cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שון כבשון
תקציר העלילה
במרכז הסדרה עומד שון כבשון, המפגין אינטליגנציה אנושית, יצירתיות והתנהגות מנומסת. שון בדרך כלל מספק סכסוך קומי שהוא חייב לפתור לפני כל סוף פרק, אם זה כולל בריחה מעדר כבשים אחר או הצלת העדר שלו.
הפקה
בפרקים שילוב של סלפסטיק וקומדיה אילמת קלאסית. אין כמעט מילים, אפילו על ידי בני האדם ומכך הסדרה מזכירה קומדיה אילמת. עם זאת ניתן לשמוע נהמות פשוטות, פעיות ונאנחות לפי כל מצב רוח של כבשה או דמות. פיטר לורד ציין בעבר כי זו הסדרה האהובה עליו ביותר של האולפנים. שמו של שון באנגלית הוא משחק מילים מהמילה "גזיזה", לפי הופעתו הראשונה שבה כמעט ומת ממכונת הגזיזה האוטומטית לכבשים.
הופעות חיצוניות
את ההופעה הראשונה שלו ביצע שון יחד עם העדר בסרט הקצר השלישי של וולאס וגרומיט, הרפתקה מצמררת, כאשר וולאס רצה לגזוז את הצמר של כולם למטרה רווחית. כבר בהופעתו הראשונה הפגין שון אינטליגנציה אנושית, יצירתיות והתנהגות מנומסת. בנוסף, שון הופיע גם בפרק כפול של הסדרה וולאס וגרומיט הנקרא "קונה 13".
ביקורת
הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות באופן עקבי. הארי ונינג מ-"The Stage" מצא בסדרה "אפיון מקסים ואנימציה מעולה. כל זה עוד לפני שאני מזכיר כמה זה מצחיק להפליא...". צ'ארלס ארצטר כתב כי "(לסדרה) סגנון ארדמן קלסי שגורם לי לצחוק בקול רם". עיתון הגרדיאן ציין כי הסדרה פוגעת בול בילדים בגילאי 4 עד 7.
עיבודים
בינואר 2011 דיווח ה-BBC כי החלה ארדמן לפתח סרט באורך מלא עם דמויות הסדרה. "שון כבשון הסרט" יצא ב-6 בפברואר 2015. הסרט עוקב אחרי שון והעדר לאחר שיצאו לעיר הגדולה בעקבות מעשה שובבות של שון.
ב-2019 יצא הסרט "שון כבשון הסרט: עף על החלל", ובו שון מנסה להחזיר חייזר לחלל.
ב-16 ביוני 2008 הודיעה ארדמן כי היא מתכננת לסדרה משחק וידאו, המשחק שוחרר בסתיו של אותה שנה. ב-23 באוקטובר 2009 יצא משחק המשך.
ספין-אוף
בעקבות הצלחת דמותו של טימי הופקה לו סדרה משלו בשם "טימי הטלה". ב-3 באוקטובר 2010 הייתה אמורה להתחיל גרסת אנימה, אך בוטלה בעקבות זכויות יוצרים.
פסלי שון כבשון
במרץ 2015 הוצבו במגוון אתרים ברחבי לונדון 50 פסלי שון כבשון שעוצבו על ידי אמנים וידוענים במסגרת מבצע "Shaun in the city". ביולי הועברו הפסלים לעיר בריסטול ובסוף 2015 נמכרו במכירה פומבית על מנת לגייס כספים לעמותת הצדקה לילדים של וואלאס וגרומיט.
פנחס זוארץ
פנחס (פינקי) זוארץ (4 בנובמבר 1964 – 15 באפריל 2017) היה ראש מועצת בנימינה-גבעת עדה. קודם לכן היה אלוף-משנה בצה"ל, שכיהן בין היתר כמפקד עוצבת שועלי מרום, כמפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה וכמפקד קורס פו"ם ברק.
ביוגרפיה
זוארץ נולד וגדל בנתניה, בן להורים יוצאי לוב, הוא נקרא על שם סבו שנרצח בשואה. היה חניך ומדריך בתנועת "המכבי הצעיר". עם גיוסו לצה"ל התנדב זוארץ לצנחנים והתקבל לפלוגת הנ"ט של החטיבה. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום קורס הקצינים מונה למפקד מחלקה בצנחנים. בהמשך מונה למ"פ בגדוד 101 במהלך האינתיפאדה הראשונה. זוארץ שימש בתפקידי פיקוד שונים בחטיבה ובהם מפקד גדוד 101 בלחימה בדרום לבנון, מפקד בסיס האימונים החטיבתי וסגן מפקד החטיבה. במרץ 2000 קודם לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 646, חטיבת צנחנים במילואים בפיקוד הדרום הוא שירת בתפקיד זה עד אוגוסט 2002. במקביל פיקד גם על קורס מג"דים.
בהמשך, שימש כמפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה ופיקד עליה במהלך האינתיפאדה השנייה במבצעים כנגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה, ובהם מבצע קשת בענן וכן בעת אסונות הנגמ"שים. ב-16 במרץ 2003, בעת פעולות חישוף בציר פילדלפי שביצע כוח מהחטיבה שכלל שני דחפורים משוריינים ונגמחון, נהרגה בתאונה רייצ'ל קורי, פעילה אמריקנית בתנועת הסולידריות הבינלאומית (ISM), על ידי דחפור די-9 צה"לי בעת שניסתה לעוצרו בגופה. זוארץ התראיין לתוכנית "עובדה" בעקבות התקרית ובראיון הביע צער על מותה של קורי אך טען שמותה היה תאונה שנגרמה עקב חוסר אחריות של הפעילים. בסופו של דבר, בית המשפט המחוזי דחה תביעה שהגישה משפחת קורי כנגד משרד הביטחון וקטרפילר, וקבע שמותה של קורי הייתה תאונה שנגרמה בעת פעילות מלחמתית, ושנהג הדחפור לא ראה אותה. ב-8 ביולי 2004, בעת סיור בסמוך למורג, נפצע זוארץ ממטען חבלה רב עוצמה וכף רגלו נקטעה. לאחר הליך שיקום שב זוארץ לשירות פעיל כמפקד קורס פו"ם ברק. כנגד זוארץ התנהל משפט צבאי בגין חיילת שהתלוננה כי הוטרדה מינית על ידו וב-2007 הוא זוכה.
בשנת 2011, יצא עם משפחתו לשליחות בניו ג'רזי, ארצות הברית במסגרת ארגון ידידי צה"ל. באוקטובר 2013, לאחר שחזר לישראל, נבחר לעמוד בראשות המועצה המקומית בנימינה-גבעת עדה.
זוארץ נפטר מדום לב ב-15 באפריל 2017 בעת ששהה בחופשה משפחתית בווייטנאם. הותיר אחריו את אשתו תמי, שני בנים ושתי בנות.
חלבלוב קוצני
חֲלַבְלוּב קוֹצָנִי (Euphorbia milii) – שיח ירוק-עד בתרבות, רעיל, מרובה גבעולים קוצניים, מטפס במקצת, גובהו כדי מטר, מסוג חלבלוב במשפחת החלבלוביים. גבעוליו מעוצים, מעובים, זוויתיים, חומים ומכוסים בקוצים. עליו ופרחיו בראש הגבעולים. פריחתו נמשכת כל השנה.
"הפרח", הנראה לעין הוא למעשה תפרחת, שמכילה פרחים זכריים ופרח נקבה זעירים חסרי עלי כותרת ועלי גביע. העלים האדומים הם למעשה 2 חפים של התפרחת. לעיתים נראה שפרח צומח מתוך פרח ולמעשה מדובר בהסתעפות של התפרחות. לחלבלוב קוצני יש מוהל חלבי, רעיל ומסוכן, שעלול לגרום לדלקת בעור ולעיוורון.
תפוצה ובית גידול
חלבלוב קוצני והוא שיח אנדמי במדגסקר. הוא צומח במגוון בתי גידול של שיחים ויערות, באזורים סובטרופיים וטרופיים לחים, אך תמיד על סלעים (בדרך כלל תצורות גרניט) בגובה של בין 20 ל-1,609 מ'. חלבלוב קוצני הוכנס זה מקרוב, בשנת 2019, לרשימה האדומה של IUCN ושייך לקטגוריה "ללא חשש" (LC). במילים אחרות לחלבלוב לא נשקפת כלל סכנת הכחדה ומצב שימורו יציב. הנימוקים הם: אומנם ישנה ירידה מתמשכת בכמות הפרטים הבוגרים עקב שיטות שריפה, כריתת עצים, מרעה, כרייה וחקלאות. עם זאת, המין כיום נמצא בתוך ארבעה אזורים מוגנים ואותרו 19 מקומות בסיכון. לפיכך, המין מוערך ללא חשש (LC).
חלבלוב קוצני נפוץ מאוד בגינות כצמח תרבות ופליט תרבות במקומות רבים בעולם ובכללם ישראל.
טקסונומיה
לחלבלוב קוצני 3 וריאנטים וזני תרבות. שלושת הווריאנטים הם:
חלבלוב קוצני בישראל
חלבלוב קוצני מתאים לגידול בגינות בישראל. הוא משויך לקבוצת הצמחים הנמוכים ובני הקיימא לאחר שלב ההתבססות. הוא ישרוד בתנאי יובש וחוסר תחזוקה, וייתן מופע מרשים בתנאים אלה ולאורך שנים.
הוא צמח אור מלא, רגיש לקרה, עמיד בשרב ובגיר גדל בקרקעות קלות בשפלה ובבקעה. אומנם הוא ממשיך לפרוח רוב השנה, אבל בעונת החורף פריחתו בולטת במיוחד. ריבוי באמצעות ייחורים בחורף, וגם על ידי זרעים.
מאפיינים מורפולוגיים
חלבלוב קוצני הוא שיח חד-ביתי, מרובה גבעולים קוצניים, שמתנשא על פי רוב לגובה של מטר, השיח מטפס במקצת ואז גובהו יכול לעלות מעל מטר אחד. המוהל החלבי (latex) צבעו לבן (אחד מסימני ההיכר).
השורשים הם מסוג ציצת שורשים (מערכת שורשים סיביים).
הלוואים משתיירים ויוצרים קוצים באורך 1 עד 1.3 ס"מ לעיתים רחוקות 2.5 ס"מ.
הטרפים מוארכים או דמוי ביצה הפוכה או דמויי מרית, ואורכם 1.5 ס"מ עד 6.5 ס"מ ורוחבו 0.8 ס"מ עד 1.8 ס"מ. בסיסם הולך וצר, שפתם תמימה וראשם מתעגל. העירוק (סידור העורקים) מנוצה, ולרוב רק העורק האמצעי בולט.
התפרחות דמויות פרח בודד (pseudanthium) כמעט בראש הגבעול והן דו-מיניות. התפרחת מוקפת במעטפת של חפים מאוחים, היוצרים עטיף בצורת כוס בעלת מספר אונות מצויצות, שביניהם בלוטות צוף. המבנה המיוחד מכונה כוסית (cyathium). הכוסית הדו-מינית של החלבלוב הקוצני מכילה פרחים זכריים ופרח נקבי אחד. שני סוגי המינים חסרים על פי רוב עטיף. הכוסית אופיינית לכל המינים מסוג חלבלוב, ושונה במעט בין מין למין, ולעיתים קרובות ההבדלה ביניהם מתבססת על השוני בבלוטות הצוף.
התפרחות נישאות על עוקץ, שאורכו 4 עד 7 ס"מ, כמעט בקצות הגבעולים. התפרחות הן מסוג תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת עם צורת הסתעפות דו-בדית, דהיינו: התפרחת מסיימת את הציר הראשי וזוג סעיפים צדדיים ממשיכים לצמוח.
המעטפת של התפרחת דמוית פעמון ואורכן 3 עד 4 ורוחבם 3.5 עד 4 מ"מ, עם 5 אונות אזמליות.
בלוטות הצוף, שצבעם צהוב-אדום, מספרם 5. הן דמוי כליה-מעוגלים, אורכם 1 ס"מ ורוחבם 2 ס"מ.
הפרחים הזכריים מרובים ומפורדים ב-5 קבוצות על ידי חפיות ישרות מצויצות שקודקודן שעיר. הפרחים הזכריים בעלי אבקן בודד, שהזיר שלו בעל מפרק. הם חסרי עלי גביע, עלי כותרת, צופנים וגם שרידים של איבר רבייה נקבי עקר.
הפרח הנקבי נישא על עוקץ ארוך שיוצא ממרכז הכוסית. הוא בעל שחלה חלקה וקירחת, עטופה בדרך כלל במעטפת.
השחלה מורכבת מ-3 עלי שחלה מאוחים, 3 מגורות עם ביצית אחת תלויה בכל מגורה, ו-3 עמודי עלי מאוחים מהבסיס עד מתחת לאמצע. הצלקות עם 2 אונות. הביציות מסודרות בחלק העליון של השחלה ולכן הן תלויות.
הפרי הוא הלקט יבש, חלק וקירח, בעל 3 אונות דמוי-ביצה, אורכו 3.5 ורוחבו 4 מ"מ.
הזרעים ביציים-גליליים, אורכם 2.5 ורוחבם 2 מ"מ, צבעם אפור-חום ומרושתים. קָרוּנְקוּלָה נעדרת.
אוויה (חברה צ'כית)
אוויה (בצ'כית: Avia) היא חברה צ'כית שהחלה כחברה לייצור מטוסים ובהמשך עברה לייצור משאיות. החברה הוקמה בפראג בשנת 1919.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1919 על ידי מספר מהנדסים ויזמים. בשנת 1928 היא הפכה לחלק מסקודה. באותה תקופה הוקם מפעל גדול בפרבר של פראג. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 היא הפכה ליצרן המטוסים הגדול של המדינה. לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה על ידי גרמניה הנאצית החברה החלה לייצר מטוסים ללופטוופה. לצורך כך למפעל הועברו תוכניות של "מסרשמיט Bf 109". לאחר סיום המלחמה ייצור נמשך תוך שינויים קטנים תחת דגם "אוויה S-199", שהיה המטוס הראשון של חיל האוויר. על בסיס תוכניות מטוס מסרשמיט Me 262 החל ייצור מטוס S-92 שסופק לחיל האוויר הצ'כי החל משנת 1948. בהמשך החברה קיבלה רישיון לייצור מטוסים שתוכננו בברית המועצות כמו "מיג-15" (נבנו מעל ל-3,000 מטוסים), "איליושין Il-10" ו-"איליושין Il-14". בשנת 1960 הוחלט להפסיק ייצור מטוסים ולעבור הסבה לייצור משאיות.
בשנת 1961 החל ייצור משאית מדגם Praga V3S. ייצור דגם זה נמשך עד לשנת 1988. בשנת 1968 החל ייצור דגמי משאיות על בסיס רנו שקיבלו שמות Avia A30 ו-Avia A15. הייצור הגיע לרמה של 17 אלף משאיות בשנה. במרוצת השנים על בסיס דגמים אלו תוכננו ועברו לייצור דגמים נוספים.
בשנות ה-90 הוחלט להפריט את החברה והכוונה הייתה להגיע להבנות עם חברת רנו. בסופו של דבר חברת "דייהו" הדרום קוריאנית רכשה מעל ל-50% ממניות החברה. בשנת 1997 סדרת A עברה שדרוג בפעם האחרונה. הייצור הופסק בשנת 2000 לאחר ייצור של כ-250 אלף משאיות.
בשנת 1999 לאור בעיות כלכליות של חברת "דייהו", חברת "אוויה" הפכה לעצמאית וסיימה את תכנון סדרה D החדשה תוך שימוש במנוע הדרום קוריאני. בשנת 2004 החברה נכנסה לקשיים וחלק של "דייהו" נרכש על ידי משקיעים צ'כים. ייצור של מנועים דרום-קוריאנים הופסק וסדרת D צוידה במנוע מתקדם אחר. בשנת 2006 רוב המניות נמכרו לחברה Ashok Leyland מהודו. החברה הגדילה את הייצור והצליחה להשיג נתח משמעותי של השוק במספר מדינות. למרות ההצלחות בשנת 2013 Ashok החליטו להעביר את הייצור להודו.
בשנת 2016 קבוצת משקיעים מאוסטרבה רכשו את החברה. הפעילות במפעל היסטורי של החברה ליד פראג לא חודשה ובמקומו הוקם מפעל באזור פרדוביצה. בשנת 2017 חודש ייצור של סדרת D עם כוונות להגיע לייצור של עד 400 יחידות בשנה.
המנון גינאה ביסאו
זו ארצנו האהובה (בפורטוגזית: Esta É a Nossa Pátria Bem Amada) הוא ההמנון הלאומי של גינאה ביסאו.
רקע
ההמנון נכתב על ידי אמילקר קברל (1924–1976) והולחן על ידי צ'יאו הה (1918–2010). השיר אומץ כהמנון הלאומי של גינאה ביסאו ב-1974. שיר זה היה גם ההמנון הלאומי של כף ורדה עד אשר נבחר לה המנון לאומי חדש ב-1996.
ביאטריס בארביי
ביאטריס לאונור סילביירה בארביי (באנגלית: Beatriz Leonor Silveira Barbuy; נולדה ב-16 בפברואר 1950) היא אסטרונומית ואסטרופיזיקאית ברזילאית. ידועה בעיקר בשל תרומתה לחקר הרכב כוכבים קדומים וגלקסיות. זוכת פרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע בשנת 2009.
ביוגרפיה
ביאטריס בארביי נולדה ב-16 בפברואר 1950 בסאו פאולו בברזיל. שני הוריה היו פרופסורים לפילוסופיה. אחיה התעניין במדע והביא לה ספרי מדע רבים.
עד גיל 16 רצתה בארביי לעסוק במדעי הרוח, כמו הוריה, אך תשוקתה לחקר החלל הגיעה כשקראה את ספרו של הפיזיקאי הרוסי ג'ורג' גאמוב "אחת, שתיים, שלוש... אינסוף" ("One, Two, Three...Infinity") בעקבותיו החליטה שהיא רוצה להיות אסטרונומית. היא פספסה את השנה הראשונה של לימודי המדעים בתיכון שבו למדה, לכן בארביי נאלצה להשלים את חומרי הלימוד באופו עצמאי. היא מספרת כי מאז לא הפסיקה ללמוד.
לימודים וקריירה
בשנת 1972 סיימה בארביי תואר ראשון בפיזיקה במכון לפיזיקה באוניברסיטת סאו פאולו ובשנת 1976 סיימה תואר שני באסטרונומיה. בארביי מספרת שתחת השלטון הצבאי בברזיל באותה תקופה, חברי כיתתה והפרופסורים בפקולטה נכלאו ונעלמו, מה שהשפיע על הקורס והקשה על כתיבת תזה מדעית-אסטרונומית. בשל כך, בארביי עברה לצרפת להמשך לימודיה, שם קיבלה מלגות לימודים שהקלו על לימודיה.
בינואר 1982 סיימה בארביי את הדוקטורט שלה באוניברסיטת סורבון בפריז.
בארביי הייתה חוקרת אורחת במקומות רבים, ובינם: מצפה הכוכבים ליק, קליפורניה, ארצות הברית; המכון לאסטרונומיה, קיימברידג', בריטניה; מצפה הכוכבים האירופי גרצ'ינג ביי, מינכן, גרמניה. בנוסף, בארביי הייתה חוקרת קבועה במצפה הכוכבים בפריז בין השנים 1977 ל-1982. לאחר מכן עבדה במצפה הכוכבים האירופאי הדרומי ושם ביצעה כ40 משימות ותצפיות כחוקרת ראשית.
בפברואר 1987 חזרה לאוניברסיטת סאו פאולו למכון לאסטרונומיה, גיאופיזיקה ומדע אטמוספירי, עשתה תואר בהוראה ובשנת 1997 מונתה לפרופסור מן המניין.
בשנת 1992 הייתה נשיאת האגודה האסטרונומית הברזילאית.
משנת 2003 ועד שנת 2009 עבדה בתור סגנית נשיא באיחוד האסטרונומי הבין לאומי, אחרי שהייתה נשיאה של ועדה בנושא ספקטרום כוכבים וכמו כן נשיאה את מחלקה בנושא כוכבים. היא היית הברזילאית הראשונה בתפקיד הזה.
בשנת 2009 זכתה בארביי בפרס L'ORÉAL-UNESCO לנשים במדע.
פרס זה מוענק מדי שנה לחמש נשים, אחת מכל אזור עולמי (אפריקה והמדינות הערביות, אסיה, אירופה, אמריקה הלטינית וצפון אמריקה) כהוקרה על הישגיהן המדעיים.
על הפרס אמרה: "זה כבוד להיות מוכרת על ידי ארגון כל כך ממוקד בחינוך וקידום נשים במדע".
מחקרה המדעי
מאמרה הראשון עסק בכוכב בשם HD 76932. בארביי חישבה את הטמפרטורה שלו ואת הרכב החומרים הכבדים בו. מאז היא עוסקת באותו התחום.
בשנת 1978 בארביי עברה לצרפת והצטרפה לקבוצת המחקר של רוג'ר קייר במצפה הכוכבים בפריז. מחקריה התמקדו בכמות היסודות פחמן, חנקן וחמצן בכוכבים עתיקים המגיעים עד לגיל של 12 מיליארד שנים. מחקרה אפשר שיחזור של מבנה הגלקסיה מראשית היווצרותה ועד ימינו.
בשנת 1988 פרסמה בארביי מאמר בנושא נוכחות פחמן, חנקן וחמצן בכוכבים קרים יחסית. היא הראתה שלכוכבים בהילה של שביל החלב יש עודף חמצן בתוכם. חמצן מיוצר רק בכוכבים מסיבים מאוד שיהפכו לסופרנובות מסוג 2. זו הייתה העדות הראשונה של יצור אלמנטים כבדים בהילה של שביל החלב.
בין השנים 2001 ל-2005 בארביי מילאה תפקיד חשוב בתוכנית המחקר הבינלאומית עוסקת בהיווצרות הכוכבים הראשונים, בראשות המצפה האירופי הדרומי (ESO). בין ממצאי המחקר, התגלה הכוכב העתיק ביותר באותה תקופה, CS 31082-001. זו הייתה הפעם הראשונה שהתגלה אורניום בכוכב מחוץ למערכת השמש. התפרקות האורניום מקלה את חישוב גילו של הכוכב בגלל דעיכת האורניום. החישוב הראשוני אמר כי הכוכב בן 14 מיליארד שנה. קבוצת מחקר אחרת משוודיה חישבה מחדש את גילו, וגילתה כי הוא בן 12.5 מיליארד שנים עם טווח שגיאה של 2 מיליארד שנים. מאמר זה פורסם בעיתון Nature וצוטט פעמים רבות. כוכב זה יכול להיות מהדור הראשון של הכוכבים.
ניתן לדעת אם כוכב הוא מדור שני ומעלה לפי ריכוז המתכות שבו וסוגן.
מה כבר יכול לקרות?!
מה כבר יכול לקרות?! הוא סרט קומדיה ישראלי משנת 2015, בבימויו של אופיר לובל, ובכיכובם של צמד הקומיקאים אילן קובץ' וליאור דובדבני.
עלילה
אילן קובץ' וליאור דובדבני הם שני חברי ילדות. השניים, כיום בני 30 ומשהו, שותפים לדירה ברח' לוריא 10 בת"א, ועובדים יחד כמנקי בריכות. יום אחד, בעודם מאחרים לעבודה, השניים נתקלים בפקח משנה שלום פרנקו (רמי הויברגר), ומסתכסכים איתו לאחר שהוא רושם להם דו"ח, ואילן מכנה אותו "מניאק". באותו הערב, בהיותם בדירתם, בעוד קובץ' מקטר על החיים, דובדבני מוצא פקק של בקבוק RC קולה, הזוכה בפרס של מיליון שקלים. השניים מחליטים להישאר ערים בדירתם עד למחרת בבוקר, אז יוכלו ללכת למשרדי החברה על מנת לקבל את הפרס, אולם מהר מאוד הם נרדמים. כשהם קמים הם מחליטים לרדת למינימרקט הסמוך לביתם. אל המינימרקט מגיע פרנקו, שסוחט את בעל המקום. פרנקו מגלה כי לשני החברים יש את פקק המיליון, והוא דורש מהם שיתנו לו אותו. השניים בורחים, וכדי למנוע מפרנקו להשיג את הפקק, דובדבני מחליט לבלוע אותו, ומיד אחר כך מתעלף.
קובץ' לוקח את דובדבני לבית-חולים, על מנת שיעבור שטיפת קיבה. אל בית החולים מגיע גם פרנקו, לאחר שנדרס על ידי משאית. הוא רודף אחרי השניים, שבורחים ומתחבאים בתוך אמבולנס, כשהם מתחזים לחובשים. קובץ' ודובדבני מגיעים לספריה, בה קבוצת אנשים משחקים משחק תפקידים חי המבוסס על הספר "שר הטבעות". הם בורחים מהמקום ומתכוונים לחזור לדירתם, אך מגלים שפרנקו אורב להם שם, ומחליטים במקום זה ללכת לביתו של מיכה (עופר שכטר), בן דודה של דובדבני. במסיבה שמתקיימת בביתו של מיכה פוגשים קובץ' ודובדבני בשתי בחורות שמפתות אותם לנסוע איתן ליער, שם הן גונבות מהם את הפקק ובורחות. קובץ' ודובדבני עושים דרכם ביער, עד שלבסוף הם נפגשים שוב עם שחקני "שר הטבעות", שלכדו את הבנות ולקחו מהן את הפקק. השניים מחזירים לרשותם את הפקק ובורחים מהמקום. אל היער מגיע ברכבו מיכה, אשר אוסף את השניים והם נוסעים משם. בינתיים, פרנקו מנסה להיעזר באלביס (גורי אלפי), על מנת למצוא את דובדבני, אך מוצא עצמו בקרב אגרוף מול שרירן רוסי.
מיכה מסיע את קובץ' ודובדבני למצפה רמון, על מנת שיתחבאו בבית סבתו, אולם בדרך, באמצע המדבר, הרכב שלהם שובק חיים. מיכה נופל מצוק ונפצע, ובעקבות כך קובץ' ודובדבני מתעמתים ביניהם, רבים, וקובץ' עוזב לבדו, משאיר את דובדבני מאחוריו. זמן קצר לאחר מכן קובץ' מאבד את הכרתו, וכשהוא מתעורר מספר שעות לאחר מכן הוא מוצא את עצמו בבית-חולים. הוא מתנצל בפני דובדבני על התנהגותו, ועל מנת להוכיח לחברו שהחברות ביניהם חשובה לו יותר מכסף, קובץ' משליך את הפקק לפח. מיד לאחר מכן, דובדבני חושף בפניו שהם מעולם לא זכו בפרס וכי כל האירועים שהתרחשו נועדו להעמיד את קובץ' במבחן, כדי שיוכיח שהחברות עם דובדבני חשובה לו. פרנקו מגיע לבית החולים, ושולף אקדח, אך דובדבני משתלט עליו. בכיסיו של פרנקו המעולף הם מוצאים כסף רב במזומן, כספי הסחיטות והשוחד שצבר פרנקו. קובץ' ודובדבני לוקחים את הכסף, שוכרים מזראטי ויוצאים, יחד עם מיכה, לנסיעה במדבר, שמסתיימת באובדן שליטה על הרכב ונפילה אל תהום.
ביקורות ותגובות
מבקר הקולנוע יאיר רוה כתב כי הסרט "מקבל נקודות זכות על חן, אמביציה, תעוזה וחלוציות", אך "הוא כישלון של תסריט, ושל יוצרים שלא לקחו את עצמם, את ההומור שלהם, את הקהל שלהם ואת הז׳אנר שלהם מספיק ברצינות".
הבלוגר עופר ליברגל כתב כי "דומה כי (הסרט) נעשה בזירוז יתר, כאשר רצף המערכונים לא מתחבר ליצירה אחידה וכל מערכון בפני עצמו לא מגיע לידי מצוי".
הבלוגר איתן ווייץ כתב כי מדובר בההפקה מרשימה וכי הכישרון הקומי (של היוצרים) בא לידי ביטוי, אולם הסרט חסר ערך מוסף, ועל כן הוא "חביב, אבל הו כה זניח".
דורון פישלר מאתר וואלה כתב: "מה כבר יכול לקרות?!" מסמן שיא חדש בקולנוע המקומי: ז'אנר הקומדיות הדביליות עשה עלייה לארץ הקודש. ולמרות שלא מדובר בסרט מושלם, טוב שהוא קיים".
בניגוד לכל אלה, אבי קורניק, בפינתו בתוכנית "הבילויים" בערוץ 24, אמר כי מדובר בסרט "מצוין, מצחיק, שסוחף אותך".
הקרנות בבתי קולנוע בארץ
על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק", במהלך שנת 2015 צפו בסרט זה 46,204 צופים, בבתי קולנוע ברחבי הארץ.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות: ביקורות:
פרסום
פרסום הוא פעולה שנעשית בדרך כלל בתשלום, אשר מציגה ומקדמת מכירה של סחורה, שירות או רעיון. מקור המילה פרסום הוא מיוונית: parresia דיבור גלוי או פַּרהֶסְיָה, שמשמעו להודיע ברבים. פרסום מיוצר בדרך כלל עבור חברה מסחרית, ובמקרים אלו מטרתה המרכזית היא להגביר את המכירות של החברות המפרסמות, גם אם הן פוגעות בטובתם של הלקוחות, באמצעות שכנוע, אזכור, חיזוק עמדות והנעה לפעולה. בניגוד לתוכן תקשורתי אחר, הפרסום מניח את קידום מושאו כתכלית בלעדית ומכפיף את שאר הגורמים - האמת, השפעה על הקהל, השפעה סביבתית, השפעה על התקשורת וכו' - לתכלית זו. במקרים אחרים מטרת הפרסום עשויה להיות גם קידום אג'נדה או שיפור תדמיתה של החברה. סוג נפוץ של פרסום נקרא פרסומת הנעשית במקרים רבים באמצעי התקשורת המסחריים, כאשר נותן החסות שלה מזוהה, אם כי לא תמיד. הפרסום כענף בכלכלה נכללת בתמהיל התקשורת השיווקית של העסק (הכולל גם יחסי ציבור, קידום מכירות, שיווק ישיר ומכירה אישית).
הפצה ופרסום של רעיונות פוליטיים מכונה "תעמולה".
היסטוריה
עם התפתחות האינטרנט החל תחום הפרסום המקוון לתפוס נתח הולך וגדל בענף הפרסום כולו, על חשבון שיטות פרסום מסורתיות כמו פרסום בדפוס, רדיו או טלוויזיה. מגמה זו התחזקה עוד יותר עם הפיכתן של גוגל, פייסבוק ואמזון לחברות ענק עולמיות במהלך שני העשורים הראשונים של המאה ה-21. נכון לנתוני וול סטריט ג'ורנל של שנת 2020, שלוש החברות יחד שולטות בלמעלה מ-50% מענף הפרסום כולו, בזכות הדומיננטיות הרבה שלהן בתחום הפרסום המקוון.
שיטות פרסום
רוב הקונים אינם מודעים לכך שמופעלים עליהם בתהליך הקנייה אמצעים פסיכולוגיים אשר גורמים להם לצרוך ולשלם יותר משהתכוונו.
מותג
המותג מקשר אסוציאציה וסיפור למוצר, כדי להפוך אותו לפחות סתמי. למשל: "I ♥ NEW YORK" ("אני אוהב/ת את ניו יורק"). באמצעות המותג המפרסמים מייצרים אווירה רגשית חיובית סביב המוצר המפורסם לאורך זמן ומבקשים להעניק תחושת ערך עצמי לאדם שנענה לפיתוי.
רשתות שיווק עושות שימוש אחר במותגים ידועים, באמצעות מותגים פרטיים; הן מוכרות מוצרי מזון, קוסמטיקה ועוד זהים לחלוטין למוצרי יוקרה ממותגים, כאשר שם רשת השיווק מצוין בהבלטה על האריזה. מוצרים אלה ממוקמים על מדפים סמוכים למדפי המותגים וכך הלקוחות מקבלים אפשרות לרכוש מוצרים איכותיים במחיר נמוך ממחיר המותג הידוע.
מחיר
אנשים נוטים לקשור בין המחיר לערך. ככל שפריט יקר יותר, כך ייטו להאמין שהוא איכותי יותר.
מיקום
מבחינת הפרסום יש משמעות רבה למיקום; למשל בסופרמרקט מוצרים שנמצאים במדף מעט נמוך מגובה העיניים נמכרים יותר מאחרים.
ידוענים
חברות נעזרות בידוענים כיַצְגָנים (פרזנטורים) של מוצריהן. במוצרים המיועדים לילדים נעשה שימוש בדמויות מצוירות. אלה וגם אלה אמורים לעורר בקונים הזדהות ומשיכה.
לוגו
הלוגו של חברה הוא אמצעי בינלאומי ליצור מסר פשוט בשפה שמובנת לכל. לעיתים הוא מסמל יוקרה ולפעמים הזדהות והוא משמש להאצת ההחלטה לבצע רכישה.
רעש תקשורתי
יצירת רעש והתרגשות בעולם התקשורת מושכים את תשומת לב הלקוחות ומאיצים את קצב המכירות.
מבצעים
כדי לגרום לאנשים לרכוש מיידית חפצים שאינם נחוצים להם נוהגים המפרסמים לקיים מבצעים: הורדות מחירים, פרסום אגרסיבי בכלי התקשורת, הבטחות כגון "קנה אחד קבל אחד במתנה", פרישת תשלומים וכדומה. כך הלקוח מתפתה נוכח הסחיטה הרגשית.
היצג
מפרסמים למדו שאופן ההצגה של מרכולתם קובע יותר מהתוכן המילולי. למשל: הביטוי "עד גמר המלאי" מייצר תחושה של בהילות, כדי שלא ייגמר. דוגמה נוספת: ציון מספר הקלוריות ל-100 גרם על אריזה המכילה 150 גרם. שיטה זו של דיווח אמת מתוך כוונה להטעות נקראת היצג.
פרסום סמוי
מפרסמים מנצלים תוכניות טלוויזיה וסרטים כדי להחדיר בהם את המסרים שלהם, באופן גלוי או סמוי. למשל: הם משלמים למפיקים כדי שישלבו בסרטיהם את המוצרים שלהם באופן בולט. דוגמה ישראלית: בעבר צבעי האולפן של התוכנית כוכב נולד היו צבעיה של חברת סלקום, לצורך "הרבה רייטינג וכסף".
טִיזֶר (גַּרְיָן) ועוד אמצעי לחץ
לעיתים מופיעה הפרסומת לפני שהמוצר מוכנס לשוק, כדי ליצור עניין ולעודד דרישה. יש שנרשם על גבי מוצר נסיוני "מהדורה מוגבלת", כדי לבדוק את נכונות השוק לקלוט אותו. טִיזֶר גַּרְיָן הוא מודעת פרסומת חלקית, שמעודדת לרכוש, כשלא ברור במה מדובר. כל אלה אמורים לעורר עניין וליצור עודפי ביקוש.
שיתוף פעולה בין יצרנים שונים
יש יתרון שיווקי כאשר שני יצרנים משתפים פעולה לצורך שיווק. פעולה זו נקראת איחוד מותגים. למשל דיאט קולה הוא תוצאה של שיתוף פעולה בין חברת קוקה-קולה לחברת נוטרסוויט
צחוק ופחד בפרסום
במקרים מסוימים שימוש בהומור ובהפחדה נחשב אמצעי פרסום טוב.
מועדון לקוחות
באמצעות כרטיסי מועדון לקוחות יוצרות החברות מאגרי מידע שמאפשרים להם לבלוש אחרי הקונים. גם השימוש בפייסבוק חושף את המשתמשים לעיניהם הבולשות של המפרסמים.
שימוש בלועזית
מותגים בעלי שמות לועזיים יוצרים רושם על הקונים. דוגמה ישראלית לכך היא מותג המשקפיים "קרולינה למקה ברלין" שמייצר רושם שהוא גרמני, אך משרדיו בישראל והוא מיוצר בסין.
חוויה חושית
כל החושים משתתפים בהחלטה לבצע רכישה. לכן המפרסמים מקפידים לייצר סביבת קנייה נעימה לחיך, לעיניים, לאוזניים, לאף ולמגע.
הפרסומת והחברה
בהיותה של הפרסומת פעולה המבקשת ליצור שינוי מכוון בנמען (שימור או שינוי מודעות, רגשות, עמדות והתנהגות) ומוצר תרבות שהחשיפה אליו הולכת וגוברת, קיים דיון ער בקשר שבין פרסום לחברה ובשאלה האם וכיצד פרסום מזיק או מועיל לחברה.
כוכב נייטרונים
כוכב נֵיטְרוֹנִים הוא כוכב דחוס, שעשוי ברובו מנייטרונים. הוא נוצר כתוצאה מקריסה כבידתית של כוכב שבו הסתיימה שרשרת ההיתוך הגרעיני.
במהלך הקריסה הכבידתית מתמזגים אלקטרונים ופרוטונים לנייטרונים. כוכב הנייטרונים אינו ממשיך בקריסתו, מכיוון שכנגד כוח הכבידה פועל לחץ ניוון, כלומר לחץ הנובע מעקרון האיסור של פאולי בין הנייטרונים שמרכיבים אותו (מכיוון שניטרונים הם פרמיונים). לחץ דומה פועל בננס לבן, שם הדחייה נובעת מאותו עיקרון, אלא ששם הוא פועל בין האלקטרונים.
צפיפותם של כוכבי נייטרונים עצומה, והיא מסדר-גודל של מאות מיליוני טון לסמ"ק.  הסיבה לכך היא  שבין הנייטרונים בכוכב נייטרוני לא מפריד ואקום, בשונה בחומרים רגילים: בחומר רגיל גרעין האטום תופס 1 חלקי 10,000 עד 1 חלקי 100,000 מנפח האטום כולו, בעוד שבליבתו של כוכב נייטרוניים הנייטרונים "צמודים" זה לזה, ולכן צפיפותו דומה לצפיפות של גרעין אטום. בשל צפיפותם הרבה, לכוכבי הנייטרונים כבידה משטחית גבוהה, ומהירות הבריחה מהם היא עד חצי ממהירות האור. בגלל חוק שימור התנע הזוויתי, כוכבי הנייטרונים, שמומנט ההתמד שלהם קטן באופן ניכר כתוצאה מהקריסה, מסתובבים במהירויות זוויתיות גבוהות ביותר, עד כדי מאות סיבובים בשנייה. בשל שימור המומנט המגנטי שלהם, הם הופכים לרוב להיות פולסרים (מלשון pulse - "פעימה" באנגלית). כוכבי נייטרונים נוהגים להימצא במצב די שכיח של קשר כבידתי עם עוד כוכב נייטרונים עד אשר הם מתנגשים ומתפוצצים באירוע הדומה לסופרנובה הנקרא קילונובה. בזמן הפיצוץ גזים חמים והרבה קרני גאמה מתפזרים ברחבי היקום. פיצוץ הקילונובה נחשב לפיצוץ השני החזק ביקום אחרי התנגשות של שני חורים שחורים אולטרה מסיבים. אחרי הפיצוץ המסה שלא התפזרה בחלל קורסת לחור שחור לרוב עם מסה בין 10 ל 20 מסות שמש.
חקר הכוכבים הנייטרונים
קיומם של כוכבי נייטרונים נחזה ב-1933, שנה לאחר גילוי הנייטרון עצמו, על ידי האסטרופיזיקאים ולטר באדה ופריץ צוויקי על-סמך עבודותיו של הפיזיקאי ההודי סוברהמניאן צ'נדראסקאר. אולם, כוכבי הנייטרונים היו בגדר רעיון תאורטי גרידא עד לשנת 1967, שבה קבוצת אסטרונומים בריטיים גילתה את הפולסר הראשון.
בחודש יוני 2017 שוגר NICER, טלסקופ בתחום קרני הרנטגן, והוא צפוי להיות מותקן במהלך השנה על תחנת החלל הבינלאומית.
היווצרות
כוכב נייטרונים נוצר במהלך סופרנובה מסוג 2 של כוכב בעל מסה של 8 עד 20 מסות שמש, או כתוצאה מסופרנובה מסוג 1, לאחר שתהליך ההיתוך הגרעיני מגיע ליסוד ברזל הוא מפסיק לבצע את שרשרת ההיתוך שכן אין יותר רווח באנרגיה לאחר היתוך גרעיני ברזל, ובעצם ממשיך רק להגדיל את מסת הליבה, כאשר הליבה מגיעה למסה קריטית, לחץ ניוון האלקטרונים שמחזיק את אטומי הברזל קורס ובעצם כל הליבה מתכווצת בבת אחת לכוכב ניטרונים. עתה מוחזקת הליבה על ידי לחץ ניוון ניטרונים. עקב הכיווץ נוצר גל הלם אדיר שיוצא החוצה ומשליך מעליו את כל מעטפת הכוכב מעל הליבה של כוכב הניטרונים. מסתו של כוכב נייטרונים לאחר הקריסה היא 1.2 פעמים מסת השמש עד 3 מסות שמש (גבול טולמן-אופנהיימר-וולקוף), כאשר קוטרו מונה קילומטרים ספורים בלבד.
מבנה
קליפתו החיצונית של הכוכב מורכבת מברזל, שנדחס בלחץ גבוה. לאחר שכבת מעבר שכנראה עשויה מאטומים דחוסים ביותר עד שהם התגבשו לצורת צינורות ושכבות המכונה פסטה גרעינית, מגיעה השכבה העיקרית של הכוכב, שברובו עשוי מנייטרונים, כאשר ביניהם מצויים היפרונים (באריונים המכילים קווארק מוזר). ההרכב המדויק של ליבת הכוכב אינו ידוע, כאשר ההשערות נעות בין ליבה העשויה נייטרונים דחוסים יותר, להיפרונים, ועד השערת וויטן הגורסת שהליבה עשויה מחומר מוזר שיציב מבחינה תרמודינמית גם ללא כבידה (השערה אשר אינה נתמכת בתצפיות או חישובים מדויקים).
גספר סנס
גספר סנס (בספרדית: Gaspar Sanz; 1640 – 1710) היה מלחין ספרדי ומוזיקאי, שניגן בגיטרה ובעוגב ונחשב לאחד היוצרים והמקדמים החשובים של המוזיקה לגיטרה בתקופת הברוק. גדולי מלחיני ספרד במאה העשרים הושפעו מיצירתו וכללו נושאים ממנה ביצירותיהם.
תולדות חייו
אף על פי שנחשב לדמות הבולטת בתולדות הגיטרה בתקופת הברוק, מעט ידוע על תולדות חייו. סנס נולד בשנת 1640 למשפחה עשירה בקלנדה במחוז אראגון, אזור בספרד שהתפרסם בין השאר בריקודי העם שלו. למד תאולוגיה, פילוסופיה ומוזיקה באוניברסיטת סלמנקה, אחת העתיקות ביותר באירופה, שם הוסמך גם לכמורה. מאוחר יותר כיהן סנז כפרופסור למוזיקה באוניברסיטה זו.
עם גמר לימודי התואר הראשון בתאולוגיה, נסע סנס לנאפולי, רומא וכנראה גם לוונציה כדי להרחיב את ידיעותיו במוזיקה. הוא למד אצל אורזיו בנבולי, מנצח המקהלה בוותיקן וכריסטופארו קארסנה, נגן עוגב בקפלה המלכותית של נאפולי. הוא בילה מספר שנים בנאפולי, שם כיהן כנגן עוגב בחצרו של המשנה למלך הספרדי.
סנס החל לנגן בגיטרה באיטליה בהדרכתו של לאליו קוליסטה. הוא הושפע מיצירותיהם של הגיטריסטים האיטלקים פוסקריני, גרנטה וקורבטה. כאשר חזר לספרד, החל ללמד נגינה בגיטרה את דון חואן (ג'ון מאוסטריה), בנם הבלתי חוקי של המלך פיליפ הרביעי ומריה קלדרון, שחקנית ידועה באותה תקופה.
הוא נפטר במדריד בשנת 1710.
תרומתו המוזיקלית ויצירתו
סנס חיבר שלושה ספרים שעסקו בנגינה בגיטרה. את ספרו הראשון, "הדרכת מוזיקה על הגיטרה הספרדית", שפורסם לראשונה בשנת 1674 בסרגוסה, כתב עבור תלמידו דון חואן. בנוסף לספר זה, כתב סנס עוד שני ספרים העוסקים בגיטרה הספרדית ושלושתם פורסמו יחד תחת כותרת הספר הראשון בשנת 1697. הספרים עוסקים בטכניקת הנגינה בגיטרה הספרדית, החל מתרגולים הבסיסיים וכלה בפיתוח מיומניות מתקדמות בכלי זה. בנוסף לייעוץ הטכני לנגינה פרסם בשלושת ספריו רפרטואר נרחב של כתשעים שירים וריקודים ספרדיים. בהשראתם, שירים וריקודים בני שלוש מאות שנה מפרי עטו, מבוצעים עד עצם היום הזה על ידי גיטריסטים קלאסיים עבור קהלי מאזינים ברחבי העולם.
ספרו הראשון הוא למעשה ספר הוראות המכסה את כל ההיבטים הנוגעים לגיטרת הבארוק. הוא מספק לתלמיד מבחר רחב של קטעים בסגנון פונטאדו ("מריטה") ובסגנון רסקווידו ("פריטה"). זה לא ספר המדגים נגינה פשוטה של אקורדים, אלא מעניק תרומה רצינית של וירטואוז מאומן היטב השואף להעביר את הידע והאהבה שלו למוזיקה ולגיטרת הבארוק ללומד. ספרו של סנז נועד לאלה הרוצים להצטיין באמנות זו.
רוב החלקים הם ריקודים בסגנון פונטאדו. הפבנים והגאליארדים (סוגי מחולות עתיקים) המפוארים, מזכירים את מוזיקת החצר הספרדית של המאה השש עשרה. ה Espanoleta, אחת הנעימות היפות בספרד, מוגשת בצורה וריאציה, צורה שהמלחינים הספרדים הצטיינו בה. המנגינה הרודפת הזו עוררה השראה לגיטריסטים רבים מהבארוק להלחין גרסאות משלהם. הקנריוס, אולי הפופולרית ביותר מכל יצירותיו של סנס, הוא דיוקן מוזיקלי של הריקוד התוסס והמסונכרן מהאיים הקנריים. ריקודים אחרים כמו הווילאנו או "ריקוד הכפר" וג'קאראס, בהשראת שיריהם של נהגי עגלות השור, מציעים מעין רישומים מוזיקליים אטרקטיביים של חיי ספרד באותה תקופה. סנס כתב לגיטרת ברוק בעלת חמישה מיתרים כפולים, בשונה מהגיטרה המודרנית בעלת שישה מיתרים בודדים.
השפעתו על מלחינים במאה העשרים
לאחר מותו, נשכחו יצירותיו כמעט לגמרי עד גילוין מחדש על ידי המלחין הספרדי פיליפה פדרל (1841–1922), שהחזיר אותן לקדמת הבמה. מנואל דה פאיה, מהחשובים ביותר במלחיני ספרד במאה העשרים, השתמש בנושאים מיצירותיו של סנס ביצירתו "תיאטרון הבובות של דון פדרו" שהועלתה לראשונה על הבמה בשנת 1923. בשנת 1954 חיבר חואקין רודריגו, לבקשתו של אנדרס סגוביה, את הקונצ'רטו לגיטרה שלו "פנטסיה לבן אצולה" שהורכב מנושאים של סנס, שפרסם בספרי ההדרכה שלו.
המנון גינאה המשוונית
בואו נצעד בדרך (בספרדית: Caminemos pisando las sendas de nuestra inmensa felicidad) הוא ההמנון הלאומי של גינאה המשוונית.
השיר נכתב על ידי אטנאסיו נדונגו מיונה והולחן על ידי רמירו סאנצ'ז לופז אשר היה סֶגֶן וסגן מנהל מחלקת המוזיקה במפקדה הצבאית במדריד. בשל הלחנת השיר, קיבל לופז מענק של 25,000 פֶסטות (מטבעה הרשמי של ספרד עד 2002).
השיר אומץ כהמנון הלאומי של גינאה המשוונית עם קבלת עצמאותה ב-12 באוקטובר 1968.
ג'ני סידיי
ד"ר ג'ניפר (ג'ני) אן מקינון סידיי-גיבונס (באנגלית: Jennifer Anne MacKinnon Sidey-Gibbons, נולדה ב-3 באוגוסט 1988 בקלגרי, אלברטה שבקנדה) היא אסטרונאוטית, מהנדסת, חוקרת ומרצה. ג'ני זכתה בפרס מהנדסת השנה הצעירה של הנדסה וטכנולוגיה (prestigious Institution of Engineering and Technology's Young Woman Engineer of the Year Award) ובפרס מהנדס השנה הצעיר  של RAEng (RAEng Young Engineer of the Year Award) בשנת 2016. בשנת 2017 נבחרה על ידי סוכנות החלל הקנדית (CSA) לצד ג'ושוע קוטריק בקמפיין גיוס אסטרואונאוטים ונשלחה למחנה אימונים להכשרת אסטרואונאוטים שמועמדים לשליחה לתחנת החלל של נאס"א.
ילדות ונעורים
סידיי סיפרה שבילדותה, שמעה על האסטרונאוטית האישה הקנדית הראשונה, רוברטה בונדר ועל טיסתה לחלל אשר שימשה כמודל לחיקוי עבורה משום שהייתה פורצת דרך בתחומה. בילדותה, אהבה מאוד לרכוב על אופניים ולשחק פוטבול, ועד היום היא חברה בנבחרת הפוטבול של אוניברסיטת קיימברידג'. התעניינותה במדע נתמכה על ידי אמה שלקחה אותה לעיתים קרובות למוזיאונים ומצאה עבורה מודלים לחיקוי מתחומי המדע וההנדסה. דודה, שהיה מהנדס אזרחי, היה מערב אותה גם במשימות עיצוביות והנדסיות. אחת המשימות כללה תכנון מגרש בייסבול שיתנקז ביעילות במהלך סופות גשמים ותכנון נוסף היה של מתקן פסיבי לטיפול במים מזוהמים.
קריירה אקדמית
סידיי היא בעלת תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול, קוויבק (2011). בשנת 2015 עברה לאנגליה שם סיימה דוקטורט בהנדסה במכללת ישו, שנמצאת באוניברסיטת קיימברידג', בעבודת הדוקטורט שלה התמקדה בחקר בעירה תחת פיקוחו של פרופסור נונדס מסטוראקוס. לפני שהצטרפה לתוכנית החלל הקנדית, עבדה ד"ר סידיי כעוזרת פרופסור במעבדה לחקר ופיתוח מנועי בעירה פנימית במחלקה להנדסה באוניברסיטת קיימברידג'.
קריירתה כאסטרונאוטית ובחירתה על ידי סוכנות החלל הקנדית
סידיי הייתה אחת משני המתגייסים שנבחרו על ידי ה- CSA ביולי 2017 באמצעות קמפיין הגיוס האסטרונאוטים הקנדי הרביעי. ביולי 2017, סידיי עברה ליוסטון, טקסס, שם התחילה את תוכנית ההכשרה למועמדים להיות אסטרונאוטים (NASA Astronaut Candidate Training Program) במרכז החלל ג'ונסון כחברה בכיתת האסטרונאוט הלאומית לאווירונאוטיקה ומינהל החלל לשנת 2017. נכון לשנת 2019, היא לא נשלחה למשימה בחלל, ונמצאת עדיין באימונים.
פעילותה החברתית
סידיי גם פועלת כמודל לחיקוי עבור נשים צעירות ששוקלות קריירה בתחומים הקשורים למדע והנדסה. הפעילות החברתית הבולטת ביותר שלה היא שהיא המייסדת השותפה של מחלקת ה-Robogals באוניברסיטת קיימברידג', ארגון בינלאומי שמטרתו לעורר מוטיבציה והשראה בנשים צעירות ללמוד מדעים, הנדסה, טכנולוגיה ומתמטיקה (STEM) באמצעות יוזמות חינוכיות ומהנות כגון, תחרויות רובוטיקה וסדנאות הנדסה ואפילו פרויקטים בשיתוף עם חברות כמו אמזון. במהלך עבודה זו לימדה למעלה מ-3,000 נערות צעירות ברחבי בריטניה. בנוסף, ג'ני פועלת על מנת להפוך את עולם ההנדסה למגוון יותר, והיא מעורבת ביוזמות להעלאת המודעות לנושאי שוויון מגדרי, במחלקה להנדסה באוניברסיטת קיימברידג' ומחוצה לה. פעילויות אלה, יחד עם ההצלחה הטכנית שהשיגה בקריירה האקדמית שלה, הובילו לכך שהיא זכתה בפרס הנדסאית השנה הצעירה של הנדסה וטכנולוגיה (prestigious Institution of Engineering and Technology's Young Woman Engineer of the Year Award) ופרס מהנדס השנה הצעיר של RAEng (RAEng Young Engineer of the Year Award) בשנת 2016.
פורט יומה
פורט יומה (באנגלית: Fort Yuma) הוא מבצר לשעבר במחוז אימפריאל במדינת קליפורניה בארצות הברית בסמוך לנהר הקולורדו מול העיר יומה באריזונה. המבצר היה תחנה בנתיב שירות הדואר הפרטי דואר בטרפילד אוורלנד (Butterfield Overland Mail) בין 1858 ל-1861, ננטש ב-16 במאי 1883, והועבר למחלקת הפנים של ארצות הברית. באתר המבצר שוכנים כיום בית הספר לאינדיאנים פורט יומה ומיסיון סנט תומאס לאינדיאנים של יומה (Saint Thomas Yuma Indian Mission). המקום הוא אחד מה"אתרים הקשורים" של האתר מעבר יומה והאתרים הקשורים (Yuma Crossing and Associated Sites) במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (National Register of Historic Places) באזור המורשת הלאומי מעבר יומה (Yuma Crossing National Heritage Area). בנוסף, האתר נרשם כציון דרך היסטורי של קליפורניה מספר 806.
לפני מלחמת האזרחים
המבצר הוקם לראשונה לאחר סיום מלחמת ארצות הברית–מקסיקו (1848) בסמוך לנהר הקולורדו, פחות מקילומטר במורד הזרם משפך הנהר חילה לקולורדו. הוא נבנה על מנת להגן על ההתיישבות החדשה של יומה בטריטוריית ניו מקסיקו, ששכנה מצדו השני של הקולורדו, ובסמוך לגבול עם מקסיקו.
במרץ 1851 הועתק המוצב לגבעה קטנה על הגדה המערבית של הקולורדו. במקום שכן קודם מחנה קלהון (Camp Calhoun), על שמו של הסנטור ג'ון קלהון. המחנה הוקם ב-2 באוקטובר 1849 על ידי סגן קוו ג'. קאוטס (Cave J. Couts), מרגימנט הפרשים הראשון של צבא ארצות הברית (First Regiment of Dragoons), עבור קבוצת סקר הגבול בפיקודו של סגן משנה אמיאל ויקס ויפל (Amiel Weeks Whipple; 1863-1818), מחיל ההנדסה (Corps of Topographical Engineers). שירות מעבורת שהופעל על ידי החיילים בעבור קבוצת הסקר, שירתה גם מהגרים.
פורט יומה הוקם במהלך מלחמת יומה במטרה להגן על נתיב ההגירה הדרומי לקליפורניה ובניסיון לשלוט על הילידים בני הקווצ'אן (Quechan), המכונים גם יומה באזור מגוריהם שהשתרע באזור בקוטר 150 קילומטרים סביב המצודה. המבצר הוקם על ידי סרן סמואל היינצלמן (Samuel Peter Heintzelman; 1880-1805) מרגימנט הרגלים השני של צבא ארצות הברית (2nd Infantry Regiment). המבצר נקרא במקור "מחנה אינדיפנדס" (Camp Independence).
במרץ 1851, כאשר המוצב עבר לאתר הקבע, שונה שם המקום ל"מחנה יומה" (Camp Yuma). שנה אחר-כך שונה שם המוצב ל"פורט יומה" (מבצר יומה). ביוני 1851 נטש הצבא בפועל את המוצב בשל העלויות הגבוהות שנדרשו לתחזק אותו, והוא ננטש כליל ב-6 בדצמבר 1851, כאשר המזווה התרוקן לחלוטין. עם זאת, המוצב אויש מחדש ב-29 בפברואר 1852 על ידי סרן היינצלמן.
היה קשה לשלוח אספקה למוצב במהלך שנותיו הראשונות. אספקת מזון וחומרי בנייה שונעו בים מסן דייגו, סביב חצי האי באחה קליפורניה ובמעלה מפרץ קליפורניה לשפך הקולורדו בדלתה של הקולורדו במקסיקו. העבודה לשינוע הטובין לעגלות בנקודה זו והסעתם לרוחב מדבר יומה ומדבר יוהה (Yuha Desert) ליומה הייתה קשה וגזלה זמן. החיים במוצב היו קשים והצבא החל לפקפק בצורך להחזיק במקום חיל מצב. רק אחרי אוגוסט 1852 הפך מחנה יומה הזמני לפורט יומה הקבוע, והצבא החליט להישאר במקום לתמיד. בנובמבר 1852 הושקה ספינת הקיטור "הדוד סם" (Uncle Sam) והחלה לשאת מטען במעלה הקולורדו ממזח רובינזון (Robinson's Landing). היא הגיעה לפורט יומה ב-3 בדצמבר ונשאה על סיפונה 32 טון של אספקה למוצב. ספינות קיטור המשיכו לספק מטענים למבצר ולהתיישבויות שקמו אחר-כך על הקולורדו עד הגעת מסילת הברזל ב-1877.
הפעילות הצבאית היחידה שהתרחשה במבצר הייתה כאשר לוחמים בני קווצ'אן הקיפו אותו במהלך מלחמת יומה, ובמבצר נלכדו זמנית הגנרל לעתיד תומאס סוויני (Thomas William Sweeny; 1892-1820) וחיילים נוספים.
בין 1858 ל-1861 הפעיל שירות הדואר הפרטי דואר בטרפילד אוורלנד תחנת דיליז'נסים בסמוך למבצר, שהשתמשו בה חברות דיליז'נסים אחרות עד הגעת הרכבת ב-1877.
מלחמת האזרחים
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שמר צבא האיחוד על שליטתו בפורט יומה כאשר רגימנט הרגלים הראשון של קליפורניה (1st California Infantry Regiment) החליף את חיילי הצבא הסדיר שנשלחו מזרחה ב-1861. החלק הדרומי של טריטוריית ניו מקסיקו פרש מהאיחוד, והפך לטריטוריית אריזונה של קונפדרציית המדינות של אמריקה עד 1862, כאשר טור קליפורניה שצעד מזרחה מפורט יומה גירש את קונפדרציית המדינות של אמריקה משטחי אריזונה וניו מקסיקו כשהוא צועד עד מערב טקסס. ב-1863 ביססו מדינות האיחוד את שליטתן באזור והקימו את טריטוריית אריזונה. פורט יומה שימשה כמוקד אספקה לחילות המצב של האיחוד שם. במבצר עצמו לא התחוללו קרבות בהיותו מרוחק מאוד מזירות הקרב של מלחמת האזרחים.
לאחר מלחמת האזרחים
פורט יומה היה קשור במישרין למחסני האפסנאות של יומה (Yuma Quartermaster Depot) ששכנו מול המבצר בגדה המזרחית של הקולורדו, שסיפקו אספקה צבאית ואישית למוצבים ברחבי אריזונה וניו מקסיקו. מחסני האפסנאות פעלו בין 1864 ל-1891, אם כי הצבא הפסיק את מרבית הפעילות במקום שמונה שנים קודם לכן.
הצבא השתמש במחסנים לאחסן ולהפיץ אספקה לכל המוצבים הצבאיים באריזונה, נבדה, יוטה, ניו מקסיקו וטקסס במהלך תקופת מלחמות האינדיאנים. אספקה של בגדים, מזון, תחמושת וסחורות אחרות שנועדו למשך שישה חודשים אוחסנה במחסנים אלו בכל נקודת זמן. האספקה הגיעה מקליפורניה באמצעות ספינות שעשו דרכן סביב לחצי האי באחה קליפורניה אל פורט איזבל (Port Isabel) בסונורה בסמוך לשפך הקולורדו. משם הועבר המטען לספינות קיטור קטנות שעלו במעלה הזרם ליומה.
את המטען פרקו באתר והוא נגרר במסילה מהמזח למחסנים. במחסנים היו אורוות ל-900 פרדות ומגורים לנהגי פרדות שטיפלו בהם. חברת הרכבת סאותרן פסיפיק הגיעה ליומה ב-1877. בואה ביטל את הצורך במשלוח הארוך של המטענים דרך הים ובמעלה הקולורדו, ומכיוון שהרכבת המשיכה הלאה אל טוסון באריזונה כמעט שלא היה יותר צורך במחסני האפסנאות או בפורט יומה, והם ננטשו ב-16 במאי 1883. האתרים הועברו לבעלותה של מחלקת הפנים של ארצות הברית ב-22 ביולי 1884.
כיום
פורט יומה שוכנת כיום ביישוב וינטרהייבן (Winterhaven), חלק משמורת האינדיאנים פורט יומה (Fort Yuma Indian Reservation). כמה מבנים היסטוריים שרדו מהתקופה הצבאית במעבר יומה והאתרים הקשורים באזור המורשת הלאומי מעבר יומה. בית הכלא הטריטוריאלי של יומה (Yuma Territorial Prison) והפארק המדינתי ההיסטורי מחסני האפסנאות של יומה (Yuma Quartermaster Depot State Historic Park) שוכנים בתחומי אריזונה כאשר המבנים עברו שימור או שחזור והם כוללים מוזיאונים.
שטחי הניסוי יומה (Yuma Proving Grounds), השוכנים כ-50 קילומטרים צפונית מזרחית לפורט יומה, אחד מבסיסי הצבא הגדולים ביותר בעולם, הם המשך צבאי ישיר למוצבי הצבא ההיסטוריים באזור יומה.
המנון גמביה
למען גמביה מולדתנו (באנגלית: For The Gambia Our Homeland) הוא ההמנון הלאומי של גמביה.
אלומיניום
אַלוּמִינְיוּם (Aluminium; בעברית: חַמְרָן) הוא יסוד כימי מתכתי שסמלו הכימי Al ומספרו האטומי 13. האלומיניום הוא מתכת רקיעה וכסופה. זהו היסוד השלישי בשכיחותו (כ-8 אחוז) בקרום כדור הארץ, אחרי חמצן וצורן, והשכיח ביותר בין המתכות. אלומיניום מופק בעיקר מבוקסיט ומצוין בחסינותו לחמצון, בעמידותו ובצפיפותו הנמוכה, המאפשרת ייצור מוצרים קלי משקל. לאלומיניום חשיבות כלכלית גבוהה והוא משמש בתעשיות רבות (משקופים וכנפי חלונות, מטוסים, דלתות, ידיות וכיוצא בזה).
תכונות
האלומיניום היא מתכת קלה, שצפיפותה שליש מצפיפות פלדה או נחושת. חשיל (מחושל בקלות, השני בחשילותו אחרי זהב), רקיע (מקום ששי ברקיעותו), מתגבש ומעוצב בקלות. רך יחסית ונוח לעיבוד שבבי. לאלומיניום ברק עמום הנוצר בעקבות שכבה דקה של אלומיניום חמצני - אלומינה, המופיעה מיד בחשיפה לאוויר. האלומינה קשה ביותר, ואינה מתפוררת מגוף האלומיניום, ובכך מקנה לו עמידות לשיתוך.
חסר תכונות מגנטיות. מוליך בצורה טובה חשמל וחום.
שימושים
במונחים של כמות או ערך, השימוש באלומיניום עולה על זה של כל מתכת אחרת פרט לברזל. על פי נתוני איגוד האלומיניום הבינלאומי בשנת 2011 הופקו בעולם (לא כולל מחזור) כ-44 מיליוני מטר מעוקב אלומיניום.
לאלומיניום טהור חוזק מתיחה נמוך, אך בסגסוגות עם מתכות אחרות, כגון נחושת, אבץ, מגנזיום וצורן, מפגין האלומיניום תכונות מצוינות המתאימות לתפקידים רבים.
האלומיניום משמש ליצירת מוצרים העומדים בעומס מכני בינוני ודורשים משקל נמוך ועמידות בשיתוך.
לרוב המראות בימינו שכבת אלומיניום במשטחן האחורי. גם במראות של טלסקופים משתמשים באלומיניום. שימושים נוספים:
היסטוריה
היוונים והרומאים הקדמונים השתמשו במלחי אלומיניום כחומרי צביעה ובתור חומר עוצר דימום בפצעים. אלום (מלח אלומיניום) עדיין משמש כחומר עוצר דימום. ב-1761 גיטון דה מורבו הציע לקרוא לאלום אלומין.
ב-1754 הכימאי הגרמני אנדריאס זיגיסמונד מרגרף הצליח לייצר אלומינה (תחמוצת האלומיניום) על ידי בישול חרסית עם חומצה גופרתית ולבסוף תוספת אשלג.
ב-1808 זיהה האמפרי דייווי את האלומיניום כמתכת באלום.
בידוד אלומיניום בוצע לראשונה על ידי פרידריך ולר ב-1827 כשערבב אשלגן עם אלומיניום כלורי. ולר שיפר את התהליך שביצע הנס כריסטיאן ארסטד שנתיים לפני כן, בו הופק לכאורה אלומיניום, וטען כי ארסטד הפיק למעשה אשלגן.
האדם הראשון שגילה את האלומיניום במכרה בוקסיט (מינרל המכיל אלומיניום) ומיצה אותו בהצלחה היה פ. ברטייה.
אנרי סנט-קלר דוויל (Henri Etienne Sainte-Claire Deville) שיפר את התהליך, תוך שימוש בנתרן. נפוליאון השלישי שהתרשם מהמתכת ציווה להחליף את הסכו"ם בארמון לכלי אלומיניום. החפצים הראשונים שיוצרו מאלומיניום היו רעשן לבנו הפעוט של נפוליאון השלישי, ושרשרת שעון עשויה אלומיניום אשר הוענקה למלך סיאם שביקר אז בצרפת. חזונו של נפוליאון השלישי לייצר ציוד צבאי מאלומיניום הביא לתמיכת ממשלת צרפת בפיתוח ואיפשרה לדוויל להרחיב את ייצור החומר עד ל-2 טונות שהופקו בשנת 1859. עם זאת הפקת האלומיניום המשיכה להיות יקרה ומסובכת - ב-1884 עם השלמת בנייתה של אנדרטת וושינגטון הוצבה פירמידת אלומיניום שבראשה הועמד, כמפגן של עוצמה טכנולוגית, קדקד מתכת שמשקלו כ-3 ק"ג והיה פריט האלומיניום הכבד ביותר שהופק עד אז.
ייצור המוני של אלומיניום התאפשר רק בזכות פיתוחיו של האמריקאי צ'ארלס מרטין הול שרשם פטנט ב-1886 על תהליך אלקטרוליזה למיצוי אלומיניום. בתהליך זה מבוצעת אלקטרוליזה של תחמוצת אלומיניום המומסת במינרל קריאוליט כשהוא מותך. פטנט זה הפך את מיצוי האלומיניום ממינרלים לזול יותר וכיום זהו תהליך המקובל בכל העולם.
ב-1909 התגלה בגרמניה כי עירוב של אלומיניום, נחושת, מנגן ומגנזיום יוצר סגסוגת חדשה שנקראה דוראלומין (Duralumin, שם מסחרי שאיננו כבר בשימוש) שלה תכונות הדומות לפלדה רכה אך משקלה הסגולי שליש בלבד מזה של פלדה. תכונות אלו איפשרו ייצור מטוסים קלים וחזקים מדוראלומין.
ייצור אלומיניום
אף-על-פי שאלומיניום הוא יסוד נפוץ בקרום כדור הארץ (בין 7.5% ל-8.1%), הוא אינו מופיע בטבע כמתכת ולא ניתן להפרידו בשיטות מסורתיות. אלומיניום נחשב מתכת מסחרית חדשה והיא מיוצרת בכמויות מסחריות מ-1900. מיחזור אלומיניום הפך לחלק חשוב בתעשיית ייצורו. זיקוק אלומיניום דורש כמויות חשמל עצומות.
תהליך באייר
רוב האלומיניום מופק מהמינרל בוקסיט, בתהליך שנקרא "תהליך באייר" (Bayer Process).
הבוקסיט נטחן ומושרה בנתרן הידרוקסידי (NaOH) בסיר לחץ. בתנאים אלו Al2O3 הופך ל-NaAl(OH)4 ומתמוסס בעוד טיטניום, צורן וברזל נשארים כמשקע. התערובת מסוננת ומועברת למכל שיקוע שבו NaAl(OH)4 מתגבש ל-Al(OH)3. הגבישים נשטפים ומחוממים בכבשן לטמפרטורה של 1000 מעלות צלזיוס עד שנוצר Al2O3, בהתאם למשוואה הבאה:
מיחזור אלומיניום
על מנת להפיק אלומיניום כחומר גלם תעשייתי, בתהליך הרגיל שאינו כולל מיחזור אלומיניום, יש לכרות אותו במכרות עפרת באוקסיד (Bauxite), לאחר מכן מפרידים את האלומיניום מהעפרה, מעבירים אותו תהליך מורכב, מחממים אותו ואז מעבירים אותו אלקטרוליזה – בסיומו של תהליך ארוך ויקר זה מתקבל אלומיניום שניתן לייצר ממנו דברים. זהו תהליך הצורך כמויות אדירות של אנרגיה, כאשר כמובן שמעורב בתהליך זיהום סביבתי שונה. בעוד שמיחזור דורש רק 5% מהאנרגיה הדרושה לייצורו.
בישראל, יש כמה חברות ומפעלים העוסקים בתהליכי מיחזור אלומיניום – בעיקר חברות המייצרות פרופילי אלומיניום וממחזרים חומר גלם וכמו כן מיחזור לצורכי ייצור פחיות משקה חדשות.
סיכונים בריאותיים
על-פי רוב, אין לאלומיניום השפעה על תאים חיים. עם זאת, ישנם אנשים המפתחים אלרגיה לאלומיניום, המתבטאת בדלקת בעור, גירודים ועוד.
קיימים מחקרים המראים קשר בין ריכוזי אלומיניום גבוהים במי השתייה למחלת אלצהיימר, כמו גם למחלות ניווניות אחרות של המוח. במחקרים אחרים נמצא כי המחיצות (plaques), הנוצרות במוחותיהם של חולי אלצהיימר, מכילות לעיתים כמויות אלומיניום גדולות יחסית, אף כי טרם הוצע מנגנון המקשר בין נוכחות האלומיניום לבין המחלה.
שרה תאודורה, קיסרית בולגריה
קורות חייה
שרה תאודורה נולדה בטרנובו, בירת האימפריה הבולגרית השנייה בשם שרה, בת למשפחת סוחרים יהודים אמידה אשר התגוררה ברובע היהודי שבעיר. ידוע ששם אימה של שרה היה תמרה ובהמשך ניתן השם גם לבתה. ב-1346 נישאה שרה לאיוון אלכסנדר, תחת תאודורה נסיכת ולאכיה, אשר גורשה על ידי הקיסר הבולגרי. שרה אימצה את הנצרות האותודוקסית, אך בני הקהילה היהודית סמכו על חסותה, צברו מעמד חברתי רם יותר בתקופת כהונתה, והעניין הוביל לעימותים מול האוכלוסייה הנוצרית.
שרה תאודורה מילאה תפקיד משמעותי בחלוקת האימפריה הבולגרית. מאמצי השכנוע שלה הובילו את איוון אלכסנדר לחלק את ממלכתו בין בניו עוד בימי חייו. בנה של שרה תאודורה, איוון שישמן, קיסר בולגריה שלט במרכז הממלכה ובבירה טרנובו, ובנה של קודמתה תאודורה מוולאכיה, איוון סרצימיר, שלט על נסיכות וידין שבירתה וידין. החלוקה החלישה את האימפריה הבולגרית אשר כבר הייתה בדעיכה, ובהמשך היא נפלה לידי האימפריה העות'מאנית.
Blackthorn
Blackthorn (בלק ת'ורן, "קוץ שחור") היא להקת מטאל גותי מרוסיה שמורכבת מנשים בלבד. הלהקה מנגנת מטאל גותי משולב בדת' מטאל סימפוני עם שירת היפה והחיה כאשר את הגרואלינג מבצעות הזמרות (ולא מבצע זכר כפי שבדרך כלל קורה בלהקות דת' מטאל, דום-דת' ומטאל גותי). הלהקה הוקמה ב-2004 במוסקבה אך הרכבה התייצב רק ב-2009, אז הוציאה את שני אלבומיה הראשונים. הלהקה מורכבת מנשים בלבד, תופעה ייחודית בסצנת המטאל.
חברי הלהקה
חברות הלהקה משתמשות רק בכינויים במקום בשמן המלא.
ויויאן ווינג-ווה ים
פרופסור ויויאן ווינג-ווה ים (באנגלית: Vivian Wing-Wah Yam; בסינית: 任詠華 ) נולדה ב-10 בפברואר ב-1963 בהונג קונג. פרופסור ווינג-ווה ים היא פרופסור לכימיה ולאנרגיה באוניברסיטת הונג קונג והחברה הצעירה ביותר שנבחרה להיות באקדמיה הסינית למדע, (בגיל 38 בלבד). ב-2011, זכתה ווינג-ווה ים בפרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע על עבודתה בנושא חומרים הפולטים אור ודרכים שונות של תפיסת אנרגיה סולארית בעזרתם.
קורות חיים
ווינג-ווה ים נולדה בהונג קונג הבריטית, אימה הייתה עקרת בית ואביה היה מהנדס אזרחי. פרופסור ים השלימה את לימודי התואר הראשון בשנת 1985 ואת הדוקטורט לכימיה בשנת 1988, שניהם באוניברסיטת הונג קונג. בשנים אלו עבדה וחקרה במעבדתו של פרופסור צ'אי מינג-שי שהיווה לה מנטור לעבודתה.
פרופסור ווינג-ווה ים נשואה לפטריק שינג-טאט אותו הכירה במעבדה של פרופסור מינג-שיי וערכה איתו מחקר משותף, לזוג שתי בנות.
קריירה
בהמשך, כאשר שחזרה לאוניברסיטת הונג קונג, עלתה בדרגה האקדמית למרצה בכירה ב-1995. פרופסור ווינג-ווה ים מונתה כיו"ר פרופסור בשנת 1999. כיום, ווינג-ווה ים היא פרופסור לכימיה ואנרגיה וראש מחלקה זאת באוניברסיטת הונג קונג.
פרופסור ווינג-ווה ים נבחרה לחברת האקדמיה הסינית למדעים בשנת 2001 בגיל 38 כחברה הצעירה ביותר באקדמיה. האחרון שנבחר לאקדמיה הסינית למדעים לפניה היה המנטור שלה צ'אי. בנוסף, ווינג-ווה ים נבחרה להיות חברה זרה באקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים בשנת 2012.
מחקר
פרופסור ים ראתה את המחקר כחלק מהותי ועיקרי מחייה.
"לעשות מחקר זה כמו לאכול אורז, לשתות מים ולישון כל יום. זה חלק מהחיים."
תחומי המחקר שלה כוללים כימיה אורגנית ואורגנית-מתכתית, כימיה סופרא מולקולרית וחומרים פונקציונליים מולקולריים מבוססי מתכת לחישה, אלקטרואופטיקה ומחקר אנרגיה.
המחקר העיקרי שלה עוסק בדיודות אורגניות פולטות אור שהן בהירות ויעילות יותר מאשר הדיודות הפולטות אור אחרות. תגליותיה בכימיה מאפשרות ליצור תצוגות יעילות יותר עבור טלפונים ניידים ומחשבים ניידים כדי ליצר OLED ניידים מהחומרים הללו. תחליפים לפלסטיק, זכוכית או חומרים חריגים יותר. בערך חמישית מהאנרגיה בעולם מושקעת בתאורה. תגליות על חומרים אלו יאפשרו יצירת תאורה יעילה יותר תשפיע באופן משמעותי על צריכת החשמל בעולם. היא מאמינה בתאוריית הקוונטים הפנימית ומצביעה על כך שאנחנו עשויים לפתח מנורות המבוססות על מתכת המכילה כימיקלים יעילים.