cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קמוב Ka-50
הנעה
על המסוק מותקנים שני מנועים מסוג TV3-117VMA. מנועים אלו מסוגלים לספק למסוק 2,200 כוחות סוס. המנועים פועלים על עיקרון טורבינת גז.
Ka-52 Alligator
המסוק בעל יעוד שונה מזה של קודמו, Ka-50, לכן המבנה והמערכות שבו שונות במקצת על אף שרובן הן מערכות של קודמו. מבנה המסוק דומה מאוד למבנה של קודמו, בעל מבנה רוטורים קואקסיאלי וחימוש דומה מאד.
בניגוד לקודמו המסוק מוטס על ידי צוות של שני טייסים. בחברה הוחלט למקם את צוות תא הטייס זה בצד זה (ולא בטנדם כמקובל במסוקי קרב), מכיוון שייעודו המרכזי של המסוק הוא איסוף מודיעין ואיתור מטרות בשטח, ולכן יש צורך בשיתוף פעולה אופטימלי בין מטיס המסוק לבין מפעיל מערכות המודיעין.
בהתאם לתפקידו מצויד המסוק באנטנות ומכ"מים מתקדמים המאפשרים לו לאסוף מודיעין, לרדוף אחר מטרות ולשמש סוג של "מפקדה" באוויר. לאחר שהמסוק ננעל על מטרה הוא יכול להחליט אם להשמיד את המטרה או לשלוח את מיקום ופרטי המטרה למסוק אחר שנמצא באוויר. המסוק יכול לשתף עד 4 מסוקים אחרים במקביל.
Ka-50-2 Erdogan
בשנת 1997 שודרג המסוק בשיתוף פעולה עם התעשייה האווירית לישראל לגרסה טורקית בשם Ka-50-2 Erdogan (פירוש השם הוא "לוחם מולד" בטורקית). המסוק מופעל על ידי צוות של שני טייסים שיושבים אחד מאחורי השני. טייס אחד אחראי על הפעלת מערכות הטיסה והטייס השני אחראי על הפעלת מערכות החימוש המתקדמות. כמו כן מצויד המסוק במערכות אלקטרוניות, תצפית וציון חדשות פרי פיתוחה של התעשייה האווירית הישראלית, מערכות אלו משפרות את ביצועיו באוויר.
בן ציון ליטנר
בן ציון לייטנר (14 במרץ 1927 – 25 במרץ 2012) היה חייל צה"ל שזכה לאות גיבור ישראל.
קורות חייו
לייטנר עלה לארץ ישראל ב-1946 והתיישב באשדות יעקב, התגייס לחי"ש עמק הירדן ואחר כך לחטיבת גבעתי. בקרב על משטרת עיראק סווידאן במלחמת העצמאות השתתף כמפקד חוליה ובעוד החיילים נלחמו להכניע בונקר שמנע מהם להתקרב לבניין המשטרה, לייטנר הסתער קדימה והשליך מספר רימוני יד שחיבר יחד לבונקר. בטרם נהרגו יושביו הותקף בסכינים ונפצע אנושות מדקירות בגופו, עיניו נפגעו והוא שותק בחצי פנים. על מעשה זה הוענק ללייטנר ביום העצמאות הראשון למדינה אות גיבור ישראל ובו נכתב:
פציעתו מנעה ממנו להתמיד בעבודה והוא אושפז לסירוגין, תקופות קצרות עבד במגדניה וכנהג. בשנת 1961 הקים חברה לייבוא מכונות לממכר בקבוקי שתייה, אך לא עמד בתחרות מול חברה מסחרית ודרש הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לבחינת העדפה של חברה זרה על פני סיוע לנכה צה"ל. באותה שנה השתתף בהקמת עסק עצמאי להשכרת מכוניות. גם עסק זה לווה בקשיי פרנסה, אך למרות כל אלה סירב לייטנר לקבל שילומים בהיותו ניצול השואה. ב-1968 קיבל זיכיון להקים מפעל להפקת נחושת בעזה משלל מלחמת ששת הימים.
מספר שנים עבד כסדרן בהיכל התרבות והתפרסם כאשר הפריע בצעקות ומנע מהתזמורת הפילהרמונית הישראלית לנגן קטע של ריכרד וגנר.
בשנים 1973 ו-1983 נמנה עם מדליקי המשואות בפתיחת חגיגות יום העצמאות.
הוא נפטר ב-25 במרץ 2012 בגיל 85, ונטמן בחלקה הצבאית של בית הקברות הישן בהרצליה.
חיים אישיים
לייטנר היה אב לשלוש בנות.
ייעוץ
ייעוץ בהגדרה כללית הוא מתן הצעה איך להבין דבר מסוים או לפעול לגביו. נהוג להבחין בין ייעוץ התנהלותי-מעשיר לבין ייעוץ מקצועי אשר אמור להינתן תחת אחריות משפטית. אדם הנותן שירותי ייעוץ נקרא יועץ. לעיתים שירותי ייעוץ ניתנים על ידי מועצה מייעצת או על ידי תאגידים המתמחים בכך, ראו קטגוריה:תאגידי ייעוץ אסטרטגי.
יתרונות אפשריים
ההיגיון בקבלת ייעוץ, כלומר בהעדפת דעה של אדם אחר על פני דעתך-שלך, נובעת לרוב מאחת או יותר מהסיבות הבאות:
חסרונות אפשריים
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מהפכת הדפוס
מהפכת הדפוס היא מהפכה טכנולוגית שהתחילה עם המצאת הדפוס המודרני על ידי יוהאן גוטנברג באמצע המאה ה-15, המצאה אשר נחשבת על ידי רבים להמצאה החשובה ביותר באלף הקודם. המצאתו של גוטנברג אפשרה הדפסה של המוני ספרים תוך זמן קצר ובעלות נמוכה יחסית, והביאה לעלייה משמעותית ממושכת באחוזי האוריינות בקרב הציבור הרחב. לפני מהפכת הדפוס, הפצת ספרים בעותקים רבים דרשה העסקת אנשים רבים, ומחירי הספרים, שהועתקו בכתב יד, היו גבוהים ביותר. לפיכך, הפצת מידע באותם ימים הייתה איטית מאוד, והוגבלה רק לבני המעמד הגבוה.
ההיסטוריה של הדפוס לפני גוטנברג
נעשה שימוש בדפוס להכנת ספרים שלמים החל במאה השביעית. הדפוס בסין היה מבוסס בתחילה על הכנת תבניות של עמודים שלמים בחיתוכי עץ, לוחות חרס או גלילי חותם. הסינים התקדמו עד להמצאת סדר דפוס - שימוש בתבניות נפרדות לכל סימן ואות, המורכבים יחדיו להפקת עמוד. לצורך זה השתמשו בתבניות מפורצלן. המצאת הסדר לא התפשטה, כנראה בשל מורכבות הכתב הסיני, שדרש אלפי או אף עשרות אלפי תבניות שונות, לעומת הכתב המערבי שהסתפק בעשרות בודדות. יתר על כן, השימוש בפורצלן שביר, שגם שינה צורה בקלייה בתנור, מנע הפקה מהירה וזולה של אותיות דפוס אחידות.
הטכנולוגיה של ייצור נייר והדפסת עמודים שלמים הועברה לאירופה על ידי סוחרים ערבים בסביבות שנת 1200 לספירה, אך תיעוד ראשון על הדפס של עמוד שלם מחיתוך עץ באירופה מתוארך לשנת 1410. ספרים שנוצרו בדרך הזאת מתחילים להופיע בשנת 1430. עד אז, ספרים באירופה ובמזרח התיכון הוכנו על ידי העתקה. לאונרדו דה וינצ'י תכנן מכבש דפוס לפי השיטה הזאת, אך אין לנו ידיעה אם תוכניותיו בוצעו הלכה למעשה.
דפוס נוסף קודם גוטנברג הוא בית דפוס באביניון שבצרפת, ששרידיו התגלו לדעת חוקרים על ידי ספר תיקונים לתעניות.
בשנת 2015 הגיעו למפעל הביביליוגרפי בספריה הלאומית בראשות יצחק יודלוב שני גליונות דפוס שמוחזרו בתור חלק מהכריכה לספר אחר, שהודפס בפראג בשנת 1515. בגליונות היו מודפסים עמודים בעברית של סליחות לחמש תעניות. על אחד הגליונות נמצא סימן מים (שלוש גבעות בתוך שני חישוקים) שיוצר על ידי מפעל הנייר בפבריאנו שבאיטליה. לפי סימן המים ורמזים נוספים תיארכו החוקרים את הגליונות לשנים 1446-1444. על פי הטיפוגרפיה העברית והנייר, כתב יצחק יודלוב שהוא מעשה הדפוס העברי הראשון.
המצאתו של גוטנברג
השלבים בתהליך הדפוס הם כדלהלן: כדי להתגבר על כל האתגרים, המציא גוטנברג מספר המצאות ושכלולים להמצאות קודמות.
הספר הראשון שהודפס בשיטה זו היה התנ"ך בשפה הלטינית, המכונה תנ"ך גוטנברג, בשנת 1456, הוא הודפס ב-180 עותקים - מספר עותקים עצום לעומת הספרים שקדמו לו, שנכתבו בחרט סופרים, אחד אחד. גוטנברג לא הצליח מבחינה עסקית, ובית הדפוס שלו עבר לידיים אחרות. בשנת 1468 נפטר גוטנברג כשהוא חסר כול.
התפשטות הדפוס והשפעותיו
תוך זמן קצר התפשטה ההמצאה ובתי דפוס רבים קמו והתחילו לפעול. בתוך חמישים שנה בלבד עלה מספר הספרים שהופקו באירופה ממאות בודדות לכחצי מיליון. להתפשטות מהירה זו של הספר הכתוב היו השלכות מרחיקות לכת:
מהפכת המצאת הדפוס בדרך כלל נחשבת לנקודת הציון של המעבר מימי הביניים לתקופת הרנסאנס, ולשורשיה הראשונים של מהפכת המידע של ימינו.
ריאליזם הגנתי
ביחסים בינלאומיים, ריאליזם הגנתי הוא גרסה של האסכולה ריאליזם. ריאליזם הגנתי מסתכל על מדינות כשחקני חיברות, והם השחקנים העיקריים בפרשיות עולמיות. ריאליזם הגנתי צופה כי אנרכיה בזירה העולמית גורמת למדינות לפתח אובססיביות לביטחון. התוצאה היא דילמת הביטחון, דילמה שבה הדחף של המדינות להגדיל את ביטחונן גדל, כיוון שמדינות אחרות מגדילות את ביטחונן. היות שביטחון הוא משחק סכום אפס, זה עלול לגרום לחוסר יציבות כשהביטחון של המדינות היריבות ירד.
בין התאוריות הבולטות של הריאליזם ההגנתי, יש את זו של הגנה התקפית, הקובעת כי יש איזון אינהרנטי בטכנולוגיה, בגאוגרפיה, ובדוקטרינה, שנזקף לטובתו של התוקף או המגן בשדה הקרב. תאוריה זו מנסה להסביר את מלחמת העולם הראשונה כסיטואציה שבמהלכה כל הצדדים האמינו שהאיזון היה לטובת התוקף, אך טעו.
ריאליסטים מבניים הגנתיים לא מסכימים עם הענף החדש של נאו-ריאליזם (הלוא הוא ריאליזם התקפי) בנוגע לשאלה: האם המדינות חייבות תמיד למקסם את העוצמה היחסית שלהן על פני כל מטרה אחרת. בעוד הריאליסט ההתקפי מאמין שזה המצב, ריאליסטים הגנתיים מאמינים כי מאזן ההגנה התקפית עלול להעדיף את המגן, ובכך ליצור את האפשרות שמדינה תשיג ביטחון. בדרך כלל מתייחסים ליכולת מכה שנייה בארסנל נשק גרעיני כמציין את עליונותה של ההגנה במאזן ההגנה ההתקפית עבור המדינות שברשותן יכולת זו. עם זאת, בעולם רב־קוטבי יכולת מכה שנייה אינה מספקת את אותו האפקט כבעולם דו־קוטבי (לדוגמה, במהלך המלחמה הקרה). ריאליסטים הגנתיים נבדלים גם מעמיתיהם ההתקפיים באמונה שמדינות עשויות לאותת על כוונותיהן אחת לשנייה. אם מדינה יכולה לתקשר עם מדינה אחרת ולהגיד לה כי כוונותיה לא יפגעו בה, ניתן להתגבר על דילמת הביטחון. לבסוף, הרבה ריאליסטים הגנתיים מאמינים כי פוליטיקה פנימית עשויה להשפיע על מדיניות החוץ של מדינה: הם נוטים להתייחס אל מדינות כעל קופסאות שחורות ..
בעידן המודרני, מספר קבוצות כלכליות ופוליטיות מפיקות תועלת מהאפקטים של ריאליזם הגנתי, הן במונחים של פעילות כלכלית שנוצרת על ידי אספקת משאבים וטכנולוגיה הדרושה כדי להגביר את הביטחון העצמי של המדינה, והן במשוב חיובי שמגיע מאי היציבות בביטחון של מתנגדים כפי שזו נתפסת באמצעות התבוננות השוואתית.
פורשיה דה רוסי
ביוגרפיה
נולדה בשם אמנדה לי רוג'רס (Amanda Lee Rogers) בעיר מלבורן שבאוסטרליה, וגדלה בגרובדייל, פרבר של גילונג. בתם של בארי רוג'רס ומרגרט, פקידה רפואית. אביה נפטר כאשר הייתה בת תשע.
דה רוסי החלה להשתתף בפרסומות טלוויזיה ובדפוס עוד בילדותה, ואף אימצה את השם "פורשיה דה רוסי" (Portia de Rossi). בגיל 15 שינתה את שמה באופן חוקי. לדבריה בחרה בשם פורשיה משום שהייתה מעריצה של כתביו של שייקספיר (פורשיה היא דמות מהמחזה "הסוחר מוונציה").
דה רוסי החלה בחוג ללימודי משפטים באוניברסיטת מלבורן, אך בטרם השלימה את התואר, עזבה את ספסל הלימודים במטרה לעסוק במשחק.
קריירה
ב-1994 הופיעה בסרט האוסטרלי/בריטי "סירנות" לצד יו גרנט, שם גילמה דוגמנית מרשימה, תפקידה המשמעותי הראשון. זמן קצר לאחר מכן עזבה את אוסטרליה לטובת לוס אנג'לס שבקליפורניה. דה רוסי הופיעה במספר תפקידים על המסך הגדול והקטן, בהם תפקיד בסרט האימה הפופולרי "צעקה 2" (1998), ובסרט "ילדה" מאותה שנה. היא זכתה להכרה ופרסום רב עת הצטרפה (1998) לצוות השחקנים בסדרת הדרמה הקומית עטורת הפרסים "אלי מקביל". דה רוסי גילמה את נל פורטר, עורכת דין יפהפייה, שזכתה לכינוי "מלכת הקרח". היא המשיכה להופיע בסדרה, עד שזו ירדה מהמסכים ב-2002. בשנים האחרונות גילמה מגוון תפקידים בטלוויזיה ובקולנוע, בין היתר בדרמה האוסטרלית "בלילה שנגמר לנו היום" לצד מלאני גריפית'. ואת דמותה של לינדסי בקומדיה זוכת פרסי האמי וגלובוס הזהב, "משפחה בהפרעה" (2003/6). היא הופיעה גם בעונה החמישית של סדרת הדרמה "ניפ/טאק".
בשנת 2014 הצטרפה לעונה הרביעית של המותחן הפוליטי "סקנדל" אשר נוצרה על ידי שונדה ריימס עבור רשת ABC. דה רוסי גילמה את דמותה של אליזבת' נורת', יושבת ראש הוועדה הלאומית הרפובליקנית ויועצת פוליטית לגברת הראשונה במהלך מסע הבחירות שלה לסנאט; בעוד בעונה הרביעית הייתה זו דמות חוזרת, לאחר מכן קודמה והייתה לדמות ראשית בעונה החמישית והשישית.
בשנת 2017 שיחקה לצידם של דרו ברימור וטימותי אוליפנט בקומדיית האימה "דיאטת סנטה קלריטה" של רשת נטפליקס.
במאי 2018, דה רוסי הודיעה בתוכנית האירוח "המופע של אלן דג'נרס" שהיא תפרוש ממשחק, זאת לאחר שהצטלמה כבר לעונה החמישית של הסדרה "משפחה בהפרעה" אשר עלתה לשידור באותה שנה.
חיים אישיים
דה רוסי הייתה נשואה ליוצר הדוקומנטרי מל מטקאלף בין השנים 1996 ל-1999, בתחילה חלק מתוכנית לקבלת גרין קארד, אם כי היא לא מימשה את התוכנית. היא אמרה על הנישואים ש"ברור שזה פשוט לא היה מתאים לי". בראיון לבוקר טוב אמריקה ב-2010, היא אמרה שכשחקנית צעירה, היא חששה להיחשף כלסבית.
מ-2001 עד 2004 יצא דה רוסי עם הבמאית האיטלקייה-אמריקאית פרנצ׳סקה גרגוריני (אנ'), בתה של ברברה באך ובתו החורגת של רינגו סטאר. רוב משפחתה וחבריה השחקנים מ"אלי מקביל" לא ידעו שהיא לסבית עד שפורסמו תמונות הצהובונים של בני הזוג. היא סירבה לדון בפומבי בקשר לנטייה המינית שלה באותה עת.
דה רוסי וגרגוריני נפרדו בסוף 2004 לאחר שדה רוסי החלה לצאת עם מנחת הטלוויזיה אלן דג'נרס, אותה פגשה מאחורי הקלעים בטקס פרסים. בשנת 2005, היא דנה בפומבי על נטייתה המינית בראיונות עם המגזינים דיטיילז ואדבוקט. היא ודג'נרס התארסו כאשר דג'נרס הציעה נישואין ב-2008. הם נישאו בביתם בבוורלי הילס ב-16 באוגוסט 2008; האורחים בחתונה היו בין היתר אימותיהן של השתיים ו-17 אורחים נוספים. ב-6 באוגוסט 2010, דה רוסי הגישה עתירה לשנות את שמה באופן חוקי לפורשיה לי ג'יימס דג'נרס. העתירה התקבלה ב-23 בספטמבר 2010. היא קיבלה אזרחות אמריקאית בספטמבר 2011.
בשנת 2010 פרסמה דה רוסי את האוטוביוגרפיה שלה "Unbearable Lightness: A Story of Loss and Gain" שם בין היתר כתבה על הסערות שחוותה בחייה, לרבות מחלת האנורקסיה נרבוזה שסבלה ממנה ובולימיה ואבחנה שגויה עם זאבת. היא נאבקה עם הפרעות האכילה במשך ארבע שנים בזמן הצילומים של "אלי מקביל".
דג'נרס ודה רוסי הפכו שתיהן לטבעוניות ב-2008. אם כי דג'נרס אמרה בדצמבר 2018 שהיא כבר לא טבעונית.
זירו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סיכוי לאהבה
סיכוי לאהבה הוא אלבום האוסף השני של הזמרת הישראלית אילנה אביטל. זהו אוסף שיצא בפורמט תקליטור כפול בישראל בלבד. נכללים בו שירים רבים מהאלבומים "לאהוב אותך", "זינוק", "רגעים" "בלי בושה", "כיוונים נעלמים", "ילד המחר", "אותך... פעם שנייה", "תוצרת צרפת" ו"נוגעת באושר". את האלבום הוציאה בשנת 2004 לאור חברת התקליטים הד ארצי.
קמואל גלעדוב
קמואל גלעדוב (ברוסית: Камуил Исаакович Гилядов; 1884–1967) - מייסד והמנהל הראשון של בית ספר היהודי "10" בעיר נלצ'יק באזור הקווקז. תמך ועזר ליהודי ההרים לשמור על המסורת היהודית והשפה העברית. בנוסף חיבר גלעדוב מילון בשפת ג'והורי עם אותיות עבריות.
קמואל גלעדוב נולד בשנת 1884 בעיר נלצ'יק. בילדותו למד גלעדוב אצל רב מקומי. גלעדוב למד הוראה באוניברסיטה בעיר וינה שם פגש את בנימין זאב הרצל. בווינה למד גלעדוב גם בבית מדרש. בשנת 1923 חיבר מילון בשפת ג'והורי עם אותיות עבריות.
על פעילות בתחום החינוך בשנת 1949 הוענק לו עיטור לנין.
מאיה ז"ק
מאיה ז"ק (נולדה ב-1976) היא אמנית ויוצרת סרטים ישראלית. זוכת פרס לנדאו בתחום האמנות לשנת 2017. יצירתה של ז"ק כוללות וידאו, הדמיות מחשב, רישום ומיצב. עבודותיה נכללות באוספי מוזיאונים מרכזיים, בהם מוזיאון ישראל בירושלים, מוזיאון תל אביב לאמנות, במוזיאון היהודי בברלין ובמוזיאון היהודי בווינה.
ביוגרפיה
ז"ק, ילידת ישראל, בוגרת תואר ראשון באמנות באקדמיה בצלאל לאמנות ועיצוב. למדה באקדמיה לאמנות בברלין-וייסנזה, וסיימה תואר שני בתוכנית הבינתחומית באמנויות באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2005–2008 הרצתה בחוג לקולנוע ולטלוויזיה של אוניברסיטת תל אביב. משנת 2008 היא מרצה בכירה בבצלאל. בשנים 2013–2015 לימדה גם במכללת שנקר.
עבודותיה
עבודת וידאו "אמא כלכלה" בשנת 2008 - תערוכת יחיד במוזיאון היהודי של ניו יורק. זהו סרטון ללא מילים, העוקב אחר עוזרת בית המחפשת אחר עקבות של בני המשפחה נעדרים בבית גרמני טיפוסי באירופה שלאחר מלחמת העולם השנייה. הדמות מתעדת ומודדת כל אובייקט בקפידה, מציירת סימנים ומייצרת ערכים מתמטיים לפנקס הרשימות שלה, כאשר ברקע שידורים המספרים על הרס וחורבן מחוץ למרחב המוקפד שבו היא פועלת. גיבורת הסרט שומרת על סדר ושלווה, ובשיטתיות מודדת ומשרטטת מרחב כזירת פשע אליה היא חוזרת, ובה היא עדיין ממשיכה לפעול לאלו הנעדרים.
פרויקט "חדר מגורים" בשנים 2009–2010. הפרויקטו כלל סדרת הדמיות תלת-ממד מודפסות באורך של 3 מטרים כל אחת של דירה ברלינאית. את ההדמיות היא יוצרת על סמך ראיונות עם מנפרד נומבורג, יהודי בן 90 יליד גרמניה, שנמלט מברלין כילד בשנת 1938 ומתגורר כיום בישראל. את ההדפסות מלווה קלטת שבה מנפרד מספר אודות משפחתו וממקם את סיפורו האישי על הציר ההיסטורי בו מתרחשת מלחמת העולם השנייה. ז"ק מנסה לתת ביטוי לזיכרון של מנפרד באמצעות הדמיות זיכרון. היא מחוררת פתח בקיר הבלוקים הבנוי בהדמיה ומסמנת את המקום בו היא חודרת למרחב הפרטי ולתודעתו ומחדשת את ההיזכרות.
"חוק שחור-לבן", סרטון ללא מילים מ-2011 המהווה הומאז' לאמנות הרישום העוסק בניסיון האנושי לכפות סדר וצורה על המציאות באמצעות הליכי אימון ומשמעת. הסרט מציג חוקרת ומולה זירת אילוף על לוח שחמט גדול ממדים, ואלמנטים נוספים כמו מיטה ופינת סלון עם כיסא ורדיו, וכולם מרכיבים מרחב שנעשים בו ניסויים ותצפיות. החוקרת מתבוננת על כלבי הפודל המצייתים לפקודות המאלף, ומתצפתת באמצעות מצלמה על המתרחש. היא עורכת רישום אמנותי תחילה של כלב הפודל, וכן רישום בירוקרטי בו היא מתעדת את המתרחש ומייצרת שפת מדידה משלה. סצנת האילוף יוצאת משליטה והיא שומרת על נקודת התצפית המסתיימת בכך שהם שרועים על לוח השחמט והיא שבה להתבונן עליהם מבעד לגריד הרישום הדומם ולתעד. הסרט עוסק בתיעוד התרחשות בזמן אמת בשלב הקליטה, עוד לפני שהפך לזיכרון. “אני אוהבת לחשוב על המילה “רישום” שהיא רישום אמנותי, פרקטיקה אמנותית מסורתית, אינטימית, בסיסית, כתב היד של האמן. מצד שני רישום הוא גם מעשה ביורוקרטי יבש. רישום זה תיעוד עובדות שלוכד דברים ממקום חסר נשמה ורוח. אני אוהבת לחשוב על שני הקצוות האלה ולייצר את הפואטיקה”, אמרה ז"ק.
תערוכת הקבע "חדר השבת" במוזיאון היהודי בווינה ב-2013. במיצב הדמיות זה היא משחזרת ומתחקה אחר מוצג של הצייר היהודי וינאי איזידור קאופמן, שיצר ועיצב עבור המוזיאון חדר תקופתי "חדר שבת ב-1899". ב-1938 השתלט הגסטפו על המוזיאון ואוספיו הוחרמו. ז"ק מסתייעת בעזרים טכנולוגיים על מנת ליצור הדמיה ממוחשבת על סמך תצלומים ששרדו את המלחמה, וכך משחזרת מחד ומייצרת קריאה אישית ופואטית מאידך.
פרויקט "אופקים שבורים" 2015–2016. במסגרת התערוכה "בבליולוגיה- הספר כגוף" במוזיאון פתח תקווה אותה אצרו דרורית גור אריה ורפאל סיגל. המיצב ביקש לקשור בין ה-stube (החדר המחומם בגרמנית) לבין השטיבל שמשמעו חדרים, בית תפילה מאולתר, שמוכן לדבריה של ז"ק להתקפל ולנדוד כחלק מחוויית הגלות וההגירה של יהודי מזרח אירופה. ז"ק מציינת כי המיצב הציע פרשנות להוויית השטיבל ובית המדרש בחלל המוזיאלי. המיצב העמיד במרכזו ספרייה שכללה כ--1000 כתבים מדיסציפלינות שונות שליקטו 30 אנשי ספר, חוקרים ואוצרים. מדפי הספרים הארוכים עמדו לרשות קהל המבקרים שהוזמן לשבת, לקרוא וללמוד מסביב לשולחן. המיצב כלל סדרת הדמיות של חללי שטיבל שהודפסו בגודל אחד על אחד ונתלו על קירות המוזיאון. הדמיות המביטות אל עבר הבלתי אפשרי כדוגמת גרמי מדרגות, וחללי המשך שנאספו במחקר מצטבר מצילומי בתי מדרש שונים. ז"ק מספרת: "אלו מרחבים מסונתזים שמפלרטטים עם המציאות. הם מתחזים לצילום ופוגשים את הצופה בקנה המידה של המציאות". התערוכה אירחה בין היתר אירועי מחול, פרפורמנס והרצאות שהשתמשו בחלל המוזיאלי שהשיב לחיים את מושג השטיבל.
תערוכת היחיד "אור נגדי" במוזיאון תל אביב 2016, עליה עבדה ז"ק כ-9 שנים. זהו הפרק השלישי ב"טרילוגיית הזיכרון", וכולל סרט שאורכו 23 דקות יחד עם חלקי ארכיון, אובייקטים, רישומים ומיצב. בסרט זה הארכיון הוא נקודת המוצא ממנה הדמות הראשית – הארכיבאית – יוצאת לתהליך ההיזכרות . אור נגדי מבוסס על דמות המשורר היהודי יליד צ'רנוביץ, פאול צלאן, שכתב בעיקר בגרמנית ונחשב לאחד מגדולי המשוררים במאה ה-20. צלאן היה ניצול שואה. פסקול שיריו מלווה את היצירה כמו גם סיפורו האישי, החוזר לאתר לרגע התיעוד בהיזכרות ומחיה בו את הטקסט. בסרט עולם האמת נעלם, נותר רק הארכיב ובו רישומים, הקלטות, ניירות, מפות, תצלומים ובתוכם הארכיבאית מנתחת ומארגנת את החומרים הארכיונים ומנסה להתערב בעבר בדרכים סוריאליסטיות. בסצנה אחת בסרט הארכיבאית אף חודרת לתצלום רחוב ישן של צ'רנוביץ' משנת 1937, מתערבת, משנה, חושפת את דמותו של צלאן ושותלת את דמותה בתמונה . "התערוכה כמכלול היא שיר הלל לאמנויות — לשירה, לתעלולי הקולנוע, לרישום, למחול, לחוויה הפיזית של גוף בתוך חלל שעוצב כתפאורה", כתבה העיתונאית גליה יהב על התערוכה. "החומר הארכיוני המת, הנייר והדיו מנסים להפוך לזיכרון חי, כאשר הזיכרון המרובד בשכבות קם לתחייה במוחו של הצופה". ז"ק, שאיבדה את אמה בגיל 20, מקדישה לה את התערוכה וחתמה ברישום אשה השכובה על הארץ "רושמת את עצמה בדם". "רישום האשה אינו "הכנה" או "פחות", אלא העלאה בחזקה של עצם הקו המבחין בין קיימת ללא קיימת בכלל", כתבה העיתונאית טל ניב בעיתון הארץ.
פרסים ומענקים
מאיה ז"ק זכתה בפרסים רבים בעבור עבודותיה, ביניהם:
ארץ נהדרת
ארץ נהדרת היא תוכנית בידור סאטירית ישראלית המשודרת במסגרת "שידורי קשת" החל מנובמבר 2003. עד שנת 2017 שודרה התוכנית בערוץ 2, ומאז 1 בנובמבר 2017 היא משודרת בערוץ קשת 12.
התוכנית זכתה בשמונה פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה ברציפות בשנים 2003–2011. ב-2021 זכתה התוכנית באות אבירת איכות השלטון לשנת 2020 בקטגוריית תרבות וחינוך.
מאפיינים
התוכנית כוללת התייחסויות סאטיריות והומוריסטיות לאירועי השבוע החולף בעיקר באמצעות חיקויים, מערכונים, בדיחות וחידודים על כותרות השבוע. פורמט התוכנית הוא כשל מהדורת חדשות טלוויזיונית, כשהמערכונים והפינות השונות משתלבים ככתבות, ראיונות ודיווחים חיים, השזורים על פני רצף ה"מהדורה". באופן זה התוכנית מלעיגה על רבים מהמאפיינים של תרבות הטלוויזיה עצמה, ועל תרבות תקשורת ההמונים בכללה; ובתוך כך גם על המצבים והדמויות שמחוללים כותרות, ובאופן רחב על המציאות הישראלית כולה.
"ארץ נהדרת" שודרה לראשונה ב־2 בנובמבר 2003. העונה הראשונה שודרה בימי שישי בערב, בדומה לתוכניות בידור אחרות ששודרו בתחילת שנות האלפיים. תבניתה הבסיסית, שהסתמכה על צוות של שחקנים וקומיקאים ושילוב תכנים בידוריים וסאטיריים בנוסח תוכניות מצליחות קודמות כמו "רק בישראל", "ניקוי ראש" ו"העולם הערב", הוכיחה את עצמה וזכתה להצלחה. תוכנית הבידור הישראלית קיבלה השראה רבה מתוכנית הבידור האמריקנית "סאטרדיי נייט לייב" וכן מתוכניות נוספות כגון "הדיילי שואו". התוכנית הפכה לאחת התוכניות המתוסרטות ארוכות השנים ביותר בטלוויזיה הישראלית, ונכון ל־2022 הופקו לה 20 עונות.
בעונה ה־15 החלה התוכנית להיות משודרת בפורמט HDTV.
מבנה התוכנית
"ארץ נהדרת" בנויה כמהדורת חדשות מדומה, המארחת מדי שבוע פוליטיקאים, אנשי ציבור ובדרנים, וכן מספר דמויות בדיוניות. מנחה המהדורה, איל קיציס, מוצג כדמות הרצינית היחידה וכמי שאינו נלאה מלקוות לכך שכתביו ואורחיו יענו תשובות ענייניות לשאלותיו, ובכך משמש כמצע ו"הרמה להנחתה" לרוב הבדיחות. בנוסף מקריין קיציס את מערכוני החוץ שמוקרנים בין חלק אחד של המהדורה למשנהו (עד אמצע עונה 11, כאשר הוחלף בידי שרון טייכר). בסיום התוכנית נפרד קיציס מהצופים במשפט הקבוע "ואל תשכחו, יש לנו ארץ נהדרת".
צוות התוכנית מורכב ממשתתפים קבועים, המתחלף לעיתים בין העונות, ומתוגבר לעיתים בהופעות אורח של אמנים אחרים וידוענים מתחומים שונים. השחקנים מגלמים דמויות רבות ומשתנות המהוות את עיקר התוכנית. הדמויות המגולמות הן של אישים בפוליטיקה הישראלית, של אנשי ציבור ושל אנשי תקשורת מוכרים, המוצגים בחיקוי כקריקטורות, לרוב באור מגוחך ונלעג. חלק מהדמויות המגולמות הן דמויות פיקטיביות, המייצגות סטריאוטיפים ותופעות מוכרות בחברה הישראלית. בעונותיה המאוחרות הוקרנו בתוכנית סדרות מערכונים שונות של יוצרים קומיים שלא היוו חלק מהצוות הקבוע ולא התקשרו ישירות לעיסוק באקטואליה. על פי רוב מערכונים אלו התחילו את דרכם כסרטונים ויראליים ביוטיוב ובפלטפורמות אינטרנטיות אחרות.
מבנה התוכנית, לבד מתוכניות מיוחדות ותוכניות לקט, קבוע, עם שינויים קלים בין עונת שידור אחת לאחרת:
השפעה
לתוכנית חשיבות לא מבוטלת בעצם הבחירה להציג או לא להציג בהבלטה דמויות מסוימות. רבים סבורים כי מעמדם של שלי יחימוביץ', עוזי כהן, מירי רגב או ג'ודי ניר מוזס שלום כדמויות בעלות חשיבות נוצר במידה רבה בעקבות השימוש התכוף בהן כדמויות בתוכנית. מרבית האישים שחיקוייהם מוצגים בתוכנית מצהירים שהם מקבלים את דמויותיהם הקריקטוריסטיות המוצגות בתוכנית ברוח טובה ובהומור, ואף מוחמאים מעצם הכללתם בתוכנית, אך במקרים מסוימים דווחו גם מקרים של פגיעה ועלבון מצד האישים שחוקו בתוכנית. דוגמה בולטת היא הפוליטיקאי מוחמד אבו טיר, ממנהיגי החמאס, שהביע את הסתייגותו מן השימוש בדמותו בתוכנית דרך חיקויו על ידי טל פרידמן ככזו המנסה ללא הרף לפתות ישראלים להגיע לאזור השטחים במסווה של מארגן מסיבות. הצגת נשיא המדינה משה קצב כאוויל מוחלט גררה מחאות מצד לשכת הנשיא, ושחקן הכדורגל אבי נמני ביקש, כפי שנטען בתקשורת, כי הצגתו בתוכנית תמותן, ואכן כך היה (בתחילת העונה דמותו הופיעה כמעט כל תוכנית אך לאחר כמה תוכניות הופיע רק אחת לכמה תוכניות, ובמערכונים קצרים יותר). אברי גלעד, שבעונה השביעית חוקה על ידי אסי כהן, התלונן כי הוצג בתוכנית בתור אחד שמרוויח את הונו מסבלם של אנשים אחרים.
ב-10 באפריל 2013 נפתחה במוזיאון ארץ ישראל תערוכת תצלומים של שחקני התוכנית ודמויות שונות מכל העונות לרגל עונת העשור, באותה שנה זכתה התוכנית בפרס "כד החלב" המוענק לאישים בתחום הטלוויזיה מטעם המכללה האקדמית עמק יזרעאל.
בנאומו בירושלים ב-2013 אמר נשיא ארצות הברית ברק אובמה ברוח הומוריסטית כי: "כל הדרמה שהייתה ביני לבין ידידי ביבי הייתה בסך הכול מזימה לייצר תוכן עבור 'ארץ נהדרת'".
ביקורת
כותבי התוכנית מציגים את עצמם כבעלי אג'נדה שמאלית מה שהשפיע על תפיסת התוכנית בציבור ועל התגובות אליה, בעיקר מצד הימני של המפה הפוליטית. צופים מימין הרבו לטעון כי התוכנית מוטה פוליטית לטובת השמאל, לועגת לאג'נדה של הימין בלבד, ומציגה ימנים ומתנחלים באופן מוקצן ומוגזם, בין השאר בהצגתם של אביגדור ליברמן ויעקב כץ כפשיסטים ואף כנאצים. בשנת 2011 הופצה תמונה בה הופיע עורך התוכנית, מולי שגב, כשהוא לבוש כקצין אס-אס. משמאל תקפו בחריפות את הפעולה וטענו כי יש צורך להבדיל בין ביקורת סאטירית, גם אם בוטה, לבין מה שהם קראו לו "תוקפנות חסרת ביסוס", מנגד בימין טענו שעל אף שהפעולה עצמה פסולה, בעצם העובדה שהתוכנית בחרה לעשות שימוש בדימויים מעין אלו היא התירה למתנגדיה להשיב באותו מטבע.
בעונה ה-15 הוצג שר החינוך והתפוצות נפתלי בנט עם אביזרים של בתי תפילין לראשו כתסרוקת המזוהה עם הזמרת נטע ברזילי וזאת במסגרת מערכון סביב זכייתה באירוויזיון (אף על פי שלא היה מדובר בתפילין אמיתיים). בתוך זמן קצר התחוללה סערה ברשת ובמקביל אליה הגיבו ראשי כל הסיעות הדתיות בכנסת, אפילו הרב הראשי לישראל דוד לאו פרסם באופן חריג הודעה לעיתונות בה גינה מעשה וכתב שמן הראוי שהמערכת תתנצל על כך. בין המבקרים היו גם בנט עצמו שכתב: "עליי תצחקו כמה שתרצו, אבל על תפילין וקודשי ישראל – לא". וגם שר התקשורת איוב קרא. למחרת הגיב גם ראש הממשלה בנימין נתניהו ואמר: "ישנם דברים שפשוט לא עושים". גם הרשות השנייה, הגוף הרגולטורי אשר מפקח על קשת, הודיעה כי היא "רואה בביזוי סמליים דתיים, של כל הדתות, מעשה חמור", וש"על אף שקיימת חשיבות עליונה לחופש הביטוי והיצירה, על אחת כמה וכמה כשמדובר בסאטירה, נראה כי במקרה זה נחצו קווים אדומים". ההפקה הגיבה שהמערכון עסק בזכייתה של נטע ברזילי באירוויזיון ובעיסוק הציבורי הנרחב בנושא, וכי לא הייתה כוונה לפגוע או לבזות. באפריל 2019 מחו אנשי מפלגת ש"ס על הצגה של הרב עובדיה יוסף בתוכנית בצורה שהם טענו שהיא מבזה את הרב עובדיה.
ביקורת מכיוון אחר הוטחה בתוכנית על כך שלמרות התיימרותה לשקף פנים שונות בחברה הישראלית, היא משקפת בעיקר פנים מוכרות בטלוויזיה הישראלית ומרבה לעסוק בשיח הפנימי של עולם הבידור אליו היא משתייכת. לעיתים, נטען, היו דמויות ששימשו פעמים רבות בעיקר משום שאחד המופיעים בתוכנית היטיב לחקותן, ובלי קשר למקומן השולי בציבוריות הישראלית. בנוסף הועלו טענות על כך שהתוכנית מציגה נשים ויחידים מקבוצות מוחלשות בחברה באופן סטריאוטיפי הגובל בגזענות.
בתחילת עונתה השלישית של "ארץ נהדרת" מחו עסקנים מנציגי הציבור הציוני-דתי על שידור התוכנית בליל שבת וטענו כי שידור תוכנית המובילה את השיח התרבותי הישראלי ביום שבו אינם יכולים לצפות בה גורם להוצאתם משיח זה. בעקבות פנייה של חבר הכנסת שאול יהלום הוחלט לשדר שידור נוסף של התוכנית בימי רביעי, אך במתכונת מקוצרת של שעה בלבד, כולל פרסומות (וצמצום קטעים וכותרות). בעונה הרביעית הועלתה ביקורת על כמות הלקטים הרבה ששודרה בלא הודעה ברורה מוקדמת, דבר שגרם לאכזבת הצופים שציפו לתוכנית חדשה.
בשנת 2019, הדמות שאולי שגילם אסי כהן ב"ארץ נהדרת" וב"הפרלמנט" נבחרה על ידי וואלה! NEWS כדמות הטלוויזיונית הגדולה של העשור השני של המאה ה-21. כמו כן, באותה שנה החל אסי כהן להופיע עם דמותו של שאולי על במות סטנדאפ.
במרץ 2021 חייב בית המשפט המחוזי בתל אביב את "שידורי קשת" לפצות ב-50,000 ש"ח את יו"ר ועד מתיישבי השומרון, בני קצובר, על שבתוכנית "ארץ נהדרת" הציגה את תמונתו עם הכיתוב "סבא פוגרום". בית המשפט קבע שהפרסום ביחס לקצובר אינו נכנס לגדר סאטירה.
זוהי סדום
לאור הצלחתה הרבה של התוכנית, יצא לאקרנים באוגוסט 2010 סרט קולנוע באורך מלא בשם "זוהי סדום", בו מככבים כוכבי העבר וההווה של "ארץ נהדרת" בתור הדמויות התנ"כיות מסיפור החרבתה של סדום. הופיע בתפקיד אורח מוטי קירשנבאום אשר שיחק את דמותו של אברהם.
הפרלמנט
בשנת 2012 עלתה לשידור בזכיינית קשת סדרת טלוויזיה בשם "הפרלמנט", שהיוותה ספין אוף של "ארץ נהדרת". הסדרה בוססה על פינה באותו שם ששודרה בעונה השמינית של התוכנית ועקבה אחר חבורה של גברים בגיל העמידה (אסי כהן, יובל סמו, ערן זרחוביץ', מריאנו אידלמן ומאור כהן) שיושבים באופן קבוע בבית קפה מקומי ומשוחחים. הסדרה הרחיבה את המערכון וזכתה להצלחה ולשבחי הביקורת והקהל.
עוד כותרות
בשנת 2016 יצאה סדרה בת נוספת של התוכנית בשם "עוד כותרות", איל קיציס עושה מהדורה מורחבת של סיכום חדשות השבוע בצורה פרודית, ומבוססת על פינות המבזק של "ארץ נהדרת". בהמשך, הסדרה התמקדה יותר בעלילות מאחורי הקלעים של הפקת "עוד כותרות", ונזנח קלות הרעיון המקורי (לדוגמה: פרק "מאחורי הקלעים" פיקטיבי על הפקת התוכנית, וכל קטעי האולפן הם קטעי קישור בלבד). בשנת 2020 בעקבות משבר הקורונה, זמן קצר לאחר תום העונה ה-17 של התוכנית, חזרה התוכנית "עוד כותרות" לעונה שנייה, בעלת מבנה דומה יותר לפורמט הקלאסי.
תוכנית קיציס
בקיץ בין העונה ה-11 ל-12, הנחה קיציס תוכנית אירוח משלו. כל פרק התחיל במונולוג סאטירי על אירועי צוק איתן, משום שבחוסר ברירה, מרבית הפקת תוכנית הייתה במהלך הלחימה. לכל אורך הסדרה התארחו כמה שחקנים לביצוע מערכונים, רבים מהם שחקנים או כותבים בארץ נהדרת (ביניהם ירון ברלד, ערן זרחוביץ', יובל סמו ועוד), או "כישרונות צעירים" (ביניהם תום יער ותם אהרון). הפקת התוכנית באה לסיומה לאחר עונה אחת בלבד (עם זאת, יש הקושרים בין התוכנית הזו לבין "עוד כותרות" בעקבות המבנה המעט דומה).
קישורים חיצוניים
כתבות וריאיונות ביקורות
פומפה
פּוֹמפָּה או פַּמְפֶּמֶת היא כלי עבודה ידני המשמש לפתיחת סתימות בכיורים או באסלות.
הפומפה מורכבת מידית העשויה בדרך כלל מעץ ומפעמון מגומי המשמש ליניקה. פתיחת הסתימה באמצעות פומפה מתבצעת על ידי הצמדתה לפייה של הכיור הסתום, יצירת ואקום בינה לבין הכיור ופמפום עד שחרור החומר שגרם לסתימה.
אטימולוגיה
פירוש המילה פומפה היא משאבה באיטלקית, בפולנית ובשפות נוספות. האקדמיה ללשון העברית קבעה בעברית את המילה פַּמְפֶּמֶת, המזכירה בצליליה את קול שחרור הסתימה, את המילה הלועזית, משמרת את המין הדקדוקי ומתקשרת למילה פּוּם – הצורה הארמית של פה.
כיכר לונדון
כיכר לונדון (או גן לונדון) היא כיכר במרכז תל אביב, בקצה המערבי של רחוב בוגרשוב, בין רציף הרברט סמואל ("הטיילת") והירקון.
היסטוריה
הכיכר נקראת על שם לונדון, בירת אנגליה והממלכה המאוחדת של בריטניה וצפון אירלנד ונחנכה ב-24 במאי 1942. הכיכר נקראה בשם זה כמחווה ואות כבוד לעמידת העם הבריטי ותושבי לונדון בהפצצות הכבדות מצד גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה (הבליץ).
באפריל 2000 החל פרויקט פיתוח הגן ככיכר עירונית, שמתחתיה חניון תת-קרקעי בו 500 מקומות חנייה, בנוסף נבנתה תחנת דלק בכניסה לחניון ובית קפה במפלס העליון. הפרויקט הושלם ביולי 2003.
עיצוב
שטח הכיכר הוא כ-10 דונם, התוכנן מחדש שלו נעשה על ידי אדריכל הנוף ברוס לוין.
רחבת הכיכר בנויה במפלסים (עקב הפרשי הגובה הקלים בין רציף הרברט סמואל שלאורך הטיילת ורחוב הירקון הגבוה ממנו במטרים אחדים), ובמרכזה אנדרטה בדמות ספינת מעפילים לזכר מאבק ההעפלה בשלטון הבריטי. על-גבי אנדרטת ההעפלה מוטבעים הסברים ורשמים לצד תמונות אודות ההיסטוריה של ההעפלה, תלאות הדרך של המעפילים וספינותיהם. בנוסף, מוצבים שישה לוחות בכיכר עליהם מוטבעים שמות כל ספינות המעפילים.
במבנה בעל המרפסת המעוגלת התוחם את הכיכר מדרום שכן קפה פילץ (נכון ל-2012 סניף מקדונלד'ס).
בית מוגנם
בית מוגנם או בית מוגנם ומוגנם, הם שמם של שני בתים סמוכים המצויים בשכונת טלביה בירושלים. המבנים נמצאים ברחוב חובבי ציון 7 ו-5.
היסטוריה
שני המבנים נבנו בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי משפחה ערבית נוצרית (פרוטסטנטית) שבראשה עמד עורך הדין אליאס מוגנם. מוגנם, שלמד משפטים בארצות הברית, כיהן כמזכיר הקונגרס הפלסטיני הלאומי השביעי, שנערך בשנת 1928. רעייתו, מאתייל מוגנם, הייתה פעילה למען זכויות הנשים בחברה הפלסטינית.
בני המשפחה התגוררו במבנה שניצב כיום ברחוב חובבי ציון 7. המשפחה האמידה נהגה לארח בביתה את ראשי המנדט הבריטי ואף את מלך ירדן, עבדאללה הראשון.
המבנה הניצב ברחוב חובבי ציון 5, שימש בעבר (ואף כיום) כבית דירות להשכרה. במבנה התגורר איברהים כעאבני, שהיה המתרגם הרשמי מאנגלית לערבית של ממשלת המנדט הבריטי.
במהלך מלחמת העצמאות עזבה משפחת מוגנם את ירושלים, ולאחר המלחמה הועבר המבנה לאפוטרופוס על נכסי נפקדים. בשנת 1958 הושכרה הקומה העליונה של המבנה ברחוב חובבי ציון 5 למשפחתו של הפרופסור דן פטינקין, מייסד החוג לכלכלה באוניברסיטה העברית. בשנת 1978 רכש פטינקין את המבנה ממשפחת מוגנם. בשנת 2011 מכרה משפחת פטנקין את הבית.
המבנה ברחוב חובבי ציון 7 שופץ בשנת 2008, ובמסגרת השיפוץ נוספו לו שתי קומות נוספות.
תיאור המבנה
שני המבנים נבנו בסגנון הליוואן האופייני לבתי מגורים ערביים. המבנה ברחוב חובבי ציון 7, אשר שימש את משפחת מוגנם, נבנה בפאר רב. גג המבנה עוטר בשיני חומה, המזכירים את חומות ירושלים (שניים אלה שימשו מוטיב עיטורי גם במלון יסמין האוס הסמוך). חדר המגורים של המבנה (החדר המרכזי) בלט מקו מבנה באמצעות מרפסת סגורה משושה. חלונות הקומה השנייה של המבנה עוטרו בקשתות האופייניות לתקופה (בבית המגורים, בבית מס' 5, הקשתות מצויות גם בחלונות הקומה הראשונה).
תור צווארון
תור צווארון (שם מדעי: Streptopelia decaocto) הוא עוף מהסוג תור, ממשפחת היוניים. מקור שמו הוא בפס השחור שעל צווארו. תפוצתו המקורית של המין היא באסיה ובמזרח התיכון, אך הוא נמצא במגמת התפשטות ותפוצתו כיום נרחבת גם באירופה, באפריקה ובחצי האי ערב. אוכלוסיות פולשות מבוססות דווחו בארה"ב ובאוסטרליה.
אורכו הממוצע של תור הצווארון הוא כ-30 סנטימטרים. חלקו העליון של גופו, מכתפיו ועד לזנבו, הוא בצבע חום-אפור בהיר, על אף שקצות הכנפיים הם בעלי גוון כחול. נוצות התעופה הן כהות יותר, וצבען כמעט שחור. ראשו, צווארו וחזהו של תור הצווארון הם ורדרדים, וסנטרו ובטנו בהירים יותר. ההבדל בין הזוויגים קטן למדי.
התורים אוכלים מזון צמחוני, כגון זרעים ועלים, ולפעמים גם רכיכות וחרקים שהם מלקטים על פני הקרקע.
נמשקר
נמשקר (בהונגרית: Nemeskér) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית נמשקר נמצאת במגמת ירידה מ-282 תושבים בשנת 1990 ועד ל-202 תושבים בשנת 2019
יהודי נמשקר
בנמשקר חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
קינגס לאנגלי
קינגס לאנגלי (באנגלית: Kings Langley) הוא כפר הממוקם 34 ק"מ צפון מערבית ללונדון בירת הממלכה המאוחדת. שטח הכפר מחולק בין מחוז דאקורום לבין מחוז שלושת הנהרות שבהרטפורדשייר.
בכפר היה ממוקם בעבר ארמון קינגס לאנגלי- ארמונם של מלכי אנגליה מבית פלנטג'נט. בכנסייה הקהילתית "כל הקדושים" מהמאה ה-12 הממוקמת בכפר קבור אדמונד מלאנגלי, דוכס יורק ואבי בית יורק.
היסטוריה
בסמוך לכפר התגלתה וילה מהתקופה הרומית, אולם הכפר עצמו נוסד בתקופה הסקסונית. אדמותיו היו, ככל הנראה, חלק מאדמות מנזר סנט אלבנס.
במאה ה-14 נבנתה כנסיית כל הקדושים All Saints) (The church of באתר בו עמדה כנסייה בשם זה מהמאה ה-12 (בה נקבר אדמונד מלאנגלי, דוכס יורק הראשון ואבי בית יורק). בכנסייה זו נקבר ריצ'רד השני, מלך אנגליה לאחר הרצחו בטירת פונטפרקט בשנת 1400. לאחר מכן הועברה הגופה למנזר וסטמינסטר. בכנסייה קבור גם אדמונד מלאנגלי, בנו החמישי של אדוארד השלישי, מלך אנגליה.
בשנת 1797 נבנתה תעלת גרנד יוניון ובשנת 1838 נבנתה מסילת הברזל לונדון וברמינגהם אשר קישרו את הכפר ללונדון.
עד המאה ה-20 השתרעו בתי הכפר לאורך הדרך המובילה ללונדון, ורק בראשית המאה ה-20 התפתח הכפר לשני עברי הדרך והתרחב. עם גידול הכפר הוסטה הדרך המהירה A41 ממרכז הכפר.
באתר בו היה ממוקם הארמון, ממוקם כיום בית הספר רודלך סטיינר קינגס לאנגלי.
אזכורים ספרותיים
הסצנה הראשונה במערכה הרביעית של המחזה "ריצ'רד השני", מאת המחזאי ויליאם שייקספיר, מתרחשת בגן ארמון קינגס לאנגלי. כמו כן ספרה של אמילי סרה הולט משנת 1875, "השושנה הלבנה של לאנגלי", מתרחש בארמון.
נאשוויל (סדרת טלוויזיה)
נאשוויל (באנגלית: Nashville) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה מוזיקלית, בכיכובן של קוני בריטון והיידן פנטייר. הסדרה נוצרה על ידי קאלי קורי, זוכת פרס גלובוס הזהב ואוסקר, ועד כה בוימה והופקה על ידי למעלה משלושים במאים ולמעלה מעשרים מפיקים שונים. פרק פיילוט היה זמין באתרים Hulu ו-iTunes ובאתר הרשת ABC בטרם שודר בטלוויזיה, והוא קיבל גל ביקורות חיוביות; מבקרים ציינו לשבח את קאלי קורי על התסריט וליהוק השחקנים, ובפרט את ביצועיהן של קוני בריטון והיידן פנטייר. פרק הבכורה שודר בערוץ ABC האמריקאי ב-10 באוקטובר 2012 ונצפה על ידי יותר מ-8.9 מיליון צופים. בישראל, עלתה הסדרה לראשונה ב-7 בינואר 2013 בערוץ HOT3.
האגודה הישראלית לסוכרת
האגודה הישראלית לסוכרת (א.י.ל.) נוסדה בשנת 1954 במטרה לשפר את רווחתם לבריאותם של חולי הסוכרת, לקדם מחקר רפואי על המחלה ולקיים פעילות למניעתה.
נאשוויל (סדרת טלוויזיה)
הסדרה עוקבת אחר שקורה בלבה של תעשיית מוזיקת הקאנטרי בעיר בירתה העולמית, נאשוויל שבטנסי, והיא מתמקדת בשתי אמניות פופולריות בתחום; ריינה ג'יימס (קוני בריטון), כוכבת קאנטרי ששמה הולך לפניה אולם תהילתה אובדת בהדרגתיות, וג'ולייט בארנס (היידן פנטייר), כוכבת עולה צעירה שמאיימת להדיח את ג'יימס מתפקידה כמלכת הקאנטרי. השתיים רואות זו את זו כיריבות, אך התחרות ביניהן מקבל תפנית כאשר ג'יימס מבינה שבארנס עלולה להיות תקוותה היחידה לשיפור התדמית שלה. במקביל ישנה חשיפה לחייהן האישיים של הזמרות, שמתגלים כלא כל כך זוהרים ולעיתים כמעיקים כאשר הם מהווים מקור לבעיות נוספות.
האגודה הישראלית לסוכרת
אודות
האגודה הוקמה בשנת 1954, על ידי ארבעה מייסדים: ד"ר לודביג נלקן, ד"ר הרמן וולפסון, ד"ר לבני ופרופ' א.מ. כהן. כיום באגודה כ-12,000 חברים, בהם רופאים, אחיות ומומחים שונים.
נאשוויל (סדרת טלוויזיה)
עד לשנת 2015 קיבלה הסדרה 19 מועמדויות, ביניהן: שתי מועמדויות בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-70 לבריטון כמועמדת לשחקנית הטובה ביותר ולפנטייר כמועמדת לשחקנית המשנה הטובה ביותר, ומועמדות נוספת לפנטייר באותה הקטגוריה בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-71; ארבע מועמדויות בטקס פרסי סטלייט ה-17 לבריטון ופנטייר כמועמדות לשחקנית הטובה ביותר, לפאוורס בות' כמועמד לשחקן המשנה הטוב ביותר ומועמדות לסדרת הדרמה הטובה ביותר; שתי מועמדויות בטקס פרסי האמי לבידור בפריים-טיים ה-65 לבריטון כמועמדת לשחקנית מובילה בסדרת דרמה ולשתי מוזיקאיות כמועמדות למוזיקה מקורית מובילה; מועמדות בטקס פרסי גילדת הכותבים של אמריקה ה-65 כמועמדת לסדרה החדשה הטובה ביותר; ושלוש מועמדויות בטקס פרסי בחירת הקהל - בטקס פרסי בחירת הקהל ה-39 כמועמדת לסדרת דרמה חדשה אהובה, בטקס פרסי בחירת הקהל ה-40 כמועמדת לסדרת דרמה אהובה ובטקס פרסי בחירת הקהל ה-41 לפנטייר כמועמדת לשחקנית הדרמה האהובה.
האגודה הישראלית לסוכרת
אודות
האגודה מספקת שירותים שונים בהם מידע רפואי וכללי דרך אתר האינטרנט של האגודה והפורומים בו ומוציאה לאור את ביטאון א.י.ל. כארבע פעמים בשנה. האגודה מפעילה קו טלפוני חם לייעוץ. האגודה יוזמת מפגשים וכנסים מקצועיים. מפעילה ניידת לאיתור מוקדם של סוכרת וקורסים שונים לבעלי מקצוע ולחולי סוכרת.
נאשוויל (סדרת טלוויזיה)
רשת ABC שהפיקה את ארבע העונות הראשונות בסדרה החליטה על ביטול התוכנית, אולם אז נרכשה הסדרה על ידי רשת CMT, אשר הפיקה את העונה החמישית. הסדרה חודשה גם לעונה שישית ואחרונה, אשר עלתה לשידור בינואר 2018 והסתיימה ביולי באותה שנה.
האגודה הישראלית לסוכרת
אודות
האגודה חברה באגודה הבינלאומית לסוכרת ובפורום האירופאי והעולמי של האגודות לסוכרת. יו"ר האגודה הוא פרופ' מרדכי רביד.
נאשוויל (סדרת טלוויזיה)
עלילה
ריינה גיימס (קוני בריטון) ידועה בתור המלכה של מוזיקת הקאנטרי. עם זאת, האלבום האחרון שלה לא זוכה לאותה החשיפה שקיבלה עד כה והיא אינה מצליחה למכור כרטיסים ולמלא אולמות שלמים כבעבר. חברת התקליטים שלה מציעה לה לשיר יחד עם זמרת הקאנטרי ג'ולייט ברנס (היידן פנטייר), שלעומת ג'יימס הקריירה שלה נמצאת בנסיקה, ולצאת איתה לסיבוב הופעות משותף. אמנם כאשר ג'ולייט רואה בעצמה כבעלת זכויות יתר עצם מעמדה ומתנכלת לריינה בכוונת תחילה ובמודע, וריינה מצדה לא מתחברת לסגנון הקאנטרי פופ של ג'ולייט, השתיים הופכות ליריבות; ריינה דוחה את שיתוף הפעולה ביניהן, ולא עובר זמן רב עד ששתי הסטאריות נתקלות אחת בשנייה לעיתים קרובות, היתקלויות שמביאות איתן התנגחויות ועימותים לגבי כל דבר אפשרי, בין היתר על הניסיון לשכנע את הגיטריסט דיקון קלייבורן (צ'ארלס אסטן), המאהב לשעבר של ריינה, להופיע על הבמה במסגרת סיבוב ההופעות של כל אחת מהן. מלבד זאת נדמה כי חייה של ריינה מסתבכים עוד יותר כאשר אביה אליו היא מתנכרת, איש העסקים והמיליונר למאר וייט (פאוורס בות') משכנע את בעלה, טדי קונרד (אריק קלוז), לרוץ להתמודד על תפקיד ראש העיר של נאשוויל.
G4S
G4S plc (בעבר: Group4Securicor) היא חברת שירותי אבטחה בינלאומית, אשר הוקמה בשנת 1901 ובסיסה בבריטניה. היא נחשבת לחברת האבטחה הגדולה בעולם והיא פועלת ביותר מ-125 מדינות ומעסיקה יותר מ-625,000 עובדים. אחרי החברות וולמארט ופוקסקון, היא המעסיקה הפרטית השלישית בגודלה בעולם מבחינת כמות מועסקים. החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בלונדון ובבורסה של קופנהגן.
אודות
החברה הוקמה בשנת 1901 בקופנהגן על ידי מריוס הוגרף ופיליפ סורנסן. שמה המקורי היה Kjøbenhavn Frederiksberg Nattevagt (משמר הלילה) והוא שונה בהמשך. בשנות השלושים החברה פתחה נציגות בשוודיה ובשנות החמישים החלו לפעול גם בבריטניה.
משנות השישים החברה בבריטניה פעלה תחת השם Group4 ונוהלה על ידי אחד מהנכדים של פיליפ. בשנת 2000 חברת Group4 מוזגה עם החברה הדנית Falck ונקראה Group4Falck. בשנת 2004 החברה מוזגה עם החברה הבריטית Securicor ושמה שונה ל־Group4Securicor.
החברה מספקת שירותי אבטחה למגוון אתרים בהם נמל התעופה לונדון הית'רו. היא עוסקת גם בשמירה על מאגרי נפט ואנרגיה וכן עוסקת בשירותי לוגיסטיקה שונים.
בשנת 2002, רכשה החברה כמחצית ממניות חברת האבטחה הישראלית הוותיקה חברת השמירה, ואחר כך החזיקה ב-90.5% מבעלות על החברה. בשנת 2016, נכנעה לתנועת חרם על ישראל ומכרה את פעילותה בישראל.
ביקורת
כמו כן מספר פעמים נמתחה ביקורת על פעילויות החברה בישראל. G4S מספקת ציוד ושירותי אבטחה לשימוש בבתי כלא, מחסומים והתנחלויות ביהודה ושומרון. בין השאר, דזמונד טוטו ואחרים מחו בחודש יוני 2014 על מעורבותה של G4S בפעילויות אלה.
סם טראמל
סם טראמל (באנגלית: Sam Trammell; נולד ב-29 בינואר 1969) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. הוא מוכר בעיקר בזכות תפקידו בתור סם מרלוט (אנ') בסדרה "דם אמיתי" (2014-2008) ברשת HBO.
ביוגרפיה
סם טראמל נולד בניו אורלינס, לואיזיאנה. בילדותו, עבר עם משפחתו להתגורר בצ'ארלסטון, וירג'יניה המערבית, שם הוא למד בתיכון ג'ורג' וושינגטון (אנ'). בהמשך למד לתואר ראשון בחוג לדרמה של אוניברסיטת בראון; שם סיים את לימודיו ב-1991.
קריירה
פריצתו הגדולה הייתה בשנת 2008 כאשר החל לגלם את דמותו של סם מרלוט (אנ') בסדרת הערפדים המצליחה של HBO, "דם אמיתי"'; אותו גילם במשך שבע עונות עד שנת 2014
בשנת 2013 שיחק בסרט הדרמה הפסיכולוגי "ארנב לבן" לצד ניק קראוזה. הוא זכה לתשבחות על משחקו.
בשנת 2014 שיחק בסרט "אשמת הכוכבים" שבוים על ידי ג'וש בון, ומבוסס על הרומן באותו שם מאת ג'ון גרין; בסרט הוא שיחק בתור מייקל לנקסטר, אביה של הייזל, אותה גילמה שיילין וודלי.
בשנת 2019 שיחק בדרמה האימה של נטפליקס "המסדר" בתור אריק קלארק.
בשנת 2020 החל לשחק בתפקיד מרכזי בעונה השמינית והאחרונה של סדרת הדרמה עטורת השבחים "הומלנד" ברשת שואוטיים; בדמותו של בנג'מין הייז, סגן נשיא ארצות הברית האימפולסיבי וחסר הניסיון ולאחר מכן נשיא ארצות הברית.
חיים אישיים
בשנת 2003 הכיר לראשונה את השחקנית מיסי יאגר, בזמן שהשניים הופיעו בתיאטרון בניו יורק. הם החלו לצאת רק ב-2006 ובשנת 2011 נולדו לזוג תאומים, וינסטון וגאס.
1762
נולדו
החת"ם סופר (ר' משה סופר) - ראש ישיבה ומגדולי הפוסקים בדורו.
פרסטג
פרסטג (בהונגרית: Pereszteg) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי פרסטג
בפרסטג חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
ויקטור אולמן
ויקטור אולמן (בגרמנית: Viktor Ullmann; נולד ב-1 בינואר 1898 בטשן, האימפריה האוסטרו הונגרית, כיום מחולקת בין פולין לצ'כיה – נרצח ב-18 באוקטובר 1944 באושוויץ-בירקנאו), היה מלחין, מנצח ופסנתרן אוסטרי-צ'כי ממוצא יהודי.
קורות חיים
אולמן נולד בטשן (שלזיה האוסטרית) להורים ממשפחות יהודיות שהמירו את דתם לקתוליות לפני הולדתו של ויקטור. כיהודי מומר הותר לאביו, מקסימיליאן, להתקדם בקריירה של קצין מקצועי בצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית; במלחמת העולם הראשונה קודם לדרגת קולונל וקיבל תואר אצולה.
משנת 1909 למד ויקטור בגימנסיה בווינה. כשרונותיו ונטיותיו למוזיקה פתחו לו עד מהרה את הדרך אל ארנולד שנברג וחוג תלמידיו. מיד עם סיום הלימודים התנדב לשירות צבאי.
בשנת 1923 החל בשורה של הופעות מוצלחות של ביצועי יצירותיו, החל ב"שבעה שירים עם פסנתר", שנמשכה עד ראשית שנות ה-30'. בפסטיבל המוזיקה של האגודה הבינלאומית למוזיקה חדשה בז'נבה בשנת 1929, נוגנו "וריאציות שנברג" שלו, מחזור לפסנתר על נושא של מורו בווינה, ועוררו התרגשות מסוימת. חמש שנים אחר כך קיבל את פרס הרצקה (על שם המנהל הקודם של הוצאת יוניברסל) על התזמור של יצירה זו. בינתיים התמנה למנצח בציריך למשך שנתיים. כתוצאה מן העניין שגילה באנתרופוסופיה (תנועה מייסודו של רודולף שטיינר) עשה עוד שנתיים כמוכר ספרים בשטוטגרט, אבל נמלט משם באמצע שנת 1933. הוא חזר לפראג ונעשה שם מורה למוזיקה ועיתונאי.
במשך תקופה זו עבד עם מחלקת המוזיקה של רדיו צ'כוסלובקיה, כתב ספר וסקירות מוזיקה לכתבי עת שונים, הועסק כמבקר לעיתון "בוהמיה", הרצה לקבוצות חינוכיות, נתן שיעורים פרטיים ולקח חלק פעיל בתוכנית האגודה הצ'כוסלובקית לחינוך מוזיקלי. בערך בזמן זה התיידד אולמן עם המלחין אלואיס הבה, שאותו הכיר מזה זמן מה. אולמן נרשם למחלקתו של הבה למוזיקה של רבעי טון בקונסרבטוריון פראג, שם למד במשך שנתיים (1935-7).
אם היצירות של שנות ה-20' מראות עדיין השפעה ברורה של התקופה האטונלית של שנברג (בייחוד הסימפוניה הקאמרית אופוס 9, "שירי גיאורגה" אופוס 15 ו"פיירו הסהרורי", אופוס 21), הרי ביצירות משנת 1935 ואילך אפשר להבחין בין פיתוח עצמאי בהשראת שנברג (רביעיית מיתרים מס' 2, סונאטה לפסנתר מס' 1) לסוגיות השנויות במחלוקת שהעלתה האופרה וויצק של אלבן ברג. הרמוניות דיסוננטיות, ביטוי מוזיקלי טעון רגשית ושליטה מיומנת במבנה הצורני מאפיינים את סגנונו החדש, ומכאן ואילך האישי במובהק, של ויקטור אולמן.
ב-8 בספטמבר 1942 גורש אולמן לגטו טרזיינשטט. עד לגירושו מנתה רשימת יצירותיו בסך הכול 41 מספרי אופוס והכילה בין השאר עוד שלוש סונאטות לפסנתר, מחזורי שירים של משוררים שונים, אופרות והקונצ'רטו לפסנתר אופוס 25, שאותו סיים בדצמבר 1939, דהיינו תשעה חודשים אחרי כניסת הצבא הגרמני לפראג. רוב היצירות הללו חסרות; ההנחה היא, שכתבי היד נעלמו בתקופת הכיבוש. שרדו, מכל מקום, 13 פריטים מודפסים, שאולמן הוציא לאור באופן פרטי והפקיד למשמרת אצל ידיד.
אופיו המיוחד של מחנה טרזיינשטט איפשר לאולמן להמשיך בפעילותו המוזיקלית: הוא ליווה בפסנתר, ארגן קונצרטים ("קולגיום מוזיקום", "אולפן למוזיקה חדשה"), כתב ביקורות על אירועים מוזיקליים והלחין, כחלק מחוג תרבותי שכלל את קארל אנצ'רל, רפאל שכטר, גדעון קליין, פאבל האס, הנס קרזה ועוד מוזיקאים בולטים, גם הם אסירים במחנה.
ביצירות אלה, בייחוד ב"קיסר" וב"דגלן" עסק בשאלות היסוד של השקפת עולמו האמנותית, שנכפתה עכשיו להכיל את מציאות החיים במחנה ריכוז נאצי; הבעיה האסתטית של העברת חומר קיים לצורה אמנותית; והבעיה האתית של המאבק התמידי בין רוח לחומר.
הניסוח הקונקרטי ביותר של שיח זה, במונחים תוכניים, מופיע באופרת ה"קיסר", במשל של משחק הקיסר עם המוות למען החיים. ה"משחק", שעניינו השמדת כל החיים האנושיים בתכנון הקיסר, וסיכול התוכנית המטורפת על ידי המוות, מסתיים בהרס הקיסר ובחזון של הבנה חדשה בין חיים למוות.
ביצירתו המוזיקלית, ובייחוד באופרה "הקיסר", נתן אולמן ביטוי לאמונתו ביכולתם של הכוחות החיוביים של האנושות לגבור על חוסר האנושיות של כל משטר רודני באשר הוא. יצירותיו נחקרו בין השאר על ידי המוזיקולוג הישראלי דוד ריד בלוך.
רשימת יצירותיו מפראג ומטרזיינשטט
באמצע 1942, זמן קצר לפני גירושו למחנה הריכוז טרזיינשטט, הכין אולמן רשימה מקיפה ומפורטת של יצירותיו עד לאותו מועד. הרשימה נשמרה בספריה לונדונית כחלק ממכתב לאדם, שזהותו אינה ידועה. בניגוד לרשימות קודמות של יצירותיו, ברשימת לונדון יש רצף ללא הפסקה של מספרי אופוס (1 - 41) והיא מציינת בבירור וללא חשש טעות יצירות ושמות יצירות שהיו ידועים כבר מקודם. לרשימת יצירותיו של אולמן נודעת חשיבות שאין להפריז בערכה, לאור אובדן חלק מן היצירות שלא נמצאו עד כה, אם כי היא מצביעה בבירור על מלוא היקפה של האבדה שגרמו הגירוש והמלחמה.
ברשימה נעשה שימוש במספור האופוס של אולמן, תוך הרחבתו למספרי האופוס שניתנו ליצירות, אשר חוברו בטרזיינשטט. סדר הכותרים שומר על סדר זמנים חיוני ולוקח בחשבון הן את היצירות הידועות מרשימות קודמות והן את אלה שתועדו ביבליוגרפית. תאריך לא ודאי מצוין ב(?). עקבות של מספור קודם לקוחים מרשימת יצירות משנות ה-20' (רימאן מוזיקלקסיקון 11.1929). אזכורים אלה מופיעים רק בקשר ל"וריאציות שנברג", החוצות, הן מבחינת המספור והן סדר הזמנים את עקרון העריכה שנקבע לשימוש.
קישורים חיצוניים
מכתבים של ויקטור אולמן במוזיאון היהודי בפראג
אינאוס גרנדיירס
אינאוס גרנדיירס (באנגלית: Ineos Grenadiers, עד אפריל 2019 נקראה קבוצת סקיי ועד ספטמבר 2020 קבוצת אינאוס) היא קבוצת רכיבה מקצוענית, בריטית השייכת לסבב העולמי של איגוד האופניים הבינלאומי. הקבוצה הוקמה מחדש ב-2010 ומאז הקמתה נחשבת לאחת הקבוצות החזקות ביותר בסבב העולמי וזוכה להצלחה במיוחד בגרנד טורס - מרוצי הקטעים החשובים ביותר. בקבוצה רכבו רוכבים שניצחו בטור דה פראנס: בראדלי ויגינס, כריסטופר פרום גריינט תומאס ואיגן ברנל. היא בעלת תקציב מהגבוהים שבין הקבוצות ומציעה גם חדשנות טכנולוגית. הקבוצה רוכבת מהקמתה (מעודכן לדצמבר 2018) על אופני פינארלו.
נותנת החסות הראשית לקבוצה בין השנים 2010–2019 הייתה ענקית התקשורת SKY סקיי ניוז. בדצמבר 2018 הודיעה סקיי כי תסיר את חסותה מהקבוצה בתום עונת 2019. במאי 2019 קיבלה הקבוצה חסות חדשה מחברת אינאוס, חברת כימיקלים בריטית.
הקמה ופעילות
קבוצת סקיי הושקה ב-2010 על ידי דייב בריילספורד והיא המשכה של קבוצת רכיבה בריטית קודמת בשם "בריטיש סייקלינג". בהקמתה נאמר שחזונה שבתוך חמש שנים הם יוכלו להעמיד מנצח בטור דה פראנס - מרוץ האופניים החשוב ביותר. שאיפתם מומשה אף מוקדם מהתוכנית המקורית, לאחר שכבר ב-2012 ניצח בראדלי ויגינס בטור דה פראנס. בשנים שלאחר ניצחונו של ויגינס, הראה כריסטופר פרום דומיננטיות רבה וניצח בארבעה מרוצי טור דה פראנס, מהם שלושה ברציפות. סקיי התפרסמה בכך שהיא מחתימה רוכבים חזקים מאוד לקבוצתה והם יוצרים "רכבת" - מספר רוכבים הממוקמים בראש הדבוקה המכתיבים (בעיקר בקטעים הרריים) קצב גבוה יחסית, אשר משאיר את מובילי הקבוצות היריבות ללא "פועלים" ומקשה על אותם יריבים לתקוף את הרוכב המוביל, אשר ממוקם בחלקה האחורי של אותה "רכבת".
סקיי גם השתמשה במתודות אימון חדשניות עבור הרוכבים, הכוללות מעקב צמוד ועטיפה רפואית חדשנית, תזונה מפוקחת על ידי מומחים ובדיקות ותוכניות קפדניות. בנוסף לחידושים טכניים באופניים עצמם.
המעבר לאינאוס
בדצמבר 2018 הודיעה חברת סקיי על הפסקת מתן החסות לחברת האופניים. הדבר קשור ככל הנראה בעובדה שקבוצת התקשורת סקיי נרכשה על ידי תאגיד הענק קומקאסט האמריקאי, שלא ראה צורך להשקיע סכומים נכבדים ברכיבה הבריטית. מנהל הקבוצה דייב בריילספורד הודיע כי קבוצת האופניים מחפשת ספונסר. ובמאי 2019 פורסם כי חברת אינאוס חברת כימיקלים בריטית מהגדולות בעולם בבעלותו של ג'ים רדקליף האיש העשיר ביותר בבריטניה לקחה חסות על הקבוצה. פעילי איכות סביבה מחו נגד רוכבי אינאוס במרוצים.
פארק השרון
פארק השרון הוא גן לאומי לצד כביש 4 והכניסה אליו היא דרך תחנת הרכבת חדרה – מערב. זהו שטח רחב-ידיים, מיוער בעצי חרוב ואלון התבור, המהווה שריד ליער אלונים גדול - יער השרון שכיסה פעם את האזור שהשתרע מצפונה של ישראל, סמוך לחרמון, ועד נחל איילון בדרום.
היינריך לנץ
היינריך לנץ (בגרמנית: Heinrich Friedrich Emil Lenz, ברוסית: Эмилий Христианович Ленц; 12 בפברואר 1804 - 10 בפברואר 1865), פיזיקאי רוסי ממוצא גרמני.
חייו
לנץ נולד בטרטו שבאימפריה הרוסית (כיום באסטוניה), למשפחה של גרמנים-בלטים. הוא רכש את השכלתו באוניברסיטת דרפט בטרטו. בשנים 1823–1826 השתתף במסע סביב העולם בתור פיזיקאי-חוקר ורשמיו בהקשר לתכונות הפיזיקליות של מי ים פורסמו בשנת 1831. בשנת 1829 השתתף במשלחת שעלתה לראשונה על הר אלברוס. בשנת 1834 נבחר לאקדמיה הרוסית למדעים. הוא לימד באוניברסיטת סנקט פטרבורג ובמשך 3 שנים אף היה רקטור האוניברסיטה. לימד גם בבית הספר הגבוה להנדסה צבאית.
לנץ השקיע רבות בתחום חקר החשמל. הגילוי העיקרי שלו בתחום זה הוא חוק לנץ. בשנת 1844, במקביל לג'יימס ג'ול גילה את חוק ג'ול לגבי כמות החום הנוצר בזמן העברת זרם חשמלי במוליך. יחד עם מוריץ הרמן יעקובי עשה מחקרים בתחום כיסוי מתכות בעזרת חשמל.
נפטר ברומא מהתקף לב.