cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהודה זרחיה אזולאי
בשליחויות ירושלים
בשנת ה'תקע"ד (1814) יצא כשד"ר מירושלים. חכמי העיר כתבו בהמלצתם כי הוא ניסה בכל כוחו להשתקע בירושלים ולישא שם אישה וכי הדבר לא הסתייע בידו. בשנת ה'תקע"ו (1816) שהה באיזמיר. באותה שנה היגע לתוניס ושם הוא כתב תשובה הלכתית בנושא ספק ממזר. חכמי המקום כתבו לו הסכמה לשו"ת רדב"ז חלק חמישי שאותו הגיה. בשנת ה'תקע"ח (1818) הגיע לליבורנו והדפיס שם מכתב יד את שו"ת הרדב"ז חלק שישי בתוספות הגהותיו הרבות, כשבסוף הכרך הוא הדפיס את שו"ת מן השמים ותשובה הלכתית בעניין גט מעושה. הוא רכש בליבורנו מספר כתבי יד. לאחר מכן שב לירושלים. בשנת ה'תקפ"ז (1827) הוא קבל המלצה מחכמי ירושלים להדפיס את פירושי רבי שלמה סיריליו לתלמוד ירושלמי. נשא לאישה את לאה יפה ממשפחה מיוחסת בקהילה האשכנזית בחברון ממנה נולד לו בנו הגדול רבי חיים יוסף דוד מחכמי חב"ד בחברון.
בשנת ה'תר"ח (1843) הוא קבל הסכמה מחכמי פאס להדפיס את פירושי רבי שלמה סיריליו. נשא אישה נוספת בשם רחל ונולד לו ממנה בן בשם חזקיהו. בשנת ה'תרט"ו (1856) ובשנת ה'תרכ"ח (1868) הוא נמצא באלג'יר.
בסוף ימיו שב לירושלים ומשם עבר לכהן כאב"ד בעכו והיה מוטל תקופה על ערש דווי עד לפטירתו בכ' באב ה'תר"ל (1870) והוטמן בבית הקברות בכפר יאסיף.
לואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין
ביוגרפיה
ב-1 בנובמבר 1795 התארסה לואיזה שרלוטה עם גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה, אולם עד מהרה ביטל גוסטב את האירוסין, מכיוון שהופעלו עליו לחצים להתחתן עם אלכסנדרה פבלובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה בתה של יקטרינה הגדולה, ומכיוון שנאמר לו על לואיזה שרלוטה שאינה יפה. עקב ביטול האירוסים דרש אביה פיצוי, ובשנת 1803 העבירה שוודיה לדוכסות מקלנבורג-שוורין את העיר ויסמר.
ב-21 באוקטובר 1797 התחתנה לואיזה שרלוטה עם קרובה הרחוק אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אולם, הנישואין לא היו מאושרים, ועל אף שלואיזה שרלוטה רצתה לעזוב אותו, היא נאלצה על ידי משפחתה להישאר עמו.
פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג
פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג (בגרמנית: Peter II. von Oldenburg; 8 ביולי 1827 – 13 ביוני 1900) היה הדוכס הגדול של אולדנבורג בין השנים 1853–1900.
ביוגרפיה
פטר נולד ב-8 ביולי 1827 באולדנבורג, לאוגוסט, נסיך הכתר של אולדנבורג ולאידה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, בתם של ויקטור השני, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים ואמליה מנסאו-ויילבורג.
בצעירותו שירת פטר בצבא הפרוסי בדרגת גנרל חיל הפרשים, ולאחר מכן שירת בצבא ממלכת הנובר כגנרל חיל הרגלים.
בשנת 1853 מת אביו אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג, ופטר עלה לשלטון במקומו. במהלך מלחמת קרים תמך פטר באימפריה הרוסית, עקב קשריו המשפחתיים עם ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. בשנת 1863 הביע פטר את רצונו לקבל את דוכסות שלזוויג ודוכסות הולשטיין, אך לבסוף ויתר על תביעתו. בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות פטר לממלכת פרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1895 מתה כלתו אליזבת אנה, נסיכת פרוסיה, ובשנת 1896 מתה אשתו אליזבת, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1899 יצא פטר לטיול ארוך בחו"ל, על מנת להשתחרר מעומס העבודה שלו שגרם לו לבעיות לב. ב-13 ביוני 1900 מת פטר, ובנו פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-10 בפברואר 1852 התחתן פטר עם אליזבת, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתם של יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ואמליה, דוכסית וירטמברג, ממנה נולדו לו שני בנים:
היסטוריה של אקוודור
ההיסטוריה ששל אקוודור נמשכת לתקופה של כ- 8,000 שנה. במשך הזמן, מספר תרבויות וטריטוריות השפיעו על מה שהפך להיות הרפובליקה של אקוודור. ניתן לחלק את ההיסטוריה של אקוודור ל-6 תקופות מרכזיות: התקופה הפרה-קולומביאנית, כיבוש אקוודור, התקופה הקולוניאלית, מלחמת העצמאות, רפובליקת קולומביה הגדולה וסימון בוליבר, ותהליך ההפרדה הסופית משכנותיה של אקוודור למדינה עצמאית, הנמשך עד היום.
אקוודור הפרה-קולומביאנית
המתיישבים הראשונים של מה שכיום הוא אקוודור, היו שבטים נודדים של ציידים לקטים מהצפון. התרבות הוולדיבית, למשל, התפשטה ממחוז מנאבי דרומה, אל מחוז סנטה אלנה, והייתה אחת מהראשונות לעשות זאת. במהלך תקופת הפרה-אינקה באקוודור, אנשים חיו בשבטים קטנים, שהיו חלק משבטים גדולים יותר, שחלקם כרתו בריתות ויצרו קונפדרציות עוצמתיות, כמו הקונפדרציה של קיטו. בסביבות שנת 980 לספירה, שבט הקראס כבש את שטחיה של קונפדרציית קיטו, והקים את ממלכת קיטו. אבל אף לא אחת מהקונפדרציות האלו עמד בכוחה הגדול של אימפריית האינקה. הפלישה של האינקה לאקוודור על ידי בנו של פאצ'אקוטי - טופה אינקה, בה הביס את ממלכת קיטו ב גבתה קורבנות רבים. את התקופה הפרה-קולומביאנית ניתן לחלק לארבעה חלקים:
התקופה הפרה-קרמית
התקופה הפרה-קרמית התחילה לאחר סוף עידן הקרח הראשון, ונמשכה עד ל-4,200 לפני הספירה. תרבות לאס וגאס, ותרבויות האינגה שלטו בתקופה הזאת. תרבות לאס וגאס חיו על חצי האי סנטה אלנה על חוף אקוודור בין 9,000 ל-6,000 לפנה"ס. בתחילת שנותיהם הם היו ציידים-לקטים ודייגים, אך מאוחר יותר היו בין הראשונות לעבור לחקלאות. תרבות האינקה חייה בין 9,000 ל-8,000 לפנה"ס על רכס הרי הסיירה, על יד המקום בו נמצאת כיום העיר קיטו, וליד נתיב סחר קדום.
התקופה הקרמית
במהלך התקופה הקרמית, אנשים התחילו לעבור מקבוצות ציד משפחתיות או שבטיות וחקלאות פשוטה, לחברה מעט מפותחת יותר, עם התפתחויות בלתי פוסקות בחקלאות ובשימוש בקרמיקה. התרבויות החדשות כללו את תרבות מצ'לילה, תרבות וולדיביה ותרבות צ'וררה על החוף; קוטוקולאו והצ'ימבה על רכס הסיירה; ופסטזה וצ'יגואזה במחוזות המזרחיים של אקוודור. תרבות וולדיביה הייתה התרבות הראשונה שהתגלו שרידים משמעותיים שלה. הציוויליזציה שלהם התחילה בערך ב-3,500 לפנה"ס, והם היו התרבות האמריקנית הראשונה שהשתמשה בקדרות. הם ניווטו בים, וסחרו עם שבטים נוספים באזורי האנדים ויער האמזונס. תרבות מצ'לילה "המשיכו" את תרבות וולדיביה, והם היו חברה חקלאית ששגשגה על חופי אקוודור בין האלף ה-2 לפנה"ס ל. הם ככל הנראה החברה הראשונה באזור הזה של דרום אמריקה שגידלה תירס. תרבות צ'וררה, שחיה בהרי האנדים ובאזורי החוף של אקוודור, התקיימה בשלהי התקופה הקרמית בין השנים 1000 ל-300 לפני הספירה.
הערים המטרופוליניות של איטליה
הערים המטרופוליניות של איטליה (באיטלקית: Città metropolitane d'Italia) הן מאז 2015 ישויות בחלוקה מנהלית של איטליה, סוג מיוחד של נפה. העיר המטרופולינית, כהגדרתה בחוק, כוללת עיר ליבה גדולה והעיירות הסמוכות הקטנות יותר הקשורות אליה באופן הדוק בהקשר לפעילות כלכלית ושירותים ציבוריים חיוניים וכן ביחסי תרבות ומאפיינים טריטוריאליים.
היסטוריה
החוק המקורי משנת 1990 ייחד כערים מטרופוליניות את הקומונות של טורינו, מילאנו, ונציה, ג'נובה, בולוניה, פירנצה, רומא, בארי, נאפולי והעורף שלהם בהתאמה, תוך שמירה על הזכות של אזורים אוטונומיים לייחד אזורים מטרופוליניים בשטחם. בשנת 2009 נוספה רג'ו די קלבריה לרשימה. האזורים המטרופוליניים שייוחדו על ידי המחוזות האוטונומיים היו: קליארי בסרדיניה; קטניה, מסינה ופלרמו בסיציליה.
ב-3 באפריל 2014 אישר הפרלמנט האיטלקי חוק שהקים 10 ערים מטרופוליניות באיטליה, למעט המחוזות האוטונומיים. ארבעה נוספים נוספו אחר כך. החלוקה לערים המטרופוליניות החדשות נכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2015.
ממשל
עיר מטרופולינית מורכבת מעיר מרכזית, המשמשת כמושב השלטון, ומהקומונות הסובבות אותה (comuni). בראש כל עיר מטרופולינית עומד ראש עיריית מטרופולין (sindaco metropolitano), הנעזר בגוף מחוקק, המועצה המטרופולינית (consiglio metropolitano), ועל ידי מועצה לא מחוקקת, ועידת המטרופולין (conferenza metropolitana).
ראש עיריית המטרופולין הוא המנכ"ל של העיר. ראש העיר מייצג, מכנס ומנהל את ישיבות המועצה המטרופולינית, מנהל את משרדי עירייה, מפקח על תפקוד שירותי העיר ומכין את תקציב העיר. ראש עיריית קומונת בירת הנפה הפך אוטומטית לראש העיר המטרופוליני.
המועצה המטרופולינית היא הגוף המחוקק הראשי של העיר המטרופולינית. היא מציעה חוקים ותיקונים לוועידת המטרופולין, ומאשרת תוכניות, תקנות וכללים שהגיש לה ראש עיר המטרופולין כדוגמת התקציב. המועצה מורכבת מראשי ערים וראשי מועצות אזוריות של כל קומונה במטרופולין שנבחרו מביניהם תוך שימוש חלקי ברשימה פתוחה וייצוג פרופורציונלי, עם מושבים שהוקצו בשיטת ג'פרסון. חברי מועצת המטרופולין נבחרים למשך חמש שנות כהונה. קולות לחברות במועצה המטרופולינית משוקללים על ידי קיבוץ קהילות של אוכלוסייה מסוימת לתשע קבוצות כך שקולות של ראשי הערים ומועצות העיר של הקבוצות המאוכלסות יותר שוות יותר מאלו של קבוצות עם פחות אוכלוסיות. מספר חברי מועצת העיר המטרופולינית תלוי באוכלוסייתה: בערים מטרופוליניות עם אוכלוסייה של 3 מיליון ומעלה יש 24 חברי מועצה; בערים מטרופוליניות עם מעל ל-800,000 תושבים, אך פחות מ-3 מיליון תושבים יש 18 חברי מועצה; בכל ערי המטרופולין האחרות יש 14 חברי מועצה.
תפקידים
ערים מטרופוליניות מבצעות את הפונקציות הבסיסיות של נפה. עם זאת, פונקציות מסוימות שהועברו להם כוללות, אך אינן מוגבלות ל:
מגפת הקורונה בהולנד
מקרים ראשונים של נגיף הקורונה אובחנו לראשונה בהולנד בסוף פברואר 2020 כחלק ממגפת הקורונה העולמית.
התפשטות המגפה
ב-27 בפברואר מסרו רשויות הבריאות בהולנד כי מקרה ראשון של נגיף הקורונה התגלה בשטחה, לאחר שאזרח המתגורר במדינה חזר מצפון איטליה ובדיקתו לנגיף העלתה תוצאה חיובית. האזרח נתון בבידוד בבית החולים בעיר טילבורך בדרום המדינה.
ב-6 במרץ דיווחה הולנד על מקרה מוות ראשון במדינה מנגיף הקורונה. קשיש בן 86 שנדבק בנגיף כשבוע לפני כן, מת בבית החולים ברוטרדם.
ב-13 במרץ הכריזה ממשלת הולנד כי היא סוגרת את השמיים עבור טיסות נכנסות מדרום קוריאה, מסין ומאיטליה עקב התפשטות נגיף הקורונה.
טורקיה הכריזה כי היא אוסרת על נחיתת טיסות מהולנד.
ב-18 במרץ הודיע יון אולה סאנד, המפקח על האירוויזיון, כי תחרות אירוויזיון 2020 שהייתה אמורה להיערך ברוטרדם לא תתקיים השנה. זו הפעם הראשונה ב-65 שנות התחרות שהיא מבוטלת.
ב-30 במרץ נגנב ממוזיאון סינגר לארן שבצפון הולנד הציור "גן בית הכומר בנונן" מאת וינסנט ואן גוך, שהושאל לתערוכה מאוסף מוזיאון חרונינגן בעיר חרונינגן. הציור נגנב בחסות הקורונה, כששעריו של המוזיאון סינגר לארן היו סגורים בשל התפשטות הנגיף. ב-24 באפריל הוחלט לבטל את העונה הסדירה בליגת העל ההולנדית, כך שאין אלופה ואין יורדות.
המגבלות בהולנד הוגדרו על ידם כ"סגר אינטליגנטי". לא הייתה מגבלת יציאה מהבית והומלץ להישאר שם ככל האפשר. בתי ספר, פעוטונים ואוניברסיטאות נסגרו החל מ-15 במרץ. עסקים קטנים שדרשו מגע קרוב נסגרו. מסעדות וברים יכלו לעשות רק טייק אוויי.
ב-6 במאי הוצגה אסטרטגית היציאה מהסגר. למשל, ב-11 במאי נפתחו עסקים מסוימים וכן בתי ספר היסודיים. הקלות המשיכו ביוני. למשל, ניפתחו תיאטראות ומוזיאונים. ב-1 יולי, הוחלט שסאונות, בתי ספר לנמלים וחדרי כושר יוכלו להיפתח מחדש, וגם ספורט תחרותי יחודש.
בתחילת אוגוסט, הוחלט לטפל אזורית. למשל, אם יש התפרצות, הרשויות המקומיות חויבו לסגור את בית הקפה, הקולנוע, המוזיאון או פארק השעשועים למשך 14 יום.
בסוף ספטמבר, במסיבת עיתונאים הסביר ראש ממשלת הולנד מארק רוטה כי המצב בשלוש הערים הגדולות במדינה - אמסטרדם, רוטרדם והאג - הפך ל"רציני ומחייב פעולה דחופה". נקבע שאנשים צריכים להימנע מנסיעה לא חיונית בין שלוש הערים. מסעדות וברים נדרשו להיסגר עד השעה 22:00. יומלץ לאנשים לעבוד מהבית; מפגשים חברתיים בבתיהם של אנשים אינם יכולים לעלות על שלושה אנשים, ואוהדים לא יורשו להשתתף באירועי ספורט.
באמצע אוקטובר, ממשלת הולנד הודיעה על סגירת הפאבים והמסעדות. מכירת אלכוהול במרכולים הותרה עד 20:00, בניסיון למנוע מהתושבים לערוך מסיבות בבתים. נאסרה התקהלות של יותר מארבעה אנשים.
ב-17 בנובמבר, על רקע ירידת שיעורי ההדבקה, התאפשר למקומות ציבוריים הכוללים בתי קולנוע, מוזיאונים וספריות להיפתח מחדש - לאחר שבועיים של סגירה.
כעבור חודש, הוטל סגר. נסגרו בתי ספר, חניות, גני חיות מוזיאונים וכדומה. התקהלות הוגבלה ל-2 עם החרגה קלה בחג המולד. נוסף גם עוצר לילי ב-21 בינואר 2021. בית המשפט הורה להסירו. הממשלה ערערה. הממשלה חוקקה חוק חדש שהותיר את העוצר על כנו. בעקבות הסגר פרצו מהומות. בפברואר הותרה פתיחתם של בתי ספר יסודיים ומעונות יום. בתחילת מרץ נוספו הקלות נוספות. במהלכו התקיימו בחירות ארציות כשהסגר ועוצר נמשכו. באופן חריג ההצבעה נפרסה במשך 3 ימים.
ב-9 ביולי הולנד הטילה מגבלות על מועדוני לילה, מסעדות ופסטיבלי מוזיקה שבועות ספורים לאחר הסרתם, במטרה לעצור עליה בכמות הנדבקים, בעיקר בקרב צעירים. נאסרו פסטיבלים.
לאחר 20 ביולי, החלה ירידה בתחלואה. בשל גל תחלואה נוסף, בנובמבר הורחב התו הירוק והושבה חובת עטיית המסכות. ב-12 בנובמבר דווח כי יוטל סגר חלקי במדינה: סגירה של ברים, מסעדות וחנויות לא חיוניות החל מהשעה 19:00, ההתכנסויות בבית יוגבלו לארבעה אנשים לכל היותר, כל אירועי הספורט יתקיימו בדלתיים סגורות, ועבודה ביתית תעודד בחום. בתי ספר, תיאטראות ובתי קולנוע יישארו פתוחים. הוא נקבע ל-13 בנובמבר. ב-26 בנובמבר הוחלט להקשיח את ההנחיות.
לפי דיווח מ-18 בדצמבר, היה על חנויות, מסעדות וברים להיסגר בין השעות 17:00 בערב עד 05:00 בבוקר. באותו היום, הודיע ראש הממשלה על הטלת סגר שיחל ב-19 בדצמבר. במהלך תקופת חג המולד והשנה החדשה ועד 14 בינואר, ייסגרו כל החנויות והשירותים שמוגדרים כלא חיוניים, לרבות מסעדות, מספרות, מוזיאונים וחדרי כושר. כל בתי הספר יהיו סגורים עד 9 בינואר לפחות. כמו כן, התושבים קיבלו המלצה שלא לארח יותר משני מבקרים בו זמנית, וכן התכנסויות בחוץ הוגבלו לשני אנשים בלבד.
ב-14 בינואר 2022, ראש ממשלת הולנד, מארק רוטה, הכריז על הקלה בסגר: פתיחה מחדש של חנויות, מספרות וחדרי כושר. ב-26 בינואר הוחלט לפתוח מקומות כמו מסעדות.
יוסף מהלל
יוסף מהלל (נולד ב-25 בדצמבר 1939) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר. ברוב שנות הקריירה שלו שיחק בבני יהודה.
קריירה
מהלל נולד בשכונת גבעת שאול שבירושלים ובגיל 3 עבר עם משפחתו לשכונת התקווה. בגיל 10 התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של בני יהודה ובגיל 16 הצטרף לקבוצה הבוגרת. בגיל 18 התגייס לחטיבת גולני ובהמשך עבר לנבחרת הכדורגל של פיקוד צפון. לאחר שהשתחרר משירותו הצבאי חזר לבני יהודה, כאשר רגע השיא שלו היה הזכייה בגביע המדינה בעונת 1967/1968.
בהמשך הקריירה שיחק גם בהפועל אשקלון, צפרירים חולון והפועל יהוד. בגיל 34 פרש מכדורגל.
לזכותו 5 הופעות בנבחרת ישראל. באחת מהן כבש צמד – במשחק בו ניצחה הנבחרת 0–3 את. הוא זכה עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 1964.
ויה קונדוטי
ויה קונדוטי (באיטלקית: Via Condotti), או בשמו הרשמי ויה דיי קונדוטי (Via dei Condotti) הוא אחד הרחובות הידועים בעיר רומא, בירת איטליה.
הרחוב עבר בתוואי הרחוב הנוכחי כבר בתקופת האימפריה הרומית - הרחוב קישר בין ויה פלאמיניה הקדומה לעבר הטיבר ומעברה השני של הדרך, לגבעת פינקיו.
כיום מקשרת הדרך בין המדרגות הספרדיות לויה דל קורסו. הרחוב נקרא על שם התעלות שהביאו מים למרחצאות אגריפה שנבנו על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה.
הרחוב, הנמצא ברובע קמפו מרציו, ידוע בחנויות האופנה היוקרתיות המצויות בו, וכן במיקומו של קפה גרקו - בית הקפה העתיק ביותר ברומא, שנוסד ברחוב בשנת 1760. חנויות אופנה היוקרתית ממוקמות ברחוב למעלה ממאה שנים, מאז הקמת החנות של בית האופנה בולגארי ברחוב בשנת 1905. בתי אופנה נוספים להם חנויות ברחוב הם ולנטינו גאראווני, הרמס, ג'ורג'יו ארמני, קרטייה ופראגאמו, ולמעצבת האופנה לאורה ביאג'וטי משרדים ברחוב.
ולנטינו החל בשנת 1989 בהליכים משפטיים במטרה למנוע פתיחת סניף של רשת מקדונלד'ס בסמוך לרחוב על מנת לשמור על המראה האליטיסטי של הרחוב, אולם נכשל במאבק זה.
ברחוב התגוררו אישים רבים ובהם גוליילמו מרקוני, ממציא הרדיו, שהתגורר בבית מספר 11 עד מותו בשנת 1937.
תאודורה מאמסה
תאודורה מאמסה הייתה חברה בקבוצה אינטלקטואלית של נאופלאטוניסטים באלכסנדריה בסוף המאה ה-5 ותחילת המאה ה-6.
היא הייתה תלמידתם של איסידורוס ושל דמאסקיוס, שהקדיש לה את חיבורו הביוגרפי "חיי איסידורוס", הידוע גם בשם "היסטוריה פילוסופית", לאחר שכתב אותו לבקשתה.
ביוגרפיה
תאודורה הייתה בתם של קירינה ודיוגנס, וכמו יאמבליכוס, הייתה צאצאית לשושלת מלכותית של אמסה (כיום חומס שבסוריה).
האסכולה הנאופלאטונית האתונאית הצמיחה חסידים בקרב תלמידים פגניים סורים ומצריים בשלהי המאה ה-5, ותאודורה, יחד עם שלוש אחיותיה הצעירות, למדה פילוסופיה בבית הספר של איסידורוס באלכסנדריה. זה יכול היה להיות בשנות ה-480 של המאה הקודמת, כאשר איסידורוס כבר היה מבוסס היטב בתוך החוג האינטלקטואלי האלכסנדרוני, או בשנות ה-490, לאחר שובו מאתונה. היא הייתה מומחית גם בפואטיקה ודקדוק, מתמטיקאית בקיאה בגאומטריה ובאריתמטיקה גבוהה.
היא הייתה נאופלאטוניסטית מסוגו של יאמבליכוס, כלומר פגנית אדוקה. לדברי פוטיוס, שכתב שלוש מאות שנים מאוחר יותר, היא ביצעה טקסים פגניים ופעולות תאורגיות: הוא מתאר אותה בתור "הלנה באמונתה הדתית" ואת אבותיה, "כולם בדרגה הראשונה בהתנהגות לא יאה של עובדי אלילים".
החיבור "חיי איסידורוס" של דמאסקיוס ממחיש את הקלות בה עבר החוג הפילוסופי שאליו השתייכה תאודורה בסוף המאה ה-5 וראשית ה-6 בין אתונה, אלכסנדריה ואפרודיסיאס.
אין תיעוד לכך שתאודורה ברחה לפרס יחד עם הפילוסופים האחרים לאחר פקודתו של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, לסגור את בית הספר האפלטוני באתונה בשנת 529.
סמואל קונץ
סמואל קונץ (בגרמנית: Samuel Kunz; אוגוסט 1921 - 18 בנובמבר 2010) היה שומר ממוצא גרמני במחנה ההשמדה בלז'ץ בתקופת השואה שנאשם במעורבות להשמדת יהודי המחנה, כולל עשרה מעשי רצח שביצע בעצמו. מעשיו התגלו רק ב-2009, אולם הוא מת ב-2010 טרם משפטו.
ביוגרפיה
קונץ נולד בשנת 1921, בזיכלברג (Sichelberg, ברוסית: Зихельберг) שעל גדת הוולגה, ברוסיה. לחם במלחמת העולם השנייה במסגרת הצבא האדום ונשבה על ידי הוורמאכט. הוא העדיף לשתף פעולה עם שוביו הנאצים על פני מאסר כשבוי מלחמה ונשלח עם שבויי מלחמה אחרים למחנה טרווניקי ששימש כמחנה אימון של האס אס. לאחר מכן, בינואר 1942, שובץ כשומר במחנה ההשמדה בלז'ץ ובין משימותיו במחנה היו הולכת היהודים מהרכבות לתאי הגזים. לאור מסירותו הוא הועלה בדרגה לפיקוד על קבוצת שומרים (Oberaufseher). קונץ, על פי כתב התביעה, היה אחראי בעצמו לפחות לעשרה מעשי הרג של יהודים. הוא ירה למוות לעבר שני יהודים שנמלטו מהרכבת, וכן ירה למוות בשמונה אסירים פצועים שנורו תחילה בידי שומר אחר. עם סגירת המחנה ב-1943 הועבר קונץ לשירות במחנה הריכוז פלוסנבירג, שם פגש את ג'ון דמיאניוק.
לאחר המלחמה נשבה קונץ על ידי האמריקאים ואף העיד במשפטיהם של פושעים נאצים. הוא קיבל אזרחות גרמנית, עבר להתגורר בבון ועבד כנגר במשרד הבינוי הגרמני. קונץ נחקר בידי הגרמנים שלוש פעמים (בשנים 1969, 1975 וב-1980) על שירותו במהלך המלחמה, אולם בגלל דרגתו הזוטרה לא הייתה כוונה להעמידו לדין.
פשעיו של קונץ התגלו במסגרת ההכנות למשפט דמיאניוק בגרמניה בשנת 2009. במהלך הסגרתו של דמיאניוק לגרמניה, נועד קונץ לשמש כעד במשפט ולצורך כך העבירו האמריקאים לידי הגרמנים מסמכים על קונץ. לאור מה שנחשף במסמכים, החליטה התביעה הגרמנית שקונץ ראוי לעמוד בעצמו למשפט. ביולי 2010 הודיעה התביעה בדורטמונד כי הוחלט להעמיד את קונץ לדין על שלושה סעיפי אישום: סיוע ברצח ("Beihilfe zum Mord") של כ-430,000 יהודים במסגרת תפקידו כשומר במחנה בלז'ץ; 8 מעשי רצח שביצע שם בעצמו ושני מקרי רצח נוספים.
קונץ מת בגיל 89 לפני שהספיק לעמוד לדין.
אלפרידה אנדרה
אלפרידה אנדרה (בשוודית: Elfrida Andrée; 19 בפברואר 1841 - 11 בינואר 1929) הייתה נגנית עוגב, מלחינה ומנצחת שוודית. בשנת 1995 יצא בחברת קפריס תקליטור ועליו חמישיית פסנתר של אנדרה, יחד עם סונאטה לפסנתר, רביעיית מיתרים ברה מינור, ומוזיקה ווקאלית.
יצירתה
שתי הסימפוניות לעוגב של אנדרה עדיין מבוצעות בימינו. שאר יצירותיה כללו:
בן-הדד הראשון
בֶּן-הֲדַד בֶּן טַבְרִמֹּן בֶּן חֶזְיוֹן היה מלך ארם דמשק אשר שלט במחצית הראשונה של המאה ה-9 לפנה"ס בימי אסא מלך יהודה, ובעשא מלך ישראל. מלך בין השנים 865-885 לפנה"ס. אביו היה טברימון וסבו היה המלך חזיון.. אחריו מלך בן-הדד השני.
כאשר עלה בעשא וצר על יהודה הוציא המלך אסא כסף וזהב מאוצרות בית ה' ושלח לבן הדד, מלך ארם, בבקשה שיפר את בריתו עם בעשא וילחם בו, כדי להסיר את המצור מעל אסא. ובן הדד שלח את צבאו, שכבש שטחים גדולים בצפון ארץ ישראל, ואילץ את בעשא להסיר את לחצו מממלכת יהודה.
מצבת בן הדד הראשון
בן הדד הראשון הקים מצבה בסמוך לחלב. הכיתוב על המצבה על פי ויליאם פוקסוול אולברייט:
על פי המצבה אפשר להסיק שממלכת ארם השתרעה בזמנו עד הפרת. על פי ספר, ממלכת ארם דמשק הוקמה בסוף ימיו של שלמה על ידי שר מצובא ככתוב במקרא: ומכאן ניתן להניח שהיא כללה גם את ממלכת צובה.
מדיסון (פירושונים)
{{פירושונים| אישים: אתרים במנהטן: שונות:
ראו גם
}}
נבחרת ניגריה בכדורגל נשים
נבחרת ניגריה בכדורגל נשים היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של ניגריה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של ניגריה.
נכון ל-2021, ניגריה נחשבת לנבחרת הכדורגל הטובה ביותר באפריקה, והיא זכתה 11 פעמים באליפויות אפריקה מתוך 13 הפעמים שהטורניר התקיים.
Various Positions
Various Positions (בעברית: "תנוחות שונות") הוא אלבומו השביעי של המשורר והזמר הקנדי לאונרד כהן. האלבום, שיצא לאור ב-1984, סימן את מעברו של לאונרד כהן אל סאונד מודרני, כשבביצוע השירים נעשה שימוש בסינתיסייזר (במיוחד ברצועת הפתיחה). חברת ההקלטה של כהן, קולומביה רקורדס, סירבה להוציא לאור את הדיסק גם בארצות הברית, והוא הופץ שם תחת חברת הפצה אחרת כמה חודשים לאחר מכן.
רשימת השירים
כל השירים נכתבו על ידי לאונרד כהן.
דוריט הקטנה (סרט, 1920)
דוריט הקטנה (באנגלית: Little Dorrit) הוא סרט דרמה אילם בריטי משנת 1920, בבימויו של סידני מורגן ובכיכובם של ליידי טרי, לנגהורן ברטון וג'ואן מורגן.
תקציר עלילה
הסרט מתאר את סיפורה של איימי דוריט, שעובדת כדי לפרנס את משפחתה ומטפלת באביה הגאה. האב כלוא שנים רבות במרשלסי, בית הכלא לבעלי חוב בלונדון. עולמם של איימי ובני משפחתה משתנה כליל, כאשר הבן של המעסיקה שלה, ארתור קלנאם, חוזר לאנגליה משהותו מעבר לים, ומגלה ירושה השייכת להם. כמו כן הוא מגלה שחיי משפחת דוריט ומשפחתו שלובים זה בזה.
אברהם יהושע אלינסון
אברהם יהושע אלינסון (ברוסית: Авраам-Егошуа Моисеевич Элинсон (Белов)‎ 1911 – 2000) הידוע בכינויו הספרותי '''א. בּיֶילוב (או בֶּלוב'''), היה סופר רוסי-עברי, מתרגם, עורך, עיתונאי ופעיל ציוני בתקופת רוסיה הקומוניסטית.
קורות חיים
נולד במוהילב שבתחום המושב של האימפריה הרוסית (מאוחר יותר בבלארוס). זכה לחינוך עברי מילדות. כאשר היה בן שש עשרה הצטרף לארגון נוער מחתרתי-ציוני לא חוקי, שעסק בהפצתם של ספרות עברית וחומרים ציוניים, כאשר הארגון נתפס, נמלט אלינסון ללנינגרד ובכך ניצל ממאסר. שם נותר בתקופת השואה, שבמהלכה נרצחו הוריו בעיר בוברויסק (בלארוס).
בשנת 1933 כאשר היה בן 22 סיים לימודי הנדסת מכונות, ולאחר מכן בשנת 1935–1936 למד בפקולטה למוזיקולוגיה בקונסרבטוריון של לנינגרד.
מ-1934 עד 1949 (כולל בשנות המצור הגרמני על לנינגרד) עבד בעיתון "לנינגראדסקיה פראבדה" (Ленинградская правда). על מאמריו בעיתון חתם בפסידונים "מויסאב". אלינסון פוטר ממערכת העיתון בימי המערכה נגד ה"קוסמופוליטיים", והחל להתפרנס כ"סופר צללים". תקופה זו הוא מתאר בספרו "איך הייתי כושי", שתורגם מרוסית לעברית בידי שלמה אבן-שושן ב-1980.
בשנים 1952 עד 1956 חיבר והוציא לאור ספרי מדע פופולרי על ציוויליזציות עתיקות, בהן בבל, מצרים והתרבות האצטקית. ספריו תורגמו לשפות רבות, ואחת מיצירותיו, "מגילת החרס" (1952), שדנה בתרבות האשורית והבבלית, שאותה פרסם יחד עם המזרחן לב ליפין הייתה מועמדת ל"פרס סטלין", הפרס היוקרתי ביותר בברית המועצות. היה חבר ארגון הסופרים הסובייטים.
עיקר פעילותו הספרותית של אלינסון התמקדה בתרגום יצירות מיידיש ועברית לרוסית, ובניתוח עבודות תרגום.
אלינסון היה המתרגם היחידי שתרגם לרוסית את כתביו של שלום עליכם, ותרגומים אלו היו התרגומים הראשונים מאז שנת 1923 שהיו חוקיים בעיני השלטון הסובייטי.
בשנת 1964 פורסם בשנתון הרוסי "אמנות התרגום" בעריכת קורניי צ'וקובסקי, מאמר של אלינסון על "א. שלונסקי: מתרגם יבגני אונייגין". אלינסון שיגר את המאמר לאברהם שלונסקי, ובעקבות כך נתקשרה ביניהם חליפת מכתבים. בספרו של שלונסקי "מכתבים ליהודים בברית המועצות" הובאו 105 מכתבים של שלונסקי לאלינסון.
בשנת 1965 פרסם אלינסון יחד עם לב וילסקר קובץ מתרגומיהם ושמו "סיפוריהם של סופרי ישראל", ובו מובאים סיפורים שתרגמו השניים מעברית ומיידיש לרוסית של הסופרים: אהרן אמיר, אהרן אפלפלד, יהודה בורלא, בנימין תמוז, שלום עליכם, חיים הזז, ק. צטניק, משה שמיר ועוד רבים.
במהלך השנים 1967 - 1969 התכתב אלינסון עם חברו המשורר דב גפונוב, בספרו של גפונוב "מכתבים מעבר לקאוקאז" הובאו 48 מכתבים של גפונוב לאלינסון.
במקביל לפעילותו הספרותית הקדיש אלינסון את חייו לפעילות ציונית חשאית, ובשנות השישים אף הקים בהתנדבות אולפן מחתרתי ללימוד השפה העברית בלנינגרד (כיום סנקט פטרבורג) כדי לסייע לאלו שרצו לעלות לארץ, אחד מתלמידיו באולפן היה הלל בוטמן, שהיה מיוזמי חטיפת המטוס בלנינגרד, שנועדה לעורר את דעת הקהל העולמית לבעיית היציאה של היהודים מברית המועצות, על כך נשפט ונאסר.
בהקדמה לספרו הביוגרפי של אלינסון כותב שלמה אבן שושן:
בשנת 1974 עלה אלינסון לישראל והתגורר בירושלים. שם המשיך במפעלו הספרותי, הוא המשיך בתרגומים מעברית לרוסית וגם ערך תרגומים של אחרים (למשל של אמנון גינזאי). הוא נפטר ב-2000.
את ספרו האחרון, שפורסם ב-1998, "אבירי העברית בברית המועצות", פותח אלינסון במשפט:.
היורשת (סדרת טלוויזיה)
היורשת היא סדרת דרמה מוזיקלית שנוצרה על ידי היוצרים אורי סלעי ועומר טובי עבור ערוץ קשת 12.
אלפא רומיאו GTA
אלפא רומיאו ג'וליה GTA (באיטלקית: Alfa Romeo GTA) היא מכונית ספורט בתצורת קופה, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו בין השנים 1965–1975.
יוצרו 1,735 יחידות.
היורשת (סדרת טלוויזיה)
דמויות נוספות
בנוסף, הזמרות נסרין קדרי, אביבה אבידן, רינת בר, ליאת בנאי ואגם בוחבוט מופיעות בסדרה בתפקיד עצמן.
קישורים חיצוניים
כתבות:
חיים בר
חיים בר (נולד ב-14 במאי 1954) הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק בעמדת הבלם בקבוצת מכבי נתניה ובנבחרת ישראל. חבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
קריירה
בר, אשר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי מכבי נתניה בסוף עונת 1972, הופיע במדיה 417 משחקים (שיאן ההופעות במדי הקבוצה), וכבש לזכותה 10 שערים. בר, שיחק בסך הכל במשך 16 עונות במדי הקבוצה ובשנת 1989 פרש ממשחק פעיל לאחר שזכה עם הקבוצה בארבע אליפויות, כולל דאבל בשנת 1978.
בר זומן לנבחרת ישראל לראשונה בעונת 1974/1975, ואת הופעת הבכורה שלו ערך במשחק ידידות מול נבחרת רומניה באצטדיון בלומפילד. בסך הכל ערך בר 51 הופעות במדי הנבחרת, ואת שערו היחיד כבש במשחק מול נבחרת יפן במסגרת מוקדמות מונדיאל 1978. (ישראל ניצחה 0-2 כשאת השער הראשון במשחק כבש חברו של בר לקבוצת מכבי נתניה, עודד מכנס).
בר שיתף פעולה בנתניה עם אחיו, שרגא בר, גם הוא שחקן נבחרת ישראל. בר נשוי ואב לשלוש בנות, ובעבר היה נשוי לאור-לי הופמן בר, מאמנת הכושר מ"לרדת בגדול".
משכנות רות דניאל
היסטוריה
משכנות רות דניאל הוקמו בשיתוף פעולה של משפחת דניאל, המרכז ליהדות מתקדמת "בית דניאל" בתל אביב, קרן תל אביב לפיתוח ואיגוד אכסניות הנוער. הוא מופעל על ידי "בית דניאל" ומשמש כמרכז קהילתי המתמקד בתרבות ובחינוך לפלורליזם דתי, לדמוקרטיה ולסובלנות. המרכז מקיים קורסים בתחומים מגוונים ואירועים שונים, ובהם הופעות מוזיקה, ערבי יצירה קהילתיים וקבלת שבת מדי יום שישי. במקום פועל מרכז סיורים בתל אביב וביפו, המציע סיורי היכרות עם העיר וסיורי עומק ברוח היהדות הפלורליסטית. בבית מתארחים אלפי בני נוער, בעיקר מהתפוצות, חניכי תוכניות תגלית ומסע ורבים מהם משתתפים בתוכניות חינוך וזהות יהודית שמקיים המרכז.
המרכז פועל בבנין ייחודי הפונה אל רחבה ואל "המזרקה" ההיסטורית בצומת שדרות ירושלים ודרך בן צבי. וכך נכתב אודות התפיסה האדריכלית של הבניין:
מגג המבנה נשקף נוף פנורמי של תל אביב ויפו. בשלוש קומותיו העליונות פועל בית הארחה ובו 63 חדרי אירוח, 6 כיתות לימוד, חדר אוכל וקפיטריה.
משנת 1952 ועד הקמת הלונה פארק תל אביב, על השטח בו הוקם הבניין היה משכנו של הלונה פארק הראשון של העיר תל אביב-יפו, "לונה פארק יפו".
טייפון טיפ
סופר טייפון טיפ היה ציקלון טרופי שהתפתח באוקיינוס השקט בשנת 1979, ונחשב לגדול ולחזק ביותר בהיסטוריה המתועדת. טיפ היה הסופה הטרופית ה-19 בעונת הטייפונים באוקיינוס השקט לשנת 1979, הטייפון ה-12 והסופר טייפון השלישי לעונה זו. טייפון טיפ החל להתפתח ב-4 באוקטובר 1979 סמוך לקבוצת האיים פונפאי שבמיקרונזיה. לאחר מספר ימים בהם שהה באזור זה, נע טיפ צפונה והתחזק במהירות, ובמעברו דרומית לגואם נצפה בגודלו המרבי, בקוטר של 2,200 קילומטר. ב-12 באוקטובר, זמן קצר לאחר שעבר את גואם, קבע טיפ את שיא הלחץ הנמוך, 870 מיליבר, בליווי רוחות במהירות 306 קילומטר לשעה. הטייפון המשיך בתנועתו לכיוון צפון-מערב, וב-19 באוקטובר פגע ביפן וגרם להצפות ולנזק רב. לאחר יומיים יצא טיפ מהאזור הטרופי, ונעלם בקרבת חצי האי קמצ'טקה.
טייפון טיפ גרם להצפות נרחבות בגואם וביפן, לנזק המוערך במיליוני דולרים ולמותם של 99 בני אדם, ביניהם 13 נחתים אמריקאים.
היסטוריה מטאורולוגית
בתחילת אוקטובר 1979, נצפה אפיק מונסוני באוקיינוס השקט, שהשתרע מאיי מרשל במזרח לאי לוזון, חלק מרפובליקת הפיליפינים, במערב. על גבי אפיק זה התפתחו שלוש מערבולות מרכזיות: אחת בקרבת מנילה, שהתפתחה אחר כך לטייפון שרה; השנייה דרום-מערבית לגואם, שהתפתחה לסופה טרופית רוג'ר; והמזרחית ביותר, בין האיים פונפאי לטרוק (כיום נקרא צ'וק), שהתפחתה לטייפון טיפ. הסופה הטרופית רוג'ר משכה אליה את מרבית זרימת האוויר החזקה מדרום לקו המשווה, ובכך מנעה את התפתחותה של ההפרעה שממזרח לה בזמן שהייתה דרום מזרחית לגואם. מערכת לחץ נמוך בגובה רב לא עודדה גם היא התפתחות שקע, וכך נעה המערכת באיטיות מערבה וכמעט לא התחזקה במשך יומיים. ב-4 באוקטובר, מטוס מחקר אישר שההפרעה הפכה לשקע, והמרכז המשותף לאזהרה מפני טייפונים (JTWC) פרסם אזהרה ראשונה ב-5 באוקטובר 0000 GMT. 24 שעות לאחר מכן נצפתה עלייה במהירות הרוח ללא ירידה משמעותית בלחץ, והשקע הוכרז כסופה טרופית טיפ.
הסופה הטרופית רוג'ר המשיכה להשפיע על טיפ עד ל-8 באוקטובר, וגרמה לתנועה לא סדירה של טיפ בין ה-5 ל-7 באוקטובר, כשנע במעגל נגד כיוון השעון, השתהה דרומית לטרוק, ורק אז המשיך בתנועתו צפון-מערבה. ב-8 באוקטובר רוג'ר נע צפונה, הפך לשקע חוץ-טרופי ונחלש, והרוחות שהזינו אותו הופנו לכיוונו של טיפ. הסופה החלה לצבור תאוצה לכיוון גואם והלחץ במרכזה ירד בהתמדה. ב-9 באוקטובר טיפ שינה מעט את כיוונו ונע מערבה, ובניגוד לתחזיות עבר כ-45 ק"מ דרומית לקצה הדרומי של גואם ולא פגע באי. בזמן מעבר הסופה נמדדו במרכז גואם רוחות של 25 מטרים לשנייה עם משבים של 33 מטר/ש' וגשמים עזים.
זמן קצר לאחר המעבר סמוך לגואם, התחזקה הסופה וטיפ הגיע לעוצמה של טייפון. ההתעצמות המהירה של טיפ עלתה על התחזיות, ונגרמה בעיקר כתוצאה מהתבדרות ברום שהשתרעה מעל כל מערב האוקיינוס השקט. בין ה-9 ל-11 באוקטובר הלחץ במרכז הציקלון ירד ב-92 מיליבר, והגיע ל-898 מיליבר עם רוחות של עד 67 מטר/ש', שהקנו לטיפ מעמד של סופר טייפון. באותו הזמן הגיע טיפ לגודלו המקסימלי, עם קוטר של 2,200 קילומטר, הגדול ביותר שנמדד אי-פעם. הציקלון המשיך להתחזק, וב-12 באוקטובר 0353 GMT מטוס מחקר מדד לחץ של 870 מיליבר במרכזו, הנמוך ביותר שנמדד עד כה, עם רוחות של 85 מטר/ש' (306 קילומטר לשעה).
שיאים
טייפון טיפ הוא הציקלון הטרופי הגדול ביותר, בקוטר מקסימלי של 2,200 קילומטר, כמעט פי שניים מהציקלון הגדול ביותר עד אז - טייפון מארג' משנת 1951, שקוטרו היה כ-1,200 קילומטר. מקובל להתייחס לטיפ כאל הציקלון החזק ביותר, עם לחץ מינימלי של 870 מיליבר, אך חוקרים הציעו שני טייפונים היכולים להיות חזקים ממנו. מדידת הלחץ של טיפ התבצעה על ידי מטוס מחקר שטס אל תוך עין הציקלון. טיסות אלה נפסקו באוקיינוס השקט בשנת 1987, ומאז מוערך הלחץ של הציקלונים על ידי שימוש בשיטת דבורק, שיטה אמפירית המתבססת על תמונות לוויין. בעזרת ניתוח של סופר טייפונים לאחר 1987, הגיעו החוקרים למסקנה שלשני טייפונים, גאי מ-1992 ואנג'לה מ-1995, יש סיכוי להיות חזקים יותר מטיפ, לאחר שנקבעו לשניהם מספרי דבורק גבוהים יותר למשך זמן ארוך יותר מאשר לטייפון טיפ. בנוסף, ציקלון מוניקה, שפגע באוסטרליה בשנת 2006, מוערך בשיטת דבורק כבעל לחץ מינימלי של 869 מיליבר, אך הפרסום הרשמי קובע לחץ של 905 מיליבר בלבד.
בנוסף לשיאים שקבע, לטיפ היו מספר מאפיינים חריגים נוספים - סמוך לזמן היווצרותו ביצע טיפ תנועה מעגלית מלאה כנגד כיוון השעון, דבר לא אופייני לסופות בסדר גודל כזה. טיפ התחזק בקצב מהיר ביותר, כשבפרק זמן של 27 שעות הלחץ במרכזו ירד ב-59 מיליבר. בנוסף, הטמפרטורה בעין הציקלון הגיעה ל-30 מעלות צלזיוס, אחת מהגבוהות שנמדדו.
נזקי הסופה
למרות היותו הציקלון הטרופי החזק ביותר, טייפון טיפ לא גרם לנזק רב יחסית לסופות חלשות יותר, עקב כך שהגיע לעוצמתו המרבית מעל האוקיינוס, ופגע ביבשה בעוצמה נמוכה הרבה יותר. במעברו דרומית לגואם, גרם טיפ לכמויות גשמים גדולות, כ-231 מילימטר תוך 25 שעות, שנמדדו בבסיס חיל האוויר האמריקני אנדרסן. רצועות הגשם של הטייפון הגיעו לאי לוזון שבפיליפינים וגרמו לגשמים גם שם.
את מרבית הנזק גרם טיפ ביפן, כשפגע באי הונשו ב-19 באוקטובר, כ-110 קילומטר דרומית לאוסקה, וגרם להצפות רבות ולנזק לחקלאות ולתעשיית הדייג באי, המוערך במיליוני דולרים. ההצפות והרוחות העזות גרמו למותם של 42 בני אדם על האי ולפציעתם של 273. מעל ל-600 גלישות קרקע דווחו ברחבי האי, וכ-22,000 בתים הוצפו. ההצפות פגעו גם בבסיס אימונים יפני-אמריקאי משותף סמוך לטוקיו וגרמו להתלקחות מכל דלק, שהביא למותם של 13 נחתים ולפציעתם של 68. הגלים הגבוהים בים גרמו להתהפכות שמונה ספינות ולמותם של 44 בני אדם.
אברהם אלתר
אברהם אלתר (1 ביוני 1953 - 20 בפברואר 2007) היה דוקטור למשפטים, עורך דין ישראלי, מהבולטים בישראל בתחום דיני המיסים.
חייו
אברהם אלתר נולד בבקיבוץ משמר השרון. למד בבית הספר היסודי במשמר השרון ובבית הספר התיכון גבעת השרון. בעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב, ובעל תואר שלישי במשפטים (במסלול ישיר), עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנאמנויות. אב לשלושה בנים ובת אחת.
בשנים 1976–1977 שירת במשטרת ישראל, ובין 1977 ל-1982 שימש קצין ביטחון במוזיאון תל אביב. סיים את לימודי התואר הראשון בהצטיינות, כאשר בשנת 1979 (תשל"ט) בהצטיינות יתרה ו-1980 (תש"מ) זכה בהצטיינות הרקטור מטעם הפקולטה. את התואר הראשון סיים במקום השני בכיתתו. התמחה בבית המשפט המחוזי בתל אביב ובפרקליטות מחוז תל אביב במחלקה הפיסקלית. ב-1982 קיבל רישיון עורך דין מטעם לשכת עורכי הדין בישראל. ב-1983 הוסמך כיועץ מס על ידי משרד האוצר.
במשך ארבע שנים היה חבר במערכת "עיוני משפט", ביטאון הפקולטה למשפטים. הופיע במשפט המבוים בפקולטה למשפטים שנערך אחת לשנה. ב-1984 (תשמ"ד) שימש יו"ר ארגון המדריכים והאסיסטנטים באוניברסיטת תל אביב. ב-1985 (תשמ"ה) שימש נציג המדריכים והאסיסטנטים לסנאט האוניברסיטה ולמועצת הפקולטה למשפטים. בנוסף, היה חבר מטעם האוניברסיטה בוועד המנהל של חנות הספרים "דיונון".
בשנים 1986–1990 שימש בתפקיד סגן נציב מס הכנסה והיה היועץ המשפטי לנציבות מס הכנסה. ב-1990 פרש מנציבות מס הכנסה והקים את משרדו העצמאי.
ב-20 בפברואר 2007 נפטר אברהם אלתר ממחלת הסרטן.
גדי חגאי
גדי חגאי הוא עיתונאי, עורך וקופירייטר ישראלי.
חגאי החל את דרכו העיתונאית ככתב עיתון הסטודנטים "תזה" וכמפיק ועורך במוסף "7 לילות" של עיתון "ידיעות אחרונות".
בהמשך עסק בתפקידי כתיבה ועריכה שונים בקבוצת "ידיעות תקשורת" ושימש ככתב העיתון "במחנה".
בין השנים 1997 ו-1998 עבד כיועץ תקשורת עבור תנועת "ארבע אמהות". לאחר מכן עסק בתפקידי דוברות ויחסי ציבור שונים והיה שותף בהקמת אתר אינטרנט לסחר אלקטרוני.
בין השנים 2003 ו-2007 היה עורך מגזין הנוער "מעריב לנוער" ובהמשך עורך עיתוני הילדים והנוער של "מעריב".
בעלי חברת "קופי בר" לשירותי תוכן שיווקי, כתיבה ועריכה.
אזרח ותיק
אזרח ותיק בישראל מוגדר בחוק האזרחים הוותיקים, התש"ן-1989 כ"תושב ישראל שהגיע, לפי הרישום במרשם האוכלוסין, לגיל הפרישה כמשמעותו בחוק גיל פרישה, התשס"ד-2004". נכון לשנת 2021, גיל הפרישה לגברים הוא 67 ולנשים הוא 62. החל משנת 2022 יעלה גיל הפרישה לנשים ב-4 חודשים מדי שנה, ובשנת 2032 יהיה גיל הפרישה לנשים 65.
בצד הגדרה פורמלית זו, המושג "אזרח ותיק" מציין אדם זקן, בהקשרים מסוימים, במקום המושגים "זקן" ו"קשיש", כנהוג על פי גישת התקינות הפוליטית (אם כי לאחר מקרים רבים של תקיפת קשישים בשנת 2008, חזר השימוש במילה "זקן"). המושג "אזרח ותיק" הוא תרגום שאילה מ-senior citizen באנגלית.
על פי חוק האזרחים הוותיקים המעניק זכויות אחדות לאזרחים ותיקים, אזרח ותיק הוא תושב ישראל שהגיע לגיל הפרישה. גיל הפרישה הוא 67 שנים לגבר, ונע בטווח 62–65 שנים לאישה (בהתאם לתאריך הלידה שלה). לפי הגדרה זו, אזרח ותיק אינו בהכרח אזרח ישראל, די בכך שהוא תושב ישראל. לתושב ישראל שהגיע לגיל המתאים ניתנת תעודת אזרח ותיק. אזרח ותיק זכאי להנחות בתשלומי ארנונה בתנאים הקבועים בחוק, בנסיעה בתחבורה ציבורית ובדמי כניסה לגנים, אתרים ומופעים. אזרח ותיק המקבל גמלה לפי חוק הבטחת הכנסה, זכאי להנחה בתשלום בגין תרופות הנכללות בסל שירותי הבריאות.
פעמים רבות אזרח ותיק הוא גמלאי, כלומר מתפרנס מקבלת פנסיה שאת הזכות לה צבר בעבודתו קודם שהגיע לגיל זקנה. לצד זאת, חלק מהאזרחים הוותיקים לא צברו זכויות פנסיה ועליהם להתפרנס בדרכים אחרות: להמשיך לעבוד או להסתפק בקצבת אזרח ותיק של המוסד לביטוח לאומי.
אחד ממשרדי ממשלת ישראל הוא המשרד לשוויון חברתי שבשנותיו הראשונות נקרא המשרד לאזרחים ותיקים, ומטרתו הייתה "שיפור וקידום איכות חייהם של האזרחים הוותיקים בישראל".
בן-הדד השלישי
בֶּן הֲדַד בֶּן חֲזָאֵל (קרוי גם מרא) היה מלך ארם דמשק ובנו של המלך חזאל. הוא מלך בתחילת המאה ה-8 לפנה"ס בתקופת יהואחז ויהואש מלכי יהודה וישראל. אחריו מלך רצין, אחרון מלכי ארם.
כשבן הדד ירש את חזאל אביו ועלה על כס המלוכה, ארם כבר נחלה מספר ניצחונות על ישראל, ובן הדד המשיך בהם. הוא הכה קשות את הצבא הישראלי, וצר על הבירה שומרון, אולם נסוג בעקבות שמועה על כוונת מלכי החתים ומצרים לסייע לישראל.
בן הדד יצא למלחמה גם כנגד זַכֻּר מלך חמת על השליטה במחוז לעש שבצפון סוריה שזכר סיפח לממלכתו. בן הדד צר על חדרך בירתו של זכר אולם הובס בסופו של דבר על ידיו. הסיפור על המצור מופיע בכתובת זכור.
הפלישות של אשור החלישו את ארם ואיפשרו ליואש מלך ישראל יואש לפתוח בסדרת מלחמות שבהם הצליח להביס את בן-הדד להחזיר את כל השטח שארם כבשה מממלכת ישראל.
אריה נאור
אריה נאור (נולד ב-4 בינואר 1940, כ"ג בטבת ה'ת"ש) הוא פרופסור אמריטוס למדע המדינה, לשעבר ראש החוג לפוליטיקה ותקשורת במכללת הדסה. כיהן כמזכיר הממשלה בשנים 1977–1982. שימש כחבר המרכז וההנהלה של תנועת החרות, וכעורך חדשות ב"קול ישראל".
ביוגרפיה
אריה נאור נולד ליהודה נאור ואסתר רזיאל-נאור, חברי האצ"ל שאף נעצרו עקב פעילותם זו. למד בבית הספר התיכון צייטלין בתל אביב. קיבל תואר ראשון בפילוסופיה ובהיסטוריה של עם ישראל ב פקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית בירושלים (1969), תואר שני (בהצטיינות) במדע המדינה, האוניברסיטה העברית (1990) ותואר שלישי מהאוניברסיטה העברית (1997).
עבד כעיתונאי בעיתונים חרות והיום. בשנת 1969 היה עוזרו של שר הפיתוח, חיים לנדאו, ולאחר פרישת גח"ל מהממשלה עבר לעבוד כעורך חדשות בקול ישראל. כמו כן, היה חבר מרכז הליכוד.
עם עליית הליכוד לשלטון ב-1977, מונה נאור על ידי מנחם בגין למזכיר הממשלה, ושימש בתפקיד זה חמש שנים. נאור היה איש סודו של בגין, והרבה לייצג את הממשלה באמצעי התקשורת. במרץ 1981 פרץ עימות חריף בין נאור לעיתונאי רענן לוריא, על רקע האשמות של לוריא שנאור הציע להדליף לו מידע סודי. בתחילת 1982 הודיע נאור על התפטרותו, וזו נכנסה לתוקף באפריל 1982.
באוקטובר 1982, לאחר פרישתו, הורשע בבית הדין למשמעת של עובדי המדינה בעבירות של התנהגות שאינה הולמת עובד מדינה: התערבות בעניינים לא לו, תוך סיכון יחסי החוץ של המדינה (העברת מידע לעיתונאי רענן לוריא שעשוי היה לסייע לרונלד רייגן בבחירות בארצות הברית), והצגת תמונה מעוותת של שיחותיו עם רענן לוריא.
בזמן כהונתו של שמעון פרס כשר החוץ בממשלת האחדות הלאומית, הצטרף נאור לוועדת הסברה שמינה פרס במשרד החוץ שנועדה לקדם ועידה בין לאומית למען שלום עם ירדן ומתן לגיטימציה למלך חוסיין. בעקבות כך, הועמד נאור לדין חברים בקרב תנועת הליכוד, שביקשה ממנו לפרוש מן הוועדה או לפרוש מחברותו במרכז הליכוד. נאור, שהסכים עם פרס בנושא זה, העדיף להמשיך לכהן בוועדה של משרד החוץ, ופרש מן הליכוד.
עם פרישתו פנה למחקר אקדמי ולכתיבה פובליציסטית, שימש כמרצה למדיניות ציבורית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וחבר הסגל האקדמי של האוניברסיטה. היה ראש החוג לפוליטיקה ותקשורת במכללת הדסה. הוא יו"ר הוועדה האקדמית של מכון ז'בוטינסקי בישראל והעורך הראשי של מפעל ההוצאה לאור של כתביו האידאולוגיים של זאב ז'בוטינסקי.
חיים אישיים
נאור הוא בנה של אסתר רזיאל-נאור, חברת הכנסת מטעם חרות וגח"ל בין השנים 1949–1973, ואחיינו של דוד רזיאל, מפקד האצ"ל, שנשלח על ידי המודיעין הבריטי לעיראק ונהרג שם במאי 1941. הוא נישא למרים נאור, לימים נשיאת בית המשפט העליון, ממנה התאלמן בשנת 2022, ולהם שני בנים תאומים. מתגורר בירושלים.
אליפות העולם בשחייה 2002 (בריכת 25 מטר)
אליפות העולם השישית בשחייה (בריכת 25 מטר), נערכה במוסקבה, רוסיה, ב-3 באפריל - 7 באפריל 2002. האליפות כללה תחרויות שחייה בלבד, בבריכת 25 מטר, בהשתתפות 599 ספורטאים מ-928 מדינות ב-40 משחים שונים (17 משחים אישיים ו-3 משחי שליחים לגברים ולנשים).
השחייניות הבולטות
תרסה אלסהמר הייתה לשחיינית המצטיינת של האליפות כולה כשזכתה ב-4 מדליות זהב, אמה איגלסטרם  ואנה קארין קמרלינג  שזכו כל אחת ב-4 מדליות, מהן 3 זהב ו-1 כסף, יאנה קלוצ'קובה  שזכתה ב-3 מדליות זהב, לינדזי בנקו  שזכתה ב-4 מדליות, מהן 2 זהב ו-2 כסף וקבעה שיא עולם אחד, מרטינה מורבצובה  שזכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף, פטריה תומאס  שזכתה ב-5 מדליות מהן 1 זהב, 3 כסף ו-1 ארד ויוהנה שברג  שזכתה בשתי מדליות זהב במשחה שליחות.
השחיינים הבולטים
גרנט האקט שזכה ב-3 מדליות זהב, ארון פירסול  וג'ף יוגיל  שזכו כל אחד ב-3 מדליות, מהן 2 זהב ו-1 כסף, קליט קלר  שזכה ב-3 מדליות, מהן 2 זהב ו-1 ארד, פיטר מרשל  שזכה ב-4 מדליות, מהן 2 זהב (קבוצתיות), 1 כסף ו-1 ארד, אולג ליסוגור  ומאט וולש  שזכו כל אחד בשתי מדליות זהב אישיות וג'ייסון ליזאק  שזכה בשתי מדליות זהב במשחה שליחים.
שיאי עולם
בסך הכל נקבעו 7 שיאי עולם חדשים, 5 לנשים ו-2 לגברים.
נבחרת ישראל
משלחת של 4 שחיינים ייצגה את ישראל, 2 שחייניות ו-2 שחיינים. ורד בורוכובסקי זכתה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר וסיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר, יואב גת סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר גב ואניה גוסטומלסקי סיימה במקום שמיני במשחה ל-200 מטר גב.
ערבות מואב
עַרְבוֹת מוֹאָב (או ערבת מואב) הוא אזור של ערבה בחלקו הדרומי-מזרחי של עמק הירדן בואכה ים המלח, הגובל בארץ מואב מדרום-מזרח, ובנהר הירדן וערבות יריחו ממערב.
באזור זה התקיימו לאורך ההיסטוריה מספר יישובים מרכזיים, ובהם בֵּית הַיְשִׁמוֹת (כיום הכפר סווימה), בֵּית הָרָם (כיום הכפר א-ראמה) ובֵּית נִמְרָה (כיום הכפר נמרין).
בנדודי ישראל במדבר
ערבות מואב נמנית כתחנה האחרונה בנדודי בני ישראל במדבר, אליה הגיעו לאחר שהקיפו ממזרח את ארץ אדום ואת ארץ מואב, ולאחר שכבשו את ארץ סיחון ועברו דרכה. אמנם תחנה זו הייתה בפתח שערי ארץ כנען שהרי ניתן היה להיכנס משם לארץ דרך מעברות הירדן ולפגוש את ביצורי יריחו, אולם תחילה המשיכו בני ישראל צפונה וכבשו את ממלכת עוג אשר בבשן, ורק אז חזרו אליה.
לתחנה זו נודעה חשיבות מיוחדת נוספת, מפני שלאחר שסיימו את כיבוש עבר הירדן המזרחי מנחל ארנון ועד החרמון, חזרו וישבו בני ישראל בערבות מואב, ושם חזר משה ולימדם את כל התורה, בשנה האחרונה לחייו, בטרם כניסתם לארץ:.
מחנה ישראל התפרס אז בערבות מואב מבית הישימות מדרום ועד אבל השיטים מצפון. מערבות מואב יצא משה אל מקום קבורתו בהר נבו.
חטא בעל פעור
בעוד ישבו ישראל בערבות מואב, לקראת הכניסה לארץ ישראל, שכר בלק מלך מואב את בלעם לקלל את ישראל כדי לנצחם במלחמה. משלא עלה הדבר בידו, יעץ בלעם לבלק להכשיל את בני ישראל בסגידה לבעל פעור באמצעות פיתויים לכך על ידי זנות עם בנות מואב, וכך אלוהיהם יכעס עליהם והם יפסידו במלחמה.
כאשר פיתו בנות מואב ומדיין את ישראל לזנות עימן ולהשתחוות לבעל פעור, פרצה מגפה בעם ישראל שהמיתה 24,000 איש, ובמקביל הורה משה לשפוט ולהמית את כל הסוגדים לפסל. המגפה נעצרה בזכות מעשהו של פינחס בן אלעזר הכהן הגדול, שדקר למוות את זמרי בן סלוא וכזבי בת צור (בת אחד ממלכי מדיין), בשעה שזמרי הביאה לאוהלו כדי לשכב עימה. מעשהו הרתיע את שאר הזונים עם בנות מואב ומדיין וחרון-האף של ה' סר מעל ישראל.
היישוב היהודי בערבות מואב
בתקופת השופטים ניסו המואבים לכבוש את המקום מחדש, ולעיתים הצליחו בכך לפרק זמן. מצבת מישע מעידה על מאמצים אלו גם בתקופת המלוכה.
היישוב היהודי בערבות מואב המשיך להתקיים לאורך תקופת הבית השני וכן בתקופת המשנה והתלמוד.
הקמת אבנים
לפי דרישת המסורת של הרב מאיר מרוטנבורג, בערבות מואב הקים משה רבנו מצבת אבנים, למרות שלא כתוב על כך במפורש במקרא.
סילק ויי איירליינס
סילקוואיי איירליינס היא חברת תעופה אזרית בניהול המדינה. משרדה הראשי ובסיס הפעולה המרכזי שממנו היא פועלת ממוקמים שניהם בנמל התעופה הבינלאומי היידר אלייב בבאקו, אזרבייג'ן. החברה מספקת שירותי תובלות מטען לכל העולם.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 2001 והחלה את טיסותיה המסחריות ב-6 באוקטובר 2001. בתחילת 2015 חתמה החברה על חוזה רכישה לכ-3 מטוסי מטען מדגם בואינג 747-8. בחודש מאי 2015 הוכרז כי חברת התעופה תהיה לקוחת ההשקה של מטוס האנטונוב An-178 לאחר שביצעה הזמנה עבור 10 מטוסים. ב-2017, חתמה החברה על רכישה של 10 מטוסי נוסעים מדגם בואינג 737 מקס בעלות כוללת של מיליארד דולר.
איווד פלטינקס
איווד פלטינקס (בצרפתית: Ewoud Pletinckx; נולד ב-10 באוקטובר 2000 בבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת לוון מליגת העל הבלגית.
קריירת מועדונים
פלטינקס גדל במחלקת הנוער של זולטה ורכם. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הבלגית, במדיה ערך 87 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים.
ב-1 ביולי 2022 חתם פלטינקס על חוזה לארבע שנים בלוון מליגת העל הבלגית. ב-23 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על קורטרייק במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת.
קריירה בינלאומית
פלטינקס הוא חלק מסגל נבחרת בלגיה עד גיל 21.
עבדות בתנ"ך
העבדות בתנ"ך מתוארת בטקסטים רבים ומשקפת מנהג נפוץ בעת העתיקה. עבדות היא מונח המציין בעלות על אדם אחר שנחשב לרכוש. זכויותיו של האדם המשועבד מועטות ומוגבלות, אין הוא אחראי על גופו ורכושו, ואין הוא חופשי לקבוע את התנהלותו ואת סדר היום שלו.
טקסטים מקראיים מתייחסים למוסד העבדות כמנהג מקובל, מתארים את מעמדם המשפטי של העבדים, וכן תפקידים כלכליים של עבדות, סוגי עבדות ועבדות חוב, המשקפים בצורה יסודית את מוסד העבדות בארץ ישראל בעת העתיקה. ההתייחסות לעבדים היא הן בברית הישנה והן בברית החדשה.
שלושת האבות המתוארים בתנ"ך, נחשבו במעמד גבוה, וכפועל יוצא מכך היו בעלי עבדים. חברות מזרח תיכוניות רבות השתמשו בשפחה כפילגש לצורך רבייה. אזכורים אחרים של עבדות במקרא איפשרו לאדם עני לשעבד את עצמו כעבד עברי, וכן למכור את בתו כאמה עברייה, אמנם תחת מספר סייגים (שמות כ"א 7–11). הכתוב במקרא מתייחס לעבדים בשני המגדרים, אולם בעלי העבדים היו תמיד גברים.
הפפירוסים של יב, אוסף של מסמכים ותעודות שנכתבו בקהילה היהודית ששכנה באי יב (אלפנטין) שבמצרים במאה ה-5 לפנה"ס, מתארים אף הם, בין השאר, את קיומו של מוסד העבדות והתנהלותו בתקופת בית ראשו ובית שני.
בעלי העבדים, במיוחד אלה שהיו להם עבדים בכמויות גדולות, במספרים גדולים, נדרשו להיות עשירים. הן מכיוון שקניית עבד תמיד הייתה דבר יקר, והן עקב סוגיית המיסים. האדונים נאלצו לשלם מיסים עבור עבדים, הן יהודים והן לא-יהודים, מאחר שאותם עבדים נחשבו לחלק מהתא המשפחתי. עבדים נתפסו כחלק חשוב מהמוניטין של המשפחה, במיוחד בתקופה ההלניסטית והרומית, ואל אישה במעמד גבוה התלוו עבדים או שפחות, ששימשו עבורה בני לוויה, דבר שנתפש כהגנה על כבוד האישה. ככל שהזמן התקדם, עבדות הבית התבלטה יותר, ועבדי הבית, שעבדו בדרך כלל כעוזר לאשת הפטריארך, אפשרו לבתים גדולים יותר להתנהל בצורה חלקה ויעילה יותר.
עבדות חוב ועבדות עד
העבדות הייתה נפוצה בעולם העתיק וגם בעם העברי בתקופת המקרא. המקור הבסיסי לעבדות הייתה עבדות חוב : כאשר בעל החוב הוא תושב מקומי ואין בידו לשלם את החוב או לכלכל את עצמו ואת משפחתו, היו הוא וילדיו עוברים לבית המלווה כעבדי חוב, העובדים ללא תמורה עד לכיוסי החוב, או עד להשלמת המועד המוסכם ביניהם. לעיתים היה ממשיך לעבוד באותו שדה, אלא שתמורת עבודתו נמסרה לבעל החוב. במקרים אחרים, לפי דרישת בעל החוב, יכול היה להתגורר במקום אחר על מנת לעבוד שם. סטטוס של עבדות חוב היה מקובל במסופוטמיה בעת העתיקה. בהיעדר אכיפה ברורה, היו מקרים בהם נותר עבד החוב כעבד גם שנים לאחר פריעת חובו. החוק המסופוטמי (חוקי חמורבי סעיפים 113–119, חוקי אשור סעיף A48) הכיר בזכותו של המלווה לקחת את הלווה לביצוע עבודות כפייה. המקרא, בספר ויקרא מתייחס באופן דומה לעבדות חוב, בשם עבד עברי, סטטוס שהיה שמור לפי המקרא לתושבים עבריים. הן במקרא, והן בתרבות המסופוטמית בעולם העתיק, נהגו קודי מוסר שאסרו להתעלל בעבד החוב. עבודתו אמנם הייתה שייכת לבעליו, אך הוא עצמו לא היה "רכוש בעליו", והייתה לו שליטה על גופו ונפשו. לא כך היה הדבר בנוגע ל"עבדי עד".
עבודת העבדים
בהיעדר תיעוש ומיכון, מרבית הכלכלה בעת העתיקה הסתמכה על עבודתם של עבדים, שביצעו ביצעו משימות רבות ומגוונות. מעבר לרשום בתנ"ך, יש תיעוד רב בנושא גם בכתובים מיוון העתיקה ומרומא העתיקה. מלבד הצורך המובן מאליו בעבודה הפיזית להחזקת המשק, אחד מתפקידיהם של עבדים היה לשמש סמלי סטטוס לבני החברה העליונים, במיוחד בכל הנוגע לרכישת נדוניה לבנותיהם. בשכבות הגבוהות, ניתן היה למכור עבדים או להשאילם, כדרך להראות שהמשפחה מסוגלת לספק סכומי כסף נדיבים לבנותיהם כשהן נישאו.
אף על פי שהדבר לא צוין במפורש, ניתן להניח כי עבדי עד - עבדים כנעניים, היו כוח העבודה שבנה את בית המקדש הראשון והשני, ככוח העבודה של המלכים באותה תקופה. בתרבות המסופוטמית בעת העתיקה, כמו גם בתרבות היוונית והרומית בעת העתיקה, היוותה עבודת העבדים השייכים לבני המלוכה, למנהיגים העשירים ולאצילים, המנוע שאיפשר בנייה רחבת היקף כגון זאת, ולא מן הנמנע להניח כי כך היה גם בתרבות העברית המקראית. מלבד סיפוק בניית המקדשים ועבודת אחזקתם השוטפת (הלא טקסית), במשק הבית, עבדים ביצעו גם משימות ביתיות כמו שמירה על משק הבית, גידול חיות משק וגידול כמויות קטנות של יבולים. אדונים ניצלו תכופות את עבדיהם הטובים והייצוגיים, לצורך ביצוע מטלות בפומבי של ייצוג האדון, דבר שהראה על יוקרה וחשיבות. בנוסף להפגנת מותרות, החזקת עבדים הייתה הכרחית כדי להראות רקע משפחתי טוב. עשירים רבים התייחסו לעמיתיהם שהחזיקו רק מעט עבדים, ככאלה שיש לרחם עליהם. עם זאת, היות שהחזקת אדם כעבד, וכלכלתו המלאה, הייתה עסק יקר ביותר, כפי הנראה בתקופת המקרא והתלמוד החזיקו רק העשירים ביותר, ב"עבדי עד" - עבדים כנעניים, ולא כלל הציבור.
היחס לעבדות בתנ"ך
התַּנַ"ךְ (ראשי תיבות של תורה, נביאים וכתובים) או "המקרא", הוא קובץ הספרים שהם כתבי הקודש היסודיים של היהדות. מבין כל הספרות היהודית, ספרי התנ"ך הם העתיקים ביותר, וכתיבת המאוחרים שבהם הסתיימה לפני תחילת ספירת הנוצרים. עם זאת, ספרי התנ"ך לא נכתבו בתקופת זמן אחת, אלא בתקופה ממושכת, בעת העתיקה, שניתן לכנותה גם "תקופת המקרא".
התנ"ך מהווה מוקד מרכזי לתרבות היהודית לדורותיה. הספרים שנכללו בקאנון התנ"ך העברי הם גם חלק מכתבי הקודש של הנצרות, ויחד עם כמה מן הספרים החיצוניים שלא נשמרו ביהדות, הם מרכיבים את הברית הישנה הנוצרית. זהו החלק הראשון בביבלייה הנוצרית, המכילה גם את הברית החדשה, שהיא סדרת הספרים בעלת התפוצה הגדולה ביותר בתולדות האנושות והספר שתורגם למספר השפות הרב ביותר.
התנ"ך מתאר שלושה מקורות לעבדים:
שבויי מלחמה
אחת הדרכים לצבור עבדים היא לקחתם בשבי. מצד אחד, הכתובים בתנ"ך מתייחסים לכך כדבר נורמטיבי, וקיימת אף מצווה ספציפית המדברת על אופן לקיחת אשתו יפת התואר של האויב במלחמה לשפחה אישית. עם זאת, בפועל, מעבר למלחמת כיבוש הארץ הרשומה במקרא, בני ישראל המקראיים בדרך כלל לא היו מעורבים במלחמות רחוקות או רחבות היקף, וככל הנראה לכידת שבויים לא הייתה מקור משמעותי לעבדים.