cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליברה
פאונד בינלאומי
בשנת 1959 הוסכם בין ארצות הברית ומדינות חבר העמים הבריטי על הגדרה בינלאומית של פאונד האוורדפואה והוא שקול ל־0.45359237 קילוגרם. פאונד זה הוסדר בחקיקה באנגליה בשנת 1963.
בהתאם להסדרה זו שקול פאונד אחד ל־16 אונקיות ול־7,000 גריין.
ליברת טרוי (פאונד טרוי)
מקורו של ליברת טרוי במידות שהיו נהוגות בעיר הצרפתית טרואה בה נהגו סוחרים אנגלים לסחור החל מתקופת שלטונו של קרל הגדול (ראשית המאה התשיעית). השימוש בשיטה זו הייתה נפוצה בעיקר בקרב רוקחים, תכשיטנים ויהלומנים באנגליה.
ליברת טרוי שקולה ל־12 אונקיות ול־5,760 גריין (כיום ליברה זו הייתה שקולה ל־373.2417216 גרמים).
יחידה זו אינה בשימוש כיום. בממלכה המאוחדת בוטל השימוש ביחידה פאונד טרוי זו ב־6 בינואר 1879. אונקיית טרוי עדיין בשימוש בקרב תכשיטנים ויהלומנים.
ליברת המצודה (פאונד טאוור)
יחידה זו התבססה על גרעין חיטה (השוקל כ־50 מ"ג), בניגוד ליתר השיטות שהתבססו על גרעין שעורה (השוקל כ־65 מ"ג). יחידה זו הייתה בשימוש על ידי המטבעה המלכותית של הממלכה המאוחדת, אשר שכנה במצודת לונדון (ומכאן שמה). ליברת המצודה הייתה שקולה ל־350 גרמים. היחידה בוטלה בשנת 1527.
ליברת הסוחרים (פאונד סוחרים)
ליברת הסוחרים (Libra mercantoria) או פאונד הסוחרים (Mercantile pound) הייתה שקולה ל־9,600 גרעיני חיטה (15 אונקיות המצודה). השימוש בליברה זו היה נפוץ באנגליה עד אמצע המאה ה־14 במרבית ענפי המסחר, למעט מסחר בתבלינים וזהב.
פאונד לונדוני
פאונד לונדוני היה שקול ל־7,200 גרעיני טרוי:
פאונד צמר
פאונד צמר (Wool pound) היה שקול 6,992 גרעינים, ושימש למדידת משקל של צמר.
פונט רוסי
הפונט (Фунт) שימש כיחידת משקל ברוסיה הצארית. יחידה זו הייתה שקולה ל־409.51718 גרמים.
סקולפונד
הסקולפונד (Skålpund) הייתה יחידת משקל נפוצה בסקנדינביה. יחידה זו התפתחה מהפפונד הגרמני, והשתנתה במשקלה מאזור לאזור. 20 יחידות סקולפונד היו שקולות לליספונד (Lispund) אחד.
החל מראשית המאה ה־17 הייתה יחידה זו שקולה ל־425.076 גרמים בשוודיה, ל־498.1 גרמים בנורווגיה, ול־471 גרמים בדנמרק.
בשנת 1889, בעקבות המעבר לשיטה המטרית, זנחה שוודיה את היחידה.
דנמרק המירה את היחידה לשיטה המטרית בעקבות גרמניה באמצע המאה ה־19, והיחידה הפכה שקולה ל־500 גרמים.
ליברת ג'רזי (פאונד ג'רזי)
באי ג'רזי נעשה שימוש ביחידת הפאונד החל מאמצע המאה ה־14 ועד המאה ה־19. פאונד זה היה יחידת המשקל של 7,561 גרעיני חיטה (490 גרמים). ככל הנראה יחידה זו התקבלה לשימוש בהשפעת ליברת פריז הצרפתית.
ליברת טרון (פאונד טרון)
ביחידת הפאונד טרון (trone pound) נעשה שימוש בסקוטלנד במהלך ימי הביניים, עד שיחידה זו, כמו גם יחידות המידה הסקוטיות האחרות, בוטלו בצו של הפרלמנט הבריטי בשנת 1685. יחידה זו הייתה שקולה ל־21 עד 28 אונקיות (כתלות במיקום ובתקופה), היינו היחידה הייתה שקולה ל־600 עד 800 גרמים.
פאונד מטרי
בעקבות המעבר לשיטה המטרית, במדינות רבות הוסדר משקל הפאונד כשקול ל־500 גרמים (מחצית הקילוגרם), בתור יחידת מידה של מסה המקבילה ליחידת מידת הלח של פינט מטרי (מחצית הליטר).
במדינות רבות באירופה, ואף שאין מדובר ביחידת מידה רשמית, משמשת היחידה בלשון העם כיחידת משקל המסמלת 500 גרמים – כך משמשת הליברֶה (Livre) בצרפת, הפפונד בגרמניה, הליבּרַה (Libra) בספרד, פורטוגל ואיטליה (נכתב: Libbra), הפוּנד בדנמרק (Pund) והפוֹנד (Pond) בהולנד.
כשניקו תתחיל לדבר
כשניקו תתחיל לדבר הייתה להקת רוק ישראלית.
זלמן בן-טובים
זלמן בן-טובים (י"ח בשבט תרל"ו, 1876, ביאליסטוק – ג' באדר א' תשי"ז, 4 בפברואר 1957, ירושלים) היה עיתונאי, עסקן ציבור ומראשוני המורים העבריים בארץ ישראל, איש ירושלים.
ביוגרפיה
בן-טובים נולד באביב 1876 בביאליסטוק, השני משמונה ילדים, בנם של שיינה חיה לבית רודובסקי והעסקן יצחק אייזיק בן-טובים. אמו הייתה ילידת העיר, ואביו היה יליד העיירה ראסיין שבליטא, בנו של הרב שלמה זלמן בֶּנדֶט (בענדעט), רב מטעם בביאליסטוק, ונכדו של ר' שמואל חסיד מראסיין (שהיה חותנו של רבי מנחם מנדל, מתלמידי הגאון מווילנה, בעל "תמים יחדיו" ומגיד מישרים בקהילת פּוֹנֵיבֵז'). כשבגר אביו עברת את שם משפחתו ל"בן-טובים".
אביו היה מחובבי ציון ועוזרו של הרב שמואל מוהליבר, וחבר "בני משה", ובן-טובים התחנך מילדותו לערכי הציונות. התחנך בחדרים ובישיבה, ולמד לימודי חול ושפות אצל מורים פרטיים.
בשנת 1890, משהכירה ממשלת רוסיה ב"חובבי ציון" והתירה להם לפעול למען יישוב ארץ ישראל באמצעות הוועד האודיסאי ("החברה לתמיכת יהודים עובדי אדמה ובעלי מלאכה בסוריה ובארץ ישראל"), עלה אביו לארץ והתמנה כחבר הוועד הפועל של חובבי ציון ביפו. בחודש כסלו תרנ"א (1891), כשהיה בן-טובים בן 15, הצטרפה המשפחה לאביו והתיישבה ביפו. בן-טובים למד בישיבה הקטנה של הרב נפתלי הרץ הלוי, הרב האשכנזי של יפו והמושבות, וכן אצל הדיין ר' יחיאל מיכל הורוויץ, ובנוסף השתלם בשפות ובמדעים. כבר בגיל צעיר החל לגלות מעורבות בשאלות המעסיקות את העם היהודי. בשנת 1894, בטרם מלאו לו 18, החל לכתוב מאמרים לעיתון "הצפירה". קנה לעצמו שם כסופר מעולה, ומאז נעשה לעיתונאי בעיתוני הארץ והעולם, וכתב בקביעות ב"הצפירה", בעיתונים "חבצלת", "השקפה", "החרות", "המוריה", "דואר היום" ו"העולם", באלמנך "לוח ארץ ישראל" של אברהם משה לוּנְץ, וכן בעיתונים היידיים בניו יורק "מאָרגן זשורנאַל" ו"דער אַמעריקאַנער". על מאמריו חתם בשמו, ולעיתים בשמות העט 'ז. בן יצחק' (שם אביו), 'אבי צבי' (שם בכורו) ו-'איש יהודי'.
בשנת 1896 (תרנ"ז) התמנה כמורה בבית הספר של פקידות הברון רוטשילד במושבה עקרון (לימים מזכרת בתיה), ולימד בו כשלוש שנים. כאשר עברה משפחתו לירושלים בעקבות אביו, שהתמנה כחבר הנהלת בית הורים בעיר, הצטרף אליהם ומאז התגורר בירושלים כל ימיו, עבד כמורה ומנהל ושלח ידו בעסקנות ציבורית. תחילה כיהן כמורה בבית חינוך עיוורים, לאחר מכן היה מנהל בתלמוד תורה של עדת הבוכרים, מורה בבית הספר לבנות של חברת "עזרה" ובבית הספר "תחכמוני", מורה ומ"מ מנהל בבית הספר לבנות של "המזרחי", וכן בתלמוד תורה מזרחי ובתלמוד תורה של הספרדים, עד פרישתו.
במקביל פעל להפצת הלשון העברית ולקידום ההתיישבות והחקלאות בארץ. היה ממייסדי "המזרחי" בירושלים, פעיל בארגון הסתדרות המורים בעיר, מזכיר חברת "יישוב ארץ הקודש" שהקימו צעירי היישוב הישן במטרה לעודד את בני העיר לעבור למושבות ולעזור בחקלאות, מזכיר אגודת "בני ישראל" למלחמה במיסיון הנוצרי, ופעיל אגודת "אחווה" וממייסדי לשכתה ביפו.
משפחתו
בן-טובים היה נשוי לדבורה לבית יֶרוּזלמינסקי מקלווריה, פלך סובאלק (אחי-אמהּ היה הרב טבלי רוזנטל, ודודה-רבא היה ר' עזריאל אריה לייב (לייבל'ה) רקובסקי, מחבר פירוש "שלמה משנתו" למסכת ברכות.) היה אב לחמישה: ד"ר צבי בן-טובים (רופא באנגליה), ד"ר פועה מנצ'ל (מחנכת, מייסדת החינוך התיכוני המקיף בישראל, ואשתו של המחנך יוסף מנצ'ל), חנה אבני, נח עמינדב (עורך דין באנגליה), ורות גורדון (אשתו של הרב מאיר גורדון בלונדון).
נכדו, בנה של בתו פועה, היה הארכאולוג אהוד נצר.
גרושתו של בנו נח, צילה לבית סגל, נישאה לבנציון נתניהו, והיא אמו של בנימין נתניהו.
אחיו הצעיר של בן-טובים, ברוך בן-טובים, היה מנהל בבנק אַפַּ"ק (בנק אנגלו-פלשתינה) ופעיל ציבור.
נכדתו יעל נישאה לדוד אולמר, מחשובי הצלמים בישראל.
נכדתו עטרה בן-טובים הייתה מוזיקאית קלאסית בריטית.
זלמן בן-טובים נפטר בשיבה טובה ונקבר בבית הקברות סנהדריה. פרקי זיכרונות מתולדות היישוב וירושלים בפרט לאורך תקופה של כחצי מאה נותרו בכתב ידו.
פונקציה ליניארית למקוטעין
במתמטיקה, פונקציה ליניארית למקוטעין היא פונקציה ממשית אשר מורכבת רק מהדבקה של פונקציות ליניאריות על המספרים הממשיים או חלק מהם. כאשר הפונקציה היא רציפה, אז הגרף שלה הוא עקומת מצולעים.
באופן מדויק יותר, f היא ליניארית למקוטעין אם קיימת חלוקה של הישר הממשי לקטעים זרים (יכולים להיות סגורים, פתוחים או סגורים רק באחד משני הקצוות) כך ש:
דוגמאות
דוגמה לפונקציה ליניארית למקוטעין היא הפונקציה: הפונקציה הזו היא בעלת 4 חלקים (הגרף שלה משמאל), והיא פונקציה רציפה אשר מוגדרת עבור כל המספרים הממשיים. דוגמאות נוספות הן פונקציית רצפה, ערך מוחלט, גל שן מסור. ניתן להשתמש בפונקציה ליניארית למקוטעין בשביל לקרב פונקציה או עקומה כלשהי, כפי שניתן לראות בסרטוט משמאל. ישנם אלגוריתמים שיכולים לעשות זאת.
ואקרוס דה ביאמון
קואקרוס דה ביאמון (בספרדית:  Vaqueros de Bayamón) היא קבוצת כדורסל פוארטו ריקנית מהעיר באימון, המתחרה בליגת העל המקומית וזכתה בה 15 פעמים.
היסטוריה
קואקרוס דה ביאמון הוקמה בשנת 1930 וכבר בשנת 1933 זכתה באליפות הליגה. במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20 הקבוצה לא הייתה פעילה וחזרה להתחרות רק בשנת 1954. מאז בשנת 1955 היא מתחרה בשם הנוכחי מסיבות חסות. בשנת 1967 היא זכתה באליפות בפעם השלישית. שנות ה-70 של המאה ה-20 היו תקופת הזהר של המועדון וכוכב שלה רובן רודריגס. בין יתר ההישגים הקבוצה זכתה באליפות חמש שנים ברציפות. רובן רודריגס עזב את הכדורסל לאחר 23 עונות בהם זכה האליפות 9 פעמים וקלע 11539 נקודות ב-631 משחקים. עולם הבית של הקבוצה כולל 12 אלף מקומות ונקרא על שמו של הכוכב.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 הקבוצה זכתה מספר פעמים באליפות. תחילת המאה ה-21 לא הייתה מוצלחת וקבוצה הצליחה להגיע לחצי גמר של הליגה בלבד. בשנת 2009 הקבוצה זכתה באליפות ה-14 שלה. באותה עונה כוכבי הקבוצה כרמלו לי ודניאל סנטיאגו היו בין כוכבי נבחרת שזכתה במקום השני באליפות אמריקה.
בשנת 2020 אליפות הליגה צומצמה, אך קבוצה הצליחה לסיים באותה בהצלחה וזכתה באליפות הליגה בפעם ה-15.
רן ישי
רן ישי (יליד ה'תש"ל, 1970) הוא דיפלומט ישראלי, שירת כשגריר ישראל בקזחסטן, וכמנכ"ל משרד ירושלים ומורשת.
כיום מכהן כראש המרכז למדיניות יישומית של ארגון "אם אשכחך" שעוסק במחקר, הסברה וקידום מדיניות אסטרטגית לירושלים.
רקע משפחתי
מצד אביו, שלמה, בן למשפחת ישי, ממגורשי ספרד, שהסתעפו בתקופת הגירוש לצפון אפריקה, צפון אירופה והבלקן (התיעוד הכתוב הקדום ביותר שנותר, לנוכחות בן משפחת ישי בתוניס, מופיע אצל רשב"ש, במחצית הראשונה של המאה ה-15, כשכתב על "רבי נתן מגזע ישי" שניהל דיון הלכתי מול רבי יוסף מחכמי תוניס). מצד אמו, רחל (למשפחת שור), בן למשפחת כובאני, שחלק מבניה היו מראשוני המתיישבים במושבה מגדל עדר שבגוש עציון, בשנות ה-20 של המאה הקודמת. נשוי ואב לחמישה, מתגורר בגוש עציון.
ביוגרפיה
רן ישי סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה ובהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת בר-אילן, בד בבד עם הצטרפותו לקורס הצוערים של משרד החוץ ב-1995. בין השנים 1999–2001 שירת בשגרירות ישראל בבלגיה ובמשלחת לאיחוד האירופי בבריסל. בשנת 2002 התמנה ראש הצוות המדיני בלשכתו של שר החוץ, בנימין נתניהו ולאחר הקמת הממשלה ה-30, עבר עמו למשרד האוצר כיועץ מדיני. בין השנים 2005–2006 כיהן כראש האגף לקשרי חו"ל מדעיים במשרד המדע והטכנולוגיה ובמסגרת זו חידש את קשרי המדע בין ישראל למדינות ברית המועצות והגוש המזרחי לשעבר.
בקיץ 2006 מונה לשגריר ישראל בקזחסטן. בתפקיד זה כיהן עד שנת 2008. במהלך כהונתו נסגרה שגרירות ישראל בעיר הבירה הישנה, אלמאטי ונפתחה מחדש בעיר הבירה הנוכחית, אסטנה ונחשבת כיום לשגרירות הישראלית הקרה ביותר בעולם (החליפה בכך את אוטווה). בעקבות שירותו במדינה, קיבל את אות, לאחר שיזם את מבצע "ידידות" להצלת עשרות תינוקות נשאי נגיף האיידס, במחוז צ'ימקנט בדרום המדינה. בין השנים 2010–2016 שירת כסמנכ"ל משרד ראש הממשלה למינהל ומשאבי אנוש. במסגרת זו, היה אחראי על מינהלת ההקמה של מטה הסייבר הלאומי. כמו כן, היה אחראי להקמת יחידות נוספות, כמו אגף הממונה על היישומים הביומטריים במשרד ראש הממשלה ומטה היישום להתיישבות ופיתוח כלכלי של הבדואים בנגב ולסגירת יחידות אחרות, כמו מינהלת תנופה (במקור מינהלת "סלע"), לסיוע למפוני גוש קטיף ויישובי צפון השומרון, בהליך חריג בו צומצמו עשרות תקנים בשירות המדינה מבלי שיפוטרו עובדים, לאחר שלכולם נמצאו שיבוצים חדשים במסגרת תקנים פנויים קיימים בשירות.
בנובמבר 2016 מונה למנכ"ל משרד ירושלים ומורשת, במסגרתו יזם הענקת עיטור חדש, אות "מגן ירושלים", לאישים שתרמו לחיזוק מעמדה של העיר המאוחדת כבירת ישראל.
בשנת 2019 פרש מתפקיד מנכ"ל משרד ירושלים ומורשת והתמודד לכנסת ה-21 על המקום המיועד לנציג מחוז יש"ע בליכוד, אולם לא נבחר.
בשנים 2017–2018 השתתף בארגון "קמפ ישי", מרפאת שדה שהקים ארגון הסיוע ההומניטרי האמריקני Friendships עבור נפגעי מלחמת האזרחים בסוריה, מעבר לגדר המערכת ברמת הגולן, במסגרת פרויקט שכנות טובה של פיקוד הצפון.
בתחילת 2020 מונה חבר במועצת הנציגים של בוניורו-קיטארה ובמסגרת זו קיבל אות מסדר אומוקמה צ'ווא, על פעילות הומניטארית.
ספרים ומאמרים
לאחר תום תקופת כהונתו כשגריר, כתב את הספר שחר בחצות ליל, מטעם הקהילה היהודית בקזחסטן. ספרו השני, שומר גבולך, הוא ספר היסטוריה של ישראל באנגלית. בנוסף, ערך את הפרסום הממשלתי "Israel's Right", בדבר זכותה של ישראל לריבונות בירושלים על פי הדין הבינ"ל וכתב מספר מאמרים בנושאים מדיניים וביטחוניים בכתבי העת "נתיב" ו"מערכות".
שירות ביטחוני
שירת בסדיר ובמילואים בחיל התותחנים וכיום מתנדב כקצין סיור במשמר הגבול וביחידה האווירית של משטרת ישראל, במסגרתה טס, בין היתר, במהלך מבצע עמוד ענן ואינתיפאדת הסכינים.
מוניות שירות בישראל
מונית שירות (באנגלית: Share Taxi) היא מונית הנוסעת במסלול קבוע מראש בדרך כלל ולאורכו היא אוספת ומורידה נוסעים. בדרך כלל חופפים קווי השירות את מסלולי נסיעתם של קווי אוטובוסים, אך בניגוד לאלה פועלות מוניות שירות פעמים רבות גם בשעות הלילה, בסופי שבוע ובמועדי ישראל. למוניות שירות אין בדרך כלל לוח זמנים קבוע אלא הן מתבססות על שיטת "מלא וסע". מוניות שירות רשאיות לעצור לשם איסוף והורדת נוסעים גם במקומות שאינם מיועדים לכך במפורש.
היסטוריה
ב-1948, בתקופת מלחמת העצמאות, שרר מחסור בכלי תחבורה ציבוריים, עקב העמדת מספר גדול של אוטובוסים לרשות הצבא. הביקוש הגובר עורר נהגי מוניות בתל אביב להציע שירותי הסעות בשעות העומס תמורת תשלום של 40 עד 50 מיל לנסיעה. המתחרים החדשים גרמו לעימותים רבים עם חברת האוטובוסים "דן".
במהלך שנות ה-50 גדל מספר מוניות השירות בתל אביב, והוסדרה פעילותן באופן חלקי. במרץ 1954 הופעלו לראשונה בתל אביב קווי שירות סדירים במסלולם של 5 קווי אוטובוס. באותו החודש אושר חוק חניית כלי רכב בתל אביב, המסדיר ומגביל את מקומות החנייה בעיר. החוק לא נתן מענה לתביעתם של בעלי מוניות השירות להכיר בהם רשמית, ולהסדיר מקומות חנייתם במרחק מה מתחנות האוטובוס. אי הסדרת תנאי הגישה גררה הפגנות רבות של בעלי מוניות לאורך שנות ה-50.
גם בחיפה התעוררו קונפליקטים סביב מוניות השירות. בפברואר 1955 הופעל שם לראשונה שירות מוניות מאורגן ומסודר לפי קווים. בתגובה הגיעה 'מתקפת אוטובוסים': מניעת דרכי גישה למוניות באמצעות הצבת אוטובוסים של חברת אגד ריקים, וכן ניסיון פירוק חלקים מכלי הרכב.
עד סוף שנות ה-50 לא הושג פתרון קבע לסוגיית מוניות השירות. בפברואר 1959 קבעו שר התחבורה ושר הפנים כי המוניות אינן שירות ציבורי, וכי "יש לקבוע למוניות השירות מקומות חנייה לאורך המדרכות, אך עם זאת יש לראות במוניות אלה שירות ארעי שייפסק עם שיפור תנועת האוטובוסים". הבעיה התחדדה עקב מספרם הגבוה של כלי הרכב, שנבעה מניפוק רישיונות באופן חסר בקרה. דו"ח של משטרת ישראל מיולי 1959 הראה שבמרחב תל אביב פעלו כ-2,000 מוניות, מרביתן מוניות "שירות" וכי רוב המוניות פעלו מחוץ לחוק.
בשנות ה-60 השתנתה הגישה למוניות השירות. במרץ 1964 הודיע שר התחבורה על הצבת תחנות קבועות למוניות שירות בערים, שיהיו מבוססות "על הקפאת המצב הקיים בקשר למספר מוניות השירות, והקווים בהם הן פועלות כיום".
הנסיכה פיץ'
הנסיכה פיץ' טודסטול (באנגלית: Princess Peach Toadstool, ביפנית: ピーチ姫) היא דמות בדיונית בזיכיון משחקי הווידאו מריו של חברת נינטנדו היפנית. הנסיכה פיץ' נוצרה על ידי מעצב משחקי הווידאו ויוצר הסדרה שיגרו מיאמוטו, והוצגה לראשונה במשחק האחים סופר מריו משנת 1985. הנסיכה פיץ' היא השליטה של ממלכת הפטריות, שם היא מתגוררת בטירה משלה. במשחקים השונים נוהג הנבל באוזר להתקיף את ממלכת הפטריות ולחטוף את הנסיכה פיץ' כאשר מריו נאלץ תמיד להציל את הנסיכה. הנסיכה פיץ' היא הדמות הנשית המרכזית בזיכיון, והיא מתוארת לעיתים רבות כמושא אהבתו של מריו.
מוניות שירות בישראל
היסטוריה
בדצמבר 1994 פרסם המפקח על התעבורה במשרד התחבורה כללים להסדרת פעילות מוניות שירות, על פיהם יינתנו רישיונות הפעלה לקווי מוניות שירות שפעלו באופן רציף בין השנים 1987–1994. כמו כן, לא יינתנו רישיונות בקווים בהם יש אוטובוסים בתדירות בינונית או גבוהה ובאזורים עירוניים צפופי תנועה.
הנסיכה פיץ'
לעיתים רבות ניתן גם לשחק בדמותה של פיץ' כאשר מדובר במשחק מרובי משתתפים, כמו למשל המשחק "Super Mario 3D World" ומשחקי ספין-אוף כמו "Princess Toadstool's Castle Run" ו-"Super Princess Peach" בהם היא הגיבורה הראשית במשחקים.
מוניות שירות בישראל
היסטוריה
באפריל 1999 הוחלט שלא להענות יותר לבקשות להכשיר קווים שהתקיימו בעבר ונקבע שרישיונות לקווי שירות למוניות יוענקו במכרז בלבד. לגבי אזורים בהם פועלים קווי אוטובוסים בתדירות גבוהה או בינונית ואזורים צפופי תנועה נקבע שיינתנו רישיונות למוניות שירות רק אם לא יפגעו ברווחי חברת האוטובוסים, לא יוסיפו לצפיפות התנועה ויתנו שירות ברמה העולה על זאת הניתנת על ידי האוטובוסים. במרץ 2005 חוקק תיקון 64 לפקודת התעבורה המסדיר את פעילות מוניות השירות בישראל. עתירות לבג"ץ כנגד החוק נדחו על ידי בית המשפט.
קווי מוניות השירות בישראל מקבלים אישור של משרד התחבורה ואינם ניתנים לשינוי ללא אישור מתאים. כדי להילחם בתופעת נהגי מוניות שירות בלתי מורשים, המכונים לעיתים בלשון גנאי בכינוי "חאפרים", הקצה משרד התחבורה בשנת 2005 דוגמאות וצבעים ייעודיים לכל חברת מוניות שירות הפועלת ברישיון. בשנת 2010, פעלו בישראל כ-2,290 מוניות שירות, המהוות כ-11.5% מכלל המוניות הפועלות בישראל. רפורמת הרב קו שהחלה בשנת 2018, ומגפת הקורונה שהביאה לאבדן הכנסות, הביאה לצניחה בפעילות מוניות השירות ביותר מ-80%. ב-2021 מספרן ירד לכ-300 בלבד.
הנסיכה פיץ'
פיץ' היא אחת מהדמויות הנשיות המפורסמות ביותר בהיסטוריה של משחקי הווידאו, אשר זכתה ליותר הופעות בכותרי משחקי וידאו שונים מאשר כל הדמויות הנשיות האחרות במשחקי וידאו.
סקירה כללית
הנסיכה פיץ' היא הנסיכה של ממלכת הפטריות, הממלכה המרכזית בעולם של מריו בו מתרחשים מרבית משחקי הווידאו בזיכיון. ההופעה הראשונה של הנסיכה פיץ' הייתה במשחק הווידאו משנת 1985 "האחים סופר מריו", כדמות שאינה שחקן, כאשר במשחק היא נחטפת על ידי הנבל של המשחק באוזר, ובעקבות כן מריו יוצא לחלץ אותה. במשחק "האחים סופר מריו 2" הנסיכה פיץ' הפכה לדמות בה ניתן גם לשחק, אשר בניגוד ליתר השחקנים באותה המשחק, לנסיכה פיץ' הייתה את היכולת הייחודית לרחף.
תפקידיה במשחקים משתנים בין העלמה במצוקה לגיבורה. הנסיכה פיץ' היא הדמות המרכזית בעלילת המשחק "Princess Toadstool's Castle Run" משנת 1990. התפקיד הבולט ביותר שלה היה במשחק "Super Princess Peach" משנת 2005 שיצא ל-נינטנדו DS, שם היא הייתה צריכה להציל את מריו, לואיג'י וטואד מבאוזר. ניתן לשחק בה גם במשחק Super Mario 3D World, והנסיכה פיץ' היא הגיבורה הראשית במשחק Super Princess Peach, וניתן גם לשחק בה ברוב משחקי הספין-אוף של מריו כמו "Mario Party", "Mario Kart", "Mario Tennis" ו - "Mario Golf".
ביצירות אחרות
בסדרה המצוירת של DiC, אשר שודרה במקור במהלך 1989, הנסיכה פיץ' כונתה במהדורה האנגלית "Princess Toadstool", וזאת מכיוון בעת המועד שבו פותחה הסדרה השם "הנסיכה פיץ'" לא היה בשימוש בכותרים של נינטנדו בעולם המערבי, והוחלט לראשונה להתחיל לעשות שימוש בשם הנסיכה פיץ' רק עם יציאת הכותר "Yoshi's Safari" בשנת 1993. כמו כן במקור היה לה שיער ג'ינג'י ורק בהמשך הוחלט שהיא תהיה בלונדינית. בסדרות "האחים סופר מריו" דמותה של הנסיכה פיץ' דובבה במקור על ידי ג'ני אליאס. טרייסי מור דובבה את דמותה של הנסיכה פיץ' בשתי סדרות ההמשך "ההרפתקאות של האחים סופר מריו 3" ו-"Super Mario World".
חברת שוגאקוקאן פרסמה בין השנים 1992 ל-1994 את סדרת המנגה "Otenba Pīchi-hime" בה העלילה התמקדה בהרפתקאותיה של הנסיכה פיץ' בצעירותה. מפברואר 2006 עד מרץ 2007, כתב העת "Famitsu DS+Wii" פרסם סדרת מנגה קומית המבוססת על המשחק "Super Princess Peach" אשר נקראה ונוצרה על ידי קאזומי סוגיאמה.
הנסיכה פיץ' מדובבת על ידי השחקנית אניה טיילור-ג'וי בעיבוד הקולנועי של מריו שיצא ב-2023.
עונת 2014/2015 בסרייה א'
עונת 2014/2015 בסרייה א' הייתה העונה ה-113 של התחרות אורגנה על ידי Lega Serie A. המשחקים החלו ב-30 באוגוסט 2014 והסתיימו ב-2 במאי 2015.
בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
בסיום העונה, ב-8 באוגוסט 2015 נערך משחק של הסופר קאפ האיטלקי בו יובנטוס ניצחה 0:2 את נאפולי וזכתה בגביע.
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו קליארי, צ'זנה ופארמה. במקום הקבוצות שירדו, לסרייה א' העפילו קארפי, פרוזינונה ובולוניה.
כדורגלנים מצטיינים
מאורו איקרדי, שחקנה של אינטר ולוקה טונישחקנה של הלאס ורונה כבשו 22 שערים וזכו בתואר מלך השערים.
התאחדות הכדורגל האיטלקית העניקה פרס לכדורגלן השנה לקרלוס טבס שחקן של יובנטוס.
בנוסף לכך, נבחרה קבוצת השנה:
נחל צבעון
נַחַל צִבְעוֹן (בערבית: ואדי א-סוביע; נקרא גם: נחל גורי האריות) הוא נחל אכזב הממוקם בגליל העליון ואחד מיובליו של נחל דישון.
תוואי הנחל
הנחל ממוקם ליד צפת למרגלות הר צבעון, ומנקז לתוכו את מורדותיו הצפוניים של הר מירון. סמוך לנחל ממוקם היישוב צבעון אשר נקרא על שמו של הנחל.
בנחל צבעון ניתן לטייל בשביל היורד לאורך הנחל אל יער ברעם ונחל דישון. המסלול חוצה את נחל ברעם.
מסלול הנחל הוא אחד הקטעים היפים בשביל ישראל בגליל העליון. בחודשי הסתיו שביל זה מרשים במיוחד כאשר מציע שילוב בין פריחת פירות סתווים וגווני שלכת.
קבר אסתר ומרדכי
לפי מסורת שתועדה לראשונה בידי רבי מנחם החברוני במאה ה-13, מצוין קבר אסתר ומרדכי בלב חורש ים תיכוני הסבוך בערוצו של הנחל, ובמקום אף נהוג היה לערוך את חגיגות פורים. במקום מצוי לוח על גל אבנים ועליו הכיתוב:.
גבריאל סלוטר
גבריאל סלוטר (12 בדצמבר 1767 – 19 בספטמבר 1830) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל קנטקי השביעי. הוא היה האדם הראשון שמונה לתפקיד לאחר שהמושל הקודם נפטר במהלך כהונתו. משפחתו עברה לקנטקי מוירג'יניה כשהיה נער. הוא התגייס למיליציה המקומית, שם שירת לאורך כל הקריירה הפוליטית שלו כקולונל. כהוקרה על שירותו הצבאי בקרב על ניו אורלינס קיבל מבית המחוקקים של המדינה אזכור לשבח.
לאחר שכיהן במשך עשור כמחוקק בבית הנבחרים של קנטקי, סלוטר נבחר לסגן המושל הרביעי, צ'ארלס סקוט. במערכת הבחירות של 1812, שהתקיימה במקביל למלחמת 1812, הוא התמודד מול אייזק שלבי על תפקיד המושל, והפסיד לו. ארבע שנים אחר כך נבחר סלוטר שוב לכהן כסגנו של ג'ורג' מדיסון.
מדיסון נפטר זמן קצר לאחר השבעתו. מכורח הנסיבות, החל סלוטר לכהן באופן תקדימי כמושל. כשמינה את ג'ון פופ, חתנו של אייזק שלבי, למזכיר המדינה, רבים הטילו בו רבב וטענו כי הוא מושחת. דמותו של פופ הייתה שנויה במחלוקת באזור עקב שירותו הצבאי. האזרחים קראו לאספה הכללית להכריז על בחירות מיוחדות, אולם היא דחתה את ההצעה. אחר כהונתו התקרב ל וכיהן בחבר הנאמנים הראשון של מכללת ג'ורג'טאון.
ראשית חייו
סלוטר נולד במחוז קלפפר בקולוניית וירג'יניה, לרוברט וסוזנה. כנער, למד בבתי הספר המקומיים ועבד עם אביו בחווה המשפחתית כחקלאי. בשנת 1786 נישא לבת דודתו, שרה סלוטר. במרוצת השנים נולדו לזוג שתי בנות, מרי וסוזן.
ב-1776 ביקר אביו של סלוטר לראשונה בקנטקי, ובשנת 1789 עבר למחוז מרסר במדינה. בספטמבר 1791 מכר סלוטר את נחלת אדמתו בווירג'יניה, ועבר לקנטקי, לבית אביו. אחוזתו הגדולה, ששכנה בסמוך לכביש האגרה הראשי של לקסינגטון, פתחה את שעריה מדי יום למטיילים שחיפשו מקום לינה. רוח ההתנדבות שלו הגדילה את המוניטין שלו בקרב אזרחי המדינה, שראו בו אדם נדיב ואדיב. אולם זמן קצר לאחר הגעתו לקנטקי נפטרה שרה אשתו, והותירה אותו לטפל בילדותיהם המשותפות לבד.
האספה הכללית של קנטקי
בשנת 1797 החל סלוטר לכהן כנציג המחוז מרסר בבית הנבחרים של קנטקי. העת הזו נחשבה לימים לנקודת ההתחלה הקריירה הפוליטית של סלוטר. במרוצת כהונתו הוא היה חבר בוועדות רבות, ואף הגיש את הדוחות הרשמיים לאספה - תפקיד שאמור להיעשות על ידי יושב ראש הוועדה. בשנת 1798 לא נבחר שוב לייצוג מחוז ביתו בבית הנבחרים. אולם בשנת 1799 חזר למשכן המחוקקים. עד לתחילת מערכת הבחירות הבאה לאספה סלוטר כיהן במספר רב של ועדות דוגמת הוועדה לענייני זכויות ובוועדת מבקר המדינה.
סלוטר ניצח בבחירות לאספה הכללית מחדש בשנת 1800, ובשנים 1801–1808 כיהן ב. בשנת 1804 היה מועמד לאיוש תפקידו של ג'ון קלדוול המנוח, הנשיא הזמני של הסנאט המדיני. אולם בסופו של דבר הביס תומאס פוזי את סלוטר, והחל לכהן כנשיא הזמני של הסנאט. בשנים 1807–1808 עמד בראש הוועדה לפניות הציבור.
סלוטר מונה לסגן מושל קנטקי בשלהי שנת 1808. במערכת הבחירות הזו התמודדו מולו שלושה פוליטיקאים נוספים. כהונתו בת ארבע השנים תחת המושל צ'ארלס סקוט הייתה פסיבית למדי. היסטוריונים רבים טוענים כי הסיבה למדיניות הסבילה של שלוטר נעוצה במות אשתו השנייה, שאירע בסמוך ליום השבעתו. ב-3 באוקטובר 1811 הוא נישא לאשתו השלישית במספר, אליזבת' (תומפסון) רודס, אלמנה ממחוז סקוט בצפון קנטקי.
לאחר כהונתו סלוטר רשם עצמו כמועמד לתפקיד המושל במערכת הבחירות של 1812. עם הסלמת היחסים בין האימפריה הבריטית לארצות הברית, והבקעת ניצנים של מלחמת 1812, הביאה את אייזק שלבי, מושלה הראשון של המדינה, להתמודד שוב על התפקיד. על-אף שהמוניטין של שלבי היה גדול בהרבה מזה של סלוטר, בעיקר בזכות הקרב על קינגסמאונטיין, הוא מאן לפרוש ממערכת הבחירות, שבסופה שלבי זכה כצפוי. כשהוא מלא בבושה לאחר תבוסתו החליט לפרוש מחייו הפוליטיים למשך שנתיים. באותן שנים עסק בעיקר בחקלאות בסמוך למשכנו במחוז מרסר.
שירותו במיליציה של קנטקי
ב-24 בדצמבר 1803 החל סלוטר לתפקד כלוטננט קולונל של הרגימנט החמישי במיליציית קנטקי. בשנת 1814 הוא נענה לבקשתו של המושל שלבי לגייס מתנדבים ולאמנם לקראת הלחימה באזור הדרום-מערבי תחת הגנרל אנדרו ג'קסון.
כשהאפסנאי הראשי לא סיפק את האספקה הדרושה לרגימנט של סלוטר, הוא השתמש בכספו האישי לרכישת סירות שסייעו לכוחות האמריקניים לנוע בנהר המיסיסיפי בקלות. הרגימנט הגיע לניו אורלינס ב-4 בינואר 1815 עם חוסרים בכלי נשק וחימוש נוספים. הגנרל ג'קסון ציין בדו"ח שלו כי רק לאדם אחד מתוך שלושה היה נשק. אזרחי העיר ניו אורלינס נאלצו לתת לכוחות האמריקניים את נשקם האישי. כוחותיו של ג'קסון ניצחו במערכה. בהגיעם לקנטקי, ציין בית המחוקקים המדיני לשבח את סלוטר על שירותו הצבאי.
לאחר שירותם יחד ביקש ג'קסון מסלוטר את משרת השופט העליון בבית משפט צבאית. לאחר מכן, הטיל ג'קסון רבב באחד הפסקים של סלוטר, וביקש ממנו לחזור בו. הוא מאן והשיב לו במכתב שהוא מילא את חובתו הציבורית כראוי.
מושל קנטקי
בשנת 1816 סלוטר נבחר בשנית לכהן כסגן מושל קנטקי, וגבר על יריביו למערכת הבחירות, ריצ'רד היקמן וג'יימס גררד. ג'ורג' מדיסון נבחר לתפקיד המושלות ללא התנגדות. אולם לאחר חמישה שבועות, ב-14 באוקטובר אותה השנה, נפטר מדיסון לאחר מאבק ממושך במצבו הבריאותי הרעוע. מכורח הנסיבות ועל פי חוקת קנטקי סלוטר נשבע לתפקיד המושל. זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של המדינה שהמושל נפטר בעת מילוי תפקידו, והיו רבים שהטילו רבב בהשבעתו של סלוטר.
לאחר מותו של המושל מדיסון וכניסתו של סלוטר לתפקיד, חשש מזכיר המדינה צ'ארלס סטיוארס טוד שמא יפוטר מתפקידו. לכן, הבטיח להתפטר אם סלוטר יחליט למנות מישהו אחר לתפקיד. הוא שלח מכתב למשרד המושל בו בירך טוד על מינויו של סלוטר, והביע את כוונותיו לעבוד עמו יחדיו בבניין המדינה. אך סלוטר פיטר את טוד ומינה את ג'ון פופ לתפקיד מזכיר המדינה, על-אף שהודה לטוד על המכתב. המהלך הזה נחשב למהלומה בקריירה הפוליטית של סלוטר, שכן טוד היה אהוד על אזרחי קנטקי כיוון שהיה חותנו של המושל אייזק שלבי. לעומת זאת, פופ, שהצביע נגד הכרזת מלחמה על האימפריה הבריטית ב-1812, הפך לשנוא ברחובות המדינה. הוטחו על סלוטר ביקורות מצד פוליטיקאים רבים במדינה דוגמת ג'יימס טרנר מורהד.
ב-27 בינואר 1817 מפלגתו של ג'וזף קייבל ברקינרידג' העלתה להצבעה הצעת חוק לכונן מערכת בחירות חדשה ומיוחדת למשרת המושל בעקבות מותו של מדיסון. הצעת החוק לא עברה בבית הנבחרים. לאורך כל כהונתו סלוטר לא קיבל את התואר "מושל קנטקי". במקום זאת הוא נקרא עדיין "סגן המושל" או לעיתים "מושל קנטקי בפועל".
המוניטין הגרוע שנותר לסלוטר הוביל לכישלונות נשנות של הצעות החוק שלו. הוא הציע להעביר כמה רפורמות חדשות במערכת בתי הספר הציבוריים, והמחוקקים סירבו לתמוך בהם, על-אף שכבר הוצעו על ידי מושלי קנטקי הקודמים. עוד הציע סלוטר לחוקק תקנה חדשה במערכת העונשין במדינה, אך גם צעדים אלו נדחו.
בשנת 1819 החלו להתפתח בקנטקי בעיות פיננסיות קשות, ובשנותיו האחרונות כמושל נאלץ סלוטר לטפל בענייני כלכלת המדינה, שהגיעו לשפל עמוק. ב-16 בדצמבר אותה השנה העבירה העצרת הכללית חוק המקפיא את גביית החובות של אזרחי קנטקי במשך שישה חודשים. סלוטר, שהתנגד לחוק, הטיל את וטו המושל על ההצעה, במטרה להפוך את התוצאה. אולם ההצעה עברה ברוב של שני שלישים בעצרת הכללית, והשימוש בווטו היה לשווא. בפברואר 1820 נוצר סכסוך חדש בין סלוטר לאספה הכללית, גם הוא סביב על מחלוקת כלכלית-פיננסית.
בערוב ימיו ומותו
לאחר כהונתו כמושל, נכשל סלוטר בניסיון לחזור אל מקומו בסנאט המדינתי ב-1821. בשנת 1823 כיהן במשך קדנציה אחת בבית הנבחרים במדינה. במרוצת כהונתו הוא המשיך לתמוך בצעדים לשיפור מערכת החינוך של קנטקי. הוא תמך בייסוד בית ספר חדש המיועד לילדים חירשים ואילמים. הוא גם מונה לוועדה שתחקור את השימוש של אוניברסיטת טרנסילבניה בכספים שקיבלה מהמדינה. במקביל לקריירה הפוליטית שלו, התקרב סלוטר ל, על-אף שהוריו נמנו בין מאמיני הכנסייה האנגליקנית.
עם סיום כהונתו בבית הנבחרים הוא פרש מהקריירה הפוליטית שלו. בשנת 1829 הוא מונה לחבר הנאמנים הראשון של מכללת ג'ורג'טאון. הוא נפטר ב-19 בספטמבר 1830, בגיל 62, ונקבר בבית הקברות של משפחתו במחוז מרסר.
אוניית נידונים
אוניית נידונים או ספינת נידונים הייתה כל אונייה שהגלתה נידונים שהורשעו תחת גזר הדין של גלות ממקום הרשעתם למקום גלותם.
תיאור
אוניית נידונים, כפי ששימשה להעברת נידונים למושבות הבריטיות באמריקה, בקריביים ובמושבות האוסטרליות, היו בעצם אוניות מסחר בריטיות רגילות כפי שנראו בנמלים ברחבי העולם באותה תקופה. לא הייתה ספינה שנבנתה במיוחד לכך. לא הייתה ספינה שעסקה אך ורק לשימוש הגליית הנידונים, אלא גם שימשה למטען כללי, או להובלת נוסעים, בזמנים שונים.
כלי שכר לשירות אסירים היו בעיקר ספינות בעלי מפרש רחבי או ברקה, למעט מספר בריגים. העמלות ששולמו לבעלי הספינות היו כה נמוכות עד שרק האוניות הגרועות והמרוששות ביותר נוצלו.
מתיעוד הפרלמנט האנגלי עולה כי התעריף הממוצע ששילמה הממשלה לשכירת אונייה להגליית נידונים ב-1816 היה כ-6 ליש"ט לכל טון כלי שיט, ובמיוחד בין 372 ל-584 טונות.
מטרה
אוניות הנידונים שעסקו בדרך כלל בהגליית הנידונים מבריטניה למושבות האוסטרליות מהצי הראשון לאוסטרליה בינואר 1788 ועד לאוניית הנידונים האחרונה, Hougoumont שהגיעה לאוסטרליה המערבית ב-1868. בין השנים 1788–1868, 608 אוניות נידונים העבירו יותר מ-162,000 נידונים לאוסטרליה.
בעקבות התפרצויות קשות של מחלות עם אובדן כבד של חיים על סיפונם של אוניות הנידונים הראשונות, החל מ-1801 הוטלה על רגולציה מחמירה יותר על ידי ממשלת בריטניה מבחינת הוראות ותמיכה רפואית. כתוצאה מכך, מקרי המוות על אוניות הנידונים במאה ה-19 היו בדרך כלל נמוכים יותר מאשר מאוניות מהגרים בסיוע למסעות דומים, ונידונים רבים הגיעו למעשה למצב בריאותי טוב יותר ממה שהיו לפני שעזבו.
אובדן חיים עקב תאונה או אסון טבע היה נדיר, למרות שהיו 4 אוניות טרופות רציניות הנוגעות לאוניות הנידונים לאוסטרליה - Amphitrite על חוף צרפת, George III בחוף הדרום-מזרחי של טסמניה, Neva מול האי קינג  במצר בס ו-Waterloo במפרץ טייבל, דרום אפריקה.
העלאה באוב
העלאה באוב או דרישה אל המתים הוא טקס מיסטי, שבו מנסים המשתתפים ליצור קשר עם נשמה של אדם שמת, ולקבל מסר ממנה. וריאציות של הטקס קיימות בתרבויות רבות. בין הנפוצות שבהן: רופא אליל או מדיום, המכניס עצמו למצב טראנס באופן טקסי בניסיון לתקשר עם המתים או ישויות רוחניות אחרות. התורה אוסרת ביצוע טקסי העלאה באוב, הנקראים "דרישה אל המתים" ו"תעבת הגויים" (, י-יא). על פי ההלכה, ניתן להעניש בעל אוב שהעלה באוב במזיד בבית דין בעונש סקילה (בזמן בו נוהגים דיני נפשות), ואם לא נענש בסקילה חייב בעונש כרת. אם עבר על העבירה בשוגג חייב להביא קרבן חטאת.
בתנ"ך
בספר שמואל מסופר על שאול המלך שפונה לבעלת אוב מעין דור, שתעלה אליו את שמואל הנביא באוב, על מנת שהוא יוכל לדעת מה תהיה תוצאת המלחמה עם הפלשתים. שאול מתחפש ובא אל האשה בלילה, יחד עם עוד שני אנשים, ומבקש להעלות את שמואל הנביא.
כאשר שמואל עולה, בעלת האוב מזהה את שאול המחופש ופורצת בזעקה גדולה כלפי שאול:. שאול מרגיע אותה ושואל מה ראתה, ומזהה את שמואל לפי תיאורה.
בין שמואל לשאול מתפתח דו-שיח של ממש. בתחילה שמואל כועס, ושואל את שאול:, ושאול מתנצל בפניו, ואומר שצר לו מאוד מן הפלשתים, ואלהים אינו עונה לו. שמואל בתגובה שואל את שאול בתמיהה:, ומודיע לשאול שאלהים סר מעליו, וגם קרע את הממלכה מידו, ונתן לרעהו - דוד. עוד מתנבא שמואל כי בני ישראל יינגפו בקרב, וכי שאול ובניו ייפלו.
על האירוע הזה ואישיותו של שאול המשתקפת בו, כתב שאול טשרניחובסקי את שירו "בעין דור".
פרשנות
חכמי ישראל נחלקו מהי העלאה באוב, כאחד ממחלוקתם בנושאי מאגיה. הרציונליסטיים שבהם לא מקבלים את קיומו של האוב, ולדעתם כל הטקסים הללו קשורים לתרגילים פסיכולוגיים וליכולות של דיבור מהבטן וכדומה, ואילו המיסטיים שבהם מקבלים את האפשרות הטכנית לבצע העלאה באוב.
גם בקרב המיסטיקנים, יש הטוענים שאין בידינו כיום היכולת לעשות זאת (למשל, רבי יעקב חגיז בספרו עץ החיים).
כך מתייחס הרמב"ם להעלאה באוב בספרו "משנה תורה":
פאבל סביצקי
פבל אלהביץ' סביצקי (בבלארוסית: Павел Алегавіч Савіцкі; נולד ב-12 ביולי 1994) הוא כדורגלן בלארוסי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת רוך ברסט ובנבחרת בלארוס.
קריירת מועדונים
סביצקי נולד בגרודנו שבבלארוס, וגדל במחלקת הנוער של נמאן גרודנו המקומית. ב-15 באפריל 2011 ערך סביצקי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בפתיחת המחצית השנייה בהפסד 1-0 לויטבסק במסגרת המחזור הרביעי בליגת העל הבלארוסית. ב-9 ביולי 2011 הבקיע סביצקי את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-43 בתיקו 1-1 נגד בלשינה בוברויסק במסגרת המחזור ה-17 בליגה. בחודש ינואר 2015 הושאל סביצקי ליאגלוניה ביאליסטוק מליגת העל הפולנית לחצי עונה, וערך בה 5 הופעות ליגה.
קריירה בינלאומית
ב-18 במאי 2014 ערך סביצקי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלארוס, כשנכנס כמחליף בדקה ה-66 בתיקו 0-0 נגד נבחרת איראן במשחק ידידות. שלושה ימים לאחר מכן הבקיע סביצקי את שעריו הראשונים בנבחרת, צמד שערים בניצחון 5-1 על נבחרת ליכטנשטיין במשחק ידידות, לאחר שעלה כמחליף בתחילת המחצית השנייה.
הטקטקים
הטקטקים (באנגלית: Animal Mechanicals) היא סדרת טלוויזיה מונפשת קנדית לילדים שנוצרה על ידי ג'ף רוזן. הסדרה הופקה על ידי חברת Halifax Film בשיתוף עם CBC.
הסדרה שודרה במקור ב-1 בספטמבר 2008 בערוץ CBC Television. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בשנת 2011 בערוץ הופ!. הסדרה היא בת 3 עונות ו-73 פרקים באורך 22 דקות.
שיר הפתיחה של הסדרה בעברית בוצע על ידי דן קיזלר.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר חמש חיות רובוטיות עם כישרון ויכולת משלהן, היוצאות בכל פרק לפתור בעיות שונות בעזרת חברות, תמיכה ושיתוף פעולה.
Tixati
טיקסטי (באנגלית: Tixati) היא תוכנת צד לקוח לשיתוף קבצים העושה שימוש בפרוטוקול ביטורנט ומספקת חדרי צ'אט בערוצי התוכן השונים.
התוכנה שוחררה בשנת 2009 ונכתבה על ידי קווין הארן (Kevin Hearn) בשפת ++C.
טיקסטי ניתנת להורדה במערכות ההפעלה חלונות ולינוקס.
היסטוריה
טיקסטי פותחה בשנת 2009 על ידי קווין הארן (Kevin Hearn) במטרה להוות תחליף לתוכנות הביטורנט השונות.
בשנת 2012, נרשמה התוכנה כאחת מעשר החלופות הטובות ביותר לתוכנת μTorrent באתר TorrentFreak.
בשנת 2015, דורגה על ידי הגולשים כתוכנת שיתוף הקבצים החמישית בטיבה באתר Lifehacker.
בשנת 2017, הושקה גרסת 2.52 הכוללת פורומים וערוצים מוצפנים.
בסוף שנת 2017, קיבלה טיקסטי סיקור אוהד באתר TechRadar.
אוקפור
אוקפור (באנגלית: Okafor) הוא שם משפחה.
דרכון לאלג'יר
דרכון לאלג'יר (בצרפתית: Né quelque part, "נולד איפשהו") הוא סרט קולנוע צרפתי-אלג'ירי משנת 2013, מסוגת קומדיה דרמטית, אשר הופק על ידי Kissfilms ו-Quad Films. הסרט בוים ונכתב על ידי מוחמד חמידי, יחד עם כתיבתו של אלן-מישל בלאן, הופק על ידי ג'מאל דבוז, ניקולס דובל אדסובסקי, יאן זינו ולורן זיתון, צולם על ידי אלכס למרק, נערך על ידי מריון מונייר והולחן על ידי ארמנד עמר.
הקרנת הבכורה של הסרט התרחשה בצרפת ב-19 ביוני 2013. ב-20 בפברואר 2014 הסרט החל להיות מוקרן בבתי הקולנוע בישראל, לאחר שהוקרן בספטמבר של שנה לפני כן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, שם היה גם מועמד לפרס, בנוסף למועמדות בפסטיבל הקולנוע בקאן. שפות הסרט הן צרפתית וערבית, ואורכו כ-82 דקות.
ב-23 באוקטובר 2013 הסרט הופץ לצפייה ביתית ב-DVD ובלו-ריי.
תקציר העלילה
פריד הוא סטודנט למשפטים בן 28 ממוצא צרפתי-אלג'ירי, אשר הוריו עלו מאלג'יריה לצרפת. פריד, שמשמש כגאווה למשפחתו, מעולם לא היה מחובר לשורשיו האלג'יריים, והוא מתכנן לעבור לגור יחד עם אודרי, בחורה צרפתייה איתה הוא יוצא, לצער הוריו. לצערו של פריד, תוכניותיו נקטעות כאשר אביו נהיה חולה לאחר שקיבל מכתב המתריע על הרס בית המשפחה המקורי שבנה באלג'יר. פריד מחליט לנסוע לעיר הולדת הוריו כדי לעצור את הרס הבית, שם הוא פוגש את בן דודו שיש לו אותו שם כמו שלו, אשר עוזר לו עם הבירוקרטיה המקומית.
הפקה
מוחמד חמידי, במאי ואחד מכותבי הסרט, כתב את הגרסה הראשונה של הסרט לפני שחזר מצרפת לאלג'יריה מסיבות אישיות בשנת 2005. החל משנת 2010 הוא החליט לחדש את הכתיבה, וכתב את הסרט מחדש יחד עם אלן-מישל בלאן, אשר אהב את עבודתו על הסרט "תחיה ותהיה". הסרט צולם במרוקו, אף על פי שעלילתו מתרחשת באלג'יריה.
ביקורות
איתן כתב בבלוג שלו "איתן - קולנוע בראש צלול" שהסרט נעים ומעלה חיוך, ושהפריע לו שג'מאל דבוז לא קיבל הרבה זמן מסך. אורי קליין כתב באתר "הארץ" שעלילת הסרט מוחמצת, והדרך הקולנועית שבה העבירו אותה לא מעניינת. שמוליק דובדבני כתב באתר "ynet" שהסרט רדוד ופשטני, כמו כן שהוא כושל "בכל הנוגע לפרמטרים בסיסיים של עלילה".
הליגה האוסטרית בכדורסל
ליגת העל האוסטרית בכדורסל
אדום 2G
אדום 2G (Red 2G) הוא צבע אזו אדום סינתטי, מסיס במים ובאתנול. הצבע מלח דו-נתרתי (disodium salt) של 8-אצטאמידו-1-הידרוקסי-2-פנילאזונאפתאלין-3,6 דיסולפונט (8-acetamido-1-hydroxy-2-phenylazonaphthalene-3,6 disulphonate).
שימושים
הצבע אסור בשימוש כתוסף מזון גם באוסטרליה, אוסטריה, קנדה, יפן, נורווגיה, אירלנד, ישראל ויוון.
הצבע משמש כדיו לכתיבה, וכן לצביעת נייר, ניירות קרפ, בדים וממחטת נייר.
המשטרה משתוללת
המשטרה משתוללת (באנגלית: Freebie and the Bean) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה שחורה וסרט פעולה משנת 1974 בבימויו של צ'ארלס ראש, עם ג'יימס קאן ואלן ארקין בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על זוג בלשים לא יוצלחים המשרתים כזוג באגף החקירות של משטרת סן פרנסיסקו וגורמים להרס רב ולפגיעה ברבים בניסיונם לתפוס ראש רשת סמים.
ואלרי הרפר המשחקת כאשתו של אחד הבלשים, הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
הסרט הצליח מסחרית והפך לסרט פולחן בארצות הברית. קוונטין טרנטינו כינה אותו "יצירת מופת".
תקציר העלילה
טים "פריבי" ווקר (ג'יימס קאן) ודן "בין" דלגדו (אלן ארקין) הם צמד בלשים הפועלים בלבוש אזרחי, ביחידת המודיעין של משטרת סן פרנסיסקו. הם עובדים כבר 14 חודשים כדי למצוא עדות נגד ראש רשת הסמים רד מאיירס (ג'ק קרושן). מדי לילה הם מחטטים בפח הזבל שלו עד שמצאו פתק מרשיע נגדו. בינתיים הם מתווכחים ורבים כל הזמן. הם חוקרים באלימות את העבריין וויטי (פול קוזלו) שמגלה להם כי עומד להגיע מדטרויט מחסל למאיירס.
הם עוצרים את מאיירס באשמה כי חשף את עצמו בפארק ומקבלים "שטיפה" מהתובע הכללי (אלכס רוקו) שאומר שהפתק המסריח לא שווה וכי כעת משימתם היא לשמור על מאיירס עד למשפטו. הם שומרים הדוק על מאיירס וכל אדם חשוד נראה להם כמתנקש. במהלך השמירה מבוצעים ארבעה מרדפים מטורפים ברחובות סן פרנסיסקו, יותר ממאה מכוניות נמחצות ואנשים נפצעים ונהרגים.
מאיירס מעלה לרכבו אישה נאה שהיא למעשה דראג קווין (כריסטופר מורלי) ששודדת אותו. הוא יורה על "בין" ופוצע אותו ו"פריבי" ממשיך את המרדף אחריו לתוך אצטדיון בו נערך משחק סופר בול. במאבק שנערך בחדר השירותים נפצע "פריבי" אך מצליח להרוג את הדראג קווין.
לבסוף מסתבר לו שמאיירס מת מהתקף לב, העד המרכזי נרצח והמשפט בוטל. כן מסתבר שהפתק המרשיע הושם בפח הזבל על ידי אשתו של מאיירס מילדרד (לורטה סוויט) בידיעתו של מפקד הבלשים לוטננט רוזן (מייק קלין) שהיה ביחסים איתה.
פריבי מפונה באמבולנס בתכו גם בין מכוסה שהוא משוכנע שהוא מת. לפתע קם בין ופריבי כועס עליו כי "עבד" עליו. הם מתחילים לריב והאמבולנס נכנס לתוך חנות. הם נזרקים ממנו לתוך ערימת ארגזים וממשיכים להתקוטט.
ההרפתקאות המדהימות של קוואליר וקליי
ההרפתקאות המדהימות של קוואליר וקליי הוא רומן מאת הסופר היהודי-אמריקאי מייקל שייבון, שפורסם בשנת 2000 וזכה בפרס פוליצר לספרות בשנת 2001. הרומן מגולל את סיפורם של שני בני דודים יהודיים ערב מלחמת העולם השנייה ולאחריה. בני הדודים הם האמן-צייר ג'ו קוואליר אשר נמלט מפראג, והכותב יליד ברוקלין סאם קליי. ברומן מתוארת השותפות והידידות רבת השנים בין קוואליר וקליי, כיצד הפכו לדמויות מרכזיות בתעשיית הקומיקס האמריקני וקורותיהם בזמן המלחמה ולאחריה. הרומן נוגע ועוקב אחר קו ההתקדמות של התפתחות הקומיקס האמריקני, מימי "תור הזהב", ועד לתחילת "תור הכסף". עם פרסומו, זכה קוואליר וקליי לשבחים מופלגים, הפך לרב מכר וזכה בפרסים ספרותיים רבים.
לאחר פרסום הספר, פורסמו מספר פרויקטים מלווים וביניהם שני סיפורים קצרים מאת שייבון שככל הנראה נכתבו במקור כחלק מהספר המקורי אבל לא נכללו בגרסתו הסופית: "שובו של קאווליירי המדהים" ב-2001 ו-"ארוחת בוקר בחורבה" ב-2004. קודה לרומן תחת הכותר "נ"ב" פורסמה ב-2004, ובין השנים 2004 ל-2006 הוצאת דארק הורס קומיקס פרסמה שתי סדרות של קומיקס, שהתבססו על סיפורי גיבור העל בשם "האסקפיסט" המתוארים ברומן. אותה הוצאה אף פרסמה המשך לרומן בשם "האסקפיסטים", שנכתב על ידי בריאן ק. ווהן.
הספר תורגם לעברית על ידי אלינוער ברגר ויצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת 2003. אף על פי שהרומן זכה לפרס פוליצר בשנת 2001, על כרך הספר בהוצאה משנת 2003 מופיעה הכתובת "זוכה פרס פוליצר לספרות יפה לשנת 2000".
מפרץ לגרו
מפרץ לגרו (באנגלית: Legru Bay) הוא מפרץ בחוף הדרומי של אי המלך ג'ורג', באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרץ 4 קילומטרים.
שיטת ציון כלי טיס של שלושת הכוחות המזוינים של ארצות הברית (1962)
שיטת ציון כלי טיס של לשלושת הכוחות המזוינים של ארצות הברית (באנגלית: 1962 United States Tri-Service aircraft designation system) היא שיטת ציון מאוחדת לכלי טיס צבאיים של מחלקת ההגנה של ארצות הברית ששאפה לפשט ולתקנן את סימון כלי הטיס ששימשו את כל הכוחות המזוינים של ארצות הברית. שיטת הציון נכנסה לתוקף ב-18 בספטמבר 1962. שיטת הציון התבססה על שיטת הציון של חיל האוויר של ארצות הברית (1948–1962) שבתורה התבססה על שיטת הציון של חילות האוויר של צבא ארצות הברית.
מפרץ לגרו
המפרץ ממוקם בסמוך מצפון-מזרח לראש מרטינז.
שיטת ציון כלי טיס של שלושת הכוחות המזוינים של ארצות הברית (1962)
לפני כן כלי טיס צבאיים קיבלו ציון לפי שיטת סימון של השירות עצמו ולכן יצר סימונים רבים ולא אחידים לכלי טיס שסיבכו את תהליכי המכרז, הניהול, הבקרה והמעקב אחר התוכניות במשרד ההגנה.
מפרץ לגרו
גילוי המפרץ
המפרץ התגלה על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1908 – 1910, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
שיטת ציון כלי טיס של שלושת הכוחות המזוינים של ארצות הברית (1962)
בשיטת הציון הזאת אופסו מספרי הדגמים והם החלו ספירה מחדש. כלי טיס שהיו בתהליך פיתוח במהלך החלת שיטה זאת קיבלו סימול חדש. לדוגמה מטוס הפנטום II שבהתחלה סומן כ-F4H על ידי הצי ו-F-110 על ידי חיל האוויר סומל מחדש כ-F-4.
מפרץ לגרו
גילוי המפרץ
המפרץ מופה בדיוק רב יותר, בהתבסס על צילומי אוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד, וכן נסקר על הקרקע על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, אשר סקרה את האזור על הקרקע בין השנים 1957-1959.
שיטת ציון כלי טיס של שלושת הכוחות המזוינים של ארצות הברית (1962)
שימוש מיוחד בשיטת ציון זאת נעשה על ידי נאס"א אשר עקב מכרזים שלה מייצרים כלי טיס ניסיוניים למטרות מחקר שמסומנים באות X.
מפרץ לגרו
מקור השם
בשנת 1909 שארקו קרא ללשון היבשה הסמוכה "קאפ לאגרו" ("Cap Legru"), על שם אחד מהתורמים למשלחת.
שיטת ציון כלי טיס של שלושת הכוחות המזוינים של ארצות הברית (1962)
למרות ההגדרות בשיטת הציון, ישנם הרבה יוצאים מהכלל שקיימים מסיבות שונות ומגוונות. חלק מההגדרות והציונים לא באים לשימוש ולעיתים מתעלמים מהחוקתיות בשיטה כלל.
מפרץ לגרו
מקור השם
במהלך מיפוי האזור על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, התברר כי שארקו קרא לכף נוספת (היא ראש מרטינז) באותו שם.
שיטת ציון כלי טיס של שלושת הכוחות המזוינים של ארצות הברית (1962)
שיטת הציון
השיטה מאפיינת ציון כלי טיס לדוגמה למסוק אב-טיפוס של ה-RAH-66 קומאנצ'י לפי התבנית הבאה (משמאל לימין):
למרות תבנית זאת, לא כל כלי הטיס משתמשים בכל המרכיבים של התבנית, ולעיתים מתעלמים מחלק מהתבנית גם אם משתמשים בה. למעשה החלקים היחידים שתמיד באים לשימוש הם ציון ייעוד בסיסי ומספר הדגם. לדוגמה מטוסי קרב לרוב לא מקבלים ציון סוג כלי טיס, אלא רק את הקידומת F שמציינת את הייעוד הבסיסי של כלי הטיס.
מפרץ לגרו
מקור השם
על מנת לכבד את שארקו, הועבר השם למפרץ.
שיטת ציון כלי טיס של שלושת הכוחות המזוינים של ארצות הברית (1962)
קידומת סטטוס
קידומת הסטטוס מציינת את השלב ההנדסי של כלי הטיס. לדוגמה לתוכנית של מטוס F-13 (בדיוני) כאשר המטוס נמצא בשלבי תכנון יסמלו את הדגם כ ZF-13, כאשר ייוצר כלי הטיס ניסיוני בהתבסס על התכנון יסמלו אותו כ-XF-13, אב הטיפוס יסמלו כ-YF-13. כאשר יקרקעו את המטוס יסמלו אותו כ-GF-13.
קידומות הסטטוס:
מפרץ לגרו
לקריאה נוספת
• JOHN L. SMELLIE, WILLIAM C. MCINTOSH, ROWAN WHITTLE, ALEXA TROEDSON and RICHARD J. HUNT, A lithostratigraphical and chronological study of Oligocene-Miocene sequences on eastern King George Island, South Shetland Islands (Antarctica), and correlation of glacial episodes with global isotope events, Antarctic Science 33(5), 502–532 (2021), doi:10.1017/S095410202100033X
שיטת ציון כלי טיס של שלושת הכוחות המזוינים של ארצות הברית (1962)
קידומת סטטוס
לרוב לא משתמשים בסימול Z שכן ציון כלי טיס ניתן בדרך כלל לאחר שכבר הושלם התכנון הבסיסי והחלו לייצר את גרסת הניסוי או האב-טיפוס. הקידומת G לרוב לא באה לשימוש אלא במצבים של ניהול מטוסים מקורקעים.
מפרץ לגרו
לקריאה נוספת
• Krzysztof BIRKENMAJER, Geology of Admiralty Bay, King George Island (South Shetland Islands) — An outline, Institute of Geological Sciences Polish Academy of Sciences, Kraków
שיטת ציון כלי טיס של שלושת הכוחות המזוינים של ארצות הברית (1962)
קידומת סטטוס
לעיתים אבות טיפוס מסוימים משתמשים דווקא בסימול X ולא ב-Y.
ציון התאמה למשימה
ציון התאמה למשימה משמש לכלי טיס מותאמים למשימה מיוחדת שלא נכללה בדגמים הסדרתיים או בתכנון המקורי של כלי הטיס. לדוגמה ה-AC-130 שכולל תותחים ממגוון גדלים ומשמש כמטוס סיוע אווירי צמוד והדגם המקורי, ה-C-130 הרקולס הוא מטוס תובלה. דוגמה נוספת היא מטוסי התדלוק כגון ה-KC-135 ו-KC-46 שהותאמו מדגמים סדרתיים של מטוסי תובלה ונוסעים אזרחיים.
ציוני התאמה למשימה:
אף על פי שעל פניו נראה ש-M ו-U הן אותה הגדרה - רב משימתי, ישנו הבדל גדול ביניהם. M משמש לרב משימתי בהקשר של משימות מיוחדות - לוחמה אלקטרונית איסוף מודיעין אותות וכדומה. U מציין רב משימתיות בהקשר של תמיכה בכוחות קרקעיים לרוב מתורגם למושג העברי - סיוע ועזרה או סע"ר.
מרבית כלי הטיס במשמר החופים של ארצות הברית משתמשים בציון H בכלי הטיס שלהם. לדוגמה HH-60 (במקום UH-60) ו-HC-130 (במקום C-130).
מפרץ לגרו
לקריאה נוספת
• International Symposium on Antarctic Earth Sciences 5th : 1987 : Cambridge, England, Geological Evolution of Antarctica, P 631
שיטת ציון כלי טיס של שלושת הכוחות המזוינים של ארצות הברית (1962)
ציון התאמה למשימה
לרוב כלי טיס שהוסבו לתצורה של כלי טיס בלתי מאויש יסומנו באות Q. הסימון באות D הרבה פחות נפוץ. לדוגמה ה-QF-16 שהיה מטוס F-16 סדרתי רגיל והוסב למטוס בלתי מאויש ומשמש כמטוס מטרה לניסוי כלי נשק.
ציון ייעוד בסיסי
ציון ייעוד בסיסי מאפיין את המשימה לה כלי הטיס פותח.
ציוני ייעוד בסיסיים:
יוצאים מהכלל בקטגוריה זאת הם מטוסי הביון מדגם TR-2 שמאוחר יותר סומנו כ-U-2 שלא תואמים לאף הגדרה ברשימה הנ"ל. דוגמה נוספת הם מטוסי F-111 ו-F-117 ששימשו כמטוסי תקיפה והפצצה ועדיין קיבלו ציון של מטוס קרב.
מטוס F/A-18 פותח במקור בשתי גרסאות (F-18 לקרב ו-A-18 לתקיפה) ולכן נקרא בתוכנית F/A, לאחר שאיחדו את שתי תוכניות הפיתוח הציון הייחודי נשאר.
מטוס F/A-22 סומל כך בשל שיקול פוליטי בגללו היה יותר פשוט להצדיק את עלות הפיתוח והרכש למטוס שהוא לא רק מטוס קרב לעליונות אווירית אלא גם כולל יכולות תקיפה.
משה רוזיליו (הראשון)
משפחת רוזיליו
מקור משפחת רוזיליו על פי מסורת המשפחה הוא ממחוז אנדלוסייא שבספרד. אך יש טוענים, שהמקור המשפחה קדום יותר ומקורו מחבל הארץ 'רושיליו' (רוסיליון) שבדרום צרפת. השערה נוספת, המתבססת גם כן על המקור שבדרום צרפת, שזה מלשון רוז' (שפירושו 'אדמדם' בצרפתית). השערה נוספת, שמקור המשפחה היה תמיד בספרד, ושמו המקורי הוא 'רושיליו' על שם רבנו רושילו שחי בברצלונה בתקופת הראשונים, ולפיה הרי שהוא אבי שושלת המשפחה. מקורה של השערה זו היא מהקדמת הרב מרדכי רפאל רושילו לספרו 'שערי חיים' שעל עשר ספירות, שהוא פותחה. לדעת כל החוקרים, משפחת רוזיליו נדדה למרוקו בעקבות גירוש ספרד.
שיטת ציון כלי טיס של שלושת הכוחות המזוינים של ארצות הברית (1962)
ציון ייעוד בסיסי
הקידומת X מיוחדת שכן נאס"א מציינת כלי טיס ניסיוניים באות X, לעיתים ללא שום תוספת פרט למספר הדגם בלי התחשבות בשאר הציונים שיכולים להיות ישימים לכלי הטיס.
משה רוזיליו (הראשון)
קורות חייו
נולד במרקש בשנת ה'תקנ"ד לרבי שלמה. למד אצל רבי מוסא בן דוד וחיון, ראש הישיבה במרקש. בשנת ה'תקע"ז, כאשר היה רבי משה בגיל עשרים ושלוש, נפטר רבו, ורבי משה הספידו. נישא למרים, נכדתו של רבי יצחק חרוש, מדייני מרקש. לא ידוע לנו באיזה גיל רבי משה נישא, אך ברור שבהיותו בן עשרים וארבע הוא כבר היה נשוי. רבי משה לימד תלמידים ב'ישיבת רבי אברהם אזולאי', ובין תלמידיו ידועים רבי מרדכי הצרפתי ורבי יעקב בטאן, שניהם לימים שימשו כדייני מרקש, ומרבניה החשובים בעיר.
שיטת ציון כלי טיס של שלושת הכוחות המזוינים של ארצות הברית (1962)
ציון סוג כלי טיס
ציון סוג כלי טיס מאפיין בדרך כלל כלי טיס שהם לא מסוג כנף קבועה סטנדרטיים, אלא כוללים מאפיינים מיוחדים.
משה רוזיליו (הראשון)
קורות חייו
רבי משה נפטר בחודש אייר ה'תר"ג (1843) ודרש עליו תלמידו רבי יעקב בטאן. כמו כן כתב עליו רבי שמואל אלבאז שיר לכבודו. רבי משה הניח ארבעה בנים, מתוכם שניים ידועים כרבני מרקש החשובים, הלא הם בנו בכורו רבי יצחק רוזיליו, ורבי שלמה רוזיליו.
שיטת ציון כלי טיס של שלושת הכוחות המזוינים של ארצות הברית (1962)
ציון סוג כלי טיס
כלי טיס מסוג כנף קבועה רגילים לא יכללו ציון זה כלל
משה רוזיליו (הראשון)
לימודו
דרך לימודו הייתה עיון בפשט וניסיון לדייק בכל מילה ומילה. הבסיס לחידושיו הם הגמרא עם פירוש רש"י והתוספות, חידושיו דומים לחידושי מהרש"א ומהר"ם. רבי משה היה נוהג פעמים רבות, להרצות את חידושיו בפני תלמידי הישיבה. לעיתים תלמידי הישיבה הסכימו עימו, ולעיתים לא הסכימו, כמו שמתעד בעצמו בספרו. שיטת חכמי הישיבה דאז, הייתה ללמוד מסכתות שלימות מהתחלה ועד הסוף. רבי משה מתאר במדויק בספרו 'קול מבשר' את הזמנים בהם התחילו וגמרו את המסכתות. חידושיו על התלמוד נכתבו מגיל שש עשרה עד גיל עשרים ושש, (ה'תק"ע - ה'תק"ף), רוב המסכתות נלמדו בעיון במשך קרוב לשנה, מסכתות ארוכות יותר השתרעו על פני שנה ויותר. ספרו קול מבש"ר, המשקף את שיטת העיון דאז, נלמד בישיבה לאחר פטירתו. ספר זה היה שמור בכתב יד אצל ראש הישיבה אחריו, רבי אלעזר הלוי, והוא מביא את חידושיו של רבי משה, בספרו 'עבודת הלוי' על הש"ס.
נמצאו פסקי דינים רבים בהן חתום רבי משה, אך ספק אם כיהן בפועל כדיין רשמי.