cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי ספרד–עיראק
היסטוריה של היחסים הדיפלומטיים
ב-19 במרץ 2003 התערבותם של כוחות ארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה ופולין בעיראק, שגרמה לנפילת משטר הבעת' בתוך 21 יום, אם כי המבצעים הסתיימו רשמית ב-1 במאי. סיוע הומניטרי ספרדי ראשון הגיע לעיראק באפריל 2003. בחודש יולי, המשימה שהוקצתה לכוח הספרדי הפכה ל"משימת שלום" והיא הפכה לחלק מדיוויזיה רב-לאומית בפיקוד פולני במטרה להבטיח סדר בחלק הדרומי-מרכזי של המדינה (השיעי) שבסיסה בא-דיוואניה ובכרבלא.
ב-15 באוקטובר 2003 אישר האו"ם את ההחלטה 1511, המאשרת את נוכחותו של כוח רב לאומי בעיראק. ב-18 באפריל 2004, הורתה ממשלת ספרד על הוצאת כוחות שהושלמה בסוף יוני 2004. הרשויות העיראקיות הנוכחיות הביעו מאז ומעולם את תודתן לספרד על התפקיד שמילאה בתמיכה במבצע שגרם לנפילת הדיקטטורה הבעת'יסטית, כמו גם למאמץ הכלכלי המשמעותי שנעשה בסיוע לשיקום עיראק בהתאם להתחייבויות שהתחייבה בוועידת התורמים במדריד, בעיקר באמצעות IRFFI, (קרן מימון השיקום הבינלאומי לעיראק).
בספטמבר 2013 התקיימה במדריד הוועדה המעורבת הספרדית-עיראקית העשירית, הראשונה מאז הפלישה בשנת 2003. הוועידה נועדה לחזק את היחסים הדו-צדדיים בשנים הקרובות, ולהשיב את היחסים של שתי מדינות ידידותיות עם קשרים היסטוריים חשובים ואינטרסים משותפים.
בפברואר 2015 ביקר שר ההגנה פדרו מורנס את החיילים הספרדים שנפרסו בבגדאד ובבסיס בסמאיה, צפונית לבירה. בנוסף, הוא קיים פגישה עם הגנרל זברי, ראש מטה ההגנה.
שיתוף פעולה
בוועידת התורמים שהתקיימה במדריד באוקטובר 2003 התחייבה ספרד 300 מיליון דולר, כולל תרומות והלוואות רכות לתקופה 2003–2007, מתוכם כ-160 מיליון לתקופה 2003–2004, מתוכם 55 יועברו ל-IRFFI (קרן מימון השיקום בינלאומי לעיראק) דרך הבנק העולמי, 170 מיליון בסיוע דו-צדדי שלא ניתן להחזר ו-75 מיליון בהלוואות רכות.
כדי להפוך את מאמץ שיתוף הפעולה של ספרד עם עיראק ליעיל יותר ולשמור על ההתחייבויות שניתנו בוועידת התורמים, בשנת 2006 שונה חלוקת הסיוע שאינו ניתן להחזר, והוענקה עדיפות ל"סיוע האומות המאוחדות" ב-IRFFI.
גוגל קבוצות
גוגל קבוצות או Google Groups הוא ממשק אינטרנטי חינמי של גוגל המיועד לקבוצות דיון, ומאפשר לקבוצת אנשים להתכתב יחדיו. בניגוד לפורומים אחרים, הדיון באתר לא חייב להתבצע בעמוד הבית אלא נעשה על ידי התכתבות ברשת המייל של הקבוצה. הממשק יוצר שירות של רשימת תפוצה סגורה שיכולה להתכתב עם עצמה.
בסוף 2010 הודיעה גוגל שהיא משאירה רק את הדיונים ומסירה את האופציות של דפי אינטרנט והעלאת קבצים.
אנטוניה פרייזר
ליידי אנטוניה מרגרט קרוליין פרייזר CH DBE (נולדה ב-27 באוגוסט 1932, לונדון, הממלכה המאוחדת) היא סופרת, היסטוריונית, וביוגרפית בריטית. היא אלמנתו של המחזאי זוכה פרס נובל לספרות (2005) הרולד פינטר, ועד מותו בשנת 2008 נקראה גם אנטוניה פינטר.
ביוגרפיה
פרייזר היא בתו של פרנק פאקנהם, הרוזן השביעי מלונגפורד (1905–2001), ושל רעייתו, אליזבת פאקנהם, לבית הארמן (1906–2002). בשל היותה בתו של רוזן, היא זוכה לכינוי הכבוד "ליידי", ולכן נקראת בדרך כלל באנגלית "ליידי אנטוניה". בנעוריה, המירה את דתה לנצרות קתולית, בעקבות הוריה (אביה היה פרוטסטנטי ואמה הייתה אוניטרית ויחד עם שאר ילדיהם.
בשנת 1956 נישאה לפוליטיקאי סר יו פרייזר (1918–1984), נצר אצולה סקוטי וחבר המפלגה השמרנית בבית הנבחרים הבריטי, שהיה מיודד עם משפחת קנדי האמריקאית. נולדו לזוג שישה ילדים, שלושה בנים ושלוש בנות. כל שלוש הבנות סופרות וביוגרפיות בעצמן. שניים מהבנים בנקאים ואחד עורך דין עסקי. בשנת 1975, ניצלו בני הזוג פרייזר, יחד עם קרוליין קנדי שביקרה אותם באותה עת, ממטען חבלה שהוטמן תחת מכוניתם על ידי הצבא הרפובליקני האירי (IRA). ההתפוצצות הרגה שכן, חוקר סרטן בשם גורדון המילטון פרלי.
בשנת 1975 החלה פרייזר לקיים רומן עם המחזאי הרולד פינטר, שהיה נשוי באותה עת לויויאן מרצ'נט. בשנת 1977, לאחר שחיה עם פינטר כשנתיים, התגרשה מפרייזר.מרצ'נט התלוננה בפומבי, והקשתה על פינטר להתגרש ממנה. בשנת 1980, מיד עם גירושי פינטר ומרצ'נט, נישאו פרייזר ופינטר. כמה שנים אחר כך, לאחר מות שני בני זוגם הקודמים, השיא כומר ישועי את פרייזר ופינטר בהתאם לתפיסות הנצרות הקתולית (שאינה מכירה בגירושים).
פרייזר מתגוררת באזור הולאנד פארק, ברובע קנסינגטון בלונדון, ושם היא כותבת. בשנת 2011 קודמה במסדר האימפריה הבריטית מדרגת קצינה לדרגת גבירה מפקדת, על תרומותיה לספרות האנגלית.
קריירה
פרייזר עבדה כמזכירה עבור המו"ל ג'ורג' וויידנפלד, שלימים הוציא את ספריה. יצירתה הראשונה שפורסמה היא ביוגרפיה של מרי מלכת סקוטלנד (1969), והיא זכתה להצלחה. בעקבותיה פרסמה פרייזר ביוגרפיות היסטוריות נוספות, בהן ביוגרפיה מצליחה על אוליבר קרומוול (1973). הביוגרפיה שחיברה על צ'ארלס השני, מלך אנגליה (1979) השפיעה על המיני-סדרה של ה-BBC "צ'ארלס השני: הכוח והתשוקה". בשנת 1990 פרסמה פרייזר ספר בשם "מלכות לוחמות", על דמויות היסטוריות שפיקדו על צבאות, כגון בודיקיאה וקלאופטרה. בשנת 1992, שנה לאחר שההיסטוריונית אליסון ויר פרסמה ספר בשם "שש נשותיו של הנרי השמיני", פרסמה פרייזר ספר משלה באותו שם. בשנת 1996 פרסמה ספר על קשר אבק השריפה, עליו זכתה בפרס הספרותי של סיינט לואיס וכן בפרס פגיון הזהב לכתיבה לא-בדיונית של ה-Crime Writers' Association. הביוגרפיה שחיברה על מארי אנטואנט (2001) עובדה לסרט משנת 2006 בבימוי סופיה קופולה, בכיכוב קירסטן דנסט.
היא זכתה בפרס וולפסון להיסטוריה על ספרה "הכלי החלש יותר", מחקר על חיי נשים באנגליה של המאה ה-17. בין השנים 1988 ו-1989 שימשה נשיאת ארגון PEN באנגליה, ועמדה בראש הוועדה לסופרים כלואים של הארגון הבינלאומי.
בנוסף, חיברה פרייזר סדרה של רומנים בלשיים, והגיבורה ברובם היא ג'מיימה שור. לימים הופקה סדרת טלוויזיה על בסיס הספרים, והיא שודרה באנגליה בשנת 1983. באותה שנה שימשה פרייזר נשיאת מועדון וולטר סקוט באדינבורו.
בשנת 2010 פרסמה ספר זכרונות בשם "אתה מוכרח לעזוב? חיי עם הרולד פינטר".
דברת (יישוב מקראי)
תחילה נזכרת העיר בגבול שבין נחלת שבט זבולון ונחלת שבט יששכר, ליד הר תבור:.
לאחר מכן, נזכרת כעיר לוויים בנחלת שבט יששכר:.
במהדורת האנאלים של תגלת-פלאסר השלישי 'דָּבְרַה' הייתה עיר שסבלה ממדיניות ההגליות האשוריות דאז.
העיר המשיכה להתקיים כיישוב יהודי גם בתקופת בית שני, ובתקופת המרד הגדול מזכיר אותה יוסף בן מתתיהו (בצורה דבריתא) כעיר שצעיריה שדדו את שיירת המלכה ברניקי.
היישוב המשיך להתקיים גם בתקופת התלמוד, ואוסביוס באונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה) זיהה את "דברת" המקראית עם "דבריתא" בת זמנו, וציין כי מדובר בכפר של יהודים.
שם העיר השתמר בשמם של קיבוץ דברת וכפר דבורייה, השוכנים באזור שבו שכנה העיר.
אנריקו ברלינגר
שנותיו הראשונות
אנריקו ברלינגר נולד בסאסארי ב-25 במאי 1922 לדון מריו ברלינגר, עורך דין, עיתונאי, פוליטיקאי ובונה חופשי, צאצא למשפחת אצולה קטלונית שהתיישבה בסרדיניה בתקופת השלטון האראגוני באי, ולמריה לבית לוריגה. משפחת אביו הורשתה להחזיק בתוארי האצולה באדיבות החלטתו של מלך סרדיניה, ויטוריו אמדאו השלישי, מ-1777. אנריקו גדל באווירה תרבותית עשירה, סבו - שנקרא גם הוא בשם אנריקו ברלינגר, היה עורך דין וממייסדי העיתון הנפוץ ביותר בצפון סרדיניה - "לה נואובה סרדיניה" (בעברית: סרדיניה החדשה), והיה בעל קשרים עם ג'וזפה גריבלדי וג'וזפה מציני. מצד אמו, היה בן דוד מדרגה שנייה של פרנצ'סקו קוסיגה, מדינאי איטלקי שכיהן כנשיא איטליה, ראש ממשלה ושר פנים בממשלת איטליה, ולאנטוניו סני מי שהיה גם כן מדינאי איטלקי שכיהן כנשיא וכראש ממשלת איטליה.
תחילת דרכו הפוליטית
ב-1943 הצטרף למפלגה הקומוניסטית האיטלקית והפך במהרה למזכיר הסניף של תנועת הנוער של המפלגה בסאסארי.
בינואר 1944, לאחר כיבוש סרדיניה על ידי כוחות בעלות הברית, נעצר באשמה שהיה מהמסיתים להתקוממות בעיר, בטענה של התנגדות לרעב. בקורות חייו נכתב שנעצר בגלל פעילות אנטי פשיסטית. ברלינגר שוחרר לאחר שלושה חודשי מאסר. עם תום מאסרו, הביא אותו אביו לסלרנו, שם הכיר לו את פלמירו טוליאטי, שלמד יחד עם האב בתיכון בסאסארי, והיה באותה העת מזכיר המפלגה הקומוניסטית.
ברלינגר עשה רושם טוב על טוליאטי ובשל כך נשלח במאי 1945 למילאנו, שם עבד עם שני פוליטיקאים קומוניסטים נוספים - לואיג'י לונגו וג'יאנקרלו פאייטה. לאחר מכן שימש למשך תקופה קצרה כסגן מזכיר המפלגה הקומוניסטית בסרדיניה. זמן קצר לאחר שהתחיל בתפקיד זה, נקרא על ידי טוליאטי לרומא. ב-1949 מונה ברלינגר לתפקיד מזכיר ארגון הנוער של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1956, שנה לאחר סיום תפקיד זה מונה למזכיר הפדרציה העולמית של הנוער הדמוקרטי.
במסגרת תפקידו כמזכיר ארגון הנוער של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית, לא ערער על התאוריות הסובייטיות והסטליניסטיות באשר למרקסיזם, בעודו בתפקיד זה נשא נאום מלא שבחים לרגל מותו של יוסיף סטלין, ביקר בברית המועצות ותמך בפלישה הסובייטית להונגריה, אך ב-1957 כאשר שימש כמזכיר הפדרציה העולמית של הנוער הדמוקרטי וכחבר בבית הספר המרכזי של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית, דאג לבטל את מדיניות ביקורי החובה של אנשי המפלגה בברית המועצות, שכללו הכשרה פוליטית, ביקורים שהיו קודם לכן בגדר חובה למי שחפץ להגיע לעמדות הבכירות במפלגה הקומוניסטית האיטלקית.
בספטמבר 1957 התחתן ברומא עם לטיציה לאורנטי, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים.
הנהגת המפלגה
ב-1968 נבחר ברלינגר לראשונה לבית הנבחרים האיטלקי מטעם המחוז של רומא. בשנה שלאחר מכן נבחר להיות סגן המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית, כאשר את תפקיד המזכיר הכללי אייש לואיג'י לונגו, שהיה חולה. במסגרת תפקידו הוביל ב-1969 את המשלחת האיטלקית אל "הוועידה הבינלאומית של המפלגות הקומוניסטיות" שנערכה במוסקבה, בוועידה זו חלקו חברי המשלחת האיטלקית, בראשותו של ברלינגר, על הקו הפוליטי הרשמי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות וסירבו לתמוך בדו"ח הסופי של הוועידה. עמדה בלתי צפויה ושערורייתית זו עוררה הדים רבים. ברלינגר נשא את הנאום התקיף ביותר שנשמע אי פעם על ידי מנהיג קומוניסטי חשוב על אדמת מוסקבה. במסגרת נאומו הודיע כי על אף שלקומוניסטים האיטלקים ישנן הסתייגויות מתופעות מסוימות של הקומוניזם הסיני, הוא מוקיע את ההחלטה להחרים את הקומוניסטים הסינים (המאואיסטים), ולמנהיג ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב אמר כי הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה על ידי מדינות ברית ורשה (מה שהוא כינה בשם "הטרגדיה של פראג") הדגישה את ההבדלים בקרב התנועה הקומוניסטית בסוגיות מפתח של ריבונות לאומית, דמוקרטיה סוציאליסטית וחופש תרבותי.
ב-1970 הביע פתיחות בלתי צפויה כלפי העולם התעשייתי, כאשר הצהיר כי המפלגה הקומוניסטית האיטלקית מצפה למודל פיתוח חדש, בכך הוסיף לשיח המפלגתי חשיבה פוליטית וכלכלית שנחשבה עד אז לטאבו בקרב קומוניסטים.
מזכיר המפלגה הקומוניסטית האיטלקית
בעודו חלק אינטגרלי מהנהגת המפלגה, נבחר ב-1972 לתפקיד מזכיר המפלגה, זאת מוקדם מן הצפוי ובעקבות פרישתו של לואיג'י לונגו מן התפקיד בשל בעיות בריאותיות. ב-1973 אושפז ברלינגר בבית חולים לאחר שהיה מעורב בתאונת דרכים בזמן ביקורו בבולגריה (כיום מניחים כי היה מדובר בניסיון לחסל אותו בהוראת הנהגת המפלגה הקומוניסטית במוסקבה). בזמן שהותו בבית החולים כתב ברלינגר שלושה מאמרים אותם פרסם במגזין השבועי של המפלגה, "Rinascita" (בעברית: תחייה). במאמרים אלו הציג את האסטרטגיה של מה שנקרא "פשרה היסטורית", הצעה לקואליציה בין המפלגה הקומוניסטית האיטלקית למפלגת הנוצרים הדמוקרטים, זאת כדי להעניק לאיטליה תקופה של יציבות פוליטית, בזמן זה של משבר כלכלי חריף כשכוחות מסוימים בחברה ניסו כביכול לבצע הפיכה.
מדיניותו של ברלינגר כמזכיר המפלגה התאפיינה בניסיון לשיתוף פעולה עם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית האיטלקית ביישום רפורמות חברתיות שהיו חיוניות מבחינה כלכלית בתקופה זו, זאת מתוך הכרה בצורך לייצג דרך קומוניסטית חדשה, אחרת ועצמאית מדרכה של ברית המועצות (דרך שזכתה לשם "אירוקומוניזם").
בשנים בהן שימש כמזכיר המפלגה, זכתה המפלגה לשיא הצבעות חסר תקדים בעבורה. ביוני 1975 זכתה המפלגה ב-33.4% מהקולות וביוני 1976 זכתה המפלגה למעל 36% מקולות הבוחרים. יש שאומרים כי המפלגה זכתה לשיא זה בעיקר בזכות ברלינגר.
בשנים שלאחר מכן החלה המפלגה להחלש. בשנת 1980 זכתה המפלגה ב-31.7% מהקולות. בשנות השמונים החלה המפלגה להתדרדר בצורה איטית, אך שיטתית, זאת בהתאם לשינויים שהתרחשו בחברה כולה.
יחסים בינלאומיים
ב-1974 נפגש בבלגרד עם נשיא יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו, זאת כהמשך לפיתוח מערכות היחסים שלו עם המפלגות הקומוניסטיות הגדולות של אירופה, אסיה ואפריקה.
ב-1976 שב למוסקבה לוועידת המפלגות הקומוניסטיות, שם לפני 5,000 הנציגים הקומוניסטים אישר את עמדתו בדבר האוטונומיה של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית אל מול המפלגה הקומוניסטית הסובייטית. הוא דיבר על "מערכת פלורליסטית" בהתייחסו לכוונת המפלגה האיטלקית לבנות דגם של "סוציאליזם שאנחנו מאמינים שהוא הכרחי ואפשרי רק באיטליה".
ברלינגר קיבל תמיכה מחבריו למפלגה והביע גינוי מטעם המפלגה הקומוניסטית האיטלקית לכל סוג של "הפרעה" ו"התערבות" של הסובייטים. בכך הושלם הקרע עם הסובייטים (למרות זאת, המפלגה עדיין קיבלה כסף ממוסקבה במשך כמה שנים).
ב-1977, בפגישה במדריד בין ברלינגר למנהיגי המפלגה הקומוניסטית הספרדית והצרפתית, הונחו קווי היסוד של ה"אירוקומוניזם", כאשר בפגישה זו דיברו שלושת המנהיגים על הצורך בחופש מן השליטה הסובייטית בתכני המפלגות, זאת לטובת נקיטת האסטרטגיה המתאימה לכל מדינה בניסיון המפלגה הקומוניסטית המקומית לייצר את הדגם הקומוניסטי המתאים לכל חברה ספציפית. חשיבה זו תויגה ככפירה מוחלטת בידי אנשי המפלגה בברית המועצות.
כמה חודשים מאוחר יותר היה ברלינגר שוב במוסקבה, שם נשא עוד נאום שהתקבל בצורה גרועה מאוד על ידי מארחיו. נאום זה פורסם בפראבדה רק בגרסה מצונזרת.
מדיניות הפנים
לאחר הפתיחות המפתיעה שהביע כלפי השמרנים ב-1970, ולאחר פרסום עקרון "הפשרה ההיסטורית" ב-1973, פרסם ברלינגר התכתבות עם לואיג'י בטצי, הבישוף של איווריאה, היה זה מאורע מדהים, מכיוון שהקומוניסטים נודו על ידי האפיפיור פיוס השנים עשר זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה, עקב כך האפשרות של כל מערכת יחסים בין קתולים לקומוניסטים נראתה בלתי סבירה בעליל.
מעשה ההתכתבות שימש את הקומוניסטים בניסיון התנערותם מן הטענה שהמפלגה הקומוניסטית האיטלקית מגינה על טרוריסטים שמאלנים ב"שנות העופרת" של איטליה, תקופה בה נעשו מעשי טרור רבים מן הצד הימני והשמאלי של המפה הפוליטית האיטלקית.
בצורה זו פתחה המפלגה הקומוניסטית האיטלקית את שעריה בפני קתולים רבים, ובתוך המפלגה החל דיון על קשרים אפשריים עם הקתולים. בבחירות הכלליות שבאו לאחר מעשה זה, בחירות 1976 זכתה המפלגה ב-34.4% מן הקולות, שיא של כל הזמנים.
ב-16 במרץ 1978, נחטף ראש המפלגה הנוצרית-דמוקרטית האיטלקית - אלדו מורו, מורו נחטף על ידי הבריגדות האדומות, קבוצה מחתרתית שמאלנית רדיקלית שחטפה אותו ביום ההשבעה של הממשלה החדשה בפני הפרלמנט.
ברלינגר דבק בעמדה שאין לנהל משא ומתן עם הטרוריסטים, וכך גם שאר אנשי השלטון - ובתום חמישים וארבעה ימי חטיפה, נמצא אלדו מורו ללא רוח חיים בתא מטען של מכונית ברומא.
על אף עמדתם הנחרצת של ברלינגר ושל המפלגה הקומוניסטית בסוגיה זו, האירוע הותיר את המפלגה מבודדת יותר.
ביוני, המפלגה הקומוניסטית האיטלקית החליטה להשתתף בצורה פעילה בקמפיין שנוהל כנגד הנשיא המכהן ג'ובאני לאון, שהואשם במעורבות בשערוריית השוחד של חברת התעופה לוקהיד מרטין. קמפיין זה הוביל להתפטרותו מן התפקיד.
במסגרת שיטת הבחירות האיטלקית, כאשר נבחר נשיא חדש למדינה, מתפזרת הממשלה ובמקומה מורכבת ממשלה חדשה. ברלינגר, שרצה בהגדלת הכוח הפוליטי של מפלגתו, תמך במועמד הסוציאליסטי לנשיאות איטליה - סנדרו פרטיני מתוך חשיבה כי זה ישתמש בהשפעתו כנשיא למען חיזוק מעמדה של המפלגה הקומוניסטית, אך תמיכה זו לא הניבה את הפרי לו ציפה ברלינגר.
פרטיני הושפע דווקא ממנהיג המפלגה הרפובליקנית ג'ובאני ספאדוליני, וממנהיג המפלגה הסוציאליסטית בטינו קרקסי, והמפלגה הקומוניסטית נותרה מחוץ לממשלה החדשה.
ההתנתקות מברית המועצות
ב-1980 המפלגה הקומוניסטית האיטלקית ביקרה באופן פומבי את ברית המועצות על פלישתה לאפגניסטן, בתגובה לכך שלחה ברית המועצות באופן מיידי את מנהיג המפלגה הקומוניסטית הצרפתית - ז'ורז' מרשה, זאת במטרה להחזיר את ברלינגר לקו הרשמי של הקומוניסטים, אך הוא לא הצליח במשימה. ההתנתקות של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית מברית המועצות ומשאר המפלגות הקומוניסטיות הפכה לפומבית עם אי-הגעת נציגי המפלגה הקומוניסטית האיטלקית אל ועידת המפלגות הקומוניסטיות של 1980 שנערכה בפריז. במקום להשתתף בוועידה, החליט ברלינגר לבקר בסין.
רוני יובל
רוני יובל (נולדה ב-15 במאי 1969) היא מנחת טלוויזיה, משפטנית, וזמרת קלאסית ישראלית.
אנריקו ברלינגר
ההתנתקות מברית המועצות
בנובמבר הכריז בסלרנו כי הוא החליט לזנוח את אסטרטגיית "הפשרה ההיסטורית" ולאמץ במקומה את אסטרטגיית "האלטרנטיבה הדמוקרטית".
ב-1981 אמר ברלינגר כי לטעמו, "הכוחות המתקדמים של מהפכת אוקטובר מוצו". מפלגתו ביקרה את המדיניות של פולין הקומוניסטית, ולאחר זמן קצר הפך הניתוק מברית המועצות לרשמי ומוחלט.
רוני יובל
ביוגרפיה
גדלה בירושלים ולמדה בתיכון ליד האוניברסיטה ובסטודיו למשחק ניסן נתיב. בשירותה הצבאי שירתה בגלי צה"ל.
אנריקו ברלינגר
מותו
ב-7 ביוני 1984, הגיע לפדובה כדי לנאום במסגרת מפגש שהתקיים בעיר, באמצע נאומו לקה בשטף דם מוחי, אך בכל זאת המשיך את הנאום עד לסופו, זאת למרות הפצרותיהם של אנשים מן הקהל שהבינו כי אנריקו אינו חש בטוב וצעקו לעברו : "מספיק אנריקו, מספיק". לאחר נאומו, כאשר הגיע לחדר בית המלון בו שהה ונשכב במיטתו, נפל ברלינגר לתרדמת וכעבור שלושה ימים מצא את מותו.
רוני יובל
ביוגרפיה
היא בוגרת תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני במוזיקולוגיה ובזמרה קלאסית מאוניברסיטת תל אביב, ולימודי שירה ב-Manhattan School of Music בניו יורק. כמו כן סיימה לימודי משפטים ב והתמחתה בבית המשפט המחוזי בתל אביב אצל השופט עודד מודריק.
אנריקו ברלינגר
מותו
גופתו הועברה לרומא, שם הובא לקבורה. יותר ממיליון אזרחים איטלקים נכחו בלווייתו, שהייתה אחת מן הלוויות הגדולות בהיסטוריה האיטלקית.
רוני יובל
ביוגרפיה
בסיום לימודיה יובל השתלמה בטיפול זוגי ומשפחתי ועוסקת בתחום.
בטלוויזיה הגישה את התוכנית "תחנה מרכזית"- מהדורת החדשות המקומיות, בשנות ה-90 של המאה העשרים, של הטלוויזיה בכבלים בתל אביב וגבעתיים, והנחתה בערוץ הראשון את התוכנית בוקר טוב ישראל עם נועם אבירם.
הנחתה את הקדם אירוויזיון לשנת 1992 ביחד עם נועם אבירם.
בין 2002 ל-2005 הגישה בערוץ 10 את תוכניות האקטואליה היום שהיה (עם גיא זוהר) ו'האולפן המרכזי' (עם גלעד עדין) ומאוחר יותר, את השעשועון "ג'פרדי".
ב-2006 הגישה בערוץ 2 את תוכנית האקטואליה "העולם הבוקר".
ב-2009 הגישה את התוכנית "מפגש יוצרים" בערוץ הראשון.
כמוזיקאית, הופיעה כמצו-סופרן בהרכבים קלאסיים שונים, בין השאר עם שלומי שבן (פסנתר), עם התזמורת העירונית הרצליה, וניהלה הרכב קולי של האוניברסיטה הפתוחה.
חיים אישיים
יובל אם, ונמצאת במערכת יחסים זוגית.
אויים
אויים (בצרפתית: Oyem) היא בירת מחוז וולו-נטם אשר נמצא בצפון גבון.
גאוגרפיה
העיירה שוכנת על מישור בגובה של כ-910 מטר. אויים ממוקמת כ-25 ק"מ מהגבול עם גינאה המשוונית וכ-411 קילומטרים מעיר הבירה של גבון, ליברוויל.
היסטוריה
אויים נקראת על שם עץ גדול שצומח סביב העיירה. בשנות התשעים היו מספר נשים בחיל השלום שנאנסו ונרצחו בצפון גבון, מה שעורר מחלוקת בנוגע לבטיחות מיקומיו.
באוקטובר 2004, אויים הושפעה מהפסקות מים והפסקות חשמל. בחודש דצמבר של 2004 היא נפגעה קשות מהתפרצות נדירה של קדחת הטיפוס שהתפשטה אז ברחבי צפון גבון, כחמישים מקרים דווחו באויים.
שער השומרון
שער השומרון היא התנחלות במעמד מועצה מקומית במערב השומרון, שהוכרזה בשנת 2022, התשפ"ב. היישוב נוצר על ידי איחוד היישובים עץ אפרים ושערי תקווה, שהשתיכו קודם לכן למועצה אזורית שומרון.
אויים
כלכלה
תושבי אויים מגדלים קקאו וקפה, וכן גם תפוחי אדמה, ועוסקים גם בענף גומי.
שער השומרון
שערי תקווה
שערי תקווה היה היישוב הראשון ביהודה ושומרון שהוקם ביוזמה עסקית פרטית. הוא הוקם על ידי יערי רוזן ורחל רהט, באמצעות חברה בבעלותם בשם "יו"ש השקעות מקרקעין ופיתוח בע"מ". בשנת 1980 רכשו את הקרקעות שבתחום הכפר עזון עתמה שמאוחר יותר הוקמו עליהן היישובים שערי תקווה ועץ אפרים. עם רכישת הקרקעות הם החלו בקידום תוכנית בנין עיר וחלוקת השטח למגרשים לבניה פרטית. כמו כן החלו לשווק את הקרקעות באמצעות אסיפות ופגישות ברחבי המדינה, כדי לשכנע אנשים לרכוש מגרשים לבניית בתים פרטיים במחיר של בין 2,000 ל-4,000 דולר לדונם ועלות בנייה שהיא שליש מהעלות בתחומי הקו הירוק. לאחר שנתיים של שיווק, כל המגרשים נרכשו, ובינואר 1982 נערך טקס עליה לקרקע.
עץ אפרים
היישוב עץ אפרים הוקם בשנת 1984, גם הוא על ידי יערי רוזן ורחל רהט.
ההכרזה על איחוד היישובים
במאי 2022 אלוף פיקוד מרכז יהודה פוקס חתם על הצו לאיחוד היישובים ובכך הושלם המהלך שנרקם כשבע שנים וקיבל את תמיכתם ואישורם של שרת הפנים איילת שקד ושר הביטחון בני גנץ. על פי נתוני הלמ"ס, ערב ההכרזה על האיחוד היו ביישוב שערי תקווה כ-6,100 תושבים, וביישוב עץ אפרים כ-2,600 תושבים.
בסוף מאי 2022 מינתה שרת הפנים איילת שקד את אבי רואה ליו"ר המועצה המקומית שער השומרון.
אויים
מבנים
בתוך העיר נמצאים: בית חולים, שתי כנסיות, בית ספר חקלאי, בית ספר תיכון ממשלתי ותחנת מכס.
בעיירה נמצא גם שדה התעופה אוים.
סומיר
היסטוריה
עד המהפכה הצרפתית הייתה סומיר בירתו של תחום סמכות עצמאי באותו שם, ובתקופות מסוימות תחת שלטון רוזנות אנז'ו. אחרי המהפכה התנהלו בעיר קרבות במסגרת מלחמות הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה. ביוני 1940, במסגרת המערכה על צרפת בתחילת מלחמת העולם השנייה התנהל בעיר ולאורך הגדה הדרומית של הלואר קרב בלימה, בו צרפת ניסתה לעכב את ההתקדמות הגרמנית. ב-8 וב-9 ביוני 1944 הייתה העיר מטרה להפצצות בעלות הברית בגלל מסילת הרכבת שעברה בה. באחת מההפצות הגדולות נעשה השימוש הראשון בפצצות טולבוי, כנגד מנהרה שבה עברה מסילת הרכבת. ההפצצה בוצעה על ידי מטוסי אוורו לנקסטר ודה הבילנד מוסקיטו, ונועדה למנוע משלוח של טנקי פאנצר שהיו בדרכם לבלום את כוחות בעלות הברית לאחר הפלישה לנורמנדי. לאחר כשבועיים הופצץ גם הגשר שמעל הלואר על ידי חיל האוויר של ארצות הברית.
אתרים בעיר
בעיר נמצא בית הספר הלאומי לרכיבה "קדרה נואר" (בצרפתית: מסגרת שחורה, על שם המדים השחורים של הרוכבים) שידוע בשל מופעי הרכיבה השנתיים שהוא מקיים. כמו כן נמצא בעיר בית הספר לקציני שריון של הצבא הצרפתי ומוזיאון טנקים גדול. מעל העיר מתנשאת טירת סומיר שנבנתה לראשונה במאה ה-10 ואחר כך שוב במאה ה-12.
מספר קילומטרים מהעיר ממוקם גן החיות של דואה.
מוסטפא מוחמד
מוסטפא מוחמד אחמד עבדאללה (בערבית: مصطفى محمد أحمد عبد الله; נולד ב-28 בנובמבר 1997) הוא כדורגלן מצרי המשחק בעמדת החלוץ בנאנט.
קלודיה כריסטיאן
קלודיה כריסטיאן (באנגלית: Claudia Christian, נולדה ב-10 באוגוסט 1965 בעיר גלנדייל קליפורניה) היא שחקנית, זמרת ומוזיקאית אמריקאית, ידועה בעיקר בתפקידה כסוזן איבנובה בסדרת המדע בדיוני "בבילון 5".
מוסטפא מוחמד
קריירת מועדונים
מוחמד התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של א-זמאלכ. בקיץ הושאל לאל-דאח'ליה, כעבור שנה לטנטא ולאחר מכן לטלאיע אל-ג'יש, במדיה כבש 12 שערי ליגה. ב-23 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בא-זמאלכ בניצחון 0-1 נגד אל-איתיחאד, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
ב-1 בפברואר 2021 הושאל לגלאטסראיי מליגת העל הטורקית עם אופציה לרכישה. יממה לאחר מכן, הבקיע בניצחון 0-3 נגד איסטנבול באשקשהיר. 4 ימים לאחר מכן, הבקיע בניצחון 0-1 בדרבי נגד פנרבחצ'ה. ב-27 בדצמבר 2021 חתם לארבע שנים במועדון.
קלודיה כריסטיאן
קריירה
כריסטיאן החלה את דרכה בתפקידי אורח בסדרת הטלוויזיה "וובסטר" ובסדרת הפעולה המשטרתית "טי ג'יי הוקר" – סדרה בהפקתו של המפיק הנודע אהרון ספלינג. תפקידה המשמעותי הראשון היה תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "דאלאס", ובסדרת הדרמה "ברנג'רס" (Berrenger's) בתפקיד מלודי יו. תפקידי אורח נוספים כוללים את הסדרות "ג'ייק והשמן", "האנטר", "רצח במשיכת קולמוס", "צוות לעניין", "זינוק לאתמול", "פרקליטי אל איי", "NYPD Blue" ו"ניפ/טאק".
מוסטפא מוחמד
קריירה בינלאומית
בצעירותו, מוחמד זכה עם הנבחרת הצעירה של מצרים באליפות אפריקה בכדורגל עד גיל 23 בשנת ואף היה מלך שערי הטורניר.
ב-23 במרץ 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 1-1 נגד. ב-5 בספטמבר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. מוחמד השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2021, בו הפסידה בגמר ל.
חיים אישיים
ב-10 ביוני 2020 מוחמד התחתן עם חיאת סלאמה.
המועצה המרכזית הפלסטינית
המועצה המרכזית הפלסטינית (בערבית: المجلس المركزي الفلسطيني, הידועה גם בשם המועצה המרכזית של אש"ף) היא אחד ממוסדות הארגון לשחרור פלסטין. המועצה המרכזית מקבלת החלטות מדיניות כאשר המועצה הלאומית הפלסטינית אינה יושבת. המועצה המרכזית פועלת כגוף כמקשר בין המועצה הלאומית לוועד הפועל של אש"ף. המועצה המרכזית נבחרת על ידי המועצה הלאומית לאחר מינוי על ידי ההנהלה של אש"ף, ובראשה עומד נשיא המועצה הלאומית.
המועצה המרכזית מתכנסת לפחות אחת לחודשיים בהזמנת נשיאה. המועצה מגישה דו"ח על עבודתה למועצה הלאומית בעת כינוסה, והחלטות המועצה מתקבלות ברוב קולות הנוכחים.
מבנה המועצה
עם הקמתה בשנת 1973 החליט הוועד הפועל להקים את המועצה המרכזית המונה 32 חברים, בנוסף ל-6 חברים משקיפים, שכוללים את: נשיא המועצה הלאומית הפלסטינית, 10 חברי הוועד הפועל, ארבעה מפת"ח, שניים מהחזית העממית לשחרור פלסטין, שניים מחזית השחרור הערבית, שניים מהחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין ותשעה יועצים לא פוליטיים.
בשנת 1974 הועלה מספר חברי המועצה המרכזית ל-43 בתוספת 6 משקיפים. בשנת 1977 הגיע מספר החברים ל-55, ובשנת 1979, לאחר הישיבה ה-14 של המועצה הארצית, הוגדל מספר החברים ל-1974. 59.
תפקידי המועצה
המועצה המרכזית אחראית לקבל החלטות בנושאים שהוועד הפועל מציג בפניה, במסגרת החלטות המועצה הלאומית, עורכת דיונים ואישור תוכניות ליישום החלטות שהוגשו לה על ידי הוועד הפועל. בהמשך ליישום תוכניות אלו, היא עוסקת בבחינת תפקודן התקין של אגפי הארגון לשחרור פלסטין ומתן ההמלצות הדרושות בהקשר זה לוועד הפועל.
למועצה המרכזית הזכות להקפיא או להשעות את חברותו של כל חבר או ארגון, ולנקוט בכל עונש בעניין זה, ובלבד שהעניין יובא בפני המועצה הלאומית במושב הראשון שלה.
היסטוריה
ההחלטה להקים מועצה מרכזית לארגון לשחרור פלסטין התקבלה במושב האחד-עשר של המועצה הלאומית הפלסטינית ב-1973, כדי לסייע לוועד הפועל ביישום החלטות המועצה הלאומית ובמתן הנחיות הקשורות להתפתחויות בנושא הפלסטיני. לאחר הקמתה התכנסה המועצה במקומות שונים והחל מ-1982, לאחר מעבר הארגון לשחרור פלסטין לתוניס, התכנסה שם.
ב-15 בנובמבר 1988, אישרה המועצה את ההחלטה על קבלת תוכנית החלוקה, כבסיס החוקי־משפטי לכינון מדינה פלסטינית שבירתה ירושלים
ב-10 באוקטובר 1993, התכנסה המועצה המרכזית של אש"ף לצורך אשרור הסכמי אוסלו, לאחר שב-13 בספטמבר נערך על מדשאות הבית הלבן טקס חגיגי לחתימת "הצהרת העקרונות בדבר הסדרי ביניים של ממשל עצמי", בהשתתפות נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין, וראש אש"ף, יאסר ערפאת. ההסכם אושר כעבור יומיים ברוב גדול. בעקבות הסכמי אוסלו, החל מ-1994, מתכנסת המועצה במתחם המוקטעה ברמאללה.
ב-13 בדצמבר 1998, התכנסה המועצה המרכזית הפלסטינית בעזה, במטרה לאשרר את שינוי האמנה הפלסטינית, כפי שנקבע בהסכם ואי.
ב-7 במרץ 2003, אישרה המועצה את התוכנית למנות ראש ממשלה לרשות הפלסטינית (תפקיד שלא היה קיים עד אז), כן אושרה מועמדותו של מחמוד עבאס לתפקיד.
בעקבות ניצחון תנועת החמאס בהבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית ב-2006, הוקמה ממשלת אחדות בראשות אסמאעיל הנייה אך פרצו מאבקי סמכויות בין הנשיאות (שנשלטה על ידי פת"ח) לבין הממשלה (שנשלטה על ידי חמאס) ואף עימותים אלימים בין שתי התנועות. ב-14 ביוני 2007 הכריז נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס על פירוק ממשלת האחדות הפלסטינית, ועל פיטורי ראש הממשלה הנייה. בתגובה למשבר קראה המועצה המרכזית לפרק את כל הארגונים החמושים בשטחי הרשות הפלסטינית, ובכלל זה את הכוח הביצועי של חמאס ואת גדודי חללי אל-אקצה של פתח כך שרק ממנגנוני הביטחון הרשמיים של הרשות הפלסטינית ירשו לפעול בשטח. בנוסף החליטה המועצה המרכזית להכריז על בחירות חדשות. הבחירות לא התקיימו לבסוף, והמועצה המרכזית החליטה על המשך כהונתו של יו"ר הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס (אבו מאזן), עד לקיומן של בחירות לנשיאות ולפרלמנט בעתיד.
ב-5 במרץ 2015, המועצה המרכזית החליטה להשעות את התיאום הביטחוני עם ישראל, משום שמדינת ישראל מפרה באופן שיטתי את ההסכמים שחתמה עליהם ומשום הפשיטות היומיומיות על שטחי הרשות.
באפריל 2014 תמכה המועצה המרכזית בפנייה של הרשות הפלסטינית להצטרף למוסדות האו"ם ולארגונים בינלאומיים. המהלך בא בתגובה לכך שישראל לא ביצעה את הפעימה הרביעית של שחרור האסירים, כפי שהתחייבה ביולי 2013, ולכן הרשות ראתה את עצמה משוחררת מהתחייבותה שלא לפנות למוסדות הבינלאומיים.
בפברואר 2015 החליטה המועצה המרכזית להחרים בשטחי הרשות כל תוצרת ישראלית, לאחר שישראל הקפיאה חצי מיליארד שקל מכספי המיסים הפלסטינים. ההחלטה הייתה סמלית מאחר שבמסגרת פרוטוקול פריז של הסכמי אוסלו מגביל יבוא ישירות מהעולם, ולא דרך יבואנים ישראלים. בנוסף למוצרים רבים אין תחליף ממקור לא ישראלי עברו הרשות.
בתחילת 2018, בעקבות הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל ופרסום הטיוטה הראשונה של תוכנית השלום של הנשיא טראמפ, החליטה המועצה המרכזית על שורה של צעדי מחאה, בהם דרישה ממועצת הביטחון של האומות המאוחדות להכיר במדינה פלסטינית, הקפאת ההכרה בישראל והפסקת התיאום הביטחוני עמה והקמת ועדה ממשלתית שתבחן את הפסקת את השימוש בשקל בשטחי הרשות.
Christmas Isn't Canceled (Just You)
(בעברית: חג המולד לא בוטל (אלא אתה)''') הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קלי קלרקסון, מתוך אלבום האולפן התשיעי שלה, '. השיר יצא לאור ב-23 בספטמבר 2021, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, כסינגל המוביל מהאלבום.
השיר הגיע למקום השמיני במצעד השירים העכשוויים למבוגרים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קלי קלרקסון, ג'סי קולינס וג'ייסון הלברט והופק על ידי ג'ייסון הלברט וג'וזף טראפנס. לאחר יציאת אלבום האולפן השישי שלה ואלבום חג המולד הראשון Wrapped in Red ב-2013, קלרקסון המשיכה להוציא שירי חג כדוגמת "Christmas Eve", "Under the Mistletoe" (ביחד עם ברט אלדרדג' וגרסת כיסוי ל-"Wintersong" של שרה מקלכלן) ו-"All I Want for Christmas Is You" של וינס ואנס & דה ואליאנטס.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-1.5 מיליון השמעות.
הוצאה וקידום
"" הופץ על ידי אטלנטיק רקורדס ב-23 בספטמבר 2021, כסינגל המוביל מאלבום האולפן התשיעי שלה ומאלבום חג המולד השני שלה. ב-17 בספטמבר 2021, היא שיתפה תצוגה מקדימה של מילות השיר בחשבונות המדיה החברתית שלה. לאחר מכן, עלה לרשתות הזרמות המוזיקה השונות.
ڨ
גאף (בערבית : ڨاف) היא אות חיצונית לאלפבית הערבי שנוספה כוואריאנט של ق|קאף כדי לייצג את העיצור /g/ (כמו גימ"ל).
בתוניסיה ובאלג'יריה משתמשים באות במילים שאולות ובשמות מקומות כמו ڨالمة (גאלמה, עיר אלג'יראית).
בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט דוד' ארז
אם הנכם משתמשים באות ﭪ מומלץ להשתמש באות گ ולא ڨ כדי שלא יהיו אי הבנות (האותיות گ וڨ זהות מלבד צורת הכתיב) מכיוון שהצורה התחילית והאמצעית האותיות ﭪ וڨ נראות אותו דבר (ڨـ וﭪ|ڤـ / ـڨـ וﭪ|ـڤـ)
אותיות מקבילות
گ
פרדריק בורדיון
פרדריק "פרדי" בורדיון (בצרפתית: Frédéric Bourdillon; נולד ב-16 במרץ 1991) הוא כדורסלן צרפתי-ישראלי, המשחק בעמדת הקלע בהפועל חולון.
קריירה
בורדיון נולד בגראס שבצרפת למשפחה יהודית. הוא שיחק בתיכון INSEP, תיכון למצוינות בספורט. מבית ספר זה גדלו בעבר כמה שחקני NBA כמו טוני פארקר, בוריס דיאו ורוני טוריאף. במהלך תקופת שהותו בתיכון, הוא השתתף בטורניר הבינלאומי של נייקי ב-2010.
בורדיון החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 2009, כשחתם בשארקס דאנטיב.
בשנת 2010, חתם בורדיון באלאן שאלון לעונה. בתום העונה זכה עימם בגביע.
ב-4 באוגוסט 2014 שב בורדיון לקדנציה שנייה בשארקס דאנטיב, וחתם לעונה. בעקבות יכולתו המרשימה, ב-14 ביולי 2015, האריך בורדיון את חוזהו בשנתיים נוספות.
ב-4 בספטמבר 2017 חתם בורדיון במכבי חיפה מהליגה הישראלית. עם זאת, ב-4 בפברואר 2018 שוחרר על ידי הקבוצה לאחר ששותף ב-14 משחקים.
ב-12 בפברואר 2018, חתם בורדיון בהפועל אילת עד תום העונה. באותה עונה עזר לאילת להגיע לפלייאוף, שם הפסידה ברבע הגמר להפועל חולון. ב-28 ביוני 2018, האריך בורדיון את חוזהו לעונה נוספת. ב-29 באפריל 2019 קלע בורדיון שיא קריירה של 21 נקודות, עם 4 מ-9 מהשלוש, יחד עם 3 ריבאונדים ו-3 חטיפות בניצחון 77–89 על עירוני נס ציונה. בורדיון עזר לאילת להגיע לפיינל פור, שם הודחה בחצי הגמר על ידי מכבי תל אביב.
ב-18 באוקטובר 2019, חתם בורדיון במכבי ראשון לציון לחודשיים עם אפשרות להארכה עד תום העונה, אפשרות שלא מומשה.
ב-11 ביוני 2020, חתם במכבי תל אביב עד תום העונה. בתום אותה עונה זכה עימה באליפות.
ב-29 באוקטובר 2020 חתם בורדיון בהפועל חולון לעונה.
בעונת 2021/22 זכה עם חולון באליפות והגיע לחצי גמר ליגת האלופות של פיב"א. בתום אותה עונה האריך את חוזהו לעונה נוספת.
עמוס פריש
עמוס פריש (נולד ב-1953) הוא פרופסור מן המניין במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
עמוס פריש הגיש בשנת 1986 את עבודת הדוקטור שלו בנושא "פרשת מלכות שלמה בספר מלכים" במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן.
פריש הוא פרופסור מן המניין במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן וכיהן בעבר כראש המחלקה.
תחומי המחקר העיקריים שלו הם אלה: חקר ספרותי של המקרא (ובפרט הסיפור המקראי); הפרשנות המסורתית לתנ"ך (ובפרט הפרשנות הבתר-קלאסית); המלוכה במקרא; ספר תהלים.
גונאר פולסון
גונאר פולסון (בשוודית: Gunnar S. Paulsson; נולד ב-24 באוקטובר 1946) הוא היסטוריון שוודי-קנדי.
ביוגרפיה
פולסון נולד באופסלה וב-1969 סיים תואר בפסיכולוגיה באוניברסיטת קרלטון באוטווה. עד 1989 עבד בעבודה שאינה מכוונת לתחום אותו למד. הוא למד היסטוריה באוניברסיטת טורונטו ולאחר מכן השלים דוקטורט בהיסטוריה מודרנית באוניברסיטת אוקספורד.
מ-1994 ועד 1998 היה מרצה במרכז ללימודי השואה של אוניברסיטת לסטר. מ-1998 ועד 2000 עבד כהיסטוריון במוזיאון המלחמה האימפריאלי, בנוסף הוא גם שימש כמרצה אורח במרכז ללימודי עברית ויהדות של אוניברסיטת אוקספורד ובמוזיאון ארצות הברית לזכר השואה.
ב-2002 יצא ספרו "עיר סודית" על ההיסטוריה החברתית של היהודים שנמלטו מגטו ורשה.
The Collection 1982–1988
The Collection 1982–1988 (בעברית: האוסף 1982–1988) הוא אלבום האוסף השמיני של הזמרת הקנדית סלין דיון. אלבום האוסף יצא לאור ב-4 ביולי 1997, על ידי חברות תקליטים שונות.
עם יציאתו נכנס אלבום האוסף אל המקום ה-20 במצעד האלבומים של ולוניה.
רקע והפקה
אלבום האוסף הופק על ידי דידייה ברבליביאן, אורס פיטר קלר, אדי מרנאיי, רומנו מוסומארה, רודי פסקל ואטילה סרפטוג. חוסה פ. פרמיס מ-AllMusic העניק לאלבום האוסף דירוג של שנים וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול. כמו כן, הוא הפנה כלפיו ביקורת מעורבת.
ברברה אנגלקינג
ברברה טרזה אנגלקינג (בפולנית: Barbara Teresa Engelking; נולדה ב-22 באפריל 1962) היא פסיכולוגית וסוציולוגית פולנית, חוקרת ההיסטוריה של יהודי פולין בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה. היא פרופסור ומנהלת המרכז הפולני לחקר השואה באקדמיה הפולנית למדעים  וכן נשיאת מועצת אושוויץ הבין-לאומית.
קורות חיים
ברברה אנגלקינג, ילידת ורשה, היא בתה של רישרדה אנגלקינג (Ryszard Engelking) ובוגרת המחלקה לפסיכולוגיה, 1988, באוניברסיטת ורשה. ב-1993 אושרה עבודת הדוקטור שלה במדעי הרוח. מחקריה עוסקים בהשלכות השואה כפי שזו משתקפת בזיכרונותיהם של ניצולי השואה וכן בגטו ורשה וברצח יהודי ורשה.
היא מכהנת כפרופסור במכון לפילוסופיה וסוציולוגיה בפולין (Institute of Philosophy and Sociology).
משנת 2012 היא מכהנת כחברה במועצת אושוויץ הבין-לאומית, הייתה סגנית הנשיא ומ-2014 היא נשיאת המועצה.
אנגלקינג זכתה בפרס מחקרי על שם יאן קרסקי על ספרה על גטו ורשה.
אנגלקינג נשואה למיהאי בוני (Michał Boni)
בעקבות שינוי בחוק הפולני בתחילת 2018 האוסר לייחס "לעם הפולני או לממשלת פולין" אחריות לרצח העם היהודי, הוגשה תביעה פרטית בחסות הליגה הפולנית למניעת השמצה כנגד ברברה אנגלקינג ועמיתה יאן גרבובסקי בעבור הוצאת דיבה, בטענה שספרם בין 1600 העמודים מכיל שקרים לגבי דודה של התובעת, אשר על פי החוקרים סייע בהסגרתם של יהודים, ובכך פוגעת בשמו ובשמה הטוב של האומה הפולנית. בית המשפט קיבל את הטענה וחייב את החוקרים להתנצל. פסק הדין עורר גינויים ברחבי העולם, בטענה שמדובר בצנזורה ובפגיעה בדיון ההיסטורי ובאוגוסט 2021 בוטל בבית משפט לערעורים, אשר קבע כי שופטים אינם רשאים להתערב בדיונים היסטוריים.
ולדימיר מדינסקי
ולדימיר רוסטיסלאבוביץ' מדינסקי (ברוסית: Владимир Ростиславович Мединский; נולד ב-18 ביולי 1970) הוא פוליטיקאי, אקדמאי ופובליציסט רוסי, חבר המועצה הכללית של מפלגת רוסיה המאוחדת. כיהן כשר התרבות של רוסיה בממשלות מדבדב (הראשונה והשנייה, מאי 2012 - ינואר 2021) ועמד בראש המשלחת הרוסית למשא ומתן בהומל, בלארוס, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
מדינסקי, יליד סמילה שבמחוז צ'רקאסי באוקראינה הסובייטית, הוא בוגר המכון הממלכתי ליחסים בינלאומיים של מוסקבה. שירת בתקופת התפרקות ברית המועצות בתפקיד זוטר בשגרירות רוסיה בוושינגטון, אחר כך הצטרף למפלגת רוסיה המאוחדת ושימש בתפקידים שונים מטעם המפלגה עד לבחירתו לדומא ב-2007.
גזה מרקוש
ביוגרפיה
גזה מרקוש נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ מרקוש, סוחר זכוכית, ושל אנה קוֹהְן (הגרסה ההונגרית-גרמנית לכהן). הוא למד בבודפשט, ולאחר מכן עבד במשרד התכנון של אלאיוש האוסמן ואדן לכנר. עבודתו המשמעותית היא הציפרפלוטה (ארמון ציפרה-Cifrapalota) בעיר קצ'קמט, שמציג את השפעת שאיפות האר נובו הלאומיות של מורו אדן לכנר, כמו כן של פסל ורשמארטי ברובע החמישי של בודפשט (הכל למעט הפסל עצמו). הוא תכנן כמה בנייני תיאטרון, או היה שותף משמעותי בתכנונם, ביניהם תיאטרון ארקל. הוא תכנן ועיצב גם תפאורות תיאטרון וכן הכין ציורים עבור כתב העת "אמנות" (Művészet). הוא היה המבקר האמנותי של מספר עיתונים, בין היתר של "העיתון ההונגרי" (מדיאר הירלפ-Magyar Hírlap)
אשתו הייתה רוזליה קטלין קרוואזי, אותה נשא לאישה ב־8 ביולי 1907 בבודפשט.
מרדכי קנת
ביוגרפיה
מרדכי (מקס) קנת נולד ב-1909 בלונדון. הוריו, חנה לבית יאסקולקה וחיים קנטרוביץ, היו תושבי חברון שגורשו מהארץ עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והתיישבו באנגליה. ב-1919 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא למד בבית הספר המנדטורי למשפטים, ובמקביל היה בשנת 1930 פקיד בבית המשפט המחוזי בירושלים. משנת 1931 היה מתורגמן בבית המשםפט המחוזי ובהמשך עבר לכהן כמתורגמן ראשי של בית המשפט המחוזי בתל אביב. הוא השתלם באוניברסיטת לונדון, הוסמך למשפטים וקיבל רישיון עריכת דין בארץ ישראל.
באוגוסט 1937 מונה לשופט בבית המשפט השלום וכמנהל ההוצאה לפועל. ב-1947 מונה כשופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב ועם הקמת מדינת ישראל היה בין ששת השופטים הראשונים שמונו לבתי המשפט המחוזיים בישראל. באוגוסט 1949 עִברת את שמו ושם משפחתו ל'מרדכי קנת'. בשנת 1951 הוא היה שופט במשפט אלזה טרנק. בקיץ 1952 התמנה כנשיא תורן, ומ-1977 עד 1979 כיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב.
קנת כיהן במשך 42 שנים על כס המשפט. בתפקידו כשופט פסק את פסק הדין הראשון שניתן, בתביעה אזרחית, אחרי הכרזת העצמאות של מדינת ישראל. ב-1958 כיהן כאב בית הדין הצבאי המיוחד ששפט את אלוף-משנה יששכר שדמי, שהועמד לדין באשמת רצח וחריגה מסמכות בהקשר לטבח כפר קאסם; שדמי זוכה מאשמת הרצח והורשע בסעיפי החריגה מסמכות, הוא ננזף והוטל עליו קנס סמלי של עשר פרוטות, והוא המשיך בשירותו הצבאי.
ב-1979 עמד קנת עמד בראשות ועדת קנת - ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת מצב בתי הכלא בישראל. כמו כן נמנה עם חברי ועדת בכור שחקרה את רצח ארלוזורוב.
בשנת תשל"ט (1979) הוענק לקנת עיטור "יקיר העיר תל אביב-יפו".
קנת נפטר בדצמבר 1987, בגיל 78. נטמן בבית העלמין קריית שאול.
משפחתו
קנת היה נשוי לטובה לבית חיון (1913–1998), ואב לשניים: חיים ודליה.
בתו דליה קובל היא שופטת לשעבר שכיהנה בבית משפט השלום בירושלים.
אליפות צרפת בטניס 1951
אליפות צרפת 1951 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-23 במאי והסתיימו ב-3 ביוני. זו הייתה האליפות ה-50 מאז ייסודה.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 88 טניסאים שחולקו ל-8 בתים.
מנצח תחרות 1950 באדג' פאטי הודח ברבע הגמר. בגמר ניצח ירוסלב דרובני ( מצרים) את אריק סטארגס ( דרום אפריקה) ב-3 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 45 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
במשחק הגמר דוריס הארט נפגשה עם שירלי פריי  והפסידה ב-3 מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו מספר זוגות. משחק הגמר קן מקגרגור ופרנק סג'מן נפגשו עם גרדנר מלוי ודיק סוויט  ניצחו אותם ב-4 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות ארצות הברית הפתוחה, אליפות אוסטרליה הפתוחה ואליפות וימבלדון. בכך הם זכו בגראנד סלאם בתחרויות זוגות גברים.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 23 זוגות. 4 זוגות החזקות זכו בדירוג:
במשחק הגמר מנצחות תחרות 1950 דוריס הארט ושירלי פריי נפגשו עם הזוג הלא מדורג בריל ברלט ( דרום אפריקה) וברברה סקופילד  וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות וימבלדון ובאליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו מספר זוגות. מנצחי תחרות 1950 ברברה סקופילד ואנריקה מוראה  לא השתתפו. במשחק הגמר דוריס הארט ופרנק סג'מן  נפגשו עם תלמה לונג ומרווין רוז  וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות וימבלדון ובאליפות ארצות הברית הפתוחה.
פרארי התאמה אישית
מסוף שנות האלפיים מאפשרת פרארי ללקוחות לקנות דגם בהתאמה אישית המבוססת על מכונית קיימת של פרארי. הראשונה הוזמנה בשנת 2008 ונחשפה תחת השם פרארי SP1 ומבוססת על הפרארי F430. דגמים אלו נמכרים ללקוח שהזמין ואינם מיוצרת עוד, אך חלקם משמשים למודל לחיקוי לדגמים הבאים של פרארי שמיוצרים בייצור מוגבל או מלא. עד כה יוצרו 17 דגמים חד-פעמיים ללקוחות. פרארי מאפשרת התאמה אישית רק ללקוחות ותיקים של החברה אשר קנו בעבר דגמי פרארי מסוימים.
ג'וליוס פלטיאל
ג'וליוס פלטיאל (4 ביולי 1924 - 7 במרץ 2008) היה אחד מבין 26 מיהודי נורווגיה שנשלחו לאושוויץ ושרדו, מתוך משלוח של 750 יהודים למחנה. במהלך חייו, נתן עדויות רבות יחד עם אשתו למה שהתרחש במחנה, ועל כן זכו במדליית מסדר אולף הקדוש, פלטיאל בשנת 2004 ואלמנתו בשנת 2016.
מלחמת העולם השנייה
בזמן מלחמת העולם השנייה, משפחתו של פלטיאל ניהלה מפעל טקסטיל בעיר טרונדהיים. ב-6 באוקטובר 1942, נעצר יחד עם משפחתו ונשלח למחנה הריכוז פלסטד, שם הוחזקו עד לגירושם למחנה אושוויץ ב-24 בפברואר 1943. כאשר הצבא האדום התקרב לגבול פולין בינואר 1945, הנאצים החלו לפנות את 66,000 האסירים שנשארו במחנה בצעדת מוות לעבר בוכנוואלד. בתום הצעדה, משקלו של פלטיאל היה 39 קילוגרמים בלבד.
יום אחד, האסירים קיבלו ידיעה שכל האסירים הסקנדינביים יישלחו בחזרה לארץ מוצאם, אך לרוע מזלו של פלטיאל, וידקון קוויזלינג, נשיא נורווגיה הפרו-נאצי, ביטל את אזרחותם של יהודי נורווגיה. ב-11 באפריל 1945 הוא שוחרר מהמחנה על ידי חיילים אמריקאים יחד עם עוד ארבעה יהודים מנורווגיה.
מותו
פלטיאל נפטר בגיל 83 ונקבר בעיר הולדתו טרונדהיים. ממשלת נורווגיה שילמה את הוצאות קבורתו ובהלוויתו נכחו האראלד החמישי, מלך נורווגיה, שר התרבות טרונד קיסגה ועוד. הותיר אחריו אישה, הסופרת הדנית ורה קומיסר, ושני ילדים.
הטופ מודל הבאה של שוודיה
העונה הראשונה עלתה ב-12 בספטמבר 2007 בהנחיית ונדלה קירסבום וצילומיה נערכו בסטוקהולם.
העונה השנייה עלתה ב-31 בינואר 2012 בהנחיית איזבלה סקורופקו. אחד השינויים שהיו בעונה זו שהשיפוט נערך בלוס אנג'לס והתבצע בשפה האנגלית.
העונה השלישית עלתה ב-21 בינואר 2013 והעונה הרביעית עלתה ב-24 בפברואר 2014 שאת שתי העונות הללו הנחתה הדוגמנית קרוליין וינברג. העונה הרביעית, בשונה מקודמותיה מציגה גם דוגמנים בתוכנית.
קילשווט
קילשווט (בהונגרית: Külsővat) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
יהודי קילשווט
בקילשווט חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
מיכאל יעקב ישראל
הרב מיכאל יעקב ישראל (תק"נ - י' באייר ה'תרט"ז; 1790–1856) היה רב ברודוס ובירושלים.
ביוגרפיה
נולד ברודוס בסביבות שנת תק"נ (1790) לאביו הרב חיים יהודה ישראל שהיה רב העיר. בצעירותו למד אצל הרב אברהם הלוי רב העיר, ושימש כשוחט וכשליח ציבור.
בשנת תקפ"א (1821), לאחר עליית אביו לירושלים ובהיותו בן 31, החל לשמש כרב הראשי של רודוס.
בפרשת עלילת הדם ברודוס (1840) היה הרב בין הנחקרים בפרשה על ידי מושל האי והקונסולים האירופאיים. בניסיון לשכנעו "להתוודות" ברצח הוא עונה ונתלה, יחד עם דוד מזרחי, מנכבדי הקהילה, על ווים בתקרה בנוכחות הקונסולים האירופיים. מזרחי איבד את הכרתו לאחר שש שעות, בעוד שהרב הוחזק שם במשך יומיים עד שסבל מדימום. למרות העינויים שעברו, לא הרב ולא מזרחי הודו ברצח והם שוחררו לאחר כמה ימים.
תקופה מסוימת שהה במצרים לשם טיפול בירושת אחי זקנו, רבי ידידיה שלמה ישראל, אב בית הדין באלכסנדריה.
בשנת תרי"ג עלה ארצה והתיישב בירושלים. תחתיו הוא מינה את שני גיסיו לרבני העיר. כשנה לאחר עלייתו ארצה נפטר הראשון לציון הרב יצחק קוב'ו ורצו רבני העיר למנותו לתפקיד תחתיו. הרב ישראל דחה את ההצעה בשל העובדה שהרב חיים נסים אבולעפיה, אז הרב בטבריה, היה מבוגר ממנו. לבסוף מונה לתפקיד אב בית הדין בירושלים, ובבית דינו ישבו הרבנים אליעזר אשכנזי (לימים הראשון לציון), אהרן עזריאל ומשה פארדו.
משקה שוודי
משקה שוודי (בגרמנית: Schwedentrunk) הוא שיטת עינויים והוצאה להורג. את השם לשיטה נתנו קורבנות גרמנים שנפלו בשבי לידי פלוגות שוודיות במהלך מלחמת שלושים השנים. בשיטה זו של עינויים השתמשו גם פלוגות בנות ארצות אחרות, שכירי חרב, חברי כנופיות שנלחמו ובמיוחד אזרחים שנשאו את מטענם של השוודים ולא קיבלו תשלום. שיטת עינויים זו שימשה כדי להכריח איכרים למסור כסף, מזון, בעלי חיים ורכוש חבוי, או כדי לסחוט יחסי מין מנשים.
המנגנון
שימוש במשקה השוודי נרשם בספרי ההיסטוריה של עיירות בכל רחבי דרום גרמניה. אף על פי שנסיבות מסוימות השתנו בין מקרה למקרה, בכל המקרים היה נקשר פיו של הקרבן, הקרבן היה נכפת, ולאחר מכן הוכרח לבלוע (באמצעות משפך) כמות גדולה של נוזל דוחה ולעיתים אף רותח. חומרים כגון שתן, צואה, זבל נוזלי ומים דלוחים שימשו לצורך זה.
מעבר לסלידה, לגועל, למחלות ולסיכוי לזיהום מחיידקים, המשקה השוודי הסב כאב עז בקיבה. מכיוון שנוזלים לא ניתנים לדחיסה, היה על בטנו ומעיו של הקרבן להתרחב בשיעורים גדולים שגרמו לכאב רב, על מנת להתאים לכמות הגדולה של הנוזלים שנכנסו. לאחר הכנסת הנוזלים היו המענים לוחצים על בטנו הנפוחה של הקרבן עם לוחות עץ או שרמסו אותה תחת רגליהם.
ג'וזג'אן
ג'וזג'אן (בפרסית/דארי/פשטו: ولایت جوزجان) הוא אחד מבין 34 מחוזות אפגניסטן. המחוז נמצא בצפון אפגניסטן ולצפונו גבול בינלאומי עם טורקמניסטן. מחוז ג'וזג'אן מחולק לתוך 11 נפות (יחידה שלטונית) ומאות יישובים. שטחו הכולל של המחוז הוא 11,798.3 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתו מונה 512,100 איש נכון לשנת 2015. העיר שבּרגאן היא בירת המחוז והעיר הגדולה ביותר.
גאוגרפיה
ממוקם באזור הצפוני של אפגניסטן, ג'וזג'אן ידוע כאחד המחוזות החשובים מבחינה אסטרטגית של אפגניסטן. במחוז יש עתודות גז טבעי מהגדולות ביותר במדינה. מצפון נחלק גבול בינלאומי עם טורקמניסטן. ג'וז'אן נמצא במרחק של 555 ק"מ מבירת המדינה קאבול ובגובה ממוצע של 380 מטר מעל פני הים. המחלקה לפיתוח כפרי המחוזית העריכה את אוכלוסיית המחוז כ-500,000 אנשים, אולם המחלקה המדינית לסטטיסטיקה העמידה את מספר תושבי המחוז על 470,000 אנשים. לג'וזג'אן יש עונות חמות וגם קרות. במהלך הקיץ הטמפרטורה מתנשאת למקסימום של כ-46 מעלות צלזיוס ואילו בחורף היא מגיעה למינוס 25 מעלות צלזיוס.
משאבים
המחוז כאמור עשיר במשאבים טבעיים, בג'וזג'אן נחפרו יותר מ-140 מאגרי גז טבעי שנחפרו בידי תשתיות של ברית המועצות במהלך הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, אולם הבארות נאלצו להפסיק לתפקד בשנות השמונים המאוחרות כאשר ברית המועצות החליטה לסגת את כוחותיה מאפגניסטן. נכון להיום, 36 בארות גז טבעי מספקות מתקנים לצרכנים מקומיים ולחלק מהתעשיות במחוז במחיר ממוצע המותאם לשוק הנפט של מרכז אסיה. עבודות החפירה בשמונה בארות נוספות נחנכו באפריל 2013 על ידי משרד המכרות והתעשייה והחוזה הוענק לחברה טורקית להשלמת הפרויקט עד סוף 2014. לאחר סיום הפרויקט, תושבי מזאר-י שריף ושברגאן החלו לקבל אספקת גז טבעי לצרכים אישיים ללא הפרעה.
עבודות
מגזרי חקלאות וגידול משק חי הם שני מקורות הכלכלה הידועים של אנשי ג'וזג'אן, בהם 80% מאוכלוסייתה קשורה למגזרים אלו. עקב חוסר במקורות מים לפיתוח אדמה פורייה למען החקלאות, ישנם כמה נפות (יחידה שלטונית) המקבלות מי השקיה מהמחוזות השכנים בלך וסר-י פול. החוות בנפות הדרומיות תלויות בגשם ובשלג היורדים מגבעות רכס הינדו-כוש לצורך גידול יבולים. הגידולים המעובדים באופן נרחב במחוז כוללים חיטה, שעורה, תירס, קטניות ואחרים. בנוסף, המחוז מייצר 24 סוגי ענבים ואיכות גבוהה מאוד של משמש, אפרסק, אגסים, שקדים, אגוזים, שזיף, תפוח, דובדבן ופירות טריים אחרים. הפרובינציה תניב יותר יבולים חקלאיים אם הרשויות ישגיחו לפתח את תחום החקלאות החולה. ג'וזג'אן מייצאת מספר מוצרים כגון שטיחים, עדרי בעלי חיים וסוגי בד שונים.
ביטחון
בשנת 2017 דווח כי כוחות הטליבאן הצליחו לקחת יותר ויותר שטחים בג'וזג'אן והקימו מוסדות מנהליים וצבאיים. רוב הנפות במחוז נמצאות במאבק ממושך בין הממשלה האפגנית לטליבאן; שלוש נפות מסווגות תחת שליטה ממשלתית ושתי נפות מסווגות תחת שליטת הטליבאן. דווח על 111 תקריות הקשורות למורדים בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 1.9 תקריות בשבוע). דוגמאות לתקריות כוללות פעולות צבאיות מעל פני הקרקע בשטחים מיושבים, שבוצעו על ידי כוחות הממשלה במחוז. יתר על כן, סדרה של תקיפות אוויריות של כוחות צבא בינלאומיים גרמה לאבדות אזרחיות.
תועדו 183 נפגעים אזרחיים (61 הרוגים ו-122 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 32 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. מדובר בעלייה של 55% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו התנגשויות צבאיות במרכזי אוכלוסין ואחריהם התקפות אוויריות והטלת מטעני חבלה. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019 נעקרו 590 בני אדם במחוז ג'וזג'אן, הם הועברו או למקומות אחרים במחוז או למחוז בלך. באותה תקופה נעקרו 849 אנשים למחוז ג'וגז'אן, כולם לבירת המחוז. מסיבות ביטחוניות הבחירות לפרלמנט 2018 לא התקיימו בשלוש מהנפות.
נשים בשורות הנאצים
בתקופת גרמניה הנאצית ובמהלך מלחמת העולם השנייה היו מעורבות באופן פעיל במפלגה הנאצית כ-13 מיליון נשים, כחצי מיליון נשים השתתפו ביודעין בתעשיית רצח ההמונים הנאצית, וכ-3,700 נשים שימשו במגוון תפקידים במחנות ההשמדה והריכוז בגנרלגוברנמן. אולם רק מעטות מהן עמדו למשפט.
בשנת 1942 הגיעו המפקדות הנאציות הראשונות למחנות ההשמדה אושוויץ, מיידנק וראוונסבריק והחלו לשרת בתפקידי מנהלה. בשנת 1943 בעקבות חוסר בשומרים, החלו הנאצים לגייס נשים לתפקידי שמירה כחלק מהאס אס. על פי הערכות שונות, הנשים הנאציות לקחו חלק בהשמדה של מיליון וחצי יהודים ולא-יהודים.
בית חגלה (עיר מקראית)
בֵּית חָגְלָה הייתה עיר מקראית בנחלת שבט בנימין, ממזרח ליריחו, אשר המשיכה להתקיים גם בתקופת בית שני, המשנה והתלמוד. על שם העיר קרואים המנזר דיר חג'לה והמאחז בית חגלה.
אזכורים
העיר נזכרת לראשונה בתיאור גבול נחלת שבט יהודה:.
כמו כן, נזכרת בתיאור גבול נחלת שבט בנימין:. בנוסף, נזכרת כאחת מערי שבט בנימין:.
בתחילת המאה ה-4 לספירה נזכרה העיר באונומסטיקון של אוסביוס כיישוב שהיה נושב בתקופתו, הנמצא במרחק של שלושה מיל מיריחו ושני מיל מנהר הירדן, תוך שאוסביוס מקשר בינה ובין האתר "גֹּרֶן הָאָטָד" הנזכר בתנ"ך.
שם העיר מופיע גם במפת מידבא, תוך ציון כי המדובר ב"גורן האטד" המקראית.
זיהוי המקום
שמה של העיר השתמר לפי הסברה המקובלת, שציין החוקר יהוסף שוורץ עוד בראשית המאה ה-19, במנזר העתיק "דיר חַגְ'לֶה" שממזרח ליריחו ובמעיין "עין חַגְ'לֶה" הסמוך אליו, לצד כביש "עוקף יריחו" כיום, ואפשר שהעיר הקדומה שכנה באחת החורבות באזור זה.
ארכובית שבטבטית
ארכובית שבטבטית (שם מדעי: Polygonum equisetiforme) הוא עשב רב שנתי ממשפחת הארכוביתיים בו 200 מינים ומתוכם 13 בארץ. ארכובית פירושה בעברית ברך. הארכובית ידועה בעיקר בגלל סגולות המרפא שלה ברפואה העממית.