cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'יימס מק'יואן
חייו
מק'יואן החל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל בוטל (Bootle), לפני שעבר דרומה והצטרף ללוטון טאון. לאחר עונה אחת הוא הצטרף למועדון גלוסופ נורת' אנד ששיחק לראשונה בפוטבול ליג. בסיום העונה המועדון העפיל לליגה הראשונה. לאחר מכן שונה שם המועדון לגלוסופ, ובעונת 1899/1900 הוא סיים בתחתית הטבלה.
טקס (לינוקס)
טַקְס (Tux) הוא הדמות הרשמית של מערכת הפעלה גנו/לינוקס. טַקס, שנוצר על ידי לארי יואינג (Larry Ewing) בשנת 1996, הוא פינגווין שמנמן הנראה שבע רצון ומסופק.
ג'יימס מק'יואן
חייו
לאחר מכן מק'יואן עבר למועדון ברי, עמו זכה בגביע ה-FA ב-1903 לאחר ניצחון 6 - 0 בגמר נגד דרבי קאונטי. לאחר שלוש שנים בברי הוא חזר למשך תקופה קצרה ללוטון טאון (כעת בליגה הדרומית, לפני שהצטרף לנוריץ' סיטי כשחקן ומאוחר יותר כמאמן. מק'יואן היה המאמן השני של נוריץ', ואימן את המועדון ב-43 משחקים בין 1907 ל-1908. מאזן המועדון במשחקים הללו היה 13 ניצחונות, 20 הפסדים ו-10 תוצאות תיקו.
לאחר שעזב את נוריץ' הוא חזר לשחק בגלוסופ בעונת 1911/1912. לאחר מכן הוא החל לעבוד פולהאם כמגלה כישרונות, ובשנת 1914 הצטרף לצוות האימון של ארסנל בראשותו של ג'ורג' מורל. לאחר התפטרותו של מורל ב-1915 מק'יואן לקח על עצמו את הטיפול בנושאים הקשורים לסגל הבכיר של המועדון, עד לסיום מלחמת העולם הראשונה, והפך דה פקטו למאמן המועדון ששיחק אז בליגה הלונדונית. לאחר שהמלחמה הסתיימה הוא הוחלף על ידי לזלי נייטון בתחילת עונת 1919/1920, אך למרות זאת המשיך לעבוד בארסנל כאחראי על חדר ההלבשה וכמאמן תחת הרברט צ'פמן.
טקס (לינוקס)
הרעיון שה"קמע" של לינוקס יהיה פינגווין היה של לינוס טורבאלדס, היוצר של לינוקס. הוא רצה שהקמע יהיה של פינגווין, כי הוא ניסה למצוא משהו חמוד שיתקשר ללינוקס, וחשב על פינגווין שמנמן שזה עתה סיים לאכול ארוחה מלאה. פינגווין היא החיה האהובה על לינוס, למרות שהוא ננשך בעבר על ידי פינגווין קטן. האדם הראשון שהחליט לקרוא לטקס בשם זה הוא ג'יימס היוז (James Hughes). הוא טען שטקס הוא קיצור של "היוניקס של טורבאלדס" ("Torvalds' Unix").
טקס עוצב כחלק מהתחרות לעיצוב הלוגו של לינוקס. תמונות של מתחרים נוספים בתחרות ניתן למצוא באתר התחרות לעיצוב הלוגו של לינוקס. הלוגו המנצח נוצר על ידי לארי יואינג בעזרת GIMP (תוכנה חופשית לגרפיקה) והופץ תחת התנאי הבא:
ישנם משחקים רבים שבהם טקס הוא הדמות הראשית: TuxRacer,‏ SuperTuxKart,‏ Tux Paint,‏ Tux Typing,‏ Tux of math command.
מרגוט ולסטרם
מַרְגוֹט אליזבת וַלְסְטְרֶם (בשוודית: Margot Elisabeth Wallström, הגייה: ; נולדה ב-28 בספטמבר 1954) היא פוליטיקאית ודיפלומטית שוודית המשתייכת למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה אשר כיהנה כשרת החוץ של שוודיה וכחברה בקבינט של לוון החל מ-3 באוקטובר 2014 ועד להתפטרותה ב-7 בספטמבר 2019. בעלת קריירה פוליטית ענפה בפרלמנט השוודי, בממשלה השוודית, ובאיחוד האירופי. בישראל היא ידועה בעיקר עקב עמדותיה והתבטאויותיה במהלך גל הטרור הפלסטיני (2015–2016), שהתפרשו בישראל כאנטי-ישראליות.
ביוגרפיה
ולסטרם נולדה בעיר חלפטיאו (Skellefteå) שבשוודיה, סיימה בית ספר תיכון ב-1973, אך לא למדה לימודים אקדמיים ופתחה בקריירה פוליטית זמן קצר לאחר סיום התיכון. בשנים 1974 - 1977 כיהנה כנציבת קבילות הציבור של ליגת הצעירים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה (SSU). בשנת 1977 החלה לעבוד כרואת חשבון זוטרה בבנק "Sparbanken Alfa" בעיר קרלסטד שבשוודיה. במשרה זו החזיקה עד 1979, אז רצה לבחירות לפרלמנט והצליחה להיכנס ברשימת הסוציאל-דמוקרטים. היא המשיכה לכהן כחברת פרלמנט עד שנת 1985, ולאחר מכן שבה ל-"Sparbanken Alfa" כרואת חשבון בכירה (1986 - 1987). בשנת 1988 חזרה לפעילות ציבורית ומונתה לשרה לענייני הגנת הצרכן, הנשים והילדים.
בשנת 1993 מונתה ולסטרם חברה בוועדה המבצעת של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה. בשנים 1993 - 1994 היא עבדה כנציבת קבילות הציבור של "TV Värmland", רשת הטלוויזיה האזורית של ורמלנד שבמערב-מרכז שוודיה. בשנים 1994 - 1996 כיהנה כשרת התרבות, ובשנים 1996 - 1998 כשרת הרווחה. בשנים 1998 - 1999 הייתה סגן נשיא בפועל של חברת "Worldview Global Media", בקולומבו, סרי לנקה.
בשנים 1999 - 2004, שירתה ולסטרם כחברה בנציבות איכות הסביבה בנציבות האירופית, ובין היתר היה לה תפקיד משמעותי בקידום פרוטוקול קיוטו ו-"REACH", רגולציה רחבת היקף המסדירה את מדיניות הכימיקלים במדינות האיחוד. בשנים 2004 - 2009 כיהנה כנציבת אסטרטגיה תקשורתית וקשרים ארגוניים באיחוד (תיק שבוטל בשנת 2010). בנוסף כיהנה בתפקיד סגן נציב ראשון תחת נשיא הנציבות ברוזו.
לאחר הבחירות ב-2006 בהן איבדו הסוציאל-דמוקרטים מכוחם, הודיע ראש הממשלה לשעבר גוראן פרסון על פרישתו מהחיים הפוליטיים במרץ 2007. ולסטרם נחשבה כמועמדת העדיפה ביותר להחליף את פרסון בתפקיד יושב ראש המפלגה, אך היא הבהירה שאין בכוונתה לעשות זאת. לתפקיד יושבת הראש של המפלגה נבחרה מונה סהלין.
מיד לאחר בחירתה של סחלין, קיבלה ולסטרם משרה בחברה שעוסקת בפיתוח אסטרטגיות פוליטיות לקראת הבחירות הממשמשות ובאות לפרלמנט האירופי. בעקבות קבלת משרה זו על ידה, טען הליברל השוודי קרל ב. המילטון (ולאחר מכן גם פרדריק ריינפלט), שהיא מהווה הפרה של השבועה אותה נשבע כל חבר בנציבות האירופית, ובה נאמר כי על חברי הנציבות לפעול למען האינטרס של הקהיליה בלי שום השפעה מפוליטיקאים. ב-19 במרץ הצהיר סגן הדובר הראשי של הנציבות, פיה אהרנקילד-הנסן, כי משרתה החדשה של ולסטרם אינה עומדת בסתירה לתפקידה כנציבה (תפקיד אותו מילאה עד 2009). בשנת 2009 ערך "האקונומיסט" סקירה של הנציבים השונים, והגדיר את ולסטרם כ"מאכזבת".
ב-31 בינואר 2010 הודיע מזכ"ל האו"ם באן קי-מון בפסגת האיחוד האפריקאי שהתקיימה באתיופיה על כוונתו למנות את ולסטרם לתפקיד ראשון מסוגו של נציגה מיוחדת למזכירות האו"ם (SRSG) לנושא אלימות מינית נגד נשים וילדים במוקדי סכסוך בעולם. על ייסוד תפקיד זה הוחלט בהחלטה 1888 של מועצת הביטחון של האו"ם, המבוססת על החלטות 1325 (משנת 2000) ו-1820 (משנת 2008), כי "על מזכיר האו"ם למנות 'נציג/ה מיוחד/ת' להוביל ולתאם את המאמצים לשים קץ לאלימות מינית במהלך סכסוכים ולאחריהם". ולסטרם כיהנה בתפקיד זה מאפריל 2010 עד מאי 2012, אז הוחלפה על ידי זיינב בנגורה.
ב-18 בספטמבר 2010 אישרה ולסטרם כי עם תום תקופת ההצבה שלה כנציגה מיוחדת לאו"ם, בפברואר 2012, היא תתמנה ליושבת ראש הוועד המנהל של אוניברסיטת לונד.
ב-3 באוקטובר 2014, כאשר יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית סטפן לוון נבחר לראש ממשלת שוודיה, מונתה ולסטרם לשרת החוץ בממשלתו. אחת המטרות העיקרית של מדיניות חוץ שלה היא ששוודיה תזכה באחד המושבים שאינם קבועים במועצת הביטחון של האו"ם בבחירות שייערכו ב-2016.
בינואר 2016, הסתבכה בפרשת שחיתות. הטענה המרכזית שעלתה כנגדה הייתה שהיא קיבלה במחיר מוזל דירה בדיור ציבורי (דיור סוציאלי) בסטוקהולם בניגוד לנהלים. בעקבות כך, קראו רבים מחברי האופוזיציה לשרה לקחת פסק-זמן ממשרדה. בתגובה הודיע ולסטרם בריאיון לערוץ הטלוויזיה הממלכתי (svt) כי "איני רואה סיבה לכך (לקחת פסק זמן)", וכי "אמשיך בעבודתי". כמו כן, לאחר שיחה שערך עימה ראש הממשלה, הודיע לוון כי, מבחינתו, "נכון לכעת לא קיים שום חשש לביצוע עבירה, ועל כן הצעד הראשון הוא לחקור את העניין. [...] כמו כן, יש לי אמון מלא בשרה.". בעקבות הפרשה הודיעה במסיבת עיתונאים ב-20 בינואר 2016 אנאלי נורדסטרם (Annelie Nordström), שעל פי הטענות הציעה את הדירה המדוברת לולסטרם, על כוונתה לפרוש בחודש מאי 2016 מתפקידה כיו"ר הוועד לדיור ציבורי. בדבריה הודתה נורדסטרם לעיתון אפטונבלודט על כך שחשף את הפרשה, בדבריה "הנושא מובא כעת לקדמת הבמה, וייסיע להבין מה השתבש. אני מודה לאפטונבלודט". כמו כן, הבהירה נורדסטרם כי "לא דיברתי עם השרה ולסטרם. לדעתי לא הייתה בעיה בהתנהלות, אך מובן שלאור "הרעש" שעלה בעקבות הפרשה, אני מבינה את רגישות הנושא."
היא התפטרה מתפקידה כשרת החוץ ב-7 בספטמבר 2019.
יחסה לישראל
ב-16 בנובמבר 2015, לאחר הפיגועים בפריז, התייחסה ולסטרם בריאיון לערוץ טלוויזיה שוודי להקצנה של צעירים בשוודיה המצטרפים לדאעש והביאה כדוגמה את הסכסוך במזרח התיכון:, דבר שהוביל לכעס בישראל ולמחאה חריפה מצד משרד החוץ הישראלי. שוודיה מצדה טענה כי ולסטרם לא טענה שהסכסוך הישראלי-פלסטיני קשור לפיגועים בפריז.
ב-4 בדצמבר 2015 בתגובה לשאלה מדוע היא לא מגנה את הפיגועים הפלסטיניים נגד ישראלים, היא גינתה את הפיגועים אך הסתייגה וציינה שהתגובה לא צריכה להיות הוצאה להורג ללא משפט; ותגובה זו התפרשה בישראל כהאשמתה בפשעי מלחמה וכהתרת דמם של אזרחיה. לאחר מכן היא התנצלה על דבריה, וטענה כי לא הבינו אותה נכונה, ודבריה גונו מכל רחבי הקשת הפוליטית השוודית.
ב-12 בינואר 2016 אמרה ולסטרם שלדעתה. לאחר מכן, התראיינה ולסטרם לתקשורת השוודית ואמרה כי. דבריה ספגו גינויים חריפים ושגריר שוודיה בישראל ספג נזיפה רשמית ממשרד החוץ. ראש הממשלה בנימין נתניהו אמר בקבלת פנים לכתבים הזרים בישראל כי דברי שרת החוץ של שוודיה היו "מקוממים ומטופשים".
חייה האישיים
מרגוט ולסטרם נישאה בשנת 1984 להוקן ולסטרם, ולהם שני ילדים.
ב-2007 נתבקשה לכתוב הקדמה לתרגום השוודי לספרו של אל גור "האמת המטרידה".
ולסטרם קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת צ'למרס לטכנולוגיה (2001), מאוניברסיטת מלרדלן, מאוניברסיטת מסצ'וסטס ומאוניברסיטת אומאו (2010).
בשנת 2008 קיבלה את מדליית המלך עבור "שנים רבות של פעילות משמעותית בשוודיה ובאיחוד האירופי", מקרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה. בשנה זו קיבלה גם את פרס גוטנבורג על פעילותה לקידום רגולציית REACH. באפריל 2014 היא מונתה לתואר "מפקדת" בלגיון הכבוד הצרפתי בהתאם להחלטתו של נשיא צרפת פרנסואה הולנד.
לקריאה נוספת
ולסטרם כתבה שני ספרים, יחד עם חבר הפרלמנט האירופאי גוראן פארם: ביוגרפיות:
מדרס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אידה נודל
אידה נוּדֶל (ברוסית: Ида Нудель; 27 באפריל 1931 – 14 בספטמבר 2021) הייתה אסירת ציון בברית המועצות של שנות ה-70 וה-80, ומסמלי המאבק למען עליית יהודי ברית המועצות.
ביוגרפיה
אידה נודל נולדה בשנת 1931 בנובורוסיסק לחיה, גננת, ויעקב, קצין בצבא האדום. מגיל תשעה חודשים גדלה אצל סבה וסבתה בקולחוז היהודי ז'יאנקיס, ובגיל שלוש עברה משפחתה כולה למוסקבה. שפת אמה הייתה יידיש. אידה ואחותה הצעירה אלנה למדו בבית ספר לא-יהודי, אולם בבית נשמרה המסורת, בעיקר בימי חג ומועד. בימי הקיץ היו הילדות שוהות בבית סבן בקרים ושם נחשפו לעולם יהודי עשיר שלא הכירו בביתן במוסקבה. אביהן נפל בקרב סטלינגרד במלחמת העולם השנייה, כשאידה הייתה בת 12 ואחותה בת 10.
בבגרותה למדה כלכלה באוניברסיטת מוסקבה. תוך כדי לימודיה, התנהל, בשנת 1953, משפט הרופאים - עלילת דם, שלפיה תשעה רופאים, שישה מהם יהודים, היו חברים בארגון יהודי הקשור עם הג'וינט, שקשר קשר להמתת מנהיגי ברית המועצות באמצעים רפואיים ועל ידי הרעלה. נטען כי רופאים יהודים גרמו למותם של שני מנהיגים סובייטיים שאחד מהם היה אנדריי ז'דאנוב, ועתה התכוונו לגרום למותם של חמישה מפקדי צבא בכירים ועטורי תהילה. הדבר הוביל להגברת האווירה האנטישמית בעיתונות ובכלל החברה. נודל, שהייתה היהודייה היחידה בחוג שלה באוניברסיטה, סבלה מהתנכלות של מורים ותלמידים, והדבר החיש את התקרבותה ליהדות.
פעילותה הפוליטית-ציונית ברוסיה
בברית המועצות חיו באותה עת כ-3 מיליון יהודים. אידה נודל, כמו יהודים רבים אחרים, שביקשו לעלות לישראל וסורבו, התעוררה לפעילות דיסידנטית בעקבות ניסיון חטיפת המטוס הריק (מבצע חתונה), שארגנו, ב-15 ביוני 1970, אדוארד קוזנצוב ואחרים.
בשנת 1971, נפטרה אימה של נודל. באותה שנה הגישו היא ואחותה אילנה בקשה לשלטונות, להיתר יציאה מברית המועצות כדי לעלות לישראל. האחות ובעלה קיבלו אישור, אך אידה, שהייתה רווקה, סורבה. היא המשיכה להגיש בקשות אישור יציאה, אך פניותיה סורבו שוב ושוב. בני משפחתה עלו לישראל ב-1972, באותה שנה פוטרה נודל מעבודתה ככלכלנית בשל מה שתואר כ"פגיעה בנפש הרוסית".
בקיץ 1972, ארגנה נודל שביתת רעב במשרד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, במחאה על מעצרו של אסיר ציון ולדימיר מרקמן. לאחר ארבעה ימים סיימה המשטרה את השביתה בכוח.
נודל התכתבה עם חבריה לתנועה שנאסרו, ושלחה להם לבית הכלא ספרים, תרופות ומזון. היא ביקשה ממבקרים מכל רחבי העולם לספק פריטים שהאסירים נזקקו להם והורשו להחזיק בהם. אלה כללו ויטמינים, תחתונים חמים ושוקולד. היא ביקשה גם עטים, סיגריות וגלויות תלת מימד, שניתן להחליף עם השומרים בבתי הכלא, בתמורה להעברת המוצרים לאסירים. בנוסף, עתרה נודל בשם אסירים לשלטונות במוסקבה, וייצגה אותם בפני מנהלי המחנות ובתי הסוהר. האסירים כינו אותה "אמא" ו"מלאך הרחמים".
פן נוסף של פעילותה, היה ארגון הפגנות ופגישות עם זרים שביקרו במוסקבה, להם חשפה (ודרכם לעולם כולו) את הפרת זכויות האדם הבסיסיות של האסירים בארצה.
פעילותה העקבית והעקשנית של נודל הפכה אותה לסמל למאבקם של יהודי ברית המועצות לעלייה לישראל, ושל המאבק למען זכויות אדם בברית המועצות. בעולם המערבי כונתה נודל "המלאך של אסירי ציון".
קבוצת נשים יהודיות מבריטניה בשם "קבוצת ה-35", פעלה למען מתן אשרת עליה לאידה נודל. הנשים כבלו עצמן לשערי שגרירות ברית המועצות בלונדון, והפגינו מול שר החוץ הסובייטי אנדריי גרומיקו בעת שביקר בעיר. בספטמבר 1976, צוין "שבוע אידה נודל" במדינות מערביות שונות. חברות הקבוצה קיימו הפגנות מול מרכזים של השלטון הסובייטי במדינות מערביות, יזמו מחזה בשם "הראיון" (מאת המחזאי אלן סיליטו), ויזמו צלצולי פעמוני כנסייה לציון מאבקה, ברחבי מספר ערים מערביות.
הרשויות הסובייטיות לא ראו את הפעילות בעין יפה, ונודל הוטרדה ונחקרה תכופות על ידי הק.ג.ב.. היא הייתה נתונה למעקבים ולהאזנות ובביתה נערכו חיפושים. במשך כשבע שנים חיה נודל בפחד מתמיד, מחשש כי תיאסר על ידי השלטונות.
ב-11 בינואר 1974, זומנה נודל למטה הק.ג.ב. במוסקבה, לשיחה בת 45 דקות עם קצין הק.ג.ב וואדים קרימוב. קרימוב אמר לה שלפעילותה הפוליטית אין קשר לאיסור היציאה שלה, "יכול להיות שתעזבי אפילו מחר, הכול תלוי בנסיבות".
מעצר והגליה לסיביר
בשנת 1978, נידונה נודל במשפט דלתיים סגורות לארבע שנות גלות קשה בכפר קריבושיינו (רוסית: Кривошеино) שבמחוז טומסק בסיביר. אף על פי שהתכוננה למאסר שנים ארוכות ולא הייתה מופתעת ממנו, ההסתגלות למצב החדש לא הייתה קלה. נודל נאלצה להתמודד עם תנאי מאסר קשים - שלג, רוחות כפור, ודיור מבודד רחוק מקרובים וחברים. המים בכפר היו מזוהמים והיה הכרח לטהר אותם כדי שיהיו ראויים לשתייה. כבר לאחר כחצי שנה במאסר נפגעה בריאותה. אם לא די בכך, היא הייתה האישה היחידה בכפר, ושוכנה בסמוך לאסירים פליליים אלימים ומסוכנים. היא העידה כי היא ישנה עם סכין מתחת לכר. הסכין נועדה עבורה ולא עבורם. בתקופת מאסרה הייתה נודל לסמל כ"סירובניקית" וזכתה להדים בדעת הקהל העולמית.
הכפר בסיביר היה מעין כלא פתוח - ללא גדרות, אבל המרחק הרב והתנאים הקשים מנעו קשר עם העולם. עם זאת, היה מותר לבקר אצל האסירים תחת מגבלות שונות. הפיזיקאי יבגני צירלין (היום בן תובל), שהקים באמצע שנות ה-70, את גן הילדים היהודי הראשון במוסקבה, הכיר את נודל מימי פעילותם המשותפת. הוא ביקר אצלה במקום מאסרה חמש פעמים, לאחר מסע ממושך ברכבת, והביא לה ציוד ואספקה, כמו מזון משומר.
מאסרה של נודל והעדויות עליו הצליחו לעורר הדים רבים ברחבי העולם, גם בקרב מנהיגים ומפורסמים, כמו רונלד רייגן ומרגרט תאצ'ר, ושחקני קולנוע, בהם ג'יין פונדה וליב אולמן.
בעיתון דבר בשנת 1981, תוארה נודל כ"דמות של גיבורה יהודייה אצילת נפש, שתיכנס ודאי לגלריה הגדולה של גיבורות יהודיות מדבורה הנביאה ועד חנה סנש".
חייה בברית המועצות לאחר תקופת מאסרה
ב-1982, שוחררה נודל לאחר ארבע שנות מאסר. היא ציפתה לקבל אשרת עלייה, בין היתר משום שאסירי ציון רבים אחרים קיבלו אשרה דומה לאחר תקופת מאסרם. אך דבר זה לא התרחש, וגם התייצבותן של דמויות מרכזיות במערב לצדה, והפיכתה לסמל, לא סייעו לה.
לאחר שחרורה, נשלל ממנה היתר המגורים במוסקבה, שבה הייתה לה דירה בבעלותה. אף שבאופן רשמי היא סיימה את ריצוי עונשה, השלטונות המשיכו להתנכל לה. היא ניסתה להתיישב במקומות שונים ברחבי ברית המועצות, ובכולם אסרו עליה השלטונות לגור. שמונה חודשים נאלצה לנדוד, עד שלבסוף הרשו לה להתגורר בעיירה בינדרי במולדובה הסובייטית, סמוך לגבול רומניה. שם הצליחה להשיג דירה חרבה ללא מים וללא שירותים ונאלצה לשפץ אותה. את פרנסתה מצאה בטאטוא רחובות. נודל הייתה אז חולת לב וכליות, וסבלה מקשיים פיזיים. כמו כן הייתה בודדה, מרוחקת מביתה ומבני משפחתה שחיו בישראל. היא קיימה עם אחותה קשר לא סדיר, באמצעות טלפון במשרד הדואר ומכתבים.
ב-15 באוקטובר 1987, כ-16 שנים לאחר בקשת הויזה המקורית, לאחר מאבק נחוש מטעם גורמים בישראל, במדינות מערביות ובברית המועצות עצמה, למען שחרורה, מאבק שכלל לחצים מטעם ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר ושביתת רעב של יהודים בברית המועצות, שוחררה נודל ועלתה לישראל כשהיא בת 56.
לאחר העלייה לישראל
ביתה הראשון בארץ היה ברחובות, ולאחר מכן עברה להתגורר בבית בכרמי יוסף, ביחד עם אחותה אילנה.
היא ביקרה בפומבי ביקורת קשה את קליטת העלייה הרוסית בישראל בכלל, ואת זו הפרטית שלה בפרט. ב-1992 הקימה את ארגון "אם לאם", העוסק בקידום חינוכם של ילדי העולים מרוסיה, בעיקר בקרב מוקדי אוכלוסייה חלשה. הארגון הקים מרכזי למידה לשעות שאחרי בית הספר במקומות כערד, אופקים, שדרות, נתיבות, אשקלון, באר שבע, קריית גת ועפולה.
אידה נודל זוהתה עם חוגי הימין הפוליטי והייתה שותפה למחאה נגד תוכנית ההתנתקות.
חיים אישיים
נודל הייתה רווקה ללא ילדים. נפטרה ב-14 בספטמבר 2021 בגיל 90, ונקברה בבית העלמין ירקון.
נודל נחשבה לאחת מאסירי ציון הוותיקים ביותר.
שער שכם
שער שכם (בערבית: باب العامود, תעתיק: "באב אל-עאמוד") נחשב לשער היפה והמפואר בשערי חומת ירושלים העות'מאנית. השער נבנה בתקופה העות'מאנית בהוראת הסולטאן סולימאן המפואר בשנת 1538.
השער נקרא בעברית "שער שכם" משום שממנו יצאה הדרך צפונה, לעבר שכם. ברוב השפות האחרות הוא נקרא "שער דמשק" (Damascus Gate), מאותה סיבה: הדרך צפונה הובילה בהמשך לעבר העיר דמשק. בערבית הוא נקרא "באב אל-עאמוד" (שער העמוד) על שם העמוד שניצב בעבר בכיכר השער. יש סברה ש"שער אפרים" הנזכר במקורות שונים היה בתקופת שיבת ציון ובתקופת הבית השני במקום שבו נמצא כיום שער שכם.
בסמוך לשער (בין חומות העיר העתיקה) שוכן מוזיאון הכיכר הרומית, וממזרח לו (מחוץ לחומות) נמצאת מערת צדקיהו.
מבנים קודמים
שער שכם העות'מאני נבנה על גבי חורבות קדומות. מתחתיו נמצאים רבדים אחדים של מבנים קדומים.
ברובד התחתון נמצאים שרידי מגדל שער מהמאה ה-1 לפנה"ס שבנה המלך הורדוס בתקופת בית שני. מעליהם, שרידי שער ניצחון, שעמד בגבולה הצפוני של ירושלים בתקופה הרומית, כאשר העיר נקראה איליה קפיטולינה. העיר הרומית נבנתה לפי החלטתו של הקיסר הרומי אדריאנוס במאה ה-2. השער הרומי וחלק ניכר מהכיכר נחשפו בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בתקופת המנדט הבריטי. הוא כלל שלושה פתחים, מהם נותר שלם רק המזרחי שבהם. המסדרון שמאחוריו מוליך אל חלקו הפנימי של מגדל השער המזרחי, אחד משני המגדלים שניצבים משני צדי השער. המגדל השתמר למלוא גובהו, 12 מטרים, ורק תקרתו היא תוספת מאוחרת. גרם המדרגות שהוליך לראש המגדל השתמר בצורתו המקורית (וכיום מוביל לטיילת החומות).
איי בהאמה במשחקים הפאראלימפיים
איי בהאמה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972), עוד בהיותה אוטונומיה תחת שלטון בריטי, ונטלה בהם חלק עד אולימפיאדת הנכים סיאול (1988).
שער שכם
מבנים קודמים
במאות ה-7 עד ה-10, בתקופה הערבית הקדומה, חלו שינויים במבני השער ובאזור שלידו. חלק מן הפתחים נסתמו, המגדלים הפכו לבתי בד לתעשיית השמן, חדרי המדרגות הפכו לבורות מים, ונבנו בורות מים גדולים לפני השער מבחוץ. במאה ה-12, בהתקופה הצלבנית, נסתם השער, ושער אחר חדש נבנה במפלס גבוה יותר צפונה ממנו. בכיכר שממול השער בין החומות נבנו בתים ורחוב. בתים אלו שופצו במאות ה-13 עד ה-15 בתקופה הממלוכית, וכן נוספו מבני קמרונות בהמשך הרחוב דרומה.
איי בהאמה במשחקים הפאראלימפיים
לאורך השנים זכו הספורטים מאיי בהאמה בשלוש מדליות פאראלימפיות, שתיים מכסף, ושלוש מארד. איי בהאמה מעולם לא שלחו משלחת למשחקי החורף הפאראלימפיים.
שער שכם
השער העות'מאני
בשנת 1538, בתקופה העות'מאנית, נבנה השער הנוכחי, כחלק מהחומה העות'מאנית, כאמור על גבי השער הרומי שחלק ממנו נהרס. המגדלים הרומיים שימשו כיסודות למגדלים העות'מאניים, ובחדרים הצלבניים-ממלוכיים נבנו קירות עבים, אשר שימשו כיסודות לשער העות'מאני. מבנה השער מפותל, כמו בשערים קדומים רבים, כאשר על הנכנסים נכפית הליכה מפותלת, פנייה שמאלה וימינה, וזאת על מנת למנוע מאויב המסתער על השער להיכנס במהירות אל תוך העיר.
במאה ה-20
במאה ה-20 נחפר אזור השער בשנים 1934–1937.
במהלך דצמבר 1947 ביצע אצ"ל סדרה של פיגועי טרור באזור השער:
בשנות ה-60 של המאה ה-20, בתקופת השלטון הירדנית, נבנה גשר מעל לשרידים הקדומים, ונערכו חפירות ארכאולוגיות בשנים 1964–1967. חפירות ארכאולוגיות נערכו שוב במתחם השער בשנים 1980–1984, וכן יושמה אז תוכנית לשימורו.
במאה ה-21
בתחילת המאה ה-21 נבנתה כניסה חדשה דמוית אמפיתיאטרון על ידי החברה לפיתוח מזרח ירושלים בחזית השער. הכניסה כוללת מערכות של מדרגות לכניסה וליציאה מהעיר העתיקה וכ-500 מקומות ישיבה מול השער. בשנת 2011 סיימה הרשות לפיתוח ירושלים, בשיתוף עם רשות העתיקות ובמימון משרד ראש הממשלה, מיזם כולל לשיקום שער שכם, ובמסגרתו שוחזר הכתר המפואר שבראש השער שניצב עד לפני 460 שנה.
הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים כולל תחנה מול שער שכם.
במסגרת גל הטרור הפלסטיני (2015–2016) שער שכם הפך למוקד טרור שהתרכזו בו פיגועים רבים. במהלך גל הטרור נעשו בסביבתו 11 פיגועים וניסיונות לפיגועים, שבהן נרצחה ישראלית (שוטרת מג"ב הדר כהן) ובנוסף נפצעו 7 ישראלים. מרבית המחבלים חוסלו בידי כוחות הביטחון שבמקום.
כמו כן, ביוני 2017, ביצעו 3 מחבלים פלסטיניים פיגוע משולב בו נפצעו 5 בני אדם, בהם שוטרת מג"ב הדס מלכא שנפצעה אנוש, ומאוחר יותר מתה מפצעיה.
בשנת 2020 נקרא שם רחבת שער שכם והמדרגות העולות ממנה "מעלות הדר והדס", על שם הדר כהן והדס מלכא שנרצחו בפגועי גל הטרור הפלסטיני (2015–2016)
בחודש רמדאן 2021 פרצו מהומות בשער שכם, לאחר שהמשטרה חסמה את המדרגות, עליהן נוהגים תושבי מזרח העיר להתכנס בלילות רמדאן. עשרות מתפרעים ערבים התעמתו עם המשטרה במשך מספר לילות, פגעו ביהודים שעברו במקום והזיקו לרכוש.
באוקטובר 2021 החלו שוב מהומות בשער שכם.
קילומטר האפס הראשון בארץ
בכיכר שכנה בעבר "רחבה פנימית" בין החומות מול השער. בעבר ניצב בעת העתיקה עמוד ניצחון רומי, המופיע במפת מידבא, ובגללו נקרא השער בערבית "באב אל-עאמוד". מעמוד זה מדדו את המרחק אל ערים אחרות (אבן מיל) ובגלל הסיבה ששער זה פונה אל כיוון הצפון.
חשיבותו כיום
השער משמש בעיקר כשער המקשר בין העיר העתיקה ושכונות מזרח ירושלים שמחוצה לה, והוא פתוח לשימוש הולכי רגל בלבד. בימי שישי עוברים בשער עשרות אלפי פלסטינים בדרכם מרחבי יהודה ושומרון אל תפילות במסגד אל-אקצא שעל הר הבית. בשבתות ובחגים, עוברים בשער יהודים רבים בדרכם אל הכותל, וכן בליל שבת בחזרתם מתפילת ערבית בכותל.
דימויו של שער שכם הופיע בשטר של 50 לירות (עוצב ב-1973), שהנפיק בנק ישראל והילך בשנים 1978-1984, וכן הופיע דימויו בשטר של 5 שקלים (עוצב ב-1978) שהילך בשנים 1980-1986.
עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי
עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי: היסטוריה של גרמניה הנאצית (באנגלית: The Rise and Fall of the Third Reich: A History of Nazi Germany) הוא ספר מאת העיתונאי האמריקני ויליאם שיירר המכיל סקירה היסטורית רחבת יריעה ומפורטת של תקופת הרייך השלישי, בין 1933 ל-1945. הסקירה מתחילה בתיאור מוצאו ומשפחתו של אדולף היטלר, נמשכת בשנות מאבק המפלגה הנאצית לעלות לשלטון, ומתרכזת בנעשה בגרמניה ובאירופה בשנות שלטון המפלגה הנאצית, ולאחר מכן בתולדות מלחמת העולם השנייה עד לתבוסה הנאצית. הספר מסתיים בתיאור משפטי נירנברג.
הספר מתאפיין בעושר ובפירוט דקדקני של שמות אישים, מקומות ואירועים אשר התרחשו בתקופה הנידונה. הספר כתוב בסגנון עיתונאי-תיאורי, הנגיש לקהל הרחב, ומאז יציאתו לאור ועד ימינו, משמש כמקור פופולרי ללימוד התקופה, ולידע על שהתרחש בה.
הספר יצא לראשונה בארצות הברית ב-1960. בשנת 1961 יצא הספר לאור בעברית בתרגומו של חיים גליקשטיין (בשני כרכים) בהוצאת שוקן, ולאחר מכן הודפס במהדורות רבות.
מקורות הספר
מחבר הספר, שיירר, שימש ככתב בברלין החל מאמצע שנות ה-30 ועד לדצמבר 1940, והיה עד לרבים מהמאורעות המתפרסמים בספר. לכתיבת הספר נעזר גם במסמכים רשמיים של גרמניה הנאצית וביניהם, יומניו של שר התעמולה יוזף גבלס והגנרל פרנץ הלדר. בנוסף, השתמש המחבר בעדויות ממשפטי נירנברג, דיווחים של משרד החוץ הבריטי וכן ביומנו של שר החוץ האיטלקי, גלאצו צ'יאנו שהיה חתנו של מוסוליני. בנוסף, כוללים המקורות נאומים סודיים, תקצירים של שיחות טלפון וכן דיווחים משש שנות המלחמה אשר העביר המחבר בתור כתב צבאי. בשעה שנכתב הספר, רק חלקים מיומניו של גבלס היו ידועים לציבור. מסמכים רבים נוספים התגלו רק במשך השנים כשחלקם הגדול נחשף ברוסיה רק לאחר נפילת ברית המועצות ב-1991.
עיבוד הספר לטלוויזיה
ב-1966 עובד הספר לסדרת טלוויזיה ברשת ABC. זו אחת מהפקות הטלוויזיה הראשונות שתויגו כמיני סדרות.
הצלחה והישגים
זמן קצר אחר יציאת הספר, נכנס הספר לרשימת רבי המכר בארצות הברית ונשאר שם מעל לשנה בזכות מכירות של כמה מיליוני עותקים. חלק מהצלחת הספר נזקפת לכך שמועדוני קריאה רבים הפכו אותו ל"ספר החודש". המחבר וכן סוכנו הופתעו מקבלת הספר. בשל כך, במהדורה הראשונה יצאו רק 12,500 עותקים של הספר. תוך זמן קצר החל הספר להצליח במכירות גם בבריטניה, צרפת ואיטליה. ההצלחה אשר זכה לה התרגום הגרמני לוותה בהתקפות של העורכים של התרגום. הספר זכה להלל ושבח כעבודה היסטורית מופתית. הניו יורק טיימס שיבח את הספר כעבודה לימודית נהדרת בעלת מתודה אובייקטיבית ונימה שיפוטית ושמסקנותיה מתבקשות ומובנות מתוך המחקר עצמו.
תוכן ונושאים בספר
זהו הספר הראשון אשר הציג סינתזה מקיפה של התקופה הנאצית.
המחבר טוען בספר כי ההיסטוריה של גרמניה, ממשיכה בצורה הגיונית, מלותר עד היטלר. המהות הגרמנית מנוגדת להשפעות הרומאיות לטיניות והגיעה לשיאה בנאציזם. בשל גישה זו, רואה המחבר את עלייתו של היטלר כביטוי לאופי הגרמני ולא לתופעה הבינלאומית של טוטליטריזם. נקודת ראות זו, הייתה מקובלת בקרב היסטוריונים בני התקופה אך מבקרי הספר מתייחסים לפרשנות זו של הנאציזם כפגם משמעותי בתאוריה.
ביקורת כלפי הספר
בשעה שעיתונאים אמריקאים היללו ושיבחו את הספר, העולם האקדמאי התפצל בביקורתו. חלק מהאקדמאים ראו בגישתו של שירר הישג אבל מרבית האקדמאים גינו אותה. הגינויים באו בעיקר לגבי הרעיון כי הנאציזם הוא המשך ישיר מלותר להיטלר. קלאוס אפשטיין מנה ארבעה כשלים משמעותיים בספר: אליזבת' ויסקמן אמרה בביקורת על הספר מ-1961 כי הספר לא מחקרי מספיק וכי אינו כתוב בצורה העונה לדרישות אקדמאיות. ויליאם או שנהן אמר ב-1962 כלפי הספר כי ההיסטוריה של הרייך היא לקויה בצורה עצובה וששירר לא מצליח להבין את ההיסטוריה של הרייך יותר מהבנה בסיסית. רבות מהביקורות אשר הוטחו בספר גם מתמקדות בחדשנות האקדמאית הלא מקובלת שלו וכן כאמור בחוסר הסתמכות על מחקרים בני התקופה. בגרמניה המערבית גונתה התאוריה המרכזית בספר מכיוון שהעדיפו לראות את הנאציזם כתופעה של טוטליטריות אשר עלתה באותה תקופה בארצות שונות ולא כמייחדת את גרמניה. הספר גונה ונחשב למסוכן ליחסים בין ארצות הברית וגרמניה בשל יכולתו לעורר רגשות אנטי גרמניים בארצות הברית.
סלה (מונח מקראי)
המילה סֶלָה מופיעה בשירים ותפילות במקרא פעמים רבות, רובן בספר תהילים ומקצתן בספר חבקוק, ב"תפילת חבקוק" (פרק ג). המילה מופיעה בעיקר כסיומת לפסוק, ולעיתים באמצעו. פירושה המדויק אינו ברור: יש אומרים שהיא מבטאת תוכן מסוים כהמשך לנאמר לפניה, במובן של "לתמיד", "לנצח", "לעד", או כאישור וחיזוק כמו "באמת". ויש אומרים שהיא איננה חלק מתוכנו הענייני של הפסוק, אלא מעין סימן בשירה, לציין הרמת קול וכדומה.
מופעים במקרא
המילה "סלה" מופיעה במקרא שבעים וארבע פעמים: שבעים ואחת במזמורי תהילים, ושלוש בחבקוק. כמעט כל מופעי המילה הם בסוף הפסוק, פרט לשניים בחבקוק (פרק ג פס' ג, ט) ואחד בתהילים (נ"ה, כ).
דוגמה לפסוק כזה, המפורסם עקב שיבוצו בסידור התפילה פעמים רבות, היא מתהילים (מ"ו, ח):
בפרשנות חז"ל
בתלמוד הבבלי במסכת עירובין מובא מאמרו של התנא רבי אליעזר בן יעקב:. כראיה למשמעות זו הביא את הפסוק בתהלים:.
הקבלה דומה מופיעה בפסוקים נוספים: ; ;.
על פי דעה זו, המילה "סלה" התייחדה לשירה מפני שהיא ביטוי מליצי, מעין "עברית ספרותית", שאינה מתאימה לשפת יום יום.
בתפילת העמידה משולבת המילה "סלה" בכמה מקומות במובן זה, כמו:,. כך גם סובר התרגום הארמי לחבקוק ולתהילים, המתרגם בכל מקום "סלה" כ-"עלמין" (=לעולמים).
כמה מפרשני המקרא הקלאסיים, ובהם רש"י ומצודת דוד, הלכו בעקבות חז"ל, ובמקומות שבהם מעורר פירוש זה קושי מסוים – התאמצו ליישב אותו (בפרט במצודת דוד).
קושי כזה מתעורר כאשר מופיעה המילה "סלה" בהקשר של מאורע זמני (כפי שהעיר רבי אברהם אבן עזרא בפירושו לתהילים ג', ג). לדוגמה: : מדובר על כך שה' הוביל את בני ישראל במדבר ("ישימון") סיני, ביציאת מצרים. הצעידה, שהסתיימה לאחר ארבעים שנה, לא הייתה נצחית. רש"י מפרש, שהצעידה אמנם הייתה מוגבלת בזמן, אבל היא דוגמה לדורות: . במצודת דוד פירוש אחר: ה"סלה" מתייחס לישימון, ומובנו שהמדבר (דוגמה דומה בתהילים פ"א ,ח).
לעיתים "סלה" אינו "נצחי" כי אם התמדה יחסית, כמו:, ופירושו:.
בפרשנות ימי הביניים
רבי אברהם אבן עזרא (תהילים ג', ג) סובר שמילה זו באה לחיזוק ואישור, כמו "אמת הדבר", מעין המילה "אמן". פירוש זה מתיישב יפה עם הצירוף "אמן סלה" המופיע בדברי חז"ל ובתפילות.
לעומתו, רד"ק (תהילים, שם) מחזיק בדעה שאין למילה זו קשר ענייני לפסוק, אלא מטרתה להורות לזמר השר את השיר להגביה את קולו. בכך הסביר מדוע מילה זו מופיעה בקטעי שירה בלבד. בדעה דומה מחזיקים מפרשים וחוקרים בעת החדשה, ש"סלה" היא מעין תו מוזיקלי, שאיננו יודעים את משמעותו המדויקת (דעת מקרא, מבוא לספר תהילים). בדומה לכך פירש המלבי"ם (תהילים, שם) שהמילה באה לציין סיומו של עניין.
גם פירושים אלה לא נמלטו מקשיים, כמו הפסוק. אם המילה "סלה" אינה בעלת משמעות תוכנית, לא ברור מה ההיגד מוסיף על שלפניו. גם ניקוד המילה, ולא כמקובל בסוף פסוק, מלמד שהמילה "סלה" נועדה לכאורה להיקרא עם הפסוק. אולם, הניקוד התווסף לכתב בשלב מאוחר (המאות השישית-שמינית), וייתכן שבשלב זה כבר אבדה משמעות המילה בתהום הזמן. גם מבחינה עניינית, בכמה מקומות מופיע "סלה" באמצע עניין (כמו בתהילים נ"ב, ה; נ"ה, ח ועוד).
ג'לאטו
ג'לאטו הוא קינוח איטלקי קפוא עשוי מים וחלב, משולב בטעמים, ממתיקים (סוכר או ממתיק מלאכותי) ומייצבים. מרכיבי הג'לאטו קודם מפוסטרים ולאחר מכן מקוררים ומעורבבים באותה עת כדי לפרק גבישי קרח כשהם נוצרים. בניגוד לגלידה, מערכת המכונות שמכינה את הג'לאטו מכניסה לתוך הג'לאטו כמות אפסית של אוויר, לכן הג'לאטו הוא מוצר דחוס ובעל טעם עז יותר. דבר זה מאפשר לג'לאטו, המבוסס על חלב, להיות דומה בטעמו לגלידת שמנת.
אחוזי השומן האופייניים לג'לאטו נעים בין 2-8%, תלוי ברכיבים (אגוזים, חלב או שמנת יעלו את אחוזי השומן). הגלידות בסגנון הצפון אמריקאי מכילות אחוזי שומן גבוהים יותר מהג'לאטו, אחוזי השומן בגלידות אלו נעים בין 10-30% מאחר שמשתמשים בשמנת להכנת הגלידה. בגלידות יוקרתיות משתמשים בכמות גדולה של שמנת, בעוד שבג'לאטו יוקרתי ישולבו מוצרים איכותיים עם החלב, המים או חלב הסויה. בארצות הברית קינוח קפוא צריך להכיל לפחות 10% שומן כדי להיקרא "גלידה" רשמית.
בדרך כלל מכינים ג'לאטו מתערובת של:
היחס המדויק משתנה, אך עם אותה מטרה לייצר מוצר שהוא רך; לא מוצק ולא נוזלי לאחר ההקפאה.
בניין ודיור
בניין ודיור הוא כתב עת ישראלי בנושא אדריכלות ועיצוב פנים, המתפרסם אחת לכמה חודשים. כתב העת יצא לראשונה בשנת 1983 בשם "בניין דיור". האות "ו" לפני המילה "דיור" נוספה בשנות ה-90. נכון ל-2021, העורכת של המגזין היא חדווה אלמוז.
במגזין מספר סוגי כתבות: כתבות תאוריות של בתים, דירות, משרדים, בתי-עסק, מבנים ציבוריים וכדומה וכתבות תחקיר העוסקות בחומרים, מגמות עיצוב, תערוכות ובחידושים מהעולם. בניגוד לכתבי עת אחרים העוסקים בנושאי עיצוב ופונים בעיקר לאדריכלים ואנשי מקצוע בתחום, "בניין ודיור" פונה גם לקהל הרחב.
במגזין מספר מדורים קבועים:
אתר בניין ודיור הוא זרוע האינטרנט של מגזין בניין ודיור – מגזין ישראלי בתחום עיצוב הפנים והאדריכלות. מגזין בניין ודיור מופץ ב-80,000 עותקים בפורמט כרומו. למגזין כ-55,000 מנויים קבועים – חובבי עיצוב, אדריכלים ומעצבים.
חוסה נסטור פקרמן
חוסה נסטור פקרמן (בספרדית: José Néstor Pékerman Krimen; נולד ב-3 בספטמבר 1949 בוויז'ה דומינגס שבארגנטינה) הוא מאמן כדורגל ארגנטינאי יהודי, המאמן את נבחרת ונצואלה.
קריירה כשחקן
פקרמן שיחק במדי ארחנטינוס ג'וניורס בין השנים 1970 ל-1974, לאחר מכן עבר לקבוצת אינדפנדיינטה מדיין מקולומביה בה שיחק 3 עונות נוספות לפני שפרש מפעילות כתוצאה מפציעה שעבר בברכו.
קריירה כמאמן
מינויו של פקרמן גרם לאנשי עולם הכדורגל בארגנטינה להרים גבה אך הזכייה של ארגנטינה הצעירה באליפות העולם לנוער שנערכה בקטר ב-1995 הצדיקה את מינויו. שנתיים מאוחר יותר (1997) פקרמן הוליך את ארגנטינה לזכייה שנייה רצופה, הפעם באליפות העולם לנוער שנערכה במלזיה. באותה שנה פקרמן הוביל את ארגנטינה גם לזכייה באליפות דרום אמריקה לנבחרות עד גיל 20 ולזכייה נוספת בתואר ב-1999.
ב-2001 הוא הוביל את ארגנטינה לזכייה שלישית באליפות העולם לנוער שנערכה הפעם בארגנטינה, ארגנטינה הציגה בטורניר את הנבחרת המרשימה ביותר בתולדות אליפויות העולם לנוער עם כוכבים כדוגמת חבייר סביולה, פבריסיו קולוצ'יני, אנדרס ד'אלסנדרו, ניקולס בורדיסו ומאקסי רודריגס.
פקרמן החליט לפרוש מאימון לאחר הזכייה, וב-2003 התמנה למנג'ר לגאנס מהליגה השנייה בספרד, כחלק מפרויקט של איש עסקים ארגנטינאי, אך התפטר מתפקידו עם כישלון הפרויקט.
ההתאחדות הארגנטינאית הציעה את משרת מאמן הנבחרת לפקרמן אחרי מונדיאל 1998 ואחרי מונדיאל 2002, בשתי ההזדמנויות סירב פקרמן להצעה. אחרי התפטרותו המפתיעה של מרסלו בייאלסה הציעה ההתאחדות הארגנטינאית פעם נוספת את התפקיד לפקרמן שהסכים (ספטמבר 2004). ההחלטה למנות את פקרמן, מאמן חסר ניסיון באימון קבוצות ונבחרות בוגרות, התקבלה ברגשות מעורבים בארגנטינה, בין אלו שיצאו נגד ההחלטה למנותו היו דייגו מראדונה ומאמני הנבחרת לשעבר, ססאר לואיס מנוטי וקרלוס בילארדו. בין השינויים הראשונים של פקרמן היו החזרתו של חואן רומן ריקלמה לנבחרת והפיכתו לשחקן המרכזי של הנבחרת, מינויו של חואן פבלו סורין לקפטן ושיטת משחק המאפשרת יצירתיות וחופש לשחקנים. משחק הבכורה היה מול היריבה הוותיקה אורוגוואי בבואנוס איירס שהסתיים בניצחון ארגנטינאי מרשים 2:4. לצד המשחק ההתקפי והיפה לעין, הנבחרת תחת הדרכתו סבלה ממספר בעיות כגון חילופים לא מוצלחים, ספיגת שערים קלה וקושי במשחקי החוץ, למרות זאת פקרמן הוביל את הנבחרת למקום השני עם אותו מספר נקודות כמו לברזיל.
מונדיאל 2006
פקרמן עורר ביקורת רבה כלפיו כאשר החליט להשאיר שחקנים כמו חבייר זאנטי, וולטר סמואל, מרטין דמיצ'ליס והצעירים פרננדו גאגו וסרחיו אגוארו מחוץ לסגל. הציפיות מהנבחרת היו גדולות והנבחרת נפרדה מהקהל הביתי במפגן מרשים שכלל הצגת סגל השחקנים ומשחק ראווה מול הנבחרת הצעירה. הנבחרת, עדיין שרויה תחת השפעות טראומת מונדיאל 2002, שובצה גם הפעם בבית הכי קשה שזכה לכינוי "בית המוות" יחד עם נבחרות הולנד, סרביה וחוף השנהב.
במשחק הראשון התמודדה ארגנטינה מול, שערים של הרנן קרספו וחבייר סביולה העניקו יתרון מבטיח לארגנטינה אך חילופים לא מוצלחים גרמו לארגנטינה לסגת ואף לספוג שער בדקה ה-82 מרגלי דידייה דרוגבה. במשחק השני התמודדה ארגנטינה מול נבחרת סרביה וניצחה אותה בתוצאה 0:6 משערים של מאקסי רודריגס (צמד), אסטבן קמביאסו, הרנן קרספו, קרלוס טבס וליונל מסי. שערו של קמביאסו הובקע לאחר שהנבחרת השלימה 23 מסירות רצופות ונבחר לשער היפה ביותר בטורניר. במשחק השלישי התמודדה ארגנטינה מול הולנד במשחק על המקום הראשון לאחר ששתי הנבחרות הבטיחו את עלייתן לשלב הבא, המשחק לא התעלה לרמה גבוהה והסתיים בתיקו 0:0.
בשמינית הגמר פגשה ארגנטינה את מקסיקו, ארגנטינה התקשתה להתמודד מול ההתלהבות המקסיקנית אך הצליחה לבסוף לנצח 1:2 משער ניצחון של מאקסי רודריגס בתוך ההארכה. ברבע הגמר התמודדה הנבחרת מול הנבחרת המארחת, גרמניה, רוברטו אז'אלה העניק יתרון לארגנטינה בדקה ה-49 לאחר שנגח כדור קרן שהגביה חואן רומן ריקלמה, בהמשך נפצע שוער הנבחרת רוברטו אבונדנסיירי ארגנטינה ספגה שער שוויון בדקה ה-80 והודחה בתום בעיטת ההכרעה מ-11 מטר.
לאחר תום הטורניר החליט פקרמן להתפטר מתפקידו למרות ההערכה העצומה לה זכה מההתאחדות הארגנטינאית, מהקהל הארגנטינאי ומהתקשורת העולמית. במקומו מונה אלפיו באסילה.
2007 ואילך
פקרמן אימן את קבוצת טולוקה מליגת העל המקסיקנית בעונה 2007/2008, וזאת לאחר שדחה הצעות לאמן את קולומביה וצ'ילה.
ב-2009 אימן את טיגרס מליגת העל המקסיקנית.
המינוי כמאמן נבחרת קולומביה
לאחר שנבחרת קולומביה פתחה את מוקדמות מונדיאל 2014 בהיסוס רב, החליטו בהתאחדות לפטר את המאמן דאז, לאונל אלברס ולמנות במקומו את פקרמן שנכנס לתפקידו ב-1 בפברואר 2012. הוא היה בין המאמנים המשתכרים ביותר ביבשת. הצליח להחזיר את קולומביה לימיה המוצלחים משנות התשעים והחזיר אותה לטורניר גביע העולם לראשונה מאז 1998. באותו טורניר שנערך בברזיל, הציגה קולומביה את טורניר השיא שלה וסיימה במקום החמישי כשהיא מפסידה ברבע הגמר למארחת. בעקבות הקדנציה המוצלחת עם הנבחרת, נבחר פקרמן למאמן השנה ביבשת במשך שלוש שנים ברציפות בין 2012–2014. לאחר המונדיאל בברזיל הוחלט בהתאחדות הקולומביאנית להאריך את מינויו בארבע שנים נוספות.
המשימה הבאה הייתה טורניר הקופה אמריקה 2015 שנערך בצ'ילה, טורניר בו קולומביה הייתה רחוקה מלהציג את היכולת שהציגה שנה קודם לכן. היא כבש שער אחד בארבעה משחקים והודחה ברבע הגמר על ידי לאחר דו-קרב פנדלים. כבר אז החלו להשמע דברי ביקורת נגד פקרמן, שהיה קונצנזוס מוחלט רק שנה קודם לכן. גם במהלך משחקי מוקדמות מונדיאל 2018 הציגה קולומביה יכולת בינונית וסבלה מאי יציבות כמעט לאורך כל המוקדמות. אבל בניגוד למקרי עבר, הפעם ידעה גם לנצח כשלא שיחקה טוב. בקופה אמריקה 2016 שנערך בארצות הברית, הנבחרת כבר נראתה טוב יותר וסיימה במקום הראשון את הבית שלה והגיעה עד לחצי הגמר מול האלופה,. אבל גם הפעם ברגע האמת לא הצליחה לעשות את הצעד המיוחל והודחה לאחר הפסד 0–2, אך כן סיימה במקום השלישי. למרות הביקורות על פקרמן, הוא הצליח להוליך את קולומביה להעפלה שנייה ברציפות לטורניר גביע העולם, הראשון לעשות זאת מאז פרנסיסקו מטוראנה ב-1993 וגם הראשון מאז מטוראנה להישאר שנים רבות בתפקיד המאמן. במונדיאל ברוסיה הפגינה קולומביה יכולת סבירה שהספיקה לה לסיים במקום הראשון בביתה וזאת על אף שחסרה את כוכבה הגדול, חאמס רודריגס, ברוב חלקי הטורניר עקב פציעה. לבסוף הודחה בשמינית הגמר על ידי בדו-קרב פנדלים, אך גם הפעם האוהדים הקולומביאנים לא חסכו בביקורת על פקרמן שלטענתם השתמש בהרכב הגנתי מדי מול האנגלים. בסך הכל רשם פקרמן ב-6 שנותיו כמאמן הנבחרת 74 משחקים רשמיים, 41 ניצחונות, 17 תוצאות תיקו ו-16 הפסדים.
נבחרת ונצואלה
ב-30 בנובמבר 2021 מונה למאמנה של נבחרת ונצואלה, במטרה לנסות להעפיל למונדיאל 2022 בקטר.
ברבדוס במשחקים הפאראלימפיים
ברבדוס השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים סידני (2000) ונטלה חלק בכל אירועי הקיץ הפאראלימפיים עד אולימפיאדת הנכים לונדון (2012). ברבדוס מעולם לא נטלה חלק במשחקי החורף הפאראלימפיים.
בשנת 2000 שלחה ברבדוס לראשונה ספורטאית שתייצג אותה באולימפיאדת הנכים שהתקיימה בסידני. גם המשלחות לאולימפיאדת הנכים אתונה (2004) ולאולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) כללו ספורטאי אחד שייצג את המדינה. איש מהם לא הגיע להישגים משמעותיים במשחקים.
באנפורה
באנפורה (בצרפתית: Banfora) היא עיר בדרום-מערב בורקינה פאסו ומשמשת בירת מחוז קסקדס (תרגום מילולי: מפלים) ובירת פרובינציית קומואה (Comoé).
העיר התפתחה בזכות תעשיית קנה סוכר והיא אחת הערים המתויירות ביותר בבורקינה-פאסו בעיקר בזכות מפלי קארפיגלה (Cascades de Karfiguéla) ואגם טנגרלה (Tengrela).
באנפורה ממוקמת על מסילת הברזל שמחברת בין בירת בורקינה-פאסו ואגאדוגו לעיר אביג'אן בחוף השנהב
כלכלה
כלכלת העיר מבוססת על תעשיית קנה הסוכר
מדרון אקסס
מדרון אקסס (באנגלית: Access Slope; מילולית: מדרון המעבר) הוא מדרון קרח בהרי דרווין שבאנטארקטיקה.
המדרון מצוי בין הקצה הצפוני של רכס לינדסטרום לבין סלע טת'ר שבגבעות מטאוריט בהרי דרווין.
עונת 1990/1991 בליגה הלאומית
עונת 1990/1991 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-35 של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. לעונת 1990/1991 לליגה הלאומית עלו צפרירים חולון והפועל תל אביב. הליגה כללה 12 קבוצות בלבד. המשחקים החלו ב- 6 באוקטובר 1990 והסתיימו ב- 22 ביוני 1991. הליגה הייתה אמורה להסתיים בחודש מאי 1991 אך סיום הליגה התעכב בחודש עקב מלחמת המפרץ שפרצה בחודש ינואר 1991 דבר אשר גרם להשבתת הליגה למשך חודש וחצי. לאחר שני סיבובים פוצלה הליגה לבית העליון (בית האליפות) ולבית התחתון (בית המעבר). בתום העונה סיימה מכבי חיפה במקום הראשון וזכתה באליפות, לאחר שהבטיחה את התואר במחזור האחרון אחרי 0–0 נגד מכבי נתניה באצטדיון קריית אליעזר. היה זה תואר האליפות הרביעי בתולדותיה של מכבי חיפה. המבקיע המצטיין של העונה היה ניר לוין מהפועל פתח תקווה שכבש 20 שערים, ונבחר לשחקן העונה ביחד עם טל בנין ממכבי חיפה. בנין, ששיחק כקשר אחורי, כבש 8 שערים ובישל 7.
מדרון אקסס
המדרון הוא המעבר המהווה את הדרך היחידה בה ניתן לעבור בין הרכסים והגבעות, ולרדת מקרחון דרווין או לעלות עליו.
עונת 1990/1991 בליגה הלאומית
בסיום העונה בית"ר ירושלים והפועל כפר סבא ירדו ליגה. לעונת 1991/1992 לליגה הלאומית עלו מכבי פתח תקווה ומכבי יבנה.
מדרון אקסס
מקור השם
שמו של המדרון ניתן לו על ידי משלחת חקר קרחון דרווין שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, והשם ניתן לו בשל היותו המעבר שאפשר גישה לחברי המשלחת בעלייתם לקרחון.
נסירה
{{פירושונים|
אחרים
}}
לואיס גונסאלס
לואיס אוסקר גונסאלס (בספרדית: Lucho González; נולד ב-19 בינואר 1981 בבואנוס איירס שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר, ומאמן כדורגל בהווה. הוא מכונה "לוצ'ו" (Lucho).
ביוגרפיה
לוצ'ו גונסאלס החל את הקריירה בקבוצת הוראקן בגיל 14. הוא הוחתם על ידי מועדון הפאר הארגנטינאי ריבר פלייט ב-2002 והיה אחד מהשחקנים הבולטים בקבוצה. בתקופתו בריבר פלייט זכה גם לזימון לנבחרת, איתה הוא זכה במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה ב-2004.
בקיץ 2005, פורטו, מהמועדונים המצליחים ביותר בפורטוגל, רכשה מחצית מכרטיסו תמורת 3.6 מיליון אירו. עונת הבכורה שלו הייתה מוצלחת ביותר, הוא סיים כמלך השערים של הקבוצה וזכה עימה באליפות פורטוגל. בסיום העונה השלימה הקבוצה את רכישת כרטיסו אחרי ששילמה 6.5 מיליון אירו נוספים. לוצ'ו מילא תפקיד חשוב גם בזכייתה של הקבוצה באליפות בשתי עונותיו הבאות.
בקיץ 2009 עבר לקבוצת אולימפיק מרסיי תמורת 18 מיליון אירו, ובעונתו הראשונה בצרפת, זכה עם המועדון באליפות הליגה 1.
לוצ'ו היה בסגל ארגנטינה לקופה אמריקה, אולימפיאדת אתונה, גביע הקונפדרציות ומונדיאל 2006. משחק הבכורה שלו במדים הלאומיים היה ב-31 בינואר 2003 במשחק הידידות מול הונדורס.
תארים
ריבר פלייט
פורטו
נבחרת ארגנטינה
התקן סליל מתכת למניעת הריון (Essure)
Essure היה מתקן למניעת הריון קבועה לנשים, שנחשב לשיטה פולשנית ואגרסיבית פחות מקשירת חצוצרות. מדובר בסליל מתכת שכשמכניסים אותו לכל צינור חצוצרה גורם לפיברוזיס וסתימה. Essure תוכנן כחלופה לקשירת חצוצרות. למרות שתוכנן להישאר על מקומו למשך כל החיים, הוא אושר על סמך מחקרי בטיחות לטווח קצר. מבין 745 נשים עם סלילים בניסיונות המקוריים שקדמו לשוק הראשוני, 92% עברו מעקב לאחר שנה ו-25% במשך שנתיים, לצורך בדיקת הבטיחות. סקירה משנת 2009 הגיעה למסקנה כי Essure נראתה בטוחה ויעילה על סמך מחקרים לטווח קצר, שהיא פחות פולשנית ויכולה להיות זולה יותר מאשר קשירת חצוצרות דו צדדיות לפרוסקופיות. כ-750,000 נשים התקינו את המתקן.
במחקרים ראשוניים נמצא כי כ-4% מהנשים סבלו מניקוב צינורות, גירוש או מיקום לא תקין של המכשיר בזמן ההליך. מאז 2013 המוצר היה שנוי במחלוקת, כאשר אלפי נשים חזרו על תופעות לוואי קשות המובילות למיצוי כירורגי. שיעורי הניתוח החוזר בשנה הראשונה היו גדולים פי עשרה עם Essure מאשר עם קשירת צינוריות. ארין ברוקוביץ' מארחת אתר אינטרנט בו נשים יכולות לחלוק את סיפורן לאחר ביצוע ההליך. נכון לשנת 2015 אירעו תופעות לוואי רבות, ביניהן נקבוביות בחצוצרה, כאבים בלתי נסבלים ודימומים שהובילו לכריתות רחם, מקרי מוות אפשריים הקשורים למכשירים, ומאות הריונות לא מכוונים התרחשו, על פי מסד הנתונים של תופעות הלוואי של ה-FDA ומחקרים אחרים.
המתקן פותח על ידי Conceptus Inc. ואושר לשימוש בארצות הברית בשנת 2002. קונספטוס נרכשה על ידי באייר מגרמניה ביוני 2013. בשנת 2017 הושעה סימון ה-CE באיחוד האירופי, וכך הושעה הרישיון המסחרי של Essure לשלושה חודשים לפחות. הרשויות בצרפת ובאוקראינה הקפיאו את מכירת ההתקנים, והיצרן משך את המוצר מרצונו בקנדה, בריטניה, פינלנד והולנד. באפריל 2018, ה-FDA הגביל את המכירה והשימוש ב-Essure שהביאו לירידה של 70% במכירות. ביולי 2018 באייר הודיעה על הפסקת המכירות בארצות הברית עד סוף 2018. ההתקן והשלכות השימוש בו מוצג בסרט התיעודי של נטפליקס משנת 2018 - The Bleeding Edge.
שימוש והשפעות
בסקירה שנערכה בשנת 2015 נמצא כי היעילות של Essure אינה ברורה. עם שימוש מושלם, סקירה אחרת מצאה עדות ליעילות של 99.8% בהתבסס על 5 שנות מעקב.
מדווח על בעיות בהתקנת ההתקן, כנדידה של ההתקן, ניקוב דופן הרחם, ועוד. לאחר המעקב, נצפתה סתימה מלאה של החצוצרות שהתרחשה אצל 96.5% מהמטופלים לאחר 3 חודשים, ואצל השאר עד 6 חודשים. מחקר משנת 2015 שפורסם ב-BMJ הגיע למסקנה כי Essure הייתה יעילה באותה מידה כמו עיקור לפרוסקופי במניעת הריון, אך עם "סיכון גבוה פי עשרה לעבור ניתוח מחדש" בהשוואה לחולים שעברו הליך עיקור לפרוסקופי.
המשך מעקב
לגבי שיטת Essure, שלושה חודשים לאחר החדרת רדיולוג אמור לבצע הליך פלואורוסקופי הנקרא היסטרוזלינגוגרפיה, כדי לאשר שהחצוצרות חסומות לחלוטין וכי האישה יכולה לסמוך על התקני ה-Essure לבקרת הריון. חומר ניגוד (צבע) מוזרק דרך צוואר הרחם וטכנאי רנטגן מצלם את סלילי ה-Essure כדי להבטיח שאף ניגודיות לא תדלוף מעבר ל-Essure.
תופעות לוואי
תופעות לוואי חמורות עשויות לכלול כאב מתמשך, ניקוב הרחם והחצוצרות ונדידה של הסלילים לאגן או לבטן.
תהליך
רופא מכניס את הסלילים לחצוצרות על ידי קטטר המועבר מהנרתיק דרך צוואר הרחם והרחם. זה התרחש בהצלחה בין 63% ל 100% מהזמן. ברגע שההתקן נמצא במקום, הסתימה ההדרגתית נמשכת לאורך תקופה של שלושה חודשים, וכתוצאה מכך חסימה בחצוצרות; מחסום הרקמות שנוצר אמור למנוע מהזרע להגיע לביצית. במהלך אותה תקופה בת שלושה חודשים, יש להשתמש בשיטת מניעה חלופית.
שלא כמו קשירת חצוצרות, התהליך לא מחייב הרדמה. למרות זאת, חלק מהנשים דיווחו כאב ניכר במהלך ההליך.
על פי היצרן, התהליך הוא קבוע ובלתי הפיך.
התקן
התוספות הקטנות והגמישות מיוצרות מסיבי פוליאסטר, ניקל - טיטניום, נירוסטה והלחמה. ההתקן מכיל סיבי פוליאתילן טרפטלטה פנימיים כדי לגרום לדלקת, וגורם לצמיחה שפירית פיברוטית, והוא מוחזק במקום על ידי סליל פנימי גמיש מנירוסטה וסליל חיצוני מסגסוגת טיטניום. בניגוד לשיטות זמניות למניעת הריון, התקני Essure אינם מכילים או משחררים הורמונים. ההתקנים אינן מונעים העברת דלקות מין.
היסטוריה רגולטורית
קבוצת פייסבוק בשם Essure Problems ובה 33,140 חברים (נכון ל-4 במרץ 2017) כינתה את השיטה "E-hell" והזכירה בעיקר כאבים, דימומים, נפיחות ותופעות לוואי אחרות מהמכשיר. חלק מהנשים סבלו מנדידת סלילים שניקבו את איבריהן הפנימיים, או נכנסו להריון, במספר הרבה יותר גבוה ממה שדיווחה באייר. ארין ברוקוביץ' התערבה בנושא ומארחת אתר אינטרנט בו נשים יכולות לשתף את סיפורן לאחר ביצוע ההליך. מאז סיפקה באייר שני מספרי טלפון ללא חיוב עבור תלונות מטופלות, עדכנה כי נשים המדווחות על תופעות לוואי הן "תואמות ניסויים קליניים ועולות בקנה אחד עם מה שה-FDA רואה", ועוד התעקשה שהיא רוצה לקבל מידע מכל הנשים שחוות בעיות עם Essure.
באפריל 2015, קבוצה של שישה נציגים מקבוצת Essure Problems, כולל רופא עם ניסיון של Essure, דיברו בפני 36 חברי ה-FDA וועדת העזרה לקונגרס בנוגע לעתירת אזרח שהוגשה ל-FDA. ה-FDA החל לחקור את טענותיהם של למעלה מ-16,000 חברי הקבוצה, כמו גם את חוקיות הליך האישור שעבר Essure. החל משנת 2015 מחקר אחד שלאחר השיווק לא פורסם במשך 13 שנים לאחר אישור המכשיר, ומחקר אחר שלאחר השיווק לא פורסם החל משנת 2015.
ה-FDA
המוצר אושר על ידי ה- FDA בשנת 2002. בשנת 2013 החלו להישמע תלונות קשות על המוצר.
באוקטובר 2013 הצהיר ה-FDA כי מאז שאושר המוצר בשנת 2002 הוא קיבל 943 דיווחים על אירועים מזיקים הקשורים ל- Essure, בעיקר בגלל כאבים (606 מהתלונות). 1,000 תלונות נוספות נשלחו ל-FDA במערכת דיווח מרצון, אך הרופאים לא חויבו לדווח על תלונות.
ביוני 2015 דיווח ה-FDA על חקירה בנושא Essure ולמעלה מ-5000 תלונותיו, שבעה מקרי מוות, ותופעות לוואי רבות נוספות, הקשורות כולם ל-Essure, ההרכב הכימי הספציפי שלו, מיקומו הלא תקין והחדרתו. הסוכנות הודיעה כי פאנל מכשירי המיילדות והגינקולוגיה שלה יערוך סקירה מבוססת ראיות על בטיחותה של Essure בספטמבר 2015 בגלל העלייה בדוחות אירועי לוואי מ-950 דוחות בלבד בין 2002 עד אוקטובר 2013, ליותר מ-4,150, או 81 אחוז מסך סך הכל, מאוקטובר 2013 ועד יוני 2015.
בפברואר 2016 הוציא ה-FDA תווית " קופסה שחורה" כדי להזהיר את הציבור על הסיבוכים המזיקים הכרוכים בשימוש במכשיר זה וביקש מבאייר לבצע מעקב חדש אחרי השוק כדי לעקוב אחר 2,000 נשים במשך שלוש שנים לפחות, תוך השוואה בין היעילות ובטיחות המכשיר בשיטות אמצעי מניעה כירורגיות אחרות. נשים ורופאים נדרשו לחתום על רשימת בדיקה להחלטה לפני השתלת Essure, ולתת הסכמה לבדיקה כעבור שלושה חודשים כדי להבטיח שהמכשיר יהיה ממוקם כראוי ומתפקד.
דוריאן פסקוביץ
דוריאן "דוק" פסקוביץ (באנגלית: Dorian "Doc" Paskowitz; 3 במרץ 1921 - 10 בנובמבר 2014) היה יהודי אמריקאי שהביא את גלשן הגלים הראשון לישראל ב-1956, ונחשב לאבי גלישת הגלים בישראל. שימש כמציל בחוף פלמחים. בתחילת שנות ה-70 הקים פסקוביץ את בית הספר לגלישה הראשון בעולם, בדרום קליפורניה. בשנת 2007 ייסד ביחד עם ארתור רשקובן וקלי סלייטר את פרויקט "Surfing For Peace" הפועל לדו-קיום וחיבור בין תרבויות דרך גלישת גלים.
חייו האישיים
פסקוביץ נולד בגלווסטון, טקסס, בנם של לואיס ורוז פסקוביץ, בן למשפחת מהגרים יהודים מרוסיה. אחותו הצעירה (1924) היא שחקנית הקולנוע סוניה דרין (התרדמה הגדולה) ושם אחיו- אדריאן. בשנת 1934 המשפחה עברה לסן דייגו קליפורניה. פסקוביץ בעל תואר ד"ר לרפואה מאוניברסיטת סטנפורד. ביקר לראשונה בישראל בשנת 1954 והתאהב בחופי תל אביב ובגלים שלה. הוא חזר לישראל בשנת 1956, על מנת להינשא לאשה יהודייה, לאחר שנישא והתגרש פעמיים (נולדו לו שתי בנות מאחת הנשים). בשל המצב הביטחוני ששרר בארץ, הוא רצה להתגייס לצה"ל לקראת מבצע קדש ולאחר שלא התקבל בשל גילו, ירד עם גלשן הגלים שלו לחוף פרישמן. באותה העת הוא לימד את המצילים שגלשו על חסקה את אומנות גלישת הגלים. הם גלשו בעיקר על גלים גבוהים בעומק במרחק של כ-500 מ' מהחוף. לאחר שהות של שנה בישראל הוא הבין שאינו רוצה עוד לעסוק ברפואה.
בהמשך שלח פסקוביץ לישראל שישה גלשני גלים ארוכים, חלקם עשויים מעץ בלזה, עם לוגו בצורת דגל ישראל. פסים כחולים עם מגן דוד, על מנת להקים נבחרת ישראלית שתתמודד באליפויות העולם. הגלשנים נתנו לשמאי קנצופולסקי,"טוֹפּסי", שביסס את ענף גלישת הגלים בישראל.
מיקי כהן (תעשיין)
מיכאל (מיקי) כהן (נולד ב-23 ביוני 1930) הוא תעשיין ופעיל חברתי ישראלי.
ביוגרפיה
כהן הוא דור חמישי בארץ מצד אימו יהודית, נצר למשפחת שלוש שעלתה לארץ ישראל ממרוקו בשנת 1840 והתיישבה ביפו. אב סבו, אהרון שלוש, רכש את האדמות שלימים הוקמו עליהן מספר שכונות עבריות ובמרכזן, שכונת נווה צדק.
לסבו מצד אביו, אדולף, הייתה חנות פרוות בגליציה, דרום מזרח גרמניה, לימים עברה המשפחה לברלין. אביו, היינריך כהן, נפצע כאשר שירת בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה, כקצין תצפית תותחים וזכה באות הצטיינות. עלה מגרמניה ב-1923 ושינה את שמו לחירם. ב-1936/7 הקים ביחד עם עוד שני שותפים בתל אביב את כלבו "חפציבה", הכלבו הראשון בארץ, אחר-כך פתחו סניפים בחיפה ובירושלים.