cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Collection (אלבום של בלינדה קרלייל)
רקע
ב-20 במאי 2013, הוציאה בלינדה קרלייל את השיר "Sun", כסינגל הראשון והפותח מתוך אלבום הלהיטים, על מנת לעזור בקידום אלבום האוסף שתוכנן לצאת במרץ 2014. השיר זכה להצלחה נאה בעולם ומיד לאחר מכן הוחלט להוציא את השיר "Goodbye Just Go", כסינגל השני והאחרון מתוך אלבום הלהיטים.
קרקע
הדיונות ורכסי סלע הכורכר
מאחר שהקלציט מושפע מהר יותר מהמים מאשר הקוורץ, הגשם היורד בחורף ממיס את הקלציט וגורם לו לחלחל מטה אל קרקעית הדיונה, תהליך הנמשך לאורך שנים. עם המעבר לעונה היבשה מתאדים המים דרך החללים שבחול. מתחת לדיונה נוצר ריכוז גבוה יחסית של קלציט אשר עוטף את גרגירי הקוורץ. הקלציט מתגבש סביב הקוורץ ומתקבל סלע הבנוי גרגירי קוורץ המלוכדים על ידי הקלציט. זהו הכורכר (אבן חול גירית: קוורץ וקלציט לעומת אבן החול הנובית: קלציט ותחמוצת הברזל).
הכורכר בנוי 30%-60% קוורץ ו 30%-60% קלציט בתלות בעומק הכורכר ובמשך היווצרותו. היווצרות הכורכר דורשת אקלים ים תיכוני (עונות גשומות לצד עונות יבשות). הכורכר מסודר ברכסים בכיוון צפון דרום וגובהם אינו עולה על 80 מ'. בצפון ישנם 2–3 רכסים זה לצד זה ובדרום מספרם מגיע ל 4–5 רכסים בו זמנית לאורך הרצועה.
ישנה סברה האומרת שרכסי הכורכר הם עדות לקו חוף ישן אך טענה זו הופרכה על ידי בדיקת שרידי האדם ברכסי הכורכר. אם אכן היו רכסי הכורכר עדות לקו חוף ישן היינו מוצאים רכסי כורכר עם שרידים חדשים יחסית ללא שרידים ישנים, אך זה אינו המצב - אנו מוצאים בכל רכסי הכורכר עדות לבני אדם מתקופות שונות ללא הבחנה או סדר.
חמרה
מקור השם במילה הערבית אחמר שפירושה אדום - צבעו של חול זה.
תפרוסת: רכסי חול אדום נמצאים במרכזו של מישור החוף.
החמרה היא בעצם חול הדיונות עם תחמוצת הברזל. ההנחה אומרת שצבעה האדום בא מהברזל ששוקע עליה מהלס, וכן זוהי הסיבה שלטרה רוסה יש גוון אדום אף על פי שזו אדמה שהתפתחה מגיר.
תצורת רג
אינה נפוצה בארץ (ניתן לראות משטחים בעיקר במעלה עקרבים הרומי, באזור ירוחם ובנחל חתירה). מדובר במשטחי סלע רציף המכסים את פני הקרקע. לעומתם נפוצה בארץ - בעיקר לאורך הערבה ובמישורי הנחלים פארן וחיון - תצורת הסרירים (טעות נפוצה בארץ היא לכנות את צורת הסרירים בשם "רג"...), שהיא משטח של חלוקי סלע המכסים את פני הקרקע. הסרירים הם שברי אבן צור שנותרו על פני השטח אחרי שחלקי סלע רכים וקלים יותר הוסרו והוסעו ברוח ובמים. קרקע זאת דלה ואיננה משמשת לחקלאות.
בילאל קוליבאלי
בילאל קוליבאלי (בצרפתית: Bilal Coulibaly; נולד ב-26 ביולי 2004) הוא כדורסלן צרפתי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בוושינגטון וויזארדס.
קריירה
בדראפט 2023, נבחר קוליבאלי בבחירה השביעית ע"י הפייסרס. באותו הלילה הועבר בטרייד לוושינגטון וויזארדס על הבחירה השמינית אחריו, ג'ראס ווקר, שעשה את הדרך ההפוכה לאינדיאנה.
אסון הבונים
התאונה ותוצאותיה
בשעה 7 בבוקר יצאו 13 כיתות שכבת ז' של חטיבת הביניים ברנר בפתח תקווה לטיול במסגרת פרויקט בר מצווה. בשלושה מסלולים טיולים נפרדים. שכל מסלול כלל ארבעה אוטובוסים: מסלול לגלבוע, מסלול לנחל תנינים והמסלול בו היה מעורב האוטובוס לחוף הכרמל.
התאונה אירעה סביב השעה 08:45 בבוקר. האוטובוס מדגם מרצדס בנץ O303, בו נהגה רות דוידוב והיו בו 38 נוסעים, עצר לפני מפגש מסילת הברזל שבין דרך העפר שעליה נסע לבין מסילת הרכבת בקו תל אביב-חיפה סמוך למושב הבונים (מפגש 13). הדרך הייתה דרך חקלאית, ולא הוצב בה רמזור או מחסום.
לאחר עצירה ממושכת, החליטה נהגת האוטובוס לחצות את המסילה, תוך שאינה שמה לב לרכבת המתקרבת מכיוון תל אביב. ייתכן שלא שמעה דבר עקב האזנה לרדיו שהושמע בעוצמה גבוהה. נהג הקטר הבחין באוטובוס ממרחק של כ-800 מטרים, אולם העריך שזה יספיק לחצות את המסילה לפני שהרכבת תגיע לצומת. מסיבה שאיננה ברורה, נסע האוטובוס באיטיות, ונפגע על ידי הרכבת, על אף שנהג הקטר החל לבלום במרחק של כ-400 מטרים מהצומת. נוסעי האוטובוס הבחינו ברכבת לפני שפגעה בו, אך לא היה בידם לעשות דבר. הרכבת פגעה באוטובוס בחלקו האחורי במהירות של כ-75 קמ"ש והעיפה אותו למרחק של 40 מטרים.
עזרה ראשונה מידית ניתנה על ידי אנשי מושב הבונים וכן על ידי נוסעי הרכבת כולל חיילים רבים שהיו מצוידים בתחבושות אישיות וחוסמי עורקים. אך מעוצמת הפגיעה נהרגו 20 מנוסעי האוטובוס, 18 מהם תלמידים, ובנוסף הנהגת. תלמידה נוספת מתה מפצעיה כעבור יומיים וכך עלה מניין ההרוגים ל-22, ובהם 19 תלמידים, מחנכת הכתה, נהגת האוטובוס ואם מלווה. 16 תלמידים נוספים נפצעו. הילדים ההרוגים השתייכו לכיתה ז' 12 בבית ספר "ברנר" בפתח תקווה, והיוו כמחצית מתלמידיה. ארבעה תלמידים נוספים מהכיתה נעדרו מהטיול. תלמיד נוסף עקב בעיות משמעת הועבר לאוטובוס אחר ובכך ניצל. הכתות שהיו בשלושת האוטובוסים האחרים פונו למושב הבונים, עד שנמצאו נהגים אחרים שיוכלו להחזיר אותם לפתח תקווה, לאחר שהנהגים שהיו עדים לתאונה לא היו מסוגלים לנהוג את הדרך חזרה.
הרכבת עצמה ירדה מהפסים, אולם מלבד פצוע קל לא היו בה נפגעים. קטר הרכבת, מסוג G-12 מספר 120, נפגע בתאונה, אך שופץ וחזר לשירות.
הורי הילדים שיצאו לטיול, החלו לשמוע על האסון ברדיו והחלו לבוא אל בית הספר. בשעה 10:00 בבוקר רחבת בית הספר החלה להתמלא בהורי השכבה בליווי ניידות משטרה, פסיכולוגים ועיתונאים. בשעה 11:30 נמסר מתחנת המשטרה בזכרון יעקב שהאוטובוס הוא נפגע שייך לז'12. כאשר ב-12:00 בצהריים החלו להגיע האוטובוסים עם 11 הכתות האחרות שטיולם בוטל. הורים שילדיהם נפצעו נשלחו לבתי החולים בהם אושפזו הילדים: רמב"ם והלל יפה. מורה שזיהה את הגופות במרכז הלאומי לרפואה משפטית הודיע דרך הטלפון לבית הספר את שמות ההרוגים, והודעות למשפחות נמסרו בכיתות שבכל אחת מהן היה צוות שכלל רופא, אחות, מורה, שוטר ופסיכולוג.
התגובות לאסון
האסון גרם הלם במדינה, הן בשל ממדיו ובמיוחד בשל גילם הצעיר של הקורבנות. עיתונאים מטעם העיתונות הכתובה ושידורי הטלוויזיה, שהגיעו לבית הספר יחד עם המשפחות, תיעדו את השבר בו היו ההורים, לאחר ההודעות על גורל ילדיהם ובמהלך ההלוויות. היו דיווחים רבים על הורים רבים שהתעלפו ונזקקו לטיפול רפואי לאור חוסר היכולת הנפשית שלהם להתמודד עם האבל.
ההרוגים (למעט נהגת האוטובוס שנקברה בשדה ורבורג) נקברו יום למחרת האסון בחלקה מיוחדת בבית הקברות סגולה בפתח תקווה. באותו יום העיר פתח תקווה נכנסה לאבל כללי. וחנויות ועסקים בעיר לא נפתחו כלל או שנסגרו בעת קיום הלוויות. כמה שעות לפני הטקס הממלכתי נערכו טקסי הקבורה בהשתתפות המשפחות השכולות, ובשעות אחר הצהריים נערכה הלוויה ממלכתית, בנוכחות נשיא המדינה חיים הרצוג שהכריז על היום כ"יום אבל לאומי", אך הדבר לא עוגן בהחלטה של הכנסת. וראש הממשלה שמעון פרס, שר החינוך יצחק נבון נשא הספד, ואת הלוויה ניהל הרב הספרדי הראשי של העיר הרב משה מלכה בהלוויה השתתפו עשרות אלפי אנשים. בעיקר מהעיר פתח תקווה.
האסון אירע מעט לפני תחילת חופשת הקיץ, ובית הספר ניסה לשוב ללימודים בימים שנותרו, לפי המלצתם של פסיכולוגים. הועלתה הצעה להאריך את שנת הלימודים, אך זו לא מומשה.
האסון ויחסי דתיים-חילונים
עד היום משמשת אמירה זו של הרב פרץ כדוגמה מפורסמת לניסיון להסביר את קיומו של האל ואחריותו לגרימת אירועים היסטוריים, ומצוטטת בוויכוחים לגבי יחס האל לאסונות.
לאחר האסון סירבה חברה קדישא לבקשת ההורים להקים להם אנדרטה בבית הקברות בפתח תקווה.
לאחר האסון
בעקבות האסון הוקמו כמה ועדות חקירה, הראשונה שבהן בראשות פרופ' משה לבנה מהפקולטה להנדסה אזרחית בטכניון. זו מצאה כי מצבו המכני של האוטובוס היה תקין לחלוטין. נבדק מחדש נושא תמרורי הרכבת. אחת ההחלטות שהתקבלו הייתה ביטול כמה מהם. ועדה בראשות השופט עזרא קמא המליצה על שילוט ברור במפגשי רכבת וכביש והצבת מחסומים.
נהג הקטר הפוגע, שלמה סומך, שב לעבודתו בקו חיפה-תל אביב עשרה ימים לאחר האסון. ב-1987 הוחלט להגיש נגדו כתב אישום. ב-1989 זיכה אותו בית המשפט. אחרי זיכויו העיד על עצמו ועל מהלך חייו אחרי האסון: "אני אדם מת. אדם נושם שלא חי. אצלנו הזמן לא זז".
ניצולי אסון הבונים נדרשו לעבור טיפולים רפואיים ממושכים, נאבקו במשך זמן רב מול חברת האוטובוסים "אגד" על פיצויים כספיים ולבסוף הושגה פשרה. בריאיון לעיתונות עשר שנים לאחר האסון ציינו את רגשות האשם ואת הקושי לפגוש את הוריהם של אלו שנספו, שבעיניהם של ההורים, הם, הניצולים, מסמלים את מה שילדיהם לא זכו לו. ב-1989 הוחלפה דרך העפר לחוף הבונים בכביש וב-1990 הותקן במקום רמזור התרעה ומחסום אוטומטי.
ב-2 באוקטובר 2001 הגיע למחסום הרכבת בחוף הבונים יקותיאל כהן אביה של יאירה שנהרגה באסון ,ושם התאבד.
יריב אמיתי ממושב הבונים בנה סמוך למקום התאונה אנדרטה מפסי רכבת שעליהם נחרטו שמות ההרוגים, וכן ניטע גן של עצי תמר. באזכרה לנספים באסון שנערכה ב-2004 התברר שגנבי מתכת גנבו את פסי הפלדה מהאנדרטה. בשנת 2011 חודשה האנדרטה, והונחה בה מסילת רכבת מחודשת עליה הונחה אבן שעליה נחרטו שמות הנספים באסון.
בשנת 2006, כתוצאה מהתגובה הציבורית לאסון רבדים ותאונת הרכבת הקשה במפגש הרכבת ליד מושב בית יהושע, האיצה רכבת ישראל את תוכניתה למתן פתרון לבעיית ריבוי מפגשי הרכבת-כביש באותו מפלס, ולקראת סוף אותה שנה פרסמה מכרז לביצוע הפרדה מפלסית בין הכביש והמסילה במפגש הבונים. עם זאת, מאוחר יותר בוטל המכרז והבנייה לא החלה.
במאי 2013 שודרה בערוץ 10 כתבת תחקיר אודות האסון במסגרת התוכנית "אורלי וגיא חוזרים עם תשובה". בכתבה נטען לשרשרת של טיוחים ורשלנות של גורמים שהיו אחראים להסדיר את מפגש הרכבת עם הכביש, ורק לאחר שנים רבות ומספר אסונות התנגשות במפגשי כביש-רכבת נוספים, תוקן המצב.
בדצמבר 2020 החלה רכבת ישראל בבניית הפרדה מפלסית בין הכביש והמסילה כ-700 מ' מצפון למפגש 13. הקבלן אולניק בנה גשר באורך 122 מטרים מעל מסילת החוף ועם סיום העבודות יבוטל המפגש.. בספטמבר 2022 המפגש בוטל והוחלף בגשר.
מעדני יחיעם
מעדני יחיעם (1993) בע"מ היא חברה המייצרת מעדני בשר, נקניקים ונקניקיות, הנמצאת בבעלותו של קיבוץ יחיעם. בפברואר 2022 רכשה קרן ההשקעות לנטרן 51% ממעדני יחיעם לפי שווי של יותר מ-100 מיליון שקל.
היסטוריה
חברת מעדני יחיעם הוקמה בשנת 1968 על ידי קיבוץ יחיעם, לאחר שחבריו ביקשו להרחיב את מקורות הפרנסה. מכיוון שחלק גדול מחברי הקיבוץ עלו לישראל מהונגריה הידועה במעדני הבשר שלה, הוחלט להקים בקיבוץ מפעל לייצור מעדני בשר. מוצרי החברה משווקים בשוק הפרטי ובשוק המוסדי. המפעל מייצא כרבע מתוצרתו לאירופה ולארצות הברית. מעדני יחיעם היא החברה השלישית בגודלה בישראל בתחום ייצור מוצרי הבשר המעובד, לאחר חברת זוגלובק וטירת צבי. בשנת 2000 עמד נתח השוק של החברה על כ-13%, וב-2016 היה נתח השוק של החברה כ-16%.
באוקטובר 2006 פרצה שרפה במפעל שהשביתה בו את הייצור. בתקופת ההשבתה החברה נעזרה בחברת זוגולבק לשם ייצור מוצריה. באפריל 2007 חזרה החברה לייצר במפעל ביחיעם לאחר ששוקם.
ב-2012 רכשה את חברת אייבלס אנד היימן, יצרנית אמריקאית של מוצרי בשר כשרים במטרה להתרחב בשוק מעדני הבשר בארצות הברית.
נכון לשנת 2017 מעדני יחיעם מעסיקה כ-145 עובדים, 15 מהם הם חברי הקיבוץ. מחזור המכירות של החברה הוא כ-140 מיליון שקלים בשנה.
דניס קימטו
דניס קיפרוטו קימטו (באנגלית: Dennis Kipruto Kimetto; נולד ב-22 בינואר 1984) הוא רץ קנייתי, הוא שיאן העולם הנוכחי (2018) בריצת כביש למרחק 25 ק"מ ושיאן העולם לשעבר בריצת מרתון.
ביוגרפיה
קימטו גדל בקהילה כפרית חקלאית. הגיע מהעיר אלדורט שבמערב קניה, והשתייך לקבוצת אימונים שכללה גם את האצן ג'פרי מוטאי. הניצחון הגדול הראשון של קימטו היה בחלק חצי המרתון של מרתון ניירובי ב-2011, בו הוא רץ תחת השם השגוי "דניס קואץ'" (Dennis Koech) והגיע למקום הראשון עם תוצאה של 61:30 דקות. הוא ביסס את מעמדו כאחד מטובי הרצים בעולם כבר בתחרויות הראשונות שלו מחוץ לקניה. בחצי מרתון ראס אל-ח'ימה קימטו גבר על מתחריו וביניהם וילסון קיפסנג קיפרוטיץ' וניצח במרוץ עם תוצאה של 60:40 דקות. בפרטיו האישיים נרשם שגילו היה צעיר בעשר שנים מגילו האמיתי. מסיבה זו, התוצאה 59:14 דקות שהביאה לו את ניצחונו הבא בחצי מרתון ברלין, נחשבה במשך פרק זמן קצר לתוצאה הטובה בעולם של אתלט מתחת לגיל 20. טעויות בדרכון הן שגרמו לבלבול באשר לגילו ולשימוש בשם המשפחה השגוי "קואץ'" במקום בשמו האמיתי "קימטו". טעויות אלו תוקנו בתחרויות הבאות.
בהמשך, לאחר שהמידע האישי שלו תוקן, קימטו שבר את השיא החשוב הראשון שלו במרוץ "BIG 25 - ברלין" (מרוץ שנתי באורך 25 ק"מ הנערך בברלין). התוצאה שלו במרוץ זה, 71:18 דקות, שיפרה במידה ניכרת את שיא העולם הקודם של סמואל קוסגיי שעמד על 71:50 דקות. ב-2012 הוא התחרה במרתון ברלין, ולאורך חלק ניכר מהמרוץ רץ לצד שותפו לאימונים ג'פרי מוטאי. קימטו סיים עם התוצאה 2:04:16 שעות, שנייה אחת אחרי מוטאי, וקבע את השיא החמישי המהיר ביותר אי פעם בנקודה זו. כמה כתבים דיווחו כי קימטו נשאר צמוד למוטאי, האצן הבולט יותר, במקטע האחרון של המרוץ, והסיקו שהוא אפשר לשותפו לקטוף את הניצחון.
ללא נוכחותו של מוטאי, קימטו ניצח במרתון טוקיו ב-2013 וקבע שיא מסלול חדש עם תוצאה של 2:06:50 שעות. ב-13 באוקטובר 2013 הוא ניצח במרתון שיקגו עם תוצאת שיא במסלול זה של 2:03:45 שעות. ב-28 בספטמבר 2014 קימטו שבר את שיא העולם במרתון ברלין עם תוצאה של 2:02:57 שעות, והפך לאדם הראשון שירד משעתיים ו-3 דקות במרתון. תוצאותיו בכל 5 ק"מ היו: 14:42, 14:42, 14:46, 14:26, 14:32, 14:30, 14:09, 14:42.
סנוס
סְנוּס (בשוודית: Snus, נהגה: ), או טבק פה שוודי, הוא ממריץ המכיל ניקוטין ואינו מיועד לעישון. סנוס שוודי מורכב מטבק טחון-דק, המעורבב עם מלח ומים. לתערובת זו ניתן גם להוסיף חומרי טעם, כגון: שמן ברגמוט, שמן ורדים, או תמצית שוּש.
אין להחשיב סנוס שוודי כטבק ללעיסה או מוצרים מסוימים נוספים מתוצרת ארצות הברית, העוברים תהליך התססה לפני תהליך הייצור. לעומתם, הסנוס השוודי עובר פיסטור תוך-כדי תהליך תרמי (אך אינו עובר תהליך התססה).
הניקוטין נספג דרך חלל הפה, מועבר דרך זרם הדם, ופועל כממריץ. כיום, ישנם בשוודיה יותר גברים (19%) המשתמשים בסנוס מאשר גברים המעשנים סיגריות (10%).
היסטוריה
טבק שאינו מיועד לעישון נצרך לראשונה בצורה של טבק הרחה, וזהו מנהג אשר יובא לשוודיה על ידי אנשים מהמעמד הגבוה בצרפת (משפחת המלוכה השוודית היא במקור ממוצא צרפתי). הסנוס הוזכר לראשונה במסמך שוודי רשמי משנת 1637.
הטבק החל להיות מעובד בשוודיה בהיקף נרחב בשנים שלקראת סוף המאה ה-18. ייצור הסנוס היה למלאכה שנעשתה בידי המומחים לכך. המתכונים הראשונים להכנתו נוצרו באותן השנים, ורבים מהמתכונים, כמו: גטבורג'ס ראפֶּה (Göteborgs Rapé), רודה לאקט (Röda Lacket), גנרל (General) ואתאן (Ettan), עדיין קיימים ומיושמים היום. לקראת סוף המאה ה-19, יצורו של הסנוס כבר לא היה מלאכה פרטית בלבד אלא באמצעות שיטות תעשייתיות.
אחד מיצרני הטבק, יאקוב פרדריק ליונגלוף, ביקש למצוא שיטה להכנת טבק הרחה באופן מהיר יותר ויעיל יותר. אחד הדברים, שבגללם הוא לא היה מרוצה, היה אורך-הזמן שנדרש לטבק ההרחה כדי לצבור לחות, וזאת לפני שהחל להבשיל ולפתח את טעמו. לפיכך, יאקוב פנה לחברו, יאקוב ברסליוס, שהיה כימאי. בעזרתו של ברסליוס, ליונגלוף החל להשתמש בשיטה הכוללת אפר מנודף שמקורו בעץ ליבנה (שדר) וחימום מהיר של טבק. באמצעות שיטה זו, ההכנה נמשכה ימים ספורים בלבד. בכך, התססת הסנוס השוודי הפכה לנחלת העבר.
הסנוס של ליונגלוף הפך עד מהרה למוצר הנמכר ביותר. כיום עדיין ניתן לקנות אותו תחת השם אתאן (Ettan).
גיא צור
גיא צור (נולד בשנת 1962) הוא אלוף במילואים בצה"ל. כיהן כמפקד זרוע היבשה, מפקד חטיבה 401, כמפקד עוצבת הפלדה, כמפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה וכמפקד עוצבת סיני.
ביוגרפיה
צור נולד בגבעתיים, גדל והתחנך ברמת אפעל. לאחר לימודיו התגייס לחיל השריון ושירת בחטיבה 188. בשריון עבר צור הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים ולחם במלחמת לבנון הראשונה. בין השאר היה מפקד פלוגה ומפקד גדוד 53 בתקופת הלחימה בדרום לבנון. ב-1994 מונה לקצין אג"ם של עוצבת געש ואחר כך יצא ללימודים באנגליה בבית הספר המלכותי ללימודי ביטחון. לאחר חזרתו מונה לראש מחלקת תורת חיל השריון ולמפקד חטיבה 10, חטיבת מילואים. בשנת 2000 מונה למפקד חטיבה 401, חטיבת שריון סדירה והוביל אותה במהלך מבצע חומת מגן. ב-2002 מונה למפקד חטיבה 460, חטיבת ההכשרות של חיל השריון.
סנוס
היסטוריה
אף שבתחילה הסנוס היה נצרך כאבקה לחה לפי משקל, צריכת הסנוס של אנשים רבים השתנתה לשקיות סנוס, מאז שהושקו לראשונה ובאופן מוצלח בשנת 1976. השימוש בסנוס בקרב נשים עלה עם הופעתן של שקיות הסנוס (נכון לתקופה זו, נשים מהוות 23% מכלל משתמשי הסנוס השוודיים).
השפעות בריאותיות
ההשפעות הבריאותיות של הסנוס שנויות במחלוקת. בקרב גורמי הבריאות בין החוקרים מתחום בריאות הציבור מתנהל ויכוח לגבי השימוש בטבק 'בטוח'. חלק מהחוקרים סבור כי אסור לעודד צריכת טבק וניקוטין בכל צורה שהיא. לעומת זאת, חוקרים אחרים סבורים שלמרות שצריך לשאוף להפחית את צריכת הניקוטין בקרב הציבור, אפשר שסנוס מצמצם את הנזק לאלו שבכל זאת החליטו להמשיך ולצרוך טבק.
גיא צור
ביוגרפיה
באוגוסט 2003 קודם לדרגת תת-אלוף והתמנה לראש מטה פיקוד הדרום, במסגרת זו עסק בתכנון וביצוע תוכנית ההתנתקות. ביוני 2022, בראיון לאמיר אורן בפודקאסט "אפרכסת", טען כי למעט פינוי היישוב כפר דרום, פינוי שאר יישובי הגוש היה "הצגה לגמרי... הפקה שלנו עם היישובים", וכי אופי היציאה מן היישובים תואם מראש. בתגובה טען "ועד מתיישבי גוש קטיף" כי צור משקר, וכי ראשי היישובים דחו בזמן אמת על הסף את נסיונותיו לסכם דבר על אופי הפינוי.
סנוס
השפעות בריאותיות
המצדדים בעיקרון, המכונה בשוודית: "skadereduktion gällande nikotin" (הפחתת הנזק הנגרם מניקוטין), תומכים בטבק הרחה כתחליף פחות מזיק מאשר עישון ולעיסת טבק.
במחקר מקיף, שנערך בקרב 300,000 עובדי ייצור שוודיים בין השנים 1978- 1992, לא נמצא קשר מובהק בין סנוס לבין סרטן הפה או סרטן הריאות. באותו המחקר הוסק, שהמשתמשים בסנוס מצויים בסיכון גבוה ללקות בסרטן הלבלב. אף-על-פי-כן, הסיכונים הבריאותיים הכרוכים בשימוש בסנוס נמוכים באופן משמעותי מאשר עישון.
גיא צור
ביוגרפיה
בנובמבר 2005 מונה למפקד עוצבת הפלדה. האוגדה תחת פיקודו לחמה במלחמת לבנון השנייה, וקיבלה אחריות על הגזרה המזרחית של דרום לבנון. תחקירים של הצבא שנערכו לאחר המלחמה מתחו ביקורת חריפה על תפקודה בקרבות המרכזיים וועדת וינוגרד קבעה שהאוגדה לא השלימה את משימותיה במתקפה הקרקעית שערכה במבצע שינוי כיוון 11 (הרחבת הפעולה הקרקעית של צה"ל לפני כניסתה לתוקף של הפסקת האש).
סנוס
השפעות בריאותיות
הניקוטין ממריץ קודם את מערכת העצבים הסימפתטית, ובכך נגרמת עלייה בקצב פעימות הלב ועלייה בלחץ-הדם. לפיכך, לאנשים הסובלים מלחץ דם גבוה אסור להשתמש בסנוס. כך גם לגבי נשים בהריון, שאסור להן להשתמש בסנוס.
את הסנוס צורכים בעיקר במדינות הסקנדינביות שוודיה ונורווגיה. כיום מכירת הסנוס אסורה באיחוד האירופאי למעט במדינות סקנדינביה בהן הותר.
מאז שהעישון נאסר במסעדות בשוודיה החל מ-1 ביוני 2005, השימוש בסנוס עלה בהתמדה. רובה של האוכלוסייה תמכה באיסור זה.
כיום בשוודיה, האחוז היחסי של גברים המשתמשים בסנוס (19%) הוא גבוה יותר מאשר האחוז היחסי של גברים המעשנים סיגריות (10%). בנוסף, שוודיה הייתה למדינה האירופית היחידה שעמדה במטרה, שהוצבה על ידי ארגון הבריאות העולמי. המטרה הייתה להגיע למקסימום של 20% מעשנים באופן יומיומי בקרב האוכלוסייה בוגרת. רבים טענו, שניתן להסביר עובדה זו על ידי השימוש הנרחב בסנוס.
בתוכנית הטלוויזיה "60 דקות" של רשת CBS נעשתה כתבה על תופעת הסנוס בשוודיה.
ייצור
הסנוס מכיל טבק שמקורו בחלקים שונים של העולם. הטבק בסנוס מיובש באוויר. קודם לכן נעשה שימוש בעשן טבק מיובש, אך השימוש בו הופסק בגלל היבטים בריאותיים שליליים. במהלך הייצור מערבבים את הטבק עם מים, מלח, ונתרן פחמתי. ניתן להוסיף גם חומרי טעם, כגון: שמן ברגמוט, שמן ורדים, תמצית שוּש ותבלינים.
השימוש בסנוס השוודי מבוקר על ידי חוק המזון השוודי. כמו כן, גם הייצור של הסנוס מוסדר על ידי דרישות איכות לפי חוק המזון השוודי. בנוסף לחקיקה מנדטורית זו, החברה המובילה בייצור הסנוס – סוודיש מאץ' (באנגלית: Swedish Match) – פיתחה תקן איכות, הידוע בשם "GothiaTek", אשר מטיל דרישות מחמירות אף יותר. סוודיש מאץ' היא כרגע החברה המובילה בייצור הסנוס, והיא בעלת פלח שוק, שגודלו בסביבות 85% מכלל שוק הסנוס השוודי.
אבקת סנוס לחה
אבקת סנוס לחה היא הצורה המקורית של הסנוס. בצורה זו, הסנוס נמכר לפי משקל ובקופסאות קטנות ועגולות (המשקל הוא בסביבות 40 גרם). לאחר מכן המשתמש יוצר מנה מתוך האבקה הלחה באמצעות אצבעותיו, ומניח את המנה מתחת לשפה העליונה של הפה.
שקיות סנוס
טבק ההרחה נארז מראש בשקיות קטנות, שעשויות מחומר דומה לחומר שממנו עשויות שקיות תה קטנות, והן נמכרות כך מאז שנת 1973. כל אחת מהשקיות הקטנות הללו מכילה כ-גרם אחד של סנוס. שקיות סנוס נמכרות גם הן בקופסאות עגולות, באותו אופן שבו נמכרת אבקת סנוס לחה. כל קופסה מכילה כ-25-20 שקיות.
זכויות יוצרים
באופן כללי – המתכון להכנת הסנוס נוצר על ידי יוהאן א. בומאן בשנת 1850. מכירות הסנוס צמחו במהירות, ובתוך זמן קצר ייצורו הועבר למפעל שלם כדי לעמוד בביקוש. התערובת של היום היא אותה התערובת של אז. התערובת מכילה 22 סוגים של טבק וטיפות מעטות של שמן ברגמוט. זהו אחד מהמותגים היותר ייחודיים, ואף שולט בשוק הצרכנות השוודי מאז שנת 1995.
אתאן (Ettan) – הסנוס השוודי המודרני, נוצר על ידי בעל מפעל הטבק יאקוב פרדריק ליונגלוף, בעזרתו של הכימאי, יאקוב ברסליוס. בין יתרונותיו של האתאן דאז: זמן ההכנה הנדרש פחת למספר ימים בודדים; טעמו של הסנוס היה טוב יותר; וכמוצר טרי ניתן היה להשתמש בו מיד. בכך יאקוב פרדריק ליונגלוף התעשר במהרה. האתאן אף נעשה מוצלח יותר כאשר בנו של יאקוב, קְנוּט, נטל לידיו את עסקיו של אביו. קנוט ליונגלוף הפך להיות אחד האנשים העשירים ביותר באותה התקופה, והיה בעל אורח חיים בזבזני. למעשה, המתכון שלו להכנת האתאן-סנוס לא שונה. כיום מותג זה מהווה הוא הסנוס בעל שיעור המכירות הגבוה ביותר בשוודיה.
גיא צור
ביוגרפיה
צור כיהן כמפקד המרכז לאימון מפקדות בזרוע היבשה וב-2011 מונה לראש חטיבת התכנון באג"ת. בשנת 2012 התמודד במקביל לאייל זמיר על תפקיד המזכיר הצבאי של ראש הממשלה בנימין נתניהו. ביוני 2022, בראיון לאמיר אורן בפודקאסט "אפרכסת", טען צור כי מלבד נתניהו עצמו, ראיינה אותו גם אשת ראש הממשלה שרה נתניהו, אשר מנעה את מינויו.
בפברואר 2013 הועלה לדרגת אלוף, ומונה למפקד זרוע היבשה, ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2016.
אחרי הפרישה מכהן כמנכ"ל חברת התובלה געש מקבוצת תעבורה וכיו"ר הוועד המנהל של עמותת בית לכל ילד.
חיים אישיים
צור נשוי ואב לשלושה ילדים, בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות ותואר שני במנהל עסקים, מתגורר בהרצליה.
לקריאה נוספת
מכתביו
מחילה (שיר)
מחילה הוא שיר שכתבה וביצעה הזמרת והמוזיקאית הישראלית יסמין מועלם. מועלם הלחינה את השיר במשותף עם ישי סוויסה. השיר יצא לאור כסינגל ב-25 ביולי 2021, באמצעות חברת התקליטים תקליטי יהלום.
רקע וכתיבה
בעוד שבהכנת אלבום הבכורה שלה, "אריה", מועלם עבדה על הכתיבה בתום יום עבודה כמלצרית, העבודה הפעם נעשתה כשהיא מתרכזת במוזיקה בלבד.
מועלם הסבירה שהמחילה בשיר מכוונת לעצמה, שאדם הוא לא מושלם ושהתיקון העצמי הוא מסע בלתי נגמר, ושאף על פי שיש כישלונות, אדם לא צריך להלקות את עצמו וצריך לדעת גם לסלוח לעצמו. בהקשר לכך סיפרה גם על תחושת אשמה, אף על פי שלא עשתה רע לאף אחד – תחושה שאין לה מקום לדבריה. עוד הוסיפה שההצלחה שחוותה בעקבות אלבום הבכורה לא פתרה לה סוגיות שהיו לה עם עצמה.
וידאו קליפ
השיר לווה בווידאו קליפ בבימוי אלון דניאל. בקליפ מופיעים הזמרת ומשפחתה לצד שחקנים נוספים.
סקוריטטה
סקוריטטה (ברומנית: Securitate) הוא הכינוי המקובל של "מחלקת ביטחון המדינה" (Departamentul Securităţii Statului) ברומניה, בתקופת השלטון הקומוניסטי במדינה. ארגון דומה התקיים לפני מלחמת העולם השנייה וכינויו היה "סיגורנצה".
הסקוריטטה הוקם ב-30 באוגוסט 1948 בצו 221 של נשיאות האספה הלאומית הגדולה של הרפובליקה העממית הרומנית. תחילה כונה בשם "המינהלת הכללית לביטחון העם" (Direcţia Generală a Securităţii Poporului) או בקיצור DGSP. המנהל הראשון היה גאורגה פינטיליה (Gheorghe Pintilie), שהיה ידוע גם בשמו הרוסי פנטליי בודנרנקו (Pantelei Bodnarenko). לראש הסקוריטטה היה מעמד של שר במועצת השרים (הממשלה הרומנית), ותחתיו היו כמה סגנים: אלכסנדרו ניקולסקי (Alexandru Nicolski, שנולד בשם בוריס גרונברג – Boris Grünberg) וולדימיר מאזורוב (Vladimir Mazurov), שהיו סוכנים סובייטים.
על פי צו 221 הוטל על הסקוריטטה "להגן על הישגי הדמוקרטיה ולבצר את ביטחון הרפובליקה העממית הרומנית כנגד תככי האויבים הפנימיים והחיצוניים". על פי צו 50, מיום 30 במרץ 1951, שונה השם הרשמי ל"המינהלת הכללית לביטחון המדינה" (Direcţia Generală a Securităţii Statului) ועל פי צו 264 מאפריל באותה שנה הוכפף לה גם "שירות המודיעין המיוחד" – Serviciul Special de Informaţii או, בקיצור: SSI.
ב-30 בדצמבר 1989, לאחר המהפכה הרומנית, החליטה "מועצת חזית ההצלה הלאומית" על פירוק הסקוריטטה. במקומו הוקמו ב-1991 מספר ארגונים ובראשם שירות המודיעין הרומני.
שאנן שיא
שאנן שיא הוא סרט סטודנטים קצר (40 דקות) מ-1991 שביימו ארי פולמן ואורי סיון כסרט הגמר לתואר אקדמי בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
עלילה
הסרט עוקב אחר מצבים רגשיים, על רקע מלחמת המפרץ בתל אביב. בסרט מרואיינים תושבי תל אביב, על תחושותיהם בתקופת המלחמה והשתלשלות האירועים באולפני הרדיו המאוחדים של קול ישראל וגלי צה"ל, בעת שנפלו הטילים הראשונים. אחד המרואיינים, שהפגין ביטחון רב, כונה על ידי היוצרים "שאנן שיא", וכך ניתן השם לסרט.
פרסים
הסרט נחל הצלחה רבה, וזכה בפרס אופיר, בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובמספר פרסים בינלאומיים.
לימים נמנו פולמן וסיוון עם הבולטים שבאנשי הקולנוע בישראל. שניהם היו שותפים, בין היתר, ליצירת סדרת הטלוויזיה בטיפול, שנמכרה לחברת HBO, וליצירת סרט הקולנוע ואלס עם באשיר, שהיה מועמד מוביל לזכייה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2009.
סילינדרו דה מרבורה
סילינדרו דה מרבורה (3,328 מ') (המכונה גם פיקו סילינדרו ופיק דו סילינדר) הוא הר ברכס מונטה פרדידו בהרי הפירנאים. ההר ממוקם בקרבת קו האורך 0° (המרידיאן הראשי).
זהו אחד משלושת ההרים הכוללים את לאס טרס סורורס (שלוש האחיות), והאחרים הם מונטה פרדידו (3,355 מ') וסום דה ראמונד (3,263 מ').
חג'ג'
חג'אג' (במקור (ال) حجاج, לעיתים נכתב בעברית חג'ג') הוא שם משפחה המופיע בעיקר בארצות המערב: לוב, תוניסיה ומרוקו. פירוש השם בערבית הוא 'עולי רגל' (רבים של חאג'); במקרה של יהודים אולי מדובר על ביקור בארץ הקודש ובירושלים, ובמקרה המוסלמי השם עשוי להיקשר גם באזור החג'אז שבערב הסעודית, בו שוכנת מכה. לחלופין, מקור השם עשוי להיות בשם אחד מאבות המשפחה, למשל חגי. בהתאמה, מקובל לעברת את השם כ'חוגג' או 'חגי'.
{{פירושונים|
קולייסיים
קוֹלְיָסִיִּים (שם מדעי: Scombridae) היא משפחה של דגי טונה, מקרל, ובּוֹנִיטוֹ ולכן כוללת בתוכה רבים מדגי המאכל החשובים ביותר. דגי-ים אלו נמצאים בכל העולם במים בעלי אקלים ממוזג וטרופי. במשפחה זו קיימים כ-15 סוגים ובהם 55 מינים.
חג'ג'
אחר
}}
קולייסיים
קולייסיים הם באופן כללי טורפים של הים הפתוח, ונמצאים בכל העולם במים בעלי אקלים ממוזג וטרופי. הם מסוגלים למהירות ניכרת, בשל מבנה גופם ההידרודינמי והסנפירים הנשלפים. כמה מינים ממשפחה זו, במיוחד הטונות, הם אֶנְדּוֹתֶרְמִים (בעלי דם חם) באופן חלקי, תכונה המסייעת להם לשמור על מהירות גבוהה והתנהגות פעילה. אדפטציה נוספת כוללת כמות גדולה של שרירים אדומים, המאפשרים להם לשמור על פעילות לאורך זמן. מהירות מתועדת של אחד הטונית המוארכת עומדת על 75 קמ"ש.
מינים החיים לחופי ישראל
לחופי ישראל חיים המינים הבאים:
מיון
המשפחה מחולקת לשני תת-משפחה, כאשר כל המינים למעט אחד שייכים לתת-משפחה Scombrinae, ובתת-משפחה השני, Gasterochismatinae, קיים סוג אחד ובו מין אחד בלבד, מכל 15 הסוגים ו-55 המינים הקיימים במשפחה כולה.
להלן כל הסוגים הקיימים במשפחה (בנוסף כל השמות הקיימים בעברית לסוגים ולמינים במשפחה);
בית הזכוכית (בודפשט)
היסטוריה
בעת מלחמת העולם השנייה, עם הטלת הגזרות על יהודי בודפשט, נסגר המפעל. במחצית 1944, כשהחלה שואת יהודי הונגריה, דאגה משפחת וייס בשיתוף הדיפלומט השווייצרי קרל לוץ להפוך את הבית לצירות השווייצרית, על מנת שישמש כמוקד הצלה ליהדות הונגריה.
משה קראוס שבין שאר תפקידיו היה אחראי על חלוקת מכסת הסרטיפיקטים בין חברי התנועות הציוניות המקומיות, סרטיםיקטים שקצב המנדט הבריטי לעלייה לארץ ישראל. עם כניסת הוורמכט להונגריה ב-19 במרץ 1944 (מבצע מרגרטה), הגה קראוס את הרעיון להשתמש בסרטיפיקטים שנותרו בידו, יחד עם בקשות חסות נוספות ממדינות שונות, להצלת יהודים. הרעיון הניע את תת-הקונסול השווייצרי, קרל לוץ, לבקש ולקבל את אישורה של ממשלת הונגריה להגירת 7800 יהודים (שפורשו לאחר מכן על ידי לוץ כ-7800 משפחות של יהודים). לצורך הכנת הניירת להכנת הדרכונים הקולקטיביים להגירה, חכר לוץ מהסוחר ארתור וייס את "בית הזכוכית" בבודפשט.
האנשים שהיו המיועדים לעלייה קיבלו מלוץ כתב חסות שווייצרי שלפיו הם נחשבים לנתינים שווייצרים. בזכות הפעילות בבית הזכוכית, במיוחד זו של המחתרת החלוצית בהונגריה בתקופת השואה, ניצלו אלפי בני אדם, אלה שמצאו מקלט במתחם עצמו, שהיה אתר "אקס-טריטוריאלי", או כאלה שניצלו בעזרת השימוש בכתבי החסות (שוצפאס) - המקוריים או המזויפים - שקיבלו לידיהם.
הרעיון היה אמנם של קראוס, אך מתן החסות והתעודות המקוריות (אלפים) היו של קרל לוץ, ולאחר מכן גם של ראול ולנברג ואחרים, והביצוע (במיוחד זיוף עשרות אלפי תעודות חסות מזויפות וחלוקתן) היה של המחתרת החלוצית בהונגריה בתקופת השואה.
בבית הזכוכית פעלו בין 60 לבין 80 חברי מחתרת בהכנת התעודות, ויהודים קיבלו בבית זה מחסה זמני בעת ההמתנה להכנתן. לאחר קבלת התעודות הועברו היהודים לבתים בטוחים בעיר. בבית הוקצה משרד למשה קראוס שפעילותו שם הייתה מצומצמת ביותר. (תעודות מקוריות כאמור קרל לוץ, זיוף תעודות וחלוקתן המחתרת שלא הייתה קשורה או כפופה לקראוס). בשלב מסוים הוחבאו גם בבית עצמו כ-3,500 יהודים. נטען גם שבבית הוחבא נשק עבור תנועת מרי.
המבצע להצלת יהודים היה לצנינים בעיני אנשי צלב החץ ההונגרי, וגרר מספר ניסיונות פריצה למתחם, במטרה להביא לגירוש היהודים ששהו בו למחנות ההשמדה. בניסיון הפריצה האחרון בתחילת ינואר 1945 נלקח ארתור וייס, ממנהיגי מבצע ההצלה, אל מטה צלב החץ בבודפשט ועקבותיו לא נודעו. כיום משמש בית הזכוכית כמוזיאון. בארץ מונצח סיפורו של בית הזכוכית והצלת יהודי הונגריה בזכות משה קראוס בבית העדות להנחלת זיכרון השואה במושב ניר גלים. לוץ זכה בתואר חסיד אומות העולם. קראוס גם שימש כעד המרכזי נגד קסטנר במשפט גרינוולד, המכונה "משפט קסטנר", וחשף את אופני הפעולה השונים והמנוגדים שלהם בזמן המלחמה.
2022 בקולנוע
בערך זה מופיעה סקירה של שנת 2022 בקולנוע, הכוללת סיכומי אירועים בולטים, טבלת שוברי קופות לשנה זו, אנשי קולנוע שנפטרו ופרסים.
בעולם
להלן רשימת שוברי הקופות שיצאו ב-2022:
בישראל
מספרי הכרטיסים נמסרו ממפיצי הסרטים.
ארגון חיילים ופרטיזנים נכי המלחמה בנאצים
ארגון חיילים ופרטיזנים נכי מלחמה בנאצים הוא ארגון א-פוליטי המאגד לוחמים יהודים שנפצעו בזמן הלחימה בנאצים במלחמת העולם השנייה וסובלים מנכות בשל כך. הארגון נוסד עוד לפני קום המדינה והוא עדיין פעיל. מלבד הדאגה לנכים הארגון מראשיתו התמקד בהנצחת השואה ובפרט בהנצחת ותיעוד הלחימה היהודית נגד הנאצים. הארגון הוא אחד הגדולים והמשפיעים מבין כל ההתארגנויות של ניצולי השואה בישראל. מייסד הארגון בישראל והיו"ר הראשון היה יצחק זנדמן.
היסטוריה
ההתארגנות של לוחמים יהודים נכי מלחמה התחילה כיוזמה עצמאית מיד בסיום המלחמה במחנות העקורים על אדמת אירופה. מיד עם הקמת המדינה ופתיחת שעריה לעליה עלו רבים לישראל וכבר ב-1948 החל הארגון לפעול בישראל בשם "אגודת נכי מלחמה". בתקופה זו מנה הארגון כמה מאות חברים. הארגון פעל מול מוסדות המדינה כדי להסדיר את קליטתם של הנכים ולדאוג לזכויות ולתמיכה שנזקקו לה, כמו טיפולים רפואיים מיוחדים ומציאת מקורות תעסוקה מתאימים ובד בבד דרש להכיר בלחימה היהודית בנאצים כשלב בהקמת המדינה ולהתייחס לנכים בהתאם. הארגון גדל ופתח סניפים רבים כאשר המשרד המרכזי שכן ביפו. שמו שונה ל"ארגון נכי המלחמה בנאצים". במסגרת פעולותיו הביא הארגון לחקיקת חוק נכי מלחמה בנאצים 1954 שהסדיר את זכויותיהם. בסוף שנות השישים מנה הארגון כאלפיים חברים. מספר זה הוכפל בעקבות גל העלייה מברית המועצות בראשית שנות השבעים. ב-1984 נרשם הארגון כעמותה רשומה בשם הנוכחי "ארגון חיילים ופרטיזנים נכי מלחמה בנאצים". בעליה הגדולה של שנות התשעים נוספו עוד חברים רבים ובשיאו הגיע מספרם ל-10,000 בלמעלה מ-50 סניפים. מספר החברים הכולל, בכל התקופות, מגיע ל-14 אלף. ב-2019 הארגון עדיין פעיל וחברים בו כ-500 נכים, ובנוסף כ-1,400 אלמנות.
פעולות ומאבקים עיקריים
פעילות הארגון התמקדה בשני תחומים עיקריים. זכויות הנכים והנצחת הלחימה היהודית. בעניין זכויות הנכים התעקשו נציגי הארגון כי בהיותם נכי מלחמה יוכר מעמדם כדומה לזה של נכי צה"ל. בפרט דרשו שהגורם המטפל בהם לא יהיה שייך למערכת הרווחה אלא למשרד הביטחון, עמדה שנתקלה בהתנגדותו של בן-גוריון. הארגון שהיה א-פוליטי באופן מובהק וזכה לתמיכה מהקצוות הפוליטיים, חרות ומק"י כאחד, נתקל בהתנגדות וחשדנות מצד הממסד. רק לאחר שנים של פעילות ומאמצים מול כל המפלגות בכנסת הוכתר המאבק בהצלחה עם חקיקת חוק נכי מלחמה בנאצים שהתקבל פה אחד ב-1954. בתחום השני, נאבק הארגון להדגשת נושא הלחימה היהודית וגבורת הלוחמים שנדחקו הצידה בתודעת הציבור בפני מיתוס "הצאן לטבח". המאמץ כלל פעילות ציבורית בישראל ובפרט מעורבות במדיניות יד ושם לרבות אי-הסכמות ואף התנגשויות עם המוסד, הוצאת ספרים ועיתונים שתיעדו את הלחימה היהודית, עידוד וחלוקת פרסים ליצירות ספרות שתארו את הלחימה, קשרים עם ארגוני חיילים משוחררים ונכי מלחמה בכל העולם, מעורבות בהענקת אות הלוחם בנאצים, קיום אירועים והקמת אנדרטאות ברחבי ישראל.
חוק נכי מלחמה בנאצים
לאחר מאבק ממושך, שנתקל בהתנגדות מצידו של בן-גוריון, הצליחו ראשי הארגון להשפיע על הנהגת המדינה ולביא לחקיקת חוק מיוחד שהסדיר את מעמדם ואת זכויותיהם, ובפרט את הגורמים המטפלים בהם במשרדי הממשלה. עיקר המאבק נסוב לא על קבלת הזכויות אלא על העיקרון שמעמדם של הלוחמים ונכי המלחמה בנאצים יהיה דומה לזה של הלוחמים במלחמת העצמאות. לפיכך התנגדו לכך שהטיפול והסיוע לנכים יהיה כאל אזרחים נזקקים ותבעו שהגורם המטפל יהיה משרד הביטחון, זאת מתוך הקביעה שהמלחמה בנאצים הייתה מלחמתו של העם היהודי ולכן הייתה שלב בהקמת המדינה היהודית. נציגי המדינה התנגדו לגישה זאת למרות תמיכתם של נכי צה"ל. המאבק כלל פניות לכנסת, לממשלה ולציבור, הודעות לעיתונות, עצרות הפגנות ואף שביתות שבת. בסופו של דבר התקבלה גישתם העקרונית כאשר חוקקה הכנסת את חוק נכי המלחמה בנאצים, תשי"ד-1954. עם זאת, אף על פי שהחוק כלשונו אימץ את עמדת הנכים וקבע כי הטיפול בהם יהיה באחריות שר הביטחון, העבירה הממשלה את האחריות לביצוע החוק לשר האוצר, על ידי הלישכה לשיקום נכים שהוקמה במיוחד לצורך זה. עם הזמן הורחבו סמכויות הלשכה וכיום היא מטפלת בכל תחומי הסיוע לניצולי השואה ונקראת הרשות לזכויות ניצולי השואה. בכך, בפרספקטיבה של זמן, נכשל המאבק. אמנם, עצם הזכויות והסיוע לנכי המלחמה נותר זהה לזה של נכי צה"ל ובמובן זה נשארו נכי המלחמה נבדלים מיתר ניצולי השואה, אך ברבות השנים המשיכה כוונתו של החוק להישחק. ב-2020, במסגרת ההסכם הקואליציוני הוסכם שהאחריות על הרשות לזכויות ניצולי שואה תועבר ממשרד האוצר למשרד באחריות מפלגת כחול לבן, וכך הוחלט על העברת הרשות למשרד לשוויון חברתי, מהלך שספג ביקורת רבה . בכך, עוקרה סופית כוונתם של יוזמי החוק ומומשה גישתו של בן-גוריון שהסיוע לנכים יינתן במסגרת מערך הרווחה. גם הקצבאות לנכי המלחמה שהתעדכנו בכח החוק הלכו ונשחקו והן נמוכות יותר מהקצבאות של נכי הרדיפות האחרים.
המאבק של אנשי הארגון סביב החוק זוכה היום לעניין מחקרי בספרות על התקופה ואף כחומר לימוד לבתי הספר.
הדגשת הלחימה והגבורה
אנשי הארגון שכולם היו לוחמים לשעבר ניסו לפעול נגד תודעת "הצאן לטבח" ששלטה בציבור ופעלו להדגשת אלמנט הלחימה וה"גבורה", ובפרט להעלאת המודעות למעורבות היהודית הרחבה בכל מסגרות הצבאיות ולא רק במרידות בגטאות וביחידות הפרטיזאנים שכבר זכו להכרה. מימיו הראשונים יצא הארגון בקריאה לאיסוף עדויות ותעוד של הלחימה ופעל לשם כך במספר תחומים.
יד ושם
מיום הקמת מוסד יד ושם כללה מועצת יד ושם נציגות של הארגון. למרות זאת, לא התקבלה הדרישה לפעול ולקדם פרויקטים בתחום הנצחת הלחימה. הדבר הביא לחילוקי דעות והתנגשויות ואף לשביתת מחאה של הנכים במשרדי יד ושם. עם הזמן נפתרו חילוקי הדעות ונוצר שיתוף פעולה בין הגופים. נציגות הארגון במועצת יד ושם גדלה לחמשה חברים, ואנשי הארגון הם שערכו את האזכרה הראשונה שנערכה באוהל יזכור. ב-1964 היו בין החותמים על מגילת היסוד להקמת גלעד הגבורה שבאתר יד ושם.
עצרות ניצחון
משנותיו הראשונות הקפיד הארגון לקיים עצרת שנתית חגיגית ביום הניצחון על גרמניה. חלק מהאירועים נערכו בשיתוף גופים נוספים ואורחים מישראל ומחוצה לה. בשנים האחרונות לוקחים חברי הארגון חלק בעיקר באירועים מקומיים שמתקיימים ביוזמת הרשויות המקומיות. דווקא בתחום זה התגשם חזון הארגון ואירועי הניצחון בימינו נעשים בשיתוף עם מערכת הביטחון תוך מתן הכרה לתרומת הלוחמים למדינה אך רק ב-2017 נקבע הדבר סופית בחוק מיוחד, חוק יום הניצחון על גרמניה הנאצית, התשע"ז-2017.
אות הלוחם בנאצים
הקריאה הראשונה להענקת אות ללוחמים בנאצים יצאה מהארגון עוד בעיצומה של מלחמת העצמאות אך רק בשנות ה-60 החלה הממשלה להתייחס לנושא. אלא שהממשלה קידמה את יצירת האות והענקתו מטעם מוסד יד ושם, דבר שנתקל בהתנגדות נחרצת של הארגון ששוב תבע שההכרה תבוא מטעם משרד הביטחון. בתמיכתו של ראש אכ"א, ישראל עמיר, נענתה לבסוף הדרישה והמשימה הוטלה על ועדה בראשותו וכללה בין היתר את יו"ר הארגון יצחק זנדמן. האות הוענק ב-8 במאי 1967, במסגרת חגיגות יום הניצחון על גרמניה.
החזרת המדליות
צחוק הגורל הוא שמיד לאחר הענקת אות הלוחם בנאצים פרצה מלחמת ששת הימים שבעקבותיה ניתקו מדינות הגוש המזרחי ובראשן ברית המועצות את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל ויצאו נגדה בגינויים חריפים. לאות מחאה החליטו ארגוני הלוחמים, ובהם ארגון נכי המלחמה בנאצים, להחזיר את כל האותות והמדליות שהוענקו על ידי אותן מדינות. אלפי הלוחמים ויתרו על כל האותות והעיטורים ורק האות הישראלי נותר בידם. רק הנכים והלוחמים שהגיעו מאוחר יותר, בגלי העלייה משנות ה-70 וה-90 שמרו בידיהם את המדליות המקוריות.
מדליות הניצחון
החל מ-1995, שנת ה-50 לניצחון, מוציא הארגון במשותף עם ברית ותיקי מלחמת העולם השנייה מדליית ניצחון בכל חמש שנים אשר מוענקת בחסות משרד הביטחון. ההנפקה משולבת באירועי חגיגות הניצחון.
פרס יצחק זנדמן
לאחר מותו של יצחק זנדמן, מייסד ויו"ר הארגון הוחלט על הענקת פרס יצחק זנדמן לספרות עיונית ומחקרית בנושא הלחימה היהודית. הפרס הוענק מספר פעמים. לאחר מותו ב-2007 של אברהם כהן, מזכ"ל הארגון שהחליף את זנדמן, נוסף גם שמו לפרס.
מוזיאונים ואנדרטאות
מימיו הראשונים ניסה הארגון ליזום ולעודד הקמת אנדרטאות זיכרון ללוחמים היהודים במלחמת העולם השנייה. בין היתר תבע מ"יד-ושם" הקמת אנדרטה בהר הזיכרון, מה שהוביל להחלטה על הקמת גל-עד הגבורה, פרויקט שלא בוצע בסופו של דבר. במקומו הוקם עמוד הגבורה. הארגון קיים מגעים עם עיריית תל אביב לשם הקמת אנדרטה בתחומי העיר, שהיו בין הגורמים להכללת האנדרטה לשואה ולתקומה כחלק מהתכנון של כיכר מלכי ישראל. בתקופה מאוחרת יותר היה הארגון מעורב ישירות בהקמה של פרויקטים להנצחה.
היחסים עם גרמניה
אנשי הארגון היו ממובילי המחאות וההתנגדות לכל צורה של נורמליזציה עם גרמניה. המחאות כללו בין היתר הפגנות המוניות של נכים בתל אביב ובירושלים, נגד הסכם השילומים בראשית שנות החמישים, ונגד כינון יחסים דיפלומטיים עם גרמניה ב-1964. מאמצים אלה לא צלחו ולא השיגו את מטרתם. מאבק שזכה להצלחה היה נגד חוק התיישנות בגרמניה על פשעי הנאצים 20 שנה אחרי תם המלחמה. בשיתוף עם ארגונים נוספים של לוחמים וניצולי שואה הוקם מטה מאבק וננקטו פעולות להשגת תמיכה ציבורית בישראל ומחוצה לה ששיאן בצעדות והפגנות המוניות של אלפי משתתפים ברחובות תל אביב. בראש מטה הפעולה שכלל 12 ארגונים עמד יו"ר הארגון יצחק זנדמן. ממשלת ישראל הצטרפה ללחצים ובסופו של דבר ההתיישנות נדחתה מספר פעמים על שבוטלה כליל.
פעילות חברתית ותרבותית
משנותיו הראשונות טיפל הארגון לא רק בקשיי הבריאות והפרנסה של חבריו אלא יזם וקיים פעילות חברתית ענפה במרכז ובסניפים שכללה הקמת ספריה גדולה, טיולים, מפגשים ומסיבות חברים.
קליטת עליה
בשני גלי העלייה הגדולים מברית המועצות בשנות ה-70 ובשנות ה-90 (ברית המועצות לשעבר) הגיעו לישראל מאות אלפי עולים, רבים מהם ותיקי מלחמת העולם, וביניהם אלפי נכים. קליטת החברים החדשים שהביאה לגידול עצום במספרם היוו את האתגר המשמעותי בחיי הארגון בשנים אלה.
מול האויב הנאצי
מול האויב הנאצי הוא סדרת ספרים בהוצאת הארגון שמטרתה לאסוף ולתעד את פרק הלחימה היהודית נגד הנאצים ובפרט את חלקם במסגרת הצבאות הסדירים של בעלות הברית, חלק שכמעט לא היה מוכר. הרעיון להוצאת ספר עלה כבר בראשית ימי הארגון, ב-1950, אך הבשיל לכדי ביצוע רק כעבר 11 שנים. הכרך הראשון יצא ב-1961, מיד לאחר משפט אייכמן והופץ לגורמים העוסקים בהנצחת השואה, בספריות ובמוסדות המדינה. משלחות מטעם הארגון נפגשו עם נשיא המדינה, יושב ראש הכנסת וראש הממשלה ומסרו להם עותקים של הספר. הספר כלל נתונים וסיכומים על הלחימה היהודית במלחמת העולם השנייה ועשרות עדויות מפורטות שנאספו מלוחמים. בכך היה אחד המפעלים הראשונים שעסקו בשימור ובתעוד התקופה ובהבאתה לתודעת הציבור.
בשני הכרכים הראשונים הורכבה המערכת מאנשי הארגון. ב-1981 יצא כרך ג', הפעם בעריכתו של גרשון ריבלין, לשעבר ראש "מערכות", מפעל ההוצאה לאור של משרד הביטחון. זה היה הכרך האחרון שהכיל עדויות לוחמים.
בשנת 1997 יצא בשני חלקים כרך ד' שהיווה לכסיקון לוחמים, ובו רשומים 14,000 חברי הארגון בכל הזמנים, וסיפורם בכמה מילים.
בשנת 2000 יצא כרך ה'. כרך זה הוא "ספר תולדות הארגון" והוא נכתב על ידי חוקרת השואה ד"ר חנה יבלונקה. על סמך חומר ארכיוני רב שנאסף במשרדי הארגון ובארכיוני המדינה, ושיחות רבות עם ותיקי הארגון וראשיו, מסכמת יבלונקה את ההיסטוריה של הארגון, פעילותו ומאבקיו והאופן בו השתלב בתולדות המדינה. ספר זה הוא כיום המקור העיקרי למידע מרוכז על הארגון והוא מצוטט בספרים ומחקרים רבים שעוסקים בתקופה.
קול נכי מלחמה
ביטאון הארגון התחיל לצאת מיד עם תחילת פעילותו ב-1951, והוא ממשיך להתפרסם ברציפות עד היום, כמעט 70 שנה. עד היום יצאו למעלה מ-200 גליונות. בשנים הראשונות פורסמו הדברים בעברית וביידיש, ובעקבות גלי העלייה עבר הדגש לשפה הרוסית. בשנים האחרונות, כמעט כל החומר יוצא רק ברוסית. העיתון, מימיו הראשונים היה רחב ומגוון ועסק בכל הנושאים הקשורים לנכים, אך כלל גם מדורים אחרים כגון ביקורות ספרים שעשועונים ותשבצים ואף מודעות מסחריות בתשלום. דפי הביטאון הכילו גם סיפורים ועדויות לוחמים ששימשו מקור ויחוס במחקרים רבים על השואה. בשנת 2003, בעקבות פרסום ידיעה בביטאון על תערוכה בתל אביב שכללה דיוקנאות של מפקדים נאצים, הועלתה בכנסת שאילתה לשרת התרבות. בשיא תפוצתו הודפס הביטאון ב-15,000 עותקים והופץ במדינות רבות.
סרטים תיעודיים
בראשית המאה הנוכחית, בשנים 2005–2008 יזם הארגון והפיק מספר סרטים תיעודיים המתארים את תולדות הארגון, אנשיו ופעולותיו היום. הסרטים דוברי רוסית ומתורגמים לעברית. כל הסרטים וחומר וידאו נוסף נמצאים בערוץ היוטיוב של הארגון.
שיתופי פעולה וקשרי חוץ
בנושאים הרלונטים לנכי מלחמה התבקש לכאורה קשר ושיתוף פעולה עם ארגון נכי צה"ל אך בשל אופיים ומטרותיהם השונות של הארגונים, ולמרות ניסיונות שנעשו, פעלו הארגונים בנפרד.
בעולם הצליח הארגון להשתלב במסגרות בינלאומיות של חיילים משוחררים. הארגון השתייך לפדרציה העולמית של ותיקי המלחמה WVF שמושבה בפריז, ולאיחוד הבינלאומי של תנועות המרי והמגורשים UIRD שמושבו בבריסל. שניהם ארגוני לוחמים שנוסדו אחרי מלחמת העולם השנייה.
יצחק זנדמן והנהגת הארגון
יצחק זנדמן, המייסד ויושב-הראש הראשון היה הרוח החיה מאחורי הפעולות והיוזמות של הארגון עד למותו ב-1970. לצד הדאגה לנכים וזכויותיהם הוביל את המאבק להכרה בלוחמים נגד הצבא הנאצי כשווי ערך ללוחמים במלחמת העצמאות ואת התביעה להכיר בלחימה ובגבורה היהודית כמרכיב חשוב במורשת השואה. הוא לא נרתע מלפנות לראשי המדינה, לציבור ולדעת הקהל, וגם לגופים ומוסדות בינלאומיים. זנדמן יזם והוביל את מפעלי התיעוד והנצחה כמו ספר "מול האויב הנאצי" שהיה אחד מעורכיו, הביטאון "קול נכי מלחמה" שערך, אנדרטת הגבורה ביד ושם, ואות הלוחם בנאצים, ועמד בראש עצרות והפגנות.
לאחר מותו של זנדמן הוביל את הארגון המזכ"ל אברהם כהן שהיה ממייסדי הארגון. כהן, שעבד בראשית שנות ה-70 במשרד החוץ ולקח חלק במבצע העלייה הגדול פעל לקליטת אותו גל עליה שהכפיל את גודל הארגון והעביר חלק גדול מהתנהלותו לשפה הרוסית. מאוחר יותר, בשנות התשעים כשהגיע גל העלייה הגדול ביותר, הפך המרכיב הרוסי דומיננטי יותר.
עם מותו של כהן ב-2007 קיבל תנ"צ (בדימוס) רומן יגל את תפקיד הנשיא. תקופה זו התאפיינה בגיל המבוגר מאוד של החברים ובהעברת הדגש מפעילות אקטיבית של החברים לפעילות של תמיכה ועזרה, בעיקר מול מוסדות הממשלה. יגל נפטר בשנת 2016.
כיום מכהן אפרים פפרני בתפקיד היו"ר.
אלבר דה מון
אדריאן אלבר מארי, רוזן דה מון (בצרפתית: Adrien Albert Marie, comte de Mun; 28 בפברואר 1841 – 6 באוקטובר 1914) היה פוליטיקאי ופעיל חברתי צרפתי. נודע בגישתו השמרנית והטיף לנאמנות מוחלטת של המדינה הצרפתית לדת הקתולית.
ביוגרפיה
מון נולד ב-28 בפברואר 1841 בלומיני-נל-אורמו כבן למשפחת אצולה. הוא התגייס לצבא צרפת, הוצב בחיל הפרשים ולמד ב. במהלך שירותו הצבאי הוא התוודע למצוקתו של מעמדת הפועלים. ב-1862 הוא נשלח לאלג'יריה, וב-1870 חזר לצרפת כדי להילחם במלחמת צרפת-פרוסיה. הוא השתתף ב אשר לאחריו נפל בשבי הפרוסי ונשלח כשבוי מלחמה לאאכן. עם סיום המלחמה הוא חזר לצרפת והוצב ב"צבא ורסאי" אשר היה אחראי על דיכוי הקומונה הפריזאית. מון הוצב כעוזרו של מפקד צבא ורסאי המרקיז דה גאליפה.
לטענתו של מון, האירוע ששינה את חייו היה כאשר במהלך דיכוי המרד, הוא הבחין בחיילים נושאים אלונקה שבה אדם גוסס. החיילים הצהירו שזהו "מורד", ובתגובה התרומם האיש וצעק "לא, אתם המורדים!" ומת. מון היה מזועזע מהמאורע, וטען שהסיבה לסבלם של העניים היא אדישותם של הבורגנים. מון החל לעסוק בפעילויות צדקה וכן בפעילות פוליטית למען שיפור מצב מעמד הפועלים. הוא הקים אגודות פועלים קתוליות אשר הפגישו לתפילה בעלי הון ופועלים פשוטים. מון החליט להיכנס לפוליטיקה, והביע עמדות לאומניות ומלוכניות קיצוניות. עמדות אלו לא מצאו חן בעיני מפקדיו בצבא, שב-1875 הורו לו לבחור בין קריירה פוליטית לקריירה צבאית מון בחר לעזוב את הצבא. בפברואר 1876 הוא נבחר לפרלמנט כציר של פונטיבי.
במהלך כהונתו כחבר פרלמנט, התפרסם מון בזכות נאומיו הסוחפים, ונחשב לנואם הטוב ביותר בקרב סיעות הימין. הוא כונה "המגן המיסטי" ואף "ז'ורס של הימין". הוא החזיק בעקשנות בעמדות אנטי-רפובליקניות וקתוליות, והרבה בנאומיו להלל את הצבא. הוא תמך בניסיון ההפיכה של ז'ורז' בולנז'ה. בשל פעילותו החברתית, מתנגדיו מימין האשימו אותו בהיותו סוציאליסט, אולם הוא עצמו דחה את הסוציאליזם בתקיפות וטען שהוא מהווה "שלילת האל". מון נחשב לדמות כה חשובה בתנועה להחזרת בית בורבון לשלטון, עד שהטוען לכתר הצרפתי אנרי, רוזן שאמבור שימש כסנדק לאחד מילדיו. עם זאת, ב-1891 הוציא האפיפיור לאו השלושה-עשר את האנציקליקה Rerum novarum, אשר בה בין היתר קרא לקתולים הצרפתים להשלים עם קיומה של הרפובליקה, ולהתחיל בתהליך של "חבירה", היינו כניסה אטית למוסדות המדינה הרפובליקנית כדי להשפיע עליהם מבפנים. בעוד שמרבית המלוכנים הצרפתים לא קיבלו את הדברים, הרי שמון פרש מיד מהתנועה המלוכנית והפך לרפובליקני נאמן, אולם המשיך לאהוד את המלוכנים. האפיפיור שלח לו מכתב תודה אישי על כך.
מון נודע גם בהשקפותיו האנטישמיות, והאמין שהיהודים זוממים להשתלט על העולם. ב-1891 הובס מון בבחירות הכלליות, ולא הצליח להיבחר שוב כנציג פונטיבי. אולם ב-1894 הוא הצליח להיבחר מחדש כנציג פיניסטר. במהלך פרשת דרייפוס הוא השתייך למחנה האנטי-דרייפוסרי ונשא נאומים תקיפים בפרלמנט בנושא זה. ב-1897 הוא הפך לחבר האקדמיה הצרפתית. הוא נפטר ב-6 באוקטובר 1914.
אורות הקודש
אורות הקודש הוא אחד מספריו העיקריים של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, ובו מרוכז חלק ניכר ממשנתו הרוחנית. הספר סודר ונערך על ידי תלמידו של הרב קוק, הרב דוד כהן ("הנזיר"), מתוך כתבי היד שהרב קוק מסר לו. הספר נחשב לאחד העמוקים והמורכבים ביותר מבין כתבי הראי"ה. המהדורה הראשונה של "חכמת הקודש" - השערים והמאמרים, הודפסה לראשונה בשנת ה'תרצ"ח. השערים לחלק השני שנקרא "מוסר הקודש" הודפסו לראשונה בשנת תש"י 1950. המאמרים של "מוסר הקודש" הודפסו לראשונה 18 שנה לאחר פטירת הנזיר בשנת 1990. בשנת 1963 יצאה מהדורה שנייה של חכמת הקודש והשערים של מוסר הקודש.
עריכת הספר
מעטים הם ספריו של הרב קוק שנכתבו מלכתחילה בצורת ספר. חלק גדול של כתבי הרב קוק נכתבו בפסקאות במחברותיו הרבות, ללא סדר שיטתי בהם. ספרים רבים של הרב קוק נערכו כקבצים של ציטטות מכתביו בנושאים מסוימים, על ידי תלמידיו המובהקים (בהם: אורות, אורות התשובה, אורות התורה ואחרים), או הדפסת כתביו כסדר שנכתבו במחברותיו, (תחת כותרים ערפלי טוהר בחיי הרב, ושמונה קבצים בצירוף הגהתם של המוצאים לאור), ומעטים מהם נכתבו כספרים מלכתחילה על ידי הרב (חבש פאר, עין אי"ה ועוד).
גם הספר אורות הקודש אינו יצירה מקורית של הרב קוק, אלא עריכה של כתביו על ידי תלמידו הרב דוד כהן ("הנזיר"). בשונה משאר ספרי הרב, אורות הקודש אינו מתמקד באספקט בודד מתורתו, אלא מבקש להקיף את כלל הגותו והשקפתו של הרב על העולם, האדם והאלוהות.
המניע לכתיבת "אורות הקודש", כפי שמספר הרב הנזיר בהקדמה לספר, הוא הדחף שלו לפענח, לברר ולהסביר את שיטתו של הרב קוק. הוא כותב כיצד לאחר פגישתו הראשונה עם הרב קוק התפעל ממנו רבות, ומאז ראה בו כרבו. אולם גם לאחר שלמד אצל הרב קוק במשך תקופה של שבע שנים, עדיין לא ידע להסביר באופן שיטתי את תורתו של הרב. וכך מתאר הרב הנזיר את הדברים:
מבנה הספר
הספר פורש את הגותו של הראי"ה בשני מישורים: הגותי ("חכמת הקודש") ומוסרי ("מוסר הקודש"). נראה שהחלק השלישי, שאת עריכתו לא הספיק הרב הנזיר לסיים בחייו, התעתד לעסוק במישור הכלל ישראלי (ראו להלן). כל חלק נפתח במבואות ("שערים"), ולאחריהם מופיעים עיקרי השיטה ("מאמרים").
מבנה הספר:
חכמת הקודש:
כרך ראשון - שני שערים: חכמת הקודש, הגיון הקודש.
כרך שני - חמישה מאמרים: הקודש הכללי, החיות העולמית, האחדות הכוללת, הטוב הכללי, התעלות העולם.
מוסר הקודש:
כרך שלישי - שני שערים: מוסר הקודש, דרך הקודש.
כרך רביעי - חמישה מאמרים: האהבה הכוללת, הדבקות הכללית, הענווה האצילית, השלום, העלאת העולם.
הכרך החמישי, שעריכתו לא הושלמה על ידי הרב הנזיר, אמור היה לכלול שלושה שערים, שעניינם, כדבריו:
תוכן הספר
סידור תוכני הספר נעשה, על פי תיאורו של העורך, מתוך התייחסות לשלושה ממדים שונים בהם הוא עוסק:
א. הצגת השיטה המחשבתית הכללית של הרב קוק.
ב. בירור כל תת־נושא הנידון בספר, כשלעצמו, מכל צדדיו, ביחס לגישות השונות המובאות בחוכמה העברית (התלמוד והמדרשים, חכמת הקבלה וספרות המחקר).
ג. בירור כל תת־נושא ביחס לחוכמה הכללית, למן הפילוסופים המוקדמים ועד לדורו של הרב קוק - אך לא באופן מפורש בדרך כלל.
חכמת הקודש
החלק הראשון, העוסק בשיטה הפילוסופית־מחשבתית של הרב, נפתח בשני מבואות.
המבוא הראשון, חכמת הקודש, עוסק במהותה וסגולתה של חכמת התורה. התורה היא החוכמה העליונה שמוצאה מן הקב"ה, והיא כוללת את כל החוכמות כולן, ומתוך ראייתה הכוללת מלמדת כיצד בכל חוכמה יש גרעין של אמת. מתוך כלל יסודי זה, נובעות סגולותיה הייחודיות של חכמת התורה: איחוד מחשבתי של התכנים הנגלים עם תכנים נסתרים, איחוד מחשבתי של תכנים פרטיים עם תכנים כלליים, איחוד של תוכני קודש עם תוכני חול, ומתוך אלו הבנת הרבדים הנסתרים של המציאות. חכמת התורה מתגלמת באופן השלם ביותר על ידי הופעת רוח הקודש ונבואה בארץ ישראל, אז מתאחדים חוכמת הקודש והגיון הקודש: מכאן המעבר למבוא השני.
המבוא השני, הגיון הקודש, עוסק בהשראה האלוקית המופיעה באדם, לדרגותיה השונות. היצירה הרוחנית האנושית היא שריד, הד קלוש, של הנבואה. הוודאות באמיתות התוכן המופיע על ידי השראה פנימית לאדם, מתבררת שלב אחרי שלב במדרגות רבות ושונות, החל מסינתזה של התוכן ההשראתי עם בירור ומחקר שכלי, ועד לכדי הכרת וודאות עליונה בדבר תכנים שהם ממעל לאפשרות בירור שכלי, על ידי 'השערה ודמיון עליון', שמקורם הכמוס בנבואה. ועל ידי השתלמות כוחות הדמיון, השכל, הרגש והרצון, כשכל אחד מהם מזוקק מטעויות ועסוק כולו בקודש, יכול האדם לעלות במעלות קדושה עד לכדי השראת רוח הקודש, ולעתיד לבוא אף נבואה למדרגותיה השונות.
לאחר שני מבואות אלו, עוסק הספר בשיטתו המחשבתית של הרב קוק, המורכבת מחמישה יסודות:
א. הקודש הכללי: ביסוד המציאות מצויה הוויה של קודש, שאי אפשר להגדירה במונחים הלקוחים מהעולם הזה כיוון שהיא ממעל לו. הקדושה הנובעת מקודש זה מופיעה באדם ובעולם, בצורה של אידיאלים, ומרוממת אותם לתכליתם.
ב. החיות העולמית: כל החיים המצויים בעולם הם הופעה של כח חיים אלוקי אחדותי המתפרט לפרטי החיים כולם. החיים שואפים לעליה מתמדת.