cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אריה פיאלקוב
משפחתו
אריה פיאלקוב נפטר בגיל 85 ב-9 במרץ 1997 ל' באדר א' תשנ"ז והובא לקבורה בקיבוץ אפק.
The Complete Studio Albums (1983–2008)
הוא אלבום אוסף של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה. הוא יצא לאור ב-26 במרץ 2012 על ידי חברת התקליטים האחים וורנר. האוסף מכיל את כל 11 האלבומים שהזמרת הוציאה במהלך הקריירה שלה מלבד אלבומה ה-12, MDNA אשר נכלל באוסף שיצא באירופה ויפן.
עטיפת האלבום כוללת קולאז' של כל העטיפות של כל 11 האלבומים. בנוסף לכך באותו תאריך האחים וורנר הפיצו גרסה נוספת לאלבום בשם, Madonna: Original Album Series, אשר כללה 5 דיסקים. אלבום האוסף הגיע למקום ה-70 במצעד האלבומים הבריטי, וה-52 במצעד האלבומים שבשווייץ.
רקע
ב-6 במרץ הודיעה מדונה כי חברת התקליטים הקודמת שלה (האחים וורנר) צפויה להוציא את המארז ביחד עם אלבומה השנים-עשר, MDNA. בנוסף האחים וורנר הפיצו גרסה נוספת לאלבום בשם, Madonna: Original Album Series, שכללה רק את האלבומים: True Blue, ,, ו-Confessions on a Dance Floor.
ביקורת והצלחה
האלבום קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים שהחמיאו לעיצוב של האלבום אך מתחו ביקורת על כך שהאלבום לא כלל שירים חדשים או רק את הלהיטים של הזמרת. האלבום דורג במצעדים של מספר מדינות ביניהם קרואטיה, הולנד ופינלנד.
ביפן הוא נכנס לעשירייה הפותחת ביחד עם אלבומה MDNA ובכך הפכה לאישה הראשונה בהיסטוריה ממדינה מערבית שהצליחה להגיע להישג זה.
הבנק הלאומי של קמבודיה
הבנק הלאומי של קמבודיה (ראשי תיבות באנגלית: NBC, ידוע גם בשם הבנק האדום), הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי בקמבודיה. תפקידיו של הבנק כוללים, בין היתר, ניהול המדיניות המוניטרית של המדינה, פיקוח על המערכת הבנקאית במדינה ומוסדות פיננסיים אחרים, ויסות המטבע הלאומי, ריאל קמבודי, ומילוי כל פונקציה או תפקיד אחד שמבוצע בדרך כלל על ידי בנקים מרכזיים. הבנק מנוהל על ידי דירקטוריון המורכב מ-7 דירקטורים, אשר תפקידם הוא קבלת החלטות בנושאי מדיניות והנחיות כלליות בדבר אופן פעילותו של הבנק.
הבנק הוקם בשנת 1954, זמן קצר לאחר שקמבודיה השיגה את עצמאותה מצרפת. מטה הבנק ממוקם בבירתה של קמבודיה, פנום פן.
מרטין ג'ונסון הייד
מרטין ג'ונסון הייד (Martin Johnson Heade; 11 באוגוסט 1819 – 4 בספטמבר 1904) היה צייר אמריקני, שנודע בזכות נופי ביצות המלח שלו, נופי הים וציור ציפורים טרופיות (כמו יונק דבש), כמו גם פרחי לוטוס וטבע-דומם אחרים. סגנון הציור שלו ונושאיו, אף שמקורם ברומנטיקה של אותה תקופה, נחשבים על ידי היסטוריונים לאמנות כסטייה משמעותית מאלו של בני דורו.
ילדות וקריירה מוקדמת
הייד קיבל את הכשרתו הראשונה לאמנות מהאמן אדוארד היקס, שגר בניוטון הסמוכה, ואולי גם מבן דודו של אדוארד, תומאס היקס. הוא נסע לאירופה וחי שנתיים ברומא. הוא הציג לראשונה את עבודתו בשנת 1841, באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה בפילדלפיה, ושוב בשנת 1843 באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק. הייד החל להציג באופן קבוע בשנת 1848, לאחר נסיעה נוספת באירופה, והפך לאמן נודד עד שהתיישב בניו יורק בשנת 1859.
נושאים טרופיים
התעניינותו של הייד באזורים הטרופיים הוצגה לפחות בחלקה מההשפעה של הציור המונומנטלי של צ'רץ' "לב האנדים" (1859), הייד נסע לברזיל בין השנים 1863–1864, שם צייר סדרה רחבה של יצירות קטנות, ומתארות יונקי דבש. הוא התכוון לפרסמן בספר מתוכנן שכותרתו "אבני חן של ברזיל", אך הספר מעולם לא יצא לאור בגלל קושי כלכלי וחששותיו של הייד מאיכות הרפרודוקציות. בכל זאת הייד חזר פעמיים לאזורים הטרופיים, בשנת 1866 נסע לניקרגואה, ובשנת 1870 לקולומביה, פנמה וג'מייקה. הוא המשיך לצייר יצירות רומנטיות של ציפורים טרופיות ועלווה שופעת גם בקריירה המאוחרת שלו.
ביצות מלח
העניין העיקרי של הייד בנוף, והעבודות שעבורן הוא אולי ידוע בעיקר, היו ביצת המלח והחוף של ניו אינגלנד. בניגוד לתצוגות של אסכולת נהר ההדסון שהדגישו הרים, עמקים ומפלים, נופי הביצות של הייד נמנעו מלפאר את הטבע. במקום זאת הם התמקדו במרחבים של נוף מאופק, והשתמשו במוטיבים חוזרים הכוללים ערמות חציר קטנות ודמויות. הייד גם התרכז בתיאור האור והאווירה בסצינות הביצה שלו. יצירות אלה ודומות להן הביאו כמה היסטוריונים לאפיין את הייד כצייר לומניסטי.
שנים מאוחרות
הייד התחתן ועבר לסנט אוגוסטין, פלורידה בשנת 1883. הוא נשאר שם והמשיך לצייר עד מותו בשנת 1904. במהלך שנותיו המאוחרות בסנט אוגוסטין, צייר הייד טבע-דומם של פרחים דרומיים, במיוחד פרחי מגנוליה שהונחו על קטיפה. זה היה המשך להתעניינות טבע-דומם שפיתח בשנות ה-60 של המאה ה-19. עבודותיו הקודמות בז'אנר זה מתארות בדרך כלל תצוגת פרחים מסודרים באגרטל מקושט בגודל קטן או בינוני על שולחן מכוסה בבד.
הייד היה האמן האמריקני היחיד בן המאה ה-19 שיצר גוף כה נרחב של יצירות הן בדומם והן בנוף.
הייד נפטר בסנט אוגוסטין בשנת 1904.
הייד ואסכולת נהר ההדסון
על פי קטלוג התערוכה, רק כ-40 אחוז מציוריו היו נופים. רוב הציורים היו טבע דומם, ציורי ציפורים ודיוקנאות, נושאים שאינם קשורים לאסכולת נהר ההדסון. הייד התעניין פחות בתצוגות מדויקות טופוגרפית מאשר ציירי נהר ההדסון, ובמקום זאת התמקד ברגש ובהשפעות האור.
מורשת
הייד לא היה אמן מפורסם בתקופתו, ובמשך רוב החלק הראשון של המאה העשרים כמעט ונשכח. התעוררות מחודשת של התעניינות באמנות אמריקאית מהמאה ה-19 סביב מלחמת העולם השנייה עוררה הערכה חדשה ליצירתו. עבודתו של הייד זכתה לפרסום במיוחד עם התערוכה בשנת 1943 בציורו "סופת רעמים מעל המפרץ" (1868), במסגרת המופע "ציור רומנטי באמריקה" במוזיאון לאמנות מודרנית. היסטוריונים לאמנות התייחסו אליו כאחד האמנים האמריקאים החשובים בדורו.
בשנים 1999 ו-2000 היה הייד היה נושא לתערוכה גדולה.
התנזרות ממין
התנזרות ממין או איפוק מיני היא הפרקטיקה של הימנעות מפעילות מינית. הסיבות לכך יכולות להיות רפואיות (לדוגמה, הרצון להימנע מלחלות במחלות מין), פסיכולוגיות, משפטיות, חברתיות, פיננסיות, פילוסופיות, מוסריות או דתיות. א-מיניות שונה מהתנזרות ממין. התנזרות ממין עד הנישואים היא דרישה שקיימת בחברות ובמדינות מסוימות בעולם, על סמך הנורמות החברתיות והחוקים שקיימים באותן החברות/מדינות.
התנזרות ממין עשויה להיות מרצון (כאשר אדם בוחר שלא לעסוק בפעילות מינית עקב סיבות מוסריות, דתיות, פילוסופיות וכו'), תוצאה לא רצונית של נסיבות חברתיות (כאשר לא ניתן למצוא בני זוג), או כתוצאה מהקפדה על החוקים המקומיים (למשל במדינות בהן פעילות מינית מחוץ לנישואין אינה חוקית, בבתי כלא, וכו').
רוב הדתות מתירות קיום יחסי מין אך ורק במסגרת הנישואים, והתנזרות ממין היא הנורמה למי שאינו נשוי. קיום יחסי מין מחוץ לנישואים נחשב לזנות או ניאוף.
לאו כהן
לאו (יהודה פנחס) כהן (6 ביולי 1894 – 19 ביוני 1961) היה משפטן יהודי ומומחה למשפט חוקתי, שכיהן בין היתר כמזכיר המדיני של הסוכנות היהודית בשנים 1935–1948 וכמזכיר המדיני של משרד החוץ לאחר הקמת מדינת ישראל. בשנת 1949 פרסם לאו כהן הצעת חוקה ראשונה למדינת ישראל.
ביוגרפיה
נולד בפרנקפורט שבגרמניה בשנת 1894 בן מרדכי יצחק כהן ולאה בת ר' יהודה פנחס נאביאסקי מקובנה. קיבל חינוך יהודי – התחנך בבית הספר העממי-יהודי בפרנקפורט, ולאחר מכן החל ללמוד בבית הספר הריאלי של הקהילה. הוא היה פעיל באגודות סטודנטים יהודים וציונים. בשנת תר"ץ נשא את מרים בת מאיר קניגסהופר, שנפטרה ימים אחדים לאחר לידת בנם, מרדכי יצחק. כהן התחתן בשנית עם מינה יהודה בארט.
בין השנים 1914–1919 למד לאו כהן משפטים בגרמניה ובשנת 1921, עלה לארץ ישראל, אך לאחר זמן קצר חזר לאירופה והשלים בגרמניה את תואר דוקטור במשפטים באוניברסיטת היידלברג. בשנת 1935 עלה שוב לארץ ישראל ושימש במשך שלוש עשרה שנה המזכיר המדיני של הסוכנות היהודית. לאחר הקמת מדינת ישראל, היה המזכיר המדיני של משרד החוץ וגם כיהן כפרופסור ליחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים.
יצירתו המרכזית
עבודת מחקרו שעסקה בחוקת אירלנד החופשית התקבלה בשנת 1922 ולאחר מכן הוא עבר לדבלין המשיך את מחקרו ופרסם ספר עליו בשנת 1932. בשנת 1937 היה כהן מעורב בהכנת הטיוטה לחוקה החדשה של אירלנד.
החלטת האו"ם 181 מיום כ"ט בנובמבר 1947 קבעה כי המנדט הבריטי מסיים את תפקידו בארץ ישראל, ואת חלוקת הארץ לשתי מדינות – מדינה ערבית ומדינה יהודית. בנוסף לכך, קבעה החלטת האו"ם בסעיף 10 כי "האספה המכוננת של כל מדינה (היהודית והערבית) תתקין חוקה דמוקרטית למדינתה". מיד לאחר ההחלטה התחיל היישוב היהודי להתארגן לקראת הקמת המדינה. הוועד הלאומי והנהלת הסוכנות היהודית הקימו "ועדת מצב" שתפקידה לפקח על ההכנות לקראת קבלת העצמאות, בנוסף הוקמה גם "מועצה משפטית" שתפקידיה היו לייעץ לוועדת המצב ובעיקר לתכנן את מערכת המשפט ואת דברי החקיקה הנדרשים לצורך הקמת המדינה.
ליצירת החוקה מינתה הנהלת הוועד הלאומי כבר בספטמבר 1947 ועדה שתפקידה לנסח הצעת חוקה למדינה שבדרך. בראש הוועדה עמד הפוליטיקאי והמשפטן זרח ורהפטיג שהתחיל לחבר טיוטה לחוקה העתידית אך במהרה הופסקה עבודתו. הסוכנות היהודית, דוד בן-גוריון ויצחק גרנבוים טענו כי אין זה נכון שהוועד הלאומי בעצמו ייקח לעצמו את העיסוק הממלכתי החשוב של ניסוח חוקת ישראל.
בשנת 1948 הכריז דוד בן-גוריון על הקמת מדינת ישראל. בהכרזת העצמאות נכתב מפורשות כי בהתאם להחלטת האו"ם מיום 29 בנובמבר 1947 על בחירות לאספה מכוננת ואימוץ חוקה כתובה פורמלית. החוקה תהיה עליונה ונוקשה. מגילת העצמאות הטילה על מועצת המדינה הזמנית את כינון החוקה לישראל. מועצת המדינה החליטה להתחיל בעבודת הכנה של טיוטת חוקה, שתעמוד לרשות האספה המכוננת כשזו תתכנס ולשם כך מינתה ועדה של שמונה חברים אשר בראשה עמד ד"ר זרח ורהפטיג. לוועדה זו הוגשו חמש הצעות שונות לחוקה.
באוגוסט 1948 הגיש לאו כהן לוועדת ורהפטיג את החוקה שכתב, שאורכה היה כאחד עשר עמודים מנוקדים. ההצעה נכתבה במקורה באנגלית ותורגמה לעברית על ידי ד"ר משה זילברג.
מתוך חמש ההצעות בחרה הוועדה לאמץ את הצעתו של ד"ר לאו כהן שהוגשה בידי שר המשפטים פליקס רוזנבליט (לימים פנחס רוזן). בחירה זו נבעה מהעובדה שהצעתו של כהן הייתה מגובשת מאוד, כמו כן היה לו מוניטין בינלאומי בנושא ובנוסף הוא נהנה מתמיכתם הפוליטית של ראשי הסוכנות היהודית עוד לפני הקמת המדינה ולאחר שזו קמה קיבל את תמיכתם של שר המשפטים ושל ראש ועדת החוקה.
חוקת לאו כהן
החוקה שכתב לאו כהן נפתחת בהקדמה:
חוקת כהן בנויה מתשעה פרקים. בפרק הראשון אחד-עשר סעיפים המפרטים את היסודות המדיניים של מדינת ישראל. סעיפים אלה קובעים את אופייה, את הנתינות המקורית, את הלשון, את הדגל ואת זכויותיהם של כלל אזרחי מדינת ישראל. פרק זה מכיל את רוב תקנות ההצהרה הכלולה בהחלטת האו"ם מכ"ט בנובמבר 1947.
הפרק השני מפרט את זכויות היסוד של האדם: "קדושת החיים וכבוד האדם", "חופש האדם", "כבוד חיי הפרט", "חופש המצפון והפולחן", "חופש הדיבור והאיגוד", "זכות מקלט" ובהמשך זכויות כלכליות וסוציאליות.
הפרק הרביעי מפרט על מוסד הרשות המבצעת. בפרק מרחיב כהן על בחירת נשיא המדינה ותפקידיו בהמשך מסבירה החוקה על סמכויות הממשלה ועל תפקידיהם של שרי הממשלה וראש הממשלה העומד בראשם.
הפרק החמישי מסביר את ארגון בתי הדין השונים במדינת ישראל ועל מעמד השופטים.
הפרק השישי דן בענייני החוקה, תפקידו של בית הדין לשמור על קיום החוקה ועל האופן שבו ניתן לתקן את החוקה ולבצע בה שינויים.
הפרק השביעי קובע כי חוקים הנחקקים במדינה לא יכולים לסתור בשום אופן את דברי החוקה.
הפרק השמיני קובע כי המשפט שקיים בארץ ישראל עוד לפני החוקה ימשיך להתקיים כל עוד הוא עולה בקנה אחד עם דברי החוקה, בנוסף הוא קובע כי חוקת המדינה תהיה מושתתת על עקרונות יסוד המשפט העברי, ואלה ידריכו את השופטים כאשר יתקלו במקרה בו אין חוק מוסדר.
הפרק התשיעי והאחרון חותם את החוקה באמירה כי "החוקה תחול ביום פרסומה בעיתון הרשמי".
כתיבת החוקה
לאו כהן כתב שלוש הצעות שונות לחוקה, השתיים האחרונות מבוססות על ההצעה הראשונה אך עם שינויים ותיקונים. למרות זאת, ההצעה הראשונה לחוקה של כהן מתחילת 1948 פחות ידועה.
הצעת החוקה הראשונה
בגרסה זו, שנכתבה לפני קום המדינה, עדיין לא ידע כהן כיצד תקרא המדינה ולכן קרא לה "המדינה היהודית". בנוסף הוא מעלה עוד כמה שמות אפשריים למדינה: יהודה, ציון, ארץ ישראל וארץ ישראל המערבית. ממשלת מדינת היהודים, כך קבע, תשב על הר הכרמל, וירושלים שלא הייתה מיועדת להיות חלק מהמדינה היהודית (כפי שנקבע בתוכנית החלוקה של האו"ם) הקשר בינה לבין אזרחי העיר הוחלט בהמשך ההצעה. גבולות המדינה שתקום מוזכרים בנספח לחוקה, נספח זה לא נמצא, אך ככל הנראה אלה היו גבולות החלטת החלוקה.
למרות היותו יהודי דתי והעובדה שהצעתו מגדירה את המדינה כבית לאומי של העם היהודי נראה כי כהן חזה מדינה יהודית חילונית עם חוקה ולכן נמנע כהן מהצהרות דתיות בחוקתו. מלבד הפתיח בו הוא מודה לאלוהים, האמונה באל ותורתו אינם באים לידי ביטוי בחוקתו, והיעדר זה מורגש חזק יותר בגרסה הראשונה מאשר בגרסה השנייה.
בביקורת שנתן זרח ורהפטיג על גרסתו השנייה של כהן לחוקה הוא מעיר כי אין בה שום דבר הנוגע לדת היהודית, הניסוח מאוד ליברלי ונמנע וכי הוא אינו נותן תשובה ברורה לנושאי דת. לפי ורהפטיג הדת צריכה לקבל מעמד בחוקה של מדינת ישראל.
הצעת החוקה השנייה
את ההצעה השנייה כותב כהן לאחר הקמת המדינה. בהצעה השנייה ערך כהן מספר שינויים, ראשית החוק המכונן הושמט מההצעה השנייה, בנוסף כהן מוסיף הסברים מפורטים לכל הסעיפים בהצעה זו. כמו כן, הוא הוסיף שלושה חלקים קצרים וחשובים, שהמשמעותיים שבהם הן הוראות מעבר, כלומר בסעיף נאמר כי החוקים הקיימים בישראל יהיו תקפים כל עוד הם עולים בקנה אחד עם החוק, עם שפת החוקה ולא תוקנו על ידי בית הנבחרים. כמו כן, נאמר כי החוקה תיכנס לתוקף ביום פרסומה הרשמי על ידי הממשלה.
נראה כי הביקורת שניתנה על גרסתו הראשונית נתנה את אותותיה על הגרסה השנייה שכבר הזכירה כי השבת וחגי ישראל הם ימי המנוחה הרשמיים. בנוסף כהן מזכיר את השפעתו של המשפט העברי בנוסף לחוק וכי זכויות האדם בעידן המודרני הושפעו מהתנ"ך.
כאשר משווים בין שתי ההצעות, ניתן לראות כי השינויים לא גדולים, ישנן התאמות בניסוח, תוספת של הבהרות, העברת פריטים לחלקים אחרים של החוקה, איחוד ומחיקה ותוספת של קטעים טכניים חסרי משמעות. כל אלו נבעו בעיקר מהביקורת שניתנה על ההצעה הראשונה, למרות זאת, כהן דחה את מרבית ההערות והציע תיקונים.
הצעת החוקה השלישית
ההצעה השלישית מונה רשימה ארוכה של זכויות אזרח בסיסיות, היא מפרידה בין רשויות השלטון ע"פ המודל של מונטסקייה וקובעת את עליונות החוקה על פני החקיקה הרגילה של הפרלמנט. בחוקה זו מציע לאו כהן משטר נשיאותי לישראל או כהגדרתו "רפובליקה ריבונית, עצמאית ודמוקרטית". למרות זאת, לאו חשש מנשיא חזק מידי ולכן הגביל מאוד בחוקתו את סמכויותיו. בפרק ד' סעיף 48, קבע כהן: "נשיא המדינה עם מועצת השרים יהיו הרשות המבצעת בישראל" וגם "נשיא המדינה ייבחר, בהצבעה חשאית, על ידי בית הנבחרים" הנשיא הוא האחראי למינוי ראש הממשלה ולמינויים של חברי הפרלמנט, השרים והנציגים של מדינת ישראל. למרות כל אלו, כל פעולה רשמית של הנשיא תחתם חתימת קיום על ידי ראש הממשלה או אחד השרים, הלוקחים בכך אחריות לפעולותיו. הגבלה נוספת על הנשיא לפי חוקה זו: "נשיא כי יחטא, והאשימוהו שני שלישים ממספר הצירים בעוון בגידה, בצע, או עברת זדון על דברי החוקה, ויצא חייב מלפני בית הדין העליון- יועבר מכהונתו".
שיטת הבחירות שנקבעה בחוקה זו הייתה יחסית ואזורית ונקבע כי ואחת לשלוש שנים ייבחנו האזורים מחדש כדי לבדוק ולקבוע האם חלו שינויים בהרכב האוכלוסייה. ההחלטות וההגבלות שנקבעו בחוקת כהן נכתבו מתוך הפקת לקחים מקריסת המשטרים הפרלמנטריים באירופה של שנות השלושים והארבעים. בדברי ההסבר לחוקתו, הסביר כהן כי במשך שלושים השנים האחרונות צפה כיצד בקלות רבה ניתן לנצל את החופש שבמשטר הדמוקרטי, לשם חיסול המשטר הזה עצמו "גם למשטרים הדמוקרטיים הקיימים עלולות להתגנב מגמות טוטליטריות, ואין לך דבר מסוכן מלהיתפס לאשליה שלא תהיה כזאת בישראל".
בגרסה השלישית לחוקה נטה כהן להעניק להצעתו אופי יהודי יותר, ההצעה השלישית והאחרונה היא גם הידועה ביותר מכיוון שהיא זאת שפורסמה באופן רשמי בתחילת 1949 (למרות שלא הייתה מחייבת) היא פורסמה בשפה האנגלית על ידי משרד המידע הציוני שבלונדון. ההצעה תורגמה לעברית על ידי משה זילברג.
ההצעה השלישית שונה משתי קודמותיה שנכתבו בעברית, אחת הסיבות לשינויים היא העובדה שהצעה זו נכתבה לאחר מלחמת העצמאות ולכן, בהצעה זו אין אזכור לגבולות תוכנית החלוקה וליחסים עם התושבים הערביים.
כמו כן, נקבע כי המדינה תיישב את המחלוקות שלה בדרכי שלום ותימנע משימוש בכוח כדי לפתור אותם. כחלק מהשינויים הנוגעים לאופייה הייחודי של המדינה כיהודית מוזכרים בחוקה זו סמכותם של בתי הדין הדתיים. שינויים נוספים קשורים להיבטים שונים של משפט וממשל במדינה, ברובם אלו שינויים טכניים אך קיימים גם שינויים מהותיים כמו למשל שליטה של המדינה על משאבי הטבע ועתיקותיה ומגבלה בזכות ההסגרה של אזרחים למדינה זרה.
הביקורת
זרח ורהפטיג יושב ראש ועדת החוקה העביר את הצעת החוקה של ד"ר לאו כהן לרבנים ולאישים דתיים על מנת לקבל את חוות דעתם, כ-16 תשובות התקבלו. מתוך התשובות השונות שהובאו ניתן להסיק כי כמעט כל הרבנים הרגישו כי אין בהצעתו של כהן, שום זיקה ושום קשר פנימי לדיני התורה. בנוסף לכך, על חלק מהמבקרים נעשה הרושם של תרגום מחוקה שכתובה בלועזית, שיכולה לשמש חוקה לכל מדינה שבעולם, וכי לא נראה כי זוהי חוקה ייחודית של עם יהודי שיש לו דינים וחוקים משלו. עוד נאמר כי ההצעה מתעלמת מקיום דיני התורה ומשתיקה אותם ולעיתים אף עומדת חוקה זו בניגוד להם. ולכן, בגלל כל אלו דרשו רבים מהרבנים נוסח שונה לחלוטין והערכתם לחוקתו של כהן הייתה שלילית.
השינויים שנערכו בהצעה כנראה שנעשו בעקבות חשיבה מחודשת של כהן, אך נראה יותר כי הם נבעו בעיקר מהביקורת הנוקשה שנשמעה בתחילת הדיונים במיוחד על ידי שלוש דמויות עיקריות, מאיר-דייוויד לבנשטיין (אגודת ישראל) טען כי חוקתו של כהן בכלל לא יהודית וכי החוקה האמיתית של העם היהודי הוא התורה. יזהר הררי הסביר כי משום האופי הייחודי של דת ישראל שהיא גם אומה, "זה בלתי אפשרי שלא להזכיר בחוקה את הקשר לדת ישראל". ורהפטיג יושב ראש הוועדה השפיע רבות על כהן, הוא החל את נאומו בתיאור על המצופה מאופי החוקה, ובטענה כי על החוקה לבטא את הקשר בין מדינת היהודים המתחדשת לבין ממלכת ישראל הקדומה, בדגש על היותה המשך לאותו גוף פוליטי קדום ולא ישות פוליטית חדשה. בנוסף לביקורת זו פעל זרח ורהפטיג להשגת ביקורות מאנשי דת נוספים, רובם מן הציונות הדתית שמתוכה מגיע כהן. ורהפטיג שיגר את חוקתו של כהן לשורה של רבנים ואישים דתיים, וביקש את חוות דעתם. כמעט כל הרבנים ענו כי בחוקה הזאת "שום זכר ושום קשר פנימי לחוקי התורה".
גם נציגים מן הצד הפוליטי השמאלי של המפה הפנו ביקורת כלפי חוקתו של כהן, אך אלו טענו כי ההצעה דתית מדי וכי יש להסיר את המגמה הדתית בהצעת החוקה, ביקורת זו לא השפיעה כמעט על החוקה החדשה שחיבר כהן. השינויים שנערכו בהצעה השלישית נעשו במיוחד בהשפעת הביקורת של רבנים ודמויות דתיות שונות. ובאמת בעקבות הביקורת, ניתן לראות בבירור כי בחוקה השלישית והאחרונה ישנה השפעה רבה יותר של המסורת היהודית.
כאשר משווים בין ההצעה השלישית לחוקה לבין קודמותיה ניתן לראות כי הביקורת הדתית הטרידה את כהן, והוא נתן לה חשיבות רבה יותר מאשר לביקורות אחרות, אך ייתכן שהיה לו גם חששות, אשר מאוחר יותר הוכחו גם כמוצדקות, על כך שגורמים דתיים עשויים למנוע את חוקתו בטענה שהיא לא הייתה מספיק יהודית.
כתוצאה מכך, ביצע כהן תיקונים חלקיים בהצעתו בהתאם לביקורת מצד אנשי דת שונים, אך הוא לא חשף זאת בכתביו השונים או בכל מקום אחר.
דחיית החוקה
הוועדה קיימה יותר מ-20 ישיבות שונות בדבר ההצעות השונות של כהן, עם זאת במהלך החודשים האחרונים של שנת 1948 וככל שהתקרבה סיומה של ממלחמת העצמאות ועמה הבחירות הדמוקרטיות לאספה המכוננת, הלכה והתגבשה מחלוקת לגבי הנחיצות של החוקה והסכנות הכרוכות בתהליך החקיקה. למרות שכל המפלגות השונות שהתמודדו לבחירות התייחסו במצען לחוקה עתידית, החלו מדינאים שונים ובראשן בן-גוריון וזרח ורהפטיג (יושב ראש ועדת החוקה) להשמיע פקפוקים לגבי קיומה של חוקה. אצל בן-גוריון התגבשה ההבנה כי לא ניתן לחוקק במהירות חוקים מתקדמים וטובים כבר עם הקמת המדינה.
מחלוקת זו שהושמעה לפני כן רק בדיוני ממשלה, בדיוני ועדת החוקה ובפורומים סגורים אחרים, צפה ועלתה בינואר 1949 לקראת הבחירות הראשונות של המדינה החדשה. הבעיה נבעה מהרצון של המדינה לקיים את הנקבע בהחלטת האו"ם לגבי החוקה ומצד אחר ההבנה כי סדר הזמנים שהאו"ם קבע אינו מציאותי לאותו הזמן. ערביי ארץ ישראל לא קיבלו את תוכנית החלוקה ומלחמת העצמאות שפרצה בעקבות החלטה זו שיבשו לגמרי את הוראות החלטת האו"ם כלשונן.
ויכוח ציבורי החל להתפתח בדבר כתיבת החוקה, האם יש לחוקק אותה במיידיות או שראוי לדחות אותה למועד מאוחר יותר ובינתיים להסתפק בשורה של חוקים יסודיים. בראש המתנגדים לחקיקה של חוקה כתובה עמד דוד בן-גוריון ולפי דבריו: "זו דעתי הפרטית. אני חושב שלא נחוצה לנו כרגע שום חוקה. כאשר יבוא העם היהודי לארץ- הוא יצור לו חוקה". עם הזמן הוויכוח הפך לאינטנסיבי וציבורי, אגודת ישראל שללה לחלוטין את רעיון החוקה ועמדתה השלילית השפיעה על החזית הדתית כולה. דובריה של האגודה התבטאו באופן קיצוני נגד החוקה "לפי השקפת אגודת ישראל יש רק לתורה הכתובה והמסורה סמכות ריבונית בחיי עם ישראל |...| כל חוקה שהיא יציר כפיו של האדם אין מקומה בישראל" ההתנגדות הייתה כה רבה עד כי החרדים ביקשו להילחם בכל צורה של הסכמה לחוקה כתובה. ועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת הראשונה הקדישה לשאלה זו שמונה ישיבות ומליאת הכנסת דנה בעניין החוקה במשך עשר ישיבות בהן נאמו 41 חברי כנסת שונים.
החלטת הררי
ב-13 בדצמבר קיבלה הממשלה החלטה כי אין היא רואה צורך בחוקה, אלא יש לחוקק בדרך הדרגתית מספר חוקי יסוד שיעסקו בסדרי השלטון ובזכויות האדם. בעקבות ההחלטה, קבעה ועדת החוקה להעביר את הדיון למליאת הכנסת שלבסוף קיבלה את הצעתו של יזהר הררי: "הכנסת הראשונה מטילה על ועדת החוקה חוק ומשפט להכין הצעת חוקה למדינה. החוקה תהיה בנויה פרקים-פרקים באופן שכל אחד מהם יהווה חוק יסודי בפני עצמו. הפרקים יובאו בפני הכנסת |...| וכל הפרקים יחד יתאגדו לחוקת מדינת ישראל"
החלטת הררי היא הצהרה של הכנסת ואינה חוק, היא נכתבה בכוונה כהצהרה עמומה, שנועדה לטשטש את הוויכוח בדבר כתיבת החוקה ולהשאיר לכנסת מרחב פעולה רחב בכל הקשור לחקיקת חוקי יסוד..
עבודות נוספות
לאו כהן סיים את עבודת הדוקטורט שלו במשפטים באוניברסיטת היידלברג שבגרמניה בשנת 1927. עבודתו עסקה בחוקה של אירלנד – המדינה החופשית שקמה בשנת 1922. לאחר מכן עזב כהן לדבלין, שם הוא הרחיב את מחקריו לספר שפורסם בשנת 1932. בקדמת הספר צוין כי חשיבותו ותרומתו לחוק החוקתי אינה מוגבלת רק לאירלנד. כהן המשיך במחקר החוקתי בשנים שלאחר מכן.
ספרו על חוקת אירלנד נותר עד היום מקור חשוב במחקר החוקה הלאומית, החשיבות והתכונות החלוציות של מחקרו הוכרו כבר בעת פרסומו. את הערכה למחקריו של כהן ניתן לראות בביקורות שונות: "מחקר על חוקת המדינה החופשית בעזרת ספרו של ד"ר כהן יהיה מעניין לא רק לבעלי דאגה מיוחדת לענייני אירים, אלא לכל התלמידים לבעיות החוקתיות של חבר העמים הבריטי".
אחת הסיבות לכך שנבחר לכתוב את הטיוטה לחוקה של המדינה היהודית היא המחקר הנרחב של כהן על החוקה האירית. ד"ר כהן המשיך לכתוב על החוק החוקתי האירי ולבסוף, כעובד מדינה במשרד החוץ הישראלי, הוא נקרא להכין חוקה לדיון בפני האספה המכוננת של ישראל.
הרקע הרחב של כהן בחוק החוקתי מסביר כיצד הוא הצליח לנסח טיוטה שלמה של ההצעה, עם הקדמות, סעיפים והערות הסבר, תוך חודשים ספורים. ובאמת ניתן לראות את ההשפעה האירית על הצעות החוקה של כהן, הוא בעצמו ציין את הדמיון בין המדינה היהודית החדשה לבין אירלנד, שתי מדינות אשר שוחררו מן הכיבוש הבריטי.
Sweetheart of the Rodeo
רקע
בסוף 1967 נותרו מן ההרכב המקורי של הבירדס רק הבסיסט כריס הילמן והגיטריסט וזמר רוג'ר מקגווין. קווין קלי גויס כמתופף והלהקה ניסתה להופיע כשלישייה, ללא הצלחה. בפברואר 1968 הביא הילמן את גרם פרסונס בן ה-21 כקלידן שכיר. לפרסונס הייתה השפעה גדולה בהרכב, עקב תוכניתו הסדורה לייצר סינתזה בין הרוק והפולק של החוף המערבי של ארצות הברית עם הקאנטרי של דרום ארצות הברית ו"הסאונד של בייקרספילד" ולהשיב במידה מסוימת את הרוקנ'רול לשורשיו. כן ראה פרסונס חשיבות גדולה להקליט את התקליט בנאשוויל, טנסי כפי שעשה בוב דילן בתקליטיו "Blonde On Blonde" ו-"John Wesley Harding". חזון זה, של הנגן השכיר, גבר על חזונו של רוג'ר מקגווין, מנהיג הלהקה, שביקש ליצור אלבום כפול שיסקור את ההיסטוריה של המוזיקה האמריקאית מן הגוספל, הג'אז והבלוז ועד ל"מוזיקת חלל אלקטרונית-פסיכדלית".
מוזיקת הקאנטרי זוהתה עם שמרנות של "רד נקס" (תושבים לבנים דלי אמצעים והשכלה של דרום ארצות הברית), בעוד הפולק והפולק-רוק זוהו עם תנועת ההיפים, תרבות הנגד, התנגדות למלחמת וייטנאם, ליברליזם, צריכת חשיש ו-LSD וכדומה. השילוב בין שתי הסוגות ושני סוג הקהל, שהעוינות ביניהם הייתה עזה, נראה כאתגר קשה. עם זאת, הצליח פרסונס לשכנע בחזונו גם את המפיק המוזיקלי של הבירדס, גארי אשר וב-9 במרץ 1968 הוזמנה הלהקה להקליט באולפן ההקלטות של קולומביה רקורדס בנאשוויל.
הקלטת האלבום
ההקלטות התקיימו בנאשוויל במרץ 1968 והושלמו באולפני קולומביה בהוליווד חודש לאחר מכן. בין היתר הקליטו הבירדס גרסאות כיסוי ל-"You Ain't Goin' Nowhere" ו-"Nothing Was Delivered" מאת בוב דילן (מתוך הדמו הפיראטי של "The Basement Tapes") ולשיר "Pretty Boy Floyd" מאת וודי גאת'רי, צעד שחיבר אותם לשורשיהם במוזיקת הפולק. נוסף על כך הוקלטו גם שלושה שירי קאנטרי קלאסיים, "I Am a Pilgrim" ,"Blue Canadian Rockies" ו-"The Christian Life".
ב-15 במרץ, במהלך ההקלטות הופיעו הבירדס בהיכל הקאנטרי המרכזי בנאשוויל, גראנד אול אופרי. המראה של להקה "היפית"-פולקית מהחוף המערבי, עם נגנים ארוכי-שיער, בהיכל השמרני של הקאנטרי הלבן היה יוצא דופן ולא מובן. הקהל המקורי של הבירדס לא הבין את המחווה, המעניקה כביכול לגיטימציה לדרומיים הגזענים וצרי-המוח וקהל חובבי הקאנטרי לא הבין מה מטרת ההופעה ותהו האם הלהקה מבקשת ללעוג להם, בפרט כאשר היללו את החיים הנוצריים בשיר "The Christian Life", כאשר בעליל לא חיו "חיים נוצריים". ההופעה הסתיימה בקריאות בוז ושריקות והבירדז לא הופיעו עוד במקום. ראיונותיהם לתקשורת המקומית בנאשוויל נתקלו בחומה דומה של חוסר הבנה וזלזול.
גרם פרסונס עזב את הלהקה באוגוסט 1968, עוד בטרם ראה האלבום אור, עקב סירובו לצאת ולהופיע עם הלהקה בדרום אפריקה הנגועה באפרטהייד.
קבלה
ב-30 באוגוסט 1968 ראה התקליט אור בארצות הברית וחודש לאחר מכן גם בבריטניה. בשיאו הגיע למקום ה-77 במצעד האלבומים האמריקאי, שם שהה עשרה שבועות ולא נכנס כלל למצעד האלבומים הבריטי. חלק ניכר ממבקרי המוזיקה (למשל מבקר הרולינג סטון ומבקר הניו יורק טיימס) ראו באור חיובי את החיבור שהציע האלבום המפתיע, בפרט לאור רמת הביצוע האיכותית. אחרים, כגון מבקר המוזיקה של המלודי מייקר ציינו שזהו אלבום חלש שאינו מפאר את מורשת הבירדס.
כעבור שנים התקבל התקליט כפורץ דרך, מגדיר סגנון ואבן דרך שסימנה כיוון ללהקות אמריקאיות מצליחות כהאיגלס ואמריקה והלהקה שהקימו הילמן ופרסונס, The Flying Burrito Brothers.
ב-2009 ראתה אור גרסת אלבום כפול שכללה עוד שמונה רצועות של חומרים שלא נכנסו לתקליט, רובן עם פרסונס כזמר מוביל (בעוד שבתקליט המקורי הוא מופיע כזמר מוביל בשיר אחד בלבד).
קרדיטים
הבירדס נגנים נוספים הפקה
גרג ססטרו
גרגורי ססטרו (באנגלית: Gregory Sestero; נולד ב-15 ביולי 1978) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה, דוגמן וסופר אמריקאי, שנודע בעיקר בזכות תפקידו כמארק בסרט הפולחן "החדר" משנת 2003, וכן בזכרונותיו "אמן האסון" על קורותיו בצילומי "החדר", שמאוחר יותר יצא בסרט הקולנוע "חי בסרט".
ביוגרפיה
ססטרו נולד בוולנאט קריק, קליפורניה. אמו ממוצא צרפתי ואיטלקי (סיציליאני). הוא גדל בדנוויל, קליפורניה, שם למד בתיכון מונטה ויסטה.
בגיל 12 כתב סרט המשך לסרט שכחו אותי בבית שיצא בשנת 1990, שכותרתו: "Home Alone 2: Lost in Disney World", שכלל תפקיד ראשי לעצמו לצד מקולי קאלקין. הוא הגיש את התסריט, הוא שלח את התסריט יחד עם כרזה זמנית, הצעות לפסקול והצעות לקידום מכירות לאולפן. התסריט אמנם לא התקבל אך הוא קיבל מכתב תשובה מג'ון יוז. מחווה זו עוררה את ססטרו להמשיך בקריירת משחק מקצועית.
במהלך שנת הלימודים בחטיבת הביניים שלו החל ססטרו לדגמן ועבד במילאנו ובפריז עבור מעצבים כמו ג'ורג'ו ארמני וג'יאנפרנקו פרה. הוא חזר לארצות הברית כדי להתמקד במשחק, ונרשם לתיאטרון הקונסרבטוריון האמריקאי בסן פרנסיסקו. סוכנת השחקנים ההוליוודית איריס ברטון החתימה אותו על חוזה וגרמה לו לעבור בסופו של דבר ללוס אנג'לס.
קריירה
בתחילה הופיע ססטרו בתפקידים קטנים בטלוויזיה ובקולנוע כמו "נאש ברידג'ס", "ימי חיינו" ובסרטי קולנוע כמו "מה קרה בגטקה?" (1997) ו"פאץ' אדמס" (1998). בשנת 1999, לוהק ססטרו לתפקיד הראשי בסרט "Retro Puppet Master".
החדר
ססטרו גילם את מארק, החבר הטוב ביותר של ג'וני (טומי ויזו), בסרט הפולחן "החדר" משנת 2003. ססטרו פגש את ויזו בשיעור משחק בשנת 1998. ויזו אמר לססטרו שאם הוא יצליח לגייס את המימון לסרט, הוא ייתן לו תפקיד ראשי בסרטו. ססטרו הגיע לסט הצילומים והסכים לעבוד מאחורי הקלעים ולעזור לוויזו באודישנים וליהוק. עם זאת, ויזו לא היה מרוצה מהשחקן המקורי שליהק וגיבש תוכנית להחליפו בססטרו.
בראיון אמר ססטרו, שהוא השתתף בסרט בהנחה שאף אחד לא יראה אותו ושהוא יצא ישירות לווידאו. הסרט זכה לביקורות שליליות ולא זכה להצלחה בקופות. בספרו של ססטרו, "The Disaster Artist", הוא גילה כי ויזו שלח עותק של הסרט לאולפני פרמאונט כדי לזכות בהפצה רחבה של הסרט וקיבל תשובה שלילית מהאולפן תוך 24 שעות (זמן התגובה האופייני הוא שבועיים).
תשומת לב זו תורגמה לסיור הבינלאומי "החדר: 2010–2011, אהבה עיוורת" בשנים 2010–2011, והסרט הוקרן בין היתר בבריטניה, גרמניה, דנמרק, אוסטרליה, צרפת והודו. ססטרו הופיע ברבים מהאירועים הללו, הצטלם עם מעריצים ולעיתים קרובות התייחס אליהם לפני ההקרנות.
אומן האסון
ביוני 2011 פורסם כי ססטרו חתם על עסקה עם ההוצאה לאור סיימון אנד שוסטר לכתיבת ספר המבוסס על חוויותיו בהפקת "החדר" עם טומי ויזו, וניסיונו בניסיון להפוך לשחקן. הספר, שכותרתו "אומן האסון", יצא לאור באוקטובר 2013.
ב-23 בנובמבר 2014, זכה הספר בפרס הספר הטוב ביותר בטקס פרסי העיתונות הלאומית לאומנות ובידור בלוס אנג'לס. השופטים שיבחו את הספר וקבעו כי "אומן האסון" הוא לא רק ספר קריאה טוב, אלא יהפוך לסרט נהדר אם יעובד אי פעם. אלה חלקים שווים של "אד ווד", "חלום אמריקאי" ו"האזרח קיין" - עם קורטוב של מונטי פייתון שנזרק לתערובת אחת. ב-11 בפברואר 2015, ספר האודיו "The Disaster Artist", שסופר על ידי ססטרו, היה מועמד לספר שמע בקטגוריית ההומור הטוב ביותר בטקס פרסי האודיו לשנת 2015.
בשנת 2014, חברת ההפקה של סת' רוגן, סרטי פוינט גריי, רכשה את הזכויות לעיבוד קולנועי לספרו של ססטרו. בסרט, שכותרתו כשם הספר (בעברית: חי בסרט), גילם דייב פרנקו את ססטרו, וג'יימס פרנקו כיכב בתפקיד ויזו וביים. התסריטאים סקוט נוישטאטר ומייקל ה. וובר כתבו את התסריט. סרטי ניו ליין סינמה הפיקו את הסרט, וזכויות הפצה נרכשו מאוחר יותר על ידי A24. הצילומים החלו ב-8 בדצמבר 2015. הסרט הוקרן בבכורה ב-South by Southwest ב-12 במרץ 2017. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב.
בדצמבר 2017 הופיע הספר ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס בקטגוריה ספרים בכריכה רכה.
תפקידים אחרים
בשנת 2006 הופיע ססטרו בסדרת הטלוויזיה בית האופנה והיה לו תפקיד ללא קרדיט בסרט "Accepted".
בשנת 2010 הוא הופיע בקליפ של מירנדה למברט "שקרן לבן", שזכה בפרס האקדמיה למוזיקת קאנטרי לפרס הווידאו והשיר הטובים ביותר של השנה; הסרטון היה מועמד גם לסרטון הטוב ביותר בפרסי האגודה למוזיקת קאנטרי לשנת 2010.
ביולי 2011, ססטרו חבר לקומיקאי פאטון אוסוולט בסרט "You Got Mail", סרט בן 5 שניות המציג את אוסוולט כדוור וססטרו ממתין למשלוח החשוד.
ב-12 בנובמבר 2013 הופיע ססטרו בהופעת קמיע בפרק של התוכנית האינטרנטית נוסטלג'יה קריטיק ססטרו המשיך גם לדגמן והופיע בפרסומות של טומי הילפיגר, ארמני וראלף לורן.
ססטרו המשיך להופיע בסרטים וסדרות טלוויזיה. ססטרו חבר שוב לויסו לסרט "Best F (r) iends" משנת 2018, שנכתב על ידי ססטרו, בהשראת מסע בדרכים שעשה עם ויסו בשנת 2003.
הוא ישתף פעולה עם ויסו בפעם השלישית ב-"Big Shark", שנכתב גם עם ויזו. Wiseau.
באוקטובר 2020 החל גרג לשחק בסדרה "מי מתגורר באחוזת בליי", סדרת המשך לסדרה "מי מתגורר בבית היל" של נטפליקס.
חיים אישיים
ססטרו מתגורר בדרום קליפורניה.
קנישין
קנישין (בפולנית: Knyszyn) היא עיירה בצפון-מזרח פולין, 26 ק"מ מביאליסטוק.
היסטוריה
עד 1569 הייתה העיר חלק מן הדוכסות הגדולה של ליטא ומ-1506 נחלתו של מיקולאי רדזיוויל (Mikołaj Radziwiłł) ומשפחתו. ב-1569 שויכה העיר לכתר הפולני. ב-1795, לאחר חלוקת פולין, הפכה העיר לנחלת פרוסיה. ב-1806 היא שויכה לאימפריה הרוסית. ב-1919 הוחזרה העיר לרפובליקה הפולנית השנייה. בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב הועברה העיר לידי ברית המועצות ב-1939, ביוני 1941, במסגרת מבצע ברברוסה, נכבשה העיר על ידי כוחות גרמניה הנאצית. עם תום המלחמה הוחזרה העיר לשליטה פולנית.
תור הזהב של העיר היה בימי מלכותו של זיגמונט השני אוגוסט, שהקים במקום ארמון ובסיס ממנו יצא לציד ביערות האזור.
יהודי קנישין
במחצית השנייה של המאה ה-17 נכללה קנישין תחת צו איסור התיישבות יהודים ("Privilege of De Non Tolerandis Judaeis"), למרות שיהודים לא יכלו לגור בה הם סחרו בעיר ואט אט החלה להתקיים קהילה יהודית זעירה במקום. בשנת 1807 מנתה הקהילה כ-300 איש וצו אי-ההתיישבות חודש.
ב-10 באוקטובר 1939 נכנסו כוחות גרמניים לעיירה וריכזו את היהודים בבית הכנסת כהכנה לשליחתם לגרמניה, אך שבוע לאחר מכן עברה העיירה לידי ברית המועצות (בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב) והחיים נמשכו כסדרם. שואת יהודי קנישין החלה ביום שישי, 27 ביוני 1941, אז נכנסו כוחות גרמניים לעיירה במסגרת מבצע ברברוסה. אל העיר רוכזו עוד כ-500 מיהודי הסביבה, לא הוכרז גטו אבל על היהודים נכפה יודנראט. ב-2 בנובמבר 1942 כותרה העיר על ידי חיילים והיהודים רוכזו עם שחר בכיכר השוק ממנה הובלו בעגלות אל גטו ביאליסטוק, ממנו נשלחו לאחר מכן לטרבלינקה. יהודים שניסו לחמוק נורו. יהודים ספורים שרדו בזכות חסידי אומות העולם מתושבי העיירה.
קים דארבי
קים דארבי (Kim Darby) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית ידועה בעיקר בשל תפקידה במערבון "אומץ אמיתי" לצדו של ג'ון ויין.
ביוגרפיה
הפריצה הגדולה שלה הייתה בשנת 1969 בהופעה בתפקיד ראשי בסרט אומץ אמיתי לצדו של ג'ון ויין. היא הייתה אז בת 21 ושיחקה נערה בת 14. על תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית חדשה ומבטיחה בתפקיד ראשי.
ב-1969 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי על תפקידה בסרט "Generation".
היא הופיעה גם בסדרות טלוויזיה כמו: איירונסייד, בוננזה, איש עשיר איש עני, ספינת האהבה, "רצח במשיכת קולמוס", מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית ועוד.
חיים אישים
דארבי הייתה נשואה פעמיים. ב-1968 נישאה לשחקן ג'ון סטייסי ונולדה להם בת אחת, הת'ר. הם התגרשו ב-1969 והיא נישאה ב-1970 לג'יימס וסטמורלנד ממנו התגרשה כעבור חודשיים.
פרשת הסרסור בסוהרות בכלא גלבוע
פרשת הסרסור בסוהרות בכלא גלבוע עוסקת באירועים שהתרחשו בין השנים 2014–2017, במהלכן קצין מודיעין בכלא גלבוע נענה לדרישות האסיר הביטחוני מוחמד עטאללה, שסוהרות, בהן סוהרות-חיילות, ישובצו למשמרות באגפו. במהלך המשמרות, במספר רב של אירועים, נהג עטאללה להטריד מינית את הסוהרות, הן מילולית והן פיזית. תלונה רשמית ראשונה על הטרדה מינית הוגשה במשטרה בנובמבר 2017. בהמשך, בשירות בתי הסוהר הודו כי התלונה לא נחקרה ולא טופלה, עד לחשיפת הפרשה ביוני 2018.
רקע
בית הסוהר גלבוע הוא מתקן כליאה של שירות בתי הסוהר (שב"ס) השוכן בעמק חרוד, מדרום לכביש 71, למרגלות הר הגלבוע. הוא אחד מחמשת בתי הסוהר של שירות בתי הסוהר הנתונים ברמת ביטחון מרבית ושוהים בו אסירים ביטחוניים ברמת מסוכנות גבוהה ביותר.
בבית הסוהר גלבוע, לצד אנשי הסגל של שב"ס משרתים סוהרים וסוהרות חובה, חיילים בשירות חובה בצה"ל שהוצבו לשרת ככוח כליאה.
הפרשה
בנובמבר 2017 הגישה סוהרת בכלא תלונה במשטרה על הטרדה מינית מצד אסיר עולם ביטחוני (מוחמד עטאללה). בשירות בתי הסוהר הודו שתלונת החיילת על שהותקפה מינית נגנזה בתחילה.
את הפרסום הראשון בפרשה חשף לירן לוי ב-5 ביוני 2018, במהדורת הערב של ערוץ 20, אז ככתב המשטרה והפלילים של הערוץ. בפרסום הובאה עדות של סוהרת שסיפרה כי קצין המודיעין בכלא, ראני באשה, כופה עליה להשתבץ באגף הביטחוני לדרישת אסיר דומיננטי, ושם האסיר תקף אותה מינית. בשב"ס הכחישו תחילה את הפרטים. יומיים לאחר מכן נחשפה עדות נוספת של סוהרת אחרת, שסיפרה שקצין המודיעין ומפקדים בכלא השתמשו בה כאובייקט מיני, כאשר כפו עליה להשתבץ באגף הביטחוני לדרישת עטאללה, שם הוא תקף גם אותה מינית. שבועיים לאחר חשיפת הפרשה פתחה היחידה הארצית לחקירות סוהרים בלהב 433, בחקירה פלילית נגד קצין המודיעין ומפקד הכלא, באסם קשקוש.
לוי המשיך לסקר את הפרשה, ובאוגוסט 2018 חשף הקלטה של קצין המודיעין בה הוא הודה כי נעשה שימוש בסוהרות למטרות מודיעיניות. ביוני 2018 קצין המודיעין הוצא לחופשה כפויה ופעילות הסוהרות בשב"ס הופסקה. מפקד הכלא באסם קשקוש הועבר לפקד על מתקן כליאה אחר בשב"ס, ולאחר כשנה הוא פרש לגמלאות. ביולי 2020 הודיעה פרקליטות המדינה כי מומי למברגר, המשנה לפרקליט המדינה, החליט לסגור את התיק הפלילי נגד קצין המודיעין מחוסר ראיות, ואילו התיק נגד מפקד הכלא נסגר מחוסר אשמה. קצין המודיעין הוחזר לתפקידו בשב"ס. בסוף אותו חודש הודיעה פרקליטות מחוז צפון כי תגיש כתב אישום נגד מוחמד עטאללה, האסיר הביטחוני שתקף מינית את הסוהרות, בגין מעשים מגונים בשלוש סוהרות. משפטו של המחבל החל בבית משפט השלום בנצרת.
על פי תמלילי החקירה של קצין המודיעין, הוא הודה בחקירתו במשטרה כי ידע על התקיפות המיניות של אותו אסיר ביטחוני. עוד הודה כי שיבץ סוהרות על פי בקשתו, ללא ידיעתן של הסוהרות את סיבת השיבוץ, וכל זאת במטרה להשיג ידיעות מודיעיניות מאותו אסיר ביטחוני.
ביולי 2022 פורסמו טענותיה של אחת הסוהרות על כך שלאחר שהושארה בכלא ביחידות (בניגוד לנהלים) עם אסיר ביטחוני נאנסה על ידו. בחקירתו הודה האסיר (מוחמד עטלאאה) שאכן קיים יחסי מין עם הסוהרת, אולם טען להגנתו שהם התבצעו בהסכמה. כמו כן נחשף שאותו אסיר חשוד בארבעה מקרי אונס שונים וכן שאף ביצע מעשים מגונים בשתי סוהרות שונות.
ועדת הבדיקה הממשלתית
בנובמבר 2021, במסגרת ועדת הבדיקה הממשלתית לאירוע בריחת האסירים מכלא גלבוע, העיד מפקד הכלא פרדי בן שטרית ואמר תחת שבועה כי האירועים אכן קרו וכי בוצע למעשה "סרסור" בסוהרות חובה בכלא על מנת להשיג מידע מודיעיני, בן שטרית אמר את הדברים ממקור שהעביר לו את המידע, כאשר מקרים אלו קרו בבית הסוהר טרם נכנס לתפקידו כמפקד הכלא. עדות זו הובילה לפתיחה מחודשת של התיק על ידי פרקליט המדינה בדצמבר 2021 זאת על אף שהתיק נגד מפקד הכלא נסגר בשנת 2020 מחוסר אשמה, ונגד הקמ"ן מחוסר ראיות. בעקבות העדות קמה סערה ציבורית, הן בכלי התקשורת והן ברשתות החברתיות. בהמשך אותו החודש, נפתח מחדש התיק נגד הקמ"ן, ובעקבות זאת הוא פוטר ביולי 2022.
גם לירן לוי העיד בדצמבר 2021 תחת שבועה בוועדה, וסיפק פרטים שאסף על האירועים במסגרת התחקירים שערך. במרץ 2023 הודיע פרקליט המדינה עמית איסמן שיוגשו כתבי אישום בכפוף לשימוע נגד קצין המודיעין לשעבר בכלא ראני באשא שפוטר משב"ס בעקבות אירועים אלו, וכנגד מפקד כלא גלבוע לשעבר באסם קשקוש בגין הפרת אמונים ואי־מילוי חובה רשמית, וכן העברתו מתפקידי מודעין ופיקוד של ניסים פיניש שהיה קודם לראני באשא כקצין מודעין בבית הסוהר גלבוע, ובסוף כהונתו החלו חלק מהמקרים החמורים בבית הסוהר. האסיר הביטחוני מחמוד עטאללה יואשם באונס החיילת "הילה", ובסעיף נוסף של מעשים מגונים בסוהרת.
בית הכנסת במדרס
בית הכנסת במדרס הוא בית הכנסת היחיד הקיים בטמיל נאדו. הוא היה ב-1644 בית הכנסת השני שנבנה בעיר מדרס, והוקם על ידי ז'אק (חיימה) דה פאיבה (פאביה), יהודי שבא מאמסטרדם ונפטר בצ'נאי. בית הכנסת של מדרס היה ידוע גם בשם אסנוגה או סנוגה שפירושו בית כנסת בלאדינו, השפה המסורתית היהודית-ספרדית של יהדות ספרד ופורטוגל.
הקהילה הספרדית של אמסטרדם הייתה בין הקהילות היהודיות העשירות באירופה בתקופת תור הזהב של הולנד. סוחרים יהודים משם הגיעו לצ'נאי למסחר ביהלומי גולקונדה, אבנים יקרות ואלמוגים, והם פיתחו יחסים טובים מאוד עם שליטי גולקונדה ושמרו על קשרי סחר עם אירופה.
היסטוריה
בתי הכנסת ובתי העלמין הראשונים של מדרס נבנו על ידי הקהילה הספרדית-פורטוגזית של אמסטרדם בשנת 1500, והיו ממוקמים ברחוב קורל מרצ'נטס, בג'ורג טאון במדרס שבהם הייתה נוכחות גדולה של יהודי פורטוגל במאה השבע עשרה והשמונה עשרה.
גם בית כנסת השני במדרס ובית העלמין היהודי בצ'נאי הוקמו ב-1644 על ידי ז'אק (חיימה) דה פאיבה (פאביה), מהקהילה הספרדית של אמסטרדם, שלימים הפכה לקצה הדרומי של רחוב מינט.
בשנת 1934 חלק מהמבנים נהרסו על ידי השלטון המקומי, והמצבות הועברו לפארק המרכזי של מדרס יחד עם שער בית העלמין עליו כתוב "בית החיים".
ב-5 ביוני 1968, הרס השלטון המקומי את שיירי בית הכנסת ואת בית העלמין היהודי צ'נאי והשתלט על הקרקע להקמת בית ספר ממשלתי, והרב לוי סלומון (הרב האחרון של בית הכנסת מדרס) נפטר מהתקף לב. המצבות שנותרו הועברו אל מול בית העלמין של קאסימדו.
ב-1983, המצבות של מדרס הועברו ל"דרך לוידס", כאשר אושר פרויקט הרחבת נמל צ'נאי. בתהליך הזה נעלמו 17 מצבות, כולל זו של ז'אק (חיימה) דה פאיבה (פאביה).
חפצי עתיקות
בבית הכנסת ישנם שמונה ספרי תורה, כמה פריטי יודאיקה עתיקים מזהב וכסף.
משפחת הנריקס דה קסטרו החליטה למסור את כל הספרים לחוקר הארכאולוגי בהודו.
פיפרין
פיפרין הוא אחד האלקלואידים המעניק את תחושת החריפות לפלפל השחור ולפלפל הארוך. איזומר גיאומטרי של הפיפרין, קביסין, מצוי גם הוא בפלפל הארוך ובפלפל השחור ותורם לחריפותם. הפיפרין משמש בכמה צורות של רפואה מסורתית.
הכנה
בשל מסיסותו הנמוכה במים, בדרך כלל מופק הפיפרין מצמח הפלפל השחור באמצעות ממסים אורגניים, למשל דיכלורומתאן. עם זאת, מיצוי מימי יכול להתבצע בניצולת וסלקטיביות גבוהות במספר שיטות. כמות הפיפרין משתנה בין 1-2% בפלפל ארוך, לבין 5-10% בגרגירי פלפל לבן ושחור מסחריים.
ניתן להכין פיפרין גם על ידי שימוש בתמצית אלכוהולית מרוכזת של פלפל שחור עם תמיסה אלכוהולית של אשלגן הידרוקסידי להסרת שאריות שרף מהתמיסה. לאחר הרחקת השאריות הבלתי מסיסות, מתגבש האלקלואיד בתמיסה תוך כמה שעות.
תגובות
פיפרין יוצר מלחים רק עם חומצות חזקות. הפלטיניכלורידים B 4 · H 2 PtCl 6 יוצרים מחטים בצבעי כתום-אדום ("B" מציין יחידה אחת של צורת המלח של האלקלואיד בנוסחה זו ובנוסחה הבאה). היוד המצוי באשלגן יודיד שנוסף לתמיסה אלכוהולית של הבסיס בנוכחות מעט חומצת מימן כלורי נותן פריודיד אופייני, B 2 · HI · I 2, המתגבש במחטים בצבעי כחול מטאלי עם נקודת התכה של 145 מעלות צלזיוס.
היסטוריה
פיפרין התגלה בשנת 1819 על ידי הנס כריסטיאן ארסטד שבידד אותו מפירותיו של פלפל שחור, מהם מופקים תבלין הפלפל השחור והלבן. Piperine נמצא גם בפלפל ארוך ובמין נוסף של פלפל, המכונה בעברית גם הוא פלפל ארוך (Piper officinarum).
מחקר
מרכיב תחושת החריפות נוצר כתוצאה מהפעלה של קולטני חום וחומציות בקולטני אזעקה, חיישני הכאב בתאי העצב. הפיפרין נמצא במחקר בסיסי על הפוטנציאל שלו להשפיע על זמינות ביולוגית של תרכובות אחרות במזון ובתוספי תזונה, כגון השפעה אפשרית על הזמינות הביולוגית של תרכובת הכורכומין.
DRAM
יתרונו של ה-DRAM הוא במבנהו הפשוט: כל סיבית דורשת טרנזיסטור אחד וקבל אחד, בהשוואה לשישה טרנזיסטורים הנדרשים ב-SRAM. מבנה זה מאפשר לייצר DRAM בצפיפות גבוהה ומחיר נמוך. בניגוד לזיכרון הבזק, זהו זיכרון נדיף, כלומר תוכן הזיכרון לא נשמר כאשר אספקת המתח נפסקת. המבנה הפשוט יחסית מאפשר צפיפות (כלומר מספר סיביות מידע לשטח מעגל משולב) גדולה יותר מכל סוג זיכרון אחר.
היסטוריה
ב-1964 יצר זוג עובדים מחברת IBM תא זיכרון בעזרת שימוש בטרנזיסטור ובדיודה, שהוחלפו לאחר מכן בשני טרנזיסטורים ושני נגדים, עיצוב שזכה לשם משל עצמו. בשנת 1965, קבוצה נוספת בחברת IBM יצרה שבב זיכרון של 16 ביט מסיליקון המבוסס על המודל הקודם, ושהורכב מ-8 טרנזיסטורים, 64 נגדים וארבע דיודות. ב-1966 הומצא DRAM במעבדות IBM ונרשם כפטנט על ידי הממציא.
חברות המחשבים והמוליכים למחצה השונות המשיכו לפתח זיכרון דינמי בתיכונים שונים, וב-1970 חברת אינטל הוציאה לשוק את הזיכרון הדינמי המסחרי הראשון, בשם 1103. שבב זה הכיל 1024 סיביות.
הפיתוח המשמעותי הבא היה של חברת Mostek, שב-1973 יצאה עם רכיב של 4K סיביות בשם MK4096. החידוש היה בצורת המיעון המרובבת, מה שאיפשר להקטין את מספר הפינים של הרכיב, יתרון שהפך משמעותי יותר ככל שצפיפות הזיכרון גדלה. ה-MK4096 התברר כתיכון יציב ומוצלח, ועם הדגם הבא, MK4116 בקיבולת 16K סיביות, השיגה Mostek 75% מהשוק. אופן מיעון זה הוא הבסיס לצורת המיעון של DRAM עד היום.
עקרון הפעולה
הקווים הארוכים המחברים כל שורה נקראים בשם קווי מילה (word line). כל עמודה מורכבת בעצם משני קווי ביטים (bit lines), כל אחד מחובר לכל תא אחסון אחר בעמודה (התמונה אינה מכילה פרט חשוב זה). קווים אלו ידועים בדרך כלל כקו ביט + וקו ביט -, כאשר ביניהם מחובר מהפכים. זוהי דוגמה למשוב חיובי, ולכן סידור זה יהיה יציב רק כאשר אחד מקוי הביט ברמת מתח גבוה, והשני ברמת מתח נמוך.
על מנת לקרוא ביט מעמודה, צריך לבצע את הפעולות הבאות:
על מנת לכתוב לזיכרון, השורה כתובה ומגבר של העמודה המבוקשת מוכרח באופן זמני למצב הרצוי, כך שיכריח את קו הביט למצב זה, אשר טוען את קבל האחסון לערך הרצוי. בשל המשוב החיובי, המגבר יישאר יציב במצב הרצוי אף לאחר הסרת הגורם המאלץ.
הערות שוליים
Μνήμη τυχαίας προσπέλασης
קרן (אב נזיקין)
קֶרֶן בדיני נזיקין בהלכה, היא אחד מאבות הנזיקין, השייך לקטגוריות נזקי ממון ונזקי בהמה. נזקי קרן הם נזקים שנעשו על ידי בעל חיים בעודו נוהג בתוקפנות לא אופיינית, והאב-טיפוס לנזקים אלו הוא המקרה של שור שהרג שור אחר בנגיחה. זאת לעומת נזקי בהמה אחרים הנגרמים על ידי התנהגות שגרתית של בעלי חיים, כגון נזק על ידי אכילה או נזק אגב הליכה, ונכללים באבות הנזיקין שן ורגל.
כיום, בתי הדין אינם נחשבים כמוסמכים לחייב בנזקי קרן, כיוון שבטלה הסמיכה, אך בכל זאת הם יכולים לפי ההלכה לנדות את החייב עד שיפצה את הניזק. ככל נזקי בהמה, נזקי הקרן שכיחים בחברה חקלאית המגדלת בעלי חיים, אך אינם שכיחים כמעט בחברה עירונית־מודרנית.
הדין ומקורו
דין נזקי קרן מפורש במקרא בפרשת משפטים (שמות כא, לה-לו) כאשר הפסוק הראשון מדבר על שור שנגח רק פעם או פעמים שנקרא בלשון התלמוד שור תם, והפסוק השני מדבר על שור שנגח שלוש פעמים שנקרא 'שור מועד':
פשט הכתובים נראה כי הוא מתייחס למקרה שבו שני השוורים היו שווים זה לזה בערכם, ולכן בשור תם חוצים שני הבעלים ביניהם את השוורים, ונמצא שבעל השור המת קיבל פיצוי של חצי משווי הנזק. מכיוון שהכתוב נקט בדרך ייחודית זו של תשלום הנזק על ידי חציית שני השוורים, לא ברור מתוכו כיצד יש ליישם זאת במקרים אחרים שבהם השור המזיק לא שווה בערכו לשור שניזוק.
פרשנות חז"ל
לדעת חז"ל בתלמוד אין ליישם את הדין באופן מילולי ולחלק את השוורים בין הבעלים, אלא יש ללמוד ממנו את שני העקרונות שבבסיס החישוב של גובה תשלומי הפיצויים: חז"ל התמודדו עם הבעייתיות שבהוצאת הכתוב ממובנו הפשוט, והביאו ראיה לכך שלא ייתכן שכוונת התורה הייתה לחצות את השוורים גם כאשר הם אינם שווים זה לזה. הראיה היא מכך שאם יצטרכו ליישם את דברי הכתוב באופן מילולי, אז יכול לצאת מקרה שבו הפער בשווי בין השוורים יביא לכך שהניזק יפוצה ביותר משווי הנזק. יתירה מזאת, יכול להיווצר מצב אבסורדי לחלוטין, במקרה שהשור המזיק שווה פחות מנבלת השור שנהרג, שבעלי השור המזיק ירוויח מחלוקת השוורים.
שור תם - חצי נזק
כאמור, שור תם הוא מושג תלמודי המתאר שור שלא הוחזק עדיין בחזקת נגחן, וטרם נגח 3 פעמים (בניגוד לשור מועד).
דינו של שור תם הוא לשלם חצי מהנזק שהזיק בלבד. כמו כן, שור תם משתלם מגופו כתשלום על ההיזק, וממילא אם שוויו של השור פחות משווי חצי הנזק, הניזק מפסיד. יש מחלוקת תנאים האם בית דין גובים מהשור עצמו או שרק לוקחים מבעליו עד שוויו של השור.
בלשון חז"ל נקראים תשלומי שור תם: "משלם חצי נזק מגופו".
קנס או ממון
הייחודיות של תשלומי 'חצי נזק' גררה מחלוקת בין האמוראים במהות הדין. לדעת רב פפא זהו פיצוי ממוני רגיל, ואילו לדעת רב הונא בריה דרב יהושע זה נחשב לתשלומי קנס.
על תשלומי קנסות במשפט העברי חלים סייגים משמעותיים, ובהם: צורך בבית דין סמוך כדי לחייב בקנס וחסינות מהרשעה עצמית מחמת הדין של מודה בקנס פטור.
התלמוד מבאר שביסוד המחלוקת הזו עומדת מחלוקת בסיסית יותר בנוגע לאחריותו של אדם להשגיח על שור שלא ידוע עדיין כנגחן. לדעת רב פפא זהו פיצוי ממוני רגיל, היות שעל פי שורת הדין היה ראוי שיתחייב בתשלום נזק מלא מכיוון שלא השגיח על השור, אלא שחסה התורה עליו והפחיתה את גובה הפיצוי. לעומת זאת, לדעת רב הונא בריה דרב יהושע שורת הדין היא שיהיה פטור לחלוטין, ובכל זאת קנסה אותו התורה, כדי להביא לכך שאנשים ישגיחו על השוורים שלהם.
להלכה נפסק כפי הדעה שתשלומי חצי נזק הם קנס, ולכן בפועל בזמן הזה שפסקה מסורת הסמיכה, בתי הדין אינם יכולים לחייב את התשלום. מאידך, אם הלך הניזק וחטף בעצמו את הפיצוי המגיע לו מיד בעל השור, בית הדין לא יתערב בעניין. עם זאת, הגאונים הנהיגו באופן כללי שבדינים כאלו בהם אין לבתי הדין סמכות לחייב, במקום זאת בית הדין מנדה את החייב עד שיפייס את בעל דינו.
שור מועד - נזק שלם
שור שהוחזק בחזקת נגחן נקרא בלשון חז"ל "שור המועד". שור מוגדר כמועד אם הוא נגח שלוש פעמים. מלבד תשלום הנזק בעל השור חייב מלכתחילה לשמור על השור כדי שלא יזיק. תנאים אחדים סוברים שעל ידי שמירה מתאימה נפטרים מתשלום הנזק.
על פי המובא במקרא בפרשת משפטים:. חז"ל דרשו מן הביטוי "אם שור נגח הוא מתמול שלשום" שהשור מקבל סטטוס של מועד אחרי שנוגח שלוש פעמים על פני שלושה ימים. בנוסף, כדי שהשור יהפוך למועד, ההלכה מצריכה שיבואו עדים ויעידו בבית דין על כל אחת משלוש הנגיחות.
בניגוד לשור תם, שאם הזיק משלם חצי נזק בלבד ובתנאי שלא יעלה על ערך השור המזיק, שור מועד משלם נזק שלם אף אם שוויו פחות משווי הנזק. אם המזיק בוחר לשלם בקרקעות, עליו לשלם מן המובחרות שבקרקעותיו ("קרקע עידית"). תשלומי שור מועד שהם פיצוי מלא נקראים "משלם נזק שלם מן העלייה".
האב ותולדותיו
התורה מתייחסת למקרה ספציפי של שור שנגח בקרניו, אך חז"ל הרחיבו את הדין לכל בעל חיים שפעל באופן תוקפני. בלשון חז"ל קרן נקרא 'אב נזיקין', וסוגי התקיפות האחרות נקראות 'תולדות': דחיפה, נשיכה, רביצה, ובעיטה. לעומת זאת, נזק שבעל חיים גורם בהתנהלות טבעית שגרתית – לא נחשב לתולדה של קרן, אלא לתולדה של האבות שן ורגל, ובעליו מתחייב בנזק שלם.
לא רק התנהגות תוקפנית נכללת בקרן, אלא כל התנהגות שנחשבת כ'משונה' ולא אופיינית לבעל החיים. דוגמאות שהובאו לכך בתלמוד הם: בהמה שאכלה בגדים או כלים, כלב שאכל כבש גדול או חתול שאכל תרנגול גדול, וכן בהמה שהטילה גללים בתוך עיסת בצק. בדוגמאות אחרות התלמוד נשאר בספק האם להגדירם כקרן: בהמה שהזיקה על ידי כשכוש חריג בזנבה, או על ידי נענוע אבר המין שלה.
לעומת זאת, תקיפה שנעשית על ידי בעלי חיים טורפים, כגון זאב, אריה, דוב, נמר, ברדלס ונחש, אינה נחשבת לתולדה של קרן, מכיוון שזו היא התנהגותם הטבעית, ובעליהם יתחייבו בנזק שלם. כאשר מדובר בטורפים מאולפים, דעת רבי אליעזר היא שדינם כבעלי חיים שאינם טורפים, אך דעה זו לא התקבלה להלכה.
מקום הנזק
נמצא על פי זה, שמתקבל חוסר סימטריה מסוים בהשוואה בין דיני קרן לבין דיני שן ורגל, כך שלא ברור האם קרן חמורה יותר משן ורגל או קלה יותר:
על נקודה זו עמד התנא רבי טרפון, והוא נקט בעמדה אחרת, לפיה נזקי קרן שנעשו בשטח פרטי מחייבים בנזק שלם כמו שן ורגל. המחלוקת בעניין זה מוצגת במשנה ובתלמוד כדיאלוג בין רבי טרפון לחכמים בעניין העיקרון הדרשתי-הלוגי קל וחומר. טענתו של רבי טרפון לא התקבלה להלכה, משום שבמקרה זה הקל וחומר מוגבל על ידי הכלל המסייג דיו לבא מן הדין להיות כנידון.
כל המשנה ובא אחר ושינה
היות שחיוב קרן נובע מההתנהגות המשונה של בעל החיים, נידונו בתלמוד מקרים שבהם הנזק נגרם באשמה של התנהגויות משונות נוספות של המעורבים השונים. הכלל שנוסח בתלמוד בנושא זה הוא: "כל המשנה ובא אחר ושינה בו – פטור", כלומר, אם הנזק נגרם באשמת התנהגות משונה מצד הניזק, בעל הבהמה המזיקה פטור אפילו אם התנהגות בהמתו גם היא הייתה משונה. הובאו לכך כמה דוגמאות בתלמוד, אך בפרטי הדוגמאות ישנן מחלוקות בין האמוראים:
קרין אייבשיץ-סגל
קרין אייבשיץ-סגל היא מנכ"לית משותפת (יחד עם דניאל בן עטר) של אינטל ישראל וסמנכ"לית אינטל העולמי בקבוצת Design Engineering Group.
ביוגרפיה
בשנת 2001 החלה לעבוד כמפתחת תוכנה באינטל. אייבשיץ-סגל התמקדה בפיתוח מוצרים, מערכות ותשתיות, כלים ותהליכים, ומילאה תפקידי ניהול במהלך עבודתה באינטל. הייתה חברה בצוות הנדסת אימות המערכת שזכה בפרס האיכות של אינטל בשנת 2016.
ב-2017 התמנתה למנכ"לית מרכזי הפיתוח של אינטל ישראל וסמנכ"לית אינטל העולמי בקבוצת Manufacturing Validation Engineering. הייתה חברה בצוות הגיוון וההכלה, שזכה בפרס ההישגים D&I של אינטל לשנת 2018.
בינואר 2023 מונתה למנכ"לית משותפת (יחד עם דניאל בן עטר) של אינטל ישראל.
בשנת 2022, הובילה את ועדת המשנה הלאומית של ישראל להגדלת ייצוג נשים טכנולוגיות בהייטק, כחלק מהוועדה הלאומית להגדלת ההון האנושי בהיי-טק.