cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריצ'רד ויליאמס (טייס)
בין המלחמות
ב-1920 מונה ויליאמס להוביל רוויזייה של מבנה חיל האוויר האוסטרלי שנועדה להפוך את חיל האוויר לזרוע עצמאית. במסגרת תהליך זה שונתה הדרגה של ויליאמס ל"מפקד כנף" (המקבילה ללוטננט קולונל בצבא בריטניה). התוכנית שהגיש ויליאמס גרמה להתנגדות מסוימת בצבא אך קיבלה גיבוי מראש הממשלה, בילי יוז, ושרים מרכזיים ויושמה בתחילת 1921.
עם השלמת בניית זרוע האוויר מונה ויליאמס למפקדה והחל לפתח את היחידה על ידי פתיחת בסיסים חדשים, הגדלת צי המטוסים, גיוס מועמדים מהאוניברסיטאות, הקולג'ים והאקדמיה הצבאית והרחבת מערך ההדרכה והאימון. תחילה היה תוארו של ויליאמס "חבר אוויר ראשון" ורק בשלהי 1922 מונה למפקד זרוע האוויר. ויליאמס מילא תפקיד זה, בהפסקות, עד 1939.
ב-1923 – 1924 שהה ויליאמס במכללות להכשרת קציני יבשה וקציני אוויר  באנגליה וכן בקנדה וארצות הברית.
ב-1925 הועלה לדרגת "קפטן קבוצה" (המקבילה לקולונל בצבא בריטניה). באותה שינה ניסח מסמך המגדיר את עקרונות ההגנה האווירית על אוסטרליה ("Memorandum Regarding the Air Defence of Australia"). במסמך זה המליץ על שיפור שיתוף הפעולה בין זרועות הצבא השונים ובסוג של נבואה סימן את יפן כאויבת פוטנציאלית (למרות שהייתה בת ברית במלחמת העולם הראשונה).
ב-1926 חייב ויליאמס את כל טייסי חיל האוויר להצטייד במצנחים וכדי לתת דוגמה לחייליו צנח בעצמו אולם תהליך ההצטיידות היה איטי מכיוון שחיל האוויר הבריטי קיבל עדיפות אצל יצרן המצנחים. בתקופה זו הפעיל ויליאמס את טייסיו למטרת סיורים מוטסים באוקיינוס השקט.
ב-1927 הועלה ויליאמס לדרגת קומודור אוויר (המקבילה לבריגדיר גנרל בצבא בריטניה) וכן הועלה לדרגת "מפקד" במסדר האמבט.
חיל האוויר האוסטרלי התבסס כולו על מטוסים שנרכשו מחוץ לאוסטרליה ובשלהי שנות ה-20 עודד ויליאמס את התעשייה המקומית לייצר מטוסים עבור חיל האוויר ואף השתתף בטיסה הבין יבשתית הראשונה של מטוס מקומי.
ב-1934 הועלה לדרגת "מרשל משנה אווירי" (דרגה המקבילה למייג'ור גנרל בצבא בריטניה).
בשלהי 1937 חווה חיל האוויר סדרה של תאונות אוויר שהביאו למותו של טייס ופציעתם של ארבע. אירועים אלו הביאו למינוי ועדת חקירה בראשות קצין האווירייה הבריטי אדוארד אלינגטון שהצביעה על רמת בטיחות ירושה וסימנה את ויליאמס כאשם במצב. בעקבות מסקנות אלו הודח ויליאמס מתפקידו ב-1939 ובפברואר אותה שנה הושאל לשנתיים לחיל האוויר הבריטי שם הוצב כמפקד פיקוד החופים. למחליפו מונה סגנו סטנלי גובל.
מלחמת העולם השנייה
ב-1941 נשלח ויליאמס ללונדון להקים שם מפקדת חוץ של חיל האוויר האוסטרלי לתיאום פעולותיהם של הכוחות האוסטרלים ששירתו בבריטניה. בתפקידו זה שאף ויליאמס לשמור את הטייסים האוסטרלים במסגרת יחידות אוויר אוסטרליות אך בפועל רובם שולבו ביחידות בריטיות.
ב-1942 סיים מפקד חיל האוויר האוסטרלי, בורנט, את תפקידו ושוב עלה שמו של ויליאמס כמינוי אפשרי לתפקיד אך היה זה ראש ממשלת אוסטרליה, ג'ון קרטין, שסיכל את המינוי והעדיף קצין אחר בחייל בדרגה נמוכה מויליאמס. כדי למנוע סיטואציה שויליאמס יהיה כפוף לקצין נמוכה ממנו הוא נשלח למפקדה המאוחדת של צבאות בעלות הברית בוושינגטון שם נשאר עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה
ב-1946, ולמורת רוחו, נכפתה על ויליאמס פרישה מהצבא. מהלך פרישה דומה נכפה על כל סגל הקצינים הוותיקים של חייל האוויר שלחמו במלחמת העולם הראשונה על מנת לפנות מקום לטייסים צעירים. לאחר פרישתו מונה ויליאמס למנהל התעופה האזרחית של אוסטרליה. בתפקידו זה קידם ויליאמס את התעופה האזרחית הפנימית והבין-לאומית, קידם פיתוח תשתיות כמו שדות תעופה, רכישת ציוד מתקדם ותמיכה בהקמת חברות תעופה אזרחיות נוספות.
ב-1955 פרש ויליאמס מתפקידו ומונה לחבר במועצת המנהלים של חברת התעופה "נתיבי האוויר המלכותיים של טסמניה".
ב-1977 פרסם את ספר זיכרונותיו ששמו "These Are Facts".
משפחתו
באוגוסט 1915 נישא ויליאמס לקונסטנס אסתר גריפית' (Constance Esther Griffiths). לזוג לא נולדו ילדים. ב-1948 נפטרה קונסטנס וויליאמס נישא ב-1950 ללואיס ויקטוריה קרוס (Lois Victoria Cross). נפטר ב-1980 והובא למנוחות במלבורן בטקס צבאי מלא כשמטס של 17 מטוסים מלווה אותו.
פסגת מזק
גובהה של הפסגה 1,650 מטרים מעל פני הים.
הפסגה חדה, ומדרונותיה המזרחיים על פי רוב חשופים מקרח.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון דאלגופול שמצפון-מערב לה, ומעל קרחון נוסיי שממזרח לה לה.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי חוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם המצודה ימי-הביניימית מזק שבדרום-מזרח בולגריה.
Sweetheart
Sweetheart (בעברית: מותק או מתוקה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי ג'רמיין דופרי, ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי. השיר יצא לאור ב-6 באוקטובר 1998, על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס וסו סו דאף, כסינגל מהאלבומים Life in 1472 ו-Number 1's.
השיר הגיע למקום ה-14 במצעד השירים שבהולנד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב במקור על ידי רייני דייוויס ופיט וורנר והולחן על ידי פיט קסלר ודייוויס. כמו כן, המבצעת המקורית של השיר היא רייני דייוויס עצמה. את הגרסה המחודשת של השיר הפיקו ג'רמיין דופרי ומריה קארי בעצמם.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-5 מיליון השמעות.
ביקורת
סטיבן תומאס ארלוויין מ-Allmusic הפנה כלפי השיר ביקורת חיובית. כאשר ביקר את השיר במסגרת אלבומה Number 1's של קארי, הוא טען שהוא לא משתווה לשאר השירים שם. ג'ון דולן מ-Citypage כתב כי "דופרי ומלכת הפופ מריה קארי מצליחים להביא שיר טוב שמתאים לרדיו".
דייוויד בראון מ-Entertainment Weekly, הפנה כלפי השיר ביקורת, תוך ששם דגש בעיקר על הבתים של קארי.
קטוגנזה
קטוגנזה  הוא תהליך שבו מיוצרים גופיפי קטו בשעת רעב, בכבד. מאחר שהכבד מפעיל מסלול הנקרא גלוקונאוגנזה, יצירה של גלוקוז ושליחתו לשאר רקמות הגוף, מאגרי האוקסלואצטט שלו מידלדלים ביחס לרמות האצטיל coA שנוצרות בעת חמצון שומנים בכבד (לצורך אנרגטי של הכבד).
התהליך מתחיל בדחיסה של 2 מולקולות אצטיל coA האחת עם השנייה ליצירת אצטו אצטיל coA, לאחר מכן נדחסת מולקולה זו עם עוד אצטיל coA לקבלת HMG coA. בשלב הבא, תשתחרר מולקולת אצטיל coA ותתקבל אצטו אצטט (עוד גופיף קטו). בשלב זה, אצטו אצטט יכולה לעבור דה קרבוקסילציה ספונטנית, ללא סיוע אנזימטי ליצירת אצטון או הפיכה על ידי אנזים לגוף קטון נוסף, בטא הידרוקסי בוטיראט.
מטרת סינתזת גופי הקטון היא לספק בראש ובראשונה אנרגיה לתפקוד המוח, וגם לרקמות השונות בשעה שהגוף לא מקבל חומרי מזון חיצוניים. גופי הקטו מתפרקים ברקמות השונות ליחידות אצטיל coA ולאחר מכן נכנסות למעגל קרבס כאנרגיה זמינה, להפקת 10 יחידות ATP.
אלכסנדר דיוקוב
אלכסנדר ואלרייביץ' דיוקוב (ברוסית: Александр Валерьевич Дюков; נולד ב-13 בדצמבר 1967 בלנינגרד, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא כלכלן ועסקן ספורט רוסי, מכהן כנשיא התאחדות הכדורגל הרוסית מ-22 בפברואר 2019.
משמש כמנכ"ל חברת גזפרום נפט, ובמשך כמה שנים כיהן גם כנשיא קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג.
קריירה
דיוקוב סיים את לימודיו בשנת 1985 ולמד במכון הלנינגרדי לבניית ספינות.
בשנים 1996–1998 כיהן כמנהל פיננסי בחברת מסוף הנפט הפטרבורגי (Петербургский нефтяной терминал) ובשנת 2000 חזר לחברה ועמד בראש הדירקטוריון. בשנים 1998–1999 ניהל את נמל סנקט פטרבורג.
בנובמבר 2006 מונה לנשיא חברת גזפרום נפט ולאחר מכן היה למנכ"ל ויו"ר דירקטוריון החברה. תחת ניהולו החברה הפכה לחברה השלישית בגודלה ברוסיה (אחרי רוסנפט ולוקאויל) בתפוקת הנפט.
על פי נתוני פורבס לשנת 2018 הוא ממוקם במקום 191 ברשימת עשירי רוסיה והונו מוערך ב-500 מיליון דולר.
באוקטובר 2018 הוזכר כמועמד לכהן כנשיא התאחדות הכדורגל הרוסית וב-22 בפברואר 2019 נבחר באופן רשמי לכהן כנשיא התאחדות הכדורגל הרוסית, בתמיכת 63 פדרציות כדורגל אזוריות. בפברואר 2021 נבחר לקדנציה שנייה.
רדיו
רַדְיוֹ הוא אמצעי טכנולוגי המשמש להעברה (שידור וקליטה) של גלי קול באמצעות גלי רדיו. תחת ההגדרה "רדיו" מקובל לכלול תחנות רדיו המשדרות לציבור הרחב (Broadcast) וגם מכשירי קשר וחובבות רדיו המשמשים לתקשורת ארגונית או תקשורת פרטית ואינם פונים לקהל הרחב.
שידורי הרדיו לציבור הרחב מתבצעים ממשדרי רדיו ונקלטים אצל קהל המאזינים באמצעות מקלטי רדיו. בעת השידור, הצלילים והקולות מאולפני השידור עוברים תהליך של אפנון ולאחר מכן מוגברים לעוצמה גבוהה ומוקרנים מאנטנות בצורה של גלי רדיו. המקלטים שאצל המאזינים מבצעים קליטה של גלי הרדיו ופענוח של האפנון, ומשמיעים את הצלילים ששודרו.
שידורי רדיו באינטרנט גם הם כוללים העברת גלי קול, אך אלו לא מועברים באמצעות גלי רדיו אלא באמצעות רשת האינטרנט, ובמקום אפנון מבוצע קידוד אודיו או שימוש ב-Vocoder.
מקור השם
את השם "רדיו" הגה הפיזיקאי הצרפתי אדוארד בראנלי (Edouard Branly). שם זה מגיע במקור מהמונח "radioconductor", המבוסס על הפועל "radiate" ("להקרין").
היסטוריה
הבסיס התאורטי להמצאת הרדיו הונח כבר ב־1873 על ידי ג'יימס קלרק מקסוול. הראשון שיישם את הטכנולוגיה היה דייוויד יוז (David E. Hughes) שב־1878 ביצע שידור ראשון של צלילים לאחר שגילה כי גלים אלקטרומגנטיים הופכים לצלילים באמצעות מכשיר טלפון ביתי, אך ההוכחה האמיתית הראשונה של התאוריה שהציג מקסוול הוצגה רק במהלך השנים 1886–1888 עת אישר היינריך רודולף הרץ את התאוריה באמצעות ניסוי. בין חלוצי פיתוח הטכנולוגיה הבסיסית היה גם המדען ההודי ג'אגדיש צ'נדרה בוס.
ניקולה טסלה הקדים את מרקוני בהמצאת הרדיו ושידר את שידור הרדיו הראשון בעולם בשנת 1893, אולם לא השכיל לפתח את המצאתו ומרקוני נחקק לעד בזיכרון הקולקטיבי כממציא הרדיו. הפטנט של ניקולה טסלה על שידורי רדיו נרשם ב-1900 במשרד הפטנטים האמריקאי. כעבור ארבע שנים, בלחצם של בעלי הון, החליט המשרד להעניק את הבכורה על המצאת הרדיו לגוליילמו מרקוני האיטלקי. טסלה נפטר כחצי שנה בלבד לפני שבית המשפט העליון של ארצות הברית החליט להחזיר לו את זכויותיו בגין המצאת הרדיו, בשנת 1943. אט אט הפכה ההמצאה החדשה להיות מכשיר בידור ומידע בו מעבירים סוגי שידור שונים (בעיקר חדשות ומוזיקה) למאזינים בביתם.
שנות ה-20 של המאה ה-20 הם תחילתו של תור הזהב של הרדיו, שנמשך שלושה עשורים והפך למכשיר בידור להמונים רבים. עוצמתו התגלתה ב-1938 בשידור "מלחמת העולמות", סיפור של הרברט ג'ורג' ולס שעובד לתסכית על ידי אורסון ולס, שבו הודיע, לכאורה במסגרת שידור חדשות רגיל, על פלישת בני המאדים לכדור הארץ, דבר שגרם לפאניקה המונית בארצות הברית (סצנה זו מתוארת בסרטו של וודי אלן "ימי הרדיו").
המצאת הטרנזיסטור ב-1948 הייתה "מהפך" בתולדות הרדיו, שכן היא הפכה אותו ממכשיר מסורבל ויקר למכשיר נייד וזול, דבר שסייע לו בעתיד בהתמודדותו עם מדיית הטלוויזיה.
גלי רדיו
גלי רדיו, ככל קרינה אלקטרומגנטית, עוברים דרך האוויר והריק ומפוזרים בחלל באופן שווה, ואינם זקוקים לכל "כלי תחבורה". כאשר גלי רדיו חולפים סביב תיל (אנטנה), תנועת השדות המגנטיים והחשמליים שלהם, גורמים לזרם חילופין ומתח בתיל. אלה יכולים להפוך לשמע או לאותות אחרים הנושאים מידע, והם הבסיס לטכנולוגיית הרדיו. אף על פי שהמילה "רדיו" משמשת לתיאור תופעה זו, גם מכשירים מסוגים אחרים כטלוויזיה, מכ"ם וטלפון סלולרי פועלים כולם באמצעות גלי רדיו.
טכנולוגיית שידור רדיו אנלוגי
מערכת אלקטרונית המשמשת להעברת מידע כאות רציף, כמו רדיו FM ו-AM, ומכשירי קשר אנלוגיים. תחנות השידור יכולות להוסיף לשידורי ה-FM שלהן אפיק נתונים צר סרט הנקרא RDS, המאפשר העברה של מספר מצומצם של הודעות למטרות שנקבעו על ידי התקן.
רדיו דיגיטלי
מערכת אלקטרונית המשמשת להעברת מידע כאות קצוב ספרתי.
הרדיו הדיגיטלי החד-כיווני משמש לשידורי רדיו (Broadcasting) ומציע יתרונות רבים לעומת הרדיו האנלוגי, השיטה היחידה שהייתה בשימוש במשך עשרות שנים. יתרונות אלו כוללים איכות שמע משופרת, פחות הפרעות קליטה, ניצול יעיל של תחום התדרים, הספקי שידור נמוכים יותר ויכולת העברת נתונים יחד עם השמע. למרות יתרונות אלו, קצב חדירת שידורי הרדיו הדיגיטלי איטי - בעיקר בשל חוסר האחידות בטכנולוגיות ותקנים קיימים וחוסר ההסכמה לשימוש באחת מהן, כמו גם בשל תחרות מצד הרדיו האינטרנטי.
עם התפתחות תחומי הטלפונים החכמים ותחום הפודקאסטים, החל השימוש במונח "רדיו דיגיטלי" גם עבור תוכניות אומר ושמע שמופצות באינטרנט (שבעיקרו מדיום דיגיטלי), ללא קשר לטכנולוגיה מסוימת או אפליקציה מסוימת.
תקן נפוץ לשידור רדיו דיגיטלי הוא DAB. המונח Digital Audio Broadcasting נקבע תחילה לתיאור שידורי רדיו דיגיטליים בכלל, אך כיום הוא מזוהה בעיקר עם התקן האירופאי אאורקה 147. זהו תקן פתוח, אשר אושר על ידי גופי התקינה העיקריים בעולם, ומגדיר הן שידורים קרקעיים והן שידורים לווייניים. מאז פיתוח התקן, הטכנולוגיה של שידורים דיגיטליים התקדמה ובעקבות זאת פותח ב-2007 תקן חדש ומשופר, המכונה. התקן יעיל פי שניים מקודמו.
בנוסף ל-DAB יש שיטות נוספות לשידורי רדיו דיגיטלי, ואלו מציעות תכונות דומות ל-DAB. חלקן מיושמות במספר מצומצם של מדינות, חלקן בגדר תקן בלבד:
תקנים אחרים לשידורי רדיו דיגיטלי, פחות רלוונטיים לישראל, מיועדים להחליף את השידורים האנלוגיים בשיטת AM אשר בתחום גלים ארוכים, בינוניים ובגלים קצרים או מציעים תכנים ייחודיים. אלו הם:
בישראל
לרדיו הדיגיטלי והאינטרנטי הראשון בישראל נחשב שירות "רדיו נטקינג", שהחל להפיץ את שידוריו בפברואר 2000, וב-6 תחנות מוזיקה בסגנונות שונים. בהמשך התווספו גם תוכניות אומר ותוכן מילולי.
מבחינת שידורי רדיו אלחוטיים, בישראל אומץ לשימוש תקן אאורקה 147. חברת בזק הפעילה שידורי ניסיון בתחום VHF משנת 1996 עד 2007. ב-15 באוגוסט 2004 התקבלה החלטת ממשלה על הקמת תחנות רדיו דיגיטליות, במטרה להגביר את התחרות בתחום הרדיו. במרץ 2005, נעשתה החקיקה בעניין באמצעות תיקון לחוק הרשות השנייה. הצפי לסיום הקמת התשתית ותחילת השידור הדיגיטלי, היה לקראת הרבעון השני של 2007.
ביוני 2008, לאחר דחיות רבות, פרסמו משרד האוצר ומשרד התקשורת מכרז משותף להקמה ולהפעלה של מערך שידורי רדיו דיגיטלי. הזיכיון הוצע ל-14 שנה, כאשר תקופת ההקמה אמורה הייתה לעמוד על שנתיים. המענק שהוצע עמד על 23 מיליון שקל. בזק נפסלה מראש, ואף חברה אחת אחרת לא הגישה הצעה למכרז, ושרות רדיו דיגיטלי לא הוקם בישראל.
כחלק משידורי עידן+ בשיטת DVB-T מועברים מספר ערוצי רדיו בקידוד דיגיטלי.
השפעות הרדיו על התרבות
בהקשר החברתי השפיע הרדיו עמוקות כפי ניתן היה לראות במהלך השפל הכלכלי בארצות הברית בשלהי שנות העשרים, בהן פרח הרדיו כיוון ששימש פורקן, תמיכה ומפלט לציבור הנאבק בפרנסה. שנות השלושים נקראות בשל כך "תור הזהב של הרדיו".
שידור מוזיקה מסוגים שונים, כמו האופרה, הנגיש את המוזיקה הקלאסית להמונים וחינך את הציבור להאזנה למוזיקה בחשיפה ופיתוח טעם אישי בשידור מגוון. כמו כן פיתח הרדיו את טעם הציבור למוזיקה פופולרית כמו ג'אז. כמו כן, טיפח הרדיו אינדיבידואליות ודעה עצמאית, בכך שכל אחד בחר את מה שהוא רוצה לשמוע.
האפשרות לפרסום מהיר באמצעות שידור ישיר ברדיו אפשר לאמנים להצליח מהר - אלביס פרסלי למשל. אמן שיצר פזמון יכול היה לשדרו ולחבב עליו את הקהל מהר יותר.
הרדיו שרד את תהפוכות הטכנולוגיה, ומצא את מקומו גם בזמנים בהם הגירויים החזותיים רבים מספור.
השפעות בישראל
בישראל, מציין לובס (לובס 1999) כי הסולדריות והזהות הישראלית נבנתה בעזרתו של הרדיו כיוון שבעשרים השנים הראשונות של המדינה, היה הרדיו המדיום האלקטרוני היחיד בישראל, ושידר בערוץ הציבורי יחיד. על כן, יוחד לו מקום של כבוד בסלון המשפחתי. סביבו נאספו בני הבית להאזנה לחדשות היום, לדיווחים בעת מלחמה ובאמצעותו השתתפו בחגים ובטקסים הלאומים המשותפים. עדות נוספת להשפעתו החברתית של הרדיו, ניתן לראות ב"קול ירושלים" אשר תרם לקידומה והפצתה של העברית המדוברת באמצעות שידורים כמו "השעה העברית" ברדיו המנדטורי, ששימש כמעבדה לפיתוח מונחים חדשים ולניסוי 'חי' של משלבים וסגנונות דיבור. הרדיו אפשר לכלל הציבור הארץ-ישראלי, לרבות קהל מסוגים שונים לשמוע את השפה המדוברת. על ידי ההאזנה לרדיו התאפשרה היווצרות מרחב וירטואלי משותף באמצעות שידור חי, יומיומי וקבוע, דרכו בנו שפת דיבור נגישה ואחידה שליחי הממסד ופעלו לאימוץ והפצה של הגייה ספרדית אחידה, המצאת תחדישים בשפה העברית, כולל מונחים עבריים לטכנולוגיות חדשות ולאופני השימוש בהן, להנחלת השפה על ידי שידור במדורים קבועים שיועדו למטרה זו ויצירת משלב רדיופוני, כולל עיצוב דרכי הפניה של קרייני הרדיו אל מאזיניהם הקרובים-רחוקים.
בד בבד חלה עליה בשידורים בעלי נופך דתי וחילוני כאחד. שני הזרמים זיהו את יתרונות המדיה והשתמשו בה כדי לקדם את רעיונותיהם.
במאמרו "מהי ישראליות" (רגב 2004) מציין רגב כי התרבות הצרכנית שהתפתחה החל משנות השישים החדירה את תרבות העולם ותרמו לזה תחילת שידורי הטלוויזיה, הגידול במספר ערוצי הרדיו, שהמאזין הישראלי נחשף אליהם, פתיחת שוק התרבות לשווקים חדשים, שלא היו נגישים בעבר — במוזיקה, באופנה, בפרסומות. האזרח הישראלי החל לטייל לחו"ל, נחשף לתרבות שונה והביאה עד הלום. תהליך זה סיים את תהליך בניית הזהות הישראלית כעברית גרידא.
בתחום המוזיקה בישראל, נוכח המלל הרב בתוכניות השונות, התפריט המוזיקלי שהציעה קול ישראל בשנות ה-50 היה דל למדי. היחס לרוקנרול, פופ ובוודאי לנעימות ערביות היה חשדני ומבטל. עבור המאזינים הישראליים שביקשו להתעדכן בנעשה בחו"ל וליהנות מן המוזיקה ששמעו בארצות מוצאם הייתה אז ברירה אחת בלבד. "רדיו רמאללה" ששודר בעיר מטעם שלטון ירדן סיפק מגוון עשיר יותר ושידוריה, המבוססים על תשתית שהניחו הבריטים בימי המנדט, עוד נקלטו היטב ברחבי ישראל ועוררו דאגה בקרב קברניטי קול ישראל.
שני תהליכים מתרחשים במקביל ומבטאים מעבר לרב-תרבותיות בחברה הישראלית שעדיין אינם יציבים: תהליך פריצת 'גטאות השידור' של המוזיקה המזרחית, שעד סוף שנות השבעים וראשית שנות השמונים הושמעה רק בבמות שידור ייחודיות משלה כמו "פסטיבל הזמר המזרחי".
ההקלטות הבלעדיות הללו הרחיבו בהדרגה את מאגר המוזיקה העברית בתקליטייה, שמדפיה היו תחילה דלים.
במקביל תהליך קבלת לגיטימציה ציבורית לכתיבת שירים המבטאים חוויות של בני תרבויות שונות, כמו געגועים לארץ המולדת אותה עזבו. דוגמאות לכך ניתן למצוא בשיר "החתן" - "דומאד שאה", שירה של ריטה - המלך מתוך אלבום מלא של שירים בפרסית. דוגמה נוספת היא ביצועם של יזהר אשדות ומוקי "מטעי הדובדבן של אוקראינה", שיר שנכתב על ידי אלונה קמחי שעלתה מאוקראינה.
ההחלטה של רשת ג' להיות מזוהה כתחנה המשדרת מוזיקה עברית בלבד החל מ-1997 ופעילות הרדיו האזורי קידמו את מעמדה של המוזיקה המזרחית. אך המונופול של תוכניות הבידור והאקטואליה ושיתופי התכנים המוזיקליים בין תחנות הרדיו האזורי בלמו התפתחויות חדשות. (גבי טרטקובסקי 2013)
בשנת 2010 היו קיימות 17 תחנות רדיו אזוריות, אולם רק חמש מהן פונות לקהל בעל צרכים תרבותיים מסוימים כמו ערבי, רוסי, דתי, חרדי ומתנחלים. מתוך רצון לעודד פלורליזם, קבע המחוקק כי על "בעל זיכיון לשידורי רדיו לתת בשידוריו ביטוי נאות לנושאים ייחודיים לתושבי האזור ולצרכיהם המיוחדים". גלגלצ הפכה לתחנה המואזנת ביותר בישראל, בזכות מודל חדש של עריכה מוזיקלית אשר שינה את כל השדה הארגוני. בהדרגה החל גם מיזוג הז'אנרים הישראליים הנבדלים תחת מטרייה חדשה של פופ ים תיכוני. הדבר אירע באמצעות קטגוריה מתווכת ובעלת גמישות סגנונית בשם מוזיקה מזרחית "לייט". (קפלן 2010).
יום הרדיו
אונסק"ו קבעה את ה-13 בפברואר כיום הרדיו העולמי, המציין את ייחודיותו של הרדיו כאמצעי תקשורת.
אבי זקני
"אֲבִי זְקֵנִי" (1970) היא יצירת אמנות מאת האמן הישראלי משה גרשוני.
תיאור
העבודה "אבי זקני" מורכבת מתצלום משפחתי של משפחה יהודית, הלבושה בבגדים מסורתיים כהים. התמונה נלקחה מן האלבום המשפחתי של גרשוני ומציגה את אב סבו של האמן, וסביבו שאר בני המשפחה. אחד מן הילדים בתצלום הוא סבו של גרשוני. סביב ראשו של אב המשפחה צייר גרשוני עיגול רחב. בצד התצלום הצמיד גרשוני, בעזרת סלוטייפ שקוף, טקסט הכתוב במכונת כתיבה:'''אבי זקני, משה בן פלוני, גלף עץ.פלוצק, פולין, 1910.נקודת-ציון בחלל-זמן. בחרתי בנקודה זו בגלל מירב אפשרויות ההתייחסויות (שלי?) אליה וממנה.'''
בהתייחסו אל העבודות המושגיות של גרשוני, כתב גדעון עפרת כי "קרע החלל והזמן ביצירת גרשוני מתגלה לנו כקרע של ערגה למקום אחר ולזמן אחר, אל רחם של תרבות אותוריטטיבית, אל חסות טרנסצנדנטלית-אותוריטטיבית ואל רחם אוטוביוגרפית של ילדות ומשפחתיות."
נמל התעופה הבין-לאומי נריטה
נמל התעופה הבינלאומי נריטה, המוכר גם בשם: נמל התעופה טוקיו נריטה (ביפנית: 成田国際空港, באנגלית: Narita International Airport) הוא נמל תעופה השוכן כ-57.5 ק"מ מזרחית לתחנת טוקיו וכ-7 ק"מ דרומית מזרחית לתחנת נריטה שנמצאת בעיר נריטה. הנמל משרת את אזור מטרופולין טוקיו, ומשמש כנמל התעופה המרכזי לטיסות בינלאומיות אל יפן ומחוצה לה. בשנת 2007 עברו דרכו 35,478,146 נוסעים, ו-2,099,349 טון מטען. הוא הנמל השני הכי פעיל ביפן מבחינת כמות נוסעים, הנמל הכי פעיל מבחינת כניסה ויציאה של סחורה אווירית ביפן עצמה ומקום תשיעי בעולם.
הנמל נקרא "נמל התעופה החדש של טוקיו" (新東京国際空港 Shin-Tōkyō Kokusai Kūkō, באנגלית New Tokyo International Airport) עד שנת 2004, אף על פי שבציבור היפני הוא היה ידוע כ"טוקיו נריטה". זאת על מנת להבדיל אותו משדה התעופה הישן הידוע כ"טוקיו האנדה".
נמל התעופה משמש כבסיס פעולה מרכזי לחברות אול ניפון איירווייז, ג'פאן איירליינס, ניפון קרגו איירליינס, וכבסיס משני לחברות דלתא איירליינס, ויונייטד איירליינס.
בשנת 2020 זכה הנמל במקום השביעי בדירוג "שדה התעופה הטוב בעולם" של SKYTRAX.
היסטוריה
בתחילת שנות השישים החלה הממשלה היפנית לקדם תוכנית שתסייע להתמודד עם הצפיפות הגוברת בנמל התעופה האנדה (Haneda Airport), אחת הפתרונות שהוצעו- הקמת נמל תעופה ליד העיירה נריטה, התוכנית התקבלה בשנת 1966, ובנייתו תוכננה לשנת 1971.
בשנת 1971 החלה הממשלה היפנית להפקיע אדמות עליהן תוכנן להבנות הנמל, פעולה זו נתקלה בהתנגדות חריפה של אזרחים שחששו שארצות הברית תשתמש בשדה במקרה של תקיפה בברית המועצות, ושל איכרים שאדמותיהם הופקעו. במהלך ההפגנות נהרגו ארבעה אזרחים ושלושה שוטרים.
בשנת 1972 הושלמה בנייתו של הטרמינל הראשון, סיום בניית המסלול הראשון תוכנן למרץ 1978, אך פתיחתו התעכבה בחודשיים לאחר שקבוצת מפגינים פרצה למקום והרסה את מגדל הפיקוח.
לקראת מונדיאל 2002 שהתקיים בקוריאה הדרומית ויפן, הושלם בניית המסלול השני (ההחלטה לבנותו התקבלה בשנת 1986), הנמל הופרט בשנת 2004 שמו שונה מ"ניו טוקיו" לנריטה, בשנת 2008 הוארך המסלול הראשון כדי לאפשר למטוס האיירבוס A380 את הנחיתה בשדה.
בעקבות ההתנגדות לנמל, שדה התעופה מאובטח בצורה קפדנית, דבר שמייקר את אגרת הנחיתה בשדה, (בשנת 2005 אגרת הנחיתה למטוס בואינג 747 הייתה 6,800 €).
העלויות הגבוהות, המרחק היחסי של נמל התעופה ממרכז העיר, ועליית מחירי הדלק גרמו לירידה במספר הנוסעים מכ-35 מיליון בשנת 2007 לכ-33 מיליון בשנת 2008.
בתי נתיבות
טרמינל 1
בנמל התעופה ישנם שני טרמינלים:
חברות תעופה ויעדים
כ-65 חברות תעופה טסות מנמל התעופה לאוקיאניה, אסיה, אירופה, אפריקה, צפון ודרום אמריקה.
טיסות לישראל וממנה
מאי 2019 הודיעה אל על על פתיחת קו בין הנמל לתל אביב החל ממרץ 2020. הקו יפעל במתכונת של 2 טיסות שבועיות.
פתיחת הקו נדחתה עקב מגפת הקורונה ובמרץ 2023 המריאה הטיסה הראשונה של חברת אל על מנמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה הבינלאומי נריטה שבטוקיו, יפן.
נכון ל-יוני 2023, חברת אל-על מבצעת כ-3 טיסות שבועיות בין תל אביב לנמל, עם מטוס הבואינג 787.
ביוני 2023 הודיעה החברה כי היא מתכוונת להוסיף טיסה נוספת בקו מתל אביב לנמל, באוקטובר 2023.
תחבורה אל הנמל וממנו
הכביש המהיר 295 מקשר בין הנמל למחוז צ'יבה (Chiba Prefecture).
הכביש המהיר 296 מחבר את הנמל עם העיר סוסה (Sōsa).
לתחנת הרכבת מגיעות רכבות של שלוש חברות: Keisei Narita Airport Line ,Keisei Electric Railway, ו-East Japan Railway Company.
חברות הרכבות נריטה אקספרס (Narita Express) וסקאי ליין (Skyliner) מפעילות שרותי רכבות מהנמל למרכז טוקיו.
מספר קווי אוטובוס יוצאים משדה התעופה שרותי מוניות ולימוזינות נפוצים גם הם, שירות מיוחד מאפשר להגיע מהנמל למספר מנחתים במרכז העיר באמצעות מסוקים.
עיטור המופת
עיטור המופת הוא העיטור השלישי בחשיבותו שניתן בצבא הגנה לישראל. העיטור מוענק על ידי הרמטכ"ל על "מעשה שנעשה באומץ לב והוא ראוי לשמש מופת".
היסטוריה
בחודש ינואר 1970 אישרה הכנסת את חוק העיטורים בצבא הגנה לישראל, שקבע את שלושת העיטורים הגבוהים ביותר עבור גילויי אומץ וגבורה במהלך לחימה: עיטור הגבורה, עיטור העוז ועיטור המופת. עיטורים אלה הוענקו בדיעבד גם לכל המעוטרים מאז קום המדינה, כאשר ועדה קבעה איזה עיטור חדש יחליף עיטור ישן.
עיטור המופת ניתן פעמים רבות על מעשה גבורה בעת קרב, אך להבדיל משני העיטורים הגבוהים ממנו, הניתנים אך ורק על מעשה גבורה בשירות קרבי, את אות המופת ניתן להעניק גם על מעשה גבורה שלא בעת קרב.
עד כה הוענקו 602 עיטורים. בין מלחמת לבנון הראשונה למלחמת לבנון השנייה לא הוענק עיטור המופת. בעקבות מלחמת לבנון השנייה הוענקו 12 עיטורים.
מבין מקבלי אות המופת ששמותיהם פורסמו, עיטור המופת הוענק פעמיים לשני חיילים: שלמה הגני ומיכאל בורט.
עיצוב העיטור
העיטור עוצב על ידי האמן הבינלאומי חתן פרס ישראל דן ריזינגר, וצורתו עיגול שאת חזיתו מעטרים חרב ושיבולת חיטה. גב העיטור חלק. העיטור צמוד לסרט בצבע כחול.
העיטור מוטבע על ידי החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות. משקלו 25 גרם כסף בטוהר 935. האבזם מצופה כרום.
אות העיטור הוא בצבע כחול. לפי התקנות, כאשר העיטור מוענק יותר מפעם אחת לאדם, הוא מקבל את תג העיטור שהוא גרסה מוקטנת של הפארה שאותו עונדים על תג העיטור.
לסקובי מאי
בשנת 1992 "לסקובי מאי" התפרקה, מיד לאחר שמפיק הלהקה, ארקדי קודריאשוב, שכנע את הסולן הראשי יורי שטונוב לעזוב את הלהקה ולהתחיל בקריירת סולו. לאחר מכן יצא שטונוב לגרמניה, שם הוא גר עד היום במינכן, ובמשך זמן מה הפסיק להופיע. אך עד מהרה החל הזמר את קריירת הסולו שלו בהצלחה.
בשנת 2009, בעקבות סבב פופולריות חדש שקשור לאופנה לשנות התשעים ויציאת הסרט "לסקובי מאי", הופיעה הלהקה שוב על הבמה עם אנדריי רזין, סרגיי סרקוב, אנדריי קוצ'רוב וסרגיי לניוק.
אלינור טומלינסון
אלינור מיי טומלינסון (באנגלית: Eleanor May Tomlinson; נולדה ב-19 במאי 1992) היא שחקנית קולנוע אנגלייה. התפרסמה בזכות תפקידיה בסרטים "אנגוס מתבגרת", "אמן האשליות" ו"אהבה, חתונה והכל מהתחלה".
ביוגרפיה
טומלינסון נולדה בלונדון שבממלכה המאוחדת, למשפחה אנגלית-נוצרית. אביה ואחיה עוסקים גם הם במשחק, ואילו אמה זמרת. טומלינסון גדלה בעיירה בברלי שבמזרח יורקשייר. התפרסמה לראשונה בשנת 2006 בסרט האמריקאי "אמן האשליות" בתפקיד הרוזנת סופי פון טצ'ן בצעירותה.
זכתה לחשיפה גדולה יותר ב-2008 בסרט קומדיית ההתבגרות "אנגוס מתבגרת" בה שיחקה בתפקיד ג'אס חברתה הטובה של המתבגרת ג'ורג'יה ניקולסון. ב-2010 שיחקה בתפקיד זוטר בסרט האמריקאי זוכה שני פרסי האוסקר של טים ברטון "אליס בארץ הפלאות". בנוסף ב-2010, שיחקה לצידם של שון בין וסם קלאפלין, בסרט הטלוויזיה "The Lost Future", מבית Syfy.
ב-2013 שיחקה בסרט האמריקאי "ג'ק צייד הענקים" בבימויו של בריאן סינגר.
בשנים 2015–2019 כיכבה בסדרה "פולדארק". תפקיד זה זיכה אותה ואת כל קאסט השחקנים בפרס סטלייט לשנת 2017.
ב-2019 היא מככבת במיני-סדרה מבית BBC "מלחמת העולמות".
בשנים 2015–2017 הייתה בזוגיות עם הפעלולן, בן אטקינסון. טומלינסון היא בלונדינית טבעית, אך צובעת את שערה לגוון אדמוני מאז ששיחקה בסדרה "פולדארק".
איציק ויינגרטן
יצחק (איציק) ויינגרטן (נולד ב-13 במאי 1951) הוא שחקן, במאי, סופר, פזמונאי, תסריטאי ומחזאי ישראלי.
ביוגרפיה
ויינגרטן נולד ב-1951 ברחובות, למד תיאטרון באוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן השתתף בקבוצת התיאטרון של הבמאית נולה צ'לטון ו"תיאטרון חיפה" בקריית שמונה. חברי הפרויקט, אתו נמנו בין היתר עפרה ויינגרטן, חוה אורטמן, ארנון צדוק ודליק ווליניץ גרו שנה בקריית שמונה (שנת התנדבות) ושם יצרו, לימדו והופיעו בה בשלהי מלחמת לבנון הראשונה ונפילת הקטיושות עליה, ושיתפו פעולה ביצירתם עם תושבי העיר.
לאחר שהפרויקט הסתיים הופיע ויינגרטן בהצגות רבות, כולל מספר הצגות יחיד, וביים מספר רב של הצגות בתיאטרון "הבימה" ותיאטרון חיפה (בשניהם שימש מספר שנים כבמאי הבית) וכן בתיאטרון הקאמרי. בין ההצגות ששיחק בהן נמנות: "נעים", קריזה, "ג'וני שב משדה הקרב", "רומיאו ויוליה" (שקספרימנט), "רק שלום וללכת", "האדונית והרוכל", "הר אדוני" ועוד.
ויינגרטן היה המנהל האמנותי של "פסטיבל עכו" ופסטיבל "תיאטרונטו" ונמנה עם מייסדי "המרכז התיאטרוני בנווה צדק". בשנת 2007 זכה בתואר "יקיר פסטיבל עכו".
כתב למעלה מעשרים מחזות. הוא הירבה לעסוק ביחסי הורים וילדים, הן בבימוי והן בכתיבה, כמו במחזה היחיד "לרקוד עם אבא" שכתב, ביים ושיחק העוסק במערכת יחסים מרתקת בין אב רקדן לבנו המפגר בשכלו. המחזה הוצג על-ידו במדינות רבות בעולם ואף זכה בפרס הראשון בתיאטרונטו 1992 ובמדליית הזהב בבלגראד בשנת 2000. בין שאר מחזותיו המקוריים: "סורגים", "מוחמד מנדל", "ואז התחבקנו" (פרס ראשון בפסטיבל עכו 1999 על מפגש בין קבוצת שחקנים לנערים אוטיסטים), "ערב של אגדה", "מזריץ'" (יחד עם אפרים סידון), "אופניים לשנה", "סוף משחק בקריית גת", "שחקנים משחקים שחקנים" ועוד. הוא זכה בפרס הבמה לילדים ונוער למחזאי/ת השנה לשנת 2009/10 עבור מחזהו "לרקוד עם אבא", שהוצג בתיאטרון מדיטק.
ויינגרטן הגיש מספר תוכניות בטלוויזיה. בשנות השמונים שיחק וכתב לסדרת הטלוויזיה "ארץ מולדת", בה הומחזו פרקים בתולדות ההיסטוריה הציונית. כתב גם שירים להצגות תיאטרון, כששירו הידוע ביותר הוא "שיר אהבה בדואי" שהולחן על ידי יצחק קלפטר. השיר בוצע במקור על ידי דויד ברוזה ויעל לוי, ולאחר מכן הקליט אותו קלפטר בעצמו. שירים נוספים שכתב שהפכו ללהיטים, אך נשכחו היו: "פטמה" ששר והלחין חנן יובל, ו"מחול מערבולות" שהלחין אריק רודיך וביצעה ירדנה ארזי.
ויינגרטן עמד בראש בית הספר לאמנויות הבמה של מכללת "סמינר הקיבוצים" במשך כ-18 שנים, עד פרישתו בשנת 2022. במסגרת זו הוקמה הפקולטה לאמנויות, בה ניתן ללמוד לתואר ראשון ושני. ויינגרטן הפך את בית הספר לגדול ולמוביל בתחומי בימוי, משחק ועיצוב לתיאטרון בישראל.
היה נשוי לשחקנית עפרה ויינגרטן (שאותה הכיר בפרויקט המוזכר לעיל) ויש להם בן אחד. אב לשלושה ילדים עם אשתו השנייה גליה פרדקין.
רינגו (סרט)
רינגוּ (מיפנית リング, מילולית: טבעת) הוא סרט אימה יפני משנת 1998 המבוסס על ספר רומן אימה מ-1991 בעל אותו שם.
הסרט גרף ביפן כ-12 מיליארד ין (כ-1.045 מיליון דולר), ובכך היה לאחד מסרטי האימה הרווחיים ביותר ביפן באותה שנה. בשנת 2002 הופקה גרסה אמריקאית של הסרט בשם "הצלצול".
עלילה
נערה נמצאת קפואה ומרוטשת, והגורם למותה לא ידוע. זמן קצר לאחר מכן כתבת צעירה וגרושה מטוקיו, בשם אסאקאווה, שהיא דודתה של הנערה, מוצאת קלטת וידאו מקוללת בצימר בו שהתה הנערה וצופה בה. הכתבת, שבעבודתה חקרה אגדה אורבנית על קלטת זו, מבינה שבעוד שבוע תמות. אסאקאווה מבקשת עזרה מהגרוש שלה (הורוקו סאקי) לגלות את מוצא הקלטת ולעצור את הקללה. בתחילה הוא מסרב להאמין שהנערה מתה בגלל קללה, אך לבסוף משתכנע ועוזר לה. כמה ימים לאחר מכן הכתבת מוצאת את בנה צופה בקלטת, ומבינה שנשארו לה רק מספר ימים כדי לעצור את הקללה ולהציל אותה ואת בנה. היא מצליחה לגלות מה התחיל את הקללה, מותה של נערה בשם סאדאקו ימאמורה שנרצחה בידי אביה המאמץ והושלכה אל באר סמוך לביתה, מה שגרם לרוחה של הנערה לנקום בכל מי שצפה בקלטת המקוללת כהבעת זעם על אדישות העולם לסבל שלה. הכתבת חשבה שהיא הצליחה לעצור אותה לתמיד כשהיא מצאה את שרידי גופתה של הנערה ודאגה שישלחו לקבורה הולמת (מכיוון שלא נהרגה לאחר שבוע), אך הגרוש שלה, שגם צפה בקלטת, מת זמן קצר לאחר מכן באותה דרך שבה מתה הנערה. אסאקאווה מבינה שלא עצרה את הקללה, אלא רק הסירה אותה מעצמה. היא מבינה שעשתה זאת על ידי יצירת עותק מהקלטת ונתינתו לגרוש שלה שיצפה בה. בסוף הסרט אסאקאווה נוסעת לבית אביה עם עותק של הקלטת ומכשיר וידאו, על מנת להסיר את הקללה מבנה.
המשכים ורימייקים
הצלחתו של הסרט הביאה ליצירת 2 סרטי המשך, פריקוול אחד ומספר רימייקים (גרסאות מחודשות לסרט).
המשכים
זכויות להט"ב בטג'יקיסטן
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בטג'יקיסטן מתמודדים עם אתגרים משפטיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים. פעילות הומוסקסואליות, הן לגברים והן לנשים, חוקית בטג'יקיסטן, אך זוגות חד-מיניים ומשקי בית בראשות זוגות חד-מיניים אינם זכאים לאותה הגנה משפטית העומדת לרשות זוגות נשואים הטרוסקסואליים.
רינגו (סרט)
המשכים ורימייקים
רימייקים
אחר
זכויות להט"ב בטג'יקיסטן
אנשי להט"ב טג'יקים נוטים להתמודד עם אפליה תכופה, הטרדות ואלימות מצד הרשויות וציבור הרוב המוסלמי.
מעמד בחוק
פעילות מינית חד-מינית של גברים ונקבות הן חוקיות בטג'יקיסטן מאז 1998. גיל ההסכמה הוא 16, ללא קשר למגדר או נטייה מינית.
הכרה בזוגיות חד מינית
טג'יקיסטן לא מכירה באיחוד אזרחי, מעמד ידועים בציבור או נישואים חד מיניים.
זהות מגדרית
נכון לדיווח משנת 2014, טרנסג'נדרים מתמודדים עם "סטיגמות ואפליה רבה" בטג'יקיסטן.
על פי החוק הטג'יקי, טרנסג'נדרים רשאים לשנות את המין החוקי שלהם בדרכון אם ימסרו הצהרה רפואית שהם עברו ניתוח לשינוי מין. אולם בפועל, חוסר המודעות, יחד עם שחיתות ובירוקרטיה, מצביע על כך שהתהליך יכול להיות הרבה יותר קשה.
נכון לשנת 2014, היו רק שתי פעולות לשינוי מגדרי בטג'יקיסטן, הראשונה בשנת 2001 והשנייה בינואר 2014.
תנאי מחיה
אף על פי שהחוק מתיר פעילות הומוסקסואלית, תנאי המחיה במדינה עוינים כלפי אנשי להט"ב. מצב זה נובע בעיקר מהדת והאמונות המקומיות, כמו גם מהשפעה חיצונית. הטרדות מצד המשטרה והציבור הן שכיחות.
בשנת 2017 ערכו הרשויות "רשימה רשמית" של אזרחי להט"ב בעקבות שתי פעולות מדינה בשם "מוסר" ו-"טיהור".
עמדה ציבורית
למנהיגים דתיים אסלאמיים ישנה השפעה משמעותית על עמדתה של החברה הטג'קית בנושאי להט"ב. המופתי העליון של טג'יקיסטן סיידמוקארם עבדולקודירזודה גינה בפומבי את יחסים הומוסקסואלים וכינה אותם כ-"אסון". בנוסף, גינה מדינות שהותירו נישואים חד מיניים, והתבטא נגד פעילי זכויות אדם וחוקים המגנים על אנשי להט"ב מפני אפליה.
מספר פסיכולוגים ורופאים טג'יקיים רואים בהומוסקסואליות סוג של התמכרות הדומה להתמכרות לסמים ואלכוהוליזם, ומספקים "שיטות ריפוי" אם כי ארגון הבריאות העולמי הגדיר טיפולים מסוג זה כפסאודו-מדעים. מספר מקרים של טיפול לא מכובד לחולים בקרב קהילת הלהט"ב על ידי צוות רפואי דווחו במשך השנים.
חניבעל מגו
רקע משפחתי
מגו הראשון ייסד בקרתגו את שושלת מגו. לא ברור מה היה כוחם של מלכי בית מגו. לרוב נראה כי שלטו בכוח הזרוע, אם כי דיודורוס מרמז על כך ששלטונם התנהל על פי חוקים. הרודוטוס כותב כי חמלקרת הראשון "נבחר למלך על הקרתגים בגלל גבורתו".
במהלך מלחמת יוון פרס, יצא מלך קרתגו חמלקרת הראשון למלחמה על ערי היוונים בסיציליה. כוחותיו התנגשו בכוחות סירקוסאי והימרה, בקרב הימרה. הקרב הסתיים בכישלון קרתגו, וחמלקרת עצמו נהרג. המנהיגים הבאים, חנון הספן וחימילקו הראשון, העדיפו לשמור על הקיים ולהתמקד במסעות תגלית ומסחר. הקרתגים והיוונים בסיציליה נשארו במצב של סטטוס קוו במשך 70 שנה. אז עלה חניבעל, שהיה נכדו של חמלקרת לשלטון.
המסע הראשון לסיציליה
בשנת 416 לפני הספירה פרץ בסיציליה סכסוך בין הערים היווניות סגסטה וסלינוס. אנשי סגסטה פנו אל קרתגו בבקשת עזרה, והסכימו בתמורה להיכנס לתחום ההשפעה הקרתגי. חניבעל יצא בעצמו לסיציליה בראש כוח מלוב והיספניה, שלפי דיווחי ההיסטוריונים העתיקים הגיע מספרו ל-100,000 חיילים, 1,500 אוניות משא, ו-60 אוניות מלחמה, מספרים מוגזמים לכל הדעות, על אף שככל הנראה אכן היו הקרתגים רבים מהיוונים. שכן היוונים לא יכלו למנוע את נחיתתו והתבצרו בעריהם. מומחים מודרניים מעריכים את גודלו של הכוח הקרתגי ב-30,000 עד 40,000 חיילים.
בשנת 409 לפני הספירה יצא חיל המשלוח הקרתגי לסיציליה, וכבש את סלינוס תוך תשעה ימים. לאחר מכן הטיל חניבעל מצור על הימרה המקום שם נפל סבו. כוחות מסירקוסאי תחת פיקודו של דיוקלס מיהרו לסייע לנצורים, אולם אחרי כמה קרבות קשים נמלטו הסירקוסאים, ואתם נמלטו כמחצית מתושבי העיר דרך הים. חניבעל כבש את הימרה וטבח בשארית תושביה, 3,000 במספר. לאחר שהרס את הימרה, חזר חניבעל לאפריקה ופיזר את צבאו.
המסע השני לסיציליה
בשנת 407 לפני הספירה, בעקבות הטרדותיו של הרמוקרטס, הוחלט בקרתגו על מסע מלחמה נוסף. ראשית כל ייסד חניבעל את העיר תרמאי על חורבות הימרה. בשנת 406 לפני הספירה חזר חניבעל לסיציליה בראש כוח שהעתיקים אמדו אותו בכ-120,000 איש. מספרים מוגזמים ככל הנראה, כיום מעריכים שמדובר ב-60,000 איש. הקרתגים פנו לעיר העשירה אקראגס, שמאז ומתמיד שמרה על נייטרליות. הקרתגים הציעו לאקרגס להישאר נייטרלית, אולם היא סרבה. דיודורוס מעריך בביבליותקה היסטוריקה שאקרגס יכלה לגייס אז בין 10,000 ל-20,000 איש. בנוסף על כך הזעיקו אנשי אקרגס מצביא ספרטני בשם דכסיפוס, כוח מסירקוסאי תחת פיקודו של דפנאיוס, וצבא שכירים מקמפניה.
הקרתגים הטילו מצור על אקראגס. כדי לתת למכונות המצור שלו עמדה טובה יותר, הורה חניבעל להרוס קברים שנמצאו מחוץ לעיר. חייליו חששו שהאלים יענישו אותם על חילול הקברים. ואכן חששותיהם התגשמו ומגפה פרצה במחנה הקרתגי. חניבעל היה בין המתים.
אחיינו חימילקו השני, מיהר לתפוס את הפיקוד. הוא הקריב קרבנות אדם כדי להרגיע את חייליו, והמשיך במצור. חוסר האמון ששרר בין המגינים סייע להם. הספרטנים העליבו את הסירקוסאים שעזבו את המערכה. הקמפנים ערקו לצד קרתגו, ובלית ברירה נמלטו אנשי אקראגס לגלה.
המסע מתועד, ככל הנראה, בכתובת אגרגנת.
לקריאה נוספת
משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, הוצאת מאגנס, תשס"ב
פוטוליתוגרפיה
פוטוליתוגרפיה היא טכנולוגיה המשמשת בתעשיית האלקטרוניקה, מיקרואלקטרוניקה והמיקרומכניקה להדפסת שכבות מוליכים, מוליכים למחצה ומבודדים, על ידי הסרה מבוקרת של חלקים ממצע, באופן שניתן לחזור עליה פעמים רבות בדומה לתהליך הליתוגרפיה. לצורך התהליך מוקרן אור דרך מסיכה על מצע רגיש לאור (פוטורזיסט) ובסדרה של תהליכים כימיים יוצרים את התבנית הרצויה על החומר שמתחת למצע. קיים דמיון בין התהליכים הכימיים בפוטוליתוגרפיה לאלו שמבוצעים בתצריב.
בייצור של מעגלים מודפסים חוזרים על התהליך עד 50 פעמים להשגת תבנית רב שכבתית.
בתעשיית המיקרואלקטרוניקה (VLSI) ניתן להגיע בטכנולוגיה זו (נכון לתחילת 2014) להדפסה של קווים בעובי של 22 ננומטר. בצורה זו ניתן לייצר שבבים המכילים מיליארדי טרנזיסטורים.
בתעשיית המיקרומכניקה, הפוטוליטוגרפיה משמשת לחיתוך צורני מרדיד מתכת, שיטת ייצור הנקראת חיתוך כימי. בטכנולוגיה חיתוך כימי ניתן לקבל רדיד צורתי בדיוק של פחות מ-500 ננומטר ובכל צורה רצויה. התוצר בשיטה זו מאפשר חיתוך לכל עומק הרדיד או חיתוך חלקי שיוצר שקעים צורניים ברדיד בעומק רצוי. שילוב של שיטת היצור חיתוך צורני ושיקוע צורני מאפשר יצור של מעטפות צורתיות של גופים תלת־ממדיים.
שלבים בתהליך
דפוזיציה - Deposition: השמת שכבת החומר להדפסה (נחושת, אלומיניום, סיליקון, וכו'). ישנן מספר טכנולוגיות ייצור לשלב זה, בין השאר כתלות בחומר. שתיים מהנפוצות הן Chemical Vapor Deposition - CVD ו-Physical Vapor Deposition - PVD.
ניקוי והכנה - Cleaning: בשלב זה מנקים את המצע לפני הנחת הפוטורזיסט. המצע יכול להיות גביש סיליקון במקרה של VLSI, זכוכית במקרה של FPD, ופולימר במקרה של PCB. כתלות בסוג המוצר (PCB ,FPD, מוליך למחצה, או אחרים) כך רמת הניקיון הנדרשת.
השמת פוטורזיסט - Photoresisit Deposition: בשלב זה מניחים שכבה אחידה של החומר על כל המצע. השמת הפוטורזיסט נעשית במספר שיטות, אשר המשותף להן הוא הצורך להניח את החומר על המצע באחידות עובי גבוהה ביותר.
חשיפה ופיתוח - Coating & Developing: בשלב זה חושפים את הפוטורזיסט לתאורה אליה הוא רגיש (בדרך כלל UV) דרך מסכה עליה מוטבעת מראש הגאומטריה אותה יש להדפיס על המצע.
איכול - Etching: בשלב זה, מאכלים את שכבת החומר החדשה שהתגלתה לאחר חשיפת הפוטורזיסט בשלב הקודם, בתהליך איכול רטוב או איכול יבש.
הסרת פוטורזיסט - Stripping: הסרת הפוטורזיסט שנותר.
בדיקת איכות - Inspection: בקרת האיכות יכולה להיעשות אחרי כל אחד מהשלבים הנ"ל. ישנן מספר רב של שיטות בדיקת איכות, כאשר מהנפוצות היא בדיקה אופטית (AOI - Automatic Optical Inspection) המזהה את מיקום הפגם על הלוח.
בשלב זה חוזרים על התהליך מספר רב של חזרות עד ליצירת המוצר המוגמר. בחלק מתהליכי ייצור מוליכים למחצה מגיעים עד לעשרות רבות של חזרות עד ליצירת המעגל הסופי.
שימושים עיקריים
FPD: תהליך ייצור FPD (צג שטוח) הוא שרשרת של מספר תהליכים עיקריים, אשר אחד מהם, הכולל את ייצור הזכוכית האקטיבית (זכוכית המסך עליה מודפסים הפיקסלים והמעגלים העיקריים) מבוצע בשיטת הפוטוליטוגרפיה.
תהליך ייצור ה-FPD כולל בדרך כלל 5 שלבים של פוטוליתוגרפיה: Gate (שער הטרנזיסטור), Source-Drain (מקור ויציאת הזרם מהטרנזיסטור), Active (השכבה האקטיבית, בדרך כלל סיליקון), ITO (רוב שטח הפיקסל), Contact Hole.
PCB: בניגוד ל-FPD ו-VLSI, תהליך הכולל השמת נחושת בלבד. אולם גם כאן כאמור יש המגיעים למספר עשרות של חזרות על פוטוליתוגרפיה בשכבות שונות.
רותי שץ
רותי שץ (נולדה ב-1973) היא במאית, מפיקה, תסריטאית ועורכת קולנוע, בעלת החברה האמריקאית Yulari Films והחברה הישראלית Fig Films.
ביוגרפיה
שץ נולדה וגדלה בקבוצת כנרת בשם רות שץ. אחיה הוא האמן הפלסטי זמיר שץ והיא נכדתו של אהרון (אצקה) שץ, אדריכל ופסל. היא למדה במחזור ה' של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
בשנת 1999 היא חברה לבמאי עדי ברש והשניים ביימו ביחד את סרטם הראשון "יהלומים וחלודה" (Diamonds and Rust), המתעד את חייהם של 38 פועלים מרחבי העולם החיים בנמיביה בתנאי עבודה מחפירים בעוד מעבידם מתעשר מהיהלומים אותם הם שואבים. הסרט הופק עבור הערוץ הראשון, ערוץ TVOntario הקנדי, הערוץ הצרפתי arte וערוץ סאנדנס (Sundance Channel) ובתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה וקרן סורוס על שם ג'ורג' סורוס. בכורת הסרט התקיימה במרכז ז'ורז' פומפידו שבפריז וזיכתה את שץ וברש בפרס איגוד היוצרים הצרפתי העולמי (SCAM) וכן בפרס golden gate בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן פרנסיסקו.
גזפרומבנק
גזפרומבנק (רוסית: Газпромбанк) הוא בנק רוסי הנחשב לאחד הבנקים הפרטיים הגדולים במדינה, חלק מקונצרן גזפרום. לבנק רשת תפוצה של 222 סניפים ברחבי רוסיה והבנק מיוצג גם בשוקי שווייץ ובלארוס בהן הוא מחזיק בחברות-בת בשם "בלגזפרומבנק" בבלארוס ו"גזפרומבנק שווייץ". הבנק מחזיק גם בנציגויות במונגוליה, הודו וברפובליקה העממית של סין.
רותי שץ
ביוגרפיה
בשנת 2002 ביימה עבור הסדרה של ערוץ 2 (קשת) 'המתנדבים' את הפרק "מסכות" העוסק בדיאלוג בין נשים מוכות וגברים מכים, שתי הקבוצות נמצאות במקלטים.
גזפרומבנק
יושב ראש דירקטוריון הבנק הוא אלכסיי מילר, בעוד מנכ"ל הבנק הוא אנדריי אקימוב.
רותי שץ
ביוגרפיה
"גן" (Garden), סרטה השני, יצא ב-2004; הסרט עוסק בשני נערים פלסטינים שברחו מהבית לאחר התעללות וניצול מיני והתפרנסו מזנות בגן החשמל בתל אביב. הסרט נתמך על ידי קרן סאנדנס מיסודו של רוברט רדפורד, קרן מקור הישראלית, קרן AlterCiné הקנדית, ערוץ 8 ישראל ועשר תחנות אירופאיות שונות (בהן arte france, yle finland, tv2 denmark ועוד). הסרט הוקרן בלמעלה ממאה פסטיבלים ברחבי העולם ביניהם סאנדנס, לוקרנו, הוט דוקס ואידפא וזכה בפרסים רבים ביניהם פרס הסרט והבימוי בפסטיבל הגאה במדריד, פרס ראשון בפסטיבל הגאה בטורינו ופרס המצוינות ביאמגטה יפן.
בשנת 2009 שץ וברש ביימו סרט עבור ערוץ 10 בשם "מתאגרף בתשובה", על דרכו של יורי פורמן מתאגרף יהודי בלרוסי שעבר לברוקלין והחל תהליך הפיכה לרב במקביל להפיכתו לאלוף העולם באיגרוף למשקל בינוני.
גזפרומבנק
בעלות
נכון ל-28 בינואר 2021, הבנק נמצא בבעלות:
רותי שץ
ביוגרפיה
בשנת 2011 יצא הסרט "רחוקים" (The Collaborator and his Family) בבימויה והפקתה של שץ ובן זוגה עדי ברש. "רחוקים" מספר את סיפורו של איברהים, משתף פעולה לשעבר שמנסה לזכות בהכרה ולקיים את משפחתו בכבוד בתחנה המרכזית הישנה בתל אביב. הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-אמריקאית של יס דוקו, PBS, global voices האמריקאי ובשיתוף פעולה עם הבמאי והמפיק זוכה פרס אוסקר האמריקאי רוס קאופמן (Ross Kauffman). הסרט זכה במספר פרסים בראשם הפרס הראשון בפסטיבל יאמאגטה בניצוחו של ראש חבר השופטים אטום אגויאן,
פרס התחקיר ופרס מטעם חבר השופטים בפסטיבל דוקאביב.
שץ ביימה והפיקה את הסדרה "איכילוב": עונה 1 שודרה ביס דוקו וערוץ 2 (רשת) 2014-2013; עונה 2 בערוץ 2 (רשת)   2017-2016.
מאז 2006 מרצה על קולנוע דוקומנטרי ומעבירה סדנאות פיצ'ינג בבית ספר לקולנוע סם שפיגל, ומשמשת כיועצת לשיווק סרטי תעודה בעבור במאים ומפיקים בישראל ומחוצה לה מאז 2005.
שץ חברה באיגוד היוצרים הצרפתי scam מאז 2001 ובאגודת העיתונאים בתל אביב.
ב-2018 שודרה סדרה נוספת שלה ושל ברש בערוץ רשת 13 בשם "אמבולנס".
סלנג
סלנג (בעברית: עָגָה) הוא שימוש לא תקני בשפה, לעיתים על ידי קבוצה חברתית מסוימת, לרבות המצאת מילים חדשות שלא קיימות במשלב התקני, או ייבוא מילים משפה אחרת. בחלק מהמקרים מילות סלנג עוברות תהליך שבסופו הן חלק לגיטימי בשפה. המילה סלנג ידועה כבר מהמאה ה-18, ומקורה אינו ידוע. לעיתים קרובות נוצרים ביטויי סלנג כחלק מסוציולקט שנועד להבחין בין חברי קבוצה אחת לאחרת, ובמובן זה הוא משמש כדרך לאפשר לבני קבוצה מסוימת לזהות זה את זה. במקרים רבים נוטות תת-תרבויות בעלות מובחנות מקצועית או מובחנות באורח חיים לפתח סלנג ייחודי להן, כפי שאפשר להבחין אצל מכורים לסמים, פושעים, שוטרים, מוזיקאים, אנשי תיאטרון ובעלי מקצועות אחרים שבהם קיימת אינטראקציה ענפה בין חברי תת-התרבות.
חשוב להבחין בין עגה לז'רגון, שהוא מילון המונחים האופייני לעוסקים במקצוע מסוים. הז'רגון עשוי לשמש כדי להבחין או לבודד מי שאינו חבר בקבוצה, אך הוא לא מחליף את הדקדוק או הלקסיקון התקניים אלא מוסיף מונחים מוסכמים טכניים, מקצועיים או מוסדיים שאינם רלוונטיים לאנשים חיצוניים, אך לחברי הקבוצה מאפשרים החלפת מידע יעילה יותר.
בעברית, בגלל מאפייניה הייחודיים כשפה מתחדשת, שחלקים בה דלים בתארים ושמות עצם נדרשים, מתפקד הסלנג כדרך לא רשמית להעשרת המאגר הלשוני, ולעיתים קרובות חודרות מלות עגה בהדרגה אל תוך השפה הרשמית ובמקרים מסוימים אף מתקבלות באופן רשמי ומלא לאוצר המילים באמצעות האקדמיה ללשון העברית.
סלנג בשפה העברית
לשימוש בסלנג מספר תפקידים בולטים, המסבירים במידה רבה את הסיבות להופעת מילות וביטויי סלנג:
אופן היווצרות סלנג
סלנג נוצר ברוב המקרים באמצעות אחד משני סוגים של שינויים:
ישנן דרכים רבות ליצירה צורות סמנטית וצורנית של מילות סלנג. לדוגמה:
ביטויים
בדומה למשלבים אחרים, גם הסלנג עשיר בביטויים, מהם המורכבים ממילים תקניות בלבד, שרק צירופן לביטוי הופך את הביטוי לסלנג, ומהן שכבר חלק מהמילים המרכיבות אותן הן בסלנג.
סלנג באינטרנט
דוגמאות לסלנג אינטרנטי:
דוגמאות לסלנג אינטרנטי מתקדם:
מילוני סלנג עבריים
מילות סלנג נפוצות מוצאות את מקומן גם במילון לשפה התקנית, ובמהדורת 2004 של "מילון אבן-שושן" נכללות לא מעט מילות סלנג. בנוסף לכך יוצאים לאור מילוני סלנג, שהבולט מביניהם בעברית הוא ספרם של דן בן אמוץ ונתיבה בן-יהודה, מילון עולמי לעברית מדוברת. יחד עם זאת, חשוב לזכור שהשפה המדוברת מטבעה חשופה לשינויים רבים ומהירים, ומילונים אלה מאבדים את עדכניותם לאחר זמן קצר.
מילוני סלנג עבריים:
מילוני סלנג דו-לשוניים:
מגפת הקורונה בפורטוגל
התפשטות מגפת הקורונה בפורטוגל החלה בתחילת מרץ 2020.
התפשטות המגפה
ב-2 במרץ פורטוגל הודיעה על מקרה ראשון של הדבקה בנגיף הקורונה בשטחה. מדובר בגבר בן 60 אשר חזר מצפון איטליה למדינה, אחד ממוקדי ההתפרצות הקשים של הנגיף ביבשת אירופה.
ב-11 במרץ פורטוגל הודיעה על השעיית הטיסות אל איטליה וממנה למשך 14 יום.
ב-13 במרץ ראש ממשלת פורטוגל, אנטוניו קושטה הודיע במסיבת עיתונאים על סגירת כל בתי הספר והאוניברסיטאות ברחבי המדינה עד 9 באפריל.
ב-14 במרץ מרוקו הודיעה על הפסקת הטיסות לפורטוגל.
ב-15 במרץ פורטוגל הודיעה כי היא אוסרת על התכנסויות של למעלה מ-100 איש.
באותו יום, דווח כי פורטוגל וספרד הגיעו להסכמה על הגבלת התיירות בין שתי המדינות, כדי לרסן את התפשטות הנגיף.
ב-16 במרץ פורטוגל הודיעה על מקרה מוות ראשון מנגיף הקורונה בשטחה. הקורבן הוא גבר בן 80 בעל מחלות רקע, אשר אושפז בבית חולים בבירת המדינה, ליסבון.
ב-18 במרץ נשיא פורטוגל, מרסלו רבלו דה סוזה, הכריז על מצב חירום לאומי במדינה עקב התפשטות נגיף הקורונה.
באותו יום, ממשלת פורטוגל הודיעה על הגבלת התנועה במדינה, הכוללת סגירת כל העסקים ברחבי המדינה, למעט סופרמרקטים, חנויות פארם, מאפיות, תחנות דלק ובנקים אשר הוגדרו חיוניים ויישארו פתוחים.
ב-24 במרץ דווח כי הכדורגלן כריסטיאנו רונאלדו וסוכן הכדורגל, ג'ורג' מנדס החליטו לתרום ציוד לבתי החולים בפורטוגל, במטרה לסייע להם במאבק בנגיף.
ב-5 באפריל דווח כי פורטוגל תסגור את נמלי התעופה ברחבי המדינה במהלך חג הפסחא עקב החשש מהתפשטות נגיף הקורונה.
ב-7 באפריל קרא הבנק המרכזי של פורטוגל לממשלה ולאיחוד האירופי לעורר ולהמריץ הכלכלה במדינה כדי למנוע גידול בלקיחת הלוואות כתוצאה מהמגפה.
בסוף אפריל, התחלואה החלה לרדת והוצגה תוכנית ליציאה מהסגר. היא הורכבה מ-3 שלבים שהראשון שבהם החל ב-4 במאי. כל 15 יום, אם התחלואה תמשיך לרדת, יפתחו מקומות נוספים. מצב החירום הלאומי הוסר.
החל מ-4 במאי נפתחו מחדש חנויות קטנות, מספרות, מכוני יופי, אולמות תצוגה לרכב וחנויות ספרים. התקהלויות הוגבלו לעשר. בתי ספר יסודיים, חנויות בגודל של עד 400 מ"ר, מסעדות, בתי קפה ומוזיאונים נפתחו מחדש החל מ-18 במאי.
ב-30 במאי חודשו שירותי הדת, וחנויות גדולות יותר, בתי ספר אחרים, מעונות יום ובתי קולנוע נפתחו מחדש.
ב-9 בספטמבר, אובחנו 646 נדבקים חדשים. זהו מספר הנדבקים היומי הגבוה ביותר במדינה מאז 20 באפריל. אחרי כשבוע, החלו מגבלות כמו הגבלת התקהלות ל-10, איסור שתית אלכוהול בציבור וסגירה מקומות בשעה מוקדמת.
אחרי כחודש, החלה עליה חדה בתחלואה. התקהלות הוגבלה ל-5 אנשים.
בסוף אוקטובר ממשלת פורטוגל הודיעה בסוף כי תטיל סגר חלקי במרבית המדינה החל מ-4 בנובמבר. תושבים בערים רבות, בהן ליסבון ופורטו, נקראו להישאר בבתיהם ולא יורשו לצאת לצרכים לא חיוניים. ההנחיות השפיעו על כ-70% מאוכלוסיית פורטוגל, שמנתה כעשרה מיליון בני אדם.
בין הצעדים בעיריות אלה היו חובת הישארות בבית, למעט 26 הסיבות לנסיעה מורשית, הכוללות רכישת סחורות ושירותים, ביצוע פעילויות מקצועיות, קבלת שירותי בריאות, סיוע לאנשים פגיעים, השתתפות בבית הספר, גישה למתקני תרבות, פעילות גופנית, השתתפות בהתנדבות חברתית ועוד.
על כל פעילות מסחרית להסתיים בשעה 22:00, למעט מסעדות (עד 22:30). על פעילויות תרבות להסתיים בשעה 22:30. הוחרגו בתי מרקחת, משרדים ומרפאות, פעילויות הלוויה אזורי שירות ותחנות דלק. עריות יכלו לקבוע רף נמוך יותר בכפוף לגורמי מקצוע. הותר לערוך אירועים וחגיגות עם יותר מ-6 אנשים, למעט שייכים לאותו משק בית, וכן של ירידים ושווקים, בכפוף לאישור ראש העירייה. ב-121 עיריות אלה הותרו טקסים ומופעים דתיים, בהתאם לכללי המנהל הכללי לבריאות (DGS), בכל שטחה של פורטוגל היבשתית, כל קבוצה במסעדות הוגבלה ל-6, פרט למי שבאותו משק בית.
ב-9 בנובמבר, הוטל גם סגר לילי למגבלות תנועה בסוף השבוע. הוכרז מצב חירום לאומי לשבועיים לפחות. בהמשך נוספו יישובים.
באמצע ינואר 2021 הודק הסגר שימשיך לחודש לפחות, אך לאחר שבועיים ייבחנו נתוני התחלואה ואז יוחלט האם להמשיך בו. בתי הספר המשיכו לפעול, אך מי שיכול נדרש לעבוד מהבית. כל החנויות והשירותים שאינם חיוניים נסגרו והמסעדות ובתי הקפה פועלים במתכונת של משלוחים בלבד. ב-21 בינואר הוחלט לסגור גם את בתי הספר והגנים. זאת בשל זן SARS-CoV-2 שמקורו בבריטניה. המדינה סבלה מעומסים בבתי החולים. בסוף ינואר החלה ירידה בתחלואה היומית.
ב-11 במרץ, הודיעה הממשלה על תוכנית יציאה מהסגר. בתחילה נפתחו הגנים בתי הספר היסודיים. החלה ב-15 במרץ. הוטל סגר קצר הפסחא. לאחריו נמשכו ההקלות. וכן הירידה בתחלואה ובתמותה.