cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרנק מריל
תחילת דרכו
מריל נולד ב-4 בדצמבר 1903 בהופקינטון, שבמדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית. ב-1922 הוא התגייס לצבא ארצות הברית כטוראי, והגיע לדגת סמל ראשון. ב-1925 נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (וסט פוינט), וסיים אותם ב-1929. במקביל מריל סיים ב-1932 תואר ראשון בהנדסה צבאית מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. ב-1938 מונה לנספח הצבאי בטוקיו, ובתפקידו זה למד את השפה היפנית. ב-1941 נשלח לפיליפינים כאחד מנאשי צוותו של דגלאס מקארתור. באותה שנה הוא נשלח לראנגון שבבורמה הבריטית. בדצמבר של אותה שנה ביצעו היפנים את המתקפה על פרל הארבור, גוררים בכך את ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, ובינואר 1942 פלשו היפנים לבורמה, מתחילים בכך את המערכה על בורמה. מריל נותר בבורמה במהלך שני האירועים הללו. ב-25 במאי 1942 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, וב-8 בינואר 1943 לדרגת קולונל. קידומו לדרגת בריגדיר גנרל ב-8 בנובמבר של אותה שנה, הפך אותו לאחד הגנרלים האמריקאים הצעירים ביותר מאז מלחמת האזרחים האמריקנית. באותה תקופה הוא החל להתקרב אל הגנרל ג'וזף סטילוול, ופיתח מחלת לב.
הפושטים של מריל
לקראת סוף שנת 1943, הטיל נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט על מריל להקים כוח בסדר גודל בריגדה, אשר יילחם ביפנים בבורמה מאחורי קווי האויב בדומה לצ'ינדיטים של אורד וינגייט. בינואר 1944 הוקם הכוח כרגימנט מתנדבים תחת שם הקוד "גלאהד" (Galahad). זמן קצר לאחר הקמת הכוח, הוא כבר כונה בידי העיתונות "הפושטים של מריל". ב-7 בפברואר, יצא הכוח למשימת החדירה הראשונה שלו בבורמה. כעבור תשעה ימים עברו הפושטים 175 ק"מ והגיעו לסופה של דרך לדו בשינגביאנג - דרומית למפקדתו של סטילוול.
סטילוול נשא נאום מוטיבציה בפני הפושטים, ולאחר מכן כינסו הוא ומריל את סגלי הפיקוד שלהם באוהל סמוך כדי לדון בפרטי הפשיטה. כעבור מספר דקות אזלה סבלנותו של סטילוול והוא פנה אל מריל: "לעזאזל! בוא נצא, פרנק, ונסדיר בינינו את העניין הזה". הם לקחו את מפת המערכה משולחן התכנונים, כרעו על ברכיהם למרגלות אחד העצים, והכינו את התוכנית בעצמם. ב-24 בפברואר התפצלו הפושטים לשלושה גדודים (ה-1 ה-2 וה-3), במטרה לאגף את הדיוויזיה ה-18 היפנית. תוכנית המתקפה נקבעה ל-3 במרץ, אולם היה על הפושטים להגיע אל הכפר ואלאובום, מרחק רב מהאזור. הפושטים חדרו אל הג'ונגלים של בורמה, ונאלצו ללכת באזורים קשים ולהתמודד עם בעיות של חום, עלוקות וחיות טרף. רק ב-4 במרץ הגיעו הפושטים לוואלאובום, אולם עד אז, מספר תקריות בינם לבין חיילים יפנים הספיקו לעורר את תשומת לבו של שיניצ'י טנאקה מפקד הדיוויזיה ה-18. כאשר מחלקה של הגדוד ה-3 חצתה את נהר נומפייק, התגנבו אליה היפנים והתקיפו אותה במתקפת בנזאי. האמריקנים התגוננו היטב, והסבו ליפנים אבדות כבדות, אולם היפנים הצליחו להתקדם לאט לאט לכיוון עמדותיהם, כאשר התחמושת האמריקנית הולכת ואוזלת. הכוחות האמריקנים מעבר לנהר פתחו באש מרגמות 81 מ"מ, וכך אפשרו למחלקה שחצתה את הנהר לסגת חזרה.
מריל הודיע לסטילוול באלחוט על המאורעות, אולם בשל ביקורו הצפוי של הלורד מאונטבאטן הבריטי במפקדתו, החליט סטילוול לדחות את המתקפה המתוכננת על ואלאבום ל-6 במרץ. אלא שכבר למחרת פתחו היפנים במתקפות בנזאי על הגדוד השני. האמריקנים התגוננו היטב, ואיבדו רק חייל אחד אל מול אבדות כבדות שספגו היפנים. האמריקנים הצליחו להאזין לשידורי האלחוט של היפנים, ומהם עלה שהכוח היפני בוואלאבום מנותק למעשה, וטנאקה נתן פקודה לפנות אותו עד למחרת בבוקר. האמריקנים מיהרו להשתלט על האזור, אלא שעד מהרה הבינו שנפלו למלכודת. בבוקר ה-6 במרץ פתחו היפנים בהפצצות כבדות, ואף ירו פצצות מרגמה על עצים כדי שימעכו את האמריקנים. בסביבות הצהריים הבחינו האמריקנים בנצנוצי חרבותיהם של חיילים יפנים, ועד מהרה נראה טור יפני בן 5,000 חיילים מתקרב. הקריאה "טנו הייקה בנזאי!" ("עשרת אלפים שנים לקיסר") שבקעה מפיהם, נשמעה למרות הדי הפיצוצים.
למרות שהכוח האמריקני שניצב בכפר כלל רק 200 חיילים, הרי שהם ניצבו בנקודה אסטרטגית מעולה והשתמשו בכלי נשק אוטומטיים אשר אפשרו להם לערוך טבח בתוקפים. היפנים הסתערו בצורה עיוורת, והאמריקאים צעקו לעברם עלבונות ביפנית כדי למשוך אותם להתקרב יותר. לקראת הערב נחלשה ההתקדמות היפנית, וכאשר קיבלו האמריקאים תגבורת, נאלצו התוקפים לסגת. מספר האבדות היה מדהים: 350 הרוגים יפנים לעומת 7 פצועים אמריקנים ואף לא הרוג אחד. ביומיים הבאים סיימו הפושטים לאבטח את הכפר, וב-9 במרץ נפגשו עם חיל החלוץ של הכוח הסיני-אמריקאי של סטילוול. בסה"כ הרגו הפושטים 800 יפנים, בעוד אבדותיהם הסתכמו 8 הרוגים ו-37 פצועים בלבד. עם זאת, 109 מביניהם מצאו את מותם במחלות טרופיות בג'ונגלים. ב-12 במרץ יצאו הפושטים למשימה שנייה: כיבוש העיירה שאדוזופ. היפנים נסוגו דרומה, והפושטים לא נאלצו אלא להתמודד עם חיילי מאסף בודדים. ב-20 במרץ תקפו הפושטים את חיל המצב היפני בן ה-300 חיילים בשאדוזופ. האמריקאים כתשו את שאדוזופ באמצעות אש מרגמות והפצצות אוויריות, אולם היפנים תקפו חזרה והתגוננו בעקשנות. הגדוד הראשון של הפושטים היה בסכנת כיתור, וחייליו חששו ממתקפת בנזאי מכרעת שתשמיד אותו. בערב אותו היום, הופיע כוח תותחים סיניים ששלח סטילוול, והיפנים נסוגו מהעיירה. ב-29 במרץ חטף מריל התקף לב, והוחלף בקולונל צ'ארלס האנטר. ב-10 באוגוסט 1944 פורק הכוח ואוחד עם רגימנט החי"ר ה-475.
לאחר המלחמה
בסרט מבצע בורמה, מגלם את דמותו של מריל השחקן ג'ף צ'נדלר.
Streets
Streets (בעברית: רחובות) הוא שיר שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית דוג'ה קאט, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Hot Pink. השיר יצא לאור ב-7 בנובמבר 2019, על ידי חברות התקליטים קימוסבי רקורדס ו-RCA רקורדס, כרצועה התשיעית מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-15 במצעד של ה-.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דוג'ה קאט, דריוס לוגן, דומיניק לוגן, ת'רון פיימסטר, כריסטופר ג'פריס, יטי ביטס, דמארי שקי, לידיה אסרט ואומריון והופק על ידי בלק טוקסידו. השיר מכיל בתוכו קטעים מהשיר "Streets Is Callin" של B2K, שנכלל בפסקול הסרט "You Got Served".
הרכב
"Streets" הוא בלדת R&B שתוארה כ"מלנכולית", הנמשכת 3 דקות ו-47 שניות. שמו של השיר נגזר משם השיר "Streets Is Callin", של B2K מהפסקול שלה You Got Served שיצא לאור בשנת 2003. השיר נכתב בסולם של סי מז'ור, והוא בעל קצב של 90 פעימות בדקה.
תקציר
הקליפ מתחיל בסצנה בה ניתן לראות נהג מונית בניו יורק (קופי סיריבו), כשהוא צופר ללא הרף עקב עומס תנועה ומולו ניצב חלון ראווה. בהמשך, הוא מבחין בדוג'ה קאט שמתחזה לבובת ראווה, כשבצד חלון הראווה כתוב שמו של השיר. בדומה לרמיקס של השיר בטיקטוק, 12 השניות הראשונות של "Put Your Head on My Shoulder" מתחילות להתנגן. עם ירידת הפעמה, דוג'ה קאט, עדיין מוצגת בחלון הראווה, מבצעת את "אתגר הצללית", והמוזיקה משתנה לאט לאט מהרמיקס של טיקטוק חזרה לגרסה המקורית. לאחר מכן, נהג המונית מופיע בחיקה של דוג'ה קאט, והם רוקדים יחד בצורה שתוארה כ"חושנית". לפתע מופיעה דוג'ה קאט כשהיא שוכבת על מכסה המנוע של מכונית בוערת (עם חורי קליעים). זאת תוך שיורד גשם, וקבוצת גברים מתחילה להצטופף סביבה. בסמוך לכך, נהג המונית מופיע ושיניו בוהקות בחיוך שתואר כ"חייתי" ו"זדוני". הוא מתקרב אליה, אך מוצא את עצמו לכבוד בקורי עכביש.
מיד לאחר סיום השיר, הסצנה חוזרת לאותה המונית מעומס התנועה, תוך שקול נשי פונה לנהג המונית, בטענה שאפשר להמשיך לנסוע. נהג המונית נבהל מהפנטזיה שלו, מסתובב ומגלה שדוג'ה קאט היא בסך הכול הנוסעת במונית שלו. הוא מתנצל במהירות וממשיך לנסוע. מעבר למדרכה ניתן לראות את אותו חלון הראווה מתחילת הקליפ, אלא שכעת בובת ראווה אמיתית ניצבת שם, במקום בו דוג'ה קאט התייצבה.
הצלחה מסחרית
בתחילת 2021, "Streets" החל לצבור תאוצה בשירותי הזרמות המדיה בעקבות ההופעות שהתקיימו במסגרת Hot Pink Sessions. מה שעוד הביא לתאוצה, היה ההצלחה הרבה לה זכה השיר ברשת החברתית טיקטוק, שם צבר למעלה מ-180,000 סרטונים. "אתגר הצללית" שמקורו באותה הרשת החברתית, העלה את הפופולריות של השיר גם כן. לאחר מכן, הופיע לראשונה במקום ה-18 במצעד שירי ה-R&B בארצות הברית, תוך שהגיע בשיאו למקום הרביעי. בשבוע שלאחר מכן, "Streets" הופיע לראשונה במקום ה-91 במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית, והפך לשירה השמיני של דוג'ה קאט שנכנס למצעד. בהמשך, זינק למקום ה-39, והיה לסינגל השני מ-Hot Pink שנכנס ל-40 העליונים במצעד. פרק זמן לאחר מכן, הגיע למקום ה-18. באופן דומה, בקנדה, "Streets" הגיע בשיאו למקום ה-19 בקנדה הוט 100, והפך לשירה השני במצעד שנכנס ל-20 העליונים.
בבריטניה, "Streets" נכנס למצעד הסינגלים הבריטי במקום ה-59 ב-21 בינואר 2021. בהמשך, עלה למקום ה-20 והיה לשירה השלישי של דוג'ה קאט שנכנס ל-20 העליונים במצעד, כשהקודמים לכך היו "Say So" ו-"Motive". במצעד שירי ה-R&B של המדינה דורג השיר במקום ה-12 ולאחר מכן עלה למקום הרביעי. באירלנד, "Streets" הופיע לראשונה במקום ה-61 במצעד הסינגלים האירי, ובהמשך עלה למקום ה-22. פרק זמן לאחר מכן, הגיע לעשירייה הפותחת במצעד והיה לשלישי של דוג'ה קאט שעשה זאת. בהונגריה זכה להצלחה נאה כאשר דורג בשני מצעדים: הוא הגיע למקום ה-37 במצעד הסינגלים של המדינה, ולמקום ה-26 במצעד שירי הסטרימינג של המדינה.
השיר נכנס גם למצעדים באוקיאניה; הוא נכלל במצעד הסינגלים האוסטרלי של ה-ARIA, שם הופיע לראשונה במקום ה-46. מאז, הוא עלה למקום ה-14, ועקף את "Boss Bitch" שהגיע בשיאו למקום ה-17, והפך לשירה השני המצליח ביותר של דוג'ה קאט במצעד. בניו זילנד, "Streets" הופיע לראשונה במקום ה-24 במצעד הסינגלים הניו זילנדי, שפורסם ב-1 בפברואר 2021. הוא עלה למקום ה-16 בשבוע השני לצאתו, תוך שבשבוע שלאחר מכן נכנס לעשירייה הפותחת.
ברחבי העולם, "Streets" הופיע לראשונה במקום ה-126 במצעד בילבורד גלובל 200 שהתפרסם ב-23 בינואר 2021 ובהמשך עלה למקום ה-32. הוא עלה למקום ה-16 בשבוע השלישי לצאתו, והפך לשיר הסולו הגבוה ביותר שלה במצעד כאשר עקף את "" בהשתתפות ניקי מינאז', שהגיע בשיאו למקום ה-50 במהלך שנת 2020. לבסוף, הגיע למקום השמיני במצעד. מנגד, בבילבורד גלובל ללא ארצות הברית דורג במקום ה-28.
Vevo Lift
ב-5 במרץ 2020, במסגרת הפיכתה של דוג'ה לאמנית הראשונה בקמפיין ה-Lift של Vevo 2020, היא ביצעה את השיר בהופעה חיה. בבימויה של פרייה מינחס, ההופעה החיה נפתחת עם כאשר ניתן לראות את דוג'ה קאט נמצאת בתוך בריכה שנבנתה על ידי צוות הקמפיין של Vevo, כשהיא עצמה לבושה בבגד ים בצבע פנינה. בתיאור שלה, נקבע כי הסט של ההופעה "כלל בתוכו את השאיפות הגדולות ביותר של היוצרים שלה". מבקרת המוזיקה לין ס. מ-HotNewHipHop, תיארה את ההופעה של השיר כ"צעד של דוג'ה קאט לעבר השליטה בעולם".
Hot Pink Sessions
ב-24 בדצמבר 2020 הועלו ליוטיוב שש הופעות של דוג'ה קאט במהלכן ביצעה שלושה שירים שונים מ-Hot Pink, כשבשתיים מהן ביצעה את "Streets". בהופעה הראשונה, היא ביצעה את השיר כשהיא לבושה בתלבושת מפרווה כשברקע יש אפקטים של זוהר הקוטב, ואילו בהופעה השנייה היא מבצעת את אותו השיר תוך כדי הליכה בלבוש אורבני כשמאחוריה רקע של סמטה.
EMOS-1
Eastern Mediterranean Optical System 1) EMOS-1) היה כבל התקשורת התת-ימי הראשון שחיבר את ישראל לשדרת האינטרנט.
הכבל הונח בנובמבר 1990 והופעל על ידי חברות תקשורת זרות וישראליות. עלותו של הכבל הייתה 100 מיליון דולר וישראל החזיקה ב-22% מהפרויקט מחצית באמצעות חברת בזק, והחצי השני באמצעות המדינה. כיום קיבולת הכבל נחשבת לנמוכה במיוחד לעומת הכבלים שהונחו אחריו ובשנת 2008 הגישה בזק בקשה להפסיק לעשות שימוש בכבל.
ספר התדיר
ספר התדיר הוא חיבור שכתב רבי משה בן יקותיאל מרומה, כפי שעולה מחתימתו בסוף הספר. חי בסוף המאה ה-15. בן למשפחת האדומים, אחת מארבע משפחות שהגלה טיטוס מירושלים לעיר רומי.
ויה טראיאנה
ויה טראיאנה (בלטינית: Via Traiana) הייתה דרך רומית עתיקה בדרום איטליה, שחיברה בין בנוונטום (בנוונטו במחוז קמפניה) לברונדיסיום (ברינדיזי, מחוז פוליה). הדרך נבנתה בימי הקיסר טראיאנוס בשנים 108–110 לספירה כחלופה לנתיב ויה אפיה הוותיק ונודעה גם בשם "ויה אפיה טראיאנה".
ספר התדיר
שם הספר ותוכנו
בהקדמתו לספר כתב שקרא את ספרו בשם התדיר, מאחר שהוא עוסק בענייני ברכות ומצוות תדירות, וכן על מנת שיעמוד תדיר בבית הכנסת על מנת שיוכלו להיעזר בו בעת הצורך:
ויה טראיאנה
הנתיב ותולדותיו
נתיב ויה טראיאנה עבר בקאנוסיום ובבוטונטום  הסמוכה לבארי, ולא דרך טאראנטום ואוריה כמו בנתיב ויה אפיה לברינדיזי. סעיף של הדרך יצא מזרחה מביטונטום, פנה לנמל בארי, משם המשיך דרומה לאורך החוף האדריאטי עד לנמל גנטיה והצטרף לנתיב העיקרי.
ספר התדיר
חידושים
בספרו נזכרים חידושים שונים, ביניהם:
ויה טראיאנה
הנתיב ותולדותיו
בחירת הנתיב מוסברת בשאיפה לקצר את הדרך מרומא לברינדיזי בהשוואה לנתיב ויה אפיה הוותיק שמימי הרפובליקה. מדידות הראו שקטעי הדרך מבנוונטו לברינדיזי בשני הנתיבים היו שווים בקירוב, אבל היו הבדלים בפני השטח שהקלו על המסע בדרך החדשה.
ספר התדיר
הערות שוליים
<references group="" responsive="1">
ויה טראיאנה
הנתיב ותולדותיו
בניית ויה טראיאנה הונצחה בקשת טראיאנוס בעיר בנוונטום, שהוקמה בשנים 114–117 בתכנון האדריכל אפולודורוס מדמשק. טקס חנוכת הדרך מתואר באחד משני התבליטים הגדולים בדופני המעבר המקומר. בניית הדרך הונצחה גם על גבי מטבעות בעריכים שונים שהופצו ברחבי האימפריה.
המשכה של ויה טראיאנה מברינדיזי דרומה לאוטרנטו, במזרח חצי האי סלנטו, כונה בשם Via Traiana Calabra.
קישורים חיצוניים
Trajan's Adriatic route to Brindisi: Via Appia Traiana
סמל מיחזור
סמל מיחזור (יוניקוד: U+2672) הוא סמל בין-לאומי המייצג את פעולת המיחזור. הסמל מורכב משלשה חיצים המסודרים במשולש, כשכל אחד מכוון לקצהו של האחר, כך שהם יוצרים יחד טבעת מביוס (צורה דו-ממדית בעלת צד אחד). הסמל לעיתים קרובות, אך לא בהכרח, מופיע בצבע ירוק (המשויך אף הוא לסביבתנות ואיכות הסביבה).
הסמל עוצב לקראת יום כדור הארץ הראשון, ב-1970, כאשר חברת Container Corporation of America (כיום חלק מתאגיד RockTenn), הכריזה על תחרות עיצוב לסמל שיוצג על מוצרי החברה שיסמל את עובדת היותם ניתנים למיחזור. הצעתו של סטודנט בן 23 מאוניברסיטת דרום קליפורניה בשם גארי אנדרסון זכתה בתחרות והסמל הפך תוך שנים ספורות לבינלאומי. בהצעתו המקורית, עיצב אנדרסון את הסמל כאשר המשולש ניצב על קודקודו, אך הגרסה הנפוצה של הסמל מציגה אותו כשהוא עומד על בסיסו.
הסמל כיום הוא ברשות הציבור ואינו סימן מסחר, אם כי חברת Container Corporation of America בתחילה הגישה בקשה לרישום הסמל בבעלותה, אך בעקבות ערעור על הבקשה החליטה החברה שלא לרשום את הסמל בבעלותה. כך שהשימוש בסמל הוא חופשי. יחד עם זאת, במספר מדינות (לדוגמה באנגליה) הטיל הממשל חוקים המגבילים את השימוש בסמל, כך שניתן לסמן מוצרים באמצעות הסמל רק כאשר המוצר אכן ניתן למיחזור.
עיצוב הסמל היווה השראה לסמלים רבים העוסקים בתחום המיחזור והסביבתנות, כמו למשל הנקודה הירוקה ואחרים.
תחנת הרכבת אשקלון
תחנת הרכבת אשקלון היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המשרתת את העיר אשקלון ואת כפר סילבר. התחנה ממוקמת על מסילת לוד - אשקלון ועל מסילת אשקלון - באר שבע ומהווה את תחנת הקצה של הקו הנוסעים הפרברי בנימינה – אשקלון וכן תחנת ביניים בקו הנגב המערבי (הרצליה – באר שבע). דרומית לעיר אשקלון, ליד מבקיעים, מסתעפת מסילת חלץ לכיוון קריית גת.
סמל מיחזור
סימוני מיחזור במוצרי פלסטיק
הסמל מופיע לעיתים בצירוף מספרים או אחוזים על אריזות פלסטיק, ונקרא גם "קוד מיחזור". המספרים מייצגים את סוג הפולימר ממנו עשוי הפלסטיק. חשוב לציין, שהסימון לא מעיד על כך שהפלסטיק ניתן למיחזור, אלא רק משמש לזיהוי שלו בתעשיות השונות.
השיטה הוצגה לראשונה על ידי האגודה לתעשיית הפלסטיק (SPI) ב-1988, ומאז הפכה לנפוצה.
תחנת הרכבת אשקלון
היסטוריה
מסילת לוד-אשקלון הוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה על ידי המהנדס הגרמני היינריך אוגוסט מייסנר עבור מאמץ המלחמה של האימפריה העות'מאנית. בשנת 1918, לאחר שכבשו את ארץ ישראל, סללו הבריטים את הקו מחדש ברוחב סטנדרטי של 1,435 מילימטר, במקום 1,050 מילימטר כפי שהיה במקור. בנוסף בנו תחנת נוסעים בשם "תחנת אל מג'דל", בה עצרו רכבות למצרים וממנה. לאחר מלחמת העצמאות ולאחר איחוד הכפר אל מג'דל עם היישוב היהודי הסמוך אשקלון, הופסקה תנועת הרכבות לכיוון זה. התחנה המשיכה לשמש לרכבות משא עבור אזור התעשייה של אשקלון, ושינוע פוספטים מהנגב ונפט משדה הנפט חלץ. בשנת 1961 ביקש ראש עיריית אשקלון מהנהלת הרכבת להפעיל רכבות נוסעים לאשקלון, אך הדבר לא יצא לפועל.
החלטה על שדרוג מסילת הברזל בין אשדוד לאשקלון בעלות של כ-183 מיליון שקל, שכללה בניית מסילה כפולה בין אשדוד לאשקלון עם שתי תחנות משודרגות, התקבלה על ידי שר התחבורה אפרים סנה, בשנת 2002. המכרז להקמת התחנה פורסם בנובמבר 2002. בנובמבר 2003 חברת הבנייה "אופקים" זכתה במכרז, בהיקף של 24 מיליון שקל, והבנייה החלה בשנת 2004. במהלך הבנייה נהרס בניין התחנה הישנה (התפעולית), ובמקומה נבנה מתקן שליטה ובקרה. התחנה נחנכה באפריל 2005, בטקס בנוכחות ראש הממשלה אריאל שרון. בשלב הראשון פעלה בקו תל אביב-אשקלון רכבת אחת בשעה בכל כיוון ומספטמבר 2005, עם סיום העבודות להכפלת מסילת הברזל מאשדוד לאשקלון, פעלו בקו שתי רכבות בשעה בכל כיוון.
בינואר 2006 אישרה הממשלה את הצעתם של מ"מ ראש הממשלה אהוד אולמרט ושל שר התחבורה מאיר שטרית להנחת מסילת הברזל בין אשקלון לבאר שבע. הקו החדש נחנך בספטמבר 2015.
במאי 2018 זכתה חברת "י.ד עשוש" במכרז להקמת מתחם תפעולי חדש סמוך לחלקה הדרומי של התחנה, כחלק מפרויקט החישמול של רכבת ישראל. העבודות בפרויקט כוללות הקמת מוסך קרונועים חשמליים עבור חברת סימנס, סלילת 11 ק"מ מסילות בתוך המתחם, הקמת רציף מכין באורך 350 מטר לטיפול במערכי הרכבת המחושמלים, והקמת מספר מבנים. בשנת 2019 החלו העבודות להקמת המתחם. על פי התכנון המבנים התפעוליים הישנים של התחנה, שהיו חלק מהקו המנדטורי, יפורקו ויבנו מחדש בסמוך לה.
בתחילת שנת 2021 הושלמה בתחנה התקנתה של מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה.
מבנה התחנה
לתחנה שני רציפי אי (ארבעה רציפים). הכניסה לתחנה היא מצד מזרח, והמעבר לרציפים מתבצע באמצעות מעבר תת-קרקעי הממוקם בתחנה.
קווי אוטובוס לתחנה
כל קווי האוטובוס היוצאים מהתחנה מופעלים על ידי חברת דן בדרום. מקרא סימנים:
אנגלס (עיר)
אנגלס (ברוסית: Э́нгельс, ידועה בעבר כפוקרובסק וקוסנקשטדט) היא עיר במחוז סראטוב שברוסיה. העיר והנמל שלה ממוקמים על נהר הוולגה, מול העיר סראטוב (מרכז המחוז) ומחוברים אליה באמצעות גשר. זוהי העיר השנייה בגודלה במחוז עם כ-202,419 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה
העיר יושבה לראשונה בשנת 1747, במהלך שלטונה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. בתחילה גרמנים רבים התיישבו בעיירה. בשנת 1931 העיר נקראה על שם שותפו הגרמני של קרל מרקס, פרידריך אנגלס. אנגלס שימשה כבירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית הגרמנית של הוולגה בשנים 1918–1941. רפובליקה זו פורקה עם הפלישה הגרמנית לרוסיה ב-1941.לאחר הפירוק העיר הועברה למחוז סראטוב. במקביל גרמנים תושבי העיר גורשו לסיביר ולרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית, מתוך חשש לריגול גרמני.
כלכלה
אנגלס היא עיר תעשייתית מאוד. בעיר פועל מפעל "Trolza" המייצר טרוליבוסים עבור התחבורה הציבורית ברוסיה. בנוסף על כך, יש מפעלים נוספים בתעשיית הרכב והמוצרים הביתיים.
סמל קוסטה ריקה
סמל קוסטה ריקה משמש רשמית כסמל המדינה החל מה-21 באוקטובר 1964, אף שהסמל הוצג לראשונה כבר ב-27 בנובמבר 1906. הסמל שונה בשנת 1964 כאשר נוספו לחמשת הכוכבים בראש הסמל, המייצגים כיום את מחוזות קוסטה ריקה, שני כוכבים נוספים, על מנת לסמל את שבעת מחוזות המדינה. במהלך שינוי זה הוכרז הסמל כסמל רשמי.
תיאור הסמל
הסמל מתאר הפשטה של הטופוגרפיה של קוסטה ריקה. הספינות משני הצדדים מייצגים את הים הקריבי ואת האוקיינוס השקט המצויים משני צידי המדינה. הספינות מייצגות גם את ההיסטוריה הימית של המדינה ואת חשיבות הסחר הימי להקמת המדינה וכלכלכתה. חמשת הכוכבים המקוריים שהיו בסמל ייצגו את חמש המדינות המאוחדות של מרכז אמריקה - מראשית המאה ה-19.
שלושת ההרים מייצגים את שלושת הרי הגעש העיקריים שבמדינה, וברקע הסמל זורחת השמש המסמלת את הקדמה והעתיד.
בראש הסמל, על קלף לבן רשום שם המדינה בספרדית, ומעליו, על קלף כחול, רשום בספרדית: America Central - "מרכז אמריקה".
יובסט פון האנשטיין
יובסט פון האנשטיין (בגרמנית: Jobst Freiherr von Hanstein; 11 בנובמבר 1896 – 13 באוקטובר 1962) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על דיוויזיה בקרב סטלינגרד.
קריירה מוקדמת
פון האנשטיין נולד ב-11 בנובמבר 1896 בפוטסדאם, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1914 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה הצטרף פון האנשטיין לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
מלחמת העולם השנייה
ב-10 בנובמבר 1941 מונה פון האנשטיין לקצין האג"ם של הארמייה ה-12, וב-28 בנובמבר 1941 הוא מונה לראש מטה הקורפוס ה-1 שלחם בגזרה הצפונית של החזית המזרחית. ב-17 במאי 1942 הוא מונה למפקד רגימנט הארטילריה הממונע ה-3, שהיה חלק מהדיוויזיה הממונעת ה-3, ובמהלך מתקפת הקיץ הגרמנית בשנת 1942, ולחם עמו בקרב סטלינגרד. ב-17 בינואר 1943 מונה פון האנשטיין למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-3, במקום הלמוט שלמר שמונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-14, וב-2 בפברואר נכנע פון האנשטיין יחד עם שרידי הדיוויזיה וכוחות שהיו בכיס הצפוני בסטלינגרד ונלקח לשבי.
לאחר המלחמה
לאחר שחרורו מהשבי התגורר פון האנשטיין בהמבורג, וב-13 באוקטובר 1962 מת, והוא בן 66 שנים.
פספורטה סרבו
פספורטה סרבו (באספרנטו: Pasporta Servo, מילולית: שירות דרכונים) הוא פרויקט אירוח חינמי (CouchSurfing) של קהילת דוברי האספרנטו מסביב לעולם. תיירות היא תחביב נפוץ בקרב דוברי אספרנטו, באמצעות השירות יכולים אספרנטיסטים להוזיל את עלויות הטיול שלהם ולהתארח בחינם אצל עמיתיהם. המוטיבציה לארח היא על פי רוב הרצון להכיר דוברים אחרים של השפה המגיעים ממקומות אחרים בעולם. הפרויקט מקשר בין אספרנטיסים המעוניינים לארח לבין כאלו המעוניינים להתארח.
אירוח חינמי היה רעיון נפוץ ומקובל בקהילת האספרנטו עוד קודם להקמת הפרויקט, ומארחים נהגו לפרסם את כתובותיהם בעיתונים המוקדשים לשפה ולתנועה. את הפרויקט במתכונתו הנוכחית התחיל רובן פלדמן גוננזלס מארגנטינה אשר הקים ב-1966 שירות אירוח לדוברי אספרנטו במדינה. ב-1974 יצא לראשונה עותק מודפס ובו כתובותיהם של 40 מארחים מ-19 מדינות, ומאז יצאו עותקים מתעדכנים מדי שנה. ספר הכתובות של פספורטה סירבו יוצא בהוצאת ארגון הנוער האספרנטי העולמי (TEJO). ב-2008 הודיעה נשיאות TEJO כי בכוונתה להפוך את המיזם לוירטואלי, אך גם ההוצאה המודפסת המשיכה עד שנת 2012. את האתר תוכנת על ידי חואן קטלה, אספרנטיסט מולנסיה והוא עלה לרשת במרץ 2009 והושק באופן רשמי בקונגרס הנוער האספרנטי ה-65.
בשנת 2010 מספר המארחים באתר היה 1,450 מ-91 מדינות. בנובמבר 2020 היו רשומים באתר 2,217 מארחים מ-1,584 ערים ב-113 מדינות ברחבי העולם.
בריגס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מגדל השעון צים שא צוי
המגדל בנוי לבנים אדומות וגרניט, וגובהו 44 מטרים. בראשו כליא ברק בגובה 7 מטרים.
המגדל הוכרז בשנת 1990 כאתר היסטורי ואנדרטה לאומית של הונג קונג.
היסטוריה
בשנת 1904 החלה בניית רכבת קאולון-קנטון כאשר תחנת הקצה של הקו הוקמה בצים שא צוי. הרכבת נחנכה ב-1 באוקטובר 1910, ובשנת 1913 החלה בנייה של מבנה תחנה גדול עבור הקו. בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה החל מחסור בחומרי גלם, ונפסקו עבודות הבנייה.
בראש מגדל השעון הותקן שעון אשר הועבר אליו ממבנה מגדל השעון רחוב פדלר אשר נהרס קודם לכן. שעון זה הותקן באחת מפאות המגדל, ויתר צדדי המגדל עמדו ריקים עד שנת 1920 עת הותקנו שלושה שעונים נוספים.
שלושת השעונים הופעלו ב-22 במרץ 1921 ופעלו ברצף למעט במהלך הכיבוש היפני של הונג קונג במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1975 עברה תחנת הרכבת למיקומה הנוכחי - תחנת הונג הום בשטח שיובש מהים במפרץ הונג הום. מבנה התחנה נהרס בשנת 1977 על אף מחאה ציבורית ועצומות שנחתמו; יחד עם זאת בשל הלחץ הציבורי הוחלט לשמר את מגדל השעון בתוך מתחם המבנה שנבנה באתר התחנה ובסמוך לו אשר כולל את מוזיאון החלל של הונג קונג, מוזיאון הונג קונג לאמנות ומרכז התרבות של הונג קונג.
בוריאטיה
רפובליקת בּוּרְיָאטְיָה (רוסית: Респу́блика Буря́тия, בוריאטית: Буряад Республика) היא רפובליקה בפדרציה הרוסית.
היסטוריה מוקדמת
בתקופה הקדומה התגוררו בשטחה של בוריאטיה שבטים נוודים. לפי ממצאים בני ימינו הם יצרו כלים מנחושת, ארד וזהב והתקיימו בעיקר מציד איילים ודיג. מתקופתם נותרו ציורי קיר במערות קבורה.
במאה האחרונה לפני ספירת הנוצרים התחזקו באזור שבטי ההונים שהקימו לראשונה ממלכה עצמאית וכבשו את כל שטחי השבטים האחרים. כעבור 300 שנה החלו ההונים בפלישה לאירופה ועזבו את האזור, שבו נשארו שבטי המונגולים והאבנקים.
בשנת 1206 התחיל יליד האזור ג'ינגיס חאן במלחמה עם השבטים השכנים ועד מהרה הקים אימפריה שהשתרעה מגבולה המזרחי של סין עד פולין והונגריה באירופה, ובדרום עד איראן. תושבי האזור נטלו חלק פעיל בכיבושי ג'ינג'יס חאן והובילו ליצירת העמים המונגוליים של אסיה המרכזית ואירופה, כדוגמת הקלמיקים. לאחר מותו של ג'ינג'יס חאן התפרקה הקיסרות שלו לחאנויות קטנות, שהחשובה בהן באזור סיביר הייתה אורדת הזהב.
בשנת 1666 הוקם אוסטרוג "ורכנאודינסק" שעם הזמן התפתח לעיר אולן-אודה. בהתאם להסכם נרצ'ינסק שנחתם בשנת 1689 השטח עבר לשליטת רוסיה הצארית.
ממשל ופוליטיקה
בראש בוריאטיה עומד נשיא, כיום אלכסיי צידנוב שמונה למלא את מקומו של ויצ'סלב נגוביסין, שכיהן בתפקיד במשך עשור בשנים (2007 - 2017). הנשיא נבחר בבחירות כלליות של הרפובליקה (מצב זה היה מוגבל עקב הרפורמה של ולדימיר פוטין בשנים 2003–2012). לבוריאטיה פרלמנט (המכונה חורל) בן 65 מושבים.
מיקום גאוגרפי
הרפובליקה נמצאת בדרום מזרח סיביר דרומית ומזרחית לימת באיקל. המרחק ממוסקבה הוא כ-5,532 קילומטר. הרפובליקה גובלת בצפון ובמערב במחוז אירקוטסק, בדרום-מערב ברפובליקת טובה, בדרום במונגוליה ובמזרח במחוז צ'יטה.
דמוגרפיה
אוכלוסיית הרפובליקה מנתה בשנת 2021 כ-985,400 תושבים. צפיפות האוכלוסייה הייתה 2.8 איש לקילומטר רבוע והקבוצות האתניות הגדולות ביותר ברפובליקה היו בוריאטים (29.5%) ורוסים (64.9%). השפות הרשמיות בבוריאטיה הן בוריאטית ורוסית. הרפובליקה כוללת 21 אזורים, 6 ערים, 17 יישובים עירוניים. בירתה של בוריאטיה היא אולן-אודה. ערים גדולות נוספות הן סברובייקלסק, גוסינואוזיורסק וקיאחטה.
פסגת איזבל
פסגת איזבל (באנגלית: Isabelle Peak) היא פסגת הר בהרי הרוקי הקנדיים, חלק מרכס בול על קו פרשת המים של אמריקה, בגבול בין הפארק הלאומי באנף בפרובינציית אלברטה לבין הפארק הלאומי קוטניי בפרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה.
גובה הפסגה 2,934 מטרים.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1906 על ידי ר.ד. מקלו (R.D. McCaw), שערך סקר של האזור לאורך דרך באנף-וינדרמר. הסקר נעשה לבקשת ממשלת קולומביה הבריטית. מקלו קרא לאתר באזור "איזבל" לבקשת וו. וו. בל, המהנדס האחראי על בניית דרך באנף-וינדרמר, על שם אשתו איזבל, וההר נקרא על שם האתר.
השם אומץ רשמית ב-3 באפריל 1952.
הטיפוס על ההר
הראשונים שהגיעו לפסגת ההר היו אנשי ועדת קביעת הגבולות הבינפרובינציאלית בשנת 1913.
אלישמע הסופר
אלישמע הסופר היה שר וסופר המלך יהויקים.
אלישמע נזכר בספר ירמיה כשישב בלשכתו שבבית המלך יהויקים יחד עם שאר השרים והקשיב איתם לדברי מִכׇיְהוּ בן גמריהו בן שפן, אשר הודיע להם על דברי ברוך בן נריה, אשר קרא בבית המקדש את מגילת נבואות ירמיהו.
בהמשך התיאור המקראי באים השרים אל המלך יהויקים, ומשאירים את המגילה בלשכת אלישמע, אך המלך שולח את יהודי להביא את המגילה מהלשכה.
מטאמיקטיזציה
מטאמיקטיזציה (מיוונית "מתערבב אחרת") היא תהליך טבעי המתבטא בהרס הדרגתי עד מוחלט של המבנה הגבישי של מינרל, והופך את המינרל לאמורפי. המינרל המושפע מתהליך זה מכונה מטאמיקטי.
מינרלים מסוימים מכילים לעיתים זיהומים שהם תרכובות רדיואקטיביות, וקרינת אלפא הנפלטת מתרכובות אלו אחראית להשחתת מבנה הגביש עקב ההפצצה הפנימית. ההשפעות של מטאמיקטיזציה הן נרחבות: מלבד שלילת תופעת השבירה הכפולה (אם הייתה קיימת במינרל קודם לכן), התהליך מנמיך את מקדם השבירה של המינרל, את קשיותו (כפי שנמדדת על ידי סולם מוס), ואת משקלו הסגולי. גם צבעו של המינרל מושפע מהתהליך: מינרלים שהם מטאמיקטיים הם בדרך כלל ירוקים או חומים. יותר מכך, מטאמיקטיזציה מטשטשת את הרצועות בספקטרום הבליעה של המינרל. באופן מעורר סקרנות ובלתי מוסבר, התכונה היחידה שמטאמיקטיזציה אינה משנה היא הנפיצה. כל החומרים המטאמיקטיים הם רדיואקטיביים בעצמם, חלקם אפילו בצורה מסוכנת.
דוגמה למינרל מטאמיקטי הוא הזירקון. נוכחות אטומי אורניום ותוריום המחליפים בגביש את הזירקוניום היא הגורם להרס שגורמת הרדיואקטיביות במקרה זה. דוגמיות שאינן מושפעות מהתהליך מכונות "זירקון גבוה" (high zircon), בעוד שהדוגמיות המטאמיקטיות מכונות "זירקון נמוך" (low zircon). דוגמיות המצויות בין שני הקצוות מכונות "זירקון ביניים". מינרלים נוספים שלגביהם ידוע כי הם עוברים מטאמיקטיזציה כוללים את האלניט, האקאניט, התוריט והטיטניט. האקאניט נמצא תמיד כשהוא מטאמיקטי לחלוטין שכן תוריום ואורניום הם חלק חיוני בנוסחה אמפירית של המינרל.
תופעה הקשורה לתהליך המטאמיקטיזציה היא יצירת ההילה הצבעונית (באנגלית pleochroic halo) סביב תכלילים זעירים של זירקון בתוך גבישים של ביוטיט או מינרל אחר. ההילות הכדוריות נוצרות מקרינת חלקיקים מהאורניום או התוריום שבתכלילים.
סטיבן וורד
סטיבן וורד (באנגלית: Stephen Ward; נולד ב-20 באוגוסט 1985) הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדות המגן השמאלי והקשר.
קריירה
וורד נולד בדבלין, גדל במחלקת הנוער של הום פארם ופורטמרנוק. הוא החל את הקריירה בבוגרים בקבוצה בוהמיאנס. ב-15 באוגוסט 2003 כבש צמד בהופעת הבכורה שלו בגביע האירי.
ההצלחה שלו בקבוצה עוררה עניין ובינואר 2007 חתם בוולברהמפטון וונדררס לשנתיים וחצי מהליגה האנגלית השנייה. ב-3 בפברואר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה נגד פלימות' ארגייל, ולאחר התחלה טובה בקבוצה עם שלושה שערים בשישה משחקים נבחר לשחקן המצטיין של פברואר. עונתו השנייה בקבוצה הייתה פחות מוצלחת, כאשר שיחק בעמדת הקשר השמאלי ולאחר מכן סבל מפציעה שבעקבותיה לא שיחק ארבעה חודשים. בעונת סייע לקבוצה להעפיל להפרמייר ליג. ב-29 בדצמבר 2010 הבקיע את שערו הראשון בפרמייר ליג, שהיה לשער הניצחון בניצחון 1-0 על ליברפול. בעונת, השנייה שלו בפרמייר ליג, הבקיע שלושה שערים ובסיומה ירד עם הקבוצה בחזרה לצ'מפיונשיפ.
בקיץ 2013 הושאל לברייטון אנד הוב אלביון עד לסיום העונה, וורד כבש ארבעה שערים אך לא העפיל עם קבוצתו לפרמייר ליג לאחר שהפסידו בפלייאוף לדרבי קאונטי.
ב-14 באוגוסט 2014 חתם לשלוש שנים בברנלי, ב-4 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 2-2 נגד לסטר סיטי.
נבחרת אירלנד
וורד זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת ב-11 במאי 2011 לקראת משחקי הידידות נגד ו ומוקדמות יורו 2012 נגד. ב-24 במאי 2011 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת בניצחון 5-0 על צפון אירלנד בה כבש את שערו הבכורה. וורד נכלל בסגל ביורו 2012, בו נבחרתו סיימה במקום האחרון בשלב הבתים. ב-14 במרץ 2019 הודיע על פרישה מהנבחרת.
ג'יטה מונטה
ג'יטָה מוּנטֶה (נולדה ב-11 ביוני 1946) היא שחקנית ובמאית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה
ג'יטה מונטה נולדה בשם קלרה ג'ֶטה מויסה (משה) בבוקרשט בירת רומניה, בת למשפחה יהודית חילונית. אביה, ברל מויסה (משה), היה רואה חשבון, ואמה, מרגרטה מויסה (משה), אורגת בדים בבית חרושת. יש לה אח צעיר ממנה, שמעון. סבה שטפן התגורר בכפר והיא נהגה לבקר אותו בחופשות. למדה בבית-ספר יוליה חשדאו ביסודי ובתיכון. למדה משחק במכון (אקדמיה) לאמנות המשחק והתיאטרון יון לוקה קאראג'אלה (Ion Luca Caragiale), אחרי-כן התקבלה לתיאטרון הלאומי של קלוז'-נאפוקה, בטרנסילבניה, שם הכירה את השחקן אלכס מונטה, לימים בעלה. נבחרה מבין השחקנים לבצע התמחות בתיאטראות הפרובינציאליים, למשך שנתיים.
באוקטובר 1970, בהיותה בת 24, עלתה לישראל עם אלכס, ונשפטה ברומניה, בהיעדרה ל-15 שנות מאסר בעוון עריקה ובגידה. הוריה עלו 14 שנים אחריה והתיישבו בנוף הגליל (נצרת עילית דאז)
בשנת 2004 שבה מונטה לרומניה במסגרת סבב הופעות של תיאטרון הקאמרי עם ההצגה "אשכבה" (ההצגה האחרונה של חנוך לוין שהוצגה טרם מותו), כשההופעה הראשונה בסדרה הייתה בתיאטרון הלאומי של רומניה בפני אלף איש ונכח בה יון איליאסקו נשיא רומניה.
קריירת משחק
מונטה החלה את קריירת המשחק בקומדיה "הגברת הזו ממקסים" של המחזאי הצרפתי ז'ורז' פדו. ההצגה האחרונה בה שיחקה ברומניה ואיתה יצאה לפסטיבל באיטליה, הייתה "חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר, בה שיחקה את התפקיד של השדון פַּאק.
לאחר עלייתה לישראל נשלחה ג'יטה מונטה לאולפן באשדוד. מנהל האולפן עזר לה להתקבל לאודישן בתיאטרון העברי ויחד איתו למדה מונולוג בעברית מתוך "חלום ליל קיץ" בתרגומו של ט. כרמי. היא עשתה אודישנים לתיאטראות שונים והיחידי שהתעניין בה היה עודד קוטלר, שהיה מנהל תיאטרון חיפה. במסגרת התיאטרון השתתפה בסדנאות משחק בהנחיית נולה צ'לטון, לצד עזרא כפרי, מוני מושונוב, עמי טראוב, סנדרה שדה, שלמה בר אבא, גדליה בסר ועידית צור.
מונטה שיחקה בתיאטרון חיפה בשנים 1971–1978, בו הופיעה בפעם הראשונה כסטטיסטית ב"אופרה בגרוש" מאת ברטולט ברכט, בבימויו של עודד קוטלר. בכל ההצגות הבאות, בהם רומיאו ויוליה, שיחקה בתפקידים ראשיים. ביוזמת מנכ"ל התיאטרון הקאמרי דאז, אורי עופר עברה מונטה לקאמרי, בו שיחקה בקביעות. מדי פעם שיחקה גם בתיאטראות הבימה, חיפה והחאן. בהמשך, הכירה את חנוך לוין ומאז שיתפה עמו פעולה פעמים רבות, בינן במחזה "כריתת ראש" (1996 – בתיאטרון הבימה), בו גילמה את התפקיד הראשי, מלך קשיש הנוטה למות.
בשנים 1978–1979 העלתה באופן עצמאי, יחד עם יוסי בנאי שגם ביים, את המחזה "יומן פגישות" של ז'אן-קלוד קרייר, בתרגום של ישראל אובל ובעיבוד של נסים אלוני. ההצגה עלתה מעל ל-100 פעמים, והיא שיחקה בה במקביל לתפקידים בהצגות אחרות.
בשנת 2004 בתיאטרון חיפה, שיחקה בקומדיה השחורה "האישה שבישלה את בעלה" מאת המחזאית הבריטית דבי איסיט, בעיבוד עברי ובבימויו של אלדד זיו, לצד בן זוגה דאז דב גליקמן. בקולנוע השתתפה מונטה בסרטו של ג'אד נאמן משנת 1977, "מסע אלונקות". שיחקה בקומדיה "אהבה וכדורגל" (סרט סטודנטים, עבודת גמר) בבימויו של סרג' אנקרי משנת 1979 לצידם של גליקמן, אבי הרצוולף ודליה מאירוביץ' שהוקרן בסינמטק בפריז. הצטלמה לסרט הקולנוע "חיותה וברל" בבימויו של עמיר מנור, שיצא לבתי הקולנוע בישראל בספטמבר 2012.
ב-2015 שיחקה בסרט אינרציה בבימויו של עידן חגואל.
בשנת 2018 שיחקה מונטה בסדרה הפסיכולוגית (סדרת טלוויזיה) ששודרה בתאגיד השידור כאן 11.
בימוי והוראה
ג'יטה מונטה התחילה לביים ב-2009 בתיאטרון החאן, ביוזמת מנהל התיאטרון מיכאל גורביץ'. עבודת הבימוי הראשונה שלה הייתה מקבץ של שלושה מחזות פוליטיים של הרולד פינטר ("אחת לדרך", "הסדר העולמי החדש" ו-"סיבה למסיבה"). המקבץ נערך והוענק לו השם "סדר עולמי חדש", על-פי משפטו של ג'ורג' בוש שהבטיח לכונן סדר עולמי חדש. המחזה מספר על חבורת אנשים השייכים למועדון של נהנתנים בעת שבחוץ מתחוללת מלחמה; בחדר אחר, מענים שבוי שבנו נרצח ואשתו נאנסה.
ב-21 במאי 2011 עלתה בחאן ההצגה "מולי סוויני" שביימה מונטה, המבוססת על המחזה של האירי בריאן פריל בתרגומה של מרים יחיל-וקס. המחזה מבוסס על מאמרו של אוליבר סאקס "לראות ולא לראות". ב-31 במרץ 2012 העלה תיאטרון החאן את "משחק של אהבה ומזל" מאת פייר דה מאריבו בבימויה של מונטה. במאי 2013 ביימה את ההצגה "2 קצרים וחתול" מאת אנטון צ'כוב. ביוני 2019 ביימה את ההצגה "האיש שחשב שאשתו היא כובע" מאת פיטר ברוק ומארי-הלן אסטיין, לפי ספרו של אוליבר סאקס.
בשנת 2012 הצטרפה ג'יטה מונטה לסגל המורים של האקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב, שם היא מלמדת משחק.
חיים אישיים
ג'יטה נישאה ב-1970 לאלכס מונטה, שחקן בתיאטרון חיפה, הם התגרשו כעבור מספר שנים.
החל משנת 1976, הייתה בת זוגו של השחקן דב גליקמן למשך למעלה משלושה עשורים. השניים הכירו במהלך החזרות להצגה "קריזה". הזוג נפרד בשנת 2009.
מונטה בחרה שלא להביא ילדים לעולם.
שרגא פייבל דנציגר
ביוגרפיה
בנו של רבי צבי הירש מוורשה. אביו היה מתנגד. היה תלמידו של רבי יעקב מליסא, בעל ה"נתיבות המשפט" ו"חוות דעת" שחיבבו מאד ואף הפקיד בידו כתיבת וסידור חלק מספרו הגדול 'נתיבות המשפט'. בהשפעת גיסו רבי מאיר חיים, אחיינו של רבי לוי יצחק מברדיצ'ב, לימים נמשך לבו לתנועת החסידות, ונסע לחצרו של הרבי מלובלין והיה לאחד מגדולי בני היכלו. לאחר פטירת הרבי מלובלין בט' באב שנת תקע"ה, דבק ברבי שמחה בונים מפשיסחה. היה אחד מחמשת התלמידים שנשלחו על ידי רבי בונים לחתונה הגדולה באוסטילה לייצג את שיטת פשיסחה. רבו שלחו לחתונה זו על תקן "חסיד".
לאחר פטירת רבי בונים, קיבל יחד עם רבי יצחק מוורקא את בנו רבי אברהם משה מפשיסחה לאדמו"ר, שנקטף בדמי ימיו תקופה קצרה לאחר הכתרתו, היה בראש חסידי ממלא מקומו רבי ישראל יצחק מווארקא. לאחר פטירת הרבי הרבי הזקן מווארקא באחרון של פסח שנת תר"ח, נקבצו ובאו המוני חסידיו, ובראשם בניו רבי יעקב דוד מאמשינוב ורבי מרדכי מנחם מנדל מווארקא לנסיעה אל רבי שרגא פייביל שכיהן אז כאב"ד מקובה, והכתירוהו לאדמו"ר. ברם הוא לא האריך ימים וכעבור מחצית השנה, שמיני עצרת שנת תר"ט הוא נפטר, והאדמו"רות עברה לבני רבי יצחק, רבי מנחם מנדל מוורקא ורבי יעקב דוד מאמשינוב.
במהלך השנים כיהן ברבנות מספר קהילת בפולין, שעפס, גריצא, גומבין ומקובה.
אחִיו היה שלמה זלמן דנציגר, אביו של שלום דנציגר.
הוציא שו"ת בהלכה, וכן נותר ממנו כתב יד מדברי תורתו על התורה. מעט מזעיר מדברי תורתו הובאו על ידי אדמו"רי בית וורקא ואלכסנדר, בפרט בספר ישמח ישראל של נכדו רבי ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר.
חתונת הנסיך צ'ארלס וקמילה פארקר בולס
חתונת הנסיך צ'ארלס וקמילה פרקר בולס התקיימה בטקס אזרחי בבית העירייה של וינדזור, ב-9 באפריל 2005.
צ'ארלס היה נשוי בעברו לדיאנה ספנסר, ולו שני בנים הנסיך ויליאם והנסיך הארי. פרקר בולס הייתה נשואה בעברה לאנדרו פרקר בולס ולה שני ילדים טום פרקר בולס ולורה פרקר בולס. החתונה נערכה בטקס אזרחי, משום שלפי חוקי הכנסייה האנגליקנית, מי שהתגרש אינו רשאי להינשא שוב בטקס דתי. החתונה התקיימה עם ברכתו של הארכיבישוף של קנטרברי.
הטקס האזרחי, שכלל 30 איש בלבד, ונערך בנוכחות משפחותיהם של בני הזוג, התקיים בבית העירייה של וינדזור, ולאחריו נערכה תפילה והקדשה בקפלת סנט ג'ורג' בתוך הטירה. הוריו של החתן, המלכה אליזבת השנייה והנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, לא השתתפו בטקס החתונה האזרחי, אך נכחו בשירות התפילה וההקדשה בקפלה וערכו קבלת פנים לבני הזוג בטירת וינדזור לאחר מכן.
הנישואים קבעו את היחסים בין צ'ארלס לפארקר בולס. עם הנישואים היא קיבלה את התואר הדוכסית מקורנוול. טקס התפילה וההקדשה כוסו על ידי רשת ה-BBC. אישים בולטים שנכחו כללו דמויות פוליטיות, דתיות ומלכות בינלאומיות וסלבריטאים שונים. [[קובץ: Waving from Buckingham Palace Balcony (52877352018) (cropped).jpg|ממוזער|צ'ארלס וקמילה לאחר [[טקס ההכתרה של צ'ארלס השלישי וקמילה|ההכתרה, 2023.]] צ'ארלס היה בן 56 וקמילה פרקר בולס הייתה בת 57 ביום החתונה.
רקע
הרומן בין בני הזוג החל במשחק פולו ב-1970. הנסיך התאהב באשת האצולה שלפי השמועות אמרה לו "הסבתא רבה שלי הייתה המאהבת של הסבא רבה שלך. אז מה דעתך"? ככל הנראה צ'ארלס לא מיהר להתחתן, הוא התגייס לצי וקמילה עזבה אותו והתחתנה עם אנדרו פרקר בולס ב-1973, אך הם נשארו בקשרי ידידות גם אחרי שצ'ארלס נישא לליידי דיאנה ספנסר ב-1981. קמילה ואנדרו התגרשו ב-1995, צ'ארלס ודיאנה התגרשו רשמית ב-1996. שנה לאחר מכן נהרגה דיאנה בתאונת דרכים. בתקופה שאחרי מותה של דיאנה היחסים בין צ'ארלס לקמילה נשארו בצל, אולם לקראת סוף שנות ה-90 החלו השניים להופיע בפומבי באירועים רשמיים, תוך שהם מקפידים להגיע לחוד ולעזוב לחוד. בשנת 2001 הפך הקשר לפומבי כאשר צ'ארלס נשק לקמילה לעיני המצלמות ומאז הופיע עימה גם לאירועים ממלכתיים רשמיים.
אירוסין והכנות
ב-10 בפברואר 2005, הוכרז כי קמילה פרקר בולס וצ'ארלס, הנסיך מוויילס, יתחתנו ב-8 באפריל 2005, הטקס יערך בבית העירייה של וינדזור כטקס אזרחי ולאחריו תתבצע תפילה דתית. מועצת המלך התכנסה ב-2 במרץ 2005 כדי לתת תוקף להסכמת המלכה לנישואין, בהתאם להוראות חוק הנישואים המלכותיים משנת 1772. הממשלה ציינה שהנישואים אינם נישואים מורגנטיים. לאחר הודעת האירוסין, בירכו את בני הזוג המלכה אליזבת השנייה ובעלה, הדוכס מאדינבורו. הארכיבישוף מקנטרברי, רואן ויליאמס, פרסם הצהרה שבה נכתב: "הסדרים אלה זוכים לתמיכתי החזקה ועומדים בקנה אחד עם הנחיות הכנסייה האנגלית בנוגע לנישואים שניים שהנסיך מוויילס מקבל במלואו כאנגליקני וכמושל העליון לעתיד של הכנסייה ושל אנגליה".
ראש ממשלת אנגליה טוני בלייר, מנהיג האופוזיציה מייקל הווארד, מנהיג הליברל-דמוקרטים צ'ארלס קנדי, מנהיג בית הנבחרים פיטר היין וראשי הממשלה של מדינות חבר העמים האחרים הוסיפו את ברכותיהם.
טבעת האירוסין של הדוכסית היא ירושה של משפחת וינדזור שהייתה שייכת למלכה אליזבת המלכה האם. היא עשויה מפלטינה משנות ה-20, כאשר היא מורכבת מיהלום מרכזי בחיתוך מרובע שמסביבו שישה יהלומים קטנים.
טקס אזרחי
טקס אזרחי נבחר ככל הנראה כדי למנוע מחלוקת פוטנציאלית שתגרם אם המושל העליון העתידי של הכנסייה של אנגליה התחתן עם גרושה בטקס דתי. למעשה, נישואיו של אדם גרוש שלו בן הזוג לשעבר עדיין חי מתאפשר בכנסייה של אנגליה, לפי שיקול דעתו של חבר הכמורה המנהל את הטקס, מאז 2002. כשהנסיכה אן נישאה לטימותי לורנס לאחר שהתגרשה ממארק פיליפס, היא עשתה זאת בכנסיית סקוטלנד. נישואים מחדש של גרושים אינם נושא שנוי במחלוקת בכנסיית סקוטלנד, שאינה רואה בנישואים קודש, ולריבון אין תפקיד חוקתי בממשל הכנסייה. הנסיך מוויילס וכלתו לא בחרו בדרך הזו.
הטלת ספק בחתונה אזרחית מלכותית
צ'ארלס הוא הבן הראשון במשפחת המלוכה שהתחתן בטקס אזרחי באנגליה. סטיבן קרטני, חבר ב-All Souls College באוקספורד, תהה האם צ'ארלס וקמילה יכולים להינשא בטקס אזרחי, מכיוון שמשפחת המלוכה הוחרגה במיוחד מהחוק שהנהיג נישואים אזרחיים באנגליה (חוק הנישואין 1836). ב-14 בפברואר תוכנית הטלוויזיה פנורמה של ה-BBC חשפה מסמכים של ייעוץ חקיקתי רשמי מ-1956 ו-1964, שקבעו כי אין זה חוקי עבור בני משפחת המלוכה להתחתן בטקס אזרחי באנגליה ובוויילס, אף על פי שזה יהיה חוקי בסקוטלנד. הצהרות המסמכים הללו נדחו בהצהרה שפרסם בית קלרנס בעצת ארבעה מומחים משפטיים ללא שם. הם טענו שחוק 1836 בוטל על ידי חוק הנישואין משנת 1949. לורד פלקונר מת'ורוטון, מזכיר המדינה לעניינים חוקתיים ולורד צ'נסלור, הוציאו את ההצהרה הבאה:"הממשלה משוכנעת שהנסיך מוויילס וגברת פרקר-בולס, כמו כל אחד אחר, רשאים להתחתן בטקס אזרחי בהתאם לחלק השלישי של חוק הנישואין 1949. נישואים אזרחיים הוכנסו באנגליה, על ידי הנישואין חוק 1836. סעיף 45 '... לא ירחיב לנישואים של איש ממשפחת המלוכה'. אבל ההוראות על נישואים אזרחיים בחוק 1836 בוטלו על ידי חוק הנישואין 1949. כל החלקים הנותרים של חוק 1836, כולל סעיף 45, בוטלו על ידי חוק שירות הרישום 1953. לכן שום חלק מחוק 1836 לא נשאר בספר החוקים. אנו מודעים לכך שהשקפות שונות ננקטו בעבר; אך אנו סבורים כי אלה היו זהירים מדי, וברור לנו שהפרשנות שציינתי בהצהרה זו נכונה. כמו כן, נציין כי חוק זכויות האדם מחייב מאז שנת 2000 לפרש את החקיקה בכל מקום אפשרי באופן התואם את הזכות להינשא (סעיף 12) ולזכות ליהנות מהזכות הזו ללא הפליה (סעיף 14). זה, לדעתנו, מעמיד את המשמעות המודרנית של חוק 1949 מעבר לכל ספק."פרופסור רבקה פרוברט טענה לאחר מכן שהחתונה של צ'ארלס וקמילה אינה חוקית. לדבריה, לא ניתן היה, כפי שטענה הממשלה, ששינוי כה קיצוני בחוק יושם על ידי חוק 1949, משום שהוא הוכנס לפי נוהל מורשה מיוחד שניתן להשתמש בו רק לגבי "חוקי איחוד". מעשים המאגדים את החוק שהופיע בעבר במספר חוקים לחוק אחד מבלי לשנותו באופן מהותי. פרוברט טוען שסעיף 79(5), האומר: "שום דבר בחוק זה לא ישפיע על כל חוק או מנהג הנוגע לנישואים של בני משפחת המלוכה", עדיין מתקיים, בנימוקים אלה.
הממשלה העלתה את סוגיית חוק זכויות האדם, וציינה כי לפי זה יש לפרש את חוק 1949 בכל מקום אפשרי כדי לקיים את הזכות להינשא ללא אפליה. מילות המפתח הן "בכל מקום אפשרי" – חוק זכויות האדם קובע במפורש שבמקום שבו חוק הופך משהו לבלתי חוקי הדרך היחידה להפוך אותו לחוקי היא לתקן או לבטל את החוק. לדוגמה, אם הריבון ימנע מחבר אישור להינשא לפי חוק הנישואים המלכותיים, בקשה לבית המשפט להכרזה שיש לאפשר לנישואים להתקיים במסגרת חקיקת זכויות האדם תיכשל.
11 התנגדויות התקבלו על ידי משרדי הרישום של סירנססטר וצ'יפנהאם, אך כולן נדחו על ידי הרשם הכללי (והסטטיסטיקאי הלאומי) לן קוק, שקבע שהנישואים האזרחיים יהיו למעשה תקפים.
שינוי מיקום ותאריך החתונה
ב-17 בפברואר, בית קלרנס הכריז על שינוי מקום הנישואים מטירת וינדזור לאולם גילדהול מחוץ לחומות הטירה. החלפה זו נוצרה כאשר התגלה כי הדרישות החוקיות לרישוי הטירה המלכותית לחתונות אזרחיות יחייבו לפתוח אותה לזוגות פוטנציאליים אחרים למשך שלוש שנים לפחות.
ב-22 בפברואר הודיע ארמון בקינגהאם כי המלכה ובעלה לא ישתתפו בטקס החתונה האזרחי, אבל ישתתפו בתפילה בכנסייה וכי המלכה תארח את קבלת הפנים לאחר מכן. הסיבה שציין הארמון הייתה שהזוג רצה לשמור על פרופיל נמוך באירוע.
ב-4 באפריל, הוכרז כי החתונה תידחה ב־24 שעות עד ל-9 באפריל, כדי שהנסיך מוויילס יוכל להשתתף בהלווייתו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני כנציג המלכה. הדחייה אפשרה גם לחלק מהמכובדים שהוזמנו להלוויה להשתתף בחתונה.
בהתאם למסורת, הנסיך מוויילס בילה את הלילה לפני החתונה ללא כלתו לעתיד בבית הייגרוב, ביתו הכפרי בגלוסטרשייר, עם בניו הנסיכים ויליאם והארי.
החתונה
החתונה התקיימה ביום שבת, 9 באפריל 2005, בשעה 11:30 באולם בבית העירייה של וינדזור. המונים התאספו ברחובות מאז עלות השחר לקראת האירוע. בטקס השתתפו בכירים במשפחת המלוכה מלבד המלכה והדוכס מאדינבורו.
העדים של בני הזוג היו הנסיך ויליאם מוויילס וטום פארקר בולס, בני החתן והכלה בהתאמה. בהתאם למסורת, טבעות הנישואין היו עשויות מזהב וולשי 22 קראט ממכרה סנט דייוויד בבונטדו. המסורת של שימוש ב-זהב ממכרה קולגאו בטבעות הנישואין של משפחת המלוכה החלה משנת 1923. העיצוב של טבעות הנישואין נעשה על ידי וורסקי, תכשיטן לונדוני המחזיק בצו המלכותי לנסיך מוויילס מאז 1979.
בגדי החתונה
לחתונה לבשה הדוכסית שמלה ומעיל בצבע שמנת עם כובע רחב שוליים בצבע שמנת. לטקס התפילה וההקדשה לאחר מכן, היא לבשה מעיל רקום בכחול בהיר וזהב באורך הרצפה על שמלת שיפון תואמת והתזה דרמטית של נוצות זהובות בשערה. שתי התלבושות היו של אנטוניה רובינסון ואנה ולנטיין, מעצבות לונדוניות שעבדו תחת השם רובינסון ולנטיין, שכיום נקראת אך ורק אנה ולנטיין; שני הכובעים נוצרו על ידי הכובען האירי פיליפ טרייסי. זר הפרחים של הדוכסית הכיל נרקיסים, יסמין, שושנת העמק, חבצלות ורודות ובצבע שמנת, קמליות, הידראנגאה ושושנים שהגיעו מגני בית הנסיך מוויילס. צ'ארלס וכל הגברים משפחת המלוכה לבשו בגדים פורמליים.
עוגת החתונה הוכנה על ידי גברת בלונדן, הבעלים של חנות העוגות "סופיסטיקייק" בוודהול ספא, לינקולנשייר. באפריל 2005 שילם מלונאי 215 פאונד במכירה פומבית באינטרנט עבור פרוסת עוגה.
קבלת הפנים
עם סיום הטקס, בירכו בני הזוג את האנשים שעמדו בתור מחוץ לקפלה. לאחר מכן עברה המסיבה לחלק אחר של טירת ווינדזור, שם אירחה המלכה קבלת פנים למספר אורחים.
לאחר סיום קבלת הפנים השניים יצאו מהטירה במכונית שעליה נכתב "נסיך ודוכסית". על החלון האחורי הוצב שלט: "רק נישאו", ועל החלון הקדמי נרשמו ראשי התיבות של שמותיהם, C&C.
מאוחר יותר נסעו בני הזוג לסקוטלנד לירח הדבש שלהם.
התעניינות ציבורית ותקשורתית
יצרני כלי חרס ופריטי הנצחה אחרים נאלצו להתמודד עם השינוי ברגע האחרון של תאריך החתונה. עם זאת, המכירות של פריטים עם התאריך השגוי זינקו כאשר אנשים החלו לחשוב שאלו יהפכו לפריטי אספנים. לרגל יום החתונה, פארק השעשועים אלטון טוארס שינה את שם רכבת ההרים שלהם ל-"Camilla: Queen of Speed". פרסומות טלוויזיה ושלטים ברחבי הפארק עודכנו כולם כדי לשקף את השינוי הזה.
רשת ה-BBC השיגה את הזכויות לשידור האירוע שבו היה שידור חי של שירות התפילה וההקדשה מקפלת סנט ג'ורג'. ל-BBC היו כשלושים מצלמות באירוע והם שיתפו צילומים עם גופי שידור ברחבי העולם. ל-News 24 היה גם סיקור במהלך היום עם ג'יין היל וסיימון מקוי שדיווחו בשידור חי מווינדזור.
מעריצים רבים של דיאנה, הנסיכה מוויילס, התנגדו לחתונה של צ'ארלס וקמילה פרקר-בולס, כאשר חלקם התייחסו לאירוע כ"יום חמישי השחור" וכתבו לעיתונים כדי להביע את אי הסכמתם.
פסגת ביאטריס
פסגת ביאטריס (באנגלית: Beatrice Peak) היא הר ברכס בול, על קו פרשת המים של אמריקה, על הגבול בין הפארק הלאומי באנף בפרובינציית אלברטה והפארק הלאומי קוטניי בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גאוגרפיה
הפסגה ממוקמת בין פסגת סטנלי והר בול, וגובהה 3,125 מטרים.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1912 על ידי המועדון האלפיני של קנדה, והיא נקראת על שם ביאטריס שולץ (Beatrice Shultz) שטיפסה על הר באותה שנה.
היסטוריית טיפוס
ביאטריס שולץ וג'י. פי. פורד (J.P. Forde) היו הראשונים שטיפסו על הפסגה, בשנת 1912.
בית הכנסת הגדול של הוסיאטין
בית הכנסת הגדול של הוסיאטין (נקרא גם Festungs-Schule) הוא בית כנסת לשעבר בהוסיאטין אשר בגליציה שבאוקראינה. בית הכנסת הגדול של הוסיאטין הוא דוגמה נדירה של בתי הכנסת שנבנו על מבצרים וסגנונו כסגנון הרנסאנס. כיוון שנבנה בסגנון מיוחד לבתי כנסת ועוד על מבצר, בית כנסת זה זכה לביקורות חיוביות: ש. אנ-סקי אמר על בית הכנסת שהוא בין הנפלאים והענוגים שבגליציה. ועומר ברטוב כינה אותו מצוין.
היסטוריה
בית הכנסת נבנה במאה ה-16 והגיע לפריחה במאה ה-19 יחד עם הגעת החסידות, בית הכנסת אף שימש את חסידי הוסיאטין אך כמו הקהילה היהודית בית הכנסת החל להתדרדר ממלחמת העולם הראשונה, מעזיבת האדמו"ר מהוסיאטין ירד מספר המתפללים עד שכמעט נזנח לאחר ההגליות של הרוסים והפוגרומים. בין מלחמות העולם בית הכנסת זכה לעדנה חדשה, אך לתקופה קצרה, עד הכיבוש על ידי גרמניה הנאצית. עם הגעת הנאצים ב-9 באוגוסט 1941 החלו הגרמנים להקשות על היהודים לערוך תפילות בבית הכנסת עד שהקהילה חוסלה לחלוטין במרץ 1942, ובית הכנסת ננטש, נבזז ונהרס. הרוסים, ששחררו את העיר, החליטו ב-1972 (בניגוד לפעילותיהם בשאר מבני הדת) לשפץ את בית הכנסת ולהקים בו מוזיאון. נכון ל-2009, קרסה תקרת בית הכנסת והמבנה עומד נטוש.
HomeKit
HomeKit היא שלד תוכנה שפותחה על ידי אפל והושקה לראשונה עם השקתה של iOS 8. התוכנה מאפשרת למשתמשים להגדיר ולתקשר עם מכשירי חשמל חכמים באמצעות מכשירים שונים מבית אפל, ומאגדת את בקרי השליטה עליהם בתוך אפליקציה אחת.
על ידי הגדרת חדרים, פריטים ופעולות (Actions), ניתן לשלוט מרחוק על מכשירי החשמל התומכים בפרוטוקול התקשורת של HomeKit. ניתן להגדיר אוטומציות ותרחישים מורכבים שיתרחשו בבית באופן אוטומטי על ידי מיקום, לוח זמנים, או על ידי פקודה פשוטה לסירי.
דיטיילז
דיטיילז (באנגלית: Details) היה ירחון לגברים אמריקאי שפעל ב-1982–2015. אף על פי שמדובר בעיקר במגזין המוקדש לאופנה וללייף סטייל, המגזין הציג גם דיווחים בנושאים חברתיים ופוליטיים רלוונטיים.
מחלוקת
בדצמבר 2002, הופיע כוכב הפופ האמריקאי ג'סטין טימברלייק על כריכת המגזין, בליווי הטקסט: "האם נוכל לסלוח לג'סטין טימברלייק על כל המוזיקה המחורבנת הזו? היי… לפחות הוא נכנס למכנסיים של בריטני". (במקור: "Can we ever forgive Justin Timberlake for all that sissy music? Hey … at least he got into Britney’s pants"). הכריכה והכותרת הזו הוצגו בדיעבד בסרט התיעודי מ-2021, לשחרר את בריטני, שהדגיש כיצד טימברלייק נהנה מהנרטיב התקשורתי סביב פרידתו מבריטני ספירס, בעוד שספירס עצמה נראתה כסובלת.
ב-2004, פרסם המגזין את הכותרת "הומו או אסייתי?" (במקור: "Gay or Asian?"), שהציג תמונה של גבר מזרח אסייאתי, ו-"טיפים" כיצד להבחין בהבדל. המאמר עורר מחאות והפגנות נגד המגזין על הגזענות וההומופוביה של המאמר, ועל האופן שבו הוא מחק את קיומם של גברים אסיאתיים הומואים.
חואן סמבודיו ולסקו
חואן סמבודיו ולסקו (בספרדית: Juan Zambudio Velasco, נולד ב-21 בנובמבר 1921 בלה אלקריה שבספרד, נפטר ב-21 בינואר 2004 באיגואלדה שבספרד) היה כדורגלן ומאמן ספרדי ששיחק בעמדת השוער ונודע בשם המשפחה האמהי שלו, ולסקו. ולסקו שיחק במדי ברצלונה במשך 13 שנים, בין 1942 ל-1955, והוא זכה עמה במספר תארים קבוצתיים וכן בפרס ריקרדו זאמורה, המוענק לשוער הטוב ביותר במהלך העונה.
קריירה כשחקן
ולסקו החל את הקריירה שלו במולט, קבוצה קטנה בקטלוניה. ב-1942, בהיותו בן 20, חתם בברצלונה, מהקבוצות הבכירות שבכדורגל בספרד. בתחילה לא שותף במשחקיה והשוער הבכיר בקבוצה היה ליואיס מירו. ולסקו ערך את הופעת הבכורה במדי ברצלונה ב-19 במרץ 1944, במחזור ה-23 של עונת 1943/1944, במשחק מול סלטה ויגו שהסתיים בתוצאה 2-2. בזכות יכולתו הטובה במשחק עמד בשער הקבוצה ב-3 המשחקים שנותרו עד סוף העונה, כולל בקלאסיקו בו הפסידה ברצלונה לריאל מדריד 2-1, וברצלונה סיימה את העונה במקום ה-6 בלבד. בעונה הבאה, עם ז'וזפ סמיטייר כמאמן, הפך ולסקו לשוער הראשי בקבוצה והוא פתח ב-15 מתוך 26 משחקי הליגה, מסייע לקבוצתו לזכות באליפות שנייה בתולדותיה.