cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
החרם על נסטלה
הבעיות שבתחליפי חלב
הרבה אנשים מקהל היעד של נסטלה, בעיקר אוכלוסיית יבשת אפריקה, אינם בעלי גישה למקורות למים נקיים, דבר המהווה בעיה. על תווית האריזה של תרכובת מזון לתינוקות הודפסו הוראות שימוש בשפה האנגלית, ביניהן הדרישה להרתיח את המים המזוהמים לפני הערבוב עם פורמולת החלב. בשל היעדר השכלה ראויה, רוב אוכלוסיית היעד איננה יודעת לקרוא בשפה האנגלית. תחליפים אלו הוכנו תוך התעלמות מהנחיות חיוניות אשר העמידו את התינוקות בסכנת חיים. היוניסף העריך שלתינוקות שהואכלו בפורמולה שיוצרה בסביבה המאופיינת במחלות רבות וחוסר היגיינה, סיכוי גבוה פי 6 עד 25 יותר למות משלשול ועד פי 4 יותר למות מדלקת ריאות, בהשוואה לתינוקות יונקים. בעיה נוספת היא שהורים נטו להשתמש בפחות פורמולה מהנדרש כדי להכין יותר מנות מזון, דבר שהוביל תינוקות לתת תזונה.
היסטוריה
במרץ 1974 התפרסם המאמר "רוצח התינוקות" (The Baby Killer) על ידי ארגון הצדקה הבריטי War On Want בלונדון. המאמר הדגיש את הבעיות הנובעות משימוש בפורמולת חלב אם בעולם המתפתח. המאמר הצליח לערער את דעת הקהל הציבורית והיווה אבן יסוד לפתיחה בחרם. הארגון מדינות עולם שלישי (Third World Action Group-AgDW) תרגם את המאמר לשפות רבות ביניהן שוודית, תוך שינוי הכותרת ל"נסטלה רוצחת תינוקות". נסטלה הגישה עתירה לבית המשפט בה תבעה את הארגון מדינות עולם שלישי על שינוי כותרת המאמר. ב-1976 ניתן פסק הדין בתביעה אשר מוצא את ארגון מדינות עולם שלישי באשמת לשון הרע בגין כותרת המאמר בלבד. הארגון נקנס בסכום סמלי בלבד ונסטלה הוזהרה לשנות את נוהלי השיווק שלה. המאמר העלה את הנושא לתודעה הציבורית והוביל ליוזמת החרם על נסטלה.
ב-1977 הכריזו ארגון קואליציית פורמולת התינוקות (INFACT) חרם על מוצרי חברת נסטלה במיניאפוליס שבארצות הברית. לאחר זמן קצר החרם התפשט לאוסטרליה, קנדה, ניו זילנד ואירופה. במאי 1978 הסנאט האמריקאי ערך שימוע פומבי בנושא קידום תחליפי חלב אם במדינות מתפתחות. בשנת 1979 אירחו ארגון הבריאות העולמי ויוניסף ישיבה בינלאומית שקראה לפתח נוהלי שיווק בינלאומיים וכן לפעול בחזיתות נוספות, שיפור נוהלי האכלת תינוקות וילדים, בנוסף, רשת הפעולה הבינלאומית למזון לתינוקות (IBFAN) הוקמה בפגישה זו.
ב-1981, כנס הבריאות העולמי ה-34 הכריז על תמיכה בפתרון WHA34.22 אשר כולל את הנהלים הבין לאומיים לשיווק תחליפי חלב אם. הנוהל כולל את הפורמולות לתינוקות ומוצרי חלב אחרים, מזון ומשקאות, אשר משווקים או מוצגים כתחליף חלקי או מוחלט של חלב אם. הנוהל אוסר על קידום תחליפי חלב אם ומעניק לעובדי הבריאות את הסמכות לייעוץ להורים בנוגע לדרכים אופטימליות בתזונת התינוק. בנוסף הנוהל מגביל את חברות הייצור ממסירת מידע לעובדי הבריאות וקובע דרישות תיוג חדשות.
בשנת 1984 נפגשו רכזי החרם עם היצרנית נסטלה, בפגישה סוכם כי נסטלה תיישם את הנהלים אשר נקבעו בוועידה בתמורה לסיום החרם. החרם הושעה רשמית עד 1988 כאשר פעיל בארגון IBFAN טען כי חברות תחליפי חלב אם הציפו מתקני בריאות במדינות מתפתחות באספקה של פורמולות חלב בעלות נמוכה, והחרם הושק מחדש בשנה שלאחר מכן.
במאי 1999 ניתן פסק דין נגד נסטלה על ידי רשות תקני הפרסום בבריטניה (ASA). נסטלה טענה בפרסומת נגד חרם כי היא משווקת פורמולה לתינוקות "מבחינה אתית ואחראית". ה-ASA מצא כי נסטלה לא יכולה לתמוך בטענה זו ולא בטענות אחרות לנוכח עדויות שהועלו על ידי הקבוצה הנאבקת "Baby Milk Action".
בנובמבר 2000 הזמין הפרלמנט האירופי את יוניסף, IBFAN ונסטלה להציג ראיות לדיון בפני הוועדה לפיתוח ושיתוף פעולה. ראיות הובאו על ידי קבוצת IBFAN מפקיסטן והקצין המשפטי של יוניסף דיבר על כישלונה של נסטלה כדי ליישר את מדיניותה עם החלטות עצרת הבריאות העולמית. נסטלה דחתה את ההזמנה להשתתף בטענה לתזמון סכסוכים, אם כי שלחה את נציג חברת הביקורת שהזמינה כדי להפיק דוח על פעולתה בפקיסטן.
ב-2001 קמרון היא המדינה ה-51 שהצטרפה לחרם על נסטלה והמדינה הראשונה המצטרפת מיבשת אפריקה. לאחר שנסטלה סירבה בעקביות לדבר בפומבי יחד עם הארגון IBFAN, נסטלה (בריטניה) הסכימה לדיון באוניברסיטת קיימברידג'. סטודנטים ברחבי הארץ פקדו אירועי גיוס בוגרים של נסטלה, מסרבים לתת לחברה במה. נסטלה דוחה את תוכנית ארבע הנקודות של ארגון הבריאות העולמי שמטרתה להציל חיי תינוקות ובסופו של דבר לסיים את החרם, אף על פי שנקבעו הדברים בין יוניסף לנסטלה בכתב בעבר.
קנדינסקי
קנדינסקי (ברוסית: Кандинский), הוא שם משפחה.
החרם על נסטלה
סטטוס החרם
נכון לשנת 2020 החרם על נסטלה עדיין קיים ומתמקד בקפה נס קפה, מותג הדגל של נסטלה. בנוסף ישנה רשימה מפורטת אשר מעודכנת על ידי IBFNA וכוללת מוצרי נסטלה נוספים אשר הארגון מעודד להחרים, למרות טענותיהם של חברת נסטלה כי הם עומדים בתקנות של ארגון הבריאות העולמי. לחרם הצטרפו גם כמה אוניברסיטאות וארגוני סטודנטים, במיוחד בבריטניה.
יחסי בולגריה–סלובניה
יחסי בולגריה–סלובניה הם יחסי החוץ בין בולגריה לסלובניה.
החרם על נסטלה
סטטוס החרם
נכון לינואר 2020, החברה עומדת בראש המחקר על תחליפי חלב אם בהודו. רשות המחקר הרפואי בהודו ביקשה מהחברה להפסיק לשלם למשתתפי המחקר, שכלל אימהות בהריון ומניקות.
יחסי בולגריה–סלובניה
היסטוריה
במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמה ממלכת בולגריה לצד מעצמות המרכז, אשר סלובניה הייתה חלק מהם, בשל היותה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. במהלך מלחמת העולם השנייה חברה בולגריה למדינות הציר, וסייעה בכיבוש יוגוסלביה באפריל 1941. בשנת 1944 התרחשה הפיכה צבאית בבולגריה, ובעקבות כך היא חברה לברית המועצות, ואף סייעה לה בשחרור שטחי סלובניה מידי הגרמנים.
בשנת 1991 הכריזה סלובניה על עצמאותה, וזמן קצר לאחר מכן כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים ביניהן. כיום שתי המדינות הן חברות האיחוד האירופי, ונאט"ו.
היחסים בין המדינות טובים מאוד, ללא נושאים טעונים, פוליטיים או אחרים. המדינות חולקות את אותן יעדים של מדיניות חוץ, והחשוב ביותר בהן הוא חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו, ושתיהן בעד ייצוב היחסים בדרום מזרח אירופה ומניעת טרור בינלאומי. הדיאלוג הפוליטי בין המדינות נמשך - בשנה שעברה נשיא הפרלמנט הבולגרי ג'ורדן סוקולוב ביקר ביקור רשמי בסלובניה, וכך גם ד"ר סולומון פסי, שר החוץ של בולגריה.
הסכמים בין המדינות
בין המדינות נערכו הסכמים רבים: ההסכם ליחסים דיפלומטיים, ההסכם לשיתוף פעולה חינוכי, תרבותי ומדעי, ההסכם לשיתוף פעולה כלכלי, ההסכם לשיתוף פעולה בהסגר והגנת צמחים, ההסכם לשיתוף פעולה ברפואה וטרינרית, ההסכם על הגנה הדדית וקידום השקעות, ההסכם על החזרתם של אנשים שכניסתם למדינה האחרת הייתה בלתי חוקית, ההסכם על הצטרפותה של בולגריה ל-CEFTA, ההסכם על תחבורה ציבורית בינלאומית, ההסכם לשיתוף פעולה בין משרדי ההגנה הסלובניים והבולגרים, ההסכם לשיתוף פעולה בתחום הובלת מטענים ימיים, הפרוטוקול לשיתוף פעולה בין משרדי החוץ הסלובניים והבולגרים, ההסכם על ויתורי ויזה, הסכם על תובלה משולבת וההסכם על פעולות נגד פשע מאורגן. תוכנית לשיתוף פעולה חינוכי, מדעי וספורטיבי כבר בוצעה.
צפויה חתימה על הסכמים על הימנעות ממיסוי כפול ועל הסכם ירושה בין בולגריה ליוגוסלביה לשעבר. סלובניה ובולגריה מעורבות במשא ומתן הקשור לתעבורה אווירית שמתנהל בין האיחוד האירופי למועמדי האיחוד על הסכם על מרחב אוויר אירופי משותף.
בתגובה להחלטת מועצת השרים של האיחוד האירופי (שרי המשפטים ושרי הפנים) כי ממרץ 2001 אזרחי בולגריה לא יידרשו לוויזה בכניסה לאיחוד האירופי, ממשלת סלובניה הודיעה כי הם לא דורשים מהם להיכנס לסלובניה עם ויזה.
סלובניה משתפת פעולה עם בולגריה במגוון ארגונים בינלאומיים. ראוי לציין במיוחד את CEFTA, המספקת מסגרת לשיתוף פעולה כלכלי, קבוצת המועמדים בווילנה להצטרף לנאט"ו, OSCE, הסכם היציבות של דרום מזרח אירופה ו-SECI.
נציגויות דיפלומטיות
בולגריה מחזיקה בסלובניה שגרירות בליובליאנה בלבד. סלובניה מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה בלבד.
Birdy (אלבום)
Birdy הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הבריטית בירדי. האלבום יצא לאור ב-4 בנובמבר 2011, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ו-14 פלור רקורדס. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים.
איליוס תאון
איליוס תאון (ביוונית: Αἴλιος Θέων) היה סופיסט ורטוריקן אלכסנדרוני ומחברו של אוסף תרגילים ראשוניים (progymnasmata) להכשרתם של נואמים. הוא ככל הנראה חי וכתב במהלך המאה ה-1 לספירה, והמסה שלו היא החיבור המוקדם ביותר של תרגילים אלה.
בוטנט
בוטנט (רובורשת; באנגלית: Botnet) הוא מערך תוכנות הנמצא על מחשבים רבים המחוברים ברשת זה לזה. ה"בוטנט" יכול לממש "משימה" על ידי ניצול המשאבים של המחשבים ברשת ובדרך כלל, המונח מתייחס ל"משימה זדונית".
"בוטנטים" חוקיים
ככל הידוע, במקור, הבוטנטים נועדו לייצר יכולת לשוחח בפורומים מרובי משתתפים על בסיס פרוטוקול Internet Relay Chat, IRC. מטרת הפרוטוקול לאפשר "שיחה" של משתתפים רבים באמצעות הודעות טקסט ושיתוף קבצים. הפרוטוקול ממומש מעל תצורת "שרת/ לקוח".
נכון לאפריל 2011, מאה הרשתות המובילות שרתו למעלה מחצי מיליון משתמשים בכל נקודת זמן, באמצעות כ-1500 שרתים, שהיו אז כחצי מכמות השרתים.
"בוטנטים" זדוניים
"בוטנטים" שתכליתם לבצע משימות זדוניות עבור מי ששולט בהם. שימוש שהיה נפוץ בעבר כלל ביצוע מתקפת DDoS, כלומר, התקפת מחשב יעד מסוים על ידי שליחת הודעות מרובה בו-זמנית כך שלא יוכל לתת את השירות המקורי אליו הוא היה מיועד. מימוש ההתקפה במקרה הזה, מתבצע על ידי שליחה של מירב הודעות מכל אחד מהמחשבים הנגועים אל מחשב היעד - בו-זמנית.
שימוש מפורסם נוסף ב"בוטנטים" הוא לצורכי הפצת דואר "ספאם" בכמויות גדולות.
ל"בוטנטים" יש בדרך כלל ערוץ "פיקוד ושליטה" שדרכו מועברות הוראות ההפעלה אל המחשבים השונים. לחלק מה"בוטים" יש גם שרתים ייעודיים המשמשים כ"שטח אחסון" שאליו מועבר מידע שנגנב ובשלב כלשהו, בזמן שנוח לישות ששולטת ב"בוטנט" הוא מוריד אליו את המידע שנגנב מהמחשבים השונים ונשמר על "שרת האחסון" (Drop Zone). "בוטנטים" מודרניים מסווים את מסלול ההתקשרות משרת הפיקוד אל המחשבים הנגועים ומהמחשבים הנגועים אל "שטח האחסון".
מכיוון שיש כיום לא מעט גורמי חוק שמנסים "לחסל" את ה"בוטנטים", רובם מדלגים הן את שרת הפיקוד-שליטה והן את שרת שטח האחסון כדי להימנע ממצב שבו שרת כזה נופל לידי רשויות החוק.
למחשבים הנגועים בתחנות הקצה נוהג לקרוא "זומביז" ובדרך כלל, המשתמש החוקי של תחנת הקצה לא יודע שהמחשב שלו "נגוע" והוא למעשה מארח "בוטנט" זדוני.
שיטות "הדבקה"/ "הזרקה"
שיטה שהייתה נפוצה בתחילת דרכם של ה"בוטנטים" הייתה להגיע לטווח שבו יש קשר "ווי-פיי" למחשב המטרה ואז להזריק לתוכו את ה"נוזקה". כיום, בדרך כלל, ההפצה מתבצעת באמצעות שליחת דואר אלקטרוני עם קובץ צרופה שמכיל את הנוזקה או באמצעות שתילת "לינק" באתר אליו צפוי המשתמש לגלוש או בתוך דואר אלקטרוני. הדבקת המחשב של המשתמש מתאפשרת תוך ניצול חולשות הדפדפן שלו, חולשות מערכת ההפעלה שלו וכדומה.
לאחר הדבקת מחשב מסוים, ה"מטען המועיל" עצמו בנוי כך שהוא מתפשט ברשת למחשבים אחרים מקושרים במגוון דרכים (גרסה זו של "נוזקה" נקראת "תולעת מחשב" ואולם, היום התחומים כבר מתערבבים).
מבנה ה"בוטנט"
ה"בוטנט" כולל את המחשבים, ה"זומביז" שעליהם מותקנות ה"נוזקות", שרת לפיקוד ושליטה, שרתים ל"אחסון מידע", פרוטוקולי תקשורת ואת "מנהל הבוטנט".
כלכלת הפשע בתחום ה"בוטנטים"
לאחר כמה שנים, כשהתחום "הבשיל" נוצרה "כלכלה" שחורה כאשר כותבי ה"מטען המועיל" הם סוג של "ספק מתמחה", הארגון שמקים את ה"בוטנט" הוא ספק מתמחה (סוג של אינטגרטור) וארגוני הפשיעה "קונים" בוטנט שהוכן עבורם מראש והם קובעים רק את משימותיו - למשל, גנבת סיסמאות ומספרי כרטיס אשראי.
גרסה מתקדמת עוד יותר היא קניית שירותים ממפעיל ה"בוטנט". לדוגמה, ישות מסחרית שרוצה להפיץ מיליוני הודעות "ספאם" משלמת לבעלים של ה"בוטנט" והוא "רק"מפיץ את הודעת ה"ספאם".
בדרך כלל יצירת הקשר בין הגורמים השונים והמשא ומתן הכספי מתנהלים ב"דרקנט".
סוגי תקיפות נפוצים
שימושים נפוצים ב"בוטנטס" כוללים:
היסטוריה ודוגמאות
הפרסום הראשון לגבי "בוטנט" מסודר היה במהלך 2001. פרסום זה היה חלק מתביעה משפטית של ספק אינטרנט אמריקאי בשם EarthLink כנגד ספאמר. בוטנטים מפורסמים כללו את:
פרוט "בוטנטים" מוכרים מפורט להלן:
בדיה גולאני
בֵּדִיָּה גּוּלָאנִי (גאורגית: ბედიის გულანი; בֶּדִיִּיס גּוּלָאנִי) הוא אוסף כתבי-יד בשפה הגאורגית מהמאות 17–18 שהועתק בכתב הנוסחורי בקתדרלת בדיה. "גּוּלָאנִי" - משמעותו מילולית "אחסון", "שימור" או "איסוף" ("ליקוט") - הוא שם גאורגי לאוסף או אנתולוגיה ליטורגית. כיום הוא נמצא במרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה.
אוסף בדיה גולאני מכיל את ארבע הבשורות, מעשי השליחים, אגרות השליחים , שנים עשר הפזמונים, מזמורים וטקסטים ליטורגיים אחרים, לקריאה במשך כל השנה. כתב-היד הוזמן על ידי גרמאנה צ'חטידזה, הארכיבישוף המטרופוליטני של קתדרלת בדיה. הקליגרף גבריאל לוֹמְסָנִידְזֶה משַׁווְשֵׁתִי. שני אנשי דת נוספים היו מעורבים בהעתקת כתב היד היו: אַמְבּרוּסֶה קַרְגָּרֵתֶּלִי וסימון אֵוופְּרָטֶלִי.
תיארוך
אונומסטיקונים של כתובות ותפילות לבתולה מבדיה מהמאה ה -18 מעידות על קיום כתב היד בתקופה זו.
תאריך ההעתקה של בדיה גולאני שנוי במחלוקת בהיסטוריוגרפיה הגאורגית. תֶּדּוֹ זַ'וֹרְדָּנִיָּה, א. חֶלָאִיָּה, לְבָאָן מֶנַּבְּדֶהַּ, גיאורגי צ'וּבִּינַשְׁוִילִי וגיאורגי קָלַנְדִּיָּה  מסתמכים על תארוך בדיה גולאני שעשה גרמאנה צ'חטידזה. לפיו כתב-היד הועתק בסוף המאה ה-17 - תחילת המאה ה-18. ואלרי סִילוֹגָאווָה חולק על דעתם. ואילו ליה אֲחַלַּדְזֶה טוענת כי עבודתו של גרמאנה צ'חטידזה בקתדרלת בדיה מבססת את העובדה שכתב היד הועתק במחצית השנייה של המאה ה -17.
החוקר בֵּזָ'אן חוֹרַאוָּוָּה נגע בסוגיית הכרונולוגיה של גֶּרְמָאנֶה צְ'חֵטִידְזֶה בעת שקבע את הסדר הכרונולוגי של הבישופים של קתדרלת בדיה. בהתחשב במצב הפוליטי באבחזיה ובאודישי, הוא דחה את הקביעה שמדובר בדמות מסוף המאה השבע עשרה ותחילת המאה השמונה עשרה. הוא התחקה אחר כל תקופת כהונתו, שכללה את סוף המאה השש עשרה ותחילת המאה השבע עשרה. בתחילת המאות ה -17 – ה -18, הזמנת קליגרף משוושתי לא הייתה מתקבלת על הדעת. באותה תקופה שוושתי הייתה כבר חלק מהאימפריה העות'מאנית. לטענתו ספק אם, בתקופה המוזכרת, האנשים שעסקו בקליגרפיה גאורגית התגוררו שם או שהכמרים הגאורגיים היו איתם בקשר כה הדוק שהייתה להם ההזדמנות להזמין אותם. בנוסף לטענתו, על פי הנתונים הפלאוגרפיים של כתבי-היד מהמאות ה-16 – ה-17 התיארוך לא סותר.
בכתב היד מוזכרים בישופים נוספים מלבד גֶּרְמָאנֶה.
הקולופון של נִיקוֹלוֹז מְחֶיְיְדְזֶה הוזמן על ידי גרמאנה על בסיס כתב יד קיים. וברור שהיה הכהן הגדול של התקופה שלאחר גרמאנה. כתב היד אינו שלם; הוא מכיל 960 גיליונות נייר. הוא כתוב בשני טורים, בכתב נוסחורי, שהיה בשימוש על ידי הכנסייה הגאורגית באותה עת. הכתב בדיו שחור, והכותרות הן בצבע סינגור. מאוגד בשני ספרים. מידה 45.5 ס"מ. X 33.5 ס"מ. כתב היד נשמר כיום במרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה בטביליסי.
אלטה A200
אלטה A200 (באנגלית: Alta A200) היא מכונית מיקרו, בעל תצורת תלת אופן אשר יוצרה על ידי יצרנית האופנועים ורכבי תלת אופן ALTA (ΆΛΤΑ) היוונית בין השנים 1968–1970.
דגם ה"אלטה A200" התבסס על דגם Fuldamobil הגרמני אשר יוצר ברישיון, חברת "Elektromaschinenbau Fulda GmbH".
אל-אהלי (ג'דה)
מועדון ספורט אל-אהלי גִ'דַה (בערבית: النادي الرياضي الأهلي جدة) הוא מועדון כדורגל סעודי, מהעיר ג'דה. נכון לעונת 2022/2023 משחקת הקבוצה משחקת בליגת העל הסעודית.
המועדון הוא אחד הגדולים בערב הסעודית ורבים משחקני נבחרת ערב הסעודית משחקים בו. מדי הקבוצה הם בצבעים ירוק ולבן, בדיוק כמו הנבחרת הסעודית. המועדון הגיע שלוש פעמים לגמר ליגת האלופות האסיאתית ב-1986, 2009 ו-2012, והפסיד בכולם.
תארים
1978, 1984, 2016
1957, 1970, 1998, 2002, 2007, 2015
2011, 2012, 2016
2001, 2002, 2007, 2012, 2013.
2003.
1985, 2002, 2008.
1969.
2002, 2003.
1966, 1974, 1982, 2016.
חיה ותן למות (ספר)
חיה ותן למות (באנגלית: Live and Let Die) הוא ספר מאת איאן פלמינג משנת 1954, השני בסדרת ספרי ג'יימס בונד. בספר זה, מתמודד בונד מול ברון פשע אמריקאי בעל קשרים עם המודיעין הסובייטי.
פלמינג כתב את הספר עוד לפני שכתב את הספר הראשון בסדרה, קזינו רויאל, אולם החליט להוציא אותו כשני בסדרה. הספר זכה להצלחה רבה בבריטניה, ועוד באותה שנה אזלה המהדורה הראשונה בת ה-7,500 עותקים, ומהדורה שנייה הוזמנה. שנה לאחר מכן יצא הספר גם בארצות הברית אולם זכה להצלחה פחותה.
ב-1973 עובד הספר לסרט באותו השם, השמיני בסדרת הסרטים, והראשון בו גילם רוג'ר מור את ג'יימס בונד.
עלילה
M מורה לג'יימס בונד לצאת לניו יורק במטרה לחקור קשרים אפשריים בין ברון פשיעה אמריקני הידוע בכינוי "מיסטר ביג", לבין ארגון הביון הסובייטי - הסמרש. הבריטים חושדים שמיסטר ביג גילה את מטמון הזהב האגדי של הפיראט הנרי מורגן, ומשתמש בו כדי לממן מגוון פעולות פשיעה וריגול. בניו יורק, פוגש בונד את ידידו איש ה-CIA פליקס לייטר ויחד הם הולכים למועדון לילה השייך למיסטר ביג. הם נלכדים בידי אנשיו של מיסטר ביג, שמשתמש במגדת עתידות בשם סוליטר כדי שתגיד לו אם בונד ולייטר דוברים אמת או משקרים. סוליטר רואה שהם משקרים, אולם בוגדת במיסטר ביג ואומרת לו שהם דוברים אמת. בעקבות כך, מיסטר ביג משחרר את שניהם.
מאוחר יותר, סוליטר נמלטת ממיסטר ביג וחוברת לבונד. שלושתם נוסעים לסיינט פיטרסברג, פלורידה. שם מיסטר ביג מחזיק מחסן של דגים אקזוטיים שבאמצעותו הוא מסתיר את אוצר הזהב שלו. אנשיו של מיסטר ביג לוכדים את סוליטר ואת פליקס, אולם בונד מצליח להימלט. מיסטר ביג מכניס את פליקס למיכל עם כריש בתוכו. הוא שורד אולם מאבד יד ורגל. אנשיו של מיסטר ביג מחזירים אותו לדירת המסתור שלו ושל בונד, ומצמידים אליו פתק: "הוא התמודד עם משהו שאכל אותו".
בונד מגלה שהיאכטה של מיסטר ביג עוגנת ליד ג'מייקה, וטס לשם במטרה ללכוד אותו. הוא נפגש עם הסוכן הבריטי באי, ג'ון סטרנגווייז, ועם דייג מקומי בשם קוורל אשר משתף פעולה עם המודיעין הבריטי. בעזרת קוורל, בונד שוחה אל היאכטה של מיסטר ביג מצמיד אליה פצצה. הוא נלכד בידי אנשיו של מיסטר ביג שכולאים אותו יחד עם סוליטר. הם קושרים את שניהם לירכתי היאכטה כדי שהכרישים יאכלו אותם. הפצצה מתפוצצת והורסת את היאכטה. מיסטר ביג ניצל מהפיצוץ אולם נאכל בידי כרישים, לא כן בונד וסוליטר שמצליחים לשחות אל שונית אלמוגים ולהינצל.
קנדל
קנדל הוא שם פרטי ושם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
מאיר בן גור
מאיר בן גור (ליפשיץ) (1916 - 2 בינואר 2008) היה עיתונאי, המזכיר הכללי של אגודת העיתונאים בתל אביב וממקימי בית סוקולוב.
ביוגרפיה
בן גור נולד בפוניבז' שבליטא למאיר ופרידה ליפשיץ ועלה עם משפחתו לארץ בשנת 1924. המשפחה הצטרפה לקיבוץ א"י א' של השומר הצעיר שישב בראשון לציון. בשנת 1932 חזר לפוניבז', התחתן בנישואים פיקטיביים עם חברה בקן השומר הצעיר והעלה אותה לארץ. לאחר חזרתו לארץ נשלח על ידי משפחתו לנהלל.
ב-1967 קיבל בן גור אות הוקרה מהמכון לפריון העבודה והייצור על "אי היעדרות מהעבודה".
נפטר בינואר 2008 ונקבר בבית העלמין ירקון.
משפחתו
בן גור היה נשוי שלוש פעמים. מאשתו הראשונה אלה נולד תינוק שמת בגיל רך ומאשתו השנייה, רבקה, נולדו קובי, סמדר והסופרת נעמי בן גור. בראשית שנות ה-80 נישא בשלישית, הפעם לסופרת נעמי פרנקל, אף היא יוצאת קיבוץ השומר הצעיר. כשהחליטה פרנקל כי מקומה בחברון, הלך בעקבותיה, לתדהמתם של רבים מחבריו שהכירו את דעותיו הפוליטיות. בשנותיו בחברון התקרב יותר ויותר לדת.
אורגולו קריטיקו
אורגולו קריטיקו (בספרדית: Orgullo crítico; באופן מילולי: גאווה ביקורתית) הוא שמו של מספר הפגנות מחאה שנתיות להט"ביות שנערכות מאז 2006 בספרד. ההפגנות מתרחשות ב-28 ביוני מדי שנה, כתזכורת למהומות סטונוול. מארגני הפגנות אלו מציגים את המחאות כאלטרנטיבה למצעדי הגאווה והפסטיבלים המקוריים, שלפי דעתם הם מצעדים פוליטיים וממוסדים.
התנועה קוראת לאי-מסחור ופוליטיזציה מחודשת של הגאווה הלהט"בית, ומבקרת את הרעיוניות לקפיטליזם ורוד, ג'נטריפיקציה, הומונורמטיביות, פינקוושינג והומונציונליזם.
ריצ'רד מאליגן
ריצ'רד מאליגן (באנגלית: Richard Mulligan; 13 בנובמבר 1932 – 26 בספטמבר 2000) היה שחקן אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב ושני פרסי אמי על תפקידיו בסדרות הקומיות "קן ריק" ו"בועות".
ביוגרפיה
מאליגן נולד בניו יורק. אחיו הבוגר היה במאי הקולנוע ההוליוודי רוברט מאליגן. לאחר שסיים את לימודיו ב"אוניברסיטת קולומביה" החל לעבוד בתיאטרון כשחקן וכמנהל במה.
קריירת משחק
מאליגן החל את הקריירה שלו כשחקן לראשונה בשנות ה-60 בסרטי הקולנוע "תמונה אחת, שתי תמונות" בתפקיד ג'ו קאלן הגרוש ג'ולי ריצ'רדס (ברברה ברי) ו"הקבוצה" של סידני לומט. בשנת 1970 השתתף מאליגן במערבון של ארתור פן "איש קטן גדול" בתפקיד המפקד הצבאי ג'ורג' ארמסטרונג קסטר.
מאליגן התפרסם בסוף שנות ה-70 בסיטקום המצליח "בועות" בתפקיד קבלן הבנייה בארט קמפבל, על משחקו בסדרה זכה מאליגן בשנת 1980 בפרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית.
בשנת 1988 דיבב מאליגן בסרט האנימציה "אוליבר וחבורתו" את דמותו של הכלב הדני איינשטיין. באותה השנה החל מאליגן את תפקידו הראשי בקומדיית המצבים "קן ריק" בתור רופא הילדים ד"ר הארי ווסטון. מאליגן הופיע בסדרה במשך כ-7 עונות כאשר במהלך הוא זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית ובפרס אמי שני לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית.
חיים אישיים
מאליגן התחתן ארבע פעמים. את בנו היחיד הביא מאליגן עם אשתו הראשונה פטרישיה ג'ונס. לאחר גירושיו הראשונים ניהל מאליגן מערכות נישואין עם כוכבת הקולנוע ג'ואן האקט מ-1966 עד ל-1973, עם השחקנית לאונור סטיבנס ממנה הוא היה צעיר ב-29 שנה ועם שחקנית הפורנו רייצ'ל ראיין.
מאליגן מת ב-26 בספטמבר 2000 בביתו שבלוס אנג'לס ממחלת סרטן המעי הגס כשהוא בן 67. על שמו של מאליגן הונצח כוכב טלוויזיה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ריצ'רד ברגמן
ריצ'רד ברגמן (באנגלית: Richard Bergmann; 10 באפריל 1919 - 5 באפריל 1970) היה שחקן טניס שולחן יהודי-אוסטרי ובריטי, בעל 22 מדליות באליפויות עולם בטניס שולחן, מהן 7 זהב, 4 ביחידים (באדן 1937, קהיר 1939, לונדון 1948 ובודפשט 1950), שני בכל הזמנים אחרי ויקטור ברנה. עקב מלחמת העולם השנייה נמנע ממנו להשיג מדליות זהב ומדליות אחרות רבות נוספות. הוא זכה בשתי מדליות זהב לפני המלחמה ובשתי מדליות זהב נוספות אחרי המלחמה. ברגמן היה לשחקן טניס השולחן הצעיר ביותר שזכה באליפות העולם ליחידים כשזכה בגיל 18, עד לשנת 2004.
ברגמן נחשב לאחד משחקני טניס השולחן הגדולים היסטוריה ולשחקן ההגנה הטוב בהיסטוריה.
קורות חיים
באליפות העולם שנערכה בבאדן, אוסטריה בתחילת פברואר 1937 הוא זכה במדליית הזהב הראשונה שלו ביחידים לאחר ניצחון במשחק הגמר על אלויזי ארליך שחקן יהודי-פולני ב-5 מערכות (21-19, 21-23, 21-19, 14-21, 11-21) ובכך היה לשחקן טניס השולחן הצעיר ביותר שזכה בתואר זה עד לשנת 2004. לפני מלחמת העולם השנייה הוא זכה במדליית הזהב השנייה באליפות העולם שנערכה בקהיר, מצרים בתחילת מרץ 1939 לאחר ניצחון ב-3 מערכות (7-21, 15-21, 18-21), שוב על אלויזי ארליך.
עם פלישת הגרמנים לאוסטריה, ברח ברגמן לאנגליה. בגלל מלחמת העולם נמנע ממנו לזכות במדליות רבות נוספות כולל מדליות זהב. הוא קיבל אזרחות בריטית בשנת 1946.
באליפות העולם שנערכה בלונדון בשנת 1948 הוא זכה במדליית הזהב השלישית שלו ביחידים, במדליית כסף זכה בוהומיל וניה מצ'כיה. במדליית הזהב הרביעית ביחידים באליפות העולם שנערכה בבודפשט בשנת 1950, במדליית כסף זכה פרנץ שוש מהונגריה ששנה קודם לכן, הדיח אותו באופן מפתיע בשלב שמינית הגמר. בשנת 1951 איגוד טניס השולחן הבריטי מנע ממנו להגן על תוארו העולמי בגלל שהוא השתתף בתחרויות בדרום אפריקה בניגוד להוראות.
בשנת 1948 הוא נישא לאלן או'פלין ושנתיים לאחר מכן הם התגרשו. בשנות ה-50 הוא הפך לשחקן טניס שולחן מקצוען הראשון בענף והחל להשתתף בתחרויות ברחבי העולם ולהופיע עם כדורסלני הארלם גלובטרוטרס.
בשנת 1970 נפטר ברגמן מסרטן המוח.
שי בירוק
שי בירוק (נולד ב-15 ביוני 1984 באתיופיה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר. נחשב על ידי רבים לכישרון שלא מומש.
קריירת מועדונים
בירוק נולד באתיופיה, ובגיל 6 עלה לישראל. בגיל 9 החל לשחק בקבוצת הילדים של בית"ר נס טוברוק בנתניה.
בשנת 2001 עבר בירוק לשחק במדי קבוצת הנערים של אייאקס אמסטרדם בעקבות משחק מול הפועל כפר סבא בו נכח מגלה כישרונות של המועדון. באיאקס שיחק בירוק לצידו של דניאל דה רידר. כשהיה בן 16 רכשה טוטנהאם הוטספר את הזכות להחתימו תמורת מיליון דולר.
בגיל 17 עבר בירוק לקבוצת הנוער של מכבי חיפה והיה סגן מלך השערים של ליגת העל לנוער עם 21 כיבושים. באוגוסט 2002 השתתף לראשונה במשחק בוגרים של מכבי חיפה. בספטמבר 2003 שיחק לראשונה בליגת העל, וגם כבש את אחד השערים בניצחון מכבי חיפה 0-4 על בית"ר ירושלים. בירוק היה חלק מהקבוצה שזכתה באליפות הליגה בשנים 2003/2004, 2004/2005 ו-2005/2006, אך לרוב שולב כשחקן מחליף.
בעונת 2006/2007 שיחק במכבי נתניה הגיע איתה למקום השני אך איכזב ביכולתו ושוחרר מהקבוצה. בעונה שלאחר מכן חתם בקבוצת הפועל באר שבע, במדיה שותף ב-7 משחקי ליגה בלבד. ביולי 2008 חתם בקבוצת הפועל בני לוד לשנתיים, אך שוחרר מהקבוצה לאחר חודשיים, אחרי שלא הגיע לכמה אימונים.
לאחר שלא שיחק כשנתיים החל בירוק להתאמן בהפועל אשקלון, תחת הדרכתו של המאמן גיא עזורי, אך לא היה רשום בקבוצה. לאחר כחצי שנה, ב-13 בינואר 2011, חתם בירוק רשמית בקבוצה.
בקיץ 2011 חתם בירוק בקבוצת הפועל כפר סבא, במדיה שיחק עד ינואר 2012.
נבחרות ישראל
במדי נבחרת נערים ב' עד גיל 16 של ישראל רשם 6 הופעות. במדי נבחרת הנוער של ישראל רשם בירוק 8 הופעות ו-3 שערים. במדי הנבחרת הצעירה עד גיל 21 רשם 3 הופעות.
קורי העכביש (סרט)
קורי העכביש (באנגלית: The Cobweb) סרט דרמה אמריקאי משנת 1955 בבימויו של וינסנט מינלי עם ריצ'רד וידמרק, גלוריה גראהם, שרל בואייה, לורן באקול וליליאן גיש בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "קורי העכביש" של ויליאם גיבסון המתאר את הנעשה במוסד פסיכיאטרי פרטי שבו הרופאים ומשפחותיהם, הצוות הרפואי והמנהלי, והמאושפזים הקשורים אחד לשני כמו בקורי עכביש.
הסרט הוא גם הופעת בכורה בקולנוע של שני שחקנים צעירים - ג'ון קר וסוזן סטרסברג המופיעים בתור שני מאושפזים צעירים במוסד.
תקציר העלילה
ד"ר סטיוארט מקייבר (ריצ'רד וידמרק) הוא פסיכיאטר המנהל מוסד פרטי לחולי נפש. הוא גר במקום ביחד עם אשתו קארן (גלוריה גראהם) ושני ילדיהם. הוא משקיע הרבה בעבודה ובחולים ופחות באשתו וילדיו. על רקע זה היחסים ביניהם מידרדרים.
בין המאושפזים המבוגרים נמצאים גם זוג צעירים: סטיב הולט (ג'ון קר) הסובל מדיכאון ועבר כמה ניסיונות התאבדות, וסו ברט (סוזן סטרסברג) הסובלת מחרדות קשות. סטיב מציע לה לצאת איתו לקולנוע אך היא דוחה אותו בגלל חרדה.
המנהלת האדמיניסטרטיבית של המוסד היא ויקטוריה אינץ' (ליליאן גיש) אישה רווקה מזדקנת וחמורת סבר הנמצאת במוסד מאז הקמתו.
הרופא הראשי במוסד הוא ד"ר דבנל (שרל בואייה), מאהב שרמנטי ורודף נשים. הוא מתחיל לחזר אחרי קארן וויקטוריה לא סובלת זאת וכותבת נגדו דו"ח אותו היא מתכוונת להגיש לחבר הנאמנים של המוסד. ד"ר מקייבר משכנע אותה לא לעשות זאת וד"ר דבנל מגיש את התפטרותו.
בהתייעצות עם המאושפזים מחליטים להחליף את וילונות הספרייה וסטיב בעל כישורי הציור מתמנה לתכנן אותם. קארן עוקפת את ויקטוריה ובהסכמת הנאמנים היא מזמינה וילונות מודרניים לטעמה אך בינתיים מאחסנת אותם בדירתה. סו מסכימה לבסוף לצאת העירה וג'ון לוקח אותה לקולנוע ובחזרה למוסד היא מרשה לו לנשק אותה על לחיה.
קארן מגלה שבעלה בוגד בה עם מג ובחמת זעם היא תולשת את הוילונות ומחליפה אותם בווילונות שלה. כאשר זה מתברר לסטיב הוא מקבל התקף זעם, רץ לנהר הסמוך ומבקש להתאבד.
מוזעקת משטרה ומחפשים. ד"ר מקייבר ומג מגיעים והיא אומרת לו שלדעתה כדאי להם להיפרד. הוא חוזר למוסד עם קארן במחשבה שסטיב אבוד. להפתעתם הם רואים אותו בפתח המוסד, רועד עם בגדים קרועים. הם מטפלים בו ותוך כל זה הם מתקרבים זה לזה.
הספרייה הלאומית של צ'ילה
הספרייה הלאומית של צ'ילה (בספרדית: Biblioteca Nacional de Chile) היא הספרייה הלאומית של צ'ילה. היא נמצאת בסנטיאגו דה צ'ילה, בבניין שהושלם בשנת 1925, אם כי ההיסטוריה שלו הגיעה עד תחילת המאה ה-19 לפני שהועברה לביתו הנוכחי.
בספריה מעל ל-1,100,000 רשומות.
החלק ההיסטורי של ארכיון צ'ילה, ממוקם במבנה הספרייה הלאומית, כאשר החלק המנהלי שוכן בשכונה אחרת.
הספרייה הוקמה לאחר עלייתו לשלטון של חוסה מיגל קררה, כחלק מתהליך העצמאות של צ'ילה.
יחידות התעמולה של הוורמאכט
יחידות התעמולה של הוורמאכט (בגרמנית: Wehrmachtpropaganda, ובקיצור - WPr) היו יחידות בוורמכט ובאס-אס בגרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. הם היו כפופות לפיקוד העליון של הוורמאכט (ה-OKW - Oberkommando der Wehrmacht), ותפקידן היה לייצר ולהפיץ חומרי תעמולה המכוונים לכוחות הלוחמים הגרמנים ולאוכלוסייה הגרמנית האזרחית.
תכנון והקמה
תכנון פעילות התעמולה של הוורמאכט החל בשנת 1938. יוזף גבלס, ראש משרד התעמולה, ביקש ליצור שיתוף פעולה אפקטיבי עם הוורמאכט כדי להבטיח זרימה חלקה של חומרי תעמולה מהחזית. הוא ביקש להקים ולשלוט ביחידות התעמולה, ולכן לא סייע לצבא בהקמת היחידות, אך סייע להן באספקת כוח אדם.
פונקציה ותפעול
היחידות הוכפפו לרמטכ"ל, גנרל אלפרד יודל ופיקד עליהן גנרל האסו פון ודל . יחידות התעמולה הרבות של הוורמאכט והוואפן אס-אס, היו צמודות לכוחות הלוחמים. בשיאן, בשנת 1942, כללו כוחות התעמולה 15,000 איש.
ליחידות התעמולה ניתן תפקיד בלעדי בדיווח על החדשות מאזורי הפעולה הצבאית, שכן נאסר על כתבי חדשות אזרחיים להיכנס לאזורי לחימה. החיילים ייצרו את החומרים הכתובים, האודיו והסרטים בחזית ושלחו אותם למרכז עיבוד בגרמניה, שם נבדקו חומרים אלה על ידי צנזורים, לרוב למטרות ביטחון. החומרים המסוננים הועברו למשרד התעמולה של גבלס לשם הפצה מיידית. בין חומרי התעמולה שהופקו היה ה-Wehrmachtbericht, הודעת חדשות רשמית על מצבו הצבאי של הרייך, דו"ח שיועד לצריכת פנים וחוץ כאחד.
פרסומים
פרסומי התעמולה לתמיכה במאמץ המלחמתי של הוורמאכט והוואפן-אס אס כללו:
לואיג'י מוסו
לואיג'י מוסו (באנגלית: Luigi Musso; 28 ביולי 1924 - 6 ביולי 1958) היה נהג מרוצים איטלקי שהתחרה עבור קבוצת פרארי באליפות הפורמולה 1. נודע בעיקר בשל היריבות העזה בינו ובין צמד חבריו לקבוצה מייק הות'ורן ופיטר קולינס. נהרג בתאונה שאירעה במהלך הגרנד פרי הצרפתי בעונת 1958.
קריירה
מוסו נולד ברומא והחל להתחרות במכוניות ספורט. ב-17 בינואר 1954 ערך את הופעת הבכורה שלו באליפות הפורמולה 1, כאשר התחרה עבור קבוצת מזארטי. במהלך השנה ניצח במרוץ הקופה אצ'רבו, מרוץ שלא נכלל בסבב האליפות. בסיום עונת 1955 עזב את מזארטי והצטרף לקבוצת פרארי.
בגרנד פרי ארגנטינה, המרוץ שפתח את עונת 1956, חלק ניצחון יחד עם חואן מנואל פנג'יו. תאונה במהלך מרוץ מכוניות ספורט בו השתתף במסלול הנורבורגרינג, גרמה לפציעתו, פציעה שהשביתה אותו מפעילות לאורך מרבית העונה. עונה לאחר מכן הצליח לסיים פעמיים ברציפות במקום השני (גרנד פרי צרפת ובריטניה), את העונה כולה סיים כשהוא מדורג במקום השלישי.
את עונת 1958 פתח עם שני מרוצים בהם סיים במקום השני. ב-6 ביולי, במהלך הגרנד פרי הצרפתי, היה מוסו במקום השני אחרי מייק הות'ורן. בהקפה העשירית של המסלול הועף רכבו מהמסלול, פגע בתעלה בצידי הדרך והתהפך באוויר. מוסו הובהל לבית החולים, בו מת מפצעיו מאוחר יותר באותו היום.
מספר שנים לאחר התאונה, טענה פיאמה ברסקי, מי שהייתה ארוסתו של מוסו בזמן מותו, כי היריבות העזה בינו ובין צמד חבריו לקבוצה מייק הות'ורן ופיטר קולינס הובילה את השלושה לקחת סיכונים מיותרים ובסופו של דבר הייתה הסיבה למותו.
שלייפר
שלייפר (Shleifer; Schleifer) הוא שם משפחה ממקור גרמני, שפירושו "משחיז".
וט לג
ביוגרפיה
טיזדייל, ילידת מרזיסייד, עברה מפורמבי לאי וייט כשהייתה בת שמונה. היא הופיעה במשך שנים רבות באי וייט כמוזיקאית ופסנתרנית מקומית, ולפני הקמתה של הלהקה, הייתה ידועה בשם RHAIN והייתה מקושרת לסצנת המוזיקה בבריסטול.
טיזדייל וצ'יימברס נפגשו לראשונה בקולג' המקומי לאמנויות באי וייט בזמן שלמדו. לאחר עשר שנות חברות, הן הפכו לצמד מוזיקלי בשנת 2019 תחת השם "וט לג", וחתמו על חוזה הקלטות בחברת דומינו רקורדינג.
סינגל הבכורה שלהן, "Chaise Longue", שוחרר ביוני 2021 וזכה לסיקור תקשורתי על כך שזכה במיליוני השמעות וצפיות ברשת. הסינגל השני שלהן, "Wet Dream", שוחרר בספטמבר של אותה השנה. בנובמבר הן הכריזו על אלבום הבכורה שלהן, שיצא באפריל 2022. באותו יום הוציאה הלהקה את הסינגל הכפול "Too Late Now" / "Oh No".
ב-2022 הן הופיעו בבריטניה עם שירים מאלבומן הראשון. הוכרז שהן יופיעו באוסטרליה וניו זילנד בתור מופע החימום בסיבוב הופעות של הארי סטיילס בשנת 2023.
הלהקה קיבלה שלוש מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-65, כולל תגלית השנה, ואף זכתה בקטגוריות ביצוע המוזיקה האלטרנטיבי הטוב ביותר והאלבום האלטרנטיבי הטוב ביותר.
שתי חברות הלהקה נכללו ברשימה האירופאית פורבס 30Under30 לשנת 2023.
Ciara: The Evolution
Ciara: The Evolution (בעברית: סיארה: האבולוציה) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית סיארה. האלבום יצא לאור ב-5 בדצמבר 2006, על ידי חברות התקליטים לה-פייס רקורדס וג'ייב רקורדס. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים בסך הכול.
מתוך האלבום יצאו הסינגלים "Get Up" אשר מוקם ב-12 המובילים במצעד האמריקאי והופיע בנוסף בפסקול הסרט "סטפ אפ", הסינגל הבא "Promise", גם נכנס ל-12 המובילים וסינגל נוסף מן האלבום שהופץ הוא "Like a Boy".
מוזיקה ארגנטינאית
המוזיקה העירונית
המוזיקה העירונית הארגנטינאית, זו של בואנוס איירס, מוכרת בראש ובראשונה בזכות הטנגו שנוצר והתפתח בה, ובהמשך נדד לאירופה ולכל העולם; אם כי למען הדיוק יש לציין שהוא מזוהה גם עם מונטווידאו שבאורוגוואי, ולכן ראוי להגדירו כסגנון של אזור נהר לה פלטה (rioplatense); וכן שיש סגנונות מוזיקליים נוספים המזוהים עם בואנוס איירס.
ניתן לזהות בו השפעות מוזיקליות אירופאיות - של המהגרים שהגיעו משם, ובראש ובראשונה האיטלקים; אך גם השפעות מוזיקליות אפריקאיות שהביאו העבדים משם במאות הראשונות לכיבוש האירופאי. באופן כללי הוא התגבש בתקופה של הגירה חיצונית גדולה מאירופה והגירה פנימית מהפרובינציות, ומקובל לראותו כיצירה מקומית ולא כסגנון שהגיע מבחוץ וקיבל מאפיינים מקומיים.
הליווי הכלי מתבסס בדרך כלל על גיטרות (ספרד), בנדוניאון (גרמניה), קונטרבאס, ופסנתר.
המונח טנגו מקורו ככל הנראה בדיאלקט שהיה מקובל בקרב העבדים האפריקאיים, והוא מציין תוף או מעגל של ריקוד קצבי; אך רק בראשית המאה ה-20 הוא יוחד לסגנון המוזיקלי המסוים הנושא מאז את שמו.
קרלוס גרדל
בשנת 1910 החלה הקריירה של קרלוס גרדל שמשכה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, ושנחשב בארגנטינה לגדול זמרי הטנגו אשר מסמל את תור הזהב שלו ואת התקופה בה נוצרה מיטב הקלאסיקה.
גרדל הופיע בשיא הקריירה שלו לא רק בבואנוס איירס אלא גם בפריז ובניו יורק, והשתתף בסרטים רבים בארצות הברית.
הוא מת בן פחות מ-50 (יש אי ודאות לגבי תאריך הלידה שלו) בתאונת מטוס בעיר מדיין, קולומביה.
תקופת הזהב
המחצית הראשונה של המאה ה-20, החל מגרדל ועד להדחתו של חואן פרון נחשבת לתקופת הזהב של הטנגו הארגנטיני ובה פעלו היוצרים ונכתבו השירים שנחשבים כיום לקלאסיקה שלו; והוא אף הפך במהלך כהונתו של פרון למקור לגאווה לאומית.
בין השירים הבולטים בתקופה זו ניתן לציין את Cambalache.
זו התקופה בה הגרמופון והרדיו הופיעו והפכו לפופולריים והביאו את הצלילים לכל פינה, ובהמשך הריקוד הגיע גם לאירופה וזכה שם לגרסה משלו.
התקופה שלאחר תור הזהב
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 נעשו ניסיונות לחפש כיוונים חדשים בטנגו, והדמות הבולטת בתקופה זו הוא אסטור פיאצולה (Ástor Piazzolla) שניסה לחדש גם מבחינה מוזיקלית וגם מבחינה כלית ועשה שימוש בסינתיסייזרים בני אתה תקופה, גיטרה חשמלית, סוללת תופים וכו'.
בשנת 2009 הטנגו הוכר על ידי אונסק"ו כמורשת תרבותית לא מוחשית.
המוזיקה הפולקלורית
הגבולות המדיניים באמריקה הלטינית אינם חופפים את הגבולות התרבותיים, וכך ניתן למצוא ברחבי ארגנטינה - מחוץ לבואנוס איירס - שפע סגנונות מוזיקליים שונים זה מזה ובני תרבויות שונות, שבאופן כללי מוכרים כמוזיקה פולקלורית (música folclórica ובארגנטינה גם música folklórica). רובם זכו לפחות יחסי ציבור מאשר הטנגו, הם פחות מוכרים בעולם, אם כי פה ושם יש מבצעים (כמו מרסדס סוסה) או יצירות (כמו המיסה קריאוז'ה) מוכרים יותר.
בניגוד לתדמית המקובלת של המוזיקה והריקודים הלטינו-אמריקאים כקצביים, פרובוקטיביים, ובעלי מבנה חופשי - המוזיקה הפולקלורית היא באופן כללי סולידית יותר, ובכל סגנון מוזיקלי יהיה לשירים השונים מבנה דומה, והריקודים יהיו שמרניים באופיים.
ההשפעות המוזיקליות נובעות גם הן מהמוזיקה האירופאית שהגיעה עם המהגרים משם, אך במידה רבה מאוד מהמסורות המוזיקליות של האינדיאנים באזורים השונים; וזה מתבטא גם בכלי הנגינה, בתלבושות, ואף בשילוב הדיאלקטים המקומיים במילות השירים (למשל- קצ'ואה בצפון מערב ארגנטינה וגוארני בצפון מזרח).
מילות השירים מתייחסות הרבה פעמים לנוף המקומי, למנהגים, לשמות מקומות, לצמחים וכו'.
חוץ מאשר בהופעות מסחריות - המוזיקה הפולקלורית מבוצעת בחגיגות הכפריות, במועדונים (peña) וכו'.
עם תום מה שמכונה "תקופת הזהב של הפולקלור" - החלו להופיע הרכבים ומבצעים חדשים שחידשו שירים רבים בביצועים מודרניים תוך שהם פונים לקהל צעיר יותר, וביניהם ניתן לציין את הלהקות Los Nocheros ו-Les Luthiers, ואת הזמרת סולדד (Soledad Pastorutti).
המוזיקה הפולקלורית הצפון מערבית
מוזיקה זו היא במידה רבה ליבה של המוזיקה הפולקלורית הארגנטינית, והיא מקובלת בעיקר בפרובינציות סלטה, טוקומן, קורדובה, וסנטיאגו דל אסטרו.
ההרכבים הקלאסיים של מוזיקה זו שהצליחו בעיקר במחצית השנייה של המאה ה-20 כללו על פי רוב רביעיות של גיטרה סולו, שתי גיטרות מלוות ותוף בומבו לגוארו (Bombo legüero).
שתי הלהקות המוכרות ביותר הן Los Chalchaleros ו-Los Fronterizos, שתיהן מסלטה, שתחילתן בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20, ההרכבים המקוריים אינם קיימים כבר, אך קיימים הרכבים אחרים שמחקים את סגנונם. Los Fronterizos היא הלהקה הסולנית בביצוע המקורי והמוכר של המיסה קריאוז'ה.
גם מרסדס סוסה - ילידת טוקומן - מזוהה בעיקר עם המוזיקה הזו (לפחות בראשית דרכה).
בין היוצרים הבולטים של המוזיקה הזו ניתן לציין את אטהואלפה ז'ופנקי (Atahualpa Yupanqui) שבין שיריו היותר מוכרים - Luna tucumana - שמוכר בין היתר בביצועה של מרסדס סוסה, והצמד פליקס לונה (Felix Luna תמלילן) ואריאל רמירס (Ariel Ramírez מלחין) שכתבו יחד את המיסה קריאוז'ה, וכן יצירה בשם "נשים ארגנטינאיות" (Mujeres argentinas) שהוקדשה לנשים מההיסטוריה והמיתולגיה הארגנטינית ושהוקלטה על ידי מרסדס סוסה. השיר המוכר מהיצירה הוא אלפונסינה והים שתורגם לעברית בידי אהוד מנור וזה למספר ביצועים (חוה אלברשטיין, הפרברים).
בין הסגנונות המוזיקליים היותר מזוהים עם אזור זה ניתן לציין את הסמבה (Zamba שום קשר ל-Samba הברזילאית), והצ'קררה (Chacarera).
המוזיקה האנדית
נעשה בה שימוש רב בכלי נגינה האופייניים לאזור זה, וביניהם:
בין הסגנונות המוזיקליים האופייניים לאזור ניתן לציין את הקרנבליטו (Carnavalito) הקצבי והעליז שמוכר בבוליביה בתור וואינו (Huayno), ואת הז'אראווי (Yaraví) המלנכולי.
הנעימה El Condor Pasa שאופיינית לאזור זו (התפרסמה בביצועם של סיימון וגרפונקל ובעברית בידי הפרברים תחת השם "לו ניתן" למילותיו של אבי קורן) ניתן לסווגה כז'אראווי, ובעיבודים כליים היא כוללת לא פעם קטע מעבר קצבי בסגנון הקרנבליטו.
גם הגלוריה מתוך המיסה קריאוז'ה הולחנה במקצב של הקרנבליטו (בתחילת השיר ובסופו), וז'אראווי באמצע.
המוזיקה הקוז'אנית
המוזיקה של אזור קוז'ו (Cuyo) הכולל את הפרובינציות של מנדוסה, סן חואן וסן לואיס.
המוזיקה באזור זה קשורה למוזיקה של צ'ילה - מעברו השני של רכס הרי האנדים, וסגנון מוזיקלי אופייני לאזור זה היא הקואקה הקוז'אנית (La Cueca cuyana) - גרסה קצבית של הסמבה הארגנטינאית.
הקואקה היא גם הריקוד הלאומי של צ'ילה.
המוזיקה הצפון מזרחית
מוזיקה זו המוכרת כמוזיקה של גדות נהר הפרנה (La Música litoraleña), שייכת לאותו אזור תרבותי כמו המוזיקה של פרגוואי.
כלי הנגינה המקובלים באזור הם גיטרה, בנדוניאון או אקורדיאון, ונבל פרגוואי.
צבא השחרור השחור
צבא השחרור השחור (באנגלית: Black Liberation Army) היה ארגון מיליטנטי אמריקאי מחתרתי מזרם הלאומנות השחורה שפעל בשנים 1970 – 1981, אשר מטרתו המוצהרת הייתה לנקוט באלימות על מנת לקדם את הגדרתם העצמית ואת שחרורם של האפרו-אמריקאים.
היסטוריה
צבא השחרור השחור הגיח במהלך שלב הדעיכה בפעילותו של הגוש שכלל את התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח, תנועות הכוח השחור, והתנועה שקראה לסיום מלחמת וייטנאם. הארגון ביצע פעולות טרור שונות, בהן רציחות, פיגועים, מעשי שוד ופריצות לבתי סוהר לצורך שחרור אסירים. פעולות האלימות השונות בהן נקט צבא השחרור השחור, הביאו לרציחתם של לפחות 20 בני אדם. בין הפעולות הבולטות המיוחסות לארגון: הריגתו של שוטר משטרת ניו ג'רזי, ובריחתה מהכלא של מנהיגת הארגון, ג'ואן צ'סימארד, לימים אסאטה שאקור, שנמלטה לקובה ומבוקשת על ידי רשויות החוק עד היום. באוקטובר 1981, חברי צבא השחרור השחור הנותרים ביצעו שוד מזוין של משאית ברינקס משוריינת בצפון מדינת ניו יורק, שוד שהסתיים במותם של שני שוטרים ושומר אחד. הערכות שונות קבעו כי צבא השחרור השחור מנה לא יותר מ-30 פעילים. מעבר לעילה המיידית לפעילות צבא השחרור השחור, יש המסבירים את פעילותם כחלק מגל של אלימות פוליטית פנימית שגאה בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. בדומה לפעילי טרור רבים, גם פעילי צבא השחרור השחור סימנו את המדינה ואת רשויות אכיפת החוק כטרוריסטים.
צבא השחרור השחור יזם קמפיין שמטרתו להקשות על חייהם של סוחרי הסמים לנוע בתוך הקהילות השחורות. פעילי הארגון זיהו את האתרים הבולטים בהם שהו הסוחרים, וביצעו עליהם פשיטות. במקרים מסוימים הופנתה כלפי סוחרי הסמים אלימות פיזית, ומספר פעמים אף נרשמו בקרבם מקרי מוות. חברי צבא השחרור השחור, שניצבו מול מה שנתפס בעיניהם כאלימות קשה שהפגינה המשטרה כלפי אפרו-אמריקאים, ראו עצמם כבאים להגנתם של אנשים שדוכאו תחת משטר קולוניאלי, ואשר היו קורבנות של מלחמת שמד. גופי המשטרה האמריקאיים נתפסו כצבא הכובש את ציבור האזרחים השחורים הנתונים תחת מגף הקולוניאליזם וכסוכנים הראשיים של רצח העם השחור. בשנתיים שלאחר התפלגות הפנתרים השחורים, ייחסה כוחות ארגוני המשטרה הפדרליים את מותם של 20 שוטרים לפעילותו של צבא השחרור השחור. Omowale Umoja מציין כי אחת הסיבות לפיצול בשורות הפנתרים השחורים הייתה אידאולוגיית האינטר-קומיונליזם שקידם יואי פ. ניוטון, אשר הרחיקה את התנועה מהלאומיות השחורה. אנשי צבא השחרור השחור אשר פרשו מהפנתרים השחורים על רקע זה, שימרו את השקפת הלאומיות השחורה הרדיקלית, ומסקנה מתבקשת מכך, מבחינתם, הייתה הקמת רפובליקת ניו אפריקה העצמאית.
צבא השחרור השחור קם לאחר שהתפצל מתוך תנועת הפנתרים השחורים, על רקע חילוקי דעות אידאולוגיים וחיכוכים ברמה הבין-אישית. בהצהרה מדינית שפִרסם הארגון הוא הגדיר עצמו כ"חזית צבאית ומדינית". בהצהרה, עשה הארגון שימוש ברטוריקה מרקסיסטית והגדיר את האפרו-אמריקאים כ"עבדים האמיתיים של המאה ה-20". הארגון טען עוד, כי על מנת להביס את האויב, יש לאמץ פרספקטיבה מהפכנית, הנשענת על מושגים של מלחמת מעמדות מהפכנית. עוד נטען כי בחתירתו להביא לשחרור האפרו-אמריקאים, מחויב הארגון להביא לביטול מערכת שמשעבדת אנשים בכל רחבי העולם, ולפעול לטובתם של כל המדוכאים בעולם. הארגון הגדיר עצמו כאנטי-קפיטליסטי, אנטי-אימפריאליסטי, אנטי-גזעני ואנטי-סקסיסטי.
לטענת הארגון, רבים מהמדוכאים מאמינים בקיומה של מערכת החוק, והמדוכאים אינם רואים את הקשר האמיתי בין התפתחות החוק המערבי והתפתחות הקפיטליזם המערבי, לכן אותם אנשים אינם יכולים להתמודד עם המציאות של חוסר צדק, כחלק אינטגראלי של המערכת השלטת. לא מעט אנשים, קבע הפמפלט, אינם מבינים את הפונקציה המעמדית של בתי המשפט, של המשטרה ושל מוסדות קשורים אחרים, בשימור אשליית הדמוקרטיה הצפון-אמריקאית. בהתייחס לקיומם של ארגונים אחרים הטוענים לייצוג האפרו-אמריקאים, קובע הארגון כי "ללא פרספקטיבה מעמדית מהפכנית, אנחנו, החותרים להשיג אמנסיפציה מלאה מהכוחות המשעבדים את אנשינו, לא נהיה מסוגלים להבחין בין חברים אמיתיים ובין אויבים, בין אנשים מבולבלים ובין אלו שמשמשים ככלי מודע בידיהם של המדכאים, ולא נהיה מסוגלים לזכות בבני ברית פוטנציאליים". בהתייחסות לתפקיד התרבות מצוין כי "הארגון רואה את התרבות כאמצעי באמצעותו המעמד הדומיננטי מתכנת את החברה כולה לפי רעיונותיו, ערכיו והסטנדרטים שלו, ובכך מנציח את עליונותו. התפקוד המעמדי האובייקטיבי של "תרבות", לא צריך להוביל אותנו למסקנה המוטעית שאם אנו מאמצים אוריינטציה "תרבותית" במאבקנו לשחרור, הדבר צפוי להספיק. תפיסה מהותית זו של הלאומנים התרבותיים, שכל עניינם סובב סביב התרבות, היא שגויה, בשל העובדה שאינה מתמודדת עם הבסיס הפסיכולוגי, המעמדי והכלכלי של המאבק בין שתי הישויות התרבותיות היריבות." על כן, "את התרבות הדומיננטית הריאקציונרית יש להשמיד, בטרם תרבות מהפכנית כלשהי תוכל לבוא לידי ביטוי".
בפמפלט מתבצעת גם הבחנה בין מעמדות שונים בחברה [Lumpen proleteriat (פועלי הסחבות - מעמד פועלים חסר מודעות מעמדית) בהגדרתם הכלכלית לעומת Lumpen בהגדרתם מבחינת עמדות או גישות, בורגנות לעומת מעמד הפועלים]. מחברי הפמפלט קובעים כי בפועל, ארצות הברית נמצאת במצב מלחמה – לא מוכרזת - עם אוכלוסיית השחורים, עם אוכלוסיית העניים ועם מיעוטים לאומיים אחרים. הארגון מצהיר כי כולם מחויבים לבנות את האמצעים להסתערות על הדיכוי הפנימי, על התוכניות החברתיות של דיכוי מעמדי ועל ה"חוק והסדר", או שיוטל ספק חמור בעצם הקיום שלהם.
הארגון מגדיר אימפריאליזם כשלב הסופי של קפיטליזם מפותח יתר-על-המידה; בשל העובדה שאימפריאליזם מתקיים בתחום הבין-לאומי, המאבק נגדו חייב להיות בין-לאומי גם כן. את הקפיטליזם יש להשמיד בכל מקום בו הוא מתקיים ואנו, כותב הארגון, מחויבים לתמיכה הדדית במאבק נגדו. על מנת לקשור את הפאן-אפריקניות למציאות העולם כיום, ממשיך הפמפלט, אסור לנו לשכוח את המהות האמיתית של האימפריאליזם ושל הנציג מספר 1 שלה, האימפריאליזם האמריקאי. פאן-אפריקניזם שאינו מתמודד עם משרתיו הנרצעים של הנאו-קולוניאליזם, ובמקום זאת מעמעם את המדיניות הנצלנית הננקטת כלפי משרתיו אלו, בעת פעולתו למען השחורים, הוא לא יותר מלאומנות בורגנית שהועתקה אל המישור הבין-לאומי. הארגון קורא לסולידריות בין-לאומית וקובע שפאן-אפריקניזם השואף להיות מהפכני, חייב לבטא סולידריות מהפכנית עם מאבקיהם של כל העמים המדוכאים על ידי האימפריאליזם האמריקאי. הארגון מצהיר כי אין פסול בשיתוף פעולה עם לבנים לשם קידום השגת המטרות שהציב לעצמו, וזו גם עמדתו ביחס לשיתוף פעולה טקטי בין עובדים שחורים ללבנים.
ניתן לסכם כי התנועה ביקשה לגשר בין תפיסות מרקסיסטיות ולאומיות תרבותיות. הארגון עשה שימוש בטרמינולוגיה חריפה כשהגדיר את מה שחווים האפרו-אמריקאים כ"רצח עם". הארגון התייחס למציאות של כליאה ו"פשע", כחלק מהחיברות המקובל; הוא קבע כי בחברה קפיטליסטית, לפשע יש בסיס מעמדי וכי החברה הקפיטליסטית בכללותה מבוססת על יחסי ניצול וכך, פשע שבוצע על ידי התנהגות של המעמדות הנמוכים הוא השתקפות של הפרקטיקות והערכים הקרימינליים של המעמד השולט. הארגון טען כי מציאות הקיום השחור בארצות הברית, לא רק חיברתה את האפרו-אמריקאים לחיות חיים לא לגיטימיים (במושגים של החוק הקפיטליסטי) של דיכוי מתמשך, אלא אף תכנתה את האפרו-אמריקאים לצפות שאותם מוסדות אשר יצרו את הסוציאליזציה הזאת מלכתחילה, יהיו אלו שייפתרו את מצבם. בכך יש גם ביקורת על התפיסות הנוצריות כמו זו של מרטין לותר קינג, שמקורן 'לבן'. האבסורד בא לידי ביטוי כאשר האפרו-אמריקאים מבקשים עוד נוכחות משטרתית, בעוד המשטרה ממלאת תפקיד בשימור הדיכוי של הקהילה.
אוגט קלאנד (אמנית)
אוגט קלאנד (בערבית: أوغيت الخوري; באנגלית: Huguette Caland; נולדה בביירות למשפחת אל חורי, 19 בינואר 1931 – 23 בספטמבר 2019) הייתה ציירת לבנונית, פסלת ומעצבת אופנה. היא הייתה ידועה בזכות הציורים המופשטים, הארוטיים ונופי גוף - body landscapes שלה. לאחר שהתבססה בלוס אנג'לס, יצירות האמנות שלה הוצגו בתערוכות ובמוזיאונים רבים ברחבי העולם.
טרום קריירה
בשנת 1952 (בשנה שאביה סיים את תפקידו כנשיא לבנון), אוגט התחתנה עם פול קלאנד, גבר צרפתי-לבנוני אליו נמשכה מאז שהייתה בת 12. הרומנטיקה לא הייתה נוחה למשפחתה: לא רק משום שהוא היה צרפתי, ולכן נחשב לקולוניאליסט, אלא גם משום שהיה אחיין של אחד ממתנגדיו הפוליטיים של אביה. הם התחתנו, כשהייתה בת 21.
בני הזוג קלאנד לא התגרשו מעולם.
קריירה
קלאנד הגיעה לאמנות בגיל יחסית מאוחר בחייה. היא החלה את לימודיה באוניברסיטה האמריקאית בביירות בשנות ה -30 לחייה.
בשנת 1970 לאחר שעברה לפריז חייתה ועבדה כאמנית במשך 17 שנים. היא התארחה בקביעות בסטודיו פרויד Feraud studio, ופגשה אמנים רבים, ביניהם אנדרה מסון, פייר שפר ואדלברטו מקרלי. באותה תקופה ציירה את הציור המפורסם ביותר שלה שנקרא "קטעי גוף" - "Bribes de Corps" שציירה בשנת 1973.
בשנת 1983 קלאנד פגשה את הפסל הרומני ג'ורג' אפוסטו. בין השנים 1983 - 1986 הם עבדו בפריז ובחבל לימוזן שבדרום מערב צרפת ויצרו ציורים ופסלים רבים בתקופה זו.
בשנת 1987 קלאנד הגיעה ללוס אנג'לס ( לוניס - שכונה במערב לוס אנג'לס קליפורניה, ארצות הברית), שם התגוררה ועבדה. לאחר שעברה מאולפן אחד למשנהו, בשנת 1997 הקימה את הסטודיו שלה בוניס, בו אירחה לעיתים קרובות חברים, חברי קהילת האמנות, בהם, הפסלת ננסי רובינס, סם פרנסיס , אד מוזס , כריס ברדן , לארי בל , בילי אל בנגסטון וג'יימס הייוורד.
לדברי בתה של אוגט קלאנד, בריג'יט קלאנד, אמה, חוותה בעיות נוירולוגיות מאז שנפלה בשנת 2006 ובשנת 2013 איבדה את יכולתה לצייר. באותה שנה חזרה לביירות כדי להיפרד מבעלה הגוסס, ונשארה שם עד סוף חייה. היא נפטרה ב-23 בספטמבר 2019.
בילה צרקווה (מחוז זקרפטיה)
הכפר הוא אחד היישובים העתיקים ביותר באזור מרמורש (או מארמארוש). עד מלחמת העולם השנייה היה הכפר רוב הזמן תחת שלטון הונגרי. כיום הוא נמצא בשטח אוקראינה אולם מרבית תושביו הם רומנים אתניים. בכפר התקיימה קהילה יהודית קטנה החל מהמאה ה-17 ועד השמדתה בשנות השואה.
היסטוריה של הכפר
הכפר בִּילַה צֶרְקְווַה שוכן על גדתו הצפונית של הנהר טיסה המהווה את הגבול המדיני בין אוקראינה לרומניה, בצמוד לעיירה סולוטבינו (סלאטפינא) באוקראינה ולעיר סיגט, השוכנת ברומניה מדרום לנהר. הכפר הוא אחד היישובים העתיקים ביותר באזור מרמורש (או מארמארוש). התיעוד המוקדם ביותר הידוע של שם היישוב "כנסייה לבנה" הוא במסמך של המלך ההונגרי לאיוש הראשון הגדול משנת 1373. משערים שהישוב הוקם סביב כנסייה עם קירות לבנים שעמדה בנקודת מעבר בין שתי גדות הנהר טיסה. עד מלחמת העולם השנייה היה הכפר רוב הזמן תחת שלטון הונגרי ורוב תושביו רומנים ומיעוטם הונגרים ויהודים. מאז השמדת הקהילה בשואה לא שבו יהודים לגור בשדה לבן. כיום הוא נמצא בשטח אוקראינה אולם מרבית תושביו הם רומנים אתניים.
חילופי שלטון ושינויי שם
הסיבה לריבוי שמות הכפר, אשר לכולם משמעות זהה, היא שבמשך השנים הוא עבר מיד ליד עם חילופי השלטון באזור, וחייתה בו אוכלוסייה מעורבת של רומנים, הונגרים, רותנים (רוסינים) ויהודים. עד 1918 היה הכפר במחוז מאראמארוש (Maramaros) בחלק ההונגרי של קיסרות אוסטרו-הונגריה. אחרי מלחמת העולם הראשונה צורף האזור שמצפון לנהר הטיסה, והכפר בתוכו, לרפובליקה הצ'כוסלובקית שהוקמה אז, במסגרת הסכמי ורסאי, בעוד שהאזור שמדרום לנהר צורף לרומניה. בזמן מלחמת העולם השנייה עבר שוב לידי הונגריה בת בריתה של גרמניה הנאצית. ב-1945, בתום מלחמת העולם השנייה, בהוראת ברית המועצות, נלקח המחוז מצ'כוסלובקיה וסופח, בשמו החדש זקרפטיה, לרפובליקה האוקראינית של ברית המועצות. עם פירוק ברית המועצות, החל מ-1991, הפך למחוז של מדינת אוקראינה העצמאית.
לאחר שהכפר צורף לאוקראינה וקיבל את שמו ברוסית ובאוקראינית, נוצר לעיתים בלבול בהתייחסות לכפר מאחר שבאוקראינה (במחוז קייב) נמצאת עיר גדולה וותיקה יותר בשם זהה.
הכפר כיום
אף על פי שהכפר נמצא בשטח אוקראינה, רוב תושביו כיום (97%) הם רומנים ומיעוטם אוקראינים שהגיעו לשם לאחר מלחמת העולם השנייה. בשנת 2012 הוכרה הרומנית על ידי שלטונות אוקראינה כשפה רשמית של הכפר לצד האוקראינית, שם הכפר ברומנית הפך לשם רשמי נוסף, ומאז השלטים והמסמכים הרשמיים כתובים בשתי השפות. הלימודים בבית הספר של הכפר מתקיימים ברומנית.