cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה של צבא הגנה לישראל
צבא הגנה לישראל (בראשי תיבות: צה"ל) הוא צבאה של מדינת ישראל והארגון המרכזי לשמירת ביטחונה. צבא הגנה לישראל הוקם כשבועיים לאחר קום מדינת ישראל, תוך כדי קרבות מלחמת העצמאות. תוך מספר ימים הצטרפו אליו כל הארגונים והמחתרות היהודיים. צה"ל נלחם עד כה בשבע מלחמות רשמיות, אולם לכל אורך השנים נלחם במדינות עוינות וארגוני טרור. צה"ל הוא גם הריבון החוקי - באמצעות אלוף פיקוד המרכז ועל בסיס החוק הבינלאומי - על שטחי הגדה המערבית / יהודה ושומרון.
הקמה ומלחמת העצמאות
צבא הגנה לישראל הוקם כשבועיים לאחר קום מדינת ישראל, תוך כדי קרבות מלחמת העצמאות. הממשלה הזמנית החליטה על הקמתו וראש הממשלה, דוד בן-גוריון חתם על "פקודת צבא-הגנה לישראל, תש"ח-1948", בה נקבע: 1. "מרות אזרחית" – הצבא כפוף לשלטון המוסמך והחיילים צריכים להישבע לו אמונים" וסמכויות הביצוע הם של "שר הביטחון". 2. "ייחוד הצבא" – לא יהיה כוח צבאי נוסף. 3.גיוס חובה ב-26 במאי 1948, בתאריך של ערב ל"ג בעומר, וב-31 במאי פרסם "פקודת יום להקמת צבא הגנה לישראל". צה"ל התבסס על המבנה הארגוני של ההגנה, כדי לשמש ככוח הלוחם העיקרי של מדינת ישראל, ומיזג לתוכו גם לוחמים מהבריגדה היהודית והמחתרות האחרות - האצ"ל והלח"י.
עם הקמת צה"ל פורקו חטיבות הפלמ"ח והוכפפו לפיקוד צה"ל. שתים עשרה החטיבות שפעלו: חטיבת עציוני, חטיבת כרמלי, חטיבת הראל, חטיבת יפתח, חטיבת גבעתי חטיבת הנגב, חטיבת קרייתי, חטיבת עודד, חטיבת אלכסנדרוני, חטיבה 7, חטיבה 8 וחטיבת גולני.
בראשיתו כלל צה"ל מספר חילות: חיל הרגלים - שהורכב מחטיבות החי"ר השונות של ההגנה והפלמ"ח והאצ"ל, חיל ההנדסה - שהוקם עוד ב-1947, חיל השריון - שכלל את חטיבה 7 וחטיבה 8 והפעיל בעיקר משוריינים, חיל התותחנים, חיל האוויר וחיל המודיעין (שהמשיך את ש"י של ההגנה).
מיד עם הקמתו החל צה"ל להילחם במלחמת העצמאות והתארגן תוך כדי הלחימה, כאשר היחידות הלוחמות השונות הוכפפו בהגדרה לפיקוד צה"ל. במהלך ימי ההפוגה הראשונה החל צה"ל להצטייד בנשק כבד ותחמושת, שהגיעו בעיקר מצ'כוסלובקיה תוך תמיכה מארצות הברית וברית המועצות. בתום המלחמה צה"ל היה מצויד ומאורגן טוב יותר מאשר בתחילתה, אך עדיין היה רחוק מלהיות צבא מקצועי וממוקצע.
תקופת פעולות התגמול
מלחמת העצמאות הסתיימה בהסכמי שביתת נשק, והיה ברור למנהיגי המדינה ומפקדי צה"ל שיש צורך לבנות את צה"ל בצורה כזו שיהיה מוכן למלחמה נוספת. בזכות התחממות היחסים בין ישראל לצרפת, החלה האחרונה לספק נשק רב ואיכותי לצה"ל. צה"ל החל להיבנות ולהתמקצע בצורה המוכרת לנו כיום. עיקר האיומים שעימם צה"ל התעסק הוא מתקפות הטרור שהפעילו המצרים באזור רצועת עזה, שכונו ה"פדאיון". ראש הממשלה דוד בן-גוריון וראש אגף מבצעים במטה הכללי משה דיין הורו על הקמת יחידה 101 בפיקודו של אריאל שרון. תפקידה של יחידה זו היה לערוך פעולות תגמול נגד המצרים והירדנים, וסימנה מפנה ביכולותיו המבצעיות של צה"ל. רבים מאנשי היחידה נהיו למפקדים בכירים ובולטים.
מלחמת ששת הימים
מלחמת ששת הימים שפרצה לאחר תקופת המתנה מורטת עצבים שבה היה שרוי הציבור הישראלי במהלך חודש מאי 1967 הביאה את צה"ל להשיגו הגדול ביותר אי פעם. צה"ל כבש את כל חצי האי סיני ורצועת עזה מידי מצרים, את יהודה ושומרון מירדן, ואת רמת הגולן מסוריה. במבצע אווירי חסר תקדים בהיסטוריה המלחמתית המריאו מטוסי חיל האוויר בבוקר 5 ביוני 1967 וחיסלו את חילות האוויר של צבאות ערב על הקרקע. המבצע הזה כונה "מבצע מוקד" שפתח את מלחמת ששת הימים. לאחר השגת העליונות האווירית המוחלטת של צה"ל, החלו כוחות השריון והרגלים להתקדם ולתפוס שטחים בסיני. ההפגזות הירדניות על ירושלים ובגזרות נוספות בחזית זו, הביאו את צה"ל לפלוש לגדה המערבית.עם סיום הקרבות בדרום ובגדה המערבית, כבשו כוחות צה"ל את רמת הגולן והחרמון.
בסיכומם של שישה ימים כבש צה"ל שטחים הגדולים פי שלושה משטחה של מדינת ישראל. הציבור הישראלי נכנס לאופורית ניצחון אדירה, שכן במספר ימים הפך המצב מחרדה קיומית לניצחון אדיר. אופוריה זו הגיעה גם לתוככי הצבא. דיוקנותיהם של אלופי צה"ל הופיעו על אלבומי ניצחון.
בגבול מצרים
מיד לאחר סיום מלחמת ששת הימים החלה מצרים לשקם את כוחה הצבאי. משלוחי נשק מסיביים מברית המועצות הביאו לכך שתוך כחצי שנה מסיום המלחמה סופקו למצרים כ-80% מאמצעי הלחימה שאיבדה. מצרים החלה ליזום תקריות אש, שהבולטת שבהן הייתה טיבוע אח"י אילת, ב-20 באוקטובר 1967. בתגובה לצעד זה החריב צה"ל את בתי הזיקוק בעיר סואץ.
ב-8 בספטמבר 1968 פתחו המצרים בהפגזה ארטילרית לאורך התעלה, ובה נהרגו 10 חיילי צה"ל. ב-26 באוקטובר פתחו המצרים בהפגזה נוספת שלוותה בפשיטות קומנדו, והסבו לצה"ל 15 הרוגים. בתגובה ערך צה"ל, ב-31 באוקטובר, את "מבצע הלם", שבו פשטו כוחות צנחנים, מוטסים במסוקי "סופר פרלון", על שלושה יעדים בעומק מצרים. פשיטה זו הביאה לרגיעה בחזית התעלה. בעקבות ההפגזות בנתה ישראל לאורך תעלת סואץ את קו המעוזים ("קו בר-לב"), שבו כ-30 מוצבים מבוצרים, עמידים בפני התקפות ארטילריה. בקו שני, "ציר החת"ם" ממזרח לקו התעלה, נבנו עוד כ-10 מוצבים.
בגבול ירדן
בגבול ירדן התרחשה מלחמה בפני עצמה, שהתאפיינה בהפגזות מתמשכות וקבועות על יישובים אזרחיים: הקיבוצים והמושבים במועצה אזורית בקעת בית שאן. אותם יישובים נדרשו לחיות במשך כל תקופת המלחמה בהאפלה (כיבוי מוחלט של התאורה בתוך הבתים וברחבי היישובים) במשך כל שעות החשכה, על מנת להימנע מפגיעות ההפגזה הירדנית.
למלחמת ההתשה לאורך הגבול עם ירדן היה אחראי בעיקר הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) בתמיכה ירדנית פסיבית.
ב-21 במרץ 1968 ערך צה"ל את פעולת כראמה - פשיטה נרחבת על הכפר כראמה שבירדן, שנערכה כנגד מפקדת הפת"ח בכפר והעומד בראשה, יאסר ערפאת. במקביל לפעולה זו התקיימה פשיטה נוספת על יעדים של הפת"ח מדרום לים המלח (נקראת מבצע אסותא על ידי צה"ל). בפשיטה השתתפו כוחות גדולים של צנחנים, כוחות שריון ומטוסי חיל האוויר. בפשיטה נהרגו כ-60 לוחמים של הצבא הירדני ו-128 לוחמים פלסטינים. מחבלים רבים, ובהם ערפאת עצמו, נמלטו. גם צה"ל ספג אבדות רבות: 28 הרוגים ושלושה נעדרים (גופת אחד מהם הוחזרה לישראל), והשאיר מאחוריו ארבעה טנקים, שלוש משאיות ושני נגמ"שים. מטוס אוראגן ישראלי שנפגע מאש ירדנית התרסק בשטח ישראל. ערפאת ניצל את האבדות הכבדות שנגרמו לצה"ל ואת הטנקים שנשבו לרווח תעמולתי והכריז על הקרב כעל ניצחון גדול שמחה את חרפת תבוסת 67'. הרושם שהותיר האירוע הקפיץ מעלה את כוחם ויוקרתם של ארגוני המאבק המזוין הפלסטינים והוביל לזרם של מתנדבים לשורותיהם.
בגבול הירדני הייתה הלוחמה ארטילרית ברובה, וההפגזות מהצד הירדני נענו בהפגזות מקבילות מהצד הישראלי על יישובים במדינת ירדן הסמוכים לגבול, ועל עמדות צבא. לוחמה זו לאורך גבולה המזרחי של ישראל נפסקה לאחר אירועי "ספטמבר השחור" בספטמבר 1970, כאשר חוסיין, מלך ירדן גירש את אש"ף מירדן.
בגבול סוריה
הגזרה הסורית הייתה שקטה יחסית בשנתיים הראשונות שאחרי מלחמת ששת הימים. בתחילת חודש מאי 1970, חידש הצבא הסורי את התקריות היזומות לאורך הגבול ברמת הגולן: ב-8 ביוני הנחיתו הסורים מטחי ארטילריה על רפיד, הר פרס והיאחזות נח"ל גשור. ב-24 ביוני ניסו אף לכבוש שני מוצבים של צה"ל בפשיטות שריון. תקריות אלו שיבשו את שגרת החיים של יישובי רמת הגולן, וכפו על צה"ל חזית אש נוספת (בנוסף על חזית התעלה).
ב-24 ביוני 1970, פרצו קרבות "מלחמת שלושת הימים" - שלושה ימי קרב רצופים ברמת הגולן שבשיאם נערך מבצע קיתון 10. "קיתון 10" הייתה הפשיטה הגדולה ביותר שבוצעה על מוצבי הצבא הסורי, בשילוב קלאסי של שריון, ארטילריה, הנדסה וחיל האוויר. הודות להשתלטות מהירה על מוצבי הקו הראשון, ניידות גבוהה ושבירת התקפת הנגד הסורית, הוכו הסורים מכה קשה, שגרמה להפסקת האש הארטילרית על יישובי רמת הגולן.
האבדות בצד הישראלי היו הרוג אחד ופצוע אחד במהלך הפשיטה המשוריינת, מטוס קרב מדגם F-4 פנטום אחד הופל וטייסו נשבה, ושלושה טנקים נפגעו, אך נגררו חזרה לשטח ישראל שם תוקנו והוחזרו לשירות. האבדות בצד הסורי כללו עשרות הרוגים ו-38 שבויים, הופלו 4 מטוסי מיג, נפגעו 36 טנקים (26 מתוכם נשרפו) ושלוש משאיות אספקה נשרפו, הושמדו 20 תותחי נ"ט ו-11 מקלעים כבדים ובינוניים, נהרסו 49 בונקרים, 16 מבנים ומתקנים צבאיים במוצבים. בנוסף על כך נלקח שלל רב הכולל גם משמיד טנקים SU-100.
מלחמת ההתשה
מלחמת ההתשה היא לחימה בין ישראל לבין מצרים, שהחלה בחודש מרץ 1969 ונמשכה עד 7 באוגוסט 1970, מועד שבו הסכימו הצדדים על הפסקת אש.
המלחמה נמשכה כשנה וחצי לאורך החזית המצרית, ובה מצרים ניסתה לקיים מלחמת התשה כנגד כוחות צה"ל על ידי הפגזות חוזרות ונשנות של המוצבים לאורך תעלת סואץ. בנוסף, נעשה ניסיון מצד המצרים להוביל באו"ם החלטה שתאלץ את ישראל לסגת מסיני. ישראל ניסתה לשמר את הישגיה במלחמת ששת הימים, ופעלה במלחמת ההתשה למניעת הישג קרקעי מצרי. במהלך המלחמה תקף חיל האוויר הישראלי מספר רב של מטרות בעומק מצרים. תקיפות אלו, שאיתן המצרים לא יכלו להתמודד, היו אחת הסיבות שבגינן הסכימו בסופו של דבר המצרים להפסקת האש. המלחמה החלה כיוזמה מצרית להתשת ישראל: את השם מלחמת ההתשה ("חרב אל אסתנזאף") העניק לה נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, והיא הסתיימה בהתשה קשה של מצרים.
תחילתה של המלחמה, וחלק ניכר מכל מהלכה, בהתקפות ארטילריה ופשיטות קומנדו מצריות על מוצבי צה"ל שלגדות תעלת סואץ. על היתרון המצרי בארטילריה הגיבה ישראל בתקיפות אוויריות בעומק מצרים, שכללו פגיעה קשה במתקני תשתית. כמו כן ביצע צה"ל פשיטות קומנדו על אתרים צבאיים ומתקני תשתית במצרים. במהלך המלחמה הלכה וגברה המעורבות של ברית המועצות במצרים, תחילה באספקה נרחבת של נשק וציוד, ולאחר מכן שיגור יועצים צבאיים, טכנאים ואף לוחמים.
מלחמת יום הכיפורים
הקונספציה שבה היה שבוי צה"ל והמדינה כולה באה לקיצה בצהרי יום הכיפורים תשל"ד - 6 באוקטובר 1973. בשעה 13:55 פתחו צבאות מצרים וסוריה בהרעשה ארטילרית לכל אורך תעלת סואץ וקו התילים ברמת הגולן, הכוחות המצרים חצו את התעלה וכבשו את קו המוצבים הראשון שכונה קו בר-לב והחלו להתקדם לעומק סיני, הכוחות הסורים חצו את קו התילים הסורים והגיעו עד למורדות הרמה. המחדל המודיעיני היה גדול, ורק בבוקר שלפני פרוץ המלחמה הבינו הממשלה וצה"ל שאין מדובר בתרגיל צבאי מצרי-סורי אלא בהכנות לקראת פתיחת מלחמה. על אף לחצו של הרמטכ"ל דוד אלעזר, לא אישר שר הביטחון משה דיין לגייס מילואים, וצה"ל נתפס לא מוכן. בשעות הראשונות בלימת הכוחות האדירים הוטלה על כוחות הסדיר, שהיוו כעשרה אחוזים בלבד מכוחו של צה"ל, ולא היה להם כל סיכוי לבלום את הכוחות השוטפים ברמה ובתעלה.
למרות כישלון המנהיגים ומפקדי הצבא רמי הדרג הייתה זו מלחמתם של החיילים הזוטרים בשטח שהצליחו להפוך את התבוסה לניצחון. בחזית הסורית הצליחו כוחות צה"ל להדוף את הכוחות הסורים ששטפו את הרמה ואף לכבוש מובלעת בתוך השטח הסורי. בחזית המצרית ניסה צה"ל להוציא לפועל מתקפת נגד, שכשלה, במטרה לסלק את הכוחות המצריים מהצד המזרחי של התעלה. רק לאחר 9 ימי לחימה התארגן צה"ל למבצע הצליחה, שכלל את חציית התעלה בתפר שבין הארמייה השנייה לשלישית, חדירה לצד המערבי של התעלה וכיתור הארמייה השלישית. בסוף מבצע הצליחה הגיעו כוחות צה"ל עד למרחק של 101 ק"מ מהעיר הגדולה במזרח התיכון - קהיר. יחד עם זאת, צה"ל לא הצליח להחזיר לשליטתו את הרצועה שכבשה מצרים בצד המזרחי של התעלה. במהלך המלחמה קיבל צה"ל משלוחים גדולים של אמצעי לחימה מארצות הברית בעזרת רכבת אווירית. על אף הישגי צה"ל הייתה תחושת אבל גדולה לאחר המלחמה, עקב המחיר הכבד של אלפי ההרוגים, הפצועים, השבויים והנעדרים.
המלחמה הביאה להקמת ועדת חקירה ממלכתית שכונתה "ועדת אגרנט" על שם נשיא בית המשפט העליון שעמד בראשה. ועדה זו הקדישה את רוב מסקנותיה נגד ראשי הצבא והמודיעין, וגרמה להתפטרותם של הרמטכ"ל דדו, ושל אלופים נוספים. מלחמת יום הכיפורים הייתה גם המלחמה הגדולה האחרונה מול צבאות סדירים, וצה"ל החל יותר ויותר לעסוק במלחמתו מול ארגוני הטרור.
המאבק נגד ארגוני הטרור בשנות ה-70
הארגון הבולט היה הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) שבראשו עמד יאסר ערפאת. לאחר שסולקו אנשי אש"ף מירדן במהלך ספטמבר השחור ב-1970 הגיעו ללבנון והחלו למרר את חיי תושבי הגליל, בירי קטיושות ובפיגועים. אירועים בולטים:
מלחמת לבנון הראשונה
המשך פעולות הטרור וירי הקטיושות על תושבי הגליל הביא את ממשלת ישראל לצאת למבצע שלום הגליל ביוני 1982. מבצע של"ג מוכר יותר בישראל בשם מלחמת לבנון הראשונה. במלחמה זו הגיע צה"ל תוך מספר ימים לביירות ולראשונה כבש עיר בירה ערבית, הקים את צבא דרום לבנון (צד"ל) שהיה מורכב מאוכלוסיות נאמנות לישראל, והתעמת עם הצבא הסורי בעיקר בקרבות אוויר שבכולם ידו של צה"ל הייתה על העליונה.
במהלך המלחמה נכנסו פלנגות נוצריות למחנות פליטים פלסטיניים בשם סברה ושתילה וביצעו טבח במאות בני אדם. כתוצאה מהדיווחים הקשים תבעו חלקים בציבור הישראלי להקים ועדת חקירה ממלכתית שתבדוק את אחריותם של מפקדי צה"ל והמנהיגים בישראל באי מניעת הטבח. ועדת החקירה הממלכתית בראשות נשיא בית המשפט העליון יצחק כהן הביאה להתפטרותם של הרמטכ"ל, רפאל איתן ושר הביטחון, אריאל שרון.
בשנת 1985 נסוג צה"ל לרצועה צרה שנקראה רצועת הביטחון וזאת על מנת ליצור חיץ בין לבנון לבין תושבי הגליל. במשך 15 שנה, עד מאי 2000, אז נסוג צה"ל לגבול הבינלאומי, החזיק צה"ל את הרצועה במחיר דמים כבד. האסון המזוהה ביותר עם השהייה בלבנון הוא אסון המסוקים שאירע בפברואר 1997 שבו נהרגו 73 לוחמי צה"ל בדרכם ללבנון כתוצאה מהתנגשות שני מסוקי יסעור. בעקבות אסון זה הוקמה תנועת "ארבע אימהות" שהביאה לשיא את הלחץ הציבורי לסגת מרצועת הביטחון.
האינתיפאדה הראשונה
בשנת 1987 פרצה התקוממות עממית בשטחי יש"ע על ידי התושבים הפלסטיניים. התקוממות זו אופיינה בזריקת אבנים, בקבוקי תבערה ופיגועי דקירה. התקוממות זו זכתה לשם האינתיפאדה.
במהלך שנות ה-90 החל תהליך מדיני עם אש"ף שכונה תהליך אוסלו, ארגוני טרור אסלאמיים קיצוניים, החמאס והג'יהאד האסלאמי, התנגדו לתהליך בכל תוקף וביצעו מתקפות של מחבלים מתאבדים נגד אזרחים בערי ישראל.
האינתיפאדה השנייה
עם כישלון תהליך השלום בשיחות קמפ-דייוויד בשנת 2000 הצטרף גם ארגון הפת"ח של אש"ף למתקפות הטרור על ישראל. זו למעשה הייתה האינתיפאדה השנייה, שלא כקודמתה התאפיינה במתקפות חמושות ומאורגנות בעיקר על אזרחים ישראלים. למעלה מאלף בני אדם, מרביתם אזרחים נהרגו במהלך האינתיפאדה השנייה, בעיקר כתוצאה מפיגועי מתאבדים.
לשיא הגיעו ההתקפות במהלך חודש מרץ 2002 שכונה "מרץ השחור", שבו איבדו את חייהם למעלה מ-130 ישראלים, אזרחים וחיילים. הפיגוע שהיה במלון פארק בנתניה בליל הסדר בסוף מרץ 2002 שבו נרצחו 30 אנשים הביא את ממשלת ישראל בראשות אריאל שרון להורות לצה"ל לצאת למבצע כיבוש ערי הגדה וחיסול תשתיות הטרור. במבצע חומת מגן גייס צה"ל כוחות מילואים ויחד עם חטיבות הסדיר פגע קשות בתשתיות ארגוני הטרור.
האבדות הכבדות של אזרחים ישראלים בפיגועי התאבדות הביאו ללחץ ציבורי על הממשלה לבנות גדר הפרדה בין מרכזי האוכלוסין הישראליים לשטחי יהודה ושמורון. בשנת 2002 קיבלה הממשלה החלטה רשמית לבנות את הגדר. נכון לשנת 2007 הגדר בנויה באורך של למעלה מ-400 ק"מ מתוך כ- 700, עובדה שסייעה בהורדת נפח הטרור, והחזרת תחושת הביטחון לאזרחי ישראל.
מלחמת לבנון השנייה
נפח הטרור ירד בצורה ניכרת ותחושת הביטחון חזרה לאזרחים. עם זאת הקדשת מרבית הכוחות ללחימה בטרור פגעה באימונים לקראת מלחמה. במהלך שהותו של צה"ל בלבנון קם ארגון שיעי, שקיבל את עיקר תמיכתו משלטון האייטולות האיראני, שמכונה "חזבאללה". ארגון זה הפך לאויב העיקרי של צה"ל בדרום לבנון. עם נסיגת כוחות צה"ל מרצועת הביטחון, החל חזבאללה להתבסס בשטח תוך הקמת בונקרים תת-קרקעיים ואגירת נשק רב, בעיקר רקטות וטילים. חטיפת שלושת חיילי צה"ל בהר דוב באוקטובר 2000 מיד לאחר נסיגת כוחות צה"ל הביאה לתגובה רפה של צה"ל, בעיקר נוכח תחילת אירועי האינתיפאדה השנייה וחוסר רצונו של רה"מ ושר הביטחון אהוד ברק לפתוח חזית שנייה בצפון.
חזבאללה המשיך לבצע פיגועים וניסיונות חטיפה על הגבול עד לחטיפת שני חיילי צה"ל באזור זרעית שבגבול לבנון בחודש יולי 2006. הרוחות בציבור הישראלי געשו, ממשלת ישראל החליטה לצאת לתקיפות אוויריות נרחבות ברחבי לבנון. חזבאללה בתגובה החל לשגר רקטות לשטח ישראל. האירועים התדרדרו עד לכדי עימות שנמשך למעלה מחודש, שבו נורו אלפי רקטות מצד החזבאללה, וצה"ל מצידו תקף מטרות רבות באמצעות חיל האוויר וארטילריה. בשלבים מתקדמים יותר של המלחמה נכנסו כוחות רגלים ושריון של צה"ל עד לנהר הליטני. אירועים אלו בהם איבדו את חייהם 119 חיילים ו- 44 אזרחים קיבלו את השם מלחמת לבנון השנייה. לאחר המלחמה הורגשה תחושת חוסר ביטחון בעקבות הקושי שיצר ארגון החזבאללה הדל באמצעים ובכוח אדם לצה"ל. הוקמה ועדת חקירה ממשלתית שנקראת ועדת וינוגרד, הרמטכ"ל דן חלוץ התפטר מתפקידו.
Solid state drive
SSD מורכב משבב זיכרון בתוספת בקר שנועד לנהל את זרימת הנתונים בין כונן האחסון לבין המחשב, ללא חלקים מכניים נעים.
מטרתם של זיכרונות אלו לשמש תחליף לדיסק קשיח (HDD). מהירותם נובעת מכך שהם, כאמור, אינם מכילים חלקים נעים ולכן זמן הגישה לנתונים קצר משמעותית. כמו כן, צריכת החשמל שלהם לרוב נמוכה יותר (למעט כונני SSD בעלי ביצועים גבוהים במיוחד), משקלם קטן יותר, והם אינם מרעישים בכלל. בנוסף, תכונה זו מגדילה את אמינות הכונן (למשל הוא לא ניזוק ממכות, רעידות ונפילות, ואיננו רגיש לשדות מגנטיים כמו דיסק קשיח).
למרות היתרונות, מחיר אחסון הנתונים עבור כל מגה בייט גדול יותר לעומת דיסק קשיח, הקיבולת המקסימלית קטנה יותר, ובמקרים מסוימים (במיוחד בגלל הגבלת מספר הפעמים שניתן לכתוב לאותו מקום בשבבי זיכרון הבזק וכן רגישות לניתוק אספקת החשמל במהלך כתיבה לשבב) אורך חיי ההתקן עשוי להיות קצר יותר משל דיסק קשיח. כדי לאפשר שילוב כונני SSD במערכות שנבנו במקור לדיסקים קשיחים, SSD מדמה דיסק קשיח באמצעות מנגנון וירטואליזציה ממוחשב המותקן בבקר שלו.
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 התרחב השימוש בכוננים מסוג זה בגלל ירידת מחירם, הגדלת השימוש במחשבים ניידים, הגדלת הקיבולת שלהם והשאיפה ל"מחשוב ירוק".
SSD לעומת כונן מגנטי
היתרון המרכזי של SSD הוא מהירות קריאה/כתיבה גבוהה יותר משל כונן מגנטי. הסיבה העיקרית לכך היא שפעולת ה"חיפוש ("Seek") ההכרחית של ה"זרוע" בכוננים מגנטיים - נחסכת (פעולת החיפוש היא הבאת ראש הקריאה/כתיבה מעל הסקטור עליו ממוגנט המידע, והמתנה לסיבוב הדיסק עד שהנקודה המדויקת עם המידע תגיע אל מתחת לראש). פעולה זו נחסכת ב-SSD בו לא קיים כלל ראש קריאה/כתיבה ודיסק מסתובב.
יתרונות נוספים של SSD:
מאז השקתם ולמרות הירידה במחירם עם השנים, כונני SSD עדיין (נכון ל-2020) יקרים יותר מדיסקים מגנטיים ביחס של מחיר ליחידת זיכרון.
כמו כן, היות שכונני SSD משתמשים על פי רוב בשבבי זיכרון הבזק, חסרונות ההחסנים הניידים (דיסק און קי) קיימים גם בכונני SSD, לרבות בלאי מצטבר כתוצאה מכתיבה מתמשכת בכונן, חיסרון ההולך ונעלם עם ייצורם של כוננים חדישים המסוגלים לעמוד בעבודה אינטנסיבית ולהגיע לסכום כתיבת נתונים מצטבר של מאות טרה-בית (TB) לפני שמתגלים בהם סימני גסיסה. כמו כן הם מועדים יותר לפורענות מדיסקים קשיחים מכניים באירועי הפסקת חשמל או בכיבוי לא מסודר של המחשב בזמן כתיבת נתונים בכונן.
מקומו של Solid State Drive במדרג הזיכרון
בעולם המחשוב קיים מדרג בין אמצעי אחסון שונים במערכות מחשב, כשהזיכרונות הגבוהים בהיררכיה מאופיינים במהירות גישה גבוהה, נפח קטן ועלות גבוהה. ככל שיורדים בהיררכיה גדל הנפח וקטן המחיר לגודל זהה של אחסון נתונים. הזיכרון המהיר ביותר נמצא במעבדי המחשב עצמם, אחריהם סוגים שונים של זיכרון-Cache ולבסוף והזיכרון המרכזי במחשב, כאשר ההבדל ביניהם נגזר משני משתנים: מהירות הגישה, ובעיקר מהירות הכתיבה והקריאה.
בנוסף למדרג הזיכרון הפנימי, קיים מדרג דומה בין אמצעי אחסון חיצוניים - דיסקים, קלטות וכולי. הדיסקים מחולקים לקבוצות טכנולוגיות שונות כשהמהירות יותר הן כמובן היקרות יותר. קלטות נמצאות במקום נמוך יותר בהיררכיה ומשמשות לרוב לצורך גיבוי.
דוגמאות שימוש ב-SSD כוללות:
שימוש יעיל ב-Solid State Drive
נושא השילוב היעיל של SSD רלוונטי במערכות בהם קיימים גם כוננים קשיחים וגם כונני SSD, בדומה לתהליכי התייעלות במעברים קודמים בין טכנולוגיות אחסון שונות (לדוגמה מקלטות אחסון לדיסקטים, ומדיסקטים לדיסקים קשיחים, וכולי). עקרונות שימוש יעיל בכונני זיכרון אלה אינם שונים מעקרונות השימוש הנכון בכל אלמנט אחר הנמצא בהיררכיית הזיכרונות. הרעיון המרכזי הוא למקסם תועלת באמצעות מיטוב של יחסי עלות-תועלת. נתונים חשובים, שהשימוש בהם רב או שהשפעתם שלהם על ביצועי המחשב גבוהה במיוחד - מאוחסנים ברמות גבוהות של ההיררכיה; ככל שחשיבות מהירות אחזור המידע ועדכון הנתונים קטנה, אפשר למקם אותם ברמות נמוכות יותר של ההיררכיה, כשהשפעתם נמוכה יותר על ביצועי המערכת. על פי עיקרון זה, קובצי נתונים המתאימים לאחסון ב-SSD עשויים להיות קובצי מערכת ההפעלה וקובצי תשתיות אחרות, כמו אינדקס של מסד נתונים או קבצים חשובים במיוחד של מערכות קריטיות בארגון. תהליך המיטוב אינו תהליך סטטי חד-פעמי ולכן נדרשות איטרציות רבות של תהליך זה. במקרים רבים ניתן לבצע תהליכים אלה באמצעות מוצרי תוכנה ייעודיים, תוך חיסכון של ביצוע ידני.
התממשקות SSD עם המערכת המארחת
התממשקות כונן ה-SSD עם המערכת המארחת מנוהלת על ידי בקר SSD. הבקר מכיל מעבד משובץ המריץ קוד קושחה, ולו חשיבות בביצועי ה-SSD. הבקר אחראי בין היתר למיפוי בלוקים פגומים, לניהול זיכרון מטמון של קריאה וכתיבה, הצפנה, זיהוי ותיקון שגיאות, איסוף אשפה וכולי.
ההתממשקות הפיזית בין ה-SSD למערכת המארחת עשויה להיעשות בתקנים שונים: Serial attached SCSI, Serial ATA ו-mSATA, PCI Express, M.2, U.2, Fibre Channel, USB ו-Parallel ATA.
התקני SSD תומכים במספר ממשקי התקן לוגי, כדוגמת ATAPI, Advanced Host Controller Interface (AHCI), NVM Express (NVMe), וממשקים קנייניים אחרים. ממשקי ההתקן הלוגי מגדירים את הפקודות המשמשות את מערכת ההפעלה כדי לתקשר עם ה-SSD.
מישל וורם
מישל ארמנד וורם (בהולנדית: Michel Armand Vorm; נולד ב-20 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה
וורם החל במועדון הנוער של עיר הולדתו ניווחיין. ב-2004 הוא עבר לשחק באוטרכט מליגת העל ההולנדית. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא לא שיחק כלל ולכן הושאל לקבוצת דן בוס מליגת המשנה בה שיחק 35 משחקים. בתום העונה חזר לאוטרכט בעמדת השוער השלישי אך בעקבות יכולות טובות באימוני טרום העונה הוא עבר לעמדת השוער הראשון ושיחק בליגה 33 מתוך 34 המשחקים בעונתו הראשונה, ומעמדו כשוער ראשון נותר איתן בהמשך. וורם החמיץ משספר משחקים בעונת 2007/2008 בשל פציעות בברכו ובכתפו. וורם עזב את אוטרכט בעונת 2011/12 ועבר לשחק בקבוצת סוונסי סיטי מהפרמייר ליג.
בעונתו הראשונה בסוונסי הוא הציג יכולות טובות ושמר על שער נקי ב-13 מתוך 37 משחקי הליגה בהם שיחק. יכולותיו הגבוהות הביאו לו שלושה תארים בקבוצה בתום העונה: שחקן השנה של האוהדים, שחקן השנה של השחקנים והשחקן הזר הטוב ביותר.
ב-23 ביולי 2014 חתם וורם בטוטנהאם הוטספר על חוזה לארבע שנים. במהלך עונת 2018/2019 נדחק וורם מעמדת השוער המחליף לטובת פאולו גזאניגה וכתוצאה מכך מיעט לשחק. וורם שוחרר מטוטנהאם לאחר עונת 2018/2019 עם סיום חוזהו, אך ב-14 באוקטובר 2019 הוחתם מחדש עד לסיום העונה בשל פציעתו הקשה של השוער הראשון, הוגו לוריס.
וורם שיחק בנבחרות הצעירות של הולנד ואף היה שותף בזכיית נבחרת הנוער באליפות אירופה עד גיל 21 - 2006. בשנת 2008 הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת ושיחק לראשונה במשחק ידידות ב-2009, ובמשחק רשמי ב-2010. הוא היה בסגל נבחרת הולנד למונדיאל 2010 כשוער שלישי. במהלך המונדיאל, אשתו ילדה בן והוא חזר להולנד למספר ימים על מנת להיות עם אשתו ובנו. הוא היה בסגל הנבחרת גם לטורנירים יורו 2012 ומונדיאל 2014.
ב-26 באוקטובר 2020 הודיע וורם על פרישתו מכדורגל בגיל 37.
פרדיגמת הקבוצה המינימלית
פרדיגמת הקבוצה המינימלית היא מערך ניסוי המשמש בפסיכולוגיה חברתית לחקירת התנאים המינימליים להיווצרות אפליה בין קבוצתית. על פי מערך זה, המשתתפים מחולקים לקבוצות בהתבסס על קריטריון שרירותי ולכאורה חסר משמעות, ולאחר מכן בוחנים כיצד חברי הקבוצה נוטים להתנהג כלפי חברי הקבוצה השנייה. ניסויים בגישה זו גילו שאפילו אבחנות שרירותיות וחסרות משמעות בין הקבוצות כגון העדפות לציורים מסוימים, יכולות לגרום למשתתפים להעדיף את הקבוצה שלהם על פני הקבוצה השנייה, אפילו כאשר זה בא על חשבון רווח לקבוצה שלהם. הסיבה לכך היא העובדה שהזהות החברתית היא מרכיב חשוב בדימוי העצמי שלנו, ושיפור ושימור זהות חברתית חיובית היא מוטיבציה מרכזית עבורנו. לשם כך, אנו יוצרים לעצמנו יתרון על פני קבוצת החוץ. זה מאפשר לנו לחוש שקבוצתנו עדיפה ותורם להעלאת הדימוי העצמי. יש גם רצון להבחין בין הקבוצות והאפליה מסייעת להשיג זאת.
אופן השימוש
המחקר הקבוצתי המינימלי הקלאסי מורכב משני שלבים; בשלב הראשון, המשתתפים שאינם מכירים זה את זה מחולקים באופן רנדומלי לשתי קבוצות על בסיס קריטריונים חסרי משמעות אמיתית (למשל על פי העדפת אחד משני ציורים או על פי הטלת מטבע). בשלב השני המשתתפים לוקחים חלק במשימה של חלוקת משאבים שאינה קשורה לאופן החלוקה. במהלך משימה זו, המשתתפים נדרשים לחלק משאבים (כדוגמת כסף או נקודות) בין משתתפים אחרים המשויכים לקבוצתם או לקבוצה השנייה. בדרך כלל ניתנת למשתתפים בחירה בין מספר אופציות לחלוקת המשאבים: למשתתפים נאמר כי לאחר סיום המשימה, הם יקבלו את הסכום הכולל של המשאבים שהוקצה להם על ידי המשתתפים האחרים, כלומר האופן בו יבחרו לחלק את המשאבים בעצמם לא ישפיע על מה שהם עצמם יקבלו. מטרתה של פרדיגמה זו היא לבטל השפעתם של שיקולים נוספים על ההתנהגות; למשל האנונימיות של חברי הקבוצה מבטלת את השפעת ההעדפה הבין-אישית, העובדה שאופן החלוקה לא ישפיע על המשאבים שהמשתתפים עצמם יקבלו מבטלת את השפעת הרווח האישי הישיר, ואופן החלוקה השרירותי לקבוצות מבטל הצדקות אפשריות מבוססות היררכיה לחלוקה לא הוגנת. בצורה זו למעשה מבודדים שיקול אחד בלבד באופן חלוקת המשאבים והוא השייכות לאותה קבוצה מול השייכות לקבוצות שונות. ניסויים שהשתמשו בפרדיגמה זו גילו כי רוב המשתתפים מעדיפים להגיע להפרש יחסי מקסימלי בין קבוצת הפנים לקבוצת החוץ ולא לרווח מוחלט מקסימלי לקבוצת הפנים. כלומר, אף על פי שהנבדקים נותנים כסף לאנשים אחרים ולא לעצמם, ואף על פי שהחלוקה לקבוצות היא כמעט חסרת משמעות, הנבדקים עדיין מעדיפים את חברי הקבוצה שלהם.
פיתוח
פרדיגמת הקבוצה המינימלית פותחה במקור על ידי הנרי טאג'פל ועמיתיו בתחילת שנות השבעים כחלק מניסיונם להבין את הבסיס הפסיכולוגי של אפליה בין-קבוצתית. כוונתו של טאג'פל הייתה בשלב הראשוני לחלק את המשתתפים לקבוצות בעלות משמעות קטנה ככל האפשר, ובניסויי המשך להגדיל כל פעם במעט את המשמעות העומדת בבסיס החלוקה לקבוצות על מנת לגלות מה הקריטריון המינימלי הנדרש להתרחשותה של אפליה. הממצא המפתיע היה, שכבר בחלוקה הראשונית, בתנאים הקבוצתיים המינימליים ביותר, התרחשה העדפה לקבוצת הפנים. לפני מחקרו של טאג'פל, האמינו כי העדפת קבוצת הפנים נובעת מאינטרסים אישיים של חברי הקבוצה או מקיומו של קונפליקט ממשי בין הקבוצות. טאג'פל הוכיח שהמצב המינימלי הדרוש להעדפת קבוצות הוא פשוט סיווג לקבוצה ולא משנה כמה שרירותי קריטריון הסיווג. בעקבות ממצאים אלו פיתח טאג'פל את ההסבר המוטיבציוני של תאוריית הזהות החברתית. על פי תאוריית הזהות החברתית, בתנאי הקבוצה המינימלית, אנשים יעדיפו להעניק יתרון לקבוצה שלהם על פני קבוצת החוץ, משום שבנסיבות אלו, העדפת קבוצת הפנים היא הדרך היחידה להשגת ייחוד חיובי.
הסבר תאורטי לתופעה
פסיכולוגים חברתיים הציעו מספר סיבות להעדפת המשתתפים את חברי קבוצתם בפרדיגמת הקבוצה המינימלית. טאג'פל ועמיתיו סיפקו הסבר המתמקד בקטגוריזציה חברתית ובזהות חברתית. סיווג חברתי מתייחס לאופן שבו אנשים מסווגים לקבוצות חברתיות. כשם שאנשים תופסים באופן אוטומטי אובייקטים לא-חברתיים כשייכים לקטגוריות שונות (לדוגמה, פרחים לעומת עצים), הם גם נוטים לקטלג אנשים לקבוצות שונות. סיווג חברתי הוא שימושי משום שהוא מספק סדר ומשמעות לסביבה החברתית. במצבים שונים, בסיסים שונים לסיווג אנשים הופכים רלוונטיים. לדוגמה, סיווג עשוי להיות מבוסס על מין או נטייה מינית כאשר אנשים דנים ביחסים רומנטיים, בעוד שהוא עשוי להיות מבוסס על לאום או שיוך דתי כאשר אנשים דנים בטרור הבינלאומי. בנוסף לסיווג אחרים לקבוצות, סיווג חברתי מוביל בדרך כלל לסיווג העצמי לקבוצה מסוימת. לדוגמה, אדם יכול לחשוב על עצמו בעיקר כעל זכר במצבים מסוימים, בעוד שבמצבים אחרים הוא עשוי לחשוב על עצמו בעיקר כישראלי. הזהות החברתית מתייחסת להיבטים של הדימוי העצמי הנובע מחברות בקבוצה. הקשר בין הזהות החברתית לבין ההערכה העצמית יוצר לחץ להערכת הקבוצה באופן חיובי בהשוואה לקבוצות חוץ. בפרדיגמת הקבוצה המינימלית, הבסיס הרלוונטי היחיד לקטגוריות החברתיות הוא השתייכות לקבוצת הפנים או לקבוצת החוץ המשתתפות בניסוי. לפיכך, הזהויות החברתיות וההערכה העצמית של המשתתפים קשורות לקבוצות אלה. וכך על מנת לשפר את ההערכה העצמית שלהם, הם מעניקים יתרון לקבוצת הפנים כדי להבדיל באופן חיובי את קבוצתם מקבוצת החוץ. לכן, המשתתפים מספקים יותר משאבים לקבוצה כולה כדרך לשמור על הזהות החברתית החיובית ולהגן על תחושת ההערכה העצמית שלהם או להגביר אותה.
הסברים אלטרנטיביים
הסברים נוספים מציעים שייתכן כי חלוקת המשתתפים לקבוצות משפיעה על ציפיות המשתתפים לגבי הדרך הנכונה להתנהג בהקשר זה. כלומר, אנשים למדו כי יחסי הגומלין בין הקבוצות הם בדרך כלל תחרותיים, ולכן הם פועלים באופן תחרותי בכל פעם שהם בהקשר בין-קבוצתי. לחלופין, אנשים יכולים להעריך את קבוצתם באופן חיובי יותר ולתת להם יותר משאבים כי הם מצפים מחברי קבוצתם לעשות את אותו הדבר עבורם מעיקרון ההדדיות. הסבר נוסף הוא שלמידה על קבוצות חברתיות חדשות יוצרת אי ודאות ועמימות. באופן כללי, לאנשים לא נוח במצבים כאלו. הגדרת קבוצתם כקבוצה עדיפה על קבוצת החוץ עשויה להחזיר מידה מסוימת של ודאות וסדר לסביבה החברתית שנוצרת על ידי פרדיגמת הקבוצה המינימלית.
רדואן אל-חילו
אל-חילו נולד ביפו למשפחה ענייה. כבר מגיל 8 הוא נאלץ לעזור בפרנסת המשפחה. למד במוסקבה, ועם שובו לארץ ישראל בשנת 1935 מונה למזכ"ל הפק"פ. באותה תקופה היה בן-זוגה של שמחה צברי, מספר שתיים במפלגה. תחת הנהגתו המפלגה עברה תהליך של "ערביזציה" שמשמעו העברת ההנהגה לידיים ערביות והפיכת המפלגה למפלגה לאומית-פלסטינית בעלת מצע קומוניסטי, הוא תמך במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט כהתקוממות אנטי-אימפריאליסטית אולם לטענתו הוא התנגד לפעילות הטרור שננקטה על ידי כמה מחברי המפלגה. בשנת 1941 נעצר אל-חילו ושוחרר כעבור שנה. הוא כיהן כמזכ"ל הפק"פ עד 1943, אז התפוררה המפלגה והחברים הערבים עזבוה כדי להקים את "הליגה לשחרור לאומי".
חילו נשא לאשה יהודיה מבודפשט, שילדה לו שלוש בנות. ב-1948 עזבה האשה עם הבנות להונגריה. לאחר מלחמת העצמאות השתקע ביריחו ונשא לאשה פליטה כמוהו מיפו. כמו יתר הקומוניסטים הערבים שחיו ביהודה ושומרון תחת שלטון ירדן אל-חילו הצטרף למפלגה הקומוניסטית הירדנית אולם סולק משורותיה בשנת 1952 כתוצאה מסכסוכים פנימיים.
חד-קרן (קבוצת כוכבים)
קבוצת הכוכבים חד-קרן נמצאת באזור קו המשווה שמימי של שמי החורף. זאת קבוצה חלשה במיוחד, ללא כוכבים מדרגה 3 או בהירים יותר והיא מוקפת בקבוצות בולטות כמו אוריון, כלב גדול, כלב קטן ותאומים שמאפילות עליה. הקבוצה הוגדרה רק במאה ה-17 ולכן אין מיתולוגיה הקשורה בה למרות שהיא מייצגת חד-קרן - יצור מיתולוגי.
כוכבים חשובים
β בחד-קרן הוא למעשה מערכת של שלושה כוכבים כחולים בדרגות בהירות 4.5, 5 ו-6 היוצרים משולש ונראים היטב גם בטלסקופ חובבים.
צמוד ל-δ בחד-קרן, כוכב כחול עם דרגת בהירות 4, נמצא 21 בחד-קרן עם דרגת בהירות 5 שניתן לראות במשקפת ובעלי ראייה חדה אפילו ללא ציוד עזר בתנאי צפייה מיטביים.
ε בחד-קרן הוא כוכב כפול נוסף המורכב מזוג צהוב וכחול בדרגות בהירות 4 ו-7, הניתנים להבחנה בעזרת טלסקופ קטן.
גרמי שמיים מעניינים נוספים
M50 הוא צביר כוכבים הניתן לצפייה במשקפת. הוא מכיל כ-100 כוכבים ובו ענק כתום בולט.
NGC2264 הוא צביר כוכבים השוכן בתוך ערפילית. במשקפת ניתן לראות כ-20 כוכבים המסודרים בצורת משולש. צורה זו נתנה לו את השם "צביר עץ חג המולד". בצילום ארוך חשיפה ניתן להבחין בערפילית המכונה בשל צורתה "ערפילית החרוט". הערפילית והצביר נמצאים במרחק של כ-3000 שנות אור.
ערפילית הורד (NGC2237-9) היא ענן גז עצום בקוטר של כ-130 שנות אור ובמרחק של כ-5200 שנות אור ומסתו הכוללת כ-10000 מסות שמש. בתוך הערפילית נוצרים כוכבים חדשים והיא מכילה בין השאר את צביר הכוכבים NGC2244 המכיל כ-20 כוכבים הניתנים לצפייה במשקפת. את הערפילית עצמה, ניתן לראות רק בטלסקופ גדול ורק צילום בחשיפה ארוכה מגלה את צורת הורד שלה.
האל אשבי
ויליאם האל אשבי (באנגלית: William Hal Ashby; 2 בספטמבר 1929 - 27 בדצמבר 1988) היה במאי ועורך סרטים אמריקאי, המזוהה עם "הוליווד החדשה".
חיים אישיים
אשבי נולד בעיר אוגדן שביוטה, וגדל במשפחה מורמונית. בתקופת ילדותו הוריו התגרשו, אביו התאבד, והוא עצמו נשר מלימודי בית הספר התיכון. עד גיל 20 הספיק אשבי להתחתן ולהתגרש פעמיים, ועד שנת 1970 נישא והתגרש שלוש פעמים נוספות. נישואיו האחרונים, בין השנים 1969–1970, היו לשחקנית ג'ואן מרשל.
יצירה קולנועית
בבגרותו עבר להתגורר בקליפורניה, בה סיגל לעצמו אורח חיים בוהמי, והחל לעסוק בעריכת סרטים. בשנת 1965 היה העורך הראשי של הסרט "אמריקה לאן?", ושנתיים לאחר מכן קיבל מועמדות לפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר על עבודתו בסרטו של נורמן ג'ואיסון "הרוסים באים, הרוסים באים". בשנת 1968 הגיעה פריצתו הגדולה כאשר זכה בפרס האוסקר על עריכת הסרט "כחום הלילה", גם הוא של ג'ואיסון.
בשנת 1978 קיבל אשבי מועמדות שלישית לאוסקר, הפעם לפרס הבמאי הטוב ביותר עבור "השיבה הביתה". סרטים נוספים של אשבי כוללים את "בעל הבית" (1970), "הרולד ומוד" (1971), "הפרט האחרון" (1973), "שמפו" (1975), "נועד לתהילה" (1976) ו"להיות שם" (1979).
ב-27 בדצמבר 1988 נפטר אשבי כתוצאה מסרטן הלבלב, בביתו שבמאליבו, קליפורניה.
מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית
מסע בין כוכבים (באנגלית: Star Trek) היא סדרת טלוויזיה מדע בדיונית שנוצרה על ידי ג'ין רודנברי ושודרה מ-8 בספטמבר 1966 ועד 2 בספטמבר 1969. 80 פרקים הופקו, מתוכם שודרו 79. אחרי נתוני מדרוג נמוכים, הסדרה בוטלה, אך לאחר שידורה כסינדיקציה בשידורים חוזרים, קיבלה מעמד קאלט בקרב מעריצים שהוביל ליצירת זיכיון במסגרתו הופקו 11 סדרות המשך ו-13 סרטי קולנוע (נכון ל-2023). הסדרה הייתה מועמדת ל-12 פרסי אמי, אך מעולם לא זכתה.
הסדרה הופקה במקור על ידי ערוץ NBC, בישראל שודרה הסדרה במקור במהלך שנות ה-70 ושנות ה-80 של המאה ה-20 ועד תחילת שנות ה-90 בטלוויזיה החינוכית בשעות אחר הצהריים ובמסגרת הרצועה היומית "רואים 6/6".
השם של הסדרה, כפי שמופיע במהלך כתוביות הפתיחה, הוא מסע בין כוכבים בלבד. התוספת "הסדרה המקורית" (באנגלית: The Original Series, כלומר - שם הסדרה הוא: Star Trek: The Original Series; ובקיצור: ST:TOS) מקובלת מטעמי נוחות על-מנת להבדיל אותה מסדרות ההמשך.
אודות הסדרה
בשנת 1960 העלה רודנברי רעיון לסדרת טלוויזיה מדע בדיונית בשם "מסע בין כוכבים", שמתרחשת על סיפון ספינת חלל בין-גלקטית שמטרתה לחקור את הגלקסיה. מה שהשפיע על החלטתו של רודנברי ליצור את הסדרה היו כמה סיפורי "ספרות זולה" כמו "The Voyage of The Space Beetle" מאת א. אי. ואן ווט, סיפורי המרתון של אריק פרנק ראסל, כמו גם סרט המדע בדיוני משנת 1956, "הפלנטה האסורה". ראויה לציון גם סדרת המדע בדיוני משנת 1954, "Rocky Jones, Space Ranger", ממנה לקוחים מספר אלמנטים. אמנם היא מהווה חלק מז'אנר אופרת החלל, אך הייתה מתוחכמת פחות ממה שרודנברי התכוון לבטא בסדרת "מסע בין כוכבים". רודנברי אף לקח אפיונים המתוארים בספרי הוריישיו הורנבלואר, שבהם קפטן אמיץ השתמש בסמכותו במהלך משימות בעלי מטרה אצילית. לדבריו, קפטן קירק תיפקד כ"הורנבלואר בחלל". במשך זמן זה, היה לרודנברי ניסיון רב בכתיבת מערבונים שהיו פופולריים מאוד בתקופה זו, ובעקבות שידור המערבון "Wagon Train" – שמתרחש לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית ומגולל מסע משפחות ממיזורי אל קליפורניה – הוא תיאר את הסדרה כ"שיירת עגלות אל הכוכבים" (Wagon Train to the Stars).
בשנת 1964, רודנברי חתם על עסקת שידור לשלוש שנים עם "אולפני דסילו" (אולפן עצמאי בבעלותם של לוסיל בול ודזי ארנז). בפרק הפיילוט שנקרא "הכלוב" ("The Cage") כיכב ג'פרי האנטר כקפטן כריסטופר פייק. בימים בהם הפרדה גזעית הוכרה בהדרגה ברחבי ארצות הברית, רודנברי הרכיב את צוות הספינה כמכלול של לאומים בני מינים מעורבים, בהתאם להשערתו כי דעות קדומות על-בסיס גזענות ואפליה מינית אינם קיימים במאה ה-23. הוא הציג גם גזעים רבים של חוצנים, כמו ספוק החצי אנושי-חצי וולקני, שמאוחדים יחדיו תחת פדרציית הכוכבים המאוחדת.
כמה מחידושי הסדרה נוצרו על-מנת לפתור כמה בעיות תקציביות: הרעיון למנוע "על-חלל" לא היה חדש בסדרות המדע בדיוני, והוא אִפשר מסע מהיר בחלל. שימוש במשגר שבעזרתו מתאפשרת טלפורטציה ממקום למקום, אִפשר העברת אנשים וחפצים בצורה מהירה יותר מאשר שימוש במעבורת חלל, דבר שהיה מייקר את ההפקה. נעשה שימוש במכשיר קשר נפתח (Communicator) במקרים רבים בהם היה צורך לתקשר בין אנשי הצוות ממרחקים גדולים. עיצוב זה של המכשיר הוטמע מאז 1990 בטלפונים סלולריים רבים.
פרק הפיילוט הוצע לרשתות הטלוויזיה CBS ו-NBC, אך נדחה על ידי שניהם. לנרד נימוי (ספוק) ומייג'ל בארט (מספר אחת / כריסטין צ'אפל), שכיכבו בפרק הפיילוט, היו היחידים שעברו לפרק פיילוט שני, שבו החליף ויליאם שאטנר את ג'פרי האנטר כקפטן הספינה, וכאשר עלתה הסדרה לאוויר נוספו דמויותיהם של ד"ר לאונרד מק'קוי (דפורסט קלי), המהנדס הראשי מונטגומרי סקוט (ג'יימס דוהן), ההגאי היקארו סולו (ג'ורג' טקיי), ג'ניס ראנד (גרייס לי וויטני) וקצינת התקשורת אוהורה (נישל ניקולס), כאשר הנווט פאבל צ'כוב (וולטר קניג) הוצג בעונה השנייה. בנוסף, הסדרה הציגה דמויות שנהרגו מיד לאחר שהוצגו. מאוחר יותר התפתח המונח חולצה אדומה כדי לתאר את אותם אנשי צוות, שכל תפקידם היה להיהרג.
צוות ההפקה של רודנברי כלל את הארט דיירקטור מאט ג'פריס, שעיצב את ספינת החלל "אנטרפרייז" כגוף צלחתי-בעל צילינדרים (עיצוב שנשמר בסדרות ההמשך השונות), ואליו מיוחסים המסדרונות הצרים (Jefferies Tubes) המרכיבים את גוף הספינות של צי הפדרציה בסדרות ההמשך. ג'פריס אף עיצב את תפאורת הסיפון של ה"אנטרפרייז".
הסדרה הציגה בפני הצופים רעיונות שהופיעו בסרטים וסדרות מדע בדיוני רבים: מנוע על-חלל, טלפורטציה, מכשירי ניווט וסורקים ידניים, נשקי אנרגיה, מסופי מחשב שולחניים, ניתוחי לייזר, מערכות הסוואה לחלליות, וקול מחשב ספינה מסונתז. לראשונה אוגדו יחדיו הקונספטים הללו בסדרה אחת.
עלילת הסדרה
הסדרה מתרחשת באמצע המאה ה-23 ומגוללת את הרפתקאותיהם של צוות ספינת החלל "אנטרפרייז", במסעותיהם לגילוי עולמות ותרבויות חדשות. בראש צוות הספינה עומדים קפטן ג'יימס טי קירק (ויליאם שאטנר), הקצין הראשון ספוק (לנרד נימוי) וקצין הרפואה הראשי ד"ר לאונרד מק'קוי (דפורסט קלי). צוות הספינה הוא רב-לאומי ומוצא חבריו מגוון: סקוטי (מונטגומרי סקוט), יפני (היקארו סולו), אפרו-אמריקנית (אוהורה) ורוסי (פאבל צ'כוב) ולמעשה בין-כוכבי, כאשר הקצין הראשון הוא וולקני (ספוק). המושג רב-לאומי משמש כאן לשם נוחות בלבד – לפי הסדרה, כדור הארץ במאה ה-23 אינו מחולק יותר למדינות שונות והוא חבר בפדרציית הכוכבים המאוחדת.
בין הפרקים השונים כמעט שאין חוט עלילה מקשר ודי בהיכרות בסיסית כדי שיהיה ניתן לצפות בהם באופן עצמאי. דבר זה נכון גם לגבי סדרות ההמשך (עד שנת 2017, אז הוקרנה הסדרה הסיריאלית במלואה הראשונה בזיכיון,"דיסקברי"), אם כי יש כאלה המקבלות אפיון המשכי.
קריינותו של ויליאם שאטנר בתחילת כל פרק ציינה את מטרת משימתם של צוות הספינה:
הפיילוטים (1964 - 1965)
הפרק "The Cage" מעולם לא שודר במהלך ההקרנה המקורית של "מסע בין כוכבים" ב-NBC. הפרק הוצג על ידי רודנברי באמצעות עותק בשחור-לבן בכנסי מדע בדיוני שונים במהלך שנים שלאחר ביטולה של הסדרה המקורית, אך לא שוחרר בווידאו ביתי עד לשנת 1986, כאשר סרטי פרמאונט הפיקה עותק משוחזר של "The Cage" (שילוב של חומר הגלם המקורי בשחור-לבן, עם קטעים בצבע מתוך פרק העונה הראשונה "The Menagerie"), ביחד עם הקדמה מאת ג'ין רודנברי.
ב-4 באוקטובר 1988, סרטי פרמאונט שידרה בטלוויזיה תוכנית מיוחדת באורך של שעתיים, בהנחיית פטריק סטיוארט, המכונית "סאגת מסע בין כוכבים: מדור אחד לדור הבא" שכלל, בפעם הראשונה, הקרנה טלוויזיונית בצבע מלא של "The Cage". בתחנות טלוויזיה מסוימות, הפרק לא שודר עד ל-15 באוקטובר 1988. בארצות הברית, "The Cage" שוחרר לראשונה ל-DVD בדצמבר 2001. מאוחר יותר, הפרק נכלל כדיסק האחרון בשני סטים של פרקי הסדרה - הפרקים המקוריים והפרקים המחודשים - שהופצו ב-DVD Box (הפרק מופיע עם תאריך השידור המקורי ב-15 באוקטובר 1988).
הפרק "Where No Man Has Gone Before", שגם הוא תוכנן במקור כפיילוט, הועבר לרשת NBC בצורתו המקורית (מספר ייצור 02A), אבל שודר רק לאחר שנערך מחדש, כאשר גרסתו הסופית שודרה מאוחר יותר תחת אותו שם, אך לא כפיילוט, אלא כפרק השלישי של הסדרה (מספר ייצור 02B). לאחר מכן, במשך שנים, הגרסה המקורית של הפרק נחשבה כאבודה, אבל מאוחר יותר הופיעה כקלטות VHS-בוטלג בכנסים, עד אשר עותק שלו התגלה בשנת 2009 ולאחר מכן הופץ למכירה לשימוש ביתי, תחת הכותרת "Where No Fan Has Gone Before" - הפיילוט החלופי המשוחזר שלא שודר מעולם. פיילוט זה הוא חלק מסט פרקי העונה השלישית של הסדרה המקורית אשר נמכר על Blu-Ray, אך טרם הופץ למכירה על גבי DVD. עד היום, גרסה מקורית זו של הפיילוט מעולם לא שודרה בטלוויזיה.
העונה הראשונה (1966 - 1967)
לאחר שפרק הפיילוט השני של רודנברי, "Where No Man Has Gone Before", קיבל תגובה חיובית יותר מ-NBC, לבסוף שודר הפרק הראשון של "מסע בין כוכבים" - "The Man Trap" - ב-8 בספטמבר 1966, בשעה 20:30. בפרק "Where No Man Has Gone Before" - אשר שודר בסופו של דבר, לאחר שנערך מחדש, כפרק השלישי של הסדרה - נותרה רק דמותו של ספוק מהפיילוט הקודם - "The Cage". בפיילוט השני מופיעים לראשונה ויליאם שאטנר כקפטן קירק, ג'יימס דוהאן כסקוטי המהנדס הראשי, וג'ורג' טאקיי כפיזיקאי (מאוחר יותר - ישמש כהגאי) סולו. דפורסט קלי ונישל ניקולס הצטרפו לצוות של הספינה כקצין הרפואה הראשי ד"ר מקוי וקצינת התקשורת אוהורה בפרק "The Man Trap" - הפרק הראשון מבין פרקי הסדרה אשר שודר בטלוויזיה.
אף על פי שדמותה של מספר אחת לא נשמרה מ-"The Cage", מייג'ל בארט חזרה לתוכנית כדמות חדשה, האחות כריסטין צ'אפל, עם מספר הופעות חוזרות רבות, הראשונה שבהן - בפרק "The Naked Time". גרייס לי וויטני הופיעה בשמונה פרקים כאשת הצוות ג'ניס ראנד, החל מהפרק "The Man Trap". וויטני עזבה את הסדרה לאחר הפרק "The Conscience of the King", אך מאוחר יותר שבה להופעות אורח קטנות בסרטי הקולנוע "מסע בין כוכבים: הסרט", "החיפוש אחר ספוק", "השיבה הביתה" ו-"הארץ הלא נודעת", כמו כן - באחד מפרקי הסדרה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר".
העונה הראשונה של "מסע בין כוכבים" כוללת 29 פרקים, לרבות פרק בשני חלקים בשם "The Menagerie", הכולל את רוב הקטעים מהפיילוט המקורי, "The Cage". פרקים בולטים אחרים בעונה זו כוללים את "Balance of Terror", שבו נראים לראשונה הרומולאנים; "Space Seed", פרק בו מופיע לראשונה חאן נוניאן סינג ואשר משמש כבסיס לעלילת "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן"; "Errand of Mercy", שבו הקלינגונים מופיעים לראשונה; וכן פרק עטור שבחי הביקורת וזוכה פרסי הוגו "The City on the Edge of Forever", שבו קירק, ספוק ומקוי נוסעים בזמן אל העבר ב"שומר הנצח".
העונה השנייה (1967 - 1968)
שידורי 26 פרקי העונה השנייה החלו לראשונה בספטמבר 1967 עם הפרק "Amok Time", שבו הופיע לראשונה השחקן וולטר קניג כנווט הרוסי פאבל צ'כוב, ואשר העניק לצופים הצצה ראשונה לעולם הבית של ספוק, וולקן. העונה כוללת גם פרקים בולטים כמו "Mirror, Mirror" (שכתב ג'רום ביקסבי), המציג את "יקום המראה" הרע; "Journey to Babel", בו מופיעים לראשונה הוריו של ספוק - סארק ואמנדה גרייסון; וכן הפרק "The Trouble With Tribbles", פרק שזכה לשני פרקי המשך, בשנת 1973 בסדרה "מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה", ובשנת 1996 בסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9".
העונה השלישית (1968 - 1969)
אחרי העונה השנייה של "מסע בין כוכבים", NBC הייתה מוכנה לבטל את התוכנית בשל רייטינג נמוך. צופי הסדרה, בראשות האוהדים בג'ו וג'ון טרימבל, הציפו את NBC עם מכתבי מחאה אודות ביטול הסדרה והתחננו כי הרשת תחדש אותה לעונה נוספת. לאחר ש-NBC הסכימה להפקת עונה שלישית לסדרה, הובטח לג'ין רודנברי כי היא תשודר במועדי שידור נוחים (ימי שני בשעה 19:30), אך מאוחר יותר שונה לוח השידורים כך שהסדרה שודרה בערבי שישי בשעה 22:00. בנוסף ל-"בעיות ניהוליות" ולשינוי בלוח הזמנים, התקציב של התוכנית "קוצץ משמעותית" ונישל ניקולס תיארה את ביטולה הסופי של הסדרה כ"נבואה המגשימה את עצמה".
קרוסאוברים בין הסדרות השונות
מספר דמויות מהסדרה המקורית הופיעו בסדרות ההמשך ובסרטים שנעשו מאוחר יותר:
חידוש הסדרה
בספטמבר 2006, רשת CBS החלה בשידורי סינדיקציה של גרסה מעודכנת לסדרה המקורית, עם איכות שידור HDTV והוספת אפקטים מיוחדים, בעיקר לטובת צילומי חוץ. נעימות הפתיחה והסיום נערכו מחדש לסאונד דיגיטלי משופר. ב-26 ביולי 2007, אולפני סרטי פרמאונט הודיעו כי הסדרה המשופרת (Star Trek Remastered) תצא לפורמט DVD, ומאז שלוש עונות הסדרה יצאו בפורמט זה.
אפרופוטוריזם
אפרופוטוריזם (באנגלית: Afrofuturism) היא תרבות אסתטיקה, פילוסופיה של המדע, ופילוסופיה של ההיסטוריה, אשר בוחנת את התפתחותה של התרבות האפריקאית בתפוצות ביחס לעולם המערבי ולטכנולוגיה המערבית. האפרופוטוריזם משלבת בתוכה אלמנטים של מדע בדיוני, פנטזיה, אפרוסנטריזם וריאליזם עם קוסמולוגיה א-מערבית על מנת לבקר הדילמות של אנשים שחורים, וכדי לחקור ולבחון מחדש אירועים היסטוריים בהקשר של תרבות שחורה. מונח זה הוטבע לראשונה על ידי מארק דרי ב-1994, ונחקר והופץ בהמשך על ידי אלונדרה נלסון. האפרופוטוריזם נוגע בתמות וסוגיות של אפריקאים בתפוצות דרך העדשה של מדע בדיוני, על מנת למצוא מכנה משותף ותחומי עניין משותפים לאמנים ויוצרים אפריקאים. אחת מהיצירות אשר מתבססות על אפרופוטוריזם והמפורסמות שבהן היא סרט הקולנוע ההוליוודי הפנתר השחור.
תחילת המאה ה-20
אף על פי שהמונח אפרופוטוריזם נטבע בשנת 1993, מרבית החוקרים נוטים להסכים כי המוזיקה, האמנות והטקסט האפרוטוריסטיים נפוצו כבר בסוף 1950. הגישה האפרוטוריסטית הראשונה בתחום המוזיקה הוצגה לראשונה על ידי סאן רה, יליד אלבמה, מוזיקאי אשר יצירותיו התפרסמו באמצע שנות ה-50 בעיר שיקגו.
בשנת 1970, לאחר נחיתת האדם על הירח, בוצעה היצירה האפרופוטורית Whitey on the Moon, ובשנת 1975, פורסמו יצירות אפרוטוריסטיות על ידי ג'ורג' קלינטון ולהקתו ה-Parliament.
מוזיקאים נוספים אשר השופעו מאפרופוטוריזם היו זמרים כמו זמר הרגאיי המפורסים לי סקראץ' פרי ואמני היפ-הופ כמו אפריקה במבטה וטריקי.
ביקורת תרבותית בשנות ה-90
רעיונות אפרוטוריסטיים הלכו ופותחו על ידי מלומדים כמו אלונדרה נלסון, גראג טייט, טריסיה רוז וקודוו אשון. בראיון שנערך עמו הסביר החוקר, אלונדרה נלסון את משמעות המונח אפרופוטוריזם ככלי אשר באמצעותו ניתן להתבונן על ה"אחר" השחור ועל מיקומם של שחורים בעולם בהקבלה לחייזרים במדע הבדיוני ובסרטי הפנטזיה. בנוסף, נלסון מציין כי הדיונים סביב גזע וטכנולוגיה לעיתים קרובות מחזקות את הביקורת על הפער הדיגיטלי בין העולם המערבי לתרבות האפריקאית.
המאה ה-21
דור חדש של אמנים החל לאמץ אל תחומי המוזיקה והאופנה שלו רעיונות אפרוטוריסטיים במאה ה-21. אמנים כמו סולאנג' נואלס, ריהאנה וביונסה, ולאחר מכן, מסורת זו המשיכה ואומצה על ידי אריקה באדו, מיסי אליוט וג'אנל מונה.
ג'אנל מונה עשתה מאמץ רב מודע כדי לשחזר את הקוסמולוגיה האפרוטוריסטית ולהחדירה אל המוזיקה המודרנית העכשווית. אחת מיצירותיה המפורסמות בהקשר הוא הקליפ "Prime Time", ו-"Many Moons", אשר עוסק בעולמות של עבדות וחירות דרך העולם של ה-cyborgs ותעשיית האופנה. יצירותיה מאופיינות ככאלה המושפעות מפאנק אפרוטוריסטי ונאו-אפרוטוריזם כמו גם מסרטים כגון מטרופוליס, בלייד ראנר ומלחמת הכוכבים.
שיקגו ידועה כביתם של קהילת האמנים האפרוטוריסטיים התוססים ביותר וביניהם ניק קייו, ראשיד ג'ונסון ועוד. בשנת 2013 פרסמה יטאשה וומאק, תושבת שיקגו, את המחקר Afrofuturism: The World of Black Science Fiction and Fantasy ובאותה שנה פרסם בחור צעיר בשם ויליאם הייאשי את הטרילוגיה הספרותית שלו Darkside Trilogy אשר מגוללת את הסיפור של אפרו-אמריקאים אשר חיים בחצר האחורית של הירח טרם נחיתתו של ניל ארמסטרונג האסטרונאוט. חוקרים נוספים כגון כריסטה פרנקלין מאוניברסיטת שיקגו חוקרים את הקשר בין אפרופוטוריזם לבין מראה חיצוני בקרב שחורים
תנועת האפרופוטוריזם צברה תהודה ופופולריות בינלאומית בתחום האמנות. הקהילה האפרוטוריסטית נוסדה על ידי אוצרת המוזיאון גיה המילטון מניו אורלינס. חברים ואמנים נוספים הידועים כמשתייכים לקהילה האפרוטוריסטית הם אמנים כמו דמטריוס אוליבר מניו יורק, סיירוס קאבירו מניירובי, לינס איריס ויקטור מליבריה. כמו גם ואנארי קהיו מקניה אשר יצירותיה מושפעות רבות מהאפרופוטוריזם.
חצר אלכסנדר (ירושלים)
חצר אלכסנדר בירושלים (ברוסית: Александровское подворье в Иерусалиме) הידועה גם בשם החפירות הרוסיות הוא מתחם רוסי היסטורי של הממשלה הקיסרית של האימפריה הרוסית. המתחם נמצא ברובע הנוצרי שבעיר העתיקה של ירושלים סמוך לכנסיית הקבר (ולא הרחק מהמנזר בגבעת הגולגולתא). זהו מתחם ארכאולוגי וארכיטקטוני, הכולל את סף שער הדין, כנסיית אלכסנדר נבסקי, אתר ארכאולוגי, מוזיאון קטן ואטרקציות נוספות שנבנו בשנת 1896 על ידי החברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
אפרופוטוריזם
ספרות
היווצרות המונח אפרופוטוריזם בשנת 1990 נעשה במטרה לקטלג ספרות פנטזיה ומדע בדיוני של יוצרים אפרו-אמריקנים משאר היוצרים האמריקאים ולהבחין אותם כתת-ז'אנר בתוך ז'אנר. אבל עד מהרה התרחב השימוש והוחל על יוצרים וסופרים אפריקאים בתפוצות מעבר לגבולותיה של ארצות הברית.
חצר אלכסנדר (ירושלים)
המתחם מאוכלס על ידי אנשי האגודה הרוסית האורתודוקסית לארץ הקודש (IPPO-Jerusalem.info), שאין לה קשר לחברה נוספת בעלת שם דומה, המנהלת את חצר סרגיי.
אפרופוטוריזם
ספרות
ליסה יאזק היא חוקרת אשר ניתחה את היצירה האדם הבלתי נראה והרומן של הסופר האפרו-אמריקני רלף אליסון, אשר יצא לאור בשנת 1952 בהקשר של אפרופוטוריזם. הספר מתייחס לסוגיות חברתיות ואינטלקטואליות שעמדו בפני שחורים בארצות הברית בעשורים הראשונים של המאה ה-20, כולל לאומנות שחורה, היחסים בין זהות שחורה למרקסיזם, והפוליטיקה הגזעית הרפורמיסטית של בוקר טי. וושינגטון, בנוסף לעניינים שקשורים לאינדיבידואליזם וזהות אישית. צריך להיחשב כמו קודמו אפרוטוריסט ספרות. יאזק גורסת כי הסופר אליסון מסתמך ביצירה זו על רעיונות אפרוטוריסטיים אשר עדיין לא היו נפוצים ביצירות הספרות של סופרים אפרו-אמריקנים.
חצר אלכסנדר (ירושלים)
היסטוריה
האדמה עליה עומד המתחם נרכשה בשנת 1859 על ידי הקונסול הרוסי הראשון בירושלים ו.א. דורוגובוז'ינוב מהכמורה הקופטית, ונועדה במקור לבניית הקונסוליה הרוסית. הקונסוליה לא נבנתה במתחם מטעמי נוחות, אלא במגרש הרוסים שמחוץ לעיר העתיקה. בשנת 1881, לאחר עלייתו לרגל לארץ הקודש של הדוכס הגדול סרגיי אלכסנדרוביץ', החלו חפירות ארכאולוגיות נרחבות בניהולו של ארכימנדריט אנטונין באתר, עקב גילוי עתיקות רבות במקום. בחפירות השתתפו הארכאולוגים קונרד שיק, צ'ארלס וילסון, קופרוניקל דה ווגט ושארל קלרמון-גנו. בשנת 1883 התגלה שבר מחומת ירושלים, שנבנה במאות החמישית או הרביעית לפני הספירה. התגלו גם קשת מקדש אדריאנוס, שברי קירות, ושרידים של שני עמודים של בזיליקת כנסיית התחייה מתקופת הקיסר קונסטנטינוס הגדול, כמו גם שרידי מבנים אחרים מהמאות ה-7–8. לאחר סיום החפירה החלה בניית המתחם שהושלמה בשנת 1891. ב-22 במאי 1896 נחנכה כנסייה בחצר לכבודו של אלכסנדר נבסקי. בשנות מלחמת העולם הראשונה היה המתחם פרוץ.
אפרופוטוריזם
ספרות
כיום קיימות יצירות ספרות של מדע בדיוני אשר מקוטלגות כיצירות אפרוטוריסטיות כגון יצירותיהם של סופרים כמו ננדי אוקורפור וסטיבן בארנס, נ.ק ג'סמין, נאלו הופקינסון קולסון וויטהד, ואוקטביה באטלר גם ספר המדע הבדיוני Wild Seed מושפע מאוד מהרעיונותשל אפרוטוריזם והוא עוסק בנרטיב של בני אלמוות אפריקאים וטכנולוגיות אנטי-קולוניאליות מהמאה ה-17.
חצר אלכסנדר (ירושלים)
היסטוריה
לאחר פיצול הכנסייה הרוסית בשנת 1920 בין הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה (שכונתה "הכנסייה הרוסית הלבנה") והכנסייה האורתודוקסית הרוסית, שפעלה בחסות המשטר הקומוניסטי (וכונתה "הכנסייה הרוסית האדומה"), נותרה חצר אלכסנדר בחזקת הכנסייה הרוסית הלבנה, בהתאם למדיניות הבריטית וזו של ממשלת ירדן ששלטה בעיר העתיקה, עד איחוד ירושלים בשנת 1967.
אפרופוטוריזם
אמנות
המוזיאון Studio Museum שבהארלם מציג תערוכות רבות אשר עוסקות באפרוטוריזם ובאסתטיקה בהקשר זה. בתערוכות אלו הוצגו בשנים 2013–2014 יצירותיהם של אמנים אפרוטוריסטיים בולטים כמו דריק אדמס, ליילה עלי וחאלד חאפז.
חצר אלכסנדר (ירושלים)
היסטוריה
ב-2007 נחתם הסכם שיתוף פעולה בין שתי הכנסיות, ה"לבנה" ו"האדומה", ומאמיני הכנסייה הלבנה הכירו בפטריארך במוסקבה כפטרונם.