cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שגיב כהן
קריירה
כהן התחיל את הקריירה שלו במחלקות הילדים של מכבי ראש העין. לאחר מכן עבר למחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה. ב-11 בינואר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0-2 על בית"ר ירושלים. בעונה שלאחר מכן שותף ב-13 משחקים בליגת העל, אך בתום העונה הקבוצה ירדה לליגה הלאומית. בעונת הפך כהן לשחקן הרכב בקבוצה ושותף ב-19 משחקים בליגה הלאומית, ובמחזור האחרון כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0-2 נגד הפועל רמת גן. בתום עונה אחת חזרה הקבוצה לליגת העל, ובעונת  שותף ב-20 משחקים בליגה הבכירה.
גישת הכוחות בעבודה סוציאלית
היסטוריה
ניכר עם כן, כי לאורך ההיסטוריה של מקצוע העבודה הסוציאלית, קיימת אמונה ביכולתם של בני אדם להשתנות ולהתפתח, כדי לממש את מלוא הפוטנציאל האנושי שלהם.
שגיב כהן
קריירה
באוגוסט הושאל כהן להפועל רמת השרון מהליגה הלאומית, ובינואר  חזר להפועל פתח תקווה.
גישת הכוחות בעבודה סוציאלית
הנחות יסוד
הנחות היסוד של גישת הכוחות גורסות שבכל אדם יש כוחות, המהווים גורם עיקרי המתווה את אופי המפגש המקצועי. כוחות אלה הם שאפשרו לשרוד, להתמודד ולבנות את החיים.
שגיב כהן
קריירה
בקיץ חתם בפוליטכניקה יאשי מליגת העל הרומנית, אך כבר בינואר  חזר לישראל וחתם בהפועל עכו. ב-23 באפריל 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 4-1 למכבי פתח תקווה. בסך הכל שיחק כהן שלוש וחצי שנים בהפועל עכו, ובמדיה ערך 56 הופעות בליגת העל, בהן כבש שני שערים.
ביולי חזר כהן להפועל פתח תקווה, לאחר שעלתה בחזרה לליגת העל, אך בתום העונה ירד עם הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית. בעונת 2016/17 מונה לקפטן הקבוצה.
בחודש יולי 2017 חתם שגיב בהפועל רמת גן גבעתיים, ואף מונה לקפטן הקבוצה.
גישת הכוחות בעבודה סוציאלית
מיקוד
גישת הכוחות מלמדת שככל שנמקד את המאמץ בחלקים הבריאים ונסייע להם לגדול, לשגשג ולגבור על החלקים האחרים, כן תהיינה התערבויותינו מועילות יותר.
שגיב כהן
קריירה
בקיץ חתם בהפועל ראשון לציון.
גישת הכוחות בעבודה סוציאלית
מיקוד
גישת הכוחות ישימה לכל קליינט, כי מבחינה בסיסית היא אינה קושרת בין מצב אובייקטיבי (התמכרות, מחלת נפש וכו') לבין אישור או הוכחה שיש לאדם כוחות. ואף יתרה על כך, עובדת היות האדם במצב קשה מעידה על הצורך ועל ההכרח להשיג וליצור כוחות. גישת הכוחות ממסגרת את כלל מצבי חיים כחלק מתהליך הסתגלות והתפתחות של יכולות ומסוגלות גם בהקשר של מצוקות חיים. בכל מצב נדרש הקליינט להתמודד באופנים ובתחומי חיים שונים, והעובד צריך להתבונן לעומק כדי למצוא כוחות, פנימיים וחיצוניים, באחד האופנים והתחומים הללו.
ראייה כוללת
החפיפה בין העקרונות של גישת הכוחות וערכי העבודה הסוציאלית היא תופעה ייחודית שאין לה אח במקצועות המטפלים האחרים. הגישה מחדדת את ערכי מקצוע העבודה הסוציאלית הבאים להתחיל במקום שנמצא הפונה, ומכוונת להתחיל בכוחות ולא בפתולוגיה.
שגיב כהן
קריירה
ב-26 ביוני 2019 כהן חתם במ.ס. כפר קאסם, אך שבועות ספורים אחר כך, במשחק אימון לקראת העונה החדשה, נפצע וגמר את העונה עוד בטרם החלה ומאז לא חזר לשחק.
כיום - שגיב בעל סטודיו לאימוני כושר
גישת הכוחות בעבודה סוציאלית
ראייה כוללת
הספרות המקצועית מכילה פרסומים רבים וכן מחקרים אמפיריים, של יישומי גישת הכוחות על אוכלוסיות מגוונות. ביניהן עבריינים, פגועי נפש, נשים נפגעות אלימות, ועוד. יישום הגישה על אוכלוסיות שאינן בהכרח קלות לטיפול מעיד על התרומה הפוטנציאלית של גישת הכוחות למקצוע כולו.
אבחנה ואיתור פתולוגי
גישת הכוחות יוצאת כנגד העיסוק המופרז בבעיות ובפתולוגיות. הגישה מדגישה כי עיסוק זה מביא לכך שהעובד הסוציאלי כלוא תחת אבחנות ומצוקה סטיגמתית. ויתרה על כך, הגישה טוענת כי אבחון ובניית קטגוריות ביחס לאנשים שבטיפול העובדים הסוציאליים הוא בעיקרו תהליך פוליטי של עיצוב חברתי.
הקשר מטפל-פונה
הקשר בגישה זו בנוי על שותפות של המטפל והפונה ובדיקה משותפת של המשאבים הפנימיים והחיצוניים המצויים בפונה. הגישה מתייחסת לפונה כ"מומחה לענייניו" ומדגישה כי יכולתו של הפונה להשתנות תלויה בעיקר ביכולתו לגייס את כוחותיו, ולא בהיקף הבעיות או באופיין.
יישומים
גישת הכוחות יושמה עם אוכלוסיות רבות ומגוונות: עבריינים, מתמכרים, נפגעי נפש, בעלי מוגבלויות התפתחותיות, משפחות אומנה, אימהות חסרות בית וילדיהן, אימהות לילדים בפנימיות, נשים חולות איידס, אנשים עם כאב כרוני, סבים המגדלים את נכדיהם ועוד.
בטיפול המשפחתי
גישת הכוחות מספקת ראייה חדשה לעולם הטיפול המשפחתי, ובכך מובילה להערכה ולעריכה מחדש של התהליך הטיפולי. במקום לטעון כי ליקוי בסיסי במשפחה קובע את התנהגות בני המשפחה ואת יחסי הגומלין בניהם, כפי שהגישה הפתולוגית טוענת, גישת הכוחות טוענת כי המשמעות שבני המשפחה מייחסים לאירועים היא שקובעת את התנהגותם. כלומר, הטיפול מתמקד בחיפוש המשאבים החבויים בתוך המשפחה, בסיוע לה לגלותם ובהעצמתם, מתוך אמונה שהפתרונות נמצאים בתוך המשפחה עצמה. מיקוד זה מעביר את מרכז הכובד מבעיות לפתרונות, מאבחון למיצוי יכולות, ומגישה פטרונית לגישה משתפת ושוויונית.
בגישור עם גירושין
גירושין מזוהים בספרות המקצועית ובפרקטיקה של החיים כמצב משברי. עם זאת, בכל משבר טמונה גם ההזדמנות לשינוי שעשוי לחזק את האדם ואת אמונתו בכוחותיו. יישום גישת הכוחות בתהליך הגישור בגירושין, עשוי לספק לאנשים מסגרת תומכת ומוגנת להבעת דעותיהם, השקפותיהם, ותפיסותיהם ולאפשר להם לפתח פתרונות יצירתיים בהתאם למצבם, זאת על ידי כך שהעובד הסוציאלי יסייע לקליינטים בהגדרת מצבם, בזיהוי רצונותיהם, באיתור חלופות להשגת רצונותיהם ובבחירת הדרך לספקם- כך הקליינטים לוקחים אחראיות על בחירותיהם מתוך העצמה ומרחיבים את הזיהוי והשימוש בכוחותיהם.
ילדים ומתבגרים
גישת הכוחות טוענת, בהסתמך על מחקר בנושא חוסן נפשי שלילדים ומתבגרים יש יכולות להתמודד, ואף לצאת מחוזקים ממצוקות וממשברי חיים. כך שגישת הכוחות מציעה התערבות תוך זיהוי והשענות על הכוחות, המשאבים והיכולות המצויים בכל ילד ומתבגר והימנעות מהתמקדות דומיננטית בחלקים הפגועים ובמצוקות שבחייהם. עיקר ההתערבות בגישת הכוחות עם ילדים ומתבגרים הוא טיפוח יכולתם להפקת "המיטב" מהקשיים.
נפגעי נפש בקהילה
ישנה הלימה בין התפיסה השיקומית- החלמה לבין גישת הכוחות: בכך שההתערבות הטיפולית באמצעות גישת הכוחות רואה בקליינט שותף פעיל בתהליך הטיפולי שלו, תוך הדגשת ההצלחות והמשאבים של האדם. הלימה נוספת בין 2 הגישות לעיל היא ההימנעות מתיוג והימנעות מהסתכלות דרך המחלה והקושי על הקליינט ושימת דגש על חיזוק יכולותיו ותפקודו תוך השקעת פיתוח והזנה של גורם התקווה של הקליינט לגבי חייו ובהעצמת הקליינט. גישת הכוחות דורשת הסתכלות שונה על היחיד, על משפחתו ועל קהילתו, וכאמור מתנגדת לראיית האדם דרך עדשת החסכים והפגמים. גישת הכוחות רואה כל אדם באשר הוא, כבעל כוחות וחוזק, מכאן, שגם לנפגעי נפש, למרות המחלה יש כוחות, ללא קשר לאבחנה הפסיכיאטרית. עקרון חשוב של הגישה השיקומית אשר עולה בקנה אחד עם גישת הכוחות הוא האדרת כוחותיהם של הקליינטים וקידום החלמתם תוך שילובם בקהילה.
נפגעי סמים
יישום גישת הכוחות בעבודה עם מתמכרים תורמת רבות וזאת משום שמשתקמים מכורים סובלים מסטיגמה שלילית וסטיגמה עצמית שלילית אשר משפיעים מאוד על הדימוי העצמי הכללי שלהם. כך, שבאמצעות גישת הכוחות אשר רואה את האדם כמכלול הוליסטי ומתמקדת בכוחותיו, גישה זו עשויה לתרום להפחתת הסטיגמה העצמית השלילית ולהעצמת המשתקמים. עקרון בהתערבות בגישת הכוחות הוא כי איש המקצוע לא מביט על המשתקם כמטפל בנרקומן, מכור או מסומם- כי אז "הבעיה" הופכת לזהותו המרכזית. לכן בגישת הכוחות העובד הסוציאלי מביט על המשתקם דרך הכוחות, הכישרונות והיכולות וכי הבעיות קיימות אך העיקר הוא ללמוד כיצד האדם התמודד עימן בעבר, ומהן אפשרויות ההתמודדות בהווה. בגישת הכוחות העובד הסוציאלי שואף לקשר של שותפות ולקשר שוויוני עד כמה שאפשר להגיע בינו לבין הקליינט. מטרת ההתערבות באמצעות גישת הכוחות היא גיוס הכוחות הדרוש להגברת החוסן הנפשי על מנת להגיע להחלמה, כלומר שינוי באורח החיים ומשמעותם כבסיס השינוי, ולא ראיית הפסקת השימוש בסמים כיעד מרכזי ובלעדי. כך שהתערבות בגישת הכוחות מחייבת את העובד הסוציאלי להתחבר עם המשתקמים דרך החלקים הבריאים, המתפקדים, ולא דרך הפתולוגיות והמצוקות, כפי שרווח בגישות הפתולוגיות, וניתן לראות זאת כחידוש בתחום הטיפולי.
מעמד מדעי
גישת הכוחות כגישה של חשיבה חיובית בהסוואה-בניגוד לחשיבה חיובית, גישת הכוחות אינה בנויה על מנטרות – על חזרה על מילים מסוימות או על הרעיון ששינוי זה עניין של כמה דקות ביום. גישת הכוחות שונה מכיוון שהעובד הסוציאלי משתמש בכלים טיפוליים ובמומחיותו על מנת לזהות את המשאבים של הקליינט, כישרונותיו, וכוחותיו.
הגישה הטיפולית
אחת הביקורת הקשות המופנות לגישת הכוחות היא שגישת הכוחות מתעלמת מטיפול בבעיות אמיתיות - שהגישה לא מייחסת חשיבות רבה לבעיות האדם. מצדדי הגישה משיבים על ביקורת זו כי גישת הכוחות מבקשת לא להפוך את הדיאגנוזה של הבעיה לאבן היסוד של האדם. אלא שמה במרכז את הצורך לראות איך אנשים התמודדו בעבר עם בעיותיהם ולהבחין איך צמחו ממשבר שהיה בעבר. רוב האנשים לא מסתכלים כך על בעיותיהם, אך עם אימוץ נקודת מבט זו אנשים יוכלו להפיק מניסיון חייהם רבות עבור התמודדויותיהם העכשוויות. לכן מטרת המטפלים זה לא רק לתת "תרופה לבעיה" אלא ליצור קשר ושיתוף פעולה מתוך דאגה לשיפור איכות חיי היום יום של המטופל בשיתוף עם המטפל.
פוליאניזם
ביקורת הטוענת כי הגישה לא יכולה לראות עד כמה אנשים עלולים להיות מזיקים. טיעון זה סובר שיש אנשים שאי אפשר לתקן אותם כלומר מבצעים מעשים שהם מעבר ליכולת האנושית שלנו להבין ולקבל אותם ואת מעשיהם. מצדדי גישת הכוחות טוענים כי המטפלים צריכים לשאול איזה יכולת, יש לאנשים אלה, איזה שאיפות, חלומות ואיך אפשר להשתמש בהם לשינוי ולצמיחה חיובית. לדעת מצדדי גישת הכוחות מטפלים אינם יכולים לשפוט אנשים באופן אוטומטי, ולראות בבעיה שלהם את אישיותם, אלא לראות את מכלול האישיות - על צדדיה הטובים והפחות טובים.
בית החולים צ'יסטה
בית החולים צ'יסטה, ידוע בשם "דער צ'יסטה שפיטאל",או בשמו הרשמי "בית החולים לבני דת משה" היה בית חולים יהודי גדול ששכן בפרבר הנקרא צ'יסטה (Czyste) בוורשה.
בית החולים לפני מלחמת העולם הראשונה
בית החולים הוקם בשנת 1837 על ידי קבוצת יהודים בעלי הון, ביניהם חסידים אך רובם מתבוללים. בית החולים לא היה גדול במיוחד, לפני מלחמת העולם הראשונה היו בו רק 250 מיטות אך עם הזמן גדל, בהתאם לגידול האוכלוסין והגיע ל-400 מיטות. כשהצפיפות בבית החולים עלתה, עקב אוכלוסיית היהודים שהלכה וגדלה החליטו רופאי בית החולים לפעול למען הקמת בית חולים נוסף והוא נפתח ב-1902.
בבית החולים היו כל המחלקות הנחוצות, ביניהן אפילו מחלקה לאשפוז חולי רוח שנפתחה ב-1911. בית החולים אף נחשב לפורץ דרך בתחומים שונים, לדוגמה: בו הוקמה המחלקה הראשונה בפולין לריפוי פיזיקאלי ובמרפאה לאשפוז יום בבית החולים היו מכשירים מאוד מתקדמים לאותה תקופה.
כדי למלא צורך רב של כח אדם מקצועי ומחסור באחיות בבית החולים, נפתח בשנת 1923 בסמוך לבית החולים בית הספר הראשון לאחיות סיעודיות על ידי עמליה גרינוולד אחות מוסמכת אמריקאית. עם הקמת הגטו בית הספר הועבר ממקומו הסמוך לבית החולים צ'יסטה אל תוך גטו ורשה. היה זה המוסד החינוכי היחיד שפעל בתוך הגטו בין 1941–1943 באישורם של הגרמנים.
בית החולים במלחמת העולם הראשונה
בזמן מלחמת העולם הראשונה לא הפסיק בית החולים לפעול ובסיומה הוא הורחב. מבנה בית החולים ששודרג, הציוד המשוכלל והיחס החם והמקצועי של הרופאים יצרו לבית החולים שם טוב בוורשה והסביבה. אך מספר האחיות בבית החולים היה קטן ולכן בשנת 1923 הוקם לצידו בית ספר לאחיות סיעודיות.
בית החולים לפני מלחמת העולם השנייה
בית החולים ברגעים האחרונים שלפני המלחמה היה במצב טוב מאוד. בשנת 1938 היו בו כבר 1,174 מיטות, למעלה מארבעה אחוזים מהאוכלוסייה היהודית בוורשה טופלו בו בשנים 1936–1937, מספר העובדים עמד על 488, התקציב השנתי בו הגיע ל-2,200,000 זלוטי ויותר ממחציתו ממומן על ידי העירייה. בנוסף, הרופאים זכו להערצה מצד היהודים והלא-יהודים בשל הכשרתם המקצועית הגבוהה והמסירות. מנהלי המחלקות היו רופאים ומדענים יהודים ידועים בכל פולין. המפורסמים ביניהם, הד"ר סולובייצ'יק המנתח המפורסם, הפרופ' פלטאו, רופא העצבים המפורסם ורופאים אחרים כד"ר ורטהיים, ד"ר כהן, ד"ר קליין ואחרים. בבית החולים ערכו מחקרים רבים ופרסמו אותם. מכל פולין הגיעו אליו מטופלים יהודים ומתמחים שבתי החולים היו סגורים בפניהם עקב האנטישמיות.
היסטוריה במלחמת העולם השנייה
בזמן מלחמת העולם השנייה אפשר לחלק את התקופות לחמש:
תקופה ראשונה: מראשית המלחמה בספטמבר 1939 עד המעבר לגטו בראשית 1941
הגרמנים הגיעו לוורשה והחלו להפגיז את העיר. עם תחילתן של הפצצות החל הצוות הרפואי לקלוט פצועים שנפגעו מהפצצות. בית החולים עצמו היה מופגז דבר שסיכן את העובדים ואת החולים. אחת הפצצות נחתה באחת מהמחלקות הכירורגיות דבר שצמצם את כמות החולים שבהם ניתן היה לטפל. בהמשך מחלקות נוספות נהרסו ובית החולים נותר ללא מכבסה, יכולת הסקה או מטבח. כתוצאה מפגיעות רבות במבנה גם מערכות החשמל, הגז והמים הפסיקו לפעול ועל הרופאים היה לטפל בחולים בתנאים בלתי נתפסים. כדי להתמודד עם המצב היה עליהם להביא מים מהנהר ולחטא מכשירים במכונת כביסה. קושי נוסף היה העדר רופאים שכן חלק מן הרופאים הלכו לעזור בחזית מל הגרמנים לפי בקשת ממשלת פולין.
בית החולים היה עסוק מאוד, חולים רבים הגיעו אליו בכל יום חיילים ואזרחים פולנים ויהודים, מספרם היה כה רב שהיה על הצוות הרפואי לפנות מטופלים שהתאשפזו לפני המלחמה כדי לפנות מקום למטופלים חדשים. למען המחשה, בית החולים היה כה עמוס שבוצעו בו 30 עד 40 ניתוחים ביום והוא עבד 24 שעות ללא הפסקה.
לאחר 27 ימי הפגזה הגיעה התפוסה בבית החיים לשיאה - 5000 פצועים. ביום זה נודע על כניסת הגרמנים לעיר. תחת הכיבוש הגרמני היה קשה מאוד לנהל את בית החולים. לא ניתנה אספקה ולא כסף (הגרמנים לא שילמו למי שעבד בבית החולים היהודי), הרופאים חיו בפחד שיגרשו אותם ואת בני משפחתם מביתם בזמן שהם בעבודה ורופאים יהודים נשלחו למעצר על ידי הגסטאפו דבר שצמצם את מספר הרופאים והקשה על הטיפול. השלטון הגרמני טען שלא יתערב בניהול אך למרות זאת שלח את מנהל בית החולים הנוכחי להורג ומינה מנהל חדש.
לאחר מכן חלו על בית החולים גלגולים רבים, מבית חולים צבאי אזרחי הוא הפך לאזרחי בלבד, לאחר מכן בשל הריבוי בחיילים פצועים הוא הפך לצבאי בלבד. בהמשך צווה על בית החולים להיות יהודי בלבד, כל הגלגולים הללו פגעו במטופלים שנאלצו לעבור לבתי חולים אחרים בכל פעם ששונה אופיו של בית החולים. המגפות בפולין גברו ובית החולים הפך לבית חולים למגפות, באותו זמן יצא צו שאוסר על רופאים ואחיות יהודים לצאת מבית החולים בטענה שהם אלו שמפיצים את המחלות. על האחיות היה לברוח אחת לתקופה מחלון בחדר המתים כדי ללכת לטפל בילדיהם שנותרו לבד בבית.
כעבור חצי שנה של כיבוש גרמני הפך בית החולים לבית החולים היהודי היחיד באזור ואליו הובאו כל היהודים כיוון שבשאר בתי החולים היהודים נדחו.
תקופה שנייה: מראשית 1941, עם המעבר לגטו, עד הגירוש הגדול ביולי 1942
בראשית 1941 החלה להתפשט השמועה על פתיחת הגטו. נשאלה השאלה, האם בית החולים יהיה בשטח הגטו, והוחלט שלא. בשבוע וחצי הראשונים היה בית החולים מחוץ לשטח הגטו. בהמשך ינואר של אותה שנה הועבר בית החולים לתוך שטח הגטו. המעבר יצר אי סדר ובלבול בקרב הסגל הרפואי שהובילו להזנחת החולים.
בשבועיים הראשונים בהם הגטו היה סגור לא יכלו הרופאים בתוך הגטו לטפל בחולים שבבית החולים (שעוד לא עבר) והרופאים שהיו מחוץ לגטו לא יכלו לטפל במי שבתוך הגטו. כתוצאה מכך החולים נפגעו. כדי להגיע לבית החולים היה על הרופאים שבגטו להשיג אישור יציאה ומי שלא השיג אישור נשאר לגור בבית החולים. היציאה מהגטו התנהלה בצורה מסודרת וקפדנית, הרופאים צעדו בשורה שמורה על ידי חיילים. היציאה מהגטו הייתה מאורע משפיל בגלל פולנים וגרמנים אנטישמים שזרקו אבנים על השיירה שעברה.
לאחר חיפושים רבים אחר מבנה מתאים בשטח הגטו לבית החולים עדיין לא נמצא מבנה מתאים לקיום בית חולים בעל מחלקות שונות המסוגל להכיל מעל 1000 אנשים. למרות זאת הוחלט להעביר את בית החולים לכמה מבנים שונים (מהלך שהקשה על הטיפול בחולים וגרם לפגיעה בהם). המעבר היה לא פשוט הרבה מהציוד הרפואי הוחרם בדרך. השלטון הגרמני אסר הכנסת ציוד רפואי מתקדם לבית החולים לכן היה צריך להבריח אותו בתוך כרים עליהם ישנו החולים שהועברו, היתרון בשיטה זו היה שהחיילים לא בדקו בצורה יסודית את הרכבים בהם היו החולים כי פחדו להידבק. לאחר המעבר שונה שם בית החולים ל"צ'יסטה - בית החולים היהודי למחלות מידבקות".
התנאים היו בלתי נתפסים. שלושה חולים היו צריכים לחלוק מיטה אחת, מתים וחיים שכבו יחד באותה מיטה כי לא היה מי שיפנה את הגופות, הצוות הרפואי והחולים רעבו ולא היה מספיק כוח אדם. אחת הדוגמאות לתנאים הקשים היא המחסור בכלים לעירוי. במקום מכשיר עירוי היה על סטודנטים לרפואה להזריק מנות נוזלים מזרק אחר מזרק, במנות של 40 מיליליטר בכל פעם. דוגמה נוספת היא המחסור בתרופות, הגרמנים לא הרשו הכנסת תרופות לגטו, לכן "טופורול", החברה לעידוד חקלאות בקרב יהודים, שתלה את צמח הקמומיל בסתר כדי שישמש כסם בטיפולים השונים. בגלל התנאים הקשים ניסו תושבי הגטו להימנע מלשלוח את קרובי משפחתם החולים לבית החולים ורופאים הגיעו עד לבית החולה כדי לטפל בו בסתר (תמורת תשלום רב).
הרופאים השתדלו להמשיך בשגרה הרפואית שהתקיימה לפני המלחמה ולשמור על רמה מקצועית גבוהה. לכן הם המשיכו בישיבות צוות רציניות, בהן הם דנו במחלות השונות ובדרכים לטפל בהן.
בתקופה זו החלו מחלת הטיפוס ומחלות מידבקות נוספות להתפשט למגפות, דבר שגרם ללחץ רב בבית החולים ולתמותה של מטופלים ואנשי צוות רבים. אך בהמשך השנה ניתן היה לראות ירידה בתחלואה במחלות השונות ושיפור במצבם של רבים מהחולים. את הנתונים הללו ניתן לזקוף גם לזכותו של בית החולים שכנראה, למרות התנאים הצליח לתפקד.
תקופה שלישית: מהגירוש הגדול ב-21 ביולי 1942 עד אקציית ספטמבר 1942
ב-22 ביולי 1942 פורסם ברחובות הגטו צו הדורש מהיהודים לעבור מוורשה למזרח. כך החלו הפינויים מהגטו למחנות. צוות בית החולים לא פונה, אך פעילות בית החולים פסקה לזמן קצר. מבנים רבים שלו נהרסו ואחד מהם הפך למרכז השילוחים בו נעצרו יהודים לפני העלייה לרכבות. במרכז זה היהודים סבלו קשות, הנשים נאנסו בלילות, משפחות נחטפו ונרצחו בלילות ובכל פעם שהגיע משלוח חדש של משולחים, הם נאלצו לנקות את הזוהמה והמתים מהחדרים במרכז השילוחים.
לאחר זמן מה בית החולים חזר לעבוד אך פעילותו צומצמה שכן ככל שגברו הגירושים צומצם שטח הגטו ואיתו נלקחו לבית החולים חלק מהמבנים ולכן המחלקות השונות חוברו. נוצר מצב שחולים במחלות מידבקות שכבו באותה מיטה עם חולים במחלות לא מדבקות דבר שסיכן את החולים.
ריס דייוויס
ריס דייוויס (באנגלית: Vivian Rees Davies; 9 בנובמבר 1901 – 21 באוגוסט 1978) היה סופר ולשי שכתב באנגלית.
ביוגרפיה
ריס דייוויס נולד בעיירה בדרום ויילס. הוריו דיברו ולשית, אך לא העבירו את השפה לילדים. בגיל 14 הוא עזב את הלימודים והחל לעזור לאביו בחנות המשפחה. לאחר מספר שנים הוא עבר לעבוד לקרדיף ואחר כך ללונדון.
בית החולים צ'יסטה
תקופה שלישית: מהגירוש הגדול ב-21 ביולי 1942 עד אקציית ספטמבר 1942
בסלקציות לגירושים דילגו על בתי החולים. אולי כדי להראות שהנאצים אינם רוצים לפגוע ביהודים ולכן דואגים לחולים. השערה נוספת היא שהם דילגו על בתי החולים כי לא רצו להידבק. היהודים, שלא רצו להילקח למחנות, ניסו למצוא מקום מקלט בבית החולים והוא הפך גם למקום מסתור ליהודים שלא חלו. אפילו היו רופאים ששברו גפיים של קרובי משפחה כדי שיוכלו לאשפז אותם.
ריס דייוויס
ביוגרפיה
בשנת 1927 ריס דייוויס פרסם את האוסף הסיפורים הראשון שלו. הספר זכה לביקורת חיובית ובעקבות כך הוא היה יכול לפרסם את ספרו הראשון ולהפוך לסופר מקצועי.
בשנים 1928–1929, לפי הזמנת דייוויד הרברט לורנס, הוא שהה בצרפת. הוא הבריח יצירה של לורנס ופעל לפרסומה באנגליה.
בית החולים צ'יסטה
תקופה שלישית: מהגירוש הגדול ב-21 ביולי 1942 עד אקציית ספטמבר 1942
אך המחסה לא נמשך לאורך זמן, ב-15 באוגוסט 1942 דרשו הגרמנים להקטין את מספר החולים בבית החולים ולכן ועדה של שלושה רופאים יהודים נאלצה לקבוע מי הולך. המצב בו יהודים צריכים להחליט אילו יהודים ישרדו ואילו לא הכניס את הרופאים לפאניקה.
ריס דייוויס
ביוגרפיה
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 דייוויס סבל ממצוקה כלכלית. מפעם לפעם הוא היה צריך לחזור לבית המשפחה. בשנת 1945 ביתו נשפר ואיתו מסמכים רבים שלו.
בעקבות קבלת ירושה של אנה קוואן מצבו הכלכלי של דייוויז השתפר. הוא פרסם ספר The Honeysuckle Girl על חייה המוקדמים של קוואן ועל בסיסו הוצג מחזה שזכה להצלחה.
על פעילות הספרותית ריס דייוויס התקבל למסדר האימפריה הבריטית בשנת 1968 וזכה במספר פרסים ספרותיים לרבות פרס אדגר בשנת 1971.
לאחר מותו הוקם קרן שמחלק פרסים לסופרים וולשים שכותבים באנגלית.
בית החולים צ'יסטה
תקופה רביעית: מהאקציה בבית החולים בספטמבר 1942 עד ינואר 1943
באותה תקופה התנהלה סלקציה שקבעה מי נשלח למחנות ומי לא. כחלק מהסלקציה הוטל על מנהל בית החולים להעניק "מספרי חיים" (זכות לא להישלח למחנות). נוצרה דילמה אתית קשה כיוון שלא כל עובדי בית החולים יכלו לקבל מספר חיים ומרבית מהעובדים נידונו למוות. הבחירה נעשתה על ידי קריטריונים התואמים את צורכי בית החולים לדוגמה, רק הצעירים או רק הרווקים הו מקבלים מספרי חיים. בנוסף נדרש הסגל הרפואי לדלל 90% מהחולים ואכן אותם חולים נשלחו למחנות.
בשלב זה של המלחמה הנאצים ירו חופשי ברחובות הגטו. בית החולים עבד ללא הפסקה בהוצאת כדורים ובתפירת פצעים. בגטו כבר הבינו שהנאצים מתכננים להשמיד את כולם ולכן נעשו ניסיונות רבים לברוח. צוות בית החולים תרם רבות לחלק מהבריחות. למשל זקנים הוברחו בתוך ארונות קבורה או בתוך אמבולנסים על ידי צוות בית החולים (מסיבה לא ברורה התאפשר לצוות הרפואי לצאת מהגטו אל בית הקברות). מקרה נוסף מספר על אחות בית החולים שסיממה ילדים כדי שלא ירעישו והבריחה אותם תחת גלימת האחיות שלה ממרכז השילוחים. נעשו גם ניסיונות למנוע מילדים את הסבל שבקרונות המוות, כך עשתה רופאת ילדים שהשקתה את הילדים במורפיום ממית בזמן האקציה.
בתקופה זו פעלו גם מחתרות בגטו. פעילי המחתרת שנפצעו לא יכלו להיות מובלים לבית החולים באופן גלויי כי היו נורים בשל היותם מורדים. כדי לטפל בהם הגיעו הרופאים והאחיות אל הבונקרים של המחתרות כדי לטפל בפצועים. במהלך הטיפול נחשפו הרופאים לסודות רבים במחתרת ובכך למעשה הפכו לחלק בלתי נפרד ממנה.
תקופה חמישית: מינואר 1943 עד המרד ב-19 באפריל 1943
באקציה שהתרחשה מה- 18 עד 22 בינואר 1943 חוסל בית החולים. הנאצים פינו את החולים באכזריות ללא התחשבות במצבם הבריאותי. על האקציה נודע ערב קודם ולכן מי שיכל ללכת מצא מקום מסתור, אך מי שהיה מרותק למיטה נורה במיטתו במהלך האקציה. עובדי בית החולים התחבאו בעליות הגג ובמרתפים של בית החולים. באקציה זו נשלחו 6,000 איש לטרבלינקה ונרצחו 800 חולים ו-80 אנשים מהצוות הרפואי.
לאחר האקציה עלתה השאלה - האם לפתוח מחדש את בית החולים. המתנגדים טענו שאין טעם להמשיך להציל חיים כשהנאצים יורים בהם למחרת. מנגד, התומכים טענו שכרופאים עליהם להמשיך לנסות להציל חיים עד רגעיהם האחרונים. לבסוף הוחלט לפתוח מחדש את בית החולים.
ב-18 באפריל 1943 החל המרד המזוין של המחתרת היהודית. חלק מהרופאים והאחיות הצטרפו למחתרת. בית החולים שימש כמקום מפלט וסיוע לנפגעים. לאחר המרד שרדו מצוות בית החולים רק כמה רופאים בודדים שהסתתרו בבונקרים בזמן המרד. זה היה סוף סיפור הרפואה היהודית בגטו ורשה.
יחסי האיחוד האירופי–לבנון
יחסי לבנון-האיחוד האירופי הינם קשרים מהותיים של האיחוד האירופי (ENP) במסגרת תוכנית מדיניות השכנות האירופית. האיחוד האירופי הוא שותף הסחר הגדול ביותר של לבנון.
הסכמים
לבנון סיימה את המשא ומתן על הסכם ההתאגדות עם האיחוד האירופי בסוף 2001. ההסכם נכנס לפעולה בינואר 2002. ההסכם זכה לכינוי הסכם ההתאגדות של האיחוד האירופי-לבנון. תוכנית הפעולה של האיחוד האירופי-לבנון מ-19 בינואר 2007 נתנה תנופה חדשה ליחסים הבילטרליים במסגרת ה-ENP.
לבנון היא אחת המדינות, הנהנות העיקריות, באגן הים התיכון מסיוע קהילתי מהאיחוד האירופי באמצעות מכשיריו השונים. האיחוד האירופי הוא הגוף התורם המוביל בלבנון. החל משנת 2007, התמיכה הכספית מועברת באמצעות מכשיר מדיניות השכנות האירופית. תוכנית האסטרטגייה של מדינה לבנון 2007–2013 ותוכנית אינדיקטיבית לאומית 2007–2010 אומצו על ידי האיחוד האירופי. הסיוע שניתן התמקד בסיוע לממשלת לבנון ולחברה בשיקום ורפורמה לאחר מלחמת לבנון השנייה.
לבנון היא גם חברה באיחוד מדינות הים התיכון.
סחר
האיחוד האירופי הוא שותף הסחר הגדול ביותר של לבנון, כשלבנון אחראית לשליש מהיבוא שלה בסכום ב-3.9 מיליארד אירו נכון ל-2008; היבוא כלל בעיקר מכונות (22%) כלי רכב (11.7%), כימיקלים (13%) ומוצרי אנרגיה (21.2%). היצוא הלבנוני לאיחוד האירופי הסתכם ב-0.36 מיליארד אירו; בעיקר מוצרים המיוצרים בלבנון (66%). הגירעון המסחרי המשמעותי של לבנון מתקזז על ידי הכנסות זרות, כגון מהפזורה הלבנונית ומתיירות. 60% מהתמ"ג הלבנוני נמצא במגזר השירותים.
פסטוס אזילי
איפייני פסטוס אזילי-אנדולו (באנגלית: Ifeanyi Festus Ezeli-Ndulue; נולד ב-21 באוקטובר 1989) הוא כדורסלן עבר ניגרי, אשר שיחק בקבוצת גולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA בין השנים 2012–2016. נחשב לשחקן אגרסיבי וקשוח בעל אוריינטציה הגנתית.
נעוריו
אזילי נולד בבנין סיטי שבניגריה, כבן למשפחה בת שישה ילדים. את לימודיו התיכוניים סיים בגיל 14, ובשנת 2004 נשלח לחיות אצל דודו בעיר יובה סיטי, קליפורניה, על מנת להגשים את שאיפתו ללמוד רפואה. עם הגיעו לארצות הברית החל אזילי לקחת שיעורים בתיכון בסקרמנטו, ובמקביל ניסה לראשונה לשחק כדורסל, בעצת דודו. צעדיו הראשונים ככדורסלן, בגובה 2.03 מטרים, היו במסגרת ליגת החובבים, ואת נקודותיו הראשונות בקריירה קלע בטעות לסל של היריבה. בראיון שהעניק בשנת 2011 סיפר על הקשיים בלימוד משחק הכדורסל: "לא ידעתי מה אני עושה... זה היה קשה. כולם היו מתוסכלים ממני, וגם אני נהייתי מתוסכל מזה". בגיל 16 החל אזילי ללמוד באופן חלקי במכללה הקהילתית יובה והתאמן עם קבוצתה, במקביל להשתתפותו בליגת החובבים. בכך שלמד באופן חלקי בלבד, שמר על זכאותו לארבע שנות לימוד אקדמיות נוספות.
קריירת מכללות
בשנת 2008 החל ללמוד באוניברסיטת ואנדרבילט, ממנה קיבל מלגת כדורסל. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצת הכדורסל של הקבוצה שימש כמחליף וקלע 3.8 נקודות למשחק בלבד. בשתי העונות הבאות שדרג אזילי את משחקו, הפך לסנטר הפותח של הקבוצה, ורשם ממוצעים של 11.7 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-2.3 חסימות למשחק. בסיום עונת ה שלו נבחר לחמישייה השנייה של המחוז הדרום-מזרחי ("second-team All-SEC").
גולדן סטייט ווריורס
אזילי נבחר על ידי גולדן סטייט ווריורס בבחירה ה-30 של דראפט ה-NBA 2012. בתחילת עונת הרוקי שלו שימש כשחקן ספסל, אך בעקבות פציעה ממושכת של הסנטר הפותח, אנדרו בוגוט, פתח אזילי ב-41 משחקים. ממוצעיו באותה עונה עמדו על 2.4 נקודות ו-4.0 ריבאונדים ב-14.4 דקות למשחק.
ביוני 2013 נפצע אזילי בברכו הימנית ועבר ניתוח שהשבית אותו למשך כל עונת. בעונת חזר לשחק בשורות הווריורס, אך החמיץ במהלכה 36 משחקים בעקבות פציעה בקרסולו השמאלי. גולדן סטייט סיימה את העונה הסדירה עם המאזן הטוב בליגה, 67-15, ובסיום העונה זכתה באליפות ה-NBA. אזילי השתתף ב-20 מתוך 21 משחקי הפלייאוף של הווריורס בעונת האליפות, כולם כשחקן ספסל, ורשם בהם ממוצעים של 3.5 נקודות ו-3.1 ריבאונדים למשחק.
ב-6 בנובמבר 2016 קלע שיא קריירה של 16 נקודות בניצחון קבוצתו על דנוור נאגטס. בפברואר 2016 עבר אזילי ניתוח בברכו השמאלית, שהשבית אותו במשך כחודשיים. בעונת שיפר את ממוצעיו ל-7.0 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-1.1 חסימות למשחק, ועזר לקבוצתו לסיים את העונה הסדירה עם המאזן הטוב בתולדות ה-NBA, 73-9.
פורטלנד טרייל בלייזרס
ביולי 2016 חתם אזילי על חוזה לשנתיים בפורטלנד טרייל בלייזרס, עבור כ-15 מיליון דולר. כחודש לאחר החתימה על החוזה נפצע בברכו השמאלית, ומכיוון שלא החלימה כמצופה נאלץ אזילי לעבור ניתוח ולהחמיץ את כל עונת, ובסיום העונה נופה מסגל הקבוצה בטרם הופיע במדיה ולו פעם אחת.
יואכים גנז
יואכים (חיים) גנז (בגרמנית: Joachim Gaunse או באנגלית: Joachim Gans; חי במחצית השנייה של המאה ה-16, בערך 1550–1600) היה מהנדס מכרות ומטלורג, חלק ממשלחתו של וולטר ראלי, והיהודי המוכר הראשון שכף רגלו נחתה על אדמת אמריקה הצפונית (מושבת רואנוק, כיום צפון קרוליינה - 4 ביולי 1584).
קורות חיים
גנז נולד באמצע המאה ה-16 בערך, בפראג, בוהמיה, כיום הרפובליקה הצ'כית, קרוב משפחה ככל הנראה לדוד גנז, האסטרונום היהודי בן אותה תקופה ואותה עיר. עבד, התמחה ואף התפרסם ברבים בתור מהנדס מכרות, בעיר המכרות יואכימסטאל (Joachimsthal), שבמערב בוהמיה. שמו הגיע עד לאנגליה ולמרות האיסור עוד מימי אדוארד הראשון, 1290, על כניסת יהודים לממלכה, הוא הוזמן על ידי שליחי סיר פרנסיס וולסינגהם, מזכירה הראשי של המלכה אליזבת' הראשונה, לסייע בפיתוח מכרות וזיקוק מתכות, בעיקר נחושת בה התמחה, אך ככל הנראה גם במכרות הפחם של ויילס.
ב-1581 מוזכר שמו לראשונה במסמכים אנגליים, כמהנדס מכרות ומטלורג, היושב באזור קאמבריה, בצפון מערב אנגליה, אשר המציא תהליך מהפכני לזיקוק עפרות נחושת. מסתבר שהוא קיצר את תהליך הזיקוק, משישה עשר שבועות לארבעה ימים בלבד ועוד הצליח אף למצוא דרך להשתמש בעפרות שייוותרו לצורכי תעשיית הטקסטיל.
אמריקה
באפריל 1584 שלח סיר וולטר ראלי, על פי זיכיון שקיבל מהמלכה אליזבת' הראשונה, משלחת אנגלית לצפון אמריקה. הייתה זו המשלחת האנגלית הראשונה שעתידה הייתה להקים שם התיישבות. אמריקה כולה נשלטה עד אותה עת על ידי מעצמות אירופאיות אחרות, ספרד, פורטוגל וצרפת. המשלחת הגיעה לחופי אמריקה ב-4 ביולי 1584. ראלי עצמו לא השתתף במשלחת, אך אחד מאלה שכן נכללו בה היה יואכים גנז, שצורף מתוך מחשבה שייתכן שיימצאו בעולם החדש עפרות של מתכות שונות. גנז נחשב לאחד המומחים הגדולים ביותר באנגליה לענייני כריה ומתכות, באותה תקופה.
בכך היה גנז ליהודי הראשון שכף רגלו דרכה על אדמת אמריקה הצפונית בכלל, ומה שיהפוך לימים לארצות הברית, בפרט. יצוין עם זאת, שלואיס קרווחל, שהיה ממוצא יהודי, מהאנוסים, קדם לגנז בכעשר שנים לפחות. הוא הגיע למקסיקו ב-1567 ולחבל הארץ שיהפוך בהמשך לטקסס, ב-1570 בערך.
המשלחת חזרה למולדת ושבה לאמריקה, וביולי 1585 הקימה לראשונה מושבה אנגלית, באי רוהאנוק, סמוך לחופי צפון קרוליינה דהיום וקראה לה "פורט ראלי". נמצאו אף עדויות לעבודה מדעית וזיקוק מתכות במקום, ככל הנראה שאריות עבודתו של גנז. אולם המתיישבים האנגלים הראשונים באמריקה הצפונית, כולל היהודי הראשון, החזיקו מעמד 11 חודשים בלבד, כנגד קשיים רבים ואף התקפות אינדיאנים. ביוני 1586 חזרו כל אנשי המושבה לאנגליה, בשייטת בפיקודו של פרנסיס דרייק.
סוף הדרך
גנז מוזכר בכתובים בפעם האחרונה בשנת 1589. מסתבר שהוא התגורר בבריסטול ולימד עברית את הבריטים, שביקשו לקרוא את התנ"ך בשפת המקור. בהיותו יהודי הגאה ביהדותו, הרבה להתווכח עם נוצרים בנושאי דת. באחד הימים מצא לעצמו את היריב הלא נכון לוויכוח, בישוף דווקא, בשם ריצ'רד קרטיס. וזה הלשין עליו לשלטונות, שהוא יהודי, הכופר בישו. באותה עת היה עדיין שריר וקיים באנגליה החוק בן 300 השנים מימי אדוארד הראשון, אשר גירש את כל היהודים מהמדינה. תעבורנה עוד כששים ושש שנים בטרם יעלה אוליבר קרומוול לשלטון ויתיר ב-1655 ליהודים לחזור. גנז נעצר, והועמד לדין בפני מועצת זקני בריסטול (Aldermen), מעין מועצה עירונית שהיא גם גוף שיפוטי מקומי, הפועל מכוח חוקים ומנהגים אנגליים עתיקים. עקב מעמדו של גנז, סירב גוף מקומי זה לשפוט אותו והעביר את העניין לבית הדין האנגלי הגבוה ביותר, המועצה המלכותית, וגנז עצמו נכלא במצודת לונדון.
השלטונות היססו רבות בנוגע לגורלו, בשל חיוניותו כמהנדס מכרות ומטלורג, ולמרות חטא היותו יהודי. בתקופת ההמתנה הארוכה הוא תרגם לאנגלית ספר שכתב לזרוס ארקר, גרמני שהיה מנהל המכרות של הקיסר בבוהמיה. הספר תיאר דרך יעילה לייצור אשלגן חנקתי, מרכיב חשוב בייצור אבק שרפה, שהוא חומר שעל חשיבותו לכל מדינה באותה תקופה קשה להכביר מדי במילים. גנז שיגר את התרגום לפרנסיס וולסינגהם, מעסיקו לשעבר, יו"ר המועצה, הדנה בעניינו. בצורה זו הזכיר לוולסינגהם ככל הנראה את שרותי העבר שנתן לו בתחום הכריה והכימיה, ורכש שוב את אהדתו. היו לגנז ככל הנראה גם ידידים נוספים במועצה, משום שהם, ביחד עם וולסינגהם הצילו אותו אכן ממוות, אף כי לא ברור אם גורש מהמדינה בסופו של דבר, אם לאו. כל הרשומות הרלוונטיות לגורלו של גנז, אבדו.
לאחר מותו
בספרו של פרנסיס בייקון, "אטלנטיס החדשה", אשר יצא לאור לראשונה בלטינית ב-1624, אחת הדמויות המרכזיות הוא יואבין (Joabin), מדען יהודי חכם, המכהן לפי גרסה מסוימת כמושל "בנשלם" (Bensalem). ככל הנראה ביסס בייקון את דמותו של יואבין, על דמותו האמיתית של המדען היהודי יואכים גנז, אותו הוא הכיר היטב.
ג'ורדן וזהו
ג'ורדן וזהו (באנגלית: Just Jordan) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיית מצבים, ששודרה בערוץ ניקלודיאון בארצות הברית מ-7 בינואר 2007 ועד 5 באפריל 2008.
רקע
הסדרה עוקבת אחר מעלליו של ג'ורדן לואיס, מתבגר שעבר ממקום מגוריו בעיר ליטל רוק שבארקנסו אל לוס אנג'לס שבקליפורניה בשל גירושי הוריו. ג'ורדן נאלץ לעבוד בדיינר של סבו הזעפן, והוא מנסה לשרוד בחייו החדשים שלאחר המעבר בעזרתם של אחותו השטותניקית הקטנה, בת דודתו הביקורתית שככל הנראה מאוהבת בו ואמו היותר מדי מגוננת, שנראה כי היא יודעת על כל תעלול שבכוונתו לעולל עוד לפני שהוא מעלה אותו על הדעת.
רילוקיישן (תוכנית טלוויזיה)
רילוקיישן היא תוכנית טלוויזיה דוקומנטרית העוסקת בתופעה בעלת אותו שם. עונתה הראשונה והיחידה שודרה החל החל מ-21 במאי 2019 ועד ל-25 ביוני 2019 בכאן 11. הסדרה שודרה בימי שלישי בשעה 21:15.
תוכן
הסדרה עוקבת אחרי שלוש משפחות ישראליות העוברות למדינה אחרת לצורכי עבודה. משפחת ברמן - הרמס שעוברת מאבן יהודה לברלין, משפחת בראשי שעוברת מירושלים לסופיה ומשפחת בן מרדכי הלוי שעוברת מאפרת למקסיקו. הסדרה מתעדת את הקשיים, החוויות, השאלות וההרפתקאות שמתלווים לכל מעבר משפחתי לארץ זרה.
היסטוריה
ב-9 במאי 2019 עלה הקדימון הראשוני לערוץ היוטיוב של "כאן" וב-20 במאי 2019, יום לפני תוכנית הבכורה, עלתה הצצה לפרק הראשון בסדרה.
אוגוסטה סאלינג
אוגוסטה סאלינג (בגרינלנדית ודנית: Augusta Salling; נולדה ב-1954) היא שרת האוצר לשעבר של גרינלנד. היא התחילה כמורה. תפקידיה הפוליטיים לפני שרת האוצר כללו את היותה חברת פרלמנט וראש עיריית קקרטרסואק בשנים 1993–1997. בשנת 2003 היא סירבה להתפטר בגלל טעות תקצוב שלטענתה אינה אשמתה. זה הוביל לקריסת הקואליציה. היא חברה במפלגת סולידריות.
תפוח קרמל
ייצור
לייצור תפוחי קרמל בכמויות גדולות ניתן לשים קוביית קרמל גדולה, לחמם את התפוח והקרמל כדי שיידבקו יחד ולאחר מכן, לאפשר להם להתקרר. לאחר מכן נוצר קרמל קשה יותר, אך לא קשה מידי; דבר שמאפשר לאכול אותו ולהוביל אותו ממקומות למקומות. ייצור תפוחי קרמל בבית כולל בדרך כלל התכת סוכריות קרמל או הכנת קרמל ממרכיבים כמו סירופ תירס, סוכר חום, חמאה ווניל. קרמל תוצרת בית בדרך כלל רך יותר ובעל מרקם קרמי יותר מהקרמל התעשייתי.
יש שטובלים את התפוח בשוקולד, שוקולד לבן ועוד וזאת, תוך שהם מציירים עליהם בצבעי מאכל, על מנת להעניק לו עיצוב וצורה ייחודיים משל עצמו. בנוסף לתפוחי קרמל, יצרנים וצרכנים החלו לצפות תפוחים בסירופ שוקולד, חמאת בוטנים וכולי והוסיפו תוספות כגון בוטנים כתושים, בייגלה, מיני M&M's, פתיתי קוקוס ומיני שוקולד צ'יפס. תפוחים מקורמלים עם תוספות כאלה נקראים גם "taffy apples".
היסטוריה
בשנת 1960, ויטו ריימונדי רשם פטנט על המצאת מכונת תפוחי הקרמל האוטומטית הראשונה, שהחליפה חלק ניכר מהתהליך שהיה כרוך בייצור ידני.
חנויות תפוחים, ממתקים ותפוחי קרמל מוכנים החלו לפעול בערים רבות במרוצת השנים, תוך שהם נתנו את האפשרות לצרכן לבחור במה התפוח יצופה. הדבר נפוץ בחתונות ומסיבות.
המאכל לפופולרי יותר ויותר עם השנים, וכיום הוא נמכר ומופץ בדרך כלל בליל כל הקדושים.
קוקיית דידריק
קוקיית דידריק, או קוקייה ירוקה (שם מדעי: Chrysococcyx caprius), היא מין עוף טפיל ממשפחת הקוקייתיים הקרובה לקוקייה אזמרגדית. קוקייה זו חיה באפריקה שמדרום לסהרה ובקצה חצי האי ערב בסוואנות מיוערות ויערות פתוחים ושיחיות וכן בגדות נהר. ייתכן שהיא עפה בקיץ צפונה עד לקפריסין.
עד היום נרשמו בישראל שתי תצפיות בלבד, שתיהן מאילת: הפרט הראשון נצפה באביב 1994. הפרט השני טובע בפארק הצפרות של העיר - ביום האחרון של 2022.
תיאור
זוהי קוקייה קטנה שאורכה 18–20 ס"מ והיא בעלת נוצות ירוקות מבריקות, עורף בצבע נחושת, וכתמים לבנים על הכנפיים והצוואר. העיניים אדומות והמקור קטן ושחור. הקוקייה מפוספסת מתחת לכנפיים. הנקבות דומות לזכרים אך בעלות צבעי נחושת ביותר מקומות בגוף מאשר ירוק.
היא חיה בין הענפים של עצי הסוואנה ומשמיעה רעשים עזים כדי להתריע על טריטוריה. היא אוכלת מגוון חרקים וזחלים שהיא מחלצת מחוריהם.
הקוקייה נטפלת לעופות אחרים, בעיקר לאורגיים כמו לאורג הכפר (Ploceus cucullatus) או למיני שזרן אדום קולר (Euplectes ardens). ואולם כמה אורגיים מקשים עליה להטיל להם ביצים ואצל חלקם היא כלל אינה מסוגלת להיכנס. אורג הכף מכין מעברי כניסה לקינו הכדורי עם כניסה מלמטה בה יכול להיכנס רק עוף הקטן מהאורג והקוקייה גדולה מדי, ואורג מסיכה קטן (Ploceus intermedius) מספיק גדול כדי להיכנס אליו, אך האוכלוסיות שלו פיתחו גוני צבעים שונים שהקוקייה לא הצליחה להסתגל אליהם. כשהיא מטילה ביצה בתוך אחד הקנים היא בולטת בשונותה ונזרקת מיד מהקן.
חובב ורדי
חובב ורדי הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה המשרת כראש מחלקת תורת לחימה בחטיבת התורה וההדרכה באמ"ץ.
הליוויק
הליוויק (Halliwick) היא גישה להקניית הרגלי מים ושחיה לנכים. זוהי הגישה הנפוצה ביותר בעולם בטיפולי הידרותרפיה.
חובב ורדי
ביוגרפיה
התגייס לצה"ל ועבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. שימש מפקד מחלקה ומפקד פלוגה. ב-2009 מונה למפקד גדוד 75 בחטיבה 7. ב-2011 מונה למפקד גדוד 198 בחטיבה 460. ב-2014 מונה למפקד חטיבה 8 בדרגת אלוף-משנה. לאחר מכן מונה לסגן מפקד עוצבת אדום. בהמשך מונה לראש מחלקת תורת לחימה בחטיבת התורה וההדרכה באמ"ץ.
הליוויק
בשנת 1949, מהנדס קנדי בשם ג'יימס מקמילן שהתמחה בנושאי מכניקת הנוזלים החל להעביר שיעורי שחייה לילדות נכות בבית ספר בשם "בית הספר לילדות נכות ע"ש הליוויק" שנמצא בלונדון. מכאן נוצר השם לגישה- "הליוויק". שיעורי השחייה לאוכלוסיית הנכים התרחבו למועדוני שחייה רבים באנגליה. בשנות השישים המוקדמות, מקמילן הוזמן לשווייץ על מנת ללמד שם את שיטתו ללימוד שחייה לנכים ומאז היא מוכרת בכל רחבי העולם. בשנות השמונים, פיזיותרפיסט מהולנד בשם יוהאן למבק החליט כי ניתן לנצל את יתרונות שיטת ההליוויק ואת תכונות המים גם לאלמנטים טיפוליים והגדיר את ההליוויק כגישה טיפולית. מאז, שימש יוהאן למבק כיועץ המדעי של ארגון ההליוויק הבינלאומי.
מטרתה העיקרית של גישה זו היא לאפשר למטופל למצוא את יכולותיו במים לעומת המוגבלות ביבשה, מתוך הנחה כי ההצלחה במים תתרום להעלאת הדימוי העצמי, הביטחון והמוטיבציה שלו. שיטת ההליוויק מבוססת על חוקי ההידרודינמיקה והמכניזם של הגוף. היא בטוחה לכל אדם ובכל טווח הגילאים וכן לאנשים עם נכויות רבות.
בשיטה זו הטיפול מתחלק לטיפול קבוצתי ולטיפול יחידני: הקבוצה מורכבת מ5-8 מטופלים כאשר לכל מטופל יש מטפל אישי הצמוד אליו. היתרונות שבטיפול הקבוצתי- במים יש גירוי תחושתי רב המקנה למטופל רצון להיות בתנועה מתמדת הגורמת להפרעות בשיווי משקל. דבר זה עלול לגרום לעייפות ולחרדה. לעומת זאת, כאשר נעים בתוך קבוצה, מופחתת השפעת המים על היחיד וכך יורדות חששותיו. היתרונות שבטיפול היחידני - עבודה ממוקדת על הקשיים של המטופל.
בטיפול בשיטת ההליוויק אין שימוש באביזרי ציפה. אביזרי ציפה משנים את שיווי המשקל של האדם ועל ידי כך מביאים לתחושה של שיווי משקל פסיבי ואילו מטרת השיטה היא להביא לכך שהמטופל יעבוד ויהיה מסוגל לעצמאות במים מבלי להשתמש באביזרי עזר כפי שהוא רגיל ביבשה.
יום כינויי הגוף הבין-לאומי
יום כינויי הגוף הבין-לאומי הוא אירוע שנתי המתקיים ביום רביעי השלישי של אוקטובר. מטרתו להפוך את הפנייה בכינוי גוף אישי מועדף ומכבד למקובל ומוכר בציבוריות ברחבי העולם. יום זה צוין בפעם הראשונה בשנת 2018 ובאותה שנה היו בו משתתפים מ-25 מדינות ומכל יבשות העולם, פרט לאנטארקטיקה. בשנת 2018 הוא הופיע כהאשטאג בטוויטר #InternationalPronounsDay ו- #PronounsDay.
טרנסג'נדרים, במיוחד כאלו שהמגדר שלהם לא בינארי, סובלים מהתעללויות ויחס עוין מהסביבה. לעיתים קרובות ההתנכלות מתבטאת בשימוש מכוון או חוזר ונשנה בכינויי גוף לא נכונים. אלימות אנטי טרנסג'נדרית משפיעה באופן לא פרופורציונלי על נשים טרנסג'נדריות ועל פמיות (femmes) של צבע. לאלו שסובלים מהתעללויות, השימוש בכינויי גוף הוא צעד מהותי בהכרה באנושיות של טרנסים וא-בינארים.
יום כינויי הגוף הבינלאומי נוסד על ידי מועצה עצמאית. מטרתה היא להעלות את המודעות ליחס מכבד לכינויי הגוף האישיים המועדפים, במיוחד לטרנסג'נדרים או לא-בינאריים.
שירי עבד ה'
שִירֵי עֶבֶד ה' הם ארבעה שירים המופיעים בספר ישעיהו, שתכנם מספר על עבד ה' ומעשיו בעולם. גישת המשורר היא אוניברסלית אשר משתקפת בה ראייה דתית-לאומית. בשירה זו נאמר כי "עֶבֶד ה'", יושיע את ישראל, יביא שלום לעמו ולעולם ועוד מסופר כי איש או העם זה יהיה "אור לגויים". חוקרים רבים נחלקו בזיהוי העבד בשירה. האם זה ישעיהו, משה, חוטר מבית דוד, אחד ממלכי יהודה או המשיח. החלוקה לארבעת השירים נקבעה על ידי ברנרד דוהם בן המאה ה-19 בפירושו לספר ישעיהו משנת 1892 ונתקבעה מאז. ארבעת שירים אלה המצויים בספר ישעיהו מיוחסים על ידי כמה מחוקרי המקרא לישעיהו השני.
זמנו של החיבור
ספר ישעיהו הוא הספר הראשון בסדרת ספרי נביאים אחרונים. בתרגום השבעים לתנ"ך מופיע הספר לאחר קובץ ספרי תרי עשר. יש שחלקו על אחידות ספר ישעיה וחילקו אותו לשני חלקים: פרקים א'–ל"ט ופרקים מ'–ס"ו אותו הם מכנים ישעיהו השני. לשיטתם חלקו השני של הספר אינו שייך מבחינות רבות לנבואותיו של הנביא. בחלקו הראשון של הספר ממלכת אשור ומולה שתי ממלכות ישראל ויהודה, זוכה לאזכור בנבואות ישעיהו וכך הם מאשרים את תיארוך האירועים למאה השמינית לפנה"ס. בחלקו השני ממלכת בבל היא האויב המוזכר בנבואות הספר ואילו ממלכת ישראל כבר הוגלתה על שליטיה ותושביה והתיארוך הנכון הוא לגבי תקופה זאת לדידם הוא המאה השישית לפנה"ס. דוגמה נוספת היא שישעיהו השני והשלישי דוגלים באלוהות אוניברסלית וזאת ניתן לראות בהכרזת כורש ובהכרת הגויים בה' כאל עליון. דוהם מייחס לישעיהו השלישי את פרקים נ"ו–ס"ו.
זהות העבד
ניתן לחלק את זהות העבד לשתי קבוצות. האחת רואה בעבד דמותו של אדם מסוים, מלך, אישיות היסטורית מעברו של עם ישראל, המשיח. בנצרות ייחסו את זהות העבד על סמך הכתוב בישעיהו נ"ג לישו. יש שייחסו את דמותו של העבד עם משה, ירמיהו, זרובבל בן שאלתיאל ויאשיהו מלכה של יהודה. והשנייה רואה בנביא קבוצה או קהילה, עם ישראל.
הפירוש הרואה בדמות העבד כקבוצה מבקש לראות את דמותו בעם ישראל המיוסר. יש אף הרואים בדמות העבד רק את הצדיקים, שסבלו במהלך הדורות. לדעת יאיר הופמן העבד הוא הנביא עצמו המייצג את עם ישראל כאור לגויים. מלבי"ם בפירושו ל מזהה את העבד עם המלך המשיח: "עבדי שהוא המלך המשיח והנה מתנאי הנבואה בייחוד אם תחול עליו הנבואה בשפע רב עד שישפיע לזולתו, ויהיה נביא מורה ומצוה גוים רבים, הם שני עניינים. א. ההכנה הבחיריית, שהנביא יכין את עצמו לנבואה על ידי הטהרה והקדושה והלימוד, שזה היה עניין בני הנביאים."
שיר ראשון: ישעיהו מ"ב, א'–ז'
השיר הראשון בנוי משני חלקים. בחלקו הראשון מתאר המשורר המקראי את העבד הסובל. בחלקו השני של השיר השני המחבר פותח בדברי שבח לאל ומונה את תפקידיו וייעודו של העבד בעולם. העבד בשיר הוא עם ישראל, בחיר האל "לבְרִית עָם--לְאוֹר גּוֹיִם". חרף מצבו המיוסר והעייף של העם, עליו להעביר את חוקי ה' ומצוותיו לאומות העולם. משימותיו הן לאומית-דתית ואוניברסלית. רעיון זה של עם שהוא בחירו של האל, מתואר גם בכתובות באזור מסופוטמיה המתארות את בחירת המלך בידי האלים. השוני הוא בכך שהבחירה מתייחסת לכלל העם.
שיר שני: ישעיהו מ"ט, א'–ו'
בשיר השני מתוארים דברי האדם והאל. לפי אחד מהפירושים העבד בשיר הוא הנביא ישעיהו ולכן יש שסברו כי הדובר בשיר הוא הנביא. שיר זה מבטא תופעה ידועה בספרות הנבואה בה הדובר הוא דמות אנושית. ייתכן כי חלקו הראשון של השיר: משמש שהקדמה לתשובת האל בחלקו השני של השיר:.
שיר שלישי: ישעיהו נ', ד'–ט'
בשיר זה הדובר הוא העבד. בשיר זה מספר הדובר על תפקידו בעולם אשר הוטל עליו על ידי האל ועל הייסורים המלווים את תפקידו. תפקידו של הנביא הוא לשמוע לדברי ה' ולהעביר את מסריו של האל לעם. תגובותיו של הנביא משלבות סצנת דפוס ידועה בתנ"ך של הקדשה ומינוי מנהיג או נביא. בשיר זה מוטיב זה של מינוי מנהיג בא על דרך הניגוד. לא כגדעון בן יואש ומשה אשר סירבו לקבל את המינוי בתחילה הנביא מקבל את השליחות שהוטלה עליו. העבד בשיר מקבל בשלווה את סבלו ומגיש את לחייו למכים. דמות העבד בשיר זה אינה ידועה. בפסוק ח' המשורר מנגיד את העתיד עם עברו וזהו הרעיון המרכזי בשיר הרביעי המופיע בישעיהו נ"ב.
שיר רביעי: ישעיהו נ"ב, י"ג – פרק נ"ג, י"ב
השיר מחולק לארבעה חלקים. בחלקו הראשון מופיעים דברי האל (נ"ב, י"ג–ט"ו) בשיר זה נמסרים פליאתם של הגויים על הצלחת העבד בעתיד למרות מצבו. בחלקו השני נמסרי דברי העם (נ"ג, א'–ו') המתארים את מצבו של העבד שבעצם סבלו מכפר על חטאי העם. בחלקו השלישי של השיר (נ"ג, ז'–ח') מתוארת בגוף שלישי דרך החתחתים שהביאה את העבד אל מצב בו הוא כמעט מאבד את חייו בלא שחטא. בחלקו האחרון והרביעי של השיר מספר המשורר את הבטחת האל (נ"ג, י'–י"ב) ואת הברכה שהוא נותן לעבד בצאצאים רבים. העבד יעמוד לצד העם ויצדיק אותו, הוא יתפלל בשבילם ויזכה לגמולו. חוקרי מקרא התקשו בזיהוי העבד. האם זה הנביא, או אישיות ידועה בימיו של ישעיהו, דמות היסטורית כמשה או ירמיהו או שמא דמות אלגורית לעם ישראל. המשורר מעמיד את הגויים ה"רַבִּים" המופיעים בפסוק ט"ו אל מול רובו של עם ישראל אליו מתייחס השיר בפרק נ"ג.
קלווין ג'ון
קריירת מועדונים
בין השנים 2019–2021 שיחק ג'ון במחלקת הנוער של ברוק האוס קולג' מטנזניה, ובשנת 2021 הגיע אל מחלקת הנוער של ראסינג גנק מליגת העל הבלגית.
קריירה בינלאומית
ב-28 ביולי 2019 ערך ג'ון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טנזניה, כשנכנס כמחליף בתיקו 0-0 נגד נבחרת קניה במסגרת אליפות האומות האפריקאיות לשנת 2020.
בית נמרה
בֵּית נִמְרָה (גם: נִמְרָה) הייתה עיר מקראית בעבר הירדן, בנחלת שבט גד.
העיר נזכרת לראשונה בספר במדבר, בתיאור ערי המבצר שבנו בני שבט גד:.
העיר נזכרת בספר יהושע, בתיאור ערי שבט גד בבקעת הירדן:.
העיר נזכרת גם במקורות חז"ל, כעיר שהתקיימה בתקופת בית שני, אשר שמה השתנה ל"בית נמרון".
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), ציין כי בתקופתו עוד היה המקום מיושב, ושכן חמישה מילים מצפון לבית הרם.
לפי הסברה, שמה של העיר הקדומה השתמר בשם התל "תל נמרין", כשמונה ק"מ מזרחית לנהר הירדן, ובשם הנחל העובר לצדו "ואדי נמרין". מהממצא הארכאולוגי עולה כי בתל נמרין התקיים יישוב בתקופה הרומית בעיקר, כאשר בית נמרה המקראית שכנה כנראה ב"תל בליבל" הסמוך אליו, לאור השרידים שנמצאו בתל זה מהתקופה הישראלית.
ולורנט
ולורנט (באנגלית: Valorant, מסוגנן כ-VALORANT) הוא משחק וידאו חינמי מרובה משתתפים מסוגת יריות בגוף ראשון שפותח והופץ על ידי Riot Games למערכת ההפעלה Microsoft Windows ב-2 ביוני 2020. המשחק יצא לאור כגרסת בטא סגורה ב-7 באפריל בטרם יציאת הגרסה המלאה. המשחק מבוסס על משחק קבוצתי ואיזון בין הדמויות השונות. ולורנט מבוסס על משחקים תחרותיים מאותה הסוגה, כמו Counter-Strike: Global Offensive ו-Overwatch.
ביקורת
באתר IGN המשחק קיבל ציון של 9/10 וכותב המאמר כתב עליו: "אני רוצה לשחק בו עד שלא יישאר במה עוד להשתפר".
באתר GameSpot המשחק קיבל ציון של 7/10.
המחלוקת לגבי תוכנת האנטי-צ'יט במשחק
המשחק משתמש בתוכנת אנטי-צ'יט (הגנה מפני רמאויות במשחק) בשם Vanguard, הנחשבת שנויה במחלוקת עקב העובדה שהיא נעזרת במנהל התקן שרץ ברמת הליבה (Kernel-mode driver) ובאמצעותו מקבלת גישה מוחלטת למערכת המחשב. מגזין המחשוב OSNews, שמתמחה במערכות הפעלה, הביע את דאגתו מכך שRiot, וחברת האם, החברה הסינית Tencent (המשתפת פעולה עם הממשל הקומוניסטי הסיני), ישתמשו בתוכנה זו כדי לרגל אחרי שחקנים, וכן כי האקרים יכולים לנצל לרעה את מנהל ההתקן על מנת לקבל שליטה על מערכות מחשוב. Riot הכחישה דיווחים אלו ואף עודדה שחקנים לדווח על פרצות אבטחה, במידה ויתגלו כאלו.
ההתעוררות הגדולה
ההתעוררות הגדולה הוא מונח המתייחס למספר תקופות של תחייה דתית בהיסטוריה הנוצרית האמריקאית. היסטוריונים ותאולוגים מזהים שלושה או ארבעה גלי התלהבות דתית מוגברת בין ראשית המאה ה-18 לסוף המאה ה-20. כל אחת מ"ההתעוררויות הגדולות" הללו התאפיינה בתחיות דתיות נרחבות שאותן הובילו כמרים פרוטסטנטים אוונגליסטים, בעלייה חדה בעניין הציבורי בדת, בתחושה עמוקה של שכנוע וגאולה מצד המושפעים, בעלייה בשיעורי החברות בכנסייה האוונגליסטית ובהיווצרות של תנועות ועדות נוצריות חדשות.
מקורן של ההתעוררויות היה נוכחותו של מטיף כריזמטי שחיזק בקרב המאזינים את תחושת האשמה הנוצרית האישית, את תחושת חטאם ואת הצורך בכך שייוושעו בידי המשיח. בין האנשים המשפיעים בתקופות ההתעוררות הגדולה היו ג'ורג' וייטפילד, ג'ונתן אדוארדס וג'ילברט טננט, וחלק מהקבוצות המשפיעות במהלך ההתעוררות הגדולה היו "האורות החדשים והאורות הישנים". ההתעוררות הגדולה רחקה מריטואלים ומטקסים והפכה למוקד את החוויה הדתית האישית ואת הקשר הישיר בין המטיף הכריזמטי לבין המאמין. ההתעוררות הגדולה הפכה את הדת לאישית, וטיפחה באדם הממוצע תחושה עמוקה של שכנוע רוחני בדבר חטאו האישי והצורך בגאולה אישית, כמו גם עידוד התבוננות פנימית ומחויבות לאמות מידה חדשות של מוסר אישי. חלק מגלי ההתעוררות הגדולה היו כרוכים בהבאת הנצרות לאפרו-אמריקאים המשועבדים והיו אירועים מרכזיים בשינוי הדתי בניו אינגלנד, שינוי שבמהלכו קראו מטיפים כריזמטיים תיגר על הסמכות הדתית המסורתית. ההתעוררות יצרה פילוג בין מטיפים וממסדים מסורתיים וותיקים שהתעקשו על חשיבותם המתמשכת של הפולחן המסורתי והוראת הטקסטים הדתיים, לבין מטיפי ההתעוררות וחסידיה, שעודדו מעורבות רגשית ומחויבות אישית. הייתה לכך השפעה רבה על עיצובה מחדש של הכנסייה הקהילתית, הכנסייה הפרסביטריאנית, הכנסייה הרפורמית ההולנדית והעדה הרפורמית הגרמנית, ועל חיזוק העדות הבפטיסטיות והמתודיסטיות הקטנות, אם כי השפעה קטנה בלבד על האנגליקנים והקוויקרים. בשונה מההתעוררות הגדולה השנייה, שהחלה בערך בשנת 1800 והגיעה אל אלה שלא היו נוצרים, ההתעוררות הגדולה הראשונה התמקדה באנשים שכבר היו חברי כנסייה. היא שינתה את הטקסים שלהם והגדילה את אדיקותם ואת מודעותם העצמית.
ההתעוררות הגדולה הראשונה
בסוף המאה ה-18 הגיעה ההתעוררות הגדולה למושבות האנגליות נובה סקוטיה, ניו ברנזוויק ואי הנסיך אדוארד.
ההתעוררות הגדולה השנייה
ההתעוררות הגדולה השנייה (המכונה לפעמים בפשטות "ההתעוררות הגדולה") הייתה תנועת תחייה דתית שהחלה בארצות הברית בסוף המאה השמונה עשרה ונמשכה עד אמצע המאה התשע עשרה. היא התרחשה בכל חלקי ארצות הברית, אך בלטה במיוחד בצפון מזרח ובמערב התיכון. התעוררות זו חרגה מהאליטה המשכילה של ניו אינגלנד לכיוונם של אלה שהיו פחות אמידים ופחות משכילים. מרכז התחייה היה במערב ניו יורק. אזור בו נוצרו עשרות כתות חדשות, חברות קהילתיות ותנועה רפורמית דתית.
להתעוררות הגדולה השנייה נקשרו תנועות רפורמיות אחרות כמו תנועת ההתנזרות משתייה, ביטול העבדות וזכויות הנשים. תנועת ההתנזרות עודדה אנשים להימנע מצריכת משקאות אלכוהוליים על מנת לשמור על הסדר המשפחתי. תנועת זכויות הנשים צמחה מנשים שתמכו בביטול העבדות וניסו ליישם את המחאה בנושא העבדות למלחמה על זכויותיהן הפוליטיות. הרפורמות נגעו בהיבטים רבים בחיי היומיום, כמו הגבלת השימוש בטבק וכן רפורמות תזונה ולבוש. התנועה לביטול העבדות הגיחה בצפון מההתעוררות השנייה, הגדולה יותר, שבין 1800-1840.
ההתעוררות הגדולה השלישית
ההתעוררות הגדולה השלישית התרחשה במחצית השנייה של המאה ה-19. היא התאפיינה בעדות וכתות חדשות, בעבודה מיסיונרית פעילה, ובגישה של יישום דבריהם של כתבי הקודש (הגוספל) בנושאים חברתיים. YMCA (שנוסד בשנת 1844) מילא תפקיד מרכזי בטיפוח ההתעוררות בערים בשנת ההתעוררות 1858 ואחריה. מההתעוררות של 1858 צמחה הנהגה שמתוכה יצאו מטיפי דת בצבאות הצדדים השונים במהלך מלחמת האזרחים.
ההתעוררות הגדולה הרביעית
ההתעוררות הגדולה הרביעית היא מושג שנוי במחלוקת שלא כשלוש הראשונות. יש הטוענים שזו קרתה בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. תנועת ישו היא אחד התוצרים של התעוררות זו, והיא יצרה שינוי בסגנונות המוזיקה הכנסייתית.
העדות הפרוטסטנטיות הראשיות נחלשו בחדות הן בהצטרפות והן בהשפעה, בעוד שהעדות הדתיות השמרניות ביותר (כמו הבפטיסטים הדרומיים והלותרנים) צמחו במהירות, התפשטו ברחבי ארצות הברית, אך במהרה פקדו אותן מאבקים תאולוגיים פנימיים חמורים ופילוגים. עם זאת, מאורעות אלה לא מנעו את הפיכתן של תנועות אלה לכוחות חזקים מבחינה פוליטית.
טרמינולוגיה
הרעיון של "התעוררות" מרמז על תרדמת או פסיביות בתקופות חילוניות או פחות דתיות. "התעוררות" היא מונח שנבע בעיקר מנוצרים אוונגליסטים, מונח אותו אימצו אלה לעיתים קרובות. בתקופה האחרונה מקדמים אוונגליסטים אמריקאים שמרניים את רעיון ה"התעוררות" כמרכזי בהיסטוריה של ארצות הברית.
משה דרימר
משה דרימר (27 במרץ 1947 – 9 ביוני 1967) היה לוחם בחטיבת גולני שנהרג במלחמת ששת הימים. על לחימתו בקרב תל פאחר במלחמה זו קיבל את עיטור הגבורה.