cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי ארצות הברית–ברזיל
מלחמת העולם השנייה
האינטראקציות בין ברזיל לארצות הברית התגברו במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1942, במהלך המנדט הראשון של גטוליו ורגאס (1930–1945), תרמה ברזיל תרומות מסוימות לבעלות הברית - ארצות הברית, ברית המועצות ובריטניה מול מדינות הציר. זה הוביל להקמתה של ועדת ההגנה המשותפת בין ברזיל – ארצות הברית, בראשות ג'יימס גאריש ארד ופעלה לחיזוק הקשרים הצבאיים בין שתי המדינות, וצמצמה את הסבירות להתקפות מדינות הציר על הספינות בארצות הברית כשחיילים נסעו לאורך האוקיינוס האטלנטי לאפריקה ואירופה, ומזערה את השפעת מדינות הציר בדרום אמריקה.
נשיאותו של יוריקו גספאר דוטרה (1946–1951) הובילה לתקופה קצרה של שלטון דמוקרטי לאחר הדחת ז'טוליו ורגאס. במהלך ממשל דוטרה, מדיניות החוץ של ברזיל הייתה בקו אחד עם המדיניות של ארצות הברית. דוטרה הוציא מחוץ לחוק את המפלגה הקומוניסטית הברזילאית (PCB) בשנת 1947 וניתק את היחסים עם ברית המועצות. בניגוד ללאומיות הכלכלית של קודמו, הוא פתח את המדינה להשקעות זרות, בעיקר מארצות הברית. אולם, שובו של ז'טוליו ורגאס לשלטון בשנת 1951 - כיום באופן דמוקרטי - סימן את התקררות היחסים וחזרה ללאומיות כלכלית. ורגאס האשים את ארצות הברית בהדחתו בשנת 1945 ופנה ללאומיות הברזילאית. במנדט ורגאס החדש, המתיחות הישנה חזרה במלוא עוצמתה - במיוחד לאחר שניסה ליישם הצעת חוק שמונעת את שליחתם של 90% מההון המיוצר במדינה לבנקים בינלאומיים. כתוצאה משערוריות רבות במנדט השני שלו - שערוריות שחיתות, מתחים עם הצבא וכו', ורגאס התאבד בשנת 1954. הוא הותיר אחריו מכתב התאבדות, בו הוא מצביע על ההשמדה התקשורתית ולחץ מצד בנקים זרים כאשמת הדיכאון והמוות שלו.
המלחמה הקרה
בשנת 1956 נכנס לתפקיד ז'וסלינו קוביצ'ק (1956–1961). כמו ורגאס, גם לקוביצ'ק הייתה מדיניות כלכלית פרו-תעשייתית. הוא כינה אותה "נשיונל דיבלופמנטליזם" (בתרגום חופשי: התפתחותיות לאומית). אך בניגוד לתוכניתו של ורגאס (ולמרות שמה של המדיניות), התוכנית של קוביצ'ק הייתה פתוחה להשקעות של הון זר. אף שחיזק את היחסים עם אמריקה הלטינית ואירופה, קוביצ'ק ביקש גם לשפר את הקשרים עם ארצות הברית. מדיניותו הכלכלית משכה השקעות ישירות אדירות של הון זר, שרבים מהם הגיעו מארצות הברית. הוא גם הציע תוכנית שאפתנית לסיוע בפיתוח של ארצות הברית באמריקה הלטינית, המבצע "פאן-אמריקה". הממשל היוצא של הנשיא דווייט אייזנהאואר מצא את התוכנית חסרת עניין, אך ממשל הנשיא ג'ון פ. קנדי ניכס כספים בשנת 1961 לברית להתקדמות.
היחסים התקררו מעט לאחר שהנשיא ז'אניו קואדרוס נכנס לתפקידו, כאשר שלט בברזיל לאורך מספר חודשים בודדים ב-1961. הקמפיין של קוואדרוס זכה לתמיכה מההאיחוד הלאומי הדמוקרטי, מפלגת הימין הגדולה בברזיל אז. מדיניות החוץ של קוואדרוס - בשם "מדיניות חוץ עצמאית" - שחקה מהר את תמיכתו השמרנית. בניסיון ליצור קשרים עם שותפויות סחר חדשות, נשיא ברזיל ניסה ליצור קשרים הדוקים יותר עם כמה מדינות קומוניסטיות, בהן קובה. קוואדרוס תמך בגלוי בפידל קסטרו במהלך הפלישה למפרץ החזירים שהובלה על ידי ארצות הברית. הנשיא ביקר במדינה הקריבית לאחר האירוע, ועוטר בתואר הכבוד הגבוה ביותר של ברזיל. כתוצאה מחוסר היציבות הפוליטית במדינה - דבר שגרם להתפרקותו עם ה-UDN והמתחים עם הצבא - התפטר קוואדרוס. באותה עת היה סגן הנשיא ז'ואאו גולאר בשליחות דיפלומטית בסין הקומוניסטית.
באותה שנה נכנס לתפקיד גולאר (1961–1964). עם זאת, חוסר היציבות הפוליטית המשיך להיות גבוה - שכן לא רק שגולאר שמר על מדיניות החוץ הלא שגרתית של קוואדרוס (שהעיתונות הברזילאית כינתה כ"הסתננות קומוניסטית"), אלא שהוא גם הראה רצף שמאלי ברור בענייני פנים. הוא תמך באיגוד עובדים והגדיל את שכר המינימום. בסוף 1963, החלישה ארצות הברית את יחסיה עם ברזיל וצמצמה את הסיוע למדינה. הדאגות בוושינגטון היו שברזיל תהפוך למעצמה מתפתחת שלא תתייצב כמו מצרים. אולם הדאגות הללו התפוגגו ב-31 במרץ 1964. באותו יום בו ההפיכה צבאית הפילה את הממשלה האזרחית, ומשטר צבאי ידידותי לארצות הברית החליף אותו.
תמיכת ממשלת ארצות הברית בהפיכה
אף על פי שמעולם לא התוודה על ידי ממשלת ארצות הברית, זו סיפקה בסתר נשק ותמיכה אחרת למזמני ההפיכה הצבאית. מסמכי ממשלת ארצות הברית שפורסמו ב-31 במרץ 2004, 40 שנה להפיכה הברזילאית, חושפים את תפקיד ארצות הברית. קלטת שמע שיצאה באותו יום, למשל, הציגה את נשיא אמריקה לינדון ב. ג'ונסון (1963–1969) שהורה לעזור בברזיל, ונשמעו דבריו: "אני חושב שאנחנו צריכים לעשות כל צעד שאנחנו יכולים, להיות מוכנים לעשות כל מה שאנחנו צריכים לעשות." ממשל קנדי בראשות קודמו של ג'ונסון, ג'ון פ. קנדי (1961-1963), שנרצח שנת 1963, היה אדריכל ההפיכה. הנשיא קנדי החל בהכנות להפיכה ביולי 1962. שגריר ארצות הברית בברזיל, לינקולן גורדון, והיועץ הראשי של אמריקה הלטינית ריצ'רד נ'גודווין קיימו פגישה עם הנשיא כאשר ההכנות להפלה החלו ביולי 1962. היועץ המשפטי לממשל האמריקני רוברט קנדי, אחראי נוסף בממשל קנדי ואחיו של הנשיא המנוח, התלהב מאוד מההפיכה. קלטת שמע שפורסמה במלאת 50 שנה להפיכה בשנת 2014 חשפה שרוברט קנדי אפיין את גולארט כפוליטיקאי "מרושע" ש"מדמה שהוא תפס אותנו בישבן".
אבאוהם
אַבְּאוֹהְם היא יחידה אלקטרומגנטית של התנגדות חשמלית ביחידות emu-cgs. כאשר זרם חשמלי של 1 אבאמפר זורם דרך התנגדות של 1 אבאוהם, המתח החשמלי על פני הרכיב החשמלי הוא 1 אבוולט. אבאוהם אחד שקול ל-10^{-9} אוהם.
יחסי ארצות הברית–ברזיל
תמיכת ממשלת ארצות הברית בהפיכה
ארבעה ימים לפני ההפיכה כתב גורדון לסוכני ה-CIA בפירוט כיצד ארצות הברית צריכה לעזור לקושרים: "אם השפעתנו היא לסייע במניעת אסון גדול כאן - מה שעלול להפוך את ברזיל לסין של שנות השישים - כאן אני וגם כל היועצים הבכירים שלי מאמינים שיש לתמוך בתמיכה שלנו". כדי להבטיח את הצלחת ההפיכה, המליץ גורדון "לנקוט בצעדים המהירים ביותר כדי להיערך למסירה חשאית של נשק ממוצא שאינו אמריקני, שיועמד לרשות תומכי קסטלו ברנקו בסאו פאולו". כדי להסתיר את תפקיד ארצות הבריתה, המליץ גורדון על מסירת הנשק באמצעות "צוללת לא מסומנת שיועמסה בלילה בנקודות חוף מבודדות במדינת סאו פאולו דרומית לסנטוס."
בשנת 2001 פרסם גורדון ספר - "ההזדמנות השנייה של ברזיל: בדרך לעולם הראשון" - על ההיסטוריה של ברזיל מאז ההפיכה הצבאית, בה הכחיש את תפקידו בפרשה. עם זאת, על חשיבותו של גורדון לתנועת ההפיכה, ג'יימס נ. גרין, ברזילאי אמריקאי, אמר בריאיון לאתר ברזילאי: "[גורדון] שינה את ההיסטוריה של ברזיל, שכן הוא נתן אור ירוק ולכן הצבא קידם את ההפיכה ב-1964. הוא הבהיר כי אם תקודם ההפיכה, ארצות הברית מתכוונת להכיר בזה מיד, וזה היה מהותי [עבור הקושרים]." כלי תקשורת, גם בברזיל וגם בארצות הברית, צפו את ההפיכה.
ארצות הברית הכירה מיד בממשלת הביניים החדשה, וביום ההפיכה עגן כוח המשימה הימי של ארצות הברית בסמוך לנמל ויטוריה. ממשל ג'ונסון (וקרן המטבע הבינלאומית) העמיד הלוואות גדולות לממשלת קסטלו ברנקו החדשה (1964–1964).
יחסי ממשלת ארצות הברית עם הממשלה הצבאית
הנשיא הצבאי החדש נקט מדיניות של התאמה כמעט מוחלטת עם ארצות הברית. "מה שטוב לארצות הברית, טוב לברזיל", טען מאגאלהאס, שר יחסי החוץ של ממשלת קסטלו ברנקו. בהתאם למחשבה זו נקט קסטלו ברנקו שורה של מדיניות פרו-אמריקאית באג'נדות החוץ והפנימיות: בשנת 1964 הוא ניתק את הקשרים עם קובה וסין; בשנת 1965 שלח כוחות לסנטו דומינגו כתמיכה בכיבוש ארצות הברית של הרפובליקה הדומיניקנית; הוא התנגד להצעת צ'ילה, של אזור סחר באמריקה הלטינית שתדיר את ארצות הברית; והגן על הקמת כוח שלום בין אמריקני, כוח צבאי פאן-אמריקני שיורכב מתארים צבאיים של כל מדינות אמריקה. בראשותו של הכוח עומד ארגון המדינות האמריקניות, ותפקידו העיקרי יהיה להתערב בכל אומה באזור שיש סכנה למהפכה שמאלנית.
לאחר מותו בשנת 1967, קסטלו ברנקו הוחלף על ידי הגנרל ארטור דה קוסטה אה סילבה. קוסטה אי סילבה זכה לתמיכה מתעשיינים ברזילאים ומהאגף הלאומני של הצבא. נאמר כי עוד לפני כניסתו של קוסטה אה סילבה לתפקיד, הוא דרש משגריר ארצות הברית לינקולן גורדון לעזוב את ברזיל לפני שהגנרל ייכנס לנשיאות. זה התגרה על ידי ניסיון לכאורה של גורדון לשכנע את קוסטה אה סילבה שלא לשנות את המדיניות הכלכלית של קסטלו ברנקו ולהקים מחדש את המדיניות הסטטיסטית, ההתפתחותית שהוטלה בעבר בידי נשיאים לשעבר. גורדון הוחלף על ידי השגריר ג'ון ו. תות'יל. באישור משרד החוץ האמריקני, הפעיל תות'יל את מבצע טופסי, נוהל שנועד לצמצם את כוח האדם האמריקני המועסק בשגרירות ארצות הברית בברזיליה. כפי שהסביר במאמר שפורסם במהדורה של המגזין "מדיניות חוץ" ב-1972, "האומניפרסנט" של עובד השגרירות האמריקנית בזירה הפוליטית הברזילאית הפך לגורם לגירוי בקרב האוכלוסייה האנטי-אמריקאית ההולכת וגוברת והצבא הברזילאי, שהצביע כי מאז שהחליף קוסטה אה סילבה את קסטלו ברנקו, המדינה תעקוב אחר האסטרטגיה שלה בעניינים פוליטיים וכלכליים.
רוב ממשל ניקסון (1969–1973) נותר מבט חיובי על הדיקטטורה הברזילאית. צמיחה גבוהה במהלך קוסטה אי סילבה ומדיסי עוררה את התקוות הלאומיות הברזילאיות לתפקיד בינלאומי גדול יותר - תקוות שארצות הברית תמכה בהן, שכן ברזיל נחשבה עדיין לאחת המדינות המתפתחות שמאד אוהדות את ארצות הברית. עם זאת, התקיימה התקררות בשני הצדדים. טקטיקות הדיכוי של מדיסי נגד פעילי שמאל התעוררו בעקבות מעשי הגרילה הסוציאליסטים העירוניים שהחלו לפרוח לאחר ההפיכה ב-1964. אחד היעדים החביבים על קבוצות כאלה היו דיפלומטים אמריקאים.
למרות זאת, בעוד שאפילו מרבית מדינות אירופה, כמו בריטניה הגדולה וצרפת סירבו לעשות זאת, ברזיל הייתה אחת המדינות המערביות הבודדות שהצביעו לצד ארצות הברית נגד הצטרפותה של הרפובליקה העממית של סין לאו"ם, כתמיכת בעלת ברית בארצות הברית, בהחלטת האספה הכללית של האו"ם 2758 משנת 1971.
ממשל גייזל (1974–79) סימנה קירור מוחלט של היחסים בין ברזיל – ארצות הברית. כאשר ארצות הברית החלה להחיל מכסים גבוהים על מוצרים מיוצרים מתוצרת ברזיל, ארנסטו גייזל חיפש שותפים חדשים לסחר. את אלה, הוא היה מחפש בעיקר במדינות העולם השלישי האחרות (למשל, באפריקה). אך בניגוד לקוסטה אה סילבה ומדיסי, גייסל החל לפנות גם למדינות קומוניסטיות. בשנת 1975, ארבע שנים לפני ארצות הברית, ביססה ברזיל קשרים דיפלומטיים עם סין. זו מיד הכירה בעצמאות דוברות הפורטוגזית אנגולה ומוזמביק, שתי מדינות אפריקאיות שעצמאותן הובאה מידי פורטוגל באמצעות מהפכות סוציאליסטיות וסיוע מקובה ומברית המועצות. בשנת 1975 הצביעה ברזיל בעד החלטה 3379, החלטת האו"ם בחסות מדינות מוסלמיות שהשוותה בין ציונות לגזענות. רק שתי מדינות אחרות באמריקה הלטינית - קובה ומקסיקו - הצביעו בעד הצעת החוק. בתמיכתה על חשבון ישראל, כבר אז בת ברית אמריקאית מרכזית, הייתה כוונת ברזיל לחפש קשרים הדוקים יותר עם מדינות ערביות עשירות נפט. באותה תקופה ייבאה ברזיל 80% מהנפט שצרכה, אם כי הושפעה במיוחד ממשבר הנפט ב-1973, אירוע שהשפיע לרעה מאוד על השגשוג השוטף של ברזיל והיווה איום גדול על צמיחתה המהירה במהלך שנות מדיסי.
כאשר ממשל קרטר החליפה את זו של ג'רלד פורד, שני נושאים רגישים מאוד - זכויות אדם ושגשוג גרעיני, הגיעו לחזית ביחסים בין ממשלת ארצות הברית לברזיל.
בשנת 1975 חתמו ברזיל ומערב גרמניה על הסכם שיתוף פעולה באנרגיה גרעינית למטרות שלום. ההסכם היה להעביר לברזיל את כל מחזור הייצור הגרעיני ומפעל של כורים גרעיניים. המפעל יאפשר ייצור עצמאי של כורים גרעיניים כבר בשנת 1978.
ארצות הברית התנגדה להסכם. במרץ 1977 נקט ג'ימי קרטר צעדים נגד ברזיל וגרמניה כאחד: הוא לחץ על שני בנקים אמריקאים, בנק צ'ייס מנהטן והאקסימבנק, כדי להפסיק את כל פעילויות המימון שניהלו משא ומתן עם ברזיל, והפסיק את אספקת האורניום המועשר לגרמניה. הוא רצה להכריח את שתי המדינות לוותר על ההסכם או לשנות אותו כדי לתת מקום להכנסת אמצעי הגנה מקיפים הדומים לאלה שהוקמו על ידי ה-NPT. הוא אף רצה שבניית מפעלי הכורים הגרעיניים תבוטל. בראשית שנות השמונים המתח ביחסי אמריקה – ברזיל התרכז בשאלות כלכליות. התרחשה נקמה על נוהלי סחר לא הוגנים ואיימה על יצוא ברזילאי של פלדה, מיץ תפוזים, מטוסי נוסעים, נעליים וטקסטיל. עם כניסתו של הנשיא סרניי לתפקיד בשנת 1985, שוב עלו נושאים פוליטיים, כמו יצוא הנשק של ברזיל ללוב ואיראן. מורטוריום החובות הזרים של ברזיל וסירובה לחתום על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני גרמו לארצות הברית להעמיד את ברזיל ברשימה השחורה המנדטת שלה, ובכך הגבילה את הגישה של ברזיל לטכנולוגיות אמריקאיות מסוימות.
המאה ה-21
קשרי ארצות הברית עם ממשלת קרדוזו בין השנים 1995–2002 היו טובים. קרדוסו קיים ביקור גדול בוושינגטון הבירה ובניו יורק בשנת 1995, וממשל קלינטון הביע התלהבות רבה מהעברת התיקונים החוקתיים שפתחו את הכלכלה הברזילאית להגדלת ההשתתפות הבינלאומית.
ממשל בוש ראה בברזיל שותפה חזקה שניתן לשתף איתה פעולה כדי לפתור בעיות אזוריות וגלובליות. הנושאים החשובים והדחופים לברזיל וגם לארצות הברית כללו מאבק בסמים ובטרור, ביטחון אנרגטי, סחר, סוגיות סביבתיות, זכויות אדם ומאבק באיידס.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001, ברזיל הייתה הראשונה שהציעה לכנס את האמנה הבין-אמריקאית לעזרה הדדית, המכונה גם אמנת ריו, שקובעת כי "התקפה חמושה על חבר אחד צריכה להיחשב כמתקפה על כולם". האמנה החלה את תוקפה ב-19 בספטמבר בישיבת שרי החוץ של חצי הכדור המערבי בארגון המדינות האמריקניות. ב-1 באוקטובר הצהיר הנשיא קרדוסו כי ארצות הברית לא ביקשה תמיכה צבאית ברזילאית וכי ברזיל אינה מתכוונת להציע דבר כזה. למרות התמיכה הראשונית של ברזיל בארצות הברית, היא בחרה לא להצטרף באופן פעיל למלחמה בטרור ותחת הנשיא לולה, היא התנגדה נחרצות למלחמת עיראק של ממשל בוש.
למרות זאת היחסים הדו-צדדיים נחשבו קרובים למדי, למרות הגישות הפוליטיות השונות של לולה ובוש בנושאים שונים. ב-20 ביוני 2003, ערך הנשיא לולה ערך ביקור רשמי בארצות הברית, והוא והנשיא בוש החליטו "ליצור מערכת יחסים קרובה, חזקה ואיכותית יותר [דו צדדית]." ב-6 בנובמבר 2005 ביקר הנשיא בוש בברזיליה ושני המנהיגים אישרו את היחסים הטובים בין המדינות והתחייבו לפעול יחד לקידום השלום, והדמוקרטיה. הנשיא בוש הודה לברזיל על מימוש המנהיגות בעולם ובחצי הכדור, כולל תפקידה של ברזיל בכוח שמירת השלום בהאיטי, ועל המאמצים ברחבי העולם להיאבק באיידס.
פקידים ברזילאים ואמריקאים חתמו על הסכם לקידום ייצור ושימוש נרחב יותר באתנול ברחבי העולם. ההסכם הושג לאחר ביקורו של הנשיא בוש בברזיל ב-9 במרץ 2007 ושל הנשיא לולה בקמפ דייוויד ב-31 במרץ 2007.
לאחר מותו של אוסאמה בן לאדן בשנת 2011, אמר שר החוץ הברזילאי אנטוניו פטריוטה כי "אנו מודאגים מאוד לגבי פעולות נגד. אנו מקווים כי אירוע זה לא יגרום להתקפה". אך הוסיף כי האירוע היה "חשוב וחיובי", כאשר העולם הערבי קרא להגדיל את חופש הביטוי. הוא המשיך, "ככל שאל-קאעידה ואוסאמה בן-לאדן היו ונשארו מאחור על אסטרטגיות פוליטיות המתעדפות פעולות טרור, [ממשלת ברזיל] יכולה רק להביע את הזדהותנו עם הקורבנות ועם מי שמבקש צדק."
בשנים האחרונות, ברזיל, עם תפקידה הבולט יותר ויותר כאומה החזקה, המובילה והמשפיעה ביותר באמריקה הלטינית, ביקשה בדרך כלל לשתף פעולה עם וושינגטון בסוגיות ספציפיות בעלות אינטרס הדדי ולא לפתח מערכת יחסים מפלגתית וכוללת עם ארצות הברית. בעוד שברזיל העמיקה את קשריה האסטרטגיים עם יריבותיה האמריקאיות המושבעות כמו איראן, קובה, ונצואלה ורוסיה, והביעה הכרה בפלסטין כמדינה משקיפה (לה התנגדה ארצות הברית), היא נותרה מרכזית יחסית, אימצה נייטרליות ולא הביעה עמדה ברוב הסוגיות הבינלאומיות, כדוגמת הימנעות מהחלטת מועצת הביטחון של האו"ם 1973 המאפשרת התערבות צבאית בלוב.
במרץ 2019, הודיע נשיא ברזיל, ז'איר בולסונארו, בבית הלבן כי אזרחים אמריקנים, בנוסף לאזרחים יפנים, אזרחים קנדיים ואזרחים אוסטרלים, לא ידרשו עוד ויזת נסיעות לביקור במדינה עד שתי תקופות של 90 יום לכל השנה, החל מיוני 2019, במטרה לקדם את התיירות. ארצות הברית לא תמשיך להדגיש את המדיניות.
נושאים אקטואליים
במהלך פגישתם הראשונה בוושינגטון ב-14 במרץ 2009, דנו נשיא ארצות הברית ברק אובמה ועמיתו הברזילאי, הנשיא, לואיס אינאציו לולה דה סילבה, על הכלכלה, האנרגיה, הסביבה ותיק המשמורת של נער אמריקני שנלקח לברזיל. אובמה אמר לאחר הפגישה: "הייתי מעריץ גדול של ברזיל ומעריץ נהדר של ההנהגה המתקדמת, צופת פני העתיד, שהנשיא לולה הציג בכל אמריקה הלטינית ובכל העולם". "יש לנו ידידות מאוד חזקה בין שתי המדינות, אבל אנחנו תמיד יכולים לחזק אותה", הוסיף.
CD לוגרונייס
מועדון דפורטיבו לוגרונייס SAD (בספרדית: Club Deportivo Logroñés, S.A.D.) היה מועדון כדורגל ספרדי מהעיר לוגרוניו, הממוקמת בלה ריוחה שבספרד. ב-2009 הורד המועדון לליגה הספרדית החמישית וחדל מלהתקיים.
יחסי ארצות הברית–ברזיל
נושאים אקטואליים
נושא חטיפת הילדים מארצות הברית לברזיל הועלה על ידי אובמה, מזכירת המדינה הילרי קלינטון, בית הנבחרים של ארצות הברית ופקידים אחרים בארצות הברית והתקשורת המרכזית. נכון לדצמבר 2009, ישנם 66 ילדים אמריקאים שנלקחו על ידי אחד מהוריהם לגור בברזיל. בעוד שברזיל מחויבת על פי אמנת האג בנושא ההיבטים האזרחיים של חטיפת ילדים בינלאומית להחזיר כל ילד לארצות הברית, היא לא עשתה זאת. על פי האמנה, הורה אחד אינו יכול לברוח מתחום השיפוט החוקי בו הילד מתגורר - "מקום מגוריו הרגיל" - כדי לקנות מקום מגורים נוח יותר במדינה אחרת כדי להתמודד על משמורת.
CD לוגרונייס
היסטוריה
לאחר שמועדון הכדורגל CD לוגרוניו הפסיק את פעולתו עקב מלחמת האזרחים בספרד, ב-30 במאי 1940 הוקם המועדון "CD לוגרונייס".
יחסי ארצות הברית–ברזיל
נושאים אקטואליים
ברזיל הביעה לאחרונה את מורת רוחה מהעמדה האמריקאית להכיר בתוצאות הבחירות לנשיאות הונדורס, שכן הראשונה דחתה את תוצאות הבחירות בהונדורס.
CD לוגרונייס
היסטוריה
הוא החל את דרכו בליגה הספרדית הרביעית, ובסוף עונת 1949/1950 כבר עלה לליגה הספרדית השנייה.
יחסי ארצות הברית–ברזיל
נושאים אקטואליים
נכון לשנת 2012, ברזיל וארצות הברית לא הסכימו על המדיניות המוניטרית, אך המשיכו לקיים יחסים חיוביים.
CD לוגרונייס
היסטוריה
במהלך השנים הבאות נדד המועדון בין הליגות הנמוכות, וב-14 ביוני 1987 עלה המועדון לראשונה בתולדותיו ללה ליגה. בעונת 1989/1990 הגיע המועדון לעונת השיא שלו, כשהקבוצה סיימה במקום השביעי בליגה, במרחק שתי נקודות בלבד מהשתתפות בליגה האירופית.
יחסי ארצות הברית–ברזיל
שערוריית מעקב ההמונים
היחסים בין ברזיל וארצות הברית הושפעו ביולי 2013 כאשר כתב גלן גרינוולד סדרת מאמרים בעיתון O Globo בברזיל וחשף כי ברזיל הייתה אחת היעדים הגדולים ביותר של תוכנית המעקב ההמוני של סוכנות הביטחון הלאומי של ארצות הברית. ממשלת ברזיל הוקיעה את פעילות ה-NSA וביקשה לשקול להביא את הנושא לאו"ם.
CD לוגרונייס
היסטוריה
בתום עונת 1999/2000 ירדה הקבוצה מהליגה השנייה לליגה הרביעית בעקבות קשיים פיננסיים. בתום העונה סיימה הקבוצה במקום הראשון ועלתה לליגה השלישית. בתום עונת 2003/2004 ירדה שוב הקבוצה ליגה עקב בעיות כספיות, אך חזרה לליגה השלישית לאחר שתי עונות. בתום עונת 2007/2008 שוב ירדה לליגה הרביעית בשל בעיות תקציביות.
יחסי ארצות הברית–ברזיל
שערוריית מעקב ההמונים
ב-1 בספטמבר 2013 חשפה רשת גלובו של ברזיל שתוכנית הריגול של הסוכנות לביטחון לאומי כוונה ישירות לתקשורת של הנשיא דילמה רוסף ועוזריה הבכירים. הסיפור נחשף על ידי גלן גרינוולד על סמך מסמכי ה-NSA שהודלפו על ידי אדוארד סנודן. המסמכים תיארו כיצד ה-NSA השתמש בתוכנות המחשב שלה כדי לקבל גישה להודעות דואר אלקטרוני, שיחות טלפון והודעות טקסט של רוסף ועוזריה. ב-2 בספטמבר 2013, קראה רוסף לישיבת חירום עם חברי הקבינט העליון שלה כדי לדון בגילויים. שגריר ארצות הברית בברזיליה, תומאס שאנון, זומן למשרד החוץ של ברזיל כדי להסביר את הריגול האמריקני. ממשלת ברזיל קיימה מסיבת עיתונאים על להוקיע את המעשה כ"הפרה בלתי מתקבלת על הדעת של הריבונות", ודרשה הסבר מיידי מממשלת ארצות הברית.
CD לוגרונייס
היסטוריה
ב-4 בינואר 2009 עלו למגרש רק תשעה שחקנים למשחק נגד דפורטיבו ארנדו, במחאה על אי קבלת משכורתם. למשחק הבא לא עלו כלל שחקנים, ובשל כך הורידה פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית את המועדון לליגה החמישית, והמועדון פסק מלהתקיים, כשבמקומו הוקמו שני מועדוני כדורגל: SD לוגרונייס ו-UD לוגרונייס.
יחסי ארצות הברית–ברזיל
שערוריית מעקב ההמונים
ב-5 בספטמבר 2013 הודיעה ממשלת ברזיל כי ביטלה ביקור של רוסף בוושינגטון. הביטול נתפס כסימן נוסף לכך שהיחסים בין שתי המדינות התחלפו והושפעו לרעה מהנושא. הנשיאה רוסף נפגשה עם הנשיא אובמה בשולי פסגת G-20 בסנקט פטרבורג, רוסיה, כדי לדון באירוע. במסיבת עיתונאים לפני היציאה לברסיליה, חשפה רוסף את השיחה שניהלה עם הנשיא אובמה, וקבעה כי היא הביעה את ה-"כעס האישית שלי ושל מדינתי ביחס לריגול לכאורה נגד הממשלה, שגרירויות, חברות ואזרחים ברזילאים על ידי הסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית." לדברי רוסף, היא הודיעה לנשיא אובמה כי ברזיל תעלה את הנושא באו"ם ובארגונים בינלאומיים אחרים ותציע כללים ונהלים בנוגע לממשל באינטרנט כדי להפסיק את תוכניות המעקב ההמוני. ב-24 בספטמבר 2013 נשא רוסף נאום פתיחה בעצרת הכללית של האו"ם בגנות שיטות איסוף המודיעין של ארצות הברית באופן כללי, אך באופן ספציפי של אזרחים, תאגידים ואנשי ממשל ברזילאים.
CD לוגרונייס
היסטוריה
בסך הכל שיחקה הקבוצה 9 עונות בלה ליגה, 18 עונות בליגה הספרדית השנייה, 11 עונות בליגה הספרדית השלישית ו-29 עונות בליגה הספרדית הרביעית.
יחסי ארצות הברית–ברזיל
תגובה
במהלך התייחסות לישיבת פתיחת האספה הכללית של האו"ם בספטמבר 2014, ביקרה רוסף בחריפות את האסטרטגיה של ארצות הברית להקמת קואליציה בינלאומית שתתמודד עם שביתות צבאיות בהתקדמות המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה (דאעש), תוך דחיפת משא ומתן ולא כוח. עמדה זו, והשתיקה של ברזיל לנוכח הפלישה הרוסית וסיפוח קרים עשויים לגרום לסיכוי מופחת שברזיל תשיג את רצונה רב השנים לזכות במושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
ביוני 2015 נפגשו הנשיא ברק אובמה ונשיאת ברזיל רוסף כמעט שנתיים לאחר שביטלה רוסף ביטל ביקור ממלכתי נדיר בוושינגטון בעקבות הגילויים כי ברזיל הייתה יעד לתוכניות הריגול האמריקאיות. ארצות הברית חיפשה סחר והשקעות דו-צדדיים מאז שסין עקפה את זו כשותפה המסחר הגדול ביותר של ברזיל. רוסף נסעה לניו יורק על מנת להיפגש עם בנקאים להשקעות ולעמק הסיליקון כדי לתמוך בעסקים לתעשיית טכנולוגיית המידע בברזיל. היחסים בין ארצות הברית לברזיל השתפרו מאז, ואכן נותרה ארצות הברית המשקיעה המובילה בברזיל הן ב-FDI והן במספר עסקאות בתחום המו"פ.
ביקורים מדרג גבוה
ביקורי מלכות ונשיאות מברזיל בארצות הברית:
ביקורי נשיאות מארצות הברית לברזיל:
משלחות דיפלומטיות
של ארצות הברית:
של ברזיל:
בוואריה תחתית
בוואריה תחתית (בגרמנית: Niedabayern) הוא אחד משבעת האזורים המנהליים של בוואריה, גרמניה, הממוקם במזרח המדינה.
גאוגרפיה
בוואריה תחתית מחולקת לשני אזורים – לנדסהוט ודונאו-ולד. חלק זה של בוואריה כולל את היער הבווארי, יעד תיירותי ידוע בגרמניה, ואת הרמה הבווארית התחתונה. תוצאות הבחירות האחרונות מסמנות אותה כחלק השמרני ביותר בגרמניה, בדרך כלל פערים גדולים לטובת המפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה.
כלכלה
התוצר המקומי הגולמי (תמ"ג) של האזור עמד על 48.5 מיליארד אירו בשנת 2018, ומהווה 1.4% מהתפוקה הכלכלית הגרמנית. התמ"ג לנפש המותאם לכוח הקנייה היה 36,100 אירו, שהוא 120% מהממוצע של EU27 באותה שנה. התמ"ג לעובד היה 100% מהממוצע באיחוד האירופי.
אתרים מרכזיים
באזור בתי המגורים הדוכסיים לשעבר בלנדסהוט ושטראובינג והעיר האפיסקופלית הבארוקית פסאו, כמו כן העיר קלהיים עם הבפרייונגשלה ומנזר ולטנבורג המהווים אטרקציות תיירותיות מרכזיות. לאטרקציות הציוריות שייכים נהר הדנובה כולל דונאודרשברוך בוולטנבורג והיער הבווארי עם הר גרוסר ארבר.
היסטוריה
דוכסות בוואריה תחתית נוצרה לראשונה עם החלוקה הבווארית הראשונה בשנת 1255 תחת הדוכס הנרי (אך לא הייתה זהות מדויקת עם הטריטוריה הנוכחית). לאחר האיחוד ב-1340 בוואריה חולקה שוב ב-1349, ולאחר מכן ב-1353 נוצרו הדוכסיות בוואריה-שטראובינג ובוואריה-לנדסהוט בבוואריה התחתונה. בשנת 1505 התאחדה בוואריה לצמיתות.
השליטה בבוואריה התחתונה הייתה אחת הסוגיות המעורבות במלחמת הירושה הבווארית בשנים 1778–1779.
לאחר ייסוד ממלכת בוואריה בעקבות פירוק האימפריה הרומית הקדושה ב-1805, המדינה אורגנה מחדש לחלוטין, וב-1808 חולקה ל-15 מחוזות מנהליים (בגרמנית: Regierungsbezirke). הם נוצרו בצורת החלוקות הצרפתיות, די אחידות בגודל ובאוכלוסייה, ונקראו על שם הנהרות העיקריים שלהם. בשנים הבאות, עקב שינויים טריטוריאליים צומצם מספר המחוזות ל-8. אחד מהם היה אונטרדונאוקרייס (מחוז הדנובה התחתון). בשנת 1837, המלך לודוויג הראשון מבוואריה שינה את שמו של הקרייז על שם שמות טריטוריאליים ושבטים היסטוריים. זה היה כרוך גם בשינויי גבולות או החלפות טריטוריאליות, כך עבר האונטרדונאוקרייס לבוואריה התחתונה. בירת המחוז הועברה מפסאו ללנדסהוט.
בשנת 1972 עוצבה מחדש בוואריה תחתית כך שהמחוזות הכפריים באזור עוצבו מחדש.
מעכה בת תלמי
מַעֲכָה בַּת תַּלְמַי מֶלֶךְ גְּשׁוּר היא אשתו הרביעית של דוד המלך, אם ילדיו תמר ואבשלום.
על הולדת אבשלום מסופר בספר שמואל ב:. בהמשך מסופר:. לפי הפרשנים נולדה תמר לפני אבשלום.
נסיבות נישואיה של מעכה לדוד
בספר פרשנות המקרא מצודת דוד כתב רבי דוד אלטשולר כי "מעכה בת מלך גשור הייתה יפת תואר, ולקחה דוד במלחמה, ובא עליה קודם שנתגיירה, ונתעברה וילדה את תמר, ואת אבשלום ילדה אחר שנתגיירה" ופירוש התוספות מרחיק לכת וקובע כי "תמר לא הייתה בת דוד אלא מקודם לכן הייתה אמה מעוברת והא דכתיב : כן תלבשנה בנות המלך מעילים, לא משום שהייתה בתו אלא לפי שגדלה בביתו של דוד עם בנות המלך"
הפרשנים המאוחרים של מדרש תנחומא נוקטים גישה מרחיבה וקובעים כי: "שכן מצינו בדוד, על שחמד מעכה בת תלמי מלך גשור בצאתו למלחמה, יצא ממנו אבשלום, שביקש להרוג אותו, ושכב עם נשיו לעיני כל ישראל ולעיני השמש, ועל ידו נהרגו כמה רבבות מישראל, ועשה מחלוקת בישראל, ונהרג שמעי [בן גרא] ושבע בן בכרי, ואחיתופל, ומפיבושת, ואיש בשת, והשליט ציבא על כל בית שאול"
על פי פרשנות אחרת התחתן דוד המלך עם מעכה כחלק ממערכת של בריתות עם שליטים שכנים על מנת לבצר את מעמדו כמלך ישראל.
גורל ילדיה
אמנון, בכורו של דוד, התאהב בתמר ואנס אותה. לאחר היוודע מקרה האונס נקט דוד בעמדה סבילה. הוא לא הפעיל את סמכותו כהורה ומלך על מנת להעניש את האנס ולא עשה כל צעד על מנת לתקן את העוול. את מקומו תפס אבשלום. הוא הכניס את תמר לביתו ונמנע מלהיות במגע עם אמנון. לאחר שנתיים שבהן ישבה תמר בבית אבשלום ארגן אבשלום חגיגה לרגל הגז בבעל חצור, אליה הזמין את כל אחיו הנסיכים למשתה. קודם לכן נתן אבשלום ל"נעריו" הוראה להרוג את אמנון בעת שהוא יהיה שיכור. לאחר שביצע את זממו ברח אבשלום לבית סבו המלך תלמי בגשור.
לאחר חזרתו מהגלות, ומשהוסרו שאר המתחרים על הכתר מדרכו, מרד אבשלום בדוד והצליח לתפוס את השלטון. בקרב מכריע שנערך בין צבאות שני הצדדים הובס צבא המורדים ואבשלום הוצא להורג במצוות יואב בן צרויה.
הנרי רולינס
הנרי לורנס גארפילד (באנגלית: Henry Lawrence Garfield), המוכר בשם הבמה הנרי רולינס (Henry Rollins), הוא שחקן, קומיקאי, מוזיקאי וזמר-יוצר פאנק אמריקאי ממוצא יהודי. רולינס הנהיג בשנות השמונים את להקת ההארדקור פאנק בלאק פלאג. בשנים האחרונות חדל להופיע כמוזיקאי והחל להופיע כאמן ספוקן וורד. בנוסף, רולינס הוא בעל הוצאת ספרים. בין השאר יצאו בה ספריו וכן ספרים מאת ניק קייב.
הופעות בישראל
רולינס הגיע לישראל ב-1998 וב-2007. בשני ביקוריו לא הופיע כמוזיקאי אלא כאמן ספוקן וורד, סגנון הופעה אשר רולינס הגדירו כסטנד-אפ נטול פואנטה בסוף כל משפט.
מודעות חברתית ופוליטית
בשנים האחרונות רולינס מרבה לעסוק בהופעותיו בנושאים פוליטיים וחברתיים שונים. בתקופת כהונתו של ג'ורג' בוש דיבר רבות נגדו, הגדיר אותו כטיפש ולא חסך ממנו את שבטו. רולינס נוהג לעדכן בעקביות את הופעותיו ובהופעה בארץ הזכיר את הוצאתו להורג של סדאם חוסיין אשר נערכה ימים ספורים קודם לכן. בנוסף, הוא ידוע כמתנגד חריף לרדיפת הומואים, הומופוביה וגזענות וקטעים רבים בהופעותיו עוסקים גם בתחומים אלה.
ויליאם בלקסטון
סר ויליאם בלקסטון (באנגלית: William Blackstone; 10 ביולי 1723 – 14 בפברואר 1780), משפטן אנגלי, המפורסם בעיקר בזכות ספרו "פירושים על דיני אנגליה".
ביוגרפיה
בלקסטון נולד ב־1723 בלונדון שבאנגליה. בשנת 1746 סיים את לימודיו באוקספורד וקיבל הסמכה כעורך דין. עקב אי הצלחתו בצד המעשי של עריכת דין, פנה לצדדים התאורטיים והלימודיים של המקצוע. בשנת 1758 נתמנה לפרופסור למשפט אנגלי בקתדרה על שם וינר באוקספורד, מינוי שהיה חדשני באופיו עקב העובדה שעד לתקופתו של בלקסטון המשפט לא נלמד כמקצוע מיוחד.
בלקסטון שימש כמרצה עד שנת 1766, ובשנים אלה חיבר את היסוד ליצירת המופת שלו, "פירושים על דיני אנגליה", שיצאה לאור בין השנים 1765 ו-1769, והתבססה על הרצאותיו.
בשנת 1766 התפטר בלקסטון ממשרתו ושב לעבוד כעורך דין מן השורה. בין השנים 1768 ו-1770 היה בלקסטון חבר הפרלמנט הבריטי ובשנת 1770 נתמנה למשרת שופט, משרה שהחזיק עד יום מותו בשנת 1780.
יצירתו של בלקסטון, "הפירושים על דיני אנגליה", מהווה פירוש של עקרונות המשפט המקובל באנגליה, מבארת את הביטויים הטכניים של החוק ומסבירה את טעמי עקרונותיו. הספרים מאופיינים בריבוי משלים וסגנון ברור וקריא, דבר שהפך אותם לספר לימוד מועדף בעבר. הספר היה בעל השפעה מרובה באנגליה ובארצות הברית עד לסוף המאה ה-19, ומשמש עד היום כאבן דרך חשובה בהבנת התפתחותה של מערכת המשפט המערבית. פסקי דיניו של בלקסטון קובצו גם הם בספר שיצא לאור לאחר מותו בשנת 1781.
בלקסטון היה איש משפט הטבע, וככזה האמין שהמשפט האנגלי אידיאלי ומושלם. חלקו עליו: ג'רמי בנת'ם, ג'ון סטיוארט מיל, וג'ון אוסטין.
קתרין מקנמרה
קתרין גרייס מקנמרה (באנגלית Katherine Grace McNamara; נולדה ב־22 בנובמבר 1995) היא שחקנית אמריקאית. ידועה בשל דמותה כקלרי פריי בסדרת הפנטזיה "ציידי הצללים" ומיה סמוק בעונה השביעית והשמינית של "החץ".
ביוגרפיה
מקנמרה נולדה בקנזס סיטי, מיזורי, בתם היחידה של אורסולה ואיוון מקנמרה, ששירת בצבא ארצות הברית. היא גדלה בעיר ליס סאמיט, מיזורי, ובשנת 2011 עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה. מקנמרה הייתה תלמידה מחוננת, למדה גם בחינוך ביתי, וקיבלה תעודת גמר תיכון בגיל 14. בגיל 17 סיימה בהצטיינות יתרה (summa cum laude) את לימודי התואר הראשון (B.Sc) במנהל עסקים באוניברסיטת דרקסל. בנובמבר 2015 החלה ללמוד לתואר שני בכלכלה יישומית באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
קריירה
מקנמרה החלה את קריירת המשחק שלה בברודוויי, בהופעה ב־"A Little Night Music" בהשתתפות קתרין זיטה-ג'ונס ואנג'לה לאנסברי. היא קיבלה תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה, בין השאר בסדרות "Glee", "החיים היפים של זאק וקודי", "חוק וסדר: מדור מיוחד", "גדולה מהחיים" וב"רוק 30".
היא הופיעה בסרטי הקולנוע "כל הדרכים מובילות הביתה" (2008), "סילבסטר בניו יורק" (2011), ו-"סוג של השיבה הביתה" (2015). בשנת 2012 הופיעה בסרט המקורי "סקיילר נגד המפלצת" ששודר בערוץ דיסני בתפקיד מיירה סנטלי. היא כיכבה בסרט "תום סויר והאקלברי פין" משנת 2014 (המבוסס על הספרים הרפתקאותיו של תום סויר והרפתקאותיו של האקלברי פין), בתפקיד בקי תאצ'ר, חברתו של תום. קתרין כיכבה גם בסדרה ציידי הצללים בתור קליירי פריי.
בשנת 2015 שיחקה בסרט "הרץ במבוך: מבחני הכווייה" המבוסס על הספר מבחני הכווייה. בשנת 2018 שבה לסרט ההמשך "הרץ במבוך: תרופת המוות" בדמותה של סוניה.
בשנת 2018 החלה לשחק בעונה השביעית של סדרת גיבורי העל "החץ" ברשת הטלוויזיה The CW, כמיה סמוק / בלאקסטאר, בתה של פליסיטי סמוק (אמילי בט ריקרדס). ב-2019 שבה עם תפקידה לעונה השמינית והאחרונה של הסדרה.
בשנת 2020 לוהקה בתור ג'ולי לאורי למיני-סדרת הטלוויזיה "העמדה", המבוססת על רומן באותו השם מאת הסופר סטיבן קינג, שעתידה לעלות בהמשך השנה לשידור ברשת CBS All Access.
I Can (שיר של בלו)
I Can (בעברית: אני יכול) הוא שירם של הלהקה הבריטית בלו. השיר נבחר לייצג את בריטניה באירוויזיון 2011.
הוצאת השיר
השיר נכתב במהלך שנת 2011 ושוחרר להורדה דיגיטלית ב-1 במאי 2011, למעשה, השיר שוחרר מוקדם יותר בחודש מרץ בעקבות השתתפותו באירוויזיון.
באירוויזיון
ב-14 במאי 2011 השתתף בגמר של האירוויזיון במקום ה-14 בסדר השירה. בסיום קריאת קולות השופטים, הוכרז כי בריטניה הגיעה למקום ה-11 בלבד.
אנטוליאן איגל
אנטוליאן איגל הוא תרגיל הדגל של חיל האוויר הטורקי לאימון בלוחמה אווירית. התרגיל מתקיים במטווח קוניה הסמוך לבסיס חיל האוויר בקוניה השוכן במרכז אנטוליה, כ-250 ק"מ מדרום לאנקרה, טורקיה. התרגיל כולל קרבות אוויר, תקיפות קרקע עם תחמושת חיה, משימות דיכוי הגנה אווירית ותדלוק אווירי. התרגיל מבוסס על תרגיל הרד פלאג האמריקני.
התרגיל הראשון מסוג זה נערך ב-16 ביוני 2001 ונמשך 13 ימים. בתרגיל השתתפו חילות האוויר של ישראל, טורקיה, ארצות הברית ונאט"ו. חיל האוויר הישראלי שלח לתרגיל עשרה מטוסי F-16 משלוש טייסות קרב, מסוקי UH-60 בלק הוק ("ינשוף"), מטוסי C-130 הרקולס ("קרנף"), מטוס בואינג 707 ("ראם") לתדלוק אווירי, סוללת נ"מ ונציגים של היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669). הכוחות התאמנו מעל מישורי אנטוליה סמוך לגבולות סוריה, איראן ועיראק.
מאז התרגיל הראשון נערכו מספר תרגילים נוספים. בסוף חודש נובמבר 2005 נשלחו שש טייסות ישראליות לטורקיה על–מנת להשתתף בתרגיל נוסף. הכוח הישראלי כלל מטוסי F-16 מדגמי A ו-B ("נץ") ו-F-16I ("סופה") ומסוקי UH-60 בלק הוק ("ינשוף"). מלבד הכוח הישראלי, השתתפו בתרגיל גם טייסים טורקים שטסו במטוסי F-5 ו-F-4 פנטום, וטייסים בלגים ואמריקניים שהטיסו מטוסי F-16 מדגמי C ו-D. בנוסף, השתתפו מטוסי תדלוק וגם מטוס בקרה של נאט"ו מסוג בואינג E-3 סנטרי.
באוקטובר 2009 ביטלה טורקיה את השתתפותו של חיל האוויר הישראלי בתרגיל במחאה על פעולותיו ברצועת עזה במהלך מבצע עופרת יצוקה. כתוצאה מכך, ביטלו חילות האוויר של ארצות הברית, איטליה ויוון אף הן את השתתפותן בתרגיל. בעקבות כך הודיע שר החוץ הטורקי, אהמט דבוטוגלו, כי הוא מקווה שיימצא פתרון למשבר שנוצר בין שתי המדינות, וכי ביטול השתתפות חיל האוויר הישראלי הוא בגלל המתקפה הישראלית על עזה, על אף שקודם לכן הודיע משרד החוץ הטורקי כי ביטול השתתפותה של ישראל בתרגיל כרוך בגורמים טכניים בלבד. ראש הממשלה הטורקי, רג'פ טאיפ ארדואן, הודיע כי "אינו יכול לתת למטוסים שהפציצו בעזה לטוס בשמי טורקיה" וכי "זהו רצון העם". טורקיה החליטה בעקבות הפרשה להפוך את התרגיל מאירוע בינלאומי ללאומי בלבד. כתחליף לתרגיל הטורקי, ייסד חיל האוויר הישראלי בשנת 2013 תרגיל בינלאומי בשם "דגל כחול", המתקיים מדי שנתיים.
מלך ממלכת אימרתי
רשימת מלכי ממלכת אימרתי:
קישורים חיצוניים
Kingdom of Imereti
שיזואוקה (מחוז)
מחוז שיזואוקה (ביפנית: Shizuoka-ken 静岡県) הוא מחוז באזור צ'ובו שבאי הונשו, יפן. בירת המחוז היא העיר שיזואוקה. העיר המאוכלסת ביותר במחוז היא הממאצו.
היסטוריה
בעבר התחלק האזור בו שוכן מחוז שיזואוקה בין המחוזות טוטומי, סורוגה ואיזו, והיה בשליטתו של טוקוגאווה איאיאסו. לאחר שכבש לעצמו אדמות באזור קאנטו, מסר טוקוגאווה את השליטה על האזור לאדונו אודה נובונאגה. לאחר שהפך לשוגון, לקח טוקוגאווה את האדמות בחזרה ואף פיקח עליהם ישירות. לאחר רסטורציית מייג'י ב-1868 איבד השוגון את כוחו, וב-1871, עם ביטול שיטת ההאן, אוחדו המחוזות והפכו למחוז שיזואוקה.
גאוגרפיה
מחוז שיזואוקה שוכן לחופו של האוקיינוס השקט במזרח, ומגיע עד האלפים היפניים במערב. הוא גובל במחוזות הבאים: קנאגאווה, יאמאנאשי, שעל הגבול ביניהם שוכן הר פוג'י, נאגנו, ואאיצ'י. 11% משטח המחוז מוקדש עבור פארקים לאומיים.
ערים
במחוז שיזואוקה 23 ערים:
אמיך קיריל, נסיך ליינינגן
אמיך קיריל, נסיך ליינינגן (בגרמנית: Emich Kirill Fürst zu Leiningen; 18 באוקטובר 1926 – 30 באוקטובר 1991) היה נסיך ליינינגן וראש בית ליינינגן משנת 1946 עד מותו.
ביוגרפיה
אמיך קיריל נולד ב-18 באוקטובר 1926 בקובורג, לקרל, נסיך ליינינגן ולמריה קירילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וויקטוריה מליטה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה. דרך אמו, הוא היה צאצא של המלכה ויקטוריה והצאר אלכסנדר השני. דרך אביו, הוא היה צאצא של מלכי שוודיה מבית ואסה, וצאצא של שני אחיה למחצה של המלכה ויקטוריה, קרל, נסיך ליינינגן ופאודורה, נסיכת ליינינגן. כתוצאה מכך, אמיך קיריל היה צאצא של כל שלושת ילדיה של ויקטוריה, הדוכסית של קנט.
בשנת 1946 מת אביו במהלך שהותו בשבי בברית המועצות, ואמיך קיריל ירש את תאריו.
אמיך קיריל היה איש עסקים ויזם, ובשנת 1955 רכש מכונית מרצדס-בנץ 300SL Gullwing.
בשנת 1991 הסתכסך אמיך קיריל עם בנו קרל אמיך, נסיך ליינינגן, בשל נישואיו בנישואים מורגנטיים, ובעקבות כך נישל אותו מירושתו.
ב-30 באוקטובר 1991 מת אמיך קיריל באמורבאך, ובנו אנדראס, נסיך ליינינגן ירש את תאריו.
משפחתו
ב-10 באוגוסט 1950 התחתן אמיך קיריל עם איליקה, דוכסית אולדנבורג, בתם של ניקולאוס, נסיך הכתר של אולדנבורג והלנה, נסיכת ולדק ופירמונט, ממנה היו לו ארבעה ילדים:
קידמה ועוני
קדמה ועוני (Progress and Poverty) הוא ספר עיון מאת הכלכלן הפוליטי האמריקאי הנרי ג'ורג' שיצא לאור בשנת 1879. הספר מפתח תאוריה על טבעה המחזורי של הכלכלה התעשייתית ועל דרכים לתיקונה. בפרט, הספר מציע להטיל מס ערך קרקע.
תוכן
לפי ג'ורג', ההתקדמות הטכנולוגית והחברתית (כולל השכלה ושירותים ציבוריים) הגדילו את הערך של האדמה (בספרות הכלכלית של אותה תקופה - הדבר כולל גם משאבי טבע, שטחי קרקע עירוניים וכדומה) ולכן גדל המחיר שבעלי האדמות יכלו לדרוש מאלו שרצו להשתמש בהן. במילים אחרות: ככל שהשירותים הציבוריים טובים יותר במקום מסוים, כך עולה גם הרנטה, היות שאנשים מעריכים יותר את הקרקע הזאת. הנטייה של ספקולנטים היא להגדיל את מחירי הקרקעות מהר יותר מאשר ניתן לייצר רכוש כדי לשלם על מחירים אלה. התוצאה היא הקטנת כמות הרכוש או העושר שנשאר בידי העובדים שמקבלים את חלקם בצורת שכר, ולבסוף הדבר גורם לקריסה של בועת נדל"ן ושל יוזמות מסחריות, עם השפעות של התכווצות כלכלית שיכולה להפוך למיתון שגורם לאבטלה, פשיטות רגל וכדומה.
בספר ג'ורג' בוחן כמה אסטרטגיות שהוצעו כדי לנסות למנוע מיתון כלכלי, אבטלה ועוני, אבל הוא מוצא אותם בלתי מספקות. כחלופה, הוא מציע פתרון משלו - מס יחיד על אדמה. זהו מס על הערך התקופתי של אדמה שמוחזקת בבעלות פרטית. הוא יהיה גבוה מספיק כדי לאפשר ביטול של כל שאר המיסים - בעיקר מיסים על עבודה ועל ייצור. ג'ורג' טען כי מס ערך קרקע ייתן תמריץ לבעלי האדמות להשתמש בהן בדרך יצרנית וכך להעסיק עובדים וליצור עושר, או למכור את האדמה במחירי השוק לאנשים אחרים שישתמשו בקרקע באופן ייצרני. הדבר יגרום לשינוי נקודת שיווי המשקל בהתמקחות בין בעלים של משאבי טבע (אדמה, מחצבים וכו') לבין פועלים ויגרום לעלייה כללית במשכורות. לפי ג'ורג', הדבר יוביל לכך שאיש לא יסבול מעוני בלתי רצוני.
הנרי ג'ורג' היה בזמנו כלכלן מפורסם ופופולרי בארצות הברית, ורעיונותיו זכו להד בפוליטיקה. מעט לאחר פרסומו של הספר הוא נמכר במעל 3 מיליון עותקים. תרגום בעברית יצא לאור בשנים 1963 על ידי הוצאת "מסדה".
קארל ארנסט
קארל גוסטב ארנסט (בגרמנית: Karl Gustav Ernst;1 בספטמבר 1904 - 30 ביוני 1934) היה קצין גרמני באס אה בעל דרגת גרופנפיהרר, בתחילת שנת 1933 עמד בראש מטה הארגון בברלין. לפני שהצטרף למפלגה הנאצית עבד בתור נער מעלית בבית מלון וכשומר במועדון לילה הומוסקסואלי.
השריפה ברייכסטאג
יש הטוענים כי היה זה ארנסט, יחד עם מספר שותפיו מהאס אה, שיצא מפתח סודי במבנה והבעיר את הרייכסטאג בליל ה-27 בפברואר 1933. אין הוכחה ישירה לכך: הנס ברנד גיזביוס האשים את גבלס בתכנון ההצתה, רודולף דילס הצהיר שגרינג ידע איך ומתי האש אמורה להתלקח ואילו פרנץ האלדר אמר שהוא שמע את גרינג לוקח אחריות על המעשה. אולם, איאן קרשו, היסטוריון בריטי, ציין שמרבית ההיסטוריונים אוחזים בדעה כי מרינוס ואן דר לובה ההולנדי הוא זה שהצית את הרייכסטאג.
ליל הסכינים הארוכות
ב-30 ביוני 1934 נישא לאשתו ותכנן לנסוע מברמן למדיירה פורטוגל לירח דבש. ארנסט רהם, מנהיג האס אה, חזר ושב על כוונתו לחולל מהפכה סוציאליסטית ברייך השלישי שתתפוס את מקומם של הכוחות השמרנים בעסקים ובממשלה. מחשש שהאס אה יתמזג עם הרייכסווהר ויהיה לארגון הצבאי החזק והגדול ביותר בגרמניה, קצינים ובכירים בצבא הגרמני ובקריגסמרינה ביקשו לחסלו. אדולף היטלר החל בהשמדת האס האה במאורע שנודע כליל הסכינים הארוכות. הטיהור נמשך עד ה-2 ביולי.
ארנסט נעצר בברמרהאפן יחד עם אשתו וחברו מרטין קירשבאום, בבואו לצאת מן המדינה לירח הדבש באונייה. לאחר מכן הוא הועבר לידי יחידת הקומנדו של האס אס בפיקודו של קורט גילדיש, הוטס בחזרה לברלין, נלקח לצריפי דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה והוצא להורג בידי כיתת יורים בשעות הערב של ה-30 ביוני. לפי רישומי הגסטפו, ארנסט היה אחד מ-14 גרמנים שהוצאו להורג על ידי הלייבשטנדרטה של היטלר.
האמת שמתחת לפני השטח
תקציר העלילה
קלייר ספנסר (פייפר) נכנסת לשלב חדש בחייה כשבתה עוזבת את הבית לטובת לימודים בקולג'. קלייר נשואה לנורמן ספנסר, מדען העוסק בגנטיקה המכור לעבודתו, ולכן הוא לא נמצא בבית כפי שקלייר הייתה רוצה. היא חיה בביתה בוורמונט, שעבר שיפוצים מאסיבים לאחר שהיה ביתו של אביו של ספנסר. היא מתיידדת עם שכנתה החדשה, מרי, אשר מבחינה במצבה הנפשי המעורער. לאחר מספר תקריות עמה ועם בעלה, מרי נעלמת לפתע וקלייר חושדת כי בעלה רצח אותה. בו בזמן היא מבחינה בדברים מוזרים שקורים בבית: דלתות נפתחות ללא מגע אדם, הפסקות חשמל פתאומיות וחפצים הנופלים ללא סיבה. היא שומעת לחישות ורואה דמות שדומה לה באמבטיה ובחשיכה. קלייר חושדת כי רוחה של מרי נמצאת בבית וגורמת לאותם אירועים, בעוד שספנסר טוען שזו רוחו של אביו, הכועס על כך ששיפצו את ביתו. לאחר מכן קלייר מוצאת את עצמה לבד במערכה, כשגם בעלה משנה לפתע את עורו והופך לאויב.
אבידוס (דרדנלים)
פיליפוס החמישי כבש את אבידוס לאחר קרב עיקש בשנת 200 לפנה"ס, אך הפסיד אותה לרומא בשנת 197 לפנה"ס. רומא הפקידה את אבידוס בידי אנטיוכוס השלישי, אך הוא התמרד כנגד רומא, ולאחר שזו הביסה אותו, ב-189 לפנה"ס, נראה שאבידוס חזרה להיות עצמאית.
באבידוס הקים קסרקסס מלך פרס גשר סירות, עליו חצה צבאו הענק את המצר בעת מסע המלחמה על יוון ב-480 לפנה"ס (הרודוטוס, ספר ז', 33 ואילך). אבידוס מפורסמת גם בזכות סיפור האהבה אודות הרו ולאנדרוס.
גילוי חורבותיה של העיר מבחינה ארכאולוגית החל בשנת 1675. במשך שנים רבות נלקחו מחורבות העיר אבנים וחומרים ששימשו לבניה עד להכרזה על האזור כאתר ארכאולוגי בתחילת המאה ה-20.
נמייה מפוספסת-צוואר
נמייה מפֿוספּסת-צוואר (שם מדעי: Herpestes vitticollis) היא מין של נמייה גדולה ממשפחת הנמייתיים, החיה בטבע רק בקצה הדרום-מערבי של הודו ובסרי לנקה. היא הנמייה השנייה בגודלה מנמיות אסיה (אחרי המין נמייה לבנת-זנב שחיה בעיראק).
נמייה זו אינה נמצאת בסיכון למרות טווח המחיה הקטן שלה.
רבי אלעזר ברבי שמעון
רבי אלעזר בן רבי שמעון היה תנא בדור החמישי, בן תקופתו וידידו של רבי יהודה הנשיא. בנו של רבי שמעון בר יוחאי וחתנו של רבי שמעון בן יוסי. בצעירותו היה מבוקש על ידי השלטון הרומי, אך בשלב מאוחר יותר פעל מטעמו של השלטון הרומי כממונה על הסדר והביטחון הציבורי. ישנן אגדות שונות על גודלו הגופני החריג. בערוב ימיו התייסר בייסורים, והמסורת אודות פטירתו אפופה אגדות שונות. היה לו בן בשם רבי יוסי.
גדולתו בתורה
מסופר שנחשב תלמיד חכם גדול ביותר כבר בצעירותו. ב, מסופר שרבן שמעון בן גמליאל כינה אותו "ארי בן ארי". בצעירותו למד ביחד עם רבי יהודה הנשיא, לפני אביו - רבן שמעון בן גמליאל ורבי יהושע בן קרחה. בתחילה הוא היה תומך בדברי ר' יהודה, אך לאחר שהתפתחו ביניהם מתחים, הוא ניסה תמיד לסתור את דבריו.
דבריו של רבי אלעזר מובאים גם בספר הזוהר בו הוא מופיע פעמים רבות, ומתואר בתור יד ימינו של אביו - רבי שמעון - מנהיג חבורת הזוהר והדמות החשובה ביותר בספר.
ההסתתרות במערה
על פי המסופר במדרשים ובגמרא הסתתר רבי אלעזר עם אביו במערה מפני הרומאים כשלוש עשרה שנה. לאחר שהתבטלו גזירות השמד ובוטל גזר דין המוות שריחף על ראשם יצאו מהמערה. לפי מקורות מסוימים המערה בה הסתתרו הייתה בפקיעין ולפי המסופר בהקדמה לתיקוני זוהר המערה הייתה באזור לוד.
ב, מסופר שכשיצאו מהמערה לאחר שתים עשרה שנה התקשו להבין את עיסוקם של יהודים בעבודות חומריות פשוטות וש"כל מקום שנותנין עיניהן מיד נשרף". רק לאחר שהות נוספת של שנה במערה הסתגלו לרעיון שלא כל עם ישראל צריך לעסוק במשך כל הזמן בלימוד תורה ופעילות רוחנית. אמנם קיימים יחידי סגולה כמותם ש"תורתם אומנותם" שתפקידם הוא "לפטור את כל העולם מן הדין" וממילא, פטורים הם מעבודות חומריות. יתר על כן, רבי שמעון בר יוחאי הוא זה שהבין שלא כל העולם צריך לעסוק בתורה, ר' אלעזר בנו התקשה להבין זאת.
בשורה ארוכה של מקורות במדרשים ובתלמוד הירושלמי מובא סיפור דברים אחר לחלוטין בנוגע לאופן צאתם של רבי שמעון בר יוחאי ובנו רבי אלעזר בן רבי שמעון מהמערה.
לפי מקורות אלו, רבי שמעון ובנו רבי אלעזר התעסקו עם טיפול בצורכי החומר והגוף בעת צאתם מהמערה. תחנתם הראשונה לאחר צאתם מהמערה הייתה העיר טבריה והמעיינות החמים שבה, חמי טבריה וזאת על מנת לטפל בפצעים שעל גופם שנגרמו עקב השהות הארוכה במערה.
בשירות השלטון הרומי
המקורות האחרים המתארים את אופן צאתם של רבי שמעון בר יוחאי ורבי אלעזר בן רבי שמעון מהמערה הולמים את המהפך שחל בשלב מאוחר יותר בחייו של רבי אלעזר. ב, מסופר שבעקבות הערה שלו על תפקודם הלקוי של הרומים בתפיסת פושעים (אף פושעים יהודים), מינוהו השלטונות למעין "מפקד משטרה מקומי". בתפקידו זה היה ממונה על לכידת גנבים והבאתם לדין. העונש על גנבה היה בדרך כלל עונש מוות.
העובדה שדווקא בנו של רבי שמעון בר יוחאי פעל בשירות הרומאים לא מצאה חן בעיני רבי יהושע בן קרחה. מסופר שרבי יהושע בן קרחה הטיח בפניו: עד מתי אתה מוסר עמו של אלוהינו להריגה? וכינה אותו "חומץ בן יין". רבי אלעזר בן שמעון השיב לו: "קוצים אני מכלה מן הכרם". כלומר, האנשים שמובלים למיתה עקב פעולות השיטור שלי הם גורמים שליליים ומזיקים. רבי יהושע בן קרחה, מצדו, טען שביעור גורמים שליליים בחברה מוטל על אלוהים.
בהמשך המקור במסכת בבא מציעא מסופר שפעם אחת גרם הוצאה להורג לאדם שהקניטו. מעשה זה גרם לו ייסורי מצפון. והוא ניסה למנוע את הוצאת אותו אדם להורג ולא הצליח. ייתכן שחש שידו הייתה קלה על ההדק, שכן מסופר שקרא את הפסוק מספר משלי "שומר פיו ולשונו שומר מצרות נפשו". היו פרשנים שהסבירו שרבי אלעזר כיוון בדבריו לעצמו (כך למשל כתב המהרש"א). לאחר שסיפרו לו על מעלליו של אותו אדם (שעבר על איסור עריות חמור)נתרצה רבי אלעזר, וקרא על עצמו "הניח ידו על בני מעיו, אמר: שישו בני מעי שישו, ומה ספיקות שלכם כך, ודאית שלכם על אחת כמה וכמה". ועדיין לא נחה דעתו לגמרי. אולם, לפי המסופר בתלמוד, לאחר ניתוח בבשרו של רבי אלעזר, שלאחריו לא הסריח הבשר, ראה בכך הסכמה מן השמים למעשיו וקרא על עצמו את הפסוק "אף בשרי ישכון לבטח".
הייסורים
בשלב מסוים של חייו בחר רבי אלעזר בן רבי שמעון לסבול ייסורים. בחירתו בדרך זאת הביאה לכך שאשתו (בתו של רבי שמעון בן יוסי) חזרה לבית אביה לכמה זמן. היא הייתה מבית עשיר ולאחר עזיבתה לא היה מי שיטפל בו, אך בעקבות נס שהיה לנוסעי ספינה שהיטלטלה בים ויושביה הבטיחו לתת סכום גדול לרבי אלעזר, הוא התעשר וגם התחזק וחזר לבית המדרש. בהמשך התלמוד מספר שהיא עמדה לצדו בעת מיתתו.
מותו
מסופר שבעת מיתתו חשש שחכמים אשר נטרו לו טינה לא יטפלו כראוי בקבורתו, ולכן ציווה רבי אלעזר בן רבי שמעון להטמין את גופתו בעליית הגג בביתו שבכפר עכברה שבגליל. לפי מקורות במדרש, הוטמנה גופתו בכפר גוש חלב.
לפי המסופר בתלמוד שכנה הגופה בסביבות 20 שנה בעליית הגג בטרם הובאה לקבורה. באותן שנים היו באים בני הכפר לביתו של רבי אלעזר, שוטחים את הסכסוך שביניהם, ותשובה מאת רבי אלעזר הייתה יורדת כמין הד מעליית הגג. כמו כן מסופר שכל השנים ששכנה גופתו בעליית הגג בכפרו הגנה הגופה על הכפר מפני היזקם של חיות רעות. מסיבה זאת סירבו בני עכברה לאפשר את קבורתו של רבי אלעזר בן רבי שמעון וגופתו נחטפה מהכפר בערב יום כיפור, עת היו טרודים בהכנות לצום. על פי המסורת, רבי אלעזר בן רבי שמעון נטמן בהר מירון לצידם של אביו רבי שמעון בר יוחאי, ותלמידו של אביו רבי יצחק.
וגנר (פירושונים)
וגנר (Wagner) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו יצרן עגלות או עגלון. {{פירושונים|
ראו גם
}}
עין מציון
עין מציון הוא ארגון ישראלי-יהודי שמרכז מתנדבים מישראל ומהעולם כולו. הארגון קם במטרה לתת מענה רפואי וטיפול הולם, ללא כל תמורה, לאוכלוסיות חלשות, שנזקקות לעזרה ולטיפולים רפואיים, באמצעות שיגור של משלחות רפואיות של אנשי מקצוע מנוסים, ציוד מתקדם, רופאים מומחים, אחיות, חדרי ניתוח ומומחים למקצועות פרא-רפואיים.
משלחות הרופאים והאחיות של "עין מציון", יחד עם צוותי רפואה מקומיים  מבצעים ניתוחים וטיפולים, הן בבתי חולים מקומיים והן ביחידות טיפול ניידות, המסוגלות להגיע למקומות נידחים, מדריכים את צוותי הרפואה המקומיים בשיטות רפואה מודרניות, ומספקים כתרומה תרופות וציוד, שיאפשרו לצוותי הרפואה המקומיים המשך פעילות עצמאית.
המשלחות הרפואיות של ארגון "עין מציון" נותנות סיוע רפואי ובמקביל מעבירות את הבשורה ההומניטרית של עזרה הדדית לכל אדם באשר הוא, ברוח הערכים של מדינת ישראל והמורשת היהודית. אנשי הארגון נכונים להגיע לכל מדינה, בה ישנו ציבור, שנזקק לטיפול רפואי ובלבד שיתקבלו בה כישראלים וכיהודים.
לארגון מספר חידושים בתחום הציוד והן בתחום ההדרכה
חדר ניתוח עיניים- צוות ארגון עין מציון פיתח חדר ניתוחי עיניים נייד ייחודי המהווה מהפכה בתחום ניתוחי עיניים במדינות מתפתחות. חדר הניתוח הנייד מאפשר ביצוע ניתוחי עיניים משיבי ראיה לאוכלוסייה המרוחקת ממרכזים רפואיים ומהווה פתרון למחסור החמור בתשתיות הרפואיות. מרכזי הדרכה- החל משנת 2013 הוקם מודל הדרכות לצוותי רפואה במדינות מתפתחות. הפרויקט פועל במספר פורמטים:
ליטקס לובץ'
ליטקס לובץ' (בבולגרית: ‎"ПФК Литекс" Ловеч) היא קבוצת כדורגל בולגרית מהעיר לובץ', שמשחקת בליגה הבולגרית השנייה. הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון לובץ', בעל קיבולת של 8,100 מקומות.
היסטוריה
מועדון הכדורגל של העיר לובץ' נוסד בשנת 1921, תחת השם "היסאריה". משחקה הרשמי הראשון של הקבוצה התקיים בשנת 1923.
בשנת 1994 סיימה הקבוצה, שנקראה אז "לקס", במקום הראשון בליגת המשנה, ועלתה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הבולגרית, אך נקודת המפנה הייתה דווקא בשנת 1996, לאחר שירדה לליגת המשנה. עם הירידה קנה את הקבוצה איש העסקים גרישה גנצ'ב ושינה את שמה ל"ליטקס". רוב השחקנים שוחררו, ובמקומם הוחתמו שחקנים ברמה גבוהה. הקבוצה סיימה ללא קושי את העונה במקום הראשון והעפילה שנית לליגת העל הבולגרית.
מיד לאחר חזרתה לליגת העל, בעונת, זכתה ליטקס באליפות בולגריה. חלוץ הקבוצה, דימצ'ו בליאקוב, היה מלך השערים של הליגה עם 21 שערים, והקשר סטויצ'קו סטוילוב זכה בתואר השחקן המצטיין של העונה. בעונת זכתה ליטקס שנית באליפות.
לאחר שסיימה במקום השלישי בעונת, זכתה הקבוצה להשתתף בשלב הראשון של מוקדמות גביע אופ"א. בשלב זה ניצחה את קופר הסלובנית, ובשלב המוקדמות השני ניצחה את אומוניה ניקוסיה והעפילה לשלב הראשון של גביע אופ"א, בו הוגרלה לשחק נגד מכבי חיפה, אלופת ליגת העל הישראלית. לאחר שוויון 1-1 במשחק הראשון בין הקבוצות, שהתקיים בהולנד משום שבזמן מלחמת לבנון השנייה שללה אופ"א מהקבוצות הישראליות את הזכות לארח משחקים במדינתן, ניצחה חיפה 3-1 בגומלין והדיחה את ליטקס מהמשך הטורניר.
בעונת סיימה הקבוצה את הליגה במקום הרביעי והעפילה לגביע אופ"א בעונת . בסיבוב המוקדמות הראשון ניצחה את קבוצת סלימה וונדררס ממלטה. בסיבוב המוקדמות השני ניצחה את קבוצת בסה קביה מאלבניה. בסיבוב הראשון הפסידה לקבוצת המבורג מגרמניה והודחה מהטורניר. עונה לאחר מכן שוב השתתפה בגביע אופ"א, והודחה בסיבוב הראשון על ידי אסטון וילה.
בעונת 2009/10 זכתה הקבוצה באליפות השלישית בתולדותיה וזכתה בפעם היחידה בסופרקאפ הבולגרי כשניצחה את קבוצת ברואה סטארה זאגורה. בעונת 2010/11 זכתה הקבוצה באליפות הרביעית.
בשנים 2001, 2004, 2008, 2009 זכתה הקבוצה בגביע הבולגרי.
תירה, נסיכת דנמרק (1880–1945)
תירה, נסיכת דנמרק (בדנית: Prinsesse Thyra at Danmark; 14 במרץ 1880 – 2 בנובמבר 1945), הייתה בתו של פרדריק השמיני, מלך דנמרק.
ביוגרפיה
תירה נולדה ב-14 במרץ 1880 בארמון שרלוטנלונד, קופנהגן, לפרדריק, נסיך הכתר של דנמרק, בנו הבכור של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, וללוביסה, נסיכת שוודיה, בתם של קרל החמישה עשר, מלך שוודיה ולואיזה, נסיכת הולנד, והיא נקראה על שם דודתה תירה, נסיכת דנמרק, אשתו של ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר. בשנת 1906 מת סבה כריסטיאן התשיעי, ואביה עלה לשלטון במקומו.
בצעירותה ניהלה תירה רומן עם רופא החצר נילס אילסו, אולם כשהתגלה הדבר הוא הורחק מיידית מהארמון. תירה נותרה רווקה כל ימיה, ואף לא מילאה תפקידים משמעותיים בחצר המלוכה, וב-2 בנובמבר 1945 היא מתה בקופנהגן.
אגון
אגון היה תחרות שנערכה בפסטיבלים שונים ברחבי יוון העתיקה וכללו בתוכם ספורט (היאבקות, איגרוף, זריקת דיסקוס, הטלת כידון, ריצות וקפיצות) ומוזיקה (ריקודים, הקראות ושירה).
האגונים נערכו בערים יווניות רבות בזמנים קבועים של השנה, והם נשאו אופי פולחני או דתי, מקומי או כללי. המפורסמים מבין האגונים הם המשחקים האולימפיים שמוקדשים לזאוס; עוד אגונים חשובים הם הנמאים, אף הם מוקדשים לזאוס; הפיתיים, שמוקדשים לאפולו והאיסתמיים, שמוקדשים לפוסידון. אל האגונים נקבצו צופים ומתחרים מכל רחבי העולם היווני, ואף היה מקובל להפסיק פעולות איבה בשעת אגונים גדולים במיוחד.
בחלק מהאגונים הדגש היה על הפעילויות הספורטיביות (המשחקים האולימפיים), ובחלק דווקא לחלקים המוזיקליים (הפיתיים); בדיוניסיה, אשר באתונה, נערכו רק תחרויות דרמטיות.