cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכויות להט"ב בטוקלאו
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בשטח החסות של ממלכת ניו זילנד בטוקלאו מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית בקרב גברים מוגדרת כחוקית מאז 2003. עם זאת, מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינם מוכרים בחוק. כמו כן, לא קיימת הכרה משפטית בשינוי מגדר עבור טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית.
כרמל אגיוס
ביוגרפיה
אגיוס כיהן כשופט בבית המשפט לערעורים של מלטה ובבית המשפט החוקתי שלה, ושימש בהם גם כנשיא בפועל. כמו כן היה חבר המועצה לקביעת סדרי הדין בבתי המשפט של מלטה.
אגיוס הרבה לעסוק בעניינים משפטיים בינלאומיים:
אגיוס פרסם מאמרים משפטיים ושימש בוועדת המערכת של כתב העת Mediterranean Journal of Human Rights. משנת 1989 ועד 2001 ייצג את שופטי מלטה במועצה המרכזית של אגודת השופטים הבינלאומית (International Association of Judges). כמו כן שימש כסגן נשיא אוניברסיטת מלטה. בשנת 2015 הוענק לו אות כבוד - חבר מסדר ההצטיינות של מלטה.
שופט בבתי דין בינלאומיים
בשנת 2001 נבחר אגיוס על ידי העצרת הכללית של האו"ם לכהן כשופט בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר. הוא כיהן בהרכבים של בית הדין שבערכאה הראשונה. משנת 2009 כיהן בערכאת הערעורים על פסקי הדין של בית דין זה ושל בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה. בשנים 2011–2015 כיהן כמשנה לנשיא בית הדין ליוגוסלביה. מ-2015 כיהן כנשיא האחרון של בית הדין ליוגוסלביה עד לסיום עבודתו וסגירתו בשנת 2017.
זכויות להט"ב בטוקלאו
היסטוריה
בטוקלאו, בדומה לסמואה, איי קוק, ניו זילנד ושאר מדינות פולינזיה, ישנה אוכלוסייה מסורתית-תרבותית שמזדהה בתור מגדר שלישי. אנשים אלו ידועים בשפה הטוקאלאנית במונח "פאקאפהפיין" (באנגלית: Fakafāfine) ומוגדרים כזכרים בלידה אך מתלבשים, מתנהגים ונראים כנשים. אנשי הפאקאפהפיין התקבלו באופן מסורתי על ידי החברה הטוקלאואנית לאורך ההיסטוריה לפני תחילת עידן הקולוניאליזם של האימפריה הבריטית והגעתם של המיסיונרים האירופאים לטוקלאו.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה מוגדרת כחוקית בטוקלאו מאז 2003 לאחר כניסתו לתוקף של חוק הפשעים, ההליכים והראיות 2003. לפני כן, פעילות הומוסקסואלית בין גברים הוגדרה כפלילית על רקע הסעיפים 170 ו-171 של חוק ניואה 1966 שהורחבו לטוקלאו על ידי תקנות הפשעים של איי טוקלאו 1975. הומוסקסואליות נשית מוגדרת כחוקית בטוקלאו מאז ומעולם.
כרמל אגיוס
שופט בבתי דין בינלאומיים
בשנת 2012 נבחר לכהן בין שופטיו הראשונים של המנגנון הבינלאומי השיורי לבתי הדין הפליליים (International Residual Mechanism for Criminal Tribunals). זהו בית דין פלילי בינלאומי, שהוקם על מנת לטפל בעניינים שנותרו לדיון בעקבות סיום פעילותם של בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה ובית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה. מקום מושבו הוא בעיר האג שבהולנד. לפני בחירתו לשופט במכניזם עסק אגיוס בניסוח כללי סדר הדין והראיות של המכניזם. בינואר 2019 מונה לנשיא המכניזם. ביוני 2020 מונה לכהונה נוספת כנשיא, עד יוני 2022.
ביוני 2022 סיים את כהונתו כנשיא, והוחלף בתפקידן כנשיא על ידי גראסיאלה גאטי מאורוגוואי.
זכויות להט"ב בטוקלאו
הכרה בזוגיות חד-מינית
טוקלאו אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור). החוק בטוקלאו אינו אוסר במפורש על הכרה בנישואים חד-מיניים, אולם, הוא מניח שהצדדים הם זוגות הטרוסקסואלים בלבד מהמין השני.
שירות צבאי
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים גלויים רשאים לשרת בגלוי בכוחות ההגנה של ניו זילנד שאחראים על הגנת טוקלאו כחלק מממלכת ניו זילנד.
תנאי מחיה
בדומה לשאר מדינות פולינזיה, גילויי חיבה פתוחים בין בני זוג (הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד) עלולים לא להתקבל על ידי החברה ולהוות מטרה לעוינות.
זכויות להט"ב באירלנד
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) באירלנד מוגדרות כשוות לאלו של הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. פעילות הומוסקסואלית בקרב גברים הפכה לחוקית במדינה בשנת 1993 עם גיל הסכמה שווה בין זוגות חד-מיניים וזוגות מהמין השני (17 שנים). מאז תחילת המאה ה-21, ההכרה הממשלתית בזכויות להט"ב במדינה התרחבה מאוד. במאי 2015, אירלנד הפכה למדינה הראשונה בעולם שמכשירה נישואים חד-מיניים בפריסה ארצית במשאל עם ומאז יולי 2015, טרנסג'נדרים אירים החלו להיות רשאים לשנות את מגדרם המשפטי לצורך עדכון דרכונים, תעודות זהות, רישיונות נהיגה, קבלת תעודות לידה חדשות ונישואים עם מינם המועדף ללא חיוב העברת ניתוח להתאמה מגדרית לצורך הכרה. פעילות הומוסקסואלית נשית לא הופללה מעולם.
סקר משנת 2013 הציג שרוב של 73% אירים סברו שיש להכשיר נישואים חד-מיניים בחוקת המדינה. מוקדם יותר סקר משנת 2008 הראה כי 84% מהאירים תמכו בהכשרת נישואים אזרחיים או גישה לשותפויות אזרחיות בקרב זוגות חד-מיניים, כאשר 58% בלבד תמכו בזכויות נישואים מלאות במשרדי רישום. סקר שנערך על ידי העיתון סאנדיי טיימס במרץ 2011 הציג תמיכה של 73% בזכויות נישואים אזרחיים מלאות. בשנת 2015, סקר שנערך בקרב 1,000 אירים מצא תמיכה של 78% בהכשרת נישואים חד-מיניים ו-71% אימוץ ילדים בקרב זוגות חד-מיניים. ביוני 2017, ליאו ורדקר, פוליטיקאי אירי שהצהיר על היותו הומוסקסואל בגלוי בשנת 2015, מונה לראש ממשלת אירלנד (טישך) ובכך, הפך למנהיג המדינה הרביעי בעולם שהוגדר כלהט"ב בתפקיד.
התנצלות
ב-19 ביוני 2018, כתוצאה מהצעה של מפלגת הלייבור שהוצעה על ידי הסנאטור גד נאש, ראש ממשלת אירלנד, הטישך ליאו ורדקר, פרסם התנצלות פומבית בפני אזרחי להט"ב באירלנד על הסבל והאפליה שאיתם התמודדו מהמדינה לפני ההכשרה של פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה ב-1993. בנאומו בפרלמנט האירי הצהיר:"'היום האנשים שאני רוצה לחלוק להם כבוד מיוחד הם הגיבורים האלמונים, אלפי האנשים שאנחנו לא יודעים את שמם, שהופללו על ידי אבותינו... מה שאנחנו יכולים לומר הוא שלמדנו כחברה מהסבל שלהם. הסיפורים שלהם עזרו לשנות אותנו לטובה. הם הפכו אותנו לסובלניים יותר, מבינים יותר ואנושיים יותר'."שר המשפטים בין השנים 2017–2020 צ'ארלס פלנגן פרסם התנצלות גם כן בפני אזרחי להט"ב איריים על הסבל איתו נאלצו להתמודד כתוצאה מהפללתה של פעילות הומוסקסואלית בין גברים בעבר באומרו:"'אני מביע התנצלות כנה לכל אותם אנשים, למשפחתם ולחבריהם. לכל אדם שחש את הפגיעה והבידוד שנוצרו על ידי אותם חוקים, ובמיוחד לאלה שהורשעו בפלילים על רקע קיומם של החוקים האלה'."
שותפויות אזרחיות
היכולת להיכנס לשותפות אזרחית הסתיימה ב-16 בנובמבר 2015 והוחלפה לנישואים, לאחר הכשרתם של נישואים חד-מיניים באותה שנה.
הורות ואימוץ
חוק האימוץ האירי מאפשר כיום בקשות לאימוץ ילדים על ידי זוגות נשואים, זוגות בשותפות אזרחית או מועמדים בודדים. הכשרתם של נישואים חד-מיניים באירלנד בשנת 2015, בשילוב עם חקיקת חוק יחסי ילדים ומשפחה 2015 וחוק האימוץ (תיקון) 2017, הכשירו אימוץ חורג ב-2016 ומשותף ב-2017 בקרב זוגות חד-מיניים.
בינואר 2014 הודיע שר המשפטים והשוויון אלן שאטר שממשלת אירלנד תגיש חוקים עד סוף השנה להרחבת זכויות האפוטרופסות, המשמורת והגישה להורים שאינם ביולוגיים לילדים להורים חד-מיניים, ילדים שנולדו באמצעות פונדקאות ותרומת זרע וביצית.
ב-5 במאי 2016, ג'יימס ריילי, השר לענייני ילדים ונוער, הודיע כי ממשלת אירלנד אישרה פרסום של הצעת חוק חדשה בנוגע לאימוץ. הצעת החוק תשנה את חוק האימוץ 2010 ואת חוק יחסי הילדים והמשפחה משנת 2015 ותעניק תוקף חקיקתי לתיקון ה-31 לחוקת אירלנד ששינה את חוקת אירלנד על ידי הוספת סעיפים הנוגעים לזכויות ילדים ולזכותה וחובתה של המדינה לנקוט באמצעי הגנה על ילדים. המטרות של הצעת החוק הן לאפשר אימוץ ילדים על ידי משפחות אומנה, כאשר המשפחה טיפלה בילד במשך 18 חודשים לפחות ולאפשר לזוג ללא קשר למצבם המשפחתי לאמץ ילדים ובכך, להעניק לזוגות חד-מיניים נשואים את הזכות לאמץ. הצעת החוק גם מתירה אימוץ של ילד על ידי שותפים אזרחיים ומעניקה לילדים זכות גדולה יותר בהליך האימוץ, בין רפורמות רבות אחרות. הצעת החוק עברה בדאל אירן ב-30 בנובמבר 2016, וקיבלה את אישור הסנאט האירי ב-13 ביוני 2017. ההצעה נחתמה כחוק על ידי הנשיא מייקל היגינס ב-19 ביולי 2017 תחת הכותרת חוק האימוץ (תיקון) 2017, ונכנסה לתוקף ב-19 באוקטובר, יום למחרת חתימת השרה לענייני ילדים ונוער קתרין זאפונה.
בינואר 2019, השרה לענייני תעסוקה והגנה חברתית, רגינה דוהרטי, הודיעה כי הממשלה פרסמה הצעת חוק שתתקן את חוק הרישום האזרחי 2004 ותאפשר לזוגות לסביות שיש להן ילדים בסיוע מרפאת פוריות אירית להירשם כהורים של הילדים. על פי השינויים, ההורים יהיו רשאים לבחור את המונחים "אמא" ו-"אבא" או את המונח "הורים" ובכך, האם הלא ביולוגית תוכל להירשם כחוק כהורה שותף. ההצעה עברה את הדיאל אירן במרץ 2019 והסנאט האירי במאי 2019 ונחתמה כחוק על ידי הנשיא מייקל היגינס תחת הכותרת חוק הרישום האזרחי 2019 ב-23 במאי שהיווה את תאריך יום השנה ה-4 לקיום משאל העם להכשרת נישואים חד-מיניים באירלנד בשנת 2015. ההצעה נכנסה לתוקף מיד לאחר החתימה. עם זאת, הצעת החוק אינה חלה על זוגות לסביות איריות שהביאו ילדים בסיוע בחו"ל מסיבות כלכליות או שהשתמשו בהפריה חוץ-גופית הדדית (תהליך שבו האם הראשונה נותנת את הביציות והאם השנייה נושאת את ההיריון בעוד שהאם הראשונה מוגדרת למעשה כאם הביולוגית). בשני המקרים הללו, בנות הזוג צריכות בדרך כלל להשלים את תהליך האימוץ. העיתון "Irish Independent"  דיווח בנובמבר 2019 שמרפאת פוריות בדבלין מציעה שירותי הפריה חוץ-גופית הדדית לזוגות לסביות.
הגנה מפני אפליה
אפליה על בסיס נטייה מינית באירלנד אסורה על רקע חוק השוויון בתעסוקה, 1998 וחוק המעמד השוויוני, 2000. החוקים אוסרים אפליה במגוון רחב של תחומים בהם: תעסוקה, הכשרה מקצועית, פרסום, הסכמים קיבוציים, אספקת סחורות ושירותים והזדמנויות אחרות הזמינות לכלל הציבור. בנוסף, בעוד שזהות מגדרית לא כלולה במפורש בשני החוקים כעילה מוגנת מאפליה היא פורשה לאורך השנים כעילה מוגנת תחת הקטגוריה של "מין" בתוכן החוקים.
חוק האיסור על הסתה לשנאה, 1989 מפליל הסתה לשנאה על בסיס נטייה מינית. העונשים על הפרת החוק הם - קנס עד 1,000 אירו או מאסר עד חצי שנה או שניהם בעבירה ראשונה או בהרשעה בכתב אישום - קנס עד 10,000 אירו או מאסר עד לתקופה של שנתיים או שניהם. החוק מגדיר את המונח "שנאה" באופן הבא, "'שנאה פירושה שנאה כלפי קבוצת אנשים במדינה או במקום אחר בשל גזעם, צבעם, לאומם, דתם, מוצאם האתני או הלאומי, חברותם בקהילת הנוודים או נטייתם המינית'."באוקטובר 2022, הקבינט האירי חתם רשמית על הגנה של טרנסג'נדרים מפני דברי שטנה על ידי הכללת העילה זהות מגדרית ברשימה.
ב-3 ביוני 2015 דנה ממשלת אירלנד בתיקון לחוק השוויון בתעסוקה, 1998 שיסיר את ההוראה בחוק המאפשרת לבתי ספר או בתי חולים בניהול דתי לפטר מורים ועובדים על רקע נטייתם המינית ו/או זהותם המגדרית. ב-11 ביולי 2015 הצעת החוק עברה בדאל אירן, וב-9 באוגוסט 2015 בסנאט האירי. ב-16 באוגוסט 2015, נשיא אירלנד חתם על ההצעה כחוק שנכנסה לתוקף באופן מיידי.
שירות צבאי
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות ההגנה האירים.
זהות מגדרית
ב-19 באוקטובר 2007 זכתה ד"ר לידיה פוי, אישה טרנסג'נדרית אירית, בתיק שלה שהגישה לבג"ץ שקבע כי אי מתן תעודת לידה חדשה המתעדת את מינה כנקבה מהווה הפרה של זכויותיה על פי האמנה האירופית לזכויות אדם עליה חתומה אירלנד. הממשלה ערערה על הפסיקה אך ביטלה את הערעור ביוני 2010 והצהירה שתיישם חקיקה להכשרת פסק הדין. ממשלה חדשה הושבעה בפברואר 2011 ובעקבות דו"ח ועדה מייעצת ביולי 2011 השר האחראי הצהיר כי הממשלה תנהיג חקיקה להכרה בשינוי מגדר בהקדם האפשרי. עם זאת, החקיקה לא יושמה עד פברואר 2013. בעקבות זאת פוי החלה בהליכים משפטיים חדשים שמבקשים לאכוף את הפסיקה. ביוני 2014 הוכרז על "הצעת החוק להכרה מגדרית" ובספטמבר 2014 הודיעה הממשלה כי היא תפורסם עד סוף השנה. הצעת החוק הוגשה ב-19 בדצמבר 2014. ב-15 ביולי 2015 עברה הצעת חוק להכרה מגדרית 2015 עם תיקונים גדולים בדאן אירן והסנאט האירי. הנשיא מייקל היגינס חתם על ההצעה כחוק ב-22 ביולי 2015. החוק מאפשר שינויים משפטיים בסמני מגדר עבור טרנסג'נדרים תושבי אירלנד מגיל 18 ומעלה ללא דרישה של העברת ניתוח להתאמה מגדרית. החוק נכנס לתוקף ב-8 בספטמבר 2015.
טיפול המרה
במרץ 2018, הסנאטור פינטאן וורפילד הגיש הצעת חוק לבית התחתון (הדאן אירן) לאסור בחוק על ביצועי הטכניקות הפסאודו-מדעיות של "טיפול המרה" בלהט"ב. על פי הצעת החוק, אנשים שנמצאו אשמים בביצוע טיפול המרה עלולים להיכנס לשנת מאסר ולקבל קנס של עד 10,000 אירו. הצעת החוק אינה אוסרת על שיטות פסיכולוגיות המספקות סיוע, קבלה חברתית והבנה לבני נוער או בגירים שמפקפקים במה היא מיניותם בדרך אחרת. החקיקה זכתה לתמיכת המועצה האירית לפסיכותרפיה ומחוקקים רבים. מספר פוליטיקאים תיארו את הטכניקה כ-"מקבילה ההומוסקסואלית של מילת נשים".
הצעת החוק עברה בקריאה שנייה בבית העליון (הסנאט האירי) ב-2 במאי 2018. עם זאת, תהליך החקיקה של ההצעה פג עם פירוקם של הדאן אירן והסנאט האירי ב-2020, אך שוחזר מאוחר יותר בספטמבר של אותה שנה. החל מאפריל 2022 ההצעה נותרה בסנאט ללא התקדמות בתהליך החקיקה. קואליציית ממשלת הדאיל ה-33 שהוקמה לאחר הבחירות הכלליות באירלנד ב-2020, התחייבה לאסור על טיפולי המרה בחקיקה.
תרומת דם
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) באירלנד החלו להיות רשאים לתרום דם אם לא עסקו במין אוראלי או אנאלי במשך כ-12 חודשים לפני תאריך התרומה מאז ה-16 בינואר 2017. ב-27 ביולי 2015, תומאס הנגאן, סטודנט ועיתונאי בן 23 מאוניברסיטת לימריק מגאלווי, החל בעתירת תיק משפטי בבג"ץ נגד מדיניות הדחייה ללא הגבלת זמן שהייתה מוטלת על תורמים "MSM". הנגאן טען שתהליך השאלון והראיון בו השתמשו השירותים המקצועיים לכל רמות הממשל (IBTS) אינם מעריכים כראוי את הסיכון להעברת מחלה הנובעת מתרומתו בעודו טען שזו היא הפרה של חוקי האיחוד האירופי. לדבריו, שניהם לא הביאו בחשבון את משך הזמן בין החוויה המינית האחרונה של התורם ועד לסיום "תקופת דחייה" שבה לא מתגלים זיהומים. הפעילות המינית האחרונה של הנגאן לא היוותה סיכון להידבקות על פי הצהרה שאושרה על ידי מנהל הבריאות והבטיחות (HSE) והוא הצהיר כי לשירות אין ראיות שעליהן הוא מחזיק בלגיטימיות להטיל איסור לכל החיים על תרומות דם מאת "MSM". לאחר מספר דחיות של התיק כדי לאפשר לשירות הדם ולמשרד הבריאות לבחון ולפתח את מדיניות התרומות, בסוף יוני 2016 המליץ שירות עירוי הדם האירי לצמצם את האיסור ללא הגבלת זמן על תרומות של "MSM" לתקופת דחייה של שנה. מאוחר יותר באותו שבוע הסכים שר הבריאות סיימון האריס להמלצות והודיע שהצמצום יבוצע.
ב-26 ביולי 2016, הנגאן ביטל את תיקו בבג"ץ נגד שירות הדם לאחר שהוכרז על שינוי מדיניות התרומות בקרב תורמים "MSM". לאחר מכן כתב על חוויותיו במהלך הערעור על האיסור במספר כלי תקשורת לאומיים. ב-2 באוקטובר 2016 דווח כי השר האריס יישם את המדיניות החדשה החל מ-16 בינואר 2017, כמעט שבעה חודשים לאחר שהכריז על שינוי המדיניות. ב-16 בינואר 2017, הנגאן (25) למד במרפאה לתרומת דם בדבלין והפך לגבר הראשון שקיים יחסי מין עם גבר אחר שתרם דם בגלוי באירלנד מאז שהחלה לראשונה מדיניות הדחייה ללא הגבלת זמן כלפי "MSM" שהוצגה בשנות השמונים של המאה ה-20. עם זאת, הוא מתח ביקורת על מדיניות הדחייה החדשה של 12 החודשים וקרא לשר הבריאות ליזום סקירה של השירותים המקצועיים לכל רמות הממשל ולהחליף את תקופת הדחייה של 12 החודשים ללא תקופת דחייה כלל או תקופה פחותה של 3 חודשים תחילה.
ב-20 במאי 2019, הנגאן (27) יזם ערעור משפטי חדש בבג"ץ נגד תקופת הדחייה.   הנגאן טען שאינו יכול להבין את ההיגיון מאחורי מדיניות ה-"IBTS" וטען כי השאלון אינו מאפשר ל-"IBTS" לבצע הערכה מלאה של רמת הסיכון שמציג תורם בודד בשל התנהגותו המינית. בנוסף, הוא ציין כי לפי אתר האינטרנט של ה-"IBTS" עצמו, ישנה תקופת דחייה רשומה שבמהלכה לא יתגלו HIV והפטיטיס בדם שמצהירה על 7 ימים עבור HIV ו-16 ימים עבור הפטיטיס. לטענתו, ניתן להטיל הגבלה הרבה פחות מכבידה במקום תקופה של 12 חודשים, שתגן על מקבלי תרומות הדם בעוד ההחלטה להטיל עליו "דחייה אוטומטית" אינה חוקית ומפרה את חוקי האיחוד האירופי ואת תקנות הקהילות האירופיות בנושא איכות ובטיחות מוצרי דם אנושיים כאשר המדיניות אינה מידתית, מפלה גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים ומפרה את זכויותיו וזכויות חוקתיות על פי האמנה האירופית לזכויות אדם. התיק אמור היה לחזור לבית המשפט ביולי 2019.
ביולי 2019, גבר הומוסקסואל באירלנד הגיש שתי תלונות רשמיות לנציבות האירופית נגד משרד הבריאות ושירות עירוי הדם האירי ושירות עירוי הדם של צפון אירלנד (החלק היחיד בממלכה המאוחדת שעדיין קיים 12 חודשים מדיניות דחיית "MSM"). העותר, שבחר לבחון את תלונותיו על ידי הנציבות בעילום שם, טען שהאיסור בשני תחומי השיפוט מפר מספר חוקים של האיחוד האירופי, כולל שתי הנחיות של הארגון שמכסות את הסטנדרטים של איכות ובטיחות לאיסוף דם על ידי המדינות החברות, כמו גם הוראות הכלולות הן במגילת זכויות היסוד של האיחוד האירופי והן באמנה האירופית לזכויות אדם. הנציבות הודיעה לעותר כי תלונותיו יישקלו על רקע חוקי האיחוד האירופי. ב-28 במרץ 2022 צומצמה תקופת הדחייה ל-4 חודשים. החל מ-28 בנובמבר 2022 החלה לפעול הערכת סיכונים פרטנית לתורמים, שהובילה לכך שתרומות דם מכל תורמי הדם הפוטנציאליים ללא הבדל נטייה מינית או מין החלו להתקבל בתנאי שהתורמים לא קיימו יחסי מין אנאליים עם בן זוג חדש או מספר רב של שותפים מיניים ב-4 החודשים הקודמים לפני תאריך התרומה.
טיפול מונע לפני חשיפה (PrEP)
בנובמבר 2019, משרד הבריאות האירי הקים תוכנית טיפול מונע לפני חשיפה תחת הכותרת "PrEP". על פי תקנות התוכנית, מי שמשתתפים בשירות מאושר, נמצאו בסיכון משמעותי ל-HIV ועומדים בקריטריונים לזכאות קלינית יהיו זכאים לגישה לטיפול מונע לפני חשיפה ללא תשלום שיינתן דרך בתי המרקחת הקהילתיים.
קלאקסוויק (כדורגל)
מועדון ספורט קלאקסוויק (בפארואזית: Klaksvíkar Ítróttarfelag), הידוע בכינויו KÍ, הוא מועדון כדורגל מקצועני מאיי פארו שבסיסו בקלאקסוויק.
זכויות להט"ב באירלנד
תנאי מחיה
בשנות השבעים החלו להופיע ולהתארגן קבוצות תמיכה למען זכויות להט"ב באירלנד, ביניהן הקמפיין לרפורמה בחוק ההומוסקסואלי, שהקים הסנאטור ההומוסקסואל דייוויד נוריס. מותו של דקלן פלין, גבר אירלנדי בן שלושים שנרצח על רקע היותו הומוסקסואל, הוביל ב-10 בספטמבר 1982 לקיום מצעד הגאווה הראשון של המדינה שנערך בפארק פיירוויו בדבלין, מקום הרצח. במהלך השנים הבאות, קבוצות להט"ב פעלו להעלות את המודעות למטרתו ומאז המצעד מצוין באופן שנתי.
קלאקסוויק (כדורגל)
המועדון נוסד בשנת 1904 והוא אחד ממועדוני הכדורגל המצליחים באיי פארו, לאחר שזכה 18 פעמים בפרמייר ליג של איי פארו ושש פעמים בגביע איי פארו.
היסטוריה
הקבוצה זכתה בעונת הפתיחה של הליגה באיי פארו בשנת 1942. בשנת 1992, קלאקסוויק השתתפה לראשונה במפעלים האירופיים והתמודדה בסיבוב המוקדמות של ליגת האלופות מול סקונטו ריגה הלטבית, שם הפסידה 1–6.
זכויות להט"ב באירלנד
תנאי מחיה
ברחבי אירלנד ניתן למצוא אירועים רבים שפונים לאזרחי להט"ב. מצעד הגאווה של דבלין נערך בכל שנה ביום שבת האחרון של חודש יוני ומוכתר כאירוע הלהט"ב הגדול ביותר במדינה. בשנת 2018 נרשמה השתתפו במהלכו של מעל 60,000 איש. אירועים נוספים כוללים את פסטיבל התיאטרון הבין-לאומי הגאה בדבלין, פסטיבל סרטי הלהט"ב הבינלאומי "Gaze" והתחרות "Mr Gay Ireland" . מחוץ לעיר הבירה ישנן ערים קטנות יותר שמקיימות אירועים דומים בקורק, גולווי, לימריק וווטרפורד.
קלאקסוויק (כדורגל)
היסטוריה
ביולי 2009 החתימה קלאקסוויק את טודי ג'ונסון ואת אטלי דנילסן המקומי להמשך העונה. בסוף עונת 2008/2009 הקבוצה נשרה לראשונה בהיסטוריה של המועדון לליגת המשנה של איי פארו.
בשנת 2010 קלאקסוויק סיימה ראשונה בליגה וחזרה לליגת העל לקראת עונת 2011. לאחר עונה זו מונה המאמן האיסלנדי פאול גודלאוגסון.
בשנת 2012 סיימה במקום הרביעי. הקבוצה הייתה הקבוצה ההתקפית החזקה ביותר בליגה, כשכבשה 59 שערים ב-27 משחקים. פול קלטסקארד כבש 22 שערים והיה מלך השערים. בהרכב לעונת 2013.
בשנת 2013 הקבוצה העפילה לחצי גמר הגביע, וסיימה את עונת הליגה במקום השמיני.
לקראת עונת 2015 מונה מיקיאל תומאסן למאמן החדש. הוא הטמיע מערכת חדשה, זרה לרוב השחקנים. הקבוצה חוותה התחלה קשה, אך שיפרה את רמת המשחק בהמשך העונה, וסיימה בחלק העליון של טבלת הליגה.
בשנת 2019 הקבוצה העפילה לראשונה לסיבוב המוקדמות השני בליגה האירופית ובתום העונה זכתה באליפות ראשונה מזה 20 שנה.
בשנת 2020 הם הפכו לקבוצה הראשונה מאיי פארו שהעפילה לסיבוב הפלייאוף בליגה האירופית בכך שניצחה את דינמו טביליסי בסיבוב המוקדמות השלישי, שהייתה גם הפעם הראשונה של הקבוצה באותו סיבוב.
בעונת 2023/2024 העפילה לסיבוב השלישי במוקדמות ליגת האלופות לאחר שגברה 3-0 במשחק חוץ על פרנצווארוש, וניצחה בדו קרב פנדלים את האקן השוודית. הניצחון הבטיח לקבוצה שלב בתים אירופי, וזו תהיה הקבוצה הראשונה מאיי פארו שתשתתף בשלב בתים אירופי כלשהו.
Be the One
Be the One הוא שיר של הזמרת-יוצרת האנגלייה דואה ליפה, מתוך אלבום הבכורה שלה, Dua Lipa (2017). השיר נכתב על ידי לוסי טיילור, ג'ק טרנט ודיגיטל פארם אנימלס, כשהאחרון מבין השלושה גם הפיק אותו. הם כתבו את זה על מערכת יחסים שטיילור הייתה בה ונתנו את השיר לליפה, שבמקור לא רצתה להקליט אותו.
השיר הופץ דרך דואה לימיטד להורדה דיגיטלית והזרמת מוזיקה ב-30 באוקטובר 2015. "Be the One" זכה לתשומת לב מוגבלת באותה התקופה מכיוון, אך בהמשך הפך ללהיט רדום.
רקע וכתיבה
"Be the One" נכתב על ידי לוסי טיילור, דיגיטל פארם אנימלס וג'ק טרנט. הם כתבו את זה על התקשורת השגויה במערכת היחסים שבה הייתה טיילור באותה התקופה. טיילור השמיעה לליפה את השיר והציעה לה להקליט אותו, לפני שליפה תוציא מוזיקה כלשהי. מבחינה מוזיקלית, "Be the One" הוא שיר פופ, יורופופ וסינת'פופ.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-460 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
את הקליפ של "Be the One" ביימה ניקול נודלנד, שהייתה גם במאית הקליפ של "New Love". בעקבות צילומי הקליפ של "Love New" בלוס אנג'לס, ליפה החליטה לנסות ליצור אותו מחדש עם הקליפ של "Be the One". היא הצהירה בהמשך, שאת הקליפ צילמו במקומות שהיא אהבה להסתובב בהם.
נכון לאוקטובר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-525 מיליון צפיות.
ז'ראר בליץ
ז'ראר בליץ (בהולנדית: Gérard Blitz; 1 באוגוסט 1901 - 8 במרץ 1979) היה שחיין ושחקן כדורמים יהודי בלגי. בעל 4 מדליות אולימפיות מ-4 אולימפיאדות שונות, בשחייה ובכדורמים ושיאן עולם בשחייה.
קורות חיים
בליץ נולד באמסטרדם. הוא אחיו הצעיר של השחיין שחקן הכדורמים והמדליסט האולימפי מוריס בליץ. בנוסף הוא דודו של ז'ראר בליץ מייסד קלאב מד.
נשיא מאוריציוס
נשיא רפובליקת מאוריציוס (בצרפתית: Président de la République de Maurice) הוא הנשיא וראש המדינה של רפובליקת מאוריציוס. מאוריציוס היא רפובליקה פרלמנטרית, והנשיא מתפקד כדמות טקסית, שנבחרה על ידי האספה הלאומית כפי שנקבע בחוקת מאוריציוס. נשיא מאוריציוס הנוכחי הוא פרית'וויראג'סינג רופון. הוא נכנס לתפקיד ב-2 בדצמבר 2019. מעונו הרשמי של הנשיא הוא בית המדינה.
סקירה כללית
מאוריציוס היא רפובליקה פרלמנטרית. ראש הממשלה הוא ראש הרשות המבצעת, ואילו הנשיא הוא ראש המדינה והמפקד העליון של הכוחות המזוינים של מאוריציוס. הנשיא נדרש לקיים ולהגן על חוקת מאוריציוס ולהבטיח כי מוסדות הדמוקרטיה ושלטון החוק מוגנים, זכויות היסוד של כולם יכובדו והאחדות של האומה המאוריצית המגוונת תישמר ותתחזק. בזמן כהונתו, אסור לנשיא לכהן בשום תפקיד אחר בשכר או לעסוק בכל מסחר או עסק.
ז'ראר בליץ
שיאן עולם
ב-16 בספטמבר 1921 קבע בליץ במשחה ל-400 מטר חזה שיא עולם חדש של 5:59.2 דקות. שיא זה נשבר על ידי ג'ורג' קוז'אק בשנת 1927.
נשיא מאוריציוס
סקירה כללית
הנשיא מחויב להשעות את חברותו בכל מפלגה פוליטית לתקופת כהונתו. עם כניסתו לתפקיד, סמכויותיו וחובותיו של הנשיא בכל שאר התפקידים אליהם נבחר או מונה מסתיימים אוטומטית. צעדים אלו אמורים לעזור לנשיא לתפקד בצורה עצמאית וחסרת פניות יותר.
ז'ראר בליץ
שיאן עולם
באולימפיאדת פריז (1924) זכה בליץ במדליית כסף בכדורמים, לאחר שנבחרתו בלגיה הפסידה במשחק הגמר לנבחרת צרפת (3-0). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (1-2) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת ארצות הברית את נבחרת שוודיה (2-3). בנוסף הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.6 דקות, בשלבים המוקדמים הוא קבע פעמיים תוצאה של 1:19.0 דקות.
נשיא מאוריציוס
סקירה כללית
סמכותו של הפרלמנט לחוקק חוקים תהיה ניתנת להפעלה באמצעות הצעות חוק שיתקבלו על ידי האספה והסכמת הנשיא. כשמוגשת לנשיא הצעת חוק, הנשיא יכול לחתום על הסכמה או על אי-הסכמה. במילוי תפקידיו יפעל הנשיא בהתאם לעצת הקבינט או אחד משרי הקבינט.
ז'ראר בליץ
שיאן עולם
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיים בליץ במקום חמישי במשחק כדורמים. בנוסף, הוא סיים במקום 11 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:18.8 דקות ובמקום 11 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
נשיא מאוריציוס
סקירה כללית
על פי פרק ו' סעיף 58 לחוקה, הסמכות המבצעת של מאוריציוס מוקנית לנשיא, והיא יכולה להיות מופעלת על ידי הנשיא בין אם במישרין ובין אם באמצעות פקידים הכפופים לו.
ראש הממשלה יעדכן את הנשיא באופן מלא בנוגע להתנהלותה הכללית של ממשלת מאוריציוס וימסור לנשיא כל מידע שיבקש לגבי כל עניין הנוגע לממשלת מאוריציוס.
הנשיא מכהן כקנצלר מסדר הכוכב והמפתח של האוקיינוס ההודי, מסדר ההצטיינות של מאוריציוס. הנשיא, בהמלצת ראש הממשלה, מכריז על רשימת המצטיינים ומעניק להם את העיטור באופן אישי. הטקס מתקיים ב-12 במרץ בכל שנה.
משימת לשכת הנשיא היא לסייע לנשיא הרפובליקה בתפקידיו לשמר, לשמור ולהגן על החוקה ולקדם אחדות לאומית.
ז'ראר בליץ
שיאן עולם
לאחר 12 שנים, באולימפיאדת ברלין (1936), היה מהיהודים הבודדים שהשתתפו במשחקים האולימפיים. הוא זכה שוב במדליה אולימפית, מדליית ארד במשחק כדורמים, לאחר ניצחון על נבחרת צרפת בבית הגמר (1-3). במדליית זהב זכתה נבחרת הונגריה ובמדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה הנאצית, שתיהן ניצחו את בלגיה וצרפת והמשחק ביניהן הסתיים בתוצאת תיקו (2-2). הכרעה התבצעה על סמך מספר השערים שספגה כל נבחרת. הונגריה שספגה פחות שערים הוכתרה כאלופה האולימפית.
נשיא מאוריציוס
סקירה כללית
הנשיא נואם מספר נאומים והצהרות ציבוריות חשובות מדי שנה. הבולטים שבהם הם נאום השנה החדשה ב-1 בינואר (בדומה לזה של נשיא רוסיה), ונאום בפתיחת כל מושב שנתי של הפרלמנט.
האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים באירופה
מאז 1996, הפדרציה הבין-לאומית לתעשייה הפונוגרפית (IFPI) העניקה את פרסי הפלטינה של אירופה עבור אלבומים שנמכרו בכלפחות מיליון עותקים ביבשת.
רק אלבומים שיצאו ב-1 בינואר 1994 או לאחר מכן זכאים לפרס. זוהי רשימת האלבומים הנמכרים ביותר באירופה, לאחר שקיבלו את תואר הפלטינה המחומשת או יותר.
לפי מכירות ידועות
בעבר, IFPI ומוזיקה & מדיה פרסמו נתוני מכירות של אלבומים ביבשת אירופה. שתי החברות דיווחו על כמות מכירות של אלבומים במאמרים שונים שפורסמו במרוצת השנים.
נשיא מאוריציוס
רקע היסטורי
משרת הנשיא נוצרה ב-12 במרץ 1992 לאחר הפיכתה של מאוריציוס לרפובליקה, 24 שנים אחרי קבלת עצמאותה. תפקיד זה החליף את תפקיד המושל הכללי שהיה נציגה של מלכת מאוריציוס, אליזבת השנייה. סר וירסאמי רינגאדו, שהיה המושל הכללי בין 1986 ל-11 במרץ 1992, הפך לנשיא הראשון של הרפובליקה ב-12 במרץ 1992 ועזב את תפקידו ב-30 ביוני 1992. קאסאם אוטים נבחר לנשיא בשנים 1992 ו-1997, הוא כיהן בתפקידו מ-30 ביוני 1992 עד התפטרותו ב-15 בפברואר 2002 במחאה על הצעת חוק שנויה במחלוקת נגד טרור שהממשלה רצתה להעביר. אנגידי צ'טיאר, שהיה סגנו של אוטים, כיהן בתפקיד הנשיא בפועל ב-15 בפברואר 2002, והתפטר לאחר יומיים. אריאנגה פילאי הפך לנשיא בפועל בין 18 בפברואר 2002 ל-25 בפברואר 2002. לאחר מכן כיהנו הנשיאים קארל אופמן וראוף בונדהון.
סר אנירוד ג'וגנת נבחר לתפקיד הנשיאות ב-2003. הוא נכנס לתפקידו ב-7 באוקטובר 2003 ונבחר מחדש ב-2008. במרץ 2012 מתח ג'וגנת ביקורת על הממשלה ואמר כי כלכלת המדינה נכנסה למעגל קסמים של דעיכה כלכלית, והאוכלוסייה סובלת. ראש הממשלה נאווין רמגולם אמר כי הנשיאות הוא תפקיד א-פוליטי והזמין אותו להצטרף לזירה הפוליטית.
מוניק אושאן בלפו, סגנית הנשיא, כיהנה כנשיאה בפועל מ-31 במרץ 2012 עד 21 ביולי 2012. קיילש פוריאג נבחר לנשיא החמישי של מאוריציוס על ידי חברי האספה הלאומית ב-20 ביולי אותה שנה.
אושאן בלפו כיהנה שוב כנשיאה בין 1 ביוני 2015 ל-5 ביוני 2015 לפני השבעתה של אמינה גוריב-פאקים, שהייתה האישה הראשונה להחזיק בתואר נשיאת מאוריציוס.
זכאות
גילו המינימלי של הנשיא בהיבחרו הוא 40 שנה והוא צריך להתגורר במאוריציוס לפחות 5 שנים לפני הבחירות.
בחירה
על פי פרק ד' סעיף 28 לחוקת מאוריציוס, הנשיא ייבחר על ידי האספה הלאומית על פי הצעה של ראש הממשלה ויצטרך לקבל את רוב קולות כל חברי האספה. תקופת הכהונה היא 5 שנים והנשיא זכאי להיבחר מחדש. תפקידו של הנשיא יתפנה לאחר תום כהונתו, אם הוא נפטר, התפטר מתפקידו במכתב המופנה שנמסר ליושב ראש האספה, הודח או הושעה מתפקידו לפי סעיף 30 לחוקה. לאחר תום כהונתו ימשיך הנשיא לכהן עד כניסתו של אדם אחר לתפקידו כנשיא. כאשר תפקיד הנשיא פנוי, הנשיא נעדר ממאוריציוס או מסיבה אחרת אינו מסוגל לבצע את תפקידו, תפקידיו יבוצעו על ידי סגן הנשיא. אם אין סגן נשיא, צריך להיבחר אחד, והוא יורשה לבצע את תפקידי הנשיא על ידי נשיא בית המשפט העליון.
השבעה לתפקיד
לפני כניסתו לתפקידיו, האדם שנבחר לתפקיד הנשיא ישבע לתפקיד ויחתום על השבועה המתאימה כמפורט בתוספת השלישית לחוקת מאוריציוס. השבועה תנוהל על ידי נשיא בית המשפט העליון.
תילו קהרר
תילו קהרר (בגרמנית: Thilo Kehrer, נולד ב-21 בספטמבר 1996 בטובינגן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הבלם בוסטהאם יונייטד ובנבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים
קהרר גדל בטובינגן הקרובה לשטוטגרט לאב גרמני ואם מבורונדי, ובנעוריו שיחק במספר מועדונים באזור הולדתו, לרבות מועדון הכדורגל שטוטגרט. בשנת 2012, כאשר היה בן 16, החל לשחק במחלקת הנוער של שאלקה 04, הידועה ביכולתה לאתר כישרונות צעירים איכותיים. בפברואר 2015 ערך קהרר את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של שאלקה 04 בבונדסליגה, בניצחון 0–3 על וולפסבורג. זו הייתה הופעתו היחידה של קהרר בבונדסליגה בעונה זו. בעונת 2016/17, קהרר הפך לשחקן משמעותי יותר, כשערך 16 הופעות ליגה, וסיים עם שאלקה במקום העשירי בבונדסליגה. בעונת 2017/18 קהרר תפס מקום חשוב בהגנת הקבוצה, בה שיתף פעולה עם בסטיאן אוצ'יפקה, נאלדו ומטייה נסטאסיץ', וסייע לקבוצה לסיים במקום השני בבונדסליגה, כשהקבוצה ספגה 37 שערים, ורק באיירן מינכן ושטוטגרט ספגו פחות. באותה עונה, הבקיע קהרר שלושה שערי ליגה, אחד מהם בתיקו 1-1 בדרבי של הרוהר מול בורוסיה דורטמונד.
יכולתו הטובה של קהרר לא נעלמה מהמועדונים הגדולים. בקיץ 2018 חתם קהרר על חוזה לחמש עונות בפריז סן-ז'רמן, ששילמה עבורו 37 מיליון אירו לשאלקה 04. את הופעת הבכורה בפריז סן-ז'רמן ערך קהרר בניצחון 1–3 על אנז'ה במסגרת ליגת העל הצרפתית. בסיום עונת 2018/19 זכה קהרר עם פריז סן ז'רמן באליפות צרפת והגיע עמה לגמר הגביע הצרפתי, ממנו נעדר, כשפריז סן ז'רמן הפסידה בפנדלים לסטאד רן. בעונת 2019/20 זכה קהרר עם פריז סן ז'רמן בדאבל מקומי, והגיע עמה לגמר ליגת האלופות 2020, לאחר ששלבי ההכרעה של ליגת האלופות נדחו לחודש אוגוסט בעקבות התפרצות מגפת הקורונה. במשחק הגמר, שיחק קהרר 90 דקות בהפסד 0–1 לבאיירן מינכן, ולא הצליח להשלים טרבל.
ב-17 באוגוסט 2022 חתם בוסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג תמורת 10 מיליון אירו. ארבעה ימים לאחר מכן ערך הופעת בכורה בקבוצה, בהפסד 0–2 לברייטון אנד הוב אלביון.
קריירה בינלאומית
קהרר שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה, לרבות בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. עם נבחרת זו, זכה קהרר באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2017, בה ערך הופעה אחת, כשהחליף את גדעון יונג בחצי הגמר מול אנגליה, בו ניצחה גרמניה בפנדלים. במשחק הגמר, בו ניצחה גרמניה את ספרד, קהרר לא שותף. בהמשך, שימש קהרר קפטן במספר משחקים של הנבחרת עד גיל 21.
ב-9 בספטמבר 2018 ערך קהרר את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה הבכירה, כשהחליף את מתיאס גינטר בדקה ה-72 במשחק בו ניצחה גרמניה את פרו במשחק ידידות בריין-נקר ארנה.
נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר מונדיאל 2022.
רוני ודוני גיילון
רוני ודוני גיילון (באנגלית: Ronnie and Donnie Galyon; 28 באוקטובר 1951 – 4 ביולי 2020) היו תאומים סיאמיים אמריקאים. לפי ספר השיאים של גינס לשנת 2009, הם נחשבו לתאומים הסיאמיים החיים המבוגרים ביותר בעולם. החל מ-29 באוקטובר 2014, הם נחשבים לתאומים הסיאמיים המבוגרים בהיסטוריה כשעברו את ג'יאקומו וג'ובאני בטיסטה טוקי.
ביוגרפיה
נולדו בדייטון, אוהיו, לווסלי ואיילין גיילון. התאומים נולדו כשהם מחוברים זה לזה בחזה ובבטן, ועם אברי עיכול משותפים. בחלוף שנתיים בבית החולים נקבע כי לא ניתן להפרידם בבטחה. בתי ספר ראו בהם הסחת דעת עבור ילדים אחרים, כך שלא חונכו מעולם וסבלו מאנאלפביתיות תפקודית.
אביהם, שפרנס תשעה ילדים, צירף אותם, בהיותם בני שלוש, לקרקס הדרכים הידוע "עולם הפלאות", שם הם שימשו כ"אטרקציה" לקהל בקרנבלים ובמופעי קרקס. כשהתאומים היו נערים, הם הוצגו בתערוכות ברחבי ארצות הברית ובאמריקה הלטינית. המופע המרכזי שלהם היה לשבת בחלון ראווה, לצפות בטלוויזיה, בעוד המבקרים משלמים ממיטב כספם כדי לצפות בהם עושים זאת. המופעים שלהם הפכו אותם לידוענים ויצרו להם הכנסה שתמכה במשפחתם. בהמשך ניסו התאומים להתגייס לצבא, אך דורגו בפרופיל 4-F שלא מספיק לגיוס. הם מעולם לא התחתנו.
בשנת 1991, לאחר שלושה עשורים של מופעי בידור, פרשו התאומים ועברו לגור בבית עצמאי בדייטון, שנקנה ברווחים שצברו. הם היו פעילים בקהילה וחיו חיים עצמאיים ברובם, בעזרת כסא גלגלים זוגי בהתאמה אישית. אף על פי שפרשו מעסקי הראווה, התאומים ערכו הופעות טלוויזיה רבות: הם הפיעו בשנת 1997 במופע של ג'רי ספרינגר, בשנת 1998 הופיעו בסרט תיעודי בערוץ דיסקברי ובשנת 2009 בסרט תיעודי בערוץ 5 הבריטי.
בשנת 2009 לקה רוני זיהום בריאותיו אשר סיכן את חיי שניהם. הם אושפזו ונדרשו לטיפול מסביב לשעון. לאחר ששוחררו מבית החולים, לא יכלו עוד להסתדר בצורה עצמאית. על מנת שיוכלו לטפל בתאומים, אחיהם הצעיר ג'ים ואשתו מרי, הנגישו את ביתם וזאת באמצעות איסוף תרומות מהקהילה. ב-22 בדצמבר 2010, יצרה רשת הטלוויזיה TLC את הסרט התיעודי "The World's Oldest Conjoined Twins Move Home" (התאומים הסיאמיים המבוגרים בעולם חוזרים הביתה"), שתיעד את התאוששות התאומים והליך הבנייה של הבית המונגש.
ב-4 ביולי 2020, מתו התאומים, בגיל 68, כתוצאה מאי-ספיקת לב בהוספיס בדייטון כאשר הם מוקפים במשפחתם.
בישופות אאוגסבורג
העיר אאוגסבורג עצמה, לאחר שזכתה למעמד קיסרי חופשי, הייתה ישות נפרדת ובלתי תלויה מבחינה חוקתית ופוליטית מהנסיכות-בישופות בעל אותו השם. הנסיכות-בישופות כיסתה כ-2,365 קמ"ר והיו בה כ-100,000 תושבים בזמן שסופחה לבוואריה במהלך החילון הגרמני.
תקופת ימי הביניים
שום דבר אותנטי אינו ידוע על ההיסטוריה של כנסיית אאוגסבורג במהלך מאות השנים שאחרי התמוטטות השלטון הרומאי בגרמניה וסערת נדידת העמים, אך היא שרדה. נכון ששני קטלוגים של הבישופים של אאוגסבורג, המתוארכים למאות ה-11 וה-12, מזכירים כמה בישופים של תקופה פרימיטיבית זו, אבל הראשון שהתיעוד שלהם זכה לאישור היסטורי בלתי ניתוק הוא ויקטרפ (או ויקפרט), שהיה בישוף בערך ב-739 או 768. הוא השתתף במספר סינודים שכינס בוניפציוס הקדוש בגרמניה; יחד עם מגנוס מפיסן, הקים את מנזר פיסן; ועם בוניפציוס הקדוש, הקדיש את המנזר ב-Benediktbeuern.
תחת הקדוש ויקטרפ או יורשו, טאצו (או טצו), שעליו ידוע מעט, הוקמו מנזרים רבים, למשל המנזרים ווסוברון, אלוואנגן, פולינג ואוטובוירן. באותה תקופה, גם המועצה, שעד כה הייתה סופרגנית לפטריארכיית אקוויליה, הוצבה בין המושבים הסופרגנים של הארכיבישוף של מיינץ שזה עתה נוסדה (746). סימפרט הקדוש (סביבות 810), עד כה אב המנזר של מורבאך, וקרוב משפחתו של קרל הגדול, שיפץ כנסיות ומנזרים רבים שהושמדו במלחמות הפרנקים והבווארים, ובמהלך פלישות האווארים; הוא בנה את הקתדרלה הראשונה של אאוגסבורג לכבוד מריה הבתולה; והשיג מהקיסר קרל הגדול הגדרה מדויקת של גבולות הדיוקסיה שלו. תחום השיפוט שלו השתרע באותה תקופה מהאילר מזרחה על הלך, מצפון לדנובה ועד לאלב, ודרומה עד שלוחות האלפים. יתרה מזאת, אחוזות וכפרים שונים בעמק הדנובה ובטירול השתייכו לדיוקסיה.
בין הבישופים של התקופה הבאה בולטים במיוחד כמה מהם, אם בשל התפקידים שמילאו באימפריה, ואם בשל כישוריהם האישיים; כך ויטגר, הקנצלר והארכיפלון של לודוויג הגרמני; אדאלברו (887–910), משושלת הרוזנים של דילינגן, איש סודו וידידו של הקיסר ארנולף, שהפקיד בידי אדלברו את חינוכו של בנו, המלך הגרמני לודוויג הילד, בולט בזכות נדיבות המנזרים. הכס של אוגסבורג הגיע לתקופת הפאר הגדול ביותר שלו תחת אולריך הקדוש (923-973). הוא ביקש לשפר את מצבם המוסרי והחברתי הנמוך של הכמורה על ידי רפורמה של בתי ספר קיימים והקמתם של בתי ספר חדשים. הוא פרנס את העניים, ובנה מחדש כנסיות ומנזרים שנרקבו. במהלך פלישת ההונגרים והמצור על אאוגסבורג (955), הוא שמר על אומץ לב האזרחים, אילץ את ההונגרים לסגת, ותרם רבות לניצחון המכריע על לכפלד (955). הוא בנה כנסיות לכבוד סנט אפרה וסנט יוחנן, הקים את מנזר סטפנוס הקדוש עבור נזירות בנדיקטיניות. הצלחתו נבעה במידה רבה מהדוגמה שהוא הציב לכמורה והדיוקסיה שלו.
הבישופות סבלה רבות במהלך כהונתו של יורשו, היינריך הראשון (973–982), שכן הוא התייצב לצד אויביו של הקיסר אוטו השני, ונשאר מספר חודשים בכלא. לאחר שחרורו ויתר על דעותיו הקודמות והוריש לכנסייתו את רכושו בגייזנהאוזן. הבישופות זכתה לפאר גדול תחת הבישוף ברונו (1006–1020), אחיו של הקיסר היינריך השני; הוא שיקם מספר מנזרים הרוסים, הקים את הכנסייה והקולג' של מאוריציוס הקדוש, הציב נזירים בנדיקטינים בכנסיית המכללה של סנט עפרה, והוסיף לנכסים האפיסקופליים באמצעות מתנת הירושה שלו את שטראובינג. תחת היינריך השני מאאוגסבורג (1047–1063), האפוטרופוס של היינריך הרביעי, הבטיחה הדיוקסיה את זכות המטבעה והועשרה בתרומות רבות; תחת אמבריקו (או אמריך, 1063–1077) נחנכה הקתדרלה (1065) ונבנו הקנוניקה והכנסייה של פטרוס הקדוש והקדוש פליסיטאס. במהלך השנים האחרונות לכהונתו, במריבה של הקיסר היינריך הרביעי עם האפיפיור, נעמד אמבריקו לצד הקיסר ונכנע רק באופן זמני לשליח האפיפיור. המאבק נמשך תחת יורשיו; ארבעה אנטי-בישופים מונו בניגוד לזיגפריד השני (1077–1096). הרמן, רוזן וובורג (1096 או 1097–1132) תמך בבגידה ובעורמה בטענתו ללשלטון, רדף באלימות את אב המנזר מסנט עפרה וגירש אותו מהעיר. רק לאחר סיום קונקורדט וורמס (1122) השיג הרמן את אישור האפיפיור והקלה מנידוי. הפרעות הפוליטיות שנבעו מהמחלוקות בין האפיפיורים לקיסרי גרמניה הגיבו על כנסיית אאוגסבורג.
היו תקופות מנוחה קצרות, שבמהלכן קיבלו חיי הכנסייה דחיפה קדימה, כמו, למשל, תחת הבישוף ולתר השני רוזן הפלטינט פון דילינגן (1133–1152), שתחתיו התגבשו שוב נכסי הדיוקסיה והתרחבו תחת יורשו אודלסקאלק (1184–1202), שהציב בטקס רב את עצמותיו של סנט אולריך שהתגלו לאחרונה בכנסייה החדשה של סנט אולריך ואפרה. ימי השלום הללו התחלפו בתקופות של סכסוך שאליהם נגררו הבישופים של אאוגסבורג, לעיתים קרובות בניגוד לרצונם, בתפקידם כנסיכי האימפריה, וחיי הכנסייה סבלו בהתאם. תחת זיבוטו פון לכפלד (1227–1247) הוקמו לראשונה באאוגסבורג מנזרים של המנדיקנטים החדשים שנוסדו.
סיבות נוספות לסכסוך היו הבעיות שהתעוררו בין הבישופים של אאוגסבורג לשלטונות העיר. במהלך המאבקים בין האפיפיורים והקיסרים, אאוגסבורג, כמו ערים גדולות אחרות בכל חלקה הגדול של גרמניה, השיגה עושר עצום, הודות לפעילות התעשייתית והמסחרית של האזרחים. מעת לעת נעשו מאמצים להגביל ככל האפשר את זכויות האזרח העתיקות של הבישופים ומנהליהם, ואף לבטלן לחלוטין. ממצב של חוסר שביעות רצון עברו האזרחים לאלימות גלויה תחת הבישוף הרטמן פון דילינגן (1248–1286), וגרפו מהבישופים חירויות ויתרונות עירוניים רבים. מקרה אופייני הוא אישורו של מלך גרמניה רודולף הראשון בדיאט הקיסרי שהתקיים באאוגסבורג (1276) על ה-"Stadtbuch", או המרשם העירוני, המכיל את המנהגים העתיקים, הזכויות האפיסקופליות והמוניציפליות וכו', המפורטים בפירוט; באותה הזדמנות אאוגסבורג הוכרה כעיר קיסרית חופשית. הרטמן הוריש לכנסיית אאוגסבורג את הירושה שלו, כולל העיירה והטירה דילינגן. שלום שרר תחת הבישופים הבאים, מהם רכש פרידריך הראשון (1309–1331) עבורו את הטירה ואת מעוז פיסן; אולריך השני משנג (1331–1337), ואחיו היינריך השלישי משנג (1337–1348) נשארו נאמנים לקיסר לודוויג הבווארי; מרקווארד הראשון מראנדק (1348–1365), פדה שוב את הרכוש הממושכן של הדיוקסיה, ובזכותו של הקיסר קרל הרביעי נעשה הפטריארך של אקוויליה ב-1365.
מחלוקות חדשות בין הנסיך-הבישוף והעיר הקיסרית החופשית התעוררו תחת שלטון בורקהרד פון אלרבך (1373–1404), שמינויו התאפיין במחלוקת קשה שצמחה בעקבות הפלת הפטריצייה, או ממשלת האצולה, ועליית הכוח המוניציפלי של בתי המלאכה או הגילדות. נרגזים מתמיכתו של בורקהרד באצולה במאבקם עם הערים השוואביות, תושבי אאוגסבורג שדדו את בתי הקנונים, גירשו חלק מאנשי הדת מהעיר (1381), הרסו, לאחר מרווח קצר של הפוגה (1388), את המעוז האפיסקופלי, הדיקן והמטבעה, והפכו כמעט עצמאים לחלוטין מהבישוף. בורקהרד המשיך במרץ רב-נגד הכפירה של הוויקליפיטים שזכו לדריסת רגל באאוגסבורג ודן להעלאה על המוקד חמישה אנשים שסירבו להתכחש לאמונתם.
לאחר מותו של אברהרד השני (1404–1413), התעוררה מריבה ב-1413 מכיוון שהעיר אאוגסבורג סירבה להכיר בבישוף החוקי, אנזלם פון ננינגן (1413–1423), ומינתה כאופוזיציה את פרידריך פון גראפניק שמונה על ידי הקיסר זיגיסמונד. בעיה זו הוסדרה על ידי האפיפיור מרטינוס החמישי, אשר הכריח את שני הבישופים להתפטר, ובסמכותו החליף אותם בפטר פון שאונברג, קנון של במברג ווירצבורג (1423–1469). פטר ניחן על ידי האפיפיור ביכולות יוצאות דופן, הפך לקרדינל ולשליח לכל גרמניה. הוא פעל בקנאות ובמרץ למען הרפורמה של הדיוקסיה שלו, ערך סינודים וערך ביקורים אפיסקופליים כדי להעלות את החיים המוסריים והאינטלקטואלים הדקדנטיים של הכמורה; הוא החזיר את המשמעת וחידש את הפאר של מנזרים רבים, כנסיות ומועצות כנסיות. הוא השלים את בנייתה מחדש של הקתדרלה בסגנון גותי, קידש אותה ב-1431 ובשנת 1457 הניח את אבן הפינה של הכנסייה החדשה של אולריך ואפרה. כמרים בכירים מוצלחים ניהלו את הרפורמה של הדיוקסיה בדאגה וקנאות לא פחות. ביניהם היו יוהאן השני, רוזן ורנדנברג (1469–1486), מורה לבנו של הקיסר, לאחר מכן הקיסר מקסימיליאן הראשון, שכינס סינוד בדילינגן, ועודד את אמנות הדפוס שהומצאה לאחרונה; פרידריך פון צולרן (1486–1505) תלמידו של הדרשן הגדול גייר מקייסרברג, ומייסד מכללה בדילינגן, שערך סינוד באותה עיר, קידם את הדפסת ספרי הליטורגיה והעשיר מאוד את רכושה של הדיוקסיה; היינריך הרביעי מליכטנאו (1505–1517), ידיד גדול ומיטיב של מנזרים ושל עניים, ופטרון האמנויות והמדעים.
במהלך כהונתם של הבישופים הללו, רכשה אאוגסבורג, באמצעות תעשיית אזרחיה, מסחר עולמי. כמה מבני משפחותיה, למשל הפוגרים והוולרים, היו הסוחרים הגדולים ביותר בזמנם; הם הלוו סכומי כסף גדולים לקיסרים ולנסיכים של גרמניה, ניהלו את המפעלים הפיננסיים של האפיפיור, ואף הרחיבו את פעילותם ליבשת אמריקה שהתגלתה לאחרונה. בין אזרחי אאוגסבורג המפורסמים באותה תקופה בספרות ובאמנות היו ההומניסט קונרד פיטינגר; האחים ברנרד וקונרד אדלמן פון אדלמנספלדן; מתאוס לאנג פון וולנבורג, מזכירו של הקיסר פרידריך השלישי, ולאחר מכן הקרדינל והארכיבישוף של זלצבורג; הציירים הנכבדים הנס הולביין האב, בורגקמאיר ואחרים. עם זאת, יחד עם העושר באה רוח של חומרנות וקפדנות. גאווה ועידון-על של התרבות היוו את הקרקע המוצקה שבה מצאה המהפכה הדתית הממשמשת ובאה תמיכה בשפע.
תקופת הרפורמציה
בדיאט של אוגסבורג בשנת 1530, שבה נמסר לקיסר מה שנקרא "Confessio Augustana" בקפלה של הארמון האפיסקופלי, הוציא הקיסר צו שלפיו יש לבטל את כל החידושים, והקתולים החזירו את זכויותיהם ורכושם.
אולם מועצת העיר התייצבה באופוזיציה, הזכירה (1531) את המטיפים הפרוטסטנטים שהוגלו, דיכאה שירותים קתוליים בכל הכנסיות מלבד הקתדרלה (1534), ובשנת 1537 הצטרפו לליגה השמאלקלדית. בתחילת שנה זו ניתן צו של המועצה האוסר בכל מקום על חגיגת המיסה, ההטפה וכל הטקסים הכנסייתיים, ונותנת לכמורה הקתולית את החלופה לרשום את עצמם מחדש כאזרחים או לעזוב את העיר. רוב מכריע של אנשי דת חילונים ורגילים כאחד בחר בגירוש; הבישוף נסוג עם מועצת הקתדרלה לדילינגן, ומשם פנה לאפיפיור ולקיסר פנייה לתיקון תלונותיו. בעיר אאוגסבורג נתפסו הכנסיות הקתוליות על ידי מטיפים לותרנים וצווינגליאנים; בפקודת המועצה הוסרו תמונות, וביוזמתם של בוקר ואחרים באה סערה מחפירה של איקונוקלאם עממי, שהביאה להרס של מונומנטים מרהיבים רבים של אמנות ועתיקות.
חוסר הסובלנות הגדול ביותר הופעל כלפי הקתולים שנשארו בעיר הקיסרית החופשית; בתי הספר שלהם פורקו; ההורים נאלצו לשלוח את ילדיהם למוסדות לותרניים; אפילו היה אסור לשמוע מיסה מחוץ לעיר תחת עונשים חמורים. תחת אוטו טרוכסס פון ולדבורג (1543–1573) נרשמו סימנים ראשונים לשיפור ביחס לקתולים. עם פרוץ פעולות האיבה (1546) בין הקיסר לליגה השמאלקלדית, אאוגסבורג, כחברה בליגה, נטלה נשק נגד קרל החמישי, והבישוף אוטו שדד את פיסן, והחרים כמעט את כל שאר רכושה של הדיוקסיה.
אולם לאחר הניצחון במילברג (1547), צעדו הכוחות הקיסריים נגד אאוגסבורג, והעיר נאלצה להתחנן לרחמים, למסור 12 יחידות ארטילריה, לשלם קנס, להחזיר את מספר הכנסיות הגדול יותר לקתולים ולהחזיר את הוצאות הדיוקסיה ואנשי הדת בגין רכוש שהוחרם. בשנת 1547 חזר הבישוף, אוטו פון טרוכסס, שבינתיים מונה כקרדינל, לעיר עם מועצת הקתדרלה, ואחריו זמן קצר לאחר מכן הקיסר. בדיאט שהתקיים באאוגסבורג בשנת 1548 הוסדר מה שנקרא "הסדר אאוגסבורג זמני". לאחר כיבוש זמני של העיר ודיכוי השירותים הקתוליים על ידי הנסיך מוריץ מסקסוניה (1551), נחתם "השלום הדתי של אוגסבורג" בדיאט של 1555; אחריה באה תקופה ארוכה של שלום.
הפרעות הרפורמציה היו הרות אסון בתוצאותיהן ברחבי הבישופות ובארצות הסמוכות מאשר בתחומי אאוגסבורג. לפיכך, לאחר שיבושים רבים ושחזורים זמניים של הדת הקתולית, הפרוטסטנטים סוף סוף השיגו את ידם על העליונה בווירטמברג, אוטינגן, נויבורג, הערים הקיסרות החופשיות של נורדלינגן, ממינגן, קאופבורן, דינקלסבול, דונאוורת, אולם ובמקומות אחרים. בסך הכל, במהלך שנות מלחמת הדת הללו הפסידה מחוז אאוגסבורג לרפורמציה כ-250 קהילות, 24 מנזרים ויותר מ-500 יתרונות. למרות שהמהפך הדתי הביא עמו אובדן גדול של רכוש עולמי, הוא לא היה חסר השפעה מועילה על החיים הדתיים של הדיוקסיה. הבישוף כריסטופר פון שטאדיון, בעודו ניסה להגן על הקתוליות מפני חדירות הרפורמציה, ביקש לחזק ולהחיות את המשמעת הכנסייתית, אשר התרופפה בקרב הכמורה החילונית והרגילה כאחד. עבודה זו בוצעה ביתר שאת על ידי הבישוף אוטו טרוכסס, שהשיג רפורמה נגדית פורה. בביקורים תכופים הוא ביקש להכיר את הרעות הקיימות, ובאמצעות סינודים דיוקזיים ואכיפה נמרצת של אמצעים נגד אנשי דת בורים ומרושעים, חילונים וסדירים, הוא השתדל לתקן תנאים אלה. הוא קידם את מטרת החינוך על ידי הקמת בתי ספר; הוא זימן את הישועים לדיוקסיה שלו, בין היתר הקדוש הנוצרי פטרוס קניזיוס, אשר משנת 1549, שימש בתפקיד מטיף הקתדרלה, המוודה והקטכיסט, הפעיל שירות פורה ויעיל להפליא. בשנת 1549, ייסד הבישוף אוטו בדילינגן בית מדרש להכשרת כמרים, קיבל מהאפיפיור (1554) צו המעלה אותו לדרגת אוניברסיטה, ובשנת 1564 נתן את הכיוון של האוניברסיטה החדשה לישועים, עבורו הוא בנה קולג' בדילינגן. הודות לעמלו הבלתי נלאים ושל קניזיוס חלקים גדולים בהרבה מהדיוקסיה לא אבדו לכנסייה. תחת יורשיו המיידיים של אוטו התקדמה במהירות התחייה שהונהגה על ידו, וגובשו תקנות מצוינות רבות. תחת מרקוורד השני פון ברג (1575–1591) נוסדה בדילינגן פנימייה אפיפיפית (אלומנוטוס), קולג'ים הוקמו על ידי הישועים בלנדסברג, ובעזרת השפע של משפחת פוגר, באאוגסבורג (1580). היינריך פון קנורינגן, שהתמנה לבישוף בגיל מוקדם של עשרים ושמונה, גילה עניין מיוחד באוניברסיטה ובסמינר של דילינגן, את שניהם העשיר בהקדשים רבים; הוא כינס כמה סינודים, המיר את וולפגנג, דוכס נויבורג, לקתוליות, ובמהלך כהונתו הארוכה (1598–1646) פייס ערים וקהילה פרוטסטנטיות רבות עם הכנסייה הקתולית, תוך סיוע מסוים של הישועים, שעבורם ייסד מפעלים בנויבורג, ממינגן וקאופבורן.
באמצעות צו ההשבה של הקיסר פרדיננד השני (1629), שהוצא לפועל במרץ ואפילו בכוח מדי על ידי הבישוף, מלחמת שלושים השנים השיגה לראשונה שיקום כמעט מוחלט של רכושה לשעבר של דיוקסיית אאוגסבורג. כיבוש אאוגסבורג על ידי גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה (1632) החזיר זמנית את מאזן הכוחות לפרוטסטנטים. עד הקלה על העיר על ידי חיילים אימפריאליים (1635), הקתולים נלחצו קשות ונאלצו לוותר על כל מה שהרוויחו באמצעות צו ההשבה. לבסוף, חוזה וסטפאליה (1648) קבע שוויון בין קתולים לפרוטסטנטים, ואחריו הגיעה תקופה ארוכה של שלום פנימי.
בשל ההפסדים שספגה הבישופות בשל האמנה, הונחה מחאה חגיגית בפני הכנסייה הקיסרית על ידי הבישוף זיגיסמונד פרנץ, ארכידוכס אוסטריה (1646–1665). בישוף זה, בשל נעוריו, שלט בדיוקסיה באמצעות מנהלים, ולאחר מכן התפטר מתפקידו. יורשו, יוהאן כריסטופר פון פרייברג (1665–1690), היה מעוניין במיוחד לחסל את נטל החובות הכבד שנשא הפרק, אך בכל זאת היה נדיב כלפי כנסיות ומנזרים. יורשו, אלכסנדר זיגיסמונד (1690–1737), בנו של פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ, שמר על טוהר הדוקטרינה בספרי ליטורגיים ובספרי תפילה. יוהאן פרידריך פון שטאופנברג (1737–1740) ייסד את הסמינר של מירסברי והנהיג שליחות בקרב העם. יוזף, רוזו הסן-דרמשטאדט (1740–1768) הוציא בטקס מרשים את עצמותיו של אולריך הקדוש והנהיג חקירה על חייה של כרסנטיה הס מקאופבורן, שמתה כקדושה. קלמנס ונצלאוס, נסיך סקסוניה ופולין (1768–1812) קבע מספר רב של תקנות משמעת מצוינות, ונקט באמצעים לביצוען; לאחר דיכוי אגודת ישו הוא העניק לחבריה הגנה ותעסוקה בדיוקסיה שלו; הוא התנגד נמרצת לרציונליזם ולבגידה שהתפשטו במהירות, וזכה לכבוד בביקורו של האפיפיור פיוס השישי (1782).
המהפכה הצרפתית והחילון
במהלך שלטונו החל המהפך העולמי שחולל על ידי המהפכה הצרפתית. המהלך נועד לשים קץ לכוחה החילוני של הכנסייה בגרמניה, ולהביא בין השאר לביטול כוחה של אאוגסבורג כנסיכות קיסרית. בשנת 1802, על ידי המשלחת של הדיאט הקיסרי התמידי ("Reichsdeputationsrezess") נמסר שטחה של דיוקסיית אאוגסבורג לנסיכות הבוחר מבוואריה, שהשתלטה עליו ב-1 בדצמבר 1802.
אוטיליה
אוטיליה ברומה (ברומנית: Otilia Brumă, נולדה ב-13 ביוני 1992) ידועה פשוט כאוטיליה, היא זמרת-יוצרת רומנייה. בספטמבר 2014, הוציאה את הלהיט הבינלאומי "Bilionera", שהפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר בשנת צאתו ולאחד מהשירים הרומניים המצליחים ביותר בכל הזמנים, עם למעלה מ-450 מיליון צפיות ביוטיוב.
בשנת 2016, שנתיים לאחר צאתו של "Bilionera", הוציאה את הלהיט "Diamante", שזכה להצלחה גם כן.
ביוגרפיה
אוטיליה נולדה ב-13 ביוני 1992 ברובע סוצ'אבה ברומניה. היא התעניינה במוזיקה כבר בגיל צעיר. העניין שלה במוזיקה התגלה על ידי המורה הראשון שלה למוזיקה והוא עזר לה להתקדם ולהפוך למוזיקאית. אוטיליה למדה במכללה הלאומית הרומנית, תוך שהיא עבדה בטלוויזיות המקומיות.
היא החלה להפיץ את שיריה בגיל 17 ושם הבמה הראשון שלה, "ביג'ו", הוחלף ל"אוטיליה" בשנת 2013, כאשר נודע לה שבאמריקה יש זמר בעל אותו השם.
קריירה
בשנת 2012, היא עשתה את הופעת הבכורה שלה עם השיר "All The Stars". לפני כן, הוציאה את "Share This Love For Life". מאוחר יותר, ביוני 2013, יצא שירה "French Kiss". ואז, בנובמבר 2013, הופצו השירים "Russian Dream" ו-"On Fire". בהמשך, החלה אוטיליה לעבוד עם ג'ייהאפס רקורדס. שירה "Bilionera", שהיה להיט בכל המצעדים העולמיים, יצא ב-20 בפברואר 2014. השיר הפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר בשנה בה הוא יצא, ולאחד מהשירים הרומניים המצליחים ביותר בכל הזמנים.
לאחר מכן, יצא השיר "Balım", והשיר "Aventura". לקראת סוף 2015, הוציאה את "Iubire adevarata", ואת "Passion". באפריל 2016, הוציאה את הלהיט "Diamante", שהצליח לשחזר את הצלחת להיטה "Bilionera". לאחר מכן, יצאו "Wine My Body", ו-"Prisionera", שזכו להצלחה ברחבי העולם. בסוף שנת 2017, הוציאה את הרמיקס לשיר "Sleepless Nights", שלווה גם בווידאו קליפ. בתחילת 2018, הוציאה את "Frunze", ואת "Devoción".
בהמשך, שיתפה פעולה עם דיג'יי פליי בשיר "I Don't Know", והוציאה לבסוף את השיר "Adelante", שזכה ללמעלה מ-50 מיליון צפיות.
ענת שפירא לביא
ענת שפירא לביא (נולדה ב-3 באוגוסט 1969) היא ד"ר לספרות, סופרת, עורכת, מרצה ומנחת סדנאות.
ביוגרפיה
שפירא לביא נולדה וגדלה בקיבוץ עין גב והתחנכה בבית הספר תיכון בית ירח. כיום מתגוררת במודיעין.
למדה תואר ראשון בספרות עברית וספרות כללית והשוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן למדה לימודי תואר שני ודוקטורט בספרות עברית, שניהם באוניברסיטה העברית בירושלים.
שפירא לביא כותבת מספר בלוגים: שפירא לביא נשואה לד"ר ימי שפירא, רופא מומחה ברפואה פנימית וגסטרואנטרולוגיה, להם חמישה ילדים.
המוסד האקדמי נצרת
המוסד האקדמי נצרת הייתה מכללה ישראלית שפעלה בנצרת.
אודות
בין השנים 2003–2006 פעלה המכללה מתוך מוסדות מאר אליאס בכפר אעבלין, כשלוחה אקדמית של אוניברסיטת אינדיאנפוליס בארצות הברית, ברישיון המועצה להשכלה גבוהה בישראל. בתקופה זו העמיד המוסד כ-228 בוגרים בתחומי כימיה, תקשורת ומדעי המחשב שקיבלו תעודה ממוסד אקדמי שאינו ישראלי. בשנת 2009 העניקה המועצה להשכלה גבוהה למוסד האקדמי היתר לפתוח מוסד עצמאי להשכלה גבוהה והמכללה עברה לקמפוס בנצרת. במכללה פעלו שני מסלולים, בכימיה ובתקשורת, וכן מכינה קדם-אקדמית לתלמידים המעוניינים להשלים את תנאי הקבלה ללימודים במוסד האקדמי.