cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון מיד פוקנר
חייו ויצירתו
פוקנר נולד בעיירה מנינגפורד ברוס בווילטשייר שבאנגליה. הוא למד במרלבורו קולג' והרטפורד קולג שבאוקספורד וסיים תואר בהיסטוריה ב-1882. לאחר אוקספורד בילה זמן מה כמורה בבית הספר הפרטי דרבי, ולאחר מכן שימש מורה פרטי לילדי משפחתו של אנדרו נובל, אציל בריטי שניהל את חברת הנשק ארמסטרונג וויטוורת'. ב-1915 פרש נובל מניהול החברה והותיר את הניהול בידי פוקנר.
ב-1921 פרש פוקנר מניהול החברה, והקדיש עצמו לעיסוקים שברוח. במסעותיו העסקיים מסביב לעולם רכש אוסף עתיקות יקר ערך. כן עסק בפליאוגרפיה - פיענוח כתבי יד עתיקים. הוא קבע את מושבו בדרהאם, וחי שם עד מותו ב-1932, אם כי בתקופה זו גם יצא למסעות רבים. בקריירת הכתיבה שלו כתב שלושה ספרי פרוזה, מספר ספרי שירה, וכן מדריכים לאזורים שונים באנגליה.
מונפליט
ספרו הידוע ביותר של מיד הוא "מונפליט". ספר זה מספר את סיפורם של מבריחים בכפר קטן על חופה הדרומי של אנגליה במאה ה-18. הספר נחשב לספר ילדים אהוב, ועובד לקולנוע בשנת 1955 על ידי הבמאי פריץ לאנג.
הספר תורגם לעברית פעמיים. פעם אחת בשנת 1958 על ידי יהושכר כרכי בהוצאת י' שמעוני, ופעם שנייה על ידי יעקב שרת בהוצאת "כתר". מיד מכונה "פלקנר" בשני התרגומים.
מוזיאון השואה של אילינוי
מוזיאון ומרכז החינוך בנושא השואה של אילינוי (באנגלית: Illinois Holocaust Museum and Education Center) הוא מוזיאון, מבנה הנצחה ומרכז הפצת מידע בנושא השואה, הממוקם בסקוקי שבאילינוי, ארצות הברית. המוזיאון נפתח באפריל 2009 ועלות הקמתו הייתה 45 מיליון דולר. זהו המוסד הגדול ביותר להסברת השואה ב.
מיקום
המוזיאון הוקם בסקוקי – פרוור של שיקגו שיש בו קהילה יהודית מפותחת המונה כמחצית מאוכלוסייתו, ובכללה מספר גדול של ניצולי שואה. בשנים 1977 ו-1978 ניהלה המפלגה הנאצית האמריקנית מאבק על זכותה לקיים מצעד בפרוור. ההתנגדות המתוקשרת של תושבי הפרוור למצעד זה נחשבת לציון דרך במאבק בגזענות בארצות הברית. סיפור המאבק מתואר בסרט התעודרמה סקוקי.
מוצגים
המוצגים במוזיאון כוללים חפצים אותנטיים הקשורים לשואה, כגון קרון משא שנשא קורבנות שואה אל מחנה ההשמדה אושוויץ, עותקים של מוצגים מפורסמים ממוזיאוני שואה אחרים, עדויות מצולמות מתקופת השואה וראיונות מצולמים עם ניצולי שואה. מוצגי ההמחשה כוללים הדפסי תמונות מוגדלות על קירות המוזיאון, הנותנים למבקר תחושה שהוא מצוי במקום ובזמן שבהם צולמו התמונות. מחוץ לשטח התצוגה ישנם מבני אנדרטאות, גלריית ציורים בהשראת השואה, הסברים על אודות העמותה שהקימה את המוזיאון ועל אודות דרך הקמת המוזיאון, אולם כינוסים וחנות מזכרות. שטח תצוגה נפרד מוקדש לילדים הבאים לבקר במוזיאון.
לבד מהשואה עצמה, המוזיאון מציג גם את אופן עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה, את ההתרחשות הכללית במלחמת העולם השנייה, את תלאותיהם של הניצולים אחרי המלחמה, מספר רציחות עמים שהתרחשו לפני מלחמת העולם השנייה ואחריה ואת תולדות המאבק בגזענות. אחד המוצגים עוסק במאבק המפלגה הנאצית האמריקנית, בסוף שנות השבעים לנהל מצעד באותו פרוור בו ממוקם כיום המוזיאון עצמו. חלק מהראיונות נערכו עם ניצולי רצח העם ברואנדה, שהתקיים כעשר שנים לפני פתיחת המוזיאון.
לצד רצח העם היהודי בשואה, המוזיאון מנציח גם רציחות עמים וקבוצות אחרות בידי הנאצים בזמן השואה ולפניה. מקומם של הצוענים, ההומוסקסואלים, הקומיסרים והנכים לא נפקד. יתרה מזאת, המוצגים מוצגים ברובם על פי סדר היסטורי ולכן המבקר העוקב אחרי מסלול התצוגה המתוכנן נחשף לתוכנית T4 - אותנסיה לפני היחשפותו לשואת היהודים. המוזיאון מציג גם את פרשת חטיפתם לאימוץ של אלפי תינוקות פולנים בעלי מראה ארי.
אדריכלות
החמצה נוספת בתכנון המוזיאון היא אי השימוש בשמורת הטבע המיוערת שלצידו לשם המחשת היערות הסמוכים למחנות ההשמדה בפולין, בניגוד לאנדרטת הקרון שביד ושם בירושלים. שטח המוזיאון הצמוד ליער מכיל את מגרש החניה.
ניהול
המוזיאון מנוהל בידי הקרן לזיכרון השואה של אילינוי (באנגלית: Holocaust Memorial Foundation of Illinois). הקרן ניהלה קודם מוסד קטן להנצחת השואה במבנה של חנות ברחוב מיין בסקוקי. הקרן נוסדה בעקבות ניסיונות הנאצים לצעוד במקום ובמשך השנים היא גייסה הון מספק להקמת המוזיאון. מנהלו הראשון של המוזיאון מטעם הקרן הוא ריצ'רד הירשהאוט (Richard S. Hirschhaut). האוצרת היא בתני פלמינג (Bethany Fleming).
בטקס פתיחת המוזיאון, ב-19 באפריל 2009 נכחו חתן פרס נובל לשלום, אלי ויזל, העוסק בפעילויות חינוכיות להנצחת השואה ונשיא ארצות הברית בדימוס ביל קלינטון. נשיאי ארצות הברית ומדינת ישראל, ברק אובמה ושמעון פרס ברכו את המשתתפים בטקס בשידור ישיר מלישכותיהם.
אי-דת
שמאל|ממוזער|350px|מדינות העולם לפי אחוז האוכלוסייה ללא השתייכות דתית אי-דת או חוסר דת (ב[[אנגלית: Nonreligion או Irreligion) הוא המצב של היעדר, אדישות כלפי או דחייה של דת. אי-הדת יכולה להיות מקרית, או להתבסס על אידאולוגיה, כגון מיזותאיזם, אתאיזם, אגנוסטיות, אפתאיזם, דאיזם, ספקנות, או חילוניות "קשה". אי-דת יכולה להיות מלווה ביחס שלילי, חיובי או אדיש כלפי דתות.
חוקרים שביקשו להגדיר את התופעה במובנים גלובליים ואת היקפה הדמוגרפי, מגדירים אותה באופן בסיסי כאחיזה בהשקפת עולם נטורליסטית ללא זיקה למושגים על-טבעיים ורוחניים. זאת להבדיל מכל תופעה אחרת, כמו מי שהם דתיים פחות באופן יחסי. כדי לזקק את הנתונים המתייחסים לאי-דת אובייקטיבית, יש צורך ברגישות תרבותית רבה, ובמודעות להטייה הבסיסית המערבית לגבי מושג ה"דת" (למעשה נצרות מערבית, בין אם קתולית או פרוטסטנטית) הקשור בממסדים, אמונות תאולוגיות ותחומי חיים מוגדרים היטב שניתן להפריד בקלות יחסית מעולם היום-יום ה"חילוני". במזרח אסיה, קיים בידול חד בין אמונות עממיות באלים למושג "דת", שמתקשר לדתות ממוסדות כמו בודהיזם ונצרות, ומאמיני שינטו ביפן או שמאניזם בקוריאה יגדירו עצמם תכופות כ"נטולי השתייכות דתית". להבדיל מכך, יש מידע רב על שקיעת האמונות העל-טבעיות והמסורות הריטואליות בקרב האוכלוסייה העירונית והמשכילה. בקרב יהודים בישראל, כינויים כמו "חילוני" מתייחסים לכל מי שאיננו אורתודוקסי קפדן יחסית, למרות שרבים מה"חילונים" מתאפיינים בפרקטיקה ובאמונות דתיות נרחבות למדי; לעומת זאת, ביהדות ארצות הברית, מאפיינים מובהקים של אי-דת נפוצים הרבה מעבר ל-25% לערך שאינם דתיים רשמית. במדינות המזרח התיכון, הממשלה דורשת כי כל האזרחים יהיו דתיים או רושמת אותם לפי דת, ולכן הנתונים המתקבלים במחקרים ובסקרים אינם משקפים בהכרח. חלק מהמזדהים כלא-דתיים בעולם גם מגדירים עצמם כ"רוחניים".
לפי אומדנים דמוגרפיים משנת 2016, המתחשבים בהגדרה הרחבה ביותר (היעדר הזדהות או השתייכות לדת כלשהי) ובהגדרה הצרה ביותר (אתאיזם חיובי), ההיקף העולמי של אי-דת נע בין 450 מיליון ל-1.6 מיליארד נפש.
שושלת סונג
שושלת סונג הייתה השושלת ששלטה בחלקים נרחבים מסין בין 960 ל-1279. היא הוקמה בתום תקופת חמש השושלות ועשר הממלכות, ולאחריה שלטה בסין שושלת יואן. ממשל שושלת סונג היה הממשל הראשון בהיסטוריה של העולם שהדפיס כסף על שטרות נייר, והממשל הסיני הראשון שהקים צי ימי חזק. בתקופתה נעשה לראשונה בהיסטוריה שימוש באבק שרפה ובמצפן.
האוכלוסייה של סין הוכפלה בגודלה בין המאות העשירית לאחת עשרה. גידול זה התאפשר בזכות הרחבת שדות גידול האורז בדרום סין. מפקד האוכלוסין בתקופת שושלת סונג הצפונית, העריך את האוכלוסייה בכ-50 מיליון, כמו בתקופת שושלת האן או שושלת טאנג. אבל הערכה מודרנית משערת שהמספר הנכון יותר הוא כ-100 מיליון איש, כאשר בתחילת שושלת מינג שהחליפה את שושלת יואן כבר חיו בסין כ-200 מיליון תושבים.
חיי החברה במהלך סונג היו תוססים. אזרחים השייכים לאליטה החברתית היו נוהגים להתאסף על מנת לצפות ולסחור ביצירות אומנות יקרות ערך. האוכלוסייה על שכבותיה השונות נהגה להתערבב בחגיגות ופסטיבלים ציבוריים, ובמועדונים פרטיים, ובערים היו מקומות בילוי תוססים. המצאות כדוגמת הגרסאות הראשונות של הדפוס אפשרו הפצה של ספרות וידע. תחומים כדוגמת טכנולוגיה, פילוסופיה, מתמטיקה, הנדסה וכדומה פרחו במהלך תקופת סונג. פילוסופים דוגמת צֶ'נְג יִי וג'ו שי הפיחו רוח חיים חדשה בקונפוציאניזם תוך שימוש בפרשנות חדשה, ששילבה רעיונות בודהיסטיים, והדגשה של ארגון מחדש של הטקסטים הקלאסיים, רעיונות שהיוו את לב הדוקטרינה של הנאו-קונפוציאניזם. למרות ששיטת הבחינות הקיסריות לכניסה לשירות הציבורי הייתה קיימת מאז שושלת סווי, היא הפכה להיות משמעותית יותר בתקופת שושלת סונג, והייתה הגורם העיקרי למעבר מאליטה של אריסטוקרטים לאליטה של בירוקרטים.
דקימאטיו
דקימאטיו (בלטינית: decimatio) הייתה שיטת ענישה קולקטיבית בצבא הרומי, לפיה הוצא להורג חייל אחד מתוך כל עשרה. העונש ננקט ביחידה צבאית, שהיו בה מקרי מרד, נטישה או שנחלה מפלות עקב מורך לב. והיו בו ניסיון לאזן בין ביצוע עבירות חמורות לבין התמודדות עם מספר רב של עבריינים. פירוש המילה הוא "נטילת החלק העשירי", מן decimus - עשירי.
השיטה
יחידה צבאית בצבא הרומי אשר נדונה לענישה שכזו, חולקה לקבוצות בנות עשרה חיילים. אחד החיילים מהקבוצה נבחר בהגרלה והוצא להורג על ידי תשעת חבריו הנותרים, לעיתים קרובות ברגימה באבנים או במכות אלה. לאחר מכן נדונו חבריו להישאר מחוץ למחנה, ללא ההגנה של המחנה, וקיבלו לחם שעורה במקום חיטה. היות שהקורבן נבחר בהגרלה, הסיכון ליפול בו היה על כלל החיילים ללא הבחנה בדרגה או באומץ לבם האישי.
התיעוד המוקדם ביותר של מקרה כזה שאירע ב-471 לפנה"ס, נרשם על ידי ההיסטוריון טיטוס ליוויוס. ההיסטוריון היווני פוליביוס מתאר את השיטה כפי שהייתה נהוגה בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס: כאשר היו מקרים שנדרשה ענישה של יחידות צבאיות גדולות, העדיפו מפקדיה להעניש רק מעטים. זה נעשה כך שנבחרה רק קבוצה קטנה יחסית של חיילים, כמה עשרות לכל היותר, כך שהנבחרים ייצגו את מקרי הפחדנות שאירעו ביחידה כולה.
ליטל ביג
Little Big היא להקת רייב רוסית, שהוקמה ב-2013 בסנקט פטרבורג. הלהקה הייתה אמורה לייצג את רוסיה באירוויזיון 2020 שתוכנן להיערך ברוטרדם, הולנד אך האירוויזיון בוטל בעקבות התפשטות נגיף הקורונה.
היסטוריה
הלהקה הכריזה על הקמתה לראשונה ב-1 באפריל 2013, כשהיא מוציאה לאור את הקליפ "Every Day I'm Drinking" ביוטיוב. כבר ב-2 ביולי 2013 במועדון "A2" הלהקה ערכה את הופעתה הציבורית הראשונה במופע הפתיחה של Die Antwoord. האלבום הראשון של הלהקה With Russia From Love יצא ב-17 במרץ 2014.
לאורך כל קיומה, ליטל ביג יוצאת להופעות באירופה וברוסיה
ב-9 בספטמבר 2015 יצא סרטון לשיר "GIVE ME YOUR MONEY" בהשתתפות טומי קאש, המקורב בסגנון לאמן האסטוני. במקביל ליציאת הסרטון, הופיע פרק פיילוט של סדרת המיני-סדרה American Russians.
ב-19 בדצמבר 2015 הלהקה הוציאה את אלבומם השני - Funeral Rave, שתפס את המקום השמיני במצעד iTunes הרוסי בשבוע ה-52 של 2015 ובמקום החמישי ב-Google Play.
ב-21 במאי 2016, הוצגו קטעי הווידאו של הלהקה בטקס פרסי הווידאו למוזיקה של ברלין 2016.
ב-31 במרץ 2017, ערב יום הולדתם הרביעי, הוציאה הלהקה את הסינגל "Rave On" וסרטון עם אותו שם. ב־25 באוגוסט 2017 יצא הסינגל "חיי לילה", שהוקלט בשיתוף עם הלהקה האלקטרונית הגרמנית אסקימו קאלבוי. ובפברואר 2018 זכה הקליפ LollyBomb במועמדות הסרטון הטוב ביותר למוזיקה בטקס פרסי פסטיבל הסרטים העולמי בלוס אנג'לס.
ב-1 באפריל 2018, הודיעה אחת הסולניות, אולימפיה איוולאבה, על פרישתה מהלהקה. "במשך חמש שנים עברנו דרך ארוכה יחד עם אולימפיה - צילמנו 14 מיליון סרטונים פלוס, ניגנו כ -300 הופעות, טיילנו במספר עצום של ערים בערימה של מדינות והצלחנו להפוך מפרויקט יוטיוב קטן ללהקת מוזיקה מכובדת ברחבי רוסיה ואירופה," נאמר בהודעה הרשמית.
ב-8 במאי 2018, הלהקה הוציאה את החלק הראשון של האלבום Antipositive ואת הקליפ "Punks Not Dead", ב-5 באוקטובר - החלק השני של האלבום Antipositive. ואת הקליפ החדש Skibidi. האחרון הפך לוויראלי לאחר שהתפשט אתגר אינטרנטי לחקות את הריקוד שמופיע בו.
ב-2 במרץ 2020 הוכרז כי הלהקה תייצג את רוסיה בתחרות האירוויזיון 2020 ברוטרדם (הולנד) עם השיר Uno. ברם התחרות עצמה בוטלה בהמשך בעקבות מגפת הקורונה. עם זאת, השיר הפך לפופולרי מאוד והקליפ שלו צבר מעל ל-270 מיליון צפיות, מה שהפך אותו לסרטון הפופולרי בערוץ היוטיוב של האירוויזיון.
ב-1 במרץ 2021 הודיעה הלהקה על פטירתה של אחת המייסדות, הזמרת אנה קאסט. בהמשך אותו החודש פרסמה את הסינגל "Sex Machine" והודיעה שאין בכוונתה לייצג את רוסיה באירוויזיון אותה שנה. ב-6 באוגוסט 2021, הוציאה הלהקה את הסינגל "Moustache", בהשתתפות הזמרת הישראלית נטע ברזילי. באותה שנה יצאה סינגל "Turn It Up" ביחד עם אוליבר טרי.
חברי הלהקה
הרכב נוכחי
חברים לשעבר
ברוך כהן
ברוך כהן (17 בינואר 1936 – 26 בינואר 1973) היה מנהל המבצעים של המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים באירופה, נורה ונהרג בבית קפה במדריד על ידי איש קשר מארגון ספטמבר השחור.
המוסד ערך מבצע תגובה לאיתור והרג מתנקשי ברוך כהן במסגרת מבצע זעם האל, ולפחות שלושה פלסטינים שהיו מעורבים בתכנון ובביצוע הריגתו של כהן חוסלו.
ביוגרפיה
ברוך כהן נולד בשנת 1936 לוויקטוריה וחיים כהן, בן שני במשפחה של שישה בנים. אחיו הבכור הוא מאיר כהן-אבידב. אחיו נהרג במלחמת השחרור.
למד בבית ספר היסודי "אליאנס" ובבית הספר הריאלי בחיפה. נמנה עם שבט הצופים "משוטטי כרמל". לאחר שלוש שנות לימוד בתיכון והצטרף לחבריו בתנועת הנוער שהיו בהכשרה בעין חרוד, השלים לימודיו בבית הספר בבית השיטה ועד גיוסו שהה בתל קציר.
שירת בנח"ל, שם הכיר את נורית, שאותה נשא לאישה בשנת 1956, והזוג עבר לקיבוץ רעים. נולדו להם שלושה בנים ובת. ב-1959 הצטרף כהן לשב"כ, שם שימש כרכז מיעוטים אזורי בכיר וכחוקר במרחב צפון. בשנת 1963 פרש מהשב"כ, ועבד בהסוכנות היהודית כמנהל חבל הגליל וכמרכז גוש חבל צפון. בשנת 1964 חזר לשב"כ ושימש כרכז מיעוטים במרכז הארץ ובמרחב דרום.
ב-1970 הושאל ל"מוסד" ויצא עם משפחתו לבריסל, שם שירת בתפקיד שטח.
ב-26 בינואר 1973, בשעה 10:30, נפגש ברחוב במדריד עם איש קשר מארגון ספטמבר השחור, וזה ירה בו, באקדח מצויד במשתיק קול. מהירי נפצע גם אזרח ספרדי. כהן נלקח לבית חולים, ושם נפטר לאחר זמן קצר. לפני מותו מסר כהן ששם המתנקש הוא חאמד מאג'ר אל אמאד. ארגון ספטמבר השחור הודיע לאחר הרצח שאנשיו קצין מודיעין ישראלי בשם אורי מולו.
בידיעות שפורסמו בעיתונות בישראל מיד לאחר הרצח נקרא כהן בשם משה חנן ישי - השם שהופיע בדרכונו, ורק כעבור ימים אחדים פורסם שמו האמיתי וישראל אישרה שנמנה עם כוחות הביטחון.
ב-31 בינואר ברוך כהן הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בחיפה.
סיפורו של כהן הונצח בסרט "לגעת בסוף", שהפיקו תלמידי מגמת תקשורת וקולנוע של בית הספר הריאלי..
סתוונית ירושלים
סתוונית ירושלים היא צמח בגובה 5–10 ס"מ. הפקעת נמצאת באדמה קשה בעומק של עד 40 ס"מ, צורתה אליפטית וקוטרה 3.5-2 ס"מ, היא עטופה בקליפות חומות-אדמדמות יבשות. בתפרחת 5–9 עלי-עטיף שמתפתחים לאחר הפריחה. בכל בצל עד 40 פרחים שלא כולם צומחים באותו הזמן כך שניתן לראות פרחים צעירים ליד פרחים נובלים. הפריחה של המין בין אוקטובר לינואר.
ריכרד פריי
ריכרד פֿרַיי (Richard Frey, בסינית: פֿוּ לַאי, 傅 莱; 11 בפברואר 1920, וינה, אוסטריה — 16 בנובמבר 2004, בייג'ינג, סין) היה רופא ומדען יהודי-אוסטרי שנמלט מאימת הנאצים לסין ערב מלחמת העולם השנייה. התגייס כרופא לשורות צבאו של מאו דזה-דונג. אחרי כינון הרפובליקה העממית של סין פעל בבקרת מחלות מגפתיות. הקים את מסד הנתונים הרפואי הממוחשב הראשון בארצו המאמצת. בשנות ה-80 וה-90 היה חבר מליאות המועצה המדינית המייעצת העליונה של סין.
קורות חייו
נולד בשם ריכרד שטיין, בן יחיד להורים יהודים אמידים. למד רפואה בווינה. היה חבר המפלגה הקומוניסטית האוסטרית. הגיע לסין ב-1939, אחרי סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית (ה"אנשלוס"), בדומה לרופא יעקב רוזנפלד ובסיוע הקונסול הסיני, חסיד אומות העולם חה פנגשאן. הועסק כשנתיים בבית החולים האמריקאי-גרמני ובבית החולים של המיסיון האנגלי בטיינג'ין, והשלים את לימודיו בבית-הספר לרפואה שם. ב-1941, במהלך מלחמת סין–יפן השנייה, התגייס לשורות צבא הגרילה של מאו דזה-דונג ("צבא הדרך השמינית"), טיפל בפצועים והכשיר רופאים וחובשים באזור החזית.
בתום המלחמה נשא לאישה את חברתו לדרך לִי בִּין זוּ, אֵם שלושת ילדיו. במלחמת האזרחים המשיך בעבודתו בשרות צבא השחרור העממי, וכמו כן לימד בבית-הספר לרפואה של יאן-אן.
עם הקמת הרפובליקה העממית של סין ב-1949 בחר להישאר בה, עבר לצ'וֹנְגצִ'ינְג ועסק בבקרת מחלות מגפתיות ומניעתן בקרב מיעוטים וביישובים נידחים בחבלי דרום-מערב סין. כמו כן לימד בבית-הספר לרפואה של צ'ונגצ'ינג בתחום התמחותו – אפידמיולוגיה. התוצר המדעי של עבודתו באותה תקופה היה תיעוד נרחב של המחלות האנדמיות שבהן נתקל במחוזות הללו.
בתקופת מהפכת התרבות בסין סבל זמן מה מדיכוי כ"סוכן זר", ובתוך כך אף בוטלו נישואיו. בשוך המהפכה שב למעמדו. ב-1962 מונה ליועץ לאקדמיה הסינית למדעי הרפואה בבייג'ינג בתחום המידע הרפואי. בשנות ה-80 הקים וניהל את מסד הנתונים הממוחשב הראשון במרכז למידע רפואי בבייג'ינג ודאג לחיבורהּ לרשת הבינלאומית. לפני פרישתו כיהן כיו"ר המכון למידע וכאוצר ספריית האקדמיה הרפואית המדעית של סין. בצד פעילותו המדעית שימש כיועץ לקשרי חוץ של המפלגה הקומוניסטית הסינית עם ארצות המערב. היה חבר במליאות השישית עד התשיעית (1983–1998) של המועצה המדינית המייעצת של סין (CPPCC).
ריכרד פריי נפטר בגיל 84 בבייג'ינג. תרם את אבריו למדע. מצבתו הוקמה באתר ההנצחה לנופלים בבאודינג שבחבל חביי, בצד מצבות הזיכרון לרופאים נורמן בֶּתוּן הקנדי ודווארקנאת קוֹטנִיס  ההודי, שסייעו לסינים במלחמתם ביפנים. הן נשיא סין חוּ גִ'ינְטָאו והן נשיא אוסטריה היינץ פישר הניחו זרים על מצבתו. פועלו מונצח בספרות על תולדות סין ובמספר מקומות ברחבי סין.
בתולת מגן
בתולת מגן (בנורדית עתיקה: skjaldmær) הוא כינוי לאישה לוחמת במיתולוגיה הנורדית ובפולקלור הסקנדינבי.
רקע כללי
בסאגות הנורדיות מזוהות מספר בתולות מגן בשמן הפרטי כגון ברינהילד, הרבור, הנסיכה השוודית תורנביורג ועוד. בחלק מן הסאגות מוזכר כי נשים ששימשו כבתולות מגן עסקו כבר מילדותן בפעילות שנחשבה "גברית" כגון פשיטות ושוד של עוברי אורח ביערות כאשר הן לבושות בבגדי גברים, והן לחמו ונהרגו בקרבות.
בחלק מן הסאגות מתוארות בתולות מגן אשר משלבות את פעילותן כלוחמות עם תפקידים נשיים "מסורתיים" במשק הבית או כאלה החוזרות לגמרי לתפקידים ה"נשיים" לאחר סיום תפקידן כלוחמות. לטענת החוקרות ג'ודית יש וג'ני יוכנס (Judith Jesch, Jenny Jochens), יש בכך עדות לתפקיד שהן ממלאות כדמויות בפנטזיות של גברים ונשים, ומסמלות את הסיכון שבנטישת התפקוד המגדרי המסורתי.
אטימולוגיה
המילה "בתולה" במושג נובעת מכך שהדמויות הן לרוב של נשים צעירות ושל נשים שמסרבות להינשא או שמושאות בניגוד לרצונן. התמות המרכזיות באבטיפוס של "בתולות לוחמות" מכל סוג בפולקלור הן חתירה לקרב (לרוב מתוך נקמה), חוסר נכונותה של הדמות להינשא והיעלמותה של הדמות ברגע בו היא מתחתנת. בתולות מגן אמנם מקיימות יחסי מין ומתחתנות עם גיבורים, אולם לאחר שהן עושות כן - הן מפסיקות להיות בתולות מגן והופכות להיות פשוט נשים "נשיות", זאת משום שבתולות מגן לא יכולות להיות נשואות. לדוגמה: אודין העניש את בתולת המגן ברינהילד בכך שכפה עליה להתחתן, וברגע שהיא התחתנה - היא חדלה להיות בתולת מגן.
עדויות היסטוריות
בחברה הנורדית של ימי הביניים כמו בחברות רבות אחרות הייתה קיימת הבחנה ברורה בין תפקידי הגברים ותפקידי הנשים. על אף זאת, בתקופה שקדמה לנצרות היה מעמדן החברתי של הנשים שווה לזה של הגברים באזורים אלה: הן יכלו לבחור לעצמן את בני זוגן לנישואין וגם להתגרש מהם.
נשים לוחמות לא היו ככל הנראה תופעה רחבה, אולם ברור כי היא התקיימה במקרים מסוימים, וניתן לקשר אירועים מן המציאות לתיאורי האגדות העממיות. התופעה נעלמה לחלוטין עם התבססות הנצרות כדת השולטת באזור.
ממצאים ארכאולוגיים מן התקופה, בה נקברו נשים כמקובל בתקופה זו, ביחד עם חניתות ומגנים, מוכיחים כי ככל הנראה גם הן השתתפו בקרבות ונהרגו בהם, אם כי יש צורך בבדיקות נוספות על מנת לאשר עובדה זו באופן מוחלט.
קיימות מספר עדויות אמינות כי בתקופה הוויקינגית שימשו גם נשים כלוחמות. ההיסטוריון הביזנטי יואניס סקיליציס (ביוונית: Ἰωάννης Σκυλίτζης) טען כי נשים השתתפו בשנת 971 בקרב בו תקף סוויאטוסלב, נסיך קייב את הביזנטים בבולגריה. כאשר הובסו הורנגים בקרב דורוסטולון, התברר כי בקרב ההרוגים נמצאו נשים חמושות רבות. נטען כי אחותו למחצה של לייב אייריקסון נטלה חלק בקרב נגד ילידים אמריקנים בוינלנד כאשר היא הרה, ונלחמה חשופת חזה וחמושה בחרב. לדברי סקסו גרמטיקוס לחמו בשנת 750 שלוש מאות בתולות מגן מן הצד הדני בקרב ברוולה (Bråvalla) בין מלך שוודיה ומלך דנמרק באזור גוטלנד. הוא מזכיר בין היתר את בתולת המגן לאגרתה, אשתו של רגנאר לודברוק, אשר הצילה אותו מתבוסה בקרב, כאשר עמדה בראש מתקפה לעזרתו.
Silence Is Golden
Silence Is Golden (בעברית: שתיקה שווה זהב) הוא שיר שהוקלט על ידי הלהקה האמריקאית ארבע העונות. את השיר כתבו במשותף מפיק הלהקה בוב קרו וחבר הלהקה בוב גאודיו. השיר יצא לאור ב-1964 בחברת התקליטים פיליפס רקורדס. כבי-סייד של הסינגל "Rag doll", שגם אותו כתבו קרו וגאודיו.
הגרסה של הטרמלוס
הלהקה הבריטית הטרמלוס הקליטה גרסת כיסוי של השיר עם צליל דומה, שבו השתמשו באותו עיבוד. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ב-18 במאי 1967, ושהה בו במשך שלושה שבועות. הגיטריסט ריק וסט היה הסולן של השיר. בארצות הברית הוציאה חברת אפיק רקורדס את הסינגל שהגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100, והיה ברשימת 100 השירים המצליחים ביותר של שנת 1967. השיר נמכר במיליון עותקים ברחבי העולם והגיע למעמד של תקליט זהב. הטרמלוס הקליטו גרסה איטלקית לשיר בשם "E in silenzio". ב-1989 הקליט הזמר השוודי ג'ים ג'ידהד גרסת כיסוי לשיר (באנגלית).
אצטדיון טויוטה
אצטדיון טויוטה (אנגלית Toyota Stadium) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר פריסקו, פרבר של דאלאס שבטקסס, ומשמש כמגרשה הביתה של קבוצה ה-MLS, דאלאס. האצטדיון מכיל 20,500 מקומות ישיבה, ובנייתו הסתיימה בשנת 2005. הזכויות לשם של האצטדיון שייכות לחברת טויוטה.
היסטוריה
בנייתו של האצטדיון הסתכמה בכ-80 מיליון דולר, והוא נחנך ב-6 באוגוסט 2005 במשחק בין מועדון הכדורגל דאלאס ובין הניו יורק מטרוסטארס, משחק שהסתיים בתוצאת תיקו 2-2. כמו אצטדיוני כדורגל רבים בארצות הברית, גם אצטדיון זה, על אף שהוא מיועד בעיקר לכדורגל, נבנה על מנת שיקויימו בו גם קונצרטים מוזיקליים וכן משחקי כדורגל של בתי ספר מקומיים. באצטדיון ישנן 18 סוויטות לאח"מים.
האצטדיון ארח את גמר גביע ה-MLS לשנת 2005, משחק בו ניצחה הלוס אנג'לס גלאקסי את הניו אינגלנד רבולושן בתוצאה 1-0 לאחר הארכה. האצטדיון ארח גם את הגמר שנערך שנה לאחר מכן, בו הפסידה ניו אינגלנד שוב, הפעם ליוסטון בבעיטות הכרעה לאחר 1-1 בתום הארכה.
כינוייו של האצטדיון הם PHP (שהן ראשי התיבות של השם באנגלית), הבקתה והתנור, שם הנובע מהטמפרטורה הגבוהה ששוררת בו בקיץ הטקסני. בין השנים 2005 עד 2012 זכויות השם היו שייכות לחברת פיצה האט, לאחר מכן בשנת 2012 שונה השם ל FC Dallas Stadium ומאז 2013 ועד היום, נקרא האצטדיון אצטדיון טויוטה.
מאנילה רואד
מאנילה רואד (באנגלית: Manilla Road) היא להקת הבי מטאל ופאוור מטאל מוויצ'יטה, קנזס. הלהקה נודעה במהלך השנים ככזו המבססת את מילות שיריה על מיתולוגיות, ספרות פנטזיה ואימה, ועל כן רבים מקטלגים אותה כלהקת "אפיק מטאל".
השנים הראשונות
תגובת הקהל לשיריה של הלהקה הצעירה היו נלהבות וחבריה התעודדו מהריאקציה החיובית שקיבלו והחליטו לשקוד על כתיבתו של אלבום חדש, שני במספר, שיצא שנתיים מאוחר יותר ונקרא בפשטות Metal. האלבום השני של הלהקה נתקבל באופן אוהד על ידי המעריצים ותקשורת המטאל והרוק, ובעוד האלבום הראשון שיווק את הלהקה בכמה מדינות הסובבות את קנזס, אלבומה השני זיכה אותה בפרסום בכל רחבי ארצות הברית ואף מחוץ לגבולותיה, ובעיקר באנגליה ובאירופה (אם כי הלהקה עדיין לא הייתה ידועה במיוחד). שני האלבומים הראשונים של הלהקה הם לאו דווקא מטאל במלוא מובן המילה וניתן למצוא השפעות של רוק פסיכדלי, ספייס רוק והארד רוק, השפעות מוזיקליות שהביאו עימם שלטון, פארקס ופישר הישר ממוזיקת ההארד רוק הרוקנרולית ומוזיקת הרוק הפסיכדלי הנסיוני והמיסטיקני של שנות השבעים.
עבור רוב מאזיני הלהקה, הלהקה החלה להתפרסם באופן משמעותי יותר כאשר השיר "Flaming Metal System" הלקוח מהאלבום Invasion נכנס לאוסף של שירי מטאל אמריקאי (US Metal Vol.3) שנאסף ושוחרר ב-1983 על ידי חברת התקליטים הגדולה, שארפנל רקורדס. באותה השנה הוציאה הלהקה את האלבום Crystal Logic, אלבום קלאסי שמייצג בעיני רבים את המוזיקה של הלהקה. אם באלבומים הקודמים ניכרו השפעות של רוק פסיכדלי והארד רוק במוזיקה של הלהקה, באלבום הזה ניתן היה לשמוע כי האלמנטים המטאליים של הלהקה הפכו להיות הרבה יותר דומיננטיים. אחד השירים המוכרים ביותר של הלהקה "Necropolis", שהופיע באלבום, מחזק את הצד המטאלי של מאנילה רואד כאשר ריף הפתיחה המהיר שלו חופף לספיד מטאל ולפאוור מטאל אמריקאי מסורתי. הליריקה של "Necropolis" (עיר המתים) נכתבה בהשראת סיפוריו ההרואיים של "קונאן הברברי" שנכתבו על ידי סופר הפנטזיה רוברט ארווין האוורד. שירים אחרים באלבום כמו "Crystal Logic" ו-"The Veils of Negative Existence", מתאפיינים דווקא בקצב בינוני ואיטי יותר מזה שבשיר Necropolis כאשר קטעי הגיטרה הממושכים ומלאי האווירה מזכירים קטעים דמויי דום מטאל, ואין זה מקרה חד-פעמי - ריפים בקצב בינוני המזכירים דום מטאל נשמעים בכל אלבומיה של הלהקה. האווירה האפית שנוצרה בזכות הריפים המהירים ואו הבינוניים בקצבם יחד עם השירים שהתאפיינו בפואטיקה הירואית ואפית, זיכו את מאנילה רואד בסיווג המוזיקלי "אפיק מטאל", סיווג בו משתמשים גם חברי הלהקה.
ההרכב השני
בשנת 1984 עזב את הלהקה המתופף ריק פישר ואת מקומו תפס רנדי "ת'ראשר" פוקס (שתרם מכישוריו גם לכמה קטעי קלידים שהתלוו לשאר הכלים בשירי הלהקה), אשר הביא עמו אוריינטציה מוזיקלית הנוטה לת'ראש מטאל (ומשום כך קיבל את הכינוי "ת'ראשר"). מאוחר יותר בהמשך אותה השנה, חתמה הלהקה על חוזה עם חברת התקליטים האמריקאים "Black Dragon" (בה היו חתומות להקות מוכרות כמו סבאג' גרייס ו-Candlemass).
בשנת 1985 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון עם המתופף רנדי פוקס, Open The Gates, לו נערכה הפקה מקצועית יותר למען יצירת סאונד איכותי מזה הנשמע באלבומיה הקודמים של הלהקה כשגם האלבום הזה כמו קודמיו נחשב להצלחה כלכלית וביקורתית. גם באלבום הזה האלמנטים של הספייס רוק שהיו מצויים בשיריה המוקדמים של הלהקה נדחקו למען סאונד כבד יותר והחלה מגמה מוזיקלית הנעה לעבר הת'ראש מטאל (שבאותן השנים החל לשגשג). את עטיפת האלבום יצר אמן הקומיקס אריק לרנוי.
המגמה הכבדה של הלהקה נמשכה גם באלבומיה הבאים של הלהקה: The Deluge שיצא ב-1986 ו-Mystification שיצא ב-1987. האלבום The Deluge (יחד עם שני קודמיו) נחשב לאחד האלבומים שמזוהים ביותר עם הסאונד של מנילה רואד ועם סגנונה שהגיע לכדי גיבוש באותן השנים. Mystification שיצא שנה מאוחר יותר, סבל מהפקה באיכות ירודה עקב חוסר התמיכה הכלכלית בלהקה מצדן של חברות התקליטים אצלן הייתה מאנילה רואד חתומה. למרות זאת, האלבום התקבל בצורה חיובית למדי בקרב המעריצים ותקשורת המטאל.
בשנת 1988 הוציאה הלהקה אלבום נוסף בשם Out of the Abyss. האלבום קיבל ביקורות שליליות ונוקבות באותה התקופה הן מצידם של מעריצי הלהקה והן מעיתונות המטאל וזאת משום שהאלבום היה הקלימקס של מגמת הת'ראש מטאל שהתחוללה בלהקה החל מאמצע שנות השמונים, ונדמה היה כי מאנילה רואד שינתה באופן דרסטי מדי את הגישה האפית והסאונד האפי שלה לטובת גישה מוזיקלית הקרובה יותר לת'ראש מטאל ששגשג באותם ימים בארצות הברית ובאירופה.
1990 הייתה השנה בה הוציאה לאור הלהקה את האלבום The Courts of Chaos - אלבום שהוגדר על ידי מארק שלטון כ"יצירת המופת הראשונה של הלהקה". לראשונה בקריירה המוזיקלית של מאנילה רואד ניתן היה למצוא קטעי קלידים משמעותיים (שנוגנו על ידי רנדי פוקס) לצד המטאל האפי האלמנטרי של הלהקה. למרבה אכזבתם של מעריציה אשר נערמו באהדתם לאורך שנות פעילותה של מאנילה רואד, היה זה האלבום האחרון שלה לפרק זה והלהקה התפרקה בשנת 1990.
The Circus Maximus
בשנת 1992 הקליט מארק שלטון, המוח מאחורי מאנילה רואד, אלבום סולו שנשא את השם The Circus Maximus. בהקלטות הצטרפו לשלטון שני מוזיקאים נוספים: אארון בראון ואנדרו קוס. למרות ששלטון לא התכוון להוציא את האלבום תחת השם "מאנילה רואד", האלבום יצא תחת שמה של הלהקה וזאת בעקבות דרישותיה של חברת התקליטים שציפתה להעלות את מכירות האלבום בזכות שמה אפוף המוניטין של מאנילה רואד. לאחר צאתו של האלבום לא נשמע דבר בגזרת מאנילה רואד ומארק שלטון למשך תקופה של עשור כמעט.
האיחוד
בשנת 2001 הלהקה הוקמה מחדש כאשר מארק שלטון מצוות אליו עוד שלושה מוזיקאים אחרים. עם ההקמה המחודשת, ראה אור האלבום Atlantis Rising, שהציג קונספט המשלב המיתולוגיה הנורדית לסיפורי הסופר לאבקרפט.
ליריקה וקונספטים
מארק שלטון, מנהיג הלהקה וכותב השירים העיקרי שלה, הוא חובב נלהב של היסטוריה עתיקה, מיתולוגיה וספרות קלאסית, דבר שמתבטא היטב בשיריה של הלהקה שעוסקים כמעט תמיד בהיסטוריה עתיקה, סיפורי פנטזיה, מיתולוגיה וספרות אימה (בהשראת אדגר אלן פו ובעיקר הווארד פיליפס לאבקרפט). דוגמה טובה לקונספטים שנפוצו באלבומיה של הלהקה ובשיריה, הוא האלבום האחרון שלה עד כה Gates Of Fire. האלבום מחולק ל-3 טרילוגיות של שירים (שלוש טרילוגיות המכילות שלושה שירים לכל טרילוגיה). הטרילוגיה הראשונה The Frost Giant's Daughter (ביתו של ענק הכפור) נכתבה בהתבסס על סיפור קצר שכתב רוברט ארווין האוורד במסגרת הרפתקאותיו של קונאן הברברי. טרילוגיית השירים השנייה Out of the Ashes נכתבה כאשר שלטון טייל באיטליה ובהשראת כתביו של המשורר הרומי ורגיליוס והאחרונה מבין שלוש הטרילוגיות, Gates of Fire, קיבלה את תצורתה אחרי טיול של שלטון ביוון ועוסק במלך הספרטני הנודע לאונידס בעודו לוחם בקרב תרמופילאי. האלבום Atlantis Rising שיצא בשנת 2001 מציג במרכזו קונספט בו מתוארת התעמתות בין אלי האיזיר (מיתולוגיה נורדית) מול מפלצת הים האימתנית קתולו (דמות שהומצאה על ידי סופר האימה הנודע ה.פ לאבקרפט), כאשר העימות נערך בעיר האבודה אטלנטיס.
מוזיקה
מאנילה רואד יצרה בתחילת דרכה מוזיקה המערבבת רוק מתקדם, רוק פסיכדלי וספייס רוק - כולם ז'אנרים העורכים "ניסויים" מוזיקליים יחד עם השלד של מוזיקת הרוק. שני אלבומיה הראשונים של הלהקה מבטאים היטב את ההשפעות של הז'אנרים הנ"ל על המוזיקה של מאנילה רואד. עם השנים ובעיקר אחרי האלבום Crystal Logic הלהקה החלה ליצור מוזיקה הרבה יותר "מטאלית" וכבדה למרות ששאריות של אותן השפעות מוקדמות המשיכו להתקיים בשאר אלבומיה, ואותן נגיעות של מוזיקת רוק הן שהפכו את מאנילה רואד בעיניה מעריציה ללהקה בעלת סאונד ייחודי לה.
האלבום Open The Gates מסמל את התפנית של מאנילה רואד שתפסה נפח לקראת סוף שנות ה-80 כאשר הלהקה נעה לכיוון מהיר יותר וכבד יותר וזאת בעקבות צירופו של רנדי פוקס לעמדת המתופף. פוקס, שהיה קרוב לעולם הת'ראש מטאל, הביא עמו עבודת תופים מורכבת יותר מזו של קודמו, ריק פישר. נוסף על מוזיקת המטאל הקלאסי הבסיסית של הלהקה, המוזיקה של הלהקה מאמצע שנות ה-80 ועד התפרקותה ב-1990 שילבה נגיעות של ספיד מטאל, ת'ראש מטאל ופאוור מטאל אמריקאי מוקדם (מטאל קלאסי שנחשב לאפל וכבד יותר מהפאוור מטאל האירופאי שייווצר מעט מאוחר יותר). מאנילה רואד התנסתה גם בריפים ובקטעים בינוניים ומעט איטיים במהירותם, המזכירים במעט את מלודיות הדום מטאל של Candlemass, ובכך השפיעה גם על להקות דום מטאל שקמו מאוחר יותר כמו הלהקות האיטלקיות דומסורד (אפיק ויקינג מטאל) ו-וויד אוף סיילנס (דת'\דום מטאל), ודומשיין הגרמנית. לאורך השנים התבלטה שירתו המחוספסת והגבוהה של מארק שלטון שהפכה לאחד מהסימני ההיכר של הלהקה. עם איחודה של הלהקה בשנת 2000, שילבה הלהקה שירת גראולינג במספר שירים.
כוח קודס
כוח קודס (בפרסית: نیروی قدس, בתעתיק מדויק: נירוּ-יֶ קֹדְס, שפירושו בעברית: "כוח ירושלים") הוא שמם של הכוחות המיוחדים של משמרות המהפכה האיראניים, האחראיים בין השאר לכל המבצעים החשאיים מחוץ לגבולות איראן. מוקד הפעילות העיקרי של כוח קודס הוא הענקת סיוע לארגוני טרור אסלאמי (במיוחד שיעיים), ארגוני טרור פלסטיני וארגונים אסלאמיסטיים קיצוניים. סיוע זה מתבצע באמצעות מתן מענקים כספיים או סיוע כלכלי אחר, הכוונה מקצועית, אספקת כלי נשק, תחמושת ואמצעי לחימה, והעברת אימונים.
הכוח, שהוא הגוף הגדול ביותר לפעולות חוץ באיראן, מונה ככל הנראה לפחות 15,000 לוחמים איראניים, אפגניים, עיראקיים, שיעים לבנוניים וצפון-אפריקניים דוברי ערבית, אשר עוברים אימונים באיראן או עברו אימונים באפגניסטן, במהלך שנות המלחמה שם. פורסם כי בשיאו, בתקופת קאסם סולימאני, שילם הכוח משכורות לכ-150 אלף לוחמים.
היסטוריה
משמרות המהפכה פעלו להקמתם וסייעו לארגוני טרור בלבנון (חזבאללה), עיראק ("כוח בדר" של המועצה העליונה למהפכה האסלאמית בעיראק) ובשטחי יהודה ושומרון. עם תום מלחמת איראן–עיראק, משאבי משמרות המהפכה הופנו יותר כלפי פעילות מחוץ לאיראן, והפעילות החתרנית התרחבה. בשל כך, בשנת 1990 כל פעילות המשמרות מחוץ לגבולות איראן הועברה למחלקה חדשה בשם "כוח קודס", בפיקודו של תת-אלוף אחמד וחידי. במרץ 1998 הוחלף וחידי בתפקידו על ידי קאסם סולימאני. פעילות הכוח התרחבה בהדרגה לאזור הבלקן, מרכז אסיה ודרום אמריקה, בנוסף לזירות ה"מסורתיות" במזרח התיכון.
בינואר 2020, בעקבות הריגת קאסם סולימאני והפלת המטוס האוקראיני בידי כוח קודס, במהלך תפילות יום השישי, נשא המנהיג העליון באיראן עלי ח'אמנאי דרשה ובמהלכה אמר:.
לבנון
במוקד הצלחתו המבצעית של כוח קודס עומד סיועו של הכוח לחיזוק עוצמתו של חִזבאללה. בשנת 1982 הגיעו כ-2,500 חיילי משמרות המהפכה לבקעת הלבנון כדי להקים מאחז בקרב האוכלוסייה השיעית. אף שחלק מהם הוחזרו לאיראן, כמחציתם (כ-1,500) נותרו בלבנון, התבססו בבעלבכ, והקימו תשתיות צבאיות במחנה שיח' עבדאללה שבבעלבכ ובמחנה זבדאני צפונית מערבית לדמשק, שמילאו תפקיד חשוב בהפעלת הארגון למשימות טרור. הכוח, שהתיישב בהמשך אף בביירות, בזחלה ובמשע'רה, תומך בחזבאללה במימון (100 מיליון דולר בשנה), אספקת ציוד לחימה איכותי, הדרכה, אימונים, ואף אספקת מודיעין על ישראל.
עיראק
החל משנת 2006, לפי הערכות מודיעין אמריקניות, כוח קודס פועל להקמת ארגון דמוי חזבאללה גם בעיראק, מלוחמים שיעיים הנאמנים לאיראן. דוח של משרד ההגנה האמריקני ממרץ 2008 קבע כי כוח קודס הוא הספק העיקרי של "מרבית חומרי הנפץ הקטלניים לגורמי טרור שיעיים" בעיראק. את הטענות האלו אישרה ממשלת עיראק במאי 2008 בהצהרה: "ישנן הוכחות ממשיות לנשק... ומעורבות איראנית בענייניה הפנימיים של עיראק". בנוסף, הדו"ח ממרס 2008 טוען כי משמרות המהפכה האיראניים מספקים אימונים, מימון וחימוש בצורת רקטות, מרגמות ומטעני קלע לארגוני הטרור השיעים בעיראק. למרות הרגיעה שהכריז עליה מוקתדא א-סאדר, מנהיג הארגון השיעי הגדול צבא המהדי ב-2007, יחידות מיוחדות הממומנות על ידי איראן בארגון זה ממשיכות לבצע פעולות טרור. לטענת המודיעין האמריקני, כוח קודס פיתח תוכנית מפורטת לאימון כוחות של לוחמים שיעיים בעיראק הכוללת חמישה קורסים בנושאי טקטיקה, מנהיגות, אימונים, פעולות קומנדו ונשק וחומרי נפץ. מספר בסיסים של כוח קודס הנמצאים על גבול איראן-עיראק מספקים את נקודות המוצא לאמצעי נשק ולוחמים לעיראק. מחקירות של מפקדים במיליציות שיעיות בעיראק עולה כי במספר בסיסים של כוח קודס בקרבת טהראן נמצאים מדריכים לבנונים מחזבאללה שמלמדים פעילי טרור עיראקים מגוון רחב של טקטיקות לוחמת גרילה.
סוריה
כוח קודס פועל בשיתוף פעולה עם חזבאללה להקמת תשתיות טרור בסוריה נגד ישראל, וזאת כדי לפתוח חזית לחימה נוספת נגד ישראל במקרה שיפרוץ עימות בין הצדדים. ישראל פועלת לסיכול תוכנית זו ובנוסף לתקיפות תשתיות טרור איראניות ובסיסים של כוח קודס גם ביצעה סיכולים ממוקדים בהם נהרגו מפקדים בכירים של חזבאללה וכוח קודס בסוריה.
ב-9 באוקטובר 2015 נהרג בלחימה מול דאעש בסוריה חוסיין חמדאני, מבכירי כוח קודס ומשמרות המהפכה.
במאי 2018 כוחות הארגון שיגרו 20 רקטות ארטילריות אל רמת הגולן ובתגובה צה"ל קיים תקיפה נרחבת על מתקני הארגון בסוריה ובין היתר חיסל לפחות 19 לוחמים.
אירופה
כוח קודס פועל באירופה בעיקר בריגול ותכנון פיגועים נגד מטרות ישראליות וגורמי אופוזיציה איראניים.
בינואר 2017, הוגש בגרמניה כתב אישום נגד גבר פקיסטני בן 31 שפעל בגרמניה בשירות כוח קודס על מנת לפגוע בגרמנים התומכים בישראל. בינואר 2018, נזפה גרמניה בשגריר האיראני בעקבות ריגול שביצעו האיראנים בשטחה נגד גורמים הקשורים לישראל. כעבור כמה ימים, כוחות הביטחון בגרמניה, פשטו על בתיהם של פעילי כוח קודס שריגלו אחר מטרות ישראליות בגרמניה.
אנדרו מייקל רמזי
אנדרו מייקל רמזי (באנגלית: Andrew Michael Ramsay; 9 בינואר 1686 – 6 במאי 1743) היה סופר יליד סקוטלנד. מכונה גם שבלייה דה-רמזי.
קורות חייו
רמזי, בנו של אופה, נולד באייר, סקוטלנד ב-9 בינואר 1686. בצעירותו נמשך רמזי לדרכו של ג'ורג' גארדן שהיה מנהיג בכנסייה האפיסקופלית. רמזי למד בקהילה של גארדן ברוזהארטי, סקוטלנד, שם תרגלו שקט. ה"שקטיזם" (Quietism) היה פופולרי בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-17 לפני שנאסר על ידי האפיפיור אינוקנטיוס האחד עשר מאחר שנחשב לכפירה. השקט מעודד התבוננות במקום מדיטציה, מחשבה שקטה במקום תפילה קולית. הוא גם מחליף את השילוש הקדוש בשכינה. "השקט" הוביל את רמזי לחיות ברחבי אירופה, במיוחד בצרפת. בשנת 1710 נסע רמזי ופגש את מאדאם גויון (Madame Guyon), שהייתה מיסטיקנית צרפתייה ומנהיגה ב"תנועת השקט".
שלא כמו שחשבו 30 ל -40 שנה קודם לכן, מאדאם גויון הורתה למאמיניה להתמקד ברעיון של אהבה טהורה. אף על פי שמעולם לא דרשה מאף אחד מאנשי קהילתה להמיר את דתו לקתולית, היא עודדה את רמזי והוא המיר את אמונתו לקתוליות. בזמן שהותו בצרפת היה רמזי מעורב בפעילותה של התנועה היעקוביטית.
בשנת 1721 כתב רמזי מאמר, שהורחב ויצא לאור מחדש שנה לאחר מכן בנוגע לפוליטיקה של בריטניה. במאמר הוא דגל בהחזרתו של ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט לכס המלוכה. הוא גם תמך בהדחת בית הנבחרים לטובת סנאט אריסטוקרטי שייעץ למלך. הוא ריכך את הרעיון של סילוק בית הנבחרים במאמר שהתפרסם מאוחר יותר.
בשנת 1723 קיבל רמזי תואר אבירות ממסדר סנט לזרוס בירושלים, שהיה במקור קבוצה של אבירים צלבנים שהגנו על עולי רגל בדרכם לארץ הקודש במהלך מסעי הצלב. שנה לאחר מכן הוא נסע לרומא, שם הפך למורה פרטי של צ'ארלס אדוארד סטיוארט המכונה, "הנסיך היפה צ'ארלס", (הידוע גם בשם "הטוען לכתר הצעיר") אשר היה בן 3 וחצי. רמזי אף תמך בתביעה של אביו של צ'ארלס, ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט, לכס המלוכה הבריטי יחד עם יעקוביטים אחרים. תככי החצר גרמו לרמזי לחזור לפריז באותה שנה.
כשחזר לפריז, החל רמזי לכתוב את יצירתו המפורסמת ביותר "מסעות סיירוס" שיצאה לאור בשנת 1727. הספר הביא לפרסומו ולהכרה בינלאומית. בשנת 1729 נסע ללונדון ונבחר לחבר בחברה המלכותית.
הבנייה החופשית
לא ברור מתי רמזי הצטרף לבנייה החופשית. משערים, כי הפך לחבר במסדר כאשר נסע ללונדון בשנת 1729. ללא קשר לכך, בצרפת הוא התחבר לבונים החופשיים והיה הנואם הגדול של המזרח הגדול של צרפת, (Le Grand Orient de France). ב-1737 הוא כתב את חיבורו הנודע הנקרא "ברכה למתקדשים - מאת מסייה דה רמזי, הנואם הגדול של המסדר", אותו נשא כנאום. בנאום זה הוא קישר לראשונה את הבונים החופשיים עם האבירים הצלבנים. הייתה זו סטייה מהדעה הרווחת שהתפתחה בלשכות האופרטיביות של אירופה. בנאומו הוא לא הזכיר את אבירי הטמפלרים, אם כי ניתן היה להבין, כי התייחסותו לאבירים הצלבנים הייתה למעשה התייחסות מרומזת לאבירים הטמפלרים.
בשנת 1737 שלח רמזי את הנאום לקרדינל אנדרה-הרקול דה פלורי, השר הראשי של לואי ה-15, שהיה הסמכות הדתית העליונה בצרפת. בהתכתבותו הוא ביקש מהקרדינל ברכה כנסייתית על עקרונות הבונים החופשיים וקבע כי "החובות המוטלות עליך על-פי צו, הן להגן על אחיך בתוקף סמכותך, להאיר את עיניהם בידיעותיך, לחזק אותם בהתאם מעלותיך, לספק את צורכיהם, לשכוח כל הטינה האישית, ולשאוף לכל מה שעשוי לתרום לשלום ואחדות החברה."
באותה תקופה, לכנסייה כבר היו בעיות עם העקרונות השונים של אגודת ישו (הישועים), ובהתחשב בעובדה, כי הטקסים של הבונים החופשיים נתפסו בחברה אז כמגוחכים, סירב הקרדינל פלורי לתת את ברכתו. הוא גם האמין כי בהתייחסות מרומזת לאבירי הטמפלרים, עלול הדבר להראות לא טוב בצרפת. כל זה גרם לאפיפיור לאסור את פעילותם של הבונים החופשיים בשנה שלאחר מכן.
רמזי נפטר ב-6 במאי 1743 בסן-ג'רמן-אן-לה, אשר באיל דה פרנס.
פרסום באינטרנט
רוב אתרי האינטרנט פתוחים לגלישה ללא תשלום, והמודל העסקי של האתרים המסחריים שבהם מבוסס על הכנסות מפרסום. גם אתרים שנבנו מלכתחילה ללא כוונת רווח משלבים לעיתים פרסומות, כדרך להפיק מהם הכנסה כלשהי.
עם התפתחות האינטרנט התגברה הנטייה של משתמשי האינטרנט לראות בפרסומות הפרעה בחוויית המשתמש והסחת דעת בלתי-רצויה שתועלת מעטה בצדה. בעקבות כך בראשית המאה ה-21 התגבר השימוש בחוסמי פרסומות ומתרבים הפרסומים על ירידה יציבה ברווחיות הפרסום מבאנרים באינטרנט.
היסטוריה
בשנות התשעים של המאה העשרים עיקר הפרסום היה עדיין על נייר והפרסום באינטרנט ניתן כהטבה. באותה תקופה השימוש בדואר אלקטרוני לצורך פרסום ממוקד לקוחות נחשב יעיל לגבי כ-15% מהנמענים וכתבי העת נהגו לסחור ברשימות המנויים שלהן ולמכור או להשכיר אותן בתור רשימות תפוצה ממוקדות-נושא. שיטה נוספת שהתפתחה באותה תקופה הייתה הפצת אגרות מידע (newsletters) מקוונות תקופתיות. גם הבאנר נחשב באותה תקופה לאפשרות טובה להפיץ פרסומות, בהיותו מצויד בקוּקִית וביכולת זיהוי כתובת IP. הבאנר המתועד הראשון הופיע באתר של מגזין הטכנולוגיה Wired, ונרכש על ידי חברת התקשורת AT&T בשנת 1994.
גם בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 עדיין הומלץ למפרסמים להתייחס לדפי האינטרנט כמו אל דפי עיתונים מודפסים. ההמלצה הייתה למקם מודעה ממוקדת-לקוח באתר שתוכנו רלוונטי למוצר הנדון, כך שתיראה מסקרנת ותגרום למשתמשים להקליק עליה כדי למשוך אל האתר שלכם.
עם זאת בשנת 2002 חברת גוגל שהייתה בראשית דרכה, פיתחה שני כלי פרסום חדישים: האחד Adwords, פרסום ממומן, שמציג בראש דף התוצאות פרסומות שאמורות להתאים למילות החיפוש שהוקשו, כשהחברה המפרסמת משלמת לגוגל לפי הקלקה על המודעה. הכלי השני - AdSense, פרסום מבוסס תוכן המאפשר לאתרים לפרסם קישורים ממומנים וכך למשוך אליהם קונים פוטנציאליים.
בשנים אלה התחילה שיטת pay-per-call, תשלום לפי שיחה: הקצאת מספר טלפון ייחודי למודעה המקוונת ותשלום רק תמורת שיחות טלפון לקו זה, בהנחה שאלה שיחות שאכן מבוצעות על ידי לקוחות פוטנציאליים, המעוניינים במוצר שבמודעה.
סרטונים ויראליים היוו דרך נוספת למשיכת צופים, כשהרעיון היה שהמשתמשים עצמם יפיצו סרטונים מוצלחים. התשלום עבור הסרטונים נקבע מראש לפי מספר הצפיות הצפוי.
עקב המעבר מפרסומת מודפסת לפרסום באינטרנט התפתחה גם גישת הזנב הארוך, שהפכה פרסום ומכירה של סחורה שיש לה ביקוש מוגבל - לכדאית. כמו כן חלק מהחברות משתמשות בהגבלת תדירות.
עם התרבות אתרי האינטרנט בעולם (וגם בישראל) נמצא שלכל שאילתה נשלפות אלפי ואף מיליוני תוצאות. עם הזמן הסתבר שהמשתמשים במנועי חיפוש נוטים לקרוא רק את התוצאות העליונות בדף התוצאות הראשון. רוב המשתמשים (36%) בוחרים רק בתוצאה הראשונה ורק מעטים (2.2%) מגיעים לתוצאה העשירית. בעקבות כך עלתה עם הזמן המודעות ל-קידום אתרים במנועי חיפוש (Search Engine Optimization - SEO), במטרה להגיע לראש הדף הראשון בתוצאות האורגניות של מנוע החיפוש (התוצאות שמופיעות מתחת לפרסומות בראש הדף).
בעשור השני של המאה ה-21 גבר השימוש בטלפונים סלולריים ורבו המשתמשים ברשתות החברתיות. כתוצאה מכך רוב המפרסמים עברו אל הזירות האלה, ביחד עם רוב התכנים והשימושים באינטרנט. מאפיין נוסף של הפרסום בעשור זה הוא התחזקות חברות הפרסום הגדולות ביותר - פייסבוק, גוגל, אמזון - והגדלת נתח הרווחים שלהן בשוק. נכון לנתוני וול סטריט ג'ורנל של שנת 2020, שלוש החברות יחד שולטות ב-90% מענף הפרסום המקוון, ובלמעלה מ-50% מענף הפרסום כולו.
פרסום ברשתות חברתיות
אפליקציות של רשתות חברתיות מקוונות מאפשרות צורה חדשה לפרסום: עירוב ישיר של צרכנים בתהליך קידום המוצר על ידי הפיכת הלקוחות ליוצרים או שותפים ליצירת הפרסום עם הארגון. צורה זו של פרסום נקראת תוכן הנוצר על ידי משתמש או תוכן גולשים (User Generated Content – UGC), לעומת תוכן הנוצר על ידי משווקים.
לעידוד הלקוח לקחת חלק פעיל בתהליך היצירה יתרונות רבים. ראשית, ניתן לעודד נאמנות למוצר (McKenzie et al., 2009). יתר על כן, ישנה סבירות גבוהה שהם ישכנעו את חבריהם לרכוש את המוצר. ולבסוף, קידום מכירות על ידי צרכן יכול להיות אפקטיבי יותר, מאחר שהוא "נוצר עבור משתמשים על ידי משתמשים" ולכן לכאורה אמין יותר.
תוכן הנוצר על ידי משתמשים משתנה בהתאם לסוג הרשת החברתית בה המשתמש נמצא, ולכן לצורך בניית אסטרטגיה שיווקית יעילה, על הפירמה לקחת בחשבון את סוג הרשת החברתית בה היא תחליט לממש את מסע הפרסום לצורך בחירת כלים פרסומיים מתאימים.
רשתות חברתיות באינטרנט מאפשרות קבלת דעה מאנשים אותם הקונה הפוטנציאלי אינו מכיר אישית. בהתבסס על תכונה זו, חברות מעוניינות לאתר את המשתמשים בהם משתלם להשקיע. כלומר, בעת בניית אסטרטגיה שיווקית על חברות להגדיר, מיהם מנהיגי הדעה. מנהיג דעה הוא אדם המשפיע על החלטות הרכישה והצריכה של אחרים - המונהגים.
תמחור הפרסום באינטרנט
תמחור הפרסום באינטרנט נעשה בשיטות אחדות: מודל ה PPC- הוא מודל שיטת תמחור המתבסס על "הקלקה". בשיטה זו המפרסם משלם רק אם מקליקים על מודעתו, על פי מחיר ההקלקה שנקבע מראש. במודל זה המפרסם מחליט ויודע מראש כמה עולה לאתרו כל מבקר המגיע דרך הפרסום. מודל PPC הוא המודל הנפוץ ביותר בתחום השיווק באינטרנט כיום, הסיבה לכך היא שמודל זה מפחית את הסיכון בהחטאת קהל המטרה של הגוף המפרסם. אם קיים סיכון גבוה להחטאת קהל המטרה, טכניקות הפרסום במודל זה הן: קישורים (link). מודל ה-PPM הוא מודל שיטת תמחור המתבסס על הופעות / חשיפות. שיטה זו מתגמלת את הגוף המפרסם על פי מס' חשיפות של המודעות, חשיפות אלו מחושבות ע"פ תנועת הגולשים באתר בו מופיעה המודעה. על פי רוב מסוכמת עלות קבועה לX חשיפות של באנר מסוים באתר המציג. במודל זה עלותו של המבקר באתר אינה ידועה מראש ומתומחרת ע"פ סטטיסטיקת הגלישה באתר. טכניקות הפרסום במודל זה הן: באנרים (Banners,POP-UP,POP UNDER). מודל ה-PPA הוא מודל שיטת תמחור המתבסס על פעולה. מודל זה מקשר בין תשלום לפעולה כגון: רכישה באינטרנט, הרשמה לשירות, הזמנה טלפונית, מסירת פרטים כלשהם. המפרסם מגדיר מהו אותו האירוע ((action נדרש, התשלום נעשה עבור כל פעולה שתומחרה ונקבעה מראש. שיטה זו שונה במהותה משיטות התמחור האחרות מאחר שסטטיסטיקת ההצלחה והחיוב לתשלום נערך ומבוצע על ידי המפרסם ולא על ידי אתר או מנוע חיפוש. מודל ה-PPA קושר בצורה ישירה בין פרסום לתוצאה סופית; לעומת PPC בו צריך להכפיל את מספר המקליקים ביחס ההמרה.
הונאות ובעיות אמינות לפי מודלים
נושא הפרסום באינטרנט סובל מבעיות אמינות בשל רמייה והונאות מכוונות שנועדו לגרוף רווחים בצורה יחסית קלה. המודלים שסובלים מרמייה הם מודל ה –PPC ומודל ה-PPM.
הונאת ההקלקה (Click Fraud) היא החיסרון הבולט במודל ה-PPC. ההונאה מתרחשת כאשר אדם או נציג של חברה מסוימת מבצע הקלקות על קישורים של גוף מסוים במטרה לרוקן את תקציב הפרסום של החברה המפרסמת. הונאה נוספת היא יצירת אתרים פיקטיביים השייכים לחברות פרסום ואירוח קישורים ממומנים של חברות כמו גוגל או יאהו. לאחר מכן מפעילי האתר מבצעים הקלקות אוטומטיות או ידניות במטרה לגבות עמלות מהחברות המפרסמות. גם מודל ה-PPM סובל מבעיות, בשל מבנה תשתית האינטרנט ישנם קשיים במדידה מדויקת של מס' המופעים. ישנן כמה סיבות לכך, אחת מהן נובעת מהשימוש בטכנולוגיית זיכרון מטמון, הדפדפן שומר בזיכרון המטמון את התמונות שהוא מציג בפעם הראשונה שנתקל בהם. הבעיה עם השיטה הזו היא שברגע שהגולש מגיע לאתר שוב, החשיפה הזאת לא "נספרת" ולכן המודל לא אמין והוא לא מציג את הנתונים האמיתיים. הבעייתיות באמינות המידע יוצרת א סימטריה בין נתוני המפרסם לנתוני האתר המארח.
מוריאל מטלון
מוריאל מטלון (נולד ב־4 בדצמבר 1948) הוא עורך דין ישראלי, שותף בכיר ויו"ר ועדת הניהול של משרד עורכי הדין גורניצקי ושות'.
מטלון התמחה במהלך השנים בתחומי הנדל"ן, מלונאות, תשתיות, אנרגיה, תקשורת, עסקאות בינלאומיות,  תאגידים ומיזוגים ורכישות. במהלך השנים הוא יעץ לממשלת ישראל בפרויקטים גדולים, דוגמת כביש חוצה ישראל, הרכבת הקלה בתל אביב, הפרטת השקם והפרטת חברת הדלק "פז". נוסף לכך הוביל מטלון את הקונסורציום בינלאומי בראשות חברת IDE להקמת מתקן התפלת מי-ים באשקלון ובמגזר הפרטי משמש כיועץ המשפטי של רשתות מלונאות בינלאומיות הפועלות בישראל. מטלון היה היועץ המשפטי הבכיר בהשקת חברת YES ושימש כדירקטור בבנק הפועלים שווייץ.
ביוגרפיה
מוריאל מטלון נולד וגדל בעיר תל אביב-יפו, והוא תושב העיר עד היום. מוריאל הוא דור שישי בארץ ישראל, צאצא ישיר של אהרון מטלון אשר התיישב לפני כמאתיים שנה בארץ ישראל (שנת 1817) והיה למחדש היישוב היהודי בעיר יפו. בשלהי המאה ה-19, סבו משה יצחק מטלון (על שמו קרוי רחוב מטלון בעיר ) היה לעורך הדין היהודי הראשון ביפו. בשנת 1913 העתיקה המשפחה את מקום מושבה לתל אביב ומשה יצחק מטלון היה מבוני העיר העברית הראשונה ומרחיב גבולותיה והקים את קריית מטלון בפתח-תקווה. אביו, נתנאל מטלון, היה במשך שנים חבר מועצת עיריית תל אביב-יפו, מראשי מכבי ישראל וההתאחדות לכדורגל, שגריר ישראל באורוגוואי, ויקיר העיר תל אביב לשנת 1986.
אימו רחל לבית בן-טובים, ילידת טבריה, הייתה נכדתו של איש העלייה הראשונה יצחק אייזיק בן-טובים (שעלה ליפו מליטא בשנת 1890) ובתו של ברוך בן-טובים, ממנהלי בנק אפ"ק, ממנהליו הראשונים של בנק אפ"ק (הוא בנק לאומי לישראל של היום) ושימש כמנהל הראשון של הבנק בטבריה בשנים 1913-1923, במהלכם נבחר גם לכהן כסגן ראש עיריית טבריה והקים את קריית שמואל - השכונה היהודית הראשון מחוץ לעיר העתיקה של טבריה. בשנת 1923 הוא נבחר לפתוח את הסניף הראשון של הבנק בתל אביב.
מוריאל נשוי לענת ולהם שלושה ילדים.
השכלה ופעילות אקדמית
מוריאל מטלון למד והתחנך בבית הספר הכרמל ובתיכון עירוני א'.
בשנת 1966 התגייס לתוכנית העתודה האקדמית, והחל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית. בין מוריו נמנו דמויות מפתח במשפט הישראלי ובהם: פרופ' אהרן ברק, פרופ' יצחק זמיר, השופט מישאל חשין, השופט יואל זוסמן, השופט משה זילברג, פרופ' גד טדסקי, פרופ' גבריאלה שלו, פרופ' אביגדור לבונטין, פרופ' יצחק קלינגהופר.
בהיותו סטודנט באוניברסיטה, החל בפעילות ציבורית סטודנטיאלית - היה ממקימי אגודת הסטודנטים למשפטים ושימש בה סיו"ר האגודה וסיו"ר אגודת הסטודנטים. כמו כן, היה ממקימי תא הסטודנטים של גח"ל באוניברסיטה העברית, יחד עם דן מרידור. מוריאל נמנה עם הצוות שהוביל את החזרה של האוניברסיטה העברית להר הצופים ויזם את הקמת מעונות הסטודנטים בגבעת המבתר, אליה הוא עבר עם עוד 60 סטודנטים באוגוסט 1968. בהמשך הוא היה שותף לצוות שטיפל בהעברת הפקולטה למשפטים להר הצופים.
בשנת 1969 היה לראש הלשכה ועוזרו של השר אריה דולצ'ין, אשר היה שר בממשלתה של גולדה מאיר וכן שימש יו"ר הסוכנות היהודית.
שירות צבאי
מוריאל מטלון שימש במגוון תפקידים בפרקליטות הצבאית בצה"ל, השתחרר בדרגת רס"ן. בין השנים 1971-1973 היה לתובע צבאי ברצועת עזה ולאחר מכן באזור יהודה ושומרון. בין השנים 1973-1975 שימש כסגן ראש ענף הדין הבינ"ל של צה"ל, וכיועמ"ש של אזור סיני ומרחב שלמה, לאחר מכן כיהן במסגרת שירות מילואים כשופט בבתי המשפט הצבאיים באיו"ש, ובימי מלחמת לבנון הראשונה היה ליועמ"ש של היחידה לקישור עם האוכלוסייה האזרחית בלבנון.
ניסיון תעסוקתי
בין השנים 1976-1978 עבד מוריאל כעורך דין בפירמת עוה"ד המובילה Amen, Weisman and Butler בניו יורק, ארצות הברית.
בשנת 1978 הצטרף למשרד עוה"ד גורניצקי ושות', שמנה באותה העת 8 עורכי דין בלבד, ובמשך 26 שנה שימש כשותף המנהל. משנת 2017 מכהן כיו"ר ועדת הניהול של המשרד, המונה כיום למעלה מ-350 עובדים (מתוכם 250 חלק מהצוות המשפטי) והוא בין משרדי עוה"ד הגדולים והמובילים בתל אביב.
במהלך שנותיו כעורך דין, עסק במגוון תחומי פעילות משפטית תוך השפעה על רבדים שונים בעולם הכלכלה והמשפט:
במהלך השנים בהן שימש כשותף המנהל בגורניצקי, טיפח מוריאל תרבות ארגונית המשלבת עשייה משפטית לצד מעורבות חברתית, תרומה לקהילה וקידום אחריות תאגידית (Corporate Social Responsibility), הן בפירמה והן בקרב לקוחותיה. במסגרת זו, הנהיג מוריאל בגורניצקי כבר בשנת 1992 "קוד אתי", אשר כל עובדי המשרד מתחייבים לכבד. כמו כן, הוא מרצה אודות אחריות תאגידית בחרות שונות ובמוסדות אקדמיים.
מעורבות בקהילה ופעילות התנדבותית
בהנהגתו של מוריאל מטלון, הפגין משרד גורניצקי ושות' את המחויבות לחברה תוך סיוע ומתן ייעוץ משפטי "פרו בונו" למגוון רחב של עמותות וארגונים בתחומי פעילות מגוונים, ובכלל זה - עמותת "פרס לחיים", עמותת שיעור אחר, עמותת ידיד, עמותת חינוך לפסגות, מקהלת מורן, ארגון נפגעי פעולות איבה, פרויקט "אופניים לכולם", קרן גלבוע, קרן ברוך ורות רפפורט, עמותת בית הילד ע"ש אלעזרקי, בית התפוצות, להקת המחול בת-שבע, הקרן הישראלית למען יוניסף, ארגון "עזר מציון", עמותת רעות, עמותת אלין בית נועם ועמותת "רוח טובה" ("יום המעשים הטובים").
מחלת הסרטן וההתמודדות עמה
במהלך שנת 2015 חלה מוריאל מטלון בסרטן (לימפומת נון-הודג'קין) ולאחר מספר אשפוזים התברר כי הוא חייב לעבור השתלת מח עצם. באפריל 2016 בזכות מאגר מח העצם של עזר מציון, נמצא למוריאל תורם – חייל עתודאי בשם אבי כהן מבית שאן ובמהלך חג הפסח של אותה השנה עבר מוריאל השתלה במחלקת השתלות מח עצם בבית החולים שיבא ולאחר מספר חודשים של התאוששות חזר לפעילות מלאה. מאז הוא פעיל בסיוע ותמיכה בעזר מציון והקים מאגר מח עצם המסייע לארגון, והצטרף לוועד המנהל של האגודה למלחמה בסרטן.
רומן שרון
רומן שרון (5 בפברואר 1951 - 6 בפברואר 1974) היה זמר ישראלי.
ביוגרפיה
שרון נולד בשם רומן צ'רנר בוורשה, בירת פולין, לרודולף ולכריסטינה-סטפה. כשהיה בן חמש שנים עלה לישראל עם משפחתו, שקבעה את מושבה בחולון. כדי לסייע בכלכלת המשפחה, החל להופיע כשוליית-קוסם לצדו של אביו כבר מגיל תשע. באותן שנים התחיל גם לשיר ולמד לנגן בגיטרה בקונסרבטוריון למוזיקה בתל אביב, בעידודה של הזמרת רחל אטאס.