cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסימפוניה השנייה של מאהלר
פרק ראשון
צורת הפרק הזה עודנה שנויה במחלוקת. אין ספק שהוא כתוב בצורת סונאטה מורחבת, וארגון החלק האחרון, המתחיל ברפריזה מיד לאחר סימן המקום 20 בפרטיטורה, נראה בבירור. קבוצת הנושא הראשון כוללת את הנושא הפותח את הפרק בקונטרבס ואת הקינה לכלי נשיפה מעץ המופיעה מיד אחריו, וקבוצת הנושא השני מוצגת בסולם מי מז'ור הרחוק בכינורות בסימן 3. מכאן ואילך קשה לקבוע, אם יש שם תצוגה שנייה, קטע פיתוח גדול (או שניים), או שילוב כלשהו שלהם. מקרא אפשרי הוא של שתי תצוגות, שהשנייה בהן מתחילה בסימן 4 וקטע פיתוח ארוך המתחיל אחרי סימן 9. הפיתוח מציג מספר רעיונות, שיופיעו בשלב מאוחר יותר בסימפוניה, ביניהם נושא המבוסס על מוטיב דיאס אירה בקנטוס פלאנוס. מאהלר משתמש במסגרת טונאלית השונה מזו המקובלת בדרך כלל בצורת הסונאטה הקלאסית השמרנית. הנושא המשני, המוצג לראשונה במי מז'ור, פותח את הצהרתו השנייה בדו מז'ור, סולם שאיננו צפוי להופיע בו עד לרפריזה. דווקא ההצהרה ברפריזה, למרבה האירוניה, היא במי מז'ור המקורי. היעד הסופי של הסימפוניה, מי במול מז'ור, נרמז חטופות אחרי סימן 17, בנושא בחצוצרות שיחזור בפינאלה. לאחר פרק זה, דורש מאהלר הפסקה בת חמש דקות לפני הפרק השני. כיום כמעט אין מקיימים הפסקה זו; אך במקרים רבים באים המנצחים לקראת מאהלר למשך כשתיים־שלוש דקות, בשעה שהמקהלה, האמורה להופיע בהמשך הסימפוניה, נכנסת ותופסת את מקומה על הבמה.
פרק שני
הפרק השני הוא לנדלר (מעין ואלס בסגנון אוסטרי־עממי) מעודן בלה במול מז'ור, עם שני קטעים מנוגדים של מוזיקה קודרת יותר במידת מה. הפרק האיטי הזה כשלעצמו מנוגד לשני הפרקים הסמוכים אליו. מבחינה מבנית, זהו אחד הפרקים הפשוטים ביותר של מאהלר במכלול יצירתו. מבחינה תוכניתית הוא בא לתאר זכרונות שמחים בחיי המנוח. הפרק מתחיל בנושא מעודן וחינני בכלי הקשת במקצב 3/8. הנושא מופיע תחילה בכל כלי הקשת ואחר עובר מקבוצה לקבוצה, זו מתחילה ואחרת משלימה. מעט לפני סימן 3 מצטרף החליל הראשון לכלי הקשת ואז, בסימן 3, מופיע נושא שני בעל אופי שונה בסי מז'ור. הקרן נכנסת בנושא סטקטו על צליל אחד, חוזר ונשנה בחלקי 16. הכינורות הראשונים מצטרפים בטריולות, גם הן בסטקטו, היוצר ניגוד מה לרוך ה"עגול" של הנושא הקודם. בהדרגה מצטרפים שאר כלי הקשת, כולם בפיאניסימו. האווירה רוויה מתח ודרמה, שונה מאוד מזו של נושא הלנדלר הראשון. אל קטע זה של הכנה דרמטית נכנסים כלי הנשיפה מעץ, תחילה חליל ובעקבותיו קלרינטים, אבובים ובסונים בנושא השני, ושני נבלים מצטרפים לליווי הטריולות החרישי. הנושא בכלי הנשיפה איננו מתפתח ממש ונשאר תלוי באוויר, ללא סיום מוגדר. הליווי מתמעט, נעשה חרישי ואיטי עד שהוא מסתיים בצלילים בודדים של הכינורות לקראת סימן 5. הוויולות נכנסות שוב בלה במול מז'ור ומכינות את הופעת הנושא הראשון בכלי הקשת. גליסנדי תורמים לאופי הקליל והרגשני, נוסח אולם ריקודים, של נושא הלנדלר. לקראת סימן 6 דועך הנושא הראשון בפיאניסימו ובבת אחת מתפרץ נושא הטריולות השני, בסי מז'ור, בפורטיסימו בכלי הקשת בלוויית בסונים. בניגוד להופעתו הראשונה, החרישית, הפעם הוא רוגש, אנרגטי וכולל גם כלי נשיפה ממתכת ובהמשך גם כלי הקשה. הדינמיקה מתחלפת במהירות, מפורטה לפיאנו ומפורטיסימו לפיאניסימו סוביטו, וחוזר חלילה. פיתוח אקספרסיבי בכינורות הראשונים ובחלילים נפסק בטריולות תזזיתיות ומקוטעות, המובילות, בסימן 12, אל החזרה ללה במול מז'ור ולנושא הראשון, בפיאניסימו. כאן מופיע הנושא בוויולות והכינורות מלווים בפיציקטו. שאר כלי התזמורת מצטרפים בהדרגה ומסימן 14 הולך הקצב ומואט בהוראה מפורשת ("לא למהר, לעצור!") ובתוספת גליסנדי משתפכים עד לדעיכה הדרגתית והיעלמות עד לסיום הפרק.
פרק שלישי
הפרק השלישי הוא סקרצו בדו מינור. הוא נפתח בשתי נקישות טימפאני חזקות וקצרות. אחריהן באות שתי נקישות חלשות יותר ובהמשך נקישות חרישיות עוד יותר, המספקות את הליווי הריתמי לפרק זה, המכיל, בין היתר, אזכורים למוזיקת עם יהודית. הפרק מבוסס על המוזיקה שמאהלר כתב ל"דרשת אנטוניוס מפדואה לפני הדגים" מתוך "קרן הפלא של הנער", שאותה חיבר מאהלר כמעט במקביל לסימפוניה. הנושא מתפתח בלגאטו בחלקי שישה־עשר (Sehr Gemutlich, Nicht eilen - נינוח מאוד, ללא חיפזון) בכינורות, בליווי אקורדים שבורים בפיציקטו בוויולות, צ'לי וקונטרבסים. המלודיה עוברת אל כלי הנשיפה מעץ - תחילה קלרינטים ואחר חלילים בליווי פיציקטו בכלי הקשת עד סימן 29, שם חוזרת הנעימה, בפיאניסימו, אל הכינורות ואילו כלי הנשיפה, עכשיו גם בסונים וטרומבונים, מצטרפים אל שאר כלי הקשת בשמיניות מקוטעות בסטאקאטו. בהמשך מצטרפים לנעימה הראשית אבוב וקלרינט לסירוגין. הקלרינט במי במול נכנסת בהוראה מפורשת - "בהומור", שיותר מבדיחות דעת יש בו סרקזם מר ונשכני.
חילופי אווירה מהירים מאפיינים פרק זה לכל אורכו - מפיאניסימו חרישי אל פורטיסימו זועק, משלווה לירית אל תרועות חצוצרה וקרנות ושריקות פיקולו, מפשטות של שיר ילדים אל לגלגנות מרירה ונוקבת, תוך שימוש מיומן בכל כלי התזמורת, המשלימים ונוגדים זה את זה, לפי הצורך. התמורה הפתאומית באה לביטוי במקומות שונים, בין השאר לפני סימן 43: קטע מודולציה של האטה ופיאניסימו, הדועך אל מוטיב יורד שכלי הקשת, בקבוצות מצומצמות כדי מחצית, מנגנים בזה אחר זה, מול צלילי הנבל העולים בדימינואנדו עד לפיאניסיסימו, מסתיים בהתפרצות של הקונטרבסים והקונטרבסון בפורטיסימו אל הקטע הבא, בדו מז'ור, בחזרה לטמפו שלפני ההאטה ובאופי שונה לחלוטין - נמרץ ורוגש. הכינורות יורדים מפסגת המנעד בגליסנדו וכלי הנשיפה מעץ מובילים במעבר מזהיר של חלקי 32 גבוהים בפורטיסיסימו אל דו מינור. הפיקולו והבסון נכנסים בנושא חדש בליווי כלי הקשת. הוויולות מצטרפות לכלי הנשיפה בסימן 46. הקטע חדור אווירה היתולית, המודגשת בהוראה "בהומור" לקלרינטים.
מאהלר כינה את שיאו של הפרק, המופיע סמוך לסוף, לעיתים "זעקת יאוש" ולעיתים "שוועת מוות". אחריה מגיע הפרק לסיומו החרישי ומפיציקטו יחיד בקונטרבסים הוא עובר ללא הפסקה אל הפרק הרביעי, "אור קדומים".
פרק רביעי
הפרק הרביעי, "אור קדומים" (Urlicht) הוא שיר מתוך "קרן הפלא של הנער", לקול אלט, המהווה הקדמה לפינאלה בדומה לרצ'יטטיב של הבס בסימפוניה התשיעית של בטהובן. השיר, שראשיתו וסיומו בסולם שאינו שכיח, רה במול מז'ור, עם מודולציה קצרה ללה מז'ור, ממחיש את הכמיהה לשחרור ממכאובי העולם ומוביל ללא הפסקה למענה שבפינאלה.
קבוצת הנושא הראשון חוזרת על מוטיב ה"דיאז אירה" מן הפרק הראשון, ואז מציגה את נושא ה"תחייה", שעליו תשיר המקהלה את מילותיה הראשונות, ומסיימת בתרועת חצוצרה.
הנושא השני הוא רצ'יטאטיב תזמורתי ארוך, המספק את המוזיקה לסולו האלט בקטע הכוראלי.
פרק חמישי
הפינאלה הוא הפרק הארוך ביותר; בביצוע טיפוסי הוא נמשך למעלה מחצי שעה. הוא מתחלק לשני חלקים גדולים, שהשני בהם מתחיל בכניסת המקהלה וצורתו מוכתבת על ידי הטקסט של פרק זה. החלק הראשון אינסטרומנטלי, אפיזודי מאוד, מכיל קשת רחבה של הלכי רוח, קצבים וסולמות, והרבה מן החומר שלו מבוסס על דברים שנשמעו בפרקים הקודמים, אף כי בה בעת הוא שומר ברפיפות על עקרונות צורת הסונאטה. נושאים חדשים מופיעים, חוזרים על עצמם ומשתנים.
הפרק נפתח במבוא ארוך, המתחיל ב"זעקת היאוש" שהייתה שיאו של הפרק השלישי ונמשך בתצוגה שקטה של נושא, החוזר ומופיע כמוזיקה מבנית בפרק המקהלה, ובקריאת קרנות מאחורי הקלעים. קבוצת הנושא הראשון מביאה שוב את נושא ה"דיאס אירה" מן הפרק הראשון, ממשיכה בהצגת נושא "התחייה", שבו תשיר המקהלה את המילים הראשונות שלה, ומסיימת בתרועת חצוצרות. הנושא השני הוא רצ'יטטיב תזמורתי ארוך, המספק את המוזיקה לסולו האלט בחלק המקהלה. התצוגה מסתיימת בהופעה מחודשת של קבוצת הנושא הראשון. פרק הפתיחה הממושך הזה משמש להצגת מספר נושאים, שייעשו חשובים בחלק המקהלה של הפינאלה.
סעיף הפיתוח הוא מה שמאהלר מכנה "מארש המתים". נוסף לפיתוח נושאי ה"דיאס אירה" והתחייה ומוטיבים מזעקת היאוש הפותחת, הסעיף הזה גם מביא באופן אפיזודי מספר נושאים אחרים המבוססים על חומר קודם. הרפריזה חופפת למארש, ורק קטעים קצרים של קבוצת הנושא הראשון נזכרים שוב. הרצ'יטטיב התזמורתי מופיע במלואו ברפריזה, מלווה הפעם בהתפרצויות של קבוצת כלי נשיפה ממתכת וכלי הקשה מאחורי הקלעים. המוזיקה עולה עד לשיא, המוביל לחזרה על סעיף הפתיחה של המבוא. תרועת הקרן מתרחבת ל"קריאה הגדולה" של מאהלר, מעבר אל תוך סעיף המקהלה.
פרק רביעי
הערה: הטקסט תורגם על ידי שלומית קדם מן הטקסט הגרמני המקורי של "קרן הפלא של הנער". התרגום לעברית שומר במידת מה על החריזה המקורית אך איננו מותאם למוזיקה.
פרק חמישי
הערה: שמונה השורות הראשונות לקוחות מן הפואמה Die Auferstehung מאת פרידריך גוטליב קלופשטוק. מאהלר השמיט את ארבע השורות האחרונות של פואמה זו וכתב את השאר בעצמו (החל ב-O glaube). הטקסט תורגם על ידי שלומית קדם.
ביצועים בישראל
נוסף לביצועים אלה ניגנה התזמורת הפילהרמונית הישראלית את הסימפוניה עוד מספר פעמים. גם תזמורות אחרות בישראל ביצעו את הסימפוניה השנייה של מאהלר: גארי ברתיני ניצח בשנות ה־80 על התזמורת הסימפונית ירושלים.
קורס רבנים צבאיים
קורס רבנים צבאיים בצה"ל הוא קורס המכשיר רבנים ליחידות צה"ל. הקורס מיועד לחיילי מילואים המעוניינים לכהן כרבנים צבאיים. מטרתו העיקרית של הקורס היא להכשיר רבנים צבאיים במילואים עבור יחידות המילואים של צה"ל, אך מעטים מבוגרי הקורס עוברים לתפקידי קבע.
אורכו של הקורס שישה שבועות, והוא מתקיים בחודשי הקיץ בבית הספר לקצינים של צה"ל (בה"ד 1). חציו הראשון הוא קורס כללי להכשרת קציני מילואים הכולל חומר לימודי זהה לקורס קצינים לחיילים סדירים, וחציו השני הוא השלמה חילית של חיל הרבנות הצבאית. בסיום הקורס מוענקות לבוגריו דרגות סגן במילואים (סרן מעל לגיל 30) וסיכת מ"מ. חלק קטן מבוגרי הקורס מתקבלים לשירות קבע, על פי החלטת הרב הצבאי הראשי ומפקדי היחידות, ולאחר סדנת הכשרה נוספת.
תנאי הקבלה לקורס
בעבר, תנאי הסף לקבלה לקורס היו סמיכה לרבנות על ידי שני רבני עיר. החל מתקופת כהונתו של הרב אביחי רונצקי כרב הצבאי הראשי הוקלו תנאי הסף, והוחלט להסתפק במכתב המלצה מראש הישיבה שבה למד המועמד. בנוסף, על המועמדים להיות בוגרי שירות חובה מלא (כלומר, סיום המסלול - הסדר, שלוש שנים, וכדומה), מעל גיל 25, ובעלי השכלה תורנית של חמש שנות לימודים ישיבתיים גבוהים לאחר גיל 18.
ESET
ESET היא חברה סלובקית העוסקת בפיתוח ובמכירה של תוכנות אבטחה.
החברה הוקמה בשנת 1992 בברטיסלאבה שבסלובקיה כסטארט-אפ שעסק בפיתוח תוכנת אנטי-וירוס בשם NOD32. בשנת 1998 הוקם המטה הראשי של החברה בארצות הברית, לאחר מכן התרחבה והקימה סניפים גם באירלנד, בריטניה, ארגנטינה וצ'כיה. בתחילת שנות האלפיים הופץ המוצר לראשונה באופן מסחרי ברחבי העולם. את פעילותה בישראל התחילה בשנת 2004 באמצעות נציגות מקומית.
מוצרים
המוצר הראשון של החברה נקרא NOD (נוד), והיה תוכנת אנטי וירוס למחשבים המופעלים על ידי MS-DOS. מקור השם הוא בשילוב של ראשי תיבות ומשחק מילים על שמה של תוכנית דרמה סלובקית בשם "בית החולים בקצה העיר" ופירושו "בית החולים בקצה הדיסק הקשיח". בשנת 1998 הציגה החברה את הגרסה הראשונה של נוד-32 ובשנת 2003 יצאה הגרסה השנייה. בשנת 2006 יצאה לשוק הגרסה התומכת במערכת ההפעלה Windows Vista. בשנת 2007 יצאה הגרסה השלישית לתוכנה ושמה עודכן ל-ESET NOD32. החברה הציגה מוצר חדש נוסף בשם "אבטחה חכמה" (Eset Smart Security), ששילב בתוכו את נוד32 אנטי וירוס ובנוסף תכונות כמו אנטי ספאם (חסימת דואר זבל) וחומת אש. בשנת 2009 הציגה ESET את הגרסה הרביעית לתוכנה "נוד32" ו"אבטחה חכמה".
טכנולוגיה
ESET מכנה את מנוע הסריקה שלה בשם ThreatSense, ומבצעת שימוש רב בחתימות גנריות והיוריסטיקה. קיים הבדל ניכר בין מוצר זה לבין ThreatSence.net כשזו מערכת של ESET הנועדה לצורך הגשת קבצים חשודים ותוכנות זדוניות למחקר הווירוסים.
מוצרי ESET נבדקים באופן קבוע על ידי ארגונים כמו AV-Comparatatives, AV-test ו-Virus Bulletin. חברת ESET קיבלה 54 פרסי VB100 ולא החמיצה איומים במבדקי Virus Bulletin במהלך השנים האחרונות. מוצרי ESET הוסמכו על ידי מעבדות ICSA ו-West Coast Labs.
סזאר בן-עטר
סזאר בן-עטר (בצרפתית: César Benattar; 1868–1937) היה עורך דין, הוגה דעות ליברלי וסופר יהודי-תוניסאי.
קורות חיים
בן-עטר נולד בתוניסיה בשנת 1868. היה עורך דין במקצועו וחבר לשכת עורכי הדין בתוניס הבירה.
בשנת 1904 ייצג בבית משפט את הפוליטיקאי התוניסאי עבד אל-עזיז א-ת'עאבי, לימים ממנהיגי התנועה הלאומית התוניסאית וממייסדי המפלגה הלאומית דוסתור, אשר הואשם בהפרת הסדר הציבורי עקב הבעת זלזול פומבי בקוראן ובהעלבת עבד אל-קאדר אל-ג'ילאני (מייסד הקאדריה מהמאה ה-12). האשמות אותן אלת'עאבי הכחיש. בבית המשפט טען בן-עטר כי אי אפשר להעמיד לדין אדם על דעות שהביע במרחב הפרטי. למרות התמיכה של העיתונות הצרפתית באלת'עאבי, גזר עליו בית המשפט התוניסאי עונש מאסר של חודשיים, כנראה כדי לרצות את אנשי מעמד העולמא.
בשנת 1905, כשנה לאחר שחרור אלת'עאבי מבית הכלא, חיברו בן-עטר ואלת'עאבי חיבור משותף בצרפתית בשם "הרוח הליברלית של הקוראן" (L’Esprit libéral du Coran). בחיבור טענו השניים כי בימי הביניים היה נהוג לפרש את הקוראן בצורה רציונלית וליברלית, ולכן זכה האסלאם לפריחה התרבותית והרוחנית הידועה כתור הזהב של האסלאם. בהמשך זנחו המוסלמים את הפרשנות הרציונלית לקוראן ולכן התדרדרו רוחנית ותרבותית. הספר קרא למוסלמים לחזור לפרשנות ליברלית של האסלאם, וקרא לרפורמות מעשיות כגון מתן חינוך לנשים וביטול החיג'אב (כיסוי הראש המוסלמי). למרות שאלת'עאבי היה ידוע בעמדותיו הלאומיות-תוניסאיות ועוינות לצרפת, ששלטה באותה עת בתוניסיה כמדינת חסות, הספר מציג עמדה פרו-צרפתית ואף מצדיק את רעיון המשימה המתרבתת. הספר היה ציון דרך בתולדות ההגות הליברלית בתוניסיה.
בן-עטר עסק גם בכתיבת ספרות יפה ובשנת 1922 הוציא לאור בפריז את ספרו "הכפר בזרקור" (Le Bled en lumière), קובץ סיפורים קצרים מהפולקלור היהודי-תוניסאי, ובכך היה מראשוני הסופרים היהודים-תוניסאים בצרפתית שכתבו על הפולקלור של קהילתם. בשנת 1927 חיבר נובלה בשם "בית הקולנוע בגיהנום" (Le Cinéma aux enfers) שעלילתה בעלת נימה פרו-צרפתית ומאזכרת דמויות ידועות מהפוליטיקה וההיסטוריה של תוניסיה.
בשנת 1926 חיבר מחקר על "המושבות היהודיות בתוניסיה" (Les colonies israélites de Tunisie) הסוקר את הקהילות היהודיות בתוניסיה, שפורסם כחלק מספרו של רוז'ה דסור על ההיסטוריה של תוניס.
קיבל מצרפת בשנת 1900 את תואר הכבוד "קצין האקדמיה הצרפתית".
ג'ון גלאבר
ג'ון סורסבי גלאבר ג'וניור (באנגלית: .John Soursby Glover Jr; נולד ב-7 באוגוסט 1944) הוא שחקן ומדבב אמריקאי שהתפרסם בשל תפקידי נבל רבים, בעיקר דמותו של ליונל לות'ר, אביו של לקס לות'ר בסדרת הטלוויזיה "סמולוויל".
ביוגרפיה
גלאבר נולד בעיר קינגסטון שבמדינת ניו יורק וגדל בסולסברי, מרילנד, שם למד בתיכון ויקומיקו ובאוניברסיטת טאוסן. לאחר מכן למד בבית הספר למשחק בוורלי הילס פלייהאוס שבבוורלי הילס, קליפורניה.
ב-2016 התחתן עם הפסל אדם קורצמן לאחר 22 שנות היכרות.
חבורת אוילר
חבורת אוילר (נקראת בדרך כלל חבורת ההפיכים מודולו n) היא החבורה של המספרים השלמים הזרים ל-n (כלשהו), עם פעולת הכפל מודולו n. לחבורות אלה תפקיד יסודי בתורת המספרים האלמנטרית: לאונרד אוילר נעזר במבנה הזה - עוד לפני שתורת החבורות באה לעולם - כדי להוכיח את ההכללה של המשפט הקטן של פרמה, הידועה בשם "משפט אוילר".
מקובל לסמן את החבורה ב-U_n, Euler(n) או (הסימון האחרון מדגיש כי זוהי חבורת ההפיכים בחוג ). בחבורת אוילר של n יש \phi(n) איברים, כאשר \phi היא פונקציית אוילר. מנקודת מבט זו, משפט אוילר הוא משפט לגראנז' המיושם לחבורת אוילר.
לדוגמה, חבורת אוילר מסדר 15 כוללת את המספרים. קיומה של החבורה מבוסס על עובדה שהייתה ידועה כבר לאוקלידס ומופיעה בספרו "יסודות": אם a ו-b שני מספרים הזרים ל-n, אז גם המכפלה ab זרה ל-n. במילים אחרות, הקבוצה U_n סגורה לכפל. בנוסף לזה, אם a זר ל-n אז אלגוריתם אוקלידס המוכלל מאפשר למצוא מספרים שלמים u,v כך ש-ua+vn=1, ובחישוב מודולו n מתקבל ש-u הוא ההופכי של a (הנקרא הופכי כפלי מודולרי של a); מכאן שהקבוצה כוללת, עבור כל איבר שלה, גם איבר הפכי - ולכן היא חבורה.
חבורת אוילר מאגדת את התכונות הבסיסיות של החישוב בשאריות מודולו n, ואין פלא שהיא מופיעה תדיר בשימושים של תורת המספרים; לדוגמה, בשיטת ההצפנה RSA.
בחישוב המבנה של חבורת אוילר עסק גאוס, שמצא כי החבורה ציקלית בדיוק כאשר n שווה ל-1, 2, 4, חזקה של מספר ראשוני אי-זוגי, או פעמיים חזקה כזו (ראו איבר פרימיטיבי).
המבנה של חבורת אוילר
על-פי ההגדרה, חבורת אוילר היא חבורת האיברים ההפיכים של החוג. אם המספרים n ו-m זרים זה לזה, אפשר להוכיח באמצעות משפט השאריות הסיני, בין אם באופן ישיר ובין אם בעזרת הזהות, את האיזומורפיזם. מכאן יוצא שכדי לתאר את חבורת אוילר כמכפלה של חבורות ציקליות, די לתאר חבורה זו עבור n שהוא חזקת ראשוני.
כאשר p ראשוני, חבורת אוילר U_p היא ציקלית. לדוגמה, החבורה U_{13} נוצרת על ידי 2. לעובדה שתמיד קיימים יוצרים קטנים יחסית של החבורה יש חשיבות רבה במבחני ראשוניות. טענה זו, על הציקליות של U_p, היא מקרה פרטי של משפט כללי יותר - תת-חבורה כפלית, סופית, של שדה היא תמיד ציקלית. כדי להוכיח את הטענה, יש להבחין כי למשוואה x^d=1 יש (בשדה) לכל היותר d פתרונות; מצד שני, אם d מחלק את p-1, אז הפולינום x^{d}-1 מחלק את הפולינום x^{p-1}-1, וכך אפשר לראות שלמשוואה יש בדיוק d פתרונות. אם r_d יסמן את מספרם של המספרים שסדרם שווה ל-d, אפשר להוכיח באינדוקציה על d את השוויון r_d=\phi(d).
כדי לראות שחבורת אוילר ציקלית גם עבור חזקות p^t, די להצביע על איבר מסדר p^{t-1} (מכפלתו של איבר כזה באיבר מסדר p-1 היא מסדר ). ואכן, כאשר p אי-זוגי, האיבר p+1 הוא כזה. לדוגמה, בחבורה U_{3125}, האיבר 2057 הוא מסדר 4, ואילו 6 מסדר 625. המכפלה, 2967, יוצרת את החבורה.
במקרה של חזקת 2 החבורה אינה ציקלית, ובמקום זה (כאשר t\geq 3). את החבורה יוצרים המספרים.
כך אפשר לפרק את חבורת אוילר באופן כללי. למשל, , ומכאן שהאקספוננט של חבורה זו הוא. במילים אחרות, לכל a שאינו מתחלק ב-2 או ב-5, מתקיים, והמספר 80 הוא הקטן ביותר בעל תכונה זו.
את האקספוננט של חבורת אוילר מסדר n מסמנים ב-\lambda(n), בעוד שפונקציית אוילר של מתקבלת מהכפלת כל המספרים, הפונקציה \lambda שווה לכפולה המשותפת המינימלית של כל המספרים האלה (לאחר שהגורם 2^{s-1} מוחלף ב-2^{s-2}, אם 2 \leq s).
חוק הצלילה הספורטיבית
חוק הצלילה הספורטיבית, התשל"ט-1979, מסדיר את הצלילה בישראל, בעזרת מכשיר צלילה אישי, בכל מקווה מים, שלא לשם ביצוע עבודה או פעילות צבא או משטרה.
עיקרי החוק
מגבלות גיל והסמכה: חל איסור לצלול צלילה ספורטיבית לפני גיל 8. לטובת ביצוע צלילה נדרשת תעודה מאת הרשות המוסמכת לכך - ארגון צלילה, לאו דווקא ישראלי. למרות זאת, רשאי מי שלא הוסמך להיות צולל ספורטיבי לצלול בלוויית מי שהוסמך להיות מדריך צלילה.
איסור צלילת יחיד: נדרש לבצע צלילה ספורטיבית בלוויית אדם אחד נוסף לפחות, הצולל כדין. אם טרם מלאו לצולל 15 שנים, אסור לו לצלול צלילה ספורטיבית אלא בלווית אדם אחד נוסף לפחות שמלאו לו 21 שנים והוא רשאי לצלול לפי חוק זה עד עומק של 30 מטרים מתחת לפני המים.
מגבלות העומק המותרות לכל זוג צוללים:
אזורים אסורים או מיועדים לצלילה ספורטיבית: שר התרבות והספורט, באישור ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, רשאי להכריז כי אזור מסוים הוא אזור האסור לצלילה ספורטיבית. כמו כן בהתייעצות עם שר התחבורה - בדבר מיקומם של מרכזי צלילה, בדבר כלי שיט וציוד שיט אחר המופעלים בידי מרכז צלילה, וכן בדבר מסלוליהם של כלי שיט כאמור וסימונם של מסלולים אלה.
רישיון לפתיחת מרכז צלילה: חל איסור לפתוח מרכז צלילה ולקיים אותו אלא ברישיון ובהתאם לתנאי הרישיון ולכללי הבטיחות והשירות שייקבעו בתקנות. רישיון לפי סעיף זה יינתן מאת הרשות המוסמכת בהסכמת שר הפנים או מי שהוסמך לכך.
חובת ביטוח לכל צלילה: ישראל היא אחת המדינות היחידות בעולם המחייבת בביטוח צלילה לכל צולל המעוניין להשתתף בפעילות צלילה, לשכור ציוד עבורה או אף לקבל אוויר דחוס במיכל שישמש לצלילה. חובת הביטוח מפורטת בתקנות הצלילה הספורטיבית (הטלת חובת ביטוח על צוללים) שהותקנו במסגרת חוק הצלילה הספורטיבית. בשנת 1979 בה החוק נחקק, פוליסות אלה הבטיחו מימון לטיפול רפואי לצוללים, ובפרט טיפול בעזרת תא לחץ, שעלותו עשויה להגיע לכ-30,000 ש"ח, אלא שבשנת 1994 נחקק חוק ביטוח בריאות ממלכתי לפיו כל תושב זכאי לקבל שירותים רפואיים באמצעות קופות החולים. חוזר משרד הבריאות מ-1999 קובע בצורה מפורשת כי טיפול בתא לחץ לצוללים נכלל בסל שירותי הבריאות, אלא שבמקרים מסוימים קופות החולים נוטות להימנע מתשלום עבורו. משום שמדובר בכפל ביטוח, ניתן להניח כי שיעור ההחזר (loss ratio) שהציבור מקבל כשיעור מהפרמיות ששולמו במסגרת פוליסות ביטוחי הצלילה הוא נמוך. שיעור ההחזר איננו מפורסם לציבור, בשונה מנתונים לגבי ביטוחי בריאות פרטיים וביטוחי תאונות אישיות אותם מציגה רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון בדו"חותיה השנתיים.
נוהל צלילות חובה תומכות חיים: צולל אשר סיים קורס צלילה והוסמך לדרגה א' ("כוכב אחד"), חייב בנוסף בביצוע 6 צלילות ים מודרכות כדי שיאושר לצלילה ע"פ דרגתו.
צולל דרגה ב', מאושר לצלילה ע"פ דרגתו, החל מיום סיום הקורס, ואינו נדרש בביצוע צלילות נוספות.
נוהל זה מחליף את הנוהל שהיה קיים למשך כמה שנים בישראל, "חובת ביצוע 20 צלילות".
ענישה: בחוק נקבע:
בנוסף לכך, אם אדם מורשע בעבירה על חוק זה או התקנות על פיו, רשאי בית המשפט, בנוסף לכל עונש, לצוות על שלילת תעודה או רישיון שניתנו לו לפי חוק זה, לתקופה שיקבע בית המשפט או לצמיתות.
פאני מאי
פֵאנִי מֵאי (באנגלית: Fannie Mae) הוא כינויה של התאחדות המשכנתאות הפדרלית הלאומית (Federal National Mortgage Association), חברה בחסות ממשלת ארצות הברית. פאני מאי היא חברת מניות המוסמכת לתת הלוואות וביטחונות. החברה אינה ממומנת על ידי ממשלת ארצות הברית, ואף איגרות החוב שהיא מנפיקה אינן נהנות ממעמד חוקי או מהגנה ממשלתית.
פאני מאי היא חברה מובילה בשוק המשכנתאות המשני בארצות הברית, המשמשת מקור למזומנים בשוק המשכנתאות ומאפשרת רכישת בתים לדיור. הכינוי "פאני מאי" נובע מהגייה של ראשי התיבות של שם החברה FNMA אשר אומץ באופן רשמי להקל על זיהוייה.
בשנת 2008, פאני מאי ופרדי מאק היו בעלים או ערבים לכחצי מתוך 12,000 מיליארד דולר בשוק המשכנתאות בארצות הברית. ב-7 בספטמבר 2008 הודיע הממשל האמריקאי כי הוא עומד להלאים אותן, כך שבעלי איגרות החוב שלה יקבלו הגנה, צעד חסר תקדים שנועד למנוע קריסה במערכת הפיננסית.
לאחר ההלאמה וכתוצאה ממשבר מחירי הדיור בארה״ב בסוף שנות ה-2000 ותחילת העשור שלאחריו פאני ופרדי העיבו הפסדי עתק לממשלת ארה״ב. אולם, כתוצאה מהתאוששות שוק הנדל״ן בארה״ב והתפקיד המרכזי ששתי חברות אלו משחקות בו (והקטנת נתח הפעילות של חברות פרטיות בתחום כתוצאה מהמשבר בשוק הדיור), נכון לשנת 2018 החברות החזירו לאוצר הפדרלי את כל הפסדיהן, בנוסף לרווחים של כמאה מיליארד דולר. באופן עקרוני הממשל האמריקאי מצדד בהפרטה מחדש של שתי החברות אך באופק לא נראית הסכמה בקשת הפוליטית למנגנון שיאפשר זאת.
היסטוריה
פאני מאי נוסדה כסוכנות ממשלתית אמריקאית בשנת 1938 כחלק מתוכנית הניו דיל של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט וכדי לספק מימון מזומן לשוק המשכנתאות. במשך 30 השנים הראשונות לקיומה החזיקה פאני מאי במונופול על שוק המשכנתאות המשני בארצות הברית.
בשנת 1968 הפכה פאני מאי לחברה פרטית, זאת כדי להסיר את פעילותה מן התקציב הלאומי. פאני מאי הפסיקה לשמש כבטוחה למשכנתאות שנתנו על ידי הממשלה ואחריות זו הועברה ל"התאחדות המשכנתאות הלאומית הממשלתית" (אנגלית: Government National Mortgage Association), אשר כינוייה "ג'יני מאי" (אנגלית: Ginnie Mae).
עסקים
מקור ההכנסה העיקרי לפאני מאי הוא בדמי בטוחה שהיא גובה על הלוואות שהיא מבטיחה בשטרות חוב המובטחות במשכנתאות. משקיעים הרוכשים את שטרות החוב משלמים לפאני מאי את דמי הבטוחה בתמורה לכך שהיא נוטלת על עצמה את סיכון האשראי. במילים אחרות, פאני מאי מבטיחה כי הסכום הנקוב בשטר והריבית על ההלוואה ישולמו למחזיק השטר, במועד הפירעון הנקוב, ללא קשר לשאלה האם נוטל המשכנתה החזיר את ההלוואה.
שוק המשכנתאות האמריקאי, בשונה ממדינות רבות בעולם, מאופיין בריבוי משכנתאות ארוכות טווח (בדכ״ל ל-30 שנה) בריבית קבועה למשך כל תקופת ההחזר. חוסר הוודאות שיוצרת מתן הלוואה בתנאים שאינם משתנים לזמן ארוך כל כך, בעוד שתנאי השוק (אינפלציה וריבית) יכולים להשתנות מהותית במשך תקופה זו מעצימה את חשיבות קיומן של פרדי ופאני מכיוון שהן מספקות מנגנון ביטחונות שמגשר על חוסר הוודאות של הגופים המלווים וכך מאפשר הנפקת משכנתאות בריבית נמוכה יחסית.
יושבי-ראש הבנק הפדרלי לשעבר אלן גרינספן ובן ברננקי הביעו את דאגתם לצורך בהגברת הפיקוח הממשלתי על חברות בחסות ממשלת ארצות הברית, דוגמת פאני מאי, וזאת בגלל גודל נכסיהן הפיננסיים והאמונה בציבור כי ממשלת ארצות הברית ערבה לחברות אלה. "הלאמתן" של פאני מיי ופרדי מק אישרה תפישה זו של ציבור המשקיעים.
מבנה הארגון
מבנים ארגוניים אמנם נועדו לתת מענה לשיקולי יעילות ותכליתיות בארגון, אולם הם מושפעים במידה לא מועטה גם משיקולים פוליטיים, תרבותיים, חברתיים ואישיים.
התמחות (specialization)
חלוקת משימות הארגון לתתי משימות. במקום שהעבודה תיעשה על ידי אדם אחד, היא מחולקת למספר שלבים שמבוצעים על ידי אנשים שונים.
לעבודה בצורה כזו יתרונות רבים עבור הארגון. ראשית, כל אדם נהיה מומחה בביצוע המטלה שלו ולומד לבצעה ביעילות ובצורה הטובה ביותר. כמו כן, לארגון זול יותר להכשיר את אותו עובד לבצע מטלה אחת מסוימת מאשר ללמדו מס' רב של פעולות.
בנוסף, במקרים בהם חלק מן המטלות דורשות רמה גבוהה של מיומנות ויכולות בעוד אחרות אינן דורשות כישורים רבים, אין צורך לבזבז משאבים באופן שאנשים מוכשרים יבצעו מטלות פשוטות בהרבה מרמת הכישורים שלהם. כמו כן, ישנו חיסכון של הזמן שהיה לוקח לעובדים לעבור בין המטלות השונות, במיוחד במקרים בהם כל תחנת עבודה דורשת מהעובד הכנה מסוימת.
החיסרון העיקרי הוא ההשפעה שיש לעבודה בצורה כזו על העובד. אצל עובד שאחראי על חלק קטן ומצומצם מאוד של העבודה יכולה להתפתח תחושת "בורג קטן במערכת" שמלווה בתחושת תסכול רב, בנוסף לסממנים פיזיים שיכולים לנבוע מחזרה מתמשכת על אותה פעולה- תשישות, חוסר ריכוז, מתח ועוד.
במקרים כאלה איכות העבודה שמספק העובד עשויה להיפגע. ארגונים רבים מבצעים צעדים למניעת תחושה זו אצל העובד, כגון הרחבה במעט של תחום הפעולה או ביצוע רוטציה של העובדים בין התפקידים בכל תקופת זמן מסוימת.
הקבצה (departmentalization)
לאחר חלוקת משימות הארגון להתמחויות, יש לקבצן יחדיו ליחידות או לתתי יחידות שכל אחת תהיה אחראית על נתח מסוים מן המשימות. כל אופן הקבצה של מכלול התפקידים בארגון לתתי יחידות יוצר תבנית ארגונית מסוג מסוים. להן מספר תבניות ידועות:
מוטת שליטה
מגדירה את מספר הכפופים שיש למנהל בארגון ולפיכך קובעת גם את מספר דרגות ההיררכיה ומספר המנהלים בארגון.
ככל שמוטת השליטה רחבה יותר, הארגון יותר יעיל (בעקבות חיסכון בשכר מנהלים). אולם, בנקודה מסוימת, מוטה רחבה מדי מורידה אפקטיביות ופוגעת בביצועי העובדים שסובלים מחוסר תמיכה ניהולית.
מוטת שליטה צרה אמנם מאפשרת למנהל לתת מענה מיטבי לכפופים לו, אולם שיטה זו יקרה ואינה משתלמת לארגון שכן נוספים עוד שלבים בהיררכיה, מצב שאף מקשה על התקשורת הרוחבית בארגון. בנוסף, פיקוח צמוד מידי על העובד עשוי לפגוע באוטונומיה שלו, דבר אשר אינו מעודד יזמות, קבלת החלטות ונטילת סיכונים אישיים.
מרכוז וביזור סמכויות
מרכוז מתייחס לדרגה בה קבלת ההחלטות מתרכזת בראשות אחת בארגון. לדוגמה, ארגון הוא מאוד ממורכז כאשר ההנהלה הבכירה מקבלת את מרבית ההחלטות ללא התייעצות עם הדרגים הנמוכים יותר. ביזור הוא פיזור סמכויות ההחלטה בין מנהלי הביניים בדרגים השונים. זוהי מידת חופש הפעולה של תת-היחידות הארגוניות לנהל באופן עצמאי למדי את ענייניהן ולשאת באחריות לתוצאות.
עומק הביזור מגדיר את היקף הסמכויות של מנהלי הביניים להחליט על פעולות היחידות שהן עומדים בראשן.
רוחב הביזור הוא מגוון תחומי הפעולה בהם ניתנת סמכות קבלת ההחלטות למנהל. לדוגמה, למנהל סמכויות בתחומי השיווק, כ"א, רכש, ייצור ועוד. במקרה זה, הביזור יכול להיות מקבילי, כלומר היקף סמכויות זהה בכל אחד מן התחומים, או בררני- סמכויות שונות בתחומים שונים.
פורמליזציה
פורמליזציה (formalization, לפי האקדמיה ללשון העברית הַמְסָדָה) המידה בה תפקידים בארגון מוגדרים באופן סטנדרטי. אם תפקיד הוא מאוד פורמלי, אזי לממלא התפקיד אין מקום לקבל החלטות באופן עצמאי בנוגע לאיך, מה ומתי יש לבצע את הדברים. העובד מצופה לבצע את אותה הפעולה בדיוק באותו האופן ובהתאם להגדרה מראש.
בארגון פורמלי צפויים להיות תיאורי תפקיד מפורטים, חוקים ארגוניים רבים והגדרה מדויקת של תהליכים בארגון. בארגון שאינו פורמלי, לעובדים יש חופש נרחב יחסית להכניס יצירתיות במילוי התפקיד.
המבנה הפשוט
המבנה הארגוני הפשוט הוא בדרך כלל שטוח מבחינה היררכית וכולל לא יותר מ-2–3 רמות אנכיות. כמו כן, במבנה זה ישנה דרגה נמוכה של הקבצה, מוטת שליטה רחבה, מרכוז סמכויות - בדרך כלל בידי אדם אחד אשר מקבל את ההחלטות בארגון ופורמליזציה נמוכה.
מבנה זה מתאים בעיקר לארגונים קטנים בהם הבעלים הוא גם מנהל הארגון, אולם הוא מיושם גם בארגונים גדולים יותר.
היתרון במבנה זה הוא בעיקר במהירות ובגמישות בקבלת החלטות ובביצוע שינויים, בעלות נמוכה של תחזוקה ובשקיפות. עם זאת, כאשר מדובר בארגון גדול, עלות התחזוקה נעשית גדולה ולא משתלמת ונוצר עומס של מידע על מקבל ההחלטות. כמו כן, חיסרון נוסף הוא הסיכון שבריכוז כל סמכות קבלת ההחלטות בבן אדם, שאם לא יתפקד כראוי, הארגון עשוי להיות בסכנת קיום ממשית.
המבנה הבירוקרטי
מילת המפתח בארגון כזה היא סטנדרטיזציה. מבנה זה מאופיין במשימות מאוד שגרתיות, חלוקת משימות להתמחויות, פורמליזציה וכללים נוקשים, הקבצה על בסיס פונקציונליות, מרכוז סמכויות ומוטת שליטה צרה.
היתרון העיקרי של מבנה זה הוא היכולת לבצע פעולות סטנדרטיות ביעילות רבה. כמו כן, הפורמליזציה הרבה מהווה תחליף לדרישות כגון הפעלת שיקול דעת, חדשנות או ניסיון עבר מצד המנהלים ומאפשרת להעסיק מנהלי ביניים בעלי כישורים נמוכים יחסית אשר אינם עולים הרבה לארגון.
אחד החסרונות במבנה זה נובע מהיותו ארגון במבנה פונקציונלי, כלומר החלוקה לתת היחידות נעשית לפי תפקודים. במצב זה למחלקות השונות יכולות להיות מטרות סותרות ועשוי להיווצר קונפליקט שיפגע במטרה הכללית של הארגון.
חיסרון נוסף של מבנה זה הוא הקושי במתן מענה לבעיות שאינן מוגדרות היטב. לפיכך, כאשר יתרחש מקרה שלא היה צפוי מראש, העובדים בדרך כלל לא יידעו כיצד להתמודד איתו ובאיזה אופן לפתור את הבעיה.
מבנה מטריציוני
מבנה זה משלב שתי צורות הקבצה: הקבצה על בסיס פונקציונליות והקבצה על בסיס מוצרים. היתרון הוא שישנו פיזור של המומחיות של העובדים בתחום מסוים (במבנה הפונקציונלי) בין המוצרים השונים. באופן זה נחסכים משאבים של כפילות מידע והכשרת מומחים נוספים עבור כל מוצר ואף נצברים הידע והניסיון עם הזמן. כמו כן, מבנה זה מאפשר גמישות והתאמה מהירה לצורכי השוק, למשל בנייה מהירה של צוות כאשר קם הצורך בפיתוח מוצר חדש ופירוק הצוות בסיומו.
החיסרון העיקרי של מבנה זה הוא הקונפליקט שעשוי להיווצר אצל העובדים, שבמצב זה כפופים לשני מנהלים: מנהל המחלקה הפונקציונלית ומנהל המוצר, שלעיתים יכולים לפעול תחת מניעים שונים ואף סותרים.
מבנה כוח האדם בארגון על פי מינצברג
בספרו The Structuring of Organizations שיצא לאור בשנת 1979, עסק הנרי מינצברג בהרחבה במבנה ארגוני. על-פי מינצברג ניתן לחלק את כוח האדם בכל ארגון לחמישה תפקודים:
מינצברג מתאר חמישה סוגי השפעות ושינויים תהליכיים המתרחשים בארגון:
איים בחוף
איים בחוף הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2003 בבימויו של יעוד לבנון, עם נבו קמחי, ראידה אדון ואילן תורן בתפקידים הראשיים.
התסריט של יעוד לבנון מבוסס על פרשת כיבוש הכפר טנטורה במלחמת העצמאות ועבודת הגמר של תדי כ"ץ בדבר טבח כביכול שבצעו חיילי אלכסנדרוני בתושבי הכפר.
הסרט צולם בקיבוץ נחשולים וחוף טנטורה שם התחוללה הפרשה ב-1948.
הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים והיה מועמד לפרס וולג'ין לסרט העלילתי הטוב ביותר. בנוסף, ייצג את ישראל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של מונטריאול ב-2003.
הסרט קיבל ביקורות שליליות, בעלי אולמות הקולנוע סירבו להקרין אותו והוא הוקרן רק בסינמטקים.
תקציר העלילה
ישעיהו (שוקה) לוין (אילן תורן) הוא אלוף (מיל.) שעומד להתמנות לשר בממשלת ישראל. הוא גר במושב לחוף הים שהוקם על חורבותיו של כפר דייגים ערבי שנכבש במלחמת העצמאות ותושביו גורשו.
שוקה גר במושב יחד עם אמו טובה (דוידה קרול) והמטפלת שלה כריסטין (כריסטין ווין). הוא אלמן מאשתו רינה. בבית גרים גם בנו הבכור שאול (רוני בוקסבאום) הנשוי למרגלית (דורית סעדיה). שאול הוא בעל דעות ימניות קיצוניות. הוא מחזיק כשותף באווזיה הגדולה שלו את אחמד מג'נין (דיראר סלימן) והם רבים כל הזמן.
הבן השני הוא אביתר (נבו קמחי). אביתר התעוור בגיל שבע כאשר רימון יד שמצא על האי בחוף, התפוצץ. הוא כעת פרופסור למזרחנות באוניברסיטה והוא מדריך את הסטודנטית סוהא (ראידה אדון) בעבודת דוקטורט על מה שקרה בכפר ב-1948. היא חקרה את מפקד ההתקפה שרפשטיין והגיעה למסקנה שהיה טבח בתושבי הכפר לאחר שנכנעו וכי שוקה היה מפקד בכיר בהתקפה ההיא.
הבן השלישי הוא מתי (אלון לשם) שמתגורר בארצות הברית ומנהל שם קרן השקעות כושלת, בה מושקעים גם כספים של המשפחה. הוא מגיע ארצה לפי הזמנה של שוקה עם אשתו היהודייה-אמריקאית ג'ודי (סביטרי סלנט). הם מתעלסים בעירום בחוף הים.
שוקה מעיין בעבודת הדוקטורט ומבין שזה יהרוס את סיכוייו להתמנות לשר. הוא מפציר באביתר לדחות את פרסום העבודה עד שייתמנה לשר. בשלב ראשון הוא טוען שלא השתתף כלל בהתקפה אבל לאחר זמן הוא מודה כי השתתף בקרב שהיה קשה ומרבית התושבים נהרגו אבל לא היה שם טבח בשבויים.
שוקה פונה לדקאנית הפקולטה (חנה לסלאו) בשם "עמותת יוצאי חטיבה 19" ומבטיח תרומה בתנאי שתיפגש עם אביתר ותבקש ממנו לא לפרסם את העבודה.
הדקאנית ואביתר נפגשים ליד בניין "המזגגה" והיא מבהירה לו כי עתידו האקדמי בישראל אבוד אם יפרסם את העבודה.
סוהא ואביתר משמיעים לשוקה את העדות של שרפשטיין המפלילה אותו. שוקה מחליט לוותר על רצונו להיתמנות לשר.
אביתר וסוהא עוזבים את הכפר ומשוחחים על עתידם המעורפל בישראל. אביתר אומר שכעת יחיה כפליט בחו"ל. בחשיכה הם נעצרים במחסום וחיילים יורים אל רכבם והורגים אותם.
יצחק דב ברקוביץ
יצחק דב ברקוביץ (י"ד ברקוביץ; ז' בחשוון תרמ"ו, 16 באוקטובר 1885, סלוצק – י"ז באדר ב' תשכ"ז, 29 במרץ 1967, תל אביב) היה סופר ומתרגם יהודי עברי ויידי. ברקוביץ היה חתנו של שלום עליכם, ותרגם את מרבית כתביו מיידיש לעברית. יצירתו של ברקוביץ ברובה היא דו-לשונית; נכתבה בגרסה עברית ובגרסה יידית כאחד.
תולדות חייו
יצחק דב ברקוביץ נולד בסלוצק שברוסיה הלבנה (בתחום המושב של האימפריה הרוסית) בשנת 1885 להורים שהתפרנסו מיגיע כפיהם; לאביו היה בית מלאכה קטן לניקוי בגדים וצביעתם. לימים היגרו הוריו מרוסיה לארצות הברית. ברקוביץ קיבל בבית הוריו חינוך יהודי מסורתי בחדר ובישיבה, אך הקפיד גם ללמוד את השפה העברית על בורייה, והתעמק גם בספרות ההשכלה ובלימוד השפה הרוסית וספרותה.
במסגרת עבודתו כמורה בלודז' התיידד ברקוביץ עם המשורר יצחק קצנלסון, ובשנת 1903 החל לפרסם בעידודו סיפורים בעיתון "הצופה" שיצא בוורשה. בתחרות שערך העיתון זכה אחד מסיפוריו הראשונים - "משקה'לי חזיר" - בפרס הראשון. ועדת השופטים כללה את יוסף קלוזנר, י.ל. פרץ ואלחנן ליב לוינסקי. בין נימוקי הפרס נכתב: "''הוא המובחר בין כל הסיפורים וגם הפרובלמה טובה. אם זהו אורח חדש בספרותנו, בעל כישרון גדול הוא''". הזכייה בפרס הקנתה לברקוביץ פרסום מיידי, והוא החל לכתוב ולפרסם סיפורים שונים שעוסקים בחיי העיירה. גם חיים נחמן ביאליק הפציר בו לשלוח סיפורים לעיתון "השילוח", שהאחרון היה העורך הספרותי שלו.
בגיל 19 החל ברקוביץ לערוך את המדור הספרותי של העיתון "הזמן" שיצא בווילנה ושם גם נפגש לראשונה עם שלום עליכם. אבנר הולצמן כותב ששלום עליכם היה נערץ על ברקוביץ עוד בילדותו, ובהשפעת היכרותו הקרובה עמו החל מאוחר יותר גם לכתוב בשפה היידית. ברקוביץ גם נשא לאישה את בתו של שלום עליכם, ארנסטינה (טיסה), והצטרף למשפחת אשתו בחלק מנדודיה באירופה (בגליציה, בשווייץ) עד שבשנת 1914 תקעו יתד בארצות הברית.
ברקוביץ, מוסיף הולצמן, היה ייחודי בכך שהיה סופר דו-לשוני, (לרוב יצירותיו יש הנוסח העברי והנוסח היידי) בניגוד לשאר הסופרים בני הדור שבחרו בדרך כלל שפה אחת שבה הרבו לכתוב.
בשבתו בוורשה הוציא ברקוביץ בשנת 1910 לראשונה את אוסף סיפוריו בספר, ובאותה שנה החל גם לתרגם את סיפוריו של שלום עליכם, והתמיד בעבודה זו עד סוף ימיו. ברקוביץ הוא זה שהופקד על ירושתו הספרותית של שלום עליכם, ולאחר שנפטר חותנו הוציא מהדורה שלמה של כתביו ביידיש, ואף המחיז כמה מסיפוריו להצגות שהוצגו בתיאטרון היידי באמריקה. הוא המשיך לעסוק בעבודות עריכה שונות גם בארצות הברית.
י.ד. ברקוביץ הגיע לארץ ישראל בשנת 1928, והמשיך בעבודתו הספרותית המגוונת; כתב את "מנחם מנדל בארץ ישראל" (כהמשך לגיבורו הקלאסי של שלום עליכם) "הראשונים כבני אדם " (ספר ממואר שמתבסס בעיקר על חייו של שלום עליכם). במקביל הוא המשיך לעבוד על תרגומיו של שלום עליכם והוציא מהדורה בת 13 כרכים של כתבי שלום עליכם בעברית. כמו כן, כתב מחזות מקוריים נוספים, התקין מחזות של שלום עליכם לבמה, ערך ביחד עם פישל לחובר את כתב העת "מאזניים", הוציא את "פרקי ילדות", שהם זכרונות ילדותו, ועוד.
י. ד. ברקוביץ זכה פעמיים בפרס טשרניחוסקי לתרגומי מופת (1944, 1955) פעמיים בפרס ביאליק (1952, 1965), ובשנת 1958 הוא קיבל את פרס ישראל לספרות.
ברקוביץ פעל רבות להקמת בית שלום עליכם ברחוב שנושא את שמו של ברקוביץ בתל אביב.
יצחק דב ברקוביץ נפטר בשנת 1967 ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
יצירתו
אברהם הולץ, שכינס מבחר מאמרי ביקורת על ברקוביץ, מעריך במבוא שלו לספר, שדברי הביקורת אשר כתבו השופטים בתחרות הסיפור הקצר, בה זכה ברקוביץ לפרס הראשון, ממצים את תכונותיו כסופר לאורך ימיו היצירתיים; דרך סיפור העלילה, בה משתלבים המעשים בהשתלשלות טבעית ובאמצעות תיאור פסיכולוגי של הדמויות, הגיבור איננו גיבור אידיאלי, אלא גיבור פשוט בעל תכונות אנושיות, יחסו לבני עמו נייטרלי ולא נתון לו מלכתחילה כשאר גיבורי התקופה, ואילו המספר עצמו נותר אובייקטיבי לאורך כל סיפור העלילה. אין הוא מתרגש או רוגז ודרך סיפורו אינה מעורבת במעשים עצמם. הסגנון עשיר, אך מדויק ללא כל הצטעצעות לשונית מיותרת. השילוב הזה של גישה פסיכולוגית, תיאור ריאליסטי וסגנון, שגם אם הוא עשיר באינטרטקסטואליות מגוונת מעולם התרבות היהודית הענף, איננו מליצי ומתרברב - חוזר לדעת הולץ בחלק גדול מדברי המבקרים השונים שעסקו ביצירתו של י.ד. ברקוביץ.
אברהם רגלסון כתב על אמנות הסיפור של ברקוביץ: "עוד ברקוביץ בהנץ-עלומיו וכבר הוּכּר כאמן-סיפור בוגר. זאת בגרותו התבטאה בנקיון-מלאכה וגמר-שיכלול; בסגנון חסכּני, הדבק בעיקר ומרחיק את המיוּתּר; בהסתכלות צלולה, ערה לתנועות גוו-ופנים שהן ארשת לריגושי-נשמה [...] כי חותמם הכללי של סיפורי ברקוביץ העיקריים הוא הבדידות והנכר, והעוגמה הרובצת על הנשמה לבלי סוּר"
הנושא העיקרי שנדון כמעט בכל דברי הביקורת הוא נושא ה"תלישות" בסיפוריו – הלך רוח נפוץ בקרב גיבורי הסיפור העברי של התקופה, החל מברדיצ'בסקי, דרך אורי ניסן גנסין, גרשון שופמן, יוסף חיים ברנר וכלה בברקוביץ עצמו, שגיבוריהם יצאו מהמקור היהודי המסורתי הכובל וטרם מצאו את מקומם הראוי במסע חייהם ובתרבות העולמית המודרנית. קיומו של סיפור בשם "התלוש", שנכתב על ידי י.ד. ברקוביץ כאילו הותיר בידיו את זכויות היוצרים על זיהוי סמנטי של המעמד המיוחד.
ברקוביץ הרבה לכתוב על חיי העיירה היהודית המזרח אירופית במבט ריאליסטי כמו אובייקטיבי, אך עם זאת לא נטול עניין לקורא. וכדברי הלל הלקין: "אין כברקוביץ בספרותנו היודע [...] להפוך לאמנות נעלה דווקא את השכיח ואת המצוי בחיים ואין כמוהו עוד יודע לקמץ בסממני יצירה להגיע אל השלמות באמצעים פשוטים גלויים לעין, לכאורה"
עם עלייתו ארצה, אומר אבנר הולצמן, עומדות יצירותיו "''בסימן הפגישה הנפעמת עם ארץ-ישראל מתוך הזדהות ציונית עמוקה". ומכאן שני ספריו: "מנחם מנדל בארץ ישראל" ו"ימות המשיח", ואילו ספרו הממוארי: "הראשונים כבני אדם", פורש תמונה ססגונית וחיה, לא רק של חיי שלום עליכם, אלא של הסופרים והספרות בעיר התוססת ורשה של ראשית המאה העשרים.
י.ד. ברקוביץ ושלום עליכם
הייתה זו תחילתה של שותפות פעילה ופורייה מאוד בין הסופר היידי והסופר הצעיר שהחל לתרגם. ברקוביץ אכן נעתר לבקשתו של שלום עליכם, ועיצב את הטקסט המקורי, הכתוב בשפת הז'רגון המדוברת, בגרסה עברית, המשלבת קישורים אינטרטקסטואליים רבים עם ארון הספרים היהודי, בדרך שלעיתים קרובות נתנה את פשוטו של המקור, ולא תמיד דייקה לתת את משמעותו. התרגום "החופשי" זכה להצלחה גדולה, בעיניו של שלום עליכם ובעיניהם של הקוראים והביקורת כאחד. הביטוי "אשרי, יתום אני" (במקור: "מיר איז גוט — איך בין אַ יתום"), שנתן ברקוביץ להתיימותו של מוטל בן פייסי החזן, מצוטט רבות, הן כדרך לתאר בשלוש מילים את הצחוק המהול בבכי בסיפוריו של שלום עליכם, והן כדרך לבטא מוחשית ניגוד בין שני חלקי משפט (אוקסימורון)
יעקב פיכמן דיבר בהערצה גלויה על כישרונו של המתרגם למזג בין הלשון העממית ללשון הקלאסית. דב קמחי ציין אותו לשבח על שהביא את הטקסט של שלום עליכם לקהל הישראלי וכינה את תרגומו "מלאכת מחשבת מקורית כמעט". ברוך קרוא טען שברקוביץ היה "מתרגם למופת... ובחסד עליון".
במהלך השנים צמחה ביקורת על החופש האמנותי שנטל לעצמו י.ד. ברקוביץ בתרגומו, והבולט מביניהם הוא אריה אהרוני שכתב בספרו: "שלום עליכם באור חדש": "ברקוביץ' עשה ביצירת שלום עליכם כבתוך שלו; נטל היתר לעצמו להוסיף ולגרוע ממנה כראות עיניו, שלא בטובתה, מתוך אמונתו התמימה שהוא 'מתקן' שגיאותיה". לטענתו, ולטענה זו מצטרף גם דן מירון, ברקוביץ בחר לתרגם רק את היצירות שמעמידות באור חיובי את יהודי העיירה. נאמן לדעתו זו, תרגם אהרוני תרגום חדש את מבחר כתבי שלום עליכם, תרגום הנאמן יותר למקור. תרגומו החדש של דן מירון לעומתו, מנסה יותר לתת את רוח הדברים של המקור, בנוסח עברי עכשווי יותר מהנוסח של י.ד. ברקוביץ.
אברהם מנחם
הרב אברהם (אהרן) מנחם (תר"נ, 1890 - ט' בתשרי תשמ"א, ספטמבר 1980) היה רבה של הקהילה היהודית בעקרא שבכורדיסטן.
ביוגרפיה
נולד בכפר שיככא בכורדיסטן העיראקית לימימה ולמנחם בן אהרון. בכפר לא היה תלמוד תורה ובית כנסת, ואביו שכר מורה פרטי מהכפר שוש הסמוך כדי שילמדו תורה. בגיל 11 נשלח אל העיר מוסול כדי ללמוד אצל הרב ראובן ברזאני.
לאחר 4 שנות לימוד במוסול, חזר לכפר שוש הסמוך לביתו ולמד אצל חכם בצלאל בן חכם שמעון. בהיותו כבן 19 קיבל מחכם מנחם הכהן מהעיר עקרא הסמכה לרב, שוחט, בודק ומוהל.
לאחר שקיבל את הסמיכה הסתובב במשך עשור בכפרים בסביבה ושימש כשוחט ובודק, מוהל, מלמד תורה ועורך חופה וקידושין. לאחר מכן מונה לרב של עקרא, שמנתה כ-200 משפחות יהודיות. גם לאחר מכן המשיך להגיע לכפרי הסביבה. הקים בביתו ישיבה.
בשנת 1951 (ה'תשי"א) עלה לישראל והתיישב בירושלים, שם המשיך להיות רב ומלמד תורה, עד לפטירתו ב-19 בספטמבר 1980 (ט׳ תשרי ה׳תשמ״א). כבן 90 בפטירתו.
ועדת השמות בעיריית ירושלים קראה על שמו את רחוב חכם אברהם בשכונת מלחה. הטקס נערך בספטמבר 1986, במעמד ראש עיריית ירושלים טדי קולק.
My Life (שיר)
My Life הוא שיר של הראפרים האמריקאים ג'יי קול, 21 סבאג' ומוראי. השיר יצא לאור ב-14 במאי 2021, כרצועה השלישית מתוך אלבום האולפן השישי של ג'יי קול, The Off-Season. השיר מכיל את ההוק של השיר "The Life" משנת 2002, של הראפר האמריקאי פרעה מונץ', כמבוצע על ידי מוראי. השיר יצא לאור לרדיו הקצבי העכשווי ב-25 במאי, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר קיבל מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריות הביצוע הראפ הטוב ביותר ושיר הראפ הטוב ביותר.
רקע
השיר מסמן את שיתוף הפעולה השני של קול ו-21 סבאג', לאחר השיר זוכה פרס גראמי "A Lot" משנת 2019. סבאג' אף מופיע בדוקומנטרי של קול, Applying Pressure: The Off-Season. קול ומוראי התחברו לראשונה ב-2020, כשקול שיבח את סינגל הבכורה שלו, "Quicksand", מה שהוביל לשמועות על רמיקס אפשרי לשיר בהשתתפות קול.
הרכב
השיר כולל החלפה בולטת במסירה של קול, שמתחילה ב"תחושה צוננת ומלנכולית", ומשתנה ל"טון קשה וחד יותר כתער". מבחינה לירית, קול וסבאג' חוקרים "כיצד הטרגדיה והקשיים הביאו אותם לפתח דמויות חזקות", בעוד "ההוק של מוראי קושר את הרצועה עם הומאז' לסטיילס פי ולפרעה מונץ'". יתר על כן, קול משקף את דרכו להשיג הצלחה כלכלית ועושר. בהקשר של האלבום, השיר, לצד "Applying Pressure", נתפס כ"הצהרות שובבות על הפרדתו של קול משאר הראפרים". קול מרפרר את שחקן הכדורסל האמריקאי ג'ה מוראנט בשיר.
ביקורות
קרל לאמאר מבילבורד הדגיש את הניגוד בין "הסגנונות והאישיות" של קול וסבאג', אם כי שניהם "מוכיחים עד כמה הם יכולים להיות אדירים כיחידה ושביחד הם יכולים לזרוע הרס בכל רצועה נתונה". וארון קרישאן מהאינדיאן אקספרס שיבח את השיר וציין את "הטקסט הנהדר, הזרימה ללא דופי וההגשה המצוינת" בשילוב הוק "חלק ומרגיע", כמו גם מקצב עם "מנגינה קולית המוזרמת אליו שמשפרת את הצליל כדי להתאים את האווירה שהיוצרים מנסים לייצר". מתיו שטראוס מפיצ'פורק חשב שלא קול ולא 21 סבאג' נאלצו להתאים את סגנונם אחד של השני כדי להתאים לשיר, במקום זאת, שיתוף הפעולה מראה "שקול רוצה להיראות רקמת חיבור במקום איקונקלסט אנטי-הייפ".
מגזין Complex דירג את השיר במקום החמישי ברשימת "50 השירים הטובים ביותר לשנת 2021 (עד כה)".
הצלחה מסחרית
במצעד הבילבורד הוט 100, הגיע השיר היישר אל המקום השני, כש-"Good 4 U" של אוליביה רודריגו מנע ממנו להגיע לצמרת המצעד ולצידו שלושה שירים נוספים מתוך האלבום בעשירייה הפותחת, שהפכו את קול לאמן הרביעי בהיסטוריה שהכניס ארבעה שירים היישר אל העשירייה הפותחת של המצעד בו זמנית. כמו כן, השיר הפך לשירו של קול שהגיע למקום הגבוה ביותר במצעד.
סיגמונד ברייטבארט
סיגמונד ברייטבארט (22 לפברואר 1893 - 12 באוקטובר 1925),  הידוע גם בשם הכינוי זישע, היה אמן קרקס, גברתן וגיבור פולקלור יהודי-פולני. התפרסם בשל הכוח העצום שלו אשר זיכה אותו בתואר "האדם החזק ביותר בעולם" ו-"מלך הברזל" (בגרמנית: Eisenkönig) במהלך שנות ה-20. מבין יכולתיו היה יכול סיגמונד לעקם קורות ברזל עבות, לנשוך דרך שרשרות פלדה, למשוך עגלות כבדות בעזרת השיניים ולנעוץ מסמרים עם הידיים בלבד. סיגמונד היה נוהג להופיע בפני קהלים יהודים עטוף בגלימה כחולה-לבנה בעיטור מגן-דוד ופעם הכריז כי מטרת חייו הוא להגן על כבוד היהודים .
חייו המוקדמים
ברייטבארט נולד למשפחה יהודית מסורתית של נפחים בעיירה סטריקוב שליד לודז' בעשרים ושתיים לפברואר, 1893. ברייאטבארט סיפר כי כבר בגיל ארבע נהג ליצוק ברזל בבית הנפחייה של אביו. בהגיעו לגיל מבוגר הצטרף לקרקס בתור אקרובט וגברתן.
קריירה
ברייטבארט הופיע בכל רחבי אירופה ואמריקה בתור גברתן בקרקס "בוטש". אחד האקטים המפורסמים שלו היה הרמה של מכונית עם עשרה אנשים בתוכה. באקט נוסף הוא היה מרים פילון חי, ותוך כדי החזקתו עלה על סולם והחזיק באמצעות השיניים חבל שעליה התנשא גלגל ענק שעליה עמדו שלושה אנשים. פעם הניח קרש על החזה שלו ונתן לחיות כבדות כמו פילונים ושורים לעלות עליה מבלי שיפגע. במקרה אחר הניח על החזה שלו פלטפורמה שעליה רכבו שני אנשים באופנועים. ברייטבארט עשה חלק גדול מהכנסותיו במכירת ספרים וקורסים בדואר על פיתוח שריר. הקורסים התבססו על אימוני שריר והדרכות איך לעקם קורות ברזל. ברייאטברט היה ידוע בנדיבות שלו ובזה שהיה תורם את מרבית הכנסותיו.
מותו
ברייטבארט מת שמונה שבועות לאחר שבטעות פגע בעצמו במהלך מופע בגרמניה. הוא נדקר ברגל על ידי קצה של יתד ברזל בעת שדחף אותו לתוך קרשי עץ בעובי שתים עשרה וחצי ס"מ. הפצע הזדהם וגרם להרעלת דם. למרות שנעשו עליו מעל עשרה ניתוחים ונכרתו שתי רגליו, הוא נפטר מפצעיו ב-12 באוקטובר 1925.
גיבור יהודי
ברייטבארט הפך לסמל ומקור לגאווה עבור יהודי פולין ובכלל יהודי תפוצות. כשהיה מגיע לעיירות יהודיות היו מתאספים כל אנשי העיירה בכיכר לכבדו. בריאיון לעיתון סיפר ילד יהודי כי ברייטבארט, "נתן לנו אומץ חדש (מול האנטישמיות)" בעוד פולני אחר התלונן כי היהודים "התחילו להיות יותר נועזים מאז שברייטבארט הגיע לעיירה". ברייטבארט נתן איומים לשונאי היהודים: "אם אני רואה אנטישמי, אני נותן לו אזהרה, ואם הוא ממשיך אז אני שובר אותו לחצי- כמו גפרור". ברייטבארט רצה לקיים סדרת מופעים בארץ ישראל שבהם תכנן לשחזר את חייו של שמשון הגיבור כדי לתת השראה ואומץ ליהודים בארץ, אך הוא נפטר לפני שהספיק לעשות זאת.
פייזר
פייזר (באנגלית: Pfizer) היא חברה אמריקאית לייצור ולשיווק תרופות המדורגת במקום הראשון בעולם במכירות בין חברות התרופות. מטה החברה נמצא בניו יורק ומטה המחקר שלה בגרוטון, קונטיקט שבארצות הברית.
פייזר היא יצרנית התרופה ליפיטור (המשמשת להורדת הכולסטרול בדם), הנמכרת ביותר בעולם בשנת 2007. כמו כן היא יצרנית הגלולות ויאגרה וורניקלין. בשנת 2007 דורגה החברה במקום ה-48 בין החברות הגדולות בעולם, על פי הירחון פורבס, עם שווי שוק של 179.97 מיליארד דולר אותו עקפה בשנת 2022 עת הגיעה שוויה לשיא כל הזמנים לשווי של 300 מיליארד דולר.
המנכ"ל ויו"ר "פייזר" הוא הווטרינר והמנהל העסקי היהודי-יווני-אמריקאי, אלברט בורלא.
היסטוריה
פייזר נקראת על שם שני בני דודים אמריקאים ממוצא גרמני, צ'ארלס פייזר וצ'ארלס הרהארט. הם הקימו את עסק הכימיקלים צ'ארלס פייזר ושות' בבניין בויליאמסבורג, ברוקלין שבארצות הברית ב-1849, שם הם פיתחו תרופה אנטי טפילית בשם סנטונין. תרופה זו נחלה הצלחה מיידית. הייצור של חומצה ציטרית הביא לפריצה הגדולה של פייזר ב-1880.
עד 1910 מכירותיה של פייזר הגיעו ל-3 מיליון דולר ופייזר הפכה למומחית בתחום טכנולוגיית התסיסה (פרמנטציה), דבר אשר תרם לה בייצור המוני של פניצילין בזמן מלחמת העולם השנייה, בעקבות פניה של ממשלת ארצות הברית. האנטיביוטיקה הייתה נחוצה בדחיפות לטיפול בחיילים הפצועים ותוך זמן קצר הייתה ידועה בשם "תרופת הפלא". למעשה רוב הפניצילין שסופק לחיילי צבא ארצות הברית בפלישה לנורמנדי סופק על ידי פייזר.
עד שנת 1950 פייזר התבססה במקומות רבים בעולם כמו בלגיה, ברזיל, קנדה, קובה, איראן, מקסיקו, פנמה, פוארטו ריקו, טורקיה ובריטניה.
בשנת 2009 הורשעה חברת פייזר בהונאה ונקנסה על שיווקה של תרופה בשם בקסטרה בהתוויות שלא אושרו על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) בסך של יותר מ-2 מיליארד דולר.
בנובמבר 2015 הודיעה החברה על רכישתה של חברת התרופות "אלרגן", יצרנית הבוטוקס, בכ-160 מיליארד דולר. באפריל 2016 בוטלה העסקה, תוך תשלום פיצויים בסך 150 מיליון דולר מפייזר לאלרגן.בדצמבר 2016 קנסה רשות התחרותיות והשווקים (CMA) בבריטניה את פייזר ב-84.2 מיליון ליש"ט (106 מיליון דולר) לאחר שהעלתה את מחיר התרופה פנטואין לטיפול באפילפסיה ב-2,600% מאז ספטמבר 2012, תוך שימוש בשמה של חברת פלין פארמה.
בשנת 2020 הצטרפה פייזר למירוץ למציאת חיסון נגד קורונה, והיא מפתחת ארבעה חיסונים בשיתוף עם חברת ביונטק הגרמנית שאושרו לניסויים במסלול מזורז על ידי ה-FDA, בסוף אפריל 2020 הגיעה לשלב השני בניסוי לחיסון BNT162b2 המבוסס RNA ביולי 2020 השלב השני הוכתר בהצלחה, ונאמר כי השימוש בחיסון הוא בטיחותי וללא תופעות לוואי משמעותיות, והוחל השלב השלישי שנערך על 30,000 מתנדבים לשימוש בחיסון ובפלצבו מנכ"ל החברה אלברט בורלא צפה כי בסוף אוקטובר 2020 תאושר הפצת החיסון ב-9 בנובמבר 2020 הודיעה החברה כי לניסויים בחיסון נגד הנגיף יש 90% הצלחה, אם כי מתוך מדגם קטן יחסית שעשוי להשתנות במידת מה עם התקדמות הניסוי.
פעילות פייזר בישראל
בעשור השני של המאה ה־21 תרמה פייזר עשרות מיליוני שקלים לגופי בריאות בישראל, שנועדו בעיקר למימון השתתפות בהשתלמויות, או בכנסים שהתקיימו בחו"ל. על פי דו"ח משרד הבריאות הייתה התורמת הגדולה ביותר למערכת הבריאות בשנים 2019-2018.
לאחר הפיתוח של חיסון הקורונה, ישראל ופייזר חתמו על הסכם לאספקת חיסונים. כלי התקשורת פרסמו מקורות לא רשמיים המתייחסים לכך, ועל פי ההערכות קיבלה ישראל את החיסונים במחיר מופחת. סוכם כי ישראל תעביר לפייזר מידע רפואי הנוגע ל-2 מיליון החיסונים שבוצעו עד אמצע ינואר, לצד מידע כללי רשמי על כמות הנדבקים בקורונה.
האגודה למדעי הפסיכולוגיה
האגודה למדעי הפסיכולוגיה (באנגלית: The Association for Psychological Science, בראשי תיבות: APS), שנקראה בעבר החברה האמריקנית לפסיכולוגיה (American Psychological Society), היא ארגון ללא כוונת רווח שנועד לקדם את הפסיכולוגיה כמדע מבוסס ראיות, בתחומי המחקר, היישום, ההוראה ושיפור הרווחה הנפשית.
פייזר
פעילות פייזר בישראל
ב-9 בדצמבר 2020 נחת משלוח החיסונים הראשון של חברת פייזר בישראל.
האגודה למדעי הפסיכולוגיה
האגודה מקדמת את הפסיכולוגיה המדעית ונציגיה ברמה הלאומית בארצות הברית. האגודה עורכת כנסים שנתיים, מפרסמת מספר כתבי עת מדעיים, ועובדת בשיתוף עם גורמים ממשלתיים במטרה לקדם את הפסיכולוגיה המדעית.
הארגון הוקם בארצות הברית ב-12 באוגוסט 1988, וחברים בו כיום כ-22,500 אנשי מקצוע ברחבי העולם, בהם אנשי אקדמיה ומדענים העוסקים בפסיכולוגיה מדעית, מטפלים, מרצים ועוד. נשיאת האגודה כיום (2010) היא מהזרין בנאג'י (Mahzarin Banaji) מאוניברסיטת הרווארד. משרדי הנהלת האגודה ממוקמים בוושינגטון.
אחד הארגונים הישראליים המסונפים לאגודה למדעי הפסיכולוגיה הוא ארגון "אופקים", אגודה שנועדה לקדם את השירותים הפסיכולוגיים בישראל תוך ראיית התחום כענף יישומי של מדע הפסיכולוגיה.