cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קולדה (פורמט קובץ)
קולדה (באנגלית: COLLADA, ראשי תיבות של: COLLAborative Design Activity) הוא פורמט קובץ עבור יישומי 3D אינטראקטיביים. הפורמט מנוהל על ידי קונסורציום הטכנולוגיה, שלא למטרות רווח "קבוצת קרונוס", ואומץ על ידי ISO בתור המפרט הזמין לציבור ISO/PAS 17506.
COLLADA מגדיר תקן פתוח של סכמת XML לפתוח תקן להעברת נכסים דיגיטליים בין יישומי תוכנה גרפיים שונים שעלולים, בהיעדרו, לאחסן את הנכסים בפורמטים לא תואמים של קבצים. מסמכי COLLADA המתארים נכסים דיגיטליים הם קובצי XML, בדרך כלל עם סיומת dae. (ראשי תיבות של digital asset exchange).
אגם מנגואה
מאפיינים
על שפת אגם מנגואה ממוקם הר הגעש מומוטומבו, שגובהו 1280 מ'. צורתו של האגם אליפטית, כשרק חצי האי צ'יליטפה קוטע את הפרופיל שלו, מצפון-מערב לצ'יליטפה נמצא האי הראשי של האגם, מומוטומביטו.
הצפות
מפלס אגם מנגואה עולה משמעותית באירועי גשם קיצוניים. מפלס המים הגבוה ביותר נרשם במהלך הצפה שאירעה בשנת 1933.
במהלך ההוריקן מיץ' שפקד את מרכז אמריקה ב-1998 עלה מפלס האגם ב-3 מטרים וזרע הרס רב בבתים של אלו הגרים סביבו. שיטפון גדול עוד יותר התרחש בספטמבר-אוקטובר 2010. ומאז, העיר אסרה על מגורים באזורים שגובהם מתחת לגובה של 42.76 מטר מעל פני הים המועדים לשיטפונות.
זיהום
אגם מנגואה תואר על ידי כמה חוקרים כ"אגם המזוהם ביותר במרכז אמריקה". האגם זוהם קשות, בעיקר עקב הזרמת שפכים במשך כמה עשורים החל מ-1927. רק בשנת 2009 נפתח במנגואה מתקן מודרני לטיפול בשפכים אך גם הוא מטפל רק בכ־40% משפכי העיר.
החי
למרות הזיהום הקשה ישנם כ-20 מיני דגים שעדיין חיים באגם מנגואה.
אף על פי שקיים חיבור בין אגם מנגואה לאגם ניקרגואה, הכריש השורי שמאכלס את אגם ניקרגואה אינו יכול לנדוד לאגם מנגואה בעקבות מפל בגובה 3.7 מטר על נהר הטיפיטפה.
מערכת הפצצה במסלול כבידתי חלקי
מערכת הפצצה במסלול כבידתי חלקי הייתה מערכת טילים שפותחה בברית המועצות שניצלה מסלול לווייני נמוך להגעה ליעד. מכיוון שטיל לא היה משלים סיבוב שלם סביב כדור הארץ היה קושי להבחין ביעד לאחר שיגור הטיל.
משרד תכנון של ולדימיר צ'לומיי הציע תכנון על בסיס טילים מדגם UR-200 ו-UR-500. פיתוח על בסיס UR-200 קיבל אישור להמשך התכנון. אמנם לאחר נפילת ניקיטה חרושצ'וב שהיה מיודד עם צ'לומיי פרויקט איבד את תמיכת השלטונות. על בסיס UR-500 בהמשך פותח משגר לוויינים וחלליות מדגם פרוטון.
משרד תכנון בראשות מיכאיל יאנגל פיתח מערכת על בסיס טיל R-36. בשנת 1965 סוכם להמשיך לתכנון מפורט וייצור. במהלך שנת 1965 כני שיגור בקוסמודרום בייקונור עברו הסבה למערכת חדשה. ב-16 בדצמבר 1965 בוצע שיגור ראשון. בנובמבר 1968 המערכת הוכרזה כמבצעית ו-18 כני שיגור היו בפעולה. עד לשנת 1971 בוצעו 24 ניסויים שיגור לכיוון חצי האי קמצ'טקה.
על בסיס מערכת זו בהמשך פותח משגר לוויינים וחלליות מדגם ציקלון.
לדעת ראשי צבא ברית המעוצות למערכת היו יתרונות לעומת טיל בליסטי. הגעה לשטח ארצות הברית הייתה מכיוונים שונים וזמן התרעה היה קצר. לעומת זאת היקף חומר נפץ היה קטן משמעותי ודיוק היה לא גבוה.
בשנת 1979 בהתאם להסכם סאל"ט מערכות אלו היה אסורות. בשנת 1983 המערכת יצאה משימוש.
קיימת השערה שסין מפתחת מערכת דומה
רשימת שיגורים לניסוי המערכת
כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור
יוסי לז'ה
יוסף (יוסי) לז'ה (נולד ב-31 בדצמבר 1948) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 2.05 מטר, ששיחק בעמדת הפורוורד, בין היתר במכבי תל אביב בשנות ה-60 וה-70. זכה ב-8 אליפויות ו-5 גביעי מדינה. כן שיחק בנבחרת ישראל.
ביוגרפיה
לז'ה החל את דרכו בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב. לקראת עונת 1966/1967 העלה המאמן יהושע רוזין את לז'ה לקבוצת הבוגרים. באותה עונה זכתה הקבוצה באליפות ה-9 בתולדותיה במאזן 2–24. לז'ה הצעיר השתתף במשחק ליגה אחד.
בעונה הבאה, 1967/1968, השתתף לז'ה במשחק הראשון אי פעם מול ריאל מדריד. במשחק הראשון הפסידה הקבוצה במדריד ב-10 הפרש ולז'ה נתן משחק שהוגדר לאחר מכן כמשחק חייו במשחק השני הפסידה מכבי ב-8 הפרש והודחה בסיכום. בזירה המקומית, זכתה מכבי תל אביב באליפות המדינה ה-10 בתולדותיה, עם מאזן של 1–25. האליפות הושגה לאחר ניצחון במשחק העונה על הפועל תל אביב ביד אליהו, 2 מחזורים לסיום העונה, בתוצאה 76:65, כאשר ערב המשחק היה הפער בין הקבוצות נקודה בלבד. לז'ה השתתף ב-4 משחקים וקלע בממוצע של 5 נקודות למשחק.
עונת 1968/1969 הייתה העונה היחידה בה לז'ה לא זכה באליפות במדי מכבי תל אביב. הפועל תל אביב אשר הציגה באותה עונה חמישית יהודים אמריקאים (שכללה בין היתר את מרק טורנשיין ובארי ליבוביץ') זכתה בדאבל - אליפות, עם יתרון של שלוש נקודות בטבלה לפני מכבי תל אביב; וגביע המדינה, לאחר שהפועל הביסה בגמר הגביע את מכבי תל אביב 70:88. לז'ה השתתף ב-14 משחקים וקלע בממוצע של 6.4 נקודות במשחק.
בהמשך שיחק לז'ה בעוד 6 עונות במכבי תל אביב כאשר הוא שותף לזכייה ב-6 אליפויות וארבעה גביעי מדינה. עונת השיא שלו הייתה עונת 1971/1972 כאשר קלע בממוצע של 11.4 נקודות למשחק. כן במדי נבחרת ישראל השתתף לז'ה באליפות אירופה בכדורסל 1971, ובטורניר הקדם אולימפי 1972. כן בשנת 1969 שיחק לז'ה במדי נבחרת ישראל במכביה השמינית, ובשנת 1970 שיחק לז'ה במדי נבחרת צה"ל.
בעונת 1975/1976 עבר לז'ה למכבי רמת גן, שם שיחק 2 עונות, והיה כוכב הקבוצה כאשר קלע בממוצעים של 14.5 ו-17.1. בעונת 1977/1978 עבר למכבי דרום תל אביב, שיחק שם שתי עונות ובסיומן נשרה הקבוצה לליגה השנייה ולז'ה פרש מכדורסל.
סך הכל שיחק לז'ה 13 עונות בליגה הבכירה בהן רשם 208 משחקי ליגה וקלע 2,331 נקודות, והוא מדורג במקום ה-39 בקלעי מכבי תל אביב בכל הזמנים. במדי מכבי תל אביב היה שותף לז'ה ל-8 אליפויות ו-5 גביעי מדינה. במדי נבחרת ישראל רשם לז'ה 32 הופעות.
חוה בכרך
חוה בכרך (בערך ה'שמ"ה, 1585 – ה'תי"ב, 1652) הייתה מלומדת יהודייה נודעת במאה ה-17. מלבד ידיעותיה התורניות וחידושי הלכה שהתפרסמו בשמה, הייתה מיוחסת מאוד, נכדתו של המהר"ל מפראג וסבתו של רבי יאיר חיים בכרך, שקרא את שם ספרו הנודע "חות יאיר" על שמה.
ביוגרפיה
חוה כ"ץ נולדה לפייגל'ה בתו השנייה של המהר"ל מפראג ולרב יצחק כ"ץ, רבן של וינה, ניקלשבורג ומוראביה כולה, אחיה היו רבי חיים הכהן כ"ץ, רבן של ניקלשבורג ומוראביה אחרי אביו, ומאוחר יותר ראש ישיבה בפראג, ורבן של פרנקפורט דמיין ופוזנא; ורבי נפתלי הכהן כ"ץ מלובלין. בגיל 15 נישאה לרב אברהם שמואל בכרך שהיה דרשן בפראג, ומאוחר יותר התמנה לרבן של וורמס ומדינת פפאלץ. החתונה התקיימה בפראג בנוכחות סבה הזקן, המהר"ל מפראג.
אמה, למדנית בפני עצמה לימדה אותה כבר מגיל צעיר את ספרות היסוד התורנית. היא נודעה בשל למדנותה הרבה, סופר עליה כי למדה והתפלפלה בהלכה עם תלמידי אביה. היא הייתה בקיאה בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי במדרשי חז"ל ובספרות השו"ת וההלכה. לא הייתה זו תופעה שכיחה בקרב נשים במאה ה-16 וה-17, ונכדה כותב עליה כי. נאמר עליה עוד שהייתה לומדת את המדרש לבדה מבלי להזדקק לפרשני המדרש, והייתה מעבירה ביקורת על הפירוש "מתנות כהונה" של רבי יששכר בער כ"ץ.
בכ"ז באייר ה'שע"ה, 26 במאי 1615, חמישה שבועות לאחר גירוש וורמייזא, התאלמנה מבעל נעוריה שנפטר באלשבאך, והיא בת 30 בלבד. היא נסעה עם בנה שמשון (1600–1670) שהיה אז כבן שמונה לגור אצל אמה בפראג וסירבה להינשא בשנית עד סוף חייה. גם כשרבי ישעיה הלוי הורוויץ הנודע בכינויו "השל"ה", שלח להציע לה להינשא לו, לאחר פטירת אשתו חיה בשנת ה'ש"ף (1620), עמדה בסירובה זה.
כשהתמנה בנה רבי שמשון לכהן כרב בגדינג, מוראביה, בשנת ה'שפ"ד (1624), נסעה עמו לגדינג והתגוררה בביתו. היא המשיכה להתגורר עמו גם כשקיבל בשנת ה'ת"י (1650) את משרת הרבנות בוורמייזא.
בשנת ה'תי"א החליטה לעלות בגפה לארץ ישראל, אך נפטרה בדרך בעיר סופיה.
נכדה, רבי יאיר חיים בכרך, הנציח את זכרה בספרו הנודע "חות יאיר", ותיאר את קורות חייה בהקדמתו לספרו זה.
דו ויי
דו ויי (2 באוקטובר 1962 – 17 במאי 2020) היה שגריר סין בישראל. קודם לכן שירת כשגריר סין באוקראינה.
ביוגרפיה
ב-1989 החל לעבוד בתפקידי מטה במשרד החוץ של סין, בהם כסמנכ"ל המחלקה לתכנון מדיניות במשרד החוץ של סין. ב-1994 מונה לנספח בשגרירות סין באסטוניה ושימש בתפקיד זה עד 1997. חזר לסין ומילא תפקידים נוספים במשרד החוץ.
בין השנים 2016–2020 היה שגריר סין באוקראינה. במהלך כהונתו באוקראינה נפגש עם שר החוץ האוקראיני ואדים פריסטאיקו במאמץ להרחיב את מערכת היחסים בין המדינות. הוא היה אחראי לתוכנית סיוע טכני, במסגרתה העניקה ממשלת סין ציוד מיוחד לשירותי החירום הממלכתיים באוקראינה.
דו הגיע לתפקידו כשגריר סין בישראל בפברואר 2020 ונכנס לבידוד בית של שבועיים עקב מגפת נגיף הקורונה. רק בתום הבידוד נפגש לראשונה עם אנשי משרד החוץ הישראלי. את כתב האמנתו הגיש לנשיא מדינת ישראל, ראובן ריבלין באופן וירטואלי בגלל התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
ב-12 במרץ פרסם בעיתון "ג'רוזלם פוסט" מאמר על ההתמודדות של סין עם מגפת הקורונה, שבו הודה על האהדה והתמיכה שהפגינה ישראל להתמודדות בסין והביע תקווה להידוק היחסים בין סין לישראל. את דבריו ליווה בציטוט ממסכת פסחים: "כל היישוב כולו תחת כוכב אחד יושב". דברים ברוח דומה פרסם גם בעיתון "ישראל היום".
ב-15 במאי פרסמה שגרירות סין בישראל מחאה על ביקורו של מזכיר המדינה האמריקני מייק פומפאו בישראל, שבו ניסה לשכנע את ממשלת ישראל להגביל את מערכת היחסים עם סין.
ב-17 במאי 2020 נמצא ללא רוח חיים בדירתו בהרצליה פיתוח. לא היו סימני אלימות, ונראה כי סיבת המוות היא דום לב. מותו הוביל לתיאוריות קונספירציה לגבי סיבת מותו.
חיים אישיים
דו ויי היה נשוי ואב לבן אחד.
ז'נדובה
ז'נדובה (בערבית: جندوبة; בצרפתית: Jendouba; עד 30 באפריל 1966 הייתה ידועה בשם סוק אל ארבע ) היא עיר בצפון מערב תוניסיה, ובירת מחוז ז'נדובה. העיר נמצאת בצומת דרכים חשובה המקשרת לעיירות אחרות כמו אל-כאף, טברקה, עין דרהם ובגה. בשנת 2014 מספר התושבים בעיר עמד על 45,431 נפש. אם כוללים באוכלוסיית העיר את תושבי הכפרים הצמודים אליה אז, מספר התושבים הכולל לשנה 2014 הגיע ל־113,116 נפש. עובדה זו מעמידה אותה כעיר המאוכלסת ביותר בצפון מערב תוניסיה. הפעילות הכלכלית העיקרית בעיר וסביבותיה, היא חקלאות. העיר קרובה לעיר הרומית העתיקה המפורסמת בולרגיה, כמו גם למחצבת השיש העתיקה של צ'מטו. שם העיר ז'נדובה נגזר מצרפתית "Gens d'en bàs" בתרגום מילולי לעברית "האנשים שלמטה".
היסטוריה
בתקופת האימפריה הרומית העיר נקראה ליברטינה ותושבי העיר היו אזרחים - CIVITAS  של הפרובינקיה הרומית ביזסנה  - Byzacena שבצפון אפריקה. על החשיבות ההיסטורית של האזור מעידים שרידי הערים הרומיות הגדולות הסמוכות בולה רג'יה וצ'מטו. שרידים של אתרים היסטוריים אחרים מעדים על התפקיד שהעיר מילאה לפני מאות שנים, בחיים הכלכליים של האזור.
בסביבות שנת 670 לספירה נכבשה העיר על ידי המוסלמים במהלך כיבושיהם במגרב.
העיר המודרנית ז'נדובה התחיל להתעורר סביב התחנה הרכבת מתוניס לגולטה, שהוקמה במקום זמן קצר לפני הקמת הפרוטקטורט הצרפתי בתוניסיה ב־1 בספטמבר 1879. ז'נדובה הפכה לעיר ב־25 בספטמבר 1887, העיר התפתחת, בתחילה, בצד הצפוני של קו הרכבת ואז השתרעה בהדרגה לכיוון דרום.
שמה המקורי של העיר סוק אל ארבע, או "שוק יום רביעי", נקשר ישירות ליום השוק השבועי שנערך בכל יום רביעי במקום.
ב-9 באפריל 1934 תחת הצרפתים העיר ז'נדובה הייתה האזור התוניסאי בו החלה הדרישה האזרחית לעצמאות מהקולוניזציה הצרפתית. ההפגנות החלו בשכונה אוד מליז שבעיר ב־4 באפריל 1934 לפני שהגיעו לבירה והפכו לתנועה לאומית.
"אירועי אפריל 1938" (9 أحداث أفريل 1938) היו מחאות רחוב שדרשו רפורמות פוליטיות, כולל הקמת פרלמנט, צעד חשוב לקראת עצמאות תוניסיה, מהצרפתים. ההפגנות והמהומות הפכו לקרב יריות מדמם, שסימן את תחילתה של התנועה הלאומית התוניסאית.
ב־16 בנובמבר 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה שדה תעופה סוק-אל-ארבה שהיה מחוץ לעיר, נלכד על ידי הצנחנים של חטיבת הצנחנים הבריטית הראשונה במהלך מבצע לפיד.
בעיר נולד שחקן הכדור סל סאלח אל-מאג'רי לשעבר מקבוצת דאלאס מאבריקס.
גאוגרפיה
ז'נדובה היא בירת מחוז ז'נדובה וממוקמת בצפון מערב תוניסיה. העיר נמצאת כ־150 קילומטרים מערבית לבירה תוניס, לאורך אגן הניקוז של ואדי מאג'ארדה.
מחוז ז'נדובה מחולקת ל -9 נפות :
ספורט
בז'נדובה נמצא מועדון הספורט המקצועי שנקרא ז'נדובה ספורט, כמו גם מועדונים שונים לחובבים או מקצוענים למחצה הפעילים בתחומים רבים.
פסטיבלים
עונת פסטיבלי התרבות מתקיימת מדי שנה באתר הארכאולוגי Bulla Regia
אקלים
לז'נדובה אקלים ים תיכוני חם ( סיווג האקלים Köppen Csa ). בחורף יש הרבה יותר גשמים מאשר בקיץ. הטמפרטורה השנתית הממוצעת בז'נדובה היא 18 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים הרב שנתית עומד על בערך 504 מילימקטרים.
פוזיטנו
פוזיטנו (באיטלקית: Positano) הוא כפר וקומונה על החוף האמאלפיטאני, בנפת סלרנו (באיטלקית: Provincia di Salerno), במחוז קמפניה שבדרום איטליה.
בעבר שימשה העיר פוזיטנו כנמל ה השוקק של רפובליקת אמלפי. עד למאה ה-20 הייתה פוזיטנו אחד מהמרכזים המסחריים החשובים ביותר בים התיכון, היא אף התחרתה עם ונציה על הדומיננטיות כמרכז סחר בינלאומי, בו נפגשות סחורות מהמזרח הקרוב והתיכון עם סחורות ממערב ומרכז אירופה.
במהלך המאה ה-20 החל תהליך של מיתון, וכלכלת העיר דעכה. כתוצאה מכך עזבו למעלה ממחצית התושבים (חלקם הנכבד היגר לארצות הברית).
סנדי פאוול
סנדי פאוול (באנגלית: Sandy Powell; נולדה ב-7 באפריל 1960) היא מעצבת אופנה בריטית.
ביוגרפיה
פאוול נולדה בלונדון, אביה עבד בקזינו ואמה מזכירה, היא למדה מאמה לתפור במכונת תפירה, ציירה ציורים של בגדים, עיצבה ויצרה בגדים לבובות שלה ולאחר מכן לעצמה, היא החלה ללמוד לתואר בעיצוב תיאטרון מבית ספר לאומנויות אך עזבה את הלימודים לפני שסיימה אותו.
היא הייתה מועמדת מספר פעמים לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר וזכתה בפרס 3 פעמים.
אלמוג בר
אלמוג בר (נולדה ב-1 בדצמבר 1991) היא סופרת ישראלית, ששלושת ספריה היו לרבי-מכר. אלמוג הוציאה את ספרה הראשון "שתי פרדות וחצי" בגיל 22, את ספרה השני "געגוע בין השורות" שנתיים אחר כך בגיל 24, ואת ספרה השלישי "לאהוב בשחור לבן" בגיל 27.
ביוגרפיה
אלמוג נולדה ב-1991 בחולון ובגיל 12, עברה עם משפחתה לראשון לציון. היא סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר מקיף י', וסיימה תואר ראשון בתקשורת וניהול במכללה למנהל בשנת 2017.
לאחר פרסום של סיפורים בדף הפייסבוק שלה הוציאה אלמוג בשנת 2015 את ספרה הראשון "שתי פרדות וחצי" בהוצאה עצמית. תחילה מכרה אלמוג את הספר דרך אתר אינטרנט, אך ברגע שהוא הופץ לחנויות הוא הפך לרב-מכר ומכר מעל ל-20 אלף עותקים. הספר הוא אסופה של סיפורים קצרים העוסקים באהבה, פרידה ומה שביניהם.
בשנת 2017 הוציאה את ספרה השני "געגוע בין השורות" גם הוא בהוצאה עצמית. ספר זה כולל גם הוא סיפורים קצרים בנושא אהבה ומערכות יחסים. הוא הופץ לחנויות ישר עם יצאתו לאור ונכנס היישר לרשימות רבי המכר. את המימון להוצאת ספריה גייסה אלמוג דרך האתר "הדסטארט" בתמיכת הגולשים והעוקבים בדף הפייסבוק שלה.
ביקורות
כתיבתה של אלמוג זוכה לביקורות מעורבות. עקב יציאתה של אלמוג מכותלי הפייסבוק אל עולם הספרות, נוצר שיח ציבורי בנושא תופעת "סופרי רשת" אשר זוכים, מצד אחד, להערצת הקוראים ברשתות החברתיות ומחוצה להם, ומצד שני, לביקורות מאנשי הרוח והתרבות, המלינים על איכות הכתיבה שלהם לעומת הספרות הקלאסית יותר.
לייז' (אי)
האי לייז' (באנגלית: Liège Island; או Liege Island) הוא אי, הנמצא צפונית - מזרחית ובסמוך לאי בראבאנט, בארכיפלג פאלמר, שלמול חופי חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של האי 17 קילומטרים ורוחבו 5.6 קילומטרים.
מעבר קרוקר מפריד בין האי לייז' לבין האי הוסיסון ואיי כריסטיאניה.
במרכז האי מצויים הרי ברוגמאן.
מיפוי האי
האי צולם מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד, בין השנים 1956–1957, ובהתבסס על תצלומי אוויר אלה, מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978, ובשנית בשנת 1980.
מקור השם
ז'רלאש קרא לאי על שם מחוז לייז' שבבלגיה.
זג צהוב-מקור
זג צהוב-מקור (שם מדעי: Pyrrhocorax graculus) הוא מין של עוף ממשפחת העורביים. בתי הגידול המועדפים עליו הוא הרים גבוהים. תחום התפוצה של הזג מתפרש מספרד מזרחה, לאורך דרום אירופה וצפון אפריקה לכיוון מרכז אסיה, הודו וסין, וכולל גם את ישראל. זגים צהובי-מקור מסוימים נצפו מקננים ברום גבוה יותר מכל מין עוף אחר שתועד. ביצי הזג מותאמות לסביבות עם מחסור בחמצן. התאמות אלה, בין השאר, מייעלות את אספקת החמצן לתוך הביצה ומפחיתות את איבוד המים ממנה.
טקסונומיה
הזג צהוב-המקור תועד לראשונה כ-Corvus graculus, על ידי לינאוס, בחיבורו Systema Naturae משנת 1766. הוא הועבר לסוג Pyrrhocorax על ידי האורניתולוג הבריטי מרמדוקה טונסטאל, בחיבורו Ornithologia Britannica משנת 1776. בנוסף לזג צהוב-המקור, טונסטאל העביר גם את הזג אדום-המקור לסוג זה. הזגים נחשבו בעבר כקרובים ביותר לעורבים מהסוג Corvus, במיוחד למינים מתת-המשפחה Coloeus (שכוללת בין השאר את הקאק); אך מחקרים ב-DNA ובכרומוזום b הוכיחו שהסוג Pyrrhocorax נפרד מוקדם יחסית משאר מיני העורביים.
שמו המדעי של הסוג, Pyrrhocorax, הוא הלחם של המילים πύρρος ("פורהוס"), "בצבע להבה", וκόραξ ("קוראקס"), "עורב"; משמעות שמו המדעי של המין, graculus, היא "קאק" בלטינית. שמו האנגלי של הזג (Cough) היווה במקור שם אונומטופיוני לקאק. הזגים אדומי-המקור, שהיו נפוצים בקורנוול, כונו באנגלית קורנוולית "Cornish chough" (קאק קורנוולי); השם השתנה במהלך הזמן ל-chough.
הפליאונתולוג המוראבי פרדיננד סטוליקזה, טען שהאוכלוסייה של הזג באזור ההימלאיה מהווה תת-מין שלישי, ''P. g. forsythi, אך הצעתו לא נתקבלה; אוכלוסייה זו נכללת כיום בתת-המין P. g. digitatus''. מאובן שנמצא באירופה מזכיר מאוד במבנהו את הזג צהוב-המקור, ולעיתים הוא ממויין כ-''P. g. vetus''.
תת-מינים
ישנם שני תת-מינים:
תיאור
כל גופו של הזג הבוגר שחור בוהק. מקורו צהוב, עיניו חומות-כהות ורגליו אדומות. הזכר זהה במראהו לנקבה, למרות שהוא גדול ממנה במעט. צבע גופם של זגים צעירים דהוי יותר, צבע מקור צהוב דהוי ורגליהם חומות. הזג צהוב-המקור קטן מעט מהזג אדום-המקור: אורכו כ-37 עד 39 ס"מ, אורך זנבו כ-12 עד 14 ס"מ, ומוטת כנפיו היא כ-75 עד 85 ס"מ; זאת למרות שזנבו ארוך יותר וכנפיו קצרות יותר מאלה של אדום-המקור.
הפרטים מתת-המין ''P. g. digitatus גדולים מעט מהפרטים מתת-המין השלט - משקלם כ-191–244 גרם, לעומת 188–252 אצל תת-המין P. g. graculus''; בנוסף, רגליהם חזקות יותר. ממצאים אלה מתאימים לכלל ברגמן, שטוען שתת-המינים או המינים הגדולים יותר של בעלי חיים יהיו באזורים קרים יותר, או ברום גבוה יותר. גפיו של הזג, מקורו ועצמות שורש הרגל שלו גדולים יותר באזורים חמים, מה שעולה בקנה אחד עם כלל אלן. הטמפרטורה היא הגורם המשפיע החשוב ביותר על השוני בין תכונות גופם של הזגים השונים.
קריאות ה"פריייפ" ו"סוויוווו" של הזג שונות מהקריאות האופייניות יותר למיני העורביים, "צ'ייי-אווו", שאותן משמיעים הקאק והזג אדום-המקור. הוא גם משמיע קריאת אזהרה, "צ'וווור", וכמה שריקות וציוצים שמושמעים על ידי זגים שנחים או אוכלים.
תפוצה ובית גידול
הזג מצוי בגבהים של כ-1,260–2,880 מטרים מעל גובה פני הים באירופה, של כ-2,880–3,900 מטרים מעל גובה פני הים במרוקו, ושל כ-3,500–5,000 מטרים מעל גובה פני הים בהרי ההימלאיה. תועד זג צהוב-מקור שקינן בגובה של כ-6,500 מטרים מעל גובה פני הים, גבוה יותר מכל מין עוף אחר, אפילו מהזג אדום-המקור, שהתזונה שלו אינה מותאמת היטב לחיים בגבהים כאלה. זגים נצפו גם על ידי מטפסים בהר האוורסט, ברום של כ-8,200 מטרים מעל גובה פני הים. הוא מקנן בדרך כלל בחרכים ובסדקים בצוקים, למרות שהוא עשוי להשתמש גם בחללים בין סלעים במישורים.
הזגים מחפשים אוכל בעיקר במדרונות הרריים ובמישורים אלפיניים, מעל או מתחת לקו העצים (הקו בהר, שמסמן את המקום הגבוה ביותר בו עצים יכולים לגדול). בחורף, הם מתקהלים ליד ישובים, אתרי סקי, מלונות ומקומות נוספים שנבנו עבור תיירים.
רבייה
הזג צהוב-המקור הוא מונוגמי, והזכר מתרבה עם אותה נקבה כל שנה. עונת הקינון מתחילה בתחילת מאי. הזגים לא מקננים בלהקות, למרות שקינים של זוגות שונים עשויים להיות קרובים יחסית אחד לשני. הקינים בנויים משורשים, זרדים וגבעולים, ומרופדים בדשא, זרדים קטנים או שיער. הם עשויים להיות מוקמים על מדפי סלע, במערות, בסדקים בצוקים או במבנים נטושים. הנקבה מטילה 3–5 ביצים לבנבנות שגודלן כ-33.9 על 24.9 מ"מ, והן מכוסות בנקודות בצבע קרם, חום-צהבהב או ירוק בהיר ובכתמים חומים. הנקבה דוגרת עליהן במשך 14–21 ימים. הגוזלים בוקעים מכוסים בפלומה, בשונה מגוזלי הזג אדום-המקור, שבוקעים כמעט עירומים. הם מואכלים על ידי הזכר והנקבה, והם יכולים להיות מואכלים גם לאחר שפרחו והצטרפו ללהקה. הם פורחים מהקן 29–31 ימים לאחר הבקיעה. הזגים יכולים להתרבות בהרים הגבוהים, מכיוון שיש לביצים פחות נקבוביות יחסית לאלה של מיני השפלה, והן מאבדות פחות מים על ידי אידוי בלחץ אטמוספירי נמוך. בנוסף לכך, לעובר של הזגים שמתרבים באזורים גבוהים יש המוגלובין מיוחד, עם זיקה גדולה לחמצן שהוגדרה גנטית.
באלפים האיטלקיים המערביים, הזגים צהובי-המקור מקננים במגוון רחב יותר של אתרים מאשר הזגים אדומי-המקור; בין השאר בצוקים ובמבנים נטושים. לעומתם, הזג אדום-המקור מקנן באזור זה רק בצוקים טבעיים (למרות שהוא מקנן במבנים נטושים באזורים אחרים). נקבת הזג צהוב-המקור מטילה ביצים חודש אחרי אדום-המקור, למרות שאחוזי ההצלחה של הגוזלים והתנהגות הרבייה זהים בשני המינים. כנראה שהדמיון ברבייה שלהם בא בגלל שלשניהם יש את אותם לחצים סביבתיים.
מחקר שנעשה באוכלוסיות שונות של הזגים צהובי-המקור הראה שבממוצע, מוטלות 3.6 ביצים בתטולה; מהן בוקעים 2.9 גוזלים, ומהם 1.9 הצליחו להגיע לגיל פריחה מהקן. אחוז ההישרדות של הבוגרים הוא בין 83% ל-92%, בלי שוני ניכר בין הזכרים לנקבות. אחוזי ההישרדות של זגים בני שנה היה נמוך יותר, כ-77%. אספקה זמינה של אוכל מאתרי תיירות אנושיים לא השפיעה על אחוזי ההישרדות.
תזונה
המעבר לגבהים נמוכים יותר מתחיל עם ירידת השלגים הראשונים, והזגים מחפשים אוכל ליד, או בתוך המקום הנמוך ביותר בעמקים, למרות שהם חוזרים אל ההרים כדי לישון. במארס ובאפריל, הזגים מבקרים בתכיפות בכפרים שממוקמים בעמקים, או בנקודות ללא שלג לפני שהם חוזרים לכרי הדשא הגבוהים. במהלך החיפוש אחר המזון, הזגים עשויים לעבור מרחק של כ-20 ק"מ, בהפרש גבהים של כ-1,600 מטרים. בהרי האלפים, התפתחות הסקי בגבהים של מעל 3,000 מטרים מאפשרת לזגים להישאר בהרים במהלך החורף.
באזורים בהם תחום התפוצה שלהם חופף, הזגים צהובי-המקור עשויים לחפש מזון במשותף עם הזגים אדומי-המקור, למרות שיש תחרות מועטה על אוכל. מחקר איטלקי הראה שהחלק בתזונת הזג אדום-המקור בחורף כלל בעיקר פקעות זהבית שהוצאו מהקרקע, בעוד הזגים צהובי-המקור אכלו בעיקר פירות יער ופירות ורדים. ביוני, הזגים אדומי-המקור אכלו בעיקר זחלים, בעוד הזגים צהובי-המקור ניזונו בעיקר מגלמי טיפולתיים. מאוחר יותר, במהלך הקיץ, הזגים צהובי-המקור ניזונו בעיקר מחגבים, והזגים אדומי-המקור הוסיפו גלמי טיפולתיים, פגיות זבובים וחיפושיות לתזונה שלהם.
בנובמבר, במזרח הרי ההימלאיה, הזגים מצויים בעיקר ביערות ערער וניזונים מענבי הערער; זאת בשונה מהזגים אדומי-המקור, שבזמן זה של השנה מוצאים את מזונם על ידי חפירה באדמת מרעה.
טורפים ומזיקים
הבז הנודד, העיט הזהוב והאוח המצוי נמנים עם טורפי הזגים הבוגרים, בעוד העורב השחור ניזון מגוזליהם. זגים צהובי-מקור נצפו צוללים על שועלים מצויים. התנהגות "בריונית" זו משמשת, כנראה, כאימון למצב שבו הזגים יצטרכו להגן על גוזליהם מפני טורפים.
הזג צהוב-המקור מהווה בית גידול לפרעוש Ceratophyllus vagabunda, שנפוץ אצל כל הציפורים, לשני המינים Frontopsylla frontalis ו-''F. laetus, שמותאמים במיוחד לזגים אלפיניים, לשרשור Choanotaenia pirinica, ולמינים שונים של כינים, מהסוגים Brueelia, Menacanthus ו-Philopterus''.
שימור
תחום תפוצתו של הזג צהוב-המקור הוא נרחב, אך לעיתים מקוטע, ומוערך בכ-1 עד 10 מיליון קמ"ר. אוכלוסייתו של הזג גדולה, ועומדת על כ-260,000 עד 620,000 פרטים באירופה. אוכלוסייתם של הזגים בקורסיקה עומדת, על פי ההערכה, על כ-2,500 פרטים. לאורך כל תחום התפוצה שלו, לא נראה שהזג הגיע לגבול ירידת האוכלוסייה של ארגון IUCN (דהיינו, ירידה של יותר מ-30% באוכלוסייה במשך 10 שנים או 3 דורות), ולכן נחשב כמצוי במצב שימור "ללא חשש".
בתקופה שבה היה ההיקף הכי גדול של עידן הקרח האחרון, לפני כ-18,000 שנים, דרום אירופה אופיינה על ידי אזורים פתוחים וקרים, והזג צהוב-המקור היה מצוי באזורים דרומיים כמו דרום איטליה, הרחק מתחום התפוצה העכשווי שלו. כמה אוכלוסיות נשארו מהתקופה ההיא, והתקיימו עד למאות האחרונות. בהרי הטטרה הפולניים, שרדה אוכלוסיית זגים מעידן הקרח האחרון, אך לא נראה באזור זג מקנן מאז המאה ה-19. בבולגריה, מספר אתרי הקינון של הזגים ירד מ-77 בין 1950 ל-1981, ל-14 בלבד מ-1996 ל-2006, ומספר הזוגות באתרי הרבייה שנותרו ירד מאוד. ייתכן שהירידה באוכלוסייה התרחשה בעקבות הפסקת הרעייה באזורים אלה. איבוד אתרי חיפוש מזון יכול לקרות גם בגלל בניית אתרי סקי ובניינים נוספים לתיירים על כרי דשא אלפיניים. אוכלוסיות הזגים יציבות או נמצאות בעלייה באזורים שבהם יש עדיין חקלאות מסורתית או בהיקף קטן, ונכחדו מקומית או שנמצאות בירידה במקומות שבהם יש פעילות חקלאית אינטנסיבית, כמו באנגליה, ברטאן, דרום-מערב פורטוגל וסקוטלנד היבשתית.
מספרם של הזגים עשוי לרדת מקומית בגלל הצטברות של חומרי הדברה ומתכות כבדות באדמה האלפינית, גשמים כבדים, יריות או הפרעות אנושיות אחרות, אבל ירידה עולמית באוכלוסייה מתרחשת בעקבות ההתחממות הגלובלית, שעלולה לגרום לאקלים האלפיני לעבור לאזורים אחרים, מוגבלים יותר, או להיעלם לחלוטין.
מאובנים של הזג צהוב-המקור ושל הזג אדום-המקור נמצאו גם באיים הקנריים; ההכחדה שלהם באיים אלה עשויה להיות תוצאה של שינוי באקלים או פעילות אנושית.
קישורים חיצוניים
זג צהוב-מקור, אתר טיולי (של רשת למטייל)
זג צהוב-מקור, אתר Avibirds
ארטה פסקל-טרויו
ארטה פסקל-טרויו (בצרפתית: Ertha Pascal-Trouillot; נולדה ב-13 באוגוסט 1943) היא משפטנית שכיהנה כנשיאת בית המשפט העליון של האיטי, ושימשה כנשיאה הזמנית של המדינה כ-11 חודשים. פסקל-טרוליו הייתה האישה הראשונה שכיהנה בשני התפקידים.
ביוגרפיה
פסקל-טרויו נולדה למשפחה קשת יום, בת תשיעית בין עשרה ילדים. ב-1971 סיימה לימודי משפטים בפורט-או-פרנס והייתה האישה עורכת הדין הראשונה במדינה. בשנת 1975 מונתה לשופטת וב-1988 מונתה לנשיאת בית המשפט העליון.
בתקופה שבה עמדה בראש בית המשפט העליון אירעה הפיכה צבאית בהאיטי וכעבור שלושה ימי שלטון צבאי הועבר השלטון לידיה. היא כיהנה כנשיאה זמנית של האיטי ממרץ 1990 ועד פברואר 1991. במהלך השנה הנהיגה את המעבר של המדינה לשיטת שלטון דמוקרטית ובעת הבחירות החופשיות שנערכו בדצמבר 1990. ב-6 בינואר 1991 נערך ניסיון הפיכה כושל נגד הנשיא הנבחר ולאחר שנכנס לבסוף לתפקיד, הנשיא ז'אן-ברטראן אריסטיד הביא למעצרה של פסקל-טרויו באשמת קשירת קשר להפילו. בהתערבות ארצות הברית היא שוחררה ממעצר כעבור יום.
אלון עדר ולהקה (אלבום)
אלון עדר ולהקה הוא אלבומו השני של המוזיקאי אלון עדר, והראשון במסגרת ההרכב "אלון עדר ולהקה", שיצא בשנת 2011.
רשימת השירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אלון עדר, למעט "כל טיפה של רגש" שנכתב יחד עם הארי ליפשיץ ו"מוצא אל הים" שנכתב על ידי מאיר ויזלטיר.
משתתפים
אלון עדר ולהקה:
משתתפים נוספים:
הקרן למחקרים מתקדמים של רוסיה
הקרן למחקרים מתקדמים (ברוסית: Фонд перспективных исследований) היא קרן ממשלתית, שמטרתה לקדם יישום מחקר ופיתוח למען האינטרסים הביטחוניים של רוסיה ומחקרים הנוגעים לפיתוח טכנולוגיות צבאיות וטכנולוגיות לצורך ביצוע מודרניזציה של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, פיתוח ויצירת טכנולוגיות חדשניות והפקת מוצרי היי-טק צבאיים והיא הגוף הממשלתי העיקרי בתחום הפיתוחים הטכנולוגיים עבור הצבא.
Artist Collection: Toni Braxton
Artist Collection: Toni Braxton (בעברית: אוסף האמנים: טוני ברקסטון) הוא אלבום הלהיטים השלישי של הזמרת האמריקאית טוני ברקסטון אשר הופץ ב-12 באוקטובר 2004 BMG Heritage Records בדרום אמריקה בלבד.
באלבום הלהיטים נכללים מיטב להיטיה של ברקסטון שיצאו משנת 1992 ועד שנת 2003.
רקע
האלבום הופץ באותו היום בו הופץ אלבום הלהיטים השני שלה Platinum & Gold Collection. בשונה משני אלבומי הלהיטים הקודמים שלה, האלבום מכיל בנוסף ללהיטים בולטים מהקריירה שלה גם שירים שלא יצאו כסינגלים בכלל משלושת אלבומיה האחרונים.
יוסף מרדכי הלוי
הרב יוסף מרדכי הלוי (29 ביוני 1878 – 31 באוגוסט 1947) היה איש ציבור ומחנך ירושלמי, אב בית דין של העדה הספרדית בעיר, מנהל בית המדרש לרבנים של חברת עזרה, ממייסדי בית היתומים הספרדי, נשיא ועד העדה הספרדית בירושלים ובית החולים משגב לדך, ממנהיגי הסתדרות המזרחי וציר אספת הנבחרים הראשונה.
קורות חיים
נולד בירושלים ב-29 ביוני 1878 (כ"ח בסיוון ה'תרל"ח) לאירמוזה ולרב אשר אברהם הלוי שהיה דיין ושד"ר של העדה הספרדית בעיר, בן למשפחת רבנים, שד"רים ועסקנים שמוצאה בספרד. בגיל 10 התייתם מהוריו, והרב יוסף רפאל עוזיאל גידלו כאפוטרופוס. בילדותו למד והתחנך בתלמוד תורה של העדה הספרדית בעיר, ובהמשך בישיבת תפארת ירושלים ובישיבתו הפרטית של הרב יעקב שאול אלישר. בחודש אוגוסט 1890 (אלול ה'תר"ן) נישא לאסתר בת הגביר יצחק רפאל יצחקי, והוסמך בתקופה זו לרבנות.
בגיל 25 לערך החל לפרסם שו"ת הלכתי בירחון התורני המאסף בעריכת הרב בן ציון אברהם קואינקה, שכלל גם השגות והערות על הספר "שדי חמד" של הרב חיים חזקיהו מדיני, ופולמוסים הלכתיים בעיקר מול הרב יצחק אשכנזי. כתיבתו ותשובותיו הצטיינו בבהירותן, והעידו על בקיאותו ותפיסתו הרחבה.
בשנת 1903 (ה'תרס"ג) נמנה עם מקימי בית היתומים הספרדי בירושלים לצד הרב חנניה גבריאל, ולקראת סוף שנת 1903 (ה'תרס"ד) מונה לשמש כמורה להלכה ותלמוד בישיבת "תפארת ירושלים". בהמשך שימש כמורה להלכה לאברכי בית היתומים הספרדי.
בחודש ינואר 1912 נבחר לשמש כחבר בוועד העדה הספרדית בירושלים לצד הרבנים אברהם ביג'אג'ו, דוד פאפו, חנניה גבריאל, רפאל שלמה לניאדו ויוסף שאול אלישר. באותה שנה מונה על ידי אפרים כהן-רייס לשמש כמורה לתלמוד והלכה בבית המדרש לרבנים של חברת עזרה, כמחליפו של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל. בהמשך מונה לשמש כמנהל וכמורה הראשי של בית המדרש עד לשנת 1916 (ה'תרע"ו).
בשנת 1914 (ה'תרע"ד) יצא יחד עם הרב ישראל פורת בשליחות לממשלה המרכזית באיסטנבול שבטורקיה, כחבר מטעם וועד הרבנים לירושלים (שכלל את רבני עדת הספרדים והאשכנזים יחד), בבקשה לפטור את רבני העיר משירות צבאי, ולאשר את הישיבות כבעלות זכויות בעקבות פתיחת מלחמת העולם הראשונה. הודות לסיועו של הרב חיים נחום אפנדי, הוכתרה שליחותם בהצלחה.
בפעילותו הציבורית שימש כחבר "התאחדות הספרדים העולמית", נמנה עם מנהלי ועד העדה הספרדית בירושלים, ובשנת 1927 (ה'תרפ"ז) נבחר לשמש כנשיא הוועד עד לשנת 1928 (ה'תרפ"ח). במשך שנים רבות שימש כחבר בית הדין לעדת הספרדים, ובשנת 1933 (ה'תרצ"ג) מונה לשמש בו כאב בית הדין. בבית הדין כיהנו לצידו כדיינים במשך השנים הרבנים חנניה גבריאל, אברהם פילוסוף ויהודה הכהן שאקו.
נמנה עם מייסדי שכונת בית וגן בירושלים, וחבר וועד שכונת רחביה בעיר. בין היתר שימש כנשיא בית החולים משגב לדך, וחבר וועד בית התבשיל שייסד נתן שטראוס. כן שימש כציר אספת הנבחרים הראשונה, חבר הנהלת הוועד הלאומי, חבר מועצת הרבנות הראשית, חבר הסתדרות המורים העבריים, חבר המרכז הארצי של הסתדרות המזרחי בישראל וממנהיגיה בארץ.
מתוקף תפקידו כחבר נשיאות "האיחוד העולמי של הקהילות הספרדיות", יצא בשנת 1938 (ה'תרצ"ח) יחד עם יצחק רפאל מולכו כנציג ירושלים לוועידת האיחוד שהתקיימה באמסטרדם, ומשם נסעו גם לפריז ולונדון, שם פעלו למען היישוב היהודי בישראל.
הלך לעולמו בירושלים ב-31 באוגוסט 1947 (ט"ו באלול ה'תש"ז).
חתנו היה הרב אליהו פרדס, שנישא לבתו אירמוזה ובהמשך לבתו אלגרה. אחיו, הרב בנימין הלוי היה ראב"ד העדה הספרדית בירושלים, ממנהלי ומייסדי בית מושב הזקנים והזקנות הספרדי בעיר, מורה לתלמוד בבית חינוך עיוורים ובישיבת "תפארת ירושלים" וישיבת פורת יוסף, יושב ראש וועד שכונת אהל משה וחבר הוועד הלאומי.
נכדתו הייתה פרופסור רות גביזון.
אתר הניסויים סמיפלטינסק
אתר הניסויים סמיפלטינסק, או כפי שהיה ידוע בברית המועצות סמיפלטינסק-21 או הפוליגון, היה אתר הניסויים העיקרי לנשק גרעיני בברית המועצות (מקבילו של אתר הניסויים נבדה האמריקאי). האתר שכן בסטפה שבקזחסטן, שהייתה רפובליקה סובייטית. המבנים הקשורים לאתר הניסויים שכנו כ-150 ק"מ מערבית לעיר סמיי, שבאותה עת נקראה "סמיפלטינסק". במהלך שנות פעילותו של האתר, בין השנים 1949 ל-1989, נערכו בו 456 ניסויים גרעיניים. האתר נסגר בשנת 1991.
אסטל, דוכסית אסטרייטלנד
אסטל סילביה אווה מארי, דוכסית אסטרייטלנד (בשוודית: Estelle Silvia Ewa Mary; נולדה ב-23 בפברואר 2012) היא בתה של יורשת העצר השוודית, הנסיכה ויקטוריה, והשנייה בסדר הירושה לכתר השוודי, לאחר אמהּ.
ביוגרפיה
אסטל היא בתם של הנסיכה ויקטוריה והדוכס דניאל. שמה הוכרז בידי סבה קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה. היא הנסיכה הראשונה בהיסטוריה השוודית שנולדה ליורשת עצר מכהנת. היא צפויה לרשת את הכתר גם אחרי לידת אחיה, בעקבות שינוי החוק המבטל את העדפת הבן הבכור ומשווה בין המגדרים בירושת הכתר השוודי.
עם הכרזת שמה פורסמה בעיתונות סברה כי הוא על-שם אשתו של קרוב משפחתה, הרוזן פולקה ברנדוט.
ב-2 במרץ 2016 נולד לאסטל אח, הנסיך אוסקר, דוכס סקניה.
בית בורג'ה
בית בורג'ה (באיטלקית: Borgia) הייתה משפחת אצולה משפיעה באיטליה בתקופת הרנסאנס. בית בורג'ה הצמיח מקרבו מדינאים מצביאים ופטרוני אומנות, ואף שני אפיפיורים, קליקסטוס השלישי ואלכסנדר השישי. בתקופתו של אלכסנדר השישי הואשמו בני המשפחה בעבירות חמורות מעילה בקודש, גנבה, רצח ושוחד. הם היו אויבים מושבעים של בית מדיצ'י ובית ספורצה, אך נודעו כפטרוני אמנות בולטים.
קליקסטוס השלישי
אלפונס דה בורג'ה (נולד בשנת 1378) היה ראשון בני בורג'ה שהתבלט. הוא נולד לחואן דומינגו דה בורג'ה, ואשתו פרנקינה לנסול ב-ולנסיה שבספרד. הוא היה פרופסור למשפטים באוניברסיטת ליידה, ושימש כדיפלומט עבור מלכי אראגון לפני שהפך לקרדינל. בשנת 1455 נבחר כמועמד פשרה למשרת האפיפיור, ובמסגרת תפקידו זה נשא את השם קליקסטוס השלישי. במסגרת תפקידו הוא מינה את אחיינו רודריגו בן ה-26 (לימים אלכסנדר השישי), בהתאם לגישה הנפוטיסטית אשר רווחה אז, להגמון (בישוף), ולקרדינל ולבסוף לסגן קנצלר ולמנהל החצר של האפיפיור.
תקופת כהונתו של קליקסטוס השלישי הייתה קצרה, הוא מת בשנת 1458.
תקופת אלכסנדר השישי
אחד מהבולטים שבבני המשפחה היה רודריגו בורג'ה. אף על פי שכיהן כקרדינל במשך 35 שנה, הוא נודע כאיש מושחת ביותר, ופילגשיו וילדיו היו מוכרים היטב בציבור. על פי המסופר, הוא קנה את כהונת האפיפיור פשוטו כמשמעו. הוא השיג את תמיכתו של המועמד השני אסקניו ספורצה, כאשר שלח לטירתו ארבעה פרדים עמוסי זהב טהור. הוא הוכתר כאפיפיור אלכסנדר השישי בשנת 1492, ועוד באותה שנה זעזע את העולם הנוצרי כאשר חגג את שחרור חצי האי האיברי מידי המוסלמים במלחמת שוורים אכזרית בכיכר פטרוס. ג'ובאני דה מדיצ'י כתב במכתב לחברו לאחר שנפגש עם האפיפיור החדש: "ברח, אנו נתונים בכף זאב".
עוד מזמן כהונתו כקרדינל, היו לרודריגו דה בורג'ה בן ושתי בנות מנשים ששמן לא ידוע. פילגשו המפורסמת ואנוזה דה קטנאיס, שייתכן שגם אמה הייתה פילגשו, ילדה לו עוד שלושה בנים ובת. רודריגו הצליח לארגן עבור בנו הבכור פדרו לואיס בורג'ה את דוכסות גנדיה שבספרד, וכן אירס אותו לאינפנטה מבית המלוכה הספרדי. בן בולט נוסף היה חואן בורג'ה שהיה האהוב על אביו, וכן התפרסמו האחים צ'זארה ולוקרציה. את העושר הרב שצבר ניצל בורג'ה להתענגות על מנעמי החיים; הוא בנה לעצמו ארמון רחב ידיים בן שלוש קומות, שרוהט ברהיטים מפוארים מצופים בבד סאטין וקטיפה רקומת זהב, אולמות מעוטרים בגובלנים וכלי שולחן עשויים זהב ופנינים. הוא התרברב שברשותו די מטבעות זהב כדי למלא את הקפלה הסיסטינית.
אויביו הפוליטיים באיטליה הסיתו את הצרפתים לפלוש לאיטליה. האפיפיור ניסה לכרות ברית עם נאפולי ורפובליקת פירנצה, אולם פירנצה נכנעה מיד כשהגיעו הצרפתים, והדרך אל רומא הייתה פתוחה בפניהם. הם ערכו מצעד ניצחון מעורר אימה ברחובות רומא, ומקרי רצח היו דבר יום ביומו. האפיפיור ניהל משא ומתן עיקש עם הצרפתים, שבסופו של דבר עזבו את רומא והמשיכו אל נאפולי. עם זאת, ספרד חפצה בנאפולי לעצמה, ומלך ספרד פרננדו השני כרת ברית אנטי-צרפתית עם מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וכן עם מילאנו והרפובליקה של ונציה. כאשר הכוחות הגרמנים והספרדים לצדו, חש האפיפיור בטוח להכריז מלחמה מחדש על הצרפתים.
עוד בתקופת המלחמה בצרפתים החל ג'ירולמו סבונרולה להטיף בפירנצה נגד האפיפיור וגינה את מידותיו המושחתות שהיו ידועות היטב בציבור. אלכסנדר מצדו הורה לו להפסיק להטיף, אולם סבונרולה הצהיר כי אלכסנדר "איננו עוד נוצרי. הוא כופר, סוטה מדרך הישר ועל כן חדל מלהיות אפיפיור". האפיפיור מצדו הגיב בגזירת נידוי, שסבונרולה התעלם ממנה. בתגובה איים האפיפיור על שלטונות פירנצה שאם לא ישתיקו את המטיף בעצם ינדה את העיר כולה. סבונרולה עונה בפירנצה, ופעם נוספת בידי האינקווזיטורים של האפיפיור ברומא במאמץ לגרום לו "להודות" שרימה ושיקר. בשנת 1498 הוא הוצא להורג בידי השלטונות בפירנצה.
צ'זארה
צ'זארה בורג'ה נולד לאלכסנדר ופילגשו ואנוצה בשנת 1475. בעקבות לחץ מצד אביו, מונה בגיל שבע למשרה ציבורית שבצידה תגמול כספי. עד גיל 12 חי ברומא והתחנך על ידי מורים פרטיים שסיפק אביו. מאוחר יותר למד משפטים ותאולוגיה באוניברסיטת ספיאנצה. בגיל 18 מונה לקרדינל על ידי אביו ושירת ככזה בין השנים 1493–1498. אביו אף נתן לו מדינה קטנה באיטליה, שאותה ניסה להרחיב על ידי הקמת צבא משלו. הוא התחתן ונולדה לו ילדה מנישואיו. בנוסף נולדו לו שני ילדים, בן ובת, מפילגשיו.
צ'זארה היה פעיל מאוד בפוליטיקה האפיפיורית, והיה לו יד בנישואיה של אחותו לוקרציה אליה היה קשור מאוד. הוא שכנע את אביו להשיא אותה לאלפונסו נסיך נאפולי, לאחר שפגש אותו והתרשם מיופיו וממידותיו. באותה שנה בה נישאה לוקרציה לאלפונסו, נמצאה בנהר גופתו של אחיו החורג חואן בורג'ה, שהיה הבן האהוב על אביהם. לא נמצאו אשמים ברצח, אולם בני התקופה הפנו אצבע מאשימה כלפי צ'זארה, וטענו בין היתר שצ'זארה קינא ביוקרתו של חואן, וכן שהשניים התחרו על תשומת לבה של אחותם. ברברה טוכמן סבורה ש-"בקלחת השמועות הרותחת ברומא, גם החמורה שבשמועות לא נחשבה לדבר שהוא מעבר ליכולתם של בני בורג'ה". עם זאת, לחואן היו אויבים רבים ובמחקר המודרני מקובל להאמין שצ'זארה אינו בהכרח הרוצח.
בהמשך קידם צ'זארה מהלך מורכב, במסגרתו ביטל אביו את נישואיו של לואי השנים עשר, מלך צרפת כדי שיוכל לשאת את אן מברטאן. בתמורה לכך, היה אמור מלך צרפת לשכנע נסיכה מנאפולי ששהתה בפריז להינשא לצ'זארה שרצה להגדיל באמצעותה את כוחו הפוליטי. צעד זה, שהגדיל למעשה את כוחה של צרפת (אן הייתה יורשת של ארץ רחבת ידיים שעברה לצרפת עם נישואיה ללואי), ספג גינויים מצד משפחות רבות עוצמה ברחבי איטליה כולה, ואף שגרירים מספרד ביקרו את האפיפיור על צעד זה. אחד השליחים הספרדיים הצהיר בפני אלכסנדר כי כהונתו כאפיפיור בטלה ומבוטלת, בתגובה איים אלכסנדר להשליך אותו אל מימי הטיבר. בסופו של דבר לא נענתה הנסיכה הנפוליטנית לחיזוריו של צ'זארה, וכפיצוי השיא אותו מלך צרפת לנסיכת נווארה. נישואים אלו חיזקו את הברית בין צרפת לאפיפיור, ועוררו את זעם אירופה כולה. צבא צרפתי חצה את האלפים, מתוגבר בכוחות ונציאנים, וכבש את מילאנו כשהאפיפיור תומך בצעד זה.
צ'זארה נחשב לעריץ חסר מוסר שלא בחל באמצעים על מנת לסייע ולהאדיר את עוצמת משפחתו ועוצמתו הוא. נטען כי ניקולו מקיאוולי ששימש כשגריר לחצר צ'זארה מטעם עירו, פירנצה, התרשם משיטותיו. בספר "הנסיך" מאת ניקולו מקיאוולי מוזכר צ'זארה כמודל לדמות הנסיך. מי שסיפר בדיחה אודות צ'זארה, נמצא מת ביום המחרת. וגופתו של ונציאני שהפיץ עלונים נגדו, נמצאה צפה במימי הטיבר. בעקבות מחלת אבעבועות קשה צולקו פניו. צ'זארה החל ללבוש על פניו מסיכות, דבר שהוסיף לתדמיתו השלילית.
לוקרציה
לוקרציה בורג'ה הייתה בתו של אלכסנדר השישי מ-ואנוצה צ'זארה היה אחיה. לוקרציה מתוארת כדוכסית יפת מראה בעלת עיניים כחולות ושיער זהוב (אם כי אין בנמצא ציור שהוא בוודאות שלה). כבר כשהייתה בת 13, אביה ואחיה השיאו אותה לג'ובאני ספורצה במטרה להשיג ברית עם משפחת ספורצה רבת העוצמה, אולם ערכם של בני ספורצה ירד במהרה בעיני בני בורג'ה, והאב והאח ביטלו את נישואיה של לוקרציה לספורצה והשיאו אותה לאלפונסו יפה התואר, יורש העצר של נאפולי. בני ספורצה מצדם, זועמים על ההשפלה, טענו שלוקרציה כבר נישאה לג'ובאני ספורצה וכי הוא כבר ממיש את בעלותו עליה. בהדרגה התרככו בני ספורצה ובראש ובראשונה דודו של ג'ובאני הקרדינל אסקניו ספורצה, וניסו לשכנע את ג'ובאני להסכים לגירושין. מאחר שלוקרציה לא הרתה, ביטל אלכסנדר את הנישואין בתוקף סמכותו כאפיפיור והציע לג'ובאני את הנדוניה של לוקרציה אם יסכים לביטול. משפחת ספורצה איימה על ג'ובאני שאם לא יקבל את ההצעה תפסיק להגן עליו, ובחוסר ברירה, הוא חתם בנוכחות עדים על הודאה באימפוטנציה ועל מסמכי ביטול הנישואין.
אלפונסו נודע כיפה תואר, ולוקרציה אהבה אותו באמת ובתמים ככל הנראה. אולם אהבתה לבעלה עוררה את קנאתו של אחיה, שבאותה עת היה מצולק כל כך עד שנאלץ לכסות את פניו במסכה. בשנת 1501 תקפו קבוצת אנשים את אלפונסו. הוא נפצע קשה, אולם שרד. לוקרציה טיפלה בו במסירות, ובעוד הוא מתאושש, ניסה אלפונסו להשיב נקמה באיש שלדעתו אשם בפציעתו - צ'זארה. הוא ירה במו ידיו חץ בצ'זארה שטייל בגן, אולם החטיא, ושומרי ראשו של צ'זארה הרגו אותו כנקמה. לוקרציה סלחה לאחיה על מעשהו, והם המשיכו להיות קרובים כתמיד.
לוקרציה מתוארת לרוב כאשה שטנית ומרושעת, שנהנית מתעלוליהם של אחיה ואביה. היא מתוארת "צופה בנעשה בצחוק רם ובהנאה מרובה" בשעה שאחיה יורה למוות באסירים כדי לבדר אותה. בגיל 21 נישאה לאלפונזו ד'אסטה, יורש דוכסות פרארה. פרארה הייתה אז מרכז תרבותי מזה כמה עשרות שנים ולדוכס היו מוזיקאי חצר וזמרים רבים. בורג'ה ילדה לו כמה ילדים, צברה כוח והפכה לדוכסית מכובדת. היא דיברה איטלקית, צרפתית, לטינית וקטלאנית, הייתה פטרונית אמנים כמקובל אז בחברה הגבוהה, עסקה בהתכתבות ובאמנות וטיפלה בילדיה.
אלכסנדר מת באוגוסט 1503 בגיל 73. רכלנים בני התקופה נהגו לספר שגופתו הפכה לשחורה ונפוחה ואיש לא העז לגעת בה. היא נגררה לקבורה בחבל שנקשר לרגלה. לאחר מותו ירד כוחו של צ'זארה, הוא איבד את ממלכתו וברח לנאפולי, לאחר שנתפס שם הועבר לספרד ומשם ברח אל ממלכת נווארה, שם מת כשניהל קרב בשירות גיסו מלך נווארה. בזכות מעמדה החדש התגברה לוקרציה על עברה המפוקפק וירידת המשפחה מגדולתה. בזמן נישואיה השלישיים ניהלה רומן (כנראה אפלטוני) עם המשורר פייטרו במבו. היא מתה ב-24 ביוני 1519 אחרי הריון שהסתבך.
בני בורג'ה בולטים נוספים
לאחר מותו של אלכסנדר השישי, ירדה מאוד קרנם של בני בורג'ה, אולם הם המשיכו להיות גורם מכריע באיטליה בפרט ובעולם הנוצרי בכלל. העידן בו שלטו ביד רמה ברומא, זכור עד היום בשם "עידן בורג'ה".
ג'ופרה בורג'ה, נולד בשנת 1482, היה בנו של האפיפיור אלכסנדר השישי. הוא נישא לנסיכת אראגון, וקיבל כנדוניה את נסיכות ספוליאצ'ה, ואת דוכסות אלוויטו. אלוויטו נשללה ממנו בשנת 1506 עם מותה של אשתו, אולם הוא הצליח לשמור על שאר נחלותיו. הוא נישא בשנית למריה דה מילה, והוריש את אדמותיו לבנו פרנצ'סקו בורג'ה. נינו של אלכסנדר השישי פרנסיס בורג'ה, נולד בספרד בשנת 1510, והתגייס לשירותו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1543 ירש את אביו כדוכס גנדיה, אולם בשנת 1551 ויתר על תואריו לטובת בנו, ופרש מהחיים הפוליטיים לטובת פעילות דתית.
בן בורג'ה בולט נוסף היה גספר דה בורחה. אם כי בניגוד לבני משפחתו האחרים, העדיף גספר להשתמש בהגיה הספרדית של שמו "בורחה" במקום בהגיה האיטלקית "בורג'ה". כמו רוב בני משפחתו הוא היה איש דת. הוא שימש כארכיבישוף של סביליה וכמשנה למלך נאפולי. כמו רוב בני משפחתו, גם הוא ניסה להיבחר לאפיפיור, אולם נכשל.
בני בורג'ה בתרבות
בני בורג'ה נזכרים לשבח בספרו של ניקולו מקיאוולי "הנסיך". במשחק הווידאו Assassin's Creed II, אלכסנדר השישי משמש כאנטיגוניסט ראשי, ונרצח על ידי בנו צ'זארה בורג'ה במשחק ההמשך Assassin's Creed: Brotherhood.
על סיפורם הופקו בשנת 2011 סדרת הדרמה האמריקאית הבורג'ס וכן סדרת קו-פרודוקציה אירופאית שושלת בורג'ה וגם הופק סרט על משפחת בורג'ה. הם מככבים במגוון רב של ספרים.
ארז קפלן
ארז קפלן (נולד ב-1982) הוא מתעמל עבר ואקרובט ישראלי. חבר נבחרת ישראל בהתעמלות מכשירים שייצג את ישראל באליפות העולם בהתעמלות (2003) ובאליפות אירופה. נוסף לכך, היה לאקורבט האווירי הישראלי הראשון שהשתתף בסירק דו סוליי.
ביוגרפיה
קפלן נולד וגדל בקיבוץ עין שמר, מגיל צעיר החל לעסוק בהתעמלות מכשירים. הוא התאמן בקבוצת הפועל עמק הירדן בהדרכת בוריס קינייב.
קריירת התעמלות
בשנת 2002 זכה במדליית ארד באליפות ישראל בקרב רב, אחרי אלכס חמודיס ממכבי קריית ביאליק ואדיק גולוב חברו לקבוצת הפועל עמק הירדן עמק הירדן. הוא היה חבר נבחרת ישראל בהתעמלות מכשירים והשתתף באליפות אירופה ובאליפות העולם שנערכה באנהיים, ארצות הברית בשנת 2003. לאחר מכן, החל לעסוק בהתעמלות אקרובטית, לאחר שבמהלך אליפות העולם התגלה כמתאים לתחום.
קריירה אומנותית
הוא הופיע בלהקת הקרקס סירק דו סוליי. ב-2007 התמודד בתוכנית הדבר הגדול הבא. הוא לקח חלק המספר מופעים ובין היתר היה האקרובט הראשי של הפסטיגל, והשתתף כאקרובט במופע One של הזמרת ריטה. במסגרת עבודתו בסירק דה סוליי הופיע בסרטים "Cirque du Soleil: Worlds Away" ו-Cirque du Soleil: O.
מחולל חמצן
מחולל חמצן הוא מכשיר שמרכז את כמות החמצן מתוך תערובת גזים (בדרך כלל אוויר הסביבה). על ידי ברירה סלקטיבית של חנקן וסילוקו, ובכך מאפשר אספקת זרם גז המועשר בחמצן.
ארז קפלן
חיים אישיים
קפלן היה במערכת יחסים עם שירה וילנסקי. מתגורר בלאס וגאס, נבדה.
מחולל חמצן
כיצד פועלים מחוללי חמצן
כיום, מחוללי חמצן המשתמשים בטכנולוגיה של ספיחה של לחץ סווינג (PSA), שכיחים יותר בקרב היישומים השונים לטיפול בחמצן. במיוחד מאחר שאספקת חמצן נוזלי או חמצן בלחץ גבוה עלולים להיות מסוכנים מדי או פחות נוחים למטופל הביתי.
מחולל חמצן אוסף אוויר מהסביבה בעזרת מדחס ומסיר ממנו את חלקיקי החנקן. פעולה זו, של סינון החנקן מתוך תרכובת הגז, משאירה בסופה גז המועשר בחמצן לשימושם של אנשים הזקוקים לחמצן רפואי בגלל רמות חמצן נמוכות בדם.
מחוללי חמצן ניידים
מאז תחילת המאה ה-21 נכנסו חברות רבות אל שוק מחוללי החמצן הניידים. בדרך כלל, מכשירים אלה מאפשרים זרימה רצופה של חמצן בתפוקה של אחד עד חמישה ליטרים לדקה. במחוללי החמצן הניידים קיים בדרך כלל וסת אלקטרוני המזהה שאיפה של המשתמש על מנת לספק חמצן רק בשעת הצורך. בנוסף, המשתמש יכול לשלוט בדרגות הזרימה של אספקת החמצן באופן ידני על פי החלטתו.
מחוללי חמצן ניידים מתחברים לשקע חשמלי לפעילות על בסיס מקור חשמל ישיר ומאפשרים הפעלה רצופה. בנוסף לכך, יתרונם הגדול של מחוללי החמצן הניידים על המחוללים הביתיים הוא יכולתם לעבוד על סוללת ליתיום-יון המאפשרת הפעלה מחוץ לבית ובמהלך הפסקות חשמל. בדרך כלל ניתן לחבר מחוללי חמצן ניידים לשקע טעינה ברכב ובכך מתאפשרת טעינה בדרכים.
רשות התעופה הפדרלית (FAA) אישרה את השימוש במחוללי חמצן ניידים בחברות תעופה מסחריות. עם זאת, על משתמשים במכשירים אלה לבדוק מראש אם המותג או הדגם המסוים מותרים בחברת תעופה מסוימת.
בדרך כלל, מחוללי חמצן אינם משמשים את החולים בזמן שהם ישנים. זאת מאחר שנצפו מקרים בהם המחולל לא זיהה מתי המשתמש שואף אוויר.
בטיחות
למחוללי החמצן קיים יתרון בכך שהם אינם מסוכנים כמו בלוני חמצן, העלולים להגדיל מאוד את קצב הבעירה של שרפה במקרה של דליפת הבלון.
יישומים חלופיים
באמצעות הסבה ניתן להשתמש במחוללי חמצן רפואיים למטרות חיתוך, ריתוך ועבודות ניפוח זכוכית.
הנרי אברמוביץ
הנרי אברמוביץ (נולד ב-1950) הוא פסיכואנליטיקאי יונגיאני, אנתרופולוג, ומומחה לחינוך רפואי. כיהן כנשיא הראשון של המכון הישראלי לפסיכולוגיה יונגיאנית, וכראש האגודה האנתרופולוגית הישראלית. הוא פרופסור אמריטוס בחוג לחינוך רפואי בבית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב והתמחה שם בחינוך רפואי לסטודנטים לרפואה.
ביוגרפיה
נולד במונטריאול, קנדה. אמו, אתל לאה, הורתה ספרות עברית וספרות אנגלית, ושלטה בשפה העברית. אביו, הרי צבי יונה, היה רואה חשבון בעיסוקו, והתעניין בארכאולוגיה מקראית כתחביב. בנוסף לו, היו במשפחה אח ואחות.
סיים תואר ראשון, שני ושלישי באוניברסיטת ייל. ב-1967–1971 למד לתואר ראשון בפילוסופיה. ב-1971–1973 למד לתואר שני בפסיכולוגיה, וב-1973–1977 למד לתואר שלישי בפסיכולוגיה. עבודת הדוקטור שלו עסקה באברהם אבינו, ופורסמה גם כספר בשנת 1993.
ב-1977, לאחר סיום לימודיו, עלה לישראל.
ב-1981 התחיל לעבוד כמרצה בחוג לחינוך רפואי בבית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב. הוא לימד שם בעיקר סטודנטים אמריקניים לרפואה שהגיעו לישראל במסגרת מסלול מיוחד. בשנת 2018 פרש כפרופסור אמריטוס.
במקביל לעבודתו כמרצה, עסק גם במקצועו השני - פסיכולוג קליני, והתמקד בעיקר בטיפול פסיכואנליטי במסורת של הפסיכולוגיה היונגיאנית.
כיהן כנשיא הראשון של המכון הישראלי לפסיכולוגיה יונגיאנית.
בין השנים 1993–1995 עמד בראש האגודה האנתרופולוגית הישראלית.
לאחר פרישתו מהאוניברסיטה, ממשיך לחקור, לכתוב ולעבוד כמטפל בקליניקה הפרטית שלו.
תחומי מחקרו
תחומי מחקרו של אברמוביץ מממוקמים בפסיכולוגיה היונגיאנית ובאנתרופולוגיה התרבותית.
להלן פירוט של תחומי מחקרו העיקריים:
הטיפול הפסיכולוגי
בעבודותיו על הטיפול הפסיכולוגי, חלק אברמוביץ על התפיסה המקובלת, ששמה דגש על תיאוריה וטכניקה, וטען שהטיפול הוא סוג מיוחד של ״פרפורמנס״, עם דגש מיוחד על אלתורים ורעיונות נוספים מתחומי הדרמה ובימוי (Analysis as performance arts).
טקסי קבורה ואבל ומצבים של קרבה למוות
כאנתרופולוג, התפרסם אברמוביץ במחקריו על טקסי קבורה ואבל, ועל מקומו של המוות בתרבויות שונות. הוא ערך מחקר אנתרופולוגי במדגסקר, ומחקר אנתרופולוגי אחר על הלוויות בירושלים (מחקר, שבו הצטרף לעבודתה של אחת מחברות קדישא בירושלים). כמו כן ערך מחקר מקיף עם האנתרופולוגית הישראלית פיליס פלגי על המוות בתרבויות שונות ברחבי העולם.
פסיכיאטריה בין-תרבותית
אברמוביץ עסק בתחום של פסיכיאטריה בין תרבותית (Transcultural Psychiatry) בנושאים כמו הפרעות אכילה בקרב עדות שונות בישראל. מחקרים אלו מתקשרים למחקריו על מוות ואבל בתרבויות שונות.
ח'ליפות (סדרת טלוויזיה)
ח'ליפות (בשוודית: Kalifat) היא סדרת מתח שוודית העוסקת במספר נשים מוסלמיות הקשורות לדאעש במובנים שונים, בשוודיה ובסוריה. הסדרה עלתה לאוויר לראשונה ב-12 בינואר 2020 בתאגיד השידור השוודי. היא עלתה גם לנטפליקס ב-18 במרץ אותה שנה.
הנרי אברמוביץ
דמויות מרכזיות בפסיכולוגיה, בפסיכיאטריה ובפילוסופיה
אברמוביץ עסק בפועלם של ארבעה אישים מרכזיים בפסיכולוגיה, בפסיכיאטריה ובפילוסופיה:
דמויות מקראיות מזווית ראייה יונגיאנית
בכמה מפרסומיו, כתב אברמוביץ על דמויות מקראיות ממבט יונגיאני. הוא התמקד באחים ואחיות במקרא, באברהם אבינו (שאותו הגדיר מהפכן רוחני), בדניאל כמפרש חלומות, באיוב כפמיניסט הראשון, באשת לוט כסמל לאי יציאה מטראומה, ובנביא יונה עם הפרעת אגו-סלף (ego-self).
אתיקה מקצועית של מטפלים
אברמוביץ התעניין גם, בכמה מאמרים שפרסם, בנושאי אתיקה מקצועית של מטפלים.
כתיבת מחזות
אברמוביץ כתב שני מחזות:
ח'ליפות (סדרת טלוויזיה)
הסדרה בוימה על ידי גורן קפטנוביץ'.
הנרי אברמוביץ
כתיבת מחזות
המחזה הראשון שכתב, עוסק בחייו ובמשנתו של הפילוסוף והסוציולוג מרטין בובר. המחזה הוצג באוניברסיטת ייל בשנת 1996.
המחזה השני, ״האנאליטיקאי והרב״, נכתב על ידי אברמוביץ עם עמיתו מורי שטיין ועוסק במפגש היסטורי, שנערך בציריך בשנת 1946, בין קרל יונג והרב ליאו בק, ובו מאשים בק את יונג באנטישמיות. המחזה הוצג מספר פעמים באירופה, וגם פורסם כספר. המחזה צולם, ואפשר לראותו כסרט ביוטיוב.
כתיבת שירה
אברמוביץ כותב ומפרסם שירים. אחד משיריו "Psalm of the Jealous God" נכלל בשנת 1980 באנתולוגיה של שירה יהודית מודרנית.
אהבתו לשירה קיבלה ביטוי באנתולוגיה ״שירים להנרי: נאספו באהבה״, שאספו משפחתו וחבריו בישראל ומחוצה לה לכבוד יום הולדת 70.
סדנאות בפסיכולוגיה
אברמוביץ יוזם ומעביר סדנאות בנושאים פסיכולוגיים בלתי שגרתיים. בין נושאי הסדנאות: חלום וציור (עם הציירת אורנה מילוא), הרגע הראשון בטיפול (עם ג׳אן וינר מלונדון), להדריך רחוק מבית – על עבודה עם ״רוטרס״ (גם כן עם ג׳אן וינר), חולי אצל המטפל, מוות של המטפל, אחים ואחיות – פנים אישיים וקליניים, ועוד.
ח'ליפות (סדרת טלוויזיה)
עלילה
פרווין נגררה לסוריה אחרי בעלה חוסאם, אך היא איבדה את אמונתה באסלאם ומייחלת לברוח. כשאישה אחרת בעיר נתפסת על ידי הארגון על כך שיצרה קשר עם ארץ מולדתה, היא בורחת אל תוך ביתה של פרווין ונותנת לה טלפון נייד.
פרווין משתמשת בטלפון הנייד כדי ליצור קשר עם שוודיה, על אף שאם תיתפס על ידי אדם אחר דינה יהיה מוות. בצד השוודי עונה לה פטימה, סוכנת של ארגון הביון השוודי (SAPO). פטימה, שמזדהה בשם אווה, אומרת לה שתעזור לה להיחלץ מסוריה - אך פרווין חייבת לספק להם מידע חיוני קודם.
הנרי אברמוביץ
משפחתו
נשוי לאיוה, פסיכולוגית בהכשרתה. אב לשלושה.
ח'ליפות (סדרת טלוויזיה)
עלילה
במקביל, נערה מתבגרת ודעתנית בשם סוליקה חיה בשוודיה. אמנם מוצאה מוסלמי, אך אביה (שחווה את האסלאם על הצד האפל שלו וניתק איתו כל קשר) דאג שהחינוך בבית יהיה חילוני. סוליקה קוראת וצופה בסרטונים על הכיבוש הישראלי, ונזעמת על היחס של היהודים לערבים. לאחר מכן, בעידוד המורה שלה (מוסלמי אף הוא), היא מתקרבת לאסלאם הקיצוני ומלובה בחדשות וסרטונים על האסלאמופוביה בשוודיה.