cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דרך ההולכים
פינוי נווה יעקב
הנסוגים מעטרות שהו בנווה יעקב כשהם עוזרים ומתַגברים את ההגנה במקום מתוך תקווה שבכוחות משותפים יחזיקו מעמד. לאחר יומיים בהם לחמו זה לצד זה אנשי עטרות ונווה יעקב, היה ברור שלא יוכלו להמשיך ולהחזיק במקום, התקבלה ההחלטה להתפנות לעבר הר הצופים בירושלים. כך בערב שבת, ה' באייר תש"ח צעדו תושבי ומגיני עטרות במסע לילי רגלי לנווה יעקב. אור ליום שני ח' באייר (17 במאי 1948) חמשת ההרוגים מימי הלחימה האחרונים נקברו בסמוך ליישוב. הושמד מה שהיה אפשר, וחלק מן הנשק והתחמושת נלקח. התארגנה שיירה של כ-150 איש בהם מגיני שני היישובים, חיילי ההגנה פצועים ופצועים קשה שנישאו על אלונקות. אברהם תימור המפקד של נווה יעקב הוביל את הטור, ולצידו שני סיירים שהכירו את השטח היטב - מיכה ושאול לוזינסקי מעטרות. סמוך לחצות יצאה שיירת ההולכים בהליכה מפרכת שקטה ואיטית כדי שלא יתגלו, ועם בוקר הגיעו להר הצופים.
סיפור הנסיגה
השופט צבי טל שהיה באותם ימים חייל בנווה יעקב כתב ביומנו: "'ההכנות ארכו שעה מרובה ובשעה אחת אחר חצות נערכנו ליציאה. הצער היה עמוק. רכוש ועמל שנים ועוד נקודה עברית נעזבת. מעשה הפינוי היה מפעל גבורה. יצאנו חרש להרים ועקפנו עמדות האויב. במספר כה מועט של בריאים נשאנו את האלונקות והנשק. ללא דרך עלינו הרים וירדנו בקעות. היו מקומות שהוכרחנו לטפס על ארבעה, אבני נגף הכשילונו אך את משאנו היקר לא הנחנו. היו רגעים קשים של ייאוש, הרגשנו שאם נתקדם בקצב כזה לא נגיע לעולם למחוז חפצנו. הוכרחנו לנוח כל רבע שעה. כל שריר היה מאומץ, כל נפש עייפה וכל עצם כואב. המשכנו דרכנו בקצב מהיר... עייפים ורצוצים הגענו בשלום לתעודתנו. אנו נמצאים כעת בין כותלי בית החולים הדסה בהר הצופים'"מסע זה חתם את פרשת ההתיישבות היהודית מצפון ירושלים עד מלחמת ששת הימים בשנת תשכ"ז (1967).
טיילת לזכר ההולכים
שבעים ושלוש שנים (תשפ"א – 2021) לאחר מסע הנסיגה, נחנכה טיילת ההולכים. הטיילת ממוקמת בתוואי שבו הלכו הנסוגים להר הצופים. ביוזמת המינהל הקהילתי של שכונת פסגת זאב, עירית ירושלים והעמותה למורשת עטרות נחנך הגן המספר את סיפור הנסיגה וסיום ההתיישבות החלוצית המפוארת שנהרסה בתש"ח (1948) מחוסר תחמושת ומגנים. במקום שבו היה היישוב עטרות הוקם אזור תעשייה ושכונות נווה יעקב וחלק משכונת פסגת זאב צפון הוקמו על אדמות הכפר העברי נווה יעקב.
בזכות אותם ימים
בזכות המתיישבים בצפון ירושלים במשך שני עשורים, יכולנו לחזור לכאן לאחר מלחמת ששת הימים (תשכ"ז, 1967) ולבנות את נווה-יעקב ופסגת-זאב. שתיהן יחד מהוות כיום כ 12% מהאוכלוסייה היהודית בירושלים. רוב חברי מושב עטרות המשיכו יחד כקבוצה והתיישבו במקום הנקרא כיום בני עטרות בסמוך לשדה התעופה לוד. חברי הכפר העברי נווה יעקב התפזרו וחלקם התיישבו כקבוצה במושב נחלים הסמוך לפתח תקווה.
פסגת זאב היא שכונה מגוונת בתושביה ובאתריה, יש בה מוסדות ציבור, חינוך, תעסוקה וחברה. כל אלה התאפשרו תודות לנחישות, למסירות ואהבת העם והארץ של המתיישבים כאן עד תש"ח (1948).
התמצאות במרחב
מיקום הטיילת: נקודת ההתחלה מצויה בסמוך למפגש הרחובות שמחה הולצברג ורא"ל משה לוי. בהמשך הטיילת לכיוון צפון ממוקמת "טיילת הגבורה" אשר מסתיימת ב"גן הגבורה" שהוקם לזכר גבורת המתיישבים והמגנים ביישוב העברי מצפון לירושלים בתש"ח, המושב עטרות והכפר העברי נווה יעקב. הקמת גן הגבורה הסתייעו ויצאו אל הפועל ביוזמת העמותה למורשת עטרות ובראשה הגב' רות דנון.
חנוכת הטיילת וקריאתה בשם זה, משלימה פרק היסטורי המנציח את סיפורו של היישוב היהודי מצפון לירושלים בתש"ח ואת סיפורם של המתיישבים והמגנים על היישוב וירושלים.
מעורבות הקהילה וחנוכת הטיילת
הקמת הטיילת וקריאתה בשם יצאה אל הפועל ביוזמת הד"ר יוסי שפנייר, חוקר ההיסטוריה של צפון ירושלים ומתנדב בפסגת זאב להעלאת המודעות ושימור המורשת של צפון ירושלים ופסגת זאב בפרט.
ביום רביעי (כ' תמוז תשפ"א, 30.07.21) התקיים טקס מרגש בנוכחות ראש העיר מר משה ליאון, בני משפחות ההולכים והמתיישבים מתש"ח. כמו כן נכחו בטקס בכבוד רב ארבעה מן ההולכים שעוד עמנו: מאיר היימן, יששכר ספירטוס, אפרים בר-ניר (ברונר) ונחום מזרחי. בטקס היה אמור לנכוח ולשאת דברים השופט (בדימוס) צבי טל, לצערנו מספר ימים לפני הטקס השופט צבי טל הלך לעולמו. הדבר מדגיש את חשיבות הפעולות לשימור המורשת והנגשת ההיסטוריה המקומית לתושבי השכונות.
קידום הטקס וחנוכת הטיילת היו בהובלת המינהל הקהילתי פסגת זאב, אגף טבע ומורשת בפסגת זאב שהוקם בשנת 2020. האגף דואג להנגשת הטבע והמורשת בפסגת זאב לתושבים, לצד שימור הערכים וקיום שיח מקיים בפסגת זאב. לצד קיום הטקס הרשמי, בשיתוף אגף טבע ומורשת וד"ר יוסי שפנייר נכתבה דפדפת מידע ומערך הדרכה למדריכים, מורים וכל מי שמעוניין להכיר לעומק את סיפור הנסיגה והגבורה. ניתן להשיג את החומרים דרך המינהל הקהילתי פסגת זאב.
דוד אדלר
ביוגרפיה
ילדותו, נעוריו ובחרותו של דוד אדלר עברו עליו בשכונת קטמון בירושלים. הוא בוגר בית הספר מעלה בירושלים (מגמה מתמטית-פיזיקלית, 1963). לאחר שירות סדיר בצה"ל בחיל התותחנים (1965 – 1963) עבד כשנתיים (1967 – 1966) במפעלי רוממה בירושלים, כדי שיוכל לממן את לימודיו בטכניון.
בוגר הטכניון (אלקטרוניקה, 1971) ועורך עיתון הסטודנטים של הטכניון "אפסילון" (1970-71). תואר שני במדעי הרפואה הבסיסיים (פיזיולוגיה) האוניברסיטה העברית, ירושלים (בהצטיינות), 1976. תואר שלישי האוניברסיטה העברית, י-ם, (פיזיולוגיה / הנדסה רפואית), 1985. השתלם במחקר לב בקנדה בסיוע מלגה מאגודת הלב הקנדית (1981–1982, שנה) ובארצות הברית (1986–1988, שנתיים) בסיוע מלגת פולברייט בבית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין בניו-יורק (פוסט-דוקטורט). עבודות המחקר שלו, שהתפרסמו בכ-50 מאמרים בכתבי עת מדעיים, התמקדו במודלים לפעולת הלב ובמכשור והנדסה רפואית. על עבודותיו המדעיות קבל מלגות (ובתוכם מלגות צה"ל כסטודנט בטכניון), פרסים (פרס בן-גוריון) וקרנות מחקר.
דוד אדלר החל לעבוד במחלקה להנדסה רפואית של המרכז הרפואי "הדסה" בשנת 1971. בין השנים 1982–1997 כיהן כמנהל המחלקה להנדסה רפואית, בין 1990–1997 כיהן כסגן מנהל האגף למכשור, הנדסה רפואית ותקשורת ובין 1997– 2006 כיהן כמנהל האגף למכשור, הנדסה רפואית ותקשורת, וחבר "פורום ההנהלה" של מרכז רפואי זה.
תחומי עניין מדעיים עיקריים
עבודותיו אלה התפרסמו במגוון כתבי עת
ובתוכם:
התמנה לשופט של עבודות מדעיות בכתבי עת מובילים וקרנות מחקר שונות (כולל הקרן הישראלית למדע). ארגן ימי עיון וכיהן בוועדות מארגנות של כינוסים מדעיים שונים ועמד בראש הוועדה של משרד הבריאות להתגוננות מפני "באג 2000".
עסק בהוראת אלקטרוניקה לביולוגים, אלקטרוניקה דיגיטלית, מכשור רפואי, מיקרו מחשבים, מכניקה של הלב - לסטודנטים באוניברסיטה העברית (בית הספר לרפואה והמחלקה לפיזיקה), מכון גבוה לטכנולוגיה, מכללת הדסה ועוד.
מ–1971 חבר באגוד הישראלי להנדסה רפואית וביולוגית, ומסוף שנות השבעים עד 2007 (לא ברצף) חבר בהנהלת האיגוד. היה חבר באיגוד למחקר לב. משנת 1995, חבר בכיר ב-IEEE, האיגוד הבינלאומי למהנדסי חשמל ואלקטרוניקה.
לאחר פרישתו מעבודתו התמקד בתכונות ואפיונים של מודלים ברפואה ובמדע .
פעילותו הספרותית
אף שהוא כותב שירים מנעוריו הוא החל בפרסומם רק החל משנת 2009. בשנת 2010 זכה בתחרות "שירה חדשה" מטעם "צומת ספרים". פרסם שני ספרי שירה: ספר שיריו הראשון: "סקיצות לתמונה בלתי שלמה" (2011, "אבן חושן") זכה ב"פרס רמת גן בקטגוריית שירת ביכורים", תשע"ג"
. ספר שיריו השני הוא "פעם אולי אכתוב על זה" (2017, "אבן חושן"). שיריו התפרסמו במוספים "תרבות וספרות" ו"גלריה" של "הארץ" וכן ב"ידיעות אחרונות", "מעריב" ו"ישראל היום" וכן בכתבי העת המודפסים ב"שירת המדע", "כרמל", "שבו", "עכשיו", "מטעם", "כתובת", "גג", "עיתון 77", "מאזניים", "אפיריון", "מקף", "תו +", "עבריתון", "שבילים" ועוד וכן במדורי ואתרי שירה רבים ברשת וגם בתוכנית לימודים של משרד החינוך. מאמריו הספרותיים (על יצירתם של חיים באר, אמנון דנקנר, אריה סיון, שלמה לאופר, יהודית מוסל-אליעזרוב, אלישע פורת, יערה בן דוד, שולמית סטארקמן, איליה בר זאב, שי אריה מזרחי, יהושע קנז ועוד) התפרסמו ב"תרבות וספרות" ו"ספרים" של "הארץ", "הליקון", "גג", "עיתון 77", "מאזניים", "אפיריון", ה"אייל הקורא" (מקוון) "מקום לשירה" (מקוון) "יקום תרבות" (מקוון) ועוד. שיריו תורגמו לאנגלית
וערבית . שימש כ"ראש המערכת" בכתב העת "כרמל" (גיליון 18, אביב 2016). ערך ורשם קטעי קישור במיני אנתולוגיות של שירה ב"עיתון 77" (גיליונות 5–374). דוד אדלר חבר באגודת הסופרים העבריים במדינת ישראל ובאיגוד הכללי של סופרים בישראל.
על יצירתו
נימוקי השופטים בקטגוריה של "פרס רמת גן לשירת ביכורים, תשע"ג" מסתיימים בדברים הבאים
. "במרבית השירים חש הקורא כי הוא מובל, בדרכי הבעה מעודנות, מרומזות ומפתיעות אל פואנטה או אל היפוך אירוני.".על גב הספר כתב חיים באר: "כל מה שיפה/ מופלא אכזר קסום/ פשוט נורא עלום/ מתמיה מכולם" – ארבע השורות הללו שהוצאו מהקשרן מתוך השיר "החיים האלה תחילתם ילדות" מאפיינות אולי יותר מכל את ספרו הראשון של דוד אדלר – קורפוס שירי חד פעמי, המפעים ומפתיע בבשלותו, במקוריותו, בעמקותו ובעיקר באנושיותו הכובשת. ספר שמשיב לי, הקורא, בדרכו הייחודית, את האמון ב"נצח השירה".
על כתביו
על "סקיצות לתמונה בלתי שלמה"
על "פעם אולי אכתוב על זה"
כתביו בנושאי מדיניות, חברה ותרבות (מתוך רבים)
תרגומים לאנגלית וערבית בלשוניות במאמר למטה. פורסם בבמות רבות בשפות אלה ביניהן:
אסנקץ' וורקו
אסנקץ' וורקו (בצרפתית: Asnaqètch Wèrqu. באמהרית: አስናቀች ወርቁ) הייתה זמרת אתיופית מפורסמת בארץ מוצאה.
ביוגרפיה
אסנקץ' נולדה בשכונת סידיסט קילו באדיס אבבה וגדלה בעיר. הוריה נפרדו זמן קצר לאחר לידתה והיא מעולם לא פגשה את אביה. לאחר שאמה נפטרה כשהייתה בת שלוש, גודלה וורקו ​​על ידי סנדקתה, שלא אהבה אותה כלל. מאוחר יותר עברה אסנקץ' להתגורר עם אחותה הגדולה למחצה, אלפינש מרפיה, והשתיים נהנו ללכת להצגות והופעות בעיר. היא קנתה את הקרר הראשון שלה ב -25 סנט בלבד, לימדה את עצמה כיצד לנגן והחלה להופיע בברים קטנים ובכבלים. עם זאת, היא התפטרה מעבודתה בבר ברחוב צ'רצ'יל בגלל שכר נמוך והטרדות מיניות שעברה. לאחר שנפרדה מבן זוגה בצורה לא נעימה, היא נכנסה לדיכאון, והפסיקה לאכול במשך שלושה ימים.
אסנקץ' הייתה האישה הראשונה באתיופיה שהופיעה בתיאטרון אדיס אבבה, כששיחקה בהצגה "יה פיקיר חורה" (קרני האהבה). בתחילה היא סירבה לקחת את התפקיד, אך לבסוף הסכימה בעקבות לחץ של אביה ובעלה. בשנת 1955 לקחה שיעורי פיתוח קול אצל הזמר פרנץ זלווק. המחזאי טספיי ג'ססי תיאר אותה כ"פנינה של הבמה", והיא שיחקה לעיתים קרובות דמויות לא סימפתיות. במהלך שנות החמישים הופעותיה היו שנויות במחלוקת בגלל יופייה והופעותיה בדרמות רומנטיות. למרות הקריירה הארוכה והמכובדת שלה על הבמה, אסנקץ' ידועה בעיקר לא בגלל הקריירה שלה כשחקנית, אלא בגלל היותה זמרת ונגנית קררי. הקריירה המוזיקלית שלה החלה באמת זמן קצר לאחר שגילמה את דסדמונה באת'לו בשנת 1963. באפריל 1974 יצא אלבומה הראשון, "שירי קרר מאת אסנקץ' וורקו" בהוצאת חברת התקליטים האתיופית פיליפס-אתיופיה. האלבום זכה להצלחה מתונה אך נעלם מהשוק לאחר תחילת המהפכה באתיופיה. אף על פי כן, שיריה הושמעו ברדיו בשנות השבעים והיו לפופולריים ביותר. אסנקץ' יצאה לסיבוב הופעות בן 16 שבועות באירופה ובאמריקה בשנת 1987 כחלק מקמפיין ממשלת אתיופיה להודות למדינות שתרמו להם בזמני משבר כלכליים. אסנקץ' עבדה בתיאטרון הלאומי 30 שנה לפני שפרשה בשנת 1989, אם כי המשיכה לפעול בשנות התשעים באופן לא רשמי. אסנקץ' מזוהה במיוחד עם עגילי אוזניה, שעליהם מוטבע דיוקנו של הקיסר היילה סלסי.
בתחילת שנות התשעים הופיעה אסנקץ' מספר פעמים באירופה. בשנת 1995 הקליטה את התקליטור "Ende Jerusalem" המוקדש למוזיקה אקוסטית ויצא בגרמניה. התקליטור הכיל את ההקלטות האקוסטיות הראשונות שלה. בשנת 1998 קיבלה פרס על מפעל חיים מטעם המועצה לאמנות האתיופית ופרס המדיה ההמונית. בשנת 2003, פורסם דיסק המכיל הקלטות של אסנקץ' משנות השבעים. במקביל שוחררה ביוגרפיה שלה.
אסנקץ' נפטרה ב־14 בספטמבר 2011 בבית החולים "בט זטה" באדיס אבבה. הלווייתה נערכה בקתדרלת סנט טריניטי באדיס אבבה. סרט תיעודי על חייה שכותרתו הייתה "אסנקץ': אומץ, תשוקה וזוהר באתיופיה" יצא בשנת 2013, ובו הוצגו ראיונות עמה בהם היא דנה במוזיקה ובמערכות היחסים שלה לאורך השנים. את הסרט ביימה רחל סמואל, שכינתה את אסנקץ' ​​"אדית פיאף של אתיופיה".
לואיס מלאגון
לואיס אנחל מלאגון ולאסקס (בספרדית: Luis Ángel Malagón Velázquez; נולד ב-2 במרץ 1997 בסאמורה שבמקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת השוער בקבוצת קלוב אמריקה מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת מקסיקו.
קריירת מועדונים
מלאגון גדל במחלקות הנוער של סנטוס לגונה ואתלטיקו מורליה. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של אתלטיקו מורליה במסגרת ליגת העל המקסיקנית, וערך עשר הופעות ליגה במדיה.
ב-1 ביולי 2020 חתם מלאגון בקלוב נקקסה מליגת העל המקסיקנית. הוא ערך 72 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-1 בינואר 2023 חתם בקלוב אמריקה מליגת העל המקסיקנית.
קריירה בינלאומית
מלאגון נכלל בסגל נבחרת מקסיקו לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021, אך לא שותף בטורניר.
ב-7 ביוני 2023 ערך מלאגון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו, בניצחון 2-0 על נבחרת גואטמלה במשחק ידידות.
You'll Be in My Heart
You'll Be in My Heart (בעברית: אצלי בלב) הוא שיר של פיל קולינס, מתוך סרט ההנפשה של דיסני משנת 1999, "טרזן". הוא הופיע בפסקול הסרט ובאוספים שונים אחרים של דיסני. בפסקול מופיעה גם גרסה של הסינגל בביצועה של גלן קלוז.
את הקליפ לשיר ביים קווין גודלי. פיל קולינס הקליט את השיר גם בצרפתית ("Toujours dans mon cœur"), גרמנית ("Dir gehört mein Herz"), איטלקית ("Sei inside me") וספרדית ("En mi corazón vivirás") מלבד אנגלית.
הפקה
קולינס נשכר במקור על ידי דיסני בשנת 1995 ככותב שירים, אך נבחר מפני שהיה מתופף בהתחלה ובהתחשב בהיסטוריה שלו כמתופף של להקת הרוק ג'נסיס, קולינס פנה לצוות ההפקה של דיסני, ש"רצו מוזיקת ג'ונגל חזקה שתלווה את הרפתקאותיו של טרזן". בתחילת ההפקה, הבמאים קווין לימה וכריס באק החליטו לא ללכת בעקבות המסורת המוזיקלית של דיסני בכך שהדמויות שרו, ובמקום זאת, פיל קולינס מבצע את השירים בסרט ומשמש כקריין. הבחירה בקולינס, אמן עכשווי פופולרי ומבוסס, הובילה את יכולתו לכתוב ולהקליט את חמשת השירים המקוריים בסרט. ה"בלדה" הזו היא אחד מהשירים המקוריים שכתב לסרט, ובסופו של דבר הוא ביצע גם את השיר הזה.
בסרט, השיר מסתיים בבית הראשון, הגרסה המלאה של השיר באלבום הפסקול מציינת שאחרים לא מבינים למה אמא וילד כל כך שונים יכולים לאהוב אחד את השני. נאמר לילד שהוא חייב להיות חזק גם אם ההורה לא איתו. השיר הוא אחד משני השירים היחידים בסרט שחלקם מבוצע על ידי דמות ממשית בסרט (השני הוא "Trashin 'the Camp" ותפקידן של הדמויות נחשב לשירת סקאט). שאר השירים בוצעו על ידי קולינס עצמו והוכנסו לסרט. השיר המלא מושמע במהלך כתוביות הסיום.
במחזמר של 2006, השיר מבוצע על ידי קאלה עם אנסמבל המופע, בעוד ביצוע חוזר של קאלה וטרזן כשטרזן "מחליט להצטרף לעולם האנושי".
עין מסלע
עין מסלע, הקרוי גם עין אל-כלב או עין אל כלאב, מצוי בגוש עציון סמוך ליישוב אלון שבות ממערב. עין מסלע הוא מעין שכבה הנובע מתחת מדף של סלע גיר קשה, והמים הנובעים נאספים אל תוך בריכת אגירה החצובה בסלע. מי הבריכה העודפים זורמים אל תעלה חצובה בסלע לעבר המדרון. מסביב למעין גדלים שני עצי תאנה גדולים וקבוצת קנים.
בסביבת עין מסלע חורבה נטושה, וסביב המעיין הוצבו שולחנות פיקניק. מרחבת המעין יש תצפית טובה לכיוון מערב וצפון, אל עבר דרום הרי ירושלים, ביתר עילית וצור הדסה.
גאולוגיה
עין מסלע מצוי בחלקו הצפוני של קמר הר חברון שהמסלע שלו משתייך לחבורת יהודה מתצורת שורק. התצורה מתאפיינת בחילופים של שכבות גיר קשה מתקופת הקנומן-טורון ושכבות של חוואר צהבהב. החוואר הוא השכבה האטימה, האקווה (האקוויפר), ומעליה בוקעים מעיינות השכבה אל מדרונות ההרים.
ג'ן פוק
ג'ן פוק (בהונגרית: Jenő Fock; 17 במאי 1916 – 22 במאי 2001) היה פוליטיקאי קומוניסט הונגרי, שכיהן כראש ממשלת הונגריה בשנים 1967–1975.
ביוגרפיה
פוק נולד ב-17 במאי 1916 בבודפשט שבאימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית ההונגרית בשנת 1932. הוא נכלא בשל פעילותו הקומוניסטית בשנים 1940–1943. בשנים 1952–1954 כיהן כשר לתעשיית הברזל. בשנת 1957 הפך למזכיר הוועד המרכזי של מפלגת העובדים.
באפריל 1967 ירש את גיולה קאלאי בראשות הממשלה. בזמן כהונתו ניסה לקדם ללא הצלחה מספר אלמנטים של כלכלת שוק. ניסיונות אלו כשלו לאחר לחצים של ברית המועצות. בסופו של דבר החליט פוק להתפטר ולהעביר את התפקיד לגיורגי לזר.
פוק נפטר ב-22 במאי 2001 בבודפשט.
סטאר לורד
סטאר לורד (באנגלית: Star Lord, בתרגום לעברית: "אדון הכוכבים") הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס שומרי הגלקסיה ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Preview #4 מינואר 1976 ונוצרה על ידי הכותב סטיב אנגלהארט והמאייר סטיב גאן.
סטאר לורד הוא האלטר אגו של פיטר ג'ייסון קוויל, יתום חצי-חייזרי שלאחר מות אמו הפך לסטאר לורד, איש חוק בין-גלקטי שבהמשך הפך לנמלט מהחוק בעיני רבים. הדמות השתתפה באירועי הקרוסאובר "השמדה" ו"השמדה: כיבוש" משנים 2006–2007 והפכה למנהיגה של קבוצת שומרי הגלקסיה בהרצה המחודשת שנעשתה לכותר בשנת 2008. סטאר לורד שיחק גם תפקיד חשוב במיני-סדרה "הציווי של תאנוס".
את דמותו של סטאר לורד ביקום הקולנועי של מארוול, ובפרט בסרטי הלייב אקשן "שומרי הגלקסיה", "שומרי הגלקסיה: חלק 2", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק", "תור: אהבה ורעם", "שומרי הגלקסיה בספיישל חג המולד" ו"שומרי הגלקסיה: חלק 3" מגלם השחקן כריס פראט.
מקור
פיטר ג'ייסון קוויל נולד בקולורדו במהלך אירוע אסטרולוגי בו כוכבי הלכת התיישרו לאם האנושית מרדית' קוויל ולאב חייזרי. אביו החורג, שלא ראה שום דמיון בינו לבין קוויל התינוק, האשים בכעס את מרדית' על בגידה וניסה להרוג את התינוק לפני שלקה בהתקף לב. יום אחד בצעירותו, קוויל חזר הביתה מוכה מבית ספרו, כשלפתע הופיעה ספינה חייזרית וממנה יצאו שני חייזרים מגזע הבאדון. הם נשבעו לחסל את "שושלת הספרטוי", הרגו את מרדית' ורדפו אחר קוויל, שהרג אותם עם אקדח אלמנטלים שמצא. הוא לקח איתו את האקדח וברח, לפני שהספינה הרסה את ביתו.
קוויל נלקח לבית יתומים, אך ברח משם והפך ברבות השנים לטייס חלל מטעם נאס"א. ישות חייזרית בשם "אדון השמשות" מבקר את תחנת החלל שאליה קוויל ושאר האסטרונאוטים הגיעו, ומציע למועמד שיוכיח את עצמו לראוי את נטל זהותו של סטאר לורד כאיש חוק בין-גלקטי. אדון השמשות דוחה בהתחלה את קוויל וממנה את עמיתו, אך בעקבות גנבת ספינת חלל, קוויל נעשה לסטאר-לורד. אדון השמשות משחרר את קוויל מעברו באמצעות סדרת הזיות, וקוויל יוצא למשימה נגד סוחרי-עבדים גלקטיים. בתפקידו הוא מגלה את זהותו של אביו - קיסר גזע הספרטוי, ג'ייסון.
תאנוס, השמדה
קוויל נתקל במבשרו לשעבר של גלקטוס, "הנופל", שרצה להרעיב את גלקטוס על ידי השמדת כל כוכבי-הלכת. קוויל כמעט נהרג בקרב נגדו, וספינתו גילתה לו שאנרגיית אחת מן הכוכבים שנהרסו פגעה בנופל. בעזרת הספינה ואנרגיית כוכב לכת שנהרס בגלל המעשה, קוויל הביס את הנופל והסגיר את שניהם לחיל נובה באשמת רצח ברמה גלקטית. הם נכלאו במתקן הכליאה "קילן", שם קוויל שיתף פעולה עם תאנוס, גלדיאטור ואסיר נוסף נגד ישות בשם "הבוראת", שילוב של הקוביות הקוסמיות - הביונדר, איש המולקולות, קוסמוס וקיוביק. לאחר שתאנוס הביס את הבוראת, קוויל גילה שהנופל נמלט, ודיווח תאנוס מה שגרם לזה האחרון לצאת להתמודד נגדו. גלדיאטור גייס את קוויל למשמר הקיסרי של השי'אר, אך קוויל ככל הנראה ערק.
כמה חודשים לאחר הרס קילן וקסאנדאר בידי גל ההשמדה של אניהילוס, קוויל נפגש עם נובה פריים כדי להילחם בגל ההשמדה. ביום ה-183 של המלחמה, קוויל ונובה הגנו על כוכב הלכת דדלוס-5 מהגל, וזאת בעזרת רבים אחרים, הידועים בשם החזית המאוחדת - גאמורה, דראקס המשמיד, רונאן המאשים, רד שיפט, סטארדאסט, פיירלורד ולוחמי גזע הקרי. הם הגנו על הכוכב בעוד רד שיפט, סטארדאסט ופיירלורד תקפו את ספינת האם ולקחו שבויה. לאחר שפיירלורד התפוצץ ונותר במצב בלתי יציב בגלל קרב נגד השבויה, קוויל ונובה חקרו אותה וגילו כי תאנוס עובד עם אניהילוס, והם לכדו את גלקטוס ואת הגולש הכסוף. לאחר ויכוח עם מפקדי הקרי מהחזית המאוחדת, גאמורה הופיעה עם האנדרואידית פראקסאגורה, ודיווחה על מותו של סופר סקרול.
לפתע פייבוק, טראקס ואחרים הופיעו על דדלוס-5, והכריזו על פתיחת הקרב. כוחות "הסנטוריונים" מהאזור השלילי וספינת הדגל של גל ההשמדה הופיעו גם כן, מה שגרם לקרב. מעטים מן החזית המאוחדת שרדו, וזאת כי ברחו לתוך רד שיפט בעוד סטארדאסט הקריבה את חייה עבורם. מאוחר יותר, קוויל הודיע לנובה כי רונאן הלך להאלה לטבוח במפקדי הקרי, וכי פראקסאגורה וסופר-סקרול הקם לתחייה באו איתו. הצעתו של קוויל לקרוא לגיבורי כדור-הארץ נדחתה בגלל מלחמתם, ולאחר שנפגשו עם בלאסטאר ואבירי החלל, קוויל ונובה הובילו את ניצולי החזית המאוחדות לקרב ישיר נגד גל ההשמדה. הקבוצה הקטנה הגיעה לאניהילוס והתחילה בקרב, בתחילתו אניהילוס הוביל עד שצמידי הקוואנטום שלקח מגופתו של קוואזר עברו לפילא-וול. הם החלישו את אניהילוס, ואילו נובה הרג אותו.
השמדה: כיבוש
קוויל התעורר בבית חולים על פני כוכב הלכת אלאדון פריים, השייך לאימפריית הקרי. כל שתליו הקיברנטיים הוסרו, והוא קיבל מידע על כיבוש האלה בידי הפלנקס ותוכניתם לשלוט בתושבי הקרי באמצעות וירוס טכנו-אורגני. קוויל הסכים להצעה להרכבת צוות קומנדו שיהרוס את מכונת הפלנקס, וצוות לחבריו החדשים לצוות - לוחם המיקרו-יקום באג, לוחמת השי'אר הפראית דת'קריי, החייל לשעבר קפטן יוניברס, הדביבון המדבר רוקט ראקון, המדונה השמימית מנטיס והעץ הענק גרוט.
קוויל קיבל את תלבושת סטאר לורד הישנה שלו עם מספר שדרוגים, ואימן את הקבוצה לפני שנשלחו להאלה. הצוות עצמו היה בשיתוף פעולה חלש, ונתקלו בכוח משמר כבד. הם התגנבו בחיפוש אחר המכונה, כשלפתע הופיעו ניצולים מגל ההשמדה עם הפלנקס. דת'קריי הסתערה וחשפה את הצוות, ונהרגה בידי קפטן יוניברס. הצוות ברח, ונאלץ להשאיר מאחור את גרוט שחיפה עליהם. לאחר מכן, קוויל הלך למצוא אותו לבדו, וגילה כי הפלנקס הפיצו את הווירוס באופן אווירי. הוא חזר לצוותו, והם הותקפו בידי הפלנקס. קפטן יוניברס נשאר מאחור ומנטיס נעלמה, מה שהעניק לשאר הצוות הזדמנות לברוח לפני שנלכדו. קפטן יוניברס ומנטיס הצילו את הצוות, והצליחו להתחמק מחיילי קרי נגועים בעזרת המוניטין של קוויל. הצוות ברח מהאלה בחללית גנובה, והיות וקפטן יוניברס רכש את המידע הגנטי על הווירוס, הצליחו למצוא דרך ליצירת תרופה והם עצמם לא ננגעו. הצוות פנה אל קוויל, ולמורת רוחו אמרו לו שהם מוכנים למשימה הבאה.
ימים לאחר מכן, קוויל חזר להאלה עם צוותו, כעת כמנהיג הסודי של תנועת הנגד לפלנקס. רוקט דיווח לו שבלאסטאר נהרג, לפי התוכנית. ברשותו של בלאסטאר היו נבגים הממפים את לב כוח הפלנקס, מה שנתן לקוויל וצוותו הזדמנות לתקוף את המגדל ולשים פצצות כדי לשבש את כוח הפלנקס. לפתע, בלאסטאר הקם לתחייה והנשלט בידי הפלנקס הרג את קפטן יוניברס, וקוויל היה נהרג לולא הופיע מנהיג הפלנקס - אולטרון, אשר זעם ורצה לבצע עינויים. אולטרון עינה את קוויל בניסיון להשיג מידע על ההתנגדות לפלנקס, אך לא הצליח בגלל הגנתה הטלפתית של מנטיס. הוא התעלף, ונלקח בידי מנטיס, רוקט ובאג בעוד גרוט התרחב ופוצץ את המגדל מפנים. לפתע, אולטרון בגופו של אדם וורלוק הופיע, ונטרל את מנטיס. לפני שאולטרון תקף את קוויל וצוותו, נובה הופיע עם גאמורה, דראקס והטק-נארכי. החל קרב נגד אולטרון והפלנקס, כשלבסוף אולטרון והפלנקס הובסו ואימפריית הקרי נצלה. קוויל האשים את עצמו במתקפת הפלנקס, לכן החליט לנסות לכפר על כך.
עם שומרי הגלקסיה
בסופו של דבר דראקס, וורלוק, גאמורה ופילא-וול חזרו לצוות, אשר צירף אליו את ג'ק פלאג ומונדרגון. במשימתם הראשונה הם התפצלו כדי לסיים את מלחמת המלכים, וקוויל הוביל צוות להאלה לדבר עם הבלתי אנושיים, שסירבו להפסיק גם לאחר שהסביר להם את ההשלכות. פילא-וול חטפה את קריסטל, והם חזרו לראשומקום. בשובם הם נלחמו גם בבלתי אנושיים וגם במשמר הקיסרי של השי'אר, שעקב אחרי הקבוצה השנייה. הבלתי אנושיים לקחו את קריסטל ועזבו, מה שהותיר את השומרים נגד המשמר הקיסרי שרצו להשתלט על ראשומקום. לפתע סטארהוק ברחה מכלאה בראשומקום ולקחה את קוויל, מנטיס, באג, פלאג וקוסמו כלב החלל לעתידה.
סטארהוק הראתה להם שעתיד להיווצר סדק שיהרוס את היקום ועליהם למנוע זאת, וקוויל וחבריו ניסו לשלוח הודעה אחורה בזמן לשאר השומרים כדי להזהיר שחזיז שחור ייצור את הסדק במהלך המלחמה. היות שמכונת הזמן שלהם נשברה, קוויל וחבריו הגו תוכנית חדשה - שליחת המסר דרך הסדק, מה שהרס את היקום בו היו. להפתעת כולם, הם לא נהרגו, אם כי קוויל הזדקן והם מצאו את עצמם בעתיד אחר עם צוות אחר של שומרי הגלקסיה. סטארהוק מהעתיד זה קיבלה את הודעתו וגילה את האמת, אולם קוויל וצוותו נסחפו בזמן שנית. כאשר ניסו לתכנן תוכנית למציאת מכונת זמן באחוזת האוונג'רס, הם שוב נסחפו בזמן והגיעו לעתיד הנשלט בידי אדם וורלוק כמאגוס וכנסיית האמת האוניברסלית. תוך כדי קרב בחברי הכנסייה, קוויל וצוותו פגשו את קאנג הכובש, שהחזיר אותם לזמנם המקורי ולקח אותם למפקדתו בלימבו. הוא הסביר להם שבכל עתיד אפשרי וורלוק יהפוך למאגוס, ושעל קוויל למנוע זאת. קאנג נתן לקוויל את הקובייה הקוסמית, ושלח אותם לרגעים לפי שוורלוק הפך למאגוס. קוויל ניסה לדבר עם וורלוק, אך התגלה שהוא כבר הפך למאגוס בגלל כל מסעות הזמן.
מאגוס החל בקרב נגד השומרים, כולם יחדיו. לאחר שמאגוס הרג את גאמורה, מייג'ור ויקטורי, מנטיס, פילא-וול וקוסמו, קוויל השתמש בקובייה הקוסמית כדי להחזיר את מאגוס לוורלוק, ואז ירה בוורלוק והרג אותו.
יקום הסרטן
מן הסדק שנוצר החלה פלישה מיקום הסרטן, יקום בו אין מוות וכל החיים ביקום אלמותיים. שומרי הגלקסיה חברו באופן חריג לתאנוס נגד הפלישה, אך לבסוף הוא זימן את המוות ליקום הסרטן וגרם למות האוונג'רס מיקום זה. כאשר מוות סירבה לבקשתו לקחת אותו איתה, תאנוס נשבע לגרום סבל ליקום. קוויל ונובה הקריבו את עצמם כדי להשאיר את תאנוס איתם ביקום הסרטן, שקרס בגלל מוות ולכאורה הרג אותם. האירוע גרם לפירוק שומרי הגלקסיה, ופסל זיכרון לקוויל ולנובה הוקם בכוכב הלכת קרי-לאר.
למעשה, כל השלושה נשארו חיים ביקום הסרטן, ונלחמו על הקובייה הקוסמית. דראקס הופיע באופן מפתיע, והצטרף לקרב נגד תאנוס. תאנוס הציע לקוויל לתת לו את הקובייה, אך קוויל הרג אותו. לפתע תאנוס הופיע מאחוריו והרג אותו, אך קוויל חזר לחיים כי המוות בלתי אפשרי ביקום הסרטן. לאחר שהרגו את תאנוס פעם נוספת, שלושת הגיבורים ניסו להתייעץ זה עם זה אך נתקלו באוונג'רס הרעים, שלקחו את הקובייה. תאנוס הצליח להחזיר את הקובייה והביס את האוונג'רס, אך קוויל, דראקס ונובה נלחמו בו. בעוד דראקס הסיח את דעתו של תאנוס, נובה אחז בקובייה, ובעזרת כוחות חיל נובה וכוחות הקובייה פתח שער חזרה לארץ-616, אם כי הוא היה חייב להישאר מאחור. כבקשתו האחרונה, נובה ביקש מקוויל לא לספר לגאמורה על הנעשה. בכך חזרו קוויל, דראקס ותאנוס ליקום המרכזי.
קוויל ודראקס חזרו לשומרי הגלקסיה ואיחדו את רוב הקבוצה, ועזרו לאוונג'רס נגד תאנוס, שהשיג את קובייה קוסמית ונמלט למולדת גזע הבאדון. השומרים והאוונג'רס נלחמו בבאדון, ולאחר שתאנוס הרג את זקני היקום כדי להוכיח את עליונותו, הוא הרג את השומרים והאוונג'רס, אך הם נשלחו ליקום הסרטן יחד עם זקני היקום. איירון מן גילה כי הקובייה של תאנוס מזויפת ובעלת פגמים, מה שגרר התמקחות עם האספן בדבר נשק שינטרל את הקובייה. כולם חזרו לארץ-616, והביסו את תאנוס. לאחר הקרב, קוויל הציע לאיירון מן חברות בשומרי הגלקסיה.
שומרי הגלקסיה, כרך שלישי
לאחר שקוויל קיבל אזהרה מאביו ג'ייסון כי מועצת האימפריות הגלקטיות הכריזו על כדור הארץ כמיותר, השומרים נאלצו להתמודד עם פלישת הבאדון לכדור הארץ. לאחר הבסת הבאדון בלונדון, השומרים נכלאו לזמן קצר בידי כוחות הספרטוי אך ברחו, ונהפכו לנמלטים מהאימפריה. לאחר שנפגשו עם אנג'לה וגייסו אותה לקבוצה, השומרים קיבלו אות מצוקה מאביגיל בראנד, מנהלת S.W.O.R.D באירועי "אינסופיות", ונחלצו לעזרתה נגד כוחותיו של תאנוס, שתקפו את המפקדה של S.W.O.R.D ועינו את אביגיל. לאחר שעזרו לאוונג'רס נגד תאנוס וכוחותיו, השומרים חברו לקבוצת האקס-מן מהעבר כאשר אימפריית השי'אר חטפה את ג'ין גריי מהעבר באשמת פעולותיה בסאגת הפניקס האפלה.
אחרי שהסוכן ונום הצטרף לשומרים, קוויל נתפס בידי הספרטוי, ושאר השומרים נשלחו לעונשים במקומות אחרים ברחבי הגלקסיה. קוויל ניצל בידי קפטן מארוול, ופתח במרד כאשר חשף את פרצופו האמיתי של ג'ייסון. קוויל וקפטן מארוול נסעו ברחבי הגלקסיה ואיחדו את הקבוצה - כולם מלבד הסוכן ונום, שנרדף בידי הסקרול וירד למחתרת.
יחסי דרום אפריקה–מצרים
יחסי דרום אפריקה–מצרים הם היחסים בין הרפובליקה הערבית של מצרים לבין הרפובליקה של דרום אפריקה. המשלחת הדרום אפריקאית הראשונה במצרים הוקמה בשנת 1942 כקונסוליה כללית. מצרים קיימה יחסים דיפלומטיים עם דרום אפריקה עד 1961.
מצרים אכפה את כל הסנקציות הבינלאומיות על ממשלת דרום אפריקה. לאחר 1979 השתפרו היחסים הלא רשמיים ונרגעו המתחים הצבאיים. שגרירים הוחלפו בין המדינות רק בשנת 1990. מצרים מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה ואילו דרום אפריקה מחזיקה שגרירות בקהיר. שתי המדינות חברות מלאות באיחוד האפריקני, G-24, G77 והמדינות הבלתי-מזדהות.
וולטר גולד
וולטר גולד (באנגלית: Walter Gould: 1829 – 1893) היה צייר אמריקאי, ידוע בסצנות האוריינטליסטיות שלו. הוא גם צייר נופים, פורטרטים וטבע דומם.
ביוגרפיה
בגיל צעיר החל ללמוד אצל צייר הנופים ג'ון רוסון סמית' וצייר הדיוקנאות, תומאס סולי. בגיל ארבע עשרה הוא הציג את הדיוקן הראשון, ובשנה שלאחר מכן הציג באקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה. מאוחר יותר הוא עבד גם בוירג'יניה, אבל רוב היצירות שלו אבדו במהלך מלחמת האזרחים.
ב-1849 נסע לאירופה ולאחר שהות קצרה בפריז עבר לאיטליה והתיישב בפירנצה. שם, הוא פגש והתיידד עם הפסל חירם פאוורס ונראה שהפך למעין דוד לילדיו הרבים. ב-1850 נתן לו פאוורס את המשימה להציל פסל שלו שאבד בספינה טרופה - משימה בה גולד הצליח.
בשנת 1851, פאוורס עודד אותו לנסוע לטורקיה לביצוע עבודות דיוקן אפשרית וסיפק לו את האמצעים. המשימה כללה ציור של לאיוש קושוט פליט פוליטיקאי, "אבי האומה" ההונגרית שברח לשם. עם מכתב היכרות שסופק על ידי השגריר הבריטי, סר סטרטפורד קנינג, הוא הצליח לפגוש את המנהיג ולצייר את דיוקנו. אם לשפוט לפי מכתביו לפאוורס, הם גם הפכו לחברים קרובים. בזמן שהותו שם, הוא ביקר באיסטנבול ויצר כמה מהיצירות האוריינטליסטיות שבגינן הוא זכור לטובה, כמו גם דיוקנאות, כולל אחד של הווזיר הגדול, מוסטפא רשיד פאשה.
הוא ערך ביקור קצר באמריקה, שהיה מאכזב מבחינת מכירות, והוא חזר לפירנצה.
הוא המשיך לצייר כמה סצנות מזרחיות, בנוסף לפורטרטים רבים.
הוא הציג תערוכה מרכזית בשנת 1866 באקדמיה הלאומית לעיצוב, אשר לא התקבלה היטב על ידי המבקרים.
הוא מת משיתוק, בזמן שהחלים משבץ מוחי.
שנה לאחר מותו, קרוביו העניקו חלק מיצירותיו במתנה לאגודה ההיסטורית של פנסילבניה, אך הרוב הגדול נמצא באוספים פרטיים.
פואד מבזע
פואד מֶבָּזָע (בערבית: فؤاد المبزع; נולד ב-16 ביוני 1933) הוא פוליטיקאי תוניסאי שכיהן כנשיא תוניסיה.
ביוגרפיה
מבזע למד משפטים וכלכלה בפריז. היה חבר פעיל במפלגת הנאו-דיסטור הלאומנית של חביב בורגיבה. לאחר סיום הפרוטקטורט הצרפתי והכרזת הרפובליקה התוניסאית, בשנת 1957, מילא תפקידים מובילים באיגוד הכללי של הסטודנטים בתוניסיה (UGET) ובאגודת הסטודנטים המוסלמים הצפון אפריקאים (AEMNA) בפריס. בשנת 1961 נכנס לתפקיד עוזר בקבינט של מזכיר המדינה לבריאות הציבור והרווחה. באותה שנה הוא נבחר כחבר ונשיא הוועדה לתיאום נאו-דיסטור. בשנת 1964, עם שינוי השם של הנאו-דיסטור, ל"המפלגה הסוציאליסטית הדוריאנית" (PSD), הפך מבזע לחבר בוועד המרכזי של המפלגה שהחזיקה במונופול הפוליטי. עד סוף העשור עמד בראש הביטחון הלאומי בממשלה ושוב במחלקת הנוער והספורט. בין 1969 ל-1973 הוא החזיק בראשות עיריית עיר הבירה תוניס. בהמשך כיהן בתפקידים דיפלומטיים שונים, ובפרט כשגריר תוניסיה במרוקו בשנים 1986–1987.
הוא כיהן כיושב ראש בית הנבחרים התוניסאי מ-1997 עד 2011, והיה שר הנוער והספורט, השר לבריאות הציבור ושר התרבות והמידע.
לאחר בריחתו של הנשיא זין אל-עאבדין בן עלי מהמדינה בעקבות פרוץ המחאות האלימות בתוניסיה הוא התמנה ב-15 בינואר 2011 לנשיאה הזמני של תוניסיה על פי החלטת מועצת החוקה ובהתאם לחוקה. ראש הממשלה מוחמד ע'אנושי מינה עצמו יום קודם לנשיא הזמני, אלא שמועצת החוקה החליטה כי על פי החוקה ממלא מקום הנשיא הוא יו"ר הפרלמנט. על פי סעיף 57 של החוקה התוניסאית, בחירות חדשות חייבות להיערך בתוך 45 עד 60 יום מאז מינוי יו"ר הפרלמנט לנשיא הזמני.
נשיא תוניסיה
נשיא תוניסיה (בערבית: رئيس الجمهورية التونسية; בצרפתית: Président de la République Tunisienne) היא המשרה הבכירה ביותר בתוניסיה וראש המדינה. הנשיא נבחר על ידי העם לתקופת כהונה בת 5 שנים ויכול להיבחר לקדנציה אחת נוספת רצופה או לא רצופה. הנשיא ממנה את ראש הממשלה ואת שרי הממשל.
היסטוריה
התפקיד נוצר ב-25 ביולי 1957 עם הכרזת כינון הרפובליקה התוניסאית. קודם לכן שלט במדינה שליט תוניסיה מוחמד אל-אמין משושלת חוסייניד. נשיא המדינה הראשון היה ראש הממשלה חביב בורגיבה, ששלט עד 1987, כשאז הודח על ידי ראש הממשלה זין אל-עאבדין בן עלי שנבחר ברוב קולות ב-1989 והודח גם הוא כעבור למעלה מ-20 שנה לאחר שפרצו מחאות אלימות.
דניאלה סיליבאש
ויקטוריה דניאלה סיליבאש-הרפר (ברומנית Viorica Daniela Silivaș-Harper; 9 במאי 1972) היא מתעמלת רומניה בעבר, היא אלופה אולימפית בעלת 6 מדליות מהן 3 זהב (סיאול 1988), אלופת עולם בעלת 10 מדליות מהן 7 זהב (מונטריאול 1985, רוטרדם 1987 ושטוטגרט 1989) ואלופת אירופה בעלת 10 מדליות מהן 5 זהב (מוסקבה 1987 ובריסל 1989).
ביוגרפיה
סיליבאש נולדה בדווה.
אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה ב 1985 זכתה סיליבאש בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בתרגיל קורה ומדליית כסף, בתחרות הקבוצתית.
באליפות העולם שנערכה ברוטרדם, הולנד ב 1987 זכתה סיליבאש ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית, בתרגיל מקבילים מדורגים ובתרגיל קרקע. מדליית ארד, בתחרות קרב-רב אישי.
אולימפיאדת השיא
באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה סיליבאש ב-6 מדליות מהן 3 זהב. מדליות זהב, בתרגיל מקבילים מדורגים בציון מושלם של 20.00 נק', בתרגיל קורה (19.924 נק') ובתרגיל קרקע בתוצאה של 19.937 נק'. מדליות כסף, בתחרות הקבוצתית בתוצאה של 394.125 נק', אחרי ברית המועצות (395.475 נק') ולפני מזרח גרמניה (390.875 נק'), תוך כדי שהיא קובעת ב-4 תרגילים (מתוך 8) את הציון המקסימלי של 10.0 נק'! ומנצחת ב-3 תרגילים מתוך 4 תרגילים ובתחרות קרב-רב אישי בתוצאה של 79.637 נק', אחרי יריבתה הגדולה ילנה שושונובה (79.662 נק') ולפני סווטלנה בוגינסקאיה (79.400 נק'), שתיהן מברית המועצות ומדליית ארד בתרגיל קפיצות בתוצאה של 19.818 נק', אחרי סווטלנה בוגינסקאיה (19.905 נק') ובת ארצה גבריאלה פוטורק (19.830 נק').
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה ב 1989 זכתה סיליבאש ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, בתרגיל מקבילים מדורגים, בתרגיל קורה ובתרגיל קרקע. מדליית כסף, בתחרות הקבוצתית.
בית הממשלה
בית הממשלה (באנגלית: Government House) הוא השם שניתן למשכנם של מושלים או נציבים העליונים מטעם ממשלת בריטניה במושבותיה ברחבי האימפריה הבריטית ובטריטוריות הבריטיות שמעבר לים.
המבנה שימש הן את מגורי המושל, והן את משרדיו וכאתר לאירוח טקסים ואירועים רשמיים.
אוסטרליה
מבנים בשם "בית הממשלה" מצויים בכל מדינות אוסטרליה ומשמשים את מגורי מושלי מדינות אוסטרליה.
מספר מבנים מכונים בשם "בית הממשלה הישן" ובהם מבנה בבית הממשלה הישן בפאראמאטה, בית הממשלה הישן בקווינסלנד שבאוסטרליה ובית הממשלה הישן בדרום אוסטרליה.
אנגווילה
בית הממשלה באי אנגווילה, אולד טה, הוא מקום מושבו הרשמי של מושל אנגווילה.
אנטיגואה וברבודה
בית הממשלה באיים אנטיגואה וברבודה, סנט ג'ונס הוא מקום מושבו הרשמי של מושל אנטיגואה וברבודה.
פרץ סנדלר
פרץ סנדלר (י' בטבת, תרס"ד, 29 בדצמבר 1903 – 1985) היה חוקר מקרא ישראלי.
בית הממשלה
ברבדוס
בית הממשלה בעיר ברידג'טאון, בירת ברבדוס הוא מקום מושבו הרשמי של המושל הכללי של ברבדוס.
פרץ סנדלר
ביוגרפיה
פרץ סנדלר נולד בי' בטבת תרס"ד (1903) בעיירה לונה, ליד הנהר ניימן שברוסיה הלבנה (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), בן בכור למשפחה מרובת ילדים. כבר בילדותו נחשב לעילוי ונודע בלמדנותו המופלגת. אמו, שהכירה בכישרונותיו יוצאי הדופן של בנה, שלחה אותו ללמוד בישיבת "שער התורה" בגרודנה, שבראשהּ עמד ר' שמעון שקופ, ובסמינר למורים "תרבות" בווילנה, שם נתוודע לראשונה אל המושגים המדעיים של חקר המקרא. לאחר ארבע שנות הוראה בעיירות שונות בפולין, עלה בשנת 1931 לארץ ישראל והשתקע בירושלים. בין השנים 1933–1942 למד באוניברסיטה העברית בהר הצופים, שם קשר יחסים הדוקים עם הסופר והמבקר שלמה צמח, עם פרופ' יוסף קלוזנר ועם פרופ' משה צבי סגל. הוא סיים את לימודיו בתואר מוסמך למדעי הרוח במקצועות: ספרות עברית, היסטוריה וסוציולוגיה של עם ישראל ומקרא.
בית הממשלה
האי מאן
בית הממשלה באי מאן משמש את המשנה למושל האי מאן, המייצג את המונרך הבריטי באי.
הונג קונג
בית הממשלה הממוקם על גבעת הממשלה באזור סנטרל באי הונג קונג שבהונג קונג שימש כביתו של מושל הונג קונג, ומאז שנת 1997 משמש המבנה את ראש הרשות המבצעת של הונג קונג.
ישראל
בתקופת המנדט הבריטי כונה ארמון הנציב - משכנו של הנציב העליון הבריטי, הממוקם בסמוך לשכונת תלפיות בירושלים בשם "בית הממשלה" על ידי השלטונות הבריטיים. לאחר עזיבת הנציב העליון הפך המבנה למפקדת האומות המאוחדות באזור.
פרץ סנדלר
ביוגרפיה
סדר יומו העמוס במשך רוב שנות חייו הותיר בידיו זמן מצומצם בלבד למחקריו המדעיים. על מחקרים אלה היה שוקד בשעות הקטנות של הלילה. הוא היה מרצה מבוקש, ולמרות עיסוקיו הרבים, הקדיש מזמנו להרצאות לציבור הרחב בתחום המקרא.
בית הממשלה
ניו זילנד
בית הממשלה בוולינגטון שבניו זילנד משמש כמקום מגוריו של המושל הכללי של ניו זילנד. מבנה נוסף בשם "בית הממשלה" מצוי בעיר אוקלנד ומשמש כבית מגורים רשמי נוסף של המושל הכללי של ניו זילנד (עדיין ניצב על תילו בית הממשלה הישן בעיר זו.
פרץ סנדלר
ביוגרפיה
גישתו המחקרית מצטיינת ביסודיות, ברחבות אופקים ובמיצוי המידע הרלוונטי.
חתך חשבונאי
עקרון בסיס הצבירה - בשונה מבסיס מזומן שהוא אחד מעקרונות היסוד של החשבונאות, קובע כי ההכנסות וההוצאות נרשמות עם התהוותן ללא קשר למועד התשלום או התקבולים שלהן.
פרץ סנדלר
ביוגרפיה
בשל הזמן המצומצם שנותר בידיו למחקר והזמן שהקדיש ללימוד יסודי של נושאי מחקריו המגוונים, לא הִרבה פרץ סנדלר לפרסם. בנוסף על ספרו על הביאור לתורה של משה מנדלסון, שפורסם לראשונה ב-1940, ובו ערך, בין השאר "ניתוח הביאור והתרגום תוך סיפור הקרנת מעשה התרגום והביאור על בית ישראל באותה תקופה ובתקופות שלאחריה", חיבר גם שורת ערכים (ר' פירוט להלן), בשלל ההיבטים השונים של פרשנות המקרא ב"אנציקלופדיה מקראית" וב"לקסיקון המקראי" – "סיכומים מצוינים בהדגשת הייחוד של התקופה או האישיות, והתרומות המצטרפות לכלל גדול של חקר המקרא במשך הדורות בעמים ובישראל".
לצד ערכים אלה פרסם פרץ סנדלר שורה של מאמרים חשובים העוסקים בסוגיות יסוד מהותיות בחקר המקרא (ר' פירוט להלן) כגון: סוגיית הגלוסה במקרא; תולדות הפולמוס והנצחנות שבין היהודים לנוצרים בימי הביניים; וסוגיות הקשורות בתרגום המקרא לנוסח האנגלי הרשמי של המלך ג'יימס.
בנוסף עסק סנדלר גם בתחום החורג מעיסוקו העיקרי – תולדות הציונות. הוא גילה את האוטופיה "חזות העתיד" של מנחם אייזלר, ופרסמה בצירוף מבוא ותרגום בספר "חזיוני מדינה: ילקוט אוטופיות ציוניות" שבעריכתו.
בתו, נטע זגגי, היא פרופסור בחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטת תל אביב.
חתך חשבונאי
אם נרשמה הוצאה/הכנסה המתייחסת ליותר מתקופה חשבונאית אחת, יהיה צורך לבצע התאמות כך שהרישום ייצג רק את התקופה החשבונאית הנוכחית, והיתרה תסווג בסעיף מאזני אשר יוכר בשנה אליה הוא מתייחס.
דוח רווח והפסד אמור להכיל רק הכנסות והוצאות ששייכות לחתך חשבונאי.
דוגמה
חברה שילמה ב-1 ביולי 2011, 12,000 ש"ח במזומן, עבור ביטוח. נרשמה תנועה בסך 12,000 מזומן מול הוצאות ביטוח. היות שתקופת הביטוח היא לשנה (1 ביולי 2011 ועד 30 יוני 2012), בשנת 2011 נכיר בהוצאה של 6,000 ש"ח בלבד והיתרה תסווג כנכס במאזן, בסעיף הוצאות מראש. בשנה הבאה תופשר היתרה המאזנית לרווח והפסד ותירשם הוצאה.
יש לשים לב שאומנם מבחינה תזרימית מועד התהוות ההוצאה הוא שנת 2011, אך מבחינה חשבונאית ההכרה בהוצאה מתפרסת על פני שתי תקופות חשבונאיות. בשנת 2011 מכירים במחצית מההוצאה למרות ששולם סכום מלא, ובשנת 2012 מכירים במחצית השנייה של ההוצאה למרות שמבחינה תזרימית לא הייתה תנועה במזומן.
בית הממשלה
פיג'י
בית הממשלה ממוקם בוויקטוריה פרייד (Victoria Parade) בעיר סובה שבפיג'י. המבנה נבנה עבור מושל האיים בשנת 1928 והחליף את בית הממשלה הקודם לו שנשרף בעקבות מכת ברק. כיום משמש המבנה כביתו של נשיא פיג'י.
קנדה
אחוזת רידו באוטווה שבקנדה משמשת כמגורי המושל הכללי של קנדה. מבנה מגורים נוסף של המושל היא מצודת קוויבק. בכל אחת מפרובינציות קנדה מצוי מבנה המכונה "בית הממשלה" והמשמש את המשנים למושל.
בפרידריקטון ממוקם מבנה המכונה בית הממשלה הישן.
Day of Defeat
Day of Defeat הוא משחק וידאו שמבוסס על מלחמת העולם השנייה. המשחק פותח על ידי Valve והופץ על ידי Activision. המשחק יצא לאור למכירה בדיסקים ולהורדה בתשלום בסטים.
משחקיות
Day of Defeat הוא משחק תלת־ממדי מרובה משתתפים שמדמה את לחימת חי"ר (חיל רגלי) במלחמת העולם השנייה. שחקנים יכולים לבחור אם להיות בין צבאות בעלות הברית (ארצות הברית או בריטניה תלוי במפה) או להיות בקבוצת הנאצים הגרמנים. במשחק Day of Defeat: Source אפשר להיות או חייל אמריקאי או חייל גרמני. הסיבוב מתחיל עם שתי קבוצות המתחילות בו זמנית בהתאמה של נקודת ההתחלה במפה. הסיבוב מסתיים כאשר אחת מהקבוצות משיגה את המטרות.
כמו המודים האחרים למשחק Half-Life, המשחק Day of Defeat עוקב אחרי התקדמות של כל קבוצה בדרך לניצחון, כמה אויבים יש לחסל, כמה שחקנים נהרגו וכמה מטרות נשארו. הנתונים האלה נראים לכל שחקן, וזה מה שמשקף את ניקוד הקבוצה. אחרי סיבובים רבים, המשחק מסתיים כאשר הזמן שיש לכל מפה נגמר, ואז המשחק מחליף למפה עם מטרות ומצבים אחרים, והקבוצה עם הכי הרבה מטרות שהושגו היא המנצחת, ללא קשר למספר ההריגות ומספר מקרי המוות. יש במשחק לוח תוצאות ובכל חילוף מפה הלוח מתאפס.
מצבים במפות
Day of Defeat לא תמיד דורש שלשתי הקבוצות יהיו את אותן המטרות. בחלק מן המפות יש מטרות שונות לכל קבוצה.
Conquest Mode
השחקנים צריכים ללכוד דגל עבור סכום מסוים של זמן, דגלים מסוימים דורשים יותר משחקן אחד כדי למלא את זמן ההחזקה שלו. הדגלים מוצגים כבלתי לכודים בהתחלה (בצבע אפור), או לפעמים כשהנאצים שולטים בו הוא בצבע אדום וכשבעלות הברית שולטות בו הוא בצבע ירוק. מפות מסוימות כמו dod_charlie, אינן מאפשרות כיבוש חוזר לאותה קבוצה לדגל שנכבש להם.
Destroy target
השחקנים צריכים להרוס מטרה על ידי הטמנת פצצה ביעד הראשון. הפצצה מתקבלת מהשטח ההתחלתי, פצצה זו אפשר להרים גם מגוף של שחקנים מתים. המטרה היא לשתול את הפצצה במקום המיועד לה. אחרי שהפצצות נשתלות, אי אפשר לנטרל אותם כמו במשחק Counter-Strike. במפות מסוימות כמו dod_jagd, שחקנים יכולים להשמיד את המטרות בעזרת משגרי טילי נ"ט (נגד טנקים).
Capture target
מצב זה הוא בעצם "תפוס את הדגל", במקום דגל, יכול להיות שנתפס יעד כגון משאית, מטוס או בניין.
Capture item
השחקנים צריכים לקחת מסמכים סודיים של הקבוצה היריבה, ולהביאם לבסיס של אותה הקבוצה.
Day of Defeat: Source
Day of Defeat: Source הוא בדיוק כמו המשחק הראשון, רק שפועל על מנוע ה-Source, המנוע של המשחק Half-Life 2.
נזמית לופתת
נזמית לופתת (שם מדעי: Lamium amplexicaule) היא מין של צמח עשבוני חד-שנתי קטן, בסוג נזמית ממשפחת השפתניים. המין מונה 2 תת-מינים ו-4 זנים. נזמית לופתת רחבת תפוצה באזורים הממוזגים של אירופה ואסיה וממקורנזיה ועד אתיופיה. בישראל תפוצתה בחבל הים-תיכוני מן החרמון בצפון ועד צפון הנגב, ובית גידולה בגינות, בשדות, בצדי דרכים ובמקומות המופרעים על ידי האדם. הוא פורח בעיצומו של חורף מדצמבר עד אפריל.
עליו נגדיים, עגולים, שעירים ושפתם משוננים בשיניים מעוגלות. העלים החדשים היוצאים מראש הענף לעיתים קרובות בצבע סגלגל. הגבעול מרובע, וצבעו גם כן ירוק-סגלגל.
הפרחים בצבע ארגמן עז, והם בלתי נכונים. בשפתו התחתונה של הפרח יש נקודות סגולות על רקע לבן-סגלגל. אבקני הפרח 'מוחבאים' מתחת לשפתו העליונה שנראית כמו כיפה קטנה, והיא מחפה עליהם. מלועו של הפרח יוצאת צינורית ארוכה ודקה (עמוד השחלה) שבסופה, בחיק העלה, נמצאת השחלה.
מאפייני המין
נזמית לופתת היא צמח עשבוני חד-שנתי, ים-תיכוני, נמוך (10 עד 30 ס"מ), מסתעף מבסיסו, מקריח (בשונה מאשבל) או שעיר ובעל שערות פשוטות. בכל תפרחית נפתחים פרחים אחדים ולפעמים הפקעיות נותרות סגורות והכותרת כולה אינה ארוכה מהגביע, במקרה זה מתבצעת האבקה עצמית סמויה, והפריה התוך הפקעית (קליסטוגמיה).
הגבעולים רְבוּעִים ולרוב זקופים. העלים נגדיים, פשוטים. העלים התחתונים בעלי פטוטרות והעליונים יושבים ולופתים את הגבעול (זוג העלים הנגדיים חרוז יחד על הגבעול) ושונים בצורתם ובגודלם משא העלים. הטרפים של עלי הגבעול והעלים המלווים את הפרחים עגולים ורחבים מקומטים ושקועים לאורך העורקים. פניהם מכוסים בשערות פשוטות וקצרות. שפתם משוננת בשיניים שוות זו לזו ומעוגלים בראשן.
הפרחים דו-מיניים ודו שפתניים בבירור. כאמור, לפעמים הפרחים אינם נפתחים והאבקה נעשית בתוך הפרח.
הגביע דמוי צינור או פעמון, אינו דו-שפתני, משתייר ומתפרה. הגביע, שאורכו 5 עד 7 מ"מ, בעל 5 עורקים (בשונה מנפית) ו-5 שיניים מחודדות, שוות זו לזו בצורתן. אורך כל שן גדולה מרוחבה.
הכותרת דו-שפתנית בבירור ולרוב סגולה לפעמים לבנה. צינור הכותרת ארוך מאוד ומורחב באופן פתאומי בחלקו העליון כעין שק או זפק ובולט מאוד מהגביע ואינו מכיל טבעת שערות (בשונה מאשבל). השפה עליונה דמוית קובע, שעירה, תמימה ומפורצת. השפה התחתונה פרושה ובעלת 3 אונות, קרחת וצבעה ורוד בהיר עם נקודות ורודות כהות. האונות הצדדיות קצרות מאוד ודמויות שיניים או מעוגלות. האונה האמצעית משונצת מאוד בבסיסה (הולכת ומצטרר כלפי הבסיס) ולפעמים מחולקת לשתי אונות בקצה.
האבקנים שמספרם 4, אינם חבויים בצינור הכותרת, אך הם חבויים תחת השפה העליונה ואינם בולטים מתוך הכותרת או רק במעט. זוג האבקנים האחורי קצר מהזוג הקדמי (בשונה מנפית). המאבקים שעירים. אונות עמוד העלי שוות זו לזו.
הפרי מסוג מפרדת בעלת 4 פרודות, שכל אחת אחת מהן עטופה בנפרד בקטע של שחלה ובעלת 3 מקצועות חדים וקטומים (לא מעוגלים בשונה מאשבל) בראשן. הפרודות הבשלות נפוצות בדרך כלל יחד עם הגביע המשתייר והמתפרה, שמתקשה לאחר ההבשלה, ולועו נסגר על ידי טבעת שערות.
הפריחה בחורף מסוף נובמבר ועד תחילת מאי.
האבקה יוצאת דופן
לזנמית לופתת שלושה סוגי האבקה: שתיים נעשות בפרח הפתוח ואחד בפרח סגור. השתיים, האבקה העצמית או האבקה זרה נעשית בפרחים פתוחים בידי דבורים בינוניות, שלשונן ארוכה, אך נדירה בידי דבורי דבש שלשונן קצרה. האבקה השלישית שמכונה אבקה עצמית סמויה (חבויה, קלייסטוגמיה) נעשית בפרח סגור שלכותרת שלו מראה כובע סגול קטן וקמור הסוגר את פתח צינור הגביע ואינו בולט כלל מבין שיניו. בתוך הפרח הסגור מבשילים איברי הרבייה הזכרי והנקבי באותו זמן ומתבצעת האבקה עצמית. הייחודיות של האבקה זו היא שגרגרי האבקה הסמוכים לסדקי המאבק נובטים בעודם במאבק ושולחים את הנחשונים אל הצלקת ומפרים את הפרח בהאבקה עצמית. אחוז הפרחים הסגורים הבשלות מבחינה מינית גבוה יותר בתחילת עונת הגשמים מאשר באביב, כאשר הגשם עלול להרטיב את האבקה ולפגוע בחיוניותה והמאביקים מעטים.
בית גידול ותפוצה
נזמית לופתת רחבת תפוצה באזורים הממוזגים של אירופה ואסיה וממקורנזיה ועד אתיופיה. הצמח גדל בכל ישראל כצמח בר, ובמיוחד באזורים הרריים, ובבתות. בישראל תפוצתה בחבל הים-תיכוני מן החרמון בצפון ועד צפון הנגב, ובית גידולה בגינות, בשדות, בצדי דרכים ובמקומות המופרעים על ידי האדם.
סולנום מטפס
סולנום מטפס (שם מדעי: Solanum seaforthianum Andrews) הוא צמח טרופי מטפס מעוצה, ירוק-עד (נשיר מותנה באזורים קרים) ואינו קוצני. מין זה משויך לסוג סולנום שנמנה עם משפחת הסולניים ומוצאו מהאזורים הטרופיים, מפלורידה עד הקריביים, ממקסיקו ועד ונצואלה, ומברזיל.
סולנום מטפס נכרך על צמחים באמצעות פטוטרות העלים ומגיע לגובה של 4 עד 6 מ'. פריחתו כחול-לוונדר, פירותיו הם ענבות אדומים שנישאות באשכולות אמיריים. פרחיו קטנים דמויי כוכב עם סימן צהוב מתחת לקונוס האבקנים ובעל עוקץ מאורך. העלים רב-צורתיים ואפילו על אותו פרט. עליו מסורגים, פשוטים ועל פי רוב מחולקים לאונות או מורכבים-מנוצים בלתי זוגיים. אונות העלה (העלעלים) פשוטים, אינם שווים זה לזה, קודקודם מחודד ושפתם תמימה פחות או יותר.
מאפיינים
סולנום מטפס הוא מטפס עדין ומעוצה, מסועף שנכרך באמצעות פטוטרות העלים, ירוק-עד (נשיר מותנה באזורים קרים) ואינו קוצני.
הגבעולים גלילים-מצולעים, קירחים או מתקרחים משערות דלילות, פשוטות, לבנות, כ-0.2 מ"מ אורכם. קליפת הגבעולים הישנים חומה עד חום אדמדם.
הפטוטרות ארוכות (1 עד 4 ס"מ) נכרכות סביב עצמים, בעלות חריץ זעיר בצד הקרוב יותר לפרק שמעליהן. החריץ מכוסה בשערות זעירות ופשוטות כמו אלו שבצד העליון של העלים. הלוואים חסרים.
העלים מסורגים רכים ופשוטים או לעיתים קרובות יותר מנוצים או בעלי אונות של 3 עד 7 אונות, אורכם 3.5 עד 10 רוחבם 2 עד 9 ס"מ. קו המתאר של העלה אליפטי עד משולש רחב. העלה רך, ירוק ובמהלך התייבשותו צבעו הופך לחום-צהבהב. צד התחתון של העלה קירח. הצד העליון, אף הוא קירח או פלומתי (שערות זעירות ופשוטות) על העורקים והשוליים, אלה מתרחבים לפעמים אל הטרף בקרבת הבסיס. מספר העורקים הראשיים 4 עד 6 זוגות, בעלים בעלי אונות מספרם תואם למספר האונות. בסיס העלים מתחדד, קטום או מעט לבבי, מדי פעם אלכסוני וא-סימטרי. השפה תמימה פחות או יותר.
אונות העלה אורכם כ-5 ס"מ ורוחבם כ-2 ס"מ. קודקודם מחודד עד חד.
התפרחות (מסוג מכבד), מסועפות יוצאים מראשי הגבעולים, לאחר מכן ניתן למצוא אותן יוצאות גם מצידי הגבעול.
הפרחים דו-מיניים, בעלי כותרת וגביע מאוחים. עוקץ התפרחת עד 4 ס"מ. עוקץ הפרח 5 עד 10 מ"מ והוא מעובה בבסיסו.
הגביע מאוחת 5 עלים בצורת גביע, אורכו 1 עד 1.5 ורוחבו 2 עד 3 מ"מ, קטום או עם 5 אונות דקות משולשות וקירחות.
הכותרת מאוחת עלים, בעל 5 אונות, בדרך כלל סגולה, לעיתים נדירות לבנה, קוטרה 0.9 עד 1.3 ס"מ. האונות סגלגלות-מוארכות, אורכן 5 עד 8 מ"מ, רוחבן 2.5 עד 4.5 מ"מ וקירחות.
האבקנים 5 כמספר עלי הכותרת, והם מאוחים לצינור הכותרת, בלוע הכותרת, בין עלי הכותרת. הם צמודים זה לזה והדוקים אל עמוד השחלה ויוצרים סביבו כעין קונוס. הזירים קצרים מאוד (2 עד 3 מ"מ) והם קצרים מהמאבקים. המאבקים חופשיים, גדולים, אורכם 3 עד 4 מ"מ, נוטים על פי רוב זה אל זה. לשכות המאבקים נפתחות דרך נקב או שסע קטן בראשו של המאבק. שתי הלשכות של המאבק צמודות ומקבילות זו לזו ואינן מרוחקות זו מזו על ידי קונקטיב או זיר מורחב.
השחלה עילית, בת 2 מגורות, בכל אחת מהן ביציות רבות. עמוד השחלה, יחיד, יוצא מראש השחלה ואורכו כס"מ אחד. הצלקת יחידה קטנה ודמוית כיפה.
השיליה מורחבת, זוויתית ובעלת ביציות מרובות.
הפרי היא ענבה אדומה, עסיסית, כדורית וקוטרה 1 עד 2 ס"מ, ומכילה 4 עד 20 זרעים.
הזרעים דמוי דיסק וקוטרם 2 עד 3.5 מ"מ.
בית גדול
סולנום מטפס גדל בבר בעיקר באזורים טרופיים בארצות מוצאו מפלורידה עד הקריביים, ממקסיקו ועד ונצואלה, ובברזיל (פרננדו דה נורוניה) והוא התאזרח בארצות נוספות באמריקה הדרומית, אפריקה הדרומית ומזרח אוסטרליה ואף בלבנון-סוריה. באזורים טרופיים לחים הצמח הופך לאגרסיבי פולשני ומעוצה.
סולנום מטפס גדל בכל אזורי ישראל ובקרקעות שונות. הוא צמח של קרינת שמש ישירה או הצללה חלקית, עמיד לקרה, לשרב ולמליחות נמוכה וצריכת המים שלו בינונית. הוא בעל קצב צימוח מהיר ודישון סדיר מועיל לחיזוק הפריחה הארוכה והשופעת. גיזום וקיטום לאחר הפריחה מעודדים הסתעפות הצמח. הריבוי באמצעות ייחורים בחורף, ובאמצעות זרעים באביב.
ג'ורג' הנרי הול
ג'ורג' הנרי הול (באנגלית:George Henry Hall; 1825 – 1913) היה אמן טבע דומם ונוף אמריקאי. הוא למד אמנות בדיסלדורף ובפריז והוא עבד וחי בעיר ניו יורק ובאירופה. עבודותיו נמצאות באוספי מוזיאונים בארצות הברית ובאירופה. במהלך הקריירה שלו הוא מכר 1,659 ציורים.
ביוגרפיה
ג'ורג' הנרי הול נולד ב-21 בספטמבר 1825 בבוסטון, מסצ'וסטס וגדל במנצ'סטר, ניו המפשייר. אביו היה סוחר עצים מצליח ואבותיו הגיעו לארצות הברית בתחילת המאה ה-18 מאירלנד.
הול למד בבתי ספר ציבוריים ולמד אמנות מגיל 16. הוא הצטרף לאגודת האמנות של בוסטון, ונפגש עם חבריה כדי לחלוק ביקורת ולקבל עידוד. הוא גם שלח כמה מיצירותיו לאיגוד האמנות של ניו יורק, שם הן נמכרו. הול נסע לאירופה עם איסטמן ג'ונסון כדי ללמוד ב-1849, במימון מכירת תמונות ז'אנר ודיוקנאות. הם למדו באקדמיה של דיסלדורף, שזכתה למוניטין טוב של ציירי הז'אנר שייצרה. הם למדו ציור, פרופורציה ואנטומיה. הול היה שם יותר משנה אחת. לאחר מכן נסע לצרפת ולמד בפריז במשך שנה, ביקר בשווייץ והיה שנה באיטליה, שם היה לו סטודיו ברומא.
במהלך חייו, הול התבסס במדינת ניו יורק, אך יצא לטיולים בינלאומיים כמו לספרד וארץ ישראל ומצרים ב 1870. להול היו חברים רבים מאסכולת הדסון.
קריירה
הול פתח סטודיו בניו יורק בשנת 1852. ציוריו הושפעו מהתנועה הפרה-רפאליטית הבריטית. הן תיארו לעיתים קרובות טבע דומם, סצנות מארצות הים התיכון או חיי היומיום. מוזיאון הסמיתסוניאן מחשיב אותו כ"אחד מציירי הטבע הדומם המוערכים ביותר באמריקה", שעבודתו הייתה פופולרית לאורך כל חייו. באמצע המאה ה-19 ציורי טבע דומם הפכו פופולריים, וכמה אמנים יצרו "סידורים בוטניים עשירים שבהם היופי והעסיסיות של כל פרח או פרי החליפו את הדגש המוקדם יותר על מבנה הקומפוזיציה".