cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האישה בלבן
תקציר עלילה
שישה חודשים חולפים, סר פרסיבל וליידי גלייד חוזרים לאנגליה לביתו בלקווטר פארק שבהמפשייר. הם מלווים בחברו של גלייד, הרוזן פוסקו שנשוי לדודתה של לורה. לבקשתה של לורה, מגיעה מריאן להתגורר איתה בבלקווטר. היא מגלה שגלייד נמצא במצוקה כלכלית. גלייד מנסה להכריח את לורה לחתום על מסמך שיאפשר לו להשתמש בכספה, 20,000 פאונד, ששייכים לה על פי הסכם הנישואים. אבל לורה מסרבת לחתום על המסמך. אן, שהיא חולה כעת במחלה סופנית, מגיע אף היא לבלקווטר פארק, ויוצרת קשר עם לורה. אן מספרת ללורה ברשותה סוד שיכול להרוס את חייו של גלייד. לפני שהיא חושפת את הסוד, מגלה גלייד את הקשר ביניהן והופך לפרנואיד ממש. הוא מאמין שלורה יודעת את סודו, והוא מנסה לכלוא אותה בבלקווטר. כדי לפתור את שתי הבעיות, זומם פוסקו להשתמש בדמיון בין לורה ואן, ולהחליף את הזהויות ביניהן. הם יערימו על הנשים, וישכנעו אותן לנסוע איתם ללונדון. שם ישימו את לורה בבית המחסה לחולי נפש במקום אן, ואת אן יקברו עם מותה בשמה של לורה. מריאן מצליחה לשמוע חלק מהתוכנית אבל היא נרטבת בגשם, ולוקה בטיפוס.
בעוד מריאן חולה, מצליחים להערים על לורה והיא נוסעת ללונדון. התוכנית הושלמה. אן קתריק מתה ונקברה בשמה של לורה, ולורה נלקחת לבית המחסה לחולי נפש בשמה של אן. כשמריאן מבקרת בבית המחסה בתקווה ללמוד דבר מה מאן, היא מוצאת את לורה. היא נחשבת כהוזה ומתחזה לאשתו של סר פרסיבל. מריאן משחדת את האחות המטפלת בלורה, והיא ממלטת את לורה מבית המחסה. בינתיים חזר וולטר מהונדורס, השלושה חיים ביחד באלמוניות בלונדון, ומתכננים להשיב ללורה את זהותה האמיתית. אחרי חקירות רבות וולטר מגלה את סודו של גלייד, היותו בן לא חוקי, ולכן אינו זכאי לתואר והרכוש שירש. כדי למנוע מוולטר לגלות את סודו, גלייד מנסה לשרוף את המסמכים המפלילים; אבל פורצת אש והוא נספה בלהבות. וולטר מגלה מאמה של אן (ג'יין קתריק) שאן לא ידעה מהו הסוד של גלייד. היא רק ידעה שיש סוד וחזרה בפני גלייד בכעס ובאיום על מילותיה של אמה. אחר כך עלה במוחה הרעיון שהיא יודעת מהו הסוד. הסיבה שהוריו של גלייד מעולם לא התחתנו הייתה שאימו כבר הייתה נשואה לפני כן לאירי שעזב אותה. גלייד היה צריך את רישום הנישואים של הוריו כדי לקבל את האחוזה, וכדי ללוות כספים. הוא הלך לכנסייה בכפר שם חיו הוריו, והוסיף רישום מזויף של נישואי הוריו בספר הרישום של הכנסייה. גברת קתריק שהייתה נשואה לפקיד הכנסייה עזרה לו לקבל גישה לספרי הרישום, וקיבלה בתמורה שעון ושרשרת זהב ותשלום שנתי.
עם מותו של גלייד השלושה בטוחים מרדיפה, אבל עדיין הם צריכים להביא ראיות לזהותה האמיתית של לורה. וולטר חושד שאן מתה לפני שלורה יצאה מבלקווטר ללונדון, וראיה לכך תוכיח את דבריו, אבל רק אצל פוסקו נמצאת ההוכחה לגבי התאריכים. ממכתב שהתקבל ממעסיק לשעבר של גברת קתריק מבין וולטר שאן היא בתו הלא חוקית של אביה של לורה. וולטר מבקר באופרה אם ידידו פרופ' פסקה, ושם הוא מגלה שפוסקו בגד באגודה לאומית איטלקית שפסקה הוא חבר בכיר בה. כשפוסקו מתכונן לברוח מהמדינה, וולטר מאלץ אותו לכתוב עבורו הודאה על הקנוניה שרקח, שתחזיר ללורה את זהותה החוקית, בתמורה הוא יאפשר לו לצאת בבטחה מאנגליה. בעקבות ההודאה וההוכחה שלורה הגיעה ללונדון יום אחרי מותה של אן, מוחזרת לה זהותה. על המצבה נמחק שמה של לורה ונרשם שמה של אן. פוסקו מצליח לברוח, אבל סוכן אחר של האגודה משיג והורג אותו. וולטר ולורה כבר נשאו לפני כן, ועם מותו של פרדריק פיירלי בנם יורש את בית לימרידג'.
נושאים והשפעות
אחד הנושאים ברומן הוא המעמד הלא שוויוני שלא אישה נשואה באותה תקופה. לורה גלייד יורשת 20,000 פאונד, אבל בגלל הזנחתו של פרדריק פיירלי, הדוד שלה, עם מותה הון זה עובר לבעלה ולא ליורשים כרצונה. כסף זה מספק מניע למזימה שרוקחים בעלה חסר המצפון ושותפו לקשר פוסקו. בספרו "Man and Wife" מתאר קולינס דוגמה נוספת של קורבן של החוקים, בו האישה נוקמת בבעלה.
הוצאה לאור
הרומן פורסם לראשונה בהמשכים בשנים 1859 ו-1860 במגזין "All the Year Round" של צ'ארלס דיקנס, ובמגזין "Harper's Weekly" בארצות הברית. הספר המלא יצא לאור בשנת 1860.
קבלה וביקורת
הרומן זכה להצלה מסחרית רבה, אבל לתגובות עוינות מצד המבקרים בני התקופה. מבקרים מודרניים מחשיבים את הספר לרומן הטוב ביותר של קולינס. לפי בחירתו של קולינס באפיטף על קברו זהו הספר היחיד שמוזכר: "מחבר 'האישה בלבן' ויצירות סיפורת נוספות".
לארס קריסטיאנסן
לארס קריסטיאנסן (נולד ב-18 באפריל 1972 בסונדבורג שבדנמרק) הוא כדורידן עבר דני ששיחק בנבחרת הלאומית של דנמרק ובקבוצת קולדינג.
ענת אדמתי
ענת רות אדמתי (באנגלית: Anat R. Admati; נולדה ב-1956) היא פרופסורית למימון וכלכלה באוניברסיטת סטנפורד.
ביוגרפיה
אדמתי נולדה בקריית גת לשרה ועזרא אדמתי, מדריך בשרות ההדרכה של משרד החקלאות. למדה בתיכון רוגוזין בקריית גת (היום נקרא על שם זאב בוים שהיה ממוריה). השלימה תואר ראשון בהצטיינות במתמטיקה ובסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית ב-1979, תואר שני בחקר ביצועים באוניברסיטת ייל ב-1981 ותואר שלישי בהצטיינות בחקר ביצועים באוניברסיטת ייל ב-1983. את עבודת הדיסרטציה עשתה תחת הנחייתו של פרופסור סטיבן רוס בנושא מודלים ומדידה של אינפורמציה אסימטרית בשווקים הפיננסים.
החל משנת 1983 היא חברת סגל באוניברסיטת סטנפורד בבית הספר למנהל עסקים. הייתה גם פעמיים מרצה אורחת באוניברסיטת תל אביב.
ספרה "בגדי הבנקאים החדשים: בעיות בבנקאות והדרכים לטפל בהן" (2013) היה לרב מכר וזכה בפרסים רבים.
בשנת 2014 נכללה ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר של השבועון "טיים" בקטגוריה "פורצי דרך", וברשימת 100 ההוגים הגלובליים של מגזין "פוריין פוליסי".
נשואה לדייוויד קרפס, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת סטנפורד, ולהם שלושה ילדים משותפים.
באילה טושנאד
בֶּאִילֶה טוּשנָאד (בין 1937–1940 ו- 1944–1968 Tușnad Băi – טושנאד ביי) (כיום ברומנית: Băile Tușnad, בהונגרית: Tusnádfürdő - בערך - "טושנאדפירדֶה" - "מרחצאות טושנאד", בגרמנית:Bad Tuschnad, Kaiserbad) היא עיירת מרחצאות ידועה במחוז הרגיטה ברומניה. היא שוכנת בארץ הסקלרים או חבל הסקלרים, במזרח טרנסילבניה. באילה טושנאד היא העיירה הקטנה ביותר ברומניה, לפי מספר האוכלוסייה: 1,617 תושבים (בשנת 2011). היא נמצאת בגובה 650 מ' בקניון הנהר אולט, בדרומה של בקעת צ'וק, בין הרי הרגיטה להרי בודוק הוולקניים. בתחומה נמצא גם כפר בשם קרפיטוש (בהונגרית - Kárpitus). בקרבת העיירה בגובה 960 מ' בהר צ'ומאטו מארה נמצא האגם הוולקני היחיד ברומניה - האגם אנה הקדושה (ברומנית: ספנטה אנה,Sfânta Ana בהונגרית - סנט אנה Szent Anna) באילה טושנאד, בזמנו טושנאד ביי, נפרדה מהכפר טושנאד (Nagytusnád) בשנת 1937. היא זכתה במעמד עיירה (עיר תיירות) בשנת 1968. בבאילה הטושנאד ובכפר טושנאד הסמוך ידועים כיום 62 מעיינות מינרליים, מתוכם 44 בבאילה טושנאד עצמה.
שם
ההסבר העממי הנפוץ לשם היישוב מבוסס על הלחם של המלים ההונגרים tó (אגם) ו nád (קנה סוף) המתייחס לקיומם של אגמים וקני סוף באזור. למעשה השם הוא ממקור סלאבי: המילה "טוזנו " שמשמעותה "עכור" ושיינה מאגר או זרם מים בסביבה.
מיקום
באילה טושנאד נמצאת במרחק 32 ק"מ דרומית-מזרחית מהעיר מיירקוריה-צ'וק, קרוב לגדה השמאלית של הנהר אולט. באילה טושנאד נמצאת במרחק 37 ק"מ צפונית מהעיר ספנטו גאורגה (שבמחוז קובאסנה, ו-67 ק"מ מהעיר בראשוב בכביש הלאומי DN12. היא העיירה היחידה שבאגן צ'יק התחתי ושוכנת למרגלות הרים עם יערות אשוח, בין הרי הרגיטה להרי בודוק.
היסטוריה
בשטח מחצבת הפומיס באזור נמצא גרזן משויף היטב מהתקופה הפרה-היסטורית. בשטח היישוב נמצאו חפצי חרס פרה-היסטוריים ומטבעות רומיים המוכיחים נוכחות הרומאים באזור במאה השנייה. על שטח של 20 דונם נראים שרידי ביצורים מתקופת הברזל. היישוב היה חלק מ"חבל צ'יק" או "כיסא צ'יק" (Csíkszék) שב"חבל הסקלרים" ההיסטורית בטרנסילבניה ונמצא בתוך אזור עתיר מעיינות מרפא ששימשו את הסקלרים במשך תקופה ארוכה תחת השלטון ההונגרי ושל נסיכות טרנסילבניה אחר כך תחת השלטון ההבסבורגי. תחילה היישוב נקרא "אלסג" (Alszeg) בשנת 1845 בעל האחוזה לאיוש אלטש חכר ל-99 שנה מהכפרים טושנאד, ורבש, קוסמאש ולאזאפאלווה את השדה הנטוש Beszéd mező שבו נתגלו מעיינות מרפא וויחד עם עוד שישה יזמים בעלי מניות הקים במקום את המרחצאות. יוזמתו נהנתה מתמיכת הבישוף הרומי-קתולי של טרנסילבניה, מיקלוש קובאץ', יליד טושנאד, שיזם בניית בית לאירוח העניים שבאו למרחצאות - "בית הבישוף" (Püspökház) בימי המהפכה ההונגרית בשנים 1849-1849 במקום סלעי הנקרא אלווגסורדוקה טפה (Alvégszurdoka Tepe), מעל הדרך בין מרחצאות טושנאד לצ'יק סרדה (מיירקוריה צ'וק) התנהל הקרב האחרון של הסקלרים בפיקודו של שאנדור גאל נגד הצבא הרוסי הפולש ב-5 ביולי 1849. הקרב הסתיים בניצחון הצבא הרוסי. כמה תושבי טושנאד שזעמו על כך שלא קיבלו פטור מדמי שימוש במרחץ שרפו את רוב הבתים והמקום ננטש שוב לכמה שנים עד לביקור הקיסר פרנץ יוזף שהורה על שיקום האתר. בהמשך, בעיקר בשנות ה-1860 המרחצאות שוקמו על ידי הרוזן בנדק מיקש ועל ידי הברון ז'יגמונד סנטקרסטי. ונפתחו לציבור. עם הרפורמה המנהלית בטרנסילבניה בשנת 1876 תחת השלטון האוסטרו-הונגרי נכלל במחוז צ'יק של ממלכת הונגריה, בנפת קאסונאלצ'יק (Kaszonalcsik, ברומנית Casinul de jos). בשנת 1900 הוסדר האגם המלאכותי צ'וקאש ושנהפך ב-1928 לבריכה. אחרי מלחמת העולם הראשונה והסכם טריאנון משנת 1920 סופח המחוז לממלכת רומניה. עד שנת 1934 השתייך המקום ליישוב טושנאדו נואו (טושנאד החדש). בימי מלחמת העולם השנייה בשנים 1940–1944 בעקבות תכתיב וינה היה חלק מהאזור "צפון טרנסילבניה" שהוחזר לממלכת הונגריה. אחרי הכיבוש על ידי הצבאות הסובייטי והרומני בספטמבר 1944 חזר היישוב לשליטת רומניה. בשנים 1952–1960 נכלל באזור האוטונומי ההונגרי ובשנים 1960–1968 באזור האוטונומי מורש-הונגרי בשנת 1968 עם ביטול האזורים המנהליים והחלוקה המחודשת למחוזות הפכה טושנאד ומרחצאותיה לחלק ממחוז הרגיטה. בשנות ה-1970 הוקמו בתי המלון הגדולים. מאז שנת 1997 פועלת ביישוב אוניברסיטת הקיץ הפתוחה של בלוואניוש שהועתקה לבאילה טושנאד מבאילה בלוואניוש (ונודעה על כן כ"אוניברסיטת הקיץ טושוואניוש") ומשכה נציגים רבים של האינטליגנציה ההונגרית.
תולדות המרחצאות
תיעוד ראשון על מעיינות המרפא קיים מהמאה ה-18. בשנת 1702 נערכה מפת האזור עם ציונם של המעיינות המינרליים. בספרו "Dacia Siculia" (דאקיה סיקוליה) הנזיר הישועי פרנץ קוניץ' ציין קיומם של מעיינות מרפא באזור. החל מ-1821 ביקרו בטושנאד תיירים ופליטים מהנסיכויות הרומניות השכנות.
באמצע המאה ה-19 התארגנו כמה מרחצאות משפחתיות. אתר המרחצאות טושנאד פותח על ידי חברה מקצועית החל משנת 1845, אחרי שבסביבות שנת 1842 נפוץ סיפורו של ילד של רועה צאן שהתרפא בנס הודות למימי אחד המעיינות. האתר נהרס בימי הלחימה של המהפכה ההונגרית של 1848 ובעקבות שריפתו של ידי תושבים שהרגישו מקופחים. בשנת 1852 בביקורו במקום, הורה הקיסר פרנץ יוזף לשקם את המרחצאות. בהמשך נבנו במקום בתים בסגנון שווייצרי.
אחרי שנת 1860 בראש ועד המרחצאות עמד הרוזן בנדק מיקש. ב-1868 הוא שלח דגימות ממימי שני מעיינות פקוט (Főkút) ואשקוט ( Őskút), אל הכימאי גוסטב דיטריך בציריך אשר חקר את הרכב המים. בעקבות זאת הוחל בשיווק המוצלח של בקבוקי מים מינרליים מאותם המעיינות עד בערך שנת 1900 כשמימיהם הידלדלו. עם זאת המרחצאות המשיכו לשגשג, במיוחד בשנים 1880–1914, 1940-1928 ו-1948–1989. ידועים עד היום מעיינות רז'ה (Rezső) ואילונה - בצפון, מעין מיקש מס. 3, מעיין אפור, (Apor) - שנקרא לפי הברונית תרז אפור, אנה 1 ו-2, ורודי. במעיין רז'ה נבנתה ב-1893 בריכה "מזותרמלית". בשיפוע מעל האגם צ'וקאש נמצא מעיין הכמרים או העניים. מדרום לאגם המעיין רודי. בדרום - על יד תעלת קומלוש זורם המעיין קומלושארוקי. ה"מופטה" המפורסמת של טושנאד נתגלתה בשנת 1895 על ידי הכומר והמורה פילפ יאקו אימץ' (1912-1837). בשנת 1875 ביקרו במרחצאות טושנאד 1,164 תיירים, מתוכם 780 מרומניה. עם המבקרים המפורסמים נמנו הסופר הרומני יון לוקה קאראג'אלה שנפש כאן בשנת 1896 וההיסטוריון והסופר ניקולאיה יורגה. ב-1890 הוקם בטושנאד מרכז המרפא "שטפניה", לימים "אנה הקדושה" (סנט אנה) שהיה מצויד בזמנו בציוד החדיש ביותר ופעל כמרכז טיפולי תחת השלטון ההונגרי והרומני עד שנת 1975. המעיינות אנה1 ו- אנה-2 מספקים מים לסנטוריום המחובר בפרזודור למלון "טושנאד".
בשנת 1900 הוקם ביישוב האגם המלאכותי צ'וקאש. במיזם השתתף הסוחר הרומני טאקה סטנסקו מבראשוב. בימי מלחמת העולם הראשונה עברו דרך באילה טושנאד יחידות צבאיות רומניות שהצליחו לחדור זמנית לטרנסילבניה אולם אחר כך נהדפו בחזרה לשטח רומניה. המלחמה גרמה לנזקים למרחצאות והן שוקמו על ידי רומניה החל משנת 1928. נבנו וילות חדשות, מתקני טיפול ומגרשי ספורט. בשנת 1928 האגם צ'וקאש הפך לחוף רחצה ומצפון לו נבנה מרכז פנאי.ב-1927 נבנתה הקפלה הקתולית הראשונה. בשנים 1920–1938 בראש חברת המרחצאות טושנאד עמד חתנו של סטנסקו, יוסיף בלאגה ואחריו בשנים 1938–1940 הפרופסור מיכאי שרבאן שהיה רקטור האקדמיה לחקלאות של קלוז' וחתנו של בלאגה. מיוזמתו של שרבאן בשנת 1937 החליט משרד הפנים הרומני להפריד בין הכפר טושנאד למרחצאות טושנאד - "באילה טושנאד" שהפכו לכפר עצמאי. אירועי מלחמת העולם השנייה השביתו שוב את פיתוח אתר הנופש. באצר חזר לשלטון רומניה ב-1944 ואחרי ההלאמה בשנת 1948 הווילות הפכו לרכוש המדינה והתחילו להידרדר בהדרגה. עם החלוקה המנהלית החדשה שלך ממשלת רומניה ב-27 במאי 1968 (החלטה מס. 1136) הכפר טושנאד-ביי הפך לעיירה ביילה טושנאד והוכרזה לעיר תיירות. המדינה השקיעה שוב בפיתוח המרחצאות ששימשו כאתר פנאי חשוב של חברי האיגוד המקצועי הרשמי. בשנות ה-1970 נבנו 3 בתי מלון גדולים. בשנות ה-1970 נבנו בתי המלון הגדולים ביישוב ומרכזי טיפול. היישוב חובר לרשת חמשל וצויד בהסקה מרכזית, הווילות שופצו והוסדרו מקומות לקמפינג.
אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי מספר המבקרים הצטמצם, ביתנים רבים נשארו ללא שימוש והידרדרו וכל האתר נחרב. החל משנות ה-2000 אט-אט חזר אתר הנופש לפעילות. נבנו בתי מלון חדשים, בתי ארחה, אולמות ספורט, מסלולי סקי והבניינים הישנים שופצו.
אפיוני המרחצאות והטיפולים
הטיפולים במרחצאות טושנאד מתבססים על גורמי מרפא טבעיים: האקלים ההררי המתון, ה"מופטה" (mofeta - שחרור דו תחמוצת פחמן ממקור וולקני באחוזים המגיעים ל 78-90%), מים קרים וחמים ועם חומצה קרבונית (טמפרטורות בין 8 - 57 °C ). מים קרבוניים מתונים הכוללים גם ברזל משמשים לטיפול בשתייה או לבריכה. המרחצאות נועדו למקרים של מחלות לב וכלי דם, הפרעות נפשיות ונוירולוגיות, וכן הפרעות של מערכת העיכול, מערכת השתן והכליות.
דמוגרפיה
לפי נתוני מפקד האוכלוסין ב-2011 מספר התושבים היה 1,641, פחות מבשנת 2002 כשנספרו 1,728. על שטח של 1890 דונם של היישוב היו בשנת 2002 602 משקי בית ב-376 בדירות.
מגמות דמוגרפיות לפי מפקדי האוכלוסין:
ההרכב האתני של אוכלוסיית היישוב הוא כלהלן: הונגרים (רוב רובם - כ-95% סלקרים) - 89.15%, רומנים 6.33%, צוענים - 1.7%, לא ידוע - 2.62%, מוצאים אחרים= 0.18% לפי דתות: נוצרים רומים-קתוליים - 82.44%, נוצרים אורתודוקסים - 6.94%, נוצרים רפורמים - 5.36%, לא ידוע - 2.74%, דתות אחרות - 2.49%.
הרכב התושבים לפי מוצא אתני בשנת 2002:
לפי שפת האם - בשנת 2002:
הרכב האוכלוסייה לפי הדת :
אקלים
העיירה מוקפת עצי אשוח עתירי שנים. האקלים הוא תת-אלפיני. המקום מצטיין באוויר הצח, עתיר אוזון, אירוסולים ויונים שליליים. הקיצים הם צוננים והחורפים קרים. הטמפרטורה הממוצעת השנתית היא 8 °C (ביולי - 17.5 °C - בינואר -7 °C). החורפים קרים והעננות מצומצמת. הכמות הממוצעת השנתית של המשקעים היא 600–700 מילימטר.
הצומח
בסביבה - יערות של אשוחית נורווגית, אשוח, אשור, אלון, אלון סיסילי ובחיקם גדלים פירות יער רבים: פטל, חמוציות, אוכמניות הרריות, אוסנות, ומגוון רחב של פטריות אכילות וצמחי מרפא.
החי
עולם החי עשיר מאוד בזכות היערות של עצים מחטניים ועצים נשירים המכסים ב-34.5 % את ההרים מסביב ביערות עצי המחט ניתן לפגוש יונקים אופייניים לרכסי הקרפטים:הדב החום הקרפטי, הזאב, האייל הקרפטי, השונר, הדלק האירופי. במקומות סלעיים ומאבן גיר של ההר השמאשול מארה חי דלק האבן. פוגשים צפורים כמו השכווי הענק, עקב חורף, העיט ההרים, הלילית המצויה האוח המצוי, צלוב-המקור המצוי, קיק האגוזים המנוקד, הירגזי השחור וירגזי ההרים, העלווית ואחרות. דגת הנהרות והנחלות באזור כוללת דגים כמו הטרוטה החומה, ה"זלוואוקה" (Cottus poecieopus), הצדפון וזאב הנהרות הצפוני.
חינוך
בבאילה טושנאד פועלים גן ילדים ובית ספר יסודי.
כלכלה
הענף הכלכלי העיקרי הוא התיירות. ביישוב פועלים 6 בתי מלון - "פורטונה", "טושנאד", "צ'וקאש", "אולט", "אוניקס", "אסטוריה", 60 ביתני הארחה ("וילות") ו- 152 בתי נופש. במחוז הרגיטה שפע משאבי טבע כגון עץ, ברזל, מלח, כלקופיריט, קאולין, בזלת קרבין.
פוליטיקה ומנהל
העיר באילה טושנאד מנוהלת על ידי ראש עיר, כיום ז'ולט בוט'קה ומועצה המורכבת מ-11 חברים. אחרי הבחירות בשנת 2020 הרכב מועצת העיר הוא כדלקמן:
אישה פנטסטית
אישה פנטסטית (בספרדית: Una mujer fantástica) הוא סרט קולנוע צ'יליאני משנת 2017 בבימויו של סבסטיאן לליו.
באילה טושנאד
קישורים חיצוניים
Orbán Balázs - A Szekelyföldleirása (באלאז' אורבאן - תיאור חבל הסקלרים) פרק 9
אישה פנטסטית
הסרט היה מועמד לפרס דב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בשנת 2017.
הסרט נבחר להתחרות בקטגוריית פרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר וזכה בטקס פרסי האוסקר ה-90.
עלילה
מרינה ואורלנדו מאוהבים, ומתכננים את עתידם הזוגי ביחד. מרינה היא צעירה בשנות העשרים לחייה, זמרת שמופיעה במועדונים ועובדת למחייתה במלצרות. אורלנדו בן זוגה של מרינה שעזב למענה את אשתו ומשפחתו, הוא בן 57, ובעלים של חברת הדפסות.
הסרט מציג סיפור אהבה, ובסצינות המועטות המציגות את מרינה ואורלנדו ביחד עוברת לצופה המהות הרגשית האינטנסיבית השוררת ביניהם; אך הקשר בין השניים נקטע בפתאומיות סמוך לתחילת הסרט: ערב אחד, לאחר חגיגות יום ההולדת מרינה כאשר בני הזוג ביחד, אורלנדו לפתע לוקה במפרצת במוחו ומתמוטט. מרינה לוקחת אותו לחדר מיון, אך הוא נפטר מיד לאחר הגיעו לבית החולים. במקום להיות מסוגלת להתאבל על אהובה המת, פתאום הסובבים לאורלנדו חושדים במרינה. הרופאים ובני המשפחה של אורלנדו לא סומכים עליה. בלש נשלח לחקור את מרינה על מנת לבדוק האם הייתה לה מעורבות במותו של אורלנדו. אשתו לשעבר של אורלנדו מונעת ממרינה להשתתף בהלוויה. וכדי להחמיר את המצב, בנו של אורלנדו מאיים לזרוק את מרינה מהדירה בה חיה ביחד עם אורלנדו.
מרינה היא אישה טרנסקסואלית, ועבור רוב בני המשפחה של אורלנדו, הזהות המגדרית שלה נתפסת כסטייה. אז מרינה נאבקת על הזכות להיות עצמה. היא יוצאת לקרב באותם כוחות בהם נאבקה כל ימי חייה רק על מנת להיות מה שהיא עכשיו - מורכבת, חזקת, ישירה ואישה פנטסטית. ההכרח של מרינה (השחקנית הטרנסג'נדרית דניאלה וגה) להתמודד עם יחס החברה אליה, גם ברובד הפרטי וגם בזה הממסדי, נוצר בעת משבר.
הסרט מתאר את יחסו של הממסד למרינה בעקבות מותו של אורלנדו ומביע את הקושי של הסביבה בהתייחסות למרינה, שבתעודת הזהות שלה עדיין רשומה כזכר. כיצד, למשל, לדבר אליה: בלשון זכר או נקבה?
הפקה
כמו כן זכה הסרט גם בפרס טדי, פרס בינלאומי המוענק מדי שנה לסרטי קולנוע בעלי תמה להט"בית. יומיים קודם לכן, הסרט נרכש על ידי חברת Sony Pictures Classics.
תגובות
הסרט מדורג נכון ליוני 2020 ב-94% באתר Rotten Tomatoes, בהתבסס על 155 ביקורות, עם ממוצע דירוג של 8.2 בסולם של 1 עד 10.
בין המבקרים הבולטים באתר זה, הסרט מחזיק בדירוג ממוצע של 8.3 בסולם של 1 עד 10. בין היתר נכתב על הסרט "עדין ורך, 'אישה פנטסטית' מטפל בנושא הרגיש הזה בדרכו המיוחדת ובעדינות".
הסרט מחזיק בציון 87 מתוך 100 באתר Metacritic. הציון מבוסס על 38 ביקורות, המציין "שבחים אוניברסליים".
שבחים
"אישה פנטסטית" קיבל מועמדות לסרט הטוב ביותר בשפה זרה בטקס פרסי האקדמיה ה-90, והוא הסרט הצ'יליאני הראשון הזוכה בפרס הסרט הזר.
לתפוס את השמים
"לתפוס את השמים" היא סדרת דרמה ישראלית, העוסקת במשפחה חילונית מתל אביב. אבי המשפחה נמצא בתהליכי חזרה בתשובה. שתי עונות הסדרה שודרו במסגרת שידורי קשת בערוץ 2: הראשונה שודרה בשנת 2000 והשנייה שודרה בשנת 2005.
הסדרה מבוססת על הספר "מאה תפוחים חדשים (כולל מ.ע.מ.)" שנכתב על ידי הסופרת אורה מורג בהוצאת אלפא/זמורה ביתן.
שיר הפתיחה של הסדרה, "פעם בחיים" של עמיר לב, בוצע על ידי אפרת גוש ונכלל באלבום הבכורה שלה.
העונה הראשונה זכתה למדרוג (רייטינג) ממוצע של 20%. בדצמבר 2013 נמכרו הזכויות להפקת גרסה אמריקאית של הסדרה.
עונה ראשונה (2000)
בפתח העונה הראשונה נורית (אורלי זילברשץ-בנאי), קלינאית תקשורת, מגלה את בעלה האהוב רוני (יורם חטב) מתפלל שחרית ונמצא בתהליכים מתקדמים של חזרה בתשובה. היא מנסה להסתגל לכך, טובלת עבורו במקווה ובים על מנת שיוכלו לקיים יחסי מין על פי ההלכה. רוני מרחיק לכת ולמורת רוחם של אשתו וילדיו, עודד (עופר סקר) ושירה (כרמל סידי, בעונה השנייה אלי קרן-אסף) הוא מסלק מהבית את ירמיהו, כלב המחמד של המשפחה. רוני מתחיל לעבוד ברדיו פיראטי חרדי בירושלים, והקרע בין רוני לנורית מחריף עד שנורית מבקשת מרוני שיעזוב את הבית. העונה מסתיימת כאשר השניים מתלבטים האם להתגרש או לא.
עונה שנייה (2005)
בעונה השנייה נורית ורוני מנותקים אך לא גרושים. נורית מנהלת רומן עם רוקח (שמואל וילוז'ני) ומגדלת את שני ילדיה בתל אביב ורוני משדר ברדיו בירושלים וגר לבד. רוני ונורית נפגשים שוב בשל גיוסו לצבא של הבן עודד, חרף התנגדות אמו. נורית מגייסת לעזרתה את רוני, אך זה דווקא תומך בגיוסו של עודד.
רוני עוזב את הרדיו בירושלים ומצטרף לרדיו פיראטי בהתנחלות. רוני רוקם יחסים עם הדס (שרה אדלר) ממפעילות הרדיו ותושבת ההתנחלות. המצב הזה מעלה נקודות ויכוח אקטואליות בשיח הציבורי, נקודות ויכוח שמיוצגות גם בסדרה.
בעוד העונה הראשונה הציגה לראשונה את תופעת החזרה בתשובה שפשטה בתל אביב, הציגה העונה השנייה ויכוחים אידאולוגיים והעלתה על הפרק נושאים טעונים בחברה הישראלית מבחינה מדינית ותרבותית.
פרסים
העונה הראשונה של הסדרה זכתה בפרס סדרת הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים (שנת 2000) וכן בפרס סדרת הדרמה הטובה ביותר של האקדמיה לטלוויזיה בשנה זו. בעונה השנייה זכתה אורלי זילברשץ-בנאי בפרס השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה ועדו דולב זכה בקטגוריית העיצוב האמנותי בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה (2005).
קישורים חיצוניים
ביקורות
מלחמת ארבעת המלכים את החמישה
מלחמת ארבעת המלכים את החמישה היא מלחמה המתוארת בפרשת לך לך בספר בראשית פרק י"ד, ככזאת שהתרחשה בין שתי קואליציות של מלכים. המלחמה התרחשה, על פי המסופר, בין ברית ארבעת מלכי מסופוטמיה לבין ברית חמשת המלכים ששלטו באזור כיכר הירדן ואשר אליהם הצטרף בהמשך אברהם:
מהלך המלחמה
כפי המסופר בספר בראשית, ארבעת המלכים ניצחו במלחמה ראשונה את חמשת המלכים, וכפו עליהם את שלטונם במשך 12 שנה:, כלומר לאחר שחלפו 12 שנה מרדו חמשת המלכים. יש המפרשים שהמרד החל בשנה ה-13 והסתיים בשנה ה-14 לשעבוד, ויש שהבינו שהמרד ארך 13 שנים והסתיים בשנת ה-14 למרדם. בשנה זו יצאו שוב ארבעת המלכים למסע מלחמה שנועד להכניע מחדש את חמשת מלכי כיכר הירדן. בדרכם לכיכר הירדן ערכו ארבעת המלכים מלחמות וקרבות נוספים שנועדו להכות בעמים אחרים באזור (רפאים, זּוּזִים, אֵימִים, חורים, עמלקים ואמורים).
כשהגיעו ארבעת המלכים לאזור ים המלח (עמק השִּׂידִּים) ערכו מלחמה מול חמשת המלכים והצליחו להביסם, כמו במלחמות הקודמות. מלכי סדום ועמורה הסתתרו בתוך בורות החימר באזור, ואילו היֶתֶר ברחו לאזור הרי יהודה, אחד מהם היה הפליט שבישר לאברהם על שביית אחיינו לוט.
לאחר המלחמה
במהלך המלחמה בין תושבי סדום השבויים נשבה גם לוט, אחיינו של אברהם (שנקרא אז עדיין "אברם"). פליט מהמלחמה שהצליח להימלט הגיע אל אברם לאלוני ממרא וסיפר לו על שאירע. אברם ערך 318 חניכיו ילידי ביתו, ועם בעלי בריתו ענר, אשכול וממרא הוא רדף אחר ארבעת המלכים שכבר החלו לחזור על עקבותיהם צפונה. אברם ובעלי בריתו הצליחו להשיגם סמוך לדן, ובהתקפת פתע שנערכה בלילה הביסו אותם ושחררו את לוט ואת יתר השבויים.
בשובו מהמלחמה נגד ארבעת המלכים קיבל מלכי-צדק מלך שלם את פניו של אברם בלחם ויין בעמק שווה (ככל הנראה מקום בקרבת ירושלים). אברם נתן לו מעשר מכל. מלך סדום הציע לאברם שייקח לעצמו את הרכוש שהציל במלחמה וישאיר לו את השבויים שהוא שחרר. אולם אברם סירב לקחת את הרכוש והחזירו למלך סדום, משום שלא רצה שהמלך יגיד כי הוא העשירו ולא אלוהים. עם זאת, טען כי לא יוכל לוותר על השכר והגמול המגיע לבני בריתו שאיתם יצא למלחמה.
בחקר המקרא ובארכאולוגיה
בחקר המקרא היו שראו בסיפור זה תיעוד אותנטי מקורי, דוגמת נלסון גליק, בנימין מזר ויוחנן אהרוני. נלסון גליק ציין כי "העובדות הארכאולוגיות מתאימות לחלוטין למסורת ספרותית זאת", וחוקרים נוספים אף תיארו נדידת עמים שהחלה בעקבות מלחמה זו. כמו כן שמות המלכים המצוינים בסיפור מוכרים מכתבים חתיים מראשית האלף השני לפני הספירה וכן העובדה שבראש ברית ארבעת המלכים עומד מלך עילם. עם זאת יש חוקרים שאינם רואים בהשוואות אלה בסיס היסטורי המוכיח את קיומו של האירוע.
לפי פענוחו של פרופ' פרידמן רשימת חמש ערי כיכר הירדן שהיו יעד להתקפת ארבעת המלכים מופיעה בכתבי אבלה באותו סדר בדיוק כפי שמופיעה בסיפור המקראי. הארכיון האבלאי קדם במאות שנים את תקופת מלחמת ארבעת המלכים ומוזכר בו השם "ברשע" כמלך אדמה, ולא כמלך עמורה כפי שמופיע בסיפור המקראי. עם זאת בלוח תגלת פלאסר מופיע: "שנאב מלך אדמה".
בדרום-מזרח ים המלח, באתר באב א-דרע, נתגלתה ונחפרה עיר גדולה מתקופת הברונזה הקדומה, ולידה בית קברות עצום. היישוב במקום התקיים כל אורך תקופת הברונזה הקדומה (האלף ה-3 לפנה"ס), והגיע לשיאו כעיר מבוצרת גדולה בשלבה השלישי של התקופה, בערך עד שנת 2700 לפנה"ס. מאותה תקופה נתגלו בסקר הארכאולוגי עוד ארבע ערים, כלומר התקיימו שם באותה תקופה חמש ערים כולל באב א-ד'רע. על אף שמיקומה המקובל כיום של כיכר הירדן המקראית הוא בצפון ים המלח ולא בדרומו, הועלתה ההשערה כי בציינו את חמשת ערי הכיכר כיוון המחבר המקראי לחמש ערים אלה. אולם, חמש הערים חרבו מאות שנים לפני התקופות בהן מזוהים ארבעת המלכים, ולפי שום מערכת זיהוי מאלה שצוינו למעלה, הארבעה לא חיו באותה תקופה עצמה, אלא באופן כללי באלף ה-2 לפנה"ס. יצוין כי תקופת קיומן של הערים כן תואמת לתקופתו של ארכיון אבלה שנזכר לעיל.
אוסטין A30
אוסטין A30 (באנגלית: Austin A30) היא מכונית משפחתית קטנה אשר יוצרה בבריטניה ובאוסטרליה בין השנים 1952–1956.
אוסטין A30
באוסטרליה יוצר דגם ה-"אוסטין A30" על ידי חברת המכוניות האוסטרלית "Austin Motor Company (Australia) Pty Ltd" (בין השנים 1952-1954), ו-"British Motor Corporation (Australia)" (בין השנים 1954-1956).
יוצרו 223,264 יחידות (בבריטניה ובאוסטרליה).
תאוצת "אוסטין A30" בן 0-80 קמ"ש היא 29.0 שניות.
סמל בליז
סמל בליז אומץ רשמית עם קבלת עצמאות המדינה. הסמל שונה במעט מהסמל של המושבה הבריטית בליז.
הסמל מורכב משלט אצולה לו שני תומכים, שציצתו היא עץ מהגוני (Swietenia macrophylla). סביב שלט האצולה והתומכים זר המורכב מעשרים וחמישה עלים.
בשני השלישים העליונים של שלט האצולה מצוירים כלי העבודה של חוטב עצים, ובשליש התחתון מצוירת ספינה. סמלים אלה מסמלים את חשיבות עצי המהגוני בכלכלת המדינה ושימושם בייצור ספינות.
התומכים הם שני חוטבי עצים - השמאלי, אדם לבן עור, מחזיק בידו גרזן, והימני, אדם שחום עור, מחזיק בידו משוט של סירה - שני התומכים מסמלים את שני ענפי הכלכלה העיקריים של המדינה.
בתחתית הסמל, על גבי קלף מופיע מוטו המדינה "SUB UMBRA FLOREO" שמשמעותו "תחת מחסה (סוכך) אני משגשג".
הסמל מופיע במרכז דגל בליז.
דיסוננס
דִּיסוֹנַנְס (צְרִימָה, או צְרִיר) (Dissonance - בלטינית, dis: חוסר, sonus: קול) הוא שילוב של שני תווים או יותר, היוצר מצב של חוסר הרמוניה, וצורם לאוזן. הדיסוננס שואף "להיפתר" לקונסוננס, משמע לעבור ממצב לא-הרמוני, מתוח, למצב הרמוני מאוזן, בו הצלילים משלימים זה את זה, מגבירים את התהודה אחד של השני ואינם צורמים לאוזן.
המרווחים הדיסוננטיים הם הסקונדה, הטריטון והספטימה. במוזיקת ימי הביניים נתפסו גם קונסוננטים בלתי-מושלמים (טרצה וסקסטה) כמרווחים צורמים ודיסוננטיים. ברנסאנס ובבארוק נחשבה הקוורטה אף היא לדיסוננטית, וזו נאלצה להיפתר לקונסוננס. במהלך ההיסטוריה, הגדרת הדיסוננס נעשתה יותר ויותר מצומצמת. המוזיקה הרומנטית של המאה ה-19 התבלטה בהרמוניה כרומטית, שטשטשה את הגבול בין הדיסוננס לקונסוננס.
במאה ה-20 נעשה שימוש רב בשפות מוזיקליות חדשות, שונות מההרמוניה הממוסדת; השיטה הסריאלית של ארנולד שנברג ראתה את המרווחים הדיסוננטיים כ"שווי ערך" לקונסוננטיים, ללא צורך בפתירתם. אתנומוזיקלוגים כבלה בארטוק וזולטאן קודאי השתמשו ביצירותיהם בסולמות עממיים מן הבלקן, שהיו בעלי בסיס הרמוני זר. אלה ואחרים תרמו ל"אמנציפציית הדיסוננס" (כפי שהגדיר זאת שנברג) – שחרור הדיסוננס מיחסי הגומלין עם הקונסוננס ויצירת השפה האטונאלית.
השימוש במרווחים הדיסוננטים נפוץ מאוד בג'אז.
הדיסוננס כמרווח מלודי
הופעתם של הדיסוננטים הנזכרים לעיל בו-בזמן לא הייתה בהכרח תקפה גם במקרים בהם הופיעו הצלילים בזה אחר זה. קפיצות שנחשבו דיסוננטיות היו קפיצות של טריטון ושל ספטימות. קפיצות של טרצות בימי הביניים לא נחשבו לדיסוננטיות, וכמו כן קפיצות של קוורטות לא נחשבו לדיסוננטיות בתקופת הבארוק וברנסאנס.
חמישים גוונים של אפור (סרט)
חמישים גוונים של אפור (באנגלית: Fifty Shades of Grey) הוא סרט בריטי-אמריקאי ארוטי מסוגת דרמה רומנטית שיצא בשנת 2015. הסרט בוים בידי סאם טיילור-ג'ונסון עם תסריט של קלי מרסל, והוא מבוסס על רומן בשם זה משנת 2011 מאת הסופרת אי. אל. ג'יימס. בסרט מככבת דקוטה ג'ונסון כאנסטסיה סטיל, סטודנטית שמתחילה מערכת יחסים סאדו-מזוכיסטית עם איש עסקים צעיר בשם כריסטיאן גריי (ג'יימי דורנן).
סרט ההמשך, "חמישים גוונים של אופל", יצא ב-10 בפברואר 2017. ב-9 בפברואר 2018 יצא עוד סרט המשך, "חמישים גוונים של שחרור". בשנת 2016 יצא סרט פרודיה על הסרט בשם "חמישים גוונים של שחור".
תקציר עלילת הסרט
חייה של הסטודנטית לספרות, אנסטסיה "אנה" סטיל, משתנים לתמיד לאחר שהיא פוגשת גבר עשיר ויפה תואר בשם - כריסטיאן גריי (Grey פירושו אפור, מכאן כפל משמעות שאבד בתרגום לעברית: חמישים צללים לגריי). גריי משמש כמנכ"ל "גריי אחזקות בע"מ" וחובב BDSM. לאחר שהוא פוגש את אנה הוא מחליט לחשוף בפניה את עולמו, ומציע לה עסקה עם חוזה כך שהיא תהפוך להיות הנשלטת שלו.
אנסטסיה "אנה" סטיל היא סטודנטית בשנתה האחרונה באוניברסיטת המדינה של וושינגטון בונקובר, וושינגטון, עם חברתה הטובה ביותר, קתרין "קייט" קאוואנה, אשר כותבת עבור עיתון הסטודנטים שלהם. עקב מחלה, קייט משכנעת את אנה להחליף אותה ולראיין את כריסטיאן גריי בן ה-27, יזם צעיר, עשיר ומצליח להפליא. אנה מיד נמשכת אל כריסטיאן, אך גם מוצאת אותו מאיים. כתוצאה מכך, היא לא מצליחה לשאול את השאלות הנכונות ויוצאת ממשרדו של כריסטיאן בתחושה שהריאיון היה כושל. אנה מנסה לנחם את עצמה עם המחשבה ששניהם לא יפגשו יותר לעולם. אולם, היא מופתעת כאשר כריסטיאן מופיע במקום העבודה שלה, החנות של קלייטון, החנות העצמאית הגדולה ביותר לחומרי בניין בכל אזור פורטלנד. בזמן שהוא רוכש פריטים שונים הכוללים אזיקונים, נייר דבק וחבל. אנה מודיעה לכריסטיאן שקייט תשמח לצרף תמונות למאמר שלה עליו ומשאירה לה. כריסטיאן עוזב את אנה עם מספר הטלפון שלו. מאוחר יותר באותו היום, קייט דוחקת באנה להתקשר לכריסטיאן ולארגן יום צילום עם הידיד הצלם שלהן, חוזה רודריגז.
למחרת, חוזה, קייט ואנה מגיעים ליום הצילומים במלון בו מתאכסן כריסטיאן, וכריסטיאן מזמין את אנה לשתות עמו קפה. השניים משוחחים ביניהם בבית קפה, וכריסטיאן שואל את אנה אם היא יוצאת עם מישהו, מזכיר במפורש את חוזה. כשאנה משיבה לו שהיא אינה יוצאת עם אף אחד, כריסטיאן מתחיל לשאול אותה על המשפחה שלה. במהלך השיחה אנה מגלה שכריסטיאן הוא רווק, אבל הוא לא "בחור בסגנון לבבות ופרחים". אנה מסתקרנת ממנו, במיוחד אחרי שהוא מושך אותה מהדרך כשנהג אופניים מתקרב אליה במהירות. אולם, אנה חושבת שהיא לא מושכת מספיק בשביל כריסטיאן, לרבות אכזבתה של קייט.
אחרי שאנה מסיימת את הבחינות שלה, היא מקבלת חבילה מכריסטיאן המכילה מהדורות ראשונות של הספר "טס לבית דרברוויל", מה שמדהים אותה. מאוחר יותר באותו לילה, אנה יוצאת לשתות עם חבריה, ובמהלך הבילוי, היא מתקשרת לכריסטיאן בעודה שיכורה. כריסטיאן מודיע לה שהוא יבוא לאסוף אותה מפני שהיא שתתה יותר מדי. אנה יוצאת החוצה כדי לנשום מעט אוויר צח, וחוזה מנסה לנשק אותה, אך נעצר בידי כריסטיאן שהגיע למקום. אנה עוזבת יחד עם כריסטיאן, אבל לא לפני שהיא מגלה שקייט החלה לפלרטט עם אחיו של כריסטיאן, אֶלִיוֹט. מאוחר יותר, אנה מתעוררת ומוצאת את עצמה בחדר המלון של כריסטיאן, שם הוא נוזף בה על כך שהיא אינה שומרת על עצמה. לאחר מכן כריסטיאן חושף בפניה שהוא רוצה לשכב איתה. תחילה הוא אומר שאנה תצטרך לחתום על ניירת לפני שיהיה ביניהם מגע כלשהו, אבל הוא לא עומד בפיתוי ומנשק אותה במעלית.
אנה יוצאת עם כריסטיאן, והוא מטיס אותו במסוק שלו אל הדירה שלו. שם, כריסטיאן מתעקש שאנה תחתום על טופס לשמירת סודיות האוסר עליה לדבר על כל דבר שמתרחש ביניהם, ואנה מסכימה. הוא מזכיר עוד טפסים שהיא צריכה לחתום עליהם, אך תחילה הוא לוקח אותה אל חדר המשחקים שלו שמלא בצעצועים ומכשירים של BDSM. שם הוא מודיע לה שהחוזה השני יהיה זה של שליטה וכניעה, ושלא יהיה ביניהם קשר רומנטי, רק מיני. החוזה אף אוסר על אנה לגעת בכריסטיאן או ליצור עמו קשר עין. בשלב הזה, כריסטיאן מגלה שאנה היא בתולה ומסכים לקחת את הבתולין שלה מבלי שהיא חתמה על החוזה. לאחר מכן אנה וכריסטיאן שוכבים.
בבוקר למחרת, אנה וכריסטיאן שוב שוכבים, ואמא שלו, שמגיעה רגעים ספורים אחרי האקט המיני שלהם, מופתעת לפגוש את אנה, מאחר שהיא חשבה שכריסטיאן הוא הומוסקסואל מפני שהיא מעולם לא ראתה אותו עם אישה. מאוחר יותר, כריסטיאן יוצא עם אנה לאכול והוא חושף בפניה שאיבד את בתוליו בגיל חמש עשרה לאחת מחברותיה של אימו, ושמערכות היחסים הקודמות שלו, שהתנהלו תחת חוזה השליטה והכניעה, נכשלו עקב חוסר התאמה. הם קובעים לצאת שוב, וכריסטיאן מסיע את אנה אל הדירה שלה, שם היא מגלה שהיא קיבלה מספר הצעות לראיונות עבודה, ומודה בפני קייט שהיא שכבה עם כריסטיאן.
במהלך הימים הבאים, אנה מקבלת מספר חבילות מכריסטיאן. הן כוללות מחשב נייד, על מנת ששניהם יוכלו לתקשר אחד עם השני, מאחר שלא היה לאנה מחשב משלה, וגרסה מפורטת יותר של חוזה השליטה והכניעה. היא וכריסטיאן מתכתבים בתוכנת האימייל, ואנה מתגרה בו ומסרבת לכבד סעיפים מסוימים בחוזה, כמו לאכול מזון מרשימה שנקבעה מראש. מאוחר יותר, אנה נפגשת עם כריסטיאן על מנת לדון על החוזה, אך נהיית המומה יותר מהאפשרות לחתום על הסכם ה-BDSM ביניהם, ומהאפשרות לקיום קשר מיני עם כריסטיאן, אשר לא תהיה בו רומנטיקה. לאחר שהיא מבינה שיש לה רגשות כלפי כריסטיאן, היא עוזבת אותו ולא נפגשת עמו עד טקס סיום הלימודים שלה, שם הוא נושא נאום בתור אחד התורמים לאוניברסיטה. אחרי הטקס, אנה מסכימה לחתום על חוזה השליטה והכניעה.
אנה וכריסטיאן שוב נפגשים כדי להמשיך לדון על החוזה, והם עוברים על הגבולות הרכים והקשים של אנה. כריסטיאן מרביץ לאנה בישבן בפעם הראשונה; החוויה הזו משאירה אותה מגורה ומעט מבולבלת. תחושת הבלבול מתגברת כשכריסטיאן ממשיך לשלוח לה מתנות, ומהעובדה שהוא מבקש ממנה לפגוש את המשפחה שלו. השניים ממשיכים בהסכם שלהם מבלי שאנה חתמה על החוזה.
הכנסות
הסרט הפך לסרט שובר קופות ביחס לקטגוריה שלו (סרט למבוגרים בלבד) משהכניס למעלה מ-158.3 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו.
למרות ביקורות מעורבות, זכה הסרט להצלחה קופתית מיידית, שבר שיאים קופתיים רבים והכניס מעל ל-$569 מיליון ברחבי העולם. הסרט נמצא במקום הרביעי ברשימת הסרטים המרוויחים של שנת 2015.
מוזיקה
את המוזיקה המקורית לסרט כתב והלחין דני אלפמן, אבל הפסקול כלל רק שני שירים שלו, כאשר הפסקול המקורי נכתב ומבוצע על ידי אמנים כגון: ביונסה, סיה ואלי גולדינג. השיר החמישי של פסקול הסרט, שביצעה הזמרת אלי גולדינג - "Love Me Like You Do", יצא לאור כסינגל השני מתוך הפסקול והגיע לעשרת הגדולים במצעד Hot 100 של מגזין Billboard.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות: ביקורות:
אקדח תופי
אקדח תֻּופִּי (אנגלית: Revolver) הוא אקדח שבו התחמושת מאוכסנת בתוך תוף. לרוב יהיו בתוף האקדח שישה כדורים, אך יש דגמים עם חמישה וכן עם 10 כדורים ויותר. אקדח תופי הוא פיתוח של אקדחים רב-קניים.
היסטוריה
אחד האתגרים בפיתוחם הראשוני של כלי נשק היה התמודדות עם אורך הזמן הנדרש לטעינת הנשק מחדש לאחר שנורה. בזמן שהיורה טען מחדש, הנשק היה חסר תועלת, מה שאפשר ליריבו לתקוף. פותחו מספר גישות לפתרון בעיה זו, המוקדמת ביותר הייתה כלי נשק מרובי קנים שאפשרו שתי יריות או יותר מבלי לטעון מחדש. כלי נשק מאוחרים יותר כללו קנים מרובים שהסתובבו לאורך ציר אחד.
אקדח בריח פתיל מסתובב בעל שלושה קנים תועד בוונציה החל משנת 1548 לפחות. במהלך סוף המאה ה-16 בסין המציא ז'או שי-ז'ן את חנית אקדח המוסקט בעלת חמישה קנים. בערך באותו הזמן, הדגמים המוקדמים ביותר של מה שמכונה כיום אקדח תופי יוצרו בגרמניה. כלי נשק אלה כללו קנה אחד עם גליל מסתובב המחזיק את אבקת השריפה והכדור. זמן קצר לאחר מכן החלו יצרני נשק אירופיים רבים לייצר אותם, בעיצובים ותצורות שונות. עם זאת, כלי נשק אלה היו מסובכים, קשים לשימוש ויקרים למדי, וככאלה הם לא זכו לתפוצה נרחבת.
בתחילת המאה ה -19, אקדחים מרובי קנים בשם "קופסאות פלפל" היו פופולריים. במקור הם היו אקדחים טעוני לוע, אך בשנת 1837 המציא בונה הנשקים הבלגי מריאט קופסת פלפל חסרת פטיש עם הדק-טבעת וקנים הניתנים להסרה.
בשנת 1836, סמואל קולט האמריקאי רשם פטנט על אקדח תופי פופולרי שהוביל לשימוש נרחב באקדחים תופיים. לדברי קולט, הוא הגה את הרעיון לאקדח כשהיה בים, בהשראת הכנן בעל מנגנון הראצ'ט, שגרסה שלו שימשה באקדחיו כדי לסובב את הגליל על ידי טריקת הפטיש. מנגנון זה סיפק דרך אמינה וניתנת לשחזור לטעינת הכדורים וייתר את הצורך לסובב את הגליל באופן ידני. האקדח התופי התפשט בעיקר בשל יכולתו של קולט כאיש מכירות, אך השפעתו התפשטה גם בדרכים אחרות. איכות הבנייה של אקדחי החברה שלו הייתה לשם דבר, ומפעליה בארצות הברית ובאנגליה הכשירו כמה דורות של יצרני כלים ומכונאים אחרים, שהייתה להם השפעה רבה על מאמצי ייצור אחרים במחצית המאה הבאה.
אופן הפעולה
בכל לחיצה על ההדק מתבצעות הפעולות הבאות:
צורת פעולה זו של מנגנון הירי, שבה לחיצה על ההדק מבצעת את שתי הפעולות, דריכת הפטיש לאחור והפלתו קדימה, נקראת "פעולה כפולה". "פעולה כפולה" היא צורת ההפעלה השלטת באקדחים תופיים. יתרונותיה הם מוכנותו התמידית של הנשק לירי, מבלי שיהיה צורך לדרוך אותו לפני כן, הקטנת הסיכון לפליטת כדור והעובדה כי התרמיל הריק נותר באקדח ולא נפלט לרצפה. חסרונה הוא שהשיטה מסורבלת ומקשה על הדיוק, מאחר שהכוח שנדרש לשלב הדריכה של הפטיש מקשה על שמירת הכוונת על המטרה.
באקדחים תופיים, שבהם מנגנון הירי פועל ב"פעולה כפולה", ניתן לבצע את פעולות 1 ו-2 לפני הירי על ידי משיכה ידנית של הפטיש לאחור עד לעצירתו ואז להמתין לרגע שבו נדרש לירות. במצב זה, הירייה מתבצעת על ידי לחיצה קלה ועדינה על ההדק, ובכך ניתן לדייק יותר בירי הכדור הראשון.
צורת פעולה של מנגנון הירי, שבה חובה קודם לדרוך את הפטיש לאחור לפני כל ירייה, ולחיצה על ההדק גורמת רק לנפילת הפטיש קדימה, נקראת "פעולה בודדת".
אלואיז ג'רוויס מקגרו
חייה
אלואיז ג'רוויס מקגרו נולדה ביוסטון טקסס וגדלה באוקלוהמה סיטי, אך היא ואמה בילו תקופות ארוכות בקיץ אצל קרובי משפחה באורגון. במהלך החופשות אביה, מספר סיפורים, כתב לה סיפורים במקום מכתבים. כבר מגיל צעיר החלה לכתוב סיפורים בעצמה אך עזבה את הכתיבה לטובת הציור. ב-1937 היא סיימה תואר ראשון במכללת פרינקיפיה ( Principia ) שבאלסה ( Eisah ) אילינוי. היא המשיכה ללמוד ציור ופיסול באוניברסיטאות אוקלוהמה וקולוקדו והתפרנסה מהוראת רישום וציור דיוקנאות. במקביל, עזרה למורים אחרים לתקן חיבורים שכתבו סטודנטים, מה שהוביל אותה לנסיונותיה הראשונים בכתיבה עצמאית. היא החלה להעביר שיעורי כתיבה באוניברסיטה ופיתחה קריירת כתיבה מוצלחת לילדים ונוער. החל מ-1949 ועד יום מותה הכתיבה הייתה עיסוקה העיקרי.
ב- 1940 נישאה לאיש עיתונות ויליאם קורבין מקגרו. בתם לורן מקגרו, ספרנית וסופרת, עבדה יחד עם אמה על מספר פרויקטים ספרותיים. לזוג היה ילד נוסף.
אקדח תופי
יתרונות וחסרונות
בהשוואה לאקדח מוזן מחסנית, לאקדח התופי כמה חסרונות:
לעומת חסרונות אלה, יש לאקדח התופי גם כמה יתרונות:
באקדח תופי נהוג לסמן את הקליבר באינץ' (2.54 ס"מ). סוגי התחמישים הנפוצים באקדחים תופיים: 0.22, 0.38 רגיל וספיישל, 0.357 מגנום, 0.44 מגנום, 0.45 מגנום.
אלואיז ג'רוויס מקגרו
חייה
מקגרו התעניינה במצרים העתיקה וחלק מספריה הוקדשו לנושא זה. בין תחביביה הרבים הנוספים - ציור, קרמיקה, עבודות אמייל, תיאטרון, מחול ורכיבה על סוסים.
מקגרו כתבה את הספר ה"רשמי" האחרון, הארבעים במספר, בסדרת ספרי עוץ יחד עם בתה לורן; כמו כן כתבה מספר ספרים נוספים שעלילתם מתרחשת בארץ עוץ. המו"לים של הסדרה הכתירו את מקגרו בתואר "ההיסטוריונית המלכותית של ארץ עוץ". בנוסף, כתבה סקירה מקיפה על תולדות הסדרה ויוצרה המקורי, פרנק באום.
קהל היעד שלה תואר כ"ילדים בני 10 עד 14". שלוש פעמים זכתה באות ההערכה של ניוברי היוקרתי לספרות ילדים מטעם התאחדות הספריות בארצות הברית (בשנת 1952, 1962 ו-1997); בנוסף זכתה בפרס אדגר (ע"ש אדגר אלן פו) מטעם אגודת סופרי המתח בארצות הברית (1977) ובפרס ע"ש פרנק באום לספרות פנטסיה.
אלואיז מקגרו נפטרה מסיבוכים של מחלת הסרטן בשנת 2000 והיא בת 84.
ספריה
ספרה האחרון, "ילדת הגבעות" (במקור The Moorchild), שיצא באנגלית ב-1997 וזיכה אותה בפרס ניוברי, תורגם לעברית על ידי נורית גולן וראה אור בסדרת מרגנית ב-2001 בהוצאת זמורה ביתן.
אהרן קפיטולניק
אהרן קפיטולניק (12 בפברואר 1937 – 14 ביוני 2014) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי. קפיטולניק, שהיה ידוע בכינוי "קפי", נחשב לאחד מגדולי שחקניה של הכח רמת גן.
קריירה
קפיטולניק, יליד שכונת פלורנטין, החל את דרכו בכדורגל כבלם בקבוצת מכבי רמת גן, ששיחקה באותן שנים בליגה ב'. ב-1959 התאחדה הקבוצה עם הכח תל אביב וביחד יצרו השתיים את הכח מכבי רמת גן. ב-1962 עלתה הקבוצה לליגה הלאומית, ותוך שתי עונות בלבד הפכה לאלופת ישראל בעונת 1964/1965. בעונה עצמה במחזור האחרון נוצחה הפועל תל אביב (יריבתה העיקרית לתואר ביחד עם הפועל פתח תקווה) בחוץ על ידי מכבי נתניה 1-0, בזמן שהכח גברה באצטדיון בגלי גיל על מכבי תל אביב 1-3 וטיפסה למקום הראשון, כשהיא מקדימה את הפועל פתח תקווה בהפרש שערים בלבד וזוכה באליפות בפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון. קפיטולניק שימש כקפטן הקבוצה, והיה אחד מגיבורי האליפות ביחד עם יהודה שהרבני ולופא קדוש.
בתקופת השיא שלו כשחקן, נכלל קפיטולניק בסגל הרחב של נבחרת ישראל וערך בה הופעה אחת. כמו כדורגלנים ישראלים רבים באותה תקופה, הוא סירב לעבור לשחק בחוץ לארץ, לאחר שקיבל הצעה מקבוצה דרום אפריקאית.
בינואר 1967 מונה כמאמן-שחקן בקבוצת הכח מכבי רמת גן. ביולי 1968, עזב את הכח, לאחר שעבר קורס מאמנים במכון וינגייט ועבר לשמש מאמן-שחקן בהפועל הרצליה.
בעונת 1973–1974 אימן את הפועל חולון ולקראת סוף העונה חזר לאמן את הכח מכבי רמת גן. בעונת 1977–1978 אימן את הפועל פתח תקווה, וחזר לאמן אותה בעונת 1982–1983.
את עיקר הצלחתו כמאמן השיג כאשר העלה את הפועל לוד לליגה הלאומית ב-1982, לראשונה מזה 17 שנים. ביוני 1984 חזר לאמן את הפועל לוד, אולם עזב באוקטובר עקב מחלוקת על תנאי שכר.
בשנת 1993 אימן את הפועל רמת-גן גבעתיים.
חיים אישיים
קפיטולניק היה נשוי לסטנדאפיסטית יעל קפיטולניק, שבהופעותיה נהגה לספר על חיי הזוגיות של השניים. לזוג שלושה ילדים, ששניים מתוכם היו גם הם כדורגלנים.
לאחר מאבק במחלה קשה, נפטר קפיטולניק ביוני 2014 בגיל 77, חודש וחצי לאחר פטירתו של חברו להכח רמת גן, לופא קדוש.
בית הספר לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב
בית הספר לזואולוגיה (לשעבר המחלקה לזואולוגיה) הוא אחד מארבעת בתי הספר בפקולטה למדעי החיים ע"ש ג'ורג' ס. וייז באוניברסיטת תל אביב. חוקרי בית הספר מתמקדים במחקר מדעי של האורגניזם השלם, מן הרמה המולקולרית ועד לרמת המאקרו-אקולוגיה. תחומי המחקר כוללים אקולוגיה, שמירת טבע, ביולוגיה ימית, פיזיולוגיה סביבתית, נוירוביולוגיה, התנהגות בעלי חיים, פילוגנזה, פאוניסטיקה ואבולוציה. בית הספר הוא היחידה האקדמית הגדולה בישראל, העוסקת בחקר האורגניזם השלם. מחקרי בית הספר מתקיימים גם בגן הזואולוגי ע"ש א. מאיר סיגלס, שבחסות בית הספר, ובמוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט, בהם אוספים נדירים של בעלי חיים, המאפשרים מחקרים חדשניים.
הרכב
בבית הספר לזואולוגיה 24 חברי סגל בכיר, וכ-10 גמלאים פעילים העוסקים במחקר מדעי שוטף. נכון לשנת 2023, בבית הספר למדו כ-160 סטודנטים לתארים מתקדמים, מחציתם סטודנטים לדוקטורט. כמו כן, בבית הספר 14 פוסט-דוקטורנטים מרחבי העולם, שמשוייכים לבית הספר ומבצעים מחקר מדעי במסגרתו.
מעבדות בית הספר נמצאות בשלושה מבנים בקמפוס אוניברסיטת תל אביב: בניין שרמן, הגן הזואולוגי ע"ש א. מאיר סיגלס ומוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט. בית הספר משלב מחקרי שדה ברחבי ישראל, לצד שימוש בשיטות מעבדה חדשות. נכון לשנת 2022, חוקרי בית הספר מפרסמים כ-250 מאמרים בכתבי עת מדעיים בשנה.
מסלולי לימוד ומלגות
רוב הסטודנטים לתואר שני הלומדים בבית הספר לומדים במסלול לזואולוגיה או במסלול לאקולוגיה ואיכות הסביבה. בית הספר מציע מסלול הכולל תזה ומסלול ללא תזה. לבית הספר קשר קרוב גם למסלול לתואר ראשון באקולוגיה ובאבולוציה, ומרכז המסלול הוא חבר סגל בבית הספר.
בית הספר מעניק מלגות לסטודנטים לתארים מתקדמים, כגון מלגה ע"ש אורלי איפרגן-ריכטר, מלגה ע"ש אלכסנדר ואווה לסטר ומלגת נסיעה לצורך השתתפות בכנסים בין-לאומיים ע"ש אדסמן. במסגרת פעילותו המחקרית, בית הספר לזואולוגיה מחזיק ארבעה רכבי שטח וספינת מחקר.
היסטוריה
בשנת 1933 הקים הזואולוג יהושע מרגולין מכון ביולוגי-פדגוגי להכשרת מורים למדעי הטבע בשכונת אבו כביר בתל אביב. בשנת 1953 הפך המוסד למכון אוניברסיטאי למדעי הטבע, בראשות פרופסור היינריך מנדלסון, תלמידו של מרגולין. המכון הביולוגי-פדגוגי היה אחד מבין שלושה מכונים (יחד עם בית הספר הגבוה למשפט וכלכלה והאקדמיה הישראלית למוזיקה) שאוחדו בשנת 1956 כדי ליצור את אוניברסיטת תל אביב. מכון זה היה הגרעין להתפתחות המחלקה לזואולוגיה, שלימים הפכה לבית הספר לזואולוגיה. רבים מאנשי החברה להגנת הטבע בשנים אלה היו בוגרי המחלקה לזואולוגיה. פעילותם הובילה בשנת 1963 לחקיקת חוק גנים לאומיים ושמורות טבע, ולהקמת רשות הטבע והגנים. ב-1965 הוקם באוניברסיטת תל אביב המכון לחקר שמירת הטבע, המכון המדעי הראשון בארץ שעסק בתחום זה, בהובלת פרופסור אמוץ זהבי. במכון היו אנשי סגל אקדמי בכיר בתחומי זואולוגיה, בוטניקה וארכאולוגיה.
הגן הזואולוגי ע"ש א. מאיר סיגלס, שהוקם על-ידי יהושע מרגולין, מסונף לבית הספר לזואולוגיה. ב-1981 עבר הגן למיקומו הנוכחי, בסמוך לקמפוס אוניברסיטת תל אביב ברמת אביב.
במהלך שנות ה-90 הובילו שני פרופסורים מהמחלקה לזואולוגיה שלוש יוזמות חשובות: יוסף לויה, שכיהן כדקאן הפקולטה למדעי החיים, הוביל את מרכז פורטר ללימודי סביבה והקים את המסלול לתואר שני באקולוגיה ובאיכות הסביבה בפקולטה למדעי החיים. במקביל, תמר דיין החלה לרכז את אוספי הטבע ולתכנן את המוזיאון הלאומי לטבע. המסלול לתואר שני לאקולוגיה ולסביבה, שהוקם על ידי לויה בשנות ה-90, ממשיך להכשיר מדי שנה יותר מ-20 בוגרים לתואר שני, המתמחים בתחומי האקולוגיה והמגוון הביולוגי במסגרת הפקולטה למדעי החיים.
ב-2018 הוקם מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט – המרכז הלאומי לחקר המגוון הביולוגי. בנוסף לפעילות חינוכית והצגת האוספים לציבור, מוזיאון הטבע מהווה תשתית מחקר לאומית, והפעילות בו כוללת מרכזי מחקר, קורסים, תמיכה מחקרית לפעילות ממשלתית ומענה למחויבויות הבינלאומיות של ישראל מתוקף הסכמים בין-לאומיים.
קנזס (להקה)
קנזס (באנגלית: Kansas) היא להקת רוק מתקדם אמריקאית שנוסדה בתחילת שנות ה-70. הלהקה פעילה מעל 40 שנה. הלהקה התפרסמה בזכות להיטיה Dust in the Wind ו-Carry On Wayward Son, והפיקה שמונה אלבומי זהב, שלושה אלבומי פלטינה משושה ואלבום פלטינה חי אחד. שירי ואלבומי הלהקה הופיעו במשך 200 שבועות במצעדי מגזין בילבורד לאורך שנות ה-70 וה-80, והסינגל Carry On Wayward Son היה הסינגל השני המושמע ביותר ברדיו האמריקני בקטגוריית הרוק בשנת 1995, והראשון בקטגוריה זו בשנת 1997.
היסטוריה
קנזס התחילו כלהקת סופר גרופ, ועקב החדשנות המוזיקלית שלהם הם אט-אט תפסו תאוצה ובשנת 1974 התגלו על ידי צייד הכישרונות וולי גולד ואלבומם הראשון, הנקרא Kansas, על שם ההרכב, שוחרר. לאחר מכן הוחתמו על ידי טייקון המוזיקה דון קירשנר לחברת ההפקות שלו והחלו לשחרר אלבומים על בסיס שנתי ולקצור הצלחה לא מועטה בקרב הציבור שנדהם מהמוזיקה שלהם, שבאופן מפתיע שילבה כינור.
אם הצלחה נמדדת במכירות, אזי קנזס הצליחו באופן מסחרר. שלושה מאלבומיהם הגיעו לפלטינה משושה (6), אלבום הופעה שלהם הגיע לפלטינה וסינגל אחד לזהב, לאחר שנמכר במעל מיליון עותקים. קנזס גם שודרו ברדיו ללא הפסק. הסינגל Dust In The Wind (אבק ברוח), אחד משיריה הנודעים ביותר של הלהקה, שהה בטבלת ההשמעות כ-200 שבועות. הסינגל Carry On Wayward Son היה השני המושמע ביותר ברדיו בשנת 1995, ושנתיים לאחר מכן, ב-1997, היה המושמע ביותר.
נאור עבודי
נאור עבודי (נולד ב-17 ביולי 1993) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בהפועל רעננה.
קריירה
עבודי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של עירוני קריית שמונה. ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. ב-12 בדצמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 3-2 להפועל באר שבע. ב-11 במאי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בהפסד 2-1 למכבי חיפה.
בקיץ הושאל להפועל נצרת עילית עד לסיום העונה. ב-19 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 2-3 נגד מכבי הרצליה. עונה לאחר מכן חזר לקריית שמונה ובעונה זו רשם 13 הופעות כאשר בכולן עלה מהספסל.
בקיץ חתם בעירוני נשר מהליגה הלאומית במדיה שיחק שנתיים אחריהם עבר להפועל עכו. בקיץ חזר לליגת העל כאשר חתם במ.ס. אשדוד במדיה שיחק עונה אחת.
ב-23 באוגוסט 2020 הצטרף ללורי מליגת העל הארמנית במדיה שיחק 8 משחקים וכבש שער אחד. ב-15 בינואר 2021 חזר לישראל וחתם בהפועל אום אל-פחם.
ב-27 באוקטובר 2021 חתם בהפועל עפולה. שנה לאחר מכן חזר לקדנציה שנייה בהפועל נוף הגליל.
ב-8 בפברואר 2023 חתם בהפועל רעננה מליגה א'.
הערומים והמתים
העֵרומים והמתים (באנגלית: The Naked and the Dead) הוא סרט מלחמה אמריקאי משנת 1958 בבימויו של ראול וולש. התסריט מבוסס על רב-מכר בשם זה מאת נורמן מיילר שהתבסס על ניסיונו כחייל לוחם בחזית דרום-מזרח אסיה במלחמת העולם השנייה.
הסרט צולם בפנמה בעזרת צבא ארצות הברית ובו קטעי קרבות של טנקים, ארטילריה, חי"ר וצי.
תקציר העלילה
לוחמי מארינס מבלים בבאר בהונולולו לפני יציאה לקרב בפיליפינים ב-1943. מפקד המחלקה הוא סרג'נט סאם קרופט (אלדו ריי), לוחם קשוח וחסר עכבות שפקודיו שונאים אותו אך מפחדים ממנו. הוא אנטישמי ועצבני לאחר שאשתו בגדה בו וכן חסר רחמים כלפי שבויים יפנים אותם הוא הורג ולוקח את שיני הזהב שלהם.
מפקד הדיוויזיה הוא גנרל קאמינגס (ריימונד מאסי), אדם בודד וקשוח. הוא ממנה את לוטננט רוברט הרם (קליף רוברטסון) לעוזרו האישי. הרם הוא בנו של ידיד שלו, והוא מתייחס אליו כבן, והוא היחיד שאיתו הוא משוחח על בעיות אישיות.
קאמינגס סבור שהחיילים צריכים לפחד ממפקדיהם ורק אז יהיו לוחמים טובים; הרם סבור שיש להתייחס אל הלוחמים באהבה ובאופן שווה, ללא הבדלי דרגות. הוויכוח ביניהם מתחמם עד שהרם מבקש להשתחרר מתפקידו ולהעבירו לתפקיד קרבי. קאמינגס ממנה אותו לפקד כקצין על מחלקתו של קרופט.
קרופט לא מרוצה מהמפקד שנכפה עליו, אך אין לו ברירה. מטרת המחלקה היא לעבור דרך מעבר בהר, להגיע לצידו השני של האי ולדווח משם על תנועות היפנים.
הם נתקלים מדי פעם ביפנים וסובלים אבדות. אחד הלוחמים מת מהכשת נחש. קרופט רוצה להיפטר מהרם. הוא שולח את אחד הלוחמים, מרטינז, לבדוק את המעבר. מרטינז נתקל ביפני והורג אותו. הוא מדווח לקרופט על ההיתקלות, אבל קרופט אומר להרם שהמעבר פתוח. הרם מתקדם למעבר ונורה על ידי היפנים. שלושה לוחמים מפנים אותו באלונקה לעבר החוף.
בינתיים נפגע קרופט ונהרג, והלוחמים המעטים ששרדו מצליחים להגיע לקרבת החוף, שם הם מבחינים בצבא היפני הנסוג ומצליחים לדווח זאת למפקדה. הם ניצלים על ידי נחתת ביחד עם הרם ומלוויו. בעקבות הדו"ח שלהם על הנסיגה פותחים האמריקאים בהתקפה מוצלחת.
קאמינגס מבקר את הרם הפצוע וזה אומר לו כי את האלונקה נשאו חייל כומר וחייל יהודי, והם עשו זאת מתוך אהבה ולא מתוך פחד, וכי רוח האדם היא חזקה יותר מכל פחד וטרור הנכפה עליה.
חברת הרכבות הלאומית של הרפובליקה הטורקית
שמאל|ממוזער|350px|מפת רשת הרכבות כיום - באדום קווים מהירים בבנייה או בתכנון (מקווקו) חברת הרכבות הלאומית של הרפובליקה הטורקית (טורקית Türkiye Cumhuriyeti Devlet Demiryolları, TCDD) היא התאגיד הממלכתי המופקד על הפעלת שירותי הרכבת הציבוריים בטורקיה. החברה נוסדה בשנת 1927 והופקדה על קווי רכבת באורך של כ-4,500 ק"מ שנותרו בתחומי הרפובליקה הטורקית לאחר פירוקה של האימפריה העות'מאנית. כיום אחראית החברה על מסילות רכבת שאורכן הכולל הוא 10,984 ק"מ, מהן 2,336 ק"מ מחושמלות.