cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברוך לוי
ביוגרפיה
בסיום תפקידו במשטרה מונה למנהל העמותה לדמוגרפיה של העם היהודי. בשנת 1995 נבחר ליו"ר המועצה הלאומית להתנדבות בישראל ובשנת 2003 נבחר לנשיא המועצה. לוי שימש יועץ ומרצה בתחומי התנדבות ומדיניות חברתית. במסגרת תפקידיו השונים היה יו"ר העמותה לסיוע לנוער בצה"ל, יו"ר המרכז לדמוגרפיה, יו"ר חבר הנאמנים של מכללת הגליל, בשנת 1981 היה ממקימי המועצה לשלום הילד ובשנת 2007 נבחר ליו"ר "צוות - ארגון גמלאי צה"ל". זמן מה לאחר שסיים את תפקידו זה, נבחר לשמש כיו"ר מוזיאון "ההגנה" ו"ארגון חברי ההגנה" תפקיד אותו הוא מילא עד לפטירתו.
בשנת 2016 נבחר לוי ליקיר העיר תל אביב יפו.
חיים אישיים
אחיינו, ד"ר גל לוי, הוא חוקר מדע המדינה ומרצה בסגל ההוראה באוניברסיטה הפתוחה.
הלך לעולמו ב-26 במרץ 2023, והובא למנוחות בבית העלמין מורשה.
אמדאוס צ'ו
אמדאוס צ'ו (באנגלית: Amadeus Cho) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Amazing Fantasy Vol.2 #15 מינואר 2006 ונוצרה על ידי הכותב גרג פאק והמאייר טקאשי מיאזאווה.
אמדאוס צ'ו הוא מתבגר, שמתואר כאיש השביעי החכם ביותר בעולם, אך לפי גרסאות אחרות מתואר כשמיני או כעשירי. לרוב הוא מופיע בחוברות הענק הירוק או הרקולס, אך לאחרונה השתתף בקרוסאובר "הזמן אוזל" כחבר קבוצת האילומינטי. הוא נעשה לענק הירוק החדש במהלך אירועי "מארוול החדשה והשונה".
חייו המוקדמים, הענק הירוק
סוכנות הביון S.H.I.E.L.D צדה אחר צ'ו הלא רשום, שהערים עליה ובין היתר הסתתר במקום מסתור לשעבר של הענק. הוא פרץ לרשת הביטחון של בניין בקסטר (בסיסם של ארבעת המופלאים), שם גילה כי קבוצה בשם אילומינטי בה חבר מיסטר פנטסטיק הייתה האחראית להגלייתו של הענק מכדור הארץ. לאחר שהודיע למיסטר פנטסטיק על תגליתו, צ'ו החל לחפש את הענק. במהרה, הענק חזר לכדור הארץ, מלווה בקבוצת וורבאונד הרצחנית. צ'ו החזיר לענקית הירוקה את כוחותיה, וזאת לאחר שהם בוטלו בידי איירון מן. הענקית אמנם סירבה להצטרף אליו, אך הפנתה אותו אל הרקולס ואנג'ל שהיו בסכסוך עם הענק מימי קבוצת "האלופים". צ'ו השתמש בכספו של אנג'ל כדי לקנות צוללת, והשלושה יצאו לגייס את נאמור. בגלל קשריו עם האילומינטי, הם צירפו את נאמורה במקומו והקימו את קבוצת "העריקים".
בתחילה, הענק דחה את עזרתם, אך נאלץ לתת להם להצטרף כאשר הותקף בידי ת'נדרבולט רוס. לבסוף, S.H.I.E.L.D גייסו את העריקים כדי להגן על האזרחים שלא פונו, ובכך נפגשו עם ריק ג'ונס וקרמילה בלאק. בכך, צ'ו הגיע לעימות יחידים עם הענק. הוא ניסה לשכנע את הענק כי רצה ליצור עבורו גן עדן בטוח, אך הותקף וניצל בידי שאר העריקים. הענק עזב כאשר צ'ו אמר לו שכעסו הרג את כל קרוביו, ואילו באנר איחד אותם. כאשר השד זום הופיע בשריון ההאלקבאסטר, העריקים ו-וונג הביסו אותו. כשהענק הובס, צ'ו והרקולס נכלאו בידי S.H.I.E.L.D.
במהלך מאסרו, S.H.I.E.L.D החליטה שצ'ו יועיל בהעברת תושבי ניו יורק שפונו בחזרה לבתיהם, אך הוא סירב בנימוק שאם יסכים אז יאלץ לעזור בפעולותיהם הצבאיות. הרקולס, שהתנגד לרעיונותיהם של S.H.I.E.L.D, חילץ את צ'ו והם ברחו. בעוד ארס על עקבותיהם, צ'ו נאלץ לטפל בהרקולס ההוזה ובקירבי הגוסס. לבסוף, הוא מאס במעשיהם של S.H.I.E.L.D, והעלה וירוס לכלי שיט שלהם כדי שיהרוס את כל טכנולוגיית S.H.I.E.L.D באשר היא.
שותף של הרקולס
צ'ו נעשה שותף של הרקולס, והחל ללוות אותו בהרפתקאותיו. באירועי "פלישה סודית", התגלה כי קירבי הוא מתחזה סקרול, ובתגובה צ'ו הצטרף ל"יחידת האלים" של הרקולס על מנת להרוג את פנתיאון אלי הסקרול. בדרך נייטמר חשף בפני הקבוצה את פחדיהם הגדולים: פחדו של צ'ו הוא שכל עברו קרה באשמתו. כמו כן, מתגלה כי צ'ו מזכיר להרקולס את הילאס, משרתו שנהרג במסע הארגונאוטים. בקרב נגד האמזונות, צ'ו נמשך לאמזונה דלפין הגורגונה, אך היא נעשתה מלכה והם נפרדו. צ'ו, הרקולס ואתנה התעמתו עם הרה, ונסעו לשאול כדי להציל את זאוס. שם, הגלה כי לצ'ו יש אחות נעדרת. לאור הגילוי, צ'ו הדומע ברח מהרקולס.
צ'ו הגיע לעיירה אקססלו ביוטה, שם פגש את סוכנת ה-FBI סקסטון ונלחם עם האחראי למות הוריו, פיתגורס דופרי. צ'ו מבין את הפוטנציאל המדהים של מוחו לשמש כ"היפר-מחשב", ומבין כי סקסטון היא אתנה בתחפושת. בעימות צ'ו גילה כי דופרי לא יודע על אחותו הנעדרת, ושגורלו להיות גיבור העידן המודרני. דופרי מאתגר את צ'ו לגרסה מיוחדת של רולטה רוסית, בה צ'ו מסרב לשחק, הניח לדופרי לירות בעצמו, וגילה את האמת על אחת מהפרויקטים החדשים של הרה. אתנה מגלה לצ'ו שהוא בחירתה לתפקיד נסיך הכוח, כ"גיבור המוח" במקום "גיבור הכוח", הלא הוא הרקולס. בכך, היא רמזה על מותו של הרקולס, וגרמה לצ'ו לנדור כי זה לא יקרה. דלפין הגורגונה השתמשה בנשק תוצרת הפייסטוס כדי לאבן את אתנה, ובכך הרגה אותה לכאורה.
במתקפה על האולימפוס, הרקולס נהרג לכאורה. בטקס הלוויה שבפרתנון, צ'ו הדומע דרש מאתנה להראות את עצמה ולחלוק כבוד. במקומה הגיעו רבים מגיבורי כדור-הארץ - הלוחמים שלושה, האקס-מן (וולברין, אנג'ל ונורת'סטאר), ברוס באנר, סקאאר, תור, ציפור-השלג, נאמור, נאמורה והאלמנה השחורה - כדי לחלוק זיכרונות, עד שאתנה הגיעה ומינתה את צ'ו כמנהיג קבוצת אולימפוס. החל קרב נגד נייטמר והאולימפיים, בסופו צ'ו אכן מונה כראש קבוצת אולימפוס.
נסיך הכוח, מלחמת הכאוס, הפחד עצמו
בפגישה עם מועצת ראשי האלים, אתנה קובעת כי צ'ו יביס את אמאטסו מיקאבושי. כמנהיג קבוצת אולימפוס, צ'ו השקיע ביליוני דולרים בשביל מימון למכונה של ברוס באנר, שמטרתה לחפש את הרקולס במולטי-יקום. אחרי שהתגלה כי ייקח יותר מדי זמן ואחרי קרב עם גריפין, ואלי בן-המחצית ביקר את צ'ו, והציע ברית על מנת לאסוף חומרים שיהפכו אותם לחזקים כמו ראשי האלים: אמברוסיית הבה, תפוחי הזהב של אידון, לחשי הספר של תחות והאמריטה של דנוונטרי. צ'ו גנב את הרשימה מואלי ונסע לאסגרד, שם גילה כי ואלי גנב את התפוחים והפליל את צ'ו. אחרי ששכנע את תור בחפותו, צ'ו ותור יוצאים למסע לעצור בעד ואלי ולהחיות את הרקולס. עם עזרה מחברתו דלפין, צ'ו מביס את ואלי, ומשיג אומניפוטנטיות. כאשר הוא מבין שהוא אינו ראוי לכך, הוא מוותר על הכוח כדי להחיות את הרקולס.
בתחילת מלחמת הכאוס, הרקולס הזהיר את צ'ו ואחרים בפני מיקאבושי. לאחר מותו של נייטמר, צ'ו עזר להרקולס ותור להרכיב את "יחידת האלים" החדשה, וחישב כי מיקאבושי כבש את מרבית המולטי-יקום. בקרב האחרון, צ'ו שיתף פעולה עם גלקטוס עצמו בבניית מכונה, שעזרה בהבסת מיקאבושי. במהלך אירועי "הפחד עצמו", צ'ו מכנס את ספיידר-גירל, ת'נדרסטרייק, X-23 ופאוור מן באוקיינוס השקט, שם הם הותקפו בידי כרישים-סמוראים. צ'ו חשף כי הוא כינס אותם כדי ליצור צוות גיבורי-על חדש, אך הם עזבו בטענה שתמרן אותם.
וולברין הפראי, הזמן אוזל, הענק הירוק החדש
צ'ו בנה לעצמו חליפת קרב, וכאשר נתקע על אי בארץ הפראית, שכנע את הילידים כי הוא אל. מנהיגם הסביר לצ'ו כי באי ישנה מכונה, בה טמון יצור חייזרי עוין שהם נשבעו להגן עליו. מכונה זו יצרה את המשיכה המגנטית, שבגללה צ'ו נתקע באי. לאחר שגילה כי שאנה ווולברין באי, צ'ו יצא לעצור בעדם מלהרוס את המכונה. לרוע המזל, שאנה נהרגה אך הוחייתה באמצעות יצור-אדם מהארץ הפראית. צ'ו הסביר לה על המכונה, והם יצאו למנוע מוולברין להרוס אותה. להפתעת כולם, הענק הירוק הופיע. הקבוצה הקטנה הותקפה בידי גורילות ענקיות, בקרב שהרס את המכונה ושיחרר את החוצן מוריגון. מוריגון חזר לאדונו, ודיווח לו שמצא גלקסיה מלאה בכוכבי לכת כמזון.
בטיימסקיפ של שמונה חודשים מאירועי "החטא הקדמון", צ'ו הצטרף לאילומינטי וברח איתם מהאוונג'רס. הוא פרץ למגדל האוונג'רס (שהפך לתחנת S.H.I.E.L.D) לשחזר את קבציו של איירון מן. כשגילה שלא יכול להשתגר משם, הוא נאלץ לברוח, ונלכד בידי האוונג'רס. הוא נלקח אל האישה הבלתי-נראית, שחקרה אותו בדבר מיקומם של האילומינטי. הוא נהרג לכאורה בהתנגשות היקומים בין ארץ-616 לארץ-1610, אך חזר לקיום בעקבות שחזור המולטי-יקום בידי ריד ריצ'רדס. שמונה חודשים לאחר מכן ולאחר פתרון בעיות התנגשויות היקומים, צ'ו נעשה לענק הירוק החדש. עם עזרתה של אחותו מאדי, הוא החל לתקוף ולצוד מפלצות המאיימות על כדור הארץ.
שובע
שובע היא תחושה המצביעה על צריכת כמות מזון מספיקה והיעדר תחושת רעב. היא נוצרת לעיתים קרובות אצל כל אורגניזם.
צריכת מזון היא צורך בסיסי של כל אדם או חיה המעניק להם אנרגיה הדרושה להם לצורך תפעול הגוף. כאשר צורך זה מסופק דיו, האדם או בעל החיים מרגיש "מלא", ונוצרת מן תחושת כובד הנגרמת מהתנפחות של הבטן ומבטאת את התמלאות הקיבה עד תומה, או כמעט עד תומה, הגורמת ליצור החי להרגיש כי הוא אינו מסוגל עוד להכניס דבר מזון נוסף אל פיו, ומונעת ממנו מלאכול מחדש. נקודת הזמן בה מורגשת תחושת השובע לאחר תחילת פעולת האכילה היא סובייקטיבית, שכן היא מושפעת מאפיוני הקיבה (מספר קיבות, קיבולת, זמן פירוק המזון וכו') של כל יצור חי, המשתנים מאחד למשנהו. כך יוצא מצב שיצור חי אחד יכול לחוש תחושת שובע רק לאחר אכילת שלושה נתחי בשר, בעוד שיצור חי אחר יכול להרגיש תחושת שובע אף לאחר אכילת נתח בשר אחד בלבד. לבעלי חיים שונים אפיונים פיזיולוגיים שונים התורמים להבדלים ביניהם בהקשר לתחושת השובע. אפיון אחד לדוגמה קיים אצל בעלי חיים בתת-סדרה של מעלי גירה (פרה, ג'ירפה, אייל וכו') והלווייתנאים להם יותר מקיבה אחת, בעוד שאצל בעלי חיים אחרים אפיון זה אינו קיים. אפיון זה בהכרח אומר שהם צורכים כמות מזון גדולה יותר מבעלי החיים, והאורגניזמים ככלל, בעלי הקיבה האחת, אולם תהליך האכילה אצל מעלי הגירה ואצל בעלי חיים עם מספר קיבות הוא ארוך ומורכב, וכך גם תחושת השובע שלהם בעקבות זאת, שהופכת לארוכה ותדירה פחות בהשוואה לבעלי הקיבה האחת.
אפיונים
אנטומיית גוף האדם בנויה כך שלאדם קיבה אחת בניגוד לאורגניזמים אחרים להם מספר קיבות. קיבה של תינוק קטנה משל אדם בוגר, ולכן קיים פער בצריכת כמות המזון ביניהם, כמו גם בתחושת השובע. אפיון נוסף הוא תהליך המטבוליזם, המשתנה גם הוא מאדם לאדם, ומשפיע על תחושת השובע כך שהיא צצה לעיתים קרובות יותר ככל שתהליך חילוף החומרים הוא מהיר יותר.
גורמים
אצל בני האדם ישנן מספר סיבות שיכולות להיות קשורות לפעולת הגבלת צריכת המזון אל גופם:
תחושת השובע בימינו מתקשרת הרבה פעמים ברצון של הפרט לרזות. כיום קיימים כדורים מדכאי תיאבון, או בשמם השני כדורי הרזייה, התורמים להרגשת השובע, ובכך מגבילים את כמות צריכת המזון של האדם. כדורים אלו מהווים את אחד הפתרונות המובילים כיום לבעיות עודף המשקל.
גיא דותן
ביוגרפיה
דותן נולד בירושלים וגדל בענתות. החל לשחק כדורסל כילד קטן בפסגת זאב ובהמשך עבר לשחק כדורסל במחלקת הנוער של הפועל ירושלים, שם שיחק מגיל הילדים ועד הקבוצה הבוגרת.
בקבוצות הילדים והנוער
שותף לאורך השנים שלו במועדון בכל הקבוצות מהילדים ועד הנוער של הפועל ירושלים. בין השאר, הקבוצות ששיחק בהן זכו בגביע המדינה לילדים ובסגנות אליפות הנוער אחרי שהתמודדו שנתיים ברציפות והפסידו לקבוצת הנוער של מכבי תל אביב.
בבית הספר רנה קסין בלט בנבחרת הכדורסל אשר ניצחה שנתיים ברציפות באליפות המחוז, אולם הפסידה פעמיים בשלב חצי הגמר של אליפות ליגת העל לתיכונים.
בקבוצות הבוגרים
בתום עונת 2009/2010 שבמהלכה עלה לראשונה לשחק בקבוצת הבוגרים של הפועל ירושלים מליגת העל בכדורסל, הושאל דותן לעונה שאחריה לקבוצת הפועל בארי מהליגה הלאומית בכדורסל. בתום העונה חזר לשחק בהפועל ירושלים.
עונת הפריצה של דותן הייתה עונת 2012/2013 בעת שעבר לשחק במכבי הוד השרון מהליגה הלאומית בכדורסל. הקבוצה, למרות הצפיות הנמוכות בתחילת העונה הגיעה עד לגמר הליגה הלאומית שם הפסידה לעירוני נס ציונה (כדורסל). דותן, תחת המאמן רועי חגאי, תפס בהדרגה במהלך העונה חלק חשוב בחמישייה של הוד השרון.
בעונת המשחקים הבאה 2013/2014, עבר ביחד עם המאמן רועי חגאי לשחק בקבוצת עירוני נהריה. בתום העונה הקבוצה זכתה באליפות הליגה הלאומית בכדורסל ועלתה לליגת העל בכדורסל. באופן אישי זכה דותן בתואר השחקן המשתפר לעונת 2013/2014 בליגה לאומית.
בעונת 2014/2015 עבר לשחק בעירוני קריית אתא ובתום העונה שבה הפסידה קבוצתו בגמר למכבי קריית גת, נבחר ל MVP של הליגה הלאומית בכדורסל. בעונתו הבאה, עבר לשחק בהפועל גלבוע גליל ובסיום עונת 2015/2016, הקבוצה שאומנה על ידי אריאל בית הלחמי זכתה באליפות הליגה הלאומית בכדורסל ודותן נבחר בשנית לחמישיית העונה של הליגה הלאומית בכדורסל.
בעונה הבאה עבר לשחק במכבי קריית גת ששיחקה בליגת העל בכדורסל. בתום העונה חזר לשנתיים נוספות בליגה הלאומית לשחק בשורות קבוצת אליצור קריית אתא. בשנים אלו קריית אתא העפילה פעמיים לפלייאוף העליון אך נעצרה בשלב רבע הגמר. בעונת 2019/2020 הצטרף למכבי עירוני רחובות במטרה לעלותה חזרה לליגה הלאומית. לקראת סוף העונה של 2019/20 בעקבות משבר הקורונה, הופסקה הליגה הארצית כאשר מכבי רחובות ממוקמת במקום השני בטבלה. בעקבות סיום הליגה המוקדמת, דותן עבר לשחק בהפועל ירושלים עד לסוף העונה בליגת העל. לקראת עונת 2020/21 חתם בהפועל חבל מודיעין.. לקראת עונת 2021/22 חתם בקבוצת הפועל עפולה.
ביטחון שוטף
היקף
היקף פעילות הבט"ש כולל:
שיטת פעולה
אמצעי עזר לתצפיות הם בלוני תצפית וכלי טיס שונים.
סיורים מתבצעים באופן רגלי, על אופניים, סוסים, כלי רכב, ספינות, וסירות מנוע.
כוחות
יחידות ביטחון שוטף הן יחידות צבאיות, יחידות משטרה סמי-צבאיות (ז'נדרמריה) ואף מיליציות מקומיות.
בישראל
בישראל אחראים על פעילות ביטחון שוטף משטרת ישראל (משמר הגבול בעיקר) וצה"ל. ביטחון שוטף מהווה חלק מתעסוקה מבצעית של יחידות קרביות בסדיר ובמילואים. ב-2020 הקים צה"ל את חיל הגנת הגבולות האחראי על שמירת גבולות השלום של ישראל (מצרים וירדן).
בחיל הים הישראלי משמשים עשרות כלי שיט למשימות של ביטחון שוטף בגבולות לבנון, עזה, מצרים וירדן: דבור, דבורה, צרעה ושלדג.
ג'יימס בל
ג'יימס טאהג' מיינור-בל (באנגלית: James Tahj Mainor-Bell; נולד ב-7 בינואר 1992) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בקבוצת ניו באסקט ברינדיזי מליגת העל האיטלקית בכדורסל וליגת האלופות.
כשלמד באוניברסיטה שיחק כדורסל עבור וילאנובה. הוא נולד וגדל בפליינפילד שבניו ג'רזי ועבר לאורלנדו שבפלורידה, שה למד באקדמיית מונטוורדה. בשנת הלימודים האחרונה שלו במונטוורדה, הוא קלע בממוצע 18.3 נקודות ו-6.3 ריבאונדים למשחק והוביל את מונטוורדה למאזן 23-5; הוא נבחר לחמישיית העונה השלישית "כל-אמריקה" של USA Today. גם שנתו הראשונה וגם שנתו השנייה בווילאנובה נקטעו על ידי פציעות, ברגל ובקרסול. הוא הגדיל את ממוצע הנקודות שלו ל-8.6 נקודות למשחק כג'וניור והוביל את וילאנובה לטורניר ה-NCAA.
ראשית חייו ובית הספר התיכון
בל נולד ב-1992 לג'יימס מיינור ולאריקה בל, ויש לו שני אחים צעירים. בל גדל בפליינפילד שבניו ג'רזי ועבר לג'קסונוויל ולאורלנדו שבפלורידה, שם למד בתיכון "אקדמיית מונטוורדה". הוא נבחר לשחקן השנה במחוז לייק כג'וניור וכסניור. בעונתו כסניור, הוא קלע בממוצע 18.3 נקודות עם 6.3 ריבאונדים למשחק כדי להוביל את מונוורדה למאזן 5–23. "Orlando Sentinel" בחר בבל לחמישיית העונה בכל האזור בסיומה של עונתו כסניור. "USA Today" בחבר בו לחמישיית העונה השלישית בכל ארצות הברית, וב-"Parade" נבחר לחמישיית העונה הרביעית בכל ארצות הברית. מבין כל השחקנים שעברו למכללת ב-2010 בחר אתר Scout.com בבל לשחקן ה-78 בארצות הברית.
עונת הפרשמן
כפרשמן, בל שימש גיבוי לגארדים קורי פישר, קורי סטוקס ומאליק ויינס. הוא סבל במשברי מתח בשוקה. הפציעה הייתה כל כך רעה שנדרשה הכנסת מוטות מתכת לשתי הרגליים. הוא פספס את חמשת המשחקים הראשונים של עונת הפרשמן שלו, בעודו מחלים מהניתוח. כשסטוקס היה פצוע, בל קלע 21 נקודות, מספר הנקודות הגבוה ביותר שלו במשחקי אותה עונה, בניצחון על סיטון הול ב-15 בפברואר 2011. הוא בממוצע 2.4 נקודות ו-1.3 ריבאונדים למשחק בעונת המשחק הראשונה שלו במכללות.
עונתו השנייה
כסופומור, בל קלע בממוצע 7.0 נקודות והוסיף 3.8 ריבאונדים למשחק; אחוזיו מעבר לקו השלוש היו 36% באותה עונה. הוא קלע 18 נקודות ב-6 מ-11 מהשדה יחד עם שישה ריבאונדים, ובכך עזר לקבוצתו, "ויילדקאטס", לנצח את סיטון הול 76–84 ב-21 בינואר 2012. ב-25 בינואר רשם את הדאבל-דאבל הראשון בקריירת המכללות שלו, עם 14 נקודות ו-13 ריבאונדים בהפסד לאוניברסיטת לואיוויל. הוא סבל נקע בקרסול ב-15 בפברואר 2012, ולא המשיך לשחק בשארית אותה עונה, עונתו השנייה. וילאנובה סיימה את העונה עם מאזן 13–19 מאכזב.
עונת הג'וניור
בל רשם ממוצעים של 8.3 נקודות ו-4.2 ריבאונדים למשחק בעונת הג'וניור שלו בווילאנובה. מאזנה של וילאנובה היה 2–11 במשחקים שבהם קלע מעל עשר נקודות. ב-11 בנובמבר קלע 19 נקודות, כאשר ה"ויילדקאטס" ניצחו את אוניברסיטת מארשל. במשחק הבא, בל קלע שתי שלשות בהארכה ועזר לווילאנובה להביס את אוניברסיטת פרדו 89-81. הוא סיים עם 16 נקודות. בל קלע 12 נקודות – כולל שלשת הניצחון, ב-11 בדצמבר, בניצחון על אוניברסיטת סנט ג'וזף. ב-26 בינואר 2013 קלע בל 13 נקודות עם שלשות רצופות בהארכה של משחק מול סירקיוז. וילאנובה הגיעה לטורניר ה-NCAA, ובל קלע ארבע נקודות במשחק בית נגד צפון קרוליינה.
עונת הסניור
בל קלע בממוצע 15.6 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק והוביל את וילאנובה לשלושה ניצחונות על אוניברסיטת דרום קליפורניה, על אוניברסיטת קנזס ועל אוניברסיטת איווה ולאליפות טורניר המכללות Battle 4 Atlantis. כתוצאה מכך, הוא זכה בפרס ליגת שחקן השבוע של חמשת הגדולות של פילדלפיה ושל הביג איסט ב-2 בדצמבר 2013. הוא קלע 30 נקודות, שיא קריירה, בניצחון 85–94 בהארכה על אוניברסיטת מרקט ב-25 בינואר 2014. על הופעתו זכה בפרס שחקן השבוע של "חמשת הגדולות"; גם בשבוע שלאחר מכן זכה בפרס זה, לאחר שקלע 19 נקודות בניצחון על אוניברסיטת טמפל. בשבוע של 10 בפברואר, הוא זכה בפרס שחקן השבוע של ה"ביג פייב" בפעם השלישית ברציפות, וכן נבחר לשחקן השבוע של ה"ביג איסט". . ב-13 בפברואר, הוא היה אחד מ-30 המועמדים הסופיים לפרס נייסמית' לשחקן המכללות של השנה. בל קלע את הנקודה ה-1,000 שלו במדי וילאנובה ב-6 במרץ, במשחק נגד אוניברסיטת אקסבייר. בהבסת אקסבייר, וילאנובה זכתה באליפות ה"ביג איסט" הראשונה שלה מאז 1982.
קריירה מקצועית
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA בשנת 2014, הצטרף בל לשרלוט הורנטס בליגת הקיץ של ה-NBA באותה שנה.
ב-27 ביולי 2014 הוא חתם על חוזה לשנה אחת הקבוצה האיטלקית ואנולי קרמונה. אחרי שנה טובה באיטליה, הוא עבר לצרפת ושיחק בנאנסי מליגת העל הצרפתית בכדורסל.
קריירה בינלאומית
לאחר תום השנה הראשונה שלו בווילאנובה, בל נבחר לשחק בנבחרת ארצות הברית שנשלחה לריגה שבלטביה עבור אליפות העולם בכדורסל מתחת לגיל 19 של פיב"א לשנת 2011. בל פתח בכל תשעת המשחקים ותרם בממוצע 3.8 נקודות למשחק ו-3.1 ריבאונדים בכל אחד מהם. ארצות הברית סיימה את התחרות במאזן 2–7, החמישי בטיבו בטורניר. במשחק הטוב ביותר שלו קלע בל 16 נקודות עם שמונה ריבאונדים ועזר לארצות הברית להביס את קנדה 83-34 ביום הפתיחה של הסיבוב השני של הטורניר.
חיים אישיים
לבל בת אחת, שנולדה בשנת 2015.
הווחשתרא
הַווָּחְשַׁתְרָא (באווסטית: מנהיג טוב) נודע גם בשמו היווני קִיאָכְסֵרִיס (ביוונית: Κυαξάρης) היה השלישי והגדול במלכי מדי.
במהלך שלטונו אשר נמשך מ-625 לפנה"ס ועד למותו ב-585 לפנה"ס הפך את אומתו מאיחוד של ערי-המדינה אחמתא, ריי ואספהאן לאימפריה הגדולה במזרח התיכון אשר התפרשה מגבולה עם לידיה באסיה הקטנה, אל הרי הזגרוס בגבול עם האימפריה הנאו-בבלית, אל חופה במפרץ הפרסי לצד מדינות החסות שלה, עילם ופארס ועד לגבולותיה המזרחיים עם מדבר לוט ועם רכס הרי ההינדו-כוש.
הווחשתרא נקבר לאחר מותו באולם אדיר הנמצא כיום באזור סולימאניה, כורדיסטן העיראקית. האנשים הכורדים רואים עצמם כקשורים אל ירושת ממלכת מדי ורואים בשלטונו של הווחשתרא שלטון מואדר של אחד מאבות אומתם. הווחשתרא הטיל חסות עליונה על כל שכניה של ממלכתו, חתונתו עם בת נבופלאסר, מלך בבל הבטיחה את השפעת ממלכתו עד לעבר חופי הים התיכון.
לאחר מותו עלה למלכות מדי בנו אסטיאגס אשר היה לאחרון מלכי מדי, שכן בתקופתו התקוממו הפרסים בדרום הממלכה תחת מנהיגם כורש והקימו את הממלכה האחמנית על גבי השלד של ממלכת מדי.
ראו גם
פרוורתי
מלכי מדי
אסטיאגס
צבא מדי
סם זמוריי
סמואל זמוריי (באנגלית: Samuel Zemurray; 18 בינואר 1877 – 30 בנובמבר 1961) היה איש עסקים יהודי-אמריקאי שהרוויח את הונו ממסחר בבננות, בקני סוכר, באננס ובפירות ונודע בכינוי "סם איש הבננה". היה ציוני ותרם בחשאי מכספו ומניסיונו להקמת מדינת ישראל ובמיוחד בליל כ"ט בנובמבר 1947 בו נתקבלה באו"ם תוכנית החלוקה וסיום המנדט הבריטי בארץ ישראל.
סם זמוריי הקים בהונדורס את חברת הספנות להובלת פרי The Hubbard-Zemurray Steam Ship Company, ואת חברת הפירות קויאמל. בהמשך הפך ליושב ראש ונשיא חברת הפירות המאוחדת מבוסטון, חברת הפירות המשפיעה ביותר בעולם באותה תקופה. שתי החברות מילאו תפקידים שונים בתולדותיהן של כמה ממדינות אמריקה הלטינית, והשפיעו באופן משמעותי על התפתחותן הכלכלית והפוליטית.
גוטליב המר, מראשי המגבית היהודית המאוחדת בארצות הברית, תיאר את זמוריי כאיש מסתורין בינלאומי, שהפך ממשלות ושינה הסכמים לפי הצרכים העסקיים שלו. הוא היה אחד האנשים העשירים והחזקים ביותר בארצות הברית. למרות עובדה זו, הצליח זמוריי להימנע מפרסום ולהרחיק את שמו מהעיתונים ומהתקשורת.
נעוריו וכניסתו לעסקים
סמואל זמוריי נולד בשנת 1877 כשמואל (שמיל) דוידוביץ זמורה בקישינב, שבבסרביה, באימפריה הרוסית (כיום קישינאו, מולדובה) למשפחה יהודית ענייה, לדוד ושרה (לבית בלוזמן) זמורה. לאחר מות אב המשפחה, כאשר שמואל היה נער בן 14, היגרה המשפחה לאלבמה שבארצות הברית והתיישבה בעיר סלמה, שם הייתה לדודו חנות וסם החל לעבוד בחנות לפרנסת אמו ומשפחתו. מהר מאוד עזב את החנות ועסק בעבודות שונות ומזדמנות.
בשנת 1895 בגיל 18 נכנס זמוריי לסחר הבננות בעיר מוביל שבאלבמה. עושרו המוקדם נבע ברובו ממיזם ומהרפתקה מוצלחים מאוד. זמוריי הבחין שבנמל ניו אורלינס נהגו להשליך ישירות לאשפה את הבננות הבשלות, שהגיעו במשלוחי בננות בספינות משא ממרכז אמריקה, מכיוון שהם היו צפויים להרקב עד הגעתם לשווקים ברחבי צפון אמריקה. זמוריי קנה את הבננות הבשלות במחיר נמוך מאוד, ומכר אותן בזריזות, תוך יום אחד, לסוחרי הפירות המקומיים של ניו אורלינס, שהיו ממוקמים לאורך מסילות הרכבת והכבישים שיצאו מניו אורלינס צפונה עד לעיר מגוריו סלמה. כך הבננות הגיעו אל הצרכנים בשלות וראויות למאכל, והוא צבר עושר רב. בגיל 21 היו לזכותו בבנק כ־100,000 דולר, והוא זכה לכינוי "סם איש הבננה".
בשנת 1905 רכשו זמוריי וחברו אשבל האברד את חברת ספינות הקיטור של האחים טאצ'ר, והקימו קו לייבוא בננות ממגדלים עצמאיים באזורים הטרופיים שבמדינות מרכז אמריקה, ולמכירתם בערי ארצות הברית. חברה זו נודעה בשם חברת ספינות הקיטור Hubbard-Zemurray. באותה שנה, הפליג זמוריי להונדורס, כדי לבדוק אפשרות לגדל בננות בעצמו. בשנת 1910 רכש שטח בגודל של כ-5,000 אקרים (כ-20,000 דונם) לאורך נהר קויאמל, ובהמשך רכש אדמות נוספות במחירים נמוכים, אך רכישות אלו גרמו לו חובות כבדים ביותר.
באותם ימים חי בגלות בניו אורלינס נשיא הונדורס המודח מנואל בונילה. במאמץ להציל את עסקיו, חבר זמוריי בחשאי לבונילה וחבריו, אשר תכננו לעשות הפיכה צבאית בהונדורס. בונילה חתם על הסכמים עם שני שכירי חרב, גיא מלוני שכונה "מכונת ירייה" ולי קריסמס, שגייסו צבא של שכירי חרב, ויחד עמם בונילה תכנן להפיל את ממשלת הונדורס, ולהשתלט על המדינה. תפקידו של זמוריי בתוכנית ההפיכה, היה לממן קניית נשק, ולהבריח את בונילה להונדורס, על גבי אחת מספינותיו כשהיא עמוסה בנשק רב עוצמה. בהפיכה צבאית מהירה הצליח מנואל בונילה להחזיר לעצמו את השלטון בהונדורס. לאחר מכן, כמחווה תודה, הוא העניק לזמוריי מתנה בשווי ביטול המיסים שנקבעו לו בעבר על אדמותיו בהונדורס, ואף חתם על צו המבטל לחלוטין תשלומי מיסים על ידי זמוריי וחברותיו וזאת למשך 25 שנה. מחווה זו הצילה את עסקיו של זמוריי בהונדורס.
בשנת 1930 מכר זמוריי את חברת הפירות שלו, חברת הפירות קויאמל - Cuyamel Fruit, לחברת הענק המתחדשת חברת הפירות המאוחדת - United Fruit מבוסטון, תמורת 300,000 ממניות החברה בשווי של 31.5 מיליון דולר, ופרש מהעסקים לביתו. חברת הפירות המאוחדת סבלה כלכלית בגלל ניהול כושל ובגלל השפל הגדול שהיה בארצות הברית. הכישלון היה עד כדי כך עמוק, שמניות החברה צנחו בערך של כ-90% לאחר שרכשה את חברת הפירות קויאמל של זמוריי. משבר זה עודד את זמוריי לחזור לעסקי הבננות, תוך כדי רכישת מניות שליטה נוספות בחברת יונייטד פירות וזכות הצבעה בדירקטוריון. רכישה זו הביאה את זמוריי להיות בעל כמות המניות הגדול ביותר בחברה. בשנת 1933 הפך זמורי למנכ"ל החברה ולנשיאה. בשלב זה הוא הדיח את מועצת המנהלים, ארגן את החברה מחדש וערך בה שינויים מבניים. זמוריי ביזר את דרך קבלת ההחלטות, הפך את החברה לרווחית פעם נוספת. והמשיך לכהן כנשיא החברה עד סוף שנת 1951.
בשנים 1933–1951, כשסם זמוריי היה נשיא חברת הפירות המאוחדת, זו הייתה חברת מסחר ענקית שסחרה עם כל העולם. החברה העסיקה מעל 100,000 עובדים, נכסיה כללו 75% משטחי האדמות הפרטיות בגואטמלה וזאת בנוסף לשטחים נרחבים בהונדורס. לחברה היה צי אוניות משא, שמנה מעל 60 אניות, ונמלי בית משלה בצפון הונדורס בפורטו קורטז ובניו אורלינס. כמו כן היו לחברה קווי רכבת פרטיים, והיא אף הייתה אחראית על הדואר וקווי הטלפון במדינות אמריקה המרכזית. מעל לכל, הרודנים ושליטי מדינות אמריקה המרכזית, קובה והאיים הקריביים העריצו את הגרינגו סם זמוריי. אשר בהבל פה היה יכול לגרום לכך שיתעשרו או יתרוששו.
מלחמת העולם השנייה
מלחמת העולם השנייה היוותה אסון לחברת הפירות המאוחדת. ב־12 ביוני 1942 ספינת החברה סיקס-אולה (Sixaola), או כפי שכונתה "סוס הברזל", טורפדה על ידי צוללת נאצית, צפונית לגואטמלה. 29 אנשי צוות הספינה טבעו, מהספינה לא נמצא דבר, מלבד כתם שמן וכמה אלפי בננות שצפו על פני הים כפסולת. זו הייתה הטרגדיה הקשה ביותר בתולדות של החברה.
זמן קצר לאחר שהיפנים תקפו את פרל הארבור, הכריזה מחלקת המלחמה האמריקאית על הבננות כמוצר מותרות, וגייסה את מרבית הצי הלבן הגדול לצורכי המלחמה. האניות הפכו לנחלתו של הצי האמריקאי, מוגנו בשריון והותקנו עליהן תותחים. במהלך המלחמה טובעו 19 אניות של החברה על ידי צוללות נאציות.
האתגר העסקי של זמוריי לא היה פשוט. אף על פי שהמוצרים שלו היו מצוינים, לא היו לו הספינות שיובילו אותם לשווקים. בין השנים 1942–1944 נרקבו בשדות בממוצע שבעים אלף טונות בננות של חברת UF. שטחי הבננות העצומים של החברה לא נוצלו, וזמוריי החל בחיפוש אחר גידולים ששיווקם לא הוגבל במגמה לגדלם על אדמות החברה. ראשית הגביר את שיווק קנה הסוכר משטחי החברה שבאיים הקריביים, ולאחר מכן מצא שעל אדמות החברה המשתרעות על קו המשווה ניתן לגדל גידולי בר שמעולם לא גודלו בצורה מסחרית. חלקם היו חדשים: דקלים לתעשיית שמן דקלים, כינין, אגבות ועוד. זמוריי התעניין במיוחד בצמחים החשובים למאמץ המלחמתי אשר יבואם מאסיה נחסם על ידי היפנים. אגבות לתעשיית חבלים, כינין לתרופה נגד מלריה, עצי גומי לתעשיית הגומי בה יוצרו זחלי הטנקים, סוליות הנעליים הצבאיות וכל שאר חומרי הגלם החיוניים. הוא הבטיח לעמוד בדרישה הצבאית שכללה הגדלת אספקה עם הזמן. עד שנת 1944 היו לזמוריי אלפי דונמים במרכז אמריקה בהם גידל את המטעים החיוניים האלה. סם זמוריי היה מעורב במאמץ המלחמתי ככל האפשר, עקב גילו המתקדם (65) לא יצא לשדה הקרב, אך הוא תרם ככל יכולתו, התנדב ואירח. במסגרת צורך שעלה במועצת המלחמה הלאומית שהקים פרנקלין דלאנו רוזוולט, נשיא ארצות הברית, הביא זמוריי יותר מעשרים אלף גברים מג'מייקה לעבודה במפעלים החיוניים במערב התיכון.
במלחמת העולם השנייה נפגע זמוריי גם מאסון אישי כבד. ב-7 בינואר 1943 נהרג בנו בכורו סם ג'וניור, שהיה מייג'ור (רב-סרן) וטייס בצבא ארצות הברית, בזמן שהטייסת שלו שרתה באלג'יריה ובקזבלנקה, מרוקו. סם ג'וניור היה בן 31 במותו. נסיבות מותו המדויקות אינן ידועות. ההשערה היא שנתקל בצלע הר, כשהיה בטיסה בתנאי ראות גרועים כתוצאה מערפל.
פעילות ציונית בחשאי
לאחר מות בנו, סם זמוריי היה זקוק לפרויקט ענק כדי להתגבר על השכול והכאב. הוא ידע כי עליו למצוא מטרה גדולה ומשמעותית אף יותר מהעשייה העסקית הענפה שלו. הוא מצא את הפרויקט הזה בעיסוק במדינת היהודים המתהווה.
אף על פי שלא הייתה לזמוריי תחושה חזקה של זהות יהודית, שמבחינתו היהדות הייתה רק פרט נוסף בביוגרפיה שלו ומעולם לא תיאר עצמו כאדם דתי. ילדיו אף לא נישאו לבני זוג יהודיים, למרות כל זאת הוא תמך רבות במפעל הציוני ובהקמת מדינת ישראל. יש הזוקפים זאת לכך שרציחתם של מכריו מקישינב על ידי הנאצים נגעה מאוד לליבו, יש האומרים כי בהשפעת השואה הוא סבר כי "אם השואה יכלה לקרות בגרמניה, היא יכולה לקרות בכל מקום", ולכן יש להקים את מדינת היהודים. יש גם הזוקפים את מעורבותו הרבה ועזרתו, לידידותו העמוקה עם הנשיא הראשון של מדינת ישראל חיים ויצמן.
מפגשים עם חיים ויצמן
חיים ויצמן, שעם השנים הפך לנשיא המייסד של מדינת ישראל, נסע בשנת 1922 לארצות הברית במשימה לגייס כספים למען פעילות הסוכנות היהודית. בנסיעה זו הוא יצר קשר עם זמוריי. כשוויצמן שמע את סיפוריו הראשונים של "איש הבננה", הוא כתב באוטוביוגרפיה שלו. "מצאתי 'ממצא' יוצא דופן בניו אורלינס, שם חי אדם בעל אישיות מדהימה מאוד בשם - סמואל זמוריי, "מלך הבננות". "ביקשתי במיוחד שבביקורי הראשון אפגוש אותו בניו אורלינס. נאמר לו על הגעתי, והוא התנה את פגישתנו בכך שתהיה דיסקרטית לחלוטין. מאידך דחה את עזיבתו המתוכננת מהעיר, למשך מספר ימים. ימים שנמצאו, לא רק מעניינים במיוחד, אלא גם רווחיים עבור הקרנות היהודיות."
השניים קיימו מספר פגישות דיסקרטיות באותה השנה, וכך גם בכל נסיעותיו האחרות של ויצמן לארצות הברית במשך השנים.
זמוריי היה אדם דיסקרטי וחשדן אך הקשר בינו לבין ויצמן היה מהיר ועמוק ביותר. שניהם היו אבות שכולים שאיבדו את בניהם הטייסים במלחמת העולם השנייה. ב-2 בנובמבר 1942, חודש לפני נפילת סם ג'וניור, נפל מיכאל עוזר ויצמן, בנו של חיים ויצמן. שהיה סגן, טייס בחיל האוויר המלכותי הבריטי. הוא נפל לים עם מטוסו במפרץ ביסקאיה, במרדף אחר צוללות נאציות.
שיחות השניים נמשכו שעות, הם נסחפו מאנגלית, לרוסית וליידיש, בכל שפה שביטאה בצורה הטובה ביותר את המחשבות והתחושות באותו הרגע: בשפה האנגלית שוחחו על עסקים וכסף, ברוסית דיברו על סיפור המאבק היהודי, ביידיש הביעו את כאב הלב שעומד בפני יהודי העולם. ויצמן דיבר על עיר הולדתו בפולין, על אכזבותיו וכעסיו, על הבנתו שהיהודי יהיה חופשי רק כאשר יישב בארצו. זמוריי דיבר על החיים באיתמוס (הגשר היבשתי בין צפון אמריקה ודרום אמריקה. האזור המוכר כאמריקה המרכזית) ועל הקריירה שלו בתחום הבננות הבשלות והירוקות. ויצמן כתב על פשטותו של זמוריי, כנותו השקופה, התעניינותו הרבה באנשים ועל רצונו לשרת את העם היהודי.
"הוא לא לקח חלק ציבורי בעבודתנו", כתב ויצמן,"אבל העניין שלו היה רציף ונדיב." בשנות העשרים תרם זמוריי לסוכנות היהודית חצי מיליון דולר, כסף ששימש לרכישת אדמות למתיישבים, לבניית בתים, לקניית ציוד חקלאי וזרעים. הוא שימש כמנהל התאגיד הכלכלי של א"י, תפקיד שקידם אותו לרמה המכובדת של לואי מרשל, פליקס ורבורג, סמואל אונטרמאייר והרברט ליהמן, מהיהודים החזקים והעשירים באמריקה.
הספר הלבן
בשנת 1939, ויצמן פגש שוב את זמוריי, זמן קצר לאחר שהבריטים הוציאו את הספר הלבן, שאסר עלייה לארץ ישראל, בימים שהיטלר עבר לשלב הרצחני ביותר של מלחמתו ביהודים. באותם ימים ויצמן מצא את זמוריי "מדוכא, אך עם זאת מלא תקווה לתוצאה הסופית."
בתחילת שנות הארבעים של המאה העשרים השתמש סם זמוריי בהשפעתו בקריביים כדי לשכנע את הרודן רפאל טרוחיו מהרפובליקה הדומיניקנית לקבל 100,000 פליטים יהודים מאירופה לארצו. רפאל טרוחיו השתכנע והיה המנהיג היחיד שקרא בוועידת אוויאן ל-100,000 יהודים להגיע לארצו. אך בפועל הגיעו רק 600 פליטים יהודים מאירופה. קבוצת פליטים זו התיישבה בכפר שנקרא סוסואה בחוף הצפוני של הרפובליקה הדומינקנית. הקהילה הייתה מאורגנת ביותר, אנשיה הקימו חנות, בית ספר, בית כנסת, בית חולים, מאפייה, וכן מפעלים נפרדים למוצרי חלב ובשר בהם ייצרו את 'מוצרי סוסואה'. במהלך השנים חלק מבני הקהילה עלו לישראל, אחרים עברו לארצות הברית, ואחרים התבוללו. בספטמבר 2018 נותרו במקום רק 10 יהודים.
העפלה
באוגוסט 1945, זמן קצר לאחר יום הניצחון על הנאצים, זאב שינד (1953-1909, כינוי בהגנה "דני") שעמד בראש המוסד לעלייה ב' בארצות הברית והיה ממונה על רכש אניות המעפילים, יצר קשר עם זמוריי בשליחותם של דוד בן-גוריון וחיים ויצמן. בפגישת פנים אל פנים תיאר זאב לזמוריי את הפוגרום בקיילצה ואת מצב שארית הפליטה במחנות העקורים באירופה וביקש את עזרתו בכסף, באניות, במסמכים, במומחים ובכל הניתן לעזור למען הצלת שארית הפליטה.
מכיוון שמחצית מאניות צי האניות הלבנות של חברת UF הפליגו תחת דגל בריטי ורוב העסקים של זמוריי נעשו בבריטניה ובאירופה. הוא ענה לשינד כי אמנם חברה בריטית אינה יכולה לשבור את האמברגו והסגר שהוטלו על א"י, אך הוא יכול לעזור רבות. כל זאת בתנאי שיישמרו הסודיות והדיסקרטיות של מעשיו.
הבריחה והעפלה היו בעיצומן. אנשי קשר גויסו, כספים נאספו, ספינות נרכשו, והונפקו מסמכים שגרמו למנהלי הנמלים לחתום על מניפסטים ימיים ולפתוח את שערי הנמלים. מדי מספר שבועות עודכן זמוריי על ידי שינד בפגישות פנים אל פנים אם באחוזתו בניו אורלינס, אם במלון ריץ' בבוסטון, במלון רוזוולט בניו יורק או במטעיו שבאהמונד. שיינד היה מגיע לבד, ולעיתים בחברת מאיר וייסגל, שהיה עוזרו ואיש אמונו של חיים ויצמן. על פי וייסגל, זמוריי עזר להעפלה במספר דרכים: ברכישת אוניות והוצאתן לים, בהנפקת מסמכי רישום, רישיונות שייט, אשרות לצוותים והשגת דגלי המדינות של מרכז אמריקה מהשגרירים, דגלים שהונפו על ספינות המעפילים.
היו מקרים בהם זמוריי ניצל את כוחו הכלכלי כדי להשיג את מבוקשו, כמו במקרה בו שלוש אניות שמסמכי היציאה שלהן מנמל פילדלפיה לא אושרו עי שגריר הונדורס, (ביניהן הפרזידנט וורפילד ששמה הוסב לאקסודוס 1947 נרכשה בכסף שנתרם ברובו על ידי זמוריי).
השגריר של הונדורס מר לופז סירב לשתף פעולה עם אנשי המוסד לעלייה ב' באמריקה, לאחר פנײַה לזמוריי שמיהר לקיים שיחת טלפון עם רודן הונדורס, בה הודיע הוא הודיע לו כי מכיוון שהשגריר מתעכב במתן הדגל ורישיונות השייט לספינה, הוא מעכב בכך אניות בננות. ולכן הוא, זמוריי מפחית ב-2 סנטים את מחיר הבננות לכל 1 פאונד.
כתוצאה משיחה זו השגריר לופז קיבל הוראה בהולה למסור את הדגל ואת רישיונות השיט במהירות, וכך עשה.
בספר "הצי הסודי של היהודים", שכתב מורי גרינפילד נכתב שבין השנים 1946 - 1948, נרכשו בארצות הברית 10 אניות מעפילים, שציוותו עליהן כ-250 מתנדבים, בעיקר יהודים אמריקאים שהשיטו אותן. בכל הרכישות וגיוס המתנדבים, היו מעורבים זמוריי ואנשיו, שסייעו לזאב שיינד.
2 אניות מעפילים מתוך ה-10, היו מתוך צי האניות הלבנות של חברת הפירות המאוחדת, הפאן יורק (אוניית המעפילים קיבוץ גלויות) והפאן קרסנט (אוניית המעפילים עצמאות). אלה היו 2 ספינות המעפילים הגדולות ביותר (הכינוי שלהן במוסד לעליה ב' היה "האחיות"). כל אחת מהן נשאה 7,500 מעפילים מנמלי בולגריה ורומניה.
כ"ט בנובמבר 1947
באוקטובר 1947, לקראת ההצבעות באו"ם על סיום המנדט הבריטי בארץ ישראל, הסתבר על פי ההצבעות המוקדמות, שכף המאזניים תוכרע על ידי מדינות מרכז אמריקה, שם פורחת תעשיית הבננות של סם זמוריי.
ויצמן פנה לזמוריי בבקשת עזרה, לשכנע מדינות אלו להצביע בעד סיום המנדט הבריטי בארץ ישראל.
תאריך ההצבעה הקובעת נקבע ל-29 בנובמבר 1947 (כ"ט בנובמבר 1947).
זמוריי ראה חובה לעצמו לעשות כמיטב יכולתו בשעה הגורלית הזו לעם היהודי. הוא התקשר טלפונית לכל אחד ממנהיגי המדינות באמריקה המרכזית, ברר מה עמדתו בנושא ההצבעה הקרבה, ואף הציע שוחד גבוה ביותר למען ההצבעה הנדרשת.
השוחד והשתדלנות בתהליך היו כה עזים, עד כדי כך שהנשיא הארי טרומן התלונן בפני ויצמן על טקטיקות השכנוע הקשוחות שהופעלו. טרומן כתב בזיכרונותיו. גם נשיא הודו ג'ווהרלל נהרו התלונן על הלחצים שהופעלו, תמורת מיליוני דולרים על ידי איש עסקים המקושר לציונים (הודו הצביעה נגד סיום המנדט הבריטי והצעת החלוקה). לעומת זאת, מנהיגי מרכז אמריקה העריצו את הגרינגו שחיי בתוכם והשתכנעו. בסוף ההצבעה, התברר שכל מדינות אמריקה המרכזית שינו את הצבעתן והצביעו "בעד", מלבד הונדורס שנמנעה. זמוריי סיכם לעצמו את ההצבעה במילים.
מלחמת העצמאות
זמוריי המשיך לתרום כיכולתו ומהונו גם בעת מלחמת העצמאות, בימים הראשונים למלחמה, הוברחו לארץ כלי נשק ותחמושת מצ'כוסלובקיה, מניו יורק ומניו ג'רזי. בסיוע מאיר לנסקי ואבנר (לונגי) צווילמן. במרכז אמריקה, העמיסו אנשי הבננות של זמוריי על ספינות רבות, תיבות המסומנות כמזון או כאספקה אך הכילו נשק לצבא ההגנה הישראלי.
אחרית דבר
מסיבות שלא נחשפו במלואן, בשנת 1948, בגיל 71, התפטר זמוריי מתפקיד מנכ"ל חברת הפירות המאוחדת United Fruit, והעביר את ניהול החברה בפועל לידי עמיתו תומאס קאבוט . זמוריי נשאר בעל המניות הגדול ביותר בחברה, והחזיק בתפקיד יו"ר ונשיא החברה עד שנת 1951.
בתו, דוריס זמוריי סטון, (1994-1909) ארכאולוגית ואתנוגרפית, שימשה כמנהלת המוזיאון הלאומי של קוסטה ריקה והעניקה תוארי פרופסור שונים באוניברסיטאות בארצות הברית.
החל מינואר 2012 סטפאני פאולי Stephanie Feoli, נכדתו של סם, מנהלת את הקרן הנדבנית קרן זמוריי ויושבת בחבר המנהלים של אוניברסיטת טוליין.
האטלס העולמי של מבני השפות
האטלס העולמי של מבני השפות (WALS) הוא בסיס נתונים של המאפיינים המבניים (פונולוגיים, דקדוקיים, לקסיקלים) של שפות שנאספו מחומרים תיאוריים. אטלס זה פורסם לראשונה על ידי הוצאת אוניברסיטת אוקספורד כספר עם תקליטור בשנת 2005 ויצא כמהדורה השנייה באינטרנט בשנת 2008. הוא מתוחזק על ידי מכון מקס פלאנק לאנתרופולוגיה אבולוציונית המתחזק את קטלוג גלותלוג ועל ידי הספרייה הדיגיטלית מקס פלאנק. עורכיו של האטלס הם: מרטין הספלמת', מתיו ס. דרייר, דייוויד גיל וברנרד קומרי. האטלס מספק מידע על מיקום, שיוך לשוני, ותכונות טיפולוגיות בסיסיות של מספר רב של שפות העולם. זה כלי המתקשר עם אתר המפות OpenStreetMap. המידע של אטלס זה מתפרסם ברישיון עם זכויות. זהו חלק מפרויקט נתונים מקושרים בין-לשוניים שאירח מכון מקס פלאנק למדע ההיסטוריה האנושית.
דונלד סנגסטר
סר דונלד ברנס סנגסטר (באנגלית: Donald Burns Sangster; 26 באוקטובר 1911 - 11 באפריל 1967) היה פוליטיקאי ג'מייקני, איש מפלגת הלייבור של ג'מייקה, ראש ממשלת ג'מייקה השני. נמל התעופה הבינלאומי סנגסטר במונטגו ביי, הגדול בג'מייקה, נקרא על שמו ודיוקנו מופיע על שטר 100 דולר ג'מייקני.
תולדות חייו
כנער הצטיין סנגסטר, במקביל ללימודיו, גם בספורט והיה שחקן קריקט, מתעמל ומתאגרף. בשנת 1933, בגיל 21, נבחר למועצת מחוז הולדתו ומאז לא חדל מפעילות ציבורית ופוליטית. בשנת 1937 קיבל רישיון לעריכת דין. מ-1949 ועד 1967 כיהן כסגנו של אלכסנדר בוסטמנטה באיגוד עובדי התעשייה ובמפלגת הלייבור של ג'מייקה. כיהן כשר הרווחה, שר העבודה ושר האוצר בממשלותיו של בוסטמנטה. בפברואר 1964, עקב מחלתו של בוסטמנטה, היה סנגסטר לראש המפלגה וראש הממשלה בפועל.
סנגסטר נבחר לראשות הממשלה והחל לכהן ב-23 בפברואר 1967, אולם בעת ביקור במונטריאול, קנדה, נתקף בדימום מוחי תת-עכבישי ומת. רק חמישה ימים לפני כן קיבל תואר אבירות מאת אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת. יו שירר נבחר להחליפו בתפקידיו.
סנגסטר לא נישא מעולם ולא היו לו ילדים.
גופרג'ו רמצ'נדרה ראו
גופרג'ו רמצ'נדרה ראו (כינוי: Gora ; 15 בנובמבר 1902 – 26 ביולי 1975) היה פעיל חברתי הודי, פעיל אתאיסט ומשתתף בתנועת העצמאות ההודית. הוא חיבר ספרים רבים על אתאיזם והציע אתאיזם כביטחון עצמי. הוא הפיץ אתאיזם חיובי על ידי מאמריו, נאומיו, ספריו ועבודתו החברתית. הוא ייסד מרכז אתאיסטי יחד עם אשתו סרסווטי גורה וכמה מתנדבים. ילדיו הם הפעיל החברתי ג' לוואנם, הפוליטיקאי צ'נופאטי וידיה והרופא ג' סמרם.
ראשית דרכו
גורה נולד ב-15 בנובמבר 1902, למשפחה אורתודוקסית טלוגו ברהמינית בצ'הטרפור, אודישה, הודו. הוא למד לתואר בבוטניקה, ובסופו של דבר קיבל את התואר השני שלו בבוטניקה ב- Presidency College במדרס. הוא התחתן עם Saraswathi Gora בשנת 1922, כשהייתה רק בת 10. הוא לימד בוטניקה במכונים שונים במדוראי, קוימבטורה, קולומבו וקאקינאדה, במשך חמש עשרה שנים.
חיים ועבודה
גורה החל את הפעילות שלו נגד אמונות טפלות בשנות ה-1920. הוא ואשתו צפו בפומבי בליקויי חמה, מכיוון שהייתה אמונה תפלה שנשים הרות לא צריכות לעשות זאת. הם שהו בבתים רדופים כדי להפריך את המיתוסים על מקומות כאלה.
בשנת 1933, הוא פוטר מPR Government College Kakinada בקקינדה בשל דעותיו האתאיסטיות. ב-1939 הוא פוטר מהמכללה ההינדית במצ'יליפטנם מאותה סיבה.
מרכז אתאיסט
בשנת 1940, לאחר פיטוריו, הוא ואשתו הקימו את המרכז האתאיסט, בכפר קטן בשם Mudunur במחוז קרישנה. המרכז האתאיסט היה (והוא) מעורב מאוד ברפורמות חברתיות. ערב עצמאות הודו ב-1947, הם העבירו את המרכז האתאיסט לויג'יאוואדה.
ב-1941 הוא פרסם את ספרו הראשון על אתאיזם: "אתאיזם: אין אלוהים" (בטלוגו: "Nasthikatvamu: Devudu ledu").
גורה וגנדי ניהלו כמה דיונים, שחלקם תועדו בספר "An Atheist With Gandhi". כשגנדי ביקש ממנו להבדיל בין אתאיזם לחוסר אלוהים, ענה גורה, "חוסר-אלוהים הוא שלילי. הוא רק מכחיש את קיומו של אלוהים. אתאיזם הוא חיובי. הוא טוען את המצב הנובע מהכחשת האל. לאתאיזם יש משמעות חיובית בתרגול החיים." גנדי תמך בתנועת הרפורמה נגד אי-מגע של גורה, והעיר שהוא מייחל שגורה יצליח לייצר דבר דומה לטסקיגי בהודו. טסקיגי באלבמה, ארצות הברית, הוא אתר חשוב בהיסטוריה של השחורים באמריקה, שבו הקים בוקר טי וושינגטון את אוניברסיטת Tuskegee.
ועידת האתאיסטים העולמית
גורה ביקר במספר מדינות בשנים 1970 ו-1974 הוא היה בקשר עם האתאיסטית האמריקאית, מדלין מורי או'הייר. ב-5 באוקטובר 1970, או'הייר הזכירה את גורה ואת המרכז האתאיסט שלו בתוכנית הרדיו שלה. ב-1970, כאשר גורה עצר בארצות הברית במהלך סיבוב ההופעות שלו, הוא פגש את או'הייר. הם החליטו שצריך לקיים ועידה אתאיסטית עולמית כל שלוש שנים. גורה הציע לארח את הוועידה ראשונה ב-1972. או'הייר לא יכלה להשתתף מכיוון שהוויזה שלה לא אושרה בזמן. ועידת האתאיסטים העולמית הראשונה התקיימה ב-1972. לאחר האירוע פרסם גורה ספר באנגלית בשם "Positive Atheism".
מסיבת בקר וחזיר
גורה ארגן לראשונה "מסיבת ידידות בשר בקר וחזיר" בויג'איוואדה ב-15 באוגוסט 1972, יובל הכסף לעצמאות הודו. דבר זה גרר מהומה והתנגדות גדולה. בשר בקר אסור לאכילה בהינדואיזם ובשר חזיר אסור לאכילה בידי האסלאם. נאמן לעקרונותיו, עודד גורה השתתפות מרצון. Puri Shakaracharya וכמה אורתודוקסים התנגדו באלימות ואיימו לשבש את האירוע.
כאשר הנושא עלה לראשת ממשלה הודו, אינדירה גנדי, הממשלה הגיבה בחיוב והעניקה הגנה משטרתית לאירוע. אלפי אנשים התאספו, כדי לחזות במסיבת הבקר והחזיר. גורה וסרסוואתי גורה, שעמד בראש התוכנית, הבהירו כי היא נועדה להביא לכידות חברתית. המשתתפים התבקשו לחתום בפנקס. בין מאות המתאספים, 138 איש הגיעו ואכלו יחד בשר בקר וחזיר. הם כללו אתאיסטים, ואפילו הינדים אורתודוקסים, מוסלמים ונוצרים. כאשר תוכנית דומה התקיימה בקוימבטורה, השתתפו Periyar EV Ramaswami וגורה. במקומות שונים, כולל Visakhapatnam, Gudivada ו- Suryapet, נערכו תוכניות בשר בקר וחזיר.
דעות פוליטיות ופילוסופיה
גורה תמך בדמוקרטיה חסרת מפלגות.
גורה היה מתומכי גנדי והאמין ב- Sarvodaya (התקדמות של כולם). הוא דחה את המטריאליזם ההיסטורי וראה במרקסיזם 'פילוסופיה פטליסטית'.
הוא האמין שהאתאיזם מאפשר לאדם לעבור את מחסומי הקסטות והדתות. זה מאפשר לאדם להבין שפעולותיו מכוונות על ידי רצון חופשי ולא קארמה, גורל או רצון אלוהי. זה בתורו יאפשר להאריג'אנים להשתחרר, מכיוון שהם לא יאמינו עוד שגורלם להיות בלתי ניתן למגע.
מותו
גורה מת ב-26 ביולי 1975 בויג'איוואדה. האוטוביוגרפיה שלו, שהושלמה כמה ימים לפני מותו, פורסמה ב-1976. המרכז האתאיסטי המשיך להתקיים בהדרכתה של סרסווטי גורה, עד מותה ב-ב-19 באוגוסט 2006.
סיירת חיל הנחתים
סיירת חיל הנחתים (באנגלית: United States Marine Corps Force Reconnaissance) הוא שמו של כוח מיוחד המשתייך לחיל הנחתים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. סיירת חיל הנחתים אמונה על ביצוע סיורים וחדירות בעומק מערכי האויב כדי לספק מודיעין קרבי על תנועותיו וסדרי הכוח שלו, וכן על ביצוע הנחיתה המקדימה על חופים שבהם מתוכננת להתקיים נחיתה של כוחות אמפיביים ואבטחתו עד הגעת הכוחות. כמו כן מוכשרים לוחמי הסיירת בביצוע משימות נוספות כמו אבטחת אישיים ושגרירויות, השתלטות על ספינות ומבנים וכן חילוץ בני ערובה. סיירת חיל הנחתים מחולקת לארבע פלוגות, כאשר לכל צוות יש את היכולת להגיע ולפעול בכל מקום בעולם. סיירת חיל הנחתים משמשת גם כפלוגת סיור לאוגדות חיל הרגלים של הנחתים, ועשתה כן בין היתר במלחמת עיראק.
פירוט ומיקום הפלוגות:
רשות המטרו
רשות המטרו הוקמה בכפוף למשרד התחבורה. רשות המטרו תהיה עצמאית בהפעלת סמכותה לשם מילוי תפקידיה ותפעל בהתאם למדיניות הממשלה. לרשות המטרו יהיו מועצה מאסדרת, ועדה מנהלת ומנהל. תפקידי רשות המטרו, למעט התפקידים שיוחדו למועצה המאסדרת, לוועדה המנהלת או למנהל, יבוצעו בידי המנהל באמצעות עובדי הרשות. רשות המטרו תקדם ותנהל מטעם הממשלה את מיזם המטרו, ובכלל זה תפעל לטובת קידומו כמיזם בעל חשיבות לאומית.
סיירת חיל הנחתים
רקע היסטורי
בעקבות החלטת ארצות הברית להצטרף למלחמת העולם השנייה, הוחלט בחיל הנחתים ליישם את המלצותיו של מייג'ור אוואנס קרלסון להקים גדודי פשיטה על-פי הדגם של הקומנדו הבריטי.
רשות המטרו
רשות המטרו תתקשר בהסכם עם חברה ממשלתית או חברה בת ממשלתית, אחת או יותר, לצורך ביצוע פעולות לקידום מיזם המטרו (בחוק זה- חברה מבצעת). עובדי רשות המטרו הם עובדי מדינה. שר האוצר ושר התחבורה רשאים להורות, בהודעה שתפורסם ברשומות, כי רשות המטרו תקדם ותנהל מיזמים נוספים בתחום התחבורה היבשתית להסעת המונים; כן רשאית הממשלה להטיל על רשות המטרו תפקידים נוספים בתחום התחבורה היבשתית על רשות המטרו.
סיירת חיל הנחתים
רקע היסטורי
ב-16 בפברואר 1942 הוקם גדוד פשיטה הראשון, בפיקודו של לוטננט קולונל מריט "מייק האדום" אדסון, ושלושה ימים לאחר מכן הוקם השני בפיקודו של קרלסון, אשר הועלה לדרגת לוטננט-קולונל גם כן. לוחמי הגדודים נבחרו מבין הנחתים אשר היו מוכנים להתנדב ליחידה החדשה. לוחמי הגדודים אומנו בסיור, חבלה, קומנדו ולוחמה זעירה. דגש מיוחד ניתן ללוחמת ג'ונגל ולביצוע פשיטות מן הים באמצעות סירות גומי. ב-17 - 18 באוגוסט אותה שנה ביצע הגדוד השני, בפיקוד קרלסון וסגנו, ג'יימס רוזוולט, בנו של נשיא ארצות הברית, את הפשיטה על מקין, שהיוותה את הניצחון הקרקעי האמריקני הראשון במלחמה. במערכה גוודלקנל לחמו אנשי גדוד הפשיטה הראשון בפיקוד "מייק האדום" אדסון בקרב רכס אדסון. הפושטים הצטיינו בקרב רכס אדסון ומפקדם, מריט אדסון עוטר במדליית הכבוד.
גדודי הפשיטה ביצעו לאורך המלחמה בחלק ניכר מן הקרבות בהם השתתף חיל הנחתים פשיטות, סיורים והתקפות מחץ כמשמר קדמי. הגדודים פורקו בשנת 1944. בנוסף שואבת היחידה את מורשתה מיחידות קומנדו ימי שפעלו במהלך המלחמה ובהן יחידת החבלה התת-ימית (UDT), יחידת החבלה הקרבית של הצי ויחידת השחיינים המבצעיים של ה-OSS (המשרד לשירותים אסטרטגיים).
רשות המטרו
היסטוריה
במאי 2020 החליט להקים שר האוצר, ישראל כ"ץ מטה תחבורה אשר ירכז פרויקטים לאומיים גדולים בתחום התשתיות והתחבורה, בין הפרויקטים ניתן למנות את המטרו בגוש דן ומסר קווי רכבת קלה חדשים. עם זאת, לאחר הקמת ממשלת ישראל ה-36 וכניסתו של אביגדור ליברמן לתפקיד שר האוצר, החליט האחרון לבטל את המטה בגלל חשש לכפל סמכויות עם שאר משרדי הממשלה.
סיירת חיל הנחתים
רקע היסטורי
בשנת 1957 הוקמה סיירת חיל הנחתים הראשונה והיוותה את הבסיס לפלוגות הסיירת במתכונתן הנוכחית כיחידות הסיור הפשיטה והקומנדו של דיווזיות חיל הנחתים. במלחמת וייטנאם היו בחיל יחידות סיור בשתי רמות: דיוויזיונית וחילית. סיירות החיל פעלו במשימות סיור, פשיטה במהלך כל המלחמה וביצעו בין היתר חדירות סיור עמוקות באזור מפרץ קאם-ראן ולקחו חלק בתוכנית פניקס. במלחמת המפרץ לחמו אנשי הסיירת בקרב חפג'י, וכן שימשו כיחידות סיור ותצפית אשר הכווינו חימוש מונחה מדויק אשר נורה ממטוסי ומסוקי קרב, מצוללות טילים ומשחתות.
רשות המטרו
היסטוריה
ביולי 2021, עלה לאוויר מחדש הרעיון להקמת רשות ייעודית שתעסוק בהקמת המטרו, הוחלט להקים את "רשות המטרו" שתהיה בעלת "סמכות-על" שתמנע עיכובים ובירוקרטיה בהקמת המטרו בגוש דן, כך למשל במקרה ורשויות מקומיות שיבקשו להוציא צו מניעה לעבודות של המטרו בשטחיהן ייאלצו לבקש אישור מהרשות.
סיירת חיל הנחתים
הכשרה ואימונים
לוחמי סיירת חיל הנחתים נבחרים מבין מועמדים רבים בחיל הנחתים. הם עוברים הכשרה ממושכת, קשה ומפרכת, הנמשכת כשנתיים. במסגרת הכשרתם עוברים הלוחמים אימון לוחם חי"ר בסיסי ומתקדם בבסיסי הטירונות וההכשרה של חיל הנחתים (בין שבחוף המזרחי או המערבי). לאחר מכן עוברים הלוחמים אימונים מיוחדים הכוללים הכשרת סיור, צניחה וצניחה חופשית, צלילה, קורס הישרדות-התחמקות-התנגדות-ובריחה כדי להתמודד עם מצבי שבי, לוחמה בטרור, חבלה, קומנדו ולוחמה זעירה.
פאל טלקי
הרוזן פאל טלקי דה שק (בהונגרית: Teleki Pál János Ede; 1 בנובמבר 1879 – 3 באפריל 1941) היה גאוגרף ופוליטיקאי הונגרי. טלקי שבין שתי מלחמות העולם הפך לאנטישמי קיצוני, שימש פעמיים ראש ממשלת הונגריה (1920–1921, 1939–1941), היה גם שר החוץ של המדינה וגם שר החינוך שלה. בתקופת כהונתו הראשונה נחקק בהונגריה החוק האנטי יהודי הראשון באירופה לאחר מלחמת העולם הראשונה, חוק הנומרוס קלאוזוס. במינויו לראש ממשלה שוב בשנת 1939 העביר את המשך החקיקה האנטי יהודית בהונגריה (החוק היהודי הראשון, החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי).
טלקי, מנהיג תנועת הצופים בהונגריה, עורר מחלוקת חריפה בתקופת מלחמת העולם השנייה: מצד אחד בתקופתו עברו מספר רב של חוקי גזע אנטישמיים, מצד שני נטה לטובת בעלות הברית, ביקר את היטלר וגרמניה הנאצית, וסירב לקחת חלק בפלישה ליוגוסלביה. הוא התאבד ב-3 באפריל 1941, כשהודיעו לו שלמרות התנגדותו החל מעבר הצבא הנאצי בהונגריה לצורך כיבוש יוגוסלביה.
אנדרטה שהייתה אמורה לעמוד מול משכן הנשיאות בבודפשט לא הוצבה בלחץ מרכז שמעון ויזנטל.
השרפה במועדון קוקונט גרוב
בליל 28 בנובמבר 1942 כילתה שרפה את מועדון ה"קוקונט גרוב" בבוסטון. בשרפה נספו 492 איש, רובם ככולם משאיפת עשן רעיל, עקב שרשרת כשלים במבנה. הייתה זו השרפה השנייה בגודלה במקום ציבורי עד אז (לאחר השרפה בתיאטרון אירוקווי בשיקגו ב-1903, בה נספו 602 איש). עקב השרפה תוקנו חוקים ותקנות בניה ורישוי המתקיימים עד ימינו.
ה"קוקונט גרוב"
מועדון הלילה "קוקונט גרוב" (באנגלית: Coconut Grove, מילולית: חורשת הקוקוס) היה הגדול והמפורסם מסוגו בבוסטון של תקופת מלחמת העולם השנייה. מבנה המועדון שיכן לפני כן מחסן סחורות גדול, לא הרחק מנמל בוסטון והורכב מבאר משקאות בקומת התחתונה (קומת מרתף למחצה) ואולם ריקודים ומסעדה בקומה שמעליו.
בעלי המקום בעת השרפה היה המאפיונר ברנט "בארני" ולנסקי (Barnet "Barney" Welansky), שקיבל רישיון הפעלה מבלי לעמוד בדרישות החוק לגבי בטיחות. הוא אף העסיק קטינים כמלצרים, בניגוד לחוק.
המקום המפואר התנאה בתפאורה של עצי קוקוס מפלסטיק ווילונות ארוכים נרחבים יצרו פינות נסתרות ונעימות. האווירה התיימרה להיות של אי באוקיינוס השקט.
השרפה
28 בנובמבר היה מוצאי שבת של סוף השבוע של חג ההודיה, יום עמוס חוגגים ומבלים, רבים מהם חיילי צי ארצות הברית וחברותיהם. על אף שתפוסתו המרבית של המועדון הייתה 460 איש לכל היותר, הצטופפו במקום מאות אנשים נוספים, לפי הערכות מסוימות עד כדי 1,000 איש.
מכל מקום, ברור כי שפע החומרים הדליקים מהם הורכבה התפאורה סייעו להתפשטות האש, שבתחילה ניסו לכבותה המלצרים עם כוסות סודה. בתוך דקות פרץ כדור אש אל הקומה שמעל. החוגגים נסו ישירות אל דלת הכניסה, הפתח היחיד שהכירו במבנה. אולם דלת הכניסה הייתה דלת מסתובבת ועומס הקהל הצובא עליה משני כיווני הסיבוב נעל אותה למעשה. למעלה מ-300 איש נרמסו לפני הדלת בעוד אחרים נחנקים מהעשן הסמיך שהתפשט במקום. דלת אחרת במקום שימשה כפתח מילוט, אולם דלת זו, שלא הייתה נעולה, נפתחה כלפי פנים ואף מולה נהרגו רבים ברמיסה ובחנק לפני שהצליחו לפרוץ אותה.
כבאים שכיבו שרפה סמוכה הבחינו בעשן העולה מהמועדון וחשו למקום, אך נותרו חסרי אונים. גם לחיילים ולמלחים שחשו למקום לא נותר אלא לחלץ עשרות גופות אל הרחוב. בין הנספים היה שחקן הקולנוע באק ג'ונס.
רבים מהניצולים סבלו מכוויות קשות והיו מבין הראשונים שטופלו באופן שיטתי בפניצילין נגד זיהומים.
החקירה והמסקנות
בחקירה התברר שעל אף שבבניין הותקנו יציאות חירום, חסם אותן הבעלים בקרשים ולבנים, מפחד שמא חוגגים יחדרו פנימה או יברחו החוצה מבלי לשלם. כן התבררה שורת מחדלים על התקנות הקיימות באותה עת לגבי שכירת והכשרת מלצרים והקפדה על התפוסה. ולנסקי נדון ל-12 עד 15 שנים בכלא ושוחרר לאחר ארבע שנים, עקב מחלת הסרטן בה לקה, הוא מת שבועות ספורים לאחר שחרורו.
חקירת השרפה, כמו גם שרפות קטנות יותר בעלות מאפיינים דומים, הביאה לחקיקת Building Exits Code, החוק ליציאות חירום, המסדיר קיום מספר נאות של פתחי חירום זמינים, הכוונה מוארת ברורה לפתחי חירום, התקנת דלתות חירום הנפתחות כלפי חוץ, התקנת דלת גדולה נפתחת כלפי חוץ לצד דלת מסתובבת ועוד.
תהילים ק"מ
תהילים ק"מ הוא המזמור ה-140 בספר תהילים (על פי המספור של תרגום השבעים והוולגטה, זהו המזמור ה-139 במספר).
תוכן המזמור
מזמור ק"מ הוא אחד ממזמורי דוד הפותחים ב"למנצח מזמור לדוד". המחבר מבקש מהאל להציל אותו מאדם רע ומאיש רשע בכלל. לרשע יש לשון כמו נחש והוא מנסה להפיל בפח את המחבר ו"לדחות פעמיו". הרשעים טומנים פח, חבל ומוקש למחבר. המחבר מתפלל אל האל – "אלי אתה!" ומבקש ממנו לשמוע את תחינתו ולא לתת לרשע להפיק את זממו. בסוף המזמור המחבר מצהיר שהוא יודע שהאל יעשה "דין עני משפט אביונים" ורק צדיקים וישרים הם אלו שיזכו לשבת לפני האל.
המזמור במגילות מדבר יהודה
תחילת מזמור זה נמצאה במגילת התהילים הגדולה ממערה 11 בקומראן, בקטע קטוע.
מלבד השינויים המקובלים בכל מגילות קומראן של כתיב עברי מלא יותר ניתן להבחים ב-3 שינויים חשובים:
המזמור ביהדות
בתלמוד הבבלי במסכת ברכות לב עמוד ב מובא – " אמר ר' יהושע בן לוי המתפלל צריך לשהות שעה אחת אחר תפלתו שנאמר "אַךְ צַדִּיקִים, יוֹדוּ לִשְׁמֶךָ; יֵשְׁבוּ יְשָׁרִים, אֶת-פָּנֶיךָ" שזהו הפסוק האחרון בפרק.
בהתאם לכך גם הורה הרבי מליובאויטש לומר פסוק זה כל יום אחר התפילה.