוא בוגר לימודי מדעי ההתנהגות, ניהול וניהול משאבי-אנוש, במכללה למנהל בתל אביב. בקיץ 1999 הועלה לדרגת רס"ן והתמנה למד"ר מרכז-חת"ם במרכז לאימוני יחידות מילואים - באלי"ש בצאלים. בקיץ 2000 יצא ללימודי פו"מ "ברק" והוסמך בקורס מג"דים. בקיץ 2001 הועלה לדרגת סא"ל, ומונה למג"ד "שפיפון" 404.
כחודש אחרי כניסתו לתפקיד ועם סיום אימון הגדוד, הוקפץ הגדוד לגזרת חברון - "תלם-אדורה" והשתתף באופן רציף במבצע חומת מגן. בין היתר, הגדוד תחת פיקודו, גיבש ובנה גזרת-קו חדשה בגב-ההר המערבי בואכה ציר 90. המפג"ד התמקם בבקעות ושתי סוללות החזיקו את גזרת "חמרה" ואת גזרת "מחולה". עם ה"כיבוש מחדש" של שטח A, סייע הגדוד לחטיבת הנח"ל בכיבוש מרחב "תייסיר - טמון - תובאס", הסיוע ניתן הן בהיבט החי"רי והן בהיבט הארטילרי בירי תאורות להטעייה. במרץ 2002 הועלה הגדוד לתפוס קו בגזרת אביבים ושימש כמפג"ד חי"ר כאשר הסוללות האורגניות תופסות קו ארטילרי על גבול הלבנון ("זעורה", "רקפת", "ש.א 150") בקיץ 2002 תפס הגדוד קו בגזרת צופים / קלקילייה ובין היתר ניטרל את משטרת קלקיליה במבצע גדודי עצמאי.
בקיץ 2003 רוזנטל סיים את תפקידו כמג"ד 404 והתמנה למפקד יסוד - השלמת הקצונה החילית. בקיץ 2004 נקרא על ידי תא"ל גל הירש לשמש כמפקד גדוד דקל במגמת להב בבה"ד 1. בקיץ 2005 מונה לתפקיד קצין אג"ם מקתמ"ר. באביב 2006 נקרא רוזנטל על ידי קצין תותחנים ראשי לורנס מועלם, למלא מקום כמפקד גדוד 402, לאור פער נקודתי שנוצר.
בקיץ 2006 פרצה מלחמת לבנון השנייה, והגדוד הוקפץ צפונה והחל את הלחימה במרחב קריית שמונה בסיוע למרכז הסיוע החטיבתי של חטיבה 769, כמו כן, היה שותף לסיוע לכוחות חטיבת גולני בקרבות על "בינת-ג'בל".
בהמשך, הגדוד דילג מערבה למרחב "גרנות-הגליל" וסייע למאמץ עוצבת האש באיגוף העומק. כמו כן, היה שותף לסיוע לכוחות חטיבת הצנחנים וחטיבת אלכסנדרוני במאמצי ההתקדמות שבקו הראשון. עם תום המלחמה ולאור הערכת מצב מטכ"לית, הוקפאו כלל המינויים בצה"ל לאור הצפי להמשך לחימה, כך ביצע תפקיד מג"ד נוסף ורק בקיץ 2007 סיים את תפקידו.
בקיץ 2007 יצא ללימודי תואר שני וסיים בהצלחה בחוג ל"ניהול ויישוב סכסוכים, משא ומתן וגישור" באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן, סיים התמחות כמגשר בקבוצת "גבים". בקיץ 2008 התמנה לתפקיד סגן מפקד אגד ארטילרי 215 - עוצבת עמוד האש. ובחורף 2009 פיקד על מפקדת-הסגן של האגד, במסגרת הלחימה במבצע עופרת יצוקה בעזה.
בקיץ 2009 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד אגד ארטילרי 632 - עוצבת שלהבת. במקביל שימש כמפקד-צוות בקורס מ"פים-מג"דים וכמפקד מגמת חת"ם בקורס. בקיץ 2010 הוביל את האגד לביצוע "תרגיל אגד" במתכונת אוגדתית, המדמה לחימה במתאר "חוצה גדר". בקיץ 2012 זכה האגד, תחת פיקודו, בפרס הרמטכ"ל לחטיבות מילואים.
ב-2013 נאלץ רוזנטל לפרוש מצה"ל, לאחר שבית הדין הצבאי הרשיע אותו בהתנהגות שאינה הולמת, לאחר שלקח ללא רשות קונסולת משחקי Wii מחנות מחשבים איתה היה מסוכסך, וגזר עליו חודשיים של עבודות שירות והורדה בדרגה.
בין השנים 2013–2015 שימש כראש מנהלת הביצוע של פרויקט ה"מורשת" הלאומית בחמ"ת (חברה ממשלתית לתיירות) מטעם משרד ראש הממשלה. כיום, לאחר שביצע הסבה מקצועית בטכניון לתחום הגיאודזי, מתמחה לקראת הסמכתו כ"מודד מוסמך".
רוזנטל אב לתאומים.
בריה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בנק היילברונר
'''בנק א. מ. וי. היילברונר''' היה בנק בארץ ישראל מ-1934 עד 1939.
היסטוריה
הבנק נוסד באוגוסט 1934 ברחוב בן-יהודה בירושלים על ידי ד"ר וולטר היילברונר, בנקאי שעלה מברלין. הבנק נוסד על בסיס הון של 10,100 לירות ארץ ישראליות (לא"י). עסקי הבנק היו בעיקר במתן משכנתאות ובמסחר בניירות ערך. הקמת הבנק הייתה חלק מתופעה רחבה של הקמת בנקים בארץ ישראל באותה תקופה על ידי יוצאי גרמניה.
הבנק פרסם את עצמו בגרמנית, מאחר שלקוחותיו היו בעיקר מעולי העלייה החמישית ("עליית היקים"). הדבר היה למורת רוחם של דורשי השלטת השפה העברית.
במאי 1939, במשבר שהחל לפני מלחמת העולם השנייה, נסגרו בנקים רבים ובכללם בנק היילברונר שנהפך לחברה בע"מ.
ויטקינד, נסיך ולדק ופירמונט
ויטקינד, נסיך ולדק ופירמונט (נולד ב-9 במרץ 1936), הוא ראש בית ולדק ופירמונט.
ביוגרפיה
ויטקינד נולד ב-9 במרץ 1936 בארולזן ליוזיאס, נסיך הכתר של ולדק ופירמונט ולאלטבורג, דוכסית אולדנבורג, בתם של פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג ואליזבת אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, ואדולף היטלר והיינריך הימלר שימשו כסנדקיו.
בצעירותו התגייס ויטקינד לבונדסוור, והגיע בו לדרגת אוברסט-לוטננט. בשנת 1967 מת אביו, וויטקינד ירש את תאריו ונחלותיו. בשנת 2001 הוענק לו עיטור מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, ובשנת 2011 הוענק לו פרס גאורג לודוויג הרטיג.
משפחתו
ב-19 במאי 1988 התחתן ויטקינד עם ססיליה, רוזנת גס-זאוראו, בתם של קרל אנטון, רוזן גס-זאוראו והברונית מריה מאייר פון מלנהוף, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע
מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע הוא מכון ללימוד משחק המתמחה במשחק מתודי. לבית הספר קיימים שני קמפוסים. אחד בלוס אנג'לס ואחד במנהטן (ניו יורק). המכון קרוי על שם הבמאי, השחקן והמפיק האמריקאי-יהודי לי סטרסברג מייסד שיטת המשחק המתודי הנלמדת במכון.
חסדו של טיטוס
חסדו של טיטוס (באיטלקית: La clemenza de Tito) היא אופרה סריה בשתי מערכות שהולחנה בידי מוצרט ללברית של קטרינו מצולה (אנ') על פי הסיפור של פייטרו מטסטאזיו. כתיבתה של האופרה התחילה אחרי שחליל הקסם, האופרה האחרונה עליה עבד מוצרט, כבר הייתה כתובה ברובה.
רקע
בחוזה המיוחס ל-8 ביולי, הבטיח גווארדסוני להעסיק קסטרטו 'בעל אופי מוביל' (נראה שזה היה חשוב אפילו יותר מאשר מי יכתוב את האופרה); וכן להביא לידי כתיבת האופרה... ולהלחנתה בידי מוזיקאי 'מצטיין'. לוח הזמנים היה לחוץ ולגווארדסוני היה סעיף מחלץ אם הוא לא יצליח להבטיח טקס חדש הוא ייאלץ להזדקק ל'סליחתו של טיטו', לברית שנכתבה לפני יותר מחמישים שנה קודם על ידי פייטרו מטסטאזיו (1698 – 1782).
הלברית של מטסטאזיו עברה עיבוד כבר בעבר על ידי קרוב לארבעים מלחינים; הסיפור מבוסס על חייו של טיטוס, הקיסר הרומי, מתוך רמזים קצרצרים ב'חיי הקיסרים' של הסופר הרומי סווטוניוס, שהורחבו ופותחו על ידי מטסטאזיו בשנת 1734 בשביל המלחין האיטלקי אנטוניו קלדרה. בין העיבודים המאוחרים יותר היו גם אלה של גלוק ב-1752 ויוזף מיסליבצ'ק בגרסה משנת 1774; היו עוד שלושה עיבודים נוספים אחרי 1791. מוצרט לא עמד בראש העדפותיו של גווארדסוני כמלחין האופרה. במקום זאת, הוא פנה תחילה לאנטוניו סליירי, המלחין הבולט ביותר של האופרה האיטלקית בווינה וראש הממסד המוזיקלי בחצר האימפריה. אלא שסליירי היה עסוק מדי ודחה את התפקיד, אף על פי שהוא אכן נכח בטקס ההכתרה.
הלברית עובדה לגרסה נגישה יותר על ידי משורר החצר קטרינו מזולה. שלא כדרכו, בקטלוג היצירות הפרטי שלו, מציין מוצרט את מזולה לשבח על עיבודו, בהדגישו במיוחד שהלברית 'עובדה מחדש לאופרה אמיתית'. מזולה קיצר וכינס את הלברית בת שלוש המערכות לשתיים, ושום אריה שנכתבה במקור בידי מטסטאזיו למערכה האמצעית לא נותרה בו. מזולה המיר הרבה מהדיאלוגים לקבוצות כלים וכתב סיום שונה למערכה הראשונה, ששוכתב מחדש מהשורות של הלברית המקורית, באופן שימחיש בפועל את המרד, בעוד שמטסטאזיו רק תיאר אותו.