cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ורג' הנרי הול
קריירה
עבודתו הוצגה באקדמיה הלאומית לאמנות לראשונה בשנת 1853. עבודותיו של הול הוצגו בתערוכת יחיד בניו יורק בשנת 1856. באותה תקופה נדיר היה שאמן ערך תערוכת יחיד. הול - יחד עם פרדריק אדווין צ'רץ', ג'רוויס מקנטי, איסטמן ג'ונסון וסנפורד רובינסון גיפורד - היו חברים באגודת המאה בניו יורק. הם קיוו שאמנים מיומנים יוערכו באותה מידה כמו אנשי עסקים מצליחים.
היה לו סטודיו לאמנות ברומא במהלך חורפים רבים. שם פגש הול את האמנית ג'ני אוגוסטה בראונסקום. הם הפכו לבני לוויה והוא היה המנטור שלה. בין 1885 ל-1896 הם בילו את החורפים ברומא איטליה. בקיץ הם חלקו סטודיו בפאלנוויל בהרי קטסקיל בניו יורק משנת 1908 בערך עד שהול מת ב-1913.
הול מת ב-1913 בניו יורק. הוא השאיר את ביתו ואת רכושו בקטסקיל לבראונסקום,
יובל קרני
יובל קרני (נולד ב-21 ביוני 1970) הוא עיתונאי ומגיש טלוויזיה ישראלי. משמש ככתב ב-ynet וכתב לענייני מפלגות של עיתון ידיעות אחרונות, ומגיש בערוץ כנסת.
ביוגרפיה
קרני נולד וגדל בערד, למשפחה מסורתית מעדות המזרח. קרני למד בבית ספר תיכון "אורט" ערד. בצה"ל, שירת בחיל הים. במכ"ם ימי בספינת דבור בבסיס אילת ולאחר מכן במרכז השליטה היבשתי בבסיס אשדוד.
קריירה
כבר בגיל 16 ב-1986, הקים עם קבוצת בני נוער בערד ירחון לנוער בשם "נוערד", שיצא בשיתוף המתנ"ס המקומי אותו גם ערך. בצעירותו היה כתב נוער בתוכנית הטלוויזיה "שמיניות באוויר" של הערוץ הראשון.
בשנים 1987–1988 שימש כתב של מקומון ״כל הנגב״ של ידיעות אחרונות.
מיד עם שחרורו מהצבא ב-1991 חזר לעבוד ברשת המקומונים של "ידיעות אחרונות". תחילה בעיתון "כל הנגב" בשנים 1991–1992 ולאחר מכן במקומון "תל אביב" בשנים 1992–1995. בשנים 1995–1996 היה הכתב הפוליטי של רדיו 103 ושידר בשידור חי מכיכר רבין ומבית החולים איכילוב את הדיווחים על רצח ראש הממשלה יצחק רבין.
משנת 1997 משמש כתב וחבר מערכת ידיעות אחרונות, ומילא מגוון תפקידים בעיתון: כתב מוניציפלי, כתב תחקירים במוסף "7 ימים" וכתב השטחים בשנים 1999–2002.
בשנת 2005 מונה לכתב לענייני מפלגות של "ידיעות אחרונות" במסגרת תפקידו בעיתון סיקר את כל מערכות הבחירות מאז 1999 ברק מול נתניהו, ובהן מערכות הבחירות של 2001, 2003, 2006, 2009, 2013, 2015, אפריל 2019, ספטמבר 2019, 2020 ובחירות 2021.
בין חשיפותיו הבולטות: חשיפת פרשת "עשת-גייט" במסגרתה מנכ"ל העירייה אלי עשת מקורבו של ראש העיר שלמה להט הפעיל חוקרים פרטיים נגד שני חברי מועצה שהיו יריביו הפוליטיים של ראש העיר. ביוני 1998 פרסם במסגרת שיתוף פעולה עיתונאי עם גלי צה"ל, תחקיר על הפסיכולוג אחי יותם בו נטען שהטריד מינית מטופלים וקטינים. עוד חשף קרני כי פעיל הליכוד שלומי עוז היטה מכרז של רשות שדות התעופה לאבטחת מעברי הגבול של ישראל. במרץ 2004 עתר לבג"ץ יחד עם גידי וייץ נגד שירות בתי הסוהר ושר הביטחון בדרישה להוציא צו על תנאי שיאפשר לעיתון לקיים ראיון עם פעילת השמאל הרדיקלי טלי פחימה, בג"ץ קיבל את העתירה, הראיון התקיים בכלא נווה תרצה ופורסם כמה חודשים מאוחר יותר. ערך ראיון בלעדי עם שר הביטחון לשעבר עמיר פרץ, מיד לאחר פרסום דו"ח ועדת וינוגרד למלחמת לבנון השנייה.
באוקטובר 2018 החל לשמש במקביל מגיש בערוץ כנסת, מגיש פעם בשבוע את מהדורת חדשות הערב של ערוץ הכנסת ומגיש תוכנית מגזין בשם "הספינרים" לצד מוריה קור העוסקת במאחורי הקלעים של הפוליטיקה ובמסדרונות הכנסת.
חיים אישים
כיום קרני מתגורר בתל אביב.
נחל יתלה
נַחַל יִתְלָה הוא נחל הזורם בשמורת נחל כפירה שבהרי ירושלים ונשפך לנחל כפירה. אזור הנחל משתרע בין כביש ירושלים-ת"א לבין השטחים הבנויים של ירושלים, ומהווה בית גידול למאות זנים של צמחים וחיות בר.
הנחל נקרא על שמה של העיר יתלה, מיישובי שבט דן, המוזכרת בתנ"ך: מעל הנחל עובר התוואי של קו הרכבת המהיר לירושלים באמצעות גשר הרכבת מעל נחל יתלה. תוכנית זו זכתה להתנגדות של הארגונים הירוקים בשל הפגיעה האקולוגית והנופית הצפויה לשמורה.
שולי מגיון
שולי מגיון (באנגלית: Mogollon Rim) הוא תוואי נוף טופוגרפי וגאולוגי לרוחב מדינת אריזונה. הוא משתרע לאורך של כ-350 קילומטרים, החל מצפון מחוז יאוואפאי וכיוונו הכללי כלפי מזרח, כשהוא מסתיים סמוך לגבול עם ניו מקסיקו. שולי מגיון מהווים את הקצה הדרומי של רמת קולורדו באריזונה.
תיאור
מרבית השטח דרומית לשולי מגיון משתרעת בגובה בין 1,200 ל-1,500 מטרים מעל פני הים, כשהמתלול מתרומם לגובה של 2,400 מטרים. יערות אורן הזפת נרחבים שוכנים הן על המדרונות של השוליים ועל רמת קולורדו צפונית להם. שולי מגיון הם גבול עיקרי בין מינים של צמחייה ובעלי חיים, כשעל הרמה חיים מינים אופייניים להרי הרוקי, ועל המדרונות מתחת חיים מינים אופייניים לרכס סיירה מדרה אוקסידנטל (Sierra Madre Occidental) במקסיקו ובאיי השמים המדרייניים דרומה משם.
אבני הגיר והחול של שולי מגיון נוצרו ממשקעים שהושקעו בתור הקרבון ובתור הפרם. חלק מתצורות הסלע של השוליים נחשפו גם בגרנד קניון. במקומות רבים השוליים מכוסים בקילוחי לבה בזלתית ולעיתים קבורים מתחת לה.
השכבה העליונה של אבן החול של שולי מגיון, המכונה אבן חול קוקונינו, יוצרת צוקים לבנים מרהיבי עין, לפעמים בגובה של מאות מטרים. מקורה של תצורה זו של תור הפרם הוא בשחיקה רוחית שגרמה להצטברות חול ויצירת אחת משכבות אבני החול העבות ביותר שמקורן בחוליות מאובנות בכדור הארץ.
ערים ועיירות סמוכים לשולי מגיון כוללים את פאיסון (Payson), סדונה (Sedona), שואו לואו (Show Low), אלפין (Alpine) ופיינטופ-לייקסייד (Pinetop-Lakeside). כביש בין-מדינתי 17 שבין פיניקס ופלגסטף חוצה את שולי מגיון במרכזם.
סופר המערבונים ז'אן גריי בנה בקתת ציד על מדרונות שולי מגיון צפונית מזרחית לפאיסון, מעל ערוץ טונטו. הבקתה שוחזרה על ידי המיליונר ויליאם גוטל מפיניקס בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20, אבל היא נשרפה בשריפת דאד ב-1990. שולי מגיון משמשים רקע לרומן The Sackett Brand של הסופר לואיס ל'אמור, והרומן כולל תיאור של צוקי שולי מגיון.
מנחם דגוט
מנחם דב דגוט (Merton B. Dagut, Menachem Dagut; 16 בינואר 1921, מנצ'סטר, אנגליה – 1 בנובמבר 1987, חיפה) היה מראשוני הסגל האקדמי של אוניברסיטת חיפה, לימים פרופסור חבר בחוג לאנגלית. ביסס את לימודי הדיסציפלינה הבלשנית במיוחד בהיבטים השונים של הניתוח המעמת (contrastive analysis) של אנגלית ועברית, תורת התרגום, לכסיקוגרפיה ושימושי בלשנות בהוראת אנגלית לדוברי עברית.
קורות חייו
בילדותו עברו הוריו לקיימברידג' כדי לנהל שם פנימייה לנערים יהודים בשם "הילל האוס" (Hillel House). הנערים למדו בבית הספר התיכון העצמאי Perse School. בגיל שמונה עשרה, קיבל מלגה ללימודים בוודהאם קולג', אוקספורד ולמד שפות קלאסיות. ב-1941 בימי מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא הבריטי ושירת כקצין תותחנים. יחידתו נשלחה לחזית היפנית אחרי שעברה אימונים ביבשת אפריקה. בציילון (היום סרי-לנקה) חלה בפוליו והוחזר לאנגליה באונייה דרך מומבסה. הוא החלים חלקית מן המחלה אך נשאר נכה לשארית חייו. ב-1946 חזר לספסל הלימודים ב-Wadham Colleg לפקולטה לשפות שמיות. למד עברית וערבית וסיים את התואר השני בהצטיינות. בשנים 1949–1951 לימד עברית באוניברסיטת לידז, שם גם גמלה בלבו ההחלטה לעלות לארץ ישראל.
דודו מצד אמו, סר לאון סימון (Sir Leon Simon), היה ממנהיגי הציונים בבריטניה. דגוט השתתף בשיח הציוני שהתקיים במשפחתו וב-1951 עלה לארץ עם אשתו ובתו הבכורה. במשך שנתיים ניהל את הפנימייה בבית הספר התיכון החקלאי בפרדס חנה. מ-1953 עד 1967 היה מחנך ומורה לאנגלית בבית הספר הריאלי בחיפה. רבים מתלמידיו הוקירוהו והיו גם כאלה ששמרו עמו על קשר שנים רבות אחר-כך.
עם הקמת אוניברסיטת חיפה ב-1963 חזר לתחום הבלשנות והחל ללמד בחוג לאנגלית. ב-1972 סיים את עבודת הדוקטורט באוניברסיטה העברית. היה מרצה בכיר בחוג ומילא תפקידים רבים באוניברסיטה, ביניהם ראש החוג לאנגלית, חבר בוועדות שונות ויועץ אקדמי ביחידה לגישור הפערים. בנוסף, היה חבר הוועדה המרכזית של האגודה הישראלית לבלשנות שימושית (איל"ש).
באותן שנים היה גם מרצה בכיר בסמינר "אורנים" לסטודנטים שהתעתדו להיות מורים לאנגלית בבתי הספר. הקורסים שלו הקנו לתלמידים ידע תאורטי בבלשנות עם יישומים מעשיים מיידיים.
בגיל 65 (1986) פרש לגמלאות. באותה שנה יצא לאור המילון המלא שלו: מילון אנגלי-עברי / עברי-אנגלי של העברית הישראלית בת זמננו. מילון זה הביא לראשונה את ההתפתחות הלשונית הטבעית שחלה בשפה העברית עד לאותו זמן. עריכת המילון ליוותה את דגוט לצד עבודתו האקדמית; בתחום חקר התרגום נחשב דגוט למי שטבע את המונח "מחסר סמנטי" (Semantic Void), ומאמריו בנושא, בעברית ובאנגלית, נלמדים בקורסים לבלשנות ולתרגום.
דגוט שלט בשפות רבות: אנגלית, עברית, ערבית (ספרותית ומדוברת), סוואהילי, יוונית עתיקה, לטינית, צרפתית, גרמנית ולמד גם רוסית ויפנית.
מייקל גריף
מייקל גריף (באנגלית: Michael Greif, נולד ב-1959, ברוקלין) הוא במאי תיאטרון אמריקאי שזכה מספר פעמים בפרס אובי והיה מועמד לקבלת פרס טוני.
ביוגרפיה
מייקל גריף נולד בברוקלין ולמד בימוי באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. בשנים 1994–1999 הוא היה במאי של התיאטרון של האוניברסיטה בסן דייגו.
מייקל גריף המשיך בבימוי הצגות בברודוויי ובסך הכול ביים 6 הצגות. הוא היה מועמד לקבלת פרס טוני עבור הצגות אלו, אך לא זכה. הוא המשיך בבימוי באוף ברודוויי, הצגות שלו הוצגו בתיאטרון נשיונל בוושינגטון ובשיקגו.
בשנת 2002 הוא ביים מחזמר עבור להקת בטי. בשנת 2009 הוא ביים מחזמר Mrs. Sharp עם ג'יין קרקובסקי בתפקיד הראשי.
בשנים 1996, 2007, 2009 ו-2017 הוא היה מועמד לקבלת פרס טוני.
עונת 1962/1963 בסרייה א'
עונת 1962/1963 בסרייה א' הייתה העונה ה-61 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-16 בספטמבר 1962 והסתיימו ב-26 במאי 1963.
בליגה השתתפו 18 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
גנואה, נאפולי ומודנה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
אינטר זכתה באליפות בפעם השמינית בתולדות המועדון.
בסיום העונה לליגת משנה ירדו נאפולי, ונציה ופלרמו. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו מסינה, בארי ולאציו.
כדורגלנים מצטיינים
פדרו מנפנדיני, רומא והרלד נילסן  בולוניה כבשו 19 שערים וזכו בתואר מלך השערים.
יורם פורת
יורם פורת (נולד ב-24 בפברואר 1972) הוא מפיק, במאי וצלם ישראלי הפועל בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה.
ביוגרפיה
פורת הוא בוגר תואר שני של החוג למדיה במכללת האנטר בניו יורק, ובוגר החוג לצילום במכללת הדסה. בשנת 2000 החל פורת לצלם ולכתוב עבור המגזין נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, ובמסגרתו הוציא עשרות כתבות מצולמות. ב-2003 הקים את חברת ההפקה "Outline films” אותה הוא מנהל ובמסגרתה הוא יוצר. ב-2007 זכה בפרס סאלינג'ר לסרט דוקומנטרי מצטיין בפסטיבל ניו יורק, ובשנת 2010 זכה בפרס הבמאי המצטיין בפסטיבל Golden wheel במקדוניה. פורת הוא חבר איגוד עובדי הקולנוע והטלוויזיה, חבר פורום היוצרים הדוקומנטריים ובעל תעודת עיתונאי.
יצירה
עבודתו התיעודית של פורת מתרכזת בהתנגשות בין תרבויות ודתות, זכויות אדם וסביבה. סרטיו עוסקים בדיכוי קבוצות מיעוט ובמאבקן של אלו לשרוד בעולם הנשלט על ידי כלכלה גלובלית.
המוטיבציה של פורת באה מתוך רצון להתחקות אחר טבע האדם. הוא מרכז את עבודתו ביחידים וקבוצות מחוץ לזרם המרכזי של החברה.
הסגנון הקולנועי של פורת הוא פואטי ונשען על נראטיב דינאמי. סגנון הצילום שלו הוא מינימלי ומושפע מהאסתטיקה של צילום סטילס, התרכזות בקומפוזיציות סטטיות ובאור טבעי.
דאמאליסק הסהר
השם המדעי נגזר מיוונית ומלטינית כדלהלן: "Damalis" = שור צעיר או עגל, וכונה כך משום שהזכיר במקצת לחוקרים האירופאים את הבקר. "luna" = ירח, "atus" = יחד, ומתייחס ככל הנראה לכך שלמבנה של שתי הקרניים ביחד יש צורה של סהר. דאמאליסק הסהר מוכר גם בכינוי האפריקני "טופי" (= אנטילופה), למרות שבדרך כלל זהו כינוי של תת-מין שלו. עד שנת 1900 דאמאליסק הסהר היה בין אנטילופות הסוואנה הנפוצות ביותר באפריקה, אך מאז ועד היום אוכלוסייתו פוחתת בהדרגה.
קרניים
לדאמאליסק הסהר יש זוג קרניים בינוניות עד גדולות, ולהם שני מבנים עיקריים: 1) צורת סהר - הקרן צומחת לכיוון הצדדים ומעלה, ומתעגלת בחדות כלפי פנימה; מאפיין את תת-המינים "צסאסאבה" ו"סופרסט". 2) צורת נבל - הקרן צומחת ישר לכיוון מעלה עם זווית קטנה, מתעקמת לאחורה, ולעיתים מתעגלת שוב למעלה כקרני ה-"S" של הצבי; מאפיין את תת-המינים "ג'ימלאה", "טופי", "טיאנג" ו"קוריגום". קרני הדאמאליסק עבות למדי לכל אורכם בהשוואה לצבאים, ובסוף הם עלולים להסתיים בחוד מעוגל ועבה, או בחוד דק וחד שנפוץ בייחוד אצל תת-המין "צסאסאבה" ו"סופרסט".
הקרניים צומחות בצידי המצח ובמרחק ניכר מהעיניים והאוזניים. בבסיס הן די צמודות אחת לשנייה, ובעוד שאצל רוב תת-המינים אין מרחק גדול כל כך ביניהן לאורך הקרן, אצל "צסאסאבה" ו"סופרסט" המרחק בסוף הקרן מגיע לפי-5 מהבסיס. הקרניים מחורצות בכבדות ב-14-10 טבעות גדולות ובולטות, ולתת-המינים "צסאסאבה" ו"סופרסט" יש פחות טבעות מהאחרים. לרוב תת-המינים הטבעות מכסות כמעט את כל הקרן מלבד החוד שנשאר חלק, בעוד שאצל "צסאסאבה" ו"סופרסט" לפחות שליש מהקרן עשוי להיות חלק לחלוטין. כאשר הקרן מתחילה לצמוח לעגלים, היא מזכירה קרני עיזים - חוד חד עם זווית מעוגלת. צבע הקרניים הוא אפור בהיר\כהה\כסוף, חלודה או שחור כחלחל; לחוד צבע זהה לשאר הקרן. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, ואין ביניהם הבדל ניכר.
מבנה ומידות גוף
גופו של דאמאליסק הסהר ארוך ורחב, ויש לו גבנון קטן בכתפיים הגורם לפלג גופו הקדמי להיות גבוה יותר מפלג גופו האחורי. צווארו קצר ורחב, וראשו גדול ומוארך. זנבו וחרטומו ארוכים וצרים, ויש לו לוע עגול עם זיפים לבנים. הרגליים ארוכות ודקות, ומסתיימות בפרסות גדולות וחדות בצבע אפרפר. האוזניים דקות וארוכות כפי שאופייני לבובאלים, והעיניים בינוניות ובולטות בצבע כתמתם או זהבהב. בתחתית העיניים סמוך ל"מסכה" ישנם בלוטות ריח גדולות ובולטות בצבע שחור, ולעיתים הן גדולות עד כדי כך שהן נראות כזוג עיניים נוספות כשל ההירולה. אפו מחורץ ומעוגל באמצעו - וצבעו שחור. לסוג דאמאליסק אין כמעט הבדל ניכר בין הזכרים לנקבות, כשהראשונים עלולים להיות גדולים וכהים יותר - אך לא בצורה בולטת. מידות הגוף של דאמאליסק הסהר: גובה הכתפיים: 130-100 ס"מ. אורך ראש וגוף הזכר: 210-150 ס"מ. אורך הקרניים: 72-40 ס"מ. אורך הזנב: 60-40 ס"מ. משקל הזכר: 160-75 ק"ג.
תת-מינים
לדאמאליסק הסהר שישה תת-מינים כדלהלן:
תפוצה
דאמאליסק הסהר נפוץ בעיקר באפריקה שמדרום לסהרה, אך גם צפונה יותר. בעבר תפוצתו הייתה רציפה לאורך דרום, מרכז ומערב אפריקה, אך כיום תפוצתו מצטמצמת בהדרגה ותת-המינים למשל מבודדים אחד מהשני. הוא מצוי במדינות: אתיופיה, סודאן, דרום סודאן, צ'אד, הרפובליקה המרכז אפריקאית, קמרון, ניגריה, ניז'ר, בורקינה פאסו, גאנה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אוגנדה, קניה, סומליה, רואנדה, טנזניה, זמביה, אנגולה, נמיביה, בוצוואנה, זימבבואה ודרום אפריקה (פרובינציות לימפופו ומפומלנגה). הדאמאליסק נכחד ממאלי, מאוריטניה, גמביה, סנגל, מוזמביק ובורונדי. הוא כנראה אף נכחד בטוגו, ובסווזילנד נכחד והוחזר מחדש. התפוצה מחולקת בין תת-המינים כדלהלן: קוריגום מאכלס את דרום מערב צ'אד, צפון קמרון וניגריה, דרום ניז'ר ובורקינה פאסו, ודרום בנין וגאנה. טיאנג מאכלס את דרום מרכז צ'אד, צפון הרפובליקה המרכז אפריקנית, דרום מזרח סודאן, מזרח דרום סודאן, צפון, דרום, ומערב אתיופיה, וצפון קניה. טופי מאכלס את דרום סומליה ודרום מזרח קניה. ג'ימלאה מאכלס את מזרח ודרום אוגנדה, מזרח רואנדה, דרום מערב קניה, צפון ומרכז טנזניה, עם גלישה קטנה למזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. סופרסט מאכלס את צפון מזרח זמביה, וכנראה גולש מעט לדרום מזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. צסאסאבה מאכלס את דרום מערב הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מחצית משטחה המזרחי של אנגולה, צפון מזרח נמיביה (רצועת קפריבי), מערב זמביה, צפון בוצוואנה, מערב, מרכז ודרום זימבבואה, וצפון מערב דרום אפריקה. התפוצה הגאוגרפית משתרעת לאורך הסוואנות האפריקניות, ונעצרת במדבר סהרה מצפון, האזורים הצחיחים של קרן אפריקה במזרח, יערות הגשם במרכז, ומדבר נמיב, מדבר קאלהארי והאזורים ההררים בדרום.
בית גידול
בית הגידול של דאמאליסק הסהר מגוון למדי, וכולל בעיקר סוגים שונים של סוואנות-מישור המיוערות בדלילות: סוואנת הסרנגטי, סוואנת צחיחה, סוואנה גשומה, סוואנה קצרת-עשבים, סוואנת שיחים-דוקרנית, "הסוואנות הסודאניות" ו"סוואנות גינאה"; כמו כן הוא מצוי גם בשולי מדבר סהרה, ומדבר קלהארי, יערות גשם, ביצות, חורשים דלילים, בתי הגידול של אקלים סובטרופי, ובשפת ואגני הניקוז של נהרות: לימפופו, זמבזי, הנילוס הלבן, הנילוס הכחול, נהר הקונגו, נהר ניז'ר, וולטה, קובנגו, אובנג'י, ולה, ג'ובה, ועוד. הוא מצוי במידה מועטת בכרי דשא הררים בגובה של עד 1,500 מעל פני הים, ונפוץ בעיקר באזורים נמוכים - אפילו על שפת החופים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו נעות בין 20 לכמעט 40 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת נעה בין פחות מ-100 ל-2,000 מילימטר לשנה.
התנהגות ופעילות
דאמאליסק הסהר פעיל בכל שעות היממה בחיפוש אחר מזון, עם שיא פעילות בשעות הבוקר והערב ומנוחה בשעות החמות של היום. אחד מהמאפיינים המפורסמים של הדאמאליסקים הוא הנטייה שלהם לעמוד על תילי טרמיטים הפזורים בסוואנה במשך שעות, ובדרך כלל הפרטים שעומדים עליהם משמשים כזקיפים ומתריעים מפני סכנה מתקרבת, או מפגינים דומיננטיות. תילי הטרמיטים הם גם אזור מנוחה אהוב על אנטילופות אלה, והם עשויים לנמנם עליהם בשכיבה. כאשר הדאמאליסק נבהל הוא עשוי לפתוח בסדרת קפיצות וריצה לטווח קצר על מנת להתרחק מהאיום; במקרה הצורך הוא פותח בריצת-נדנדה מהירה שעולה על 70 ק"מ לשעה. תוך כדי הריצה יש לדאמאליסק הרגל מוזר לטלטל את ראשו לצד, ומשערים כי זה משמש כאיתות לפרטים האחרים שבסביבה לברוח מהאזור. למרות זאת יש להם התנהגות מטופשת למדי, שכאשר חברם נרדף או ניצוד על ידי טורפים הם צופים באדישות במתרחש אפילו ממרחק קצר.
הטורפים הטבעיים של דאמאליסק סהר בוגר הם בעיקר צבועים מנוקדים, וכן אריות, ברדלסים, נמרים וזאבים טלואים. העגלים נטרפים גם על ידי תנים וטורפים קטנים אחרים. עם זאת, גם במקומות בהם הדאמאליסק נפוץ מאודשיעורי הטריפה שלו נמוכים יחסית בהשוואה לפרסתנים אחרים.
תזונה ונדידה
התזונה של דאמאליסקי הסהר מורכבת בעיקר מסוגים שונים של עשב ירוק קצר עד בינוני ולעיתים רחוקות גם עלים. ההעדפה הגדולה שלהם לצמחייה ירוקה גורמת לצפיפות גבוהה סמוך לצמחיית ביצות ונהרות בעונה היבשה. הם משתמשים בחרטומם הארוך ובשפתיהם הגמישות כדי לאכול את הצמחים הטריים ביותר בנגיסות קטנות ומהירות. בעונת הגשמים כאשר יש שפע בצמחייה לחה הדאמאליסק אינו זקוק כלל למים, ושותה לעיתים תכופות כאשר תזונתו מבוססת על עשבים יבשים. כאשר הצמחייה מתדלדלת או יבשה מדי הדאמאליסקים נודדים לשדות מרעה חדשים. הנדידה הגדולה ביותר שלהם מתרחשת במעבר בין סוואנות הפארק הלאומי סרנגטי לערבות מסאי מארה ובחזרה, שבה נודדים למעלה מאלף פרטים לצד גנואים כחולים, זברות מצויות, צבאי תומסון, איילנדים מצויים, אימפלות, בובאלי קוקה ופרסתנים נוספים.
מערכת חברתית
האופי של בית הגידול והתנאים הסביבתיים קובעים את המבנה החברתי של הדאמאליסקים. באזורים צחיחים או מדולדלים בצמחייה הדאמאליסקים נמצאים תדיר בנדידה, אך באזורים פוריים כל זכר מקים לעצמו טריטוריה קבועה שגודלה נע בין 3 ל-400 דונם באזורים השונים של אפריקה. במקומות בהם צפיפות אוכלוסייה גבוה מן הרגיל ישנה מערכת טריטוריאלית אחרת כדלקמן. זכרים צעירים מגיל 4-1 שנים מקימים לעצמם עדרי רווקים שמונים עד כ-30 פרטים. במקביל לשטחו של הזכר הטריטוריאלי, מספר נקבות עלולות לכבוש את אותו שטח לתקופה של עד שלוש שנים, וכל טריטוריה כזאת של זכר מכילה כ-20-5 נקבות וצאצאים מתחת לגיל שנה. נקודות תצפית גבוהות כדוגמת סלעים, גבעות, או תילי טרמיטים נמצאים בשימוש על ידי המינים; הזכרים משתמשים בהם להפגנת נוכחות בטריטוריה ולגלות זכרים פולשניים, בעוד שהנקבות משתמשות בהם בעיקר כדי להתריע במקרים של סכנה.
רבייה
לדאמאליסק הסהר שתי מערכות רבייה שונות, בהתאם לצפיפות של האוכלוסייה: בצפיפויות נמוכות למשל, ישנו זכר דומיננטי המגן על טריטוריה שבה כ-9 נקבות וצאצאיהם כדלעיל. עם זאת, בצפיפות אוכלוסין גבוהה ההגנה על שטח גדול הופכת לבלתי כדאית אצל הזכרים, בגלל המאבקים הבלתי פוסקים והמאמץ הנדרש כדי להוציא עשרות פולשים מהאזור. במצבים כאלה נוצרים שטחי רבייה המכונים "לק", שמלבד הדאמאליסק קיימים גם אצל מספר אנטילופות אחרות. באזורים שבהם הנקבות מתקבצות באופן קבוע, הזכרים מקיימים ביניהם קרבות רבים על מנת לקבוע את זכות הגישה לנקבות. הקרב בין הזכרים החזקים מתרחש על מרכז ה"לק" (בייחוד באזורים עם מקורות מים זמינים), בעוד שזכרים חלשים יותר תופסים את השוליים. כל זכר מסמן את שטחו ב"לק" עם ערימות צואה, והם נעמדים עליהם או על תילי טרמיטים בתנוחה זקופה - מוכנים להילחם בכל זכר שינסה לפלוש. רוב הנקבות מבקרות ב"לק" בזמן הייחום, והן מעדיפות להתרבות עם הזכרים הגדולים והחזקים ביותר. התקופה הפורה של נקבות נמשכת רק יום אחד בלבד, ובשל כך בזמן הזה הנקבות עשויות להיות שתלטניות ואגרסיביות מאוד כלפי נקבות אחרות, וישנה תחרות גדולה על גישה לזכרים כדי לוודא שהן נכנסות להריון. כל נקבה מנסה להתרבות עם מספר זכרים כמה שיותר פעמים, והיא תנסה גם לתקוף את חברותיה כאשר הן יתקרבו לזכרים אחרים. הזכרים מתעייפים מאוד בעונה זו, בשל הקרבות הרבים, תזונה מועטת, והאגרסיביות של הנקבות שמופנית גם כלפי זכרים שמעדיפים להתרבות עם נקבות רבות. לעיתים כאשר נקבה מנסה לשבש רבייה של זכר עם נקבה אחרת, הוא יגרש אותה משטחו ולא יתרבה עמה יותר.
מחזור חיים
ההריון נמשך 8-7.5 חודשים, לאחריהם נולד עגל יחיד המסוגל לעקוב אחרי אימו מיד לאחר הלידה, ושוכב מוסווה בצמחייה בימיו הראשונים. בתקופה הראשונה צבע פרוותו של העגל הוא חום צהבהב בהיר, עם אזורים לבנים בגחון, הרגליים, הסנטר וסביב העיניים, והוא דומה מאוד לעגלי הבובאל. בעוד שבעדרים קטנים אימו עלולה להיפרד מהעדר לתקופה ארוכה ולחיות עמו מספר חודשים (בעיקר כשיש צמחייה סבוכה בשפע), בעדרים גדולים לאחר מספר ימים הוא מצטרף לעדר כשבדרך כלל הוא נמצא במרכז העדר יחד עם בני גילו ומוגן מטורפים. לעיתים גם בעדרים גדולים העגלים נפרדים מהבוגרים בשעות הלילה כדי לחפש מקום מסתור. עונת ההמלטות משתנה בין האוכלוסיות ברחבי אפריקה, ובדרך כלל בין יולי לדצמבר. נקבות הדאמאליסק נפרדות מהעדר זמן קצר לפני הלידה, והן יכולות לעכב את זמן ההמלטה במקרה של סכנה באזור. לעיתים קרובות הנקבות בעדר מקימות מעין "פעוטון" של מספר עגלים בגילאים דומים, כשאחת או שתיים משגיחות עליהם והשאר הולכות לרעות. העגלים נגמלים בגיל ארבעה חודשים, ונשארים עם אימם קרוב לשנה או עד שנולד עגל חדש. הנקבות מגיעות לבגרות לאחר 2-1.5 שנים, והזכרים סביבות 4-3 שנים.
תוחלת החיים של דאמאליסק הסהר 15-12 שנה, ומסתיימת בדרך כלל כאשר השיניים שלו נושרות.
איומים ושימור
דאמאליסק הסהר מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC), בשל מספרים גדולים יחסית ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה. עם זאת, מגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה בשל ציד נרחב לבשר, עור וקרניים, תחרות חמורה עם בקר הבית ואובדן בית גידול, שגרמו להכחדתו ממאוריטניה, מאלי, מוזמביק, בורונדי, גמביה, סנגל, וכנראה גם בטוגו. במספר מדינות אפריקניות באזור המערבי הוא מצוי רק באופן ארעי. תת-המין "קוריגום" נכלל במצב "פגיע" (VU), ותת-המין "טופי" נכלל במצב "קרוב לסיכון" (NT). למרות זאת באופן כללי מצב המין לא ישתנה בעתיד הקרוב לקטגוריות חמורות יותר.
בסביבות 98% מהאוכלוסיות האחרונות של ה"קוריגום" נמצאות סביב אזורים מוגנים, בעיקר בפארק הלאומי W, (בורקינה פאסו, ניז'ר ובנין) וב"פארק הלאומי וואזה" ו"הפארק הלאומי באנווא" בצפון קמרון.
שימור
כרבע מאוכלוסיית ה"טיאנג" מצויה באזורים מוגנים ובהם: "שמורת הציד סאלאמת" ו"הפארק הלאומי זאקומאה" המאכלס את מספר הפרטים הגדול ביותר של תת-מין זה (צ'אד), הפארק הלאומי מנובו-גונדה סנט פלוריס, (הרפובליקה המרכז-אפריקאית), "הפארק הלאומי דינדר" (סודאן), "הפארק הלאומי אומו", ו"הפארק הלאומי מאג'ו" (אתיופיה) ו"הפארק הלאומי סיבילוי" (קניה). ב"פארק הלאומי דינדאר" נותרו כנראה רק עשרות בודדות. "טופי" מתרחש בעיקר מחוץ לאזורים מוגנים בסומליה וקניה, ומצוי במספר שמורות כדוגמת "שמורת הבבונים-דודורי". למעלה מ-90% מאוכלוסיית "ג'ימלאה" מצויה באזורים מוגנים, בפרט בפארק הלאומי וירונגה, (הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו), "הפארק הלאומי המלכה אליזבת" (אוגנדה), "הפארק הלאומי אקאגרה" (רואנדה), מסאי מארה (קניה), ופארק הלאומי סרנגטי (טנזניה). עם זאת בפארק הלאומי אקגרה המהווה את המעוז היעיל האחרון לאוכלוסיית הדאמאליסק ברואנדה, המספרים פחתו מ-7,500 בשנת 1990 ל-2,000 עד שנת 1997; בעקבות הירידה בגודל הפארק החל משנת 1997, משערים כי רק 770 פרטים שורדים היום בשטח החדש של הפארק. המספרים גם פוחתים בוירונגה וב"מלכה אליזבת". "סופרסט" מצוי כיום בעיקר בביצת בנגוואולו, ומספריו עולים בהדרגה לאחר הכנסתו לחוות ציד רבות בזמביה. כ-40% מאוכלוסיית ה"צסאסאבה" מצויה באזורים מוגנים, ו-20% נוספים בחוות ציד ומשקים פרטיים. המעוזים העיקריים שלו הם בדלתת האוקבנגו, "הפארק הלאומי מוראמי", "הפארק הלאומי צ'וב" (בוצוואנה) והפארק הלאומי קרוגר (דרום אפריקה); הוא גם הובאה לפרובינציות נוספות במדינה כדוגמת קוואזולו-נטאל, המדינה החופשית, הפרובינציה הצפון-מערבית וחאוטנג.
מספרים
האומדן העולמי של אוכלוסיות דאמאליסק הסהר בסביבות 300,000 פרטים. מתוכם: 100,000 מתת-המין "טופי", 93,000 מתת-המין "ג'ימלאה", 75,000 מתת-המין "טיאנג", 30,000 מתת-המין "צסאסאבה", 3,000 מתת-המין "קוריגום", ו-3,500 מתת-המין "סופרסט".
כלכלה דואלית
כלכלה דואלית היא מודל המתאר התפתחות של כלכלה. כלכלה דואלית ידועה גם בשמה השני "מודל לואיס" על שם הממציא שלה סר ויליאם ארתור לואיס. המודל מסביר את התפתחות הכלכלה בתנאים של שינוי תעסוקתי בין שני סקטורים מנותקים, הסקטור האחד נקרא הסקטור הקפיטליסטי והשני נקרא הסקטור המשני. הסקטור הקפיטליסטי על פי לואיס הוא "החלק של הכלכלה שמשתמש בהון שניתן להנפיק מחדש ובכך מזין את הקפיטליסטים." השימוש בהון נשלט על ידי הקפיטליסטים, שהם המעסיקים. הסקטור הקפיטליסטי יכול להיות או פרטי או ציבורי ומאופיין על ידי תשואה גבוהה ושכר גבוה. הסקטור המשני הוגדר על ידי לואיס בתור "החלק הזה בכלכלה שלא משתמש בהון שניתן להנפיק מחדש". הוא בדרך כלל מייצג תעשייה מסורתית, ומאופיין על ידי שכר נמוך ותשואה נמוכה.
הנחות יסוד של המודל
המודל נוצר מתוך מספר נקודות הנחה:
אוניברסיטת גאלדט
אוניברסיטת גאלדט (באנגלית: Gallaudet University) היא אוניברסיטה פרטית הממוקמת בוושינגטון די. סי.. האוניברסיטה הוקמה ב-1864 והיא האוניברסיטה היחידה בעולם שתוכניות הלימודים והשירותים שלה מותאמים במיוחד לאוכלוסיית החרשים וכבדי השמיעה.
היסטוריה
ב-1857 נוסד בעיר וושינגטון בית הספר "מכון קולומביה ללימוד חרשים-אילמים ועיוורים" (Columbia Institution for the Instruction of the Deaf and Dumb and the Blind). בתחילה למדו בו 12 חירשים ו-6 עיוורים. ב-1864 אישר הקונגרס של ארצות הברית הוספת קולג' שיכול לתת תארים אקדמאיים. האוניברסיטה נקראת על שם, מחלוצי החינוך לאנשים חירשים בארצות הברית.
סטודנטים וצוות הוראה
באוניברסיטה לומדים כ-1,572 סטודנטים, מתוכם כ-1,000 לתואר ראשון. האוניברסיטה מקבלת מדי שנה עד 5% סטודנטים שאינם חירשים או כבדי שמיעה. באוניברסיטה לומדים סטודנטים מכ-50 מדינות ברחבי העולם. באוניברסיטה מועסקים 890 עובדים (נכון ל-2014) מתוכם 461 הם חירשים או כבדי שמיעה. 230 הם חברי סגל או מורים. בנוסף ללימודים הגבוהים מפעילה האוניברסיטה בית ספר יסודי ובית ספר תיכון לאוכלוסיית החירשים.
הרקדן החירש הישראלי אמנון דמתי מוזמן בתכיפות ל"אוניברסיטת גאלדט" למופעים בינלאומיים ויצירת כוריוגרפיות.
אלכס גסקרת'
אלכסנדר ויליאם גסקרת' (באנגלית: Alexander William Gaskarth; נולד ב-14 בדצמבר 1987) הוא זמר, פזמונאי, גיטריסט, מוזיקאי ושחקן יליד אנגליה מהעיר בולטימור שבמרילנד. הוא ידוע בעיקר כסולן, גיטריסט וכותב השירים העיקרי של להקת הרוק האמריקאית אול טיים לואו, מאז שהוקמה בשנת 2003.
Crew Fighters (2002–2003)
כנער, גסקרת' היה חלק מלהקת קאברים בשם Crew Fighters. זמן קצר לאחר מכן הוא פגש את ג'ק ברקאט, ששכנע אותו להקים את להקת אול טיים לואו ולהצטרף אליה. All Time Low החלה לבצע גרסאות כיסוי לשירים של הלהקות בלינק-182 וגרין דיי. בהמשך, הקמת הלהקה הושלמה והצטרפו אליה זק מריק (בס, קולות רקע) וריאן דוסון (תופים, כלי הקשה), שעזבו גם הם את Crew Fighters כדי להצטרף אליה.
אול טיים לואו (2003–הווה)
בשנת 2006 חתמה הלהקה אצל הופלס רקורדס. בשנת 2007 הם הוציאו את הסינגל "Dear Maria, Count Me In", שהגיע למעמד פלטינה ובשנת 2008 הוא הגיע למעמד פלטינה מרובעת על ידי בילבורד. בשנת 2007 הם הוציאו גם את אלבום האולפן השני שלהם, So Wrong, It's Right. בשנת 2009 הלהקה הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלהם, Nothing Personal, אשר הגיע לראשונה למקום הרביעי במצעד בילבורד 200. בשנת 2010 הלהקה הוציאה שני מארזי תקליטור/DVD של MTV Unplugged ואת אלבום ההופעה Straight to DVD.
בשנת 2011, הלהקה חתמה אצל אינטרסקופ רקורדס והוציאה את אלבום האולפן הרביעי שלהם, Dirty Work. בתחילת 2012 הלהקה חתמה מחדש אצל הופלס רקורדס והוציאה את אלבום האולפן החמישי שלהם, Don't Panic. ב-7 באפריל 2015 הם הוציאו את אלבום האולפן השישי שלהם, Future Hearts, שהגיע למקום השני במצעד בילבורד 200, עם 75,000 עותקים שנמכרו בשבוע הראשון ליציאתו, ולמקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, עם 19,400 עותקים שנמכרו. בשנת 2016 יצא אלבום ההופעה השני של הלהקה, Straight to DVD 2: Past Present and Future Hearts. זהו אלבום המשך ל-Straight to DVD, המתעד את ארבע השנים האחרונות של הלהקה וכן כולל שירים מהופעה חיה נוספת. בשנת 2017 הוציאה הלהקה שיר חדש בשם "Dirty Laundry" וחשפה כי הם עזבו את חברת התקליטים הופלס רקורדס וחתמו עם Fueled by Ramen שנה קודם לכן. ב-2 ביוני 2017 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השביעי שלהם, Last Young Renegade. בקיץ 2018 הוציאה הלהקה שני סינגלים חדשים, "Everything Is Fine" ו-"Birthday".
גסקרת' כתב שירים גם עבור/עם להקות אחרות כגון, מקבאסטד וסימפל פלאן. מאז 2013 הוא גם מנחה את הפודקאסט Full Frontal עם חברו ללהקה ג'ק ברקאט. גסקרת' הנחה גם את טקסי פרסי המוזיקה האלטרנטיבית לעיתונות לשנת 2015 ו-2016 יחד עם ברקאט.
סימפל קריצ'רס (2019–הווה)
ב־24 בינואר 2019 הודיע גסקרת' כי הוא מקים הרכב מוזיקלי חדש עם מארק הופוס מלהקת בלינק-182 בשם "סימפל קריצ'רס". באותו יום יצא לאור שיר הבכורה שלהם, "Drug". ב-29 במרץ באותה שנה יצא המיני-אלבום הראשון של הלהקה, Strange Love.
בשנת 2021, לוהק לשחק בסרט הביוגרפי "Spinning Gold".
כלי נגינה
בין השנים 2004 ל-2008 גסקרת' השתמש במגוון סוגים של גיטרת גיבסון SG-X. בסביבות אמצע 2013 השתמש גסקרת' במגוון סוגים של גיטרות בהזמנה אישית של PRS. כיום גסקרת' משתמש בגיטרות פנדר. גסקרת' נצפה גם עם גיטרות חשמליות של גיבסון.
חיים אישיים
גסקרת' הוא בוגר בית הספר התיכון דולייני, אותו סיים בשנת 2006. לגסקרת' יש שתי אחיות למחצה, ג'יליאן והלן, ונולד לו אח למחצה, טום, שמת כשגסקרת' היה בן 12. לזכרו, קעקע גסקרת' ורד על ידו השמאלית, וכתב את השיר "Lullabies".
ב-9 באפריל 2016, גסקרת' נישא לחברתו הוותיקה ליסה רוקו.
סגנון קולי
סוג הקול של גסקרת' הוא טנור. המנעד הקולי שלו נע בין A2 ל-C#5.
בול פתח תקווה
בול פתח תקווה הוא בול דואר עברי מתחילת המאה ה-20. הבול, שיש הרואים בו את הבול העברי הראשון, נוצר בעקבות יוזמה של יצחק גולדנהירש, ראש ועד המושבה של פתח תקווה ב-1909, לפתרון בעיות הדואר של תושבי המושבה.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 לא היה בארץ ישראל העותמאנית שירות דואר מאורגן. ביפו היה דואר אוסטרי ודואר רוסי. יצחק גולדנהירש פנה לדואר האוסטרי והציע להם לפתוח סניף בפתח תקווה, אך הציג שלושה תנאים, יופק בול מיוחד לפתח תקווה, תהיה חותמת מיוחדת לפתח תקווה ומחצית מההכנסות מהבול של פתח תקווה יוזרמו לקופת ועד המושבה. בתמורה לקבלת תנאים אלה, תושבי פתח תקווה ישלחו את מכתביהם לחוץ לארץ באמצעות הדואר האוסטרי. האוסטרים הסכימו לתנאים והפיקו בול מיוחד לפתח תקווה, עם כיתוב עברי, במחיר 14 פארות.
בול פתח תקווה זכה לביקוש רב מצד אספני בולים מרחבי העולם וההכנסות ממכירתו הגיעו ל-1,400 פרנקים מזהב. הכנסות אלה לדואר האוסטרי ולוועד המושבה עוררו קנאה, שהובילה להלשנה לשלטונות העות'מאנים. בעקבות ההלשנה נעצר ב-1910 יצחק גולדנהירש, נאלץ לשלם שוחד ולהפסיק את מכירת הבולים.
סמל העיר פתח תקווה מבוסס על עיצוב הבול, וכולל את שלושת המוטיבים המרכזיים בו - מחרשה, שדות ועץ תפוזים.
מוקדמות מונדיאל 2026 - אפריקה
בעקבות שינוי מספר הנבחרות העולות מ־5 ל־9, השתנה גם הפורמט של התחרות:
הגרלה
הגרלת שלב הבתים התקיימה ב־13 ביולי 2023. הנבחרות דורגו לשש רמות לפי דירוג פיפ"א של יוני 2023.
ג'רג' לזר
ביוגרפיה
לזר נולד ב-15 בספטמבר 1924 בעיירה אישאסג, כיום פרבר של בודפשט. בצעירותו למד הנדסה. בזמן מלחמת העולם השנייה לחם כפרטיזן כנגד השלטון הפרו-נאצי במערב הונגריה.
בשנת 1945 הצטרף לזר למפלגה הקומוניסטית ובהמשך גם ליורשתה מפלגת העובדים. משנת 1948 עבד במועצה הלאומית לתכנון. הוא מונה לחבר הוועד המרכזי של המפלגה בשנת 1970. בנוסף על כך, לזר כיהן כנציג הונגריה בקומקון בשנים 1973–1975. לאחר הקונגרס ה-11 של המפלגה במרץ 1975 נבחר לחבר הוועדה הפוליטית וכחודשיים לאחר מכן הפך לראש הממשלה.
המטבח הדרום-אפריקאי
המטבח הדרום-אפריקאי נקרא לעיתים "מטבח קשת בענן" ונטען כי הוא מטבח הפיוז'ן הקולינרי הראשון. הפיצול המרובה בקצה הדרומי של היבשת יצר תערובת המהווה כור היתוך למספר מורשות תרבותיות; המקומיים השחורים ביססו את תרבותם על המורשת האפריקנית, המתיישבים הלבנים מפוצלים בעיקר למורשת הולנדית אל מול זו הבריטית, והעבדים שיובאו, הכניסו לאפריקה מאפיינים של המזרח הרחוק בכלל ושל אינדוזיה והודו בפרט. המטבח המקומי הפך להיות מגוון ומוזן מאין ספור מקורות. החיפוש אחר אוכל תרם לעיצוב דרום אפריקה המודרנית, בעבר אנשי דרום אפריקה היו בעיקר ציידים לקטים. בתקופה זו, המטבח אופיין במגוון מאכלים כגון פירות, אגוזים צמחים ומצרכים נוספים שנאספו מצמחי הבר ומהציד. בשר ה"בילטונג" המיובש והממולח וה"בסקוויטס" (ביסקוויטים מיובשים ומתוקים) הגיעו בעקבות החלוצים המקוריים ושניהם עדיין פופולריים במאה ה-21 בדרום אפריקה.
ג'רג' לזר
ביוגרפיה
בשנת 1987 עזב את התפקיד בעקבות שינויים במבנה צמרת המפלגה. כשנה לאחר מכן איבד את כל כוחו במפלגה ועזב את הפוליטיקה. מאז מיעט להופיע בציבור ולהתראיין בתקשורת.
לזר נפטר ב-2 באוקטובר 2014 בבודפשט בגיל 90 ונקבר בהלוויה מצומצמת.
המטבח הדרום-אפריקאי
היסטוריה
במהלך שנת 1600, חברת הודו המזרחית ההולנדית עודדה סחר בין דרום אפריקה, אירופה והודו, והקימה חווה חקלאית בקצה אפריקה, בשל הצורך לעצירת התרעננות בחצי הדרך לספינות העוברות בכף התקווה הטובה. החווה החקלאית שינתה את האזור לתמיד. החברה הבינה שקל יותר להביא אלפי עבדים מג'אבה (מלזיה) לעבוד בשדות מאשר להמשיך לנסות ללכוד את המקומיים. העבדים המלזים סייעו כחקלאים ודייגים והביאו איתם את המטבח שלהם, ככל הנראה הידוע ביותר מכל סגנונות האוכל בדרום אפריקה. בנוסף, קידמו סגנון בישול ייחודי שנקרא "שכמייה הולנדית" ומאופיין בשימוש בתבלינים כמו אגוז מוסקט, פלפל אנגלי, וצ'ילי. סגנון בישול זה חוזק גם על ידי מתיישבים אירופאים, ומשתקף בשימוש בתבלינים מערביים ושמות המנות (למשל מנת ה"בובטי").
200 שנה לאחר הגעת הפורטוגזים לדרום אפריקה, התיישבו ההולנדים הידועים בתור הבורים. הם הקימו את ההתיישבות האירופאית בכף התקווה הטובה בשנת 1652. ההולנדים שתלו גנים עם דלעת, אבטיחים, מלפפונים, אננס ועגבניות. הצרפתים הגיעו מעט לאחר ההולנדים ויחד איתם הגיעו כרמים ויינות משובחים. הגרמנים הציגו מאפיות, והבריטים הכירו לדרום-אפריקאים את פאי הרועים. המתיישבים ראשונים היו מרתיחים מרק (potjiekos) למשך שעות בסיר גדול בעל 3 רגליים מעל אש קטנה, כאשר רכיבים הוספו לסיר לפי הזמינות שלהם, כמו בעלי חיים שניצודו או ירקות וצמחים שנקצרו מהשדות זמן קצר קודם לכן.
במאה ה-19 החל בדרום אפריקה תהליך העיור, שיחד עם פיקוח על ייצור חקלאי, הוביל דרום-אפריקאים להסתמך על מזון מעובד ויקר יחסית כמו קמח חיטה, אורז לבן וסוכר. לפני הגעת היבול מהאפריקאים, ה"פאפ" (דייסה מסורתית) היה מיוצר לרוב מדורה, אך כיום התירס יותר נפוץ. לרוב מאכלים אלו היו מסופקים על ידי סיטונאים בהירי עור, טחנות ומפעלים. התוצאה הייתה הגבלה דרסטית של טווח הרכיבים וסגנונות הבישול במטבח הקדמון. מצד שני, בתקופה זו הייתה התרחבות בגידול יבולים שהגדילו את המגוון במטבח הקדום. התירס היה משמעותי ביותר במטבח המסורתי, עד שנחשב לעיתים כמאכל קדמון. כמו כן ניתן לראות גם השפעה קולינרית ממדינות סין, אינדונזיה והודו, ממנה נלקחו פועלים שחתכו את קני הסוכר. בנוסף הודו תרמה למטבח המגוון את מנות הקארי הפופולריות עם מיץ לימון, כמו גם מגוון מתוקים, חטיפים מטוגנים וסמוסה, שהגיעו ביחד עם אלפי עבדים הודים שהובאו לדרום אפריקה במאה ה19.
בשר
במשפחות דרום-אפריקאיות רבות, הבשר הוא הרכיב העיקרי בכל ארוחה. אוכל אפריקאי מסורתי בדרך כלל מבושל מעל אש פתוחה או סיר גדול, כך שבשר מוגש לרוב מבושל או בגריל, מלווה בדייסת תירס (mieliepap), תפוחי אדמה או אורז. מקור הבשר במטבח הדרום-אפריקאי מגוון ואקזוטי. ניתן למצוא בקר וטלה, אך גם בשר קודו גמלוני, גנו, ראם הצבי, דאמאליסק הצבי, זברה, חזיר יבלות, בובאל, אימפלה או דלגן. בשר היען הוא הפופולרי מבין חיות הבר. אחד המטעמים המסורתיים המועדף על ידי רוב האפריקאים הוא מעיים של בקר, שלרוב מוגשים בקארי עם תפוחי אדמה ובצל מטוגן. כך גם רגלי תרנגולת וראשים מטוגנים, הידועים כ"ווקי-טוקיס". בסופי שבוע, נוהגים הדרום-אפריקאים לבלות סביב הברביקיו אשר כמעט תמיד יכלול דורוורס (doerewors), נקניקיות בקר המשולבות עם בשר חזיר או כבש ועשירות בתבלינים כמו זרעי כוסברה קלויים, פלפל שחור, אגוז מוסקט וציפורן, ומקורן במורשת ההולנדית. לקינוח, פופולרי ה"בילטונג" – חטיף בשר מיובש העשוי מבשר מקר מומלח ומתובל. ה"Boer Chicken" פאי, הוא עוף פריך בסיר מצופה תבלינים, ביצים וחזיר. ה"בובטי" (Bobtie) הוא פאי בקר או טלה, המכיל צימוקים, שקדים ואבקת קארי.
בנוסף, בעבר היה נהוג כי בחתונות, חגיגות, חזרת חברי משפחה לאחר טיול ארוך ואירועים נוספים מיוחדים, המשפחות היו קונות בעל חיים חי ושוחטות אותו בביתן. לאחר מכן היו מכינים ארוחה גדולה לקהילה או לשכונה. הייתה אמונה רווחת כי שפיכת דם בעל החיים על האדמה מרצה את האבות הקדמונים אשר נאספים סביב הפגר. הצמחונות לא הייתה מקובלת ונראתה תמוהה לדרום-אפריקאים.
ירקות וצמחים
מגוון בישולי ירקות מצאו את דרכם למטבח הדרום-אפריקאי, כאשר הירקות הנפוצים ביותר הם סלק אדום, גזר, כרוב ודלעת. החוסר בגשם בקצה הדרומי של המדינה מאפשר גידולים של פירות טרופיים, למשל בננה, אננס ומנגו. קיימות מספר מנות פופולריות בתחום כגון ה"מורוגו" (morogo) – סוג של תרד בר המוגש בתוספת בצל מטוגן בחמאה או עגבניות או שילוב בתוך דייסת תירס. כמו כן גם ה"צ'קלקה" (chakalaka) – מנה חריפה המוגשת לצד מנה עיקרית וכוללת גזרים, פלפלים ירוקים, בצלים פרוסים, חומץ, צ'ילי ורכיב סודי שמבדיל את זה משאר המנות. אחד הצמחים הפופולריים בדרום אפריקה הוא המנטה, כאשר מקובל להגישו בווריאציות של רוטב מרענן לצד בשר, או לקינוח כגלידת מנטה, שוקולד מנטה ועוד שילובים רבים. בנוסף גם לצמח ה"רויבוס" (rooibos) תפקיד במטבח המגוון, צמח זה גדל רק בדרום אפריקה ומהווה בסיס לתה הפופולרי באזור כאשר עליו הכהים מעניקים לו צבע אדום עמוק.
מאכלי ים
הקצה הדרומי של אפריקה גובל באוקיינוס ההודי והאוקיינוס האטלנטי דבר המוביל למטבח ימי עשיר. דרום אפריקה נחשבת לאחת משדות הגידול המובילים של צדפת האבלון, זן צדפות ענקיות נדירות ויוקרתיות בעולם. הן נחשבות ליקרות מאוד, ומוגשות לרוב טריות ומטוגנות בחמאה. הדג הנפוץ ביותר הוא הבקלה, הנידוג באוקיינוס האטלנטי, ונמכר בעיקר כמנת פיש אנד צ'יפס או כבוש. סרטני הסלע, מולים, תמנונים, ודגי הקוד, הם גם פופולריים במיוחד בקצה הדרומי של דרום אפריקה.
דגנים וקטניות
יבשת אפריקה עשירה בתירס המהווה חלק מהמטבח הדרום-אפריקאי על כל צורותיו. אחת המנות העשויות מתירס היא "מילי-פאפ" – גרסה דרום-אפריקאית לפולנטה, דייסה עשירה ודביקה העשויה מקמח תירס. קיימת גרסה מתוקה הנפוצה בעיקר באזורים הצפוניים כארוחת בוקר עם חלב וסוכר, וגרסה מלוחה הנפוצה יותר ברחבי דרום אפריקה, המוגשת כתוספת מלוחה למנה בשרית ומבושלת ברוטב עגבניות עשיר. משפחה כפרית מסורתית לרוב מתסיסה את ה"פאפ" למספר ימים, כדי להעניק לדייסה טעם חריף, תבשיל כזה מכונה בשם "טינג".
"ראסק" הוא לחם יבש, מתקתק מעט, נהוג לטבול אותו בתה או קפה. בעבר ה"ראסק" היה נפוץ בעת מלחמה כיוון שנשמר לאורך זמן.
קינוחים
בדרום אפריקה הקינוחים מחולקים לפי אזורי מורשת, כאשר מי ששורשיו הולנדים יכיר את ה"פופרצ'ייס" – פנקייקים קטנים. באזורים שהיו נתונים לשליטה בריטית, נפוץ קראמבל התפוחים והפודינג המסורתי (custard), המכיל ריבה, ביסקוויט ופירות. שני קינוחים פופולריים נוספים הם "אמבדומבה" (amadumbe), המהווה מנה פופולרית מאוד, המשלבת מחית בטטה ובוטנים כאשר הבטטה מבושלת עם חמאה, ונבזקים מעל בוטנים קלויים ומעט דבש. ומנת הקו'סיסטר (koeksister) –בצק מטוגן פריך, הנוטף סירופ סוכר ולימון דביק, מעין סופגנייה הקלועה לצמה. הסוד להצלחת המנה הזו הוא שימוש בסירופ קר.
בירות
בירה היוותה משקה חשוב בדרום אפריקה במשך מאות שנים בקרב הקדמונים, הרבה לפני הגעת האירופאים ותרבות השתייה שלהם. בירה מסורתית הוכנה מדגנים מקומיים, בעיקר דורה. הבירה הייתה יקרה מאוד, והפכה לחלק בלתי נפרד מטקסים רבים, כמו אירוסים וחתונות. בניגוד לבירות האירופאיות, הבירה המסורתית בדרום אפריקה הייתה לא מסוננת ובעלת אחוז אלכוהול נמוך. כאשר פותחו מכרות בדרום אפריקה והחל תהליך העיור, נשים עברו לעיר והחלו לחלוט בירה לשם כוח העבודה הגברי, שכלל עבדים שהיו לרוב רווקים, או הותירו את נשותיהם באזורים הכפריים בעקבות הגבלות המערכת על ההגירה. בעקבות כך, נפתחו פאבים וטברנות שנוהלו על ידי נשים. כיום, רוב התושבים העירוניים קונים בירה מידי תעשיות המייצרות את אותן הבירות כמו באמריקה ואירופה, אך אנשי הכפרים ומהגרים חדשים מהכפר לעיר, נהנים עדיין מהבירה הלא מסוננת המסורתית של דרום אפריקה.
חלב ומוצריו
בהשוואה לתפריט האירופאי, האמריקאי והקוריאני, חלב ומוצריו בולטים מאוד במטבח הדרום-אפריקאי. בהיעדר מקרר, מגוון סוגים של חלב חמוץ, למשל יוגורט, היוו עמוד תווך בתזונה. בנוסף, חלב פרות אפשר לאמהות רבות לגמול את ילדיהן מהנקה בשלב מוקדם יותר, ולחזור לפוריות מהר יותר. כך התפתחו מוסכמות הקושרות בין בקר, חלב, וגידול באוכלוסייה. כיום במחלקות מוצרי החלב במרכולים בדרום אפריקה, ניתן למצוא מגון מוצרי חלב מסורתיים ומודרניים.
מסעדות
דרום אפריקה מאופיינת בתרבות מסעדות מפוארת. קיימות מסעדות המתמחות באוכל מסורתי דרום-אפריקאי, ומסעדות המאופיינות במטבחים שונים כגון מטבח מרוקאי, סיני, צפון-אפריקאי, יפני ועוד. המסעדות מפוזרות ברחבי הערים המרכזיות. בנוסף, יש שגשוג של מסעדות ודוכני אוכל מהיר ממגוון מקורות ורשתות, כגון KFC המערבית. ניתן גם למצוא מסעדות אותנטיות דרום-אפריקאיות במדינות אחרות.
הרשומות הנרחבות של עידן טאיפינג
את הרשומות ערך לִי פָאנְג, והן פורסמו לראשונה בשנת 987. הספר מחולק ל-500 מגילות ומכיל שלושה מיליון סימנים.
מבנה היצירה
הרשומות הן אוסף של 7021 סיפורים שלוקטו מתוך יותר מ-300 ספרים ורומנים מתקופת שושלת האן ועד תחילת שושלת סונג, אשר רובם אבדו. חלק מן הסיפורים הם אנקדוטות היסטוריות או נאטורליסטיות, גדושות באלמנטים היסטוריים אך מסווגות כסיפורת, אולם רוב הנושאים עוסקים בעל-טבעי - באנשי דת בודהיסטים ודאואיסטים, בבני אלמוות, ברוחות ובאלים שונים ומשונים. יש ביניהם גם מספר סיפורים מתקופת טאנג שהם יצירות ספרותיות בפני עצמם והיוו השראה ליצירות מאוחרות יותר.
ברוב המקרים מקורותיהם של הסיפורים מאוזכרים בסוף הסיפור.
תהליך הכתיבה
בשנת 977 הורה הקיסר טָאיְדְזונְג משושלת סונְג לשנים עשר אנשים, בהם לִי פָאנְג, חוּ מֶנְג, לִי מוּ, שׂ'וּ שׂוֵ'אן, גָ'או לִינְגִ'י, וָאנְג קֶגֶ'ן, סונְג בָּאי, ולוּ' וֶנְג'ונְג, לערוך ביחד את היצירה. במקביל היה אחראי לִי פָאנְג על צוות שעסק בעריכת המקראות הקיסריות של עידן טָאיְפִּינְג עשר פורסמו גם הם באותה תקופה.
העבודה בוצעה בתקופת שלטון שנקראה "טָאיְפִּינְג שִׂינְגְגְווֹ" ("השקט הגדול ושגשוג הארץ"), ומכאן שם היצירה.
חשיבות
עם הגשת הספר לקיסר הבהירו העורכים את מטרת היצירה: "ממגוון האסכולות וממצבורי המילים לא להשמיט רוב טוב", "לארוג סדר ורוחב יריעה, לבחון את אשר קשה להקיף, ולפיכך ליקטנו את המיטב, וקיצצנו במובאות."
השפעתו של הספר על הספרות בדורות מאוחרים יותר גדולה מאוד, ופּוּ גְ'יָאנְגְצִ'ינְג אף ציין כי "האוסף של הרשומות הנרחבות של עידן טאיפינג קו פרשת מים בהיסטוריה של הסיפורת". צָאי בָּוֹ בן תקופת שושלת סונג כתב את שלושים המגילות של "מיני הדברים של עור הצבי" ושל "מיני הספרות של עור הצבי", אשר כולן ליקוטים מתוך הרשומות הנרחבות.
הספר נחשב אחד מארבעת הספרים הגדולים של סונג ביחד עם המקראות הקיסריות של עידן טָאיְפִּינְג, היצירות העזות של גן הספרות והצב הראשי של לשכת הספרים.
תרגומים
לפחות שלושה תרגומים של היצירה כולה לסינית מודרנית פורסמו עד היום:
באנגלית ובשפות מערביות אחרות קיימים רק ליקוטי סיפורים מתוך היצירה. אמנם פורסם דיגיטלית תרגום של כל היצירה לאנגלית ב16 כרכים, אולם בדיקה מעלה כי מדובר בתרגום בgoogle translate של תרגומו של שְׁה מִינְג לסינית מודרנית.
בעברית תורגמו מספר סיפורים על ידי עופר ולדמן, והם זמינים ברשת.
תרגומים לאנגלית ולעברית של הסיפורים ממשיכים להתבצע, ופרטים על מצב התרגום העדכני של היצירה, כולל קישורים לתרגומי סיפורים אם זמינים, ניתן למצוא בדף מעקב התרגומים בוויקיפדיה. על פי רשימת המעקב, כיום תורגמו לעברית רק 47 מן הסיפורים, שהם כ-0.7% מסך הסיפורים הכולל, בעוד שבאנגלית קיימים כ-281 תרגומים, שהם 4% מסך הסיפורים ביצירה.
פרקי היצירה
ליצירה 92 פרקים (נושאים), ומעל 150 תתי-נושאים.
דודג' וייפר ZB II
דודג וייפר ZB II (באנגלית: Dodge Viper ZB II) היא הדור הרביעי של מכונית הספורט Viper. המכונית הוצגה בשנת 2008 והייתה זהה לקודמתה מבחוץ, אך עברה שינויים פנימיים בולטים.
היסטוריה ופיתוח
לא היו שינויים חיצוניים בולטים בדור החדש של הווייפר למעט מכסה מהנוע המאוורר יותר.
בשנת הדגם 2008 קיבולת המנוע V10 עלתה ל-8,382 סמ"ק שסיפק כ- ב-6,100 סל"ד. המנוע פותח בשיתוף פעולה עם מקלארן. תיבת הילוכים Tremec T56 הוחלפה בתיבת Tremec TR-6060 חדשה.
וייפר SRT-10 ACR X
הוייפר SRT-10 ACR X נחשף בשנת 2010, הוא גרסה חזקה יותר של ה-Viper ACR, הוא קיבל מנוע V10 משופר עם 640 כ"ס ב-6,100 סל"ד ותאוצה מ-0 ל-100 בתוך 3.4 שניות, ומהירותו המרבית היא 298 קמ"ש.
ביצועים
האצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.5 שניות
ראו גם
דודג' וייפר
דודג' וייפר VX I
מדליית השירות הכללי בהודו (1854)
מדליית השירות הכללי בהודו (באנגלית: India General Service Medal, בר"ת: IGSM) הייתה מדליית מערכה אשר אושרה לשימוש ב-11 במרץ 1854 וניתנה עבור מספר מערכות וקרבות באזור תת-היבשת ההודית בין השנים 1895–1852. המערכות השונות עליהן ניתנה המדליה צוינו על ידי אבזמים אשר נענדו על סרט העיטור וכללו את שם המערכה, המדליה ניתנה רק בלווי אחד מ-24 האבזמים האפשריים. ככל הנראה, מספר האבזמים הגדול ביותר שניתנו לחייל אחד היה שבעה.
טינקרבל והאוצר האבוד
טינקרבל והאוצר האבוד (באנגלית: Tinker Bell and the Lost Treasure) הוא סרט פנטזיה והרפתקאות אמריקאי בהנפשה ממוחשבת משנת 2009, אשר משמש כסרט השני באורך מלא בסדרת הסרטים "טינקרבל" הלוקחת חלק בזיכיון "פיות דיסני" שבבעלות חברת וולט דיסני. עלילת הסרט מתרחשת בתקופת הסתיו לאחר אירועי הסרט "טינקרבל" (2008), והיא עוקבת אחר טינקרבל שיוצאת צפונה בשביל למצוא מראת קסם מכושפת, על מנת לבקש ממנה אבן ירח חדשה לאחר ששברה את המקורית.
הסרט בוים על ידי קליי הול, נכתב על ידי איוון ספיליוטופולוס, הופק על ידי שון לורי והולחן על ידי ג'ואל מקנילי, שהלחין גם את הסרט הקודם בסדרת הסרטים. חברות ההפקה של הסרט הן Walt Disney Pictures ואולפני דיסניטון, כאשר הנפשתו נעשתה על ידי Prana Studios.
הסרט הוקרן תחילה בארצות הברית במטה האומות המאוחדות ב-25 באוקטובר 2009, ולאחר מכן הופץ באותה ארץ לצפייה ביתית על ידי Walt Disney Studios Home Entertainment ב-DVD ובלו-ריי ב-27 באוקטובר. בהמשך הסרט הופץ ברחבי העולם על ידי סרטי אולפני וולט דיסני, כאשר בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב עברי בשנת 2009 על ידי פורום פילם. אורך הסרט הוא כ-82 דקות.
בהשראת הסרט פותח משחק וידאו ונכתב ספר, כמו כן הוא כולל פסקול ששיר הנושא שלו הוא "Gift of a Friend" בביצוע דמי לובאטו. בשנת 2010 יצא לסרט המשכון בשם "טינקרבל והסוד הקסום".
עלילה
הסרט מתרחש לאחר אירועי הסרט "טינקרבל" (2008), והוא מתחיל כאשר פיות הטבע מביאות את הסתיו לעולם האחר. בינתיים, בעולם הפיות, טינקרבל עובדת על המצאה חדשה כדי לעזור לחברה טרנס, שיש לו כלפיה רגשות רומנטיים. לפתע, טינקרבל מזומנת לפגוש את המלכה קלריון, הפיה מרי ושר הסתיו. היא חושבת שהם הולכים לנזוף בה עקב "תקרית הגחלילית", אך בעצם הם מדברים איתה על דבר שונה. הם מביאים לה משימה - לבנות שרביט שמעליו תהיה אבן הירח, וכאשר תהיה הילולת הסתיו הגדולה בה יזרח הירח הכחול, קרניו יעברו דרך האבן ויצרו אבקת פיות כחולה שתחייה את עץ אבקת הפיות. טינקרבל שמחה על כך שקיבלה את המשימה, והיא מבטיחה לנוכחים שהם יתגאו בה.
טינקרבל סיפרה על המאורע לטרנס, והיא ממבקשת ממנו לעזור לה לבנות את השרביט. ככל שהעבודה על השרביט מתקדמת, טינקרבל מתעצבנת בהדרגה על טרנס עקב מאמציו המוגזמים. על מנת לקבל מטרנס קצת שקט, טינקרבל מבקשת ממנו ללכת למצוא משהו חד. לאחר שפונה לבובל וקלנק שיביאו לו משהו חד, הם אומרים לו לבדוק במפרץ, שם טרנס מוצא מצפן. כשהוא מביא את המצפן לטינקרבל, היא טוענת שהוא בכלל לא חד, אלא עגול, והיא לא טורחת להסתכל בתוכו ולראות את החץ החד שיש בו. היא בועטת במצפן וגורמת לו להתהפך על השרביט אותו סיימה לבנות והוא נשבר. טינקרבל מאשימה את טרנס בנעשה, ולאחר שהוא עוזב היא בטעות שוברת את אבן הירח.
טרנס שכועס על מה שקרה מנוחם על ידי סילברמיסט, בעוד שטינקרבל יוצאת לתיאטרון על מנת לפגוש שם את הפיה מרי ולשאול אותה אם יש אפשרות להשיג אבן ירח חדשה. הפיה מרי מספרת לטינקרבל שהאבן היא האבן היחידה שנמצאה במאה השנים האחרונות ושבלעדיה עץ האבקה היה נחלש, דבר שמלחיץ עוד יותר את טינקרבל. בתיאטרון ישנו מופע שמספר על מראת הקסם המכושפת, אשר יש לה את הכוח למלא שלוש משאלות. שתי משאלות נוצלו על ידי פיראטים שחטפו פיה שתוביל אותם אל המראה, כאשר נותרה משאלה אחת שלא מומשה מפני שספינת הפיראטים התנגשה באי שצפוני לארץ לעולם לא בו נמצא עולם הפיות. טינקרבל שואלת את הפיה מרי אם הסיפור של המופע אמיתי והיא אומרת לה שכן. טינקרבל מתכננת לצאת למצוא את המראה, כדי להשתמש במשאלה הנותרת לה ולתקן את אבן הירח ששברה.
לאחר שארגנה לה תיק למסע, היא פונה לפיה גארי שיביא לה אבקת פיות על מנת שתוכל לעוף צפונה ללא בעיות, אך הוא מסרב. לאחר מכן היא פונה לחברותיה הפיות, אך גם הן מסרבות. כשנותרת ללא ברירה היא פונה לטרנס, איתו רבה, ומבקשת ממנו עוד אבקת פיות. כשטרנס שואל אותה לשם מה היא צריכה אבקה היא מסרבת לגלות לה והשניים רבים עוד יותר. כשהיא מיואשת, עולה לה הרעיון לעוף צפונה באמצעות כדור פורח אותו בונה.
הסרט ממשיך כשטינקרבל עיצבה לעצמה תלבושת שתתאים למסע ויוצאת צפונה בכדור פורח. כשהיא מרחפת בכדור, עפות דרכו במהרה גחליליות שבורחות מעטלף רעב, כאשר אחד מהן מתרסק לתוכו בלי שטינקרבל שמה לב. כשטינקרבל נהיית רעבה היא באה לאכול את הלחמניות שלה ומגלה שהן, יחד עם כל האוכל, נאכלו על ידי הגחלילית. טינקרבל גירשה את הגחלילית מהכדור עקב המקרה, אך מפני שהוא התעקש להישאר היא הסכימה לו וגילתה ששמו בלייז. בעודם מרחפים, טינקרבל חושבת שהיא נתקלת בקשת האבן מהסיפור, שנאמר שהיא מובילה אל המראה. היא עוזבת את הכדור ויוצאת להתבונן בה מקרוב, כאשר היא משאירה את בלייז לשמור על הכדור. עם זאת, הכדור מרחף ובלייז לא מצליח לשמור עליו, בעוד שטינקרבל מגלה שלא מדובר בקשת אבן, אלא בקשת ענפים. כשבלייז מספר לטינקרבל על מה שקרה, השניים יוצאים לחפש את הכדור, אך ללא הצלחה.
כשהיא מתרסקת מסופת עלים, טינקרבל חולמת על טרנס ומרגישה אשמה על מה שגרמה לו, ולאחר מכן מתעוררת בעזרת כמה חרקים ידידותיים שמובילים אותה ואת בלייז אל קשת האבן האמיתית. באותו זמן, טרנס מדבר על טינקרבל יחד עם ינשוף שכל הזמן שואל רק "מי?", ובעקבות השיחה הוא מחליט להשלים איתה. שטרנס יוצא אל ביתה של טינקרבל על מנת להשלים איתה, הוא מגלה שהיא לא שם ומבין שהיא יצאה צפונה על מנת למצוא את המראה. בהמשך, טינקרבל ובלייז מגיעים לגשר הטרולים הסודי, עליו הם לא שמעו, שם נמצאים שני טרולים שלא מאפשרים להם לעבור. בעקבות ריב והשלמה של הטרולים, הם לא שמו לב וטינקרבל ובלייז הצליחו לעבור אותם ומצאו את הספינה בה נמצאת המראה. שטינקרבל סוף-סוף מוצאת את המראה, הזמזום של בלייז מעצבן אותה והיא מבקשת מבלי לשים לב שהוא יהיה בשקט לרגע, דבר אותו המראה מגשימה, וכך מתבזבזת המשאלה השלישית והאחרונה. טינקרבל מאשימה את בלייז על כך שהסיח את דעתה, אבל אז היא מבינה שההתנהגות שלה גרמה למה שקרה והיא מתנצלת ומתחילה לבכות. לאחר מכן, היא נמצאת על ידי טרנס שיצא אחריה ומצא את הכדור פורח שלה. השניים משלימים ויחד עם בלייז הם בורחים מהספינה לאחר שנרדפו על ידי חולדות.
בדרך חזרה לעולם הפיות, טינקרבל בונה מחדש את השרביט בכדור פורח באמצעות חלקים שהביא טרנס. שהכדור נוחת באמצע הילולת הסתיו הגדולה, טינקרבל מציגה את השרביט שמעליו נמצאת אבן הירח השבורה שנמצאת בו גם אבן חן מתוך המראה. שקרניי הירח עוברות דרך חלקי האבנים, נוצרת כמות עצומה של אבק פיות כחול וכולם שמחים.
מדבבים
הדיבוב העברי של הסרט בוים על ידי אפרת קרצמן, והופק על ידי שירי רוזנברג.