cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תחבורה ציבורית בחיפה
תחבורה מסילתית קודם ליסוד המדינה
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה ותחילת פעילות שלטון המנדט הבריטי חודשה בהדרגה פעילות רכבות הנוסעים. רכבות נוסעים פעלו מחיפה לעמק יזרעאל, עמק הירדן ולדמשק (שהייתה תחת שליטה צרפתית), לקריות ועכו, ואף לג'נין ולשכם במסילת השומרון (נסיעה אחת לשבוע). בתחילת תקופה זו נסלל קטע המסילה שבין תחנת חדרה מזרח לחיפה (כתחליף לקטע המסילה חיפה - עפולה - ג'נין - מסעודיה - טול-כרם), שחיבר את חיפה עם המסילה המזרחית שנסללה משני קצותיה בזמן מלחמת העולם הראשונה על ידי הכוחות הטורקיים והבריטים. סלילת קטע זה הובילה ליצירת מסילה רציפה בין חיפה לחדרה, טולכרם, קלקיליה, ראש העין ולוד. מלוד, שהייתה צומת הרכבות בארץ התפצלו מסילות ליפו ולירושלים ומסילה לרחובות שהמשיכה לאורך חוף הים לאשדוד, עזה, רפיח וקנטרה שעל שפת תעלת סואץ. קו יומי פעל בין חיפה לקנטרה, ממנה המשיכו הנוסעים ברכבת נוספת למצרים, לאחר שחצו את תעלת סואץ במעבורת. ב־1942 נבנה גשר פירדאן על תעלת סואץ, שאיפשר את הפעלת הקו הרציף חיפה - קהיר. ב־1937 נבנתה תחנת חיפה מרכז בנוסף לתחנת הרכבת חיפה מזרח שהייתה עד אז התחנה היחידה בחיפה.
במהלך תקופת שלטון המנדט הבריטי פותחה גם רשת הכבישים הסלולים בארץ, דבר שהוביל לתחרות קשה בין תחבורה ציבורית ממונעת ומסילתית. יתרון התחבורה הממונעת הובילה לירידה במספר הנוסעים ברכבת ולצמצום פעילותה. לצמצום זה תרם גם ריבוי הפגיעות בציוד הנייד ובמסילות במהלך המרד הערבי הגדול. בנוסף, לעיתים העדיפה האוכלוסייה היהודית את השימוש בתחבורת האוטובוסים הממונעת שהופעלה על ידי חברות בבעלות יהודית, על פני שימוש ברכבת שהופעלה על ידי השלטון הבריטי. במהלך הניסיונות להגדלת מספר נוסעי הרכבת נוצר שיתוף פעולה בין הרכבת לבין שירות אוטובוסים יהודי שפעל בין תחנת הרכבת בלוד לתל אביב ולירושלים.
מאז קום המדינה
לאחר קום המדינה מוזגו ל'שחר' חברה שהפעילה שירות נסיעות לשפרעם, וחברה שהפעילה קווי נסיעה לכפרים הדרוזים בכרמל. ב-1951, במסגרת איחוד חברות האוטובוסים בישראל, מוזג קואופרטיב 'השחר' עם הקואופרטיבים 'אגד' ו'דרום יהודה' לחברת אש"ד ששינתה את שמה כעבור זמן קצר לאגד, שמפעילה גם כיום את רוב קווי האוטובוס באזור חיפה. לצד אגד פועלת גם חברת הנסיעות והתיירות נצרת בבעלות משפחת עפיפי, המפעילה קווי אוטובוס מחיפה לנצרת מאז שנות ה-40.
משפחת כיאט, שהחזיקה בזיכיון להפעלת 4 קווי תחבורה ציבורית בחיפה, ביקשה לחדש את רישיונה בתום מלחמת העצמאות, אך סורבה על ידי ממשלת ישראל, שיעצה לה להיכנס למשא ומתן עם אגד. המשא ומתן בין אגד למשפחת כיאט נתקל בקשיים, בשל מחיר גבוה שדרשה משפחת כיאט, וסירוב קואופרטיב אגד לתת מניות למי שאינו עובד בפועל בחברה. הבוררות הסתיימה רק ב־1960, ובמסגרתה רכשה אגד את הזיכיון ואת האוטובוסים של המשפחה, תמורת סכום כספי.
בשנת 1956 הוחלט לחפור בחיפה מנהרת פוניקולר, שיסיע נוסעים מהעיר התחתית דרך הדר הכרמל עד למרכז הכרמל (גן האם). הפוניקולר שנקרא 'כרמלית' נחנך בשנת 1959 והוא פעיל עד היום (להוציא תקופת הפסקה בין השנים 1986 עד 1992). הכרמלית היא הפוניקולר היחיד בישראל כיום.
עם השנים נוספו קווים שונים בתוך העיר ולמרחב על פי התפתחות השטח הבנוי של חיפה והמרחב. עד שנת 2003 היו כל הקווים הפרבריים מצפון וממזרח עוברים דרך הדר הכרמל עד לתחנה המרכזית (ששכנה עד שנות ה־70 בכיכר פלומר, ולאחר מכן עברה למרכזית בת גלים) בשני כיווני הנסיעה, דבר שהוביל לעומס תנועה רב באזור. ב־2002 נחנכה תחנת מרכזית המפרץ כתחנת המוצא של הקווים לצפון ולמזרח, וקבוצה של קווים עירוניים חדשים החלה לקשר בין מרכזית המפרץ ומרכזית חוף הכרמל לכל רחבי חיפה. באופן דומה הועברה תחנת המוצא של קווי הדרום למרכזית חוף הכרמל, השוכנת בפאתיה הדרומיים של חיפה ונחנכה בשנת 2003. עם זאת, מספר מצומצם של קווים לכיוון דרום - לירושלים, תל אביב ואילת - יוצאים גם ממרכזית המפרץ. יחד עם הפיצול הופחתו תעריפי הנסיעה מפרברי חיפה לעיר, והונהג השימוש בכרטיס מעבר, כרטיס המאפשר נסיעה במספר קווי אוטובוסים במרחב חיפה בפרק זמן של שעה, במחיר נסיעה בודדת. תוקף כרטיס המעבר הוארך מאוחר יותר בהדרגה ל-90 דקות (נכון לנובמבר 2011). שינויים אלו הובילו לדעיכתה ולבסוף לסגירתה של תחנת "מרכזית בת גלים".
מילית
בלשונות השמיות, רבות מהמיליות הן משותפות לשפות אחדות, או לפחות דומות בין שפות אחדות (למשל המילית, "מִן", שפירושה הוא "ממקום", from, זהה בעברית ובערבית). כמו כן, לרבות מהמילים האלו, אין שורש ברור.
תחבורה ציבורית בחיפה
מאז קום המדינה
למרות הכוונה המקורית, מספר קווים בין עירוניים ממשיכים להיכנס לתוך חיפה, בעיקר קווים מאוניברסיטת חיפה ומהטכניון לעיירות ערביות בגליל, קווים מהקריות לאוניברסיטת חיפה ולטכניון, וקווי תחבורה הפועלים במתכונת של קו מהדרין.
בשנת 2010 עברו אשכולות הקווים חיפה-יקנעם וחיפה-עפולה לידי חברת אומני אקספרס, שהוחלפה לאחר מכן בחברת סופרבוס.
אוטובוסים
כמו בשאר ערי ישראל אוטובוסים הם האמצעי העיקרי של התחבורה הציבורית בחיפה. מרבית שירות האוטובוסים בחיפה מופעל על ידי חברת אגד. קווים של אגד פועלים בשירות העירוני והבינעירוני, ובנוסף חברות אחרות מפעילות שירות בינעירוני היוצא מחיפה. שירות האוטובוסים בעיר כולל גם 3 קוי לילה (200, 205 ו-208), הפעילים, יחד עם המטרונית, לאורך כל שעות הלילה, ומספקים שירות תחבורה ציבורית 24 שעות ביממה. קווי האוטובוס בחיפה פעילים באופן חלקי גם בשבתות.
בעקבות פתיחתן של מנהרות הכרמל, החלו לפעול מספר קווים חדשים, ביניהם קו 4 של המטרונית המחבר בין תחנת מרכזית הקריות דרך מרכזית המפרץ למרכזית חוף הכרמל, כאשר באמצע הדרך קיימת בקו תחנת עצירה סמוך לגרנד קניון.
החל מפברואר 2017 הותרה העלייה מהדלת האחורית במספר קווים, כאשר תיקוף הכרטיסים מתבצע במכונות אוטומטיות באוטובוסים. בחודש יולי 2017 הורחבה כמות הקווים בהם ניתן לעלות מאחור.
המטרונית
מֶטְרוֹנִית היא מערכת הסעת המונים המשרתת את מטרופולין חיפה. כחלק מהקמתה נסללו מסלולים ייעודיים לתחבורה ציבורית ומופעלים קווי אוטובוס ארוך רב-קיבולת על מסלולים אלו. הבחירה בשיטת תחבורה ייחודית זו נתקבלה בשל התוואי ההררי של חיפה, שאינו מאפשר בנייתה של מסילת ברזל וחייב פתרון גמיש יותר. בתחילת אוגוסט 2010 הוכרז כי חברת התחבורה "דן" היא הזוכה במכרז להפעלתו של המיזם בהתאם להצעה שהגישה בשותפות עם החברות "הארגז" ו"מאן". בחוזה שנחתם בנובמבר 2010 בין משרד התחבורה לחברת דן, הזיכיון להפעלת המטרונית הוענק לדן למשך 12 שנה והיא חויבה להפעיל במסגרת המיזם 90 אוטובוסים. המטרונית החלה בפעילות מלאה ב-16 באוגוסט 2013. באוקטובר 2021 העבירה חברת דן בצפון (חברת בת של דן), את הפעלת המטרונית לחברת סופרבוס, לאחר שזו זכתה בינואר 2021 במכרז חדש להפעלת המטרונית. כיום פעילים במסגרת המטרונית חמישה קווים, כאשר אחד מהם, קו 1, פעיל 24 שעות ביממה ושבעה ימים בשבוע וקו 5 פעיל שבעה ימים בשבוע.
עם פתיחת המטרונית חל שינוי במספר קווי תחבורה בעיר. כך לדוגמה בוטלו הקווים 103 (ממרכזית המפרץ לחוף הכרמל) ו-108 (ממרכזית המפרץ לבת גלים).
הכרמלית
הכרמלית היא כלי תחבורה תת-קרקעי, שהחל לפעול בשנת 1959. הכרמלית היא פוניקולר הנוסע על מסילה תת-קרקעית באורך של 1.8 קילומטרים, ולה שש תחנות בעיר חיפה. היא מובילה בין אזור הנמל בעיר התחתית ותחנת הרכבת מרכז השמונה למרכז הכרמל, דרך הדר. כיום הכרמלית פועלת בתדירות של כ-12 דקות ברוב שעות היום, שעות הפעילות שלה הן בין 06:00 לחצות בימות השבוע, עד שעה 15:00 בימי שישי, ומצאת השבת עד שעה חצות. החל מ-1 בינואר 2017 הכרמלית הוכנסה לכרטוס המשותף עם שאר התחבורה בחיפה (אוטובוסים, מטרונית ורכבת).
רכבת ישראל
הקו הראשי של רכבת ישראל חוצה את חיפה לאורך חוף הים וכולל שש תחנות רכבת בשטחה השיפוטי (חיפה מרכז, חיפה בת גלים וחיפה חוף הכרמל, מרכזית המפרץ, חוצות המפרץ, קריית חיים). עקב מיקום תחנות הרכבת בחלק התחתון של העיר, הרכבת אינה משמשת כמעט לנסיעה עירונית בתוך חיפה, אך ישנו שימוש רב ברכבת לנסיעה פרברית לקריות, ולנסיעות בין עירונית לעכו, נהריה ותל אביב. עקב מיקומה הטופוגרפי של המסילה בסמוך לחוף הים התחנות קרובות לאזור העיר התחתית, נמל חיפה, שכונת בת גלים, בית החולים רמב"ם ואזור התעשייה מתמ, אך מרוחקות למדי משכונת הדר הכרמל ומשכונות הכרמל, מהטכניון ומאוניברסיטת חיפה. על מנת לפתור את בעיית הקישוריות, נבנו מספר פרויקטים תחבורתיים על מנת לאפשר הגעה אל תחנות הרכבת משאר מקומות בעיר, ביניהן הרכבלית והכרמלית.
בחיפה ישנה השקה בין התחנות המרכזיות של האוטובוסים ותחנות הרכבת, דבר המאפשר מעבר בין סוגי תחבורה ציבורית שונים, ותחנות רכבת חדשות אף נבנו מתוך תכנון בקרבת התחנות המרכזיות. עד שנות ה־70 שכנו התחנות המרכזיות בעיר התחתית, בקרבה לתחנת הרכבת חיפה מרכז. לאחר מעברם לתחנת בת גלים, נבנתה תחנת הרכבת בת גלים בסמוך לתחנה המרכזית. עם פיצול פעילותה בראשית העשור הראשון של המאה ה־21, נבנו תחנות הרכבת חוף הכרמל ומרכזית המפרץ בסמוך לשתי התחנות המרכזיות החדשות.
רכבל חיפה התיירותי
רכבל חיפה הוא רכבל המקשר בין בת גלים, שלחוף הים, ושכונת סטלה מאריס, שבקצה הצפוני של הכרמל. והוא משמש במקור כאטרקצייה תיירותית, ואינו נכלל עם שאר אמצעי התחבורה העירונית בעיר. והיא משמשת גם כאופצייה ככלי תחבורה לכל דבר. עבור הסטודנטים ואנשי הסגל האקדמיים בהגעתם ל האקדמית גורדון. ואת חנייתם בתחנה התחתונה.
מוניות שירות
מוניות שירות פועלות בחיפה עוד מתקופת המנדט הבריטי, תוך תחרות חריפה עם קווי האוטובוסים. באזור חיפה פועלות מוניות שירות בקווים עירוניים, פרבריים ובין-עירוניים. נקודת המוצא של מרבית מוניות השירות היא בהדר הכרמל, וממנה יוצאים קווים לתל אביב, כרמיאל, נהריה, עכו, קריית ים, טירת כרמל, נצרת, עוספייה, דליית אל כרמל, טבריה, נשר, הטכניון, אוניברסיטת חיפה, שכונות הכרמל ובת גלים. בקריית אתא פועל קו מוניות פנימי, וכן פועל קו בין קריית ים, קריית מוצקין וקריית ביאליק.
מוניות שירות מורשות לנסוע בנתיבי תחבורה ציבורית רגילים, אך אינן רשאיות להשתמש בנתיבי המטרונית, בהם פועלים רק אוטובוסים בקווי שירות. כמו כן, שיטת הכירטוס של האוטובוסים אינה תקפה במוניות השירות, לרבות כרטיסי המעבר. עם זאת, מוניות השירות עשויות להיות תדירות ומהירות יותר מקווי האוטובוס, ובחלק מהמקרים פוטרות את הנוסע מהצורך לעבור בין אוטובוסים.
הרכבלית
רכבלית הוא רכבל באורך כ-4.4 קילומטרים, המקשר בין מרכז התחבורה מרכזית המפרץ, שבו ממוקמות תחנת האוטובוסים ותחנת הרכבת, לבין הטכניון ואוניברסיטת חיפה. לרכבל שלוש תחנות נוספות בצומת הצ'ק פוסט, ברחוב רב-אלוף יעקב דורי ובטכניון העליון, שתהיינה תחנות תפעוליות בלבד. הנסיעה ממרכזית המפרץ עד הטכניון נמשכת כ-10 דקות, ומהטכניון עד אוניברסיטת חיפה עוד כ-9 דקות. במערכת 150 קרוניות, כאשר כל קרונית בעלת כושר נשיאה של עד עשרה נוסעים. הספק המערכת עומד על 2,400 נוסעים בשעה בכל כיוון. הקרוניות יוצאות לדרכן בכל כ-15 שניות, והן נגישות לבעלי מוגבלויות.
תחנות מרכזיות ומסופים
התחנה המרכזית הראשונה של חיפה הייתה בכיכר חמרה (כיכר פריז של ימינו), ובה חנו עגלות והדיליז'אנסים שסיפקו שירותי נסיעה לעיר ולמרחב. עם התפתחותה של חיפה והגידול במספר הנוסעים החלו גם הרחובות הסמוכים לכיכר לשמש כמקום חניה זמני. ב-1935 הועברה התחנה המרכזית של הכרכרות והמוניות לדרך העצמאות, וקווי האוטובוס הפרבריים עברו לכיכר פלומר. קווי האוטובוס הבין־עירוניים שהופעלו על ידי אגד עברו לתחנת אגד ברחוב העצמאות. לאחר קום המדינה עברה תחנת אגד הבין עירונית לרחוב יפו.
בשנות ה-70 נבנתה תחנת מרכזית בת גלים, אליה עברו כל הקווים הפרבריים והבין־עירוניים, ששימשה כתחנה המרכזית עד ל־2003. בשנה זו פוצל השירות בתחנה לתחנות מרכזית חוף הכרמל ומרכזית המפרץ בשני קצוות העיר, בעוד מרכזית בת גלים לבסוף נסגרה והפכה למסוף קטן.
מסופי תחבורה ציבורית
נוסף על שתי התחנות המרכזיות, פועלים כיום בעיר מספר מסופים קטנים:
הפעלת התחבורה הציבורית בשבת
חיפה היא אחת הערים היהודיות היחידות בישראל בהן פועלות כיום שירות אוטובוסים חלקי גם בשבתות וחגים. הסיבה לכך נעוצה בהיותה של חיפה עיר עם אוכלוסייה מעורבת קודם למלחמת העצמאות. בתקופה זו התחרו ביניהם קווי תחבורה ציבורית שהופעלו על ידי חברות יהודיות וערביות. בניגוד לחברות יהודיות בשאר הארץ, בחיפה הפעילו החברות היהודיות שירותי תחבורה גם בשבת על מנת להתחרות בחברות הערביות שהפעילו קווי נסיעה מקבילים לקווי החברות היהודיות, ופעלו גם בשבת. סיבה אחרת להפעלה השירות היה שיקולי ביטחון, על מנת למנוע כניסה של קווי שירות ערביים לשכונות יהודיות בשבתות (לצורך שירות האוכולוסיה הבריטית), ולצורך שירות ציבור הנוסעים היהודי לחוף בת גלים, לאחר התנפלות ערבית על יהודיות בחוף כיאט, שהיה באזור ערבי. הציבור הדתי התנגד בחריפות להפעלת שירות התחבורה היהודי בשבת, אך למרות זאת החל לפעול השירות היהודי גם בשבת.
הפעלת תחבורה ציבורית 24/7
החל מ-2013, פועלת בעיר המטרונית, קו 1 של המטרונית הפועל לאורך קו החוף של חיפה – ממרכזית חוף הכרמל, דרך העיר התחתית, מרכזית המפרץ ומגיע לקריות – פועל 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע, ועל כן חיפה היא העיר היחידה בישראל בה פועלת תחבורה ציבורית כל הזמן. לאחר הפעלת המטרונית, הוחל בהפעלת קווי הלילה העיקריים של חיפה והקריות – 200 ו-210, 7 לילות בשבוע לאורך כל השנה, על מנת לאפשר כיסוי תחבורה ציבורית מלא לאזורים נרחבים בעיר ובכל שעה. קווים אלה אמנם נקראים קווי לילה, אך למעשה הם חלק אינטגרלי מהתחבורה הציבורית הרגילה – כך שהם פועלים לאורך כל ימות השנה (גם באמצע השבוע, בימי לימודים ואף בימי זיכרון), ומספקים שירות לאזורים מגוונים בתדירות גבוהה יחסית (כל 30 דקות), בשני כיווני הנסיעה. בשעות המוקדמות של שישי בערב (מכניסת שבת ועד שעה 22:00), הם אינם פעילים, על אף שקו 1 של המטרונית פועל. ביום כיפור, וכן בחגים מסוימים, התחבורה הציבורית לרוב מופסקת לחלוטין. בנוסף קיימים קווי 205 ו-208 המשרתים את הנוסעים מ/אל חיפה בשעות הלילה, אולם הם פעילים רק בחופשות ובסופי שבוע (לילות ה' עד מוצ"ש).
אגד מפעילה את קו הלילה 905 שפועל ממרכזית המפרץ לנתב"ג דרך תחנת רכבת חוף הכרמל, כביש החוף ותל אביב, שירות זה אינו פעיל בשבת (ובשישי בלילה). קווי הלילה וקו 1 של המטרונית מאפשרים לנוסעים להגיע מ/אל תחנת הרכבת חוף הכרמל ולמרכזית המפרץ גם בשעות הקטנות של הלילה.
רכבת קלה לנצרת
הקמת רכבת קלה, שתחבר בין חיפה לנצרת ונוף הגליל ותשפר את הנגישות התחבורתית של "גוש נצרת" למפרץ חיפה. אורך מסילת הרק"ל הוא 41 ק"מ, כאשר את תוואי המסילה ניתן לחלק לשני מקטעים: קטע פרוורי – ממרכזית המפרץ בחיפה ועד הר יונה בנוף הגליל וקטע עירוני – מהר יונה ועד רח' המוסכים בנצרת. כמו כן יוקמו לאורך התוואי כ־19 תחנות איסוף והורדת נוסעים, חניוני חנה וסע, מתחם דיפו ומרכז בקרה. הרכבת תופעל על ידי זכיין פרטי שייבחר במכרז.
הפרויקט עתיד להסתיים בשנת 2027 והוא מנוהל על ידי חברת חוצה ישראל.
המשך רשת קווי המטרונית
ביולי 2020 החליט משרד התחבורה, להטיל על החברות הממשלתיות את המשך התכנון והפיתוח של רשת קווי המטרונית בחיפה והקריות, בעקבות הפסקת ההתקשרות עם חברת "יפה נוף" שהייתה אחראית על הפרויקטים עד כה. חברת נתיבי ישראל קיבלה את האחריות לביצוע של 2 מקטעים חדשים: בין חיפה לנשר, ובין חיפה לעכו. חברת חוצה ישראל קיבלה את האחריות לתכנון של 4 מקטעים עתידים: 2 מקטעים בחיפה, ו-2 מקטעים שמחברים את חיפה לקריית אתא וטירת הכרמל.
יחסי ונצואלה–ערב הסעודית
יחסי ונצואלה–ערב הסעודית הם יחסי החוץ בין ונצואלה וערב הסעודית. שתי המדינות חברות בארגון אופ"ק.
סקירה כללית
ב-20 באפריל 1977, נשיא ונצואלה קרלוס אנדרס פרס החל בסיור רשמי ב, כולל ערב הסעודית.
בינואר 2015, במהלך המשבר הכלכלי בוונצואלה והצניחה במחירי הנפט הבינלאומיים, הנשיא ניקולאס מדורו סייר בשבע מדינות בחיפוש אחר משאבים ותמיכה למימון הוצאות הממשלה, כולל ערב הסעודית.
ב-2016 חזר מדורו לעשות סיור נוסף במטרה לקדם את עליית מחירי הנפט, ושוב ביקר בסעודיה. לפי אאולוחיו דל פינו (Eulogio del Pino), שר הנפט של ונצואלה, ערב הסעודית הצטרפה להצעתו של מדורו להשיג את התאוששות המחירים.
מכל (טיפוס נתונים מופשט)
במדעי המחשב, מְכָל (באנגלית: Container) הוא מחלקה, מבנה נתונים, או טיפוס נתונים מופשט (ADT) שמופעו מכיל אוסף של אובייקטים אחרים. במילים אחרות, הם מאחסנים אובייקטים בצורה מאורגנת על פי כללים מסוימים. קיימים מימושים שונים של המכל (בצורת הורשה), שלכל אחד מהם גודל וסיבוכיות פעולות שונים, המאפשרים גמישות בבחירת המכל המתאים לכל בעיה.
פונקציות ומאפייני מכלים
מכלים מאופיינים בעזרת שלוש התכונות הבאות:
מחלקות מכלים צפויות לממש את המתודות הבאות:
לעיתים מכלים ממומשים ביחד עם איטרטורים
סוגים
מכלים מסווגים כמכל חד-ערכי או מכל אסוציאטיבי.
מכל אסוציאטיבי מכיל זוגות של מפתח-ערך, כך שכל מפתח יכול להופיע רק פעם אחת במכל. המפתח משמש כאינדקס על מנת לזהות את הערך בחיפוש במכל.
LGD
הפסד כספי בהינתן פשיטת רגל (באנגלית: Loss Given Default, ר"ת LGD) הוא פרמטר מקובל במודלים של סיכון ופרמטר בו נעשה שימוש בחישוב של הון סיכון (בבנקים), הפסד צפוי או הון רגולטורי על פי הגדרות ועדת בזל 2 למוסדות בנקאיים. זהו אחד מהמאפיינים של חשיפה של לקוח של הבנק.
החשיפה היא סכום הכסף שהבנק צפוי להפסיד מההשקעה בלקוח, קרי מהלוואות שניתנו ללקוח.
הגדרה
LGD הוא אחוז ההפסד מהחשיפה הכללית כאשר הלקוח של הבנק פושט רגל. ההפסדים מושפעים ממאפייני העסקה שנעשתה עם הלקוח כדוגמת קיום ביטחונות ודרגת השעבוד. לדוגמה, אם הלקוח של הבנק פושט רגל, ויש לו חשיפה של 200,000 (EAD – exposure at default) והבנק מסוגל למכור את ביטחונות הלקוח במחיר של 160,000 אזי 40,000 או 20% מה-EAD הן הפסד, דהיינו LGD הוא 20%.
ניתן לחשב את ה-LGD במספר דרכים, אך הדרך המקובלת ביותר היא שיטת "ברוטו" - חלוקת סך ההפסדים ב-EAD. דרך נוספת היא חלוקת ההפסדים בחלק הלא מובטח של קו האשראי של הלקוח, כאשר הביטחונות מבטיחים רק חלק מה-EAD. הסיבה לשימוש בשיטת הברוטו היא שלרוב יש מידע בדוק רק לגבי ערכן של הבטוחות הסחירות (ני"ע סחירים) בשעה שערכן של רוב הביטחונות המטריאליים איננו ידוע או אינו רלוונטי. ישנם בנקים המחזיקים במידע נוסף לגבי ערכן של הביטחונות המטריאליים ויכולים להשתמש בשיטות חישוב אחרות.
מודל LGD אומד את ערך הבטוחה ואיכותה, לעניין בטוחות מטריאליות (כלי רכב, ציוד, נדל"ן וכדומה), ערבויות צד ג' או ערבויות אישיות, משכנתאות וכדומה. ככל שערכה של הבטוחה יהיה גבוה יותר, ה-LGD יהיה נמוך יותר וכתוצאה מכך ההפסד הפוטנציאלי לבנק יהיה נמוך יותר במקרה של פשיטת רגל של לקוח.
LGD בתקופת נסיגה כלכלית
ועדת בזל II המליצה לבנקים לחשב LGD בתקופת נסיגה כלכלית, שישקף את ההפסדים במחזור עסקים של ירידה. הגדרה מקובלת לנסיגה כלכלית היא שני רבעונים רצופים של ירידה ריאלית ב-GDP. ישנן בעיות בחישוב זה שכן פשיטת רגל סופית אורכת שנים רבות, ורק אז מתברר ההפסד הסופי וה-LGD הסופי. בנוסף לחלק מהגופים הבנקאיים אין את כל הנתונים הנדרשים לחישוב ה-LGD.
אתגר נוסף נובע מהעובדה שההגדרה של פשיטת רגל משתנה מגוף בנקאי אחד למשנהו. כתוצאה מכך יש הבדלים בין אחוזי פשיטת הרגל ללא הפסד. חישוב של LGD ממוצע מורכב מפשיטות רגל עם הפסד לבנק ופשיטות רגל ללא הפסד לבנק. ככל שישנם יותר פשיטות רגל ללא הפסד ה-LGD, הממוצע יורד. מצב זה אופייני כאשר ההגדרות הופכות ליותר רגישות להתדרדרות האשראי או לסימנים ראשוניים המעידים פשיטת רגל פוטנציאלית. כאשר ארגונים משתמשים בהגדרות שונות, אין אפשרות להשוות פרמטרים של LGD.
שארית ריבועית
בתורת המספרים, מספר a נקרא שארית ריבועית מודולו מספר n אם קיים פתרון שלם למשוואה המודולרית. זהו מושג קלאסי, שנחקר על ידי מתמטיקאים מן המאה ה-17 ואילך.
אם \ n=p>2 ראשוני, אז למעט השארית 0, יש בדיוק שאריות ריבועיות, ו-  שאריות שאינן ריבועיות. לדוגמה, השאריות הריבועיות מודולו 11 הן 1,3,4,5,9, בעוד ש- 2,6,7,8,10 אינן שאריות ריבועיות. בזכות הפיזור האקראי-לכאורה של השאריות, יש למושג זה שימושים רבים בתחומים שונים של הקומבינטוריקה, וגם מחוץ למתמטיקה.
כדי להכריע האם a הוא שארית ריבועית מודולו מספר נתון n, יש לפרק את n לגורמים ראשוניים,. ממשפט השאריות הסיני נובע שמספר הוא שארית ריבועית מודולו n אם ורק אם הוא שארית ריבועית מודולו כל אחד מן הגורמים הזרים שלו (החזקות ).
כאשר p ראשוני אי-זוגי ו- a זר ל-p, אז a הוא שארית ריבועית מודולו חזקות של p אם ורק אם הוא שארית ריבועית מודולו p עצמו. עבור חזקות של 2, מספר אי זוגי הוא שארית ריבועית מודולו חזקות גבוהות של 2 אם ורק אם הוא שארית ריבועית מודולו 8. לדוגמה, 5 הוא שארית ריבועית מודולו 2 או 4, אבל לא מודולו 8. לגבי הבעיה החישובית של מציאת השורש כאשר a הוא שארית ריבועית, ראו הוצאת שורש ריבועי.
תכונות בסיסיות
ניתן להוכיח את התכונה הזו על ידי חישוב פשוט בחבורה הכפלית של השדה הסופי, או לחלופין בחבורת אוילר של p: אם , אז לפי משפט לגראנז', מכיוון שסדרה של חבורת אוילר הוא p-1. בכך הוכחנו שאם אגף ימין שווה ל-1, אז כך גם אגף שמאל. מצד שני, לכל מספר שונה מאפס בשדה שיש לו שורש ריבועי, יש בדיוק שניים. זה מוכיח שיש שאריות ריבועיות, אבל למשוואה  לא יכולים להיות יותר מ-  שורשים, כיוון ש- הוא שדה; מכאן שכל השורשים הם שאריות ריבועיות. כדי לסיים את ההוכחה מספיק להבחין ש- כמקודם, ולכן אגף שמאל שווה תמיד לפלוס או מינוס 1; מכאן שהוא שווה למינוס 1 עבור השאריות שאינן ריבועיות.
בפרט, מהנוסחה הזו נובעת תוצאה חשובה לגבי הריבועיות של 1-: כלומר, 1- הוא שארית ריבועית מודולו p אם, ואינו שארית ריבועית כאשר.
מתוצאה זו נובע (בעזרת שיטת הנסיגה האינסופית שפיתח אוילר) שניתן להציג כל מספר ראשוני מן הסוג הראשון, כסכום של שני ריבועים (למשל, ). עובדה זו קובעת את הפירוק לראשוניים בחוג השלמים של גאוס, והיא מדגימה את הקשר בין שאריות ריבועיות, תבניות ריבועיות בינארית, ופירוק לראשוניים בחוג שלמים של שדה מספרים ריבועי.
תכונה זו מסייעת לחישוב סימן לז'נדר באמצעות משפט ההדדיות הריבועית, שכן היא מאפשרת לפרק את המספר שבודקים את סימן לז'נדר שלו לגורמים ראשוניים.
למעשה, זוהי תוצאה ישירה של הנוסחה הראשונה, כיוון שאם a,b אינם שניהם זרים ל-p התוצאה מיידית (שני האגפים שווים ל-0), ואחרת:
קיבלנו שקילות מודולו p של שני האגפים, ומכיוון ששניהם יכולים לקבל רק את הערך 1 או מינוס 1, מתקיים שוויון ממש.
משמר הפרשים המלכותי
משמר הפרשים המלכותי (בדנית: Livgarden til Hest) היה רגימנט פרשים מיוחד בצבא המלכותי הדני, אשר נוסד ב-1 בינואר 1661 בידי פרדריק השלישי, מלך דנמרק. לצדו של המשמר המלכותי הדני, היה משמר הפרשים המלכותי אחראי על ביטחונה של משפחת המלוכה הדנית, אך שימש גם כרגימנט סדיר של הצבא והשתתף בכמה ממלחמותיה של דנמרק.
היסטוריה
המשמר הוקם ב-1 בינואר 1661 בידי פרדריק השלישי, מלך דנמרק כרגימנט פרשים מיוחד שנועד להשלים את משמר הרגלים המלכותי. מטרתו המקורית של המשמר הייתה להגן על המלך ועל משפחת המלוכה, אך גם לזהות ולפתח כישרונות עתידיים שימלאו בעתיד תפקיד בכיר יותר בצבא הדני. בין השנים 1675–1679 השתתף המשמר במלחמת סקונה. במלחמה זו, רבים מבין קציני המשמר שולבו ביחידות רגילות וקיבלו דרגות בכירות יותר. המשמר השתתף גם במלחמה הצפונית הגדולה, ובהגנה על קופנהגן ב-1807. המשמר השתתף גם במלחמת שלזוויג הראשונה, אולם לאחריה פורק והתאחד עם משמר הרגלים המלכותי, שנקרא מאז בפשטות "המשמר המלכותי".
פולמן (וושינגטון)
פולמן (באנגלית: Pullman) היא העיר הגדולה ביותר במחוז וייטמן בדרום-מזרח מדינת וושינגטון. העיר קרויה על שם התעשיין ג'ורג' פולמן.
היסטוריה
העיר הוכרזה ב-11 באפריל 1888, לאחר שהייתה נקודת התיישבות קודם לכן. נקודת היישוב נקראה "שלושה יובלים" (Three Forks) על שם התחברותם של שלושה נחלים: Missouri Flat Creek, Dry Fork והיובל הדרומי של נהר פאלוּס (Palouse River). העיר נקראה על שמו של ג'ורג' פולמן כאות הוקרה. הוא לא חי בעיר ולא ייצר בה.
גאוגרפיה
העיר נמצאת על קו פרשת המים של הנהרות סנייק וקולומביה.
העיר פרוסה על גבי ארבע גבעות לס: Sunnyside Hill מדרום-מערב; Pioneer Hill מדרום-מזרח, קרויה גם Methodist Hill על שם הכנסייה המתודיסטית ושכונת המאמינים המתודיסטיים; College Hill בצפון מזרח, מקום הקמפוס של אוניברסיטת המדינה של וושינגטון ו-Military Hill בצפון מזרח על שם מכללה צבאית שהייתה שם.
במרכז, בין שתי הגבעות הצפוניות לשתי הגבעות הדרומיות זורם היובל הדרומי של נהר פאלוּס ובערך בתוואי שלו עובר הרחוב הראשי - רחוב מיין. בין College Hill ל-Military Hill זורם נחל Missouri Flat Creek בערך בתוואי שלו עוברת שדרת גרנד.
העיר הקרובה ביותר היא מוסקו, איידהו, ביתה של אוניברסיטת איידהו והערים חולקות אזור מטרופולין משותף ובכללו נמל התעופה האזורי פולמן-מוסקו.
כלכלה
המעסיק הגדול בעיר ובמחוז וייטמן כולו היא אוניברסיטת המדינה של וושינגטון התופסת גם כשליש משטח העיר. בנוסף, מתפחת בעיר מרכז תעשיית היי-טק Palouse Knowledge Corridor.
פחם עץ
פַחַם עֵץ, הקרוי גם פחם (אך אין להתבלבל בינו ובין פחם אבן, ובין עץ שרוף שאינו פחם כלל), הוא דלק המתקבל מפירוליזה של עצים. על פי רוב הפחם נוצר מקלייה של גזרי עץ בטמפרטורה של 800–900 מעלות צלזיוס בנוכחות אדי מים או פחמן דו-חמצני ובהיעדר חמצן, לשם הפקת החום הדרוש מבעירים על פי רוב חלק מהעצים. החומר השחור שנוצר הוא בעל מבנה נקבובי ושטח פנים גדול.
פחם עץ שימש בעבר כחומר הסקה, אולם היום, בשל התכלות היערות, אין מרבים להשתמש בו.
בימינו, פחם העץ משמש בעיקר לצליית מזון במנגל בחצרות, מרפסות ובשטחים ציבוריים פתוחים.
במהלך בעירתם, מכונים הפחמים גחלים, ובסוף תהליך בעירתם, שאריותיהם המתפוררות מכונות רמץ או אפר.
תעשיית פחמי העץ הייתה נפוצה בעבר בארץ ישראל, העניקה את שמה ליישוב אום אל-פחם, ועדיין קיימת ביישובים ערביים.
בין שימושיו הנוספים: ציפוי גבינות עזים (שברה), עפרונות לרישום, ספיחת גזים, אדים וריחות רעים, טיהור מים וסינון אוויר (נמצא במסיכות גז) ואפילו משמש לסינון סוג של ויסקי אמריקני המכונה טנסי ויסקי.
גולדפרב זליגמן
גולדפרב גרוס זליגמן עורכי דין הוא משרד עורכי הדין שנוצר ממיזוג בין המשרדים "גולדפרב, לוי, ערן, מאירי, צפריר ושות'" (שהוקם ב-1972) ומשרד "מ. זליגמן ושות'" (1930), שהתמזגו בשנת 2011. בראש המשרד עומדים עו"ד יודי לוי ועו"ד עמיר צפריר, יושבי ראש הפירמה, עו"ד צבי בר-נתן, סגן יו"ר הפירמה, ועו"ד לוי אמיתי ועו"ד טל עצמון, השותפים המנהלים של הפירמה. במשרד למעלה מ-520 עורכי דין, מתוכם למעלה מ-100 שותפים. המשרד נמנה עם המשרדים המובילים בישראל בתחומי המשפט השונים בהם הוא עוסק, לפי דירוגים בינלאומיים ומקומיים דוגמת – Chambers and Partners, The Legal 500, IFLR 1000, BDIcode, Dun's 100 ואחרים. מבין שורות המשרד יצאו שופטי בית המשפט העליון יואל זוסמן ואלפרד ויתקון.
בעשור השני של המאה ה-21, התפרסם המשרד בעקבות ייצוגו של ראש ממשלת ישראל לשעבר אהוד אולמרט.
המשרד מתמקד בארבעה תחומי ליבה – חברות ושוק הון בישראל ובעולם; ליטיגציה לסוגיה; נדל"ן ותכנון ובניה על כל היבטיהם; מיסים בישראל ומחוצה לה; ולצידם התמחויות בתחומי תעשייה, דיני עבודה, הגבלים עסקיים ותחרות, תשתיות, רגולציה, קניין רוחני ופרטיות, אנרגיה, מימון, בנקאות, ביטוח, הגנת הסביבה ועוד.
ב-2023 התמזג עם משרד עורכי הדין "גרוס", כשהמשרד המשולב הוא המשרד הגדול בישראל.
בוצ'רס קרוסינג
כתיבה
לדעת מארק אסקווית', שהוציא ב-2016 ספר עיון אודות כתיבתו של ויליאמס, הנושא הספרותי של ציד הביזונים הצליח מסחרית במחצית השנייה של שנות ה-50 של המאה ה-20 באזור דנבר ומספר ספרים שעסקו בנושא זה יצאו לאור. חלקם השפיע, ככל הנראה, על ויליאמס. במיוחד מוצא אסקווית' את ספריהם של מארי סנדוז, "The Buffalo Hunters", שיצא לאור ב-1954 ואת "The Last Hunt" מאת מילטון לוט , שיצא לאור גם הוא ב-1954 והפך לסרט ("הציד האחרון" ) ב-1956. בספרה של סנדוז אפשר למצוא מספר נקודות טכניות בציד המצויות גם בספרו של ויליאמס ובעיקר את הירי המתוכנן של הצייד, כפי שבא לידי ביטוי בגיבור סיפורה, צ'רלי הארט, שהנהיג חבורת ציד באמצע שנות ה-70 של המאה ה-19 בקנזס; חבורה שהרגה 3,500 ביזונים (ביום אחד ירה הארט ב-203 ביזונים). מספרו של לוט לקח ויליאמס, ככל הנראה, את ההתמקדות באופי חברי חבורת הציד ובדינמיקה החברתית שלה.
ויליאמס מיקם את העלילה בסביבות השנה 1878, לאחר "מלחמת הבאפלו", במישורי צפון טקסס, שהביאה ל"טיהור" האזור מאינדיאנים ומביזונים, אך לפני התמוטטות ענף המסחר בעורות ביזונים.
תגובתו של ויליאמס לסטריאוטיפיזציה שחש, הייתה בכתיבת הספר "בוצ'רס קרוסינג", שבו ניסה להדגיש את המרכיבים הללו. הספר מציג את מסעו של הגיבור, ויל אנדרוז, שמושפע בתחילה מרעיונותיו הפילוסופיים של אמרסון בדבר הרמוניית האדם והטבע ומסתיים בהכרה במציאות האכזרית והכואבת של הטבע. דרך זו מודגמת במוטו של הספר המכיל שני ציטוטים. הראשון מתוך הגותו של אמרסון והשני מתוך "The Confidence Man", מאת הרמן מלוויל, המסתיים בשורות:
לאחר כתיבת הספר, הכניס סוכנו של ויליאמס את כתב היד לתחרות לאומית לספרות מטעם הוצאת הספרים "מקמילן". זכייה בפרס השני בתחרות הקנתה לוויליאמס פרס כספי של 2,500 דולר וחוזה להוצאת הספר. הספר יצא לאור ב-1960 ומכר פחות מ-5,000 עותקים בכריכה קשה. הניו יורק טיימס הקצה את הספר למבקר שעסק במערבונים זולים, דבר שהרתיח את ויליאמס. הוצאת ספרים שעסקה בספרי כריכה רכה רצתה להוציא מחדש את הספר, בתנאי שיופיע על הכריכה השם "מערבון" וויליאמס סרב.
עלילה
ויל אנדרוז מגיע בכרכרה מאלסוורת' שבקנזס, אל בוצ'רס קרוסינג - עיירת ספר קטנה שפרנסתה בעיקר על ציידי ביזונים ומגדלי בקר. הוא פונה אל מקדונלד, סוחר עורות שעסקו מצוי מעט מחוץ לעיירה, שהיה מכרו של אביו לפני כ-20 שנה. מקדונלד מארגן ומממן חבורות ציד של ביזונים, שהולכים ומתמעטים באזור עקב הציד האינטנסיבי, תוך הבטחת תשלום זעום לציידים עבור העורות שיביאו. לטענת מקדונלד, עסקי עיבוד העורות והמסחר בהם משגשגים והוא אינו עומד במעמסה. הוא מציע לאנדרוז לעבוד אצלו כשכיר ולטפל בכל הניירת של העסק. הוא אף מציע לאנדרוז לרכוש אדמה בסביבה בזול, מתוך הנחה שקו הרכבת למערב מתוכנן לעבור בעיירה וערך הקרקע ירקיע. אנדרוז דוחה את שתי הצעותיו ומבקש שימליץ לו על מישהו שמכיר היטב את האזור כי הוא רוצה ללמוד על הארץ. מקדונלד ממליץ לו להפגש עם מילר באומרו: "הוא צייד, אבל הוא לא כזה גרוע כמו השאר." אנדרוז נפגש עם מילר ועם צ'רלי הוג הנלווה אליו תמידית, כשפרנסין, אחת מזונות העיירה, מארחת להם לחברה במסבאה בה הם נפגשים. מילר מספר לאנדרוז כי בסתיו 1863, בעת שהיה בגפו, במסע ללכידת בונים בקולורדו, נקלע לעמק הררי נסתר וצפה בו בעדר של אלפי ביזונים. וכי על פי ניסיונו, העדר שם עדיין קיים, אך נדרש מסע יקר, ארוך וקשה לשם. אנדרוז אומר לו מידית כי בידיו כסף רב והוא מעוניין לממן את המסע ולהשתתף בו. הוא מקבל מידית את הצעת מילר לקבל 40% מהכנסות המסע (60% למילר) ונותן חלק נכבד מכספו למילר כדי שייסע לאלסוורת' וירכוש את כל הציוד הנחוץ למסע הציד.
לאחר שישה ימים חוזר מילר מאלסוורת' עם עגלה רתומה לשוורים, עם סוסים, רובים, תחמושת, מזון וציוד נוסף ההכרחי למסע. עמו מגיע גם פרד שניידר שהוא פושט עורות מיומן ובין יתר תפקידיו, הוא צריך ללמד את אנדרוז את מלאכת פשיטת העור כדי שיסייע לו במלאכה. שניידר הוא טיפוס ארצי. הוא רוצה לעבוד במסע בשכר חודשי ולא להסתמך על הרווחים הצפויים. הוא נמשך אל פרנסין ומציע לה בגרמנית (שפה ששניהם דוברים) לשכב איתו. פרנסין מסרבת והצעתו הבוטה של שניידר מרגיזה את אנדרוז, שנמשך אל פרנסין אך נרתע מעיסוקה בזנות. פרנסין גם היא נמשכת אל אנדרוז. היא מזמינה אותו אל חדרה ומציעה לו לשכב עמה ללא תשלום, אך הוא נרתע ברגע האחרון ובורח מהחדר.
חבורת הציד, ובה ארבעה גברים: מילר, שניידר, צ'רלי הוג ואנדרוז, יוצאת לדרכה בסוף אוגוסט מתוך כוונה לחזור לעיירה תוך כחודשיים, בטרם ירד החורף. במשך שישה ימים הם נעים במישורי קנזס בנתיב לאורך נהר סמוקי היל. כשאפיק הנהר פונה דרומה בדרכו אל נהר הארקנסו מחליט מילר להמשיך מערבה בהסתמכו על זיכרונו והיכרותו עם הסביבה למרות הסיכון שלא ימצאו מקור מים. שניידר מתווכח איתו ומעדיף את הדרך הארוכה אך הבטוחה, אך נכנע לבסוף למילר. הם מתקשים למצוא מקור מים, נקלעים לצמא חמור עד למצב של שתיית ויסקי בתור נוזל, אך לאחר שלושה ימים מגיעים לנחל קטן וניצלים ממוות. לאחר כשבועיים הם רואים את הרי הרוקי ולאחר עוד מספר ימים מצליח מילר לאתר את המעבר אל העמק ההררי הנסתר.
הם מוצאים בעמק הנסתר את עדר הביזונים העצום אותו תיאר מילר ואחרי הקמת מחנה קטן הם מתחילים בטבח שיטתי של הביזונים בניצוחו של מילר. אנדרוז מתקשה בתחילה להתרגל למלאכת ההרג ולפשיטת העור אך בהמשך מתרגל לשגרת היומית המפרכת של מעקב אחרי הבהמות שנורו ופשיטת עורן. עדר הביזונים אינו מגלה התנגדות והבהמות גם אינן מנסות להימלט. הכל תודות לתכנונו המדויק של מילר. את העורות הם עורמים בערימות גדולות במחנה וצוברים מטען רב יותר ממה שהעגלה שברשותם תוכל לשאת חזרה. שניידר דורש שיחזרו בטרם יתחיל החורף אך מילר נחוש לסיים את מלאכת ההרג ולא להותיר אפילו ביזון אחד בעמק. ביום בו הם נמצאים בעמק הרחק מהמחנה הם נקלעים לסופת שלג שאורכת מספר ימים. הודות לתושייתו של מילר הם ניצלים מקפיאה למוות, אך מבינים כי המעבר לעמק סגור ונגזר עליהם לבלות את כל החורף בעמק ההררי וכי יוכלו לחזור לנסות ולחזור לבוצ'רס קרוסינג רק לאחר הפשרת השלגים באביב.
נושאים
מעיון ברשימותיו של ויליאמס מסיק אסקווית כי נושא מרכזי הוא המונוטוניות; מונוטוניות הנוף, מונוטוניות שגרת היום, וכמו כן, השפעת המונוטוניות על תפיסת העצמי. לתפיסת ויליאמס חציית הנוף המונוטוני אינה הרואית אלא מאבנת, וכי זו אינה "ארץ הפרא", אלא "אדמה ללא זהות".
קבלה וביקורת
עם הוצאתו הראשונה של הספר ב-1960, הוא לא זכה להתייחסות רבה. לאחר הצלחת ספרו המאוחר יותר של ויליאמס, "סטונר", יצא הספר לאור במהדורה חדשה וזכה לביקורת שרובה הייתה חיובית. היצירה נחשבת כיום על ידי חלק מהמבקרים כאחת מחלוצות התיאור הריאליסטי והאמין של כיבוש אזורי הספר האמריקאים, לצדה של היצירה "קו אורך דם או אדום של ערב במערב" מאת קורמאק מקארתי ו"Warlock" מאת אוקלי הול.
החוקר והסופר האמריקאי, ג'ון פלוטץ (John Plotz), משווה את הספר ל"לב המאפליה" מאת ויליאם פוקנר. הוא משווה את אנדרוז לדמותו של המספר, מרלו, ואת מילר הוא משווה לדמותו השטנית של קורץ. הוא משבח את הספר ומנתח אותו תוך הדגשת המאפיינים הפוליטיים שבו. פלוטץ גורס כי עמדתו של ויליאמס היא: "אין דרך לתנועת האדם הלבן מערבה למפגש עם "אדמה בתולה" ללא פריעתה וניצולה".
מבקר הספרות של האינדפנדנט הבריטי, ארצ'י בלאנד, טוען כי בספר זה, בדומה לשני ספריו הבולטים האחרים של ויליאמס, "סטונר" ו"אוגוסטוס", בולט סגנונו הפשוט והמפורט של הסופר הנמנע מכל רגשנות וקישוט, ובוחן מיתוסים שהתקבעו. הוא מעלה גם את האפשרות ששם הספר מרמז גם על המעבר הנפשי שעובר הגיבור ואומר: "ברור כי שם הספר אינו מתייחס רק לשם נקודת היישוב, אלא למצב הנפשי; השאלה היא האם אנדרוז ועמיתיו הקצבים יכולים לחצות (Crossing) בדרכם חזרה את הקו שחצו מקודם."
Fush Yu Mang
Fush Yu Mang (בעברית: פוש יו מאנג) הוא אלבום האולפן הראשון של להקת הרוק האמריקאית Smash Mouth, שיצא לאור ב-8 ביולי 1997 בידי חברת אינטרסקופ רקורדס. האלבום כולל את הלהיט הגדול הראשון של הלהקה, "Walkin' on the Sun", שהיה השיר האחרון שהתווסף לאלבום. שמו של האלבום הוא שיבוש של השורה "fuck you, man!" שנאמרה על ידי אל פצ'ינו בסרט פני צלקת. על עטיפת האלבום מופיעים חברי הלהקה במכונית פורד פלקון סקוויר משנת 1962 שהייתה שייכת לגיטריסט גרג קאמפ. המכונית נמצאת בחלל ואחד מחברי הלהקה מוציא את ידו מחוץ לחלון הרכב ומחווה אצבע משולשת. שם האלבום כתוב עליו בסגנון אסייתי סטריאוטיפי – כנראה בשל שמו שעלול להישמע בסגנון זה. המהדורה הראשונית של אלבום קיבלה תווית Parental Advisory (המלצה על פיקוח הורים), אך מהדורות מאוחרות יותר לא. Fush Yu Mang קיבל עיטור אלבום פלטינה כפול על ידי איגוד RIAA בארצות הברית עבור מכירה של יותר מ-2 מיליון עותקים.
רשימת השמעה
כל השירים נכתבו על ידי גרג קאמפ, חוץ מהיכן שמצוין אחרת. כל השירים הופקו על ידי אריק ולנטיין. רצועות בונוס ליום השנה ה-20 לאלבום
משתתפים
מ-Smash Mouth נוספים
אסרסי גטו
אסרסי גטו סהלו גרמאי (נולדה ב-1958) היא ישראלית ממוצא אתיופי, אשר באמצע שנות ה-80 שימשה אחות בצלב האדום במחנה פליטים בסודאן. היא הצילה את חייהם של חולים רבים, העניקה בסתר תרופות למי שלא יכלו לרכוש אותן והייתה אחראית לחלוקת כספי סיוע לפליטים יהודים.
ילדות באתיופיה
אסרסי נולדה בכפר גיינאה במחוז גונדר ב-1958, הבת הקטנה מבין עשרה ילדים. אביה, גטו סהלו, היה חקלאי וראש הקהילה המקומית, שמנתה 58 משפחות יהודיות. בשנות ה-60 נפתח בכפר בית ספר יהודי, על ידי יונה בוגלה. בשונה מהמקובל באותה תקופה באתיופיה, אביה של אסרסי השתכנע לשלוח ללימודים לא רק את בניו, אלא גם את בנותיו. לאחר ארבע שנות לימודים בכפר, אסרסי סירבה להתחתן ושכנעה את הוריה לאפשר לה להשלים 12 שנות לימוד בבית הספר בעיר אזזו. היא המשיכה את לימודיה בבית הספר לאחיות בדברה תבור.
במחנה פליטים
בשנת 1984 עברה הקבוצה את הגבול מאתיופיה לסודאן והגיעה למחנה הפליטים וואד אל-הילו, הסמוך לגדריף. הפליטים סבלו ממחסור במזון ובמים נקיים, ממחלות רבות, מהיעדר שירותי רפואה ומהתנכלות של המקומיים. רבים מיהודי אתיופיה מצאו את מותם במחנות הפליטים בסודאן, בהמתינם לעלות לישראל. אסרסי פנתה לצלב האדום בבקשה להתנדב בשורות הארגון. לאחר שהוכיחה את כישוריה כמתנדבת התקבלה כאחות מן המניין. במסגרת עבודתה טיפלה בפליטים רבים, בני כל הדתות, ובמיוחד בפליטים יהודים, שאנשי צוות אחרים סירבו לטפל בהם בגלל דתם. לבקשתה, הוצבה לעבודה גם בבית המרקחת של המרפאה, עמדה שאפשרה לה לסייע ליהודים שלא היה באפשרותם לרכוש את התרופות שנדרשו להם. תוך סיכון חייה מסרה לחולים בסתר תרופות ללא תשלום, ולעיתים קנתה עבורם תרופות מכספה. עקב חששה שתיחטף על ידי סודניים מקומיים ותיאלץ להינשא בעל כורחה, החליטה אסרסי להתחתן עם רווק יהודי, שהכירה עוד לפני הגעתה למחנה. בעקבות פגישתה עם הנרי גולד, ממייסדי הארגון ההומניטרי הקנדי CPAR, החלה אסרסי לסייע בחלוקת כספי סיוע למשפחות יהודיות במחנה הפליטים. פעילות זו הופסקה לאחר שקיבלה איומים על חייה מצד פליטים שלא נמצאו זכאים לסיוע, ואזהרה שהיא תוסגר לרשויות הסודניות בעקבות פעילותה. בשנת 1985, לאחר שכל קהילת ביתא ישראל במחנה וואד אל-הילו עלתה לישראל במסגרת מבצע משה, החליטה גם אסרסי לעזוב את סודאן. היא ביקשה לצאת לישראל, אבל הדרך ארצה נחסמה בעקבות הדלפה לעיתונות על עליית היהודים. בעזרת פעילים יהודים אתיופיים בשירות המוסד נוצר קשר עם שגרירות קנדה בסודאן. אסרסי, שהייתה בהריון מתקדם, ילדה את בתה בבית החולים בח'רטום, וכעבור כחודש, במאי 1985, הגיעה עם משפחתה לקנדה.
מרכז העסקים הראשי של סידני
מרכז העסקים הראשי של סידני (תעתיק מדויק: סידני CBD, ראשי תיבות של Central Business District; שמות נוספים: סידני, הסיטי, ה-CBD) הוא פרוור המהווה את מרכז העסקים הראשי של סידני. הפרוור משתרע ממפרץ ג'קסון בצפון ועד תחנת הרכבת סנטרל בדרום; במזרח הוא תחום על ידי הגנים הבוטניים של סידני והדומיין, דרך הייד פארק ועד דרלינג הרבור במערב. הוא מרכז העסקים הגדול ביותר וההומה ביותר באוסטרליה.
רשות עירונית
מרכז העסקים הראשי של סידני מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney) באופן רשמי, אם כי חלק מהשלטון המקומי בפרוור כפוף ישירות לממשלת ניו סאות' ויילס, כגון רשות פיתוח חוף נמל סידני, שמפעילה מיזמים לשימור ופיתוח נמל סידני וקו החוף של המפרץ בין הרוקס לבין דרלינג הרבור.
כדור הארץ החלול
כדור הארץ החלול היא היפותזה הגורסת כי כדור הארץ הוא חלול כולו או מכיל בתוכו חלל פנימי גדול. היפותזה זו לא מגובה בראיות תצפיתיות ומדענים מודרניים אינם מתייחסים אליה. ההבנה המודרנית של מבנה כדור הארץ גרמה לקהילה המדעית לזנוח לחלוטין את הרעיון החל מהמאה ה-18. הרעיון של כדור הארץ החלול מצוי בפולקלור של עמים שונים, בספרות מדע בדיוני ובתאוריות קשר.
התפתחות התאוריה
ישנה טענה נפוצה שלאונרד אוילר הגה מודל של כדור הארץ חלול, כשבפנים כדור הארץ ישנה שמש פנימית במרכז וישנו עולם שלם המתקיים בחלקו הפנימי של קליפת כדור הארץ. עוד נטען שבקטבים ישנם פתחים המאפשרים מעבר בין העולמות הפנימי והחיצוני. אולם, אין שום רמז למודל שכזה בכתביו של אוילר, ואוילר אף הניח שכדור הארץ מלא מבפנים בחישובים שביצע. ייתכן שהמקור לטעות בפרשנות שגויה של ניסוי מחשבתי אודותיו כתב אוילר, שעסק בשאלה מה היה קורה אילו היה נחפר פיר מקצה אחד של כדור הארץ, דרך המרכז, עד לקצה השני.
הספר "מסע לבטן האדמה" של הסופר הצרפתי ז'ול ורן, מתאר מסע למרכז כדור הארץ ומציג למעשה עולם בדיוני בו כדור הארץ אכן חלול.
בסדרת הספרים "מנהרות" מאת רודריק גורדון מופיעים עולמות שונים בבטן האדמה, כגון עיר שלמה בשם "המושבה" המתקיימת מתחת ללונדון, ועולם בעל שמש נוספת שאינה שוקעת לעולם עמוק בתוך מרכז כדור הארץ, בדומה למודל של אוילר.
תאוריות קשר
גם בתחילת המאה ה-21 קיימת תיאורית קשר הטוענת לזיוף נתונים והסתרת מידע על ידי ממשלות וסוכנויות חלל. גרסאות שונות של התאוריה מציגות רעיונות כגון ציוויליזציה מפותחת החיה בחלקו הפנימי של כדור הארץ, קיומה של שמש פנימית ואפשרות לכניסה לחלקו הפנימי של כוכב הלכת דרך הקוטב הצפוני. חלק מביאים כמקור מסמכים כביכול מהרייך השלישי שמוכיחים לטענתם קיום של ידע על החלק הפנימי של כדור הארץ ואף טוענים לטבע חלול של כוכבי לכת וירחים אחרים במערכת השמש. חלק מקשרים תאוריה זו אף לספר הזוהר. יש המכנים את העולם התת-קרקעי בשם אגרתה וטוענים לקיום מידע מוסתר מהציבור שנפוץ באינטרנט. חלק מהתאוריות מציגות מספר כניסות נסתרות לכדור הארץ הפנימי.
בשנת 2016 פורסם סרטון ביוטיוב הטוען כי נאס"א שיבשה את התמונות של כדור הארץ והעלימה מהן פתח ענק שנמצא ליד הקוטב הצפוני. הסרטון הפך לסרטון ויראלי.
יגאל כהן-אורגד
יגאל כהן-אורגד (30 באוגוסט 1937 – 27 באוגוסט 2019) היה פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת ושר. בעשור השני של המאה ה-21 כיהן כנגיד אוניברסיטת אריאל בשומרון.
ביוגרפיה
כהן-אורגד, יליד תל אביב, היה בוגר בית הספר הדתי תיכון עירוני ב' בעיר. כמו כן היה חבר בתנועת הנוער "בני האצ"ל", שהייתה שייכת לתנועת החרות, ולאחר זמן התמזגה עם תנועת בית"ר. עקב חברותו בבית"ר, סולק אורגד מהתיכון.
לאחר שירותו בצה"ל למד כלכלה וחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים, וכן תואר שני בכלכלה ומינהל עסקים מהאוניברסיטה העברית.
בשנת 1962 עבד כהן-אורגד ברשות לתכנון כלכלי במשרד האוצר. לאחר מכן, פתח חברה פרטית לייעוץ ותכנון כלכלי.
קריירה פוליטית
כהן-אורגד היה משך שנים רבות חבר בתנועת החרות. בשנת 1965 היה ממקימי "הגוש החופשי", בהובלת שמואל תמיר, שקרא תיגר על מנהיגותו של מנחם בגין. בשנת 1967, נמנה עם אנשי הגוש החופשי שפרשו מ"חרות" עם הרחקתו של שמואל תמיר והקימו את "המרכז החופשי". בשנת 1967 השתתף בהפגנה נגד מסירת ארמון הנציב לידי אנשי האו"ם. בשנת 1973 הקים את החוג לאיחוד הליכוד, יחד עם חבר הכנסת מיכאל איתן, מפקד חיל הים לשעבר שלמה אראל, ואחרים. לאחר שלא נבחר לרשימת הליכוד לכנסת השמינית על ידי הוועדה המסדרת של המרכז החופשי, היה לאופוזיציה לראשי התנועה. בסוף 1974 שב לתנועת החרות, והיה יו"ר המועצה הכלכלית של התנועה.
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977, היה בין הפנים החדשות שהשתבצו במקום גבוה ברשימה של תנועת החרות, והוא שובץ במקום ה-24 ברשימת הליכוד. עוד לפני הבחירות, כדי למנוע בלבול בינו ובין חבר הכנסת יגאל כהן, הוסיף לשם משפחתו את המילה "אורגד", המורכבת מראשי התיבות של ארבעת ילדיו. כהן-אורגד כיהן בכנסת בין השנים 1977–1988, והיה חבר בוועדות הכלכלה, הכספים והחוץ והביטחון. כהן-אורגד היה מרכז סיעת הליכוד בוועדת הכספים והיה בין הדורשים לקצץ בתקציב. הוא דרש מהממשלה לכלול בתקציב גם את ההתחייבויות להצמדה וביטוחי שער שהממשלה לוקחת על עצמה ויצא נגד הגידול בתקציב משרד הדתות.
כהונותו בכנסת נמשכה גם לאורך הכנסת העשירית והכנסת ה-11 מטעם הליכוד.
ב-15 באוקטובר 1983, ימים ספורים לאחר שכונן יצחק שמיר את ממשלתו הראשונה, פרש ממנה יורם ארידור עקב הביקורת החריפה שספג על תוכנית ה"דולריזציה" שביקש להנהיג. עקב כך, מונה כהן-אורגד ב-18 באוקטובר 1983 לכהן כשר האוצר. הוא כיהן בתפקידו זה 11 חודשים, עד תום ימיה של ממשלת שמיר הראשונה, ב-13 בספטמבר 1984. בתקופת כהונתו זינקה האינפלציה בישראל מ-250% לכ-450%.
בבחירות לכנסת התשע עשרה מוקם במקום ה-117 ברשימת "הליכוד ישראל ביתנו".
לאחר סיום כהונתו בכנסת
היה יושב ראש מועצת המנהלים של חברת "אית"ם". כיהן כדירקטור בבנק לאומי (מ"מ יו"ר הדירקטוריון), תעשיות לייזר, עץ לבוד, חברת בזק וחברת החשמל.
ב-16 בינואר 2001 הטיל עליו השופט דוד רוזן 150 שעות עבודות לשירות הציבור - ללא הרשעה. אורגד הואשם בכתב האישום בעבירות מרמה, זיוף, קשירת קשר ורישום כוזב במסמכי תאגיד, אך הודה בעקבות הסדר טיעון בכתב אישום מתוקן שעסק בתקופה בה היה אורגד מנהל חברת "דקו ישראל".
ב-2003 מונה על ידי המועצה המקומית רמת השרון לאחראי תכנון מתחם עמק גלילות צפון. אולם במאי 2008, חשף מינהל מקרקעי ישראל כי לאורגד יש מגרש בשטח 1.8 דונם במתחם, ולכן קיים ניגוד עניינים בין עבודתו על תכנון ופיתוח המתחם, לבין היותו בעל קרקע במקום, ועבודתו בפרויקט הופסקה. ב-2012 תבע 1.2 מיליון שקל פיצויים מהמינהל, על הפרת ההסכם עמו.
בינואר 2004, מונה כדירקטור חיצוני בחברת בזק.
כיהן כיו"ר הוועד הפועל של המכללה האקדמית יהודה ושומרון, ולאחר הפיכתה לאוניברסיטה כיהן כנגיד אוניברסיטת אריאל בשומרון.
ב-2013 זכה בפרס מוסקוביץ' לציונות.
לכהן-אורגד נולדו ארבעה ילדים מאשתו שרה (1937–2005). התגורר בתל אביב-יפו עד למותו בגיל 82, ב-27 באוגוסט 2019. כהן-אורגד הובא למנוחות בבית העלמין ירקון ב־28 באוגוסט 2019. חתנו הרב ציון ויצמן היה רב היישוב כוכב יעקב.
אמיליה פוקס
אמיליה לידיה רוז פוקס (באנגלית: Emilia Lydia Rose Fox; נולדה ב-31 ביולי 1974) היא שחקנית אנגליה, הידועה בעיקר בתפקידה כניקי אלכסנדר בסדרה "עדות אילמת". היא הצטרפה לצוות השחקנים ב-2004 עם פרישתה של אמנדה ברטון מהסדרה.
ביוגרפיה
אמיליה פוקס נולדה בלונדון. הוריה הם השחקנים ג'ואנה דייוויד ואדוארד פוקס. יש לה אח פרדי ואחות למחצה לוסי. היא התחנכה ב"בריאנסטון סקול" ולמדה ספרות אנגלית באוניברסיטת אוקספורד.
הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 1995 בסדרת הדרמה "גאווה ודעה קדומה" עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן. היא גילמה את דמותה של ג'ורג'יאנה דארסי, אחותו הצעירה של מר דארסי (בגילומו של קולין פירת'). תפקידה הבא היה ב-1997 כאשתו השנייה של מר דה וינטר במיני-סדרה "רבקה" על פי רומן של דפנה דה מוריה לצידו של צ'ארלס דאנס. אמה, ג'ואנה דייוויד גילמה את אותה דמות בעיבוד לרומן שנעשה ב-1979. ב-1998 כיכבה בסדרה "המגדל העגול" על פי ספר מאת קתרין קוקסון, לצידו של בן מיילס. בסדרה זו גילמה את ונסה רדקליף, נערה מבית אמיד שנאלצת לעזוב את ביתה אחרי שהיא נכנסת להריון. ב-2003 שיחקה את ג'יין סימור בסרט טלוויזיה על חיי המלך הנרי השמיני. כמו כן גילמה את דמותה של קתרין הווארד הדמות הראשית במחזה "קתרין הווארד" מאת רובין לפוור ב"צ'יצ'סטר פסטיבל תיאטר".
ב-2004 החלה להשתתף בסדרת המתח של ה-BBC עדות אילמת, בה היא מופיעה בדמות ניקי אלכסנדר החוקרת פשעים כחלק מצוות פתלוגים. עד כה השתתפה ב-66 פרקים של הסדרה. עוד ב-2004 שיחקה כליידי מרגרט במיני סדרה "Gunpowder, Treason and Plot" על מזימת אבק השרפה שהתרחשה באנגליה בתקופת המלך ג'יימס הראשון. ב-2005 שיחקה בסרט הקומדיה "איזו מאמי" בתפקיד רוז ג'ונס. היא כיכבה בסרט "דברים שצריך לעשות לפני גיל 30" יחד עם בילי פייפר. ב-2008 הופיעה בסרטו של ביילי וולש "Flashbacks Of A Fool".
פוקס גילמה את דמותה של השחקנית לין פרדריק, שהייתה אשתו של פיטר סלרס, בסרט "החיים על פי פיטר סלרס" בכיכובו של ג'פרי ראש. הסצינות בהשתתפותה נחתכו בעריכה ואפשר לראות אותה מופיעה ברקע לקראת סיום הסרט. ב-2008 חזרה להופיע לצידו של צ'ארלס דאנס במיני-סדרה של רשת ITV1 "Fallen Angel".
ב-2008 דיבבה את הדמות 'בטינה' בגרסה האנגלית של סרט האנימציה הנורווגי "לשחרר את ג'ימי". הדיאלוג נכתב על ידי סיימון פג שהיה בין השחקנים בסרט כמו גם וודי הרלסון. ב-2009 שיחקה בתפקיד מורגוז בסדרה "מרלין" של ה-BBC, וגילמה את דמותה של המלכה אליזבת השנייה בסרט הדוקומנטרי "המלכה" של ערוץ 4 הבריטי.
חיים אישיים
בשנת 2000, פוקס הייתה מאורסת לקומיקאי ויק ריבס (אנ') ; לאחר מכן היא יצאה תקופה קצרה עם האמן טובי מוט (אנ').
ב-16 ביולי 2005 נישאה לשחקן הבריטי ג'ארד האריס, בנו של השחקן האירי ריצ'רד האריס. בני הזוג הודיעו על פרידתם בשנת 2008, והאריס הגיש בקשה לגירושין בינואר 2009, שנכנסו לתוקף ביוני 2010. הגירושים הגיעו בעקבות התמוטטות מערכת היחסים שלהם למרחקים ארוכים וההפלה שלה ב-2007.
בעקבות פרידתה מהאריס, פוקס החלה במערכת יחסים עם השחקן ג'רמי גילי (אנ'), ובמאי 2010 דווח שפוקס בהריון עם ילדם. בנובמבר 2010, פוקס ילדה בת בשם רוז. הם נפרדו ב-2011.
בשנת 2021 החלה לצאת עם מפיק הטלוויזיה ג'ונתן סטדלן.
תל פר
תֵּל פָּר, הידוע גם בשם תֵּל אֶל-פָאר, הוא אתר ארכאולוגי בעמק זבולון, השוכן בסמוך לצומת זבולון מצפון לכביש 70 וממזרח לכביש 780 המוביל לקריית אתא. התל קטן בעל צורה סגלגלה מתנשא בתוך שדה לגובה תשעה מטרים מעל פני סביבתו, ולגובה 22 מטר מעל פני הים. גודל התל כתשעה דונמים.
זיהוי התל
התל מזוהה על ידי החוקרים עם העיר המקראית בֶטֶן, הנזכרת בספר יהושע כעיר השוכנת על גבול נחלת שבט אשר:. זאת, כאשר תל כיסון מזוהה עם אכשף, תל רגב מזוהה עם "חֶלְקַת", תל א-נחל מזוהה כנראה עם מִשְׁאָל, ותל עליל (ח'רבת ראס עלי), השוכן כששה ק"מ צפון מזרחית לתל רגב, מזוהה עם חֲלִי. בֶטֶן נקראה כנראה על שם פרי הבָּטְנִים, הנזכרים בין צמחי "זִּמְרַת הָאָרֶץ". אך יש לשים לב שאין מדובר בבָּטְנִים של ימיני שמקורם בדרום אמריקה, אלא כמשוער בפרי של אחד ממיני האֵלָה.
אוסביוס באונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה) זיהה את בֶטֶן המקראית עם יישוב בן זמנו בשם "בית בטן", השוכן שמונה מיל ממזרח לעכו. מקובל שבית בטן זו שכנה באזור "ח'רבת אִבְּטוּן" (הנזכרת עוד במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל), והיישוב הבדואי איבטין, ואפשר שהשם הקדום נשתמר במקום. אך בח'רבת אִבְּטוּן נמצאו רק ממצאים מהתקופה הרומית\ביזנטית (כלומר מימי אוסביוס) ולא מתקופת המקרא. לעומת זאת בתל פר, כק"מ מצפון מערב לח'רבת אִבְּטוּן, נמצאו ממצאים מתקופת המקרא (ראו להלן), ולכן אחת ההשערות היא כאמור שתל פר היא בֶטֶן המקראית, וששם היישוב התקיים בתקופה מאוחרת יותר ביישוב בית בֶטֶן שבאזור ח'רבת אִבְּטוּן.
ממצאים ארכאולוגיים
התל נחפר בחפירת בדיקה בשנת 1993 על ידי צבי גל ונמצאו שרידים משבע שכבות ארכאולוגיות מתקופת הברונזה התיכונה II א' ו-ב', תקופת הברונזה המאוחרת II א' ו-ב', תקופת הברזל ב' ו-ג', התקופה הפרסית. בכל התקופות נמצאו שרידי עיר מבוצרת. מהתקופה הביזנטית נמצאו שרידי מבנים הנראים כבית חווה. התל נסקר על ידי יעקב עולמי.
כורדית
השפה הכורדית (كوردی, Kurdî) היא שפתם של הכורדים, ובעיקר המוסלמים שבהם (אין לבלבל עם הארמית החדשה, המכונה לעיתים בפי דובריה בישראל "כורדית" או "כורדית-יהודית", ומדוברת בפי יהודי ונוצרי כורדיסטן ויוצאי כורדיסטן בישראל). הכורדית מדוברת באזור כורדיסטן שבצפון איראן, צפון עיראק ומזרח טורקיה. השפה הכורדית נחלקת לשני דיאלקטים עיקריים: הכורמנג'י והסוראני. אין הבנה הדדית בין הדיאלקטים הללו. יש הטוענים כי על מנת לדייק יש לדבר על "לשונות כורדיות".
הכורדית היא לשון איראנית צפון מערבית.
היסטוריה
השפה הכורדית החלה להתגבש במאה ה-10 לספירה, כאשר שבטים פרסיים החלו ליישב את האזור שמכונה היום כורדיסטן.
הספר הקדוש של דת היזידים כתוב בניב כורדי עתיק.
במאה ה-20 התגבשו המדינות העצמאיות המודרניות ששולטות על השטח של כורדיסטן - טורקיה, איראן, עיראק וסוריה. מתוכן רק עיראק נתנה הכרה רשמית מלאה לשפה הכורדית. בטורקיה וסוריה יש חוקים שמגבילים את השימוש בשפה. אם כי בעשרים השנים האחרונות ניתן להצביע על הגמשה יחסית ביחסי השלטונות ללשון הכורדית ואין איסור על פרסום דברי דפוס ושירים בלשון זו.
דקדוק
בתחום שם העצם הכורדית מבחינה בשני מינים דקדוקיים - זכר ונקבה, ושני מספרים - יחיד ורבים. לכורדית תווית סיתום פוסט-פוזיטיבית.
הפועל הכורדי מבחין בשני גזעים - גזע העבר וגזע ההווה. אל גזעים אלו מצטרפות מורפמות המסמנות אספקט, זמן (tense) ומודוס. בנוסף קיימת מערכת ענפה של פועלי עזר. הפועל נוטה בגוף ומספר.
עם זאת בלשנים רבים מצביעים על כך שהאבחנה הזו אינה מדויקת דיה, וכי במצבים מסוימים קיים ניגוד בין דגם פועלי ארגטיבי ודגם פועלי אקוזטיבי.
הקשר בין הכורדית לניבים ארמיים
בלשנים רבים מצביעים על צבר של תכונות דקדוקיות הדומות בין הכורדית (והלשונות האיראניות בכלל) לניבים הארמיים המדוברים באזור האיראני. דמיון זה הוא ככל הנראה תוצאה של מגע ישיר ארוך שנים בין דוברי לשונות איראניות ודוברי ניבים ארמיים. שתי דוגמאות בולטות ביותר הן מערכת הפועל והסמיכות הכורדית. מערכת הפועל בניבים ארמיים מסוימים (זאכו, אורמי) איבדה את מערכת הבניינים השמית לטובת מערכת המבוססת על מספר גזעי פועל (2 או 3). בנוסף הארמית אף היא מראה הבדלים בהתאם הפועל כתלות בגזעו, בדומה לכורדית וללשונות איראניות רבות אחרות (אך לא לפרסית החדשה). הכורדית יוצאת דופן בין הלשונות ההודו אירופיות בכך שפתחה מבנה סמיכות, המאפיין מאוד את הלשונות השמיות אשר דוברו בסביבתה.
הגיית השפה וכתיבתה
השפות הכורדיות נכתבות במספר מערכות כתב שונות: בטורקיה וכן בסוריה משתמשים הכורדים באלפבית לטיני המבוסס על הכתב הטורקי המודרני.
גבול סין–רוסיה
גבול סין–רוסיה הוא הגבול הבינלאומי שבין הרפובליקה העממית של סין לבין הפדרציה הרוסית. בעקבות תהליך ההתוויה הסופי, שבוצע בראשית העשור הראשון של המאה ה-21, הסתכם אורכו ב-4209.3 ק"מ וזהו הגבול הבינלאומי השישי באורכו בעולם.
גבול רוסיה-סין מחולק לשני מקטעים לא רצופים: המקטע המזרחי הארוך והמקטע המערבי שהוא קצר יותר באופן משמעותי.