cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יצחק שניאור
קריירת משחק
שניאור נולד בפולין וכשהיה בן 8 עלה לארץ ישראל (ב-1933). בגיל 14 נרשם למחלקת הנוער של בית"ר תל אביב שם בלט בכישרונו הרב בעמדת החלוץ. מכיוון שהיה חבר בקן הנוער של בית"ר אשר חבריה האמינו בתורתו של המנהיג זאב ז'בוטינסקי בחר להרשם דווקא לקבוצת בית"ר במחוז תל אביב בגילו הצעיר. מאמן בית"ר, לאיוש (אריה) הס, הקדיש זמן רב לטיפוחו של שניאור. בגיל 15 בלבד כבר הצטרף לאימוני הקבוצה הבוגרת, ובגיל 16 כבר עשה את הופעת הבכורה שלו במדי הבוגרים בבית"ר תל אביב. בשנות ה-40 כיכב שניאור במדי בית"ר תל אביב, כך ב-1942 היה שותף לזכיית בית"ר תל אביב בגביע ארץ ישראל. בחודש דצמבר 1945 שיחקה בית"ר תל אביב במפגש ידידות לעיני 20 אלף צופים באצטדיון המכביה נגד הקבוצה היוגוסלבית היידוק ספליט והפתיעו בניצחון 2:4 על היוגוסלבים. החגיגות בסיום המשחק היו גם לכבוד סיום מלחמת העולם השנייה. בית"ר תל אביב קיימה משחקים רבים אחרים נגד נבחרות של הצבא הבריטי כמו "הוונדררס" ו"קורינטיאס", קבוצות שהיו על טהרת שחקנים מנבחרות אנגליה, אירלנד וסקוטלנד, והבריטים ציינו בעיקר את משחקו 'האנגלי' של יצחק שניאור.
בתקופת המנדט הבריטי לפני הקמת מדינת ישראל, היה שניאור לוחם בשרות האצ"ל והשתתף בפעולות מבצעיות רבות החל ממעקבים אחרי קציני הבולשת הבריטית וכלה בפעולות מבצעיות חסויות. בין הפעולות בהן השתתף ועליה סיפרו חבריו של שניאור הייתה שוד רכבת אנגלית עליה היה כסף רב ש'נלקח' לצורכי המרד. שוד הרכבת היה בצהרי היום וכבר אחר הצהרים הופקד שניאור על מרכז הגנת קבוצתו. ב-1947 פירקו הבריטים את בית"ר תל אביב בצו הנציב העליון בטענה ששחקניה הם לוחמי מחתרת. קבוצה חדשה בשם 'נורדיה תל אביב' הוקמה במקומה ושניאור נמנה עם שחקניה עד לפירוקה והחזרת המועדון לשמו המקורי, ביום הכרזת העצמאות למדינת ישראל ב-1948.
בין השנים 1948–1956 בעודו משחק במכבי תל אביב, רשם שניאור 14 הופעות במדי נבחרת ישראל, בחלקן היה קפטן הנבחרת. שניאור הופיע עם הנבחרת במוקדמות מונדיאל 1950 בברזיל ובמוקדמות מונדיאל 1954 בשווייץ. לאחר פרישתו של חברו אלי פוקס מנבחרת ישראל, שניאור הפך לקפטן הנבחרת הלאומית. זכור במיוחד תפקידו היוקרתי כקפטן הנבחרת הלאומית בשני המשחקים על הכרטיס לאולמפיאדת מלבורן 1956 נגד נבחרת רוסיה במוסקבה ובמפגש הגומלין באצטדיון רמת גן.
משחקו האחרון של יצחק שניאור במדי הנבחרת נערך בספטמבר 1956 בטורניר במסגרת גביע אסיה בהונג קונג בו ניצחה ישראל 1:2 נגד נבחרת דרום וייטנאם.
עם שובה של הנבחרת מהמזרח הרחוק ולקראת עונת 1956/1957, עזב שניאור את מכבי תל אביב והפך למאמן-שחקן במכבי יפו, אותה הוביל לגמר הגביע של 1957 נגד הפועל פתח-תקווה בו הפסידה הקבוצה 2:1 במשחק שנערך בקרית אליעזר, והסתפקה בסגנות בלבד. לאחר עונה זו פרש שניאור סופית מכדורגל פעיל והחליט להתמקד באימון בלבד.
קריירת אימון
לאחר שתלה את הנעליים ב-1958 החל לאמן, ובקריירת האימון שהסתיימה בתחילת שנות ה-90, אימן את הקבוצות מכבי יפו, מכבי שעריים, הפועל חדרה, בני יהודה תל אביב, הפועל פתח תקווה, בית"ר תל אביב, בית"ר ירושלים, הכח רמת גן, שמשון תל אביב, מכבי נתניה, מכבי תל אביב והפועל תל אביב. שניאור זכה בשלוש אליפויות כמאמן (הכח רמת גן, מכבי תל אביב והפועל תל אביב).
הוא אימן בין היתר את הנבחרת הצעירה של ישראל, אך התפרסם בעיקר כמאמן לצדו של יעקב גרונדמן, שכונו על ידי העיתונות "צמד ש.ג", ואימנו ביחד את נבחרת ישראל במשך ארבע שנים (1988 עד 1992) כאשר הובילו אותה להישג נדיר, כשהעפילו איתה למשחקי ההצלבה מול נבחרת קולומביה, שכמעט והסתיימו בהעפלה למונדיאל 1990. משחקו האחרון בנבחרת כמאמן היה במשחק מול נבחרת איסלנד שנגמר בתוצאה 2:2 באצטדיון רמת גן. לאחר מכן אימן את הנבחרת האולימפית של ישראל בכדורגל לקראת אולימפיאדת ברצלונה 1992. בסך הכל אימן שניאור את הנבחרת הבוגרת (ביחד עם גרונדמן) ב-18 משחקים רשמיים מתוכם ניצח בחמישה, סיים חמישה בתיקו והפסיד בשמונה. את הנבחרת הצעירה (שמכונה גם 'הנבחרת האולימפית') אימן ב-15 משחקים.
בשנת 2004 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
שניאור נפטר ב-20 בנובמבר 2011, בגיל 85, אחרי מאבק במחלה קשה מספר שנים לפני כן.
בתו, דרורה, נשואה לזאב זלצר, כדורגלן עבר ומאמן.
כשחקן
בית"ר תל אביב מכבי תל אביב
מסוף רדינג
מסוף רדינג הוא מסוף תחבורה ציבורית, השוכן בשדרות רוקח בצפון תל אביב, והקרוי על שם תחנת הכוח רדינג הנמצאת בסמוך לו. המסוף גובל בבית הלוויות של תל אביב ממזרח, בשדרות רוקח מדרום, בנחל הירקון ממערב ובחוות הדלק של תחנת הכוח רדינג מצפון.
מסוף רדינג הוקם כחלק מתפיסה שאומצה בשנות ה-70 ובשנות ה-80, ואשר מטרתה הייתה לרכז את תחנות המוצא של קווי האוטובוסים בתל אביב במסופים מרכזיים. מסופים אלה הוקמו בשיטת חנה וסע, והם פינו את רחובות העיר מאוטובוסים חונים. חניונים דומים הוקמו, בין היתר, במסוף כרמלית, במסוף 2000 ובמסוף אוניברסיטת תל אביב. אל מסוף רדינג הועברו תחנות המוצא של מספר קווי אוטובוס, בעיקר מכיכר פלומר שבמגרשי התערוכה הישנים, בצידו הדרומי של הירקון.
כיום פועלים במסוף אוטובוסים של חברות דן, אגד, קווים, מטרופולין ונתיב אקספרס, אפיקים וכן תחנת המוצא של מוניות השירות בקו 4. מהמסוף יוצאים קווי אוטובוס לרחבי תל אביב, לחולון, בת ים, ראשון לציון ואל בקעת אונו, וכן אל השרון והשומרון. התנועה במסוף רבה, ומדי יום מגיעים אליו ויוצאים ממנו מאות אוטובוסים. סמוך למסוף שוכנים שלושה מגרשי חניה שבהם 1,500 מקומות חניה סך הכל. במטרה לעודד את השימוש במסוף, בוטלה האגרה במגרשי החניה באמצע שנת 2008.
החל מקיץ 2009, משמש המסוף תחנת מוצא לרוב קווי הלילה המופעלים בגוש-דן ולקווי הלילה הבין העירוניים.
קווי אוטובוס
מקרא סימנים:
מאדאם רולאן
מארי-ז'אן מנון רולאן דה לה פלאטייר (בצרפתית: Marie-Jeanne 'Manon' Roland de la Platière; 17 במרץ 1754 – 8 בנובמבר 1793) הייתה מהפכנית וסופרת צרפתייה.
ילדותה
מארי ז'אן פליפון, הידועה בכינויה מנון, הייתה בתם היחידה של פייר גטיאן פליפון ואשתו מרגריט בימונט. ששת אחיה נפטרו בעודם תינוקות. בשנתיים הראשונות לחייה, התגוררה אצל מינקת בערפיאון, עיירה קטנה מדרום-מזרח לפריז.
היא הייתה ילדה מוכשרת וכבר בגיל חמש לימדה את עצמה קרוא וכתוב. בשיעורי הקטכיזם שמו לב הכמרים לכשרונותיה הברוכים, ומכיוון שהייתה בת יחידה, היא זכתה לקבל יותר השכלה ממה שהיה נהוג להעניק באותה עת לבנות מרקע חברתי זהה לשלה. מורים הגיעו לבית המשפחה כדי ללמדה קליגרפיה, היסטוריה, גאוגרפיה מוזיקה ועוד. אביה לימד אותה רישום והיסטוריה של האומנות, דודה שהיה כומר לימד אותה לטינית, וסבתה שהייתה אומנת, דאגה ללמדה איות ודקדוק. בנוסף, היא למדה מאמה כיצד לנהל משק בית. בילדותה היא הייתה מאוד דתית ולפיכך התגוררה לבקשתה במנזר במשך שנה. בבגרותה החלה להטיל ספק בתורת הכנסייה הקתולית. למרות שנטשה את ההכנסייה, היא המשיכה להאמין כל חייה בקיומו של האל, אלמותיות הנפש, והחובה המוסרית לעשות טוב. רעיונותיה קרובים מאוד לדאיזם.
המהפכה
ברחבי צרפת, ובמיוחד בפריז, התגברו המחאות נגד התנאים החברתיים, הכלכליים והפוליטיים ששררו באותה עת. משפחת רולאן הייתה במובנים רבים נציגה של האליטה המהפכנית העולה. בני המשפחה התמרמרו על השחיתות שאפיינה את בית המשפט בוורסאי. הם העדיפו כלכלה ליברלית וביטול תקנות ישנות, ועזרו בסעד לעניים, וכאשר התכנס גנרל ארצות הברית בצרפת בשנת 1789, מאדאם רולאן ובעלה היו מעורבים בעריכת הקאהייר דה דולאנס המקומי, המסמך בו יכלו אזרחי ליון להביע את טענותיהם לגבי המערכת הפוליטית והכלכלית. הפוליטיקה לא מילאה שום תפקיד מרכזי בתכתובת של מאדאם רולאן לפני 1789, אך במהלך אותה שנה היא התלהבה יותר ויותר מההתפתחויות הפוליטיות.
מותה של מאדאם
ב־31 באוקטובר 1793 הוצאו להורג עשרים ואחד הפוליטיקאים של גירונדין לאחר משפט קצר, וביניהם מאדאם רולאן. הקבוצה כללה את חברתה הטובה בריסו.
אבדן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יחידות מידה לטמפרטורה
למדידה של טמפרטורה משמשות בעיקר שלוש מערכות של יחידות מידה:
כמו כן, ניתן למדוד טמפרטורה אבסולוטית, שהיא למעשה אנרגיית החום של העצם הנמדד.
מעלות צלזיוס
להוציא חמש מדינות, משתמשים בסולם זה בכל העולם, הן בשימוש רשמי והן בשימוש יום־יומי.
קלווין
היחידה קלווין, אשר מסומנת באות K, נקראת על־שם הפיזיקאי לורד קלווין. קלווין היה הראשון שקבע ב־1841 את נקודת האפס על פי שיקולים מדעיים. נקודת אפס זו, הנקראת "האפס המוחלט", היא מינוס 273.15 מעלות צלזיוס - זוהי הטמפרטורה הנמוכה ביותר האפשרית מבחינה פיזיקלית.
סולם קלווין מבוסס על סולם צלזיוס, אך מודד את הטמפרטורה החל מהאפס המוחלט. מאחר שערכו של האפס המוחלט הוא C° 273.15−, נמצא שזו הסטייה בין שני הסולמות.
הקלווין היא אחת מיחידות ה־SI הבסיסיות, ומשמשת בעיקר לצרכים מדעיים.
מעלות פרנהייט
מעלות פרנהייט, שסימנן F°, נקראות על־שם הפיזיקאי הגרמני דניאל גבריאל פרנהייט (Daniel Gabriel Fahrenheit). השיטה מבוססת על נקודת ההתכה של תערובת שווה של קרח ומלח וטמפרטורת גוף ממוצעת של אדם בריא כנקודות מוצא.
בתחילה חילק פרנהייט את הסולם שלו ל־12 יחידות ומאוחר יותר חילק כל יחידה לשמונה, וכך נוצר סולם בן 96 מעלות.
לאחר מותו של פרנהייט אובחנה סטייה בסולם שלו, והסולם כויל כך שנקודת ההתכה (הקיפאון) של המים היא 32 ונקודת הרתיחה של המים היא F° 212. נקודת האפס בסולם זה היא הטמפרטורה שאליה יורד קרח כתוש כאשר מערבים אותו במלח.
שיטה זו משמשת באופן רשמי רק בחמש מדינות.
מעלות ניוטון
אייזק ניוטון היה ככל הנראה הראשון שהגדיר יחידת מידה מדויקת לטמפרטורה, סביב שנת 1700. בסולם ניוטון (Newton), נקודת האפס היא נקודת הקיפאון של המים (כמו בסולם צלזיוס), אך טמפרטורת הרתיחה של מים נמדדת ב־33 מעלות ניוטון, כך שגודלה של כל מעלה בסולם צלזיוס הוא 0.33 מגודלה של מעלה בסולם ניוטון.
מעלות ראומיר
מעלות ראומיר (Réaumur) היו נהוגות בצרפת. בסולם ראומיר, נקודת האפס היא נקודת הקיפאון של המים, כמו בסולם צלזיוס; אולם גודלה של כל מעלה בסולם ראומיר הוא 0.8 מעלות צלזיוס. כך, למשל, טמפרטורת הרתיחה של מים נמדדת ב־80 מעלות ראומיר.
מעלות רמר
בסולם רמר (Rømer), נקודת האפס נקבעה כטמפרטורה שבה קופאת תמיסה רוויה של מי מלח, ונקודת הרתיחה של המים הוגדרה להיות 60 מעלות רמר.
מעלות רנקין
בסולם רנקין (Rankine), נקודת האפס היא האפס המוחלט, כמו בסולם קלווין, אולם גודל המעלה זהה לגודל המעלה בסולם פרנהייט.
כך, למשל, נקודת הקיפאון של המים היא 491.67 מעלות רנקין.
המרה בין הסולמות
נוסחאות להמרה בין הסולמות העיקריים:
פסגת שנק
פסגת שנק (באנגלית: Schenck Peak) היא פסגה בהרי דסקו בקצה הדרום מזרחי של האי רוטשילד, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 500 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת 3.7 קילומטרים דרומית-מערבית לפסגת מוריל.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שמו של ג'יימס נ. שנק (James N. Schenck), שהיה קצין המבצעים באונייה שוברת הקרח של משמר החופים של ארצות הברית USCGC Staten Island, במהלך מבצע דיפ פריז, בשנת 1971.
זבד אפריקאי
זֶבֶד אַפְרִיקָנִי (שם מדעי: Civettictis civetta) הוא מין יונק אפריקאי ממשפחת הגחניים והוא המין הגדול ביותר בבני משפחתו. גחן זה הוא המין היחיד בסוגו.
תפוצה
הזבד האפריקאי נפוץ מחוף אל חוף באפריקה שמדרום לסהרה. הוא הובא בידי האדם לסאו טומה. בעל חיים זה פעיל בעיקר בלילה ומבלה את שעות היום בשינה בצמחייה הסבוכה. במשך הלילה, כאשר הזבד בשיא פעילותו, הוא עשוי להימצא במגוון רחב של בתי גידול, מיער סבוך לשטחים פתוחים. הזבד האפריקאי הוא בעל חיים יחידאי.
אנטומיה ומראה
הזבד האפריקאי הוא אחד משני מיני הגחניים הגדולים ביותר, לצד הבינטורונג האסייתי. הנקבות במין זה נחשבות לעיתים לגדולות מהזכרים, אם כי לא קיימים הבדלי גודל משמעותיים בין הזוויגים. משקל הזבד האפריקאי נע בין 7 ל-20 ק"ג, ובממוצע כ-12.5 ק"ג. אורך הראש והגוף יחדיו נע בין 67 ל-84 ס"מ, אורך הזנב נע בין 34 ל-47 ס"מ וגובה הכתפיים הוא 40 ס"מ בממוצע. הזבד האפריקאי הוא בעל חיים מוצק בעל גוף ארוך ורגליים קצרות יחסית לגופו, אף שהרגליים האחוריות גדולות וחזקות מהקדמיות במידה ניכרת. יש לו צוואר קצר ורחב, חוטם מחודד, אוזניים קטנות ומעוגלות, עיניים קטנות וזנב ארוך וסבוך. לזבד האפריקאי חמש אצבעות בכל כף רגל, כאשר האצבע הראשונה ממוקמת מעט מאחורי האחרות. הוא בעל טפרים ארוכים ומעוקלים הנשלפים חלקית. כפות הרגליים קטנות ואינן מתאימות לחפירה או לטיפוס וסוליית כף הרגל חסרת שיער. לזבד האפריקאי גולגולת סינאפסידית בעלת מבנה כבד והיא הארוכה מבין כל גולגולות הגחניים. עצמות הלחיים איתנות ומאפשרות אזור חיבור גדול לשריר המלעס, ובגולגולת גם רכס סגיטלי מפותח המאפשר אזור חיבור גדול לשריר הצדע. מבנה שרירים זה בנוסף ללסת של הזבד האפריקאי מעניקים לו נשיכה חזקה המתאימה לתזונתו כאוכל-כול. לזבד האפריקאי ארבעים שיניים בסך הכל, וסידורן הוא 3/3, 1/1, 4/4, 2/2. פרוות הזבד האפריקאי גסה, ובדומה ליונקים רבים יש לו שני סוגים של פרווה, פרווה תחתונה ושערות מגן. הדוגמה על הפרווה משתנה מפרט לפרט, בדומה לטביעת אצבע. צבע הפרווה באזור הגב עשוי להיות לבן, צבע קרם, צהוב או אדמדם. הפסים, הנקודות והכתמים שמכסים את פרוות בעל החיים בצבע חום חזק עד שחור. על הרגליים האחוריות ישנם פסים רוחביים בולטים ועל מרכז הגוף יש בדרך כלל נקודות שהופכות לפסים אורכיים מעל הרגליים הקדמיות. הזנב שחור עם כמה טבעות לבנות וכפות הרגליים שחורות לחלוטין. על הראש, הצוואר והאוזניים סימנים ברורים. אזור העיניים מכוסה ברצועה שחורה כמו בדביבון ועל הצוואר יש זוג טבעות שחורות. מצוואר בעל החיים עד בסיס הזנב לאורך עמוד השדרה ישנה ציצת פרווה ששערותיה ארוכות יותר משאר הפרווה. כאשר הזבד האפריקאי חש מאוים הוא זוקף את ציצת הפרווה כדי להיראות גדול ומסוכן יותר וכך להרתיע טורפים. מאפיין בולט של הזבד האפריקאי הוא הבלוטה הפריניאלית, אשר הופקה ממין זה יותר מאשר כל מין אחר של זבד. הבלוטה מפרישה חומר שעווני לבן או צהוב הנקרא זבד, אשר משמש את הזבד לסימון הטריטוריה שלו ואת האדם בתעשיית הבשמים. בלוטות פריניאליות ואנאליות מצויות גם בזכרים וגם בנקבות של הזבד האפריקאי, אך הבלוטות בזכרים גדולות יותר ומפרישות הפרשה חזקה יותר. הבלוטות הפריניאליות ממוקמות בין שק האשכים לעורלה בזכרים ובין פי הטבעת לפות בנקבות.
תזונה
הזבד האפריקאי הוא אוכל-כול הניזון מחולייתנים קטנים, חסרי חוליות, ביצים, פגרים וחומר צמחי. בנוסף, הוא מסוגל לעכל חסרי חוליות רעילים (כמו רבי-רגליים שמינים אחרים נמנעים מלאכול) ונחשים. הזבד מוצא את מזונו בעיקר באמצעות חושי הריח והשמיעה ופחות באמצעות חוש הראייה.
התרבות
תוחלת החיים הממוצעת של הזבד האפריקאי נעה בין 15 ל-20 שנים. ההזדווגות מתרחשת בחודשי הקיץ החמים והלחים, מאוגוסט עד ינואר. זוהי התקופה המועדפת בשל אוכלוסיות החרקים הגדולות. הנקבות יוצרות קן, בדרך כלל בצמחייה סבוכה ובבור שנחפר על ידי בעל חיים אחר. הנקבות נכנסות לייחום מספר פעמים בשנה ויכולות להמליט עד שלושה שגרים בשנה, כשבכל שגר צאצא אחד עד ארבעה. הצאצאים נולדים מפותחים יחסית לרוב הטורפים, הם מכוסים פרווה קצרה וכהה ויכולים לזחול עם היוולדם. הצאצאים עוזבים את הקן אחרי 18 ימים, אך תלויים בחלב אימם ובהגנתה במשך חודשיים נוספים.
הזבד בשימוש האדם
הפרשת הבלוטות הפריניאליות היוותה מרכיב בסיסי בבשמים רבים במשך מאות שנים והיא נמצאת בשימוש עד היום, אם כי במידה פחותה מאז יצירת המושק הסינתטי. זבדים אפריקאים גודלו בשבי וההפרשה הופקה מהם ודוללה לתוך בשמים. הזבד האפריקאי מסוגל להפריש שלושה עד ארבעה גרמים של נוזל בשבוע, והוא נמכר בכ- 500 דולרים לק"ג. לפי ארגון ה- WSPA החברות שאנל, קרטייה, ולנקום הודו בשימוש בהפרשה כמרכיב במוצריהן, ובדיקות מעבדה גילו את המרכיב בבושם שאנל מספר 5.
אבאדאן
אַבָּאדָאן (בפרסית: آبادان) היא עיר בפרובינציית ח'וזסתאן בדרום-מערב איראן, השוכנת על האי אבאדאן שבנהר ארוואנד רוד, כ-53 קילומטרים מהמפרץ הפרסי, סמוך לגבול איראן-עיראק. האי, 68 קילומטרים אורכו ו-3–19 קילומטרים רוחבו, גובל במערב בארוואנד רוד ובמזרח בבאהמנשיר, שפך נהר כארון. אבאדאן היא בירת מחוז אבאדאן. היא ידועה גם כעיר נפט גדולה, ועיקר התעשייה בעיר הוא מהפקת נפט.
היסטוריה
אבאדאן נחשבת לעיר שהתפתחה במקור כעיר נמל תחת שלטון בית עבאס. על-פי האגדה, היא נוסדה על ידי איש קדוש, "אבאד", ובתקופה זו הייתה מרכז סחר של מלח ומחצלות ארוגות. שקיעת הסחופת בשפך הנהר הרחיקה את העיר מהנהר; אבן בטוטה תיאר את אבאדאן בתור עיר קטנה על מישור שטוח הסמוך לים. מן הבחינה המדינית, אבאדאן הייתה פעמים רבות מוקד של מחלוקת בין כוחות פוליטיים סמוכים. בשנת 1847, רכשה אותה ממלכת פרס, ומאז ואילך נותרה העיר תחת שלטונה. למן המאה השבע-עשרה היה האי אבאדאן חלק מאדמות שבט כעב (בני כעב) הערבי. ענף של חמולה זו, מוחייסן, מיקם את מרכז העניינים שלו במוחמרה (כיום ח'וראמשהר), עד לסילוקו מהשלטון של השייח' ח'זעל בשנת 1924.
אקלים
האקלים בעיר הוא מדברי. הקיץ יבש וחם בצורה קיצונית, ובו הטמפרטורה היא מעל 45 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה בחורף היא 16-20 מעלות צלזיוס.
בין הקירות
בין הקירות (בצרפתית: Entre les murs) הוא סרט קולנוע צרפתי שיצא לאקרנים בשנת 2008 בבימויו של לורן קאנטה בהתבסס על ספרו האוטוביוגרפי באותו שם מאת פרנסואה באגודו.
פרסים
הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 2008, בפרס לומייר לסרט הטוב ביותר ונבחר למועמד של צרפת לפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר.
קישורים חיצוניים
ביקורות
תקרית לאג'ו
תקרית לאג'ו, הידועה גם כחטיפת המעבורת "לאג'ו", הייתה אירוע טרור, שהתרחש ב-31 בינואר 1974 באי פולאו בוקום, סינגפור. ארבעה מחבלים מארגוני הטרור הצבא האדום היפני והחזית העממית לשחרור פלסטין תקפו את מתחם זיקוק הנפט של חברת האנרגיה "של" באי פולאו בוקום ובהמשך חטפו את המעבורת "לאג'ו", ולקחו את חמשת אנשי הצוות שלה כבני ערובה.
משבר בני הערובה נפתר לאחר שממשלת סינגפור אפשרה למחבלים לשוב בבטחה למזרח התיכון בתמורה לשחרור אנשי הצוות החטופים. אירוע זה היה אירוע הטרור הבינלאומי הראשון בסינגפור.
התקרית
ב-31 בינואר 1974, קבוצה של ארבעה גברים חמושים בתת מקלעים וחומרי נפץ, יצאה לבצע פיגוע במתחם בתי זיקוק הנפט של חברת "של" בפולאו בוקום, אי קטן השוכן מדרום לאי סינגפור. שניים מהמחבלים היו חברים בצבא האדום היפני (JRA) והשניים האחרים השתייכו לחזית העממית לשחרור פלסטין (PFLP). מטרתם הייתה לשבש את אספקת הנפט הגדולה מסינגפור למדינות אחרות, ובמיוחד לדרום וייטנאם (ימי מלחמת וייטנאם). ב-1 בפברואר 1974 הצהיר דובר החזית העממית בביירות כי מטרת הפיגוע הייתה לשמש אזהרה לכל חברות הנפט המונופוליסטיות בפרט ולאימפריאליזם בכלל, הגורמים לדיכוים המתמשך של הערבים במזרח התיכון.
בתחילת פעולתם עלתה סירת המחבלים על שונית אלמוגים סמוכה. הם הצליחו להגיע לחוף פולאו בוקום לאחר ששכנעו ספן חולף תמים לגרור אותם לעבר האי. כשהם פנו לעבר השער של מתקן הנפט, הם ירו יריות לעבר שני כלי רכב חולפים, אך איש לא נפגע. שומר בעמדת האבטחה של המתקן הצליח להימלט ולהפעיל את האזעקה. המחבלים הצליחו לפוצץ 3 מתוך 12 חומרי הנפץ שנשאו אך הם הצליחו לגרום רק לנזק קל.
בניסיונם לברוח לאחר הביצוע הכושל של הפיגוע במתקני הנפט, חטפו המחבלים את המעבורת "לאג'ו" במזח הראשי של האי ולקחו את כל חמשת אנשי הצוות שלה כבני ערובה. עד מהרה גילו שלטונות סינגפור על חטיפת המעבורת והחל מרדף אחריה. המעבורת הוקפה במהירות על ידי ספינות תותחים של חיל הים הסינגפורי וספינות סיור של משמר החופים הסינגפורי במעגן המזרחי, ממש מחוץ למפרץ המרינה.
בשבעה הימים הבאים התנהל משא ומתן אינטנסיבי בין ממשלת סינגפור למחבלים. שניים מבני הערובה הצליחו להימלט משוביהם על ידי קפיצה מסיפון המעבורת באמצע הלילה וחולצו במהירות על ידי הכוחות הסינגפוריים. לבסוף הסכימו המחבלים לשחרר את כל אנשי הצוות החטופים שנותרו בתמורה לליווי של קבוצת "עֲרֵבִים" שילוו אותם בשלום למזרח התיכון. קבוצה זו שכללה 13 בני אדם, הורכבה מארבעה אנשי קומנדו מצבא סינגפור (SAF) ושמונה גורמי ממשל בראשות מנהל חטיבת הביטחון והמודיעין (SID) של משרד הביטחון של סינגפור, סלפן רמנתן.
בליל 7 בפברואר הועברה קבוצת המחבלים מהמעבורת למטה משטרת החופים ומשם לשדה התעופה הצבאי פאיה לבאר, שם מסרו המחבלים את נשקם ושחררו את שאר בני הערובה. לאחר מכן, ארבעת המחבלים עזבו את סינגפור ב-8 בפברואר בשעה 1:25 בבוקר, בליווי קבוצת ה-"עֲרֵבִים" בראשות רמנתן בטיסה מיוחדת של ג'פאן איירליינס לכווית. בהגיעם לכווית, שבה קבוצת ה-"עֲרֵבִים" חזרה אל סינגפור. המחבלים התקבלו בכווית ומשם הוטסו לדרום תימן.
כל חברי צוות המשא ומתן קיבלו עיטורי כבוד ב-9 באוגוסט 1974, היום הלאומי של סינגפור (יום העצמאות). 20 שנה מאוחר יותר הפך אחד מדמויות המפתח באירוע, סלפן רמנתן לנשיאה השישי של סינגפור וכיהן בשתי כהונות כנשיא משנת 1999 עד 2011.
רפואת אף אוזן גרון
רפואת אף אוזן גרון וניתוחי ראש צוואר (בלועזית: אוֹטוֹרִינוֹלָרינגוֹלוֹגְיָה; באנגלית: Otorhinolaryngology), היא ענף ברפואה כירורגית המתמחה בטיפול במחלות במערכת האף, האוזן, הגרון, הראש והצוואר בגוף האדם.
שמה המלא של המומחיות בתחום זה בישראל: "מומחה במחלות אף, אוזן וגרון וכירורגיה של ראש-צוואר". כדי לקבל תואר מומחה בתחום זה בישראל יש להתמחות חמש שנים וחצי לפחות, מהן ארבע שנים וחצי במחלקה למחלות אף אוזן וגרון, חצי שנה במחלקה לכירורגיה כללית וחצי שנה נוספת במגוון של מחלקות אחרות (כגון: הרדמה, טיפול נמרץ, נוירוכירורגיה, כירורגיה פלסטית ועוד). לאחר תום התמחותם, בוחרים חלק מן המומחים בתחום זה להתאמן בתת-התמחות המתמקדת באחד מתחומי ההתמחות כולה.
רופא אף אוזן גרון הוא מומחה המטפל בכל ההיבטים הרפואיים והאסתטיים של האף האוזן והגרון.
התמחות רפואית זו מאחדת את איברים אילו לידי התמחות לא בהכרח בגלל תפקודם והאנטומיה שלהם. אפשר לראות קשרים אנטומיים (חשופים, פתוחים ומנהרתיים) הבאים לידי ביטוי בחצוצרת השמע מקשרת בין הגרון לאוזן התיכונה. את החיבור בין האוזן לחלל האף והגרון ניתן להמחיש על ידי סגירת האף והפה וניסיון נשיפה. הלחץ הנוצר באוזן בפעולה זו הוא כתוצאה מהלחץ הנוצר בתעלה המובילה לאוזן התיכונה. האף, האוזן והגרון הם חללים פתוחים היוצרים את המגע החושי עם הסביבה, ולכן תפקודם התקין הוא חיוני ביותר. מעבר לכך חלוקה למומחיות היא לעיתים צורך שרירותי או היסטורי ולא נובע מהגיון רפואי בדומה למומחיות עור ומחלות מין.
פוליפים באף עלולים לגרום לקשיי נשימה, נחירות ופגיעה בחוש הטעם, מאפייני הצליל של הדיבור קשורים למבנה מנהרות האף.
שבועת היסת
רקע
מן התורה הנתבע צריך להישבע כדי לחזק את טענתו בשלושה מקרים, שבהם יש בסיס מסוים לתביעה:
במשנה נקבעו שבועות רבות נוספות שתיקנו חז"ל, כגון שמי שפורע מיתומים את חובו של אביהם צריך להישבע שלא קיבל מהאב את החוב. מכל מקום, במשנה נשמר הכלל שמי שכופר לגמרי בתביעה ואין כל ראיה כנגדו - פטור לחלוטין מתשלום ומשבועה.
האמורא רב נחמן, שהתפרסם כדיין מומחה, קבע שגם כאשר הנתבע כופר לחלוטין בתביעה ואין כל ראיה לתובע - עליו להישבע. התלמוד מסביר את הטעם לתקנתו: "חזקה אין אדם תובע אלא אם כן יש לו עליו" (מסכת שבועות מ, ב), כלומר, דרכו של עולם שלתביעה יש יסוד כלשהו, ולכן ראוי שהנתבע ישבע על טענתו.
מנגד, קיימת חזקה: "אין אדם מעיז פניו בפני בעל חובו", ולפיה יש להניח שהנתבע דובר אמת ואינו מעיז להכחיש לגמרי תביעה צודקת. אך התלמוד מסביר, שייתכן שהנתבע אכן מתכוון לשלם את חובו כשיתאפשר לו הדבר, ובינתיים הוא משתמט על ידי הכחשתו עד שישיג את הסכום הדרוש, והשבועה תעודד אותו להודות בחובו ולשלם מיד.
התורה פטרה את מי שכופר הכל משבועה, מפני שאינו מעיז פניו לכפור הכל, ורק אם הודה במקצת - יש להניח שאולי כוונתו רק להשתמט זמנית מתשלום החוב. אולם בימי רב נחמן, מסבירים הראשונים, "רבו עזי פנים", והחלו לכפור בבעלי חובותיהם לגמרי, ולכן תיקן רב נחמן את השבועה.
פירוש המילה 'היסת'
במקרא המילה "הסתה" נאמרת לא רק על הדחה לעשיית רע, אלא גם על מתן עצה ושידול בכלל. לא ברור מה פירושה בהקשר זה. הראשונים פירשו את המילה בדרכים שונות:
התביעה המחייבת שבועה
ב קיימת מחלוקת האם שבועת היסת מחויבת אפילו כשהנתבע טוען "להד"ם" (='לא היו דברים מעולם') ומכחיש כל בסיס לתביעה, או דווקא כאשר הוא מודה שקיים בסיס עובדתי מסוים שעומד ברקע התביעה, כגון שהוא מאשר שאכן לווה כסף מחברו, אלא שלטענתו פרע את חובו. בתלמוד אין הכרעה מפורשת בשאלה זו, והראשונים נחלקו בפסק ההלכה. ב נפסק שגם כאשר הנתבע טוען שלהד"ם - עליו להשבע. מכל מקום, כאשר בנסיבות העניין טענת התובע נראית חלשה, על פי ראות בית הדין - הנתבע פטור משבועה, אפילו אם הודה שבעבר היה חייב כסף לתובע (רמ"א, וערוך השולחן שם סעיף לג).
לדעת הרמב"ם שבועה זו נוהגת רק ב"טענת ברי", כאשר התובע בטוח בטענתו, ולא בטענה מסופקת, וכך פסק בשולחן ערוך. הרא"ש סבור שניתן להשביע גם בטענה מסופקת כאשר רגלים לדבר, כגון שנגנב חפץ מבית ובעל הבית חושד באורח ששהה בביתו, וכן פסק הרמ"א שם. כאשר בית הדין עצמו סבור שהחשד מבוסס - הכל מודים שניתן להשביע.
סדרי השבועה
אף מבחינת נוסח השבועה, בשבועת היסת אין מזכירים את שם ה' בלשון השבועה.
דינים נוספים
בתלמוד (שבועות מ, א) נאמרו כמה הקלות מיוחדות בדיניה של שבועה זו, מפני שהיא תקנת חכמים, כאמור, ואינה מן התורה:
דדנים
דֹדָנִים הוא דמות מקראית הנזכרת בספר בראשית כבנו הרביעי של יוון בן יפת. שמו של דדנים מופיע במקור העמים שבספר בראשית: "בְּנֵי יֶפֶת - גֹּמֶר וּמָגוֹג, וּמָדַי וְיָוָן וְתֻבָל; וּמֶשֶׁךְ, וְתִירָס. וּבְנֵי, גֹּמֶר--אַשְׁכְּנַז וְרִיפַת, וְתֹגַרְמָה. וּבְנֵי יָוָן, אֱלִישָׁה וְתַרְשִׁישׁ, כִּתִּים, וְדֹדָנִים." (בראשית, י', ב'-ד') ברשימת העמים המקבילה בספר דברי הימים א א' ז' השם המופיע הוא הרודנים, יושבי האי רודוס, אך נראה כי בעל דברי הימים ניסה לתת זיהוי ממשי לעם זה.
בחומש השומרוני מופיע השם דדנים כרודנים והדבר מחזק את טענתם של חוקרים שמדובר באביהם של בני רודוס. שמו של דדנים מקושר גם עם קבוצה מתוך העם הטרויאני שנקראה דרדניאנים. הקבוצה קיבלה את שמם מעירם - דרדניה שנקראה על שם מקימה המיתולוגי - דרדנוס. השליטה בטראוד התחלקה בין טרויה לדרדניה.
על פי קדמוניות המקרא בניו של דדנים הם איתב, באת' ופנך. האחרון מביניהם מתמנה להיות מלכם של בני יפת בעת בניית מגדל בבל.
מרווין פירסמן
מרווין פירסמן (בהולנדית: Marvin Peersman; נולד ב-10 בפברואר 1991) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת כרוניגן מליגת העל ההולנדית.
קריירה
פירסמן נולד בפרברי העיר אנטוורפן לאם בלגית ממוצא פלמי ואב גנאי, וגדל במחלקת הנוער של הקבוצה המקומית בירסחוט. את הקריירה המקצועית שלו החל פירסמן בגיל 18 בבוורן בליגה השנייה בבלגיה, במדיה ערך 20 הופעות בעונתו הראשונה בקריירה. ב-7 ביוני 2010 חתם ברויאל אנטוורפן ששיחקה באותה עת גם היא בליגת המשנה, ובמדיה שיחק שנתיים וערך 44 הופעות ליגה.
ב-30 בינואר 2018 הגיע פירסמן לישראל וחתם בהפועל תל אביב מהליגה הלאומית. ב-5 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 1–0 על מכבי אחי נצרת בעילוט. עד תום עונת 2017/2018 ערך 15 הופעות בליגה הלאומית, ולאחר שעלה עם הקבוצה לליגת העל חתם לשנתיים נוספות במועדון. ב-29 ביולי 2018 כבש את שער הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, בניצחון 4–0 על בני יהודה במסגרת גביע הטוטו. במחזור הפתיחה של עונת 2018/2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 להפועל חדרה, ובסך הכל ערך 31 הופעות ליגה בעונה זו, בהן רשם שלושה בישולים.
ב-7 באוגוסט 2020 חתם פירסמן בקבוצת פאס יואנינה, העולה החדשה לליגת העל היוונית.
ב-14 ביוני 2022 חתם באריס סלוניקי.
ב-3 ביולי 2023 חתם לשלוש שנים בכרוניגן.
גיל מעוז
גיל מעוז (נולד ב-3 בינואר 1969) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, אשר פיקד על עוצבת יפתח.
ביוגרפיה
גדל בחיפה. התגייס לצה"ל ב-1987 לקורס טיס ממנו נשר ושובץ בחיל השריון. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ושימש כמפקד מחלקת טנקים בגדוד 74 של חטיבה 188. גיל מעוז שימש במספר תפקידי פיקוד בחיל ובהם מדריך בקורס קציני שריון, קצין בגדוד 71 ומפקד פלוגה של טנקי מרכבה 3 בחטיבה 188. לאחר לימודי הנדסת חשמל בטכניון מונה לסגן מפקד גדוד 71. בתפקידו הבא שימש קצין אג"ם באוגדה 36. לאחר מכן מונה למפקד גדוד 433 בחטיבה 500. לאחר מכן שירת כראש אגף תכנון בזרוע היבשה ובמינוי חרום קצין אג"ם ב' באוגדה 162. עבר קורס מח"טים ושימש סמח"ט בבית הספר לשריון. בשנים 2004 ועד 2007 כיהן כמפקד חטיבה 434 ובמקביל שימש כראש תורת חיל השריון. במלחמת לבנון השנייה פיקד מעוז על עוצבת יפתח שלחמה כחלק מאוגדה 366 בגזרת מרג' עיון. לאחר מכן שימש כראש תוכנית צבא יבשה דיגיטלי במז"י. זוכה פרס ביטחון ישראל לשנת 2015 על חלקו בפיתוח מערכת צי"ד.
חוות דעת (ביניים) בנושא מאחזים בלתי מורשים
חוות דעת (ביניים) בנושא מאחזים בלתי מורשים (מכונה דו"ח ששון) היא חוות דעת שהגישה עורכת הדין טליה ששון לראש ממשלת ישראל אריאל שרון בשנת 2005, ועניינה המאחזים שהוקמו ביהודה והשומרון. הדו"ח כולל 12 פרקים ב-343 עמודים. בסיכומי הפרקים ובפרק האחרון מובאות ההמלצות.
ביולי 2004 הורה שרון לששון, לשעבר מנהלת המחלקה לתפקידים מיוחדים בפרקליטות המדינה, להגיש לו חוות-דעת בנושא "המאחזים הבלתי מורשים באזורי יהודה שומרון ועזה". במסגרת הדו"ח התבקשה בדיקה של הנושאים הבאים (כאמור בכתב המינוי):
עובדה (תוכנית טלוויזיה)
"עובדה" היא תוכנית תחקירים אקטואלית, בהנחייתה של אילנה דיין, ששודרה שנים רבות בערוץ 2. החל מנובמבר 2017 משודרת בערוץ "קשת 12".
חוות דעת (ביניים) בנושא מאחזים בלתי מורשים
כן התבקשה חוות דעת לגבי הצעדים המשפטיים הנדרשים להפסקת "תופעת המאחזים" ולפינוים. הדו"ח הוגש לממשלה, שהקימה ועדת שרים מיוחדת ליישומו. בהחלטה נקבע כי: עד כה (2008), הצעדים שננקטו היו הפסקת כל מימון ממשלתי לבניית התשתיות למאחזים.
ששון לא הצליחה לוודא כמה מאחזים הוקמו. לדבריה, הסיבה לכך הייתה שהמנהל האזרחי לא מסר לה את הנתונים. לדעתה, פיתוח המאחזים נמשך מדי "יום ביומו". מגורמים ציבוריים אחרים הצליחה לקבל נתונים. בחוות דעתה אינה מביאה את תגובת המועצות האזוריות, האחראיות על הקמת המאחזים, על הממצאים. לדבריה לא הספיקה לשוחח עמן.
עובדה (תוכנית טלוויזיה)
התוכנית היא היחידה ששודרה בערוץ 2 ברצף מאז הקמת הערוץ המסחרי ב-1993. במסגרתה משודרות כתבות תחקיר, כתבות דיוקן וחשיפות שונות של תופעות חברתיות ישראליות, הונאות ושחיתויות ותחקירי אקטואליה. התוכנית שודרה עד שנת 2005 בזכיינית "טלעד", למעט עונה אחת ששודרה במסגרת חברת החדשות. ב-2005 פג הזיכיון של טלעד והתוכנית עברה ל"שידורי קשת". לאחר פיצול ערוץ 2, העונה ה-24 משודרת בקשת 12 החל מ-9 בנובמבר 2017.
חוות דעת (ביניים) בנושא מאחזים בלתי מורשים
הרקע להקמת המאחזים
מרבית המאחזים הוקמו לאחר שממשלת יצחק רבין, הכריזה בשנת 1993 על הקפאת הבנייה ביהודה והשומרון. בפועל, כבר החל מראשית שנות התשעים ואילך לא התקבלה בממשלה החלטה על הקמת יישוב חדש או הרחבת שכונה של יישוב ותיק. הקמת המאחזים הייתה המשך לפעולת ההתנחלות, על ידי גופים ממשלתיים ששיתפו פעולה עם מתנחלים בניגוד להחלטות הממשלה. ששון מצאה כי ההכרזה על הקפאת הבנייה, לא באה לידי ביטוי בהפסקה מלאה של פעילות הרשויות הציבוריות, בתהליך ההתיישבות של יהודה ושומרון.
עובדה (תוכנית טלוויזיה)
הסרט "קאפו" ששודר בתוכנית זכה בפרס אמי לסרטי תעודה לשנת 2000. "עובדה" זכתה בפרס תוכנית האקטואליה או התחקירים הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 2009, לשנת 2013, לשנת 2017,לשנת 2019, לשנת 2020 ולשנת 2021. כמו כן זכתה בפרס הכתבה התיעודית הטובה ביותר של הפורום היוצרים הדוקומנטריים לשנת 2018 ולשנת 2019.
חוות דעת (ביניים) בנושא מאחזים בלתי מורשים
הרקע להקמת המאחזים
להקמת יישוב ישראלי ביהודה והשומרון או הרחבת יישוב קיים יש היבטים אחדים: "ארבעת התנאים לעיל הם תנאים מצטברים. בהיעדרו של תנאי אחד - היישוב אינו חוקי".
עובדה (תוכנית טלוויזיה)
שידור התוכנית
התוכנית שודרה לראשונה בחודש נובמבר 1993 בערוץ 2 המסחרי שזה עתה החל לשדר במסגרת הזכיינית "טלעד". את כל עונות התוכנית הגישה העיתונאית אילנה דיין.
כל עונות התוכנית שודרו באופן קבוע מדי שנה מעונת הסתיו ועד לעונת האביב, להוציא שנה אחת - 2001–2002, בה לא שודרה התוכנית, לאחר 8 עונות, עקב פרישתה של דיין מ"טלעד" ומערוץ 2 לטובת הקמת ערוץ החדשות הייעודי. שנה לאחר מכן, חזרה דיין לערוץ 2 ושבה להגיש את התוכנית.
באותה השנה בה חזרה לערוץ השני, שודרה התוכנית במסגרת חברת החדשות למשך עונה אחת, זאת לאחר שכל העונות הקודמות שודרו באופן רצוף תחת הזכיינית "טלעד". בעונה שלאחר מכן שבה התוכנית לזכיינית "טלעד" לשתי עונות נוספות עד לסיום זכיונה בערוץ 2 בשנת 2005, אז עברה התוכנית ל"שידורי קשת" ובה משודרת מאז שנת 2006.
את כל עונות התוכנית הפיקה חברת החדשות עבור הזכייניות השונות, אך בעונה ה-16 עברה התוכנית להפקה פנימית של הזכיינית "קשת" עקב רצונה של הזכיינית בעיבוי מערך האקטואליה שלה הנפרד מחברת החדשות.
עימותים סביב התוכנית
בעקבות אחדים משידורי התוכנית התעוררו עימותים. נטען שהתוכנית הייתה פזיזה להגיע להערכות שלבסוף התבררו כשגויות, ואף חרצה את דינם של אנשים עוד בטרם החלה חקירה משטרתית, בעוד שחקירה מעמיקה בהמשך העלתה שהנאשמים בתשדיר היו נקיים מכל רבב. בנוסף, הועלו האשמות שתשדירים בתוכנית היו ערוכים בצורה מגמתית ולא הוגנת, ולעיתים אף מטעה, במטרה להוכיח אשמה בכל מחיר. דבר זה הוביל לאיומים בתביעות על הוצאת דיבה נגד אילנה דיין וזכייניות השידור.
צוות התוכנית
בתפקיד הבמאי הראשי שימש עד יוני 2020 גלעד טוקטלי -אשר ייסד את התוכנית עם דיין.
ליקוי
ליקוי הוא פגם או שינוי מהמצב התקין והשגרתי. {{פירושונים|
ראו גם
}}
חוות דעת (ביניים) בנושא מאחזים בלתי מורשים
הרקע להקמת המאחזים
בשנת 1992, הממשלה החליטה ש"ביצוען של החלטות ממשלות קודמות בדבר יישובים שטרם מומשו יהא טעון אישור מחדש על ידי הממשלה". החלטה נוספת הייתה להפסיק את הבנייה במקומות המופיעים ברשימה והמרת מענקי מקום בהלוואות. אושרה בנייה פרטית למגורים בתחומי היישובים, על יסוד תוכניות מתאר ובלבד "שהתשתית והבניה לא תהיינה כרוכות בהוצאה מתקציב המדינה". צו של אלוף פיקוד מרכז הורה על הפסקת הליכי תכנון בנייה באזור.
בשנת 1996, ממשלת בנימין נתניהו ביטלה את הקפאת הבנייה, אך קבעה הגבלות ממשיות על הבניה כך שכל שלב מעשי יידרש אישור של הרשויות. בשנת 1999 חלה הפשרה ונקבע כי: "הרחבה של ישוב...אינה טעונה החלטה של הממשלה". ששון מדגישה כי לאחר מרץ 1999 חל שינוי נוסף וגם אם השכונה היא ברצף טריטוריאלי, יש צורך באישור של שר הביטחון ועליו להיות על דעת ראש הממשלה. היא ממליצה לבטל החלטה זו כך שגם הרחבת ישוב קיים תהיה טעונה אישור הממשלה.
מעורבות רשויות המדינה בהקמת המאחזים
הפרקים המרכזיים בדו"ח הם הפרקים השישי עד התשיעי, הדנים במעורבות רשויות המדינה בהקמת המאחזים. המסקנה היא שרשויות ציבוריות וגופי מדינה סייעו בהקמת היישובים, לכאורה, תוך הפרת חוק, כפי שהגדירה ששון. חלק מהממצאים היו אמורים לעבור לידי פרקליטות המדינה, אך מסיבות של חוסר בסיס לאישום, הדבר לא נעשה. דו"ח הביניים עוסק רק בשלושה גופים:
אכיפת החוק
בשני הפרקים האחרונים לדו"ח בא לידי ביטוי ניסיונה הקודם של טליה ששון בפרקליטות המדינה. בתקופה שקדמה לחיבור הדו"ח היא עמדה בראש המחלקה לתפקידים מיוחדים, שעיסוקה הוא אכיפת החוק ביו"ש. היא כותבת כי לאור היכרותה רבת השנים האכיפה לוקה באופן יסודי. היא מונה לכך שלוש סיבות: רשויות ציבוריות וגופי מדינה מעורבים בהקמת המאחזים שלא כדין, אכיפת החוק היא בלתי אפקטיבית והיעדר חקיקה מתאימה וכלים משפטיים אפקטיביים.
לדעתה הקמת מאחזים בלתי מורשים כרוכה בביצוע עבירות פליליות. הטיפול המשפטי במקרים אלה יכול להיות משני סוגים:
הדרג המדיני אינו מספק חקיקה מתאימה, שאמורה לאפשר אכיפת חוק בשטחים. משרד השיכון והחטיבה להתיישבות מסייעות לחלק מתפיסות הקרקע והבנייה שלא כדין. יוצא מכאן, אליבא דששון, שמדינת ישראל מממנת לפחות חלק מהקמת המאחזים הבלתי חוקיים. המנהל האזרחי מעלים עין זה שנים מהרחבות של שכונות שלמות בסמוך ושלא בסמוך ליישובים, ללא תוכנית מפורטת כדין ולא מקיים פיקוח על הבניה. המסקנה לעיני כל היא שתפיסת הקרקעות להקמת מאחזים, והקמתם, על אף שאינם חוקיים – וזאת יודעים הכול - הם מעשים חיוביים, ולכל הפחות – אינם נוראים - אין זו עבירה "רגילה".
צה"ל, הגם שלא ברצונו, נגרר למעשה ההתנחלות הבלתי חוקית בעצם נוכחותו במקום ובהגנה שהוא מספק הוא קובע עובדות בשטח, יחד עם מפרי החוק עצמם. חיילי צה"ל אינם רואים, כחלק אינטגרלי מתפקידם, אכיפת החוק על מתנחלים. היא מסכמת שחיילי צה"ל אינם מעוניינים להיות שוטרים ועוד יותר מכך אינם מעוניינים ליטול חלק בעימות בין המתנחלים לבין הפלסטינים על קרקעות ושליטה בשטח. וכאשר יש טרור בשטח: קודם מטפלים בטרור ורק אחר כך באירועים אחרים. מפקד בכיר מצוטט על ידה כאומר: "'רוח המפקד' היא "שהמתנחלים עושים מעשה ציוני, ולכן אין להסתכל עליהם דרך הפריזמה החוקית".
משטרת ישראל באמצעות מחוז ש"י נאלצת להתמודד עם אוכלוסייה שחלקה הקטן רואה בה נציגים של "שלטון זר" כמעט. לשוטרים אין מידע בנושאים הקשורים לאיתור זכויות בקרקע. לשם העמדה לדין בעבירה של הסגת גבול פלילית, יש צורך להוכיח מי המחזיק, או הבעלים של קרקע. רוב הקרקעות לא עברו הליך של הסדר מקרקעין כך שיש קושי לגבי הוכחת הבעלות. גם הוכחת חזקה בקרקע היא בעייתית. בנוסף לכך האוכלוסייה הפלסטינית אינה מזדרזת לשתף פעולה עם המשטרה בנוגע לביצוע עבירות, ונמנעת לעיתים קרובות מהגשת תלונה על מעשי עבירה. התוצאה היא שקיים קושי חמור בהשגת ראיות.
רפורמה משפטית
המסקנה העולה מדו"ח הביניים שיש לבצע רפורמה משפטית מקיפה. והיא כוללת את התחומים הבאים בשני תחומים: חקיקה בכנסת ורפורמה בתחיקת הביטחון.
הכנסת מתבקשת לאשר כי ניתן יהיה להעמיד ישראלי לדין בישראל בעבירות שאין להן מקבילה בישראל, כמו איסור הובלת קרוואנים בכבישים.
המנהל האזרחי צריך לייזום תחיקה בכל בדבר מבנים בלתי מורשים, פינוי יבילים (מבנים לסוגיהם) ששונעו בעבירה לאחר שהוצבו בשטח, קביעת בנייה ללא היתר כעבירה, תיקון צו בדבר אישור הליכי תכנון ובניה ותיקון צו בדבר סילוק פולשים.
מסקנות והמלצות
טענה מרכזית המובאת בדו"ח היא כי מאחזים רבים הוקמו על אדמות שאינן אדמות מדינה, אלא שייכות לתושבים פלסטינים. מן הדו"ח עולה, כי חלק מהקרקעות האלה הוקצבו להתיישבות יהודית על ידי המנהל האזרחי, מכוון שלא היו עליהן שום טענות או רישום של בעלות פרטית, אלא לאחר הקמת המאחזים נתגלה לפתע פלסטיני שטען לבעלות על השטח. וכך, בניגוד למדיניות הממשלה, עלולה להיות פגיעה בזכות הקניין של בעלי הקרקעות.
לנוכח ממצאי הדו"ח המליצה לשנות באופן יסודי את תפקודיה של החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית העולמית שהייתה אחראית להקמת היישובים ביו"ש: התנחלויות ומאחזים. בדיקה העלתה כי משרד השיכון שילם עבור המאחזים 72 מיליון ש"ח בין השנים 2000-2004, אך אלה לא כל הסכומים.
מסקנתה של ששון הייתה כי: "נראה על כן כי הפרת החוק הפכה ממוסדת ומוסדית ... ובוצעה על ידי רשויות מדינה מסוימות, רשויות ציבוריות, מועצות אזוריות ומתנחלים, הכל תוך הצגת מראית עין כאילו יש כאן מערכת מוסדית מסודרת הפועלת כחוק... המסר היה שמדובר במעשה ציוני ולכן יפה לו העלמת עין, הקריצה והמוסר הכפול ". בדו"ח מוצגת ההמלצה לפעול לשיפור מערכת אכיפת החוק באזור.
הדו"ח מסתיים בשורה ארוכה של המלצות אשר הוגשו לראש הממשלה אריאל שרון. ההמלצות ממויינות כדלקמן: המלצות ארגוניות, שינוי החלטות ממשלה קיימות וקבלת החלטות ממשלה חדשות, מתן הוראות מנהליות לרשויות המדינה בקשר להקמת מאחזים בלתי מורשים, הצעות חקיקה בכנסת, רפורמה בתחיקת הביטחון והמלצות ליועץ המשפטי לממשלה. על מימושם מונתה ועדת שרים מיוחדת.
החלטת הממשלה צריכה להשתנות כך שהקמת יישוב חדש או הרחבת בנייה של יישוב קיים שהוקם בעבר טעונה החלטת ממשלה חדשה. גם הרחבת תחום שיפוט של רשות מקומית תהיה תלויה בממשלה (ולא במשרד הפנים). לא תבוצע כל הרחבה ליד או בסמוך למבנים קיימים ללא אישור. לא תנתן כל הרשאה לתכנון ללא אישור הדרג המדיני.
בסיום הדו"ח מוצגות שורה של הנחיות לראש הממשלה לפיהן עליו להורות לשר הביטחון לחדול מביצוע פעולות מסוימות, בהם: הקצאת קרקעות, לבצע בדיקה פרטנית לכל בקשה ודרישה לאישור בכתב מראש המנהל האזרחי שכל הבדיקות בוצעו.
בסיכומו של הדו"ח מוצגת רשימה של נושאי תפקידים שיש להביא לידיעת היועץ המשפטי לממשלה את מעשיהם בהקשר למאחזים.
תגובות לדו"ח
בכיר במשרד המשפטים שלא הזדהה בשמו הביע תמיהה על כך שאדם פרטי ולא גורם בפרקליטות מונה לכתוב דו"ח זה, וטען כי יש בעיה משפטית להעביר חומרים ממשלתיים לאדם פרטי. בתקשורת הובעה תמיהה על ידי כתבים שונים מדוע אין בדו"ח ביקורת כנגד אריאל שרון שהיה אחראי במידה רבה למאחזים. טליה ששון התגוננה בכך שלא קיבלה מנדט לעסוק בנושא.
לאחר חיבור הדו"ח, הוא זכה להתייחסות נרחבת הן מימין והן משמאל. בעוד שהשמאל קרא ליישום מלא של החלטות הדו"ח ואף ביקר את ההתמהמהות הממשלתית מלישמן, נציגים של הימין גינו את הדו"ח וטענו למגמתיות שבו.
מימין
מנכ"ל החטיבה להתיישבות של הסוכנות היהודית, שלמה בן אליהו, דחה את הטענות המועלות בדו"ח וטען כי לכל המאחזים ניתנו אישורים. החטיבה בראשותו אף הנפיקה דו"ח המתאר עיוותים מוטים-פוליטית לכאורה בדו"ח המקורי, שמלווים את דו"ח ששון לכל אורכו.
בבחירות לכנסת השמונה עשרה התמודדה ששון לבחירות מטעם מרצ. יו"ר מועצת יש"ע ביקר את הדו"ח ואת המחברת אותו בטענה שדעותיה הפוליטיות נגעו בדו"ח. במאי 2009 ח"כ יריב לוין פנה לשר נאמן בבקשה לבחון את הדו"ח מחדש. גם שר המשפטים יעקב נאמן, שהיה אמור לעמוד בראש ועדת שרים ליישום דו"ח ששון, ועדה שבוטלה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו, אמר כי "זה דו"ח של פעילה פוליטית ויש לבחון אותו מחדש". ב-2012 הקימה הממשלה את הוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון בראשות השופט בדימוס אדמונד לוי, שנועדה לעקור את הד"ח.
משמאל
בשמאל הביעו שביעות רצון לנוכח הדו"ח וקראו לממשלה לפעול לאלתר לפינוי המאחזים.
אישים בשמאל מתחו ביקורת על חוסר הדיון בדוח בשאלת אחריותו של ראש הממשלה אריאל שרון להקמת המאחזים. ששון השיבה כי לא מצאה ראיה שמייחסת לשרון מעורבות בהקמת מאחזים בלתי חוקיים.
סיבובים לדקה
סיבובים לדקה (בראשי תיבות: סל"ד) או באנגלית Revolutions per minute - כלומר: RPM (מקוצר rpm, r/min, min-1), הוא יחידה של תדירות, בעיקר למדידה של מהירות סיבוב, ובמיוחד סיבוב מסביב לציר. היחידה מציגה את המספר של סיבובים מלאים שעצם בעל ציר עושה בדקה. היא נפוצה בעיקר בתחום הנדסת מכונות, מנועים, טורבינות, כלי רכב ועוד.
נתון זה אינו מציין את המהירות הקווית, שכן זו תלויה גם בהיקף הסיבוב. להמחשה: נקודה בקו רוחב 45 על כדור הארץ, ונקודה על קו המשווה יש להן אותו מספר סיבובים (סיבוב אחד ביממה) אך הנקודה שעל קו המשווה מסתובבת מהר יותר שכן היקף הסיבוב גדול יותר.
עגלול
עֲגָלוּל (הלחם המילים "עגלה" ו"לול") הוא עגלת פעוטות בצורת לול קטן על גלגלים. זהו מצע נייד נוח לשכיבה, עמידה ומשחק.
עגלול עשוי מעץ, פלסטיק או מתכת, ומאפשר טיול עם פעוטות בעודם עומדים או יושבים, בניגוד לעגלת תינוקות המחייבת ישיבה. העגלול מאפשר נשיאה של עד 6 ילדים בבת אחת, ומותאם למשקלם.
השימוש בעגלול נפוץ בקיבוצים במאה ה-20 בשל אופי החיים הקיבוצי, בתי הילדים, בתי הקרקע והמרחבים. העגלול נפוץ גם במעונות, ומאפשר הוצאת קבוצות ילדים לטיול מחוץ למעון.
מצוק פורנייר
מצוק פורנייר (באנגלית: Fournier Ridge) הוא מצוק בחלק המערבי של הרי דסקו בקצה הדרום מזרחי של האי רוטשילד, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,000 מטרים מעל פני הים.
אורכו של המצוק 17 קילומטרים, בכיוון מזרח - מערב.
מקור השם
שמו של המצוק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שמו של קומנדר ג'יימס מ. פורנייר (James M. Fournier), ממשמר החופים של ארצות הברית, שהיה מפקד האנייה שוברת הקרח של משמר החופים של ארצות הברית USCGC Burton Island, במהלך מבצע דיפ פריז, בשנים 1976 ו-1977, וקצין המבצעים בספינה זו בשנת 1971.
תמר אדר
תמר אדר (24 ביולי 1939 - 6 בדצמבר 2008) הייתה סופרת, משוררת, תסריטאית ומחזאית ישראלית.
קריירה
נולדה בתל אביב. כתבה תסריטים לסדרות טלוויזיה פופולריות לילדים ("אות אות אות", "טלפלא", "מה פתאום?" (קישקשתא), "רגע עם דודלי", "קרוסלה", "רחוב סומסום", "פרפר נחמד" ועוד). הייתה תסריטאית הבית של "אולפני הרצליה" וכתבה תסריטים לסרטים תיעודיים, סרטי תדמית וסרטי פרסום רבים.
כתבה שירים וסיפורים רבים שהופיעו בתוכניות טלוויזיה, בתקליטים ובאנתולוגיות שונות, וכן שני מחזות, "חרוז הקסם הסודי" ו"אקו ולוגי", שהועלו על הבמה. יצירותיה עוסקות בעיקר בעולם הרגשות ורוויות הומור ואיגיון (נון-סֶנס).
הופיעה במפגשים עם ילדים ומבוגרים ברחבי הארץ (מטעם "אמנות לעם", "סל תרבות ארצי", "סל תרבות שטראוס" "סל-תרבות ירושלים" ובמסגרות פרטיות), ומנחה סדנאות למבוגרים.
זכתה ב"פרס זאב" לספרות ילדים ונוער מטעם משרד החינוך והתרבות, ובפרס הצילינדר הנודד של אמנות לעם.
אדר נפטרה ב-6 בדצמבר 2008 ממחלה בגיל 69.
אברהם
דמותו במקרא
על פי המקרא, אברהם, שנולד בשם אברם, הוא בנו של תרח, מצאצאיו של שם בן נח. לפי חישוב השנים בתורה, הוא נולד בשנת אלף תתקמ"ח לבריאת העולם (1,948 שנים אחרי בריאת העולם). שם אמו של אברם אינו נזכר במקרא, אך על פי תלמוד בבלי, שמה הוא אמתלאי בת כרנבו, בספר היובלים (פרק י"א כב-כג) נכתב ששמה עדנה בת ארם, בפרקי דרבי אליעזר (כו) נכתב ששמה עתדיי.
המסע לארץ כנען
אברהם מוזכר לראשונה בספר בראשית בשם "אברם", בסיפור על תרח אביו שעוזב את אור כשדים יחד איתו ועם אשתו שרי (לימים שרה) ובן אחיו לוט, במטרה להגיע לארץ כנען, אך הם לא מגיעים אליה אלא משתקעים בחרן. לפי ספר בראשית, לאחר שאביו של אברם מת, נגלה אליו אלוהים ומצווה עליו לעזוב את משפחתו וסביבתו, וללכת לארץ כנען (היא ארץ ישראל) בציווי המפורסם, ההבטחה לאברהם כוללת את הפיכתו בארץ לאביה של אומה גדולה שתביא ברכה לעולם, ברכה זו נאמרה גם ליצחק וליעקב והפכה לחזון בני אברהם בעולם. בגיל 75 יצא אברם מחרן לארץ ישראל, יחד עם אשתו, לוט אחיינו, ועם "הנפש אשר עשו בחרן".
לדעת רוב המפרשים אברהם נולד בארם נהריים. ומשם הלך לחרן עם אביו ואחר כך לארץ ישראל. ולשיטת הרמב"ן מקום הולדתו היה חרן. ושב לשם מאוחר יותר אחר שעקר לארם נהריים.
בראשית דרכו בארץ כנען הגיע אברם לאזור שכם (אלון מורה) ובנה שם מזבח לשם ה'. לאחר מכן המשיך אברם דרומה, והגיע אל בין היישובים בית אל והעי, וגם שם בנה מזבח. משם המשיך אברם דרומה אל הנגב. ד"ר מרדכי ברויאר מציין שדרכו של אברהם הייתה תמיד באזור ההררי מכיוון שבתקופת אברהם השפלה והעמק בארץ כנען היו תחת שלטון מצרי (דבר שהיה יכול להקשות על רועי צאן כאברהם - וכמבואר בבראשית מו לד: "כי תועבת מצרים כל רועי צאן" - שהמצריים היו מתנגדים למלאכה זו), ומאידך יישובי ההר התאימו מאוד לרעיית צאן מכיוון שהיו דלילים באוכלוסייה.
ירידה מצרימה
רעב כבד בארץ גרם לאברם לרדת למצרים. מכיוון שחשש שהמצרים ייקחו ממנו אל פרעה את שרי אשתו, המתוארת כ"אשה יפת מראה", ואף יהרגו אותו, ביקש ממנה שתאמר שהיא אינה אשתו אלא אחותו. ואכן, פרעה לקח את שרי לאשה, והעניק לאברם ממון ורכוש רב מתוך מחשבה שהוא אחיה. רק בעקבות "נגעים גדולים" שבאו עליו ועל ביתו על ידי ה', החזיר אותה פרעה לאברם, נזף בו על ההטעיה ושילח אותו ואת כל אשר לו מארץ מצרים.
ההיפרדות מלוט
לאחר שגורש ממצרים, חזר אברם לארץ כנען, אל המקום שבו היה קודם לכן (בין בית אל לעי), עם רכוש רב ומקנה גדול. מכיוון שגם ללוט היה מקנה רב, נוצרו סכסוכים בין רועי אברם לרועי לוט. עקב כך הציע לו אברם להיפרד ולחלק ביניהם את הארץ. לוט בחר לשבת באזור סדום ועמורה, שהיה אז פורה ביותר.
על פי המדרש, הסכסוך בין הרועים נוצר בגלל הבדלים ברמת המוסר והיושר של שתי קבוצות הרועים, ובגלל הציפייה של לוט לרשת את רכושו הרב של אברם, שהיה אז חשוך ילדים, לאחר מותו.
לאחר היפרדותו מלוט נגלה ה' אל אברם והבטיח לו שיירש את כל ארץ כנען ושצאצאיו ירבו כעפר הארץ (בעת הזו היה עדיין אברם ללא בנים). ה' קרא לו להתהלך בארץ כדי לממש - כנראה באופן סמלי - את ההבטחה, ואברם נענה לקריאה, והגיע בנדודיו עד אלוני ממרא שליד העיר חברון. גם שם בנה אברם מזבח לשם ה'. באזור זה כורת אברם, ככל הנראה, ברית עם היושבים שם - ענר, אשכול וממרא.
מלחמת ארבעת המלכים את החמישה
בזמן שבתו של לוט בסדום אירעה מלחמה בין ארבעה מלכים מאזור ארם נהריים לבין חמישה מלכים מאזור סדום ועמורה, המכונה מלחמת ארבעת המלכים את החמישה. במהלך המלחמה נלקח לוט בשבי על ידי ארבעת המלכים מארם נהריים. אברם נחלץ לעזרתו, ויחד עם 318 מבני ביתו רדף אחרי המלכים המנצחים עד צפונה מדמשק, והחזיר את כל השבויים, ובהם לוט. המאורע הזה נתן לו פרסום וכבוד רב בקרב מלכי האזור, ובהם מלך סדום המנוצח אשר הציע לאברם את כל השלל (הצעה שאותה דוחה אברם בתוקף, מלבד לקיחת חלקם של הלוחמים ובעלי בריתו), וכן מלכיצדק, מלך העיר שלם (ככל הנראה, ירושלים הקדומה), המוגדר כ"כהן לאל עליון".
פרשן המקרא המלבי"ם מסביר כי ביסוד מלחמתו של אברם בארבעת המלכים עמד מאבק על ההגמוניה ועל השבת הסדר האזורי, שהרי עילם היה בנו של שם בן נוח כאשר ארץ ישראל ניתנה לבני שם בעוד שבפועל נכבשה על ידי כנען בן חם בן נוח שנחלתו הייתה מצרים (הרב שלמה גורן, תורת המקרא עמוד 30 ואילך).
ברית בין הבתרים
לאחר מכן כרת ה' ברית עם אברם המכונה ברית בין הבתרים, ובה בישר לו כי זרעו העתידי יסבול מעבדות ומעינוי ארבע מאות שנים, אך לאחר מכן הוא יירש את הארץ ואת המרחב בין נהר מצרים לנהר פרת וכן ישלוט על עשרה עמים במרחב זה.
לקיחת הגר ולידת ישמעאל
שרי, אשתו של אברם, הייתה עקרה, ולפיכך היא הציעה לאברם, מקץ עשר שנים לישיבתם בארץ כנען, את הגר אמתה לאישה. במהלך ההריון הקלה הגר בכבודה של שרי גבירתה. בתגובה עינתה שרי את הגר וזו ברחה אל המדבר. שם נגלה אליה מלאך האלוהים והבטיח לה שמבנה תצא אומה גדולה, ואמר לה לשוב אל שרי ולקרוא לבן הנולד לה ישמעאל. הגר חזרה לבית אברם ושרי, וילדה את ישמעאל. אברם היה באותו זמן בן 86 שנה (בראשית ט"ז).
ברית המילה והחלפת שמם של אברם ושרי
כשהיה אברם בן 99 התגלה אליו ה' והבטיח לו בן מאשתו שרי. בהתגלות זו החליף ה' את שמו לאברהם ("כי אב המון גויים נתתיך"), ואת שמה של שרי לשרה. כמו כן ה' ציווה על אברהם לעשות ברית מילה לו ולכל בני ביתו.
דיאנה קרול
דיאנה קרוֹל (באנגלית: Diana Jean Krall; נולדה ב-16 בנובמבר 1964) היא זמרת ופסנתרנית קנדית. לקרול, בעלת קול הקונטרה אלט, חמישה פרסי גראמי ושמונה פרסי ג'ונו (נכון ל-2015).
אברהם
מהפכת סדום ועמורה והולדת יצחק
לפי המסורת, בעת שישב בכניסה לסוכתו באלוני ממרא ניגלו לאברהם שלושה מבקרים. אברהם בירך אותם והציע לשטוף רגליהם ואת לחם ביתו. הוא אירח אותם תחת עץ ואכל עמם, כאשר אחד מן האורחים אמר לאברהם שבעוד שנה לשרה יהיה בן זכר. שרה שמעה זאת מפתח הסוכה וצחקה כי לא ייתכן שבגילה יכולה להרות. האורח שאל מה פשר הצחוק של שרה, כי בעזרת האלוהים אין זה בלתי אפשרי שתהרה גם בגילה, מה שהבהיל את שרה. לאחר הארוחה, שלושת האורחים עלו לפסגה סמוכה וצפו על הערים במישור, תוך שהם דנים על גורל סדום ועמורה, כי "פשעיהם היו רבים". בשלב זה, עזבו שניים מן האורחים את אברהם בדרכם לסדום ואילו אברהם פנה אל האלוהים בבקשה לחוס על העיר, כי אחיינו לוט שהה בה. לאחר תפילתו, אורחיו של אברהם הגיע לסדום בחיפוש אחר "עשרה צדיקים", אשר מציאתם הייתה מביאה את אלוהים לחוס על תושבי העיר. לוט אירח אותם בביתו. כשהמון זועם דרש את האורחים, לוט סירב ואף הציע את בנותיו הבתולות במקום, אך ההמון המשיך ורצה לשבור את דלת ביתו של לוט - מה שעורר זעם של האלוהים. למחרת בבוקר, כשהיה ברור כי אין עשרה צדיקים בסדום, הצטווה לוט לעזוב את העיר סדום וארעה מהפכת סדום ועמורה, תוך שאברהם צופה ממקום מושבו באלוני ממרא.
דיאנה קרול
קורות חיים וקריירה
קרול נולדה בעיר נאנאימו שבקולומביה הבריטית. לאביה היה אוסף תקליטי ג'אז גדול שדרך האזנה לו הכירה קרול הצעירה את גדולי הג'אז. בגיל ארבע החלה לנגן בפסנתר ובגיל 15 כבר הופיעה במועדונים בעיר הולדתה. בגיל 17 זכתה במלגת לימודים במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. כשחזרה לקנדה והופיעה בוונקובר שמעו אותה נגן הקונטרבס ריי בראון והמתופף ג'ף המילטון שהפכו למוריה ומדריכיה הרוחניים והמקצועיים. ב-1990 עברה קרול להתגורר בניו יורק.
אברהם
מהפכת סדום ועמורה והולדת יצחק
לאחר הולדת יצחק, בנה של שרה, כמובטח, היא ראתה כי ישמעאל משפיע לרעה על יצחק (ועל פי המדרשים אף מסכן את חייו). שרה דרשה מאברהם לגרש את הגר ובנה. אברהם אינו שש לגרשם אך לאחר שאלוהים אומר לו לשמוע לדברי שרה, הוא משלח את הגר ובנה (בראשית, כ"א).
דיאנה קרול
קורות חיים וקריירה
בשנת 1993 הקליטה עם המילטון את אלבומה הראשון Steppin' Out וב-1995 הוציאה את Only Trust Your Heart. פריצת הדרך המשמעותית חלה בתקליטה השלישי All for You: A Dedication to the Nat King Cole Trio שהוקלט ב-1996. התקליט הכיל פרשנות לסטנדרטים מ"ספר השירים" של שלישיית נט קינג קול. התקליט שהה 70 שבועות במצעד הבילבורד והיה מועמד לזכייה בפרס גראמי וזכה להצלחה מסחרית ואומנותית.
"באלבומיה כמו בהופעות, קרול נראית כנערה תמימה המשדרת פגיעות ועדינות. גם נגינת הפסנתר שלה עדינה ולא תוקפנית ונטייתה לקצבים איטיים ושירה לוחשנית אך מדויקת, עומדת בניגוד לשובבות שנובעת משירים מסוימים".
אברהם
עקדת יצחק
נאמנותו של אברהם לה' נבחנה בכמה (על פי חז"ל: עשרה) ניסיונות ובראשם עקדת יצחק. ה' ציווה על אברהם להקריב לו את יצחק בנו. אברהם נענה לציווי והוא עושה את כל ההכנות ואת כל הפעולות לקיום הציווי, אולם רגע לפני הקיום בפועל התגלה אליו מלאך ה' ואמר לו כי כבר עמד בניסיון והוא אינו צריך להקריב את יצחק.