cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמינודונטיים
בני משפחה זו היו דומים במראם לטפיריים או להיפופוטמיים יבשתיים ומעט משוריינים, אך היו דווקא קרוביהם של הקרנפים. חלקם היו גם בעלי חדק קצר כמו של טפיר ולרובם היו לסתות שריריות מאוד וניבים גדולים בפיהם, אשר דימו להם מראה היפופוטם. עצמות הרגליים שלהם היו כבדות, כך שייתכן שחיו בביצות ואולי גם שחו ברוב הזמן. בניגוד להיפופוטמים הם היו בעלי ארבע אצבעות ברגליהם ולא שתיים.
מינים אלה חיו בביצות וביערות הקדומים של האוליגוקן ונכחדו עקב ההתייבשות של סוף התקופה או עקב תחרות עם מיני פרסתנים מוצלחים יותר כמו קרנפים אמיתיים.
מטמינודון
יונק זה דמה במראהו להיפופוטם, אך למעשה היה קרובו של הקרנף. הוא היה מגדולי היונקים באזור בו נמצא, כשהמין הגדול ביותר, Metamynodon planifrons, הגיע לאורך של 4 מטר ולמשקל 2 טונות. הוא כנראה רעה בביצות כמו היפופוטם והיה בעל עיניים בקדמת הגולגולת כמותו. עם זאת הלסתות שלו היו קטנות יותר והפרסות הכילו 4 אצבעות. שרירי הצוואר היו חלשים יחסית והרגליים היו חזקות מאוד, מה שעזר לו לחיות באדמות בוציות. ממבנה הלסתות שלו מוכיח שניזון מצמחייה מיימית קשיחה.
דניס לואיס
דניס לואיס (באנגלית: Denise Lewis, OBE; נולדה ב-27 באוגוסט 1972) היא אתלטית בריטית בעבר. היא אלופה אולימפית (סידני 2000), סגנית אלופת העולם פעמיים ברציפות (אתונה 1997 וסביליה 1999), אלופת אירופה (בודפשט 1998) ופעמיים ברציפות אלופת משחקי חבר העמים הבריטי (ויקטוריה 1994 וקואלה לומפור 1998) בקרב שבע.
ביוגרפיה
לואיס נולדה בווסט ברומיץ'.
במשחקי חבר העמים שנערכו בוויקטוריה, קנדה בשנת 1994 זכתה לואיס במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6,325 נקודות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה לואיס בקרב שבע במקום שביעי בתוצאה של 6,299 נקודות.
מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה לואיס במדליית ארד בקרב שבע בתוצאה של 6,489 נקודות, אחרי ע'אדה שועאע מסוריה (6,780 נקודות) ונטליה סזנוביץ' מבלארוס (6,563 נקודות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 23 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.33 מטר.
סגנית אלופת העולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכתה לואיס במדליית כסף בקרב שבע בתוצאה של 6,654 נקודות, אחרי זאבינה בראון מגרמניה (6,739 נקודות) ולפני רמיג'יאה נזרובינה מליטא (6,566 נקודות).
אלופת אירופה
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 זכתה לואיס פעם נוספת במדליית כסף בקרב שבע בתוצאה של 6,724 נקודות, אחרי אוניס בארבה מצרפת (6,861 נקודות) ולפני ע'אדה שועאע (6,500 נקודות).
אלופה אולימפית
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה לואיס במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6,584 נקודות, לפני ילנה פרוחורובה מרוסיה (6,531 נקודות) ונטליה סזנוביץ' (6,527 נקודות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 סיימה לואיס במקום חמישי בקרב שבע בתוצאה של 6,254 נקודות.
באולימפיאדת אתונה (2004) סבלה לואיס ממספר פציעות ופרשה מהתחרות קרב שבע לאחר הקפיצה לרוחק, המקצוע החמישי.
קמי ברץ
קמי ברץ (נולד ב-7 באפריל 1957) הוא עורך דין ובעל משרד עורכי דין המתמחה בנזקי גוף, נפגעי תאונות דרכים, תאונות עבודה ומפגעים, צוואות וירושות.
בעבר, שדרן ספורט ברשת ב' של קול ישראל.
ביוגרפיה
קמי (קמואל) ברץ נולד בחדרה ליעקב ולוטי ברץ. בצעירותו שיחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חדרה. בשירותו הצבאי שימש כמדריך בבית הספר לקצינים, כמ"פ בחיל ההנדסה וכמפקד בפנימיה הצבאית תל אביב והשתחרר בדרגת רב-סרן.
ברץ בעל תואר במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ובעל משרד עורכי דין המתמחה בעיקר בנזקי גוף ופיצויים לנפגעי תאונות דרכים ותאונות עבודה.
ברץ הוא בן זוגה של העיתונאית סמדר פלד.
קריירה עיתונאית
ברץ עבד כשדרן ספורט בקול ישראל משנות השמונים ועד שנת 2014, בעיקר בתוכנית "שירים ושערים". במסגרת עבודתו שידר בין היתר מהמשחקים האולימפיים בביג'ינג ובלונדון ומשחקי כדורסל של מכבי תל אביב ביורוליג.
בין השנים 1995–2000 שימש מפיק ועורך שידורי הרדיו של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. בתפקידו זה ערך והגיש במשך כחמש שנים את יומן החדשות "רק שנייה" ששודר מדי יום בכל תחנות הרדיו האזוריות.
ברץ שימש שנים רבות גם ככתב ועורך במספר מקומונים והיה בין היתר ממקימי העיתון "צומת השרון" וכיהן כסגן עורך העיתון, כעורך החדשות וכעורך מדור הספורט.
האדם האמפיבי
האדם האמפיבי (ברוסית: Человек-амфибия) הוא סרט סובייטי שהופק על ידי אולפני הסרטים לנפילם ב-1961. הוא הפך לשובר קופות בברית המועצות (למעלה מ-65 מיליון צופים). הסרט מבוסס על רומן של אלכסנדר בלייב באותו שם. הפופולריות של הסרט הפכה אותו לסרט סובייטי קלאסי, שמוקרן גם 50 שנה לאחר הפקתו.
לצילום הסרט היה צורך בצילומים תת-מימיים רבים והיו ספקות לגבי היכולת הטכנית לבצע אותם. התסריט הוכן כבר בסוף שנות ה-40 אך אף במאי קולנוע לא היה מוכן לגשת ליישומו. גם בארצות הברית היה רעיון לצלם את הסרט אך גם הוא לא מומש. בסוף שנות ה-50, לאחר התייעצות עם המומחים והספורטאים הוחלט להתחיל בצילומים. הצילומים התת-מימיים בוצעו בים השחור לחופי חצי האי קרים. השחקנים הראשיים עברו קורס צלילה וביצעו רוב הסצנות בעצמם.
ראשי תעשיית הקולנוע הסובייטית לא האמינו בהצלחת הסרט, אך לאחר תחילת ההקרנות התברר שהוא זכה להצלחה גדולה.
עלילה
דייגים ומחפשי פנינים בבואנוס איירס מפחדים מ"שד הים" - ייצור בדמות אדם שיכול לשהות מתחת לפני הים במשך תקופה ארוכה. איש העסקים פדרו זוריטה (מיכאיל קוזקוב) מעוניין ללכוד את היצור ולאלף אותו למציאת פנינים גדולות. "שד ים" זה הוא בחור צעיר שבילדותו עבר ניתוח מסובך להשתלת זימים של כריש. הוא לא מכיר את העיר ורוב הזמן מבלה בים או בבית של הרופא המנתח שלו, סלבטור. במהלך שחייה בים הבחור מציל בחורה צעירה בשם גוטיארה (אנסטסיה ורטינסקי שהייתה בת 17 וזו היה התפקיד הראשון שלה בקולנוע) ומתאהב בה, אך אביה לוחץ שהיא תתחתן דווקא עם זוריטה. לאחר מספר ניסיונות, זוריטה מצליח ללכוד את הבחור ושם אותו בחבית עם מים מזוהמים. גוטיארה מצילה אותו, אך יכולתו לנשום באוויר נפגעה והוא חייב מעתה לשהות במים בלבד.
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2016
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד נערכו ב-29 באוקטובר 2016 לאחר פיזורו המוקדם של הפרלמנט בעקבות הפגנות המוניות שהתקיימו כנגד הממשלה.
מערכת הבחירות
54 ממושבי הפרלמנט מולאו בידי אזרחים שנבחרו במחוזותיהם ו-9 נוספים אחרים חולקו באופן יחסי בין המפלגות שצלחו את אחוז החסימה בבחירות העומד על חמישה אחוזים.
המפלגות
המועד האחרון להגשת רשימה להתמודדות היה 14 באוקטובר 2016.
קמפיין
ב-2 באוקטובר 2016, זיגמונדור דייוויד, מנהיג המפלגה הפרוגסיבית הוחלף בידי סיגורד אינגי.
עונת 1984/1985 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל
עונת 1984/1985 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל הייתה העונה ה-28 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-21 בספטמבר 1984 ותחרות הסתיימה ב-3 באפריל 1985. בתחרות השתתפו 25 קבוצות. בתחילת התחרות התקיימו משחקים בשיטת הנוקאאוט בהם נקבעו 6 עולות לבית הגמר. בבית הגמר התקיימו שני סיבובים. בסוף העונה ב-3 באפריל בפיראוס התקיים משחק הגמר.
מהלך התחרות
בשלבים המוקדמים נקבעו 6 עולות לבית הגמר.
ישראל בתחרות
מכבי תל אביב בשלב הראשון של המוקדמות ניצחה את סטיאווה בוקרשט הבלגית 114:103 ו-131:88. בשלב השני של המוקדמות היא ניצחה את סונאייר אוסטנדה היוונית 80:90 ו-135-75. את בית הגמר היא סיימה במקום השלישי.
סנזיינה
סנזיינה (ברומנית: Sânziană), המכונה גם דרגאיקה (Drăgaica), היא יצור מיתולוגי רומני, קוסמת טובה מהסוג המכונה יילה, שהופכת לקוסמת רעה, אם לא מכבדים את יום חגה ב-24 ביוני.
סנזיאנה הוא גם שמו של צמח בעל פריחה צהובה-מוזהבת הפורח בתקופת חג הסנזיאנות, אשר פרחיו משמשים לחליטת תה ולהאכלת בעלי חיים. הצמח גדל גם בישראל ושמו דבקה אמיתית (Galium verum). בחג נוהגים לקשט את חזיתות הבתים בזרים של פרחי סנזיאנה.
אטימולוגיה
בנצרות 24 ביוני הוא יום חגו של יוחנן המטביל ומכאן נגזר השם sanctus Joannes (יוחנן הקדוש בלטינית), ששובש בהמשך, sînt Joane, sînjuene, sînziene. ביום חג זה רוקדות האיכרות, והצעירה שנבחרת לרוקדת המצטיינת קרויה Drăgaica (דרגאיקה), שם שנגזר מהמילה dragă, שפירושו "יקירה".
מקורות ומנהגים
על פי האתנולוגים הרומנים המנהג הזה קדם לנצרות ומקורו בחג של אל השמש, שנחוג בתקופה בה השמש בשיא חוזקה (לקראת היום הארוך ביותר בשנה) והסנזיינות היו כוהנות השמש, שחיו ביערות ושרתו את אלת הציד דיאנה. הסנזיינות עוברות בלילה ונותנות כוח לאנשים, בעלי חיים וצמחים.
על פי המנהג, מפרחי הסנזיינות קולעים זרים וזורקים אותם אל גגות הבתים. אם הזר נשאר על הגג, זה מבשר חיים ארוכים ואם הוא נופל מהגג יש בכך בשורה רעה. מי שאינו מכבד את הסנזיינות על ידי לקיחת חלק במנהגים יענש על ידן בסופות, ברד והרס התבואה. את פרחי הסנזיינה יכולים לאסוף רק ילדים או נשים אחרי גיל הבלות, אחרת הם מאבדים את התכונות המגינות.
בחבל מרמורש הבחורות מתרחצות לקראת החג במים זורמים ולקראת בוקר מרטיבות את גופן העירום בטל הבוקר - מנהג זה מבטיח להן שיהיו להן ילדים. צעירות לא נשואות שמות על ראשן זרי סנזיינה, כדי שבשנתן יחלמו על המיועד להן. במרמורש מקובל גם לקלוע זרי סנזיינות בצורת צלב, לקדש אותם בכנסייה ולאחר מכן להניח אותם בצמתים בקרבת הכפר, כדי להבטיח צמיחת התבואה.
עלית קרייז
עלית קרייז (נולדה ב-18 ביוני 1967) היא אמנית מיצג ושחקנית ישראלית-אנגלייה.
קורות חייה
עלית קרייז נולדה בלונדון וגדלה ברמת אפעל. אביה יליד ישראל ואמה ילידת וינה. התאהבה במשחק ותיאטרון כשלמדה בחוג דרמה של צביה הוברמן לקראת סוף בית הספר היסודי. לאחר שירותה הצבאי נקרתה, באופן מקרי, לחזרות של הצגתו של חנוך לוין להצגה "נכנע ומנוצח" (בה שחקו משה איבגי, ג'יטה מונטה, תחיה דנון ושמוליק לוי) ונטלה חלק בתהליך החזרות כאחת מרקדניות הרקע, שלבסוף לא השתתפו בהצגה כשהושלמה. אולם בעקבות היכרות מקרית זו עם חנוך לוין, ובעידודו, נרשמה ללמודים בסטודיו למשחק ניסן נתיב (1988–1991). בכיתתה למדו בין השאר אודליה מורה-מטלון, אורנה בנאי, צחי גראד ושלמה פלסנר. הצגת הסיום של מחזור זה הייתה "נעורי ורדה'לה", פרי עטו של חנוך לוין, בבימויו של יובל זמיר, שבה שיחקה קרייז בתפקיד האמא.
בתום לימודיה שיחקה בתפקיד קלרה איינספורד היל בהצגה "פיגמליון", מאת ברנרד שו, בבימויו של טל רובינשטיין בתיאטרון הקאמרי (1991). ובמקביל שיחקה בשתי הצגות לנוער נגד סמים. ב-1992 שיחקה בהצגה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר, בבימויו של לסלאו מרטין, בתיאטרון הבימה. ב-1993 שיחקה ב"כובע הקש האיטלקי" פרי עטו של אז'ן לביש, בבימויו של אהרון אלמוג, בתיאטרון חיפה. באותה שנה שיחקה בסרטי הקולנוע "זהר", בבימויו של ערן ריקליס ו"מנת יתר", בבימויו של שמואל אימברמן.
ב-1995 עלית קרייז עברה לחיות בלונדון. הצגת הפרינג' הראשונה שבה שיחקה שם הייתה של מייקל אלמז' After Intimacy, שהייתה מבוססת על סרט. במשך שנתיים שיחקה במספר רב של הצגות פרינג' וoff west end, בין השאר בתיאטראות BAC ,Tricycle. אחר-כך הצטרפה לפרויקט The Warp, הצגה שארכה 24 שעות, בבימויו של איש התיאטרון המהפכני קן קמפבל (Ken Campbell). קרייז הופיעה על הבמה במשך 16 שעות רצופות. ההצגה חשפה 20 שנים מחייו הסוערות והמסועפות של אומן ופילוסוף היפי והחבורה שהתאגדה סביבו. בהצגה שחקו בין השאר נינה קונטי, בתו של טום קונטי, אלן קוקס, בנו של בריאן קוקס, בן בייטס בנו של אלן בייטס. החזרות להצגה נערכו בבית מלון לא פעיל במשך עשרה ימים כמעט ללא שינה כשכל יום נערמים דפים חדשים של טקסטים לשינון. The warp נהפכה יותר מאוחר להצגת קאלט שהופיעה בגרסאות משתנות מדי שבועיים ב-London Bridge.
ב-1997 הצטרפה עלית קרייז לקבוצת הפרפורמנס ארט הוותיקה – People Show, אשר התחילה את דרכה האוונגרדית ב-1966. The people show משלבת אומנים מתחומים שונים, היוצרים מופעים רב תחומיים בחללי תיאטרון וחללים אלטרנטיביים, ועובדים ללא במאי. שמות הצגות הקבוצה הן מספורן ברצף יצירתן בסדר עולה. קרייז הייתה פעילה the people show במשך שבע שנים ויצרה עמם מופעים, ביניהם מופעי site specific.
A2Company
באחת מהצגות הראשונות בהן השתתפה בלונדון "סיפורי אלף לילה ולילה" בתיאטרון BAC (Battersea Arts Centre), פגשה עלית את השחקנית האיטלקייה-אנגלייה אנטון מירטו (Anton Mirto). השתיים החליפו דעות אומנותיות משותפות ועקבו זו אחר עבודתה של זו במשך שנתיים עד אשר החליטו שהן רוצות לחבור יחד וליצור משהו מקורי משלהן. ב-1999 הן הקימו את קבוצת המופע הבין-תחומית A2 Company, וייצרו ביחד כעשרה פרויקטים רב-תחומיים מגוונים, איתם הופיעו במספר ערים באירופה. בין היתר הוזמנו ליצור עבודות לסטודיו של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, המרכז לאומנות מודרנית ICA, המרכז למחול The Place, העבירו סדנה ליצירה אישית במוזיאון הטייט מודרן לונדון. באירופה הופיעו בפסטיבלים בברצלונה (Grec Festival), דורטמונד (Off Limits Festival) גלאזגו (National Review of Live Arts), לוביינה (City of Women Festival), וינה (WUK).
?Miss, did it hurt when you fell down from heaven
זוהי העבודה הראשונה של A2Company. עסקה בייצוגה של האישה בחברה המודרנית. בניסיון להבין את צורת היחסים בין האנשים והפער בין האישיות שהם מציגים כלפי חוץ לבין זו שנמצאת בפנים. במיצג הן חקרו מגוון רגשות חוזרים ונשנים בעלי אופי מסרס. מאז 1999 הן חידשו את miss שש פעמים, כל פעם בהתאם לשינויים שחלו בחייהן לאורך השנים – כמו יומן חי.
במהלך העבודה על הופעה זו, הן המשיכו ללכת לאודישנים לפרויקטים אחרים, באחד מהם קרייז הזמינה את הבמאי לצפות במיצג, התברר שהוא היה המנהל האומנותי של פסטיבל british visual בתיאטרון BAC, הוא אהב את המופע והזמין את קרייז ומירטו להופיע בפסטיבל. כעבור שלושה חודשים ההצגה נבחרה להשתתף באותו התיאטרון בפסטיבל best of british visual festival.
צורת עבודתן
הן שואלות שאלות ומנסות למצוא שפה אומנותית שתחקור את השאלות הללו ותבדוק כיצד הן נוצרו. הן מנסות לחשוף את הרגשות, המניעים והרעיונות הנסתרים על-פני השטח כדי לדעת מה מניע אותנו וכך להתמודד איתו טוב יותר וליצור דרכי התמודדות חדשות. לרוב הן נוהגות לעבוד עם אנשים שאינם שחקנים, מתרבויות, דתות ורקעים שונים.
?Do you want this once again
זהו המופע השני. הוא היה פתיחה של סצנה אחת מ-Miss שביטאה בהומור רב את הפחד שלנו מזקנה הפרפורמנס עוסק בהשתלטותה של תרבות המיידיות, תוך כדי התעלמות מהמחיר החברתי שהיא גובה. העבודה נעשתה עם אישה בת 86 בשם ג'ין.
all those people i have met
עבודה החוקרת את הצורה שבה אנשים מקטלגים אנשים אחרים בהשפעת מערכת השקפות שמוטמעות בהם דרך חינוך וקודים חברתיים ותרבותיים.
הן עבדו עם שישה אומני וידאו ועם שלושה עשר אנשים מגיל חמישה חודשים ועד גיל שמונים שהתגוררו בקרבת התיאטרון: עיוור, עקרת בית, הומלסית, תיירת, 3 ילדות קטנות ותינוקת בת חמישה חודשים בתוך קופסאת קרטון.
I would like to say sorry
לאורך שעה התנצלו לסירוגין אנטון ועלית על כל הדברים שאי פעם עשו או לא עשו ועל אלה שאחראים הפוליטיקה, הדת וסגנון החיים המודרני. ההתנצלויות היו מוקלטות והושמעו מתוך cd players שהוחזקו על ידי האומנויות. העבודה הוצגה במסגרת (London international festival theatre) LIFT ואחר כך בגלאזגו National review of live arts.
Private view
מיצג אשר בדק את היחס בין הסיבה לתוצאה וכיצד כל פעולה ולו הקטנה ביותר יכולה להשפיע על חיינו. העבודה נוצרה במהלך שבעה ימים עם עשרה אנשים בגילאים שונים. במשך 3 שעות, ישבו גברים לחלופין על כיסא ופוצצו פלסטיק לאריזה, רעש הפיצוץ הועצם באמצעות מגבר. עשרה אנשים שכובים על רצפת הגלריה היטלטלו כל פעם שנשמע קול פיצוץ והקהל הוזמן לקחת בכך חלק.
The future of Death Part I
ב-2004 הוזמנו a2company על ידי תיאטרון ”פארק דה לה וילט" בפריז לשלושה חודשים של שהות במקום ליצירת עבודה מקורית על פי בחירתן. הן החליטו לחקור את הפחד האנושי הגדול ביותר: מוות, סוף, על מנת לבדוק אם התגברות על פחד זה הייתה משנה את בחירותינו בחיינו והייתה מאפשרת דרך חיים אחרת. במשך חודש הן ישבו עם חולים סופניים בהוספיסים וערכו אתם סדנאות וידאו על פי בקשתם ויכולתם הפיזית והרגשית של החולים. לבסוף העלו מופע/פרזנטציה של מחקר זה "Toujours Sans Titre” שכלל רשימה ארוכה של שאלות פילוסופיות ואישיות, אשר על פי דמיונן, עולות במוחם של חולים סופניים בשוכבם ליד החלון במיטת חוליים בהוספיסים.
בחוזרן ללונדון ב-2005 המשיכו את חקירתן בנושא היחס הבלתי אמצעי בין חיים למוות וייצרו עבודת מיצג משולבת בICA אשר נקראה “The future of death” : חמש שעות של מיצג סטטי בו ישבו מדי שעה עשרה אנשים שונים בגלריה והחזיקו בידם תמונה ממוסגרת של אדם מת שהיה יקר לליבם. הקהל התבונן בהם מכל מרחק שבחר ויכול היה להתקרב ולשאול אותם שאלות.
מיצג חי בן חמישים דקות אשר בו ארבעים אנשים מגילאים ורקעים שונים (וללא ניסיון קודם) קוברים עצמם זה תחת זה תחת ערימות אדמה לנגד עיני הקהל.
מאז הציגו a2company את the future of death בחמש ערים נוספות באירופה: וינה, ליובליאנה, לנקסטר, דורטמונד וירושלים.
קרייז שהתה באנגליה משנת 1995 עד לשנת 2005, אז שבה להתגורר בישראל, אולם המשיכה לטוס להופעות באירופה ולהמשיך ליצור עבודות חדשות במסגרת a2company
ביניהן :
About Blindness
הוכן לבית האופרה המלכותית (2007): אשר קרא להתבונן בפרטים וביופי הקיומי, מעבר למה שחונכנו, הורגלנו, והותננו לראות.
Tights
נוצר ב-2007 ל-The Place: כשפניהן מכוסות בגרבוני טייטץ שחורים, שהתנשאו לגובה שישה מטרים, נעו אנטון ועלית בחלל ויצרו בו צורות וקווים שביטאו מצבים נפשיים שונים.
ב-2010 הן שבו לווינה וקשרו אנשים מרקעים וגילאים שונים לארכיטקטורה עירונית במקומות שונים בעיר ויצרו קווים אלטרנטיביים ואנושיים בנוף העירוני המשתנה, בעבודה שנקראה ”and it went every where.”
עבודות עצמאיות
פרט לעבודות הפרפורמנס עם אנטון מירטו, קרייז יצרה עבודות מיצג עצמאיות לתיאטרון תמונע.
אני רוצה לבקש סליחה
חמש עשרה דקות מעכשיו
מיצג משותף עם האומנית מיכל דביר הבודק את יחסנו לגוף על פי קודים חברתיים מודרניים. במייצג זה הופיעה עלית כשהיא בחודש תשיעי להריונה.
My name is luca
מיצג החושף את הפחדים, הכאוס והאושר של אישה בהופכה לאם. בהשתתפות תינוקה, אז בן 3 חודשים.
Hey Britney
מאת ובבימוי יאיר ורדי: דיון במערכת היחסים בין פרפורמרית העומדת על במה חשופה לקהל שלה. העבודה מסרטטת וחושפת את הרצון האנושי לקשר, אהבה והערכה באמצעות במה, דרך העיניים של תרבות הפופ.
החל מאוקטובר 2012 היא משחקת ב"פרייבט קולקשיין", הצגתם של יאיר ורדי, נאוה צוקרמן וניצן כהן, בתיאטרון תמונע.
משחק בטלוויזיה ובקולנוע והוראה
קרייז שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה Fugee Girl בערוץ 4 הבריטי, ובפיצ'ר (סרט עלילתי באורך מלא) : Every” one is happy” אשר נכתב במשך שבוע אחד על ידי סיימון בופוי (Simon Beaufoy), כותב התסריטים של הסרטים "ללכת עד הסוף" ו"נער החידות ממומביי" ובתפקיד אורח ב"ג'ייסון והארגונאוטים" של ערוץ הולמרק.
בישראל שיחקה בתפקידי אורח בכמה סדרות טלוויזיה: המיוחדת, אלכס בעד ונגד, גירושים נפלאים, חשופים.
בשנת 2009 שיחקה קרייז באחד מארבעת התפקידים הנשיים המרכזיים בסרטו של משה איבגי "וביום השלישי". היא גילמה את דמותה של שרה, חוקרת מס הכנסה קשוחה רודפת צדק. קרייז זכתה בפרס השחקנית הראשית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים ביחד עם שְלוש השחקניות המרכזיות האחרות: אפרת בן צור, הילה פלדמן וגל סלומון.
בלונדון עלית העבירה סדנאות במסגרות שונות, ביניהן: Young Vic Summer School (youth), London School of Speech and Drama, Manchester Contact Theatre (youth). Lilyan Baiilys (old people group), East London Dance, מוזיאון טייט מודרן.
בארץ, לימדה ב-2008 יצירה אישית בבית הספר "מנוע חיפוש" של איציק ג'ולי. כיום מלמדת קורס “אומנות תלויית מקום” בבית הספר מנשר לאמנות.
ב-2012 יצרה בשיתוף תלמידי המחלקה למשחק ותיאטרון מיצג, בשיתוף קהל, בשם Q לפסטיבל "תלוי במקום", אשר הוצג בקומת השרות בבית עיריית תל אביב-יפו.
ב-2013 יצרה בשיתוף תלמידי המחלקה למשחק ותיאטרון מיצג, בשיתוף קהל, בשם "דברים שרואים משם" לפסטיבל "תלוי במקום", אשר הוצג בקומה ה12 בבית עיריית תל אביב-יפו.
עלית כרגע מורה לתיאטרון בתיכון עש יצחק בן צבי בקרית אונו.
בטלוויזיה ובקולנוע
בקולנוע
פורמבי
פֿוֹרְמְבִּי (באנגלית: Formby) היא עיירה בתחום ספטון־רבתי, במחוז מרזיסייד, אנגליה, שאוכלוסייתה מנתה 22,419 במפקד האוכלוסין בשנת 2011.
טימור ורמש
קורות חייו
ורמש נולד בשנת 1967 בנירנברג, לאב ממוצא הונגרי ולאם גרמנייה, כילד שני לאחר אחותו הבכורה. אביו נמלט מבודפשט בגיל 28 בתקופת המרד ההונגרי והגיע כפליט לגרמניה בשנת 1956. בגיל 8 התייתם ורמש מאביו. ברבות הימים נישאה אמו לוטרינר גרמני, שהיה מפקד טנק במלחמת העולם השנייה. עם סיום לימודיו בתיכון, טייל עם חברים לטוסקנה. לטיול הצטרפה אנדראה, (לימים אשתו), שאותה הכיר באופן שטחי כתלמידה בבית ספרו, שם למדה 3 כיתות מתחתיו. הוא למד לימודי תואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת ארלאנגן, ובאותה עת החל לעבוד כעיתונאי. בשנת 1986 פרסם את המאמר הראשון שכתב בעיתון המקומי. בגיל 32 עבר להתגורר בקלן וכתב עבור צהובונים שונים כגון העיתון 'אקספרס' ומגזינים נוספים. הוא העיד על עצמו כי כתב מאמרים קריאים, אך עם זאת, לא בלט בכתיבתו. הוא פוטר מעבודתו העיתונאית האחרונה כעורך במגזין ספורט לנשים 'Shape', בשל קיצוצים שנערכו בהוצאות המגזין. בשנת 2003 עבר הזוג להתגורר במינכן.
פורמבי
בעבר היה שטח העיירה חלק מלנקשייר. בספר יום הדין משנת 1086 מתועדות שלוש אחוזות תחת השם "פורנֶבֶּיי": האלסול, וולטון ופּויינטון. פורמבי נבנתה על מישור סמוך לים האירי, כמה קילומטרים צפונית לתעלת קרוסבי.
עד המאה ה־19 חלק ניכר מפרנסת היישוב התבססה על איסוף צדפות ודיג חסילונים.
טימור ורמש
קורות חייו
כדי להמשיך ולהתפרנס מעבודת הכתיבה, החל לעבוד כסופר צללים בתיווכה של אשתו אנדראה, שניהלה את מחלקת העיון של הוצאת ספרים העוסקת בתחום. ספר הצללים הראשון שכתב נמכר ב-60,000 עותקים - ביוגרפיה על מיכאל הרטה, נגן הרמוניקה בן 50 שנשאב מהופעות רחוב לתוכנית הריאליטי 'סופרטלנט' (Supertalent), שבה זכה במקום ראשון. הספר נכתב בסגנון דיבורו של הרטה, וכתיבתו ארכה 10 ימים. ורמש המשיך לכתוב במתכונת זו מספר ספרים, אך החליט בסופו של דבר לזנוח את תחום הצללים, ולכתוב רומן. בחודש ספטמבר 2012 יצא לאור רומן הביכורים שלו 'הוא חזר', ותוך תקופה קצרה תפס מקום בעשירייה הראשונה של רבי-המכר בגרמניה. נכון לשנת 2013, תורגם הספר ל-10 שפות ותרגומים של 27 שפות נוספות נמצאים בשלבים שונים של עבודה. בתחילת שנת 2016 יצא לאור בהוצאת ״סלע-מאיר״ תרגום עברי לספר (תרגום: עידו נחמיאס).
בריאיון לעיתון "הארץ" אמר ורמש: "כיוון שכבר התרגלתי לכתוב בגוף ראשון סיפורים של אחרים, כשחשבתי על הרעיון שהיטלר חוזר, הכתיבה בגוף ראשון הייתה קלה. באופן מסוים נהייתי סופר הצללים של היטלר".
תקציר הספר "הוא חזר"
הרומן "הוא חזר" מתאר את ההתרחשויות כשאדולף היטלר מתעורר לפתע בשנת 2011 ליד מגרש החנייה שתחתיו שכן הבונקר של היטלר. הרודן מגלה מדינה שונה, שבה נמצאים מיליוני טורקים. הספר כתוב בגוף ראשון ומשתדל להיות נאמן לסגנון דיבורו וכתיבתו של היטלר, ובמיוחד לסגנון המעורפל של כתיבת "מיין קמפף". היטלר משוטט בעיר במדיו הנודפים צחנת נפט. בעודו תר בחנות עיתונים אחר הביטאונים הנאציים החביבים עליו, הוא מבחין בתאריך המופיע באחד העיתונים ונוכח כי חלפו כמעט 70 שנה מאז האירועים האחרונים שנחקקו בזיכרונו. בעל החנות משוכנע כי ניצב לפניו שחקן מוכשר המצליח לגלם נאמנה את דמותו של היטלר. הוא מופתע לגלות משיחה עם האיש, כי הוא מובטל, כי אין לו מקום ללון וכי זוגתו נטשה אותו, ומזמין אותו ללון באופן זמני בחנות. בהמשך הוא מפגיש אותו עם מפיקי טלוויזיה שמתרשמים אף הם מיכולות החיקוי שלו. היטלר זוכה לקבל מהם חדר במלון ומזכירה שמצדיעה לו במועל יד, כחלק מתבקש מגינוני הכבוד שאותם דורש היטלר מסביבתו. עם הזמן הופך היטלר לכוכב טלוויזיה וסרטונים בכיכובו זוכים לצפיות רבות ביוטיוב. היטלר מתאקלם היטב בגרמניה החדשה ולומד לשלוט באמצעי המדיה, כגון האינטרנט, כדי לקדם את משנתו הנאצית. דווקא הציבור הנאו-נאצי, שסבור כי ה׳חקיין׳ פוגע בכבודו של מנהיגם, תוקף אותו באופן פיזי וגורם לאשפוזו בבית חולים. האהדה הציבורית כלפיו גוברת, ודרכו של היטלר בחזרה אל הזירה הפוליטית נסללת בבטחה. בנוסף ניתן גם לומר, כי הספר משמש כאמצעי ביקורת לגבי אורחות החיים הנהוגות בשנת 2011 וכאמצעי השוואה לאורחות החיים אשר היו נהוגות בזמן חייו של היטלר.
פורמבי
היסטוריה
משמעות שמו הסקנדינבי של היישוב היא "נחלתו של פֿוֹרְנִי". בשנת 960 לערך יישבו ויקינגים מאירלנד את החוף המערבי של לאנקשיר, לאחר שהתחילו מפשיטות וממסחר.
אחוזת פורמבי היא בניין רשום בדרג ב', וראשיתה בשנת 1223. בה התגוררו אדוני האחוזה של פורמבי. נכון ל־2022, חלק גדול מהשטח סביב האחוזה הוא מסלול גולף.
תיירות
בפורמבי תעשיית תיירות שוקקת, בעיקר במהלך החודשים החמים – מאי עד ספטמבר. תיירים מטיילים לאורך החוף ובחורשות, וצופים בסנאים האדומים.
תחבורה
בעיירה שתי תחנות רכבת – תחנת פורמבי ותחנת פֿרֶשפילד – ותכיפותן כמדי רבע שעה. רבים משתמשים ברכבת ליוממות לליברפול. אוטובוסים מחברים את העיירה עם פרבריה ועם ערי שדה סמוכות, כמו גם עם ליברפול. נמל התעופה הקרוב מצוי בליברפול, מרחק 27 קילומטרים, ונמל התעופה של מנצ'סטר מצוי במרחק כ־50 קילומטרים מפורמבי. יש בעיירה שבילי אופניים מוסדרים, הן בתוך העיירה והן בסביבותיה.
אישים ידועים
הסופרת המצליחה בריל ביינברידג', ילידת ליברפול, גדלה בפורמבי. הארכאולוג הבריטי ג'ון גרסטנג, שחפר עם פלינדרס פיטרי במזרח התיכון, התגורר בפורמבי לאחר נישואיו.
כמו כן, מספר רב של כדורגלנים בהווה ובעבר, שרובם משחקים או שיחקו בקבוצת ליברפול או אברטון, גרים או התגוררו בעבר בפורמבי.
בדרן העבר הבריטי ג'ורג' פורמבי אימץ לעצמו את שם העיירה כשם במה לאחר שנתקל בו בשלט בתחנת רכבת.
אלברכט, מלך שוודיה
אלברכט (בשוודית: Albrekt av Mecklenburg, בגרמנית: Albrecht III, Herzog zu Mecklenburg; 1338 לערך – 1 באפריל 1412) היה מלך שוודיה בין השנים 1364 – 1389 ודוכס מקלנבורג-שוורין בין השנים 1384 – 1412 תחת השם אלברכט השלישי.
ראשית חייו
אלברכט היה בנם השני של אלברכט השני, דוכס מקלנבורג ושל יופימיה, בתו של אריק מגנוסון, דוכס סדרמנלנד ואחותו של מגנוס הרביעי, מלך שוודיה. הוא נישא לריקרדיס, בתו של אוטו, רוזן שוורין. ריקרדיס מתה ב-1377.
מלך
ב-1363 הגיעו חברי מועצת האצולה של שוודיה, בהנהגתו של בו יונסון גריפ לחצר דוכסות מקלנבורג. הם גורשו משוודיה לאחר מרד כנגד מגנוס הרביעי שהיה בלתי פופולרי בקרב האצולה. על פי בקשת האצילים, שיגר אלברכט פלישה לשוודיה שנתמכה על ידי כמה דוכסים ורוזנים גרמנים. כמה מערי ערי הנזה ודוכסים מצפון גרמניה הביעו את תמיכתם במלך החדש.
אלברכט הוכרז כמלך שוודיה והוכתר רשמית ב-18 בפברואר 1364. טקס ההכתרה התקיים ב"אבני מורה" (Mora stenar). הגעתו של אלברכט לשוודיה החלה שמונה שנים של מלחמת אזרחים בין תומכיו של אלברכט לבין תומכיו של מגנוס הרביעי. בקרב שנערך ב-1365 ליד אנקופין (Enköping) בין כוחותיו הגרמנים של אלברכט לבין כוחותיו של מגניוס, בתמיכת הוקון השישי, מלך נורווגיה (בנו של מגנוס), הובס מגנוס ונלקח בשבי על ידי אלברכט. לאחר תבוסה זו, התערב ולדמר הרביעי, מלך דנמרק לטובתם של מגנוס והוקון ולכוחותיו של ולדמאר הצטרפו איכרים שתמכו במגנוס. מלבד המעוזים הגרמנים כמו סטוקהולם, אלברכט לא זכה לאהדה בקרב השוודים שלא היו שבעי רצון מכך שהוא מינה גרמנים לתפקידים רשמיים במחוזות הממלכה.
בסיועם של בעלי בריתו הדנים והשוודים, הצליח הוקון להביס את אלברכט וב-1371 הוא הטיל מצור על סטוקהולם. אף על פי כן, המצור היה קצר ימים. בסיוע של האצולה השוודית בסטוקהולם, הצליח אלברכט להביס את הנורווגים והדנים. נחתם הסדר שלום ועל פיו שוחרר מגנוס והותר לו לשוב לנורווגיה, שם הוא בילה את שארית חייו. אלברכט הבטיח לעצמו את כס המלכות השוודי, אך הוא גם אולץ לשאת שבועת הכתרה מאוחרת שבה הוא הסכים לוויתורים נרחבים לטובת האצולה השוודית במועצת הממלכה. בו יונסון ניצל את הסמכות הזאת כדי לתפוס בכוח 1,500 חוות ועד מהרה הוא היה לבעל הקרקעות הגדול ביותר בשוודיה.
הדחה
אלברכט ניסה לצמצם את שטח האחוזות של האצולה השוודית, עד שהוא איבד את התמיכה שלו בסטוקהולם. ב-1389, לנוכח אובדן היקף החזקות הקרקע ואובדן העושר, פנתה המועצה המלכותית למרגרטה הראשונה, מלכת דנמרק בבקשה לעזרה בהדחתו של אלברכט. בפברואר 1389 שיגרה מרגרטה כוחות והדנים הביסו את אלברכט בקרב אוסל (Åsle). הוא נשבה, הודח ונשלח לטירת לינדהולמן שבסקונה, שם הוא בילה את שש השנים הבאות. ב-1395, לאחר 16 ימים של משא ומתן הוא שוחרר בתנאי שיוותר על סטוקהולם או שישלם סכום כסף גדול תוך שלוש שנים. בחלוף זמן זה בחר אלברכט לוותר על סטוקהולם ולא לשלם את הסכום וב-1398 נכנס ההסכם לתוקף ומרגרטה קיבלה את הבעלות על סטוקהולם.
אלברכט מת ב-1412 ונקבר במנזר דוברן (Doberan) שבמקלנבורג.
כסף בבנק (2022)
כסף בבנק (2022) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ששודר בערוץ של ה-WWE Network באופן בינלאומי ובשירות הזרמת המדיה Peacock ברחבי ארצות הברית. האירוע כלל את שני המותגים (Raw וסמאקדאון) ונערך ב-2 ביולי 2022, באולם ה-MGM גרנד גרדן ארנה שבפרדייז, נבדה. האירוע היה האירוע ה-13 בסדרת אירועי כסף בבנק. אירוע זה היה אמור להיערך במקור באצטדיון אליג'אנט, שבעיר. האירוע של שנת 2022 היה אירוע הכסף בבנק הראשון שהתקיים ביום שבת, ואף קיבל חשיבות כאחד מחמשת אירועי השלם וצפה הגדולים של הארגון המכונים "ארבעת הגדולים" לצד רויאל ראמבל, רסלמניה, סאמרסלאם וסדרת ההישרדות.
שבעה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, מי שלא הוכרז ככניסה לקרב הכסף בבנק של הגברים, תיאורי, שהפסיד את אליפות ארצות הברית לבובי לאשלי מוקדם יותר באירוע, ניצח בקרב הכסף בבנק, בעוד שליב מורגן ניצחה בקרב הכסף בבנק של הנשים אשר פתח את האירוע. עוד ברשימת הקרבות, רונדה ראוזי ניצחה את נטליה ושמרה על אליפות הנשים של סמאקדאון, כשלאחר מכן, מורגן פדתה את מזוודת כסף בבנק שלה, ניצחה את ראוזי וזכתה באליפות זו, והאוסוס (ג'יי אוסו וג'ימי אוסו) ניצחו את הסטריט פרופיטס (אנג'לו דוקינס ומונטז פורד) ושמרו על אליפות הזוגות המאוחדת של ה-WWE.
רקע
כמסורת של האירוע, התקיים קרב סולם בן שמונה משתתפים (ארבעה מ-Raw וארבעה מסמאקדאון), שהזוכה בו זכה במזוודה הירוקה שהכילה חוזה לקרב על אחת מאליפויות העולם. הזוכה בקרב יכול לממש את החוזה על אליפות ה-WWE או על האליפות האוניברסלית בכל זמן ובכל מקום שירצה במהלך השנה הקרובה. קרבות ההעפלה לקרב הסולם נקבעו במהלך התוכניות Raw וסמאקדאון. בנוסף לכך, התקיים קרב סולם נוסף בן שמונה משתתפות (ארבע מ-Raw וארבע מסמאקדאון), שהזוכה בו זכתה במזוודה הלבנה שהכילה חוזה לקרב על אחת מאליפויות הנשים. הזוכה בקרב יכולה לממש את החוזה על אליפות הנשים של Raw או על אליפות הנשים של סמאקדאון בכל זמן ובכל מקום שתרצה במהלך השנה הקרובה.
עלילות
האירוע יכלול קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות גם מ-Raw וגם מסמאקדאון.
בורקיני
בורקיני (בערבית: بوركيني, הלחם של המילים "בורקה" ו"ביקיני") הוא סוג של בגד ים לנשים, אשר המציאה המעצבת הלבנונית-אוסטרלית אהדה זנטי. העיצוב נועד להתאים למצוות הקוראן הקורא לנשים מוסלמיות להתלבש בצניעות. החליפה מכסה את כל הגוף למעט הפנים, הידיים וכפות הרגליים, ובה בעת קלה מספיק כדי לאפשר שחייה. מראיה מזכיר חליפת צלילה באורך מלא עם כיסוי ראש מובנה, אבל מעט רופפת יותר ועשויה מחומרים של בגד ים במקום ניאופרן. בישראל הרעיון התפשט הן במגזר היהודי-חרדי והן במגזר הערבי.
החברה של זנטי, אשר מוכרת את הבורקיני ברחבי העולם, דיווחה באוגוסט 2016 ש-45% מרוכשות בגדי הים אינן מוסלמיות, ויש ביניהן נשים ממגוון דתות ומוצאים.
מחלוקת
בקיץ 2016, לפחות 11 ערים צרפתיות העבירו חוק האוסר על לבישת בורקיני בחופים, בטענה שזהו בגד המפר את החילוניות הצרפתית. נשים רבות הפרו את האיסור, ביניהן עשרות שהתבקשו לעזוב את החופים, וכך גם נשים שלא היו לבושות בבורקיני, אלא רק בבגדים לא חושפניים, כולל אחת בבגד שחייה אולימפי.
כאות מחאה, הודיע היזם הצרפתי-אלג'יראי ראשיד נקאז שישלם את הקנסות עבור נשים שיקנסו בשל לבישת הבורקיני.
ב-26 באוגוסט 2016 השעה בית המשפט המנהלי בצרפת את האיסור לנשים ללבוש את בגד הים המוסלמי בעיירה ליד ניס.
סדרת שאום
סדרת שאום (באנגלית: בעבר Schaum's Outline Series וכיום Schaum's Outlines) היא סדרת ספרי לימוד אמריקאית לתיכון ולאוניברסיטה במגוון תחומים: מתמטיקה, הנדסה, מדעי המחשב, ביולוגיה, חשבונאות, כלכלה, דקדוק ועוד.
הסדרה נוסדה בשנות ה-30 של המאה ה-20 בידי דניאל שאום, בנם של מהגרים ממזרח אירופה. בשנת 1967 נרכשה ההוצאה בידי הוצאת מקגרו-היל. הספרים בסדרה מתעדכנים בהתמדה, בהתאם לשינויים בתוכניות הלימוד ובעזרי הלימוד. עם מחברי הספרים נמנים מחברים נודעים בתחומם, כסימור ליפשוץ ומורי ר. שפיגל.
לספרי הסדרה מבנה בסיסי משותף: כל פרק מתחיל בסקירה בסיסית של נושאי הפרק, שאחריה באה סדרה ארוכה של תרגילים פתורים ביסודיות, הכוללים הרחבה של חומר הלימוד (למשל הוכחה של משפטים בספרי מתמטיקה) והדגמה של שיטות נפוצות לפתרון בעיות בנושא הפרק. לבסוף ניתן עוד מקבץ של תרגילים לתרגול נוסף, עם פתרון קצר (שאינו כולל את דרך הפתרון). ההצגה הבהירה של נושאי הלימוד תרמה לפופולריות של הסדרה.
רוברט באלאמאן
רוברט באלאמאן (בגרמנית: Robert Ballaman; 21 ביוני 1926 – 5 בספטמבר 2011) היה כדורגלן שווייצרי, ששיחק בעמדת החלוץ.
סדרת שאום
בשנות ה-90 החלו להופיע גרסאות מקוצרות של ספרי הסדרה, בשם "Easy Outlines", המיועדות לתלמידי תיכון.
רוברט באלאמאן
באלאמאן נולד ב-21 ביוני 1926 ברקונוויליה שבשווייץ. הוא החל את הקריירה שלו בגיל 15 בלבד, בקבוצה Reconvilier שממקום הולדתו. בשנת 1946 הצטרף למועדון פ.צ. בייל-ביין ובעונתו הראשונה זכה עימה בליגה השווייצרית. לאחר מכן שיחק גם בקבוצות גראסהופרס ציריך ובוינטרטור. בסך הכל שיחק 14 עונות בליגה השווייצרית, בהן כבש 271 שערים.
סדרת שאום
אחדים מספרי הסדרה תורגמו לעברית ויצאו לאור בהוצאת סטימצקי.
רוברט באלאמאן
בנבחרת שווייץ ערך 50 הופעות וכבש 19 שערים בין השנים 1948–1961. במונדיאל 1954 שנערך בשווייץ כבש 4 שערים, והגיע איתם עד לרבע הגמר. בסיום הטורניר זכה באלאמאן בנעל הארד.
סדרת שאום
'''שלושה דורות בעיצוב העטיפה של ספרי סדרת שאום:
הר אולדפילד
{{פירושונים|
קנדה
}}
האיחוד הלאומי של חקלאי בולגריה
מפלגת האיחוד הלאומי של חקלאי בולגריה (בבולגרית: Български земеделски народен съюз, במקורות בעברית ידועה גם כמפלגת האיכרים של בולגריה) הוא שמה של מפלגה פוליטית בבולגריה, אשר נוסדה ב-1899 כאיגוד מקצועי ובהמשך פנתה לפעילות פוליטית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הגיעה לשיא כוחה כאשר בין 1919 ל-1923 כיהן מנהיגה אלכסנדר סטמבוליסקי כראש הממשלה והמפלגה זכתה לרוב מוחלט בבחירות הכלליות שנערכו ב-1920. במהלך מלחמת העולם השנייה חברה המפלגה לחזית המולדת של בולגריה ובספטמבר 1944 הצטרפה לממשלה החדשה בראשות קימון גאורגייב. בהמשך, פעלה המפלגה הקומוניסטית של בולגריה באופן אלים להשתלטות על המדינה וב-1947 הוצא להורג ניקולה פטקוב מנהיג מפלגת האיכרים, והיא אוחדה בכוח עם המפלגה הקומוניסטית. ב-1989, לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי שבה המפלגה לפעילות פוליטית עצמאית ובבחירות שנערכו זכתה ל-30 מושבים מתוך 240 באספה הלאומית של בולגריה. התמיכה במפלגה הלכה ופחתה ובבחירות שנערכו במאי 2013 לא זכתה המפלגה למושב באספה הלאומית.
מראשית פעילותה ועד מלחמת העולם השנייה
האיגוד המקצועי של חקלאי בולגריה נוסד ב-1899 ובראשית דרכו פעל להקלת המיסוי על חקלאי הנסיכות. כך בהדרגה צבר כוח פוליטי וב-1901 הפך רשמית למפלגה פוליטית. ב-1908 התמנה אלכסנדר סטמבוליסקי לראש המפלגה והוא הוביל קו נוקשה נגד מדיניות החוץ הבולגרית והכניסה למלחמת הבלקן הראשונה ובהמשך למלחמת העולם הראשונה. סטמבוליסקי נעצר, נשפט ונדון למאסר עולם. אך ככל שהתארכה המלחמה וגדל מניין האבדות בקרב הבולגרים, גברה התמיכה במפלגת האיכרים ולאחר התבוסה הבולגרית בקרב דוברו פולה, פרץ מרד נגד המלך פרדיננד הראשון שהובל על ידי ראייקו דאסקלוב מראשי המפלגה ואלמנטים מצבא בולגריה. המרד דוכא על ידי יחידות בולגריות וגרמניות.
סטמבוליסקי אשר ניסה למנוע את המרידה שוחרר מהכלא וב-1919, לאחר התפטרות תאודור תאודורוב התמנה לראש ממשלת בולגריה ובמסגרת תפקידו חתם על חוזה ניי. בבחירות הכלליות שנערכו ב-1920 זכתה מפלגת האיכרים ברוב מוחלט וממשלתו של סטמבוליסקי פעלה להעמדתם לדין של קציני צבא ופוליטיקאים אשר היו לשיטתה אחראים לתבוסה במלחמת העולם הראשונה. הקו הנוקשה של ממשלת סטמבוליסקי הוביל להפיכה צבאית ולהדחתו ורציחתו של ראש הממשלה. לאחר הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה פעלו מנגנוני הביטחון של ממשלו של אלכסנדר צאנקוב לדיכוי גורמי האופוזיציה בממלכה, תוך הפעלת מיליציות חצי צבאיות. בתקופה זו חל פילוג במפלגת האיכרים, כאשר פלג מיעוט קיצוני חבר למפלגה הקומוניסטית והשתתף בפעולות צבאיות נגד השלטון. עם זאת, מרבית חברי המפלגה התאחדו תחת מנהיגותו של קונסטנטין מוראבייב שהפגין עמדות מרכז פוליטי מתונות. רבים מחברי הפלג הקיצוני וראשיו נהרגו או נכלאו על ידי ממשל צאנקוב.
לאחר מלחמת העולם השנייה
ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה ברחבי בולגריה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת וזכתה לגיבוי הצבא האדום אשר כוחותיו כבשו את סופיה בערבו של היום. קימון גאורגייב התמנה לראש הממשלה ומפלגת האיכרים שהייתה שותפה לחזית, זכתה במספר תיקים ובכללם תיק התחבורה. עד מהרה החלו עימותים מול המפלגה הקומוניסטית על רקע התנגדותו של גאורגי מיחוב דימיטרוב להשתלטותה ההדרגתית על בולגריה. סוגיה זו יצרה עימות בתוך מפלגת האיכרים ובסיומו הודח דימיטרוב ונאלץ לגלות מבולגריה מחשש לחייו וניקולה פטקוב מונה תחתיו. גם גורלו של פטקוב לא שפר עליו. ב-1947 פתחו הקומוניסטים במסע טיהור פוליטי ברחבי בולגריה שמטרתו חיסול כל ראשי המפלגות החברות ב"חזית המולדת" והעברת רסן השלטון באופן מוחלט אליהם. ב-23 בספטמבר 1947 הוצא פטקוב להורג. דמיאן וולצ'ב מנהיג מפלגת "זבנו", נמלט מבולגריה וקוֹסְטָה לוּלְצֶ'ב מנהיג הסוציאל-דמוקרטים נידון ל-15 שנות מאסר. עשרות חברי המנגנונים של שלוש המפלגות הוצאו להורג ללא משפט. לאחר הוצאתו להורג של פטקוב השתלטו הקומוניסטים על מפלגת האיכרים והיא אוחדה בפועל לתוך המפלגה הקומוניסטית.
ב-1989 חזרה המפלגה לפעילות עצמאית בשם "מפלגת האיחוד הלאומי של חקלאי בולגריה על שם ניקולה פטקוב". בבחירות שנערכו ב-1990 זכתה המפלגה ל-30 מושבים מתוך 240 באספה הלאומית של בולגריה. ב-1993 חל פילוג במפלגה וחלק מחבריה הקימו את "האיחוד הלאומי של חקלאי בולגריה על שם אלכסנדר סטמבוליסקי" וב-1996 חל פילוג נוסף כאשר הוקמה מפלגת איכרים נוספת בראשותה של אנסטסיה מוזר בתו של גאורגי מיחוב דימיטרוב. כוחה האלקטרולי של מפלגת האיכרים הלך ונחלש ובבחירות שנערכו ב-2009 זכתה המפלגה למושב אחד בפרלמנט. בבחירות 2013 לא עלה בידיה לזכות במושבים בפרלמנט.
פאולו פלמאצ'י
פאולו פלמאצ'י (באיטלקית: Paolo Palmacci; נולד ב-17 במאי 1984) הוא כדורגלן חופים איטלקי, המשחק בעמדת החלוץ בנבחרת איטליה בכדורגל חופים.
קריירה
פלמאצ'י החל לשחק כדורגל בגיל 6. במקור, הוא חלם לשחק כדורגל מקצועי, כשבמסגרת ענף זה ערך הופעות הן בליגה הרביעית בטיבה באיטליה והן בליגה השלישית.
בשנת 2003, הוא החל לשחק כדורגל חופים בעיר הולדתו, טרצ'ינה. כעבור שנתיים, הוא שיחק בקבוצת הכדורגל של העיר, טרנובה טרצ'ינה במסגרת הליגה האיטלקית בכדורגל חופים.
במהדורה לשנת 2008 של גביע העולם, הוא כבש מספרת בניצחון במסגרת שלב רבע הגמר על נבחרת צרפת ואף הצהיר בראיון שנערך עימו בשנת 2015, שזהו השער האהוב עליו שהבקיע בקריירה. נבחרתו הגיע לגמר, שם הספיק לכבוש שער אחד מבין שלושה בהפסד לנבחרת ברזיל.
בשנת 2011, הוא זכה בטרבל עם טרצ'ינה (ליגה, גביע וסופר קאפ). במסגרת המשחקים האירופיים של שנת 2015 בבאקו, הוא הפך לשיאן ההופעות החדש של הנבחרת, כששבר את השיא הקודם של מישל לגיסה.
במהלך מוקדמות גביע העולם בכדורגל חופים בספטמבר 2016, פלמאצ'י שבר שיא נוסף, כשהפעם הגיע ל-189 שערים במדי הנבחרת והפך לשיאן הכובשים לאחר שחלף על פני השיא הקודם של רוברטו פסקוואלי. לעומת זאת, שיאו נשבר על ידי, גבריאלה גורי. בנוסף, הוא ערך את הופעתו ה-200 במדי הנבחרת האיטלקית בשלב חצי הגמר מול נבחרת פולין.
לאחר שנים ארוכות במדיה של טרצ'ינה, פלמאצ'י עבר במפתיע ליריבה המקומית, קטניה, בשנת 2017. שערו המאתיים של פלמאצ'י במדי האזורי הגיע בניצחון 4–11 על נבחרת אוקראינה במהלך שלב הסופרפיינל של אליפות אירופה בכדורגל חופים לשנת 2017. בשנת 2019, הוא היה אחד משני שחקני הנבחרת (לצד פרנצ'סקו קורוסיניטי) שגם שיחק בגמר גביע העולם של אותה השנה וגם בגמר גביע העולם הקודם של איטליה בשנת 2008.
נונו בלשיור
נונו ריקרדו סנטוס בלשיור (בפורטוגזית: Nuno Ricardo Santos Belchior; נולד ב-9 באוקטובר 1982), המוכר יותר בשם בלשיור (בפורטוגזית: Belchior) הוא כדורגלן חופים פורטוגזי, המשחק בעמדת החלוץ בספורטינג ליסבון ובנבחרת פורטוגל בכדורגל חופים.
יצחק לטיף
יצחק לטיף (נפטר בסביבות ה'רמ"ו 1486) היה עולה ונוסע בארץ ישראל בשנות השמונים של המאה ה-15. שם אביו היה מאיר ומוצאו היה באיטליה, בעיר אנקונה.
מסעו בארץ ישראל
על פי אגרותיו, הוא הגיע אל העיר ירושלים לפני שנת ה'רמ"א 1481. הוא יצא למסעו, כנראה מלווה בקרובים, באונייה בבעלות איטלקית ורוב נוסעיה עולים לרגל נוצריים, ובהם גם נעזר להעביר את אגרותיו למשפחתו באירופה. ירד בנמל יפו וסייר בארץ היכן שהיה באפשרותו, ובמיוחד בירושלים. לטיף בחן ומסר תיאורים על מזג האוויר בארץ; ועל הרכב האוכלוסייה והיחסים בין יהודים לערבים, שאותם ראה כמשביעי רצון; הוא תיאר את מצב הכלכלה ובכלל זה את משלחי היד המשתלמים, להתרשמותו: "בעלי האומנות מתפרנסים בטוב ויש מהן מתעשרים", ומסר מידע גם על יוקר המחיה (הנמוך יחסית, לדעתו), על התוצרת החקלאית ותנועת הסחורות לארץ וממנה: . הוא סייר באתרים קדושים וב"קברי צדיקים", בין השאר בקבר שמואל הנביא, בקבר עמוס הנביא, בקבר צפניה הנביא, בקברי הלל ושמאי, ובכותל המערבי ובסביבות להר הבית עליו צפה מהר הזיתים וראה: "עזרה גדולה מרוצפת באבנים שיש ולבן מחלב"; על שער הרחמים הוא מספר כי הם "נעולים בברזל, לא נפתחו, ניסו הערביים [כך!] לפותחם ונפגרו הערביים". הקהילה היהודית בירושלים מנתה לפי אומדנו כמאה וחמישים משפחות.בתחילת איגרתו ובסופה הוא מבהיר לקוראיו את מניעיו לעלייה לארץ, והם הציפייה לגאולה והתקווה שירושלים וארץ ישראל יבנו מחדש, כבימים עברו.
קיר גילכריסט
קיר דייוויד פיטרס גילכריסט (באנגלית: Keir David Peters Gilchrist; נולד ב-28 בספטמבר 1992) הוא שחקן ומוזיקאי קנדי. ידוע בעיקר בשל תפקידו בתור מרשל גרגסון בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "טרה", תפקידו בתור סם גרדנר בסדרה "לא טיפוסי", והופעתו בתור קרייג גילנר בדרמה הקומית "סיפור מצחיק".
ביוגרפיה
גילכריסט נולד בשכונת קמדן טאון בלונדון, אנגליה. בן להורים קנדים, קתרין (לבית פיטרס) ואיאן גילכריסט, ויש לו אח אחד, איוון. סבו מצד אמו הוא בנקאי וכלכלן קנדי בשם דאגלס פיטרס, ודודו הוא הכלכלן דייוויד וילפריד פיטרס.
בשנותיו הראשונות גדל גילכריסט בלונדון, לפני שעבר להתגורר בבוסטון, מסצ'וסטס ולאחר מכן עבר לניו יורק.
קריירה
בשנת 2017 החל לשחק בתפקיד הראשי בסדרה הקומית "לא טיפוסי" של ספק שירותי הזרמת מדיה נטפליקס, שזכתה לשבחים ומועמדויות לפרס סטלייט ולפרס פיבודי. הסדרה מתמקדת בחייו של סם גרדנר בן ה-18, אותו מגלם גילכריסט הנמצא על הספקטרום האוטיסטי.
דגל חלדרלנד
דגל חלדרלנד (בהולנדית: Vlag van Gelderland) הוא דגל מחוז חלדרלנד שבהולנד.
תיאור הדגל
הוא טריקולור אופקי של כחול, צהוב (זהב) ושחור.
היסטוריה
חלדרלנד היא אחת המחוזות הגדולים והעתיקים ביותר בהולנד. שלט האצולה של חלרה (משנת 1190) כלל שלושה מעגלים אדומים על רקע זהב (צהוב). בשלהי המאה ה-12 הוחלף הסמל בשלושה שושנים על רקע זהוב. בראשית המאה ה-13 שונה הסמל לאריה מוזהב על רקע כחול עם מלבנים מוזהבים - סמל ששימש את הרוזנים של חלרה. בשנת 1339 הרוזן של חלרה קיבל תואר דוכס והמלבנים הוסרו מהסמל (נותר עליו אריה אדום על רקע מוזהב, כאשר לאריה שני זנבות וכתר). בעקבות מלחמות ב והמאה ה-16 שונו גבולות המחוז, והסמל הועבר בשנת 1543 למחוז זוטפן. בשנת 1802 אומץ של האבירים הנוכחי של חלדרנד.
הדגל אומץ רשמית ב-15 באפריל 1953 על ידי מועצת המחוז (ה-Provinciale Staten). צבעיו מקורם בסמל חלדרלנד אשר בתורו התבסס על שלט האצולה של חלרה (ראו תמונה).
ויליאם אוטרד
ויליאם אוטרד (באנגלית: William Oughtred; 5 במרץ 1574 - 30 ביוני 1660) היה נזיר ומתמטיקאי אנגלי, שידוע בעיקר בזכות המצאת הסימן × לכפל והמצאת סרגל חישוב.
ביוגרפיה
ויליאם נולד בעיר אטון שבדרום מזרח אנגליה ב-5 במרץ 1574. הוא למד באיטון קולג' ובקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. הוא למד מתמטיקה וקיבל את התואר הראשון בשנת 1596, את התואר השני ב-1600 והוסמך לכמורה אנגליקנית ב-1603. בשנת 1603 עזב את אוניברסיטת קיימברידג'. הוא השתקע באלברי בשנת 1610 לאחר שהתמנה לרקטור באוניברסיטה בעיר. הוא נשאר לגור בעיר עד יום מותו. בשנת 1628 תומאס הווארד מארנדל מינה את ויליאם ללמד את בנו מתמטיקה. הוא לימד מתמטיקה באוניברסיטה בחינם, דבר שמשך אליו כמה מהמוחות המבריקים של אנגליה שלאחר מספר שנים יהיו מתמטיקאים מובילים. הוא נפטר באלברי ב-30 ביוני 1660.
ספרים
בשנת 1631 הוא פרסם את הספר "המפתח למתמטיקה" (בלטינית "Clavis Mathematicae"). הספר נהפך לקלאסיקה ושימש להוראת מתמטיקה זמן רב ואף נדפס במספר מהדורות.
בשנת 1632 הוא פרסם את הספר "עיגולים בעלי פרופורציה ומד אופק (Circles of Proportion and the Horizontal Instrument).
בשנת 1657 הוא פרסם את הספר "טריגונומטריה וקוסינוס סינס" (Trigonometria with Canones sinuum).
המצאות
בשנת 1620 הוא שכלל גרסה מוקדמת של סרגל החישוב לגרסה דומה למה שאנו מכירים כיום. ההבדל העיקרי בין הסרגל שלו לסרגל המשמש כיום הוא שהסרגל שלו היה מעגלי בזמן שהסרגל של היום ליניארי.
מרדכי בניטה
מרדכי בניטה (נולד ב-6 בפברואר 1967, כ"ו בשבט ה'תשכ"ז) הוא המשנה למנכ"ל משרד הביטחון. בעבר היה מנכ"ל משרד ירושלים ומורשת, מנכ"ל משרד ההשכלה הגבוהה והמשלימה ומנכ"ל ישיבת עטרת ירושלים ומשמש כאלוף-משנה במילואים.
ביוגרפיה
מרדכי בניטה נולד בכפר סירקין לוויקטור ורחל בניטה, זוג עולים ממרוקו. הדריך בתנועת הנוער במחנות העולים. התגייס לצה"ל ב-1986 לגדוד צבר, בשנים הראשונות של חטיבת גבעתי, ושימש בה כקצין קרבי. הוא אלוף-משנה במילואים. בין השנים 2013–2018 שימש מפקד גדוד, ואף קיבל פרס משר הביטחון ועוד, על הגדוד עליו פיקד, כגדוד מצטיין לשנת 2016.
לאחר שחרורו משירות סדיר בצה"ל ב-1990 חזר ללמוד בישיבת מרכז הרב, ישיבת מעלה אדומים ומכון מאיר אצל הרב יהושע צוקרמן. בעל תואר ראשון בחינוך ממכללת ירושלים ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת רייכמן.
פעילות ציבורית
בין השנים 2006–2019 שימש בניטה כמנכ"ל ישיבת עטרת ירושלים ("עטרת כהנים") בראשות הרב שלמה אבינר.
בין השנים 2017–2019 שימש חבר דירקטוריון ברשות לפיתוח ירושלים. כן שימש כחבר דירקטוריון במכון מאיר בין השנים 2014–2019, ונחשב למי ש"הבריא" את המכון ממצוקתו הכלכלית. היה ממייסדי ערוץ מאיר.
בשנת 2019 מונה למנכ"ל משרד ירושלים ומורשת וכיהן בתפקיד זה עד 14 ביוני 2020, אז מונה למנכ"ל משרד ההשכלה הגבוהה והמשלימה, בשני המשרדים תחת השר זאב אלקין, ובהמשך תחת השר יואב גלנט. הוא שימש בתפקיד עד סגירת המשרד ביולי 2021, עם כינון ממשלת ישראל ה-36.
חבר פעיל בתנועת הליכוד ופקד לתנועה אלפי פקודי ימין. התמודד לרשימת הליכוד לכנסת העשרים ואחת, כנציג מחוז ירושלים. במסגרת פעילותו ניהל את קמפיין "זזים ימינה" לעידוד הצבעה לימין בבחירות לכנסת העשרים ואחת. הוא מהפעילים הוותיקים של ההתיישבות היהודית במזרח ירושלים.
צילום וכתיבה
בניטה היה במשך שנים רבות צלם מקצועי, ואף פרסם מספר ספרים בתחום. כמו כן תרגם הגדה של פסח מערבית מרוקאית לעברית והיה שותף בכתיבה של מספר ספרי ילדים.
חיים אישיים
נשוי לרחל לבית בראון, ואב לשמונה. מתגורר בשכונת מעלה הזיתים בירושלים.
עונת 1966/1967 ב-NBA
עונת 1966/1967 היא העונה ה-21 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה השנייה בסך הכול של פילדלפיה 76' בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את סן פרנסיסקו ווריורס בתוצאה 4-2 ובכך קטעה את רצף שמונה האליפויות הרצופות של בוסטון סלטיקס. בתואר ה-MVP של העונה הסדירה זכה וילט צ'מברלין מפילדלפיה 76' בפעם השנייה ברציפות והשלישית בקריירה, כשרשם ממוצעים של 24.1 נקודות ו-24.2 ריבאונדים למשחק והוביל את קבוצתו למאזן הטוב בליגה (68-13). בשנת 1996 נבחרה פילדלפיה של עונה זו לאחת מ-10 הקבוצות הגדולות בתולדות ה-NBA.
בתחילת העונה הצטרפה ל-NBA קבוצת שיקגו בולס, שהגדילה את מספר קבוצות הליגה ל-10 בסך הכול. במקביל, מספר הקבוצות המעפילות לפלייאוף עלה משישה לשמונה.
דראפט 1966
מתוך 19 הסיבובים בדראפט 1966, שמונת הראשונים התקיימו ב-11 במאי וה-11 הנותרים ביום שלמחרת, כולם בעיר ניו יורק. דראפט זה הוא הראשון בו לא התבצעו בחירות טריטוריאליות, והבוחרת הראשונה בדראפט נקבעה על פי הגרלה; שתי הקבוצות שסיימו אחרונות בבית שלהן בעונה הקודמת שובצו כשתי הבוחרות הראשונות, והסדר ביניהן נקבע לפי הטלת מטבע. בהגרלה זכתה ניו יורק ניקס, ובחרה את קאזי ראסל, שלקח חלק חשוב באליפות הקבוצה בעונת. בבחירה השנייה נלקח חבר היכל התהילה לעתיד דייב בינג על ידי דטרויט פיסטונס, שבסיום העונה זכה בתואר רוקי השנה. מלבד שתי הבחירות הראשונות, נבחרו לאורך הדראפט חמישה שחקני אולסטאר נוספים: קלייד לי (בחירה שלישית), לו האדסון (4), ג'ק מארין (5), ג'ון בלוק (27) וארצ'י קלארק (37).
להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך 19 סיבובים):
אולסטאר
משחק האולסטאר בעונה זו נערך ב-10 בינואר 1967 בסן פרנסיסקו, קליפורניה. המאמנים במשחק היו פרד שאוס מלוס אנג'לס לייקרס ורד אאורבך מבוסטון סלטיקס, שאימן במשחק למרות שפרש בסיום העונה הקודמת. אאורבך אף הפך למאמן הראשון שמורחק במהלך משחק אולסטאר, לאחר שהתעמת עם השופטים. נבחרת המזרח, שהגיעה למשחק כפייבוריטית ברורה, העמידה חמישייה שכללה את אוסקר רוברטסון, האל גריר, ביילי האוול, ויליס ריד ו-וילט צ'מברלין, ומספסל הקבוצה עלו כוכבים כגון ביל ראסל, ג'ון האבליצ'ק וג'רי לוקאס. חמישיית המערב כללה את גאי רוג'רס, ג'רי וסט, ריק בארי, אלג'ין ביילור ונייט ת'ורמונד, וכמחליפים עלו בין היתר לני וילקינס, דייב דבושר וג'רי סלואן. במשחק עצמו הפתיעה קבוצת המערב וניצחה בתוצאה 135-120. בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר זכה ריק בארי, שחקנה של הקבוצה המקומית סן פרנסיסקו ווריורס, שקלע 38 נקודות עבור הקבוצה המנצחת.
פרסים עונתיים
חמישיית הרוקיז
פלייאוף 1967
סגל האלופה, פילדלפיה 76': וילט צ'מברלין, האל גריר, צ'ט ווקר, לוציוס ג'קסון, ואלי ג'ונס, בילי קנינגהם, מאט גוקאס, לארי קוסטלו, ביל מלקיוני, דייב גאמבי ובוב וייס.מאמן ראשי: אלכס האנום.
קריסטי נואם
קריסטי נואם (באנגלית: Kristi Noem; נולדה ב-30 בנובמבר 1971) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הרפובליקנית. מכהנת בתפקיד מושלת דקוטה הדרומית מינואר 2019. קודם לכן כיהנה כנציגת דקוטה הדרומית בבית הנבחרים של ארצות הברית משנת 2011.
ביוגרפיה
נואם נולדה בווטרטאון שבדקוטה הדרומית, בתם של קורין ורון ארנולד. היא גדלה בחווה חקלאית ועסקה בגידול בקר. לאחר שאביה נהרג בתאונת עבודה, היא הפסיקה את לימודיה בקולג' וחזרה לעבוד בחווה המשפחתית. ב-1997 זכתה בפרס החוואית הצעירה של מדינת דקוטה הדרומית. ב-2011 היא השלימה את התואר הראשון במדע המדינה באוניברסיטת המדינה של דקוטה הדרומית.
ב-2006 נבחרה לבית הנבחרים של דקוטה הדרומית וב-2008 נבחרה לכהונה נוספת. בנובמבר 2010 ניצחה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית והדיחה את חברת הקונגרס המכהנת מהמפלגה הדמוקרטית, סטפני הרסט סאנדלין, ברוב של 48% לעומת 46% ליריבתה. ב-2012 נבחרה לכהונה נוספת ברוב של 57%, ב-2014 נבחרה לכהונה שלישית ברוב של 67%, ב-2014 לכהונה רביעית וב-2016 לכהונה חמישית ברציפות. היא מכהנת כחברה בוועדה לענייני מיסים ותקציבים ועומדת בראש שדולת הנשים בבית הנבחרים.
בנובמבר 2016 הודיעה כי בכוונתה להתמודד בבחירות לתפקיד מושל דקוטה הדרומית ב-2018. היא נבחרה לתפקיד לאחר שגברה על ביל סאטן מהמפלגה הדמוקרטית.
נואם נשואה ואם לשלושה.
סוזוקי הארונובו
סוזוקי הארונובו (ביפנית: 鈴木春信) היה צייר, מאייר ספרים ויוצר הדפסים יפני, שפעל בשנים 1765–1770. הארונובו נחשב לאחד האמנים המהפכנים ביותר של תקופת אדו (שנים 1600–1868): הוא נודע בתרומתו לפיתוח ז'אנר הדפסי העץ היפנים, ה"אוקיו-אה", כאשר הסגנון העיקרי המזוהה עמו הוא הדפסים מרובי צבעים (יפנית: Nishiki-e). הדפסים אלו היוו חידוש לטכניקה אשר הייתה נהוגה ביפן באותה תקופה, בה עשו אמני ההדפסים שימוש בשניים או שלושה צבעים בלבד. תפיסת היופי הנשית החדשה אותה הציג הארונובו בהדפסי ה"ביג'ינגה" שלו (מילולית: "תמונות של בני אדם יפים") השפיעה על דור שלם של אמני אוקיו-אה.
ביוגרפיה
הארונובו הותיר אחריו רמזים מעטים בלבד בכל הנוגע לרקע האישי שלו ולזהותו. הוא נולד, כפי הנראה, אל תוך מעמד הצ'ונין (מילולית: "אנשי העיר"), מעמד חברתי אשר הורכב מסוחרים ובעלי מלאכה, שנחשבו למעמד נחות באותה התקופה. מקום ותאריך לידתו המדויקים אינם ידועים, אך האמונה הרווחת היא כי גדל בקיוטו שם נולד בין השנים 1724–1725, ונפטר בשנת 1770 בעודו בן 46.