cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לנגסטון גאלוויי
לנגסטון גאלוויי (באנגלית: Langston Galloway; נולד ב-9 בדצמבר 1991) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הרכז והקלע.
קריירת תיכונים ומכללות
גאלוויי נולד וגדל בעיר באטון רוז' שבלואיזיאנה. בשנתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של תיכון "Christian Life Academy" הוביל אותה לזכייה באליפות התיכונים של לואיזיאנה, כשקלע 26.2 נקודות בממוצע למשחק.
בין השנים 2010–2014 למד ושיחק באוניברסיטת סנט ג'וזף אשר בפילדלפיה, פנסילבניה, ולאורך התקופה רשם ממוצעים של 15.0 נקודות, 4.5 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק. כשחקן הקבוצה קלע 343 שלשות בסך הכול – יותר מכל שחקן אחר בתולדות המועדון – וכמו כן ניצב במקום השני ברשימת הקלעים המובילים שלה (אחרי ג'מיר נלסון), עם 1,991 נקודות.
וסטצ'סטר וניו יורק ניקס
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 2014, חתם גאלוויי על חוזה בקבוצת וסטצ'סטר ניקס מליגת הפיתוח של ה-NBA. ב-29 משחקיו בקבוצה הרשים עם ממוצע של 16.5 נקודות למשחק, ובינואר 2015 זכה לחוזה בניו יורק ניקס – קבוצת האם של וסטצ'סטר. ב-13 באפריל 2015 קלע שיא קריירה של 26 נקודות במשחק הניקס מול אטלנטה הוקס, כולל שיא קריירה של 6 שלשות (מ-6 ניסיונות). לאורך אותה עונה קלע גאלוויי 11.8 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
ניו אורלינס פליקנס
ביולי 2016, לאחר כעונה וחצי עם הניקס, חתם גאלוויי על חוזה בניו אורלינס פליקנס. ב-55 משחקיו בקבוצה שימש כמחליפו מהספסל של ג'רו הולידיי, וקלע 8.6 נקודות למשחק.
סקרמנטו קינגס
בפברואר 2017 הועבר יחד עם טייריק אוונס, באדי הילד ו-2 בחירות דראפט עתידיות לסקרמנטו קינגס, בתמורה לדמרקוס קאזינס ועומרי כספי.
דטרויט פיסטונס
לקראת עונת חתם בדטרויט פיסטונס על חוזה ל-3 עונות, בסך כ-21 מיליון דולר. בעונת העפיל לראשונה בקריירה לפלייאוף ה-NBA, אך הפיסטונס הודחו על ידי מילווקי באקס כבר בסיבוב הראשון (0–4).
פיניקס סאנס
בנובמבר 2020, לאחר 3 עונות עם הפיסטונס, חתם גאלוויי על חוזה בפיניקס סאנס.
ברוקלין נטס
ב-16 בדצמבר 2021 חתם על חוזה לעשרה ימים בברוקלין נטס, ב-26 בדצמבר חתם לעשרה ימים נוספים. בתום החוזה השני שוחרר מהקבוצה.
מילווקי באקס
ב-7 בינואר 2022 חתם על חוזה לעשרה ימים במילווקי באקס.
אינרה שטאדט
אינרה שטאדט (בגרמנית: Innere Stadt, נהגה אינֶרֶה שְׁטאט; משמעות השם הוא "העיר הפנימית") הוא רובע 1 (בגרמנית: Bezirk .1) והמרכז ההיסטורי של העיר וינה, בירת אוסטריה. זהו האזור העתיק ביותר של וינה, והמאוכלס פחות מכל רבעי העיר. זהו החלק המתויר ביותר בעיר ומהווה את מרכז המסחר העיקרי שלה.
עד 1850 אזור האינרה שטאדט היה מוקף בחומה ומחולק לארבעה רבעים, אשר נקראו על שם שערי העיר - "Stubenviertel" בחלק הצפון מזרחי, "Kärntner Viertel" בחלק הדרום מזרחי, "Widmerviertel" בחלק הדרום מערבי, ו-"Schottenviertel" בחלק הצפון מערבי.
שדרת הרינגשטראסה מקיפה את אזור האינרה שטאדט באותו התוואי בו עברו חומות העיר. בשנת 2017 נכנס המרכז ההיסטורי של וינה לרשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון.
העמק הקדוש
העמק הקדוש (בספרדית: Valle Sagrado), המכונה גם עמק אורובמבה, הוא עמק בהרי האנדים שבפרו. העמק ממוקם כ-20 קילומטרים צפונית לבירת אימפריית האינקה קוסקו.
אזור העמק הקדוש היה מיושב בעיקר על ידי בני האינקה בתקופה שבין המאה ה-11 עד המאה ה-15 לספירה.
אזור העמק הקדוש, אשר מכיל אתרים ארכאולוגיים רבים, מהווה כיום יעד תיירותי מרכזי בפרו במיוחד בזכות אטרקציית התיירות המרכזית שממוקמת בו – מאצ'ו פיצ'ו.
מכתש המטאור
מכתש המטאור (באנגלית: Meteor Crater) או מכתש בארינגר (Barringer Crater, על שם המשפחה שבשטחה הוא נמצא) הוא מכתש פגיעה הנמצא באריזונה שבארצות הברית. קוטרו של המכתש הוא 1,136 מטר ועומקו הוא 170 מטר. המכתש נמצא בגובה של 1,740 מטרים מעל גובה פני הים. המכתש נוצר לפני כ-50,000 שנים בעידן הפליסטוקן, בעקבות פגיעה של מטאוריט שרוחבו היה כ-50 מטרים.
מכתש המטאור הוא אטרקציה תיירותית פופולרית. המכתש נמצא בבעלותה של משפחת בארינגר הגובה דמי כניסה כדי לבקר באתר. מרכז המבקרים של המכתש מציג תערוכות ותצוגות על אסטרואידים, החלל, מערכת השמש וכוכבי שביט. מרכז המבקרים כולל בית קולנוע, חנות מתנות, ואזורי תצפית עם נוף אל תוך המכתש. במכתש מתקיימים סיורים מסודרים מדי יום.
פרנצ'סקו קווין
פרנצ'סקו דניאל קווין (באנגלית: Francesco Daniele Quinn; 9 בספטמבר 1963- 5 באוגוסט 2011) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. התפרסם בזכות הופעותיו בסרט "פלאטון" ובסדרות הטלוויזיה ג'אג ו-24.
ביוגרפיה
קווין נולד ברומא לכוכב הקולנוע זוכה שני פרסי אוסקר אנתוני קווין ולאשתו השנייה, השחקנית ומעצבת התחפושות לולנדה אדולורי.
קולנוע
בשנת 1986 התפרסם לראשונה בדרמה האנטי מלחמתית של אוליבר סטון "פלאטון" בתפקיד רב"ט ראה בן חסותו של סמל המחלקה אליאס (וילם דפו). במהלך הצילומים בפיליפינים נקלע קווין למריבה עם דפו שאף התפתחה לקרב אגרופים. בהמשך שיתף פעולה עם אביו בסרטים "סטראדיבארי", "הזקן והים" ו"כוכב לשניים" ועם דיאן ליין בסרט "חלום אהבה". ב-2008 השתתף קווין בהפקתו של קוונטין טרנטינו "נסיעת המוות" בתפקיד מאצ'טה. את תפקידו האחרון עשה קווין בשובר הקופות "רובוטריקים 3: אפלת הירח" בו דיבב את קולו של הרובוטריק דינו.
טלוויזיה
החל את דרכו כשחקן בשנת 1985 במיני סדרה האיטלקית המבוססת על הרומן "קוו ואדיס". ב-1997 הופיע במיני סדרת המלחמה של ג'ון מיליוס "הרוכבים הנועזים" ושיחק בסדרת הדרמה המשפטית "ג'אג".
בשנת 2000 שיחק במשך עונה אחת באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" בתפקיד תומאס דל קארו. ב-2003 שיחק בעונה השנייה של סדרת דרמת הפעולה "24" בתור הטרוריסט סעיד עלי. ב-2005 השתתף במיני סדרה התקופתית בהפקתו של סטיבן ספילברג "אל תוך המערב" בתפקיד קפטן סלמנקה.
חיים אישיים
קווין היה חובב ספורט אתגרי בזמנו הפנוי והתנסה בסקי, גלישת רוח, טיפוס הרים וסנואובורד. קווין היה אב לבן ולבת מאשתו ג'ולי מק'יין.
קווין נפטר בתחילת באוגוסט 2011 בגיל 48 לאחר שלקה בהתקף לב במהלך ריצה עם בנו.
בי פריסטלי
ביאטריס סט קלייר פריסטלי (באנגלית: Beatrice St Clere Priestley; נולדה ב-22 במרץ 1996) הידועה יותר בשם הבמה שלה, בלייר דבנפורט היא מתאבקת אנגלייה, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית NXT.
בנוסף לכך, היא מוכרת גם בשל הופעותיה בארגוני ההיאבקות World of Sport Wrestling, Defiant Wrestling ו-Progress Wrestling.
קריירה מוקדמת
פריסטלי החלה להתאמן במתחם האימונים של New Zealand Wide Pro Wrestling תחת הדרכתו של טראוויס בנקס וערכה את קרב הבכורה שלה כשהייתה בת 14 בלבד. לאחר ארבע שנים, פריסטלי עבר ללונדון, אנגליה על מנת להרחיב את הקריירה שלה כמתאבקת והחלה להתאמן במחלקת הפיתוח של ארגון ההיאבקות Progress Wrestling.
Progress Wrestling (2016–2019)
פריסטלי ערכה את קרב הבכורה שלה עבור ארגון ההיאבקות Progress Wrestling ב-13 במרץ 2016, כשגברה על אליזבת'. בחודש דצמבר של אותה השנה, היא השתתפה בטורניר אשר קבע את אלופת הנשים הראשונה של הארגון, שבו היא נוצחה על ידי הזוכה בו, טוני סטורם. במשך שנת 2017 ו-2018, היא השתתפה בעיקר בקרבות שלושה נגד שלושה והייתה מעורבת בפיוד עם מילי מקנזי.
World Wonder Ring Stardom (2017–היום)
ב-14 באוקטובר 2017, פריסטלי ערכה את הופעת הבכורה שלה בארגון היאבקות הנשים היפני, סטארדום, כאשר היא השתתפה בטורניר ליגת אלילות סטארדום. כמה ימים לפני גמר הטורניר, פריסטלי איתגרה ללא הצלחה את טוני סטורם לקרב על אליפות SWA ואליפות סטארדום. לבסוף, היא זכתה בטורניר ביחד עם קלי קליין. לאחר הטורניר, השתיים כשלו בניסיונן לזכות באליפות אלילות סטארדום, לאחר שהפסידו לאודו טאי (האנה קימורה וקגטסו). כמו כן, היא הגיעה לגמר טורניר הסינדרלה לשנת 2018, אך הפסידה בו למומו וואטאנבי.
World of Sport (2018–2019)
ב-5 במאי 2018, פריסטלי השתתפה בקרב משולש נגד קיי לי ריי ווייפר, שבו היא כשלה בניסיונה לזכות באליפות הנשים של WOS. היא כשלה גם בניסיונתיה לזכות בתואר זה פעמים נוספות, כשאיתגרה את ריי בפרקים הבאים של התוכנית. לבסוף, ב-19 בינואר 2019, היא זכתה בתואר לאחר שהצמידה את וייפר לניצחון. לעומת זאת, היא איבדה את התואר לוייפר לאחר שהיא עזבה את הארגון.
All Elite Wrestling (2019–2020)
ב-22 בינואר 2019, דווח שפריסטלי הייתה קרובה לחתימה על חוזה בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW) לאחר שסירבה להצעת החוזה מצד ה-WWE. ב-27 בפברואר במסגרת סדרת היוטיוב The Road to Double or Nothing דווח שפריסטלי תצטרף לארגון ותערוך את הבכורה שלה באירוע Fight for the Fallen. באירוע זה, שנערך ב-13 ביולי, היא חברה לשורות שוקו נאקאג'ימה וביחד הן ניצחו את בריט בייקר וריהו. באירוע הבא, All Out, שנערך ב-31 באוגוסט, פריסטלי השתתפה בקרב הקזינו באטל רויאל נשים, שבו הספיקה להדיח שלוש מתאבקות, אך הודחה לבסוף על ידי בריט בייקר. כתוצאה מכך, השתיים היו מעורבות בפיוד ביניהן, כשהן נאבקו אחת נגד השנייה באירוע Full Gear, שנערך ב-9 בנובמבר, ובו היא הפסידה לבייקר. פריסטלי רשמה את קרב הבכורה שלה בתוכנית השבועית המשנית Dark ב-11 בדצמבר, ובו היא נוצחה על ידי קריס סטטלנדר. ב-11 במרץ 2020 בפרק של התוכנית השבועית Dynamite, פריסטלי חזרה כשהצטוותה לאלופת הנשים של AEW, ניילה רוז וביחד השתיים ניצחו את היקארו שידה וקריס סטטלנדר. לאחר הקרב, פריסטלי תקפה את רוז ואף איתגרה אותה לקרב על התואר שלה.
New Japan Pro-Wrestling (2020–2021)
ב-16 באוקטובר 2020, פריסטלי הופיעה לראשונה בארגון ההיאבקות היפני New Japan Pro-Wrestling (NJPW), כשהיא הפריעה בקרב של חברה, ויל אוספריי בקרב מול קאזוצ'יקה אוקאדה.
WWE (2021–היום)
ב-24 ביוני 2021, דווח שפריסטלי חתמה על חוזה בארגון ההיאבקות WWE, כאשר שם הבמה שלה נחשף כבלייר דבנפורט על ידי סדרת קטעי וידאו ששודרו בפרקי התוכנית NXT UK במטרה לבשר על הגעתה. קרב הבכורה שלה בזירה התקיים לבסוף ב-8 ביולי ובו היא רשמה ניצחון על לאורה די מתאו. ב-5 באוגוסט בפרק של התוכנית NXT UK, דבנפורט גברה על זאיה ברוקסייד. ב-6 בינואר 2022, היא כשלה בניסיונה לזכות באליפות הנשים של NXT UK לאחר שהפסידה לאלופת הנשים, מייקו סאטומורה. ב-23 באוגוסט, דבנפורט השיגה ניצחון על אינדי הארטוול. באירוע Worlds Collide, שנערך ב-4 בספטמבר, דבנפורט השתתפה בקרב משולש אשר איחד את אליפות הנשים של NXT של מנדי רוז ואת אליפות הנשים של NXT UK של מייקו סאטומורה, שבסופו רוז ניצחה.
חיים אישיים
פריסטלי אובחנה עם גידול מוחי, כשהייתה בת 14. כעבור ארבע שנים היא עברה ניתוח כדי להסיר גידול זה. מאז שנת 2017, פריסטלי מנהלת מערכת יחסים עם המתאבק וויל אוספריי.
2Pacalypse Now
2Pacalypse Now (הופץ בנובמבר 1991) הוא אלבום הבכורה של הראפר האמריקאי טופאק שאקור. בשיריו באלבום ניסה טופאק לטפל בבעיות חברתיות כמו גזענות, אלימות משטרתית, עוני, היריון בגיל צעיר ושימוש בסמים, שיריו סיפרו על העולם של אדם שחור צעיר ברחובות העירוניים של ארצות הברית.
מידע על האלבום
2Pacalypse Now צוין לשבח על ידי מבקרים ומעריצים רבים בזכות הרגשות העמוקים שלו, והיה כמקור השראה בשביל הרבה ראפרים כמו נאז, אמינם, 50 cent ודה גיים. למרות שהאלבום הופץ על ידי כמה חברות תקליטים, אמארו בידור, חברת התקליטים בבעלות אמו רכשה את זכויותיו. שמו של האלבום הוא התייחסות לסרט אפוקליפסה עכשיו מ-1979.
בשנת 1991, עם צאת אלבום הבכורה של טופאק שאקור, שהכיל שירים המדברים בגנות משטרת לוס אנג'לס, תקף דן קווייל את האלבום וטען שאין לו מקום בחברה האמריקנית. באופן מעט אירוני, תרמה התבטאות זו של סגן הנשיא על אלבום בכורה של ראפר שבאותה תקופה היה אלמוני, לפופולריות האלבום.
בהמשך האלבום הוכרז כאלבום זהב על ידי RIAA. הוא הניב 3 סינגלים: Brenda's Got a Baby, Trapped ו-If My Homie Calls
נועה זילברמן
נועה זילברמן, היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל (1956) ושיאנית ישראל בריצת 200 מטר ואלופת ישראל (1956) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה
זילברמן גדלה בקיבוץ גניגר והתאמנה בקבוצה של הקיבוץ.
1955
במרוץ הקפת התבור שנערך בנובמבר 1955 זכתה זילברמן במקום הראשון. הריצה הייתה למרחק של 700 מטר (2:30.3 דקות), לפני נעמי צברי מהפועל כפר רופין (2:38.7 דקות).
1956
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בסוף יוני 1956 זכתה זילברמן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, בריצת 200 מטר בשיא ישראלי חדש של 26.9 שניות, שיפור לשיא בן ה-3 חודשים של רינה ויינרייך (27.0 שניות), לפני אילנה אדיר מברית מכבים עתיד (26.9 שניות). שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי אילנה קרשיק (26.6 שניות). ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.11 מטר, לפני אהובה קראוס מהפועל רחובות (4.98 מטר) ואסתר רובין ממכבי תל אביב (4.82 מטר). מדליית ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.0 שניות, אחרי רינה ויינרייך ממכבי תל אביב שקבעה שיא ישראלי חדש של 12.6 שניות, שיפור לשיא הטרי בין החודשיים של אילנה אדיר (12.7 שניות). אדיר סיימה שנייה באליפות (12.7 שניות).
בתחרות אתלטיקה בין נבחרת ישראל לנבחרת טורקיה שנערכה באנקרה באוגוסט אותה שנה, זכתה זילברמן במקום ראשון בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.08 מטר.
במרוץ הקפת התבור שנערך ב-29 בדצמבר אותה שנה היא זכתה שוב במקום הראשון. הריצה הייתה למרחק של 800 מטר (2:29.0 דקות).
1957
בתחרויות האתלטיקה במכביה החמישית שנערכו בספטמבר 1957 זכתה זילברמן במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.89 מטר, אחרי דבורה טרנר מבריטניה (5.06 מטר) וג'. קלרמן מאוסטרליה (5.03 מטר). במרוץ הקפת התבור שנערך בדצמבר אותה שנה היא זכתה פעם שלישית ברציפות במקום הראשון.
1961
בתחרויות האתלטיקה של כינוס הפועל השביעי שנערכו במאי 1961 זכתה זילברמן במדליית כסף בקפיצה לרוחק בשיא הפועל חדש של 5.37 מטר, אחרי מרי ביגנאל מאנגליה (5.91 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השישית שנערכו בספטמבר אותה השנה היא זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.24 מטר, אחרי אנה מריה נורסה מאיטליה שקבעה שיא מכביה חדש של 5.32 מטר ולפני לאה לוי מישראל (5.15 מטר).
ויליאם מדיל
ויליאם מדיל (באנגלית: William Medill; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוהיו ה-23 בשנים 1853–1856.
ראשית חייו
ויליאם מדיל נולד במחוז ניוקאסל שבדלאוור כבנם של ויליאם ואיזבלה מדיל, שהיגרו מאירלנד ובבעלותם הייתה חווה. הוא למד באקדמיית ניוארק, שבהמשך הייתה לאוניברסיטת דלאוור וסיים את לימודיו ב-1825. לאחר סיום לימודיו הוא למד משפטים בקריאה עצמית וב-1830 התקבל ללשכת עורכי הדין של דלאוור. באותה שנה עבר מדיל לאוהיו וב-1832 התקבל ללשכת עורכי הדין שלה.
קריירה
בשנים 1835–1838 כיהן מדיל כחבר בית הנבחרים של אוהיו, כשבשנים 1836–1837 הוא כיהן כיושב ראש הבית. ב-1838 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן בו שתי תקופות כהונה בשנים 1839–1843. בבחירות לתקופת כהונה שלישית ב-1842 הוא נוצח. בתקופת כהונתו בבית הנבחרים הוא נודע כמי שדיבר נגד מוסד הבנק הלאומי של ארצות הברית. לאחר תקופה קצרה בה הוא שימש כעוזר שני של המנהל הכללי של דואר ארצות הברית, הוא מונה על ידי הנשיא ג'יימס פולק כנציב לענייני האינדיאנים. בתקופה בה הוא כיהן בתפקיד זה רכש מדיל מוניטין כמנהל בעל מודעות לרפורמות בטיפול באינדיאנים בארצות הברית. באותה תקופה ארגנה הממשלה הפדרלית מחדש את הלשכה לענייני אינדיאנים והעבירה אותה מאחריותה של מחלקת המלחמה לאחריותה של מחלקת הפנים. ב-1850 שב מדיל לאוהיו כדי לשמש כנשיא ועידת החוקה של 1850–1851. בוועידה התקבלה חוקה חדשה למדינה, שבמסגרתה נוצר תפקיד סגן מושל המדינה בפעם הראשונה בתולדותיה. באותה שנה נבחר מדיל כסגן המושל הראשון של אוהיו. הוא הושבע לתפקידו ב-1852, וכיהן עד להתפטרותו של המושל רובן ווד ב-13 ביולי 1853 שמונה כקונסול בצ'ילה. בבחירות שהתקיימו באותה שנה הוא נבחר לכהונה נוספת כמושל בזכות עצמו. בעת כהונתו כמושל החזיקה המפלגה הדמוקרטית ברוב בשני בתי המחוקקים של המדינה שתמך במדיל. הוא הציע שהמדינה תפריט את כל התעלות, הכבישים ושאר דרכי התחבורה במדינה. המלצות אלו לא יושמו במהלך כהונתו כמושל. בבחירות של 1855 לכהונה מלאה נוספת הוא נוצח על ידי מתנגד העבדות סלמון צ'ייס, שייצג את המפלגה הרפובליקנית שהוקמה אז. בשנים 1857–1861 הוא שימש כמבקר הראשון של מחלקת האוצר של ארצות הברית.
כאשר שב מדיל לאוהיו, פרצה מלחמת האזרחים. הוא התנגד למלחמה. מבחינה פוליטית הוא זיהה אז את עצמו עם הדמוקרטים שוחרי השלום, אך לא תמך במועמד מפלגתו למשרת מושל אוהיו בבחירות של 1863 קלמנט וולנדיגהאם. בריאותו שהתדרדרה מנעה ממדיל לקחת חלק פעיל בפוליטיקה לאחר שנה זו.
פארק אולימפיק ליון
פארק אולימפיק ליון הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בקומונה Décines-Charpieu שנמצאת במטרופולין של ליון שבצרפת. האצטדיון, אשר מכונה גם "האצטדיון הגדול" ו"אצטדיון האורות", משמש בתור אצטדיונה הביתי של קבוצת אולימפיק ליון מליגת העל הצרפתית. באצטדיון יש 59,186 מושבים, והוא החליף את סטאד דה ז'רלן בתחילת שנת 2016.
בספטמבר 2016 נבחר האצטדיון לארח את גמר הליגה האירופית 2018, אליו העפילו אולימפיק מרסיי ואתלטיקו מדריד. המשחק הסתיים בניצחונה של אתלטיקו בתוצאה 3-0, לעיני כ-56,000 צופים.
אלה-ריי סמית'
אלה-ריי סמית' (באנגלית: Ella-Rae Smith; נולדה ב-21 בפברואר 1998) היא שחקנית ודוגמנית אנגלייה, המוכרת בתפקידה כניקס בעונתה השלישית של הסדרה "אדמת הפקר" ברשת AMC, וכדייזי הוי במיני-סדרה של נטפליקס "אדם זר".
ביוגרפיה
סמית' נולדה בבריסטול, אנגליה בממלכה המאוחדת. היא התגלתה בגיל 13 במהלך טיול בית הספר לפריז, שם חתמה על חוזה דוגמנות ראשון בשנת 2014.
קריירה
תפקיד הטלוויזיה הראשון של סמית' היה בסדרה "Marley's Ghosts", שם שיחקה בתפקיד מיה במשך שני פרקים והופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה בסרט הקולנוע משנת 2017, "Butterfly Kisses". היא החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה, "Clique" בתור פיבי. היא התחילה לשחק בסרטים קצרים, ובשנת 2017 לוהקה לתפקיד של ניקס בסדרה "אדמת הפקר" בעונתה השלישית.
פסח שוורצמן
ביוגרפיה
נולד במונטווידאו, אורוגוואי בשנת 1954, בגיל 11 עלה עם משפחתו לישראל אשר השתקעה בקריות. בשנת 1979 סיים את לימודי הרפואה בטכניון והחל התמחות בבית חולים העמק בעפולה. בשנת 1982 היה ממקימי המחלקה הראשונה לרפואת משפחה בשירותי בריאות כללית, בבית חולים העמק וכיהן כסגן מנהל המחלקה. באותה תקופה גם עבד כרופא משפחה בקיבוץ הזורע. ב-1987 עבר לנגב להקים את המחלקה לרפואת משפחה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. וכיום מנהל השירות הפליאטיבי בבית חולים סורוקה שבבאר שבע
במסגרת פעילותו בשלושת העשורים האחרונים בנגב מנהל משנת 1988 את מרפאה ט' בבאר שבע ואת המחלקה לרפואת משפחה בשירותי בריאות כללית מחוז דרום, יו"ר החטיבה לבריאות בקהילה (1998-2010) באוניברסיטת בן-גוריון. מאז שנת 2000 מייעץ בנושא כאב למחלקת אונקולוגית ילדים בבית החולים סורוקה ומנהל את המרפאה לכאב של כללית במחוז דרום. משנת 2014 מנהל את היחידה הפליאטיבית בבית חולים סורוקה.
במסגרת אמונתו בנוגע לחשיבות הנגשת השירותים לקהילה ואיכות החיים של המטופלים בדרום, ייסד שוורצמן בשנת 1993 את ההוספיס בית במסגרת מחוז דרום של כללית ולראשונה התאפשר לחולים הנוטים למות לעשות זאת עם תמיכת צוות רפואי בביתם עם בני משפחתם
פעילות ציבורית
במסגרת פעילותו הציבורית הקים שוורצמן בשנת 2000 במסגרת אוניברסיטת בן-גוריון ובעזרת תרומתם של משפחת פרידמן מניו יורק את "מעגן – מרכז קהילתי לתמיכה בחולי סרטן ובני משפחתם", מוסד בו הוא מכהן כיו"ר עד היום. בשנת 2004 בעקבות התנגדות של תושבי שכונת רמות להקמת המרכז בשכונתם, ניהלה האוניברסיטה בהובלת שוורצמן מאבק משפטי וזכתה.
כיהן כיו"ר איגוד רופאי המשפחה בישראל בשנים 1995–1997, וכיו"ר מייסד של החברה לרפואה פליאטיבית. כמו כן, כיהן כחבר נשיאות המועצה המדעית וי"ר ועדת חינוך במועצה המדעית (1990–2010) ומשמש כיו"ר ועדת ערר במועצה המדעית. בנוסף, שימש כיו"ר הוועדה להכרה בחלוצי מקצוע ברפואה פליאטיבית.
במהלך השנים השתתף בעשרות וועדות לקביעת מדיניות וקידום המקצוע, לרבות:
נוסף לכך, מנהל את ESMO designated Palliative Care Center Soroka ואת תוכנית INPACT להכשרה כלל ארצית לטיפול פליאטיבי (2001-2016).
הוראה ומחקר
שוורצמן העמיד דורות של סטודנטים ומתמחים, שרבים מהם הגיעו לעמדות בכירות במערכת הרפואה בארץ. בנוסף להוראה לסטודנטים ולמתמחים, הקים בשנת 2004 בית ספר ארצי לכאב לרופאי משפחה בראשו הוא עומד, יזם קורס בנושא כאב בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, עמד בראש עשרות כנסים ברחבי ישראל והעולם וניהל במשך שנים את בית הספר ללימודי המשך (1994–2004).
במהלך שנות עבודתו כתב ופרסם למעלה מ-250 מאמרים ופרקים בספרים, חלקם בעיתונות המובילה ברפואת המשפחה ובעיתונות הרפואית בכלל בארץ ובעולם. זכה במענקי מחקר ובפרסים רבים על הצטיינותו בתחום המחקר.
בשנת 1996 הקים את מרכז סיאל – מרכז מחקר לרפואת משפחה ורפואה ראשונית, היחיד מסוגו בארץ. במסגרת מרכז המחקר מתקיימים עשרות מחקרים ורופאי משפחה מקבלים תמיכה בתכנון ובביצוע מחקר.
בנוסף, משמש שוורצמן כעורך כתב העת הישראלי לרפואת משפחה ועיתון לרפואת כאב ורפואה פאליטיבית, כמו גם חבר במערכת העיתון Journal of Pain and Symptom Management.
הקונצרט (ורמיר)
הקונצרט הוא ציור שמן על בד מעשה ידי הצייר ההולנדי יאן ורמיר משנת 1664 לערך.
הציור הוצג בעבר במוזיאון איזבלה סטיוארט גארדנר, בבוסטון שבארצות הברית, אולם נגנב מהמוזיאון במרץ 1990. מיקומו הנוכחי אינו ידוע. שוויו של הציור הוערך בלמעלה מ-200 מיליון דולרים.
תיאור היצירה
יצירה זו היא אחת משתי יצירות של ורמיר העוסקות במוזיקה (השנייה היא "שיעור המוזיקה").
השוד
במסגרת השוד, שנחשב לשוד האמנות הגדול ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, נכנסו למוזיאון שני גנבים הלבושים כשוטרים של משטרת בוסטון, וגנבו 13 יצירות אמנות השוות יחד למעלה מ-500 מיליון דולרים, בהם יצירתו של רמברנדט: "ים הגליל".
המוזיאון הציע פרס של 5 מיליון דולרים למי שיסייע להשיב את היצירות אולם אלה לא נמצאו. בשל תנאי הצוואה של גארדנר, אשר הורישה את יצירותיה למוזיאון - אין להציג יצירות אחרות במקום היצירות במסגרת הירושה, ועל כן במוזיאון מוצגות המסגרות הריקות של התמונות.
אזכורים תרבותיים
בשנת 2006 הופק סרט תעודה בשם "גנוב" (Stolen) המתאר את גנבת היצירה. באחד מפרקי הסדרה הסימפסונים, מר ברנס נכלא לאחר שמתגלה כי הוא מחזיק במרתפו את היצירה "הקונצרט".
אוקיאן
אוקיאן (ברוסית:Океан, אוקיינוס) הייתה סדרת לוויינים מסוג חישה מרחוק שפותחה בברית המועצות ושיגורים נמשכו כמיזם רוסי-אוקראיני. המערך פעל באופן רציף משנת 1983 ועד לסיום פעולה של הלוויין האחרון בסדרה.
משקל הלוויין האחרון בסדרה הגיע ל-6,360 ק"ג מהם כ-1,520 ק"ג של ציוד מדעי. הלוויין תוכנן לעבודה במשך 3 שנים. פאנל סולארי בשטח 32 מ"ר סיפק 1,700 ו"ט.
הלוויינים הראשונים שוגרו לחלל תחת שם "קוסמוס". תחנות קרקע לקבלת הנתונים היו בקרבת מוסקבה ובצ'רניהיב.
לווייני ניסוי שוגרו בשנים 1979 ו-1980. הם שוגרו מקוסמודרום פלסצק על ידי משגר ציקלון 3 והיו במשקל של כ-1700-1990 ק"ג.
בעקבות הצלחת הניסויים החלו שיגורים של לוויינים מבצעיים של סדרה "Okean-OE". הם בוצעו בשנים 1983 ו-1984. בשנת 1986 החלו שיגורים של דגם "Okean-O1". החל משנת 1988 הם שוגרו בשם "Okean" וספירה החל מ-"1". סך הכול מדגם זו שוגרו 8 לוויינים מהם לוויין ששוגר בשנת 1995 בשם "Sich 1" ונחשב ללוויין האוקראיני הראשון.
בשנת 2004 באוקראינה פותח לוויין לאותה מטרה ששוגר בשם "Sich 1M". הוא לא היה חלק של המיזם.
שטייר (יצרן נשק)
שטייר מאנליכר הוא יצרן נשק מהעיר שטייר שבאוסטריה. החברה הייתה בעבר חטיבה בקונצרן שטייר דיימלר פוך והפכה לעצמאית בשנת 1990.
היסטוריה
העיר שטייר הייתה מרכז לתעשיית נשק עבור הצבא של האימפריה האוסטרו-הונגרית עוד מהמאה ה-14. ההיסטוריה של חברת שטייר החלה בשנת 1864 על ידי ג'וזף וורנדל שייסד את חברת יוזף ופרנץ וורנדל ושות' לייצור נשק ומנסרה באוברלטן (גרמנית: Josef und Franz Werndl & Comp. Waffenfabrik und Sägemühle in Oberletten) שמאוחר יותר הפכה ל OEWG החברה האוסטרית לייצור נשק (Österreichische Waffenfabriksgesellschaft) תחת שם זה ייצרה החברה את האקדח האוטומטי הראשון בשימוש האימפריה הרוט' שטייר M1907 שמאוחר יותר הפכה לחלק מקונגלומרט שטייר דיימלר פוך תחת השם שטייר וורקה בע"מ (Steyr Werke AG). החברה ייצרה את אקדח שטייר M1912, אחד מהדגמים הראשונים והחשובים של האקדח החצי-אוטומטי. החברה גם ייצרה את הרובה שטייר מאנליכר M1895 ושטייר מאנליכר שונהאואר (Mannlicher-Schönauer). במהלך מלחמת העולם הראשונה העסיקה החברה 15,000 עובדים וייצרה 4000 כלי נשק ביום. תום המלחמה הביא להפסקת הייצור במפעל ובשנת 1918 עמדה החברה בפני הליך פירוק, ועל מנת לשרוד החלה לייצר כלי רכב. במהלך מלחמת העולם השנייה חזר המפעל לייצר כלי נשק עבור הצבא הגרמני. במהלך שנות החמישים של המאה העשרים חזר לשימוש ולייצור הרובה שטייר מאנליכר שונהאואר
בשנות השבעים של המאה העשרים החלה חברת שטייר לתכנן לייצר כלי נשק חדשניים ובהם רובי הסער שטייר AUG, ובשנת 1999 השיקה את סדרת האקדחים שטייר M.
ז'לקו רזנטוביץ'
ז'לקו רז'נטוביץ', המכונה "ארקאן" (17 באפריל 1952 - 15 בינואר 2000) היה פושע ומנהיג צבאי סרבי, המוכר בזכות פעילותו בארגון והנהגת כוחות מיליציה במהלך מלחמות יוגוסלביה. הוא היה ברשימות הפושעים המבוקשים ביותר של האינטרפול במהלך שנות ה-80 וה-70 בעבור מעשי רצח ושוד במדינות אירופה, ומאוחר יותר הואשם על ידי האו"ם בפשעים נגד האנושות. ארקאן נרצח בשנת 2000 לפני משפטו.
קריירת פשיעה
ארקאן נעצר לראשונה בשנת 1966 ונכלא שנה במוסד לעבריינים צעירים סמוך לבלגרד. אביו שלח אותו להתגייס לצי היוגוסלבי, אך הוא נמלט לפריז. ב-1969 נעצר על ידי המשטרה הצרפתית והוחזר ליוגוסלביה, שם נשפט לשלוש שנות מאסר. בשנים הללו, ארקאן היה חסוי תחת השגחת מפקד המשטרה החשאית היוגוסלבית, סטאנה דולאנץ. מדי פעם כששארקאן היה בצרות, דולאנץ עזר לו בתמורה לעזרתו למשטרה החשאית היוגוסלבית.
משמר המתנדבים הסרבי
באוקטובר 1990, עם החרפת המתיחות ביוגוסלביה, הקים ארקאן את משמר המתנדבים הסרבי שכונה "הטיגריסים של ארקאן", בחסות המטה הכללי היוגוסלבי. המיליציה הורכבה בעיקר מאולטראס של הכוכב האדום בלגרד.
הטיגריסים של ארקאן קבעו את המטה ובסיס האימונים שלהם בכפר ארדוט שבמזרח קרואטיה. המיליציה התקיימה מאמצע 1991 עד סוף 1995, תחילה באזור ווקובאר בקרואטיה. הכוח כלל כ-200 אנשי קבע, ובין 500 ל-1000 איש בסך הכל. הכוחות התחמשו בציוד המשטרה במהלך המלחמות בקרואטיה ובוסניה.
בסתיו 1995 לחמו הטיגריסים של ארקאן באזור באניה לוקה, סאנסקי מוסט ופריידור. ארקאן פיקד בעצמו על רוב הפעולות, ותגמל את קציניו וחייליו המצטיינים בדרגות, עיטורים ושלל שנבזז במהלך הקרבות.
FK אוביליץ'
בחודש יוני 1996, נרכש מועדון הכדורגל אוביליץ' על ידי רזנטוביץ' וזה והפך אותה לקבוצה מובילה בליגה הסרבית.
לאחר שמועות כי למועדון קשרים עם העולם התחתון הפכו לחשדות של אופ"א התפטר ארקאן מתפקיד נשיא אוביליץ' ומסרו לצצה.
זונדרקומנדו (אס אס)
המונח זונדרקומנדו (בגרמנית: Sonderkommando – "יחידה מיוחדת") שימש באס אס לתיאור תת-יחידה, לעיתים אד-הוק, לביצוע משימות מיוחדות ופעולות שעשויות להיות כרוכות בשליחת סוכנים או כוחות לשטח. שימוש במונח "זונדרקומנדו" החל כנראה בשנת 1938 והפך נפוץ מאוד באס אס. קבוצות זונדרקומנדו התגבשו, התפרקו ואורגנו מחדש למשימות שונות.
נשארו רישומים על יחידות זונדרקומנדו שאורגנו תחת המשרד הראשי למנהל וכלכלה (המשרד למנהל ומשק) של האס אס, כולל יחידות שפעלו זמן רב ותפקידן היה לאסוף חפצי ערך מהיהודים, הן מהגטאות והן מהמחנות (כלומר, לפני ואחרי המוות).
בתוך האיינזצגרופן היו יחידות מיוחדות רבות בזמן כיבוש ברית המועצות. חלק גדול מהן פעלו לתפיסת יהודים והשמדתם.
זונדרקומנדו אייכמן
במרץ 1944, לאחר השתלטות הנאצים על הונגריה, הגיע אדולף אייכמן בראש צוות מיוחד של האס אס (Sondereinsatzkommando Eichmann, SEK) לבודפשט וניהל בעצמו את הגירוש.
יחידתו של אייכמן הייתה מקושרת למשרד הראשי לביטחון הרייך במונחים של הקצאת משאבים כולל כוח האדם, אבל שמרה על מעמד מיוחד באס אס בשל תפקידה הישיר בגירוש יהודים למחנות ההשמדה במסגרת הפתרון הסופי.
זונדרקומנדו קונסברג
זונדרקומנדו קונסברג (על שם מפקדו, אוֹבר-שטורמבאנפיהרר אברהרד פון קונצברג, Eberhard von Künsberg) היה גוף שפעל להחרמת ואיסוף אוצרות תרבות ואוצרות אחרים (זהב למשל) מהשטחים הכבושים.
גוף זה הוקם במקור כדי לאבטח במהלך הפלישה לפולין משלחות דיפלומטיות של מדינות-אויב ומדינות נייטרליות ולתפוס חומר רלוונטי. במהלך הזמן הוסטה פעילותו של הכוח לאיסוף שלל.
זונדרקומנדו 1005
לשם ביצוע מבצע 1005 הוקמה יחידה מיוחדת שנקראה "זונדרקומנדו 1005", בפיקודו של שטנדרטנפיהרר פאול בלובל. החל בסתיו 1943 החלה היחידה לפעול בשטחי מזרח אירופה, המקום בו ארעה עיקר ההשמדה. לצורך העבודה גויסו אסירים יהודים מהמחנות.
זונדרקומנדו בותמן
"זונדרקומנדו בותמן" הייתה יחידה בפיקודו של הנס בותמן, מפקד מחנה ההשמדה חלמנו.
עם הפסקת פעילותו של מחנה חלמנו, באפריל 1943, הועבר בותמן ליוגוסלביה בראש 85 אנשי סגל המחנה, ושם צורפה יחידתו, שנקראה "זונדרקומנדו בותמן" (Sonderkommando Bothmann), לפלוגת הז'נדרמריה באוגדת 'פרינץ אויגן' (Prinz Eugen Division). במסגרת האוגדה פעל בותמן נגד הפרטיזנים היוגוסלביים.
בסוף אביב 1944 נקראה יחידתו של בותמן לחזור לחלמנו ובחודשים יוני-יולי 1944 חידשה את פעולות רצח ההמונים בגזים. באוגוסט 1944 השתתפה "זונדרקומנדו בותמן" בפעולות חיסול גטו לודז' ואחר כך עסקה בטשטוש עקבות רצח ההמונים בחלמנו על ידי שריפת גוויות הנרצחים במסגרת 'מבצע 1005'.
דייבי קורמן
דייבי קורמן (בצרפתית: Davy Cooreman; נולד ב-21 באוקטובר 1971) הוא כדורגלן עבר בלגי, ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
קורמן התחיל את הקריירה שלו בגנט. ב-10 במרץ 1990, קורמן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת המשחק הליגה נגד ורכם.
בקיץ, קורמן חתם בסקרל ברוז'. אחרי שנתיים עבר לוורכם וכעבור שנה חזר לסרקל. בקיץ חתם באנדרכט אוילסט.
בקיץ, קורמן עזב לראשונה את בלגיה וחתם בהפועל באר שבע ששיחקה אז בליגה הלאומית. ב-10 באפריל 2001, כבש בהפסד 1–2 למכבי חיפה במסגרת רבע גמר גביע המדינה. בסיום העונה, עלתה באר שבע לליגת העל.
בקיץ שוחרר מבאר שבע מסיבות אישיות, וחתם בלה לובייר. קורמן, היה שותף לזכייה הראשונה של המועדון אי פעם בגביע בעונתו היחידה.
בהמשך הקריירה, שיחק קורמן בברינגן-הוסדן-זולדר, זומרגם וקרקסקן-מרה.
באוגוסט, מונה לאימון קבוצת דה פינטה, אותה אימן עד נובמבר של אותה עונה. בפברואר, חתם באודגם, אותה אימן עד סיום העונה.
האורטוריה של סן מיקלה
האורטוריה של סן מיקלה (באיטלקית: Oratorio di San Michele) היא קפלה או אולם תפילה קתולי בסגנון גותי בפדובה, אזור ונטו, בצפון-מזרח איטליה. האורטוריה היא שריד מכנסיית "מלאכי עליון הקדושים" (Chiesa dei Santi Arcangeli), ששמה הוסב ל"סן מיקלה" (מיכאל הקדוש) עוד מהתקופה שהלומברדים שלטו בצפון איטליה. הם טענו שמיכאל הוא הקדוש המגן של איטליה לאחר ניצחונם על הביזנטים. באורטוריה יש קפלה שקירותיה מכוסים לגמרי במחזור ציורי פרסקו מהמאה ה-14 על חיי הבתולה מאת. ביולי 2021 נכלל המבנה על ידי אונסק"ו בין אתרי המורשת העולמית כחלק מהאתר מחזורי הפרסקו של פדובה מהמאה ה-14.
הבניין ומקורותיו
האורטוריה של סן מיקלה שוכנת ליד מגדל הטורלונגה של טירת קרארזי מחוץ לחומות העתיקות ביותר של העיר. היא נבנתה בשנת 1397 על הריסות כנסיית "מלאכי עליון הקדושים" שניזוקה בשנת 1390 כתוצאה משריפה שנגרמה בעקבות העימותים בין משפחת קרארה למשפחת ויסקונטי במהלך כיבוש העיר פדובה על ידי. לאחר האירוע החליטה משפחת דה בובי (de Bovi) לבנות קפלה המוקדשת למריה הקדושה על ידי פתיחת מעבר בספינה הצפונית של הכנסייה. באמצעות כתובת על לוחית הצמודה לקיר הפנימי, מול הכניסה לקפלה, ניתן לדעת את: תאריך הבנייה (1397), שמו של הלקוח (פייטרו די ברתולומאו דה בובי) ושמו של האמן שצייר את הקפלה:.
שינויים במהלך השנים
ציורי הקיר של החלק הצפוני והמערבי נותקו והוצמדו למסגרות עץ בתחילת המאה התשע עשרה והעשרים, רק בשנות השבעים של המאה ה-20 הם הוצבו מחדש על לוחות אלומיניום על ידי אוטורינו נונפורמלה (Ottorino Nonfarmale). המבנה נפתח מחדש בשנות התשעים של המאה ה-20 וציורי הפרסקו שוחזרו והוצבו מחדש באורטוריה הודות למסגרות שהוכנסו לקירות. הבעיה העיקרית לשימור ציורי הקיר באתר הייתה הלחות העולה בקירות אשר טופלה הודות להצבת רצועה מבודדת.
שחזורים
בשנת 2000, ביוזמת העמותה מפדובה "לה טורלונגה", נפתחה מחדש האורטוריה לציבור. הפתיחה המחודשת התקיימה לרגל התערוכה "ג'וטו וזמנו". בהתחשב בבעיות הלחות המתמשכות, הבניין, ואיתו ציורי הקיר המרשימים שבפנים, עבר שיפוץ גדול במימון "קרן קאריפרו" (Fondazione Cariparo), מה שהוביל לסגירה נוספת של האתר. השיפוצים, שהיו אמורים להסתיים עד 2015, הושלמו בשנת 2018 הודות לתרומות שנאספו באמצעות פניה ל"ארט בונוס" (Art Bonus), אתר שהוקם על ידי המשרד לפעילויות ומורשת תרבותית במטרה לשמר את המורשת התרבותית. התרומות אפשרו השלמת גג הבניין, הכנת ניקוזים למניעת לחות, שטיפת הקירות החיצוניים, שיקום הטיח הפגוע ועבודות החפירה הארכאולוגיות. האורטוריה, הפתוחה כעת באופן קבוע לקהל הרחב, נכללה ברשימת המונומנטים של "Urbs Picta", הפרויקט למועמדות העיר פדובה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
ציורי הפרסקו
יצירתו היחידה ששרדה היא מחזור ציורי הפרסקו שנמצא בקפלת בובי באורטוריה של סן מיקלה בפדובה מ-1397, המהווה גם את הדוגמה האחרונה לציור פרסקו בפדובה במאה הארבע-עשרה. הדעות של היסטוריונים על יאקפו היו מההתחלה מגוונות ונעו בין דעות חיוביות ושליליות. מצד אחד, הסגנון שלו נתפס כחיקוי גרידא של האומנים הגדולים של תקופתו; מצד שני, בולטת מקוריותו: התיאור הנעים והרהוט, היודע לעורר לחיים סצנות מכתבי הקודש, בהקשר של הסביבה הקרובה לצופה של אותה תקופה; בהצגת פעולות מהחיים היומיומיים; ובהכנסת פרטים מוכרים בני אותה תקופה.
גיבוש והשפעות סגנוניות
חלק ניכר מהביקורת הדגיש קשרים הדוקים עם הצייר שגם הוא מוורונה, עד למחשבה שיאקופו היה תלמידו וכי הם עבדו יחד באורטוריה של גאורגיוס הקדוש בפדובה. עם זאת, בנוסף לאלטיקיירו, הסגנון של יאקופו מציג התייחסויות לציירים אחרים, שיאקופו העריץ במהלך שהותו בפדובה: בהם האומן הטוסקני, ו מבולוניה שלעיתים קרובות מבלבלים בינו ליאקופו דה ורונה.
כך שנראה כי המיומנות הסגנונית של יאקופו דה ורונה טמונה בריכוז תורתם של אומני הציור הגדולים של המאה הארבע -עשרה, כגון ג'וטו, ג'וסטו דה מנאבואי, אלטיקיירו דה דזביו ויאקופו ד'אוונצי. הוא מסמן את "הביטוי הפיגורטיבי המאושר של המאה הארבע עשרה הגדולה בפדובה". מיומנותו הגדולה של יאקופו היא בציור פורטרטים ופרשנות נרטיבית תוססת וחביבה על חיי היומיום.
ההיבט השנוי ביותר במחלוקת, בביקורת על סגנונו של יאקופו, הוא המתייחס למרחביות המובנת בייצוג הפרספקטיבי של חפצים וסביבות פנימיים ובעומק החזותי של אלה החיצוניים.
מרחביות ופרספקטיבה בציורי הקיר של האורטוריה
מנקודת המבט של המרחביות, האומן השתמש ברעיונות של אלטיקיירו ומנאבואי. לפיכך, ההתייחסות לאלטיקיירו היא לרעיון של יצירת "מרחביות שמשפיעה על הקומפוזיציה כולה", כלומר "הרחבה קומפוזיציונית" המתקבלת באמצעות מבנים אדריכליים בכדי לתת המשכיות נרטיבית. דוגמה לכך היא הסצנה של הבשורה למרים: בין החדרים שבהם נמצאים הבתולה והמלאך גבריאל מצוירת חציצה של אכסדרה עם קשתות תלתן. אולם באותו פרסקו, ריבוי יוצא דופן של מוקדים בולט עד כדי כך שהסצנה תהיה "משתנה ולא יציבה". הקומפוזיציה של הסצנה מזכירה עדיין הן את האמנות של אלטיקיירו, בהשפעת "המשכיות חזותית", והן את זו של ג'וסטו דה מנאבואי על הנטייה להתרחבות המרחבית, המתקבלת עם נקודות מבט שמכוונות את מבטו של הצופה כלפי מטה. ניתן לראות זאת בשימוש במסדרונות או בשרשרת הדלתות או בהצצות אל חדרים בשולי הסצנות. וכאן גם המגבלות של יאקופו: שבסופו של דבר, בעודו מייצר פתרונות פרספקטיבה אלה, נראה כאילו הוא מבוסס יותר על ידע אינטואיטיבי של פרספקטיבה ופחות "מעודכן בעקרונות מתמטיים וגאומטריים", שהתגלו בתחום המחקר של אוניברסיטת פדובה. המקומות האינדיבידואליים כגון הלוג'יה, הפורטיקו, חדרי הבתולה והמלאך בנויים למעשה עם נקודות סיום שונות. הדבר ניכר גם בחפצי ריהוט, שאינם נמצאים באותו קו של חרוט ויזואלי. נראה שיש קושי מסוים מצד הצייר לבניית חללי הפנים.
עם זאת, מגבלה זו בולטת פחות ב המשושה של פנטקוסט, שבה המבנה מאוזן יותר ומנקודת מבט נכונה יותר; וזה אפילו לא מורגש במסגרות הכוזבות, שבזכות השימוש העקבי בפרספקטיבה ובקיארוסקורו, נוצרת האשליה שהן בולטות מהקיר.
סצנות הפנטקוסט ועליית ישו השמימה מזכירות את סגנונו של ג'וטו, ומשום כך חלק מהמבקרים לומד מכך על "מגבלות הדמיון של הצייר", אך עבור אחרים זו דוגמה של למידה של מודלים של ג'וטו, ספיגתם ושימוש חוזר בהם ב"מפתח מודרני". בסצנת העלייה של ישו לשמיים אנו יכולים לראות כיצד הגשמיות אופיינית לג'וטו יוצרת נפח לגופות, ומגדירה אותם באמצעות טכניקת הקיארוסקורו והבנייה המוגדרת באמצעות הקפלים בבגדים. בסצנת הפנטקוסט, יאקופו קיבל את הרעיון של ג'וטו לייצג את שנים-עשר השליחים במעגל. הם למעשה מסודרים באדיקולה משושה, פתוחה בצדדים. במקביל אנו יכולים לראות את הידע על עבודתו של ג'וסטו דה מנאבואי, שכן אנו מוצאים את הרצון לתת עומק לבניין. גם בסצנה הזו, שבה יאקופו מתמודד עם נקודת מבט מרכזית, יש כאלה שזיהו עיבוד טכני ועם זאת מביך ברמת הפרספקטיבה, כגון להפוך את הלוג'יה המזויפת לרב-מוקדית, כלומר ללא נקודת סיום אחידה. לפיכך, מבחינת נקודת המבט תבצבץ שוב, "שיטה אמפירית יותר מאשר מחושבת".
מגבלה נוספת של הציור של יאקופו היא ייצוג הסביבה החיצונית, שבה הוא לא מצליח לתת מרחב ועומק לגבעות ברקע, שאכן נראה כי סוגרות את המתחם הנופי במקום לפתוח אותו. לעומת זאת, בהצגת פרטים טבעיים, מציינים את הווירטואוזיות שבה הוא מפתח את הפרטים ומציג ככל האפשר את מה שהוא מתאר כאמיתי באמצעות "סגנון מדעי בייצוג פרחים ובעלי חיים".
ייחודיות בסגנון של יאקופו
אלמנטים ייחודיים אחרים ניתן למצוא בתוך המבנים המצוירים ובחפצים השונים. ריהוט, כגון שידות, מדפים, ספרים, כיסאות, שולחנות, מאפשר לקבע אירוע מקראי בתוך חיי היומיום. קיים ערבוב בין הקודש לחול שכבר היה קיים זמן מה בציור של המאה הארבע-עשרה. זו הסיבה שלא היה צריך להיות יוצא דופן מדי לתאר שפחה העוסקת במטלות הבית ליד הבשורה למרים: "מראה שחיי היומיום שהופכים גם הם למרכיב חיוני בציורים של פדובה בסוף המאה הארבע-עשרה". גישה בורגנית וביתית יותר, המחליפה את האלגנטיות האריסטוקרטית שאפיינה את עיטורי הקפלות של בזיליקת סנט'אנטוניו בפדובה, ושל הבפטיסטריום של פדובה, ובוודאי של הארמון המלכותי, שסיימה את התקופה הגדולה של המאה הארבע עשרה בפדובה.
בחפצים השונים המיוצגים אפשר לראות את הטיפול ותשומת הלב שיאקופו הציב אותם בציור. את הטבעיות וחיפוש האמת ניתן לראות לא רק בחפצים, אלא גם באנטומיה של הגופות - אולי הודות ללקח שנלמד מד'אוונצי, ובספונטניות של המחוות והבעות הפנים.
דוגמה נוספת לניתוח מפורט של "נתוני הטבע", המתייחסים שוב לד'אוונצי, היא הסוס הנמלט.
יתר על כן, הוא יודע כיצד "למקד תמיד את תשומת לבו של הצופה במרכז הפתטי של הסצנות" כמו ב"חיבוק הרך בין מרי לבנה המחותל", או בסצנה האחרונה של המחזור, הלוויית הבתולה, שם הוא מדגיש את הכאב שחשים השליחים.
בסיפורי פרסקו אלה נראה כי קיים קשר בין יאקופו לעולם התרבותי של פדובה בסוף המאה הארבע -עשרה: למעשה, החל מג'וטו התקיימו "מחשבות על מקורות אמנותיים עתיקים". הפניות להיבט זה יימצאו אפוא בעיטורי השיש המזויפים של האורטוריה (שכמעט נעלמו כעת) ובטיפול בדיוקנאות. יתר על כן, בתהלוכה של שלושת האמגושים, הפרצופים מתוארים בנטורליזם כדי לגרום להם לזהות את דמויותיהם של ובנו. הניתנים לזיהוי מכיסוי הראש שלהם. הן בסגידת האמגושים והן בסצנת הלווייתה של הבתולה, הדיוקנאות מזכירים את פניהם של הלקוח, פייטרו דה בובי, ושל שליטי העיר ממשפחה דה קרארה. מצד אחד, הרצון להיות מיוצג בתוך הסצנה המקודשת מעיד על תחושת דבקות דתית מצד הלקוח; מצד שני, הדו-קיום עם דמויות היסטוריות מפוארות למסקנה על רצון לפאר את הלקוח.
פניהם תמיד מופיעים בפנינו בפרופיל, אך למרות זאת הם מבטאים אופי של אינדיבידואליות וחיות, יחד עם קור רוח אצילי.
בהתבוננות בדיוקנאות שצייר יאקופו, נוצרת זיקה לאמנות של אלטיקיירו, ובשל הריאליזם של הדמויות אנושיות קיימת גם זיקה לג'וטו.
די ריס
דיאנדראה "די" ריס (באנגלית: Diandrea "Dee" Rees; נולדה ב-7 בפברואר 1977) היא תסריטאית ובמאית קולנוע אמריקאית. היא ידועה בשל הסרטים העלילתיים "Pariah" (2011), "סיפורה של בסי סמית" (2015), בעבורו הייתה מועמדת לשני פרסי אמי על בימוי ותסריט בסרט טלוויזיה, וסרט הדרמה "פרחים בבוץ" (2017), שעובד מהרומן משנת 2008 באותו השם מאת הילרי ג'ורדן, וזיכה את ריס במועמדות לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
ריס גם כותבת ומביימת לטלוויזיה, כולל פרקים בסדרות "אימפריה", When We Rise, ו"חלומות חשמליים" של פיליפ ק. דיק.
קריירה
הסרט הראשון באורך מלא של ריס היה הסרט התיעודי Eventual Salvation (2009), ששודר בערוץ סאנדנס. הסרט מלווה את אמה, סבתה ילידת ארצות הברית של ריס, בת ה-80, בעת שהיא חוזרת למונרוביה, ליבריה כדי לבנות מחדש את ביתה ואת קהילתה, לאחר שנאלצה להימלט על חייה עשור לכן במסגרת מלחמת האזרחים הליברית.
הסרט הבא שהשלימה ריס הייתה הבכורה העלילתית שלה, Pariah, אשר לדבריה הוא סרט סמי-אוטוביוגרפי. ספייק לי שימש כמפיק בפועל של הסרט. בכורת הסרט נערכה בפסטיבל סנדאנס 2011. ריס הייתה מועמדת לפרס Image של NAACP תמונה על בימוי הסרט והתסריט הטוב ביותר, והיא זכתה בפרס הבמאית המבטיחה. Pariah בוחן את המורכבות של דת, פוליטיקה ומעמד פוליטי-חברתי בתוך וסביב המשפחה השחורה. לקח כחמש שנים מאז עבודת התזה ועד צאת הסרט. הסרט היה בין הראשונים והיחידים אשר בוחנים ומלווים את סיפור היציאה מהארון של בן או בת נוער של צבע בהתמודדותם עם קבלת הזהות המינית שלהם והיציאה בפני חברים ובני משפחה.
את הסרט "פרחים בבוץ" כתבה ריס במשותף עם וירג'יל ויליאמס. הדרמה התקופתית היא עיבוד מהרומן ההיסטורי באותו השם מאת הילרי ג'ורדן. ריס גם ביימה את הסרט, בו כיכבו קארי מאליגן, גארט הדלונד, ג'ייסון קלארק, ג' ייסון מיטשל, ומרי ג'יי בלייג'. לאחר שהוקרן בפסטיבל פסטיבל הסרטים סאנדנס ב-2017, Mudbound הפך לרכישה היקרה ביותר של הפסטיבל, במחיר $12.5 מיליון דולר על ידי נטפליקס. Mudbound צולם בניו אורלינס במהלך 28 ימים בקיץ 2016.הסרט מספר את סיפורן של שתי משפחות בדלתא של מיסיסיפי ב-1940. משפחת מקאלן היא לבנה, ואילו שכניהם, משפחת ג'קסון, היא שחורה. Mudbound עוסק בגזענות ויחסי גזע אשר ממשיכים להיות נושאים עכשוויים. עבודה זו מכילה הרבה קשרים אישיים עבור ריס, כגון חוויותיו של סבה בצבא ארצות הברית, והשאיפה של סבתה להיות קצרנית. ריס השתמשה ביומנה של סבתה כדי להנחות את התהליך היצירתי שלה. הוא הכיל תמונות המשפחה אבותי המשפחה אשר היו העבדים, והשמות של אלו שלחמו במלחמות. ריס סיפרה שהתהליך הזה היווה דרך לחקור את ההיסטוריה האישית שלה.
ריס ושותפה לכתיבה ויליאמס היו מועמדים לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר עבור "פרחים בבוץ, מה שהופך את ריס לאישה השחורה הראשונה המועמדת לפרס אוסקר בקטגוריית כתיבה, והאישה השחורה הראשונה להיות מועמדת לאוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. כמו כן, בשל המועמדות של מרי ג'יי בלייג' לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור תפקידה ב-Mudbound, ריס גם הייתה האישה השחורה הראשונה לביים סרט עבורו שחקן או שחקנית היו מועמדים לאוסקר.
פרויקט נוסף של ריס הוא הסדרה "חלומות חשמליים של פיליפ ק. דיק", שבה הייתה לריס ההזדמנות לעסוק עם הרבה רגשות שעלו סביב הבחירות של דונלד טראמפ, ולהתאים אותם לתוך הקשר מדע בדיוני.
הפרויקט הבא של ריס הוא The Last Thing He Wanted, המבוססת על הרומן באותו השם מאת ג'ואן דידיון, בכיכובה של אן האת'וויי ולצדה וילם דפו.
ריס גם כתבה וביימה את הסרט An Uncivil War  עבור FilmNation
חיים אישיים
ריס היא לסבית, והיא תיארה את סרטה Pariah כסרט סמי-אוטוביוגרפי. ביום היציאה מהארון הלאומי ב-2011, בריאיון עם BlackEnterprise.com, ריס דיברה על חווייתה מול המשפחה שלא רצתה לקבל אותה, והתמודדו עם זה בכך ששלחו לה הודעות דוא"ל, כרטיסי ברכה, מכתבים, ופסוקים מהתנ"ך.
לפחות מאז שנת 2017, ריס במערכת יחסים עם המשוררת והסופרת שרה מ ברום. הן מתגוררות בצפון מדינת ניו יורק.
מנזר פרן
מנזר פרן (נקרא גם הלאורה של פרן, ברוסית Фара́нская ла́вра, באנגלית: Faran Monastery) הוא המנזר הנוצרי הראשון שהוקם במדבר יהודה, בסביבות שנת 330 לספירה. המנזר הוקם בנחל פרת, ליד עין פרת, על ידי הנזיר חריטון שנחשב למייסד נזירות מדבר יהודה. המנזר נחרב בשנת 614 לספירה בידי הפרסים, אך שופץ בסוף המאה ה-19 בידי הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית, וניתן לראות בו שרידים של המנזר הביזנטי. המנזר נמצא בשמורת הטבע נחל פרת ופתוח למבקרים בתיאום מראש.
"חיי חריטון" והקמת המנזר
בעקבות יצירתו של קירילוס מסקיתופוליס, שכתב ביוגרפיות של נזירים משפיעים במדבר יהודה, בחר נזיר אלמוני לכתוב את "חיי חריטון" – תולדות חייו של מייסד המנזרים הראשונים במדבר יהודה. זהו המקור הבלעדי לחייו ופועלו של חריטון, נכתב במאה השישית, כמאתיים שנה אחרי מותו של חריטון, מתוך מגמה ברורה להנציח את שמו של ראשון נזירי מדבר יהודה, לכן דיוקו לוקה בחסר. חסרים מקורות המתארים את השלב הראשוני של נזירות מדבר יהודה, ועולות שאלות בנוגע למקורותיה. אין עדות כלשהי על קשר בין הנזירות הנוצרית לבין תופעות דומות של כיתות יהודיות, כגון האיסיים. כמו כן, לא ברורה ההשפעה של הנזירויות השונות באזור (בסוריה ובמצרים) על חריטון, אך ניכר כי הוא ייסד זרם נזירות מסוג חדש. המילה "לאורה" שנועדה לתאר את סוג המנזר החדש שהקים, מעידה על עצמאות מסוימת מנזירות מצרים.
על פי מחבר "חיי חריטון", הנזיר היה בן למשפחת אצולה מהעיר איקוניום (קוניה שבדרום טורקיה). בתום רדיפות הדת שחווה, אחרי שנת 312 לספירה, החליט לעלות לרגל למקומות הקדושים שבארץ ישראל. המחבר מספר סיפור מיסטי על ראשיתו של מנזר פרן:
המחבר מציין שהקמת המנזר קרתה בימיו של מקאריוס, הגמון ירושלים בשנים 314–333 לספירה, והחוקרים משערים שהוא הוקם בשנת 330 לספירה. קירילוס מסקיתופוליס מציין כי שמו של המנזר נגזר מכפר קרוב שנשא את אותו שם, אך החוקרים טוענים כי המקור הוא שמו העתיק של המקום – גיא "פרתאי" (Pheretai), הנזכר אצל יוסף בן מתתיהו כמקום ששימש מסתור בזמן המרד הגדול. הטענה מתבססת על מערות מסתור מהתקופה שנמצאו בקרבת המנזר. המנזר היה מסוג "לאורה", ומאפייניו, ששילבו חיי התבודדות עם חיי שיתוף, היו חדשים וייחודיים. לאחר הצלחת המנזר, חריטון עזב את מנזר פרן מפאת המוני המבקרים שפקדו אותו, ובהמשך נדודיו הקים עוד שתי לאורות: דוקה (הר קרנטל) וסוקה (נחל תקוע). רק בערוב חייו חזר חריטון למנזר פרן, שם נקבר לפי הסיפור.
"חיי חריטון" מציין את חשיבותו הרוחנית של מדבר יהודה בעיני חריטון, שהגיע אליו במטרה "לחקות את אורח חייהם של אליהו ויוחנן המטביל במדבר". הקרבה לירושלים ולמקומותיה הקדושים תרמה אף היא. אך המדבר הציע גם יתרונות פיזיים: מחסה טבעי במערות, בדידות ושקט הנובעים ממיעוט תושבים, תוך קרבה מסוימת ליישובים איתם אפשר לסחור (לקנות מזון ולמכור את מעט התוצרת הנזירית). שלוש הלאורות של חריטון מוקמו בקרבה לנביעות מעיין, שכן בשלב זה עדיין לא למדו הנזירים את אמנות איסוף מי הגשם.
למנזר פרן הייתה חשיבות מיוחדת כדגם הראוי לחיקוי, שהשפיע על מנזרים עתידיים והפך לצורה הנזירית הנפוצה ביותר במדבר יהודה. מעיד על כך הביטוי "לאורה על-פי דוגמת פרן", החוזר פעמיים בכתביו של קירילוס. אחד הנזירים החשובים שניסה לשחזר את הדגם של מנזר פרן הוא אותימיוס, ששהה במנזר כחמש שנים בראשית דרכו הנזירית.
מבנה המנזר והממצאים הארכאולוגיים
סקר ארכאולוגי של המנזר בוצע בקיץ 1987 בניהולו של יזהר הירשפלד:
משמעותה המילולית של "לאורה" היא "שביל צר", והיא מתייחסת כנראה לשביל שחיבר את שני חלקי המנזר – תאי המתבודדים ומבני הציבור. לפי מספר התאים שהתגלו, מוערך מספר הנזירים בכ-20–25. כנסיית המערה היא אחת המרשימות שהתגלו, ובה כביכול התרחש סיפור הצלתו של חריטון מהשודדים. הגישה למערה הייתה באמצעות מדרגות ופיר אנכי, ושלושת החדרים הצמודים לכנסייה כנראה נועדו למגוריו של אב המנזר. עד שנות השלושים של המאה ה-20 פעלה כנסיית מערה זו כמנזר רוסי-אורתודוקסי קטן.ממצאים נוספים שהתגלו באזור: קמרון שייתכן ומסמן את מקום קבורתו של חריטון; תא מבודד יותר הנמצא ק"מ אחד מערבית ללאורה; מערת התבודדות במצוק הצפוני; מערות קבורה וקאפלת קבורה כ-1.5 ק"מ ממזרח ללאורה, שכנראה היו בית הקברות של פרן; אמת-מים שהוליכה את מי המעיין למכלול הקבורה. נמצאה גם טחנת קמח, אך היא אינה שייכת ללאורת פרן, אלא למנזר ששופץ במאה ה-20.
אופי החיים במנזר
עד ימי אותימיוס במאה החמישית, ממדי הנזירות היו מצומצמים ודלי השפעה – המנזרים היו עדיין קטנים מאוד, ובשלוש הלאורות שהקים חריטון (פרן, דוקה וסוקה) לא היו יותר מכמה עשרות מתבודדים. אין עדות לקשר כלשהו שהתקיים בין שלוש הלאורות. כאמור, החיים במנזר שילבו בין התבודדות לבין שיתוף פעולה: הנזירים חיו בתאים נפרדים במשך השבוע, אך נפגשו בסופי השבוע לטקס המיסה ולארוחה משותפת. לכל נזיר היה מרחב עצמאות בתאו, אך תפקידים שונים חולקו בתורנות והטילו על הנזירים אחריות מסוימת לכלל. מחבר "חיי חריטון" מספר כי חריטון קבע תקנות בעל-פה לנזיריו: הורה להסתפק בארוחה אחת בסוף היום (שכללה רק לחם, מלח ומים), קבע שבעה מועדי תפילה ביום, וחייב עבודת כפיים לפרנסה (בעיקר קליעת סלים או שזירת חבלים). הוא הנחיל גם ערכים חדשים לנזירות, בכך שהעדיף את אהבת הזולת על פני הסגפנות, ופתח את מנזריו לאירוח זרים ועזרה לעניים.
סזארו
קלאודיו קסטניולי (באנגלית: Claudio Castagnoli; נולד ב-27 בדצמבר 1980) הוא מתאבק שווייצרי. הוא מוכר בעיקר בעקבות הופעותיו בארגוני ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה, סזארו ו-Ring of Honor (ROH) בנוסף לארגונים עצמאיים שונים כמו Pro Wrestling Guerrilla (PWG), Combat Zone Wrestling (CZW) ו-Pro Wrestling Noah, שבהם התחרה תחת שמו האמיתי.
כמו כן, הוא נחל הצלחה גם בקריירת היחידים שלו, כשב-WWE הוא היה פעם אחת אלוף ארצות הברית בנוסף להיותו הזוכה הראשון בגביע לזכר אנדרה הענק, כשעשה זאת ברסלמניה 30, בעוד שבארגון ההיאבקות העצמאי Pro Wrestling Guerrilla, הוא כיהן פעם אחת כאלוף העולם של PWG.
בעוד שהוא מגלם את דמות הנבל, במיוחד בארצות הברית, קסטניולי ידוע כאחד שמדגיש את מוצאו האירופי כחלק מהגימיק שלו, כשהוא משתמש באופן קבוע בקרבות שלו במהלך היורופיאן אפרקאט. קסטניולי ידוע גם בזכות הפיזיות שלו בזירה והוא מוזכר לעיתים כאחד המתאבקים הכי פחות מוערכים בארגון ה-WWE. מגזין ההיאבקות Wrestling Observer Newsletter הכתיר את סזארו למתאבק הכי פחות מוערך ארבע פעמים ברציפות בין השנים 2013 ל-2016.
חיים אישיים
בנוסף לשפת האם שלו, הגרמנית שווייצרית, הוא מדבר באופן שוטף שפות כמו אנגלית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית.
דבורה טייטלבאום
קורות חייה
דבורה סביצקי נולדה בתל אביב ב-1941 להורים שעלו מפולין בשנות ה-30. היא גדלה בתל אביב. למדה בבית הספר העממי אחד העם ובתיכון במגמה ביולוגית.
בשירותה הצבאי הכירה את חיים טייטלבוים, לימים תא"ל בצה"ל, והם נישאו ב-1962. היו להם שני ילדים: שי ושגית.
דבורה טייטלבוים למדה תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת תל אביב וסיימה ב-1966 את התואר השני. לאחר מכן עברה למכון ויצמן למדע, והחלה בלימודי דוקטורט אצל פרופ' רות ארנון במחלקה לאימונולוגיה.
במשך שנים רבות עסקה במחקר בתחום פיתוח תרופה למחלת הטרשת הנפוצה, עליו עבדה יחד עם מיכאל סלע ורות ארנון. המחקר הביא לפיתוחו של החומר קופולימר 1, פולימר סינתטי, שהיה הבסיס לתרופה פורצת הדרך, הקופקסון, המיוצרת על ידי חברת טבע משנת 1995. ב-1974 סיימה טייטלבוים את הדוקטורט, ועד אז הספיקו החוקרים לרשום פטנט על החומר, בחלקים שווים בין שלושתם: סלע, ארנון וטייטלבוים.
טייטלבאום נשארה במכון ויצמן והמשיכה לעבוד על הקופקסון כעמיתת מחקר במחלקה לאימונולוגיה. כשהחלה חברת טבע לפתח את הקופקסון כתרופה, שימשה יועצת לחברה, וסייעה לה בתכנון וביצוע המחקרים והניסויים.
טייטלבוים יצאה ב-1980 להשתלמות של שנה באוניברסיטת טאפטס בארצות הברית.
פראן טורס
פראן טורס גרסיה (בספרדית: Ferran Torres García; נולד ב-29 בפברואר 2000) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקיצוני בברצלונה מהלה ליגה ובנבחרת ספרד.
ולנסיה
טורס נולד בעיירה פויוס שבמחוז האוטונומי ולנסיה שבספרד. בגיל שש הצטרף לאקדמיה של ולנסיה, הקבוצה הגדולה של המחוז.
באוקטובר 2016, כשהיה בן 16 וחצי, החל לשחק במדי קבוצת המילואים של ולנסיה בליגה השלישית בספרד. את עונת 2017/2018 החל כשחקן קבוצת המילואים של ולנסיה אך במהלך העונה קודם לקבוצה הבוגרת של המועדון שמשחקת בלה ליגה.
את שערו הראשון במדי הקבוצה כבש בניצחון 0–3 על ספורטינג חיחון בשמינית גמר הגביע הספרדי. ארבעה ימים לאחר מכן הוא כבש את שערו הראשון בלה ליגה, בניצחון 1–2 על סלטה ויגו. הוא כבש שני שערים באותה עונה בליגה ועזר לוולנסיה לסיים במקום הרביעי ולהבטיח מקום בליגת האלופות, ולנסיה גם זכתה בגביע הספרדי באותה עונה לאחר שניצחה את ברצלונה בגמר, אך טורס לא שותף במשחק הגמר.
מנצ'סטר סיטי
ב-4 באוגוסט 2020 חתם במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג על חוזה לחמש עונות. סכום ההעברה הוא 25 מיליון אירו ועוד בונוסים בסכום 12 מיליון אירו.
ב-3 בנובמבר הפך לשחקן הראשון בתולדות מנצ'סטר סיטי שכובש בשלוש ההופעות הראשונות שלו בליגת האלופות. ב-28 בנובמבר כבש שער בכורה בפרמייר ליג, בניצחון קבוצתו 0–5 על ברנלי.
עונת 1984/1985 בסרייה א'
בליגה השתתפו 16 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
אטאלנטה, קומו וקרמונזה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.