cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גאוגרפיה של אלג'יריה
ערים
נכון לשנת 2010, 66% מתושבי אלג'יריה מתגוררים בערים, מרביתם ברצועת החוף של הים התיכון ובהרי האטלס. כמו במדינות נוספות בצפון אפריקה, בערים הגדולות באלג'יריה ישנם רבעים עתיקים, רובע המדינה, אשר חלקם בנויים סביב קסבה.
אלג'יר היא עיר הבירה של אלג'יריה, והעיר הגדולה והמאוכלסת ביותר בה. העיר שוכנת לחוף הים התיכון, כאשר בגובה פני המים בנויה העיר המודרנית, ובמדרון של גבעה תלולה ובסמוך לקסבה, עומדת העיר העתיקה, אשר נבנתה על חורבות העיר איקוסיום והייתה לעירם של הדיים. העיר השנייה בגודלה, אוראן, אף היא שוכנת לחוף הים התיכון, אם כי במערב המדינה, כ-370 ק"מ מאלג'יר. זו עיר נמל מרכזית ומרכז מסחרי בצפון אפריקה. קונסטנטין, העיר השלישית, שוכנת במזרח המדינה, כ-80 ק"מ מקו החוף, ומהווה את המרכז של חלקה המזרחי של המדינה.
רשימת עשר הערים המאוכלסות ביותר באלג'יריה:
תחבורה
אורכן הכולל של הדרכים באלג'יריה מסתכם ב-111,261 ק"מ, מתוכם 81,732 ק"מ סלולים (נכון לשנת 2008). אורכן של מסילות הרכבת מגיע לכדי 3,973 ק"מ (נכון לשנת 2008). מספר שדות התעופה הוא 143, כאשר ב-57 מהם מסלולים סלולים. נמל התעופה הבינלאומי הוארי בומדין הוא נמל התעופה הגדול במדינה, והוא משרת את עיר הבירה. בנוסף, 9 נמלים בנויים לחוף הים התיכון.
Guns for Hands
Guns for Hands הוא סינגל מסוגת האינדיטרוניקה, שנכתב על ידי חברי הלהקה האמריקאית Twenty One Pilots. הוא הופץ כסינגל ביפן בלבד. השיר הופיע בפעם הראשונה באלבומה השני של הלהקה, Regional at Best ולאחר מכן הקליטה אותו מחדש. הגרסה המחודשת הופיעה באלבומה השלישי, Vessel.
ההבדל בין שתי גרסאות השיר הוא שבשיר המקורי קצב התופים פחות דומיננטי וההקלטה עצמה שונה במקצת מזו המחודשת. בגרסה המחודשת, קצב התופים דומיננטי יותר ויש אפשרות לשמוע את קולם של שני חברי הלהקה בצורה טובה יותר.
השיר זכה לתואר הזהב, על ידי ה-RIAA, לאחר שנמכר בלמעלה מחצי מיליון עותקים במדינה.
עיניים של אבא (סרט, 2021)
עיניים של אבא (באנגלית: Blind Spot) הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת דרמה דוקומנטרית משנת 2021. את הסרט כתב וביים גולן רייז בהפקת דרומהפקות.
עלילת הסרט
אבות לילדים חולי סרטן יוצאים למסע ברומניה עם עמותת חיים. הסרט עוסק בשאלה מה קורה לגבר שרגיל להדחיק רגשות ברגע שהוא נאלץ להתמודד עם דרמה.
זפת ונוצות
זיפות וכיסוי בנוצות הייתה צורת ענישה מקובלת שהחלה בתקופה הפיאודלית באירופה ולאחר מכן התפשטה אל מושבותיה. העדות הראשונה לשימוש בשיטה זאת לקוחה ממכתב ששלח מלך אנגליה ריצ'רד הראשון בשנת 1191 לכוחותיו בארץ ישראל. צורת ענישה זו הייתה שכיחה בשלוש עשרה המושבות האמריקניות בסמוך לפרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית וזה האזכור המאוחר ביותר שלה.
במסגרת ענישה זו השתמשו בזפת מאתרי הבנייה הסמוכים ובנוצות מעופות שונים. בשלב הראשון של העונש, זפת חמה הייתה נשפכת על גופו של האדם ונדבקת אליו. מבחינה פיזית, הזפת החמה גרמה באופן תדיר לצריבות קשות על גופו של העבריין ולכן יכולה להיחשב גם כענישה גופנית. בשלב השני של הענישה היה הקורבן מכוסה בנוצות, בין אם על ידי גלגולו בערימת נוצות או על ידי זריקת נוצות עליו. הנוצות היו נצמדות לאדם במשך ימים ובכך היו מצליחים המענישים ברוב המקרים להרחיקו מהתושבים.
בסופו של דבר בוטלה צורת ענישה זו בארצות הברית, בעיקר בנימוק שהיא לא כללה את שיקומו של העבריין מהפשע שאותו ביצע והפרה את התיקון השמיני לחוקת ארצות הברית, האוסר ענישה אכזרית ויוצאת דופן.
המונח "זפת ונוצות" משמש כיום באופן מטפורי לביטוי סנקציה חברתית יוצאת דופן בחריפותה המופעלת נגד אדם, הכוללת את הוקעתו והשפלתו הפומבית.
ביירה (מוזמביק)
ביירה (בפורטוגזית: Beira) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במחוז סופאלה, העיר ממוקמת בשפך נהר פונגווה לאוקיינוס ההודי, באזור המרכזי של מוזמביק. זו העיר הרביעית בגודלה לפי גודל האוכלוסייה במוזמביק, אחרי מפוטו, מטולה ונמפולה. בשנת 1997 חיו בביירה 397,368 נפש, בשנת 2019, אוכלוסיית העיר גדלה ל־530,604 נפש. היא עיר נמל. נמל ביירה הוא הנמל המשמעותי באזור, המשמש כשער לחלק הפנימי המרכזי של המדינה, כמו גם למדינות זימבבואה, זמביה ומלאווי.
במקור העיר נקראה Chiveve על שם נהר מקומי. מאוחר יותר שם העיר שונה לביירה לכבודו של נסיך הכתר הפורטוגלי דום לואיש פיליפה (שנשא את התואר נסיך ביירה, על שם המחוז הפורטוגלי ביירה ), שביקר במוזמביק בתחילת המאה העשרים. העיר פותחה לראשונה על ידי חברת מוזמביק הפורטוגזית במאה ה -19, שקבעה את שסופאלה יהיה הנמל הראשי במדינה. מאוחר יותר העיר פותחה ישירות על ידי הממשלה הקולוניאלית הפורטוגזית משנת 1947 עד שמוזמביק קיבלה את עצמאותה מפורטוגל בשנת 1975. ביירה היא הנמל הימי השני בגודלו להובלת מטענים בינלאומית למוזמביק אחרי נמל מפוטו. במרץ 2019 העיר נפגעה קשות על ידי הציקלון אידאי, שהרס עד 90% מהעיר.
קסיטריט
קסיטריט (Cassiterite) הוא מינרל בדיל בצבע אדום-חום, מתכתי, חזק שנוסחתו SnO2 והוא המקור העיקרי לבדיל. באירופה החלו לכרות קסיטריט בתחילת המאה ה-15 כמקור לבדיל ובמאה ה-17 הגיעו לשיא הכרייה.
ביירה (מוזמביק)
היסטוריה
הפורטוגזים בנו את הנמל ומסילת רכבת לרודזיה, משפחות פורטוגזיות התיישבו במקום שזה עתה נוסד והחלו לפתח פעילויות מסחריות. בשנת 1891 נקבע מקומו של מטה חברת Mozambique Company בביירה. בשנת 1942 ניהול העיר עבר מהניהול של חברת מוזמביק לניהול על ידי ממשלת פורטוגל.
קסיטריט
המקור העיקרי לקסיטריט הוא במרבצים או אדמת סחף והמכרות החשובים ביותר נמצאים בבוליביה.
ביירה (מוזמביק)
היסטוריה
בשנת 1966 הושלמה הקמתה של תחנת רכבת חדשה בעיר. לפני עצמאותה של מוזמביק מפורטוגל, ביירה נודעה בזכות נמל הים המאובזר שלה. היא הייתה אחת הערים העיקריות מסוגה בכל מזרח אפריקה, בתחום תיירות, הדייג והמסחר. העיר שגשגה כנמל קוסמופוליטי שהיו בה קהילות אתניות שונות (פורטוגזית, הודית, סינית, בנטוס, והסנה ונדאו ) שהועסקו במנהל, מסחר ותעשייה.
אוכלוסייה גדולה בעיר דוברת אנגלית כתוצאה מכך שהיא הייתה יעד לחופשות מועדף על ידי תושבי רודזיה הלבנים. מלון גרנדה, שנבנה על ידי הפורטוגזים, סמוך לחוף האוקיינוס ההודי מהווה עדות לימים בהם בקרו תושבי רודזיה הלבנים בעיר. בשנת 1970 מנתה העיר ביירה 113,770 תושבים.
קסיטריט
מקור השם הוא במילה היוונית "קסיטרוס" (בדיל), או במילה הפיניקית (שפת ממלכה עתיקה באזור הים התיכון) - "קסיטטריד" שמתייחסת לאיי אירלנד ובריטניה שהיו מקור חשוב בעבר לבדיל.
ביירה (מוזמביק)
תובלה
ביירה הייתה זמן רב נקודת מסחר מרכזית ליצוא ויבוא המגיע והיוצא מזימבבואה, מלאווי, זמביה ומדינות אחרות שאין להם חופים ימיים, בדרום אפריקה. מסיבה זו, נמל ביירה הוא השני בגודלו במוזמביק. הייצוא העיקרי מנמל ביירה כולל: סוכר, טבק, תירס, כותנה, סיבי אגבה, כרום, נחושת עופרת ופחם. פעילות הנמל היא המשאב הכלכלי העיקרי של ביירה.
חשיבות הנמל באה לידי ביטוי במהלך מלחמת האזרחים במוזמביק, כאשר כוחות צבא בפיקוד בריטי, מרודזיה (מזימבבואה) הגנו על מסילת הרכבת בין ביירה ובולאוואיו ועל הכביש המהיר מספר 9 חוצה היבשת בין ביירה ללוביטו שבאנגולה וזאת כדי להבטיח את רציפות המסחר של המדינות שבפנים היבשת.
בשנת 1890 רוחב מסילת הרכבת לזימבבואה היה במקור 610 מילימטרים, אך בשנת 1900 הוסבה המסילה לרוחב 1,067 מילימטרים.
בביירה יש גם שירות מעבורות, המקשר את העיר לערים שכנות, כולל נובה סופלה ועיירות חוף אחרות. בנוסף בצפון מזרח העיר נמצא שדה התעופה ביירה. משדה זה יוצאות טיסות פנים ובינלאומיות כאחד. חברת LAM ממוזמביק מפעילה טיסות פנים ארציות בתוך מוזמביק למקומות כמו פמבה, ליצ'ינגה, טטה , נמפולה, וילנקולו , קווילימאנה  ומפוטו.
חינוך
בעיר ישנם שלושה קמפוסים אוניברסיטאיים ציבוריים, אוניברסיטת זמבזי, אוניברסיטת ליקונגו והמכון הגבוה למדעי הבריאות.
אחת האוניברסיטאות הגדולות בעיר היא האוניברסיטה הקתולית במוזמביק אשר הוקמה בשנת 1996 על ידי הכנסייה הקתולית המסונפת לפדרציה הבינלאומית של האוניברסיטאות הקתוליות (IFCU). זו אוניברסיטה פרטית שהוכרה רשמית על ידי משרד החינוך והתרבות של מוזמביק המפקח על מערכת החינוך הכוללת.
בית ספר בינלאומי פורטוגזי, Escola Portuguesa da Beira.
מקומות פולחן
רוב מקומות התפילה, הם בעיקר כנסיות ומקדשים נוצריים. ישנם גם מסגדים של המוסלמים.
אקלים
בביירה מתקיים אקלים סוואנה טרופי גשום ולח (Köppen Aw ). הטמפרטורה הממוצעת בינואר היא C° 28.5 וביולי (החודש הקר ביותר) C° 21. עונת הגשמים נמשכת בערך מנובמבר עד אפריל. האקלים בעיר כולל טמפרטורות ולחות גבוהים בקיץ, [10] במיוחד בעונת המונסון (בחצי הכדור הדרומי) מאוקטובר עד פברואר.
יחסים בינלאומיים
ביירה התקשרה בברית ערים תאומות עם העיר בריסטול, שבבריטניה, מאז 1990. הקשר בריסטול-ביירה הביא ליצירת מגוון פרויקטים בתחומי החינוך, התרבות, המסחר והמוגבלות.
עיירות תאומות - ערי אחות
לביירה יש קשרי ערים תאומות עם:
בקליאו
בקליאו (מפורטוגזית: Bacalhau) הוא דג בקלה מיובש במלח המשמש במאכלי דגים מסורתיים בפורטוגל ובברזיל.
מכיוון שבפורטוגל לא היה ניתן להשיג דג בקלה טרי, יובא הדג כשהוא משומר במלח ונחשב מזון לעשירים בלבד. עם ירידת עלויות ההובלה והגידול בהיצע הפך הבקלאו לפופולרי בקרב הציבור הרחב והוא מוגש באופן מסורתי בבתים פורטוגזיים בערב חג המולד.
מתכוני הבקלאו דורשים השריית הדג במים למשך לילה תוך החלפת המים כל מספר שעות.
מחקר התערבות (אפדמיולוגיה)
מחקר התערבות הוא מחקר מדעי פרוספקטיבי (מתוכנן לפני ההתערבות), בדרך כלל ניסוי רפואי, שמטרתו היא לבחון האם התערבות רפואית או התנהגותית חדשה היינה בטוחה, יעילה או מועילה לשימוש. שאלת המחקר ההתערבותי נוגעת להשפעת התערבות רפואית או התנהגותית חדשה על המטופלים. דוגמאות להתערבות כזו כוללות חיסון, תרופה חדשה, שינוי מינון או צורת מתן, טיפול שיחתי, ייעוץ, בדיקת מעבדה, שינוי במבנה מערכות בריאות ועוד. מחקר התערבות הוא הדומה ביותר, מבין המחקרים, למחקר הנעשה בתנאי מעבדה. במחקר התערבות, המשתתפים מוקצים להתערבות אחת או יותר מבין ההתערבויות הנבחנות במחקר והחוקר יכול לשלוט בהקצאה של המשתתפים לקבוצות הניסוי.
כאשר השאיפה היא לבודד את שאלת המחקר ולנטרל גורמים אחרים - ערפלנים (כמו למשל גיל, מין, מצב חברתי-כלכלי או עישון) שיכולים להשפיע על תוצאות המחקר, רצוי שהערפלנים יהיו מפוזרים באופן שווה בין קבוצות המחקר על מנת למנוע הטיות. ניתן למנוע הטיות כאלו על ידי מחקר התערבותי שהוא מבוקר רנדומיזציה (ניסוי אקראי מבוקר; Randomized Controlled Trial - RCT).
מחקרי התערבות ללא רנדומיזציה הם מקור פחות אמין לידע על השפעת ההתערבות, אך לא פעם הם קלים יותר לביצוע. כך למשל - מחקרים עם הקצאה לקבוצת ניסוי אחת, המשווים מדדים של המטופלים לפני ואחרי ההתערבות.
במחקרי התערבות, כמו במחקרים אפידמיולוגיים, נבדק המיתאם (קורלציה) בין הגורם הנבדק לבין מחלה או ממצא בריאותי כלשהו, אך רק במחקרי התערבות ניתן לקבוע סיבתיות - כלומר אם התערבות מסוימת (הגורם הנבדק) מביאה להשפעה מסוימת (תוצא). במחקר תצפיתי (אפידמיולוגי) לעומת זאת, החלוקה לקבוצות המחקר נעשית לפי נתוני המטופלים והחוקר רק צופה באופן סביל (פסיבי) במתרחש. לדוגמה: במחקר שבוחן הארעות של סרטן ריאות במעשנים לעומת לא מעשנים חלוקת הקבוצות תהיה מעשנים לעומת לא מעשנים.
התערבויות רפואיות רבות לא הוערכו מעולם על ידי מחקרי התערבות עם רנדומיזציה. במשך מאה שנה ניתוח כריתת שד (mastectomy) נחשב לטיפול סטנדרטי בנשים שאובחנו כחולות בסרטן השד, בשלב מוקדם של המחלה. רק ב-1970 נערך מחקר התערבות קליני ובעקבותיו הטיפול הוחלף בטיפול שמרני יותר. המחקר הראה שאין הבדל בהישנות המחלה או באחוזי ההישרדות כאשר מבצעים את הניתוח או כאשר מבצעים טיפולים אחרים, שמרניים יותר. כיום מקובל בדרך כלל שיש לערוך מחקרי ההתערבות מבוקרי-רנדומיזציה לפני שהמוצר או הטיפול יוצא לשוק, כלומר לפני שהוא נהפך לטיפול קונבנציונלי ומוכר.
מחקר התערבותי עם רנדומיזציה מספק את ההוכחה המדעית החזקה ביותר לבחינת ההיפותזה הנבדקת. למרות זאת, מחקרים אלו אינם הנפוצים ביותר, בשל עלותם ולעיתים עקב שיקולים אתיים הכרוכים בהם.
מחקרי התערבות כוללים מחקרים על זיהוי מוקדם של מחלות (screening trials), מחקרים על מניעת מחלות (prevention trials), מחקרים על טיפול במחלות קיימות (treatment trials) ומחקרים על טיפולי-הקלת-סבל (Quality-of-Life/Supportive Care/Palliative Care Trials).
מחקר קליני
המטרה של המחקר הקליני היא להעריך טיפול חדש (אחד או יותר), למחלה או למצב קיים. כיוון שמחקרים אלו מערבים אנשים חולים הם יתבצעו לרוב בבתי חולים או במרפאות קליניות אחרות שבהם מטופלים האנשים ושם יתבצע מעקב.
שלב 1 (Phase I):
שלב זה בודק כיצד התרופה החדשה או הטיפול החדשני, פועל במטופלים בריאים מבחינת תופעות לוואי אפשריות, פיזור החומר מהגוף, מנגנון הפעולה, בטיחות השימוש במוצר ולעיתים קביעת מינון אפקטיבי.
שלב זה מתבצע בדרך כלל במספר מצומצם של מתנדבים בריאים. (20-80)
שלב 2 (Phase II):
שלב זה יתבצע לאחר שרשויות הבריאות בדקו את תוצאות שלב 1 ונכחו לדעת, כי המוצר החדש בטוח לשימוש ויש הגיון רפואי להמשיך לשלב 2. בשלב זה נבדקת יעילות המוצר בחולים במחלה הספציפית (בין 100–300 מטופלים) ומידע בטיחותי נוסף על המוצר.
אם המוצר נמצא יעיל לשימוש והסיכונים (תופעות הלוואי) נסבלים עוברים לשלב 3.
שלב 3 (Phase III):
בשלב זה המוצר נבדק במספר גדול של מטופלים הסובלים מהמחלה (בערך 1,000–3,000 מטופלים), שלב זה ממשיך לבדוק יעילות המוצר, תופעות לוואי ולעיתים משווים בין הטיפול החדש לטיפול המקובל (הסטנדרטי) אם קיים.
בתום שלב זה בהנחה כי הסתיים בהצלחה וניתן להראות כי המוצר החדש יעיל ובטוח לשימוש, החברה המייצרת את המוצר הרפואי יכולה לבקש את רשות רשויות התרופות (כגון FDA) לשווק את המוצר.
שלב 4 (Phase IV), מתקיים לעיתים:
מתקיים לאחר שהתרופה או המוצר הרפואי אושר לשימוש על ידי רשויות הבריאות ונמצא בשימוש. שלב זה נועד למצוא סיכונים ויעילות בטווח הרחוק (של שנים), שימוש אופציונלי נוסף למוצר הרפואי או לבדוק על אוכלוסיית חולים אחרת כגון ילדים.
מחקר למניעת מחלות
מחקרים למניעת מחלות מתמודדים עם מטופלים ללא מחלה. מחקרים אלו יבדקו האם גורם או מוצר מסוים מפחיתים את הסיכון לפתח מחלה בקרב אנשים שכעת הם ללא המחלה. מכיוון שהם מערבים בתוכם מטופלים בריאים ולא חולים, הם עשויים להיות קשים יותר לביצוע מבחינה טכנית ובדרך כלל יתבצעו ב"שטח" ולא בבית החולים או בקליניקה. בנוסף, הסיכוי לפתח מחלה, במיוחד נדירה, במטופלים בריאים, הוא קטן ולכן מחקר זה דורש תקופת מעקב ארוכה ומדגם גדול של מטופלים. מחקר זה יכול להתבצע על אנשים בודדים או בקבוצות (שכונות, בתי ספר, ערים, קהילות).
מחקר שנעשה על קהילה שלמה נקרא מחקר קהילתי (community trails). במחקר זה, קבוצות הניסוי והביקורת הן קהילות שלמות. החלוקה לקבוצות מתבצעת ברמת אוכלוסייה (קהילות, ערים, יישובים) ולא ברמת הפרט. התוקף של ניסוי זה הוא פחות גבוה, מפני שבעוד שבניסוי קליני אנחנו מתייחסים באופן פרטני לכל אחד מהנבדקים, כאן אנחנו מתייחסים לאוכלוסייה כולה. ניסויים סביבתיים הם מוטים מעצם הגדרתם, שכן הם מבדילים בין אוכלוסיות שונות מבחינת קבוצת המחקר וקבוצת הביקורת.
עיצוב המחקר
מטרת המחקר צריכה להיות ברורה וספציפית לפני שהמחקר מתחיל. עליה להיות תמציתית ולכלול תיאור של הערכת ההתערבות, המדדים הנבדקים ואוכלוסיית היעד. בשלב זה, חשוב להחליט האם המחקר מכוון להיות בעיקר מדעי (משמש כהסבר לרעיון מסוים) או מעשי (pragmatic). אם המחקר הוא מדעי, עליו להיות מנוהל תחת תנאים אידיאליים כך שיהיה אפשרי להשיג את מקסימום הרווח מההתערבות. בשלב זה, הגיוני לעשות את המחקר על קבוצה מיוחדת של אנשים (לדוגמה מתנדבים), על מנת לוודא שיש רמה גבוהה של היענות. לעומת זאת, מחקרים פרגמטיים מעריכים מה קורה כאשר מיישמים את המחקר תחת תנאים מציאותיים- בקליניקה או בבריאות הציבור. במחקרים אלו, אפקט ההתערבות עלול להיות חלש יותר עקב גורמים נוספים, כגון היענות נמוכה.
קבוצת ביקורת
המחקר מורכב מקבוצת ניסוי שמקבלת 'טיפול'- עליה מופעל המשתנה הבלתי תלוי (המשתנה הנבדק), וקבוצת ביקורת שאינה מקבלת את ה 'טיפול'. אחד המאפיינים של מחקר התערבות הוא קיומה של קבוצת ביקורת אחת לפחות.
חשוב מאוד לשים לב איזו התערבות קבוצת הביקורת מקבלת במקום הטיפול הנבדק. זה יכול להיות פלצבו (בניסוי קליני)/ הטיפול המסורתי הקיים/ חוסר התערבות ועוד.
(יש לשים לב לשיקולים אתיים שכן, אם ישנו טיפול מסורתי שכבר קיים כנגד הטיפול החדש הנבדק, זה יחשב כלא אתי לתת לקבוצת הביקורת פלסבו ובכך למנוע מהם טיפול שייתכן שיועיל להם).
הקצאה אקראית (randomization)
לאחר שנבחרה אוכלוסיית הניסוי, ומשתתפים פוטנציאלים שבחרו לא לקחת בו חלק, הוצאו מן המאגר, מגיע שלב החלוקה לקבוצות המחקר. רנדומיזציה (הקצאה אקראית) היא השיטה הטובה ביותר לחלוקת המשתתפים לקבוצות המחקר השונות. בשיטה זו, אקראיות בלבד קובעת את סיווג המשתתפים לקבוצות המחקר השונות. זוהי הדרך היחידה להבטיח שתוצאות ההתערבות השונות בין קבוצת הניסוי לקבוצת הביקורת, נובעות מההתערבות עצמה ולא מגורמים אחרים (כגון ערפלנים) ובכך למנוע הטיות. מחקרי התערבות שמשתמשים ברנדומזציה נקראים (Randomized controlled trial (RCT.
ישנן מספר רמות של סמיות:
מחקר חד סמיות (Single blind)- מחקר שבו אחד הצדדים, המשתתף או החוקר לא יודע איזה טיפול ניתן (פלצבו/ התערבות).
מחקר משולש סמיות (Triple blind)- מחקר שבו בנוסף לחוקר ולמשתתף, גם ממעבד הנתונים מוסתרת ההקצאה לקבוצות.
ריבוד אקראי (stratified randomization)
מתבצע כאשר קבוצות המחקר עלולות להתפלג באופן לא שווה במאפיינים מסוימים (לדוגמה גיל, מין) ועלולה להיווצר מכך הטיה. ריבוד היא שיטה בה לוקחים מאפיין מסוים, לדוגמה מין, ודואגים כי יתפלג באופן שווה, עד כמה שניתן, בין קבוצות המחקר. כאשר לא מתבצע ריבוד, המחקר עלול להתבצע כאשר יש בו הטיה מובנית, במיוחד עם מספר המשתתפים בו קטן ואז ההטיה תורגש יותר בתוצאות המחקר. החיסרון של הריבוד הוא שהוא מגושם ולא נוח לביצוע.
crossover trials
במחקרים אלה, אותו הפרט משמש גם כקבוצת הביקורת וגם כקבוצת ההתערבות בזמנים שונים, לאורך המחקר. לדוגמה, אותו המטופל מקבל את התרופה הסטנדרטית, ואחר כך עובר לקבל את התרופה הנבדקת. סדר מתן התרופות לכל פרט נקבע באופן אקראי. צריכה להיות תקופת צינון בין שתי ההתערבויות (סטנדרטית וחדשה) על מנת לנטרל תופעות לואי כתוצאה מהאינטראקציה בניהן. בנוסף, מחקר כזה יכול להתבצע רק כאשר בשתי ההתערבויות אין חשש לאפקט ארוך טווח. היתרון בשיטה זו, הוא שכל פרט מושווה לעצמו וכך קבוצת הביקורת היא הדומה ביותר שיכולה להיות לקבוצת המחקר וההטיות שיכולות להיווצר מהשוואה לקבוצת הביקורת נמנעות. גם מבחינה סטטיסטית יש לשיטה זו יתרונות מפני שהיא מנטרלת את השונויות הפנימיות במחקר.
שיקולים אתים
במחקר התערבות, החוקר הרבה פעמים לא צופה לאורך כל הזמן בנושא הנחקר (מטופל/ קהילה/ בית ספר). מכיוון שהחוקר מבצע את התערבות באופן מכוון, השיקולים האתים חשובים במחקר זה יותר מבכל מחקר אפידמיולוגי אחר. מחקרי התערבות מאושרים מבחינה אתית רק כאשר יש מצב של חוסר ודאות אמיתי לגבי הערך של התערבות חדשה, במושגים של רווח וסיכון. לחוקר חיבות להיות מספר הוכחות שההתערבות יכולה להיות יעילה (לדוגמה מניסויים קודמים בבע"ח או ממחקרים אפידמיולוגים תצפיתיים) אחרת, לא תהיה הצדקה לעשות את המחקר.
לדוגמה, לא ניתן להחליט איזה אנשים יהיו חשופים/ לא חשופים למוצר שההיפותזה מעריכה שהוא יעיל, ומנגד, לחשוף אנשים להתערבות שההיפותזה מעריכה שהיא מזיקה. ניתן, מבחינה אתית, לנהל מחקר ששואל האם הסרה של חשיפה מסוימת מורידה היארעות או תמותה. לכן, מחקרי התערבות באפידמיולוגיה מוגבלים לכאלו שיש ביטחון מריבי שהם מביאים לטובת הפרט.
חוסר ביצוע של מחקר כאשר הוא אפשרי וראוי, עלול גם הוא להוות בעיה אתית.
השיקולים וההגדרות שקובעים האם מחקר מסוים הוא אתי או לא, מושפעות מנורמות תרבותיות שיכולות להיות שונות זו מזו ולהשתנות עם הזמן.
ועדת הלסנקי, היינה ועדה אתית המחליטה האם לאשר לחוקר את הניסוי ומאשרת את כל הניסויים הקליניים המבוצעים במוסד. הוועדה פועלת על-סמך נוהל לניסויים רפואיים בבני אדם, בהתאם לתקנות בריאות העם
(ניסויים רפואיים בבני אדם, התשמ”א, 1980, על תוספותיהן ותיקוניהן 1999), ומיישמת את עקרונות הצהרת הלסינקי הבינלאומית. הוועדה מורכבת ממומחים בתחומי רפואה שונים, מנציגי ציבור כולל עורך דין ואיש דת. הוועדה מאשרת את כל מסמכי הניסוי השונים: פרוטוקולים, טופסי הסכמה מדעת ועוד. הוועדה עובדת בשיתוף פעולה הדוק עם משרד הבריאות כשבטיחות המשתתפים בניסוי עומדת בראש מעייניה.
טופס הסכמה
המשתתפים במחקר חייבים לחתום על טופס בו הם מצהירים כי הם מוכנים להשתתף במחקר. לפני כניסה של משתתף חדש למחקר, עליו להיות מודע למטרות המחקר, תהליך ההתערבות, מה נדרש ממנו, סיכונים אפשריים ומנגד, רווחים. בנוסף, יש ליידע את המשתתפים שהם מוקצים לקבוצת התערבות או קבוצת ביקורת, ובכך שאין להם ידיעה לאיזו קבוצה הם משתייכים. כמו כן, המשתתפים צריכים לקבל הבטחה שפרטיהם האישים וזהותם נשמרים בסודיות ומשמשים לצורכי המחקר בלבד. עליהם לדעת כי הם מורשים לעזוב את המחקר בכל שלב בו ירצו, ויינתן להם מספיק זמן על מנת לשקול את רצונם להשתתף במחקר. רק כאשר המשתתף מודע לדברים הנ"ל ומאשר את השתתפותו, עליו לחתום על טופס ההסכמה. במדינות רבות, טופס ההסכמה מנוסח על ידי ועדות אתיקה ציבוריות (לדוגמה ועדת הלסנקי).
אוכלוסיית יעד וניסוי
אוכלוסיית היעד היא הקבוצה הכללית שעליה החוקר מצפה שיחולו תוצאות המחקר. זו יכולה להיות האוכלוסייה הכללית של כל בני האדם, אם החוקר מאמין שלהתערבות יש השפעה חיובית על כולם, או תת-קבוצה ספציפית של מעשנים או נשים לדוגמה. אוכלוסיית היעד מייצגת את הטווח הציבורי הרחב, שיש להתערבות הרלוונטית השפעה עליו. כאשר אוכלוסיית היעד מאותרת, מתוכה בוחרים את הפרטים שישתתפו במחקר- אוכלוסיית הניסוי (experimental population).
בחירת אוכלוסיית הניסוי תלויה במספר גורמים: בחירת אוכלוסיית הניסוי תלויה גם בגורמים לוגיסטיים רבים: בסביבה שבה יש אפשרות לקבל תמיכה מהסמכות וההנהגה המקומית ובמקום בו אפשרי לבצע מעקב טוב למשך תקופת המחקר.
קריטריונים להכללה
קרטריוני הכללה צריכים להיות ברורים לפני ביצוע המחקר בפועל. עליהם להבהיר באופן מדויק מי יכול להיכלל במחקר. הם שונים ממחקר למחקר אבל באופן כללי, צריכים להיות כאלה שמסננים פרטים שההתערבות עלולה לסכן אותם או פרטים בעלי תנאים בסיסים שעלולים לייצור הטיה בתוצאות המחקר. לדוגמה, מחקר יכול לכלול אנשים בעלי מצב פיזי או מנטלי מסוים, אך הא לא יכלול נשים בהריון או נשים מניקות אם יש איזשהו חשש, אפילו הקטן ביותר שההתערבות עלולה לפגוע בהן.
הטיות
הטיות רבות יכולות להתרחש במחקר ויש צורך לשים אליהן לב ולנסות למנוע אותן, עד כמה שניתן.
הטיה אחת יכולה להיות הטיית בחירה- המשתתפים במחקר יכולים להיות שונים מפרטים אחרים שיכלו להשתתף במחקר. דבר זה עלול ליצור הטיה ולהשפיע על תוצאות המחקר. לדוגמה: אנשים שרוצים להשתתף במחקר המציע דיאטה חדשה לירידה במשקל, יהיו מן הסתם עם מוטיבציה יותר גדולה לרדת במשקל מאשר אנשים בעלי קריטריוני הכללה דומים שבחרו לא להשתתף במחקר. יכול להיות שהירידה במשקל נובעת מהמוטיבציה ולאו דווקא מהדיאטה הנבדקת. חשוב לציין, כי תוקף התוצאות על אוכלוסיית המחקר, במקרה זה, לא משתנה, אך ההטיה יכולה להוות בעיה בהכללת התוצאות על אוכלוסיית היעד.
ניתוח הנתונים (analysis)
ישנן שתי גישות עיקריות לניתוח הנתונים: הגישה הנכונה יותר לניתוח הנתונים היא הראשונה, (intention to treat), זוהי גישה מחמירה שלעיתים גורמת ל"דילול" והחלשת התוצאות.
שלב ראשון באנליזת המחקר הוא השוואת הנתונים ההתחלתיים בין קבוצות המחקר כך שיהיו זהים עד כמה שניתן בין הקבוצות על מנת שבהמשך, בשלב ניתוח התוצאות, יהיה ניתן להשוות ביניהן. השוואה זו נעשית בעזרת מבחנים סטטיסטים. לאחר מכן, החוקר מעריך האם ההתערבות הייתה בעלת ערך. קבוצות המחקר מושוות ומידת שונות התוצאות בניהן מוערכת. השוואה זו יכולה להיעשות באמצעות טבלת 2x2 המשמשת ככלי מחקר מרכזי באפדמיולוגיה ובעזרתה ניתן לחשב מדדי קשר שונים: סיכון יחסי (RR), יחס צולב (OR), סיכון אבסולוטי (RD) ו'המספר הדרוש לטיפול' (NNT). כאשר המשתתפים מתחילים ומסיימים את המעקב בתקופה אחת אחידה, חישוב הסיכונים יכול להיעשות באופן פשוט בעזרת הטבלה הנ"ל.
כאשר המשתתפים לוקחים חלק במחקר לתקופות שונות (לדוגמה כאשר כל אחד גויס למחקר בזמן שונה או עזב בנקודת זמן אחרת), חישוב מדדי הסיכון יעשה בעזרת זמן- אדם (מקרי הארעות/ (סך משתתפים X סכום זמן ההשתתפות שלהם במחקר)). (y1,y2= סך משתתפים X סכום זמן ההשתתפות שלהם במחקר).
מדד חשוב נוסף במחקרי התערבות הוא יחס המוגנים (prevented fraction), הוא מודד את פרופורציית המקרים/ מוות שנמנעו עקב ההתערבות, בקרב אלה שקיבלו אותה:
קאשטן בורשקרווינק
קאשטֶן אֶגברג בּוֹרְשקרֶווינק (בנורווגית: Carsten Egeberg Borchgrevink; 1 בדצמבר 1864 – 21 באפריל 1934) היה חוקר קטבים אנגלי-נורווגי וחלוץ המסע האנטארקטי המודרני. הוא הקדים את רוברט פלקון סקוט, ארנסט שקלטון, רואלד אמונדסן ועוד שמות מפורסמים יותר משלו, שנקשרו בעידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה. בשנים 1898–1900 יצא בראש משלחת צלב הדרום, במימון בריטי, שקבעה שיא חדש לקצה הדרום ב-78° 50' דרום.
בוגדן פטריצ'ייקו חאשדאו
בוגדן פטריצ'יקו חאשדאו (ברומנית: Bogdan Petriceicu Hasdeu וברוסית: Хашдеу, Богдан Петричейку, 26 בפברואר 1838 - 25 באוגוסט 1907) היה אחד האישים הבולטים בתרבות הרומנית בכל הזמנים, סופר ומשורר, בלשן ושופט, חבר האקדמיה הרומנית וחבר בבית הנבחרים הרומני, היסטוריון ופובליציסט רומני שנולד באימפריה הרוסית.
ראשית חייו
חאשדאו נולד בשם טאדאו חז'דאו (Tadeu Hîjdeu) למשפחה בעלת קרקעות, בכפר קריסטינשט, באזור חוטין, כעת באוקראינה ואז חלק מהאימפריה הרוסית. הוא למד בבית הוריו, אביו אלכסנדרו חז'דאו היה בעצמו סופר, בלשן, מחנך ופובליציסט ששלט בעשר שפות. חאשדאו למד מ-1850 בבית ספר תיכון בקישינב ובהמשך למד משפטים באוניברסיטת חרקוב. לאחר סיום לימודיו שירת חאשדאו כקצין בצבא הרוסי.
המעבר לרומניה והקריירה
לאחר מלחמת קרים נחתם חוזה פריז (1856) ובמסגרתו משכה רוסיה את ידיה מהנסיכויות הרומניות וחלק מבסרביה הועבר לנסיכות מולדובה - חאשדאו עבר אל החלק הזה, כדי להיות בארץ דוברת רומנית. רוסיה תבעה מנסיכות מולדובה את הסגרתו לידיה, אך זו סירבה וחאשדאו התמנה להיות חבר בחבר השופטים בקאחול, אך התפטר לאחר שבעה חודשים.
ב-1858 עבר ליאשי, שם היה למורה בבית ספר תיכון וספרן אוניברסיטת יאשי - הוא תרם לספרייה 4,000 כרכים. חאשדאו ייסד את כתב העת Din Moldova (ממולדובה) ופרסם בו שירים, משלים, נובלות וביקורות. הוא גם ניהל את כתב העת România, שהופיע ביאשי וקידם את רעיונות אביב העמים.
ב-1863 היה מעורב במשפט הראשון שנערך ברומניה על יצירה ספרותית, הנובלה שלו, Duduca Mamuca, נחשבה לא מוסרית ועל כך נתבע לדין. הוא הגן על עצמו ויצא זכאי, אך ליתר ביטחון שינה מעט את הנובלה ופרסם אותה מחדש בשם Micuţa.
ב-17 במאי 1876 התמנה למנהל הארכיבים הלאומיים של רומניה, בבוקרשט, תפקיד בו החזיק עד 1 באפריל 1900. הוא תרם רבות לפרסום מסמכים ב-Arhiva istorică (הארכיב ההיסטורי) וב-Cuvinte din bătrâni (דברי הזקנים) ויצר תקדים של פרסום העתקי מסמכים מארכיבים זרים הנוגעים לרומנים. בין היתר פרסם חאשדאו גם מסמך, שהתגלה מאוחר יותר כמזויף, Diplomă Bârlădeană, מסמך המתוארך לשנת 1134 והטוען לקיומו של נסיך ברלאד בשם Ivancu Rotislovovici (איוונקו רוטיסלוביץ'), ששלט במישורי מולדובה והיה כפוף לנסיכות גליציה.
ב-1877 התקבל כחבר באקדמיה הרומנית וב-1878 התמנה פרופסור לבלשנות השוואתית באוניברסיטת בוקרשט.
חייו הפרטיים
ב-1865 נשא לאישה את יוליה פליצ'יו מרושיה מונטנה, אותה הכיר בנסיעה לקרפטים המערביים ולשניים נולדה, ב-1869, בת שקיבלה את שם אימה, יוליה. יוליה חאשדאו הייתה מאוד מוכשרת בתחומים רבים, אך מתה בגיל 19 משחפת. מות הבת היחידה השפיעה קשה על אביה, שבנה לזכרה, בקמפינה, את ארמון יוליה חאשדאו.
קאשטן בורשקרווינק
חייו
בורשקרווינק החל את קריירת הגילוי והחקר שלו בשנת 1894, כשהצטרף למשלחת נורווגית של ציידי לווייתנים, במהלכה היה לאחד האנשים הראשונים שהציבו את רגלם על אדמת היבשת האנטארקטית. הישג זה עזר לו להשיג תמיכה במשלחת צלב הדרום שלו, שהייתה הראשונה לעשות את החורף באנטארקטיקה גופא, והראשונה לבקר בחומת הקרח הגדולה מאז משלחתו של ג'יימס קלארק רוס קרוב לשישים שנה קודם לכן. עם זאת, הצלחות המשלחת, לרבות קצה הדרום, התקבלו במידה מתונה של עניין מצד הציבור והממסד הגאוגרפי הבריטי, שתשומת לבו התמקדה אותה עת במשלחת הלאומית לאנטארקטיקה של סקוט, שעמדה אז בעיצומן של ההכנות ליציאה. כמה מעמיתיו של בורשקרווינק מתחו ביקורת על מנהיגותו, ודיווחיו הוא על המשלחת נחשבו לעיתונאיים ובלתי מהימנים.
לאחר משלחת צלב הדרום, היה בורשקרווינק אחד משלושה מדענים שהחברה הגאוגרפית הלאומית שלחה אל האיים הקריביים ב-1902 כדי לדווח על התוצאות הרות האסון של התפרצות הר הגעש פלה באותה שנה. לאחר מכן השתקע באוסלו וניהל את חייו על פי רוב הרחק מעיני הציבור. עבודתו החלוצית זכתה לאחר זמן להכרה ולכבוד בכמה ארצות, ובשנת 1912 קיבל מחוות הוקרה נאה מרואלד אמונדסן, כובש הקוטב הדרומי. ב-1930 הכירה לבסוף החברה הגאוגרפית המלכותית של בריטניה בתרומתו של בורשקרווינק לחקר הקוטב והעניקה לו מדליה מטעם המלך. בדבריה לציון לשבח הודתה החברה, כי בעבר לא נעשה צדק לעבודתה של משלחת צלב הדרום.
ילדות ונעורים
בורשקרווינק נולד באוסלו, בן לעורך דין נורווגי, הנריק כריסטיאן בורשקרווינק, ולאם אנגליה, אני לבית רידלי. המשפחה חיה בשכונת אוריינבורג, שבה גדל גם רואלד אמונדסן, חבר ילדות מזדמן בורשקרווינק למד בגיירטסן קולג' באוסלו, ואחר, מ-1885 עד 1888, באקדמיה הסקסונית המלכותית ליערנות בסקסוניה, גרמניה.
בורשקרווינק היה חסר מנוח מטבעו, וההרפתקנות הטבועה בו נשאה אותו, אחרי שהשלים את הכשרתו ביערנות, לאוסטרליה. במשך ארבע שנים עבד עם צוותי סקר ממשלתיים בקווינסלנד ובניו סאות' ויילס, ולבסוף השתקע בעיירה בואנפלס בניו סאות' ויילס, שם היה למורה לשפות ולמדעי הטבע באקדמיית קורוול. עניינו הראשוני בחקר הקטבים התפתח מקריאת דיווחים עיתונאיים על עבודתם של מדענים מקומיים בוועדה האוסטרלית הראשונה לחקר אנטארקטיקה. הארגון הזה, שנוסד בשנת 1886, עסק בבחינת ייסודן של תחנות מחקר קבועות במחוזות אנטארקטיקה. התוכניות האלה לא התממשו; התחדשות העניין בצייד לווייתנים מסחרי בראשית שנות ה-90' של המאה ה-19, היא שנתנה לו את ההזדמנות, בשנת 1894, להצטרף למשלחת נורווגית לאנטארקטיקה.
מסע ציד לווייתנים
מארגן המשלחת שאליה הצטרף בורשקרווינק היה הנריק בול, איש עסקים ויזם נורווגי, שכמוהו השתקע באוסטרליה בסוף שנות ה-80' של המאה ה-19. בול תכנן להוציא מסע לצייד כלבי-ים ולווייתנים למימי אנטארקטיקה; כיון שלא הצליח לעניין את האגודות המשכילות של מלבורן בהשתתפות בעלויות של מבצע בעל אופי מסחרי-מדעי, חזר לנורווגיה לארגן את משלחתו משם. הוא פגש את סוון פיין בן ה-86, "אבי צייד הלווייתנים המודרני" וממציא תותח הצלצל. בעזרת פיין רכש את האונייה "קאפ נור" ("הכף הצפוני"), שאת שמה שינה ל"אנטארקטיקה". בול שכר רב-חובל מנוסה בצייד לווייתנים, לאונרד קריסטנסן, ועם צוות ימאים וסגל מדעי קטן הפליג מנורווגיה בספטמבר 1893. כשנודע לבורשקרווינק ש"אנטארקטיקה" אמורה לבקר במלבורן בספטמבר 1894, מיהר לשם בתקווה למצוא מקום פנוי. המזל שיחק לו; ויליאם ספירס ברוס, שיהיה בהמשך למנהיג משלחת בזכות עצמו, התכוון להצטרף למשלחת של בול כחוקר מדעי הטבע, אך לא יכול היה להגיע אל האונייה לפני שהפליגה מנורווגיה. היעדרותו יצרה מקום פנוי עבור בורשקרווינק, שפגש את בול במלבורן ושכנע אותו לקחתו כמלח פשוט ומדען במשרה חלקית.
ברנאר
{{פירושונים|
קאשטן בורשקרווינק
מסע ציד לווייתנים
במהלך החודשים הבאים, הצליחו הציידים במלאכתם בצייד כלבי-ים בסביבות האיים התת-אנטארקטיים, אבל הלווייתנים מיאנו לגלות את עצמם. בול וקריסטנסן החליטו להרחיק עוד דרומה בספינתם, לאזורים שם דיווחו משלחות קודמות על נוכחות לווייתנים. הספינה הבקיעה חגורת קרח דחוס והפליגה אל תוך ים רוס, אבל לווייתנים עדיין לא נמצאו. ב-17 בינואר 1895 נחתו אנשים מן המשלחת על האי פוזשן, שם תקע סר ג'יימס קלארק רוס את הדגל הבריטי בשנת 1841. בול ובורשקרווינק השאירו שם מסר בתוך מיכל אטום, כהוכחה לנוכחותם שם. על האי מצא בורשקרווינק טחב, החיים הצמחיים היחידים שהתגלו דרומית לחוג האנטארקטי. ב-24 בינואר הגיעה הספינה אל קרבת כף אדייר, בקצה הצפוני של ארץ ויקטוריה בקו החוף של יבשת אנטארקטיקה. המשלחת של רוס משנת 1841 לא הצליחה לנחות שם, אבל כאשר "אנטארקטיקה" קרבה אל הכף, היה הים רוגע די הצורך לאפשר הורדת סירה אל המים. קבוצה שכללה את בול, קריסטנסן, בורשקרווינק ואחרים יצאה אל שפת הים זרועת החצץ שמתחת לכף. השאלה מי מהם היה הראשון שירד אל החוף שנויה במחלוקת, כיון שהן קריסטנסן והן בורשקרווינק טענו לכבוד יחד עם ימאי ניו זילנדי בן 17, אלכסנדר פון טונצלמן, שאמר כי הוא "קפץ למים לייצב את הסירה". הקבוצה טענה לנחיתה הראשונה על יבשת אנטארקטיקה גופא, אם כי ייתכן שרב החובל של ספינת ציידי כלבי הים האנגלו-אמריקאית, ג'ון דייוויס, הקדים אותם כשדרך על אדמת חצי האי האנטארקטי ב-7 בפברואר 1821, ואפשר שהיו גם משלחות צייד לווייתנים אחרות.
בזמן שהותו על החוף בכף אדייר, אסף בורשקרווינק עוד דגימות של סלעים ומיני טחב. הטחבים השונים עוררו כעניין רב בקהילה המדעית, שהטילה ספק ביכולתה של צמחייה להתקיים הרחק כל כך דרומה. כמו כן חקר בקפדנות את רצועת החוף, להעריך את היתכנותה כאתר לנחיתה והקמת מגורי חורף למשלחות עתידיות. כש"אנטארקטיקה" הגיעה למלבורן, ירדו בול ובורשקרווינק מן הספינה. כל אחד מהם קיווה לגייס מימון מספיק לעוד משלחת לאנטארקטיקה, אבל מאמציהם לא צלחו. עוינות התפתחה ביניהם, אולי מחמת חילוקי הדעות בדיווחיהם על מסע ה"אנטארקטיקה"; כל אחד מהם הדגיש את תפקידו הוא בלי להכיר במלואו בזה של זולתו.
הקונגרס הגאוגרפי הבינלאומי, 1895
במטרה לקדם את רעיונותיו המתפתחים למשלחת, שתחרוף על יבשת אנטארקטיקה בכף אדייר, מיהר בורשקרווינק ללונדון, שם אירחה החברה הגאוגרפית המלכותית את הקונגרס הגאוגרפי הבינלאומי השישי. ב-1 באוגוסט 1895 פינה אל באי הכנס ומסר דין וחשבון, שהציג את קדמת קו החוף של כף אדייר כמקום, העשוי להתאים למשלחת מדעית לחרוף בו. הוא תיאר את האתר כ"מקום בטוח לבתים, אוהלים ואספקה", ואמר, שיש סימנים לכך, שבמקום זה "הכוחות הלא-מרוסנים של החוג האנטארקטי אינם מפגינים את עוצמתם במלוא חומרתה". עוד העלה סברה, כי תיתכן אפשרות לגישה נוחה מן החוף אל פנים היבשת דרך "מדרון קל". את הרצאתו סיים בהצהרה על נכונותו להוכיל לשם משלחת בעצמו. ספרן החברה הגאוגרפית המלכותית, יו רוברט מיל, שהיה נוכח בקונגרס, מסר תגובות על ההרצאה: "מנהגו הגלוי ודיבורו נטול הגינונים הכניסו משב רוח רענן של מציאות בדיונים האקדמיים. איש לא חיבב ביותר את בורשקרווינק אותו זמן, אבל האיכות הדינמית שלו ונחישות מטרתו לצאת שוב אל הדרום הלא-נודע הרשימו את כמה מאיתנו כמבשרות טובות למשלחת". עם זאת, הקונגרס לא נתן את ברכתו לרעיונות של בורשקרווינק. תחת זאת, העביר הקונגרס החלטה כללית לתמוך במשלחת אנטארקטית, במטרה כי "האגודות המדעיות השונות ברחבי העולם ימריצו, בכל דרך שתיראה להם כיעילה ביותר, את ביצוע העבודה הזאת לפני תום המאה [ה-19]".
חיפוש תמיכה
במשך השנתיים הבאות סייר בורשקרווינק באירופה ובאוסטרליה, בחיפוש אחר תמיכה וגיבוי לרעיונותיו למשלחת, אך לשווא. אחד האנשים שעמם ביקש לאחד כוחות היה ויליאם ספירס ברוס, שתכנן משלחת משלו לאנטארקטיקה. תוכניותיהם המשותפות קרסו, כאשר בורשקרווינק, שניתק את קשריו עם הנריק בול, שמע שברוס מנהל דיונים עמו; "אני מצטער שמשום כך לא נוכל לשתף פעולה", כתב בורשקרווינק לברוס. עוד גילה, שהחברה הגאוגרפית המלכותית מטפחת תוכניות משלה למשלחת אנטארקטית מאז 1893. בהשפעת נשיא החברה, סר קלמנטס מרקהם, נתפס חזון המיזם הזה של החברה הגאוגרפית לא רק כיוזמה מדעית, אלא כניסיון להחיות מחדש את תהילת חקר הקטבים של הצי המלכותי. יוזמה זו התפתחה בסופו של דבר לכדי המשלחת האנטארקטית הלאומית עם הספינה "דיסקברי", בהנהגת קפטן סקוט, ותוכניות אלה עניינו את האגודות המדעיות יותר מהצעותיו הצנועות יותר של בורשקרווינק. מרקהם התנגד בלהט ליוזמות פרטיות, שעלולות היו להסיט תמיכה כספית מן המיזם שלו, ובורשקרווינק מצא עצמו נאבק נואשות להשגת עזרה מעשית: "נאלצתי לדחוף את הסלע האנטארקטי שלי במעלה גבעה תלולה," כתב.
סר ג'ורג' ניונס
ניונס הציב תנאי לתמיכתו, לפיו חייבת המשלחת להפליג תחת דגל בריטי ותסווג כ"משלחת בריטית לאנטארקטיקה". כפי שהתברר, רק שניים מ-29 חברי הקבוצה היו בריטים, אחד אוסטרלי והשאר נורווגים. אף על פי כן, בורשקרווינק נקט צעדים להדגיש את אופייה הבריטי של המשלחת, הניף את הדגל האישי של ג'ורג' החמישי דוכס יורק, ולקח עמו 500 מוטות במבוק עם דגלוני יוניון ג'ק מיניאטוריים שנועדו, כפי שהציג זאת, "למטרת סקר והרחבת האימפריה הבריטית".
חורף באנטארקטיקה
לאחר שמימון המשלחת הובטח, רכש בורשקרווינק את ספינת ציידי הלווייתנים "פולוקס", שינה את שמה ל"צלב הדרום" והתאים אותה לשייט במימי אנטארקטיקה. "צלב הדרום" הפליגה מלונדון ב-22 באוגוסט 1898, ולאחר שהייה בת שלושה שבועות בהובארט שבטסמניה, הגיעה אל כף אדייר ב-17 בפברואר 1899. כאן, על האתר שבורשקרווינק תיאר לקונגרס, הקימה המשלחת בסיס חוף ראשון מאז ומעולם על יבשת אנטארקטיקה - באמצע מושבת פינגווינים. הבסיס נקרא "מחנה רידלי", על שם אמו של בורשקרווינק. ב-2 במרץ הפליגה הספינה לחרוף בניו זילנד, והותירה מאחור קבוצה של 10 אנשים עם אספקה, ציוד ו-70 כלבים. היו אלה הכלבים הראשונים שהובאו לאנטארקטיקה; כמו כן, המשלחת הייתה חלוצה בשימוש שעשתה שם בפרימוס, שהומצא בשוודיה שש שנים קודם לכן.
לואיס ברנאקי, הפיזיקאי האוסטרלי של המשלחת, כתב לאחר זמן: "מבחינות רבות, בורשקרווינק לא היה מנהיג טוב. בורשקרווינק לא היה אוטוקרט, זה ברור, אך, כדברי ברנאקי, ללא מסגרת של היררכיה מקובלת, שרר במשלחת מצב של "אנרכיה דמוקרטית", שבו "לכלוך, ערבוביה וחיבוק ידיים היו דבר יום ביומו". יתר על כן, עם התקדמות החורף, נכזבו תקוותיו של בורשקרווינק, כי פגעי מזג האוויר האנטארקטי בכל חומרתם יפסחו על כף אדייר; למעשה, הוא בחר באתר, שהתגלה כחשוף במיוחד לרוחות המקפיאות שנשבו צפונה מן הקרח שבפנים הארץ. עם חלוף הזמן, נשחקו סבלנותם וכוח עמידתם של האנשים; הקבוצה הייתה נרגזת ועצבנית והשיעמום השתלט עליה. תאונות ארעו: נר שהושאר דולק גרם לנזק רחב-היקף כתוצאה משריפה, ובמקרה אחר היו כמה מחברי הקבוצה קרובים להיחנק מאדים שפלט התנור. בורשקרווינק ניסה אומנם להשליט שגרה קבועה, והעבודה המדעית המשיכה להתבצע במשך כל תקופת שהייתם במקום, אך, כפי שכתב בורשקרווינק עצמו, בהתייחסו להיעדר הכללי של תחושת רעות: "השקט רועם באוזניים". פגיעה נוספת במוראל הקבוצתי חוללו מחלתו, ובהמשך מותו, של זואולוג המשלחת, ניקולאי הנסן; הוא לא הגיב לטיפול שניתן לו ומת ב-14 באוקטובר 1899.
כשהחורף הדרומי הסתיים ואפשר היה לחדש את מסעות המזחלות, התנפצו השערותיו של בורשקרווינק בכל הנוגע לנתיב קל אל פנים הארץ; רכסי ההרים מכוסי הקרחונים בהמשך לחכף אדייר מנעו כל אפשרות למסע אל פנים הארץ והגבילו את מסעות החקר באזור שמסביב לכף. עם זאת, תוכנית המשלחת הבסיסית של בורשקרווינק - לחרוף על היבשת האנטארקטית ולהוציא לפועל תצפיות מדעיות במקום - הושגה. כש"צלב הדרום" חזרה בסוף ינואר 1900, החליט בורשקרווינק לנטוש את המחנה, אם כי כמות הדלק ומצרכי המזון שנותרה הייתה מספיקה לשהות של עוד שנה. במקום לחזור ישר הביתה, הפליגה "צלב הדרום" דרומה עד שהגיעה אל חומת הקרח הגדולה, שג'יימס קלארק רוס גילה במהלך מסעו בשנים 1839–1843, זו שכונתה בהמשך מדף הקרח רוס על שמו. איש לא פקד את חומת הקרח מאז, ורוס לא הצליח להנחית שם אנשים מספינתו. בורשקרווינק גילה מפרצון בשולי החומה; שנים לאחר מכן יקרא שקלטון למפרצון זה בשם מפרץ הלווייתנים. כאן, ב-16 בפברואר 1900, נחתו לראשונה בורשקרווינק, הימאי ויליאם קולבק ונוהג הכלבים הלאפי, פר סאביו, על חומת הקרח והתקדמו, עם כלבים ומזחלות, 16 ק"מ דרומה לקבוע שיא חדש של קצה הדרום ב-'78°50 דרום. "צלב הדרום" ביקרה בעוד איים בים רוס לפני שפנתה לשוב הביתה, והגיעה אל ניו זילנד ב-1 באפריל 1900. אז הפליג בורשקרווינק על אוניית קיטור לאנגליה, לשם הגיע בראשית יוני.
חזרה וקבלת-פנים
קבלת הפנים שציפתה למשלחת בשובה לאנגליה הייתה פושרת. עניין הציבור ותשומת-לבו היו נתונים למשלחת הלאומית המתוכננת, שקפטן סקוט מונה לעמוד בראשה, ולא למיזם, שנחשב לבריטי רק בשם. על אף הישגיה של משלחת צלב הדרום, רחשה עדיין טינה בחוגים הגאוגרפיים - בעיקר מצד סר קלמנטס מרקהם - כלפי בורשקרווינק, על שקיבל את תרומתו של ניונס. זאת ועוד, ברוס קבל, שבורשקרווינק ניכס לעצמו תוכניות, שהוא פיתח אך נאלץ לוותר עליהן. גם הנימה הרברבנית שעלתה מכמה מאמרים שניונס פרסם בכתבי העת שלו לא תרמה לאמינות של בורשקרווינק, כמו גם הסגנון העיתונאי של הדין וחשבון שכתב בחיפזון על קורות המשלחת, "ראשונים על יבשת אנטארקטיקה", שיצא לאור באנגלית בשנת 1901.
כשתיאר את משלחתו כהצלחה רבתי, דיבר בורשקרווינק על "קלונדייק שני", שפעת דגים, כלבי ים וציפורים, וכן "גבישים, שאפשר להבחין בהם במתכות". בספרו מנה את הישגיה העיקריים של המשלחת: הוכחה לכך, שמשלחת יכולה לחיות בארץ ויקטוריה במשך החורף; תצפיות מגנטיות ומטאורולוגיות לאורך שנה תמימה; אומדן מיקומו העכשווי של הקוטב הדרומי המגנטי; תגליות של מיני חרקים חדשים וחיים במים רדודים; מיפוי חופשים וגילוי איים חדשים; הנחיתה הראשונה על האי רוס ואחרונה, ההעפלה על חומת הקרח הגדולה והמסע במזחלות עד ל-'78°50 דרום, "קצה הדרום שאליו הגיע האדם עד אז".
פרשנים אחרים מציינים, שבחירת האתר למחנה החורף בכף אדייר הוציאה מכלל אפשרות מסעות חקר גאוגרפיים רציניים אל פנים אנטארקטיקה. התוצאות המדעיות של המשלחת נפלו מן המצופה, בחלקו עקב אובדן רשימות הטבע של ניקולאי הנסן. ייתכן, שבורשקרווינק היה האחראי לאובדן זה.
בהמשך היה בורשקרווינק מעורב בסכסוך עם מעסיקיו הקודמים של הנסן, מוזיאון הטבע של לונדון), בנושא הרשימות האבודות ודגימות אחרות שהנסן אסף.
בשנים שלאחר חזרתו העניקה החברה הגאוגרפית האמריקאית אות כבוד לבורשקרווינק ואוסקר השני, מלך נורווגיה ושוודיה מינה אותו לאביר מסדר אולאף הקדוש. לאחר זמן קיבל תוארי כבוד מדנמרק ואוסטריה, אבל אנגליה התעלמה במידה רבה במשך שנים רבות מעבודתו, על אף ההכרה מצד מיל ב"עבודה חלוצית מרשימה, מועילה באימון אנשים לשירות בהמשך". ההיסטוריון דייוויד קריין מחווה דעתו, שלו היה בורשקרווינק קצין צי בריטי, הייתה אנגליה מתייחסת להישגיו ביתר רצינות.
החיים לאחר המשלחת
בקיץ 1902 היה בורשקרווינק אחד משלושה גאוגרפים שהוזמנו אל החברה הגאוגרפית הלאומית (NGS) לדווח על השפעות הלוואי של ההתפרצויות הקטסטרופיות של מאונט פלה, באי הצרפתי-קריבי מרטיניק. ההתפרצויות האלה, במאי 1902, הרסו את העיר סן-פייר, מרטיניק וגרמו לאובדן חיים רבים. בורשקרווינק ביקר באי ביוני, כשהפעילות הגעשית העיקרית שככה, ומצא את ההר "שקט לחלוטין" ותושבי האי נרגעים מן התבהלה שאחזה בהם. אף על פי כן, הוא לא סבר שסן-פייר יתאכלס אי פעם מחדש. הוא דיווח על המזל ששיחק לו ולאנשיו, כשסילון של קיטור התפרץ מן האדמה לרגלי ההר, ממש במקום שבו עברו רגעים קודם לכן. "לו פגע במי מאיתנו, היינו נכווים למוות". בהמשך הציג את הדו"ח שלו לחברה הגאוגרפית הלאומית בוושינגטון.
פרישה
בורשקרווינק נשאר אומנם מאחורי הקלעים, אך שימר את עניינו בנושאי אנטארקטיקה וביקר את קפטן סקוט זמן קצר לפני שטרה נובה הפליגה עם משלחתו האחרונה של סקוט לאנטארקטיקה ביוני 1910. כשהגיעו הידיעות על גורלו של סקוט לעולם החיצון, נתן בורשקרווינק ביטוי להערכתו: "הוא היה הראשון בתחום עם משלחת מאורגנת היטב והראשון שעשה עבודה שיטתית ביבשת הדרומית הגדולה". במכתב תנחומים אל ג'ון סקוט קלטי, מזכיר החברה הגאוגרפית המלכותית, כתב בורשקרווינק על סקוט: "זה היה גבר!"
בנורווגיה נשמעו הערכות סותרות על בורשקרווינק מצד צמרת הקוטב: רואלד אמונדסן היה ידיד ותיק ותומך, ואילו פריטיוף ננסן, לדברי סקוט, ראה בו "נוכל גדול ונורא". כשאמונדסן שב מכיבוש הקוטב הדרומי בשנת 1912, הוא חלק שבח ללא סייג לעבודתו החלוצית של בורשקרווינק: "אנחנו חייבים להכיר בכך, שבהעפילו על חומת הקרח, פתח בורשקרווינק את הדרך לדרום והתגבר על המכשול הגדול ביותר למשלחות שבאו אחריו".
שנותיו האחרונות של בורשקרווינק היו שקטות. ב-1929 הקציב לו הפרלמנט הנורווגי גמלה בסך 3,000 קרונות. בשנת 1930 הגיעה הכרה מאוחרת מלונדון - החברה הגאוגרפית המלכותית העניקה לו את מדליית הפטרון שלה בהכריזה, כי גודל הקשיים שבורשקרווינק גבר עליהם לא הוערך תחילה כראוי לו: "רק אחרי עבודת הקבוצה הצפונית של סקוט ... יכולנו לעמוד על מידת אי-הסבירות בכך, שאיזה שהוא חוקר ארצות יכול היה להשיג בחבל כף אדייר יותר משהשיג מר בורשקרווינק. נראה אפוא שבשעתו לא היה צדק בהערכת עבודתה החלוצית של משלחת "צלב הדרום", שהתבצעה בחסות הדגל הבריטי ובמימון נותן חסות בריטי."
מוות וזיכרון
קאשטן בורשקרווינק מת באוסלו ב-21 באפריל 1934. על אף מה שביוגרף אחד מתאר כשאיפתו האובססיבית להיות ראשון, והכשרתו הרשמית המוגבלת בתחום המדע, הוכר בורשקרווינק כחלוץ במחקר אנטארקטי וכמבשרן של משלחות מורכבות יותר שבאו אחריו. מספר רב של אתרים גאוגרפיים באנטארקטיקה נושאים את שמו, בהם חוף בורשקרווינק של ארץ ויקטוריה, בין כף אדייר לארץ המלכה מוד. שמו נזכר גם בדג האנטארקטי הקטן, "פאגותניה בורשקרווינקי". צריף המגורים של משלחתו נשמר בכף אדייר, בחסות קרן מורשת אנטארקטיקה של ניו זילנד, הפועלת כאפוטרופסית לצריף זה ולאלה של סקוט ושקלטון בכל מקום ביבשת אנטארקטיקה. בשנת 2002 הכריזה הקרן על הצריף של בורשקרווינק כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA) מס' 159. ביוני 2005 אימצה הקרן תוכנית ניהול לתחזוקה ולנגישות שלו בעתיד.
אפרת גוש
אפרת גוֹש (נולדה ב-3 בנובמבר 1983) היא זמרת, מוזיקאית ושחקנית ישראלית; זמרת השנה לשנת 2010.
ביוגרפיה
נולדה בשם אפרת גושקס בהרצליה. את דרכה המוזיקלית התחילה כבר בגיל צעיר במקהלת לי-רון בהרצליה. לאחר מכן, למדה במשך שנתיים במגמת הג'אז בתיכון אלון ברמת השרון (עם המורה מיקה קרני, בין היתר). גוש עזבה את התיכון לפני סיום הלימודים, והחלה ללמוד בגיל 16 מוזיקה בבית הספר למוזיקה "רימון". בסיום השנה השנייה פרשה גם משם.
גוש התגייסה לצה"ל, אך השתחררה בטרם עת כעבור מספר ימים על סעיף אי-התאמה, וירדה לתקופה קצרה לאמסטרדם שבהולנד.
תחילת הדרך
בשנת 2002 התחילה גוש להופיע כזמרת ליווי בהופעות עם יוני בלוך. השניים ביצעו, בדרך כלל, יחד את השירים "תפוזים" ו"מגרד". אל בלוך הגיעה דרך חברו, הבסיסט טל קירשבוים, שלמד איתה בתיכון, ופנה אליה כשבלוך חיפש זמרת ליווי. אף על פי שגוש שרה באותה תקופה סטנדרטים ורצתה להיות זמרת ג'אז, הכימיה הטובה עם בלוך משכה אותה לכיוון מוזיקת הרוק-פופ.
בשנת 2003 שרה קולות רקע בפסקול סרטו של שבי גביזון "האסונות של נינה" בשיר "לילה עם נינה", שהלחין אסף אמדורסקי.
בשנת 2004 יצא הסינגל הכפול הראשון שלה, "ג'ורג'יה" / "שחזור". "שחזור", שהועלה לאתר "במה חדשה", התייצב בראש רשימת היצירות המוזיקליות המבוקשות באתר, והורד יותר מ-50,000 פעמים. באותה שנה התארחה גוש בשיר "אוקטובר" באלבום "לפעמים אני מאושר" של עמיר לב.
אלבום הבכורה של גוש יצא במרץ 2005, תחת הכותרת "אפרת גוש". ברק פלדמן כתב את כל שירי האלבום, פרט לאחד, ללחנים של יוני בלוך. בנוסף לשיריו של פלדמן, חידשה גוש את שירו של עמיר לב "פעם בחיים", אשר נבחר ללוות את העונה השנייה של סדרת הדרמה הטלוויזיונית "לתפוס את השמיים". מתוך האלבום יצאו כסינגלים השירים "תמיד כשאתה בא", "פעם בחיים", "טוב לבד", "מועדון ריקודים" ו"מה שקרה". מבקר המוזיקה יואב קוטנר הגדיר את האלבום הפתעת השנה.
במהלך שנת 2005 העלתה גוש מופע מצליח בליווי להקה, וכן שיתפה פעולה על הבמה עם יוצרים כדוגמת ערן צור, עמיר לב, יהלי סובול, עופר מאירי. בפסטיבל הפסנתר העלתה גוש מופע בליווי טריו ג'אז. באותה שנה השתתפה גם בפרויקט "מטרופולין" של היוצר עופר מאירי, בו שרה את השירים "מלאכים", "איזה עתיד", "יפן" והחידוש לשירו של שלום חנוך "בלי לומר מילה".
לקראת סוף שנת 2005 עשתה גוש את צעדיה הראשונים בעולם המשחק, בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "נוזהת אל-פואד" ("שוטטות הלב") בבימויו של הקולנוען יהודה ג'אד נאמן. כמו כן, השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "פיק אפ".
האלבום השני
באוגוסט 2007 הוציאה גוש את אלבומה השני, "הסליחה ואני". ב-3 ביוני יצא הסינגל הראשון מהאלבום, "לראות את האור", שכתב ברק פלדמן והלחין אסף אמדורסקי. ב-16 ביולי יצא הסינגל השני, "כמו שזה היה", שכתב פלדמן והלחין יוני בלוך. את האלבום הפיק ניר אוורבוך, והוא כולל טקסטים ולחנים של גוש, אסף אמדורסקי, אריק ברמן, עופר מאירי, יוני בלוך וברק פלדמן. אחרי צאת האלבום יצאו הסינגלים "קרב איגרוף" שכתבה והלחינה גוש ו"קופסה ביום" שכתב והלחין ברמן. בנוסף הפיקה וידאו קליפ לשיר "יהיה פה דם".
בשנת 2008 שימשה כפרזנטורית של "אופנת אמה" ורשת "H&O", וב-2011 שימשה כפרזנטורית רשת "תכשיטי פדני".
בערב יום העצמאות ה-60 למדינת ישראל הופיעה גוש בטקס הדלקת המשואות המסורתי בהר הרצל בירושלים. גוש השתתפה בדואט "ביחד מפחד" באלבומו החמישי של עברי לידר, "בקצב אחיד בתנועות של הגוף", שיצא בספטמבר 2008. בנוסף, השתתפה בדואט "אוריה חוזר הביתה (הבחורה עם החתולים)" באלבומו השני של אריק ברמן.
בסוף 2009 הוציאה גוש את הסינגל "אה אה אה", הראשון מתוך אלבומה השלישי. לשיר צולמו שבעה קליפים שונים שעליהם עבדה יחד עם צמד הבמאים גיא כושי ויריב פיין במשך 24 שעות בלבד. לאחר שני סינגלים נוספים, "מצעד הגאווה" ו"ממחר דף חדש", יצא ביולי 2010 האלבום המלא, "אה אה אה אהבה". האלבום כלל שישה שירים בלבד, ובהם גרסת כיסוי של גוש לשירם של דן אלמגור ומשה וילנסקי "מגדלור". באלבום בולטת השפעתה של הזמרת הבריטית איימי ווינהאוס. בעקבות האלבום זכתה גוש בתואר "זמרת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ.
בעשור השני של המאה ה-21
בשנת 2012 הקליטה בדואט עם יזהר אשדות את השיר "אל אש בהירה", במסגרת אלבומו של אשדות "עניין של הרגל". באותה שנה הקליטה גם בדואט עם רמי קלינשטיין גרסה מחודשת לשירו "שריטות", שנכללה באלבומו "סיטואציה מורכבת". באותה שנה גם השתתפה מופע מחווה לאיימי ויינהאוס. בסוף השנה הצטרפה לעונה השנייה של התוכנית The Voice ישראל בתור יועצת לצד המנטורים. התוכנית שודרה מדצמבר 2012 עד ינואר 2013.
בשנת 2013 שיחקה את דמותה של ווקס ב"פלאות", סרטו של אבי נשר. בסוף אותה שנה העלתה בפסטיבל הפסנתר מופע קברטי, שהתבסס על יצירות של ברטולד ברכט.
בשנת 2014 השתתפה באלבום "שרות חוה אלברשטיין" במסגרת פרויקט "עבודה עברית" והקליטה את השיר אדבר איתך.
בשנת 2015 השתתפה בעונה השנייה של תוכנית הדוקו-ריאליטי "גולשי ספות". באותה שנה חברה ליהונתן גפן למופע משותף, "הגבר האחרון", שכלל שירים בביצועה וקטעי מונולוג עם גפן. במופע שרה גוש את השיר "בלדה לנאיבית" שאת מילותיו כתב גפן. בנוסף הקליטה את הסינגל "ציפור שיר".
בשנת 2016 הוציאה את הסינגל "יודה וישראל", במסגרת הפרויקט "929 - תנ"ך ביחד".
פרויקט הלהקה
פרויקט הלהקה היא תוכנית מציאות ישראלית ששודרה בערוץ הילדים ב 2 עונות בשנים 2013–2014. במהלך התוכנית נבנית להקת פופ. המתמודדים צריכים להפגין יכולות תנועה, שירה ועבודה בקבוצה. בשלבי האודישנים נבחרת קבוצה של משתתפים הנכנסים למתחם אימונים מיוחד בו הם גרים יחד ועוברים סדנאות עם זמרים מובילים, שיעורי פיתוח קול, שיעורי ריקוד ועוד. אלו שמצליחים לשרוד עד סוף התוכנית, מרכיבים את הלהקה, שמיוצגת על ידי חברת התקליטים NMC. מה-15 בספטמבר 2013 עד ה-24 בספטמבר 2013 שודרה בערוץ הילדים סדרת ספין-אוף דוקומנטרית על להקת "סטארטאפ", הלהקה שיצאה מהעונה הראשונה של פרויקט הלהקה. ב-24 בינואר 2014 נבחרה התוכנית בטקס פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, כתוכנית האולפן לילדים ונוער הטובה ביותר ששודרה בשנת 2013.
סקירה כללית
התוכנית מרכיבה להקת פופ, אשר תהיה מיוצגת על ידי חברת התקליטים NMC. התוכנית מתחילה בשלבי האודישנים אשר מתחלקים לארבעה שלבים:
בתום ארבעת שלבי האודישנים (בעונה הראשונה) ושלושת שלבי האודישנים (בעונה השנייה) נכנסים ל"פרויקט הלהקה" עשרה משתתפים (בעונה הראשונה) או אחד עשר משתתפים (בעונה השנייה) המתחרים על מקומם בלהקה. המשתתפים גרים יחד, ועוברים שלל משימות, לימודי ריקוד והופעות לצד זמרים ואנשי מוזיקה מובילים. בכל שבוע הפרויקטורים מציינים את המצטיין אשר מוגן מפני ההדחה הקרובה.
אפרת גוש
בעשור השני של המאה ה-21
בנובמבר 2022 גוש הוציאה את השיר "הבא שנוגע בי מת", שיר מאבק נגד אלימות המופעלת "על רקע מגדרי" כלפי נשים. את השיר הפיק עידו מימון.
פרויקט הלהקה
סקירה כללית
לאחר מכן על המשתתפים עצמם לבחור בגלוי למי מהם מגיעה חסינות מי שקיבל רוב קולות חסין מפני ההדחה הקרובה. בתום כל הופעה הפרויקטורים מעמידים לדו-קרב את שני המתמודדים שההופעה שלהם הייתה פחות טובה. כאשר המנצח בכל דו-קרב נשאר בתחרות והשני מודח ממנה על ידי אסף דרעי נציג חברת התקליטים NMC.
אפרת גוש
בעשור השני של המאה ה-21
בתחילת 2023 הופעתו התקשורתית האחרונה של המשורר והסטיריקן יהונתן גפן טרם פטירתו, הייתה במסגרת צילומי מאחורי הקלעים לקראת "טקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני" (נקרא בעבר "יום הזיכרון האלטרנטיבי"), בו גפן הקליט והקריא משירו "היונה הלבנה כבר זקנה", לצידה של אפרת גוש.
פרויקט הלהקה
העונה הראשונה (2013)
העונה הראשונה שודרה מה-17 במרץ עד ה-25 ביוני 2013.