cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כרמן
פנטזיות
קיימת פנטזיה [Https://www.youtube.com/watch?v=IZcyZZ9uzgY|פנטזיה לגיטרה קלאסית] (1999) מאת הגיטריסט והמלחין הגרמני וולפגנג לנדלה.
מפת ביאנקו
מפת ביאנקו (Bianco) היא מפה אשר צוירה על ידי הקרטוגרף והספן האיטלקי אנדראה ביאנקו בשנת 1436 כחלק מהאטלס שיצר. האטלס כלל עשרה עמודים שמידותיהם 38x29 ס"מ, והמפה הופיעה בעמודו התשיעי. המפה מתארת את כל העולם כפי שצורתו הייתה ידועה בהתאם לספרו של תלמי. במפה מופיעות היבשות אירופה, אסיה ואפריקה בלבד, ויבשת אמריקה לא הייתה ידועה ליוצר המפה. חלקה העליון של המפה פונה לכיוון מזרח, חלקה התחתון לכיוון מערב, בשמאל המפה כיוון צפון, ובימינה כיוון דרום.
פולה בן-גוריון
פוֹלָה בֶּן־גּוּרִיּוֹן (פּוֹלָה מוּנְוַייס) (25 באפריל 1892 – 29 בינואר 1968) הייתה אשתו של ראש הממשלה ושר הביטחון הראשון של מדינת ישראל, דוד בן-גוריון. הייתה אחות במקצועה, ופעילה במפלגת פועלי ציון.
ביוגרפיה
נולדה בשם פאולינה מונבז לשלמה וברטה מונוייס (Munweis) במינסק שבמערב האימפריה הרוסית (כיום בירת בלארוס), במשפחה בת שלושה ילדים. כשהייתה בת 12 היגרה עם מספר בני משפחה לניו יורק שבארצות הברית, לצורך לימודים.
דפוס הזוגיות של פולה ודוד בן-גוריון
דוד בן-גוריון ופאולינה מונבז נפגשו בשנת 1915 בניו יורק, לאחר שבן-גוריון גורש מארץ-ישראל עם יצחק בן-צבי על ידי הטורקים. כשנפגשו, היא כבר הייתה אחות ראשית בחדר ניתוח, לדוד לא היו הרבה מכרים באותה עת, הוא היה בודד וביקש ממנה שתבוא איתו לספרייה הציבורית לעזור לו: "שאעתיק לו את מה שמספרים על העתיד של ארץ-ישראל... היה לי כתב יד יפה". השניים נפגשו והתאהבו מיד, אך משפחתה של פולה התנגדה בתחילה לקשר בינה לבין בן-גוריון. בתקופת היכרותם פולה לא הייתה ציונית ולדברי בן-גוריון היא העריצה את אמה גולדמן האנרכיסטית. באותה תקופה העריצה גם את טרוצקי. עם הזמן הושפעה פולה מפעילותו של בן-גוריון והתקרבה אל הציונות. הם נישאו ב-5 בדצמבר 1917. בבוקר החתונה עוד עבדה בחדר הניתוח בבית החולים, ומיד לאחר הטקס חזרה לעבודתה. בן-גוריון כינה אותה "פולה" ולאחר נישואיהם ניסה, ללא הצלחה, לשנות את שמה ל"פנינה".
לפולה ודוד נולדו שלושה ילדים. גאולה נולדה בארצות הברית ב-11 בספטמבר 1918, ונקראה בשם זה, כפי שביקש אביה בצוואה שהשאיר לפני צאתו לאנגליה. ב-15 בנובמבר 1919 הגיעו פולה וגאולה לארץ ישראל. את אשתו לא ראה בן-גוריון במשך 18 חודשים ואת בתו ראה לראשונה בחייו. בתחילת יוני 1920 נסעה המשפחה ללונדון בשליחות של "פועלי ציון". ב-28 באוגוסט 1920, נולד באנגליה בנה, עמוס. לאחר שחודשו הקשרים עם פלונסק, שנותקו בזמן מלחמת העולם ומלחמת רוסיה-פולין, יצא בן-גוריון במרץ 1921 לשליחות בווינה מטעם תנועתו ואת פולה והילדים שלח לפלונסק, להכיר את אביו ולהתארח בביתו. באוגוסט 1921 שב בן-גוריון לארץ ישראל. ממשכורתו הנמוכה כמזכ"ל ההסתדרות שלח בן-גוריון מדי חודש כסף לפולה בפלונסק. ב-5 באפריל 1922, כשמונה חודשים לאחר ששב לארץ ישראל, חזרו גם פולה והילדים והצטרפו אליו לירושלים. הבת רננה נולדה בארץ ישראל ב-1925.
כאשר ישב בן-גוריון בלונדון בשנים הגורליות של המאבק להקמת מדינת ישראל, העלה את כל רשמיו על הנייר והפנה אותם אל "פולה היקרה". מכתבים אלה הועתקו לאחר מכן והופצו בין חברי הנהגת מפא"י:
פולה ראתה את תפקידה העיקרי כשומרת על בן-גוריון. היא דאגה לו וטיפלה בו בכל שטחי החיים כדי שיוכל לעסוק בצרכי הציבור ללא הפרעה. בריאיון שהעניקה למירה אברך אמרה: "רק אחד כמוהו נולד בדור, ואם הוא ראש ממשלה או נהג - הוא תמיד דוד בן-גוריון וזה הרבה יותר מראש ממשלה!". פולה נטלה על עצמה את הטיפול בעניינים הכלכליים, דאגה לחינוך ילדיהם ונמנעה מלשתפו בדברים העשויים לגרום לו לדאגה. מקורבים לבן-גוריון טוענים שהוא מעולם לא ידע מה מצבה הכלכלי של המשפחה ופולה לא הטרידה אותו בעניין זה. כשהתגוררו בתל אביב ובן-גוריון היה נוסע לחוץ לארץ לתקופות ארוכות, עבדה פולה בקיץ, ללא ידיעתו, כאחות עזרה ראשונה על שפת הים. פולה דאגה לכל ענייני הבית ודוד מעולם לא דאג לניקיון הבית, לבישול, לקניות או לטיפול השוטף בילדים. דוד היה מעורב רק בעניין אחד במידה מסוימת – לימודיהם של הילדים. עניין זה עולה בבירור ממכתביו לילדים, במיוחד המכתבים משנות ה-30, אז הרבה לשהות באירופה עקב המצב הפוליטי הרגיש. מעבר לטיפול בבית ובילדים, פולה דאגה לבריאותו של בן-גוריון ולתזונתו. מאפיין זה בלט במיוחד כאשר התבגרו והזדקנו. בערוב ימיהם התקרבו בני הזוג בן-גוריון באופן ניכר. הוא אף הקדיש לה את הספר החמישי בסדרה "חזון ודרך" בפסוק מדברי הנביא ירמיהו:.
חייה בשדה בוקר
במאי 1953 התפטר דוד בן-גוריון מהממשלה והוא ופולה הצטרפו כחברים בקיבוץ שדה בוקר.
חייה של פולה לא היו קלים בשדה בוקר. היא הייתה רחוקה מבני משפחתה וחבריה והסתגלותה לקיבוץ ולתנאי המחיה החדשים היו ארוכים וקשים. ב-1955 נקרא דוד לשוב ולכהן כשר הביטחון ואחר כך גם כראש הממשלה. בתקופה זו פולה ודוד הגיעו לשדה בוקר רק באירועים מיוחדים, בפגרות הכנסת ובחגים. רק בסוף שנת 1964, לאחר "פרשת לבון", דוד ופולה החליטו לחלק את ימיהם בין הבית בשדה בוקר לביתם בתל אביב. בזיכרונותיהם מתארים אנשי הקיבוץ את פולה כאישה מלאת צבע ופלפל. אומנם לא תמיד הייתה לה אינטראקציה טובה עם הסביבה בשדה בוקר אולם היא בהחלט הייתה מורגשת.
דני בוגוסלב, חבר בקיבוץ, סיפר על פולה:
פוליטיקה בעיניים של פולה
פולה לא ששה להתערב בעניינים פוליטיים, אך עם זאת, לא תמיד הזדהתה עם השקפותיו של בעלה. למשל, היא סברה שהיהודים שאינם עולים לישראל עושים כמיטב יכולתם לעזור למדינת ישראל, בעוד בן-גוריון סבר כי יהודים שאינם עולים, אינם רשאים להיקרא "ציונים". בן-גוריון סבר כי מקומם של הסטודנטים הישראלים הוא בישראל בעוד פולה תמכה בישראלים שעוזבים את המדינה כדי להשכיל באוניברסיטאות זרות וטענה שהמדינה אשמה שלא דאגה להם ליותר מוסדות לימוד בארץ. לפולה לא היה משנה מה השקפותיהם או מפלגתם של ידידיה. כך הייתה ידידתם של מנחם בגין ופנחס לבון, למרות מאבקיהם הפוליטיים עם בן-גוריון. במאבקים מפלגתיים, פולה לא היססה להתקשר או להגיע לביתו של יריב פוליטי ולנסות לשכנע אותו לפעול בדרך הנראית לה כנכונה.
ב-7 בינואר 1952, בזמן דיון על כניסה למשא ומתן עם גרמניה על הסכם השילומים, הותקפה הכנסת על ידי מפגינים שהתנגדו לקשרים עם גרמניה. רבים מן המפגינים והשוטרים שנפצעו ברחוב, הוכנסו אל תוך בניין הכנסת לקבלת עזרה, ופולה, כאחות במקצועה, סייעה להם בעזרה ראשונה.
תרומתה של פולה לתהליכים חברתיים
פולה הייתה אישיות ציבורית בזכות עצמה ולאו דווקא בזכות היותה רעייתו של ראש הממשלה. לאחר התפטרותו של דוד מראשות הממשלה, הגיעה בהזמנת מנהלי חברת "צים" להשיק את אוניית הדגל הישראלית "שלום" בנמל שרבור שבצרפת.
בתקופת חייה בשדה בוקר תרמה ופעלה רבות למען הקיבוץ. היא דאגה לבית הילדים לציוד רב כמו מקרר, דוד נירוסטה ומכונת כביסה, שהיו מוצרים קשים להשגה באותה תקופה.
עם המעבר לחדר-האוכל שבצריף החדש, ביקשו חברי הקיבוץ מפולה ציוד וכלים חדשים והיא דאגה לכך מיד. הפסנתר הראשון הגיע למשק בשנת 1958 בעזרתה וכן מכונת תפירה. פולה נהגה לתת מתנה מסורתית לכל זוג שנישא במשק – אלבום מצולם של בן-גוריון עם חתימתו.
פולה התעקשה שבארוחות לא רשמיות בנסיעותיהם לחוץ לארץ, יאכלו כל פמלייתם איתם בחדר האוכל המשותף כולל שומרי הראש, צוות העובדים והנהגים.
מחלתה ומותה
בינואר 1962 עברה התקף לב. כשפולה הייתה בת 72 היא חלתה ואושפזה בבית החולים. אשפוזה הראשון היה לצורך ניתוח בעין ותקופה קצרה לאחר מכן מצבה הבריאותי החמיר והיא נאלצה להתאשפז מספר פעמים.
בינואר 1968 נפטרה פולה משטף דם במוח. בן-גוריון בחר את חלקת הקבר עבור שניהם מול נחל צין, במדרשה. פולה נקברה באחוזה השוכנת כ-5 קילומטר מדרום לקיבוץ שדה בוקר. האחוזה ממוקמת על מצוק תלול ממנו נשקפים נופיה הקדומים של בקעת צין ורמת עבדת. בין אישי הציבור שהשתתפו בהלוויה היה גם יריבו בעבר של בן-גוריון, מנחם בגין. ראש הממשלה לוי אשכול, שהיה יריבו של בן-גוריון באותו הזמן, נעדר ממנה, אולם פרסם מודעת אבל.
דראנסי
דראנסי (בצרפתית: Drancy) היא רשות מקומית בצרפת הממוקמת בפרברים הצפון-מזרחיים של פריז רבתי, חבל איל-דה-פראנס מחוז סיין-סן-דני. היא מרוחקת 10.8 ק"מ ממרכז פריז. אוכלוסייתה כ-66,400 נפש.
מקור השם
השם "דראנסי" מגיע מהמילה הלטינית של ימי הביניים Derenciacum, ולפני זה Terentiacum, ומשמעותה "אחוזת טרנטיוס", בעל אדמות גאלי-רומי.
היסטוריה
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם במקום מחנה דראנסי שאליו הובלו יהודים, צוענים ואחרים, והוחזקו שם במעבר לקראת שילוחם למחנות ההשמדה.
ב-1976, הוקמה אנדרטה במקום בידי הפסל שלמה זלינגר לזכר האסירים היהודים ששהו במחנה, ממנו נשלחו רובם אל מותם.
סדרת פונקציות
סדרת פונקציות היא סדרה של פונקציות. לסדרות של פונקציות יישומים במספר תחומים במתמטיקה, לרבות מספר תחומים באנליזה - חשבון אינפיניטסימלי, אנליזה מרוכבת, אנליזת פורייה, תורת המידה ועוד.
הגדרה
באופן פורמלי, סדרה של פונקציות היא פונקציה מקבוצת הטבעיים אל מרחב פונקציות מסוים, המתאימה לכל מספר טבעי פונקציה, שמסמנים \ f_n (x). כך מתקבלת סדרה אינסופית של פונקציות:.
דוגמה: נגדיר את הסדרה הבאה ,, על ידי. זוהי למעשה סדרת המונומים.
סוגי התכנסות
בסדרות פונקציות ממשיות, בניגוד לסדרות מספרים ממשיים, יש מספר סוגי התכנסות: התכנסות נקודתית, התכנסות במידה שווה, התכנסות בנורמה, התכנסות במידה.
התכנסות נקודתית
אומרים שהסדרה מתכנסת נקודתית ב־\ x=x_0 אם הסדרה  (שימו לב שמדובר בסדרת מספרים ממשיים) מתכנסת.
אומרים שסדרת פונקציות מתכנסת נקודתית בכל תחום הגדרתן אם לכל נקודה \ x בתחום זה, הסדרה מתכנסת. בלשון פורמלית: (זהו למעשה קריטריון קושי להתכנסות הסדרה לכל \ x. בגלל שמרחב הממשיים הוא שלם, סדרת קושי היא גם סדרה מתכנסת.)
שאלות מרכזיות בחשבון אינפיניטסימלי ואנליזה מרוכבת הן חקר פונקציית הגבול בהינתן תכונות על פונקציות הסדרה.
התכנסות במידה שווה
זהו סוג חזק יותר של התכנסות סדרת פונקציות. בעוד שבהתכנסות נקודתית כל נקודה יכולה (ליתר דיוק, בכל נקודה סדרת הפונקציות יכולה) להתכנס בקצב משלה, הרי שבהתכנסות במידה שווה, קצב ההתכנסות חייב להיות אחיד לכל הנקודות בתחום ההגדרה. במילים אחרות, לכל אפסילון קיים \ N>0 גדול מספיק שעבורו כל הפונקציות בסדרה שהאינדקס שלהן גדול ממנו מרוחקות עד כדי אפסילון מהערכים שבפונקציית הגבול בכל הנקודות בתחום של פונקציה. כלומר: במילים אחרות, החסם העליון של הפרשי הפונקציות שואף לאפס כאשר N שואף לאינסוף.
באופן פורמלי, תהא סדרה של פונקציות ממשיות. נאמר כי הסדרה מתכנסת במידה שווה (במ"ש) לפונקציית הגבול בקבוצה \ A אם ורק אם לכל קיים \ N טבעי כך שלכל \ x\isin A ולכל \ n>N מתקיים.
דרישה שקולה לכך היא ש כאשר n שואף לאינסוף.
התכנסות במידה שווה היא למעשה התכנסות בנורמה כאשר הנורמה כאן היא נורמת סופרמום:. לכן התכנסות זאת נקראת גם "התכנסות בנורמת סופרמום", או התכנסות בנורמת אינסוף.
התכנסות בממוצע
זהו סוג התכנסות חלש יותר מהתכנסות במידה שווה, ושונה מהתכנסות נקודתית. זוהי למעשה התכנסות תחת סימן האינטגרל ולכן היא מחליקה פונקציות ואף מתעלמת מסינגולריות שמידתן היא אפס.
נאמר שסדרת פונקציות מתכנסת ל־\ f בממוצע אם: בצורה יותר ריגורוזית, מגדירים את האינטגרל כאן באמצעות אינטגרל לבג המבוסס על תורת המידה.
הגדרה קרובה היא התכנסות בריבוע הממוצע, כלומר - סדרת פונקציות מתכנסת ל-\,f בריבוע הממוצע אם למעשה, שתי ההגדרות נובעת מהתכנסות בנורמה במרחב Lp, שהוא מרחב בנך יסודי באנליזה פונקציונלית.
התכנסות חלשה
יהי \ F מרחב מרחב בנך פונקציונלי, ותהי סדרת פונקציות. נאמר ש- - מתכנסת באופן חלש - אם לכל פונקציונל רציף וחסום מעל \ F, כלומר: לכל, מתקיים ש  כאשר \ n שואף לאינסוף. זוהי למעשה התכנסות בטופולוגיה חלשה.
You Sent Me Flying
You Sent Me Flying (בעברית: שלחת לי טיסה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלית איימי ויינהאוס, מתוך אלבום הבכורה שלה, Frank. השיר יצא לאור ב-5 באפריל 2004, ביחד עם "In My Bed", כסינגל השלישי מתוך האלבום.
שני השירים כאחד הצליחו להיכנס למצעד הסינגלים הבריטי בלבד, והגיעו בשיאם אל המקום ה-60.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי איימי ויינהאוס ופליקס הווארד, והופק על ידי סאלאם רמי. עם השיר הופיעה ויינהאוס בסך הכל ארבע פעמים, בשנת 2004. אחת מההופעות נערכה בפסטיבל - "New Pop", שם הופיעה ויינהאוס עם מיטב שיריה, ובין היתר גם עם השיר הזה.
הערכת שווי
הערכת שווי היא שיטה להערכת שוויים של נכסים פיננסיים מוחשיים כגון: ניירות ערך, מניות, אופציות, וכן נכסים פיננסיים לא מוחשיים כגון: פטנטים וסימן מסחרי והתחייבויות (איגרות חוב שהוצאו על ידי חברות).
מכיוון שערכם של נכסים משתנה עם הזמן, נכונותה של הערכת שווי היא ליום ביצועה בלבד.
הערכת שווי אינה מדע מדויק, מכיוון שהיא נסמכת על השערות ושיקול דעת. הפונים לקבלת הערכת שווי מסוג זה, מצליחים לקבל החלטות יותר מדויקות, כאשר מתגלה להם מידע חשוב, השערות ומגבלות. במקרה זה, הם יכולים לשקול את מהימנות ההערכה ולקבל החלטה בהתאם.
הסיבות לביצוע הערכת שווי הן רבות. העיקריות שבהן הן לצורך ביצוע ההשקעות הון, הערכה לפני מיזוג ורכישת חברות, מכירה או קנייה של מניות, תביעות משפטיות, עדכון מידע כחלק מדוחות פיננסיים ודיווח לרשויות המס, ועוד.
מודלים של ערך מוחלט
מושתתים על חישוב מתמטי, הקובע את הערך הנוכחי של תזרים המזומנים העתידי של הנכס.
מודלים של ערך יחסי
קובעים את ערך הנכס בהשוואה לערך השוק של נכס דומה. בדרך כלל נעשה שימוש במכפילים, כגון מכפיל ההכנסות, מכפיל רווח או מכפיל הון.
מודלים לתמחור אופציות
כגון אופציות פוט (PUT) וקול (CALL) ואופציות שניתנו לעובדים. אלו הם מודלים הנותנים את הערך הנוכחי של האופציות. המפורסם שבהם הוא מודל בלק ושולס.
הערכת שווי של עסקים
להערכת שווי של עסקים או חברות יש מספר מטרות, העיקריות שבהן הן מיזוגים ורכישות של חברות, מכירה של ניירות ערך ומניות והשפעות מיסוי שונות על העסק.
כאשר מדובר ברכישה של חברות, הקונה בדרך כלל מבצע תהליך של בדיקה מקדמית (המכונה דיו-דיליג'נס Due Diligence). תהליך של בדיקה ומחקר על נאותות עסקית ופיננסית של החברה אותה הוא מעוניין לרכוש. בתהליך הבדיקה, מתבסס הקונה על מידע המסופק לו על ידי היזם או המוכר וכן מידע נוסף הנאסף ממקורות חוץ. המידע מאומת, מנותח ונבדק ובסיכום התהליך, מכין הבודק דוח חוות דעת המשקף את ממצאי הבדיקה.
לתהליך הבדיקה המקדמית ארבע מטרות עיקריות:
הערכת שווי של נכסים פיננסיים לא מוחשיים
במקרים אלו הכוונה היא להערכת שווי של פטנטים, זכויות יוצרים, תוכנות, מותגים, סודות מסחריים וקשרים עם לקוחות. מכיוון שקיים קושי רב לאמוד את ערכם של נכסים אלו, קיימות שתי גישות להערכתם:
מצוק פורוס
מצוק פורוס או שלוחת פורוס (באנגלית: Foros Spur;בבולגרית: рид Форос) הוא מצוק המהווה את הקצה הדרום מזרחי של רמות גרומשין, במזרח רכס סנטינל בצפון הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
אורכו של המצוק 7.5 קילומטרים ורוחבו 5.7 קילומטרים.
ממזרח המצוק מצוי זרם הקרח ראטפורד, וממערב לו קרחון ויצ'ה.
המצוק מצוי 12.96 קילומטרים ממזרח להר וורן, 9.6 קילומטרים מדרום מזרח לפסגת בראנישט, 11.3 קילומטרים צפונית מזרחית להר לאנינג שברמות סוסטרה.
גילוי המצוק
המצוק מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961.
אודנסה
אודנסה (בדנית: Odense, היא העיר השלישית בגודלה בדנמרק (אחרי קופנהגן ואורהוס), הגדולה ביותר באי פין, ובין העתיקות ביותר בערי דנמרק.
בעיר יושבת מועצת המחוז. אוכלוסיית העיר מונה כ-145,000 תושבים. משמעות השם "אודנסה" היא "אודין" - אל במיתולוגיה הנורדית. העיר שוכנת ליד פיורד אודנסה ונהר אודנסה. העיר ידועה במוזיאונים הרבים שלה.
נאציזם
נאציזם (קיצור של נאציונל-סוציאליזם, בגרמנית: Nationalsozialismus או בקיצור Nazismus) הוא שמה של אידאולוגיה גזענית-לאומנית טוטליטרית שפיתחה המפלגה הנאציונל-סוציאליסטית (הנאצית) בגרמניה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. האידאולוגיה הנאצית דגלה במשטר טוטליטרי-לאומני. היא כללה השקפה גזענית בדבר עליונותם של "גזעים" אנושיים מסוימים על פני אחרים, ודגלה בדיכוי והשמדה של בני אדם המשתייכים ל"גזעים נחותים" (במיוחד יהודים וצוענים), לעומת שמירת ה"טוהר" של "הגזעים העליונים". לצורך הגשמת מטרה זאת, הוצעה תוכנית T4 - אותנסיה. ההשקפה הייתה כי יש לחסל בני אדם בעלי לקות, שכן אלו נחשבו ל"חלשים", לצד חיסולם של גברים בעלי נטייה הומוסקסואלית, ודיכוי אידאולוגיות אחרות, כגון קומוניזם, ואת הדוגלים בהן. בהנהגתו של אדולף היטלר, החלה המפלגה הנאצית ליישם את עקרונותיה זמן קצר לאחר עלייתה לשלטון בגרמניה הנאצית בשנת 1933, במהלך השואה ובאמצעות תוכנית "הפתרון הסופי". הנאציזם נותר האידאולוגיה השולטת בגרמניה עד כניעת השלטון הנאצי ב-1945 בתום מלחמת העולם השנייה.
הנאציזם הוכרז כבלתי-חוקי בגרמניה לאחר נפילת המשטר הנאצי, והפך לטאבו בחברה הגרמנית. כך, יש איסור בחוק הגרמני להשתמש בסמלים נאציים ולהקים ארגונים התומכים בנאציזם. רבים בחברה הגרמנית סולדים מרעיונות המזכירים את האידאולוגיה הנאצית. עם זאת, קבוצות של תומכי האידאולוגיה הנאצית עדיין קיימות בגרמניה ומחוצה לה. אנשי הקבוצות האלה ידועים בכינוי "נאו-נאצים" ("נאצים חדשים").
מקור השם
תבנית הקיצור התבססה על סוצי (Sozi), קיצור פופולרי בגרמניה למונח "סוציאליסט". בהתאם לסכמה זו, אנשי המפלגה הנאציונל-סוציאליסטית כינו את עצמם "נאזו" (Naso).
האידאולוגיה הנאצית
האידאולוגיה הנאצית, היא אידאולוגיה פשיסטית-פולקיסטית-טוטליטרית הכוללת תפיסת עולם גזענית סדורה המהללת אדם חדש ומוסר חדש, כאשר בחובה תוכנית לסדר מדיני חדש, לצד יחס מעורב לדת ולכלכלה.
פאשיזם ופולקיזם
על פי ההשקפה הפשיסטית העם הוא יחידה אורגנית שבה כל פרט צריך להזניח את טובתו האישית ולהחשיב רק את האינטרס הלאומי, כשהאינטרס הלאומי נקבע על ידי המנהיג. המנהיג אינו נבחר, אלא הוא דמות נעלה שנועדה להנהיג, ולכן יש להעריץ אותו ולסור למרותו. ההשקפה הפשיסטית רואה במדינת הלאום בראשות המנהיג ערך עליון, ופגיעה בגבולותיה הגאוגרפיים פשע חמור. מצב של שלום נתפס בהשקפה זו כסוג של ניוון, בשעה שיכולת צבאית ומלחמה נתפסים כביטוי לחיוניות של העם ושל המדינה. הפשיזם, מקדש את המדינה ורואה בה את המדרגה העליונה, ואת המשתייך אליה, כמי שעליו להקריב את כל כולו למענה.
פולקיזם, או לאומנות, היא תפיסת האומה כערך עליון והמדינה כאמצעי לקיומה. ה"פולק" פירושו העם הגרמני המאוחד בקשר דם טהור, עם שרואה עצמו נעלה ורווי בשליחות היסטורית תחת מנהיגות הפיהרר. תרבות ה"פולק" הגרמני במדינה הפולקיסטית מדגישה את עליונות הגזע הארי ושמירה על ערכיו ההיסטוריים והמסורתיים.
בהתאם לתפיסה הנאצית, ישנו צורך בהאחדה של היחידה האתנית והמדינית, באמצעות הכפפת כל הגרמנים תחת מסגרת מדינית אחת (פאן-גרמניות), זאת בהתאם לסִסמה הנאצית הידועה: "עם אחד, רייך אחד, מנהיג אחד" (בגרמנית: Ein Volk, ein Reich, ein Führer). כך נוצרת הקבלה, במהלכה החברה פועלת למען המדינה, שזו התגלמות של האומה, או הגזע.
טוטליטריזם
הנאציזם היה משטר טוטליטרי. משטר כזה, הוא סוג מסוים של דיקטטורה, בו האזרחים משועבדים למדינה וחייהם כפופים לרשות השלטון. אין הפרדת רשויות: הרשות המחוקקת, השופטת והמבצעת כפופות כולן למנהיג "הכל יכול". כאן נכנס עקרון חשוב בתורה הנאצית והוא "עקרון הפיהרר" (בגרמנית: Führerprincip), לפיו הפיהרר הוא מנהיג עליון לכל וסמכויותיו בלתי מוגבלות, הוא איננו אחראי כלפי איש או מוסד וכוחו נובע מהגזע, מהתכונות, מהכריזמה ומהשירות למען הגזע והמדינה, כאשר מנהיגותו חלה על כל המדינה ותושביה. חיי האזרחים במשטר הטוטליטרי מתנהלים על פי השקפת העולם של מנהיג המדינה ומתנגדי השלטון נענשים בחומרה. השלטת רעיונות מפלגת השלטון בעם נעשית באמצעות תעמולה, הדרכה ושטיפת מוח. המאפיין המרכזי של משטר טוטליטרי, ואשר מבחין בינו לבין סוגים אחרים של דיקטטורה, הוא המקום המרכזי שמקבלת אידאולוגיה חובקת כל באשר לאיך צריכה החברה האנושית להתנהל ומהן הדרכים להגיע למטרה הזאת. האידאולוגיה הנאצית, שימשה כאידאולוגיה הבלתי מעורערת של המשטר בגרמניה הנאצית.
תורת הגזע
תורת הגזע היא ההנחה כי המין האנושי מחולק לגזעים שונים זה מזה, וכי בין גזעים אלו קיימת היררכיה, כך שישנם גזעים "עליונים" וגזעים "נחותים". תורת הגזע זכתה לגיבוש, פיתוח וקידום עם עלייתה של המפלגה הנאצית. את הביסוס התאורטי העניקו לתורה אדולף היטלר, בספרו מיין קאמפף ו"האידאולוג" של המפלגה הנאצית אלפרד רוזנברג, בספרו "המיתוס של המאה ה-20". על אף ששניהם לא היו אנשי מדע, כי אם "הוגים", ושספריהם היו רחוקים מליצור בסיס תאורטי מגובש, נוצרה דרך חשיבה שניתן לזהותה עם עקרונות מסוימים, המזוהים עם המונח "תורת הגזע". על פי הגותם, בני האדם נמצאים במצב של מלחמה תמידית בין הגזעים השונים, מאבק שבסופו ינצח הגזע החזק והמשובח בעוד שהגזעים הנחותים יושמדו ויעלמו מהעולם (מה שנקרא "תהליך הברירה הטבעית"). בראש הסולם הגזעי לפי תפיסת הנאצים עומד הגזע הארי. לבני הגזע הארי יש תכונות עליונות, הן מבחינה שכלית, הן מבחינה רוחנית והן מבחינה גופנית ולכן הם אלה שצריכים לשלוט בכל הגזעים האחרים. בתחתית הסולם הגזעי נמצאים הצוענים, ומתחתם היהודים. היהודים הוגדרו כשורש הרוע בעולם, ומנהלים מאבק מתמיד בשורש הטוב - הגזע הארי. היהודי הוא יצור נחות, מלוכלך וטיפש, אך חזק, ערמומי, מסוכן ותאב בצע כאחד. הוא שולט בעולם המערבי-קפיטליסטי-דמוקרטי באמצעות בעלי ההון הגדולים כדוגמת משפחת רוטשילד, ובד בבד שולט בעולם הקומוניסטי-המזרחי, ולראיה, רבים מהפעילים הקומוניסטים הבולטים, כדוגמת קרל מרקס ולאון טרוצקי היו יהודים ועודם כאלו. מעל גזעים נחותים אלו, שאמורים למצוא את היכחדותם במלחמת הגזעים, עומד הגזע הסלאבי המזרח-אירופאי. לגזע נחות זה ייעד היטלר את תפקיד עבדי העם הגרמני.
הנאציזם דוגל באאוגניקה קיצונית. לפי השקפת הנאצים יש להשמיד, או לכל הפחות לעקר, אנשים נכים, חולים במחלות פסיכיאטריות, אנשים בעלי מוגבלות שכלית, ואנשים שהוגדרו כ"אנטי-סוציאליים", למשל הומוסקסואלים. בפרט יש להקפיד שלא יבואו במגע עם בני הגזע הנבחר, כדי שלא יפגעו ב"טוהר הגזע".
סדר מדיני חדש
בבסיס האידאולוגיה הנאצית, עמד הרעיון ליצירת "סדר חדש" (בגרמנית: Neue Ordnung) - כינויה של מערכת פוליטית, כלכלית וחברתית שהנאצים שאפו להקים באירופה, שהייתה מיועדת להחליף את הסדר הקיים. הסדר החדש יתבסס על האידאולוגיה הנאצית והרעיון של היטלר לבנות עולם חדש על פיה: להרוס את העולם ולבנות עולם חדש על חורבותיו. סדר מדיני זה, יבטא את מעמדם השונה של הגזעים האנושיים. הגזע הארי-גרמני העליון, יזכה ל"גרמניה גדולה" (בגרמנית: Groß-Deutschland) שתתפרס על אירופה התיכונה והצפונית – על כל שטחי העמים דוברי השפות הגרמאניות למעט בריטניה (גרמניה, אוסטריה, שווייץ, לוקסמבורג, ליכטנשטיין, הולנד, פלנדריה, דנמרק, שוודיה ונורווגיה) ועל שטחים נוספים שיעברו אריזציה (מזרח פולין ומרכזה, חלקים מצ'כוסלובקיה ואלזס-לורן). ממזרח לה, יתפרס לו "מרחב המחיה" הגרמני (בגרמנית: Lebensraum) – שטח זה, שיכלול את רוב אירופה המזרחית מיושבת הסלאבים הנחותים אויבי הגרמנים, יהווה למעשה שטח קולוניאלי של גרמניה, שתפקידו יהיה לשרת אותה. אזור זה ייושב במיליוני גרמנים שיקימו שם מושבות, חוות חקלאיות וינהלו שם את עסקי המקום. כך יזרום הון רב לגרמניה – לטובת הרייך, האומה והגזע. לבסוף, לאחר מספר דורות, בחישוב של הגירה חוזרת של גרמנים לגרמניה, של גרמנים מגרמניה לשטחי מרחב המחיה וריבוי טבעי, באזור זה אמורים לחיות כמאה מיליון גרמנים. במרחב המחיה הגרמני, יבוצע דילול אוכלוסין של רוב האוכלוסייה הסלאבית באמצעות הפצת מחלות ומגיפות, הרעבה, יצירת תנאי תברואה ירודים, וגם השמדה אקטיבית. הנותרים, עשרות מיליונים במספר, ישמשו כעָבדי האומה הגרמנית ויהוו מקור לכוח אדם זול עבורה. שטחי הרייך עצמו, יטוהרו לחלוטין מאוכלוסייה סלאבית, וכלל שטחי השלטון הגרמני - הרייך ומרחב המחיה, יטוהרו מיהודים וצוענים (ראו: הפתרון הסופי). הקומוניסטים, אויבי הנאצים, היו צריכים להירצח בו במקום, עקב כך שהאידאולוגיה הקומוניסטית הייתה מנוגדת לחלוטין לאידאולוגיה הנאצית.
אדם חדש ומוסר חדש
הנאצים, הרבו לדבר על "אדם חדש" ו"מוסר חדש".
ה"מוסר החדש", אמור להיות מבוסס על חוקי הטבע, המתבטאים בתורת הגזע ובדרוויניזם חברתי, כאשר הערך העליון, הוא שרידותו הפיזית של הגזע. הוא כולל עדיפות הגזע העליון, אי-שוויון בין גזעים ובין פרטים, שימור הגזע על ידי תרבות והשבחת גזע (אאוגניקה) ותמיכה נלהבת במלחמה מתמדת בין-גזעית. כך למעשה, הציגו הנאצים את המוסר הנאצי כהיפוכו של המוסר היהודי והנוצרי (שלדעתם נובע ישירות מזה היהודי), ומהבסיס המוסרי של הליברליזם (לרבות הקפיטליזם והדמוקרטיה) והקומוניזם (כאשר גם אלו לדעת הנאצים נובעים מהיהדות). תפיסות מוסריות אלו, הן אינן טבעיות לדברי הנאציזם. כך לדוגמה אחווה ועזרה לזולת, מנת חלקם של תפיסות אלו, הן ערכים הנוגדים את דרך הטבע. הן פוגעות בשרידותו של הגזע ומובילות לניוונו - שימור יסודות חלשים בחברה כגון נכים היא רק נטל על החברה. שלום בינלאומי, מוביל לניוון, ומבטיח את המשך קיומם של גזעים נחותים בעולם.
ה"אדם החדש" לפי הנאצים, הוא חדש מבחינה ערכית - אלים, אכזרי, עשוי לבלי חת, גאה, אמוציונאלי - היפוך ערכים מהמקובל בתקופה. ישנו ערך נעלה בפיתוחו הגופני של האדם, ובדגש על היופי.
היחס לדת
הנאציזם מתנגד במהותו לכל דת שהיא באופן מהותי. למרות היות העם הגרמני נוצרי, הנאציזם התנגד לעקרונות החסד, החמלה והאוניברסליזם הנוצריים וניסה ליצור הזדהות לאומנית-גזעית שתעמוד במרכז. הוא שאב את האידאולוגיה שלו מרעיונות פאגאניים והסכים לקיומה של נצרות "חיובית" בתנאי שזו לא תעמוד בסתירה לעקרונות הנאציזם. במצע המפלגה הנאצית משנת 1920, נאמר על יחסה של המפלגה לדת כדלהלן:
הנאצים הרבו לדבר על גרסה חדשה-ישנה של נצרות ("נצרות חיובית"', בגרמנית: Positives Christentum) שהיא קודם כל תרבות המדגישה טוהר ולאומנות גזעניים. הנאצים נעזרו בתאולוגים שונים, כגון, ארנסט ברגמן. ברגמן, בעבודתו "עשרים וחמש הערות על הדת הגרמנית" (בגרמנית: Die 25 Thesen der Deutschreligion), קבע כי חלקים מהברית הישנה ומהברית החדשה אינם מדויקים כלל. הוא טען כי ישו לא היה יהודי אלא ממוצא ארי קדמון, וכי אדולף היטלר הוא למעשה ממשיכו של ישו, ולא פחות מ"המשיח החדש". למרות כל זאת, ככלל, הנאצים נהגו להציג עצמם כחילוניים, ואף חלק כבעלי עמדות הקרבות לאתאיזם. הנאצים הרבו לדבר על הנצרות והמוסר הנוצרי כגורמים מעוותים שנובעים מהיהדות.
ההיסטוריון הבריטי מייקל ברלה, טען כי הנאציזם נהג לנצל את הנצרות למטרות פוליטיות, ולא היה נוצרי כלל. להפך, לטענתו, הנאציזם החזיק בתפיסות נאו-פגניות ששאבו השראה מהטווטונים ומהשבטים הגרמאנים הקדמונים. עם זאת, ההיסטוריון רוג'ר גריפין דוחה את הטענה כי הנאציזם היה בעיקר נאו-פגני, וציין כי על אף שהיו כמה נאו-פגנים בעלי השפעה במפלגה הנאצית, כגון היינריך הימלר ואלפרד רוזנברג, הם ייצגו מיעוט ודעותיהם לא השפיעו כלל על האידאולוגיה הנאצית מעבר לשימוש לצורכי סמליות. גריפין מוסיף, ומציין כי היטלר בספרו מיין קאמפף אף מגנה את הנאו-פגניות הגרמנית ולועג לאלפרד רוזנברג ומכנה את "עבודת האלילים" של הימלר "שטויות".
היטלר נהג לגנות את הברית החדשה, ונהג לכנותה "התנ"ך של השטן". עם זאת, הוא נהג לנצל רכיבים מהברית החדשה, על-מנת להוכיח מהם כי ישו היה ארי ואנטישמי. הוא הוסיף שהשליח פאולוס עיוות את הטקסטים, וריכך בהם את היחס אל היהודים. הנאצים גם הרבו בתעמולה שלהם ובעיקר בעצרות המפלגתיות השנתיות שלהם בנירנברג לבצע שימוש נרחב בציטוט מכתביו של מרטין לותר, מייסד הנצרות הפרוטסטנטית והרפורמציה, אודות "שקריהם של היהודים".
הנאצים בתחילה היו עוינים ביותר לקתולים משום שמרבית הקתולים תמכו במפלגת המרכז הגרמנית. הקתולים התנגדו לתוכניות לעיקור כפוי של אלו שנחשבו נחותים בעיני הנאצים, והכנסייה הקתולית אסרה על חבריה להצביע עבור הנאצים. בשנת 1933 הדברים הגיעו לכדי גילויי אלימות נרחבים של נאצים נגד הקתולים. הנאצים הרבו להציג את הקתולים כמי שנאמנותם למדינה מעורערת, ודרשו מהם להצהיר על נאמנותם לרייך ולאומה. למרות זאת, הקפיד היטלר שלא להציגו כאנטי-קתולי, כדי שלא לכרות גט כריתות עם הציבור הקתולי בגרמניה. הוא נהג להזכיר שהוא גדל וחונך כקתולי. הוא נהג גם לומר שעצרות הלילה הנאציות הכוללות שימוש רב באש לפידים הם בהשראת הטקסים הקתולים. ב-20 ביולי 1933, הודיעו הנאצים והקתולים על פיוס רשמי, עם הקמת הארגון הקתולי הפרו-נאצי "צלב ונשר" (בגרמנית: Kreuz und Adler). החל מאותה השנה, המפלגה הנאצית החלה גם בתמיכה פעילה בארגון הנוצרי הפרו-נאצי "הגרמנים הנוצרים" (בגרמנית: Deutsche Christen).
מלבד ההתנכלויות הישירות לכנסיות פעלו הנאצים לצמצום משמעותי של פעילות הכנסיות. הם סגרו את בתי הספר של הכנסיות ומנעו מאנשי הכנסייה להיכנס לבתי הספר. בנוסף, הם צמצמו באופן ניכר את פעילות הצדקה של הכנסיות והרחיבו את פעילות הצדקה של מוסדות המפלגה הנאצית שהייתה נגועה בגזענות בוטה.
היחס לטבע ולבעלי החיים
לטבע ולחי היו תפקידים סמליים חשובים במימוש האינטרסים של המשטר הנאצי. רעיונות לגבי הגנת הטבע והחי היו פופולריים מאוד בקרב הציבור הגרמני טרם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, ועם עלייתה לשלטון, נחקקו חוקים מקיפים לגבי הגנת הטבע והחי. הרעיונות לגבי הגנת הטבע והחי היו עבור הנאצים פלטפורמה בטוחה להשגת אהדת הציבור וכן שימשו כאמצעי תעמולה לשם רדיפת מיעוטים ולחיזוק החזון הגזעני. אף על פי שהמשטר הנאצי העביר חקיקה בענייני הגנת הטבע והחי, רעיון ההגנה על הטבע והחי התגלה עד מהרה כהתחזות. הצלחת התנועה להגנת הטבע והחי להעביר חקיקה בנושא, תחת חסות המשטר הנאצי, לא הייתה אלא ניצחון פירוס. יותר משהגנה על הטבע והחי, החקיקה הציבה מגבלות וסייגים על הגנת הטבע והחי, וקבעה כי אינטרסים מדיניים, כלכליים וצבאיים גוברים בכל עת על הגנה זו. בפועל, המשטר הנאצי חיבל בטבע וטבח בחי, ניצל את הטבע והחי למטרותיו הרבות (שכללו מאמץ מלחמתי, בידור, ניסויים, חזון אוטרקי), ואף גרם לאסונות סביבתיים באמצעות מדיניות שיטתית של אדמה חרוכה.
נאו-נאציזם
נאו-נאציזם (Neo-Nazism) הוא מונח המתייחס לכל תנועה חברתית או פוליטית המעוניינת להחיות את הנאציזם, או בעלת עמדות פשיסטיות התומכות בגזענות שהוקמה לאחר מלחמת העולם השנייה. ישנן קבוצות ותנועות קיצוניות אחרות, הדוגלות בעמדות פשיסטיות, שאינן דוגלות בנאציזם הגזעני, האנטישמי, של אדולף היטלר. אותן תנועות משתייכות לזרם הנאו-פשיזם.
התנועות הדוגלות ברעיונות אלה, לרוב אינן משתמשות במונח "נאו-נאצים" או "נאו-פשיסטים" כדי לתאר את עצמן. הרעיונות המדויקים שאומצו על ידי קבוצות נאו-נאציות, מאופיינים בהערצת תורותיו של אדולף היטלר ובחוסר סובלנות לדתות שונות, כדוגמת יהדות או אסלאם; ולאנשים מקבוצות אתניות שאינם אירופאים לבנים, כדוגמת שחורים, אסיאתים ועוד, בדומה למאפייני "טוהר הגזע" שהוגדרו על ידי גרמניה הנאצית בשנות קיומה כחלק מהאידאולוגיה הנאצית. רעיונות אלו כוללים בדרך כלל אנטישמיות, גזענות, שנאת זרים, ועלולים לכלול גם אלמנטים של לאומנות צבאית, הומופוביה והכחשת השואה.
סמלים נאציים
הסמל הידוע ביותר של הנאציזם הוא צלב קרס, אך ידועים גם סמלים וסימני זיהוי נוספים כגון דמותו של העיט הגרמני, הצדעה במועל יד, סמל האס-אס, שפמו של היטלר בתור אייקון ועוד. התעמולה הנאצית עשתה שימוש ברור בטיפוגרפיה: כדי להביע כבוד למורשת הגרמנית הקדומה נעשה שימוש בגופן הגותי הגרמני וסמלים שמקורם מהכתב הרוני, כגון אלגיז ואודל (המשמש את דיוויזיית אס אס הררית השביעית). כך גם ביעוד השלילי: היהודים הובלטו על ידי שימוש בגופן המדמה כתב עברי במילה Jude שהופיעה על גבי הטלאי הצהוב.
רבים מן הסמלים, כולל צלב הקרס, הם עתיקים. עמים שונים השתמשו בהם בתקופות שונות ומשמעותם השתנתה לאורך ההיסטוריה.
טאבו על סמלים נאציים
מדינות רבות אוסרות על שימוש בסמלים נאציים בציבור, וזאת על מנת להגביל תנועות נאו-נאציות. אך נאו-נאצים רבים עוקפים איסורים כאלו על ידי שימוש בסמלים הפחות-מוכרים. בארצות הברית, תנועת הברית הלאומית עשתה שימוש בסמל האלגיז, אשר היה ידוע בגרמניה הנאצית כסמל לרפואה ובריאות. ישנו גם שימוש רחב במועל יד הפוך.
סמלים שבמקור כונו "סמלי הגזע הארי" ידועים כיום כסמלים נאציים.
שלטי אצולה ותנועות ותיקות שנשאו צלב קרס לפני שזה אומץ בידי הנאצים נאלצו לשנות את סמלן. עם זאת צלב הקרס עדיין מופיע במקדשים בהודו ובסין (במשמעותם הקדומה, הלא נאצית). במונגוליה, במיאנמר ובטאיוואן ישנם ארגונים נאו-נאציים המנצלים את חירותו המקומית של צלב הקרס.
ברוב המוצרים המיועדים לילדים (כגון צעצועים, משחקי מחשב וסדרות טלוויזיה) המציגים דמויות נאציות, לא מופיע צלב קרס, אלא סימן אחר (לדוגמה: אות S זוויתית יחידה מופיעה על בגדו של נבל נאצי בסדרה המצוירת ליגת הצדק, או שני ריבועים כסמל על מכונות המלחמה.).
משורר לאומי
משורר לאומי הוא משורר הנחשב באופן מסורתי ועל פי דעת הציבור כמשורר ששירתו מייצגת את רוח העם, את הזהות הלאומית, האמונות והעקרונות של תרבות לאומית מסוימת. המשורר הלאומי כגיבור תרבות הוא סמל המתקיים בתודעת הציבור לטווח ארוך, להבדיל ממשוררים שמונו על ידי הממסד למשרת משורר חצר (כגון משרת משורר הקונגרס בארצות הברית ומשורר החצר של בית המלוכה האנגלי).
ישנן תרבויות בהן כמה כותבים נחשבים משוררים לאומיים.
מרבית המשוררים הלאומיים הם דמויות היסטוריות, אם כי כותבים בודדים בני זמננו הפעילים בתרבויות לאומיות צעירות יחסית או מתחדשות נחשבים אף הם "משורר לאומי".
פורמולה 1 עונת 1993
במסגרת פורמולה 1 של שנת 1993 התקיימו 16 מרוצים. באליפות העולם זכה אלן פרוסט. קבוצת ויליאמס-רנו זכתה באליפות העולם ליצרנים. אלן פרוסט חזר לאחר עונה אחת בה לא השתתף כלל במרוצי פורמולה 1 ואילו איירטון סנה נותר ללא קבוצה והועסק ברגע האחרון על ידי קבוצת מקלארן על בסיס מרוצים פרטניים. סנה סיים בסופו של דבר במקום השני בדירוג האליפות, אם כי פרוסט ניצח בהפרש גדול. ריקארדו פטרזה, הנהג בעל הכי הרבה מרוצים בפורמולה 1 (עד לעונה זו) פרש בסוף העונה. היות שנייג'ל מנסל שהיה אלוף העונה הקודמת פרש, הרי שלא הייתה אף מכונית עם המספר "1" שכן מספר זה שמור לאלוף העולם. קבוצת ויליאמס השתמשה במספרים "0" ו-"2". מקרה זה קרה גם בעונה לאחר מכן, בעקבות פרישתו של פרוסט. ניצחונו של איירטון סנה בגרנד פרי האוסטרלי היה לאחרון בקריירה שלו.
משורר לאומי
חיים נחמן ביאליק נחשב המשורר הלאומי העברי, ובזמן קיומה של מדינת ישראל - למשורר הלאומי של ישראל.
פורמולה 1 עונת 1993
כבכל עונה, חלו מספר שינויים בתקנון. העיקריים שבהם היו:
משורר לאומי
בין המשוררים הלאומיים המפורסמים: יוהאן וולפגנג פון גתה (גרמנית), ויליאם שייקספיר (אנגליה), רוברט ברנס (סקוטלנד), דנטה אליגיירי (איטליה), אלכסנדר פושקין (רוסיה), אדם מיצקביץ' (פולין), מיגל דה סרוואנטס (ספרד), אלכסנדר דיומא האב (צרפת), חריסטו בוטיוב (בולגריה), לואיש דה קמואש (פורטוגל).
שורשי מושג המשורר הלאומי הם במאה ה-18, כתוצר של תנועת הרומנטיקה, שהייתה מהגורמים של התעוררות הלאומיות באירופה במאה ה-19. נקודת המבט של הרומנטיקה שימשה לעיתים להערכה מחדש של משוררים. כך למשל שייקספיר לא נחשב בעיני בני תקופתו למשורר העילאי של תקופתו. הוא נכלל בכמה רשימות מזמנו של משוררים מובילים, אך לא נחשב כמי שכתב ברמתם של אדמונד ספנסר או פיליפ סידני. אולם במאה ה-18 המבקרים הרומנטיים כסמואל טיילור קולרידג', העלו את הערצתו של שייקספיר לרמה של עבודת אלילים כמעט, ברוח המיתוס הרומנטי של "היוצר הגאון". הלאומיות הבריטית של אמצע המאה ה-19 והתקופה הוויקטוריאנית, העלתה את שייקספיר על נס כסמל לגאווה אנגלית, עבור האימפריה הבריטית כולה.
רבים מהמשוררים הלאומיים הטביעו את חותמם בתקופות מעבר תרבותיות והובילו שינוי תרבותי בעל השפעות עצומות. כך למשל מיגל דה סרוואנטס, אשר יצירתו דון קישוט נחשבת לרומן המודרני הראשון. השפעתו הייתה כה רבה, שיש המכנים את הספרדית (בספרדית ובצרפתית) "לשונו של סרוואנטס". "הקומדיה האלוהית" של דנטה אליגיירי היא אחת מיצירות האמנות הגדולות של כל הזמנים והבסיס לשפה האיטלקית המודרנית. אלכסנדר פושקין הוא ממייסדי השירה הרוסית המודרנית, ומהתורמים המרכזיים לפיתוח השפה הרוסית.
כתביו של ביאליק שיקפו את מעורבותו ופעילותו בענייני העם היהודי בתקופתו, והשפיעו עמוקות על הלך הרוחות וחיי הציבור. הוא היה ציוני נלהב, השתתף בשני קונגרסים ציוניים והיה ידיד אישי של מנהיגי התקופה. בין השאר כתב שירת תוכחה וביקורת נגד אוזלת ידם של היהודים בגלות (למשל "אכן חציר העם", "בעיר ההרגה") ושירת עידוד רעיונית ומעשית לפעילות הציונית (למשל "למתנדבים בעם", "מתי מדבר האחרונים"). ביאליק השפיע רבות על התפתחות התרבות היהודית המודרנית והיה ממחדשי השפה העברית - אף הם רכיבים מהותיים באתוס הציוני. ביאליק הקדיש חלק נכבד מזמנו לענייני הציבור, עד כדי שנטבע הביטוי "כל ישראל יש להם חלק בביאליק", ראה בכך חלק מתפקידו ואף גינה אנשי רוח המסתגרים במגדל השן.
אבו חסן
מִסְעֶדֶת עַלִי קַרַוַאן – אַבּוּ חַסַן (נכתב גם: כַּרַוַאן; בערבית: علي كروان أبو حسن) היא חומוסייה פופולרית ותיקה, הממוקמת ברחוב הדולפין ביפו ונחשבת לאחת החומוסיות הטובות בישראל. החומוסייה מפורסמת בזכות קהל סועדיה הנאמן, המונה יהודים וערבים כאחד, והתור הארוך המשתרך בכניסה אליה בכל יום בשעות הצהריים. את החומוסיה ייסד עלי קרוואן, המכונה אבו חסן.
היסטוריה
קרוואן החל את דרכו כמוכר חומוס על עגלה ארעית בשכונת עג'מי ביפו, ובשנת 1959 פתח את המסעדה הראשונה בבעלותו ברחוב 60. מסעדת "עלי קרוואן – אבו חסן" הראשונה נפתחה ב-1972 ברחוב הדולפין 1 ביפו והיא פעילה עד היום. לאחר שנים רבות שבהן סירב קרוואן לפתוח סניפים נוספים, הוחלט על פתיחתה של חומוסייה נוספת, גדולה יותר, ברחוב שבטי ישראל 14 ביפו, לא רחוק מהמסעדה המקורית. הצלחתו של הסניף, שעל אף גודלו מתאפיין אף הוא בתור ארוך של סועדים בכניסה, הובילה לפתיחתה של מסעדה שלישית, "פנינת יפו – אחים קרוואן", המציעה לסועדים גם תוספות כגון צ'יפס, פלאפל וסלט.
באוקטובר 2007 נפטר קרוואן, לאחר שנים שבהן מעורבותו בניהול הרשת הייתה קטנה ובנו איבראהים הפך למנהלה.
בדצמבר 2022 נפטר חסן קרוואן, בנו של עלי.
אופי המסעדה
תפריטה של המסעדה מצומצם ביותר. המסעדה מגישה ארבע מנות בסיסיות בלבד – חומוס, מסבחה, פול ולבנה – ומנות המשלבות ביניהן. מנת הדגל של המסעדה היא ה"משולש" (בערבית: مثلث – מֻתַ'לַּת'), מנה משולשת הכוללת חומוס, פול ומסבחה. לצד המנות מוגשות פיתות, בצל חי וקעריות רוטב חריף עם מלח לימון. המסעדה לא מציעה לסועדיה תפריט כתוב לעיון סביב השולחן, אלא מציגה את המנות השונות ומחיריהן על קיר המסעדה.
כימים אחדים
כימים אחדים הוא הרומן השלישי של מאיר שלו. מקור השם ב:. גם ספר זה, בדומה לספרים הקודמים שכתב שלו, נסב סביב ההוויה החברתית, החלוצית והחקלאית של התקופה שבטרם הקמת המדינה, של המתיישבים הראשונים במושבים, במושבות ובקיבוצים.
כותרת הספר
כותרת הספר "כימים אחדים" רומזת לאנלוגיה אירונית בין סיפור יעקב המקראי וסיפורו של יעקב שיינפלד, אחד מגיבורי הרומן של מאיר שלו, אך לא רק לכך. שיינפלד עצמו מעיד בלשונו השבורה: (עמ' 214).
עלילה
הרומן מספר על אהבתם של שלושה גברים לאישה אחת, יהודית, אימו של מספר הסיפור, זיידה. מקום ההתרחשות הוא כפר קטן בעמק יזרעאל, טרם הקמת המדינה ובמהלך שנותיה הראשונות. העלילה מתפרסת על פני כשלושים שנים, משנות העשרים ועד שנות החמישים.
עלילת הספר אינה בנויה בסדר כרונולוגי אלא נעה בין העבר להווה כל הזמן, מה שיוצר פערי מידע הנפערים ומתמלאים תמידית, כך שהעלילה נחשפת לקורא בכל פעם ברבדים שונים ומתפתחת תמיד. כמו בספריו הקודמים, מאיר שלו מתחיל את סיפוריו ברמזים ומותיר את קוראיו עם סימני שאלה, שאותם הוא פותר לאט לאט לאורך השנים והסיפור. עם שינויי הזמן כך משתנה גם זווית ההסתכלות של הקורא ושל המספר גם יחד.
הדמויות המרכזיות הן: סביב הדמויות המרכזיות ישנן דמויות משניות, סיפורים קטנים ואנקדוטות למיניהן. הסופר יוצר עולם חם ואנושי תוך כדי כתיבה קלילה, מלאת הומור וחכמת חיים.
תרגומי הספר
הספר תורגם לאנגלית בידי ברברה הרשב. בשמו של הספר חלו שינויים והוא יצא לאור תחת שני שמות שונים באנגלית - "ארבע ארוחות" שם המתאר את המוטיב המרכזי שמקדם את העלילה בספר וכן "אהבותיה של יהודית" על שם אמו של גיבור הסיפור ואחת מן הדמויות המרכזיות של הספר.
מרים (אונייה)
האונייה מרים הייתה מדגם "חדר הגה פתוח", ובחורף בים הצפוני התנהלה החזקת משמרת גשר והגה בתנאים קשים ביותר.
בין הימאים היהודים ששרתו על מרים היה אריה דיסקין, לימים "רב מלחים" באניות הצי הישראלי, ובעל פנקס ימאי מספר 1, הימאי הראשון של מדינת ישראל.
במלחמת העולם השנייה הובילה מרים מטען מהים התיכון לאנגליה ובדרכה חזרה, חזרה עם מטען מאנטורפן למצרים. בינואר 1940 בצאתה מהים הצפוני הותקפה על ידי מטוס גרמני שהטיל עליה שלוש פצצות שאמנם לא פגעו בה ישירות, אך הסבו נזק לציר ההגה שלה. באותו ערב, באזור עיר הנמל דובר, הותקפה מרים שנית והפעם יצאה מההתקפה בשלום. בעקבות התקפות אלה מוגנו גשר הפיקוד ועמדת ההגאי בשקי חול.
את ההפלגה הבאה לאירופה עשתה כמגויסת לצי המלכותי הבריטי, והיא טובעה במבואות הנמל הצרפתי ברסט.
דרור אלימלך
דרור אלימלך (נולד ב-16 בדצמבר 1956, ישראל) הוא פסיכיאטר, פסיכותרפיסט, משורר, מלחין ומבצע של מוזיקה קלאסית בת-זמננו.
אלימלך הוא תלמיד הלחנה של סרג'יו נטרא ופסנתר של ברט ברמן, רות הילמן ופנינה זלצמן. סגנון הלחנתו ניסויי עם השפעות אוונגרדיות. חבר באיגוד הקומפוזיטורים בישראל ובאקו"ם. יסד וארגן מספר סדרות למוזיקה עכשווית בישראל. מנגן בפסנתר, בחליליות, באקורדיון ובכלים אלקטרואקוסטיים.
בשנת 2002, זכה אלימלך בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים. שיריו התפרסמו ב-8 ספרים ובכתבי עת ספרותיים.
מבצע רוטב
המבצעים "רוטב" ו"דורבן" היו סדרת גיחות של מטוסי תובלה של חיל האוויר הישראלי לתימן בשנים 1964–1966 כדי להצניח כלי נשק וציוד אחר למורדים המלוכניים שנלחמו נגד צבא מצרים בתקופת מלחמת האזרחים בתימן. המטוסים טסו לתימן בשעות הלילה לאורך חופי סעודיה, ולאחר שהצניחו את הציוד המשיכו לג'יבוטי, שהייתה אז תחת שלטון צרפתי, חנו שם לתדלוק, וחזרו לישראל. במבצעים "רוטב ו"דורבן" השתתפו מטוסי סטרטוקרוזר, שקיימו 14 טיסות מבסיס תל נוף לתימן. הטיסה הראשונה בפיקודו של מפקד טייסת 120 יצאה ב-31 במרץ 1964 והטיסה האחרונה יצאה ב-5 במאי 1966.
מבצעים אלה, שנערכו בתיאום עם שירות הביון החשאי הבריטי, נועדו לסייע לרתק לתימן כוחות צבא מצריים כדי להרחיקם מקו החזית מול ישראל. במהלך המבצעים הציע המתאם הבריטי, טוני בויל, שמטוסי חיל האוויר הישראלי יפציצו את שדה התעופה של צנעא. מפקד חיל האוויר עזר ויצמן הסכים לבצע זאת, אך ראש הממשלה לוי אשכול אסר על כך.
במבצעים השתתפו ארבעה אלחוטנים מיחידה 8200 שנועדו לעזור באבטחת המטוסים באמצעות האזנה ולהתריע מפני התקרבות מטוסי אויב. על כך קיבלו תעודת הערכה מהרמטכ"ל יצחק רבין.
באותה הזדמנות החדיר המוסד סוכנים לתימן, בעיקר כדי להשיג מידע מודיעיני על הצבא המצרי.
דבר קיומם של המבצעים "רוטב" ו"דורבן" נחשף רשמית בישראל בתחילת שנות האלפיים.
מצושימה
מָצוּשימה (ביפנית: 松島, Matsushima) היא קבוצת איים במחוז מיאגי, יפן. בקבוצה ישנם כ-260 איונים המכוסים בעצי אורן, והם נחשבים לאחד משלושת הנופים של יפן.
ארבע המראות של מצושימה
ישנן ארבע נקודות תצפית על מצושימה:
אלן קליין
אלן קליין (באנגלית: Allen Klein; 8 בדצמבר 1931 - 4 ביולי 2009), איש עסקים יהודי אמריקאי. למד חשבונאות והתפרנס מניהול עסקים לסלבריטאים בכלל ולמוזיקאים בפרט. ידוע בעיקר בשל עבודתו עם להקות הביטלס והרולינג סטונז.
ביוגרפיה
קליין נולד למשפחה יהודית ממוצא רומני שגרה בניו ג'רזי. אמו של קליין נפטרה עוד לפני מלאה לו שנה, ואביו השאיר את אלן הצעיר ואת שתי אחיותיו בבית יתומים יהודי. מאוחר יותר עבר להתגורר אצל דודתו. כנער, קליין עבד בעבודות שונות, בזמן שלמד בבית ספר-לילה. הוא לא היה תלמיד מצטיין בבית הספר אך הצליח היטב במתמטיקה.
קליין נשא לאישה את בטי, לאחר שסיים את לימודיו בקולג'. לזוג שלושה ילדים: ג'ודי, מנהלה הנוכחי של חברת "ABKCO", ג'ייד וג'ניפר.
קליין התפרסם לראשונה כשעזר לזמר בובי דארין לקבל את כספו בחזרה מחברת התקליטים שלו. דארין קיבל המחאה בסך מאה אלף דולר על תמלוגים שלא ניתנו לו, והתחלק בהם עם קליין. קליין נקרא "רובין הוד" של המוזיקה הפופולרית. קליין התחבב על היוצרים, אך לא זכה לחיבה מחברות התקליטים שאצלם עבדו.
הפלישה הבריטית של שנות השישים הביאה לקליין עוד לקוחות רבים. משהפכו הביטלס לאחת הלהקות החשובות ביותר במוזיקה הפופולרית, התעניין קליין ברכישתם מידי בריאן אפסטיין, דבר שקרה רק בשנת 1967, כשנפטר. עד אז, הוא הפך למנהלם של להקת הרולינג סטונז, במקומו של אנדרו לוג אולדהם, רכש חלק ממניותיה של מטרו גולדווין מאייר, והשתלט על חברת תקליטים מתקשה, קמע-פארקווי, וניסה להפוך אותה לרווחית יותר. כשהסתבך עם החוק על שאמר את שווי מניות החברה, הוא שינה את תוכניותיו. הוא איחד את קמע-פארקווי עם חברת ניהול החשבונות שלו ויצר את החברה שנודעה כ-ABKCO.
בין לקוחותיו של קליין ניתן למנות את זמרי הפופ סטיב לורנס ואדי גורם, זמר הרית'ם אנד בלוז סם קוק, זמר הפולק דונובן, המפיק המוזיקלי פיל ספקטור, ולהקות הרוק מתבודדי הרמן, החיות, הרולינג סטונז והביטלס. בזמן שעזר ללקוחותיו בענייני כספים, וביצירת חוזים חדשים מהם ירוויחו יותר, לא כל החלטותיו העסקיות היו הטובות ביותר בשבילם. בסופו של דבר קליין גמר כשבבעלותו רוב המוזיקה של הרולינג סטונז, של החיות ושל יוצרים אחרים, דבר שקטע את תקופת הרווח הארוכה שלהם. אמנים אלו לפעמים איבדו גם את הדרך הטובה בעסקים בגלל עבודתו של קליין.
קליין שיחק תפקיד חשוב בהתפרקותה של להקת הביטלס. הוא הרשים מספיק את ג'ון לנון כשהחתים אותו בן לילה, ולנון שכנע את ג'ורג' האריסון ואת רינגו סטאר לקחת את קליין. פול מקרטני, מאידך, החליט לתת לאביה של אשתו לינדה, לי איסטמן, לנהל את חשבונותיו. קליין ואיסטמן לא הסתדרו, ואיסטמן התייחס ללנון וליוקו אונו בצורה גרועה. המחלוקת בעניין אפל רקורדס, ועניינם העסקי האישי, גם תרמו למצבה של הלהקה.
לאחר התפרקותה של הלהקה, לנון, האריסון וסטאר אהבו פחות ופחות את התנהלותו של קליין, ולבסוף פיטרו אותו, ושילמו לו תשלום סופי בסך 3.5 מיליון לירות שטרלינג על שירותיו. מאוחר יותר, קליין נכנס לבעיית מיסים, וריצה מאסר בכלא על שהתחמק מתשלומי מס.
קליין המשיך בקריירה שלו, ו-ABKCO המשיכה להוציא תקליטים ישנים של הוצאת קמע-פארקווי, ושל אמנים איתם עבד קליין. כמעט כל התקליטים נחטפו מהמדפים במשך השנים, מה שהפך שירים קלאסיים כמו "96 Tears", "So Much In Love ו"Bristol Stomp" לכמעט בלתי ניתנים להשגה.
בנו של קליין, ג'ודי, הפך למנהלה של ABKCO, לאחר שבריאותו של קליין הפכה לבלתי יציבה. ב-2005 ABKCO החלה סוף סוף להוציא תקליטורים של מוזיקה שהייתה בבעלותה.
איצוקושימה
איצוקושימה (ביפנית: 厳島) הוא אי השוכן במערב הים הפנימי סטו שביפן, בצפון-מערב מפרץ הירושימה. האי ידוע גם בשם מיאג'ימה (宮島), שפירושו "אי המקדש". האי הוא אחד משלושת הנופים של יפן. האי איצוקושימה שייך לעיר האצוקאיצ'י שבמחוז הירושימה, אך עד שנת 2005 היה האי עיירה בפני עצמה.
גאוגרפיה
האי איצוקושימה הררי ומיושב בדלילות. שטחו כ-30 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה כ-2,000 נפשות. על האי יש עיירה אחת, ובה מתגוררים כל התושבים. הנקודה הגבוהה ביותר באי היא פסגתו של הר מיסֶן, ב-535 מטרים, וניתן להגיע אליה באמצעות רכבל המסיע את המבקרים לפסגה.
איצוקושימה מפורסם בזכות מקדש השינטו שעל האי, שהוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. לפי הרישומים נבנה המקדש בתקופת שלטונה של הקיסרית סויקו. המצביא טאירה נו קיומורי קבע את צורתו הנוכחית של המקדש.
שטח האי והים המקיף אותו הם חלק מהפארק הלאומי סטונאיקאי. הים המקיף את האי ידוע בגאות ושפל הקיצוניים שבו. בשעת השפל נסוג הים אל מעבר לטוריאי של האי, ובשעת הגאות מכסה הים את כל השטח שמתחת למקדש.
עצי האדר הגדלים בו מפורסמים ברחבי יפן בשל שלכת הארגמן שלהם בסתיו. מכיוון שהאי נחשב מקום קדוש חל איסור מוחלט על כריתת העצים. באי מתהלכים חופשי קופי מקוק ואיילים. בדת השינטו נחשבים האיילים כשליחי האלים, ולפיכך הן חיות קדושות.
שמואל יהודה הירש
שמאל|ממוזער|150px|הרב שמואל יהודה הירש הרב שמואל יהודה שמעון הירש (23 באוקטובר 1872 – 11 באוגוסט 1941) היה רב ראשי במחוז אוברייסל שבצפון הולנד, שבירתו היא העיר זְווֹלֶה, במשך קרוב לארבעים שנה.
רקע משפחתי
נולד לר' שמעון עזריה הירש ואימו חנה שפיץ. משפחת שפיץ הייתה משפחה אמידה מאוד, אשר ראו ברכה בעסקיהם (הם אף התגוררו בבית היסטורי - ביתו של הצייר ההולנדי הנודע רמברנדט, המוכר כיום כמוזיאון בית רמברנדט). אביה של חנה שפיץ ייסד את ארגון הצדקה "פקידים ואמרכלים" שהקימו בתי מחסה בעיר העתיקה בירושלים, ותמכו בעניי ארץ הקודש. אביו לא לקח חלק בעסקי המשפחה והקים בית-מדרש לבעלי בתים. בגיל שבעים הוכתר על ידי בנו בתואר "מורינו", תואר כבוד נדיר ביותר באותו תקופה.
אחרי לימודיו בתלמוד תורה המשיך בסמינר לרבנים אצל הרב יוסף צבי דינר, קיבל הסמכה לרבנות בגיל צעיר מאוד, וב-1902 עוד לפני נישואיו, נענה לקריאת קהילת זוולה, והתמנה לרבה הראשי.
פעולותיו כרב הקהילה
מיד עם מינויו לתפקיד פעל הרב הירש, בעידודו של אביו איתו ניהל קשר מכתבים יום-יומי, להגברת ההקפדה על קיום מצוות היהדות בקרב קהילתו. הירש יזם את החזרת המחיצה בבית הכנסת, הכניס לתוקף דרישות קפדניות לשוחטים וקצבים. תחת הנהגתו הרוחנית, היה אובראייסל למחוז הראשון שכל נשות המורים, החזנים וכל העוסקים בקודש, כיסו את שערות ראשם – הלכה שהוזנחה בכל מערב אירופה באותו תקופה.
הירש השקיע מאמצים רבים על מנת לאפשר קיום מצוות גם ליהודים שחיו בקהילות קטנות. למשל, נועד עם מנהלי בתי ספר נוצריים, וסיכם עמם שלא יתקיימו שיעורים במקצועות חשובים ביום השבת, על מנת להוריד את הצורך מהתלמידים היהודיים הבודדים לחלל את יום השבת. פן נוסף של פעילותו היה מאבק הסברתי נגד ההתבוללות בקרב הלא-יהודים.
פעילות מול גופים לא יהודיים
השפעתו חרגה מתחום קהילתו ואף הגיעה אל כלל אוכלוסיית המדינה. בשנת 1920 פנה לשר המשפטים ההולנדי, והציג בפניו תוכנית שיקום אסירים על מנת שיוכלו לחזור לחיים אזרחיים הגונים, ולהתקיים בכבוד. הרעיון התקבל ובשנת 1921 קיבל על כך עיטור אבירות כבוד ממלכת הולנד וילהלמינה.
לאחר פטירתו נקבע שם הרחוב שבו שוכן בית הכנסת על-שמו.
ג'יימס ולנטיין
ג'יימס בורגון ולנטיין (נולד ב-5 באוקטובר 1978) הוא מוזיקאי אמריקאי הידוע בעיקר כגיטריסט של להקת הרוק/פופ האמריקאית מארון 5.
קורות חיים
נולד לרוברט ושאוונה ולנטיין בלינקולן, נברסקה. יש לו שלוש אחיות, ג'ינה, ליסה ואמנדה. ואח אחד, כריסטופר. אמו היא מלכת יופי לשעבר, שהייתה מורה בבית ספר לפני שהפכה לעקרת בית בשביל לגדל את חמשת ילדיה. הוא היה נשיא המועצה שלו בתיכון בלינקולן, נברסקה. בנוסף לגיטרה, ולנטיין גם מנגן בכלי הקשה, ובנערותו ניגן בתזמורת ובלהקת ג'אז.
תחילת הקריירה
בצעירותו, ניגן ולנטיין בלהקות "Montag", "Kid Quarkstar", "Mondello" ו-"Happy Dog". בשנת 2000, שינתה הלהקה "Happy Dog" את שמה ל-"Square" והוא עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה, שם הוא העביר שיעורי גיטרה פרטיים. ולנטיין גם ניגן עם "Reel Big Fish", בהתחלה, כאשר הגיטריסט אהרון בארט שבר את ידו, ומאוחר יותר בשנת 2001 כאשר בארט נפגע כשנפל ממדרגות. ולנטיין חשף תמונה מהופעה של "Reel Big Fish" בה הוא ניגן כשמארון 5 הופיעו ב-MTV Cribs. בסופו של דבר חברי להקת "Kara's Flowers" (מארון 5 בעבר) התיידדו עם חברי להקת "Square" (בה ג'יימס היה חבר), כאשר הם החלן לחפש גיטריסט נוסף, וולנטיין פנה אליהם. מתיחות בין חברי הלהקה "Square" עזרה להחלטה. זמן קצר לאחר מכן, "Kara's Flowers" הפכה ל-מארון 5. בשנת 2001, ולנטיין עזב את להקת "Square" והצטרף ללהקת "Kara's Flowers", שזמן קצר אחר כך, שינתה את שמה למארון 5.
ולנטיין הוא חבר של הזמר ג'ון מאייר, שאותו פגש בשנת 1996 במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון, מסצ'וסטס. הוא ניסה לשכנע מאייר לעבור ללינקולן לנגן בלהקות "Lincoln blues rock", "Baby Jason " ו-"Spankers". במופע הפתיחה לסיור של מאייר ב-2003 בקיץ עזרו להביא לחשיפה נרחבת את מארון 5.
מארון 5
בשנת 2002 ב-25 ביוני יצא אלבום הבכורה של מארון 5, "Songs About Jane". חמשת הסינגלים ששוחררו ממנו במשך כשלוש שנים זכו להצלחה ברחבי העולם, והלהקה זכתה להכרה. בשנת 2005, מארון 5 קיבלו את פרס גראמי כ"תגלית השנה". בשנת 2003 ב-22 בינואר, הם הקליטו מיני אלבום עם שירים אקוסטיים שנקרא על שם הזמן בו הוקלט, "1.22.03.Acoustic". בשנת 2005 ב-13 במאי בזמן הופעה חיה בסנטה ברברה, קליפורניה הם הכניסו את השירים ל-DVD שנקרא "Live – Friday the 13th". לאחר 5 שנים הם הוציאו את אלבום האולפן השני שלהם, "It Won't Be Soon Before Long" ב-16 במאי. ב-25 במרץ 2008 הם הוציאו אלבום הופעה חיה שני שנקרא "Live from SoHo". ב-8 ביולי 2008, הם הוציאו אלבום הופעה חיה שלישי במספר שנקרא, "Live from Le Cabaret". ב-21 בספטמבר 2010 הם הוציאו את אלבום האולפן השלישי שלהם, "Hands All Over". כיום הלהקה סיימה את הקלטת אלבומה הרביעי, שעתיד לצאת לאור ב-26 ביוני.
עבודות נוספות
בשנת 2001, ולנטיין ניגן עם הלהקה "Reel Big Fish" כאשר הגיטריסט המקורי נפצע.
באותה השנה, ולנטיין ניגן לאלבומה של הזמרת ג'ני לואיס, "Rabbit Fur Coat".
בנוסף לפעילותו בלהקה, ולנטיין חבר גם בלהקה בשם "JJAMZ".
חיים אישיים
משפחתו מתגוררת כעת ביוטה, ארצות הברית. אמו עובדת באוניברסיטת בריגהאם יאנג, אשר בבעלות כנסיית קדושי אחרית הימים. אביו עובד ב"Utah Valley University". ולנטיין אינו רואה את עצמו מורמוני פעיל. בן דודו, צ 'רלי גארסייד, הוא הבסיסט של להקת "Border Patrol".
האוונג'רס מתפרקים
האוונג'רס מתפרקים (באנגלית: Avengers Disassembled) הוא אירוע קרוס-אובר ביקום מארוול שפורסם בחוברות הקומיקס האוונג'רס, ספיידרמן וארבעת המופלאים על ידי חברת מארוול קומיקס בין אוגוסט 2004 לינואר 2005 למשך 28 חוברות. את הסיפור כתב בין היתר בריאן מייקל בנדיס, באיורם של אמנים שונים כגון אוליבייה קויפה, ג'ים צ'ונג וסטיב אפטינג.
אירוע זה מתמקד בפירוקה של קבוצת גיבורי-העל האוונג'רס ותיאור חוויותיהם של אלו אשר שרדו מהקבוצה. לאירוע זה יצאו שני אוגדנים, כאשר הראשון מרכז אותם והשני עוקב אחר איירון מן, תור וקפטן אמריקה. האירוע השפיע רבות על יקום מארוול והכין את הקרקע לאירועי בית אם. שם האירוע מתייחס לקריאת הכנף של האוונג'רס, "האוונג'רס התאספו!" (!Avengers Assemble).