cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קטנג'י בראון ג'קסון
קריירה
לאחר לימודיה, שימשה ג'קסון כעוזרת משפטית של השופטת פטי ב. סריס מבית המשפט הפדרלי של מחוז מסצ'וסטס והשופט ברוס מ. סליה מבית המשפט הפדרלי הראשון לערעורים. היא עבדה במשך שנה במשרד עורכי דין ובשנים 1999–2000 הייתה עוזרת משפטית של השופט סטיבן ברייר מבית המשפט העליון של ארצות הברית.
בשנים 2000–2002 עבדה ג'קסון במשרד עורכי הדין גודווין פרוקטר ולאחר מכן, בשנים 2002–2003, במשרד עורכי דין שהתמחה בגישור ובבוררות. בשנים 2003–2005, היא שימשה כעוזרת היועץ המיוחד בוועדת גזרי הדין של ארצות הברית – סוכנות פדרלית עצמאית של הרשות השופטת הפדרלית, שמטווה קווים מנחים לענישה במטרה לצמצם את חוסר העקביות של גזרי דין ברחבי האיחוד. לאחר מכן שימשה כעוזרת של הסנגור הציבורי הפדרלי באגף הערעורים של משרד הסנגור הציבורי הפדרלי במחוז קולומביה. בהמשך עבדה במשך שלוש שנים בחברת עורכי דין, והתמחתה בהליכי ערעורים פליליים ואזרחיים בבתי משפט מדינתיים ופדרליים כאחד, וכן בתיקים בתחום בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בשנת 2009 בחר הנשיא ברק אובמה בג'קסון כמועמדתו לתפקיד סגנית יושב ראש ועדת גזרי הדין של ארצות הברית. מינויה אושר פה אחד על ידי הסנאט, והיא שירתה בתפקיד בשנים 2010–2014. במהלך כהונתה הקלה הוועדה את טווח הענישה המומלץ למורשעים בעבירות מסוימות הקשורות בשימוש בסמים וקבעה מספר שינויים בהמלצות, שנועדו לאפשר לחלק מהמורשעים בעבירות הקשורות בקראק לבקש הקלה רטרואקטיבית בעונשם.
שופטת בית המשפט הפדרלי המחוזי בוושינגטון
בשנת 2012 בחר הנשיא ברק אובמה בג'קסון כמועמדתו לתפקיד שופטת בית המשפט הפדרלי המחוזי בוושינגטון די. סי. ועדת המשפט של הסנאט ערכה לה שימוע, אך לא פעלה בנוגע למינויה עד נעילת מושב הקונגרס. אובמה הציע את מועמדותה שוב בתחילת 2013, והמינוי אושר על ידי הסנאט במרץ אותה השנה. היא שימשה בתפקיד עד שנת 2021. לפי תצהירים שהגישה ג'קסון לפני מינויה לבית המשפט העליון, במהלך תקופה זו היא כתבה 578 החלטות, מתוכם 10 בוטלו או נהפכו על ידי ערכאות גבוהות יותר.
שופטת בית המשפט הפדרלי לערעורים של מחוז קולומביה
ב-30 במרץ 2021 הכריז הנשיא ג'ו ביידן על כוונתו למנות את ג'קסון לתפקיד שופטת בית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה במקום מריק גרלנד, שפרש כדי להתמנות לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית. הסנאט אישר את מינויה ביוני, ברוב של 53 תומכים, בכללם שלושה סנאטורים רפובליקנים, מול 44 מתנגדים. היא כתבה שתי החלטות רוב במהלך כהונתה והצטרפה למספר החלטות נוספות, ביניהן ההחלטה לדחות את בקשתו של הנשיא לשעבר דונלד טראמפ למנוע העברת מסמכים הקשורים לחקירת ההסתערות על הקפיטול ב-6 בינואר 2021.
חיים אישיים ועיסוקים נוספים
ג'קסון נשואה לפטריק גרייבס ג'קסון, רופא מנתח מבוסטון. לזוג יש שתי בנות. ג'קסון מזדהה כנוצרית פרוטסטנטית.
ערן בוכבינדר
ערן בוכבינדר (נולד בשנת 1974) הוא פיזיקאי תאורטי ישראלי, פרופסור בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע. חבר באקדמיה הצעירה הישראלית.
ביוגרפיה
ערן בוכבינדר למד בתיכון כצנלסון בעיר מגוריו, כפר סבא. הוא בוגר תואר ראשון בפיזיקה ופילוסופיה במסגרת התוכנית החד-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב ובעל תואר שני ושלישי ממכון ויצמן למדע בהנחיית איתמר פרוקצ'יה. את הבתר-דוקטורט עשה במכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית.
תחומי המחקר שלו הם: פיזיקה של חומר מעובה, פיזיקה סטטיסטית, גאופיזיקה, ביופיזיקה, מכניקת מוצקים, מכניקת הרצף, פיזיקה של מערכות מורכבות, פיזיקת חומרים.
משנת 2015 חבר באקדמיה הצעירה הישראלית.
עבד במספר חברות הייטק בתחומי אלגוריתמיקה ועיבוד אותות.
נשוי למיקי ואב לארבעה.
שנות ה-20 של המאה ה-17
שנות ה-20 של המאה ה-17 היו העשור השלישי של המאה ה-17, החלו ב-1 בינואר 1620 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1629.
עניינם של היהודים
עניינם של היהודים – מבוא להיסטוריה ישראלית אחרת הוא ספרו השני של ד"ר משה ברנט. הספר הודפס ב-2019 בירושלים בסדרת הספרים "פרשנות ותרבות" בהוצאת כרמל, סדרה אותה ערך פרופ' אבי שגיא. הספר מרחיב על נושאים מספרו הקודם של ברנט "עם ככל העמים – לקראת הקמתה של רפובליקה ישראלית" מתוך ניסיון לענות על השאלות:
הספר הנוכחי יוצא כנגד כמה אמיתות מקובלות בהיסטוריוגרפיה הציונית ובציבור הישראלי. התנועה הציונית נוסדה על ידי הרצל כתנועה למען "העניין היהודי", כלומר פתרון הבעיה היהודית באירופה באמצעות הגירה המונית של יהודים למדינת־לאום יהודית. עם מותו של הרצל ולאחר משבר אוגנדה חל שינוי בתפיסת ההנהגה הציונית את מטרותיה של התנועה. זו לא נתפסה עוד כאחראית ל"עניין היהודי", אלא כפרויקט לבנייתה האיטית של ארץ־ישראל כ"מרכז רוחני" או כ"חברת מופת", שנועד לאכלס אותה, לפחות בטווח הנראה לעין, באליטה יהודית מצומצמת, בעוד מרבית העם היהודי נועד להישאר בגולה על כל המשתמע מכך. כך העובדה שערב מלחמת העולם השנייה לא הייתה קיימת מדינה יהודית, כמו גם העובדה שהיישוב מנה כ-450 אלף נפש בלבד, אינן רק תוצאה של התנגדות הבריטים והערבים, אלא בעיקר של מדיניותה של התנועה הציונית, שגררה רגליים בכל הנוגע לייסודה של מדינה, והתנגדה להגירה יהודית המונית מתוך חשש שזו תפגע ב"חברת המופת" שרצתה ליצור בארץ. היות שהתנועה הציונית לא ראתה עצמה אחראית ל"עניינם של היהודים", היא גם לא ראתה עצמה אחראית לגורלה של יהדות אירופה, ולא פעלה כמצופה להצלת יהודים בשואה.
טה רנגי הירואה
סר טה רנגי הירואה KCMG, DSO (במאורית: Te Rangi Hīroa; אוקטובר 1877 באורנואי (Urenui) בניו זילנד – 1 בדצמבר 1951 בהונולולו) ידוע בניו זילנד גם בשם סר פיטר הנרי באק (Sir Peter Henry Buck), היה אתלט, כימאי, רופא, פוליטיקאי ואנתרופולוג ניו זילנדי בולט.
ראשית חייו
פיטר היה ילדו היחיד של ויליאם הנרי באק (William Henry Buck). הוא גדל במשפחה של אביו ואשתו נגארונגו-קי-טואה (Ngarongo-ki-tua), שלא הייתה אימו הביולוגית. על פי המנהג המקומי (כשזוג נשוי לא יכול להביא ילדים לעולם) העמידה רינה, קרובתה של נגארונגו את עצמה כאם הביולוגית. היא נפטרה זמן קצר לאחר לידתו של פיטר.
מצד אימו, הגיע פיטר באק משבט המאורי של נגאטי מוטונגה (Ngāti Mutunga) מאזור טראנאקי. זקני השבט כיבדו אותו בשם אב קדמון מפורסם: טה רנגי הירואה.
מצד אביו, באק הוא ממוצא בריטי ואירי. אף על פי שהוא גדל בסביבה אירופאית, הוא למד גם את המנהגים והמסורות וכן את השפה המאורית דרך אימו וקרוביה. האם נפטרה בשנת 1892.
לימודים ותואר
משנת 1899 למד באק רפואה וכימיה באוניברסיטת אוטגו. במהלך תקופה זו הוא הרשים גם כספורטאי, למשל היה אלוף ניו זילנד בקפיצה לרוחק בשנת 1900 וב-1903. הוא סיים את לימודיו בשנת 1904 והתחתן עם מרגרט וילסון (Margaret Wilson) מאירלנד בשנת 1905. בנובמבר 1905 החל לעבוד כרופא עבור המאורים תחת הרופא מאוי פומארה (Māui Pōmare), תחילה בדרום האי הצפוני, ואחר-כך בנורת'לנד. שיתוף הפעולה עם פומארה היה מוצלח מאוד.
פרלמנט ומלחמה
ב-1909 נפטר לפתע הונה הקה נגפואה (Hone Heke Ngapua), חבר מאורי בפרלמנט של ניו זילנד מאזור נורת'לנד. באק הוצע, התקבל והפך לחבר בוועדה לענייני ילידים. עם זאת, הוא סירב לבחירה מחודשת בשנת 1914 ועזב את הפרלמנט. באותה תקופה הוא התעניין בתושבי איי האוקיינוס השקט, והוא עבד זמן קצר כרופא באיי קוק ובניואה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, באק עזר לגייס את בני המאורי שהיו יכולים להתנדב להצטרף לצבא. הוא הועבר למזרח התיכון כקצין רפואה בשנת 1915, השתתף במערכת גליפולי וזכה בעיטור ה-DSO. בהמשך נלחם בצרפת ובבלגיה לפני שהוצב בבית החולים הכללי מספר 3 של ניו זילנד בקודפורד (Codford), אנגליה.
עם שובו לניו זילנד, היה באק קצין רפואה הראשי הראשון של המאורים, ובשנת 1921 מונה למנהל אגף ההיגיינה של המאורים במשרד הבריאות.
אנתרופולוגיה
התעניינותו של באק באנתרופולוגיה של פולינזיה הפכה אותו למומחה המוביל לתרבות המאורית מסוף שנות העשרים של המאה ה-20. בשנת 1926 הוצע לו תפקיד חוקר למשך חמש שנים ב שבהונולולו בהוואי, אותו קיבל. תפקיד זה איפשר לו להרחיב את מחקריו ולכלול גם עמים פולינזיים אחרים. הוא היה מרצה מוערך הן בהוואי והן בארצות הברית וזכה בפרסים אקדמיים רבים. בשנים 1932–1933 היה באק פרופסור אורח לאנתרופולוגיה באוניברסיטת ייל. הוא מונה למנהל מוזיאון בישופ בשנת 1936, תפקיד אותו מילא עד מותו בשנת 1951. הוא שימש גם כנאמן וכנשיא חבר הנאמנים של המוזיאון.
בשנת 1946 הוא מונה ל"אביר מפקד" של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (בראשי תיבות KCMG), שעל פי הכללים העניק לו גם תואר אצולה בריטי\ת. סר פיטר באק קיבל גם את הכבוד הגבוה ביותר בשוודיה,.
למרות היעדרות ממושכת, המשיך באק לעבוד מרחוק למען הבריאות של המאורים. הוא ביקר פעם אחרונה בניו זילנד בשנת 1949, כשהוא כבר סובל מסרטן. הוא מת ב-1 בדצמבר 1951 בהונולולו. אפרו נקבר במקום הולדתו אורנואי.
מדליית טה רנגי הירואה
משנת 1997 החלה לחלק את "מדליית טה רנגי הירואה" כדי לכבד הישגים במדעי החברה והכלכלה. הוא מוענק אחת לשנתיים.
דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-14
דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-14 (הגליציאנית ה-1) (בגרמנית: '''14. Waffen-Grenadier-Division der SS (galizische Nr. 1) ''') הייתה דיוויזיה של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הורכבה במקור ממתנדבים אוקראינים ילידי גליציה וכונתה לפיכך "הדיוויזיה הגליציאנית". הדיוויזיה הושמדה ברובה במהלך מבצע לבוב-סנדומייז'. היא הוקמה מחדש לאחר מכן ולחמה כנגד הצבא האדום בסלובקיה, יוגוסלביה ואוסטריה. לקראת סוף המלחמה הכריזה הדיוויזיה על נאמנות לממשלה האוקראינית הגולה ושינתה את שמה ל"דיוויזיה הראשונה של הצבא הלאומי האוקראיני".
היסטוריה
לאחר מלחמת העולם הראשונה ופירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית סופחה גליציה המזרחית לפולין. האוקראינים האתנים ילידי גליציה לא היו שבעי רצון מהשלטון הפולני ורבים מהם שמרו אמונים לממשלה האוקראינית הגולה. ב-1939 נכבשה גליציה בידי ברית המועצות, והטינה האוקראינית כלפי הכובש הפולני התחלפה בטינה כלפי הכובש הסובייטי. ב-1941 כבשה גרמניה הנאצית את גליציה במהלך מבצע ברברוסה. הגרמנים ניצלו את הסנטימנט הלאומי האוקראיני לטובתם, ועמדו בקשר הדוק עם הארגונים הלאומיים האוקראיניים.
הרעיון להקמת דיוויזיה לוחמת שתורכב ממתנדבים גליציאנים-אוקראינים הגיע ממושל גליציה אוטו וכטר. הדיוויזיה הוקמה רשמית ב-28 באפריל 1943. הגרמנים רצו לחזק את הזיקה של המתנדבים לממשלת גרמניה ולא לממשלה האוקראינית הגולה, ולפיכך התעקשו להגדיר את מתנדבי הדיוויזיה "גליציאנים" ולא "אוקראינים". עובדה זו גרמה לכך שהאוקראינים התגייסו לדיוויזיה בפחות התלהבות ממה שהגרמנים ציפו. עם זאת, הגרמנים הסכימו להתחייב בפני המתנדבים שהם לא יישלחו להילחם בחזית המערבית אלא רק כנגד הסובייטים בחזית המזרחית. כמו כן הסכימו הגרמנים שהדיוויזיה תכלול כמרים אורתודוקסיים, למרות שכעיקרון סרבו לאשר את נוכחותם של אנשי דת ביחידות הוואפן אס אס.
כמפקד הדייוויזיה מונה גנרל האס אס ולטר שימנה. פעולותיה הראשונות של הדיוויזיה היו כנגד פרטיזנים באזור זמושץ'. ביולי 1944 היא נשלחה לאזור ברודי בניסיון לעצור את התקדמות הצבא האדום במבצע לבוב-סנדומייז'. הכוחות הגרמנים והאוקראינים התבצרו בברודי שהפכה לכיס בלב ההתקדמות הסובייטית. ב-22 ביולי פרצו הסובייטים את הכיס והשמידו את מרבית הכוחות בברודי. מתוך 11,000 חיילי הדיוויזיה, שרדו רק 3,500.
הגרמנים העבירו את מה שנותר מהדיוויזיה לגליציה, ועמלו על הגדלתה באמצעות גיוס בכפייה של אוקראינים. בספטמבר 1944, נשלחה הדיוויזיה לסייע בדיכוי המרד הסלובקי. היא הייתה מעורבת בפשעי מלחמה נגד האוכלוסייה הסלובקית. בינואר 1945 הועברה הדיווזייה לסלובניה, שם לחמה כנגד הפרטיזנים של יוסיפ ברוז טיטו. בסוף מרץ, הועברה הדיוויזיה לאוסטריה בניסיון נואש לעצור את התקדמות הצבא האדום אל לב הארץ. הדיוויזיה השתתפה בקרבות סביב גראץ וספגה אבידות כבדות. בשלב זה, הכריזה הדיוויזיה על נאמנותה לצבא הלאומי האוקראיני. חיילי הדיוויזיה התייחסו אל עצמם כ"הדיוויזיה הראשונה" של הצבא האוקראיני הלאומי, למרות שהגרמנים המשיכו להתייחס אליהם כ"דיוויזיית ואפן אס אס ה-14".
חיילי הדיוויזיה נמלטו מערבה מאימת הסובייטים, ועד 10 במאי נכנעו כולם לידי צבא בריטניה וצבא ארצות הברית. הבריטים והאמריקנים שקלו להסגיר אותם לידי הסובייטים, אולם לחץ משותף של ממשלת פולין (שראתה באוקראינים הגליציאנים פולנים לכל דבר) וקריית הוותיקן מנע את גירושם. חלק מחיילי האס אס האוקראינים נקלטו מחדש בפולין, ו-8,000 מתוכם הורשו להגר לבריטניה. שמותיהם נרשמו ברשימה סודית שכונתה "רשימת רימיני". הרשימה הייתה נושא לספקולציות ולהשערות רבות בקרב אזרחי בריטניה, אולם עברו שנים רבות עד שפורסמה לציבור.
פיטר קפלדי
פיטר דוגן קפלדי (באנגלית: Peter Dougan Capaldi; נולד ב-14 באפריל 1958) הוא שחקן ובמאי סקוטי. הוא שיחק מספר תפקידים בקולנוע ובטלוויזיה והוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כמלקולם טאקר בסדרת הקומדיה "בסוד העניינים" של ה-BBC וסרט ההמשך "In the Loop". בשנת 1995, הוא זכה בפרס אוסקר לסרט הלייב אקשן הקצר הטוב ביותר "אלו חיים נפלאים של פרנץ קפקא", שהוא ביים. הוא גם זכה בפרס BAFTA. בין השנים 2013–2017 הוא גילם את הדוקטור השנים עשר בסדרה "דוקטור הו".
ביוגרפיה
קפלדי נולד בגלאזגו שבסקוטלנד לאם אירית ואב איטלקי. הוא הראה כישרון עוד בגיל צעיר, כשהעלה מופע תיאטרון בובות בבית הספר היסודי. בבית הספר התיכון היה חלק מלהקת שחקנים שהעלתה יחדיו הצגות.
כסטודנט לאומנות, היה סולן בלהקת פאנק רוק שנקראה "Dreamboys".
קפלדי הופיע בלמעלה מ-40 סרטים וסדרות מאז הופעתו כדני אולדסן ב"גיבור מקומי" בשנת 1983.
בשנת 1995, זכה בפרס אוסקר עבור סרט הלייב אקשן הקצר הטוב ביותר, על סרטו "אלו חיים נפלאים של פרנץ קפקא" במשותף עם סרט נוסף בשם "טרבור".
שיחק גרסה בדיונית של קאקיליוס ב"להבות פומפיי", פרק משנת 2008 של סדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו". הוא שב לעולם "דוקטור הו" ב-2009, כשגילם את עובד המדינה, ג'ון פרובישר, ב"טורצ'ווד: ילדי כדור הארץ".
ג'ורג' קוסטיגן
ביוגרפיה
קוסטיגן נולד בפורטסמות' שבהמפשייר וגדל בסאלפורד שבמחוז לנקשייר. הוא למד בבית הספר סנט אוגוסטין בבולטון רואד שבפנדלברי, ואחר כך בבית הספר וורדלי שבפרבר וורדלי קרוב לסווינטון.
פיטר קפלדי
ביוגרפיה
ב-4 באוגוסט 2013, נודע בספיישל מיוחד ששודר בשידור חי כי קפלדי יהיה השחקן השנים עשר לגלם את הדוקטור בסדרה "דוקטור הו", לאחר מאט סמית. בגיל 55, הוא השחקן השני ברשימת השחקנים המבוגרים ביותר שגילמו את הדוקטור, לאחר ויליאם הרטנל וג'ון הרט בגיל 73, אשר היה הראשון לגלם את הדוקטור בשנת 1963 - עת היה בן 55. במהלך הופעתו המיוחדת הודה כי היה מעריץ של הסדרה שנים רבות, ובגיל 15 אף כתב לרדיו טיימס על העונה העשירית של התוכנית, בתקווה לספיישל לכבוד יום השנה ה-25, בשנת 1988.
ג'ורג' קוסטיגן
ביוגרפיה
ב-1986 זכה להכרה כששיחק בתפקיד בוב, איש עסקים הבוגד באשתו, בסרט "ריטה, סו ובוב גם הוא". מאז השתתף בהפקות טלוויזיה רבות בהן "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס", "קוואנה QC", סדרת הטלוויזיה "Coogan's Run" של סטיב קוגן, "קוני", "A Touch of Frost", "המפקח מורס", הסדרה "Murder Most Horrid", הסיטקום "So Haunt Me", סדרת הדרמה "London's Burning", הסדרה המשטרתית "The Bill", "הולבי סיטי", "The Long Firm", "ורה", "דיאל ופסקו", "סיפורי המסתורין של רות רנדל", "חקירות המפקח לינלי", "The Beiderbecke Connection", "תחבולות חדשות" ובסדרה הרפואית "חדר מיון". בקולנוע השתתף קוסטיגן בסרטים "נערות לוח השנה" ו"שירלי ולנטיין".
פיטר קפלדי
ביוגרפיה
הוא גם שיחק באותה שנה בסרט "מלחמת העולם Z".
בשנת 2015 יצא הסרט "הדוב פדינגטון" לאקרנים, שם הוא שיחק את מר קארי. בשנת 2017 שב לגלם את אותה דמות בסרט ההמשך, "פדינגטון 2". ב-2018 דיבב את ארנב בסרט "כריסטופר רובין". בשנת 2020 שיחק בסרט "ההיסטוריה האישית של דייוויד קופרפילד" אשר מבוסס על הספר דייוויד קופרפילד מאת צ'ארלס דיקנס.
ג'ורג' קוסטיגן
ביוגרפיה
בת זוגו היא הסופרת ג'וליה נורת' שאתה כתב ב-1990 פרק לסיטקום "Birds of a Feather".
בתיאטרון הופיע קוסטיגן בתפקיד מיקי ג'ונסטון במחזמר "אחים בדם" מאת וילי ראסל, בהתחלה בליברפול פלייהאוס ואחרי כן בתיאטרון ליריק שבלונדון. בין 16 בפברואר ל-8 במרץ 2008 שיחק בתפקיד אסטרגון במחזה "מחכים לגודו" מאת סמואל בקט בתיאטרון מנצ'סטר לייבררי. בנובמבר 2008 גילם את וילי לומן במחזה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר בתיאטרון רויאל ביורק.
פיטר קפלדי
ביוגרפיה
בשנת 2021 שיחק בסרט גיבורי- העל "יחידת המתאבדים 2" בתפקיד קליפורד דה-וו, ובהמשך השנה הוא גילם את דמותו של הסופר והמשורר סיגפריד ששון בסרט "Benediction".
ג'ורג' קוסטיגן
חיים אישיים
קוסטיגן התחתן עם אהובת הילדות שלו שתמכה בו בשאיפתו להיות שחקן מקצועי. הנישואים התפרקו, וב-1974 הוא הצטרף ללהקת התיאטרון אברימן של ליברפול, שם פגש את אשתו השנייה, ג'וליה נורת'. לבני הזוג יש שלושה בנים.
קוסטיגן הוא אוהד נלהב של מועדון הכדורגל אברטון.
פיטר קפלדי
ביוגרפיה
קפלדי הוא פטרון של האגודה הבינלאומית לחקר הסרטן וקרן הנאמנות של ילדי ארבלור הסקוטית. הוא מתגורר בקראוץ' אנד עם אשתו, אליין קולינס, ובתם ססילי.
נירטלק
נירטלק (בהונגרית: Nyírtelek) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בנירטלק מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 6,589 ובשנת 2020 רק 6,472 תושבים.
העיר הייתה חלק מנירג'האזה וכונתה בשם סרקוט (Sőrekút), ובשנת 1952 קיבלה עצמאות כעיר בפני עצמה.
110 בהרקולס
110 בהרקולס הוא כוכב הסדרה הראשית בעל סיווג ספקטרלי של F6V הממוקם בקבוצת הכוכבים הרקולס במרחק של 63 שנות אור מכדור הארץ. הכוכב בעל בהירות נראית מדרגה 4.20 מה שהופך אותו לכוכב ה-17 בבהירותו בקבוצת הכוכבים הרקולס.
110 בהרקולס ממוקם בשמיים מערבה ממחצית הדרך בין α (אלפא) בנושא הנחש ואלביראו בברבור. 110 בהרקולס, יחד עם שכניו הנראים 111 בהרקולס, 112 בהרקולס, ו-113 בהרקולס ממוקם קרוב לקצה המזרחי של קבוצת הכוכבים הרקולס.
ונום (מותג)
היסטוריה
קבוצת Dragon Bleu נוסדה על ידי פרנק דופואי בפריז שבצרפת והחלה את פעילותה בשנת 2004 כמפיצה מקוונת של בגדים וציוד אמנויות לחימה באמצעות אתר האינטרנט שלה www.dragonbleu.fr לפני שעברה לפיתוח מרכזי בשנת 2006 לאחר השקת מותג משלה "VENUM" בשנת 2005, על מנת שתוכל להציע מוצרים באיכות גבוהה ובמחיר תחרותי וכאלו שיעמדו בסטנדרטים בינלאומיים ובציפיות של ספורטאים מקצועיים. מהר מאוד עלתה קרנו של המותג בקרב מאמנים ומתאמנים ברחבי העולם ונפרשה חסות היסטורית של ספורטאים מקרב הUFC, מאז התרחב המותג לענפי ספורט נוספים כמו כושר כללי ואגרוף. עם הצטרפות קבוצת המשקיעים Trocadero Capital Partners לשותפות עם קבוצת דרגון בלו גדלה השאיפה של הקבוצה להאיץ את הפיתוח הבינלאומי שלה ולעסוק בענפי ספורט אחרים כגון איגרוף, קראטה וקרוספיט.
לוחמים מפורסמים, מדריכים ומאמנים
רשימת פרזנטורים של המותג ונום כוללת את הספורטאים הבאים:
ישראל במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2022)
המשלחת הישראלית מונה ספורטאית יחידה, שיינא וספי, המתחרה בענף סקי אלפיני.
סקי אלפיני
המשלחת הישראלית הייתה זכאית למכסה בודדת לנשים כמכסה ייצוגית. שיינא וספי הייתה הישראלית היחידה שעמדה בקריטריונים הטכניים להשתתפות במשחקים. במהלך המשחקים החליטה הוועדה המארגנת להקדים את מקצי הנשים בתחרות הסלאלום מיום ראשון ליום שבת לאור תנאי מזג האוויר הצפויים. בעקבות השינוי החליטה וספי, השומרת שבת, לא להתחרות בסלאלום.
פאבל פיליפ
פּאבל פיליפּ (ברומנית: Pavel Filip, נולד ב-10 באפריל 1966 בפנששט) הוא פוליטיקאי מולדובי, שכיהן בין 20 בינואר 2016 - ל־8 ביוני 2019 (נשאר במקביל עד 14 ביוני) כראש ממשלת רפובליקת מולדובה. ב-9 ביוני 2019 השהה בית הדין החוקתי של מולדובה את הנשיא איגור דודון מתפקידו ומינה את פאבל פיליפ לנשיא בפועל ולראש ממשלת מעבר. אולם ב-14 ביוני ויתר על השלטון לטובת הממשלת הקואליציה בראשות מאיה סנדו שהצליחה להשיג רוב בפרלמנט וקיבלה את תמיכת המעצמות - רוסיה, האיחוד האירופי וארצות הברית. בית הדין החוקתי ביטל את החלטותיו מ-9 ביוני ,חזר להכיר בנשיאותו של דודון. והכיר בממשלת סנדו.
פיליפ הוא מהנדס מכונות בהכשרתו ומילא בעבר את תפקיד השר לטכנולוגיה של המידע והתקשורת בממשלות פילאט, ליאנקה, גבוריץ' וסטרלץ. הוא מכהן כסגן יושב ראש המפלגה הדמוקרטית של מולדובה שבראשות ולדימיר פלחוטניוק.
מינויו לראש הממשלה אירע אחרי שלושה חודשים של משבר ממשלתי. פאבל פיליפ מונה על ידי הנשיא טימופטי אחרי שהנשיא דחה את מועמדותו של איש העסקים ולדימיר פלחוטניוק, גם הוא חבר המפלגה הדמוקרטית, ואחרי ניסיון למנות לתפקיד את מזכיר הנשיאות יון פדורארו. פיליפ קיבל את תמיכתם של 57 מקרב 101 חברי הפרלמנט.
ביוגרפיה
פאבל פיליפ נולד ב-1966 ביישוב פנששט במחוז סטרשן, באותם הימים ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית, חלק מברית המועצות. הוא למד בשנים 1983–1990 הנדסת מכונות בבית הספר הפוליטכני בקישינב, אחר כך בשנים למד 1991–1996 מנהל בינלאומי במכון הבינלאומי למנהל בקישינב. בשנים 1984–1986 עשה במקביל ללימודים שירות בצבא הסובייטי. בשנים 1991–2008 הוא עבד בחברה לייצור ממתקים "בוקוריה בע"ם" ובשנים 2001–2008 כיהן כמנכ"ל שלה. בין 2008–2011 היה מנכ"ל של החברה הממלכתית לייצור סיגריות TUTUN-CTC.
פאבל פיליפ נשוי והוא אב לשני ילדים. הוא דובר רומנית (שפת אם), רוסית ואנגלית.
הנס חיים פין
הנס חיים פִּין (Hans Chaim Pinn; 16 בנובמבר 1916 – 30 במאי 1978) היה צלם עיתונות ישראלי, מחלוצי צילום העיתונות בישראל. צילם במשך קרוב לארבעים שנה עבור סוכנות AP ועיתונים שונים. צילומיו מאופיינים בשדה ראייה רחב של האירועים אותם תיעד, תוך ראייה מושכלת עם אמירה.
חייו
פין נולד בסתיו 1916 בברלין בירת גרמניה. ב-1931, בהיותו בן חמש עשרה, החל למכור תצלומים לעיתונים ולסוכנות הידיעות AP. בשנת 1933 למד צילום בסדנאות של בית הספר באוהאוס, למד אצל ג'ון הארטפילד והושפע מעבודתו של אריך סלומון. בנוסף, למד נגרות ועיצוב פנים. בין השנים 1938-1935 שהה בצ'כוסלובקיה.
ב-1938 עלה לארץ ישראל באשרת תייר. בשנת 1942, במלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא הבריטי ושירת במחלקת צילום ומיפוי. ב-1945, לאחר שחרורו, החל לעסוק בצילום חדשות והיה אחד הצלמים הראשונים שמכרו את תצלומיהם לעיתוני הארץ וחו"ל. בשנות הארבעים צילם אירועים בולטים בתחום המאבק וההעפלה. באותה תקופה היה חבר ב"הגנה" ואיש יחידת המיפוי שלה.
פין עבד עד מותו כצלם לעיתונים שונים, בהם "ידיעות אחרונות" ו"לאשה". בשנים 1982–1984 הוצגה תערוכה מיצירותיו, "צלם ותקופתו", תחילה במוזיאון תל אביב לאמנות ובהמשך כתערוכה נודדת במסגרת אמנות לעם. פין נפטר בכ"ג באייר תשל"ח (מאי 1978) לאחר מחלה ממושכת, בגיל 61, ונטמן בבית העלמין הישן בהרצליה. במותו הותיר את אשתו סוזי ובנותיו. בתו, נורית אביב, היא צלמת קולנוע. כבר בילדותה הייתה מעורבת בעבודתו, סייעה לו בפיתוח תמונות וצילמה בעצמה.
אלמנתו סוזי, שעבדה לצדו וארגנה את הארכיון שלו, תרמה את ארכיון התצלומים שלו ללשכת העיתונות הממשלתית, והוא שמור בה כחלק מאוסף התצלומים הלאומי.
צילומים מפורסמים
שמאל|ממוזער|250px|"[[אלטלנה" עולה בלהבות ליד חופי תל אביב]]
דני והים הכחול
דני והים הכחול (באנגלית: Danny and the Deep Blue Sea) הוא מחזה פרי עטו של ג'ון פטריק שנלי, אותו כתב בשנת 1984.
תקציר העלילה
רוברטה בת ה-31 ודני בן ה-29 הם שני צעירים אמריקאים מוכי גורל, שהחיים לא היטיבו עמם והם נושאים עמם מטענים שליליים רבים. הם נפגשים בפאב אמריקאי שומם ומתפתחת ביניהם שיחה.
דני המתגורר עם אמו, חדור שנאה עצמית ונוהג לצאת לברים בלילות וללכת מכות כדי להוציא את זעמו. רוברטה, גרושה עם ילד, מתגוררת עם הוריה, חדורת רגשות אשמה בגלל שהיא ביצעה מין אוראלי באביה. פגישתם נפתחת בחשד הדדי, ממשיכה בחיבה, הם עולים אליה הבייתה, מקיימים יחסים, מנהלים ביניהם שיחת נפש והדבר מוביל לתחילתו של קשר עמוק יותר.
אודות המחזה
הדמויות משוחחות ביניהן בסלנג.
המחזה בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי
תיאטרון באר שבע, הצגת בכורה: אוקטובר 1988
בארץ המחזה מוצג הרבה בבתי ספר למשחק ובפרינג'.
Here We Go Again
Here We Go Again (בעברית: הנה זה קורה שוב) הוא שמו של אלבום האולפן השני של הזמר/ת האמריקאית דמי לובאטו. האלבום יצא לאור ב-21 ביולי 2009 על ידי חברת התקליטים הוליווד רקורדס.
בניגוד לאלבום הראשון של לובאטו, Don't Forget, שכלל שיתוף פעולה עם האחים ג'ונאס, לובאטו רצו לתת באלבום השני מסר אישי, ולפיכך צוינו בקרדיטי הכתיבה בכל שיר בו. בנוסף, נעשה לשם כך האלבום בשיתוף פעולה עם כותבים ויוצרים מנוסים, ביניהם הזמר-יוצר, ג'ון מאייר. באלבום ישנו שיתוף פעולה עם ויליאם בקט, סולן להקת דה אקדמי איז...; זאת, במטרה לכתוב שיר על מערכת יחסים מנוכרת עם האבא של לובאטו. במקור, השיר היה מיועד להופיע באלבום, אולם הוא נחתך מרשימת השירים הסופית. השיר נכלל לבסוף ב-Unbroken.
Here We Go Again מסמן את קפיצת הראש הראשונה של לובאטו לתוך ז'אנר הפאוור פופ, בעוד שהוא שומר על ז'אנר הפופ רוק שאפיין את האלבום הראשון. עם זאת האלבום הושפע גם מסגנונות ה-R&B והסינת'פופ. הביקורות על האלבום היו ברובן חיוביות; מבקרים שהיו בעדו שיבחו את לובאטו על השירים הקליטים, ועל שלא הסתמכו על מניפולציות קוליות, ובמקום זאת בחרו להשמיע "קול טבעי" בלבד. מבקרים ביקורתיים יותר הצהירו שהאלבום היה צפוי למדי ולעיתים צצו יותר מדי קווי דמיון לקולה של הזמרת קלי קלרקסון.
הסינגל המוביל מהאלבום, שנקרא "Here We Go Again", כשם האלבום, יצא חודש לפני יציאת האלבום כולו והגיע למקום ה-15 במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום נמכר בלמעלה מ-108,000 עותקים ברחבי ארצות הברית בשבוע הראשון ליציאתו, וטיפס עד למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. זמן מה לאחר יציאתו, מכירות האלבום הוכפלו פי חמישה כאשר מכרו יותר מכ-500,000 עותקים בארצות הברית וזיכו את האלבום באלבום זהב. האלבום נחל הצלחה גם במצעדים ברחבי העולם, בין היתר במדינות אוסטרליה, ניו זילנד, יוון, ספרד ומקסיקו, כאשר בברזיל אף הוכתר כאלבום פלטינה ובצ'ילה הגיע עוד יותר רחוק כשזכה בתואר אלבום זהב. האלבום נמכר בלמעלה מ-650,000 עותקים ברחבי העולם.
M49
M49 (מ-Messier 49 או NGC 4472) היא גלקסיה אליפטית בקבוצת הכוכבים בתולה הנמצאת במרחק של כ-60,000,000 שנות אור. עם דרגת בהירות 8.4 זו הגלקסיה הבהירה ביותר מבין הגלקסיות שבצביר הבתולה והראשונה שהתגלתה מבין גלקסיות הצביר. כמו כן זו הגלקסיה השנייה שהתגלתה מחוץ לקבוצה המקומית (אחרי M83).
היסטוריה
M49 התגלתה ב-19 בפברואר 1771 על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה, שתיאר אותה כערפילית קשה לצפייה. באפריל 1779 חלף בסמוך לערפילית שביט שנצפה על ידי מסיה, שציין שלשניהם אור דומה. באותו זמן צפה גם אסטרונום איטלקי בשם ברנבה אוריאני בשביט וגם הוא זיהה את הערפילית ורשם את מיקומה מבלי שידע כי היא התגלתה 8 שנים מוקדם יותר. ויליאם הרשל ציין בשנת 1785 כי הערפילית בהירה יותר במרכזה מאשר בשוליה וב-1833 צפה בה גם ג'ון הרשל ומאוחר יותר בשנת 1864 כלל אותה בקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים, כאשר הוא מיחס את גילויה לאוריאני בשנת 1771, וגם ג'ון דרייר בקטלוג הכללי החדש, שם כלל אותה כ-NGC 4472, חזר על אותה הטעות.
תצפית
הגלקסיה נמצאת כ-3.75 מעלות מדרום-מערב לכוכב ρ (רו) בבתולה וכ-8.5 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה) ועם בהירות מדרגה 8.4 ניתן להבחין בה באמצעות משקפת איכותית כאשר תנאי התצפית טובים. באמצעות טלסקופ ניתן להבחין בכוכב עם בהירות מדרגה 13 הצמוד אליה (מצד שמאל בתמונה) אך זהו כוכב של שביל החלב הקרוב בהרבה. במרחק זוויתי של מעט יותר ממעלה ממזרח-דרום-מזרח לה נמצאת NGC 4526, במרחק דומה ממזרח-צפון-מזרח לה נמצאת NGC 4535 וכמעלה וחצי מדרום-מערב לה נמצאת NGC 4365, שלושתן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.
מאפיינים
M49 נמצאת במרחק של כ-60 מיליון שנות אור ממערכת השמש והיא גלקסיה אליפטית גדולה במיוחד. מסתה מוערכת בכ-1012×4 מסות שמש (פי 6-7 ממסת שביל החלב) וגודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-9x7.5 דקות קשת. אורך הציר הראשי של האליפסה (כפי שהוא נראה מכדור הארץ) הוא כ-160,000 שנות אור ומכיוון שלא ידועה הנטייה של הציר ביחס לקו הראיה מכדור הארץ, לא ידוע מהו אורכו האמיתי של ציר זה. הציר המשני של האליפסה הוא כ-85% מאורך הציר הראשי ובהתאם הגלקסיה מסווגת כ-E4. ספקטרום האור הנפלט מכוכבי הגלקסיה דומה לקרינת כוכב מסוג ספקטרלי G7 שמראה על אוכלוסיית כוכבים מבוגרת יחסית האופיינית לגלקסיות אליפטיות. למרות שרוב הכוכבים בגלקסיה הם זקנים יחסית, נצפתה בשנת 1969 סופרנובה בגלקסיה.
בצילומים בחשיפה ארוכה, התגלו אלפי צבירים כדוריים המקיפים את הגלקסיה ומספרם מוערך בלמעלה מ-6,000. באמצעות מדידת מהירות ההקפה של הצבירים את הגלקסיה ביחס למרחקם ממרכזה, ניתן להעריך את מסת הגלקסיה ואת התפלגותה. ממדידות שנעשו בקרני X על ידי טלסקופ החלל צ'נדרה התגלתה קרינת X מליבת הגלקסיה שמראה על קיומו של חור שחור, שמסתו מוערכת בכ-108×5.56 מסות שמש (מעט יותר מפי חצי מיליארד ממסת השמש).
חטופה 2
ברחבי הארץ הסרט שוחרר לאקרנים ב-4DX (ארבעה-ממדים), למרות שלא הומר לפורמט 4DX.
תקציר העלילה
לאחר שבריאן רצח את המאפיונרים האלבניים בסרט הקודם מחליט מוראד, מנהיג החבורה האלבנית ואביו של מרקו לנקום את מותם. קים ולנור מחליטות להפתיע את בריאן במהלך שהייתו באיסטנבול. למחרת בריאן ולנור יוצאים לארוחת צהריים ומגלים שעוקבים אחריהם והם נחטפים. בריאן יוצר קשר עם קים והוא מנסה להציל אותם.
מוזיקה
נתנאל מקהיילי, מי שהלחין את הפסקול של הסרט הראשון נבחר שוב להלחין ולכתוב את הפסקול לסרט.
כל המוזיקה של הסרט נכתבה והולחנה בידי נתנאל מקהיילי.
סרט המשך
ב-25 ביוני 2013 אושר כי ליאם ניסן חתם על חוזה לככב בסרט ההמשך "חטופה 3".
ב-29 במרץ 2014 החלו הצילומים בלוס אנג'לס.
הסרט יצא לאקרנים ב-9 בינואר 2015.
נמל התעופה הבין-לאומי וילנה
נמל התעופה הבינלאומי וילנה הוא נמל התעופה האזרחי הגדול ביותר בליטא. הנמל ממוקם כ-5.9 ק"מ דרומית לעיר וילנה, בירת ליטא ומשרת כ-5 מיליון נוסעים בשנה, עם טיסות לכ-50 יעדים ב-25 מדינות אירופה והמזרח התיכון.
נמל התעופה משמש כבסיס עבור החברות אייר בלטיק, וויזאייר וריינאייר.
חברות הלואו-קוסט וויזאייר וריינאייר מפעילות מספר טיסות שבועיות מהשדה לנמל התעופה בן גוריון בישראל.
היסטוריה
נמל התעופה בווילנה הוא נמל התעופה האזרחי הגדול ביותר מבין ארבעת נמלי התעופה שפועלים בליטא, ועוברת בו כמות הנוסעים הגדול ביותר. הנמל נמצא באחזקת ממשלת ליטא.
הטרמינל
הטרמינל הייחודי של נמל התעופה נבנה בשנות ה-50 ומיועד לתנועה של עד 20 מטוסים. הוא בנוי בצורה ייחודית הכוללת מבחוץ פסלי חיילים וטייסים, ומבפנים תקרתו מעוטרת בפרחים, עלי דפנה, כוכבים ועד לא מזמן סמל הפטיש והמגל של התקופה הסובייטית. בניית המבנה החלה בשנת 1949 והסתיימה ב-1954. הטיסה הראשונה שיצאה מהנמל הייתה לכיוון מוסקבה.
משנת 1993 משמש הטרמינל רק לנוסעים המגיעים אל הנמל. לאחרונה שופץ הנמל וכתוצאה מכך הוגדל שטח הטרמינל, שופרה והוגברה בו האבטחה, נוספו לו שישה גשרי עלייה למטוסים, חנויות ומסעדות ונפתח בו אזור V.I.P.
תאונות ותקריות
ב-12 בספטמבר 2007, במהלך טיסת סקנדינביאן איירליינס 2748 מקופנהגן במטוס מסוג דאש 8, התגלתה בעיה בפתיחת גלגלי המטוס. לקראת נחיתה בנמל נאלץ המטוס לנחות ללא גלגל ימני. כל הנוסעים ואנשי הצוות יצאו ללא פגע.
יחסי נמיביה–צרפת
יחסי נמיביה–צרפת הם היחסים הדו-צדדיים בין נמיביה לצרפת. שתי המדינות מנהלות יחסים מצוינים וידידותיים.
סקירה כללית
בשנות ה-70 הייתה צרפת פעילה במיוחד בנושא עצמאותה של נמיביה במועצת הביטחון של האו"ם, ובמאי 1981 היא הכירה בזכותה הבלתי מותנית של נמיביה לעצמאות, ו-SWAPO, הנציג המוכר של העם הנמיבי באו"ם, פתח משרד בפריז.
שתי המדינות מקיימות את המטרה המשותפת לשלום, ביטחון ופיתוח באפריקה, מאז שמרו על יחסים מוסדיים קבועים. הנשיאים סם נוג'ומה והיפיקפוניה פוהאמבה התקבלו בברכה בצרפת על ידי הנשיא ז'אק שיראק, שבעצמו נסע לנמיביה בשנת 1998. בשנת 2010, ניקולה סרקוזי אירח את הנשיא פוהאמבה בארמון האליזה. בנובמבר 2016 פגש הנשיא האגה גיינגוב את פרנסואה הולנד] בביקור רשמי. לאחר ביקור משלחת של הסנאט הצרפתי בווינדהוק בשנת 2013, התקבלה בברכה משלחת מהמועצה הלאומית של נמיביה בראשות נשיא המועצה אסר קוברי קפרה בצרפת באוקטובר 2015.
לרגל ועידת הצדדים לאמנת האו"ם נגד שינויי אקלים בשנת 2016, הייתה נמיביה, המדינה האפריקאית הראשונה המחויבת להפחתת גזי חממה (GHG) ב-89% עד שנת 2030, עם יעד של 70% אנרגיות מתחדשות.
מחוז א-ריאן
מחוז א-ריאן (בערבית: الريان; בתעתיק מדויק: אלריאן) הוא מחוז בקטר, שטחו הוא 2,450 קילומטרים, כשמינית משטח מדינת ישראל. מחוז א-ריאן גבל בכל מחוז בקטר מלבד מחוז א-שמאל עד לקריעה של שנת 2015.
דמוגרפיה
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה במחוז:
היסטוריה
מחוז א-ריאן נוסד בשנת 1972 על ידי המשרד לעניינים עירוניים, אשר קבע בנוסף שמועצת המחוז תורכב מארבעה אנשים לפחות והם יחליטו את ההחלטות החשובות במחוז. השנה החשובה והדרמטית ביותר למחוז היא שנת 2004, אז נקרעו ממנו שטחים רבים אך גם נוספו אליו שטחים. היו אף עיירות עצמאיות שחולקו בידי מחוזות הענק א-ריאן ואל-וכרה.
ב-2015 נקרעו מהמחוז שטחי ענק במזרח המדינה וצמצמו אותו לחצי משטחו - מ-5,814 ק"מ ל-2,450 ק"מ. בשטחים אלה נוצר מחוז חדש בשם "א-שחנייה".
העשור השני של המאה ה-17
העשור השני של המאה ה-17 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 1610 והסתיים ב-31 בדצמבר 1619.
הוצאת אוניברסיטת בר-אילן
הוצאת אוניברסיטת בר-אילן היא הוצאת ספרים של אוניברסיטת בר-אילן, המתמקדת בהוצאה לאור של ספרים וכתבי עת אקדמיים העוברים ביקורת עמיתים, בעיקר בתחומי מדעי הרוח ומדעי החברה, ובפרט במדעי היהדות.
היסטוריה
ההוצאה לאור נוסדה בשנת 1966 על ידי פרופ' דניאל שפרבר, שעמד בראשה כעשר שנים. במתכונתה הנוכחית פועלת ההוצאה משנת 1978. בראש ועדת הספרים של ההוצאה עמדו במהלך השנים הפרופסורים דניאל שפרבר, אברהם סולטמן, שלום אלבק, שלמה אקשטיין, יהודה פרידלנדר, אלה בלפר, בנימין אברהמוב, דב שוורץ, אפרים חזן, יוסי כץ, צבי מרק. יו"ר ועדת הספרים הנוכחי הוא פרופ' לייב מוסקוביץ. מרים דרורי ניהלה את בית ההוצאה מראשיתו במשך 22 שנים. לאחריה ניהלה את בית ההוצאה הגב' מרגלית אבישר. המנהל הנוכחי הוא ד"ר אלכס טל.
להוצאת אוניברסיטת בר-אילן שתי זרועות; הזרוע האקדמית היא ועדת הספרים שחבריה הם פרופסורים מתחומי מחקר שונים באוניברסיטה. הוועדה והיושב בראשה אחראים על תהליך הקבלה והשיפוט של החיבורים וכתבי העת, והיא מתכנסת כמה פעמים בשנה.
במסגרת ההוצאה יוצאים לאור 30 סדרות ו-13 כתבי עת.
סורת אל-ואקעה
סורת אל-ואקעה (בערבית: سورة الواقعة, "הממהר לבוא" או "המאורע הבלתי נמנע") היא הסורה ה-56 בקוראן.
במסורת האסלאמית
על פי ג'עפר א-צאדק, אדם שקורא את הסורה הזאת בכל יום שישי בערב, אללה יאהב אותו ויגרום לאנשים לאהוב אותו.
היינריך הארבעים ושניים, נסיך רויס-שלייץ וגרה
היינריך הארבעים ושניים, נסיך רויס-שלייץ וגרה (בגרמנית: Heinrich XLII Fürst Reuß-Schleiz und Gera; 27 בפברואר 1752 - 17 באפריל 1818) היה נסיך גרמני מבית רויס.
ביוגרפיה
היינריך נולד ב-27 בפברואר 1752, להיינריך השנים עשר, רוזן רויס-שלייץ ולכריסטינה, רוזנת ארבאך-שנברג, בתם של גאורג אוגוסט, רוזן ארבאך-שנברג ופרדיננדה הנרייטה, רוזנת שטולברג-גדרן. בשנת 1784 מת אביו, והיינריך ירש את נחלותיו ותאריו. בשנת 1802 מת היינריך השלושים, רוזן רויס-גרה והיינריך איחד את שתי הרוזנויות תחת שלטונו. בשנת 1806 היינריך קיבל את התואר נסיך מידי נפוליאון. בשנת 1807 הנסיכות הצטרפה לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1815 היא הצטרפה לקונפדרציה הגרמנית. ב-17 באפריל 1818 מת היינריך, ובנו היינריך השישים ושניים ירש את נחלותיו ותאריו.
משפחתו
היינריך התחתן עם קרולינה, נסיכת הוהנלוהה-קירכברג, בתם של כריסטיאן פרידריך קרל, נסיך הוהנלוהה-קירכברג ולואיזה שרלוטה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, ממנה נולדו לו שמונה ילדים:
מירקה גינובה
מירקה גינובה (במקדונית: Мирка Гинова; 1916 – 27 ביולי 1946) הייתה לוחמת מתקופת מלחמת העולם השנייה ומלחמת האזרחים ביוון. יחד עם אלפי פטריוטים מקדוניים ויוונים, היא נלחמה נגד הכובשים הפשיסטים של יוון, ובהמשך נגד כוחות התגובה והמונרכו-פשיזם. מירקה גינובה הייתה האישה הראשונה שנורתה ביוון מסיבות פוליטיות.
ראשית חייה
מירקה גינובה (בגרסה היוונית, אירינה גינס) נולדה למשפחה ענייה ברוסילובו, כפר קטן עם כ-60 משפחות, בסמוך לאגם וגוריטידה. בגיל שנתיים, אמה נפטרה משפעת, מה שהותיר אותה להרגיש את כל המרירות והסבל שבחיים. היא סיימה את בית הספר היסודי בכפר פירגוי. אביה, קונסטנטין גינוב, אף על פי שהיה עני, כשראה את צמאונה לידע, עם מעט מאוד אמצעים, שלח אותה לקורס הכשרת מורים בקסטוריה. לאחר שסיימה את מסלול הכשרת המורים שלה, חיפשה מירקה עבודה במשך זמן רב, אך במשך שש שנים המשטר הפשיסטי של מטאקסס מנע ממנה למצוא עבודה. כלומר, בתקופה זו המשטר הדיקטטורי באכזריות מוחלטת רדף את המקדונים, התייחס אליהם כאזרחים סוג ב' והתערב בחייהם. לפני תחילת מלחמת איטליה–יוון (28 באוקטובר 1940), מונתה למורה בכפר ליד אדסה. מירקה גינובה ידוע בשל אהבתה לילדים, ותוך זמן קצר צברה את אמונם וכבודם, והכפר כולו קיבל אותה.
כמהפכנית
עם תחילת הכיבוש הפשיסטי של יוון באפריל 1941, החמרה מצבם של המקדונים במקדוניה האגאית. מירקה גינובה הצטרפה לשורות הארגון OKNE וארגון הנוער EPON. כפעילה ב-EPON, היא פעלה באופן לא חוקי בכפרים אדסה ואלמופיה. היא ארגנה את הנוער המקדוני כדי שיסייע במאבק השחרור של העם, גייסה לוחמים חדשים, והיא עצמה הצטרפה לפרטיזנים ב-1943, באזור קג'מקסאלאן. מירקה גינובה הייתה מזכירה של החזית האנטי-פשיסטית של נשות מקדוניה באזור אדסה.
לאחר שחרור יוון, החלה הממשלה החדשה לרדוף את חברי ההתנגדות. אנשי ELAS נעצרו באופן מאסיבי, נכלאו ונאסרו בעינויים חסרי תקדים, ובמיוחד האוכלוסייה המקדונית במקדוניה האגאית הייתה נתונה לפעולות תגמול. ב-1945 הצטרפה מירקה גינובה לארגון TOMO, והשתתפה בקבוצות המזוינות של חזית השחרור הלאומית במהלך פרוץ מלחמת האזרחים ביוון.
מותה
ב-6 ביולי 1946, במקום דולגה ליבאדה בהר פוס, ליד וודן, הקימה מירקה גינובה פלוגה פרטיזנית קטנה. עד מהרה, במבצע של 400 ז'נדרמים יוונים וחיילים, הותקפה הפלוגה ופרצה קטטה בה מירקה ג'ינובה (שהייתה היחידה חמושה) הרגה שני ז'נדרמים. כשנגמרו לה התחמושת, היא נלכדה, יחד עם שישה מחבריה. הז'נדרמים תקפו אותה באכזריות ובבגדים קרועים וכולם מכוסים בדם נשאו אותה ברחובות אדסה, אך היא הלכה עם ראשה ישר ותמיד חייכה אל האנשים שהתאספו לראות אותה. ואז, התחילו עינויים נוראיים שבהם הוכתה מירקה גינובה בעץ, בדלי עשוי תיל ומתכת, דפקו מסמרים מתחת לציפורניה והכו בה בחשמל. לאחר מכן, היא נקברה בחיים עד צווארה, בעוד ז'נדרים ירו מעל ראשה. בהמשך ליוו את מירקה גינובה וששת חבריה לגיניסטה. במשפט בבית הספר העירוני ב-25 ביולי 1946, נגזר עליה גזר דין מוות שיבוצע על ידי כיתת יורים. יחד עם חברים אחרים, מירקה גינובה נורתה ב-27 ביולי 1946. מלבדה, נורו גם ריסטו סטויאנוב (45), טומה מיג'אנגוב (55), ג'ורג'י פרוב (25), פטר פופ דימיטרוב (35), דימיטר לימובוב (40) וגורגיוס מוצאצ'יס-אלקו. במהלך המשפט, היא הראתה את כל אומץ לבה. אף על פי שהיא מודעת לתוצאות הידועות מראש, היא הצהירה להגנתה בפני בית המשפט:
היא הראתה אומץ דומה בעצם פעולת הירי, כשלא נתנה לעיניים להיות מכוסות עיניים, וכל הזמן היא שרה את האינטרנציונל ותמיד צעקה "הורה למפלגה הקומוניסטית של יוון!". חייל יווני שנכח בירי הבחין ברגעיה האחרונים של מירקה גינובה, ובמכתב לאביה הוא כתב את הדברים הבאים:
מורשת
במקדוניה הצפונית, פניה של מירקה הם סמל לאומץ לבן של נשים מקדוניות. אומץ לבה מושר בפולקלור המקדוני, כמו השירים "Тихо Мирка си заспала" ו-"Мирка на Гинови". הוא מושר גם על ידי משוררים מקדוניים, כמו השיר "Мирка Гинова" מאת איוואן צ'פובסקי. כיום, לכבודה ברחבי מקדוניה הצפונית, ישנם עשרות מוסדות, ארגונים ורחובות הנושאים את שמה (למשל מעון הסטודנטים הממלכתי לסטודנטים תיכוניים ואוניברסיטאים בביטולה, בית התרבות בדמיר קפיה וכו'), וכן הוקמה אנדרטה לזכרה שהוקמה על ידי דראגן פופובסקי-דאדא בטיילת בביטולה ב-2006.
ויטליק בוטרין
ויטליק בוטרין (אנגלית: Vitalik Buterin, רוסית: Виталий Бутерин)  (נולד ב-31 ינואר 1994)  הוא מהנדס תוכנה קנדי-רוסי המוכר בעיקר בזכות המצאת המטבע הקריפטוגרפי את'ריום. בוטרין הוא גם מייסדו של אתר האינטרנט והמגזין ביטקוין מגזין.
קורות חיים
בוטרין נולד בקולומנה, מחוז מוסקבה ברוסיה והתגורר שם עד גיל 6, עת עבר עם הוריו לקנדה. בבית הספר היסודי זוהה על ידי מוריו כילד מחונן וכבר אז הוא החל להתעניין במתמטיקה, מחשבים, וכלכלה.
בהיותו בן 17 נחשף לראשונה לביטקוין ולטכנולוגיית הבלוקצ'יין והחל להתעניין בתחום. בשנת 2012 זכה בוטרין במדליית ארד באולימפיאדה הבינלאומית למדעי המידע. בשנת 2013, לאחר שנסע לפגוש מתכנתי בלוקצ'יין מסביב לעולם(גם בישראל), פרסם את המאמר ובו הציע את המנגנון שיאפשר את קיומו של האת'ריום. בוטרין החל ללמוד באוניברסיטת ווטרלו אך עזב את לימודיו בשנת 2014 לאחר שזכה במלגת Thiel בסכום של 100,000 דולר והחל להקדיש את כל זמנו לפרויקט האת'ריום.
ב-2014 התגורר בוטרין בסינגפור, בהמשך התגורר בצוג.
בשנת 2016 נכלל ברשימת של מגזין פורצ'ן.
במאי 2021 הוא תרם 50 מיליארד שיבה אינו למאבק בנגיף הקורונה בהודו.
ישיבת דגל ירושלים
ישיבה תורנית לאומית דגל ירושלים היא ישיבה תיכונית תורנית פנימייתית המשתייכת לזרם הציוני הדתי. בראשותה עומד הרב משה יונגשטיין, ונמצאת במושב נחלים.
תולדות הישיבה
הישיבה הוקמה בשנת הלימודים תשע"ד (2014) ביוזמתו של הרב משה יונגשטיין, מחנך כיתה י"ב בישיבת דרכי נעם בפתח תקווה ובוגר ישיבת מרכז הרב, ובעידודו ותמיכתו של הרב חנן אדלשטיין, אז ר"מ בישיבת הר המור, כישיבה שרוב יום הלימודים בה יוקדש ללימודי קודש ומיעוטו ללימודי חול (בשונה מישיבה תיכונית רגילה).
בתחילה מיקום הישיבה היה בישיבת בני עקיבא נחלים (נחל יצחק), כעבור שנה וחצי (סוף שנת הלימודים תשע"ו - 2016) עברה למרכז הטכנולוגי במושב, במקום ישיבת נהרדעא שהייתה עד אז שם.
בחידון התנ"ך העולמי בשנת תשע"ט זכה תלמיד הישיבה, יונתן ויסמן, במקום הראשון.
נכון לשנת הלימודים התשפ"ג, לומדים בישיבה כ-120 תלמידים. חלקם הגדול מתגורר במרכז הארץ.
דרכה של הישיבה
השם של הישיבה נלקח משמה של התנועה של הרב קוק, שקרא ופעל להקים תנועה דתית שתהיה שותפה פעילה בהקמת היישוב היהודי בארץ ישראל, ואף תהיה דומיננטית יותר מהתנועה הציונית החילונית. בדרך זו, סוברת הישיבה, צריכה להתנהל הציונות הדתית, כשותפים פעילים ואף דומיננטיים יותר במדינת ישראל.
בשונה מישיבות תיכונית רגילות, לימודי החול נלמדים במשך שעות בודדות ובהיקף מצומצם יותר. מלבד זאת, בישיבה ישנם חוגים ומגמות כבכל ישיבה תיכונית, וכן ניגשים לבגרויות כרגיל.
אינגבורג הונצינגר
אינגבורג הונצינגר (בגרמנית: Ingeborg Hunzinger; 3 בפברואר 1915, ברלין – 19 ביולי 2009, ברלין) הייתה פסלת גרמנייה.
חיים וקריירה
הונצינגר נולדה בשם אינגבורג פרנק (Franck) לאם יהודייה. בשנת 1932 הצטרפה למפלגה הקומוניסטית. היא הייתה חניכה של סתת אבן בווירצבורג מ-1936 עד 1938, ובשנים 1938–1939 הייתה תלמידה של סתת האבן לודוויג קספר (Ludwig Kasper). הנאצים מנעו ממנה המשך רכישת השכלה והוראה, והיא היגרה לאיטליה. שם פגשה את הצייר הגרמני הלמוט רוהמר. ב-1942 הגיעו ליער השחור בגרמניה ונולדו להם שני ילדים. אינגבורג הייתה יהודיה למחצה, ולכן הם לא הורשו להינשא.
רוהמר נהרג בשנה האחרונה של מלחמת העולם השנייה ואינגבורג נישאה לאדולף הונצינגר באמצע שנות החמישים, וילדה ילד שלישי. היא התגרשה מהונצינגר ונישאה לפסל רוברט ריהל (Riehl) באמצע שנות השישים.
הונצינגר שבה ללמוד אמנות בברלין המזרחית בתחילת שנות החמישים. היא הייתה תלמידה של פריץ קרמר (Fritz Cremer) וגוסטב זייץ (Gustav Seitz). היא לימדה באקדמיה לאמנות ברלין-וייסנזה (Berlin-Weißensee) ועבדה משנת 1953 כאמנית עצמאית. מאוחר יותר הצטרפה למפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי.
בשנת 1995 יצרה את הפסל "Block der Frauen" (בלוק של נשים) באתר בית הכנסת הישן שבו התקיימו הפגנות רוזנשטראסה, כדי לכבד את אומץ הלב של הנשים שנלחמו כדי להגן על משפחותיהן.
Dell EMC
Dell EMC, לשעבר EMC, הוא תאגיד רב-לאומי שבסיסו בארצות הברית, המתמחה באספקת מוצרים, שירותים ופתרונות בתחום אחסון וניהול מידע. החברה היא חברה בת של חברת דל, לאחר שנרכשה על ידיה ב-7 בספטמבר 2016.
ל-EMC מרכזי מחקר ופיתוח ב-10 מדינות: בלגיה, ברזיל, הולנד, אירלנד, ישראל, סין, הודו, רוסיה, סינגפור וארצות הברית. כמו כן, לתאגיד שלושה מרכזי ייצור: בארצות הברית, אירלנד וברזיל.
היסטוריה
EMC נוסדה ב-1979 במסצ'וסטס, על ידי ריצ'רד איגן ורוג'ר מרינו. ב-1981 הציג התאגיד לראשונה את רכיבי הזיכרון בנפח 64 ק"ב שלו. זמן קצר לאחר מכן התאגיד הרחיב את מוצריו גם לכונני דיסקים ופלטפורמות לאחסון מידע. החברה גדלה במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 להיות הספק המוביל בעולם של פלטפורמות לאחסון מידע, שמתחריו העיקריים היו IBM, היולט פקארד והיטאצ'י.
בשנת 1999 רכשה EMC את חברת המחשבים "דטה ג'נרל" (Data General), אך סגרה את רוב קווי המוצרים שלה, למעט מוצרי אחסון מידע.
רכישות בישראל והסניף הישראלי
בשנת 1987, הצטרף המהנדס ויזם היי-טק ישראלי משה ינאי לחברה, ועד פרישתו ממנה בשנת 2001, הוביל את פיתוח החומרה והתוכנה של מוצר הדגל של החברה, סימטריקס, שכלל חידושים טכנולוגיים רבים. צוות הפיתוח בראשותו התפתח מקבוצה קטנה של מהנדסים שגייס מקרב עמיתיו בישראל, וגדל לאלפי עובדים. המוצר שפיתח הוא הגורם העיקרי להפיכתה של EMC לחברת ענק, ששווי השוק שלה הוא עשרות מיליארדי דולרים. הצוות של ינאי עבד קודם בחברת אלביט ופיתח בשיתוף עם חברת "ניקסדורף" הגרמנית מחשב שנקרא "ענת".
מרכז הפיתוח שהיה לחברה בישראל עד 2002 נסגר בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום. EMC העבירה את מרכז המו"פ הישראלי לחברת ההזנק הישראלית "דיליג'נט" (שיסדו משה ינאי ודורון קמפל) תמורת מניות, כולל את אנשי הפיתוח, קניין רוחני של טכנולוגיות שונות וציוד מעבדה. בנוסף, היא השקיעה 5 מיליון דולר במזומן בדיליג'נט תמורת 24% ממניות החברה. "דיליג'נט" נמכרה ליבמ תמורת 165 מיליון דולר באפריל 2008.
המרכז בישראל נפתח מחדש ב-2006, לאחר שהתאגיד רכש את ארבע חברות הזנק ישראליות קאשיה, nLayers, פרואקטיביטי (Proactivity) ואילומינטור. פעילות נוספת נרכשה בישראל בעקבות רכישת חברת "RSA Security" שרכשה את חברת "סיוטה" הישראלית שניהל נפתלי בנט.
בשנת רוכזו כל משרדי החברה באתר אחד בהרצליה פיתוח, שהוגדר מרכז מצוינות (Center of Excellence), בנוסף השיקה החברה שלוחת פיתוח בבאר-שבע.
ביולי 2013 רכשה את חברת ScaleIO תמורת כ-200 מיליון דולר.
סניה (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
רזאן זיתונה
רזאן זיתונה (בערבית: رزان زيتونة; נולדה ב-29 באפריל 1977), עורכת דין ועיתונאית סורית פעילת זכויות האדם. היא נעצרה על ידי קבוצה חמושה בלתי ידועה, ייתכן שמדובר בכוח של צבא האסלאם הסורי שהתנגד לפעילותה, ולא ידוע מה עלה בגורלה. נכון לאוגוסט 2018 גורלה נותר לא ידוע, על פי החשד, היא נהרגה.
קורות חייה
מאז 2011 עבדה זיתונה בתחום זכויות האדם ולפני תחילת המחאות העממיות נגד השלטון הסורי ב-2011 דיווחה על עבירות נגד זכויות האדם בסוריה והחישה עזרה כעורכת דין למשפחות האסירים הביטחוניים.
ב-12 במאי 2011 נכנסו אנשי ביטחון של הממשל הסורי לביתה, ערכו בו חיפוש וביקשו לעצור אותה. משלא הצליחו למצוא אותה, הם עצרו את בעלה, שהוחזק בבידוד במקום בלתי ידוע כמעט שלושה חודשים, לאחר שעונה. הוא שוחרר ב-31 ביולי 2011.
זיתונה פיתחה פרויקטים להעצמת נשים, ותיעדה באופן יומיומי את פשעי השלטון נגד האזרחים. היא כתבה ושידרה סרטונים בשפה אנגלית, והפיצה אותם לאמצעי מדיה חיצוניים. בנוסף היא הצליחה לבנות ולהוביל ובזמן קצר ועדה שהצטרפו אליה מאות פעילים צעירים משכילים, ובה דנו בכל ענייני המהפכה הסורית ובעתידה של סוריה כמדינה דמוקרטית לאחר נסיגת השלטון הנוכחי.
פעילויותיה
ב-2001 הייתה זיתונה חברה באגודת עורכי דין הפועלים למען חירות האסירים הביטחוניים ואסירי חופש הביטוי בסוריה. היא הייתה אחד מהמייסדים של האגודה למען זכויות האדם בסוריה (Human Rights Association in Syria - (HRAS שהוקמה ב-2001 והמשיכה לעבוד באגודה עד 2004. ב-2005 היא הקימה את SHRIL (Syrian Human Rights Information Link), דרך ארגון זה היא המשיכה לדווח על הפרות של זכויות אדם בסוריה. מ-2005 היא החלה להיות פעילה גם בוועדה לתמיכה במשפחות של אסירים פוליטיים בסוריה (Committee to Support Families of Political Prisoners in Syria).
ביוני 2011 הקימה זיתונה את ארגון VDC, ששימש כמרכז מידע שתיעד את עבירות השלטון הסורי נגד האזרחיים, בנוסף לפעילויותיה בוועדת תמיכה במשפחות האסירים הביטחוניים בסוריה, האתר שלה הוא: VDO - Violations Documentation Center in Syria. המרכז הוקם, על פי מייסדיו, כדי לתעד בצורה זהירה ועצמאית הפרות של זכויות האדם בסוריה, בעבר בהווה ובעתיד, כדי להוות מוקד ידע ומקור לא רק לתקשורת אלא גם למען הצדק העתידי הנדרש בסוריה.
זיתונה הייתה חברה בוועדות התיאום המקומיות (בערבית: لجان التنسيق المحلية في سوريا) שהוקמו באפריל 2011. מאז 2004 כתבה עשרות כתבות ודו"חות בעיתונים, בנושא זכויות האדם בסוריה וחופש הביטוי.
גורלה
בספטמבר 2013 דיווחה זיתונה לעיתון המקוון הלבנוני "NOW Lebanon" שהיא מקבלת כל הזמן איומים מגורמים אסלאמיים כדי שתפסיק לכתוב את דוחותיה. האיומים היו מקבוצות אנונימיות חמושות בעיר הסורית דומא. ב-9 בדצמבר 2013, בשעות הערב המאוחרות, הותקף מרכז תיעוד העבירות שניהלה, על ידי קבוצה אנונימית וחמושה. הם חטפו את זיתונה ואת עמיתיה למרכז התיעוד (בעלה ואאל חמאדה, סמירה ח'ליל, ונאזם חמאדי). דובר ארגון VDC מסר שמעריכים כי החטיפה בוצעה על ידי צבא האסלאם (סוריה), ארגון מורדים ערבי ג'יהאדיסטי הפועל בסוריה ופעיל באזור.
באפריל 2014 הבהירה משפחתה בהצהרה שפרסמה כי היא מאשימה את הקבוצות החמושות הנמצאות בדומא בחטיפת זיתונה ועמיתיה.
חמישים ושבעה ארגונים העוסקים בזכויות האדם יצאו בהצהרה הדורשת לשחרר את רזאן זיתונה וחבריה שנחטפו ב-2013, בהם הארגונים: "H.R.W" ,"Freedom House" ו-"Syrian Observatory for Human Rights".
"רזאן היא אישה חזקה ומקריבה את עצמה למען עזרה לאחרים, היא שקדנית ועקשנית, היא אישה עם פוטנציאל, כתבה הרבה סיפורים קצרים גם בילדותה וכל חייה שאפה להשיג צדק וכבוד למען בני עמה." כך ספרה אחותה רים זיתונה לתקשורת.
עמיתיה החטופים
שלושת העמיתים שנחטפו עם זיתונה, שהיו אף הם פעילים במרכז שהקימה, הם:
יורגודן (כדורגל)
מועדון כדורגל יוּרְגוֹדֶן (בשוודית: Djurgårdens IF Fotbollsförening) הוא מועדון כדורגל מסטוקהולם, שוודיה, המשחק בליגת העל השוודית. נכון לעונת 2021 (שתחל באפריל 2021), המועדון זכה בעברו ב-12 אליפויות וב-5 גביעים והגיע לגמר הגביע השוודי 4 פעמים נוספות. בשנת 2013 המועדון עבר לשחק בטלה 2 ארנה החדש. עד אז שיחק באצטדיון האולימפי.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1891 והחל לשחק בליגה הראשונה בשוודיה בעונת 1911/1912. כל ארבע האליפויות הראשונות שבהם זכה המועדון בשנים 1920 ,1917 ,1915 ,1912 נקבעו בטורנירי גביע לאחר סיום משחקי הליגה. המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה עד עונת 1923/1924 שבסופה ירד לליגה השנייה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1927/1928 וירד בסוף העונה שוב לליגה השנייה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1936/1937 וירד בסוף העונה שוב לליגה השנייה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1945/1946, שיחק 3 עונות בליגה הראשונה וירד לליגה השנייה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1949/1950, בעונת 1950/1951 הגיע לגמר הגביע השוודי בפעם הראשונה והפסיד לקבוצת מאלמה. בעונת 1954/1955 זכה באליפות. בעונת 1959 זכה באליפות נוספת ובעונה אחריה ירד לליגה השנייה אחרי 11 עונות ברציפות בליגה הראשונה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1962 ובעונות 1964, 1966 זכה באליפות.
בשנת 1969 שיחק בגביע האינטרטוטו. המועדון הוגרל לבית הכולל את הקבוצות זגלבי סוסונוביץ' מפולין, ויינר ספורט קלאב מאוסטריה וגרויטר פירת' מגרמניה. המועדון סיים את הבית במקום האחרון.
בעונת 1970 סיים את הליגה במקום הרביעי והעפיל לגביע אופ"א. בעונות 1973, 1975 סיים את הליגה במקום השלישי והעפיל לגביע אופ"א. בעונת 1974/1975 הגיע לגמר הגביע השוודי בפעם השנייה והפסיד שוב לקבוצת מאלמה. בעונת 1981 ירד לליגה השנייה אחרי 20 שנה ברציפות בליגה הראשונה. המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה עד עונת 2001. בעונת 1988/1989 הגיע לגמר הגביע השוודי בפעם השלישית והפסיד שוב לקבוצת מאלמה. בעונת 1989/1990 זכה בפעם הראשונה בגביע השוודי. המועדון משחק ברציפות בליגת העל השוודית מעונת 2001. בעונות 2002, 2004, 2005 זכה בגביע השוודי. בעונת 2012/2013 הגיע לגמר הגביע השוודי והפסיד לקבוצת גטבורג.
עמק מוטונאי
עמק מוּטוֹנְאִי (באנגלית: Moutonnée Valley) הוא עמק ברמת גנימד, באזור החוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
העמק פונה לכיוון מזרח לעבר אגם מוטונאי ומפרץ ג'ורג' השישי.
מקור השם
שמו של העמק ניתן לו בשנת 1980 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה; בעת מתן השם הוא נכתב בטעות "עמק מונטונאי" (Mountonnée Valley) - אולם טעות זו תוקנה בשנת 1983.
העמק נקרא על שמו של אגם מוטונאי (הקרוי על שם תצורת הנוף רוש מוטונאי המצוייה לגדותיו).
אזור אנטארקטי מוגן במיוחד
העמק ממוקם בתוך האזור האנטארקטי המוגן במיוחד "עמק אבליישן, ורמת גנימד" - אזור מוגן מספר 147.
לקריאה נוספת
• Newsham Kevin K, Structural changes to a mycothallus along a latitudinal transect through the maritime and sub-Antarctic, Mycorrhiza. 2011;21(3):231-236. doi:10.1007/s00572-010-0328-0
יהודה ליוואי הזקן
רבי יהודה ליוואי הזקן מוורמס (נפטר בחשוון ה'ר', 1439) היה מגדולי יהדות אשכנז בדורו ונאמר עליו כי "כל גדולי הדור חרדו מגדולתו וקדושתו".