cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הארי פוטר (סדרת סרטים)
הגיית הרעיון לסרטים
אחד מהבמאים הראשונים שהיה מועמד לביים את הסרט הראשון היה סטיבן ספילברג, אך הוא סירב. ספילברג רצה שהעיבוד הקולנועי לספר יהיה סרט אנימציה, כשהשחקן האמריקני היילי ג'ואל אוסמנט ידבב את דמותו של הארי. ספילברג חיווה את דעתו כי הסרט יהיה רווחי מאוד, והדבר אף יתרחש בקלות רבה. רולינג, במדור Rubbish Bin, הכחישה כי הייתה השפעה על בחירת במאי הסרטים, וכתבה "כל מי שחושב שאני יכולתי (או רציתי) להטיל עליו [ספילברג] וטו צריך לבדוק את העט-צטט-אותך שלו". לאחר עזיבת ספילברג החל משא ומתן עם מספר במאים, בהם כריס קולומבוס, טרי גיליאם, ג'ונתן דמי, מייק ניואל, אלן פארקר, וולפגנג פיטרסן, רוב ריינר, טים רובינס, בראד ספילברג ופיטר ויר. פיטרסן וריינר ויתרו על התפקיד במרץ 2000, והמועמדים הסופיים היו ספילברג, קולומבוס, פארקר וגיליאם. רולינג נטתה לטובתו של גיליאם. אולם, ב-28 במרץ 2000 מונה קולומבוס לבמאי הסרט הראשון, ובנימוקים להחלטתה הודיעה חברת האחים וורנר כי החלטתם הושפעה מעבודתו בסרטים שכחו אותי בבית וגברת דאוטפייר.
סטיב קלובס נבחר על ידי החברה כתסריטאי הסרט הראשון. הוא תיאר את עיבוד הספר כמשימה קשה, וטען כי שני הספרים הבאים בסדרה, הארי פוטר וחדר הסודות והארי פוטר והאסיר מאזקבאן, היו קלים יותר לעיבוד. קלובס קיבל מספר תקצירי ספרים שהיו מועמדים לעיבוד קולנועי, והספר הראשון היה היחיד מביניהם שמשך את תשומת לבו. כאשר ניהל את המשא ומתן עם האחים וורנר טען קלובס כי הסרט חייב להיות בריטי, וכן להיות נאמן לרוח הספר ולדמויותיו. תפקידו של היימן כמפיק הסרט אושר. רולינג זכתה לשליטה רבה על תהליך יצירת הסרט, הסדר שלא נתקל בהתנגדותו של קולומבוס.
תוכניתם המקורית של האחים וורנר הייתה להוציא את הסרט לאקרנים בסוף השבוע של 4 ביולי 2001, כך שנותר חלון זמן קצר מאוד להפקה שהוביל לפרישתם של חלק מהבמאים. בסופו של דבר, ובעקבות אילוצי הזמן, הוחלט להזיז את התאריך ל-16 בנובמבר 2001.
ליהוק השחקנים לתפקידים הראשיים של הארי, רון והרמיוני
בשנת 2000, לאחר חיפוש שנמשך שבעה חודשים, התגלה השחקן האנגלי דניאל רדקליף על ידי המפיק דייוויד היימן ועל ידי התסריטאי סטיב קלובס שישבו לפניו בהצגת תיאטרון. לימים תיאר היימן את המפגש הראשון במילים הבאות: .
רדקליף ביסס את מעמדו כשחקן בהפקה של ה-BBC מ-1999 לספר "דייוויד קופרפילד", בה גילם את דמותו של קופרפילד בצעירותו. היימן שכנע את הוריו של רדקליף לאפשר לו להיבחן לתפקיד הארי פוטר. היימן ציין בריאיון ללוס אנג'לס טיימס כי "מבחן הבמה ההיסטורי" הזה יצא לאור כבונוס במהדורת DVD של אחד מהסרטים הבאים, ולבסוף הצילום הוסף למהדורת ה-DVD של הסרט הראשון שיצאה לאור ב-2009.
באותה שנה נבחרו השחקנים האנגלים הלא-ידועים באותה עת אמה ווטסון ורופרט גרינט מבין אלפי ילדים שנבחנו לתפקידי הרמיוני גריינג'ר ורון ויזלי, בהתאמה. לפני בחירתם הם שיחקו בעיקר במחזות בבתי הספר שלהם. גרינט היה בן 11 ואילו ווטסון הייתה בת 10 כאשר נבחנו לראשונה. רולינג תמכה מאוד במועמדותם של השלושה לתפקיד. ביחס לרדקליף אמרה כי הוא "המועמד המתאים ביותר לתפקיד הארי", ואמרה על כך לקולומבוס כי היא חשה שליהק לתפקיד הארי את "בנה האבוד".
הפקה
דייוויד היימן הפיק את כל סרטי הסדרה באמצעות חברת Heyday Films שבבעלותו, ואילו דייוויד בארון הצטרף לסדרה כמפיק בפועל החל מהסרט הרביעי, ומונה למפיק בשלושת הסרטים האחרונים. כריס קולומבוס היה אחד מהמפיקים בפועל של שני הסרטים הראשונים לצידם של מארק רדקליף ומייקל ברנתן, והחל מהסרט השלישי שימש כמפיק לצדם של היימן ורדקליף. ג'יי קיי רולינג, מחברת הספרים, נתבקשה לשמש מפיקה בסרט הרביעי, אך סירבה. היא כן שימשה כמפיקה בשני החלקים של הסרט השביעי. חברת Heydey Films וחברת Pictures 1492 של קולומבוס שיתפו פעולה עם מספר חברות בהפקת הסרטים עד 2004. על הסרט השלישי היה האחרון שהופק על ידי החברה של קולומבוס, ולעומת זאת החברה של היימן המשיכה להפיק את סרטי הסדרה עד הסוף. הספר השביעי בסדרה, "הארי פוטר ואוצרות המוות", פוצל כאמור לשני חלקים על ידי חברת האחים וורנר על מנת לאפשר את הכללתם של פרטי עלילה רבים ככל האפשר. צילומי הסרט השביעי והאחרון נערכו בין תחילת 2009 לקיץ 2010, והשלמת הצילומים החוזרים הסתיימה ב-21 בדצמבר 2010; אירוע זה היה הסיום של צילומי סרטי הארי פוטר. היימן ציין כי אוצרות המוות צולם כסרט אחד במהלך הפקתו, אך יצא לאקרנים בשני חלקים באורך מלא.
אף שרוב סרטי הסדרה מתרחשים בממלכה המאוחדת ורוב השחקנים ממוצא בריטי, ההפקות עצמן הן למעשה בריטיות-אמריקאיות.
במאים
לאחר שכריס קולומבוס סיים את עבודתו על הסרט הראשון הוא נשכר לצורך בימוי הסרט השני, "הארי פוטר וחדר הסודות". הפקת הסרט השני החלה כשבוע לאחר יציאתו לאקרנים של הסרט הראשון. קולומבוס היה אמור לביים את כל שמונת הסרטים בסדרה, אך לא רצה לשמש כבמאי גם בסרט השלישי מאחר שתחושתו האישית הייתה כי מיצה את העבודה על הנושא. הוא פינה את תפקיד הבמאי לאלפונסו קוארון, שחשש בתחילה מבימוי הסרט כיוון שלא קרא אף אחד מהספרים או צפה בסרטים. לאחר שקרא את ספרי הסדרה שיצאו עד לאותה עת הוא שינה את דעתו וחתם על חוזה כיוון שחש הזדהות עם העלילה.
מייק ניואל נבחר לתפקיד הבמאי של הסרט הרביעי, "הארי פוטר וגביע האש", כיוון שהפקתו הייתה אמורה להתחיל לפני יציאת הסרט השלישי לאקרנים ברחבי העולם. במהלך הפקת הסרט ביקר המפיק דייוויד ייטס באולפני האחים וורנר, ליבסדן שבהם צולם הסרט על מנת לצפות בתהליך הצילום, כיוון שהוא יועד לתפקיד הבמאי בסרט הבא בסדרה - "הארי פוטר ומסדר עוף החול". ייטס ביים גם את הסרט השישי והסרט השביעי, ובכך היה לאדם היחיד שביים יותר מסרט אחד בסדרה מאז קולומבוס. במהלך סצנות החדירה למשרד הקסמים בסרט השביעי ביצע ייטס הומאז' לסרט "ברזיל" של טרי גיליאם, כיוון שהיה ידוע כי גיליאם היה בחירתה הראשונה של רולינג לתפקיד במאי הסרט הראשון. היימן תיאר את סגנון הבימוי של ייטס וטען כי הוא "במאי גדול עם חוש טוב למראה שממלא כל אחד מהפריימים באנושיות ובחמלה עבור דמויותיו". בראיון שנערך עמו ביוני 2011 ציין כריס קולומבוס את התפתחותה של סדרת הסרטים, וטען כי הקשר בין הארי פוטר, רון ויזלי והרמיוני גריינג'ר עובד למסך בצורה נאה מאוד, וכי ההתפתחות שקרתה בפועל תאמה את תקוותיו ביחס לדמויות הללו. לדבריו, דייוויד ייטס הצליח להביא את השחקנים לכדי ביצועים מצוינים.
היימן ציין גם את "נדיבות הבמאים" בכך שחשף כי "כריס הקדיש מזמנו לאלפונסו, אלפונסו הקדיש מזמנו למייק ומייק הקדיש מזמנו לדייוויד, והראה לו גרסה מוקדמת של הסרט, דיבר על משמעות העבודה בבימוי ואיך הם ניגשו לזה וכל מיני דברים קטנים נוספים שביכולתם להעביר הלאה. זו באמת סדרה שנוצרה בסביבה שיתופית ותומכת". דניאל רדקליף חקר את סגנון העבודה של כל הבמאים בסדרה, ואמר כי "הוא [דייוויד ייטס] לקח את הקסם מהסרטים שהוכנס על ידי כריס [קולומבוס] והטעם החזותי של כל מה שאלפונסו [קוארון] עשה ואת טבעו הבריטי העמוק והבומבסטי של הסרט שביים מייק ניואל, והוא הוסיף לזה את הטעם והריאליזם האישיים שלו, שייתכן ולא כל כך היו שם קודם לכן".
כל הבמאים, למעט כריס קולומבוס, שיחקו בהופעת קמאו בסרטים שבהם עבדו: אלפונסו קוארון הופיע בפונדק שלושת המטאטאים בסרט השלישי; מייק ניואל נשמע למשך זמן קצר במכשיר הרדיו בביתו של פרנק ברייס בסרט הרביעי; דייוויד ייטס מופיע כקוסם באחת מהתמונות הקסומות בסרט החמישי. גם דייוויד היימן ערך הופעת קמאו, כשהופיע בתור קוסם בתמונה קסומה ב-DVD של הסרט השלישי.
תסריטים
סטיב קלובס כתב את התסריטים לכל סרטי הסדרה למעט הסרט החמישי, שהתסריט שלו נכתב על ידי מייקל גולדנברג. תפקיד זה ניתן לגולדנברג עקב פציעת עקב של קלובס בתחרות החלקה על הקרח. קלובס קיבל עזרה מרולינג, שנתנה לו לעיתים חופש יצירתי רב. רולינג ביקשה מקלובס להיות נאמן לספרים, ובכך לאפשר לעלילה ולנימה של כל סרט להתאים לאלו של הספר המקביל, תוך ביצוע השינויים המתחייבים מהשימוש במדיה קולנועית, וכן מגבלות הזמן והתקציב.
בריאיון עם אנשי האתר FirstShowing.net הסביר דייוויד היימן את תהליך העיבוד של הספרים השונים לסרטים. לדבריו, רולינג הבינה את השוני בין ספרים לסרטים והייתה התמיכה הטובה ביותר שמפיקי הסרטים יכלו לקוות לה. לרולינג ניתן מעמד של מפקחת-על על התסריטים, שנדונו ועובדו בדיונים בין הבמאי למפיקים. היימן טען בראיון זה כי קלובס היה איש המפתח בתהליך כיוון שהוא זה ש"שבר" את הספרים והוציא מעלילת הסרטים את מה שהיה צורך להוציא כדי להגשים את מטרת יוצרי התסריטים להתמקד במסעו של הארי, ובכך לתת לסרטים מבנה מוגדר. היימן ציין גם כי חלק ממעריצי הסדרה לא הבינו במלואו את תהליך העיבוד לסרט קולנוע, וכי יוצרי הסרט דווקא כן היו מעוניינים לכלול בו את כל האלמנטים העלילתיים המופיעים בספרים, אם כי נאלצו שלא לעשות זאת מהסיבות שצוינו לעיל.
חברים נוספים בצוות ההפקה
שישה אנשים שימשו בתפקיד הצלם הראשי: ג'ון סיל צילם את הסרט הראשון, רוג'ר פראט את השני והרביעי, מייקל סרסין את השלישי, סלבומיר אידזיאק את החמישי, ברונו דלבונל את השישי, ואדוארדו סרה את השביעי ואת השמיני. דלבונל היה מועמד לעבוד גם על שני חלקי הסרט השביעי, אך סירב ואמר כי הוא חושש לחזור על עצמו. עבודתו של דלבונל בסרט השישי זיכתה את הסדרה במועמדות היחידה לפרס אוסקר עבור הסינמטוגרפיה הטובה ביותר.
במקביל לשינויים התכופים באיוש תפקיד במאי הצילום עבדו חמישה אנשים כעורכי הסרט בפוסט פרודקשן של הסדרה: ריצ'רד פרנסיס-ברוס ערך את הסרט הראשון, פיטר הונס את השני, סטיבן וייסברג את השלישי, מיק אודסלי את הרביעי, ומארק דיי את הסרטים החמישי עד השמיני.
צוות ושחקנים
דניאל רדקליף כהארי פוטר, רופרט גרינט כרון ויזלי ואמה ווטסון כהרמיוני גריינג'ר גילמו את שלוש הדמויות הראשיות בכל סרטי הסדרה. רדקליף היה היחיד בעל ניסיון משחק משמעותי לפני שלוהק לסדרה.
מלבד שלושת השחקנים הללו הופיעו בסדרה שחקנים ידועי שם רבים מממלכה המאוחדת ומאירלנד. אלו כוללים, בין היתר, את הלנה בונהם קרטר בתפקיד בלטריקס לסטריינג' המרשעת, ג'ים ברודבנט בתפקיד הוראס סלגהורן, קנת בראנה בתפקיד גילדרוי לוקהארט, ג'ון קליז במגוון תפקידים, רובי קולטריין בתפקיד רובאוס האגריד, ווריק דייוויס בתפקיד המורה פיליוס פליטיק וכן תפקידים נוספים, רייף פיינס בתפקיד האנטגוניסט הראשי לורד וולדמורט, מייקל גמבון בתפקיד אלבוס דמבלדור, ברנדן גליסון בתפקיד אלאסטור מודי, ריצ'רד גריפית'ס בתפקיד ורנון דרסלי, ריצ'רד האריס בתפקיד דמבלדור בשני הסרטים הראשונים, ג'ון הרט במגוון תפקידים, ג'ייסון אייזקס בתפקיד לוציוס מאלפוי, גארי אולדמן בתפקיד סיריוס בלק, אלן ריקמן בתפקיד סוורוס סנייפ, פיונה שו בתפקיד פטוניה דרסלי, דיים מגי סמית' בתפקיד מינרווה מקגונגל, טימותי ספול בתפקיד פיטר פטיגרו, אימלדה סטונטון בתפקיד דולורס אמברידג', דייוויד תיוליס בתפקיד רמוס לופין, אמה תומפסון בתפקיד סיביל טרלוני, מירנדה ריצ'רדסון בתפקיד ריטה סקיטר וג'ולי וולטרס בתפקיד מולי ויזלי. 12 שחקנים הופיעו באותו תפקיד לאורך כל שמונת סרטי הסדרה, ובנוסף חלק מאנשי צוות ההפקה שימשו בתפקידם לאורך כל הסדרה.
מוזיקה
במהלך העבודה על הסרטים הועסקו ארבעה מלחינים. ג'ון ויליאמס היה הראשון שהועסק והוא ידוע בזכות חיבור השיר "Hedwig's Theme", המושמע בתחילת כל אחד מהסרטים. ויליאמס הלחין את המוזיקה לכל אחד משלושת הסרטים הראשונים, אם כי בסרט השני עבודתו הושלמה ובוצעה בפועל על ידי ויליאם רוס בגלל התחייבויות קודמות. לאחר שוויליאמס עזב את הסדרה נשכר פטריק דויל לסרט הרביעי. בשנת 2006 החל ניקולס הופר לעבוד על הלחנת הסרט החמישי, והוא הלחין גם את הפסקול של הסרט השישי.
בינואר 2010 אושר כי אלכסנדר דספלה ילחין את המוזיקה לחלק הראשון של הסרט השביעי. הקלטת הפסקול של הסרט החלה בקיץ בראשותו של קונרד פופ, המנצח בשלושת הסרטים הראשונים, בשיתוף פעולה עם דספלה. בתגובה שפורסמה באתר הרשמי של האחים וורנר אמר פופ על המוזיקה כי היא "מרגשת ונמרצת" וכי "כל מי שאוהב מלודיות, הרמוניות ורגשות בסרטים שהוא צופה בהם יוכל להיות מרוצה. זה מזכיר את הימים ההם". בנובמבר 2010 אישרה חברת האחים וורנר כי דספלה ישמש כמלחין גם בחלק השני של הסרט השביעי, שהיה הסרט האחרון בסדרה. הבמאי דייוויד ייטס הביע את רצונו שג'ון ויליאמס יחזור לצוות ההפקה, אך הדבר לא התאפשר בגלל צפיפות לוח הזמנים. ההקלטות של המוזיקה לסרט השמיני והאחרון נערכו ב-27 במאי 2011 באולפני אבי רוד בביצועם של התזמורת הסימפונית של לונדון, המנצח קונרד פופ והמלחין אלכסנדר דספלה.
דויל, הופר ודספלה הכניסו כל אחד את יצירותיהם לפסקולים שחיברו, אך במקביל שמרו חלקים נבחרים מהמלודיות של ויליאמס.
אפקטים חזותיים
במהלך הפקת הסדרה הועסקו חברות רבות לצורך יצירת אפקטים חזותיים. בין החברות הללו ניתן למנות את Rising Sun Pictures, Double Negative, Cinesite, Frameston ו-Industrial Light&Magic. שלוש החברות האחרונות הועסקו בכל הסרטים בסדרה, ואילו חברת Double Negative ו-Rising Sun Pictures החלו לעבוד בסרט השלישי ובסרט הרביעי בהתאמה. חברת Framestone פיתחה את דמויותיהם של יצורים קסומים רבים שהופיעו בסדרה. חברת Cinesite הייתה מעורבת בהפקת האפקטים המיניאטוריים והדיגיטליים של הסרטים, ואילו החברות האחרון פיתחו את הפרטים הקטנים, הסביבה, המקומות, האנימציה והדמויות שנוצרו באמצעות מחשב כגון זו של גמדון הבית דובי.
עלילה
בסרט השני חוזרים הארי וחבריו לשנת הלימודים השנייה בהוגוורטס, והשנה מצטרפת תלמידה חדשה להוגוורטס: ג'יני ויזלי (בוני רייט), אחותו של רון. חדר הסודות נפתח, והמפלצת ששכנה בתוכו מאבנת מספר תלמידים ואת אחת מרוחות הרפאים של בית הספר, ניק כמעט-בלי-ראש (ג'ון קליז). הארי נאלץ להתמודד עם החשדות שהוא היורש של סלזאר סלית'רין (ממייסדי הוגוורטס ומי שבנה את החדר), עובדת היותו דובר לחשננית (שפת הנחשים), וכן לחשוף את תכונותיו המסתוריות של יומן קסום. בשיאו של הסרט נכנס הארי לחדר הסודות עצמו ונאבק בהצלחה בגרסה צעירה יותר של וולדמורט, שנודע אז כטום רידל, ומצליח להציל את ג'יני (אחותו של רון) שנחטפה לחדר.
בתחילת הסרט השלישי מצטרף פרופסור רמוס ג'ון לופין (דייוויד ת'יוליס) לצוות ההוראה של הוגוורטס בתפקיד המורה להתגוננות מפני כוחות האופל, ובמקביל הרוצח המורשע סיריוס בלק (גארי אולדמן) נמלט מכלא הקוסמים אזקבאן. משרד הקסמים מורה לסוהרסנים (שדים מוצצי נשמות המשמשים שומריו של הכלא) לשמור על הוגוורטס מפני בלק, שמנסה לכאורה לרצוח את הארי כדי לסייע לוולדמורט לשוב לכוחו ולגופו. הארי לומד דברים נוספים על עברו ועל הקשר שלו לסיריוס בלק, ועל כך שסיריוס הוא סנדקו של הארי ושהייתה חבורה ביחד עם ג'יימס, אבא של הארי, פרופסור לופין, ואדם נוסף בשם פיטר פטיגרו (טימותי ספול) שלכאורה נרצח בידי בלק. ובסוף הספר מגלה שהבוגד האמיתי שהסגיר את הוריו ואותו לוולדמורט, היה פטיגרו. זהו גם הסרט היחידי בסדרה שבו וולדמורט לא מופיע בצורה כלשהי אלא מוזכר בשמו בלבד.
בתחילת הסרט הרביעי מופיע הסימן האפל בשמים במהלך מתקפת אוכלי המוות על אליפות העולם בקווידיץ', ואילו הוגוורטס מארח מאורע אגדי: טורניר הקוסמים המשולש. אלאסטור "עין הזעם" מודי (ברנדן גליסון) משמש כמורה להתגוננות מפני כוחות האופל במקום רמוס לופין שהתפטר בסיום הסרט הקודם, ומציג בפני הארי וחבריו קסמים מתקדמים ואפלים יותר. הארי מתחיל לסבול מסיוטי לילה תכופים לאורך כל השנה. שלושה בתי ספר מאירופה משתתפים בטורניר, ושלושה נציגים מייצגים אותם בשלוש משימות מסוכנות עד כדי מוות. גביע האש בוחר את פלר דלאקור (קלמנס פואסי) מבית הספר הצרפתי בובאטון, ויקטור קרום (סטניסלב ינבסקי) מבית הספר הבולגרי דורמשטרנג וסדריק דיגורי (רוברט פטינסון) מהוגוורטס לנציגי בתי הספר, אך באופן מסתורי בוחר את הארי כנציג הרביעי. לאורך השנה מתמודד הארי עם משימות הטורניר המסוכנות, ובשיאו של הסרט מתמודד מול לורד וולדמורט שהצליח לבסוף להחזיר לעצמו את גופו ואת כוחותיו ופיטר רוצח את סדריק. לאחר מכן נחשפת זהותו של הבוגד שהסגיר את הארי לוולדמורט, ומתחיל הקרע בין הארי ואלבוס דמבלדור, מנהל הוגוורטס, מול משרד הקסמים.
בתחילת הסרט החמישי מותקפים הארי ובן דודו דאדלי דרסלי על ידי סוהרסנים. מאוחר יותר מגלה הארי כי משרד הקסמים מתכחש לעובדת שובו של לורד וולדמורט, ורודף באופן פעיל את כל מי שחושב אחרת ובראשם את הארי ודמבלדור. דמבלדור מקים מחדש את מסדר המלחמה בוולדמורט, מסדר עוף החול. המסדר מורכב בעיקר ממורי הוגוורטס, איתם גם עין הזעם ולופין, והילאים לשעבר ממשרד הקסמים, שמרגלים לטובת המסדר. חברים נוספים הם פלר דלאקור מטורניר הקוסמים המשולש, קינגסלי שאקלבולט ההילאי, הסקיבית גברת פיג (קתרין האנטר), הגנב מנדגוס פלצ'ר (אנדי לינדן), ונימפדורה טונקס (נטליה טנה), הילאית שבמהלך הספרים הבאים תתאהב בלופין ויהיה להם ילד. הארי מוטרד על ידי סיוטים הנראים כאמיתיים במקביל למינויה של פרופסור דולורס אמברידג' (אימלדה סטונטון), נציגתו של שר הקסמים קורנליוס פאדג' (רוברט הארדי), לתפקיד המורה להתגוננות מפני כוחות האופל. אמברידג' עושה כל שביכולתה לאורך הסרט כדי למרר את חייהם של הארי ושל חבריו. בסיום הסרט פורץ המאבק נגד וולדמורט שבו מעורבים מרבית תלמידי הוגוורטס, הארגון החשאי מסדר עוף החול שנוסד על ידי אלבוס דמבלדור, ומשרד הקסמים שנאלץ לקבל עובדה זאת לבסוף לאחר שוולדמורט חודר לתוככי המשרד ונלחם בדמבלדור. בסוף הסרט סיריוס בלק נרצח בידי בת דודתו, בלטריקס לסטריינג' (הלנה בונהם קרטר), שהשתחררה לצד אוכלי מוות אחרים, אנשיו של וולדמורט.
במהלך שנתו השישית של הארי בבית הספר מגבירים לורד וולדמורט ואוכלי המוות שלו את מתקפת הטרור שלהם על עולם הקוסמים ועל עולם המוגלגים מחוסרי הקסם. אלבוס דמבלדור משכנע את חברו ועמיתו הוותיק הוראס סלגהורן (ג'ים ברודבנט) לשוב לתפקיד המורה לשיקויים, ואילו המורה סנייפ מגשים את משאלת לבו ומקבל את משרת המורה להתגוננות מפני כוחות האופל. עם זאת, דמבלדור רומז כי קיימת סיבה נוספת וחשובה יותר שבגינה הוא ביקש מסלגהורן לשוב. במהלך שיעור השיקויים הראשון מקבל הארי ספר לימוד בשיקויים המכיל הערות כתובות רבות, המתואר כרכושו של "הנסיך חצוי-הדם", ומקנה לו מוניטין כרוקח שיקויים מצטיין בזכות תחכומן של ההערות. במקביל עובדים דמבלדור והארי בחשאי על מציאת הדרך להשמדת וולדמורט לתמיד. הארי מתאהב בג'יני ויזלי, אחותו של רון, וזהו אחד מקווי העלילה של הספר והסרט. במקביל לכל זאת פועל דראקו מאלפוי על מנת לרצוח את דמבלדור כפי שהורה לו לורד וולדמורט. בסופו של הסרט חושפים הארי ודמבלדור את סודו הקטלני של וולדמורט, אך במקביל מצליחים אוכלי המוות לחדור להוגוורטס ולגרום לתוצאות קטלניות. למרות הצו של וולדמורט, דראקו אכן מנטרל את דמבלדור מנשקו, אבל סוורוס סנייפ רוצח את דמבלדור לבסוף. הארי, רון והרמיוני מחליטים לעזוב את הוגוורטס כדי להשלים משימה שניתנה להם על ידי דמבלדור.
לאחר המאורעות שהתרחשו בסיום השנה הקודמת מתחילים הארי, רון והרמיוני במסע להשמדת ההורקרוקסים - חפצי הקסם שהפכו את וולדמורט לבן אלמוות. שנה זו הייתה אמורה להיות האחרונה שלהם בהוגוורטס, אך נפילת משרד הקסמים ועליית כוחו של וולדמורט מונעים מהם לחזור. הארי נאלץ להתמודד עם מכשולים רבים לרבות אוכלי המוות והחטפנים המסייעים בידיהם, משרד הקסמים הנשלט בידי וולדמורט, אוצרות המוות המסתוריים והחיבור המתחזק בין התודעות של הארי ולורד וולדמורט. במהלך הסרט מצליח רון להתגבר על פחדיו העמוקים ביותר ולהשמיד את אחד מההורקרוקסים של וולדמורט. החלק הראשון של הסרט מסתיים במותו של גמדון הבית דובי ובהשתלטותו של וולדמורט על אחד מאוצרות המוות.
בחלק השני של הסרט ממשיכים הארי, רון והרמיוני במסעם. וולדמורט, שהבין כי הארי וחבריו רודפים אחר ההורקרוקסים שלו, פותח בשלב האחרון בניסיונו להשיג כוח מוחלט ומתחיל במתקפה רצחנית על הוגוורטס, שאליו חוזר הטריו למערכה האחרונה נגד וולדמורט. במהלך הקרב מתים עשרות קוסמים ביניהם פרד וויזלי (אחיו של רון), רמוס לופין ונימפדורה טונקס. עיקר הסרט מתמקד בקרב, שמסתיים בתבוסתו של וולדמורט מידיו של הארי פוטר. הסצנה האחרונה בסרט מתארת את האירועים המתרחשים באפילוג של הספר השביעי.
יציאה לאקרנים
ג'יי קיי רולינג מכרה את הזכויות להסרטת ארבעת הספרים הראשונים לחברת האחים וורנר תמורת מיליון לירות שטרלינג. הספר הרביעי בסדרה, "הארי פוטר וגביע האש", יצא לאור ביולי 2000, ולמעלה משנה לאחר מכן, ב-16 בנובמבר 2001, יצא לאקרנים הסרט הראשון בסדרה - "הארי פוטר ואבן החכמים". הסרט זכה להכנסות של כ-90 מיליון דולר בארצות הברית לבדה, ובזמנו היה מדובר בשיא בינלאומי ליום הפתיחה. שלושת הסרטים הבאים זכו גם הם להצלחה כלכלית, וכן לביקורות חיוביות מחובבי הסדרה וממבקרי קולנוע. יוצא דופן היה הסרט השלישי, "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן", שהניב בהמשך הקרנתו את ההכנסות הנמוכות ביותר ממכירת כרטיסים בקופות מבין כל סרטי הסדרה. הסרט החמישי, "הארי פוטר ומסדר עוף החול", הוצא לאקרנים על ידי האחים וורנר ב-11 ביולי 2007 במדינות דוברות אנגלית, למעט הממלכה המאוחדת ואירלנד שבהן הוא יצא לאקרנים רק ב-12 ביולי. הסרט השישי בסדרה, "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם", יצא לאקרנים ב-15 ביולי 2009, זכה לביקורות טובות רבות וסיים את שנת 2009 במקום השני ברשימת הסרטים עם ההכנסות הגבוהות ביותר. הסרט האחרון בסדרה, "הארי פוטר ואוצרות המוות", פוצל לשני חלקים: החלק הראשון יצא לאקרנים ב-19 בנובמבר 2010 והחלק השני יצא לאקרנים ב-15 ביולי 2011. החלק הראשון היה אמור לצאת בגרסה דו-ממדית ובגרסה תלת-ממדית, אך בעקבות עיכוב בתהליך ההמרה לגרסה תלת־ממדית החליטה חברת האחים וורנר להוציאו לאקרנים בדו-ממד וב-IMAX בלבד. החלק השני, לעומת זאת, יצא לאקרנים בדו-ממד ובתלת-ממד כפי שתוכנן מראש.
ביקורות
כל סרטי הסדרה זכו להצלחה רבה הן מבחינת ההכנסות והן מבחינת הביקורות, והפכו את הסדרה כולה לאחת המצליחות ביותר בהיסטוריה של הקולנוע בדומה לסדרות סרטים הוליוודיות כגון "ג'יימס בונד", "מלחמות הכוכבים", "אינדיאנה ג'ונס" ו"שודדי הקאריביים". אולם, הביקורות על הסרטים בקרב מעריצי הסדרה התחלקו לשתי קבוצות עיקריות: הראשונה תמכה בהפקה שנותרה נאמנה יותר לספרים כפי שהיה בשני הסרטים הראשונים, והשנייה העדיפה את העיבודים היותר חופשיים שהיו בסרטים האחרים. חלק מהמבקרים סברו כי הסרטים היו בלתי אחידים בגלל השינויים בבמאי הסרטים לאורך הפקתה, כמו גם גישתו של מייקל גמבון לתפקיד אלבוס דמבלדור, שהייתה שונה מזו של ריצ'רד האריס.
ג'יי קיי רולינג תמכה בסרטים בעקביות, ולאחר יציאתו לאקרנים של הסרט האחרון אמרה כי הוא האהוב עליה ביותר מבין כל סרטי הסדרה. ביחס להבדלים בין הספרים לסרטים כתבה רולינג באתר כי "זה פשוט בלתי אפשרי לשלב כל אחד מקווי העלילה שלי בסרט שצריך להיות באורך של עד ארבע שעות. ברור שלסרטים יש מגבלות - לספרים אין מגבלות של זמן ותקציב; אני יכולה ליצור אפקטים מרהיבים שמבוססים על שום דבר מלבד הקשר בין הדמיון שלי לזה של הקוראים שלי".
פרסים
ג'יי קיי רולינג, דייוויד היימן, דייוויד בארון, דייוויד ייטס, אלפונסו קוארון, מייק ניואל, רופרט גרינט ואמה ווטסון קיבלו את פרס מייקל באלקון לתרומה בריטית יוצאת דופן לקולנוע על עבודתם בסדרה במהלך הטקס ה-64 של הענקת פרס באפט"א. הסדרה כולה זכתה בפרס בריטניה של פרסי באפט"א המוענקים בלוס אנג'לס, כאשר דייוויד ייטס זכה בפרס בריטניה על שם ג'ון שלזינגר להצטיינות בבימוי עבור עבודתו על ארבעה מבין שמונת סרטי הסדרה. הסדרה מעולם לא זכתה בפרס אוסקר, אם כי חמישה מבין שמונת הסרטים היו מועמדים כמפורט להלן:
חלק מהמבקרים, אוהדי הסדרה וקהל הצופים הכללי הביעו את אכזבתם מכך שהסרטים לא זכו אפילו בפרס אוסקר אחד על הישגיהם. מנגד לאי-זכייתם באוסקר זכו הסרטים להצלחה בטקסי פרסים אחרים לרבות פרס סאטורן, פרס גילדת הבמאים ופרס גראמי. הסרטים אף זכו ל-28 מועמדויות לפרס באפט"א.
הכנסות
נכון לשנת 2015 סדרת סרטי "הארי פוטר" נמצאת במקום השני מבחינת הכנסות בהיסטוריה של הקולנוע, כששמונת הסרטים מכניסים לה למעלה משבעה וחצי מיליארד דולר ברחבי העולם. סכום זה גבוה במידה רבה מהסכומים שהכניסו סדרות "ג'יימס בונד" ו"מלחמות הכוכבים" אם לא מתחשבים באינפלציה. הסרט הראשון בסדרה, "הארי פוטר ואבן החכמים", בבימויו של כריס קולומבוס, היה הסרט המכניס ביותר בסדרה לאחר השלמת הקרנתו בקולנוע בשנת 2002, אך לבסוף הוא ירד למקום השני בעקבות הצלחתו של הסרט השמיני, "הארי פוטר ואוצרות המוות (חלק 2)", בבימויו של דייוויד ייטס. הסרט השלישי בסדרה, "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן", בבימויו של אלפונסו קוארון, הניב את ההכנסות הנמוכות ביותר.
דירוג בכל הזמנים:
אדריאנה קמפ
ביוגרפיה
עוד בארגנטינה נרשמה קמפ ללימודי תואר ראשון דו-חוגי במדע המדינה ובסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב, וזמן קצר לאחר תחילת לימודיה ויתרה על התואר במדע המדינה והתמקדה בלימודי סוציולוגיה ואנתרופולוגיה. אף על פי שהחלה את לימודיה כמעט ללא ידע בשפה העברית, היא מגדירה את תחילת לימודיה בתואר כ"התאהבות" בתחום וגם בשפה.
לאחר סיום התואר הראשון, בשנת 1986 החלה קמפ את לימודי התואר השני. במהלך לימודי התואר השני נחשפה קמפ לתאוריות הסוציולוגיות האירופאיות, בעיקר הצרפתיות, ולפוסט-סטרוקטורליזם שהתחזק באותן השנים בחוגים האקדמיים בעולם. בתקופה זו, החלה לחקור את הפוליטיקה בכלים של חקר התרבות: הבנת הפוליטיקה לא דרך המוסדות, או דרך תהליכי קבלת החלטות, אלא דרך מבני עומק תרבותיים. נושא זה ילווה אותה לאורך שנותיה באקדמיה.
באמצע שנות ה-80 גברה ההתעניינות בנושא הלאומיות בקרב העולם האקדמי, דבר שבא לידי ביטוי בפרסום שני ספרים מרכזיים: "קהילות מדומיינות" מאת בנדיקט אנדרסון, שיצא לאור בשנת 1983 ועסק במקורות התרבותיים והאנתרופולוגיים של הלאומיות המודרנית ו-"The Ethnic Origins of Nations" מאת אנתוני סמית' משנת 1986, בו דן סמית' בקשר שבין אתניות ללאומיות. נושאים אלו הובילו את קמפ לנושא התזה שלה - ההיבטים המרחביים של הלאומיות, והיחס לגבולות טריטוריאליים מבחינה תרבותית. גישתה של קמפ לנושא נחשבה לחדשנית מבחינה תאורטית. את התואר השני, בהנחיית פרופסור חנה הרצוג ופרופסור יונתן שפירא, סיימה קמפ בהצטיינות יתרה.
לימודים מתקדמים
בשנת 1991 החלה קמפ את לימודי הדוקטורט שלה באוניברסיטת תל אביב, והיא המשיכה לעסוק בהם ביחס בין גבולות לתרבות, והתמקדה בקשר בין גבולות טריטוריאליים לעיצוב זהות לאומית בשנות ה-50 בישראל. קמפ חקרה את היחס שהלך ונבנה כלפי הגבולות בחברה הישראלית בשנות ה-50 ובשנות ה-60 המוקדמות והשפעתו על מלחמת ששת הימים. הדוקטורט שלה זכה בפרס בן הלפרן של האגודה ללימודי ישראל (AIS) לשנת 1998 וכן בפרס קרן וולף על מצוינות במחקר.
בשנת 1996 החלה קמפ את לימודי הפוסט-דוקטורט שלה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים אלו פנה מחקרה של קמפ אל עבר אלו שחוצים את הגבולות אותם חקרה בלימודיה עד כה, ולצד עמיתתה מאוניברסיטת חיפה, פרופסור רבקה רייכמן, התמקדה בתופעה החדשה דאז של מהגרי עבודה. המחקרים של קמפ ורייכמן היו מהראשונים בישראל שעסקו בקהילות של חסרי מעמד. נושא זה, של הגירה גלובלית, מקורותיה והשפעותיה החברתיות, הכלכליות והפוליטיות, מלווה את קמפ מאז ועד היום.
קריירה אקדמית
ב-1997 הקימה אוניברסיטת בן-גוריון בנגב את המחלקה לפוליטיקה וממשל, וקמפ הייתה מהמינויים הראשונים בה. לאחר כמה שנים בהן חקרה והרצתה בבאר שבע, ב-2001 חזרה קמפ לאוניברסיטת תל אביב כחברת סגל בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה בו החלה את לימודיה. בשנת 2005 מונתה כחברת סגל מן המניין בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה במוסד.
בשנת 2007 ייסדה, לצד פרופסור יוסי שביט ופרופסור ניסים מזרחי, את המסלול לתואר שני בסוציולוגיה של ארגוני שינוי חברתי באוניברסיטת תל אביב.
במאי 2016 התמנתה קמפ כפרופסור-חבר באוניברסיטת תל אביב.
בינואר 2017 מונתה קמפ לראשות החוג לסוציולוגיה-אנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
לאורך השנים זכתה קמפ פעמים רבות בתואר "המרצה המצטיינת" מטעם אוניברסיטת תל אביב.
מראשית דרכה באקדמיה ועד היום, זכתה קמפ בחמשה מענקי מחקר מהאקדמיה הלאומית למדעים ולשניים נוספים ממשרד המדע.
לואיס מקנייס
לואיס מקנייס (באנגלית: Frederick Louis MacNeice; 12 בספטמבר 1907, בלפסט - 3 בספטמבר 1963) היה משורר ומחזאי אנגלי ממוצא אירי.
ביוגרפיה
לואיס מקנייס נולד בשנת 1907 בבלפסט למשפחה של כומר. כאשר מקנייס היה בן 6 אימו עזבה את הבית והוא לא ראה אותה יותר. היא נפטרה משחפת בשנת 1914. בשנת 1917 אביו התחתן בפעם השנייה ובשנת 1918 לואי מקנייס נשלח להמשך לימודים לאנגליה.
בבית הספר באנגליה מקנייס התעמק בלימודים קלאסיים. בשנת 1925 הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת אוקספורד. בהיותו באוקספורד מקנייס נכלל בקבוצת משוררים צעירים בראשות ויסטן יו אודן. סטיבן ספנדר היה חבר נוסף בקבוצה. באותה תקופה הוא הכיר מרי עזרה ממוצא יהודי. אביו התנגד לקשר זה. למרות זאת הזוג התחתן בשנת 1930.
בשנת 1929 מקנייס פרסם את שיריו. בשנת 1930 הוא סיים את הלימודים וקיבל משרה באוניברסיטת ברמינגהאם. הזוג הצעיר עבר לברמינגהם. מקנייס התקשה לכתוב שירים באותה תקופה והוא פרסם ספר אוטוביוגרפי Roundabout Way שלא זכה להצלחה.
בשנת 1933 מקנייס חזר לכתוב שירים. הוא שלח אותם ל ת"ס אליוט והם התפרסמו בירחונו. בשנת 1935 הוא פרסם ספר שירים נוסף Poems שזכה להצלחה. בנובמבר 1935 מרי עזבה את מקיינס עם בנם הצעיר. משפחה של מקנייס עזרה לו לטפל בבן הצעיר שנולד רק בשנת 1934. בקיץ 1936 מקנייס ואודן ביקרו באיסלנד ולאחר חזרתם פרסמו אוסף Letters from Iceland.
בשנת 1936 שיריו של מקנייס נכללו באוסף של שירים בריטים מודרניים. מקנייס עבר להתגורר ללונדון. הוא פרסם תרגום של מחזה "אגממנון" של איסכילוס מיוונית ועל בסיס זה הועלתה הצגה בתיאטרון. זמן קצר לאחר מכך הוא התגרש רשמית.
בשנת 1937 הוא ביקר באיים ההברידיים ופרסם את ספרו Crossed the Minch.
בשנת 1938 מקנייס התחיל לעבוד על Autumn Journal בסוף שנה הוא ביקר בברצלונה, זמן קצר לפני נפילתה. הוא פרסם את היצירה שלו במאי 1939. ניתן לראות בה השפעת מלחמת האזרחים בספרד על מצב רוחו והששות ממלחמה קרבה.
באביב 1939 מקנייס נסעה לארצות הברית. הוא פגש מרי ובנו. בהיותו בארצות הברית הוא פגש את הסופרת אלאנור קלרק, אך יחסים ביניהם לא הסתדרו. בשנת 1940 הוא חזר ללונדון.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה מקנייס החל לעבוד בBBC. באותה תקופה הוא פגש את הזמרת ושחקנים הדלי אנדרסון ובשנת 1942 הם תחתנו. באותה תקופה מקנייס כתב מספר מחזות ואת שיר Prayer Before Birth.
בשנת 1950 מקנייס נסע ל-18 חודשים לאתונה בה הוא כיהן מנהל "המכון הבריטי".
במהלך שנות ה-50 מקנייס המשיך בכתיבת שירים ומחזות לצד סיורים ברחבי העולם עם הרצאות. באותה תקופה הוא התחבר עם ג'ון ברימן. בשנת 1958 הוא התקבל למסדר האימפריה הבריטית.
באוגוסט 1963 הוא נסע ליורקשיר במטרה לאסוף חומר למחזה רדיו חדש. הוא נקלע לסערה וחלה. למרות מאמצי בית חולים, הוא נפטר ב-3 בספטמבר 195 בגיל 55.
ג'ון ברימן הקדיש לו את שירו Dream Song #267.
ארכיון אל מקנייס שכולל ספרים, כתבי יד, מכתבים ומסמכים נוספים נשמרים באוניברסיטת אוסטין.
קורסרה
קורסרה (באנגלית: Coursera) היא חברה, המציעה שירותי למידה מקוונת. החברה הוקמה בשנת 2012 על ידי מדעני המחשב אנדרו נג (Andrew Ng) ודפנה קולר מאוניברסיטת סטנפורד. הקורסים מוצעים באמצעות אתר האינטרנט של החברה וכן באמצעות יישומונים למכשירי אנדרואיד ואפל, ומאפשרים למידת קורסים באוניברסיטאות מובילות ברחבי העולם דרך האינטרנט במקצועות שונים בהם מקצועות ההנדסה, רפואה, ביולוגיה, מדעי החברה, מדעי המחשב, מתמטיקה, כימיה, פיזיקה, כלכלה ועוד. ג'ף מגיונקלדה (Jeff Maggioncalda) משמש מנכ"ל קורסרה משנת 2017, והחליף בתפקיד את ריק לוין. נכון לספטמבר 2019, רשומים לקורסרה יותר מ-40 מיליון משתמשים ומוצעים בה יותר מ-3,600 קורסים. ברבעון הראשון של 2021 דיווחה החברה על 13,493 סטודנטים שלומדים בתוכנה לתואר מקוון של אוניברסיטאות מוכרות
רקע
קורסרה נוסדה בשנת 2012 על ידי פרופסורים למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד: אנדרו נג ודפנה קולר. נג וקולר פעלו בהשראת הניסיון שלהם בהוראה מקוונת- בסתיו 2011 הם הציעו את הקורסים שלהם בסטנפורד באופן מקוון. זמן קצר לאחר מכן עזבו את סטנפורד והקימו את קורסרה. אוניברסיטאות פרינסטון וסטנפורד, אוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת פנסילבניה היו הראשונות להציע תוכן בפלטפורמה של קורסרה. ההיצע התרחב מאז וכולל התמחויות - אשכולות קורסים שבונים מיומנויות בנושא מסוים, כמו גם תארים ומוצרים לפיתוח והרחבת השכלה של עובדים בעסקים פרטיים וארגונים ממשלתיים.
מימון
קורסרה גייסה בסבב הגיוס הראשונים 16 מיליון דולר בתמיכת Kleiner Perkins Caufield & Byers וNew Enterprise Associates. ב-2013 הובילה קבוצת הבנק העולמי את סבב הגיוס השני שהסתכם ב-63 מיליון דולר. בשנת 2015 הובילה EDB Investments את סבב הגיוס השלישי שהסתכמו ב-60 מיליון דולר. עד יוני 2017 גייסה החברה 201 מיליון דולר.
שותפים אסטרטגיים
נכון לפברואר 2017 לקורסרה יש 149 שותפים ב-29 מדינות. קורסרה עובדת בעיקר עם אוניברסיטאות ומכללות אבל גם עם ממשלות. בין האוניברסיטאות השותפות: אוניברסיטת סאו פאולואוניברסיטת לונדון, בית הספר ההודי לעסקים, אוניברסיטת יונסי בקוריאה וכן אוניברסיטאות מובילות בארצות הברית כמו ייל ואוניברסיטת פנסילבניה.
קורסים
הקורסים ניתנים ללא תשלום וכל אחד יכול להרשם אליהם. עם זאת, כדי לקבל תעודה מאומתת (מסלול החתימה) יש לשלם סכום סמלי (ביחס לשכר לימוד אוניברסיטאי). העומדים במשימות הלימודיות באופן שוטף מקבלים אישור על השתתפותם בקורס. הלומדים "במסלול חתימה" (באנגלית: Signature Track) מאמתים את ההגשות של המשימות הלימודיות וכך יכולים לקבל אישור לימוד מאומת שמתאים למעסיקים פוטנציאלים. נכון לשנת 2016, לא ניתן לקבל הכרה אקדמית בקורסים הנלמדים, אולם אפשרות זו מתוכננת לעתיד. סטודנטים באוניברסיטת תל אביב רשאים לקבל קרדיט אקדמי מצומצם על הקורסים בקורסרה, זאת במסגרת תוכנית ההעשרה "כלים שלובים" בה מחויבים מרבית הסטודנטים.
אורכם של הקורסים בקורסרה נע בדרך כלל בין ארבעה לעשרה שבועות. קורס כולל בדרך כלל שעה או שעתיים של הרצאת וידאו בכל שבוע. הקורסים מציעים שאלונים, תרגילים שבועיים, מטלות שמקבלות הערכה מעמיתים ולעיתים פרויקט סיום או מבחן. הקורסים ניתנים גם לפי דרישה. במקרה כזה המשתמש יכול להשלים את הקורס בזמנו החופשי וכל החומרים זמינים במקביל. במאי 2015 הציעה קורסרה 104 קורסים זמינים על פי דרישה. נכון לרבעון הראשון של 2017, למשתמשים יש גישה לכל החומרים בקורסים ללא תשלום. בחלק מהקורסים יש אפשרות לשלם כדי להצטרף למסלול שמזכה אותם בתעודה חתומה.
מודל עסקי
ב-2013 החלה החברה להציע קורסים בתשלום, שכללו תעודה וציון גמר עם השלמת הקורס. בספטמבר 2013 דווחה החברה על הכנסות בסך מיליון דולר מתשלומים עבור תעודות שמאמתות השתתפות מלאה בקורס ועמידה בהצלחה במשימות.
בינואר 2016 החלה קורסרה לגבות עמלות עבור רוב הקורסים שהם חלק מהתמחויות. החברה מציעה סיוע כספי לנזקקים. ביולי 2016 השיקה החברה מוצר שנקרא קורסרה לעסקים. בין הלקוחות של קורסרה לעסקים נמצאות החברות לוריאל, בוסטון קונסלטינג גרופ ואקסיס בנק (Axis Bank). באוקטובר 2016 השיקה קורסרה מנוי חודשי להתמחויות. החברה הודיעה שעלות מנוי תשתנה בהתאם לנושא. בינואר 2017 החברה השיקה את קורסרה לממשלות ולמלכ"רים. קורסרה הודיעה על שותפות עם גופים במצרים, מונגוליה, סינגפור, מלזיה, פקיסטן וקזחסטן.
חרוש
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אליפות הנשים של סמאקדאון
אליפות העולם לנשים של ה-WWE היא האליפות השייכת למתאבקות בארגון ה-WWE. האלופה הנוכחית היא ריאה ריפלי.
היסטוריה
לאחר פיצול הרוסטרים, הוצגה לראשונה בתוכנית של סמאקדאון אשר שודרה בתאריך 23 באוגוסט 2016, אליפות הנשים של סמאקדאון. הוסבר שבאירוע באקלאש, שחל בתאריך 11 בספטמבר 2016, יערך קרב הדחות בין שש המתאבקות ממחלקת הנשים של סמאקדאון: אלכסה בליס, בקי לינץ', כרמלה, נטליה, ניקי בלה ונעמי. ניתן להדיח מתאבקת אחרת על ידי הצמדה או הכנעה. המתאבקת האחרונה שתישאר תוכתר כאלופת הנשים של סמאקדאון.
ג'וזף דיסלבו
ג'וזף "ג'ו" פ' דיסלבו (באנגלית: Joseph "Joe" P. DiSalvo) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד פיקוד דרום של ארצות הברית.
ביוגרפיה
דיסלבו גדל בצפון מדינת ניו יורק, אביו שירת בצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, אחיו הבכור שירת כקצין בצבא וכך גם אחותו התאומה.
ב-1981 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא. הוכשר כקצין שריון וכקצין ריינג'רס מוטס. שירת ביחידות שריון וחי"ר ממוכן בארצות הברית ובאירופה. פיקד על הגדוד הראשון ברגימנט הפרשים המשוריין השלישי, שימש סגן ראש אג"ם ועוזר למפקד כוח הייצוב בבוסניה. בתקופת מלחמת עיראק פיקד על חטיבה 2 בדיוויזיית החי"ר השלישית, ולחם עמה בקרבות באזור פלוג'ה וצאדר סיטי.
תפקידים נוספים אותם מילא הם מדריך בכיר במרכז הלאומי לאימונים של הצבא בפורט ארווין שבקליפורניה, ראש ענף עיראק במטות המשולבים, סגן ראש ענף תכנון במטות המשולבים, שימש סגן ראש מטה כוחות ארצות הברית בעיראק, תקופה בה עסק בהעברת השליטה הביטחונית לכוחות העיראקיים. שירת כראש מטה וסגן מפקד הקורפוס השלישי בפורט הוד וראש מטה פיקוד דרום של ארצות הברית.
ביוני 2013 מונה למפקד כוחות הצבא בפיקוד דרום של ארצות הברית, ביוני 2015 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד הפיקוד. ב-2018 השתחרר.
דיסלבו בעל תואר שני בחקר ביצועים מהמכון לטכנולוגיה של חיל האוויר ובעל תואר שני בביטחון לאומי ולימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא בקרלייל שבפנסילבניה.
נשים בקבינט של ארצות הברית
בקבינט של ארצות הברית כיהנו 32 נשים בתפקידים שונים (נכון ל-2019). אף אישה לא החזיקה בתפקיד כלשהו בקבינט לפני אשרור התיקון התשעה עשר לחוקת ארצות הברית בשנת 1920, האוסר על מדינות ארצות הברית ועל הממשלה הפדרלית למנוע מאזרח כלשהו את זכות הצבעתו בשל מינו.
פרנסס פרקינס הייתה האישה הראשונה שכיהנה בקבינט כאשר מונתה למזכירת העבודה של ארצות הברית ב-1933 בידי הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט. אחריה, אובטה קאלפ הובי הפכה לאישה השנייה שכיהנה בקבינט, לאחר שמונתה למזכירה הראשונה של מחלקת הבריאות, החינוך והרווחה בשנת 1953. מחלקה זו פוצלה ב-1979 לשתי מחלקות: מחלקת החינוך ומחלקת הבריאות ושירותי האנוש. פטרישה רוברטס האריס, שהייתה מזכירת מחלקת הבריאות, החינוך והרווחה (לפני פיצול המחלקה), וששימשה בעבר כמזכירת השיכון והפיתוח העירוני בשנת 1977, הפכה למזכירה הראשונה של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש לאחר הפיצול בשנת 1979. האריס הייתה גם האישה האפרו-אמריקאית הראשונה לכהן בקבינט.
הסנאטורית לשעבר מקרוליינה הצפונית, אליזבת דול, היא האישה הראשונה שכיהנה בשני תפקידים שונים תחת שני נשיאים שונים. היא מונתה בידי הנשיא רונלד רייגן למזכירת התחבורה ב-1983, והוסיפה לכהן כמזכירת העבודה בממשלו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש. ילידת צ'כוסלובקיה, מדליין אולברייט, הפכה לאישה הראשונה שלא נולדה בארצות הברית שכיהנה בקבינט כאשר מונה למזכירת המדינה של ארצות הברית ב-1997 מינויה היה הבכיר ביותר לאישה באותה התקופה קונדוליזה רייס מונתה גם היא למזכירת המדינה ב-2005, ובכך הפכה לאישה הבכירה ביותר בסדר הירושה של הנשיא בהיסטוריה של ארצות הברית. בשנת 2006, ננסי פלוסי החליפה את רייס בתור האישה הבכירה ביותר לרשת את הנשיא כיושבת ראש בית הנבחרים של ארצות הברית.
בשנת 2009, הנשיא ברק אובמה מינה ארבע נשים לקבינט: מושלת אריזונה ג'נט נפוליטנו למזכירת לביטחון המולדת, הגברת הראשונה של ארצות הברית לשעבר והסנאטורית ממדינת ניו יורק הילרי קלינטון למזכירת המדינה, נציגת קליפורניה בבית הנבחרים של ארצות הברית הילדה סוליס למזכירת העבודה, ומושלת קנזס קתלין סבליוס למזכירת הבריאות ושירותי האנוש. הילרי קלינטון הפכה לגברת הראשונה היחידה שכיהנה בקבינט וכאישה השלישית (והאחרונה, נכון ל-2018) לכהן בתפקיד מזכיר המדינה של ארצות הברית. עם מינויה לתפקיד, הפכה נפוליטנו למזכירה הראשונה של המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית. ברק אובמה מינה שמונה נשים לתפקידים בקבינט שלו במהלך נשיאותו, יותר מכל נשיא אחרת בתולדות ארצות הברית, ובכך עקף את השיא של ג'ורג' ווקר בוש, שמינה 6 נשים.
במחלקת העבודה של ארצות הברית כיהנו שבע נשים - המחלקה בה כיהנו הכי הרבה נשים כמזכירות. במחלקת הבריאות ושירותי האנוש כיהנו חמש נשים ובמחלקות המדינה, התחבורה, המסחר, החינוך כיהנו שלוש, ובמחלקות השיכון והפיתוח העירוני והמשפטים כיהנו רק שתי נשים. במחלקת הבריאות, החינוך והרווחה לשעבר כיהנו גם שתי נשים. מחלקת ההגנה והמחלקה לענייני חיילים משוחררים הן המחלקות הקיימות היחידות שבראשן לא עמדו נשים אף פעם.
עם היבחרו של לנשיאות ארצות הברית ב-2020, הרכיב הנשיא הנבחר של ארצות הברית ג'ו ביידן קבינט מגוון מבחינה אתנית ומגדרית, ו-46% מחברי הקבינט בראשותו הן נשים. בראשן ניצבת קמלה האריס, האישה הראשונה בתפקיד סגנית נשיא ארצות הברית.
מחלקות קיימות
הסדר המספרי מייצג את מקומה של המזכירה בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית כחברת קבינט.
Russia Today
RT (קיצור של Russia Today) היא חברת טלוויזיה רב-לשונית בינלאומית בבעלותה של ממשלת רוסיה ובמימונה. החברה מפעילה ערוץ חדשות רוסי המשדר לכל העולם, הראשון מסוגו ברוסיה, והוא מכוון לקהלים שמחוצה לה. שידוריו ברחבי העולם נקלטים דרך לוויין וכבלים.
RT היא רשת חדשות המורכבת משלושה ערוצים המשדרים ממוסקבה ליותר ממאה מדינות באנגלית, בערבית, ובספרדית. לרשת ערוצי בת כגון RT America, המשדר מוושינגטון די. סי., RT UK, המשדר מלונדון, וערוץ הסרטים התיעודיים RTD. הרשת משדרת ל-700 מיליון צופים מכל העולם דרך כבלים ולוויין, וכן בשידור אינטרנטי חינם דרך האתר של RT.
הערוץ סופג ביקורת מתמידה על היותו לא אובייקטיבי בעת שידורי ידיעות על רוסיה ומדיניותה, וכי למעשה הוא מהווה שופר תעמולה לממשלת רוסיה ולמדיניות החוץ שלה. RT טוענת כי היא מציעה מבט רוסי על אירועים בעולם.
מנהלי הערוץ הם מרגריטה סימוניאן (העורכת הראשית של הערוץ) ואלכסיי ניקולוב (המנכ"ל).
אופי שידור
ישנן הפסקות פרסומת קצרות, בדרך כלל כל פרסומת בת 15 שניות בלבד; ההפסקה כולה היא בת 4 דקות לשעה; וכן שתי הפסקות בשעה בנות דקה או שתיים, לקידום הערוץ עצמו.
תוכני החדשות של הערוץ הם מסביב לשעון וכוללים חדשות, דיונים, תוכניות טוקשואו וספורט, וכן תוכניות תרבות ואקטואליה.
היסטוריה
הערוץ הוקם מיוזמתם של שר התקשורת לשעבר מיכאיל לסין, ששימש אז יועץ תקשורת לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין, ודובר הקרמלין, אלכסיי גרומוב.
ב-6 ביוני 2005 הוכרז לראשונה על הקמת ערוץ טלוויזיה שמטרתו "להציג את נקודת המבט הרוסית על האירועים העיקריים בעולם" ו"לדווח לציבור על אירועים ותופעות בחיי רוסיה". הערוץ הוקם לבסוף על ידי סוכנות הידיעות הממלכתית רי"א נובוסטי, באמצעות ארגון הבת TV-Novosti, שהיווה ארגון אוטונומי ללא כוונת רווח. עלות ההקמה עמדה בתחילה על כ-30 מיליון דולר ב-2005, קפץ רק בשנתו הראשונה לעלות של כ-60 מיליון דולר ובשנת 2016 כבר גדל לכ-300 מיליון דולר.
בעת הקמת הערוץ, מנהלת סוכנות רי"א נובוסטי סבטלנה מירוניוק אמרה כי:
כך גם לדברי העורכת הראשית של הערוץ, מרגריטה סימוניאן, שהציגה את יעדי הערוץ:
שידורי המבחן החלו ב-14 בספטמבר 2005, וב-10 בדצמבר עברו לשידור מלא, עם כמאה עיתונאים דוברי אנגלית שדיווחו מרחבי העולם. ב-12 בדצמבר השידורים שובשו אך חודשו למחרת. מאוחר יותר התברר שהשיבושים נבעו מתקלות בציוד.
ב-1 במרץ 2006 חברת IPD Group, שהחזיקה בבעלות על פורטל החדשות russiatoday.com, פנתה אל מנכ"ל חברת TV-Novosti, סרגיי פרולוב בבקשה לשנות את שם הערוץ בטענה שהשם Russia Today נרשם כמותג מסחרי בשנת 1996. ראשי החברה לא הגיבו לטענה והאתר עצמו הפך מאוחר יותר להפניה לאתר הרשמי של הערוץ.
ב-4 ביולי 2007 החלה הרשת לשדר מתוך אתר YouTube. בדצמבר אותה שנה על מסכי NASDAQ ורויטרס בניו יורק, החלו לשדר שידורים חיים של הערוץ.
בדצמבר 2008 הוכנסה חברת TV-Novosti לרשימת הארגונים האסטרטגיים לממשל. באוקטובר 2009 אלכסיי ניקולוב החליף את סרגיי פרולוב כמנכ"ל החברה.
בינואר 2010 נפתחו אולפנים חדשים בוושינגטון ובינואר 2012 הצטרף מייסד WikiLeaks ג'וליאן אסאנג' לצוות הערוץ, להנחיית התוכנית "העולם מחר" (The World Tomorrow). באוקטובר 2014 הערוץ החל לשדר לארגנטינה ולבריטניה. בפברואר 2015 החל לשדר גם לאוסטרליה.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, האיחוד האירופי הודיע החברה תאבד את רישיון ההפעלה שלה בשטחו, בעקבות "הפצת מידע כוזב באופן שיטתי אודות הפלישה הרוסית לאוקראינה". הנציב העליון למדיניות חוץ וביטחון באיחוד, ז'וזפ בורל, מסר כי "מניפולציה שיטתית של מידע והפצת מידע כוזב על ידי הקרמלין הם חלק משיטות הפעולה במתקפה נגד אוקראינה, והן אף מהוות איום משמעותי וישיר לסדר הציבורי ולביטחון האיחוד". לפני כן, הכריזו פייסבוק, גוגל, יוטיוב, טוויטר וטיקטוק על חסימת הגישה לחברה משטחי האיחוד.
הכרה
בספטמבר 2007, האקדמיה האירואסייתית לטלוויזיה ורדיו העניקה לערוץ את פרס הכישורים המקצועיים. פרס השידור היוקרתי ביותר ברוסיה, פרס TEFI, הוענק לקווין אואן בקטגוריית מנחה החדשות הטוב ביותר.
בטקס פרסי המצוינות בתקשורת שנערך בלונדון הערוץ זכה בפרס שיפוט מיוחד בקטגוריית השידור היצירתי הטוב ביותר.
אוגוסט 2010: מועמדות ראשונה לפרס אמי בקטגוריית החדשות על סיקור ביקורו של אובמה ברוסיה. אוגוסט 2012: מועמדות שנייה לפרס אמי על כיסוי תנועת Occupy Wall Street.
מימון
בעת הקמת הערוץ עמד תקציבו על 30 מיליון דולר בשנת הפעילות הראשונה. כמחצית מהתקציב הגיע מהמדינה והמחצית השנייה הגיעה מבנקים וחברות המקורבות לממשלה הרוסית. תקציבה השנתי גדל מ-80 מיליון דולר ב-2007 ל-380 מיליון ב-2011 אך קוצץ ל-300 מיליון ב-2012. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין עצר על קיצוץ המימון מאותה שנה.
כשמונים אחוז מעלות השידור מושקע בערוצי הבת ובשידורים מחוץ לרוסיה. בספטמבר 2014, Moscow Times דיווח כי RT קיבלה 11.87 מיליארד רובלים (310 מיליון דולר) מהמדינה ותקבל 15.38 מיליארד רובלים (400 מיליון דולר) ב-2016. לשם השוואה, קבוצת השירותי העולמי של BBC (הגדולה יותר בהיקף שידוריה) קיבלה תקציב בסך 367 מיליון דולר לשנים 2014–2015. ברם, תחילת 2015 הביאה לפיחות בשער הרובל והסובסידיות הממשלתית בתקשורת הייתה בסכנת צמצום אך תקציב הערוץ עמד על 20.8 מיליארד רובלים (כ-300 מיליון דולר). באוקטובר 2015, דווח שהתקציב לשנת 2016 יעמוד על 19 מיליארד רובלים (307 מיליון דולרים).
ביקורת
הערוץ מואשם תדיר על ידי כלי תקשורת מערביים בהיותו ערוץ תעמולה ושופר של הממשלה הרוסית, שמטרתו להפיץ ידיעות אנטי מערביות, סיקור מגמתי ודיווחים שלא נוטים לבקר את מדיניות הממשלה הרוסית. בארצות הברית, למשל, הערוץ רשום כסוכן זר.
הפצת תאוריות קונספירציה
בנוסף, הערוץ מפיץ בקביעות תאוריות קשר במסווה של ידיעות חדשותיות, ידיעות שמטרתם לערער את יציבות המשטרים במערב. בין השאר: טענו בערוץ שהפיגוע במרתון בוסטון, באפריל 2013, לא בוצע על ידי מחבלים צ'צ'נים, אלא ביוזמת הממשל האמריקאי. בשנת 2013 שכרה הרשת את טוני גוסלינג ככתב בערוץ, גוסלינג נודע כתומך בתאוריות הטוענות שהעולם נשלט על ידי האילומינטי וזקני ציון. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 טענה המגישה לורי הרפניסט כי הילרי קלינטון היא "מועמדת של האילומינטי" ב-2019 החלה הרשת לשדר ידיעות על הסכנה כביכול בפריסת רשתות סלולריות מדור 5 ובמהלך מגפת הקורונה הדבר הביא למספר מתקפות נגד אנטנות סלולריות שהוצבו ברחבי אירופה.
יחס לישראל
RT הואשמה בהיותה אנטי-ישראלית על ידי מקורות ישראליים ויהודים, שתיארו את דיווחי הערוץ כמגמתיים באופן מוטה לטובת מדינות ערב ואיראן ובלתי מאוזנים בסיקורם את הסכסוך הישראלי-פלסטיני. שר החוץ אביגדור ליברמן התלונן על כך באופן רשמי בפני פוטין בפגישתם ב-2012. ביולי 2016 עיתונאית העבר והפוליטיקאית קסניה סבטלובה הלינה כי ערוץ RT בערבית "רוסיה אל-יום" דיווח על גל הפיגועים ביישובי גוש עציון באופן מגמתי והציג בהדגשה את פעולות צה"ל ביישובים, בייחוד לאחר רצח הנערה. לדבריה בדיווחים בערוץ ב-30 ביוני 2016 על רצח ילדה בת 13 בקריית ארבע על ידי מחבל פלסטיני שחדר לבית מגוריה ודקר אותה למוות בדוקרן חד, לא מצאו לנכון לציין שמדובר בילדה בת 13 שנרצחה במיטתה. לעומת זאת, טרחו לציין שוב ושוב כי מדובר במתנחלת.
ב-17 בדצמבר 2019, לאחר עלייה דרמטית במספר אירועים אנטישמיים בארצות הברית, החליט נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, להכיר ביהודים כלאום כך שפשעי שנאה כנגדם יוכרו כגזענים, זימנו rt לאולפנם את מיקו פלד, פעיל שמאל קיצוני ואנטי-ציוני מובהק, לחוות דעה על כך; פלד האשים את ממשלת ישראל והעומד בראשה, בנימין נתניהו, כ"שולטים בטראמפ כבובה".
10 אירו-סנט
10 אירו-סנט הוא מטבע האירו בעל העריך החמישי במחזור. מטבע זה כמו מטבעות ה50 אירו-סנט וה-20 אירו-סנט עשוי מסגסוגת מסוג זהב נורדי. בעוד צד הנושא של המטבע נושא עיצוב ייחודי לכל מדינה המנפיקה אותו, ועל כן נקרא גם הצד הלאומי, צד הערך הוא משותף ונושא עיצוב של מפת אירופה יחד עם הכיתוב 10 אירו סנט.
מידות המטבע
קוטרו של המטבע הוא 19.75 מילימטרים עוביו של המטבע הוא 1.93 מילימטרים משקלו של המטבע הוא 4.1 גרם שולי המטבע בדומה למטבע ה50 אירו-סנט בעלי חריצים המשמשים לזיהוי על ידי לקויי ראייה.
צד הערך
בצד המשותף של המטבע מוטבעת מפת אירופה ועל גביה עריך המטבע באלפבית לטיני. בצדה הימני של הטבעת החיצונית מוטבעים 12 כוכבים, המסמלים את 12 הכוכבים בדגל האיחוד האירופי, והם מצומדים ומחוברים בקווים. מימין מופיעים ראשי התיבות של האמן שעיצב את צד הערך של המטבע, לוק לואיקס. עד שנת 2007 הוטבעה על הצד המשותף מפה שכללה את מדינות האיחוד האירופי בלבד, אולם בעקבות הצטרפותן של 11 מדינות נוספות לאיחוד הורחבה המפה לאירופה כולה.
מוג'ינגה קמבונדג'י
ביוגרפיה
קמבונדג'י נולדה וגדלה בברן, לאם שווייצרית, ולאבא קונגולזי. היא האחות השנייה מתוך ארבע אחיות. אחותה הצעירה, דיטאג'י קמבונדג'י, היא אצנית שווייצרית למרחקים קצרים.
2016
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם, הולנד ביולי 2016 היא זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.25 שניות, אחרי דפנה סחיפרס מהולנד (10.90 שניות) ואיווט לאלובה-קוליו מבולגריה (11.20 שניות).
2018
באליפות העולם באולם שנערכה בבירמינגהאם ב-2 במרץ 2018 היא זכתה במדליית זהב בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.05 שניות, אחרי מוריאל אהורה (6.97 שניות) ומארי-ז'וזה טה לו (7.05 שניות), שתיהן מחוף השנהב.
באליפות אירופה שנערכה בברלין, גרמניה באוגוסט אותה שנה היא סיימה 3 פעמים במקום רביעי, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.05 שניות, בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.45 שניות ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.30 שניות.
2021
באולימפיאדת טוקיו (2020) היא סיימה במקום שישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.99 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא לאומי חדש של 10.95 שניות ובשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 10.96 שניות. היא סיימה במקום שביעי בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.30 שניות, בשלב המוקדמות ובשלב חצי הגמר היא קבעה שיא לאומי חדש של 22.26 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.08 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא לאומי חדש של 42.05 שניות.
אלופת העולם באולם
באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה ב-18 במרץ 2022 היא זכתה במדליית זהב בריצת 60 מטר בשיא לאומי חדש ובתוצאת השנה בעולם של 6.96 שניות, לפני מיקיה בריסקו (6.99 שניות) וממריבת' סנט-פרייס (7.04 שניות), שתיהן מארצות הברית.
מקסוול פרידמן
חיים מוקדמים
מקסוול פרידמן נולד למשפחה יהודית בפרברי פליינ-וויו (Plainview), ניו יורק, בלונג איילנד, ב-15 במרץ 1996. הוא סיים את לימודיו ב-2014 ב-Plainview – Old Bethpage John F. Kennedy High School, שם היה חבר בקבוצת הכדורגל. במהלך שנתו האחרונה, הוא זכה בתואר כבוד בכדורגל של כל המחוז. הוא למד לזמן קצר במכללת הארטוויק ב-Oneonta, ניו יורק.
ב-2001, פרידמן הופיע בפרק של המופע של רוזי אודונל, כששר את "You Are My Sunshine" לאחר שהוריו הגישו קלטת שלו שר אותה בזמן שהוא אוכל אגס. לאחר שסרטון של הופעתו עלה מחדש ב-2019, פרידמן (בעודו בדמות) הכחיש תחילה את ההופעה לפני שהודה בכך, וקבע כי רוזי אודונל ניסתה להיצמד לכוכב הדועך שלה וכי "לא היה לו אומץ" לספר לבריטני ספירס (שהופיעה באותו פרק) שהיא "לא עמדה להצליח בתור זמרת".
קריירה מוקדמת (2015)
פרדימן אומן על ידי קורט הוקינס ופאט באק, כשערך את הופעת הבכורה שלו באקדמיית ההיאבקות שלהם בהיקסוויל, ניו יורק בפברואר 2015. הוא גם התאבק עבור הארגונים Combat Zone Wrestling ו-Five Borough Wrestling במהלך שנתו הראשונה בקריירה ולאחר מכן הופיע בארגונים רבים באזור צפון מזרח ארצות הברית.
Combat Zone Wrestling (2015–2018)
פרידמן התחרה תחת שם הבמה פיט לייטנינג במספר אירועי CZW מאז שנת 2015, בעיקר במסגרת קרבות זוגות עם הוס בלייזר ופנלופה פורד. ב-7 בספטמבר 2016, הוא חזר והתחרה תחת שם הבמה מקסוול ג'ייקוב פיינשטיין. באירוע CZW Sacrifices, שנערך ב-13 במאי 2017, פרידמן ניצח את ג'וני יומה וזכה באליפות ה-Wired של CZW. הוא הצליח להגן על התואר נגד מתאבקים כמו טרבור לי, מייק דל, ג'ון סילבר ואייס רומרו. לעומת זאת, באירוע CZW The Wolf Of Wrestling, שנערך ב-14 באוקטובר, פרידמן הפסיד את התואר לג'ואי ג'נלה. חודשיים לאחר מכן, הוא הצליח להשיב לידיו את התואר בקרב החוזר נגד ג'נלה, כשזכה בחגורת האליפות בפעם השנייה בקריירה.
Major League Wrestling (2017–2020)
פרידמן ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון MLW באירוע MLW One Shot, שנערך ב-5 באוקטובר 2017, ובו גבר על ג'ימי יוטה. חודשיים לאחר מכן, הוא ניצח את ג'ואי ריאן. הוא שב לארגון ב-11 בינואר 2018 באירוע MLW Zero Hour, שבו הפסיד בקרב יחידים לברודי קינג. ב-29 ביולי, הוא ניצח את ג'ואי ריאן וזכה באליפות העולם במשקל בינוני הפנויה של MLW. הוא גבר פעם נוספת על אותו ריאן, הפעם בקרב זוגות מעורב, שבו חבר לשורותיה של אריה בלייק נגד ג'ואי ריאן וטאיה ואלקירי. ב-25 בנובמבר 2018, פרידמן נאלץ לוותר על התואר עקב פציעה. ב-6 ביוני 2019, הוא וריצ'רד הולידיי ניצחו את בריאן פילמן ג'וניור וטדי הארט בקרב סולם וכתוצאה מכך זכו באליפות הזוגות של MLW. ב-2 בנובמבר 2019, השניים הפסידו את חגורות האליפות לואן אריקס (מרשל ורוס ואן אריק) בקרב טקסס טורנדו.
הוא עזב את הארגון בינואר 2020.