cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רביעיית מיתרים
רביעיית כלי קשת או רביעיית מיתרים היא הרכב קאמרי של ארבעה כלי קשת, כשההרכב הנפוץ ביותר כולל שני כינורות, ויולה וצ'לו. המונח "רביעיית מיתרים" יכול להתייחס גם ליצירה, שנכתבה להרכב כזה.
היסטוריה
דייוויד וין ג'ונס (David Wyn Jones) מייחס את מקור רביעיית המיתרים לטריו סונאטה של תקופת הבארוק, שנכתבה לשני כלי סולו בלווי קבוצת באסו קונטינואו, למשל צ'לו וכלי מקלדת, כגון וצ'מבלו. מראשית המאה ה-18 התקבל הנוהג להוסיף כלי סולו שלישי ובמקביל להשמיט את תפקיד כלי המקלדת ולהשאיר את התמיכה בקו הבס לצ'לו לבדו. כאשר אלסנדרו סקרלטי כתב שש יצירות בשם "סונאטה לארבעה כלים: שני כינורות ויולה וצ'לו, ללא צ'מבלו" ("Sonata à Quattro per due Violini, Violetta [viola], e Violoncello senza Cembalo") הייתה זו התפתחות טבעית ממסורת קיימת.
ג'ונס גורס עוד מקור אפשרי לרביעיית המיתרים – הנוהג המקובל של נגינת יצירות לתזמורת כלי קשת בידי ארבעה נגנים בלבד, כאשר הצ'לו אחראי לבדו לתפקיד הבס.
מאז המאה ה-18 הייתה רביעיית המיתרים לאחד ההרכבים הקאמריים החשובים ביותר, והמלחינים שכתבו מוזיקה קאמרית הרבו לכתוב להרכב זה. מבנה הרביעייה הקלאסית היה על פי רוב בן ארבעה פרקים, הראשון והאחרון מהירים והפנימיים כוללים פרק איטי ופרק בצורת מחול, כגון מינואט או סקרצו, בסדר בלתי מחייב. מבנה זה מזכיר את מבנה הסימפוניה. שינויים מרחיקי לכת למבנה זה הופיעו כבר ברביעיות המיתרים האחרונות של בטהובן. "הפוגה הגדולה" של בטהובן היא יצירה בעלת פרק ארוך אחד. ההרמוניה שלה וצליליה בלטו כל כך בייחודם והיו חריגים כל כך לזמנם, שבהופעת הבכורה שלה ביטא חלק מן הקהל את מחאתו ביציאה המונית מן האולם. מלחיני המאה ה-20 התנערו ברובם מן המבנה המסורתי של רביעיית המיתרים, אם כי פה ושם קיימות דוגמאות הסותרות קביעה זו.
יוזף היידן הביא את רביעיית המיתרים אל קדמת הבמה, לאחר שגילה צורה זו בדרך מקרה. בשנים 1755 - 1757 עבד המלחין הצעיר אצל הברון קרל פון יוזף אדלר פון פירנברג, באחוזתו הכפרית בוויינצירל, כשמונים קילומטרים מווינה. הברון רצה במוזיקה, והנגנים שעמדו אותה שעה לרשותו של היידן כללו שני כנרים, ויולן וצ'לן. כך מתאר הביוגרף המוקדם של היידן, גיאורג אוגוסט גריזינגר את סיפור המעשה:
היידן המשיך וכתב עוד תשע רביעיות בשנים אלה. יצירות אלה, שיצאו לאור כאופוס 1 ואופוס 2 בנויות מחמישה פרקים בסדר זה: פרק מהיר, מינואט וטריו 1, פרק איטי, מינואט וטריו 2, ופרק סיום מהיר. כפי שמציין פינשר, בסגנונן ניכרת השפעתה של מסורת הדיברטימנטו האוסטרי.
היידן לא כתב עוד רביעיות במשך שנים אחדות, אך חזר לסוגה זו בשנים 1769 - 1772, ב-18 רביעיות, אופוסים 9, 17 ו-20. רביעיות אלה נכתבו בצורה שהתקבעה כסטנדרט הן להיידן והן למלחינים אחרים, דהיינו, ארבעה פרקים – פרק מהיר, פרק איטי, מינואט וטריו ופרק סיום מהיר (ראו להלן).
מאז ימי היידן שומרת רביעיית המיתרים על מעמדה היוקרתי ומציגה מבחן יכולת אמיתי למלחין, הן בשל המגבלה בגוני הצליל, בהשוואה לשלל הגוונים במוזיקה תזמורתית, והן בשל הנטייה הקונטרפוטנקטית בכתיבה לארבעה כלים שווים.
הלחנת רביעיות שגשגה בתקופה הקלאסית; הן מוצרט והן בטהובן כתבו סדרות מפורסמות של רביעיות, שתפסו את מקומן לצד אלה של היידן. רפיון מסוים בקצב כתיבת הרביעיות חל במאה ה-19; תופעה מעניינת באה לביטוי בשנים אלה – מלחינים שחיברו רק רביעייה אחת, אולי כדי להוכיח את שליטתם המלאה בסוגה המהוללת הזו. בתחילת התקופה המודרנית חזרה רביעיית המיתרים לפופולריות הקודמת שלה בקרב המלחינים ומילאה תפקיד חשוב בעיקר בהתפתחותם של שנברג, בלה בארטוק ושוסטקוביץ'.
עם זאת, משנות ה-60 של המאה ה-20 ואילך גילו מלחינים רבים עניין מחודש בסוגה. רביעיות חשובות נכתבו בידי ויטולד לוטוסלבסקי (1964), ג'ורג' ליגטי (רביעיית מיתרים מס' 2 מ-1968), אנרי דיטייה (Ainsi la Nuit; 1976 - 1977) ולואיג'י נונו (Fragmente - Stille, An Diotima; 1979 - 1980). חמש תרומותיו של אליוט קרטר לסוגה זוכות גם לשבחים רבים. הלמוט לכנמן בוחן לעומק את סוגיית הרעש בשלוש רביעיות המיתרים שלו. בשנים 1992 - 1993 כתב קרלהיינץ שטוקהאוזן את Helikopter-Streichquartett לביצוע של ארבעה נגני כלי קשת בארבעה מסוקים נפרדים. הרביעייה הארוכה ביותר שנכתבה מאז ומעולם היא רביעיית המיתרים מס' 2 של מורטון פלדמן (1983), בחינה מרתקת של גבולות הסוגה, שאורכה כחמש שעות.
הצורה המסורתית של רביעיית מיתרים
את הצורה המסורתית העיקרית לרביעיית המיתרים הקלאסית קבע היידן:
המבנה הזה, הן מבחינה טונאלית והן מבחינות אחרות, נזנח בהדרגה במאה ה-19 ולאחריה.
הרכבים קאמריים אחרים בנויים על רביעיית המיתרים בשינויים הנדרשים: חמישיית מיתרים היא רביעיית מיתרים בתוספת ויולה, צ'לו או קונטרבס; בשלישיית מיתרים יש כינור, ויולה וצ'לו; חמישיית פסנתר היא רביעיית מיתרים בתוספת פסנתר; רביעיית פסנתר היא רביעיית מיתרים שאחד הכינורות בה הוחלף בפסנתר; וחמישיית קלרינט היא רביעיית מיתרים בתוספת קלרינט.
מתוקה מהחיים
מתוקה מהחיים הוא סינגל של הזמר הפיקטיבי דדי דדון (מגולם על ידי אסי כהן) שיצא במאי 2016 במסגרת העונה ה-13 של תוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת".
הסינגל נוצר כפרודיה על להיטים במוזיקה המזרחית באותה תקופה בישראל. השיר זכה בתוך פחות משבוע למיליון צפיות ביוטיוב. את מילותיו כתבו אילן שפלר, איתי רייכר, אסי כהן ואחיו הצעיר יוני כהן (בסיסט מרסדס בנד), ועל הלחן חתומים יוני כהן, אסי כהן ואופיר קנר. קנר אף עיבד את השיר.
השיר הוא חלק מפינה קבועה העוקבת אחר חייו של דדי דדון, "זמר של להיט אחד". אחרי שידור הפינה הראשונה של דדי דדון, נפוצה באינטרנט תאוריה שדדי דדון הוא פרודיה על הזמר פאר טסי (זמר מזרחי שזכה להצלחה מרובה בעקבות הלהיט "דרך השלום"). בסרט "20 שנות ארץ נהדרת", כותבי השיר סיפרו כי השיר הוא פארודיה על אחד משיריו של משה פרץ שיצא באותה תקופה.
השיר הגיע למקום השני במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ו אחרי "החיים שלנו תותים" של חנן בן ארי ולמקום השביעי במצעד המשותף של ערוץ 24, mako ומספר תחנות רדיו אזוריות. השיר אף היה מועמד בקטגוריית "שיר השנה" בטקס נבחרי הילדים של ערוץ הילדים לשנת 2016 אך לא זכה בפרס.
השיר הפרודי של דדון זכה בעצמו לפרודיה של חנן בן ארי. השיר, שחובר בתגובה לפרודיה של ארץ נהדרת על שירו המצליח "החיים שלנו תותים" ונקרא "סינדרום תותים", יצא ב-1 ביוני 2016.
EndeavourOS
EndeavourOS הינה הפצת לינוקס מתגלגלת המבוססת על Arch Linux. ההפצה עושה שימוש במגוון סביבות שולחן עבודה מהן המשתמש יכול לבחור, בהן XFCE, GNOME, KDE וMATE, כשסביבת שולחן העבודה המשמשת כברירת מחדל היא XFCE. ההפצה מתעתדת לספק חוויית משתמש דומה לזו של Arch Linux עליה היא מבוססת ומיועד עבור משתמשים בעלי היכרות קודמת עם לינוקס, אך בניגוד לזו האחרונה כוללת גם התקנה גרפית ועל כן נוחה יותר להגדרה ראשונית בהשוואה אליה.
רקע
ההפצה נוצרה בעקבות הפסקת הפיתוח של ההפצה Antergos במאי 2019.
המלחמה האנגלו-סיקית הראשונה
המלחמה האנגלו-סיקית הראשונה התחוללה בין 11 בדצמבר 1845 ל-9 במרץ 1846 בין הצבא של חברת הודו המזרחית הבריטית (ששלטה, מטעם האימפריה הבריטית בהודו הבריטית) לבין הקיסרות הסיקית שהתקיימה בפונג'אב שמצפון מערב להודו. המאמץ הבריטי שיקף רצון לחזק את אחיזת בריטניה בצפון הודו כחלק ממהלכי המשחק הגדול שניהלו הבריטים מול האימפריה הרוסית.
הרקע למערכה בפונג'אב
עם תחילת המאה ה-19 שלטה האימפריה הבריטית, בעזרת חברת הודו המזרחית הבריטית, בהודו כשנהר סוטלז' מהווה את גבולה הצפוני עם הקיסרות הסיקית שבפונג'אב. עד 1839 שלט בקיסרות הסיקית המאהאראג'ה ראנג'יט סינג. סינג ביסס את כוחה של המדינה והשכיל ליצור יחסם טובים עם הבריטים שאיפשרו לממלכה הסיקית להתקיים ללא התערבות חיצונית.
ב-1839 נפטר ראנג'יט סינג והחלה מלחמת ירושה על תפקיד שליט המדינה. מלחמה זו שהייתה מלווה במוות של יורשי הכתר השונים הביא לחוסר יציבות כשבמקביל החל הצבא הסיקי להגדיל את כוחו. מגמות אלו הדאיגו מאוד את המושל הכללי של הודו שהחל לתגבר את הכוחות לאורך הגבול עם הממלכה הסיקית בפונג'אב. מבקרים של מהלכי המושל טענו שאופי התיגבור של צבא בריטניה מצביע על כוונות התקפיות במטרה לנצל את ההזדמנות ולכבוש ולספח את פונג'אב לאימפריה הבריטית.
הכוחות המעורבים
עיקר הכוחות שהופנו למערכה השתייכו ליחידות הבנגליות של הצבא הבריטי בפיקודו של פילדמרשל סר יו גאוג'  כשמסייע לו מושל בנגל (ולימים מושל הודו) סר הנרי הרדינג. יחידות אלו נתמכו על ידי סוללות ארטילריה של הצבא הבנגלי. יחידות אלו יועדו לתגבר את היחידות הבריטיות שכבר התבצרו בפירוזפור.
על הצבא הסיקי פיקד גנרל לאל סינג  כשלצידו גנרל טג' סינג.
מהלך המלחמה
היה זה הצבא הסיקי שפתח את המלחמה כשחצה את נהר סוטלז' ב-11 בדצמבר 1845 במספר גשרים והחל להתקדם למחוזות שהיו בשליטת הבריטים. נקודות הפלישה העיקריות היו בקרבת הערים לודהיאנה ופירוזפור
קרבות לודהיאנה
קרב לודהיאנה נערך בין הבריטים לסיקים על השליטה בעיר שנכבשה על ידי הסיקים שפלשו מצפון. ב-1845 נערך קרב בעיר שנכבשה על ידי הבריטים ובהמשך הדפו הבריטים את הסיקים מצפון לנהר וניהלו את הקרב הבא במבצר פילאור (Phillaur Fort) בשטח הממלכה הסיקית.
קרב מודקי
קרב מודקי התחולל ב-18 בדצמבר 1845 בקרבת העיר מודקי  שבהודו בה התרכז כוח התגבור הבריטי. העיר נמצאת בעורפה של פירוזפור והגנו עליה כוחות בריטים לכן נדרשו הסיקים לעקוף את פירוזפור ולמנוע מהכוחות שבה לפעול נגדם. לשם כך פיצלו הסיקים את כוחותיהם כשחלק מיחידותיהם, בפיקודו של גנרל טג' סינג, נערך מול פירוזפור (ובכך ריתק את הכוחות הבריטים שבה) וחלק אחר של הכוחות, בפיקודו של גנרל לאל סינג ובהיקף של ב-10,000 חיילים , תקף את מודקי.
הכוחות הבריטים כללו 5 רגימנטים בריטים ו-15 רגימנטים הודים (סה"כ כ-10,000 חיילים) בפיקודם של פילדמרשל יו גאוג' ומושל בנגל הנרי הרדינג. כוחות אלו צעדו דרך ארוכה מבסיסי הקבע שלהם באזור דלהי עד הגיעם, בצהרי 18 בדצמבר למודקי. בשעות הערב הופתעו הכוחות הבריטים מהתקפה של הכוחות הסיקים שפתחו בירי ארטילרי כשהארטילריה הבריטית ענתה בירי חוזר. בהמשך ניסו הפרשים הסיקים לאגף את הכוחות הבריטים אך ללא הצלחה. במהלך הלילה התארגנו הבריטים והחלו להתקדם מול הכוחות הסיקים כשרגימנטי הפרשים מאגפים את סוללות התותחים.
בסופו של הלילה נחלו הבריטים ניצחון אך חוסר הניסיון שלהם בלחימת לילה הביאה לחוסר סדר בהתקפה ולנפגעים רבים (כשחלקם כתוצאה מאש ידידותית). בקרב נהרגו 216 חיילים בריטים ו-657 נפצעו. רבים המההרוגים היו קצינים וביניהם 2 מפקדי בריגדות.
קרב פירוזאשה
קרב פירוזאשה התחולל בין 21 בדצמבר ל-22 בדצמבר 1845 בקרבת העיר פירוזאשה (כ-18 ק"מ מצפון ערב למודקי וכ-18 ק"מ ממזרח לעיר המחוז פירוזפור ). הצבא הסיקי, בפיקודו של הגנרל לאל סינג, שנסוג ממודקי לאחר תבוסתם שם, התבצר בפירוזאשה.
מול הסיקים הציבו הבריטים כוח בהיקף של כ-17,000 חיילים שכלל את הכוחות הבאים:
הקרב החל ב-21 בדצמבר בירי ארטילרי בריטי לא יעיל כשבעקבותיו תקפו חיילי הרגלים. הביצורים החזקים והתגוננות החזקה של הסיקים גבו מחיר יקר מהבריטים בנפגעים. עם ערב הצליחו הבריטים לחדור למחנה הסיקי וכמו בקרב במודקי הפעילות הלילית גרמה לכאוס בכוחות הבריטים. עם עלות השחר של 22 בדצמבר התברר שהבריטים הצליחו להאחז ברוב שטחו של המחנה הסיקי. עד הצהריים הצליחו הבריטים להדוף את כוחותיו של לאל סינג אל מחוץ לעיר במחיר גבוה של נפגעים. בנקודה זו הגיעה התגבורת הסיקית מפירוזפור בפיקודו של גנרל טג' סינג ונערך להילחם בבריטים המותשים וחסרי התחמושת. מסיבות לא ממש ברורות החליט טג' סינג להסיג את כוחותיו.
בסיומו של הקרב נסוגו הסיקים מעבר לנהר הסוטלז' תוך הטחת האשמות בשני מנהיגי המערכה. בצד הבריטי נמנו 694 חללים ו-1,721 פצועים. כמו כן חלו רבים מהחיילים עקב שתיית מים מזוהמים כך שהיקף הפגיעה בכוח הבריטי הגיע לכ-15%. גם בצד הבריטי נוצר משבר של חוסר אמון ביחסים בין יו גאוג' והנרי הרדינג והרדינג תכנן להדיח את גאוג' מתפקידו.
קרב באדוואל
קרב באדוואל (Battle of Baddowal) נערך ב-21 בינואר 1846 ממערב לעיר לודהיאנה בין כוחות בריטים לכוחות סיקים. העיר לודהיאנה נכבשה על ידי הבריטים כבר בתחילת המלחמה אך בינואר 1846 חצו הסיקים (בהיקף של כ-10,000 חיילים ובפיקודו של ראנג'ודה סינג ), בשנית, את נהר סוטלז', כבשו טריטוריה בריטית ואיימו לכבוש את העיר. מפקד המערכה הבריטי, פילדמרשל יו גאוג', הורה ללוטננט גנרל סר הארי סמית' לצאת בראש כוח, בהיקף של דיוויזיה, מפירוזפור  מזרחה כדי לתגבר את הכוחות בלודהיאנה.
בדרכו אל העיר הותקף הכוח הבריטי על ידי הסיקים שזינבו בעורפו וחיסלו את העתודות ויחידות הלוגיסטיקה של הכוח הבריטי. אף על פי כן הגיע רוב הכוח ללודהינא ותיגבר את הכוחות העיר. בריגדת גורקה נוספת הגיעה לעיר מדלהי כתגבור.
קרב עליוואל
קרב עליוואל התחולל ב-28 בינואר 1846 בקרבת העיירה עליוואל והיה המשכו של קרב באדוואל (Battle of Baddowal). הדיוויזיה הבריטית, בפיקודו של לוטננט גנרל סר הארי סמית', שהגיעה ללודהיאנה התאוששה והתארגנה למרדף אחרי הסיקים הנסוגים. הסיקים, בפיקודו של ראנג'ודה סינג, נסוגו צפונה לעיר עליוואל שם הקימו קו ביצורים בארוך של כ-6 ק"מ.
סמית' זיהה את העיירה עליוואל באגפו המזרחי של קו הביצורים כנקודה החלשה של הסיקים והקצה 2 בריגדות (מתוך 4) לתקיפת נקודה זו. ב-28 בינואר החלה המערכה שנפתחה בירי ארטילרי ובעקבותיו צרו חיילי הרגלים על הכפר, כבשו אותו והחלו לירות על מרכז קו הביצורים. יחידות פרשים סיקיות ניסו לאגף את הבריטים אך התערבות הפרשים הבריטים מנעה זאת. הפרשים המשיכו בהתקפתם במרכז קו ההגנה והביאו לשבירת קו ההגנה ונסיגה מבוהלת של הסיקים שנסו מעבר לנהר כשהם משאירים ציוד רב מאחור.
קרב סובראון
קרב סובראון התחולל ב-10 בפברואר 1846 בקרבת העיירה סובראון  בין הצבא הבריטי לצבא הממלכה הסיקית.
לאחר התבוסות של הסיקים ב"קרב פירוזאשה" ו"קרב עליוואל" הם נסוגו מעבר לנהר סוטלז' לכוון העיר לאהור. לאחר מנוחה ותגבור כוחות יצא הכוח, בפיקודו של שאם סינג אטאריוואלה, דרומה, חצו שוב את הנהר והתבצרו מדרום לו. מולם נערכו הבריטים בכוחות משולבים שכללו כוחות מפירוזפור בפיקודו של פילדמרשל יו גאוג', דיוויזיה בפיקודו של לוטננט גנרל הארי סמית'  הגיעה מלודהיאנה, דיוויזיית תגבורת בפיקודו של גנרל וולטר גילברט  ודיוויזיה בפיקודו של מייג'ור גנרל רוברט הנרי דיק.
הבריטים ניצלו את הניצחון המכריע ופלשו לממלכה הסיקית, התקדמו צפונה והגיעו ב-13 בפברואר למרחק של כ-50 ק"מ מלאהור בירת פונג'אב. התנועה המהירה של הבריטית לא איפשרה לסיקים להתארגן להגן על בירתם והם נאלצו לשלוח משלחת כדי לדון בתנאי הכניעה. עם סיום הקרב נמנו בצד הבריטי כ-2,300 נפגעים בעוד שבצד הסיקי נמנו 8,000-10,000 נפגעים.
סיום המלחמה
הניצחון המוחץ של הבריטים וההסכם הביאו לפונג'אב פקידים רמי דרג ששלטו בפועל במדינה, צמצמו את כוחם של שליטי המחוזות המקומיים ואף הגלו מהממלכה גורמים מתסיסים. פעולות אלו הגבירו את האיבה של הסיקים לבריטים דבר שהוביל לאחר שלוש שנים למלחמה האנגלו-סיקית השנייה.
Operation: Doomsday
Operation: Doomsday הוא אלבום הבכורה של הראפר הבריטי-אמריקאי אם אף דום, המסמל את חזרתו לסצנת ההיפ הופ לאחר פירוק ההרכב KMD. האלבום יצא לאור ב-20 באפריל 1999, על ידי חברת התקליטים פונדל 'אם רקורדס, ויצא מחדש על ידי סאב ורס רקורדס בשנת 2001 עם רשימת רצועות שונה במקצת. האלבום דורג על ידי מגזינים ואתרים שונים כאחד מאלבומי ההיפ הופ הטובים ביותר בכל הזמנים. גרסה עם מאסטרינג חדש לאלבום יצאה לאור בשנת 2015.
האלבום מכיל דגימות רבות מסדרת הסרטים המצוירים של האנה-ברברה, "Fantastic Four", המבוססת על גיבורי העל של מארוול קומיקס, שרצה בין השנים 1967–1968.
הוצאה
ב-16 בדצמבר 2010 הוכרז כי Operation: Doomsday ייצא מחדש בשנת 2011. עטיפת ההוצאה המחודשת עוצבה על ידי ג'ייסון ג'אגל, שעיצב את העטיפה של האלבום Mm..Food. דווח כי היו בעיות רישוי בעטיפה המקורית, שעוצבה על ידי אמן הגרפיטי המפורסם Keo X-Men, שגרמה לבעיות בהוצאה המחודשת. חברת התקליטים "סתונס ת'רואו רקורדס" הצהירה כי דום עובד על רשימת רצועות להוצאה מחודשת.
קבלה ביקורתית ומורשת
בביקורת למהדורה המחודשת בשנת 2011, מגזין The A.V. Club טען כי מאז צאתו הראשונית, Operation: Doomsday "זכה למעמד מיתי; אגדתו גדלה ביחס לחוסר דמינותה היחסית, ולעליית דום לאלילות פולחן".
פיצ'פורק תיאר את האלבום כ"יצירה החמה והמיטיבה ביותר של דום, כמעט לגמרי מדממת מהחומר הכועס יותר שיציינו מהדורות עתידיות". בסקירתם על המהדורה מחודשת מ-2011, טענו כי את האלבום "חובה לשמוע בכל פורמט".
במלאת 20 שנה לאלבום, מגזין Stereogum תיאר אותו כ"עבודה מרתקת ביותר, כמעט לגמרי מדממת של כישרונו הגולמי [של דום] כראפר ומפיק, כמו גם סיפור מוצא מרתק עבור הפופולרי מבין האלטר-אגוים הרבים שלו".
בכתיבה לשירות הסטרימינג טיידל, דילן גרין ודונה-קלייר צ'סמן כינו את האלבום כ"שרטוט לכל הראפ העצמאי", תוך ציון "דוגמאות הקריקטורה המאובקות שלו", הפקת הלו-פיי ו"זרם התודעה הזורם" בפרט.
אדם טל
הקמת כרמיאל
בשנת 1963, במסגרת מדיניות הממשלה לייהוד הגליל, נשלח טל על ידי השר ספיר לעמוד בראש צוות ההקמה של כרמיאל. במסגרת תפקידו דאג לכל הנושאים הטכניים בבינויה. הקמתה של העיר היוותה למעשה חלק מתוכנית, שמטרתה הייתה קטיעת רצף התיישבות ערבי בגליל התחתון. מיקומה של העיר נבחר מתוך כוונה ליצור קשר התיישבותי יהודי בסמוך לכביש עכו - צפת, הכביש העיקרי המחבר את מרכז הארץ עם יישובי הגליל העליון ואצבע הגליל.
במהלך הקמת כרמיאל הופקעו אדמות רבות בבעלות ערבית. לימים סיפר טל כי התעקש בפני הממשלה כי התושבים מהם הופקעה האדמה יפוצו, למרות התנגדות בה נתקל בתוך מפא"י. בכך היה מבין הגורמים שיצרו את תקדים מתן הפיצויים כנגד הפקעת אדמות. עם זאת, רבים מערביי ישראל רואים בכרמיאל סמל לעוול היסטורי.
כמו כן, טל נהג לספר כיצד סימן על המפה בעיגול אזור שלם על המפה, והכריז: "השטח הזה - רק לתרבות וספורט", זאת למגינת לבם של שמרני מפא"י, שראו בכך בזבוז של שטח אדמה. כיום משמש השטח את התיאטרון הפתוח, מגרשי הטניס, מגרש הגלגיליות ואולם הספורט, ובנוסף הוא משמש מתחם פסטיבל המחולות בכרמיאל.
המעבר לנגב
בשנות ה-70 עזב טל את כרמיאל ועבר לנגב, שם ניהל את חברת שיכון עובדים והיה יו"ר קבוצת הכדורגל של הפועל באר שבע בשנים 1976-1975, שתי העונות בהן זכתה הקבוצה באליפות המדינה בכדורגל. כמו כן, הוא פעל בהתנדבות כיו"ר קרן המחקרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
השנים האחרונות
בשלושת העשורים האחרונים עסק טל בעריכת דין. בשנת 2002 עבר להתגורר באשדוד, ובשנה האחרונה שימש בתפקיד יו"ר הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה זמורה, החולשת על חמישה יישובים באזור השפלה: בני עי"ש, גדרה, גן יבנה, מזכרת בתיה וקריית עקרון.
בשנת 2010 הלך טל לעולמו, כתוצאה ממחלת הסרטן. טל הותיר אחריו בת זוג, שני ילדים ושישה נכדים.
אווצאנו
אווצאנו (באיטלקית: Avezzano) היא עיר וקומונה עם אוכלוסייה של 40,776 תושבים, הממוקמת במחוז אברוצו, נפת ל'אקווילה, איטליה. זוהי העיר השנייה בגודלה בנפה והשישית במחוז. אווצאנו תועדה כמרכז עירוני החל מהמאה התשיעית. העיר נחרבה ברעידת אדמה עזה ב-1915 שבה נספו 30 אלף מתושביה. היא נבנתה מחדש לאחר הפצצת בנות הברית ב-1944 במהלך מלחמת העולם השנייה.
העיר משמשת כמרכז המסחרי, התעשייתי והחקלאי העיקרי של אזור מרסיקה, עם תעשיות היי-טק חשובות וחוות לוויינים גדולה של חברת טלספזיו (מרכז החלל פוצ'ינו ).
ההיסטוריה הקדומה ביותר
נוכחותם של ציידים מתוארכת לתקופה הפלאוליתית לפני כ-18,000 עד 14,000 שנים. ישנם מספר אתרים המעידים על נוכחותם של בני אדם בתקופה הפרהיסטורית, כמו במערת צ'יצ'ו פליצ'ה הממוקמת דרומית לאווצאנו. ההתיישבות הגדולה והמשמעותית הראשונה באזור החלה עם עבודות הבנייה לניקוז האגם הפוקיני עליהן הורה הקיסר קלאודיוס במאה הראשונה לספירה.
ימי הביניים
בשנת 591 היה האזור בשליטתם של אריולף ודוכסות ספולטו. לאחר אמצע שנות ה-700, תרם קרל הגדול את גאסטלד המארסי  ואת כל אדמות הדוכסות למדינות האפיפיור. זהו מקורו של מחוז המארסי שהתקיים בעבר. בימי הביניים המאוחרים, בעת המאבק בין הגואלפים ובין הגיבלנים, הוביל ניצחונו של שארל הראשון להשמדת אלבה ופייטראקווריה שאנשיה צידדו בקונראדין, דוכס שוואביה, שהובס לאחר קרב טליאקוצו שנערך ב-1268 כחמישה קילומטרים ממערב לאווצאנו. במאה הארבע עשרה הסתיים באווצאנו תהליך האיחוד של הכפרים השונים המרכיבים את המרכז העירוני.
התקופה המודרנית המוקדמת
במאה ה-15 הייתה אווצאנו תחת שלטונו של וירג'יניו אורסיני, שבנה את מצודת אורסיני ב-1490. מעט מאוחר יותר גברה משפחת קולונה על אורסיני. שלטונם נמשך כשלוש מאות שנים. ב-1565 הורחבה מצודת אורסיני על ידי מרקנטוניו קולונה והוסבה מאוחר יותר לארמון מבוצר - מצודת אורסיני-קולונה.
התקופה המודרנית המאוחרת
אווצאנו שכנה פעם על גדות האגם הגדול ביותר בחצי האי האיטלקי, אגם פוצ'ינו, שיובש בסוף המאה ה-19. לאחר ניקוז האגם, שטח אדמה גדול הפך זמין לעיבוד חקלאי והאזור עבר צמיחה משמעותית. העיר נהרסה כליל על ידי אחת מרעידות האדמה הקשות ביותר שתועדו בהיסטוריה של איטליה בבוקר המוקדם של 13 בינואר 1915, כשרק בית פאלאצי ואגף של מצודת אורסיני-קולונה נשארו עומדים על תילם. יותר מ-30,000 בני אדם נספו. רחובות העיירה נבנו אז מחדש לחלוטין בקווים ישרים ומקבילים, עם שטחים ירוקים רחבים ווילות בסגנון ליברטי המושפע מהאר נובו..
בתקופת מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה שכן בקרבת העיר מחנה השבויים אווצאנו שבו נכלאו שבויי מלחמה זרים. במהלך מלחמת העולם השנייה, בין ספטמבר 1943 ומאי 1944 הופצצה סביבת העיר 93 פעם על ידי חילות האוויר של בנות הברית ו-70% מהמבנים ששוקמו לאחר רעידת האדמה של 1915 נהרסו שוב. אווצאנו שוחררה על ידי כוחות מצבא ניו זילנד (דיוויזיית ניו זילנד השנייה ) ב-10 ביוני 1944.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת מצפון-מערב לעמק פוצ'ינו. הוא נשלטת בצפון על ידי רכס מונטה ולינו וממערב על ידי רכס מונטה סלביאנו. אווצאנו נחשבת לאזור העירוני של מרסיקה, תת-אזור אברוצו הכולל 37 רשויות, בסך הכל כ-134,000 תושבים. העיר ממוקמת כ-100 קילומטרים מזרחית לרומא, 110 ק"מ מערבית לפסקארה ו-55 ק"מ דרומית ל- ל'אקווילה.
טופוגרפיה
המרכז העירוני של העיר העתיקה סובב סביב כיכר מצודת אורסיני-קולונה. במזרח השטח משתרע עד לכפרים סן פלינו ופטרנו. גובה העיר מעל פני הים נע בין גובה של 695 מטר בדרום העיר ובין גובה 740 מטר בצפון העיר.
אקלים
בגלל מיקומה הגאוגרפי, הממוקם ברמה מישורית המוקפת בגבעות המתנשאות בחלקן להרים, אווצאנו מאופיינת באקלים הררי ים תיכוני. בהתבסס על ממוצעים אקלימיים לתקופה 1951–2000 שפורסמה על ידי הסוכנות לאקלים של אברוצו, וממוצעים אקלימיים הקשורים לשלושים שנות ייחוס 1961–1990, הטמפרטורה הממוצעת של החודש הקר ביותר, ינואר עמדה על +2,0 °C; זה של החודש החם ביותר, אוגוסט, +20.5 מעלות צלזיוס. בקיץ לפעמים הטמפרטורות עולות על 30 מעלות צלזיוס. סיווג האקלים הוא: אזור E, 2561 GR / G.
אתרים מרכזיים באזור
לעיר, לאחר שנהרסה כליל ברעידת האדמה של 1915, אין מונומנטים בעלי עניין מיוחד כפי שיש במקומות אחרים באזור אברוצו. עם זאת, ניתן לראות כמה שרידים חשובים מההיסטוריה העתיקה שלה.
מנהרות קלאודיוס
המנהרות ממוקמות מדרום לעיר. הם נבנו על ידי הקיסר קלאודיוס בין השנים 41 ל-52 לספירה, שבאמצעותם עשה הקיסר את הניסיונות הראשונים לייבש את אגם פוקינו הענק. כדי ליצור את המנהרות נדרשו 25,000 עבדים. הם חפרו 32 בארות ושש מנהרות. האגם היה מרוקן ברובו, אך עם נפילת האימפריה הרומית נחסמו המנהרות והאגם חזר למפלסו הקודם. מאות שנים מאוחר יותר, אלסנדרו טורלוניה השלים את העבודה על ידי ניקוז אגם פוצ'ינו, כשבנה על הפרויקט המקורי של הקיסר קלאודיוס והפך את קרקעית האגם הגדול למישור חקלאי פורה. בשנת 1977 נפתחו המנהרות כפארק ארכאולוגי.
קתדרלת סן ברטולומיאו
קתדרלת סנט ברתולומיאו נבנתה בשנת 1000 ותועדה במאה השלוש עשרה. לאחר הריסתה כתוצאה מרעידת האדמה של 1915, היא נבנתה מחדש לאחר 1940 בכיכר המרכזית החדשה של אווצאנו. החזית היא טרוורטין נאו-רנסאנסי. שלושת השערים מכוסים בפסיפסים המתארים את ישו ושני המגינים של אווצאנו, מריה הבתולה וברטולומיאו הקדוש. הכנסייה שבתוכה מציגה שלוש ספינה (אדריכלות) ספינות גדולות ועוגב יקר ערך שהוצב בכנסייה בשנת 1955.
כנסיית מדונה די פייטרקווריה
הכנסייה המקורית, הנמצאת על מונטה סלביאנו, נהרסה על ידי צ'ארלס הראשון מאנז'ו לאחר קרב טאגליאקוצו ב-1268 ונבנתה מחדש כמה מאות שנים מאוחר יותר. ב-1915 לא נגרם לה נזק חמור והיא שימשה כבית לניצולים רבים מהאסון.
אלבה פוקנס
שבעה קילומטרים מצפון לעיר ממוקם האתר הארכאולוגי הרומי אלבה פוקנס. העיר נוסדה על ידי רומא כמושבה לטינית בין השנים 304 ל-303 לפני הספירה בשטח האאקי, על גבול המרסי, במיקום אסטרטגי. האתר הארכאולוגי נמצא על גבעה הממוקמת צפונית לנתיב המשותף לוויה ולריה ולוויה טיבורטינה  - הדרכים העתיקות מרומא לאזורי הים האדריאטי. חפירות ארכאולוגיות בוצעו מאז 1949 על ידי אוניברסיטת לובן בבלגיה, בראשות פרופסור פרננד דה ויסשר. באתר שרידי העיר ואמפיתיאטרון.
שמורת הטבע של מונטה סלביאנו
שמורת הטבע, שהוקמה בשנת 1999, נמצאת על מונטה סלביאנו ומשתרעת על פני 722 דונם ממערב לאווצאנו. יש בה מגוון עשיר של צמחים ומינים שונים של בעלי חיים המאפיינים את החי והצומח שלו. במרכז השמורה ממוקמת כנסיית המדונה של פיטרקווריה, מוקפת במסלולים רבים אותם פוקדים ספורטאים וחובבי טבע.
חקלאות
חוות רבות במישור פוצ'ינו מגדלות ירקות. פופולרי במיוחד הוא תפוח האדמה Fucino שקיבל את ההכרה בתווית האיכות "אינדיקציה גאוגרפית מוגנת". ירק מובחן נוסף הוא גזר רמות פוצ'ינו (PGI), צנוניות, ומיני גידולי צומח נוספים. 25% מהתמ"ג החקלאי באברוצו מגיע ממישור פוצ'ינו.
תעשייה
פארק התעשייה, שנבנה בשנות ה-70 ממש מחוץ לעיר לכיוון לוקו דיי מרסי, כולל מפעלי תעשייה וייצור רבים ומהווה את המנוע הכלכלי של המחוז. בין אלה ניתן למצוא את Micron Technology ו-L-Foundry, ענקיות אלקטרוניקה העוסקות בייצור מיוחד ביותר. כ-1,600 עובדים מועסקים במרכז הייצור "חדשנות וטכנולוגיה" באווצאנו. כמו כן ממוקמות כאן Arab TV, Kidco, קבוצת Burgo, FIAMM, Saes, Presider, Presafer ועוד כמה חברות מתמחות. בקרבת מקום במישור פוצ'ינו ממוקמת חוות הלוויין של חברת Telespazio, אחד המפעילים העולמיים הגדולים של שירותי לוויין.
מסחר
המסחר הקמעונאי ממלא תפקיד חשוב עבור בסקטור המסחר בעיר. כמו כן נמצאות באזור תעשיות שירותים דיגיטליים ותעשיות שירות מסורתיות. אזורי מסחר גדולים ממוקמים ברחוב Tiburtina Valeria, בין רחוב רומא ל-Cappelle dei Marsi ולאורך רחוב XX Settembre, שמחוץ לעיר.
תיירות
בקרבת אווצאנו יש פארקים, עמקים, ערים והסביבה הטבעית של הרי אברוצי: הפארק הלאומי של אברוצו, לאציו ומוליזה, הפארק האזורי סירנטה-ולינו , מישור פוצ'ינו, מונטה ולינו ואובינדולי. חלק מאתרים אלו מושכים אליהם תיירות סקי בחורף שממנה נהנית בעקיפין גם אווצאנו.
ספורט
קבוצת הכדורגל המקומית, אווצאנו קלצ'ו משחקת במגרש הביתי ב- Stadio dei Marsi ומשחקת (נכון ל-2022) בסרייה די.
אנה כריסטי (סרט, 1930)
אנה כריסטי (באנגלית: Anna Christie) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1930 עם גרטה גרבו בתפקיד הראשי.
זה הסרט המדבר הראשון של גרבו ובניגוד לשחקנים רבים שהדיבור חיסל להם את הקריירה גרבו השתלבה בסרטים המדברים למרות המבטא הזר שלה והגיעה לשיאים שרק שחקנים מעטים זכו להם.
גרטה גרבו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, הסרט היה מועמד גם לפרס אוסקר על הבימוי והצילום.
קניאל
{{פירושונים|
תנאי קוטה
באווירודינמיקה, תנאי קוטה (באנגלית: Kutta condition) הוא עקרון בסיסי בזרימה תמידית סביב כנף הקרוי על שמו של מרטין קוטה. התנאי קובע שבזרימה דו-ממדית, עבור כנף קבועה בעלת קצה אחורי חד, הנעה במהירות קבועה בזרימה לא דחיסה ובעלת צמיגות זניחה, נקודת הסטגנציה האחורית של הזרימה תהיה בקצה הכנף. נקודה זו נקראת שפת הזרימה. בניסוח אחר, התנאי קובע שעבור זרימה קבועה, הזרימה תגיע אל קצה הכנף משני הכיוונים, כשזרימה שעברה מתחת הכנף לעולם לא תזרום מעל לכנף, וזרימה שעברה מעל לכנף עולם לא תזרום מתחתיה.
קניאל
ראו גם
}}
אנה כריסטי (סרט, 1930)
תקציר העלילה
כריס כריסטופרסון (ג'ורג' מריון) הוא רב חובל מזדקן של דוברת פחם שעוגנת בנמל ניו יורק. הוא גר בדוברה ביחד עם ידידתו האלכוהוליסטית מרטי אוונס (מרי דרסלר) והם נוהגים לבלות את מרבית זמנם בשתייה על הדוברה ובבר של לארי (לי פלפס).
כריס הוא מהגר משוודיה, הוא עזב את אשתו ובתו אנה במינסוטה. אשתו מתה ואנה נשארה אצל קרובי משפחה שניצלו אותה בעבודה בשדה והטרידו אותה מינית. לבסוף ברחה לסיינט פול ועסקה בזנות לאביה כתבה שהיא עובדת כאחות בבית חולים.
היא כתבה לו שהייתה חולה אושפזה בבית חולים וכעת היא רוצה להגיע אליו ולנוח אף על פי שלא ראתה אותו מגיל חמש.
היא מגיעה לבר ונפגשת עם אביה וידידתו. כריס מציע לה לגור איתו על הדוברה והיא מסכימה מחוסר ברירה.
לילה אחד מתחוללת סערה והם אוספים לדוברה שלושה ימאים שאיבדו את דרכם בערפל.
תנאי קוטה
זרימה פוטנציאלית
במצב של זרימה תמידית, הזרימה הדו-ממדית מסביב לכנף מורכבת מזרימה פוטנציאלית ברוב המרחב, וזרימה טורבולנטית, בשכבת גבול דקה הסמוכה לכנף. אם הצמיגות של הזורם נמוכה ביחס למהירות התעופה, כלומר אם מספר ריינולדס של הזרימה גבוהה מספיק, אז שכבת הגבול תהיה דקה מספיק וניתן יהיה להתייחס לכל הזרימה כזרימה פוטנציאלית, כלומר זרימה המקיימת כאשר \mathbf{u} היא שדה המהירות ו-\phi הוא פוטנציאל המקיים את משוואת לפלס. לבעיית הזרימה יש את תנאי השפה הבאים:
תנאי שפה אלו דומים לתנאי השפה בזרימה מסביב לגליל, כשאת הגליל מחליפה צורת הכנף. בדומה לזרימה מסביב לגליל, ישנם אינסוף פתרונות שונים לבעיה זו, הנבדלים ביניהם בסירקולציה מסביב לכנף. בניגוד לזרימה מסביב לגליל, בה מטעמי סימטריה ניתן להניח שתהיה עדיפות לזרימה שלא תייצר סירקולציה כלל, בזרימה מסביב לצורה שאינה סימטרית אין סיבה להניח שזה יהיה הפתרון שיתקבל עבור זרימה מציאותית.
אנה כריסטי (סרט, 1930)
תקציר העלילה
אחד מהם הוא מט בורקה (צ'ארלס ביקפורד), אנה מטפלת בו והוא מתאהב בה. הם יוצאים לבלות בלונג איילנד ובחזרה לדוברה הוא מציע לה נישואים.
תנאי קוטה
זרימה פוטנציאלית
תנאי קוטה הוא פתרון אד-הוק למקרה בו הקצה האחורי של הכנף הוא קצה חד. במצב זה, קוטה הבחין שאם נקודת הסטגנציה לא נמצאת בקצה האחורי של הכנף אז מהירות הזרימה בנקודה זאת תשאף לאינסוף. על אף שגם פתרונות אלו מהווים פתרון למשוואה המתמטית, קוטה טען שהם אינם פיזיקליים. לפיכך, קוטה הסיק שהפתרון שיתקיים במציאות הוא הפתרון בו נקודת הסטגנציה היא בקצה החד של הזרימה ואין אף נקודה בה הזרימה אינסופית או לא רציפה. תנאי קוטה מאפשר בחירת הפתרון שיתקבל במציאות מתוך אינסוף הפתרונות האפשריים המקיימים את תנאי השפה של משוואת לפלס.
אופן יצירת הזרימה
תנאי קוטה מציג את האופן בו הזורם יזרום כאשר הכנף נעה במהירות קבועה ובזווית התקפה קבועה אך לא מסביר את האופן שבו נוצר מצב זה. כשהכנף מתחילה לנוע, נקודות הסטגנציה נמצאות במצב בו אין סירקולציה מסביב לכנף, ולא נוצר עילוי כלל. במצב זה, זורם שעובר מתחת הכנף חייב לסובב את הקצה החד של הכנף ולזרום מעליה (בניגוד לכיוון הזרימה המציפה) אל עבר נקודת הסטגנציה, שם הזורם מסתובב שנית וחוזר לזרום לאחור. לפי המשוואה הפוטנציאלית, הזרימה בקצה הכנף במצב זה צריכה להיות במהירות אינסופית. העובדה שהזרימה ליד קצה הכנף מהירה בהרבה משאר הזרימה, גורמת לכך שלא ניתן להזניח את כוחות הצמיגות, והמשוואה הפוטנציאלית לא מתארת את הזרימה באזור זה. כתוצאה מכוחות הצמיגות, נוצרת מערבולת חזקה בסמוך לקצה האחורי של הכנף, מערבולת זו ידועה כמערבולת ההתחלתית. בשלבים הראשונים של קיום המערבולת ההתחלתית, היא נעה בצמוד לכנף, לעבר הקצה האחורי החד, בשלבים אלה הכנף עדיין לא מייצרת עילוי.
אנה כריסטי (סרט, 1930)
תקציר העלילה
כריס מתנגד שאנה תינשא לימאי כי הרבה ימאים ממשפחתו טבעו בים. גם אנה מסרבת להצעתו וכאשר הוא לוחץ עליה לקבל הסבר היא נשברת ומגלה לו על עברה כזונה בסיינט פול. מטי ההמום מקלל אותה ובורח.
תנאי קוטה
אופן יצירת הזרימה
הערבוליות של המערבולת ההתחלתית מתאזנת עם הערבוליות של המערבולת הכלואה בתוך הכנף. שכן לפי משפט קלווין, אם כוחות הצמיגות לא יוצרים דעיכה משמעותית של הערבוליות אז הסירקולציה מסביב למערכת הכוללת את המערבולת בתוך הכנף ואת המערבולת ההתחלתית צריכה להתאפס. כל עוד נקודת הסטגנציה לא נמצאת בקצה החד, הזרימה שם עדיין מהירה, ולכן המערבולת ההתחלתית והמערבולת הכלואה ממשיכות להתחזק עד אשר הן מגיעות למצב בו תנאי קוטה מתקיים. זמן קצר לאחר מכן המערבולת ההתחלתית נושרת מהכנף ונשארת מאחור, היא ממשיכה להתקיים עד שכוחות הצמיגות גורמים לדעיכתה.
המערבולת הנוצרת בתוך הכנף ממשיכה לנוע עם הכנף ודואגת לכך שהסירקולציה מסביב לכנף חזקה מספיק כך שנקודת הסטגנציה תהיה בקצה האחורי של הכנף. בכל פעם שהכנף משנה את מהירותה או את זווית ההתקפה נוצרת מערבולת התחלתית נוספת והמערבולת בתוך הכנף משנה את עוצמתה. לאחר שהמערבולת ההתחלתית החדשה נושרת מקצה הכנף, הכנף חוזרת לקיים את תנאי קוטה. שינוי עוצמת המערבולת בתוך הכנף משנה את הסירקולציה מסביב לכנף, ומשנה את העילוי בהתאם.
אנה כריסטי (סרט, 1930)
תקציר העלילה
לבסוף הוא מתחרט, חוזר לדוברה, משלים עם האב ומחבק את אנה.
יחסי ליבריה–צ'ילה
יחסי ליבריה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ליבריה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ליבריה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין ליבריה לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-19 ביולי 1945.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בליבריה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן. גם אזרחי ליבריה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרת כניסה על מנת לעשות כן.
ישעיהו מייטליס
קורות חייו
נולד בעיירה סוסנוביץ שבפולין, ליצחק ושושנה מייטליס. בהיותו בן שנה עלתה משפחתו לישראל, והתיישבה במחנה עולים בחיפה. לאחר מכן עברה לגור במגורי קבע בפתח תקווה.
למד בישיבת נחל יצחק בנחלים, לאחר מכן למד כעשר שנים בישיבת מרכז הרב, אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, הרב שאול ישראלי והרב הנזיר. שירת בצבא בתותחנים וברבנות הצבאית. הוסמך לרבנות על ידי הרב איסר יהודה אונטרמן, הרב שלמה גורן והרב אברהם שפירא.
בעת הגיע הרב אהרן קלר רב העיר נהריה ובעל 'מטה אהרן' לגיל שבעים, פנה לרצי"ה קוק ולרב אברהם שפירא שימצאו לו מחליף ברבנות העיר, והם המליצו על חתנו, הרב מייטליס שלאחר הליך בחירות התמנה לרב העיר.
פעילות ציבורית
שנים רבות כיהן כרב שכונה בנהריה וסייע ביד חותנו. בשנת תשנ"ה הקים את ישיבת נהר דעה בעיר. בשנת תשנ"ו התמנה לכהן כרב העיר תחת חותנו, שנפטר כשנה לאחר מכן.
משפחתו
לרב מייטליס שישה בנים ושלוש בנות, עשרות נכדים ומספר נינים.
בנו הוא הרב אבישי נתן מייטליס, ראש כולל ברחובות וראש מכון תורת המשפט.
חתנו הוא הרב עדיאל כנרתי, האחראי על העירוב בנהריה.
יחסי אינדונזיה–אלבניה
יחסי אינדונזיה–אלבניה הם יחסי החוץ בין אינדונזיה לאלבניה.
סקירה כללית
בעקבות ניסיון ההפיכה הצבאית וטיהור הקומוניסטים באינדונזיה בשנים 1965–1966, הגיעה קבוצה גדולה של קומוניסטים אינדונזים פרו-סינים לטירנה, והיא הפכה למקום מקלט עבורם.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-4 במאי 1994. היחסים בין המדינות טובים, אם כי יחסיהם עדיין מוגבלים לתמיכה בארגונים בינלאומיים וביחסי סחר.
יחסים כלכליים
במשך השנים 2012–2016 נרשמה מגמת הסחר הכוללת בין שתי המדינות כחיובית של 2.20%. סך הסחר בין אינדונזיה לאלבניה הראה עלייה משמעותית מאוד של 88.81%, מ-5.66 מיליון דולר ב-2015 ל-10.6 מיליון דולר ב-2016.
יחזקאל קדמי
יחזקאל קדמי (1951 - כב באלול ה'תשע"ו, 25 בספטמבר 2016) היה משורר ויוצר ישראלי.
ביוגרפיה
קדמי נולד בשכונת מחנה יהודה בירושלים בשנת 1951. בן הזקונים בין תשעה ילדים לאליהו וחביבה שעלו לישראל מצפון עיראק בשנות השלושים של המאה העשרים. בגיל 4, בעידוד אחותו הבכורה שהייתה בת גרעין בקיבוץ צובה, הוחלט כי עדיף לו לגדול בקיבוץ ולא במשפחה הענייה והוא הועבר להתגורר ואומץ על ידי משפחה ממייסדי הקיבוץ. בשנת 1965, בגיל 14, לאחר תקופה מסוימת בה קדמי הנער לא התנהג כנדרש ממנו, החליט הקיבוץ להיפטר ממנו. באחד הבקרים, מזכיר הקיבוץ הסיע את קדמי לירושלים, הוריד אותו מהרכב במרכז העיר והותיר אותו לגורלו ברחובות העיר. משפחתו הביולוגית של קדמי לא יכלה לקלוט אותו וקדמי התגורר מאז ברחובות העיר למשך שנים ארוכות. קדמי תיאר תקופה זו כאחת התקופות הקשות בחייו. הוא נהג להעביר את זמנו בבתי הקברות, שם לטענתו מצא שקט ונחמה. בלילות נהג לישון במרתפים, במפעלים ובבתי קברות. על תקופה זו כתב את הפואמה 'בתי קברות ומתיו הטובים'. בשנת 1968, נהרג אביו בתאונת דרכים ואימו נפטרה זמן קצר לאחר מכן.
בשנותיו האחרונות, התגורר קדמי בדירת חדר של חברת עמידר בשכונת נווה יעקב בירושלים. הוא חזר בתשובה ובנוסף לזמן שהשקיע בשירתו, עסק בתפילה ובלימוד גמרא. ביולי 2014 לקה בלבו, עבר ניתוח לב ומצבו הבריאותי הידרדר. ב-25 בספטמבר 2016 נפטר. הלווייתו התקיימה ב-28 בספטמבר בהר המנוחות בירושלים. על קברו ספדו לו המשוררים פרופ' חביבה פדיה, יוסף עוזר, אלחי סלומון ושכנו הרב אברהם סוויסה.
יצירתו
קדמי נחשף לשירה באחד מימי העצמאות, כאשר שהה במחסן הברזל של אחיו בשכונת תלפיות וראה גזיר עיתון ובו שירו של אורי צבי גרינברג 'בזכות אם ובנה וירושלים'. ברגע זה, הבין קדמי את כוחה של השירה והחל לעסוק בה. את השירים שכתב נהג לשמור בשקיות פלסטיק שנשא עמו. שירתו מאופיינת בחזרתיות מועצמת ובהתייחסות למקורות יהודיים. אחד הסמלים הבולטים בשירתו הוא הלילה שמייצג את המזרחי, השחור, את ישראל השנייה וגם את התקווה. שיריו של קדמי פורסמו במדור הספרות של עיתון הארץ. פרופ' עמיאל אלקלעי כינה את שירתו 'גאונית' ו'אוצר לאומי' [ראה להלן קישורים חיצוניים- "Ammiel Alcalay"] אולם למרות זאת, זכה קדמי להתעלמות מהממסד הספרותי.
בשנת 1991, יצא לאור ספר שיריו 'רחלה מזרחית אחות לעמוד העיר', בהוצאה פרטית, (תל אביב: הוצאת סער, תשנ"א). קדמי נמנע מלפרסם את יצירותיו בעצמו. מעט מאוד מיצירותיו פורסמו בבימות ספרותיות ביוזמת ידידים. רוב שיריו הם פואמות רחבות היקף, ובעלות פואטיקה ייחודית לו שאינה מתכתבת או משתלבת עם טעם ספרותי מקובל, ייחוד זה הוא גורם נוסף לנבדלותו הספרותית.
בספטמבר 2015 התפרסם מאמר של אלחי סלומון על שירת יחזקאל קדמי בעיתון הארץ, אשר חשף לציבור הרחב את שירתו. בשנים האחרונות לחייו עמל על ספרו השני, אשר טרם ראה אור.ידידו המשורר יוסף עזר עמל על התקנת החומרים. הספר עתיד לראות אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בעריכת אלחי סלומון וחביבה פדיה.
ביוני 2016, קיבל אות הוקרה על תרומתו לשירה במסגרת פסטיבל לבי במזרח. באותו החודש, התקיים ערב מחווה לשירתו במסגרת פסטיבל השירה ה-19 במטולה ביוזמת בני ציפר.
שלומי לביא
שלומי לביא (נולד ב-1980), ידוע בשם הבמה כרובי, הוא מתופף ומוזיקאי ישראלי, הידוע בעיקר בזכות היותו המתופף המקורי של להקת הבילויים.
ביוגרפיה
לביא נולד בישראל בשנת 1980. בשנת 2000 הצטרף ללהקה התל אביבית הבילויים, שהקימו מעט לפני כן ימי ויסלר ונועם ענבר. את הסינגל הראשון של הלהקה, "אוטו זבל (קח אותי איתך)", הוציאה הלהקה בשנת 2003. בשיר לביא מנגן סולו תופים מהיר. הסינגל הבא שהוציאו לאור יחד היה "נפלא פה", שבו לביא ביצע תפקידי ג'אז, סווינג ובוסה נובה בעזרת כלי הקשה רבים ומגוונים, לצד פולק ומוזיקה רוסית.
בשנת 2003 יצא אלבום הבילויים הראשון בהשתתפותם של לביא, ויסלר וענבר, בשם "הבילויים". באלבום מנגן לביא מספר מקצבים, על כלי הקשה שונים, ומפגין ידע רחב בעולם התיפוף, תוך שימוש קבוע במקצבי כליזמר מסורתיים, פולק ואף רוק כבד.
בשנת 2005 הצטרף לביא ללהקת נונצ'קו, להקה ישראלית-אמריקאית. הלהקה הוקמה על ידי כמה ישראלים מברוקלין, ולביא הצטרף כמתופף עוד כשגר בישראל. מאוחר יותר, כשירד לארצות הברית, המשיך להוציא אלבומים עם הלהקה.
בשנת 2007 הוציא יחד עם הבילויים את האלבום השני שלהם יחד, "שכול וכישלון". באלבום זה לביא משתמש יותר במערכת, ובמקצבים פשוטים ואיטיים יותר. כדוגמת הסינגל "באב אל-ואד 38 א'", הפותח את האלבום, בו לביא מנגן רק תוף בס וסנר על הרבעים השני והרביעי של תיבה בעלת ארבעה רבעים. באלבום ניתן לשמוע יותר סגנון של ג'אז בתיפוף שלו, ופחות כליזמר. למשל, השיר "שוש אלמוזלינו" (שיר רגוע על הפוליטיקאית שושנה ארבלי-אלמוזלינו), כאשר בסוף השיר התיפוף הופך למקצב סווינג קלאסי כולל שימוש במצילות.
בסוף אותה השנה עזב לביא את הלהקה והיגר לארצות הברית. שם הוא התיידד עם בסיסט להקת הרוק האלטרנטיבי האמריקאית Marcy Playground, דילן קיף. קיף הכיר אותו לסולן הלהקה, ג'ון ווזניאק, ובשנת 2008 החליף לביא את המתופף הקודם של הלהקה, מרטינז דה לה קוטרה.
במקביל הצטרף לביא ללהקה הישראלית-אמריקאית "אלקטרו מרוקו", להקת מוזיקה אלקטרונית מעורבת באלמנטים ים תיכוניים. בסוף שנת 2008 עזב לביא את הלהקה.
תורת המקור
תורת המקור (באנגלית: Scheduler System; "תורת הלוחות") היא הדוקטרינה הבסיסית העוסקת בשאלת הגדרת בסיס המס בישראל, קרי בהגדרת המונח "הכנסה". הדוקטרינה פותחה במשפט המקובל האנגלי, וממנה צמחה פקודת מס הכנסה הנוהגת עד היום בישראל. בשאלת הגדרת ההכנסה החייבת במס בישראל – ובשאר המדינות המאמצות את הגישה – הדוקטרינה מונה שני תנאים: האחד, כל דבר שהוא תוספת לעושר; השני, מציאת מקור מזוהה. לאמור, רק תוספת לעושר שיש לה מקור תוכר כהכנסה החייבת במס בישראל.
תורת המקור בדין הישראלי
תורת המקור באה לידי ביטוי בסעיף 2 לפקודת מס הכנסה [נוסח חדש], התשכ"א - 1961. סעיף 2 מונה מספר מקורות המנביעים תשואה החייבת במס בישראל, דוגמת הכנסה מעסק, ממשלח יד, או מעסק או עסקת אקראי בעלי אופי מסחרי [סעיף 2(1) לפקודת מס הכנסה]; הכנסת עבודה (רווח או השתכרות, טובת הנאה, החזר הוצאות) [סעיף 2(2) לפקודת מס הכנסה]; הכנסות פיננסיות [סעיף 2(4)]; תשואה פסיבית על נדל"ן [סעיף 2(6)]; תשואה פסיבית שאינה מנדל"ן, פיננסים או מהון אנושי [סעיף 2(7)] ועוד.
זיהוי מקור
"מקור", כאמור, חסר הגדרה בדין הישראלי, אולם אליבא דביהמ"ש תקבול שיש לו פוטנציאל לחזור ולהישנות הוא בעל מקור. במקומות אחרים, בתי המשפט, ובעיקר רשות המיסים, מקפידים על הרעיון הבא: עשיית פעולה למען קבלת התקבול, קרי כנגד התקבול הנישום נתן תמורה (שירות או נתינה של דבר כלשהו). זה אמנם לא מזהה מקור, אבל זה מעין סימפטום של מקור.
הסטייה מתורת המקור בדין הישראלי
ניתן למצוא בדין הישראלי תוספות לעושר החבות במס גם ללא מקור. הדוגמה הפרדיגמטית: מיסוי רווחי הון (פרק ה' לפקודת מס הכנסה; חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה)). כמו כן, ב-2003, חוקק סעיף 2א' לפקודת מס הכנסה, המטיל מס על רווח מהגרלות, פרסים והימורים – אלו הן תוספות לעושר שאמנם החסרות מקור, אולם המחוקק החליט למסותן באופן סטטוטורי. לא זו אף זו, בשנות ה-50 חוקק סעיף 2(10) לפקודת מס הכנסה – סעיף העוללות – הקובע כי רשימת המקורות בישראל אינה סגורה. למעשה, כל הכנסה חסרת מקור, אפוא, יכולה להיכנס בגדרי הסעיף, ובתנאי שהנישום נתן דבר כלשהו בתמורה.
ביקורת אקדמית על תורת המקור בישראל
לפי פרופ' אדרעי בישראל על אף אימוץ של השיטה זו כאשר סוקרים את הפסיקה הישראלית מגלים אמנם, בתחילת הדרך הישענות על דוקטרינת המקור מטעמי נוחות גרידא, אך בהמשך – גם ניסיונות להרחיב את בסיס המס מעבר לגישה המצומצמת האנגלית, ואין פסיקה חד משמעית אשר שוללת את גישה אמריקנית אשר מאפשרת להטיל מס על כל תוספת לעושר. כך לדוגמה, מוטלים בישראל מאז שנות השישים מיסים על רווחי הון, סעיף 2 (10) - סעיף העוללות המאפשר להוסיף מקורות נוספים לגבוה מהם מס ולא רק כאלו שנמצאים מפורש בפקודת מס הכנסה. סעיף זה הופך את רשימת המקורות לרשימה פתוחה, והוא מונע קביעה חד-משמעית כאילו המונח הכנסה כולל רק הכנסות שנקבעו בהוראה מפורשת וברורה בפקודה.
לפיכך, בהבדל משיטה האנגלית הקלאסית בישראל ההגדרה של ההכנסה יותר רחבה. כיוצא אם כן, לא רק ההכנסה שיש לה מקור בפקודה חייבת במס. באקדמיה ישנן המלצות להכיר בכך ואף לשנות את הגישה שאומצה פעם. פרופ' אדרעי סבור שניתן בכלל לוותר על תורת המקור על ידי הגדרת הכנסה ככלל תוספת ממומשת לעושר (גישה אמריקנית). פרופ' יורן אף מקצין יותר מאדרעי וממליץ בדיונו על גישת המקור להגדיר הכנסה ככלל תקבול שמומש ולקבוע שבמקרה של רווח ממכירת נכס, ימוס רק הרווח הריאלי, ושהרווח יחולק על פני תקופת ההחזקה בנכס. אך לפי הדעות שונות באקדמיה נראה שאם נעשה כן, נבטל את תורת המקור לגמרי.
רשימת תקבולים החסרים "מקור"
להלן מספר תקבולים שעל אף שהם גורמים להתעשרות הנישום, נחשבים כחסרי מקור, ולפיכך אינם חייבים במס הכנסה בישראל:
אמלין קאסט
אמלין קאסט (באנגלית: Emmeline Cust; 1867–1955) הייתה סופרת, עורכת, מתרגמת ופסלת אנגלית. היא הייתה חברה ב"הנשמות", חוג של המעמד הגבוה שקרא תיגר על המוסכמות והעמדות של מעמדם בסוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים.
חיים אישיים
קאסט נולדה בדנטון הול לוויקטוריה, סופרת פילוסופית ולסר ויליאם ארל וולבי-גרגורי, פוליטיקאי ובעל אדמות. סבתה מצד אמה, ליידי אמלין סטיוארט-וורטלי הייתה משוררת וכותבת על מסעות ויקטוריאנית ידועה.
ב-1893 התחתנה קאסט עם חבר אחר ב"הנשמות", הנרי ג'ון קוקיין-קאסט. היא תמכה בבעלה בחלק גדול מעבודתו, כולל התכתבות עבור הוועד המרכזי לארגונים פטריוטים לאומיים. קאסט הייתה מסורה לבעלה, למרות נישואיה האומללים שנמשכו עד מותו ב-1917.
קאסט הייתה שכנה של הפסל יעקוב אפשטיין כששניהם גרו ליד הייד פארק בלונדון.
כתיבה ותרגום
קאסט כתבה ביוגרפיה של אמה, ויקטוריה, בשם :" פרקים ממסעותיהן של ליידי אמלין סטיוארט-וורטלי ובתה ויקטוריה, 1849-1855". היא גם פרסמה דיווחים על מסעותיה של סבתה. קאסט תרמה קטעים קצרים יותר לכתבי עת של זמנה.
עבודת אומנות
ייתכן שקסט למדה באקדמיה ז'וליאן בפריז, אם כי לא ברור באילו צורות אמנות היא הכשירה את עצמה. ייתכן גם שלמדה פיסול בלונדון.
קאסט הציגה את הפסל שלה באקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1906 והציגה פסל פרוטומה של אחייניתה ובשנת 1927, חלק מפסל של בעלה. היא הציגה בבריטניה ובאירופה - יצירותיה הוצגו במנצ'סטר, ליברפול, ברמינגהאם ופריז.
סימון מקאוליי
סימון מקאוליי (באנגלית: Simone McAullay; נולדה ב-14 באפריל 1976) היא שחקנית אוסטרלית.
ביוגרפיה
מקאוליי נולדה בפרת' שבאוסטרליה המערבית. היא נבחנה לבית הספר למשחק "מרכז השחקנים" בסידני, וסיימה את לימודיה בשנת 2000. בשנים 2003 עד 2006 שיחקה מקאוליי בתפקיד סוזי ריינור בסדרת הדרמה המשטרתית "Blue Heelers".
ב-2007 הופיעה מקאוליי בתפקיד ויוויאן אנדרסון ב-15 פרקים של הסדרה "קרוב רחוק". היא חזרה להופיע בסדרה גם ב-2008 ושיחקה ב-5 פרקים נוספים. עוד ב-2008 גילמה דמות של שוטרת מז"פ ג'סיקה מקיי בסדרה "The Strip" של ערוץ 9 האוסטרלי.
ב-2013 גילמה מקאוליי את בעלת המלון, בקה פישר, בסדרת הדרמה "ברודצ'רץ'" של רשת ITV. ב-2014 שיחקה בתפקידי אורח בדמות האחות ג'אנין בפרק בסדרה "The Smoke" של Sky One, בפרק ספיישל של "צוות איי טי", ובתפקיד רות' קולבר בפרק בסדרה הרפואית "הולבי סיטי". ב-2019 הצטרפה שוב לצוות שחקני הסדרה "קרוב רחוק" בתפקיד טרזה מסטרסון.
יונתן אטקס
יונתן אטקס (נולד ב-29 באוקטובר 1935) טייס חיל האוויר ואל על בעבר. במלחמת סיני ישב בשבי כשלושה חודשים, לאחר יירוט מטוסו והיה לשבוי הישראלי היחידי במלחמה זו.
ביוגרפיה
אטקס נולד בקריית מוצקין בנם של חנה ויעקב אטקס. הוא הילד הראשון שנולד בקריה. בשנת 1937 עבר עם משפחתו לחיפה. הוא למד בבית ספר תיכון בסמ"ת. לאחר גיוסו לצה"ל התנדב לקורס טיס, אותו סיים במגמת טייסי קרב בסוף שנת 1954 על מטוס P-51 מוסטנג.
נפילה בשבי
ב-2 בנובמבר 1956, בהיותו בן 21, המשימה של רביעיית מטוסי המוסטנג שלה היה שייך (יחד איתו ברביעייה היה אליעזר "צ'יטה" כהן), הייתה לפגוע בשני תותחי חוף בראס נצראני שחסמו שיט אוניות במצרי טיראן. בשעות הצהרים יורט מטוס המוסטנג שהטיס על ידי אש נ"מ מצרית כבדה. עוד בהיותו באוויר נפגע קשה ברגלו ונאלץ לבצע נחיתת אונס. אטקס, שאיבד דם רב והמים במימיתו נגמרו, איבד את הכרתו. בשעות הערב הגיעו אליו המצרים. קצין מצרי, סגן אחמד פהמי, לקח אותו בשבי ואסר על חייליו להתנכל לו. הוא נחקר בבונקר הפיקוד של ראס נצראני ולאחר מכן קיבל טיפול רפואי ראשוני בשארם א-שייח'. מטוס דקוטה ישראלי, שנשא רמקולים רבי עוצמה, חלף מעל ראס נצראני ושידר למצרים קריאות אזהרה לנהוג בשבוי לפי אמנת ז'נבה. כעבור יומיים הועבר לקהיר, שם היה שבוי במשך כשלושה חודשים. בשבי הוא עבר התעללות קשה, הרעבה ומכות חשמל. הוא היה השבוי הישראלי היחיד במלחמת סיני.
חזרה מהשבי
שלושה חודשים לאחר מכן, ב-27 בינואר 1957 הוחזר אטקס לישראל, במסגרת חילופי שבויים בין ישראל למצרים בו הוחזרו 5,800 שבויים מצרים וכן שלושה ישראלים, יהושע אניקסטר, אלכסנדר רוזנברג ושמעון אוחנה, שנפלו בשבי המצרי בשנת 1956 במסגרת פעילות ביטחון שוטפת. הוא המשיך לטוס במסגרת חיל האוויר עד מבצע של"ג.
אטקס עבר הסבה לטייס אזרחי והיה לקברניט מטוס ג'מבו באל על.
בדצמבר 1977 זכה אטקס להיות הקברניט בטיסה 443 לקהיר של אל על, הטיסה הראשונה של החברה לבירה המצרית. הוא הטיס את חברי המשלחת הישראלית לוועידת קהיר.
ב-1982 לפני נסיגת ישראל מחצי האי סיני לפי הסכם השלום בין ישראל למצרים, נסע אטקס עם משפחתו לבקר באתר בו נחת מטוסו שעדיין נמצא במקומו על החולות ומהווה אתר טיולים לתלמידי בתי הספר במצרים המגיעים בטיולים מאורגנים.
משפחתו
אטקס נשוי למירה ומתגורר בתל אביב. לזוג שלושה ילדים.
דודתו של אטקס, שרה נישאה לברוך צ'יזיק, אחיה של שרה צ'יזיק, אחת מהלוחמים שנהרגו לצדו של יוסף טרומפלדור בהגנת תל חי.
אפיגנטיקה התנהגותית
אפיגנטיקה התנהגותית היא תחום מחקר שבוחן את ההשפעה של מנגנונים אפיגנטיים על התנהגות בעלי חיים ובני אדם.
בשונה ממחקרי עבר אשר התמקדו בפן הכימי והביולוגי של שינויים גנטיים באבחנה בין נורמלי ואבנורמלי, האפיגנטיקה ההתנהגותית נוגעת בהשפעה הדו-כיוונית הקיימת בין תהליכים אפיגנטיים ביולוגים וסביבתיים. שינויים ביולוגים וסביבתיים הם מקור לשינויים אפיגנטיים התנהגותיים רבים שהשפעותיהם באות לידי ביטוי בצורות שונות ומגוונות כמו הפרעת דחק פוסט-טראומטית, אובדנות, זיכרון ולמידה. כיום, המקור של רוב הממצאים מתחום האפיגנטיקה ההתנהגותית הוא ממחקרים בבעלי חיים. תחום זה מושפע מתחומים מדעיים שונים כמו חקר המוח, פסיכולוגיה, פסיכיאטריה, גנטיקה, ביוכימיה ופסיכופרמקולוגיה. על אף שקיימים מחקרים רבים בנושא אפיגנטיקה, תחום הגנטיקה ההתנהגותית הוא יחסית צעיר. עם זאת, במספר מועט של שנות מחקר, אפיגנטיקה התנהגותית הצליחה להסביר ולקרב את המדע לפתור בעיות רפואיות רבות כמו פיגור, אוטיזם, סכיזופרניה והפרעות נוירולוגיות שונות.
היסטורית הגילוי של אפיגנטיקה התנהגותית
בעבר נעשה שימוש במונח אפיגנטיקה על מנת לתאר תהליכים שלא היו ניתנים להסבר באמצעות עקרונות גנטיים. הפער בהבנה לא נבע בעקבות מחסור ביכולות טכניות לאפיין גנים נוספים או ממחסור בידע תאורטי על גנים חדשים, אלא בעקבות פער בין הידע הקיים לנו על גנים (גנוטיפ) לבין המגוון הקיים בו הגנים באים לידי ביטוי (פנוטיפ). אפיגנטיקה התנהגותית מצמצמת את הפער הקיים על ידי כך שהיא מסבירה כיצד השפעות סביבתיות וביולוגיות עלולות להשפיע על הגנים באמצעות שינויים מולקולריים הגורמים לשינויים באופן בו גנים ספציפיים באים לידי ביטוי. קיימים שני מנגנונים עיקריים שגורמים לשינויים אפיגנטיים. שני המנגנונים משפיעים בעצמה שונה בהתאם למיקום הגנטי בו הם מתרחשים: מתילציה - בתהליך זה מולקולת מתיל מתקשרת לרצף גנים על גבי הגנום והיא מקשה על רצף גנים אלו לעבור תהליך שעתוק ובכך, לבוא לידי ביטוי בתצורה של חלבון. אצטילציה- בתהליך זה מולקולת אצטיל מחליפה מולקולת מימן ובכך היא גורם לרצף הגנים הספציפי בו היא מתיישבת לעבור תהליך שעתוק ביתר קלות ובכך לגרום לגן לבוא לידי ביטוי בתצורה של חלבון.
מחקרי אפיגנטיקה התנהגותית בבעלי חיים
מחקר בתרנגולות אשר בחן כיצד רמות לחץ משפיעות על ציר ה- HPA הראה כי לחץ גרם לפעילות נמוכה יותר בציר ובכך שיפר את הלמידה האסוציאטיבית של התרנגולות. מכאן, שלחשיפה של החיות ללחץ יכולה להיות השפעה חיוביות. עם זאת, מחקר אחר שנעשה בעכברים הראה כי חשיפה מוקדמת לסביבה מעשירה משפרת תהליכי זיכרון בעכברים ונמצא ששיפור זה נראה גם בצאצאיהם 19. מחקרים אלו מראים כי בעזרת גירוי שלילי או חיובי ניתן לעצב שינויים אפיגנטיים התנהגותיים בשלבי החיים השונים. מחקר נוסף שנערך בעכברים הראה כי שינויים אפיגנטיים התנהגותיים מעוברים בצורה בין דורית. את העכברים גידלו במעבדה בתנאי קהילה, בדומה לצורת חייהם בטבע, במטרה לראות כיצד זה משפיע על רווחתם. הממצאים הראו כי אכן חיי קהילה גרמו לשינויים מוחיים והתנהגותיים בעכברים והביאו לעליה ברווחתם. שינויים אלו נראו גם אצל הצאצאים של אותם עכברים אף על פי שהם עצמם לא נחשף לחיי קהילה. מכאן, שחוויות חברתיות אצל עכברים יכולות להביא לשינויים אפיגנטיים התנהגותיים בין דוריים.