cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מולך (ספר)
השראה
"מולך" מבוסס על תקופת נישואיו הראשונים של מילר עם ביאטריס ("בלאנש") והשנים שעבד כמנהל כוח אדם במשרד ווסטרן יוניון במנהטן (המכונה בספר "החברה האמריקאית הטלגרפית הגדולה" ב"מולך", וחברת הטלגרף הקוסמודמונית בעבודות מאוחרות יותר). מילר התחתן עם ביאטריס בשנת 1917; הם התגרשו בשנת 1924.
פרסום
בשנת 1930, בעוד מילר התגורר בפריס, קרא את כתב היד של "מולך' על ידי אדוארד טיטוס, הבעלים של הוצאת הדפוס בובה שחורה. כמה חודשים לאחר מכן, ללא כל תגובה מטיטוס או ממוציא לאור אחר שפנה אליו בברלין, נטש מילר את הרומן. הוא הבין שהרומן היה "שקרי לחלוטין", הכרה שסללה את הדרך לכתיבה של "חוג הסרטן".
כתב היד נחשף בשנת 1988 על ידי מארי דירבורן, ופורסם ארבע שנים מאוחר יותר על ידי דפוס גרוב. לדברי אריקה ג'ונג, מילר השאיר את "מולך" ורומן נוסף שלא פורסם, "זין מטורף", עם חברו אמיל שנלוק כאשר הפליג לאירופה ב-1930. לטענת דירבורן, ג'ון מילר החזיקה בכתבי היד הללו עד שנות החמישים, והחזירה אותם למילר רק שני עשורים לאחר גירושיהם. בסופו של דבר הוא תרם אותם למחלקה לאוספים מיוחדים ב-UCLA, שם הם שכנו ללא פרסום במשך שנים.
עלילה
הרומן עוקב אחר דיון מולך, אינטלקטואל בעל דעות קדומה וחסר מוטיבציה, העובד כמנהל תעסוקה אניגמטי בחברה האמריקאית הטלגרפית הגדולה שבניו יורק. מולך, אמריקני מהדור השלישי, מתגורר בברוקלין עם אשתו בלאנש ובתם הצעירה. אומלל מנישואיו, הוא יוצא בלילות לחפש הרפתקאות, מחליף סיפורים עם חברים ונכנס ויוצא בפרשיות שמחוץ לנישואים. מתחרט על שלא התחתן עם אהבתו הראשונה, קורה, ומרגיש שבלנש הייתה צריכה להינשא לאהובה הקודם, ג'ים דאלי, הוא מתכוון להשתמש בעברו כחומר לספר, אך כאשר הוא מתיישב לכתוב, הוא אינו מסוגל לתפוס במדויק את מחשבותיו.
סגנון
כתב היד המקורי של "מולך" מכיל הוראות בכתב ידו של מילר לעבד מחדש את פרק 13 כפרק ב"חוג הגדי". בשונה מיצירתו המאוחרת, המוערכת, הכתובה בגוף ראשון, "מולך" נכתב בגוף שלישי. בדומה לרומנים האחרים שלו, הגיבור מבלה זמן רב בשיטוט ברחובות העיר, ורבות מהדמויות מבוססות על חבריו ומכריו של מילר מהחיים האמיתיים.
ויטלי דיאקוב
ויטלי אלכסנדרוביץ' דיאקוב (ברוסית: Виталий Александрович Дьяков; נולד ב-31 בינואר 1989 בקרסנודר שברוסיה) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת הבלם.
מולך (ספר)
ביקורת ומחלוקת
הדמות הראשית של הרומן, דיון מולך, מתוארת כאנטישמי בעמוד הפתיחה. הספר מכיל גם מונחים גזעניים, סקסיסטים והומופוביים. הוצע כי מילר אולי הכניס הגיגים אנטישמיים לטקסט בעיקר כדי לעצבן את ג'ון, אשתו השנייה היהודית או את פרידמן שאותו שידלה כדי לממן את כתיבת הספר בעוד אחרים ייחסו את האנטישמיות של הדמות הראשית ב"מולך" ל"נטייתו של מילר לשפה אלימה ולרצון העז שלו לזעזע", נטיות שתחזורנה גם בעבודתו המאוחרת (אם כי יעדרו מהן האלמנטים האנטישמיים). ישנם קטעים אחרים בספר בהם מילר מדבר גבוהות בנוגע ליהודים, ונוזף באחרים על האנטישמיות שלהם. הספר נקרא במשך השנים כ"מכוער", "מבלבל" ו"טועה."
ויטלי דיאקוב
קריירת מועדונים
דיאקוב התחיל את צעדיו הראשונים בקריירה בעיר מולדתו קרסנודר. בקיץ 2006 עבר ללוקומוטיב מוסקבה. ויטלי לא זכה למקום בהרכב קבוצת הנוער ולכן באביב 2007 הושאל לסוצ'י 04 ושנה לאחר מכן לגובקין.
כאשר חזר ב-2009, התחיל ויטלי להתאמן עם ההרכב הראשון של לוקומוטיב, אך לא זכה להופעת בכורה בליגת העל. ב-13 במרץ 2009 הופיע לראשונה במדי קבוצת הנוער של לוקומוטיב במשחק מול חימקי שנגמר 2:2, באותו משחק הוא הבקיע שער מפנדל.
בשנת 2010 דיאקוב שוב הושאל, הפעם על ידי הקבוצה השנייה של לוקומוטיב, שם רשם הופעת בכורה ב-18 באפריל נגד טורפדו ולדימיר (2:0). את שערו הראשון במדי לוקומוטיב-2 כבש ב-5 בספטמבר נגד טקסטילשיק איוואנובו.
ב-2011, לאחר שחזר ללוקומוטיב, דיאקוב שוב ניסה להתחרות על מקום בהרכב הבוגרים אך ללא הצלחה. עונת 2011 הפכה לעונה המוצלחת ביותר שלו בקבוצת נוער של לוקומוטיב, כאשר הוא זכה איתה באליפות וקיבל את תואר השחקן המצטיין בקבוצה. במהלך העונה הוא הבקיע 9 שערים ב-27 משחקים ושיחק כקפטן הקבוצה.
בדצמבר 2011 ויטלי דיאקוב, דמיטרי פולוז ועוד כמה שחקנים החליטו לא להאריך את חוזם עם לוקומוטיב ועזבו את המועדון. מאוחר יותר, נשיאת המועדון אולגה סמורודסקייה הודתה בכך שאינה מאמינה שדיאקוב והשאר יצליחו לממש את הפוטנציאל שלהם.
תארים
רוסטוב
ישראל שוכמן
ישראל שוּכמן (שוּחָמי) (דצמבר 1899, הרובישוב, פלך לובלין, פולין הרוסית – 2 באפריל 1972, ירושלים) היה עיתונאי ואיש ציבור ירושלמי, איש העלייה השלישית, פעיל אחדות העבודה וההסתדרות הכללית, ממניחי היסוד של עיתון "דבר", חבר אספת הנבחרים השנייה.
קורות חיים
ישראל שוכמן נולד בחודש דצמבר 1899 בעיירה הרובישוב שבפלך לובלין של האימפריה הרוסית (פולין), בנו של צבי שוכמן, סוחר, ממשפחת האדמו"ר רבי אהרן מקרלין. התחנך בחדר מתוקן. נתפס לציונות, בשנים 1919–1920 היה חבר מרכז צעירי ציון והחלוץ בפולין.
בשנת 1920 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. ב-1921 היה מזכיר הסתדרות פועלי הרכבת בארץ ישראל וערך את ביטאונה "הקטר". הוא היה ממייסדי מועצת פועלי ירושלים הראשונה ומזכירהּ. משנת 1923 ועד 1933 היה חבר ועד "קהילת ירושלים" (הוועד שייצג בתקופת המנדט את יהודי העיר בפני השלטון הבריטי) מטעם הסתדרות העובדים הכללית ואחדות העבודה. כמו כן היה חבר בוועידות ההסתדרות ופעיל במוסדותיה. בבחירות שנערכו לאספת הנבחרים השנייה בכסלו תרפ"ו דצמבר 1925 נבחר כציר מטעם אחדות העבודה.
ב-1925 היה מזכיר ועידת היסוד של עיתון "דבר", ומאותה שנה היה מנהל סניפו (העורך האחראי) של העיתון בירושלים במשך עשרות שנים. הוא היה סופרו הראשון של "דבר" בירושלים, ופרסם מאמרים רבים ב"קונטרס" וב"דבר", רובם בענייני ירושלים. שוכמן התגורר בשכונת רחביה, והיה חבר ועד השכונה. בימי המצור על ירושלים במלחמת העצמאות הוציא את העיתון העברי היחיד בעיר – "דבר ירושלים".
ישראל שוכמן מת באפריל 1972 בירושלים, בגיל 72, ונקבר בהר המנוחות. הניח את אשתו, בתו וחתנו ונכדיו.
משפחתו
בראשית שנת 1926 נישא לפנינה לרנר, מראשוני הרוקחים בירושלים. ביולי 1927 נולדה בתם היחידה, ורדה, לימים מורה ומחנכת בבית הספר ארלוזורוב בירושלים ומורה במכללת דוד ילין בירושלים. ב-1951 נישאה לעו"ד רפאל שמיר (מצאצאי ברוך מזרחי), והייתה אם לשלושה: רון, דפנה וגדית. נכדו רון שמיר הוא פרופסור לביואינפורמטיקה בבית הספר למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב.
כתביו
לאחר מותו:
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
דינאין
דינאינים הם משפחה של חלבונים מוטוריים בתא הנעים לאורך סיבי מיקרוטובולים ותנועתם דורשת אנרגיה המתקבלת באמצעות הידרוליזה של מולקולת ATP. תנועה זו היא מרכיב במספר תהליכים תאיים, לרבות שינוע מטען בתא והנעה של שוטונים וריסונים. הדינאינים שתפקידם לשנע מטען בתא נקראים דינאינים ציטופלזמתיים והדינאינים שתפקידם בהנעה של שוטונים וריסונים נקראים דינאינים אקסונמיים.
בניגוד למולקולות קטנות כמו גזים וגלוקוז הנעים בתא בפעפוע, מולקולות גדולות, בועיות, ואברונים אינם יכולים לנוע בפעפוע. לצורך כך, הם נקשרים לזנב החלבונים המוטוריים, במקרה זה דינאין ציטופלזמתי, אשר נע על גבי המיקרוטובולים. בכל צעד של הדינאין על המיקרוטובול נצרכת האנרגיה המתקבלת מהידרוליזה של מולקולת ATP אחת. הדינאינים נעים רק בכיוון אחד, רובם מקצה הפלוס לקצה המינוס, כלומר מאזור קרום התא לכיוון הגרעין, וזאת בשל הקוטביות של מולקולת המיקרוטובול.
ברקודה אפרה
ברקודה אפרה (שם מדעי: Sphyraena Afra) הוא מין של דג טורף מהיר ממשפחת האספירניים ואחד מבני המשפחה הגדולים ביותר, קרוב למין הטורפני ברקודה ענקית.
תיאור
הברקודה היא דג מוארך ושרירי באורך של עד 205 ס"מ ומשקל של 50 ק"ג. היא בעלת לסתות ארוכות וצרות בעלות ניבים בולטים מהלסת התחתונה, אשר ארוכה יותר מהעליונה. לברקודה יש זוג סנפירים גביים נמוכים אך נוקשים, סנפירי חזה קטנים וזנב חזק ושרירי. היא יכולה להאיץ במים במהירות גבוהה.
הברקודה חיה עם קרוביה בחבורות קטנות בשנים הראשונות אך הפרטים הבוגרים חיים לבדם. היא טורפת ממארב של דגי גרם שונים וחסילונים, אותם היא תופסת בהפתעה על לסתותיה החזקות והשיניים החדות העושות בהם פצעים עמוקים.
מין ברקודה זו חיה רק באוקיינוס האטלנטי הטרופי שלחופי מערב אפריקה ואפריקה הדרומית בין מאוריטניה לנמיביה. היא חיה באוקיינוס, בחופים, מפרצים, לגונות ואף בשפכי נהרות כמו בדלתת הניז'ר ובקרבת מנגרובים.
הברקודה נידוגה לעיתים למאכל וגם נתפסת ברשתות דייגים בטעות. עם זאת היא לא מצויה בסכנה בטבע.
טרטוס
טַרְטוּס (בערבית: طرطوس) היא עיר הנמל השנייה בגודלה בסוריה אחרי לטקיה, ובירת מחוז טרטוס. העיר כונתה גם אנטרדוס (Antaradus) בלטינית או אנטרטוס (Antartus) וטורטוסה (Tortosa) על ידי הצלבנים. טרטוס נמצאת 220 ק"מ צפונית-מערבית לדמשק ופחות משעת נסיעה מדרום ללטקיה, 25 ק"מ מהגבול עם לבנון.
בטרטוס ממוקם בסיס של הצי הרוסי.
היסטוריה
תחילתו של היישוב באזור טרטוס הוא באלף השני לפני הספירה כקולוניה פיניקית בשם אראדוס, היום העיר ארוד, השוכנת על אי המרוחק כ-3 ק"מ מן העיר טרטוס. על החוף מול האי היה יישוב שחי בצילה של העיר ארוד שעל האי. האי המשיך להיות מיושב בתקופת האימפריה הביזנטית, הכיבוש המוסלמי ותקופת הצלבנים. בתקופת הצלבנים מופיע לראשונה שמו של היישוב שעל החוף: אנטרטוס, ואף טורוסה. הוא נכבש לראשונה על ידי רמון הרביעי, רוזן טולוז בשנת 1105 (או 1103), והותירה לאחר מותו לבנו אלפונסו ג'ורדן. בשנת 1123 בנו הצלבנים בעיר את כנסיית גבירתנו מטורטוסה, העומדת על תילה עד היום ומהווה מוקד לעלייה לרגל. עם הכיבוש המוסלמי הפך מבנה הכנסייה למסגד, ואחר כך לקסרקטין לכוחות האימפריה העות'מאנית. בתקופת המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון, שופצה הכנסייה והיא משמשת מאז כמוזיאון המכיל עתיקות שנמצאו באזור.
למשך תקופה קצרה במאה ה-12 כבש את העיר נור א-דין, אולם הצלבנים שבו והשתלטו על העיר. בשנת 1152 נמסרה העיר לידי הטמפלרים שקבעו בה מטה צבאי. הטמפלרים בנו בעיר מספר רב של מבנים, כולל מבצר ובו כנסייה גדולה, המוקף חומות כפולות. מטרת הטמפלרים הייתה להגן מפני התקפות מוסלמיות על העיר והאזור סביבה, אשר בחלקו היה מיושב במתיישבים נוצרים. בשנת 1188 כבש את העיר צלאח א-דין ומטה הטמפלרים הועבר לקפריסין. אולם חלק מן הטמפלרים הצליחו לסגת אל תוך המבצר, אשר לא נכבש ונותר בשליטה צלבנית למשך 100 שנים נוספות, תוך שהם מוסיפים ומחזקים כל העת את ביצוריו. המבצר נפל לידי המוסלמים בשנת 1291. טורטוסה הייתה המאחז האחרון שבו החזיקו הטמפלרים על אדמת סוריה, ולאחריה נסוגו אל האי רודוס, שבו החזיקו 10 שנים נוספות.
אוכלוסייה
טרטוס היא עיר הנמל הגדולה ביותר בחוף הסורי והעיר הגדולה ביותר במחוז טרטוס, אוכלוסייתה נאמדת (נכון ל-2009) בכ-118,000 תושבים. מרבית האוכלוסייה היא ערבית, אך ישנם גם כ-3,000 אנשים ממוצא יווני-מוסלמי מהאי כרתים (אנ')המתגוררים בעיקר בעיירה אל-חמידיה (אנ'), הנמצאת דרום לטרטוס.
כלכלה
טרטוס משמשת כמרכז כלכלי בולט בסוריה ובה פועל אחד משני הנמלים העיקריים במדינה. בתחילת המאה ה-20 ידעה העיר תנופת התפתחות מהירה, לאחר שהפכה לנתיב ראשי ליבוא סחורות לעיראק, כחלק מן המאמצים לשיקומה לאחר המלחמה.
טרטוס היא אף מוקד תיירות בולט בסוריה. בסביבות העיר חופי ים חוליים יפים ומספר אתרי נופש. בתחילת המאה ה-21 משכה העיר משקיעים הבונים בה מוקדי תיירות על חוף הים.
בסיס הצי הרוסי
בטרטוס שוכן בסיס אספקה ותחזוקה של צי הים השחור הרוסי עוד מתקופת ברית המועצות, ובו מוצבים דרך קבע חיילי צבא רוסיה. הבסיס נבנה לאחר הסכם שנחתם בשנת 1971 בין סוריה לברית המועצות. את הבסיס הקימו הסובייטים מתוך כוונה לקבוע נוכחות קבועה באגן המזרחי של הים התיכון בשיאה של המלחמה הקרה ולצורך תמיכה בפעילות הצי הסובייטי בים התיכון. בשנות ה-70 נבנו בסיסים דומים לצי הסובייטי גם בלטקיה שבסוריה, באלכסנדריה ובמרסה מטרוך במצרים. הבסיסים הסובייטים במצרים פונו בשנת 1977, לאחר שהציוד והספינות שהיו מוצבות בהם הועברו לבסיס טרטוס, אשר היה לדיוויזיה התמיכה מספר 229 של הצי הסובייטי. בשנת 1984 הועלה דרג הבסיסי ונקרא מאותה עת נקודת התמיכה הלוגיסטית מספר 720.
בשנת 1991, עם התפרקות ברית המועצות, הצי ה-5 לים התיכון, אשר הורכב מספינות מהצי הצפוני וצי הים השחור, הפסיק להתקיים. מאז מתקיימים לעיתים ביקורים של אוניות וצוללות הצי הרוסי לים התיכון. מאז התפרקות ברית המועצות הפך בסיס טרטוס לחלק מצי הים השחור. בבסיס קיימים שלושה מבדוקים צפים, מהם רק אחד במצב תפעולי, קיימת סדנת תיקונים צפה, מחסנים, מגורי חיילים ומתקנים נוספים.
לאחר שרוסיה ויתרה לסוריה על שלושה-רבעים מן החוב של סוריה לברית המועצות, ויתור בשווי 9.6 מיליארד דולר והפכה לספק הנשק העיקרי של סוריה בשנת 2006, קיימו שתי המדינות שיחות על האפשרות שרוסיה תפתח ותרחיב את בסיס הצי בטרטוס, כדי לחזק את נוכחותה בים התיכון, כולל הקמת מתקן מעקב והאזנה בבסיס. עם התדרדרות יחסיה של רוסיה עם המערב, על רקע המלחמה בדרום אוסטיה בשנת 2008, וכוונת ארצות הברית להציב טילים על אדמת פולין, הסכים הנשיא אסאד להפוך את בסיס הצי בטרטוס לנמל קבע של אוניות מלחמה רוסיות הנושאות טילים גרעיניים. מאז שנת 2009 נעשות עבודות שיפוצים נרחבות בבסיס הצי הרוסי בטרטוס, כולל העמקת הנמל במטרה לאפשר לאוניות מלחמה גדולות יותר לעגון בו.
בשלהי נובמבר 2011 דיווח העיתון פראבדה וכן סוכנות רויטרס כי כוח ימי רוסי ובראשו נושאת המטוסים האדמירל קוזנצוב עושה דרכו לנמל טרטוס לאות תמיכה במשטרו של הנשיא אסאד.
גאוגרפיה ואקלים
העיר שוכנת בחופף המזרחי של הים התיכון ונתחמת על ידי ההרים העלאווים במזרח, כמו כן האי אַרְוָד ממוקם מרחק של כ-3 קילומטרים מן העיר. טרטוס יושבת בעיקר על אזור מישורי, המוקף ממזרחה לו בהרים המורכבים בעיקר מאבן גיר ומעט בזלת.
אקלים
האקלים השורר הוא אקלים ים תיכוני, המתאפיין בחודשי חורף קצרים וטמפרטורה מתונה בין חודש אפריל לחודש אוקטובר. ההרים ממזרח לעיר יוצרים סביבה ואקלים חלופיים. טרטוס ידועה בזכות מזג האוויר המתון והמשקעים הגבוהים. הלחות בקיץ מגיעה עד לכ-80%.
דימיטרי אובצ'ארוב
דימיטרי אובצ'ארוב (ברוסית: Дмитрий Овчаров; באוקראינית: Дмитро Овчаров; נולד ב-2 בספטמבר 1988) הוא שחקן טניס שולחן גרמני ממוצא אוקראיני, אשר מדורג 12 בעולם על ידי פדרציית טניס השולחן הבינלאומית (ITTF). אובצ'ארוב דורג על ידי מגזין טיים כאחד מחמישים המשתפרים של 2008.
חיים אישיים
אובצ'ארוב נישא בשנת 2013 לטניסאית השולחן השוודית ג'ני מלסטרום. ב-2016 נולדה לשניים בת.
שר האוצר של בריטניה
שר האוצר של בריטניה הנושא בתואר Chancellor of the Exchequer (צַ'נְסְלוֹר אוֹף דִ'י אֶקְסְצֵ'קֵר) או בקיצור The Chancellor. הוא השר האחראי על נושאי הכלכלה והפיננסים (הנושאים המוניטריים) בקבינט הממלכה המאוחדת.
תפקיד זה נחשב לאחד מארבעת התפקידים הבכירים המכונים המשרות הרמות בשירות המדינה (באנגלית: Great Offices of State), וכיום נושא משרה זה נחשב שני לראש ממשלת בריטניה בחשיבותו הפוליטית.
משרה זו היא השלישית מבין המשרות העתיקות ביותר בהיסטוריה של אנגליה, ומקורה בתפקיד השר האחראי על הכנסות בית המלוכה בימי הביניים.
סמכויות ותפקידים
תפקידו המרכזי של שר האוצר של בריטניה הוא בקביעת מסגרות התקציב המדינה השנתי. עקרונות אלה מובאים בפני בית הנבחרים הבריטי על ידי שר האוצר בנאום מיוחד. נהוג שנאום זה נישא ביום שלישי בחודש מרץ (מאחר ששנת המס בבריטניה נקבעת לפי הלוח היוליאני).
מאז שנת 1993 נושא שר האוצר בכל שנה בסתיו (בחודשים נובמבר או דצמבר) נאום שנקרא "דוח קדם התקציב" הצופה מראש את יסודות התקציב של השנה הבאה.
לשר האוצר השפעה על קביעת בנק אנגליה בדבר שיעורי הריבית. השר קובע את יעדי האינפלציה, אשר הריבית שקובע בנק אנגליה נועדה להשיג.
בהתאם לחוק בנק אנגליה משנת 1998, שר האוצר ממנה ארבעה מתוך תשעת חברי הוועדה המוניטרית של בנק אנגליה, וכן יש לשר השפעה רבה על בחירת נגיד הבנק וסגניו.
תחת שר האוצר עומדים ארבעה שרים זוטרים וכן עובדי ציבור. הבכיר מבין השרים הזוטרים הוא המזכיר הראשי של האוצר, המנהל את המשא ומתן עם ייתר משרדי הממשלה בדבר היקף התקציב שלהם. השרים הזוטרים הנוספים הם הממונה הכללי על השכר, המזכיר הפיננסי של האוצר והמזכיר הכלכלי של האוצר.
כאשר נבחר טוני בלייר לראש הממשלה ב-1997 הוא העדיף להתגורר בדירה הגדולה יותר בבית מספר 11, מכיוון שהיה אז בעל משפחה של שלושה ילדים, בעוד ששר האוצר גורדון בראון היה אז רווק. אף שמשרד ראש הממשלה ממוקם בבית מס' 10, שר האוצר הוא שמתגורר בדירת המגורים במספר 10, ואילו ראש הממשלה ומשפחתו מתגוררים בדירת המגורים בבית מס' 11.
קופסת התקציב
על פי המנהג שר האוצר, בבואו לדיון התקציב בבית הנבחרים נושא עמו מזוודה אדומה הנקראת "קופסת התקציב" (באנגלית: Budget Box). כל שרי הממשלה נוהגים לקבל קופסאות אדומות בהן הם נושאים את המסמכים הרשמיים של המדינה, וקופסה זו זהה לקופסאות האחרות, אולם בשל הנוהג של שר האוצר להציג לציבור את קופסת התקציב בבוקר הדיון בבית הנבחרים זכתה קופסה זו לשמה. ויליאם גלדסטון היה הראשון שעשה שימוש בקופסה זו בשנת 1860 ובאותה קופסה השתמשו עד כהונתו של ג'יימס קלהאן בשנת 1965 אשר בחר להשתמש בקופסה חדשה. בשנת 1997 החליף גורדון בראון את הקופסה בקופסה חדשה.
שרי האוצר של בריטניה הגדולה
1 כיהן כראש ממשלת בריטניה לאחר כהונתו כשר אוצר. 2 כיהן כראש ממשלת בריטניה במקביל לחלק או לכל כהונתו כשר אוצר. 3 נפטר בעת כהונתו.
שרי האוצר של הממלכה המאוחדת
1 כיהן כראש ממשלת בריטניה לאחר כהונתו כשר האוצר. 2 כיהן כראש ממשלת בריטניה במקביל לחלק או לכל כהונתו כשר האוצר. 3 נפטר בתקופת כהונתו.
.kz
kz. ו-қаз. (קיצור מקזחית: Қазақстан) הן סיומות האינטרנט (מסוג ccTLD) הלאומיות של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בקזחסטן. הסיומת kz. נרשמה לראשונה בשנת 1994, והסיומת қаз. החלה לפעול בשנת 2012, והן מנוהלות על ידי KazNIC.
רישום כתובות ישירות תחת הסיומות פתוח לכולם ללא הצורך להימצא בקזחסטן וללא כל הגבלה אחרת, אך על הרישום תחת הסיומות המשניות מוטלות הגבלות, ולרוב מוגבל לישויות הקשורות לקזחסטן.
ביוני 2011, החלה גוגל להפנות את כל התעבורה מ-google.kz ל-google.com, אתר גוגל העולמי, כתגובה לדרישה חדשה של משרד התקשורת והאינפורמציה הקזחי המחייבת את כל שמות המתחם הנגמרים ב־kz. לפעול על שרתים הנמצאים בתחומי קזחסטן בלבד. במהלך החצי הראשון של שנת 2017, חזר האתר הקזחי לפעול במתכונת הרגילה שלו.
қаз.
במרץ 2012 הופעלה סיומת לאומית חדשה לקזחסטן, қаз., אשר מורכבת מאותיות השייכות לאלף בית הקירילי, בו נכתבת השפה הקזחית. הסיומת החלה לפעול רשמית עם עליית האתר הראשון לאוויר.
יחסי ניו זילנד–סין
יחסי ניו זילנד–סין הם יחסי החוץ בין הרפובליקה העממית של סין וניו זילנד. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1972.
היסטוריה
לסין ולניו זילנד היסטוריה ארוכה. הסינים הראשונים הגיעו לניו זילנד במהלך הבהלה לזהב בשנות ה-60 של המאה ה-19 מגואנגדונג. לאחר מהפכת שינהאי בשנת 1911 נמשכו קשרי המסחר וההגירה בין שני הצדדים. עם זאת, קשרים אלה כמעט ולא היו קיימים מאז הקמת הרפובליקה העממית של סין.
ניו זילנד הכירה רשמית ברפובליקה העממית של סין בשנת 1972. בסוף 1972 בחרה ניו זילנד בממשלת העבודה והייתה מוכנה להכיר ברפובליקה העממית של סין. עם זאת, ראש הממשלה החדש נורמן קירק החל להסס: כעבור שבועיים הציע לדחות את ההכרה לקדנציה השנייה שלו. בסופו של דבר הוא השתכנע על ידי משרד החוץ והכיר רשמית לפני חג המולד באותה שנה. משלחת הפרלמנט של ניו זילנד לרפובליקה העממית של סין ערכה את ביקורה מאפריל עד מאי 1977.
לאחר אירועי כיכר טיין-אן-מן, ניו זילנד הלכה אחר מדינות מערביות אחרות והאשימה את הממשלה הסינית, והקשר הרשמי בין המדינות התעכב במשך יותר משנה. עם זאת, היחסים הדו-צדדיים השתפרו בהדרגה ודיאלוג החוץ של שתי המדינות והדיאלוגים הכלכליים והסחר התקיימו באופן קבוע. ניו זילנד החלה לנהל משא ומתן על הסכם סחר חופשי עם סין בנובמבר 2004, וההסכם נחתם באפריל 2008. לשתי המדינות קשרים בתחומים שונים, כולל צבאיות, משפטיות, זכויות אדם, סחר, ביטחון אזורי וסיוע בפיתוח.
ניו זילנד וסין חגגו 35 שנה ליחסים דיפלומטיים בשנת 2007. כמדינה בעלת השפעה עולמית ואזורית משמעותית, סין שלחה סטודנטים ותיירים בינלאומיים רבים לניו זילנד. במקביל, סין הפכה לשותפת הסחר הרביעית בגודלה של ניו זילנד. הסחר ההדדי הגיע ל-7.5 מיליארד 40 מיליון דולר ניו זילנדי. ב-7 באפריל 2008 נחתם הסכם סחר חופשי בין המדינות.
בגלל ההשפעה הגוברת של סין באזור האוקיינוס השקט, משרד ההגנה הניו זילנדי הודיע בהצהרת מדיניות ההגנה האסטרטגית שלו ב-6 ביולי 2018 כי סין מערערת את היציבות האזורית ואיימה על ביטחונה של ניו זילנד.
כיום מכהנים כחברי הפרלמנט של ניו זילנד שני חברים ממוצא סיני; ג'יאן יאנג מהמפלגה הלאומית של ניו זילנד וריימונד הואו ממפלגת הלייבור של ניו זילנד.
יחסי סחר
על פי נתוני המכס הסיניים, בשנת 2012 היקף הסחר הדו-צדדי בין סין לניו זילנד היה 9.67 מיליארד דולר, עלייה של 11% בהשוואה לשנת 2011. היצוא מסין היה 3.87 מיליארד דולר, גידול של 3.4% בהשוואה לשנה הקודמת; היבוא לסין היה 5.81 מיליארד דולר, גידול של 16.6% בהשוואה לשנה הקודמת.
הפדרציה של איי הודו המערבית
הפדרציה של איי הודו המערבית (באנגלית: West Indies Federation) הייתה ישות פוליטית בעלת שלטון עצמי, שהתקיימה בין 1958 ל-1962 וכללה את רוב המושבות הבריטיות באיים הקריביים (איי הודו המערבית). הפדרציה נוסדה כשלב מעבר בין השלטון הבריטי הקולוניאלי במושבות השונות שהרכיבו אותה, למדינה פדרלית עצמאית במסגרת חבר העמים הבריטי, בדומה לאוסטרליה או קנדה.
דרכה של הפדרציה לא צלחה. כוחו של השלטון הפדרלי היה מלכתחילה חלש ביותר, מרכיבי הפדרציה נבדלו בתרבותם, מסורתם ושאיפותיהם, וכן פגע בה חוסר איזון בין שתי הפרובינציות הגדולות, ג'מייקה וטרינידד וטובגו לבין השאר, והריחוק הגאוגרפי של המרכיב הגדול ביותר - ג'מייקה. לכל פרובינציה הותר לקיים מערכת מיסוי ומכסים שלה, כך שלא נוצרה אינטגרציה כלכלית בין האיים. את האות לפירוק הפדרציה נתנה ג'מייקה, הגדולה בפרובינציות, שחשה מקופחת מבחינת הכוח הפוליטי ומנוצלת מבחינה כלכלית לעומת המרכיבים האחרים, ולא הייתה מרוצה מקצב ההתקדמות האיטי לעבר עצמאות. בספטמבר 1961 אישרו תושביה במשאל עם את רצונם לפרוש ולהקים מדינה עצמאית. מהלך הפרישה יצא לפועל ב-1962, טרינידד וטובגו, החברה השנייה בגודלה, פרשה בעקבותיה והפכה אף היא למדינה עצמאית. בכך ניטל הטעם מקיומה של הפדרציה ופסו התקוות שתגיע לעצמאות מהירה, ולכן פורקה באופן רשמי במאי 1962 ושמונת מרכיביה הקטנים יותר שנותרו חזרו למעמד של מושבות בריטיות. שבע משמונה המושבות קיבלו בהדרגה את עצמאותן בנפרד בין 1966 ל-1983: ברבדוס, גרנדה, דומיניקה, סנט לוסיה, סנט וינסנט והגרנדינים, אנטיגואה וברבודה וסנט קיטס ונוויס. מושבה נוספת, מונטסראט, נותרה במעמד טריטוריה בריטית שמעבר לים.
אושרי כהן
ביוגרפיה
בגיל 12, ב-1996 השתתף במחזמר "ספר הג'ונגל" בתפקיד מוגלי, כמחליפו של השחקן הראשי תום אבני. באותה שנה החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "ג'ינג'י" אשר שודרה בערוץ הראשון בתפקיד טל, ולאחר מכן אף השתתף בהצגה "ג'ינג'י".
בגיל 16 עבר עם משפחתו לראשון לציון שם למד בתיכון מקיף ח' במגמת מנהל עסקים וכלכלה.
לפני שירותו הצבאי, כהן יצא לשנת שירות ב"גרעיני אמנויות", מסגרת אשר ידועה היום בתור תנועת תרבות. שירת כחצי שנה בתור דפס ביחידת ההסרטה של חיל האוויר בצה"ל אך לאחר מכן שוחרר בטרם עת, דבר עליו ספג ביקורת בהמשך דרכו. הנושא אף הובלט בביקורות על הסרטים "לבנון" ו"בופור", בהם גילם חייל קרבי.
כהן השתתף בהצגות "ערפל", "הקונצרט", "מבזק חדשות" (2000), "מכתב לנועה" (2001), "סיפורי הבימה", החליף את השחקן הצעיר איתי תורג'מן בהצגה "אישה, בעל, בית" (2003), "החולה ההודי" בתיאטרון בית ליסין (2005), "מוארים" (2006) ו"כל החיים לפניו" בתיאטרון הבימה (2007).
בחנוכה 2005 השתתף ב"פסטיגל גיבורי על" וגילם את דמותו של תומר בלום, נער צעיר וסקרן שיוצא למסע עם גיבורי על להציל את העולם. בחנוכה 2007 השתתף במחזמר "נרניה - האריה, המכשפה וארון הבגדים" לצידם של טל מוסרי, אניה בוקשטיין, חני נחמיאס והנרי דוד. בחנוכה 2009 שיחק במחזמר "זורו" לצידם של תום אבני, מירב פלדמן ויעקב כהן.
בשנת 2016 השתתף כהן במחזמר "בילי אליוט" בתפקיד טוני אליוט, אחיו הגדול של בילי. במחזמר משתתפים גם אבי קושניר, דפנה דקל ודינה דורון.
טלוויזיה
בטלוויזיה, השתתף בסדרות "לאב דווקא", "מרחב ירקון", "על סיפורים ועל ילדים", "הפרקליטים", "אהבה מעבר לפינה", "ראש גדול" (2003), "השיר שלנו" החל מהעונה השנייה (2005–2007) וכן בעונה הרביעית של "החברים של נאור".
לאחר מכן השתתף בתוכנית המציאות "הישרדות VIP" בערוץ 10, אשר צולמה כשנה לפני כן אך לא שודרה מטעמי תקציב. בתוכנית הוא פועל בתיאום עם חברו הטוב ושותפו לדירה, השחקן איתי תורג'מן, מודח, חוזר למשחק ושוב מודח. הוא הפך לבסוף למושבע השני בחבר המושבעים של התוכנית. עקב התוכנית התפרסמו יחסי הידידות ועסקיו עם עמיתו וחברו איתי תורג'מן וכן עלו שמועות שיחסיהם עלו על שרטון, בעיקר עקב יחסיו של תורג'מן עם אנה ארונוב שהייתה בין האנשים שתרמו להדחתו של כהן.
בסוף 2015 החל לשחק בסדרה הקומית הנועזת של yes "ג'וני ואבירי הגליל". באותה שנה שיחק עם אפרת בוימולד ואחרים בתוכנית הסאטירה "הכל שפיט" (לשעבר "לאטמה") בערוץ הראשון.
ב-2015 שיחק בפרק אחד בסדרה האמריקאית "הומלנד" בתור יגאל.
ב-2017 גילם את ג'וזף בסדרה האמריקאית "McMafia".
בשנת 2018 שיחק תפקיד ראשי בסדרה "פמת"א" של כאן 11 בתור עו"ד דור קמינסקי.
בשנת 2020 השתתף בעונה השנייה של נינג'ה ישראל VIP במקצה מספר 2 והגיע למקום הרביעי.
בשנת 2022 השתתף בסדרת הטלוויזיה הקומית "חאנשי", ששודרה בערוץ "HOT3", לצידם של עליזה חנוביץ' והנרי וינקלר.
קולנוע
בקולנוע, השתתף בסרטים "אינג'יל", "אוצרות הים האדום" (2001), "להיות כוכב" (2003), "הכוכבים של שלומי" (2003), ו"מדורת השבט" (2004), בתפקיד אורח בסרט "עד מדינה" (2004), השתתף בסרט לאגודת ע.ל.ם - סרט פרסומת למניעת אלימות. בשנת 2007, שיחק בסרט "בופור" בבימויו של יוסף סידר והיה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל ברלין ובטקס פרסי אופיר. בשנת 2005, שיחק לצד לירון לבו ועמוס לביא בסרט הסטודנטים "החווה" בבימויו של אוהד דומב.
בשנת 2008, גילם את הדמות הראשית "מומו" ב"כל החיים לפניו". שיחק בסרט "איים אבודים" בבימויו של רשף לוי שיצא לאקרנים ביולי 2008, והיה מועמד על תפקיד זה לפרס אופיר. לאחר מכן, זכה בתחרות הפוצ'יוולי 2008. ב-2009, השתתף בסרט "לבנון" בבימויו של שמוליק מעוז. ב-2010 השתתף בסרט "אגורא", ב-2013 שיחק בסרט "עיר מקלט". ב-2014, שיחק בסרט "שושנה חלוץ מרכזי" כדמות ראשית. ב-2016 הופיע בתפקיד הראשי בסרטו של שי כנות "ארבע על ארבע".
בשנת 2018 שיחק בסרט "אישה עובדת" בבימויה של מיכל אביעד, בו כיכב לצד לירון בן-שלוש ומנשה נוי.
כהן היה מועמד פעמיים לתואר "השחקן המבטיח של השנה" בטקס פרס התיאטרון הישראלי, ואף זכה בפרס זה על תפקידו בהצגה "החולה ההודי".
עיסוקים נוספים
ב-2013 הופיע בפרסומת של "בזק בינלאומי" לצד איתי תורג'מן.
ב-2014 פנה אושרי לתחום המוזיקה והוציא אלבום בשם "כפתורים".
החל ממרץ 2015 משמש כפרנזטור של חברת האופנה "מאניה ג'ינס" במקום עוז זהבי.
במאי 2016 הצטלם לקמפיין חדש, יוזמה משותפת של רשות הטבע והגנים ועמותת "אקואושן" הקוראת לשמירה על חופי ים נקיים.
במאי 2019 סיים קורס בקולנוע באקדמיה לקולנוע בניו יורק, במסגרתו הפיק חמישה סרטים קצרים.
בשנת 2020 יצר, ביים ושיחק בסרט הקצר "פיצה חדשה", שפורסם ביוטיוב ועוסק באובדן הפרטיות.
הרבי הנקוק
הרברט ג'פרי "הרבי" הנקוק (באנגלית: Herbert Jeffrey "Herbie" Hancock; נולד ב-12 באפריל 1940) הוא מוזיקאי ג'אז ומלחין אמריקאי, זוכה פרס גראמי, משיקגו שבאילינוי. הנקוק הוא מהפסנתרנים המצליחים והמשפיעים ביותר בתולדות הג'אז. הוא אימץ אלמנטים של רוק, פאנק וסול יחד עם אלמנטים יותר חופשיים מן הג'אז.
כחלק מהחמישייה הגדולה השנייה של מיילס דייוויס, הנקוק סייע בהגדרת מחלקת הקצב המודרנית בג'אז, והיה אחד מן הארכיטקטים של צליל ה"פוסט-בופ". מאוחר יותר הוא נהיה אחד ממוזיקאי הג'אז הראשונים שעשו שימוש בסינטיסיזרים ופאנק. למרות כל חדשנותו, המוזיקה של הנקוק נשארת לרוב מלודית ומאוד נגישה. רבות מיצירותיו חצו את הגבול והצליחו אף בקרב קהל מאזיני הפופ. יצירותיו המוכרות ביותר של הנקוק כוללות את "Cantaloupe Island", "Watermelon Man", "Maiden Voyage" "ו-"Rockit".
אננארבה
אננארבה, בשמה המלא בגרמנית Forschungsgemeinschaft Deutsches Ahnenerbe (בעברית: קהילת המחקר למורשת האבות הגרמנית), הייתה חברה פסאודו-מדעית שהוקמה על ידי הממסד הנאצי במטרה "לחקור את המדע האינטלקטואלי הבראשיתי של מורשת האבות הגרמנית המודרנית", למצוא אישוש לתורת הגזע ולעליונות הגזע הארי עליהן מתבססות תאוריות הגזע הנאציות.
הרבי הנקוק
נערותו ותחילת הקריירה
בדומה למוזיקאי ג'אז רבים, הנקוק החל את דרכו המוזיקלית עם חינוך קלאסי, אותו החל בגיל 7. כישרונו זוהה כבר בגיל צעיר, והוא ניגן את החלק הראשון מהקונצ'רטו ה-5 של מוצרט לפסנתר ברה מז'ור בקונצרט לצעירים יחד עם התזמורת הסימפונית של שיקגו בגיל 11.
אננארבה
היסטוריה
החברה הוקמה ב-1 ביולי 1935 ומייסדיה היו היינריך הימלר, וולפרם סיברס, הרמן וירט, וריכרד ולטר דרה. אנשי החברה עסקו במחקר אנתרופולוגי והיסטורי של "הגזע הארי". על מנת לבסס את המחקרים הם ערכו ניסיונות מדעיים ומסעות תיור ברחבי תבל במטרה לאסוף ממצאים שיוכיחו את התאוריה הנורדית, לפיה האוכלוסייה ממוצא נורדי (צפוני) שלטה פעם בעולם. בפועל, הם ביצעו ניתוחי גופות וחפירות ארכאולוגיות בארצות שונות על מנת לבסס את הרעיון הנאצי מבחינה מדעית.
הרבי הנקוק
נערותו ותחילת הקריירה
במשך שנות העשרה שלו הנקוק לא זכה לחינוך בכיוון מוזיקת הג'אז. הוא החל לפנות לכיוון זה כאשר שמע את הקלטותיהם של אוסקר פיטרסון ושל ג'ורג' שירינג. פסנתרנים נוספים מהם הושפע היו מק'קוי טיינר, וינטון קלי וביל אוונס. בנוסף לכך הוא חקר את יצירותיהם של מיילס דייוויס, ג'ון קולטריין ולי מורגן.
אננארבה
היסטוריה
המדענים ב"אננארבה" ביקשו לבסס את ההשערה בדבר המוצא הקדום של השבטים הגרמאנים. בספרה של התר פרינגל: "גזע הפורענות: המדענים של הימלר", היא כותבת אודות חברת "אננארבה" ומתארת את מסעותיהם של "המדענים של הימלר" למקומות כטיבט, הארצות הסקנדינביות, עיראק וחצי האי קרים. פרינגל עקבה אחרי הדיווחים והתיאורים מן המסעות, שנועדו לאשש את התיזה הארית, אישושים שחוקרי ה"אננארבה" מצאו כמעט בכל מקום. אחדים מהם הגיעו עד להרי ההימלאיה, באזור אשר לדעתם שלט בו גזע אדונים ארי. מדובר במקומות גאוגרפיים מוכרים בהם התגוררו, בימי קדם, שבטים הודיים ממוצא ארי. החוקרים הגיעו עד לאיים הקנריים, שבהם דימו אנשי האננארבה למצוא מומיות בלונדיניות.
הרבי הנקוק
נערותו ותחילת הקריירה
לאחר שהעביר הנקוק שלוש וחצי שנים בלימוד מוזיקה והלחנה במכללת גרינל (בה קיבל תואר שני כפול במוזיקה והנדסת חשמל), החל הנקוק להופיע כמקצוען. הוא הפך במהירות לפסנתרן מוערך מאוד, וניגן יחד עם פיל וודס ואוליבר נלסון. הוא הקליט את אלבום הסולו הראשון שלו "Takin' Off", אלבום שעמד לתפוס את תשומת לבו של מיילס דייוויס, שעבד באותו הזמן על בניית הרכב חדש.
אננארבה
היסטוריה
לחוקרי החברה היה תפקיד בהוצאה לפועל של הפתרון הסופי לעם היהודי. "המכון למחקר מדעי צבאי" קיבל על עצמו, למשל, לערוך מחקר על הכחדת הרוח היהודית באמצעים ביולוגיים: "דעתי היא שהשמדתם המוחלטת של היהודים באירופה, ואף בעולם כולו במידת האפשר, לא תביא להכחדה מלאה של היסוד הרוחני של היהדות", כתב אחד החוקרים. הפתרון המוצע, כותבת פרינגל, היה מחקר מדעי שיאתר את מקום הרוח היהודית, אם אפשר במסגרת הגוף, ויפעל להשמדתה המוחלטת. לכן נערך המכון במחנה ריכוז קטן, שאליו הביא אסירים מאושוויץ. לאחר רציחתם הוא פעל להסרה שיטתית של רקמות הגוף, לשם מחקר מדעי כביכול על הגולגולת והמוח. בהיותם עורכים ניסויים בבני אדם, בהם: ניסויים בעיקור כפוי, ניסויים בלחץ אוויר, ניסויים בקור מקפיא, ניסויים בצבע. אנשי האננארבה חיפשו דרכים להוכחת התועלת שלהם-עצמם בכל דרך אפשרית ובכל מחיר.
הרבי הנקוק
החמישייה של מיילס דייוויס
יחד עם וויליאמס ועם קרטר, הנקוק יצר רפרטואר קיצבי מגוון סביב חומר שקיים. מגמה זו הלכה והתגברה לתוך שנות השישים. תוך כדי עבודתו עם ההרכב הספיק הנקוק לבצע הקלטות רבות לבדו עבור "Blue Note Records", הן תחת שמו והן עבור אמנים אחרים דוגמת גרנט גרין, בובי הטצ'רסון, סם ריוורס, דונלד בירד, קני דורהאם, הנק מובלי, לי מורגן ופרדי האברד.
דייוויס החל לשלב במוזיקה שלו אלמנטים של רוק ומוזיקה פופולרית. הנקוק, למרות התנגדות ראשונית, החל לנגן על פסנתר חשמלי (פנדר רודס) בסיועו של דייוויס. הוא התרגל במהירות לשינוי, שילווה אותו בהמשך דרכו המוזיקלית. ב-1968 עזב הנקוק את ההרכב של דייוויס כדי ליצור את השישיה שלו. הגורם הרשמי לעזיבה הייתה סילוק, מכיוון שאיחר לחזור מירח הדבש שערך בברזיל. למרות הסילוק המשיך הנקוק להקליט יחד עם דייוויס בתקליטיו הבאים.
פאט אלברט ומוואנדישי
ב-1969 עזב הנקוק את חברת התקליטים בלו נוט, וכתב את האלבום "Fat Albert Rotunda" לכבוד תוכניתו של ביל קוסבי "פאט אלברט". האלבום כלל ברובו מוזיקת רית'ם אנד בלוז, אך היו בו גם נגיעות של ג'אז. הוא הפך לאוהד מושבע של כלי נגינה חשמליים והחל לאסוף ולעבוד עם מגוון של כלים שהופיעו לצד הכלים האקוסטיים הרגילים באלבומיו הבאים.
ניסיונותיו הראשונים של הנקוק עם מוזיקה אלקטרונית היו בסקסטט שהקים, אשר הוציא שלושה אלבומים- Mwandishi, Crossings ו-Sextant. שלושת האלבומים זכו עם השנים לכינוי "אלבומי המוואנדישי". פירוש המלה בסווהילית הוא "יוצר".
הד האנטרס ודת' ויש
לאחר תקופת אלבומי המוואנדישי החל הנקוק לפנות לכיוון הפאנק, הן מסיבות כלכליות והן מתחושת חוסר מנוחה יצירתית. הוא פירק את הסקסטט שלו והקים הרכב חדש בשם ה"הד האנטרס" (ציידי ראשים), שאיתם הוציא ב 1973 אלבום באותו שם שהפך ללהיט ונחשב גם היום עדיין לאלבום מקורי וחדשני. הנקוק ספג ביקורת רבה מצד מעריציו על המעבר מג'אז לפאנק, אך אלה עם הזמן התבדו. בשנים 1973–1975 המשיך הנקוק להקליט פסקולים ולהופיע עם להקתו.
חזרה למקורות: VSOP ו-Future Shock
לקראת סוף שנות השבעים ותחילת השמונים הופיע הנקוק עם החמישייה שלו בשם VSOP, שכלל את כל חברי החמישייה עוד מימיו של מיילס דייוויס פרט לדייוויס עצמו. החמישייה הופיעה בזמן אמת גם בהיכל התרבות בתל אביב. כן הוא הקליט יחד עם מגוון גדול של אומנים לתוך שנות השמונים ביניהם וינטון מרסליס, טוני ויליאמס, ג'אקו פסטוריוס, רון קרטר וצ'יק קוריאה, שהחליף אותו עם עזיבתו את ההרכב של דייוויס. ב-1983 זכה הנקוק בפרס גראמי עבור הלהיט Rockit אותו כתב, מתוך אלבומו Future Shock.
שנות ה-90 ועד היום
שלוש שנים לאחר צאת אלבומו Perfect Machine נפטר מורו ומדריכו מיילס דייוויס. יחד עם חברי ההרכב המקורי בו ניגנו עם מיילס, הקליט הנקוק אלבום מחווה לדייוויס, שזכה בפרס גראמי עבור ההרכב הטוב ביותר. אלבומו הבא של הנקוק Dis is da Drum יצא לאור בשנת 1994, והראה את חזרתו לכיוון האסיד ג'אז.
ב-1993 הוציאה להקת US3 שיר אשר סימפל לתוכו את יצירתו של הנקוק, "אי המלונים".
ב-1995, יחד עם הרכב רווי כוכבים, הוציא אלבום בו בוצעו גרסאות לשירים של נירוונה, סטיבי וונדר, החיפושיות, פרינס, פיטר גבריאל ואחרים. ב-1997 הוציא אלבום יחד עם ווין שורטר בשם 1+1 שזכה להצלחה גדולה. ב-1998 הוציא הנקוק אלבום בשם Gershwin's World שכלל בתוכו ביצועים ליצירותיו של ג'ורג' גרשווין בשיתוף כוכבים אורחים דוגמת ג'וני מיטשל וסטיבי וונדר. לסיבוב ההופעות בין 3 השנים של האלבום ליהק הנקוק את הסקסופוניסט הישראלי אלי דג'יברי.
ב-2005 הוציא אלבום בשם Possibilities, שכולל דואטים יחד עם קרלוס סנטנה, פול סיימון, אנני לנוקס, ג'ון מאייר, קריסטינה אגילרה וסטינג. האלבום היה מועמד לגראמי בשתי קטגוריות, אך לא זכה באף אחת מהן.
הנקוק הופיע ברצועה "MOON" של צמד הג'אז דומי וג'יי. די. בק באלבום הבכורה שלהם "NOT TiGHT", שיצא ב-29 ביולי 2022.
ולא היה בינינו אלא זוהר
במאי 1970 צעד השיר במצעד הפזמונים השבועי של הגל הקל (לימים רשת ב') והגיע בשיאו למקום העשירי במצעד.
רקע
ב-2012 חידשה הזמרת קרולינה את השיר באלבומה זוהר, בעיבוד אורי בראונר כנרות.
לשירים לחנים נוספים מאת נחמה הנדל (בעיבוד אלדד שרים), ושל רעות שחר שביצעה את השיר והופיעה באלבומה "תמיד" משנת 2014.
תוכן השיר
השיר עוסק באהבה נכזבת שתחילתה במפגש רומנטי ושזורים בו מטאפורות ודימויים רבים. המושג "זוהר" משמש תחליף בוהק, נוצץ ומסתורי יותר למילה אור, כזוהר הצפון או ספר הזוהר, בדומה לשיר "זוהר" שחיבר חיים נחמן ביאליק.
מבנה השיר הוא סונטה באורך ארבע עשרה שורות. שני הבתים הראשונים מכילים 4 שורות כל אחד ושני האחרונים מכילים 3 שורות כל אחד.
בבית הראשון מתואר טיול שעורכים הדוברת והגבר השכם בבוקר ברחוב כפרי. למרות התיאור האופטימי והרומנטי, רומזת המשוררת על סיום האהבה ולמעשה מדובר בזיכרון על אהבה ישנה. בבית השלישי שואלת הדוברת באופן עקיף "התזכור".
בבית השני, מתואר קטע משיחת הזוג, כאשר הדוברת מתארת את יופי השמיים הורודים אך הנמען צוחק ולא מובן האם הוא צוחק מדבריה או על הדוברת. בבית השלישי, הגבר מנענע עץ תפוחים ופרחיו הלבנים נושרים על ראשה של האישה, בדומה להינומת כלה. הרגע המתואר הוא מקרי ללא משמעות רומנטית ורגשית.
בבית האחרון הכפר מתעורר והקשר בין בני הזוג מתרחק. הדוברת משנה את צורת התבטאותה מ"זוהר" ל"אור" השגורה יותר.
האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק
האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק (ברוסית: Дальневосточный федеральный университет, Dalnevostochny federalny universitet) היא אוניברסיטה שנמצאת בוולדיווסטוק, פרימוריה, שברוסיה.
האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק הוקמה בשנת 1899 בשם המכון המזרחי (Восточный институт) כמוסד להשכלה גבוהה המתמחה בלימודים מזרחיים והכשרה למוסדות מנהליים, מסחריים ותעשייתיים במזרח הרחוק ברוסיה. האוניברסיטה עברה רפורמה והפכה לאוניברסיטת המזרח הרחוק הממלכתית (Государственный дальневосточный университет) על ידי שלטונות הרפובליקה של המזרח הרחוק בשנת 1920 במהלך מלחמת האזרחים הרוסית, עד שהיא נסגרה בשנות ה-30 תחת יוסיף סטלין. בהחלטת מועצת השרים של ברית המועצות הוחזרה בשנת 1956 בשם אוניברסיטת המזרח הרחוק, שנתיים לאחר ביקורו של ניקיטה חרושצ'וב בוולאדיווסטוק. בשנת 2000 שונה שמה האנגלי לאוניברסיטה הלאומית של המזרח הרחוק (Far Eastern National University), ברם השם ברוסית נותר ללא שינוי. בשנת 2008 בוצע ארגון מחדש לאוניברסיטה כאשר צו נשיאותי שינה את שמה באופן רשמי לאוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק ותוכנן בניית קמפוס חדש. האוניברסיטה מוזגה עם האוניברסיטה הטכנית של המזרח הרחוק (FESTU), האוניברסיטה הכלכלית של האוקיינוס השקט (TSUE) והמכון הפדגוגי הממלכתי של אוסוריסק (USPI).
בשנת 2013 האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק חנכה קמפוס חדש באזור האי הרוסי בוולדיווסטוק לאחר שבנייניו אירחו את פסגת APEC בשנת 2012. הקמפוס משרת 41,000 סטודנטים ומארח את הפורום ההכלכלי המזרחי הנערך מדי שנה. האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק משתתפת בתוכנית הממשלתית "פרויקט 5-100" של משרד החינוך והמדע הרוסי. האוניברסיטה חברה בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט.
קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה זכתה באליפות ASB.
מבנה
האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק מורכבת מ:
הסמכה, הכרה ודירוגים
האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק היא מוסד פדרלי להשכלה גבוהה, שהוסמך וממומן על ידי משרד החינוך הרוסי. זו האוניברסיטה הוותיקה, הגדולה והגבוהה ביותר במזרח רוסיה, שהוקמה בשנת 1899 בתקופת האימפריה הרוסית, בהוראה מיוחדת של הצאר ניקולאי השני.
לאוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק מחלקות אקדמיות משותפות עם כל מכון מחקר במדעי הטבע שהוסמך על ידי האקדמיה הרוסית למדעים במזרח הרחוק הרוסי. בשנת 1999, האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק זכתה בתחרות בין 90 האוניברסיטאות הרוסיות הטובות ביותר עבור מענק של מיליון דולר מקרן המחקר והפיתוח האזרחית האמריקאית. האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק הצליחה להקים מרכז מחקר וחינוך במרינה ביוטה. בשל רמתה הגבוהה בתחום המחקר, האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק הפכה למרכז מדעי ומחקר מוביל בתחום האקולוגי בסחלין ובפרויקטים של נפט וגז.
בנוסף, האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק היא ספקית האינטרנט הגדולה ביותר והוותיקה ביותר שאינה מסחרית ומפתחת טכנולוגיות מידע במזרח הרחוק הרוסי. האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק היא השנייה ברוסיה, לאחר אוניברסיטת סנקט פטרבורג, שהשתמשה בפרוטוקול האינטרנט H323 ובערוצי אינטרנט מרובי-ביטים עבור ועידות וידאו חינוכיות רגילות. תוך כדי שימוש בטכנולוגיית ועידת וידאו באינטרנט, האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק נחשבת לחלוצה במספר תוכניות חינוך בעיקר בלימוד שפות רוסיות ויפניות, קורסים משותפים רוסים-אמריקאים בתחומי משפטים ותוכניות בינלאומיות לתואר כפול בעסקים.
בוגרי האוניברסיטה כוללים 49 מתוך 58 שופטי בית המשפט העליון בפרימוריה, יותר מ-900 מתוך 1,050 חברי לשכת עורכי הדין במחוז, 70% מהמדענים האזוריים המחזיקים בתארים לתואר שלישי, 90% מהעיתונאים האזוריים וכמעט כל המומחים האזוריים בפיזיקה, כימיה, מתמטיקה ולימודי מזרח הם בוגרי האוניברסיטה.
הלגיון השלישי פרתיקה
היסטוריה
הלגיון הראשון פרתיקה הוקם יחד עם הלגיון השני פרתיקה והלגיון השלישי פרתיקה בידי הקיסר ספטימיוס סוורוס בשנת 197 כהכנה לקראת מסע המלחמה שתכנן סוורוס כנגד האימפריה הפרתית. המסע הצליח מאוד, ושיאו היה בכיבוש עיר הבירה הפרתית קטיספון. הלגיון הראשון והשלישי נותרו באזור גם לאחר סיום המלחמה, כיוון שסוורוס סיפח את אזור מסופוטמיה והלגיונות נותרו שם כחיל מצב. הלגיון השני לעומת זאת, חזר לאיטליה.
בסיס הלגיון היה בעיר רז'נה (כיום חאבור) בעומק הגבול. הלגיון היה אחד מהלגיונות אשר הגנו על האימפריה בפני הפרתים ובהמשך בפני יורשיהם הסאסאנים. הלגיון השתתף במסעות המלחמה שניהלו הקיסרים קרקלה ואלכסנדר סוורוס כנגד הסאסאנים. ככל הנראה השתתף הלגיון גם במסעות המלחמה של גורדיאנוס השלישי, ולריאנוס ודיוקלטיאנוס, אך אין מידע מדויק על פעולותיו. על פי נוטיטיה דיגניטטום, בתחילת המאה החמישית הלגיון עדיין היה מוצב על הגבול הסאסאני.
חבר מושבעים גדול
חבר מושבעים גדול (Grand Jury) הוא גוף משפטי שמקורו בשיטת המשפט הבריטית (Common Law - המשפט המקובל). תפקידו לחקור האשמות בפשעים, לבחון עדויות ואם השתכנע שיש מקום לכך, לקבוע כי יש להגיש כתב אישום. חבר מושבעים גדול שונה מחבר מושבעים (Petit Jury), המשמש כגוף השופט במשפט רגיל. כשמו כן הוא: מספר חבריו גדול יותר מתריסר חברי חבר המושבעים (בין 16 ל-23 חברים).
בחירת חבר מושבעים גדול
חברי חבר מושבעים זה נבחרים בשיטה דומה ומתוך אותו מאגר אזרחים של חבר מושבעים.
ארצות הברית
מוסד משפטי זה קיים בארצות הברית מתוקף הפתיח של התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית: "לא יובא אדם לדין על פשע שדינו מיתה, או על פשע נתעב אחר, אלא על פי חוות דעת או כתב אישום של חבר מושבעים גדול..." (תרגום פרופ' ארנון גוטפלד). ניסוח זה ("...פשע נתעב...") הביא את בית המשפט העליון של ארצות הברית לפירוש שאינו מחייב חבר מושבעים גדול בפשעים שאינם חמורים. יתר על כן, בית המשפט העליון פסק שפסקה זו בתיקון החמישי אינה תופסת לגבי המשפט המדינתי, אלא הפדרלי בלבד. ואכן, לאור השגות וביקורות רבות על שיטה זו וחוסר הצדק שבה, בוטל מוסד זה בלמעלה ממחצית מדינות ארצות הברית והוחלף בשימוע מוקדם בפני שופט.
ארצות אחרות
המדינה היחידה, פרט לארצות הברית, שבה נהוג חבר משובעים גדול היא ליבריה. בבריטניה בוטל חבר מושבעים גדול בשנות השלושים והוחלף במנגנון שיפוטי מקדים אחר לקביעה האם יש מקום להעמיד נאשם לדין. וכך גם באוסטרליה.
ישראל
שלטון המנדט הבריטי לא הנהיג בארץ חבר מושבעים גדול כשם שלא הנהיג חבר מושבעים במשפט עצמו.
בישראל לא קיים מוסד במסגרת הרשות השופטת לקביעה מסוג זה. במסגרת התיקון המכונה: "חוק היידוע" (סעיף 60א לחוק סדר הדין הפלילי), קיימת לנאשם הזכות לפנות לתביעה כדי למנוע הגשת כתב אישום נגדו. כל אדם שמואשם בעבירת פשע זכאי לשימוע למעט חריגים (עבירות אלמ"ב, אם הוא עצור בזמן הגשת כתב האישום, אישור פרקליט מחוז). טעות לחשוב שהליך כזה מקובל בעיקר לגבי אישי ציבור, החשופים יותר ופגיעים להעמדה לדין, הנהנים במקרים מסוימים מהזכות לשימוע מוקדם בפני גורמי הפרקליטות או היועץ המשפטי לממשלה, שהם חלק מהרשות המבצעת ולא השופטת.
גפנן המדבר
גֻּפְנַן הַמִּדְבָּר (שם מדעי: Cordia sinensis, מכונה גם עֲרַף הַמִּדְבָּר) צמח סודני, ממשפחת הזיפניים הגדל בקרקעות שאינן מלוחות. זהו צמח שאוהב חום בעיקר נאות מדבר כמו בקעת ים המלח, הוא גדל בבתי גידול טבעיים בלבד.
כצמח בר, הוא מוכר בשני אתרים בלבד בארץ-ישראל: נחל צאלים ושמורת עין גדי. בפתח נחל צאלים ישנם שני פרטים. בשמורת עין גדי הוא גדל כצמח בר במדרון עין-גדי, וכן הוא נזרע ונשתל כצמח גנני בעין גדי ובאתרים נוספים בבקעת ים המלח.
הוא מיטיב לגדול באדמה לחה, אך יכול לחיות גם באדמה הררית או מלוחה. הוא נפוץ על ידי זריעה, שתילה וייחור.
גפנן המדבר הוא צמח מוגן בישראל.
האינטרנציונל
הגרסה הרוסית של השיר, בתרגומו של ארקדי (אהרון) קוץ מ-1902, שימשה כהמנון הלאומי של ברית המועצות עד שנת 1944, וכן כהמנון המפלגה הקומוניסטית. התרגום המקורי לרוסית כלל שלושה בתים ופזמון. בהמשך נוספו בתים נוספים ושונו חלק מהמילים המקוריות.
בספר "חוות החיות" הציג ג'ורג' אורוול פרודיה על שיר זה, בשם "חיות אנגליה".
בשנות מלחמת העולם השנייה שימש השיר "ברכת עם" ("תחזקנה", על פי מילתו הראשונה) של חיים נחמן ביאליק כהמנון השומר הצעיר, אך בעקבות המלחמה והרדיפות עלה חשש שתיווצר בקרב התנועה רוח של לאומנות, ועל כן צורף האינטרנציונל כהמנונה השני של התנועה. הוא משמש גם כאחד משלושת המנוני הנוער העובד והלומד (יחד עם התקווה ואני מאמין).
תרגום מקורי
התרגום המקורי תורגם על ידי אברהם שלונסקי.
נוסח עברי מחודש
את הנוסח העברי המחודש כתב חיים חפר לאחר שבחודש פברואר 1985 נתקבלה בוועדה המרכזת של ההסתדרות המלצתו של יצחק בן אהרון: "הועדה ממליצה על עריכתו מחדש של טקסט האינטרנציונל במובן של מחיקת תוכן שאבד עליו הכלח וצירופם של תכנים עכשוויים מן ההוויה הישראלית או הבינלאומית".
חגי מירום
חגי מירום (נולד ב-23 בספטמבר 1946) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת העבודה.
ביוגרפיה
מירום נולד בקבוצת השרון, ובעת שהיה ילד עברה משפחתו לקיבוץ יפעת. עם גיוסו לצה"ל התנדב לשייטת 13. מירום השלים את הכשרת מסלול הלוחם בקומנדו הימי ויצא לקורס קצינים. עם תום הקורס שב לשייטת, שם שימש כמפקד צוות. מירום סיים את שירותו בדרגת סרן. לאחר שחרורו למד משפטים באוניברסיטת תל אביב ועסק בעריכת דין. היה מזכ"ל תנועת הנוער העובד והלומד ונמנה עם פעילי התנועה הקיבוצית. היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות.
מירום החל את פעילותו הפוליטית בשנות ה-80 במפלגת העבודה. בשנת 1988 הוא נבחר לכנסת ה-12 והיה חבר בוועדת החינוך, בוועדת החוץ והביטחון ובועדת חוקה, חוק ומשפט. בכנסת ה-13 (1996-1992) שימש כיושב-ראש ועדת הכנסת ולאחר מכן היה יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון. בכנסת ה-14 הוא חזר להיות חבר בוועדת הכנסת וועדת החוץ והביטחון.
באותם זמנים הוא הצטרף לחוג "הכפר הירוק" (הידוע יותר בשם "השמינייה"), שבו היו חברי כנסת צעירים שהיוו את הסמן השמאלי במפלגה, ביניהם חיים רמון ועמיר פרץ.
הוא חזר למפלגת העבודה, הביע את תמיכתו בעמיר פרץ בפריימריז לקראת בחירות 2006, ואף שימש כיועץ לצוות המשא ומתן הקואליציוני של המפלגה לאחר הבחירות.
עד 2006 שימש כיו"ר הקרן המרכזית לערבויות של התנועה הקיבוצית וב-18 ביוני 2006, נבחר על ידי תנועת העבודה הציונית לשמש כגזבר הסוכנות היהודית. בינואר 2010 מונה ליו"ר דירקטוריון אוצר התיישבות היהודים במקומו של דב שילנסקי. במקביל מכהן מירום משנת 2001 כיו"ר הוועד המנהל של מכללות סמינר הקיבוצים ואורנים. מירום משמש גם כיו"ר הוועד המנהל של מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן ויו"ר קרן ברל כצנלסון.
דגל סקסוניה
דגל סקסוניה משמש כדגלה של המדינה הגרמנית סקסוניה. עיצובו הוא ביקולור לבן-ירוק בדומה לדגל המדינה האוסטרית שטיריה. הדגל מונף בשתי גרסאות; האזרחית - ביקולור חלק, והמדינית המושחתת בסמל סקסוניה.
צבעי הדגל הוכרו כצבעי סקסוניה בשנת 1815 והיו בשימוש עד שננטשו ב-1935 עם הקמתו של הרייך השלישי. הדגל אומץ מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה בשנת 1947 וננטש בשנית עם הקמתה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית וביטול המדינות אשר הרכיבו אותה. עם איחוד גרמניה אומץ הדגל בשנית כדגל המדינה הגרמנית החדשה.
סאמו
סאמו (בצ'כית: Samo, בפרנקית: Samo או Samon, נולד בסביבות 600 - מת בסביבות 659/658) היה סוחר פרנקי שהפך לשליט הידוע הראשון של ממלכה סלבית. הישות המדינית שהקים בערך בשנים 624-623 השתרעה במזרח מרכזה של אירופה, באזור הדרומי של הנהר מוראבה, שכלל את מוראביה, אוסטריה תחתית ודרום מערבה של סלובקיה ועד לצפון סלובניה של ימינו. הגודל המדויק של הממלכה שנוי במחלוקת. לא ידוע מה היה גורלה אחרי מותו של סאמו. יש סבורים כי הישות המדינית של סאמו הייתה יותר מעין ברית שבטים או דרגה גבוהה יותר של קונפדרציה של שבטים או קונפדרציה של מספר נסיכויות (ducates) פחות או יותר אוטונומיות.
מקורות
המקורות הכתובים על סאמו וממלכתו הם דלילים. העדות בת זמנו היחידה המדווחת על האירועים היא הכרוניקה של פרדגאר (4, 48;48). חלקה השני, שבו נכתבת ההיסטוריה של הפרנקים בשנים 623/643 - 584, משמש מקור עיקרי להיסטוריה של הפרנקים באותה תקופה. הבעיתיות בכרוניקה זו נובעת מהיותה כתובה אך ורק מנקודת המבט הפרנקית בעוד אירועים שלא נוגעים ישירות לאימפריית הפרנקית אינם זוכים לאזכור ואין בנמצא מקור מתקן כלשהו היכול לשקף את הפרספקטיבה הסלבית.
כל המקורות האחרים שואבים השראה ממנה ומאוחרים יותר. המדובר בכרוניקה "גסטה דגוברטי" ("מעשי דגוברט הראשון, מלך הפרנקים") (Gesta Dagoberti I. regis Francorum) שחוברה בשליש הראשון של המאה ה-9, במנזר סן דני ליד פריז ובראש ובראשונה הספר "המרת דתם של הבווארים והקרינטים" ("קונברסיו בגואריורום אט קאראנטנורום" - Conversio Bagoariorum et Carantanorum) שנכתב בזלצבורג, מרכז של הכמורה הבווארית, והמושפעת ברוב חלקיה על ידי ה"גסטה דגוברטי".
מוצאו
בכרוניקה של פרדגאר (4,48) הוא מכונה "אדם בשם סאמו, בן הלאום הפרנקי, מן החבל "סנונאגו" (homo nomen Samo, natione Francos, de pago Senonago). משפט טעון תרגומים ופירושים שונים. בימינו ההנחה הרווחת היא שסנונאגו, מקור משפחתו של סאמו, היא העיירה סנס במחוז יון, דרומית-מזרחית מפריז השם "סאמו" יכול להיות בעל שורשים קלטים, וייתכן כי האיש היה תושב גאלו-רומאי של הפרובינקיה גאליה, שהיוותה במאה ה-7 את גרעין הממלכה הפרנקית. לפי השערות אחרות, פחות סבירות, היישוב סנונאגו הוא סואני או זאלגאו. לפי כמה מקורות, הביטוי "בן הלאום הפרנקי" עשוי להתפרש במאה ה-7 כתושב של הממלכה הפרנקית הרב-אתנית. יש גם סברות, אמנם מנוגדות לעדות הכרוניקה של פרדגאר, לפיהן היה סאמו האיש או שמו סלבי והמסתמכות על פרטים גאוגרפיים מתוך Conversio Bagoariorum et Carantonorum. המובן של "סאמו" בשפות סלביות יכול להיות של "אדון" או "שליט יחיד", מן השורש סאם- "עצמו". עוד תאוריה קישרה את השם סאמו לשם ממוצא עברי "שמואל", "סמואל". עדיין התאוריה הקלטית נחשבת הסבירה ביותר.
לפני הגעתו של סאמו
בשנת 567 הגיעו לאזור השבטים הנוודים של האווארים ופלשו למזרח הונגריה של היום. בברית עם הלונגוברדים הם הכו בגפידים וחיסלו את ישותם המדינית העצמאית. בשנת 568 הם דחפו גם את הלונגוברדים דרומה אל צפון-איטליה, התיישבו במערב הונגריה של היום והקימו שם "קגנות" (ח'אנות). הממלכה האוורית שעבדה בשלהי המאה השישית את התושבים הסלבים בפנים הארץ ובאזורי הספר.
ההתקוממות
הטקסט של הכרוניקה של פרדגאר מתייחס, בין השאר, לשנת 623/624, השנה ה-40 לשלטונו של המלך הפרנקי כלותאר השני. באותה שנה יצא הסוחר (negucians) סאמו למסע את "הסלבים המכונים ונדים". למרות האיסור של שלטון הפרנקי, בדומה לסוחרים אחרים מגאליה, שיירתו נשאה,, ככל הנראה, בעיקר כלי נשק המיועדים לסלבים. השיירה הייתה מוגנת ומלווה בלוחמים. להשערות שסאמו היה סוחר עבדים ושמטרת מסעו היה קניית עבדים סלבים אינה מאוששת במקורות.
באותה תקופה מרדו הסלבים בשליטים האווארים. מורת רוחם נבעה מכך שנכפה עליהם להשתתף במלחמות של האווארים תמיד בשורות הראשונות החשופות ביותר, האווארים גבו מהם מיסים כבדים ובימי החורף נהגו מדי שנה ושנה לשהות בקרבתם ולהתעסק עם נשותיהם ולעבר אותן. רבים בקרב המורדים היו בנים לאבות אווארים ולאמהות סלביות. המרד פרץ בדיוק כשהאווארים היו עסוקים בניסיון לכבוש את קונסטנטינופול בברית עם הפרסים הסאסאנים ועם הסלבים הדרומיים. בסופו של דבר בשנת 626 נחלו האווארים תבוסה ליד קונסנטינופול.
סאמו ואנשיו הצטרפו למרד הסלבים נגד האווארים. לפי הכרוניקה של פרדגאר סאמו הוכיח יכולות צבאיות והוביל את הסלבים לניצחון. נשאלה השאלה אם תרומתו להצלחה הצבאית של הסלבים הייתה אישית בתור מפקד או לוחם מוכשר או באמצעות הלוחמים שליוו אותו וכלי הנשק שהביא וקשריו עם המלך הפרנקי. לפי הכרוניקה של פרדגאר, מתוך התלהבות על חלקו בקרב, בחרו הסלבים בסאמו כמלכם ( rex). כלומר אותו תואר כמו שליט הממלכה הפרנקית. לא מן נמנע גם שסאמו נשלח לשליחות זו על ידי דגוברט הראשון, בנו של כלותאר, שמילא אז את התפקיד של מלך משנה באוסטרזיה. ייתכן גם כי סאמו היה "מועמד פשרה" שמסביבו התאחדו רוב מנהיגי הסלאבים. על ידי בחירת מנהיג זר היה אפשר להרגיע את היריבויות בין המנהיגים הילידים.