cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה של נבחרת רוסיה בכדורגל
פאביו קאפלו
בטורניר המוקדמות של אליפות אירופה בצרפת, נבחרת רוסיה נכנסה לבית שכלל את נבחרות שוודיה, אוסטריה, מונטנגרו, מולדובה וליכטנשטיין. במשחק הראשון ניצחה רוסיה בביטחון את ליכטנשטיין בביתה 4:0, אך בעקבותיה הגיעו שורה של כישלונות, שהחלו בתיקו מול שוודיה בסטוקהולם 1:1. המשחק הבא מול מולדובה היה בסימן דחייה של מספר מחזורים בליגה הרוסית למען הכנה טובה יותר של הנבחרת, אך המשחק באוטקריטיה ארנה הסתיים בתיקו סנסציוני 1:1, ולאחר מכן נבחרת רוסיה הפסידה לאוסטריה בתוצאה 0:1. המשחק האחרון של הנבחרת בשנת 2014 היה משחק ידידות עם נבחרת הונגריה, שם הרוסים בקושי הצליחו לנצח בתוצאה 2:1.
התוצאה של הכישלון במונדיאל 2014 ושורה של כישלונות בטורניר המוקדמות ליורו 2016 הייתה נפילת נבחרת רוסיה למקום ה-31 בדירוג פיפ"א. לכך נוספה השערורייה לפיה מאמן הנבחרת הלאומית לא קיבל משכורת במשך כחצי שנה. גם באביב 2015 המצב לא השתפר.
ב־14 ביוני 2015 שיחקה נבחרת רוסיה עם. רוסיה נזקקה לניצחון כדי לשמור על סיכוייה להעפיל ישירות ליורו, אך בדקה ה-33 האוסטרי מארק ינקו כבש את השער היחיד במשחק. תבוסת הנבחרת גרמה לביקורת מאסיבית מצד האוהדים והתקשורת (המצב הסתבך משנודע על התנאים המוגזמים בחוזה של קאפלו עם הנבחרת). חודש לאחר מכן, ב-14 ביולי, ההתאחדות הודיעה רשמית על פיטוריו של פאביו קאפלו מתפקיד המאמן הראשי של הנבחרת. עוד נמסר כי מאמן מקומי יחליפו כמאמנה החדש של נבחרת רוסיה.
לאוניד סלוצקי
ב-7 באוגוסט 2015 מונה לאוניד סלוצקי, מאמן צסק"א דאז, למאמן הראשי החדש של נבחרת רוסיה.
ב-5 בספטמבר 2015 ניצחה נבחרת רוסיה תחת סלוצקי את שוודיה בבית בתוצאה 1:0, אף על פי שטף התקפות מצד השוודים במחצית השנייה. לאחר משחק זה, רוסיה חזרה למאבק על המקום השני בבית (כשבמקום הראשון כבר התבססה היטב אוסטריה). ב-8 בספטמבר ניצחה הנבחרת את בתוצאה 7:0, וחזרה על שיא בן 20 שנה, כש הובסה באותה תוצאה: באותו משחק הוציא ארטיום דזיובה הבקיע לראשונה ארבעה שערים למשחק. בהיסטוריה של נבחרת רוסיה, רק אולג סלנקו כבש יותר ממנו במשחק אחד, לאחר שהבקיע חמישה שערים לקמרון במונדיאל 1994. באוקטובר השיגה הנבחרת הלאומית שני ניצחונות על מולדובה בתוצאה 2:1 ומונטנגרו בתוצאה 2:0, מה שאפשר לה לקחת את המקום השני בבית G ולהעפיל לאליפות אירופה. במשחק מול נבחרת מולדובה הפך סרגיי איגנשביץ' למגן הפורה ביותר בהיסטוריה של נבחרת רוסיה (עם 8 שערים). לאחר אותו משחק, ארטיום דזיובה הגיע למקום השני ברשימת הכובשים בכל טורניר המוקדמות ליורו 2016. כתוצאה מכך, ארטיום דזיובה וזלאטן איברהימוביץ' חלקו את המקום השלישי, כשכבשו 8 שערים כל אחד. החלוץ ננכלל גם בנבחרת הסמלית של הטורניר.
לפני משחקי הידידות ערב תחילת יורו 2016, נבחרת רוסיה התמודדה עם בעיות בסגל. עקב פציעות, שחקני המפתח אלן דזאגוייב, יורי ז'ירקוב ואולג קוזמין לא הצטרפו לסגל. כתוצאה מכך, רוסיה הפסידה 1:2 לצ'כיה במשחקי ידידות ויצאה עם תיקו 1:1 מול סרביה. במשחק ידידות מול צ'כיה, השחקנים הראשונים שהתאזרחו בהיסטוריה של נבחרת רוסיה עשו את הופעת הבכורה שלהם - השוער מרינאטו גילרמה והמגן רומן נוישטאדר, שהציג משחק לא משכנע. במשחק מול סרביה, איגור דניסוב נפצע ופרש מהנבחרת.
ביורו 2016, נבחרת רוסיה הוגרלה לאותו בית עם אנגליה, ויילס וסלובקיה. כמעט כל המשחק הראשון מול אנגליה על המגרש נשלט על ידי הבריטים, מה שהוביל לשער של אריק דייר בדקה ה-73, אך הרוסים הצליחו לחמוק מתבוסה בזמן ההארכה הודות לשער מדויק של ואסילי ברזוצקי. על משחק זה האפילו עימותים רבים וקרבות בין אוהדי שתי הנבחרות, ברחובות מארסיי ואחריו, כאשר קבוצת אוהדים רוסים, פרצה את המכשול ביציעי אצטדיון ולודרום ותקפו את האוהדים האנגלים. כתוצאה מהחקירה הענישה אופ"א את ההתאחדות הרוסית על התנהגות האוהדים עם קנס של 150,000 יורו ופסילה מותנית עם אפשרות להרחיק את רוסיה מאליפות אירופה במקרה של חזרה על מהומות הדומות לאלו שהתרחשו בוולודרום. במחזור השני בשלב הבתים פגשה רוסיה את נבחרת סלובקיה: מאמן הנבחרת ליאוניד סלוצקי לא שינה את ההרכב, למרות הביקורת על הקשרים אלכסנדר גולובין ונוישטאדר, ובכך חזר על הטעויות של אולג רומנצב בשנת 2002 ודיק אדבואקאט בשנת 2012. למרות היתרון במחצית הראשונה, נבחרת רוסיה ספגה שני שערים, ובדקה ה-80 דניס גלושאקוב רק צימק, הרוסים הפסידו 1:2 והיו על סף הדחה מיורו 2016, אחרי שבמשחק בין נבחרות אנגליה לווילס, האנגלים ניצחו 2:1. במשחק המכריע עם נבחרת ויילס הרוסים רק נזקקו לניצחון, וערב המשחק הזה נודע כי המאמן מתכוון לבצע שינויים בהרכב הפותח. כתוצאה מכך, בתחילת המפגש הופיעו במגרש שירוקוב, גלושאקוב, פאבל מאמייב וקומברוב. למרות שינויי ההרכב, נבחרת ויילס ניצחה 0–3 את רוסיה והדיחה אותה מאליפות אירופה. לאחר התבוסה, לאוניד סלוצקי הודיע על התפטרותו ואמר כי מאמן אחר צריך להכין את הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
זמן קצר לאחר מכן הופיע ברשת סרטון שתקף את הנבחרת. בנוסף, בסוף יוני 2016 אורגנה עצומה לפירוק נבחרת רוסיה בכדורגל באתר Change.org. עצומה זו צברה לאחר מכן למעלה מ־900,000 חתימות.
תקופת צ'רצ'סוב: הצלחה במונדיאל 2018 והאכזבות לאחר מכן
ב-11 באוגוסט 2016 מונה סטניסלב צ'רצ'סוב למאמן הנבחרת. במשחק הראשון בהנהגתו קיימה הנבחרת משחק ידידות עם, שם עלו לראשונה השחקנים יורי גזינסקי, אלכסנדר ירוחין ופיודור קודריאשוב. משחק זה הסתיים בתיקו 0:0. במשחק הבא, גם משחק ידידות, רוסיה ניצחה את 1:0 - במשחק הזה וסילי ברזוצקי ערך את משחקו ה-100 בנבחרת, ולאיגור אקינפייב הייתה זו ההופעה ה-92 במדי הנבחרת. הנבחרת הלאומית ספגה תבוסה ראשונה תחת צ'רצ'סוב ב-9 באוקטובר 2016 מ, שם ספג סוסלאן ז'נאייב, שהחליף את אקינפייב הפצוע, ארבעה שערים (וסילי ברזוצקי כבש שער משלו), אבל השער של אלכסנדר סמדוב וצמד של ארטיום דזיובה הובילו להפרש שערים מינימלי - 4:3 לטובת קוסטה ריקה. המשחק הבא עם, בו ערך קיריל פנצ'נקו את הופעת הבכורה שלו, גם נבחרת רוסיה הפסידה, אף על פי שאקינפייב חזר לשער - 1:2. במשחק החמישי בהנהגתו של צ'רצ'סוב, ב-15 בנובמבר, זכתה נבחרת רוסיה בניצחון לא משכנע על (את השער היחיד כבש בדקות האחרונות מגומד אוזדוייב, שהשער שלו היה הראשון עבור הנבחרת הלאומית). המשחק הבא ב-24 במרץ 2017, הסתיים בהפסד לחוף השנהב בתוצאה 0:2 ולראשונה בתולדותיה, כולל מהתקופה הסובייטית, הנבחרת הפסידה לנבחרת מאפריקה. ב-28 במרץ, נבחרת רוסיה חילצה תיקו מפתיע מול נבחרת בלגיה (3:3). ואז, ב-5 ביוני, שיחקה הנבחרת הלאומית במשחק מול נבחרת הונגריה, שהסתיים בניצחון 3:0, וב-9 ביוני, הרוסים חילצו תיקו סנסציוני מול (1:1). הרוסים, שהיו מדורגים במקום ה-63 בדירוג פיפ"א, הצליחו להוציא תיקו מול נבחרת צ'ילה, שדורגה במקום הרביעי וזכתה בשני טורנירי קופה אמריקה ברציפות בשנים 2015—2016. השלב הבא בעבודתו של צ'רצ'סוב כמאמן היה גביע הקונפדרציות 2017. משחק הפתיחה של הטורניר באצטדיון סנקט פטרבורג עם, שהתקיים ב-17 ביוני, הפך גם למשחק הרשמי הראשון של סטניסלב צ'רצ'סוב: כל המשחקים הקודמים שלו היו בעלי אופי ידידותי. המשחק הסתיים בניצחון 2:0, ולראשונה מזה זמן רב הוכר שחקן רוסי (פיודור סמולוב) כמצטיין במשחק רשמי של נבחרת רוסיה בכדורגל. ב-21 ביוני, במשחק הבא בטורניר, הרוסים הפסידו לפורטוגלים בתוצאה 0:1 ולראשונה תחת צ'רצ'סוב, רוסיה לא בעטה למסגרת יריבתה. ב-24 ביוני שיחקה הנבחרת במשחק עם נבחרת מקסיקו והפסידה 1:2 - וכך נבחרת רוסיה, שנותרה במקום השלישי בבית, הודחה מהטורניר הביתי.
במשחקי המבחן עם נבחרת אוסטריה ב-30 במאי 2018, שהסתיים בתבוסה של נבחרת רוסיה בתוצאה 0:1, נכנס סרגיי איגנשביץ' בן ה-38 למגרש ושבר את שיאו של לב יאשין כשהפך לשחקן המבוגר ביותר ששיחק אי פעם בנבחרת ברית המועצות או ברוסיה.
בסתיו 2018 שיחקה נבחרת רוסיה בליגת האומות של אופ"א 2018/2019. הנבחרת שיחקה בבית 2 בליגה ב', שם הנבחרות של שוודיה וטורקיה היו ליריבותיה. הרוסים ניצחו את שני המשחקים מול הטורקים, אך המשחק הראשון עם הסקנדינבים באצטדיון קלינינגרד, הסתיים בתיקו ללא שערים, והפסד 0:2 בחוץ בשוודיה, וכתוצאה מכך נבחרת רוסיה סיימה שנייה בבית. באביב 2019 החלו חניכיו של צ'רצ'סוב להיאבק במסגרת משחקי מוקדמות יורו 2020. משחק הפתיחה מול בלגיה הסתיים בהפסד 1:3, אך במשחק השני הרוסים ניצחו בבטחה את קזחסטן בתוצאה 4:0, אף על פי שהקזחים ניצחו קודם באופן סנסציוני את סקוטלנד בתוצאה 3:0. ביוני הובסה נבחרת סן מרינו בתוצאה 9:0, שהיה הניצחון הגדול ביותר בהיסטוריה של נבחרת רוסיה ולאחר מכן הרוסים ניצחו את נבחרת קפריסין בתוצאה 1:0. בספטמבר, נבחרת רוסיה התייצבה במקום השני בבית כשניצחה את סקוטלנד 2:1 ואת קזחסטן 1:0, ולאחר מכן, לאחר שהשיגה ניצחונות מוחצים על סקוטלנד (4:0) וקפריסין (5:0), בפעם הראשונה העפילה הנבחרת ליורו, שני מחזורים לפני סיום משחקי המוקדמות, כשהיא עם שבעה ניצחונות רצופים. במשחקים האחרונים בטורניר המוקדמות, נבחרת רוסיה הפסידה בביתה לבלגיה (1:4) וניצחה את סן מרינו (5:0) בחוץ.
לאחר הפסקה במשחקים שנגרמה מהתפרצות מגפת הקורונה, בסתיו 2020, נבחרת רוסיה התחילה להתמודד בליגת האומות 2020/21, שם יריבותיה היו נבחרות טורקיה, הונגריה וסרביה. בשני המשחקים הראשונים הרוסים ניצחו את סרביה 3:1 (בבית) והונגריה 3:2 (בחוץ), אבל אז סיימה בתיקו בבית מול טורקיה (1:1) והונגריה (0:0) ובשני המשחקים האחרונים הפסידה לטורקים 2:3 ולסרבים 0:5 וכתוצאה מכך היא סיימה רק במקום השני בליגה ב', כשהפסידה להונגריה. במרץ 2021, נבחרת רוסיה החלה את התמודדותה במשחקי מוקדמות מונדיאל 2022 בקטר - בשלושה משחקי פתיחה הרוסים ניצחו את מלטה 3:1 והשיגו ניצחון ביתי על סלובניה 2:1, אך הפסידו אז מול נבחרת סלובקיה בטרנבה.
לאחר שהעפילה ליורו 2020, שנדחה בשנה בעקבות הקורונה, נבחרת רוסיה הייתה באותו בית עם בלגיה, שהפסידה פעמיים במוקדמות, דנמרק ופינלנד. הנבחרת הפסידה במשחק הראשון בסנקט פטרבורג לבלגיה שהייתה הפייבוריטית הברורה לזכייה (0:3). לאחר מכן ניצחה בבית 1:0 את הפינים, כשחלום ההעפלה לשמינית גמר עדיין חי: לאחר שני מחזורים, הנבחרת של סטניסלב צ'רצ'סוב הייתה במקום השני ובכדאי להעפיל לפלייאוף די היה בתיקו עם דנמרק. ברם, נבחרת רוסיה הגיעה לא מוכנה וספגה תבוסה מוחצת מהדנים בתוצאה 1:4 בקופנהגן. בסיום שלב הבתים, בלגיה הגיעה לפלייאוף עם מספר הנקודות המקסימלי ושלוש הנבחרות האחרות השיגו שלוש נקודות כל אחת, ברם בשל הפרש שערים גרוע ביותר, נבחרת רוסיה סיימה במקום האחרון בבית, כמו ביורו 2016 והודחה מהטורניר.
תחילה, מעטים האמינו שצ'רצ'סוב יעזוב וגם בכירי ההתאחדות הודיעו כי יתמכו במאמן שיכין את הנבחרת גם לקראת מונדיאל 2022. ברם, כבר באוגוסט 2021 הוא פוטר מהנבחרת.
תקופת קארפין: שילוב צעירים בסגל
ב־23 ביולי 2021 מונה ואלרי קרפין למאמן הנבחרת. לחוזה עד 31 בדצמבר 2021 עם אופציה להארכה במקרה של העפלה למונדיאל 2022. ב-1 בספטמבר 2021, רוסיה שיחקה את משחק הבית הראשון שלה תחת המאמן החדש וחילצה תיקו 0:0 מול נבחרת קרואטיה בטורניר מוקדמות מונדיאל 2022, במשחק שבו ארסן זכריאן הפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של נבחרת רוסיה, כשעלה לכר הדשא בגיל 18 שנים, 3 חודשים ו־5 ימים. בכך, הוא עקף את אלאן דזאגוייב, שהחזיק בשיא קודם, אבל לא שבר את השיא של כל הזמנים — איגור אקינפייב ערך את הופעת הבכורה בנבחרת בגיל 18 שנים ו־20 יום. שלושה ימים לאחר מכן, זכה קרפין בניצחונו הראשון כמאמן נבחרת רוסיה, כשחניכיו ניצחו את נבחרת קפריסין. באופן דומה, במשחק הבא ניצחה הנבחרת הלאומית את מלטה, אך הפסידה את המקום הראשון לקרואטים, שניצחו את יריבתם עם ניקוד גדול יותר.
תחת קרפין, שולבו צעירים רבים בסגל הנבחרת במקביל לעזיבת שחקנים ותיקים, כאשר בספטמבר 2021, הודיע המתאזרח ואחד ממצטייני מונדיאל 2018, מריו פרננדס, על פרישתו מהנבחרת בשל פציעה מתמשכת. לראשונה זומנו שחקנים צעירים כמו מקסים מוחין, קונסטנטין טיוקאווין, דניל קרוגובוי, אנדריי מוסטובוי, איוואן סרגייב, דניל פומין וריפאט ז'מלדטדינוב, בעוד החלוץ ארטיום דזיובה בן ה־33, לא נקרא לסגל. עם זאת, הנבחרת סיימה את מוקדמות מונדיאל 2022 במקום השני בבית המוקדמות, כשקרואטיה העפילה ישירות על חשבונה למונדיאל בעוד היא עצמה עברה להתמודד במשחקי פלייאוף מול.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, רוסיה הורחקה מהשתתפות בטורנירי אופ"א ופיפ"א והנבחרת חדלה להשתתף במשחקי ליגת האומות ומוקדמות מונדיאל 2022. בתקופה זו מספר שחקנים ותיקים פרשו מהנבחרת כמו פיודור קודריאשוב, מריו פרננדס וארטיום דזיובה.
בעקבות נישולה מהשתתפות בטורנירים הבינלאומיים, הנבחרת ערכה משחקי ידידות מול שכנותיה (ניצחון 2:1),  ו (שוויונות מאופסים), משחקים שהתאפיינו בשילוב שחקנים צעירים רבים בסגל כמו אלכסנדר סליאנוב בן ה־21 וסרגיי פינאייב, שהיה לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של הנבחרת, כשעלה למגרש במדי הנבחרת בגיל 18 ו-15 יום, צעיר יותר מאיגור אקינפייב שהחזיק בשיא, כשעלה לראשונה בהרכב הנבחרת בגיל 18 ו-20 יום.
שיאים ונקודות ציון
בסך הכל מאז 30 ביוני 1912 ועד 2019 הנבחרת הרוסית ערכה 699 משחקים, על כלל נגזרותיה הן הנבחרת האימפריה הרוסית, נבחרת רוסיה הסובייטית, נבחרת ברית המועצות והנבחרת המודרנית. בזמן זה, לנבחרת היה מאזן של 364 ניצחונות, 179 תוצאות שוויון ו־156 הפסדים. הפרש השערים של הנבחרת הוא 1222–682.
מתוך שבעת טורנירי הגמר של אליפות העולם ואירופה, בהם השתתפה נבחרת רוסיה, היא הייתה ארבע פעמים באותו בית עם נבחרות שזכו בהמשך בטורניר: במונדיאל 1994 פגשה את ברזיל, ביורו 1996 — גרמניה, באליפות אירופה 2004 — יוון וביורו 2008 — ספרד. במקביל, היא אף ניצחה את נבחרת יוון ביורו 2004, אך זה עדיין לא איפשר לרוסים להעפיל מהבית. באליפות אירופה 2008 רוסיה, להפך, הפסידה לספרד ועלתה לפלייאוף ובחצי הגמר הפסידה שוב לאותה נבחרת, כאשר שתי התבוסות היו בהפרש של שלושה שערים (1:4 ו־0:3).
נבחרת רוסיה, לא פגשה את במשך 24 שנים ויום אחד (היא פגשה אותה לראשונה ב־7 ביוני 1995 ולאחר מכן רק ב־8 ביוני 2019).
בכל טורנירי המוקדמות של אליפות העולם ואירופה, החל מההעפלה לאליפות אירופה 2004, נבחרת רוסיה נפגשה בהכרח באותו בית עם אחת הנבחרות מהרפובליקות לשעבר של ברית המועצות: עם גאורגיה לפני יורו 2004, עם אסטוניה ולטביה לפני מונדיאל 2006, שוב עם אסטוניה לפני יורו 2008, עם אזרבייג'ן לפני מונדיאל 2010, עם ארמניה לפני יורו 2012, שוב עם אזרבייג'ן לפני מונדיאל 2014, עם מולדובה לפני יורו 2016 ועם קזחסטן לפני יורו 2020 (במונדיאל 2018, נבחרת רוסיה הייתה מארחת הטורניר).
במהלך כל ההיסטוריה המודרנית, נבחרת רוסיה הפסידה רק שש פעמים בבית במשחקים רשמיים: בשנת 1998 — צרפת (2:3), בשנת 2009 — גרמניה (0:1), בשנת 2010 — סלובקיה (0:1), בשנת 2015 _ אוסטריה (0:1), בשנת 2017 — פורטוגל (0:1) ומקסיקו (1:2). שתי התבוסות האחרונות התרחשו בגביע הקונפדרציות 2017 בגזפרום ארנה.
1911 ברוסיה
1911 ברוסיה הייתה שנה ה-298 מתחילת שליטת שושלת רומנוב במדינה.
תרופה פסיכיאטרית
מנגנון פעולה
חומרים פסיכואקטיביים, ובכללם גם התרופות הפסיכיאטריות, משפיעים בדרכים שונות על פעילותם של מוליכים עצביים בתוך מערכת העצבים, אשר מעבירים את האותות דרך סינפסות בין תאי העצב.
השפעתן של התרופות הפסיכיאטריות נגזרת מהמסלולים העצביים במוח שעליהם היא פועלת. למשל, המוליך העצבי סרוטונין מעורב בוויסות של מצב הרוח והתגובות הרגשיות. בהתאם לכך, רבות מהתרופות המשמשות לטיפול בדיכאון גורמת בצורה זו או אחרת להעלאה של רמת הסרוטונין במוח ובכך מסייעות לוויסות מצב הרוח הדיכאוני.
מכיוון שסמים פסיכואקטיביים לרוב משפיעים על מספר מעגלים עצביים במקביל, שימוש בתרופות פסיכיאטריות כולל במרבית המקרים תופעות לוואי נפשיות או מוטוריות. כמו כן, חלק מהתרופות הפסיכיאטריות עלולות לגרום לתלות גופנית וגם להתמכרות.
סוגים של תרופות פסיכיאטריות
נהוג לחלק את התרופות הפסיכיאטריות למספר משפחות, בהתאם להפרעות הנפשיות בהן הן מיועדות לטפל:
חלוקה כימית
ניתן לחלק תרופות פסיכואקטיביות שונות על פי סוג המולקולה של החומר הפעיל בתוכן.
With the Music I Die
With the Music I Die (בעברית: עם המוזיקה אני מתה) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האמריקאית וינטר גורדון. אלבום האולפן יצא לאור ב-17 ביוני 2011, על ידי חברות התקליטים ביג ביט ואטלנטיק רקורדס. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים.
האלבום הגיע למקום ה-25 במצעד המוזיקה האוסטרלי.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי טום נוויל, יופיטר אייס, אואק, אקסוול, פנאו, ג'יבריל קגני, ג'ורדן הויז, גוסט-טראק, ד'מייל, רובי ריברה, מיסטו ופיצי, פמטייס וסטטיק רוונג'ר. באוסטרליה יצא לאור האלבום ב-17 ביוני 2011. בארצות הברית יצא לאור ב-28 ביוני 2011. בבריטניה יצא בסוף שנת 2011.
בנוסף לגרסה המקורית של האלבום, הוציאה גורדון גם גרסת אייטונס מיוחדת, אשר כללה בתוכה שני שירים נוספים.
ולטר גרמטה
ולטר גרמטה (בגרמנית:  Walter Gramatté;8 בינואר 1897 – 9 בפברואר 1929) היה צייר אקספרסיוניזם גרמני, שהתמחה בריאליזם קסום. הוא עבד בברלין, המבורג, וברצלונה. לעיתים קרובות הוא צייר נוף מיסטי של הטבע. רבות מיצירותיו קיבלו השראה מחוויותיו במלחמת העולם הראשונה ומחלתו.
ביוגרפיה
אביו היה אופה. הוא התגייס בתחילת המלחמה, אך לעיתים קרובות מצבו הבריאותי הלקוי שחרר אותו מתפקיד קרבי. לימודיו היו בעיקר בבית ספר לאומנות ומלאכה בברלין. הוא פתח סטודיו משלו בשנת 1917.
בשנת 1920 הוא התחתן עם הפסנתרנית הרוסייה, סוניה פרידמן, והתאגד עם Die Brücke - "הגשר" קבוצת אמני אקספרסיוניזם.
למרות בריאותו הרעועה, הוא נסע רבות, ביקר בצרפת, באיטליה ובספרד. הוא בילה זמן רב בבתי מרפא ואושפז במספר הזדמנויות ומת ב -9 בפברואר 1929 מדלקת מעיים.
אנדרטת הקבר שלו תוכננה על ידי חברו, קרל שמידט-רוטלוף.
יצירותיו סווגו כ"אמנות מנוונת" על ידי הממשלה הנאצית בשנת 1933 ולא הוצגו שוב רק לאחר המלחמה. הוא היה ההשראה לדמות הצייר ברומן Die Stadt hinter dem Strom מאת הרמן קסאק.
הוקרה
אשתו, סוניה, נישאה שוב, להיסטוריון האמנות, פרדיננד אקהרדט (1902–1995), וחיה בקנדה כמוזיקאית ומלחינה ידועה. כדי להנציח אותה ואת בעלה לשעבר, הוקמה "קרן אקהרדט-גרמטה" בוויניפג, קנדה.
תערוכה מיוחדת של ציוריו, שכותרתה "גילוי מחדש: וולטר גראמט 1897-1929," התקיימה בהורנסט ברלאך האוס בהמבורג בין התאריכים 26 באוקטובר 2008 עד 1 בפברואר 2009.
תערוכה זו אורגנה על ידי מוזיאון קירשנר בדאבוס, שווייץ והארנסט ברלאך האוס.
רוברט סלמון
רוברט סלמון (באנגלית: Robert Salmon; 1775 – בערך 1845) היה אמן ימי, שפעל באנגליה ובאמריקה כאחד. סלמון השלים כמעט 1,000 ציורים, כולם מציגים סצנות ימיות או נופי ים. הוא נחשב כאבי הלומיניזם האמריקני.
החיים באנגליה
סלמון נולד בווייטהבן, קמברלנד, אנגליה באוקטובר או בנובמבר 1775 כרוברט סלומון; הוא הוטבל ב-5 בנובמבר 1775. אביו, פרנסיס סלומון, היה צורף. סלמון הצעיר חקר בבירור את עבודתם של ציירי הים ההולנדים של המאה ה -17, את הציירים האיטלקיים ואת עבודתו של קלוד לוריין, אך מעט מאוד ידוע על הכשרתו המוקדמת. העבודות המוקדמות ביותר שלו, הם משנת 1800; העבודה הראשונה שהציג באקדמיה המלכותית הייתה בשנת 1802.
סלמון התיישב בעיר הנמל ליברפול בשנת 1806 ושינה את שמו מסלומון לסלמון. רבים מציוריו הימיים מהתקופה המוקדמת שרדו, ושוכנים במוזיאון הימי הלאומי בלונדון. ציורי הספינה שלו מעידים שהייתה לו היכרות עם ספינות מפרש וידע טוב כיצד הן פועלות. ציורים אלה נוטים לעקוב אחר התרגול המסורתי שלו להראות את אותה ספינה לפחות בשתי תנוחות על אותו בד. באפריל 1811 עבר מאזור ליברפול לגרינוק, סקוטלנד ואז חזרה לליברפול באוקטובר 1822. בשנת 1826 חזר לגרינוק, ואז עזב ללונדון בשנת 1827. זמן קצר לאחר מכן נסע לסאות'המפטון וליברפול. יחד עם אמנים צעירים רבים אחרים, האמין סלמון כי עתידו האמנותי טמון בארצות הברית. לפני עזיבתו בשנת 1828, צייר האמן את הדיוקן של ג'ון פול ג'ונס, יצירה שהייתה חלק מהאתוס הרומנטי של זמנו. הוא הניח שדמותו של פול ג'ונס תיצור קשר עם הצופים באמריקה. הוא לא יכול היה לדעת, כי זכרו של ג'ון פול ג'ונס, הגיבור הימי הגדול ביותר של אמריקה יעלם למעשה בזיכרון הקולקטיבי האמריקאי לפני השלמת הציור.
החיים בבוסטון
בשנת 1828 עזב סלמון את אירופה לארצות הברית בספינת מטען "ניו יורק", והגיע ביום השנה החדשה, 1829 ונשאר עד 1840. הוא התגורר בבקתה קטנה ברציף הרכבת המשקיף על נמל בוסטון. שם התמזל מזלו כצייר, וקיבל עבודות רבות לצייר דיוקנאות של ספינות. במהלך צמיחתו של נמל בוסטון במחצית הראשונה של המאה, סלמון צייר בין 300–400 ציורים של הנמל, בסגנון ציור הז'אנר ההולנדי של המאה ה-17. הוא נחשב לאדם תמהוני, בודד. סלמון הפך במהרה לאחד מציירי הנוף הבולטים בבוסטון. במהלך השנים שלאחר מכן, הוא חילק את זמנו בין ציור לעבודה בסטודיו הליטוגרפי של ויליאם ס. פנדלטון, שם הוא פגש בויליאם ברדפורד ובפיץ' הנרי ליין. הקשר הזה בין ליין לסלמון היה חשוב מאוד לליין, כפי שהתברר בתצוגותיו הימיות.
במהלך חייו, עבודתו של סלמון הייתה פופולרית מאוד, והיא נאספה על ידי בוסטונאים סמואל קאבוט, רוברט בנט פורבס ואחרים.
שנים מאוחרות
סלמון עזב את בוסטון בשנת 1842 ובמשך שנים רבות האמינו שמת זמן קצר לאחר שעזב את המקום. במקום זאת הוא חזר לאירופה ונסע לאיטליה. מספר תצוגות איטלקיות המיוחסות לו שרדו, האחרונה בהן מתוארכת 1845, שנת עבודתו האחרונה המתועדת. התאריך בפועל למותו נותר לא ברור.
ניתן למצוא את עבודותיו של רוברט סלמון באקדמיה הימית בארצות הברית; המוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון; המוזיאון הימי הלאומי, גריניץ'; גלריית ווקר לאמנות, ליברפול; המוזיאון לאמנות אמריקאית החדשה בבריטניה, קונטיקט; מרכז ייל לאמנות בריטית, ניו הייבן, קונטיקט; מוזיאון המרינס, ניופורט ניוז, וירג'יניה; מוזיאון האמנות ויליאם פרנסוורת', רוקלנד, מיין; מוזיאון שלבורן, ורמונט; והמוזיאון לאמנות בווסטר, מסצ'וסטס.
1280-1289 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1289 - 1280 לפני הספירה
מגנום
{{פירושונים|
ראו גם
}}
1290-1299 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1299 - 1290 לפני הספירה
רבקה רייכמן
רבקה רייכמן (נולדה ב-1951, בספרדית: Rebeca Raijman) היא חוקרת בתחום הסוציולוגיה של ההגירה, ופרופסור אמריטה בחוג לסוציולוגיה באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
רייכמן נולדה וגדלה בבואנוס איירס, ארגנטינה, להורים שהיגרו לארגנטינה ממזרח אירופה. מגיל הגן התחנכה במקביל גם במערכת החינוך הכללית וגם במערכת החינוך היהודית. לאחר סיום בית ספר תיכון למדה שנה במסגרת המדרשה העברית למורים שפעלה במסגרת AMIA ("האגודה לערבות יהודית הדדית בארגנטינה"). ב-1970 הגיעה לשנה לישראל ללימודים במכון ע"ש חיים גרינברג (מכון למורים יהודיים מחוץ לישראל שפועל בירושלים).
בשנים 1971–1976 למדה לתואר בסוציולוגיה באוניברסיטת בואנוס איירס. לאחר סיום התואר, עבדה במרכז לחקר האוכלוסין בבואנוס איירס (CENEP - Centro de Estudios Poblacion Buenos Aires Argentina), והשתתפה שם במחקר שבדק שינויים לאורך זמן בתפיסות של תפקידי מגדר בארגנטינה, כפי שהם משתקפים במערכת המשפט, בדת הקתולית ובמערכת החינוך. במסגרת פרויקט זה, פרסמה, יחד עם קטלינה ויינרמן (Catalina Wainerman), ספר שבדק את הערכים והדימויים המועברים על ידי ספרי לימוד של בתי הספר היסודיים ביחס לתפקידי מגדר בחברה הארגנטינאית במשך המאה העשרים.
ב-1985 עלתה לישראל עם משפחתה.
בשנים 1986–1990 למדה לתואר שני בסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב, וסיימה את לימודיה בהצטיינות. את עבודת המ.א. שעסקה בהשפעתם של מאפיינים מבניים של שוק העבודה הישראלי על ההישגים הסוציו-כלכליים של ישראלים על פי מגדר ולאום, כתבה בהדרכת פרופ' משה סמיונוב ופרופ' נח לוין-אפשטיין.
בשנים 1992–1996 נסעה לארצות הברית ללימודי תואר שלישי, וסיימה את התואר במחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת שיקגו. עבודת הדוקטור שלה עסקה ביזמות אתנית ובהשתלבות בשוק העבודה של מהגרים מקסיקנים בשיקגו, ונכתבה בהנחיית פרופ' ופרופ'.
ב-1996, לאחר סיום לימודיה, חזרה לישראל והחלה לעבוד כמרצה לסוציולוגיה באוניברסיטת חיפה.
מבחר ממאמריה
להלן כמה מהבולטים שבהם:
מגנוס
מגנוס (Magnus) הוא התואר "גדול" בלטינית.
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קריסטן ריטר
קריסטן אליס ריטר (באנגלית: Krysten Alyce Ritter; נולדה ב-16 בדצמבר 1981) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. מוכרת בזכות תפקידיה בסדרות "הביץ' מדירה 23", "שובר שורות" ו"ג'סיקה ג'ונס", ובסרטים "וידויים של שופהוליק" ו"היא לא בליגה שלך".
ביוגרפיה
ריטר נולדה בבלומסברג, פנסילבניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא גרמני ובריטי. היא גדלה בשיקשיני, פנסילבניה. התגלתה בנערותה על ידי סוכן דוגמנות, ודיגמנה בזמנה הפנוי בניו יורק ובפילדלפיה עבור סוכנות הדוגמנות עלית וסוכנות Wilhelmina.
קריירה
ריטר החלה את דרכה כשחקנית בסדרות "ורוניקה מארס" בתור ג'יה גודמן ו"בנות גילמור" בתור לוסי. בשנת 2009 זכתה להכרה בזכות תפקידה בעונה השנייה של סדרת הדרמה "שובר שורות", בסדרה גילמה ריטר את ג'יין מרגוליס חברתו של ג'סי פינקמן (אהרון פול).
בשנת 2009 ריטר התגלתה לראשונה בקולנוע בסרטים הקומדיה הרומנטיים "וידויים של שופהוליק" בתפקיד סוזי סטיוארט חברתה של המכורה לקניות רבקה בלומווד שמגלמת איילה פישר, ו"היא לא בליגה שלי" בתור פאטי חברתה הטובה של מולי מק'ליש שמגלמת אליס איב. בשנת 2011 שיחקה ריטר בתפקיד ראשי בקומדיה "מה שקורה בחיים" אותה היא כתבה עם הקולנוענית קאט קואירו.
בשנים 2012–2013 שיחקה בסדרה הקומית "הביץ' מדירה 23" בתפקיד ראשי בתור קלואי הבליינית, לצד ג'יימס ואן דר ביק.
בשנים 2015–2019 כיכבה בתור הדמות הראשית בסדרת הפעולה "ג'סיקה ג'ונס" מבית מארוול ונטפליקס.
חיים אישיים
ריטר עברה מברוקלין ללוס אנג'לס בשנת 2007. ריטר ידועה בתור אחת שמקדמת את זכויות בעלי החיים והשתתפה במסעות פרסום של ארגון PETA, ובין היתר מזהירה בעלים של חיות מחמד מפני הסכנות של השארת כלבים במכוניות במהלך הקיץ.
מאז אוגוסט 2014 נמצאת בזוגיות עם המוזיקאי אדם גרנדוסיאל (אנ') ; ב-29 ביולי 2019 נולד בנם הראשון של הזוג, ברוס ג'וליאן נייט גרנופסקי.
ביארנה גולדבק
ביארנה גולדבק (בדנית: Bjarne Goldbæk, נולד ב-6 באוקטובר 1968 בקופנהגן שבדנמרק) הוא כדורגלן עבר דני. גולדבק שיחק במספר מועדונים בעיקר בבונדסליגה ובפרמייר ליג, וזכה באליפות ובגביע הגרמני עם קייזרסלאוטרן. גולדבק ערך 28 הופעות במדי נבחרת דנמרק, והשתתף עמה במונדיאל 1998 וביורו 2000.
גולדבק כיום עובד כסוכן שחקנים, וכפרשן בערוץ יורוספורט למשחקי הבונדסליגה.
קריירת מועדונים
גולדבק גדל במועדון הנוער הדני בי 1901, ובשנת 1987 החל לשחק בבוגרים של נסטווד בולדקלוב. באותה שנה חתם בשאלקה 04 מהבונדסליגה, וערך 22 הופעות ליגה בעונת הבכורה שלו, 1987/88, כשהוא משתף פעולה בקישור עם אולף תון וקלאוס דיטר ווליץ. שאלקה וגולדבק נשרו אל הבונדסליגה השנייה בתום עונה זו מהמקום האחרון. בעונת 1988/89 הפך גולדבק לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, אך לא הצליח להעפיל עמה בחזרה לבונדסליגה. גולדבק החל את עונת 1989/90 בשאלקה, שם שיחק עד לפגרת החורף, ואחריה עבר גולדבק לקייזרסלאוטרן מהבונדסליגה. גולדבק ערך רק שלוש הופעות ליגה עד לתום העונה, אך זכה עם הקבוצה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 2–3 בגמר על ורדר ברמן. גולדבק לא שותף בגמר זה. בעונת 1990/91 היה חלקו של גולדבק בקבוצה רב יותר, והוא זכה עם קייזרסלאוטרן באליפות היסטורית, כשהוא מרכיב קישור חזק במיוחד בצוותא עם גידו הופמן, אובה שר, מרקוס שופ ותומאס דולי. לאחר עונה זו, זכה גולדבק עם קייזרסלאוטרן בסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון 1–3 על ורדר ברמן, במשחק בו גולדבק שיחק 75 דקות. גולדבק שיחק בקייזרסלאוטרן שתי עונות נוספות, בהן הקבוצה הייתה בחלק העליון של הטבלה אך רחוק מהצמרת.
בקיץ 1996 חתם גולדבק בפ.צ. קופנהגן הדנית, בה שיחק בהצלחה רבה. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1996/97, הבקיע גולדבק שבעה שערי ליגה, וזכה בגביע הדני, לאחר ניצחון 0–2 בגמר על איקסט. בעונת 1997/98 הבקיע גולדבק שישה שערים והפגין יכולת מצוינת, בגינה נבחר ככדורגלן השנה של פ.צ. קופנהגן. באותה עונה הבקיע גולדבק שני שערים בגביע אירופה למחזיקות גביע נגד צ'לסי, והפגין יכולת שגרמה לצ'לסי לרכוש אותו בנובמבר 1998 מקופנהגן תמורת 330 אלף לירה שטרלינג, ולשלוח לקופנהגן את בריאן לאודרופ. גולדבק אכן התחיל את עונת 1998/99 בקופנהגן, ואחרי 12 מחזורים עבר לצ'לסי, והופיע במדיה עד לתום העונה ב-23 משחקי ליגה, בהם הבקיע חמישה שערים. גולדבק וצ'לסי סיימו עונה זו במקום השלישי בליגה, מרחק ארבע נקודות מהאלופה מנצ'סטר יונייטד. את עונת 1999/00 החל גולדבק בצ'לסי, אך עבר כעבור שישה מחזורים לפולהאם תמורת 650 אלף לירה שטרלינג, לאחר שלא היה בתוכניות של מאמנו בצ'לסי ג'אנלוקה ויאלי. פולהאם שיחקה אז בליגה הראשונה של הפוטבול ליג. גולדבק ופולהאם סיימו את העונה במקום התשיעי ולא עלו לפרמייר ליג, אך בעונת 2000/01 סיימו את העונה במקום הראשון, ועלו לפרמייר ליג. גולדבק נשאר בפולהאם שתי עונות נוספות, בהן שימש בעיקר מחליף ומיעט יחסית לשחק. את שתי העונות פולהאם סיימה בחלק התחתון של הטבלה אך רחוק ממאבקי התחתית.
בקיץ 2003 חתם גולדבק ברוט-וייס אסן, ששיחקה אז בליגה הגרמנית השלישית. גולדבק רצה לחבור למועדון עם מסורת וקהל רב, ולתרום למועדון מניסיונו. בעונתו הראשונה במועדון, 2003/04, העפילו אסן וגולדבק אל הבונדסליגה השנייה, אך נשרו בחזרה לליגה השלישית כעבור עונה אחת. בקיץ 2005, לאחר ירידת הליגה עם אסן, הצהיר גולדבק על פרישתו ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
גולדבק ערך את הבכורה בנבחרת דנמרק בשנת 1987, בהפסד לנבחרת גרמניה המערבית במוקדמות טורניר הכדורגל של אולימפיאדת סיאול. גולדבק נכלל בסגל הדני למונדיאל 1998, בו הודחה דנמרק ברבע הגמר לאחר הפסד 2–3 לנבחרת ברזיל, אך לא שותף בו ולו לדקה אחת. ביורו 2000, בו דנמרק הודחה בשלב הבתים עם אפס נקודות, גולדבק שיחק 90 דקות בהפסד 0–2 לנבחרת צ'כיה במחזור האחרון של שלב הבתים. סך הכל צבר גולדבק 28 הופעות במדים הלאומיים, האחרונה בשנת 2001, אך לא כבש שערים.
תארים
עם קייזרסלאוטרן:
עם פ.צ. קופנהגן:
עם פולהאם:
ברבר
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
משפט מסחרי
משפט מסחרי הם כללים שקובעים, בין השאר, אילו סוגי חברות מסחריות קיימות, איך מקימים חברה, איך מפרקים חברה, מה הם אמצעי התשלום הקיימים במשק וכדומה. המשפט המסחרי עוסק בחלק של עולם החוק ובדיני מסחר, דיני חברות ודיני ניירות ערך וכדומה.
זהו ענף בחוק הקובע את זכויותיהם וחובותיהם של כל הצדדים בזמן ביצוע סחר ומסחר ומנהל סכסוכים הנובעים מעסקאות רגילות של קונים ומוכרים, מאספקת סחורות ושירותים בדרך המסחר.
המשפט הישראלי מתחלק לשלוש קבוצות עיקריות - הראשונה היא המשפט חוקתי, השנייה היא המשפט הפלילי, והשלישית היא המשפט האזרחי העוסק בנושאים בהם המדינה אינה צד. זה האחרון נחלק לתחומי משנה רבים, בכללם דיני משפחה, דיני עבודה, דיני נזיקין, קניין רוחני, ומשפט מסחרי. משפט מסחרי, המכונה גם דיני סחר, הוא משפט החל על העוסקים במסחר, על זכויותיהם ועל התנהלותם. כמו כן, הוא עוסק בדיני תאגידים – בהקמת חברות ובפירוקן, בהסכמי מייסדים, בשותפויות ועוד.
סוגיות במשפט המסחרי
להלן כמה סוגים של תחומים שונים במשפט המסחרי:
טיב המשפט המסחרי
משפט מסחרי הוא אחד החלקים החשובים של המשפט האזרחי, המשפט המסחרי עוסק בעסקאות הקשורות לעסקות מסחריות.
ניתן להגדיר את המשפט המסחרי ככללים מיוחדים החלים על חוזה של מכירת טובין ועל חוזים הנלווים לכך, כלומר חוזים עבור הובלה וביטוח של סחורות וחוזים.
תפקידו של המשפט המסחרי
המשפט המסחרי מסייע לאנשי העסקים בפתרון סוגיות מורכבות הקשורות לעסקות סכסוכים וכן מסייע לעסקים ולצרכנים כאחד להגן על האינטרסים המסחריים שלהם.
ניתן לראות את תפקידו של המשפט המסחרי לאפשר לגופים מסחריים לעשות עסקים באופן שהם רוצים לעשות זאת.
המשפט המסחרי מסייע לאנשי העסקים בפתרון סוגיות מורכבות וגם מסייע לעסקים ולצרכנים להגן על האינטרסים המסחריים שלהם.
כופר (עונש)
תשלום כופר הוא אפשרות הניתנת לעיתים לחשוד בעבירה כלכלית, ובפרט השתמטות ממס, כתחליף להעמדתו למשפט פלילי.
מהות התשלום
בקשה לתשלום כופר מוגשת על ידי החשוד, וההחלטה האם להיענות לבקשה (או לדחותה ולהגיש כתב אישום) וקביעת גובה הכופר הן בסמכותה של ועדה של רשות המיסים. תשלום הכופר בא בנוסף לתשלום מלוא המס הנדרש על פי חוק. השיקולים לבחירה במסלול הכופר הוצגו על ידי רשות המיסים
בחוק
חקיקה שבה ניתנת אופציית כופר:
כופר בהלכה
עקרון תשלום הכופר מוזכר בתורה, לפיו נאסר על הדיינים לקחת מאדם שנגזר עליו עונש מוות, להמיר את עונשו בתשלום ממון:
כמו כן נזכר תשלום זה בתורה כעונש לאדם שהשור שברשותו הרג אדם:
בריאנה סקארי
בריאנה קולט סקארי (אנגלית: Briana Scurry; נולדה ב-7 בספטמבר 1971) היא כדורגלנית עבר אמריקאית ששיחקה בעמדת השוערת. בעת פרישתה, הייתה סקארי השוערת בעלת מספר ההופעות הבינלאומיות הרב ביותר אי פעם, 175 משחקים - אך עם השנים נשבר השיא על ידי הופ סולו.
תחילת הקריירה
לאחר סיום התיכון, החלה סקארי ללמוד באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט ולשחק בקבוצת הכדורגל שלה. בארבע שנים באוניברסיטה, היא שיחקה ב-65 משחקים ושמרה על שער נקי ב-37 מהם. בעונתה השלישית בקבוצה היא פתחה ב-13 משחקים, שמרה על שער נקי בשבעה מהם, ואף שיחקה כחלוצה בשלושה משחקים נוספים. ב-1993, כשהייתה בשנתה האחרונה של הלימודים, הובילה סקארי את האוניברסיטה לחצי גמר אליפות ה-NCAA, כשהיא מעמידה ממוצע ספיגה של 0.48 שערים למשחק (השלישי בטיבו במדינה). באותה שנה, היא נבחרה לנבחרת ה-All-American השנייה של המכללות.
ב-16 במרץ 1994, ערכה סקארי את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ארצות הברית, במשחק נגד פורטוגל. בתום השנה הראשונה שלה בנבחרת, היא סיימה שבעה משחקים עם שער נקי, מתוך תריסר משחקים בהם שיחקה. בקיץ 1995, זומנה סקארי לטורניר הבינלאומי הגדול הראשון שלה - הגביע העולמי שנערך בשוודיה. היא נבחרה לשמש כשוערת הפותחת של האמריקאיות, אולם כבר במשחק השני הורחקה בכרטיס אדום. מאחר ששלושת החילופים של הנבחרת כבר בוצעו, החלוצה מיה האם נאלצה להחליף את סקארי והיא אכן עמדה בשער בדקות האחרונות של המשחק. סקארי חזרה לשער הנבחרת במשחק רבע הגמר נגד יפן, והמשיכה לשחק גם בהפסד בחצי הגמר לאלופה שבדרך, נורווגיה.
ההצלחה עם הנבחרת
בקיץ 1996, נערך בפעם הראשונה טורניר כדורגל אולימפי לנשים. סקארי פתחה בכל חמשת המשחקים של הנבחרת האמריקאית, שבסופו של דבר קטפה את מדליית הזהב מול הקהל הביתי במדינת ג'ורג'יה. במשחק הגמר ניצחה ארצות הברית את סין 1-2, משער ניצחון של טיפני מילברט. סקארי ספגה במהלך הטורניר שלושה שערים בלבד.
ביולי 1999, הגיעה סקארי לשיא הקריירה שלה, כשזכתה עם הנבחרת בגביע העולמי שנערך בארצות הברית. היא פתחה בכל ששת משחקיה של ארצות הברית בטורניר ולא החמיצה אפילו דקת משחק אחת. משחק הגמר של הטורניר, שנערך אל מול קהל שיא של 90,185 צופים, התקיים באצטדיון רוז בול שבקליפורניה. במשחק עצמו, נגד נבחרת סין, הגיעו הנבחרות לבעיטות הכרעה, לאחר 0-0 בתום 120 דקות. לאחר ארבע בעיטות, הגיעה תורה של הקשרית הסינית, ליו יינג. היא בעטה לצד הימני של השער, אך סקארי זינקה לכיוון זה ועצרה את הפנדל. האמריקאיות, שלא החמיצו אף בעיטה, ניצחו בסוף הדו-קרב לאחר פנדל מכריע מרגלי ברנדי צ'סטיין.
שנה לאחר מכן, שימשה סקארי כשוערת מחליפה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סידני. היא לא זכתה לשחק כלל בטורניר, והאמריקאיות הסתפקו במדליית הכסף לאחר הפסד 2–3 לנורווגיה בגמר. ב-2001, סקארי הייתה אחת מהמייסדות של ליגת ה-WUSA - ליגת הנשים הראשונה בעולם שבה כל השחקניות היו מקצועניות וקיבלו שכר על עבודתן. היא הצטרפה לאטלנטה ביט, ושיחקה שם לצידן של סון ון, הומארה סאווה וצ'רמיין הופר. בשלוש העונות שבהן פעלה הליגה, אטלנטה הגיעה פעמיים לגמר אך מעולם לא הצליחה לזכות באליפות. בשנה האחרונה של הליגה (2003), זכתה סקארי בפרס השוערת המצטיינת של העונה.
בגביע העולם 2003, פתחה סקארי בכל משחקי הנבחרת, אך האמריקאיות הפסידו בחצי הגמר לאלופה שבדרך, גרמניה. במשחק על המקום השלישי, ניצחה ארצות הברית את קנדה 1-3. שנה אחר כך, השתתפה סקארי בטורניר האולימפי השלישי והאחרון בקריירה שלה. ארצות הברית זכתה שוב במדליית הזהב, לאחר ניצחון בהארכה על ברזיל משער של אבי וומבאך.
כשוערת מחליפה
אל הגביע העולמי שנערך בסין בשנת 2007, כבר הגיעה סקארי כשוערת המחליפה של הופ סולו. בשלב הבתים וברבע הגמר, הצדיקה סולו את מעמדה, כשספגה רק שני שערים בארבעה משחקים ושמרה בשלושה מהם על שער נקי. למרות זאת, בחצי הגמר נגד ברזיל, העדיף המאמן גרג ריאן את סקארי, שלא שיחקה שלושה חודשים, רק משום שהיה לה עבר טוב נגד הברזילאיות. האמריקאיות הפסידו 0–4, ורצף הנבחרת של 51 משחקים ללא הפסד נקטע. בנוסף, היה זה ההפסד הגבוה ביותר בתולדות נבחרת הנשים של ארצות הברית. למרות ההפסד בחצי הגמר, פתחה סקארי במשחק על המקום השלישי, בו ניצחו האמריקאיות 1–4 את נורווגיה. היה זה המשחק ה-19 והאחרון של סקארי במסגרת טורנירי הגביע העולמי.
ביוני 2008, הודיעה מאמנת הנבחרת, פיה סונדהאגה, שסקארי לא תהיה בסגל הנבחרת לאולימפיאדת בייג'ינג. מספר חודשים לאחר מכן, ב-5 בנובמבר, ערכה סקארי את הופעתה האחרונה בנבחרת ארצות הברית, במשחק נגד קוריאה הדרומית. מתוך 175 משחקיה הבינלאומיים, היא פתחה ב-159 ושמרה על שער נקי ב-71.
ב-13 במרץ 2009, הצטרפה סקארי לקבוצת וושינגטון פרידום מליגת ה-WPS שהוקמה באותה שנה. היא שיחקה שלושה משחקים בלבד במהלך העונה, ובסופה הודיעה על פרישה מכדורגל מקצועני בעקבות פציעה.
ב-2011, מונתה סקארי למנהלת הכללית של קבוצת מג'יק-ג'ק מה-WPS, אולם שנה לאחר מכן פורקה הליגה. בקיץ של אותה שנה, היא שימשה כחלק מצוות השידור של ESPN, שסיקר את גביע העולם שנערך בגרמניה.
פרנסיסקו קונסייסאו
פרנסיסקו פרננדש דה קונסייסאו (בפורטוגזית: Francisco Fernandes da Conceição; נולד ב-14 בדצמבר 2002 בקוימברה שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר באייאקס.
קריירת מועדונים
קונסייסאו הצטרף אל מחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון בגיל 8, ושיחק בה במשך שש שנים. לאחר מכן שיחק במשך עונה בפדרואנסה, אחת מקבוצות הבת של פורטו, ובשנת 2018 הצטרף אל מחלקת הנוער של פורטו. ב-27 באוגוסט 2020 חתם קונסייסאו על החוזה המקצועני הראשון שלו במועדון. תחילה שיחק קונסייסאו בפורטו ב', קבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה בליגה הפורטוגלית השנייה.
אל-מוניטור
אל-מוניטור (באנגלית: Al-Monitor, בערבית: المونيتور) הוא אתר חדשות ערבי-אמריקאי המספק סיקור ונקודת מבט מהמזרח התיכון באמצעות תוכן מתורגם ותוכן מקורי.
פרנסיסקו קונסייסאו
קריירת מועדונים
ב-13 בפברואר 2021 ערך קונסייסאו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 2-2 נגד בואבישטה במסגרת המחזור ה-19 בליגת העל הפורטוגלית לעונת. ב-17 בפברואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 2-1 על יובנטוס במסגרת שלב שמינית הגמר לעונת 2020/2021. בעונתו הראשונה בקבוצה ערך קונסייסאו 14 הופעות ליגה, והוסיף שתי הופעות בליגת האלופות.
אל-מוניטור
מייסד האתר הוא איש העסקים הסורי-לבנוני-אמריקאי ג'מאל דניאל. האתר הושק בינואר 2012. צוות המנהלים של האתר כולל אקדמאים, עיתונאים בעלי-שם ואנשי עסקים בכירים.
פרנסיסקו קונסייסאו
קריירה בינלאומית
קונסייסאו היה חלק מסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך חמש הופעות בטורניר, בהן הבקיע שני שערים.
אל-מוניטור
בין השותפים באתר: "אלח'בר" (אלג'יריה), "אל-מסרי אליום" (מצרים), אזאמאן (לונדון, בגדד, בֵּירוּת), מעריב, כלכליסט, ידיעות אחרונות (ישראל), "אל-קבאס" (כווית), א-נהאר (לבנון) ,"אל-ספיר" (לבנון), אל-חיאת (לונדון, בבעלות סעודית), "אלאִקתִצאד וָלְאעמאל", "הארבר טוּרק" (טורקיה), סאבאן (טורקיה), מילייֶט (טורקיה), ראדיקאל (טורקיה) אָל ח'אלֵייג' (איראן), ו"אָל טנג'יר" (מרוקו).
פרנסיסקו קונסייסאו
תארים
פורטו
אל-מוניטור
בכל יום, בוחרים עורכי האתר ומתרגמים לאנגלית תמהיל של מאמרים שאינם מופיעים או זמינים בשפה האנגלית. האתר וצוות התורמים שלו בונים את התוכן היומי ממאמרים המתורגמים מהעיתונות האיראנית, הטורקית והישראלית והמדינות הערביות השונות, בשילוב עם פרשנות ודיווחים מקוריים של כתבי האתר. הכתבות מלוות לעיתים קרובות בסרטוני וידאו. האתר הוא רב-לשוני, כל הכתבות בו כתובות הן באנגלית, והן בשפתו של הכָּתב (עברית, ערבית, פרסית או טורקית).
בין כתבי הפורטל בשפה העברית – הכתבים עקיבא אלדר, שלומי אלדר, ג'קי חוגי, גתית גינת, אורי סביר, דני זקן, מזל מועלם ובן כספית.
שגרירות ישראל בבייג'ינג
שגרירות מדינת ישראל בבייג'ינג היא הנציגות הדיפלומטית העיקרית של מדינת ישראל בסין. בנוסף, אמונה השגרירות גם על היחסים עם מונגוליה. היא שוכנת ברחוב טיאן-זה-לו 17 בצ'אוינג, הרובע הדיפלומטי של בייג'ינג, בירת סין. השגרירות הוקמה ב-1992 בעקבות כינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לסין. מאז ינואר 2021, מכהנת אירית בן-אבא כשגרירת ישראל בבייג'ינג.
היסטוריה
עם ההתקרבות הדרגתית ביחסי ישראל–סין בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-20, עוד טרם כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים, החל משרד החוץ לבחון אפשרויות להקמת נציגות בבייג'ינג, שתאפשר ערוץ גישה ישיר להעברת מסרים לשלטונות סין. באותן שנים נוהלו היחסים עם סין דרך הקונסוליה הישראלית בהונג קונג, שהייתה עדיין מושבה של הכתר הבריטי. המאמצים הישראליים נשאו פרי ובפברואר 1990 נחנך משרד קישור של האקדמיה הישראלית למדעים בבייג'ינג, בראשותו של ד"ר יוסף שלהבת. כעוזר מנהלי של שלהבת הוצב יואל גילת, עובד משרד החוץ. לדברי שלהבת,
בהמשך אותה שנה סיכם מנכ"ל משרד החוץ ראובן מרחב עם שגריר סין לאו"ם כי המשלחת המדעית הישראלית תתוגבר ב"יועץ מדיני". לתפקיד מונה זאב סופות, שיצא לבייג'ינג בפברואר 1991 והפך לאיש הקשר של ממשלת ישראל לממשל הסיני. ב-24 בינואר 1992 כוננו יחסים דיפלומטיים מלאים בין ישראל לסין וזאב סופות מונה לשגריר הישראלי הראשון בסין.
השגרירות בבייג'ינג הפכה לאחת הנציגויות הדיפלומטיות הגדולות של ישראל בעולם ותקן העובדים בה הוגדל משמעותית. זאת, בין היתר, בעקבות החלטות הממשלה לקידום והרחבת הקשרים הכלכליים בין ישראל וסין.
לצד השגרירות מפעילה ישראל חמישה נספחים מסחריים בסין: שני נספחים בבייג'ינג, נספח בשאנגחאי, נספחת בגואנגג׳ואו ונספח בהונג קונג.
מבנה השגרירות
בשנים הראשונות לאחר כינון היחסים פעלה השגרירות במבנים שכורים עם מספר מצומצם יחסית של אנשי צוות. ואולם עד מהרה החל נפח היחסים לגדול ומספרם של אנשי הצוות שנדרשו לפעילות השגרירות עלה בקצב מהיר. בעקבות העלות הגבוהה של השכירות ששולמה על המבנים, החליט משרד החוץ על בניית מתחם עצמאי, שיכלול שגרירות ומגדל מגורים עם 13 דירות לסגל. לשגרירות הוקצה מגרש באזור הדיפלומטי ברובע צ'אוינג, בסמוך לנציגות של אינדונזיה.
בניין השגרירות, שהוקם ב-2004 בעלות של כ-12.5 מיליון דולר, מתוכנן כפרסה דו-קומתית המקיפה חצר פנימית, ומעוצב ב"סגנון ישראלי", שבא לידי ביטוי במרפסות המשמשות לאירוח ובצבעו הלבן בוהק של הבניין - אלמנטים שאינם נהוגים בבנייה הסינית. המבנה הוא למעשה קומפלקס רחב ממדים, אשר מאכלס לא רק את משרדי השגרירות, אלא אף את מגורי השגריר, הקונסולים והנספחים השונים על משפחותיהם החיים במעין קומונה סגורה.
דרווינופטרוס
דרווינופטרוס (שם מדעי: Darwinopterus) הוא סוג של פטרוזאור קדום שחי בתור היורה של סין לפני 160 מיליון שנה. את שמו קיבל על שם החוקר הידוע צ'ארלס דרווין (מילולית: "הכנף של דרווין"). מאובניו התגלו ב-2010 בין המחוזות ליאונינג וחביי שבצפון סין.
מאפיינים
יצור זה היה דומה לרמפורינקוס הקדום בגופו ובזנבו הארוך וכן בשיניו הבולטות, אך היה בעל מאפיינים של הפטרודקטיליים (Pterodactyloidea) למשל בחוליות רבות בצוואר ופתחי אף מוארכים ומופרדים. הוא היה קטן יחסית עם מוטת כנפיים באורך 34–46 סנטימטר ואורך גולגולת של 14–19 סנטימטר. מאובנים נוספים שהתגלו של הפטרוזאור הכילו ביצים שהוטלו בקרקעית לחה והיו בעלי קליפה רכה, בניגוד לביצי עופות קשות-קליפה.
מבנה השיניים שלו מלמד שהיה צייד של חרקים גדולים ושל חולייתנים קטנים כמו לטאות, יונקים קטנים ואולי אפילו דינוזאורים קטנים.
בתרבות
זוחל מעופף זה הופיע במשחקי המחשב עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive.
מרינה שולץ
מרינה שולץ (ברוסית: Марина Шульц; נולדה ב-18 בדצמבר 1994) היא מתעמלת אמנותית ישראלית וחברת נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית.
ביוגרפיה
שולץ נולדה ברוסיה וכיום מתגוררת באשקלון. למדה בתיכון מקיף ד' אך השהתה לימודיה לצורך אימונים לקראת המשחקים האולימפיים. הצטיינה בנבחרת המקומית, והתאמנה תחת הדרכתה של אירנה וולקוב בבית הספר להתעמלות אומנותית באשקלון. בשנת 2009 עברה מאגודת הספורט של אשקלון למגמת המחוננות של נבחרת ישראל.
בשנת 2005 הייתה אלופת ישראל לנערות בתרגיל עם חישוק, ובשנת 2009 הגיעה יחד עם חברותיה למקום החמישי באליפות אירופה לנבחרות הג'וניור.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה בספטמבר 2010 זכתה יחד עם חברותיה לנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית בהישג שיא בקרב רב כאשר דורגה במקום רביעי.
באליפות העולם שנערכה במונפלייה בצרפת בספטמבר 2011 זכתה הנבחרת בהישג השיא שלה כאשר זכתה במדליית ארד בגמר התרגיל המשולב של 3 סרטים ו-2 חישוקים בתוצאה של 26.675 נק'. לעומת זאת איכזבה הנבחרת בתחרות הקרב-רב כאשר ביצעה מספר טעויות בתרגיל הכדורים, בו דורגה במקום 14 בלבד, ונדחקה למקום העשירי בסיכום שני התרגילים. בכך החמיצה את השלב הראשון בהשגת הקריטריון הנדרש להשתתפות באולימפיאדת לונדון (2012), אולם בתחרות קדם-אולימפית שהתקיימה ב-17 בינואר 2012 זכתה עם הנבחרת במקום השלישי בתחרות, ובמדליית כסף בגמר הקרב רב והעפילה לאולימפיאדה.
ראנו קאו
ראנו קאו (בשפת הרפה נוי: Rano Kau, מילולית: "אגם עצום") הוא הר געש כבוי, אחד מבין שלושת הרי הגעש הכבויים היוצרים את אי הפסחא, אי באוקיינוס השקט השייך לצ'ילה. ההר נוצר מקילוחי לבה בזלתיים בפליסטוקן, כשהסלעים הצעירים ביותר מתוארכים 150,000 עד 210,000 שנים לפני זמננו.
הלוע
בלוע הר הגעש שוכן אגם לוע, שהוא אחד משלושת גופי המים המתוקים הטבעיים היחידים באי. האגם מכוסה בצמחייה של טוטורה, מין נפוץ של צמח מים שגדל גם באמריקה הצפונית והדרומית, כשריכוז גדול שלו גדל באגם טיטיקקה. האגם שוכן בגובה 100 מטרים מעל גובה פני הים, אבל הוא נמוך מהשוליים הגבוהים ביותר של הלוע ביותר מ-200 מטרים. רוב החרוט הגעשי מוקף במי ים, ומרביתו עברה סחיפה משמעותית מכל צדדיו, למעט צדו הצפוני, ומה שנותר ממנו הוא צוק רחב באורך ארבעה קילומטרים לאורך חלקו הדרומי-מערבי של אי הפסחא. כך שנוצרו צוקים גבוהים מעל לים, שבמקום אחד (טה קארי קארי, te kari kari), נוצרה בשוליים פרצה. לפי סימנים שונים היה פעם החרוט גבוה הרבה יותר, וככל הנראה חלה שקיעה והלוע הרחב בצורתו הנוכחית הוא בעצם קלדרה. הקירות הפנימיים של הלוע משופעים בזווית של בין 65° (התלולה ביותר, ליד הפסגה) לבין 45° (המתון ביותר, על שפת האגם). מחורבות הכפר הטקסי אורונגו פני הצוק צונחים לכיוון דרום-מערב בזווית של 50 מעלות לחוף הים כ-300 מטר מתחת לכפר. בצידו הצפוני, הר הגעש משתפל אל נמל התעופה הבינלאומי מאטאוורי.
ראנו קאו שוכן באתר המורשת העולמית של הפארק הלאומי רפה נוי ועל שמו קרוי אחד משבעת חלקי הפארק. האתר הארכאולוגי העיקרי בראנו קאו הוא הכפר הטקסי ההרוס אורונגו השוכן בנקודה בה מתמזגים הצוקים אל הים וחומת הלוע הפנימית. בכפר זה, המשקיף על שלושה איונים, התנהל הפולחן השנתי של "איש הציפור", שבו התחרו נציגים של החמולות מי יהיה הראשון שיצליח להביא בחזרה מהאיון הגדול ביותר ביצה של שחפית כהה. אהו אחד עם כמה מואי תועד על הצוקים בראנו קאו בשנות השמונים של המאה ה-19, אך הוא נפל לחוף הים בזמן בשנת 1914.
בנוסף לבזלת, מכיל ראנו קאו כמה סלעים געשיים אחרים כולל אובסידיאן (שהיה אחד המקורות העיקריים לסתתים בעבודות האבן האי) ופומיס.
קוטר הלוע הוא כ-1,500 מטרים ובתוכו מיקרו אקלים משלו. תאנים וגפנים משגשגים בראנו קאו בעזרת ההגנה מפני הרוחות הממטירים גשם על מרבית שאר האי. המדרון הפנימי היה האתר של עץ הטורומירו האחרון בטבע עד שנכרת להסקה בשנת 1960.
פעילות גאותרמית
בשלב כלשהו בתחילת המאה העשרים צילם מושל האי תמונה של קיטור הנפלט מקיר הלוע.
רקע גאולוגי
אי הפסחא הוא אי געשי הבנוי בעיקר משלושה הרי געש כבויים שהתמזגו: מאונגה טרוואקה, פויקה וראנו קאו. טרוואקה, הפסגה הגבוהה ביותר באי הפסחא (507 מטרים), מהווה את עיקר המסה של האי, בעוד ששני הרי הגעש הנוספים יוצרים את צורתו המשולשת של האי. פויקה, השני בגובהו (370 מטרים), יוצר את הכף המזרחי, וראנו קאו, יוצר את הכף הדרומי. שניהם מתוארכים לפליסטוקן, בעוד שטרוואקה, מתוארך לתקופה שבין הפליוקן לפליסטוקן. על פי תיארוך אשלגן/ארגון, הר פויקה הוא בן שלושה מיליון שנים, הר הגעש טרוואקה הוא בן 300,000 שנים, וראנו קאו – אף שלא תוארך - נוצר בין שניהם.
תקציב האיחוד האירופי
תקציב האיחוד האירופי נועד לממן פעילויות ופרויקטים בתחומי מדיניות עליהם המדינות החברות מסכימות כי יש לפעול ברמת האיחוד האירופי. התקציב נועד להביא לצמיחה יציבה של כלכלת אירופה על ידי הגברת התחרות, הענקת תמריצים וסבסודים וקביעת סדרי עדיפויות כלל אירופיים. נציבות האיחוד האירופי היא בעלת הסמכות ליישום התקציב, אולם למעשה המדינות מנהלות ומיישמות כ-76% מהוצאות התקציב כחלק מעיקרון 'ניהול משותף'. התקציב מבוסס ומחולק ל 6 קטגוריות רחבות של תחומי הוצאה ו 31 תת-קטגוריות של תחומי מדיניות הכוללים פירוט הוצאות לפי פעילויות. התקציב השנתי של האיחוד האירופי לשנת 2011 הוא 149.1 מיליארד אירו המהווה 13.1% מהתוצר הלאומי הגולמי הכולל של 28 המדינות החברות.
רקע
ב-1965 חתמו המדינות החברות ב-EEC (European Economic Community) על 'אמנת מיזוג' שקבעה בין היתר כי יש לקבוע תקציב אחיד לפעילות הקהילה. ב-1970 נחתם הסכם נוסף בנושא התקציב, אשר מימש יעד שנקבע עוד באמנת רומא ב-1957, לפיו תקציב האיחוד האירופי ישאב מ'מקורות עצמאיים' של האיחוד. העצמאות הגוברת וגדילתו של תקציב האיחוד האירופי, הביאו למעורבות פוליטית רבה ביותר בענייני מימון ויישום התקציב, וב-1975 אמנה תקציבית נוספת נחתמה אשר העניקה סמכות רבה יותר לפרלמנט האיחוד האירופי ולמועצת האיחוד האירופי (מועצת השרים). מאמצע שנות ה-70, נעשו צעדים מצד מוסדות האיחוד להסדיר את אופן שיתוף הפעולה והעבודה בין המוסדות בהליכי קביעת התקציב. הסכמים והצהרות אלו נאגדו ועודכנו תחת 'ההסכם הבין-מוסדי' (Inter-institutional Agreement) אשר התקבל לראשונה ב-1988. כחלק מהסכם זה, נקבע כי על מוסדות האיחוד לתכנן את התקציב במסגרת רב-שנתית של 5-6 שנים בהתאם להערכות הפיתוח הכלכלי של האיחוד והמדינות, זיהוי עיקרי תחומי ההשקעה העתידיים וקביעת יעדי התקציב. עיקרון זה נודע כפרספקטיבה כלכלית (Financial Perspective) אותה הציג ז'אק דלור (Jacques Delors) כנשיא הנציבות האירופית. הסכם זה נועד גם לקבוע תקרת הוצאות מקסימלית לקטגוריות התקציב השונות.
מקורות מימון התקציב
הרפורמות שהתקבלו באיחוד האירופי בשנת 1988, החילו עיקרון של 'מקורות עצמיים' (Own Resources) בתקציב האיחוד. על-פי עיקרון זה, הכספים למימון התקציב של האיחוד האירופי שייכים לאיחוד האירופי ובאחריותן של המדינות החברות לגבות ולהעביר כספים אלו עבור האיחוד האירופי. משקלם היחסי של מקורות המימון בתקציב השתנה לאורך השנים כך שכיום מקור ההכנסה המרכזי הוא מס הנגבה מההכנסה הלאומית הגולמית של כל מדינה חברה, בעוד בעבר עיקר ההכנסות היו ממכסי ומיסי ייבוא ולאחר מכן ממס על המע"מ.
משקלם היחסי של מקורות המימון בתקציב מאז 1971 ועד 2010
ישנם ארבעה מקורות מימון לתקציב האיחוד:
הוצאות התקציב
מטרתו הכללית של התקציב היא להביא לצמיחה יציבה של הכלכלה האירופאית על ידי עידוד תחרות ופיתוח, חיזוק מושג האזרחות האירופאית והחירויות הבאות מכך על ידי חיזוק התרבות והמורשת המשותפת וכן חיזוק אירופה כשחקן בזירה הבינלאומית על ידי תוכניות סיוע ושיתוף בינלאומיים. עם זאת, התקציב הוא אמצעי ליישום מדיניות שהתקבלה ברמת האיחוד האירופי ועל כן הוא מבטא את סדרי העדיפויות של האיחוד והמדינות החברות בה בזמן נתון. כפי שהוזכר, התקציב נקבע על-פי מסגרת פיננסית רב שנתית המחולק ל 6 קטגוריות הוצאות כלליות בעלות משקל יחסי שונה ומשתנה. קביעת התקציב כוללת הגדרות הוצאה מקסימליות לכל קטגוריה בהתאם ליעדים שנקבעו, שכן נקבע כי האיחוד אינו יכול להיכנס לגירעון תקציבי כך שניתן לקבוע תקציב רק על-פי ההכנסות הריאליות ממקורות המימון. יחד עם זאת, ישנם 'מנגנוני גמישות' שנועדו לאפשר תמרון רב יותר בהוצאות התקציב. מנגנונים אלו כוללים כ-700 מיליון אירו אשר מוקצים להוצאות אשר לא יכלו להכלל בתקציב ולתיקון עיוותים בשוק הנגרמים כתוצאה מתהליכי גלובליזציה ושינויים מבניים בכלכלה. כמו כן, מנגנונים אלו כוללים את 'קרן סולידריות האיחוד האירופי' העומדת על כמיליארד אירו בשנה ונועדה לאפשר להתמודד עם אסונות טבע באחת מהמדינות החברות ואת 'קרן סיוע החירום' של האיחוד העומדת על 221 מיליון אירו בשנה ונועדה לסייע למדינות שאינן חברות באיחוד האירופי.
6 הקטגוריות הכלליות כפי שהוגדרו במסגרת הפיננסית של 2007-2013:
תהליך אשרור התקציב
לנציבות, למועצת השרים ולפרלמנט של האיחוד האירופי תפקידים שונים בהליך אשרור התקציב המבטיחים הליך דמוקרטי של קביעת התקציב. בשלב הראשון, לפני שניתן לאשר את התקציב השנתי, על הפרלמנט והמועצה לאמץ ברוב קולות את המסגרת הפיננסית הרב-שנתית המוצעת על ידי הנציבות ואשר מגדירה את תקרת ההוצאות בקטגוריות השונים (כיום האיחוד פועל במסגרת הרב שנתית של 2007-2013). הליך אשרור התקציב השנתי, כפי שנקבע באמנת ליסבון, נמשך מ-1 בספטמבר עד 31 בדצמבר של אותה השנה. כל מוסדות האיחוד נדרשים להגיש את הערכותיהם הפיננסיים לפעילותיהם בשנה הקרובה לנציבות האירופאית לפני 1 ביולי, כדי שזו תוכל להכין את טיוטת התקציב.