cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מפרצון פורה
מפרצון פורה (באנגלית: Fauré Inlet) הוא מפרצון מכוסה קרח בחוף הדרומי של חצי האי מונטוורדי, בדרום האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
מפרצון זה הוא המפרצון היחיד בחצי האי מונטוורדי.
גילוי ומיפוי המפרצון
המפרצון התגלה ומופה לראשונה על ידי פין רון, וקארל אקלאנד מהשירות האנטארקטי של ארצות הברית, בין השנים 1939–1941.
מקור השם
שמו של המפרצון ניתן לו בשנת 1977 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המפרצון נקרא על שמו של המלחין הצרפתי גבריאל פורה; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
צבי הנינג'ה (מיראז' סטודיו)
צבי הנינג'ה (באנגלית: Teenage Mutant Ninja Turtles) היה קומיקס אמריקני שפורסם בין השנים 1984 ו-2010 על ידי מיראז' סטודיו, בכיכובן של הדמויות באותו השם. הקומיקס, שנוצר במקור על ידי קווין איסטמן ופיטר ליירד כפרודיה, זכה לפופולריות רבה והביא ליצירתו של זיכיון נרחב הכולל חמש סדרות טלוויזיה, שישה סרטי קולנוע, מספר משחקי וידאו ומגוון רחב של צעצועים ומוצרים אחרים.
ב-2009 מכר פיטר ליירד את זכויות הקומיקס לויאקום וכתוצאה מכך נאלצה מיראז' סטודיו לסיים את הקומיקס. בוונדר-קון 2011 הודיעה חברת ההוצאה לאור IDW Publishing שהיא רכשה את הזכויות על הקומיקס והיא מתכננת להוציא סדרה חדשה, המבוססת על הקומיקס המקורי משנות ה-80 של המאה ה-20, וכן להדפיס מחדש את הקומיקס המקורי.
רקע
הרעיון לקומיקס הגיע במהלך ארוחת ערב מזדמנת של קווין איסטמן ופיטר ליירד, כאשר איסטמן שרטט ציור קומי של צב קטן לובש מסיכה ומחזיק כלי נשק. ליירד התפעל והציע לאיסטמן ליצור ארבעה צבים כאלו שהם מיומנים באמנויות לחימה ולכל אחד כלי נשק אחר. ההשפעה האמנותית לקומיקס הגיע לאיסטמן וליירד מפרנק מילר וג'ק קירבי. דמויות הצבים הושפעו רבות מהקומיקסים "רונין", "סרבוס", "המוטנטים החדשים" (בו הוצגו מוטאנטים בני נוער) ו"דרדוויל" (בו הוצג ארגון היד, ארגון נינג'ות שביקש לשלוט בעיר התחתית של ניו יורק).
כרך ראשון: 1984 - 1993
הקומיקס הראשון נכתב על ידי פיטר ליירד וקווין איסטמן ויצא לאור על ידי מיראז' סטודיו. הקומיקס הודפס בסגנון מגזין על דפי נייר זולים בשחור ולבן בכמות של 3,000 עותקים בלבד, מה שהופך את הקומיקס היום לפריט אספנות. בתוך חודשים ספורים אזלו כל הגיליונות מה שהפתיע את ליירד ואיסטמן.
ההצלחה הביאה לפריחה בתחום הקומיקס השחור לבן בשנות ה-80, רבים החלו להוציא לאור קומיקס המבוסס על בעלי חיים בתקווה לרווחים גדולים. רוב הקומיקס שיצאו היו פרודיות לצבי הנינג'ה, רובם לא הצליחו וחלקם גרמו לקריסה כלכלית של חברות ההוצאה לאור.
סדרת החוברות "השיבה לניו-יורק" מ-1989 הייתה הצלחה גדולה וגרמה לחשיפה הגדולה של צבי הנינג'ה. אמני קומיקס רבים החלו להתנסות בקומיקס דרך צבי הנינג'ה כאשר יצרו מספר חוברות כניסיון, כמה אמנים אף המשיכו לעבוד עם סטודיו מיראז' ביצירת קומיקסים.
הכרך הסתיים באוגוסט 1993 עם חוברת מספר 62.
כרך שני: 1993 - 1995
מיראז' סטודיו השיקה את הכרך ב-1993. זהו הכרך הראשון שכולו צבוע, מה שגרם התפעלות בקרב מעריצי הקומיקס. הקומיקס נכתב ואויר על ידי ג'ים לוסון. הכרך נמשך שלוש עשר חוברות בלבד, עד 1995, בעקבות ירידה בפופולריות ופיגור במכירות.
כרך שלישי: 1996 - 1999
פרסומו של הכרך השלישי החל בשנת 1996, והוא נכתב על ידי גארי קרלסון ואויר על ידי פרנק פוסקו. הכרך צויר בשחור לבן, כמו הראשון. הוא זכה לשבחים רבים במיוחד על הקצב המהיר והשינויים בדמויות: לאונרדו מאבד את ידו, על פניו של רפאל מופיעות צלקות רבות, ספלינטר הופך לעטלף ודונטלו הופך לקיבורג. פרקים רבים מסדרת הטלוויזיה מ-2003 בוססו על חוברות מהכרך. הכרך הסתיים ב-1999.
כרך רביעי: 2001 - 2010
שתים עשרה שנה לאחר סיום הכרך השני, תוך התעלמות מעלילות הכרך השלישי, נמצאים הצבים כעת בשנות השלושים המוקדמות לחייהם. אפריל או'ניל וקייסי נשואים ומתגוררים בסמוך לביוב בו חיים הצבים. ספלינטר מתגורר בחווה בנורת'המפטון ומשמש כסבא של בתם הצעירה של קייסי ואפריל. חייזרים הופכים לדבר מקובל ולכן הצבים יכולים לשוטט בחופשיות בעולם בני-האדם אך כחייזרים ולא כמוטנטים.
הגיליון האחרון של הכרך פורסם בתחילת 2010, כמה חודשים לאחר מכירת זיכיון הצבים לרשת ניקלודיאון. הכרך הסתיים עם "המשך יבוא" אם כי עד היום הסיפור לא המשיך או הסתיים.
דן אטינגר
דן אטינגר (נולד ב-10 ביוני 1971 בחולון) הוא מנצח, פסנתרן, זמר וקורפטיטור ישראלי. החל משנת 2018 הוא משמש בתור המנהל המוזיקלי של האופרה הישראלית ושל התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
ביוגרפיה
אטינגר הוא בוגר התיכון לאמנויות תלמה ילין בגבעתיים ולמד שנה אחת באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב אצל תמר רחום.
כזמר בריטון החל לשיר במקהלה והמשיך כזמר סולן, בתפקידים שונים באופרה הישראלית, ממונטוורדי, דרך מוצרט וורדי ועד פרוקופייב. כמנצח הופיע עם כל התזמורות המובילות בישראל, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, עם תזמורות מובילות באירופה ועם התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, שבה הוא מכהן כמנצח כבוד.
אטינגר היה עוזרו של דניאל בארנבוים באופרה של ברלין בשנים 2003 - 2006, ומ-2007 עד 2009 שימש כמנצח לצד בארנבוים.
משנת 2009 ועד שנת 2016 הוא שימש כמנהל מוזיקלי של התיאטרון הלאומי של מנהיים והחל מאוקטובר 2015 הוא מכהן כמנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של שטוטגרט.
ניצח על הפקות אופרה בבתי אופרה מובילים בעולם, בהן "נישואי פיגארו" של מוצרט במטרופוליטן אופרה בניו יורק, "טבעת הניבלונגים" של וגנר בתיאטרון הלאומי החדש בטוקיו, ו"ריגולטו" בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון.
עוד ניצח על אופרות של פוצ'יני, מוצרט, ביזה, וגנר ודוניצטי באופרה של ברלין, באופרה הממלכתית של בוואריה במינכן, באופרה של וינה ועוד. לצד הפקות באופרה הישראלית ניצח על הפקות תחת כיפת השמיים בתל אביב.
בשנת 2021 התמנה למנהלה המוזיקלי של תיאטרון סן קרלו בנאפולי שבאיטליה והוא התחיל את תפקידו בפועל בשנת 2023.
חייו האישיים
בן זוגו של אטינגר במשך 14 שנים היה יגאל רענן, בעבר דובר אגודת הלהט"ב.
חילופי הטריטוריות בין רפובליקת מולדובה ובין אוקראינה
אוקראינה ומולדובה ניהלו משא ומתן בנושא שינוי הגבול ביניהן והגיעו לתוצאות, שמשביעות את רצונן.
רקע
מולדובה ואוקראינה הן שתי מדינות עצמאיות שכנות, שבעבר היו חלק מברית המועצות. כאשר שתי מדינות אלה הכריזו על עצמאותן, הגבול ביניהן נקבע לפי הגבול שסומן ביניהן במסגרת ברית המועצות. לגבול זה היו שתי מגרעות חסרות חשיבות במסגרת ברית המועצות, אך מכבידות מאוד עבור שתי מדינות עצמאיות. לרפובליקת מולדובה לא היה נמל עם גישה אליו לספינות ימיות וכביש אודסה - רני האוקראיני נקטע על ידי הגבול.
ההסכם
ב-23 באוקטובר 1992 נערך פרוטוקול בין שתי המדינות וב-1999 חתמו, הפוליטיקאי המולדובני וסילי שובה והאוקראיני פטרו פורושנקו, על הסכם בו מולדובה מעבירה לאוקראינה שטחים בקרבת הדניסטר בגודל של 10.5 קילומטרים רבועים, שטחים הכוללים את אזור הכביש האוקראיני ובתמורה מעבירה אוקראינה לידי מולדובה שטח דומה באזור ג'יורג'יולשט על חוף הפרוט בשפך שלו לדנובה, בקרבת הגבול הרומני, שטח הכולל חוף, שנוצל בהמשך לבניית נמל ג'יורג'יולשט, הנמל המולדבי היחיד, אליו יכולות להגיע ספינות ים.
מיינץ 05
מועדון ספורט מיינץ 05 (בגרמנית: .Fußball- und Sportverein Mainz 05 e. V .1) הוא מועדון כדורגל גרמני אשר ממוקם בעיר מיינץ, ריינלנד-פפאלץ, ומשחק בבונדסליגה מאז עונת. המועדון הוקם בשנת 1905 על ידי איש העסקים היהודי אויגן סלומון, והפך מקצועי (העפיל לבונדסליגה השנייה) בשנת 1988. בעונת 2003/2004 העפילה לבונדסליגה לראשונה בתולדותיה לאחר שסיים במקום השלישי בבונדסליגה השנייה ועונה לאחר מכן העפילה לגביע אופ"א לראשונה בתולדותיה לאחר שהקבוצה זכתה בדירוג המשחק ההוגן של אופ"א.
סגל הקבוצה
(קפטן שני)
טלית
טלית היא סוג של בגד, אשר כיום משמש כבגד כבוד שנלבש בזמן התפילה. בנוסף לכך, בשל צורתה המלבנית היא אף מחויבת בציצית, ומשמשת כבגד לקיום מצווה זו. את הטלית לובשים יהודים ושומרונים בזמן התפילה.
ישנה הבחנה בין בגד טלית גדול הנלבש בעת תפילה, לבין טלית קטן הנלבש באופן קבוע מעל או מתחת לבגדים הרגילים, כדי לקיים את מצוות הציצית ומצוות הגדילים בכל שעות היום. בקרב יהודים אורתודוקסים הטלית נעשית בדרך כלל מצמר, מכיוון שלהלכה, פסק השולחן ערוך, שרק בגד מצמר או פשתן חייב בציצית מן התורה. אולם בגדים העשויים מבד אחר חייבים בציצית מדרבנן (דעה זו היא בניגוד לדעת הרמ"א שסובר שכל בגד חייב בציצית מן התורה). עם זאת, יש העושים טליתות ממשי או מחומרים אחרים. נוהג קדום הוא לעטר את הטלית בפסים, בדרך כלל בצבע שחור, וישנה השערה כי מנהג זה החל כאות אבל על חורבן בית המקדש השני.
אטימולוגיה
המילה מופיעה בספרות התלמודית, וכנראה מגיעה מהמילה הערבית طيلسان שמשמעותה מעיל או בגד עליון כגון רדיד. בספר הערוך, מופיע כי לשון רבים של מילה זו היא "טליות", אולם על פי האקדמיה ללשון כיום ההטיה היא טליתות.
מקור השימוש ומטרתו
השימוש בבגד הטלית היה נפוץ, בתקופת המשנה והתלמוד כבגד כיסוי עליון. לרוב, תלמידי חכמים היו מקפידים לכסות את כל גופם, וזאת על ידי התעטפות בסוג בגדים מעין אלו. בתלמוד כתוב כי בשעת התפילה, על אדם להיות לבוש, כחלק מכבוד התפילה, על בסיס העיקרון של עמידה בפני מלך. התלמוד מביא דוגמאות מחכמים שהיו נוהגים לעטוף עצמם בטלית כחלק מכבוד זה, ואף מובא כי היו חכמים, שכחלק מכבוד ברכת המזון, גם היו מתעטפים. הרמב"ם, מציין דרישה זו, בהלכות תפילה, וכותב כי ראוי שהאדם יהיה מכוסה עד כפות ידיו.
כבר בסביבות הדור השני של חכמי התלמוד, ניתן לזהות שינוי בסוג הבגדים שהיו לובשים, וחלה ירידה בשימוש בבגד מסגנון הטלית, שהוא בגד בעל ארבע כנפות. שינוי זה כנראה השפיע בהמשך גם על קיום מצות הציצית, כפי שמשתמע בדברי חלק מהראשונים. בשלב מסוים, חסידים ואנשי מעשה, החלו לייצר בגדים מסוימים, אשר באמצעות לבישתם הם יתחייבו במצוות ציצית.
הבית יוסף, הביא את דברי הזהר, כי אדם צריך להגיע לבית הכנסת, כאשר הוא כבר מעוטף בציצית ועטור בתפילין. נראה כי משלב זה והלאה, נושא העיטוף של הטלית, קיבל משמעות קבלית. בהמשך, האר"י חילק בין הטלית, שהיא לבוש חיצוני לעומת ה'טלית קטן' שהינה לבוש פנימי.
אצל חלק מהחסידים (חסידות קרלין, חסידות תולדות אהרן, חסידות סלונים והאדמו"רים בחסידות צאנז) ומקובלים נהוג להתעטף בטלית גם בזמן תפילת ערבית בשבת ובתפילת קבלת שבת. יהודי תימן ויהודי איטליה, וכן חלק מיהודי אשכנז נוהגים ששליח ציבור תמיד מתעטף בטלית - בכל התפילות ללא יוצא מן הכלל (ובקצת קהילות נוהגים שמתעטף החזן בטלית בכל תפילות השנה חוץ מערבית ושחרית של תשעה באב).
יהודי תימן נהגו להתעטף בטלית בכל התפילות, כפי שכתב הרמב"ם: . בתימן עצמה הטלית הייתה חלק מהלבוש היהודי, כך שבימי חול כשאדם היה יוצא מביתו הטלית הייתה מונחת מקופלת על כתפו, ובשבת גם ברחוב היו מעוטפים. בארץ התבטל המנהג לחלוטין.
אבי הבן בזמן המילה מתעטף בטלית, אצל הספרדים והתימנים חתן ביום חופתו, וכן נהוג לקבור בטלית ללא ציציות.
קדושתה
בעקבות השינוי שחל בייעודה של הטלית, מבגד יומיומי, לבגד בעל משמעות דתית, השתנו גם ההלכות ביחס לבגד זה. בתחילה לא הייתה מניעה, להיכנס לשירותים כאשר לובשים בגד זה או להשתמש בו כדי לישון בו או לירוק בו. אולם בהמשך החלו הפוסקים להקפיד להנחות שלא לנהוג גם בבגד עצמו מנהג בזיון, בעקבות ייעודו כבגד המיוחד לתפילה.
הליכה בטלית לבית הכנסת
לדעת השולחן ערוך, לובשים את הטלית בבית הכנסת:
על כך כותב הרמ"א:
ערוך השולחן כותב שהם אינם חלוקים:
על יומו הראשון בארץ ישראל, ביפו, מספר דב נתן ברינקר:
מנהג העיטוף בטלית
יש מהאשכנזים הנוהגים להתעטף בטלית רק אחרי החתונה. לפי מנהג זה, לפני החתונה מתעטפים בטלית רק במקרים מיוחדים, כגון שליח ציבור, בעלייה לתורה, או ברכת כהנים. הסבר למקור המנהג הוא לימוד מן סמיכות הפרשיות של "גדילים תעשה לך" ו"כי ייקח איש אשה". אמנם, דווקא המשנה ברורה, אשר התקבל אצל פוסקי אשכנז, יצא נגד מנהג זה וכתב ש"הוא מנהג תמוה: דעד שלא ישא אשה יהיה יושב ובטל ממצות ציצית?!" ויש שכתבו שמשום כך נוהגים הבחורים להתעטף בטלית קטן. מעניין לציין שהאזורים באירופה שנהגו בחורים להתעטף או לא להתעטף בטלית כנראה היו שונים בתקופות שונות: המהרי"ל שמזכיר שבחורים אינם מתעטפים בטלית חי דווקא בגרמניה, ואילו במזרח אירופה לא מוצאים שבחורים לא התעטפו בטלית עד לתקופה יותר מאוחרת. על פי ההלכה, ציצית היא מצוות עשה שהזמן גרמא, ועל כן נשים פטורות ממנה . אך ביהדות הקונסרבטיבית והרפורמית גם נשים מתעטפות בטלית.
שיעור טלית שחייבת בציצית
ברייתא, המובאת בתלמוד במסכת מנחות, קובעת את גודל הטלית החייבת בציצית: "טלית שהקטן מתכסה בה ראשו ורובו והגדול יוצא בה דרך עראי חייבת בציצית, אין הקטן מתכסה בה ראשו ורובו אף על פי שהגדול יוצא בה עראי פטורה". שיעור זה הוא הקובע את גודל הטלית שבה נוהגים להתעטף בתפילה.
יש שסברו שטלית קטן אינה צריכה לעמוד בגודל המתואר במסכת מנחות ויש שראו גם אותה כטלית הצריכה לעמוד בגודל האמור בברייתא. בסוגיה זו ישנן דעות רבות בפוסקים, ולהלן חלקן: אין צריך בה כל שיעור כלל, רוחב חצי אמה ואורך שלשת רבעי אמה, רוחב אמה ואורך אמה, רוחב אמה ואורך אמה וחצי, רוחב אמה ואורך שתי אמות (בית הצוואר אינו מן המניין - דהיינו שיהיה רוחב פתח הצוואר קטן מרוחב הבד בכתף ויתבטל לו).
בעניין רוחב פתח הצוואר יש שסברו שאין נקב הצוואר נחשב לאוויר החוצץ ואין צורך להוציאו מן המניין.
בחב"ד השתרש המנהג בהוראתו של בעל התניא שמעל הטלית קטן מתחת לחולצה חוגרים גרטל כדי שהטלית קטן תקיף את כל הגוף.
צבע בגד הטלית והפסים שבשפתותיה
עיצובו של דגל ישראל הוא על פי דגלים קודמים של תנועות יהודיות שעוצבו בהשראת עיצוב הטלית (עם פסי תכלת כהה). העיצוב הראשון בנוסח זה היה בסוף המאה ה-19 על ידי דוד וולפסון.
פריגו (עיר)
פריגו (בצרפתית: Périgueux, באוקסיטנית: Peireguers או Periguers) היא עיר צרפתית המהווה את המרכז המנהלי של מחוז דורדון שבחבל אקיטן החדשה שבדרום-מערב צרפת. פריגו היא גם מקום מושבה של דיוקסיה.
היסטוריה
מקורו של השם פריגו הוא מהשם פטרוקורי (Petrocorii), שהוא גרסה לטינית של מונח בשפה קלטית שמשמעותו "ארבעת השבטים". הקלטים היו העם שישב באזור לפני הכיבוש הרומי ופריגו הייתה עיר הבירה שלהם. בשנת 200 לפנה"ס, הגיעו ארבעת השבטים מהצפון, התיישבו בפריגו והקימו מחנה בלה בווסייר (La Boissière). לאחר הפלישה הרומית, הם עזבו את המקום והקימו את העיר וסונה (Vesunna). בעיר רומית זו נבנו מקדשים, מרחצאות, אמפיתיאטרונים ופורום. בסופה של המאה השלישית לספירה, הייתה העיר הרומית מוקפת בחומות והיא קיבלה את השם קיוויטס פטרוקוריורום (Civitas Petrocoriorum).
במהלך שנת 1940, פונו רבים מיהודי אלזס ותושבי אלזס לפריגו.
ויקטור טרנר
ויקטור טרנר (28 במאי 1920 - 18 בדצמבר 1983) היה אנתרופולוג בריטי, שהשפיע רבות על תחומי דעת רבים במדעי החברה והרוח במיוחד בתחומי האנתרופולוגיה ולימודי הדתות.
ביוגרפיה
טרנר נולד בגלאזגו, סקוטלנד. את הכשרתו האקדמאית החל טרנר לפני מלחמת העולם השנייה, בלימודי ספרות בקולג' אוניברסיטאי בלונדון (UCL). במהלך המלחמה בה לא שירת כחייל כי היה סרבן מצפון, פגש טרנר את אידית ונשא אותה לאישה. היחסים בין השניים היו מקצועיים. הם ביצעו יחדיו עבודות שדה רבות, ואף כתבו יחד חלק גדול מכתביו המאוחרים. לאחר המלחמה החליף טרנר את תחום ההתמחות לימודיו לאנתרופולוגיה. ב- 1949 קיבל טרנר תואר ראשון והמשיך לדוקטורט באוניברסיטת מנצ'סטר, כאשר המנחה שלו הוא האנתרופולוג מקס גלקמן.
את שנותיו כמרצה ומחבר ספרים ומאמרים רבים הוא עשה בארצות הברית, שם לימד באוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת שיקגו ובאוניברסיטת וירג'יניה. טרנר היה אחד החברים המובילים בתנועה האתנוגרפית הטרנס-אטלנטית לאנתרופולוגיה סמלית ושינה יחד עם אנתרופולוגים אחרים את ההתייחסות האנתרופולוגיה לחקר הדת.
עבודת חייו הייתה בין השנים 1954-1950, עת ביצע עבודה אתנוגרפית נרחבת בקרב הנדמבו (Ndembu) בזמביה. ניסיון זה הניב סדרה של כתבים, שהמפורסם בהם הוא "התהליך הטקסי", שפרסם בשנת 1969. בספר זה דן טרנר בעיקר בטקסי המעבר של הנדמבו, כאשר הוא מרחיב את המסגרת האנליטית של ארנולד ון גנפ, המתארת את "טקסי המעבר" כתהליך הבנוי משלושה שלבים: התנתקות משטף הפעילויות היומיומיות, דרך מצב סף או לימינאלי (לימינליות) אל עולם טקסי המרוחק מן המושגים היומיומיים של חלל וזמן וכניסה מחדש אל עולם היומיום. טרנר התמקד בשלב הלימינאלי ופיתח את המושג "קומוניטס", כחלק חשוב בשלב זה. המושג קומוניטס מבטא את תחושת האחווה השוררת בין אלו שעוברים יחד את טקס המעבר, דבר הקורה כתוצאה מכך שכל השותפים לטקס נמצאים באותו מצב, כך שהסטטוס החברתי איתו הם מגיעים אינו משנה ואינו משפיע על מהלך טקס המעבר.
טרנר ראה בעלייה לרגל תופעה בעלת סממנים של טקס מעבר. העלייה לרגל נעשית מחוץ למסגרת המשפחה, הקהילה והמדינה, כך שגם שהחוקים של מסגרות אלה אינם חלים עליה. לטענת טרנר, בעת העלייה לרגל מטשטשים הבדלי המעמדות בין המשתתפים, הלבוש של כולם אחיד, ואף לא ניתן להבחין בין כהן לבין אדם פשוט. עולה הרגל ניצב מול רצף של אובייקטים קדושים, ומשתתף בפעילויות סמליות, שלפי אמונתו יעילים בשינוי מצבו הפנימי ולעיתים גם החיצוני.
על פי טרנר, מרכזי הצליינות הפופולריים ביותר והחשובים ביותר נמצאים מחוץ ליישובים הגדולים, יש היררכיה של מקומות קדושים ובה לרוב מקום הנמצא בתוך או נמצא קרוב לעיר גדולה יהיה בעל קדושה פחותה מאשר מקום הנמצא רחוק מהבית ושעל הצליין לעשות מסע אליו ולהתנסות בקשיים בעת הגעתו אל אותו מקום. קשיי המסע מעצימים את הקדושה. כאשר קיים מקום קדוש אחד המהווה אתר עלייה לרגל, נוצרים סביבו עוד מקומות כאלו,
מושג הקומוניטס השפיע על אנתרופולוגים רבים, אך מנגד גם עורר חילוקי דעות נוקבים לגבי עצם התכנות האפשרות להיווצרותה של תחושת אחווה המבטלת היררכיות בין בני אדם.
בשנת 1983 ביקר טרנר בישראל ולימד סמסטר באוניברסיטת בר-אילן.
יישום תאוריית טקסי המעבר בעולם התקשורת
מהזווית התקשורתית תאוריית טקסי מעבר באה לידי ביטוי בצורה של אירועי מדיה. אירועי מדיה הם אירועים שמכנסים יחד מספר רב של צופים דרך שידור טקסים ציבוריים בכלי התקשורת. במהלך הצפייה נוצר מצב לימינאלי (גבולי), גם אצל הצופה וגם מבחינת האירוע עצמו. מבחינת הצופה – נוצר מצב בו הוא זוכה להפוך לחלק מן האירוע מבלי לנכוח בו פיזית. כלומר, הוא נמצא במצב שהוא בין לבין, ״לא פה ולא שם״. יתרה מזו, גם האירוע עצמו הוא לימינאלי. המשתתפים בטקס נמצאים באמצע של תהליך המביא לשינוי מעמדי.
בספרם, Media Events, The Live Broadcasting of History, כ"ץ ודיין מדברים על שלושה אירועי מדיה ועל ההבדלים ביניהם: כיבושים, תחרויות והכתרות. כדוגמה לאירוע הכתרה, המחברים מזכירים את נישואי הנסיכה דיאנה לנסיך צ'ארלס וטוענים כי בטקס זה נוצרת ״הכתרה של הרגשות שלנו״. במילים אחרות, ההכתרה היא אירוע שמשנה את המבנה הקיים של החיים. זאת ועוד, דוגמה זאת מבטאת את הטענה שהטקס עצמו לימינאלי (מבטא שינוי במעמדה של דיאנה  מבת למשפחת אצולה לנסיכה) וגם קהל הצופים עצמו במצב לימינאלי (הוא צופה בטקס המועבר בכלי התקשורת ונחשב לחלק ממנו מבלי להיות נוכח בו פיזית).
בנימין תמוז
בנימין תמוז (11 ביולי 1919 – 19 ביולי 1989) היה סופר ומתרגם, עיתונאי, עורך ומבקר, צייר ופסל ישראלי.
ביוגרפיה
בנימין תמוז נולד בחרקוב (כיום באוקראינה), בנם של יוסף ושפרה קמרשטיין. בגיל חמש עלה עם הוריו לארץ ישראל והם התיישבו בתל אביב. למד בבית הספר "תחכמוני" ובגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב. אביו מת כשהיה בן שמונה, ותחושותיו הקשות בעקבות מותו התבטאו בהמשך ביצירותיו של תמוז.
כבר מגיל צעיר הרבה לעסוק בכתיבה, בפיסול ובציור. בהמשך למד בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת סורבון בפריז.
תמוז היה אחד היוצרים הבולטים בארץ בשנות הארבעים, תקופה בה צמחה "תרבות עברית חדשה", שדעכה עם קום המדינה.
בשנת 1948 הצטרף תמוז למערכת העיתון "הארץ". תחילה כתב בעיתון את המדור הפופולרי "עוזי ושות'", ולאחר מכן ערך את עיתון הילדים "הארץ שלנו". החל מ-1965 ערך בעיתון הארץ את מוסף התרבות והספרות, והיה מבקר האמנות בו.
כתר צ'ארלס, נסיך ויילס
כתר צ'ארלס, נסיך ויילס (באנגלית: Crown of Charles, Prince of Wales) הוא כתרו של צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. בכתר זה נעשה שימוש בעת הענקת תואר נסיך ויילס לצ'ארלס, בשנת 1969.
רקע
לאחר שהמלך אדוארד השמיני ויתר על כיסאו בשנת 1936 ויצא לגלות בצרפת הוא לקח עמו את כתר ג'ורג', נסיך ויילס (בניגוד לחוק הבריטי האוסר על הוצאת תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת משטחי הממלכה המאוחדת). כתר זה שימש מאז שנת 1902 ככתרו של נסיך ויילס בטקסים רשמיים. כתר ג'ורג', נסיך ויילס הושב לבריטניה רק לאחר מותו של אדוארד בשנת 1972.
בנימין תמוז
ביוגרפיה
בנימין תמוז עסק בכתיבה, בפיסול ובציור. היה ידוע בכתיבה המהירה של ספריו. חשיבות רבה נודעה לספרים שערך בתחום האמנות. במבוא לספר "אמנות ישראל" בהוצאת מסדה ב-1966, כתב: "חדר העבודה של האמן – ולא ביקורת האמנות, הוא המקום שבו נחתך גורל האמנות, תוכנה הרוחני, רמתה הטכנית והיקף הישגיה. אלא שחדר-עבודה זה איננו חלל סגור ואטום. כתליו שקופים ופרוצים למרחקי זמן ומקום.” בשנת 1980 הוציא לאור ספר נוסף, מעין המשך, גם הוא בהוצאת מסדה "סיפורה של אמנות ישראל", בשיתוף עם דורית לויטה וגדעון עפרת. במבוא לספר הוא כתב: "לפני 19 שנה ערכתי ספר על אמנות ישראל, שהיה ניסיון ראשון לסקור את מכלול האמנויות החזותיות בארץ זו.... הפעם ביקשתי לעצב ספר שלא יובעו בו שום דעות ולא תושמע בו כל ביקורות. ביקשתי שיסופר בו סיפור - ותו לא; סיפורה של אמנות ישראל, מיום שנוסד בית הספר "בצלאל" בירושלים ב-1906 ועד ימינו".
כתר צ'ארלס, נסיך ויילס
ייצור הכתר
בהיעדר הכתר הרשמי של נסיך ויילס, ומאחר שלא ניתן היה להשתמש בכתר פרידריק, נסיך ויילס בשל גילו ומצבו, הוחלט שלצורך הענקת התואר נסיך ויילס לנסיך צ'ארלס יוזמן כתר חדש. הטקס נערך בטירת קארנארפון בוויילס ב-1 ביולי 1969.
בנימין תמוז
ביוגרפיה
בשנים 1971-1975 כיהן כיועץ לענייני תרבות בשגרירות ישראל בלונדון. בשנים 1979-1984 הוזמן כסופר-אורח לאוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה.
כתר צ'ארלס, נסיך ויילס
תיאור הכתר
כתר צ'ארלס, נסיך ויילס, עוצב בסגנון האופייני לכתרי יורשי העצר של אנגליה והממלכה המאוחדת. סגנון זה נקבע על ידי המלך צ'ארלס השני, ובהתאם לו היה לכתר שני חצאי קשתות בלבד (היינו קשת אחת בלבד מעל הכתר) ולא ארבעה חצאי קשתות, כמקובל בכתרי המונרך. מעל שני חצאי הקשתות מחובר מונד (גלובוס) מוזהב שמעליו צלב. באמצע הכתר, מתחת לקשת, כובע קטיפה וארמין.
בנימין תמוז
ביוגרפיה
מאשתו מרים נולדו לו שני בנים, און הבכור ויונתן הצעיר. בנו יונתן הוא במאי-קולנוע שאף עיבד את אחד מספרי אביו "מינוטאור" לסרט. הזוג התגרש ב-1958. בחמש השנים האחרונות לחייו התגורר עם בת זוגו, הציירת אסנת הר, גרושתו של העורך והמשורר ישראל הר.
כתר צ'ארלס, נסיך ויילס
תיאור הכתר
מסגרת הכתר עצמה מבוססת על עיצוב מסורתי.
בנימין תמוז
ביוגרפיה
בשנת 1989 נפטר בנימין תמוז בתל אביב. הוא נקבר בבית העלמין הדרום בחולון.
בדצמבר 2007, החלה הוצאת "ידיעות אחרונות" להוציא את כתביו מחדש בסדרת "קראתי", בעריכת חיים פסח. הכרך הראשון שכבר יצא לאור בסדרה, כולל שלוש נובלות: "הפרדס", "משלי בקבוקים" ו"פונדקו של ירמיהו", אחת מיצירות הדיסטופיה המרשימות בעברית.
כתר צ'ארלס, נסיך ויילס
תיאור הכתר
הכתר עוצב בפיקוח ועדה שבראשה עמד אנטוני ארמסטרונג-ג'ונס, הרוזן הראשון מסנואודון (באותה עת, בעלה של הנסיכה מרגרט, רוזנת סנואודון).
בנימין תמוז
מתרגומיו
מחזות:
תרגומים נוספים:
כתר צ'ארלס, נסיך ויילס
שימושים
השימוש בכתר נסיך ויילס באירועים נדיר ביותר. לא ידוע כלל אם פרידריק, נסיך ויילס עשה שימוש בכתר פרידריק, נסיך ויילס, ובכתר ג'ורג', נסיך ויילס נעשה שימוש פעמים ספורות בלבד. צ'ארלס, נסיך ויילס עשה שימוש בכתר פעם אחת בלבד - בטקס הכתרתו כנסיך ויילס.
בשנת 1974 העניקה המלכה אליזבת השנייה את הכתר בהשאלה למוזיאון הלאומי והגלריה של ויילס שבקארדיף.
בעוד שבטקס הכתרה של מונרך מוכתרת גם רעייתו כמלכה רעיה באמצעות כתר רעייה, רעייתו של נסיך ויילס אינה מוכתרת באופן דומה, ולכן אין כתר עבור נסיכת ויילס.
מארס 3
מארס 3 הייתה גשושית לא מאוישת, שהייתה חלק מתוכנית מארס הסובייטית, תוכנית שנמשכה בין השנים 1960 עד 1973 ומטרתה הייתה לחקור את כוכב הלכת מאדים. מארס 3 שוגרה תשעה ימים לאחר שיגור חללית התאום שלה מארס 2. הגשושיות היו זהות וכל אחת הכילה מקפת ונחתת. לאחר שמארס 2 נחת בהתרסקות אל פני השטח של המאדים, הנחתת של מארס 3 הקדימה את ויקינג 1 האמריקאי, נחתה בהצלחה והפכה לחללית הראשונה שהצליחה לנחות נחיתה רכה על פני השטח של מאדים, אולם הפסיקה לעבוד תוך 20 שניות בלבד.
סקירה כללית
תאריך שיגור: 28 במאי 1971
משקל (כולל דלק): 4,650 ק"ג
מידות:
מקפת
המטרה העיקרית של המקפת הייתה ללמוד את טופוגרפיית פני השטח של מאדים, לנתח את הרכב היסודות באדמת מאדים, ללמוד מאפיינים שונים על האטמוספירה של מאדים, לבדוק את הקרינה הסולארית, הרוח הסולארית והשדה המגנטי של מאדים.
מקפות מארס 2 ו-3 שלחו מידע רב בין 1 בדצמבר 1971 למרץ 1972, אפילו שהתקשורת נמשכה עד אוגוסט. ההכרזה על סיום משימות מארס 2 ו-3 הגיעה ב-22 באוגוסט 1972 אחרי 362 הקפות שבוצעו על ידי מארס 2 ו-20 הקפות של מארס 3. הגשושיות שלחו ביחד 60 תמונות. התמונות והמידע שהתקבל שימשו למיפוי קל יותר של מאדים ונתן מידע על שדה הכבידה והשדה המגנטי של מאדים.
נחתת
הנחתת הייתה מצוידת בשתי מצלמות טלוויזיה עם ראות שטח של 360 מעלות ובספקטרומטר אופטי על מנת ללמוד על הרכב האטמוספירה של מאדים. כמו כן, על הנחתת היו מכשירים למדידת המאפיינים הכימיים והמכנים של פני השטח וחיישני לחץ, רוח וטמפרטורה. הנחתת הייתה גם מצוידת בזרוע מכנית שאספה דגימות מהאדמה כדי לחפש אחר חומרים אורגניים וסימני חיים. על הנחתת היה דגלון עם סמל ברית המועצות.
בקצה הנחתת בלטו ארבע אנטנות שסיפקו תקשורת עם המקפת באמצעות מערכת רדיו. קפסולת הנחיתה של הגשושית עברה חיטוי לפני השיגור על מנת למנוע זיהום סביבתי במאדים.
הנחתת של מארס 3 הופרדה מהמקפת ב-2 בדצמבר 1971, 4 שעות ו-35 דקות לפני הגעתה למאדים. הנחתת חדרה לאטמוספירת מאדים במהירות של כ-5.7 ק"מ/שנייה. מערכות הנחיתה פעלו כמתוכנן והנחתת נחתה נחיתה רכה ומוצלחת על פני מאדים. הנחתת החלה במשימותיה אולם הפסיקה לעבוד תוך 20 שניות בלבד מסיבות שאינן ידועות. ההערכה היא כי סופות אבק שהתחוללו באותו זמן על מאדים פגעו בנחתת. הנחתת הצליחה לשלוח חלק מהתמונה הראשונה של אדמת מאדים. באותו זמן, המקפת סבלה מאובדן חלקי של דלק שלא איפשר לה להיכנס למסלול המתוכנן של 25 שעות להקפה. במקום זאת, מנועי המקפת הכניסו אותה למסלול ארוך של 12 יום להקפה עם זווית נטייה דומה לשל מארס 2.
לשתי הנחתות היו רוברים קטנים שתוכננו להסתובב סביבם על מגלשיים קטנים בעודו מחובר לנחתת עם כבל "טבורי" באורך 15 מטרים. שני מוטות ברזל קטנים שימשו כמגנים מפני התנגשות מפני שלאותות הרדיו מכדור הארץ היה לוקח זמן רב מדי להגיע אל הרובר. לכל רובר היו אמצעים פשוטים לבדיקת צפיפותה וחוזקה של האדמה. הרוברים מעולם לא נכנסו לפעולה בעקבות אובדן הנחתות.
יוסף וקרולין גרוס
יוסף שאול (באנגלית: Joseph S. Gruss; כונה: ג'ו; 19 במרץ 1903 – 3 ביולי 1993) וקרולין (באנגלית: Caroline; 1911–ינואר 1987) גרוס היו זוג פילנתרופים יהודים אמריקאים ילידי גליציה, שתרמו מאות מיליוני דולרים לחינוך יהודי ומטרות רווחה ברחבי העולם היהודי, ולמניעת התבוללות.
ביוגרפיה
יוסף שאול גרוס נולד בלמברג, אז בגליציה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית למשפחת בנקאים יהודית עשירה. הוא נקרא על שם רבה הנודע של העיר, הרב יוסף שאול נתנזון. קרולין צלזניק נולדה אף היא בלמברג, בת לסוחר עצים עשיר. הם נישאו ב-1934, וב-1939, בעת פרוץ מלחמת העולם השנייה, שהו בניו יורק לצורך הקמת סוכנות נסיעות; הם לא יכלו לשוב לביתם במזרח אירופה, וכך ניצלו חייהם. בנם הבכור, וכן רוב בני משפחתם המורחבת, נספו בשואה. הם החליטו להישאר בארצות הברית ולהתאזרח בה והשתקעו בשדרה החמישית בניו יורק. יוסף, כעת ג'ו, הצליח מאוד בעסקי ארביטראז' בבורסה הניו יורקית ולאחר מכן בעסקי הנפט והם התעשרו.
בעקבות הידיעות על חורבן יהדות אירופה החליטו בני הזוג לתרום חלק משמעותי מרכושם והכנסותיהם לטובת מיזמים של חינוך יהודי. הם הקימו את "הקרן לחינוך יהודי" המשותפת למשפחה ולפדרציה היהודית והמגבית היהודית המאוחדת, ומימנו פרויקטים של סיוע כספי לישיבות ולמוסדות לימוד יהודיים אחרים בניו יורק, כמו גם מלגות לתלמידים. לפי דיווח של הפדרציה של הנדבנים היהודים בניו יורק שצוטט ב"מעריב", העניקה משפחת גרוס לקרן לחינוך יהודי, סכום של 1,500,000 דולר מדי שנה. ודווח כי ההון העצמי של הקרן עמד ב-1985 על 2,450,000 דולר. הקרן העניקה מענקים של 10,000 דולר למורים מצטיינים בישיבות ובבתי ספר יהודיים כדי לעודד את ציבור המורים להשקיע בעבודתם.
ב-1971 יסדו בני הזוג גרוס את "קרן ברכה" המממנת את מבצע "עובד ישראל" ושותפה בכירה בתכנון והקמת פארק אריאל שרון.
ב-1979 יסדו בני הזוג גרוס קרן ביטוח חיים למורים יהודיים כחלק מחבילת הטבות למורים אלו שכללה גם ביטוח בריאות ופנסיה בתנאים טובים מן המקובל. מטרת קרן ביטוח החיים הייתה להקל על מצבן הכלכלי של משפחות מורים שנפטרו, והתוכנית שילמה עד 1987 כמיליון דולר למשפחות אלו.
ב-1985 יסדה משפחת גרוס את הקתדרה למשפט עברי באוניברסיטת ניו יורק שבבית הספר למשפטים שלה קיבלה קרולין את הכשרתה כעורכת דין, וב-1987 תרמה לאוניברסיטה ספרייה עשירה למשפט עברי.
בישראל תרמו בני הזוג לבתי חולים: אסף הרופא, הדסה עין-כרם, לניאדו, שיבא ושערי צדק. וכן למוזיאון ישראל, לטכניון ולמכון ויצמן למדע. הם הקימו בירושלים את המרכז הקהילתי ע"ש גרוס בשכונת רוממה, ואת מכון גרוס - שלוחת ישיבה יוניברסיטי בישראל, הממוקמת בין גבעת מרדכי לבית וגן (ליד מכון לב).
קרולין גרוס נפטרה ב-1987 ולבקשתה נקברה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים סמוך לקברה של ידידתה הקרובה עליזה בגין. בעלה נקבר לצדה כעבור 16 שנים, ביולי 1993.
מאז 1989 פועלת בירושלים העמותה לניהול נכסי קרן ההנצחה ע"ש יוסף וקרולין גרוס. בשנת 2019 תקציב העמותה עמד על כ-20,251,620 ש״ח.
משפחתו
בני הזוג גרוס השאירו אחריהם שני ילדים:
יוליה גלושקו
יוליה גלושקו (באוקראינית: Глушко Юлія Сергіївна; נולדה ב-1 בינואר 1990) היא טניסאית עבר ישראלית. דורגה בשיאה במקום 79 בעולם (23 ביוני 2014) בדירוג ה-WTA. אלופת ישראל בטניס שלוש פעמים (בשנים 2011, 2013 ו-2014). היא אחותה הגדולה של הטניסאית לינה גלושקו.
קריירה מקצועית
גלושקו נולדה בעיר דונצק שבאוקראינה הסובייטית (בברית המועצות דאז), להורים מאמני טניס. אחותה הצעירה היא הטניסאית לינה גלושקו (צעירה ממנה בכעשר שנים).
החלה לשחק בגיל 4. בגיל 9 עלתה לישראל עם משפחתה. השתתפה בפעם הראשונה בטורניר מסבב הבוגרות בשנת 2004. בספטמבר 2008 גלושקו התגייסה לצה"ל, על תקן ספורטאית מצטיינת.
2008
בשנה זו עברה באופן מלא לסבב הבוגרות. גלושקו רשמה הישגים נאים, ביניהם חצי גמר בתחרות על סך 50 אלף דולר ברוסיה ושני רבעי גמר בתחרויות על סך 25 אלף דולר. בסיום השנה התקדמה אל המקום ה-352 בעולם.
2009
ב-2009 לא הצליחה גלושקו להתקדם, ואף שהצליחה להיכנס לרשימת 300 הטובות בעולם לזמן קצר, סיימה את השנה במקום 317 בעולם. בדצמבר 2009 העפילה לגמר אליפות ישראל בטניס שבו נוצחה בשתי מערכות בידי שחר פאר.
2010
בתחילת השנה התקשתה גלושקו ליצור רצף ניצחונות. במאי זכתה בתחרות על סך 10,000 דולר ברעננה ופעמיים נוספות הגיעה לחצי גמר בתחרויות על סך25 אלף דולר, אך במרבית השנה נשארה באזור המקום ה-350 בעולם. באוקטובר זכתה בתחרות קטנה נוספת בעכו.
הפריצה בדירוג התרחשה בחודש נובמבר בסדרת של חמש תחרויות על סך 25,000 דולר באוסטרליה וניו זילנד. גלושקו רשמה שתי זכיות בקלגורלי ובטרארלגון (שם ניצחה בחצי הגמר את המדורגת 42 בעולם), בעקבותיהן עלתה למקום 235 בעולם.
באליפות ישראל שוב הגיעה לגמר מול שחר פאר, אך הפסידה בשלוש מערכות 0–6, 6-4, 5-7.
2011
בהמשך השנה שילבה בין תחרויות ITF לבין מוקדמות תחרויות WTA אך התקשתה להמשיך את המומנטום החיובי. במוקדמות הרולאן גארוס ווימבלדון הפסידה בסיבוב הראשון.
באוגוסט העפילה מהמוקדמות בתחרות על סך 100 אלף דולר והגיעה עד רבע הגמר. במוקדמות אליפות ארצות הברית העפילה לסיבוב המוקדמות השלישי והאחרון, אולם לא הצליחה להעפיל להגרלה הראשית לאחר שהפסידה לאלכסנדרה ווזניאק (133 בעולם).
בזכות הישגים אלה הגיעה לדירוג 161 בעולם, שהיה הישג השיא שלה באותו הזמן. בעקבות אובדן הנקודות שצברה באוסטרליה בסוף השנה הקודמת ירדה אל מחוץ לטופ 200 בעולם.
באליפות ישראל בדצמבר היו אלו שוב גלושקו ופאר בגמר אליפות ישראל, בפעם השלישית ברציפות. בשנה זו הייתה לראשונה ידה של גלושקו על העליונה כשזכתה בתואר עם ניצחון 3–6, 4-6.
2012
גם בתחילת שנה זו לא הצליחה גלושקו לרשום הישגים יוצאי דופן. במוקדמות אליפות אוסטרליה הגיעה לסיבוב השני, ובתחילת יולי ירדה עד למקום 237 בעולם.
בסדרת התחרויות בצפון אמריקה לקראת אליפות ארצות הברית הפתוחה הגיעה להישגים רבים: שני חצאי גמר (בתחרות על סך 100 אלף ו-25 אלף דולר), גמר (בתחרות 50 אלף בווטרלו, קנדה) וזכייה בטורניר על סך 50 אלף דולר בלקסינגטון, ארצות הברית.
בגראנד סלאם האחרון של השנה, אליפות ארצות הברית הפתוחה, עברה גלושקו שלושה סיבובי מוקדמות (בהם ניצחה את המדורגות 180, 136 ו-168 בעולם) והעפילה לראשונה בקריירה להגרלה הראשית בגראנד סלאם. גלושקו הוגרלה בסיבוב הראשון מול המדורגת 29 בעולם, הבלגית יאנינה וויקמאייר, והפסידה לה בשתי מערכות. בעקבות הישגים אלה הגיעה למקום ה-157 בעולם.
באליפות ישראל בדצמבר הפסידה במשחק הגמר לשחר פאר בתוצאה של 6:3, 5:7, 6:1.
2013
בתחילת השנה ניסתה גלושקו להיכנס לתחרויות WTA אולם לא הצליחה לעבור את שלבי המוקדמות. במוקדמות אליפות אוסטרליה הפסידה בסיבוב השני. במרץ זכתה בטורניר איניסברוק במיאמי לאחר ניצחון במשחק הגמר על פטריסיה מאייר-אכלייטנר מאוסטריה בתוצאה 2–6, 0-6, 4-6.
במאי העפילה גלושקו לראשונה לתחרות הראשית של טורניר גרנד סלאם, ברולאן גארוס בפריז. אחרי שבשני סיבובי המוקדמות הראשונים היא ניצחה ב-2 מערכות, שיחקה בסיבוב השלישי מול אנסטסיה רודיונובה מאוסטרליה וניצחה 3–6, 6-4, 6-8 במשחק שערך 3 שעות ו-10 דקות. בסיבוב הראשון הוגרלה מול טורו-פלור הספרדייה (71 בעולם) והפסידה לה בשתי מערכות.
בטורניר ווימבלדון היוקרתי הצליחה גלושקו לנצח שני סיבובי מוקדמות ולהעפיל לסיבוב המוקדמות האחרון, אך בסופו של דבר הודחה בשתי מערכות לאיטלקייה מריה אלנה קמרין.
בתחילת יולי זכתה בטורניר ווטרלו ועלתה למקום ה-105 בעולם. וכן לשלב חצי גמר בתחרויות ביקיאמה ובלקסינגטון. בתחילת אוגוסט העפילה לראשונה להגרלה ראשית של טורניר WTA בטורניר הגדול בטורונטו, לאחר שניצחה שני משחקי מוקדמות. בסיבוב הראשון הפסידה לסמנתה סטוסור (11 בעולם), 5–7, 2-6, 3-6.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הצליחה לעבור את שלושת משחקי המוקדמות ועלתה להגרלה הראשית. בסיבוב הראשון ניצחה בשתי מערכות נדיה פטרובה שדורגה אז במקום ה-23 בעולם, מה שהיה הניצחון הגדול ביותר שלה בקריירה. בסיבוב השני ניצחה את המדורגת 238 בעולם בשתי מערכות. בסיבוב השלישי הפסידה לדניאלה האנטוחובה מסלובקיה (48 בעולם) 3-6, 7-5, 7-6. גלושקו ניצחה במערכה הראשונה, הובילה 2–5 במערכה השנייה והייתה פעמיים במרחק של שתי נקודות משמינית הגמר, אלא שאז, יריבתה ניצחה 8 משחקונים ברציפות. גלושקו התאוששה ולקראת סיום המערכה השלישית היו לזכותה 4 נקודות משחק, שלא נוצלו. בעקבות הישג זה נכנסה לרשימת 100 הטובות בעולם.
בטורניר WTA בטשקנט הגיעה לסיבוב השני. את השנה סיימה במקום ה-91 בעולם. בדצמבר זכתה בפעם השנייה באליפות ישראל לאחר ניצחון על עפרי לנקרי.
2014
גלושקו פתחה את השנה ברגל שמאל כשהודחה כמעט בכל טורניר בסיבוב הראשון. דירוגה החדש ב-100 הראשונות אפשר לה להיכנס ישירות לאליפות אוסטרליה הפתוחה, אולם היא הפסידה בסיבוב הראשון ללוסי ספארובה, המדורגת 26 בעולם, בשלוש מערכות.
ברולאן גארוס, הגראנד סלאם השני של העונה, גלושקו נכנסה אוטומטית להגרלה הראשית, ושם הצליחה להשוות את הישג השיא שלה בגראנד סלאם כשהעפילה לסיבוב השלישי. בשני הסיבובים הראשונים ניצחה בשני משחקים צמודים את דונה ואקיץ' (67 בעולם) וקריסטן פליפקנס (22 בעולם). בסיבוב השלישי פגשה את המדורגת 11 בעולם דאז שרה אראני מאיטליה ונוצחה 0–6 6-1. בעקבות ההעפלה לסיבוב השלישי עלתה גלושקו לדירוג השיא שלה, המקום ה-79.
בטורניר ווימבלדון הפסידה בסיבוב הראשון לסבינה ליזיקי (19 בעולם). בתחרות נוספת בבאקו הגיעה לסיבוב השני. בתחרויות ההכנה לאליפות ארצות הברית באוגוסט לא הצליחה לעבור את המוקדמות וגם באליפות ארצות הברית הפסידה בסיבוב הראשון לאמריקאית המדורגת 123 בעולם. בשתי תחרויות נוספות בהונג קונג וסאול הפסידה בסיבוב הראשון. בעקבות שרשרת ההפסדים ואובדן הנקודות מקיץ 2013 ירדה עד לדירוג 170 בעולם. באוקטובר ונובמבר חזרה גלושקו לסבב ה-ITF ושיחקה חמש תחרויות על סך 50 אלף דולר והשיגה חצי גמר אחד ושני רבעי גמר. את השנה סיימה במקום 159 בעולם.
גלושקו זכתה בפעם השלישית באליפות ישראל לאחר ניצחון בגמר בשתי מערכות על שחר פאר.
2015
בתחרות הראשונה באוקלנד רשמה במוקדמות שלושה ניצחונות והעפילה להגרלה הראשית, בה הפסידה לקרוליין ווזניאקי (8 בעולם) בסיבוב הראשון. במוקדמות אליפות אוסטרליה הפסידה בסיבוב השני. בתחרות WTA בריו דה ז'ניירו נכנסה להגרלה הראשית והעפילה לרבע הגמר. במוקדמות טורניר מיאמי הפסידה במוקדמות. במשך השנה שיחקה גם בתחרויות ITF אך לא הגיעה בהם להישגים.
בטורניר בבוגוטה ניצחה שתי שחקניות המדורגות מתחתיה והגיעה בפעם השנייה לרבע גמר בתחרות WTA, בו הפסידה למראינה דוקו-מארינו (134 בעולם). במוקדמות הרולאן גארוס הפסידה בסיבוב הראשון לאנסטסיה רודיונובה (195 בעולם). במוקדמות ווימבלדון הפסידה גם כן בסיבוב הראשון.
במוקדמות אליפות ארצות הברית ניצחה בסיבוב הראשון אך הפסידה בסיבוב השני. בספטמבר שיחקה בטורניר 125K בסין והעפילה לגמר, בו הפסידה 5–7 במערכה השלישית לז'נג הסינית (71 בעולם).
בתחרות ITF בטקסס (על סך 50 אלף דולר) פגשה בסיבוב השני את שחר פאר (173 בעולם בזמנו) וניצחה אותה בשתי מערכות. היה זה המשחק היחיד בין השתיים בסבב. גלושקו הגיעה לחצי הגמר בתחרות זו, וסיימה את העונה במקום 128 בעולם. באליפות ישראל בטניס שנערכה בדצמבר העפילה לשלב הגמר בו הפסידה לאולגה פרידמן 2-6 2-6.
2016
באליפות אוסטרליה הגיעה לסיבוב המוקדמות השלישי אולם כשלה בו ולא העפילה להגרלה הראשית. בתחילת השנה ניסתה להיכנס לתחרויות WTA וזכתה להצלחה חלקית. בשתי שבוכות עוקבים במקסיקו העפילה בהצלחה מהמוקדמות והגיעה לסיבוב השני בהגרלה הראשית. במוקדמות אינדין וולס ומיאמי הפסידה בסיבוב המוקדמות הראשון.
ברולאן גארוס הגיעה לסיבוב המוקדמות השני, וכך גם במוקדמות אליפות ארצות הברית. בווימבלדון הפסידה בסיבוב המוקדמות הראשון. במהלך הקיץ ועד סוף השנה לא הצליחה להגיע להישגים משמעותיים והפסידה משחקים רבים לשחקניות המדורגות מתחתיה בדירוג העולמי. בסיום השנה ירדה למקום ה-181 בעולם.
גלושקו בחרה שלא להשתתף באליפות ישראל שנערכה בדצמבר על מנת להתכונן לאליפות אוסטרליה הפתוחה.
2017
בתחילת השנה הפסידה במוקדמות אוקלנד. בסיבוב השני של מוקדמות אליפות אוסטרליה הפתוחה הפסידה לאמריקאית יוליה בוסרופ (119 בעולם).
במרץ, בעקבות הפסד בסיבוב הראשון בשנג'ן דורגה במקום ה-249 בדירוג העולמי, מקום אחד מתחת לדניז חזניוק. בהמשך השנה החזיקו השתיים לסירוגין בתואר הטניסאית הישראלית המובילה.
בהמשך השנה רשמה גלושקו הפסדים מוקדמים רבים ולא השיגה תוצאות טובות. הישג השיא שלה בשנה זו היה חצי גמר בתחרות 60 אלף באוסטרליה, רבע גמר בתחרות על סך 80 אלף דולר, והשתתפות בתחרות WTA בנירנברג כ-Lucky Loser לאחר שהפסידה במוקדמות. באוקטובר אף יצאה מרשימת 300 המובילות בעולם לראשונה מאז שנת 2010.
2018
החצי הראשון של 2018 לא בישר על שינוי מגמה. בינואר לא הצליחה לעבור את שלב המוקדמות בשתי תחרויות WTA בניו זילנד ואוסטרליה. לאחר מכן הפסידה בסיבוב הראשון בשלוש תחרויות ITF על סך 25 אלף דולר.
החל ממרץ חל שיפור בתוצאות וגלושקו הצליחה לחבר מספר ניצחונות יחד. במאי-יוני שיחקה בשלוש תחרויות על סך 25 אלף דולר במזרח הרחוק וזכתה בשניים מהם (בתאילנד ובסינגפור) והגיעה לגמר בתחרות השלישית. ביולי הגיעה לגמר בתחרות נוספת בויניפג בקנדה. בעקבות תוצאות אלה חזרה ל-200 הראשונות בעולם. לאחר מכן זכתה בטורניר על סך פרסים של 60 אלף דולר בגרנבי, קנדה, לאחר ניצחון בגמר על ארינה רודיונובה (144 בעולם) בשתי מערכות.
השיפור בדירוג איפשר לגלושקו להיכנס למוקדמות אליפות ארצות הברית הפתוחה והיא עברה בהצלחה את שלושת סיבובי המוקדמות. בסיבוב הראשון ניצחה את מוניקה ניקולסקו (62 בעולם) במשחק צמוד והעפילה לסיבוב שני, שבו הפסידה לנאומי אוסקה (19 בעולם) בשתי מערכות שבסופו של דבר זכתה בתואר האליפות. בדירוג הבא בתחילת ספטמבר עלתה גלושקו למקום 127 בעולם, שיפור של קרוב ל-200 מקומות בתוך ארבעה חודשים.
באוקטובר שיחקה בהגרלה הראשית בטורניר WTA בהונג קונג והפסידה בסיבוב הראשון לאליז קורנה.
2019
גלושקו החלה את השנה בסוף פברואר ועד סוף מאי רשמה רק שני ניצחונות. בתחרות באיסטנבול הפסידה בסיבוב המוקדמות השני אך נכנסה להגרלה הראשית כ-Lucky Loser. בסיבוב הראשון הפסידה למדורגת 30 בעולם במה שהיה להופעה האחרונה שלה בטורניר מסבב ה-WTA.
במוקדמות הרולאן גארוס עברה בהצלחה את שני הסיבובים הראשונים אולם הפסידה במשחק האחרון 6-4 במערכה השלישית. ביוני הגיעה לגמר תחרות 25 אלף שנערכה בעכו. במוקדמות ווימבלדון ואליפות ארצות הברית הפסידה בסיבוב המוקדמות הראשון.
עד ספטמבר ירדה לאזור המקום ה-350 בעולם. בספטמבר ערכה את משחקה האחרון בתחרות על סך 60 אלף דולר במיתר והפסידה בסיבוב הראשון.
בדצמבר הודיעה על פרישה ממשחק פעיל, זאת עקב פציעות.
גביע הפדרציה
גלושקו הייתה חברה קבועה בנבחרת גביע הפדרציה של ישראל החל משנת 2007 ועד 2018. הופעת הבכורה שלה הייתה באפריל 2007, אז הפסידה במשחק הרביעי מול נבחרת קנדה במסגרת הבית העליון השני, לאחר שהמפגש הוכרע בניצחון של הנבחרת הישראלית.
המאזן של גלושקו בגביע הפדרציה עומד על 29 ניצחונות (17 במשחקי יחידות ו-12 במשחקי זוגות) מול 29 הפסדים (16 במשחקי יחידות ו-13 במשחקי זוגות).
מת לחיות
מת לחיות (באנגלית: Die Hard) הוא סרט פעולה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1988, בכיכובם של ברוס ויליס ואלן ריקמן ובבימויו של ג'ון מקטירנן.
הסרט רשם הצלחה קופתית רבה והיה הסרט הראשון בתת-זן של סרטים שנקראו באופן לא רשמי "מת לחיות ב...", אשר עלילתם הציגה גיבור בודד שנלחם במשחק "חתול ועכבר" קטלני נגד קבוצה של פושעים במתחם סגור כגון בניין מבודד או אניית ענק. הסרט הציג את ויליס כגיבור סימפתי עם חולשות אנושיות אופייניות, והחיה מחדש את הקריירה של ויליס בתור שחקן בתפקידי פעולה ודרמה, בעוד אלן ריקמן, ששיחק את הנבל בסרט, הפך לשחקן פופולרי בתפקידי פשע בסרטים אמריקאים.
עלילת הסרט מבוססת על ספר משנת 1979 שנכתב על ידי רודריק ת'ורפ, שנקרא "שום דבר לא נמשך לעד" (Nothing Lasts Forever). הספר הוא המשך לספר אחר, "בלש" (Detective), שהוסרט בשנת 1968. גיבור הספר הוא ג'ו לילנד, שוטר שנלכד בגורד שחקים יחד עם אשתו כשטרוריסט בשם טוני גרובר משתלט על הבניין. עם התקדמות עלילת הספר נאלץ לילנד להילחם בטרוריסטים כדי להציל את אשתו.
לסרט יצאו ארבעה סרטי המשך, "מת לחיות 2" בשנת 1990, "מת לחיות 3" בשנת 1995, "מת לחיות 4.0" בשנת 2007 ו"מת לחיות ביום טוב" בשנת 2013.
עלילה
הסרט נפתח כשג'ון מק'ליין, בלש במשטרת ניו יורק מגיע ללוס אנג'לס על מנת לנסות להסדיר את קשריו עם אשתו בנפרד, הולי ג'נרו (שמגולמת על ידי בוני בדליה) לרגל חג המולד. הוא פוגש אותה במקום עבודתה, גורד שחקים בשם נקטומי פלאזה, בעיצומה של מסיבת חג המולד. אחרי פגישה התחלתית, שכוללת שיחה מאולצת עם הבוס שלה ועם חבר לעבודה, הזוג מתחיל להתווכח על נסיבות הפרידה הזמנית שלהם ועל החלטתה של הולי לכנות את עצמה בשם הנעורים שלה. לאחר תום הוויכוח הולי חוזרת למסיבה, בעוד ג'ון נשאר בחדר צדדי ומתוסכל מעצמו מכך שהתחיל מריבה עם אשתו.
ג'ון מק'ליין, שנמצא בבניין ללא ידיעת הפושעים, מצליח להגיע לגרם המדרגות הראשי של הבניין, חסר נעליים וחמוש באקדח המשטרתי שלו בלבד ומנסה להתקשר אל הרשויות. בניסיונו הראשון להודיע לעולם החיצוני על המצב הוא כשהוא מפעיל את אזעקת השריפה בבניין, אך הכנופיה מזהה זאת ומתקשרת למכבי האש כדי לדווח שזו הייתה אזעקת שווא. טוני, החבר הצעיר ביותר בכנופיה נשלח לחקור את פשר האזעקה, כשהוא מוצא את מק'ליין הוא מנסה להורגו, אבל הלה מצליח לסכל את ניסיון זה ולהרוג את התוקף. מק'ליין מצליח להשיג את מכשיר הקשר הדו-כיווני של הפושע ומנסה לקרוא לעזרה באופן נואש. ניסיונותיו נתקלים באי אמון של המשטרה המקומית, החושדת שהוא מנסה לדווח דיווחי שווא. גרובר מזהה את הניסיון של מק'ליין לקרוא למשטרה מהגג ושולח את סגנו האכזרי, קרל (אלכסנדר גודונוב) ושני טרוריסטים נוספים לעצור את מק'ליין. בנקודה זו נחשף כי טוני היה אחיו הצעיר של קרל וכי כעת קרל שואף לנקמה. רק כשהמשטרה שומעת את קולות הירי של שלושה מאנשיו של גרובר שתוקפים את מק'ליין, הם מחליטים להגיב. לרוע מזלו של מק'ליין, הכנופיה של גרובר קולטת את השיחה שלו, והיא מציבה בלובי טרוריסט אמריקאי שעובד עימם כדי שיתחזה למאבטח וייפטר מהמשטרה.
בזמן שמק'ליין נלחם על חייו, השוטר אל פאוול נשלח לחקור את המתרחש בבניין ומתרשם כי הכול תקין. אחרי שמקליין הורג עוד שני חברי כנופיה, הוא נחרד לגלות שהשוטר שאמור להיות הסיכוי האחרון שלו לעזרה, עוזב. בניסיון נואש אחרון, מק'ליין זורק את אחד הפושעים המתים על מכוניתו של פאוול ויורה עליה ובכך מכריח את השוטר לקרוא לתגבורת.
עם הוכחה ודאית להתקפת טרוריסטים, משטרת לוס אנג'לס מגיבה בכוח מלא, דבר שמשחק לידיו של הנס גרובר, שתכניתו הייתה לפרוץ לכספת על ידי גרימה לרשויות לעזור להם ללא כוונה בפריצה ולאחר מכן במילוט. התכנית של הכנופיה מוכיחה את עצמה כשה-FBI מנתק את החשמל לבניין ובכך מאפשר לגרובר לעקוף את האטימה האלקטרומגנטית האחרונה ולהיכנס לכספת. לרוע מזלו של גרובר, ג'ון מק'ליין, כתגובה לחוסר היכולת של המשטרה המקומית, נאלץ להילחם בטרוריסטים בעצמו מבפנים. כששניים מהטרוריסטים יורים על כוחות המשטרה טילים נגד טנקים מספר קומות מתחת לקומה בה הוא נמצא, מרכיב מק'ליין פצצה תוצרת בית תוך שימוש בנפצים שלקח וזורק אותה עליהם והורג אותם. בנוסף על כך אליס, אחד מעמיתיה לעבודה של הולי, מנסה לנהל משא ומתן עם מק'ליין ומבקש ממנו למסור לגרובר את הנפצים, אך גרובר מוציא אותו להורג כשהוא נכשל.
בסופו של דבר נפגשים במקרה מק'ליין וגרובר, שמעמיד פנים כאחד מבני הערובה שהצליח להימלט, וגרובר מצליח להרוויח זמן ולקרוא לקרל ולחבריו כדי שיהרגו את מק'ליין. בקרב יריות שמתפתח ביניהם, גרובר מצליח להשיג חזרה את הנפצים. אך מק'ליין מצליח להרוג את שני חבריו של קרל ולברוח כשהוא פצוע ברגלו. כשהוא מגיע לגג מק'ליין מבין את התכנית של הכנופיה שכוללת את פיצוץ הגג כשכל בני הערובה עליו. בנקודה זו קרל תופס את מק'ליין וביניהם מתפתח קרב מכות שבסופו מק'ליין מצליח לתלות את קרל עם שרשרת. הוא מצליח להוריד את כל בני הערובה מהגג ובקושי מצליח לשלשל את עצמו מהגג כשגרובר מפוצץ אותו. במקביל להתרחשויות אלה, כתב טלוויזיה הולך לבית ילדיו של מק'ליין על מנת להשיג סקופ עיתונאי. כאשר הכתבה משודרת בטלוויזיה גרובר מבין שהולי היא אשתו של מק'ליין ולוקח אותה כבת ערובה על מנת לסכל את ניסיונותיו של מק'ליין לעצור אותו.
הסרט מסתיים בכך שמק'ליין, מוכה וחבול, מתעמת עם גרובר בפעם האחרונה. מק'ליין מצליח להרוג שניים משלושת חברי הכנופיה שנותרו בחיים, להעיף את גרובר מהמגדל ולהציל את אשתו. כשהם יורדים ביחד מהבניין הוא נפגש לראשונה עם פאוול פנים מול פנים. קרל, שכפי הנראה שרד בפיצוץ והיה החבר האחרון בכנופיה שנותר בחיים, מחולץ מהבניין על אלונקה אבל מצליח להתרומם ממנה ומכוון את רובהו למק'ליין במטרה להרוג אותו, ואז נורה למוות על ידי פאוול, פעולה שמצילה את חייו של מק'ליין.
מוזיקה
כל המוזיקה נכתבה והולחנה בידי מייקל קיימן.
כתר ג'ורג', נסיך ויילס
כתר ג'ורג', נסיך ויילס (באנגלית: Crown of George, Prince of Wales) יוצר בין השנים 1901–1902 עבור ג'ורג', נסיך ויילס (לימים המלך ג'ורג' החמישי).
היסטוריה ותיאור הכתר
הכתר יוצר עבור יורש העצר, ג'ורג' נסיך ויילס, עבור טקס ההכתרה של אביו, המלך אדוארד השביעי בשנת 1902.
בעת טקס ההכתרה של ג'ורג' עצמו (כמלך ג'ורג' החמישי, בשנת 1911 לבש בנו, אדוארד, את הכתר. כאשר המלך אדוארד השמיני ויתר על כיסאו בשנת 1936 ויצא לגלות בצרפת הוא לקח עמו את הכתר (בניגוד לחוק האוסר על הוצאת תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת משטחי הממלכה).
כיום מוצג הכתר בבית התכשיטים שבמצודת לונדון.
מרידה (מקסיקו)
מרידה (בספרדית: Mérida ) היא בירת מדינת יוקטן במקסיקו.
היסטוריה
מרידה נוסדה בידי פרנסיסקו דה מונטחו אי לאון וכמה מאות ספרדים נוספים ב-6 בינואר 1542 על חורבותיו של יישוב של בני המאיה בשם "ט'חו" (T'hó), שהיה המרכז של בני המאיה באזור יוקטן. היא נקראה על שם העיר מרידה בספרד, שהייתה מקום מוצאם של חלק מהמייסדים. מרידה הפכה תוך זמן קצר למרכז המנהלי הקולוניאלי של אזור יוקטן.
העיר צמחה במאה ה-19 הודות לתעשייה מפותחת סביב גידול הצמח אנקן (henequen), שהוא מין של אגבה שמעליו מפיקים סיבים להכנת חבלים, מה שהפך אותה לאחת הערים העשירות במקסיקו.
חינוך
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האוטונומית של יוקטן, אוניברסיטת אנאוואק מאיאב והאוניברסיטה הטכנולוגית המטרופוליטנית.
תחבורה
את מרידה משרת נמל התעופה הבינלאומי מנואל קרסנסיו רחון, המציע טיסות לערים מרכזיות במקסיקו ולמספר יעדים נוספים באמריקה הצפונית.
גידה ספנדמאגר
גידה ספנדמאגר (הוצאה להורג בשנת 1543) הייתה אישה דנית שהואשמה כמכשפה. היא הייתה אחת הנשים הראשונות שהוצאו להורג בסקנדינביה בעוון כישוף.
רקע
ב-1543 המלך כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק צייד צי מלחמה של 40 ספינות כדי לצוד את הצי המלכותי ההולנדי סמוך לחופי נורווגיה ולגרשו חזרה להולנד. מחוץ לאלסינור הצי נתקע בים רגוע, וכל היוזמה נכשלה. את האשמה לכישלון זה הטילו על ספנדמאגר, אשתו של סוחר, שלכאורה אספה קבוצת מכשפות בעמק מחוץ לעיר, והפעילה כישוף על הספינות. ספנדמאגר נעצרה ונחקרה בעינויים.
משפט
המשפט נגד גידה הוביל להאשמתם של מספר אנשים בשנים 45–1543 בהטלת כישוף על ספינותיו של המלך, כך שלא תהיה רוח במפרשיהן. במשפטה כיהן המושל המלכותי אסקה בילדה. היא הודתה באשמה במהלך העינויים, והצביעה על מספר אנשים, ביניהם נשים וגברים וכן כמרים, מה שהוביל להתרחבות של משפט המכשפות, מכיוון שלקחו את דברים ברצינות יתרה. היא גם אמרה שהכישוף לעולם לא יוסר, אלא אם כן ירשו לה להסירו בעצמה. האנשים שהיא הפלילה נעצרו ועונו "כל כך קשה שגפיהם פורדו מגופם", אבל אף אחד חוץ מגידה לא הודה באשמה. אחת הנשים שוחררה לאחר שניתן לה אליבי על ידי אזרחי העיר. בנובמבר 1543, המלך דרש שהמכשפה העיקרית, קרי גידה, תישרף על המוקד. נראה שהיא נחקרה ועונתה במשך זמן מה לפני שבוצע גזר הדין.
הקשר
המקרה של גידה ספנדמאגר היה הראשון מבין שלושה מקרים מפורסם בהם אסונות הואשמו על כישוף והובילו למשפטי מכשפות בדנמרק. ב-1566, מספר אוניות דניות טבעו בסערה סמוך לגוטלנד; נשים מקופנהגן הואשמו בגרימת הסערה כדי שיוכלו לשמור לעצמן מספר דברים אשר הושארו בחזקתן על ידי רב חובל אחד של הספינות הטבועות. הנשים נעצרו והועלו על המוקד. בשנת 1589, כמה נשים מקופנהגן הואשמו בגרימת סערה, אשר הסיטה מדרכה את הצי שהיה אמור לקחת את אן נסיכת דנמרק לחתונה שלה עם המלך ג'יימס השישי של סקוטלנד, והגיע לנורווגיה במקום זאת.
היה זה אחד ממשפטי המכשפות הראשונים בדנמרק, אחרי המשפטים של קרן גרוטס ובודיל לוריצן, אשר נשרפו על המוקד בסטגה ב-1539. היה מקרה קודם בשנת 1530, שבו הנשים של לארס קילינג ויורגן אולסן נשרפו על המוקד בבורנהולם, אבל האי היה באותה העת (1525-75) בשלטונו של ליבק.
איימי טיגרדן
איימי רישל טיגרדן (באנגלית: Aimee Richelle Teegarden; נולדה ב-10 באוקטובר 1989) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. מוכרת בעיקר בשל תפקידה בתור ג'ולי טיילור בסדרת הטלוויזיה "אורות ליל שישי" ברשת NBC ובזכות הופעתה בתור אמרי וויטהיל בסדרת המדע-בדיוני "חוצה כוכבים" ברשת The CW.
ביוגרפיה
טיגרדן נולדה בעיר דאוני, קליפורניה. היא סיימה את לימודי התיכון באמצעות לימודים עצמאיים בגיל שש עשרה.
קריירה
היא דיגמנה למספר קמפיינים כולל טומי הילפיגר, הוליסטר ואולד נייבי וביצעה מספר הופעות משחק טלוויזיוניות בין היתר בסדרות "פשע מן העבר", "מדריך ההישרדות של נד" ו-"האנה מונטנה". בשנת 2006 הצטרפה לקאסט של הסדרה "אורות ליל שישי" מבית רשת NBC, שם שיחקה את ג'ולי טיילור, בתו של קייל צ'נדלר ועל תפקיד זה זכתה בפרס הוליווד הצעירה.
היא הייתה שופטת בתחרות מיס נוער ארצות הברית לשנת 2007 ובשלב שאלת השופטים היא שאלה את נציגת דרום קרוליינה "סקרים מראים כי חמישית מהאמריקאים אינם יודעים היכן נמצאת ארצות הברית על מפת העולם, מה את חושבת על כך", שאלה שסוקרה רבות בתקשורת עקב התשובה הלא שגרתית שנענתה "אני חושבת שהחינוך ומוסדותיו צריכים לשרת רק את האמריקאים".
בשנת 2009 התארחה בשלושה פרקים מתוך סדרת הנעורים "90210" בתור רונדה, תלמידה בתיכון מערב בוורלי הילס היוצאת עם אית'ן וורד, לאחר מכן היא גם הופיעה בפרק בסדרה "CSI", ושיחקה בתפקיד קטן בסרט המוזיקלי "העידן המושלם לרוקנרול" לצד קווין זגרס. שיחקה גם בסרט האימה "למכירה על ידי בעלים" לצד רייצ'ל ניקולס.
בשנת 2011 טיגרדן שיחקה בסרט האימה "צעקה 4", בתפקיד הראשי בסרט הנעורים של דיסני "נשף סיום" ובסרט "תחתית החושך" עם דניס קווייד ודבון ורקהייזר.
בשנת 2014 שיחקה את הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה "חוצה כוכבים" ברשת The CW, שירדה לאחר 13 פרקים.