cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שרה ברגמן
ביוגרפיה
מתגוררת בשכונת קריית משה בירושלים. נשואה לחנוך ולהם שבעה ילדים. בנה, יעקב משה ברגמן, חיבר את הספר 'המדינה היהודית'. מחתניה: הרב יוסף בן ארזה, מחבר סדרת ספרי 'יוסף דעת' על התלמוד, הרב אחימאיר קלה, לשעבר רב היישוב שפיר, וכן הרב אריה רוזנברג, ראש ביהמ"ד בישיבת ישיבת דרך חיים. אחיה הוא הדיין הרב בנימין בארי.
אגם ריאן
ריאן (בנורווגית: Rien) הוא אגם בנפה ררוס שבמחוז טרנדלג בנורווגיה.
שטחו של האגם הוא 14.87 קמ"ר והוא ממוקם בסמוך לנהר גלומה, כ-10 קילומטרים ממזרח לגבול עם שוודיה. מימיו של האגם זורמים דרך נהר גלומה ופונים מעט דרומה, אל האגם אהושונד.
הכפר בריקן נמצא 6 קילומטרים מדרום לאגם והנפה ררוס שוכנת כ-40 קילומטרים מדרום-מערב.
ויקטור אוסימהן
ויקטור ג'יימס אוסימהן (באנגלית: Victor James Osimhen; נולד ב-29 בדצמבר 1998) הוא כדורגלן ניגרי, המשחק בעמדת החלוץ בנאפולי ובנבחרת ניגריה.
קריירת מועדונים
אוסימהן החל את הקריירה שלו ב-Ultimate Strikers Academy שבלאגוס, ניגריה. בינואר 2016, לאחר אליפות העולם עד גיל 15, התחייב אוסימהן לחתום בוולפסבורג, וב-2017 חתם והצטרף רשמית למועדון. ב-13 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה במדי וולפסבורג כשנכנס כמחליף בדקה ה-59 בתיקו 1:1 מול בורוסיה מנשנגלדבך.
ב-22 באוגוסט 2018, הצטרף אוסימן למועדון הבלגי שרלרואה בהשאלה לעונה אחת. אוסימהן ערך הופעת בכורה במועדון הבלגי ב-1 בספטמבר נגד מוסקרון. ב-22 בספטמבר פתח לראשונה בהרכב וכבש את שערו הראשון מול בוורן. לאחר תקופה מוצלחת בבלגיה, כששיחק 36 משחקים וכבש 20 שערים בכל המסגרות, הפעילה שרלרואה את אופציית הרכישה והחליטה לרכוש את אוסימהן.
ביולי 2019 חתם בליל מליגת העל הצרפתית. ב-11 באוגוסט ערך אוסימהן את הופעת הבכורה בליגה הצרפתית בה כבש צמד בניצחון קבוצתו 1–2 על נאנט. כבר בחודש ספטמבר נבחר לשחקן החודש בליגה הצרפתית כשכבש שני שערים ובישל שניים נוספים. ב-2 באוקטובר כבש שער בכורה בליגת האלופות ב-2 באוקטובר בהפסד 1–2 לצ'לסי. אוסימהן סיים עת עונת 2019/2020 עם 13 שערים ב-27 הופעות וסיים את העונה כמלך שערי הקבוצה. בסיום העונה זכה גם בפרס השחקן האפריקאי של העונה בליגה הצרפתית וגם בפרס שחקן העונה של ליל בקרב אוהדי הקבוצה.
ב-31 ביולי 2020, חתם אוסימהן בנאפולי מהסרייה א' תמורת סכום שיא של המועדון שעמד על 70 מיליון אירו. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-20 בספטמבר, במחזור הפתיחה של עונת 2020/2021 בניצחון 0–2 על פארמה. את שער הבכורה כבש בניצחון נאפולי 1–4 על אטאלנטה. לאחר שכבש, הרים את החולצה ומתחתיה היה כתוב מסר הקורא להפסקת אלימות המשטרה הניגרית כלפי אזרחים. בעונת 2021/2022 כבש 14 שערי ליגה.
בעונת 2022/2023 זכה עם נאפולי באליפות ראשונה אחרי 34 שנים, וסיים כמלך שערי הסרייה א' עם 26 שערים.
קריירה בינלאומית
ב-1 ביוני 2017 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ניגריה במשחק ידידות בו ניצחה ניגריה את טוגו 0-3.
אוסימהן נמנה בסגל הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2019 והופיע במשחק על המקום השלישי בניצחון נבחרתו 0–1 על תוניסיה. בסך הכל שיחק 45 דקות בטורניר כולו.
ינשוף שדוני
ינשוף שדוני (שם מדעי: Micrathene whitneyi) הוא סוג ומין יחיד של עוף לילה דורס ממשפחת הינשופיים. זהו הינשוף הקטן בעולם (גודלו כגודל אגרוף אנושי, ראו תמונות בקישורים החיצוניים): אורכו לא עולה על 15 ס"מ, ומשקלו המרבי הוא כ-42 גרמים (הנקבות גדולות במעט מהזכרים). מופע נוצותיו חום-אפרפר, אשר אלו מנוקדות בלבן בצמחו ובכנפיו. זנבו קצר מאוד, ראשו רחב וחסר ציצות אוזניים (כמו הלילית), וצבעו חום-כתמתם. בטנו וחלקיו התחתונים לבנים, וכן גם גבותיו המתקשתות מעל עיניו הצהובות.
ויקטור אוסימהן
קריירה בינלאומית
ב-10 בספטמבר 2019 כבש את שער הבכורה במדי הנבחרת בתיקו 2-2 במשחק ידידות מול אוקראינה.
ינשוף שדוני
התנהגות
הינשוף השדוני הוא צייד לילי בעל רגליים חלשות, כך שתפריטו כולל יצורים כמו נדלים, עכבישאים, חיפושיות, עשים, צרצריים ועקרבאים, עליהם הוא עט תוך כדי תעופה אחרי שזינק ממקום מושבו. לעיתים קרובות הם נצפים מעופפים ליד קומזיצים וזרקורים, במטרה לחטוף את היצורים המתאגדים מסביב למקור האור. אחרי שהוא לכד טרף, הוא לוקח אותו למקום נוח לאכילה, ומעבד אותו בזהירות כדי שיהיה ראוי למאכל ינשוף שדוני (לדוגמה: הינשוף השדוני מפשיט מעשים את כנפיהם ומעקרבים את עוקציהם).
הינשוף השדוני מתגורר בחללים שתוכנם נוקר והוצא על ידי נקרים, כמו המינים נקר חילה ונקר זהוב. הוא מעדיף חללים שנעשו בקקטוס סגווארו, כנראה מכיוון שקוציו מרחיקים טורפים. אחרי שהזכר מוצא לו מקום מגורים טוב, הוא נכנס פנימה ומתחיל לקרוא בקול רם. המין אינו בדיוק הומה כיתר הינשופים: הזכר צווח בקול גבוה "יְיִפ יְיִפ יְיִפ" (yip yip yip, בדומה ליללותיו של גור כלבים), ואם הירח בהיר, הוא מסוגל להמשיך בכך במשך כל הלילה. אם הוא הצליח במשימתו ומשך נקבה מסוקרנת, הוא פורץ ממקומו ופותח במופע הכולל נפנוף וחבטות כנפיים וקולות שונים (ראו חיזור). גודל התטולה נע בין ביצה אחת עד חמש, עליהן היא דוגרת במשך כ-21–24 ימים. הפרחון מתרחש כשהגוזלים מגיעים לגיל 28–33 יום.
ידוע כי האוכלוסיות צפוניות נודדות דרומה עם בוא החורף, אך המידע על הדרך או הזמן אינו בנמצא.
תפוצה, בית גידול ותת-מינים
הינשוף השדוני נפוץ במקסיקו ובדרום-מערב ארצות הברית. הוא חי במדבריות, דוגמת מדבר סונורה, בהם גדל קקטוס הסגווארו המשמש לו גם כמקום מגורים, שיחים קוצניים ועצי ינבוט. כמו כן, הוא שוכן ביערות הגדלים ליד גיאיות, קניונים ומדרונות הרריים.
אטימולוגיה
שם הסוג ,Micrathene, הוא הלחם בסיסים של המילים היווניות "μικρός" (mikros/Micra – "קטן") ו- "Αθηνά" (Athena, אלת החכמה היוונית אתנה), ושם המין מהווה אות הוקרה לגאולוג ולחוקר Josiah Dwight Whitney. שמו העממי של המין, Elf Owl (ינשוף שדוני), מתייחס לגודלו הזערורי.
קישורים חיצוניים
תמונות:
תמי ביטון
תמר (תמי) ביטון (נולדה ב-1 באוקטובר 1971), היא אשת חינוך ישראלית, ראש מדרשת באר בירוחם ובאשדוד.
ביוגרפיה
נולדה בירושלים, בת בכורה לפרופסור אביעזר ורות רביצקי. למדה בבית הספר התיכון לבנות פלך. הגיעה לירוחם במסגרת שירותה הצבאי בגרעין נח"ל של בני עקיבא ונשארה להשתקע בה. בוגרת תואר שני במדרש ואגדה מהחוג לספרות עברית של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת תשנ"ז (1997) הקימה יחד עם דבורה גולן את "במידבר - בית מדרש יוצר בירוחם", כבית מדרש קהילתי – מרכז ללימוד פלורליסטי של המורשת היהודית-ישראלית, יחד עם יצירה אמנותית ועשיה חברתית.
בשנת תשס"ג (2003) הקימה את המדרשה התורנית-קהילתית לנשים "באר", בראשה היא עומדת עד היום. המדרשה הייתה הראשונה ששילבה לימוד תורה בית-מדרשי עם חיים ועשייה בקהילה, יחד עם שירות צבאי מלא לבנות.
בשנת תשס"ז (2007) הקימה יחד עם שולה לוי את מדרשיית "קמה", תיכון לבנות דתיות בירוחם.
בשנת תשע"ו (2016) הקימה שלוחה נוספת למדרשת באר ברבעים הוותיקים של העיר אשדוד, ולצידה את הקהילה הצעירה "ימה".
יהדות קוראסאו
יהדות קוראסאו היא הקהילה היהודית הוותיקה ביותר ביבשת אמריקה והיא קיימת מ-1651. לקהילה הייתה השפעה משמעותית על ההיסטוריה של קוראסאו. כיום יש באי מספר קהילות אשכנזיות ומספר קהילות ספרדיות. נכון ל-200 חיים באי כ-300 יהודים.
באי בית הכנסת העתיק ביותר שעדיין בשימוש ביבשת אמריקה והקהילה היהודית הוותיקה ביותר ביבשת - הקהילה נוסדה בשנת 1651 ובית הכנסת מקוה ישראל-עמנואל בשנת 1703.
היסטוריה
היהודי הראשון שהגיע לאי היה שמואל כהן, הוא היה יזם שהגיע על הספינה בראשות יוהאן ון-וולבייק שכבש את האי מהספרדים בשנת 1643. הקהילה נוסדה כאשר בשנת 1651, ז'ואו דה-ילן, הביא כ-10 משפחות מהקהילה היהודית הפורטוגזית של אמסטרדם להתיישב באי. הם הקימו את הקהילה, מקוה ישראל, ומרביתם עבדו במטע התקווה באי. את הקבוצה השנייה הביא לאי יצחק דה-קוסטה בשנת 1659. הקבוצה הביאה איתה גם את ספר התורה הראשון באי, אשר הובא מקהילת הספרדים של אמסטרדם. ספר התורה עדיין משמש את הקהילה בבית הכנסת מקוה ישראל.
בתחילה ניסו היהודים להיות עובדי אדמה, אבל בסופו של דבר רובם התרכזו בעיר הבירה וילמסטאד ועברו להיות סוחרים שהיו אחראים על הסחר עם אירופה. במפקד של 1836 נמנו באי 764 יהודים, מהם רק 66 עניים. יצחק מרדכי יוסט תיאר את הקהילה באי בסביבות שנת 1845: "ושם שתי בתי תפלות האחת אשר שמה מקוה ישראל בתוך העיר, ושם השנית נוה שלום מעבר לחוף, אך דלתות השנית סוגרו מבלי באי תפלה. שם גם בית ספר תלמוד תורה לנערים עניים. גם הקהל הזה נותן שכר לשלשה רבנים וליתר בעלי פקודות הקהלה."
היהודים בקוראסאו תוארו בהכרמל בשנת 1860 כמי שמקפידים על שמירת המצוות יותר מיהודי פרמריבו.
בתחילת המאה ה-20 החלו להגיע יהודים מתפוצות אשכנז, שלא נתקבלו בסבר פנים יפות על ידי הקהילה הספרדית. על כן הקימו קהילה משל עצמם שנקראה "מועדון מאוחד" ואת בית הכנסת "שערי צדק" בשכונת סקרלו. בהמשך, עבר בית הכנסת לשכונת מהאי לבית שהוסב לבית כנסת. בשנת 2006, נבנה בית הכנסת החדש ברחוב מגדלנווכ. בית הכנסת נחשב לאורתודוקסי ופועל בשבתות ובימים טובים. באמצע העשור השני של המאה ה-21, אין רב קבוע באי ואולם הקהילה מזמינה שליחים בחגים ובימים הנוראים. בשבתות, חברי הקהילה מנחים את התפילה
גמר גביע אירופה לאלופות 1985
גמר גביע אירופה לאלופות 1985 התקיים באצטדיון הייזל בבריסל, בלגיה ב-29 במאי 1985, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אירופה לאלופות לעונת היא יובנטוס האיטלקית, שניצחה במשחק את האלופה המכהנת ליברפול האנגלית בתוצאה 0–1. משחק הגמר נעל את המהדורה ה-30 של גביע אירופה לאלופות. המשחק זכור בעיקר בשל האירועים הטרגיים שאירעו באצטדיון כשעה לפני המשחק, באירוע הידוע בשם "אסון הייזל". האסון התרחש כשאוהדי ליברפול פרצו את גדר ההפרדה מיציע אוהדי יובנטוס, וגרמו למהומה שמהלכה נהרגו 39 אוהדים ומאות נפצעו. על אף האירועים הקשים, הוחלט שלא לבטל את קיום המשחק.
יובנטוס העפילה לגמר השלישי בתולדותיה, לאחר ההפסדים ב-1973 לאייאקס אמסטרדם וב-1983 להמבורג. היא השלימה רצף של שלושה משחקי גמר בהן משתתפת קבוצה איטלקית, כשלהופעתה שנתיים קודם לגמר הצטרפה הופעתה של רומא שנה קודם לכן. זכייתה של יובנטוס הייתה הזכייה הראשונה של קבוצה איטלקית מאז שנות ה-60, אז זכו בתואר מילאן (1963, 1969) ואינטר מילאנו (1964, 1965). עבור יובנטוס הייתה זו זכייה שנייה ברציפות בתואר אירופי, לאחר הזכייה בגביע אירופה למחזיקות גביע עונה קודם לכן.
ליברפול הגיעה לגמר כאלופת אירופה המכהנת, לאחר שגברה על רומא שנה קודם לכן. ליברפול הייתה הנציגה הבכירה בתור הזהב של הכדורגל האנגלי בגביע אירופה, שהתבטא בשבע זכיות בגביע אירופה במהלך שמונה העונות הקודמות. מתוך שבע הזכיות, ארבע היו של ליברפול (1977, 1978, 1981, 1984). בסך הכול הייתה זו ההופעה החמישית של ליברפול בגמר, והפסדה הראשון.
שתי הקבוצות העפילו לטורניר לאחר שזכו באליפות בעונת. יובנטוס ניצלה את המסע הארוך של רומא עד לגמר גביע אירופה, וזכתה על חשבונה באליפות איטליה בהפרש של שתי נקודות. ליברפול, שבכל מקרה זכתה למקום במפעל כאלופת אירופה המכהנת, זכתה גם באליפות המקומית בפער שלוש נקודות מסאות'המפטון.
משחק הגמר היה המשחק השני בין שתי הקבוצות באותה עונה. הן נפגשו במסגרת הסופר קאפ האירופי, במשחק בו גברה יובנטוס 0–2 על ליברפול.
בעקבות האירועים הקשים לפני המשחק, הוחלט לאחריו להרחיק את כל הקבוצות האנגליות מהמפעלים האירופים למשך חמש שנים.
יובנטוס
יובנטוס, אלופת איטליה, פתחה את משחקיה בסיבוב הראשון מול יילבס הפינית. במשחק הראשון בחוץ ניצחה יובנטוס 0–4, ונהנתה משלושער של פאולו רוסי במשחק. בגומלין יובנטוס נקלעה לפיגור 0–1 מוקדם, אך צמד של מישל פלאטיני במחצית השנייה השלים ניצחון כפול, 1–2 במשחק ו-1–6 בסיכום שני המפגשים.
בשלב שמינית הגמר פגשה יובנטוס את גראסהופרס ציריך השווייצרית. לאחר ניצחון 0–2 במשחק הראשון בטורינו, שמרה יובנטוס על מאזן מושלם גם בגומלין עם ניצחון 2–4, ו-2–6 בסיכום שני המפגשים.
ברבע הגמר גברה יובנטוס 0–3 על ספרטה פראג הצ'כוסלובקית במשחק הראשון בבית. בגומלין יובנטוס אמנם הפסידה לראשונה בטורניר, 0–1, אך ההפסד המינימלי הספיק לה על מנת להעפיל לשלב הבא.
בחצי הגמר יובנטוס פגשה את בורדו הצרפתית. במשחק הראשון בטורינו שוב הפגינה יובנטוס יכולת מרשימה וגברה על יריבתה 0–3. בגומלין התקרבה בורדו לקאמבק מרשים כשעלתה ליתרון 0–2, אך לא הצליחה לכבוש את השלישי ויובנטוס המשיכה לגמר השלישי בתולדותיה עם 2–3 בסיכום שני המפגשים.
ליברפול
אלופת אירופה המכהנת ליברפול החלה את מסע ההגנה על התואר מול לך פוזנן הפולנית. לאחר ניצחון מינימלי 1-0 משער של ג'ון וורק, השלימה ליברפול ניצחון כפול עם 0–4 באצטדיון אנפילד, כשוורק כובש שלושער במשחק. ליברפול העפילה עם 0–5 בסיכום שני המפגשים.
שלב שמינית הגמר זימן לליברפול את בנפיקה ליסבון הפורטוגלית. תצוגה מרשימה ושלושער של איאן ראש העניקו לליברפול 1–3 ביתי במשחק הראשון. הפורטוגלים עלו ליתרון בפנדל כבר לאחר חמש דקות, ושער נוסף היה מספיק להם כדי לעלות בזכות חוק שערי חוץ, אך ליברפול שמרה על שערה, והפסד 0–1 מינימלי הספיק לה כדי להעפיל עם 2–3 בסיכום שני המפגשים.
ברבע הגמר פגשה ליברפול את אוסטריה וינה האוסטרית. במשחק הראשון בווינה קירב טוני פולסטר את המארחת לניצחון מפתיע, אך ליברפול הצליחה להשוות ל-1–1 משער של סטיב ניקול ארבע דקות בלבד לסיום, תוצאה שנשמרה עד לתום המשחק. בגומלין ליברפול לא התקשתה וניצחה 1–4 את יריבתה (צמד לפול וולש), בדרך לשלב הבא.
בחצי הגמר פגשה ליברפול את פנאתינאיקוס היוונית. במשחק הראשון באנפילד ליברפול הרשימה בדרך לניצחון 0–4 (צמד לאיאן ראש), והשלימה את המלאכה באתונה עם ניצחון 0–1, בדרך לגמר גביע אירופה החמישי בתולדותיה והשני ברציפות.
אבראהים דנלאד
קריירת מועדונים
דנלאד הצטרף לקבוצת אסאנטה קוטוקו מליגת העל הגאנאית לקראת עונת.
גמר גביע אירופה לאלופות 1985
אסון הייזל
משחק הגמר נקבע להיערך באצטדיון הייזל שבבריסל. ליברפול התנגדה לקיום המשחק באצטדיון עקב מצבו הרעוע של האצטדיון ועקב ההחלטה ליצור אזור נייטרלי לטובת האוהדים הבלגים.
על אף התנגדותה, המתקן אושר כאצטדיון המארח למשחק הגמר. אזור החיץ, שתוכנן להיות נייטרלי, היה בפועל תפוס ברובו על ידי אוהדי יובנטוס, רבים מהם מהקהילה האיטלקית בעיר. אזור Z הנייטרלי היה ממוקם בסמוך ליציע X שהוקצה לאוהדי ליברפול. ההפרדה בין מחנות האוהדים, שביניהם החלו קטטות כבר בשעות הבוקר של משחק הגמר, הסתכמה בגדר ברזל.
אבראהים דנלאד
קריירת מועדונים
ב-9 בדצמבר 2019 הושאל לברקום צ'לסי מליגת העל הגאנאית.
גמר גביע אירופה לאלופות 1985
אסון הייזל
כשעה לפני פתיחת המשחק החלו זריקות אבנים בין מחנות האוהדים מעל לגדר ההפרדה, כשמצבו הרעוע של האצטדיון אפשר שבירת אבנים מהמבנה. זמן קצר לאחר מכן, פרצו אוהדי ליברפול את הגדר ליציע Z, מה שגרם לבהלה ולנסיגה של האוהדים האיטלקים. בעקבות הלחץ שנוצר על החומה ההיקפית באצטדיון ובשל סירובם של השוטרים לפתוח את השערים אל כר הדשא ובכך להקל על הלחץ ביציעים, קרסה החומה ההיקפית. בעקבות האירועים נהרגו 39 אוהדים וכ-600 נפצעו.
כתגובה לאירועים הטרגיים, החלה התפרעות ביציעי אוהדי יובנטוס בצד השני של המגרש. הם ניסו להתקדם לכיוון המגרש כדי להתעמת עם אוהדי ליברפול, אך נעצרו על ידי המשטרה. האירועים האלימים נמשכו גם בזמן המשחק עצמו. פתיחת המשחק עוכבה במעל לשעה, אך התקבלה החלטה כי הוא ייערך מתוך חשש כי ביטולו יביא לאירועי אלימות נוספים.
אבראהים דנלאד
קריירת מועדונים
ב-18 במרץ 2021 הושאל לקינג פייסל בייבס מליגת העל הגאנאית.
גמר גביע אירופה לאלופות 1985
סיכום המשחק
יובנטוס הגיעה למשחק בשיאה של תקופת הזוהר תחת המאמן ג'ובאני טרפטוני. היא הציגה סגל מרשים בכיכובם של מישל פלאטיני ופאולו רוסי, והגיעה לגמר עונה לאחר שזכתה בתואר אירופי אחר, גביע אירופה למחזיקות גביע. מנגד, ליברפול של המאמן ג'ו פייגן הגיעה כאלופת אירופה המכהנת, בתקופה בה הקבוצות האנגליות שלטו במפעל גביע אירופה וזכו בשבעה מתוך שמונה הגביעים האחרונים.
אבראהים דנלאד
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת גאנה לטורניר מונדיאל 2022, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
גמר גביע אירופה לאלופות 1985
סיכום המשחק
כבר בדקה השנייה יצא מהמשחק בלמה של ליברפול, מארק לורנסון, בעקבות פציעה חוזרת בכתף, ובמקומו נכנס גארי גילספי. בדקה ה-30 של המשחק הגיעה ההזדמנות הממשית הראשונה של יובנטוס במשחק, כשאנטוניו קבריני פרץ מאגף שמאל ובעט לעבר השער, אך ברוס גרובלאר עצר את הכדור. ליברפול יצאה להתקפה מתפרצת מן העבר השני, כשרוני וולן הקפיץ את הכדור לעברו של ג'ון וורק, אך האחרון נעצר על ידי סטפאנו טאקוני.
עם פתיחת המחצית השנייה נאלצה ליברפול לבצע חילוף שני, לאחר שפול וולש נפצע בשרירי הבטן כשניסה להגיע למסירה של פיל ניל, והוחלף על ידי קרייג ג'ונסטון. יובנטוס החלה לשלוט יותר ויותר בקצב המשחק, ובדקה ה-56 זכתה בפנדל. זביגנייב בונייק יצא להתקפה מהירה, עד שהוכשל מאחור על ידי גילספי. השופט השווייצרי היה רחוק כ-23 מטרים ממקום האירוע ולא הבחין כי העבירה בוצעה מחוץ לרחבה, וכי היה מקום לפסוק על כדור חופשי בלבד. מישל פלאטיני בעט מדויק והכניע את גרובלאר, 0–1 ליובנטוס.
ליברפול השתלטה על המשחק וחיפשה את שער השוויון, אך לא הצליחה לתרגם את מצבי ההבקעה לכדי שער. יובנטוס שמרה על היתרון עד לסיום וזכתה לראשונה בתולדותיה בגביע אירופה לאלופות. הזכייה בתואר הפכה אותה לקבוצה הראשונה בהיסטוריה שזכתה בכל שלושת התארים האירופים הגדולים - גביע אירופה לאלופות, גביע אירופה למחזיקות וגביע אופ"א.
בעקבות המשחק
ב-6 ביוני, הרחיבה פיפ"א את פסילת הקבוצות לכלל המשחקים הבינלאומיים, אך לאחר שבוע הוחלט שלא לכלול בחוק משחקי ידידות ואת משחקיה של נבחרת אנגליה. כמו כן, הוכנס תנאי כי כשתפוג תקופת הפסילה, ליברפול תמשיך לרצות שלוש שנות הרחקה נוספות.
24 ביוני
24 ביוני הוא היום ה-175 בשנה (176 בשנה מעוברת), בשבוע ה-26 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 190 ימים.
דלקת רב-עורקית קשרית
דלקת רב-עורקית קשרית (באנגלית; Polyarteritis nodosa) היא דלקת של כלי דם בינוניים וקטנים במהלכה נפגעים דופנות עורקים רבים בכל הגוף באופן בלתי רציף. הרקמה הנפגעת מוחלפת ברקמה צלקתית חלשה היוצרת מפרצת של כלי הדם הנראית כקשרית (Nodule). הממצא הפתולוגי האופייני למחלה הם כלי דם עם מספר קשריות הנראות כמחרוזת.
המחלה שכיחה יותר בגברים. יכולה להופיע בכל גיל אבל בעיקר בגילאים 45 - 65.
סיבת המחלה אינה ברורה אבל חושבים שהגורם לה הוא תצמידים חיסוניים (של אנטיגן ונוגדן) השוקעים בדפנות הדם ומתחילים את התהליך הדלקתי. בחולים רבים של הפטיטיס B והפטיטיס C מתפתחת דלקת רב-עורקית קשרית כנראה בגלל תגובה חיסונית של הגוף. תגובת המחלה לטיפול מדכא חיסון מחזקת את ההשערה של תפקיד המערכת החיסונית במחלה.
בדיקות מעבדה
אין בדיקה ייחודית למחלה. בדיקות הדם מראות סימנים של תהליך דלקתי כמו שקיעת דם מוחשת ורמות גבוהות של חלבון מגיב C. חשוב לבדוק נוכחות נגיף הפטיטיס B והפטיטיס C. בפגיעה כלייתית יש עליה ברמת הקראטינין בדם והופעת חלבון בשתן. בפגיעה בכבד מודגמת הפרעה בתפקודי כבד. ב-30% יש עליה ברמת הגמא גלובולין.
ביופסיה
אפשר לקחת ביופסיה מרקמות נגישות כמו עור, עצבים פריפריים, שרירים ואשכים. בהיסטולוגיה רואים תהליך דלקתי שמורכב מתסנין של לויקוציטים ונמק של דופן העורק עם סתימת החלל.
דימות
יש להדגים את כלי הדם עם הקשריות על ידי הזרקת חומר ניגוד לכלי הדם (אניוגרפיה) או הזרקה תוך ביצוע טומוגרפיה ממוחשבת (CTA - Computerized Tomography Angiography) או דימות תהודה מגנטית (MRA - Magnetic Resonance Angiography).
טיפול
יש צורך באבחון והתחלת טיפול בהקדם. ללא טיפול מתקדמת המחלה עד למוות תוך שבועות או חדשים כתוצאה מסיבוכים בכליות, בלב, במוח ובמערכת העיכול.
מטרת הטיפול הוא לדכא את מערכת החיסון. התרופה הנבחרת היא פרדניזון בשילוב ציקלופוספמיד. כמו כן יש לטפל בתרופות הייחודיות נגד נגיפי הפטיטיס B או C
גריז: עלייתן של הנערות בוורוד
גריז: עלייתן של הנערות בוורוד (באנגלית: Grease: Rise of the Pink Ladies) היא סדרת טלוויזיה קומית-רומנטית מוזיקלית, שמשמשת כפריקוול עבור הסרטי "גריז" ומבוססת על מחזמר באותו שם מאת ג'ים ג'ייקובס ו-וורן קייסי.
הסדרה עלתה לשירות הזרמת המדיה" "פרמאונט+" ב-6 באפריל 2023.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה מתרחשת ארבע שנים לפני עלילת הסרט המקורי, כאשר ארבע סטודנטיות אאוטסיידריות מואסות בחוקיו הנוקשים של תיכון ריידל, ומעוררות פאניקה מוסרית שמשנה לחלוטין את הנוף התיכוני כשהן מחליטות לייסד קליקה משלהן.
פיתוח
באוקטובר 2019, נמסר כי סדרת פריקוול לעלילת הסרט המוזיקלי "גריז", שעלה לאקרנים בשנת 1978 והתבסס על מחזמר באותו שם, הוזמנה על ידי חברת "WarnerMedia" תחת השם "גריז: תיכון ריידל", שתשודר בשירות הזרמת המדיה שלהם, "HBO Max". באפריל 2020, נמסר כי אנאבל אוקס נשכרה לכתוב את פרק הפיילוט ולשמש כמפיקה בפועל של הסדרה. במאי 2020, נמסר כי שמה של הסדרה הוחלף וכי היא תעלה לשידור בשנת 2021.
באוקטובר 2020, הוכרז כי זכויות הפקת הסדרה נרכשו על ידי שירות "פרמאונט+" לאחר שמנהל התוכן הראשי של רשת "HBO" ושירות "HBO Max", קייסי בלויס, החליט שלא להפיק את הסדרה. במקביל להודעה על החלפת רשת השידור, נמסר כי אנאבל אוקס תהיה אמונה באופן מלא על פיתוחה של הסדרה. ביולי 2021, נמסר כי לסדרה הוזמנה רשמית עונה ראשונה בת עשרה פרקים; בנוסף, נמסר על הצטרפותם של מרטי בואן ואריק פייג לצוות ההפקה כמפיקים בפועל.
ליהוק
ב-31 בינואר 2022, נמסר על ליהוקם של מריסה דאווילה, שייאן איזבל וולס, ארי נוארטומסו, טרישיה פוקוהרה, שאנל ביילי, מדיסון תומפסון, ג'ונתן ניבס, ג'ייסון שמידט, מקסוול ויטינגטון-קופר וג'קי הופמן לצוות השחקנים הראשי.
צילומים
צילומי הסדרה התעתדו להתקיים בקליפורניה לאחר שהפקת הסדרה קיבלה זיכוי מס עבור הצילומים במדינה. עם זאת, ב-31 בינואר 2022, נמסר כי צילומי הסדרה החלו בוונקובר, קולומביה הבריטית.
ברויצרטופס
ברויצרטופס (שם מדעי: Breviceratops; מילולית: "פרצוף מקורנן קצר") הוא סוג של דינוזאור צמחוני מקבוצת הצרטופסים שהתקיים בקרטיקון העליון במשך הקמפן של מונגוליה לפני 83 עד 71 מיליון שנה מזמננו. הסוג כלל מין אחד - Breviceratops kozlowskii, אשר התגלה בתצורות ברון גויוט שבמדבר גובי במונגוליה והוא תואר ב-1990 בידי החוקר הרוסי סרגיי קורזנוב. שם המין ניתן לכבוד החוקר הפולני רומן קוזלובסקי.
מאפיינים
הברויצרטופס היה דומה לפרוטוצרטופס ועל פי חוקרים רבים שניהם משתייכים למשפחת הפרוטוצרטופסיים, אך כמה מסוגי המשפחה הועברו למשפחה אחרת - בגצרטופסיים (Bagaceratopidae). מינים אלה היו כנראה דו-רגליים בעלי ראש גדול ומקור דומה למקור תוכי אך בניגוד לצרטופסיים היו חסרי קרניים על אפם ומצחם אך היו לו זיזים בולטים מעל העטרה. דינוזאור זה הגיע לאורך של 1 מטר וניזון עם שיניו החזקות ומקורו העבה מצמחייה של שרכים, ציקסיים ומחטניים ואולי ניזון גם מבעלי פרחים מוקדמים.
איינהרייר
איינהרייר (בנורדית עתיקה: Einherjar, "צבא של איש אחד") במיתולוגיה הנורדית הם אלו שמתו בכבוד בקרב, והובאו לאחר מותם אל היכל ולהאלה בידי הולקיריות.
ברויצרטופס
מאפיינים
הוא התקיים לצד קרובו הבגצרטופס (Bagaceratops) במדבר גובי לצד פאונה של דינוזאורים שונים. עקב גודלו הקטן היה טרף לטורפים רבים כמו הטרבוזאורוס ונראה שהוא נמלט מהם בזריזות, מאחר שהיה חסר קרניים.
איינהרייר
משמעות השם "איינהרייר" הוא ("צבא של אחד"), והם צבאו הפרטי של האל אודין. האיינהרייר הם אנשים שמתו בקרב בכבוד, עם נשק ביד, והם נלקחים בידי הוולקיריות אל ולהאלה ("היכל המתים") אשר נמצא באסגארד. אלו שלא מתו בקרב, מגיעים להלהיים, עולמה של האלה הל. בוולהאלה האיינהרייר משכימים מדי בוקר לקריאתו של התרנגול גוּלינְקַמְבי ("כרבולת זהב"), ונלחמים לשם האימון והשעשוע. הם הורגים זה את זה במהלך האימונים עד שנותר רק אחד בחיים, ואז קמים לתחייה. הם אוכלים סעודה מפוארת - הטבח אנדרימניר מבשל בקלחת אילדרימיר (Eldhrímnir), את בשרו של חזיר הבר סֵרימְניר ("המושחר"), ואותו מחלק לאיינהרייר. סרימניר הוא חזיר ענק אשר נשחט מדי יום, ובלילה קם לתחייה לספק מזון לסעודת יום המחרת. הם אינם שותים מים, שכן זוהי פחיתות כבוד שאורחיו של אודין ישתו מים פשוטים. מחלבה של העז הֵיידְרוּן מוכן תמד בכמויות גדולות, אשר אותו שותים האיינהרייר. את התמד מגישות להם הוולקיריות עצמן.
האיינהרייר נאספים בידי אודין כהכנה לראגנארוק. לעיתים הם נשלחים בידי האל היימדאל למשימות ביוטנהיים ובמידגארד, אולם נאסר עליהם ליצור קשר עם החיים. כאשר יגיע הראגנארוק, יוביל אודין את האיינהרייר אל הקרב האחרון בוויגְריד כנגד צבא המפלצות והענקים בהנהגתו של לוקי.
מסיאל
מריה דה לוס אנחלס פליסה סָנְטָמָרִיָה אספינוסה, הידועה בשם הבמה מָסִיאֶל (בספרדית: María de los Ángeles Félisa Santamaría Espinosa – Massiel; נולדה ב-2 באוגוסט 1947, מדריד, המדינה הספרדית) היא זמרת, שחקנית וידוענית ספרדייה אשר ייצגה את ספרד באירוויזיון בשנת 1968 וזכתה במקום הראשון.
ביוגרפיה
מסיאל נולדה במדריד ובגיל 19 החלה את הקריירה המוזיקלית שלה. ב-1968 נבחר ז'ואן מנואל סראט לייצג את ספרד באירוויזיון עם השיר "La, la, la". סראט עמד על כוונתו לשיר את השיר בקטלאנית, ורשות השידור הספרדית (TVE) החליטה להחליפו במסיאל. השיר זכה בתחרות בהפרש של נקודה אחת משירו של קליף ריצ'רד "Congratulations", אשר ייצג את בריטניה.
לאחר האירוויזיון המשיכה מסיאל בקריירה ענפה, ועד 1998 הקליטה כ-50 אלבומים וסינגלים. במקביל, הופיעה מסיאל בסדרות טלוויזיה.
רוזטה (סרט)
רוזטה (בצרפתית: Rosetta) הוא סרט בלגי-צרפתי משנת 1999 שנכתב ובוים על ידי האחים דארדן. הסרט מגולל את סיפורה הסיזיפי והמדכא של נערה בשם רוזטה (אמילי דקן) שחלומה הגדול הוא להשיג עבודה. היא מתגוררת בפארק קרוואנים עם אמה האלכוהוליסטית. בניסיון לשרוד ולהימלט ממצבה, היא עושה ניסיונות רבים להשיג עבודה, שיאפשרו לה להתרחק מהקראוון ומאמה הלא מתפקדת ולקיים חיים יציבים.
בניגוד לדעה הרווחת, הסרט לא היווה השראה לחקיקת החוק הבלגי שכונה בעקבותיו "חוק רוזטה", האוסר על מעסיקים לשלם לעובדי בני נוער פחות משכר המינימום ורפורמות אחרות של נוער עובד. בראיון להגרדיאן עם האחים הסביר ז'אן פייר דארדן את התפיסה המוטעית; "לא, החוק הזה כבר היה קיים [...] האמת תמיד פחות מעניינת מהסיפור."
הסרט זכה בפרסים רבים, כולל פרס דקל הזהב ופרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן שהתקיים בשנת 1999, ולשבחי הביקורת.
בית חולים לנשים דג'אני
בית חולים לנשים דג'אני היה בית חולים לנשים ויולדות בבית חנינא. בית החולים נסגר בעקבות בקשה שהוגשה ביוני 2014 לפירוקו. בקשת הפירוק הוגשה לבית המשפט המחוזי בירושלים בעקבות חוב שנפסק כנגד בית החולים במסגרת תביעת נזיקין, לאחר שהסתבר כי ביטוח האחריות המקצועית של בית החולים לא כיסה באופן ראוי אירועי רשלנות רפואית בתקופה מסוימת, ולפיכך בעלי בית החולים לא היה מסוגל לשלם את הפיצויים שנפסקו כנגדו בתביעת הנזיקין.
נעשה ניסיון למכור את בית החולים לאחד מהרופאים שעבדו בו אולם ההסדר נכשל, בית החולים נסגר והציוד שבו נמכר לכיסוי החובות.
תיקים רפואיים של היולדות והילודים שנמצאו בבית החולים - הועברו למשמרת במשרד הבריאות.
עדי טטרקו
עדי טטרקו היא יזמת היי-טק ישראלית-אמריקאית, מייסדת ומנכ"לית חברת האוזז, אותה הקימה עם בעלה, אלון כהן בשנת 2009 בקליפורניה.
ב-2017 דורגה בין 5 הראשונות ברשימת הנשים העשירות בארצות הברית, שצברו את הונן כיזמיות בתחום הטכנולוגיה. בשנת 2021 דורגה בין מאה הנשים העשירות בארצות הברית.
ביוגרפיה
טטרקו סיימה תואר ביחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית ב-1996.
את אלון כהן, בעלה לימים ושותפה לייסוד האוזז, פגשה בטיול בתאילנד. כשחזרו לישראל פתחו יחד חברה לשירותי טכנולוגיה בשם PROmis. בשנת 1998 נישאו ועברו לגור בניו יורק. בשנת 2001 הגיעו לעמק הסיליקון, שם מצא כהן עבודה כמהנדס באיביי. בנם הראשון נולד בשנת 2002 והשני ב-2006.
לעדי אח, ושלושה ילדים.
גברובו (מחוז)
מחוז (אובלסט) גברובו (בולגרית: Област Габрово) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן בצפון מרכז בולגריה ובירתו היא העיר גברובו. בנוסף קיימות בשטח המחוז עוד 3 רשויות מקומיות: סבליאבו, דריאנובו וטריאבנה ו-356 כפרים. המחוז מרוחק 220 קילומטרים מהבירה סופיה, 274 קילומטרים מהעיר וארנה ו-234 קילומטרים מבורגס. שדה התעופה הקרוב ממוקם כ-60 קילומטרים מגבול המחוז בשטח העיר גורנה אוריאחוביצה.
עדי טטרקו
ייסוד האוזז וההצלחה הכלכלית
טטרקו הקימה את "האוזז" סביב אתר אינטרנט לשיתוף קהילתי, פורום משתמשים ואיתור אנשי מקצוע בתחומי עיצוב הפנים, אדריכלות ועיצוב נוף, ללא הון אישי גבוה וללא משקיעים. החברה זכתה להצלחה והפכה תוך מספר שנים לעסק מבטיח עם סניפים במדינות מפתח באירופה, אמריקה ואסיה.
גברובו (מחוז)
גאוגרפיה ואקלים
המחוז ממוקם במרכז של בולגריה, לרגלי המורדות הצפוניים של הרכס המרכזי בהרי הבלקן ובשטחו זורמים הנהרות יאנטרה ורוסיצה. בשטח המחוז שורר אקלים ממוזג, בחלקו עם השפעה ממתנת באמצעות רכס הרי הבלקן החוסם רוחות צפוניות יבשתיות קרות ובחלקו חשוף לאותן רוחות, עניין היוצר הבדלי טמפרטורה משמעותיים בין הקיץ לחורף. הטמפרטורה הממוצעת במחוז היא 10oc.
עדי טטרקו
ייסוד האוזז וההצלחה הכלכלית
הרעיון לייסוד האוז נבע מניסיונם של הזוג בעת שיפוץ ביתם. במהלך השיפוץ הופתעו מכך שאין שום שירות אינטרנטי המכסה את התחום. הם הקצו 2,000 דולר לצורך המשימה. כהן תכנת את האתר ממטבח ביתם וטטרקו הייתה אחראית על התוכן יחד עם חבר שהיה עורך במגזין "Sunset". בשנת 2009 עזב כהן את עבודתו באיביי לצורך פיתוח האתר.
גברובו (מחוז)
היסטוריה
תחילת התיישבות אנושית במחוז מתוארכת לתקופת האבן החדשה. התיישבות מאורגנת של שבטים תראקים מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית. במאה ה-1 לפנה"ס נכבש האזור על ידי צבאות הרפובליקה הרומית ונותר בחזקתה עד המאה ה-4 עת עבר לשליטת האימפריה הרומית המזרחית, אשר הפכה בהמשך לאימפריה הביזנטית. בשטח המחוז פזורים שרידי מצודות מתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה והשנייה ונודעה לו חשיבות אסטרטגית בשל היותו נקודת קישור בין צפון בולגריה ואזור הדנובה ודרום בולגריה בואכה הים האגאי. בסוף המאה ה-14 נכבש האזור בידי צבאות האימפריה העות'מאנית והוא נותר בחזקתה עד לשחרורו על ידי צבא האימפריה הרוסית, בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). לאחר המלחמה הפך חלק מנסיכות בולגריה, אשר הפכה בהמשך למדינת הלאום, בולגריה.
כלכלה
בשטח המחוז 39 בתי ספר יסודיים, 11 בתי ספר תיכוניים ואוניברסיטה אחת. אורך הכבישים העירוניים והבין עירוניים עומד על 1,106 קילומטרים. ההשקעות הזרות בתשתיות ומפעלים עמדו ב-2008 על 153.67 מיליוני דולר ארצות הברית, ההכנסה הממוצעת לנפש היא 3,270 לב ואחוז האבטלה עומד על 5.9 אחוזים והוא נמוך מהשיעור הממוצע בבולגריה. בבחינת נתוני התוצר המקומי הגולמי ל-2003 עולה שסך התמ"ג עמד על 594.5 מיליוני לב, שהם 1.83 אחוזים מכלל התמ"ג בבולגריה. התמ"ג במחוז גברורבו נחלק ל: מגזר השירותים 45.5 אחוזים, מגזר התעשייה 43.5 אחוזים ומגזר החקלאות עם 11 אחוזים. תמ"ג לנפש עומד על 4,193 לב.
עדי טטרקו
ייסוד האוזז וההצלחה הכלכלית
בשנת 2017 הוערך שווי החברה בכ-4 מיליארד דולר והונה האישי בכ-300 מיליון דולר.
לאונרדו דה וינצ'י
לֶאוֹנָרדוֹ דִי סֶר פִּייֶרוֹ דָה וִינצִ'י (באיטלקית: Leonardo di ser Piero da Vinci, ; 15 באפריל 1452 – 2 במאי 1519) היה איש אשכולות איטלקי, מגדולי אמני הרנסאנס, שקנה לו מקום ייחודי בתולדות האנושות כאדם הבקיא במרבית תחומי הידע האנושי בזמנו.
במהלך חייו הועלה על נס כמדען, מתמטיקאי, מהנדס, ממציא, אנטומיסט, צייר, פסל ואדריכל. לא אחת מתואר לאונרדו כארכיטיפ של איש הרנסאנס או הגאון האוניברסלי, אדם שסקרנותו האין־סופית משתווה רק לכוח ההמצאה שלו. לאונרדו נחשב לאחד הציירים הדגולים בכל הזמנים.
ראשית חייו, 1452–1466
לאונרדו דה וינצ'י נולד ב-15 באפריל 1452, ככל הנראה בכפר אנקיאנו, סמוך לנהר ארנו שבחבל טוסקנה, כשלושה קילומטרים וחצי מצפון לעיירה וינצ'י שהייתה בתחום שליטתה של פירנצה. הוא היה ילד בלתי חוקי לקטרינה, כפרייה, ולסר פיירו דה וינצ'י, נוטריון פלורנטיני. ככל הנראה, פיירו לא הסכים לשאת את קטרינה לאישה, וייתכן שכבר היה אז מאורס לאישה אחרת שהייתה אז בת 16. לפי ההיסטוריון האיטלקי פרופ' קרלו וצ'ה (Carlo Vecce) קטרינה הייתה יהודייה צ'רקסית מהקווקז, בתו של יעקב, שנחטפה והובאה לפירנצה כשפחה, וזאת לפי מסמכים מלפני 600 שנה שנתגלו בארכיון של פירנצה. סבו של לאונרדו, אנטוניו, תיעד את לידת נכדו במחברתו האישית. אנטוניו כתב כי לאונרדו נולד בשעה השלישית של הלילה (22:00 בערך), וכן ציין את שמו. למחרת לידתו הוטבל לנצרות בכנסייה בוינצ'י, ללאונרדו היו עשרה סנדקים, מספר שהיה גבוה מהמונהג. בהטבלתו נכחו מבחר מבני האצולה במקום. שבוע לאחר ההטבלה נטש את אימו ועבר עם אביו לפירנצה. ללאונרדו היו עוד ארבע אחיות ואח.
מעט ידוע על שנות חייו הראשונות. במשך חמש שנותיו הראשונות התגורר עם אמו, ולאחר מכן עבר לגור עם סבו, סבתו ודודו פרנצ'סקו, שהיה מבוגר מלאונרדו בשש עשרה שנה ושימש לו כדמות אב. באותה שנה נשא סר פיירו לאישה בת של נוטריון עשיר מפירנצה, וקתרינה הושאה לתושב האזור, אקטבריגה (כינוי שפירושו "איש מדון"), שהיה מפעיל כבשן. לאונרדו אמנם גדל בין יתר בני המשפחה וזכה לחינוך כמו שאר אחיו, אך העובדה שנולד מחוץ למסגרת הנישואים, ריחפה מעליו בכל שנות ילדותו.
לאונרדו התייחס בכתביו המאוחרים רק לשני אירועים מתקופת ילדותו: הראשון הוא זיכרון מתקופת ינקותו, אותו ראה לאונרדו בדיעבד כאות מבשר, ובו בז ירד מהשמיים וקרב לעריסתו, פתח את פיו בעזרת זנבו והכה בין שפתיו בזנבו.
התקרית השנייה התרחשה בעת ששהה בהרים. בעת שיטוטיו מצא "מערה ענקית, ובחזיתה עמדתי זמן מה, המום מן המקום שלא ידעתי על קיומו עד כה [...] כך עמדתי זמן מה, עד אשר לפתע ניעורו בי שני דברים, פחד ותשוקה – פחד מפני המערה האפלה, המאיימת; ותשוקה לראות אם יש בתוכה משהו נפלא".
שתי התקריות היוו בסיס לפרשנויות פסיכולוגיסטיות של אישיותו ומיניותו של לאונרדו, המפורסמת שבהן, ניתוח תקרית הבז של פרויד, "זיכרון הילדות הראשון של לאונרדו דה וינצ'י", שפורסם בשנת 1910.
לאונרדו דה וינצ'י הוטרד רבות מייסוריהם של בעלי החיים ודגל בצמחונות.
לאונרדו השיג את מרבית השכלתו בעצמו. הוא למד לקרוא בגיל צעיר וספרים רבים היו זמינים עבורו בזכות המצאת מכונת הדפוס על ידי יוהאן גוטנברג (Johannes Gutenberg) מגרמניה.
דה וינצ'י כתב ביומניו בכתב ראי. הסיבה לכך אינה ידועה, והועלו מספר השערות, בהן האפשרות שזה נעשה כדי להקשות על אחרים לקרוא ביומניו, או משום שהיה איטר יד ימין, ובכתיבה משמאל לימין ביד שמאל, היד הכותבת "מורחת" את הדיו, ולכן לשמאליים נוח יותר לכתוב מימין לשמאל. יש שמייחסים מנהג זה לדיסלקסיה, אבל לא ידועה כל ראיה ממשית שדה וינצ'י לקה בדיסלקסיה.
ב-1464 נפטרה אימו החורגת של לאונרדו, אלביירה. גם סבו, אנטוניו, מת זמן קצר טרם מותה של אלביירה. כתוצאה מכך, אביו של לאונרדו, שהתגורר בפירנצה לבדו, הביא אליו את בנו. בעת הגעתו לפירנצה התגוררו בעיר 40,000 איש, לעומת 100,000 איש שהתגוררו בעיר ב-1300, טרם תחילת המוות השחור.
על אף העובדה שפיירו היה נוטריון, הוא לא טרח לסיים את ההליך המשפטי שיכל להגדיר את לאונרדו כבן החוקי שלו. ייתכן שאחת מהסיבות לכך הייתה הציפייה כי יוולד לו עוד ילד שימשיכו במסורת משפחתו ויהפוך גם הוא לנוטריון. לעומת זאת, כבר כשלאונרדו היה בן 12, הובן כי הוא אינו מעוניין בכך. רק לאחר שיינשא בשלישית ב-1475, יוולד לו ילד חוקי, שגם הוא הפך לנוטריון.
בסדנה של ורוקיו, 1466–1476
לאונרדו היה נער חברותי ורב קסם. בין תחביביו היו מוזיקה, רישום וקדרות. דודו, שהתפעל מכמה מעבודותיו של הבן, הראה את רישומיו של לאונרדו בן ה־14 לאחד מאמני העיר הגדולים באותה תקופה, הצורף, הפסל והצייר אנדראה דל ורוקיו. ורוקיו הבחין מיד בכישרונו של הנער והסכים לקבלו בתור מתלמד בבית המלאכה שברשותו בפירנצה בשנת 1466. סדנתו של ורוקיו שכנה במרכז האינטלקטואלי של העיר שנודעה לעתיד כ"ערש הרנסאנס". בעיר, שקו הרקיע שלה נשלט זה חמישים שנה על ידי כיפת הקתדרלה של פירנצה שבנה פיליפו ברונלסקי, פעלו באותן שנים מלומדים ואמנים רבים, בהם הפילוסוף מרסיליו פִּיצִ'ינוֹ, המלומד ואיש המדע פאולו דל פּוֹצוֹ טוֹסקַנֶלִי, האמן ואיש האשכולות לאונה בטיסטה אלברטי, הפסל דונטלו והאמנים דומניקו גירלנדיו וסנדרו בוטיצ'לי – כשהאחרון אף התמחה בעבר אצל ורוקיו. בסדנה של ורוקיו התמחו במקביל ללאונרדו אמנים ידועים כפייטרו פרוג'ינו ולורנצו די קרדי.
במאה ה-15, נתפסו פועלים בסדנה כזו של ורוקיו כאומנים וכבעלי מלאכה, ורק למאסטר, מנהל הסדנה, היה מעמד חברתי גבוה. הסדנה ייצרה עבודות כעיצובי ניסים ושלטי גיבורים, ציורי ארגזים לאחסון נדוניה, תפאורות, ציורי מזבח, פורטרטים קטנים ופסלים משיש, עץ וחרס. חניכים הוכשרו לעיתים רק בתחום מומחיות צר, כגון ייצור מסגרות או יציקות נחושת, אך לאונרדו הוכשר לעסוק בכל המלאכות הללו, ונחשף למגוון רחב של מיומנויות טכניות, שהיוו בסיס לידע המדעי שלו.
אף שסדנתו של ורוקיו נחשבה לפורה, רק ציורים מעטים ניתן לייחס לה כיום. אחד הציורים הוא "הטבלת ישו", שעל פי וזארי, לאונרדו הצעיר השתתף ביצירתו, וצייר בה את המלאך הצעיר האוחז בגלימתו של ישו. המלאך שצייר לאונרדו נראה מאוד אמיתי. ורוקיו ראה שלאונרדו הוא צייר טוב ממנו ומאז לא צייר עוד ציורים. יצירה אחרת של ורוקיו, הקשורה גם היא ללאונרדו, היא פסל דוד, המצוי כעת במוזיאון ברג'לו. עבודה זו ראויה לציון, מעבר לאיכותה הגבוהה, משום שיש הטוענים שהיא פורטרט של לאונרדו כנער. דוד-לאונרדו נראה כנער רזה אך שרירי, בשונה מפסל דוד העגלגל והאנדרוגני שפיסל מורו של ורוקיו, דונטלו. העבודה המתוארכת המוקדמת ביותר של לאונרדו היא רישום בדיו של עמק הארנו, שצויר ב-5 באוגוסט 1472. לאונרדו יצר ודאי כמה ציורים במסגרת עבודתו בסדנה, אך הבולט מכולם הוא "הבשורה למריה", שצויר ככל הנראה עבור מנזר סן ברתולומאו במונטה אוליוֶטו שבדרום-מערב פירנצה.
בראשית אפריל 1476 הואשם לאונרדו, יחד עם עוד שלושה גברים, בביצוע מעשה סדום. באותן שנים הומוסקסואליות הייתה נפוצה מאוד בפירנצה, ואף נחשבה לאחד ממאפייניה של העיר, אך להלכה נחשב מין אנאלי בין גברים לפשע. המורשעים נידונו לתשלומי קנסות, להשפלה פומבית, לסימון בברזל מלובן, להגליה ואף למיתה על המוקד. ישנה סבירות גבוהה שלאונרדו נעצר לזמן קצר בעקבות הלשנה בעילום שם, אך כעבור חודשיים, ב-7 ביוני, בוטלה רשמית התביעה נגדו ונגד שלושת האחרים עקב חוסר ראיות או עדויות.
עבודה כאמן עצמאי, 1477–1482
לאחר שעזב את ורוקיו, הקים לאונרדו בית מלאכה משלו ופעל בעיר כאמן עצמאי. ב-10 בינואר 1478 קיבל הזמנה ראשונה כצייר עצמאי – הזמנה מהסניורֶה לקישוט מזבח בקפלה של הפאלאצו וקיו, קפלה די סן ברנרדו. לאונרדו לא סיים את העבודה המוזמנת, זניחה ראשונה של יצירה בסדרה של עבודות שנטש לאורך הקריירה שלו. בשנת 1480 החל לעבוד על התמונה "הירונימוס הקדוש", השמורה כיום בוותיקן. בציור הלא-גמור נראה הקדוש הירונימוס הגרום מכה את עצמו באבן, בהתאם לאיקונוגרפיה שלו כחוזר בתשובה, ולצדו גולגולת ואריה. הציור נותר רק בשלב של ציור הכנה בגוון אחד. במרץ 1481 קיבל לאונרדו הזמנה לצייר קישוט מזבח עבור המנזר האוגוסטיני סן דונטו בסקוֹפֶּטו, הסמוך לפירנצה. הציור "הערצת חכמי הקדם", המצוי כיום בגלריה אופיצי, היה אמור להיות הגדול מכל ציורי הכן של לאונרדו. אך גם ציור זה לא הושלם, ונותר בשלב ההכנה בלבד, בעת שלאונרדו עזב את פירנצה בראשית 1482.
מגורים במילאנו – בשירות בית ספורצה, 1482–1499
בשנת 1482 עזב לאונרדו את פירנצה ועבר להתגורר במילאנו. זמן קצר לפני שיצא מפירנצה הכין לאונרדו מכתב, המנוסח בביטחון רב וברטוריקה המציגה יכולות גבוהות. המכתב תיאר את כישוריו ומיומנויותיו ויועד לשליט מילאנו, לודוביקו ספורצה. במכתב מציג עצמו לאונרדו כממציא וכמהנדס צבאי בראש ובראשונה:
ברשימה פורס לאונרדו את יכולותיו לבנות גשרים קלים לניוד בעת מרדף, לרוקן חפירות ממים בעת מצור, לפתח שיטות להריסת מבצרים, לבנות תותחים קלים היורים אבנים קטנות ומטילים אימה, לחפור בשקט מנהרות תת-קרקעיות, לבנות כלי רכב משוריינים העמידים בפני כל התקפה, לבנות מכונות ללחימה בים ושאר מכונות, "בקצרה, ביכולתי להמציא מגוון רחב של מכונות לתקיפה ולהגנה". רק בסוף המכתב מזכיר לאונרדו את כישוריו כאדריכל וכאמן, שביכולתו לעשות כל דבר שאפשר לעשות בציור.
במילאנו חברו ללאונרדו כשותפים בסדנה המקומית שני אחים בני משפחת דה פּרֶדיס. ב-25 באפריל 1483 חתם על חוזה יחד עם אוונג'ליסטה ואמברוג'יו דה פרדיס, שבו התחייבו להכין ציור מזבח בן שלושה לוחות לקישוט הקפלה של "אגודת ההתעברות ללא רבב" בכנסיית סן פרנצ'סקו גרנדה. הציור שיצרו בעקבות אותו חוזה, "הבתולה של הסלעים", שונה בבירור מהנחיות הלקוח בחוזה. לציור כמה גרסאות, שהיחס ביניהן אינו ברור לחלוטין. הראשונה (המצויה כיום במוזיאון הלובר) מיוחסת בעיקר ללאונרדו, והיא נמסרה ללקוח בשנת 1485 לערך, אך לא ברור אם זה הסכים לשלם את מלוא התשלום עבורה ואם היא הועברה לרשותו. את הגרסה השנייה של הציור (המצויה בלונדון) החלו לצייר ככל הנראה בין השנים 1493 ל־1499, לאחר התדיינות משפטית ארוכה, והיא צוירה ברובה על ידי אמברוג'יו דה פרדיס. למרות רשימת היכולות הצבאיות שהציג, ההזמנה הראשונה שקיבל מלודוביקו הייתה ציור דיוקן של פילגשו הצעירה והיפה צ'יצ'ילה גלראני, פורטרט המוכר בשם "הגבירה עם ההרמין" מהשנים 1488–1490. סדנתו של לאונרדו במילאנו הפיקה מספר יצירות, בעיקר דיוקנאות של אנשי חצר וציורים דתיים, חלקם מעשה ידיו של לאונרדו וחלקם נעשו בידי עוזרים בהנחייתו של המאסטרו. מיצירות הסדנה המיוחסות ללאונרדו ניתן למנות את "דיוקנו של מוזיקאי", ו"לה בל פרונייר", עוד פילגש צעירה של לודוביקו ספורצה. אחד מעוזריו בסדנה היה ג'ובאני ג'קומו די פייטרו קפרוטי, שכונה על ידי לאונרדו "סָלָאי" ("שד קטן"), והיה ללאונרדו עוזר, תלמיד ואולי מאהב, ובן לוויה שובב ומחוצף עד מותו של האמן. למרות הקשר ההדוק ביניהם לא נכח סלאי ליד לאונרדו כשזה נפח את נשמתו. מלאונרדו הוא ירש רק את הכרם שניתן לו על ידי לודוביקו ספורצה. סלאי נישא אך כהולל ידוע לשמצה, נרצח לאחר מספר שנים. סלאי נודע לימים גם כצייר, אך לא השכיל להטמיע את כישרונו הייחודי של מורו וללמוד ממנו. אחת מיצירותיו הידועות ביותר מתייחסת למונה ליזה שאותה ניסה להעתיק.
בשנת 1489 הזמין העוצר ספורצה מלאונרדו אנדרטה לזכר אביו, הדוכס פרנצ'סקו ספורצה, כפרש על סוס. להזמנה שני שלבים: ראשית הוזמן דגם חומר של הפסל בגודל מלא, שאמור היה לשמש בשלב השני כבסיס לתבנית יציקת הברונזה. לאונרדו תכנן בתחילה פסל דרמטי של סוס העומד על שתי רגליו האחוריות, אך לאחר שנתקל בקשיים טכניים חזר לדמות הפרש המקובלת, בה הסוס מטופף על שלוש רגליים. לשם הקמת הפסל הענק - הפסל התנשא לגובה שבעה מטרים ומחצה - קיבל לאונרדו מהעוצר בית מפואר ורחב מידות. מודל החמר הושלם בשלהי 1493 וזכה לקילוסים רבים, וכבר ב-1492 החל לאונרדו לתכנן את היציקה המורכבת. במסגרת העבודה חקר והמציא מכשירים שונים: עגורנים, דיסקיות, שרשראות וברגים. הפסל שילב רבים מתחומי העניין שלו - מכניקה, אנטומיה, פיסול ותיאטרון. ואולם, בטרם הספיק לאונרדו להשלים את מלאכת היציקה, החרים לודוביקו את הברונזה שיועדה לפסל, יש האומרים שעשה זאת כדי לבנות תותחים לצבאו, ויש האומרים שעשה זאת כדי לכסות על חוב שחב לדוכס פרארה. גם גורלו של הדגם לא שפר עליו: בשנת 1499 פלשו כובשים צרפתים לעיר והרסו את פסל החומר.
בשנת 1496 התיידד דה וינצ'י עם הנזיר המתמטיקאי הנודד לוקה פאצ'ולי, שהוזמן למילאנו על ידי לודוביקו. לאונרדו הכיר כבר את ספריו, ופאצ'ולי הפך למורהו למתמטיקה וגאומטריה, ויחדיו חקרו את כללי ההרמוניה והפרופורציה. ישנה סברה לפיה תכננו שני המלומדים להקים יחד אקדמיה, אך לא ברור אם התוכנית זכתה למימוש כלשהו. בין השנים 1496 - 1499 שקד פאצ'ולי על כתיבת יצירת המופת שלו "על הפרופורציה האלוהית" (De divina proportione), ולאונרדו הוסיף איורים גאומטריים לספר, ובהם לא פחות מ-60 איורי פאונים. איורים אלו הם היצירות המודפסות הראשונות של לאונרדו. על תרומתו פאצ'ולי מודה לו במילים חמות:
בשנת 1494 הוזמן לצייר ציור קיר גדול בכנסיית סנטה מריה דלה גרציה, לאחר שיפוץ גדול שעברה הכנסייה בהוראת לודוביקו, שייעד אותה להיות המאוזוליאום המשפחתי. על הקיר הצפוני של חדר האוכל צייר לאונרדו את יצירת המופת "הסעודה האחרונה", המתארת את סעודתו האחרונה של ישו, בה הודיע לתלמידיו כי אחד מהם יבגוד בו (מתי, כו, 21 - 23). הציור החל להיסדק ולהתפורר כבר בימי חייו של האמן, משום שזה מיאן להשתמש בטכניקת הפרסקו המקובלת באותם ימים ובמקום זאת השתמש בתערובת של טמפרה וצבעי שמן. הטכניקה החדשנית אפשרה לו לעבוד לאט יותר, ולהוסיף שכבות זו על זו, אך תוך זמן קצר התגלתה כהרסנית, בעת ששכבות הצבע החלו להתקלף. בציור יוצר לאונרדו אשליה כאילו משטח היצירה הוא המשכו של אולם חדר האוכל, אך הודות לעיוות פרספקטיבי, מאפשר למסתכל לראות את אשר על השולחן שגבוה מעיניו. בעקבות ספרו של דן בראון "צופן דה וינצ'י", התרבו הפרשנויות הטוענות כי הדמות היושבת מימינו של ישו (לפי עיני המסתכל - משמאלו) היא אישה.
בשנת 1498 הכריזה הנסיכות על תחרות נגינה בנבל. לתחרות באו שמונים מתחרים וביניהם דה וינצ'י, שלהפתעת הכול הביא עמו נבל מיוחד שבנה בעצמו. אף אחד לא ידע מתי ובאיזו הזדמנות למד דה וינצ'י לנגן בנבל, אבל הוא עשה זאת בצורה מושלמת כל כך, שיתר המתחרים הודו בתבוסתם.
ב-1499 נפלה מילאנו בידי לואי השנים עשר, מלך צרפת. ייתכן שלאונרדו יצר קשר עם הכובשים הצרפתים, ואולי נפגש כבר אז עם צ'זארה בורג'ה, שפיקד על גדוד צרפתי. בסוף אותה שנה עזב את העיר לאחר שמונה-עשרה שנות שהות בה.
מאנטובה, ונציה, פירנצה, צ'זארה בורג'ה, 1500–1506
לאחר עזיבתו את מילאנו שהה דה וינצ'י במנטובה אצל המרקיזה ופטרונית האמנות איזבלה ד'אסטה, שהזמינה אצלו דיוקן שלה בתמורה (הדיוקן, אם צויר, אבד. נותר רישום של ד'אסטה המצוי בלובר). לאחר מכן נדד לוונציה, אולי כמהנדס שהוזמן לייעץ לעיר בנושא ביצורים וסכרים. בשנת 1500 שב להתגורר בפירנצה, כששמו כאמן הולך לפניו, והוזמן לצייר את ציור המזבח הראשי בכנסיית אַנוּנְצִיאָטָה. לאונרדו הכין רישום הכנה גדול בנושא מריה עם ישו העולל ועם הקדושה אנה, שאבד לימים. במקביל עבד על ציור קטן של מריה וישו העולל שנקרא המדונה של הפלך.
בשנת 1502 שוב העמיד דה וינצ'י את כישוריו לשירותו של שליט עריץ ואכזר, צ'זארה בורג'ה, דוכס רומאניה וולנצ'יה, מפקד כוחות הכנסייה, ובנו הלא חוקי של האפיפיור, ששמו נודע לשמצה בשל עורמתו, רצחנותו ואורח חייו המופקר. לאונרדו עבד ככרטוגרף וכמהנדס צבאי אצל בורג'ה, שמינה אותו למנהל של מספר עבודות ביצורים באזור שליטתו. בנוסף, נלווה לדוכס בכמה מסעות כיבוש ודיכוי מרידות. בחצרו של בורג'ה הכיר את ניקולו מקיאוולי, ששירת שם כשגריר פירנצה. מאוחר יותר יעבוד כמהנדס אצל מקיאוולי במערכה נגד העיר פיזה. בראשית 1503 עזב לאונרדו את חצרו של בורג'ה, זמן קצר לפני שהעריץ החל לאבד את בסיס כוחו כתוצאה ממות אביו, האפיפיור.
במרץ 1503 שב לאונרדו לפירנצה ונטל חלק, יחד עם מקיאוולי, בתכנון מיזם שאפתני וכושל, שנועד להסיט את נתיבו של הנהר ארנו, לנתק את פיזה מגישה לים, כחלק ממאבק רב שנים בין הערים, ולבסוף להעניק לפירנצה גישה משלה לים. לאונרדו תכנן את הנתיבים, הסכרים ומכונות החפירה למפעל. בסוף אותה שנה הוזמן מטעם מועצת העיר (הסיניוריה) לצייר ציור קיר ענק באולם המועצה בארמון "פאלאצו וקיו", על אודות ניצחון פירנצה ב"קרב אנגיארי". יחד עם לאונרדו הוזמן יריבו הפלורנטיני הצעיר, מיכלאנג'לו, להכין ציור מקביל על קיר סמוך באותו אולם. לאונרדו הכין מתווה בגודל מלא של היצירה, וטרח על עבודתו עד שנת 1506, אך הציור לא הושלם מעולם. כעבור חצי מאה נעלם המתווה, משום שציור אחר צויר על גביו. אי השלמת היצירה גרמה לסכסוך בין לאונרדו לבין הסיניוריה, ששילמה לו כסף רב מראש בעבורה.
בשנת 1503 לערך החל דה וינצ'י לצייר את ה"מונה ליזה", ציור שהפך לאחד המפורסמים והמשועתקים ביותר בעולם. זהו כנראה דיוקנה של ליזה גרארדיני, אשת סוחר הבדים פרנצ'סקו דל ג'וקונדו, ומכאן שמה באיטלקית, "לה ג'וקונדה" (La Gioconda), שם תואר שפירושו גם "העליזה". תיאור מוקדם של הציור מעלה סברה לפיה לא הבעל הוא שהזמין את הציור, אלא ג'וליאנו דה מדיצ'י, שחשק בפורטרט של מאהבתו. בשנת 1504 החל ככל הנראה לעבוד על ציורו שאבד לימים, לדה והברבור.
מילאנו, 1506–1513
בשלהי מאי 1506 עזב לאונרדו את פירנצה למילאנו, עם אישור זמני בלבד מאת הסיניוריה של פירנצה, שכן היה מחויב להשלים עבורה את ציור הפרסקו "קרב אנגיארי", עליו קיבל כבר חלק מהתשלום. במילאנו התקבל בחום על ידי המושל הצרפתי, היה אורח של כבוד בארמונותיו, וקיבל קצבה שנתית מאוצר מלך צרפת. גם במילאנו היה עדיין מסובך בוויכוח משפטי סביב ציור הבתולה של הסלעים, ונדרש להמשיך לעבוד על אחת הגרסאות. במקביל עבד על הגרסה הסופית לציור אנה הקדושה, הבתולה וישו הילד (מצוי כיום בלובר), ועל ציורו לדה והברבור. בחסות הצרפתים הצליח לחמוק מדרישות פירנצה להשיבו לעיר לשם השלמת ה"אנגיארי". לאונרדו עבד גם כאדריכל בשירות הצרפתים, ותכנן בתי מידות לשליטים.
רומא, 1513–1515
בשנת 1512 שבו בני מדיצ'י לשלוט בפירנצה, וב־1513 נבחר ג'ובאני דה מדיצ'י לאפיפיור ליאו העשירי. אחי האפיפיור, ג'וליאנו דה מדיצ'י, עבר להתגורר ברומא, לאחר שמונה לגונפלונייר של צבא האפיפיור, והזמין את לאונרדו להצטרף אליו.
ברומא עסק לאונרדו בניסויים מטאורולוגיים, משחקים גאומטריים בצורת רישומי ירחים, וניסויים באקוסטיקה. ב-1515 הזמין האפיפיור מלאונרדו ציור של יוחנן המטביל, פטרון עירו פירנצה. על היצירה המשיך לעבוד דה וינצ'י עד ימיו האחרונים, בצרפת. יוחנן של לאונרדו הוא דמות אנדרוגנית ומינית. ישנו עוד ציור של יוחנן המיוחס ללאונרדו משנים אלו, בו מופיע יוחנן עם אטריבוטים של בכחוס.
צרפת, אצל פרנסואה הראשון, 1516–1519
בדצמבר 1515 עזב דה וינצ'י את רומא, כחבר בפמליה האפיפיורית שיצאה לפירנצה ולבולוניה, בדרכה למפגש חשוב בין האפיפיור ליאו העשירי למלך צרפת החדש, פרנסואה הראשון, שהיה פטרונו האחרון והמסור של דה וינצ'י. פרנסואה התוודע בעבר ליצירותיו של האמן והמהנדס האיטלקי, וייתכן שהזמינו לגור בארמונותיו בצרפת, ואולם אין בידינו כל תיעוד להזמנה כזו. דה וינצ'י חזר לרומא עם הפמליה האפיפיורית, אך מקץ זמן קצר, בקיץ 1516, עזב את העיר ויצא למסעו האחרון והארוך ביותר לצרפת. לקראת סוף השנה התיישב דה וינצ'י בעמק הלואר, ליד המאחז המלכותי באמבואז, בבית אחוזה שקיבל מהמלך בקלו. הוא מונה ל"צייר המלך", וקיבל קצבה של אלף סקודי בשנה. באחוזה בקלו חי עד מותו ב-2 במאי 1519, על פי האגדה, בזרועותיו של מלך צרפת. הוא נקבר בכנסיית סן פלורנטין שבאמבואז, אך בימי המהפכה הצרפתית נחרב המקום, ומקום קבורתו לא נודע עוד. ב-1863 טען אדם שערך חפירות באזור שבו עמדה הכנסייה שמצא את עצמותיו של דה וינצ'י, שכן מצא גולגולת "מלכותית", המעוצבת "בצורה נפלאה כל כך". את העצמות קבר בקפלה של כנסיית סן הובר.
הביוגרפיה של לאונרדו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
כתביו ומחברותיו של לאונרדו
בשנות השמונים של המאה ה-15 החל לאונרדו לנהל מחברות. המחברת המוקדמת ביותר ששרדה היא ככל הנראה מהשנים 1487–1490, והיא מצויה כיום במכון של צרפת. אלפי כתבי היד שלו, שחלקם אבד, מציגים טווח עצום של תחומי עניין ועיסוק, מנושאים שגרתיים כרשימת קניות ואנשים שחייבים לו כסף ועד עיצוב כנפיים לטיסה ותכנון נעליים להליכה במים. במחברות מצויים מתווים לקומפוזיציות, הכנות לציורים, בחינה של פרטים ופרצופים לקראת ציור, תצפיות, שרטוטים, תוכניות צבאיות, מחשבות, רישומים ועוד. את יומניו ורשימותיו, תוצאות המחקרים בהם עסק מרבית חייו, הוריש לאונרדו למזכירו ותלמידו, פראנצ'סקו מֶליצי. מחברותיו של לאונרדו כתובות ברובן בכתב ראי. יש המפרשים זאת כניסיון להצפין את סודותיו, אך הסיבה, ככל הנראה, נעוצה בהיותו שמאלי, כך שהיה לו קל יותר לכתוב מימין לשמאל.
לאונרדו היה רושם בדייקנות תבליטים מוזרים של סלעים ויצורים נדירים וקלסתרי פנים יוצאי דופן של בריות בהן נתקל. כתביו בנושאי האמנות שימשו בסיס ל"מסה על הציור" שהודפסה בשנת 1651. הוא הרבה לחקור את מהות היופי והכיעור בתופעות הטבע ובעולם הצורות.
מחברות
עדי ראייה תיארו את לאונרדו כש"ספר קטן משתלשל תמיד מחגורתו". במחברות אלו, שלוו אותו תמיד, רשם מחשבות, הערות ורישומים. כעשרים וחמש מחברות שרדו, חלקן פורקו, הורכבו מחדש או צורפו לקודקסים ואוספים אחרים. כמה מהמחברות הן מעין מסות שלמות סביב נושא מוגדר, שאת חלקן לפחות התכוון לאונרדו לפרסם, אך בפועל אין כמעט מחברת שלמה העוסקת בנושא יחיד. הריכוז הגדול ביותר של מחברותיו מצוי במכון של צרפת בפריז, לשם הגיעו בשנות התשעים של המאה ה-18, כחלק משלל נפוליון שנגזל מהביבליוטקה אמברוזיאנה במילאנו.
לאונרדו כמדען
לאונרדו שלח ידו לשלל נושאים מעבר לעיסוקו כאמן. נושאים אלו נכללים היום בדיסציפלינות מדעיות מוגדרות, כגון פיזיקה, כימיה, אופטיקה, אסטרונומיה, זואולוגיה, מכניקה, בליסטיקה, אווירונאוטיקה ועוד. עם זאת, נראה כי עבור לאונרדו, בדומה לבני זמנו, לא הייתה הפרדה ברורה בין המחקר המדעי לבין האמנויות היפות. כל התחומים הללו משתלבים בתפישתו של לאונרדו את תפקיד "הצייר-הפילוסוף", שאומנותו מושתתת על ידע מדעי רחב. לעומת זאת, ישנם חוקרים הרואים בעיסוקו המדעי גורם מחליש ומפריע, שהוביל להקטנה בתפוקה האומנותית שלו.