cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המערכה על יוון
קו מטקסס
כדי לתפוס את סלוניקי, העיר השנייה בגודלה ביוון, עם נמל חשוב מבחינה אסטרטגית, היו חייבים הגרמנים לפרוץ את קו מטקסס. ההתקפה החלה ב-6 באפריל עם דיוויזיית רגלים אחת ושתי דיוויזיות הרריות מהקורפוס ה-18. בשל התנגדות חזקה, רק מקץ שלושה ימי לחימה קשים נפרץ הקו, ודו"ח גרמני בסוף היום הראשון תיאר את האופן שבו הדיוויזיה ההררית ה-5 נהדפה במעבר רופל למרות התמיכה האווירית החזקה ביותר וספגה נפגעים רבים . שני גדודים גרמנים הצליחו להגיע לגובה 600 מטר בפורט רופל ב-6 באפריל, אך הושמדו כמעט לחלוטין. מבין 24 המוצבים שהיו בקו מטקסס, רק שניים נפלו בידי הגרמנים, ואף זאת אך ורק לאחר שהם נהרסו. בימים הבאים, הגרמנים הפציצו את המוצבים עם ארטילריה ומפציצי צלילה, ותוגברו ברגימנט הרגלים ה-125. בערב 7 באפריל הצליחה הדיוויזיה ההררית ה-6 לתפוס מעבר בגובה 2,100 מטרים, שהיה מכוסה שלג, ונחשב בעיני היוונים, כלא עביר, והגיעה לקו הרכבת לסלוניקי. חיל המצב היווני במקום, לחם באומץ כה רב, שלאחר כניעתו, אישרו הגרמנים ללוחמים היוונים לצעוד החוצה על נשקם כשהם מצדיעים להם . הדיוויזיה ההררית ה-5 יחד עם רגימנט הרגלים ה-125, חצו את הנהר סטרומה תחת קשיים כבדים, תקפו לאורך שתי הגדות, תוך טיהור בונקרים, עד שהגיעו ליעדם ב-7 באפריל, אולם כמות הנפגעים הרבה גרמה להם לסגת באופן זמני. הדיוויזיה ה-72 התקדמה מנברוקופ מעבר להרים, אולם ההתקדמות שלה התעכבה בשל מחסור בבהמות תובלה, בארטילריה בינונית ובציוד הררי, ורק בערב 9 באפריל הגיעה לאזור צפון-מזרח לסרס. רוב המצודות היווניות החזיקו מעמד עד לאחר שהגרמנים כבשו את סלוניקי ב-9 באפריל, ואז נכנעו על פי פקודותיו של הגנרל בקופולוס. עם זאת, מבצרים מבודדים קטנים המשיכו להיאבק עוד כמה ימים ולא נכבשו עד לאחר שהופגזו על ידי ארטילריה כבדה. אף על פי שבסופו של דבר נכנעו, הצליחו מגיני קו מטקסס לעכב את ההתקדמות הגרמנית בכמה ימים, ואפשר שאף היו מצליחים לעכבו יותר, אילולי היה רוב הצבא היווני פרוס באלבניה אל מול הצבא המלכותי האיטלקי.
כניעת הצבא היווני במקדוניה
הדיוויזיה ה-50 התקדמה הרבה מעבר לקומוטיני לעבר נהר נסטוס, אליו הגיעה למחרת. ב-9 באפריל הכוחות היווניים שהגנו על קו מטקסס נכנעו ללא תנאי, בעקבות קריסת ההתנגדות היוונית ממזרח לנהר האקסיוס. באותו יום ציין וילהלם ליסט כי כתוצאה מההתקדמות המהירה של היחידות הניידות, הארמייה ה-12 שלו הייתה עכשיו בעמדה נוחה לחדור למרכז יוון, על ידי שבירת ההתנגדות היוונית מאחורי הנהר אקסיוס. על בסיס הערכה זו, ליסט ביקש להעביר את דיוויזיית הפאנצר ה-5 מקבוצת הפאנצר הראשונה לקורפוס הפאנצר ה-40. הוא הניח שנוכחות הדיוויזיה תהווה מכה נוספת ללחץ הגרמני דרך "פער מונאסטיר", ולהמשך המערכה, הוא הקים קבוצה מזרחית בפיקודו של הקורפוס ההררי ה-18 וקבוצה מערבית בראשות קורפוס הפאנצר ה-40.
פריצת הדרך לקוזני
בבוקר 10 באפריל סיים הקורפוס הממונע ה-41 את הכנותיו להמשך ההתקפה והתקדמות לעבר קוזאני. דיוויזיית הפאנצר ה-5 שהתקדמה מסקופיה, נתקלה בדיוויזיה יוונית שמטרתה להגן על פער מונאסטיר, והביסה במהירות את המגינים. הקשר הראשון עם כוחות בעלות הברית נעשה מצפון לווי ב-10 באפריל. חיילי אס-אס גרמנים תפסו את ווי ב-11 באפריל, אך נעצרו במעבר קלידי, דרומית לעיר, שם התרכז כוח מעורב בריטי-יווני המכונה כוח מקאי, אך למחרת היום חזר כוח האס-אס אל עמדות בעלות-הברית, ובשעת בין-ערביים פתח בהתקפה חזיתית על המעבר, ולאחר לחימה כבדה פרצו הגרמנים את ההגנה. ב-13 באפריל 70 מפציצים גרמנים תומכים תקפו את העיר וולוס, והנמל נהרס כמעט לגמרי, ובבוקר 14 באפריל הגיעה חוד החנית של דיוויזיית הפאנצר ה-9 לקוזאני.
מעברי האולימפוס וסרוויה
וילסון אשר עמד בפני הסיכוי להילכד על ידי הגרמנים שפעלו מכיוון סלוניקי, בעודו מוקף בכוחות השריון הגרמני היורד מבעד ל"פרצת מונסטיר". ב-13 באפריל הוא משך את כל הכוחות הבריטים לנמל האליאקמון, ולאחר מכן הציב אותם במעבר הצר של תרמופילאי. ב-14 באפריל הקימה דיוויזיית הפאנצר ה-9 גשר מעבר לנהר האליאקמון, אך ניסיון להתקדם מעבר לנקודה זו נבלם באש עזה. להגנה זו היו שלושה מרכיבים עיקריים: אזור המנהרה של פלאטמונאס בין אולימפוס לבין הים, מעבר האולימפוס עצמו ומעבר סרוויה לדרום-מזרח. על ידי ניתוב ההתקפה דרך שלושת המעברים הללו, הקו החדש הציע כוח הגנה גדול בהרבה. ההגנות של מעברי האולימפוס והסרוויה כללו את החטיבה הניו זילנדית ה-4, החטיבה הניו זילנדית ה-5 והחטיבה האוסטרלית ה-16. במשך שלושת הימים הבאים, ההתקדמות של דיוויזיית הפאנצר ה-9 נעצרה מול עמדות אלה.
טירה הרוסה שלטה על הרכס שדרכו עבר מעבר החוף שהוביל לפלטמונאס. בליל 15 באפריל תקף את הרכס גדוד אופנועים גרמני שנתמך על ידי גדוד טנקים, אך הם נהדפו על ידי הגדוד הניו זילנדי ה-21 בפיקודו של לוטננט קולונל ניל מאקי שספג אבדות כבדות. מאוחר יותר באותו היום הגיע רגימנט משוריין גרמני ופגע ביחידות החוף וביחידות הפנימיות של הגדוד, אך הניו זילנדים החזיקו מעמד. לאחר חיזוקם בלילה שבין 15 ל-16 באפריל בחודש, כללו הכוחות הגרמנים גדוד טנקים, גדוד רגלים וגדוד אופנועים. כוח הרגלים תקף את האגף השמאלי של הניו זילנדים עם שחר, בעוד הטנקים התקיפו לאורך החוף כמה שעות לאחר מכן. הניו זילנדים מצאו את עצמם במהרה מכותרים משני הצדדים, לאחר כישלונו של צבא מקדוניה המערבית להגן על העיר קוריצה האלבנית, אשר נפלה ללא התנגדות לארמייה האיטלקית התשיעית ב-15 באפריל, ואילצה את הבריטים לנטוש את העמדות בהר אולימפוס, וכתוצאה מכך נפלו בדבי 20,000 חיילים יוונים.
הגדוד הניו זילנדי נסוג, חצה את נהר פיניוס, ועם רדת החשכה הגיעו ליציאה המערבית של ערוץ פיניוס, וסבלו רק מאבדות קלות. מאקי התבשר כי "זה חיוני להחזיק את הערוץ נקי מאויב עד 19 באפריל, גם אם זה יגרום להכחדת הכוח". הוא הטביע את המעבורת מעבר לקצה המערבי של הערוץ, לאחר שכל אנשיו חצו את הנהר והקימו הגנות סביבו. הגדוד ה-21 חוזק על ידי הגדוד האוסטרלי ה-2/2 ומאוחר יותר גם על ידי הגדוד ה-2/3. כוח זה נודע בשם "כוח אלן" על שם מפקדו בריגדיר "טובי" אלן. הגדודים ה-2/5 וה-2/11 עברו לאזור אלתיה מדרום מערב לערוץ והצטוו להחזיק את היציאה המערבית למשך שלושה או ארבעה ימים.
בבוקר 18 באפריל, הקרב על עמק טמפה, המאבק על ערוץ פיניוס, הסתיים, כאשר חיילי חיל הרגלים הגרמני חצו את הנהר בגשר סירות, וכוחות הדיוויזיה ההררית ה-6 פילסו את דרכם סביב הגדוד הניו זילנדי, שהתפזר לאחר-מכן. ב-19 באפריל נכנסו כוחות הקורפוס ה-18 הראשונים ללריסה והשתלטו על שדה-התעופה, שם השאירו הבריטים את מלאי המזונות שלהם. התפיסה של עשר משאיות של מנות מזון ודלק אפשרה ליחידות החוד להמשיך ללא הפסקה. נמל וולוס, שבו החזירו הבריטים מחדש יחידות רבות בימים האחרונים, נפל ב-21 באפריל; שם תפסו הגרמנים כמויות גדולות של סולר יקר ונפט גולמי.
נסיגה וכניעה של ארמיית האפירוס היווני
כשהגרמנים הפולשים התקדמו עמוק לתוך שטח היווני, ארמיית האפירוס של הצבא היווני שפעל באלבניה לא הסכימה לסגת. באמצע מרץ, בייחוד לאחר התקפת הטפלין, סבל הצבא היווני, לפי הערכות בריטיות, 5,000 נפגעים, והוא התקרב במהירות לתום הסיוע הלוגיסטי שלו.
צ'רצ'יל מתח ביקורת גם על מפקדי הצבא היווני על התעלמות מההמלצה הבריטית לנטוש את אלבניה ולהימנע מהכיתור. ב-11 באפריל הקורפוס הממונע ה-41 של גנרל גאורג שטומה תפס את המעבר של פלורינה-ויוי, אבל מזג אוויר מושלג וחד-פעמי עצר את התקדמותו. ב-12 באפריל הוא חידש את ההתקדמות, אבל בילה את כל היום בלחימה מול חטיבת השריון הראשונה של בריגדיר צ'רינגטון בפראסטיון. רק ב-13 באפריל החלו הכוחות היווניים הראשונים לסגת לעבר הרי פינדוס. נסיגתן של בעלות הברית לתרמופילאי חשפה נתיב מעבר להרי פינדוס, שדרכו יכלו הגרמנים לאגף את הצבא ההלני בפעולת מאסף. על חטיבת האס אס "לייבשטנדרטה אדולף היטלר" הוטלה המשימה לנתק את קו הנסיגה של צבא האפירוס היווני מאלבניה, על ידי התקדמות מערבה אל מעבר מטסובון ומשם ליואנינה. ב-13 באפריל מטוסי תקיפה מהטייסות 21, 23 ו-33 של חיל האוויר היווני (RHAF), תקפו עמדות איטלקיות באלבניה. באותו יום התקיימה לחימה כבדה במעבר קליסורה, שם הדיוויזיה ה-20 היוונית שחיפתה על הנסיגה היוונית, נאבקה בנחישות, ועיכבה את התקדמותו של שטומה כמעט יום שלם. הנסיגה נמשכה לאורך כל החזית האלבנית, והאיטלקים רדפו אחרי היוונים בהיסוס. ב-15 באפריל מטוסי חיל האוויר המלכותי האיטלקי תקפו את בסיס ה-RHAF בפארמייתיה, 30 ק"מ מדרום לגבול יוון עם אלבניה, והשמיד או הוציא מכלל פעולה 17 מטוסי VVKJ שהגיעו לאחרונה מיוגוסלביה.
הגנרל פאפאגוס העביר יחידות יווניות למעבר מטסובון, שם היו אמורים הגרמנים לתקוף. ב-14 באפריל נערך קרב בין מספר יחידות יווניות לבין חטיבת LSSAH שעד אז הגיעה לגרבנה. הדיוויזיות ה-13 והפרשים היוונייות חסרו את הציוד הדרוש להילחם ביחידה משוריינת, ולבסוף, ב-15 באפריל כותרו ונכנעו. ב-18 באפריל, הגנרל וילסון בפגישה עם פאפאגוס, הודיע לו כי הכוחות הבריטים וכוחות חבר העמים הבריטי בתרמופילאי ימשיכו להילחם עד לשבוע הראשון של חודש מאי, בתנאי שהכוחות היוונים מאלבניה יוכלו להתכנס מחדש ולהגן על האגף השמאלי. ב-21 באפריל המשיכו הגרמנים בהתקדמותם, כבשו את יואנינה, וניתקו את ציר האספקה האחרון של צבא האפירוס היווני. העיתונים של בעלות הברית תיארו את גורל הצבא היווני כטרגדיה יוונית מודרנית. ההיסטוריון וכתב המלחמה לשעבר, כריסטופר באקלי, תיאר את "גורל הצבא ההלני", ואמר כי "הוא חווה קתרזיס אריסטוטלי אמיתי, תחושה מעוררת השתאות של חוסר התוחלת של כל המאמץ האנושי וכל האומץ האנושי".
ב-20 באפריל הכיר מפקד הכוחות היווניים באלבניה - גנרל גאורגיאס צולאקוגלו - בחוסר התקווה של המצב והציע שצבאו, שהכיל אז ארבע-עשרה דיוויזיות, ייכנע. פפאגוס גינה את החלטתו של צולאקוגלו להיכנע, אף על פי שהגנרל יואניס פיצ'יקאס והגנרל גאורגיוס באקוס הזהירו אותו שבוע קודם לכן, כי המורל הירוד של צבא אפירוס הירוד ותשישות חייליו, גורמים לעריקה המונית שאילצה את הפיקוד היווני להוציא להורג עריקים שנתפסו. ההיסטוריון ג'ון קיגן כותב כי צולאקוגלו "היה כל כך נחוש ... כדי לשלול את האיטלקים את שביעות רצונם מניצחון שלא הרוויחו אותו ... הוא פתח במשא ומתן לא מורשה לחלוטין עם מפקד חטיבת האס אס הגרמני מולו, זפ דיטריך, כדי לארגן כניעה לגרמנים בלבד". על פי פקודות קפדניות של היטלר, המשא ומתן נשמר בסוד מהאיטלקים והכניעה התקבלה. זועם על החלטה זו הורה מוסוליני על התקפות-נגד נגד הכוחות היווניים, שנהדפו, אך במחיר כלשהו למגינים. הלופטוואפה התערב בלחימה המחודשת, ויואנינה נהרסה כמעט בידי מטוסי השטוקה. היה זה ייצוג אישי ממוסוליני להיטלר, לארגן את השתתפות איטליה בשביתת הנשק שהסתיימה ב-23 באפריל. חיילים יוונים לא נאספו כשבויי מלחמה והורשו לחזור הביתה לאחר שחרור יחידותיהם, בעוד שהקצינים שלהם הורשו להחזיק בנשקם.
קרב תרמופילאי
כבר ב-16 באפריל הבין הפיקוד הגרמני כי הבריטים מפנים כוחות על אוניות בוולוס ובפיראוס. לאחר מכן המערכה קיבלה אופי של רדיפה. עבור הגרמנים הייתה זו עכשיו שאלה של שמירה על קשר עם הכוחות הבריטים הנסוגים וסיכול תוכניות הפינוי שלהם. דיוויזיות חי"ר גרמניות נסוגו בשל ניידותם המוגבלת. דיוויזיות הפאנצר ה-2 וה-5, הרגימנט הממונע ה-1 של האס אס ושתי דיוויזיות הרריות פתחו במרדף אחרי כוחות בעלות הברית.
כדי לאפשר פינוי של הגוף העיקרי של הכוחות הבריטים, הורה וילסון למאסף להיערך כעמדה אחרונה במעבר ההיסטורי של תרמופילאי, השער לאתונה. הדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 של הגנרל פרייברג קיבלה על עצמה את המשימה להגן על מעבר החוף, ואילו הדיוויזיה האוסטרלית ה-6 של מאקי הייתה אמורה להחזיק את הכפר בראלוס. לאחר הקרב צוטט מקיי באומרו: "לא חלמתי על פינוי, חשבתי שנמשיך להחזיק מעמד במשך שבועיים, ונכה מכות כואבות". כשההחלטה לסגת התקבלה בבוקר 23 באפריל, הוחלט כי שתי העמדות יוחזקו על ידי חטיבה אחת. על חטיבות אלו, האוסטרלית ה-19 והניו זילנדית ה-6 להחזיק את המעברים זמן רב ככל האפשר, ולאפשר ליחידות האחרות לסגת. הגרמנים תקפו בשעה 11:30 ב-24 באפריל, נתקלו בהתנגדות עזה, איבדו 15 טנקים וספגו אבדות רבות. בעלות הברית החזיקו מעמד במשך כל היום; עם השלמת ההשהיה, הם נסוגו לכיוון חופי הפינוי והקימו מאסף נוסף בטבס. יחידות פאנצר שיצאו למרדף לאורך הכביש המוליך מעבר למעבר, התקדמו באיטיות בגלל שיפוע תלול ופיתולים קשים.
ב-25 באפריל 1941 עזבו המלך גאורגיוס השני וממשלתו את היבשת היוונית ונסוגו לכרתים.
ההתקדמות הגרמנית לאתונה
לאחר שנטשו את אזור תרמופילאי, נסוגו כוחות המאסף הבריטי אל עמדה מאולתרת מדרום לתבאי, שם הקימו מכשול אחרון מול אתונה. גדוד האופנועים של דיוויזיית הפאנצר השנייה, שחצה את האי אוויה כדי לתפוס את נמל כלקיס וחזר אחר-כך ליבשת, קיבל על עצמו את המשימה לאגף את כוח המאסף הבריטי. גדוד האופנועים נתקל רק בהתנגדות קלה, ובבוקר 27 באפריל 1941, הגרמנים הראשונים נכנסו לאתונה, ואחריהם נכנסו שריוניות, טנקים וחי"ר. הם תפסו כמויות גדולות של נפט, שמן וחומרי סיכה, כמה אלפי טונות של תחמושת, עשר משאיות עמוסות סוכר ועשר משאיות של מנות אחרות, בנוסף לציוד אחר, כלי נשק וציוד רפואי. אנשי אתונה, אשר ציפו לכניסת הגרמנים במשך כמה ימים, התכנסו בבתיהם תוך שהם סוגרים את החלונות. בלילה הקודם, רדיו אתונה הצהיר את ההודעה הבאה:
פינוי הכוחות הבריטיים
בבוקר 15 באפריל 1941 שלח ויוול לווילסון את המסר הבא: "כמובן שנמשיך להילחם בשיתוף פעולה הדוק עם היוונים, אך מהחדשות נראה כי נסיגה נוספת תידרש בעתיד". הגנרל ארצ'יבלד וייוול, מפקד כוחות הצבא הבריטי במזרח התיכון, הזהיר את וילסון מ-11 באפריל כי אין לצפות לתגבורות כלשהן, והוא אישר לגנרל פרדי דה גנגאן לדון בתוכניות פינוי עם כמה קצינים אחראים. אף על פי כן, הבריטים לא יכלו בשלב זה לאמץ או אפילו להזכיר את מהלך הפעולה הזה; ההצעה הייתה צריכה לבוא מממשלת יוון. למחרת היום עשה פאפאגוס את הצעד הראשון כשהציע לווילסון שיסלק את כוח W. וילסון הודיע למפקדה של המזרח התיכון, וב-17 באפריל נשלח אדמירל משנה ה. ט. ביילי-גרומן ליוון כדי להתכונן לפינוי. באותו יום מיהר וילסון לאתונה, שם השתתף בכנס עם המלך, פאפאגוס, ד'אלביאק ואדמירל משנה טורל. בערב, לאחר שסיפר למלך כי חש כי נכשל במשימה שהוטלה עליו, התאבד ראש הממשלה קוריזיס. ב-21 באפריל נשלחה ההחלטה הסופית לפנות את כוחות האימפריה לכרתים ולמצרים מוויוול - לווילסון.
5,200 חיילים, בעיקר מחטיבת ניו זילנד ה-5, פונו בליל 24 באפריל, מפורטו ראפטי במזרח אטיקה, בעוד שחטיבת ניו זילנד ה-4 נשארה לחסום את הכביש הצר לאתונה, שכונה "מעבר 24 שעות" על ידי הניו זילנדים. ב-25 באפריל (יום אנזא"ק), טייסות חיל האוויר המלכותי המעטות עזבו את יוון (ד'אלביאק הקים את מפקדתו בהרקליון, כרתים) ו-10,200 חיילים אוסטרליים פונו מנאפפליו ומגארה. 2,000 חיילים נוספים נאלצו להמתין עד 27 באפריל, כי ה"נסיך אלסטר" נתקעה במים רדודים בקרבת נאפפליו. בגלל האירוע הזה הבינו הגרמנים שהפינוי מתרחש גם בנמלי הפלופונסוס המזרחיים.
ב-25 באפריל ביצעו הגרמנים מבצע מוטס כדי לתפוס את הגשרים מעל תעלת קורינתוס, במטרה כפולה, לנתק את קו הנסיגה הבריטי ולהבטיח את דרכם על פני מצר קורינתוס. ההתקפה החלה בהצלחה ראשונית, עד שפצצה בריטית תועה הרסה את הגשר. רגימנט האס אס הממונע ה-1 שהתקבץ ביואנינה, נדחק לאורך הגבעות המערביים של הרי פינדוס דרך ארטה אל מיסולונגי וחצה את הפלופונסוס בפטרס, במאמץ להגיע אל המצר ממערב. עם הגעתם בצהרי 27 באפריל, נודע לכוחות האס אס כי הצנחנים כבר הוחלפו ביחידת הצבא שהתקדמה מאתונה.
ספינת הגייסות ההולנדית סלאמט הייתה חלק משיירה שפינתה כ-3,000 חיילים בריטים, אוסטרלים וניו זילנדים מנאפפליו בפלופונסוס. כאשר השיירה פנתה דרומה במפרץ ארגוליס בבוקר 27 באפריל, היא הותקפה על ידי כוח של תשעה יונקרס Ju 87 מטייסת מפציצי הצלילה ה-77, פגעו בה קשות והעלו אותה באש. המשחתת HMS Diamond הצילה כ-600 ניצולים ו-HMS Wryneck הגיעה אף היא לעזרתה, אך כששתי המשחתות פנו למפרץ סודה בכרתים, תקף עוד גל של מטוסי Ju 87. סך כל מקרי המוות משלוש הספינות היה כמעט 1,000 חיילים. רק 27 אנשי צוות מ-Wryneck, 20 אנשי צוות מ-Diamond, 11 אנשי צוות ו-8 חיילים מסלאמט שרדו.
הקמת גשר זמני מעבר לתעלת קורינתוס אפשרה ליחידות דיוויזיית הפאנצר ה-5 להמשיך לרדוף את כוחות בעלות הברית ברחבי הפלופונסוס. הם דהרו מארגוס לעבר קלמטה, משם כבר החלו רוב יחידות בעלות-הברית להתפנות, והגיעו לחוף הדרומי ב-29 באפריל, שם הצטרפו אליהם לוחמי אס אס שהגיעו מפירגוס. הלחימה בפלופונסוס כללה התקשרויות קטנות עם קבוצות בודדות של חיילים בריטים שלא יכלו להגיע לנקודת הפינוי. המתקפה באה כמה ימים מאוחר מדי, מכדי לנתק את רוב החיילים הבריטיים במרכז יוון, אבל בודדה את החטיבות ה-16 וה-17 האוסטרליות.
ב-30 באפריל הושלם הפינוי של כ-50 אלף חיילים, אך הוא הופרע קשות על ידי הלופטוואפה הגרמני, אשר הטביע לפחות 26 ספינות עמוסות גייסות. הגרמנים שבו כ-8,000 חיילים מחבר העמים הבריטי (מתוכם כ-1,500 חיילים מתנדבים ארצישראליים מחילות החפרים, תובלה, קשר, תפעול נמלים ועוד.) ויוגוסלבים בקלמטה שלא פונו, תוך שחרור שבויים איטלקים רבים ממחנות שבויים. הצי היווני וצי הסוחר היווני מילאו תפקיד חשוב בפינוי כוחות בעלות הברית לכרתים, וסבלו אבדות כבדות כתוצאה מכך.
צ'רצ'יל כתב: יש הטוענים כי במבט לאחור, שיגור חיל המשלוח הבריטי היה אחת השגיאות הגרועות ביותר ששגו הבריטים במהלך המלחמה. פיזור כוחותיו של גנרל וייוול בזירות שונות לא איפשר לו לנהל לחימה אפקטיבית ביוון או בלוב.
הכיבוש המשולש
ב-13 באפריל 1941 הוציא היטלר את הוראה 27, שכללה את מדיניות הכיבוש שלו ליוון, והוא סיים את חלוקת הבלקן עם הנחיה מס' 31 שפורסמה ב-9 ביוני. יוון חולקה בין גרמניה, איטליה ובולגריה, תוך שאיטליה כובשת את רוב הארץ (ראה מפה ממול). הכוחות הגרמניים כבשו את האזורים האסטרטגיים החשובים יותר באתונה, סלוניקי, מרכז מקדוניה וכמה איים באיים האגאיים, כולל רוב כרתים. הם גם כבשו את פלורינה, אשר נתבעה על ידי איטליה ובולגריה. הבולגרים כבשו שטח בין הנהר סטרומה וקו תוחם סביב אלכסנדרופולי וסבילנגראד ממערב לנהר אוורוס. כוחות איטלקיים החלו לכבוש את האיים היוניים והאיים האגאיים ב-28 באפריל. ב-2 ביוני כבשו את הפלופונסוס, ב-8 ביוני את תסליה, וב-12 ביוני את רוב אטיקה. כיבוש יוון - שבמהלכו סבלו אזרחים מצוקה קשה, רבים מתו מתשישות, מחלות ורעב - הוכח כמשימה קשה ויקרה. כמה קבוצות התנגדות פתחו בגרילה נגד הכוחות הכובשים והקימו רשתות ריגול. לעומת זאת נציגי האיחוד הלאומי של יוון החלו בשיתוף פעולה עם הכובש.
קרב כרתים
הקרב על כרתים החל ב-20 במאי 1941 והסתיים ב-1 ביוני 1941. בין שני תאריכים אלו התחולל לדעת כמה היסטוריונים, אחד הקרבות המרים בחזית מערב אירופה הגרמנים הפעילו כוחות מוצנחים בפלישה מסיבית של כלי טיס, ותקפו את שלושת שדות התעופה העיקריים של האי: מאַלֶמֶה, רתימנו והרקליון. לאחר שבעה ימים של לחימה והתנגדות קשה, החליטו מפקדי בעלות הברית שההתנגדות היא חסרת תקווה, וציוו על נסיגה מספאקיה. בליל 24 במאי פונו גאורגיוס השני וממשלתו מכרתים למצרים. ב-1 ביוני 1941 הושלם הפינוי והאי נותר תחת כיבוש גרמני.
לנוכח האבדות הכבדות שנגרמו לדיוויזיית האוויר ה-7, אסר היטלר על פעולות אוויריות בקנה מידה גדול. הגנרל קורט שטודנט כינה את כרתים, "בית הקברות של הצנחנים הגרמניים" ו"ניצחון עם אסון".
ההשפעה על מבצע ברברוסה
רוב הגנרלים הגרמניים, שפרסמו את זיכרונותיהם לאחר המלחמה, וחלק מהחוקרים המערביים של המערכה בחזית המזרחית, מצביעים על כך שההחלטה לכבוש את יוגוסלביה ויוון באפריל 1941, עיכבה את מועד הפלישה לברית המועצות במספר שבועות, ומנעה לדעתם, את השגת יעדי "מבצע ברברוסה" לפני כניסת "החורף הרוסי". ניתן להבין את רצונו של היטלר לאבטח את אגפו הימני בבלקן לפני הפלישה לברית המועצות. למעשה הפלישה ליוגוסלביה ויוון נכפתה עליו עקב התפתחות המאורעות באזור הבלקן באביב 1941, וחששו מפני כניסת כוחות בריטיים לשתי המדינות והפיכתם לבסיס פעולה נגד גרמניה הנאצית ובעלות בריתה באזור הבלקן.
לעומת זאת, הסופר וההיסטוריון אנטוני ביוור כתב בספרו "מלחמת העולם השנייה" כי
ספיידרמן 2 (משחק וידאו, 2023)
ספיידרמן 2 (באנגלית: Marvel's Spider-Man 2; נקרא בקצרה גם Spider-Man 2) הוא משחק הרפתקאות-פעולה מסוגת גיבורי-על שמפותח על ידי חברת "Insomniac Games" ועתיד להיות מופץ על ידי חברת "Sony Interactive Entertainment". המשחק מבוסס על דמותו של גיבור-העל ספיידרמן מבית מארוול קומיקס, ועלילתו ממשיכה את אירועי "ספיידרמן" ו"ספיידרמן: מיילס מוראלס".
המשחק עתיד לצאת לשוק בלעדית עבור פלייסטיישן 5 ב-20 באוקטובר 2023.
דמויות
את דמויותיהם של פיטר פארקר / ספיידרמן ומיילס מוראלס / ספיידרמן עתידים לשוב לדובב יורי לוונטל ונאדג'י ג'טר, בהתאמה, לאחר שדיבבו את הדמויות במשחקים הקודמים. בנוסף, אושר כי את דמותו של ונום עתיד לדובב השחקן טוני טוד, ואף נרמז בקדימון כי דמותו של קרייבן הצייד תיקח חלק בעלילת המשחק.
רקע
עלילת המשחק עתידה להתרחש פרק זמן לאחר מלחמת הכנופיות שהתרחשה בחג המולד, ולהתמקד במאבקם של פיטר פארקר ומיילס מוראלס, שכעת עובדים יחד כשותפים, בוונום, לאחר שנמלט ממעבדות "אוסקורפ תעשיות" וכעת זורע הרס ברחבי ניו יורק.
פיתוח
פיתוחו של המשחק, לצד חשיפת דמותו של ונום בתור האנטגוניסט הראשי של עלילת המשחק, הוכרזה לראשונה על ידי חברת "Insomniac Games", במהלך אירוע "PlayStation Showcase" שהתקיים ב-9 בספטמבר 2021. עוד נמסר כי בריאן אינהיטר וראיין סמית, שהיו אמונים על פיתוח המשחקים הקודמים, ישובו לפיתוח משחק ההמשך.
במהלך ריאיון בפודקאסט "This Week in Marvel", תיאר סגן מנהל חברת "Marvel Games", ביל רוזמן, את עלילת המשחק כ"אפלה במעט" וכ"פרק הגדול הבא". רוזמן אף השווה את טון עלילת המשחק לעלילת "האימפריה מכה שנית, בניגוד לאופן שבו עלילת המשחק הקודם, "ספיידרמן" מתכתב מבחינת הטון לעלילת "תקווה חדשה".
הפצה
ב-15 בדצמבר 2022, נחשף כי המשחק עתיד לצאת לשוק אקסקלוסיבית עבור פלייסטיישן 5 בעונת הסתיו 2023.
במהלך כנס החשיפה של פלייסטיישן לשנת 2023, נחשף קדימון המציג את המשחקיות וכן את פיטר פארקר עם החליפה השחורה האייקונית (הסימביוט).
Glass Onion
מילות השיר מתייחסות לשירים קודמים של הלהקה, כמו Strawberry Fields Forever, I Am the Walrus, Lady Madonna, The Fool on the HillI ו-Fixing A Hole.
נכון לאפריל 2020, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-16 מיליון.
הקרב בעמק שוק
הקרב בעמק שוק, ידוע גם בשם מבצע זעם הקומנדו. פשיטה משותפת של ארצות הברית ואפגניסטן שנועדה להרוג או לתפוס את גולבודין הקמטיאר, מנהיג חיזב א-איסלאמי גולבודין (HIG) בעמק שוק במחוז נוריסטאן באפגניסטן ב 6 באפריל 2008. בעקבות המבצע זכו עשרה חיילי הכומתות הירוקות והצלם המבצעי שלהם בכוכב הכסף על אומץ לב שניים מהם שודרגו למדליית הכבוד, מספר העיטורים הגדול ביותר לקרב יחיד מאז מלחמת וייטנאם.
אל היעד
הכוח האפגני בהובלת לוחמי הכוחות המיוחדים האמריקניים תכננו להגיע לעמק בהסקה, לנוע רגלית לטרסות סביב העיירה המבוצרת ולהפתיע את כוחות ה- HIG.
בפועל מסוקי הCH-47 Chinook לא הצליחו לנחות בעמק בשל הטופגרפיה, הכוח נאלץ לקפוץ מהמסוקים המרחפים. כוחות ה- HIG הבחינו בכוחות והיה להם זמן של כמה דקות להיכנס לעמדות מארב.
הקרב
סמל ראשון לואיס מוראלס היה הראשון שזיהה חמושים נעים ברכס ופתח באש. בתגובה ספג הכוח אש כבדה ממקלעים וRPG. האש הראשונית של המקלעים כוונה אל גורמי הפיקוד של הכוח האמריקני. מתורגמן היחידה נהרג ואחד מסמלי התקשורת של הכוחות המיוחדים, סמל דילון באר, נפצע קשה באגן ובזרועו השמאלית. כשהם מוצמדים לקרקע, הגיב הכוח בירי מנשק קל וצלפים. הקומנדו האפגני לא הצליח להגיש סיוע לפצוע, צלם הקרב של הצוות SFC מייקל קרטר, עבר בשטח ההשמדה כדי לחלץ את הפצוע. בעוד מפקד הכח, סרן קייל וולטון, השיב אש בחיפוי. השניים התחלפו בתפקידים במתן חיפוי במטרה להחזיר את הנפגע השני. במהלך חילופי האש וולטון הבין שיזדקק לאש אווירית וחיפה בזמן שקרטר רץ להביא את הקשר.
עם חידוש התקשורת, החל SrA זכרי ריינר, הבקר הקרבי מחיל האוויר שסופח ל- צווות האמריקני (ODA), להכווין סיוע אווירי קרוב והתקפות אוויריות ממטוסי F-15E ומסוקי AH-64 אפאצ'י. ריינר השתמש במטוסי ה- F-15 ומסוקי האפאצי לסיור תצפית עם עמדות ותנועות האויב. בזמן שההפגזה האוויריות פגעה בעיירה המבוצרת, אירע פיצוץ חזק באחד הבניינים שגרם לרגיעה זמנית בלחימה. האלמנטים האחוריים של הכוח השתמשו ברגיעה לשיפור העמדות ולהתחיל בירי צלפים על עמדות נשק כבד של HIG.
הקרב נמשך שבע שעות. המשימה לא בוצעה, גולבודין הקמטיאר, לא נתפס.
על פי ציטוט על מעשיו של ריינר, בעטיים זכה בצלב של חיל האוויר: "במהלך הקרב כיוון מעל 50 תקיפות באמצעות סך של 4,570 פגזי תותחים, תשעה טילי הלפייר, 162 רקטות, תריסר פצצות של 500 קילו ופצצה אחת של 2,000 קילו."
אזכורים בתרבות
פרק 3 בעונה 1 בסדרה של ערוץ נשיונל ג'אוגרפיק No Man Left Behind מספר על הקרב הזה ושודר ב 12 ביולי 2016.
סיפור הקרב הוא נושא הספר: No Way Out: A Story of Valor בהרי אפגניסטן (ISBN 9780425245262 ).
הנול של ז'אקאר
הנול של ז'אקאר (בעברית נקרא גם: הנול של ג'אקארד או נול ג'אקארד) הוא נול מכני, שהומצא על ידי ז'וזף מארי ז'אקאר, טווה משי צרפתי, בשנת 1801. המכונה נשלטה על ידי רצף כרטיסים מנוקבים, המשורשרים בשרשרת סגורה. הנול התבסס על המצאותיהם של בזיל בושון משנת 1725 ושל ז'אק דה ווקאנסון מ-1745.
הכרטיסים המנוקבים שולטים על אחת משתי פעולות של הנול: הפעולה הראשונה קובעת עבור כל חוט ערב, אילו מסגרות יהיו במצב מעלה, ואילו במצב מטה. באופן כזה, נקבע אילו מחוטי השתי יהיו מעל, ואילו מתחת לחוט הערב. הפעולה השנייה, בנול מרובה בוכיירים, קובעת איזה בוכייר יפרוס את חוט הערב. חוטי השתי הם מצבעים שונים, ובדומה, כל בוכייר פורס חוט ערב מצבע אחר, ובאופן זה נוצרת בבד הארוג דוגמה צבעונית. בנולים המשוכללים ביותר, הכרטיסים המנוקבים שולטים על שתי הפעולות, ובכך מאפשרים דוגמאות מורכבות אף יותר.
הנול ז'אקאר אורג בד עם דוגמה צבעונית, באופן אוטומטי, באותה מהירות בה נול פשוט אורג בד אחיד. לפני ההמצאה, אריגת בדים עם דוגמה צבעונית דרשה נול המופעל ידנית, על ידי בעל מלאכה מיומן, במהירות אטית בהרבה ממהירותו של נול מכני.
סוג הבד ג'קארד שיוצר על ידי המכונה נקרא על שמו. למעשה, עקרונותיו של הנול משמשים גם כיום בתעשייה, כשהמכונה מתוכנתת על ידי מחשב.
נול ז'אקארד שימש השראה לחלוצי המחשבים, ותרם רבות למחשוב. הרעיון כי ניתן לארגן את פעולתה של מכונה על ידי סדרת הוראות שמגיעות "מבחוץ", ובאופן כזה לגרום לה לבצע פעולות שונות ללא שינוי מכני במכונה עצמה, אלא על ידי שינוי סדרת ההוראות, פתחה את הדרך למה שהוביל בהמשך הדרך לתכנות מחשבים. במנוע האנליטי שתכנן צ'ארלס בבג' באמצע המאה ה-19, סדרת ההוראות שהורו לו מה לעשות, הגיעה מסדרת כרטיסים מנוקבים, לפי המודל שיצר ז'אקאר. לקראת סוף אותה מאה, בשנת 1889, הגשים הרמן הולרית' חלק מהחזון, כשבנה מכונה בה כרטיסים מנוקבים שימשו לקידוד מידע. מכונה זו ששימשה בהצלחה במפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-1890, וקיצרה את הזמן שהיה נחוץ לסיכום תוצאות המפקד מכ-9 שנים (הזמן שסיכום התוצאות ארך עבור המפקד של 1880), לשנה אחת. חברתו של הולרית', התמזגה עם שתי חברות נוספות, ויחדיו היוו את הגרעין לחברת IBM, הגדולה בחברות טכנולוגיית המידע גם כיום. המחשב המכני של קונראד צוזה, Z1 מ-1937, אולי המחשב המוצלח הראשון, השתמש במערכת דומה להזנת התכנית, ומערכת שנייה, מבוססת גם היא על אותם עקרונות, להזנת המידע. המחשבים הבאים של צוזה, Z3 (מ-1941) ואחריו Z4, והמחשב הרווארד סימן 1 של הווארד אייקן מ-1943, השתמשו גם הם בשיטה זו.
חשיבות ההמצאה הוכרה מיד עם פרסומה. הקיסר נפוליאון בונפרטה והקיסרית ז'וזפין דה בוארנה, בעת ביקורם בליון בשנת 1805, ביקרו בבית המלאכה של ז'אקאר, והוענקה לו פנסיה בסך 3,000 פרנקים ומענקים על כל מכונה שייצר.
רייצ'ל רוברטס
רייצ'ל רוברטס (באנגלית: Rachel Roberts; 20 בספטמבר 1927 - 26 בנובמבר 1980) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון ולשית זוכת שלושה פרסי באפט"א ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1963 על הופעתה בסרט "מחירו של גבר".
ביוגרפיה
החלה את דרכה כשחקנית בשנות ה-50 של המאה ה-20 בסרטים קטנים בקולנוע הבריטי. התפרסמה בפעם הראשונה בשנת 1960 בהפקתם של טוני ריצ'רדסון וקארל רייז "מוצאי שבת ובוקר יום א'" בתפקיד ברנדה לצידו של אלברט פיני. רוברטס זכתה על הופעתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי. בשנת 1963 הועמדה רוברטס לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בדרמה "מחירו של גבר" בתור גברת מרגרט האמונד, תפקיד שזיכה אותה בפרס באפט"א שני.
באמצע שנות ה-70 שיחקה רוברטס בסרטו של פיטר ויר "פיקניק בצל ההר" בתפקיד גברת אפליארד בקומדיה המוזיקלית "בר מזל" לצידם של מלקולם מקדואל ורלף ריצ'רדסון ובמותחן הפשע של סידני לומט "רצח באוריינט אקספרס" בתפקיד החשודה הגרמנייה הילגרד שמידט. ב-1978 הופיעה במותחן הקומי "תרגיל לבלשית מתחילה" בתור גרדה קאסוול, העוזרת של הארכיבישוף. ב-1979 זכתה רוברטס בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה על הופעתה בדרמה הצבאית "ינקים", הופעה זו בנוסף לסרט האימה "כשזר קורא" בו השתתפה היו האחרונות בהן התפרסמה רוברטס.
רוברטס התגרשה פעמיים במהלך חייה מהשחקן האנגלי אלן דובי ומכוכב הקולנוע רקס הריסון. לאחר גירושיה מהריסון שקעה רוברטס בדיכאון עמוק והתמכרה לאלכוהול. רוברטס התאבדה ב-26 בנובמבר 1980 בגיל 53 בביתה שבלוס אנג'לס לאחר שנטלה כמות רבה של משככי כאבים ביחד עם אלכוהול. גופתה נשרפה בטקס שהתבצע ב"בית הקברות צ'אפל אוף דה פיינס".
פורום הגז של מזרח אגן הים התיכון
פורום הגז של מזרח אגן הים התיכון (באנגלית: EMGF - East Mediterranean Gas Forum) הוא ארגון בינלאומי, שנוסד על ידי איטליה, יוון, ישראל, ירדן, מצרים, צרפת, קפריסין, והרשות הפלסטינית. הארגון הוקם באופן לא רשמי בשנת 2019, האמנה הרשמית שלו נחתמה בספטמבר 2020, כאשר הסכם מסגרת נוסף נחתם ב-16 בינואר 2021, והאמנה נכנסה לתוקף באופן חוקי ב-9 במרץ 2021.
מטה הארגון יושב בקהיר שבמצרים.
היסטוריה
במקור, גוש המדינות החברות בארגון היה פורום בלתי-פורמלי של מצרים, קפריסין, ישראל ויוון. חברות גז גדולות כגון טוטאל, Eni, נובאטק, ו-Exxon , חתמו על הסכמי חיפושים וייצור הנוגעים לגז עם אותן ממשלות.
ב-22 בספטמבר 2020 חתמו המדינות החברות על אמנה רשמית להקמת ארגון בין-ממשלתי חדש. מאוחר יותר, גם צרפת ביקשה להצטרף לפורום כחברה, בעוד האיחוד האירופי ואיחוד האמירויות הערביות ביקשו להצטרף כמשקיפים קבועים. ב-9 במרץ 2021 אושרה חברותה של צרפת ל-EMGF, ואילו על חברותה של איחוד האמירויות הערביות הוטל וטו בוועידת השרים של ה-EMGF שהתקיימה בקהיר. הארגון הודיע גם באותו יום כי אמנתו נכנסה לתוקף באופן רשמי.
יצחק יהושע העשיל פרידמן
רבי יצחק יהושע העשיל פרידמן (נולד בכ"ד באייר תשנ"ו, 13 במאי 1996) הוא האדמו"ר מסדיגורה.
באופן חריג הוכתר לאדמו"ר על אף גילו הצעיר ולמרות היות אחיו גדולים ממנו.
ביוגרפיה
נולד בסטמפורד היל, לונדון, בן חמישי לרבי ישראל משה פרידמן ולשרה בתו של חיים משה פלדמן, חסיד ויז'ניץ אמיד מלונדון, דודו של אביו. הוא נקרא על שם זקנו רבי אברהם יהושע השיל מאפטא ובנו רבי יצחק מאיר מז'ינקוב.
למד בתלמוד תורה ובישיבה קטנה של בעלז בשכונת סטמפורד היל בלונדון, ובישיבת גייטסהד. בשנת ה'תשע"ו, עבר ללמוד בישיבת מיר בירושלים, שם למד בשיעור של הרב אשר אריאלי.
בז' בשבט תשע"ח נישא למלכה, בת הרב אשר חיים שטרנבוך, רב בית הכנסת "אהל יעקב" ודיין בקהילת "מחזיקי הדת" באנטוורפן, ובנו של הרב אליהו שטרנבוך וחתן הרב דוד שפיגל מניו יורק.
מינויו לאדמו"ר
לאחר פטירת אביו, שלא כמקובל בהלוויות של אדמו"רים חסידיים, הצוואה לא הוקראה במהלך ההלוויה, ולא הוכתר אדמו"ר חדש. בצוואה שפורסמה בתום השבעה, נכתב שרק רבי יצחק יהושע העשיל יוכתר כאדמו"ר מסדיגורה, וחלק מאחיו הגדולים יכהנו כרבני קהילות בחסידות, הכפופים למרותו.
חרף הצוואה המפורשת, למחרת, פרסמה אמו (רעייתו של הנפטר) מכתב שיש למנות גם שניים מאחיו הגדולים לאדמו"רים; האח הגדול רבי מרדכי שלום יוסף פרידמן לאדמו"ר מסאדיגורה-ירושלים, והאח השלישי רבי אהרן דב בער פרידמן לאדמו"ר מסאדיגורה-לונדון. בנוסף פורסם מכתב נוסף עליו חתומים דיינים המסכימים למתווה פשרה זה.
בתמוז תשפ"ב הוציא בד"צ בני ברק צו מניעה זמני, לפיו אסור לאחי האדמו"ר להשתמש בשם "סאדיגורה" או "רוז'ין".
רוב מוחלט של החסידים בישראל ובעולם קיבלו את מרותו של רבי יצחק יהושע העשיל; החסידים בירושלים פרשו מבית הכנסת הוותיק בו מכהן מרדכי שלום יוסף באדמו"רות ופתחו בית כנסת חדש. על שלושת בנייני המוסדות בירושלים נערך מאבק משפטי, לאחר שניסיון הידברות ופשרה לא צלח.
פעילותו כאדמו"ר
בכסלו תשפ"ב חנך את בית הכנסת 'עטרת ישראל' בלייקווד שבארצות הברית, שהחל להבנות עוד בחיי אביו האדמו"ר הקודם. באותה שנה נפתח בית כנסת לחסידיו בחיפה.
דברי תורתו מודפסים מדי שבוע בחוברות "ילקוט אמרי קודש" וכן יוצא לאור מדי שבוע גיליון 'פונע'ם רעבינ'ס הויף' ובו מתוארים חיי החצר וכן שיחות של האדמו"ר עם אדמו"רים ורבנים.
Press
Press (בעברית: עיתונות) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קארדי בי. השיר יצא לאור ב-31 במאי 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
במקור, תוכנן השיר להיכלל באלבום הבכורה של קארדי בי, Invasion of Privacy.
רקע וכתיבה
במהלך 2018, הכריזה קארדי בי באינסטגרם שלה כי היא עתידה להוציא שיר בשם "Money". השיר יצא לבסוף באוקטובר של אותה השנה, ומאוחר יותר, בשנת 2019, הודיעה כי היא צריכה להוציא את השיר הזה וכי את עטיפתו תפרסם ב-31 במאי 2019.
כמו כן, היא פרסמה הצצות של השיר ברשתות החברתיות.
וידאו קליפ
טרם יצא הווידאו קליפ של השיר, העלתה קארדי בי ב-31 במאי 2019, את האודיו הרשמי של השיר לערוץ היוטיוב שלה. באודיו מופיעה עטיפתו של הסינגל. כמו כן, צבר האודיו בכמה שעות בודדות למעלה ממיליון צפיות.
קליפ השיר יצא לאור ב-27 ביוני 2019, וביממה אחת צבר למעלה מ-10 מיליון צפיות.
גיטרה צוענית
גיטרה צוענית (או "גיטרת סלמר") היא גיטרה בעלת פתח קטן או פתח גדול בצורת D ובעל מיתרים כסופים. הגיטרה השתרשה במוזיקה הצוענית.
גוף
גשר הגיטרה הצוענית מזכיר גשר מנדולינה. לגיטרה יש זנב (tailpiece) וגשר שאינו מודבק לגוף הגיטרה, כפי שנהוג בגיטרה אקוסטית או קלאסית.
היסטוריה
בשנת 1932 החברה הצרפתית "סלמר", הידועה בכלי הנשיפה שלה, שכרה את שירותיו של גיטריסט איטלקי, מריו מאקפרי, כדי לעצב גיטרות אקוסטית חדשות.
במקור ניגנו בגיטרה במועדוני הג'אז של פריז ובעיקר ב-"Hot-Club-de-France". לרוב בשתי גיטרות: אחת לניגון הסולו והשנייה לליווי. נבנו גם גיטרות כפולות עם שני גופי התהודה גם יחד, אך הדגם נזנח עקב חוסר ביקוש.
כיום קיימות פחות מ-200 גיטרות סלמר-מאקפרי מקוריות. יש חברות ויצרנים המייצרים את הגיטרות הללו, החל מגיטרות ללימוד ועד לגיטרות מקצועיות.
תאנאוואט סואנגצ'יטאוון
תאנאוואט סואנגצ'יטאוון (בתאית: ธนวัฒน์ ซึ้งจิตถาวร; נולד ב-8 בינואר 2000 בסופאן בורי שבתאילנד) הוא כדורגלן תאילנדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת מואנגת'ונג יונייטד מליגת העל התאילנדית ובנבחרת תאילנד.
חיים אישיים
סואנגצ'יטאוון נולד בתאילנד ועבר לצרפת בגיל 13 יחד עם אמו, ועל-כן מחזיק גם באזרחות צרפתית בנוסף לאזרחותו התאילנדית.
תחילת הקריירה
סואנגצ'יטאוון שיחק באקדמיה של המועדון התאילנדי AS נאונקירץ' במשך שבע שנים, לפני שעבר למחלקת הנוער של נאנסי מצרפת בגיל 13. הוא ערך 16 הופעות ליגה בנאנסי II, קבוצת המילואים של המועדון, והבקיע שער אחד.
לסטר סיטי
ב-19 בספטמבר 2020 הצטרף סואנגצ'יטאוון ללסטר סיטי מהפרמייר ליג בהעברה חופשית.
דיוויזיית פאנצר מוצנחת השנייה הרמן גרינג
דיוויזיית פאנצר מוצנחת השנייה הרמן גרינג (בגרמנית: Fallschirm-Panzergrenadier-Division 2 "Hermann Göring") הייתה דיוויזיית שריון של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
תאנאוואט סואנגצ'יטאוון
קריירה בינלאומית
סואנגצ'יטאוון יצג את הנבחרות הצעירות של צרפת.
דיוויזיית פאנצר מוצנחת השנייה הרמן גרינג
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-24 בספטמבר 1944, והפכה למבצעית באוקטובר של אותה שנה. היא הייתה יחידת פאנצר, אולם הייתה כפופה ללופטוואפה, ואנשיה שימשו בחלקם כפלשירמיאגר (צנחנים). יחד עם הדיוויזיה האחות שלה, דיוויזיית פאנצר מוצנחת הראשונה הרמן גרינג, היא היוותה את קורפוס הפאנצר המוצנח הרמן גרינג. כמפקדה הראשון של הדיוויזיה מונה אריך ולטר. קורפוס הרמן גרינג נכלל בתחילה תחת ארמיית הפאנצר השלישית שהייתה חלק מקבוצת ארמיות מרכז. הדיוויזיה השתתפה בנסיגה מאזור קורלנד לפרוסיה המזרחית, ובנובמבר הועברה תחת הארמייה הרביעית. הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות במבצע ויסלה-אודר, ובאפריל 1945 נשלחה דרך הים לשלזיה משם נהדפה בהדרגה אל סקסוניה. קורפוס הרמן גרינג ביצע מאמצים נואשים להיחלץ מהכיתור של הצבא האדום באזור דרזדן כדי להיכנע לצבא ארצות הברית, אולם נכשל בכך. ב-8 במאי נכנעו שרידי קורפוס הרמן גרינג לרוסים.
תאנאוואט סואנגצ'יטאוון
קריירה בינלאומית
ב-29 במאי 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תאילנד, בתיקו 2-2 נגד נבחרת טג'יקיסטן במשחק ידידות.
אליפות צרפת בטניס 1963
אליפות צרפת 1963 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-13 במאי והסתיימו ב-26 במאי. זו הייתה האליפות ה-62 מאז ייסודה.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 98 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1962 רוד לייבר לא השתתף בתחרות. במשחק הגמר רוי אמרסון נפגש עם פייר דרמון  וניצח ב-4 מערכות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 79 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1962 מרגרט קורט הודחה ברבע הגמר. במשחק הגמר לסלי טרנר בורי נפגשה עם אן היידון ג'ונס  וניצחה ב-3 מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו מספר זוגות. מנצחי תחרות 1962 רוי אמרסון וניל פרייזר השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים חדשים. במשחק הגמר רוי אמרסון ומנואל סנטנה  נפגשו עם גורדון פורבס ואייב סגל ( דרום אפריקה) וניצחו ב-3 מערכות. לרוי אמרסון זו הייתה הזכייה הרביעית ברציפות בתחרות זוגות גברים באליפות צרפת הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. 4 זוגות החזקות זכו בדירוג:
מזוג מנצחות תחרות 1962 סנדרה ריינולדס ורנה שורמן ( דרום אפריקה) רק רנה שורמן השתתפה בתחרות. במשחק הגמר אן ג'ונס ורנה שורמן ( דרום אפריקה) נפגשו עם רובין אברן ומרגרט קורט  וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 59 זוגות. להלן דירוג של הזוגות החזקות:
קון או'ניל
רוברט "קון" או'ניל (באנגלית: Robert "Con" O'Neill; נולד ב-15 באוגוסט 1963) הוא שחקן וזמר אנגלי.
ביוגרפיה
או'ניל נולד בווסטון-סופר-מר שבמחוז סאמרסט. הוא החל את הקריירה שלו בתיאטרון לנוער אברימן בליברפול. ב-1988 זכה או'ניל בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר על הופעתו במחזמר "אחים בדם" מאת וילי ראסל. ב-1993 היה מועמד לפרס טוני בקטגוריית השחקן הטוב ביותר על הופעתו בברודוויי ב"אחים בדם".
בשנות השמונים של המאה העשרים שיחק או'ניל בתפקיד ג'קסון בסדרת הטלוויזיה הבריטית "One Summer".
ב-1990 כיכב או'ניל בסרט "Dancin' thru the Dark", עיבוד למחזה "Stags and Hens" מאת וילי ראסל. ב-1992 שיחק לצדו של ג'וד לאו בבכורה העולמית של המחזה "The Fastest Clock in the Universe" מאת פיליפ רידלי. ב-2006 כיכב בתפקיד אסטון בסיבוב הופעות של המחזה "מנהל הבית" מאת הרולד פינטר בהפקת תיאטראות שפילד לצדם של דייוויד בראדלי ונייג'ל הרמן. ב-1999 כיכב בסרט "הפיתוי האחרון 2".
בשנת 2008 הופיע או'ניל בסדרת הדרמה של ה-BBC "צדק פלילי" בדמות עורך הדין ראלף סטון. הוא גילם את דמותו של ג'ו מיק הן בסרט "Telstar: The Joe Meek Story" מ-2008, והן במחזה משנת 2005. ב-2011 שיחק בתפקיד פועל הנמל אדי קרבון במחזה "מראה מעל הגשר" מאת ארתור מילר שהוצג בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר. על תפקיד זה זכה או'ניל בפרס תיאטרון מנצ'סטר לשחקן הטוב ביותר.
ב-2013 שיחק או'ניל בתפקיד פאולוס במיני-סדרה "The Bible". בשנים 2014 עד 2017 הופיע בתפקיד ואל פירסון בסיטקום "הדוד" של ערוץ BBC Three. או'ניל גילם את קליף בסדרת הטלוויזיה "מלפפון" ששודרה בערוץ 4. בין 6 בפברואר 2015 עד 7 במרץ 2015 כיכב או'ניל בהפקה לציון 35 שנה של המחזה "לחנך את ריטה" מאת וילי ראסל שהועלתה בליברפול פלייהאוס. ב-2016 הופיע בתפקיד ניל אקרויד בעונה השנייה של הסדרה "עמק האושר". עוד באותה שנה שיחק בתפקיד ג'ו ברירלי בעונה השנייה של הסדרה "Ordinary Lies", ובשני פרקים של הסדרה "Class" ספין-אוף של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
בריאן פולר
בריאן פולר (באנגלית: Bryan Fuller; נולד ב-27 ביולי 1969) הוא מפיק ותסריטאי טלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
נולד בלואיסטון, שבאיידהו, ארצות הברית, לבאק ובטי פולר. חונך כקתולי. בוגר בית הספר לקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה.
במשך מספר חודשים במהלך 2008-2009 היה בצוות הכותבים והבמאים של סדרת הטלוויזיה "גיבורים".
נמצא בזוגיות עם מעצב הפנים, סקוט רוברטס.
הורה האחזות
הורה היאחזות
סונטארים
הסונטארים (ביחיד: סונטארן, באנגלית: Sontaran) הם יצורים בדיוניים מסדרת המדע הבדיוני דוקטור הו. דמויות אלו הופיעו לראשונה בעונה 11 של הסדרה המקורית בפרק "לוחם הזמן",בסדרה המחודשת בעונה 4 בפרק "תכסיס הסונטארן" ובסדרת הספין אוף הרפתקאות שרה ג'יין. הסונטארים הם גזע אשר אוהב ומתקיים מלחימה. הם שונאים את הדוקטור בגלל שהוא היחיד ששרד מהמלחמה הגדולה ביקום הנקראת מלחמת הזמן והסונטארים לא הורשו להשתתף בה.
תיאור פיזי
הסונטארים מתוארים כגזע דמוי אדם, הם שריריים ונמוכים. עורם הוא בדרך כלל בצבע חום בהיר, וראשם מחובר ישירות לגופם ויוצר צורת כיפה. הסונטארנים מתוארים על ידי רוס ג'נקינס כ"תפוח אדמה מבושל ומדבר" הם לובשים בדרך כלל שריון עבה אשר מאפשר להם להיות בלתי פגיעים. יש להם נשק שמשתק את האיבר שבו הנשק פוגע. אין לסונטארים פחד מיריות בגלל שיש להם מכשיר שגורם לרובים לא לירות.
סונטאר
הסונטארים מגיעים מהכוכב סונטאר אשר לדברי הדוקטור נמצע בזרוע הספירלה הדרומית של הגלקסיה. בסונטאר יש שדה כבידה חזק מאוד, מה שמסביר את צורתם הנמוכה והשמנמנה של הסונטארים.
סטראקס
סטראקס הוא מפקד לשעבר בצבא הסונטארים שהורד לדרגת אח. הוא מת בפרק "שדים בורחים" בעונה 6 כדי לשלם את חובו לדוקטור, אך הוחזר לחיים על ידי מאדאם וסטרה (ניב מקינטוש) וג'ני פלינט (קטרין סטיוארט) ומאז הוא חי איתן כמשרתן בלונדון הוויקטוריאנית. כל ההופעות של הסונטארים בסדרה אחרי הפרק "שדים בורחים" הן של סטראקס.
הרמן גרלנד
הרמן גרלנד (בגרמנית: Hermann Gerland, נולד ב-4 ביוני 1954 בבוכום שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני, ששיחק בעמדות החלוץ והבלם בבוכום, וכיום מאמן כדורגל.
קריירה ככדורגלן
גרלנד שיחק לאורך כל קריירת הבוגרים שלו בבוכום. עונת הבכורה שלו בקבוצה הייתה 1972/73, כשבוכום שיחקה בבונדסליגה. בעונה זו ערך גרלנד 20 הופעות והבקיע שער אחד. עד לעונת 1980/81 גרלנד היה שחקן מפתח בבוכום. גרלנד ובוכום סיימו כמעט בכל העונות הללו בחלק התחתון של הטבלה אך נשארו בבונדסליגה, כשהישג השיא שלהם היה המקום השמיני בעונת 1978/79. החל מעונת 1981/82 גרלנד מיעט מאוד לשחק וערך הופעות ספורות בכל עונה. בעונת 1984/85 עבר גרלנד לשחק בקבוצת המילואים של בוכום, וזו הייתה עונתו האחרונה ככדורגלן פעיל. לגרלנד 204 הופעות ליגה במדי בוכום, בהן הבקיע ארבעה שערים. לגרלנד אין הופעות בינלאומיות.
קריירה כמאמן
בשנת 1985 החל גרלנד את קריירת האימון שלו כעוזר מאמן בקבוצה האחרונה שלו כשחקן, בוכום. ביולי 1986 מונה גרלנד כמאמן ראשי בבוכום, תפקיד בו שימש שתי עונות, בהן סיימה בוכום במרכז הבונדסליגה, כשבעונה השנייה, 1987/88, הגיעו בוכום וגרלנד לגמר הגביע הגרמני, והפסידו 0–1 לאיינטרכט פרנקפורט. בקיץ 1988 עבר גרלנד לנירנברג, גם היא שיחקה אז בבונדסליגה. בעונת 1988/89 סיים עמה במקום ה-14 בליגה. בעונת 1989/90 עזב את תפקידו באפריל 1990, כשהקבוצה הייתה במקום התשיעי בליגה. החל מקיץ 1990 אימן גרלנד במקביל הן בקבוצת הנוער והן בקבוצת המילואים של באיירן מינכן. את קבוצת הנוער עזב אחרי עונה אחת, ובקבוצת המילואים נשאר במשך חמש עונות רצופות, ואף שימש בחלק מהזמן במהלך עונת 1991/92 כעוזר מאמן בקבוצה הבכירה.
בקיץ 1995 חזר גרלנד לאמן בנירנברג, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. גרלנד לא עמד בציפיות, ועזב את המועדון באפריל 1996. באוקטובר 1996 החל גרלנד לאמן את טניס בורוסיה ברלין, ששיחקה אז בליגה השלישית במדרג הליגות בגרמניה. בעונת 1996/97 סיים עמה גרלנד במקום השישי, ובעונת 1997/98 סיים עמה במקום הראשון והעפיל לבונדסליגה השנייה, כשהקבוצה מסיימת ללא הפסד. בעונת 1998/99, על אף שהקבוצה נראתה טוב והעפילה לרבע גמר הגביע הגרמני, גרלנד התפטר מטניס בורוסיה ברלין בנובמבר 1998, כשהקבוצה במקום החמישי בבונדסליגה השנייה. בקיץ 1999 מונה גרלנד כמאמן ארמיניה בילפלד מהבונדסליגה. גרלנד ובילפלד סיימו את עונת 1999/00 במקום ה-17 ונשרו לבונדסליגה השנייה. את עונת 2000/01 פתחו גרלנד ובילפלד עם חמישה ניצחונות רצופים, ועל אף זאת, גרלנד עזב את המועדון באוקטובר 2000. כעבור שבועיים, מונה גרלנד כמאמן אולם 1846 מהבונדסליגה השנייה, אך לא הצליח להחזיק מעמד במועדון, ופוטר במרץ 2001, כשהמועדון נמצא מתחת לקו האדום ובדרך לירידת ליגה שנייה ברציפות.
בקיץ 2001 חזר גרלנד לבאיירן מינכן, והחל בה קריירה ארוכת שנים במשרות אימון שונות, ותחילה בקבוצת המילואים של המועדון. בקבוצת המילואים שיחקו תחת גרלנד שחקנים שעתידים היו להיות כוכבי ענק בקבוצה הבכירה של באיירן מינכן, כמו פיליפ לאם, תומאס מולר, בסטיאן שוויינשטייגר, דוד אלאבה והולגר באדשטובר. גרלנד העמיד בבאיירן מינכן קבוצת מילואים איכותית שאף העפילה מספר פעמים לגביע הגרמני, ובעונת 2004/05 אף הגיעה לרבע הגמר שלו, בו הפסידה 0–3 לורדר ברמן. גרלנד נשאר מאמן קבוצת המילואים עד לאפריל 2009. באותו זמן, פוטר יורגן קלינסמן ממשרת המאמן הראשי בקבוצה הבכירה של באיירן מינכן, ומונה במקומו יופ היינקס. גרלנד כתוצאה מכך מונה כעוזרו של היינקס, וגם לאחר עזיבתו של יופ היינקס, נשאר גרלנד בעמדת עוזר המאמן בקבוצה הבכירה, תחת המאמן לואי ואן חאל. בקיץ 2010 חזר גרלנד לאמן את קבוצת המילואים, אך לא עבר זמן רב, ומאמן הקבוצה הבכירה ואן חאל פוטר, וגרלנד שוב הפך לעוזר המאמן בקבוצה הבכירה, והפעם תחת המאמן אנדריאס יונקר. בקיץ 2011 חזר יופ היינקס לאמן את הקבוצה, וגרלנד היה עוזר המאמן תחתיו. בעונת 2011/12 היה גרלנד שותף לעונה מאכזבת של באיירן מינכן, בה לא לקחה אף תואר על אף שהייתה קרובה לאליפות והפסידה בגמרים של הגביע הגרמני וליגת האלופות. בעונת 2012/13 גרלנד היה שותף לעונת הטרבל של באיירן מינכן, שזכתה בכל שלושת התארים הגדולים - אליפות הבונדסליגה, הגביע הגרמני וליגת האלופות, תחת המאמן יופ היינקס. בקיץ 2013 החליף פפ גווארדיולה את היינקס בעמדת המאמן של באיירן מינכן, וגרלנד נשאר כעוזר המאמן תחתיו, ואחרי שלוש עונות עם גווארדיולה, נשאר גרלנד גם תחת המאמן קרלו אנצ'לוטי. בפברואר 2017 מונה גרלנד כמנהל ספורטיבי במתחם האימונים החדש באיירן קמפוס, במקביל לעבודתו תחת אנצ'לוטי. עם פיטוריו של אנצ'לוטי באוקטובר 2017, נשאר גרלנד לעבוד כעוזר המאמן פעם נוספת תחת יופ היינקס. עם עזיבתו של היינקס בקיץ 2018, עזב גם גרלנד את תפקידו. גרלנד מונה מחדש כעוזר מאמן בבאיירן מינכן בנובמבר 2019, לאחר שפוטרו המאמן הראשי ניקו קובאץ' ועוזרו רוברט קובאץ', ומונה כמאמן הראשי הנס-דיטר פליק. גרלנד זכה עם באיירן ופליק בטרבל בעונת 2019/20, ובאליפות בעונת 2020/21. במאי 2021 סיים גרלנד את תפקידו, במקביל לעזיבתו של פליק.
רון דונצ'י
ביוגרפיה
דונצ'י נולד בדנדי בסקוטלנד וגדל בגלאזגו. הוא למד ספרות אנגלית ודרמה באוניברסיטת סנט אנדרוז ואוניברסיטת גלאזגו וסיים את התואר ב-1979. מאז הופיע במעל 80 סרטים וסדרות שונות וכן קיבל תפקידים בתיאטרון.
מאז 1989 הוא נשוי לפיונה ביגר ואב לשני ילדים, ביניהם דניאל פורטמן (אשר שיחק לצידו במשחקי הכס).
ויקטור מרעי
ויקטור מרעי (בערבית: فيكتور مرعي; נולד ב-31 במאי 1989) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת צעירי טייבה.
קריירה
מרעי נולד בערערה והחל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של בית"ר טוברוק, שם התגלה כישרונו והוא עורר עניין מצד קבוצות באירופה, ביניהן בירסחוט מבלגיה ואף אינטר האיטלקית, אך מרעי נשאר בקבוצת הנוער עד שעבר במהלך עונת 2008/2009 להפועל תל אביב. ב-16 במרץ 2009 הופיע מרעי לראשונה בקבוצת הבוגרים בהפסד הקבוצה 1–2 לבית"ר ירושלים באצטדיון טדי. מרעי נכנס כמחליף ולאחר 8 דקות כבש את שערו הראשון בקריירה בליגת העל.
בעונת 2009/2010 היה מרעי שותף לזכייתה של קבוצתו בדאבל (גביע המדינה ואליפות המדינה). בשנת 2011 מרעי כבר עמד לעזוב את הפועל תל אביב בשל מיעוט בדקות משחק, ואף הגיע לסיכום עם בני יהודה, אולם פציעתו של חלוץ הפועל תל אביב, איתי שכטר, השאירה אותו לבסוף בקבוצה עד סוף עונת 2010/2011. באותה עונה היה שותף לזכייה שנייה ברציפות בגביע המדינה.
בעונת 2011/2012 היה מרעי מבוקש בהפועל חיפה, אך על אף רצונו של השחקן לעבור לשורותיה, חתם לבסוף בקבוצת מכבי פתח תקווה לעונה אחת, במסגרת העסקה שהעבירה את חלוץ מכבי פתח תקווה, עומר דמארי, להפועל תל אביב. בפתח תקווה הפך מרעי לראשונה לשחקן הרכב קבוע ושם שיתף פעולה עם טל בן-חיים בחוד ההתקפה. במהלך העונה הבקיע מרעי 9 שערים ובסיומה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
לקראת עונת 2012/2013 חזר מרעי לסגל הפועל תל אביב, אך שוב לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, ובחלון ההעברות של חודש ינואר 2013 שוחרר מהקבוצה, וחזר למכבי פתח תקווה בליגה הלאומית. בסך הכל הופיע מרעי ב-95 משחקים במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות, מתוכם ב-20 פתח בהרכב, כבש 10 שערים והוסיף 6 בישולים.
לאחר שעלה עם מכבי פתח תקווה בחזרה לליגת העל, בעונת 2013/2014 כבש שער אחד בליגה ושני שערים בגביע המדינה. ב-2 באוקטובר 2014 חתם מרעי בקבוצת עירוני טבריה מהליגה הלאומית. ארבעה ימים מאוחר יותר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, ובדקה האחרונה של המשחק כבש את שער הניצחון (1–2) מול עירוני קריית גת. בסך הכל כבש בעונה זו שישה שערים ב-18 הופעות בליגה, אך במרץ 2015 נפצע בברכו וסיים את העונה, בסופה ירדה הקבוצה לליגה א'. לאחר שהתאושש מהפציעה שיחק בקבוצת שאבאב דורה מליגת העל הפלסטינית.
ב-8 באוקטובר 2016 חתם מרעי בהכח עמידר רמת גן מליגה א' דרום. עד תום העונה כבש מרעי 11 שערים ב-23 הופעות בליגה. בקיץ 2017 חתם בקבוצת הפועל בני לוד מהליגה הלאומית, ובעונת 2017/2018 כבש שישה שערים ב-30 הופעות ליגה. בעונת 2018/2019 כבש חמישה שערים ב-30 הופעות ליגה.
זק מאיירס
מייקל זאכרי (זק) מאיירס (באנגלית: Zach Myers, נולד ב-7 בנובמבר 1983) הוא מוזיקאי, זמר ופזמונאי אמריקאי. מאיירס מוכר בעיקר כגיטריסט של להקת הרוק האמריקאית, שיינדאון, כמייסד וזמר בסופר גרופ דה פיירוול (The Fairwell), כמנהלה של להקת הפופ רוק סור אייז (Sore Eyes), כזמר בהרכב אלן, מק, מאיירס ומור וכחבר בצמד סמית אנד מאיירס.
קריירה
מאיירס החל את הקריירה שלו כמוזיקאי בלוז שהופיע במועדונים ברחוב ביל המפורסם שבממפיס, טנסי, וברחבי העולם כבר בגיל 14.
לדבריו, הגיטריסטים העיקריים שהשפיעו עליו כשגדל היו ג'ימי הנדריקס, סטיבי ריי וון, ג'ימי פייג', פיל לינוט ודיימון ג'ונסון.
דה פיירוול
מאיירס הקים את דה פיירוול (The Fairwell) בממפיס, ושימש בה סולן וגיטריסט. מלבד הגיטריסט והזמר כריס אלן אותו הכיר מסצנת רחוב ביל, יתר חברי הלהקה השתנו לאורך השנים. הלהקה חיממה להקות שונות כמו 3 Doors Down והינדר, והופיעה במגזינים, רדיו, טלוויזיה וכן הלאה.
שיינדאון
מאיירס הצטרף לשיינדאון בשנת 2005 בתפקיד גיטריסט קצב שניגן בהופעותיה. עם עזיבתו של בראד סטיוארט הפך לבסיסט הזמני של הלהקה. בתחילת 2008 הפך רשמית לחבר בלהקה, בתפקיד גיטריסט הקצב. בסוף 2008 עזב ניק פרי את הלהקה, ומאיירס קיבל על עצמו את תפקיד הגיטריסט הראשי של הלהקה.
ב-23 במרץ 2010 הופיע מאיירס על שער המגזין "guitar edge".
מאיירס וברנט סמית מופיעים ומוציאים מוזיקה גם כצמד בשם "סמית ומאיירס" (Smith & Myers) במסגרתו הם שרים שירים מקוריים ומבצעים גרסאות כיסוי לשירים מוכרים של אמנים אחרים. השניים הוציאו מספר אלבומים, ב-2014 את Acoustic Sessions, שני מיני-אלבומים שיצאו כשני חלקים והכילו יחד עשרה שירים, וב-2020 את Volumes, 1 & 2 שהכילו כל אחד עשרה שירים.
שיתופי פעולה
בשנים 2004 ו-2005 השתתף מאיירס בסיבוב ההופעות של להקת סלייבה, כשמילא את מקומו של דייב נובוטני. ב-2011 השתתף בהופעה של להקת נונפוינט כגיטריסט אורח בשיר "Bullet with a Name with them". ב-15 באפריל 2011 הצטרף מאיירס להופעת האיחוד של להקת בראדר קיין בפסטיבל הגיטרה העולמי בדאלאס כגיטריסט מוביל.
בשנת 2022 שיתף פעולה עם ההנסונים בשיר "Don't Let Me Down", הסינגל השלישי מתוך האלבום Red Green Blue, בו ניגן בגיטרה והופיע בווידאו קליפ שליווה את השיר.
פאטימה (פורטוגל)
פאטימה (פורטוגלית: Fátima) היא עיר בפורטוגל שהתפרסמה בשנת 1917 בעקבות האירוע של גבירתנו מפאטימה, ומאז הפכה לאתר עלייה לרגל.
זק מאיירס
ניהול אמנים
מאיירס הקים חברה לניהול אמנים, וקרא לה "Cursed Management Group" (קבוצת ההנהלה המקוללת). את צעדיו הראשונים בניהול להקות עשה עם להקת הרוק סור אייז (Sore Eyes) שבסיסה בממפיס. מאיירס ראה את הלהקה מנגנת במועדונים מקומיים, ודצמבר 2008, לאחר שהתרשם דיו, הציע ללהקה לחמם את שיינדאון בכמה מופעים שהכרטיסים עבורם נמכרו כולם ב-Machine Shop שבפלינט, מישיגן. מבלי שלהקה תדע זאת, השתמש מאיירס בהופעות הללו כאודישן, במטרה לבדוק אם יתאימו לו כלקוחות פוטנציאליים. לדברי הזמר שי יובנק, בסיום ההופעות ניגש אליהם מאיירס וסיפר להם שהמטרה בגללה הזמין אותם להופעות הללו הייתה כדי לוודא אם "יישחו או יטבעו" מול קהל גדול. מאיירס ציין בפניהם שהם "ביצעו שחיית חזה". לאחר מכן מסר ללהקה כי הוא מעוניין לעבוד איתם כמנהל.
פאטימה (פורטוגל)
גאוגרפיה
פאטימה ממוקמת למרגלות רכס Serra de Aire. היא נמצאת 123 ק"מ צפונית לליסבון ו-187 ק"מ דרומית לפורטו.
זק מאיירס
חיים אישיים
מאיירס נולד בממפיס שבטנסי.