cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרייטון אברמס
מלחמת העולם השנייה
ב-18 בספטמבר תקפה בריגדת הפאנצרים ה-111 את כוחות הדיביזיה המשוריינת ה-4 ופתחה בקרב על ארקור בחבל לורן. יחסי הכוחות היו 2:1 לטובת הגרמנים, שהחזיקו בגורם ההפתעה. הגרמנים תקפו במכוון במזג האוויר סוער, כך שהאמריקאים לא יכלו לנצל לעזרתם את העליונות האווירית של חיל האוויר. התיאום בין כוחות השריון הגרמנים לקה בחסר, והם נאלצו להתארגן מחדש כדי לתקוף את האמריקאים מסביב לעיירה ארקור, ביניהם גם הגדוד של אברמס. הקרב נערך בערפל, שלקח מידי הגרמנים את אלמנט ההפתעה ובמקביל גרם לכוחות שלהם להתפזר ולאבד כיוון. טנקים אמריקאים בודדים זיהו את כוחות השריון הגרמנים, חמקו לתוך הערפל וידעו את אברמס על המארב הגרמני. כאשר יצאו הגרמנים מהערפל נוכחו לדעת שגדוד הטנקים האמריקאי מוכן וחמוש לקראתם. הקרב נערך כשהטנקים היו במרחק קטן האחד מהשני, ותותח השרמן חדר את שריון הפאנצר סימן 5 והטיגר הגרמנים. בסיומם של תשעה ימי לחימה של שריון בשריון בין הדיוויזיה ה-4 לארמיית הפאנצר החמישית הושמדו 86 טנקים גרמנים, מתוכם 55 בידי הגדוד של אברמס, שאיבד 14 טנקים. המומנטום של הארמיה השלישית נעצר רק בעקבות החלטת הפיקוד העליון להקצאה חדשה של המשאבים, בעיקר עבור מבצע מרקט גארדן. החלטת הפיקוד הובילה לכך שנעתר מגדוד 37 ומהארמיה השלישית לזנב בגרמנים הנסוגים.
הגרמנים כשלו בניסיונם לסגור את המסדרון שיצרו האמריקאים, ועם תנועת מיטב כוחות הארמייה ה-3 לעבר בסטון, המצור נגמר סופית ב-2 בינואר 1945. ב-8 בינואר, נוכח מתקפת הנגד של בעלות הברית, הגרמנים החלו בנסיגה מחשש שהארמיות ה-3 וה-1 יכתרו את הבליטה. הקרב על הבליטה הסתיים בהפסד גרמני צורם ופתח את הדרך להתקדמות בעלות הברית לתוך גרמניה עצמה. גדוד הטנקים 37 איבד רבים מאנשיו ומכוחותיו בקרב על הבליטה, אך הוא נשאר בפעילות מבצעית מלאה ואברמס פיקד עליו בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה ובהמשך בהתקדמות לעבר שחרור צ'כוסלובקיה לפני כניעת גרמניה הנאצית ב-8 במאי 1945. אברמס קנה לו שם כמפקד שריון מוכשר ותוקפני. לאורך המלחמה היה תמיד בראש כוחותיו, החליף טנק פגוע חמש פעמים אך אף פעם לא נפצע בגופו. בשימוש סגולותיו כמפקד ועל ידי ניצול עקבי של היתרונות הקטנים יחסית של מהירות ואמינות המשוריינים שלו, הוא הצליח להביס כוחות גרמניים שהיו להם יתרון של שריון מעולה ותותחים עדיפים. הוא עוטר פעמיים בצלב השירות המצוין, על פעולתו בספטמבר 1944 ובמהלך הקרב על הבליטה. לגדוד בפיקודו, שבהמשך הומר לרגימנט, ניתן ציון לשבח נשיאותי על חלקו במלחמה.
לאחר המלחמה
בסוף המלחמה הועלה באופן זמני לדרגת קולונל לפני שהוחזר בדרגה ללוטננט קולונל. בעקבות התהילה וההוקרה הציבורית שקנה לעצמו הודות לחלקו במלחמה, העיתונאי ויליאם לאנג כתב ביוגרפיה שלו, שנקראה "קולונל אֶייבּ" (Colonel Abe) והתפרסמה בהוצאת כתב העת לייף. לאחר המלחמה שירת אברמס במטה הכללי של צבא ארצות הברית וכראש מדור הטקטיקה בבית הספר לשריון בפורט נוקס ולמד בבית הספר לפיקוד ומטה בפורט לוונוורת'. בשנים 1949–1952 שירת באירופה כמפקד גדוד שריון וחטיבת שריון. הוא פיקד על יחידות שנועדו למש בתפקידי מפתח בתרחישי המלחמה של פלישה סובייטית אפשרית למקרה של הסלמה במלחמה הקרה. לאחר מכן למד במכללת המלחמה של הצבא.
בשל כל אלו הוצב בחזית קוריאה רק ב-1953, בשלהי המלחמה שם, ושימש כראש המטה של שלושה גייסות אמריקאים. היה לו תפקיד מרכזי בהקמת הגיס הראשון ובבלימת המתקפות הגדולות האחרונות של צבא השחרור העממי בקיץ 1953, התקפות בהן ניסתה הרפובליקה העממית של סין לכבוש שטחים נוספים ולקבוע מחדש את העובדות בשטח לקראת הסכם שביתת הנשק, שפיצל את קוריאה לגמרי בין צפון לדרום. לאחר מכן אברמס היה בעל תפקיד בהסדר הרכב הכוחות האמריקאים המוצבים בקוריאה הדרומית לשם הגנה עליה מפני האפשרות של חידוש המלחמה. בכל הדרגים והמשרות בהן שירת, נהג אברמס לפי אמות מידה פיקודיות עליהן שמר. הוא מיהר, בכל מינוי חדש, להבהיר את עמדותיו האתיות, פעל להציג דוגמה אישית לפקודיו, השתדל לשמור על אוזן קשבת אליהם, העריך אותם והעניק מקום לביצוע טעויות וללימוד מהן, במקביל קבע סטנדרטים ביצועיים גבוהים וקשוחים, טיפח את גאוות היחידה והפיח רוח בקרב אנשיו. לוטננט שפעל תחת פיקודו אמר: "בגדוד של אברמס לא יצאתי לחופשה במשך שנתיים. פחדתי שאפספס משהו ."
לאחר מלחמת קוריאה שימש כראש מטה בית הספר לשריון ושירת כקצין מטה בפנטגון (1956–1959) כסגן ראש מטה כוחות העתודה. הוא מונה לסגן מפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-3 ובהמשך קודם לדרגת מייג'ור גנרל והיה למפקד הדיוויזיה (1960–1962) שפעלה בגרמניה המערבית והייתה נדבך צבאי מרכזי במערך האסטרטגי של נאט"ו. בתקופת כהונתו עלתה המתיחות בין הגוש המערבי לגוש המזרחי נוכח משבר ברלין השני במהלכו כשלה ברית המועצות בניסיונה ללחוץ על ארצות הברית להסיג את כוחותיה מברלין המערבית כך שחציה של העיר יסופח לגרמניה המזרחית הדיקטטורית. לאחר תפקיד זה היה לסגן ראש המטה למבצעים בפנטגון ואז קודם לדרגת לוטננט גנרל והיה למפקד הקורפוס החמישי באירופה (1963–1964).
בתקופת מחאות הענק של התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח, היה זה מתוקף תפקידו של הצבא להעניק גיבוי למשטרה ולשירות המרשלים בהפגנות ומחאות נפיצות שהיה חשש שהן עלולות לצאת מכלל שליטה. לדוגמה, כאשר הותר לפעיל זכויות האזרח ג'יימס מרדית' להיות האדם השחור הראשון ללמוד באוניברסיטת מיסיסיפי, נשלח אברמס כנציגו האישי של ראש מטה צבא ארצות הברית להרגיע את הרוחות ולוודא שרחובות העיר יישארו שקטים על אף הקיטוב החברתי. התסיסה והקיטוב הייתה בשיאה בברמינגהאם, אלבמה, ובנקודה מסוימת נקרא אברמס בהתראה קצרה להפגין נוכחות בעיר ולהשקיט את הרוחות. עקב ההתראה הקצרה החליט ללכת אל העיר במדים אזרחיים, וכאשר קצין המליץ לו ללבוש מדים, השיב בשלווה: "אני מאמין שהם ידעו מי אני".
מלחמת וייטנאם
ב-1964 קודם אברמס לדרגת גנרל (ארבעה כוכבים) והיה מועמד לתפקיד ראש מטה צבא ארצות הברית, אך לבסוף נבחר על פניו גנרל הרולד ג'ונסון. יחסי העבודה בין אברמס לג'ונסון היו מצוינים. האחריות המרכזית של אברמס הייתה ניהול ההתרחבות של מסגרות הצבא כדי לעמוד בדרישות המלחמה בווייטנאם, משימה שהוקשתה לאין שיעור בגלל סירובו של הנשיא לינדון ג'ונסון לאשר את גיוס רכיבי המילואים שעליהם התבססו כל תוכניות המגירה. מתוקף תפקידו אברמס נתבקש להעיד מפעם לפעם בפני ועדות הקונגרס היושב בגבעת הקפיטול. מאוחר יותר ציין הסנאטור מייק מנספילד כי "בגבעת הקפיטול, שמו של הגנרל אברמס היה שם קוד למקצועיות, כנות ויושרה אישית". לדברי הסנאטור תומאס מקינטייר, מתוך ים העדים נושאי המדים בוועדות הסנאט, אברמס בלט. "קולו, בניגוד לחלקם, לא היה חזק, לא מתנשא, לא פומפוזי, לא צדיק, לא ממורמר, לא תובעני. לא. קולו היה שקט. מחשבותיו היו אישיות וכנות. הוא דיבר בצניעות אך בעוצמה ובמשמעות." ראש המטה ג'ונסון נתקל באי הסכמות מול מפקד הכוחות בווייטנאם, ויליאם וסטמורלנד, ועל כן החליט למנות את סגנו הנאמן, אברמס, למשנה של וסטמורלנד. לפיכך ב-1967 מונה אברמס לסגנו של גנרל ויליאם וסטמורלנד, מפקד כוחות ארצות הברית בווייטנאם (מסגרת שנקראה רשמית פיקוד הסיוע הצבאי בווייטנאם), שהיה חבר לספסל הלימודים של אברמס בווסט פוינט. בהיותו סגן מפקד הכוחות בווייטנאם, תפקידיו של אברמס היו מצומצמים ומוגבלים, אך היה לו חלק חשוב בארגון ובאימון מחדש של צבא דרום וייטנאם, שבא לידי ביטוי בהגנה שלו במתקפת טט. בשנה שלאחר מכן בא אברמס במקומו של וסטמורלנד. ב-9 ביוני העביר הנשיא לינדון ג'ונסון את וסטמורלנד מתפקידו ומינה תחתיו את הגנרל אברמס. למרות שווסטמורלנד התמנה לראש מטה הצבא, נתפס הדבר כהטלת אחריות עליו על עסק הביש בווייטנאם. לשינויים שערך אברמס הייתה השפעה מידית, עם סגירת חלק מן הבסיסים בווייטנאם, הפסקת המבצעים המיוחדים שם ושימת הקץ על שיח ה"ניצחון בצפון וייטנאם". מעתה התמקדו האמריקאים על העברת נטל הלחימה לידי דרום וייטנאם, החזרת השלום באזורים הכפריים ותקיפת הלוגיסטיקה הקומוניסטית על ידי עבודת מודיעין. במקום טקטיקת האתר-והשמד ששימשה את קודמו הוא יישם טקטיקה של טהר-והחזק, והכוחות שבפיקודו אימנו את הכפריים הדרום-וייטנאמיים להגן על כפריהם מפני כוחות צפון-וייטנאם. הוא גם שם דגש רב יותר מאשר וסטמורלנד על אימון צבא דרום-וייטנאם.
התוצאה הייתה שפעולות לחימה, שאופיינו תחת גנרל וסטמורלנד בריכוז של יחידות גדולות שנערכו בעיקר בג'ונגלים העמוק באזורי הגבול הסמוכים ללאוס וקמבודיה, עתידות היו לעבור תיקון קיצוני, הכולל סיורים ומארבים רבים של יחידות קטנות במטרה לספק ביטחון לאוכלוסייה הכפרית של דרום וייטנאם. ההגנה על האוכלוסייה האזרחית הפכה כעת למטרה הראשית של הכוחות האמריקאים. מטרת הלחימה האובייקטיבית, סבר אברמס, אינה הרס אלא שליטה. בנאום במכללה להגנה לאומית דיבר אברמס על ההשפעה של השגת יעדים לאומיים על הפעולות הצבאיות. "אני יכול להבטיח לכם" אמר, "שלא משנה כמה מתסכל, לא משנה מה ניסיון העבר שלנו, האיפוק ישלוט וחייב לשלוט כמעט בכל הפעילויות שלנו". לפיכך: "איננו יכולים ליישם את מלוא יכולות עוצמת האש של הכוח הצבאי שלנו בכל האזורים הכפריים כרצוננו, שכן פעולה זו תסכן עוד יותר את החיים והרכוש ואת היחסים השלטוניים עם אותם אנשים שכולנו נלחמים כדי להגן עליהם: האזרחים שלך, וייטנאם."
באפריל 1970 פיקד על מבצע שיזם לפגיעה בקווי האספקה והלוגיסטיקה של הווייטקונג. המבצע היה מוצלח, אך הוא נקטע בלי להשלים את מטרותיו נוכח המחאה הציבורית נגד המלחמה בתוך ארצות הברית. באביב 1971 יזם מבצע התקפי בלאוס, מבצע לאם סון 719, ושכנע את הממשל לתמוך במהלך. מתוקף איסור של הקונגרס, נעתר מכוחות הקרקע האמריקאים לסייע בפעולה, ועל כן היא בוצעה בידי צבא דרום-וייטנאם עם תמיכה אווירית אמריקאית. הפעולה הסתיימה בכישלון מבצעי והנשיא ניקסון ראה זאת ככישלון של אברמס, אך שמר על האמון בו והשאיר אותו בתפקידו. עם הוצאת הכוחות האמריקאים מווייטנאם, עיקר התמיכה המבצעית בדרום-וייטנאם באה לידי ביטוי באוויר, בגיבוי שהעניק חיל האוויר האמריקאי, בייחוד בעזרת מפציצים כגון B-52 סטרטופורטרס. לפני סיום תפקידו בדרום-וייטנאם הדף צבאה בסיוע אווירי אמריקאי את מתקפת חג הפסחא 1972 של כוחות צפון-וייטנאם.
ראש מטה צבא ארצות הברית
ביוני 1972 התמנה אברמס לראש מטה צבא ארצות הברית. בתפקיד זה כיהן שנתיים, עד סוף חייו. אישור מינויו בסנאט התעכב במשך מספר חודשים עקב מחלוקות על דרך ניהול המלחמה בווייטנאם ובקמבודיה. לבסוף אושר המינוי בהצבעה של 84:2. הוא החל בתהליך של הסבת הצבא לצבא מתנדבים בלבד והתמודד עם קיצוצי הענק בתקציב הביטחוני עם סיומה של המלחמה בווייטנאם. בין היתר הורה אברמס על מיסוד יחידות הסיור האוגדתיות לכדי רגימנט הריינג'רס ה-75, אשר יהווה להגדרתו את יחידת החי"ר הקלה הטובה בעולם שתקבע את רף המצוינות לכל הצבא. כדי לוודא שבהרחבה עתידית של משימות הצבא בשעת מלחמה יהיה על הממשל להביא לגיוס מילואים, בשונה מההיערכות שנקט הנשיא לינדון ג'ונסון, קבע תפקידי מפתח לשעת מלחמה שיהיו בידיים של אנשי מילואים בהכרח.
אברמס היה מחויב באמת ובתשוקה לשוויון הזדמנויות וליחס הוגן ומכבד לכל חייל. בשיחה עם מקורביו הבכירים, הוא אמר להם: "אתם לא יכולים לקבוע דברים [מסוימים] לפי הנחיה. איכשהו חייב להתקיים שכנוע בקרב כולם [כל החיילים] שהדבר חייב להשתנות, ושאנחנו צריכים להסתכל אחד על השני כבני אדם ושווים, ושההזדמנויות עבור כל אחד מאיתנו קיימות."
אברמס היה מעשן סיגרים כבד וחלה בסרטן הריאה. הוא עבר ניתוח להסרת ריאה בבית החולים הצבאי וולטר ריד, אך ב-4 בספטמבר 1974 נפטר עקב סיבוכים שלאחר הניתוח, אחד עשר יום לפני יום הולדתו השישים. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
חיים פרטיים
אברמס נישא, בשנת 1936 בהיותו בן 22, לג'וליה ברת' הארווי. נולדו להם שלושה בנים ושלוש בנות. כל בניהם שירתו בצבא ארצות הברית והגיעו לדרגות בכירות שונות, וכל בנותיהם נישאו לקצינים. בנו גנרל ג'ון אברמס פיקד על פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית ובנו גנרל רוברט אברמס הוא מפקד פיקוד כוחות צבא ארצות הברית. לאורך חייו אברמס גדל והתחנך בתור בן הקהילה המתודיסטית, אך במהלך מלחמת וייטנאם, בקשת חברו הוותיק הכומר ג'ון בנסון, המיר את דתו לנצרות קתולית. הוא עצמו התוודה שנפעם מכוח האמונה של קתולים שפגש בווייטנאם, ופעם אחת אמר: "דת היא עניין מאוד אישי, אבל כל אחד מאיתנו, בתפילות שלנו ובאמונה באלוהים, הוא לא מחפש רק שלווה פנימית, אלא גם את האומץ להתמודד עם מה שצפוי ולעשות מה שצריך לעשות."
עיטורים
בנוסף לצלב השירות המצוין הוענקו לאברמס עיטורים אלו:
אברמס זכה להכרה כאחד מ"חמשת מצביאי השריון הטובים בהיסטוריה", לצד גנרל-פלדמרשל ארווין רומל, גנרל ג'ורג' פטון, אלוף מוסה פלד ואלוף ישראל טל, במוזיאון השריון בפורט נוקס, קנטקי, שבארצות הברית.
הנצחה
ב-1980 ניתן שמו של אברמס לטנק המערכה האמריקאי החדש, ה-M1 אברמס, כאות הערכה לשירותו של אברמס בחיל השריון.
בניין אי גה פארבן בפרנקפורט נשא את שמו בשנים 1975–1995.
העיר החופשית קרקוב
העיר החופשית קרקוב (פולנית: Wolne, Niepodległe i Ściśle Neutralne Miasto Kraków z Okręgiem), הייתה עיר חופשית שהוקמה בשטחי קרקוב והייתה בחסות האימפריה האוסטרית, אולם פורקה לאחר מרד קרקוב בשנת 1846 והפכה לדוכסות הגדולה של קרקוב.
היסטוריה
במהלך מרד נובמבר בשנים 1830–1831, קרקוב הייתה בסיס להברחת נשק לתוך שטחי פולין הקונגרסאית שהייתה בשליטה רוסית, ומשום כך, לאחר תום המרד הוגבלה מאוד האוטונומיה של העיר. המשטרה הייתה בשליטה אוסטרית, ובחירת הנשיא הייתה חייבת להיות מאושרת על ידי אוסטריה, פרוסיה ורוסיה.
בשנת 1846 פרץ בעיר מרד קרקוב, ולאחר דיכויו בוטלה העיר החופשית, והיא הפכה לדוכסות הגדולה של קרקוב. הדוכסות הייתה חלק מממלכת גליציה ולודומריה, לצד דוכסות אושוויץ ודוכסות זאטור. לאחר קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1918 בסוף מלחמת העולם הראשונה, צורפו שטחי הדוכסות לרפובליקה הפולנית השנייה.
גאוגרפיה ואוכלוסייה
העיר החופשית של קרקוב הוקמה מהחלק הדרום-מערבי של דוכסות ורשה (חלק ממחוז קרקוב לשעבר על הגדה השמאלית של נהר הוויסלה). שטח העיר היה לפחות 1164–1234 קמ"ר, והוא גבל בשטחי האימפריה הרוסית, ממלכת פרוסיה והאימפריה האוסטרית. בשטחי העיר החופשית נכללו העיר קרקוב וסביבותיה; והם כללו 224 כפרים ושלוש ערים (כשאנוב, טשביניה ונובה גורה).
בשנת 1815 האוכלוסייה בעיר הייתה 95,000; ואילו בשנת 1843 היו בה 146,000 תושבים. 85% מהם היו קתולים, 14% יהודים, ואילו בני דתות אחרות היוו כ-1%. משפחת האצולה הבולטת ביותר הייתה משפחת פוטוצקי שהשתייכו למעמד המגנאטים, והיו להם אחוזות בקז'שוביצה.
דורית שילה
דורית שילה (נולדה דורית שוילי ב-27 באוגוסט 1969) היא מתרגמת, סופרת, עורכת, מבקרת, וחוקרת ספרות ישראלית. ב-12 באוגוסט 2020, הוענקה לשילה אזרחות צרפתית עבור "תרומתה להפצת התרבות הצרפתית בישראל".
Eidos Montreal
היסטוריה
הסטודיו הוקם ב-2007 על ידי Eidos Interactive עם מינויו של סטפן ד'אסטוס למנהל הסטודיו. על פי ד'אסטוס, שלא כמו חברות אחרות, מחזור הפיתוח של הסטודיו מאופיין בצוותים קטנים (בסך הכל 350) שעובדים לאורך תקופת זמן ממושכת. באותה שנה של הקמת הסטודיו, החברה הכריזה על הפרויקט הראשון שלה: פיתוח המשחק השלישי בסדרת Deus Ex, Deus Ex: Human Revolution, שיצא ב-2011. ב-2009, הסטודיו הכריז על הפרויקט השני שלו: פיתוח המשחק השלישי בסדרת Thief. ב-4 במרץ 2014, Square Enix הכריזה כי 27 עובדים פוטרו מ-Eidos Montreal.
ב-26 בינואר 2017, החברה הכריזה על שיתוף פעולה עם חברת Marvel Entertainment ליצירת משחקי וידאו מרובים המבוססים על הקומיקס האוונג'רס.
דורית שילה
ביוגרפיה
שילה היא ילידת תל אביב. אמה נולדה בבוקרשט להורים ניצולי שואה ואביה נולד בירושלים בשכונת שיח ג'ארח למשפחה ממוצא סורי וגרוזיני. כשהייתה בת עשר שינו הוריה את שם משפחתם משוילי לשילה. שילה בוגרת בית הספר תיכון חדש במגמת היסטוריה וקולנוע. את שירותה הצבאי עשתה בחיל החינוך כצלמת ועורכת סרטי וידאו. ב-1996 הייתה ממקימי הארגון ההומניטרי "אקיליבר" - ישראל, שהפך שנתיים לאחר מכן לארגון לתת. ניהלה את הנסיעה ההומניטרית הראשונה של הארגון לקרואטיה בתום מלחמת האזרחים ביוגוסלביה לשעבר. בין השנים 1996–2011 התגוררה בצרפת, כתבה שם את עבודת הדוקטורט שלה ולימדה באוניברסיטאות שונות, בהן אקול נורמל סופרייר בליון.
לשילה תואר ראשון בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני בהיסטוריה מודרנית מאוניברסיטת הסורבון ותואר דוקטור בספרות (בהצטיינות יתרה) מאוניברסיטת אינלקו שבפריז.
כיום משמשת כמתרגמת של שגרירות צרפת בישראל, מרצה לספרות צרפתית ולתרגום בתוכנית לתרבות צרפת באוניברסיטת תל אביב ובמכון הצרפתי בתל אביב, וחברת סגל באוניברסיטת הקיץ לשפות עתיקות של אוניברסיטת לוזאן, המתקיימת כל שנה באוניברסיטה הבינלאומית בוונציה. שילה מלמדת שם עברית מקראית ותרגום.
בשנת 2017 הקימה עם חברותיה לקבוצת "תיקון" את המוסך, כתב עת מקוון לספרות. שילה חברה בהנהלת עמותת כתב העת לספרות הו!.
יצירתה
סיפורים פרי עטה ראו אור בכתבי עת ספרותיים כגון "הו!", "מעבורת", "פטל", "אלכסון". ספר הביכורים שלה, "אחרי הספירה", ראה אור בשנת 2020 בהוצאת פרדס וזכה לתמיכת קרן רבינוביץ לאמנויות תל אביב ומשרד התרבות, ולפרס קרן י.ל. גולדברג לתרבות וספרות לספר ביכורים. "אחרי הספירה" גם זכה בפרס ספר הפרוזה הישראלי ע״ש ז׳קלין כהנוב לשנת 2023, מטעם המכון למחשבה ישראלית.
שילה כתבה לאורך השנים ביקורות ספרות ומסות וערכה ראיונות עם אנשי ספרות מעל בימות שונות, ביניהן מוסף "ספרים" של עיתון "הארץ", "ידיעות אחרונות", כתב העת "הו!" "עיתון 77" ו"המוסך".
בשנת 2017 ראה אור תרגומה לספר "חיבוק גדול" מאת רומן גארי (אמיל אז'אר) בהוצאת עם עובד.
מכונת בולצמן
מכונת בולצמן היא רשת נוירונים מבוססת הסתברות והיא גם שדה אקראי של מרקוב. המודל של הרשת נלקח מהמכניקה הסטטיסטית, ובפרט הוא מבוסס על מודל הזכוכית-ספין. השימוש העיקרי ברשת הוא לצורך פיתוח אלגוריתמים ללמידת מכונה. מכונת בולצמן שייכת לסוג רשתות הנקראות "מבוססות אנרגיה", כלומר היא מבוססת על תיאור אנרגטי של מערכת פיזיקלית.
אופן פעולת הרשת מסקרן בעיקר בגלל הקשר שלהם לתהליכים פיזיקליים פשוטים, בעוד שמכונות בולצמן עם קישוריות בלתי מוגבלת לא הוכחה כיעילה מספיק לפתרון בעיות מעשיות. אולם, אם הקישוריות של הרשת מוגבלת בצורה בנכונה (כפי שיוסבר בהמשך), ניתן להפוך את הרשת ליעילה מספיק עבור פתרון של בעיות מעשיות של למידת מכונה והסקה.
שמה של הרשת נקרא על שם התפלגות בולצמן, אשר שימושית בבעיות רבות במכניקה סטטיסטית.
המודל של הרשת הומצא בשנת 1985, על ידי ג'פרי היינטון, שהיה אז פרופסור באוניברסיטת קרנגי מלון, וטרי סיינובסקי, אז פרופסור באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
רשת הופ'פילד ומצב שיווי משקל
מכונת בולצמן היא מקרה פרטי של רשת הופ'פילד ובפרט של רשת הופ'פילד סטטיסטית. נזכיר בקצרה את התכונות של רשת הופ'פילד על מנת לתאר את מכונת בולצמן ואת הקשר שלה למושג האנרגיה.
רשת הופ'פילד בינארית, המבוססת על התיאור הפיזיקלי של ספין-זכוכית יכולה להיות מתוארת על ידי קודקודים (ספינים) אשר יש להם קשר אנרגטי זה עם זה, כאשר האנרגיה של כל המערכת נקבעת על פי ערכם של הנוירונים שבה.
נוכל לתאר זאת על ידי שדה שמרגיש הנוירון, שנקבע על פי מצבם של שאר הנוירונים במערכת, כאשר ערכו נקבע כך:
כאשר \theta היא פשוט פונקציית הסימן, כלומר ערכה הוא 1 אם סימן הארגומנט שמוכנס אליה חיובי וערכה הוא -1 אחרת.
ניתן לראות זאת מבחינה פיזיקלית כספין שמסתדר בהתאם לכיוון השדה שפועל עליו.
האנרגיה של המערכת תתואר כ:
הרחבה לרשת הופ'פילד היא רשת הופ'פילד שאינה דטרמיניסית אלא סטטיסטית (כלומר ערכי הספיני שבה אינם נקבעים באופן חד ערכי בהתאם לכיוון השדה שפועל עליהם אלא באופן הסתברותי).
כעת נתאר זאת כך:
כאשר \sigma היא פונקציית הסיגמואיד המוגדרת כ:. T מתאר את "טמפרטורת המערכת" וקביעה שלו כערכים מסוימים שימושית לצורך נתינת תכונות מסוימות למערכת.
נשים לב כי פונקציית הסיגמואיד מחזירה ערכים שבין 0 ל-1 כמצופה מפונקציית הסתברות.
נדגיש כי גם ברשת הסטטיסטית מדובר על רשת בינארית, כלומר כל נוירון יכול לקבל ערך של 0 או 1, אבל הערך לא נקבע באופן חד ערכי על פי ערכי הנוירונים האחרים אלא יש לו הסתברות להיות בכל אחד מהמצבים.
כעת נכנס לתמונה מושג שיווי המשקל. אם נאתחל את המערכת עם ערכים כלשהם וניתן לה להשתנות במשך מספיק זמן, כלומר ניתן לערכי הנוירונים שבה להשתנות בהתאם לשדה שהם מרגישים, בסופו של דבר המערכת תגיע למצב שיווי משקל, כלומר למצב שבו ערך האנרגיה שהגדרנו הוא מינימלי, זאת בדומה למערכות פיזיקליות השואפות להגיע למצב שבו האנרגיה הפוטנציאלית שלהם מינימלית.
נשים לב כי לפונקציית האנרגיה שהגדרנו יכולים להיות נקודות מינימום מקומי שאינן מינימום גלובלי של פונקציית האנרגיה. המטרה שלנו היא לגרום למערכת להגיע אל אחת מנקודות המינימום של האנרגיה בתהליך שמכונה "אימון" של הרשת ועל כך יורחב בהמשך.
מבנה
בדומה לרשת הופפילד, מכונת בולצמן היא רשת של מצבים (ניתנים לייצוג על ידי קודקודים בגרף) שמיוצגים על ידי ערכים בינאריים, שאת המצב שלה אפשר להגדיר על ידי "אנרגיה". האנרגיה נתונה על ידי הנוסחא הבאה:
כאשר:
w_{i,j} הוא הקשר בין המצב הi למצב הj (בצורה אינטואיטיבית, אם נייצג את הרשת כגרף, אז w יהיה הערך של הקשת בין קודקוד i לקודקוד j, או "עוצמת הקשר" ביניהם).
s_i הוא המצב הi, שיכול לקבל את הערך 1 או 0.
\theta_i הוא ערך ההטיה של האנרגיה.
נשים לב כי הסכימה היא על i<j על מנת למנוע כפילות באנרגיה. כלומר, עבור כל קודקודים i,j יש לסכום רק פעם אחת.
ההסתברות למצב יחיד
נראה את הפיתוח של הנוסחא להסתברות של מצב יחיד שמבוססת על התפלגות בולצמן:
נניח שאנו לוקחים את המערכת כאשר היא נתונה עם אנרגיה ספציפית, ומשנים את ערכו של אחד המצבים ("מכבים" אותו). על סמך הנוסחא שכתבנו לאנרגיה של המערכת נוכל לכתוב את הפרש האנרגיה כתוצאה מהשינוי:
אנו יודעים מהתפלגות בולצמן כי הסיכוי כי מערכת תסתדר בקונפיגורציה מסוימת פרופוריונצלי ל
כאשר \epsilon_i היא האנרגיה של הקונפיגורציה. לכן נוכל להסיק כי:
כאשר k_B הוא קבוע בוצלמן וT היא ה"טמפרטורה" של המערכת.
מכיוון שאנו יודעים כיסכום הסתברויות חייב להסתכם ל-1 נקבל:
כלומר ההסתברות כי המצב ה-i הוא 1 נתונה על ידי:
שהיא למעשה פונקציית הסיגמואיד.
מכונת בולצמן מוגבלת
האלגוריתם מבוסס על רשת נוירונים, אשר מתוארת בתרשים לעיל. כל עיגול מתאר "נוירון", שהוא פשוט 'מקום' בו מתבצעים חישובים שעל פיהם הוא מחליט אם להעביר את הקלט או לא. שם נוסף לנוירון הוא צומת. האלגוריתם מורכב משתי שכבות, שנקראות השכבה הגלויה והשכבה הנסתרת. כפי שהסברנו, כל אחד מהצמתים מקושר לכל צומת שבשכבה הנגדית, אבל אף אחד מצמתים אינו מקושר לצומת שנמצא בשכבה שלו.
ניתן להסביר את היתרון שבמכונת בולצמן מוגבלת על פני מכונת בולצמן רגילה כך: במכונת בולצמן רגילה ערכו של כל נוירון תלוי בערכם של כל הנוירונים האחרים, ואם נרצה לשנות את ערכם של הנוירונים ברשת הדבר ייקח זמן רב, שכן בכל איטרציה רק ערכו של נוירון אחד יוכל להשתנות (הנוירונים בכל שכבה תלויים זה בזה). לעומת זאת, במכונת בולצמן מוגבלת נוכל לשנות את ערכם של הנוירונים בשכבה מסוימת, למשל השכבה הנסתרת בבת אחת, בהתחשב בערכם של הנוירונים בשכבה הגלויה בלבד. בתחילת התהליך שנקרא תהליך הלמידה של האלגוריתם, מוזן לכל אחד מהצמתים בשכבה הגלויה קלט. לדוגמה- הקלט הוא תמונה בצבעי שחור-לבן. תמונה כזו מתוארת על ידי אוסף מספרים (נניח 720) שכל אחד מהם מציין את 'מידת הצביעה' של נקודה מסוימת (פיקסל) בתמונה, כאשר '1' יתאר נקודה שחורה, '0' יתאר נקודה לבנה, וכל מספר אחר בתחום שבין 0 ל-1 יתאר צבע ביניים אפור כלשהו. בדוגמה זו הקלט יהיה פשוט רצף של 720 מספרים (וקטור) אשר כל אחד מהם מוזן אל אחד מ-720 צמתי הקלט, שהם 720 הצמתים שבשכבה הגלויה של האלגוריתם. אנו נתמקד במקרה של קלט בינארי, כלומר שיכול לקבל את הערכים 1 או 0 בלבד.
כעת, הנתונים מהשכבה הגלויה 'זורמים' אל השכבה הנסתרת, כאשר כל קודקוד בשכבה הנסתרת מושפע מכל אחד מהקודקודים שמקושרים אליו בצורה הבאה: ראשית מוכפל כל אחד מהקלטים ב'משקל' (weight). את תוצאת כל הקלטים המוכפלים במשקל שלהם סוכמים יחד עם מספר נוסף המכונה 'הטיה' (bias). הסכום הנ"ל נכנס לתוך פונקציה הנקראת 'פונקציית הפעלה' (activation function) שתוצאה תהיה ההסתברות כי הערך של הקודקוד יהיה 1. תהליך זה מתבצע עבור כל אחד מהצמתים בשכבה הנסתרת. בהערת אגב נעיר כי מהותו של השימוש בפונקציית ההפעלה הוא שהסכום המתקבל יכול להיות גדול מ-1, אולם אנחנו מעוניינים בערכים של מספרים בין 0 ל-1, זאת משום שהערך של פונקציית הפעולה יציין את הסיכוי­ כי האות יועבר (כלומר הנוירון יקבל את הערך 1 ולא 0). במקרים רבים נעשה שימוש בפונקציית הסיגמואיד שתוארה לעיל, כך שעבור כל ערך ממשי הפוקציה מחזירה מספר בין 0 ל-1.
נשים לב כי לכל חץ בגרף יש משקל w ייחודי. עבור 20 צמתים בשכבה הגלויה ו-10 צמתים בשכבה הנסתרת, למשל, יהיו 20*10=200 ערכי w.
את הצעד הראשון אפשר לתאר בצורה מטריצית כך:
כאשר v^{(0)} הוא וקטור הקלטים, w היא מטריצת המשקלים, ו-b היא מטריצת ההטיות.
קיבוצים בישראל
להלן רשימה של הקיבוצים בישראל, אלה הקיימים כיום או שפולגו, הועתקו ממקומם או פורקו.
מכונת בולצמן
מכונת בולצמן מוגבלת
בשלב הבא הרשת 'הופכת כיוונים'. כלומר ערכי הצמתים בשכבה הנסתרת יהיו הקלטים והם אלה שיחלחלו אל השכבה הגלויה. כלומר עבור צומת בשכבה הגלויה נסכום את כל ערכי הצמתים שבשכבה מוכפלים במשקל w המתאים (נשים לב שאלו אותם משקלים מהשלב הקודם) יחד עם ערך ההטייה b המתאים והסכום הנ"ל (לאחר מעבר בפונקציית הפעולה יקבעו את הערך של הצומת בשכבה הגלויה. נשים לב כי ערכי הb האלה שונים מערכי הb הקודמים. למעשה לכל צומת בגרף (בשכבה הגלויה ובשכבה הנסתרת יש ערך b משלה.
קיבוצים בישראל
נכון לשנת 2018 קיימים בישראל 265 קיבוצים, בהם חיים 170.8 אלף תושבים בסך הכל. פחות מ-20% מהם נחשבים כשיתופיים.
מכונת בולצמן
מכונת בולצמן מוגבלת
את שלב זה נתאר כך:
קיבוצים בישראל
קיבוצים בתנועה הקיבוצית
קיבוץ השומר הצעיר נבו, 2022 קיבוץ עירוני, נבו הוא קיבוץ מחנכים של תנועת הבוגרים של השומר הצעיר
מכונת בולצמן
מכונת בולצמן מוגבלת
כעת מגיע השלב המכונה "שלב הלמידה" של האלגוריתם.
קיבוצים בישראל
קיבוצים שהוקמו מחוץ לישראל
וויו נובה - קיבוץ שהוקם למחוץ לתחומי ישראל על ידי פורשי גדוד העבודה, בהנהגת מנחם אלקינד, לאחר שהתאכזבו מן הציונות הסוציאליסטית. הוקם בחצי האי קרים בברית המועצות בשנת 1927. שם הקיבוץ נקבע בשפת האספרנטו בגלל האיסורים על השימוש בעברית על ידי השלטונות, עם זאת כל מאפייני הקיבוץ היו ארצישראלים ופעלו מוסדותיו המוכרים: חדר אוכל ולינה משותפת בבית ילדים, קומונה משותפת לבגדים וקופת הוצאות משותפת, ערבי שירה בצוותא וחינוך עברי ויהודי. הפך ב-1935 לקולחוז, וחוסל סופית במהלך מלחמת העולם השנייה.
מכונת בולצמן
מכונת בולצמן מוגבלת
ננסה לתאר את התהליך בצורה אינטואיטיבית ככל האפשר מבלי להיכנס לנוסחאות המלאות.
אנו בעצם מנסים למצוא בכל איטרציה את ה'גרדיאנט' של ערכי המשקלים. כלומר את השינויים הנדרשים על מנת שערך השגיאה שהוגדר יהיה קטן ככל האפשר.
הגרדיאנט הוא אופרטור המהווה מעין הרחבה של מושג הנגזרת. בהינתן פונקציה של שני משתנים (למשל ), ערכו של הגרדיאנט בנקודה ספציפי ייתן לנו את הכיוון בו הפונקציה משתנה הכי הרבה, את הכיוון בו השיפוע תלול ביותר. באנלוגיה לגרדיאנט, אנו נרצה למצוא גם כאן את השינוי שיש לבצע בכל אחד מהמשקלים שלנו על למזער את השגיאה מהר ככל הניתן, או את "הכיוון במרחב המשקלים אליו יש ללכת" כדי לעשות זאת.
נזכיר כעת כי ה-RBM מבוסס על העובדה כי אין קשרים בין קודקודים שנמצאים באותה שכבה בגרף, ולכן ההסתברויות של קודקודים באותה שכבה בלתי תלויות, ונוכל להשתמש בנוסחאת ההתפלגות המותנית:
ועבור המעבר ההפוך (כלומר כאשר נרצה לחשב את ערכי הקודקודים v על סמך הקודקודים h):
כעת, את ערכה של פונקציית הפעולה הספציפית (המציינת, כאמור, את הסיכוי כי הנוירון "יידלק"), נוכל לחשב כך:
בשונה מרשתות דטרמיניסטיות, האלגוריתם לא מנסה למצוא כאן ערך ספציפי אלא את מה הסיכוי שההתפלגות שקיבלנו נוצרה כתוצאה מהתפלגות קודמת. כלומר הוא למעשה מנסה לגלות מספר רב של ערכים בו זמנית. תהליך זה מכונה למידה גנרטיבית.
נניח כי יש לנו שתי התפלגויות נורמליות, אחת מסמנת את התפלגות נתוני הקלט ומסומנת כ-p(x) והשנייה מסמנת את נתוני הפלט ומסומנת כq(x). ההפרש בין הפונקציות הנ"ל הוא השגיאה שלנו, אותה אנו מנסים. כלומר, מבחינה רעיונית אנו מנסים "לקרב" את הגרפים p,q זה אל זה.
רעיון זה מיוצג על ידי מונח שנקרא סטיית קולבק-לייבלר (KL). הסטייה של KL מודדת את האזורים הלא חופפים תחת שני הגרפים ואלגוריתם האופטימיזציה של ה-RBM מנסה למזער את ההפרש על ידי שינוי המשקלים.
רויאל צ'ארלס סטדמן
רויאל צ'ארלס סטדמן (באנגלית: Royal Charles Steadman; 23 ביולי 1875 - 6 באוגוסט 1964) היה מאייר בוטני ומעצב פירות שעווה עבור משרד החקלאות של ארצות הברית (USDA) אשר פיתח גם שיטה מוגנת בפטנט לחיזוק דגם הפרי בשעווה.
מכונת בולצמן
מכונת בולצמן מוגבלת
כאמור, המודל של RBM מבוסס על ערכים- בינאריים (0 או 1) של הקודקודים (הקודקודים הנסתרים יסמנו ב-h והקודקודים הגלויים יסומנו ב-v) ומכיל את מטריצת המשקלים (כל ערכי ה-w המקשרים בין קודקודים בגרף) וערכי ההטיות (כאשר הטיה השייכת לקודקוד בשכבה הנסתרת תסומן באות b והטיה השייכת לקדקוד בשכבה הגלויה תסומן ב-a).
רויאל צ'ארלס סטדמן
חינוך וחיים אישיים
רויאל צ'ארלס סטדמן נולד ב-23 ביולי 1875 בפורטלנד, מיין, לאלבן צ'ארלס ואמה פרנסס סטדמן. היה לו אח גדול, ווילי. הוריו נפרדו ואביו התחתן בשנית ועבר לבוסטון, מסצ'וסטס. סטדמן למד אמנות בבית הספר לאמנויות יפות, בוסטון, וכן בבית הספר לאמנות קאולס באותה עיר. הוא המשיך ללמוד עיצוב תכשיטים בבית הספר לעיצוב ברוד איילנד בפרובידנס ולאחר מכן הפך למעצב תכשיטים עבור חברה מסחרית, שם עלה לתפקיד ראש מעצבי התכשיטים. הוא גם למד עיצוב נוף, והוא לימד בבית הספר לעיצוב ברוד איילנד.
מכונת בולצמן
מכונת בולצמן מוגבלת
כעת עבור קונפיגורציה (אופן סידור כלשהו) של הגרף, נגדיר את ה"אנרגיה" של המערכת כך:
רויאל צ'ארלס סטדמן
חינוך וחיים אישיים
סטדמן התחתן עם מיירה ל. פולר בברוקטון, מסצ'וסטס, בשנת 1894. הנישואים לא החזיקו מעמד, ובשנת 1905 התחתן סטדמן שוב, להרייט אלייזה "הטי" בקלי, איתה נולד לו בן, רויאל בקלי סטדמן, ב-1908. גם הנישואים הסתיימו, וב-1933 נישא סטדמן לאשתו השלישית, אתל אוגוסטה רוזנברגר.
קריירה במשרד החקלאות - USDA
סטדמן הצטרף ל- USDA בשנת 1915 כאמן פומולוגי של הלשכה לתעשיית הצמחים, שם היה אחד מקבוצת מאיירים בוטניים נבחרים שכללו את דבורה גריסקום פאסמור, אמנדה ניוטון, אלן אישאם שאט ואלזי לואר פומרוי. חמש שנים מאוחר יותר הוא קודם לתפקיד אמן בוטני. סטדמן צייר בצבעי מים עדינים ומפורטים בקפידה פירות וירקות, החל מהנפוצים (הדרים, תותים, ענבים, אגסים, שזיפים, אבטיחים) ועד הנדירים (אגוזי קשיו, אבוקדו). רבים מהם נצבעו בשיא הבשלות, אבל הוא גם עשה סדרה שהציגה פירות שניזוקו מהקפאה ואחסון קר. הוא גם הפיק כמה ציורי עט ודיו, קומץ ציורי פרחים (נרקיס, איריס וצבעוני), כמה סצנות היסטוריות, כמה עיצובים לחותמות דואר, ולטובת אמנדה ניוטון, את דיוקן הסבא שלה אייזק ניוטון, שהיה נציב החקלאות הראשון של ארצות הברית.
מכונת בולצמן
מכונת בולצמן מוגבלת
בדומה למודל הפיזיקלי, הסיכוי לקבלת קונפיגורציה כלשהי של ערכי v,h תהיה:
כאשר Z היא פונקציית החלוקה ומטרתה בסך הכל נירמול של ההסתברויות כך שההתפלגות של סך ההסתברויות תהיה 1, כלומר:
כעת, נניח כי אנחנו בשלב הראשון של האלגוריתם, בו הוא מחשב את ערכם של הקודקודים הנסתרים בהתאם לערכם של הקודקודים הגלויים, ההסתברות לכך שערכו של v תהיה 1 נתונה על ידי הנוסחא הבאה:
הגרדיאנט הוא הנגזרת החלקית של לוגריתם פונקציית ההסתברות לפי המשקלים, ולאחר חישוב די ארוך הוא מתואר בצורה פשוטה יחסית כך:
רויאל צ'ארלס סטדמן
קריירה במשרד החקלאות - USDA
סטדמן פרש ב-1941, לאחר שהפיק כמעט 900 צבעי מים במהלך 26 שנות הקריירה שלו. בשנת 1943, הוא צייר דיוקן של שר החקלאות האמריקני לשעבר ג'יימס וילסון ונתן את הדיוקן למחלקה לתלייה בקשת וילסון בין בנייני הממשל.
מכונת בולצמן
מכונת בולצמן מוגבלת
הסוגריים הנטויים מסמנים תוחלת. כלל הלמידה הוא, אם כן:
רויאל צ'ארלס סטדמן
קריירה במשרד החקלאות - USDA
הוא מת ב-6 באוגוסט 1964 בבנינג, קליפורניה.
מכונת בולצמן
מכונת בולצמן מוגבלת
ותוך שימוש בתכונות של RBM (הקודקודים של אותה שכבה לא מקושרים זה לזה) מתקבל חישוב פשוט יותר:
רויאל צ'ארלס סטדמן
קריירה במשרד החקלאות - USDA
הספרייה החקלאית הלאומית של USDA מחזיקה את צבעי המים שלו באוסף צבעי המים הפומולוגי שלה ויש לה גם ארכיון קטן של המסמכים שלו מהתקופה 1923–1928.
ג'ודי בראון
ג'ודית "ג'ודי" לין בראון קינג (באנגלית: Judith "Judi" Lynne Brown-King; נולדה ב-14 ביולי 1961) היא אתלטית עבר מארצות הברית. היא סגנית אלופה אולימפית בריצת 400 מטר משוכות (לוס אנג'לס 1984).
ביוגרפיה
בראון נולדה במילווקי, ויסקונסין.
בפעם הראשונה שנערכה ריצת 400 מטר משוכות לנשים, במשחקים האולימפיים זכתה בראון באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) במדליית כסף בתוצאה של 55.20 שניות, אחרי נוואל אל מותוואקל ממרוקו (54.61 שניות).
בראון זכתה פעמיים במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים, וזכתה תריסר פעמים באליפות Big Ten באתלטיקה קלה. ב-1987 היא נבחרה לספורטאית השנה של ספורטס אילוסטרייטד בידי כתב העת ספורטס אילוסטרייטד עבור תרומתה לקהילה.
בראון מחזיקה בשני תארים מאוניברסיטת מדינת מישיגן, תואר ראשון בתורת השמיעה (Audiology) ומדעי הדיבור (Speech science), ותואר שני בחינוך. היא מחזיקה בדוקטורט במנהל ציבורי ובמדיניות ציבורית מאוניברסיטת מערב מישיגן, אותה היא סיימה בהצטיינות. היא גם פעילה בEven Start Statewide Family Literacy Consortium (תוכנית במימון פדרלי של ארצות הברית שמספקת למשפחות גישה לאימונים ולתמיכה על מנת ליצור סביבה ביתית משכילה ולהגדיל את ההישגים האקדמיים של ילדיהם) של מישיגן.
גטו לחווא
היסטוריה
הכוחות הגרמניים כבשו את לחווא ב-8 ביולי 1941, שבועיים לאחר תחילת מבצע ברברוסה. בעיר הוקם יודנראט בראשות המנהיג הציוני דב לופטין (Lopatyn). ב-1 באפריל 1942 הועברו יהודי העיר לגטו, שהכיל רק שני רחובות ו-45 בתים, והוקף גדר תיל. בגטו שוכנו כ-2,350 בני אדם, בצפיפות של מטר רבוע עבור כל תושב.
השמועות על מעשי הטבח ברחבי האזור התפשטו אל לחווא, והצעירים היהודים אורגנו במחתרת בהנהגתו של יצחק רוחצ'ין (Rochczyn), ראש קבוצת בית"ר המקומית. בסיועו של היודנראט, הצליחה המחתרת לאסוף סכינים ומוטות ברזל, אך המאמצים לצבור נשק לרוב לא צלחו.
עד אוגוסט 1942 היו היהודים בלחווא מודעים לחיסולם של הגטאות הסמוכים, בעיירות לוניניץ ומיקשביץ (מיקאשאוויצ'ה), וב-2 בספטמבר נודע להם כי חקלאים מקומיים הצטוו לחפור בורות מחוץ לעיר בהוראת הנאצים. מאוחר יותר באותו יום, 150 חיילי האיינזצגרופן ו-200 שוטרים מקומיים הקיפו את הגטו. רוחצ'ין ואנשי המחתרת רצו לתקוף את גדר הגטו בחצות על מנת לאפשר לאוכלוסייה לברוח, אך אחרים סירבו לעזוב את הקשישים והילדים. ראש היודנראט לופטין ביקש כי הפעולה תידחה לבוקר. ב-3 בספטמבר הודיעו הגרמנים ללופטין כי הגטו עומד להתחסל והורו להכין את תושביו לגירוש. על מנת להבטיח את שיתוף הפעולה של מנהיגי הגטו, הבטיחו לו כי חברי היודנראט, רופא הגטו ו-30 עובדים, שאותם יוכל לבחור, יינצלו מהגירוש. לופטין סירב להצעה, ומסר בתגובה "או שכולנו נחיה, או שכולנו נמות".
כאשר נכנסו הגרמנים לגטו, התקיף לופטין באש את מפקדת היודנראט, וזה היה האות להתחלת המרד. מבנים נוספים התקיפו באש, וחברי המחתרת תקפו את הגרמנים שנכנסו לגטו באמצעות גרזנים, מקלות, בקבוקי תבערה ובעזרת ידיהם החשופות. קרב זה ייצג את מרד הגטאות הראשון של המלחמה.
כ-650 יהודים נהרגו בלחימה או באש הלהבות, ועוד כ-500 נלקחו אל הבורות החפורים ונורו שם. שישה חיילים גרמנים ושמונה שוטרים גרמנים ואוקראינים נהרגו. גדר הגטו נפרצה, וכ-1,000 יהודים הצליחו לברוח, מתוכם כ-600 הצליחו לתפוס מחסה בביצות פריפיאט. רוחצ'ין נורה ונהרג כשקפץ לתוך נהר. על אף שעל פי ההערכות 120 מהבורחים הצליחו להצטרף לפרטיזנים, מרבית האחרים אותרו ונהרגו. כ-90 מתושבי הגטו שרדו את המלחמה.
לופטין הצטרף ליחידת פרטיזנים קומוניסטים, ונהרג על ידי מוקש ב-21 בפברואר 1944. לחווא שוחררה על ידי הצבא האדום ביולי 1944.
השחמת מזון
השחמת מזון היא תהליך של שינוי הדרגתי בצבע של מוצר מזון לחום או חום כהה. ההשחמה יכולה להשפיע על הטעם ועל איכות המזון באופן חיובי או שלילי. תגובת ההשחמה נחשבת ללא רצויה עבור רוב מוצרי הפירות והירקות, אך חשובה ליצור צבע וטעם ייחודיים עבור מזונות אחרים כגון לחם, קפה ועוד. תגובת ההשחמה במוצרי מזון מסווגות בהתאם למנגנון ההשחמה – השחמה אנזימטית והשחמה בלתי אנזימטית.
השחמה אנזימטית
השחמה אנזימטית היא תגובת חמצון הגורמת לשינוי בצבע ובטעם של מוצר המזון. בתגובה זו משתתף האנזים פוליפנול אוקסידאז והיא אופיינית לסוגים שונים של פירות וירקות. כאשר מזון מסוים נחשף לאוויר, למשל בעת חיתוך תפוח, זמינים פני השטח לתגובת חמצון של פנולים שממלאים תפקיד חשוב בהתפתחות הצמח וסינתזת צבע לצמח. כתוצאה מתגובה זו נוצר מלנין בצבע כהה שתורם להשחמת המזון.
האתר הפעיל של האנזים מורכב משני אטומי נחושת, ומנגנון הפעולה של אנזים זה מבוסס על יכולתו לחמצן פנולים. כאשר הרקמה נפצעת, כמו בזמן חיתוך של הצמח, זמינים הפנולים לקישור עם האנזים ובכך מתחילה תגובה בעלת שני שלבים. בשלב הראשון של התגובה פועל האנזים כמונופנולאז (monophenolase activity) כך שהוא מחמצן את המונו-פנול (monophenol) ליצירת די-פנול (o-diphenol). בשלב השני פועל האנזים כדיפנולאז (diphenolase activity) כך שהוא מחמצן את הדי-פנול לקווינון (o-quinones). אחרי תגובה זו מתרחש פילמור לא אנזימטי של הקווינונים המביא ליצירת המלנין החום.
גורמים המשפיעים על השחמה אנזימטית
השחמה אנזימטית תלויה בחמישה גורמים עיקריים:
מניעת השחמה אנזימטית
הגישה למניעת השחמה אנזימטית מחולקת לשיטות פיזיקליות וכימיות. שיטות פיזיקליות לוויסות השחמה אנזימטית כוללות טיפול בחום, מניעת חשיפה לחמצן, שימוש בטמפרטורה נמוכה ובהקרנה. טיפול בחום הוא השיטה הנפוצה ביותר לייצוב מזון בגלל יכולתו להפחית עומס מיקרוביאלי ובאותה עת לעכב פעילות אנזימטית. טיפול חום מסוג חליטה הוא הנפוץ ביותר לפגיעה בפעילות אנזימים צמחיים, אולם במקביל הוא גורם גם להרס רכיבים תזונתיים רגישים לחום כמו ויטמינים. לפיכך, חליטה משמשת לעיתים רחוקות עבור פירות קפואים הנצרכים ללא בישול. כאשר לא ניתן לבצע חליטה למוצר, ניתן לדכא את תגובת ההשחמה על ידי סילוק החמצן. ניתן להחליף את האוויר באריזה בגז אינרטי כמו חנקן או פחמן דו-חמצני, להשתמש בסרטי אריזה אטומים לחמצן או ציפוי אכיל, ולטבול את המזון בתמיסת סוכר או מלח בריכוז מסוים כדי למנוע מגע עם חמצן. כמו כן, הורדת הטמפרטורה על ידי קירור מוקדם, קירור והקפאה, ושימוש בהקרנת אור אולטרה סגול C וקרינת גמא הן שיטות פוטנציאליות לדיכוי השחמה אנזימטית.
חומצות, במיוחד אלה המופיעות באופן טבעי ברקמות, נמצאות בשימוש נרחב גם כחומרים מעכבי השחמה, ואלה כוללים חומצה אסקורבית, מאלית, ציטרית וזרחתית. בדרך כלל, האנזים פוליפנול אוקסידאז פעיל בערכי pH בטווח 6–7 ואינו פעיל מתחת ל-3. חומצות גורמות לירידת ערכי ה-pH, ובכך מפחיתות את הפעילות האנזימטית של האנזים פוליפנול אוקסידאז. חומרי ההחמצה מטופלים לעיתים קרובות עם חומרים נוגדי השחמה אחרים, כגון נוגדי חמצון, חומרים קלאטים (לוכדי מתכות) ומעכבי אנזימים.
השפעת השחמה אנזימטית על איכות המזון
השחמה אנזימטית היא הגורם השני בחשיבותו לאובדן איכות במזון ורלוונטית במיוחד עבור פירות, ירקות ומשקאות שונים. שינוי הצבע הנגרם מההשחמה משפיע על המאפיינים האורגנולפטיים (טעם, ריח, צבע) והתזונתיים של המזון ובכך מוביל לשינויים באיכות מוצרי המזון. הצבע השחום (המלנינים) אינו מעיד על ריקבון ואינו מזיק, אולם האטרקטיביות של המוצר נפגמת. ככלל, איכות מזון מוערכת על ידי צרכנים על סמך ארבעה מאפיינים: מראה, טעם, מרקם וערך תזונתי. המשפיע ביותר מביניהם הוא המראה שמושפע רבות מצבע המזון. פיגמנטים המופיעים במוצרי המזון באופן טבעי כגון כלורופילים, קרוטנואידים ואנתוציאנינים, כמו גם פיגמנטים אחרים הנוצרים בתגובות אנזימטיות ולא אנזימטיות כאחד, אחראים לצבע המזון.
ארדה גולר
ארדה גולר (בטורקית: Arda Güler; נולד ב-25 בפברואר 2005 באנקרה שבטורקיה) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ריאל מדריד מליגת העל הספרדית ובנבחרת טורקיה.
קריירת מועדונים
גולר גדל במחלקות הנוער של גנצ'לרבירלי ופנרבחצ'ה. בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של פנרבחצ'ה במסגרת ליגת העל הטורקית. בעונת ערך 12 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים. ב-6 ביולי 2023 חתום במועדון הכדורגל ריאל מדריד עד שנת 2029.
לימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה
לימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה הם תחום לימוד המיועד לתלמידי החטיבה העליונה של בית ספר תיכון ומצוי באחריות יחידה במזכירות הפדגוגית של משרד החינוך והתרבות. לימודי ארץ ישראל משלבים נושאים מן המקצועות האלה: גאוגרפיה, היסטוריה, תנ"ך, ביולוגיה, אקולוגיה, ארכאולוגיה ומחשבת ישראל. לעיתים קרובים מורים אחדים מלמדים את הנושאים ולכן חייב להתבצע תיאום ביניהם.
המזכירות הפדגוגית מציעה שלוש גישות לבניית תוכנית הלימודים:
מבנה תוכנית הלימודים
התוכנית הבסיסית מבוססת על הגישה הרגיונלית. יחידות הבסיס הן שתיים: פרקי מבוא וירושלים מהמאה הי"ט ועד ימינו. יחידות לבחירה הן: ירושלים מראשיתה ועד למאה הי"ט, ההר המרכזי והבקעה, צפון הארץ, מישור החוף, הנגב. לבתי ספר ממלכתיים דתיים: ארץ ישראל במחשבה ובהלכה. ולכולם : עבודת גיאוטופ ויחידה נבחרת מארכאולוגיה.
ניתן לבנות מיחידות אלה תוכנית לימוד ליחידה אחת, שלוש יחידות וחמש יחידות. כמו כן, יש למוסדות הלימוד חופש פעולה לקבוע את ההרכב הרצוי להן.
הלומדים שבחרו ללמוד את המקצוע בהיקף של חמש יחידות לימוד מכינים עבודה הכוללת תאוריה וסיכום של עבודת שדה. העבודה עצמה נעשית בהדרכת המורה המומחה במקצוע ובהנחייתו, וכן בעזרת מנחה מן החוץ.
דרכי הוראה ייחודיות
הוראת לימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה מחייבת אימוץ דרכי הוראה ייחודיות. בין השאר:
אפקטים מיוחדים
אפקטים מיוחדים הם מראות שמטרתם היא להוסיף לעלילת הסרט, ולא ניתן להשיגם בצילום שגרתי.
ישנם שני סוגים עיקריים של אפקטים מיוחדים:
שיטות רבות להשגת אפקטים מיוחדים קיימות שנים רבות, החל בתיאטרון המסורתי, דרך הטכניקות הקלאסיות של תחילת המאה ה־20 עד לגרפיקה הממוחשבת של ימינו (CGI).
עם ההתקדמות המשמעותית בתחום המיחשוב, נוצרה העדפה להשתמש באפקטים ממוחשבים על פני אפקטים פיזיים כשהדבר אפשרי ונראה אמין. לכן, הרבה הפקות של סרטים וסדרות טלוויזיה פונות לחברות אפקטים מיוחדים המחזיקות בתכנות מתקדמות ליצירת אפקטים.
סרטים ידועים בעלי אפקטים מיוחדים: "הציפורים" של היצ'קוק מתחילת שנות ה־60, סרטי "מלחמת הכוכבים", סרטי "שליחות קטלנית", "פארק היורה" וסרטי ההמשך שלו, טרילוגיית סרטי "שר הטבעות", טרילוגיית סרטי "מטריקס", הסרט "ארמגדון", "היום השלישי", סרטי "רובוטריקים" וסרטי היקום הקולנועי של מארוול.
אפקטים ויזואליים לפי סדר ההמצאה:
פיתוח מוקדם
בשנת 1857, אוסקר ריילנדר יצר את התמונת בעלת ה"אפקטים המיוחדים" הראשונה, על ידי שילוב חלקים שונים של 32 נגטיבים לתוך תמונה אחת, ויצר את ההדפסה המשולבת. ב־1895, אלפרד קלארק יצר את מה שמקובל רבות כאפקטים המיוחדים הראשונים בקולנוע. תוך כדי צילומי שחזור של עריפת הראש של מרי, מלכת הסקוטים, קלארק הורה לשחקן לעלות לבלוק בתלבושת של מרי. כשהתליין הביא את הגרזן מעל לראשו, קלארק עצר את המצלמה, אמר לכל השחקנים לא לזוז, ואמר לאדם שמשחק את מרי לרדת מהסט. הוא הציב בובה של מרי במקומו של השחקן, התחיל מחדש את הצילום, ואפשר לתליין להוריד את הגרזן, כך שיפגע בראשה של הבובה. טכניקות כאלה היו דומיננטיות בהפקה של אפקטים מיוחדים לאורך יותר ממאה.
זה לא היה רק השימוש הראשון בתחבולות בקולנוע, זה היה גם סוג תחבולות הצילום הראשון שהיה אפשרי רק בסרט קולנוע, וכונה "סטופ טריק". ז'ורז' מלייס, מחלוצי הקולנוע, בטעות גילה את אותו "סטופ טריק". לפי מלייס, המצלמה שלו נתקעה במהלך צילום של סצנת רחוב בפריז. כשהוא הקרין את הסרט, הוא גילה שה"סטופ טריק" גרם למשאית להפוך לקרון מתים, להולכי רגל לשנות כיוון, ולגברים להפוך לנשים. מלייס, מנהל הבמה בתיאטרון רובר־אודן, קיבל השראה לפתח סדרה של 531 סרטים קצרים, בין 1896 ל־1914, ובמהלכם פיתח או המציא טכניקות כדוגמת חשיפה מרובה, טיים־לאפס ודיזולב. בגלל יכולתו לתמרן ולשנות לכאורה את המציאות באמצעות הסינמטוגרף, מכונה מלייז לפעמים "קוסם הסינמטוגרף" ("Cinemagician"). הסרט המפורסם ביותר שלו, מסע אל הירח (1902), פרודיה גחמנית לספר מהארץ לירח של ז'ול ורן, הציג שילוב של לייב אקשן והנפשה, ושילב גם מיניאטורות וציורי מט נרחבים.
מ־1910 עד 1920, החידושים העיקריים באפקטים מיוחדים היו השיפורים בצילומי המט של נורמן דון. בצילומי המט המקוריים הונחו פיסות קרטון כדי לחסום את חשיפת הפילם, שייחשף מאוחר יותר. דון שילב את הטכניקה עם ה"גלאס שוט". במקום להשתמש בקרטון לחסימת אזורים מסוימים מחשיפה לפילם, דון פשוט צבע אזורים מסוימים בשחור כדי למנוע מאור לחשוף את הפילם. מהפילם החשוף בחלקו, מוקרנת מסגרת אחת על חצובה, שם המט מצויר. על ידי יצירת המט מתוך תמונה ישירות מהפילם, נהיה קל בהרבה לצייר תמונה עם התייחסות מתאימה לקנה מידה ולפרספקטיבה (הפגם העיקרי של הגלאס שוט). הטכניקה של דון הפכה לספר הלימוד לצילומי מט בגלל התמונות הטבעיות שיצר.
במהלך שנות ה־20 ושנות ה־30, טכניקות אפקטים מיוחדים שופרו ושוכללו על ידי תעשיית הסרטים. טכניקות רבות – כדוגמת תהליך שופטן – היו שינויים של תעתועים מהתיאטרון (כגון הרוח של פפר) וצילום סטילס (כדוגמת חשיפה כפולה ומט קומפוזיטינג). הקרנה אחורית הייתה חידוד השימוש ברקעים צבועים בתיאטרון, והחליפו תמונות נעות ליצירת רקעים נעים. חותם גופני הועבר מיצירת מסכות מסורתית. יחד עם התקדמות האיפור, ניתן היה ליצור מסכות שמתאימות לשחקן בדיוק. עם התקדמות מדע החומר, יצירת מסכות של סרטי אימה עקבה מקרוב.
תקופת הצבע
הפיתוח של צילום בצבע דרשה עידון רב יותר של טכניקות האפקטים. צבעים אפשרו את הפיתוח של טכניקות "מט זז", כדוגמת מסך כחול ותהליך אידוי הנתרן (הידוע גם בשם מסך צהוב). סרטים רבים הפכו לנקודות ציון בהישגים של אפקטים מיוחדים: הפלנטה האסורה השתמש בציורי מט, אנימציות ועבודות מיניאטוריות במטרה ליצור סביבות חייזרים מרהיבות. בעשרת הדיברות, ג'ון פולטון, A.S.C, הכפיל את הקהל של הניצבים בסצנת יציאת מצרים עם קומפוזיטינג זהיר, תיאר את המבנים האדירים של רעמסס בעזרת מודלים, ופיצל את הים האדום בקומבינציה של מט זז ומכליות של מים. ריי האריהאוסן הרחיב את האמנות של אנימציית סטופ־מושן בעזרת הטכניקות המיוחדות שלו של קומפוזיטינג במטרה ליצור הרפתקאות פנטזיה מרהיבות כדוגמת יאסון והארגונאוטים (שהשיא שלו, קרב חרבות עם 7 שלדים מונפשים, נחשב לנקודת ציון באפקטים מיוחדים).
עליית הפופולריות של מדע בדיוני
במהלך שנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20, אפקטים מיוחדים חדשים פותחו, שהגבירו באופן דרמטי את רמת הריאליזם הניתנת להשגה בסרטי מדע בדיוני. ציוני דרך של אפקטים מיוחדים בסרטי "סיי-פיי" משנות ה-50 כוללים את סרטי גודזילה, היום בו עמדה האדמה (כולל קלאאטו) וסרטי תלת-ממד.
ז'אנר הטוקוסאטסו של סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה מדע בדיוני יפניות, שכולל את סאב-ז'אנר הקאייג'ו של סרטי המפלצות, החל לבלוט בשנות ה-50 של המאה ה-20. אמן האפקטים המיוחדים צובוראיה אייג'י והבמאי אישירו הונדה הפכו לכוחות המניעים מאחורי הסרט המקורי של גודזילה (1954). צובוראיה לקח השראה מקינג קונג (1933), וניסח רבות מהטכניקות שיהיו עתידות להיות הטכניקות העיקריות של ז'אנר הטוקוסאטסו, כדוגמת הטכניקה המכונה סוטמיישן (suitmation) – השימוש של שחקן אנושי בגילום של מפלצת ענק – בשילוב עם מיניאטורות וסטים מוקטנים של ערים. גודזילה שינה את הנוף של הקולנוע, המדע הבדיוני והפנטזיה היפניים. סרטי טוקוסאטסו, בעיקר אזהרה מהחלל החיצון (1956), עורר בסטנלי קובריק עניין בסרטי מדע בדיוני; לפי הביוגרף ג'ון בקסטר, למרות "רצפי המודלים המגושמים, הסרטים צולמו לעיתים קרובות היטב בצבע [...] והדיאלוג העגום שלהם הועבר בסטים המעוצבים והמוארים היטב" שלהם.
שנות ה-70 של המאה ה-20 סיפקו שני שינויים נחרצים באמנות האפקטים המיוחדים. הראשון היה כלכלי: במהלך מיתון הענף בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, אולפנים רבים סגרו את בתי האפקטים הביתיים שלהם. טכניקאים הפכו לפרילנסרים או הקימו את חברות האפקטים המיוחדים שלהם, ולעיתים התמחו בטכניקות מסוימות (אפקטים חזותיים, אנימציות, וכו').
השני התרחש כתוצאה מהצלחת שוברי הקופות של שני סרטי מדע בדיוני ופנטזיה בשנת 1977. מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה של ג'ורג' לוקאס הוביל עידן של סרטי מדע בדיוני עם אפקטים מיוחדים יקרים ומרשימים. מפקח האפקטים ג'ון דיקסטרה, A.S.C וצוותו פיתחו שיפורים רבים בטכנולוגיית אפקטים קיימת. הם יצרו ציוד מצלמה שנשלט על ידי מחשב וקראו לו "דיקסטרפלקס" ("Dykstraflex"), שאפשר חזרה מדויקת של תנועת מצלמה, וכך מקל מאוד על הקומפוזיטינג של מט זז.
אפקטים מיוחדים חיים
אפקטים מיוחדים חיים הם אפקטים המשמשים מול קהל חי, כדוגמה בתיאטרון, אירועי ספורט, קונצרטים ומופעים ארגוניים. סוגים של אפקטים המשמשים באופן נפוץ כוללים: אפקטי תעופה, ברק לייזר, עשן וערפל תיאטרליים, אפקטי פחמן דו-חמצני ופירוטכניקה. אפקטים אטמוספיריים אחרים יכולים לכלול להבה, קונפטי, בועות ושלג.
לרוב מדובר באפקטים פיזיים.
אמנדה ניוטון
ביוגרפיה
אמנדה אלמירה ניוטון נולדה בסביבות 1860. היא הייתה נכדתו של אייזק ניוטון, הממונה הראשון על משרד החקלאות, שמת כשהיא הייתה ילדה. מאוחר יותר בחייה, עמיתה ב-USDA, רויאל צ'ארלס סטדמן, צייר עבורה את הדיוקן של סבה.
קריירה
ניוטון עבדה ב- USDA בשנים 1896 עד 1928. זו הייתה תקופה שבה אזורי הפירות העיקריים בארצות הברית רק החלו להתפתח, כאשר חקלאים עבדו עם משרד החקלאות להקמת מטעים להרחבת השווקים. הצילום עדיין לא היה בשימוש נרחב כמדיום דוקומנטרי, ולכן הממשלה הסתמכה על אמנים כמו ניוטון כדי להפיק ציורים מדויקים מבחינה טכנית עבור הפרסומים שלה. ניוטון הייתה אחת מתוך יותר מ-50 מאיירים בוטניים מיומנים שנשכרו בתקופה מוקדמת זו - ביניהם אלסי לואר פומרוי, אלן אישאם שאט, רויאל צ'ארלס סטדמן ודבורה גריסקום פאסמור. ניוטון הייתה אחת הפוריות ביותר, ויצרה יותר מ־1200 ציורים בצבעי מים עבור משרד החקלאות.
יצירות האמנות של ניוטון כיסו מגוון רחב של פירות ואגוזים, בעיקר תפוחים, מהם יש מאות רבות של דוגמאות. יש גם ציורים של תותים, שזיפים, הדרים, אפרסמונים, אבוקדו ודובדבנים, כמו גם פירות שעדיין לא נהוג היה לגדל בארצות הברית כמו שסק ובאובב. רוב צבעי המים שלה מציגים פרי שלם וחצי בצבע מלא; כמה (כגון ציורי תות ודובדבנים) מראים גם עלווה. הסגנון שלה מדויק ומפורט, משלב קווים נמרצים עם צבע עדין.
רוזנות ברצלונה
בתוך הכתר, רוזנות ברצלונה ושאר המחוזות הקטלאניים התמזגו בהדרגה למדינה הידועה בשם נסיכות קטלוניה, אשר קיבלה את המחוזות המוסדיים והטריטוריאליים של רוזנות ברצלונה.
מקורות
מקורות הרוזנות מתחילים בתחילת המאה ה-8, אז השתלטו המוסלמים על השטחים הצפוניים של הממלכה הוויזיגותית בהיספניה ובצפון מזרח ספרד ודרום צרפת של ימינו. לאחר שהסיגה פלישות מוסלמיות עמוקות, האימפריה הפרנקית תחת המלכים הקרולינגים, יצרה בהדרגה את המרקיזויות של גותיה והיספניה. זה הושג על ידי השתלטות על שטחי ספטימניה שאליהם פלשו המורים במאה ה-8, ומתוכם, אותם שטחים המקיפים את הפירנאים ובמיוחד את צפון מזרח חצי האי האיברי. השטחים האיבריים המזרחיים האלה אוכלסו מחדש באנשים ממרקיזות גותיה.
אמנדה ניוטון
קריירה
בנוסף, החל משנת 1896 יצרה ניוטון דגמי שעווה של כ-300 דגימות של פירות שגודלו או נבדקו בארצות הברית. היא יצרה גם דגמי שעווה של פירות עבור ה-USDA ומאוחר יותר הציגה כמה מהם בתערוכת המאה של טנסי ובתערוכת הרכישה של לואיזיאנה ב-1904. לצורך התערוכה האחרונה, היא יצרה כמה מודלים המראים כיצד תנאי הסביבה, שיטות הגידול ותנאי האחסון משפיעים על מצב הפרי ותכונות השמירה עליו.
רוזנות ברצלונה
מקורות
זה הביא להיווצרות אזור חיץ יעיל בין חצי האי האיברי המוסלמי לדוכסות אקוויטניה ופרובאנס.
אמנדה ניוטון
קריירה
הציורים המקוריים של ניוטון נמצאים כעת באוסף צבעי המים הפומולוגיים של הספרייה החקלאית הלאומית של משרד החקלאות.
רוזנות ברצלונה
השלטון הפרנקי
האזור נשלט על ידי הפרנקים לאחר כיבוש ז'ירונה (785) ובמיוחד כאשר, בשנת 801, העיר ברצלונה נכבשה על ידי המלך לואי החסיד מאקיטן, ושולבה בממלכה הפרנקית. שם הוקמה רוזנות ברצלונה, שהייתה כפופה למלך הפרנקי. הרוזן הראשון של ברצלונה היה ברה (801–820).
בתחילה, סמכות הרוזנות נשענה על האריסטוקרטיה המקומית. עם זאת, המדיניות שברה אימץ במאמץ לשמור על שלום עם אל-אנדלוס השלטת המוסלמית, הביאה לכך שהוא הואשם בבגידה בפני המלך. לאחר שהפסיד בדו-קרב, על פי החקיקה הוויזיגותית, ברה הודח והוגלה, וממשלת הרוזנות נמסרה לאצילים פרנקים, כמו רמפון או ברנרד מספטימניה. עם זאת, האצולה הוויזיגותית חזרה לאמון המלך עם מינויו של סוניפרד הראשון מאורחל-סרדניה לרוזן ברצלונה ב-844.