cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע כריש
המבצע
המבצע היה בפיקוד מפקד הדיוויזיה המוטסת השישית, שתחתיו פעלו גם יחידות משטרת המנדט, שכללו שוטרים שהובאו במיוחד מכל הארץ, ואת פיקוד הבולשת.
המבצע היה בהקף חסר תקדים - אלפי חיילים ושוטרים הקיפו את יפו ותל אביב, יצרו טבעת (cordon), החלו בחיפושים מבית לבית, וכל הגברים רוכזו ונדרשו לזהות עצמם בפני אנשי הבולשת.
תוצאות המבצע
המבצע נמשך כ-90 שעות רצופות - ונבדקו בו כ-100,000 איש (מתוך פחות מ-600,000 יהודים שחיו בארץ). הן המודיעין הצבאי והן המודיעין שהיה ברשות הבולשת הבריטית, היו חלקיים מאוד, ובסופו של דבר ההישגים הבריטיים מהמבצע, היו אקראיים: מנחם בגין, שהודה שהופתע מעיתוי המבצע והיקפו, ושהיה היעד מספר 1 של המבצע (כל שוטר וחייל נשא תמונה של בגין מימיו בצבא פולין החופשית), הסתתר במשך שלושה ימים במסתור שהותקן בדירתו, ויכול היה לשמוע את הבריטים מסיירים בה, מבלי שנתגלה. הבריטים קיוו שהמבצע ירתיע את ארגוני המחתרת, אך מלבד ארגון "ההגנה", שמראש לא היה היעד של המבצע, האצ"ל והלח"י המשיכו בפעילותם כמעט ללא הפסקה.
מרצאן
מרצאן (בגרמנית: Marzahn) הוא רבוע בצפון-מזרח ברלין, בירת גרמניה. הרובע גובל בהוהנשנהאוזן (Hohenschönhausen) בצפון, בהלרסדורף (Hellersdorf) במזרח, בקפניק (Köpenick) בדרום, בליכטנברג בדרום ובמדינת ברנדנבורג בצפון-מזרח.
בשנת 2001 אוחד הרובע רשמית עם הלרסדורף במסגרת רפורמת הרבעים של ברלין לכדי יחידה מנהלתית אחת והרובע המאוחד נקראת מרצאן-הלרסדורף, אך בפי התושבים ההפרדה נשמרת.
השם מרצאן הוא כנראה ממוצא סלבי, מהמילה more, שפרושה אגם או marcana שפירושה בפולנית ביצה.
בתקופת הנאציזם
באזור מרצאן הוקם ב-1936 על ידי הנאצים, זמן קצר לפני המשחקים האולימפיים "מחנה ריכוז ברלין-מרצאן" - מחנה מעצר לצוענים. רובם הוגלו מאוחר יותר לאושוויץ וברגן-בלזן ורק מעטים מהם שרדו.
החברה האסה את ורדה (Hasse & Wrede), המייצרת עד היום כלי עבודה, הקימה מפעל בו הועסקו עובדי כפייה ובשטחה היו שני מחנות לאכסון העובדים. בחברה הייתה גם תנועת התנגדות קומוניסטית. גם החוואים באזור העסיקו עובדי כפייה רבים, על מנת להחליף עובדים גרמנים שנקראו לקרב.
ב-30 במרץ 1943 נערכה התקפה אווירית על מרצאן, בה נהרגו חמישה בני אדם ונהרסו בתים רבים. בין 1943 ו-1945 החביאו אריך שפלר (Erich Scheffler) ואשתו שרלוטה בביתם יהודים רבים והצילו בכך את חייהם.
כיבוש ברלין על ידי הצבא האדום הביא חיילים סובייטיים ב-21 במאי 1945 קודם כל אל מרצאן.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה
ב-30 באוקטובר 1945 הוציא המנהל הסובייטי צו סגירה לחברת האסה את וורדה וב-1950 החברה הפכה להיות קואופרטיב קומוניסטי. ב-1976 נמצאו במסגרת חפירות ארכאולוגיות במקום שרידי יישובים סלאביים וגרמניים עתיקים.
עד 1979 היה האזור חלק משכונת ליכטנברג והיה מאוכלס יחסית בדלילות (בשנת 1978 גרו בשכונה 4,089 תושבים בלבד). במחצית השנייה של שנות ה-80 בנתה ממשלת גרמניה המזרחית עשרות אלפי יחידות דיור בצורת בניינים גבוהים וחסרי ייחוד (הקרויים Plattenbauten, בנייני פלטות, כיוון שהבניין עשוי מפלטות המיוצרות במפעל) ברובע וגם בהלרסדורף ובהוהנשנהאוזן ושיכנה מאות אלפי בני אדם בשכונות. לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי התרוקנו בניינים רבים מיושביהם. חלק מהם הפכו להיות בנייני רפאים, חלקם נהרסו וחלקם שופצו והם מאוכלסים גם היום.
אוכלוסייה
תושבי הרובע שייכים בעיקר למעמד הפועלים הבינוני-נמוך. ברובע גרים תומכים רבים יחסית במפלגות הימין הקיצוני.
אבק כוכבים (סרט)
אֲבַק כּוֹכָבִים (באנגלית: Stardust) הוא סרט קולנוע מסוגת הפנטזיה בבימויו של מתיו ווהן, שיצא לאקרנים בשנת 2007. הסרט מבוסס על ספרו בעל אותו השם של ניל גיימן. בסרט כיכבו צ'ארלי קוקס, קלייר דיינס, רוברט דה נירו, רופרט אוורט, פיטר או'טול ומישל פייפר. את קולו של המספר דיבב סר איאן מקלן.
בשנת 2008 זכה הסרט בפרס הוגו.
עלילה
דאנסטן ת'ורן עובר חומה קסומה המפרידה בין כפר בדיוני באנגליה ששמו "חומה" (במקור: Wall), לבין עולם אחר, ממלכת הפיות, שבו נמצאת ממלכת סטורמהולד. הוא פוגש שם ביריד אישה שמספרת לו שהיא נסיכה שנשבתה בידי מכשפה, ולאחר מכן חוזר לכפר. לאחר תשעה חודשים מובאת אל פתח ביתו עריסה ובה תינוק, טריסטן, ו"נר בבל" (בספר שעליו מבוסס הסרט, הנר ניתן לטריסטן בשלב מאוחר יותר בעלילה).
לאחר 18 שנים טריסטן ת'ורן (מגולם על ידי צ'ארלי קוקס) הוא בחור צעיר המאוהב בוויקטוריה (המגולמת על ידי סיינה מילר). טריסטן מבטיח לוויקטוריה שיביא לה עד יום הולדתה כוכב שנפל והיא מבטיחה להינשא לו אם יעשה זאת. הוא מנסה לעבור את החומה אך הזקן השומר עליה מונע זאת ממנו. הוא מתעמת עם אביו, וזה מספר לו שאמו היא מכפר בעולם שמעבר לחומה. דאנסטן נותן לטריסטן את "נר בבל", ומכתב מאמו שהיה אף הוא בעריסה, ובו כתוב שכדי להגיע אל אמו עליו להדליק את הנר ולחשוב עליה. טריסטן מדליק את הנר אך חושב על הכוכב הנופל, ומגלה כי במקום להגיע לאמו, הגיע למקום שבו נפל הכוכב. הוא מגלה כי הכוכב הוא אישה בשם איביין (מגולמת על ידי קלייר דיינס). טריסטן משתמש בשרשרת מכושפת על מנת לכלוא את איביין ולקחת אותה עמו לאנגליה על מנת לקיים את הבטחתו לאהובתו. הוא מבטיח לאיביין שלאחר מכן ישתמש בשארית הנר להחזירה לביתה (בשונה מעלילת הספר).
טריסטן אינו היחיד המחפש את הכוכב - שלושת בניו האחרונים (מתוך שבעה הבנים) של מלך סטורמהולד מחפשים אף הם את איביין שכן המלך (מגולם על ידי פיטר או'טול), בהיותו על ערש דווי, זרק לשמים אבן יקרה שרק הנושא אותה יכול למלוך בממלכה (אבן זו פגעה באיביין וגרמה לנפילתה מהשמיים). כמו כן מחפשות את איביין שלוש מכשפות קשישות הרוצות לאכול את ליבה כדי לזכות מחדש בנעורים. שלוש המכשפות (הלילין) שולחות את הזקנה מביניהן - למיה (מגולמת על ידי מישל פייפר) לתפוס את הכוכב ולעקור את ליבה.
טריסטן מנסה להגן על איביין הנלכדת במלכודת של למיה (במלכודת זו נלכד גם פרימוס, הבכור מבין בני המלך, ונהרג על ידי למיה). טריסטן משתמש בשארית נר בבל שברשותם, אולם בשל בלבול ביעדם (טריסטן ביקש מהנר להביאם לביתו בכפר חומה, ואילו איביין ביקשה מהנר להעלותם לשמיים - ועל כן הנר הביאם למחצית הדרך והם נוחתים על ענן) הם פוגשים את רב החובל שייקספיר שודד הים (מגולם על ידי רוברט דה נירו). (בספר ניצלים איביין טריסטן על ידי ספינת לוכדי רעמים, ורב החובל שייקספיר אינו מופיע כלל). שייקספיר מציג את טריסטן כאחיינו, מלמד אותו להילחם ולרקוד, ומביא את טריסטן ואייבין לאזור הסמוך לכפר חומה. טריסטן מתאהב באיביין ואיביין מתאהבת בו ומגלה לו את זה רק לאחר שמכשפה בשם סאל מי-ביבים הופכת אותו לעכבר (טריסטן מגיע לעסקה עם סאל שהיא תביא אותו לכפר חומה ולא תפגע בו ובאיביין. סאל הופכת אותו לעכבר על מנת לחסוך בעלויות מזונו, ובהגיעם לחומה הופכת אותו שוב לצורת אדם. איביין מדברת עמו בזמן מסעם ומגלה לו את אהבתה כאשר היא חושבת שהוא אינו מבין את דבריה).
לאחר שטריסטן שב לצורת אדם הוא מגלה לאיביין שהוא אוהב אותה. לאחר שאיביין נרדמת, על מנת לקיים את הבטחתו לוויקטוריה הוא גוזר מעט משערה ומגיע לחומה על מנת לספר לוויקטוריה שהוא אינו אוהב אותה. בהגיעו לחומה הוא מגלה שהשער הפך לאבק - ואז מבין שאם איביין תחצה את החומה היא תהפוך לאבן, והוא ממהר שוב לארץ הפיות לעצור אותה.
בהגיעו הוא מגלה שאיביין חשבה שהוא עזב אותה, והלכה לעבר החומה כדי לפגוש אותו. הנסיכה השבויה בידי סאל מנסה לעצור אותה, וגם למיה מגיעה אל החומה ולוכדת אותה, תוך שהיא הורגת את סאל מי-ביבים (ובכך משחררת את הנסיכה מכלאה). איביין והנסיכה נלכדות על ידי למיה ונלקחות לטירת הלילים.
טריסטן פוגש את ספטימוס, יורש העצר האחרון שנותר בחיים (לאחר שהרג את אחד הבנים האחרים) ושניהם תוקפים את המכשפות. ספטימוס עומד לתקוף את הנסיכה אך מזהה שהיא אונה, אחותו האבודה. השניים הורגים את שתי אחיותיה של למיה, אולם היא הורגת את ספטימוס (אירועים אלה אינם מתרחשים בספר, שבו ספטימוס מנסה להרוג את למיה כנקמה על כך שרצחה את אחיו, אולם היא שולחת נחש להכישו - דבר המתרחש זמן רב לפני הגיעם של טריסטן ואיביין אל החומה). איביין מבינה שטריסטן אוהב אותה, ומשתמשת בכוחותיה להרוג את למיה (אירועים אלה אינם מתרחשים בספר - בו, בשל העובדה שאיביין התאהבה בטריסטן (ומסרה לו את ליבה) המכשפה אינה יכולה לקחת אותו, ולכן איביין מנשקת את למיה ושולחת אותה לדרכה).
טריסטן מגלה שהוא בנה של הנסיכה אונה, ולכן הוא הטוען לכתר של סטורמהולד. הוא עולה אל כס המלוכה ומתחתן עם איביין המולכת לצדו. בזקנתם משתמשים שניהם בנר בבל ועולים שוב אל הכוכבים (בעוד שבספר, לאחר מותו של טריסטן ממשיכה איביין למשול במקומו).
רכישת הזכויות
בשנת 1998 הציעה חברת מירמקס לרכוש את הזכויות לספרו של ניל גיימן על מנת להופכו לסרט. הבמאי טרי גיליאם ומתיו ווהן דנו בהפקת הסרט ובבימויו, אולם לאחר שגיליאם החל לביים את הסרט "האחים גרים" נותר ווהן לבדו, ואף הוא עזב את הפרויקט על מנת לביים את הסרט "עוגת שכבות". בינואר 2005 התחדשו השיחות בין ווהן לגיימן ובאוקטובר 2005 נרכשו הזכויות על ידי אולפני פרמאונט.
צילום הסרט
במרץ 2006 לוהקו השחקנים, וצילומי הסרט החלו באפריל 2006. חלק מהצילומים בוצעו באיסלנד אולם מרביתם בסקוטלנד ובאנגליה. ווהן רצה שתפקידו של רב החובל שייקספיר יגולם על ידי ג'ק ניקולסון או רוברט דה נירו, ולבסוף נבחר דה נירו לתפקיד. תפקיד איביין הוצע לשרה מישל גלר אשר סירבה.
צילומי הסרט בוצעו בקיץ 2006 באולפני פיינווד שבלונדון, וכן בווסטר רוס שבסקוטלנד, וביערות שליד אשרידג' שבהרטפורדשייר, ובבית הספר סטוו שבבקינגהאמשייר, וכן בכפרים אלם היל שבנוריץ' וקאסל קומב שבווילטשייר. הצילומים הושלמו ב-13 ביוני 2007.
ביקורות והצלחה
הסרט יצא לאקרנים ב-10 באוגוסט 2007 ב-2,540 בתי קולנוע בארצות הברית, והכניס 9,169,779 דולרים בשבוע הראשון לצאתו. באותו היום יצא הסרט לאקרנים גם ברוסיה והכניס 8,118,263 דולרים עד אוקטובר 2007. סך כל הכנסות הסרט בבתי קולנוע בארצות הברית היה 38 מיליון דולר ובבריטניה 31 מיליון דולר.
דייוויד ג'רמיין, מבקר הקולנוע של Associated Press, קבע כי הסרט הוא הסרט השביעי הטוב ביותר של שנת 2007.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1964
הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1964 היו מערכת הבחירות הנשיאותית הארבעים וחמישה. הן נערכו ביום שלישי, 3 בנובמבר 1964. הנשיא המכהן מטעם המפלגה הדמוקרטית, לינדון ג'ונסון נכנס לתפקידו פחות משנה קודם לבחירות, לאחר רציחתו של קודמו בתפקיד, ג'ון פיצג'רלד קנדי. ג'ונסון, שהצליח להשיג את האהדה של קנדי, זכה ב-61.1% מהקולות, אחוז הקולות הגבוה ביותר שזכה בו נשיא מאז 1820. מבחינת ההפרש במספר האלקטורים, הייתה זאת מערכת הבחירות שההפרש בין המועמדים שרצו בה היה העשירי בגודלו (אחרי 1864, 1936, 1972, 1980 ו-1984). אף מועמד לנשיאות מאז לא הצליח להשיג יותר אחוזים מהקולות מאשר ג'ונסון, ומאז 1820, רק אברהם לינקולן, פרנקלין דלאנו רוזוולט, ריצ'רד ניקסון ורונלד רייגן (פעמיים) זכו להפרש אלקטורים גבוה יותר. מבחינת הפרשים באחוזי הקולות, הפרש הניצחון של ג'ונסון הוא החמישי בגודלו.
המועמד הרפובליקני, הסנאטור בארי גולדווטר מאריזונה, סבל מחוסר תמיכה בתוך מפלגתו שלו ומעמדותיו הימניות והלא אהודות. מסע הבחירות של ג'ונסון הדביק בהצלחה לגולדווטר תדמית של קיצוני מסוכן, וקידם תוכניות רווחה שנודעו כתוכניות "החברה הגדולה". ג'ונסון זכה בנשיאות בקלות, כשזכה ב-44 מתוך 50 המדינות ובמחוז קולומביה, שהצביע לראשונה בבחירות אלו. גולדווטר זכה בשש מדינות נוספות, והייתה זאת מערכת הבחירות הראשונה בה זכו שני מועמדים בלבד בחמישים המדינות (ב-1960 מיסיסיפי ואלבמה תמכו באלקטורים שלא תמכו במפלגות הגדולות).
מועמדותו הלא מוצלחת של גולדווטר השפיעה על המפלגה הרפובליקנית ועל התנועה השמרנית, תהליך שהסתיים כשרונלד רייגן נבחר לנשיאות ב-1980. מסע הבחירות שלו זכה לראשונה באהדה במעוזים הדמוקרטיים בדרום, והוא היה הרפובליקני הראשון שזכה בג'ורג'יה. ג'ונסון היה המועמד הדמוקרטי היחיד שניצח באלסקה, וזכה במיין בפעם הראשונה מאז 1912 ובוורמונט לראשונה בתולדות המפלגה. מאז 1992, תמכה ורמונט בדמוקרטים, ומיין נשארה תומכת בדמוקרטים עד ל-2016, בעוד שג'ורג'יה נותרה תומכת ברפובליקנים מאז 1996.
אף מועמד דמוקרטי לאחר ג'ונסון לא הצליח לזכות ביותר מ-486 אלקטורים (כמוהו). רק ניקסון ב-1972 ורייגן ב-1980 ו-1984, שניהם רפובליקנים שזכו בכל המדינות פרט למדינה אחת ולמחוז קולומביה, הצליחו לעקוף אותו במספר האלקטורים. אף מועמד דמוקרטי לאחר ג'ונסון לא זכה לשיעורי אהדה דומים במדינות ההרריות או במדינות המערב התיכון.
נכון ל-2020, הייתה זאת הפעם האחרונה שאלסקה, איידהו, קנזס, נברסקה, דקוטה הצפונית, אוקלהומה, דקוטה הדרומית, יוטה ווויומינג תמכו במועמד דמוקרטי. הייתה זאת גם מערכת הבחירות האחרונה בה השיג המועמד הדמוקרטי 400 אלקטורים.
רצח קנדי
הנשיא קנדי נרצח ב-22 בנובמבר 1963 בדאלאס, טקסס, במהלך נסיעתו הראשונה לקידום היבחרו מחדש. תומכיו נדהמו ונעצבו על אובדנו של קנדי הכריזמטי, ומתנגדיו נאלצו לרוץ לנשיאות נגד מדיניות של נשיא שכבר לא היה בין החיים.
בתקופת האבל, המנהיגים הרפובליקניים דחו כל פעילות פוליטית, לכבוד הנשיא המת. לכן, מעט מאוד פוליטיקה נעשתה בידי המתמודדים עד לינואר 1964, כשהתחילו הבחירות המקדימות. פרשנים פוליטיים אמרו שהרצח השאיר את ארצות הברית מעורערת מבחינה פוליטית.
בחירות מקדימות
מועמדותו של ג'ונסון הייתה מובטחת, אבל הוא רצה לשלוט בוועידה הדמוקרטית כדי למנוע קרב על זכויות האזרח. במהלך הבחירות, אותגר ג'ונסון משני הצדדים בנוגע לזכויות האזרח.
תומך ההפרדה הגזעית, מושל אלבמה ג'ורג' וולאס, רץ בכמה מדינות צפוניות נגד ג'ונסון והצליח באופן מפתיע במרילנד, אינדיאנה, וויסקונסין מול מועמדים מקומיים שניסו לקחת קולות מג'ונסון. אך כל המועמדים המקומיים ניצחו במדינותיהם. בקליפורניה, יורטי הפסיד לבראון.
הצבעות:
בוועידה הלאומית, מפלגת החופש הדמוקרטית ממיסיסיפי טענה שהצירים אינם כשרים, מפני שהמשלחת המקורית נבחרה לפי חוקי ג'ים קרואו (בלי מצביעים מקבוצות מיעוט). הם הציעו ששני הצדדים יתחלקו במושבים. ג'ונסון דאג שדחיית הדמוקרטים השמרנים, אפילו אם אלו יתמכו בגולדווטר ממילא, תעלה לו בניצחונות בדרום. לבסוף הושגה פשרה בעזרת יוברט האמפרי ומנהיגי זכויות האזרח השחורים בהנהגת מרטין לותר קינג: מפלגת החופש קיבלה שני מושבים, הצירים ממיסיסיפי הבטיחו לתמוך במפלגה בבחירות, והובטח שבעתיד לא יתקבלו משלחות שנבחרו באופן מפלה. אף על פי שמפלגת החופש התרצתה והסכימה לתמוך בפשרה, כמה צירים לבנים ממיסיסיפי ומאלבמה נפגעו מכך ועזבו את הוועידה. תומכי זכויות האזרח התנגדו לפשרה. בבחירות, זכה ג'ונסון בדרום, פרט ללואיזיאנה, לאלבמה, למיסיסיפי, לג'ורג'יה ולקרוליינה הדרומית.
ג'ונסון גם התמודד מול רוברט קנדי, אחיו הצעיר של הנשיא לשעבר והתובע הכללי של ארצות הברית. עוד מימיו של קנדי בסנאט התפתחה ביניהם איבה, כשג'ונסון נהג לספר סיפור מביך על כיצד הוא והנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט זימנו את אביו של קנדי, ג'וזף קנדי, לפגישה ידידותית, פגישה בה פיטרו אותו מתפקידו כשגריר בבריטניה. לאחר שקנדי ניסה למנוע מאחיו לבחור בג'ונסון בתור המועמד לתפקיד סגן הנשיא, הגיעה היריבות ביניהם לשיאה.
בתחילת 1964, אף על פי ששנא את ג'ונסון, ניסה קנדי לגרום לג'ונסון לבחור בו בתור מועמד לתפקיד סגן הנשיא. ג'ונסון הכריז שאף אחד מחברי הקבינט שלו לא יוכל להיות המועמד. ג'ונסון דאג שקנדי ינאם בוועידה כדי להיבחר לתפקיד, ולכן קבע את הנאום של קנדי ליום האחרון, לאחר שהמועמד כבר נבחר. לאחר הוועידה, החליט קנדי לעזוב את משרתו ונבחר לסנאט מטעם ניו יורק. ג'ונסון בחר בסנאטור יוברט האמפרי ממינסוטה, ליברל ותומך זכויות אדם, בתור המועמד לתפקיד.
המפלגה הרפובליקנית הייתה חלוקה ב-1964 בין הפלגים המתונים-ליברלים והשמרנים שלה. סגן הנשיא לשעבר ריצ'רד ניקסון, שנוצח בידי קנדי ב-1960 במירוץ צמוד, החליט שלא לרוץ שוב. ניקסון, מתון עם קשרים בשני האגפים, הצליח לאחד את המפלגה ב-1960. בהיעדרו, הפלגים נלחמו במלחמה קשה על זהות המועמד. בארי גולדווטר, סנאטור מאריזונה, היה המנהיג של האגף השמרני. השמרנים היו מבוססים במערב התיכון, אך משנות ה-50 הם התחזקו מאוד בדרום ובמערב. השמרנים תמכו במיסוי נמוך, ממשל פדרלי קטן שתמך בזכויות יחידים ובעסקים, והתנגדו לתוכניות רווחה. הם זעמו על השליטה של האגף המתון, שהיה מבוסס בצפון מזרח המדינה, במפלגה. מאז שנות ה-40, המתונים מהמזרח ניצחו את השמרנים בוועידות הלאומיות. השמרנים האמינו שהמתונים מהמזרח היו שונים רק במעט מדמוקרטים ליברלים בהשקפת עולמם. יריבו הגדול של גולדווטר בקרב על המועמדות היה נלסון רוקפלר, מושל ניו יורק ומנהיג ותיק של האגף המתון.
למרות תבוסתו בניו המפשייר, המשיך גולדווטר המשיך להתמודד, כשהוא זוכה בבחירות באילינוי, בטקסס ובאינדיאנה בלי תחרות גדולה, ובנברסקה לאחר אתגר מתנועה תומכת ניקסון. הוא גם זכה במספר ועידות מפלגתיות והרוויח עוד יותר צירים. בינתיים, ניצח רוקפלר את גולדווטר בווירג'יניה המערבית ובאורגון, ואילו ויליאם סקרנטון זכה במדינת מגוריו, פנסילבניה. סקרנטון ורוקפלר זכו גם בכמה ועידות מפלגתיות, רובן בצפון מזרח המדינה.
הקרב האחרון בין גולדווטר ורוקפלר היה בבחירות בקליפורניה. למרות ההאשמות בנוגע לנישואיו, הוביל רוקפלר על גולדווטר בסקרים בקליפורניה, ונראה כמנצח עד שאשתו ילדה את בנו, נלסון רוקפלר הבן, רק שלושה ימים לפני הבחירות. הלידה החזירה את נושא הניאוף לקדמת הבמה, ורוקפלר התחיל לאבד תמיכה, ולבסוף הפסיד לגולדווטר כשהוא זוכה ב-49% מהקולות לעומת 51% לגולדווטר. לאחר כישלונו של רוקפלר, פנו המתונים אל סקרנטון בתקווה לעצור את גולדווטר, אולם כשהוועידה החלה, נראה גולדווטר כמו המועמד המוביל.
הוועידה הרפובליקנית
הוועידה הרפובליקנית הלאומית של 1964, שנערכה בדאלי סיטי, קליפורניה, הייתה אחת מהיותר מרירות שהתקיימו, כשהמתונים והשמרנים מביעים את שנאתם באופן חופשי. רוקפלר קיבל קריאות בוז כשעלה לנאום. בנאומו, הוא ביקר את השמרנים, מה שגרם לשמרנים לצעוק עליו. המתונים ניסו לתמוך בסקרנטון, אולם גולדווטר ניצח בקלות ונבחר בסיבוב הראשון.
המועמדות לתפקיד סגן הנשיא התגלגלה לידיו של ויליאם מילר, חבר קונגרס אלמוני מניו יורק. גולדווטר אמר שבחר במילר רק כי "הוא משגע את ג'ונסון".
מסע הבחירות
אף על פי שגולדווטר הצליח לגייס מצביעים שמרנים, הוא לא הצליח להרחיב את בסיס התמיכה שלו בבחירות. מעט לפני הוועידה הלאומית הוא עורר את זעמם של הרפובליקנים המתונים בגלל התנגדותו לחוק זכויות האזרח, שג'ונסון תמך בו וחתם עליו. גולדווטר טען כי עניין זכויות האזרח הוא עניין למדינות ולא לממשל הפדרלי, ושהחוק עצמו הוא אינו חוקתי. התנגדותו לחוק הובילה את השחורים לתמוך בהמוניהם בג'ונסון. מחנה ג'ונסון השתמש במקרה זה כדי להציג את גולדווטר כגזען- אף על פי שגולדווטר תמך בחוקים דומים ב-1957 וב-1960, אליהם ג'ונסון התנגד באופן אירוני. גולדווטר תמך בחוקים הללו רק לאחר שהציע להם תיקונים מגבילים. גולדווטר נודע בפליטות הפה שלו, ורוב אמרותיו פורסמו בידי מטה ג'ונסון. התנגדותו של גולדווטר לממשלו של דווייט אייזנהאואר בטענה שהיה חיקוי חיוור לניו דיל גרמה לו לאבד את מלוא תמיכתו הנשיא לשעבר.
בדצמבר 1961, אמר גולדווטר במסיבת עיתונאים שהוא חושב שהמדינה תהיה במצב יותר טוב אם "ינסרו את החוף המזרחי ויתנו לו לצוף בים", כשהוא מביע את התנגדותו למדיניות הכלכלית-חברתית הליברלית שתמך בה חלק זה. משפט זה, וגם משפט שתמך בהפיכת הביטוח הלאומי לוולונטרי, ותמיכתו במכירת רשות עמק טנסי, פגעו בגולדווטר הודות לתשדירים דמוקרטיים. גולדווטר גם התבדח שהצבא צריך "להכניס פצצה גרעינית אל השירותים של הקרמלין".
גולדווטר גם נפגע מחוסר התמיכה מצד המתונים במפלגתו. רוקפלר וג'ורג' רומני סירבו לתמוך בו. מצד שני, ניקסון וסקרנטון פעלו למען בחירת המועמדים הרפובליקנים, אף על פי שניקסון טען כי מצעו של גולדווטר צריך להתמתן. עיתון ה-New York Herald-Tribune, עיתון רפובליקני מזרחי שאליו התנגד גולדווטר, תמך בג'ונסון במהלך מסע הבחירות. כמה רפובליקנים מתונים אף הקימו ארגון למען ג'ונסון במערכת הבחירות, אם כי הארגון לא משך את הרפובליקנים הבולטים.
מגזינים הטילו ספק בשפיותו של גולדווטר, ופסיכיאטרים רבים הסכימו שהוא "לא יציב מבחינה רגשית" ולא מתאים לתפקיד, אם כי לא פגשו אותו מעולם. הכתבה זכתה לפרסום רב והובילה לשינוי בכללי האתיקה של איגוד הפסיכיאטרים. גולדווטר הגיש נגדם תביעת דיבה וזכה ב-75,000 דולרים.
תמיכה מצד אייזנהאואר יכלה לחזק את גולדווטר, אולם היא הייתה חסרה. כשנשאל ביולי 1964 בנוגע ליכולותיו של מילטון אייזנהאואר, אחיו הקטן של הנשיא, טען גולדווטר ש"אייזנהאואר אחד בדור מספיק". אייזנהאואר לא דחה את גולדווטר לחלוטין וכן הופיע בתשדיר אחד למענו. רונלד רייגן, אז שחקן הוליוודי מפורסם, תמך בגולדווטר באופן פעיל ונשא למענו את נאומו המפורסם זמן לבחור, הידוע גם כ'הנאום'. יועציו של גולדווטר שידרו את הנאום בכל רחבי המדינה. רבים מחשיבים את הנאום כנאום הכניסה של רייגן לפוליטיקה, וכעבור שנתיים הוא נבחר להיות מושל קליפורניה.
תשדירים וסיסמאות
ג'ונסון מיצב את עצמו בתור אדם מתון והצליח להציג את גולדווטר כקיצוני. גולדווטר נטה להצהיר הצהרות עמומות על כלכלה, מלחמה ונשק גרעיני שיכלו לפגוע בו. מטה הבחירות של ג'ונסון שידר ב-7 בספטמבר תשדיר בחירות מפורסם שנקרא "תשדיר החרצית", בו תמונה של ילדה קטנה סופרת עלי כותרת של חרצית מתחלפת לספירה לאחור לקראת שיגור פצצה גרעינית, בתגובה למשפט של גולדווטר שתמך בשימוש מסוים בנשק גרעיני בווייטנאם. התשדיר "וידויים של רפובליקני" כלל מונולוג משחקן שטען שתמך באייזנהאואר ובניקסון, אולם דאג מה"אנשים בעלי הרעיונות המוזרים", "הקבוצות המוזרות" ו"ראשי הקו קלוקס קלאן" שתמכו בגולדווטר. הוא טען שאו שהם לא רפובליקנים או שהוא לא. המצביעים החלו לראות בגולדווטר מועמד ימני יותר ויותר קיצוני, והסלוגן שלו, "In your heart, you know he's right" (בלבכם, אתם יודעים שהוא צודק), היה מושא ללעג מצד מחנה ג'ונסון, שהמציא את הגרסאות In your guts, you know he's nuts" (בתוככם, אתם יודעים שהוא מטורף), "In your heart, you know he might" (בליבכם, אתם יודעים שהוא יכול [ללחוץ על הכפתור הגרעיני]), וגם "In your heart, he's too far right" (בלבכם, הוא יותר מדי ימני). ציניקנים ענדו כפתורים עם הסיסמה "אפילו ג'ונסון עדיף על גולדווטר!".
הדאגה הכי גדולה של מטה ג'ונסון הייתה בנוגע לאחוזי הצבעה נמוכים במדינות גדולות. לכן, כל התשדירים של ג'ונסון נגמרו במשפט "הצביעו לנשיא ג'ונסון ב-3 בנובמבר. הסיכונים גבוהים מכדי להישאר בבית". הדמוקרטים גם השתמשו בססמאות "קדימה עם LBJ" ו-"LBJ למען USA".
ג'ונסון הוביל בכל הסקרים בהפרשים גדולים במהלך מסע הבחירות.
תוצאות
הבחירות נערכו ב-3 בנובמבר 1964. ג'ונסון ניצח את גולדווטר בקלות, כשהוא זוכה ב-61% מהקולות, האחוז הגבוה ביותר מאז שאחוזי הקולות פורסמו ב-1824. גולדווטר זכה רק במדינת מגוריו, אריזונה, ובחמש מדינות דרומיות שהתנגדו למדיניות הדמוקרטית בנוגע לזכויות האזרח- לואיזיאנה, מיסיסיפי, ג'ורג'יה, אלבמה וקרוליינה הדרומית. גולדווטר הצליח בדרום יותר מכל מועמד רפובליקני אחר מאז תקופת השיקום.
חמש המדינות הדרומיות שתמכו בגולדווטר עברו שינוי קיצוני. כך למשל במיסיסיפי, מדינה בה פרנקלין דלאנו רוזוולט זכה ב-97% מהקולות ב-1936, זכה גולדווטר ב-87% מהקולות. מבין המדינות, לואיזיאנה הייתה המדינה היחידה שתמכה ברפובליקני מאז סוף תקופת השיקום, מיסיסיפי, אלבמה וקרוליינה הדרומית לא תמכו במועמד רפובליקני מאז תקופת השיקום, וג'ורג'יה מעולם לא בחרה במועמד הרפובליקני לפני גולדווטר.
הבחירות ב-1964 היו שלב חשוב בהפיכת הדרום ממעוז דמוקרטי בטוח למעוז רפובליקני. למרות זאת, באחת עשרה המדינות שהיו בעברן בקונפדרציה, זכה ג'ונסון ב-51% מהקולות בממוצע. ג'ונסון היה הדמוקרט הראשון שזכה בוורמונט בבחירות הנשיאותיות והדמוקרט השני, אחרי וודרו וילסון ב-1912, כשהקולות הרפובליקניים התפלגו, שזכה במיין במאה העשרים. ורמונט ומיין היו שתי המדינות היחידות שפרנקלין דלאנו רוזוולט מעולם לא זכה בהן.
ג'ונסון הצליח גם להוביל לתבוסתם של רפובליקנים שמרנים רבים בבחירות לקונגרס, והשיג רוב שסייע לו להתגבר על השמרנים בקונגרס.
הייתה זאת מערכת הבחירות הראשונה מאז התיקון ה-23 לחוקת ארצות הברית, ולפיכך הראשונה עבור מחוז קולומביה.
השלכות
אף על פי שגולדווטר הפסיד בבחירות, טענו מומחים שהניח את היסודות למהפכה השמרנית. נאומו של רונלד רייגן בשם גולדווטר, תנועות שורשיות וההשתלטות השמרנית (גם הזמנית בשנות השישים) על המפלגה הרפובליקנית סייעו להפיכתו של רייגן לנשיא ב-1980. פוליטיקאים רבים נכנסו לפוליטיקה בעקבות גולדווטר, כולל הילרי קלינטון.
ג'ונסון השתמש בניצחונו בבחירות כדי להצליח להעביר חוקי רווחה ("החברה הגדולה") וחוקים למניעת אפליה גזעית במתן זכות בחירה. אך הפופולריות שלו נפגעה בגלל מלחמת וייטנאם. ב-1968, הוא היה כל כך לא פופולרי עד שלא רץ שוב לנשיאות. התמיכה בזכויות האזרח ובשחורים הובילה לעזיבה של חברי איגודים לבנים ודרומיים מקואליציית הניו דיל של רוזוולט, והם עברו לתמוך ברפובליקנים. מתוך שלוש עשרה מערכות הבחירות לאחר מכן, ניצחו הדמוקרטים רק בשש (אם כי, יש לציין, חמש מתוכן היו בשמונה מערכות בחירות האחרונות, ושבשתיים מתוך השלוש האחרות הדמוקרטים זכו במרבית הקולות).
לאחר מערכת בחירות זאת, הלבנים הדרומיים עברו מהמפלגה הדמוקרטית למפלגה הרפובליקנית, ואילו האוכלוסייה השחורה עברה במהירות למפלגה הדמוקרטית, תהליך שהחל עוד בימי הניו דיל. מאז 1964, זוכים הדמוקרטים ל-80% לפחות מקולות השחורים.
המטבח הסן מרינזי
מכיוון שסן מרינו מוקפת על ידי איטליה, המטבח הסן מרינזי דומה מאוד למטבח האיטלקי, ובמיוחד למטבחים של חבלי הארץ הסמוכים אמיליה-רומאניה ומארקה. המוצרים החקלאיים העיקריים של סן מרינו הם גבינה, יין ובעלי חיים, וייצור גבינה היא פעילות כלכלית ראשונית בסן מרינו. סן מרינו השתתפה בתערוכה העולמית של פריז (1889), יריד עולמי שהתקיים בפריז, צרפת, עם שלושה מיצגים של שמנים וגבינה.
מאכלים
כמה מהמנות המלוחות המקומיות הן שעועית עם עור חזיר (Fagioli con le cotiche), מרק שעועית חג המולד ובייקון; פסטה וגרגירי חומוס (Pasta e ceci), מרק חומוס ואטריות עם שום ורוזמרין; נידי די רונדינה (מנת פסטה אפויה עם חזיר מעושן, בקר, גבינה ורוטב עגבניות); וארנב צלוי עם שומר. ארבאצונה הוא מאכל על בסיס תרד המכיל גבינה ובצל. ישנה מנה אשר ניתן למצאו בעיקר בחבל בורגו מג'ורה הנקראת פיאדה, המורכבת מלחם שטוח עם מילויים שונים ודומה במקצת לפיאדינה מאמיליה-רומאניה.
קינוחים ומתוקים
כמה מהמתוקים בסן מרינו הם עוגה המכונה טורטה טר מונטי ("עוגת שלושת ההרים / מגדלים"), המבוססת על שלוש מצודות סן מרינו ודומה לעוגת וופל שכבתית מכוסה בשוקולד; טורטה טיטאנו, קינוח שכבתי עשוי ביסקוויט, אגוזי לוז, שוקולד, שמנת וקפה, גם הוא בהשראת ההר המרכזי של סן מרינו, הר טיטאנו; בוסטנגו, עוגת חג המולד המסורתית עשויה מדבש, אגוזים ופירות יבשים; ורטה, קינוח העשוי מאגוזי לוז, פרוסות פרלין ושוקולד; קצ'אטלו (Cacciatello), קינוח עם חלב, סוכר וביצים, דומה לקרם קרמל; וזופה די סילג'י (Zuppa di ciliegie), דובדבנים מבושלים ביין אדום ממותק המוגשים על לחם לבן.
יין
האזור מייצר גם מספר יינות סן מרינזים כגון ברונייטו (Brugneto) וטסאנו (Tessano) - יינות אדומים מיושנים בחבית, וביאנקאלה (Biancale) ורונקאלה (Roncale) - יינות לבנים דוממים. היין בסן מרינו מוסדר על ידי איגוד יין סן מרינו, אשר הוא גם יצרן יין רחב היקף.
ספיריטים
הליקרים הסן מרינזים כוללים את המיסטרה (Mistrà) שבטעם אניס, הליקר טילוס (Tilus) שבטעם כמהין והליקר הצמחי תמיר שחר (Tamir Shachar).
אמנדה סידואל
אמנדה סידואל (באנגלית: Amanda Sidwall; 25 ביולי 1844 – 11 בינואר 1892) הייתה ציירת ומאיירת שוודית. היא למדה בפריז בשנות השבעים של המאה ה-19 והציגה עבודות בשנות השמונים.
ביוגרפיה
סידואל נולדה בסטוקהולם ב־25 ביולי 1844, בתם של הבורסקאים סוון לורנץ סידואל ואשתו פרדריקה כריסטינה. יחד עם אחותה מתילדה, למדה לצייר לראשונה קישוטים ודמויות משנת 1860 בבית הספר לאומנויות ומלאכה בסטוקהולם. היא הייתה בין קבוצת הסטודנטים הראשונה שלמדה במחלקה לנשים של האקדמיה השוודית המלכותית לאמנויות כשהיא נפתחה בשנת 1864. יחד עם התלמידה אנה נורדגרן, היא המשיכה את לימודיה אצל טוני רוברט פלורי באקדמיה ז'וליאן בפריז (1874–1877) ופיתחה סגנון חופשי.
היא נשארה בפריז מספר שנים, זכתה לביקורות טובות והציגה במוזיאון דו לוקסמבורג, שם גם מכרה שתי עבודות, בהן ציור שהציג ילדה שקוראת לגבר זקן. היו לה גם מספר ציורים שהתקבלו בסלון בשנת 1880 ובשנת 1882. אף שלא קיבלה שום פרס, היא הצליחה למכור כמה עבודות באופן פרטי וגם למדינה.
גנרל גרייווס
גנרל גרייווס (באנגלית: General Grievous) הוא דמות בדיונית המככבת בזיכיון "מלחמת הכוכבים". בסרטים דובב על ידי מת'יו ווד. הדמות הופיעה בעיקר בסדרת האנימציה מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים, אך הופיעה גם בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'. גנרל גריווס הופיע במשחקי הווידאו של זיכיון מלחמת הכוכבים, ובחלק מהמוצרים הנלווים. בקומיקס "עיני המהפכה", גרייווס נחשף כחייזר מסוג קאליש בשם קיומן ג'אי שילול. מאפיין מיוחד בדמותו של גנרל גרייווס, היא העובדה כי הוא נושא ארבע חרבות אור, באמצעות פיצול שתי ידיו לארבע. גרייווס משתמש בחרבות אור שלקח מאבירי הג'דיי שהרג, מאומן ברוב צורות הלחימה בחרב אור, אך גם רגיש לדחיפות "כוח". המודל של גנרל גרייווס היה המודל המורכב והמסובך ביותר שנבנה על ידי צוות האפקטים של מלחמת הכוכבים, אך גרייווס יוצר בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית' אך ורק על ידי תוכנת CGI, עם מת'יו ווד כמדובב וקייל רולינג בלכידת תנועה בקרב נגד אובי ואן קנובי (יואן מקגרגור).
אמנדה סידואל
ביוגרפיה
בשנת 1883 חזרה לסטוקהולם כאמנית מבוססת. היא פתחה סטודיו משלה והתפרנסה גם מהוראת תלמידים.
גם היא וגם אמה נפטרו משפעת בחורף 1891–1892.
גנרל גרייווס
גנרל גריווס היה מפקד צבא הבדלנים, שאומן בלחימה בחרב אור על ידי הרוזן דוקו, בשירותו של דארת' סידיוס. הוא נהרג בשנת 19 BBY בידי אביר הג'דיי אובי ואן קנובי.
אמנדה סידואל
ביוגרפיה
אמנדה סידואל מתה ב־11 בינואר 1892.
עבודותיה של סידואל זכו להכרה נרחבת בשנת 1942, 50 שנה לאחר מותה, כשהוצגו בסטוקהולם. הם הופיעו גם בתערוכות שונות בסוף המאה ה-20, הן בפריז והן בסטוקהולם.
גנרל גרייווס
תפקידו בסרטים
הופעתו הקולנועית הראשונה של גנרל גרייווס התרחשה בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'. שם, גנרל גרייווס מחזיק את קנצלר פלפטין כבן ערובה על ספינת הדגל שלו, "היד הנעלמה". לאחר שאנאקין סקייווקר הורג את הרוזן דוקו כחלק ממבצע החילוץ, גרייווס בורח מהקרב ומותיר את אנאקין ואובי ואן בספינתו המתפרקת. בראש סדר העדיפויות של הרפובליקה, גרייווס מתמקם באוטאפאו, מקום מועצת הבדלנים, אך בהוראת דארת' סידיוס הוא מעביר את המועצה למוסטאפר. אובי ואן מגיע למקום, ופותח דו-קרב חרבות אור נגד גרייווס. כאשר אובי ואן זוכה ביתרון מוקדם, גרייווס בורח על הסטארפייטר שלו כשאובי ואן בעקבותיו. המרדף מסתיים בהאנגר הסודי של גרייווס, שם השניים נאבקים בדו-קרב פנים אל פנים. גרייווס זכה ליתרון מכיוון שארבע ידיו מאפשרות לו להילחם עם 4 חרבות אור בו זמנית. אובי ואן,הנמצא על סף הפסד, משתמש ב"כוח" כדי למשוך את הבלאסטר של גריווס אליו, לאחר שפתח את שריון נחזה של גריווס, ויורה חמש יריות בגרייווס, מה ששורף אותו מבפנים והורג אותו.
סדרת 2003
זמן מה לאחר מכן, גרייווס מתקיף את כוכב קורוסנט וחוטף את הקנצלר פלפטין. כשגרייווס עומד לברוח, מייס ווינדו משתמש בבכוח כדי לרסק את שריון החזה של גרייווס, מה שמסב לגרייווס נזק נשימה בריאותי קשה, בעיות שיעול וציפצופים.
סדרת 2008
בסדרת 2008 של מלחמת המשובטים, גרייווס זוכה לתפקיד נרחב.
בעונה הראשונה, גנרל גרייווס נראה כמפקד ספינת הקרב הגדולה ביותר של הבדלנים, החמושה בתותחי יונים. גרייווס נאבק באובי-ואן בשני מאבקים, שבשניהם אובי-ואן בורח, ולאחר מכן הוא מגלה את הסתננותם של אנאקין סקייווקר ואסוקה טאנו. גרייווס מביס פלוגה של משובטים, ועוסק במעין משחק חתול ועכבר עם טאנו. לאחר שנכשל, הרוזן דוקו מציב מעין מבחן לחסידו הקיבורג, בצורה של קרב עם קיט פיסטו ונאהדר וב. בטירתו האישית של גרייווס על הירח השלישי של ואססק, שני הג'דיי וחוליה של משובטים אורבים לגרייווס וכורתים את איבריו. ברגע שתוקן, גרייווס הורג את נאהדר וב ומתחיל דו-קרב עם קיט פיסטו. נעזר בערפל, פיסטו חותך בהצלחה את אחת מזרועותיו של גרייווס, מותיר אותו עם שלוש חרבות אור בלבד ולוקח את חרבו של נאהדר וב. חמוש בשתי חרבות אור, פיסטו גובר על גרייווס, אך כשזה האחרון קורא לשומרי המגנה פיסטו בורח. כאשר גרייווס מדווח לאדונו על הנעשה, דוקו מודיע לגרייווס כי "יש מקום לשיפור".
בעונה השנייה, גרייווס לוקח בשבי את מאסטר הג'דיי אית' קות'. אובי-ואן, אנאקין ומאסטר עדי גליה מנסים לשחרר את קות' וגרייווס נאבק באובי-ואן פעם נוספת. גריווס נלחם בגליה, שהובסה ונלכדה. עם זאת, בעזרתו של פלו-קון, גליה משתחררת וגרייווס בורח פעם נוספת. בעונה השלישית, גרייווס נתקל פעמים רבות באובי-ואן על פני קאמינו, כשכל דו-קרב נגמר במבוי סתום.
בעונה הרביעית, גנרל גרייווס נחל תבוסה משפילה כשניסה לפלוש לנאבו. ג'אר ג'אר בינקס (שהתחזה לבוס ליוני) הסיח את דעתו של גרייווס במשא ומתן, מה שנתן לצבא הגאנגאן להביס את כוח הפלישה. כשגילה זאת, גרייווס רדף אחרי ג'אר ג'אר וטבח בחיילי גאנגאן רבים לפני שגנרל טארפאלס הזמין את גריווס לדו-קרב. אף על פי שהוא נפצע אנושות על ידי גרייווס, טארפאלס דקר את גרייווס בחזהו, וצבא הגאנגאן הפציצו את גרייווס ההמום עם קליעי אנרגיה ולכדו אותו. עם זאת, גרייווס שוחרר עם אנאקין בעסקת חילוף שבויים שנחתמה בין דוקו לפאדמה אמידאלה, ומאוחר יותר הוא נשלח לכוכב הלכת דאת'ומיר להשמיד את "אחיות הלילה". מייד עם נחיתתו על דאת'ומיר, גרייווס וצבא הדרואידים שלו הפכו את פני הכוכב לשדה קרב, אך אסאג' וונטרס - הסית' המתנקשת של דוקו - החלה דו-קרב עם גרייווס. גרייווס, מלא ביטחון עצמי, בטוח כי ינצח, אך אסאג' כורתת את אחת מידיו ומפילה אותו על הקרקע. זועם, גרייווס פוקד על חייליו לירות על אסאג', שנפצעת. גרייווס מכין את מכת המוות, אך קבוצת זומבים של אחיות הלילה מתקיפות אותו והוא נאלץ להדוף אותם, בזמן שאסאג' ברחה. לאחר ש"האם טאלזין" מתחמקת מגרייווס באמצעות טלפורטציה, הוא נאלץ להקשיב לפחדיו של דוקו מסאבאג' אופרס.
משחקי וידאו
גרייווס הופיע במשחקי הווידאו מלחמת הכוכבים: מלחמה קדמית II, גלקסיות מלחמת הכוכבים (שם חי חיים קצרים במערות קאשיק עד שנמכר לגראנד אדמירל ת'רון), הופעה קצרה מאוד במלחמת הכוכבים: רפובליקת הקומנדו, נקמת הסית', ומלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים: דו-קרב חרבות אור. בנוסף, גנרל גרייווס הופיע בחלק ממשחקי לגו מלחמת הכוכבים, הן כבוס והן כדמות הניתנת למשחק. במשחק המשחק רשת הרפתקאות המשובטים גרייווס מופיע כבוס מספר פעמים, ובמשחק Angry Birds Star Wars II גרייווס הוא דמות הניתנת למשחק (כחזיר רשע). דמותו גם נמצאת במשחק Star Wars battlefront 2 כדמות הניתנת למשחק.
כישרונות ומיומנויות
גנרל גרייווס ידוע כקר ומחושב, אסטרטג מבריק, לוחם בעל עוצמה רבה ואספן של חרבות אור שנלקחו מקורבנותיו (פרט לחמש חרבות אור יוצאות דופן). גרייווס צד את הג'דיי כספורט, ושומר על חרבות האור החזקות שלו בגלימתו. מאומן בלחימה, גרייווס פיתח צורת לחימה לא שגרתית: הוא משתמש במהירות גדולה, ומסובב את חרבות האור ב-20 סיבובים לשנייה, מה שקורע את יריבו לגזריו (פרט לאויבים מיוחדים המיומנים בסיף). לגרייווס במקור יש שתי ידיים בעלות שש אצבעות, וכשהוא מפצל אותן לארבע יש לו שלוש אצבעות בכל יד. חרבות האור בהן גרייווס משתמש הן בצבעים כחול וירוק; שתיים ירוקות ושתיים כחולות. בנוסף לכך, לגרייווס יש מעין מעמדים מיוחדים לחרבות אור ברגליו, מה שמאפשר לו להילחם עם שש חרבות אור בו זמנית כשהוא עומד על רגליו. שיפורים מכניים מאפשרים לגרייווס לחשב את מהלכיו של היריב ודרכי ההתגוננות, והוא היה אף מסוגל להתגונן משיטת ה"וואפאד" של מייס וינדו על קורוסנט.
גרייווס הרג עשרות ג'דיי, ומשתמש לעיתים בשיטות לא שגרתיות וערמומיות כדי לנצח בדו-קרב. לדוגמה, נגד נאהדר וב הוא השתמש בבלאסטר, ונגד אית' קות' הוא השתמש בשומרי המגנה - שומרי ראש רובוטיים בעלי מוטות חשמל - כדי להמם את הג'דיי. גרייווס הוא טקטיקן מיומן, ומציג בפני יריבו אסטרטגיות קרב "מוטעות", כדי שיריבו יגיב בהתאם ויתן לגריווס יתרון. לפעמים, גרייווס יוצא בקרבות כנגד מטרות אזרחיות, כדי לתת ליריבו בחירה: ניצחון בקרב לעומת חיי אדם. עם זאת, גרייווס היהיר זילזל באויביו, אבל הוא עדיין נחשב כגאון צבאי אך חסר עידון. גרייווס מחזיק יתרון נוסף בקרב, לאור העובדה כי בראשו מותקנות שתי אנטנות זעירות, באמצעותן הוא מסוגל לשלוט ולזמן צבאות דרואידים. גופו המכני של גרייווס איפשר לו לשרוד בחלל, והוא גם ידוע כטייס מיומן - כפי שנקבע על ידי מייס וינדו, הוא "מיומן בטיסה כמו שהוא מיומן בחרבות אור".
רעד (נ"ט)
רעד (בפרסית: رعد; בעברית: רעם) הוא טיל נגד טנקים מתוצרת משרד ההגנה האיראני המבוסס על טיל הסאגר הסובייטי (9K11 Malyutka).
שרה אשל
שרה אשל (25 באוקטובר 1918 – 11 בנובמבר 2012) הייתה סופרת ילדים עברית.
רעד (נ"ט)
התעשיות הביטחוניות של איראן החלו בתכנון הטיל בשנת 1994 תוך שיתוף פעולה עם סין וקוריאה הצפונית. הייצור החל בשנת 1995, והטיל הוצג לציבור באופן רשמי בשנת 1997. בין 1996 ל-2004 ייצרה איראן כ-2,250 טילי רעד.
כמה טילים כאלה נתפסו על ידי צה"ל בשנת 2002 על סיפונה של הקארין איי שהייתה בדרכה מאיראן אל הרשות הפלסטינית. טילים מסוג זה נמסרו גם לחזבאללה ושימשו את הארגון בפעילותו נגד צה"ל במלחמת לבנון השנייה.
שרה אשל
ביוגרפיה
בשנת 1937 הצטרפה לקיבוץ השומר הצעיר, והייתה בין מקימי חצור. עבדה בחקלאות, בתעשייה ובחינוך ילדים עולים גם בקיבוצה וגם ביישובי הסביבה. בשנים 1971–1978 עבדה במכון למחקר חינוכי של פרופ' ראובן פוירשטיין, שבו הנחתה מורים ומורות בתוכניות העשרה לילדים טעוני טיפוח.
בקיבוץ חצור נישאה ליעקב אשל, ונולדו להם ארבעה ילדים וכן נכדים. בנה נהרג ב-1967 בעת מילוי תפקידו כטייס בחיל האוויר.
שרה אשל כתבה ספרים רבים לילדים, בלשון פשוטה וחיונית חייתה את אווירת חיי הילדים בקיבוץ במושבה ובכפר העולים.
אשל נפטרה ב-2012, בגיל 94.
איבון בריל
איבון מדלן בריל (אנגלית: Yvonne Madelaine Brill; 30 בדצמבר 1926 - 27 במרץ 2013) הייתה מדענית קנדית ואזרחית ארצות הברית, היא ידועה בעיקר בזכות פיתוח טכנולוגיות טילים והנעה סילונית ושותפותה במיזמים שונים של נאס"א וארגון הלוויינים הניידים הבינלאומי (IMSO).
תולדות חייה
בריל נולדה בוויניפג להורים שהיגרו מבלגיה. היא למדה כימיה ומתמטיקה באוניברסיטת מניטובה, משום שבתור אישה לא יכלה להתקבל ללימודי הנדסה.
בריל התמקדה במחקר ופיתוח הנעה סילונית רקטית ובשנות השישים פיתחה מנוע המשתמש בדלק נוזלי מבוסס הידרזין כמחמצן יחיד עקב יעילותו והנוחות היחסית בשימוש בו. פיתוחיה הובילו למנועים בעלי ביצועים משופרים שאפשרו לנאס"א הטסה לחלל של מטענים כבדים יותר והארכת זמן המשימה. בשנת 1974 רשמה את המנוע שהמציאה, ושהפך לסטנדרטי בתחום, כפטנט.
בין הישגיה, פיתוח מערכת ההנעה של TIROS, שהיה הלוויין הראשון בעל יכולת חישה מרחוק של כדור הארץ, ששוגר ב-1960; פיתוח מערכת ההינע של המשגר Nova שפותח על ידי נאס"א ב-1962 במסגרת תוכנית ג'מיני ושימש מדגים למשגרי סטורן 5 ושיגור Explorer 32, הלוויין הראשון למחקר האקסוספירה. כן הייתה חברה בצוות התכנון של מארס אובזרבר, הגשושית הרובוטית ששוגרה על ידי נאס"א ב-1992 על מנת לחקור את מאדים ועקבותיה אבדו בכניסה לאטמוספירה שלו.
בריל נפטרה מסרטן השד, בת 88 בפרינסטון.
פרסים והוקרה
בשנת 1987 נבחרה לאקדמיה הלאומית להנדסה (National Academy of Engineering) ב-2001 הוענקה לה מדליית השירות הציבורי המצוין של נאס"א (NASA Distinguished Public Service Medal) וב-2011 העניק לה נשיא ארצות הברית ברק אובמה את המדליה הלאומית לטכנולוגיה ויזמות (National Medal of Technology and Innovation).
גיל ססובר
גיל יוסף ססובר (נולד ב-12 באפריל 1972) הוא שחקן, זמר, קומיקאי ויזם ישראלי.
ביוגרפיה
ססובר נולד וגדל בחיפה. למד בתיכון עירוני ה'.
את הקריירה שלו כבדרן החל גיל ססובר בלהקת הנוער הייצוגית של חיפה, "מפגשים ברכס". את שירותו הצבאי עשה בלהקת הנח"ל, שם הופיע, כתב וביים. לאחר שחרורו מצה"ל, החל ססובר להופיע במופע סטנד-אפ משלו בכל רחבי ישראל.
החל משנת 1994 כיכב בתוכנית הטלוויזיה "הקומדי סטור" בערוץ 2 במשך שלוש עונות, שם גילם דמויות שונות כגון הממציא הצרפתי מסייה בומבסטיק והילד הדתי יפת, בנו של חם.
בשנת 1994 הצטרף ססובר לערוץ הילדים כמנחה, שם הנחה תוכניות פופולריות רבות, ביניהן: הוגו - תוכנית אינטראקטיבית שבה הילדים משחקים במשחק מחשב באמצעות הטלפון בהם: "הוגו" "המגנט", "כדור פורח", "הזירה", ועוד. ססובר הנחה גם את התוכנית "מוטרף! עם גיל ססובר" ותוכניתו "ססובר 007 וחצי", ששודרה במשך כשעה בשבע וחצי בערב, הייתה מתוכניות האירוח הראשונות ששודרו באופן מלא בשידור חי. הוא הנחה בערוץ עד 1999.
בשנת 1999 ליווה ססובר את ילדי זיכרון מנחם במסעם לפריז ואל החיים, והשתתף בסרט דוקומנטרי שהוקרן בטלוויזיה הישראלית.
ססובר שיחק במספר מחזות זמר לילדים, בהם "פיטר פן" (בתפקיד פיטר פן, הילד הנצחי) ו"שלושת המוסקטרים" (בתפקיד המוסקטר פורתוס). כמו כן, הוא הגיע למקום הראשון עם שירו בפסטיגל 1996 עם השיר "מלך הכיתה" ולמקום השני בפסטיגל 1999 עם השיר "קול".
ססובר הוביל קמפיינים פרסומיים רבים, בהם דגני הבוקר של קלוגס, חטיף "שוש" של עלית ומשקה "הוגו ראפ" של טמפו.
ב-2005 סיים לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה בשלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל. בשבוע הספר 2006 יצא לאור ספרו הראשון של ססובר – ספר הילדים "בפעם הראשונה" בהוצאת ידיעות ספרים.
בשנת 2006 נפטר אביו. פטירתו השפיעה עליו עמוקות ומאז שומר שבת, מתפלל ולומד תורה וגמרא ואף מעביר הרצאות בנושא יהדות.
ב-2010 הקים עם שותפים את חברת "Solar Green Sun" העוסקת בהתקנת מערכות סולאריות קטנות לאנשים פרטיים.
בפברואר 2019 לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הוציא יחד עם רובי דואניאס את השיר "המדינה בוחרת ולכ" תחת דמותם של חם ויפת כהמשך לשיר אותו ביצעו כחלק מהקומדי סטור.
באוקטובר 2020 הגיש את תוכנית הלילה "לילה טוב מאד" בערוץ 20.
ב-2020 השתתף כשחקן אורח בעונה השישית של סברי מרנן.
ב-2021 הוציא את השיר "אבי" שכתב ושר לזכרו של אביו את השיר הלחין יחד עם איתי זילברשטיין.
החל ממרץ 2022 מגיש וכותב את התוכנית "קבלת שבת" אשר משודרת בימי שישי בערוץ 14.
ב-2022 הוביל את קמפיין מקדונלדס שהשיקה מחדש את המאק-ציקן.
ב-2022-2023 גילם את צ'ארלי אבא של תום, בסדרה "רוני ותום" של גיורא חמיצר.
ב-2023 החל בסיבוב הופעות של מופע הסטנדאפ המוסיקלי "הפרויקט של גיל ססובר - מופע שגדלנו עליו". בו שר להיטים מתכניות בהן השתתף ובליווי נגנים מהלהקה הגלילית 'הפרויקט המקומי'.
ביוני 2023 הודיע שר התרבות והספורט מיקי זוהר על כוונתו למנות את ססובר לחבר במועצה הישראלית לקולנוע.
חיים אישיים
ב-2004 נשא לאשה את רוני פטרבורג, עורכת דין בהשכלתה ופעילה פוליטית, בתו של איש העסקים משה פטרבורג ואחייניתו של פרופ' יצחק פטרבורג, הם הורים לארבעה. אחיו הצעיר הוא מנחה הטלוויזיה לשעבר דרור ססובר.
טונה כחולת-סנפיר
טונה כחולת-סנפיר הוא שם כולל לשלושה מינים מתוך שמונת המינים המשתייכים לסוג טונה ("Thunnus"): טונה כחולת-סנפיר אטלנטית (Thunnus thynnus), טונה כחולת-סנפיר פסיפית (Thunnus orientalis) וטונה כחולת-סנפיר דרומית (Thunnus maccoyii). עד סוף שנות התשעים נחשבו המינים האטלנטי והפסיפי כשני תת-מינים של טונה כחולת-סנפיר צפונית. כל דגי הטונה משתייכים למשפחת הקולייסיים. מינים אלה ריתקו דורות רבים של אנשים ושימשו מקור מזון ופרנסה חשוב ביותר במספר מדינות, בהן יפן, ספרד ואיטליה. בתקופה האחרונה גובר עניין הציבור בדגי טונה כחולת-סנפיר, וכן המאמץ לגידולו החקלאי של המין.
תפוצה ונדידה עונתית
דגי טונה כחולת-הסנפיר הם שחיינים מעולים הנודדים למרחקים עצומים (מקור השם "Thunnus" בפועל יווני שמשמעותו להאיץ/למהר). הנדידה מתבצעת בין אזורים מוגדרים של שיחור מזון לבין אתרי רבייה. כבר בשנות ה-50 של המאה ה-20 תועדו פרטים בעודם חוצים את האוקיינוס האטלנטי לרוחבו. מתחילת המאה ה-21 גבר השימוש בלוויינים כאמצעי מעקב אחר הדגים, וכך נדידתם מתועדת היטב. כפי שמתאר החוקר בן גלוארדי ועמיתיו (2010), שיטה זו מתבססת על אגירת נתוני אור, טמפרטורת מים ולחץ (עומק) כדי לייצר מודל מקורב למסלול הנדידה של הדג. לקראת עונת הרבייה מתכנסים הדגים בלהקות על פי גודלם ונודדים לאזורי מים רדודים לצורך הטלת הביצים. ככלל, דגים אלה מתרבים במים חמים (מעל 24ºC), אם כי פרטים מהמין הפסיפי תועדו במהלך רבייה במים קרים יותר (22ºC).
גדילה
דגי טונה כחולת-סנפיר מאופיינים בקצבי גדילה גבוהים במיוחד, ופרטים בוגרים הם בעלי משקל גבוה. דג טונה כחולת-סנפיר אטלנטית במשקל של יותר מ-400 קילוגרמים אינו מחזה נדיר ופרטים אלה נפוצים בצפון האטלנטי בעיקר לחופי צפון-מזרח ארצות הברית וקנדה ואף באזורים שונים בים התיכון. משקלו של דג הטונה הכבד ביותר שנתפס בדיג חכות הוא 680 ק"ג. דג זה נתפס בשנת 1979 לחופי נובה סקוטיה שבקנדה. בספרות המדעית קיים דיווח משנת 1938 על דג גדול אף יותר שנדוג בים התיכון (במלכודת רשת מסורתית) ומשקלו הוערך ב-725 ק"ג. מקובל להניח שקצב הגידול של המין הדרומי נמוך מאלו של שני המינים הצפוניים. יצוין שחישוב קצבי הגדילה נעזר בהערכות (ולא במדידה מדויקת) של גילי הדגים (בעזרת עצם האוטוליט שבאוזן הפנימית או סנפיר הגב), ולכן ייתכנו אי-דיוקים. מחקר שנערך ביפן וכלל דגים צעירים (בני פחות מחצי שנה) אשר גודלו בכלובי מחקר, הראה כי הדגים הגיעו למשקל של יותר מ-100 ק"ג בתקופה של שלוש שנים (טונה כחולת-סנפיר פסיפית). בטבע המין האטלנטי גדל לאט יותר ובשלוש השנים הראשונות יגיע פרט ממוצע למשקל של עד 30 ק"ג.
התמיינות זוויגית, בגרות מינית ורבייה
דגי הטונה הם גונוכוריסטים, כלומר מתמיינים לזכרים ונקבות ואינם משנים את זוויגם במהלך חייהם, בשונה ממינים הרמאפרודיטים שמשנים את זוויגם במהלך חייהם. הדגים מגיעים לבגרות מינית בגיל 3 - 8 שנים, בהתאם למין הספציפי. דגי טונה כחולת-סנפיר אטלנטית מהאוכלוסייה המזרחית הם בוגרים מינית כאשר אורכם עולה על 120 ס"מ (ומשקלם באותה עת - כעשרים וחמישה ק"ג), כלומר בגילאים 3 - 5 שנים. יש אי-הסכמה בין החוקרים לגבי הגיל בבגרות מינית של הדגים מהאוכלוסייה האטלנטית המערבית. הסברה המקובלת היא שדגים אלו מגיעים לבגרות מינית רק בגיל תשע, אולם קיימות טענות כי פרטים צעירים יותר מתרבים במערב האוקיינוס האטלנטי באזורים נוספים, שטרם תועדו, מחוץ למפרץ מקסיקו. פרטים מהמין הדרומי, לעומת זאת, יגיעו לבגרות מינית בהגיעם לגיל 8 שנים. דגים מהמין הפסיפי המטילים באזור ים יפן וים סין המזרחי מגיעים לבגרות מינית בגיל חמש, אם כי קיימות עדויות ממתקנים חקלאיים של אוניברסיטת קינקי (יפן) על להקות רבייה של דגים בני שלוש אשר משתתפות בעונת הרבייה. נושא הבגרות המינית של דגי הטונה כחולת-הסנפיר מצוי בעיצומו של מחקר מקיף. פוריות הדג משתנה במהלך חייו: מוסכם בקרב חוקרי דגים רבים כי בגילאים הצעירים פוריות הפרטים נמוכה והיא עולה עם התבגרותו. דגי הטונה מטילים ביצים ומשתייכים לדגים שמכונים "מטילים יומיים": במינים אלה מתבצעת הטלה יומית של קובץ ביצים במשך עונת ההטלה, כך שבזמן נתון תימצאנה בשחלה האסינכרונית ביציות בשלבי התפתחות שונים. הדגים נודדים בלהקות למים רדודים, שם מטילות הנקבות את הביצים ומיד מגיעים הזכרים להפרותן. הלרוות פלנקטוניות (לרווה היא דרגה צעירה, בשלבים הראשונים מכונה עובר חופשי), כלומר הן חלק מבעלי החיים הזעירים המרכיבים את הפלנקטון בים. לאחר מספר שבועות, הדגיגים הצעירים נודדים לאזורים מוגנים, שבהם ישהו בחודשים הראשונים לחייהם.
שמירת חום הגוף
דגי הטונה, כשאר הדגים, הם הטרותרמיים (בעלי "דם קר"), כלומר הם אינם מסוגלים לשמור על חום גוף קבוע. עם זאת, הם ייחודיים בעולם הדגים בכך שהם מסוגלים, לפרקים, לשמור על טמפרטורת גוף גבוהה מזו של הסביבה. הם עושים זאת בעזרת מנגנון ביולוגי מיוחד ובו שני מרכיבים עיקריים:
הבנת הפיזיולוגיה של דגים אלה חשובה ביותר. למחזור החיים של הדג, בעיקר לקצבי הגדילה, הגיל בבגרות מינית, הפוריות ואפילו לתמותות (טבעיות וכתוצאה מדיג) ישנה השפעה מכרעת על הערכת גודל אוכלוסיות הבר וכתוצאה מכך על מכסות הדיג. מתחילת המאה ה-21 מתקיימים מחקרים רבים המתמקדים בקצבי גדילה ורבייה.
שימור ומכסות דיג
עם הגברת לחץ הדיג, חדרו דגי הטונה אל לב הדיון הציבורי כחלק ממאמץ כלל עולמי לשימור האוכלוסיות של מינים אלה. מבחינה מסחרית, הדגים חשובים לאדם מזה אלפי שנים (אריסטו הוא שהעניק לדג את שמו), אך פיתוח שיטות דיג חדשות בסוף המאה ה-20 הביא לפגיעה קשה באוכלוסיות הבר, וזאת עקב מספר תהליכים:
ארבעה ארגונים בינלאומיים הוקמו לצורך ניהול, פיקוח ובקרה על מכסות הדיג של דגי הטונה כחולת-הסנפיר (וכן של דגים אחרים), והם:
בארגונים אלה שותפות מדינות רבות, והם אחראים על הקצאת מכסות דיג למדינות השונות. עם זאת, כפי שציין ICCAT בשנת 2007, דגי טונה ניצודים בכמויות שחורגות מהמכסות. כך למשל, דגי טונה כחולת-סנפיר אטלנטית נתפסו בשנת 2006 במשקל מוערך של למעלה מ-50,000 טון, כמעט כפול מהמכסה שנקבעה לשנה זו. המכסה לשנת 2008 עבור מין זה נשארה זהה לזו של 2007, למורת רוחם של רבים (בעיקר בקרב מדענים צפון אמריקאים שניסו לקדם איסור דיג גורף), ועומדת על 29,500 טון. בהתאם לתוכנית שיקום רב שנתית צומצמו מכסות הדיג באופן משמעותי, כמו כן הוגברה האכיפה על דיג בלתי-חוקי ועונת הדיג הוגבלה בזמן. בהתאם לכך, אזורי ההטלה סביב האיים הבלאריים שבדרום ספרד אסורים לדיג ומוגנים לחלוטין בזמן עונת הרבייה של דגים אלה. מכסות הדיג לים התיכון מאז שנת 2010 הן 13,500 טונות ומהוות צעד משמעותי ביותר בדרך לשיקום אוכלוסיות הטונה כחולת-הסנפיר. בשנת 2011 צומצמו המכסות ל-12,900 טונות לשנה. בשנת 2010 פרסם החוקר אנטוניו די-נאטלה (ICCAT) מסמך מרגיע מעט. לצד תמיכתו בצמצום מכסות הדיג והגברת האכיפה, סוקר די-נאטלה את ההיסטוריה של דיג הטונה בים התיכון ומסביר מדוע לא קיימת סכנת קריסה של אוכלוסיות הבר. בשנים האחרונות עדכנו ICCAT כי תוכנית השימור הצליחה, ובהתאם לכך מעלים בכל שנה את מכסות הדיג העומדות בשנת 2019 על למעלה מ־20 אלף טונות.
בישראל נידוגה הטונה הכחולה על ידי דייגים מסחריים במערך חכות צף ("לונגליין"), ועל ידי דייגים ספורטיביים בחכות מסירה. הדיג מתבצע סביב החודשים מאי–יוני, בעומק הים, בגבול המים הטריטוריאליים ובתחומי המים הכלכליים של ישראל. האוכלוסייה המתרבה בים התיכון היא הרגישה ביותר והמאוימת ביותר מדיג יתר. לא הרבה ידוע על הטונות המגיעות לאזורנו – מזרח הים התיכון, וייתכן שמדובר על אוכלוסייה ייחודית. באוקטובר 2018 נכנסה הטונה כחולת-הסנפיר לרשימת המינים המוגנים בישראל.
מחקר ורבייה בתנאי שביה
עם גילוי הפוטנציאל הכלכלי הטמון בשוק היפני, החלה להתפתח תעשייה של פיטום דגי טונה בתנאי שביה. עיקר התעשייה נמצא בדרום אוסטרליה ובים התיכון. לצורך כך, הדגים נתפסים ברשתות הקפה (במהלך עונת הרבייה), מועברים לכלוב גרירה, בו הם מועברים לחוות הפיטום. עם ההגעה לחווה מועברים הדגים לכלובי פיטום, ומואכלים (בעיקר בסרדינים, מקרלים ודיונונים) במשך כחצי שנה ונשלחים (כבשר טרי או קפוא) לשוק הדגים ביפן. שיטה זו הגבירה את לחץ הדיג על אוכלוסיות הבר, אך גם פתחה חלון לפתרון הבעיה - גידול חקלאי של דגי טונה. סגירת מעגל החיים בשביה של מינים אלה (כפי שקיים במיני דגים רבים, כמו סלמון, דניס ואמנון) עשויה להוביל לאספקת דגיגים לתעשייה ולמחקר ולצמצום משמעותי של לחץ הדיג על אוכלוסיות הבר.