cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מחנה עולים
תנאי המחנות
שיעורי האבטלה במחנות היו גבוהים ביותר. מציאת עבודה הייתה קשה, שכן בחברה הישראלית כולה היה שיעור אבטלה גבוה בתקופה זו ובנוסף, מוקמו רוב המחנות בפריפריה. בנוסף רק מעטים מבין תושבי מחנות העולים היו מוכשרים למקצוע כל שהוא. ברשימה שנעשתה בתחילת 1950 בכל מחנות העולים למעט "שער העלייה", התגלה כי מבין 85,081 העולים במחנות, רק 5,721 היו בעלי מקצוע ועוד 221 היו בעלי מקצועות חופשיים.
בשל ארעיות המחנות לא התפתחה מערכת חינוך משמעותית במחנות העולים, יחד עם זאת הוקמו בכמה מן המחנות גנים ובתי ספר. המורים והגננות נשלחו על ידי משרד החינוך. הצורך בהקמת מוסדות חינוך עלה ככל שהתארך משך הזמן שבו נותרו העולים במחנות. ילדים רבים במחנות נשלחו למוסדות של עליית הנוער, ארגון ויצו קלט גם הוא נערים ונערות מהמחנות, בעיקר יוצאי אירופה, אם כי הורים רבים התנגדו לשלוח את ילדיהם מפאת אובדן ההכנסה של ילדיהם, כיוון שהילדים סייעו בפרנסת המשפחה. בכל מחנה עולים היה מבנה שנועד להיות מעין בית תרבות. היו בו מעט עיתונים ופחות מזה ספרים. המורים שלימדו את הילדים העבירו לעיתים שיעורי ערב למבוגרים בבתי התרבות. על פי רוב לא התפתחה שום התארגנות תרבותית מתוך המחנה. תושבי המחנות היו מנותקים כמעט לחלוטין מהחברה הישראלית. הדבר נבע ממיקום המחנות, מקשיי השפה של העולים, ומתחושת העליונות של הוותיקים על העולים. מעטים העולים שקראו עיתונים או האזינו לרדיו. העיקרון שנקבע במחנות העקורים בגרמניה אומץ גם בישראל במחנות העולים:
בסוף 1949 הגיע מספר העולים במחנות ל-90,000 נפש. מטעם הממסד מונתה מחלקת הקליטה של הסוכנות היהודית לטפל באחזקת המחנות. עלות האחזקה הייתה בסכום שהיה למעלה משליש תקציבה של מחלקה זו.
קיומם של המחנות הפך להיות חבית חומר נפץ: מצד אחד, אנשים ללא עתיד, ללא תעסוקה ומצד שני, הוכחה לאוזלת ידה של מדינת ישראל ביכולת להביא לידי פתרון את בעיית העקורים. לא עבר זמן ונמצא הפתרון לבעיה: מחנות העולים הפכו להיות מעברות עולים, עם מבנים זמניים ויציאה לעבודה סדירה עד אשר יימצא פתרון המגורים הסופי.
מפרצון בריטן
מפרצון בריטן (באנגלית: Britten Inlet) הוא מפרצון מלא קרח בדרום האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
המפרצון הוא המפרץ היחיד בחצי האי מונטוורדי (המפרץ מצוי בצידו הדרום-מערבי של חצי האי).
גילוי ומיפוי המפרצון
המפרצון מופה מצילומי לוויין לנדסט של ארצות הברית בינואר 1973. המיפוי התבצע על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי.
מקור השם
שמו של המפרצון ניתן לו בשנת 1977 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המפרצון נקרא על שמו של המלחין הבריטי בנג'מין בריטן; וזאת בדומה לאתרים רבים נוספים באזור, שקיבלו שמות של מלחינים או של יצירות מוזיקליות.
תאופיק זיאד
תאופיק אמין זיאד (בערבית:  توفيق زيّاد, תעתיק מדויק: תופיק זיאד; 7 במאי 1929 - 5 ביולי 1994) היה חבר הכנסת מטעם הרשימה הקומוניסטית החדשה (רק"ח) והחזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון (חד"ש). ראש עיריית נצרת בין השנים 1975 ל-1994. משורר וסופר.
קורות חייו
זיאד נולד בעיר נצרת למשפחת עובדי אדמה בני דת האסלאם. עבד חלקית בתקופת לימודיו בבית הספר התיכון כדי לסייע בפרנסת המשפחה ועם זאת נחשב כתלמיד טוב. במהלך אותן שנים התקרב בדעותיו למפלגה הקומוניסטית. ב-1954 נבחר זיאד לראשונה למועצת העיר נצרת.
בסוף 1955 נשפט ל-40 ימי מאסר על הפגנה בה נכנס לשטח סגור. תלונתו על כך שהוכה במהלך ההפגנה על ידי שוטרים עלתה לדיון בכנסת. זיאד הובא למשפט באשמת תקיפת שוטר ונשפט לקנס ולמאסר בכלא טבריה. במהלך שהותו בכלא נאבק למען זכויותיו וזכויות אסירים אחרים, בייחוד בנושא התעמרות סוהרים באסירים. בסוף אפריל 1958 נעצר שוב, יחד עם הנהגת מק"י בנצרת, על התפרעות בהכנות לקראת מצעד האחד במאי. בבחירות שהתקיימו בדצמבר 1970 עמד בראשות רשימת רק"ח למועצת העירייה. לאחר הבחירות, בהן זכתה רק"ח ב-7 מתוך 17 מושבים במועצה, ניסה זיאד להקים קואליציה עם מפ"ם והמפד"ל, אך כשל. בסוף 1974 גבר על אמיל חביבי בהתמודדות על מועמדות רק"ח לראשות עיריית נצרת. ב-9 בדצמבר 1975 נבחר לראשות עיריית נצרת, כשהוא עומד בראש חזית נצרת הדמוקרטית. מאז נבחר זיאד, פעם אחר פעם, לראשות העיר – לרבות בבחירות האחרונות בהן השתתף לפני מותו, שבהן זכה לתמיכה של למעלה מ-60% מהמצביעים.
בתקופה בה קיצצה ממשלת ישראל בתקציביה של עיריית נצרת (לטענתו במטרה לגרום לו לשנות את דרכיו) ארגן בעיר מחנה עבודה התנדבותי דו-לאומי, אליו הגיעו צעירים (רובם המכריע ערבים, אולם גם מתנדבים יהודים ומתנדבים מממדינות אחרות).
חבר כנסת
בבחירות לכנסת ב-1969 הוצב במקום החמישי של רשימת רק"ח לכנסת, המוסלמי הראשון ברשימה. בעיתונות פורסם שקיימת הסכמה שאם לא תזכה הרשימה לחמישה מנדטים יפנה אחד המועמדים האחרים את המקום עבורו. לאחר שבבחירות זכתה הרשימה לשלושה מנדטים בלבד, דרש זיאד שאחד הקודמים ברשימה יפנה לו מקום, כיוון שכשני שלישים מהקולות לרשימה היו ממוסלמים, אך דרישתו לא נענתה. בתחילת 1972 התפטר אמיל חביבי מהכנסת, אך במקומו נכנס אברהם לבנבראון ולא זיאד. בתחילת 1973 יצא זיאד בשליחות המפלגה לפראג בה שהה כחצי שנה, עד ששב לישראל כדי להתמודד בבחירות לכנסת השמינית כנציג המוסלמים במפלגה.
נבחר לכנסת השמינית ב-1973 וכיהן ברציפות עד 1990 ושוב מ-1992 ועד מותו כשהוא נושא את דגל "שתי מדינות לשני עמים", נלחם בקיצוניות הדתית וקרא לסובלנות, אחוות עמים ושוויון זכויות. תאופיק זיאד מילא תפקיד מפתח בקבלת ההחלטה על הכרזת השביתה הכללית ביום האדמה הראשון, ב-30 במרץ 1976. כן היה מהוגי רעיון "נצרת 2000".
כתיבת שירה
תאופיק זיאד ידוע בתור אחד מהמשוררים הבולטים מקרב ערביי ישראל ובצד עיסוקיו הפוליטיים, הקדיש זיאד חלק חשוב של חייו לשירה ולתרבות. ברבים משיריו באה לביטוי השקפתו הקומוניסטית. שיריו עוסקים בקשר לאדמה, בנושאי חירות ושוויון, אחוות עמים ועוד. רבים משיריו מושרים עד היום בפי בני האוכלוסייה הערבית בישראל וכן במקומות רבים ברחבי העולם. חלק משיריו תורגמו לעברית ולשפות נוספות.
זיאד היה פעיל במק"י וכתב שירים פוליטיים בביטאונה, "אל-איתיחאד". לאחר מלחמת יום הכיפורים כתב שירים שלעגו לרהב הישראלי והביעו שמחה על ההצלחה של מצרים וסוריה להשיב את הכבוד הערבי. חלק משיריו הפוליטיים הרגיזו רבים בקרב הציבור היהודי בישראל.
מותו
תאופיק זיאד נהרג בשנת 1994 בתאונת דרכים בדרכו מפגישה עם יושב ראש הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת. זיאד נהג, חצה פס הפרדה רצוף והתנגש חזיתית ברכב הבא ממול. הנהג ממול תושב נצרת נפגע באורח בינוני. לאחר מותו נקראו רחובות על שמו בנצרת, בשפרעם ובערים ערביות נוספות.
תיקון חצות
מקור המנהג
חז"ל אמרו שראוי לכל יהודי להצטער תמיד על חורבן בית המקדש. אולם ישנה חובה מינימלית על כל אדם להזכיר החורבן בכל מיני מקומות על פי הפסוק "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני, תדבק לשוני לחיכי אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי", מכאן למדו למצוא זמן מיוחד להזכיר החורבן, דוגמת תיקון חצות וכן חיוב בכל שמחה להזכיר חורבן ירושלים כשבירת כוס בחתונות. בהלכה:
בתחילה נהגו בני עדות המזרח להוסיף קינות על החורבן רק בתלת דפורענותא, כלומר בשלוש השבתות שבין שבעה עשר בתמוז לתשעה באב, ובימי החול לא נהגו להתאבל על חורבן הבית. לאחר דיונים שסבבו סביב השאלה שכיצד זה ומתאבלים דווקא ביום השבת, נקבע בסופו של דבר לבטל את אמירת הקינות בשבתות אלו. האר"י ביטל את מנהגי הצער בשבת וכנגד זה קבע לומר את התיקון מדי יום ביומו.
סדר התיקון
תיקון חצות ניתן לעשותו יחיד, ללא מניין.
בשעת חצות הלילה, מתיישבים על הארץ, חולצים את הנעלים וקוראים מספר פרקי תהילים תפילות וקינות:
תיקון רחל
חלקו הראשון של תיקון חצות נקרא תיקון רחל, ועיקרו הוא בכי וצער על החורבן. ומאחר שכך יש ימים שבהם יש נוהגים שלא לומר את החלק הזה כגון: בשבת, בחג, בראש חודש וכדומה, וכן בשנת שמיטה יש שאין אומרים אותו. בליל תשעה באב יש נוהגים לומר תיקון רחל בלבד.
סדר התיקון הוא כך: ראשית אומרים וידוי לאחר מכן קוראים את מזמור קל"ז 'על נהרות בבל' ומזמור ע"ט 'מזמור לאסף', יש המוסיפים קינה 'אל תזכור לנו עוונות ראשונים' ולאחר מכן קוראים את פרק ה' במגילת איכה 'זכור ה' מה היה לנו'.
אחרי כן מוסיפים את הקינה שקונן ישעיהו (ישעיהו פרק סג טו - סד יא) על החורבן 'הבט משמים וראה'. ולבסוף את תפילת ישעיהו לגאולת ירושלים (ישעיהו סא י - פרק סג ט).
אחרי כן אומרים קינות, עדה עדה כפי מנהגה, ולסיום אומרים את פסוק 'התנערי מעפר קומי' וגו'.
תיקון לאה
החלק השני של תיקון חצות נקרא תיקון לאה - ועניינו הוא תהילים לשם בניית הבית.
נסים סלומון
נסים סלומון (25 בפברואר 1938 - 26 בנובמבר 2006) היה אלוף-משנה בצה"ל, ראש מינהל חינוך ירושלים (מנח"י) בשנים 1992–1997, משנה למנכ"ל עיריית ירושלים בשנים 1997–2004 ומרכז עבודת הוועדה לחיזוק ירושלים במשרד ראש הממשלה 1998. מראשוני חיל החינוך בו מילא תפקידים בכירים. חקר מטעם מערכת הביטחון את הפצצת הכור בעיראק, מלחמת שלום הגליל ומלחמת יום הכיפורים. היה בין מקימי רשת המקומונים רחוב ראשי ושימש כעורך ראשי של מקומוני אזור השרון. שימש כראש מחלקת הנוער של הסוכנות היהודית.
תיקון חצות
תיקון חצות בקבלה
לפי תורת הקבלה תיקון חצות הוא תיקון חשוב בדרך להבאת הגאולה.
נסים סלומון
ביוגרפיה
סלומון נולד בעיר אייטוס, בולגריה למשפחה יהודית ציונית. הוריו קראו לו בשם רודולף או בקיצור רודי בנוסף לשמו העברי נסים. בזמן מלחמת העולם השנייה נשלח אביו רוברט למחנה כפייה, ומשפחתו אולצה לשכן בביתה את מפקדת הוורמכט המקומית. המשפחה עלתה לישראל בשנת 1949 ולאחר שהות קצרה במחנה האוהלים פרדס חנה שוכנה ביישוב העולים גני תקוה.
בשנת 1964 השלים את לימודי התואר הראשון במדע המדינה והיסטוריה באוניברסיטה העברית. בשנת 1980 סיים בהצטיינות את לימודיו במכללה לביטחון לאומי. בשנת 1985 השלים את לימודי התואר השני במדע המדינה באוניברסיטת חיפה כ"מצטיין רקטור". בשנת 1989 יצא לוושינגטון ללימודי דוקטורט, אותם לא השלים לאחר שנקרא למלא את תפקיד ראש מנח"י.
תיקון חצות
תיקון חצות בקבלה
רבי נחמן מברסלב חידש שדווקא ככל שהדורות נמוכים יותר (דורותינו אנו) כך ערך הקימה בחצות ותיקון חצות גדל.
נסים סלומון
ביוגרפיה
איתן הבר, תיאר את סלומון (במאמר ב"ידיעות אחרונות") זמן קצר לאחר פטירתו כ"דמות מופת מהסוג הישן." הבר הוסיף כי "סלומון היה פטריוט וציוני אמיתי, וחבל שאנחנו נזכרים בו ובסיפור שלו רק לאחר מותו."
שירות בצה"ל
מילא שורת תפקידים בצה"ל ובהם רמ"ח היסטוריה, סגן קצין חינוך ראשי, מפקד המדרשה הצבאית לחינוך, מפקד הפנימיה הצבאית ומדריך במכללה לביטחון לאומי.
סלומון התגייס לצה"ל זמן קצר לאחר תום מבצע קדש כלוחם בגדוד 51 של חטיבת גולני, שם שירת עד לתפקיד סגן מפקד פלוגה. במלחמת ששת הימים לחם לצידו של אריאל שרון, ובמהלך המלחמה החליף את קצין המבצעים האוגדתי שנהרג. לאחר המלחמה העניק שרון לסלומון דרגת רב-סרן.
היה ממקימי חיל החינוך ושימש כראש ענף הדרכה והסברה, תפקיד אותו מילא גם במהלך מלחמת יום הכיפורים. תפקידו האחרון בחיל החינוך היה כסגנו של קצין חינוך ראשי אבנר שלו.
חוקר המלחמות
בתקופה הקצרה בה מילא סלומון את תפקיד ראש מחלקת ההיסטוריה בצה"ל עסק במחקר ובהסקת המסקנות ממלחמת יום הכיפורים. סלומון מונה לתפקיד רמ"ח היסטוריה על ידי ראש מה"ד האלוף אמיר דרורי. בהשפעת השר אריאל שרון לא אישר ראש הממשלה מנחם בגין את מינויו של סלומון לתפקיד, וזאת בצעד חריג לאחר שכבר נכנס לתפקידו. התערבות השר שרון פורשה לאחר מכן על ידי סלומון ואחרים (איתן הבר, אמנון לורד) כניסיון לשכתוב תולדות המלחמה על ידי שרון ומקורבו סגן הרמטכ"ל ישראל טל. בהתייחסו למחקרו של סלומון על מלחמת יום כיפור, זמן קצר לאחר מלחמת לבנון השנייה צוטט איתן הבר בעיתון מקור ראשון: "אני מתפלא על עצמי איך לא נזכרתי בכל זה לאור המלחמה שעברנו בקיץ האחרון. אני קורא את מה שהוא אמר לי אז, ומגלה איך ההיסטוריה חוזרת".
לאחר הפצצת הכור "אוסיראק" בעיראק על ידי ישראל בשנת 1981, מינה ראש הממשלה מנחם בגין את סלומון להיות החוקר הרשמי מטעם מערכת הביטחון של פעולת ההפצצה. סלומון היה אחד המקורות העיקריים לספרו של העיתונאי שלמה נקדימון "תמוז בלהבות" שתיעד את פעולת הפצצת הכור.
ראש מינהל חינוך ירושלים (מנח"י)
בשנת 1992 מונה סלומון על ידי ראש עיריית ירושלים טדי קולק וסגנית ראש העיר הממונה על החינוך דליה איציק לראש מנהל החינוך (מנח"י), המשותף לעיריית ירושלים ולמשרד החינוך. סלומון המשיך לשרת בתפקיד ראש מנח"י גם לאחר שאהוד אולמרט החליף את טדי קולק בתפקיד ראש העיר.
בין הישגיו כראש מנח"י ניתן למנות את ייזום ויישום תוכנית הניהול העצמי של בתי הספר בעיר, שזכתה להצלחה והועתקה על ידי ערים אחרות, וכן את תוכנית עיר המוזיקה. סלומון יזכר גם כמי שפעל למנוע בשנת 1995 את ניסיון ההשתלטות של הרשות הפלסטינית על תוכנית הלימודים במזרח ירושלים הפועלת במתכונת הירדנית. במהלך כהונתו נאבק סלומון למען שימור החינוך האינטגרטיבי בעיר ונגד חינוך סקטוריאלי, כדוגמת בית הספר של עמותת קדמה שלבסוף הוכפף למערכת החינוך העירונית.
עם תום כהונתו כראש מנח"י מונה למשנה למנכ"ל עיריית ירושלים רענן דינור וראש המינהל העירוני. בתקופה זו מונה למרכז עבודת הוועדה לחיזוק ירושלים שמינה ראש הממשלה בנימין נתניהו.
סלומון ראה בפעילותו במנח"י את גולת הכותרת של פעילותו הציבורית.
ניקולו קוטונר
ניקולו קוטונר (בספרדית: Nicolau Cotoner i d'Olesa; 1608–1680) היה חשמן והגראנד מאסטר ה-61 של המסדר של מלטה בין 1663 ל-1680. אביו היה מארק אנטוני קוטונר דה סאנטמארטי ואחיו היה הגראנד מאסטר הקודם, רפאל קוטונר. בשנת 1669, לאחר שהסכם שלום שנחתם בין ונציה והאימפריה העות'מאנית בעקבות הכיבוש מחדש של ממלכת קנדיה, ניקולא קוטונר שיפר את ביצורי מלטה ומימן את בנייתו של אחד המבצרים שנועדו לארח את התושבים במקרה של פלישה. המבצר נקרא קוטונרה.
כאסטרטג ודיפלומט, הוא חיזק מאוד את יוקרתו של המסדר, בעיקר בצרפת, ונציה ואנגליה. בשנת 1674 הוא מימן במלטה את בית הספר לאנטומיה ורפואה כנספח ל-Sacra Infermeria, וכן כתב (באיטלקית) את החוקה של המסדר.
ניקולא קוטונר המשיך במלאכת השיפוץ של קתדרלת יוחנן הקדוש שהחלה על ידי אחיו, רפאל, והרבה מפאר הקתדרלה חודש בתקופת שלטונו, כולל העיטור של הקמרון שצויר על ידי "האביר הקלברי" מתיה פרטי כמו גם רוב הגילופים ועיטורי הזהב של מרבית הקירות.
קוטונר נקבר בקפלה של אראגון. יורשו בתפקיד היה האח גריגוריו קאראפה (Gregorio Carafa).
אנדרטת הקבר של הגראנד מאסטר, ממוקמת בצורה בולטת לימין המזבח הראשי ב-chapel of the langue of Aragon בקתדרלת יוחנן הקדוש. היא נבנתה על ידי דומניקו גואידי ב-1686 והיא נחשבת לאחד המונומנטים החשובים והיפים ביותר בקתדרלה.
ארמון אל-עאשק
ארמון אל-עאשק (בערבית: قصر العاشق) הוא מבנה היסטורי המתוארך לתקופה העבאסית, בקרבת העיר סמארה, עיראק. הוא ניצב על גדתו המערבית של החידקל.
היסטוריה
הארמון נבנה במצוות הח'ליף העבאסי ה-15 אל-מועתמיד, ובנייתו נמשכה בין השנים 877–882. יאקות אל-חמאווי מציין כי עלי בן יחיא אל-מונאג'ם ומועז אל-דוולה יזמו את תחילת העבודות. האמיר עמאד אל-דוולה כתב שיר העוסק בארמון אל-עאשק. בימי הביניים המבנה נקרא "אל-מעשוק", כלומר "האהוב". חפירות ארכאולוגיות התקיימו במתחם בשנות ה-60 של המאה העשרים ולאחריהן הוא שוחזר במהלך שנות ה-80.
ארכיטקטורה
ארמון אל-עאשק הוא דוגמה בולטת לארמון בסגנון אדריכלי עבאסי. המבנה המלבני מורכב משתי קומות; קומה אחת שימשה כקטקומבות ועבור חדרי אחסון. סביב הארמון חצרות גדולות המוקפות בחומות. מחוץ לחומות קיים חפיר ארוך, בו זורמים מים מערוץ תת-קרקעי המתחיל ברמות המערביות.
דרסט
{{פירושונים| דרסט הוא שמם של עשרה ממלכי הפיקטים:
ראו גם
}}
דן אלדד
דן אלדד הוא עורך דין ישראלי אשר שימש כמנהל המחלקה הכלכלית בפרקליטות המדינה משנת 2013 עד 2021. שימש כממלא מקום פרקליט המדינה בחודשים פברואר–אפריל 2020. כיום עורך דין שותף בפירמת אלדד-פרץ ושות'.
ביוגרפיה
למד בתיכון עירוני ד' בתל אביב, היה חניך ופעיל בתנועת הנוער "המחנות העולים" והתגייס לצה"ל, ושירת כלוחם בחטיבת הנח"ל. מאוחר יותר עבר קורס קציני מודיעין ושירת בחיל המודיעין, בתפקידים שונים.
בהמשך שימש אלדד כממונה במחלקה הכלכלית וכמנהל תחום בכיר (דין משמעתי) בפרקליטות המדינה, וייצג את המדינה בתיקים פליליים, ביטחוניים, אזרחיים, מנהליים ובתיקי מיסים. בין היתר, טיפל בפרשות ביטחוניות באזור יהודה ושומרון, בהליכים בעניינו של מרדכי ואנונו לאחר שחרורו ממאסרו, בפרשת רשות המיסים, ובפרשת המרמה של שמאים נגד הביטוח הלאומי. עמד בראש הצוות של פרקליטות המדינה שליווה את חקירת פרשת הרפז.
מאז אפריל 2013 מכהן כמנהל המחלקה הכלכלית בפרקליטות, האחראית על טיפול בתיקים פליליים העוסקים בין היתר בשחיתות שלטונית ובפשיעה כלכלית. בין התיקים הידועים בהם טיפל במסגרת תפקידו: פרשיות צבי בר ודני דנקנר, ופרשת השחיתות בישראל ביתנו.
במסגרת תפקידו, יזם עו"ד אלדד לראשונה כינוס ראשי רשויות וערים חדשים שנבחרו בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018. המפגש נערך על רקע ריבוי פרשיות השחיתות שבהם מעורבים ראשי רשויות, ובמהלכו ייעץ אלדד לראשי הרשויות איך להימנע מלהיכנס למצבים בהם ינסו גורמים שונים להכשילם במעשי שחיתות.
לימד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה וכיהן כחבר בית הדין המשמעתי המחוזי של לשכת עורכי הדין, כחבר הוועדה הדנה בקובלנות משמעתיות נגד רופאים, וכחבר הצוות לחיזוק שלטון החוק וטוהר המידות בשלטון המקומי.
אלדד הוא סגן-אלוף (מיל'), בוגר הקורס הממלכתי הבכיר למודיעין, ותוכנית העמיתים לסגל הבכיר בשירות המדינה, ומשרת במילואים בפרקליטות הצבאית כיועץ לעניינים מיוחדים.
ממלא מקום פרקליט המדינה
בשלהי שנת 2019 סיים פרקליט המדינה שי ניצן את כהונתו. שר המשפטים אמיר אוחנה מינה לתפקיד את הפרקליטה אורלי בן-ארי. קידום מינויה נעשה בניגוד לעמדת היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, אשר כתב שעמדתו היא שיש למנות לתפקיד ממלא מקום פרקליט המדינה את שלמה (מומי) למברגר, המשנה לעניינים פליליים. שופט בג"ץ מני מזוז נתן צו ארעי המעכב את המינוי. בעקבות זאת ביטלה בן-ארי את מועמדותה לתפקיד. ב-2 בפברואר 2020 הטיל שר המשפטים אמיר אוחנה על דן אלדד למלא את מקום פרקליט המדינה. אף כי אלדד לא הופיע ברשימת המועמדים שהציג מנדלבליט לשר המשפטים, הודיע מנדלבליט כי יכבד את המינוי.
במהלך כהונתו, בגין פניית המשנה לפרקליט לעניינים פליליים, הורה עו"ד אלדד על פתיחה בחקירה בעניין פרשת המימד החמישי. אלדד הסביר את פתיחת הבדיקה בצורך לשמור על אמון הציבור במקצועיותה נטולת הפניות ובטוהר וניקיון כפיה של הרשות החוקרת, ובכך שאין בפרשה חקירה נגד אישי ציבור מכהנים באותה העת ולכן אין עיגון בדין או בהנחיות לדחיית ביצוע ההחלטה לפתוח בחקירה. מנדלבליט תמך בהחלטת עו"ד אלדד וקבע כי כלל השיקולים היו ענייניים ונטולי כל מניע פוליטי. ביולי 2020 העביר מנדלבליט את ליווי תיק חקירת הפרשה מהמחלקה הכלכלית שבראשות אלדד למומי למברגר.
סמל מיין
סמל מדינת מיין אומץ על ידי בית המחוקקים של המדינה ביוני 1820. במרכז סמל המדינה מצוי שלט אצולה שעליו מצויר אייל קורא רובץ תחת עץ אורן בשדה הגובל בנהר וביער.
דן אלדד
ממלא מקום פרקליט המדינה
ב-23 באפריל 2020, בעקבות הערכתו כי בכוונת השר אוחנה להאריך את כהונתו של אלדד בשלושה חודשים נוספים, כתב מנדלבליט לנציב שירות המדינה דניאל הרשקוביץ כי קיימת מניעה משפטית להארכת הכהונה וטען לכשלים בעבודתו. לטענתו של ממלא מקום פרקליט המדינה דן אלדד, במשך תקופת כהונתו פעל היועץ המשפטי כדי לצמצם ולחבל בעבודתו כפרקליט המדינה, ולהפריע לתפקודו התקין. בתגובה לדברים טען אלדד כי היועץ השתלח בו בסגנון בוטה מכיוון שהחל לבדוק את התנהלות הפרקליטות בכל הקשור לסגירת תיקו של מנדלבליט בפרשת הרפז. בהמשך פנה אלדד למבקר המדינה מתניהו אנגלמן בבקשה לבחון סוגיות הנוגעות להתנהלות הפרקליטות בסוגיית עילת סגירת התיק. מקורבים למנדלבליט, שלא הזדהו בשמם, דחו את דברי אלדד כניסיון מכוון מצדו ומצד השר אוחנה להדיח את מנדלבליט, על רקע החלטותיו בתיקי נתניהו. כמה מבכירות הפרקליטות אף הובילו מהלך של פרסום מכתב תמיכה ביועץ. ב-19 באוגוסט פרסם נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות דוד רוזן דו"ח בו קבע כי התנהלות הפרקליטות בעניין עילת הסגירה הייתה "בבחינת התנהלות בלתי ראויה".
ב-30 באפריל הוציא השופט מני מזוז צו ארעי המעכב את הארכת כהונת אלדד כממלא מקום. ב-1 במאי 2020 פקעה כהונתו של אלדד בתפקיד ממלא מקום פרקליט המדינה, לאחר שלא הוארכה. אלדד חזר לתפקידו כמנהל המחלקה הכלכלית בפרקליטות המדינה, ומנדלבליט הודיע שהוא עצמו ימלא את תפקיד ממלא מקום פרקליט המדינה.
סמל מיין
משני צדי המגן ישנו חקלאי המחזיק בידו חרמש, ומלח הנשען על עוגן. שני אלה מסמלים את ענפי הכלכלה המסורתיים העיקריים של המדינה.
דן אלדד
לאחר פרישתו מפרקליטות המדינה
אלדד סיים את תפקידו בפרקליטות המדינה ומשמש כעורך דין במגזר הפרטי. חבר בצוות ההגנה של תת-אלוף במילואים גל הירש.
סמל מיין
מתחת לשלט האצולה מופיע מוטו המדינה: "Dirigo" (בלטינית: "אני מוביל"). מעל השלט מופיע כוכב הצפון. מתחת לשלט מופיע שם המדינה "מיין".
דן אלדד
חיים אישיים
אלדד נשוי לעירית, אב לשלושה. מתגורר במודיעין.
הערות שוליים
.
סמל מיין
בשנת 1919 קבע בית המחוקקים כי אין לשנות את סמל המדינה.
פי האמת
פי האמת (באיטלקית: La Bocca della Verità, תעתיק: לה בוקה דלה וריטה) הוא פסל הנמצא ברומא. ככל הנראה הפסל היווה חלק ממזרקה מהתקופה הרומית או מכסה ביוב.
גילוי האמת
החל מימי הביניים ייחסו לפסל יכולת לגלות את האמת - ולהוות למעשה "פוליגרף". על פי האמונה אם אדם היה משקר בעת שהיה מכניס את ידו לתוך פי האמת, הפה היה נושך את ידו של השקרן. הפה הוצב בכניסה לכנסיית סנטה מריה קוסמדין במאה ה-17.
אזכורים בקולנוע
האזכור המפורסם ביותר של פי האמת בקולנוע היה השימוש שנעשה בו בסרט "חופשה ברומא" משנת 1953 בהשתתפות אודרי הפבורן וגרגורי פק. בסרט, הפבורן המשחקת את הנסיכה אן, נלקחת על ידי פק, המגלם את דמותו של כתב עיתון, לסיור בעיר. במסגרת הסיור מגיעים השניים לפי האמת ופק מספר לה על האמונה. הפבורן מכניסה ידה בחשש לפה אולם לא קורה לה דבר. כאשר פק מכניס את ידו לפסל הוא צורח וכשהוא מוציא את ידו, כף ידו חסרה. האירוע לא היה בתסריט של הסרט ועל כן הפבורן צרחה באימה אמיתית עד שהוא הוציא את כף ידו משרוולו.
תודחליאש הרביעי
תוּדְחַלִיאַש הרביעי היה בנו הצעיר של חתושיליש השלישי ושל אשתו פודוחפה ומלך החתים בין השנים 1237 - 1209 לפנה"ס בתקופת הממלכה החתית החדשה.
תקופתו של תודחליאש הרביעי התברכה בזכות תנופת הבנייה הנרחבת ברחבי הממלכה כגון, הכשרת המבצר המלכותי בלב העיר חתושש. אך הפרויקטים הנודעים מכל אשר הותיר אחריו תודחליאש הרביעי היו בניית מערכת של 13 סכרים כתשובה מיידית לבצורת הכבדה שפקדה את הממלכה. אחד מהסכרים הללו נשמר בצורה די טובה ועומד עד ימינו בסמוך לעיירה הטורקית אלג'ה, מקומו של האתר הארכאולוגי אַלַג'הויוק, וסיום בניית מקדש הסלע שביַאזִילִיקַאיָה (המרוחקת שני ק"מ מחתושש). מקדש הסלע מהווה בפני עצמו אתר יוצא דופן מפני שהוא בנוי משתי אכסדרות טבעיות שדפנותיהן מכוסות בתבליטים המציגים 71 אלים מתוך פנתיאון האלים החתי.
לקריאה נוספת
*אלי בר-נביא, תולדות העולם משחר האנושות ועד ימינו, הוצאת ידיעות אחרונות, 1994.
(Pronounced 'Lĕh-'nérd 'Skin-'nérd)
(Pronounced 'Lĕh-'nérd 'Skin-'nérd) הוא אלבום הבכורה של לנרד סקינרד, שיצא לאור ב-1973. האלבום כולל כמה מהשירים הידועים ביותר של הלהקה, ביניהם "Gimme Three Steps", "Simple Man", "Tuesday's Gone" ו-"Free Bird", אשר הביאו לפריצת דרכה של הלהקה.
סקירה
הבסיסט לאון ווילקינסון עזב את הלהקה במהלך השלבים הראשונים של הקלטת האלבום לאחר שניגן בשני שירים בלבד. גיטריסט להקת הסטרוברי אלארם קלוק אד קינג נתבקש למלא את מקומו של ווילקינסון על הבס במשך שאר ההקלטות, כאשר ווילקינסון כבר כתב את מרבית קטעי הבס. עזיבה זו השאירה את סקינרד עם רק שישה חברי להקה רשמיים בזמן יציאת האלבום. לאחר שובו של ווילקינסון ללהקה, אד קינג עבר לנגן בגיטרה חשמלית וכך יכלו לשחזר את ליווי הגיטרה המשולשת במהלך ההופעות החיות. ווילקינסון חזר ללהקה לקראת תום ההקלטות ומופיע בצילום עטיפת האלבום. האלבום הפך לאלבום זהב ב-18 בדצמבר 1974, ולפלטינה כפולה ב-21 ביולי 1987, על ידי RIAA. האלבום הגיע למיקום שיא של 27 בבילבורד 200 בשנת 1975.
האלבום יצא לאור מחדש בשנת 2001 כגרסה מורחבת עם רצועות בונוס, הכולל גרסאות דמו משירים רבים באלבום. מכירות האלבום ב-2014 הוערכו בכ-2 מיליון יחידות ברחבי העולם.
עטיפת האלבום
מבין חברי הלהקה המופיעים בתמונת האלבום, היחידי שנותר בחיים וגם מופיע בהרכב הנוכחי של סקינרד הוא גארי רוסינגטון.
ביקורת
Pronounced 'Lĕh-'nérd 'Skin-'nérd מיד הביאה לפריצת הדרך של הלהקה בעולם הרוק. בשנת 2003 המגזין  רולינג סטון  דירג את האלבום במקום ה-403 ברשימה שלו של 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
לינה משותפת
לינה משותפת הייתה שיטת חינוך וגידול ילדים, שהייתה נהוגה ברוב הקיבוצים בארץ ישראל עד שנות ה-80. בלינה המשותפת, ילדי הקיבוץ היו לנים בלילות יחדיו במבנים ייעודיים, שנקראו בתי ילדים, במנותק מהוריהם. בתי הילדים היוו מעון קבע לילדים, בו גם אכלו, התרחצו ולמדו בשנות בית הספר היסודי. ברוב הקיבוצים המשיכו ללון במשותף עד ההתגייסות לצבא.
עקרונות השיטה
הלינה המשותפת התבססה על עקרון החינוך המשותף שהיה נהוג בקיבוצים. על פי עיקרון זה, האחריות לחינוך הילדים, לרווחתם ולהכשרתם הרעיונית והמעשית לחיי הקיבוץ הייתה מוטלת על כלל החברה. המסגרת השיתופית אפשרה את תרגול הרעיונות השיתופיים באופן שוויוני בכל תחומי חיי הקיבוץ. מעבר ללימודים ולמילוי צורכיהם הבסיסים, על הילדים הוטלו מטלות נוספות, על פי גילם, כגון ניקיון בית הילדים ועבודה בענפי המשק השונים. הילדים נפגשו עם הוריהם בשעות אחר הצהריים למספר שעות, וחזרו לבית הילדים בשעות הערב לקראת השינה. את ארגון הילדים לשינה ביצעו המטפלות או המחנכת, שדאגו להשכיב את הילדים במיטות ולכיבוי האורות. במהלך הלילה, האחריות עברה לשומרת הלילה התורנית, שהייתה אחראית על מספר בתי ילדים. בשלב מסוים הוכנס לשימוש מכשיר אינטרקום ('שמרטף אלקטרוני'), שאפשר לשומרת לשמוע את הקולות בבתי הילדים ולהשגיח מרחוק. הלינה המשותפת החלה מגיל ינקות ועד לתיכון, בו עברו בני הנוער לחדרים של שניים או שלושה.
המעבר ללינה משפחתית
כבר לאחר הקמת המדינה עלו בקיבוצים ערעורים על הלינה המשותפת.
כבר בשנת 1961 עבר קיבוץ צרעה למודל של לינה משפחתית. במהלך שנות ה-70 וה-80 עברו רוב הקיבוצים ללינה משפחתית. בשנת 1997 עבר אחרון הקיבוצים - ברעם - מהלינה המשותפת ללינה משפחתית. המעבר ללינה המשפחתית הצריך ביצוע של שינויים במוסדות החינוך והשירותים בקיבוץ ובהרחבת דירות החברים. הסיבות למעבר ללינה המשפחתית קשורות לתהליך הכללי של התרופפות הקיבוצים, שנבע מחילופי הדורות, אך בעיקר עם ההבנה שהחלה לתפוס מקום נרחב בשנות השבעים שהדבר הוביל לקשיים פסיכולוגיים הן אצל ההורים והן אצל הילדים.
גם לאחר המעבר ללינה משפחתית, עברו הילדים בגיל מסוים, לרוב בין כיתות ו'-ט', ללינה משותפת.
איחוד הקבוצות והקיבוצים
בשנות ה-50 הייתה נהוגה לינה משותפת בכמעט כל הקיבוצים, אך היו מספר יוצאים מן הכלל, כמו קריית ענבים, עין חרוד ודגניה א' בהם נהגה לינה משפחתית עד גיל 11. קבוצת כנרת עברה אז מלינה משפחתית ללינה משותפת.
בשנת 1963 ביקשו בכפר הנשיא להתאים את יחידות הדיור ללינה משפחתית והקיבוץ עבר ללינה משפחתית בשנת 1966. בשנת 1966 היו 12–13 קיבוצים של האיחוד שהיה נהוג בהם לינה משפחתית. בסוף 1967 היו שמונה קיבוצים של איחוד הקבוצות והקיבוצים שעברו ללינה משפחתית. בסקר שנעשה בנושא נמצא שרוב החברים בקיבוצים תומכים בלינה משפחתית ושהתמיכה של נשים בלינה משפחתית היא כמעט כפולה מזאת של גברים. בסקר נמצא גם שקיבוצים שעברו ללינה משפחתית סבלו מכך שחברי הקיבוץ, ובעיקר חברות הקיבוץ, השקיעו פחות בעבודה הקיבוצית. עד שנת 1971 עברו כרבע מקיבוצי איחוד הקיבוצים ללינה משפחתית. ביזרעאל היה המעבר ללינה משפחתית גורם משיכה של זוגות שהגיעו אליה מקיבוצים אחרים. בסוף 1975 הייתה נהוגה לינה משפחתית בכמחצית הקיבוצים של איחוד הקיבוצים. בשנת 1976 הוחלט באיחוד הקבוצות והקיבוצים לאפשר החלטה על מעבר ללינה משפחתית ברוב של שני שלישים מהמשתתפים באספה, בתנאי שמדובר במעל 51% מחברי הקיבוץ. עז אז נדרשו שני שלישים מחברי הקיבוץ להחלטה כזאת.
הקיבוץ המאוחד
בשנת 1975 התקבלה החלטה במוסדות הקיבוץ המאוחד שאפשר גם לקיבוציו לבחור בלינה משפחתית.
הקיבוץ הדתי
עד שנת 1983 החליטו כל הקיבוצים של תנועת הקיבוץ הדתי על מעבר ללינה משפחתית. אחרון הקיבוצים שקיבל את ההחלטה היה קבוצת יבנה שעבר ללינה משפחתית בקיץ 1986.
הערכה
על הלינה המשותפת נמתחה לעיתים ביקורת, בעיקר על ידי חלק מבוגריה, שחשו נפגעים. חלקם אף כינו את עצמם בכינוי בעל הקונוטציות הקשות, "שורדי קיבוץ", או "נפגעי הלינה המשותפת". בימיו הראשונים של הקיבוץ, האמינו חבריו כי המשפחה מעבירה פתולוגיות, שייעלמו על ידי ניתוק הילד מהתא המשפחתי. ברם, הורים רבים חשו תסכול רב מהניתוק הכפוי מילדיהם. נורית לשם, בספרה "שירת הדשא", מספרת על כעסים של נשים על אמהותיהן שבחרו בעבורן לינה משותפת ומתארות תחושות של נטישה וחוסר אונים שחשו בגללה. בנושא טיפלו אמנים שונים, יוצאי קיבוץ, לדוגמת האוצרת טלי תמיר, שפרסמה תערוכה בנושא בביתן הלנה רובינשטיין, הבמאי רן טל והתסריטאי רון גולדמן בסרטם התיעודי "ילדי השמש" והבמאי דרור שאול בסרטו "אדמה משוגעת". גם הסופרת בתיה גור ביססה מותחן בשם "לינה משותפת", על רקע העימות בתוך הקיבוץ על הנושא.
ד"ר בן-ציון הראל, ששירת כרופא בעמק יזרעאל בשנים 1921–1934 חקר את ההשפעות הרפואיות של הלינה הקיבוצית ובסוף 1926 אמר שבתחילה הוא היה הרופא היחיד מקופת חולים שתמך בלינה המשותפת, אך "עתה אין עוד רופא שלא נוכח שמצבם הרפואי והתפתחותם הפיזית של חניכי בתי החינוך המשותפים עולים על אלה של המתחנכים בבתי הוריהם".
מחקרים רבים נערכו בנושא והעלו ממצאים הקשורים לחסך אימהי, להשפעה השלילית על טיב הקשר בין אחים ועוד.
בתרבות
נושא הלינה המשפחתית והרגשות שהוא עורר זכו לביטויים שונים בתרבות ובשירה הישראלית. קיימת טענה כי שירה הפופולרי של לאה גולדברג, "ערב מול הגלעד", כולל ביקורת מרומזת על הלינה המשותפת שהייתה נהוגה בקיבוצים באותה עת. גם השיר "לילה" של שלום חנוך עוסק במישרין בנושא הלינה המשותפת -.
מרבית הספרים שפורסמו בנושא כוללים ביקורת על התופעה, כך למשל הספר "לינה משותפת" של בתיה גור, "ארבע אחרי הצהריים" של נועה זית ו"היינו העתיד" של יעל נאמן. אולם, ספרה של יונה טפר, "כאן היה הבית", דווקא מציג את התופעה מנקודת מבט חיובית יותר.
גם סרטי הקיבוצים כמו "ילדי השמש", "רכבת העמק" ו"אדמה משוגעת" עוסקים בנושא זה.
בשנת 2005 אצרה טלי תמיר בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו במוזיאון תל אביב את התערוכה "לינה משותפת - קבוצה וקיבוץ בתודעה הישראלית" שעסקה במתח שבין היחיד והקבוצה בחברה הישראלית ובאופן מיוחד בחברה הקיבוצית.
תיקנאים
תיקנאים (שם מדעי: Blattodea) היא סדרה של חרקים בעלי גלגול חסר בתת-מחלקת תיקאים, הכוללת תיקנים וטרמיטים. בסדרה כ-4,400 מיני תיקנים (כמעט 500 סוגים) וכ-3,000 מיני טרמיטים (כ-300 סוגים).
הטרמיטים הם חרקים אאוסוציאליים, בעלי גוף רך, בצבעים בהירים, ואילו התיקנים הם חרקים שאינם חיים במושבות אך יש להם נטייה להתקבץ יחד, והם בעלי גוף שריוני בצבעים כהים.
טקסונומיה
בתחילה הטרמיטים נחשבו לסדרה נפרדת (Isoptera), אך מחקרים גנטיים הראו קשר לתיקנים והצביעו על כך שלשתי הקבוצות מוצא משותף.
התיקנאים וגמלי שלמה מרכיבים יחד את על-סדרה Dictyoptera.
תפוצה
מעל 4,000 מינים של תיקנים נמצאים בכל רחבי העולם, ולכל יבשת יש מינים ילידיים משלה. מרבית המינים אוכלי-כול או אוכלי בשר, והם חיים במגוון רחב של בתי גידול כגון מערכת הביוב, עלים, רקב, צמחייה עבותה, בסדקים, בחללים מתחת לקליפת עצים, תחת בולי עץ ופסולת. חלקם חיים על עצים, במערות ובמים. מספר מועט של מינים חיים בסביבת המגורים של בני האדם. הועברו על ידיהם ברחבי העולם ונחשבים למזיקים. למעלה מ-3,000 מינים של טרמיטים נמצאים בכל יבשות העולם למעט אנטארקטיקה. המגוון הגדול ביותר נמצא באפריקה ומעט מהמינים מצויים באירופה ובאמריקה הצפונית. הטרמיטים אוכלי רקב, ומינים רבים אוכלים עץ.
תיקנים
הנקבות מייצרות תיק אשר לתוכו הן מטילות את הביצים, (מכאן נגזר שמם -תיקנים). הן מטילות 14–16 ביצים בתיק ביצים, נושאות אותו עמן (בקצה הבטן) במשך כיומיים ואז מניחות אותו בסביבת מזון. תיק הביצים בצבע חום (הופך לכהה לאחר מספר ימים). אורכו כ-8 מ"מ וגובהו כ-5 מ"מ. מן הביצים בוקעים הצעירים (נימפות) שהם בעלי מופע דומה לבוגר רק קטן יותר וללא כנפיים, ולאחר מעבר של מספר שלבי התפתחות כנימפה הם הופכים לבוגרים. סך כל משך ההתפתחות של פרט מביצה לבוגר הוא כ-60 ימים. תוחלת החיים שלו היא כ-15 חודשים.
לתיקן אברי חישה בקצה האחורי של גופו אשר מחוברים לסיבי עצב גדולים במיוחד ויחד מקנים לו "רפלקס בריחה" ייחודי. גירוי קל אשר נקלט באברי החישה הללו גורם להעברת המידע במהירות עצומה (גבוהה בהרבה ממהירות העברת מידע בסיב עצב אנושי) דרך סיבי העצב הגדולים אל שרירי התנועה, ללא מעבר במרכזי עיבוד המידע במוח התיקן, ולהפעלת תגובת בריחה אשר אינה מסתיימת עד שנקלטת ירידה משמעותית בתנאי התאורה, כלומר כשהתיקן חש שהוא במקום חשוך. אם מוסיפים על כך את מהירות הריצה הגבוהה של התיקן האמריקני - עד 5.4 קמ"ש (כ-50 מרחקי-גוף בשנייה, שווה ערך לאדם הרץ במהירות 330 קמ"ש), הרי שלאדם סיכוי נמוך להבחין בתיקן אמריקני שנמצא בסביבתו ואפילו נמוך יותר לתפוס אחד. ואכן, רוב התיקנים שבהם אנו נתקלים הם זקנים או פגועים בצורה כלשהי.
טרמיטים
הטרמיטים הם חרקים דמויי תיקן או נמלה, קטנים, חיוורים ולעיתים קרובות חסרי עיניים וכנפיים, החיים במושבות המונות עד 10 מיליון פרטים (וכ-50 אלף פרטים בממוצע). כל הטרמיטים הם אאוסוציאליים ברמה מסוימת. הטרמיטים במושבה נבדלים בתפקידם. רוב חברות הטרמיטים מורכבות מפועלים, האחראים על ליקוט המזון, בניית הקן, וטיפול בצאצאים, ומלוחמים שתפקידם להגן על הקן מפני טורפים ופולשים.
המלך והמלכה הם הפרטים היחידים במושבה שיכולים להתרבות, ובניגוד לדבורים ולנמליים שמזדווגים פעם אחת, הזכר נשאר לצד הנקבה ומפרה אותה כל כמה ימים לצורך המשך הטלת הביצים. הטרמיטים ניזונים מכרסום עץ, ומסוגלים לעכל תאית במהירות וביעילות באמצעות חיידקים סימביוטיים.
אוטיס (מתאבק)
ניקולה "ניקו" בוגוז'ביץ' (באנגלית: Nikola "Niko" Bogojevic; נולד ב-21 בדצמבר 1991), הידוע יותר בשם הבמה שלו, אוטיס הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw, שבה היה אלוף הזוגות של Raw.
ביוגרפיה
בבית הספר בוגוז'ביץ' נטל חלק בהיאבקות ונחשב למתאבק מצליח. הוא היה אלוף בהיאבקות מסוג גרקו-רומן לנערים באליפות הארצית של שנת 2009. בוגוז'ביץ' זכה באליפות הארצית בהיאבקות בסגנון גרקו-רומן של המשחקים הפאן-אמריקאיים לנערים של שנת 2011 ובמדליית ארד בהיאבקות בסגנון גרקו-רומן במשחקים הפאן-אמריקאיים של שנת 2014. בשלב מסוים הוא נחשב כמועמד לנבחרת האמריקאית לאולימפיאדת לונדון ואף השקיע יותר זמן באימונים במתחם האולימפי בקולורדו.
הרוסטר הראשי (2018–היום)
ב-17 בדצמבר בתוכנית Raw, הצמד Heavy Machinery הוכרז כשניים מששת המתאבקים שיועברו מ-NXT בין המותגים הראשיים (Raw וסמאקדאון). דוזוביץ' ערך את הבכורה שלו ב-14 בינואר 2019, כשהתפרץ בזמן ראיון של אלכסה בליס ופול היימן במסגרת הפינה "רגע של בליס". לילה לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, דוזוביץ' נראה ביחד עם הצמד שלו, טאקר נייט, בקטע ביחד עם הניו דיי. ב-21 בינואר, השניים ערכו את קרב הבכורה שלהם ברוסטר הראשי ובו ניצחו את האסנשן (קונור וויקטור). ב-29 בינואר, Heavy Machinery התחרו בקרב הדחות זוגות מרובע אשר קבע את זהות המועמדים לאליפות הזוגות של סמאקדאון באירוע תא ההדחות; הקרב כלל את האוסוס, הבר (סזארו ושיימוס) והניו דיי (שיוצגו על ידי ביג אי וקופי קינגסטון), שבסופו של דבר האוסוס ניצחו. ב-4 בפברואר, Heavy Machinery התחרו בקרב זוגות מרובע אשר קבע את זהות המועמדים לאליפות הזוגות של Raw; הקרב כלל את הריבייבל (דאש ויילדר וסקוט דוסון), The B-Team (בו דאלאס וקורטיס אקסל) והלוצ'ה האוס פארטי (גראן מטאליק ולינסה דוראדו), שבסופו של דבר הריבייבל ניצחו. ב-4 במרץ, Heavy Machinery גברו על The B-Team, האסנשן וקורט הוקינס וזאק ריידר בקרב גאונטלט. ב-1 באפריל בתוכנית Raw, אוטיס וטאקר ניצחו את בובי רוד וצ'אד גייבל.
אנדרה הענק
אנדרה רנה רוסימוף (באנגלית: André René Roussimoff; 19 במאי 1946 – 28 בינואר 1993), שכונה אנדרה הענק, היה שחקן ומתאבק מקצועי צרפתי שאובחן באקרומגליה, הפרעה הורמונלית שגרמה לגופו לגדול באופן חריג, משקלו נע בין 240 ל-290 ק"ג. הוא כונה "הפלא השמיני של העולם". על-פי ארגוני ההיאבקות, גובהו היה 2.24 מטרים. רוסימוף התפרסם מאוד כאשר הופיע בסרט "הנסיכה הקסומה" בתפקיד הענק פזיק.
קורות חיים
רוסימוף נולד בצרפת להורים מהגרים, מבולגריה ופולין. כבר בהיותו ילד החל להראות סימנים של ענקיות, כאשר בגיל 12 הגיע לגובה 190 סנטימטרים ולמשקל 110 קילוגרם. חרף היותו תלמיד טוב, הוא החליט לעזוב את בית הספר, ובהמשך גם עזב את ביתו במהלך גיל ההתבגרות, במטרה להיות מתאבק מקצועי. כאשר החל להתאבק, הפריזו משווקי הקרבות בגודלו, כדי ליצור הרתעה.
קריירה
את תחילת הקריירה הוא החל בארגונים קטנים במיוחד באזור מונטריאול. ב-26 במרץ 1972 הוא חתם בארגון ה-WWF וקיים את הופעת הבכורה שלו בקרב מבוים נגד דמות המתאבק באדי וולף, במדיסון סקוואר גארדן שבעיר ניו יורק.
באותו הזמן עסק רוסימוף גם במשחק והופיע בסדרת הטלוויזיה "סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים" ובסרט "הנסיכה הקסומה".
שנות השבעים
דמותו של רוסימוף הייתה רווית יחסי ציבור וסופרלטיבים לרוב. נאמר עליו שהוא מעולם לא ניסה את כוחו האמיתי כי הוא פחד מהנזק שהוא עלול לגרום. מתאבקים עמיתים מספרים שתמיד היה נוח לעבוד איתו בזירה, שהוא לא פגע בהם ואף היה מגונן במעט. על פי אחת מהאגדות, רוסימוף שתה פעם חבית בירה שלמה ולא השתכר. על פי סיפור אחר, הוא נרדם פעם בלובי של בית מלון והיות שאף אחד לא הצליח להרים אותו לחדר, הביאו שמיכה ללובי וכיסו אותו שם.
הוא היה לאחת הדמויות האהובות ביותר בשנות השבעים ותחילת שנות השמונים בתחום ההיאבקות המקצועית. דמותו של רוסימוף ב-WWF תויגה כבלתי מנוצחת, עד להפסדה הראשון להאלק הוגאן, שהיה המתאבק האהוד ביותר באותה תקופה.
רוסימוף השתתף במספר רב של עלילות במסגרת ארגון ה-WWF, בהן עומתה דמותו עם דמויות מתאבקים רבים אחרים, כגון איירון שיק, עבדוללה הקצב, סטן האנסן, ארני לאד וקילר קאן. היריבות בין דמותו של רוסימוף לדמותו של קאן הייתה לאחד משיאי העלילה באותן שנים. רגלו של רוסימוף נשברה בתאונה ביתית והלה נאלץ לפרוש לכחצי שנה מעולם ההיאבקות בזמן שהחלים. תסריטאי הארגון ניצלו זאת כדי לקדם את הקרב בין דמותו לבין דמותו של קאן כ"קרב נקמה", כאשר הסיפור שנרקם תיאר כיצד מאמנו של קאן גרם לפציעה.
שנות השמונים
רוסימוף המשיך להיות פופולרי גם בשנות השמונים, על אף שדמויות המתאבקים מולן הופיע השתנו כבר. במקום קאן נבחר לאויבו המושבע המתאבק ביג ג'ון סטאד ודמות מאמנו בובי הינן, שהיה גדל גוף גם הוא, אך לא בממדיו של רוסימוף. רוסימוף עומת עם דמויות רבות שהשתתפו בעלילה הפתלתלה, שגם הפעם רתמה פציעות אמיתיות ומזויפות של השחקנים לטובת גחמות התסריטאים.
בשנת 1982 השתתף בסרט קונאן המשמיד.
רוסימוף המשיך לעסוק בהיאבקות, ובשנת 1987 החליטו תסריטאי הארגון להפוך את דמותו ל"רעה". על כן צוותה דמותו לדמותו של בובי הינן, שהיה מאמנו של סטאד. שיא העלילה היה כאשר רוסימוף חזר להתעמת עם דמותו של טרי בוליאה "האלק הוגאן", שהיה ונותר המתאבק הבכיר בארגון. שתי הדמויות הנצות נלחמו זו בזו בקרב מבוים למול אצטדיון הומה קהל בדטרויט. הקרב, שנצפה על ידי אוהדים רבים, נחשב לנקודת מפנה בתחום ההיאבקות וסימל את תחילת "תור הזהב" של המפעל.
דמותו של רוסימוף המשיכה להתעמת תדירות עם דמותו של בוליאה במהלך השנים הבאות. המאבקים בין שתי הדמויות היו למרכז העלילה והקרבות המבוימים שניפקו היו לעתירי רייטינג. דמותו של רוסימוף החלה לסוג לקראת סוף העשור, עד אשר פרש סופית מעולם ההיאבקות ב-1991 וחזר לביתו בצרפת.
אקרומגליה
רוסימוף התמודד עם אקרומגליה מגיל צעיר.
יש הטוענים כי רוסימוף נהג לצרוך אלכוהול בכמות מופרזת בשביל למסך את הכאבים שהוא התמודד איתם כתוצאה מאקרומגליה. ג'ייסון ההיר, במאי הסרט הדוקומנטרי "Andre the Giant", התייחס להרגלי השתייה של רוסימוף בריאיון לאתר האינטרנט ניו יורק פוסט. "אנשים נוהגים להיזכר בסיפורי השכרות שלו בצורה הומוריסטית (...) אבל אם אתם חושבים על זה לעומק, זה הגיע ממקום מאוד עצוב".
לאורך חייו התמודד רוסימוף עם כאבים חזקים מאוד ושורה של תופעות אשר נלוו אל הבעיה הרפואית שלו, כולל: איברים מוגדלים, תנועה מוגבלת, כאבי ראש איומים ועוד.
בבגרותו ניתנה לו הזדמנות לעבור ניתוח מיוחד להסרת גידול האדנומה בראשו (אשר גרם לאקרומגליה), במטרה להפחית את תופעות הלוואי של המחלה - אך הוא סירב. בראיון איתו התייחס רוסימוף להחלטה זו: (...) "אין לי כוחות על-טבעיים, אני פשוט עצמי (...) מה שאלוהים נתן לי, בזה אני משתמש בשביל להתפרנס".
מותו
רוסימוף מת בשנתו ב-27 בינואר 1993 כתוצאה מאי ספיקת לב. היה זה שבועות ספורים לאחר מות אביו. גופתו נשרפה ואפרו פוזר בחווה שבבעלותו בקרוליינה הצפונית. כמה שבועות מאוחר יותר הוקם היכל התהילה של ה-WWF ורוסימוף נבחר לראשון להיכנס אליו.
FutureSex/LoveSounds
FutureSex/LoveSounds (בעברית: סקס עתידי/צלילי אהבה)הוא אלבומו השני של זמר הפופ האמריקאי ג'סטין טימברלייק. טימברלייק היה מעורב בכתיבת כל 13 שירי האלבום ובהפקת 10 מתוכם, יחד עם טימבלנד ודנג'ה ואמנים נוספים. הקלטת האלבום החלה בנובמבר 2005 והוא יצא לחנויות ב-12 בספטמבר 2006. האלבום נמכר ברחבי העולם בלמעלה מ-14 מיליון עותקים ברחבי העולם, תוך שהוא מגיע למעמד של פלטינה ×5 באוסטרליה ובקנדה ולפלטינה ×4 בארצות הברית.
האלבום היה מועמד למספר פרסים נחשבים: שני פרסי גראמי בקטגוריות "אלבום השנה" ו-"אלבום הפופ הטוב ביותר", שני פרסי המוזיקה האמריקאית בקטגוריות "אלבום הנשמה המועדף" ו-"אלבום הרוק/פופ המועדף" ולפרס המוזיקה הבריטית בקטגוריה "האלבום הבינלאומי הטוב ביותר". מכל חמש המועמדויות זכה האלבום רק בפרס המוזיקה האמריקאית בקטגוריה "אלבום הנשמה המועדף", אך האלבום זיכה את טימברלייק עצמו במספר פרסים ובשנה שלאחר יציאת האלבום זכה טימברלייק בפרס "הזמר הבינלאומי הטוב ביותר" מטעם ה-BRITS, "זמר הפופ/רוק המועדף" מטעם ה-AMA ו-"זמר השנה" מטעם ה-VMA.
מהאלבום יצאו שישה סינגלים: "SexyBack", "My Love",, "LoveStoned", "Until the End of Time" ו-"Summer Love". ארבעה מתוכם זכו בפרס גראמי: "SexyBack", "My Love", ו-"LoveStoned".
בינואר 2007, לאחר יציאת האלבום, יצא טימברלייק לסיבוב הופעות בשם "FutureSex/LoveShow", במהלכו הופיע 119 פעמים באמריקה הצפונית ובאירופה.
מגזין Spin כלל את האלבום במקום ה-101 ברשימת "300 האלבומים הטובים ביותר ב-30 שנים האחרונות (1985–2014), שנערך בשנת 2019.
SexyBack
ב-7 ביולי 2006 שיר ראשון מהאלבום יצא כסינגל - "SexyBack" אשר בביצועו משתתף גם טימבלנד. הסינגל היה הראשון של טימברלייק מאז. הסינגל זכה להצלחה רבה והגיע למעמד פלטינה 3× בארצות הברית ולפלטינה 6× בקנדה. גם במצעדי הפזמונים הצליח השיר ובהגיע למקום הראשון בשלושה ממצעדי הבילבורד ביניהם מצעד ההוט 100. השיר הגיע למקום הראשון גם בבריטניה, אירלנד, אוסטרליה, גרמניה, ניו זילנד ונורווגיה, ובטקס הגראמי לשנת 2007 זכה השיר בקטגוריה "תקליט הדאנס הטוב ביותר".
My Love
עם יציאת האלבום, ב-26 בספטמבר 2006, שיר נוסף מתוכו יצא כסינגל - "My Love" שבביצועו משתתף גם הראפר T.I. "My Love" הצליח גם הוא להעפיל למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 ולחמשת המקומות הגבוהים במצעדי פזמונים נוספים ברחבי העולם. השיר גם זכה בפרס גראמי בקטגוריה "שיתוף הפעולה ראפ/שירה הטוב ביותר".
What Goes Around.../...Comes Around
"What Goes Around.../...Comes Around" הוא שיר האלבום השלישי שיצא כסינגל, והוא יצא בתאריך 8 בינואר 2007. השיר, שבגרסת האלבום אורך כשבע וחצי דקות, קוצר בשביל הגרסה שיועדה לשידור ברדיו. השיר הגיע למקום הראשון בשלושה ממצעדי הבילבורד: ההוט 100 ומצעד שירי הפופ האמריקאים ובמצעד הבילבורד האירופי. השיר הגיע גם למעמד פלטינה בארצות הברית ולפלטינה כפולה באוסטרליה. השיר היה מועמד לשני פרסי גראמי בקטגוריות "תקליט השנה" בה גם זכה.
LoveStoned, Until the End of Time ו-Summer Love
הסינגל הרביעי משירי האלבום הוא: "Summer Love".
הסינגל החמישי משירי האלבום הוא "LoveStoned". השיר זכה בפרס גראמי בקטגוריה "תקליט הדאנס הטוב ביותר". במצעדי הפזמונים הוא הצליח פחות מקודמיו אך בכל זאת הגיע למקום הראשון במצעד ה"דאנס-קלאב" של הבילבורד ובמצעד הטורקי. במצעד ההוט 100 הגיע השיר למקום ה-17.
בנובמבר 2007 יצא כסינגל השיר "Until the End of Time" שבביצועו משתתפת גם ביונסה, השיר נכלל רק בגרסה המורחבת של "FutureSex/LoveSounds". הסינגל הגיע למעמד זהב בארצות הברית.
ג'בל שעאנבי
ג'בל שעאנבי (בערבית: جبل الشعانبي; בתרגום חופשי: הר הכבשים) הוא הר בתוניסיה, הגבוה ביותר במדינה. גובהו 1,544 מ' מעל פני הים, והוא מהווה חלק מרכס הרי האטלס הדרומיים. הוא ניצב מעל העיר קסרין שבמערב תוניסיה. פסגתו מכוסה כולה בעצי אורן ולעיתים בחורף היא מתכסה בשלג. ההר הוא חלק מהפארק הלאומי שעאנבי.
תיאור
ג'בל שעאנבי הוא הר בודד שנכלל ברכס הרי האטלס במרכז מערב תוניסיה, 17 ק"מ צפונית מערבית לעיר קסרין ומספר קילומטרים מזרחית מהגבול עם אלג'יריה. ניתן להגיע אל פסגתו באמצעות מסלול המתאים לרכבי שטח לגובה של 1,300 מ'. למעלה מגובה זה אינו נגיש לרכבים, אך בטיול של כשעתיים ניתן להגיע ברגל אל הפסגה. בשנת 1956, עם עצמאות תוניסיה מצרפת, הציבו פעילים פוליטיים תוניסאים סהר מתכת על ראש ההר, כדי לסמן את ניצחון ההתנגדות העממית.
מאז דצמבר 2012, מהווה ההר מקום מסתור לקבוצות טרור אסלאמיסטיות. על כן, מדי כמה חודשים נערך מבצע צבאי של הכוחות המזוינים של תוניסיה כנגד הטרוריסטים.
שמורת הטבע
כבר בשנת 1977 הוכרז ההר על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית. שטח השמורה הכולל הוא 43,723 דונם, עם שטח ליבה של 6,723 דונם. בתוך השמורה חיים כ-8,000 אנשים, רובם חקלאים המגדלים בעלי חיים, דגנים, כוורות דבורים, מטעים ועוד. אזור הליבה של ההר, הכולל את פסגתו, הוכרז כפארק הלאומי שעאנבי בשנת 1980 כדי להגן על הסביבה הטבעית האקולוגית של האזור.
חוסה רמון אלכסנקו
חוסה רמון אלכסנקו ונטוסה (בבאסקית: José Ramón Alexanko Ventosá; נולד ב-5 במאי 1956 בברקלדו שבספרד) הוא כדורגלן עבר ומאמן ספרדי-בסקי. כיום אלכסנקו הוא מנהל מחלקת הנוער של ברצלונה. כשחקן, שיחק אלכסנקו בעמדת הבלם באתלטיק בילבאו, דפורטיבו אלבס, ברצלונה ובמדי נבחרות ו. אלכסנקו היה קפטן בברצלונה בתקופה המוצלחת ביותר שלה, עת כונתה "קבוצת החלומות" וזכה עם הקבוצה בשבעה עשר תארים.
לאחר פרישתו ממשחק ב-1993 החל אלכסנקו לאמן ברומניה. הוא אימן את נציונל בוקרשט ואת אוניברסיטטה קראיובה. מאוחר יותר היה עוזרו של קרלס רשאק כשהיה מאמנה של ברצלונה.
קריירה
אלכסנקו שיחק כנער בקבוצה מקומית, לפני שהצטרף לאתלטיק בילבאו ב-1974. כעבור שתי עונות בקבוצת המילואים של בילבאו, הוא הושאל לדפורטיבו אלבס. ב-1976 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אתלטיק בילבאו. הוא שותף ב-91 משחקי לה ליגה עם אתלטיק והבקיע שמונה שערים. הישג השיא שלו עם אתלטיק היה הגעה לשני משחקי גמר ב-1977 - גמר גביע המלך וגמר גביע אופ"א.
ב-1980 חתם אלכסנקו בברצלונה, שם הצטרף לשחקנים בסקים נוספים כגון אנדוני זוביזארטה וצ'יקי בגיריסטיין. אלכסנקו היה קפטן הקבוצה עת כונתה "קבוצת החלומות". הוא הבקיע את שער הניצחון בגמר גביע המלך ב-1988 ונכנס כמחליף בגמר גביע אירופה לאלופות 1992, מה שאפשר לו להניף את הגביע כשקבוצתו זכתה בו. לצד אליפות אירופה, זכה אלכסנקו עם ברצלונה בארבע אליפויות ספרד, בארבע גביעי המלך ופעמיים בגביע המחזיקות, בין היתר. הוא פרש ממשחק בסוף עונת 1992/93, בגיל 37, ובכך היה השחקן המבוגר ביותר בהיסטוריית המועדון שלובש את מדיו.
קימבל מאסק
קימבל מאסק (באנגלית: Kimbal Musk; נולד ב-20 בספטמבר 1972) הוא יזם, פילנתרופ ומסעדן יליד דרום אפריקה. מאסק מכונה "יזם חברתי גלובלי" על משנתו להביא את אמריקה למצב שבו "לכל אדם תהיה גישה למזון לבריא ומזין". מאסק נחשב לאב המייסד של תנועת המזון המודרנית, ולאחד האנשים המובילים בשינוי הרגלי האכילה באמריקה.
קימבל מאסק הקים את ארגון ללא מטרות רווח הנקרא "Big Green", הוא הקים מאות כיתות חוץ הנקראות "גינות לימוד" לגינות בית ספר. מאסק הקים אקסלרטור (בעברית 'תוכנית האצה' - גוף המספק תמיכה כספית ומקצועית לסטארט אפים) בתחום החקלאות העירונית בברוקלין, ניו יורק. מאסק חבר דירקטוריון במספר חברות שהקים אחיו הגדול אילון מאסק, כגון טסלה, המייצרת מכוניות חשמליות ואוטונומיות וספייס-איקס המפעילה שירותי שיגור לחלל. בנוסף לזאת קימבל מאסק חבר ברשת המסעדות המקסיקנית צ'יפוטלה.
ילדות ונעורים
קימבל גדל בבית מאוד יזמי אשר דחף להצלחה ויצירתיות. קימבל גדל יחד עם אחיו אילון, אחותו טוסקנה ובני דודים רבים. אימו מיי מאסק הייתה דיאטנית מוכרת ולאביו הייתה חברת הנדסה משלו. כילד קימבל חי ונשם יזמות הוא מספר שבתור ילד נהג להכין ביצי פסחא ב-50 סנט ועבר דלת דלת בשכונתו ומכר את אותן הביצים המקושטות תמורת 10 דולר. קימבל מספר שבתור ילד שנא להעביר את הזמן בתוך כותלי בית הספר וראה בכך עינוי, ולכן אינו מאמין בשיטות הלימוד התאורטיות המסורתיות אלא בשיטות מעשיות ופרקטיות. לאחר סיום בית הספר התיכון בפרטוריה, דרום אפריקה, מאסק עזב את היבשת לפגוש את אחיו אילון בקינגסטון, אונטריו שבקנדה, ונרשם לאוניברסיטה ללימודי מנהל עסקים באוניברסיטת קווינס. בזמן הלימודים מאסק עבד בסקוטיהבנק, אחד הבנקים הבינלאומיים הגדולים בעולם. מאסק סיים את לימודיו בשנת 1995.
קריירה עסקית
המיזם הראשון של מאסק שאותו הקים בשנת 1995 הייתה חברת ציור מקומית "פיינטרס", שהקים יחד עם אמנים נוספים. זו הייתה חברה שעסקה במסחר של ציורי אומנות. זוהי אותה השנה שבה קימבל ואחיו הגדול אילון מאסק הקימו את חברתם השנייה, "Zip2". חברה זו שיווקה מדריך עירוני אינטרנטי, שבין היתר סיפק תוכן לאתרי האינטרנט של עיתוני "הניו יורק טיימס" ו"שיקגו טריביון". החברה נמכרה בשנת 1999 לחברת "קומפאק" עבור 307 מיליון דולר.
לאחר מכירת "ZIP2" השקיע מאסק במספר חברות צעירות בתחום התוכנה והטכנולוגיה. מאסק היה אחד מהמשקיעים הראשונים במיזם של אחיו אילון "איקס. קום" חברה המספקת שירותים פיננסים מקוונים אשר דרכה ניתן לבצע תשלומים באמצעות דואר אלקטרוני. לאחר מכן שונתה שם החברה ל"פיי-פאל", חברת הענק המספקת שירותי העברת תשלומים, כאשר באוקטובר 2002 החברה נרכשה על ידי "איביי" עבור 1.5 מיליארד דולר במניות.
בזמן שאילון נשאר בקליפורניה, קימבל עבר לניו יורק הוא נרשם למוסד קולינריה צרפתי בעיר. באפריל 2004 מאסק פתח את ה"קיטשן בולדר" בבולדר, קולורדו יחד עם האדריכלית והמעצבת ג'ן לוין והשף הנודע הוגו מאת'סון. המטבח זכה להערכה רבה ולימים נודע כאחת המסעדות הטובות בארצות הברית.
מאסק ומאת'סון הרחיבו את הפעילות שלהם במסעדה, ולראשונה פתחו קומה עליונה ובה בר קוקטייליים. משנת 2006 עד 2011 מאסק כיהן כמנכ"ל של חברת "וואנריוט", חברת פרסום ושיווק אינטרנטית. בספטמבר 2011 ענקית הקמעונאות "וולמארט" רכשה את החברה תמורת מחיר שלא פורסם.
לאחר שבע שנים של תמיכה במוסד "גראוו" ליצור גינות בית הספר בקהילת בולדר, הקימו מאסק ומאת'סון את ה"קיטשן קומיוניטי" ארגון ללא מטרות רווח, אשר עוזר לחבר בין ילדים לאוכל בריא ומזין על ידי בנייה של גינות לימוד בבתי ספר ברחבי ארצות הברית. בעזרת גינות הלימוד הילדים מגלים את ההבנה מאחורי המזון, ומסגלים לעצמם תזונה בריאה וסגנון חיים בתחום האוכל דרך החומר המסורתי הנלמד בבתי הספר כמו מתמטיקה, מדע וספרות.
כל מסעדה החברה בקהילת המסעדות תורמת אחוז מסוים מהרווחים לטובת שיפור גינות הלימוד בקהילה המקומית שלה. בשנת 2012 ה-"Big Green" בנה 26 גינות בקולורדו, 16 בשיקגו ו-12 נוספות ברחבי ארצות הברית.
בדצמבר 2012 תרם ראש עיריית שיקגו, רם עמנואל לקהילה מיליון דולר לטובת הקמה של 80 גינות בבתי ספר של העיר שיקגו. בפברואר 2015 קהילת ה"Big Green" חגגה 200 גינות בארצות הברית.
עד שנת 2015, 4 שנים לאחר הקמתה של הקהילה נבנו 260 גינות בערים שיקגו, דנוור, לוס אנג'לס וממפיס.
Definition
Definition הוא אלבומו הרביעי של רועי הראבן והראשון שנמכר בצורה מסחרית.
הפקה
האלבום, ששווק עם הסיסמה Definition - Write it down, כולל בתוכו אלמנטים סימפולים רבים של קטעים משירים ישנים. הוא אף מכיל קטעים אלקטרוניים רבים, כמו Christ ו-Lib, שמתאימים לסגנון הדיסקו. רצועות אחרות, כמו "Heart" גובלות בסגנון הפסיכדלי.
לאחר השקת הדיסק אמר הראבן: "האלבום כולו, Definition, עוסק בטבע החומר, וגם בטבע הרוח. תשע הרצועות שבתוכו הן מסע בעולם החומר והרוח הזה. כל רצועה מייצגת פן אחר של החומר ושל הרוח. הרצועה החשובה באלבום היא Heart, שכן היא נושאת בתוכה את הצופן המלא שמאחוריו התגבש האלבום כולו. זה הצופן שבחומר. התעלומה, הרצון לפענח, החסר והשלם".
האלבום יצא בהפקה מושקעת, בצורה של Digipack, הוא קצר יחסית, תשע רצועות בלבד, אך כולל את הסינגל "פליטי החיים", שזכה להשמעות ספורות ברדיו בתוכנית "רוק בישראל" עם יואב קוטנר בגל"צ, וב-88 FM על ידי אהוד מנור.
ישראל ורדיגר
ביוגרפיה
ורדיגר נולד וגדל בניו יורק, למשפחת ורדיגר המוזיקלית. הוא בנו של הזמר מנדי ורדיגר, אחיינו של מרדכי בן-דוד ונכדו של החזן דוד ורדיגר. משתייך לחסידות גור. אינו מרבה להופיע בהופעות, אך כן בחתונות ואירועים דומים, שם הוא משתף פעולה עם יוחי בריסקמן ובדרך כלל הוא הסולן של תזמורתו.
בין להיטיו: "כי הם חיינו" (לחן: פינקי וועבר, מתוך הדיסק "אשירה ואזמרה") ו"מתיקות התורה" (לחן: הלל פלאי, מתוך "אודה לקל").