cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרב הראל (שיר)
מקורו של השיר בשלישיית שירים שחוברו והולחנו בארצות הברית בשנות ה-50 של המאה ה-20, המתארים את תקופת מלחמת האזרחים האמריקנית. שלושת השירים נכתבו בנפרד על ידי אירווינג גורדון, בוב קמפ ושל סילברסטיין; אחד מהם הולחן על ידי בובי גיבסון. גיבסון וקמפ קיבצו את שלושת השירים למחרוזת אחת, שכונתה "טרילוגיית מלחמת האזרחים" (Civil War Trilogy).
חפר השתמש באלמנטים מתוך השיר המקורי, כמו שורת הפתיחה של השיר ושל חלק מהבתים "בום בו, בו בום, בום, בום", אזכור מספרי הנופלים ("שלושים בנבי סמואל/שבעה עשר על הקסטל/שיירת נבי דניאל", לעומת השיר באנגלית: There's a hundred dead at Richmond/Three hundred more at Gettysburg/A hundred more they've never found) וכן על המנגינה, אך המילים הותאמו כמובן לנושא השיר בגרסתו העברית. השיר בוצע, כאמור, על ידי שלישיית גשר הירקון בתקליטם השני "התוכנית החדשה", ולאחר מכן על ידי הדודאים.
השיר מבטא את רוח תקופת מלחמת העצמאות בכלל היישוב, ומבטא נאמנה את הלך הרוח הקשה, הכאב הנפשי והאבלות בקרב הלוחמים, אשר נדחה כמעט שני עשורים עד שפורסם. על כן, מקובל לנגן אותו באירועים, טקסים ובכלי התקשורת בימי זיכרון.
תכנים ואמירות
השיר מגולל בסגנון פואטי קצוב תכנים, אירועים ומצבים בתולדותיה של חטיבת הראל של הפלמ"ח בתקופת מלחמת העצמאות, מפיהם של האני השר בהווה בגוף ראשון רבים הפונה אל אישה אהובה. הוא כולל שלושה עשר בתים מחורזים. הבית הראשון, משרטט במילים קצרות את תמונת המצב של העיר ירושלים הנצורה בתקופת המלחמה, למשל במילים: "העיר גוועת במצור / אין לחם אין, אין כלום". שעל פתיחת הדרך אליה נלחמו אנשי הפלמ"ח. הוא פותח בשורת המילים: "בום בו, בו בום, בום, בום", אשר צורפה גם לבית השני והרביעי.
הבית השני מתאר את המצוקה בה שרויים הלוחמים, להם מוקצבת מנת תחמושת דלה, במילים: "עם ארבעים כדור לאיש".
בבית השלישי מתוארת הליכה בסך, אולי מצעד או שיירה של לוחמים, אשר מותם הצפוי בקרב הוא עניין וודאי בתודעתם, העוברים במקרה או כמעשה רומנטי, מתחת לחלון ביתה של האישה האהובה:
משקל המילים מדמה מצעד קצוב ודרמטי המבשר את ההחמצה הגורלית הצפויה; אם הקריאה: "פתחי את התריסים..." נקראת אל האהובה כבר בסמוך לחלונה, תוך כדי צעידה והתקרבות אליו, והתריסים אכן נפתחים לאט כפי הקריאה, הרי שהאהובה מספיקה לראות אולי את צדודיתם ולרוב את אחוריהם של הצועדים המתרחקים ממנה, וללא מפגש פנים אל פנים.
בבית החמישי מספרים הדוברים על הפגיעות הנפשית, המתדמה לזיקנה, שנוצרה בנפשם בשל הקרבות האכזריים, למשל במילים: „אם נחזור עוד מן הלילה / בעשרים שנה נזקין”.
בבית השישי ובבית השמיני (ההופכים למעין פזמון) מבטיחים הדוברים לנערה אהובה שהדרך לירושלים הנצורה תפתח לבסוף, בידיהם, ובו צטט המשורר אמירה אותנטית שהושמעה במשך התקופה: "עוד תראי / את הדרך הפתוחה".
בבית השביעי מוזכרים קברי האחים שנכרו בתקופת המלחמה, אחד הידועים שבהם הוא קבר האחים ללוחמי הפלמ"ח שגופותיהם בותרו על ידי לוחמים ערבים, ונטמנו בבית הקברות הצבאי בקריית ענבים.
הבית התשיעי והבית העשירי הם קינה של הדוברים על החברים שנהרגו בקרב. במידה רבה היא קינה עצמית של הדוברים על עצמם, בהמשך להודעתם על מותם הצפוי; הקינה המנוסחת כידיעה קשה הנמסרת לנערה מפי הדוברים השרים:
הבית האחד עשר והבית השנים עשר מבטאים בצבע ובמספרים את היקף האבדות הצפוי לכאורה. האישה מתבקשת ללבוש שמלה בצבע שחור, עם חזרתם אליה או ביתם של שיירת הלוחמים, בשל אבלותה הצפויה לאחר שמביניהם לפי הערכתם אך מיעוט יישאר בין החיים, במילים: "כי נותרנו עשרה / מן הפלוגה עד הבוקר", הבוקר שלאחר ליל הקרב.
הבית השלושה עשר חוזר על מילות הבית הרביעי ומזכיר את שמותיהם של החברים האהובים שנפלו בקרב: "הג'ינג'י מוישה מיכאל / מנחם צביקה ושמואל / ומוטי גד ובצלאל", ומצרף הבטחה לקימה מחודשת מהאובדן, ההלם והאבלות, במילים: "אך אנו עוד נקום".
איתן גור
איתן גור (5 ביוני 1958 – 23 בספטמבר 2019) היה שדרן רדיו, תקליטן, עורך, ומפיק ישראלי.
ביוגרפיה
גור נולד בישראל בשנת 1958, בוגר תלמה ילין במגמת תיאטרון.
בפסטיבל שירי הילדים של 1972, בגיל 14, הופיע איתן גור בשיר "בואו נשיר", לצידה של עדנה לב, שזכה במקום הראשון.
לאחר שירותו הצבאי שיחק בתיאטרון לילדים ונוער של אורנה פורת ובמקביל הופיע כתקליטן במועדונים בתל אביב (רפי'ס, סטודיו 73, וה-New Wave) עד סוף שנות ה-80. איתן היה מראשוני התקליטנים העצמאיים בישראל וממייסדי חברת “תטה עושים מוזיקה” ביחד עם רון בן יוסף וניר ברזילי.
בתחילת שנות ה-90 התקבל לקורס קריינים ומגישי רדיו במחלקת ההדרכה של רשות השידור ולאחריה החל לעבוד במחלקת הקריינים.
גור נפטר מדום לב ב-2019 בגיל 61.
I Used to Know Her: The Prelude
I Used to Know Her: The Prelude הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת האמריקאית . האלבום יצא לאור ב-3 באוגוסט 2018 על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA. מתוך האלבום סינגל.
צפון ונקובר
העיר צפון ונקובר שוכנת בגדה הצפונית של מפרצון בורארד בקולומביה הבריטית שבקנדה. שטח העיר 11 קמ"ר ובה מעל 50,000 נפש. העיר מדורגת המקום ה-100 במספר התושבים מבין ערי קנדה ובמקום ה-16 בקולומביה הבריטית. מכל עבריה ביבשה היא גובלת במחוז המוניציפלי צפון ונקובר.
ההתיישבות במקום התאגדה לעיר בשנת 1907. אזור זה היה האזור המיושב השני, להוציא יישובים ילידיים, באזור האורבני של ונקובר של ימינו.
Beautiful Trauma
Beautiful Trauma (בעברית: טראומה יפה) הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת האמריקאית פינק אשר יצא לאור ב-13 באוקטובר 2017, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס. הסינגל הראשון מהאלבום "What About Us", יצא לאור ב-10 באוגוסט 2017, ובו הביעה פינק את דעתה פעם נוספת לגבי כל מה שקורה בארצות הברית, ובכלל. הסינגל זכה להצלחה רבה ואף הצליח להגיע למקום ה-1 במצעד האוסטרלי והסקוטי. את הסינגל פרסמה פינק בערוץ ה-Vevo שלה, ולאחר מספר ימים יצא הווידאו קליפ המלא, שזכה גם כן להצלחה ביוטיוב, כאשר נכון ל-2 באפריל 2018, מונה הצפיות שלו עולה על למעלה מ-215 מיליון צפיות.
זאב פיילכנפלד
הרב ד"ר זאב וולף פיילכנפלד (בכתיב ישן לעיתים: פיילכענפעלד; ט"ו בסיון ה'תקפ"ז – ג' באייר ה'תרע"ג, 1827–1913) היה רב גרמני אשר שימש כרבן של דיסלדורף ופוזנה. באחרית ימיו שימש חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
Beautiful Trauma
רקע והפקה
בפרק זמן כלשהו בחרה פינק להודיע כי אלבומה השביעי עתיד לצאת בשנת 2017, ולאחר שהוציאה את הסינגל הראשון ממנו "What About Us", הודיעה כי האלבום עתיד לצאת ב-13 באוקטובר 2017. את כל שירי האלבום כתבה פינק בשיתוף ג'וני מקדייד וסטיב מק, שגם הפיק לה את האלבום.
זאב פיילכנפלד
ביוגרפיה
החל משנת ה'תרט"ו (1855) שימש רבה של דיסלדורף. בתחילת שנות ה-60 של המאה, לצד ידידו הרב עזריאל הילדסהיימר, עסק במפעל לתרגום התורה לגרמנית. בשנת תרל"ב (1872) נתמנה לרבה של פוזנה (פוזנן), ובפועל שימש גם רבו של אזור מיושב נרחב. הוא שימש בתפקיד זה עד לפטירתו, ונחשב לאחד מחשובי הרבנים בגרמניה בדורו. לצדו, כרבה של הקהילה הדתית הליברלית בעיר, שימש הרב ד"ר פייביש בלוך. בזקנותו נעשה עיוור.
בשנת 1867 ייסד סמינר למורים בעירו, שנחשב למוסד מרכזי, בעיקר במאה ה-20. כן ניהל בית ספר תיכוני בעירו, לנערים ונערות, בו למדו תורה ולימודי חול. לצד רבנים נוספים מגרמניה, פעל הרב פיילכנפלד לסיוע כלכלי לטובת יישוב ארץ ישראל עשרות שנים קודם ייסוד התנועה הציונית. נטען כי בשל כבודו לא הוקם בעירו בחייו בית כנסת רפורמי. היה חבר ועד ההלכה של "התאחדות הרבנים נאמני התורה והמסורת בגרמניה", תחת הרב אביעזרי זליג אוירבך, ובהמשך אף שימש כנשיא ההתאחדות.
באחרית ימיו, עם הקמת אגודת ישראל, עודד הרב פיילכנפלד את ההצטרפות אליה, ואף שימש כחבר מועצת גדולי התורה הראשונה של הארגון.
הרב פיילכנפלד נפטר ביום ג' באייר ה'תרע"ג (1913). לאחר פטירתו החליף אותו בתפקידו כרבה של פוזנה הרב יעקב פריימן (ה'תרכ"ו – ה'תרצ"ז), מהדיר "לקט יושר", "סידור רש"י" ועוד.
משפחתו
בנו היה אברהם פיילכנפלד, שניהל את בית הספר של קהילת "תורה עם דרך ארץ" בפיורדה.
חיבוריו
ספרו "סיסטעמאטישעס לעהרבוך דער איזראעל רעליגיאן" ("ספר לימוד שיטתי של הדת הישראלית") נדפס בשנת 1867 ושוב ב-1878.
כן פרסם מאמרים רבים שפורסמו בכתבי העת של יהודי גרמניה. פרסם חוברות אחדות, דוגמת "דיא צווייא לעצטען אבשניטטע דעס פענטאטייך" (דיסלדורף 1866).
ז'אן-ז'אק מרסל
ז'אן-ז'אק מרסל (בצרפתית: Jean-Jacques Marcel; 13 ביוני 1931 – 3 באוקטובר 2014) היה כדורגלן צרפתי, ששיחק בעמדת הקשר. הגיע עם נבחרת צרפת למקום השלישי במונדיאל 1958.
קריירה
מרסל הוחתם בשנת 1948 על ידי סושו לקבוצת הנוער שלה, אך במהרה הגיע לקבוצה הראשונה. הוא היה שחקן פיזי בעל איכויות משחק גם בהגנה ובהתקפה, עם בעיטות חזקות ומשחק ראש טוב. מרסל כבש במהלך הקריירה 76 שערים במעל ל-420 הופעות, דבר שהיה נחשב ללא שגרתי עבור קשר באותם הימים. כשעדיין שיחק בנבחרת צרפת עד גיל 21 הוא נקרא בפעם הראשונה לבוגרים בשנת 1953 בזכות הישגיו.
בשנת 1954 עבר מרסל למועדון אולימפיק מרסיי הסמוך למקום הולדתו, ובחלק מן ה-5 שנים שהעביר שם שיחק לצד לערבי בן בארכ, שהיה כבר לקראת סוף הקריירה שלו. לאחר מכן מרסל עבר לספורטינג טולון לשנה אחת לפני שסיים את הקריירה בשנת 1965 בראסינג פריז. מכיוון שלא שיחק במועדונים גדולים הוא מעולם לא זכה בתואר קבוצתי, בניגוד לשאר חבריו מנבחרת צרפת.
נבחרת צרפת
מרסל הופיע בין מאי 1953 לאוקטובר 1961 ב-44 משחקים עבורה (10 בזמן שהיה בסושו, 24 עם אולימפיק מרסיי, 3 עם ספורטינג טולון ו-7 עם ראסינג פריז). הוא כבש עבורה שלושה שערים ובארבעה מפגשים ענד את סרט הקפטן. מקומו לא היה שנוי במחלוקת וגם שותף בטורנירים הגדולים מונדיאל 1954 ו-1958, בו סיים עימה במקום השלישי. מרסל שיחק גם ביורו 1960 אותו צרפת אירחה.
עד שנת 1959 הקישור של הנבחרת הצרפתית היה מוכשר ובו היו מרסל וארמנד פנברן. בשונה מקריירת הקבוצות, מרסל שיחק במדיה בדרך כלל בעמדת הקשר השמאלי.
ליריאנוזאורוס
המאובנים של דינוזאור זה התגלו בממצאים מאובנים בקסטיליה ולאון שבספרד ואלה כללו שרידי גולגולת, שיניים בודדות, כמה חוליות ועצם התוספתן. החוליות שלאורך הצוואר, הגב והצלעות היו חלולות בעלות קישות קל. הדבר הזכיר את מבנה החוליות של זאורופודים כמו האמפלוזאורוס. במקור הדינוזאור נחשב לפי מחקרים פילוגנטיים לקרוב למשפחת הסלטזאוריים עם מבנה חוליות דומה לזה של האלמוזאורוס והאופיסטוקוליקאודיה. בהמשך לעומת זאת הוחלט שהוא קרוב לבני הקבוצה ליריאנוזאורים כמו האמפלוזאורוס.
לצד האמפלוזאורוס התגלו ממצאים שלו בחפירות " "Marnes Rouges Inferieures Formation"", שבהרי האלפים הצרפתים לצד ממצאי רבדודון, דרומזאוריים מקומיים, אנקילוזאורים וזוחלים נוספים. המבנה הטופוגרפי מרמז שהזאורופוד התקיים בקרבת החופים.
צפון ונקובר (מחוז מוניציפלי)
המחוז המוניציפלי של צפון ונקובר הוא מחוז מוניציפלי בעל אופי עירוני-פרברי מצפון למפרצון בורארד בקולומביה הבריטית, קנדה. המחוז המוניציפלי הוא חלק מהמטרופולין של ונקובר.
המחוז המוניציפלי של צפון ונקובר מקיף את העיר צפון ונקובר משלושה עבריה. מצפון גובל המחוז המוניציפלי של צפון וונקובר בהרי הגדה הצפונית, במערב הוא גובל במערב ונקובר ובמזרח בפיורד Indian Arm.
שטח המחוז המוניציפלי של צפון וונקובר הוא 160.76 קמ״ר ובו אוכלוסייה של 84,412 נפש. מבחינת כמות אוכלוסייה מדורג המחוז המוניציפלי של צפון ונקובר במקום ה־61 בקנדה.
בסוף המאה ה-19 נבנה באזור הגשר התלוי קפילנו, גשר תלוי באורך של כ-120 מ'.
אוספאיה
אוספאיה (שם מדעי: Ocepeia) הוא סוג נכחד של יונק מקבוצת האפרותריה שהתקיים בתקופת הפלאוקן לפני 61 עד 57 מיליון שנה מזמננו. יונק זה התגלה בחפירות במרוקו בסמוך לעיר קוריבגה בידי מדענים צרפתים ומרוקאים שנתמכו במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בפריז. הסוג תואר למדע ב-2001 בידי החוקרים עמנואל ג'ירברנט (Emmanuel Gheerbrant) וז'אן סודרה (Jean Sudre). הוא קיבל את שמו מראשי התיבות של קבוצת המחקר המרוקאית "OCP Group" (האותיות "O.C.P").
הסוג מכיל 2 מינים: Ocepeia daouiensis שתואר ב-2001 והיה קטן יותר, בגודל של עד 3.5 ק"ג ו-Ocepeia grandis שתואר ב-2014 והיה גדול יותר, במשקל של 10 עד 12 ק"ג. המאובנים שלהם הם המאובנים העתיקים ביותר מקבוצת האפרותריה והמוכרות והידועות ביותר מיונקי הפלאוקן של אפריקה.
יונק זה היה בעל לסתות ושרידי גולגולת הדומים לאלה של שפנאים או פילאים קדומים, בני הקבוצה פיינונגולטה יותר מאשר לקבוצה אפרואינסקטיפילים, אף שמספר חוקרים רואים בו אב קדמון שהתפתח מהאפרואינסקטיפילים לעבר שאר האפרותרים. מספר חוקרים רואים בו בן לסדרה הקדומה קונדילרסים ובעיקר למניסקותריום. היו לו לסתות פרימיטיביות וגולגולת בעלת כיסי אוויר. השיניים שלו היו קטנות אך חזקות ומותאמות לאכילת עלים בטחינה וריסוק כשבקצוות בלטו ניבים גדולים. בקצה החוטם היה מבנה דמוי חדק שאולי שימש כמו חדק הפילאים או הטפירים. מספר חוקרים סוברים שהיה ליונק דו-צורתיות זוויגית.
בן קיפריס
בן קיפריס (נולד ב-12 במאי 1992) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
קיפריס נולד וגדל בירושלים ולמד בתיכון לאמנויות במסלול תיאטרון. הופעתו הראשונה על המסך הייתה בסרט "פעם הייתי" של אבי נשר, כשהיה בן 17. בצעירותו התחרה באיגרוף תאילנדי והיאבקות. היה חבר במספר להקות שאיתן הופיע בתור זמר וגיטריסט.
טלוויזיה
בשנת 2011 גילם מספר דמויות בתוכנית המערכונים "מטר שבעים". בשנת 2016 גילם את "מוח" בסדרה "פלאשבק". בשנת 2017 גילם את יניב בסדרה "ראש גדול 6". השתתף במספר פרסומות, ביניהן עבור "ספרייט", "אורביטול" ו"ביפ".
קולנוע
בשנת 2009 גילם את "יוסף" בסרט "סוד קבור". בשנת 2010 גילם את "יורם" בסרטו של אבי נשר - "פעם הייתי". בשנת 2019 גילם את "בן" בסרט "היום שאחרי לכתי".
מזל מועלם
מזל מועלם (נולדה ב-1969) היא עיתונאית ישראלית. היא משמשת כיום בין היתר פרשנית פוליטית באתר "אל-מוניטור" ומגישת התוכנית היומית "הזירה המרכזית" בערוץ הכנסת.
ביוגרפיה
מועלם נולדה וגדלה במגדל העמק. בעלת תואר ראשון בספרות עברית ובהיסטוריה של עם ישראל ותואר שני בלימודי ביטחון (במסגרת החוג למדעי המדינה) מאוניברסיטת תל אביב. בשירותה הצבאי הייתה כתבת במחנה.
הגישה את התוכנית "ועדת האורחים" ו"החזית החברתית" בערוץ הכנסת הישן. כיום מגישה בערוץ הכנסת החדש את התוכנית היומית "הזירה המרכזית", בהגשה לסירוגין עם מורן אזולאי, ונוסף על כך היא פרשנית באתר אל-מוניטור לנושאים פוליטיים וחברתיים פנים ישראליים.
בשנת 2022 יצא לאור ספרה "צופן נתניהו", ביוגרפיה של בנימין נתניהו, בהוצאת דביר.
חיים אישיים
מועלם מתגוררת בתל אביב ואם לבת.
אזנדוזאורוס
מאפיינים
המאובנים של הזוחל התגלו בחפירות במרוקו ב-1972 שבהם התגלו שרידי לסתות ושיניים והוא נקרא בידי החוקר "ז'אן מישל דוטואיט" (Jean-Michel Dutuit), אשר כינה אותו לכבוד הכפר אזנדה שבהרי האטלס שם התגלה. המין שנמצא נקרא Azendohsaurus laaroussii, כשמין נוסף שהתגלה במדגסקר כונה Azendohsaurus madagaskarensis.
זוחל זה היה בעל דמיון שנבע מאבולוציה מתכנסת לדינוזאור קדום דמוי-זאורופוד, מה שנראה ממבנה הלסתות העדינות ומבנה השיניים דמויי-העלים שנועד ללחך צמחייה. הוא הגיע לאורך 2 עד 3 מטרים והיה בעל גולגולת קטנה עם צוואר בינוני באורכו. הגוף היה מעוגל ונמוך עם זנב קצר וגפיים חזקות מכופפות מצידי הגוף ובעלות טפרים ארוכים.
הזוחל היה קרוב משפחה של השרינגזאורוס ובעל קירבה רחוקה יותר לטרילופוזאורוס - כל אלה היו זוחלים בינוניים שמילאו במשך ראשית הטריאס גומחה אקולוגית דומה לזאורופודים הקדומים והיו בעלי מבנה שלד ולסתות דומה, אשר התאים לתזונה צמחונית מהעצים.
כללי הקיטלוג האנגלו-אמריקאים
למרות שהכללים נקראים אנגלו-אמריקאים הרי המהדורה הראשונה שפורסמה ב-1967 הייתה יותר אמריקאית. במהדורה השנייה מ-1978 איחדו את שתי מערכות החוקים, אימצו את הכתיב הבריטי cataloguing, וסידרו אותם יחד עם התקן הבינלאומי לתיאור פריטי מידע (International Standard Bibliographic Description).
העקרונות של AACR2 כוללים קיטלוג של פריט הנמצא ביד ולא סברות על מידע הנמצא במקורות חיצוניים. כאשר יש מידע סותר מעדיפים מקור עיקרי של מידע.
במשך השנים היו עדכונים מדי פעם ל- AACR2. ב-1988 הוא עבר שינוי משמעותי (מהדורה שנייה משופרת) וכן ב-2002 למהדורה השנייה. גרסת 2002 כללה שינויים מהותיים לחלקים בהם מדובר על חומר לא ספרי. הותחל בלוח זמנים לעדכונים שנתיים ב-2003 אבל הפסיקו אותו ב-2005.
AACR2 הוחלפה בשיטת תיאור משאב וגישה (RDA) (Resource Description and Access) ששוחררה ב- 2010. בישראל עברו הספריות לשיטה החדשה ב- 2014 אוסף חוקים חדש זה מעודכן על ידי דרישות פונקציונליות לרשומות ביבליוגרפיות (FRBR) והוא מהווה שלד גמיש ומתאים יותר לשימוש בסביבה דיגיטלית. בסתיו 2010 ביצעו כמה ספריות ומוסדות בעולם דובר האנגלית, ביניהן הספריות הלאומיות האמריקאיות ספריית הקונגרס, הספרייה הלאומית לרפואה וספריית החקלאות הלאומית, בדיקה רשמית ל-RDA והתוצאות פורסמו ביוני 2011.
אנטי-דת
אנטי-דת, או אנטי-דתיוּת, היא התנגדות לדת מכל סוג שהוא. המצדדים בגישה זו מתנגדים לדת מאורגנת, לשיטות דת או למוסדות דתיים. המונח אנטי-דת משמש גם כדי לתאר התנגדות לפולחנים דתיים, בין אם ממוסדים ובין אם לאו. אנטי-דתיות נבדלת מעמדות ספציפיות לאלוהות כמו אתאיזם (חוסר האמונה באלים) או אנטי-תאיזם (התנגדות לאמונה באלים), ועל כן, אנטי-דתיים עשויים להיות אתאיסטים או אנטי-תאיסטים, ומאידך גם תאיסטים, דאיסטים ועוד.
ההתפתחות ההיסטורית של האנטי-דתיות
אחד הגילויים הראשונים של אנטי-דתיות שזכה לתמיכה רחבה אירע בעידן הנאורות, במאה ה-17, כאשר הפילוסוף הברון ד'אולבאק פרסם מספר ספרים שבהם תקף את הנצרות ואת הדת באופן כללי. בספרו משנת 1766, "הנצרות נחשפת" (Le christianisme dévoilé), הוא תוקף את הנצרות וטוען כי היא אינה מוסרית. אחריו פרסם מספר ספרים נוספים בהם הרחיב את עמדתו ואת נימוקיו.
עמדותיו של ד'אולבאק קיבלו תמיכה מחד וביקורת מאידך. וולטר היה אחד המתנגדים הידועים לגישת האנטי-דתיות, אך על פי ההיסטוריון, בתקופת המהפכה הצרפתית ההמונים תמכו באנטי-דתיות והפגינו עוינות כלפי מוסדות דתיים וכלפי נציגיה של הנצרות הממוסדת.
במאה ה-20, כריסטופר היצ'נס היה מנושאי הדגל של האנטי-דת, ובספריו טען כי חופש הביטוי וגילויים מדעיים צריכים להחליף את הדת כשיטה להגדרת מוסריות והעשרת התרבות האנושית.
אנטי-דתיות מדינתית
ברית המועצות אימצה אידאולוגיה פוליטית של מרקסיזם-לניניזם וראתה את האמונות הדתיות השונות, החוצות גבולות ויבשות, כאיום על הזהות הסובייטית. בהתאם לכך, שלטונות ברית המועצות פעלו בנחרצות נגד כל הדתות במדינה: נצרות, אסלאם, בודהיזם, יהדות ושמאניזם. בדרך כלל היה צורך להזדהות כאתאיסט כדי להתקדם בקריירה פוליטית או מדעית, דבר שהרחיק רבים מהדת. בשנות ה-30, בתקופת שלטונו של סטלין, הממשלה הרסה מבנים ששימשו ככנסיות, מסגדים או בתי כנסת, או הסבה אותם לשימושים אחרים, כמו מועדונים או מתקני אחסון. הממשלה הוציאה להורג אנשי דת, אסרה על פרסום רוב החומרים הדתיים ודיכאה התארגנויות דתיות. על פי מספר הערכות, כ-15 מיליון נוצרים הוצאו להורג בברית המועצות משנת 1921 עד 1950, בהם כחצי מיליון נוצרים אורתודוקסים.
הרפובליקה העממית הסוציאליסטית של אלבניה גירשה בשנת 1946 את נציגי הכנסייה הקתולית ששהו בה, ושמה לה למטרה לחסל כל סממן דתי במדינה, יעד שהושג בשנת 1967. בשנת 1976 נחקק במדינה חוק האוסר כל פעילות או תעמולה דתית.
הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה ניסתה אף היא לייסד חברה אנטי-דתית. המשטר השתדל להפיץ בקרב כל השכבות בעם מידע מדעי, פוליטי ותרבותי, שנועד להוות משקל נגד לאמונות טפלות ולמיסטיקה שהיו נפוצים באותה תקופה. כמו כן יזם המשטר קמפיין אנטי-דתי שנועד להקטין את השפעתה של הדת במדינה. לאחר עליית המפלגה הקומוניסטית בשנת 1948 נכלאו נציגי הכנסייה הקתולית בגין פשעים פוליטיים.
מהפכת התרבות בסין הייתה אנטי-דתית במהותה, ומטרתה הייתה חיסול סממני התרבות הסינית הטרום-קומוניסטית, שהיו בעיקרם הרגלים דתיים. בתקופת המהפכה הרסו אנשי המשמרות האדומים את כל מבני הדת, השמידו ושרפו ספריות בהן אוחסנו כתבים דתיים, והרסו מקדשים, כנסיות, מסגדים, מנזרים ובתי קברות. התעמולה הסינית-מרקסיסטית תיארה את הבודהיזם כאוסף אמונות טפלות, והדת נתפסה כאמצעי המאפשר הסתננות זרה עוינת, כמו גם איום על השלטון. נזירים בודהיסטים נעצרו ונשלחו למחנות ריכוז, ובודהיסטים טיבטים רבים אולצו תחת איום ברצח להרוס במו ידיהם את מבני המנזרים בהם התגוררו.
אנשי הקמר רוז' ניסו לחסל את המורשת התרבותית והדתית של קמבודיה, ובפרט את דת הטהרוואדה שהייתה הנפוצה במדינה. במהלך ארבע שנות שלטונם של קמר רוז' נהרגו לפחות 1.5 מיליון קמבודים. מבין שישים אלף נזירים בודהיסטים שהיו במדינה, רק שלושת אלפים שרדו את אימת הקמר רוז'.
אישים אנטי-דתיים בולטים
בין הפילוסופים המביעים אנטי-דתיות בכתביהם נמנים לוקרטיוס, תומאס פיין, קרל מרקס (שנודע באמרתו על הדת כאופיום להמונים), פרידריך ניטשה, ג'ון דיואי, ברטראנד ראסל, איין ראנד, מדלין מארי אוהייר, ריצ'רד דוקינס, כריסטופר היצ'נס וסטיבן פינקר.
בין הפוליטיקאים האנטי-דתיים נמנים בעיקר מנהיגי המשטרים הקומוניסטיים שרדפו את הדתות הממוסדות במדינותיהם: ולדימיר לנין, יוסיף סטלין, ניקיטה חרושצ'וב, מאו דזה-דונג, אנוור הוג'ה ופול פוט.
בין הפוליטיקאים שאינם קומוניסטים והביעו עמדות אנטי-דתיות נמנים איטו הירובומי, שהיה ראש ממשלת יפן, ויוהאן מוסט. היה פוליטיקאי טמילי שפעל בדרום הודו והפיץ בה את עקרונות הרציונליזם, זכויות האישה ומיגור הקאסטות.
אנשי תרבות התבטאו לא פעם באורח אנטי-דתי, בהם הסופרים הרוקי מורקמי ופיליפ רות, הקומיקאי ביל מאהר, והקוסם ג'יימס רנדי.
Montero (Call Me by Your Name)
(בעברית: מונטרו (קרא לי בשמך)) הוא סינגל של הראפר והזמר האמריקאי ליל נאז X. השיר יצא לאור ב-26 במרץ 2021, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלו, Montero.
השיר קיבל מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריות הקלטת השנה, שיר השנה והווידאו קליפ הטוב ביותר.
רקע
ליל נאז X השמיע במקור קטע מהשיר ב-9 ביולי 2020 בסרטון טוויטר, כמו גם ברקע לסרטוני טיקטוק שונים, כולל סרטון שהופנה אל הראפר האמריקאי 6ix9ine. הוא הוצג גם בפרסומת של Logitech ששודרה במהלך סופרבול LV בפברואר 2021. ב-9 במרץ 2021 הכריז ליל נאז X על תאריך צאתו של הסינגל באמצעות טוויטר, יחד עם עטיפתו. העטיפה נוצרה על ידי האמן הספרדי-קרואטי פיליפ סוסטיץ' ומציגה את ליל נאז X כאדם ואלוהים בפרשנות מחודשת של יצירת "בריאת האדם" של מיכלאנג'לו.
שם השיר לקוח משמו הפרטי של ליל נאז X והסרט הלהט"בי קרא לי בשמך משנת 2017. ביום צאתו של הסינגל, שיתף ליל נאז X מכתב גלוי לעצמו בן ה-14 בטוויטר, המשקף את בחירתו לצאת מהארון בגיל צעיר ועצבנותו ביחס לשיר. הוא אמר כי זה "יפתח דלתות בפני אנשים קווירים רבים אחרים פשוט להתקיים" והביע את רצונו לתת לאנשים להיות מי שהם.
הרכב
השיר כולל נושאים הקשורים לזהות המינית קוויר. ליל נאז X חשף כי השיר נכתב על אדם שפגש באמצע 2020. מבחינה לירית, ליל נאז X אומר למאהבו שהוא רוצה עוד להיות "דאון-לואו", תוך שהוא שר על טיול להוואי. מגזין הבילבורד תיאר את השיר כ"רצועה דמוית פלמנקו עם מפעם טראפ מעודן".
קידום
בהתאם לנושא הקליפ, שיתף ליל נאז X פעולה עם קולקציית האמנות MSCHF, שיצרה 666 זוגות של "נעלי שטן" של נייק אייר מקס 97 מעוטרים בפנטגרמות, צלבים הפוכים ופסוק הברית החדשה Luke 10:18. הם מכילים גם דיו של 66 סמ"ק המעורבב עם טיפת דם של חבר צוות מ-MSCHF בסוליה, שנאספה במהלך השבוע. הנעליים, שמחירן 1,018 דולר לזוג, נמכרו תוך פחות מדקה. חברת נייקי לא הייתה מעורבת בעיצוב הנעליים או בהוצאתן, ובהמשך הגישה תביעה נגד MSCHF בגין הפרה ודילול של סימני מסחר.  להגנת MSCHF, טענו אנשי הקולקציה כי הנעליים נועדו להיות סוג של אמנות לתצוגה ולא ללבוש בפועל; עם זאת, עורך דין חברת נייקי ציין כי הזמרת מיילי סיירוס פרסמה תמונה בחשבון האינסטגרם שלה כשהיא נועלת את הנעליים. בית המשפט המחוזי של ארצות הברית אישר צו מניעה זמני נגד MSCHF, ובכך מנע את מכירת הנעליים; עוד ביקשה נייקי להחזיר את 665 הנעליים שנמכרו, על אף שכבר נשלחו לקונים.
וידאו קליפ
את הווידאו קליפ, שיצא בסמוך לצאת הסינגל, של השיר ביימו טאנו מוינו וליל נאז X. הוא מציג את ליל נאז X כדמויות שונות בסצנות בהשראת הברית החדשה והמיתולוגיה. לאחר מבוא קולי בו ליל נאז X דן בכך שאינו צריך להסתיר את בושתו, הקליפ מתחיל בזמר המתאר את אדם ואת הנחש בגן עדן. השניים מתנשקים ומתמזגים לאחר שהנחש מפתה את אדם באמצעות העין השלישית. הסצנה הבאה מציגה את ליל נאז X בשלשלאות בקולוסיאום כשהוא נשפט על פי גרסאות של עצמו בפאות של מארי אנטואנט ונסקל באבנים. לאחר הוצאתו להורג, הוא מככב כדי לעלות לגן עדן לפני שהוא אוחז במוט, השולח אותו לגיהנום כשהוא רוקד עם המוט. הוא ממשיך לתת לשטן ריקוד חיק, כשהוא נועל מגפיים בגובה הירך עם עקבי סטילטו ותחתוני קלווין קליין. לאחר ששבר את צווארו של השטן, הוא מכתיר את עצמו בקרניים כאשר עיניו זוהרות וכנפיו מגיחות.
ביקורות
בחודש יוני 2021 דירג בילבורד את השיר במקום התשיעי ברשימת "50 השירים הטובים ביותר בשנת 2021 עד כה". מגזין Complex דירג את השיר במקום ה-46 ברשימת ״50 השירים הטובים ביותר לשנת 2021 (עד כה)״. מגזין המוזיקה והתרבות BBC סיקר את השירים והאלבומים שיצאו לאור בשנת 2021, וכלל את השיר ברשימתם "21 האלבומים/השירים הטובים ביותר של 2021 ׁ (דירוג של אלבומים ושירים) " במקום השני.
הצלחה מסחרית
השיר הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, והפך לשירו השני של ליל נאז X שהגיע למקום הראשון במצעד, לאחר הלהיט "Old Town Road". השיר נהפך לשיר הרביעי עם מספר הסטרמות הגבוה ביותר ביממה אחת לשנת 2021, עם 8.59 מיליון הסטרמות בשירות הזרמת המדיה ספוטיפיי.
2004 ברוסיה
2004 ברוסיה הייתה השנה ה-13 להקמת המדינה לאחר פירוק ברית המועצות.
Countdown
Countdown (בעברית: סְפִירָה לְאָחוֹר) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה מאלבום האולפן הרביעי שלה 4. השיר יצא כסינגל החמישי מן האלבום ב-4 באוקטובר 2011. השיר נכתב על ידי ביונסה נואלס, נאש, שיאה טיילור, אסתר דין, קיינון למב, ג'ולי פורסט, נתן מוריס, ווניה מוריס, מיכאל ביוונס, והופק על ידי ביונסה, נאש ולמב. השיר נוצר על ידי רצונה של ביונסה לערבב סגנונות מהשנות ה-70 וה-90.
"Countdown" זהו שיר המשלב סגנונות של היפ הופ, פאנק, רגאיי ומוזיקת עולם. מילות השיר מתארות אישה ששרה למאהב שלה ומעריכה אותו. השיר זכה לשבחים עצומים ממבקרי המוזיקה, שהופתעו מהבגרות של ביונסה, ואף השוו את עבודתה בשיר לעבודות סולו קודמות שלה ועבודות עם הדסטיניז צ'יילד. השיר נכנס למקום ה-2 בסקר המבקרים של Pazz & Jop לשנת 2011, ואף נכלל ברשימה של השירים הטובים ביותר בשנת 2011 במגזין ספין, רולינג סטון ו-The Guardian.
בעקבות דליפה של האלבום בתחילת יוני 2011, השיר קיבל השמעות זעירות ברדיו וכתוצאה מכך נכנס למקום ה-75 במצעד ה-R&B ו-Hip hop של ארצות הברית. לאחר שיצא כסינגל הגיע השיר למקום ה-12 המצעד זה. כמו כן, השיר הגיע למקום ה-71 המצעד הבילבורד הוט 100 של ארצות הברית, ולמקום ה-1 במצעד שירי מועדוני ריקודים. השיר הגיע למעמד זהב בארצות הברית עם מכירות של יותר מחצי מיליון. זאת ועוד, השיר הגיע למקום ה-35 המצעד הרשמי של בריטניה, ואף הגיע למקום ה-9 המצעד ה-R&B של בריטניה.
לשיר יצר וידאו-קליפ אשר בוים על ידי אדריה פטי. הקליפ צולם באוגוסט 2011 תוך כדי הריונה של ביונסה. בקליפ נראית ביונסה משלבת ריקודים מודרניים וקלאסיים. הקליפ התקבל היטב על ידי המבקרים, אך עם זאת הואשמה ביונסה בשימוש בכריאוגרפיה מאת מאן תרזה דה קירמיקר ללא הסכמה.
קרחון ליסטר (ארכיפלג פאלמר)
קרחון ליסטר (באנגלית: Lister Glacier) הוא קרחון המנקז את המורדות הצפון-מזרחיים של הרי סטריבוג בצד הצפון-מזרחי של האי בראבנט, בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 9 קילומטרים, ורוחבו 2 קילומטרים.
הקרחון נשפך אל מפרץ בוקה, דרומית לנקודת דוקלו.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופיע לראשונה במפה של ממשלת ארגנטינה בשנת 1953; במפה זו אין לקרחון שם.
במסגרת משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד הקרחון צולם מן האוויר על ידי חברת האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בין השנים 1956–1957, ומופה בהתבסס על תצלומי אוויר אלה בשנת 1959.
מקור השם
הקרחון נקרא על שמו של ג'וזף ליסטר, מנתח אנגלי, הנחשב לאבי שיטת החיטוי.
שם זה ניתן, בדומה לשמם של אתרים רבים אחרים בסמוך, הקרויים על שמם של חלוצים בתחום הרפואה.
לקריאה נוספת
• Geological Survey (U.S.), Coastal-change and Glaciological Map of the Trinity Peninsula Area and South Shetland Islands, P 28
כריסטיאן רוסי
כריסטיאן רוסי (בצרפתית: Christian Rossi; נולד ב-31 בדצמבר 1954) הוא קריקטוריסט וקומיקסאי צרפתי.
ביוגרפיה
רוסי נולד ב-31 בדצמבר 1954, בעיירה סן-דני הצרפתית.
בשנת 1999, לאחר מותו של הסופר ז'אן מישל שרלייה, נבחר רוסי לאייר את הסדרה ג'ים קוטלס אותה יצרו שרלייה והקומיקסאי ז'אן ז'ירו בשנים הקודמות. רוסי, אשר הושפע רבות מעבודותיו של ז'ירו, נהנה לעבוד איתו כאשר ז'ירו החליף את שרלייה המנוח בכתיבה ורוסי החליף את ז'ירו כמאייר. יחד השניים יצרו שישה ספרים בסדרה, אשר זכו להצלחה מרובה בצרפת.
בראשית שנות האלפיים שימש רוסי כסטוריבורדר עבור רומנים גרפיים שונים, ביניהם עיבוד לקומיקס של רומן מאת ז'ורז' ז'אן ארנו.
כלכלת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
לאחר מלחמת העולם השנייה
כבר בשנת 1945 הועבר חוק של רפורמה קרקעית על פיה הוחרמו קרקעות מבלעי אחוזות שלא עיבדו אותן. על פי החוק, כל אחוזה בגודל של 450 דונם ומעלה של אדמה מוברת או 35 דונם ומעלה של אדמה מעובדת שלא על ידי בעליה הופקעו תמורת פיצוי של שווי תוצרת של שנה אחת. בנוסף הוחרמו אדמות שהיו ברשות גרמנים ונתיני אויב אחרים. הקרקעות חולקו לפרטיזנים, לנכי מלחמה ולקרבנות הטרור הפשיסטי, בהתאם לסיסמה: "האדמה שייכת לאלה שחורשים וזורעים אותה". במקביל הוחל בעידוד מעבר לגידולים שהממשלה ראתה אותם כרווחיים יותר, בהקמת תחנות להחכרת כלים חקלאיים ובעידוד חקלאים ליצור קואפרטיבים לעיבוד משותף. אולם תהליך הקואפרציה היה מוגבל וזה היה אחד התחומים שבהם ביקר הקומינפורם את טיטו ביולי 1948.
הכלכלה נוהלה מלמעלה בדומה לנהוג בברית המועצות. השלטון הגדיר בפירוט את המקצועות, תפקידיהם והנורמות שעליהם להשיג ופריון מעבר לנדרש תוגמל בבונוסים. שכר עובדי הכפיים היה שווה בערך לשכר הפקידים.
בינואר 1950 סיכם העיתונאי תיאודור וויט את המצב בכלכלת יוגוסלביה ואת הדילמה בפניה עמד טיטו:
ביזור 1951–1965
ביולי 1950 חוקק חוק שהניח את היסוד לביזור הכלכלה, ובשנת 1951 הוחל בארגון מחדש של השלטון הכלכלי של יוגוסלביה לקראת כניסת החוק לפועל בשנת 1952. המפעלים הועברו להנהלה של פועליהם והרשויות המקומיות קיבלו אחריות על פיתוח הכלכלה המקומית שממנה היה עליהן לשאוב את תקציבן. בקול העם תואר בשנת 1959 מידת העצמאות של הנהלות המפעלים:
המגזר החקלאי עבר תהליך של הפרטה. כפי שנמסר בעל המשמר באוקטובר 1956: "תחנות הטרקטורים והמכונות החקלאיות פורקו, שונתה השיטה של הספקת־חובה, אופשרה מכירה חופשית של קרקע והעסקת פועלים שכירים (בגבולות מסוימים), חוסלו הגבלות רבות בסחר בתוצרים חקלאיים. כל זה הביא להקטנה ניכרת של הסקטור הקואופרטיבי בחקלאות." מ-6860 קואפרטיבים שהיו בשנת 1951 נותרו בשנת 1955 875 קואפרטיבים, בעקבות מדיניות ממשלתית מכוונת. באותן שנים יוגוסלוויה עברה להיות יבואנית מזון.
עם זאת, בשנות ה-50 נמשכה במלוא העוצמה מגמת התיעוש במימון ממשלתי, והממשלה התגאתה בגידול התוצרת התעשיית. למשל, פורסם שבשנת 1957 גדל הייצור התעשייתי ב-16%. הפיתוח רוכז במיוחד ברפובליקות הפחות מתועשות. בשנת 1965 התברר שההשקעות היו מוגזמות ובתי חרושת רבים הוקמו מסיבות פוליטיות ללא שהיה שוק מספק לתוצרת שלהן. ממשלת יוגוסלביה גם העניקה לעובדים במדינה אשראי זול לקניית מוצרי תעשייה מקומית. רבים ביוגוסלביה ניצלו את האשראי לצרכים אחרים והמירו בשוק השחור את התלושים לרכישת מוצרי תעשייה שקבלו מהממשלה כאשראי למזומן.
בתחילת 1961 הוגשו חוקים שנועדו להגדיל את סמכויות ועדי העובדים לחלק את רווחי המפעלים בצעד נוסף של התקרבות לכלכלת שוק. בנוסף, הונהג אז שער אחיד של הדינר היוגוסלבי, במקום משטר שער חליפין לפי מדינה ומגזר, שכלל 36 שערים שונים, שהיה נהוג עד אז. אולם באמצע שנת 1962 בוטלו הרפורמות, בלחץ השמרנים.
שנות הרפורמה 1965–1972
בשנת 1965 החליטה ממשלת יוגוסלביה שוב לבטל את השערים השונים של מטבע חוץ לייבוא ולייצוא, להוריד את המכסים וכן לבטל את הסובסידיות. בהתאם נקבע שמפעלים שלא יפעלו באופן כלכלי וירוויחו כסף ייסגרו. עם זאת, נקבע שהמדינה תסייע למפעלים בתקופת מעבר. מיאלקו טודורוביץ', אחד מבכירי הממשלה היוגוסלבית צוטט כאומר: "נצטרך להנהיג אצלנו את הקריטריונים של הארצות, שמשקיהן מפותחים, ולחדול מלהשלות את עצמנו בדבר האיכות של מוצרינו והחשיבות של תפוקתנו". במסגרת הרפורמה הוחל הניהול העצמי גם על המפעלים הגדולים, הבנקים ותוכניות הפיתוח, אך לא על הדואר, שירותי הבריאות והרכבות. בעקבות זאת אלפי מפעלים נסגרו והאבטלה גאתה. כדי להתמודד עם האבטלה, התירה הממשלה הגירה חוקית לחוץ לארץ וענף העבודה במערב אירופה גאה. אולם תקופת המעבר התארכה במשך שנים, שכן הממשלה חששה מתוצאות סגירת המפעלים. מפעלים וגופים ממשלתיים אחרים קיבלו מהמדינה הלוואות גדולות שלא הוחזרו ובשנת 1972 הממשלה החליטה לעשות סדר ולדרוש שהלוואות יוחזרו. לצורך כך נקבע שמפעלים שלא החזירו הלוואות לא יוכלו לשלם לעובדיהם יותר משכר מינימום.
שנות ה-70 וה-80
בשנות ה-70, בין השאר בעקבות עליית מחיר הנפט בעולם, לקחה יוגוסלביה שיעור גדל והולך של הלוואות במטבע חוץ ובמקביל עלתה על מסלול של הדפסת כסף כדי לממן את הוצאותיה. על פי נתוני האו"ם, התוצר לנפש של יוגוסלביה הייתה גבוהה מזו של הונגריה ורומניה לכל אורך שנות ה-70, עקפה את של פולין החל משנת 1974 ועקפה את צ'כוסלובקיה בשנת 1979.
בתחילת שנות ה-80, בעקבות משבר כלכלי באירופה, מצאה עצמה יוגוסלביה במשבר כלכלי חמור. בדצמבר 1983 תואר המצב הכלכלי:
בשנת 1988, בתמורה לסיוע חוץ בדמות הלוואות מקרן המטבע, הופעלו ביוגוסלביה צעדי צנע שכללו הקפאת שכר, העלאת מחירים ופיחות הדינר היוגוסלבי. בנוסף, הותר לאנשי עסקים זרים לרכוש יותר מ-49% ממניות של חברות יוגוסלביות. באוקטובר 1988 הוקלו צעדים אלו והשכר עלה.
סיוע חוץ והלוואות
מעמדה של יוגוסלוויה כמדינה בלתי מזדהה אפשר לה לקבל סכומי סיוע גבוהים ממערב ומזרח כאחד. במהלך 15 השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה קיבלה יוגוסלביה מהמערב סיוע חוץ של כ-2 מיליארד דולר. מנגד, על פי פרסום של ברית המועצות, קיבלה יוגוסלביה בשנים 1955–1957 375 מיליון דולר סיוע מברית המועצות, סכום הסיוע הגבוה ביותר שהוענק למדינה כלשהי. בשנת 1960 נגמר זרם סיוע החוץ ובמקומה נתקבלו בשנת 1961 הלוואות מהבנק העולמי וממדינות המערב. החוב של יוגוסלביה גדל והלך ובדו"ח של הבנק העולמי בשנת 1972 סווגה יוגוסלביה בין המדינות שעלולות להתקל בקשיים בהחזר החוב. בשנת 1983 התגייסו מדינות המערב להצלת הכלכלה היוגוסלבית והעניקו לה חבילת סיוע לפרישת חובותיה. בשנת 1988 נתקבלו הלוואות חירום קרן המטבע הבינלאומית ומיפן.
מטבע
המטבע של יוגוסלביה נקרא דינר יוגוסלבי. בהיותה משק מתוכנן, עם משטר סבוך של שערי המרה שונים, הצליחה הרפובליקה הימיה הראשונים להציג את המטבע שלה כיציב וככזה שאינו דורש פיחות גם כאשר מדינות רבות מפחתות את המטבע שלהן. בינואר 1952 עמד השער הרשמי של הדינר על 50 דינרים לדולר אמריקני, אולם תיירים קיבלו 167 דינרים לדולר ובשוק החופשי בטריאסט עמד השער על 750 דינר לדולר. באוקטובר 1954 עמד השער לייבוא חומרי גלם על 600 דינר לדולר. בשנים 1959–1960 עמד השער הרשמי על 400 דינר לדולר, אולם השער השחור היה 630 דינר לדולר ומעלה. בתחילת 1961 פוחת הדינר לשער של 750 דינר לדולר, אולם לתיירים ניתן שער נוח יותר. בקיץ 1965 פוחת הדינר ל-1000 דינר לדולר ולאחר כחודש ל-1250 דינר לדולר.
ב-1 בינואר 1966 הוחלף המטבע של יוגוסלביה והדינר החדש היה שווה למאה דינרים ישנים. בהתאם, עמד שער הדינר על 12.5 דינר לדולר. אולם האינפלציה נמשכה וחייבה פיחותים תכופים במטבע. בינואר 1971 פוחת השער ל-15 דינר לדולר. בשנת 1981 הגיע האינפלציה לכ-40% ובשנת 1982 לכ-30%. בשנת 1987 עמד שער המטבע על 609 דינר לדולר. אולם בעקבות אינפלציה מהירה הגיע שער המטבע במאי 1988 ל-1900 דינר לדולר. בשנת 1989 עם נפילת מסך הברזל, החלה התפרקות פנימית ביוגוסלביה, השלטון המרכזי עבר להדפסה מסיבית של כסף והאינפלציה הגיעה לרמות של 1200% בשנה ובתחילת 1990 ל-2000% בשנה.
ענפי כלכלה מרכזיים
בשנים 1964–1965 היה משקלם של ענפי המשק: תעשייה וכרייה (34%-36.5% מהתוצר), חקלאות (20.3-20.6% מהתוצר), בנייה (8.3-8.9% מהתוצר), מסחר ואירוח (11.4-13% מהתוצר), תחבורה ותקשורת (6.4% מהתוצר), יערנות (1.3% מהתוצר), מלאכה ואמנות (2.0-2.1% מהתוצר), שירותים ציבוריים (0.4-0.5% מהתוצר) ומנהלה ונלוות (12.4-13.5% מהתוצר).
חקלאות
בשנת 1945 עבדו בחקלאות כ-75% מכח העבודה של יוגוסלביה. בשנת 1961 ירד השיעור לכ-50% ובשנת 1979 עמד השיעור על כ-36%. אף על פי שלפני מלחמת העולם הייתה יוגוסלביה יצואנית מזון, ברוב שנותיה היא הייתה יבואנית מזון. ענף יצוא חשוב של יוגוסלביה היה בשר בקר, במיוחד עגלים צעירים.
הגידולים המרכזיים של יוגוסלביה בשנות ה-60 היו תירס, חיטה, שעורה ושיפון. גידולי שמן עיקריים היו זיתים, חמניות, פשתן ולפתית. הגידולים התעשייתיים המרכזיים היו קנבוס, פשתן, כותנה, סלק סוכר, טבק, כשותנית, פרג. פירות עיקריים שגודלו ביוגוסלביה היו ענבים, שזיפים, תפוחים, דובדבנים, אגסים ואפרסקים.
הסקטור החקלאי כלל מצד אחד חוות ממשלתיות וקאפרטיבים שעבדו שטחים גדולים, ומצד שני המוני חקלאים זעירים שעבדו חלקות קטנות. בשנת 1971, 95% מהעובדים בחקלאות עבדו במשקים הפרטיים. כ-5% מכח העבודה בחקלאות עבדו במשקים הממשלתיים והקואפרטיביים והם עיבדו כ-20% מהאדמות והיו אחראים למעל שליש מהתוצרת. המשקים הקטנים הפרטיים הוגבלו לעד 100 דונם וכללו בממוצע שטח של 60 דונם. הם עבדו ברובם באופן ידני וכמעט לא נעשה בהם שימוש בטרקטורים ובמיכון.
תיירות
בשנת 1959 התרכזה התיירות בעיקר בצפון המדינה ועונת התיירות נמשכה כחמישה חודשים. רבים מעובדי ענף התיירות עבדו רק במהלך העונה ובשאר הזמן היו מובטלים.
הגירת עבודה
כבר בשנות ה-50 עברו יוגוסלבים רבים את הגבול אל המערב, בניגוד לחוק, כדי ליהנות מהעבודה במדינות מערב אירופה. באמצע שנות ה-60 ביטלה יוגוסלביה את המגבלות על ההגירה וההגירה התעצמה. בתחילת שנות ה-70, כחמישית מכח העבודה היוגוסלבי עבדה מחוץ למדינה. בשנת 1973 הגיע מספר האזרחים היוגוסלבים מחוץ למדינה לשיא של כ-1.1 מיליון נפש של עובדים ובני משפחותיהם, שכ-900,000 מהם היו במערב אירופה. בעקבות המשבר הכלכלי של שנות ה-70 ירד מספר היוגוסלבים שמצאו עבודה מחוץ למדינתם ובשנת 1985 הוערך מספר העובדים מחוץ ליוגוסלביה בכ-600,000, שאליהם נלוו כ-400,000 בני משפחה.
רפובליקות
רמת הפיתוח הכלכלי הייתה שונה מאוד בין הרפובליקות של יוגוסלביה. סלובניה הייתה העשירה ביותר, אחריה קרואטיה וסרביה, ואחריהם בוסניה הרצגובינה, מקדוניה ומונטנגרו.
כדוריד במשחקים האולימפיים
משחק הכדוריד נכלל לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת ברלין (1936). הוא לא נכלל באולימפיאדות הבאות, ורק באולימפיאדת מינכן (1972) הושב למשחקים. טורניר לנשים נערך לראשונה באולימפיאדת מונטריאול (1976).
גברים
בטורניר שנערך במסגרת אולימפיאדת ברלין השתתפו 6 נבחרות שהתחלקו לשני בתים. שתי הנבחרות הראשונות בכל בית עלו לבית הגמר, וארבע הנבחרות שיחקו כל אחת נגד השנייה.
באולימפיאדת מינכן השתתפו 16 נבחרות שחולקו לארבעה בתים בני ארבע נבחרות. שתי הנבחרות הראשונות מכל בית העפילו לסיבוב השני, שכלל שני בתים בני ארבע נבחרות. נבחרות שעלו יחדיו מהבית המוקדם לא שיחקו שוב זו נגד זו, והתוצאה במשחק ביניהם בסיבוב הראשון נחשבה גם לצורכי הסיבוב השני. שתי הנבחרות שסיימו ראשונות בבית שיחקו זו נגד זו במשחק הגמר, אלו שדורגו במקום השני שיחקו על מדליית הארד, אלו שדורגו במקום השלישי בכל בית שיחקו על המקום החמישי ואלו שדורגו במקום הרביעי בכל בית שיחקו על המקום השביעי. משחקי דירוג למקומות 9-16 התקיימו בין הנבחרות שהודחו בסיבוב הראשון.
מאז אולימפיאדת מונטריאול משתתפות במשחקים 12 נבחרות המחולקות לשני בתים בני 6 נבחרות (באולימפיאדת מונטריאול עצמה השתתפו רק 11 נבחרות). שתי הנבחרות שדורגו במקום הראשון בכל בית שיחקו זו מול זו במשחק הגמר, אלו שסיימו במקום השני בכל בית שיחקו זו מול זו במשחק על המקום השלישי, וכן הלאה.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) שוב שונתה השיטה. גם במשחקים אלה השתתפו 12 נבחרות שחולקו לשני בתים, אלא שנוסף שלב חצי הגמר. הנבחרת שסיימה ראשונה בבית האחד שיחקה נגד הנבחרת שסיימה שנייה בבית השני בשלב חצי הגמר. המנצחות בשלב חצי הגמר העפילו למשחק הגמר, והמפסידות שיחקו זו מול זו על מדליית הארד. יתר הנבחרות שיחקו במשחקי דירוג על המקומות 5 עד 12.
מאז אולימפיאדת סידני (2000) נערך גם שלב רבע גמר. בשלב רבע הגמר משחקת הנבחרת שסיימה ראשונה בבית האחד נגד הנבחרת שסיימה במקום הרביעי בבית השני, וזו שסיימה שנייה משחקת נגד הנבחרת שסיימה במקום השלישי.
נשים
בטורניר הנשים התחרו בתחילה 6 נבחרות בלבד, ששיחקו זו נגד זו בבית אחד. באולימפיאדת סיאול (1988) השתתפו 8 נבחרות, שחולקו לשני בתים בני ארבע נבחרות. שתי הראשונות בכל בית העפילו לבית הגמר, בו שיחקו נגד שתי הנבחרות מהבית השני. באולימפיאדת ברצלונה הומר בית הגמר בשני חצאי גמר ומשחק גמר. באולימפיאדת סידני עלה מספר המשתתפות ל-10, שחולקו לשני בתים בני חמש נבחרות כל אחת. הנבחרת שדורגה אחרונה בכל בית הודחה, והיתר העפילו לרבע הגמר. הנבחרת שדורגה ראשונה בבית האחד שיחקה בשלב זה נגד הנבחרת שסיימה במקום הרביעי בבית השני, וזו שסיימה שנייה שיחקה נגד הנבחרת שסיימה במקום השלישי.
מאז אולימפיאדת בייג'ינג (2008) משתתפות בטורניר הנשים 12 נבחרות, בפורמט זהה לזה בו מתחרות נבחרות הגברים.
גברים
12 התארים האולימפיים התחלקו בין 8 נבחרות: צרפת זכתה 3 פעמים, ברית המועצות, יוגוסלביה, וקרואטיה זכו פעמיים כל אחת, ואילו נבחרות גרמניה, גרמניה המזרחית, רוסיה והמשלחת המאוחדת זכו פעם אחת. נבחרת שוודיה העפילה לשלב הגמר 4 פעמים, יותר מכל נבחרת אחרת, אך הפסידה בכולן. 8 נבחרות נוספות זכו במדליות אולימפיות.
נשים
10 התארים האולימפיים לנשים התחלקו בין 5 נבחרות. דנמרק זכתה בתואר 3 פעמים, ברית המועצות, נורווגיה וקוריאה הדרומית פעמיים כל אחת, ויוגוסלביה פעם אחת. 8 נבחרות נוספות זכו במדליות.
גברים
39 נבחרות השתתפו לאורך השנים בטורנירים האולימפיים. נבחרת ספרד השתתפה ב-11 אולימפיאדות (כולן פרט לאולימפיאדת ברלין ואולימפיאדת מונטריאול), נבחרת שוודיה השתתפה בתשעה ונבחרות- צרפת,גרמניה, הונגריה, ודנמרק  השתתפו בשמונה, ונבחרות איסלנד, מצרים, וקוריאה הדרומית השתתפו בשבע אולימפיאדות.
נשים
34 נבחרות השתתפו ב-10 הטורנירים האולימפיים שנערכו עד כה. נבחרת קוריאה הדרומית השתתפה בעשרה מהם (בכל הטורנירים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ואילך, ואילו נבחרות הונגריה ונורווגיה השתתפו בשבעה.
מקס רייטר
מקס אנדרייביץ' רייטר (ברוסית: Макс Андреевич Рейтер; 24 באפריל 1886 - 6 באפריל 1950) היה גנרל סובייטי ממוצא לטבי אשר שירת במלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
רייטר נולד ב-24 באפריל 1886 למשפחה לטבית בפלך קורלנד שהשתייך אז לאימפריה הרוסית. שמו המקורי היה מרטינס רייטרס (בלטבית: Mārtiņš Reiters). בשנת 1906 התגייס רייטר לצבא האימפריה הרוסית, וב-1910 סיים את האקדמיה הצבאית באירקוטסק. במהלך מלחמת העולם הראשונה, פיקד רייטר על פלוגה, מילא תפקידי מטה והגיע לדרגת פולקובניק. הוא נפל בשבי צבא הקיסרות הגרמנית בפברואר 1918, במהלך מבצע אגרוף, ונשלח למחנה שבויים בפרוסיה המזרחית. הוא שוחרר מהשבי ב-1919, ועם שחרורו הצטרף למפלגה הבולשביקית והתגייס לצבא האדום. הוא לחם בשורות הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה, וב-1921 מונה למפקד בריגדה, ולאחר מכן לסגן מפקד הדיוויזיה ה-11, והשתתף גם במלחמה הפולנית-סובייטית ובדיכוי מרד קרונשטאדט. ב-1922 הוענק לו בפעם הראשונה עיטור הדגל האדום (הוא עתיד לזכות בעוד שלושה עיטורים כאלו).
ב-1924 מונה למפקד דיוויזיית החוף ה-2, וב-1929 מונה למפקד הדיוויזיה ה-36 והשתתף עמה במלחמה קצרה כנגד הרפובליקה הסינית באותה שנה. ב-1932 מונה למפקד הדיוויזיה ה-73, ובנובמבר 1935 סיים את האקדמיה הצבאית פרונזה, ומ-1936 עד 1939 היה ראש מחלקת ההדרכה הצבאית במטה הכללי, ולאחר מכן היה מפקד הקורפוס ה-34. בינואר 1940 מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי הקווקזי, וב-4 ביוני של אותה שנה הועלה לדרגת לייטנט גנרל. ביולי מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי צפון הקווקז.
מלחמת העולם השנייה
עם תחילתו של מבצע ברברוסה היה רייטר סגן מפקד המחוז הצבאי צפון הקווקז, וב-22 ביוני 1941 מונה למפקד המחוז. הוא החזיק בתפקיד עד דצמבר של אותה שנה, ובפברואר 1942 מונה לסגן מפקד חזית בריאנסק, ומאוחר יותר באותו החודש מונה לסגן מפקד החזית המערבית. ב-8 במרץ של אותה שנה מונה למפקד הארמייה ה-20, ופיקד עליה עד 2 בספטמבר 1942. ב-30 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל-פולקובניק ומונה למפקד חזית בריאנסק, אשר ב-12 במרץ 1943 הפכה לחזית העתודה. ב-23 במרץ פורקה החזית שוב, והפכה לחזית קורסק. חזית זו פורקה כבר ב-27 במרץ, ורייטר הועבר לפקד על חזית אוריול אשר פורקה יום לאחר מכן והפכה לחזית בריאנסק החדשה. רייטר פיקד על החזית עד 6 ביולי 1943 עת מונה למפקד המחוז הצבאי הערבה. ביולי של אותה שנה מונה לסגן מפקד חזית וורונז', והחזיק בתפקיד עד תחילת אוגוסט. ב-22 בספטמבר 1943 מונה למפקד המחוז הצבאי דרום אורל, והחזיק בתפקיד עד דצמבר 1945.
אחריתו
מינואר 1946 עד אפריל 1950 מונה למפקד קורס קצינים של הצבא האדום, וב-6 באפריל של אותה שנה מת בביתו במוסקבה והוא בן 63.
חדר תשמישי הקדושה
חדר תשמישי הקדושה (בלטינית: Sacristia) הוא בכנסייה חדר לשמירה על בגדי התפילה (כדוגמת גלימת הכומר הלבנה או האפוד המשמש את הכומר בזמן המיסה) וציוד כנסייתי אחר, כלי קודש (גביעים, פמוטים, נרות), ספרי קודש, לחם הקודש ותיקי הקהילה.
בדרך כלל ממוקם חדר תשמישי הקדושה בתוך הכנסייה, אך בחלק מהמקרים מדובר במבנה נספח או מבנה נפרד (כמו בחלק מהמנזרים). ברוב הכנסיות הוותיקות יותר, שוכן חדר תשמישי הקדושה ליד מזבח צדדי, או יותר בדרך כלל מאחורי או בצד המזבח הראשי.
בכנסיות חדשות יותר נמצא חדר תשמישי הקדושה לעיתים קרובות במקום אחר, כמו סמוך לכניסות לכנסייה. בחלק מהכנסיות יש יותר מחדר תשמישי קדושה אחד, שלכל אחד מהם יש תפקיד ספציפי. לעיתים קרובות משמשים חדרי תשמישי הקדושה הנוספים לתחזוקת הכנסייה וחפציה, כמו נרות וחומרים אחרים.
אטימולוגיה
חדר תשמישי הקדושה קרוי בלטינית "סקריסטיה" (Sacristia), מונח שמקורו מהמילה "קדוש" (sacer) שממנה נגזר התואר "סקריסטה" (sacrista) שמשמעו "הנזיר האחראי על הכנסייה". ממונח זה נגזר תוארו של מי שאחראי על החדר (ובפועל על הכנסייה). מהלטינית נגזר המונח לשפות האחרות: באנגלית sacristy בצרפתית Sacristie, בגרמנית Sakristei וכו'. לחדר זה יש לעיתים שמות אחרים, באנגלית Vestry ובגרמנית Garwehaus. התואר סקריסטן התגלגל באנגלית לתואר סקסטון (sexton) שממלא תפקיד זה בכנסיית רובע, ואחראי בנוסף לחדר לכנסייה ולאדמותיה (דומה בחלק מתפקידיו לתפקיד גבאי בבית כנסת).
תיאור
חדר תשמישי הקדושה הוא גם המקום בו הכומר והמשרתים בקודש מתלבשים ומתכוננים לפני הפולחן. הם ישובו לשם בתום הפולחן כדי להסיר את מלבושיהם ולסדר במקומם את כל אחד מהכלים ששימשו במהלך הפולחן. שם גם מאוחסנים כיסויי הבד של המזבח. עבורם יש ארונות בחדר תשמישי הקדושה. תפילת סקריסטיה היא תפילה הנאמרת לפני הפולחן, בדרך כלל עדיין בחדר תשמישי הקדושה. היא משמשת להכנה הרוחנית של הכומר והמשרתים בקודש.
בחדרי תשמישי הקדושה יש בדרך כלל אגן כיור מיוחד, המכונה, אשר הניקוז שלו נקרא בהתאם "סקרריום" (sacrarium). הניקוז זורם ישירות לאדמה כדי למנוע ממים שהיו במגע עם פריטים קדושים, כמו מי הטבילה לאחר השימוש, להגיע לביוב או לבור ספיגה. הפיסקינה משמשת לשטיפת הבדים ששימשו במהלך חגיגת המיסה ומטליות ניקוי של גביעים ששימשו במהלך האוכריסטיה.
צנצנות יין הקודש, צלחת לחם הקודש, הגביע, וכלי קודש אחרים, הבדים המכסים את המזבח ולעיתים שמני הקודש מוחזקים בתוך חדר תשמישי הקדושה. רישומי הקהילה עשויים להישמר בחדר תשמישי הקדושה, והם מנוהלים על ידי פקיד הקהילה. חדרים אלו הם בדרך כלל מחוץ לתחום לציבור הרחב.
ב ממלאים את תפקיד חדר תשמישי הקדושה ה וה, שני חדרים או אזורים הסמוכים לשולחן הקודש (המזבח).
נמניה בייליצה
נמניה בייליצה (בסרבית: Немања Бјелица; נולד ב-9 במאי 1988) הוא כדורסלן סרבי המשחק בקבוצת פנרבחצ’ה מהליגה הטורקית, בעמדת הפאוור פורוורד.
אירופה
בעונת 2007/2008 שיחק בארקדיה טריסקירשן מהליגה האוסטרית. ב-2008 שב לסרביה הצטרף לקבוצת כוכב האדום בלגרד בהדרכתו של המאמן סבטיסלב פשיץ' ושיחק במסגרתה במשך שתי עונות בליגה הסרבית וביורוקאפ. ב-2010 נבחר בדראפט ה-NBA במקום ה-35 בסיבוב השני על ידי וושינגטון ויזארדס, הזכויות על הבחירה הועברו באותו ערב למינסוטה טימברוולבס.
באוגוסט 2010 הצטרף לקאחה לבורל ויטוריה מליגת העל הספרדית ושיחק במדיה במשך שלוש עונות.
ביולי 2013 חתם על חוזה לשלוש שנים בפנרבחצ'ה אולקר הטורקית. הוא זכה עמה בגביע ב-2013, באליפות ב-2014, סייע לה להעפיל לפיינל פור של היורוליג ב-2015 ונבחר ל-MVP של היורוליג לעונת 2014/2015. בעונה זו רשם ממוצע ביורוליג של 12.1 נקודות ו-8.5 ריבאונדים למשחק.
מינסוטה טימברוולבס
ביולי 2015 חתם על חוזה בקבוצת מינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA. בעונתו הראשונה ב-NBA קלע 5.1 נקודות למשחק בלבד, כשחקן ספסל.
סקרמנטו קינגס
ביולי 2018, לאחר 3 עונות במינסוטה, חתם בייליצה על חוזה ל-3 עונות בסקרמנטו קינגס, עבור כ-20.5 מיליון דולר.
מיאמי היט
במרץ 2021 הועבר בייליצה בטרייד למיאמי היט, תמורת מוריס הארקלס וכריס סילבה.
גולדן סטייט ווריורס
לקראת עונת 2021/2022 חתם בייליצה על חוזה לעונה אחת בגולדן סטייט ווריורס.
נבחרת סרביה
בייליצה חבר סגל נבחרת סרביה. הוא זכה עם הנבחרת הצעירה במדליית זהב באוניברסיאדת בלגרד (2009). עם הנבחרת הבוגרת זכה במדליית כסף באליפות אירופה בכדורסל 2009, שיחק באליפות העולם בכדורסל 2010 בה סיימה הנבחרת במקום הרביעי, באליפות אירופה בכדורסל 2011 בה סיימה שמינית ובאליפות אירופה בכדורסל 2013 בה סיימה שביעית. בגביע העולם בכדורסל 2014 היה השחקן המוביל בנבחרת שזכתה במדליית הכסף. הוא רשם באליפות ממוצע של 11.9 נקודות, 6.9 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק. באליפות אירופה בכדורסל 2015 היה הקלע והריבאונדר המצטיין בנבחרת שסיימה במקום הרביעי, הוא סיים את הטורניר עם ממוצע של 13.9 נקודות ו-6.6 ריבאונדים למשחק.
וילקובישק (מחוז משנה)
וילקובישק (בליטאית: Vilkaviškio rajono savivaldybė, ) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא. מחוז המשנה נמצא בשטח סובאלקיה ההיסטורית ומבחינה מנהלית הוא מחוז משנה של מחוז מריאמפולה.
מחוז-משנה וילקובישק משתרע על פני 1,259 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, למעלה מ-40,000 תושבים. העיר וילקובישק היא העיר הגדולה ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו.
היסטוריה מנהלית
מחוז וילקובישק במתכונתו הנוכחית הוקם מחדש בשנת 1950 כיחידה מנהלית מוגדרת במעמד של מחוז-משנה, מאז נעשו שינויים ספורים בגבולותיו והוא השתייך למחוזות שונים. השיוך הנוכחי של מחוז-משנה זה למחוז מריאמפולה וגבולותיו הנוכחיים נקבעו בשנת 1995, עם הקמתו מחדש של מנגנון המנהל של מחוז-המשנה.
דמוגרפיה
מספר תושבי מחוז-המשנה וילקובישק נמצא בירידה מתמדת מאז ראשית שנות ה-70 של המאה ה-20: ב-1959 נספרו בו 53,664 איש; ב-1970 נמנו בו 56,013 איש; ב-1979 נמנו בו 53,719 איש; ב-1989 נמנו בו 52,262 איש; ב-2001 נמנו בו 50,242 איש; ב-2005 נמנו בו 48,370 איש; ב-2011 נמנו בו 42,327 איש; ב-2012 נמנו בו 41,833 איש; ב-2013 נמנו בו 41,055 איש; וב-2014 נמנו בו 40,258 איש.
יישובים
במחוז המשנה שלוש ערים: עיר המחוז וילקובישק, וירבאליס (וירבאלן, ורז'בלובה), וקיבארטאי (קיבארט); חמש עיירות: פילווישוק (פילווישקי), וישטיטיס (וישטיניץ), גרזישקיאי, בארטנינקי וקטורוולקיאי; ו-384 כפרים קטנים וחוות.
יואל מנוביץ'
הרב יואל מנוביץ' (נולד בנובמבר 1966) הוא ראש ישיבת הגולן בחספין וחבר הנהלת איגוד ישיבות ההסדר, מתלמידיו המובהקים של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא.
ביוגרפיה
הרב יואל מנוביץ' נולד בירושלים בשנת תשכ"ז כחצי שנה לפני מלחמת ששת הימים לצבי ורבקה, סופרת במאית ומחזאית (בתו של הרב דב מעייני - רבה של מגדיאל, ואחותו של הרב בצלאל מעייני - רבה של הוד השרון).
למד בישיבה התיכונית שעלבים, בסיום לימודיו בישיבה התיכונית המשיך לישיבת מרכז הרב, שם למד אצל הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, והיה לאחד מתלמידיו המובהקים. הרב מנוביץ' הוא גם תלמידו של הרב שאול ישראלי.