cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נהר
הנהר והעיר
התפתחות העיר עצמה ליד הנהר נעשה בדרך כלל בהדרגתיות לאורך מאות שנים. מודל ההתפתחות של ערים כאלו דומה מאוד גם במקומות שונים בעולם ובעיקר ביבשת אירופה. רוב הערים צמחו מתוך גרעין כפרי קטן שהוקם על אחת מגדות הנהר. ככל שהעיר התרחבה ואוכלוסייתה גדלה, התפשט השטח הבנוי סביב הגרעין ונעצר על שפת הנהר. בנקודת זמן כלשהי בחייה, הגיעה העיר למצב בו הייתה מספיק גדולה ועשירה כדי לחצות את הנהר. כאשר בתים חדשים שנבנו בשולי העיר היו רחוקים מדי ממרכזה עד כדי כך שהיה נוח יותר עבור תושבי העיר לחצות את הנהר מול מרכז העיר, החלה להתפתח העיר לכל הכיוונים ומשתי גדות הנהר סביב גרעינה. במסגרת תהליך זה נבנו גשרים שקישרו בין גדות הנהר ויצרו רציפות עירונית למרות הנהר שחוצה את העיר במרכזה. ערים רבות שגדלו באופן זה אף הרחיבו את חומות העיר מדי כמה דורות כדי להגן על שטח גדול ככל האפשר של העיר ולכדו את הנהר בשטח שבין החומות.
מהמצאת הרכבת השתנה השימוש העירוני בנהר וערים חדשות התפתחו דווקא סביב מסילות ברזל או כבישים מודרניים. עם זאת, מרכזי ערים מסורתיים של ערים שהתפתחו סביב נהרות נשארו פחות או יותר המרכז גם בעידן המודרני.
הנהרות הארוכים בעולם
זוהי רשימה של הנהרות הארוכים ביותר בעולם הנשפכים לים (ולא לנהר אחר), באורך יורד. לרשימה מורחבת יותר ראו.
אלפרד רוזנברג
אלפרד ארנסט רוזנברג (12 בינואר 1893 - 16 באוקטובר 1946) היה אידאולוג נאצי ופושע מלחמה בשירות גרמניה הנאצית בזמן מלחמת העולם השנייה שהיה בין האחראים לשואה. נידון למוות במשפטי נירנברג בשל חלקו בפשעים נגד האנושות והשמדת עם. היה בדרגת רייכסלייטר במפלגה וכיהן כשר לשטחים הכבושים במזרח מטעמה.
נעוריו ותחילת דרכו
רוזנברג נולד לאלפרידה ולוולדמר וילהלם רוזנברג ברוואל (Reval), (אז הבירה האדמיניסטרטיבית של גוברניית אסטוניה באימפריה הרוסית, כיום טאלין בירת אסטוניה). אביו היה ממשפחה גרמנית-בלטית וסוחר במקצועו. סבו מצד אביו היה סנדלר, ככל הנראה ממוצא לטבי, וסבתו ממוצא אסטוני. בילדותו התייתם משני הוריו - חודשיים לאחר לידתו מתה אמו משחפת; בגיל 11 מת אביו לאחר מחלה ממושכת ושנה לאחר מכן (1905) מתה סבתו. דודותיו מצד אביו טיפלו בו לאחר מכן.
בין השנים 1905–1908 הכיר את הילדה לסמאן, אותה נשא לאישה ב-1915. היא הייתה בת למשפחה משכילה ובעלת קשרים עם החברה הגבוהה של סנקט פטרבורג. באותה עת החל לקרוא ספרי פילוסופיה, רומאנים וספרים בנושאים חברתיים. במקביל גילה התעניינות בעת העתיקה, בארכאולוגיה ובנדידת העמים.
בסוף נובמבר 1918 יצא לברלין ורצה להמשיך ללונדון, כי סבר שבריטניה היא היחידה המסוגלת ללחום בבולשביזם. כיוון שהיה בעל נתינות רוסית, סירבו הבריטים לנפק לו אשרה כי חששו מחדירת אלמנטים מהפכניים לארצם. מברלין עבר למינכן, נפגש עם הגולה האוקראיני פבלו סקורופדסקי והתחבר עם רוסים אנטי-קומוניסטים. במקביל נמנה עם ראשוני המצטרפים ל"מפלגת הפועלים הגרמנית" (בינואר 1919), שהייתה הבסיס ממנו קמה המפלגה הנאצית. אדולף היטלר הצטרף למפלגה רק באוקטובר באותה השנה. עד תחילת שנת 1923 החזיק רוזנברג באזרחות רוסית, היה דל אמצעים וזכה לאשרת שהייה במינכן רק בזכות המו"ל האנטישמי יוליוס פרידריך להמן, שפרס עליו את חסותו.
האידאולוגיה של רוזנברג
רוזנברג הושפע מהאידאולוגיה הימנית-קיצונית הרוסית, שהייתה רווחת גם בקרב רבים מהגולים הרוסים בגרמניה. אלה האמינו שהקומוניזם הוא המצאה יהודית הבאה לשרת את האינטרסים היהודיים (יודאו-קומוניזם), והם שגרמו להפיכת אוקטובר ברוסיה. "הבונים החופשיים" הואשמו בגרימת מלחמת העולם הראשונה. רוזנברג האמין שהקפיטליזם והקומוניזם אינם דבר והיפוכו, אלא שני אמצעים בהם משתמשת "היהדות העולמית" כדי להשתלט על העולם. מימיו הראשונים בגרמניה עסק בהפצת המסמך האנטישמי "הפרוטוקולים של זקני ציון" והושפע מהגולה הרוסי האנטישמי פיודור וינברג. בתקופה זו כתב את ספריו הראשונים בתחום אידאולוגיית הגזע: "הציונות, אויבת העם", "אי מוסריות בתלמוד" ו"עקבות היהודים במרוצת הדורות". רוזנברג היה חבר בארגון "ההתאחדות לשיקום כלכלי" (Wirtschaftliche Aufbau-Vereinigung) שעם חבריו נמנו מונרכיסטים-רוסים ולאומנים גרמנים. מטרת הארגון הייתה לחתור נגד המשטר הסובייטי ולחזק את שיתוף הפעולה הגרמני-רוסי.
אידאולוג ועורך ביטאון המפלגה
רוזנברג התמנה בשנת 1923 לעורך העיתון "פלקישר באובכטר", עיתונה של המפלגה הנאצית. באותה שנה השתתף בפוטש במרתף הבירה אולם לא הועמד לדין. היטלר, שנדון לתקופת מאסר של חמש שנים, הטיל על רוזנברג את ניהול המפלגה הנאצית. רוזנברג הקים את תנועת "הקהילה של גרמניה הגדולה" (Großdeutsche Volksgemeinschaft; GVG) אולם נדחק בה מן ההנהגה על ידי יוליוס שטרייכר והרמן אסר. למרות שהמינוי ודאי החמיא לרוזנברג, היה זה צעד מחושב מצד היטלר, אשר התבטא כי היה זה מהלך אסטרטגי שהתבסס על אופיו החלש וחוסר האמביציה של רוזנברג, על מנת למנוע מראש המפלגה להשתלט עליה בעוד היטלר בכלא. מאז ועד מותו הפגין היטלר יחס אמביוולנטי כלפי רוזנברג. מצד אחד ראה בו אינטלקטואל ואידאולוג חשוב ביותר של התקופה החדשה אך מצד שני חש דחייה מחולשת אופיו של רוזנברג, הססנותו וחוסר יעילותו המעשית. היטלר, לאחר שחרורו מן הכלא, הקים את המפלגה הנאצית מחדש ב-27 בפברואר 1925 ובתחילת מרץ התפרקה תנועתו של רוזנברג וחבריה הצטרפו למפלגה הנאצית.
בשנת 1929 ייסד רוזנברג בהוראת היטלר את "הליגה לתרבות הגרמנית" שמטרתה הייתה מלחמה ב"אמנות המנוונת". כאמנות מנוונת נחשבו בין השאר אדריכלות הבאוהאוס, האקספרסיוניזם בציור ושיטת שנים-עשר הטונים במוזיקה. אלה זכו לתואר הגנאי "בולשביזם תרבותי" והוכפשו בידי הליגה.
רוזנברג נבחר לרייכסטאג באוקטובר 1930 ופרסם את ספרו "המיתוס של המאה העשרים" (בפרפרזה ברורה על ספרו של יוסטון סטיוארט צ'מברלין "יסודות המאה התשע עשרה"). ספר זה זכה לפרסום ותפוצה עצומה ונמכר בלמעלה ממיליון עותקים, שני רק ל"מיין קאמפף". הרעיון העיקרי של הספר הוא שהיסטוריה של עמים בכלל ושל העם הגרמני בפרט, חייבת להכתב מחדש במונחים של מאבק בין גזעים. רוזנברג ראה ביוון העתיקה את אחד המקורות של הגזע הנורדי. מכאן נובע גזע בעל תכונות ייחודיות באיכותן בתחומי היצירתיות, התרבות והמדיניות. על כן בולט פוטנציאל גזע זה במשך ההיסטוריה האנושית בהישגיו יוצאי הדופן. לגזע הזה קמו אויבים המנסים, ואף מצליחים במידה רבה, להביא לנוונו ולזיהום דמו הנעלה. אויבים אלו הם הדמוקרטיה והיהדות עם יצירי כפיה - הקומוניזם והקתוליות. ניוון הגזע הנורדי מתבטא בחולשתו, בכניעתו להון הקפיטליסטי היהודי, במתן אפשרות ליהדות ולדמוקרטיה להשתלט על העיתונות והביקורת, בהיווצרות "אמנות מנוונת" ועוד. הדרך שבה הגזע צריך להילחם באויביו היא דרך החזרה לערכים הישנים של הגזע והעם וטיהור הדם הגרמני מהמזהמים שטמאו אותו. פרסומים רבים נוספים שלו התייחסו לתאוריות הגזע הנאציות. באותה עת הועלו בעיתונות טענות שלמרות דעותיו האנטישמיות הקיצוניות "אין בדמו אף טיפה אחת של דם גרמני ואבותיו הם רק לטבים, יהודים, מונגולים וצרפתים. טיעונים מן הסוג הזה הופיעו גם ב"ל'אוסרווטורה רומאנו", עיתון הוותיקן, בשנת 1937.
הוא הוכרז כראש משרד יחסי החוץ של המפלגה הנאצית בשנת 1933, אך לא היה לו חלק ממשי בעליית המפלגה לשלטון בשנה זו. בשנת 1934 מינה אותו היטלר למפקח על ההכשרה והחינוך האידאולוגי של חברי המפלגה. בשנת 1935 הוא אושפז במרפאת הוהנליכן לשלושה שבועות, ובשנת 1936 אושפז בה לשישה שבועות, מסיבות שבחלקן היו פסיכיאטריות. בשנת 1940 מונה למנהל "בית הספר הגבוה של המפלגה הנאצית" בו קיבלו פקידים נאצים חינוך אידאולוגי. כחלק מבית ספר זה הקים רוזנברג את המכון לחקר השאלה היהודית, שמטרתו לתעד ולחקור את היהדות לאחר שזו תושמד. צו מן ה-2 באפריל 1941 מינה את רוזנברג כמפקדו של המבצע לאיסוף כל חומר הנוגע לחקר "השאלה היהודית" והעניק לו סמכות להפקיע כל "רכוש יהודי ללא בעלים", בפרט אוספי ספרים גדולים מכל רחבי העולם. פירוש הצו היה הפעלת צוותי משימה ("מטה מבצע רוזנברג", Einsatzstab Reichsleiter Rosenberg, נקרא גם בקיצור ERR), שעסק בהעברת ספריות שלמות ובהן ספרי קודש וספרים עבריים נדירים ריהוט, תכשיטים, דברי אומנות, חפצי יודאיקה, ועוד. מכל המדינות שהיו תחת הכיבוש הנאצי. על פי הרישומים של הסוכנים, השלל שנבזז מילא 1,418,000 קרונות רכבת.
השר לענייני המזרח
לאחר מבצע ברברוסה, שבו נכבשו שטחים נרחבים מברית המועצות בשנת 1941, מונה רוזנברג לשר ה"אוסט-מיניסטריום" האחראי על ניהול השטחים הכבושים במזרח - נציבות הרייך אוסטלנד. בתפקיד זה הוציא לפועל את כל תוכניותיו הגזעניות, והיה בין האחראים לפשעי מלחמה רבים, לשיעבוד האוכלוסייה הסלאבית בשטחים אלו, לפעולות השמדת יהודים בשטחים שהיו נתונים לפיקוחו, ולפשעים רבים ומגוונים נגד האנושות. כ"שר לענייני המזרח" נמצא בהתנגשות סמכויות מתמדת עם היינריך הימלר. כבעמדות כוח נוספות במשטר הנאצי, הכיבוש והשיעבוד של עמי המזרח, והשמדת העם היהודי, היו נתונים לסמכותם של גורמים רבים, וכל אחד רצה עוד נתח ב"עוגה". לבסוף מונה ריינהרד היידריך כקצין תיאום בין האס אס ובין ה"אוסטמיניסטריום". ברוח זו יש לראות את השתתפות שני אנשי משרדו של רוזנברג, אלפרד מאייר וגיאורג לייבברנדט, בועידת ואנזה ב-20 בינואר 1942, שבה תיאם היידריך את המשך השמדת העם היהודי עם כל הגורמים שהיה להם חלק בביצועה.
לא רק עם היינריך הימלר הסתכסך רוזנברג. יריבות קשה הייתה בינו לבין יוזף גבלס, שר התעמולה ומנהל המשרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם. לשניהם היו תפקידים דומים וכל אחד ראה בשני גורם מפריע לביצוע משימותיו. עם הרמן גרינג ומשרדו הסתכסך רוזנברג בעיקר בענייני שוד וביזה, בזמן שרוזנברג אסף את הרכוש הגנוב, כספרים ופרטי אומנות, למטרות מחקר ותרבות, גרינג לקח כמויות גדולות של חפצי אומנות למטרותיו האישיות. במסמך שנחשף במשפטי נירנברג מופיע סדר העדיפות בלקיחת הביזה. הבחירה הראשונה מגיעה להיטלר (או נציגיו), אחר כך לאנשי גרינג ורק לאחר מכן לרוזנברג ולמוסדות המחקר שלו. מרטין בורמן שהיה מזכירו של היטלר גם לא היה מידידיו של רוזנברג. רוזנברג האמין שבורמן חוסם את קשריו עם הפיהרר ומונע ממנו לקדם את רעיונותיו האידאולוגיים לעתיד הרייך.
בתום מלחמת העולם השנייה
לאחר התאבדות היטלר, עזב רוזנברג בסוף אפריל את ברלין עם משפחתו לאויטין, מתוך כוונה להמשיך משם לפלנסבורג ולשמש כשר בממשלת פלנסבורג. ב-6 במאי 1945 הודיע לו דניץ בכתב שאין בכוונתו למנות אותו לשר בממשלה והמליץ לו להיכנע לכוחות הבריטיים. רוזנברג נתפס בידי בעלות הברית לאחר סיום המלחמה, ב-18 במאי, בבית חולים צבאי בו שהה בשל שטף דם בקרסול רגלו השמאלית. במשפטי נירנברג הואשם בקשר לקשירת פשעים כנגד השלום, תכנון, ייזום וניהול מלחמה תוקפנית, פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות. בעודו ממתין למשפטו כתב:
הוא הורשע ב-1 באוקטובר ונדון למוות. הוצא להורג בתלייה ב-16 באוקטובר 1946.
ביוני 2013 פורסם כי ממשלת ארצות הברית איתרה באחרונה 400 עמודים מתוך יומנו של רוזנברג, ובו בין השאר פרטים על פגישות בין רוזנברג לבין היטלר ובכירים נאצים נוספים כמו היינריך הימלר והרמן גרינג, ופרטים הנוגעים לכיבוש ברית המועצות והתוכנית להשמדת היהודים. היומן הועבר למוזיאון השואה האמריקאי, בוושינגטון.
משפחתו
רוזנברג נישא פעמיים. לראשונה נישא להילדה ליסמן ב-1915 אך כעבור שמונה שנות נישואים התגרש ממנה. הוא נישא שוב להדוויג קרמר בשנת 1925, נישואין שארכו עד מותו. לזוג היו שני ילדים, בן שמת בינקותו, ובת בשם אירן, שנולדה בשנת 1930. הבת מסרבת ליצור מגע עם כל מי שמנסה לדבר עמה על אביה.
זיף (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Station to Station
Station to Station הוא אלבום מאת המוזיקאי הבריטי דייוויד בואי שיצא בשנת 1976. האלבום נחשב לאחת מהעבודות המאפיינות ביותר את בואי ומייצג היטב את הדמות אותה הציג בואי באותה העת בפני הקהל וכונתה הדוכס הלבן והרזה (Thin White Duke). ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, שערך מגזין המוזיקה רולינג סטון בשנת 2003, הגיע האלבום למקום 323.
Station to Station מהווה אבן דרך בקריירה המוזיקלית של בואי. לאחר שאימץ את הפאנק ומוזיקת הנשמה באלבומו הקודם Young Americans, עבר לכיוון מוזיקלי אחר שנטה לסגנון אלקטרוני ואוונגרדי, שהתבסס על סינתיסייזר וצליל תעשייתי. ההשפעה נבעה מחשיפתו של בואי ללהקות גרמניות שפעלו באותה העת ובהן קרפטוורק וNeu!. השפעה זו המשיכה ללוות את הקו המוזיקלי בו דבק עד לראשית העשור הבא, וביתר דגש בטרילוגית האלבומים שהוקלטו בהשפעת האווירה בעיר ברלין ובשיתוף הפעולה עם המוזיקאי בריאן אינו. מילות שירי האלבום הראו השפעה של הפילוסופים פרידריך ניטשה, אליסטר קראולי, וכן השפעות מיסטיות ודתיות דוגמת הקבלה.
האלבום נחשב לאחת מההצלחות המוזיקליות הגדולות ביותר של בואי, והלהיט שנכלל באלבום Golden Years הגיע למקום ה-5 במצעדים בבריטניה ובארצות הברית.
הפקת האלבום
האלבום הוקלט ב"אולפני צ'רוקי" שבלוס אנג'לס, קליפורניה. במהלך ההפקה ניתן לאלבום השם "The Return of The Thin White Duke" או "Golden Years". האלבום הופק על ידי המפיק הארי מסלין שהפיק שניים משירי אלבומו הקודם של בואי Young Americans (בהם שותף ג'ון לנון בהקלטות). המפיק שליווה את בואי עד אותה העת טוני ויסקונטי לא הפיק את האלבום בשל מחויבויות קודמות להן התחייב.
להקת הנגנים שהתגבשה כבר באלבום הקודם של בואי, המשיכה גם לאלבום זה, ולמעשה ליוותה את בואי עד לסוף העשור ללא שינויים משמעותיים.
מבחינת הסגנון, אלבום זה מהווה המשך ופיתוח לאלבומו הקודם של בואי וכן ליצירות מוקדמות יותר של בואי. השיר השני באלבום, Golden Years, שהיה השיר הראשון שהוקלט לצורך האלבום, הוצע במקור על ידי בואי לאלביס פרסלי, אך נדחה, והפך ללהיט בבריטניה ובארצות הברית. השיר החותם את האלבום Wild is the Wind - הוא בלדה אותה חידש בואי (בהשראת נינה סימון), ויש הרואים בה את אחד מרגעיו הגדולים של בואי כזמר.
על אף ששיר הנושא של האלבום, ניפתח בקולות של רכבת נוסעת, בואי טוען שהכוונה היא לא בתחנת רכבת אלא בתחנות הייסורים כדוגמת אלו שבויה דולורוזה (באנגלית: Stations of the Cross). בשיר ישנה שורה בעברית המצטטת מושגים מהקבלה: כתר ומלכות ("From Kether to Malkuth").
יציאת האלבום והשפעתו
בינואר 1976 יצא האלבום וזכה מיד לתשבחות מצד מבקרי המוזיקה. האלבום הגיע למקום ה-3 במצעדי המכירות בארצות הברית, שם נותר 32 שבועות. בבריטניה הגיע למקום ה-5 ונותר 17 שבועות במצעד. זו הייתה הפעם האחרונה בה זכה אלבום של בואי להצלחה גדולה יותר מחוץ לארץ מולדתו.
לאחר הוצאת האלבום, ניגש בואי לערוך את פסקול הסרט "האיש שנפל מכוכב אחר" בו גם כיכב, יחד עם המוזיקאי פול בקמסטר (עמו עבד בראשית הקריירה שלו). בשל חילוקי דעות בין השניים שקע פרויקט הפסקול ולא יצא אל הפועל. אחת מהסיבות העיקריות לכישלון הפרויקט הייתה ההתמוטטות של בואי, שנבעה מעומס עבודה ומהתמכרותו לסמים. רק רצועה אחת מהפסקול יצאה לבסוף לאור ונקראה Subterraneans, ומופיעה באלבומו הבא של בואי Low.
מיד עם צאת האלבום יצא בואי למסע הופעות לקידומו. את ההופעות פתח שירה של להקת קרפטוורק "Radioactivity". על הבמה הופיע בואי בתלבושת של דוכס, ובסיוע של תאורה מתאימה ואביזרי במה, ביקש בואי למעשה ליצור אווירה של הסגנון האקספרסיוניסטי הגרמני.
Station to Station מאוזכר ביצירות רבות שאר הופיעו לאחר יציאתו. להקת קרפטוורק בשירם Trans-Europe Express: "מתחנה לתחנה/ חזרה לעיר דיסלדורף/ לפגוש את איגי פופ ודייוויד בואי". להקת רד הוט צ'ילי פפרז בשיר הנושא של האלבום Californication: "קוביין האם אתה מאזין לרקיע / שר שירים מתחנה לתחנה". להקת פול אאוט בוי ציטטה בשירם "It's Not a Side Effect of the Cocaine, I'm Thinking It Must Be Love". וכן שמו של פרק הסיום בספרו של אירווין ולש טריינספוטינג הוא "מתחנה לתחנה".
עטיפת האלבום
במקור יועד תצלום צבעוני על גבי עטיפת האלבום, שנילקח מהסרט "האיש שנפל מכוכב אחר". התצלום הצבעוני נדחה בסופו של דבר על ידי בואי. כשהאלבום יצא לאור בשנת 1976 התנוסס על עטיפתו התצלום המקורי רק שהפעם בשחור לבן. רק בשנת 1991 במהדורת הדיסק, הודפס על עטיפת האלבום התצלום הצבעוני.
קסר
מאפיינים
הקסר כולל בתי מגורים, המחוברים זה לזה בדרך כלל, אסמים משותפים ומבני ציבור נוספים כמו מסגדים, חנויות וכיוצ"ב. הוא ממוקם על גבעה או על מקום גבוה המקל על הגנתו, ושוכן בסמוך לנווה מדבר או למקור מים. מבני הקסר עשויים מלבנים המיוצרות מחול, חרסית ומים, בשילוב עם חומרים נוספים, ולעיתים בשילוב אבן.
מקורה של המילה במילה הלטינית קסטרום (castrum - "מצודה"), וממנה נוצרו המילים "Alcázar" בספרדית ו"Alcácer" בפורטוגזית.
גולדה בנצ'יק
גולדה "אולגה" בנצ'יק (ברומנית: Golda "Olga" Bancic; 10 במאי 1912 - 10 במאי 1944) הייתה קומוניסטית ממוצא יהודי ולוחמת בתנועת ההתנגדות הצרפתית. היא הייתה אשתו של אלכסנדרו ז'ר.
חייה
גולדה בנצ'יק נולדה בקישינב, האימפריה הרוסית וכעבור כמה שנים, ב-1918 החבל (בסרביה) סופח לרומניה. גולדה או בשם הרוסי "אולגה", שנולדה במשפחה של יהודים עניים, עבדה בבית מלאכה לתפירת מזרנים ובגיל 12 נעצרה לראשונה באשמת השתתפות בשביתה. למרות גילה הצעיר הוכתה ונכלאה. היא המשיכה לפעול במסגרת ארגוני העובדים ולהשתתף בשביתות והפגנות. היא נישאה למשורר הקומוניסטי אלכסנדרו ז'ר ויחד פעלו במסגרות של פועלים. בשנת 1933 נעצרה במהלך הפגנה אנטי פשיסטית ונידונה לכמה חודשי מאסר. לאחר שחרורה החליטו השניים לעזוב את רומניה ובשנת 1938 עברו לצרפת, שם פעלה במתן סיוע לפליטים הרפובליקנים של מלחמת האזרחים בספרד (בעלה נלחם שם לצד הרפובליקנים) ובהעברת נשק לצד הרפובליקני.
בשנת 1939 ילדה את בתה, דולורס, הקרויה על שם הלוחמת הקומוניסטית הספרדייה, דולורס איברורי שכונתה La Pasionaria. לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית הצטרפה לתנועת ההתנגדות הצרפתית ופעלה באזור פריז במסגרת הקבוצה המפורסמת של מיסאק מנוחיאן, F.T.P. – M.O.I. - Francs-Tireurs Partisans שפעלה במסגרת Main d’Oeuvre Immigrée, הגלגול החדש של מה שהיה Mouvement Ouvrier International עם אותם ראשי תיבות.
בנובמבר 1942 נעצרו על ידי הגסטפו 23 מפעילי הקבוצה ובהם גם גולדה בנצ'יק שנעצרה בשעה שנפגשה עם אחד מראשי הקבוצה, מרסל ראימן (Marcel Rayman). אחרי משפט מהיר הוצאו להורג ביריה כל הגברים. על פי חוקי צרפת לא היה עונש מוות לנשים, לכן אולגה הועברה לשלטונות גרמניה הנאצית בשטוטגרט, ששפטו אותה מחדש ודנו אותה למוות. גם אחרי שנידונה למוות נמשכו חקירותיה בעינויים, אך היא לא הלשינה על חבריה. בעמוד 103 של המדריך למשפט פלילי של הוורמכט נכתב:
ב-20 במרץ 1944 היא הועברה לקארלסרוהה לתא מואר יום ולילה. לגולדה נודע על גזר דינה מכך שארוחותיה שופרו וניתנו לה סיגריות ואלכוהול באופן חופשי. ביום הולדתה ה-32, בשעה 5:00 בבוקר, הוצאה להורג באמצעות גיליוטינה. לפני מותה היא כתבה מכתב פרידה לבתה הפעוטה, מכתב שהשתמר למרות הגלגולים שעבר ולבסוף הצלב האדום העביר אותו לידי הבת.
רומניה הקומוניסטית התגאתה בה ופיארה אותה ורחובות נקראו על שמה, אך לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי שונו שמות הרחובות, הלוחות עם שמה נעקרו ממקומם והיא אינה מוזכרת עוד.
כוח השיטור המלכותי של אלסטר
כוח השיטור המלכותי של אלסטר (באנגלית:  Royal Ulster Constabulary - RUC; באירית:  Constáblacht Ríoga Uladh) היה כוח השיטור החמוש של צפון אירלנד בין השנים 1922 ו-2001. עיקר עיסוקו של כוח השיטור היה הפרדה בין שני הציבורים הניצים בטריטוריה: היוניוניסטים-פרוטסטנטים (המצדדים באיחוד עם הממלכה המאוחדת ובמלוכנות) והרפובליקנים-קתולים (המצדדים בשילוב צפון אירלנד עם הרפובליקה של אירלנד), שמירה על הסדר הציבורי, פיזור הפגנות וסיכול טרור. בשיא כוחו עמד הכוח על 8,500 אנשי משרתי קבע ועוד כ-4,500 איש במילואים (יחס של 722 אנשי משטרה ל-100,000 אזרחים, מה שהפך אותה לכוח השיטור הגדול בעולם ביחס לכמות אוכלוסין). רק כ-8% מתוכם קתולים (בקרב אוכלוסייה שכ-40% ממנה קתולים). בעת "הצרות" ספג הכוח אבדות כבדות, 300 מאנשיו נהרגו ועוד כ-9,000 נפגעו, בעיקר עקב פעולות טרור של הצבא האירי הרפובליקני (ה-IRA), מה שהפך את השירות בו לשירות המסוכן העולם בכוח שיטור. במקביל נחשב לאחד מכוחות השיטור המקצועיים בעולם. כוח השיטור הוא גם אחד מכוחות הביטחון השנויים ביותר במחלוקת בעולם. ארגונים קתולים, אירים-רפובליקנים וארגוני זכויות האדם ציינו לא אחת הפרות של זכויות אדם שבוצעו על ידי אנשי הכוח בפעילותם. התלונות הובילו לעשרות ועדות חקירה ובדיקה, אולם איש מאנשי כוח השיטור לא הועמד מעולם לדין פלילי עקב חקירות אלה.
היסטוריה
הכוח נוצר ב-1 ביוני 1922 מתוך כוח השיטור המלכותי של אירלנד (Royal Irish Constabulary) שחלש על האי האירי לפני עצמאות אירלנד ויצירת צפון אירלנד. רוב מוחלט של אנשי הכוח היו פרוטסטנטים ומיצירתו ועד 1970 שירתו בו ככוח עזר של מתנדבים אנשי המיליציה הפרוטסטנטית "כוח המתנדבים מאלסטר" (כוח שהוקם עבור התגייסות אירים למלחמה לצד הכתר הבריטי במלחמת העולם הראשונה). מתנדבים אלה שירתו ביחידות שכינויין היה B-Specials, ונודעו ביד הקשה אותה הפגינו נגד קתולים.
לקראת סוף שנות השישים ביקש ראש ממשלת צפון אירלנד היוניוניסט המתון טרנס או'ניל לפתח גישה שוויונית יותר מול המיעוט הקתולי. כוח השיטור נאלץ להגן על הפגנות של קבוצות קתוליות מפני פרוטסטנטים והדבר גרר התמרמרות מצד יוניוניסטים קיצונים ("לויאליסטים"). הכוח התקשה לעמוד במשימותיו המתרבות באווירה הקשה וב-1969 הוזמן צבא בריטניה לתגבר אותו. ברפורמה מ-1970 פורקו ה-B-Specials. אולם, הצבא כשל אף הוא במשימות השיטור ולאחר יום ראשון העקוב מדם ב-1972, בו ירו צנחנים בריטים למוות ב-14 קתולים בלתי חמושים, פרצו 30 שנות טרור ואלימות, שהופנו בחלקן הגדול נגד השוטרים, שהגיבו אף הם בצעדים רדיקליים שאלימותם הלכה וגברה.
הסכם יום שישי הטוב משנת 1998, שסיים את שנות "הצרות", קבע כי בכוח דרושה רפורמה מקיפה שעיקרה הוא שילוב קתולים בכוח ביחס מתאים ליחסם באוכלוסייה ופיקוח על הכוח ופעולותיו על ידי מועצת מנהלים שחבריה ימונו על ידי הממשלה הבריטית. באוקטובר 2001 פורק כוח השיטור על מנת להקים את משטרת צפון אירלנד (Police Service of Northern Ireland - PSNI).
בשנת 2000 העניקה אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת לכוח את עיטור צלב ג'ורג' הקדוש על האומץ שהפגינו אנשיו במלחמה מול הטרור.
אליפות ישראל בשחמט 1986
אליפות ישראל בשחמט 1986 הייתה האליפות ה-18 של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 16 שחמטאים.
נתן בירנבוים, שצבר 11 נקודות מ-15 אפשריות, זכה בתחרות בפעם השנייה בקריירה.
אסטריקס הגאלי
אסטריקס הגאלי (בצרפתית: Astérix le Gaulois) הוא ספר הקומיקס הראשון בסדרה הצרפתית הידועה "אסטריקס". את הספר כתב רנה גוסיני ואייר אלבר אודרזו, והוא פורסם לראשונה בשנת 1961. תרגום לעברית של הקומיקס יצא לאור בשנת 1982. בשנת 1999, הספר דורג במקום ה-23 ברשימת 100 הספרים של המאה ה-20 של העיתון לה מונד והרשת הקמעונאית הצרפתית Fnac.
בשנת 1967 הופץ סרט ההנפשה "אסטריקס הגאלי" שמבוסס על ספר הקומיקס.
עמ' 35 של הקומיקס לא צויר על ידי אודרזו: הציור של אודרזו אבד בזמן ההדפסה וצויר מחדש על ידי אחיו של אודרזו, מרסל.
עלילה
הסיפור נפתח בתיאור רקע קצר של התרחבות האימפריה הרומית, כיבושה של ארץ "גאליה" (צרפת כיום) והניצחון על השבטים הברברים הגרמאניים.
במחנה הרומאי הסמוך "מצבעגום" שורר כאוס. מפקד המחנה, פנימדומוס פרדיוטוס, אובד עצות ולא מבין כיצד כפר גאלי קטן עומד בפני האימפריה הרומית. בניסיון להכניע את הכפר מבקשים הרומאים להחדיר חייל רומי מחופש לתוך הכפר. הליגיונר קליגולה מינוס נבחר למשימה. הרומאים עורכים מצג שווא בו הם תופסים את קליגולה ולוקחים אותו בשבי. אסטריקס וחברו אובליקס שומעים את קריאות העזרה של קליגולה ונחלצים לעזרת 'אחיהם' הגאלי.
אסטריקס ואובליקס שבים עם קליגולה לכפר, שם הוא שוהה מספר ימים שבהם הוא מתוודע לכוחות המיוחדים של הגאלים. לאחר הפצרות חוזרות ונשנות מסכים כהן העץ אשפיקס לגלות לו על קיומו של שיקוי הפלא, ואף נותן לקליגולה ליטול ממנו. קליגולה, שזכה באמונם של הגאלים, מוזמן לרקוד עימם את הריקוד הגאלי המפורסם, שכולל משיכות הדדיות בשפם. במהלך הריקוד נתלש השפם המודבק מפניו של קליגולה. הגאלים שמבינים כי מדובר בחייל רומאי מנסים לתופסו אך ללא הצלחה, משום שטרם חלפה השפעת שיקוי הפלא שנטל. קליגולה מצליח לשוב למחנהו ולגלות את סודם של הגאלים לרומאים.
הרומאים אורבים לכהן-העץ אשפיקס, ולוכדים אותו ביער. הם מענים אותו על מנת שיגלה את המתכון לשיקוי הפלא, אך כוחותיו המאגיים מונעים ממנו את תחושת הכאב והם כושלים בניסיונותיהם. אסטריקס מתחקה אחר עקבותיו של הכהן שנעלם. עגלון גאלי מספר לו כי ראה כהן-עץ שהובל למחנה מצבעגום על ידי החיילים הרומאים. אסטריקס מתגנב בעגלת העגלון למחנה, וחודר לאוהל השמור בו מוחזק אשפיקס. השניים מתייעצים ומחליטים להתל ברומאים. אסטריקס נכנע לרומאים בכוונת תחילה, ולאחר שאלה מענים אותו על ידי דיגדוגים, מסכים אשפיקס לגלות את המתכון של שיקוי הפלא ולהכינו, בתנאי שיובאו לו כל מרכיביו.
אשפיקס דורש רכיבים נדירים שאינם מצויים באזור, מהם הוא רוקח שיקוי דמה שמצמיח שיער במהירות מוגזמת לכל השותה ממנו. לאחר שהשיקוי נבדק על העגלון הגאלי כדי לבדוק אם הוא רעיל, החיילים הרומאים שותים מן השיקוי ובחלוף זמן מה הם מבחינים בצמיחה המהירה של שערם. הם מכריחים את אשפיקס להכין שיקוי נגד. אשפיקס מכין שני שיקויים, האחד הוא השיקוי שמעניק כוחות על, אותו הוא נותן לאסטריקס לשתות, והשני הוא שיקוי דמה נוסף. לאחר שהבינו כי רומו בשנית מנסים החיילים לתפוס את אסטריקס, אבל הוא נעזר בכוח שמעניק לו השיקוי ובורח מהם יחד עם אשפיקס. מגיעה תגבורת והשניים כמעט נתפסים, אך יוליוס קיסר מגיע למחנה, ולנוכח מצב צמיחת השיער של הליגיונרים הוא נאלץ להעניק חנינה לאסטריקס ואשפיקס בתמורה לקבלת סם הנגד לצמיחת השיער.
מאפיינים ייחודיים
בספר זה, הראשון בסדרה, ניתן להבחין במספר מאפיינים ייחודיים שלא חוזרים על עצמם בשאר הספרים ופרטים ששונו בספרים המאוחרים יותר, ביניהם:
חוק ארכימדס
חוק הציפה של ארכימדס, ובקיצור חוק ארכימדס, הוא חוק פיזיקלי בסיסי בהידרוסטטיקה המסביר מדוע ספינות צפות על-פני המים ואינן שוקעות, כיצד צוללת הצוללת ומדוע ספינת אוויר מצליחה לרחף באוויר.
על פי החוק, על גוף המצוי בתווך זורם (נוזל או גז) פועל כוח בכיוון מנוגד לכוח הכובד (תאוצת המערכת במקרה הכללי), השווה למשקלו של זורם שנפחו כנפח הגוף ושצפיפותו כמו של הזורם שמסביב לגוף. למשל, אם כדור בנפח של ליטר שקוע במים, יפעל עליו כוח כלפי מעלה השווה למשקל של ליטר מים באותה צפיפות של המים המקיפים את הגוף.
בנג'מין קוקו
בנג'מין קוקו (באנגלית: Benjamin Thomas Kuku; נולד ב-8 במרץ 1995) הוא כדורגלן ניגרי, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סקציה נס ציונה.
קריירה
קוקו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת זלאו. בקיץ חתם בטרגו מורש וב-19 באוגוסט 2015, קוקו הושאל לאקדמיקה קלינקני מהליגה הרומנית. את העונה, סיים עם שבעה שערים ב-20 הופעות.
בקיץ, חזר לטרגו מורש. ב-23 ביולי 2016, קוקו ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרומנית בהפסד 1–2 לגז מתאן מדיאש. ב-23 באוקטובר 2016, קוקו הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד סטיאווה בוקרשט.
חוק ארכימדס
הגדרה מתמטית
כאשר:
בנג'מין קוקו
קריירה
ב-22 באוגוסט 2018, קוקו חתם בהפועל כפר סבא מהליגה הלאומית. בעונת 2018/2019, קוקו שיחק בכל משחקי הליגה, היה מלך שערי הקבוצה עם 14 שערים והיה חלק מרכזי בעליה של הקבוצה לליגת העל.
חוק ארכימדס
הסבר חוק ארכימדס ומשמעותו
אין להתבלבל בין כוח הציפה (buoyancy) לבין כוח העילוי. כוח הציפה פועל על הגוף בכיוון הפוך לכיוון פעולת המשקל, וניתן להתייחס אליו כאילו הוא פועל במרכז הגאומטרי של חלק הגוף הנמצא בתווך (נקרא גם "מרכז הציפה").
בנג'מין קוקו
קריירה
ב-29 בינואר 2020, קוקו הושאל להפועל פתח תקווה.
חוק ארכימדס
הסבר חוק ארכימדס ומשמעותו
הגוף הנמצא בתוך התווך דוחק חלק מהתווך בנפח זהה לשלו. הן לגוף הדוחק והן לתווך הנדחק יש צפיפות, המתבטאת ביחס בין המסה לנפח. מכאן נובע שאם צפיפותו של הגוף קטנה מצפיפותו של התווך אזי הגוף יצוף (כי כח הציפה שווה למשקל התווך שנדחה והוא גדול יותר ממשקל הגוף), ואם להפך - הוא ישקע. בהקשר של מים כתווך, צפיפות יחסית זו מכונה משקל סגולי.
בנג'מין קוקו
קריירה
ב-18 ביולי 2020 חתם קוקו במ.ס. כפר קאסם, אך כעבור כחודשיים חתם בהפועל רעננה.
ב-28 בינואר 2021, קוקו חתם בהפועל רמת השרון.
חוק ארכימדס
הסבר חוק ארכימדס ומשמעותו
במילים אחרות ניתן לתאר את הכוחות על גוף השקוע בנוזל כך: המשקל מושך את הגוף כלפי מטה, אך ככל שירד מטה הוא ידחק נפח יותר גדול מהנוזל ולכן יאבד משקל השווה למשקל הנוזל הנדחק. אם המשקל הסגולי הממוצע של הגוף הוא פחות ממשקלו הסגולי של הנוזל, הגוף יגיע לשיווי משקל כאשר חלקו שקוע בנוזל וחלקו צף מעליו. שיווי משקל זה יקרה כאשר משקל הנוזל שנדחק שווה למשקלו הכולל של הגוף. זהו מקור המונח הדחק כיחידת משקל של כלי שיט.
בנג'מין קוקו
קריירה
ב-9 ביולי 2021 חתם קוקו במכבי בני ריינה. בסיום העונה העפיל עם הקבוצה לליגת העל.
חוק ארכימדס
הסבר חוק ארכימדס ומשמעותו
פעולת המנגנון הקרוי צוללן קרטזי מבוססת על חוק ארכימדס. חוק זה גם מסביר תופעה העשויה להפתיע: אף על פי שממבט ראשון נדמה שהציפה על-פני המים תלויה בעיקר במשקל, אדם שמן צף בקלות רבה יותר מאדם רזה. כמוסבר לעיל, בציפה הגורם הקובע הוא היחס בין מסת הגוף לבין נפחו, ולא המשקל.
בנג'מין קוקו
קריירה
ב-26 ביולי 2022 חתם במכבי אחי נצרת.
חוק ארכימדס
הסבר חוק ארכימדס ומשמעותו
בלי קשר לחוק ארכימדס, גם מתח פנים של נוזל יכול לגרום לגוף שצפיפותו גבוהה לא לשקוע בנוזל שצפיפותו נמוכה יותר.
בנג'מין קוקו
קריירה
ב-11 ביולי 2023 קוקו חתם בסקציה נס ציונה.
חוק ארכימדס
חוק ארכימדס בהלכה
כבר במשנה שנחתמה כ-400 שנה אחרי מותו של ארכימדס, החוק שהגה מוזכר כדרך הלכתית למדידה:
ביאור: רבי יהודה פוסק שמי שקיבל על עצמו להקדיש כסף כערכה של ידו, צריך למדוד את ערכה על ידי הכנסתה לחבית שקו המים שלה סומן קודם לכן. לאחר שיצאו המים כנגד נפחה של ידו, הוא צריך להכניס בשר אחרים (שדומים בנפחם לבשר אדם) לאותה החבית עד שהמים יחזרו לקו הראשון וזה השיעור של נפח היד בהמרה לבשרים אחרים אותם ניתן להעריך בכסף.
רבי יהודה משתמש באותה השיטה גם במקרים נוספים במשנה:
במקרה הזה רבי יהודה מודד את הנפח של מידת כביצה כמידה הבינונית שבין ביצה גדולה לביצה קטנה. לצורך כך הוא מורה להכניס את שתי הביצים לקערה עם מים. המים שיצאו מהקערה הם הנפח של שתי הביצים יחד ולכן צריך לחצות את הנפח הזה כדי לקבל את המידה הבינונית המדויקת.
1952 בברית המועצות
1952 בברית המועצות הייתה שנה שבה נחגגה השנה ה-35 למהפכת אוקטובר.
אירועים בולטים
במהלך המחצית השנייה של שנות ה-40 ועד לתחילת שנות ה-50 בשטחי ליטא, אסטוניה ולטביה התנהל מאבק מזוין בין מוסדות השלטון הסובייטי לבין מחתרות מקומיות ("האחים של יערות") שנתמכו על ידי התושבים המקומיים. כמו כן, במערב אוקראינה פעל צבא מחתרתי שדגל בעצמאות אוקראינה.
פרנטרי גלי
פרנטרי גלי (אנגלית: Frentree Gully) הוא פרוור של מלבורן, אוסטרליה במדינת ויקטוריה. הפרוור ממוקם במורדות רכס הדנדנונג.
סביבה
מאפייני הסביבה הטבעית של הפרוור הם חלקים מהפארק הלאומי של רכס הדנדנונג, אשר מהווים תפאורת רקע, במיוחד עבור חלקו הכפרי של הפרוור. חלקים חשובים בפארק זה כוללים "גבעת עץ אחד", שביל קוקודה - שביל זיכרון לזכר שביל קוקודה במלחמת העולם השנייה. המקום מהווה גם אתר לפיקניקים ופעילות ספורטיבית.
היסטוריה
פרנטרי גלי, בתחילה נקרא פרן פרנטרי גלי, על שם הערוץ העובר מ"גבעת עץ אחד" אל עיירת פרנטרי גלי עילית. הנוף הציורי ושופע צמחייה החל למשוך מבקרים עוד בשנות 1870. בשנת 1882 הערוץ הותר לשימוש ציבורי. החל משנת 1880 העיירה גדלה, חנויות הוקמו, בתי מלון, כנסיות ובית ספר. עם הגעת קו הרכבת (המשך של קו לאחד מפרבווי מלבורן - רינגווד) בשנת 1889, האזור הפך נגיע יותר למבקרים. בתחילה הקו הסתיים בפרנטרי גלי עילית, עם קו צר המגיע לגמברוק ב-1900. מחוז פרנטרי גלי הוכרז בשנת 1889. משרדי המחוז הישנים, בפרנטרי גלי, שוחזרו וכעת מאכלסים את שירות הבריאות הקהילתי. בעבר שימשו המבנים גם כספרייה.
המבלסייד הומסטד, בדרך אוליבבנק, הוא אתר הבסיס של אגודת נוקס. האתר נבנה בשנות 1890 ומהווה מוזיאון מקומי. המוזיאון מציג אוסף מרשים של מסמכים היסטוריים ותמונות משנות 1800. ריהוט, מכשור וציוד חקלאי מקורי המשקף את חיי החלוציות ופיתוח של האזור. המלסייד פתוח כל יום ראשון מ-1 בצהריים ועד 4 אחר הצהריים.
בתחילת שנות 1900, 180 האקרים של פארק קנט שימשו למרעה, חקלאות, גידול שיבולת שועל ושמירת משק חי.
קהילה
בפרוור ישנה ספרייה קהילתית ומרכז קהילתי, בה נערכים פסטיבלים בחודש מרץ כל שנה. בפרוור ישנם גם שני פאבים, בבורווד ואזור קניות בשם מאונטיין גייט. כמו כן גם כפר גמלאים בשם אמארו.
מרכול קהילתי ממוקם ברחוב אלפין 18, הוקם על ידי מרכז חלומות בייסייד כדי לספק מצרכים למוגבלי תנועה בקהילה במחירים סבירים. שירות זה זמין לכולם ולא רק לבעלי מגבלות בריאותיות. הארגון פועל ללא מטרות רווח.
ספורט
הפעילות ספורטיבית בפרוור היא קריקט, נטבול, כדורסל, פוטבול, בייסבול, טניס, שחייה, טניס שולחן, כדורת דשא והתעמלות קרקע.
אטיין דה לה בואסי
אטיין דה לה בואסי (1 בנובמבר 1530 – 18 באוגוסט 1563) היה סופר ופילוסוף צרפתי.
פרנטרי גלי
קבוצות קהילתיות
הקבוצות הקהילתיות בפרוור הן הצופים, רוטרי ומועדון פרובס.
אטיין דה לה בואסי
ביוגרפיה
לה בואסי נולד בעיר סרלה לה קנדה במחוז דורדון בחבל אקיטן שבדרום-מערב צרפת. כבן למשפחת משפטנים, הוא גדל בחברה בורגנית, ואף למד משפטים באוניברסיטה של העיר אורליאן. הוא פיתח נטייה לפילולוגיה של לשונות העת העתיקה (יוונית ולטינית). תרגם לצרפתית את יצירותיהם של פלוטרכוס ושל ורגיליוס, וכתב 29 סונטות אהבה. אולם, כיצירתו החשובה נחשבת "מסה על עבדות מרצון".
בינואר 1553 התקבל לה בואסי כחבר המועצה המשפטית של בורדו (שם פגש במישל דה מונטן, מחבר ספר "המסות"). ב-13 בדצמבר של אותה שנה נתמנה לתפקיד יועץ בחצרו של מלך צרפת. ב-1560 הוסמך על ידי מישל ל'אופיטאל, ראש לשכת המלך, לנהל משא ומתן במטרה להביא להסכמה בין הפרוטסטנטים לבין הקתולים בצרפת.
פרנטרי גלי
חינוך
בתי הספר כוללים (בית הספר השני פרנטרי גלי (7-12), נסגר ב-2007), קולג' סט. ג'וזף (בנים קתוליים, 7-12), ושבעה בתי ספר כולל ווטלוויו, פרנטרי גלי צפון, פארק קנט, סט. ג'ון הבפטיסט ופירהילס.
לוקאס ויאטרי
לוקאס אסקייל ויאטרי (Lucas Ezequiel Viatri; נולד ב-29 במרץ 1987 בבואנוס איירס) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בקבוצת פניארול.
פרנטרי גלי
תחבורה
בפרוור ישנה תחנת רכבת הממוקם ברחוב סטיישן, ליד מתחם הקניות. שירות אוטובוסים גם כן פועל.
לוקאס ויאטרי
קריירה
ויאטרי החל לשחק בקבוצת הנוער של בוקה ג'וניורס. ב-2007 הוא הושאל לקבוצת אמלק מאקוודור ולקבוצת מרקאיבו מוונצואלה. ב-2008 חזר לבוקה ג'וניורס וערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה ב-17 במאי 2008 במשחקה כנגד ראסינג קלוב. במשחקו השני במדי הקבוצה כבש ויאטרי את שער הבכורה שלו. ויאטרי היה בסגל הקבוצה אשר זכתה בגביע הרקופה סודאמריקנה הדרום אמריקני. במהלך טורניר האפרטורה לשנת 2008 הפך ויאטרי לשחקן הרכב אחרי פציעתו של מרטין פלרמו. הוא כבש את שער הניצחון בסופרקלאסיקו נגד ריבר פלייט.
אטיין דה לה בואסי
ביוגרפיה
בחיבורו "על ההשתעבדות מרצון" תקף לה בואסי את המונרכיה האבסולוטית ואת העריצות. במסה זו טען שכוחם של עריצים נובע מהסכמתם של הנשלטים. לדעתו, הפתרון הוא לחדול מלשתף פעולה עם העריץ. המסה נכתבה תחת הרושם של דיכוי אכזרי של התקוממות בבורדו. ב-1539 ניסה המלך פרנסואה הראשון לאחד את מס המלח ברחבי צרפת. לשם כך הטיל מס מלח על אזור הגבול של צרפת עם ספרד, שבו מס זה לא היה קיים. הדבר גרם להתקוממות ב-1548, שדוכאה באכזריות על ידי אן דה מונמורנסי, המפקד העליון של צבא צרפת.
מישל דה מונטן התרשם מאוד ממסה זו והיכרותו עם לה בואסי הפכה לידידות שהונצחה במסה של מונטן "על הידידות". כעבור ארבע מאות שנה, תיאר אליאס קנטי דמות של שליט פראנואידי - בדומה למסה של לה בואסי - ביצירת המופת שלו: "ההמון והכוח" (1960).
אטיין דה לה בואסי נפטר לאחר שנדבק במחלת הדבר שפקדה את בורדו וסביבותיה ב-1563.
קטפולטה
קַטַפּוּלְטָה (יוונית: καταπέλτης; "קטה"- כלפי מטה, ו- "פולטוס"- נשק מגן) היא כלי מצור עתיק ששימש להעפת סלעים למרחקים גדולים על חומות מבצר או עיר.
לרוב, היו בונים את הקטפולטות באתר המצור, והצבא סחב עמו רק יחידות בודדות שלהן מכיוון שחומרי הגלם לבנייתן, העצים, היו שכיחים מאוד.
סוגים
ניתן לסווג את הקטפולטות על פי העיקרון הפיזיקלי (בליסטיקה) שעומד מאחורי הדרך לאגירת האנרגיה ושחרורה על מנת להעיף את הקליע.
הקטפולטות הראשונות היו קטפולטות שהתבססו על מתח, וכללו מספר סוגים.
4 ביולי
4 ביולי הוא היום ה-185 בשנה (186 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 180 ימים.
ראש ממשלה
ראש ממשלה הוא הדמות הבכירה בממשלה, שהיא הרשות המבצעת במדינות דמוקרטיות.
במערכות פרלמנטריות הפועלות על פי שיטת וסטמינסטר שמקורה בבריטניה, ראש הממשלה הוא ראש הממשלה הנבחרת, בעוד תפקיד ראש המדינה (לדוגמה, המלך או הנשיא) הוא בעיקר טקסי. במערכת זו ראש הממשלה הוא לרוב חבר הפרלמנט, ומצפים ממנו להעביר חוקים והחלטות ממשלה בפרלמנט.
מלבד תפקידם העיקרי, ראשי הממשלה מכהנים מדי פעם בתפקידים נוספים. כך, לדוגמה, ראש ממשלת ישראל יצחק רבין היה גם שר הביטחון בזמן כהונתו.
היסטוריה
במהלך ההיסטוריה של אנגליה והממלכה המאוחדת שימשו מספר שרים כיועצים ואנשי אמונים עבור המלכים, עוד מתקופת ימי הביניים. ביניהם ניתן למנות את תומאס קרומוול, שייעץ להנרי השמיני מלך אנגליה וויליאם ססיל שייעץ לאליזבת הראשונה מלכת אנגליה. כוחם של השרים האלו היה נתון לגחמותיהם של המלכים והמלכות אותם שירתו. על אף שניהול הפרלמנט היה חלק מתפקידם של חלק מאותם שרים, הם לא היו זקוקים לרוב פרלמנטרי כדי לפעול בצורה זו אחרת. על אף שהיה קבינט מדיני, חבריו מונו על ידי המונרך והוא זה שעמד בראשו. כאשר המונרך לא רצה עוד באחד השרים חברי הקבינט הוא פשוט יכול היה לשחררו מתפקידו או אף יותר גרוע, להוציאו להורג (כפי שאכן נעשה לקורנוול, למשל). המלכים מדי פעם חילקו את הכוח באופן שווה בין מספר שרים כדי למנוע מהתחזקות רבה מדי של אחד מהם.
נקודת המפנה בהתפתחות של ראשי הממשלה היה במותה של אן מלכת בריטניה בשנת 1714, אותה ירש ג'ורג' הראשון. ג'ורג' לא דיבר אנגלית, בילה את רוב זמנו בביתו שבהנובר ולא ידע דבר ואף לא רצה לדעת דבר בכל הקשור לממשל הבריטי. בנסיבות אלה היה זה בלתי נמנע שאחד משרי המלך יהפוך, הלכה למעשה, לראש הממשלה. וכך בשנת 1721 כיהן לראשונה ראש ממשלה לא-רשמי בבריטניה, רוברט וולפול, אשר החזיק במשרה במשך 21 שנים. וולפול כיהן כראש ישיבות הקבינט, מינה את כל השרים ואף הצליח לזכות באהדת הבית התחתון (בית הנבחרים) בפרלמנט הבריטי. תחת וולפול התפתחה שיטת הקבינט הסולידארי. וולפול דרש שאף שר מלבדו לא ינהל שיחות פרטיות עם המלך וכן על תמיכה מוחלטת של השרים בהחלטות הקבינט.
וולפול הכחיש שהוא ראש הממשלה ובמהלך כל המאה ה-18 אנשי פרלמנט ומלומדים רבים המשיכו להכחיש כי משרה כזו קיימת בכלל (שכן היא לא נקבעה רשמית, אלא נוצרה למעשה). עד שנת 1905, אז עוגן התפקיד בחוק לראשונה, החזיקו אותם "ראשי ממשלה למעשה" בתואר "הלורד הראשון של האוצר". מספר מלכים ניסו להחזיר לעצמם את סמכויותיהם העליונות אבל כיוון שניהול הממשלה הפך למסובך יותר ויותר ודרש את אהדת הבית התחתון, הדבר לא צלח. הייתה זו כהונתו הארוכה של ויליאם פיט הבן (1783–1801), ביחד עם מחלתו הנפשית של המלך ג'ורג' השלישי, שמיסדה את התפקיד ואת הכוח שבו. ראש הממשלה הפך לשולט הבלתי מעורער במדינה תחת המלכה ויקטוריה.
יוקרתו של הממסד הבריטי במהלך המאה ה-19 וגדילת האימפריה הבריטית גרמו להעתקת המודל הבריטי של קבינט מדיני ובראשו ראש ממשלה על ידי מדינות רבות, הן באירופה ובמושבות בריטיות, כאשר אלה זכו בעצמאות. במקרים מסוימים שונה התואר, אך לקראת סוף המאה ה-20 לרוב המדינות הדמוקרטיות בעולם היה ראש ממשלה או מקביל לו, ומעליו מונארך או נשיא בעל תפקיד טקסי. מדינות אחרות דגלו בשיטה האמריקאית, של ארצות הברית, הדוגלת ברפובליקה ובראשה נשיא - המהווה בעצמו את הרשות.
האישה הראשונה בהיסטוריה שנבחרה לראש ממשלה הייתה סירימאבו בנדרנאיקה מסרי לנקה, בשנת 1960.
ראשי ממשלה ברפובליקות ובמונרכיות
משרת ראש הממשלה מתקיימת בצורות ממשל שונות:
משרת ראש הממשלה אינה קיימת בחלק מהמשטרים הנשיאותיים, בהם הנשיא הוא גם ראש המדינה וגם הרשות המבצעת, כמו בארצות הברית. עם זאת, יש מדינות, כגון אזרבייג'ן וקוריאה הדרומית, שבהן מכהן ראש ממשלה למרות היותן בעלות משטר נשיאותי מלא, וחלק מנשיאי ארצות הברית אימצו גישה לפיה ראש הסגל שלהם הוא האחראי על ביצוע מדיניות הממשל מטעמם (כלומר, אחראי על מזכירי הממשל), כך שתפקידו במקרים אלה דמה מאוד לתפקיד ראש הממשלה בשיטות הנשיאותיות-למחצה.
כניסה לתפקיד
במערכות פרלמנטריות ראש ממשלה נכנס לתפקיד במספר דרכים:
עזיבת התפקיד
בניגוד לתפיסה המוטעית, רבים מראשי הממשלות במערכות הפרלמנטריות אינם נבחרים לכהונות קצובות אלא יכולים לכהן במשך מספר שנים רב. לדוגמה, מרגרט תאצ'ר מונתה לראשות ממשלת בריטניה רק פעם אחת, בשנת 1979, אך היא כיהנה בתפקיד עד 1990, על אף שההרכב עצמו של ממשלתה שונה.
ישנן מספר מדינות בהן ראש הממשלה כן נבחר לכהונה קצובה, אך אלה בדרך כלל קשורות ישירות למשך כהונת הרשות המחוקקת. זאת כיוון שראש הממשלה ממונה או נבחר לרוב מבין המפלגה השלטת ברשות המחוקקת. לדוגמה, בנימין נתניהו כיהן בתפקיד בשנים 2009–2021, אך מונה לראשות ממשלת ישראל לאחר מספר הליכי הרכבת ממשלה ב-2009, ב-2013, ב-2015 וב-2020.
יזכור
יִזְכּוֹר היא תפילה יהודית של הזכרת נשמות ששורשיה קדומים, הנאמרת בחלק מהחגים בבתי הכנסת הספרדים וגם האשכנזים על ידי מי שנפטרו הוריו או אחד מהם. התפילה היא למען יזכור אלוהים את נשמת הנפטר ולמען מנוחת הנשמה בגן עדן. בנוסח התפילה אף נודבים צדקה כזכות לנפטרים.
בעקבות הטקסט של תפילת "יזכור", שאותו אומר המתפלל לזכרו של נפטר מסוים, חוברו גם טקסטים לזכרן של שתי קבוצות של נספים: יזכור על שתי הקבוצות הללו נוסף גם בנוסח של הזכרת נשמות בתפילות המועדים בבתי הכנסת.
נוסח יזכור
נוסח התפילה לאדם שנפטר אביו, הוא כך:
בקהילות איטליה נהוג לאמר יזכור בנוסח: "יזכור אלוהים לטובה את נפש כל שכבי עמו ישראל עם נפש אברהם יצחק ויעקב אבותינו אשר הניחו לנפשותם זכירה בהקדש ינוחו על משכבותם בגן עדן ונאמר אמן".
זמן אמירתה
תפילת היזכור נאמרת בימינו ברוב מוחלט של קהילות האשכנזים ארבע פעמים בשנה: ביום הכיפורים, שמיני עצרת, שביעי של פסח (בחו"ל באחרון של פסח) ובשבועות (בחו"ל ביום השני) אחרי קריאת התורה לפני שמכניסים את ספר התורה לארון הקודש. במנהג אשכנז המערבי, לא נוהגים לומר יזכור ברגלים כלל, אך הוא הונהג בכמה קהילות מנהג זה בתקופה מאוחרת. בחלק מקהילות אשכנז המערבי, נוהגים לומר יזכור בשבת לפני שבועות ("שווארץ שבת") ובשבת לפני תשעה באב.
בבתי הכנסת הספרדיים לא נאמרת תפילת יזכור, ואין תפילה מיוחדת להזכרת נשמות בחגים, אך נהוג שאדם העולה לתורה יכול לבקש שתיאמר תפילת ה"השכבה" לזכר קרוביו שנפטרו כמו בכל יום בשנה. עם זאת, יש נוהגים שביום כיפור אומרים תפילת "השכבה" לכל חברי הקהילה שנפטרו בשנה האחרונה ו/או לחכמי הקהילה, לאחר אמירת כל נדרי.
מנהגי אמירת יזכור
בניגוד לתפילות אחרות של הזכרת נשמות הנאמרות על ידי החזן או הגבאי, תפילת יזכור נאמרת על ידי הקרוב של הנפטר. לאור זאת התפתח המנהג של אלו שיש להם אב ואם לצאת מבית הכנסת בעת אמירת יזכור.
היציאה מבית הכנסת
בקיצור שולחן ערוך כתוב: בספר כרם שלמה ניתן טעם ליציאה: כדי למנוע טעות אצל מי שיש לו הורים ויאמר את נוסח יזכור בטעות. אולם ישנן קהילות בהן לא נהגו מי שהוריהם חיים לצאת מבית הכנסת. יש מקומות בהם מקובל שמי שיש לו הורים נשאר יושב במקומו בעת אמירת יזכור שעה ששאר המתפללים עומדים.
תולדות תפילת יזכור
הנוסח של "יזכור אלוהים נשמת ..." שימש בקהילות היהודיות בגרמניה כבר במאה ה-14 וככל הנראה החל השימוש בו בתקופה כלשהי לאחר גזירות תתנ"ו. הקהילות היהודיות נהגו לנהל ספרים שנקראו מארמארביכער בהם נרשמו תפילות יזכור תוך ציון שמות הנפטרים ומעשיהם הטובים. לשם הקיצור היו רושמים בספרים אלו את תחילת התפילה בראשי תיבות: יא"נ. בתקופות קדומות נאמרו תפילות יזכור להרוגי תתנ"ו בשבת שלפני תשעה באב ובשבת שלפני יום השנה לפרעות. תפילות היזכור הזכירו את אנשי הקהילה שנפטרו וכן את ההרוגים על קידוש השם.
במהלך השנים נוספו תפילות יזכור שונות לזיכרון ההרוגים על קידוש השם. במחזורים של המאה ה-18 מופיע לצד תפילת היזכור להורים גם נוסח יזכור ל-"נשמת כל קרובי וקרובותי ... הן שהומתו הן שנהרגו הן שנשחטו ושנשרפו ושנטבעו ושנחנקו על קידוש השם". בארץ ישראל נאמרו תפילות יזכור לזכר "אחינו ואחיותינו שנפלו על אדמת המולדת" ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה נאמרו תפילות יזכור לזכר ההרוגים בכיבוש פולין בידי הנאצים.
לאחר השואה תוקנו נוסחים שונים של תפילת היזכור לזכר הנרצחים בשואה, ולאחר הקמת צה"ל הופיעו נוסחי יזכור לזכר חיילי צה"ל.
תפילת יזכור זכתה להתקדש בקדושה עממית מיוחדת. יש יהודים שהקשר היחיד שלהם למנהגי היהדות הוא אמירת יזכור. תיאור מעמד תפילת היזכור מופיע בספרות העברית החדשה, למשל אצל דוד פרישמן בסיפור "הזכרת נשמות".
יזכור עם ישראל
ימים ספורים לאחר מאורעות תל חי ב-1919 חיבר ברל כצנלסון, מראשי הציונות הסוציאליסטית, הספד להרוגי המאורעות. ההספד הודפס בכתב העת "קונטרס". הנוסח הופץ ברחבי היישוב היהודי בארץ ישראל, והוקרא על ידי אנשי תנועת העבודה בטקסים שנערכו כל שנה בי"א באדר. בהספדו של ברל נכתב "יזכור עם ישראל".
וריאציה של טקסט זה שימשה גם בטקסים לזכרם של חללים אחרים ביישוב, ובטקס לזכרם של קורבנות ההעפלה.
בחוגים דתיים המשיכו להשתמש בנוסח המסורתי של "יזכור אלוהים" גם לחללי ההתיישבות וההעפלה בארץ ישראל ואף התפלמסו עם הנוסח של "יזכור עם ישראל". בחוברת "נרות שבת" שיצאה לקראת ראש השנה תש"ח (1947) מופיעה רשימה ארוכה של תפילות יזכור אלוהים לזכר מעפילים שנהרגו ואליהם מצורפים דברים המדגישים את חשיבות הזכירה של אלוהים:
"יזכור" לחללי מערכות ישראל
נוסח "יזכור" לחללי מלחמות ישראל:
הנוסח המקורי של "יזכור" נכתב בזמן מלחמת העצמאות על ידי אהוביה מלכין, והתבסס על ההספד של ברל כצנלסון להרוגי תל-חי. נוסח זה הודפס בספר יזכור הראשון שהוציאה היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון. עם השנים נוספו ל"יזכור" חללי צה"ל שנפלו אחרי מלחמת העצמאות, וכן חללים ממחתרות עבריות בארץ ישראל, ארגוני מודיעין צבאי במערכת הביטחון הישראלית, משטרת ישראל,שירות בתי הסוהר, ונפגעי פעולות איבה.
הנוסח המקורי הסתיים במילים "יִהְיוּ חַלְלֵי מלחמות יִשְׂרָאֵל עֲטוּרֵי הַנִּצָּחוֹן". בשנות ה-90 שונה הנוסח, ובמקום המילה "מלחמות" נכתב "מערכות", בעקבות לחצים שהפעילו הורים שכולים של חללי אסון הנ"ד ותאונות מבצעיות נוספות שלא אירעו במהלך מלחמה כלשהי. נוסח זה, הנפתח במילים "יזכור עם ישראל", הודפס בספרי יזכור השונים עד שנת 1995. לאחר מלחמת ששת הימים הפיצה הרבנות הצבאית הראשית נוסח שונה, הנפתח במילים "יזכור אלוהים". נוסח זה הוקרא בטקס פתיחת אירועי יום הזיכרון ברחבת הכותל, אף על פי שבטקס הדלקת המשואות הוקרא נוסח ה'יזכור' עם הפתיחה המקורית, על ידי הקריין עמיקם גורביץ'. גרסת "יזכור עם ישראל" הייתה הגרסה הרשמית גם בפקודות המטכ"ל.
בשנת 2011, בעת כהונת הרמטכ"ל בני גנץ, התעורר דיון ציבורי באשר לנוסח הראוי. בעקבות הדיון מינה הרמטכ"ל ועדה בראשות האלוף ישי בר לבחינת נוסח תפילת "יזכור". באוגוסט 2011 המליצה הוועדה לומר את נוסח "יזכור עם ישראל". הרמטכ"ל בני גנץ אימץ את החלטת הוועדה.
"יזכור" לקורבנות השואה
נוסח קצר:
נוסח ארוך: נוסח זה תוקן בשנת 2019 ובמקום המילים "בגולת אירופה" בנוסח החדש מופיעה המילה "בגולה", וזאת כדי לכלול את קורבנות השואה מארצות נוספות, כולל ארצות צפון אפריקה.
בשנות החמישים של המאה ה-20 כתב אבא קובנר נוסח של "יזכור ליום הזיכרון לשואה ולמרד":
"יזכור" לחסידי אומות העולם
ב-2014 כתב רני יגר ממייסדי בית תפילה ישראלי ומנהל מיזם התנ"ך במכון שלום הרטמן תפילת "יזכור" ייעודית לחסידי אומות העולם. יגר, בן לניצולת שואה מבולגריה ציין כי התפילה היא חלק מהחובה המוסרית שיש לעם ישראל כלפי חסידי אומות העולם.
הערות שוליים
Bereavement in Judaism
צ'טינקאיה טורק
צ'טינקאיה טורק ספור קולובו (בטורקית: Çetinkaya Türk Spor Kulübü) הוא מועדון כדורגל מהעיר לפקושה (ניקוסיה) שברפובליקה הטורקית של צפון קפריסין. צבעי המועדון הם צהוב ואדום.
האצטדיון הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון אטאטורק בלפקוסיה. האצטדיון משמש הן לקבוצה והן לקיום משחקי הכדורגל של נבחרת צפון קפריסין. באצטדיון יש 28,000 מקומות ישיבה. לפני שהמועדון פרש מהאליפות הקפריסאית, הקבוצה השתמשה באצטדיון GSP הישן.
היסטוריה
המועדון הפך מאוחר יותר למועדון הראשון לזכות פעמיים ברצף בסופר-ליג הקפריסאי לאחר זכייה בתואר בשנים 1951 ו-1952 ולאחר מכן ב-1954. לאחר הקמת התאחדות הכדורגל של צפון קפריסין ב-1955, המועדון הפך לאחד ממקימי הבירינג'י ליג. צ'טינקאיה טורק היא גם כיום הקבוצה היחידה בהיסטוריה שזכתה באליפות, גביע וסופר-קאפ, הן בקפריסין והן בצפון קפריסין.
איזידור שטראוס
איזידור שטראוס (Isidor Straus; 6 בפברואר 1845 – 15 באפריל 1912) היה איש עסקים יהודי-אמריקאי יליד גרמניה, מבעלי רשת חנויות הכלבו "מייסיס" יחד עם אחיו נתן. כיהן זמן קצר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק. הוא ואשתו אידה נספו באסון טביעת אוניית הנוסעים טיטניק.
ביוגרפיה
שטראוס נולד באוטרברג שבריינלנד-פפאלץ, גרמניה, הבכור מבין חמשת ילדי לזרוס שטראוס (1808-1898) ואשתו השנייה שרה (1823-1876). בשנת 1854 היגר יחד עם משפחתו לארצות הברית בעקבות אביו שהיגר שנתיים לפני כן. הם התיישבו בטלבוטון (Talbotoon) שבמדינת ג'ורג'יה, שם שכנע אביו את רולנד מייסי לצרף את העסק המשפחתי למכירת כלי בית כמחלקה במרתף חנותו.
בשנת 1871 נשא לאישה את רוזלי אידה בלון (1849-1912). לזוג נולדו שבעה ילדים, מתוכם אחד נפטר בינקותו. אחד מבניהם, ג'סי איזידור שטראוס שירת כשגריר ארצות הברית בצרפת בשנים 1933-1936.
שטראוס שירת כחבר בקונגרס של ארצות הברית מה-30 בינואר 1894 עד ה-3 במרץ 1895, כנציג המפלגה הדמוקרטית מטעם העיר ניו יורק.
עד שנת 1896 השיג יחד עם אחיו נתן בעלות מלאה על הכלבו מייסיס. איזידור היה פעיל בתנועות צדקה וחינוך שונות, ובין השאר שימש נשיא המוסד הפילנתרופי The Educational Alliance, שעסק בעיקר בסיוע למהגרים יהודים ממזרח אירופה. הוא דחה הצעה מטעם נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד לשמש כמנהל כללי של הדואר.
מותו על הטיטניק
לאחר שבילו חורף באירופה בדרום צרפת, הפליגו איזידור ואשתו חזרה על סיפונה של הטיטניק, כשבליל 14 באפריל 1912 פגעה הספינה בקרחון. לאיזידור הוצע מקום בסירת הצלה ביחד עם אשתו אידה, אך הוא סירב לעלות לסירה כל עוד נותרו נשים וילדים על הסיפון. לפי עדות ידידם, ניצול הטיטניק הקולונל ארצ'יבלד גרייסי ה-4, שהתנדב לסייע לזוג, סירב איזידור לעזוב לפני הגברים האחרים.
אידה התעקשה שעוזרתה הבריטית אלן בירד תעלה לסירת הצלה מספר 8, ונתנה לה את מעיל הפרווה שלה, בטענה שאין לה בו צורך עוד. אידה צוטטה כאומרת "לא אופרד מבעלי. כפי שחיינו כך נמות, יחדיו." בני הזוג נראו לאחרונה שלובי זרוע על הסיפון. עדי ראייה תיארו את האירוע כתצוגה יוצאת דופן של אהבה ומסירות. שניהם טבעו עם שקיעת האונייה בשעה 2:20 לפנות בוקר, 15 באפריל. הנושא קיבל פרסום אחרי שאלברט האברד תיאר אותו. האברד עצמו טבע עם אשתו בשנת 1915 בלוסיטניה.
גופתו של איזידור נמשתה על ידי אוניית הכבל מקי-בנט, והובאה להליפקס שבנובה סקוטיה, שם זוהתה והועברה לניו יורק. בתחילה נקברה במאוזוליאום שטראוס-קוהנס שבברוקלין, ולאחר מכן, ב-1928, הועברה למאוזוליאום שטראוס שברובע הברונקס. גופתה של אידה לא נמצאה מעולם. איזידור ואידה הונצחו באנדרטה מחוץ למאוזוליאום שעליה ציטוט (בתרגום לאנגלית) משיר השירים (ח ו-ז), "מים רבים לא יוכלו לכבות את האהבה ונהרות לא ישטפוה".
הנצחה
בנוסף לאנדרטה שמחוץ למאוזוליאום שטראוס בברונקס, יש בניו יורק שלושה אתרי הנצחה נוספים המוקדשים לאיזידור ואידה שטראוס:
כמו כן, שלושה מבניהם הקדישו לכבודם את אולם שטראוס (Straus Hall) אחד ממעונות הסטודנטים באוניברסיטת הרווארד.
בתרבות הפופולרית
הזוג שטראוס מגולמים בכמה סרטים ומחזות העוסקים בטיטניק בסצנות המבוססות על קורות הזוג במציאות, ביניהם:
אליצור נתניה (כדורסל נשים)
אליצור נתניה היא קבוצת כדורסל נשים מהעיר נתניה, המשחקת בליגת העל.
אנמארי שימל
אנמארי שימל (בגרמנית: Annemarie Schimmel; 7 באפריל 1922 – 26 בינואר 2003) הייתה איראנולוגית גרמנייה בעלת שם והשפעה, שכתבה רבות על האסלאם והסופיות.
אליצור נתניה (כדורסל נשים)
הקבוצה מתאמנת ומשחקת באולם הספורט של "תיכון שרת". בנוסף לכך, מפעילה הקבוצה בי"ס לכדורסל בשיתוף בי"ס יונתן בעיר. הקבוצה נוסדה בשנת 1969 ושיחקה זמן רב בליגות הנמוכות. ומספר עונות בליגה הראשונה.
אנמארי שימל
ביוגרפיה
נולדה למשפחה פרוטסטנטית בעיר ארפורט שבגרמניה. את בית הספר התיכון סיימה כשהייתה בת 15, ובגיל 17, במהלך מלחמת העולם השנייה, החלה ללמוד באוניברסיטת ברלין. היא קיבלה דוקטורט בשפות מזרחיות ובתרבות ערבית מהאוניברסיטה בגיל תשע עשרה. בגיל עשרים ושלוש מונתה לפרופסור לערבית ואסלאם באוניברסיטת מרבורג שבגרמניה ב-1946, שם קיבלה דוקטורט שני בדתות ב-1954.
אליצור נתניה (כדורסל נשים)
בשנת 1989 התאחדה הקבוצה עם "מכבי נתניה" למועדון כדורסל אחד. הקבוצה זכתה פעמיים ב"גביע איגוד הכדורסל" על שם אברהם פסח. בעונת 2006/07 לאחר ניצחון על מכבי תל כביר. ובעונת 2007/08.
אנמארי שימל
ביוגרפיה
נקודת מפנה בחייה אירעה בשנת 1954, כאשר מונתה לפרופסור להיסטוריה של הדתות באוניברסיטת אנקרה בטורקיה, שם שהתה חמש שנים, הורתה טורקית ושיקעה עצמה בחקר התרבות והמסורת המיסטית של הארץ. היא הייתה חברת סגל באוניברסיטת הרווארד משנת 1967 לשנת 1992 והייתה לפרופסור אמריטה לתרבות הינדו-מוסלמית עם פרישתה. היא זכתה לדוקטורט של כבוד מאוניברסיטת בון. היא פרסמה למעלה מ-100 ספרים על ספרות, מיסטיקה ותרבות, ותרגמה שירה וספרות בפרסית, באורדו, בסינדהית ובטורקית ללשונות האנגלית והגרמנית.
אליצור נתניה (כדורסל נשים)
בעונת 2007/08 העפילה הקבוצה לאחר 30 שנה, בחזרה לליגת העל.