cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קצה הדרום
ארנסט שקלטון
כעזר להשגת מטרתו, אימץ שקלטון אסטרטגיית תובלה מעורבת, שכללה שימוש בסוסי פוני מנצ'וריים כבהמות משא, לצד כלבי המזחלות המקובלים יותר. גם מכונית מנוע מותאמת במיוחד נכללה במערך התובלה. אף כי בכלבים והמכונית שימשו במהלך המשלחת למספר מטרות, משימת הסיוע לקבוצה המיועדת לצאת למסע הרגלי אל הקוטב נפלה על שכם הפונים. גודל קבוצת הקוטב של שקלטון, בת ארבעת המשתתפים, הוכתב על פי מספר הפונים שנותרו בחיים: מבין העשרה שהועלו אל הספינה בניו זילנד, רק ארבעה עברו בשלום את החורף של שנת 1908.
כיבוש הקוטב
בעקבות הנקודה הקרובה מאוד, שאליה הגיע שקלטון במסעו אל הקוטב, לפני שראה לנכון לוותר על המשך הדרך כדי לא לסכן את חיי אנשיו בדרך חזרה, ארגן קפטן סקוט את משלחת טרה נובה, 1913-1910, שהציבה לה כמטרה מפורשת את כיבוש הקוטב הדרומי למען האימפריה הבריטית. במהלך הכנותיו למשלחת, לא ראה סקוט סיבה לחשוש לתחרות נגדו, אלא שהנורווגי רואלד אמונדסן, שעמד בעיצומן של תוכניות למשלחת אל הקוטב הצפוני, שינה את דעתו כשהקוטב הצפוני נכבש ברצף מהיר בספטמבר 1909, על ידי האמריקאים פרדריק קוק ורוברט פירי. אמונדסן גמר אומר לפנות תחת זאת דרומה.
לאחר הכנה של תשעה חודשים, החל מסע הקוטב של אמונדסן ב-20 באוקטובר 1911. אמונדסן עקף את הנתיב המוכר אל רמת הקוטב דרך קרחון בירדמור והוביל את חמשת אנשי הקבוצה דרומה. הם הגיעו אל ההרים הטראנס-אנטארקטיים ב-16 בנובמבר. לאחר גילוי קרחון אקסל הייברג, שסיפק נתיב לעלות בו אל הרמה, המשיכו בצעידת הסיום אל הקוטב. את ציון קצה הדרום של שקלטון עברו ב-7 בדצמבר, ואל הקוטב הדרומי עצמו, ב-90° דרום, ב-14 בדצמבר 1911. המיומנות הגבוהה יותר של הקבוצה בטכניקות המסע על קרח, בשימוש בסקי ובכלבי מזחלות, התגלתה כגורם המכריע. חמשת אנשיו של קפטן סקוט הגיעו לאותה נקודה כעבור 33 ימים, ונספו כולם במסע חזרה. מאז מסעותיו של ג'יימס קוק, כל משלחת שהחזיקה בשיא של קצה הדרום לפני כיבוש הקוטב של אמונדסן הייתה בריטית; ואולם, הניצחון הסופי שייך ללא עוררין לנורווגים.
תלתן
תִּלְתָּן (שם מדעי: Trifolium) הוא סוג של עשב במשפחת הקטניות שבו נכללים כ-300 מינים שונים. התלתן הוא סוג של צמח בעל קוסמופוליטיות; הוא נפוץ ביותר בחצי הכדור הצפוני, אך מינים רבים נמצאים גם באמריקה הדרומית ובאפריקה, בייחוד באזורים גבוהים בהרים הטרופיים.
התלתן עשוי להיות צמח חד-שנתי, דו-שנתי או רב-שנתי. עליו מורכבים משלושה עלעלים, ומכאן מקור שמו. הפרח ערוך בשיבולים או בקרקפות צפופות, שבהן כל פרח ניכר בבירור. לפרחים גביע בן 5 שיניים ירוקות ו-5 עלי כותרת בצבעים שונים, וכמו בשאר הפרחים בתת-משפחת הפרפרניים, יש בפרח גם 10 אבקנים ועמוד עלי אחד.
בדומה לקטניות אחרות, גם לצמחי התלתן יש על השורשים פקעיות זעירות, ובהן חיידקים קושרי חנקן. חיידקים סימביוטיים אלו מסוגלים לקשור חנקן מהאוויר ולהפוך אותו לתרכובות חנקניות מסיסות במים וזמינות לצמחים. לכן, נהוג לעיתים לזרוע תלתן בשדות ואחר כך לחרוש אותם. זהו "דישון ירוק", המעשיר את הקרקע במלחי חנקן ובחומר אורגני.
מבנה הצמח
רוב מיני התלתן מתאפיינים בגדילה נמוכה, אם כי קיימים מינים הפורחים עד 80 ס"מ, עליו מורכבים משלושה עלעלים, הפרחים מורכבים מקבוצת פרחים קטנים צפופים בצורת אשכולות או בצורת קרקפת ופרי הצמח הוא תרמיל קטן המכיל בתוכו זרע אחד.
תלתן ארבע-עלי
תלתן ארבע עלי (עלה תלתן בעל ארבעה עלעלים) הוא וריאציה נדירה של התלתן הרגיל. משערים כי היווצרות עלה תלתן בעל ארבעה עלעלים מושפעת מתנאי הסביבה כגון: סוג הקרקע, זיהום האוויר ותנאי הגידול, אך יכולה להופיע אף כמוטציה אקראית. מספר העלעלים הגדול ביותר שהתגלה בעלה תלתן יחיד היה 18, וקיימות וריאציות של מספר עלעלים בין 2 ל-18. ההסתברות למצוא תלתן בעל ארבעה עלעלים ויותר היא 1 ל-10,000.
סמליות
התלתן, ובמיוחד הווריאציה בעלת ארבעת העלים שלו, נחשב לסמל למזל טוב על פי האמונה הטפלה הרווחת בפולקלור המערבי. על פי המסורות האיריות, לכל עלעל יש משמעות סמלית: העלעל הראשון מסמל תקווה, השני מסמל אמונה, השלישי מסמל אהבה והרביעי מסמל מזל.
תלתן במקורות
השם תלתן מופיע במשניות כמה פעמים (למשל: ערלה ג, ו, מעשרות ד, ו ועוד) אך כיום מזהים את התלתן של המשנה עם הצמח גרגרנית יוונית (חילבה).
מינים הנפוצים בישראל
התלתן הוא הסוג השני (לאחר הקדד) בצמחיית ישראל, מבחינת מספר המינים הגדלים בישראל. בארץ ישנם 50 מיני תלתן הגדלים בר, ביניהם:
יצרן תוכנה בלתי תלוי
יצרן תוכנה בלתי תלוי (באנגלית: Independent Software Vendor, בראשי תיבות: ISV) הוא יצרן תוכנה המפתח, משווק ומוכר מוצר תוכנה ייעודי או מספר מוצרי תוכנה ייעודיים. בכך שונה יצרן התוכנה הבלתי תלוי מיצרני תוכנה המספקים תוכנה כוללת, המורכבת מאוסף מוצרים רחב, שמספק מענה כולל למחשוב ארגון או מערכת מחשוב ביתית. בדרך כלל יצרני תוכנה המספקים תוכנה כוללת הם חברות בינלאומיות גדולות כמו י.ב.מ, מיקרוסופט ואורקל. הבדל נוסף בין יצרן המספק תוכנה כוללת לבין יצרן תוכנה בלתי תלוי הוא שיצרן המספק תוכנה כוללת, עשוי לספק פתרון הכולל גם מרכיבי חומרה בעוד יצרן התוכנה הבלתי תלוי מספק רק מוצרי תוכנה.
דוגמה: לשימושים רבים של מחשב ביתי ניתן להסתפק בתוכנה של חברת מיקרוסופט בלבד: מערכת הפעלה, דפדפן, חבילת יישומים משרדיים, דואר אלקטרוני וכו'.
המוצרים של יצרני תוכנה בלתי תלויים משתלבים עם מוצרי התוכנה של יצרנים המספקים פתרון כולל, וההשתלבות שלהם היא באחד מהאופנים הבאים:
סיווג
ניתן לסווג את יצרני התוכנה הבלתי תלויים ליצרני תוכנת תשתית ויצרני תוכנות יישום. באופן בלתי תלוי בסיווג זה ניתן לתאר את יצרני התוכנה הבלתי תלויים על פי המאפיינים הבאים (כשיצרן מסוים יכול להיכלל ביותר מקבוצה אחת של מאפיינים):
יצרני תוכנה עבור פתרון של יצרן תוכנה כוללת אחד
יצרן תוכנה בלתי תלוי השייך לקטגוריה זו מייצר מוצר המשלים פערים בקו מוצרי התוכנה של יצרן תוכנה כוללת. לקטגוריה זו משתייך למשל יצרן תוכנה המייצר מוצר תשתית התומך רק במערכת ההפעלה "חלונות" של חברת מיקרוסופט. גם יצרן של יישום המשלים את מערכת ה-ERP של חברת SAP משתייך לקטגוריה זו. יצרני תוכנה בלתי תלויים מסוג זה מתמחים במוצרי התוכנה של היצרן שאת קו מוצריו משלים המוצר.
יצרני תוכנה התומכים במספר סביבות תוכנה של יצרני תוכנה כוללת
יצרני תוכנה בלתי תלויים השייכים לקטגוריה זו מייצרים מוצרי תוכנה המשלימים מוצרי תוכנה של מספר יצרני תוכנה כוללת. יצרני תוכנה בלתי תלויים אלה מייצרים מוצר תוכנה היכול להתבצע תחת סביבות מוצרים כוללות של מספר יצרני תוכנה. יצרן של מהדר לשפת תכנות שמתאים לסביבות תשתית מגוונות מהווה דוגמה ליצרן תוכנה מקטגוריה זו.
מוכרים המספקים ערך מוסף
המונח הלועזי המקובל הוא VAR שהוא ראשי תיבות של Value Added Resellers. זהו יצרן תוכנה בלתי תלוי המייצר מוצרי תוכנה המתאימים לפלטפורמת חומרה מסוימת. במקרה זה אי-התלות מתייחסת ליצרן חומרה ולפעמים גם יצרן תוכנת תשתית כגון: מערכת הפעלה המגיעה במשולב עם החומרה. מוצרי תוכנה של יצרן תוכנת VAR משולבים ביחד עם החומרה והתוכנה הבסיסית של יצרן החומרה. אותו מוצר תוכנה של יצרן תוכנת VAR עשוי להיות משולב בפתרונות חומרה של מספר יצרני חומרה.
יצרני תוכנות קוד פתוח
רוב יצרני תוכנת קוד פתוח משתייכים לקטגוריה זו ואינם מספקים תוכנה כוללת. חברת RedHat היא הדוגמה הבולטת לחברה המבוססת על קוד פתוח ואפשר שלא להכלילה בקטגוריה זו, משום שהיא יכולה לספק פתרון תוכנה תשתיתי כולל.
יצרני תוכנה מקטגוריה זו אינם בהכרח חברות. המוצר עשוי להיות פיתוח הנעשה על ידי קהילות מפתחים. דוגמה ליצרן מסוג זה הוא יצרן המפתח תוכנה יישומית בשפת התכנות Java. התוכנה עשויה להתבצע כחלק מסביבה המבוססת על תשתיות תוכנה של מספר חברות שונות.
רכישת מוצרים של ISVs לעומת רכישת תוכנה כוללת מיצרן
לרכישת מערכת תוכנה כוללת מיצרן אחד עשויים להיות היתרונות הבאים: פתרון של יצרן תוכנה כוללת עשוי לכלול גם מוצרי חומרה בנוסף למוצרי תוכנה וכך להקטין עוד יותר את מספר היצרנים שאתם מתקשר הלקוח.
לרכישת מוצרים של יצרני תוכנה בלתי תלויים עשויים להיות היתרונות הבאים:
מלפי
מלפי (באיטלקית: Melfi) היא עיירה בנפת פוטנצה שבדרום מחוז בזיליקטה שבדרום איטליה. העיירה שוכנת על גבעה למרגלות הר ולוטורה (Monte Vulture) והיא העיירה החשובה ביותר במחוז, הן כמקור משיכה תיירותי והן כמרכז כלכלי.
ימי הביניים
מלפי יושבה על ידי הדאוניאנים (Daunians) ועל ידי הלוקאנים. בתקופת השלטון הרומי העיירה הייתה כלולה בשטח שיפוטה של המושבה ונוסה והיא נוסדה בשנת 291 לפנה"ס. בימי הביניים, לאחר נפילתה של האימפריה הרומית המערבית, עלתה חשיבותה של מלפי כנקודה אסטרטגית בין אזורי השליטה של הביזנטים ושל הלומברדים.
מלפי נכבשה מספר פעמים על ידי המעצמות שנאבקו על השליטה באזור, עד אשר היא הפכה לנחלתו של המנהיג הנורמני ויליאם הראשון. משפחתו של ויליאם החלה מכאן את כיבושיה בדרום איטליה, שבראשית המאה ה-12 הובילו ליצירתה של ממלכת סיציליה הנורמנית.
ב-1059 מלפי הפכה לבירתה של דוכסות פוליה. מועצות אפיפיוריות נערכו בעיר באותה שנה ובשנת 1109. ב-1231, הכריז כאן פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על החוקות של מלפי (Constitutiones Augustales) וחיזק את השליטה על נחלתו המתרחבת. הוא יצר את מערכת המנהל הציבורי שבין שאר הדברים הטילה מיסים על השליטים הפאודליים המקומיים, שהתרעמו על כך אך לא יכלו להתנגד לו.
בהמשך, כמו כל ממלכת נאפולי, חוותה מלפי תקופה של שקיעה. שארל השני, מלך נאפולי ציווה לשפץ ולהרחיב את המצודה והוא הפך אותה למקום מגוריה הרשמי של אשתו, מארי נסיכת הונגריה.
העת החדשה
במהלך המלחמה בין פרנסואה הראשון, מלך צרפת לבין קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על ממלכת נאפולי, צרו צבאות צרפת על מלפי במרץ 1528 וטבחו בכ-3000 מתושבי העיר כולל נשים וילדים. לאחר שהוכה על ידי הצרפתים, העניק קארל החמישי לאנדראה דוריה את התואר "נסיך מלפי" כאות הוקרה ללחימתו העזה. משפחתו החזיקה בעיר עד לסוף קיומו של הפיאודליזם ובבעלותה היו נכסים בעיר עד הרפורמה האגררית שבוצעה באמצע המאה ה-20.
מלפי הייתה בתחומיה של הרפובליקה של נאפולי שהוכרזה על יד הצרפתים ב-1799. לאחר איחוד איטליה הייתה מלפי מעורבת במלחמת אזרחים עקובה מדם והיא נכבשה ב-15 באפריל 1861.
בתקופת השלטון הפשיסטי הייתה מלפי מקום גלות למתנגדי המשטר. העיר הוכתה ברעש אדמה ב-1930 ובמהלך מלחמת העולם השנייה היא סבלה מהפגזות של בעלות הברית ב-26 בספטמבר 1943.
מלפי זכתה לתחיה בסוף המאה ה-20 ולאחרונה היא נהנתה משגשוג כאשר חברת ייצור המכוניות פיאט הקימה בה בית חרושת. מלפי הייתה מועמדת להיות בירתה של נפה עצמאית כמה פעמים. ההצעה הראשונה הועלתה כבר ב-1866 ורבות אחרות הועלו במשך השנים. האחרונה שביניהן ב-2006.
המצודה
מצודת מלפי שולטת על העיירה. היא נבנתה ככל הנראה על ידי הנורמנים במאה ה-11, שכן לא נתגלו ממצאים מהתקופה הביזנטית או הלומברדית במקום. במקור הייתה ככל הנראה המצודה בנויה בצורת מרובע עם מגדלים מרובעים ועם מגדלים נוספים המגינים על השער הראשי. אחד המבנים הפנימיים נבנה בשלב מאוחר יותר במאה ה-16 עד המאה ה-18. תחת שלטון אנז'ו התווסף למצודה אגף חדש. המצודה נבחרה על ידי אשתו של שארל השני, מארי מהונגריה כמקום מגוריה הרשמי. מלכי בית אראגון העניקו את המצודה למשפחת קראצ'ולו (Caracciolo) אשר בנו מחדש את חזית המצודה הפונה לכיוון העיר וחפרו תעלת מגן. בהמשך היית המצודה לרכושה של משפחת דוריה רבת העוצמה.
ארמון הבישופות
ארמון הבישופות (Palazzo del Vescovado) הוקם במאה ה-11 אך נבנה מחדש בסגנון הבארוק במאה ה-18 לאחר שניזוק ברעידות אדמה.
החומות הנורמניות
העיירה מתפתלת לאורך חומות מהתקופה הנורמנית שלאורכן כמה שערים.
כלכלה
כמו כן פועלים במלפי כ-30 מפעלים הקשורים למפעל פיאט, שאחד מהם הוא מאגנטי מרלי. מפעל פיאט מתמקד בייצור מכוניות הפיאט גראנדה פונטו ויוצרו בו 5 מיליון יחידות בשנת 2010.
כמו כן פועל במלפי מפעל של חברת ברילה שהוקם ב-1994 ומפעל למים מינרליים מבין הגדולים באיטליה. העיר היא גם מקום לייצור יינות ומוצרי מזון.
שלמה פרץ
ביוגרפיה
פרץ נולד בתל אביב והתחנך ב"בית חינוך לזרם העובדים". בצה"ל שירת בחיל השריון, כולל בשירות קבע. בנוסף שירת שירות ביטחוני ממלכתי. לאחר שחרורו למד לתואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן בכלכלה, מנהל עסקים ומדע המדינה.
בשנת 1974, עם שחרורו מצה"ל, למד קריינות ועריכה בקורס עורכי חדשות וקריינים של קול ישראל, ועם סיום לימודיו החל לעבוד בתחנה. שנה לאחר תחילת עבודתו נבחר לתפקיד עורך כלכלי, עורך חדשות ומגיש חדשות בגלי צה"ל. לאחר סיום תפקידו המשיך לשרת במילואים כעורך ומגיש חדשות בתחנה.
בשנת 1975 החל לעבוד כעורך במוספי הכלכלה והעסקים של עיתון "הארץ".
בשנים 1977–1978 הנחה את סדרת הטלוויזיה "מצב משפחתי" ששודרה בטלוויזיה החינוכית. הסדרה עסקה במגוון סיטואציות מחיי המשפחה.
בנוסף פרץ כתב במהלך השנים במדורי הדעות של "TheMarker" ו"גלובס" בנושא ייעוץ אסטרטגי תקשורתי.
קריירה כיועץ תקשורת
ב-1978 מונה כסמנכ"ל לנושאי שיווק מיתוג ויחסי ציבור בקופת החולים הכללית. בתפקיד זה פעל גם כיועץ ליושב ראש קופת חולים, לרבות לובינג ותיאום פעולות קופת החולים בכנסת ובמשרדי הממשלה. ב-1985 נשלח מטעם המגבית היהודית לבריטניה שם פעל כסמנכ"ל גיוס כספים של הארגון.
עם חזרתו לארץ ב-1990, פתח משרד המתמחה ביחסי ציבור, ייעוץ תקשורת, קשרי משקיעים וקשרי ממשל, והחל לייעץ בין היתר לשר האוצר, יצחק מודעי, לאיגוד המפרסמים, לקונצרן "כלל" וקונצרן "אי.די.בי".
ב-1999 החל לשמש כיועץ תקשורת לראש הממשלה, בנימין נתניהו. בשנת 2000 מונה ליועצו של איש העסקים שלדון אדלסון. באותה שנה נבחר לשמש כיועץ של "שידורי קשת", ובשנת 2003 מונה כיועץ של ערוץ 10.
החל משנת 2009 פרץ עובד בשיתוף פעולה עם תאגיד קשרי המשקיעים והממשל הבינלאומי Grayling. במסגרת עבודתו יעץ פרץ לגופים רבים, שלטוניים ומסחריים כאחד,ביניהם: קרן הפנסיה מבטחים, בנק ישראל, בנק הפועלים, משרד התשתיות, תנובה, מפעל הפיס, משרד האוצר, משרד הביטחון ובזק. פרץ שימש כיועץ התקשורת של המרכז הבינתחומי עם הקמתו ושימש כיועץ לנשיא אוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2016 החל לשמש כיועץ האסטרטגי של אוניברסיטת בן-גוריון. במקביל שימש כיועץ קשרי משקיעים במהלך הנפקות ציבוריות של חברות ישראליות רבות ביניהן: קבוצת עזריאלי, אמדוקס, טבע, אל-על, שיכון ובינוי, סלקום, אפריקה ישראל ועוד.
גביע הטוטו 2016/2017
גביע הטוטו 2016/2017 לליגת העל הייתה המהדורה ה-32 של הגביע השלישי בחשיבותו בכדורגל הישראלי.
התחרות התקיימה בשני שלבים. ראשית, חולקו 14 קבוצות ליגת העל לשלושה בתים, חמש קבוצות בבתים א' וב', וארבע קבוצות בבית ג', הקבוצות שיחקו זו מול זו פעם אחת. שלוש קבוצות מבתים א' וב' ושתי קבוצות מבית ג' העפילו לרבע הגמר ששוחק בשיטת בית וחוץ, המנצחות העפילו לחצי הגמר והגמר בו שיחקו הקבוצות משחק אחד באצטדיון נייטרלי.
מכבי פתח תקווה הייתה המגנה על התואר.
במשחק הגמר ניצחה הפועל באר שבע את עירוני קריית שמונה 1–4, וזכתה בתואר בפעם השלישית בתולדותיה.
שלב הבתים
חלוקת הקבוצות הייתה לפי מפתח גאוגרפי, הקבוצות הצפוניות (כולל הפועל כפר סבא) שובצו לבית א', שלוש קבוצות מתל אביב, קבוצה אחת מפתח תקווה וקבוצה נוספת מרעננה שובצו לבית ב', הקבוצות הדרומיות (כולל בית"ר ירושלים) שובצו לבית ג'.
סמיאטיץ'
סמיאטיץ' (בפולנית: Siemiatycze) היא עיירה במחוז פודלסיה בצפון-מזרח פולין. העיירה שוכנת על גדת נהר קאמיונקא בקרבת שפכו אל נהר הבוג המערבי. עד מלחמת העולם השנייה הייתה סמיאטיץ' עיירה יהודית ברובה.
היסטוריה
סמיאטיץ' נוסדה במאה ה-16, כאחוזה פולנית פרטית. רק סמוך למאה העשרים שונה מעמדה לעיירה פולנית.
עד מלחמת העולם השנייה היו מרבית תושבי סמיאטיץ' יהודים. מצבם הכלכלי של יהודי סמיאטיץ' היה דחוק, מלבד מספר מצומצם של יהודים אמידים שעסקו בסחר יערות וחכירת אחוזות. במרכז העיר ובמספר רחובות סמוך לו, היו חנויות של קמעונאים, שהיו מביאים מהכפרים חיטה, דגן, תפוחי אדמה, ביצים ועופות. אחרים התפרנסו ממכירת דברי סדקית לאיכרי הסביבה שהגיעו לימי-השוק השבועיים ולירידים.
בסוף שנת תרנ"ט (1899), החל הרב יוסף דוד שחור לשמש כרב העיר, וכיהן בתפקיד זה עד פטירתו בשנת תרס"ו (1906).
משבר קשה פקד את יהודי העיר בשנת הבחירות לדומה הרביעית (1907), כשהפולנים הכריזו חרם על יהודי פולין, בשל תמיכתם בבחירתו של המועמד הסוציאל-דמוקרטי יאנאלו בוורשה. בסמיאטיץ' הסית הכומר הפולני את התושבים הפולנים שלא יקנו אצל יהודים; הפולנים התאגדו והקימו חנות קואופרטיבית משלהם.
משנות התשעים של המאה ה-19 תפסה התנועה הציונית מקום ניכר בחיי החברה היהודית בסמיאטיץ'. מבחינה ארגונית השתייכה סמיאטיץ' לוועד הגליל בגרודנו. בראש התנועה הציונית בעיירה עמדו שלום פחטר ומשה פונדיק. באותה עת נוסדה גם אגודת פועלי ציון, ובשנת 1905 התאחדה עם קבוצתו של יצחק טבנקין.
המצב הכלכלי המעורער והרדיפות הפוליטיות בשנים 1905-1914, עוררו תנועת הגירה לאמריקה ועליית בודדים לארץ ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והכיבוש הגרמני נפתחה תקופת התחדשות בתולדות יהודי סמיאטיץ': חרף התנאים הקשים ששררו בעיירה, גילתה האוכלוסייה היהודית כושר הסתגלות וחיי הציבור אורגנו מחדש; השלטונות פתחו בית ספר גרמני לילדי העיירה שהלימוד בו חובה; והפעולה הציונית התרחבה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פרחה הפעילות הציונית בעיירה. בשנת 1922 התבסס בית הספר העברי "קדימה" ונתקבלו מורים חדשים. קמה תנועת השומר הצעיר, שמילאה תפקיד חשוב בהכשרת הנוער וחינוכו לציונות. בשנת 1931 התקיימו בסמיאטיץ' בחירות לוועד הקהילה, וההנהלה נבחרה מקרב רשימות שונות של מפלגות: ציונים כלליים, פועלי ציון, הבונד, וכן סוחרים ובעלי מלאכה. בשנת 1938 נשלם בניין בית הספר העברי "קדימה" בעבודת התנדבות של הנוער היהודי על כל זרמיו. מול הפעילות הציונית בתקופה זו, התחזקה הפעילות האנטישמית בעיירה; אנשי המפלגה האנטישמית קראו להגברת החרם הכלכלי על הרוב היהודי בעיר.
בעקבות המלחמה צנחה אוכלוסיית העיירה ל-4,000 תושבים. כיום חיים בה כ-15,000 איש.
הקורפוס השני (ארצות הברית)
הקורפוס השני (באנגלית: II Corps) הוא קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה
ב-29 ביולי 1921 הוקם הקורפוס מחדש כיחידה של המשמר הלאומי, וב-15 באוגוסט 1927 הוא הפך ליחידה של הצבא הסדיר. ב-1 באוגוסט 1940 הופעל הקורפוס מחדש בפורט ג'יי, ניו יורק, והוא החל לאמן את יחידותיו למלחמה. הקורפוס לחם במהלך המערכה בתוניסיה תחת פיקודו של לויד פרדנדאל, ונחל תבוסה בקרב מעבר קסרין בפברואר 1943, אך הסב אבדות קשות לקורפוס אפריקה הגרמני בפיקודו של הפילדמרשל ארווין רומל. לאחר התבוסה החליף דווייט אייזנהאואר את פרדנדאל בגנרל ג'ורג' פטון, אשר פיקד על הקורפוס במהלך השלבים האחרונים של המערכה. פטון התגלה כקשוח בהרבה עם חיילי הקורפוס ממפקדו הקודם, והקפיד מאוד על נושאי שגרה יומית ומוכנות קרבית. בין השאר הקפיד שכל החיילים והמפקדים יחבשו קסדות, כולל רופאים בחדרי ניתוח. כתוצאה ממשמעת הברזל לא היה פטון אהוד בקרב החיילים, אך איכותו של הקורפוס השתפרה ובמרץ 1943 החישה מתקפת נגד של הקורפוס את סופם של כוחות הציר באפריקה. כוחותיו של פטון הדפו את כוחות הציר בקרב על רכס אל-גואטר.
ב-10 ביולי 1943 נחת הקורפוס תחת פיקודו של עומר בראדלי בסיציליה, והיה חלק מהארמייה השביעית בפיקודו של פטון, אשר לחמה בחלקו המערבי של האי. בנובמבר 1943 השתתף הקורפוס תחת פיקודו של ג'פרי קיז בפלישת בעלות הברית לאיטליה, כחלק מהארמייה החמישית שעליה פיקד מארק קלארק, אשר היה צעיר מקיז בשמונה שנים. הוא השתתף בקרב על סן פייטרו אינפיין ולאחר מכן בקרב על נהר רפידו, קרב מונטה קאסינו, פריצת הקו הגותי ומתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה. לאחר כניעת גרמניה הנאצית פעל הקורפוס באוסטריה, עד לפירוקו ב-10 באוקטובר 1945.
המלחמה הקרה
במרץ 1958 הוקם הקורפוס מחדש והיה אחראי על אימון יחידות המילואים, ואף הקצה כוחות שנשלחו להילחם בווייטנאם. ב-5 ביוני 1970 פורק הקורפוס.
ליגת העל של איי פארו
הפרמייר ליג של איי פארו היא ליגת הכדורגל הבכירה של איי פארו.
הליגה הוקמה בשנת 1942, אז היו בליגה רק ארבע קבוצות, אך המספר גדל עם השנים לכדי 10 קבוצות, כנהוג כיום. אלופת הליגה הוכרזה בכל שנה החל בעונת 1942 אך רק משנת 1993 ואילך החלו לשחק מועדונים מאיי פארו במפעלי הכדורגל של אירופה, שכן רק בשנת 1990 הפכה איי פארו לחברה רשמית באופ"א.
הליגה נחשבת לאחת הליגות החלשות באירופה ונמצאת בין הליגות הנמוכות ביותר בדירוג הליגות של אופ"א, במקום ה־44 מתוך 55 ליגות נכון למאי 2022).
היסטוריה
הליגה הוקמה בשנת 1942. האלופה הראשונה בהיסטוריה הייתה KI קלאקסוויק, ועונה לאחר מכן זכתה TB טבורוירי. ב-1944 לא נערכה אליפות כדורגל באי כיוון שנכבש על ידי הבריטים וחוסר בכדורגלנים באי לא איפשר קיום ליגה, אך מיד ב-1945 חזרה הליגה להתקיים ומאז נערכת ברציפות מידי עונה, כאשר עד 1946 האליפות נערכת בפורמט של נוקאאוט, ומ-1947 והלאה האליפות נערכת במתכונת של ליגה. ומאז גם הוקמה מערכת הליגות של הכדורגל באיי פארו.
עד 1979 המשחקים נערכו בארגונו של איגוד הספורט של איי פארו, ומאז מי שאחראית ומארגנת את התחרות היא התאחדות הכדורגל של איי פארו. ההתאחדות הצטרפה לאופ"א רק בשנת 1990, והקבוצות של המדינה הקטנה השתתפו במפעלים האירופיים רק החל מ-1992. מ-1942 ועד 1975 נקראה הליגה "מייסטרהדיילדין" (Meistaradeildin). לאחר מכן מתכונת הליגה שונתה והוקמה מערכת ליגות שלמה במדינה והליגה כונתה "deild.1". ב-2005 בוצעה רפורמה נוספת והוקמה "ליגת העל של איי פארו" וה"deild.1" הפכה לליגה השנייה. ליגת העל נקראה החל מ-2012 ועד 2017 בשם המסחרי ה"אפו דיילדין" (Effodeildin), וכיום היא נקראת "בטרי דיילדין" (Betri deildin).
מבנה הליגה
בליגה מתמודדות כיום 10 קבוצות שמשחקות אחת נגד השנייה שלוש פעמים. נערכת הגרלה לפני פירוט משחקי העונה כדי להחליט לאילו קבוצות יהיה משחק בית נוסף. בעבר זה הוחלט על סמך תוצאות המועדונים בעונה הקודמת.
עליות וירידות
בסיום העונה שתי קבוצות יורדות ליגה ושתיים עולות לליגה הבכירה וממנה. בדומה לספרד, הקבוצות רשאיות להכניס את קבוצות ב' וג' (קבוצות מילואים) שלהן לליגות הנמוכות, ותהיה ירידה רק אם לפחות קבוצה אחת שאינה מילואים תסיים בשלושת הראשונים של הליגה הראשונה.
בעבר, הליגה השתמשה בפלייאוף עלייה-ירידה בין הקבוצה במקום התשיעי בליגה הראשונה לקבוצה שסיימה במקום השני בליגה השנייה, בה השתמשו מ-1995 עד 2005.
יובל פרי
יובל (דוד) פרי (נולד ב־1966) הוא זמר מזרחי.
קריירה
יובל פרי פרץ לתודעת חובבי הז'אנר הטורקי במוזיקה המזרחית במהלך שנות ה-90. חלק ממילות השירים והעיבודים לאלבומיו נעשו יחד עם שיקו חייק שיותר מאוחר פנה לקריירת סולו משלו, וחלק מהלחנים הם עיבודים למוזיקה טורקית מסורתית. תוכניהם של שיריו נעים בין נושאים טראגיים, ייסורי אהבה ואהבה נכזבת אשר מולבשים על גבי נעימות עצובות, לבין תכנים יומיומיים ושמחים המולחנים על גבי נעימות "חפלה".
חלק מתכניו של פרי ידועים בבוטות שלהם, לדוגמה השיר "איזה כוסית", זאת בניגוד לרוב זמרי הז'אנר המזרחי אשר תוכניהם בעלי אופי רומנטי ומסורתי יותר. גורם נוסף אשר תרם לפרסום של פרי בתחילת דרכו, היה הופעותיו הססגוניות, בהן הוא הופיע עוטה גלימה ולראשו כתר, וכינה את עצמו "יובל פרי המלך". לימים, לאחר שחזר בתשובה, חזר בו פרי מהלבוש היהיר והעדיף תדמית צנועה יותר. את שירו הראשון, "אשה, למה את בוכה", הקליט פרי עם חברו הטוב, זמר הנשמה תמיר חדד. שיר זה היה לאבן דרך בחייו המוזיקליים של פרי ושל חדד. לאחר הרשעתו של חדד, פרי שב לכתיבה עצמאית וכתב את השיר ״דואט הפרידה״.
פרי מתגורר כיום בלוד.
וידאו 2000
וידאו 2000, הידוע גם כ-V2000 וכ-VCC (ר"ת: Video Compact Cassette - קלטת וידאו קומפקטית) הוא פורמט של קלטות עם סרט מגנטי שיוצר על ידי חברות פיליפס וגרונדיג כדי להתחרות בפורמט VHS של חברת JVC ופורמט Betamax של סוני. הפצה של מוצרי V2000 החל ב-1979 והסתיים ב-1988. המוצרים נמכרו באירופה, ברזיל וארגנטינה. התכונה העיקרית של הפורמט היה להשתמש בשני צידי הסרט המגנטי ובכך להכפיל את משך זמן ההקלטה על הסרט. משנת 1985, רוב השוק היה בשליטת פורמט VHS.
בפורמט V2000 היה מספר חידושים שלא היו אצל הפורמטים המתחרים VHS ו-Betamax:
גדוד הסיור המדברי
יחידת הסיור המדברי (יחס"ר 585; מכונה גם "היחס"ר הבדואי" או "סיירי המדבר") היא יחידת חי"ר, שבה משרתים בעיקר חיילים בדואים. משרתים בה גם יהודים, בפלוגת הסיוע המנהלתית, ערבים ישראלים ונוצרים. עד 4 ביולי 2017 נקראה בשם גדוד הסיור הבדואי.
היסטוריה
בשנת 1985 פנה עלי חילף, מהישוב חילף-טאבש ששירת בפיקוד דרום ביוזמה להקמת היחידה. עלי פנה במכתב לרמטכ"ל משה לוי ("מוישה וחצי") בהצעה להקים יחידה בדואית, כדוגמת סיירת שקד, על מנת למסד את נושא הגיוס של בני העדה הבדואית על בסיס התנדבותי. באוגוסט 1985 התקיימה פגישה בין עלי חילף, הרמטכ"ל משה לוי, אלוף פיקוד הדרום האלוף בר-כוכבא ותת-אלוף יצחק רבין מפקד אוגדה 252. בפגישה התקבלה החלטה להקמת היחידה והרמטכ"ל הסמיך את עלי חילף לטפל בנושא הגיוס להקמת היחידה. הגיוס החל בנובמבר 1985. ב-28 בפברואר 1986 נערך הטקס של הקמת היחידה בשגב שלום, בנוכחות השייח עוודה אבו מואמר. המפקד הראשון של היחידה היה פרייג' עזזמה. בשנת 1988 החליף עלי חילף את עזזמה בפיקוד על היחידה שעליה פיקד עד 1989. המפקד השלישי של היחידה היה עאטף גריפאת מהיישוב זרזיר שפיקד עליה בשנים 1989–1992.
בשנת 1989 עבר עלי חילף לשרת כקצין אגם בכלא קציעות ובשנת 1990 מונה חילף על ידי האלוף מתן וילנאי ורמ"ט פיקוד דרום יוסי מלמד כפרויקטור של האלוף בנושא הגברת הגיוס ההתנדבותי בקרב בני הנוער של בני העדה הבדואית, על ידי החדרת הגדנ"ע לבתי הספר הבדואיים. כתוצאה מפעילויות אלה עלו בשנים 91–92 אחוזי הגיוס בקרב בני העדה בצפון ובדרום והוחלט להגדיל את היחידה לרמת גדוד.
תחילה הוכפפה היחידה למעפ"ד (מפקדת עורף פיקוד דרום) בפיקודו של אל"ם אבי בכר ומאוחר יותר הוכפפה להחטיבה הדרומית ברצועת עזה. בתחילת שנות ה-90 מנתה היחידה 2 פלוגות מבצעיות: פלוגה א' בפיקודו של סרן סמיר סוועד ופלוגה ב' תחת פיקודו של סרן עאבד אבו האני מרהט. הפלוגה השלישית הוקמה על בסיס פלוגת אימון מתקדם בפיקודו של סרן ליאור גבאי. עם חתימת הסכמי אוסלו בספטמבר 1993 היחידה תפסה חלק נכבד בהגנת קו הבט"ש מצפון רצועת עזה, מחסום ארז ועד דרום רצועת עזה בואכה מעבר סופה-מחסום סופה/כרם שלום ועד ציר פילדלפי.
הגדוד הוקם בשנת 1994. סא"ל דינו זאב מחיל ההנדסה הקרבית פיקד על הגדוד ועל הקמתו. בשנת 1997 הוכפף הגדוד לחטיבה הדרומית של אוגדת עזה ומפקדתו עברה למחנה אמיתי. בשנת 2002 קיבל הגדוד צל"ש מאלוף הפיקוד על חלקו בלחימה במסגרת האינתיפאדה השנייה (אירועי "גאות ושפל"). עד שנת 2005 מפקדי הגדוד היו קצינים שהגיעו אליו מיחידות אחרות. החל מספטמבר 2005 ועד אוגוסט 2007 פיקד על הגדוד לראשונה מג"ד בדואי - סא"ל וספי סואעד, שהיה גם המג"ד הבדואי הראשון בצה"ל.
בשנת 2011 הוקמה פלוגת מילואים במסגרת הגדוד, שקבעה שני תקדימים: פלוגה קרבית של לוחמים מוסלמים במילואים ופלוגת מילואים, שמשרתת במסגרת גדוד סדיר. הגדוד השתתף בלחימה במבצעים עופרת יצוקה, עמוד ענן וצוק איתן. בשנת 2014 הפך לגדוד נייד המבצע פעולות ביטחון שוטף בכל הגזרות, כגדודים אחרים.
באינתיפאדה השנייה
במהלך האינתיפאדה השנייה נטל הגדוד חלק נכבד בלחימה בציר פילדלפי, במאבק נגד מנהרות הברחה ברצועת עזה, ובפתיחת צירים. ב-10 בינואר 2002 נהרגו 4 חיילי הגדוד בהתקפה על מוצב אפריקה ליד מעבר כרם שלום, ובאוקטובר של אותה שנה הוענק ליחידה צל"ש מטעם אלוף פיקוד הדרום על הצטיינות בלחימה. ב-11 באפריל 2003 ירה סמל תייסיר אל-הייב ברפיח בטום הורנדל, פעיל תנועת הסולידריות הבינלאומית, בעת שהלה התקרב לעמדה צבאית. הורנדל היה בתרדמת מאז ועד מותו בינואר 2004. אל-הייב הורשע בהריגה ושיבוש מהלכי משפט וב-2005 נגזרו עליו 8 שנות מאסר. ב-2 במאי 2003 ירה קצין בגדוד, ששמו לא פורסם, בצלם ג'יימס מילר ברפיח. היורה לא נענש. ב-2009 שילמה ישראל פיצויים בסך מיליון ליש"ט למשפחת הקורבן. ב־12 בדצמבר 2004 נהרגו במוצב JVT הסמוך למעבר רפיח 5 חיילי הגדוד ו-6 נפצעו בהתפוצצות מנהרת תופת.
מבצע צוק איתן
במהלך מבצע צוק איתן, גדוד הסיור המדברי לקח חלק פעיל במשימות ההתקפיות וההגנתיות. במסגרת פעילות הגדוד, עשרות לוחמי מילואים הוקפצו בצו 8, לראשונה בתולדות היחידה.
יחידת המילואים
בשנת 2011 הוקמה פלוגת מילואים במסגרת הגדוד. פלוגה זו היא ייחודית בכך שהיא פלוגה קרבית של לוחמים מוסלמים במילואים ופלוגת מילואים, שמשרתת במסגרת גדוד סדיר (בהמשך הוקמו פלוגות מילואים גם בגדודי סדיר אחרים). במהלך מבצע צוק איתן, לוחמי יחידת המילואים הוקפצו בצו 8, לראשונה בתולדות היחידה. מייסד יחידת המילואים ומפקדה כיום הוא רס"ן (מיל') יוני יצחק.
יחידת הסיור המדברי
נכון ל-2021, ביחידה שלוש פלוגות מבצעיות: פלוגת החוד, פלוגה מבצעית ופלוגת קבע. האחרונה היא פלוגת הקבע היחידה בצה"ל, והיא מורכבת ברובה מאנשי קבע. בנוסף, קיימות פלוגת מפקדה ופלוגת מילואים. זו הפלוגה הקרבית הראשונה בצה"ל של לוחמים מוסלמים במילואים והראשונה שמשרתת במסגרת גדוד סדיר.
הכשרה
חיילי הגדוד עוברים את הטירונות חי"ר (רובאי 07) בבסיס הר קרן, במשך ארבעה חודשים, יחד עם חיילי חטיבת גבעתי. לאחר מכן עוברים החיילים אימון מתקדם במשך שלושה חודשים ועולים לקו. לעיתים פלוגות נשארות ל-4 חודשים נוספים כפלוגת מסלול. חיילי היחידה לא עוברים הכשרה כגששים.
ההכשרה כוללת גם לימוד עברית ושיעורים על החברה בישראל, במטרה לעזור לחיילים להשתלב בצבא ולאחר מכן בחברה הישראלית.
מדים וסמלים
מדי הגדוד כוללים כומתה סגולה של חטיבת גבעתי עם סמל חיל הרגלים, נעליים צבאיות אדומות, תג יחידה בדמות ג'יפ מכונף עם נוף מדברי ברקע וסיכה עם סמל דומה.
תמר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
נוסחת האינטגרל של קושי
באנליזה מרוכבת, נוסחת האינטגרל של קושי היא נוסחה מרכזית, המתארת פונקציה הולומורפית בעיגול באמצעות הערכים שהיא מקבלת על שפת העיגול. הנוסחה ניתנת להכללה גם אל הנגזרות של פונקציה כזו.
את נוסחת האינטגרל של קושי מוכיחים באמצעות משפט האינטגרל של קושי. מהוכחת הנוסחה נובע בין היתר כי כל פונקציה הולומורפית היא פונקציה אנליטית - בעלת אינסוף נגזרות וניתנת לפיתוח לטור חזקות. כמו כן נובעים ממנה משפטים חשובים דוגמת משפט ליוביל.
ניסוח פורמלי
תהא \ U קבוצה פתוחה במישור המרוכב, המכילה עיגול. אז לכל פונקציה שהיא הולומורפית ב-\ U ולכל \ a בפנים של העיגול, , כאשר היא שפת העיגול ומגמת האינטגרל היא נגד כיוון השעון.
ניתן להרחיב את הנוסחה לכל הנגזרות של \ f:.
למעשה, על פי משפט האינטגרל של קושי, המשפט תקף לא רק בעבור מעגלים אלא גם בעבור עקומים פשוטים סגורים כלשהם (כאשר הנקודה \ a נמצאת בתוך התחום המוגדר על ידי המסילה). כמו כן, די לדרוש כי הפונקציה תהיה הולומורפית בתוך התחום, ורציפה בלבד על השפה.
מנוסחאות אלו ניתן להוכיח את משפט השאריות, שמהווה הכללה מרחיקת לכת שלהן.
הוכחה
נוכיח גרסה בסיסית של המשפט, עבור המקרה a = z_0, שממנה מסיקים את השאר:
מכיוון ש-\ f(z) הולומורפית, היא בפרט רציפה, כלומר עבור כלשהו קיים \ r>0 כך ש- לכל, וכך שהעיגול הזה מוכל כולו בקבוצה \ U. כעת, לפי משפט אינטגרל קושי, אפשר להחליף את העקומה  במעגל , שהרי.
כעת:
.
כעת נחשב במדויק את האינטגרל הימני בסכום. תוך כדי כך נחשב גם את כל האינטגרלים הדומים לו, ונשיג תוצאה שימושית גם להוכחת משפט השאריות, שהוא הכללה של נוסחת אינטגרל קושי.
נרצה להשתמש בפרמטריזציה לחישוב האינטגרל. נשים לב שזהו אינטגרל על מעגל ברדיוס \ r סביב הנקודה \ z_0. לכן נשתמש בפרמטריזציה (המשתנה הוא הזווית \ \theta ). בפרמטריזציה זו,, כלומר קיבלנו.
נקבל את האינטגרל:. מכאן נובע.
כמו כן נשים לב שעל ידי אותו החישוב נקבל לחזקות שונות מ-1 (\ n\ne 1).
בסיכומו של דבר, הראינו כי עבור כלשהו מתקיים.
מכיוון שזה נכון עבור חיובי שרירותי, בהכרח.
על כן, קיבלנו, כמבוקש.
דוכס וינדזור
דוכס וינדזור (באנגלית: Duke of Windsor) הוא תואר אצולה שנוצר במיוחד בשנת 1937 עבור אדוארד השמיני לאחר שוויתר על כיסאו כמלך הממלכה המאוחדת וממלכות חבר העמים הבריטי ב-11 בדצמבר 1936 על מנת שיוכל לשאת את ווליס סימפסון, גרושה אמריקאית. לאחר נישואיהם נשאה ווליס סימפסון בתואר "דוכסית וינדזור".
לאחר ויתורו של אדוארד על הכיסא נדונה שאלת תוארו. בין היתר הוצע לתת לו את התואר דוכס קיימברידג' או דוכס קונוט. הרעיון להקים את דוכסות וינדזור היה של ראש ממשלת בריטניה, סטנלי בולדווין, או, לפי סברה אחרת של המלך ג'ורג' השישי - שהציע לתת לו את שם משפחת המלוכה.
במהלך מועצת העלייה הודיע המלך ג'ורג' השישי כי הוא ייתן את תואר דוכס וינדזור לאחיו. הצהרה זו תועדה ברשומות המלכותיות, אולם הצו המעניק את התואר הוצא מספר חודשים מאוחר יותר.
במותו של הדוכס, בשנת 1972, בוטל התואר. לאור נסיבות היווצרות התואר, ספק אם יינתן תואר זה בשנית בעתיד.
שלט האצולה
על פי הנוהג האנגלי, יורש הבן הבכור את שלט האצולה של משפחתו. כלל זה תקף כמובן גם לבני משפחת המלוכה היורשים את שלט האצולה המלכותי. בעת עלייתו לשלטון השתמש אדוארד השמיני בשלט המלכותי, וזה עבר למלך ג'ורג' השישי לאחר המלכתו, וכך נוצר המצב יוצא הדופן בו לבן הבכור אין שלט אצולה משלו.
שלט האצולה עשה שימוש בשלט האצולה הקיים בשינוי אחד - הוספת שלוש תגיות כאשר האמצעית מוטענת בכתר אדוארד הקדוש.
ממוזער|שלט האצולה של דוכס וינדזור|ימין
ארטמיס פאול: התקרית בקוטב הצפוני
ארטמיס פאול: התקרית בקוטב הצפוני הוא הספר השני בסדרת ארטמיס פאול. הספר חובר על ידי אואן קולפר בשנת 2002 ויצא לאור בארץ בשנת 2004.
אמנון ותמר
אמנון ותמר הוא שמו הנפוץ של המין סֶגֶל שְׁלָשׁ-גּוֹנִי (שם מדעי: Viola tricolor) או סיגל ססגוני, צמח בעל פרחים ממשפחת הסגליים, שתורבת כפרח גינה ונוי.
ארטמיס פאול: התקרית בקוטב הצפוני
תקציר העלילה
אוֹפּאל קוֹבּוֹי היא בעלת השליטה במעבדות קובוי, חברת נשק שמתחרה בחברת הנשק של פולי. קובוי חוברת לבּרָיֶאר קָאדגֶ'ן, קצין מושפל במשמר הלֶפּרִקוֹנִים, וביחד הם מתכננים להשתלט על הֶיְיווֵן סיטי. קובוי מוכרת למשמר מאות כלי נשק, שבהם מוטמנות מצלמות שמתעדות את הקורה. הם מחמשים את חבורת הגוֹבּלִינִים "בֶּווָה קֶל" ברובי "סוֹפֶטְנוֹז" ישנים, שהוצאו מהחוק. הרובים מוטענים בסוללות אנושיות. כאשר הוֹלִי שוֹרְט ממשמר הלפריקונים מגלה זאת, היא חושדת מיד באָרְטֶמִיס פָאוּל כאחראי לכך. מצד שני, לארטמיס יש בעיות משלו. הוא מקבל קובץ וידאו מטושטש על אביו, וחושד שהוא נחטף על ידי המָאפִיַה הרוסית. הולי חוטפת את ארטמיס ואת משרתו, בּאטְלֵר לחקירה במשמר, ומתברר שאין להם קשר לגובלינים. ארטמיס וג'וּלִיוּס רוּט - מפקד המשמר - חותמים על עסקה שלפיה ארטמיס יעזור למשמר לעצור את מהפכת הגובלינים ובתמורה יעזרו לו הפיות למצוא את אביו.
אמנון ותמר
תכונות
אמנון ותמר הוא צמח נוי הפורח בחורף. הוא צמח חד-שנתי הגדל לגובה 10–20 ס"מ ומוצאו באזורים הקרים של אירופה, שם הוא צמח רב-שנתי. לפרח חמישה עלי כותרת רכים במרקם קטיפה, בגודל של סנטימטרים ספורים ועד 12 ס"מ, כאשר ישנם צמחים בעלי פרחים גדולים וצמחים עם פרחים קטנים.
פרחי האמנון ותמר מופיעים בשלל צבעים. הם נוחים לגידול ומשתמשים בהם לעיתים קרובות למטרות נוי באזורים עירוניים. הפרי הוא הלקט תלת קשוותי רב זרעי. הריבוי נעשה באמצעות זרעים או על ידי חלוקה של הצמח.
שמו העברי של הפרח
הפרח זכה ברוסית לכינוי "איוואן דה מריה" (Иван-да-марья), וסופרה עליו אגדת עם על אח ואחות אשר נפרדו בילדותם, ובבגרותם התאהבו מבלי לדעת את קרבתם; משנודע להם שהם אחים, הם מתו מחובקים זה בזו והפכו לפרח האמנון ותמר. באופן דומה, באנגלית ניתן לפרח הכינוי העממי "ג'ק וג'יל". כאשר שאול טשרניחובסקי תרגם את אגדת העם הרוסית לעברית הוא השתמש בשמותיהם של אמנון ותמר (בסיפור התנ"כי היו השניים אחים, ואמנון אנס את תמר). בנוסף שמותיהם דומים פונולוגית לשמות הרוסיים. בתרגומו לאגדת העם הוא כתב:.
קסטר סמניה
מוקגאדי קסטר סמניה (Mokgadi Caster Semenya; נולדה ב-7 בינואר 1991) היא אתלטית דרום אפריקאית, פעמיים רצופות האלופה האולימפית (לונדון 2012, ריו דה ז'ניירו 2016), ושלוש פעמים אלופת העולם (ברלין 2009 טגו 2011, ולונדון 2017), בריצת 800 מטר.
בעקבות ניצחונה באליפות העולם ב-2009, נודע שסמניה נאלצה לעבור "בדיקת מגדר", והיא הושעתה מתחרויות בינלאומיות עד 6 ביולי 2010, אז אישרה לה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF) לחזור להתחרות. באותה שנה נבחרה סמניה לרשימת "50 האנשים המשפיעים של 2010" מטעם כתב העת הבריטי ניו סטייטסמן. היא הפכה לסמל של המאבק של נשים היפר-אנדרוגניות להשתתף בתחרויות ספורט בינלאומיות, ונגד סימונם כ"לא-נשים", והציפה סוגיות רבות בתחום ספורט, מגדר וביואתיקה.
ביוגרפיה
סמניה נולדה בגא-מסלונג, כפר סמוך לפולוקוואנה שבדרום אפריקה, וגדלה בכפר פיירלי, אשר במחוז לימפופו. הוריה הם דורוס וג'ייקוב סמניה, ולה שלוש אחיות ואח. סמניה סטודנטית למדעי הספורט באוניברסיטת נורת ווסט. בפברואר 2018 דווח שסמניה יחד עם שלושה חברים ספורטאים אחרים, הותקפו על ידי קבוצת סטודנטים לבנים בהתקפה גזענית בפאב סמוך לאוניברסיטה, וכשהמשטרה הוזעקה, אף הם הכו את הספורטאים השחורים.
2008
ביולי 2008 השתתפה סמניה באליפות העולם באתלטיקה לנוער, וזכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר. היא זכתה שוב בזהב במשחקי חבר העמים הבריטי לנוער באותה השנה, עם תוצאה של 2:04.23.
2009
באליפות אפריקה לנוער שנערכה במאוריציוס ב-2009, זכתה סמניה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בשיא לאומי חדש (לנוער ולבוגרות) של 1:56.72 דקות, תוצאת השנה בעולם לבוגרות, ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:08.01 דקות.
באוגוסט זכתה סמניה במדליית הזהב באליפות העולם באתלטיקה 2009 בריצת 800 מטר, בתוצאה של 1:55.45, שוב התוצאה המהירה בעולם לאותה השנה.
בדצמבר 2009, כתב העת לספורט Track and Field News מינה את סמניה למקום ראשון בין אצניות 800 מטר לאותה שנה.
סוגיית "הבדיקה המגדרית" של 2009
באליפות העולם שנערכה בברלין באותה שנה, הפתיעה סמניה כשזכתה במדליית הזהב בריצת 800 מטר, בתוצאה 1:55.45 דקות. לאחר זכייתה, התברר כי מספר שבועות לפני האליפות, דרשה ממנה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית לבצע בדיקה כדי לוודא שהיא אכן אישה, בשל ריצתה המהירה באופן חריג ובשל מבנה גופה הזכרי כביכול. מאוחר יותר עברה סמניה בדיקות לאימות המין הביולוגי, אך תוצאותיהן נותרו חסויות.
בינתיים, עלו שלל תגובות שליליות לגבי פעולות IAAF. מספר ספורטאים, ביניהם האצן לשעבר מייקל ג'ונסון, פרסמו ביקורות ציבוריות נגד IAAF. התנגדויות חריפות באו מצד מגוון גורמים בדרום אפריקה, כולל האשמות בגזענות ואימפריאליזם מצד IAAF, מכיוון שסוג זה של חשדות מופנה כמעט תמיד כלפי ספורטאיות שחורות, והצהרה מצד שר הספורט והתרבות של דרום אפריקה, מקהנקסי סטופיל, שאמר כי אם תילקח ממנה מדליית הזהב, תהייה על כך "מלחמת עולם שלישית", כלשונו. בין ההתנגדויות של מנהיגים אזרחיים, פוליטיקאים, ומבקרי תרבות נכללו הטענות שזכותה של סמניה לפרטיות וזכויות האדם שלה הופרו באופן בוטה, בנוסף לטענות לגזענות נגדה.
על פי הצהרת IAAF, הייתה עליה חובה לקיים בדיקות לאימות המין, והתכחשה לכל האשמה שגזענות שיחקה תפקיד. על אף ששיפור חד בביצועים בדרך כלל מעלה חשש לשימוש בסמים או חומרים אסורים אחרים לשיפור ביצועים, IAAF הודו שלא היה להם חשד מסוג זה, אלא שמטרתם הייתה לוודא אם יש לסמניה "מצב רפואי נדיר" אשר נותן לה "יתרון בלתי הוגן". נשיא ההתאחדות הודה שהיה אפשר לנהל את המקרה באופן רגיש יותר.
בהמלצת השר סטופיל, סמינה ביקשה ממשרד עורכי הדין לואי ולבוף לייצגה, פרו בונו, "כדי לוודא שזכויות האזרח וזכויותיה המשפטיות וכן כבודה כאדם מוגנים באופן מלא".
בנובמבר אותה שנה, משרד הספורט של דרום אפריקה הוציא הודעה לפיה הושג הסכם עם IAAF שסמניה תוכל להחזיק בתוארה ובמדליה. ביולי 2010 הודיעה IAAF כי ההשעייה הזמנית מתחרויות רשמיות בטלה והיא יכולה לשוב להתחרות באופן מיידי. כמו כן, תוצאות הבדיקות שהיא עברה יישארו חסויות. סמניה הגיבה: "אני מאושרת לחזור למסלול שוב. אני מצפה להשאיר את כל הנושא מאחורי ולהתרכז בתחרויות הקרובות".
2010
במרץ 2010 נדחתה סמניה מתחרות מקומית בדרום אפריקה, משום שההשעיה מצד IAAF עוד לא בוטלה. הביטול הגיע ב-6 ביולי, ותשעה ימים לאחר מכן חזרה סמניה להתחרות, כשהיא לוקחת שני ניצחונות בתחרויות מינוריות בפינלנד. באוגוסט היא המשיכה לניצחון נוסף בתחרות ISTAF בברלין.
ההפסקה מתחרות השפיעה לרעה על ביצועיה, ולכן בחרה סמניה לא להשתתף באליפות העולם לנוער או באליפות אפריקה באתלטיקה באותה שנה, כשהיא מנצלת את התחרויות הקטנות יותר להתחזק במטרה להתחרות במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו מספר חודשים מאוחר יותר, באוקטובר 2010. לבסוף, נאלצה לוותר גם על תחרות זו, עקב פציעה.
בספטמבר, כתב העת הבריטי New Statesman כלל את סמניה ברשימת "50 אנשים משפיעים" השנתית, בשל כל שהציתה, שלא במתכוון, "דיבייט בינלאומי ולעיתים רע-מזג לגבי פוליטיקת מגדר, פמיניזם, וגזע, אשר הפך אותה להשראה עבור פעילי מגדר ברחבי העולם".
2011
באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בספטמבר 2011, זכתה סמניה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.35 דקות, אחרי מריה סבינובה מרוסיה (1:55.87 דקות) ולפני ג'נט ג'פקוסגאי מקניה (1:57.42 דקות) ולא הצליחה להגן על תוארה, אך ב-2017 נימצאה סבינובה חיובית לאימרוץ ומדליית הזהב נשללה ממנה.
2016
ב-16 באפריל, סמניה נהייתה לאדם הראשון לזכות בכל שלושת התארים—400 מ', 800 מ', ו-1500 מ'—באליפות דרום אפריקה, עם תוצאות השנה בעולם בשניים הראשונים, 50.74 ו-1:58.45 בהתאמה, כאשר השיגה את כל הניצחונות בתוך טווח זמן של פחות מארבע שעות אחד מהשני.
ב-16 ביולי 2016 היא קבעה שיא לאומי חדש בריצת 800 מטר של 1:55:33 דקות.
אליפות אולימפית, וחזרת סוגיית ההיפר-אנדרוגניות
ב-20 באוגוסט, באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה סמניה במדליית זהב בריצת 800 מטר תוך קביעת שיא לאומי חדש של 1:55.28 דקות, לפני פרנסין ניונסבה מבורונדי (1:56.49 דקות) ומרגרט וואמבוי מקניה (1:56.89 דקות). המתחרה שסיימה במקום השישי, האצנית הסקוטית לינזי שארפ, פרצה בבכי והצהירה שהתקנות לגבי טסטוסטרון מייצרים "שתי תחרויות נפרדות, ואין ביכולתי לעשות דבר". המתחרה שסיימה במקום החמישי, האצנית הפולנייה יואנה יוז'ביק, טענה שהיא "האירופית הראשונה" ו"הלבנה השנייה" לסיים בתחרות, וכאילו היא זכתה במדליית הכסף.
הניצחון במשחקים האולימפיים העיר שוב את התהיות בתקשורת לגבי מגדרה של סמניה, והתקנות הבינלאומיות בנושא טסטוסטרון נשים. אריק ויליין, גנטיקאי, אמר בראיון ש"אם נמשיך בקו טיעונים זה, כל מי שיצהיר על עצמו כבעל מגדר נשי יוכל להתחרות כאישה... זה מביא אותנו קרוב למצב שבו תהיה רק תחרות אחת גדולה, עם תוצאה צפויה מראש בה לא יהיו מנצחות נשים". לעומתו, ביואתיקנים כפרו בהנחת היסוד של תקנות IAAF לפיהן מדובר בעקרון המשחק ההוגן, בציינם שהקשר בין רמת טסטוסטרון וביצועים לא מוכחת, ושגם אם תוכח, ההנחה שמדובר בפער בלתי-הוגן אינו נכון, שכן קיימים פערים ביולוגיים טבעיים בין אדם לאדם, ושבנוסף—פערים מסוג זה אצל גברים אינם מפוקחים, אלא רק אצל נשים, ושמשום כך מדובר בתפישה מבוססת דעות קדומות לגבי "מהי אישה". בנוסף, שהדרישה שנשים יעברו טיפולים רפואיים או כירורגיה, כפי שנדרש על ידי התקנות, כדי לשנות את מצבן הטבעי למצב שיעמוד בדרישות שנקבעו כ"נאותים" לנשים, היא בגדר עבירה אתית. חוקרת הספורט והמגדר ההודית, פאיושני מיטרה, השוותה את הסוגיה לכך שישעו מתחרות נשים גבוהות במיוחד או בעלות פער בכוח הפיזי שלהן.
בספטמבר, סמניה קבעה שיא אישי חדש בריצת 400 מטר, עם תוצאה של 50.40, בתחרות אתלטיקה על שם ון דאם בבריסל.
2017
באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 זכתה סמניה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת 800 מטר בשיא לאומי חדש של 1:55.16 דקות, לפני פרנסין ניונסבה (1:55.92 דקות) ואג'יי וילסון מארצות הברית (1:56.65 דקות) ומדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:02.90 דקות, אחרי פיית' קיפייגון מקניה (4:02.59 דקות) וג'ניפר סימפסון מארצות הברית (4:02.76 דקות).
התפתחויות בסוגיית ההיפר-אנדרוגניות
בסוף 2017 IAAF, לאחר הארכה, הגישו לבית הדין לבוררות בספורט ראיות לגבי השפעת טסטוסטרון בנשים על ביצועים, כאשר הן מלוות בהצעה לתקנות חדשות בנושא, על פיהן ההגבלה תוחל רק על תחרויות למרחקים שבין 400 מטר ל-1500 מטר. בית הדין קבע בתחילת 2018 כי אם תחיל IAAF תקנות חדשות, הרי העניין בפניהם בטל, שכן הוא פועל במסגרת עתירתה של צ'אנד, שערערה על התקנות הקודמות, שיבוטלו במקרה זה. עם זאת, זוהי סמניה שהיא הספורטאית הבולטת שתהיה מושפעת מתקנות מוצעות אלה החלים על המרוצים בהם היא מתחרה. על IAAF להגיש לבית הדין החלטה בנושא עד סוף יוני 2018. אם לא יבטלו את התקנות הקודמות, שהושעו לעת עתה, ימשיך בין הדין לדון בעניין.
התקנות החדשות של ה-IAAF ייכנסו לתוקף ב-1 בנובמבר 2018, וייאלצו את סמניה לעבור טיפול הורמונלי להורדת רמות הטסטוסטרון בדמה, על מנת שתוכל להתחרות בקטגוריות הריצה שלה. ב-19 ביוני 2018, הגישה סמניה תביעה נגד ה-IAAF בבית הדין לבוררות בספורט בטענה כי תקנות אלו אינן הוגנות. סמניה הפסידה בתביעה ובית הדין לבוררות בספורט (CAS) קבע שהיא לא תוכל להתחרות בריצת 800 מטר בקטגוריית הנשים אם לא תפחית את כמות הטסטוסטרון בגופה, וכי תוכל להתחרות במצבה הנוכחי בריצות ארוכות יותר, כגון ריצת 1500 מטר וריצת מייל, מפני שלא נמצאו הוכחות חותכות שכמות טסטוסטרון גבוהה משפיעה על הריצות האלה. סמניה ערערה על הפסיקה ובית המשפט העליון בשווייץ השעה את החלטת התאחדות האתלטיקה הבינלאומית. סמניה לא תידרש לנטול תרופות על מנת להתחרות בריצות למרחקים של 400 עד 1,500 מטר.
ביולי 2019 אמרה סמניה כי המאבק המתמשך "הרס" אותה "נפשית ופיזית".
2019
בעודה ממתינה לתוצאות הערעור השתתפה סמניה באליפות האתלטיקה של דרום אפריקה וזכתה בזהב בריצות 1500 מטר ו 5000 מטר.
בספטמבר 2019 הצטרפה סמניה למועדון כדורגל נשים הדרום אפריקאי, SAFA.
2020
בשנת 2020 הודיעה סמניה כי החליטה לעבור לריצת ה-200 מטר באולימפיאדת טוקיו, כדי להימנע מהאיסור שחל עליה להתחרות בריצות ל-400 מטר ועד ל-1000 מטר.
חיים אישיים
סמניה נישאה לבת זוגה ויולט רסבויה ב-2017. סיפורה של סמניה תועד בסרט הדוקומנטרי "מהירה מדי בשביל אישה?" ששודר בישראל ביס דוקו.
ב-2012 קיבלה סמניה את פרס ספורטאית השנה של דרום אפריקה. ב-2014 הוענק לה אות מסדר איקהמנגה ארד, כבוד המוענק על ידי נשיא דרום אפריקה עבור הישגים יוצאי דופן בתחום תרבות, אמנות וספורט.
ב-2016 הייתה סמניה מועמדת לפרס ספורטאית השנה מטעם IAAF.
פרטיבה פטיל
פרטיבה דויסין פטיל (במראטהית: प्रतिभा देवीसिंह पाटिल; נולדה ב-19 בדצמבר 1934 בנלגאון, מהאראשטרה) היא פוליטיקאית ופעילה חברתית הודית, הנשיאה ה-12 של הודו והאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד. משפטנית בהכשרתה.
פטיל נבחרה כנציגה של העיר אדלבד, מחוז ג'לגאון, מדינת מהאראשטרה, כחברה בפרלמנט של מדינת מהאראשטרה במשך 23 שנים (1962–1985) והייתה סגן יושב ראש של ה'רג'יה סבהה', הבית העליון של הפרלמנט ההודי בין השנים (1986–1988). לאחר מכן כיהנה כחברת הלוק סבהה, הבית התחתון של הפרלמנט של הודו, מטעם המחוז אמראוואטי ממדינת מהאראשטרה, בשנים (1991–1996) וכמושלת ה-24 של מדינת ראג'סטאן, והאישה הראשונה בתפקיד זה, בשנים 2001–2004.
שנות נעוריה ולימודיה
פרטיבה פטיל נולדה ב-19 בדצמבר 1934 בנדגאון, במדינת מהאראשטרה, כבת לנראיאן ראו פטיל. סיימה לימודי תיכון בג'לגאון ובהמשך סיימה עם תואר מ.א. במכללת מולג'י ג'איטה המסונפת לאוניברסיטת "צפון מהאראשטרה" בג'לגאון, ועם תואר ראשון במשפטים במכללה ממשלתית במומבאי, המסונפת לאוניברסיטת מומבאי. בעת לימודיה במכללה הצטיינה בספורט - בטניס שולחן וזכתה בכמה אליפויות בין - אוניברסיטאיות. בשנת 1962 בחרו בה כ"מלכת המכללה" של מכללת ג'לאון מהאראשטרה. באותה שנה נבחרה גם כחברה באספת העיר אדלבד ברשימת הקונגרס הלאומי ההודי. בצעירותה התחתנה שלוש פעמים. בפעם השלישית והאחרונה ב-7 ביולי 1965 עם מורה בשם דביסין רנסין שחאווט. לזוג יש בן ובת.
פעילותה במישור החברתי והחינוכי
יחד עם בעלה פרטיבה פטיל הקימה מוסד חינוכי בשם "וידיה בהאראטי שיקשאן פראסראק מנדאל" האחראי על רשת בתי ספר ומכללות בערים ג'לגאון ומומבאי. כמו כן ייסדה את הקרן "שראם סדהאנה" המנהל הוסטלים לנשים עובדות בניו דלהי, מומבאי ופונה ומכללה להנדסה בג'לגאון. פרטיבה פטיל הקימה וניהלה בעצמה גם בית חרושת קואופרטיבי לסוכר ידוע כ"סאנט מוכתבאי סהקרי סחר קרחנה" ובנק קואופרטיבי הקרוי לפי שמה "פרטיבה מהילה סהקרי בנק". בנוסף הייתה מעורבת בהקמת בית ספר מקצועי לילדים לקויי ראייה ובניהול בית ספר לילדים מעוטי יכולת בני וימוקטה ג'אטיס ושבטים נוודים אחרים.
קריירה פוליטית מקומית
אחרי כניסתה לפוליטיקה המקומית, זכתה בתמיכתם של כמה ממנהיגי מפלגת INC במדינה, ד"ר אבסהב גופלראו חדקר וראש הממשלה המקומית לשעבר, ישוונטראו צ'וואן. אחרי 1967 מונתה כסגן שר החינוך של מדינת מהאראשטרה ובין השנים 1972–1978 הייתה שרה בממשלה. החזיקה לסירוגין את תיקי התיירות, הרווחה, והשיכון בממשלות של כמה ראשי ממשלה מקומיים - פטיל, בוסלה, צ'וואן ופאוואר. נבחרה שוב ושוב מטעם מפלגת הקונגרס, לפרלמנט המקומי, עד שבשנת 1985 נבחרה לרג'יה סבהה, הבית העליון של הפרלמנט ההודי.
כאשר בשנת 1977 מפלגת הקונגרס התפצלה בעקבות תבוסתה אינדירה גנדי אחרי הכרזת מצב החירום בהודו בין השנים 1975–1977, הרבה ממנהיגי הקונגרס במהאראשטרה, כולל אלו שפרטיבה פטיל נמנתה עם תומכיהם, עברו לפלג Congress Urs בהנהגתו של דבראג' אורס. אולם פרטיבה העדיפה להישאר בצד של אינדירה גנדי, למרות כל הסיכונים הפוליטיים שבדבר. היא עזרה לאינדירה גנדי בניהול המטבח בעת האבל אחרי רצח רג'יב גנדי, מחתה נגד מעצרה של אינדירה גנדי בדצמבר 1977 ובילתה עשרה ימים בכלא בקרבתה. כאשר ב-1978 הפלג קונגרס (אורס) הגיע לשלטון במדינתה, מהאראשטרה, פרטיבה פטיל הייתה לראש אופוזיציה. בשנת 1980 כשמפלגתה, הקונגרס (אי)(Congress (I במהאראשטרה חזר לשלטון, שמה הועלה כמועמדת אפשרית לתפקיד ראש הממשלה המקומית. אבל לבסוף זכה המועמד שנתמך על ידי סנג'אי גנדי, א.ר. אנטולאי, שאחרי פרק זמן נאלץ להתפטר בגלל האשמות של שחיתות. פטיל קיבלה שוב תפקידים של שרה בממשלת ווסנטקה פטיל. בשנים 1988–1990 רג'יב גנדי מינה אותה לתפקיד ראש ועד מפלגת הקונגרס במדינת מהאראשטרה.
מושלת ראג'סטאן
בנובמבר 2004 נבחרה פרטיבה פטיל כמושלת של ראג'סטאן, מדינה בצפון מערבה של הודו, בגבול עם פקיסטן. הייתה לפוליטיקאי השני של מהאראשטרה (אחרי ווסנטדה פטיל) ולאשה הראשונה שמילאה תפקיד זה. בתקופתה בראש רג'אסטאן שלושה תפקידי שלטון חשובים מולאו על ידי נשים: מושל, ראש ממשלה (ווסונדארה ראג'ה), ויושב ראש הפרלמנט (סומיטרה סין). בימי פרטיבה פטיל כמושלת, הפרלמנט של ראג'אסטן חוקק באפריל 2006 את "חוק חופש הדת" במדינה, שכלל סעיפים נגד המרת דת באמצעי "פיתוי" ,הונאה או כפייה. סעיפים אלה עוררו מחלוקת ומחאות מצד כמה ארגונים נוצרים שראו בו ביטוי להשפעת הגישה השמרנית ימנית של תנועת סנג פריוואר ההינדואית. פרטיבה לא אישרה את החוק והחזירה אותו לפרלמנט בנימוק שכמה מסעיפיו נוגדים זכויות יסוד כמו חופש הדיבור וחופש הביטוי, חופש המצפון וחופש דת. ממשלת ראג'אסטאן שלחה לה מחדש את החוק במאי 2006 וטענה שישנם חוקים דומים המגבילים המרת דת במדינות אחרות כמו מאדהיה פרדש ואודישה והם אושרו על ידי בית המשפט העליון של הודו עוד לפני 40 שנה. פטיל שלחה את החוק לנשיא הודו יום לפני עזיבתה את תפקיד המושלת. התפטרה מתפקיד המושלת ב-21 ביוני 2007 בגלל מועמדותה לנשיאות הודו.
בחירתה לנשיאת הודו, 2007
הקואליציה השלטת "הברית המתקדמת המאוחדת" UPA, מורכבת מ מפלגת הקונגרס (אי) עוד כמה מפלגות בראשותה של סוניה גנדי (עם תמיכה מבחוץ מ"השמאל ההודי"), הציגה את מועמדותה של פרטיבה פטיל לבחירות לנשיאות ב-19 ביולי 2007. סוניה גנדי תארה את מועמדותה של פטיל כהזדמנות היסטורית ביובל ה-60 לעצמאות הודו שמדינה זאת תזכה לבחירת אשה לתפקיד של נשיא. מערכת הבחירות שלה קיבלה תאוצה כאשר מפלגת UNPA (הברית הלאומית המתקדמת המאוחדת, ידועה כ"חזית השלישית") שתמכה עד רגע מסוים בבחירתו בפעם השנייה של ד"ר עבדול קאלאם, החליטה להימנע מההצבעה. מפלגת "שיב סנה" הלאומנית ממדינת הולדתה, מהאראשטרה, למרות היותה חלק מהאופוזיציה הימנית, בחרה לתמוך בפרטיבה פטיל בגלל סיכוייה להיות האזרחית הראשונה ממדינת מהאראשטרה שתזכה במשרה הרמה של נשיא הודו. פרטיבה פטיל נבחרה לנשיאה כאשר הביסה את מועמדת הברית הלאומית הדמוקרטית (NDA), באירון סין שחוואט, בן 84, יליד ראגאסטאן וראש ממשלת ראגאסטאן בעבר, תוך יתרון של למעלה מ-300,000 קולות. היא נכנסה לתפקיד ב-25 ביולי 2007 וסיימה את כהונתה ב-25 ביולי 2012.
אצטדיון מטרופוליטאנו רוברטו מלנדס
אצטדיון מטרופוליטאנו רוברטו מלנדס (בספרדית: Estadio Metropolitano Roberto Melendez) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר ברנקייה שבקולומביה, אשר מונה 50,000 מקומות ישיבה, דבר ההופך אותו לאצטדיון הגדול ביותר במדינה. האצטדיון משמש בתור מגרשן הביתי של קבוצות ג'וניור ברנקייה, ברנקייה פוטבול קלוב והנבחרת הלאומית. הוא שימש כאצטדיון הביתי של הנבחרת כאשר זו העפילה לטורניר גביע העולם ב-1990, 1994, 2014 ו2018.
היסטוריה
אצטדיון מטרופוליטאנו נפתח ב-1986 אבל עד אז האצטדיון המרכזי בברנקייה היה אצטדיון רומליו מרטינס שנבנה ב-1934 והכיל בהתחלה כ-10,000 מקומות. מאז שהחלה הליגה המקצוענית בקולומביה, היה ברור שהעיר ברנקייה צריכה אצטדיון חדש ומודרני. ב-1971 הייתה תוכנית שהייתה אמורה להרחיב את אצטדיון רומליו מרטינס אך לבסוף הוחלט על בניית אצטדיון חדש. גם העובדה כי קולומביה הייתה אמורה לארח את מונדיאל 1986 זירזה את בניית האצטדיון, למרות שלבסוף פרשה מהאירוח ב-1983. בסופו של דבר הוקטנה ב-1984 תכולת האצטדיון מ-70,000 ל-65,000 מקומות בגלל מספר ליקויים.