cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חטיבת ירושלים
הקו העירוני
שני הצדדים הקימו עמדות מבוצרות לאורך הקו העירוני. הקו הוחזק על ידי צה"ל בכוח של פלוגה מוגברת. במהלך 19 שנות חלוקתה של ירושלים כונו העמדות הישראליות והירדניות בשמות שונים על ידי המפקדים והחיילים הישראליים ששירתו לאורך הקו. כך למשל נקראה העמדה הישראלית בקצה המזרחי של שטח המפורז של ארמון הנציב - "הבית הבודד", מול עמדת "לולב" הישראלית בדרום שכונת אבו תור ניצבה עמדת "לולב" הירדנית, ועמדה ירדנית אחרת בצפון השכונה נקראה "בית התריסים הצהובים". חלק מהמוצבים הירדניים זכו לשמות שנשמרו עד היום, כמו "גבעת המבתר" ו"הגבעה הצרפתית".
מלחמת ששת הימים
הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים התחולל ב-72 השעות הראשונות של המלחמה, בין הלגיון הירדני ובין צה"ל. המטרות העיקריות של צה"ל בהגנה על ירושלים הייתה מניעת פריצה ירדנית בקו העירוני, נפילת מובלעת הר הצופים בידי ירדן, ומניעת מחטפים ירדניים בשטחה של ישראל. פיקוד המרכז זיהה גם את ארמון הנציב כנקודה בעייתית, שכן גם בנקודה זו היו הירדנים יכולים לבצע מחטף מהיר וקל יחסית, ואז הייתה נפתחת לפניהם הדרך להסתערות לכיוון דרום ירושלים. תוכניות המחטפים הירדניים כללו כיבוש הר הצופים וארמון הנציב. תוכניות ישראל כללו את תוכנית "סדן" - מגננה, תוכנית "פרגול" - מתקפה ותוכניות "מחטפים". תוכנית "סדן" כללה חסימת צירי התקפה עיקריים, מערך בלימה עמוק והחזקת כוחות להתקפת נגד. תוכנית "פרגול" כללה כיבוש ירושלים והגדה המערבית. בירושלים התוכנית כללה כיבוש מוצבי צפון ומזרח ירושלים עד תל אל-פול ורכס עזריה והתחברות להר הצופים וכיבוש אוגוסטה ויקטוריה וא-טור. תפקיד חטיבה 16 היה השתלטות על העיר העתיקה ודרום ירושלים עד בית לחם. בדומה לתכנונים הירדניים היו לחטיבה 16 תכנונים ל'מחטפים' של שטחים אסטרטגיים באזור ירושלים והפרוזדור אליה. המחטפים כללו: כיבוש מוצבי שיך עבדול עזיז מצפון למבשרת ציון בידי גדוד 163; כיבוש מתחם ארמון הנציב, ג'בל מוכבר, ומתחם הפעמון בצור באהר על ידי גדוד 161; כיבוש מוצב מר אליאס ומוצב טבלייה על ידי גדוד 68; כיבוש הר ציון הירדנית ואבו תור על ידי גדוד 62. בתאריך 4.6.67 התקיימה קבוצת פקודות ואישור תוכניות המחטפים במפקדת החטיבה. למחרת הפעילו הגדודים 161 ו- 163 את התוכניות בצורה זו או אחרת.
סך הכל, ערב פרוץ המלחמה נהנה הצבא הירדני מעדיפות על כוחות צה"ל במרחב ירושלים, הן מבחינה כמותית - במיוחד בשריון ובארטילריה (כולל כוחות מתוכננים לעלות מבקעת הירדן), והן מבחינה איכותית, בשל היתרון של טנקי הפטון M-48 הירדניים החדישים על טנקי השרמן המיושנים של ישראל (עם מפעילים מיומנים יותר). אולם, החל מצהרי היום הראשון למלחמה השתנה מאזן הכוחות לטובת ישראל, הודות לעליונות האווירית שהשיג חיל האוויר הישראלי. שליטה אווירית זו אפשרה לחיל האוויר למנוע מהירדנים להעביר את כוחות עתודת השריון מעמק הירדן לתגבור כוחותיהם במרחב ירושלים. פיקוד מרכז ריכז את כוחותיו למתקפה בסדר כוחות אוגדתי (3 חטיבות) במרחב ירושלים, וכך הצליח להשיג עדיפות מקומית מכרעת על הכוחות הירדניים, שניצבו מולו בגזרה זו במהלך המלחמה.
ב-5 ביוני בשעה 9:40 פתח צבא ירדן במלחמה בגזרת ירושלים בירי נשק קל ולאחר מכן בהפגזה כבדה על ירושלים המערבית שבריבונות ישראל אל מול תגובה ישראלית מדודה וניסיונות הידברות ישירים ועקיפים מצידה על מנת להימנע מהסלמה. בתיווך האו"ם הושג הסכם להפסקת אש, אך ירדן הפרה הסכם זה תוך זמן קצר, והשתלטה בשעה 12:30 על ארמון הנציב. ישראל הגיבה במתקפת נגד בשעה 15:15 וכבשה את ארמון הנציב באמצעות גדוד 161, הסיירת הירושלמית וכוח הטנקים של חטיבת ירושלים. הטנקים היו אסורים להיות נוכחים בירושלים לפי הסכם שביתת הנשק, אך בפועל היו בירושלים טנקים במחנה שנלר ומחנה סטף.
מכאן ואילך עברה היוזמה לידי ישראל ונותרה בידה עד תום הקרבות. לאחר ההשתלטות על ארמון הנציב המשיכה מתקפת הנגד הישראלית וכוח של חטיבת ירושלים מתוגבר בטנקים המשיך לכבוש את רכס צור באהר שמדרום לו ומוצבים נוספים עד קיבוץ רמת רחל. במקביל לכיבוש שטחים בדרום ירושלים הופעלה חטיבת הראל (חטיבה 10) ממערב בכיוון צפון ירושלים ובמהלך הלילה הראשון כבשה את מוצבי שייך עבדול עזיז ומוצבי הרדאר מצפון למבשרת ציון ומעלה החמישה והבקיעה עד גב ההר עד הבוקר למחרת. במקביל כבש גדוד 163 מחטיבת ירושלים את מוצב הרדאר 3.
ביום השני, 6 ביוני, לפנות בוקר חטיבה 55 הבקיעה דרך גבעת התחמושת, שכונת שיח' ג'ראח ודרך שכם, והגיעה עד מוזיאון רוקפלר. חטיבת הראל נעה דרומה וכבשה את גבעת המבתר. גדוד 163 מחטיבת ירושלים כבש באותו יום אחר הצהריים את שכונת אבו תור הערבית. במהלך הלילה הפציץ חיל האוויר הישראלי תגבורות שריון של צבא ירדן שניסו להגיע אל העיר מכיוון יריחו.
בבוקר 7 ביוני כבשה חטיבה 55 בסיוע חטיבת הראל את מתחם אוגוסטה ויקטוריה על הר הזיתים. בסביבות השעה 10:00 באותו בוקר נכנסו הכוחות אל העיר העתיקה: צנחני חטיבה 55 נכנסו דרך שער האריות והגיעו אל הר הבית ואל הכותל המערבי, וחיילי גדוד 163 מהחטיבה הירושלמית נכנסו דרך שער האשפות, הגיעו לשכונת המוגרבים ושחררו את הרובע היהודי והרובע הארמני.
בצהרי ה-7 ביוני נעו כוחות חטיבה 16 דרומה, כבשו את דרום הגדה המערבית והתארגנו להקמת הממשל הצבאי כאשר גדוד 68 בנפת חברון וגדוד 161 בנפת בית לחם.
הקרב על ירושלים, שהתנהל על תא שטח מצומצם יחסית, היה אחד הקרבות הקשים ביותר במלחמת ששת הימים. בקרב נהרגו 182 חיילי צה"ל, כרבע מהנופלים במלחמה כולה.
קרבות מרכזיים של חטיבת ירושלים
מתחמי ארמון הנציב והפעמון בצור באהר
בצהריים ביום 5.6.67 (ה-5 ביוני 1967) הורה המטכ"ל הירדני על כיבוש השטח המפורז של ארמון הנציב. פלוגה מוגברת מחטיבה 27 עם תול"רים, מקלעים ומרגמות, שהייתה באבו דיס, נכנסה לארמון. ב-12:30 קידם מג"ד 161 אשר דר את פלוגות ב' ו-ה' לחוות הלימוד. בשעה 13:30 דיווח ראש משקיפי האו"ם, גנרל אוד בול, כי ארמון הנציב נכבש. באותו הזמן הודיעו החיילים הישראליים שהיו בתצפית בעמדת 'הבית הבודד' בשטח המפורז למפקד הקו, מ"פ ד' מגדוד 161, כי כוח ירדני מתקדם לכיוונם. מפקד הקו רפי בנבנשתי הודיע למטה החטיבה ופתח באש מרגמות על מסלול התקדמות היחידה הירדנית. פלוגות ה' ו-ב' בחוות הלימוד פתחו באש שטוחת מסלול ומרגמות על הירדנים המתקרבים.
קצין המבצעים של חטיבה 16 רס"ן עמוס נאמן הציע הקמת צוות קרב גדודי למשימת כיבוש הארמון בפיקודו של אשר דר מג"ד 161. הצוות היה מורכב: מיחידת הסיור 90 של החטיבה (הסיירת), המורכבת משתי מחלקות על גבי זחל"מים, שתי מחלקות ג'יפים ומחלקת תול"רים בפיקוד רס"ן יוסי לנגוצקי; חצי מפלוגת הטנקים המסופחת לחטיבה 16 (8 טנקים), בפיקוד רס"ן אהרון קמארה; פלוגה ה' (פחות מחלקה) מגדוד 161, בפיקודו של אברהם בורנשטיין; פלוגה ב' בפיקוד דודו פרלשטיין כעתודה; ובסיוע מחלקת מרגמות מוגברת (12 קנים) מהפלוגה המסייעת של גדוד 161 בפיקוד ישראל אליעזרי. בשעה 14:20 קיבל המג"ד דר פקודה לכבוש את מתחמי ארמון הנציב ולהתכונן להמשך כיבוש מוצב הפעמון בצור באהר. בשעה 15:15 נפרץ שער מתחם הארמון ממערב על ידי הטנקים. רוב הכוח התוקף המשיך לגבעה מזרחית לארמון, שנקראה "גבעת האנטנה" ובהמשך עמדת 'הצומת' הנמצאת בהצטלבות עם הדרך לבית לחם. פלוגה ה' (פחות מחלקה) מגדוד 161 נעה רגלית מחוות הלימוד ונתקלה באש מהחורשה המערבית של הארמון וסבלה הרוג וחמישה פצועים. הכוח המשיך בתנועה וכבש את החורשה שמצפון, ממערב וממזרח לארמון ביחד עם חיילי הפלס"ר.
תוך כדי כיבוש מוצב "הנקניק", אישר המטכ"ל גם את כיבוש מוצב "הפעמון" והכפר צור באהר. בשעה 18:20 יצא כוח בהרכב מחלקת סיירים ושני תול"רים מהסיירת בפיקוד לנגוצקי ועוד שלושה טנקים, בפיקוד מג"ד 161 אשר דר לכיבוש ה'פעמון'. אחד הטנקים התהפך בדרך. הכוח חדר למוצב ממזרח והפתיע את הירדנים. המוצב נכבש במהירות בקרב עז עד שעה 19:30. גדוד 62 פרץ את שדה המוקשים ממערב למוצב 'הפעמון' וחבר לכוח של דר בשעה 22:00. במשך הערב החליפה פלוגה ב' את פלוגה ה' בחורשה מצפון לארמון. למחרת בבוקר ספגה הפלוגה התקפת נגד מאש טנקים ירדנית עם נפגעים רבים.
כיבוש מוצבי הרדאר
אור ל-6 ביוני 1967, במקביל לפעילות חטיבה 10 בכיבוש מוצבי הרדאר, הופעל גדוד 163 של חטיבת ירושלים, בפיקוד סא"ל מיכאל פייקס. הגדוד היה ערוך להגנה באותה גזרה ממבשרת ירושלים עד שער הגיא. כחלק מהתקפה כוללת של חטיבה 10 על מוצבי הרדאר הסתערה פלוגה של הגדוד על מוצב רדאר 3 והשתלטה עליו עד השעה 22:00.השלב הראשון של ההבקעה בגזרה זו הסתיים בשעה 2:00 לפנות בוקר. לאחר מכן נע הגדוד להתארגנות בעין כרם לקראת תנועה לכיבוש שכונת אבו תור.
כיבוש אבו תור החל משעות הבוקר של ה-6.6.67 הוחל בהכנות לכיבוש שכונת אבו תור, שמדרום לעיר העתיקה. כל פלוגה בגדוד הייתה אמורה לתקוף עמדה אחת במקביל, בסיוע טנקים של כוח קמארה שחיפו על ההתקפה מרכס חוות הלימוד וכביש עין רוגל. פלוגה ג' בפיקוד משה חביב תקפה בשעה 15:45 את עמדת "לולב", העמדה הירדנית הדרומית ביותר. התקיפות על שתי העמדות הנוספות החלו באיחור. פלוגה ד' בפיקוד אלי קדר הסתערה על עמדת "אריה", כבשה אותה והחלה בכיבוש הבתים שבין עמדת "לולב" הדרומית ועמדת "בית המחלקה". במהלך הקרב הצטרף חפ"ק המג"ד לכוחות המסתערים; בהיתקלות עם חיילים ירדניים שניסו לסגת נהרג המג"ד, סא"ל מיכאל פייקס. פלוגה ה' (המיוחדת) בפיקוד יעקב אבן נעה לכיוון "בית המחלקה" וכבשה אותו. פלוגה ב' בפיקוד עוזי ילובסקי, שנועדה לתקוף את העמדה הצפונית ביותר, "בית התריסים הצהובים", ספגה אש ארטילרית כבדה כאשר נערכה להתקפה. ארבעה חיילים נהרגו, רבים נפצעו וההתקפה התעכבה ב-45 דקות. למרות האבדות הצליחה הפלוגה לכבוש את יעדה. בשעה 18:00 הושלם כיבוש אבו תור. הקרב היה קשה במיוחד, גם בשל העובדה שהירדנים ציפו להתקפה וידעו מה יהיה הכיוון ממנה תבוא. 15 חיילים ישראלים נהרגו בקרב. הירדנים איבדו כ-50 חיילים, ושאר הכוח נסוג מזרחה.
בתאריך 7.6.67 (7 ביוני 1967) כמעט באותה שעה שבה נכנס חפ"ק מח"ט 55 דרך שער האריות, נכנסו דרך שער האשפות שתי פלוגות מגדוד 163 של החטיבה הירושלמית, בפיקוד מפקד הגדוד החדש, יוסף ברוש (כאמור לעיל, המג"ד הקודם, מיכאל פייקס, נהרג ביום שלפני כן בעת כיבוש אבו תור). פלוגה ד', נעה מערבה אל תוך הרובע היהודי והרובע הארמני. הרובע השולט על שכונת המוגרבים ואזור הכותל. פלוגה א' נתקלה באש עם כניסתה לעיר. היא נכנסה לשכונת המוגרבים לכיוון הכותל אולם נעצרה לא רחוק ממנו עקב חשש להתקלות עם הצנחנים. פלוגה ב' הייתה עתודה.
בתאריך 7.6.67 בשעות הצהריים הורה הפיקוד לחטיבה הירושלמית לנוע דרומה ולכבוש את העמדות הירדניות שמדרום לעיר. גדוד 62, בפיקוד סא"ל רוטשילד, נע מרמת רחל ותקף את מוצבי מר אליאס וטבלייה (גבעת המטוס), ביחד עם פלוגה א' מגדוד 161, ובמקביל כבשה הפלס"ר החטיבתי את ג'בל אבו ע'וניים (כיום שכונת הר חומה) והמשיכה לגוש עציון וחברון דרך פאתי בית לחם. גדוד 161 נכנס לבית לחם, בית ג'אלה ובית סחור. גדוד 68 המשיך דרומה עד לחברון יחד עם הפלס"ר. גדוד 163 התארגן לתנועה ב-8.6 ונע דרומה עד מדרום לחברון.
מלחמת ההתשה
בשנים שלאחר מלחמת ששת הימים ועד למלחמת יום הכיפורים השתנה הייעוד של חטיבת המחוז 16. חשיבותה של ירושלים אולי התעצמה אך שוב לא הייתה זו בעיה צבאית מיוחדת. המצור נפרץ והפרוזדור התרחב ונעלם. לא עוד קו עירוני ולא שטח ריבוני מנותק בהר הצופים. לצורך החזקת קו הגבול החדש במזרח לאורך הבקעה ובקו הירדן, בנה פיקוד המרכז מפקדת חטיבה מרחבית חדשה שהייתה אחראית גם על נפת הממשל הצבאי ביריחו. חטיבה 16 קיבלה את האחריות לחלקה הדרומי של הגדה שהפך במהלך השנים ל"יהודה". אמנם בשטח פעלו מפקדות נפות ובראשן מושלים צבאיים שבראשם עמדה יחידת הממשל הצבאי של הגדה, אך האחריות לפעילות הצבאית, כולל בתוך הנפות, התחלקה בין שתי החטיבות המרחביות 16 ו-5. לרשותן הועמדו מעת לעת כוחות סדירים וכוחות מילואים לפעילות ביטחון שוטף. הפעילות שהתרכזה בלחימה במחבלים, כללה עבודה משותפת הדוקה עם שירות הביטחון (השב"כ) ועם משטרת ישראל וכוחות משמר הגבול.
ממלחמת ההתשה בבקעת הירדן התרחשה בשנים 1969–1970 לאורך גבול ישראל-ירדן, במקביל למלחמת ההתשה שניהלו ישראל ומצרים סביב תעלת סואץ. במלחמה זו התעמתה ישראל מול ארגוני הטרור הפלסטיניים ומול ממלכת ירדן. ארגוני הטרור הפלסטיניים, שנדחקו על ידי פעולות מערכת הביטחון הישראלית משטחי הגדה המערבית של הירדן אל שטחי הגדה המזרחית (ממלכת ירדן), החלו בביצוע פעולות נגד יישובי עמק בית שאן ובקעת כנרות שכללו: ירי מרגמות, מיקוש, חדירות ליישובים, ירי נשק קל ופעולות חבלה נגד אזרחים וכוחות צה"ל. צה"ל הגיב גם בצורה הגנתית: יצירת קו הגנה לאורך נהר הירדן שכלל גם (בפעם הראשונה בצה"ל) מוצבים, גדר מערכת ודרכי טשטוש. בגזרת פיקוד המרכז התרכזה בלחימה בארגוני המחבלים שפעלו הן בתוך הגדה המערבית, אך ובעיקר לאורכו של הגבול עם ירדן. מאמצי המחבלים לחדור מבסיסיהם בגדה המזרחית לעבר השטחים בגדה המערבית נבלמו במאמץ אין סופי של לחימה בבקעת הירדן במרדפים שנמשכו גם בעומק במרחב שבאחריות חטיבה 16 וחטיבה 5.מעת לעת לקחו חלק בלחימה גם כוחות הצבא הירדני פעולה שחייבה תגובה גם אל המרחב שממזרח לגבול (הבולטת בהם הייתה פעולת כארמה "מבצע תופת" במרץ 1968). הפעולות התבצעו בעיקר על ידי כוחות חי"ר ושריון סדירות. כוחות המילואים לקחו חלק רק באחזקת המוצבים כחלק ממאמץ הבט"ש לאורך גבול הירדן וכחיל מצב, בתוך השטח, תחת פיקוד המושלים הצבאיים בנפות.
סדר הכוחות במילואים של החטיבה נותר בעינו, כגוף חריג בנוף הצה"לי. הסד"כ הענק של עשרה גדודים (ארבעה גדודי חי"ר, ארבעה גדודי חי"ם, גדוד מרגמות כבדות ויחידת (גדוד) נ"ט בצד יחידות חטיבתיות נוספות (לעיתים כפולות של החטיבה ושל המחוז) כמו פלוגת הסיור, פלוגות רפואה ופלוגות הספקה נותר כשהיה. יחידות אלו הוחזרו לאחר מלחמת ששת הימים למחסני החירום שלהן במרחב ירושלים. מאותה עת הן הפכו למאגר כוח אדם פיקודי / צה"לי לביצוע תעסוקות בט"ש בשטחי הגדה המערבית ועזה כמו גם בפעילות השוטפת של החזקת הקווים בעיקר בגבול עם ירדן. מעת לעת בהתאם לגרף אימונים דליל במיוחד, זכו הגדודים לאימון קצר. הסיירת דאגה לעצמה וכדי לשמור על רמה איכותית הצליחה לארגן לעצמה אימונים תכופים יותר. גדודי חטיבה 16, בתקופות תעסוקה, איישו את קווי המוצבים בגבולות ויחידות של החטיבה קיבלו פיקוד על גזרות בבקעת הירדן ובעמק בית שאן. חיילי החטיבה השתתפו במרדפים אחרי מחבלים שפעלו בשטחי הגדה וכאלה שחצו את גדר המערכת וסבלו אבדות של הרוגים ופצועים.
מלחמת יום הכיפורים
שאר כוחות החטיבה והמחוז (מאורגנים בשלושה גדודי חי"ר, 4 גדודי חי"ם, גדוד מרגמות 120 מ"מ, גדוד נ"ט 90 מ"מ, סיירת, פח"ח, מחלקת הנדסה ועוד) גויסו ביום שבת ה-6 באוקטובר ותפסו מערכי הגנה בדרומה של בקעת הירדן ועד מעלה אפרים וכן לאורכם של הצירים העולים לגב ההר לעבר ירושלים ורמאללה. מפקדת החטיבה בפיקודו של אל"ם זאב עופר נערכה במעלה אדומים, מכאן שלטה על כוחותיה במערכי ההגנה אל מול חשש אפשרי להצטרפות ירדן למלחמה. לגזרת החטיבה הוזרמו כוחות נוספים כולל גדוד טנקים מחטיבה 670, גדודי ארטילריה נגררים של פקמ"ז, גדודי מרגמות ונ"ט ממפקדת קצח"ר ועוד. חיילי גדוד 68 שלא התגייסו לגזרת התעלה התייצבו במחסני החירום והקימו גדוד נוסף בפיקודו של סא"ל יעקב אבן. מיד בגמר המלחמה הוחלט להעביר שניים מגדודי החי"ר של החטיבה ומפקדת החטיבה לפיקוד הצפון. מפקדת החטיבה וגדוד 62 תוכננו להחליף את חטיבת גולני בג'ובתא אל חשב. אולם, בשל מחסור בציוד חורף ואיכות הציוד האישי של החיילים הוחלט להעביר את החטיבה לגזרה המצרית כדי לתגבר את אוגדה 143 במרחב 'הצליחה' בגזרה המצרית - אפריקה. גדוד 62 בפיקודו של סא"ל שי רז נערך להגנה באזור הצליחה והגשרים עם פלוגה באזור החווה הסינית מול מובלעת הארמייה השלישית המצרית, ופלוגה שסופחה לחטיבה 55 באזור איסמעיליה. גדוד 161 בפיקודו של סא"ל גדעון מסד וגדוד 163 בפיקודו של סא"ל יעקב שריד ומחליפו סא"ל אלי קידר יחד עם גדוד המרגמות בפיקודו של סא"ל יוסי שושן, בפיקוד מפקדת החטיבה המח"ט אל"ם זאב עופר והסמח"ט סא"ל נחמיה שקד, נערכו מול חילי חטיבת הצנחנים 150 המצרית בגזרת איסמעיליה וקבר החיל האלמוני. הסיירת בפיקוד רס"ן דרור ויגדור עסקה בסיורים במרחב החטיבה ובעיקר לאורך קו הפסקת האש הלא פורמלית. הכוחות היו מגויסים במשך חמישה חודשים. גדודי החי"ם של החטיבה יחד עם גדוד 68 המחודש נערכו כל העת להגנה במרחבי בקעת הירדן תחת פיקוד מאולתר בתחילה בפיקודו של אל"ם אליעזר אמיתי, מי שהיה מפקד החטיבה במלחמת ששת הימים.
מייד לאחר מלחמת יום הכיפורים נוצרו שתי התארגנויות בעלות השפעה ארוכות טווח, האחת התארגנות המחאה האישית, שהפכה ללאומית, של מוטי אשכנזי, מפקד מוצב בודפשט בזמן המלחמה. והשנייה ההתארגנות לתמיכה במשפחות החללים, השבויים והנעדרים של גדוד 68 ונספחיו שמוסדה ברבות השנים על ידי צה"ל כולו.
לאחר מלחמת יום הכיפורים - חטיבה 97, חטיבה 266
בארגון מחדש לאחר מלחמת יום הכיפורים שונה מספרה של החטיבה ל-97 והיא אורגנה מחדש כחטיבת חי"ר מעולה תקנית. מגדודי החי"ם נבנתה חטיבת חי"ר נוספת - 266. החטיבות הועברו תחת פיקוד מפקדת אוגדה מרחבית 80 שהוקמה באיו"ש. לאחר מכן נבנתה אוגדה מרחבית 720, שקיבלה את האחריות לדרומה של בקעת הירדן ומאוחר יותר לשטח של מרחב "יהודה". גדוד 163 הועבר לחטיבת הבקעה. חטיבה 266 בוטלה בתחילת שנות ה-90.
מלחמת לבנון הראשונה (מלחמת שלום הגליל)
חטיבה 97 גויסה לקראת מלחמת שלום הגליל. חטיבה 266 הייתה מגויסת לתקופת אימונים. חטיבה 97 תפסה שטח באזור חצבייה לאחר סיום הקרבות ביולי 1982, ואף השתתפה במבצע טרף ב-22 ביולי. חטיבה 266 הייתה מגויסת אך לא נכנסה ללבנון. חטיבה 97 המשיכה לשרת בתעסוקה מבצעית בלבנון בשנים שלאחר מכן באזור בקעת הלבנון ואזורים אחרים.
לאחר המלחמה בשנות ה-80 הופעלה החטיבה בצורה מוגברת באזורי איו"ש. במקביל ללחימה בקווים התפתחה פעילות מניעת פח"ע ענפה בתוך שטחי יהודה ושומרון. מפקדת חטיבה 16 הפכה לחטיבה מרחבית וככזאת פיקדה על המבצעים ועל כוחות הבט"ש שפעלו במרחבי נפות יהודה: חברון, בית לחם ורמאללה. במקביל פקדה מפקדת חטיבה 5 על הפעילות בנפות השומרון. הפעילות המשולבת בשטח התבססה על המושלים הצבאיים בנפות, על שירות הביטחון (שב"כ) ועל זו של משטרת ישראל. לרשותה עמדו מעת לעת הסיירת הפיקודית חרוב וכן כוחות סדירים וכוחות מילואים.
מבצע חומת מגן - חטיבה 310
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 עברה החטיבה, שמספרה הוחלף ל-310, תהליך הצערה וקלטה חיילים מחטיבות החי"ר הסדירות של צה"ל: גבעתי, הנח"ל וגולני. החטיבה השתלבה במשימות הביטחון השוטף של צה"ל בגזרות יהודה ושומרון (במסגרת ההתמודדות עם האינתפאדה הראשונה) וצפון הארץ.
במסגרת מבצע חומת מגן בפסח ה'תשס"ב 2002 החטיבה גויסה בצו 8, תחת פיקוד אוגדה 720. משימתה של החטיבה הייתה כיבוש העיר בית לחם.
החטיבה בפיקוד אל"ם רמי צור חכם, בסיוע כוחות שריון מגדוד 445 של חטיבה 576, גדוד "אדם" של חטיבה 500 וגדוד 21 של חטמ"ר עציון נכנסה לעיר בלחימה מצפון ומדרום. במהלך כיבוש העיר ומעצר של עשרות מבוקשים, התבצרה ב־2 באפריל 2002 קבוצה של 39 מבוקשים חמושים ברובי סער ובמטעני חבלה, בכנסיית המולד. הקבוצה, שבראשה עמד הקולונל עבדאללה דאוד, ראש המודיעין הפלסטיני בבית לחם, לקחה כבני ערובה את 46 הנזירים ששהו בכנסייה ובנוסף כמאתיים אזרחים בהם נערים וילדים. המשא ומתן איתם עורר הד רחב ועניין רב ברחבי העולם גם בגלל העניין הפוליטי וגם בגלל החשש לפגיעה במקום הקדוש לנצרות. הנצורים קיבלו תמיכה מפעילי שמאל מחוץ לישראל. לאחר כחודש של שירות שוחררה החטיבה והעבירה את האחריות על העיר בית לחם והמצור על המתבצרים בכנסיית המולד לחטיבת הצנחנים (35). לאחר שבועות ארוכים של משא ומתן הושג ב־9 במאי הסכם על ידי צוות משא ומתן בכיר, והחל פינוי מדורג של אזרחים והגליית 26 מבוקשים מדרג הביניים לעזה. במהלך ההתבצרות נהרגו לפחות שישה פלסטינים, חמושים, מבוקשים, ואנשי הרשות. מסמכי שלל שנתפסו במהלך המבצע, חשפו כי בשנים שקדמו להתבצרות סבלו תושבי בית לחם, בעיקר תושביה הנוצרים, מהתנכלויות של כנופיות של מיליציות פלסטיניות חמושות, שבתוכן בולטים אנשי הפת"ח.
לאחר מבצע חומת מגן נכנסה המדינה למציאות חדשה במהלכה גם החטיבה השתלבה באתגרים החדשים בהגנה על גבולות הארץ ואזרחיה. החטיבה ביצעה אימונים רבים ואינטנסיביים, שיפרה את כשירותה והצטיידה בציוד לחימה חדיש. במסגרת הארגון מחדש של כוחות המילואים בצה"ל החלה החטיבה לקלוט חיילים משוחררים בעיקר מגדוד 50 "בזלת" של חטיבת הנח"ל שמהווים כיום את עמוד השידרה והזהות החטיבתית. החטיבה ביצעה תעסוקות מבצעיות רבות בכל הגזרות בארץ וזכתה לאותות הצטיינות רבים עקב שירות מוצלח זה.
חזרת החטיבה למספרה הקדום - חטיבה 16
בשנת 2010 חזרה החטיבה לזהותה ומספרה המקורי - "חטיבה 16, חטיבת ירושלים".
החטיבה גויסה למילואים במלחמת לבנון השנייה; מבצע עמוד ענן ובמבצע צוק איתן.
בספטמבר 2020 החטיבה הוכפפה לעוצבת סיני, לאחר שאוגדת האם של החטיבה, עוצבת עידן, נסגרה.
מבנה חטיבה 16
בחטיבה ארבעה גדודים, שלושה גדודי חי"ר מובחר וכן גדוד סיור.
בעבר השתייכה החטיבה לעוצבת עידן (אוגדה 340, בעבר אוגדה 880), אשר הייתה אוגדת מילואים הכפופה לפיקוד המרכז, ומפקדת האוגדה הייתה ממוקמת במחנה נחשונים. החל משנת 2014, החטיבה שייכת לעוצבת סיני, ומחסני החירום של החטיבה הם במחנה שדה תימן המשמש גם כיחידת מחסני חירום לעוצבת סיני.
גדוד 7007 - "גדוד הר ציון"
בשנת 2012 ניתן לגדוד סמל חדש, ושמו החדש "גדוד הר ציון", על ידי המג"ד בעז כהן. השם מייצג את הקשר לירושלים, כחלק מחטיבת ירושלים, וכן את סמל הגבורה המתחדשת בצה"ל - על שם מאיר הר-ציון שהיה ביחידה 101 שהוקמה בחטיבה 16 והועברה לצנחנים.
מפקדי הגדוד (רשימה חלקית): מאיר זורע (תש"ח), גדעון רוטשילד (ששת הימים), שי רז (שהיה גם מפקד פנמ"צ הריאלי חיפה), ציון ארסלן (מלחמת יום כיפור), יוסי לונץ (1975), תנחום, חיים כפיר, משה (מושקו) רום, יהודה ימאי, אבירם מטוסביץ' (1996), יוסי בן חמו, רמי מגנזי (חומת מגן), אלי פנירי, בעז כהן (מבצע עמוד ענן וצוק איתן), דובי גינזברג, סא"ל מעוז שוורץ.
גדוד 8119
גדוד 8119 הוא גדוד חי"ר מובחר, המונה מפקדים וחיילים ששירתו בגדודי החי"ר השונים בצה"ל. בשנים האחרונות, מרבית האוכלוסייה הנקלטת בגדוד מגיעה משורותיה של חטיבת הנח"ל. הגדוד ביצע תעסוקות מבצעיות ואימונים בכל הגזרות וזכה לשבחים על מקצועיותו. הגדוד היה בעבר, עד אחרי מלחמת יום כיפורים, גדוד 161.
מפקדי הגדוד: סא"ל אשר דר (מלחמת ששת הימים), סא"ל יעקב שריד, סא"ל אלי קידר,(מלחמת יום הכיפורים), סא"ל ישראל הרשקוביץ, סא"ל דוד (דייב) ברוך, סא"ל אריאל חזק, סא"ל גיא גוטמן (מבצע "חומת מגן"), סא"ל יאיר אהרונוב, סא"ל בנימין טלקר, סא"ל רמו אלמוג (מבצע עמוד ענן וצוק איתן), סא"ל עומר אסף, סא״ל לוטם פארן פרח.
גדוד 9207 - "גדוד מוריה"
במלחמת העצמאות היה גדוד מוריה בחטיבת עציוני. בחטיבה 16 היה גדוד 68.
גדוד 9207 הוא גדוד חי"ר מובחר, המונה מפקדים וחיילים ששירתו בגדודי החי"ר השונים בצה"ל. בשנים האחרונות, מרבית האוכלוסייה הנקלטת בגדוד מגיעה משורותיה של חטיבת הנח"ל.
ב-2002 הגדוד נטל חלק מרכזי בכיבוש העיר בית לחם במסגרת מבצע "חומת מגן". לאחר ההשתלטות על העיר ביצע הגדוד את המצור על המחבלים שהתבצרו בכנסיית המולד.
תעודת הוקרה מטעם נשיא המדינה הוענקה לגדוד 9207 של חטיבת ירושלים בפיקוד המרכז, אשר נבחר כיחידת מילואים מצטיינת על הישגיו ועל תרומתו לחיזוק ביטחון המדינה. התעודה הוענקה על ידי שמעון פרס באוגוסט 2013.
מפקדי הגדוד: סא"ל בני ברבש, סא"ל בועז רגב, סא"ל יורם ששון, סא"ל אבנר כרמלי, סא"ל לנגר משה, סא"ל בועז רוזמן, סא"ל יוסי בן הרוש, סא"ל עמיר סנדר, סא"ל יואב (יובא) גל, סא"ל יובל כהן, סא"ל עומרי אפשטיין.
גדוד סיור 6310
גדוד 6310, הוא גדוד סיור מובחר שהוקם בשנת 2002 לאחר מבצע חומת מגן, על ידי איחוד הסיירות החטיבתיות (פלנ"ט, פלחה"ן, סיירת).
ב-2015 גדס"ר 6310 נבחר על ידי נשיא המדינה ראובן ריבלין, כיחידת מילואים מצטיינת, על הישגיו ועל תרומתו לחיזוק ביטחון המדינה, ובאוגוסט 2015 העניק הנשיא לגדוד תעודת הצטיינות על כך.
מפקדי הגדוד: בני גנור (2002–2006), אבישי כהן (2006–2009), אוהד מנור (2009–2011), ערן ביטון (2011–2016), לירון ארוך (2016–2020), איתי יערי (2020–).
נשק ואמצעים
חיילי החטיבה חמושים בעיקר ברובי "מיקרו תבור". שאר כלי הנשק זהים לשאר כלי הנשק של גדודי החי"ר בצה"ל וכוללים מטול רימונים מדגם M-203, רובי צלפים מדגמים רמינגטון M-24, SR-25, ברק ורוגר 10/22, מטולי רקטות נגד טנקים מדגמי לאו M-72 ומטאדור, מקלע בינוני מאג, מקלע קל נגב, מקלע כבד מדגם M2 בראונינג ומטול רימונים אוטומטי (מקל"ר) סאקו דיפנס Mk-19 בקליבר 40 מ"מ. החטיבה מצוידת בנגמ"שי M-113
לקריאה נוספת
על חטיבת ירושלים במלחמת העצמאות ולאחריה:
על גדוד 68 וקרב המעוזים במלחמת יום הכיפורים:
פוטפרינט סנטר
פוטפרינט סנטר (באנגלית: Footprint Center; לשעבר אמריקה וסט ארנה, פיניקס סאנס ארנה, US איירווייז סנטר ו-טוקינג סטיק ריזורט ארנה) הוא אולם כדורסל מקורה המארח את קבוצת הכדורסל מה-NBA פיניקס סאנס, קבוצת ה-WNBA פיניקס מרקורי וקבוצת הפוטבול אולמות אריזונה ראטלרס מה-AFL.
האולם נפתח ב-6 ביוני 1992, ועלות הקמתו מוערכת ב-89 מיליון דולר. מאז שהוקם ועד 2002 נקרא אמריקה וסט ארנה (America West Arena); מ-2002 ועד שנת 2015 נקרא האולם '''יו. אס איירווייז סנטר (US Airways Center'''). מ-2015 ועד נובמבר 2020 האולם נקרא טוקינג סטיק ריזורט ארנה (Talking Stick Resort Arena) בעקבות קניית הזכויות לשם על ידי בית המלון טוקינג סטיק ריזורט אשר נמצא בקרבת מקום, עד ששונה לשמו הנוכחי עקב פקיעת הזכויות לשם.
בעבר אירח האולם את פיניקס קויוטיס מה-NHL ואת טורנירי אליפות המכללות בכדורסל מקצועי בשנים 1999, 2002, 2008 ו-2012.
הקדרים באים
הקדרים באים (נכתב גם הכדרים באים; נקרא גם: הקטרים באים) הוא משחק ילדים המהווה סוג של תופסת בו מי שנתפס מצטרף לתופסים. נקרא גם בשם מי מפחד מהדוב הגדול.
כללי המשחק
הקדר (השחקן שמתחיל את המשחק כ"תופס ראשון"), נמצא בצד אחד של המגרש וכל האחרים בצד השני. הקדר קורא "הקדרים באים", ומתקדם אל המשתתפים בניסיון לתפוס אותם. לקדר אסור ללכת אחורה אלא רק קדימה ולצדדים. השחקנים האחרים מנסים להתחמק ממנו, (כשגם להם אסור ללכת אחורה, רק קדימה ולצדדים) ולהגיע לצד השני של המגרש, מאחורי הקו שלו, בו לא יוכל לתופסם. הם עשויים לקרוא "אין אנו יראים", "איש לא ירא" או "לא מפחדים" בתגובה לקריאתו. אם הקדר תופס מישהו - הוא מצטרף לקדרים. כאשר הקדר מגיע לקצה הנגדי של המגרש, כל מי שעדיין נשאר צמוד לקצה המגרש מוגדר כנתפס. לאחר מכן נפתח סיבוב נוסף, בכיוון ההפוך. המשחק מסתיים כשהקדרים תפסו את כולם חוץ מאחד, שבסיבוב שלאחר מכן הוא הופך לקדר.
דניאל יונה (פוליטיקאי)
דניאל יונה (באנגלית: Daniel Yona; נולד ב-3 במאי 1941) הוא פוליטיקאי טנזני שכיהן כחבר בפרלמנט הטנזי וכשר האנרגיה והמחצבים מטעם מפלגת CCM.
הקדרים באים
כללי המשחק
המגרש יכול להיות מגרש מלבני בו משחקים בריצה או בריכת שחייה בה משחקים בשחייה או צלילה.
מקור השם
קדרים הוא כינוי יהודי מתקופת המאה ה-17 לטטרים, אשר היו פורעים ביהודי מזרח אירופה ושובים בהם שבויים, אותם היה צריך לפדות.
דניאל יונה (פוליטיקאי)
ביוגרפיה
נולד ב-3 במאי 1941 ולמד באוניברסיטת סטרטלקייד שבגלאזגו. בשנת 2002 מונה לשר הארגיה והמחצבים של טנזניה מטעם מפלגת CCM.
הקדרים באים
מקור השם
הסבר אחר הוא שמקור השם בסוגיא התלמודית במסכת בבא קמא שם מתואר מצב של 'תאונת שרשרת' בין קדרים:
דניאל יונה (פוליטיקאי)
ביוגרפיה
ב-2008 נחקר על ידי הלשכה למניעת ומלחמה בשחיתות וב-2009 הואשם יחד עם שר האוצר באסיל מרבה בניצול לרעה של תפקידם וגרימת הפסדים למדינה לאחר שהעניקו חוזים שרירותיים לחברה הבריטית Alex Stewart Assayers, הפוטרים את פעילות החברה במדינה ממס.
הקדרים באים
מקור השם
יש הגורסים כי שם המשחק הוא הקטרים באים, (מלשון קטר של רכבת).
דניאל יונה (פוליטיקאי)
ביוגרפיה
בשנת 2015 נידונו השניים לשלוש שנות מאסר אך לאחר שריצו שבעה חודשים בכלא, יתרת עונשם של מרמבה ויונה הומתק בעבודות שירות בבית החולים Sinza Palestine.
הקדרים באים
מקור השם
המשחק בגרסתו היבשתית מכונה גם חומות ירושלים.
שם נוסף למשחק הוא הבבונים באים. הגרסה הקרויה מי מפחד מהדוב הגדול? או הדוב הגדול פותחת לא בקריאה אחת כי אם בדו-שיח בין התופסים לנתפסים, המהווה שיר משחק:
אלווירה מטורו
ביוגרפיה
ב-1065 מת פרננדו, וחילק את נחלתו בין בניו ובנותיו. אוראקה קיבלה את סמורה, סנצ'ו ירש את ממלכת קסטיליה, אלווירה קיבלה את העיר טורו, גרסיה קיבל את ממלכת גליסיה ואלפונסו את ממלכת לאון. על אף שפרננדו הכריח את ילדיו להבטיח שיחיו בשלום ביניהם, לא כך היה. סנצ'ו סבר שכבן בכור הוא זכאי לקבל את כל הממלכה. ב-1069 הוא כרת ברית עם אלפונסו, ויחד הם פלשו לממלכתו של גרסיה. הם כבשו את גליסיה וחילקו אותה ביניהם. בשנת 1072 בגד סנצ'ו באלפונסו ופלש ללאון בעזרתו של אל סיד. לאחר תבוסתו בגולפחרה שעל גדות נהר קריון, אילץ סנצ'ו את אלפונסו להימלט לעיר הווסאלים המורית טולדו, שם שלט מאמוּן. כעת הכריז סנצ'ו מלחמה על אלווירה וכבש את עירה טורו. נדמה היה כי דבר לא יעצור את סנצ'ו. אולם בקרב נגד אוראקה סנצ'ו הובס ואלפונסו חזר ותפס את השלטון. אלווירה חזרה לשלוט בטורו בשמו.
מקורות מסוימים מציינים שאלווירה הייתה נשואה, אולם הדבר אינו ודאי. אלווירה נפטרה ב-15 בנובמבר 1099 והורישה את מרבית רכושה לכנסייה. היא נקברה בבזיליקת סן איסידורו לצד אחותה אוראקה ואחיה גרסיה.
מיץ' קופצ'אק
מיצ'ל "מיץ'" קופצ'אק (באנגלית: Mitchell "Mitch" Kupchak; נולד ב-24 במאי 1954) הוא כדורסלן עבר ומנהל קבוצות אמריקאי, אשר משמש כג'נרל מנג'ר של שארלוט הורנטס מליגת ה-NBA. לאורך קריירת המשחק ב-NBA זכה ב-3 אליפות כשחקן וושינגטון בולטס ולוס אנג'לס לייקרס, וכג'נרל מנג'ר של הלייקרס זכה עמה ב-4 אליפויות נוספות. ממוצעיו הכוללים בקריירת המשחק הם 10.2 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות ואולימפיאדת מונטריאול
בקיץ 1976 השתתף באולימפיאדת מונטריאול כשחקן נבחרת ארצות הברית בכדורסל, אשר ניצחה בכל שבעת משחקיה וזכתה במדליית הזהב. לאורך הטורניר שימש כשחקן חמישייה קבוע, לצד פיל פורד, קווין באקנר, אדריאן דאנטלי וסקוט מיי, וקלע 12.5 נקודות בממוצע למשחק.
וושינגטון בולטס
בדראפט ה-NBA 1976 נלקח קופצ'אק בבחירה ה-13 על ידי וושינגטון בולטס, במדיה שיחק ב-5 עונותיו הראשונות בליגה. בעונת הרוקי שלו קלע 10.6 נקודות למשחק כמחליפם מהספסל של וס אנסלד ואלווין הייז, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בעונת קלע שיא קריירה של 15.9 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לוושינגטון לזכות באליפות הראשונה בתולדות המועדון, לאחר שגברה על סיאטל סופרסוניקס (4–0) בסדרת הגמר. בעונה העוקבת שמר קופצ'אק על יכולת גבוהה (14.6 נקודות למשחק), והבולטס העפילו בשנית לגמר ה-NBA, אך הפעם הפסידו לסופרסוניקס בתוצאה 1–4.
לוס אנג'לס לייקרס
לקראת עונת חתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס. קופצ'אק פתח את העונה עם ממוצעים של 14.3 נקודות ו-8.1 ריבאונדים למשחק כשחקן חמישייה לצד נורם ניקסון, מג'יק ג'ונסון, ג'מאל וילקס וכרים עבדול-ג'באר, אך לאחר 26 משחקים נפצע בברכו ונאלץ להחמיץ את כל המשך אותה עונה, בסופה זכתה הקבוצה באליפות. פציעתו השביתה את קופצ'אק ממשחק גם לכל אורך העונה הבאה, ובהיעדרו הפסידו הלייקרס בגמר ה-NBA מול פילדלפיה 76'. בעונות חזר לשחק עבור הלייקרס, אך התקשה לתרום וקלע כ-3 נקודות למשחק כשחקן ספסל. בעונה העוקבת העפיל עם הלייקרס לגמר ה-NBA בפעם הרביעית ברציפות, וזכה עמה באליפות נוספת. בסיום עונת פרש ממשחק, בגיל 31.
מיד עם פרישתו ממשחק מונה לעוזר הג'נרל מנג'ר של הלייקרס, ג'רי וסט, ובשנת 2000, לאחר 14 שנים, החליף אותו כמנהל המקצועי של הקבוצה. בעונות ו- זכו הלייקרס באליפות ה-NBA השנייה והשלישית שלהם ברציפות, בהתאמה, בהובלת שאקיל אוניל וקובי בראיינט. לאחר שהודחו בשלב חצי גמר המערב 2003, צירף קופצ'אק שניים מגדולי השחקנים באותה תקופה – קארל מלון וגארי פייטון – אך על אף הציפיות הגבוהות מהקבוצה, היא הפסידה מול דטרויט פיסטונס בסדרת גמר הליגה, בתוצאה 1–4.
בשנים הבאות קיבל קופצ'אק מספר החלטות שנויות במחלוקת, כגון שליחתו של אוניל למיאמי היט בתמורה ללמאר אודום, קארון באטלר ובראיין גרנט, וסירובו לוותר על אנדרו ביינום בטרייד עבור ג'ייסון קיד. בפברואר 2008 צירף את כוכב ממפיס גריזליס, פאו גאסול, בתמורה לקוואמי בראון, ג'וואריס קריטנטון, ארון מקי, שתי בחירות דראפט עתידיות וזכויות הדראפט על מארק גאסול. בעקבות הטרייד הכריז בראיינט כי "הציון של קופצ'אק השתפר מ'נכשל' ל'מצוין'", בעוד גרג פופוביץ', מאמן סן אנטוניו ספרס היריבה, התלונן על חוסר השוויון ודרש "שתהיה ועדת טריידים אשר תוכל לבטל טריידים לא הגיוניים". באותה עונה רשמו הלייקרס את המאזן הטוב ביותר באזור המערבי, והפסידו בגמר הפלייאוף מול בוסטון סלטיקס בתוצאה 2–4. בעונת זכתה הקבוצה באליפות ה-NBA לאחר שגברה על אורלנדו מג'יק בסדרת הגמר (4–1), ובעונה העוקבת גברה על הסלטיקס (4–3) בדרך לזכייה השנייה ברציפות וה-16 בתולדות המועדון.
בדצמבר 2011, לאחר הדחה בחצי גמר המערב, סיכם קופצ'אק על טרייד במסגרתו יעברו גאסול ואודום לניו אורלינס הורנטס בתמורה לרכז כריס פול, אך קומישינר ה-NBA דייוויד סטרן, אשר שימש באופן זמני כג'נרל מנג'ר של ההורנטס, הטיל וטו על העסקה "מטעמי כדורסל". כשבוע לאחר מכן שלח קופצ'אק את אודום הממורמר לדאלאס מאבריקס, ובהיעדרו שוב הודחו הלייקרס בחצי גמר המערב. בקיץ 2012 ביצע שני טריידים משמעותיים נוספים, במסגרתם ויתר על ביינום ו-5 בחירות דראפט עתידיות בתמורה לסטיב נאש ודווייט הווארד. כמו כן באותו הקיץ חתם בקבוצה אנטואן ג'יימיסון, ומונה מייק ד'אנטוני למאמן הקבוצה במקומו של מייק בראון. על אף הסגל הנוצץ, סיימו הלייקרס את העונה במקום השביעי בלבד באזור המערבי, והודחו בשלב הפלייאוף הראשון.
בנובמבר 2013 החתים קופצ'אק את בראיינט על הארכת חוזה לשנתיים נוספות, אשר נכנסה לתוקף בעונת, בסך כ-48.5 מיליון דולר. ההחתמה לוותה בביקורות רבות כלפי קופצ'אק בהינתן גילו של בראיינט, וחזרתו מפציעה קשה בגיד האכילס. בעונת שיחק בראיינט בשישה משחקים בלבד בשל שבר בשוקה של רגלו השמאלית, והלייקרס פספסו את הפלייאוף לראשונה מזה 9 עונות. בקיץ 2016 ביצע קופצא'ק עוד שתי החתמות שנויות במחלוקת, כאשר סיכם עם לואול דנג וטימופיי מוזגוב על חוזים בסך כולל של 136 מיליון דולר. בפברואר 2017 פוטר קופצ'אק מתפקידו כג'נרל מנג'ר הקבוצה, והוחלף על ידי מג'יק ג'ונסון.
שארלוט הורנטס
באפריל 2018 מונה לג'נרל מנג'ר של שארלוט הורנטס, אשר סיימה את העונה הקודמת במקום העשירי באזור המזרחי. בדראפט ה-NBA 2018 בחר את שיי גילג'ס-אלכסנדר בבחירה ה-11, והעביר אותו בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס בתמורה למיילס ברידג'ס (שנבחר 12) ו-2 בחירות דראפט עתידיות. ביולי 2019 העביר את כוכב הקבוצה קמבה ווקר לבוסטון סלטיקס בתמורה לטרי רוזיר, בעסקה בה שני השחקנים חתמו קודם כל על חוזה בקבוצתם המקורית בהתאם לסיכום עם קבוצתם החדשה (עסקת "Sign and Trade").
Frente!
Frente! (פרנטה) היא להקת רוק אלטרנטיבית ופולק-פופ אוסטרלית, אשר הוקמה במקור ב-1989. הלהקה התפרקה ב-1997, אך הוקמה מחדש בשנת 2003.
היסטוריה
פרנטה! קמה ב-1989 במלבורן, בשם המקורי "פרנטה", על ידי סיימון אוסטין (גיטרות וקולות רקע), אנג'י הארט (סולנית), טים אוקונור (גיטרה בס), ומארק פיקטון (תופים, חלילית). הלהקה נקראה על שם המילה הספרדית למצח, שהיא גם המילה לחזית. במשך שנתיים פרנטה הופיעה במועדונים במלבורן, ובחודש אוגוסט 1991, הוציאה במימון עצמי את ה-EP הראשון שלה, Whirled, עם הלייבל Thumb Print. אחד השירים מהאלבום שירים, "Labour of Love", נבחר על ידי מאזיני טריפל ג'יי למקום 69 ברשימת "מאה השירים הלוהטים" של שנת 1991. "Labour of Love" נכתב במשותף על ידי אוסטין והארט.
פרנטה חתמה על חוזה הקלטות עם  Mushroom Records אשר הוציאה עבורם את ה-EP השני, Clunk, במרץ 1992. הסינגל מהאלבום "Ordinary Angels" הגיע בשיאו למקום מס' 3 במצעד הסינגלים. הוא הוסמך כתקליט זהב על ידי ARIA כשנמכר ב-35,000 עותקים. בחודש אוקטובר 1992 הוציאה הלהקה סינגל, "accidently Kelly Street" (הייתה אמורה להיות בתחילת השם אות רישית, אך קרתה טעות דפוס, והוחלט להשאירה), אשר הגיעה למקום מס' 4 והוסמך כפלטינה כשנמכר ב-70,000 עותקים. בתחילה הארט אהבה מאוד את השיר, אך תחושתה זו נחמצה אחרי ששודרה פרודיה על השיר ב-Late Show, תוכנית לילה פופולרית באוסטרליה.
ב-1994 פרנטה יצאה לסיבוב הופעות באירופה וארצות הברית כדי לקדם את הגרסה הבינלאומית של Marvin the Album בהוצאת Mammoth Records. הלהקה זכתה לתשבחות, כגון מבקר המוזיקה של Allmusic, אלכס הנדרסון, שכתב כי "לאחר מספר האזנות, אתה מתחיל להבין כמה חזק הוא אלבום הפופ-פולק-רוק המופשט הזה". Mammoth Records גם הוציא EP מורחב עם שבע רצועות Labour of Love. האלבום כלל גרסת כיסוי אקוסטית של הלהיט של הסדר החדש משנת 1986, "Bizarre Love Triangle", אשר הגיע בבריטניה למקום 76 במצעדים – בעקבות שני הסינגלים הקודמים של הלהקה שיצאו שם, "Ordinary Angels", אשר לא לא עלה למצעדים, ו-"accidently Kelly Street", אשר הגיע למקום 80. "Bizarre Love Triangle" יצא באוסטרליה בהוצאה מחודשת של ה-EP הרביעי של הלהקה, Lonely, במאי 1994 (הוא יצא במקור בינואר אותה השנה). ה-EP המחודש הגיע בשיאו למקום מס' 7 במצעדים (המקורי הגיע רק למקום 88 בפברואר). בארצות הברית, "Bizarre Love Triangle" הגיע למקום מס'  10 במצעד הרוק מודרני של בילבורד, וגם למס' 49 בבילבורד הוט 100. "Labour of Love" הגיע למקום מס' 9 במצעד הרוק המודרני. "Ordinary Angels", הופיע ב-1994 בפסקול של סדרת הטלוויזיה "מלרוז פלייס". לקראת סוף השנה, בשל לו"ז ההופעות האינטנסיבי, אוקונור עזב את הלהקה והוחלף על גיטרה בס על ידי ביל מקדונלד.
פרנטה והחברים האינדיבידואליים שלה השתתפו במגוון פרויקטים אחרים כשחזרו לאוסטרליה. הארט הקליטה את השירה לסינגל "Tingly" של להקת Pop!, אשר הגיע למקום 92, ושיר של פרנטה נכלל באלבום משנת 1995 אוסף, Saturday Morning: Cartoons' Greatest Hits, גרסת כיסוי של "Open Up Your Heart (and Let the Sunshine In)". במהלך 1995 פרנטה הקליטה אלבום שני, Shape, בספרד עם טד נייסלי (Fugazi), דייוויד מ. אלן (The Cure,  Sisters of Mercy), וקמרון מקווי aka בוגה בר (ננה צ'רי). הסינגל הראשון, ""Sit on My Hands", הגיע בשיאו למס' 66 באוסטרליה ביולי 1996. הסינגל השני, "What's Come Over Me" הגיע רק למס' 116 באוסטרליה, ולמקום מס' 77 בבריטניה. האלבום יצא ביולי 1996, והגיע במצעדים למקום 35. מבקר Allmusic סטיבן תומאס ארלוויין ציין כיצד "הלהקה מתנסה טונים אינסטרומנטליים טרנסיים ומקצבי טריפ-הופ איטיים... קווים מלודיים בולטים בתוך התחושה הנעימה המעורפלת בזמן שהאלבום מנגן, אבל שום דבר ממנו אינו נשאר בזיכרון אחרי שהתקליט נגמר".
במהלך 1996 הקבוצה הופיעה באירופה ואסיה למשך שלושה חודשים, כדי לקדם את האלבום. פרייז'ר ברינדלי ליווה אותם בקלידים במהלך סיבוב ההופעות. בינתיים, הארט ואוסטין נהיו זוג ואז נפרדו, וכפי שהארט ציינה "היה לנו הרבה חרא לעבד. יצאנו תקופה ואז נפרדנו ואז יצאנו לסבב הופעות. לפעמים זה בסדר ולפעמים לא." באוגוסט, בקנדה, ושוב בדצמבר, באוסטרליה, הלהקה ליוותה את אלאניס מוריסט בסיבוב ההופעות שלה לקידום Jagged Little Pill. הגיטריסט של מוריסט, ג'סי טוביאס, והארט הפכו לזוג. ביולי 1997 פרנטה הוציאה עוד סינגל, "Goodbye Goodguy". טוביאס הצטרף ללהקה בסיבוב ההופעות האחרון שלה לפני שפרנטה התפרקה לקראת סוף 1997. הארט וטוביאס נישאו, והחלו להופיע כצמד בשם Splendid.
הופעות שלאחר פירוק הלהקה
בסוף 2003 מייסדי פרנטה, אוסטין והארט, ששניהם חיו אז בארצות הברית, החלו שוב לכתוב שירים ביחד. אחד השירים החדשים שלהם, "Sleeping", הופיע על ה-EP של Splendid, States of Awake משנת 2004. בסוף 2004 אוסטין והארט הקימו את פרנטה מחדש כדי לצאת לסבב הופעות אקוסטיות בניו יורק ולוס אנג'לס. בחודש ינואר 2005 פרנטה הופיעה גם בהופעות בחוף המזרחי של אוסטרליה, יחד עם מקדונלד ופיט לסקומב על התופים. הקבוצה הוציאה EP עם שלוש רצועות, Try to Think Less. ב-28 בנובמבר 2010, פרנטה הופיעה במלבורן בהופעת איחוד של מגוון להקות מהעיר משנות ה-1990, שהארט ארגנה. ב-2011 פרנטה הופיעה בפסטיבל המוזיקה של בריזביין.
ב-2014 אוסטין והארט יצאו לסבב הופעות ברחבי אוסטרליה בתור פרנטה, לכבוד יום ה-21 שנה לאלבום Marvin the Album.הם הודיעו על הוצאה מיוחדת מחודשת לאלבום במאי של אותה השנה.
בתרבות הפופולרית
התוכנית "The Late Show" שידרה פרודיה לשיר "accidently Kelly Street". השיר "Jungle" מהאלבום Shape השתתף בפרק של סדרת הטלוויזיה הבריטית Teachers. הלהקה גם הופיעה בהופעת אורח בסדרה Home and Away ב-1993. השיר "accidently Kelly Street" נכלל בסרט הטאיוואני משנת 2002, Blue Gate Crossing.
ג'יין אייר (סרט, 1997)
ג'יין אייר (באנגלית: Jane Eyre) הוא סרט טלוויזיה, עיבוד לרומן באותו שם של הסופרת שרלוט ברונטה שיצא לאור ב-1847. גרסה זו שודרה ברשת A&E בשנת 1997.
הסרט נאמן ברובו למקור הספרותי אך הושמטו סצינות מאמצע הרומן כמו ביקורה של ג'יין אצל גברת ריד החולה, כמו כן הושמט הקשר המשפחתי בינה לבין דיאנה וסינג'ין ריברס, והעובדה שהדוד שלה הוריש לה את הונו. עם זאת הסרט מכיל ציטוטים מפורסמים מהספר.
הסרט שודר לראשונה ב-ITV בבריטניה ב-9 במרץ 1997, ובערוץ A&E-TV בארצות הברית ב-19 באוקטובר 1997.
דיאתרמיה
דיאתרמיה היא תהליך בו חום מושרה, באמצעות זרם חשמלי או זרמים אלקטרומגנטיים בתדירות גבוהה, לשם טיפולים פיזיותרפיים או הליכים כירורגיים. המונח "דִיאַתֶרמִיָה" הוא הלחם של המילים היווניות "דיה" (δια, שפירושה "דרך") ו"תרמיה" (θερμία, כלומר "חום"), כלומר "חימום באמצעות, דרך".
התיאורים הראשונים הנוגעים בהשפעת זרמים אלקטרומגנטיים על גוף האדם פורסמו על ידי ז'אק ארסן ד'ארסונבל. הרופא הגרמני קארל פרנץ נייגלשמידט נחשב לאחד מאבות התחום ולאבי השימוש בביטוי "דיאתרמיה". דוקטור נייגלשמידט כתב את הספר המרכזי שייסד את התחום; "Lehrbuch der Diathermie", שיצא לאור בשנת 1926.
דיאתרמיה משמשת בדרך כלל להרפיית שרירים ולחימום רקמות עמוקות בפיזיותרפיה, לחימום והרס גידולים באונקולוגיה, ולחיתוך רקמות וצריבת כלי דם (לשם הפסקת דימום מהם) בעת ניתוחים כירורגים.
ישנן שלוש טכניקות מרכזיות להפקת דיאתרמיה. שימוש באולטרסאונד, שימוש בתדרי רדיו קצרי טווח (תדרים בטווח 1–100 MHz), או שימוש בגלי מיקרוגל (תדרים בטווח 915MHz או 2.45GHz). ההבדל העיקרי בין השיטות הוא בעומק החדירה שלהן לרקמות.
היסטוריה
הרעיון שלזרמים אלקטרומגנטיים בתדירות גבוהה עשויות להיות השפעות רפואיות נחקר במקביל ובצורה עצמאית בשנים 1890–1891 על ידי הרופא והביופיזיקאי הצרפתי ז'אק ארסן ד'ארסונבל והמהנדס האמריקני הסרבי ניקולה טסלה. ד'ארסונבאל חקר יישומים רפואיים לחשמל וביצע את המחקרים השיטתיים הראשונים על השפעת זרם חילופין על גוף האדם. במהלך מחקר זה הוא גילה שתדרים מעל 10 kHz לא גורמים להתחשמלות, אלא דווקא לחימום. הוא גם פיתח את שלוש השיטות המשמשות להעברת זרם בתדר גבוה לגוף: אלקטרודות מגע, לוחות קיבוליים וסלילי אינדוקציה. ניקולה טסלה הבחין לראשונה בסביבות 1891 שזרמים בתדירות גבוהה מסוגלים לייצר חום בעת מעבר בגוף חי, והציע להשתמש בהם ברפואה.
בשנת 1899 כימאי אוסטרי בשם פון זיינק תיאר את קצב ייצור החום ברקמה כפונקציה של תדר וצפיפות הזרם, והציע לראשונה להשתמש בזרמים בתדירות גבוהה לטיפול בחימום עמוק. עד שנת 1900 כבר נעשה שימוש ניסיוני בהזרמת זרם בתדירות גבוהה לגוף לשם טיפול במגוון רחב של מצבים רפואיים במסגרת התחום הרפואי החדש "אלקטרותרפיה". בשנת 1908 טבע הרופא הגרמני קרל פרנץ נגלשמידט את המונח "דיאתרמיה" וביצע ניסויים מקיפים ראשונים בחולים. בשנת 1926 יצא לאור ספר הלימוד הראשון בתחום, "Lehrbuch der Diathermie". שנכתב על ידי דוקטור נגלשמידט, וחולל מהפכה בתחום.
עד שנות העשרים של המאה העשרים התבסס התחום על שימוש במכונות סליל טסלה וסליל אודין, אך אלה הוגבלו לתדרים של 0.1-2 MHz בלבד, ונקראו דיאתרמית "גל ארוך". הזרם הוחל ישירות על הגוף באמצעות אלקטרודות מגע שלעיתים גרמו לכוויות בעור המטופל. בשנות העשרים של המאה העשרים פיתוח שפופרת הריק אפשרה להגדיל את התדרים ל-10–300 MHz, ולשימוש בדיאתרמיית "גל קצר". האנרגיה הוחלה על הגוף באמצעות סלילי אינדוקציה המבוססים על חוט או לוחות קיבוליים מבודדים, מה שהפחית את הסיכון לכוויות. בשנות הארבעים כבר נעשה שימוש ניסיוני בגלי מיקרוגל.
פיזיותרפיה
שלוש הצורות של דיאתרמיה בהן משתמשים פיזיותרפיסטים הן אולטרסאונד, גל קצר ומיקרוגל. החום הנוצר על ידי הדיאתרמיה מגביר את זרימת הדם, חילוף החומרים וקצב התפשטות היונים על פני קרום התא באזורים החשים את הזרם. תחת השפעת חום זה רקמות סיביות בגידים, במפרקים ובצלקות נמתחות ביתר קלות, ובכך מאפשרות הקלה על נוקשות המפרקים וקידום הרפיית השרירים וירידה בעוויתות השרירים.
אולטרסאונד
דיאתרמיה באמצעות אולטרסאונד מתבססת על גלי קול בתדר גבוה שהופכים לחום כאשר הם נעים דרך רקמה. סוג זה של דיאתרמיה שימושי במיוחד בהעברת חום למבנים מסוימים כגון שרירים מכיוון שישנו הבדל ברגישות של סיבים שונים לתנודות הנוצרות על ידי גלי הקול, כאשר סיבים מסוימים סופגים יותר גלים וסיבים אחרים בעיקר מחזירים את הגלים. לדוגמה, בשומן תת עורי יחסית מעט אנרגיה מומרת לחום, בעוד שברקמות שריר חלק גדול יותר מגלי הקול מומרים לחום. בעקבות הבדלים אלו גלי העל-קול עוברים דרך השומן התת-עורי ללא השפעה רבה עליו, אך מצליחים לחמם ביעילות ובצורה ממוקדת את השרירים שמתחתיו.
גל קצר
מכונות דיאתרמיה של גל קצר משתמשות בשני משטחים המונחים משני צידי חלק הגוף המטופל. שיטה אחרת מבוססת על סלילי אינדוקציה גמישים. סלילים אלו ניתנים לעיצוב כך שיתאימו לחלק הגוף המטופל. כאשר הגלים עוברים ברקמות הגוף השונות בין המשטחים או הסלילים הם הופכים לחום. מידת החום ועומק החדירה תלויים בהגדרות המכשיר ובתכונות הספיגה וההתנגדות של הרקמות דרכן עוברים הגלים.
פעולות דיאתרמיה בגלים קצרים משתמשות בתדרי ISM באורך גל 13.56, 27.12 ו-40.68 מגה-הרץ כאשר מרבית המכונות המסחריות פועלות בתדר 27.12 MHz.
דיאתרמיה של גל קצר משמשת בדרך כלל לטיפול בשרירים ומפרקים עמוקים המכוסים ברקמות רכות רבות, כגון שרירי ומפרקי הירך. במקרים מסוימים ניתן להשתמש בדיאתרמיית גל קצר כלטיפול בתהליכים דלקתיים עמוקים, כגון במחלות דלקתיות באגן. דיאתרמיית גל קצר יכולה לשמש גם לטיפול בהיפרתרמיה, המשמשת כטיפול מסייע לטיפול קרינתי בסרטן.
מיקרוגל
דיאתרמיה באמצעות גלי מיקרוגל משתמשת בגלי רדיו בעלי תדר גבוה ואורך גל קצר יותר מאשר בדיאתרמיה של גלים קצרים. למיקרוגל תדר של מעל 300 MHz ואורך גל נמוך ממטר אחד. מרבית ההשפעות הטיפוליות של הטיפול במיקרוגל מבוססות על המרת אנרגיית הגלים הפוגעת בגוף לחום והתפלגותה ברקמות. סוג זה של דיאתרמיה נחשב לקל ביותר לשימוש, אך חסרונו הוא עומק חדירה ירוד יחסית.
מגבלות הדיאתרמיה על-בסיס גלי מיקרוגל הן שלא ניתן להשתמש במיקרוגל במינונים גבוהים על רקמת בצקת, מעל חבישה רטובה או ליד שתלים מתכתיים בגוף עקב סכנת כוויות.
היפרתרמיה למטרות רפואיות על ידי דיאתרמיה במיקרוגל מעלה את הטמפרטורה של רקמות עמוקות לטווח הנע מ־41C° עד 45C°. המנגנון הביולוגי המווסת את הקשר בין המינון התרמי לתהליך ההחלמה עדיין נמצא במחקר. טיפול במיקרוגל בתדרים של 434 ו- 915 MHz יכול להיות יעיל לטווח זמן קצר בעת פציעות שריר ושלד. בנוסף, היפרתרמיה על ידי דיאתרמיה עם גלי מיקרו יכולה לשמש גם להפגת כאב בעקבות מחלות גיד הכתף. דיאתרמיה במיקרוגל משמשת גם לטיפול בגידולים שטחיים בנוסף לרדיותרפיה וכימותרפיה קונבנציונליות.
כירורגיה
דִיאַתֶרמִיָה כירורגית כוללת שימוש בזרם חילופין בתדר גבוה בניתוח לשם חיתוך רקמה או לשם צריבת כלי דם קטנים כדי לעצור דימום. טכניקה זו גורמת לשרפה ונזק מקומי של רקמות, כאשר גודל אזור הנזק נשלט על ידי המנתח דרך שינוי תדירות ועוצמת הזרם. השימוש בדיאתרמיה לביצוע פעולות כירורגיות נקרא ניתוח בעזרת חשמל.
שימוש בחשמל לשם ניתוח
מכשירים דיאתרמיים לשימוש כירורגי נכנסו לשימוש בתחילת המאה ה-20 בארצות הברית. השימוש המתועד הראשון נעשה בבית החולים בריגהם אנד ווימנס שבבוסטון, מסצ'וסטס ב-1 באוקטובר בשנת 1926. הניתוח בוצע על ידי אחד דוקטור הארווי קושינג, אחד מאבות הנוירוכירורגיה, לשם הסרת גידול מראשו של מטופל. המכשיר ששימש לניתוח פותח על ידי דוקטור ויליאם בובי במסגרת עבודתו באוניברסיטת הרווארד.
סיכונים
כוויות עקב שימוש בדיאתרמיה נובעות בדרך כלל ממשטח הארקה פגום או מהתפרצות שרפה. דיאתרמיה כירורגית חד-קוטבית פועלת מכיוון שאנרגיית תדרי הרדיו מתרכזת בשטח הקטן של מכשיר הניתוח. המעגל החשמלי מושלם על ידי העברת הזרם בגוף המטופל לכיוון משטח מוליך המחובר למחולל תדרי הרדיו. מכיוון ששטח הפנים של המשטח גדול ביחס לקצה המכשיר, צפיפות האנרגיה על פני המשטח נמוכה מספיק כדי שלא תתרחש פגיעה ברקמות באתר המשטח. עם זאת, התחשמלויות וכוויות אפשריות אם המעגל נקטע או האנרגיה מרוכזת בדרך כלשהי. זה יכול לקרות אם שטח המשטח המוליך שבמגע עם גוף המטופל קטן, למשל אם הג'ל האלקטרוליטי שעל המשטח יבש, אם המשטח מנותק ממחולל תדרי הרדיו, או אם הזרם עובר דרך שתל מתכתי המושתל במטופל. מערכות אלקטרוקאוטריה מודרניות מצוידות בחיישנים לזיהוי התנגדות גבוהה במעגל המסייעים למנוע חלק מהפגיעות.
כמו בכל סוגי יישומי החום, יש לנקוט בזהירות כדי להימנע מכוויות במהלך הטיפולים, במיוחד בחולים עם רגישות מופחתת לחום וקור. בניתוחים המשתמשים בדיאתרמיה כירורגית דווחו מקרים של שריפות בחדר הניתוח הקשורות לייצור חום שהתנגש עם נקודות הבזק כימיות, במיוחד בנוכחות ריכוזי חמצן מוגברים הקשורים להרדמה.
בנוסף לכך, מספר ממצאים מדאיגים נמצאו בנוגע לרעילות העשן המופק על ידי דיאתרמיה בעת ניתוח. עשן זה מכיל כימיקלים העלולים לגרום נזק למטופלים, למנתחים או לצוותי חדר הניתוח.
Hot (אלבום של מלאני בראון)
Hot (בעברית: חם או לוהט) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הבריטית מלאני בראון. האלבום יצא לאור ב-9 באוקטובר 2000 על ידי חברת התקליטים וירג'ין. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגל, כולל הלהיט "I Want You Back".
האלבום הגיע למקום העשירי במצעד האלבומים של יפן.
ג'ון פלוריו
ג'ון פלוריו (באנגלית: John Florio; בלידה באיטלקית: Giovanni Florio 1553–1625) היה בלשן ומתרגם אנגלי ממוצא איטלקי. הוא נודע בעיקר בשל התרגום הראשון לאנגלית של ספר "המסות" של מישל דה מונטן.
חייו
פלוריו נולד בלונדון למיכאלאנג'לו פלוריו, נזיר פרנציסקני יליד טוסקנה שבאיטליה שהפך לפרוטסטנטי. האב לימד בנאפולי, בפדובה ובוונציה, אך נרדף על ידי האינקוויזיציה האיטלקית. הוא מצא מקלט באנגליה בתקופתו של אדוארד השישי, וב-1550 התמנה לכומר הקהילה הפרוטסטנטית בלונדון.
משפחת פלוריו עזבה את אנגליה עם תחילת שלטונה של מרי הראשונה, כאשר ג'ון פלוריו היה עדיין תינוק, והתיישבה בעיר שטרסבורג ולאחר מכן בסוליו שבהרי האלפים בשווייץ על גבול איטליה. ג'ון פלוריו דיבר איטלקית עם אביו, שדאג ללמדו צרפתית וגרמנית, וכנראה שדיבר גם אנגלית עם אמו. כאשר היה בן שבע שנים הוא נשלח ללמוד בעיר טובינגן, ומאוחר יותר למד באוניברסיטה בגרמניה. הוא שב לאנגליה בתחילת שנות השבעים של המאה השש עשרה בתקופת שלטונה של אליזבת הראשונה.
ג'ון פלוריו שימש כמורה פרטי לשפות ולימד את אנשי האריסטוקרטיה האנגלית פתגמים איטלקיים. ב- 1578 פרסם ספר בשם "פתגמים משמחים, משפטים שנונים ואמרות שפר" שכלל גם מבוא ללימוד השפות האיטלקית והאנגלית. ב-1581 התמנה למורה לצרפתית ולאיטלקית בקולג' מאגדלן של אוניברסיטת אוקספורד. הוא היה ידידו של ג'ורדנו ברונו ששהה באנגליה מ-1583 עד 1585. פלוריו לימד את האנגלים את התאוריה של ברונו בדבר האפשרות של חיים על כוכבים אחרים.
ב-1591 פרסם ספר ללימוד השפות האיטלקית והאנגלית בליווי נספח בשם "גן הבידור" שכלל ששת אלפים פתגמים איטלקיים. ספר זה הכיל גם מבוא לדקדוק איטלקי, מבחר דיאלוגים באיטלקית ובאנגלית וקטעים נבחרים מן הספרות ומן השירה האיטלקית. ב-1598 פרסם מילון איטלקי-אנגלי בשם "מילה במילה". אחרי הכתרתו של ג'יימס הראשון, פלוריו התמנה למורה פרטי של הנסיך הנרי, בנם של המלך ושל אשתו אן, נסיכת דנמרק (שגם היא למדה אצלו שפות), והפך לאחד מאנשי חצרה. הוצאה מורחבת של "מילה במילה" שפורסמה ב-1611 הוקדשה לה.
יצירת המופת של פלוריו היא התרגום הראשון לאנגלית של מסותיו של מישל דה מונטן. תרגום זה הופיע ב-1603 בשלושה כרכים. ב-1613 הופיעה מהדורה חדשה של תרגום זה שהוקדשה לאן, נסיכת דנמרק. העתק של התרגום הראשון הנמצא בספרייה הבריטית, נושא את חתימתו של ויליאם שייקספיר. לאחרונה ישנה סברה כי חתימה זו היא מן המאה השמונה עשרה, ולכן איננה זו של שייקספיר. עם זאת, ככל הנראה שייקספיר קרא תרגום זה של פלוריו, שהיה ידידו ולימד אותו צרפתית ואיטלקית.
ג'ון פלוריו מת בסתיו 1625 ברובע פולהאם בלונדון כשהוא עני ומחוסר כל, וזאת משום שהקצבה הממלכתית לא שולמה לו עוד. ביתו נמכר כדי לשלם את חובותיו, אך צאצאיו הפכו לרופאים מלכותיים והיו חלק ממעמד בעלי המקצועות המשכילים באנגליה.
יוריאן טימבר
יוריאן דויד נורמן טימבר (נולד ב-17 ביוני 2001) הוא כדורגלן הולנדי, המשחק בארסנל ובנבחרת הולנד בעמדת הבלם.
קריירה
טימבר נולד בעיר אוטרכט שבהולנד, בילדותו התאמן במחלקת הנוער של DVSU העירונית, בהמשך עבר לשחק במועדוני נוער של קבוצות פאר כגון: פיינורד ואייאקס אמסטרדם. ב-7 במרץ 2020, ערך טימבר את הופעת הבכורה שלו באייאקס בניצחון 3–1 על הירנפיין.
ב-14 ביולי 2023 חתם בארסנל.
נבחרת לאומית
טימבר זומן לנבחרת הולנד לקראת יורו 2020, הופעת הבכורה שלו נערכה ב-2 ביוני 2021, נגד נבחרת סקוטלנד.
נכלל בסגל נבחרת הולנד בטורניר מונדיאל 2022.
חיים אישיים
אחיו התאום הוא כדורגלן פיינורד קוינטן טימבר. אח נוסף שלו הוא כדורגלן נבחרת קוראסאו ואוטרכט דילן טימבר.
תארים
אייאקס ארסנל
אז'ן פרומנטן
אז'ן פרומנטן (בצרפתית: Eugène Fromentin; 24 באוקטובר 1820 – 27 באוגוסט 1876) סופר וצייר, השייך לאוריינטליזם הצרפתי.
נולד במערב צרפת. לאחר שסיים את לימודי המשפטים, פנה להגשים את חלומו והחל ללמוד ציור. ב-1846 קיים מסע חשאי לאלג'יר. ובשנה שלאחר מכן שתיים מעבודותיו שעסקו באוריינט התקבלו לסלון, מה ששכנע אותו לבקר שם שוב. יצירותיו מ-1850–1851 כבר ביססו את המוניטין שלו כצייר אוריינטליסטי. ב-1853 ביקר באלג'יר בפעם השלישית, וביקורו האחרון נערך עם פתיחת תעלת סואץ ב-1869. להצלחתו הגדולה ביותר זכה ב-1859, אז זכו יצירותיו בשבחים ובפרסים. הוא הציג עד מותו הפתאומי ב-1876. פרומנטן נזכר כיום יותר ככותב מאשר כצייר, בעיקר בזכות שני ספרי המסע שלו שזכו להצלחה רבה.