cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיצג מולד
מי שמיוחסת אליו המסורת הוא פרנציסקוס מאסיזי, שלפי המסופר יצר את מיצג המולד הראשון בשנת 1223 על מנת להעלות על נס את הפולחן למשיח. פרנציסקוס קיבל את ההשראה מביקורו בארץ הקודש, שם הוצג לו מקום הולדתו המקורי של ישו בבית לחם. הפופולריות של המיצג העניקה השראה לקהילות ברחבי מדינות נוצריות להציג מיצגים דומים.
מיצגי מולד מוצגים בדרך כלל במהלך עונת חג המולד בכנסיות, בבתים, בקניונים, בכיכרות ציבוריות ובמקומות נוספים כמו שטחים ציבוריים ומבני ציבור.
איחוד הצעירים היהודים באיטליה
UGEI - אגודת הצעירים היהודים באיטליה (Unione Giovani Ebrei d'Italia) היא ארגון יהודי איטלקי המייצג כל הנוער היהודי באיטליה בני 18 עד 35, מייצג את ארגוני הנוער באיחוד הקהילות היהודיות הכללי באיטליה (UCEI), ומשתתף כמשקיף עם זכות דיבור בכנסים של מועצת איחוד הקהילות ובוועידה הכללית המתקיימת כל ארבע שנים.
הפעילות העיקרית של אגודת הצעירים היא הוצאת העיתון 'התקווה', וארגון אירועים מיוחדים על ידי מחלקת Rewibe.
היסטוריה
האגודה נוסדה ב-21 במאי 1995 בוועידה המייסדת שהתקיימה במילאנו, והיא החליפה את הפדרציה של הנוער היהודי באיטליה - FGEI, שהייתה פעילה לפני כן.
פעילויות
אגודת הנוער היהודי באיטליה מרכזת ומקשרת את ארגוני הנוער היהודי באיטליה ואת הצעירים היהודים הקשורים אליה. תפקידה הוא לפתח תודעה יהודית ולמטרה הזאת היא פעילה בתחומים שונים:
ייצוג רשמי
UGEI מייצגת את ארגוני הנוער היהודי באיטליה באיחוד הקהילות היהודיות - UCEI - ומשתתפת בכל האספות של UCEI כמשקיף עם זכות הדיבור. בין מטרותיה הכנת הצעירים להשתתפות לא רק בחיי הקהילות היהודיות אלא גם בחיי מדינת איטליה באופן כללי.
נסיעות, טיולים ושבתונים
במטרה לשמור ולחזק את הזהות היהודית, האיטלקית והאירופאית, האגודה מארגנת סופי שבוע להכרה של הקהילות היהודיות הקטנות המפוזרות בכל גבולות איטליה. כמו כן האגודה מארגנת מסעות זיכרון למקומות השואה באיטליה ובמדינות אחרות.
תרבות ושפה עברית
האגודה מטפחת את הכרת התרבות היהודית ולימוד השפה העברית, מכבדת את אורח חיים היהודי, ומתחייבת ליצור את התנאים המאפשרים שמירת המצוות. היא משמרת את זיכרון השואה למען הדורות הבאים, נלחמת נגד עיוות של ההיסטוריה, ומעבירה לנוער את המורשת המוסרית של זיכרון ההתקוממות נגד השלטון הנאצי-פשיסט.
שיח בין-דתי
האגודה משתפת פעולה עם כל ישות דתית שמטפחת את הערכים הנצחיים של שלום, של חרות, של דמוקרטיה, התקדמות החברה האנושית ואחווה. במקביל, על בסיס של חופש מחשבה וחופש פעולה הדדית, האגודה משתפת פעולה עם המוסדות שמייצגים את יהדות איטליה ועם ארגונים יהודים שונים, גם מאיטליה וגם בין לאומיים.
אירועים לחברי האגודה
האגודה מארגנת אירועים שונים לצעירים החברים בה, אירועים המהווים גורם מלכד. בנוסף, בתור נציגים בארגון הגג UCEI, האגודה מאפשרת לחבריה להשתתף כנציגיה לאירועים באיטליה ובעולם, ומקדמת אירועים של ארגונים אחרים בתאום איתם.
סמינריונים ודיונים
האגודה מארגנת סמינריונים ודיונים כדי ליצור מפגע לעיון והעמקה בין הצעירים היהודים.
שיח פוליטי
פעילות האגודה בתחום הרעיוני והתרבותי פתחה בפניה את האפשרות להשתתף בדיונים בנושאים מדיניים באיטליה בתור בר שיח אמין שאינו קשור למפלגה כלשהי.
'התקווה'
עיתון התקווה מצטיין כבר מהתחלה כבמה לשיח בנוער היהודי באיטליה על הנושאים החשובים הקשורים לענייני זהות ומדינת ישראל, כמו כן נותנים תשומת לב מיוחדת לנושאים העומדים על הפרק בתוך החברה האיטלקית, כמו ההתנגדות נגד כל גלוי חדש של פשיזם, הנצחת זיכרון ההתקוממות נגד המשטר של הנאצי-פשיזם במלחמת העולם השנייה. מאז שנות הששים והשבעים של המאה העשרים ישנם מאמרים מרובים הקשורים לפעילות של תנועות הסטודנטים ותנועת המחאה של הנוער וגם כן לנושאים בוערים של רפורמות סוציאליות באיטליה, כמו חוק הגירושים וחוק היתר ההפלה. אחרי שנות השמונים העיתון יוצא מדי פעם, תוך הפסקות זמן מרובות, בשנת 2010 העיתון חוזר להופיע כמוסף חודשי של Pagine Ebraiche ועל האתר של www.ugei.it.
משנת 2020 נעשה הסכם של שיתוף פעולה עם העיתון Shalom, בטאון הקהילה היהודית ברומא.
בחודש יוני 2020 עיתון התקווה נכנס להיסטוריה אחרי שיצר את הפודקאסט העברי האיטלקי הראשון: "היהודים שעשו היסטוריה".
ציונים לשבח
Ambrogino D'Oro
WUJS Awards
Developing Union of the Year Interfaith Award
Maurice L. Perlzweig Social Action Award
EUJS Awards
Union of the Year
Rewibe
בזמן הסגר, בעבקבות הפנדמיה בשנת 2020 ,הורגש הרצון עז ללכד ולחזק את חיי היהדות באיטליה שהביא את וועד הפועל של UGEI לידי יצירת מחלקה מיוחדת באגודה, המוקדשת במיוחד לארגון מסיבות ואירועים. תוך יצירת צורות, סימנים ואמצעי תקשורת חדשים וחדשנים, דרך התכנית Rewibe מנסה אגודת הנוער היהודי באיטליה לפנות לדורות החדשים כדי לבנות את עתידה של יהדות איטליה.
ערוץ דיסני (ספרד)
ב-1 ביולי 2008 החל הערוץ לשדר בטלוויזיה הדיגיטלית היבשתית, ובכך הוא הפך לערוץ דיסני הראשון בעולם אשר זמין בשידור חופשי. מאוחר יותר עברו בשידורי הטלוויזיה הדיגיטלית לגרסת ה-HD של הערוץ.
היסטוריה
ערוץ דיסני ספרד הושק בשנת 1998, כאשר חברת וולט דיסני וחברת הטלוויזיה הספרדית PRISA TV הגיעו להסכמות בדבר הפצת גרסה ספרדית לערוץ דיסני האמריקאי על גבי פלטפורמת הלוויין של החברה. הערוץ החל לשדר ב-17 באפריל אותה שנה, והוא כלל תוכניות מקור ספרדיות ושידור תוכניות של חברת דיסני. בין היתר אף הופקה גרסה מקומית לתוכנית האמריקאית "מתקפת אומנות".
בספטמבר 1999 הערוץ אימץ את האריזה הגרפית של הגרסה בריטית של הערוץ. כמה שנים לאחר מכן, דיסני הרחיבה את הצעת התוכן שלה בספרד לשלושה ערוצי ילדים, שכללו את ערוץ דיסני, דיסני Toon ודיסני Playhouse. ערוץ דיסני Toon נועד לשדר אך ורק תוכניות אנימציה של דיסני, בעוד שערוץ Playhouse נועד לקהל הגיל הרך. בשנת 2008 הוסב ערוץ דיסני Toon ל-Disney Cinemagic, בדומה לגרסאות המקבילות שלו בבריטניה, גרמניה וצרפת שנתיים קודם לכן.
בחודש פברואר 2008 רכשה חברת וולט דיסני איבריה (TWDCI) כ-20% ממניות קבוצת הטלוויזיה הדיגיטלית היבשתית של ספרד, ובסוף מאי אותה שנה הודיעה דיסני כי החל מ-1 ביולי 2008 יעלה ערוץ דיסני הרגיל לשידור בשידור היבשתי והחופשי לקליטה.
החל מ-1 במאי 2010 ערוץ דיסני ספרד עבר לפורמט מסך רחב בגודל 16:9. ערוץ דיסני השיק את הלוגו החדש שלו ב-20 ביוני 2011. בשנת 2012 הושק האתר החדש של הערוץ בשם Disney Replay. בנובמבר 2013 שוב שונה האתר ועוצב בדומה לאתרי דיסני האחרים ברחבי אירופה.
שארלוט דספרד
שארלוט דספרד (באנגלית: Charlotte Despard; 15 ביוני 1844, קנט, אנגליה – 10 בנובמבר 1939, דבלין, אירלנד) הייתה סופרג'יסטית אירית-אנגלייה, סופרת, פעילה בשין פיין האירי, פעילה בתנועה הצמחונית ובתנועה נגד ניסויים בבעלי חיים.
BA-10
שריונית BA-10 (ברוסית: БА-10) היא רכב קרבי משוריין שפותח בברית המועצות בשנת 1938 והיה בשימוש בצבא האדום עד לשנת 1945. לפי הסיווג לשריוניות שהונהג בצבא האדום, הוגדרה BA-10 כשריונית בינונית.
שארלוט דספרד
ביוגרפיה
דספרד נולדה בקנט שבאנגליה. היא התייתמה מאביה, קצין בצי הבריטי, כשהייתה בת 10 ומאמה כשהייתה בת 23. אחיה, ג'ון פרנץ', היה גנרל בצבא הבריטי וראש המטה הכללי הקיסרי של בריטניה, ודעותיהם הפוליטיות היו מנוגדות זו לזו לאורך חייהם. בשנת 1870, נישאה לאיש העסקים מקסימיליאן קארדן דספרד, שמת בשנת 1890 בים. לזוג לא היו ילדים.
BA-10
פיתוח וייצור
BA-10 פותח בשנת 1938 במשרד תכנון של מפעל "איז'ורסקי" הנמצא במחוז לנינגרד. היא הייתה למעשה דגם מתקדם של השריונית BA-3, אשר נבנתה על בסיס מרכב של משאית 2 טון מדגם GAZ-AAA, תוצרת חברת גא"ז.
שארלוט דספרד
פעילות צדקה
לאחר מות בעלה, כשהייתה בת 46, דספרד החלה לעסוק בפעילויות צדקה בקהילה. היא נדהמה מממדי העוני בלונדון והקדישה את זמנה ואת כספה לעזרה לעניים בבאטרסי שבלונדון. באותה העת, היא התגוררה מעל אחת מחנויות הצדקה אותה ניהלה באזור מוכה עוני, והמירה את דתה לקתוליות.
BA-10
פיתוח וייצור
שריונית BA-10 הייתה בעלת הנעה 4X6. היא מוגנה בלוחות שריון משופע בעובי עד 10 מ"מ. חימוש השריונית כלל תותח בקוטר 45 מ"מ, שהותקן בצריח המסתובב ושני מקלעי 7.62 מדגם DT. צוות של השריונית הורכב מ4 לוחמים: מפקד, תותחן, מפעיל רדיו (אשר תפקד גם כמקלען) ונהג. כדי לשפר את עבירות הרכב כל שריונית כללה בסט הכלים שלה זוג זחלים מתפרקים. במידת הצורך היה ניתן להפוך את הרכב לזחל"מ על ידי הרכבת הזחלים על 4 הגלגלים האחוריים שלה.
שארלוט דספרד
פעילות אנטי-מלחמתית
דספרד הייתה חברה טובה של הלוחמת הסוציאליסטית, אלינור מרקס, ופעלה באינטרנציונל השני. היא יצאה בחריפות נגד מלחמת הבורים בטענה שזו 'מלחמה מרושעת של הממשל הקפיטליסטי'. בנוסף, היא התנגדה לגיוס החובה במלחמת העולם הראשונה, והקימה ארגון נשים המתנגד למלחמה. במהלך מלחמת האזרחים האירית, דספרד הייתה חברה בארגון הנשים הרפובליקני קומן נה מאן, ונאסרה עקב פעילותה נגד האמנה האנגלו אירית.
BA-10
פיתוח וייצור
השריונית יוצרה בשנים 1938 – 1941 במפעל איז'ורסקי בלבד ב-3 דגמים עיקריים: בסך הכל יוצרו 3392 רכבים מכל הדגמים, מה שהפך את BA-10 לשריונית בינונית הכי נפוצה בצבא האדום.
שארלוט דספרד
פעילות לשחרור האישה
בשנת 1906, דספרד הצטרפה לארגון ונאסרה פעמיים במסגרת פעילותה למען זכות בחירה לנשים. לאחר שחשה תסכול מחוסר היעילות של ארגון זה, היא הצטרפה לארגון איגוד הנשים החברתי והפוליטי (WSPU) שנשא אופי מיליטנטי. בשנת 1907, דספרד הקימה, ביחד עם שלוש חברותיה למאבק, את הארגון Women's Freedom League. בשנת 1909 פגשה את מהטמה גנדי והתרשמה עמוקות מתיאורית ההתנגדות הבלתי אלימה בה דגל. בהשפעתו, היא פעלה באסטרטגיות 'התנגדות בלתי אלימה' במסגרתן סופרג’יסטיות קשרו עצמן לשערים ולגדרות וקראו 'אין מיסוי ללא ייצוג'.
BA-10
שימוש
השימוש הקרבי הראשון בשריוניות BA-10 היה בקרב חלקין גול בשנת 1939. השריוניות השתתפו בכל הקרבות והמבצעים של הצבא האדום בשנים 1939 – 1941 - הן במשימות סיור והן במשימות תקיפה. רוב השריוניות אבדו בקרבות עם הגרמנים כבר בשנת 1941. את תפקידם כרכבי סיור תפסו טנקים קלים T-60 וT-70. האזור היחיד, בו שריוניות BA-10 "שרדו" עד לאמצע שנת 1943 הייתה העיר לנינגרד, בה באחד ממפעלי הרכב בוצע תיקון והרכבה של BA-10 משריוניות פגועות. הצבא הפיני והצבא הגרמני השתמשו בשריוניות BA-10 ,שנפלו שלל לידיהם, כרכבי שיטור ואבטחה בשטחים הכבושים.
שארלוט דספרד
פעילות לשחרור בעלי החיים
בשנת 1906, דספרד נמנתה בין העומדות בראש מאבק 'פרשת הכלב החום' שיצא נגד ניסויים בבעלי חיים, ותפסה אותו כקרב בין פמיניזם למאצ'ואיזם. היא הייתה צמחונית אדוקה וכיהנה כחברת מועצה בארגון הצמחונות הבריטי. הצמחונות הייתה חלק בלתי נפרד מהאתוס של הארגון הסופרג'יסטי אותו ייסדה, ובאותה תקופה אמרה: "צמחונות היא בראש ובראשונה שאלה של נשים. זה מבהיל לחשוב שנשים צריכות לבשל חיות מתות". דספרד עודדה נשים לראות את הקשר בין התנועה לשחרור האישה ובין התנועה לשחרור בעלי החיים:
BA-10
שימוש
נכון להיום מספר BA-10 ששרדו מוצגים במוזיאון השריון בעיר פרולה, פינלנד ובמוזיאונים בתחום רוסיה.
שארלוט דספרד
שארית חייה
בשנת 1930, הצטרפה למפלגה הקומוניסטית של בריטניה, ובשנת 1933 ביתה בדבלין הוצת ונחרב על ידי המון אנטי-קומוניסטי. דספרד נשארה פעילה מאוד גם בשנות התשעים לחייה, והשתתפה במספר מצעדים אנטי-פשיסטים. היא נפטרה בגיל 95 ונקברה בבית הקברות גלאסנווין בדבלין.
הנצחה
בלונדון, שני רחובות קרויים על שמה, האחד במחוז באטלסי והשני במחוז ארצ'ווי – בו ממוקם פאב שקרוי גם הוא על שמה.
ברנד פורסטר
ברנד פורסטר (בגרמנית: Bernd Förster, נולד ב-3 במאי 1956 במוסבאך שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן בעיקר בשטוטגרט ובנבחרת גרמניה המערבית.
ברנד פורסטר הוא אחיו הגדול של קרלהיינץ פורסטר. שניהם שיחקו יחדיו במערך ההגנתי של שטוטגרט ושל נבחרת גרמניה המערבית.
באיירן מינכן
ברנד פורסטר גדל במועדון הנוער של וולדהוף מנהיים, בו גם עלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1974. באמצע עונת 1974/75 חתם באלופת אירופה דאז באיירן מינכן, וזכה עמה פעמיים נוספות בגביע אירופה לאלופות בעונה בה הצטרף לקבוצה, ובעונה העוקבת, 1975/76, בה הוסיף גם זכייה בטורניר הגביע הביניבשתי לאחר ניצחון בגמר על קרוזיירו. עם זאת, פורסטר מיעט לשחק בבאיירן מינכן, וערך רק שמונה הופעות בליגת הבונדסליגה, ועוד שתי הופעות בגביע אירופה לאלופות.
פ.צ. זארבריקן
בקיץ 1976 חתם פורסטר בפ.צ. זארבריקן, שם החל לצבור ניסיון משמעותי בבונדסליגה, וצבר 61 הופעות בשנתיים, בהן הבקיע חמישה שערים. בעונתו השנייה בזארבריקן ירד פורסטר ליגה עם הקבוצה, ובחר לעזוב.
שטוטגרט
בקיץ 1978 חבר פורסטר לאחיו קרלהיינץ בשטוטגרט, שם שיחק שמונה עונות ברציפות, והפך לחלק מחוליית ההגנה היציבה של הקבוצה. בשנת 1984 זכה עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה. עם זאת, פרש פורסטר מכדורגל בשנת 1986 בגיל 30 בלבד, במקביל לעזיבת אחיו את הקבוצה לאולימפיק מרסיי. ברנד פורסטר צבר בשטוטגרט 222 הופעות בבונדסליגה, בהן כבש 20 שערים.
עמנואל קאנט
עמנואל קאנט (בגרמנית: Immanuel Kant; 22 באפריל 1724 – 12 בפברואר 1804) היה פילוסוף גרמני. נחשב לאחד מגדולי הפילוסופים בעת החדשה ואחד מהוגי הדעות החשובים ביותר בכל הזמנים. אחד ממשפטיו הידועים ביותר הוא: "העז לדעת, אזור אומץ להשתמש בשכלך שלך".
קאנט טען שהתודעה האנושית יוצרת את מבנה החוויה האנושית; שהתבונה היא מקור המוסר; שהחוויה האסתטית היא נטולת אינטרס; שהזמן והחלל הם צורות הסתכלות אנושיות ושאין אפשרות לדעת האם הם קיימים "כשלעצמם"; והניח כי העולם כפי שהוא לעצמו לא כפוף למושגים הקטגוריים שהאנושות תולה בו.
קאנט נתפס כמי שהביא, כדבריו, ל"מהפכה הקופרניקאית" בפילוסופיה, בדומה למהפכה המדעית של קופרניקוס. להגות הפילוסופית של קאנט נותרה השפעה עצומה גם בפילוסופיה העכשווית, ובמיוחד בתחומי המטאפיזיקה, האפיסטמולוגיה, האתיקה, התאוריה הפוליטית והאסתטיקה.
ביוגרפיה
עמנואל קאנט נולד בקניגסברג שבפרוסיה המזרחית (כיום קלינינגרד שברוסיה) למשפחה נוצרית-לותרנית, רביעי למשפחה בת 11 ילדים. אביו היה מתקין אוכפים במקצועו.
בשנת 1740 החל ללמוד תאולוגיה באוניברסיטה של קניגסברג, אך עד מהרה נמשך לפיזיקה ולמתמטיקה ואף כתב ספר כדי ליישב את המחלוקת בין ניוטון שראה בחוק שימור התנע (momentum) את חוק השימור היסודי, לבין לייבניץ שטען כי סכום מכפלות המסה בריבוע המהירות עבור כל הגופים במערכת נתונה הוא גודל שחל עליו חוק שימור (אנרגיה קינטית). לבסוף שילב את הראות מרחיקת הלכת של הפילוסופיה עם הרציונליות חסרת הפשרות של המדעים המדויקים. אביו נפטר בשנת 1746 ובשנת 1748 סיים קאנט את לימודיו באוניברסיטה של קניגסברג ושימש למשך שנים אחדות כמורה פרטי אצל משפחות האצולה בסביבה. בשנת 1749 התפרסם ספרו הראשון "מחשבות על ההערכה האמיתית של הכוחות החיים" (בגרמנית: Gedanken von der wahren Schätzung der lebendigen Kräfte).
בשנת 1755 קיבל את הדרגה האקדמית "Magister" מהאוניברסיטה של קניגסברג, וכאקדמאים מתחילים רבים, עבד כמרצה ללא שכר מהאוניברסיטה וקיבל תשלום ישירות מהתלמידים שנכחו בהרצאותיו. בשנת 1770 התמנה לראש הקתדרה ללוגיקה ולפיזיקה, ולאחר מכן שימש גם כרקטור האוניברסיטה.
במכתב משנת 1772 לתלמידו-חברו היהודי מרקוס הרץ, שנחשב היום לתעודה ההיסטורית החשובה ביותר להתחקות אחר היווצרות שיטתו הפילוסופית, הביע קאנט את התקווה שיסיים את ספרו הבא במשך שלושה חודשים. בסופו של דבר הסתיימה כתיבת הספר רק לאחר תשע שנים (ב-1781), והוא נקרא "ביקורת התבונה הטהורה". ספר זה נחשב ליסודי ביותר מבין ספריו של קאנט, וגם לקשה ביותר להבנה, הן בשל התורה החדשה שקאנט הציע בספר, הן בשל צורת הכתיבה המורכבת שלו, והן בשל ניסיונו להציג את כל השקפת עולמו בספר אחד. את אותה השקפת עולם הוא הציג גם בספריו האחרים.
בשנותיו האחרונות התעמת לא אחת עם השלטונות, שניסו למנוע ממנו לפרסם את דעותיו בענייני דת משום שראו בהן זלזול ופגיעה בכתבי הקודש. בתחילה נכנע להם קאנט, אך לאחר זמן מה שב לעסוק בנושא ביתר שאת, בעיקר בספרו הפולמוסי "ריב הפקולטות" שפורסם ב-1798.
בשנת 1796 פרש קאנט מן ההוראה. הוא נפטר ב-12 בפברואר 1804. את ספרו האחרון לא הספיק לסיים. מילותיו האחרונות היו "טוב הדבר". הוא הובא לקבורה ב-28 בפברואר.
קברו לא ניזוק כמעט במהלך מלחמת העולם השנייה אף על פי שכוחות ברית המועצות הרסו את רוב רובה של העיר.
קיימות ראיות לכך שהאגדה האורבנית לפיה קאנט מעולם לא עזב את סביבת עיר הולדתו אינה נכונה. אם כי אפשר שעשה כן פעמים ספורות בלבד.
על אורח חייו ואופיו כתב היינריך היינה בביוגרפיה של קאנט:
תלמידיו באוניברסיטה סיפרו בכל זאת על דמות רעננה, והעידו על מידת ההומור שניחן בה בעת שנשא בפניהם את הרצאותיו. קאנט נטה להרצות אף על נושאים שונים שאינם בתחום התמחותו. הרצאות אלו משכו קהל שומעים רב שנהנה מסיפורים על ארצות אקזוטיות ומקומות רחוקים. קאנט עצמו היה ידוע בקומתו הנמוכה ובראשו גדול המידות. לקאנט היו מספר מנהגים מיוחדים, דוגמת קשירת גרביו ברתמות אל חגורת מכנסיו. בנוסף, הוא נהג לפנות מפעם לפעם לתחנת המשטרה המקומית על מנת לברר אם פרצה מגפה באזור, מחשש לבריאותו.
תורת ההכרה
לטענתו, אלו הן שלוש השאלות הבסיסיות שאותן מנסה התבונה האנושית לפתור. השאלה הראשונה היא מתחום תורת ההכרה ותכליתה היא לגלות את גבולו הלגיטימי של הידע האנושי. קאנט עוסק בשאלה זו בספרו "ביקורת התבונה הטהורה", ומבחין הבחנה קרדינלית בין עולם התופעות (phenomenon), אשר כל הכרותינו אינן אלא הכרתנו 'עולם' זה, כלומר עולם התופעות. לעומת הדבר כשהוא לעצמו (noumenon), אשר כלפיו אין לשכל האנושי גישה כלל. הכרתנו, כלומר הידע שברשותנו והידע שבאפשרותנו להשיג, מאורגן על ידי עקרונות א-פריוריים אשר מונחים בבסיס תפישתנו, כלומר בבסיס תפישת השכל האנושי, שהם: שתי צורות ההסתכלות: חלל וזמן, ו-12 הקטגוריות.
השאלה השנייה היא שאלה השייכת לתחום של תורת המידות (מוסר), וכדי לענות עליה מחפש קאנט ציווי מוסרי שהכרחי להניחו, המורה כיצד ראוי שהאדם ינהג. בשאלה הזו דן קאנט בספרו "ביקורת התבונה המעשית", אף על פי שאת תחילת הדיון ניתן כבר לראות ב"ביקורת התבונה הטהורה".
השאלה השלישית דנה בקשר הסבוך שבין המוסר והאושר. מצד אחד, קאנט איננו רוצה לקשור בצורה הדוקה מדי בין אושר למוסר, שכן גם אנו עדים לתופעת "צדיק ורע לו" וגם המניע שלנו לבצע פעולה מוסרית איננו תחושתנו הטובה. עם זאת, אנחנו כן חושבים שמוסר קשור באופן כלשהו עם אושר. שאלה זו היא מתחום האסתטיקה, והיא תרה אחר מה שעומד מאחורי השיפוט האסתטי (משפטי הטעם הטהור). בשאלה זו דן קאנט בספרו "ביקורת כוח השיפוט". קאנט איחה בין שתי גישות פילוסופיות מאוד שונות שהיו מקובלות עד זמנו והן רציונליזם ואמפיריציזם.
משפטים מרכיבים-אפריורי
קאנט בחן את המשפטים שאנשים רגילים לומר או לחשוב אותם וסיווג אותם לפי שתי חלוקות:
משפט מנתח (אנליטי) זה משפט שאומר על המושג דבר שכלול בו מעצם הגדרתו. לדוגמה: "כלב הוא בעל-חיים". תפקידם של המשפטים המנתחים הוא להדגיש דברים שעד-כה לא שמנו לב אליהם. למשפט מנתח ניתן לקרוא גם משפט מסביר.
משפט מרכיב (סינתטי) זה משפט שאומר על המושג דבר שלא היה כלול בו מלפני-כן. לדוגמה: "הבית הוא ירוק" - כל המרכיבים הכלולים במושג "בית" אינם כוללים בתוכם את המושא של "צבע-ירוק", ומשפט זה, הוא זה שיצר הרכבה בין המושג של הבית לתכונת הצבע-הירוק. למשפט מרכיב ניתן לקרוא גם משפט מרחיב.
משפט אפוסטריורי הוא משפט הנובע מתוך ניסיון-החושים, ואילו משפט אפריורי לא נובע מניסיון-החושים.
כל המשפטים המנתחים הם אפריוריים, שהרי משפטים אלו הם הכרחיים מתוך הגדרת המושג שעליו הם מדברים, ואין צורך בניסיון-החושים כדי לאמת או לשלול אותם.
קאנט התעניין בעיקר במשפטים המרכיבים, מפני שהם אומרים על המושג דברים חדשים שלא ידענו אותם מלפני-כן. כאשר אנו מנסחים עובדות שנחשפנו אליהן באמצעות ניסיון-החושים, אנו יוצרים משפטים מרכיבים. אך הטענה המרכזית של קאנט היא, שלפעמים אנו יוצרים משפטים מרכיבים מבלי להיעזר בניסיון-החושים, כלומר אנו יוצרים משפטים מרכיבים-אפריורי.
ניתן להדגים משפטים כאלו באקסיומות של הגאומטריה. נתבונן במשפטים: "הקו הישר העובר בין שתי נקודות הוא הקו הקצר ביותר המחבר ביניהן"; "לחלל ישנם שלושה ממדים". משפטים אלו מרחיבים את הנושא מעבר לתחום הגדרתו, ולמרות זאת אנו אומרים אותם מתוך ודאות מוחלטת ומבלי לערוך ניסיונות מקדימים. קאנט טען שמשפטים מרכיבים אפריורי קיימים גם בתחומים נוספים. לדוגמה, המשפט "לכל מאורע יש סיבה", שהוא בסיס לכל תאוריה פיזיקלית (לפחות בפיזיקה הקלאסית – זאת שהייתה ידועה לקאנט), הוא גם לדעת קאנט, משפט מרכיב אפריורי.
קיומם של משפטים מרכיבים-אפריורי מהווה הוכחה לכך שההכרה שלנו לא מורכבת רק ממה שמתגלה לנו באמצעות החושים. כי כיצד אנו יכולים להצהיר על משפטים מרכיבים מבלי לערוך ניסוי מקדים? ועוד יותר מכך – מניין לנו הוודאות המוחלטת של המשפטים הללו? המסקנה של קאנט היא שלהכרה האנושית יש תבניות מולדות, שרק דרכן היא יכולה להכיר את העולם שמחוצה לה.
המהפכה הקופרניקאית
עמדתו המהפכנית של קאנט הציבה את מבנה המחשבה האישי כגורם מרכזי בידע על העולם. גם הרציונליסטים וגם האמפיריציסטים, טען קאנט, טעו טעויות מסוימות כשדנו במבנה הידיעה. לדקארט, ששאף להוכיח את קיומם של העצמים מחוץ לו על בסיס העובדה שהוא קיים ושישנו אלוהים מחוץ לו אשר אינו מרמה אותו, אומר קאנט שהידע על עצמים מבחוץ אינו יכול להתבסס על מסקנה מדבר חיצוני. עצם הטענה שישנו 'אני' קיים כוללת בתוכה את הטענה כי ישנם עצמים בחוץ אשר אני נפרד מהם, ואפשר לומר שהיא שקולה לה לוגית. במילים אחרות, קאנט טוען שדקארט ניסה להוכיח באופן לוגי את מה שהניח מראש. מסקנתו של קאנט לגבי הרציונליסטים היא שהם הצליחו לדון במבנה האידאות כפי שהן בתבונתנו לבדה, אך לא לדון באמיתות מטאפיזיות של העולם, אשר תבונתנו לוקחת בו חלק. על מנת לעשות זאת, טוען קאנט, יש להבין יותר טוב את היחס בין התבונה לבין העולם.
קאנט בעצמו השווה, במבוא למהדורה השנייה של ביקורת התבונה הטהורה, בין עמדתו המהפכנית לבין המהפכה הקופרניקאית. בתקופה שלפני קופרניקוס מרבית בני האדם חשבו שהשמש ושאר הכוכבים נעים סביב כדור הארץ. קופרניקוס טען שכדור הארץ הוא זה שמסתובב סביב צירו וסביב השמש. זהו גם המהפך של קאנט. עד כה נטו כולם לחשוב שההכרה מכוונת את מושגיה לפי המושאים החיצוניים. קאנט מתנגד להנחה הזאת, וטוען את ההפך: המושאים החיצוניים נתפסים רק באמצעות מבניה של ההכרה ועקרונות התבונה, שאינם נובעים מן הניסיון. בכך הוא ממשיך את הרציונליסטים, הטוענים כי הכרה ודאית חייבת להיות קודמת לניסיון, היינו, אפריורית. אולם הכרה אינה יכולה לנבוע מאידיאות 'טבועות מלידה' בלבד, משום שהן אנליטיות (טאוטולוגיות), ואין הן מספקות הכרות מרחיבות (סינתטיות). כמו האמפירציסטים, הוא טוען שמרבית ידיעתנו מקורה בניסיון, אך הוא מסייג בכך שעצם השימוש בניסיון מותנה במבנה הידיעה שלנו ובדרך בה אנו מסוגלים לתפוס דברים. ניתן להמשיל את מבנה הידיעה על פי קאנט למשקפיים בצבע מסוים, אשר לא ניתן להורידם. מצד אחד הידע מגיע מחוץ לנו, באמצעות הקלט של החושים. אך מצד שני הוא 'צבוע' ולא ניתן לתאר את העולם אלא בהתאם לגבולות הצבע של משקפינו.
לדעת קאנט ישנן צורות תפיסה המובְנות בנוּ, ושרק דרכן אנו מודעים לסביבתנו. צורות אלו הן מושגי החלל והזמן; החלל והזמן אינם תכונות של הגופים החיצוניים לנו, אלא הם מושגים המצויים בתוכנו, ללא קשר לניסיון כלשהו. בנוסף, ישנן קטגוריות ידיעה ברורות שההבנה האנושית משתמשת בהן באופן קבוע בשיפוט העולם. הקטגוריות קשורות לכמות אובייקט (כמו אחדות וריבוי), לאיכותו (כמו ממשות או שלילה), למודאליות שלו (שהיא שיקוף של יכולת, של הכרח ואפשרות) וליחסים בינו לבין אובייקטים אחרים (כמו עצמיות, חומריות, תלות וסיבתיות). אלו, לדעת קאנט, הם המושגים שמשמשים אותנו כשאנו מנתחים תופעות בעולם, ולא ניתן לתאר את העולם אלא באמצעות קטגוריות אלה.
הדבר-כשהוא-לעצמו ועולם התופעות
קאנט הציג, בעיקר במהדורה השנייה של ביקורת התבונה הטהורה, הבחנה בין חלקים שונים של העולם כדי להסביר מהם גבולות התבונה האנושית בראייתו.
קאנט מוכיח שיש הבדל בין העולם כפי שהוא נתפס בתבונתנו (מכונה גם "עולם התופעות") לבין הדבר כשהוא לעצמו. בעוד שעולם התופעות הוא העולם אותו אנו חווים באמצעות חושינו, אל הדבר-כשהוא-לעצמו אין לנו גישה ישירה, ואין דרך לחקור אותו באופן ישיר. עם זאת, קאנט מדגיש שעולם התופעות אינו מנותק מהדבר-כשהוא-לעצמו, אלא יש ביניהם קשר מסוים, אשר חוקרי תורת קאנט נחלקו לגבי מהותו. הדבר-כשהוא-לעצמו הוא דבר שאין אנו יכולים לתפוס בשכלנו (כפי שהציעו אפלטון, שפינוזה ולייבניץ), אך הוא עדיין קיים ומהווה את המקור לעולם התופעות. קאנט טוען כי גבול המחקר שלנו נמצא בעולם התופעות בלבד. אנו יכולים באמצעות המתודה המדעית לחקור את המסגרת שבה פועל עולם התופעות, כפי שהחל המדע לעשות כבר בתקופת קאנט. אנו יכולים לדון בקטגוריות שתבונתנו מניחה מראש על עולם התופעות כאילו היו מהותו, כפי שקאנט עושה. אין אנו יכולים, חוזר ומדגיש קאנט, לחקור באופן מהותי את הדבר-כשהוא-לעצמו.
חלק זה במשנתו של קאנט הוא מהשנויים ביותר במחלוקת, והוא זכה לפירושים שונים, אשר הבליטו פן מסוים בתורתו על מנת לגבש תפיסה אפיסטמולוגית שונה.
תורת המידות
עבודתו של קאנט בתורת המידות אותה פרס בהרחבה בספרו "ביקורת התבונה המעשית", נחשבת למשפיעה ומקיפה לפחות כמו עבודתו בתורת ההכרה. רבים מהפילוסופים הגדולים שלאחר קאנט הציגו את רעיונותיהם כפרשנות מורחבת לשיטתו, ואין כיום הסכמה ברורה לגבי טיב הפרשנויות לו.
הצו הקטגורי
מוסכם על רוב הפרשנים כי האתיקה הקאנטיאנית מבוססת על רעיון החובה ועל מושג הצו הקטגורי ("הציווי המוחלט", בלעז: "האימפרטיב הקטגורי"). הצו הקטגורי דורש שהעיקרון הנובע מפעולת האדם יהיה עיקרון מנחה לכל "יש ראציונלי", לכל אדם היכול לנהוג בתבונה. הצו דורש מהאדם ליצור אוניברסליזציה של פעולותיו:
יש לשים לב במיוחד למשמעות הצירוף "תוכל לרצות". אין הכוונה כאן ל"האם היית רוצה שפעולה זו תהפך לחוק כללי?" אלא ל"האם ניתן בכלל לרצות שפעולה זו תהא חוק כללי בד בבד עם רצוני לבצע את הפעולה?". כלומר, יש כאן דרישה פורמלית שלא תהיה סתירה בין רציית הפעולה לבין הפיכתה לחוק כללי.
דוגמה: קאנט שאל את עצמו האם ניתן מוסרית להפר הבטחות. הצו הקטגורי קובע שכדי שפעולה (הפרת הבטחה) תוכל להיות מותרת מוסרית עליה לחפוף לוגית את הפיכתה לחוק כללי. החוק הכללי במקרה זה יהיה: "ניתן להפר הבטחות". בנקודה זו טוען קאנט: לפני הפיכת הפעולה לחוק כללי, ההגדרה להבטחה הייתה "אמירה שמחויבים לקיים". דרך הגדרה זו מקבל המושג "הפרת הבטחה" תוכן כלשהו. לעומת זאת, כאשר הכרת בחוק "ניתן להפר הבטחות" כחוק כללי שינית למעשה את הגדרת ההבטחה ל-"אמירה שניתן לקיים וניתן גם לא לקיים". בצורה זו, אומר קאנט, המושג "הפרת הבטחה" מאבד ממשמעותו והופך ריק (כיצד ניתן "להפר" הבטחה בעלת הגדרה שכזאת?). כך מתקבלת סתירה בין הפעולה "הפרת הבטחה" לבין החוק הכללי הנגזר ממנה. לכן, יסכם קאנט, דרישה זו בהכרח אינה מוסרית כי אינה עומדת בתנאי ה"כלליות" ולכן חובה לקיים הבטחות.
(עבור מקבילה מודרנית של הצו השווה עם רעיון "מסך הבערות" של ג'ון רולס ובייחוד רעיון "המצב המקורי" (Original Position) בכתביהם של רולס ורוסו).
נוסח זה של הצו הקטגורי (שכונה נוסח "החוק הכללי") הוא רק אחד מחמישה נוסחים שהציע קאנט לצו זה. הנוסחים הנוספים שטבע קאנט לציוויו כונו "חוק הטבע", "האוטונומיה", "האדם כתכלית" ו"ממלכת התכליות".
מהו מעשה מוסרי?
ישנם כמה דברים שקאנט לא דורש מהאדם כפעולה מוסרית. הצו הקטגורי אינו דורש שהאדם יצליח ליצור מציאות טובה יותר או יתרום לאושרם של בני האדם בפועל. הוא אינו דורש מהאדם להיענות לרצון אלוהים. קאנט טוען שהמוסר תלוי רק בכוונות האנשים, ולא בתוצאות מעשיהם בפועל. לכן, קאנט טוען שהחוק המוסרי האובייקטיבי דורש מאיתנו כבוד לחוק התבונה שאותו הוא מנסה להגשים. אותו 'כבוד לחוק התבונה' קרוי גם בשם רצון טוב. קאנט טוען שהרצון הטוב הוא הדבר היחיד המקנה לפעולה ערך מוסרי.
האוטונומיה והחירות
בתפיסת קאנט, פילוסופיה היא תפיסה ביקורתית של המציאות, אשר מאפשרת לאדם לגלות את מהותו התבונית. האדם הרגיל נתון לרוב להשפעות, והוא זוכה להדרכה בכל חייו. הוא אינו לומד להבין מדוע עליו להתנהג בדרך זו או אחרת - הוא פשוט מצווה כך על ידי המוסדות החברתיים והדתיים. מול מצב זה, קאנט טוען כי האדם הוא אוטונומי באמצעות תבונתו. תבונתו של האדם היא הסמכות העליונה ולא אף ציווי של אדם אחר שמלמד אותו. פרשנים מסוימים, שניטשה הוא הבולט בהם, טענו כי האדם הופך להיות ל"אלוהים" של עצמו. הוא נשלט על ידי תבונתו ובה בעת, הופך לאוטונומי באמצעותה. החירות של האדם, לפי פרשנות זו, מתקיימת רק כאשר הוא המקור להחלטותיו. גם אם הוא חופשי מבחינה חוקית לפעול, אין לו חירות אמיתית אם אין לתבונתו אוטונומיה להחלטותיו. ככל שתגבר הפצת בשורת התבונה והחירות בעולם, כן ייטב לבני האדם. מבחינה זו, קאנט בהחלט מייצג את רעיון הנאורות. "אמץ בך את האומץ להשתמש בשכלך שלך עצמך".
דטרמיניזם
מושג הצו הקטגורי מסייע בהבנת המניע הרצוי לכל בן-אדם מאחורי פעולותיו. מושג החירות והאוטונומיה מרחיב רעיון זה ומסביר מהם התנאים הרצויים לשם פעולה שכזו. עם זאת, קאנט נתקל בבעיה מסוימת. הצו הקטגורי נבנה על ההנחה שבני האדם הם חופשיים לבחור בין פעולותיהם השונות, והדבר אינו מתיישב עם מושג הסיבתיות שהיה בין הקטגוריות שמציג קאנט כבסיס לבחינת העולם. אם לכל סיבה יש תוצאה, וכל פעולה מוסברת על ידי הסיבה אשר גרמה אותה, קשה לדבר על רצון חופשי הקובע את פעולותינו, שכן כל פעולותינו נשלטות על ידי המארג הסיבתי שתיארנו זה עתה. לא רק שלא ניתן לדבר על רצון חופשי (שהצו הקטגורי תלוי בו), אלא גם שלא ניתן לדבר על אחריות מוסרית. אם פעולותינו תלויות במארג הסיבתי הכללי ולא בהחלטותינו, קשה לדרוש מאיתנו אחריות להן. תמצית טענות אלו, אשר מבשרת אותה תורת הדטרמיניזם, מציבה מכשול מסוים בפני התפיסה של קאנט.
תשובתו של קאנט לדטרמיניזם נמצאת בתורת ההכרה ובמטאפיזיקה שלו. קאנט, כזכור, טוען שהסיבתיות היא אחת מהקטגוריות שבאמצעותן אנו תופסים את העולם. יש לשים לב – קאנט לא טוען שהסיבתיות היא בהכרח חוק בעולם, אלא שלנו אין דרך לרכוש ידע על העולם אלא כממלא עקרון סיבתי. לכן, אפשר לדבר על האדם כ"דייר בשני עולמות". אחד הוא העולם כפי שהוא נתפס בתבונתנו (מכונה גם "עולם התופעות"), והשני הוא העולם כשהוא-לעצמו. הידע שאנו רוכשים על העולם באמצעות הניסיון שייך לעולם הראשון, אך טענותינו בנוגע לידיעה אפריורית שייכת לעולם השני. תיאור זה של העולם כונה גם "שניות טראנסצנדנטלית", שכן הוא מניח דברים שנמצאים מעל להכרתנו הרגילה. ובסופו של דבר, מסכם קאנט, התבונה עצמה היא זו שמודעת לחופש פעולותיה. חופש הבחירה שייך לעולם כשהוא-לעצמו, והידע עליו לא תלוי בהתנסותנו. הסיבתיות היא עקרון של "עולם התופעות", אך העולם כשהוא-לעצמו מראה לנו, באופן אפריורי, כי אנו חופשיים. חופש הבחירה, או הרצון החופשי, אינו חלק מעולם התופעות, ולכן אין דרך לדבר עליו במדעי הטבע. ומעבר לכך, מדובר במשפט אפריורי, אשר לדעת קאנט אין דרך להוכיחו באמצעות הניסיון:
פילוסופיה פוליטית
בספרו "לשלום הנצחי" קאנט מונה מספר תנאים שלדעתו נחוצים לסיום המלחמות וליצירת שלום בר קיימא. תנאים אלו כללו עולם שמורכב מרפובליקות חוקתיות. קאנט האמין כי ההיסטוריה האוניברסלית מובילה לעולם האולטימטיבי של מדינות רפובליקניות החיות בשלום, אך התאוריה שלו אינה פרגמטית. התהליך המתואר בספרו הוא יותר נטורליסטי מאשר רציונלסטי:"'הערובה לשלום מתמיד היא לא פחות מאשר האמן הגדול, הטבע. במנגנון הטבע אנו רואים כי מטרתה היא ליצור הרמוניה בין גברים, בניגוד לרצונם, ובאמת באמצעות מחלוקתם. מפני שאנו צריכים לעבוד על פי חוקים שאנחנו לא יודעים, אנחנו קוראים לזה 'גורל'. אבל, לאור עיצוביו ותכנוניו של הטבע בהיסטוריה האוניברסלית, אנו קוראים לזה 'השגחה', שכן אנו מבחינים בחוכמה עמוקה של סיבה גבוהה יותר, הקובעת מראש את מהלך הטבע ומכוונת אותו אל המטרה הסופית האובייקטיבית של המין האנושי'."אפשר לסכם את מחשבתו הפוליטית של קאנט כממשלה רפובליקנית וכארגון בינלאומי:"'במובן הקאנטיאני יותר, זוהי דוקטרינת מדינה המבוססת על החוק (בגרמנית: Rechtsstaat) ועל שלום נצחי. למעשה, בכל אחד מהניסוחים הללו, שני המונחים מבטאים אותו רעיון: חוקה לגלית, או שלום באמצעות חוק.""הפילוסופיה הפוליטית של קאנט, שהיא בעצם דוקטרינה משפטית, שוללת מעצם הגדרתה את ההתנגדות בין חינוך מוסרי לבין עולם התשוקות כיסודות אלטרנטיביים לחיים חברתיים, והמדינה מוגדרת כאיחוד של גברים על פי החוק. מדינה זו נובעת מחוקים א-פריוריים משום שהם נובעים מעצם מושג החוק. משטר אינו יכול להישפט על פי קריטריונים אחרים ולא לסייג לעצמו תפקידים אחרים, מאשר אלה הנקבעו לסדר כדין'."הוא התנגד לדמוקרטיה, שבזמנו פירושה היה דמוקרטיה ישירה, מתוך אמונה כי שלטון הרוב הוא איום על חירות הפרט. הוא הדגיש: "'... הדמוקרטיה היא, כביכול, בהכרח עריצות, משום שהיא קובעת כוח ביצועי שבו 'כולם' מחליטים בעד או נגד מי שאינו מסכים איתם, כלומר 'כולם', שאינם לגמרי 'כולם' – מסכימים על צעד מסוים, והרי זהו סתירה של רצון הכללי עם עצמו ועם עקרון החירות'."בדומה לרוב ההוגים באותה עת, הוא הבחין בין שלוש צורות של ממשל: דמוקרטיה, אריסטוקרטיה ומונרכיה (עם "ממשלה מעורבת", המשלבת אלמנטים דמוקרטיים, אריסטוקרטיים ומונרכיים) כצורה האידיאלית ביותר של ממשלה.
קאנט סבר שלמדינה אין סמכות לבצע פעולת תגמול, מאחר שהיא אינה אובייקטיבית. לתפיסתו רק סמכות שיפוטית-ריבונית על-מדינתית ואובייקטיבית יכולה להצדיק פעולת ענישה לוחמתית.
אסתטיקה
אחד החלקים בספרו של קאנט "ביקורת התבונה הטהורה" מכונה "האסתטיקה הטרנסצנדנטלית". השימוש במילה "אסתטיקה" אצל קאנט שונה מהשימוש הנהוג כיום, והמושג אסתטיקה אצל קאנט אינו קשור לאסתטיקה במובן המודרני של המילה (הוא אינו עוסק בשיפוטים הקשורים ליופי), אלא בתרומתה של החישה להכרה. חלק זה של הספר משלים את חלקו האחר, "הלוגיקה הטרנסצנדנטלית", העוסק בתרומתה של התבונה להכרה.
חיבורו המפורסם ביותר של עמנואל קאנט בנושא האסתטיקה במובן המודרני של המילה, כלומר העוסק בשיפוטים הקושרים ליופי, הוא "משפט הטעם הטהור", אשר נמצא בחלקו הראשון בספרו "ביקורת כח השיפוט", ובו קאנט מראה גישה אסתטית המכילה מתח בין סובייקטיביזם אסתטי לבין אובייקטיביזם אסתטי.
קאנט מדבר על היפה במושגים של "חוויה אסתטית". פירוש הדבר כי היפה הוא סובייקטיבי, הוא חוויה שנחווית על ידי סובייקט. היופי אינו נמצא באובייקט עליו מתבוננים אלא במתבוננים עצמם. הוא צורת הסתכלות אסתטית.
עם זאת, ההסתכלות על אותו אובייקט היא צורת הסתכלות "אובייקטיבית", ובעלת קריטריונים חיצוניים. בהתבוננות האסתטית על האובייקט צריך הסובייקט "להתעלם" מן הסובייקטיביות שלו, להסתכל על האובייקט "כפי שהוא", מבלי להוסיף לו אינטרסים או אסוציאציות אישיות מעולמו הפרטי ובכך לפגום בהסתכלות הטהורה.
קאנט, אם כן, מסביר בעזרת ארבעה היגדים כיצד מתאפשרת החוויה האסתטית, כיצד ניתן להסתכל על אובייקט ולשופטו כיפה. ההערות לאחר ההיגדים הם רק פרשנות אחת שלהם:
נאו–קאנטיאניזם
המונח "נאו–קאנטיאניזם" מתייחס, כהכללה, להתחדשות מאוחרת (בעיקר מן המחצית השנייה של המאה ה-19) של אופן החשיבה הפילוסופי שהניח עמנואל קאנט במאה ה-18, בתחומה של תורת ההכרה (אפיסטמולוגיה). ישנם זרמים שונים של נאו–קאנטיאניות, אך הסיסמה המקושרת עם מונח זה היא 'השיבה אל קאנט', מגמה פילוסופית בעיקר במרחב התרבות הגרמנית מאז מחצית המאה ה-19. אין זאת אומרת שכל נאו–קאנטיאני מסכים לחלוטין עם כלל עמדותיו של קאנט, אך חשובה כאן ההשפעה הישירה של קביעותיו, בדגש על ההבחנה בין מושאי ההכרה שלנו לבין העולם האמיתי או 'הדבר כשהוא לעצמו'. לצד השפעתו הישירה של קאנט על הוגים נאו–קאנטיאנים, ישנה גם סיכומה הביקורתי של משנת קאנט בידיו של שופנהאואר בשנת 1818 (בנספח לספרו: העולם כרצון וכייצוג). זה האחרון מותח ביקורת על התעלמותו של קאנט מיכולת ההכרה האינטואיטיבית, כלומר גם ללא תיווכם של מושגים מופשטים. הוגים פוסט–קאנטיאנים נוספים השפיעו אף הם על השיבה הנאו–קאנטיאנית המאוחרת, למשל יעקב פרידריך פריס (Fries), יוהאן פרידריך הרבארט (Herbart).
השפעה
השפעתו של קאנט על המחשבה המערבית הייתה עמוקה. מעבר להשפעתו על הוגים מסוימים, שינה קאנט את המסגרת שבה נעשתה חקירה פילוסופית. הוא השלים שינוי פרדיגמה: פילוסופיה קטנה מאוד מתבטאת עתה בסגנון הפילוסופיה הקדם-קאנטית. שינוי זה מורכב מחידושים קרובים זה לזה, שהפכו לאקסיומטיים, בפילוסופיה עצמה ובמדעי החברה והרוח בכלל:
The Onion
The Onion (בתרגום חופשי לעברית: "הבצל") היא חברת מדיה אמריקאית שבסיסה בשיקגו, המפרסמת כתבות על חדשות בינלאומיות, לאומיות ומקומיות. מרבית המאמרים שמפורסמים באתר הם סאטיריים. החברה נוסדה במקור כעיתון שבועי על ידי טים קק וכריסטופר ג'ונסון ב-29 באוגוסט 1988 במדיסון שבויסקונסין. באביב 1996 הושק אתר האינטרנט של The Onion. בשנת 2007 הארגון החל לפרסם חדשות סאטיריות - הן כאודיו והן כווידאו - באינטרנט. בשנת 2013 הופסק פרסום המהדורה המודפסת של The Onion והחברה השיקה את סוכנות הפרסום Onion Labs.
תוכן
המאמרים שמתפרסמים באתר The Onion עוסקים באירועים עכשוויים, אמיתיים ובדיוניים, ומציגים את הטון והפורמט של ארגוני החדשות המסורתיים עם סיפורים, מאמרי מערכת, כתבות טיפוסיות וראיונות של כתבי רחוב. ההומור בכתבות מתבסס לעיתים קרובות על הצגת אירועים יומיומיים כחדשותיים, סוריאליסטים או מדאיגים (כגון "סיבוב כדור הארץ מביא את כל יבשת אמריקה הצפונית לחשיכה").
ישנו גם חלק לא סאטירי באתר שמכונה "The AV Club" והוא מוקדש לבידור (סרטים, מוזיקה, טלוויזיה, ספרים, וכו'), מציג ראיונות, דן בנושאים שונים בתקשורת, ועוד.
קמפהנג פט
קמפהנג פט הייתה אחת משלוש הערים המרכזיות של ממלכת סוקהוטהאי, הממלכה הראשונה בסיאם, במאה ה-13 וה14.
רקע
תחילתה של האומה התאית היה במאה ה-12, עם נדידתו של עם מיונאן שבסין אל האזורים הצפוניים של האימפריה החמרית, ששלטה באותה תקופה על רוב דרום-מזרח אסיה. עם זה נקרא ת'אי, "אנשים חופשיים". אחד מנסיכיו נישא לאשה חמרית, ולאחר מכן התקומם כנגד השלטון החמרי המרכזי ויצר את הממלכה הסיאמית הראשונה. ממלכה זו נקראה ממלכת סוקהוטהאי, על שם בירתה. בנו השני של מייסד הממלכה, ראמחאמהאנג (Ramkhamhaeng, ראם החזק; בערך 1280–1318), היה אחד מן השליטים החשובים בתולדות תאילנד העתיקה. הוא הרחיב את גבולות ממלכתו בשורה של מלחמות, שהסתיימו בניצחונו; ובתחום החברתי, הוא ייסד ארגונים צבאיים וחברתיים, שנבנו על פי המבנים הארגוניים שהיו קיימים באימפריה החמרית. הוא הנחיל את כתב הקמר העתיק, וכן הקפדה רבה על שמירת הבודהיזם.
שלושת מרכזיה של הממלכה החדשה היו סוקהוטהאי, עיר הבירה; סי סצ'נלאי, וקמפהנג פט. סגנון הבנייה שנוצר בערים אלה היה תוצר של השפעות תרבותיות שונות, שהוטמעו בסגנון החדש. המבנים שהתאפיינו בסגנון זה נבנו מלבנים ועוטרו בקישוטי טיח ועץ; העיטורים השונים מגוונים מאוד, ומעידים על השפעה חמרית או ציילונית.
קמפהנג פט
העיר העתיקה קמפהנג פט נמצאת בגדה המזרחית של הנהר פינג, כ-360 קילומטרים מצפון לבנגקוק. ממצאים ארכאולוגיים מעידים שהעיר הייתה מיושבת עוד בזמנים פרהיסטוריים, אך מניחים שהעיר הנוכחית הוקמה במהלך שלטונו של המלך לי ת'אי משושלת סוקהוטהאי (1347–1371). העיר נקראה לפני כן מואנג צ'ה קאנג ראו ונא קון צ'ום, והייתה אחת הערים החשובות בממלכת סוקהוטהאי מן המאה ה-13 ועד המאה ה-15.
העיר הייתה בנויה כטרפז, במקביל לנהר; הצלעות הארוכות, מצפון ומדרום, היו באורך 2,200 ו-2,000 מטרים, בהתאמה, והצלעות הקצרות, ממזרח וממערב, היו באורך 500 ו-250 מטרים, בהתאמה. מיקומה האסטרטגי של העיר הביא להקפתה בחומות, שהיו במקור סוללות עפר מוקפות בחפיר, אך בשלב מאוחר יותר נבנו מחימר, ולמיגונה בביצורים, שערים ומגדלי שמירה. מיקומה של העיר במישור הביא לגישה נוחה, ולפריחת המסחר.
ראובן אלקלעי
ראובן אַלְקָלַעי (י"ב באב ה'תרס"ז, 23 ביולי 1907 – ב' בשבט ה'תשל"ו, 4 בינואר 1976) היה עיתונאי, סופר, מילונאי, בלשן, מתרגם ועורך שנתוני הממשלה.
קמפהנג פט
קמפהנג פט
בלב העיר היו שני מקדשים בודהיסטיים חשובים, ואט פרא קאו (Wat Phra Kaeo) וואט פרא ת'אט (Wat Phra That). מבנים חשובים נוספים הם הארמון העתיק, סא מון, ומקדש שיווה. ואט פרא קאו מקיף קבוצה של מונמנטים עתיקים, המסודרים כמלבן. המקדש השני בגודלו, ואט פרא ת'אט, נמצא ממזרח לואט פרא קאו. במרכזו נמצאת פגודה הבנויה מאבן חול ולבנים, ומוקפת בחומה מאבני חול עם שער בכל צד.
שרידי קמפהנג פט ההיסטורית הוגדרו כפארק לאומי בתאילנד ב-1983, ושימורם מופקד בידי הממשלה בסיוע אונסק"ו. הפארק ההיסטורי קמפהנג פט הוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1991, יחד עם הפארקים ההיסטוריים סוקהוטהאי וסי סצ'נלאי.
ראובן אלקלעי
ביוגרפיה
ראובן נולד בירושלים. היו לו אחות בכורה – שרינה, ואח צעיר – יעקב. שני הוריו הם מצאצאי מגורשי ספרד. אביו אברהם אלקלעי עלה לארץ ישראל מהעיר ניש שבסרביה בסוף המאה ה־19 והתחתן עם אימו רחל לבית ספורטה. לאחר נישואיהם בשנת 1900 התיישבו רחל ואברהם אלקלעי בשכונת בתי הורדנא הסמוכה לשכונת מחנה יהודה, והאב שימש מורה לצרפתית בבית הספר אליאנס. לימים פתח אברהם בשער יפו, בשותפות עם גיסו משה ספורטה, חנות ליינות, תופינים ושאר מעדנים.
משפחת אלקלעי, אשר שמה מעיד על מוצאה מאחד המקומות בספרד או בצפון אפריקה שנשאו את השם Alcala [אל־קלעה, המצודה בערבית] – מתייחסת למשפחתו של הרב יהודה אלקלעי, ממבשרי הציונות.
בילדותו למד ראובן בבית הספר למל ובבית הספר דורש ציון, ובנעוריו בבית הספר לבנים שניהל ר' יוסף מיוחס. כשהשלים את חוק לימודיו הצטרף לבית המדרש למורים שניהל דוד ילין וב־1926 הוענקה לו תעודת מורה.
אלקלעי ביקש לעסוק בהוראה בירושלים, אך משלא מצא משרה מתאימה, התפרנס מעבודות שונות. ב־1930 התמודד על משרת מתרגם שהציעה ממשלת המנדט הבריטי ונבחר לשמש מתרגם מאנגלית לעברית ומעברית לאנגלית בלשכת העיתונות המנדטורית. את המכרז לתפקיד ערך מי שלימים יהפוך לממונה עליו, אדווין סמואל (בנו של הלורד הרברט סמואל). במשך הזמן קוּדם אלקלעי והיה למנהל הסניף היפואי של לשכת העיתונות המנדטורית.
בתקופה זו פרסם תרגומים מן השפה האנגלית בהם סיפורים נבחרים של סומרסט מוהם וכן מחרוזות סיפורים ויצירות של סופרים אחרים. תרגם ספרי מקצוע בענייני מינהל. בעבודתו סייע רבות ליישוב היהודי; למשל בפרסום מידע על גורלם של המעפילים באוניות פאריטה וסטרומה, מידע שהבריטים ביקשו להצניע דווקא. ביושבו כחבר בוועדת הנייר, שהייתה ממונה על הקצאת כמות הנייר לכל עיתון שהודפס בארץ, דאג במיוחד לעיתונים העבריים.
בשנת 1947 נישא לשרה פרדס, בתו של הרב אליהו פרדס, הרב הראשי הספרדי של רמת גן, ולימים הרב הראשי הספרדי של ירושלים. את החתונה ערך הרב הראשי הספרדי, בן-ציון מאיר חי עוזיאל. לזוג נולדו שני ילדים, יפה ואבי.
עם קום המדינה עבר לעבוד זמן מה בלשכת העיתונות הממשלתית שקמה אז, וב־1951 התמנה על ידי מזכיר הממשלה זאב שרף לשמש כעורך שנתון הממשלה. במלאכה זו עסק עד שנת 1974, והוציא מתחת ידו 23 שנתונים. לצד זאת, החל מ-1962 שימש רכז ועדת השמות הממשלתית, ופעל בה לחידוש שמות עבריים ליישובים ואתרים בארץ ישראל.
אלקלעי עסק בשפה העברית מנעוריו ובין היתר היה חבר בגדוד מגיני השפה ופעל להפיץ מילים עבריות חדשות בקרב דוברי העברית ואף קיבץ אותן ברשימות. לימים בעבודתו כמתרגם חש עד כמה גדול המחסור במילים עבריות בתחומים רבים, והחל לחדש מילים. הוא חידש מאות מילים בעברית, וכ־300 מהן משמשות עד היום. בחידושיו הבולטים יש שמות עצם, שמות תואר, פעלים וצירופים: צנע, דובר, מסוף, מְתאבן, שיאן, קניָן, תברואן, אָכיל, כָּביס, קָריא, לייסף, למחשב, לתעתק, לתקצב, סרט תעודה. על רקע זה החל לאחר קום המדינה החל בעבודה לקראת פרסומו של מילון האנגלי–עברי, ואחריו חיבר מילונים עברי–אנגלי ועברי–עברי, ואף לקסיקון לועזי–עברי ואוסף של ניבים ופתגמים בשם "דברי חכמים".
ראובן אלקלעי נפטר ב־4 בינואר 1976. ונטמן בהר המנוחות בגבעת שאול בירושלים.
ידידו של ראובן אלקלעי – אברהם חיים אלחנני – כתב בהספד על אלקלעי:
העיתונאי דוד גלעדי שר שיר הלל למילונו:
לא סתם מילון יש כאן, אלא יצירה מקורית של אדם [...] שאת חיוכו אתה נושא אתך [...] זהו חיוכו של אותו בעל מלאכה שהתנא התלמודי כה מקנא בו על שצפון איתו הסוד הגדול ביותר של כושר יצירה – זה סוד הצמצום במלאכה האחת שבה הוא מגיע לכלל שלימות [...] מילונו של אלקלעי הוא מהמעודכנים ביותר – גם ה"סלנג" אינו חסר בו, גם "דרש" על שמות מסוימים, גם ראשי התיבות מבוארים, גם הביטויים הארמיים שהם בשימוש בשפתנו, גם תשובה לצרכים הטכניים והמדעיים החדישים ביותר, גם תיקוני לשון של האקדמיה עד ימינו – ולמרות כן אין התחכמויות. וחוט החן המשוך על המחבר, משוך גם על חיבורו; מילון הנקרא כמו ספר של מתח – האין זה נפלא?!
הסופר אלי עמיר סיפר: "הייתי קורא את המילונים שלו משל היו רומן".
סיפור חייו ועשייתו התפרסמו בספר "אוצר המילים – סיפור החיים של המילונאי ראובן אלקלעי" (2020), שהפיקו בני המשפחה לזכרו. את הספר כתבה סמדר ברק והוא יצא לאור בהוצאת האקדמיה ללשון העברית והוצאת ידיעות ספרים.
ארכיון
ארכיון מכתביו שמור בארכיון גנזים של אגודת הסופרים.
חלק מארכיון תמונותיו שמור ביד יצחק בן-צבי, במיזם "ישראל נגלית לעין".
ביקורת על כתביו
את עבודתו של ראובן אלקלעי הוקירו אנשים רבים שהמפורסמים שבהם היו:
Version of Me
Version of Me (בעברית: גרסה שלי) הוא אלבומה השביעי של הזמרת מלאני סי, אשר יצא ב-21 באוקטובר 2016 על ידי חברת התקליטים העצמאית שלה רד גירל רקורדס. האלבום זכה לביקורות חיוביות. האלבום הגיע למקום ה-25 בבריטניה ובכך הפך לאלבום שלה שדורג הכי גבוה מאז 2003 במדינה. אך לעומת זאת בגרמניה האלבום נהיה לאלבום הראשון שלה שלא זכה להיכנס לטופ 20. בברזיל האלבום זכה להצלחה כאשר הגיע למקום הראשון במדינה.
רקע והרכב מוזיקלי
הקלטות האלבום החלו ב-2014 אף לטענתה של מלאני זה לא היה הדבר היחיד בה התמקדה באותה תקופה ועל כך סיפרה בריאיון: "בדרך כלל שהייתי מקליטה אלבום החלטתי שזה הזמן להקליט אותו והייתי הולכת וחוזרת למפגשי כתיבה כל הזמן. אך הפעם זה היה שונה. הפעם לקחתי את הזמן ואני חושבת שזה ממש עשה לי טוב. מעולם לא הוצאתי אלבום כזה טוב. זה הרגיש כאילו הרבה דברים התרחשו במהלך הזמן וכל הדברים האלה היוו לי השראה. מפני שלקחתי את הזמן שלי הרגשתי שאני לא חוזרת על עצמי וזה היה ממש מגניב. לאלבום קוראים "Version of Me" כי כל האלבום הזה עוסק סביבי ומהווה ביטוי לדברים שקרו לי ב-5 השנים האחרונות. אז זה הרגיש ממש ממש טוב."
מבחינה מוזיקלית האלבום הוא אלבום פופ עם אלמנטים של R&B ומוזיקה אלקטרונית.
One Right Now
One Right Now הוא סינגל של הראפר והזמר האמריקאי פוסט מאלון ושל הזמר והיוצר הקנדי דה ויקנד. הוא הופץ על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס ב-5 בנובמבר 2021.
רקע כללי
ב-2 בנובמבר 2021, פרסמו דה ויקנד ופוסט מאלון קטע באורך 7 שניות מהשיר שכותרתו "PM&TW-ORN-Update.5.nonhyped.w1.mp3" בחשבונות האינסטגרם שלהם. הפוסט זכה למעל 150,000 לייקים תוך שעה בלבד. אמנם בתחילה לא היה ידוע מה עומד להיות שם השיר, המנהל של מאלון, דרה לונדון, חשף כי שיתוף הפעולה ייקרא "One Right Now". הסינגל הוא הסינגל הראשון שבו האמנים משתפים פעולה.
וידאו קליפ
הקליפ של "One Right Now" יצא לאור ב-15 בנובמבר 2021. בסרטון, פוסט מאלון ודה ויקנד מנהלים קרב יריות עם הצוותים שלהם, ומסיימים בכך שהם יורים זה בזה בו זמנית.
שבק ס (אלבום)
שבק ס הוא שמו של אלבום הבכורה של שב"ק ס' בהרכבה המקורי, האלבום יצא בשנת 1995 על ידי חברת התקליטים NMC בהפקה מוזיקלית של יוסי פיין.
האלבום יצא במתכונת ראשונה, אך אחרי סיומו הוא נגנז על ידי הלהקה, ונוצר מחדש עם המפיק יוסי פיין. האלבום ראה אור בשנת 1995, על ידי חברת התקליטים NMC.
האלבום מתאפיין בקו מחתרתי וצעיר של הלהקה בראשית דרכה. האלבום לא ניסה להעביר מסרים, אלא ליצור הנאה. באלבום ניכרה השפעה בולטת של להקת הביסטי בויז. גם כאן החליפו שלושה ראפרים שורות שנונות וילדותיות ביניהם, על רקע צליל של רוק כבד.
השיר "אימפריה" מהאלבום מוכר בזכות הקליפ שהופק לו. בקליפ נראית הלהקה גונבת מכונית, ושוברת אותה לחלקים. המחאה על הקליפ התפרסמה בחלק מהעיתונים הראשיים במדינה. שיר זה יחד עם שירים אחדים מהאלבום הוא אחד משירי הראפ רוק הראשונים והיחידים שנוצרו בישראל. שיר נוסף שהתפרסם מהאלבום הוא "מכופף הבננות", חידוש של הלהקה לשיר בעל שם זהה. בניגוד לשיר המקורי, תוכנו של השיר של שב"ק ס' הוא אלים ושובניסטי, הדבר היחיד שנשאר דומה לשיר עצמו הוא הפזמון החוזר "מכופף הבננות". לשיר זה נוצר קליפ שגם הוא זכה להצלחה.
לואיס הניי
לואיס ג'ורג' הניי (באנגלית: Louis George Henyey; 3 בפברואר 1910 - 18 בפברואר 1970) היה אסטרונום אמריקאי.
ביוגרפיה
הוריו, אלברט ומרי הניי, היגרו מהונגריה לארצות הברית. לואיס הניי נישא לאליזבת רוז בלאק, ילידת בודפשט, ב-1934. לזוג נולדו שלושה ילדים.
לואיס הניי ידוע בעיקר בזכות שתי תרומות מדעיות משמעותיות בתחום מבנה והתפתחות כוכבים. ראשית, הוא פיתח שיטה לפתרון אוטומטי של משוואות אבולוציה של כוכבים, מתאימות למחשבים וישימה למגוון רחב של תנאים פיזיים ושלבים בחייו של כוכב. שנית, הוא עשה חישוב חדש של האבולוציה של כוכבים במהלך ההיסטוריה המוקדמת שלהם, כאשר התכווצות הכבידה מספקת את מקור האנרגיה העיקרי, ובמהלך שלב המעבר, כאשר האנרגיה הגרעינית גוברת על הכבידה.
מכתש הניי על הירח נקרא על שמו. כמו כן אסטרואיד  שהתגלה על ידי מקס וולף, נקרא על שמו.
CZ75
cz-75 הוא אקדח שפותח על ידי חברת צ'סקה זברויובקה הצ'כית. זהו אקדח חצי אוטומטי בקוטר 9 מ"מ. הספרות 75 מייצגות את שנת ההצגה של האקדח - 1975.
האקדח נחשב למוצלח מאוד וקמו לו מספר חיקויים והעתקים, אחד מהם הוא אקדח יריחו הישראלי, המנגנון היחיד הדומה לו בהיקף הצלחתו הוא מנגנון הקולט 1911.
נתונים טכניים
cz-75 הוא אקדח חצי אוטומטי הפועל בשיטת רתע קצר (Short Recoil) על ידי נעילת בראונינג. ההדק פועל במנגנון פעולה כפולה (Double Action) – סחיטת ההדק דורכת את הפטיש לאחור ולאחר מכן גורמת לשחרורו אל פני הנוקר. הפטיש חיצוני ומסילות הצינה נמצאות בתוך הגוף.
גרסאות (רשימה חלקית)
CZ-85 גרסה שמאפשרת תפעול נוח לאקדח גם לשמאליים.
CZ 75 Compact גרסה קומפקטית עם קנה באורך 3.9 אינץ'.
CZ 75B SA גרסה בעלת הפעלה יחידה בלבד, ללא מנגנון הפעולה הכפולה.
CZ 75 P-01 גרסה המיועדת לרשויות אכיפת חוק, גוף עשוי מסגסוגת אלומיניום. מצויד במסילת אביזרים מתחת לקנה.
CZ 75 P-07 DUTY גרסה פולימרית שהוצגה בשנת 2009, האקדח מצויד במנגנון הדק משופר ובאפשרות להחליף את מנגנון השמטת הפטיש בניצרה.
תזמורת רדיו צפון גרמניה
תזמורת רדיו צפון גרמניה (בגרמנית: NDR Elbphilharmonie Orchester ידועה גם בראשי התיבות, כתזמורת אלבפילהרמוני NDR) היא התזמורת היוקרתית ביותר בהמבורג ונחשבת לאחת התזמורות המעולות בגרמניה.
אולם הבית של התזמורת משנת 2017 הוא אולם הקונצרטים אלבפילהרמוני שבעיר המבורג.
התזמורת נוסדה על ידי שלטונות הכיבוש הבריטיים אחרי מלחמת העולם השנייה, כיוון שתחנת רדיו המבורג הייתה היחידה שנותרה לפליטה במה שיהיה בהמשך לגרמניה המערבית. נגניה הראשונים באו בעיקר משורות תזמורת הרדיו שפעלה בהמבורג תחת שלטון הרייך הנאצי. הנס שמידט-איסרשטדט התגורר סמוך לאזור המבורג ועליו הוטלה המשימה להרכיב את התזמורת. ביצוע המשימה נמשך שישה חודשים. הקונצרט הראשון התקיים בנובמבר 1945 בניצוח שמידט-איסרשטדט, עם הכנר יהודי מנוחין כסולן. התזמורת ביקרה לראשונה בבריטניה בשנת 1951, כחלק מן הקונצרטים לחגיגות את הפתיחה מחדש של אולם הסחר החופשי במנצ'סטר.
התזמורת עשתה לה שם ברפרטואר הקלאסי והרומנטי, כגון יצירות ברוקנר ובטהובן כמו גם ביצירות בנות זמננו.
נציבות הרייך טורקסטן
נציבות הרייך טורקסטן (בגרמנית: Reichskommissariat Turkestan) היה שמו הגרמני של הממשל האזרחי הנאצי שתוכנן בשטחי מרכז אסיה, במקום המדינות שהיו אז חלק מברית המועצות אך לא יצא לפועל מעולם.
נציבות הרייך הוצעה על ידי האידאולוג הראש של המפלגה הנאצית, אלפרד רוזנברג, אך בסופו של דבר ההצעה נדחתה על ידי קנצלר גרמניה והפיהרר, אדולף היטלר שאמר לרוזנברג כי יש להתמקד בתוכניות של הנאצים לאירופה.
היסטוריה
לפני תחילת מבצע ברברוסה כלל רוזנברג את האזורים שמרבית היושבים בו הם עמים ממוצא טורקי, עמים מוסלמים בברית המועצות במרכז אסיה בתוכניותיו להקמתה נציבות של גרמניה הנאצית בשרידי ברית המועצות, לשם שליטה יעילה של המקום. למרות ספקותיו שכיבושים גרמנים יגיעו כה מזרחה הוא המשיך לדבוק ברעיון ואף הציע אותו למנהיג גרמניה הנאצית, אדולף היטלר. הצעה זו נדחתה על ידי היטלר בשל אי עמידה במטרתו המוצהרת לרכוש מספיק מרחב מחיה במזרח עבור גרמניה. על פי הוראת היטלר, ההצעה לממשל אזרחי גרמני במרכז אסיה נגנזה גם על ידי רוזנברג לפחות לעתיד הקרוב והיטלר הפנה אותו להתמקד לפעול בחלקים האירופיים של ברית המועצות לעת עתה.
רוזנברג קיבל ייעוץ בשאלת טורקסטן מהמהגר האוזבקי וולי קיון האן, שעמד מאוגוסט 1942 בראש הוועד הלאומי הטורקיסטני ששיתף פעולה עם משרד הרייך לשטחי המזרח הכבושים.