cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ירו ד'איטליה 2019
סקירת המרוץ ומסלול
הקטע ה-20 היה קטע הכביש האחרון במרוץ והקטע הלפני האחרון במרוץ בכללי, לקראת נגד השעון מחר. הוא כלל 194 קילומטרים מפלטרה למונטה אוונה. הקטע כלל עליות שונות לאורך כל המרוץ, כשהעלייה הראשונה הייתה ה"צ'ימה קאמפו" והעלייה הגבוהה ביותר הייתה ה"פאסו מאנגן", ה"צ'ימה קופי" של המרוץ. ג'וליו צ'יקונה שכבר הבטיח מעשית את הניצחון בקטגוריית הנקודות היה חלק מקבוצת הבריחה ולקח נקודות נוספות. בקטע היו התקפות רבות של רוכבי הדירוג כללי, אך כל אחת מהם מוביל המרוץ ריצ'רד קאראפאס שרד בהצלחה. בעלייה האחרונה של המרוץ, אוהד כנראה הפריע למיגל אנחל לופס וגרם לו להתרסק, לופס בתגובה הכה את האוהד ואחרי זה המשיך לרכוב, אך מאוחר יותר לא ספג ענישה מהמארגנים או מה-UCI. גם פרימוז' רוגליץ' המשיך להיראות רע, לאחר שלא עמד בקצב של קאראפאס, ניבאלי ולנדה, שתפסו בהמשך את קבוצת הבריחה המצומצמת. הדבוקה המאוחדת הגיעה ביחד לקו הסיום, כשפייו בילבאו משיג את הניצחון השני שלו במרוץ, מקדים את מיקל לנדה וג'וליו צ'יקונה. קאראפאס וניבאלי סיימו ארבע שניות אחריהם, במקומות ה-4 וה-5 בהתאמה. רוגליץ' סיים את הקטע במקום ה-14, 54 שניות מבילבאו וירד למקום הרביעי הכללי, כשהוא נעקף על ידי מיקל לנדה. לופס סיים את הקטע במקום ה-18, 1:49 דקות מבילבאו. בעקבות כך הבטיח קאראפאס מעשית את הניצחון במרוץ, כשהוא מוביל ב-1:54 דקות על ניבאלי, 2:53 דקות על לנדה ו-3:16 דקות על רוגליץ', כשבאוקה מולמה חמישי עם 5:51 דקות פער. פלוריאן סנשל (דקונינק קוויק-סטפ) פרש במהלך השלב.
הקטע ה-21 והאחרון של המרוץ התקיים ברחבי ורונה, כשהוא מתחיל ומסתיים שם. הקטע היה גם קטע נגד השעון השלישי של המרוץ, לאחר שכלל 15 קילומטרים. את הקטע ניצח צ'אד האגה (סאנווב) האמריקאי, שהשיג את הניצחון הראשון שלו כרוכב אופניים מקצועני בשנים האחרונות, מקדים את ויקטור קמפנרטס ב-4 שניות ואת תומאס דה חנט ב-6 שניות. זה גם היה הניצחון היחיד של סאנווב במרוץ, לאחר הפרישה המוקדמת של טום דימולן מהמרוץ. ריצ'רד קאראפאס סיים את הקטע במקום ה-36, 1:12 דקות מהאגה. ניבאלי אומנם סיים את הקטע במקום טוב יותר, המקום התשיעי, אך בפער של 23 שניות מהאגה, שלא היה מספיק בשביל לעקוף את קאראפאס. רוגליץ' סיים את הקטע במקום ה-10, 26 שניות מהאגה והחזיר לעצמו את המקום בפודיום לאחר שהדיח את לנדה חזרה למקום הרביעי, כשלנדה סיים את הקטע במקום ה-21, 57 שניות מהאגה המנצח. מיגל אנחל לופס סבל מעוד יום רע וחוסר מזל לאחר שסיים במקום ה-43, 1:20 דקות מהאגה. בעקבות כך לופס נעקף על ידי רפא מייקה וירד למקום השביעי הכללי, כשמייקה מטפס למקום השישי. למרות זאת, זה הספיק ללופס בשביל לנצח בפעם השנייה את קטגוריית הרוכב הצעיר, 1:30 דקות מפאוול סיבאקוב, שסיים במקום התשיעי הכללי את המרוץ.
לאחר תום הקטע, זה נעשה רשמי וסופי, ריצ'רד קאראפאס ניצח את הג'ירו ה-102, מקדים את וינצ'נצו ניבאלי ב-1:05 דקות ואת פרימוז' רוגליץ' ב-2:30 דקות.
אווין גלינדור
אוֹוִין גלינדוּר (בוולשית: Owain Glyndŵr) או בשמו המלא אווין אפ גריפיד' (Owain ap Gruffydd; כנראה 28 במאי 1354 - 1416 לערך) היה אציל וולשי ונסיך ויילס האחרון לאחר שעמד בראש מרד וולשי נרחב כנגד השלטון האנגלי בוויילס.
גלינדור נולד לתוך משפחת אצולה אנגלו-וולשית חשובה עם קשרי דם לנסיכי ויילס ההיסטוריים. בשנת 1400 לאחר שנים של נאמנות לכתר האנגלי ואף שירות בצבא האנגלי, עמד גלינדור בראש מרד וולשי נרחב ואף הכתיר את עצמו נסיך ויילס בבירתו בטירת הרלך. לאחר מערכה עקובה מדם שבה היו מעורבים גם כוחות צרפתיים לצד הוולשים, הצליחו האנגלים לדכא את המרד בשנת באופן סופי ב-1415. בשנה זו נראה גלינדור בפעם האחרונה, אך ההערכה היא כי נפטר כשנה לאחר מכן כשהוא במחבוא לא ידוע.
שנים ראשונות
אווין גלינדור נולד ככל הנראה ב-28 במאי 1354, אם כי מקורות אחרים מעלים מגוון תאריכים אפשריים בין 1349 ל-1359. הוא נולד למשפחת אצולה אנגלו-וולשית בספר הוולשי בסיקארת', על הגבול בין ויילס לאנגליה, בשטחי ממלכת פוויס ההיסטורית בחלק הצפוני של הגבול. גלינדור היה יורש העצר לשושלת פוויס פאדוג וגלינדוודווי מצד אביו ומקורב לשושלת דהייברת' בדרום-מערב ויילס, המעמד המשפחתי כ-'אדוני הספר' הפך אותם לחלק באצולה האנגלית כאשר רבים מבני המשפחה שירתו בתפקידי ממשל וחוק אנגליים, מצד שני השושלות הוולשיות העתיקות הקנו למשפחה מעמד בצמרת החברה הוולשית.
אביו של גלינדור נפטר כשהיה סביב גיל 16 ולאחר מכן נשלח ללימודי משפט בלונדון וככל הנראה עבר התמחות של מספר שנים באכסניות המשפט. בשנת 1383 גלינדור חזר לוויילס והתחתן עם מרגרט ביתו של דוויד הנמן, שופט אזורי שייתכן שגידל את גלינדור בשנים שלאחר מות אביו הביולגי. שנה לאחר מכן התגייס גלינדור ליחידת צבא אנגלית ונשלח לשרת על הגבול האנגלו-סקוטי תחת פיקודו של הקצין הוולשי סר גרגורי סייז, במרץ 1387 גלינדור היה נוכח בקרב בדרום-מזרח אנגליה כנגד הצי הצרפתי-ספרדי-פלמי. באותה שנה נפטר חמו הנמן והוא חזר לנהל את אחוזתו ואדמותיו בצפון ויילס, בתקופה זו הוא גם קיבל תואר אבירות על שירותו לכתר האנגלי.
בשנת 1378 נרצח אווין לווגוך, יורש העצר לבית אברפראו שושלת שליטי ויילס. עם מותו של לווגוך, גלינדור היה הקרוב ביותר לקו הירושה ובנוסף לכך היה יורש העצר לשושלות החשבות פוויס ודהייברת' מצד אימו ואביו - כך שאווין הפך לדמות העיקרית בצמרת האצולה הוולשית. לראשונה מזה מספר דורות עלה אדם שהיה במעמד ולגיטימיות לעמוד בראש ויילס כולה.
המרד הוולשי 1400-15
בשנת 1399 גלינדור ניהל אחוזה מוצלחת ורווחית (שטחי האחוזה הכניסו כ-300 מארק בכל שנה) אך ניכנס למאבק משפטי על חלק מאדמותיו עם ברון רית'ין לורד גריי, גלינדור ניסה לפתור את המחלוקת בערוצים משפטיים על פי חוק אך מערכת המשפט האנגלית לא הייתה מוכנה לדון בבעיה. מספר חודשים לאחר מכן הברון גריי הודיע לגלינדור באיחור שהכתר דורש את גיוסו לקרבות בסקוטלנד, האיחור בהודעה הפך את גלינדור לפורע חוק כנגד הכתר. לגלינדור נותר מעט מאוד שיכל לעשות כדי לפתור את המחלוקת בינו לבין גריי, במיוחד נוכח העובדה שהברון גריי היה ידיד וותיק של המלך האנגלי החדש הנרי הרביעי.
בשנת 1400 הוכתר גלינדור על ידי קבוצה קרובה של תומכים כנסיך ויילס ותנועת עצמאות וולשית החלה במהרה לצבור תנופה ברחבי צפון ויילס.
מורשת
לאחר 15 שנות מרד, ויילס נותרה במצב כלכלי עוד יותר קשה משהייתה בו לפני, עיירות רבות נבזזו ומספר מבצרים נחרבו לחלוטין. הכלכלה הוולשית שנשענה על המסחר עם אנגליה נכנסה לתקופה של האטה משמעותית שליוותה אותה עוד עשרות שנים אחרי המרד, בשל ערעור היחסים עם אנגליה משפחות אצולה וולשיות רבות איבדו קרקעות ונכסים וכך גם נפגעו התושבים שחיו על אדמות אלו. מספר הגבלים וחוקים נחקקו כנגד הוולשים במטרה למנוע את הסכנה למרד נוסף, אלו הוסרו רק כארבעים שנים מאוחר יותר עם עלייתו לשלטון של הנרי השביעי (המלך האנגלי הראשון עם דם וולשי והיחיד שנולד בוויילס).
הרייך הגרמני
הרַייךְ הגרמני (בגרמנית: Deutsches Reich; דוֹיטְשֶס רייך) משמע "ממלכה גרמנית", תואר המשמש גם כינוי לישות מדינית גרמנית, בעיקר נודעה בשם זה הממלכה שהתקיימה במרכז אירופה בתקופות זמן שבין השנים 1871 ל-1945, בגבולות משתנים ומשטרים פוליטיים שונים. נוסף על כן גם האימפריה הרומית הקדושה ששלטה באזור ניתן הכינוי רייך גרמני. את חלוקת התקופות לרייך הראשון, השני והשלישי, ראו בטבלה בסוף הערך. כיום, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה רואה את עצמה כהמשך מדיני של הרייך הגרמני.
שורשים אטימולוגיים
כמו imperium בשפה הלטינית, למילה "רייך" משמעות רחבה. בתרגום מילולי, המילה "רייך" פירושה קיסרות; ממלכה ותחום שלטון. לראשונה השם "רייך" ניתן לאימפריה הרומית הקדושה, תיארוך הזמן המדויק ששם זה ניתן לממלכה הגרמאנית במרכז אירופה שנוי במחלוקת. האימפריה כונתה בפעמים אחדות בשפת היום-יום heiliges Reich (הרייך הקדוש) ובפעמים אחרות Römisches Reich (הרייך הרומאי), לעת סוף ימי הביניים החלו שינויים נוספים בשם, כשהיא לפעמים מכונה dem heiligen Reiche und deutscher Nation ("הרייך הקדוש והאומה הגרמנית"). (כינוי זה החל בזמנים מאוחרים יותר, אף שלפעמים כללו בו תקופות מוקדמות מלפני שגרמניה כמדינת לאום הייתה קיימת), אך ממלכה זאת זוהתה מאוחר יותר כ"רייך הראשון".
היסטורית הרייך הגרמני
לאימפריה הגרמנית שהוקמה ב-1871 ניתן את השם Deutsches Reich ("דויטשֶס רייך"). גרמנים משתמשים במונח "קייזרייך" (Kaiserreich) משמע "הרייך הקיסרי" בהתייחסם לתקופה זו, מונח הנמצא בשימוש גם על ידי היסטוריונים שאינם דוברי גרמנית. כינוי אחר לתקופה, המקובל בשפות זרות אך בגרמנית מופיע רק לעיתים נדירות, הוא הרייך השני. כינוי זה מתבסס על התפיסה המתייחסת לאימפריה הרומית הקדושה בתור הרייך הראשון.
אף כי בהיסטוריוגרפיה ובשיח הציבורי מקובל להפריד בין שלושת המשטרים הגרמניים בשנים אלה – הקיסרות הגרמנית, רפובליקת ויימאר וגרמניה הנאצית – נשמר קיום מדיני רציף תחת שם זהה, על אף שסדרי השלטון וגבולות המדינה השתנו שוב ושוב. השם Deutsches Reich ("דויטשֶס רייך") נותר שמה הרשמי של המדינה הן בתקופת האימפריה הגרמנית והן בתקופה שלאחריה, עד לכיבושה של גרמניה הנאצית ב-1945 בסיום מלחמת העולם השנייה.
השם "הרייך הגרמני" התקיים מייסודו ועד לכניסתו לתוקף של צו קנצלריית הרייך 7669 (RK 7669 E) ב-26 ביוני 1943, ששינה את השם רשמית ל"רייך הגרמני רַבָּתִי" (Großdeutsches Reich), מונח אשר חדר לשיח הציבורי כבר קודם לכן. אף כי נעשה מחייב מבחינה משפטית עם הצו והחלו להשתמש בו במסמכים פנימיים, הוא לא נקלט והמדינה גם לא עשתה מאמצים להפוך אותו למקובל: לא הייתה הכרזה מיוחדת בנידון. השם החדש היה התייחסות לדרישה שנשמעה באספה הלאומית של פרנקפורט לכונן "גרמניה רבתי", שתכלול גם את האימפריה האוסטרית ולא רק את הקונפדרציה הגרמנית, כפתרון לשאלה הלאומית. השם "הרייך השלישי" (שמקורו באסכטולוגיה של יואכים מפיורה במאה ה-12), אף שהיה נפוץ מאוד בתעמולה הנאצית ובעיתונות עד ל-1939 – אז הורו היטלר וגבלס להפסיק להשתמש בו, אם כי הוא לא נעלם מהשיח – מעולם לא היה רשמי בשום אופן. כמוהו גם כינויים אחרים כמו "רייך אלף השנים" וכדומה. רפובליקת ויימאר וגרמניה הנאצית השתמשו בשם "הרייך הגרמני" בעוד ששתיהן היו לפחות דה יורה בעלות מבנה שלטוני רפובליקאי.
נפילת הרייך הגרמני
הישות המדינית בשם "הרייך הגרמני" (הכוללת בתוכה את התקופות הקרויות הרייך השני והרייך השלישי) התקיימה מאיחוד גרמניה ועד להשלטת משטר הכיבוש של בעלות הברית בסוף מלחמת העולם השנייה. אף על פי ששני האירועים ההיסטוריים התרחשו בהדרגה ולאו דווקא בנקודת זמן מוגדרת, קבע ההיסטוריון וולפגנג פאול כי הרייך התקיים מסביבות השעה 12:00 בצהרי 18 בינואר 1871, עת הכריז ביסמרק על האיחוד ווילהלם הראשון הוכתר כקיסר, ועד ל-09:45 בבוקר 23 במאי 1945, כשהורה הגנרל האמריקני לוואל ו. ברוקס על פיזורה של ממשלת פלנסבורג, שעדיין שלטה להלכה במובלעת עצמאית קטנה בת 14 קמ"ר.
סיפוח בקעת הירדן
סיפוח בקעת הירדן היא הצעה להחלת ריבונות ישראלית על בקעת הירדן. הרעיון נתמך על ידי פוליטיקאים ישראלים רבים מאז החל השלטון הישראלי על יהודה ושומרון ב-1967. הרעיון בא לידי ביטוי בתוכנית אלון שהוגשה בשנת 1967 על ידי שר העבודה יגאל אלון, ובתוכנית השלום של הנשיא טראמפ.
בקעת הירדן
על פי נתוני בצלם, כ-65,000 פלסטינים וכ-11,000 מתנחלים ישראלים מתגוררים בבקעת הירדן. על פי נתוני שלום עכשיו, ההצעה כוללת את סיפוחן של כ-30 התנחלויות ו-18 מאחזים שבהם מתגוררים 12,778 מתנחלים, וכן 48 יישובים פלסטיניים בשטח C. בבקעה נמצאים גם כן 15 יישובים בשטחי A ו-B, בהם מתגוררים 44,715 פלסטינים.
תוכנית אלון
תוכנית אלון הייתה תוכנית מדינית שהציעה שהשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים יחולקו בין ישראל לבין ישות אוטונומית בשליטת תושבי השטחים הפלסטינים או בקונפדרציה עם ממלכת ירדן. התוכנית הוגשה בשנת 1967 על ידי יגאל אלון, שר החקלאות, לראש הממשלה לוי אשכול. התוכנית לא התקבלה באופן רשמי, אך הייתה לה השפעה מרכזית על מדיניות ההתיישבות הישראלית ביהודה, שומרון וחבל עזה של ממשלות המערך והעבודה, עד עליית הליכוד לשלטון בשנת 1977.
הצעת הסיפוח של נתניהו
ב-10 בספטמבר 2019, במהלך מערכת הבחירות לכנסת ה-22, הציג בנימין נתניהו, ראש ממשלת ישראל, את התוכנית שלו לסיפוח בקעת הירדן. על פי התוכנית, יסופחו בבקעת הירדן השטחים בין נהר הירדן לציר אלון, קו הגבול שהוצע במסגרת תוכנית אלון. נוסף על כך, יסופחו אזורים הגובלים לחוף הצפוני של ים המלח, ויריחו תהיה מובלעת בתוך השטח המסופח. עם הקמת ממשלת ישראל השלושים וחמש, הוסכם כי 1 ביולי 2020 יהיה התאריך שבו תעלה סוגיית הסיפוח לדיון ב ובממשלת ישראל, אם כי בפועל סיפוח כזה לא בוצע במועד הנקוב. ב-13 באוגוסט 2020, עם חתימת הסכם איחוד האמירויות הערביות–ישראל, הודיע נתניהו על השעיית כוונותיו לספח את בקעת הירדן, כחלק מתנאי ההסכם שהציבה איחוד האמירויות הערביות.
Euro Truck Simulator
Euro Truck Simulator (בעברית: סימולטור משאיות אירופאי, נקרא גם בקיצור ETS; הופץ באמריקה הצפונית בשם Big Rig Europe) הוא משחק וידאו מסוגת סימולציות כלי רכב שפותח והופץ על ידי חברת SCS Software הצ'כית ב-6 באוגוסט 2008 למערכת ההפעלה Microsoft Windows וב-27 בפברואר 2012 למערכת ההפעלה macOS. הוא המשחק הראשון בסדרת משחקי Truck Simulator. המשחק מהווה סימולטור הובלות משאית סמי-טריילר ברחבי אירופה, ב-20 ערים שונות (רובן ערי בירה), בהן ניתן לבצע עבודות במסגרת חברת הובלות או כנהג עצמאי. במשחק נכללים מספר מדדים ופיצ'רים חדשים בתא הנהג ובנסיעה עצמה, אשר לא היו קיימים במשחקי הסדרה 18 גלגלי הפלדה: מד דלק, מד טמפרטורה ואורות אזהרה. גם מספר סוגי המטען עלה בצורה משמעותית ליותר מ-60. כמו כן הוא המשחק הראשון של החברה בה נכנסו ארבעה דגמי משאיות הקיימים במציאות (אך עם שמות שונים בשל זכויות יוצרים) - מרצדס אקטורז, רנו מגנום , סקאניה סדרה R ו-וולוו FH16.
משחקים
למשחק יצאו ארבעה משחקי ספין-אוף:
German Truck Simulator
המשחק יצא בינואר 2010, וכולל רק את גרמניה ואוסטריה. בניגוד למשחק המקורי (ETS), בו נכללו רק הערים פרנקפורט, ברלין, מינכן ווינה, במשחק הזה הורחבו משמעותית מספר הערים: 18 בגרמניה ו-4 באוסטריה.
UK Truck Simulator
המשחק יצא בפברואר 2010, וכולל אך ורק בריטניה (ללא צפון אירלנד). כמו המשחק הנ"ל, גם פה ישנה הרחבה משמעותית של מספר הערים: אם ב-ETS נכללו רק לונדון, ניוקאסל ומנצ'סטר, במשחק הנוכחי מספר הערים גדל לכ-18.
Scania Truck Driving Simulator: The Game
המשחק יצא ביוני 2012 ובדומה למשחק הקודם, גם פה הדגש הוא על מיומנות נסיעה ולא על הובלה. למשחק נוספו מספר מצבים חדשים כמו נסיעה בתנאי שטח מסוכנים. המשחק כולל משאית בודדת מסוג סקאניה R.
קרמיקה סינית
הקרמיקה הסינית (בסינית: 中國陶瓷史; באנגלית: Chinese ceramics; מציגה התפתחות מתמשכת מאז התקופות שלפני השושלות השונות והיא אחת הצורות המשמעותיות ביותר של אמנות באמצעות שימוש בחומר קרמי של האמנות הסינית בעולם. כלי החרס הראשונים נוצרו בתקופה הפלאוליתית. הקרמיקה הסינית נעה מחומרי בנייה כגון לבנים ואריחים דרך כלי חרס שנוצרו בעבודת יד, כדים שנשרפו במדורות או בכבשנים וכלה בסחורות החרסינה הסיניות המתוחכמות כחלק מההמצאות הסיניות (כמו הנייר, הדפוס, אבק השריפה המצפן ועוד) שהייתה מיועדות תחילה רק לחצר הקיסרות וליצוא. הפורצלן היה המצאה סינית והוא כל כך מזוהה עם סין עד שהוא מכונה עדיין "סין" בשימוש באנגלית היומיומית. רוב הקרמיקה הסינית המאוחרת יותר, אפילו באיכות הטובה ביותר, נעשתה כבר בקנה מידה תעשייתי, ולכן נרשמו מעט מאוד שמות של קדרים בודדים. רבים מבתי המלאכה החשובים ביותר של סדנאות כבשנים היו בבעלות הקיסר או שמורות לקיסר, וכמויות גדולות של חרסינה סינית לייצוא יוצאו כמתנות דיפלומטיות או למסחר כבר ממועד מוקדם. בתחילה למזרח אסיה ולעולם האסלאמי, ולאחר מכן לרחבי העולם ולאירופה בערך החל מהמאה ה-16. לקרמיקה הסינית הייתה השפעה עצומה על מסורות הקרמיקה האחרות באזורים אלה. יותר ויותר במהלך ההיסטוריה הארוכה שלהן, ניתן לסווג קרמיקה סינית בין אלו שנעשו עבור החצר הקיסרית לשימוש או להפצה, אלו שהיו מיועדות לשוק סיני של האצולה, לבין אלו עבור שווקים סיניים פופולריים או לייצוא. גם סוגים מסוימים של סחורה יוצרו רק או בעיקר לשימושים מיוחדים כמו קבורה, או לשימוש על מזבחות.
טרמינולוגיה וקטגוריות
כלי הקדרות הסיניים הקדומים ביותר היו כלי חרס, אשר ייצורם המשיך לשימושים תועלתניים לכל אורך ההיסטוריה הסינית, אך שימש פחות לסחורה משובחת. כלי אבן, שנשרפו בטמפרטורות גבוהות יותר ואטימות למים באופן טבעי (לא ניתן לשרוט כלי אבן אפילו עם פלדה, זהו מוצר חימר קשה מאוד), פותחו מוקדם מאוד והמשיכו לשמש ככלי חרס משובחים באזורים רבים ברוב התקופות. קערות התה כלי ג'יאן וכלי ג'יזו שנעשו בתקופת שושלת סונג הן דוגמאות.
פורצלן, בהגדרה מערבית, הוא "מונח קיבוצי הכולל את כל כלי הקרמיקה הלבנים והשקופים, לא משנה באילו מרכיבים משתמשים להכנתו או לאיזה שימוש הוא משמש". המסורת הסינית מכירה בשתי קטגוריות עיקריות של קרמיקה: אש גבוהה (cí 瓷) ואש נמוכה (táo 陶), כך עושים, ללא כלי אבן, שבמסורת הסינית מקובצים בעיקר עם (ותורגמו כ-) פורצלן. ניתן להשתמש במונחים כגון "porcellaneous" או "קרוב לפורצלן" עבור כלי אבן בעלי מאפיינים דמויי פורצלן. ה"אר יה" (המילון הסיני העתיק ביותר הידוע, מעין אנציקלופדיה) הגדיר את הפורצלן (cí) כ"קדרות משובחות וקומפקטיות (táo)".
כלי חרס סיניים יכולים להיות מסווגים גם כצפוניים או דרומיים. סין מורכבת משתי מסות קרקע נפרדות ושונות מבחינה גאולוגית, המכונסות יחדיו על ידי נדידת היבשות ויוצרות צומת השוכן בין הנהרות הצהוב והיאנגצה ומכונה לפעמים הפרדה ננשאן - צ'ין-לינג. הגאולוגיה המנוגדת של הצפון והדרום הביאה להבדלים בחומרי הגלם הזמינים לייצור קרמיקה. במיוחד בצפון חסר פטונזה (כינוי היסטורי למגוון רחב של סלעים מיקוזיים או פלדספאתיים) או "אבן פורצלן", הדרושה לפורצלן בהגדרה המחמירה. סוגי כלים יכולים להיות מאתרי כבשנים נפוצים מאוד בצפון או בדרום סין, אך כמעט תמיד ניתן להבחין בין השניים, והשפעות על פני הפער הזה עשויות להשפיע על הצורה והקישוט, אך יתבססו על גופי חימר שונים מאוד. גם סוגי הכבשנים היו שונים, בעוד בצפון הדלק היה לרוב פחם, בניגוד לעצים בדרום, שהשפיעו לא פעם על הסחורה. לחומרים הדרומיים יש סיליקה (צורן דו-חמצני) גבוה, אלומינה נמוכה ותחמוצת אשלגן גבוהה, ההפך מהחומרים הצפוניים בכל מקרה. החומרים הצפוניים לרוב מתאימים מאוד לכלי אבן, כאשר בדרום יש אזורים רבים המתאימים מאוד לחרסינה.
חרסינה סינית מיוצרת בעיקר על ידי שילוב של החומרים הבאים:
היסטוריה
סוגים ספציפיים חשובים של כלי חרס, רבים מהם מגיעים מיותר מתקופה אחת, מטופלים בנפרד בחלקים למטה.
חפצים מוקדמים
כלי חרס מלפני 20,000 שנה נמצאו באתר מערת שיאנרנדונג במחוז ג'יאנגשי, מה שהופך אותו לאחד החרסים המוקדמים ביותר שנמצאו עד כה. ממצא נוסף שדווח הוא מלפני 17,000 עד 18,000 שנים במערת יוצ'אניאן בדרום סין.
שושלת האן, 206 לפנה"ס – 220 לספירה
לפי כמה הגדרות סיניות, החרסינה הראשונה נוצרה במחוז ג'ג'יאנג במהלך שושלת האן המזרחית. רסיסים שהתגלו באתרים ארכאולוגיים של כבשני האן המזרחי העריכו כי טמפרטורת השריפה בהם נעה בין 1200 לבין 1300 מעלות צלזיוס. עוד בשנת 1000 לפני הספירה, מה שנקרא "סחורה פורצלנית" או "מוצרי פרוטו פורצלן" נוצרו תוך שימוש לפחות בקאולין שנשרף בטמפרטורות גבוהות. הקו המפריד בין השניים לבין מוצרי חרסינה אמיתיים אינו ברור. ממצאים ארכאולוגיים דחפו את התאריכים הראשונים של הכלים כבר לשושלת האן (206 לפנה"ס - 220 לספירה).
שושלות סוי וטאנג, 581–907 לספירה
בתקופת שושלת סווי ושושלת טאנג (608 עד 907 לספירה), הופק מגוון רחב של קרמיקה, בשריפה נמוכה וגבוהה. אלה כללו את כלי החרס המשובחים והמשמעותיים האחרונים שייוצרו בסין, בעיקר מוצרי סנקאי מזוגגים בעופרת (שלושה צבעים). רבים מדמויות הקברים התוססות הידועות של שושלת טאנג, שנועדו רק להצבה בקברי עילית קרובים לבירה בצפון, נמצאות בסנקאי, בעוד שאחרות אינן צבועות או צוירו על גבי החלקה.
ליאו, סונג, שושלות שיה וג'ין המערביות, 907–1276
כלי החרס של שושלת סונג שמרו על יוקרה עצומה במסורת הסינית, במיוחד אלה של מה שנודע מאוחר יותר כ"חמשת הכבשנים הגדולים". הדגש האמנותי של כלי חרס סונג היה על אפקטים עדינים של זיגוג וצורות חינניות. עיטור אחר, במקום שהיה כזה, היה בעיקר בתבליט רדוד. בתחילה זה גולף בסכין, אך מאוחר יותר נעשה שימוש בתבניות, עם אובדן איכות אמנותית. ציור שימש בעיקר בכלי Cizhou הפופולריים. "מה שברור הוא שבתקופת סונג שנטתה לקיים את האסתטיקה של הקונפוציאניזם הקונבנציונלי, כחול זיגוג תחתי כלל לא היה פופולרי; האסתטיקה הקונפוציאנית הדגישה פשטות, והעיצובים הכחולים הזיגוגיים התחתונים נחשבו לקישוטיים מדי".
שושלת יואן, 1271–1368
שושלת יואן המונגולית כפתה את תנועת האמנים מכל הסוגים ברחבי האימפריה המונגולית, אשר בקרמיקה הביאה השפעה סגנונית וטכנית גדולה מהעולם האסלאמי בצורת פורצלן כחול ולבן, עם ציור זיגוג תחתון בקובלט. זה תואר כ"חידוש הגדול האחרון בטכנולוגיה של הקרמיקה". הקרמיקה המשובחת ביותר הייתה מונוכרום, באמצעות אסתטיקה מאופקת עם צורות מושלמות ואפקטים של זיגוג עדינים, לעיתים קרובות על עיטור רדוד מגולף או יצוק לתוך פני השטח.
שושלת מינג, 1368–1644
שושלת מינג ראתה תקופה יוצאת דופן של חדשנות בייצור קרמיקה. כבשנים חקרו טכניקות חדשות בעיצוב ובצורות, והראו עדיפות לצבע ולעיצוב צבוע, ופתיחות לצורות זרות. יונגלה, קיסר סין (1402–1424) היה סקרן במיוחד לגבי מדינות אחרות (כפי שמעידה על תמיכתו בסריס האדמירל ג'נג חה בחקירה המורחבת של האוקיינוס ההודי) ונהנה מצורות יוצאות דופן, רבות בהשראת עבודת מתכת אסלאמית. במהלך תקופת שואנדה (1426–1435), הוכנס חידוד טכני בהכנת הקובלט המשמש לקישוט כחול זיגוג תחתי.
שושלת צ'ינג, 1644–1911
מלחמות האזרחים הארוכות שסימנו את המעבר ממינג לצ'ינג גרמו לנפילת ייצור במערכת הכבשנים הקיסריים, ואילצו את המנהלים למצוא שווקים חדשים. פורצלן המעבר של בערך 1620 עד 1680 (פורצלן מעבר הוא פורצלן Jingdezhen, המיוצר באזור הייצור העיקרי של הקרמיקה בסין, בשנים שלאחר המעבר ממינג לצ'ינג ולאחר מכן) ראה סגנון חדש בציור, בעיקר בכחול לבן, עם נושא חדש של נופים ודמויות שצוירו בחופשיות רבה, בהשאלה מדיות אחרות. בחלק המאוחר של התקופה גם אירופה הצטרפה לשוקי היצוא הקיימים.
כבשנים אימפריאליים ופרטיים
הכבשן האימפריאלי הראשון הוקם בשנת השלושים וחמש של הונגוו. לפני כן, לא היו תקנות שיטתיות על ייצור הפורצלן בדרישת המדינה. החוק קבע שאם כמות הקרמיקה הדרושה תהיה גדולה, יתגייסו קדרים ויעבדו בכבשנים הקיסריים בנאנג'ינג. אם הכמות הייתה קטנה, ניתן היה לייצר את הקרמיקה בכבשנים פרטיים ב-Raozhou. בכל מקרה, פקידים מהמרכז הקיסרי נשלחו לפקח על הייצור. הפקידים היו אחראים על ביצוע תקציבים, הבטחת איכות ושליחת מוצרים בחזרה לחצר הקיסרית. כללים שונים לגבי סגנונות וגדלים של הקרמיקה הוצגו על ידי החצר הקיסרית והיה צורך להקפיד עליהם בכבשנים. לאחר 1403 נבנו כבשנים אימפריאליים, וביצעו את ייצור הפורצלן הקיסרי בקנה מידה גדול.
החיים כקדר
בתחילת שושלת מינג, ניתן היה לחלק את האוכלוסייה לשלוש קטגוריות: צבא, בעלי מלאכה ואיכרים. בתוך שיטת בעלי המלאכה, רוב בעלי המלאכה היו מהשושלת הקיסרית הקודמת, שושלת יואן; אחרים היו אסירים או מובטלים. משקי בית של בעלי מלאכה נאלצו לעבוד במשך כל חייהם, ומעמדם היה תורשתי. במסגרת מערכת בעלי המלאכה היו שתי תת-קטגוריות: אומנים צבאיים, שהתמחו בייצור נשק; בעלי המלאכה הפשוטים, שעבדו בתעשיות שונות אחרות. קדרים ששתייכו לתת-הקטגוריה של זו האחרונה.
בתקופת מינג המוקדמת, בכל פעם שהחצר הקיסרית דרשה קרמיקה, כוח העבודה היה מגויס על ידי החצר בדרכים שונות. בדרך כלל, היו סוגים שונים של פועלים בכבשנים הקיסריים. רוב הקדרים נבחרו ממשקי הבית של בעלי המלאכה על ידי השלטון המקומי ושירתו בכבשנים הקיסריים שלושה חודשים בכל ארבע שנים בחינם; במקרים אחרים גויסו עובדים ממחוזות הסמוכים לכבשנים הקיסריים ושולמו באופן קבוע. בדרך כלל העובדים שגויסו שובצו למחלקות שונות.
המפעל הקיסרי חולק לעשרים ושלוש מחלקות, כאשר בכל מחלקה היו מנהלים ועובדים. מספר המנהלים היה בדרך כלל פחות מחמישה, ומספר העובדים היה בדרך כלל מעשרה עד עשרים.
הכנת הפורצלן לא הייתה מלאכה קלה. יותר ממחצית השריפות של כל כבשן הביאו לחתיכות מקולקלות והן נזרקו באזור ג'ינגדז'ן. התוצאה מכך הייתה היווצרות מזבלה ענקית של שברי חרסינה שקיימת עד היום. כאשר הכבשן היה בפעולה, היה חשוב לשלוט על האש, שבאופן אידיאלי הייתה אמורה לייצר טמפרטורה קבועה. הבחירה הנכונה, ההכנה, הצביעה, השריפה וההחלקה היו צריכים להתבצע בכל שלב של הייצור. התקנות על הקדרים שעבדו בכבשן הקיסרי היו חמורות. קדרים נענשו על עיכוב, הברחה, ייצור סחורות נחותות והתנהגות בלתי הולמת אחרת. התיעוש של ייצור הפורצלן הסיני בתקופת שושלת מינג לא היה אפשרי ללא מערכת הפוסט-פרודקשן שהוקמה, שכיבדה את המדרגיות כמו גם את תקופות המחסור. מכירות קמעונאיות בודדות היו חשובות לכבשנים, אך להזמנות סיטונאיות הייתה חשיבות גבוהה עוד יותר. במציאות, הזמנות סיטונאיות היו עמוד השדרה של כלכלת תעשיית הפורצלן. אלמלא ההזמנות הללו שדרשו חודשים עד שנה של עבודה כדי להשלימן, הביקוש בהחלט היה בחסר.
זיופים ורפרודוקציות
לקדרים סיניים יש מסורת ארוכה של שאילת מאפיינים עיצוביים ודקורטיביים ממוצרים מוקדמים יותר. בעוד קרמיקה עם מאפיינים שהושאלו כך עלולה לפעמים להוות בעיות של מוצא, הם לא ייחשבו בדרך כלל כשעתוק או זיוף. עם זאת, זיופים ושחזורים נעשו גם פעמים רבות במהלך ההיסטוריה הארוכה של הקרמיקה הסינית וממשיכים להיעשות גם היום במספרים הולכים וגדלים.
אימות
הבדיקה הידועה ביותר היא מבחן הזהירה התרמית, או בדיקת TL, המשמשת בכמה סוגי קרמיקה כדי להעריך, באופן גס, את תאריך היציקה האחרון. תיארוך תרמי מבוצע על דגימות קטנות של חרס שנקדחו או נחתכו מגוף החתיכה, דבר שעלול להיות מסוכן ומעוות. מסיבה זו, הבדיקה משמשת רק לעיתים רחוקות לתיארוך קרמיקה בעציץ דק עם שריפה גבוהה. בדיקת TL לא יכולה לשמש כלל על סוגים מסוימים של קרמיקה, במיוחד פורצלן בשריפה גבוהה.
מיכל סהר
מיכל סהר (נולדה ב-19 באוקטובר 1970) היא מרצה, טיפוגרפית, מעצבת גרפית ובעלת סטודיו "מיכל סהר" המתמחה בעיצוב גרפי ומיתוג בתחום האמנות והתרבות.
ביוגרפיה
סהר נולדה בשנת 1970 בתל אביב. לאחר שסיימה בהצטיינות את לימודיה בבצלאל בירושלים בשנת 1996 החלה לעבוד בקבוצת תל אביב, בה התקדמה לתפקיד ארט דיירקטורית ולבסוף שותפה.
בשנת 2000 יצאה לדרך עצמאית, ובשנת 2005 התמנתה לתפקיד מעצבת מוסף 7 ימים של ידיעות אחרונות, תפקיד בו שימשה למשך שנתיים. ב-2008 חברה למעצב קובי לוי להקמת "הליגה", סטודיו לעיצוב ומיתוג, יחדיו יצרו פרויקטים שונים.
במקביל, בשנת 2001 הקימה עם עודד עזר את "הגילדה", קואופרטיב מעצבי פונטים עצמאיים. בהמשך חבר אליהם דני מירב ("הטייס"), אך ב-2007 עודד עזר החל לשווק את הגופנים שעיצב באופן עצמאי.
נוסף על הגופנים המסחריים, עיצבה סהר גם פונטים נקודתיים לפרויקטים שונים, ביניהם TAM - פונט המיתוג ושילוט במוזיאון תל אביב לאמנות, Wendy עבור סדרת הילדים ונדי בירד (הוצאת א-נו-ני-מה), סירוקא (תערוכת בוגרים בצלאל) ו37 בלוקס (מיתוג גלריה BAAD).
ב-2011 פתחה סטודיו עצמאי - ״סטודיו מיכל סהר״.
קריירה
מיכל מרצה ב"בצלאל" משנת 2007 במחלקה לתקשורת חזותית, שם היא מלמדת קורסים בנושא מיתוג, עיצוב אות וגרפיקה אקספרימנטלית, ומשמשת במבחר תפקידים אקדמיים, ועדות הוראה ועוד. משנת 2018 היא מכהנת כראש תחום עיצוב גרפי וטיפוגרפי במחלקה.
עיצוב ומיתוג
עבודת העיצוב של מיכל מתמקדת בתחומי האמנות והתרבות, וביצירת פונטים.
עבודות ריענון, חידוש ויצירת לוגואים כוללים את מוזיאון תל אביב לאמנות, ארטפורט, נמל יפו, גלריה עינגע לאמנות עכשווית, גלריה p39 ועוד.
עיצבה לוגואים ואלבומים גם בתחום המוזיקה - רונה קינן, דפנה והעוגיות, קרולינה, שלומי סרנגה.
חשמלנאים
חשמלנאים (שם מדעי: Torpediniformes) היא סדרה של דגי סחוס. כל הדגים בסדרה זו הם דגי חשמל המהממים את טרפם בעזרת שוק חשמלי. הם יכולים לפגוע גם בבני אדם שמאיימים עליהם.
לעומת שאר הבטאים בני סדרה זו שוחים על פני המים וגופם בנוי בצורת טיל. הטורפדו הימי מופעל לפי מבנה הגוף של בני סדרה זו.
משפחות
בסדרה זו ארבע משפחות:
בזיליקת פרוקופיוס הקדוש
בזיליקת פרוקופיוס הקדוש (צ'כית Bazilika svatého Prokopa) היא כנסייה השוכנת בטשביץ' שבמזרח צ'כיה. מבנה הכנסייה מייצג השפעה של אדריכלות מערב אירופית באזור זה, והוא הוכרז בשנת 2003, יחד עם הרובע היהודי בעיר כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
המנזר הבנדיקטיני בטשביץ' הוקם ב-1101, והיה למרכז דתי וכלכלי חשוב. הקפלה הראשונה באתר הוקמה בשנת 1104 והוקדשה לעליית הבתולה לשמיים. בין השנים 1260-1240 נבנתה הכנסייה מחדש והוקדשה לפרוקופיוס הקדוש. הכנסייה ניזוקה בשנת 1468, אך שופצה לקראת סוף המאה ה-15. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-16 נהרס המנזר ותחתיו הוקמה טירה. החל בשנת 1726 שופצה הכנסייה באופן מקיף בידי האדריכל הצ'כי פראנטישק קאנקה (František Maxmilian Kanka), אשר עיצב אותה בסגנון הבארוק. המגדל הדרום-מערבי נבנה מחדש וחזית הכנסייה עוצבה מחדש, על שני מגדליה, בסגנון הבארוק הגותי. למעט מספר שינויים מינוריים בתחילת המאה ה-20, הכנסייה שמרה על חזותה ואופייה עד היום, אך הקפלה הדרומית אשר נהרסה, נבנתה מחדש בשנות ה-50 של המאה ה-20.
ביר אל-עזב
ביר אל-עזב (בערבית: بير العزب) פירושו: "באר הרווק", היא שכונה בעיר צנעא שבתימן, צמודה לחומת העיר העתיקה ממערב. כיום נקראת השכונה "בוסתאן אלכ'יר" (בערבית: بستان الخير).
היסטוריה
לאחר שהאימפריה העות'מאנית כבשה את צנעא בשנת ה'רצ"ח (1538), נבנתה השכונה על ידי אנשי הממשל הטורקי, שלא רצו לגור בצפיפות בתוך העיר העתיקה, והעדיפו שכונה רחבה עם גנים ופרדסים.
לאחר מלחמת האזרחים של צפון תימן, נהרסה החומה המפרידה בין העיר העתיקה של צנעא לבין שכונת ביר אל-עזב.
מבנה השכונה
למרות שהשכונה נמצאת מחוץ לעיר העתיקה, בתי השכונה בנויים באותו סגנון אדריכלות של בתי העיר העתיקה.
השכונה מרווחת, שלא כמו העיר העתיקה, ויש בה גינות רבות ופרדסים.
אירוקאר (1905)
דגם "אירוקאר" יוצר בגיבוי סוחר הפחם "Alexander Y. Malcomson" השותף לשעבר של הנרי פורד
ג'די אוסמן
ג'די אוסמן (בטורקית: Cedi Osman; נולד ב-8 באפריל 1995) הוא כדורסלן טורקי-מקדוני-בוסני, המשחק בקבוצת קליבלנד קאבלירס מליגת ה-NBA ובנבחרת טורקיה.
קריירת משחק
אוסמן נולד בעיר אוחריד שברפובליקת מקדוניה, בן לאב טורקי ואם בוסנית. ב-1999 עברה משפחתו לסרייבו והוא החל לשחק כדורסל במועדון בוסנה סרייבו.
הליגה הטורקית
ב-2007 עבר לשחק במועדון אנאדולו אפס בטורקיה. את הקריירה המקצועית החל ב-2011 כשהושאל לקבוצת פרטינבל איסטנבול מהליגה הטורקית השנייה. במהלך עונת 2012/2014 עבר לשחק בקבוצה הבוגרת של אנאדולו אפס. הוא שיחק עם הקבוצה בליגה הטורקית וביורוליג. בעונת 2014/2015 רשם ממוצע של 6.7 נקודות ו-3.7 ריבאונדים במשחקי היורוליג וסייע לקבוצה להעפיל עד שלב רבע גמר. כמו כן זכה עם הקבוצה בגביע הטורקי. בעונת 2015/2016 רשם ממוצע של 3.6 נקודות בשלב הבתים המוקדם של היורוליג ובשלב הטופ 16 שיפר את הממוצע ל-10.7 נקודות למשחק.
ליגת ה-NBA
אוסמן נבחר במקום ה-31 בדראפט ה-NBA של שנת 2015 על ידי מינסוטה טימברוולבס. הזכויות להחתמתו הועברו בערב הדראפט לקליבלנד קאבלירס. ביולי 2017 סיכם על חוזה בקליבלנד לשלוש עונות תמורת 8.3 מיליון דולר, ועוד 800,000 דולר ששילמה קליבלנד לאנאדולו אפס תמורת שחרורו. בעונתו הראשונה בקליבלנד העפילה הקבוצה לגמר ה-NBA, בפעם הרביעית ברציפות, אולם הובסה על ידי גולדן סטייט ווריורס (0–4). לאורך הפלייאוף שותף ב-14 מתוך 22 משחקי הקבוצה, וקלע 14 נקודות בסך הכול. בעונה העוקבת, לאחר עזיבתו של לברון ג'יימס, הפך אוסמן לשחקן חמישייה קבוע, וקלע 13.0 נקודות בממוצע למשחק.
נבחרת טורקיה
אוסמן חבר בנבחרות הלאומיות של טורקיה משנת 2011. באליפות אירופה עד גיל 16 שהתקיימה ב-2011 קלע 12.3 נקודות בממוצע למשחק. ב-2012 השתתף באליפות אירופה עד גיל 18 וקלע 6.4 נקודות בממוצע למשחק. ב-2013 היה חלק מנבחרת טורקיה שזכתה באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בלטביה, הוא קלע באליפות 5.8 נקודות בממוצע למשחק. באליפות אירופה עד גיל 20 שהתקיימה בכרתים הוביל את הנבחרת לזכייה בטורניר ונבחר ל-MVP של האליפות, הוא רשם בטורניר ממוצע של 13.7 נקודות ו-4.1 ריבאונדים למשחק.
ב-2014 צורף לנבחרת הבוגרת של טורקיה. הוא היה השחקן הצעיר ביותר בסגל הנבחרת שהשתתפה בגביע העולם בכדורסל 2014 שהתקיים בספרד. קלע בטורניר 2.1 נקודות בממוצע למשחק. באליפות אירופה בכדורסל 2015 רשם ממוצעים של 12.7 נקודות ו-5 ריבאונדים למשחק. באליפות אירופה בכדורסל 2017 היה הקלע המצטיין בנבחרת ורשם ממוצע של 16 נקודות, 5 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק.
מדרשיית הרטמן לבנות
מדרשיית הרטמן לבנות היא בית ספר תיכון דתי לבנות בירושלים, שהוקם בשנת 2007.
מאפיינים
מדרשיית הרטמן לבנות היא בית הספר התיכון לבנות של מכון שלום הרטמן. המדרשייה נוסדה בשנת 2007 בבית הספר אוולינה תהילה בירושלים, ובשנת 2010 הועברה לשכונת המושבה הגרמנית, במבנה בו נמצאת המדרשייה עד היום.
מדרשיית הרטמן לבנות מגדירה את עצמה כבית ספר דתי פמיניסטי לבנות. המדרשייה היא מבתי הספר הדתיים הבודדים שמשלבים תפילת נשים הכוללת קריאה בתורה, משותפת וקבועה בלוח הזמנים הבית ספרי. בנוסף, התלמידות במדרשייה לומדות באופן קבוע ואינטנסיבי לימודי גמרא, מחשבת ישראל ותנ״ך ברמה של חמש יחידות לימוד.
במסגרת המעורבות החברתית, שהיא יסוד חשוב בתוכנית החינוכית במדרשייה, משתתפות התלמידות כל שנה בפרויקט "בונות-סוכה", שבמסגרתו הן לומדות את הלכות בניית הסוכה ואחר כך בונות סוכות ברחבי ירושלים עבור משפחות שזקוקות לסיוע בבניה.
יסוד נוסף וחשוב עליו מתבססת התכנית החינוכית הוא הפיכת התלמידות במדרשיה לנשים חזקות, עצמאיות ובעלות זהות נשית חזקה משלהן. במהלך השנים במדרשיה משתתפות הבנות בתוכנית ״גוף נפש תודעה״- סדנאות ושיעורים של תנועה וריקוד בסגנונות שונים, יוגה וסדנאות עיוניות כגון תזונה ונוכחות גוף. בנוסף, הבנות לומדות לימודי מגדר באופן קבוע ונבחנות בבחינה פנימית.
בשנת 2017 דורג בית הספר במקום הראשון בירושלים במבחני המיצ"ב. בית הספר מעודד את התלמידות להתגייס לצה"ל, ובשנת 2018 היה במקום השלישי באחוז ההתגייסות של נערות דתיות לצבא.
רוב התלמידות מתגוררות באזור בית הספר, בשכונות: קטמון, בקעה, רחביה, תלפיות מזרח והמושבה הגרמנית. עם זאת, ישנן תלמידות המתגוררות ביישובים ובשכונות מרוחקות יותר, כמו: הר חומה, אפרת, נס הרים, רמות, גבעת זאב, פסגת זאב, גבעת משואה ובית הכרם.
בבית הספר לומדות כ-350 תלמידות, מכיתה ז' עד י"ב.
את הקמת המדרשייה הובילה חנה קהת, ומי שניהלה את המוסד החינוכי מתחילת דרכו הייתה מירב בדיחי. לאחר פרישתה באוגוסט 2022, מונתה לתפקיד נעמה טל.
מודוגה
מודוגה (באנגלית: Muduga) היא שפה דראווידית דרומית שבטית. השפה מושפעת בעיקר מקאנדה וטולו. אוצר המילים של השפה דומה בכ-82% לשפה קורומבה אטאפדי. כמו כן דוברי השפה משתמשים בשפת האם שלהם כאשר הם פונים לדוברי קורומבה אטאפדי כיוון שהשפות קרובות באופן יחסי. השפה מדוברת על ידי שבטי מודוגה בעמק אטאפדי שבדרום גבעות נילגיריס שבקרלה.
חלוק נחל
חלוק נחל הוא סלע מסוג סלע קלסטי, הנשחק על ידי מים ונמצא לרוב ליד נחלים.
לחלוקי נחל צבעים ומרקמים שונים. למרות שהם חלקים לרוב, תדירות המגע עם המים היא גורם המשפיע על חלקות הסלע ואם יצמחו עליו חזזיות. בנוסף, המגע עם סלעים אחרים עלול להיות גורם נוסף המשפיע על חלקות הסלע.
הוגו אלמיידה
הוגו מיגל פריירה דה אלמיידה (בפורטוגזית: Hugo Miguel Pereira de Almeida; נולד ב-23 במאי 1984 בפיגיירה-דה-פוז, פורטוגל) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה
אלמיידה הצטרף לקבוצת הנוער של פורטו בשנת 2000, את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת ערך ב-21 בספטמבר 2003 בניצחון הבייתי על בנפיקה ליסבון, כאשר שותף בשלוש הדקות האחרונות. אך לאחר שלא הצליח להשתלב בהרכב הקבוצה, יצא אלמיידה לשחק בהשאלה באוניאו דשפורטיבה דה לייריה ובקבוצת בואבישטה.
בעונת 2005/2006 חזר אלמיידה לפורטו והפך לבורג חשוב בקבוצה, ואף זכה איתה באליפות פורטוגל. באותה העונה הוא אף כבש במסגרת ליגת האלופות שער מרהיב בבעיטה חופשית מטווח של 35 מטרים, בהפסד קבוצתו לאינטר מילאנו באצטדיון הסן סירו.
בעונת 2006/2007 עבר אלמיידה בהשאלה לקבוצת ורדר ברמן, וכבש 10 שערים ב-41 משחקים בכל המסגרות באותה העונה. באוגוסט 2007, עם הצטרפות החלוצים אדגר ברונו דה סילבה וארנסטו פאריאס לפורטו, החליט אלמיידה לקבל את הצעתה של ורדר ברמן להצטרף לשורותיה באופן קבוע, וחתם על חוזה לארבע שנים תמורת כ-4 מיליון אירו. עם עזיבתו של מירוסלב קלוזה, קיבל אלמיידה את הזדמנותו להפוך לשחקן הרכב. ב-12 המשחקים הראשונים של העונה הוא כבש 7 שערים, ואת העונה הוא סיים עם 16 שערים. שני בקבוצתו רק לדייגו אשר כבש באותה העונה 17 שערים.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל ערך אלמיידה נגד אזרבייג'ן במסגרת מוקדמות יורו 2008 ואף כבש באותו המשחק. גם במשחקו השני בנבחרת כבש, בניצחון 1-0 על ארמניה. מאוחר יותר התברר כי שערים אלו היו חיוניים להעפלתה של פורטוגל לטורניר.
בדצמבר 2010 חתם על חוזה לשחק 3 שנים בקבוצת בשיקטאש הטורקית. ב-7 באוקטובר 2014 חתם בצ'זנה האיטלקית, לאחר מאבקים עם הקבוצה חתם בינואר 2015 בקובאן קרסנודאר הרוסית. ב-9 ביולי 2015 חתם באנז'י מחצ'קלה העולה החדשה לליגת הרוסית. ב-13 בינואר עזב את אנז'י כשחקן חופשי. ב-16 בינואר חתם לשנה וחצי בהנובר 96. ב-18 ביולי 2016 חתם בא.א.ק. אתונה. ב-30 באוגוסט 2017 חתם אלמיידה בהיידוק ספליט שם שיחק עד תום העונה. לאחר מכן חתם באקדמיקה דה קוימברה שם שיחק עד לפרישתו ממשחק פעיל בפברואר 2020.
הר קשק
הר קשק (באנגלית: Mount Kaschak) היא פסגה בדרום רכס נפטון, בהרי פנסקולה, בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,580 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 7 קילומטרים ממערב לפסגת גמבקורטה.
גילוי ומיפוי הפסגה
הרי פנסקולה כולם (ובהם הפסגה) מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1967 ובשנת 1968, באמצעות סקרים על הקרקע, ותצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1966.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא בשם זה, על שמו של ג'ון פ. קשק (John P. Kaschak), מצי ארצות הברית, שהיה מכונאי מטוסים בתחנת אלזוורת', בחורף האנטארקטי בשנת 1958.
תיירות חברתית
תיירות חברתית היא סוג של תיירות, שפונה למעוניינים לשלב מפגשים חברתיים בטיולים.
תיירות חברתית, הבאה בצורה של אירוח ביתי, מפגישה אנשים המארחים בבתיהם, עם אנשים המעוניינים להתארח, בסגנון שונה, בתחומי עניין מגוונים ובעלי סקרנות ורצון להיפגש ולהכיר את המארחים ואת חייהם בבתים שלהם. האורחים והמארחים נהנים מהכרות בלתי אמצעית עם אנשים בעלי תחומי עניין מגוונים. המארחים נהנים מאירוח אנשים בבתיהם, מהכרות עם אנשים מכל העולם, ובמקביל לחשוף את תחומי העשייה והפנאי השונים שלהם – אמנות, בריאות, טכנולוגיה, טיולים ועוד, יחד עם אפשרות להכנסה מהאירוח עצמו.
אירוח ביתי הוא סוג של חוויה תיירותית, שנועדה לחבר בין אנשים בנושאי פולקלור, חיים, תחביבים, אמנות, בישול ועוד.
רקע
על פי משרד התיירות הישראלי, מחקרים שונים שנערכו באזורים שונים בעולם, מצביעים על כך שתיירים מכל העולם מתעניינים בהשפעתם על הסביבה, מעוניינים לפגוש תרבויות מקומות ומוכנים לשלם יותר כדי לחוות חוויות שהם מגדירים כ"מפגשים אמיתיים".
תיירות חברתית בישראל
בארץ פועלים למעלה מ-100 מיזמים של תיירות חברתית.
Time Stood Still
כבר כשיצא, זכה השיר להצלחה אף על פי שלא הופץ כסינגל. הוא דורג במקום השלישי במצעד הסינגלים הצ'כי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי מדונה ביחד עם ויליאם אורביט שעבד איתה בעבר על מספר אלבומים ושירים. ב-Genius תיארו את "Time Stood Still" כ"בלדת אלקטרופופ נוגה". בהמשך לכך, נכתב כי "בדומה להרבה מהמוזיקה שמדונה ואורביט יצרו באותה תקופה, השיר כולל צלילי סינתיסייזרים חמימים וגיטרה חשמלית". על אף שמעריציה אהבו אותו, השיר לא הופץ כסינגל.
שני עשורים לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה ממיליון מיליון השמעות.
משמעות
בתחילת השיר, מתארת מדונה שלושה סוגי רגשות ותחושות: "ייאוש, חרטה ורוך" ואומרת "זה מה שאני מרגישה כלפיך". היא מצהירה שאהבה את הבחור מלכתחילה ולא יכלה לעשות דבר עם כך. בקדם-הפזמון היא מספרת על כך שאותו הבחור "קרא את מחשבותיה" ואף גרם לה לבכות. היא ממשיכה ואומרת שכאשר קרה הדבר, "הזמן עמד מלכת". בפזמון עצמו היא מציינת את שם הסרט, "הדבר הטוב הבא" ("The Next Best Thing"); ציון שם הסרט מהווה מטפורה לכך שאותו הבחור היה יכול להיות "הדבר הטוב הבא" עבורה. את השיר היא ממשיכה עם מספר מטפורות שונות, תוך הקבלת תחושותיה ל"טירה בחול שהייתה צריכה להתפורר".
בהמשך השיר, היא קובעת שעל אף התקווה והצחוק שהעניק לה הבחור, גורלם נחרץ ו"האושר שלהם נשרף כליל".
פרנק המשורר
פרנסיס מקנמרה (באנגלית: Francis MacNamara; בערך 1810 – 28 באוגוסט 1861), המוכר בשם פרנק המשורר (באנגלית: Frank the Poet), היה נידון שהוגלה לניו סאות' ויילס מכיאסל, אירלנד, שכתב שירים מנקודת המבט של נידון. ב-1832, הוא הורשע בגניבה, ונידון ל-7 שנות גלות. לעיתים קרובות, הוא התרחק וקיבל עונש מורחב כמו גם מלקות ועונשים אחרים, ולבסוף נשלח לפורט ארתור, ארץ ואן דימן. הוא קיבל כרטיס חופש ב-1847, וקיבל את חירותו ב-1849, שלאחריו אין מעט תיעוד בחייו. בשיריו חוזר המסר שהוא היה אדם משכיל עם אמונות פוליטיות חזקות.
מכתם אחד מהשירים שכתב מדבר על משפטו שבסופו של דבר הגלה אותו למפרץ בוטאני. שיר נוסף הולחן ונכתב במהלך המסע לאוסטרליה מדבר על המקרה שלו. פרט לשיר אחד ארוך יותר, שיריו הועברו בין הנידונים מפה לאוזן. מספר בלדות ואפיגרמות שכתב שרדו בצרות כתב יד, ונמצאים בספריית מיטשל בסידני, לאחר שנכתבו בסוף המאה ה-19. הבלדה הפופולרית Moreton Bay או A Convict's Lament, מושר לעיתים קרובות בבתי ספר יסודיים באוסטרליה, מייוחסת לפרנק המשורר. יצירתו שפורסמה, A Convict's Tour to Hell, נכתבה באוקטובר 1839 בזמן שעבד כרועה צאן בסטרוד.
פרנק המשורר נפטר במודגי ב-28 באוגוסט 1861. הידיעה על מותו נכתבה בשלושה עיתונים בניו סאות' ויילס, ב-Western Post ב-31 באוגוסט, ב-Empire ב-4 בספטמבר וב-Maitland Mercury ב-7 בספטמבר.
ב-5 באוגוסט 2012, שידר הרדיו הלאומי של ABC את "פרנק המשורר - A Convict's Tour to Hell".
טוני רוברטס
דייוויד אנתוני "טוני" רוברטס (באנגלית: David Anthony "Tony" Roberts נולד ב-22 באוקטובר 1939) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי, התפרסם בזכות הופעותיו בסרטיו של וודי אלן "הרומן שלי עם אנני", "ימי הרדיו", "קומדיה סקסית של ליל קיץ" ובסרט "סרפיקו".
ביוגרפיה
רוברטס נולד למשפחה יהודית בניו יורק, בנם של נורמה ושדר הרדיו קן רוברטס. רוברטס הוא אחיה של השחקנית ננסי רוברטס ובן דודו של השחקן אברט סאלון ששם קץ לחייו בשנת 1965. למד ב"אוניברסיטת נורת'ווסטרן".
לרוברטס ילד אחד מגרושתו ג'ניפר לייונס.
תיאטרון
רוברטס עשה את הופעת הבכורה שלו על בימת ברודוויי בשנת 1962. רוברטס השתתף ב-22 מחזות בברודוויי והועמד פעמיים לפרס הטוני על הופעותיו במחזמר "איך עכשיו, דאו ג'ונס" ובמחזה "שחק אותה סם" בו גילם את דיק כריסטי חברו של אלן פליקס (וודי אלן). מהופעותיו הבלוטות ניתן למנות בעיבוד הבימתי לסרט "ויקטור ויקטוריה" בו גילם רוברטס את הדראג קווין קארול טוד לצידה של ג'ולי אנדרוז ו"סוכר" המבוסס על הקומדיה הקולנועית הקלאסית "חמים וטעים".
קולנוע
ב-1971 שיחק בקומדיה "ברווז השווה מיליון" לצידו של דין ג'ונס.
את שיתוף הפעולה ארוך השנים עם וודי אלן החל רוברטס ב-1973 בעיבוד הקולנועי למחזה "שחק אותה סם" אותו כתב אלן, בסרט כמו במחזה גילם את דיק חברו של מבקר הקולנוע אלן פליקס. לקראת סוף אותה השנה התפרסם בדרמת השחיתות המשטרתית של סידני לומט "סרפיקו" בתור בוב בלייר שותפו של הבלש הבלתי מושחת פרנק סרפיקו (אל פצ'ינו).
ב-1974 שיחק בתפקיד קטן בסרט הפשע "חטיפת פלהם 123". ב-1977 שיחק בדרמה הרומנטית, המוערכת ביותר בקריירה של וודי אלן "הרומן שלי עם אנני" וגילם את רוב חברו הטוב של הקומיקאי המתוסבך אלבי סינגר. במהלך שנות ה-80 המשיך רוברטס את שיתוף הפעולה המצליח עם אלן והופיע בסאטירות "אבק כוכבים", "קומדיה סקסית של ליל קיץ" בתור ד"ר מקסוול ו"ימי הרדיו" בתור "הדולר הכסוף" אמסי. התפרסם לראשונה בתפקיד ראשי בסרט השלישי בסדרת סרטי האימה "בית אימטווייל".
יהדות פלך חרסון
יהדות פלך חרסון מתקיימת מתחילת סוף המאה ה-18 ועד לימנו. ההתיישבות החלקאית היהודית בפלך חרסון של האימפריה הרוסית הייתה חלק מההתיישבות היהודית החקלאית בדרום אוקראינה, שהחלה לאחר כיבוש דרום אוקראינה מידי האימפריה העות'מאנית. בנוסף להתיישבות החקלאית, יהודים התגוררו בערים מרכזיות של הפלך, והתקיימו קהילות יהודיות עירוניות גדולות כמו יהדות אודסה, יהדות חרסון, ויהדות מיקולייב. לאחר 1920 פלך חרסון התחיל להתפצל למחוזות שונים, כך שהיהודים מצאו את עצמם במחוזות חרסון, אודסה, מיקולייב, דניפרופטרובסק וקירובוהראד הסובייטיים. למרות השינוי בחלוקה האזורית ואפשרות הגירה, שטחה של דרום אוקראינה שהיה בעבר פלך חרסון, המשיך להיות לאזור עם ריכוז יהודי גבוה מאוד.
עד למלחמת העולם השנייה חלק גדול מהיהודים של הפלך היו פזורים באזורים כפריים, אך במהלך השואה כלל יישובים החקלאיים היהודים הושמדו, או רוקנו ממרבית תושביהם. לאחר המלחמה תושבי הכפרים ששרדו התרכזו בערי המחוזות, כמו אולקסנדריה, חרסון, מיקולייב, אודסה, אננייב, קרופיבניצקי וטירספול, או היגרו לאזורים אחרים של ברית המועצות. יהדות של מחזות אודסה, דניפרופטרובסק, חרסון ומיקולייב המשיכה להיות קהילה גדולה מאוד עד לשנות ה-90 של המאה ה-20, בה חלק גדול מיהודי אוקראינה עלו לישראל במסגרת העלייה הגדולה מברית המועצות לשעבר.
תחילת ההתיישבות
העיר חרסון הוקמה ב-1778 בהוראה של יקטרינה השנייה. על הקמת המבצר היה אחראי גריגורי פוטיומקין, שהסתייע בעזרתו של איש העסקים היהודי יהושע צייטלין. העיר המבוצרת החלה להתפתח ולגדול בגלל מתיישבים חדשים, שביניהם היו גם יהודים. החל מ-1780 פעל בעיר בית כנסת וניתן למצוא תרשימים של שכונות יהודיות בתוכניות העיר מ-1782. לפי רישום אוכלוסין מ-1799 התגוררו בעיר 39 סוחרים יהודים ו-180 יהודים בורגנים. ענפי התעשייה המרכזיים של העיר היו עץ וספינות.
ערים אחרות בפלך כמו אודסה ומיקולייב נוסדו באותה התקופה במטרה לאכלס את האזור הכבוש. הערים שימשו בין היתר כמספנות עבור הים השחור. סוחרים ואנשי עסקים יהודים החלו להתיישב בערים החדשות.
המאה ה-19 והתיישבות חקלאית
נכון למרשם של 1803 התגוררו בעיר חרסון שהייתה בירת הפלך 36 סוחרים יהודים ועוד 344 בורגנים יהודים. ההתיישבות החקלאית היהודית התחילה בתקופתו של אלכסנדר הראשון לאחר פרסום תקנת 1804. התקנה הגבילה אתה חופש העיסוק והתנועה של היהודים מצד אחד, אבל הרחיבה את זכויותיהם לרכישת קרקעות חקלאיות מצד שני.
במטרה לעודד הגירה מסיבית של יהודים לפלך חרסון, הרשויות הבטיחו שורה של הטבות משמעותיות, ביניהם: פטור ממיסים, דחיית גיוס לצבא, נחלות קרקע חינמיות, והלוואה כספית בתנאים נוחים. הבטחות הללו מומשו באופן חלקי. המהגרים החדשים הגיעו בעיקר ממחוזות מוהילב וויטבסק של האימפריה הרוסית (בלארוס כיום). היהודים הגיעו ללא ניסיון בעבודה חקלאית. לפי רישומי הממשל, נכון ל-1806 נרשמו כ־900 משפחות יהודיות שמנו 4,500 נפש כמהגרים עתידיים לפלך חרסון. דובער שניאורי היה אחד הרבנים הפעילים במיזם.
פלך חרסון היה לחלק חשוב בדרום תחום המושב, והיהודים היו לאחוז משמעותי מתושבי היישובים בדרום אוקראינה. עם הגירתם של היהודים לכפרים וערים, התחילו להתפתח מוסדות יהודים שונים. כך ב-1816 נפתח בפלך חרסון בית חולים יהודי ראשון, שהיה ממקום בבירת הפלך (השני הוקם ב-1853 בנהר טוב). נכון ל-1847 התגוררו בעיר חרסון 3832 יהודים. בעיירה בריסלב (Берислав) התגוררו 287 יהודים. ב-1842 הגיע מקס ליליינטל לפלך חרסון, במסעו לשכנוע של יהודי האימפריה הרוסית של יתרונותיה של השכלה מודרנית. ב-1848 נפתחה מכללה לנשים יהודיות וב-1850 לגברים יהודים בעיר. לקראת אמצע המאה ה-19 פלך חרסון היה למרכז חשוב של חב"ד, בעיקר בקרב מתיישבים חקלאים.
ליהודים היה תפקיד נכבד בכלכלת ערי הבירה והפלך כולו. ב-1862 מושל הפלך אף הגיש בקשה למנות יהודי לתפקיד ראש העיר, אך בקשה זו סורבה על ידי השלטון המרכזי. הסופר והבלשן יהודה בן יחיאל בעהאק (היודע בשם העת "איש ווילנא בחערסאן") היה פעיל בעיר. רב מטעם בוגר סמינריון רבני של ז'יטומיר היה פעיל בפלך. נכון לשנות ה-80 של המאה ה-19 פעלו בעיר ארבעה בתי כנסת רבניים ובית כנסת קראי אחד, וזאת בנוסף לבתי התפילה בישובים החקלאיים של הפלך. לקראת סוף המאה פעלו בעיר יותר מ-30 תלמודי תורה וחדרים וארבעה ביתי ספר יהודים. גם התנועה הציונית כבר היתה פעילה בפלך. יעקב שרתוק התגורר בחרסון.
במאה ה-19 בירת הפלך הפכה גם למרכז תרבותי חשוב (לצידה של אודסה), בה ליהודים היה מקום נכבד. כך המוזיקאי מרדכי גולינקין נולד בכפר איזלוצ'יסטאיה ( מחוז דניפרופטרובסק כיום) ב-1875 ולמד אצל פנחס מינקובסקי, שהיה חזן בעיר חרסון. גם המלחינים היהודים אמיל קופר (1877), סמואל מייקפר  (1867) ויעקב סקמרובסקי  נולדו בחרסון.
נכון למרשם אוכלוסין מ-1897 בעיר חרסון התגוררו 17,555 יהודים, שהיו כ-30% מכלל תושבי העיר. עוד כ-13 אלף התגוררו בכפרים ועיירות באוייזד חרסון. מרבית היהודים בבירה עסקו בתחומי המסחר וחייטות. בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19, 23 מתוך 49 חברי מועצת העיר היו יהודים. חב"ד היה פעיל מאוד באוקראינה באותה העת. מספר רבנים משפיעים נולדו או היו פעילים בפלך חרסון, ביניהם מאיר שלמה ינובסקי, אברהם דוד לבוט, לוי יצחק שניאורסון, שמואל שניאורסון, שמעון יעקב גליקסברג, מיכל צבי היילפרין, ראובן הרטנשטיין.
החצי הראשון של המאה ה-20
נכון ל-1910 פעלו בעיר חרסון שלושה מוסדות השכלה גובהה יהודיים: אחד אורתודוקסי ושניים שהכשירו יהודים למקצועות חופשיים. באודסה שהייתה מרכז יהודי משמעותי בפלך, למדו כ-10 אלפים סטודנטים יהודים באותה התקופה. בנוסף בחרסון פעלו בית ספר יהודי מקצועי לנשים, בית ספר יהודי מקצועי לגברים ו-7 מוסדות השכלה תיכונית יהודים פרטיים.
יעקב רבינוביץ התגורר בפלך באותה התקופה והיה בין מנהיגי הוועד האודיסאי, שעודד השכלה עברית וציונות מעשית. לציונות היה מקום חשוב בקרב יהודי פלך חרסון. בנוסף לפעלים ציוניים מוכרים מיהדות אודסה, כגון מרדכי זאב חבקין, מרדכי בן-עמי, משה לייב ליליינבלום ויהודה לייב פינסקר, פעלו בערים וכפרים חקלאיים בפלך תנועות נוער ציוניות כמו חובבי ציון. הייתה גם עיתונות יהודית בשפות היידיש והעברית, שיצאה לאור בעיקר באודסה, חרסון ומיקולייב.
עם זאת יהודים בפלך חרסון ובייחוד בערים סבלו רבות ממתקפות אנטישמיות מצד האוכלוסייה המקומות, בהעתלמות או אף בעידוד חלקי מהרשויות. כך לאחר תחילת מלחמת רוסיה–יפן ב-1904 התחרשו פוגרומים באולקסנדריה ובחרסון על ידי המגויסים הטריים. ב-1905 התרחש גל פוגרומים גדול באימפריה הרוסית. במסגרת הגל התבצעו פוגרומים ברוב היישובים החקלאיים והערים הגדולות של פלך חרסון, לרבות מיקולייב, חרסון, ואודסה על ידי המאות השחורות ואחרים. בעקבות גל הפוגרומים מספר אגרונים ציוניים הקימו גדודים להגנה עצמית, בעיקר באוכלוסייה היהודית העירונית.
מלחמת אזרחים ומהפכת אוקטובר
תקופת מלחמת האזרחים ברוסיה, שפרצה לאחר מהפכת אוקטובר הייתה תקופה קשה עבור יהודי תחום המושב והאימפריה הרוסית כולה. פלך חרסון הפך לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. פרעות פטליורה ופרעות אחרים נערכו על ידי כוחות צבאיים סדירים ובלתי-סדירים וארגונים לאומניים שונים. לפי הערכות כמאה אלף יהודים נהרגו על ידי פורעים שונים בשטחי האימפריה הרוסית במהלך מלחמת האזרחים. באותה התקופה יהודים רבים נמלטו מיישובים וכפרים קטנים לעבר ערים גדולות והעלו בהם את אחוז היהודים. הפרעות, מהצב הכלכלי והחברתי הקשה הוביל רבים לתמוך ברעיון הציוני ובהגירה משטחי האימפריה. פועלי ציון, החלוץ והבונד היו פעילים מאוד בתקופה זו ואף ערכו בחירות להנהגת הקהילה היהודית באודסה ב-1918. מספר תנועות נוער ציוניות פעלו בברית המועצות בתחילת דרכה.
עם זאת, גם רעיונות הקומוניסטיים נפוצו מאוד בקרב היהודים ורבים מהם ראו במהפכה הקומוניסטית הזדמנות ואף הבטחה לעתיד בטוח ושוויוני יותר. לאחר המהפכה יהודים רבים הגיעו לתפקידי ממשל שונים. כך ב-1918 מונה היהודי יוסיף סקלאר ליושב ראש וועד המנהל של פלך חרסון וב-1919 היהודי יעקב גנקין  מונה לראש הצ'קה של הפלך. אלכסנדר מינייב היה אחראי על חינוך פוליטי (תעמולה), אליה שלחס  היה יו"ר וועד המנהל של מחוז מיקולייב, מארק לבינזון  היה לראש הוועדה המחוזית של חרסון. תהליך הקולקטיביזציה לא פסח על יישובים החקלאיים היהודיים, שהפכו לסובחוזים וקולחוזים. רכושם הפרטי של החקלאיים הפך לרכוש משותף.
בין שתי מלחמות עולם
בשנות ה-1920 פלך חרסון החל להתפצל בהדרגה למחוזות, שעד אמצע שנות ה-40 הם הפכו למחוזות אוקראינה (וטרנסניסטריה) המוכרים כיום. כך ערים מרכזיות של הפלך הפכו לבירות של מחוזות שונים וכפרים יהודיים פוצלו בין מספר מחוזות, בעיקר מחוז מיקולאייב, אודסה, וחלק קטן ממחוז דניפרופטרובסק (מחוז שכלל גם ישובים מפלך יקטרינוסלב). היהודים בדומה למיעוטים אחרים בברית המועצות בתחילת דרכה זכו להכרה ועצמאות מסוימת מצד הרשויות. כך הקהילות היהודיות ניהלו בעצמם מוסדות לימוד ועיתונות, חלקם הגדול ביידיש. ב-1916-1920 פעל בחסרון סניף של ישיבת תומכי תמימים. לפי רישומים מ-1924 פעלו בחרסון שני בתי ספר יהודיים עם 7 שנות לימוד ובנוסף טכניקום מקצועי, וזאת במקביל למוסדות לימוד תורניים. למרות העצמאות המסוימת שקבלו מוסדות ההשכלה השונים, הם היו כפופים למערכת החינוך הסובייטית, אשר הנחילה את ערכי הסוציאליזם והקומוניזם בקרב הלומדים. מורים יהודים השתלבו לא רק במוסדות לימוד יהודיים, אלא גם במוסדות שלימדו בשפות הרוסית והאוקראינית בערים וקולחוזים השונים.
שנות ה-20 של המאה ה-20 מאופיינות בכמות גדולה של תלמידים יהודיים הלומדים מקצועות טכניים והנדסה, וזאת במקביל לתיעוש כללי של המדינה. ערים מרכזיות כמו אולקסנדריה, חרסון, מיקולייב, אודסה, אננייב, קרופיבניצקי וטירספול הפכו לערים מתועשות, בהם יהודים רבים השתלבו בתחומי התעשייה השונים. הקדמה הטכנולוגית הגיעה גם להתיישבות החקלאית, אשר החלה בשימוש נרחב במכונות חקלאיות מודרניות.