cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טיילור סוויפט
פוליטיקה
מחקר שערכה פייסבוק, מצא שסוויפט פופולרית בארצות הברית במידה שווה בקרב הדמוקרטים ובקרב הרפובליקנים.
סוויפט החלה להגדיר את עצמה כפמיניסטית לאחר שלדבריה למדה על פמיניזם מחברתה לינה דנהאם.
לפני בחירות האמצע בארצות הברית ב-2018, "בעקבות כמה אירועים בחיי ובעולם בשנתיים האחרונות", פרסמה סוויפט פוסט באינסטגרם בו תמכה לראשונה במועמדים לכהונה לבית הנבחרים ולסנאט, והכריזה על תמיכתה בשני מועמדים דמוקרטיים: בחבר הקונגרס ג'ים קופר לבחירה מחדש בבית הנבחרים ובמושל טנסי לשעבר ביל ברדסן בבחירות לסנאט. היא דיברה נגד יריבתו של ברדן, הרפובליקנית מרשה בלקברן, בשל הצבעתה של בלקברן נגד חוקים למען נשים. היא הביעה את תמיכתה בזכויות להט"ב ובשוויון ללא הבדלי גזע ומין, וגינתה את הגזענות הממסדית. סוויפט קראה לעוקביה ללמוד על המועמדים במדינתם על מנת להצביע לאלה שמייצגים אותם בצורה הטובה ביותר, להירשם להצבעה בבחירות ולהצביע בהן. בעקבות הפוסט, חל זינוק חד בהרשמה של אזרחים להצבעה בבחירות לפי Vote.org.
דיסקוגרפיה
{{שלושה טורים
בוריל, קיסר בולגריה
בוריל (בבולגרית: Борѝл, ביוונית: Boρίλλας, סוף המאה ה-12 - תחילת המאה ה-13, אחרי 1218 טרנובו) היה קיסר (צאר) בולגריה בשנים 1218-1207. ייתכן מאוד כי השתייך לשושלת אסן ושהיה בנה של אחות הצאר קאלויאן, אך כדי לחזק את זכותו למעמד הקיסרות התחתן עם אלמנתו. בימיו איבדה בולגריה אזורים בדרומה ובמערבה לטובת מעצמות שכנות והשלטון המרכזי נחלש בעקבות מגמת הבדלנות של חלק מהבוליארים הגדולים.
עלייתו לכס המלכות
בוריל אסן עלה לשלטון ב-8 באוקטובר 1207 כמשוער, בעקבות רצח הצאר קאלויאן בסלוניקי. ההיסטוריון ואסיל זלטרסקי, שנודע בספריו על ההיסטוריה של בולגריה בימי הביניים, שיער כי בוריל היה מעורב בקנוניה שהביאה לרציחתו של דודו הקיסר. גם מחברים אחרים סברו שקאלויאן נרצח על ידי בני האצולה הקומאנית שהשתתפו במצור על סלוניקי ושעשו קנוניה עם בוריל. דעתו של זלטארסקי התקבלה למשך שנים רבות, בגלל המוניטין שלו, אך בימינו ישנם חוקרים בולגרים (א. בוז'ילוב, פ. פבלוב) הסבורים שלהשערה זו אין הוכחות במקורות ההיסטוריים. בוריל תפס את השלטון בעקבות מאבק נגד בני שושלת אסן האחרים שטענו כחוק לכתר האימפריה, הדספוט אלקסי סלאב וסטרז. בהמשך הוא נשא לאשה את אלמנתו של קאלויאן, נסיכה קומנית המזוהה לפעמים כ"אנה- אניסיה". אלקסי סלאב, ככל הנראה בן דוד של בוריל, ואחיין של קאלויאן המנוח, לא הכיר בסמכות בוריל, השתלט על אזור בחבל פירין ובהרי רודופי ואחרי שנת 1211 קבע את מושבו בצפינה, והחל משנת 1215 במלניק. הטוען האחר לכתר, סטרז, גם כן, אחיין של קאוליאן נמלט לראשקה השכנה, בחצר של הז'ופאן הגדול שטפאן נמאניץ' ומשם, בתמיכה סרבית כבש חלק גדול ממקדוניה וקבע את מושבו במבצר פרוסק. הנסיך איוואן, לימים הצאר איוואן אסן השני ברח אל הקומנים, ואחר כך לאחת הנסיכויות הרוסיות, ככל הנראה, לנסיכות גאליץ'-וולין.
המלחמה בצלבנים
החלשת הממלכה הבולגרית נוצלה על ידי הקיסר הלטיני מקונסטנטינופול, הנריק הראשון מפלנדרה שפלש לבולגריה עם צבאו המתוגבר בלוחמים חדשים - אבירים מפלנדריה ומנורמנדיה. ב-1208 נכנס גם בוריל לתראקיה בראש צבא ולאכי-בולגרי-קומני והנחיל לצלבנים מכת פתע. בקרב ברוי (Beroe - בימינו סטארה זאגורה) הוא הצליח על ידי כך באופן זמני לעצור את התקדמות הצבא הלטיני צפונה. אולם ב-31 ביולי-1 באוגוסט 1208 הוא נחל בפיליפופול תבוסה ניצחת מידי כוחות הצלבנים הלטינים, אף-על-פי שכוחותיו, יש אומרים, מנו כ-33,000 חיילים. בתחילת שנת 2009 סיכל הקיסר הנריק עוד ניסיון של בוריל להרחיב את שליטתו לתרקיה על ידי הענקת חסות לעיר סרס שמנהיגיה נטו לקבל את ההגמוניה הבולגרית במקום זו הלטינית. הדספוט אלקסיי סלאב שנשא לאשה בת בלתי חוקית של הקיסר הנריק, הכיר בחסות האימפריה הלטינית וקיבל בתמורה אחוזות מבין האדמות שנכבשו על ידי הקיסר הנריק.
בסופו של דבר בשנת 1209 מתוך חשש לאבדנה המוחלט של מקדוניה, הכיר בוריל בשליטתו של סטרז בחבל ארץ זו והעניק לו את התואר "סבסטוקראטור". סטרז עצמו העדיף כנראה באותה תקופה להיפטר מחסות הסרבים אחרי שהקים בעזרתם במקדוניה ישות מדינית יציבה למדי. בנסיבות אלה שמרה בולגריה עדיין על עוצמה מסוימת. בשנת 1209 כרת בוריל ברית זמנית גם עם הדספוט מיכאיל מאפירוס. ברית זו החזיקה מעמד עד שנת 1211 כשמיכאיל החליט שהברונים הלטינים בתסלוניקי מהווים סכנה פחותה בשבילו מאשר הבולגרים של בוריל וסטרז. באותה שנה הקים בוריל ברית גם עם הקיסר הביזנטי מניקאה, תאודורוס לסקריס. באביב 2011 צבא של תאודורוס לסקריס התקרב לקונסטנטינופול ובוריל התכונן לבוא לעזרתו. כשחזר הקיסר הנריק ממסע צבאי ביוון, ארגן בוריל מארב בדרכו אך הלטינים הצליחו להתחמק ולהגיע בשלום לבירתם. באותה שנה 2011, תסלוניקי שבשליטה לטינית הצליחה לדחוף מתקפותיו של סטרז, בקיץ בעזרת מיכאיל מאפירוס ובאוקטובר בעזרת אלקסי סלאב. מוקדם בקיץ 2011 כוחות מאוחדים של בוריל וסטרז הובסו על ידי הדספוט מיכאיל בקרב פלגוניה (ביטול של ימינו). אז איבדה הממלכה הבולגרית גם את המבצר מלניק שהפכה לבירתו של אלקסי סלאב. עם זאת הצליח הנריק לגרש את הלוחמים הבולגרים ובסתיו 1211 לנצח שוב את בוריל בקרב.
המרד בווידין. התחזקות הקשר עם הונגריה
בתקופה שבין 1213-1211 פרץ מרד בראשות שלושה מנהיגים קומנים בעיר וידין שעל גדת הדנובה. בוריל העריך שלא יוכל להתמודד מולם לבדו, הזעיק את עזרתו של אנדראש השני, מלך הונגריה. בהוראת המלך ההונגרי הגיעו לצפון-מערב בולגריה מדרום טרנסילבניה יחידות של סקסונים, סקלרים רומנים ופצ'נגים בפיקודו של האישפאן של סבן, יואכים ,בן למשפחת טיריה (Türje), שהביסו את המורדים הקומנים על נהר אוגוסטה, צרו על וידין, כבשו אותה ודיכאו את המרד. שני מנהיגים קומנים נהרגו בקרב ואחד בשם קאראס, נלקח בשבי. הרוזן יואכים עצמו נפצע קשה וזכה באדמות כמתנה מהמלך אנדראש. סיבות המרד בווידין אין ברורות. ייתכן כי היה זה מרד בולגרי פנימי שגייס לעזרתו את הקומנים, אולי קרה כמחאה קומנית על גרוש הצאריצה בת מוצאם, או מתוך אכזבה על ויתורי בוריל על השטחים בתרקיה לטובת הצלבנים, או, פחות סביר, הייתה זו התגייסות קומנית במסגרת הכנותיו של איוואן אסן השני לשוב ולתפוס את השלטון בבולגריה. נטען כי בתמורה לעזרה העביר בוריל למלך הונגריה את השליטה על שטח שבין בלגרד לברניצ'בו. ייתכן כי ברניצ'בו הועברה להונגריה קודם לכן עוד בשנת 2008, וב-2013 בוריל רק התחייב לוותר על התביעות לגבי הערים האלה. יש סבורים שברניצ'בו הייתה מתנת אירוסין או חלק מהנדוניה שהעניק בוריל להונגרים בשנים 1213–1214 אחרי ההחלטה לארס את בתו לנסיך ההונגרי הקטין בלה. אכן היחסים עם הונגריה נשארו טובים וכעדות לכך, בשנת 1214 הגיעו לבולגריה שליחים של המלך אנדראש כדי לסדר את נישואי בנו הבכור בלה (לימים בלה הרביעי) עם בת של בוריל .ייתכן כי השליחים ההונגרים עזבו את טרנובו יחד עם הילדה הארוסה. בסופו של דבר אחרי הדחתו ומותו של בוריל נישואים אלה לא יצאו לפועל.
הפיוס והברית עם האימפריה הלטינית
אחרי כישלונותיו מול האימפריה הלטינית, העדיף בוריל לכרות ברית איתה נגד הסרבים והיוונים. הקיסר הנריק נזקק לבן ברית במאבקו בדספוטות של אפירוס ובאצילים מרדנים ובראש ובראשונה נגד הקיסרים של ניקאה. בשנת 1213,בתיווך נציג האפיפיור, נחתם הסכם שלום בין בוריל להנריק מפלנדריה. באווירת הפיוס שנוצרה הוחלט על שתי חתונות. הקיסר הלטיני נשא לאישה בת של קאלויאן, (ובת חורגת לבוריל) מריה, ובהמשך עזב בוריל עצמו את אשתו הראשונה כדי להתחתן עם אחיינית של הנריק, בת אחותו יולנטה מקורטנה. שמה של נסיכה זו אינו ידוע. הקיסר הנריק ניהל טקס חתונה מפואר בקונסטנטינופול. הוא שאף לרשת את כתר בולגריה מכיוון שלבוריל לא היו עד אז צאצאים זכרים.לברית הבולגרים עם הלטינים הצטרף גם סטרז. מנגד עמדה קואליציה בין הדספוט מאפירוס, מיכאיל קומננוס ואחר כך יורשו, תאודורוס קומננוס דוקס הידוע גם כתאודורוס אנגלוס, וכן הדספוט אלקסי סלאב והנסיך הסרבי שטפאן נמאניץ'. בשנת 1214 היה מעורב בוריל בניסיון לכבוש את העיר ניש בסרביה, אולם הברית הבולגרית-לטינית לא השיגה את התוצאות הצפויות. בשנת 1214 נרצח סטרז על ידי שכירי חרב בערוב המסע הצבאי נגד הסרבים. האגדות הסרביות דיברו על נס, מפני שיום לפני מותו של סארז שליחו של שטפאן הנמאניץ', אחיו, סבא הקדוש, אב המנזר בסטודניצה, חישמל בדבריו חלק מחצרו של סטרז. רק סטרז נשאר נחוש בלהמשיך במלחמה במיטיבו לשעבר. לפי האגדה הארכאנגל מיכאל בעצמו המית את סטרז. ההיסטוריונים משערים כי מותו קשור לקשר פרו-סרבי פנימי במחנה של סטרז והיה מעשה ידיהם של שכירי חרב. סופו של סטרז הקל על מצבם הצבאי של הסרבים. הפלישה המשותפת של הנריק ובוריל לסרביה, ששירתה ככל הנראה יותר תוכניותיו של בוריל מאשר אלו של האימפריה הלטינית הסתיימה בכישלון: שני צבאותיהם נאבקו בטעות זה בזה. כל צד חשב שמולו נמצאים האויבים הסרבים. התקרית הקשה הביאה להפסקת המבצע.
החלשת השליטה במקדוניה
אחרי רציחתו של מיכאיל הראשון קומננוס דוקאס בתחילת שנת 1215, את כתר הדספוטות אפירוס ירש אחיו של המנוח, תאודורוס אנגלוס קומננוס דוקאס (1230-1215). הוא כבש את האזורים במקדוניה שבין נהר הווארדאר לסטרימון, לרבות הערים אוחריד ופרילפ. ככל הנראה שטחים אלו שהיו בשליטת סטרז עברו לזמן קצר בשליטת בוריל, (ייתכן ובהמשך גם לידי הברונים הלטינים), אך בסופו של דבר הסתפחו אל הדספוטות אפירוס. ייתכן כי תאודורוס אנגלוס ניצל למטרותיו את פריצת המרד נגד בוריל שהביא לבסוף את כיבוש השלטון בבולגריה על ידי איוואן אסן השני.
הוקעת הבוגומילים
בפברואר 1211 ניסה בוריל לשווא לשפר את מעמדו על ידי כינוס בטרנובו של הסינוד הבולגרי הראשון שנועד להוקיע את ה"כופרים" הבוגומילים. עמדה זו נכללה בתעודה רשמית הידועה כ"סינודיק של בוריל".
המשפחה
בשנת 1207 התחתן בוריל עם דודתו, אלמנתו של קאלויאן, נסיכה קומנית שנקראה אולי אנה או אניסה. מנישואיו הראשונים, כנראה, נולדה לו בת, שהייתה מאורסת זמנית, אחרי 1214, עם יורש הכתר ההונגרי, בלה, לימים המלך בלה הרביעי. ב-1213 התגרש מאשתו הקומנית ושלח אותה למנזר. זאת כדי להתחתן עם אחיינית, בעלת שם לא ידוע, של הקיסר אנרי מפלנדריה, אליזבת מקורטנה. לא ידוע אם היו לו ילדים מנישואים שניים אלה.
מקורות
John Van Antwerp Fine - The Late Medieval Balkans:A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest, The University of Michigan Press 1994 (ואסיל זלטארסקי - "תולדות המדינה הבולגרית בימי הביניים כרך ג', האימפריה הבולגרית השנייה. בולגריה תחת שלטון בית אסן" 1994) ראו ב אתר"תולדות בולגריה" שלKreston BulMar
ראו תקציר : Alexandru Madgearu Abstract The political and military history of the state ruled by the Asan dynasty
קישורים חיצוניים
Историята на император Анри" от Анри дьо Валансиен, (c) Манол Богданов Глишев, 2006-2007" תרגום לאנגלית, מתוך Three Old French Chronicles of the Crusades, ed. Edward N. Stone, Seattle, 1939.
קמיקי מצויץ
קמיקי מצויץ או קמיקי צפוני (שם מדעי: Chauna chavaria) הוא מין של דמוי אווז גדול החי בטבע בביצות של צפונה של אמריקה הדרומית. הוא שייך למשפחה ייחודית שנקראת משפחת הקמיקיים וקרובי משפחתו הם קמיקי הצווארון והקמיקי המקרין.
מאפיינים
קמיקי זה נפוץ בטבע רק בקולומביה בצ'וקו, אנטיוקיה, קורדובה, סוקרה, בוליבר, מגדלנה, סנטנדר וססאר, ובוונצואלה בסוליה, מרידה וטרוחיו. הוא נפוץ בעיקר בביצות ובקצוות היערות הגדולים.
הקמיקי מזכיר את קמיקי הצווארון הנפוץ יותר ודומה לו מאוד. אורכו הממוצע 88 ס"מ ומשקלו 3.5 ק"ג. הוא בעל נוצות אפורות ובין הכנפיים מסתתרים טפרים ננסיים, ראש אדום בוהק עם צוואר ארוך ושחור. הרגליים הוורודות בעלי קרומי שחייה קטנים שאינם משמשים לשחייה והמקור קטן. כפי ששמו מרמז הוא בעל ציצת ראש אפורה-לבנה הפונה אחורה.
הקמיקי חי בביצות וניזון מצמחי מים. הנקבה מקננת בין צמחי המים ומטילה ביצים מוסווים וכשהאפרוחים בוקעים הם יכולים מיד להתרוצץ. למרות קרבתו המשפחתית לברווזים הוא אינו יודע לשחות, אך יכול לעוף הרחק בעת סכנה מטורפים.
קמיקי זה נמצא בסיכון בטבע עקב פגיעה באזורי מחייתו, אך הוא נפוץ בגני חיות רבים בעולם.
שוק פורטובלו
שוק פורטובלו (באנגלית: Portobello Road Market) הוא שוק עתיקות פתוח בדרך פורטובלו, באזור נוטינג היל שבמערב לונדון.
יום פעילותו העיקרית של השוק הוא שבת, אז נמצאות בו עגלות רבות של עתיקות וכן נמכרים פירות, ירקות ופרחים. בשאר ימות השבוע פתוחות חנויות העתיקות הרבות שלאורך רחוב השוק.
השוק החל לפעול במאה ה-19 כשוק מזון (בעיקר ירקות ופירות). בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלו לפעול בשוק סוחרי עתיקות.
השוק משמש כאתר התרחשות עיקרי בסרט של אולפני וולט דיסני משנת 1971 "המיטה המעופפת" בכיכובה של אנג'לה לנסברי, ואחד השירים בסרט נקרא על שמו של השוק. גם הזמר קט סטיבנס כתב שיר על השוק.
הרחוב הוא האתר העיקרי שבו מתרחשת עלילת הסרט "נוטינג היל" שבו משחקים ג'וליה רוברטס ויו גרנט.
Automatic Picture Transmission
(APT (Automatic Picture Transmission היא מערכת העברת תמונות אנלוגית שפותחה עבור שימוש לוויינים מטאורולוגים. השיטה הוצגה בשנות השישים ומספקת תמונות במחיר נמוך עבור תחנות משתמשים ברוב מדינות העולם. תחנת קרקע בכל מקום בעולם יכולות לקלוט מידע מקומי לפחות פעמיים ביום מכל לוויין כאשר הוא חולף מעל ראשם.
מבנה
השידור מורכב משני ערוצי תמונות – מידע טלמטריה וסנכרון וערוצי תמונות שמכונים לרוב VIDEO A ו-VIDEO B. כל קטע מידע משודר כשורה אופקית. אורך שורה מלאה הוא 2080 פיקסלים בעוד שאורך כל תמונה הוא 909 פיקסלים והשאר הוא שטח שמוקדש לטלמטריה. שורות משודרות בקצב של שתי תמונות לשנייה, שווה ערך ל-4160 סימבולים של מידע לשנייה (באוד).
תמונות
בלוויני NOAA התמונות הן ברזולוציה של 1.1 ק"מ לפיקסל. התמונות מופקות משני הערוצים של החיישן של הלוויין המכונה Advanced Very High Resolution Radiometer. על הלוויין נעשה תיקון עיוות בתמונות שנגרם על ידי כדוריות כדור הארץ ומשודרות אל תחנות הקרקע נקיות מהפרעות. ה-AVHRR מצלם בדרך כלל ב-Infrared (10.8 מיקרומטר) ואחר כך (הפרש של שנייה אחת) ב-mid infrared (3.75 מיקרומטר) או ב-near-visible (0.84 מיקרומטר) תלוי אם הקרקע מוארת על ידי אור השמש או לא.
טלמטריה וסנכרון
בנוסף לשידור התמונות מתווספים סדרת פעימות. מידע הסנכרון שמשודר בתחילת כל ערוץ וידאו מעניק מידע לתוכנה הקולטת לבחירת קצב העברת הסימבולים בשנייה, שיכול להשתנות מעט לאורך הזמן.
אות השידור
האות עצמו הוא גל מאופנן עוצמה (AM) בתדרך 2400 הרץ שמאופן תדר (FM) לתוך גל נושא ב-137 מגה הרץ. האות משודר בעוצמה של כ-40dBm - כ-10 וואט אפקטיביים של הספק אפקטיבי מוקרן.
קליטת התמונות
אות ה-APT משודר ללא הרף והקליטה מתחילה כאשר אות הרדיו בטווח. זמן הקליטה הוא כ-8-15 דקות. השבחת התמונות- כיוון שכל חיישן של ה-AVHRR רגיש לאורך גל אחד של האור, כל אחת משתי התמונות מופיעות בשחור לבן. אולם, חומרים שונים נוטים להאיר או לדחות את התדר בעוצמה קבועה. לכן, ניתן להשתמש בתוכנה כדי ליצור לוח צבעים שידמה צביעה של אור נראה. דבר נוסף הוא שאם התוכנה יודעת בדיוק איפה היה הלוויין ברגע הקליטה היא יכולה גם ליצור קווי מיתאר של ארצות וימים.
Heart Strings Tour
Heart Strings Tour הוא סיבוב ההופעות הרביעי של הזמרת הולשית בוני טיילר. בדומה לסיבוב ההופעות הקודם של טיילר "Free Spirit Tour", גם בסיבוב הזה הופיעה טיילר בגרמניה בלבד, שם נערכו כ-10 מופעים בסך הכל.
סיבוב ההופעות נתמך על גבי אלבום האולפן ה-13 של טיילר Heart Strings, שעליו גם נקרא סיבוב ההופעות.
רקע
האלבום שעליו נבנה סיבוב ההופעות, הוקלט בפראג ביחד עם התזמורת הפילהרמונית של פראג, אבל בשל קשיים רבים שבהם נתקלה טיילר, הוחלט כי היא תצא לסיבוב בלעדיהם, ואליה יצורפו נגנים ואנשים אחרים.
סיבוב הופעות זה הוא הקצר ביותר שערכה טיילר בכל הקריירה שלה.
מועצת שמאי המקרקעין
מועצת שמאי המקרקעין היא גוף סטטוטורי האחראי על תחום שמאות המקרקעין בישראל ופועלת מכוח חוק שמאי המקרקעין, התשס"א-2001.
הקמה ופעילות
מועצת שמאי המקרקעין הוקמה ב-3 בדצמבר 1962 בהוראת שר המשפטים, דב יוסף. בראש המועצה עמד יוסף קוקיה (בן למשפחת קוקיה שהייתה בעלת שטחי נדל"ן עצומים בירושלים). ב-1965 הכינה המועצה "כללי אתיקה מקצועית" לשמאים, הכללים נקבעו כתקנות בשנת 1966 על ידי שר המשפטים, יעקב שמשון שפירא.
בשנת 1977 השתתפו חברי המועצה (בין היתר) בוועדה שמינה שר המשפטים, חיים יוסף צדוק, שנועדה לחוקק חוק חדש שיסדיר את ענף שמאות מקרקעין. בעקבות המלצות הוועדה נחקק חוק שמאי המקרקעין, התשס"א-2001 שהחליף את החוק הקודם משנת תשכ"ב-1962.
ב-3 בפברואר 1988 קבע זאב גלמוד, הממונה על הגבלים עסקיים, כי התקנה עותמאנית משנת 1886 שאפשרה למועצת שמאי המקרקעין להמליץ על מחיר מינימום אחיד לשמאים, מהווה פעילות קרטלית מובהקת מכיוון שהיא מאפשרת לשמאים להימנע מתחרות ביניהם ובכך לשמור על רמת מחירים מלאכותית גבוהה. גלמוד פנה לשר המשפטים בבקשה לקבוע בתקנות איסור על המלצה לתעריף מינימום.
בשנת 2005 מינתה המועצה "ועדה לבדיקת סוגיות שמאיות" שכללה נציגים מהמועצה, ממשרד המשפטים וממשרד הפנים והופיעו בפניה גורמים מקצועיים. דו"ח הוועדה הוגש למועצה ביוני 2006 הסוגיה העיקרית עסקה בתקנת האתיקה המרכזית האוסרת על שמאים לגבות שכר טרחה לפי תוצאות התהליך. מרבית חברי הוועדה סברו כי "ביטול האיסור יחליש את מעמדו של השמאי כמומחה ויחזק את הקולות הנשמעים בדבר אי האמינות של מקצוע שמאות המקרקעין".. בישיבה שקיימה המועצה מספר ימים לאחר פרסום הדו"ח, אמצה המועצה את מסקנת הוועדה. עם זאת, ב-21 בנובמבר 2017 החליטה המועצה ברוב דעות לבטל את התקנה, ולאפשר לשמאים לגבות שכר טרחה לפי תוצאות התהליך, ובכך נוצר מצב פרדוקסלי בו לעורך הדין אסור להעלות לעדות את השמאי שנחשב כעת "עד מקבל תשלום המותנה בתוצאות המשפט". בעקבות התנגדות כרמית יוליס, ראש אשכול נדל"ן בייעוץ וחקיקה, נקבע דיון חוזר ב-20 בדצמבר 2017.
ועדות מקצועיות
במועצת שמאי המקרקעין פועלות וועדות מקצועיות שונות: הוועדה לתקינה שמאית, ועדת תלונות, ועדות פיקוח על הבחינות, ועדות ערר על הבחינות, ועדת התמחות, ועדת סילבוס, ועדת אקדמיזציה
=== טיפול בתלונות נגד שמאי מקרקעין === בין השנים 2012 – 2017 הוגשו למועצה 108 תלונות נגד שמאי מקרקעין. מתוכן החליט התובע המשמעתי של המועצה להגיש קובלנות ב-13 מקרים. 7 שמאים הועמדו לדין. 5 מהם הורשעו. מבין המורשעים, על אחד הוטל קנס (ק.מ. 2/15), על אחר התליית רישיון לחצי שנה (ק.מ. 1/16). האחרים ננזפו והוטלו עליהם עונשים על-תנאי.
מועצת השמאים אינה נוהגת לפרסם את שמות השמאים שהורשעו.
על החלטות התובע המשמעתי לא להעמיד שמאים לדין עקב תלונות מתקופה זו, הוגשו 21 עררים. המועצה דחתה את כולם. המועצה אינה מפרסמת פרוטוקולים מפורטים של הדיונים בעררים, אלא סיכומי החלטות בלבד שלא תמיד מתייחסים לתוכן העררים. לפיכך, אין לציבור דרך לדעת אם דיונים יסודיים בעררים אכן התקיימו.
חברי המועצה
במועצת השמאים 9 חברים, הכוללים את השמאי הממשלתי הראשי, נציגי משרד המשפטים ונציגי משרד האוצר. כיום אין במועצה נציג ציבור ואין חבר סגל אקדמי בניגוד לסעיף 2(א) לחוק שמאי המקרקעין המחייב את מינויים. יו"ר המועצה נבחר על ידי שר המשפטים.
הרכב המועצה כיום (נכון ל-1 באוגוסט 2021):
הנרי הורנר
הנרי הורנר (באנגלית: Henry Horner; ) היה פוליטיקאי יהודי-אמריקאי, שכיהן כמושל אילינוי ה-28 מינואר 1933 ועד מותו, היהודי הראשון שכיהן בתפקיד.
ראשית חייו
הנרי הורנר נולד בשיקגו בשם הנרי לוי כבנם של סולומון אברהם לוי ודילה הורנר. הוא שינה את שם משפחתו להורנר לאחר שב-1883 התגרשו הוריו. הוא למד באוניברסיטת שיקגו, ולאחר מכן בקולג' למשפטים שיקגו-קנט של המכון הטכנולוגי של אילינוי, וב-1898 השלים לימודי תואר במשפטים. הוא הוסמך כעורך דין, ובשנים 1915–1931 כיהן כשופט שלום.
מושל אילינוי
ב-1932 נבחר הורנר כמושל אילינוי. הוא כיהן בתפקיד בתקופה הקשה של השפל הגדול. בשל המשבר הפיננסי בו הייתה אילינוי שרויה במהלך תקופת כהונתו הראשונה, הוא נאלץ לבקש מהאספה הכללית של אילינוי להעביר חוק לגביית מס הכנסה. ב-1933 הוא חתם על חוק לגביית מס קנייה בשיעור התחלתי של שני אחוזים. הוא גם חתם ב-1935 על חוק שהגדיל את מס הקנייה לשיעור של שלושה אחוזים.
ממשלו של הורנר עמד בסימן של יושרה ושל מחויבות חזקה הן לניהול פיננסי שמרני והן לצורכי העניים ולצורכי מוסדות המדינה. התעקשותו לבלום את השחיתות והקפדתו על כך ששכירי המדינה לא יהיו בני חסותם של פטרונים פוליטיים הכניסו אותו לעימותים עם הממסד הפוליטי של המפלגה הדמוקרטית בשיקגו שהונהג על ידי פטריק נאש וראש העיר אדוארד ג'וזף קלי. בבחירות המקדימות של 1936 הם תמכו ביריבו, שאותו הביס הורנר בסיוע קולות רבים מדרום המדינה.
בנובמבר 1936 נבחר הורנר לכהונה שנייה, והיה נחוש בדעתו להביס את המנגנון של קלי ונאש. הוא תמך בבחירתו של סקוט ו. לוקאס ב-1938 לסנאט של ארצות הברית במקומו של הסנאטור הפורש ויליאם ה. דיטריך, שנודע כאנטישמי וכפרו-גרמני.
מותו
הורנר לקה בשבץ מוחי ארבעה ימים לפני בחירות אמצע הכהונה של 1938, ולאחר מכן בילה חמישה חודשים בהחלמה בפלורידה לפני ששב לאילינוי, מאוחר מדי כדי לנהל את המערכה שהוא תכנן נגד בחירתו לכהונה נוספת של קלי. בריאותו של הורנר התדרדרה במשך השנה הבאה עד שבקיץ 1940 הוא קרס. הוא שהה בהחלמה בכפר וינטקה ובהיילנד פארק מיוני ועד למותו.
הנרי הורנר נפטר בווינטקה ב-6 באוקטובר 1940. במקומו הושבע סגנו ג'ון הנרי סטליי, שהיה אחד מיריביו הפוליטיים הגדולים ביותר. הוא נטמן בבית הקברות היהודי זאיון גרדנס בשכונת דאנינג בשיקגו.
הנצחתו
הורנר היה חבר בקהילת טמפל ברית שלום בספרינגפילד. מחנה קיץ באינגלסייד, פרבר של שיקגו, קרוי מחנה הנרי הורנר. הורנר, שהיה רווק עד יומו האחרון, אסף מזכרות הקשורות לאברהם לינקולן והוריש אותם לתושבי אילינוי. אוסף הורנר שוכן כיום ומוצג בחלקו ב שבספרינגפילד. פארק הורנר בשיקגו, ששטחו 55 אקרים (222,000 מ"ר) גובל בצפון בשדרת מונטרוז, בדרום בדרך אירווינג פארק, בשדרת קליפורניה במערב וביובלו הצפוני של נהר שיקגו במזרח. בפארק ניצבת האנדרטה המדינתית לזכרו של המושל הורנר. רשות השיכון של שיקגו בנתה את בתי הנרי הורנר, מיזם שיכון ציבורי בחלקה המערבי של העיר, וב-1957 הוא נקרא על שמו של הורנר.
קמיקי מקרין
קמיקי מקרין (שם מדעי: Anhima cornuta) הוא מין עוף ביצה החי בטבע בדרום אמריקה. הוא שייך לסדרת האווזאים ולמשפחת הקמיקיים והיא המין היחיד בסוגו.
מאפיינים
אורך הקמיקי 84–95 ס"מ ומשקלו 3.5 ק"ג. הוא בעל ראש וצוואר שחורים וחזה בעל נוצות לבנות מפוספסות מעט. הגוף והכנפיים חומים והבטן לבנה. על ראשו יש כתר שבקצהו קרן קטנה, שנתנה לו את שמו, והיא מחוברת באופן רופף לגולגולת. העיניים צהובות, המקור קטן ובין הרגליים ישנם קרומי שחייה קטנים. יש לו זיזי טפרים קטנים הנחבאים על הכנפיים, תופעה נדירה אצל עופות. באופן כללי הקמיקי מזכיר במראהו תרנגול או שכווי, יותר מאשר אווז.
בזמן החיזור הוא קורא קריאות רמות מאד, תוך שהוא עף, קופץ ורוקע ברגליו.
הקמיקי חי בטבע בביצות ויערות דרום אמריקה בקולומביה, ונצואלה, ברזיל, בוליביה, פרו, אקוודור, סורינאם, גויאנה וגינאה הצרפתית ובעבר הוא חי גם בטרינידד וטובגו. הוא צמחוני וניזון בעיקר מצמחי ביצות.
הוא נפוץ בין צמחי מים בביצות ובונה קן ליד המים כמו רוב האווזים. הנקבה מטילה שלוש ביצים חומות ומסווה אותן. כאשר האפרוח ים בוקעים הם כמעט עצמאיים ויכולים ללכת בעצמם.
צו מילאנו
צו המדליוני או האדיקט של מילאנו (בלטינית: Edictum Mediolanensium), המכונה "צו הסובלנות של גלריוס וקונסטנטינוס", הוא כתב הכרזת סובלנות דתית שפורסם באימפריה הרומית בשנת 313 תחת שמם של הקיסר המערבי קונסטנטינוס והקיסר המזרחי ליקיניוס, בעת שהותם במילאנו. הצו, קובע כי הדת הנוצרית הפכה מדת אסורה (Religio Illicita) לדת מותרת (Religio licita) באימפריה, וכי יש לאפשר לנוצרים, ולבני כל הדתות אחרות, חופש לקיים את דתם בגלוי, מבלי שהדבר יוביל להתנכלות מצד מוסדותיה הרשמיים של האימפריה, ובכך אסר על רדיפות על רקע דת.
בנוסף לכך קבע הצו המופנה אל האפיפיור מילטיאדס כי יוחזרו לכנסייה הנוצרית כל רכוש או מקום התכנסות אשר הוחרם ממנה על ידי האימפריה.
הומל (כדורגל)
היסטוריה
ב-1959 נוסד המועדון תחת השם לוקומוטיב הומל. כעבור עשור הוחלף שמו ל"ספרטק", והשם הנוכחי ניתן למועדון בשנת 1995. לאחר קבלת העצמאות של בלארוס, נמנה הומל בין מייסדי ליגת העל הבלארוסית בכדורגל ב-1992.
בשנותיה הראשונות של הליגה דשדשה הקבוצה ולא זכתה להצלחה רבה. ב-2002 ניצחה הקבוצה בגמר הגביע הבלארוסי את באטה בוריסוב ובכך העפילה לגביע אופ"א. הקבוצה ניצחה בסיבוב המוקדמות את ה.י.ק. הלסינקי. בסיבוב הראשון הקבוצה הפסידה לשאלקה 04 בתוצאה 4:1 בסיכום שני המשחקים והודחה מהטורניר. ב-2003 זכתה הקבוצה באליפות בלארוס הראשונה והיחידה שלה. הקבוצה הוכנסה למוקדמות ליגת האלופות אך הודחה על ידי אס קיי טירנה.
בתום עונת 2019 ירדה לליגה הראשונה. אך חזרה לליגת העל הבלארוסית בכדורגל אחרי עונה אחת והשתתפה בה מעונת 2021.
המנון אריתריאה
אריתריאה, אריתריאה, אריתריאה (בתיגרינית: ኤርትራ ኤርትራ ኤርትራ፡) הוא ההמנון הלאומי של אריתריאה. ההמנון אומץ ב־1993, זמן קצר לאחר שהמדינה הוכרזה כעצמאית.
השיר נכתב על ידי סלומון צהייה ברקי, והולחן על ידי איסחק אברהם מהרג'זי ואהרון תקלה תספה-ציון. השפה התיגרינית נכתבת בכתב געז.
איתמר וילנר
איתמר וילנר (נולד ב-27 בינואר 1947) הוא פרופסור אמריטוס לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, הנחשב לאחד המדענים המובילים בעולם בננוטכנולוגיה וביוננוטכנולוגיה בפרט. חתן פרס ישראל לחקר הכימיה לשנת 2002 וחתן פרס רוטשילד במדעי הכימיה לשנת 2008.
ביוגרפיה
וילנר נולד בשנת 1947 בבוקרשט, רומניה לאלברט ויוהנה, ועלה עם משפחתו לארץ ב-1950. גדל בנס ציונה ולמד בתיכון דה שליט ברחובות. התגייס לחיל התותחנים ב-1968, והוא רס"ן במילואים.
בשנת 1968 קיבל תואר בוגר אוניברסיטה בכימיה ובפיזיקה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1973 קיבל תואר מוסמך בכימיה מטעם אוניברסיטה זו. ב-1978 קיבל תואר דוקטור בכימיה.
ב-1997 התקבל כעמית האגודה האמריקנית לקידום המדע וב-2015 התמנה ליושב ראש החטיבה למדעי הטבע באקדמיה הישראלית למדעים.
מחקריו
רוב מחקריו מתמקדים באלקטרוניקה המולקולרית וביואלקטרוניקה. עבודתו המחקרית עוסקת בהרכבת מערכים מולקולריים, מאקרומולקולריים וביומולקולריים על-פני משטחים ובהפעלת המרכיבים הכימיים באמצעות אותות חשמליים ואותות אופטיים. הוא הצליח לפתח מערכות מולקולריות וביומולקולריות שהן כיום נדבך מרכזי של האלקטרוניקה והאופטואלקטרוניקה המולקולרית והביומולקולרית.
וילנר ביצע מחקר חלוצי וביסס מושגים וגישות יסודיות בתחום הביואלקטרוניקה. מחקריו בהפעלה חשמלית ואופטית של אנזימים, נוגדנים ו-DNA משמשים כלים בפיתוחים שונים. מחקרים אלה הציגו פתרונות מדעיים מקוריים להכנת ביוסנסורים חדשים. הוא פיתח טכניקות ליצירת מבנים מולקולריים עם תכונות כימיות שימושיות, לדוגמה: חיישנים רגישים שיכולים לגלות את כל הסוגים של חומרי הנפץ הקיימים. כמו כן, הצליח ליצור ארכיטקטורות מולקולריות הפועלות כמערכי חישה, כמכונות מולקולריות, כהתקנים אופטואלקטרוניים וכמערכות פוטוסינתטיות מלאכותיות ליצירת דלקים באמצעות אור שמש על ידי פענוח מנגנוני ההתארגנות של החומרים וקביעת התכונות הכימיות שלהם.
וילנר פרסם מאמרים מדעיים רבים. הוא שימש יועץ למשרד האנרגיה של ארצות הברית לבקרת פרויקטים של המחקר הבסיסי בנושא האנרגיה, וייצג את ישראל בגופים מדעיים שונים באירופה ובעולם.
תומאס מידג'לי
תומאס מידג'לי (באנגלית: Thomas Midgley 18 במאי 1889 - 2 בנובמבר 1944) היה מהנדס מכונות אמריקאי שהפך לכימאי. שתי המצאותיו העיקריות היו הגילוי שתוספת של עופרת לבנזין משפרת את ביצועיו, ושיפור גז הפריאון ויישומו כחומר קירור במתקנים כמו מקררים ומזגנים. למרות שבזמנו זכה מידג'לי לתשבחות, במשך הזמן התברר שהשתתף בהונאה, בכך שהעלים ביודעין מהציבור את השפעותיה המזיקות והקטלניות של המצאתו הראשונה. עשרות פועלי ייצור חלו ומתו כתוצאה מייצור תוספי העופרת, וכיום ידוע ששתי המצאותיו השפיעו בצורה מכרעת לרעה על איכות הסביבה ומצב הבריאות בעולם כולו.
חייו ופועלו
מידג'לי נולד בפנסילבניה וגדל באוהיו. הוא הוסמך כמהנדס מכונות בשנת 1911 באוניברסיטת קורנל. בזמן עבודתו בחברת ג'נרל מוטורס גילה כי שימוש בבנזין שהועשר בעופרת טטרה אתיל במנועי בעירה פנימית משפר את ביצועי המנוע (מפחית את ה-"נקישות" במנוע, שנוצרות כתוצאה מהצתה עצמית של הדלק בטרם הגעת הבוכנה לנקודה מתה עליונה). גילויו של מידג'לי התפשט במהרה ונכנס לשימוש רב. לשם ייצור ההמצאה הוקמה חברת בת שנקראה 'אתיל'. המצאה זו גרמה בסופו של דבר לפליטת כמויות אדירות של עופרת לאטמוספירה. עובדים שייצרו את התוסף לקו בהרעלת עופרת, חלקם מתו, ואחרים לקו בפגיעה נפשית חמורה.
בשנת 1924 יצא מידג'לי לחופשה מחלה ארוכה, מכיוון שלקה בהרעלת עופרת בעצמו, מחלה שהוסתרה על ידו. לפחות 15 עובדים מתו בימי הייצור הראשוני של תוסף הדלק, אך ג'נרל מוטורס התכחש לאסונות נוספים, ואף לנסיבות של אסונות אלו. בעקבות אסון נוסף באחד ממפעלי הייצור, בו מתו חמישה עובדים ביום אחד ויותר משלושים אחרים לקו בתסמונות של איבוד הדעת, מידג'לי השתתף ב-20 באוקטובר 1924 במסיבת עיתונאים בה הונה את הציבור. למרות מחלתו ולמרות הידיעה הברורה שזו נובעת מהעופרת, הוא הציג את בטיחותו של תוסף העופרת, על ידי כך שמרח את התוסף על ידיו ונשם את אדיו אל קרבו במשך שישים שניות, בהכריזו שיוכל לעשות זאת יומיום ללא כל השפעה שלילית עליו.
מדינת ניו ג'רזי החליטה לסגור את המפעל, למרות מסיבת העיתונאים. ב-1925 עזב את תפקיד הסמנכ"ל בג'נרל מוטורס אך נותר עובד של החברה.
בשנת 1930 המציא מידג'לי את גז הפריאון כגז בטוח לשימוש, וזאת מכיוון שהמקררים באותה תקופה פעלו באמצעות אמוניה ונוזלי קירור מסוכנים אחרים, שהיו נפיצים או רעילים. כדי להדגים את בטיחות המצאתו מול העיתונות, הוא נשם ונשף את הגז על נר דולק. המצאת הפריאון הביאה תהילה ופרסים רבים לממציאו.
בגיל 51, כשמאחוריו 170 פטנטים, לקה מידג'לי במחלת הפוליו, שגרמה לו לשיתוק חלקי. כממציא, הוא בנה לעצמו מתקן העשוי מגלגלות וחבלים כדי שיוכל לעבור ממיטתו ללא עזרה חיצונית. באופן אירוני, מת מידג'לי כשהמתקן המתוחכם אותו בנה הסתבך וחנק אותו למוות.
מידג'לי מת בגיל 55 בוורת'ינגטון שבאוהיו.
המשך תולדות העופרת כתוסף לדלק
בשנים 1948 ו-1949 החל קלייר קמרון פטרסון לערוך ניסויים בחקר תיארוך כדור הארץ על ידי חקירת איזוטופ של עופרת. אלא שגילה שברגע שהממצאים באו במגע עם אוויר, נוצר זיהום עופרת משמעותי על הבדיקה. בשנת 1953 לאחר שבע שנים בהן הקים מעבדה המנותקת מן האוויר, הצליח למצוא תאריך לחומרים מטאוריטיים, וכך את גיל כדור הארץ. מיד לאחר השלמת המחקר החל לברר את פשר הזיהום, ותוך כדי כך גילה הן את היקף הזיהום והן את הנזק הבריאותי של אדי עופרת שלא היה מוכר בתקופה. עופרת אינה עוזבת את העצמות ואת הדם, ולכן כל כמות שהיא נספגת בגוף ואינה יוצאת עם השתן. לממסד הרפואי אז, לא היה ידוע על כמויות העופרת הנמצאים בגוף האנשים באותה תקופה, מכיוון שחיפשו את העופרת בשתן.
פאטרסון גילה גם שאדי עופרת נשארים באוויר ונספגים לאיטם בחי בצומח ובאדמה במשך מאות שנים.
על מנת להוכיח שהמצאת תוסף הדלק היה הגורם לעליית זיהום האוויר באדי עופרת, המציא פאטרסון את שיטת המחקר של חפירת עמודות שלג בקטבים - שיטה שמשמשת היום יסוד לסוגות רבות ושונות של מחקר מדעי. במחקר שערך בשלג של גרינלנד, גילה ללא ספק שחלה עלייה עצומה בכמות העופרת באוויר בשנת 1923, ושלפני שנה זו כמעט ולא הייתה עופרת באוויר כלל. בעקבות מחקרו פאטרסון הורחק מהקהילייה המדעית ונרדף בידי חברת אתיל, יצרנית התוסף וממשיכה של ג'נרל מוטורס. אך ב-1986 הוכרה עבודתו, ונחקקו חוקים למניעת המשך השימוש בעופרת כתוסף לדלק.
תולדות הפריאון
הפריאון שהמציא מידג'לי החליף את הגזים המסוכנים ששימשו עד כה במקררים ובמערכות קירור, כגון מזגנים. שימוש נוסף שנעשה בגז הפריאון הוא בתרסיסים שונים, משאפים, ודומיהם.
בשנת 1972 גילה החוקר ג'יימס לובלוק כי יש כמות גדולה של פריאון באטמוספירה, ושקיים קשר בין השימוש בגז הפריאון לבין הפגיעה בשכבת האוזון המגינה על כדור הארץ מקרינת השמש. במשך כמה שנים ניסה לשכנע את הממסד המדעי בסכנה שיש בכך, ובסופו של דבר אומצו מסקנותיו. ב-1974 נחקק חוק על כך בארצות הברית, ועד 2010 ברוב העולם הפסיקו לייצר את החומרים הללו, אלא שכל כמות שיוצרה ממשיכה להזיק במשך שנים רבות, וכמויות אדירות של החומר יוצרו וכנראה עדיין מיוצרים מחוץ לארצות הברית.
פרוטוקול מונטריאול שנחתם בשנת 1989, ואושרר על ידי ישראל בשנת 1992 אוסר על ייצור גז הפריאון במספר מדינות, ועד שנת 2010 - יופסק ייצורו בכל העולם. כיום ישנו תהליך בו מוחלף השימוש בפריאון בחומרים ידידותיים יותר לסביבה, אך עד היום מערכות קירור המבוססות על פריאון יעילות בצורה משמעותית יותר מאלה הפועלות באמצעות תחליפים.
טוני גרין
נתנאל "טוני" גרין (Netnel "Tony" Gryn; 1921 בלובלין, שבפולין - אפריל 1989, חולון) עסק בזיוף מסמכים, הברחת ילדים לשווייץ והקמת קבוצת קרב עירונית בפריז במלחמת העולם השנייה. גרין השתתף גם בקרב לשחרור פריז ואף הוכר כחבר למחתרת הצרפתית עקב פעילותו בקבוצת הקרב בפריז.
ראשית חייו
טוני גרין נולד ב-1921 בעיר לובלין שבפולין. בשנת 1933 היגר גרין עם משפחתו לפריז. בפריז למד בבי"ס התיכון על שם הרמב"ם ולאחר מכן למד רפואה באוניברסיטת פריז, הידועה גם בשם סורבון.
פעולותיו במלחמת העולם השנייה
ביוני 1941 נתפס גרין בידי הגרמנים ונכלא לשנה עקב פעילותו האנטי-גרמנית. לאחר שחרורו באוגוסט 1941 יצא לגבול צרפת הדרומי כדי להצטרף ל"ציונים הצעירים". באותה תקופה עזר גם בהעברת ילדים לשווייץ. טוני גרין, יחד עם ג'ורג' לואנג'ה, ומרשת אוזה-גארל, עסקו בהברחת ילדים בגבול בין צרפת לשווייץ. בעדותו סיפר גרין על איך צירף את מילה רסין (גיבורת מחתרת היהודים בצרפת) לעסק ההברחות של הילדים.
בחודש דצמבר שנת 1942 הוחלט להקים קבוצות קרב במרכזים עירוניים בכל רחבי צרפת. קבוצות הקרב נועדו להילחם בנאצים בצורה יותר מאורגנת. המרכזים הוקמו בפריז, ליון, גרנובל, מרסיי, לימוז', לה שמבון-סור-ליניון, ניס, רו וטולוז. הקבוצה האחרונה שהוקמה הייתה בפריז ואותה הקים טוני גרין בהנחיית שמעון לויט. העבודה בפריז התנהלה בשלושה מישורים מקבילים:
לקבוצה בפריז היו קשרים הדוקים עם המחתרת הכללית והמחתרת הצרפתית אף ראתה את הקבוצה כחלק מכוחותיה. במסמך המיוחד ששלחה המחתרת להנהלת הארגון, ציינו את הקשר עם הקבוצה בפריז והוזכרו שמות חברי הקבוצה, ובניהם טוני גרין.
גרין חזר לפריז ב-1943 ועסק בהכנת מסמכים מזויפים ובסיוע סוציאלי עם המחתרת הכללית, "הצופים היהודים" וה-OCJ. הדירה של גרין שימשה מקום מפגש דיסקרטי לחברי שלל המחתרות. ביולי 1943 בפקודתו של סימון לוויט הקים רשת להצלת ילדים והברחתם דרך הגבול לשווייץ. מאות ילדים שהתאספו בעיר מג'ב (Megève) בסוף קיץ 1943 הועברו ממג'ב לאנסי -שנבחרה כמרכז איסוף, ומשם לאנמאס בגבול עם ז'נבה.
ביוני 1944 לאחר הפלישה לנורמנדי הקים גרין יחידה לוחמת “Corps Franc” (פרייקור) ולראשה מינה את סגנו לוסיין רובל והוא התמנה לסגנו. היחידה הצטרפה למחתרת צרפתית תחת פיקודם הישיר של קפטן פייר גאלה. היחידה השתתפה בהתקוממות ובשחרור פריז. טוני גרין, ביחד עם לוסיין רובל, הוזהר מפני המלכודת בפריז ביולי 1944 שבה ארבו אנשי גסטפו לרבים מאנשי המחתרות בדירת מסתור. במהלך הפגישה הייתה אמורה להתרחש חשיפה של קציני "הצבא היהודי" בפני נציגי המודיעין הבריטי ועקב לכידת שניים מסוכני הצבא היהודי הוטעו שאר המשתתפים בפגישה ונלכדו בידי הגסטפו.
קיימת עדות של טוני גרין שבה הוא מספר כיצד נכשלו בשחרור אנשי ה"קרון האחרון", קרון המשלוחים האחרון שיצא מדרנסי ב-17 באוגוסט 1944. גרין העיד כי נכשלו בשחרורם אף שראו אותם יוצאים לגירוש.
חייו לאחר מלחמת העולם השנייה
ב-1946 מונה גרין לייצג את פלשטינה באספה העולמית של הנוער הסוציאליסטי בקופנהגן וכך גם בשנת 1947 בסטוקהולם. במאי 1948 הגיע לישראל ככתב צבאי על מנת לסקר את מלחמת השחרור. הוא עלה לארץ ב-1957 הקים עיתון יומי בצרפתית "L’information d'Israel" וב-1969 גויס למשרד החוץ, החליף את שמו לשם עברי - נתנאל גרעין, שימש שגריר ישראל בניז'ר (1972), ברואנדה (1973-1974), שליח הסברה בפריז, דובר מרכז השלטון המקומי בישראל, דובר ומנהל יחסי ציבור והסברה מפלגת העבודה. ב-1987 הוענק לו עיטור לגיון הכבוד על ידי נשיא צרפת פרנסואה מיטראן על הצלת יהודים, פעילות שהוכרה לראשונה כלחימה בגרמנים. טוני גרין נפטר בעיר חולון באפריל 1989 לאחר שחלה במחלה קשה.
קגאיאן דה אורו
קגאיאן דה אורו (בפיליפינית: Lungsod ng Cagayan de Oro, "לונגסוד נג קגאיאן דה אורו"; בסבואנו: Dakbayan sa Cagayan de Oro, "דקבאיאן סה קגאיאן דה אורו") היא בירת מחוז צפון מינדנאו ופרובינציית מיסאמיס אוריינטל בפיליפינים. קגאיאן דה אורו נמצאת בחוף הצפוני של האי מינדנאו. ב-2010 התגוררו בעיר כ-600,000 תושבים, מה שהופך אותה לעיר העשירית בגודלה בפיליפינים.
היסטוריה
ההתיישבות באזור העיר התחילה כבר בשנת 377 לספירה, כשהמקומיים ייסדו התיישבות במרחק של כ-8 קילומטרים מקגאיאן דה אורו של היום.
ב-1622 הספרדים הגיעו לאזור והקימו בו מספר מיסיונים אשר במהלך השנים התפתחה אוכלוסייה סביבם. ב-1871 קגאיאן דה אורו הפכה רשמית לעיירה.
לאחר שהפיליפינים סופחו לארצות הברית לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898 פרצה מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים אשר במהלכה נערכו כמה קרבות בעיר. האמריקאים ניצחו במלחמה והפיליפינים נותרו תחת שליטתם עד 1946.
ב-15 ביוני 1950 קגאיאן דה אורו קיבלה מעמד של עיר.
כלכלה
קגאיאן דה אורו היא המרכז הכלכלי של מחוז צפון מינדנאו. הכלכלה של העיר מסתמכת בעיקר על תעשייה, מסחר ותיירות. העיר נחשבת למרכז הרכבים של מינדנאו, לאחר שמספר חברות עולמיות גדולות, בהן טויוטה, הונדה, מיצובישי וסוזוקי, הקימו בעיר את המפעלים שלהן.
חינוך
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות גדולות, בהן אוניברסיטת קפיטול ואוניברסיטת ליסאו דה קגאיאן.
תחבורה
את קגאיאן דה אורו משרת נמל התעופה לגינדינגן, הנמצא במרחק של כ-46 קילומטרים צפון-מערבית לעיר ומציע טיסות לערים מרכזיות בפיליפינים, כמו מנילה, סבו סיטי ודבאו סיטי. הנמל נפתח ב-2013 והחליף את הנמל הישן של העיר, נמל התעופה לומביה. קיימת תוכניות להפוך את הנמל לנמל תעופה בינלאומי שישרת את האזור כולו.
נשמה (סרט, 2020)
נשמה (באנגלית: Soul) הוא סרט הנפשה ממוחשבת אמריקאי מסוגת דרמה קומית, שהופק על ידי חברות פיקסאר וסרטי וולט דיסני. הסרט בוים על ידי פיט דוקטר, והופק על ידי דיינה מאריי. הסרט הופץ במקור בשירות הסטרימינג דיסני+ בארצות הברית ב-25 בדצמבר 2020. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט האנימציה הטוב ביותר ולפסקול המקורי הטוב ביותר, בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר ולפסקול המקורי הטוב ביותר, בפרס באפט"א לסרט האנימציה הטוב ביותר ופרס באפט"א למוזיקה הטובה ביותר בסרט, וב-7 פרסי אנני ובהם פרס אנני לסרט הטוב ביותר.
בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-27 במאי 2021.
פסקול הסרט קיבל מועמדות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריה הפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית.
עלילה
ג'ו גרדנר הוא מורה למוזיקה בחטיבת ביניים עם חלום ילדות להופיע בקונצרט ג'אז. יום אחד לאחר אודישן מוצלח, ג׳ו מתקבל לנגן בלהקה לצד נגנית סקסופון מפורסמת.
אולם, מרוב התרגשות, ג׳ו לא נזהר ונפילה פתאומית לבור משאירה אותו במצב של מוות קליני, נשמתו של ג׳ו מגיעה לשביל אל האור הלבן, בדרכה אל המוות. ג׳ו מתנגד בכל כוחו ומוצא את עצמו מגיע אל ה"סמינר", מקום בו נשמות חדשות עוברות את תהליך יצירת האישיות שלהן לפני לידתן על כדור הארץ.
בסמינר נמצאים זמנית גם נשמות מסוימות שנפטרו לצורך הדרכת נשמות חדשות, לכן גרדנר בטעות מזוהה ככזה ועל כן, מועבר להדרכת נשמה צעירה ושובבה בשם 22 המסרבת להיוולד. ג׳ו מנסה למצוא את הניצוץ שלה, הדבר שמלהיב אותה וגורם לה שמחה ואושר, שאמור להביאה לכדור הארץ. ידיד של 22 מצליח להחזיר את ג׳ו לכדור הארץ, כשהוא מפיל ביחד איתו את 22. היא נכנסת לגופו של ג׳ו והוא נכנס לגוף החתול שעליו.
כעת 22 נאלצת לחיות בגופו של ג'ו תחת הנחיותיו כחתול. במהלך הדרך מגלה 22 את חדוות החיים דווקא מדברים פשוטים (פיצה, מוזיקה ונוף). רגע לפני שידידה של 22 אמור לסייע לג'ו לחזור לגופו, 22 מחליטה לברוח משום שהיא רוצה להמשיך ולחיות, ולא רוצה לחזור להיות נשמה. באותו הרגע מגיע רואה החשבון של העולם הבא אשר נשלח לכדור הארץ על מנת להחזיר את 22 שחמקה. בבואם חזרה לסמינר מתגלה כי 22 הצליחה לעבור את הסמינר והתג שלה יכול לאפשר לה להגיע לכדור הארץ. ג׳ו כועס וטוען כי היא הצליחה לעבור את הסמינר רק כי הייתה בגוף שלו, והוא הזכאי לתג המעבר ולא היא. 22 נעלבת ונותנת לו את תג המעבר שלה.
ג'ו חוזר לכדור הארץ ומצליח להספיק להופעה. הוא מגלה כי איננו מרגיש כפי שחשב שירגיש. הוא מבין כי החיים מורכבים מכל הדברים הקטנים שנותנים משמעות. הוא מצליח להיכנס לחלום מוזיקלי שמוביל אותו בחזרה לעולם הבא. הוא מגלה כי 22 הפכה לנשמה אבודה. הוא מצליח לשכנע אותה כי היא בעצם צדקה כל הזמן והבינה את משמעות החיים.
ג׳ו מעניק לה בחזרה את תג המעבר שלה והיא חוזרת לכדור הארץ, בזמן שג׳ו חוזר לשביל המוביל אל המוות. ברגע האחרון מנהלי העולם הבא מודיעים לו כי הם החליטו להעניק לו הזדמנות נוספת. הוא אומר למנהלת שהפעם יחיה את חייו אחרת וינצל כל רגע.
הפקה
בפברואר 2016, הוכרז שפיט דוקטר עובד על סרט חדש. בחודש יוני 2018, הוכרז שאף על פי שפיט דוקטר הפך למנכ"ל של חברת פיקסאר עקב פרישתו של ג'ון לאסיטר הוא ישלים את הסרט. בחודש יוני 2019 חברת פיקסאר הודיעה על הוצאת הסרט בטוויטר, פרסמה את העלילה המקדימה וסיפרה שבמאי הסרט הוא פיט דוקטר.
הפצה
במקור, הסרט תוכנן להיות מוקרן בבית הקולנוע בישראל ב-18 ביוני 2020, ובארצות הברית ב-19 ביוני 2020 על ידי חברת וולט דיסני. אולם בעקבות התפרצות נגיף קורונה-ווהאן הקרנת הסרט נדחתה ל-20 בנובמבר 2020.
באוקטובר 2020 נודע כי הסרט יצא ישירות לשירות הסטרימינג דיסני פלוס בתאריך ה-25 בדצמבר 2020.
טינמו פטגוני
טינמו פטגוני (שם מדעי: Tinamotis ingoufi) הוא מין ממשפחת הטינמיים, שהם קרובי משפחה רחוקים של היענים וחיים רק בדרום אמריקה. טינמו זה שונה מקרובי משפחתו המקורקעים בכך שהוא יודע לעוף, אך צריך להתאמץ בשביל כך ובאופן כללי מעדיף לרוץ במהירות להגנתו והוא בעל רגליים ארוכות וחזקות לעשות זאת. קרוב משפחתו היחיד לסוג הוא טינמו הפונה החי באותם אזורים.
אורכו של הטינמו 35 ס"מ והוא בעל נוצות אפורות-שחורות עם גרון וראש לבנים המפוספסים בפסים חומים לאורכם עד אזור העיניים והמקור צהוב. החזה אדמוני מעט, הבטן בצבע קינמון והרגליים חומות כהות.
הטינמו הפטגוני, כמו קרובו טינמו הפונה הוא אוכל צמחים קטנים כמו עלים, ניצני פרחים, זרעים וגבעולים וכן פירות והוא מגוון בחרקים ויצורים קטנים אחרים שהוא מוצא. הם מקננים על הקרקע בקן מוסווה בין השיחים או העשבים והזכר הוא המטפל בביצים ודוגר עליהם בין שבועיים לשלושה עד לבקיעתם. הטינמואים הצעירים יכולים לרוץ מיד עם בקיעתם ולדאוג לעצמם והם גדלים במהירות.
הם חיים בטבע בארגנטינה ובצ'ילה בערבות עשב ממוזגות בטווח 200-800 מ', הרבה יותר נמוך מקרוביהם. הם חיים גם בסוואנות פתוחות אך לא בתוך היער. תפוצתם נרחבת והם אינם בסכנה.
צ'אדיה איירליינס
היסטוריה
באוגוסט 2022, לאחר שלוש שנים רצופות של הפסדים כספיים, הוכנסה חברת התעופה לפירוק.
יעדים
יעדי החברה, נכון לספטמבר 2018:
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
קרמיקה אפורה ממורקת
מקור ותפוצה
מקורם של הכלים היווה נושא למחקרים רבים. יש הטענו, כגון רייט, שמקור הכלים בצפון הלבאנט ויובאו ארצה. לעומתו סבורים רבים שכלים אלה יוצרו בארץ, כאשר חלק מציינים את ההשפעות האנטוליות על צורות הכלים, חלק טוענים שכלים אלה מחקים מסורות וצורות כלי בזלת כלקוליתים, במיוחד ראוי לציין הדמיון הרב של המעמד החלול. ישנם חוקרים הטוענים שצורות הכלים מחקים קערות כסף. כלים מהמשפחות נתגלו בעיקר בצפון הארץ, אזור עמק יזרעאל, הגליל התחתון, עמק החולה, עמק הירדן, הגליל המערבי, ואף דרומה עד יריחו ואשקלון.
טיפוסים ומשפחות
רייט חילק את הכלים לארבע קבוצות, I עד IV, כאשר לכולם אופייניות קערות רדודות ועמוקות, חלקן מזוותות או עם מעמד. חלק מהקערות עוטרו בעיטור פלסטי של זיזים או חרוטים בקו הזיווי, וחלקן עוטרו בדגם חבל, וחלק היו ללא עיטור כלל. רב הקערות היו מחופות בחיפוי אפור כהה וממורקות, אך ישנם מספר פריטים בעלי גוון בהיר אשר הושפעו מאיכות הצריפה. אבחנתו המקורית של רייט בדבר 4 קבוצות בעלות מאפיינים שונים וכרונולוגיה שונה אומתו לאחרונה במחקר פטרוגרפי של יובל גורן ושרון צוקרמן, ובה בוצעה חלוקה לארבע משפחות קרמיות הנבדלות מבחינה פטרוגרפית וטיפולוגית.
כרונולוגיה
לאור החפירות בתל אל-פארעה (צפון) ויריחו, שייך רייט את המשפחות לתקופתן, כאשר משפחות I ו-II שויכו לברונזה הקדומה א' 1 (EB Ia) ואת משפחות III ו-IV לברונזה הקדומה א' 2 (EB Ib). חלוקה זו אומתה בחפירות מאוחרות יותר.
צ'ארלס ברנדון, דוכס סאפוק הראשון
צ'ארלס ברנדון, דוכס סאפוק הראשון (1484 - 22 באוגוסט 1545) היה אציל ומצביא אנגלי, אביר מסדר הבירית, וחביבו של הנרי השמיני, מלך אנגליה. מעמדו של ברנדון נסק בפרק זמן קצר מאוד: ב-1514 מינה אותו המלך לדוכס סאפוק; ב-1515 נישא ללא היתר לאחות המלך מרי טיודור, אלמנת לואי השנים עשר מלך צרפת. אחת מבנותיו היא פרנסס ברנדון, אמה של "מלכת תשעת הימים", ליידי ג'יין גריי.
חייו
ברנדון היה בנם של ויליאם ברנדון ושל אליזבת ברוין, בתו ויורשתו של סר הנרי ברוין. ויליאם ואחיו תומאס לקחו חלק במרד של אדוארד סטאפורד, הדוכס השלישי מבקינגהאם, כנגד המלך ריצ'רד השלישי. לאחר כישלון המרד הם נסו לבריטני (אזור בצרפת; Brittany), שם הם הצטרפו לכוחותיו של הנרי טיודור, רוזן ריצ'מונד. בקרב בוסוורת' שימש ויליאם כנושא הדגל של הנרי, ונהרג בידי ריצ'רד השלישי עצמו.
במרץ 1494 מתה אמו של ברנדון, והוא התייתם. הוא הובא לחצר המלוכה של הנרי השביעי. ב-1505 התארס ברנדון לאן בראון, בתו של מושל העיר קאלה, תחת חוזה מחייב. לשניים נולדה ילדתם, אן, וזאת בטרם נישאו. במקום להינשא כמובטח לאן נישא ברנדון לדודתה העשירה, מרגרט מורטימר, בתו של ג'ון נוויל, רוזן נורת'מברלנד. השניים נישאו ב-1506 ונפרדו ב-1507, מאחר שהנישואין היו מראש בלתי חוקיים בשל החוזה הקודם של הנרי לאן בראון. ברנדון ובראון נישאו ב-1508, ולשניים נולדה בתם מרי, ב-1510; בראון מתה שנתיים לאחר מכן.
ב-1513 ליווה ברנדון את הנרי במסעו לצרפת ולארצות השפלה ההאבסבורגיות, שם הם פגשו את מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואת בתו מרגרטה, המושלת בם. בהזדמנות זו דובר על השאת מרי טיודור, אחותו של הנרי, לנכדו של מקסימיליאן, קרל (לימים קרל החמישי, קיסר האימפריה). בסופו של דבר לא יצא לפועל דבר בהקשר זה.
הקריירה הפוליטית של ברנדון החלה לנסוק. ב-1 בפברואר 1514 מינה אותו המלך לדוכס סאפוק, ובכך הוא הפך לאחד משלושת הדוכסים היחידים בממלכה: הוא עצמו, תומאס הווארד, הדוכס השלישי מנורפוק ואדוארד סטאפורד, הדוכס השלישי מבקינגהאם. לצד התואר קיבל ברנדון נכסים רבים - בעיקר את אלו של אדמונד דה לה פול, הדוכס השלישי מסאפוק, שהוצא להורג ב-1513. ברנדון הפך תוך זמן קצר לאחד מן האנשים המשפיעים בממלכה.
ב-1514 חתמו אנגליה וצרפת על הסכם שלום, וכחלק ממנו אחותו של המלך, מרי, התבקשה להתחתן עם לואי השנים עשר, מלך צרפת. לואי היה מבוגר ממרי ביותר מ-30 שנים. מרי הסכימה לשידוך, אך התנתה בפני אחיה כי את בן זוגה בנישואיה הבאים היא תקבע בעצמה. באותה תקופה, ברנדון ומרי כבר החלו לפתח קשר רומנטי, אולם הוא לא התפתח בחסות הנישואים הדיפלומטיים. מרי נישאה ללואי ב-13 באוגוסט באותה שנה. ב-1 בינואר 1515 נפטר לואי במפתיע. על ברנדון הוטלה המשימה להחזיר את מרי. השניים נפגשו עם פרנסואה הראשון, מלך צרפת החדש. לאחר הפגישה, ב-1 בפברואר באותה שנה, נישאו השניים בסתר בקלוני שבצרפת. סאפוק סיפר על כך לקרדינל תומאס וולזי. נישואין שכאלו היו אסורים, מאחר שמרי היא בת מלוכה ולכן על נישואיה להיות מאושרים על ידי המלך. השניים נישאו רשמית בארמון גריניץ' ב-13 במאי באותה שנה. יחד עם זאת, על השניים הוטל קנס כבד בשל מעשיהם.
ב-11 במרץ 1516 מרי ילדה את בנם הראשון, לורד הנרי ברנדון. הנרי מת בשנת 1522, כשהיה בן שש. ב-16 ביולי 1517 וב-1519 (תאריך מדויק לא ידוע) נולדו לשניים שתי בנות, פרנסס ברנדון ואלנור ברנדון (בהתאמה). ב-1523 נולד לשניים ילדם הרביעי, שנקרא הנרי ברנדון.
ב-1520 השתתף ברנדון בפגישתו הראוותנית של הנרי השמיני עם פרנסואה הראשון, כחלק מאירועי שדה אריג הזהב (Field of the Cloth of Gold, Camp du Drap d'Or). ב-1525 הוענק לבנו הנרי התואר רוזן לינקולן, באותו טקס שבו המלך העניק לבנו הממזר הנרי פיצרוי את התואר דוכס ריצ'מונד וסאמרסט.
במרץ/מאי 1533 נישאה פרנסס ברנדון להנרי גריי דוכס סאפוק בביתם של הוריה בלונדון. היה זה ביקורה האחרון של מרי בלונדון: ביוני 1533 היא נפטרה, בזמן שהיה עסוק בהכנות לטקס המלכתה של אן בולין. באותה שנה נישא ברנדון פעם נוספת, הפעם לקתרין וילובי בת ה-14, שנשאה בתואר ברונית וילובי דה ארסבי השתים-עשרה (Willoughby de Eresby). וילובי הייתה מאורסת לבנו הנרי, רוזן לינקולן, אולם ברנדון לא רצה להמתין עד הגעת בנו לבגרות, ולכן התחתן עמה בעצמו.
בנו השני של ברנדון ממרי, הנרי, הרוזן מלינקולן, מת ב-1534. לברנדון ולווילובי נולדו שני בנים, הנרי (18 בספטמבר 1535) וצ'ארלס (1537). שניהם מתו ב-14 ביולי 1551 בשל מחלת ההזעה, בהפרש של שעה אחת זה מזה.
ברנדון עצמו נותר בקשר עם המלך. הוא היה נוכח בהוצאתה להורג של אן בולין במאי 1536. בסוף אותה שנה הוא הוביל כוחות לדיכוי מרד ביורקשייר נגד הרפורמציה והקמת הכנסייה האנגליקנית, שנודע בכינוי "העלייה לרגל של החסד" (The Pilgrimage of Grace).
ברנדון נפטר ב-22 באוגוסט 1545 בטירת גילדפורד שבסארי. הוא נקבר בקפלת ג'ורג' הקדוש שבטירת וינדזור.
JDate
ג'יי דייט (קיצור של Jewish Date - "דייט יהודי") הוא שירות היכרויות אינטרנטי מסחרי שמטרתו לשדך בין יהודים ויהודיות בעולם ובישראל. JDate הוא אחד מאתרי ההכרויות של חברת Spark Networks Inc, המפעילה כארבעים אתרי נישה בתחום ההיכרות המקוונת. האתר נוסד בשנת 1997 על ידי ג'ו שפירא ואלון כרמל. על פי טענת האתר, לשירות רשומים למעלה מ-750,000 חברים פעילים, כשליש מהם מישראל. יחס גברים-נשים באתר עומד על 48%-52% בהתאמה. בשנת 2006 זכה האתר בפרס הוובי (Webby) בקטגוריית רשתות חברתיות. בעוד בעולם הרחב JDate הוא אתר עם אוריינטציה יהודית מובהקת, בישראל האתר פונה לקהל הרחב ונושא הלאום הוא עניין שולי.
מעבר למטרות רווח, מבקש האתר לחזק את הקהילות היהודיות בעולם ולהבטיח את המשכיות המסורת היהודית על ידי מניעת נישואי תערובת, התבוללות וטמיעה. לדברי המועצה היהודית, על-פי סקר שנערך בשנת 1990, מאז 1985 52% מהיהודים האמריקאים נישאו נישואי תערובת, תופעה זו צוינה גם על ידי פרופ' אלן דרשוביץ בספרו "היהודי האמריקאי הנעלם".
החברה הפסיכואנליטית בישראל
החברה הפסיכואנליטית בישראל היא עמותה הפועלת בישראל לטיפוחה, קידומה, והפצתה של הפסיכואנליזה כתאוריה וכשיטת טיפול.
היסטוריה
החברה הפסיכואנליטית נוסדה באמצע 1933 על ידי מקס אייטינגון, אחד מתלמידיו של זיגמונד פרויד שעלה לארץ מגרמניה בעקבות עליית הנאצים לשלטון. אייטינגון ניסה להגשים את חזונו של פרויד להקים קתדרה לפסיכואנליזה באוניברסיטת העברית, ומשלא הצליח, הקים את המכון, שפעל בראשית דרכו ברחוב החבשים בירושלים, בטרם עבר לשכונת טלביה (למבנה המכונה "מכון ישראלי לפסיכואנליזה" - אף שאין זה שמה של העמותה).
בראשיתה, נקראה החברה בשם החברה הפסיכואנליטית לפלשתינה (Palestinian Psychoanalytical Society). בעת ייסודה מנתה החברה ארבעה חברים נוספים: משה וולף, אנה-חנה סמילנסקי, איליה שליט, וואלטר קלוגה. ב-1934 התקבלה החברה לשורות ההתאחדות הפסיכואנליטית הבינלאומית. עם הקמת מדינת ישראל שינתה שמה להחברה הפסיכואנליטית בישראל (Israel Psychoanalytical Society).
במכון נערכו קורסים והשתלמויות בתחום הפסיכואנליזה, בנוסף להכשרת פסיכואנליטיקאים מעביר המכון קורס לפסיכותרפיה דינמית, ומיועד לפסיכולוגים, פסיכיאטרים ועובדים סוציאליים קליניים ומטפלים באמנויות בעלי תואר שני. כמו כן, נערכים במכון טיפולים לציבור הרחב ולמטפלים.
בעקבות פעולת המכון, וניסיונו הרב בטיפול בנפגעי הלם קרב לאחר מלחמת יום הכיפורים, נבחר המכון לארח את הכנס הפסיכואנליטי הבינלאומי בשנת 1977 - הייתה זו הפעם הראשונה שבה הכנס נערך מחוץ לאירופה. רק בשנה זו, ובעקבות הכנס, הוקמה קתדרה לפסיכואנליזה באוניברסיטה העברית, אשר נקראה על שם פרויד. בהמשך הוקם גם מכון מחקר לפסיכואנליזה במסגרת האוניברסיטה.
האגודה נרשמה כעמותה ב- 1982.
עצבי הגולגולת
עֲצַבֵּי הגולגולת (בלועזית: עֲצַבִּים קרניאליים, TA: Nervi craniales) הם 12 זוגות של עצבים היוצאים ישירות מהמוח ולא מחוט השדרה. עצבי הגולגולת נחשבים כחלק ממערכת העצבים ההיקפית, להוציא את העצב הראשון (ריח) והעצב השני (ראייה) העטופים בקרומים ומהווים חלק ממערכת העצבים המרכזית. מעשית אלו שלוחות של המוח. החל מעצב הגולגולת ה-3 והלאה יוצאים העצבים מגזע המוח. עצבי הגולגולת מעבירים עצבוב תחושתי ותנועתי מהראש ועד חלל הבטן, כאשר ישנם שלושה עשר עצבים המתאימים להגדרה זו, אף על פי שרק שנים עשר מהם מוכרים לרוב. חלקם עצבים תחושתיים, חלקם תנועתיים וחלקם מעורבים.
העצבים קיבלו שמות בספרות רומיות לפי הגובה בו הם יוצאים מהמוח, כך שעצב 2 (הראייה) יוצא במקום גבוה יותר מעצב 3 (מניע העיניים), וכן הלאה. כל עצב גולגולת הוא זוגי, כלומר ישנם 12 זוגות- אחד בכל צד.
אנטומיה
נהוג לחלק את העצבים הגולגולתיים ל-12 זוגות, שממוספרים I-XII.