cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ערן ישיב
ביוגרפיה
ישיב היה ראש החוג למדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב (2013-2012), ראש תחום מאקרו במרכז טאוב וראש התוכנית לכלכלה ולביטחון לאומי במכון למחקרי ביטחון לאומי (2018-2014), הוא היה יועץ במחלקת המחקר בבנק ישראל ולבנק המרכזי של אנגליה. ישיב חבר בגופי מחקר מובילים בכלכלה כמו ZA, CEP, CfM, CEPR, CReAM. והוא פרופסור אורח באוניברסיטאות מובילות כמו MIT, DELTA, Ecole Normale Superieure (Paris) HEC School of Business (Paris), NYU Stern School of Business, LSE and UCL.
Your Love (שיר של ניקי מינאז')
Your Love (בעברית: אהבתך) הוא שיר של הזמרת הטרינידדית ניקי מינאז'. השיר יצא לאור ב-1 ביוני 2010 כסינגל הראשון מאלבום האולפן הראשון של מינאז', Pink Friday.
השיר זכה להצלחה והגיע למקום הראשון במצעד הראפ של מגזין הבילבורד. מינאז' הפכה לאישה הראשונה שהגיעה למקום הראשון במצעד זה משנת 2002. בארצות הברית הגיע השיר למעמד פלטינה.
סמוקוב
סָמוֹקוֹב (בבולגרית: Cамоков) היא עיר בשטח מחוז סופיה, בדרום-מערב בולגריה, השוכנת 40 ק"מ מהבירה סופיה, 36 ק"מ מדופניצה ו-12 ק"מ מאתר הסקי בורובץ המצוי בשטח השיפוט שלה. בעיר עובר תוואי הנהר איסקר, שמוצאו בהרי רילה.
היסטוריה
היישוב נוסד בראשית המאה ה-15 כמחנה כורים אשר עסקו בכריית ברזל באזור. התעוד הכתוב הראשון ליישוב קיים בתעודות עות'מאניות מ-1455. החל מראשית המאה ה-16 נודעה העיר כצומת מסחר ובה בתי מלאכה לייצור אמצעי לחימה לצבא ולצי העות'מאני, שהתבססו על חרשי הברזל שהתגוררו בה. באמצע המאה ה-19, בעידן התחייה הלאומית הבולגרית, נודעה העיר כמרכז תרבותי ורוחני ובה התגוררו סופרים, ציירים ואדריכלים. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), הפכה מתוקף חוזה סן סטפנו חלק מנסיכות בולגריה. בראשית המאה ה-20 התפתחה במקום גם תעשיית טקסטיל, עיבוד נחושת וטבק.
כלכלה
בסמיכות לעיר מצויים שני נתיבי תעבורה אירופיים – עורק מספר 4, המחבר את מרכז אירופה דרך בולגריה לאיסטנבול, ועורק מספר 8, כביש חוצה-בלקן, שנתיבו עובר דרך אלבניה, מקדוניה, בולגריה ורומניה. ענף התיירות מניב את עיקר התוצר המקומי הגולמי, ובשטח הרשות המקומית ישנם גם מספר מפעלי טקסטיל, עיבוד עץ ומתכת. סמוקוב נודעת בכל בולגריה בתפוחי האדמה המגודלים בשטחה. התחבורה מהעיר ואליה מתבצעת באמצעות אוטובוסים.
הקהילה היהודית
קהילה יהודית מאורגנת בעיר מתועדת במסמכים עות'מאניים החל משלהי המאה ה-17. התיישבות היהודים במקום עוררה את התנגדותם של התושבים המקומיים מחשש לאיבוד פרנסתם. ב-1861 נחנך בית הכנסת בסמוקוב. בימי המלחמה העות'מאנית-רוסית נמלטו עשרות מיהודי סופיה לעיר, ולאחר עלייתו לשלטון של אלכסנדר בטנברג הם שבו לסופיה בלוויית חלק מיהודי סמוקוב.
בראשית המאה ה-20 נכללה העיר ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בממלכת בולגריה, ומנתה כ-1,000 נפשות, אשר היוו עשירית מכלל תושביה. לפי נתוני מערכת החינוך היהודית, החל מסוף מלחמת העולם הראשונה חלה ירידה משמעותית במספר בני הקהילה, במקביל למשבר הכלכלי והדמוגרפי החריף שחוותה כל הממלכה, עד לכדי 500 נפשות בפרוץ מלחמת העולם השנייה.
Churchill's Live
Churchill's Live, הוא אלבום הופעה והאלבום הרביעי של להקת הרוק הישראלית הצ'רצ'ילים (שבבריטניה כונתה "Jericho Jones" מטעמים מסחריים). האלבום הוקלט בסיבוב הופעות האיחוד של הלהקה שהתקיימו ב-2015 (שתי הופעות בלבד), שנערכו במועדון הבארבי שבתל אביב, ונאספו ועובדו לכדי אלבום זה. האלבום וההופעות הוקדשו למתופף הלהקה המקורי, עמי טרייבטש, שנפטר בשנת 2010.
האלבום יצא ב-2016 לאחר 44 שנים מאלבום האולפן האחרון של הלהקה "Jericho".
מריה מבאדן-שפונהיים
מריה יאקובאה מבאדן-שפונהיים (בגרמנית: Maria Jakobäa von Baden; 25 ביוני 1507 – 16 בנובמבר 1580) הייתה אשת אצולה גרמנית ודוכסית בוואריה.
ביוגרפיה
מריה נולדה ב-25 ביוני 1507 והייתה בתם של פיליפ הראשון, מרקיז באדן (1479–1533) ואליזבת מפפאלץ, רוזנת הסן (1483–1522), בתם של פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ ומרגרטה מבוואריה, נסיכת הבוחר מפפאלץ. סבה וסבתה מצד אביה היו כריסטופר הראשון, מרקיז באדן-באדן ואוטילי מקצנלנבוגן.
ב-5 באוקטובר 1522 התחתנה מריה עם וילהלם הרביעי, דוכס בוואריה (1493–1550), בנם הבכור של אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה וקוניגונדה מאוסטריה.
ב-16 בנובמבר 1580 מתה מריה במינכן.
משפחתה
ב-5 באוקטובר 1522 התחתנה מריה עם וילהלם הרביעי, דוכס בוואריה, ממנו נולדו לה ילדים:
מיקי מאוס: הרפתקאות מבולבלות
מיקי מאוס: הרפתקאות מבולבלות (באנגלית: Mickey Mouse Mixed-Up Adventures; בעבר נקראה מיקי ומכוניות המירוץ, Mickey and the Roadster Racers) היא סדרת הנפשה ממוחשבת אמריקאית לילדים המהווה המשך לסדרת הטלוויזיה מועדון החברים של מיקי מאוס. הסדרה עלתה לשידור בדיסני ג'וניור ובערוץ דיסני בארצות הברית ב-15 בינואר 2017. בדיסני ג'וניור ישראל הסדרה עלתה ב-30 ביוני 2017.
עלילה
הסדרה מספרת על ששת החברים ממועדון החברים של מיקי מאוס בהרפתקאות חדשות עם מכוניות המירוץ שלהם. בשונה מהסדרה הקודמת, כל פרק כולל פרק משנה שבו מסופר על העוזרות העליזות.
הדסה רוזנזפט
הדסה בימקו רוזנזפט (Hadassa Bimko Rosensaft; 26 באוגוסט 1912, סוסנוביץ, פולין - 3 באוקטובר 1997, ניו יורק) הייתה ניצולת שואה מפולין, רופאה, פעילת הצלה בתקופת השואה ופעילת סיוע לשורדי השואה.
ביוגרפיה
רוזנזפט למדה רפואת שיניים באוניברסיטת נאנסי בצרפת. היא סיימה את לימודיה ב-1935 וקיבלה תואר בכירורגיית שיניים. היא חזרה לסוסנוביץ, שם עבדה כרופאת שיניים. ב-2 באוגוסט 1943 גורשה לאושוויץ. בזמן שהותה במחנה עבדה כרופאה תחת יוזף מנגלה. בטיפוליה הצילה רוזנזפט אסירים רבים, בין היתר על ידי הברחת חומרים רפואיים אליהם, ריפויים והסוואת פצעיהם ומחלותיהם. בעלה ובנה נספו באושוויץ.
רוזנזפט נישאה ליוזף רוזנזפט ב-18 באוגוסט 1946. אחרי שמונה שנים במונטרה שבשווייץ עברו בני הזוג לניו יורק. היא כיהנה כנשיאת כבוד של הפדרציה העולמית של אגודות ברגן-בלזן, וב-1978 מונתה כחברה בוועדת הנשיאים בנושא השואה. בשנת 1980 מונתה רוזנזפט לחברת המועצה להקמת מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה על ידי ג'ימי קרטר. היא מונתה ליו"ר ועדת הארכיונים והספריות של מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה. רוזנזפט מתה מאי ספיקת כבד ב-3 באוקטובר 1997, בבית החולים טיש בניו יורק.
מארין לה פן
מאריון אן פרין לה פן (בצרפתית: Marion Anne Perrine Le Pen; נולדה ב-5 באוגוסט 1968) הידועה בשם מארין לה פן (Marine Le Pen), היא פוליטיקאית צרפתייה, בתו הצעירה של הפוליטיקאי ז'אן-מארי לה פן. היא נבחרה לנשיאת מפלגת החזית הלאומית (מאז שונה שם המפלגה ל"האיחוד הלאומי") ב-16 בינואר 2011, ברוב של 67.65% מקולות חברי ועידת המפלגה, ובכך החליפה בתפקיד את אביה, שכיהן בו במשך 39 שנים ברציפות, מאז ייסד את המפלגה ב-5 באוקטובר 1972. התמודדה בבחירות לנשיאות צרפת 2017 והפסידה בסיבוב השני שהתקיים ב-7 במאי לעמנואל מקרון. היא התמודדה מולו גם בבחירות לנשיאות צרפת 2022 והפסידה בסיבוב השני. בנובמבר 2022 נבחר ג'ורדן ברדלה לנשיא מפלגתה. הוא ציין כי בכוונתו לתמוך במועמדות חדשה למארין לה פן בבחירות לנשיאות בשנת 2027.
ביוגרפיה
לה פן נולדה במחוז רמות הסן בצרפת. היא עורכת דין בהכשרתה ולמדה משפטים באוניברסיטת פנתאון-אסאס. בשנת 1991 סיימה את התואר במשפטים, ובשנת 1992 סיימה תואר (DEA). במשפט פלילי. היא עבדה כעורכת דין מ-1992 עד 1998 וחלק מעבודתה היה כרוך בייצוג מהגרים בלתי חוקיים.
קריירה פוליטית
לה פן הצטרפה לחזית הלאומית בשנת 1986, בגיל 18. היא כיהנה כמושלת מחוזית החל משנת 1998. בשנת 2000 הצטרפה לוועד הפועל הצרפתי. מאז 2003 כיהנה כאחת משני סגני נשיא המפלגה. בין השנים 2004–2010 כיהנה כמושלת מחוז איל-דה-פראנס, ובין השנים 1998–2004 וכן מ-2010 ועד היום, בתפקיד מושלת מחוז נור-פה דה קאלה. היא חברה בפרלמנט האירופי החל מ-2004 וראש מועצה מקומית במחוז פה-דה-קאלה מאז 2008. בשנת 2006 הופקדה על ניהול מסע הפרסום של המפלגה. כיום היא יושבת בה כחברה מתוקף תפקידה.
בעברה של לה פן מספר התבטאויות שנויות במחלוקת, בעיקר אלו הנוגעות לפשעי מלחמה. כיום התקשורת מצביעה על ניסיונותיה לשפר את תדמיתה של המפלגה. לטענתה, "האיחוד הלאומי" עדיין מפלגה מנודה תקשורתית. לה פן עוררה מחלוקת במהלך נאום בליון ב-10 בדצמבר 2010. דבריה הופנו נגד חסימת רחובות וכיכרות ציבוריים ברחבי צרפת (בעיקר ברובע השמונה-עשר של פריז) לתפילת המוסלמים. היא יצרה השוואה של הכיבוש הנאצי על חלקים בשטח הצרפתי, ועל כך כל התקשורת הפוליטית מתחה ביקורת חריפה. כמו כן, לה פן ידועה גם כמתנגדת להגירה, לגלובליזציה ולעניין האיחוד האירופי.
הופעותיה בתקשורת
להופעותיה השונות בטלוויזיה וברדיו מיוחס תפקיד חשוב בהצלחתה הפוליטית, ואישיותה מושכת בקביעות את תשומת הלב של אמצעי תקשורת בצרפת ובאירופה, לצד רייטינג גבוה, אף על פי שלה פן טוענת בראיונות כי מפלגתה מנודה על ידי התקשורת הכללית. היא זכתה בתקשורת בכינוי "החזית הלאומית עם שיער סינדרלה". העיתונאי הצרפתי גיום טבאר (Guillaume Tabard) תיאר אותה כ"תגלית של שנת 2010, תופעת מדיה חדשה".
ההגירה בצרפת
מארין לה פן מבקשת להחיל מורטוריום על ההגירה וליישם מדיניות "צרפתית ראשונה" לגבי התעסוקה, רווחה ולינה. בשנת 2000 יושמה מדיניות ה-AME על ידי ממשלת השמאל של ליונל ז'וספן (Lionel Jospin), המעניקה טיפול רפואי חינם למהגרים לא-חוקיים. לה פן טוענת בגנות המדיניות כ"שערוריית המדינה" עקב הגדלת החור השחור בתקציב מערכת הביטחון החברתית צרפתית, ובעקבות כך היא מבקשת לבטל מיד את מדיניות ה-AME אשר לא מועילה לעם הצרפתי כלל.
לדעתה, האזרחות אינה ניתנת לחלוקה לפי לאום, ונשענת על השוויון של כל בני האדם בפני החוק. על החוק למנוע יחס מועדף על בסיס חברתי, אתני או דתי. כתוצאה מדעה זו, היא מעדיפה את ביטול חוק "העדפה מתקנת" והשבת המסלול הרגיל לאזרחות צרפתית.
כמו כן לה פן מוסיפה כי לאום עובר בירושה או צריכים להיות ראויים לו. לדעתה, התאזרחות יכולה להיות מושגת רק לאחר בדיקת יכולתו של האדם להשתלב עם עקרונות הרפובליקה הצרפתית. כדי ליישב את סוגיית ההגירה, היא תומכת ברפורמה של תקנות לאומיות על מנת להסיר אזרחות כפולה, ויוצאת נגד רכישה אוטומטית של לאומיות צרפתית. עם כל זאת לה פן מעדיפה את אכיפת החוק בכל הנוגע לאובדן של לאום. לדעתה, זר אשר אינו מכבד את חוקי צרפת, חייבים לשלול את אזרחותו הצרפתית, ובאותה מידה כל זר אשר קשור לביצוע עבירות חמורות בצרפת יש להחזירו מיד למדינתו המקורית, לארץ מוצאו.
כלכלת צרפת
על פי "האיחוד הלאומי", מארין לה פן מתרכזת בתוכנית הכלכלית והחברתית של המפלגה, מתנגדת לסחר חופשי ולכלכלה אוטרקית, אך דוגלת בפרוטקציוניזם כדרך האמצעית וההגיונית. לדעתה, אם לוקחים בחשבון את הכלכלה כנהר סוער, אז הסחר החופשי מאפשר זרימה ללא בדיקה של המשכו ותכולתו. מארין טוענת כי כלכלה אוטרקית דומה לסכר בנהר, ואת הפרוטקציוניזם היא משווה כשער בסכר המשחרר את הזרימה לפי הצורך עם שליטה מלאה. ססמתה היא "פרוטקציוניזם זה לא כלכלה אוטרקית!!!" עמדה לא קיצונית המעדיפה את דרך האמצע. במהלך חודשי סתיו 2010 מארין לה פן מתחה ביקורת חריפה על תוכנית הפנסיה השנויה במחלוקת, אשר פותחה על ידי ניקולא סרקוזי וממשלתו הימנית. כמגנה על השירותים הציבוריים בצרפת, היא מתנגדת לתוכנית ההפרטה של ה"לה פוסט" שירות הדואר של צרפת. לדעתה הריווחיות שתגיע כביכול מההפרטה של שירותי הדואר, תהיה על ידי סגירת סניפים שונים של בתי דואר באזורים כפריים ברחבי צרפת, דבר שיוביל לפיטורי העובדים הרבים. עוד בנושאי ההפרטה, מארין מתנגדת נחרצות להפרטת שירותי הרווחה החברתיים בצרפת, הפרטה קיצונית אשר תיפגע ביעילותם כנותני שירות לנזקקים.
מדיניות פנים בצרפת
מארין נשארה מחויבת לריבונות הטריטוריאלית של צרפת, כולל טריטוריות והמחלקות הצרפתיות מחוץ למדינה. במהלך ויכוח בתחנת רדיו מקומית של העיר ז'נבה "רדיו סיטה" (Radio Cité) עם אריק ברטינה (Éric Bertinat), חבר הקונסוליה הגדולה של ז'נבה, מארין התנגדה בתוקף להצעתו כי המחלקות הצרפתיות של מחוז אן (רון-אלפ) ושל סבואה עילית ישולבו עם שווייץ. מארין מדגישה את חשיבותה של הפוליטיקה המקומית, כחברת מועצה אנן־בומון בשנת 2008 (Hénin-Beaumont) מארין וחבר המועצה סטיב בריוָאה (Steeve Briois) גילמו את האופוזיציה העירונית כנגד שלושה ראשי עיר מהשמאל הפוליטי המקומי, ראש העיר ז'ראר דלונז'וויל (Gérard Dalongeville) ראש העיר דניאל דוקֵן (Daniel Duquenne) וראש העיר אז'ן ביאניס (Eugène Binaisse).
יהודי צרפת וישראל
מארין לה פן אוחזת בדעה כי על הממשלה הצרפתית למצוא פתרונות לבעיות באזורים המאופיינים באסלאם רדיקלי המהווה בעיה לתושבי המקום היהודים. במהלך הבחירות לנשיאות הצהירה כי תמנע מיהודים אזרחות כפולה ויהיה עליהם להחליט אם הם צרפתים או ישראלים. לה פן תמכה באיסור שחיטה כשרה בצרפת.
בהקשר האחריות של ממשלת וישי בצרפת של וישי בימי מלחמת העולם השנייה, בנושא שיתוף הפעולה עם הנאצים לגירוש יהודי צרפת למחנות ריכוז, היא טוענת כי צרפת אינה אשמה במעשי ממשלת הבובות ובגירוש היהודים מפריז ב-1942, זאת בניגוד לעמדה הרשמית של ממשלת צרפת כפי שהציג אותה נשיא צרפת ז'אק שיראק בנאומו ב-1995 כאשר הצהיר כי על צרפת להכיר ולשאת באחריות על שיתוף הפעולה עם הנאצים ומשלוח אזרחיה היהודים למחנות .
בנוגע לישראל, לה פן מתנגדת להמשך פיתוח ההתנחלויות מעבר לקו הירוק, לטענתה הדבר לא תורם לחיזוק השקט באזור. לה פן טענה לגבי מעשי ממשלות ישראל כי "אילו היו היא וחברי מפלגתה בצרפת מפרסמים דעות קיצוניות על מהגרי צרפת כמו הדעות הנאמרות בישראל, היו זוכים לגינוי קיצוני, האשמה בגזענות ודרישה למאסר על כך". ניסיונותיה השונים להגיע לישראל כחברת משלחת הפרלמנט האירופי הוכשלו על ידי השלטונות בישראל, כמו גם ניסיונותיה ליצירת קשר חדש עם הקהילה היהודית בצרפת לא עלו בידה. להפתעתה קיבלה ביקורת שונה כאשר אמר עליה הפילוסוף היהודי צרפתי אלן פינקלקראוט כי אביה ז'אן-מארי לה פן אנטישמי, אך בתו, מארין לה פן, לא אנטישמית כלל וכלל. בסוף 2015 הצהירה כי לא תקבל לשורות המפלגה חברים בעלי דעות אנטישמיות או כאלו התומכים בחרם על ישראל.
מדיניות חוץ
לה פן מקורבת לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין, נעזרת במסע הקמפיין שלה במימון מבנקים של אוליגרכים המקורבים לקרמלין, ותומכת ביציאה מוחלטת מנאט"ו, לצד יציאה מן האיחוד האירופי, תוך שיתוף פעולה עם רוסיה ואיראן לצד התרחקות ועצמאות מארצות הברית.
הבחירות לנשיאות צרפת
בבחירות לנשיאות צרפת בשנת 2012 זכתה לה פן ל-17.90% אחוזי תמיכה בסיבוב הראשון, והגיעה למקום השלישי, אחרי פרנסואה הולנד וניקולא סרקוזי, כך שלא עברה לסיבוב השני. עם זאת, הבחירות נחשבו להצלחה מרשימה עבורה, עם אחוזי תמיכה דומים ומעט גבוהים יותר מאלו שקיבל אביה בבחירות ב-2002 (אם כי בבחירות ב-2002 אביה הצליח לעלות לסיבוב הראשון). לאחר הסיבוב הראשון סרבה לה פן להביע תמיכה באחד המועמדים שעברו לסיבוב השני ואמרה שתטיל פתק לבן בקלפי.
בשנת 2014, לקראת ההתמודדות בבחירות ב-2017, לוותה מפלגתה של לה פן 9 מיליון אירו מהבנק הרוסי-צ'כי הראשון, זאת על אף שהאיחוד האירופי הטיל סנקציות על רוסיה לאחר סיפוח חצי האי קרים באותה שנה. מבקרים טענו שההלוואה היא שלב נוסף בהתערבות רוסיה בפוליטיקה במערב, ואילו לה פן טענה שהיא בחרה לקבל הלוואה מבנק זה לאחר שהתברר שבנקים במערב מסרבים להציע למפלגתה מימון. לה פן קיבלה 21.3 אחוזי תמיכה מהציבור הצרפתי בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות צרפת 2017, ועלתה לסיבוב שני מהמקום השני אחרי עמנואל מקרון (24.01%). לאחר הסיבוב הראשון הודיעו מתמודדים אחרים, פרנסואה פיון ובנואה אמון על תמיכתם במקרון. ב-28 באפריל הודיע ניקולא דופון אניין על תמיכתו בלה פן, ויום לאחר מכן הכריזה לה פן שדופון אניין יהיה מועמדה לראשות ממשלת צרפת אם תיבחר. ההסכם הגביר את חששו של הציבור היהודי מלה-פן, כיוון שדופון נחשב עוין לישראל.
בניגוד לז'אק שיראק, שסירב לקיים עימות בחירות טלוויזיוני עם ז'אן-מארי לה פן ב-2002, הסכים מקרון לקיים עימות עם מארין לה פן. העימות נערך ב-3 במאי, ואנליסטים וסוקרים העריכו לאחריו שמקרון יצא מחוזק ואילו לה פן יצאה מוחלשת. לה פן ניסתה בעימות לצייר את מקרון כשחצן, יורשו של הולנד וכתומך בגלובליזציה פרועה וחסרת אחריות חברתית, בעוד מקרון הדגיש את הקשר בין לה פן לאביה ומספר פעמים טען שהיא משקרת. לה מונד טען לאחר העימות שלה פן מנסה לחקות את סגנונו של דונלד טראמפ והקונצנזוס לאחר העימות היה שלה פן נראתה אגרסיבית מידי בעיני הציבור הצרפתי.
ב-16 בינואר 2020 הכריזה לה פן כי בכוונתה להתמודד בבחירות לנשיאות צרפת בשנת 2022. בינואר 2022, הכריז אריק זמור גם כן על התמודדותו, שהתפרשה כאיום על מעמדה של לה פן כמנהיגת הימין בצרפת. מספר פוליטיקאים ממפלגתה של לה פן, כולל הסנאטור סטפן רבייה, וחברי הפרלמנט האירופי ז'רום ריבייה וז'ילבר קולאר, העבירו את תמיכתם לזמור לאחר הכרזתו על שיתמודד בבחירות. גם מריון מרשל, אחייניתה של לה פן, הודיעה במרץ 2022 על תמיכתה בזמור. פלישת רוסיה לאוקראינה, בפברואר 2022, הסיטה את תשומת הלב הציבורית מהבחירות ונראה היה בתחילה שהפופולריות של מקרון עולה בעקבותיה. הן לה פן והן זמור נאלצו להסביר את תמיכתם בוולדימיר פוטין בעבר.
במהלך הקמפיין ניסתה לה פן לרכך את דימויה בציבור, דבר שהסתייע בעקבות כניסתו של זמור, אשר נראה לרבים כקיצוני ממנה, למרוץ. באמצע פברואר, סקרים הראו שלזמור וללה פן שיעורי תמיכה דומים, אך לקראת הסיבוב הראשון ירדו שיעורי התמיכה בזמור ובמקביל עלו שיעורי התמיכה בלה פן. במוקד קמפיין הבחירות של לה פן היו עליות המחירים בצרפת, והיא הדגישה פחות את טענותיה כלפי האיחוד האירופי.
לקראת הסיבוב השני, כתבו שלושה מנהיגים אירופיים – ראש ממשלת פורטוגל אנטוניו קושטה, ראש ממשלת ספרד פדרו סנצ'ס וקאנצלר גרמניה אולף שולץ – מאמר משותף לעיתון הצרפתי לה מונד, שבו הם הביעו ביקורת על לה פן ותקווה להפסדה. השלושה כתבו שהסיבוב השני בבחיורת הוא "בחירה בין מועמד דמוקרטי, שמאמין כי צרפת חזקה יותר באיחוד אירופי רב עוצמה ועצמאי, ומועמדת מהימין הקיצוני, שתומכת באופן גלוי באלו שתוקפים את החופש והדמוקרטיה שלנו". הם הוסיפו שאירופה צריכה נשיא צרפתי שיתנגד לאוטוקרטים כמו ולדימיר פוטין.
לה פן הפסידה בסיבוב הבחירות השני, כשתמכו בה 41.45% מהמצביעים לעומת 58.55%, שהצביעו עבור מקרון. לה פן הודתה בהפסד לאחר פרסום מדגמי הבחירות, אך התייחסה לתוצאות כהצלחה בעקבות שיפור תוצאותיה ביחס למערכות בחירות קודמות.
בחירות לאספה הלאומית
לה פן התמודדה ארבע פעמים למושב באספה הלאומית, לפני שבפעם החמישית, בשנת 2017, הצליחה לראשונה להיבחר. לה פן התמודדה לראשונה על מושב באספה הלאומית בבחירות בשנת 1993, כשהייתה בת 24. בבחירות אלה היא התמודדה על ייצוג מחוז הבחירה ה-16 של פריז, שכולל את הרובע השבעה עשר של פריז. היא לא הצליחה להיבחר והגיעה למקום השלישי עם 11.10% תמיכה.
בשנת 2002 התמודדה לה פן על ייצוג מחוז הבחירה ה-13 של פה-דה-קאלה, שכלל את העיר לאנס. בסיבוב הראשון זכתה לה פן במקום השני עם 24.24% מהקולות, אחרי ז'אן-קלוד בואה, שזכה ב-38.20% מהקולות. בסיבוב השני הביס בואה את לה פן 67.70% מול 32.30%.
בבחירות של שנת 2007 התמודדה לה פן על ייצוג מחוז הבחירה ה-14 של פה-דה-קאלה, אשר כולל את הקומונה אנין-בומון, ושוב לא זכתה בבחירות. היא הגיעה למקום השני מתוך 14 מתמודדים בסיבוב הראשון, עם 24.47% מהקולות, והייתה היחידה ממפלגתה שהצליחה להגיע לסיבוב השני. בסיבוב השני קיבלה לה פן 41.65% מהקולות, לעומת 58.35% לאלבר פסון.
בבחירות של שנת 2012 התמודדה לה פן במחוז הבחירה ה-11 של פה-דה-קאלה. אלה היו הבחירות הראשונות שבהן היא התמודדה גם כמנהיגת מפלגתה. בעקבות שינויים בגבולות מחוזות הבחירה, מחוז זה כלל את אנין-בומון, הקומונה שבה התמודדה לה פן ב-2007. לה פן הגיעה למקום הראשון בסיבוב הראשון, עם 42.36% מהקולות, אך היא נוצחה בפער קטן בסיבוב השני. פיליפ קמל זכה בסיבוב השני ב-50.11% מהקולות, בעוד לה פן זכתה ב-49.89%. באותן הבחירות התמודד גם ז'אן לוק מלנשון, שהגיע למקום השלישי. ב-2014 נקנסה לה פן ב-10,000 אירו, לאחר שהיא נמצאה אשמה כי בניגוד לחוקי הבחירות ב-2012 היא הציגה עלוני בחירות מזויפים שבהם מלנשון כביכול קרא למצביעים ערבים להצביע עבורו, תחת הסיסמה "אין עתיד לצרפת בלי הערבים – הצביעו מלנשון!".
במאי 2017 התמודדה לה פן שוב למושב מטעם מחוז הבחירה ה-11 של פה-דה-קאלה, ולראשונה נבחרה כחברת פרלמנט. בסיבוב הראשון היא הגיעה למקום הראשון עם 46.02% מהקולות. בסיבוב השני השני היא ניצחה מועמדת הרפובליקה בתנועה! אן רוקה, עם 58.60% מקולות המצביעים. בעקבות כניסתה לאספה הלאומית התפטרה לה פן ממושבה בפרלמנט האירופי.
בבחירות לאספה הלאומית בשנת 2022 זכתה לה פן שוב במושב מטעם מחוז הבחירה ה-11 של פה-דה-קאלה. בסיבוב הראשון, היא זכתה ב-21,219 קולות, שהם 53.96% מקולות המצביעים. על אף שזכתה ברוב מוחלט של קולות הבוחרים, מספר קולות זה ייצג רק 22.53% מבעלי זכות הבחירה במחוז, ועל מנת להיבחר בסיבוב הראשון על המועמד לזכות בלפחות רבע מקולות בעלי זכות הבחירה. היות שכך, נערך סיבוב שני ובו זכתה לה פן ב-61.03% מהקולות (שהם 23.68% מבעלי זכות הבחירה) והבטיחה את המשך כהונתה כנציגת המחוז.
בחירות באירופה
צפון מערב צרפת בשנת 2009
בבחירות 2009, הובילה מרין לה פן את רשימת FN במחוז הבחירה בצפון מערב צרפת. כאן קיבלה לה פן את התוצאה הטובה ביותר מבין שבע רשימות החוץ של מפלגתה באירופה, 10 אחוזים (253,009 קולות) מצביעים וזכייה במקום אחד מעשרת המושבים של חבר הפרלמנט האירופי.
בחירות אזוריות
בחירות אזוריות צרפת 2010
בבחירות 2010 הובילה מרין לה פן את רשימת ה-FN האזורית של מחוז נור-פה דה קאלה עם עמדות בנושאים אזוריים כגון בעיות חברתיות כלכליות פוליטיות ותרבותיות, וזכתה ל-22 אחוזי תמיכה.
בבחירות 2004 הובילה את רשימותיה במחוזות איל-דה-פראנס (Île-de-France) ואו־דה־סן (Hauts-de-Seine), וזכתה ב-10 אחוזי תמיכה.
בחירות צפון פה דה קלאי 1998
בבחירות 1998 היא נבחרה מטעם רשימת ה-FN בנור-פה דה קאלה והייתה חברת המועצה האזורית במשך שש שנים (1998 - 2004).
הבחירות העירוניות
הבחירות המוניציפליות בצרפת 2008
באנן־בומון (Hénin-Beaumont) זכו לה פן ומפלגתה ב-28 אחוזי תמיכה בשנת 2008.
זרימה פוטנציאלית דו-ממדית
במכניקת הזורמים, זרימה פוטנציאלית דו-ממדית היא זרימה דו-ממדית אידיאלית בלתי דחיסה ולא רוטציונית. זרימה זו ניתנת לתיאור באמצעות פונקציית פוטנציאל סקלרית \varphi, וכן באמצעות פונקציית זרם סקלרית \psi.
בזרימה פוטנציאלית דו-ממדית פונקציית הזרם ופונקציית הפוטנציאל מקיימות את משוואת לפלס, כלומר.
אפשר לנתח זרימה פוטנציאלית דו-ממדית בפשטות על ידי שימוש בהעתקה קונפורמית למישור המרוכב. באמצעות ניתוח זה, הזרימה מתוארת על ידי פונקציה מרוכבת הולומורפית (או מרומורפית) הנקראת פונקציית הפוטנציאל המורכבת ומקיימת.
תכונות
כל זרימה לא רוטציונית במרחב פשוט קשר יכולה להיות מתוארת על ידי פוטנציאל סקלרי \varphi כאשר מתקיים. כל זרימה המתוארת על ידי פוטנציאל סקלרי היא זרימה לא רוטציונית מאחר ש-. באופן דומה, כל זרימה דו־ממדית בלתי דחיסה יכולה להיות מתוארת על ידי פונקציית זרם סקלרית \psi כאשר מתקיים, וכל זרימה הניתנת להצגה כזו תהיה בלתי דחיסה מאחר ש-. זרימה המקיימת את שתי התכונות האלו נקראת זרימה פוטנציאלית דו־ממדית. במקרה כזה מתקיים:
כלומר הפוטנציאל ופונקציית הזרם מקיימות את משוואת לפלס.
ולכן קווים שעליהם הם קווי זרם. קווים שעליהם נקראים קווים שווי-פוטנציאל.
קווים שווי-פוטנציאל וקווי זרם ניצבים זה לזה מכיוון ש:
העתקה קונפורמית
כל זרימה פוטנציאלית דו־ממדית ניתנת למיפוי על ידי העתקה קונפורמית לפונקציה מרוכבת הולומורפית. גם ההפך הוא נכון, וכל פונקציה הולומורפית או מרומורפית מתארת זרימה דו־ממדית. נוכיח כעת טענה זו :
נגדיר את ההעתקה הממפה את המישור הפיזיקלי (x,y) אל מישור ההעתקה כאשר x,y,\varphi ו-\psi הן פונקציות ממשיות. נוח להגדיר את הגדלים המרוכבים:
אז, מפני ש-f היא פונקציה הולומורפית או מרומורפית, היא חייבת לקיים את משוואות קושי-רימן:
ולכן, נזהה את שדה המהירות עם:
זיהוי זה מוביל לכך ש-\varphi מזוהה עם פונקציית הפוטנציאל המהירות ואת \psi עם פונקציית הזרם. הפונקציה f נקראת הפוטנציאל המרוכב של הזרימה.
את רכיבי המהירות ניתן לקבל באופן ישיר מ-f אם נגזור את f לפי z, כלומר:
נשים לב שהולומרפיות f גוררת שגם \varphi וגם \psi מקיימות את משוואת לפלס:
ובתאם לסעיף הקודם התנאי שקול לתנאי  ולכן הזרימה אי רוטציונית, והתנאי האוטומטי  מכתיב את התנאי לאי דחיסות.
הערות כלליות
ניתן להציב ב-f כל פונקציה דיפרנציאבילית. בדוגמאות הבאות נשתמש במגוון של פונקציות אלמנטריות; ניתן להשתמש גם בפונקציות מיוחדות. נשים לב כי פונקציות שאינן חד-ערכיות כמו הלוגריתם הטבעי גם כן ניתנות למימוש, אבל צריכים להגביל אותן למשטח רימן אחד.
התנהגות חזקות
במקרה שחזקות מופעלות על המפה הקונפורמית מעבירים את z= x + iy אל לפי :
לאחר מכן על ידי כתיבה של z בקואורדינטות פולריות נקבל
באיורים משמאל ניתן לראות דוגמאות עבור ערכים שונים של n, הקווים השחורים מתארים את גבולות הזרימה (פינה, משטח אופקי וכו'), הקווים הכחולים הכהים מתארים את קווי הזרם והקווים הכחולים הבהירים את הקווים שווי הפוטנציאל. כמה חזקות מעניינות כתלות ב-n :
התנהגות חזקות עבור n = 1 זרימה מציפה
מכאן שמתקיים ו-\psi = Ay, זרימה זו נקראת זרימה מציפה בכיוון x.
התנהגות חזקות עבור n = 2
אם n = 2 אז w=Az^2 וקווי הזרם המתאימים לערך קבוע מסוים של \psi מקיימים את המשוואה:
אשר מתארת מערכת של קווים היפרבוליים. ניתן להראות זאת על ידי פירוק לרכיבים (ממשיים ומרוכבים), נשים לב כי ובהצבה של  ו- ניתן להראות (אחרי פישוט) שהמשוואה המתארת את קווי הזרם היא:
שדה המהירות נתון על ידי או:
זרימה זו היא הזרימה ליד נקודת סטגנציה. נשים לב שהזורם נמצא במנוחה בנקודה z = 0 (מתקבל מכך שהנגזרת של פונקציית הפוטנציאל המרוכבת מקיימת ). קו הזרם שבו \psi = 0 מעניין במיוחד מכיוון שיש לו שני (או ארבעה) ענפים אשר עוקבים אחרי הצירים כלומר x = 0 ו-y=0. מכיוון ששום זורם לא זורם על ציר x, נוכל להתייחס אליו כאל גבול מוצק. ולכן אפשר להתעלם המזרימה בחצי המישור השלילי y < 0 ולהתרכז בזרימה בחצי המישור העליון. עם תובנה זו ניתן לדמות את זרימה זו לזרימה שנוצרת כתוצאה מהטזת סילון מים אנכי על מישור אופקי. ניתן גם לדמות את הזרימה כזרימה ליד פינה ישרה (90^\circ) אם מסתכלים על האזור בו x > 0 וגם y > 0.
התנהגות חזקות עם n = -1 (זוגן)
אם n = -1 קווי הזרם נתונים על ידי:
ובפירוק לרכיבים:
ולכן קווי הזרם הם מעגלים אשר ניצבים לציר ה-x בגובה של המקור. המעגלים בחצי המישור העליון זורמים בכיוון השעון והמעגלים בחצי המישור התחתון נגד כיוון השעון. נשים לב שרכיבי המהירות פרופורציונליים ל-r^{-2} ושהערכים שלהם במקור הם אינסופיים. לצורת הזרימה קוראים זוגן (דובלט), וניתן לדמות זוגן על ידי מקור ובור בעוצמה מסוימת אשר ממוקמים במרחק קטן מאוד (או אפילו אינפיניטסימלי) זה מזה. שדה המהירות נתון על ידי:
ובקואורדינטות פולריות:
התנהגות חזקות עם n = -2 (קוואדרופול)
אם n = -2 קווי הזרם הם:
זרימה זו נקראת זרימה קוואדרופולית.
מקור ובור
עבור מקור או בור ניתן להגדיר את פונקציית הפוטנציאל המרוכבת על ידי (נשים לב ש-\omega איננה חד ערכית) כאשר עבור Q<0 מתקבל בור ועבור Q>0 מקור. Q הוא פרמטר המתאר את השטף הזורם דרך מעגל המקיף את המקור/בור. בקואורדינטות פולריות זרימה זו מקיימת. כלומר הזרימה היא רדיאלית.
מערבולת
עבור מערבולת פונקציית הפוטנציאל המרוכבת מוגדרת על ידי (נשים לב ש-\omega איננה חד ערכית). \Gamma הוא פרמטר המתאר את הסירקולציה על מעגל המקיף את הערבולת. בקואורדינטות פולריות זרימה זו מקיימת. כלומר הזרימה היא אזימוטלית.
וילהלם הקמן
וילהלם הקמן (בגרמנית: Wilhelm Heckmann; 26 ביוני 1897 בוולינגהופן, גרמניה – 10 במרץ 1995 בוופרטל, גרמניה) היה מוזיקאי גרמני. בין השנים 1937–1945 נכלא במחנות הריכוז הנאציים במחנה הריכוז דכאו ובמאוטהאוזן. הקמן ייסד את להקת האסירים הראשונה במאוטהאוזן, והיה שותף להקמת תזמורת האסירים הגדולה במחנה.
ביוגרפיה
וילהלם היה בנו של הפונדקאי אדולף הקמן. הוא גדל באלטנה (וסטפאליה). במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שירת בשירותי החירום הפטריוטיים ובצבא. לאחר המלחמה למד הקמן שירה ופסנתר אצל אוטו לאוגס בקונסרבטוריון הממלכתי בהאגן (וסטפאליה).
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 הופיע ברחבי גרמניה בדרך כלל בתפקידי טנור. החל משנת 1934, יישמה הממשלה הנאצית מדיניות של אפליה וסיווגה גם את הקמן אף על פי שקיבל שבחים רבים על הופעותיו.
בשואה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הועבר הקמן למחנה הריכוז מאוטהאוזן באוסטריה, שם שהה עד לשחרור בעלות הברית במחנה ב-5 במאי 1945. במאוטהאוזן עבד במחצבה. החל מסביבות 1940, הוא הורשה להקים שלישייה מוזיקלית, שנאלצה לבצע מגוון סגנונות מוזיקליים עבור אורחים בכירים בקזינו. כאשר חטיבת הצילום של האס אס צילמה את "תזמורת הצוענים" ב-30 ביולי 1942 כשהובלה דרך המחנה יחד עם האסיר שברח לאחר שנתפס הנס בונארביץ, היה וילי הקמן בשורה הראשונה ונתן את הטון לנגינה. לאחר ביקורו בסתיו 1942, הורה היינריך הימלר להקים תזמורת במחנה שהורכבה בעזרת הקמן, רומבאואר ורופא צ'כי. עד לשחרור המחנה ניגנה תזמורת זו מרשים צבאיים, כמו גם מוזיקה פופולרית וקלאסית על בסיס קבוע. ווילי הקמן היה הזמר ונגן האקורדיון. השתתפותו בתזמורת הקנתה לו זכויות יתר בקרב האסירים, וחסכה ממנו את העבודות הקשות ביותר במחנה. במקום זאת הוא נשלח למפקדות עם משימות קלות יותר כמו הובלה וחיטוי. מנהיגי האס אס ניצלו בבירור את כישרונותיו המוזיקליים של הקמן כדי להשפיע מנטלית על החיים במחנה. לאחר שחרורו ממחנה הריכוז ניסה הקמן ללא הצלחה להחזיר לעצמו דריסת רגל כמוזיקאי מקצועי. שנים של עבודות כבדות במחצבת מאוטהאוזן הותירו אותו עם שיגרון ועצבים מודלקים בכתפיו ובזרועותיו, מה שפגע במאמציו לעסוק במקצועו. בשנת 1954 הוא ביקש לקבל פיצוי בגין שהותו בדכאו ובמאוטהאוזן. אולם בקשתו נדחתה בשנת 1960 עם ההערה שהוא היה "כלוא רק כהומוסקסואל בגלל פשעים על פי סעיף 175 לחוק העונשין."
בין השנים 1945–1964 עבד וילהלם הקמן כמוזיקאי מקצועי וזמר בבתי מלון ומסעדות ברחבי גרמניה. הוא נפטר בוופרטל ב-10 במרץ 1995 בגיל 97.
דוסיסירן
דוסיסירן (שם מדעי: Dusisiren) הוא סוג נכחד של יונק ימי ממשפחת התחשיים, אשר חי בצפון האוקיינוס השקט לחופי אמריקה הצפונית וצפון אסיה. הוא חי במשך הנאוגן מאמצע תקופת המיוקן עד הפליוקן שלפני 16 עד 5 מיליון שנה מזמננו בקירוב.
מאפיינים
תחש זה היה בעל מבנה עצמות נוקשה והוא התפתח מאבות ששכנו באזורי מנגרובים רדודים בדומה לתחשי הנהרות, אך הוא היגר צפונה לימים הסוערים והקרים של צפון האוקיינוס השקט, בהם היו שפע של אצות ומזון נוסף. כדי להתאים המבנה שלו היה בעל צלעות וחוליות צוואר רחבות עליהם בלטו שרירי חזה חזקים, אשר עזרו בתמרון ואיזון מהיר יותר בתנאים מים סוערים ועמוקים. כמו כן היה בעל סנפירים רחבים יותר והיה מהיר בהרבה מאבותיו שוכני המנגרובים. תחש זה ניזון בעיקר מצמחי מים ומאצות שהוא גירד עם לסתותיו השטוחות.
הוא עצמו נטרף כנראה בידי לווייתני שיניים גדולים ובידי כרישי ענק כמו המגלודון.
אינפורמציה הדדית
בתורת ההסתברות בתורת האינפורמציה, האינפורמציה ההדדית (או המידע ההדדי) (Mutual information) של שני משתנים אקראיים הוא מדד לתלות ההדדית בין שני המשתנים. ליתר דיוק, היא מכמתת את "כמות המידע" המתקבלת לגבי משתנה אקראי אחד על ידי צפייה במשתנה האקראי השני.
הגדרה
האינפורמציה ההדדית בין שני משתנים דיסקרטיים X ו-Y מוגדרת כ:
כאשר p(x, y) היא ההתפלגות המשותפת שלהם, ו- p(x), p(y) היא ההתפלגות של כל אחד מהמשתנים בנפרד, בהתאמה.
במקרה של משתנים רציפים, הסכום מוחלף באינטגרל כפול: כאשר במקרה זה p(x, y) היא הצפיפות המשותפת שלהם, ו- p(x), p(y) היא הצפיפות של כל אחד מהמשתנים בנפרד, בהתאמה.
למען הדיוק יש להגדיר גם את בסיסי הלוגריתמים בביטויים שלעיל. לרוב משתמשים בבסיס 2 או בבסיס e, ומציינים את הבסיס מראש.
הסבר אינטואיטיבי
אינטואיטיבית, האינפורמציה ההדדית מראה עד כמה ידע על תוצאת X מלמדת על תוצאת Y:
הקשר לגדלים אחרים בתורת האינפורמציה
אפשר לקשר בין האינפורמציה ההדדית לאנטרופיה ולאנטרופיה מותנית בצורה הבאה:
החתול והשטן
החתול והשטן (אנגלית: The Cat and the Devil) הוא ספר ילדים פרי-עטו של הסופר ג'יימס ג'ויס.
עלילה
הסיפור הוא למעשה מכתב מאת חבר לחבר. במכתב זה סיפר השולח נונו לחברו סטיב את הסיפור מאחורי הכינוי "חתולי בוז'נסי" (כינוים של התושבים שם).
לפני הקמת הגשר: נהר הלואר הגביל את תושבי בוז'נסי עקב אורכו ורוחבו הגדולים. מוטב היה להם לו היה גשר למעבר מצד אל צד. העניין הטריד אותם ונראה היה שלא יהיה גואל. השטן קרא בעיתונים על המצב הזה וביוזמתו הלך לבקר את ראש-העיר של בוז'נסי, איש שמן העונה לשם "מסייה (אדון) אלפרד בורן". השטן לא דרש כסף מזומן תמורת הקמת הגשר אבל הציב תנאי: הראשון שיחצה את הגשר יהיה שלו לעד.
אחרי הקמת הגשר: התושבים שמחו מאוד כשהבחינו בגשר החדש, הרי הודות לגשר זה הם יוכלו לעבור בקלות לצידו השני של הלואר. אבל שמחתם הייתה רק עד לאחר שהבחינו בשטן שעמד בצידו השני של הגשר. לאכזבתו של השטן לא חצה את הגשר איש עקב הפחד הגדול ממנו. בהמשך בא ראש-העיר אל הגשר החדש כשבידיו שני דברים: דלי מלא מים והחתול שלו. לבסוף הוא הניח את חתולו על הקרקע ושפך עליו את המים. החתול, בבהלתו הרבה, רץ אל קצה הגשר ללא ידיעה לנוכחות השטן. גם השטן לא חזה את העניין מראש. השטן התרגז על העניין והודיע בקול רם, כולו זועם, שתושבי בוז'נסי הם חתולים, לא יותר מזה. ובטון דיבור רגוע הוא פנה בנחמדות אל החתול ו"הזמין" אותו אליו, להתחמם ביחד כאשר למעשה החתול לא ישוב אל הבעלים.
אנטרופיה מותנית
בתורת האינפורמציה, האנטרופיה המותנית היא תוחלת האנטרופיה של משתנה אקראי Y בהנחה שאנו יודעים את תוצאתו של משתנה אקראי אחר X (התוחלת היא על שני המשתנים האקראיים).
הגדרה
אם נגדיר את האנטרופיה של Y בהינתן זאת שתוצאתו של משתנה אקראי X היא x כ-H(Y|X=x), אז נקבל את ההגדרה הבאה לאנטרופיה מותנית של משתנים בדידים:
במקרה של משתנים רציפים, מחליפים את הסכומים באינטגרלים.
תכונות
לכל שני משתנים אקראיים X ו-Y:
בועז גולדברג
בועז גולדברג (נולד ב-1963) הוא קצין משטרה בדרגת ניצב המכהן כראש אגף משאבי אנוש.
ביוגרפיה
גולדברג התגייס למשטרת ישראל ב-1988. שירת בימ"מ, ב-1990 השתתף בפעולה לחיסול חוליית מחבלים חמושה, שחדרה לצורך ביצוע פיגוע הרג בגבול הדרום. על ביצוע הפעולה זכה עם שלושה מעמיתיו בעיטור האומץ של משטרת ישראל. בהמשך שירותו במשטרה שימש סגן מפקד תחנת זבולון, מפקד משטרת התנועה במרחב חוף, מפקד משטרת חדרה, סגן מפקד מרחב חוף, שימש מפקד מנהלת תיאום פעילות אכיפה דיני מקרקעין והשתתף ב-2012 בפינוי מאחז מגרון. בספטמבר 2016 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לסגן ראש אגף התנועה.
בינואר 2021 קודם לדרגת ניצב ומונה לראש אגף משאבי אנוש.
בעל תואר ראשון במדע המדינה, תואר שני במדעי הרוח והחברה מהמכללה לביטחון לאומי. אב לארבעה בנים, ששלושה מהם משרתים במשטרה.
תיאום עכבות (אקוסטיקה)
באקוסטיקה, להליך ההנדסי של תיאום עכבות (באנגלית: Impedance matching) אקוסטיות בממשקים בין תווכים יש תפקיד מפתח. כאשר גל קול פוגע בממשק שבין תווך אחד למשנהו, חלקו יוחזר מן הממשק וחלקו יועבר לתווך השני, כשהמשרעת המועברת תלויה במידה בה העכבות האקוסטיות של שני התווכים קרובות אחת לשנייה. אם העכבות האקוסטיות מאוד שונות מרבית האנרגיה של הקול תוחזר במקום לעבור לתווך השני, בעוד שאם מתקיים שוויון בין העכבות, הגל יועבר במלואו כאילו הממשק איננו היה קיים.
ביישומים טכנולוגיים הדורשים מעבר הספק מרבי (דרך שידור גלים) בין שני מיקומים שונים, לרוב לא ניתן להקרין את מלוא אנרגיית הגל בין שתי הנקודות עקב הבדלי העכבות בין שני התווכים בהם הן מצויות. התהליך ההנדסי של "תיאום עכבות" משמש כדי להגדיל את נתח האנרגיה המועברת באמצעות הוספת תווך ביניים שלישי, המכונה "מתאם עכבות", אשר "מגשר" בין שני התווכים ומאפשר להגדיל את סך האנרגיה המועברת.
עכבה אקוסטית
העכבה האקוסטית הסגולית האופיינית של תווך כלשהו מוגדרת כיחס בין עוצמת גל הלחץ הפועל בנקודה מסוימת לבין המהירות שבה נעה שכבת התווך כתוצאה מפעולתו. כדי לקבל את היחס הזה אפשר להשתמש בעקרון המקומיות: אם שכבה מסוימת של התווך נעה במהירות קבועה u במשך זמן קצרצר T אז נפח התווך המושפע מגל הלחץ הוא כאשר c_s היא מהירות הקול באותו תווך ו-A שטח החתך של השכבה. כתוצאה מתנועת השכבה, הנפח הזה נדחס בשיעור, ולכן לפי חוק המאמץ-מעוות נובע שהלחץ הנגרם כתוצאה מתנועת השכבה הוא:
כאשר B הוא מודול הדחיסות. העכבה האקוסטית הסגולית של התווך היא לפיכך:, כאשר המעבר האחרון נובע מכך שמהירות הקול בתווך כללי היא:. עבור מוצקים B הוא בדרך כלל מודול יאנג של החומר ועבור גזים, כאשר \gamma הוא יחס קיבולי החום.
ההספק האקוסטי המושקע במתן מהירות u לשכבה של התווך הוא:, כפול משטף האנרגיה הקינטית הנלווה לגל קול:.
גל פוגע בניצב לממשק
כעת נניח גל לחץ מישורי המתקדם בתווך A לעבר תווך B בניצב לממשק ביניהם, כשביניהם מפרידה ממברנה דקה וחסרת מסה בעלת תכונות אקוסטיות זהות לאלו של תווך A. נגזור את מקדמי ההעברה וההחזרה T ו-R של הגל מעקרונות ראשוניים. ההנחות בפיתוח יהיו:
הלחץ בסמוך לממברנה מהצד של תווך A (ששווה ללחץ מצידה השני) בכל רגע נתון הוא סכום הלחצים של הגל המוחזר והגל הפוגע, שכן הגל השקול בתווך A הוא סופרפוזיציה של הגל הפוגע והמוחזר: .
כדי לקבל את הקשרים הנוספים יש להבחין בין גל הלחץ לבין גל ההעתק המקושרים אל גל קול. בעוד שגל הלחץ מוחזר מממשק עם אותו מופע, גל ההעתק מוחזר עם מופע הפוך; הדבר תואם את האינטואיציה הבסיסית שפרודות תווך A בעצם מתנגשות אלסטית בממשק. לפיכך, המשוואה השנייה מתקבלת מכך שעוצמת הלחץ המועבר לתווך B היא בעצם (לפי הגדרת העכבה האקוסטית), בעוד שעוצמת הלחץ המוחזר מקיימת , כאשר היא המהירות של שכבת התווך אשר הייתה מתקבלת אלמלא הממשק היה קיים. את עוצמת הלחץ המוחזר מקבלים על סמך הנחת רציפות גל ההעתק המקושר לגל הלחץ: . מקשרים אלו מקבלים את מערכת המשוואות הליניאריות:
פתרון המערכת נותן את מקדמי ההעברה וההחזרה של גל הלחץ:
מבחינת שימור האנרגיה, זרם האנרגיה האקוסטית של גל הלחץ לפני הפגיעה בממשק שווה לסכום זרמי האנרגיה של הגל המוחזר והמועבר:
כאשר Z_2 = Z_1 מקדם ההעברה הוא 1, בהתאמה עם כך שתווך B מתנהג כ"המשך אקוסטי" של A. כאשר Z_2 >> Z_1 מקדם ההעברה המתקבל הוא 0 משום שהתווך B צפוף אקוסטית בהרבה מ-A כך שהממשק מתנהג כקצה סגור (במה שמכונה "החזרה קשיחה") שמחזיר את גל הקול במלואו כהד. כאשר Z_2 = 0 מקדם ההחזרה המתקבל הוא שלילי (הוא 1-) משום שהגל מוחזר בהיפוך מופע מן הממשק. תרחיש כזה מכונה "החזרה רכה", וניתן לראות בממשק כזה קצה חופשי שהלחץ בו עומד על ערך קבוע, בדומה למצב בעמודי אוויר שבצינורות עוגב.
גל פוגע בזווית חדה
במקרה שבו גל קול פוגע בממשק בזווית \theta_i (שונה מ-0), עקרונות הפיתוח יהיו אותם עקרונות אך יש לקחת בחשבון את השבירה של גל הקול כשהוא מתקדם מתווך אחד לשני. כמו במקרה הקודם צריך להתקיים משיקולי סופרפוזיציה 1 + R = T, אלא שבאשר להנחת רציפות ההעתק יש להתייחס להעתק בניצב לממשק (רציפות המהירות הנורמלית). כיוון שזווית ההחזרה שווה לזווית הפגיעה, המהירויות הנורמליות של הגל הפוגע והגל המוחזר הן:
וההפרש ביניהן צריך לקיים:
כאשר הזווית \theta_t מקיימת את חוק סנל:.
פתרון המשוואות הליניאריות מאפשר לקבל את מקדם ההחזרה:
וההעברה:
דוגמה לתיאום עכבות אקוסטי - הגרמופון
התהליך ההנדסי המכונה "תיאום עכבות" משמש לא רק בתכנון מערכת אקוסטיות, אלא גם בתכנון מערכות אלקטרוניות, ולמעשה בכל מקום שנדרש למקסם את העברת ההספק של גלים בין שני תווכים בעלי עכבות שונות. מן הנוסחאות המתארות את מקדמי ההעברה ניתן להראות מתמטית שבהינתן שני תווכים בעלי עכבות Z_1 ו-Z_2, הוספת תווך ביניים בעל עכבה המהווה ממוצע הנדסי של שתי העכבות, דהיינו, תמקסם את העברת האנרגיה בין תווך 1 לתווך 2. בדומה לכך, גם את מעבר האנרגיה בין תווך 1 לתווך 3 ניתן להגדיל עוד יותר, על ידי הוספת תווך ביניים ביניהם לפי הכלל של ממוצע הנדסי. מכיוון שעבור כל נקודת אי-רציפות של העכבה ניתן להגדיל את מעבר האנרגיה באמצעות הוספת תווך ביניים, עולה שמיקסום האנרגיה המועברת ייתכן רק כאשר העכבה משתנה באופן רציף, כלומר Z(x) צריכה להיות פונקציה רציפה של המיקום. בדומה למקרה הבדיד, גם כאן נדרוש שהעכבה של כל מקטע אינפיניטסימלי תהיה ממוצע הנדסי של עכבות המקטעים השכנים לו, מה שמוביל למשוואה הדיפרנציאלית:
נסמן את הקבוע הזה בתוך -\alpha, ונקבל שעקומת העכבה האופטימלית לצורך תיאום עכבות בין נקודה x=0, הממוקמת בתווך בעל עכבה Z_1, לבין הנקודה השנייה היא עקומה המתארת דעיכה או גידול מעריכי:
אחת הדוגמאות הקלאסיות לתיאום עכבות אקוסטיות הוא הגרמופון, אשר שיקולים של תיאום עכבות הובילו לבחירת צורה דמוית גוף סיבוב של פונקציית האקספוננט עבור השפופרת שלו.
תיאום עכבות בטכנולוגיה ובטבע
לקונספט של תיאום עכבות אקוסטיות יש חשיבות במגוון יישומים טכנולוגיים:
מוזיאון זייץ לאמנות אפריקאית עכשווית
מוזיאון זייץ לאמנות אפריקאית עכשווית (באנגלית: Zeitz Museum of Contemporary Art Africa ; ובקיצור: Zeitz MOCAA) הוא מוזיאון לאמנות אפריקאית מודרנית הממוקם ברציף ויקטוריה ואלפרד בקייפטאון, שבדרום אפריקה, והוא המוזיאון הגדול ביותר של אמנות אפריקאית עכשווית בעולם.
המוזיאון נפתח ב-22 בספטמבר 2017. המוזיאון ממוקם באזור הפנאי והנופש רציף ויקטוריה ואלברט - שהוא אזור נמל, שהפך לאתר תיירות ופנאי פופולרי, בו מבקרים למעלה מ-20 מיליון מבקרים בשנה, על גדת מפרץ השולחן של האוקיינוס האטלנטי. המוזיאון ממוקם באתר הממגורות של הנמל - אשר קודם להקמת המוזיאון טרם הפך לאזור פנאי ותיירות.
שטחו של המוזיאון 9,500 מ"ר, מהם 6,000 מ"ר הם שטחי תצוגה, והוא משתרע על תשע קומות.
היסטוריה
ההחלטה להקים את המוזיאון הייתה החלטה משותפת של ארגון רציף ויקטוריה ואלפרד, ואיש העסקים הגרמני יוכן זייץ (Jochen Zeitz), בשנת 2003, אשר הקימו שותפות ללא מטרת רווח לצורך זה. ארגון רציף ויקטוריה ואלברט השקיע 500 מיליון רנד, וזייץ השאיל את אוסף האמנות הנרחב שלו לכל ימי חייו למוזיאון. האוסף (ובהתאם גם המוזיאון) נחשב על ידי רבים להיות אחד האוספים של אמנות אפריקאית מודרנית, המובילים בעולם. האוסף כולל עבודות של אמנים בולטים ובהם כריס אופילי, קודזאני צ'יוראי, קהונדי ויילי, גלן ליג'ון, מרלן דומאס, וונגצ'י מוטו, וג'ולי מהרטו.
ארגון רציף ויקטוריה ואלברט שקל מספר אפשרויות שימוש בממגורה שהשימוש בו פסק בשנת 2001, והוא עמד נטוש באמצע האזור המסחרי של הרציף. ההחלטה הייתה לבנות מוזיאון חדש, ובכך "להפיח  חיים חדשים לאזור הממגורות הנטוש של הנמל". המרת הממגורה למוזיאון ולמלון החלה בשנת 2014 על פי תוכניות האדריכל הלונדון תומאס הת'רוויק.
הסבת המבנה
גובהה של הממגורה ההיסטורית, שנבנתה בשנת 1921 מבטון, ושימשה לאחסון תירס, היה 57 מטרים, והיא הייתה מורכבת מ-42 צילינדרי בטון צפופים. המוזיאון נחצב מתוך הצילינדרים תוך חיתוך הבטון וגילופו ליצירת גלריות, ואטריום מרכזי רחב ידיים, המשמש אולם כניסה רחב ידיים המאפשר הצגת יצירות גדולות במיוחד. גג הצילנדרים הוחלף בזכוכית מחוסמת המאפשרת כניסת אור לאולם המרכזי. בנוסף, הוסיפו לוחות זכוכית מנופחות אשר יצרו מרפסות לחדרי המלון בחלק העליון של הממגורה.
ואסילי סרגייביץ' סמירנוב
ואסילי סרגייביץ' סמירנוב (ברוסית: Василий Сергеевич Смирнов ; 12 באוגוסט 1858 – 17 בדצמבר 1890) היה צייר רוסי בסגנון אקדמי שהתמחה בסצנות מההיסטוריה העתיקה.
ביוגרפיה
הוא נולד למשפחת אצולה רוסית. אביו שימש כשופט בבית הדין הקיסרי וכמרשל במחוז קלינסקי. הוא כנראה החליט על אמנות כקריירה בהשפעתו של וסילי פרוב, ידיד המשפחה. בשנת 1875, הוא נרשם לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. הוא השתתף בתערוכה שם ב-1878, וזכה במדליית כסף.
באותה שנה עבר לאקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנט פטרסבורג, שם למד אצל פיוטר שמשין ופאבל צ'יסטיאקוב. בשנת 1882, הוא קיבל חופשה מהאקדמיה עקב מחלת ריאות. בשנה שלאחר מכן הוענק לו תואר "אמן" ומלגה ללימודים באירופה.
ב-1889 הוא הפך לפרופסור חבר באקדמיה, אך נשאר רק לזמן קצר מאחר שמצב הריאות שלו המשיך להחמיר. לאקלים האיטלקי לא הייתה השפעה מועילה ולכן, שהבין שהסוף קרוב, הוא החליט לחזור לאחוזת המשפחה.
אחיו ארגן תערוכה גדולה ב-1891, שכללה כמה ציורים לא גמורים.
ג'ון ת'ירטל
ג'ון ת'ירטל (באנגלית: John Thirtle 22 ביוני 1777 – 30 בספטמבר 1839) היה אמן צבעי מים אנגלי. הוא נולד בנוריץ', שם התגורר במשך רוב חייו, והיה חבר מוביל בבית הספר לציירים בנוריץ', שציוריו של העיר נחשבים למצטיינים בהיסטוריה של ציור בצבעי מים.
ראשית החיים
ג'ון ת'ירטל היה בנם של ג'ון ת'ירטל ואשתו סוזנה לינקולן (שנישאו בשנת 1776). ככל הנראה הוא נולד בבית קרוב לכנסיית סנט סביור, נוריץ', והוטבל בכנסייה ב־22 ביוני 1777. אחותו, רחל, הוטבלה ב־13 באוגוסט 1780 ואח גדול יותר בשם ג'יימס הוטבל בשנת 1785. הוריו היו חברים ידועים בקהילה המקומית. אביו, יצרן נעליים, עבד ברחוב מגדלנה.
בשנת 1790, כשג'ון היה בן ה -13 הפך לחניך אצל סוחר התמונות וההדפסים בעיר.
בשנת 1799 לערך עבר ג'ון ת'ירטל ללונדון כדי לעשות חניכות נוספת, ולמד להכין מסגרות לתמונות. בשנותיו כשוליה בלונדון הוא למד את עבודותיו של ג'ון סל קוטמן, לאחר שקוטמן עבר לבירה בשנת 1798 לערך.
חזרה לנוריץ'
לאחר שסיים בהצלחה את שנותיו כשוליה, חזר ת'ירטל לנוריץ' והקים בעצמו עסק לייצר מסגרות והדפסים לתמונות בחנות ברחוב מגדלנה. הוא תועד שחזר בשנת 1805, והציג חמישה ציורים בתערוכה של אגודת האמנים נורוויץ'. בשנת 1806, כשכבר התבסס העסק שלו, הוא תיאר את עצמו בקטלוג האגודה כ"מאסטר לציור של ציור מיניאטורי". פעילותו העסקית הענפה, ובמיוחד ייצור מסגרות התמונות הדקורטיביות שלו, הובילה אותו להיותו אחד החברים המצליחים מבחינה כלכלית בבית הספר נורוויץ'.
כמה ממסגרותיו של ת'ירטל שרדו ומצביעות על מלאכה משובחת שביצע. ציורים רבים של חברי עמיתיו לבית הספר נוריץ' מוסגרו על ידיו ונושאים את שמו על המסגרת, כולל אלה של ג'ון סל קוטמן, ג'ון כרום, תומאס לונד, ג'יימס סילט וג'וזף סטנארד. ניתן לתארך ציורים במסגרות המקוריות של ת'ירטל שלפני 1837, השנה בה הוא מת.
קריירה אמנותית
העבודה המוקדמת ביותר של ת'ירטל הייתה "טחנת הרוח". נראה כי ציור נוף זה היה יוצא דופן, מכיוון שרבים מיצירותיו המוקדמות היו דיוקנאות וציורים של נושאים אחרים, אך עד אז החל להגדיל את תפוקת הנופים שלו, ולהתבלט כמאסטר בז'אנר ציור בצבעי מים.
הוא כנראה היה חבר מייסד בבית הספר לאמנים של נוריץ', אך חברותו בחברה נרשמה לראשונה רק שלוש שנים לאחר הקמתה. המיניאטורות שלו הוצגו בשנים הראשונות של האגודה, אך לאחר מכן הוא התפתח להיות אמן נוף, בעיקר סצינות של נהרות יארה וונסום ושל סופות רעמים. הוא כיהן כסגן נשיא האגודה בין השנים 1806–1812. תפוקתו של עבודות שהוצגו ירדה משיא של 17 (בשנת 1806) עד שהציג שש עבודות בלבד בשנת 1817, ואף אחת מהן בשנה שלאחר מכן, והסתכמו ב-97. הוא הציג פעם אחת בלבד מחוץ לנוריץ', באקדמיה המלכותית בשנת 1808.
בשנת 1814 נבחר ת'ירטל לנשיא האגודה, אך הוא היה אחד מכמה אמנים שהבילו התנתקו מהחברה בשנת 1816, כדי להקים את אגודת אמני נורפוק ונורויץ'. הניתוק נגרם על ידי מחלוקת לגבי אופן השימוש ברווחי התערוכות, והוביל לכך שרוברט לדברוק, ג'יימס סילט, ג'וזף קלובר, ג'וזף סטנארד וג'ון ת'ירטל שכרו חלק מטברנת שייקספיר וקיימו תערוכה משלהם. התערוכה של אגודת האמנים נורפוק ונורויץ', כדי להתחרות בתערוכת האגודה המקורית.
נישואים
ב־26 באוקטובר 1812 התחתן עם אליזבת מיילס מפלבריג, שאביה היה "בעל אמצעים מסוימים", ואחותה אן התחתנה עם ג'ון סל קוטמן שלוש שנים קודם לכן. הנישואין יצרו קשר הדוק עם קוטמן שהשפיע על הסגנון האמנותי של ת'ירטל. שני האמנים עבדו ככל הנראה יחד כאשר קוטמן הפיק רישומים של פנים קתדרלת נורוויץ' בסביבות 1808, שכן שרדו רישומים דומים של ת'ירטל מתקופה זו. שתי האחיות מיילס היו בעצמן ציירות חובבות, לאחר שהציגו את עבודתן בתערוכת אגודת האמנים נורוויץ' בשנת 1811. ככל הנראה לא היו להם ילדים.
חיים מאוחרים
עד שנת 1824 ת'ירטל קיבל על עצמו תלמידים: הוא הועסק על ידי תומאס בלופילד כדי להדריך את בתו מרי קתרין והוא לימד גם את ג'יימס פטיסון קוקבורן. אמו של ת'ירטל נפטרה בשנת 1823. הירושה מאביו, שנפטר בשנת 1825, העניקה לו ביטחון כלכלי כלשהו למשך שארית חייו, שכן 1825 היא השנה הראשונה בה ידוע שהוא נרשם כבעל נכס בבעלות עצמאית.
לאחר פירוק אגודת האמנים של נורויץ' בשנת 1833, האמנים העיקריים שלה, כולל ת'ירטל המשיכו להיות פעילים. הוא המשיך לייצר מסגרות לתמונות וכן לצייר סצנות נהר, שהזכירו את עבודותיו של פיטר דה וינט (1774–1849).
ידוע שהוא סבל משחפת במשך שנים רבות. המחלה הפריעה מאוד לתפוקת העבודה שלו.
הוא נפטר משחפת בנוריץ' ב־30 בספטמבר 1839, ונקבר בבית העלמין של נוריץ'.
את ירושתו בסך של 2000 ליש"ט הוא השאיר לאשתו אליזבת', סכום כסף נכבד באותם ימים. היא האריכה חיים עוד שנים רבות, ומתה בשנת 1882 בגיל תשעים וחמש.
טכניקה
ג'ון ת'ירטל הציג בסך הכל תשעים ושבע עבודות בנוריץ', ורק קומץ מנופיו לא היו של העיר עצמה ולא של האזור הכפרי של נורפוק. סגנונו הושפע מתומאס גירטין (1775–1802) וכן מחבריו לבית הספר נורוויץ' כמו ג'ון כרום וג'ון סל קוטמן. נראה כי לא נשמרו מכתבים אל ג'ון ת'ירטל או ממנו. הוא כתב מדריך עזר לשימושו העצמי, יותר מאשר אמצעי להנצחת רעיונותיו לעתיד.
אף על פי שניסה לצייר בצבעי שמן, הוא ידוע בצבעי המים שלו. נופיו בין השנים 1808–1813, צוירו בעיקר במגוון מוגבל של צבעים כחולים ואפורים חומים, כפי שמדגים ציור הפנים של מנזר ביניהם (1808), שנמצא במוזיאון אשמוליאן, אוקספורד. בציורים מאוחרים יותר (בתקופה 1814–1819) הוא הגיע לשיאו.
מורשת
עבודותיו של ת'ירטל נאספו על ידי תומאס לונד, שנמצא כי היו בבעלותו שבעים מציוריו של ת'ירטל בזמן מותו שלו בשנת 1861. תחריטו של לונד במגדל השטן - מבט לעבר גשר קארו יצר עיבוד מעולה בשחור ולבן של צבעי המים המקוריים של ת'ירטל.
אגודת האמנות של נוריץ' ערכה תערוכה מציוריו בשנת 1886. בשנת 1939, מאה שנה למותו, נערכה תערוכה של יצירותיו בגלריה לאמנות של טירת נוריץ', אך היא נאלצה להיסגר בטרם עת בגלל תחילת מלחמת העולם. תערוכת דו-שנתית של עבודותיו של ת'ירטל, יחד עם כמה מבין בני דורו, נערכה בטירת נוריץ' בין התאריכים 18 ביוני ל-4 בספטמבר 1977.
בשנת 1946 אלפי יצירות של אמנים מבית הספר נורויץ' נתרמו לעיר על ידי משפחת תעשייני החרדל, משפחת קולמן. הרישומים והציורים של ת'ירטל שהיו חלק מאוסף משפחת קולמן שמורים כעת בטירת נוריץ', מוחזקים בארונות שנבנו במיוחד, מוצגים רק לעיתים רחוקות לציבור, אך רבים מהם ניתנים לצפייה ברשת.
אנה מאוסטריה, מלכת ספרד
אנה, ארכידוכסית אוסטריה (בגרמנית: Anna von Österreich; 2 בנובמבר 1549 – 26 באוקטובר 1580), הייתה בתו של מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואשתו של פליפה השני, מלך ספרד.
ביוגרפיה
אנה נולדה ב-2 בנובמבר 1549 בסיגלס, למקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמריה מספרד בתם של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואיזבלה, נסיכת פורטוגל. אנה הייתה הבת האהובה על אביה, והוא נהג לשחק ולהמר איתה. למרות שאביה אהד את הלותרניזם, קיבלה אנה חינוך קתולי אדוק.
בתחילה הייתה אנה מועמדת להתחתן עם קרלוס, נסיך אסטוריאס, בנו של פליפה השני, מלך ספרד, אולם הוא מת בשנת 1568. באותה שנה מתה גם אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת - אשתו של פליפה השני, וב-4 במאי 1570 התחתנה אנה עם פליפה השני, מלך ספרד. בדרכה לספרד עברה אנה בהולנד, שם נפגשו עמה ידידיו של פלוריס ממונטיני - אחיו של רוזן הורן, וביקשו ממנה לפעול לשחרורו, אולם אנה נכשלה במשימתה ופלוריס הוצא להורג.
ב-26 באוקטובר 1580 מתה אנה מאי-ספיקת לב, 8 חודשים לאחר שילדה את בתה הקטנה.
משפחתה
ב-4 במאי 1570 התחתנה אנה עם פליפה השני, מלך ספרד, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
עלי רזא פהלווי השני
עלי רזא פהלווי (בפרסית: شاهزاده علیرضا پهلوی, תעתיק: עלי רֶזא פּהלַוַי; 28 באפריל 1966 - 4 בינואר 2011) היה בנו השני של מוחמד רזא פהלווי, השאה האיראני האחרון, ונכדו של רזא ח'אן, מייסד שושלת פהלווי. עלי רזא נולד בטהראן לשאה מוחמד רזא פהלווי ולרעייתו, הנסיכה פארה דיבה. אביו של עלי רזא, השאה מוחמד רזא פהלווי,	 הופל מהשלטון במהפכה האסלאמית באיראן ב-1979. הוא נמלט עם משפחתו ונדד בין מדינות.