cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המידו דיאלו
קריירת תיכונים
המידו דיאלו גדל בקווינס שבניו יורק. הוא למד בבית הספר התיכון ג'ון בואון בשכונת פלאשינג, ברובע קווינס של העיר ניו יורק. בתור הוא העמיד ממוצעים של 17.1 נקודות, 6.6 ריבאונדים למשחק ו-2.7 אסיסטים. במהלך קיץ 2015 שיחק דיאלו עבור ניו יורק ג'ייהוקס מליגת UAA של אנדר ארמור, קלע עבור הקבוצה 22.5 נקודות וקלט 5 ריבאונדים למשחק. באותו קיץ הוזמן דיאלו למחנה טופ 100 של איגוד שחקני ה-NBA ולמחנה האומות של אדידס. לפני שנת ה שלו הועבר לאקדמיית פטנאם בקונטיקט, ובאותה שנה קלע בממוצע 17.0 נקודות למשחק והוסיף ארבעה ריבאונדים, תוך שהוא מוביל את פטנאם למאזן כולל של 35 ניצחונות ו-7 הפסדים. בקיץ 2016 הצטרף דיאלו אז לקבוצת ניו יורק רנס בליגת הנוער של נייקי (EYBL). הוא העמיד ממוצעים של 18.6 נקודות ו-2.1 אסיסטים, והוביל את הרנס לטורניר "פיצ' ג'אם" של טובי שחקני התיכונים בסיום העונה. כ בעונת קלע 19 נקודות, אסף 6 ריבאונדים וחילק 3 אסיסטים בממוצע למשחק, וניצח עם קבוצת התיכון שבו שיחק 38 משחקים, מול שלושה הפסדים בלבד.
קריירת מכללות
ב-7 בינואר 2017 התחייב דיאלו לאוניברסיטת קנטקי. הוא התאמן עם הקבוצה, אך לא שיחק באותה השנה משום שהתחייב לשחק עבור האוניברסיטה מאוחר מדי. דיאלו הכריז על מועמדות בדראפט ה-NBA לשנת 2017, אף על פי שלא שיחק אפילו משחק אחד בתור שחקן מכללות. ב-24 במאי 2017 הודיע דיאלו כי יחזור לשחק בקנטקי בעונת, אף על פי שסקאוטים העריכו שהיה יכול להיבחר בסיבוב הראשון של הדראפט באותה השנה. בעונה שבה שיחק דיאלו עבור קנטקי, היו ממוצעיו 10.0 נקודות ו-3.6 ריבאונדים למשחק.
אוקלהומה סיטי ת'אנדר
ב-21 ביוני 2018 בחרה ברוקלין נטס בדיאלו בבחירה ה-45 בדראפט. לאחר מכן הועברו זכויות הדראפט שלו לשרלוט הורנטס, ואז לאוקלהומה סיטי ת'אנדר. ב-28 ביולי 2018 הודיעה אוקלהומה סיטי כי החתימה את דיאלו. ב-16 באוקטובר 2018 הופיע דיאלו לראשונה ב-NBA, כשעלה מהספסל בהפסד 100–108 לגולדן סטייט ווריורס. הוא רשם ארבע נקודות, ריבאונד, אסיסט וחטיפה. ב-19 בנובמבר 2018 קלע שיא קריירה, 18 נקודות, לצד שתי חטיפות, ריבאונד ואסיסט, בהפסד 113–117 לסקרמנטו קינגס.
ב-16 בפברואר 2019 זכה דיאלו בתחרות ההטבעות, והפך לשחקן הת'אנדר הראשון שאי פעם זכה בתחרות. באחד הדאנקים הוא קפץ מעל שאקיל אוניל, ועשה את דאנק המרפק שהפך וינס קרטר לפופולרי, והציג למצלמה גופייה של סופרמן כשהוא תלוי על שפת הסל. בדאנק אחר הוא קפץ מעל קוואובו, שהחזיק את הכדור מעל לראשו, והטביע בשתי ידיים.
KOffice
KOffice היא חבילת יישומים משרדיים הזמינה למערכות ההפעלה FreeBSD, לינוקס, OS X, וחלונות. היא מכילה מעבד תמלילים, גיליון אלקטרוני, תוכנה לעריכת תמונה בגרפיקה וקטורית, ותוכנת מצגות.
לאחר שחבילת היישומים המשרדיים Calligra התפצלה מ-KOffice בשנת 2010 המיזם החל לשקוע, ועד שנת 2012 לא יצאה כל הכרזה ממנו על חידוש כלשהו.
פיתוח ראשון
תחילת העבודה על פיתוח KOffice החלה ב-1997 על ידי רגינלד שטדיבאואר עם KPresenter, ולאחר מכן ב-1998 עם KWord.
ב-1999 צוטטה עדות koffice במשפט על הפרת הגבלים עסקיים "ארצות הברית נגד מיקרוסופט", על ידי מי שהיה אז מנכ"ל מיקרוסופט פול מריץ כעדות להיות תחרות בתחום מערכות ההפעלה וחבילות התוכנות המשרדיות.
ההפצה הרשמית של koffice היית ב-23 באוקטובר 2000, כשיצאה כחלק רשמי מסדרת גרסאות ה-KDE אשר נקראו "K Desktop Environment 2.0". גרסה 1.1 יצאה בהמשך בשנת 2001, 1.2 ב-2002, 1.3 ב-2004, 1.4 ב-2005, ו-1.5 ו-1.6 יצאו בשנת 2006. החל משנת 2005 בחבילה כלולה תוכנת צביעה Krita.
פיתוח שני
KOffice עברה שינוי משמעותי בשנים האחרונות בהיותה חלק מסט התוכנות המופצת כיום יחד עם KDE הנקרא "SC4". במקביל לפיתוח הכללי של SC4 עבדה קבוצת KOffice על פיתוח גרסה חדשה ומשמעותית, אשר נקראה KOffice 2.0, והייתה חלק מספריות פלטפורמת KDE 4. אף על פי שגרסה 2.0 יצאה באופן רשמי בשנת 2009, היא תוייגה בהתחלה כ"הפצת תוכנה המיועד לפלטפורמות", והומלצה רק לבודקים ומפתחים, ולא לשימוש צרכנים רגילים. מאז הפצת KOffice 2.0 היו חסרים תכונות ויישומים מרכזיים מסדרת הגרסה היציבה הקודמת, כגון Kexi, Kivio, ו-Kugar אשר לא נכללו.
קארל סאוור
קארל אורטווין סאוור (באנגלית: Carl Ortwin Sauer; 24 בדצמבר 1889 - 18 ביולי 1975) היה גאוגרף אמריקאי, ופרופסור לגאוגרפיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי משנת 1923, עד שהפך לפרופסור אמריטוס בשנת 1957. הוא כונה "דיקן הגאוגרפיה ההיסטורית האמריקאית" והוא היה דמות מרכזית בהתפתחות המוקדמת של ״אסכולת ברקלי גאוגרפיה״. אחד מעבודותיו הידועות ביותר הוא "מקורות חקלאיים ופיזורים" (1952). בשנת 1927 כתב קארל סאוור את המאמר "התפתחויות אחרונות בגאוגרפיה תרבותית", אשר ניסה לענות על השאלה כיצד נופים תרבותיים מתפתחים על צורות הנוף הפיזי.
שנים הראשונות
קארל אורטווין סאוור נולד בוורנטון, מיזורי. אביו לימד בסנטרל ווסליאן קולג', מכללה גרמנית מתודיסטית שמאז היא סגורה. בצעירותו שלחו אותו הוריו לבית הספר בגרמניה, אך מאוחר יותר הוא חזר לארצות הברית כדי ללמוד במכללת ווסליאן. הוא סיים בשנת 1908, זמן קצר לפני יום הולדתו התשע עשרה.
משם הלך קארל סאוור ללמוד באוניברסיטת נורת'ווסטרן באוונסטון, אילינוי. בנורת'ווסטרן למד סאוור גאולוגיה לאחר מכן עבר להתעניין בנושא הרחב של הגאוגרפיה. בתוך תחום זה הוא התעניין בעיקר בנוף הפיזי, בפעילויות התרבות האנושית בעבר. הוא עבר לאוניברסיטת שיקגו, שם למד אצל רולין סולסברי, וקיבל את הדוקטורט שלו בגאוגרפיה בשנת 1915. עבודת הדוקטורט שלו התמקדה בהרי אוזרק במיזורי וכללה מידע רגיונלי מלא - בתחומים הפיזיים והאנושיים.
באוניברסיטת מישיגן
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת שיקגו, החל קארל סאוור ללמד גאוגרפיה באוניברסיטת מישיגן, שם נשאר עד 1923. בתקופה הראשונה באוניברסיטה לימד וחקר בכיוון דטרמיניזם סביבתי, היבט של הגאוגרפיה שטוען שהסביבה הפיזית היא האחראית הבלעדית על התפתחות תרבויות וחברות שונות. זו הייתה נקודת המבט הרווחת בגאוגרפיה באותה תקופה, וסאוור חקר על כך בהרחבה באוניברסיטת שיקגו.
לאחר שחקר את הרס יערות האורנים בחצי האי של מישיגן, דעותיו של סאוור על הדטרמיניזם הסביבתי השתנו, והוא השתכנע שבני האדם שולטים בטבע ומפתחים את התרבויות שלהם מתוך שליטה זו, ולא להפך. לאחר מכן הוא הפך למבקר חריף של דטרמיניזם סביבתי ונשא את הרעיונות האלה לאורך הקריירה שלו.
במהלך לימודיו בגאולוגיה ובגאוגרפיה למד סאוור גם את חשיבות תצפית השדה. לאחר מכן הוא הפך את התצפיות להיבט חשוב של ההוראה שלו באוניברסיטת מישיגן. במהלך השנים המאוחרות שלו שם, הוא יצר מיפוי השטח של הנוף הפיזי ושימושי קרקע במישיגן והסביבה. הוא גם פרסם בהרחבה על קרקעות האזור, הצמחייה, השימוש בקרקע ואיכות הקרקע.
באוניברסיטת קליפורניה
במהלך ראשית המאה העשרים, הגאוגרפיה בארצות הברית נחקרה בעיקר בחוף המזרחי ובמערב התיכון. בשנת 1923, קארל סאוור עזב את אוניברסיטת מישיגן כאשר הוא קיבל משרה באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי. שם הוא כיהן כראש המחלקה וקידם את רעיונותיו לגבי הגאוגרפיה. כאן הוא פיתח את אסכולת ברקלי במחשבה הגאוגרפית אשר התמקדה בגאוגרפיה אזורית מאורגנת סביב תרבות, נופים, היסטוריה.
תחום זה של המחקר היה חשוב עבור סאוור כי כל הזמן הביע את התנגדותו לדטרמיניזם סביבתי, על ידי הדגשת הדרך בה בני אדם מתקשרים עם מקומם ומשנים את הסביבה הפיזית שלהם. כמו כן, הוא העלה את החשיבות של ההיסטוריה כאשר הוא חיבר את המחלקה לגאוגרפיה של ברקלי עם מחלקות להיסטוריה ואנתרופולוגיה.
כבר בשנות העשרים, החל סאוור ליישם את רעיונותיו המחקריים גם לגבי מקסיקו וכך החל העניין שלו באמריקה הלטינית. במשך רוב שנות חייו הוא חקר את האזור ואת תרבותו ופרסם עבודות רבות על האינדיאנים באמריקה הלטינית, תרבותם והגאוגרפיה ההיסטורית שלהם.
בשנות השלושים עבד סאוור בוועדה הלאומית לשימוש בקרקע והחל לחקור את היחסים בין האקלים, הקרקע והמדרון עם אחד מתלמידי המחקר שלו, צ'ארלס וורן ת'ורנטווייט, כדי לאתר סחיפת קרקעות. אולם לאחר זמן קצר הפך סאוור למבקר של הממשל ועל כישלונו ליצור חקלאות בר-קיימא ורפורמות כלכליות ובשנת 1938 כתב שורה של מאמרים שהתמקדו בסוגיות סביבתיות וכלכליות.
נוסף על כך, סאוור התעניין גם בביוגאוגרפיה בשנות השלושים וכתב מאמרים המתמקדים בביות של צמחים ובעלי חיים.
תפיסת עולם
המאמר של קארל סאוור "המורפולוגיה של הנוף", היה ככל הנראה המאמר המשפיע ביותר בשפה האנגלית על הצגת רעיונות בנופי תרבות והוא מצוטט שנים רבות. למעשה המאמר של סאוור היה על חזונו עבור מקצוע הגאוגרפיה, שרצה לבנות אותו על בסיס פנומנולוגי, ולא התמקד רק בנושא נופי תרבות. "כל תחום ידע מאופיין בעיסוק המוצהר שלו עם קבוצה מסוימת של תופעות", אמר סאוור. הגאוגרפיה התייחדה בחקר הידע והנופים או הכורולוגיה - זאת בעקבות רעיונותיו של אלפרד הטנר. "בתוך כל נוף יש תופעות שאינן פשוט נמצאות שם, אלא קשורות או עצמאיות זו מזו". סאוור חשב כי המשימה של הגאוגרף היא לגלות את הקשר המרחבי בין תופעות. לפיכך, "משימת הגאוגרפיה נתפסת כקביעת מערכת רעיונות המאמצת את הפנומנולוגיה של הנוף, כדי לתפוס אותו בכל משמעותו וצבעיו המגוונים".
כאמור, סאוור היה מבקר חריף של הדטרמיניזם הסביבתי, שהייתה התאוריה הרווחת בגאוגרפיה כשהחל את הקריירה שלו. הוא הציע במקום זאת גישה בשם "מורפולוגיה נוף" או "היסטוריה תרבותית". גישה זו קשורה באיסוף של עובדות בנושא ההשפעה האנושית על הנוף לאורך זמן. סאוור דחה את הפוזיטיביזם, והעדיף את הפרטני ואת ההבנות ההיסטוריות של העולם. הוא צייר על עבודתו של האנתרופולוג אלפרד קרובר והושפע מגאוגרף גרמני אוסקר שמידר - תלמידו של הטנר. מאוחר יותר מבקריו טענו נגדו כי הכניס תפיסה תרבותית "סופר- אורגנית" לגאוגרפיה. מבחינה פוליטית, סאוור היה שמרן, אך הביע דאגה מהדרך בה הקפיטליזם המודרני והממשל המרכזי הורסים את המגוון התרבותי ואת בריאות הסביבה של העולם. הוא האמין שלחקלאות ולביות של צמחים ובעלי חיים יש השפעה על הסביבה הפיזית.
קרל סאואר פרש זמן קצר לאחר מכן בשנת 1957. לאחר פרישתו, התפתחה האסכולה של אקולוגיה תרבותית, אקולוגיה פוליטית ואקולוגיה היסטורית. האקולוגיה ההיסטורית שומרת על תפיסת העולם של סאוור בשינוי אנושי בנוף ובתרבויות הפרה-מודרניות.
פרסים
סאוור זכה במדליית ויקטוריה על ידי החברה הגאוגרפית המלכותית של בריטניה ב-1975
במדליית אלכסנדר פון הומבולדט מטעם החברה הגאוגרפית בברלין וועדת הומבולדט של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בשנת 1959.
במדליית וגה מהחברה השוודית לאנתרופולוגיה ולגאוגרפיה ב -1957.
הוענק לו דוקטור כבוד של אוניברסיטאות היידלברג, גלאזגו, סירקיוז, קליפורניה.
הוענקו לו אותות כבוד של האגודה הגאוגרפית האמריקאית בשנת 1935, ובשנת 1940.
איאן ראש
איאן ראש (באנגלית: Ian Rush; נולד ב-20 באוקטובר 1961), הוא כדורגלן עבר ולשי. ראש היה חלוץ ליברפול בשנות ה-80 וה-90. הוא המבקיע הפורה ביותר בתולדות המועדון, עם 346 שערים.
קריירה כשחקן
העונה הבאה הייתה עונת הפריצה שלו, בה כבש 30 שערים בכל המסגרות. ראש ודלגליש היו לצמד חלוצים אימתני וליברפול זכתה באליפות ראשונה מתוך שלוש רצופות וארבע בחמש השנים הבאות.
בעונת זכה ראש בתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית לאחר שהוביל את ליברפול לזכייה שנייה ברציפות בדאבל שכלל זכייה באליפות הליגה האנגלית ובגביע הליגה. הוא כבש 24 שערי ליגה בעונה זו, כולל רביעייה בדרבי המרזיסייד באצטדיון גודיסון פארק נגד אברטון אותה אהד בילדותו וליברפול סיימה ראשונה בפער של 11 נקודות מווטפורד שסיימה במקום השני.
בעונת זכה ראש בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית כאשר ליברפול זוכה בטרבל שכלל זכייה שלישית ברציפות באליפות הליגה, זכייה רביעית ברציפות בגביע הליגה ובנוסף בגביע אירופה לאלופות. בעונה זו כבש החלוץ הוולשי לא פחות מ-47 שערים ב-65 משחקים בכל המסגרות. ראש זכה בעונה זו גם בכדורגלן השנה בליגה האנגלית (עיתונאים) ובנעל הזהב האירופית והיה לשחקן הראשון בליגה האנגלית שזוכה בתואר זה. באוקטובר 1983 כבש ראש חמישייה לרשתה של לוטון טאון במשחק הליגה בו ניצחה ליברפול באנפילד 6:0.
בינואר 1984 בניצחון 3:1 על אסטון וילה, ראש היה לשחקן הראשון של ליברפול שכובש שלושער במשחק ליגה בוילה פארק, רק רובי פאולר הצליח לשחזר זאת בנובמבר 1998 (נכון ל-2010).
עונת הייתה העונה הראשונה מזה 10 שנים שליברפול מסיימת ללא תואר. הקבוצה הגיעה לגמר אליפות אירופה בפעם החמישית, אבל משחק הגמר ששוחק באצטדיון הייזל שבבלגיה הסתיים באסון בו נהרגו 39 מאוהדי יובנטוס. בעקבות האסון הורחקה ליברפול יחד עם ראש מהמפעלים האירופיים ל 6 שנים, דבר שפגע במספר ההופעות שלו באירופה וכנראה גם במספר השערים שלו בקריירה.
בעונת זכתה ליברפול בדאבל, כאשר ראש כובש צמד בגמר הגביע האנגלי בניצחון ליברפול 3:1 על אברטון ונבחר לאיש המשחק.
בקיץ 1986 הסכימה ליברפול למכור אותו ליובנטוס תמורת 3.2 מיליון ליש"ט (סכום שיא דאז). כחלק מתנאי העסקה הוא הושאל לליברפול לעונה הבאה, בה סיימה ליברפול את הליגה שנייה ליריבתה העירונית אברטון למרות ביצועיו של ראש: 30 שערי ליגה ו-40 בכל המסגרות.
באיטליה שיחק רק עונה אחת. הוא התקשה להסתגל לחיים מחוץ לאיים הבריטיים ונרכש בחזרה על ידי ליברפול באוגוסט, 1988 תמורת 2.7 מיליון לירות שטרלינג. הקדנציה השנייה שלו בליברפול ארכה כשמונה שנים ובמהלכה זכתה הקבוצה באליפות נוספת ופעמיים בגביע האנגלי.
קדנציה שנייה בליברפול 1988–1996
כשחזר ראש לקדנציה השנייה שלו בליברפול הייתה לו תחרות רצינית על עמדת החלוץ עם פיטר בירדסלי וגון אולדרידג', שהגיע לאנפילד כמחליפו של ראש. הסברה הייתה שראש ואולדרידג' יותר מדי דומים בסגנון המשחק שלהם מכדי לשחק ביחד (לעיתים קרובות נהגו לציין גם את הדמיון החיצוני ביניהם).
בעונת אולדרידג' פתח בהרכב וכבש בעקביות, עובדה שהשאירה את הוולשי על הספסל. בגמר הגביע של אותה עונה שוב כבש ראש צמד ושוב נגד היריבה העירונית אברטון. בפתיחת המשחק (דקה 4) היה זה דווקא אולדרידג' שכבש את שער היתרון לליברפול, בדקה ה 73 ראש החליף את אולדרידג' ודקה לסיום אברטון השוותה על ידי המחליף סטיוארט מקול. המשחק נכנס להארכה ולאחר 5 דקות ראש העלה את ליברפול ל 2:1, מקול השווה שוב בדקה ה 102 ודקתיים לאחר מכן קבע ראש את תוצאת המשחק 3:2.
בעונת פציעה גרמה לכך שראש שותף ב 18 משחקי ליגה בלבד בהם כבש 3 שערים, השער השלישי היה בניצחון 2:0 בבית נגד מנצ'סטר יונייטד ב-26 באפריל 1992, ניצחון שהוציא את היריבה המרה ממאבק האליפות בו זכתה לידס יונייטד, היה זה השער הראשון שהבקיע ראש נגד מנצ'סטר יונייטד. את העונה סיימה ליברפול במקום השישי בלבד והייתה זו הפעם הראשונה שהקבוצה לא מסיימת כאלופה או כסגנית מאז 1981. בכל זאת ראש זכה בעונה זו בפעם השלישית בגביע האנגלי כאשר הוא כובש עבור ליברפול את השער השני בניצחון 2:0 על סנדרלנד מהליגה השנייה.
את עונת סיים ראש עם 14 שערי ליגה ו-22 בסך הכל, ב־18 באוקטובר 1992 כובש ראש את שערו השני בקריירה נגד מנצ'סטר יונייטד ועושה היסטוריה כאשר הוא עוקף את רוג'ר האנט ומעמיד את מנין שעריו בקבוצה על 287.
בעונת מונה ראש לקפטן הקבוצה על ידי סונס והיה השחקן היחיד בעונה זו ששותף בכל משחקי הקבוצה – 49 במספר, בשלב מוקדם של העונה שולב לצידו הכישרון הצעיר והמבריק רובי פאולר, ראש סיים את העונה שבמהלכה החליף רוי אוונס את סונס בעמדת המאמן עם 14 שערי ליגה ו 19 בסה"כ.
בעונת זכה ראש בפעם החמישית בגביע הליגה עם ליברפול אחרי ניצחון בגמר 2:0 על בולטון, כשבסיבוב הרביעי באיווד פארק אצטדיונה של בלקברן (שזכתה בסיום העונה באליפות) כבש ראש שלושער. הזכייה בגביע הליגה הייתה התואר האחרון בו זכה איאן ראש.
בקיץ 1995 שילמה ליברפול לנוטינגהאם פורסט 8.5 מיליון ליש"ט עבור סטן קולימור, היה זה סכום שיא להעברה בכדורגל הבריטי. הגעתו של קולימור יחד עם ביסוס מעמדו של פאולר בהרכב (סיים את עונת 1994/1995 עם 31 שערים בכל המסגרות) סימנו את סוף עידן ראש באנפילד.את עונת 1995/1996 פתח אומנם ראש בהרכב הראשון אך בהמשך איבד את מקומו לפאולר. ההופעה האחרונה של ראש מבין 660 ההופעות שלו במדי ליברפול הייתה בסוף עונה זו כאשר ליברפול הפסידה בגמר הגביע ליריבה המרה מנצ'סטר יונייטד.
הוא עזב את ליברפול בהעברה חופשית במאי 1996.
לאחר שעזב את ליברפול בגיל 35, שיחק עוד שלוש עונות, בשורותיהן של לידס יונייטד, ניוקאסל יונייטד, שפילד יונייטד, רקסהאם וסידני אולימפיק אך לא שיחזר את כושר ההבקעה שלו עבורן.
השתייכותו לנבחרתה הצנועה של ויילס מנעה ממנו השתתפות במונדיאל, אף שב-1994 היו הוא וחבריו לנבחרת קרובים להעפלה.
קריירת האימון
ראש החל את קריירת האימון שלו ברקסהאם ובליברפול (שם שימש כמאמן חלוצים). ב-2004 חזר למועדון נעוריו צ'סטר סיטי לשמש כמנג'ר, עד שהתפטר באפריל 2005.
שיאים
ראש מחזיק כאמור בשיא ההבקעות של ליברפול בכל המסגרות גם יחד. נוסף על זה הוא מחזיק את שיאי המועדון הבאים:
בנוסף לשיאי המועדון מחזיק ראש גם בשיאים האנגליים הכללים הבאים:
משה גבעתי (צייר)
ביוגרפיה
גבעתי נולד ב-15 באוקטובר בחדרה, אבל כיוון שאביו נפטר עוד בטרם לידתו, הוחזר לעיר הולדתה של אמו, חוטין שבבסרביה. בשנת 1939, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, הושב לארץ והוא בן חמש.
הוא התחנך בחדרה. אימו התחתנה בשנית, ובגיל 15 הצטרף לתנועת השומר הצעיר, שבמסגרתה עבר לקיבוץ שמיר, ועשה שם תקופת הכשרה כנער. גבעתי החל לצייר כבר בילדותו. התבלט בציור קישוטים לחגים, גם בקן "השומר הצעיר" בחדרה וגם בקיבוץ שמיר. לקראת גיוסו לצה"ל, לנח"ל, ובשנת 1951 הצטרף עם חברי ההכשרה לקיבוץ שער העמקים.
גבעתי היה חבר קיבוץ שער העמקים עד שנת 1969. שם הקים את משפחתו, שם נולדו ילדיו, ובעת שהותו בקיבוץ עשה את צעדיו הראשונים בציור. בשנת 1960 למד רישום אצל הצייר מרסל ינקו, בסמינר אורנים הסמוך לקיבוצו. בראשית שנות השישים יצא לראשונה מישראל כצייר, נסע לאיטליה, להולנד, לספרד ולצרפת. בשנת 1966 יצא שוב לפריז ושהה בה כמה חודשים.
גבעתי עזב את הקיבוץ בשנת 1969, שכר סטודיו בתל אביב, והשתקע עם משפחתו בכפר האמנים עין הוד. לאחר מכן עבר לחיפה, עסק בפרויקטים משותפים עם האמן יצחק דנציגר, ולימד באוניברסיטת חיפה ובטכניון. גבעתי היה שותף בתהליך "פרויקט שיקום מחצבת נשר" (1971), ועסק ביצירת הדפסי-רשת בעקבותיו. לאחר סיום הפרויקט, המשיך גבעתי לעסוק בהפקת הדפסים לפרנסתו.
בשנת 1973 הסמין אותו מבקר האמנות חיים גמזו להציג תערוכה בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו בתל אביב, למרות הצלחת התערוכה יצא גבעתי מיד אחר כך לגרמניה, אך שב באוקטובר למלחמת יום הכיפורים. הוא שירת כחצי שנה, עד אביב 1974, והיה ביחידת שריון בגזרה הצפונית של תעלת סואץ. מיד לאחר המלחמה עזב את ישראל והשתקע בניו יורק, שהייתה אז "בירת הציור העולמי". בניו יורק יצר קשרים הדוקים עם חבורת ציירים ישראלים, שלימים יקנו להם שם בציור הישראלי. עובדיה אלקרא, מאריאן, לאה ניקל, יואב בראל, מיכאל סגן-כהן, מיכאל גיטלין, יהושע נוישטיין, פנחס כהן-גן, כוכי דוקטורי, בוקי שוורץ, מיכה אולמן ורבים אחרים. בראשית שנות השמונים התקרב לחצרו של הרבי מלובביץ' ונעשה מבאי חצרו. גבעתי שהה בניו יורק כעשר שנים.
בשנת 1982 שב גבעתי לישראל עם משפחתו החדשה. הוא השתקע בתל אביב, לימד הדפס בסדנאות שונות והמשיך לצייר ולהציג תערוכות. יצירתו עברה כמה מהפכים: הוא צייר ציור פיגורטיבי, נשבה לציור "המופשט הלירי", ושב אל ציור שיש בו צבעוניות עשירה, ופיגורטיביות מרומזת.
גבעתי עבר שורה של התקפי לב ובעיות בריאות אחרות, בין השאר היה מכור גם לאלכוהול ונגמל ממנו. בשנותיו האחרונות התגורר בתל אביב, ותערוכה גדולה מיצירתו הוצגה בשנת 2006. משה גבעתי נפטר ב-14 באפריל 2012 בגיל 78, ונקבר בבית העלמין בקיבוץ גזר.
ג'ון דאטין
ג'ון ארתור דאטין (באנגלית: John Arthur Duttine; נולד ב-15 במרץ 1949) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי. הוא מוכר מתפקידו כסמל ג'ורג' מילר בסדרת הדרמה המשטרתית "Heartbeat".
ביוגרפיה
דאטין נולד בברנסלי שבמערב רידינג של יורקשייר. פריצת הדרך בקריירה שלו הייתה בשנת 1977 כשגילם את יוחנן השליח במיני-סדרה "ישו מנצרת". בעקבות תפקיד זה שיחק במחזה "Spend, Spend, Spend" מאת ג'ון גולדשמידט בתפקיד קית' ניקולסון בעלה של זוכת הפרס הגדול בטוטו. ב-1978 כיכב בסדרת הדרמה ההיסטורית "The Devil's Crown" בתפקיד המלך ג'ון.
אתלטיקה באולימפיאדת הלסינקי (1952)
אולימפיאדת הלסינקי (1952) נערכה בהלסינקי, פינלנד. תחרויות האתלטיקה נערכו בין ה-20 ביולי לבין ה-27 ביולי 1952. נערכו 33 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (9 לנשים ו-24 לגברים), בהשתתפות 963 משתתפים (187 נשים ו-776 גברים) מ-57 מדינות.
ג'ון דאטין
ביוגרפיה
ב-1978 השתתף דאטין במיני-סדרה "אנקת גבהים", עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת אמילי ברונטה, וגילם את דמותו של הינדלי ארנשו. ב-1980 זכה להכרה רחבה כששיחק בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "To Serve Them All My Days" כמורה ואחר כך מנהל בפנימייה לבנים בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה. על תפקידו זה זכה דאטין בפרס "TV Times" לשחקן הטוב ביותר. ב-1981 זכה לשבחים על הופעתו בסדרה "יומו של השלוש-רגל" על פי ספר באותו שם מאת ג'ון וינדהם. ב-1983 שיחק בסדרת הטלוויזיה "The Outsider". ב-1984 הופיע בסיטקום "ברווזים צולעים". ב-1994 ו-1995 שיחק בסדרה הקומית "Ain't Misbehavin". הוא הופיע לצדו של סר לורנס אוליבייה במחזה "Saturday, Sunday, Monday", חלק מסדרת הטלוויזיה "לורנס אוליבייה מגיש". דאטין הופיע לצדה של אשתו מל מרטין בסרט הטלוויזיה "Talking to Strange Men" על פי ספר של רות רנדל, בסדרה הרפואית "חדר מיון" ובסדרה "Heartbeat".
אתלטיקה באולימפיאדת הלסינקי (1952)
אירועים בולטים
נבחרת ארצות הברית כהרגלה המשיכה לזכות במרב המדליות, 31 במספר, מהן 15 מדליות זהב, 10 מדליות כסף ו-6 מדליות ארד. נבחרת ברית המועצות השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים וזכתה ב-17 מדליות מהן 2 מדליות זהב בתחרויות לנשים, 8 מדליות כסף ו-7 מדליות ארד.
ג'ון דאטין
ביוגרפיה
בקולנוע השתתף דאטין בסרט "Who Dares Wins" (מ-1982) ובסרט "הוק" (מ-1993). תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה היו בסדרות "דוק מרטין", "Touching Evil", "טגארט", "דיינג'רפילד", "רציחות במידסומר", "Peak Practice", "חדר מיון", "The Bill", "איסטאנדרס", "דיאל ופסקו", "ג'יין הול" והסדרה "Heartbeat". ב-2007 כיכב בתפקיד אורח בגרסת אודיו של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בפרק "Exotron & Urban Myths". ב-2013 השתתף בסדרת הטלוויזיה "גן עדן לנשים" של ה-BBC.
אתלטיקה באולימפיאדת הלסינקי (1952)
האתלטים הבולטים
אמיל זטופק שזכה ב-3 מדליות זהב (5000, 10000 ומרתון). לינדי רמיג'ינו, אנדי סטנפילד , הריסון דילארד וג'ורג' רודן  שזכו כל אחד בשתי מדליות זהב, אחת אישית ואחת בריצת שליחים. הרב מק'קנלי שזכה ב-3 מדליות, מדליית זהב אחת ושתי מדליות כסף. מל ויטפילד שזכה ב-2 מדליות, מדליית זהב בריצת 800 מטר והגן על תוארו ומדליית כסף. בוב מתיאס ויון מיקאלסון  שהגנו על תוארם (קרב עשר והליכה ל-10 ק"מ, בהתאמה).
ג'ון דאטין
ביוגרפיה
ב-2016 הופיע דאטין בסדרה "האב בראון" בתפקיד ג'ורג' המונד.
חיים אישיים
ב-1998 התחתן דאטין עם השחקנית מל מרטין.
תחנת נובוסלובודסקאיה
נובוסלובודסקאיה (ברוסית: Новослободская) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קולצביה.
תחנת נובוסלובודסקאיה נפתחה ב-30 בינואר 1952, והיא קרויה על שם רחוב בשם זהה.
התחנה ממוקמת ברובע טברסקוי, ויש לה מעבר לתחנת מנדלייבסקאיה של קו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה.
התחנה ממוקמת בין תחנת בלרוסקאיה ופרוספקט מירה.
מחוזות ניז'ר
מבחינה מנהלית ניז'ר מחולקת ל-7 מחוזות (région) ואזור עיר הבירה. כל מחוז מחולק לנפות.
חוק דיכוי הכישוף מס' 3 של שנת 1957
חוק דיכוי הכישוף מס' 3 של שנת 1957 הוא חוק שנחקק על ידי הפרלמנט של דרום אפריקה אשר אוסר פעילויות מגוונות הקשורות למעשי כישוף, Witch smelling, או ציד מכשפות. החוק מבוסס על חוק דיכוי הכישוף משנת 1895 של Cape colony, אשר מבוסס על חוק מעשי כישוף משנת 1735 בממלכה המאוחדת. החוק בתוקף עד היום.
היסטוריה
החוק הוצע בינואר 1957 בפרלמנט קייפטאון על ידי צ'ארלס רוברטס סווארט (Charles Robberts Swart), שהיה שר המשפטים באותה תקופה. הוא נועד לגבש את החוקים הקיימים על כישוף ולהגדיל את העונשים שהוחלו עד אז. (לפני כן אמצעי הענישה המקובל היה קנס של כ-100 פאונד או מאסר ל-5 שנים). החוק בא לתוקפו ב-22 בפברואר 1957.
החוק אוסר על פעילויות שונות הקשורות במעשי כישוף או ב-Witch smelling (טקס שבוצע בדרך כלל על ידי אישה, שבו מנהלת הטקס סימנה מכשפות שלאחר מכן הוצאו להורג וכן גם כל יצור חי נוסף אשר חי בבקתה של אותה מכשפה מואשמת). הוא נחקק על ידי משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, ומבוסס על חוקים דומים מ-1895 ב-Cape Colony, אשר אלו היו תקפים במדינה עד לחקיקת החוק הנוכחי.
בשנת 1970, בוצע תיקון לחוק ונוספה עבירה חדשה אחת ("מעמיד פנים או מתיימר להשתמש בכל כוח על טבעי, כישוף, קסם או לחש, שיוך לגרימת מוות, פציעה, צער, נזק או גרימת מחלה או להיעלמותו של אדם או כל דבר אחר; או מאשים אדם אחר בגרימת מוות, פגיעה או נזק") והמיר את הקנסות הנקובים מפאונדים לראנדים. החוק תוקן שוב בשנת 1997 באמצעות Abolition of Corporal Punishment Act, 1997 אשר ביטל את השימוש בהצלפה כעונש עבור העבירות בחוק.
בשנת 1998, הוועדה לשוויון בין המינים של דרום אפריקה, קיימה "ועידה ארצית על אלימות הכישוף", שהוציאה הצהרה ("הצהרת Thohoyandou על סיום כישוף") הקוראת לביטול החוק ולהכנסת חקיקה חדשה לטיפול בכישוף ובציד מכשפות.
שפמנון אסייתי
שפמנון אסייתי (שם מדעי: Pangasianodon hypophthalmus) הוא מין של דג גדול מהמשפחה שפמנוני כריש שבסדרת השפמנונאים. הוא מצוי בנהרות של דרום-מזרח אסיה במקונג ובצ'או פראיה שבתאילנד.
דג זה הוא אחד מדגי המים המתוקים הגדולים בעולם. הוא קרוב לגדול שבשפמנונאים, שפמנון המקונג וגם נפוץ בקרבה גאוגרפית אליו. אורכו של הכריש 130 ס"מ ומשקלו עד 44 ק"ג. הוא בעל מבנה גוף דמוי-כריש, בדומה לבני משפחתו וזה מקור שמו האנגלי (Iridescent shark). צבעו כחול-אפור עם גוון בוהק.
חוק דיכוי הכישוף מס' 3 של שנת 1957
עבירות הנוגעות להתעסקות בכישוף ושיטות דומות
כל אדם אשר-
(א) זוקף אשמה נגד כל אדם אחר בשימוש באמצעים על טבעיים עבור גרימת למחלה, פגיעה או נזק לאדם או דבר אחר, או אשר מציין כל אדם אחר כמכשף;
(ב) נמצא בנסיבות המעידות על כך שהוא מעמיד פנים או מתיימר להשתמש בכל כוח על טבעי, כישוף, קסם או לחש, שיוך לגרימת מוות, פציעה, צער, נזק או גרימת מחלה או להיעלמותו של אדם או דבר אחר;
שפמנון אסייתי
דג זה מגודל לעיתים באקווריומים גדולים. דגי האקווריומים הם צעירים באורך 15-30 ס"מ וכשהם גדלים הם משוחררים בטבע. הם בעלי ראייה חלשה ועלולים להיתקע בזכוכית של האקווריום ולהיפצע.
חוק דיכוי הכישוף מס' 3 של שנת 1957
עבירות הנוגעות להתעסקות בכישוף ושיטות דומות
(ג) מעסיק או משדל Witch-doctor (כינוי לאדם המרפא חולים באמצעים מאגיים), צייד מכשפות או כל אדם המאשים או מציין אדם אחר כמכשף;
(ד) טוען כבעל ידע במעשי כישוף, או בשימוש במעשי קסם, ומייעץ לאדם אחר כיצד לכשף, או לגרום לפציעה או נזק לאדם או דבר אחר, או מספק לו אמצעי מדומה בעל משמעות של כישוף;
(ה) פועל על פי עצתו של Witch-doctor, צייד מכשפות או אדם אחר, או על בסיס ידע לכאורה של כישוף, ומשתמש בכך כדי לגרום לכל פעולה מחושבת הנתמכת בעצות אלו או באמונה האישית שלו כדי לגרום לנזק או פגיעה באדם או דבר אחר;
(ו) מעמיד פנים שהוא מתרגל או משתמש בכל כוח על טבעי, כישוף, לחש או קסם, או התחייב לספר עתידות, או מעמיד פנים כי משתמש בכישוריו, הידע שלו או בתורת הנסתר כדי לגלות היכן ובאיזה אופן אמור היה כל דבר שנגנב או אבד עשוי להימצא;
יהיה אשם בעבירה ויחויב בהרשעה-
(1) במקרה של עבירה הנכללת בסעיף (א) או (ב), אשר כתוצאה ממנה האדם שבוצעה עליו העבירה נהרג, או המעשה הוכח כי נעשה על ידי אדם, הרגל או מוניטין של Witch-doctor או צייד מכשפות, יישלח לתקופת מאסר שלא תעלה על 20 שנה; (בנוסח החוק הישן מ-1957, במקום מאסר ניתן היה להעניש בעזרת הצלפה (לא יותר מ-10 הצלפות), או גם וגם)
(2) במקרה של עבירה אחרת הנכללת בסעיפים (א) או (ב), האדם ייקנס או יישלח למאסר לתקופה שלא תעלה על 10 שנים; (גם כאן בנוסח החוק הישן, היה ניתן להעניש בעזרת הצלפה (לא יותר מ-10 הצלפות) במקום תקופת מאסר)
(3) במקרה של עבירה הנכללת בסעיפים (ג), (ד) או (ה), ייקנס האדם בקנס שאינו עולה על 500 ראנד, או ייאסר לתקופה שאינה עולה על 5 שנים, או גם וגם;
(4) במקרה של עבירה הנכללת בסעיף (ו), ייקנס האדם בקנס שאינו עולה על 200 ראנד, או ייאסר לתקופה שאינה עולה על שנתיים;
הנחות החוק
כל אדם אשר מיוחסים לו סעיפים (א) או (ב) וגרם להריגה, האישום יהיה בגדר השערה עד אשר יוכח כי הקורבן נהרג כתוצאה מההשלכות של עבירות אלו.
ביטול חוקים קודמים
החוקים המוזכרים בתוספת לחוק זה הם מבוטלים ומצוינים בטבלה מצורפת. אלו החוקים שקדמו לחוק זה:
תיקונים נלווים לחוק
תוספת לחוק בשנת 1970: (חוק דחיית התיקון לחוק מס' 50 של שנת 1970)
עד תיקון זה מטרתו של החוק הייתה לדכא כישוף או מעשים הקשורים אליו. התיקון נועד כדי להפוך את החוק לעבירה עבור אדם המעמיד פנים כי הוא בעל כוחות על טבעיים או מתרגל אותם, או מייחס סיבות להתרחשויות מסוימות לאדם אחר;
סעיפים (א) ו (ב) נוסחו מחדש בהתאמה.
בחוק זה בעיקר החליפו את הקנסות הנקובים בפאונדים בראנדים.
Abolition of Corporal Punishment act 1997:
חוק שבאמצעותו החליפו חלק מאמצעי הענישה במדינה, לרבות ענישה בהצלפות. במסמך שיצא במסגרת חוק זה, בוצע תיקון לחוק דיכוי הכישוף 1957, בו אמצעי הענישה בעזרת הצלפה (עבירות (1) ו-(2)) בוטל. בנוסף, בוטלה ההגבלה על גובה הקנס כאמצעי ענישה, שהיה עד 1000 ראנד בעבירה (2).
ביקורות על חקיקת החוק
מרבית הביקורות מבוססות על נקודת המבט שלפיה כל אזרח דרום אפריקאי רשאי להיות חופשי לחלוטין לבחור את תרבותו ודתו ללא הפרעה, כמצוין בחוקה הדרום אפריקאית (Civil Union Act No 17 of 2006 בסעיפים 5 (1) ו-6 (1)). חלק מהביקורות טוענות כי בהתאם לכך אין למדינה זכות להפלות או להפליל מערכת אמונה ותרבות דתית מוטמעת, שכן נטען כי הסעיף הראשון בחוק מס' 3 משנת 1957 עושה זאת במפורש. עוד נטען בהקשר זה כי החוק יוצר סיווג שלילי בגלל סטריאוטיפים רשמיים וסטיגמות. כלומר, אדם חף מפשע יכול להיות מוקרן כרע בעיני הציבור, אך ורק מטעמי דתו, תרבותו או אורח חייו.
שפמנון אסייתי
הדג מצוי בסכנה בטבע עקב פגיעה בנהרות ועקב דיג יתר.
חוק דיכוי הכישוף מס' 3 של שנת 1957
ביקורות על חקיקת החוק
מאז סוף האפרטהייד ב-1994 היו מספר ביקורות על חקיקות נגד כישוף בדרום אפריקה. ב-1996 מינתה ממשלת הפרובינציה הצפונית "ועדת חקירה לאלימות בכישוף ולרצח פולחני", המוכרת גם בשם "ועדת רלושאי" (Ralushai commission), על שמו של היו"ר שלה, פרופסור ויקטור רלושאי. הוועדה המליצה שיש לבטל את החוק ולהחליפו בחוק בקרת כישוף, אשר בהחלט יפליל את הנוהג בפועל של כישוף, בניגוד לפעולה הנוכחית המתמקדת בהאשמות כישוף.
סקירות מחדש של החוק ותפיסתו כיום
על אף קיומו המתמשך של חוק דיכוי הכישוף משנת 1957 המופנה נגד "העמדת פנים" של כישוף והאשמות בכישוף, נמשך ציד המכשפות האלים באזורים הכפריים של דרום אפריקה, וזאת מפני שהחוק הופנה בעיקר נגד ציד מכשפות. בחודש יוני 2007 משרד ראש הממשלה של מחוז מפומלנגה בדרום אפריקה הוציא טיוטה ל"חוק מפומלנגה לדיכוי הכישוף". בשונה מחוק דיכוי הכישוף הקיים, החוק המוצע מכיר במפורש בקיומו של כישוף, מגדירו כקסם מזיק ומוציאו מהחוק. בנוסף מנסה החוק להסדיר את פעילותם של מרפאים מסורתיים במפומלנגה. כחודש לאחר מכן נפגשו חברי ארגונים המייצגים נאו-פגנים ומרפאים מסורתיים עם פקידי מחלקת השלטון המקומית של ממשלת פרובינציית מפומלנגה, כדי לדון בחששותיהם לגבי הצעת החוק מנקודות מבט תרבותיות שונות. פגנים המזהים את עצמם כמכשפות, אם כי במובן מערבי עכשווי, התנגדו לדיכוי הלא-חוקתי של אמונותיהם ודפוסי הדת שלהם ואת הסטריאוטיפ השלילי של כישוף. ב-24 ביוני 2008 פרסמה ממשלת המחוז מפומלנגה הודעה כי הצעת החוק מושעית עד להודעה חדשה לאחר התייעצות עם בעלי עניין שונים.
בהמשך שנת 2007, קיבלה הוועדה לרפורמות במשפט של דרום אפריקה בקשה לבחינת חוקתיות החוק שהוגשה מטעם ארגון זכויות האדם הפגני של דרום אפריקה (South African Pagan Council) וארגון המרפאים המסורתיים (Traditional Healers Association). ב-23 במארס 2010 אישר שר המשפטים והתפתחות החוקה הקמת ועדת רפורמה משפטית בדרום אפריקה, אשר תעסוק בפרויקט הסוקר את חקיקת הכישוף.
אחד הפרויקטים של ה-South African Law Reform Commission) SALRC), העוסק בסקירת חקיקת כישוף, יתמוך בערבות החוקתית לחופש הדת, אך ישמש גם להגנה על קבוצות פגיעות. קבוצות אלו בעיקר כוללות נשים בגילאים מתקדמים הנרדפות תחת האשמה כי הן מכשפות על ידי קהילות בעלות אמונות מסורתיות. קורבנות חפים מפשע אלו פגיעים במידה כפולה: גם כנשים וגם כאוכלוסייה מבוגרת. בסקירה זו, חברי ה-SALRC הסכימו כי לפי קביעת החוק זהו בלתי חוקי להגדיר מישהו כמכשף, ומעשה זה פוגע בזכות הביטוי הדתי המובטחת בחוקה הדרום אפריקאית. חלק מהבעיה נבע מכך שאין הגדרה של כישוף בחקיקה. במילים אחרות, ויקנים (דת כישוף נאו-פגנית) ופגנים אחרים נפלו באותה קטגוריה כמו אלו שנחשבו כמכשפות במובן המסורתי יותר באפריקה שמדרום לסהרה, מקום שבו המילה "מכשפה" קשורה לעיתים קרובות עם אנשים המשתמשים בכוחות על טבעיים כדי לגרום נזק.
עם זאת, למרות הביקורות הרבות שהועלו כנגדו, מחקר שנערך ב-2016 מציע כי אף על פי שחוק דיכוי הכישוף עלול להתפרש כחוק בעל קונוטציות פוליטיות ורגשיות שליליות, שישה עשורים לאחר פרסומו, הוא עדיין עובד ויהיה ניתן לבטלו רק אם תקום חלופה טובה יותר. חלופה כזו לא הוצעה עד כה. חוק הדיכוי יכול בהחלט להיות מתואר כחזרה אל תקופות חשוכות, אך כיום הוא משרת את האדם החף מפשע נגד פעילות פליליות של ציידי המכשפות. החוק כיום מיושם על ידי הצדק והחוכמה של השלטונות לטובת אזרח שומר החוק. רבים מאמינים שהתועלת של החוק לחברה ולפרט מאפילה על הדעות הקדומות עליו.
השלכות של חקיקת חוק מערבי על תרבות אפריקאית
האמונה במעשי כישוף נראתה כמאפיין חשוב לזהות האפריקאית וכחלק אינטגרלי מהמורשת התרבותית אשר מחברת את כל האפריקאים ומפרידה אותם מהעולם המערבי. בעקבות החוק הועלו ביקורות רבות הטוענות כי מהרגע שבו ההגדרה העצמית של אדם נקבעת כך, לא מפתיע לראות כי חקיקה שנטבעה על ידי האירופאים אשר מגנה כל צורה של האשמה במעשי כישוף נתפסת כעלבון לתרבות האדם.
בנוסף, לאחר החקיקה עלו מספר תיעודים של אזרחים אפריקאים אשר פנו לעזרה מכיוון שחששו שהם כושפו, והאלימות כלפי מבצעי כשפים עלתה כפי שמעולם לא הייתה. טרם חקיקתו, האשמות פומביות בדבר כישוף היו נדירות והאזרחים האפריקאים כמעט ולא לקחו את החוק לידיהם. במקום זאת, הם פנו לרשויות השבטיות והמקרים נבחנו בבתי משפט שבטיים. כיום, ההסלמה של האשמות בכישוף ואלימות כלפי מכשפות יצרו צורה חדשה של "צדק" וקהילות שלמות אשר מואשמות בהיותן מכשפות נמצאות במצבים של חוסר אונים תחת חסות המשטרה.
משפטי מכשפות לפני חקיקת החוק
בתי משפט מסורתיים פיתחו מספר מנגנונים להתמודדות עם מעשי הכישוף. הם הענישו את מי שהתנסה בכישופים, תיווכו בוויכוחים בנושא האשמות במעשה כישוף, סיפקו פיצויים כאשר התבצעו אישומים כוזבים בדבר כישופים, ואף העניקו גט כאשר בעלים העידו שנשותיהם הריחו כמו מכשפות.
דרכים לקביעת אישום בדבר כישוף
נהוג היה לערוך משפט על מנת לקבוע האם האדם המואשם אכן עסק בכישוף. תחילה, הקורבן שעליו בוצע הכישוף ניגש למנהיג מסורתי כדי להתלונן על נזק שנעשה לו כתוצאה מכישוף. כאשר התלונה מאשימה אדם ספציפי בהיותו מכשף, הצ'יף מנסה לקבוע האם יש טיעון לגיטימי לביצוע מעשי כישוף או שיש בסיס אחר לביצוע העבירה. כאשר הצ'יף קבע כי העבירה לא בוצעה על ידי מעשה כישוף, הוא מתווך בין שני הצדדים כדי להגיע לפתרון או הבנה על מנת לבטל את האשמה. היה והצ'יף הסכים שאכן היה שימוש במעשי כישוף במסגרת האישום, הוא בדרך כלל היה שולח את הקורבן יחד עם חברי המועצה למגלה עתידות. מגלה העתידות אם כך היה קובע האם הנזק בוצע כתוצאה ממעשה כישוף או כתוצאה מכעס האבות הקדמונים. באם מגלה העתידות האמין כי אכן היה שימוש במעשי כישוף, הוא היה מנבא את זהות המכשף. הקורבן וחברי המועצה היו מדווחים לצ'יף על הממצאים של מגלה העתידות. בחלק מהקהילות, מגלה העתידות היה מזהה את המכשף בנוכחות הצ'יף והקהילה עצמה.
שיטות להגנה מפני אישום כוזב בדבר ביצוע מעשי כישוף
1. הצ'יף היה בוחר מגלה עתידות אשר גר מספיק רחוק מהקהילה, כך שהוא/היא יהיו בלתי מודעים להתרחשויות היומיומיות בקהילה ולא יכירו את הגורמים המעורבים. הגנה זו נעשתה כדי למנוע ממגלי עתידות להאשים חפים מפשע עקב השפעה מחברי הקהילה, הכרת יחסי הקהילה או בשל סלידה מחבר קהילה מסוים.
2. שליחת חברי מועצה יחד עם הקורבן למגלה העתידות. הגנה זו נעשתה כדי למנוע מהקורבן להציע שמות אפשריים של נאשמים ולמנוע ממנו השפעה על החלטת מגלה העתידות. אם חברי המועצה או הצ'יף חשו כי החלטת מגלה העתידות התקבלה בצורה משוחדת או מוטעית, הצ'יף היה מזמין חוות דעת שנייה ממגלה עתידות שונה.
3. מגלי עתידות סירבו להתייעץ עם המאשימים ללא אישור הצ'יף.
4. ב-Green Valley בפרובינציה הצפונית בדרום אפריקה, הצ'יף היה מבקש מהמאשימים לספק לבית המשפט הפקדה של בקר אשר ישמש כפיצוי למכשפה אם ימצא כי היא הואשמה באישום כוזב. כמו כן גם המכשפה המואשמת הייתה צריכה לספק הפקדה של בקר עבור תשלום לקורבן אם תמצא אשמה במעשה כישוף.
ברגע שמגלה העתידות הצביע על מכשפה, על ידי ציון שמה או סיפוק תיאור, בית המשפט היה מתחיל את המשפט.
בחלק מהתרבויות המקומיות בדרום אפריקה, אם תלונה כללה שימוש ברעלים, סמים, חומרים משכרים ועוד מתוך כוונה לפגוע, הנאשם היה יכול להיות מואשם בתקיפה בנוסף למעשי כישוף. סוגים נוספים של מעשי כישוף שיכלו להיעמד לדין על ידי הצ'יף כוללים שימוש בחלקי גוף לכל מטרה, וכוללים השתתפות ברצח רפואי.
לעיתים הצ'יף לא היה סומך על ההוכחה אשר הובאה ממגלה העתידות בלבד, על מנת למצוא אדם האשם בביצוע מעשי כישוף. במקום זאת, הם היו מסתכלים על עדויות אובייקטיביות נוספות כמו הצהרות מפי המכשפה המואשמת המאיימת על המתלונן, עדויות של קסם, רעל, או תרופת כישוף אחרת אשר נמצאו בבית המכשפה המואשמת, או בבית המתלונן. כל זאת על מנת למנוע תקלות במהלך הפסיקה.
לא תמיד היה צורך בשימוש במגלי עתידות, למשל כאשר אדם היה מורשע בביצוע מעשי כישוף על בסיס עדות של איום מילולי והוכחה שהנזק אכן התרחש לפי האיום. לדוגמה בפרובינציה הצפונית, אדם מבוגר הורשע בביצוע כישוף על בסיס איום מילולי, והוכחה כי הנזק נעשה על פי האיום. הנאשם הזהיר את המתלונן כי ברק יפגע בביתו ב-9 בנובמבר 1995, ואכן כך היה. המתלונן הספיק לברוח והתארח בבית חברו. שני לילות לאחר מכן, ברק פגע בבית חברו של המתלונן. באמצעות ההוכחה כי התבצע איום והוא אכן התרחש, הצ'יף ציווה לנאשם המבוגר לעזוב את הכפר.
מלבד למספר מקרי חירום, רק לצ'יף הייתה את הסמכות להעניש מכשפה. עבור האישום של כישוף אדם אחר, העונש השתנה בין נידוי או תשלום קנס לבין מוות.
משפטי מכשפות לאחר חקיקת החוק
1. הצ'יף איבד חלק מהלגיטימציה שלו בקהילות, ואנשים החלו לקחת את החוק נגד המכשפות לידיהם. על פי החוק, הצ'יף היה מחויב לציית לחוק דיכוי מעשי הכישוף. בנוסף, הסמכות של הצ'יף והיכולת שלו לנהל בתי משפט מסורתיים היה תלויה בהסכמה של "הרשות הרלוונטית" של ה-"Nattive Affairs" תחת חוק ה-"Black Administration". חלק מהצ'יפים הקשיבו בחשאי למקרים של ביצוע מעשי כישוף ותיווכו בהאשמות על כך. אולם, רובם הפנו את גבם למאשימים במעשי כישוף דבר אשר הוביל לבסוף לכך שהקהילות הרגישו כי הצ'יפים מגנים על מכשפות ומצודדים בממשלה.
2. עבור רוב חברי התרבויות המסורתיות, נראה היה כי חוק דיכוי הכישוף העניש את הקורבנות של מעשי הכישוף ואף אפשר למכשפות להסתובב חופשי. החוק אילץ את חברי הקהילות ליצור אלטרנטיבות עבור צדק. ללא התמיכה בהתמודדות עם האשמות במעשי כישוף אשר סיפקה מערכת המשפט הקודמת, חברי הקהילה הזדקקו למשפטים לא פורמליים. בשל חוסר פעילות הממשלה והצ'יפים, ותחושת חוסר הגנה, קורבנות של מעשי כישוף פנו לכאורה ללקיחת החוק לידיהם.
אחד מהמקרים הידועים לשמצה בנושא, הוא מקרה בו הואשמה אישה קשישה בגרימת תאונה ב-Moloto Road, בפרובנציית מפומלנגה הנמצאת בדרום אפריקה, בה גבתה את חייהם של 30 נפשות וגרמה לפציעתם של 29 אנשים. בתאונה שהתרחשה ב-11 בנובמבר 2013, פגעה משאית במשאית נוספת, שגררה התנגשות באוטובוס ובטנדר. זמן קצר לאחר התאונה החלו להסתנן דרך המדיה והאינטרנט האשמות של כישוף כגורם לתאונה. כ-14 יום לאחר התאונה, כלי תקשורת דיווחו כי 33 אנשים נעצרו לאחר שבית של קשישה נשרף בווטרבאל (עיירה במפומלנגה). לפי דובר המשטרה, התושבים בעיר האשימו את הקשישה בכך שהשתמשה בכישוף נגד נהג האוטובוס שהיה מעורב בתאונה על מנת "לגנוב" את נשמתו. פרטי הקשישה וגורלה לא פורסמו, והיא "נעלמה בשקט" כמו במקרים רבים בהם קורבנות הואשמו במעשי כישוף. בכתבות שפורסמו על המקרה, אנשים ממעמדות רבים בחברה, משכילים ואינם משכילים, קראו להוצאתה להורג בעוד שלא הייתה ראיה למעשה. חלק מהתגובות למעשה העלו את השאלה - מדוע יש צורך להראות הוכחה של כישוף ואז לצבור האשמה על האשמה? (שכן אסור להאשים אדם אחר בביצוע מעשי כישוף או על היותו מכשף).
ביקורת שהועלתה בעקבות המקרה הופנתה במיוחד לאמצעי התקשורת בדרום אפריקה, שכן אינם מקדישים כלל או במידה מועטה תשומת לב לציד מכשפות במדינה וכן נגד האשמות של כישוף. הביקורת מציגה את סירוב אמצעי התקשורת המרכזיים לעסוק נגד האשמות ופרסום מסעות ציד מכשפות, כמשקף את הכחשת הממשלה להפרת זכויות אדם הנובעות מהאשמות שווא של כישוף.
פנגסיאנודון
פנגסיאנודון (שם מדעי: Pangasianodon) הוא סוג דגי גרם גדולים ממשפחת שפמנוני הכריש שהם הגדולים בבני סדרת השפמנונאים. בסוג זה 2 מינים החיים בנהרות דרום-מזרח אסיה.
בני סוג זה הם דגים בעלי מבנה גוף של כריש כמו שאר בני משפחתם. הם שוכני נהרות חמימים בתאילנד ובעיקר בנהר המקונג, אך מצויים בסכנת הכחדה עקב הפגיעה במים ועקב דיג יתר.
סלטופוסוכוס
סלטופוסוכוס (שם מדעי: Saltoposuchus; משמעות השם: "תנין בעל רגל מזנקת") הוא סוג של זוחל דמוי-תנין פרהיסטורי אשר חי בסוף תור הטריאס לפני 220 מיליון שנה. בצורתו הוא דמה יותר לדינוזאור והיה קטן בהרבה מהתנינים הרגלים וכנראה היה דו-רגלי. מאובניו נמצאו במערב גרמניה בידי החוקר פרידריך פון הינה (Friedrich von Huene).
בעבר סברו שהיה מאבות הדינוזאורים, אך כיום הוא שייך לקבוצה של ארכוזאורים דמויי-תנינים ולא לדמויי הדינוזאורים כמו הסלטופוס שאיוריו בספרות הפופולרית נראו דומים.
אורך זוחל זה הגיע ל-1-1.5 מטר ומשקלו ל-15 ק"ג. היה לו חרטום צר יותר מרוב התנינים ובו שיניים קטנות מחודדות ששימשו לתפיסת טרף. מבנה הגפיים והחוליות נועד ולנוע במהירות על שתיים. גבו היה מכוסה בקשקשים רחבים שנועדו להגנה. חלק ממאובני הזוחל מרמזים על התנהגות קניבליסטית. טרף אחר שלו היה מיני זוחלים קדומים, דוחיים ויונקים פרימיטיביים.
ידינסטבו ביחאץ'
הופעות באירופה
הקבוצה שיחקה רק עונה אחת במפעל אירופי, בעונת 1999 הקבוצה שיחקה בגביע האינטרטוטו. בשלב הראשון הוגרלה הקבוצה מול קבוצת GI גוטה מאיי פארו וגברה עליה בסיכום שני המשחקים. בסיבוב השני הוגרלה הקבוצה מול קבוצת סהאלאול פיאטרה נמץ מרומניה והפסידה לה בסיכום שני המשחקים והודחה מהמפעל.
הקבינט של ארצות הברית בממשל ריצ'רד ניקסון
הרכב הקבינט
ב-1971 אורגנה מחדש מחלקת הדואר והפכה לסוכנות ממשלתית בשם שירות הדואר של ארצות הברית. בעקבות זאת נגרע תפקיד המנהל הכללי של הדואר מהקבינט.
הקבינט כלל 13 בעלי תפקידים עד 1971 ו-12 לאחר מכן. כיהנו בו 30 גברים. איש מהם לא כיהן בו במשך כל תקופת קיום הקבינט.
סגן הנשיא ספירו אגניו נאלץ להתפטר ב-1973. סגן הנשיא שבא במקומו, ג'רלד פורד, לא נבחר לתפקיד אלא מונה אליו על פי התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית.
קרסי (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דמויי-קנגורו
דמויי-קנגורו (שם מדעי: Macropodiformes) היא תת-סדרה מסדרת הקנגוראים ובה הגדולים שבכיסאים.
מאפיינים
המין הגדול בסדרה הוא קנגורו אדום שגובהו עד 2 מטר ומשקלו יכול להגיע ל-150 ק"ג. בעבר היו מינים גדולים עוד יותר כמו הפרוקופטודון שהגיע למשקל 230 ק"ג. ואולם רוב המינים בתת-הסדרה קטנים בהרבה.
יצורים אלה חיים רק באוסטרליה והאיים הקרובים אליה וניזונים בעיקר מעשב וצמחייה דומה או מעלים. הם חיים הן ביערות גשם טרופיים והן בין ערבות פתוחות ובין סלעים ואפילו במדבריות הקשים של מרכז היבשת.
הם ידועים בעיקר בגלל הרגלם לקפץ, דבר העוזר להם להינצל מסכנות וכן לנוע במהירות על האדמה. לנקבות ישנו כיס בתוכו גורם מוצא מחסה וגם יונק ממנו עד לבגרות.
קורא מדברי
קורא מדברי (שם מדעי: Ammoperdix heyi) הוא עוף קרקע מדברי. זכה לשמו משום שהוא מרבה לקרוא בקולו, החוזר ונשנה פעמים רבות, אשר נשמע לרוב עוד בטרם ייראה בעצמו.
מאפיינים
לקורא המדברי אורך גוף של 22–25 ס"מ, מוטת כנפיים 39–41 ס"מ ומשקל 125–215 גרם. זהו עוף מדברי טיפוסי ותפוצתו מוגבלת לתחום צר – מהנילוס ומזרחה, במדבר הערבי לאורך חופי ערב ובמדבריות ארץ ישראל.
בישראל הוא עוף יציב המצוי לאורך כל עונות השנה ונפוץ למדי בנגב, בערבה, ובמדבר יהודה.
מקום חיות אופייני: אזורים חמים ויבשים, ולרוב מוגבל לתחום שיורדים בו פחות מ-200 מ"מ גשם בשנה. הוא חי באזורים טרשיים ונעדר ממרחבי חולות.
מחוץ לעונת הקינון מבלים הקוראים בקבוצות בנות 10–20 פרטים ובהן זכרים ונקבות או זכרים בלבד.
אזכורים בתנ"ך:
שבצ'נקו (רובע)
הרובע שבצ'נקו (באוקראינית: Шевченківський район) הוא רובע או "ראיון" של קייב, עיר הבירה של אוקראינה.
גאוגרפיה
גבולות הרובע נקבעו ב-1937 והוא ממוקם כמעט בלב ליבה של קייב. התשתית מפותחת מאוד בראיון. ישנן 10 תחנות מטרו בשטח קטן, מה שמפשט מאוד את התנועה ברובע.
ברובע שבצ'נקו נמצאים רוב אתרי המורשת התרבותית - 1374. מאידאן נזאלז'נוסטי, כיכר הניצחון, שדרת הנוף, שער הזהב של קייב, והרכבל המפורסם בקייב, ולדימירסקאיה גורקה , גשר הולכי רגל ורוכבי אופניים מעל מדרון וולודימירסקי, הגן הבוטני , שוק בסרבסקי, וגן החיות היחיד בקייב, כמו גם כנסיות רבות, כגון כנסיית אנדריי הקדוש, קתדרלת סופיה הקדושה, מנזר כיפת הזהב של מיכאל הקדוש.
ב-17 באוקטובר 2022, בעת הפלישה הרוסית לאוקראינה, הרובע הותקף עם כטמ"בים איראנים מסוג שאהד 136.
יחסי הממלכה המאוחדת–סאו טומה ופרינסיפה
יחסי הממלכה המאוחדת–סאו טומה ופרינסיפה הם יחסי החוץ בין הממלכה המאוחדת וסאו טומה ופרינסיפה.
רוברטו סוליס
רוברטו סוליס (באנגלית: Roberto Solis) הוא שודד אמריקאי, רוצח מורשע ומשורר. יש לו יותר מ-30 כינויים כולל פאנצ'ו אגילה, שם עט ששימש אותו בכלא בעת שכתב שירה. הוא נעלם באוקטובר 1993.
יחסי הממלכה המאוחדת–סאו טומה ופרינסיפה
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1975, לאחר שסאו טומה ופרינסיפה קיבלה את עצמאותה מפורטוגל. שתי המדינות משתפות פעולה בארגונים בינלאומיים, ובכלל זה באו"ם.
רוברטו סוליס
רקע פלילי
סוליס ריצה 17 שנות מאסר בגין רצח מאבטח במהלך שוד בשנת 1969. הוא שוחרר על-תנאי בשנת 1992. לאחר שחרורו פגש את הת'ר טולצ'יף, צעירה בת 21, שהועסקה בחברת האבטחה לומיס בלאס וגאס, בעידודו.
באוקטובר 1993, בעקבות הוראותיו של סוליס, נסעה טולצ'יף ברכב משוריין שהכיל 2.5 מיליון דולר. לאחר מכן השניים נמלטו ונולד להם ילד. טולצ'יף הסגירה את עצמה בספטמבר 2005, אך סוליס עדיין במנוסה.
Liberty City
במשחקים בהם הגרפיקה היא תלת-ממדית, העיר מחולקת לאיים וביניהם מחברים גשרים, תעלות תחתיות ורכבת תחתית. האזורים מחולקים בין כנופיות רבות: "דיאבלוס" מפוארטו ריקו, "יארדי" הג'מייקאנים, "הודס" האפרו-אמריקנים, הקרטל הקולומביאני, משפחת המאפיה האיטלקית לאון, פורלי וסינדאקו, היאקוזה היפנית והטריאדים הסינים. מזג האוויר בעיר גשום במרבית הימים וכתוצאה ממנו נוצר ערפל.
במשחק Grand Theft Auto IV שמשמש כאתחול לסדרה, העיר מוצגת במראה שמזכיר הרבה יותר את ניו יורק האמיתית: ברוקלין נקרא ברוקר, קווינס נקרא דיוקס והרובע מנהטן נקרא אלגונקווין. הרובע סטטן איילנד הוא היחיד שלא קיבל גרסה במשחק בגלל העומס בלוח הזמנים והמרחב בזיכרון הדיסקים עליהם נמצא המשחק ולכן היאקוזה לא חוזרת ב-"עידן" הזה. הרבעים בעיר של ה-"עידן" הרביעי מתחלקים לכנופיות, כמו במשחקים הקודמים: כנופיות הברטווה הרוסיות, פלוגת "היארדיס" הג'מאייקית, המוב האירי, מועדוני האופנוענים "הלוסט אנד דמנד" (האבודים וארורים), "מלאכי המוות" ו"רוכבי אפטאון", כנופיות הרחוב השחורות "נוכלי נורט'ווד" ו"מ.ו.ב", כנופיות ההיספניות "הלורדים הספרדיים" ו"סוחרי הסמים הדומיניקנים" שעוסקים בקוקאין, הטראידס הסיניים, המוב הקוריאני, קרטל "טורס", המאפיה היהודית וה-"קומישן", איחוד של משפחות הפשע האיטלקיות.
על פי התיאורים של העיר במשחקים השונים, ליברטי סיטי היא עיר מלאת פשעים בה השלטון המקומי חסר אונים עד שהמילה הלא גסה היחידה בעיר היא 'תקווה'.
מדע החדית'
מדע החדית' (בערבית: علم الحديث) הוא תחום ידע באסלאם, העוסק בידיעת הכללים והחוקים לתנאי התמיכה בחדית', והמונחים שבה, והסיבות לקבלתה או דחייתה.
באמצעות ידיעת המאפיינים והכללים שבמדע הזה, ניתן לדעת את החדית' המאומת ואת החדית' המאומת פחות, את זה המבוסס ואת זה הלא מבוסס, ואת הסיבות לכך.
חלוקה על פי מספר המוסרים
מדע החדית' מחלק את האחדית' (צורת הרבים של חדית'), על פי מספר האנשים אשר נמצאים בכל שלב של השרשרת של מסירת החדית', לשלושה סוגים עיקריים:
חלוקה על פי מעמד המוסרים
מדעני החדית' מחלקים גם את האחדית' לפי מעמדם של אלו אשר מסרו את החדית'. החלוקה העיקרית בשיטה הזאת היא לקטגוריות שלהלן:
חלוקה על פי מקור החדית'
ישנן שלוש קטגוריות עיקריות אשר מדעני החדית' מזהים כקטגוריות הנוגעות למקור החדית', ואלו הן:
הבלדה על מאוטהאוזן
הבלדה על מאוטהאוזן (The Ballad of Mauthausen) היא יצירה מוזיקלית, שהלחין המלחין היווני מיקיס תאודורקיס. הלחן נכתב למילותיהם של ארבעה שירים שחיבר המשורר היווני יעקבוס קמבנליס בעקבות התנסותו כאסיר במחנה הריכוז מאוטהאוזן במלחמת העולם השנייה (שעליה כתב את ספרו "מאוטהאוזן" ב-1963).
היצירה הועלתה לראשונה על ידי תיאודורקיס ב-1966 והושמעה מאז בעולם מספר רב של פעמים, ובכלל זה במהלך הטקס לציון 50 שנים לשחרור מחנה מאוטהאוזן. היצירה זכתה למספר ביצועים, שהידוע שבהם הוא של הזמרת היוונית מריה פרנדורי.
אברהם עוז תרגם את השיר במסגרת הצגת "טוב" לטיילור שביים ב-2014 בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע.
עקרון הפיהרר
עקרון הפיהרר או הפִיהְרֶרפְּרִנְצִיפּ (בגרמנית Führerprinzip, "עקרון המנהיג") היה עקרון מנחה של קביעת הרשות הפוליטית במבנה הממשלתי של הרייך השלישי ושל פולחן האישיות של אדולף היטלר. במובנו הפשוט ביותר ניתן לומר כי "מילתו של הפיהרר היא מעל לחוק הכתוב" ומדיניות, החלטות ומשרדי הממשלה כולם כפופים לתנאי זה. בפועל, עקרון הפיהרר הוא השלטת דיקטטורה במפלגה פוליטית, וככזה הוא נהיה לסמל לפשיזם פוליטי.
אידאולוגיה
בניגוד לדעה הרווחת, עקרון הפיהרר לא הומצא על ידי הנאצים. הרמן פון קייזרלינג, פילוסוף גרמני יליד אסטוניה, היה הראשון שעשה שימוש במונח. אחת מטענותיו העיקריות של קייזרלינג הייתה שמספר "פרטים מוכשרים נועדו לשלוט" על בסיס דרוויניזם חברתי.
עקרון המנהיג מקביל לשרשרת הפיקוד בארגונים צבאיים, בראשם עומד מפקד אחד שהכל כפופים לו (ראש מטה, גנרל וכדומה). גם הפרייקור, הארגונים הצבאיים למחצה בגרמניה שהיו מורכבים מחיילים שלחמו במלחמת העולם הראשונה ולא רצו לחזור לחייהם האזרחיים, התנהלו לפי עקרון המנהיג. חלקם, היו בנעוריהם בתנועות נוער גרמניות-צבאיות בשנים 1904–1913. גם תנועות אלה התבססו על אותו עקרון. ההצדקה לשימוש בעקרון המנהיג בעולם האזרחי הייתה שצייתנות ללא עוררין על הממונים תוביל לסדר ולשגשוג אותו יקצרו "הראויים להנהיג".