cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליוט קרטר
סגנון ויצירות
בין הידועות ביצירותיו ה"ווריאציות לתזמורת" (1954-55); הקונצ'רטו הכפול לצ'מבלו, פסנתר ושתי תזמורות קאמריות (1959 - 1961); הקונצ'רטו לפסנתר (1967), שנכתב כמתנה ליום הולדתו ה-85 של איגור סטרווינסקי; הקונצ'רטו לתזמורת (1969), המבוסס בצורה רופפת על פואמה של סיינט-ג'ון פרס; ו"סימפוניה לשלוש תזמורות" (1976). כמו כן כתב חמש רביעיות מיתרים שהשנייה והשלישית מביניהן זכו בפרס פוליצר למוזיקה ב-1960 וב-1973 בהתאמה. "סימפוניה: Sum Fluxae Pretium Spei (1993-1996) היא יצירתו התזמורתית הגדולה ביותר, בעלת מבנה מורכב ומתאפיינת ברבדים מנוגדים של מרקמים אינסטרומנטליים, מקטעי סולו מעודנים לכלי נשיפה מעץ לפרצי צלילים מחרישי אוזניים בכלי נשיפה ממתכת ובכלי הקשה.
ברוניסלב גרמק
פעילות אקדמית
בשנת 1954 בגר לימודי היסטוריה צרפתית באוניברסיטת ורשה ובין השנים 1956–1958 השלים את לימודי התואר השני באקול פראטיק דה אוטז אטיד בפריז. ב-1960 קיבל תואר דוקטור. תחומי עיסוקו היו חקר החברה והתרבות של ימי הביניים ועבודת הדוקטורט שלו עסקה בשוק העבודה בפריז בימי הביניים. גרמק כתב עשרה ספרים בתחום עיסוקו האקדמי ומאמרים רבים בכתבי עת מדעיים. בין 1972 ל-1985 כיהן כפרופסור במכון להיסטוריה פולנית באקדמיה הפולנית למדעים. בין 1960 ל-1965 לימד גם בסורבון בפריז.
אליוט קרטר
סגנון ויצירות
על אף הקפדה על שימוש בכל תוכן הטון היסודי של יצירה מאקורד מקור, או סדרת אקורדים, קרטר איננו מוותר לעולם על תוכן היצירה ומקפיד על שירת הטקסט באופן מובן ולפעמים אפילו בפשטות. ב"ראי להתבונן בו" (1975), (המבוססת על פואמות מאת אליזבת בישופ) כותב קרטר מוזיקה צבעונית, דקה ושקופה בצלילותה; עם זאת, כמעט כל צליל יסודי ביצירה לקוח מתוכנו של מצלול יחיד. קרטר קובע לכאורה מערכות קשיחות ובלתי מתפשרות לגזירת תוכנהּ הצלילי של יצירה, אך מדי פעם הוא גם חורג מהן: לא ניתן להסביר בקשיחות מקורו של כל צליל כמו, למשל, אצל וברן.
ברוניסלב גרמק
פעילות פוליטית
בשנת 1950 הצטרף למפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית. בשנת 1968 פרש ממנה כמחאה על הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה. מאז היה לאחת הדמויות הבולטות באופוזיציה הדמוקרטית לשלטון ב"עידן גיירק (1970 - 1980)". ב-1980 היה ליועצו של מנהיג פועלי גדנסק, לך ואלנסה ולאחד מראשי ארגון סולידריות. גרמק הטיף למעבר לא-מהפכני לדמוקרטיה. בין דצמבר 1981 לדצמבר 1982 הושם במעצר בגין הפרת חוקי המשטר הצבאי שהושת על המדינה. ב-1983 שב ונאסר.
גרמק היה אחד המשתתפים בשיחות השולחן העגול שסללו את הדרך לתום השלטון הקומוניסטי והובילו לבחירות החופשיות הראשונות במדינה ב-1989.
אליוט קרטר
סגנון ויצירות
רוב יצירותיו של קרטר יצאו לאור בהוצאת שירמר (היצירות עד 1982), או בהוצאת בוזי והוקס (מ-1982 ואילך).
ברוניסלב גרמק
פעילות פוליטית
מאז 1989 היה חבר הסיים. בשנת 1991 היה בין מייסדי תנועת "האיחוד הדמוקרטי", תנועה של איגודי פועלים דמוקרטיים, לאחר הבחירות הכלליות החופשיות באותה שנה הטיל עליו הנשיא הנבחר, לך ואלנסה, להרכיב ממשלה, משנכשל במשימה קיבל אותה יאן אולז'בסקי והיה לראש הממשלה. גרמק כיהן כיו"ר ועדת החוץ של הסיים (1989-1997), יו"ר ועדת החוקה (1989-1991) ויו"ר ועדת החוק האירופי (2000-2001). בין השנים 1997 ל-2000 כיהן כשר החוץ ושנת 1999 חתם על ההסכם שצירף את ארצו לברית נאט"ו.
בשנת 2004 נבחר גרמק, שהאמין ברעיון האיחוד האירופי והטיף ליצירת זהות אירופית מאוחדת, לפרלמנט האירופי כנציג ברית הדמוקרטים והליברלים.
ב-2008 נהרג בתאונת דרכים. הוא נקבר בהלוויה ממלכתית במעמד הנשיא לך קצ'ינסקי, ראש הממשלה דונלד טוסק והנשיאים לשעבר ריזרד קצ'ורובסקי, אלכסנדר קוושנייבסקי ולך ואלנסה. עם מותו הוכרז יום אבל לאומי.
עיטורים והוקרה
גרמק זכה בהוקרה אירופית, בין היתר נבחר כחבר מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, בעל אות לגיון הכבוד הצרפתי, ובעל אות מסדר העיט הלבן, העיטור הפולני הגבוה ביותר.
לאחר מותו נקראה על שמו הקתדרה לתרבויות אירופה בקולג' אירופה. ב-2009 נקראה על שמו החצר הפנימית המרכזית של בניין הפרלמנט האירופי בשטרסבורג.
תנינן מצרי
תנינן מצרי (שם מדעי: Pluvianus aegyptius) הוא עוף מסדרת החופמאים. זהו המין היחיד בסוג Pluvianus. בעבר הוא מוין במשפחת השדמתיים אך עתה הוא נמצא במשפחה עצמאית, תנינניים (Pluvianidae).
תפוצתו בגבולות הסהרה שם הוא נפוץ על גדות נהר חוליות שם הוא ניזון מחרקים שהוא מוצא בחול. התנינן הוא רב-גווי כאשר פניו שחורות עם פס לבן שמתחיל מעט מעל לעיניו ויורד עד לצווארו, חזהו לבן, כנפיו תכולות וגחונו צהוב.
סימביוזה
שמו העברי ניתן לו מכיוון שלתנינן משויכת סימביוזה עם תנין היאור. לפי הסיפור, שמתוארך לתקופת הרודוטוס, כאשר התנין פותח את הפה התנינן נכנס לו לפה ומנקה את שיניו משיירי מזון (בעיקר חתיכות בשר).
לא קיימות הוכחות לסימביוזה כזו בין תנינן מצרי לתנין היאור, כך שסיפור זה נחשב לאגדת עם.
פוריקול
פוֹרִיקוֹל (מנורווגית: Fårikål, תרגום מילולי: "כבש בכרוב") הוא תבשיל נורווגי מסורתי, העשוי נתחי בשר טלה עם עצם, כרוב, גרגרי פלפל שחור שלמים ומעט קמח חיטה, מבושלים יחדיו מספר שעות בקדירה. נהוג להגיש לצד התבשיל תפוחי אדמה שבושלו בקליפתם. יש המעדיפים להכין את התבשיל מבשר כבש בוגר.
מקורו של התבשיל במערב נורווגיה, אך כיום הוא נצרך בכל המדינה. נהוג להכין את התבשיל בתחילת הסתו, לאחר שחיטת הטלאים הצעירים. יום חמישי האחרון של ספטמבר נחשב בנורווגיה כיום הלאומי של הפוריקול.
הקווקז המערבי
הקווקז המערבי (ברוסית: Западный Кавказ) הוא השם הקיבוצי שניתן לתא שטח בגודל של 3,516.2 קמ"ר במערבו של הקווקז ברוסיה עת הוכרז בשנת 1999 כאתר מורשת עולמית. השטח משתרע בדרום מזרח מחוז קרסנודר, בדרום הרפובליקה של אדיגיה ובמערב הרפובליקה של קאראצ'אי-צ'רקסיה, וכולל מספר יחידות גאוגרפיות שהגדולה שבהן היא השמורה הביוספרית הלאומית של הקווקז המשתרעת על שטח של 2,758.41 קמ"ר. 561.9 קמ"ר נוספים משתרעים בחלק משטחו של הפארק הלאומי של סוצ'י והיתר בארבעה אתרים קטנים ששטח כל אחד מהם אינו עולה על מספר עשרות קילומטרים מרובעים.
גאוגרפיה וגאולוגיה
האזור הררי וגובהו נע מ-250 מטר למעל 3,000 מטר, ועד לשיא גובהו בהר אקאראגווארטה הנישא לגובה של 3,360 מטר. מבחינה גאולוגית, השטח מגוון וכולל את כל קשת המסלע החל מהפרקמבריון ועד לפלאוזואיקון, וצפונו עשוי אבן גיר ומתאפיין בנוף קרסטי עשיר במערות. האזור כולו עוצב על ידי קרחונים ש-60 מהם, בשטח כולל של 18 קמ"ר, עדיין קיימים. לצד אלה קיימים מורנות וכ-130 אגמים השוכנים בגובה רב. הנהרות בצידו הצפוני של האזור מתנקזים אל נהר הקובן הזורם אל ים אזוב, בעוד שבצידו הדרומי הם קצרים יותר ומוליכים ישירות אל הים השחור. לאורכם של אלה מספר מפלי מים המגיעים עד לגובה של 250 מטר.
החי והצומח
384 מיני בעלי חיים חיים בקווקז המערבי. על 60 מיני היונקים נמנים הזאב, הדב, השונר, חזיר הבר, היעל הקווקזי המערבי, צפיר האלפים, הביזון האירופי, נמר השלג ועוד. שני המינים האחרונים נתונים בסכנה בכל העולם. באזור 246 מיני ציפורים, רבים מהם אנדמיים וכחמישית מהם מאוימים ברוסיה או בעולם כולו. לאלה מצטרפים דו-חיים, דגי נהרות ו-2,500 מינים מתועדים של חרקים.
הצומח בקווקז המערבי ערוך ברצועות בהתאם לגובה הטופוגרפי ומשתנה ממערב למזרח. המערב מכוסה ביערות אלון ואשור, במרכז נפוצים עצי שדר ואדר, ואילו במזרח גדלים אשוחים לצד ארזים. מעל קו העצים המשתרע בגובה של כ-2,500 מטר גדל מין ייחודי של רודודנדרון בכרים האלפיניים והסוב-אלפיניים. בסך הכל נסקרו באזור כ-700 מיני פטריות ו-1,580 מינים של צמחים וסקולאריים, מהם 967 מינים האופייניים לגובה רב. שליש מהצומח אנדמי למקום, ועשירית נמצא באיום כלשהו.
"השמורה הביוספרית הקווקזית" הוכרה בידי ארגון אונסק"ו בשנת 1978.
חליל רומנטי
חליל רומנטי הוא כינוי לחליל מערבי אשר היה נפוץ באמצע המאה ה-19. החליל הרומנטי הוא דגם מרובה מפתחות ושסתומים, אשר היה בשימוש לפני שחליל-בהם (דגם זהה לחליל המודרני הקיים היום) החל להיות נפוץ.
מבין דגמי החליל ההיסטוריים, החליל הרומנטי הוא הקשה ביותר להגדרה, מכיוון שבמוזיקה המערבית באמצע המאה ה-19 היו בשימוש דגמי חליל מסוגים שונים ומתקופות שונות. לראיה, בראשית המאה ה-19 עוד נעשה שימוש בחלילים קלאסיים בעל מפתח אחד (דגם דומה לחליל בארוק, אם כי בעל גוון צליל שונה במקצת), דגמי חליל מרובה-מפתחות (4 עד 9 מפתחות, אם היה החליל בעל רגל רה, דו, או סי נמוך); וכבר אז החלו להופיע דגמים של חליל בעלי 10 מפתחות ויותר. ניתן לומר אם כן, שהחלילים הרומנטיים היו אלו שנעשה בהם שימוש תדיר באמצע המאה ה-19, ושלהם 10 מפתחות ומעלה, אם כי אין נקודת ציון היסטורית-רשמית אשר אותה מחשיבים כראשיתו של החליל הרומנטי.
מאפייני מנגנון האצבעות
אחת התכונות הבולטות של חליל רומנטי הוא מנגנון האיצבוע המורכב שלו (ויש אף שיאמרו, המסובך), הקרוב לזה של האבוב. הוא מתבסס על עיקרון של סגירת שסתומים ראשיים, תוך כדי פתיחתם של אחרים, בעוד שמנגנון בהם מתבסס בעיקר על סגירת שסתומים (ופתיחת שסתומים אחרים בו-בזמן היא די נדירה). בחליל קלאסי, האצבעות אשר עסוקות בסגירת שסתומים מסוימים, אינן מסוגלות בו בזמן לפתוח שסתומים אשר חיוניים לאיצבועים של צלילים אחרים. בעיה זו גרמה לגלישת האצבעות ולמעברים לא חלקים, אשר היה ניתן לפתור אותם בשימוש ב"אצבועי מזלג" (שהם בשימוש רב מאוד בנגינת חליל בארוק). משום הקפדה על אסתטיקת הצליל, ניסו בוני החליל להימנע משימוש באצבועי מזלג, ולכן נקדחו בחליל הרומנטי חורים נוספים לרוחב החליל, ולהם הותאמו שסתומים (בחליל קלאסי, רק הצליל פה הוא בעל שני קידוחים, ושני אצבועים מקבילים). לעיתים ניתן למצוא מקטע בחליל אשר בו קדוחים כמה חורים מקבילים בצורה טבעתית. בשסתומים החדשים משתמשים אם כן, כאשר אצבוע מסוים אינו מאפשר גישה נוחה לאחד מן השסתומים. שסתומים מרובים אלו נמצאים בעיקר באיצבועים של הצלילים פה, סי במול (לה דיאז) ודו. לדוגמה, במעבר בין הצליל רה לצליל דו באוקטבה השנייה היה צורך, בחליל הקלאסי, להחליק את האצבע המורה של יד ימין, אשר אך כיסתה חור מסוים, למנוף אשר פותח שסתום. החלקה זו לוותה ביציאתו של החליל מאיזון ובקשיים בחיבור שבין הצלילים. לפיכך, בדגמי חליל רומנטי מסוימים, נוסף מנוף חדש לאחת מאצבעות יד שמאל, אשר הקל מעבר צלילים זה. מעברים בעיתיים נוספים הביאו ליצירת מנופים ושסתומים נוספים בהתאם.
מאפיין נוסף של החליל הרומנטי, אשר לא היה קיים בדגמים של חליל קלאסי, הוא הוספת מנופים ושסתומים לאיצבועי טרילים (למשל, הטריל דו-רה, ודו דיאז-רה). פטנטים אלו אף נכנסו למנגנון של החליל המודרני.
מבנה וחומרים
על מנת להגדיל את עוצמת הצליל של החליל, השתמשו בוני החליל בפטנטים שונים; ציפוי חור הנשיפה במתכת, הגדלתו והפיכתו לאליפטי יותר, והיו אף שקרבו אותו לצורה מלבנית. צורת המלבן, אשר הייתה נפוצה בחלילים מבאווריה השפיעה על בהם בבואו לעצב את חלילו; ציפוי הצינור של מפרק הראש במתכת ואף זניחת העץ לטובת מתכת ולעיתים אף שנהב (בעיקר בחלילים גרמניים); הגדלה מינימלית של החורים, עיבוי דופן הצינור ושימוש בעצים כבדים יחסית לבנייתו. ל
רוב דגמי החליל היו בנויים מארבעה מפרקים, אך ישנם גם דגמים בשלושה מפרקים. אורך המפרק הרחוק ממפרק הראש השתנה; לעיתים היה בעל רגל דו (חליל אשר צלילו הנמוך ביותר הוא דו ראשון), או ארוכים יותר, בעלי רגל סי (מנעד הנמוך יותר בחצי טון). בוני חלילים גרמניים ואיטלקיים אף הרחיבו את המנעד מטה לסי-במול ויש שהרחיקו והרחיבוהו עד לצליל סול באוקטבה הקטנה. זהו גם צלילו הנמוך ביותר של הכינור מה שייתר את הצורך לשנות מוזיקה לכינור על מנת להתאימה למנעד החליל.
השימוש בו
אף באמצע המאה ה-19 נעשה שימוש בחלילים מתקופות מוזיקליות קודמות (חלילים קלאסיים), ובשנת 1851 הופיע לראשונה חלילו המהפכני של בהם. חלילי בהם תפסו את הבכורה במהירות בצרפת, אך חלילנים גרמנים התעקשו להמשיך במסורת הנגינה בחליל רומנטי אשר לו מנגנון שונה לגמרי. בעקבות מפנה זה, ואימוץ החליל המודרני על ידי הצרפתים, הפכה מאוחר יותר אסכולת נגינת החליל הצרפתית להיות דומיננטית ביותר, והאפילה מאוד על האסכולה הגרמנית, אשר בה נמצאו נגנים אשר עוד ניגנו בחליל רומנטי בתחילת המאה ה-20, דבר שבשאר העולם כבר לא נעשה כלל.
המנגנון המורכב של החליל הרומנטי, גודלו ומשקלו הרב (שכן עליו מורכבים מנופי מתכת רבים, וכן הוא עשוי מעץ כבד), הביאו לירידתו המהירה יחסית. לעומתו ניצב חלילו של בהם, אשר היה פשוט יותר להפעלה, ואף היה קל ממנו, והיה ניתן להפיק ממנו צליל עוצמתי ובעל תהודה רבה יותר.
פרדי דוד
פרדי דוד (נולד ב-21 בינואר 1965) הוא מאמן כדורגל ישראלי.
קריירה
דוד שיחק במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, אך פרש בגיל צעיר והחל לאמן במחלקת הנוער של המועדון את קבוצות הנערים השונות. בשנת 1999 מונה למאמן קבוצת הנוער של המועדון, והוביל אותה לזכייה באליפות ליגת העל לנוער. לאחר ששימש עוזר מאמן בהפועל ראשון לציון, חזר להפועל פתח תקווה כעוזר מאמן הקבוצה הבוגרת, ובשנת 2003 מונה למאמן הקבוצה, לאחר שנקלעה לתחתית הטבלה, והציל אותה מירידה לליגת המשנה. בדצמבר 2004 פוטר מתפקידו והוחלף על ידי דרור קשטן.
באמצע עונת מונה למאמן מכבי הרצליה, כמחליפו של לופא קדוש, והוביל אותה כבר באותה עונה לגמר גביע המדינה, שם הפסידה למכבי תל אביב בבעיטות הכרעה. לקראת עונת התפטר מתפקידו לאחר חילוקי דעות עם יו"ר הקבוצה, אריאל שיימן, אך כבר לאחר שבעה מחזורים פוטר המאמן החדש ראובן עטר, ודוד חזר לקבוצה. באותה עונה זכה עם מכבי הרצליה בגביע הטוטו, התואר הראשון בתולדות הקבוצה, לאחר ניצחון 2–1 בהארכה על הפועל כפר סבא.
בקיץ 2008 חתם דוד בבני סכנין אך פוטר לאחר שלושה חודשים. באמצע עונת החליף את רוני לוי כמאמן מכבי פתח תקווה, אותה אימן עד קיץ 2011, ובעונת  אימן את הפועל רמת גן והעפיל עמה לליגת העל. בנובמבר 2012 עזב את תפקידו.
ב-18 בפברואר 2013 מונה למאמן הפועל תל אביב, כמחליפו של יוסי אבוקסיס. בהדרכתו של דוד הודחה הפועל תל אביב ברבע גמר גביע המדינה על ידי הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, ובליגה סיימה הקבוצה במקום השלישי. בתום העונה סיים דוד את תפקידו בקבוצה.
ב-26 בינואר 2014 שב לקדנציה רביעית כמאמן מכבי הרצליה, במקומו של תומר קשטן שפוטר. במאי 2015 עזב את המועדון.
בשנת 2017 מונה דוד למנהל ספורטיבי במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, תפקיד אותו מילא עד אפריל 2020
ולדיסלב טרטיאק
ולדיסלב אלכסנדרוביץ' טרטיאק (ברוסית: Владислав Александрович Третьяк; נולד ב-25 באפריל 1952 באורודייבו (כפר במחוז מוסקבה), ברית המועצות - כיום ברוסיה) הוא שוער עבר בצסק"א מוסקבה ובנבחרת ברית המועצות בהוקי קרח. טרטיאק היה שוער הנבחרת לאורך תקופה ארוכה בה נחשבה לנבחרת הטובה ביותר בעולם, והוא עצמו נחשב לאחד השוערים הגדולים בתולדות הענף.
מאז 2003 טרטיאק הוא חבר הדומה של רוסיה, ומאז 2006 הוא משמש כנשיא פדרציית ההוקי הרוסית.
ביוגרפיה
טרטיאק התלבט בילדותו בין מספר סוגי ספורט, כאשר בעקבות אחיו נמשך בעיקר לשחייה, אולם בגיל 11 התקבל לבית הספר לספורט של אגודת צסק"א מוסקבה בעקבות אהבתו להוקי קרח, למרות שלא שיחק את המשחק לפני כן. את הבחירה בתפקיד השוער, שלא היה לרוחו, עשה לאחר שאף ילד אחר לא הסכים לעמוד בשער ואחרי שהובטחה לו חולצה של קבוצת הבוגרים של קבוצת ההוקי קרח הבוגרת של האגודה.
קריירה בינלאומית
טרטיאק המשיך להצטיין בשורות הנבחרת לאורך שנות ה-70 והמחצית הראשונה של שנות ה-80, כאשר הוא עוזר להוביל את נבחרתו ל-10 מדליות זהב באליפות העולם, ולעוד שתי מדליות זהב ומדליית כסף אולימפיות. פעמיים, באולימפיאדת אינסברוק (1976) ובאולימפיאדת סרייבו (1984), נשא את דגל ברית המועצות בטקס הפתיחה של האולימפיאדה.
ברמת המועדונים זכה טרטיאק בתואר שוער העונה של הליגה הסובייטית במשך 14 שנה ברציפות, עד פרישתו ב-1984. ב-12 מתוך 14 העונות זכתה צסק"א באליפות ברית המועצות.
בנוסף להצטיינותו באליפויות בינלאומיות עבור נבחרת ברית המועצות, תרם טרטיאק תרומה גדולה לשיתוף הפעולה שהלך והתהדק בין ההוקי הבינלאומי ל-NHL - שיתוף פעולה שהיה תוצאה של סדרת הפסגה מ-1972. בסוף 1975 ותחילת 1976 השתתף עם צסק"א מוסקבה בסדרת משחקים מול קבוצות מצמרת ה-NHL, ועזר לקבוצתו להרשים עם ניצחונות על ניו יורק ריינג'רס ובוסטון ברואינס, ותיקו מול מונטריאול קנדיאנס. רק אלופת ה-NHL, פילדלפיה פליירס, ניצחה את צסק"א.
ב-1976 השתתף טרטיאק עם נבחרת ברית המועצות במהדורה הראשונה של גביע קנדה, והשתתף שוב במפעל ב-1981 כאשר הוא מוביל את נבחרת ברית המועצות לזכייה.
על תרומתו הרבה לענף ולנבחרת ברית המועצות זכה טרטיאק ב-1978 בעיטור הגבוה ביותר שהיה נהוג בברית המועצות - עיטור לנין.
ב-1984, למרות שהיה בן 32 בלבד ובשיא כושרו, החליט טרטיאק לפרוש ממשחק. עד היום לא ברורה לחלוטין הסיבה לפרישתו המוקדמת, אולם חוסר הכימיה שלו עם מאמן הנבחרת ויקטור טיחונוב - שהיה גם מאמנו בצסק"א מוסקבה - היה כבר לעובדה ידועה, לאחר שטרטיאק מתח על המאמן ביקורת פומבית על שהחליף אותו במשחק ה"נס על הקרח" שבו הפסידה הנבחרת לנבחרת ארצות הברית באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980). טרטיאק הצהיר שהוצאתו גרמה להפסד הסנסציוני ועלתה לנבחרת בהפסד מדליית הזהב. ההשערה הרווחת הייתה שחוסר הכימיה עם טיחונוב, בצוותא עם התסכול על שנמנע ממנו לצאת ולשחק ב-NHL לאחר שנבחר רשמית בדראפט על ידי מונטריאול קנדיאנס, תרמו להחלטת הפרישה.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו, ועם מדיניות הפתיחות ולאחר מכן הפירוק של ברית המועצות, יכל טרטיאק לחלק את חייו שאחרי הפרישה בין רוסיה וצפון אמריקה.
את החיזוק הגדול ביותר לשם שעשה לעצמו בצפון אמריקה קיבל ב-1989 כשנבחר להיכל התהילה של ההוקי - השחקן הסובייטי הראשון שזכה לכבוד זה. עד היום הוא אחד משלושת השחקנים היחידים (האחרים הם חבריו לנבחרת ברית המועצות ולרי חרלמוב ואלכסנדר יקושב) שנבחרו להיכל התהילה למרות שלא שיחקו מעולם ב-NHL.
ב-1990 זכה להגיע ל-NHL, כמאמן השוערים של שיקגו בלאקהוקס. למעשה, לאור היכולת שהפגין כשהתאמן יחד עם שוערי הקבוצה, הציעה לו הקבוצה לחזור בו מפרישתו ולהצטרף אליה כשחקן על אף גילו המתקדם והזמן הרב שחלף בלא ששיחק בצורה סדירה. טרטיאק דחה את ההצעה.
ב-2003 נבחר לדומה של רוסיה מטעם מחוז סראטוב. הוא התמנה ליו"ר וועדת תרבות הגוף והספורט של הדומה.
ב-2006 התמנה גם לנשיא פדרציית ההוקי הרוסית, וסגר מעגל בתפקיד הבכיר ביותר בארצו בענף שבו כיכב.
ב-2010 שימש כיו"ר המשלחת הרוסית לאולימפיאדת ונקובר.
במקביל לתפקידיו, מנהל טרטיאק מספר בתי ספר להוקי ברוסיה ובקנדה. בתי הספר שלו ידועים ברמתם הגבוהה ובדרישות הפיזיות הקפדניות, ומספר שוערי NHL עברו כתלמידים בבתי הספר שלו במונטריאול ובטורונטו.
בנוסף לעיטורים שזכה בהם בברית המועצות זכה טרטיאק גם בעיטור כבוד בקנדה, על ייסוד אגודת הידידות רוסיה - קנדה.
מספר שוערי NHL בעבר ובהווה בחרו לשחק עם החולצה מספר 20, מספר החולצה של טרטיאק, כמחווה לכבודו.
ג'ובאני ואן ברונקהורסט
ג'ובאני כריסטיאן ואן ברונקהורסט (בהולנדית: Giovanni Christiaan van Bronckhorst; נולד ב-5 בפברואר 1975 ברוטרדם שבהולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי, ששיחק בעמדות המגן השמאלי והקשר האחורי, וכיום מאמן קבוצת גלאזגו ריינג'רס.
קריירת משחק
ואן ברונקהורסט גדל במחלקת הנוער של פיינורד ההולנדית, והושאל בשנת 1993 לקבוצת וואלבייק שם החל את הקריירה המקצוענית שלו. בשנת 1994 חזר ואן ברונקהורסט לפיינורד שם שיחק עד לשנת 1998. בתקופתו בפיינורד היה ואן ברונקהורסט לחלק מרכזי בקבוצה, ואף הפך לחלק מהנבחרת ההולנדית.
בשנת 1998 חתם ואן ברונקהורסט בגלאזגו ריינג'רס תחת המאמן, בן ארצו, דיק אדבוקאט. בכורתו בקבוצה הייתה במסגרת גביע אופ"א, נגד שלבורן האירית. באותו משחק כבש ואן ברונקהורסט את שערו הראשון במדי הקבוצה, והיה שותף להפיכת פיגור של 0–3 במשחק לניצחון 3–5. ואן ברונקהורסט כבש 22 שערים במדי הריינג'רס ,13 מהם בליגה, בטרם עבר לארסנל תמורת 8.5 מיליון ליש"ט בקיץ 2001
ארסן ונגר החתים את ואן ברונקהורסט במטרה למלא את החלל אשר הותירה עזיבתו של עמנואל פטי במרכז השדה, ובמטרה שישתף פעולה עם פטריק ויירה. אך פציעה קשה בברך השביתה אותו ממשחק למספר חודשים. כאשר חזר מן הפציעה מצא עצמו ואן ברונקהורסט שני לפטריק ויירה ולאדו, וזמן קצר לפני שעזב את המועדון, גם ז'ילברטו סילבה הועדף על פניו.
עם ארסנל הוסיף ואן ברונקהורסט לארון הגביעים שלו שני גביעי FA (אף על פי שלא שיחק באף אחד ממשחקי הגמר) ואליפות אחת, בשנת 2002. הוא כבש שני שערי ליגה לזכות המועדון, אחד נגד לסטר סיטי בינואר 2002, והשני מול צ'לסי בינואר 2003.
לקראת עונת הצטרף ואן ברונקהורסט לברצלונה שם שיחק תחת המאמן פרנק רייקארד. בתחילה שיחק ואן ברונקהורסט תחת חוזה השאלה לשנה אחת, כאשר לברצלונה שמורה הזכות להשלים את רכישתו. במאי 2004, לאחר שהסתגל לתפקידו כמגן שמאלי, השלימה ברצלונה את רכישתו מארסנל תמורת 2 מיליון פאונד, ואת המגן החתימה על חוזה לשלוש שנים. בסיומה של עונת זכה ואן ברונקהורסט עם ברצלונה באליפות, תוך שהוא כובש ארבעה שערים בליגה. בעונת זכה עם הקבוצה באליפות נוספת, כמו גם בליגת האלופות (אף על פי ששותף רק בשני משחקים בליגת האלופות באותה העונה). בספרד שיחק כאשר על חולצתו רשום GIO, בניגוד לתקופתו בארסנל בה על חולצתו היה רשום Bronckhorst.
ב-21 באוגוסט 2007 תם חוזהו של ואן ברונקהורסט בברצלונה והוא הצטרף לקבוצת פיינורד בשנית. בפיינורד הפך ואן ברונקהורסט לשחקן הרכב קבוע, ואף מונה לקפטן הקבוצה בידי מאמנו בארט ואן מרוויק. בסיומה של אותה העונה זכה ואן ברונקהורסט עם פיינורד בגביע ההולנדי. ב-12 במאי 2010 הודיע ואן ברונקהורסט כי יפרוש ממשחק פעיל לאחר מונדיאל 2010 שיערך בדרום אפריקהundefined.
נבחרת הולנד
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד ערך בשנת 1996, ומאז שיחק בקרוב ל-100 משחקים במדים הלאומיים. ואן ברונקהורסט שיחק בשני טורנירי מונדיאל ובשלושה טורנירים של אליפות אירופה, אך לא נטל חלק במונדיאל 1998, וביורו 2000 שימש כמחליפו של ארתור ניומן, וכמעט שלא שותף. ואן ברונקהורסט משמש כקפטן הנבחרת עד היום והוא נכלל בסגל נבחרת הולנד לקראת מונדיאל 2010.
בטורניר יורו 2004 אשר נערך בפורטוגל, העפיל ואן ברונקהורסט עם נבחרת הולנד תחת הדרכתו של דיק אדבוקאט, עד לשלב חצי גמר הטורניר, שם הודחה בידי.
במונדיאל 2006 היה ואן ברונקהורסט שחקן הרכב קבוע במדים הלאומיים. בשלב שמינית הגמר, במשחק נגד נבחרת פורטוגל, הורחק ואן ברונקהורסט בכרטיס אדום, וכך היה שותף לשיא חדש, בהיותו אחד מארבעה מורחקים במשחק אחד במונדיאל. תמונה לא שגרתית הייתה באותו המשחק כאשר ישב ואן ברונקהורסט המורחק ליד חברו לקבוצה בברצלונה דקו מנבחרת פורטוגל אשר הורחק גם כן.
במונדיאל 2010 הוביל ואן ברונקהורסט את הולנד כקפטן, ואף הבקיע שער מ-30 מטרים בניצחון 3 - 2 על בחצי הגמר. הולנד העפילה לגמר, בו הפסידה ל בתוצאה 0 - 1.
קריירת אימון
עם פרישתו ממשחק, התמנה ואן ברונקהורסט לתפקיד עוזר המאמן של נבחרת הולנד הצעירה. לאחר שנה בתפקיד, ב-21 ביולי 2011, התמנה ואן ברונקהורסט לתפקיד עוזרו של רונאלד קומאן, מאמנה הנכנס של קבוצת נעוריו, פיינורד. הוא המשיך בתפקידו גם בעונת בה הוחלף קומאן בפרד רוטן. ב-23 במרץ 2015 הודיעה פיינורד כי ואן ברונקהורסט ישמש כמאמן הראשי של הקבוצה החל מסיום העונה, ויחליף בתפקיד את רוטן. בעונת 2016/2017 ואן ברונקהורסט זכה עם פיינורד באליפות ראשונה של המועדון מזה 18 שנים. בסוף עונת 2017/2018 הוא עזב את הקבוצה.
ב-3 בינואר 2020 ואן ברונקהורסט מונה למאמן גואנגג'ואו סיטי מליגת העל הסינית. בסיום העונה סיים את תפקידו בקבוצה.
ב-18 בנובמבר 2021 חזר לאחר 20 שנה לגלאזגו ריינג'רס ומונה למאמן הקבוצה במקומו של סטיבן ג'רארד. באותה העונה סיימה הקבוצה במקום השני בפרמיישיפ הסקוטי אחרי סלטיק. בליגה האירופית העפילה הקבוצה לגמר לראשונה מאז 2008, לאחר שגברה בשלב הנוקאוט הראשוני על בורוסיה דורטמונד, בשמינית הגמר על הכוכב האדום בלגרד, ברבע הגמר על ספורטינג בראגה ובחצי הגמר הדיחה את ר.ב לייפציג. בגמר פגשה ריינג'רס את איינטרכט פרנקפורט הגרמנית, לה הפסידה בתום דו-קרב פנדלים. מספר ימים לאחר מכן זכתה הקבוצה בגביע הסקוטי ה-34 שלה והראשון מאז 2009 לאחר שגברה במשחק הגמר על הארט אוף מידלות'יאן.
פרוע על המערב
פרוע על המערב (באנגלית: Wild Wild West) הוא סרט סטימפאנק-מערבון אמריקאי משנת 1999 אשר הופק ובוים על ידי בארי זוננפלד, הופק על ידי ג'ון פיטרס ונכתב על ידי אס. אס. וילסון וברנט מאדוק בשיתוף ג'פרי פרייס ופיטר ס. סימן. הסרט מבוסס באופן רופף על סדרת טלוויזיה אמריקנית משנות ה-60 בשם "Wild Wild West" שנוצרה על ידי מייקל גאריסון, והיא ההפקה היחידה מאז סרט הטלוויזיה More Wild Wild West משנת 1980הכוללת את הדמויות מהסדרה המקורית.
בסרט מככבים ויל סמית' (אשר שיתף פעולה עם זוננפלד שנתיים לפני כן בסרט גברים בשחור) וקווין קליין (בתפקיד כפול). השניים מגלמים סוכנים של השירות החשאי של ארצות הברית אשר עובדים יחדיו על מנת להגן על נשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט (קווין קליין) ועל ארצות הברית עצמה מכל מיני סכנות ואיומים בתקופת המערב הישן של ארצות הברית. בסרט מככבים גם קנת בראנה (בתפקיד ד"ר ארליס לאבלס), סלמה הייק, טד לוין ומ. אמט וולש.
הסרט, שהופק על ידי אולפני האחים וורנר בתקציב של 170 מיליון דולרים, יצא לאקרנים ב-30 ביוני 1999. תקציב הסרט באותה עת הפך אותו לסרט היקר ביותר שהופק עד אז. הסרט נחשב למאכזב מבחינה מסחרית, והוא גרף רק 113.8 מיליון דולר בארצות הברית ו-108.4 מיליון בחוץ לארץ – סה"כ 222.1 מיליון דולרים . הביקורות הגדירו את הסרט כ"פספוס ביזארי בו הושם דגש רב יותר על האפקטים המיוחדים מאשר על התסריט" . בטקס ה-20 של פרסי רזברי הזהב, הסרט היה מועמד ל-8 פרסי Razzies, כולל פרס הסרט הגרוע והשיר המקורי הגרוע (לשיר Wild Wild West בביצוע ויל סמית).
עלילת הסרט
ב-1869, 4 שנים לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית, סרן ג'יימס טי. "ג'ים" וסט ומרשל ארטמיס גורדון יוצאים למצוד אחר גנרל צבא הדרום לשעבר "מרחץ דמים" מקגראת', שהיה אחראי לרצח הוריו של וסט. נשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט מעדכן את השניים על היעלמותם של המדענים המובילים בארצות הברית ועל מזימה בוגדנית מצד מקגראת'. הוא מטיל עליהם למצוא את המדענים.
במהלך נסיעתם ברכב שלהם, ה"נודד" (Wanderer), וסט וגורדון בוחנים את ראשו הערוף של המדען תדיאוס מורטון ומוצאים רמז אשר מובילך אותם לארליס לאבלס, קצין לשעבר בצבא הדרום שהוא קטוע רגליים, ומתברר כגאון הנדסי. הצמד מסתנן לאחוזה של לאבלס במהלך מסיבה, ומצילים אישה בשם ריטה אסקובר. היא מבקשת את עזרת השניים בהצלת אביה, פרופ' גילרמו אסקובר, אחד המדענים החטופים. לאבלס עורך הדגמה של הנשק החדש ביותר שלו, טנק מונע בקיטור, ומרגיז תוך כדי את מקגראת' כשהוא משתמש בחייליו בתור מטרות אימון. לאבלס מאשים את מקגראת' ב"בגידה" בכך שנכנע בקרב אפומטוקס, אחד הקרבות האחרונים של מלחמת האזרחים האמריקאית. לאבלס יורה בו ומשאיר אותו למות. גורדון, וסט וריטה מוצאים את מקגראת' הגוסס, אשר חושף בפניהם כי הוא הופלל על ידי לאבלס בטבח בניו ליברטי. השלושה משיגים את לאבלס באמצעות ה"נודד". לאחר קרב קצר, ריטה משחררת בטעות גז מרדים שמעלף את וסט, גורדון ואותה.
וסט וגורדון מתעוררים בזמן שלאבלס מתרחק על גבי ה"נודד", כשהוא לוקח איתו את ריטה כבת ערובה. הוא מכריז על כוונתו ללכוד את הנשיא גראנט במהלך טקס "יתד הזהב", ומשאיר את הצמד בתוך מלכודת קטלנית ממנה הם מצליחים להתחמק. וסט וגורדון מוצאים את מסילת הרכבת הפרטית של לאבלס, אשר מובילה אותם לקומפלקס התעשייתי הסודי שלו בקניון העכביש. הם חוזים שם בנשק האולטימטיבי של לאבלס: עכביש מכני ענקי החמוש בתותחי ניטרוגליצרין. לאבלס משתמש בעכביש על מנת ללכוד את גראנט ואת גורדון בטקס. בעוד וסט מנסה לחדור לתוך העכביש, הוא נורה בחזהו על ידי מונישיה, אחת משומרות ראשו של לאבלס. בתוך הקומפלקס שלו, לאבלס מאיים להרוס את ארצות הברית עם הכוחות הממוכנים שלו אלא אם כן גראנט יחלק את המדינה בין אנגליה, צרפת, ספרד, מקסיקו, האינדיאנים ולאבלס עצמו. אחרי שגראנט מסרב, וסט – אשר שרד את הירי ואת הנפילה מהעכביש – מתחפש לרקדנית בטן. הוא מסיח את דעתו של לאבלס, ומאפשר בכך לגורדון לשחרר את השבויים.
לאבלס נמלט על גבי העכביש המכני שלו כשהוא לוקח את גראנט אתו. הוא תוקף עיירה קטנה, ושוב דורש שגראנט יקבל את תנאי הכניעה שלו. גראנט ממשיך לדחות את האולטימטום של לאבלס. גורדון וסט משתמשים במכונה המעופפת "אייר גורדון", פרי פיתוחו של גורדון, ומגיעים לעכביש. וסט נלחם באנשיו של לאבלס לפני שהוא מתעמת עם לאבלס עצמו, כאשר לאחרון יש כעת רגליים מכניות. לאחר שהוא משחרר את גראנט, גורדון יורה באחד מרגליו של לאבלס, ובכך מאפשר לווסט להשיג יתרון בקרב. בעוד העכביש המכני מתקרב לקצה צוק, לאבלס יורה על וסט עם אקדח מוסתר בו הוא השתמש על מנת להרוג את מקג'ראת. הוא מפספס ובמקום זה פגוע במכונות של העכביש, וגורם לו להיעצר ממש בקצה הצוק. וסט ולאבלס נופלים מהעכביש, אבל וסט ניצל כשהוא מצליח להיאחז בשרשרת המשתלשת מהמכונות. גראנט מקדם את וסט וגורדון לתפקיד הסוכנים הראשונים של השירות החשאי החדש שהוא הקים. לאחר שגראנט עוזב לוושינגטון הבירה על גבי ה"נודד", וסט וגורדון מתאחדים שוב עם ריטה, ושניהם מחזרים אחריה. הוא מודיעה להם שפרופ' אסקובר הוא למעשה בעלה. גורדון וסט רוכבים אל השקיעה על גבי העכביש.
האביר האמיץ
האביר האמיץ (באנגלית: The Bravest Knight) היא סדרת הנפשה לילדים, המבוססת על הספר "The Bravest Knight Who Ever Lived" שנכתב על ידי דניאל אריקו. חמשת הפרקים הראשונים שודרו ברשת האמריקאית הולו שהשיקה את הסדרה ביוני 2019, ולאחר שערוץ הופ! היה הראשון לרכוש את הזכויות, שידרה הרשת 8 פרקים נוספים החל מ-11 באוקטובר 2019.
תקציר העלילה
העלילה עוסקת באביר ששמו סדריק שנשוי לנסיך חלומותיו אנדרו ויש להם בת מאומצת בשם ניה, ששואפת להיות אבירה כשתגדל. בזמן שסדריק מדריך את בתו, הוא מספר לה על הרפתקאות ילדותו עם גרנט הטרול. המסע שעובר סדריק בדרכו למלא את ייעודו כאביר, מפגיש אותו עם מכשפים, יצורי פלא וענקים, ומגיע לשיאו באתגר הגדול ביותר: ללמד את בתו ללכת בעקבות הערכים שהוא דוגל בהם.
הסדרה היא אחת מסדרות הילדים הראשונות שמציגה זוג הורים להט"ב כדמויות ראשיות בעלילה. בכל פרק סדריק מספר את סיפורו מנקודת מבט רטרוספקטיבית של סדריק הצעיר בגובה העיניים, וכך מלמד את ניה על אומץ ואבירות. העלילה בנויה באופן המאפשר לילדים להזדהות עם ניה והאביר סדריק גם יחד. מעבר למסר הלהט"בי, הסדרה מעודדת גיוון ומנחילה ערכים כמו נדיבות, אמפתיה לזולת, ואנושיות. המטרה היא שילדים שצופים בסדרה יפתחו חוסן נפשי ויוכלו להתמודד עם בעיות ואתגרים, תוך שהם עוזרים לחבריהם ללא הבדלי דת, גזע ומין.
פחד ראשוני
פחד ראשוני (באנגלית: Primal Fear) הוא סרט מתח אמריקני משנת 1996 בבימויו של גרגורי הובליט, ובכיכובם של ריצ'רד גיר, לורה ליני ואדוארד נורטון שאף זכה בפרס גלובוס הזהב והיה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית שחקן משנה. זהו סרטו הראשון של נורטון.
סיפור הסרט מנסה לבחון מזווית ביקורתית את חזקת החפות, לפיה יש לראות אדם כחף מפשע עד שהוכחה אשמתו מעבר לספק סביר.
עלילה
הסרט נפתח בסצנת רצח של ארכיבישוף בכיר בשיקגו. המשטרה עוצרת את אחד מנערי המזבח בכנסיית הארכיבישוף (בגילומו של אדוארד נורטון) שנתפס כשהוא נמלט מהמשטרה בעודו מכוסה בדם. מרטין וייל עורך דין בכיר (בגילומו של ריצ'רד גיר) מתגייס להגנת הצעיר ומולו מתייצבת עורכת דין מטעם התביעה, ז'אנט ואנאבייל שהיא גם חברתו לשעבר של וייל.
נער המזבח מתגלה כצעיר ביישן, הסובל מגמגום קשה וסממנים של פיגור שכלי קל. הנער טוען שלא ביצע את הרצח ועורך הדין מאמין לו. המשפט יוצא לדרך כאשר ההגנה נוקטת באסטרטגית "האיש השלישי" מתוך מטרה להוכיח שאדם אחר ביצע את הרצח. במקביל מתחילה פסיכולוגית משפטית לעבוד עם נער המזבח ולצלם את פגישותיהם. במסגרת הטיפול מתגלה סיפור חייו הקשה של הצעיר הכולל מגורים ברחוב. הנער מספר כי הוא אסיר תודה לארכיבישוף שהציל אותו מחיי הרחוב.
במקביל מתגלות אצל הנער תנודות אישיותיות והתפרצויות זעם הגורמות לפסיכולוגית להבין שהצעיר סובל מפיצול אישיות וקיימת בו אישיות נוספת המתפרצת תחת לחץ. עורך הדין מגלה קלטת וידאו המתעדת התעללות מינית של הארכיבישוף בצעיר ובצעירים נוספים. עורך הדין והפסיכולוגית מגיעים למסקנה שהאישיות השנייה של הצעיר היא שרצחה את הארכיבישוף. הם משנים את קו ההגנה של המשפט לאי שפיות ומעלים את הצעיר להעיד מתוך מטרה ללחוץ את הצעיר עד להתפרצות האישיות האחרת. הצעיר אכן מתפרץ והמושבעים מזכים אותו עקב אי שפיות.
בסצנת הסיום של הסרט מגלה עורך הדין שנער המזבח התמים והמגמגם היה אישיות לא קיימת והצעיר אינו סובל מפיצול אישיות אלא העמיד פנים כדי שיוכל לרצוח את הארכיבישוף.
ביקורות ותגובות
הסרט זכה לביקורות טובות במיוחד ורשם ציון של 74% מתוך 43 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes. אדוארד נורטון בסרטו הראשון בקריירה זכה לשלל פרסים בקטגוריית שחקן המשנה. נורטון זכה בגלובוס הזהב, באגודת מבקרי הסרטים בבוסטון, פלורידה, לוס אנג'לס, טקסס, קנזס ואיגוד המבקרים בחוף המזרחי. איגוד מבקרי הקולנוע בשיקגו בחר בו לשחקן המבטיח של השנה.
קישורים חיצוניים
真実の行方
אולימפיאדת השחמט 1994
אולימפיאדת השחמט ה-31 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה במוסקבה, שברוסיה, בין 30 בנובמבר ל-17 בדצמבר 1994.
נבחרת ישראל
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
דב אריה קליג
ביוגרפיה
נולד בהרובישוב שבפולין להוריו ר' שמעון הלוי וחיה מלכה קליג. עד גיל 15 למד בעירו, ולאחר מכן עבר לבעלז ולמד שם אצל האדמו"ר מבעלז למשך כעשרה חודשים. בהמשך עבר לישיבת לומז'ה ולמד שם למשך שנתיים. לאחר מכן עבר לטרסטינה שבהונגריה ולמד אצל הרב בנימין פרלמן. כעבור שנתיים חזר לעיר הולדתו וגויס לצבא למשך כשנתיים.
לאחר מכן למד זמן מה אצל דודו הרב משה קליג, ואז עבר לישיבת נובהרדוק והתחבב על הרב יחיאל מיכל אפשטיין בעל ערוך השולחן, שבאחת הפעמים שנסע מעירו אף מינה את הרב קליג כמו"צ בהיעדרו. כעבור כשנתיים וחצי עבר הרב קליג לקובנה ולמד בישיבתו של הרב צבי הירש רבינוביץ', בנו של הרב יצחק אלחנן ספקטור, שם למד במשך כשלוש שנים. בהמשך נשא אישה שאביה שימש כמו"צ בלודמיר, ועם פטירתו התמנה לשמש כמו"צ תחתיו. בהמשך התגרש מאשתו ועבר לשמש כרב בעיירה רייזנוב, וכעבור זמן מה עבר ללבוב.
אולימפיאדת השחמט 1994
נבחרת ישראל
להלן התוצאות הקבוצתיות:
דב אריה קליג
ביוגרפיה
בעת מלחמת העולם הראשונה נשרף כל רכושו, כולל חידושי תורה רבים ושו"ת שהעלה על הכתב וטרם הספיק להדפיס.
אולימפיאדת השחמט 1994
התחרות לנשים
אולימפיאדת ה-14 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
נבחרת ישראל
הנבחרת סיימה במקום ה-9.
SIN R1
SIN R1 היא מכונית על, בתצורת מכונית ספורט, מתוצרת יצרנית רכבי העל הבולגרית SIN Cars אשר הושקה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בז'נבה בשנת 2015 (גרסה סדרתית).
בשנת 2013 הוצג הדגם SIN R1 כמכונית קונספט בפסטיבל המהירות של גודווד
הדגם נבנה ב-2 תצורות שונות: כ"מכונית על" (לנסיעות ברחבי הארץ) וכ"מכונית מרוץ" (מודל "Sin R1 GT4")
מטה היצרן SIN Cars מוקם ברוסה (בולגריה), ובמינכן (גרמניה).
מרוצי מכוניות SIN R1
דגם SIN R1, דגם המרוץ Sin R1 GT4 נטל חלק במרוץ מכוניות "קטגוריה AM" בסדרות "European GT4 series 2/2" שנערכו באוסטריה.
בסלובקיה נהג המרוצים איוואן וולצ'קוב נהג לראשונה בדגם המרוץ Sin R1 GT4.
בסופיה הגיע הדגם למקום השמיני.
חיים שעשוע
חיים שעשוע (נולד ב-19 בינואר 1966) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה כשחקן
שעשוע גדל במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה. בגיל 18 העלה אותו המאמן משה מאירי לקבוצת הבוגרים, ושעשוע החל לצבור דקות משחק רבות, והיווה הפתעת העונה עבור מאירי. שעשוע, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, לרוב היה מבשל שערים ולא נחשב לסקורר של הקבוצה. השתייך בשנת 1986 לסגל הנבחרת הצעירה אצל המאמן מיליאנקו מיחיץ'. שעשוע המשיך בקבוצתו עד סוף עונת 1987–1988 ובסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה הארצית מהמקום האחרון. עזיבתו נבעה בסכסוך כספי, החרמת אימונים והשעייתו על ידי ההנהלה.
בעונת 1988–1989 הושאל לקבוצת מכבי עירוני אשדוד ששיחקה בליגה ב' ובסוף העונה העפיל איתה לליגה א'. בעונת 1989–1990 שב למכבי פתח תקווה ששיחקה בליגה הארצית ונפצע במהלך העונה ברצועה הצולבת. פציעה שגרמה לו לפרוש סופית ממשחק בגיל 24.
שעשוע מחזיק בתעודת מאמן, מאז שנת 2002 מאמן במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד, בעיקר בקבוצות הילדים.
חיים אישיים
שעשוע מתגורר באשדוד מאז שנת 1992. לפרנסתו עובד בדואר ישראל. ארבעת בניו שיחקו ומשחקים כדורגל.
Culture II
Culture II הוא אלבום האולפן השלישי של הרכב ההיפ הופ האמריקאי מיגוס. האלבום יצא לאור ב-26 בינואר 2018, על ידי חברות התקליטים קפיטול רקורדס, מוטאון וקוואליטי קונטרול. האלבום הוא אלבום כפול המכיל 24 רצועות, בהן הופעות אורח של 21 סבאג', דרייק, גוצ'י מיין, טראוויס סקוט, טראוויס סקוט, טיי דולה סיין, ביג שון, ניקי מינאז', קארדי בי, פוסט מאלון ו-2 צ'יינז. האלבום הופק בפועל על ידי קוואבו, לצד עבודת הפקה מוזיקלית של מפיקים כגון מטרו בומין, בודה בלס, קניה וסט, פארל ויליאמס ומורדה ביטס, בין היתר. האלבום הוא אלבום ההמשך של אלבומם הקודם של מיגוס, Culture.
האלבום נתמך על ידי ארבעה סינגלים: "MotorSport", "Stir Fry", "Walk It Talk It" ו-"Narcos", וכן על ידי הסינגל השיווקי "Superstars". האלבום קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה והגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200. זהו האלבום השני של מיגוס שהגיע לצמרת המצעד.
הראלד וולפארט
הראלד וולפארט (בגרמנית: Harald Wohlfahrt; נולד ב-7 בנובמבר 1955 בלופנאו, גרמניה) הוא שף גרמני.
ביוגרפיה
וולפארט רכש את חינוכו הקולינרי במנקס ואלדהוטל (Mönchs Waldhotel) בדובל בשנים 1973-1970. מ-1974 עד 1976 הוא עבד בויליאם שוואנק, מסעדת שני כוכבי מישלן לשעבר Steel bath בבאדן-באדן, ב-1977 בטנטריס של אקארט ויציקמן במינכן. ב-1978 הוא עבד כסגן שף בשוורצוואלד-שטובה של וולפגנג שטאודנמאייר במלון טראובה בבאיירסבורן-טונבאך. ב-1980 הוא למד בבית ספר מאסטרס בבאדן-באדן והתלמד אצל אלן שאפל במיונה. מאז סתיו 1980, הוא השף של מסעדת שוורצוואלד-שטובה במלון טראובה טונבאך בבאיירנבורן-טונבאך.
ביקורות
במשך למעלה מעשר שנים דירגו מדריכי מסעדות שונים את המסעדה כאחת הטובות באירופה ואת וולפארט כאחד השפים הטובים באירופה. ב-1991 הכתיר אותו גו מיו בתואר "שף השנה" וב-1992 קיבלה שוורצוואלד-שטובה תחת הנהלתו את הכוכב השלישי במדריך מישלן האדום. מאז 2005 נותן לו הגו מיו את הציון של 19.5 מתוך 20 נקודות אפשריות). מדריך דר פיינשמקר מדרג את המסעדה בציון 5 מתוך 5. Schlemmer Atlas נותן לה 5 מתוך 5 כפיות. ב-1994 בחר הניו יורק טיימס בוולפארט כאחד מעשרת השפים הטובים ביותר בעולם.  בשנת 2007 היו 40 כוכבים במדריך מישלן של וולפארט ותלמידיו או עמיתיו שלמדו אצלו בגרמניה, בהן 6 מסעדות של שלושה כוכבים והיתר כוכב ושניים. האתר dininginfrance בחר במסעדת שוורצוואלד-שטובה כאחת מעשר המסעדות הצרפתיות הטובות ביותר בעולם מחוץ לצרפת לשנת 2009. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
המסעדה דורגה במקום ה-27 בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2004,
המסעדה דורגה במקום ה-41 בטיבה בעולם בשנת 2006,
המסעדה דורגה במקום ה-47 בטיבה בעולם בשנת 2010.
במסעדה 11 שולחנות ו-35 מקומות, מרתף היין מכיל בקבוקים מ-750 סוגי יינות. בישולו של מתאפיין במטבח צרפתי יצירתי עם השפעות מכל העולם.
הכוחות המזוינים של סינגפור
הכוחות המזוינים של סינגפור (באנגלית: Singapore Armed Forces; ר"ת: SAF; מנדרינית: 新加坡武装部队; מלאית: Angkatan Bersenjata Singapura; טמילית: சிங்கப்பூர்) הם הזרוע הצבאית של כח ההגנה של סינגפור, וכן המרכיב הצבאי במשרד הביטחון של המדינה. ה-SAF מורכב משלוש זרועות: צבא סינגפור, חיל האוויר של סינגפור וחיל הים של סינגפור.
ה-SAF נשען במידה רבה על חיילים בגיוס חובה בשירות סדיר ובמילואים. בצבא כ-71,000 חיילים בשרות פעיל וניתן לגייס בשרות מילואים למעלה מ-350,000 חיילים.
מבנה
הכוחות המזוינים של סינגפור מורכבים משלוש זרועות:
בראש הכוחות המזוינים של סינגפור עומד מפקד כוח ההגנה, שהוא קצין בדרגת גנרל שלושה כוכבים, היחיד המחזיק בדרגה זו בכוחות המזוינים של סינגפור. כפופים לו שלושת ראשי הזרועות (יבשה, אוויר וים) בדרגת גנרל שני כוכבים.
טכנולוגיה
הכוחות המזוינים של סינגפור שמים דגש רב על פיתוח טכנולוגיות המשמשות כמכפילי כח במיוחד בתחום שילוב פיקוד, שליטה ומודיעין, באופן שיאפשר לכוחות הלוחמים לפעול בתאום. בין שלוש זרועות הכח קיימים קווי תקשורת נתונים מתקדמים וקיימת השקעה מתמדת לשילוב טכנולוגיות עדכניות בתחום זה. הכוחות המזוינים של סינגפור מכירים בכוחה הצבאי המוגבל של המדינה ומשכך קיים ניסיון להגביר כוח זה באמצעים טכנולוגיים.
הכוחות המזוינים בסינגפור זוכים לאחד התקציבים הגדולים ביותר באזור אסיה והאוקיינוס השקט, ביחס לתמ"ג. מדיניות הרכש של הכוחות המזוינים מתמקדת ברכישת כלי נשק חדישים ומשוכללים. כבר משנת 1971 משקיע צבא סינגפור מאמצים בפיתוח עצמי של כלי נשק מסוימים. בימינו, משרד ההגנה של סינגפור הוא אחד המעסיקים העיקריים במדינה של מהנדסים ומדענים. מערכת החינוך המעולה של סינגפור מאפשרת לצבא לגייס חיילים אשר ניתן להכשירם במהירות להפעלת מערכות נשק מתקדמות.
התעשייה הצבאית של סינגפור פיתחה לאורך השנים כמה כלי נשק יעילים וטובים בתחומם, ביניהם:
קישורים חיצוניים
সিঙ্গাপুরের সামরিক বাহিনী
ספרנבולו
ספרנבולו (בטורקית: Safranbolu; ביוונית: Σαφράμπολη - ספרמפולי) היא עיירה בנפת קרביק במחוז הים השחור שבצפון-מערב טורקיה. לפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסייתה מנתה 70,409 איש. שמה של העיירה בא מהמילה ספרן (Safran) שפירושה זעפרן בטורקית, עדות להיותה מרכז לגידול ולמסחר בתבלין בעבר. בשנת 1998 הוכרה ספרנבולו כאתר מורשת עולמית, הודות לריכוז מרשים של 1,008 מבנים היסטוריים הבנויים בסגנון עות'מאני מסורתי, והעשויים עץ ואבן.
היסטוריה
קברים חצובים בסלע שנמצאו באזור ספרנבולו מעידים על התיישבות אנושית במקום בו שוכנת העיר כבר בתקופה הפרהיסטורית. מאוחר יותר שכן באזור מקדש רומאי. היישוב הנוכחי התפתח כצומת מסחרי לאחר הכיבוש הטורקי במאה ה-11, ובמאה ה-13 הוא היה לנקודה חשובה בדרך השיירות שחצתה את אסיה הקטנה ממזרח למערב. מתקופה זו שרדו המסגד הישן, המרחצאות העתיקים ומדרסת גאזי סוליימאן פאשה (Gazi Süleyman Paşa Medresesi) שהוקמו כולם ב-1322.
במאה ה-17 עלתה חשיבותה של העיר והשוק המרכזי הורחב על מנת לענות על צורכיהם של הסוחרים שחלפו דרכה. מתקופה זו ניצבים בעיר חאן ג'ינג'י האנה (Cinci Hanı) שבו 60 חדרי אירוח (1648-1640), מסגד מהמט פאשא קפרולו (Köprülü Mehmet Paşa Camii) שנבנה ב-1661 ומספר מבנים נוספים שבהם חנויות, אורוות ומרחצאות.
במאות ה-18 וה-19, התבססה בעיירה אוכלוסייה אמידה שבנתה בה אחוזות ומספר תושביה עלה בצורה חדה. באותה תקופה כרבע מהתושבים היו יוונים, אך רובם עזבו במסגרת הסכם לוזאן שקבע את חילופי האוכלוסין בין טורקיה ליוון לאחר מלחמת העולם הראשונה. שינויים בדרכי המסחר והופעת הרכבת הביאו את שגשוגה המסחרי של העיר לסופו בתחילת המאה ה-20. העיר שקעה לשפל כלכלי עד שהוקמה בקרביק השכנה תשלובת מפעלי פלדה, שסיפקה מקומות עבודה לתושבי העיר.
אתר מורשת עולמית
היישוב הטורקי המקורי השתרע מדרום למצודה, אך הוא שקע במאה ה-15 ובמאה ה-16, ואת מקומו תפס רובע צ'וקור שבמרכזו השוק וסביבו בתי מלאכה. צורתו של צ'וקור כשל משולש הנתחם על ידי שני נחלים. במהלך המאה ה-18 התפתחה ספרנבולו מערבה לעבר קרנקיי וצפון-מערבה אל באלאר. קרנקיי הייתה בעבר אזור מגוריהם של היוונים, ושכנו בה בתים שכללו בתי מלאכה בקומתם הראשונה ומעליהם התגוררו בעליהם. במרתפים נעשה שימוש לייצור יין ולאחסון. בבאלאר שהיה לאזור האמיד של העיר, הוקמו בתים בני קומה אחת אשר הוקפו בגנים רחבי ידיים.
רחובות צ'וקור וקרנקיי צרים ומפותלים. הם מרוצפים באבן ובמרכזם תעלת ניקוז למי הגשמים. קירות הבתים העות'מאנים המסורתיים שלאורכם, עשויים ממסגרות עץ והחלל שבין קורות העץ מולא בלבנים או בחומר. בקירות הבתים הפונים אל הרחובות לא נקבעו חלונות, ומצידם זה הם נדמים לחומות המקיפים גנים.
יעל לביא
יעל לביא (נולדה ב-29 בפברואר 1972) היא עיתונאית, עורכת, מפיקה, סופרת, במאית ומגישת טלוויזיה ישראלית-אמריקאית.
ביוגרפיה
לביא נולדה בניו יורק לזמר אריק לביא ולשחקנית שושיק שני. כאזרחית אמריקאית חזרה לביא לניו יורק בתחילת שנות ה-90 ללימודי קולנוע וטלוויזיה.
ABC News
לביא החלה את דרכה העיתונאית ברשת האמריקאית ABC News בשנת 1994 כתחקירנית עבור הסדרה "המאה ה-20" בהנחייתו של פיטר ג'נינגס. בסוף שנות ה-90 קודמה לעורכת חדשות חוץ ראשית עבור שידורי הבוקר של הערוץ והוצבה בלונדון בין השנים 2003-2000. בתפקידה זה הפיקה וערכה שידורים מיוחדים ממלחמת אפגניסטן כמו גם מהמלחמה בעיראק, הפיקה ספיישל מספינת המלחמה האמריקאית "האנטרפרייז" בשובה מהמזרח התיכון לנורפוק שבווירג'יניה, כמו גם שידרה עם צות אי בי סי ראשונה מן השטח בתיכרית שבעיראק יום לאחר תפיסתו של סדאם חוסיין.
לביא הייתה חלק מצוות הפקה מיוחד ששידר 90 שעות ברצף בזמן ולאחר פיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001. בהפקה זו הייתה חלק מצוות מפיקים זוכי פרס אמי האמריקאי לחדשות ודוקומנטציה בשנת 2001.
בשנת 2003 שבה לביא מלונדון לניו יורק כעורכת וכבמאית במחלקה הדוקומנטרית של ABC News. בתפקידה זה הפיקה מספר שעות דוקומנטריות עבור הערוץ, ביניהן "ישו, מרי ודה וינצ'י" ו"טסונאמי - גל ההרס" עבורו הייתה מועמדת לפרס אמי בשנת 2005.
Sky News
בשנת 2006 חזרה לביא לישראל והתמנתה כעורכת ראשית לענייני המזרח התיכון עבור רשת החדשות הבריטית Sky News בין השנים 2006 - 2011. בתפקידה זה הפיקה וערכה ספיישל מעיראק בשנת 2007 לציון ארבע שנים של נוכחות בריטית צבאית בבצרה, נשלחה לארצות הברית כדי להפיק ולערוך ספיישל בחירות ארצות הברית 2008. לביא גם נשלחה להנחות צוות כתבים במומבאי שבהודו לאחר התקפת הטרור ב-2008. עבור סיקור זה היה הצוות מועמד לפרס הבאפט"א הבריטי לחדשות ודוקומנטציה.
ספרה "מפיקת מלחמות" יצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים באפריל 2011. בספר מספרת לביא על 15 שנות עבודתה ברשת החדשות האמריקאית ABC News לאורך ה-9/11 וכיצד התקשורת האמריקאית בזמנו סיקרה את התהליך שהוביל את ממשל ארה״ב למלחמת עיראק ב-2003
בנובמבר 2011 מונתה לביא כמפיקה ראשית אחראית על הקמת מחלקת הווידאו של אתר עיתון "הארץ". במסגרת עבודתה גם פרסמה מספר מאמרים בנושא דיווח שטח בעיתות מלחמה, מאמרי מוסף כמו גם מאמרי דעה.
סרטים
בספטמבר 2013 שודר סרטה ״האם ניצחנו״ בשידורי רשת ערוץ 2 - הסרט בבימויה עסק בנרטיב מלחמת יום הכיפורים מן הצד המצרי במלאת 40 שנה למלחמה, וצולם כולו בקהיר ובאלכסנדריה.
באוקטובר 2017 שודר סרטה ״למה לא אמרת לי״ בערוץ השידור הוט שמונה. בסרט לביא יוצאת למסע בעקבות חייו הסוערים של אביה, מילדותו בגרמניה, עליה סירב לדבר, דרך מערכת יחסיו הסוערת עם אמה שושיק שני, ונשים אחרות, בניסיון להבין את הכוח המניע מאחורי "הקטר", שלמרות אהבתם של כה רבים אליו, תמיד חיפש עוד.
בשנת 2022 זכתה לביא במענק קרן רבינוביץ עבור פיתוח הסרט ״ לאן נעלם ג׳ורג׳ חליל״.
הגשה
בין יולי 2013 ליוני 2017 הגישה לביא מהדורת חדשות בוקר יומית כמו גם מהדורות מיוחדות עבור הערוץ האנגלי איי-24 i24news.
לביא דוברת עברית, אנגלית וגרמנית. נשואה לעודד טורי ומתגוררת בתל אביב.
החל משנת 2014 מרצה לביא בבית ספר סמי עופר לתקשורת, במרכז הבינתחומי, בנושא אתיקה תקשורתית בעידן הדיגיטלי. בשנת 2021 החלה להרצות בנושא אתיקה תקשורתית ב.
ז'יל דלז
ז'יל דלז (צרפתית: Gilles Deleuze; 18 בינואר 1925 - 4 בנובמבר 1995) היה פילוסוף צרפתי. דלז התפרסם בעיקר בשל הספר שכתב ב-1972 יחד עם הפסיכואנליטיקאי פליקס גואטרי ושנקרא: ". הספר היווה את חלקו הראשון של ". חלקו השני נכתב ב-1980 ונקרא "אלף מישורים". דלז שם קץ לחייו בקפיצה מחלון דירתו לאחר סבל ממושך ממחלת ריאות קשה.
ביוגרפיה
דלז נולד למשפחה ממעמד הביניים בפריס והתגורר בה רוב חייו. השנים הראשונות ללימודיו האקדמיים נערכו במהלך מלחמת העולם השנייה, ובמהלכה למד ב. במהלך הכיבוש הנאצי בצרפת נעצר אחיו הבכור של דלז, ז'ורז', בגין השתתפותו בהתנגדות הצרפתית, ונפטר במעבר למחנה ריכוז. בשנת 1944, דלז הלך ללמוד בסורבון. בין המרצים של דלז היו מומחים ידועים בתולדות הפילוסופיה, כמו, ז'אן איפוליט, ו.
בשנת 1977 חתם דלז על עצומה שניסח מישל פוקו בנוגע לדה-קרימינליזציה של יחסי מין בהסכמה עם קטינים.
תאוריה
דלז וגואטארי טוענים בספרם, "קפיטליזם וסכיזופרניה", כי הקפיטליזם הוא צורה מופשטת של ארגון המארגן את תשוקות הפרט בצורה מסוימת והיסטורית, שעיקרה תיעול של הייצור והצריכה סביב הכסף. הם פיתחו זאת בכך שחיזקו את טענת פוקו כי היחיד אינו יכול להיות סובייקט, אלא טקסט או רכיב בשפה. דקארט ראשון הפילוסופים של העת החדשה, המציא את מושג הסובייקט (קוגיטו) באמצעות טענתו הידועה "אני חושב, משמע אני קיים" (קוגיטו ארגו סום). לאקאן, פוקו ודלז, המציאו את התיזה האלטרנטיבית הפוסטמודרנית, הפוסט-הומניסטית, שלפיה אין סובייקט קונסיסטנטי.
המודרניסטים מרקס ופרויד טענו בעקבות דקארט כי תשוקה נובעת מתוך חוסר, לכן הצרכנות יכולה לספק תשוקות. דלז ופוקו הקדימו את הפילוסופיה של ווב 2.0 (הפילוסופיה שהאדם הוא בבסיסו יצרן ושיתופי, יצרן-צרכן וחוק "הזנב הארוך") בכך שטענו כי תשוקה אינה מביעה חוסר, אלא כח ייצור. מרקס מבסס את הסוציולוגיה והכלכלה שלו על מושג הצורך, אך ניטשה, האב הרוחני של הפוסטמודרניזם והטראנס-הומניזם טען כי הסוציולוגיה והכלכלה מבוססות בסופו של דבר על מושג הרצון (לעוצמה). פרויד טען כי אדיפוס מביע תסביך של חוסר (פאלי) אצל היחיד. דלז טוען כי אדיפוס אינו מיתוס אוניברסלי אלא פרטיקולרי והיסטורי שמקורו בקפיטליזם.
בכך דלז משתייך לאסכולה הפוסט-פסיכיאטרית שאליה שייכים גם רונאלד לאינג באנגליה ותומש סאס בארצות הברית. לאינג טען כי הקנאה היא המניע הפסיכולוגי המרכזי בקפיטליזם. ולכן קנאה קיצונית היא היסוד לסכיזופרניה. סאס טען כי אין כלל ולא יכולות להיות מחלות נפש. מחלת נפש היא המצאה של הקפיטליזם. בראשית הקפיטליזם, ב-1500–1800, הכלכלה החלה להיות מאורגנת. לארגון זה הפריעו חריגים כמו ילדים (שנסגרו בבית ספר), עבריינים (בית סוהר), פרימיטיבים (קולוניות), מפגרים (בתי מפגרים), משוגעים (בתי חולים לחולי נפש). לכן הקפיטליזם המוקדם בודד את כל המפריענים הללו.
דלז חולק על ראייתו של פרויד את התרבות כסובלימציה מינית, וטוען הפוך מפרויד: התרבות מייצרת מיניות, סוגים שונים של מיניות. בווינה של פרויד, האב והאם היו מקורות המיניות של הילד והילדה, אך בפריז של שנות ה-60, למשל, הקולנוע ובית הספר יוצרים אופנים חדשים של מיניות. המיניות יכולה להיות מתועלת כלפי בריז'יט בארדו או איב מונטאן, או לחפצי תשוקה שונים מתמונת המונה ליזה בלובר ועד למכונית המרצדס של המיליונר במונטה קרלו.
הפסיכוזה והנוירוזה לטענתו נובעות מהצורך החברתי להבחין בין תשוקות של אדם "נורמלי" שיודע לתעל אותם בילדותו לאימו ולאביו או למכונית או לשחקנית הקולנוע, לבין התשוקות של "חולה הנפש" שלא יודע לתעל זאת כי אינו מקבל את כללי הקפיטליזם והייצור התעשייתי ההמוני.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
בית הקברות הצבאי בקריית ענבים
בית הקברות הצבאי בקיבוץ קריית ענבים, ממערב לירושלים, הוא בית קברות היסטורי של מלחמת העצמאות. הוקם בתרפ"ב 1922 על ידי קבוצת קריית ענבים, ונקברו בו משנותיה הראשונות חלוצים, חברי הקבוצה וילדיהם. משנת תש"ח 1947–1948, נטמנו בו חללי ארגון ההגנה, הפלמ"ח וצה"ל אשר נהרגו בקרבות על פריצת הדרך לירושלים; וכן, חברי הקיבוץ, ובניו אשר נהרגו בעת שירותם הצבאי ובמלחמות ישראל. באתר בית הקברות ניצבת האנדרטה לחללי חטיבת הראל של הפלמ"ח במלחמת העצמאות.
רקע
קיבוץ קריית ענבים נוסד בשנת תר"ף 1920 על אם הדרך לירושלים. בראשית מלחמת העצמאות הוא היה לבסיס עבור לוחמי חטיבת הראל של הפלמ"ח, אשר לחמו בקרבות הקשים במבואות המערביים של ירושלים הנצורה, ונאבקו על שמירת הגישה אליה מן השפלה פתוחה למעבר אנשים ואספקה. אנשי הראל לחמו במבואות ירושלים מפרוץ מלחמת העצמאות בנובמבר 1947 ועד תחילת ההפוגה השנייה ביולי 1948 – במבצע נחשון, מבצע הראל ומבצע מכבי, וכן במבצע יבוסי במאי 1948 בירושלים גופה ומצפון לה. החטיבה השתתפה גם במבצע דני (יולי 1948) ומבצע ההר (אוקטובר 1948). כמו כן היא לחמה במבצע חורב בחזית הדרום (דצמבר 1948–ינואר 1949).
במלחמת העצמאות נהרגו 418 מחיילי חטיבת הראל. מרביתם נהרגו בקרבות על הדרך לירושלים ובירושלים עצמה.
בית הקברות
בית הקברות הוקם בתוך ערוצו של גיא היורד אל הקיבוץ מכיוונה של גבעת הראדאר (שהיום בנוי עליה היישוב הר אדר). על כן, נבנתה בו תעלה מדופנת מיוחדת לשם ניקוז הזרימה הטבעית של מים במורד הערוץ אל מחוץ לשטח בית הקברות. הוא שוכן בפאה הצפון-מזרחית של קיבוץ קריית ענבים, ממערב לחלקות הקבורה של בית הקברות האזרחי שלו ובצמוד להן. החלקות הצבאיות והאזרחיות מהוות למעשה מתחם אחד, המהווה ביטוי לשילוב ולקרבה שהתקיימו בין חיילים ואזרחים מאז הקמת קיבוץ קריית ענבים, ושיאם במלחמת העצמאות.
שלוש חלקות הקבורה במתחם בית הקברות מוקפות בעצים וצמחייה האופייניים לסביבת הרי יהודה. בחלקה שבמרכז בית הקברות טמונים רוב החללים שנקברו בו. בצמוד לה ממזרח הוקמה הרחבה המשמשת לטקסי הזיכרון ולהנחת זרים במקום. חלקה שנייה ובה 17 קברים ממוקמת על מדרגה בגדתו המערבית של הערוץ. החלקה השלישית, שהיא הסמוכה ביותר לחלקות האזרחיות של הקיבוץ, היא מקום מנוחתם של חברי קיבוץ קריית ענבים ובניו שנהרגו בעת שירותם הצבאי ובמלחמות ישראל.
קבורת אנשי הגנה ופלמ"ח בבית הקברות החלה לאחר הכרזת כ"ט בנובמבר 1947 תש"ח, כאשר הוחמר המצב הביטחוני במבואות ירושלים, עד לרגיעה בחודש אוקטובר 1948. טמונים בו גם כמה מאנשי חטיבת עציוני, אשר הגנה על ירושלים העיר. הקברים הרבים נחצבו בהתאם לאירועים בקרקע הסלעית, בידיהם של חברי קיבוץ קריית ענבים בתוספת סיוע של מתנדבים מבוגרים מיחידת הגמלאים של הפלמ"ח. חלק מן החללים שנטמנו תחילה בבית הקברות הועברו מאוחר יותר לקבורה בבתי קברות אחרים, לבקשת בני משפחותיהם. כיום טמונים בבית הקברות 153 חללי צה"ל; מחציתם היו בני עשרים או פחות במותם. בית הקברות במתכונתו הקבועה מתוחזק על ידי המחלקה להנצחת החייל במשרד הביטחון.