cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טרנסניסטריה
הכרזת העצמאות
לאחר פירוק ברית המועצות, במרץ 1992, שלחה ממשלת מולדובה את צבאה להשתלט על החבל, ובין הצדדים פרצה מלחמת טרנסניסטריה. הכוחות המזוינים של טרנסניסטריה נעזרו במתנדבים אוקראינים ורוסיים אך נשענו בעיקר על יחידות צבא מתוך הארמייה ה-14 הסובייטית (תחת פיקודו של אלכסנדר לבד, שפעל על דעת עצמו) שהוצבה בטרנסניסטריה והורכבה ברובה מחיילים מקומיים. מולדובה לא הצליחה להשתלט על "המחוזות המורדים" והיא פנתה לעזרת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה בבקשה להצבת כוח צבאי לפיקוח על האזור. ניסיון זה נכשל והמלחמה הסתיימה ביולי 1992, בהסכם הפסקת אש בתיווך נשיא רוסיה בוריס ילצין. בהסכם שהביא לסוף העימות הכירה רוסיה בשלמותה הטריטוריאלית של מולדובה, כולל חבל טרנסניסטריה, והחבל קיבל אוטונומיה מורחבת משלטונות מולדובה. כמו כן הוענקה לטרנסניסטריה הזכות לקבוע את מעמדה במקרה שמולדובה תחליט על איחודה מחדש עם רומניה. באוקטובר 1994 הצבא הרוסי נסוג מטרנסניסטריה עד 1997.
מאז הסכם הפסקת האש נשמר. אך מעמדה הפוליטי של טרנסניסטריה לא נקבע ולמעשה טרנסניסטריה מאז היא מדינה עצמאית, המתפקדת כרפובליקה נשיאותית, בעלת ממשלה ופרלמנט.
בשנת 2003 גובשה טיוטת הסכם בין מולדובה לטרנסניסטריה בתיווך רוסי, שעל פיו תהיה פדרציה בין טרנסניסטריה למולדובה, כאשר מולדובה תהיה בעלת זכויות-רוב בפדרציה אולם לטרנסניסטריה תהיה זכות וטו. בנוסף כלל ההסכם הצבת כוחות רוסיים בשטח טרנסניסטריה. ההסכם נדחה על ידי המולדבים בגלל הפגנות חריפות נגדו מבית, ובעקבות זאת התקררו היחסים בין מולדובה לרוסיה. מאז נסוגו גם שלטונות טרנסניסטריה מטיוטת ההסכם והם דורשים פדרציה על בסיס שוויוני.
ב-1994 נערך משאל עם שבו העדיפו רוב התושבים עצמאות על פני איחוד עם רומניה. ב-17 בספטמבר 2006 נערך משאל עם נוסף בין תושבי טרנסניסטריה ועל פי התוצאות הרשמיות 97% מהמצביעים הצביעו בעד סיפוח לרוסיה. מולדובה ומדינות המערב טענו שהמשאל לא היה חופשי וכי כלל לא הייתה להנהגת טרנסניסטריה זכות לקיים משאל כזה. רוסיה, לעומת זאת, טענה שהמשאל התקיים באווירה חופשית, ונכחו בו משקיפים זרים רבים. גם להנהגת טרנסניסטריה ברור שאין כוונה לספח את טרנסניסטריה לרוסיה והם מנצלים את תוצאות המשאל כמנוף לעצמאות של החבל.
במהלך דצמבר 2011 התקיימו בחירות לנשיא. בהתאם לתוצאות הבחירות החל מ-30 בדצמבר 2011 בתפקיד זה מכהן יבגני שבצ'וק. עד אז, ניצח איגור סמירנוב בארבע מערכות בחירות. בבחירות שנערכו בשנת 2016 ניצח ואדים קרסנוסלסקי.
מעמדה הבינלאומי של טרנסניסטריה
הפרישה של טרנסניסטריה ממולדובה נשענת כיום על נוכחות חיל מצב רוסי המונה 1,200 חיילים, השומר על חלק נכבד שנותר ממחסן עצום בן 40,000 טונות של תחמושת ונשק מימי ברית המועצות, המונע ממולדובה להשליט את ריבונותה בחבל טרנסניסטריה. תמיכה רוסית זו איפשרה הקמת ישות זו.
טרנסניסטריה הכריזה על עצמאות ומקיימת את כל הסממנים של עצמאות התלויים רק בה, כמו מטבע, כוחות ביטחון ופרלמנט. אולם בעניינים הדורשים הכרה בינלאומית, היא נשענת על מולדובה. כתובות הדואר, סיומת האינטרנט וקידומת החיוג הבינלאומית של מולדובה משמשים גם בטרנסניסטריה. על אף שטרנסניסטריה ומוסדותיה אינם מוכרים באופן רשמי על ידי הקהילה הבינלאומית, תושביה יכולים לצאת ולהיכנס לחבל באופן חופשי. לרוב תושבי חבל טרנסניסטריה יש אזרחות מולדובנית המאפשרת להם תנועה גם אל רחבי העולם באמצעות דרכונים מולדובניים.
החבל מכנה עצמו "הרפובליקה המולדובנית של פרידנסטרוביה".
מולדובה מוכנה למשא ומתן בנוגע להענקת אוטונומיה מסוימת לטרנסניסטריה תחת ריבונותה, אך דוחה על הסף אפשרות של הענקת עצמאות לטרנסניסטריה. טרנסניסטריה, לעומת זאת, ביטלה הצעת פשרה קודמת מ-2003 בדבר אפשרות של קונפדרציה בלתי שוויונית בין מולדובה וטרנסניסטריה, לאחר שההצעה נדחתה על ידי מולדובה, ועומדת על כך שתינתן לה עצמאות מלאה.
בתחילת דרכה של הרפובליקה, קיומה נתמך על ידי אוקראינה, אך מאז שנת 2017, היחסים בין השתיים התקררו.
על פי פרסומים בתקשורת, טרנסניסטריה מהווה מרכז סחר בינלאומי בנשק של ארגוני פשע מאורגן, טענות המוכחשות בכל תוקף, ומכונות בטרנסניסטריה כ"תעמולה שחורה".
בעקבות אירועי יברומאידן ואי השקט במזרח אוקראינה, באפריל 2014 הודיע נשיא רוסיה ולדימיר פוטין כי תושבי טרנסניסטריה, שהצביעו בעבר במשאל עם בעד הצטרפות לרוסיה ביום מן הימים, צריכים לקבל את הזכות להחליט על גורלם.
פוליטיקה
אף על פי שהישות הנקראת טרנסניסטריה חסרת מעמד חוקי במולדובה, היא מתפקדת כמדינה ומאורגנת כרפובליקה בטרנסניסטריה ישנה מערכת רב-מפלגתית ופרלמנט המונה 43 מושבים. שיטת ההצבעה בפרלמנט היא בחירות בשיטה הרובנית. נשיא המדינה נבחר על ידי העם לקדנציה של חמש שנים.
לפי נתוני הפרלמנט של טרנסניסטריה, רק 15 מתוך 43 נציגי הפרלמנט הם ילידי טרנסניסטריה. אף על פי שמולדובנים הם כשליש מהאוכלוסייה, אין להם אף נציג בפרלמנט, עובדה שמצביעה על חוסר תמיכתם או תמיכתם המסויגת בטרנסניסטריה כמדינה עצמאית. ישנה אי-הסכמה בנוגע למידת הדמוקרטיות של טרנסניסטריה, אך ממשל המדינה מחשיב את עצמו כממשל של דמוקרטיה נשיאותית מתקדמת. משקיפים מטעם חבר המדינות העצמאיות, אישרו את הבחירות בטרנסניסטריה ב-2006 כתקינות.
מולדובה ורומניה טוענות לחוסר לגיטימיות של המחוז. בזמנו כינה שר החוץ הרומני, מירצ'ה ג'ואנה, את טרנסניסטריה "החור השחור של הפשע המאורגן חוצה הגבולות, שעוסק בהברחת סמים ובסחר בבני אדם ובנשק".
חלוקה אדמיניסטרטיבית
טרנסניסטריה מחולקת לחמישה מנהלים ולשני אזורים עירוניים, עצמאיים.
גאוגרפיה
לטרנסניסטריה אין מוצא לים, בדומה לשכנתה ממערב, מולדובה, שממנה נפרדה. היא גובלת במערב עם חבל בסרביה ובמזרח עם אוקראינה. צורתה היא עמק צר, המשתרע לגדת נהר הדנייסטר, אשר משמש גם כגבולה הטבעי במערב.
כ-80% מקרקעות עמק הדנייסטר ראויות לעיבוד, וכ-10% מהשטח הוא יער.
בטרנסניסטריה עשר ערים ועיירות ו-69 כפרים. בסך הכול יש בה 147 יישובים, עשרה מהם בשליטת הממשל המולדובני.
נושא גבולות טרנסניסטריה שנוי במחלוקת וישנם מקומות שבהם נהר הדנייסטר איננו הגבול הטבעי. הקושי בקביעת שטחה הגאוגרפי של טרנסניסטריה נטוע בעובדה שמולדובה ושאר מדינות העולם, אינם מכירים בטרנסניסטריה כלל. עקב המצב נקבעו גבולותיה בהסכמי שביתת הנשק.
עורק התחבורה הראשי בטרנסניסטריה הוא הכביש טירספול-דובסרי-ריבניצה. מלבד עורק זה קיים כביש ראשי נוסף. בטרנסניסטריה עוברים שני קווי רכבת בינלאומיים, אחד מהם פעיל כל השנה. התחבורה הציבורית מבוססת בעיקר על אוטובוסים, על חשמליות ועל רכבות. כניסה או יציאה מטרנסניסטריה ברכב אפשרית אל המדינות השכנות: אוקראינה, מולדובה ורוסיה. כמו כן באמצעות הרכבת הבינלאומית, בקו מוסקבה-קישינב העוברת בטרנסניסטריה.
טמפרטורה ומשקעים
האקלים בטרנסניסטריה הוא יבשתי ממוזג. החורפים הם מתונים והקיץ חם וארוך. הטמפרטורה הממוצעת בקיץ היא 21.0 °C, ובחורף3.9 °C
דמוגרפיה
בטרנסניסטריה לאומים רבים. שטחי טרנסניסטריה היו אזור גבול במשך ההיסטוריה, והיוו כור היתוך ומפגש ללאומים רבים. הסלאבים (האוקראינים והרוסים) מהווים כיום 58% מהאוכלוסייה. עובדה זאת הופכת אותם לקבוצה האתנית הגדולה ביותר. שיעור המולדובנים (רומנים) באוכלוסייה הוא 33%. בנוסף קיימות קבוצות אתניות נוספות, שהבולטות בהן הן: היהודים, הפולנים, והגרמנים.
לעומת זאת בכלל שטח מולדובה, הכוללת את בסרביה, החלק הרומני של מולדובה, וטרנסניסטריה כ-70% הם רומנים. האוכלוסייה הסלאבית, בעלת האוריינטציה הפרו-רוסית, הביאה לפרישתה של טרנסניסטריה ממולדובה.
אוכלוסיית טרנסניסטריה היא נוצרית כמעט לחלוטין. 91% מהאוכלוסייה שייכים לזרם האורתודוקסי. 4% קתולים, 1% בפטיסטים ו-2% נוצרים אחרים. 2% מכלל האוכלוסייה הם יהודים. בטרנסניסטריה אין אוכלוסייה מוסלמית.
הסכסוך הממושך והמצוקה הכלכלית גרמו להגירה משמעותית מהאזור. בשנת 1990 התגוררו בו כ-720 אלף תושבים. בהתאם לנתונים לשנת 2010 מתגוררים בו כ-522 אלף תושבים בלבד. כשליש מהאוכלוסייה הם מולדובנים, כשליש רוסים ואוקראינים מהווים כ-29%.
הקהילה היהודית
חרף מלחמת העולם השנייה והשמדת רבים מבני העם היהודי עדיין ישנה קהילה יהודית בטרנסניסטריה. ההשפעה היהודית נראית בכל רחבי המדינה. ומספרם של היהודים בטירספול ב-1897 הגיע עד כדי 27% מכלל התושבים בעיר. לחלק גדול מאוכלוסיית האזור יש אזרחות כפולה - כ-108 אלף אנשים הם בעלי אזרחות מולדובה, 56 אלף הם אזרחי רוסיה וכ-44 אלף אזרחי אוקראינה.
כיום ישנם בטרנסניסטריה כ-10,000 יהודים, מהם 2,430 בטירספול הבירה, ובתשעה יישובים הסמוכים לה, 350 יהודים בדובסרי והסביבה, 565 יהודים בריבניצה והסביבה ו-905 יהודים בבנדרי והסביבה.
מאז 1992 עלו לישראל 42,000 יהודים ממולדובה, חלקם מטרנסניסטריה.
בטרנסניסטריה פועל בית כנסת מרכזי בטירספול הבירה וכן פועלים בתי כנסת ומרכזי חסד בערים בנדרי דובסרי ובריבניצה.
בשנת 2022 בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, נערכו עבודות בבסיס צבאי ישן ליד טירספול בירת טרנסניסטריה. במהלך החפירות, התגלו בזה אחר זה בורות גדולים, מלאים באלפי גופות שנהרגו במקום בשנים שבין 1917-1930 תחת שלטונם של הרודנים לנין וסטלין, רוב ההרוגים: יהודים שהואשמו בהתנגדות למשטר הקומוניסטי. במקום אותרו גם מסמכים המתעדים את שמות ופרטי ההרוגים בכל אחד מבורות ההריגה, ואת העוון בגינו נחרץ גורלם למוות (בדרך כלל ביריה). המסמכים מתארים את חייהם של היהודים תחת השלטון הקומוניסטי, את בתי הספר היהודיים שפעלו בהיחבא, את הניסיונות ליצור קשר עם ארגונים יהודיים בעולם, ואת ההתארגנויות המקומיות לקיים פעילות יהודית במסתור. כך למשל מופיע על אחד הנרצחים שהוא שימש כמורה בבית ספר יהודי, על שם אחר מופיע שעמד בקשר עם גורמים בפלשתינה וכן הלאה. בין ההרוגים במקום, גברים נשים וגם ילדים.
צבא וביטחון פנים
מלבד הצבא הרוסי, נשען ביטחון המדינה על ארבעה כוחות עיקריים: הצבא, המשטרה, שירותי הביטחון ומשמר הגבול וכוחות המילואים.
הצבא וכוחות המילואים
הצבא כולל ארבע בריגדות ממונעות, גדוד שריון, חטיבה ארטילרית וגדוד נ"מ. בסך הכל מונה צבא הקבע כ-7,500-5,000 חיילים סדירים ויכולה להגיע לכ-25 אלף חיילים בזמן משבר. בצבא 18 טנקים מסוג T-64, 109 נגמ"שים, 122 מערכות תותחים שונים ויחידה מוטסת קטנה הכוללת מסוקים ומטוסים (בסה"כ 29 כלי טיס).
כוחות המילואים של הצבא בנויים על אזרחים מתנדבים, המאומנים בקביעות. הכוח מונה שבעה גדודים ואינו מוגבל בגיל המגויסים המתנדבים. כוחות המילואים מסתמכים גם על עזרתם של עשרה גדודי "צבא הים השחור" בפיקוד קוזאקי, אשר זמינים בעת משבר.
לטענת טרנסניסטריה, מטרת כוחותיה המזוינים היא הגנה בלבד. מטרת הצבא הנשען על עזרה רוסית היא שמירה על גבולות המדינה מפני פלישה מבחוץ. על הצבא ממונה משרד ההגנה.
המשטרה
משרד הפנים ממונה על החוק בטרנסניסטריה ולרשותו עומדים כוח משטרה וכוחות אחרים המונים כ-10,000 איש בחלוקה לתשע מיליציות. בנוסף אליהם קיים "גדוד הדנייסטר", כוח עילית המונה 500 חיילים.
שרותי הביטחון ומשמר הגבול - לרשות המשרד לביטחון המדינה של טרנסניסטריה, הממונה על שירותי הביטחון ומשמר הגבול, עומדים כ-2,000 אנשי צוות. הכוח כולל את גדוד דלתא המיוחד המונה כ-150 חיילים, גדוד המילואים של הקוזאקים המונה כ-200 חיילים וכ-800 אנשי משמר הגבול ואנשי מכס המוצבים ב-44 מעברי גבול, בגבול הבינלאומי הארוך בן 816 ק"מ של טרנסניסטריה עם מולדובה ועם אוקראינה.
הכוח לשמירת השלום
בטרנסניסטריה נמצאים כיום 1,300 חיילים רוסיים במסגרת "הכוח לשמירת השלום". לכאורה מתבטא תפקיד הכוח הרוסי בשמירה על השלום בין הצבאות של טרנסניסטריה ומולדובה. למעשה החליף כוח זה את הארמייה ה-14 הסובייטית בשמירה על ארסנל הנשק והתחמושת הגדול ביותר באירופה ב-49 בסיסים רוסיים, והוא משמש משען לצבא טרנסניסטריה.
לאחרונה הציעה וושינגטון לשלוח כוח משקיפים קטן כדי שיחליף את היחידות הרוסיות, וגם קרן עבור סילוק התחמושת הרוסית, אך רוסיה דחתה את ההצעה האמריקאית. בהצהרה רשמית של הקרמלין נאמר שהתרחבות של נאט"ו לתוך מזרח אירופה מנוגדת לאמנה המקורית של נאט"ו.
ולדימיר איסקוב, סגן שר ההגנה של רוסיה, הצהיר לאחרונה שכוחות הרוסים המוצבים בטרנסניסטריה יסוגו אך ורק אם תושג הסכמה בין טרנסניסטריה ומולדובה.
ביטחון אישי
מספר מדינות מפרסמות אזהרות מסע לאזרחיהם המתכננים לבקר בטרנסניסטריה, בהן ארצות הברית, בריטניה, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד.
באוקטובר 2004 הועבר משחק כדור-רגל בינלאומי בין מולדובה לסקוטלנד שתוכנן להיות בטירספול, לקישינב, הואיל ושלטונות מולדובה לא יכלו לערוב לביטחונם של אוהדי הקבוצה הסקוטית. כיום קבוצות הכדורגל שריף טירספול, פ.צ. טירספול וקבוצות נוספות מקיימות משחקים בליגה המולדובנית ומשחקים בינלאומיים ללא כל בעיה (מלבד שנת 2022, בה הורתה אופ"א לקבוצת הכדורגל שריף טירספול לשחק את משחקיה הבינלאומיים לעונת 2022-23 בקישינב ולא בטירספול בגלל הפלישה הרוסית לאוקראינה (טרנסניסטריה קרובה לאוקראינה). ב-2023 בוטלה הנחיה זו.
מאז שנת 2001 נרשמו תקריות מעטות על רקע אנטישמי או פוליטי, שזכו להבלטה רבה כחלק מהתעמולה כנגד טרנסניסטריה.
יחסי חוץ
יחסי החוץ של טרנסניסטריה מוגבלים מאוד משום שאין הכרה דיפלומטית בה, אף לא באופן לא רשמי. האיחוד האירופי מייחס לאזור מעמד של "סכסוך קפוא". מאז שנת 1992 נעשו ניסיונות רבים לפתרון המצב, אך כולם כשלו.
טרנסניסטריה מקיימת מגעים דיפלומטיים בעיקר עם שלושה גורמים: רוסיה, אוקראינה והארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE), שמקום מושבו בווינה.
מלבד רוסיה, המדינות היחידות המקיימות עם טרנסניסטריה יחסי חוץ מלאים הן: נגורנו קרבאך, דרום אוסטיה ואבחזיה, הנמצאות במצב פוליטי ודיפלומטי דומה לזה של טרנסניסטריה. יחסי החוץ של מדינות אלה עם טרנסניסטריה הם יותר הפגנת סולידאריות מאשר יחסים אמיתיים בין מדינות.
הקונסוליה היחידה בטירספול היא הקונסוליה הרוסית, שהוקמה בניגוד לרצונה של מולדובה. טירספול היא גם עיר תאומה של העיר טרונדהיים שבנורווגיה.
ב-15 באוקטובר 2007 ביקר בישראל שבצ'וק, יושב ראש הפרלמנט, עם קבוצת צליינים מטרנסניסטריה. הביקור, שנמשך שמונה ימים, נשא אופי דתי.
כלכלה
טרנסניסטריה מתועשת, בהשוואה לרובה של מולדובה. בהתאם לנתונים משנת 1990 בטרנסניסטריה היו מיוצרים כ-90% מהחשמל וכ-40% מהתוצרת התעשייתית של מולדובה כולה.
לפי הפרסומים הרשמיים יש לה יחסי מסחר עם כ-99 מדינות בעולם, וצמיחה עצומה של 209.6% במשך חמש השנים האחרונות. למדינה יש בנק מרכזי משלה ומטבע הנקרא רובל טרנסדניסטרי. עסקיים מקומיים וכן השקעות חוץ נהנים משיעורי מס מופחתים של כ-15%. נכון ל-2006 קיימים בטרנסניסטריה שמונה בנקים נוספים מחוץ לבנק המרכזי, מתוכם שלושה בנקים זרים.
תוצר התעשייה נאמד ב-2007 בסכום של 500 מיליון דולר, כבשנת 2004. התעשיות הדומיננטיות הן תעשיית הברזל, ייצור החשמל והתעשייה הקלה. התעשייה נשלטת בעיקר על ידי אוליגרכים מקומיים, אוקראינים ורוסים, והשקעות מרוסיה.
לייעול הכלכלה נוקטת טרנסניסטריה מדיניות של הפרטה.
מצב החקלאות בטרנסניסטריה קשה. והמצב אף החמיר בשנת 2005 כיום הפרויקטים החקלאיים במולדובה אינם מיושמים בטרנסניסטריה, וכתוצאה מכך אספקת המזון ברובה תלויה בייבוא מוצרי מזון מאוקראינה. לאחרונה מנסים השלטונות בטירספול ליישם רפורמות משלהם בחקלאות, אך ללא הצלחה.
המאזן המסחרי ב-2005 רשם יתרה שלילית של 270 מיליון דולר, ובכך נרשמה נטייה שלילית בהשוואה עם 2004. המאזן המסחרי ביו היבוא והיצוא דומה למאזן המסחרי במולדובה.
בסוף 2011 החוב של טרנסניסטריה לרוסיה עבור גז טבעי הגיע לכ-3 מיליארד דולר.
עם הבעיות המרכזיות בכלכלה נמנות: הקטנה מתמדת של אוכלוסייה, קושי בתחזוקת הציוד המתיישן, תלות במוצרי גלם לתעשייה, אינפלציה גבוהה ובעיות תחבורה. מפעם לפעם מתרחשים סכסוכים עם מולדובה וזה גורם להפסקת תחבורה, בעיות בהפעלת תקשורת וכו'.
הסכם המכס בין מולדובה לאוקראינה
ב-3 במרץ 2006 נכנס לתוקף הסכם המסדיר את ענייני המכס והעברת הסחורות בין מולדובה לאוקראינה. ההסכם קובע כי אוקראינה לא תאפשר העברת סחורות שמקורן בטרנסניסטריה מבלי שיעברו את רשות המכס המולדבית. מהלך זה נועד להוות מצור כלכלי על טרנסניסטריה. ארצות הברית והאיחוד האירופי תומכים בהסכם מכס זה, ואילו רוסיה באופן מסורתי נוטה לתמוך בטרנסניסטריה.
כצעד בניסיון לשבור את המצור הכלכלי, סגרה טרנסניסטריה ב-4 במרץ את מעברי הגבול עם מולדובה למשך שבועיים אך נאלצה לפתוח את הגבול מחדש לאחר שלא השיגה את התוצאות שקיוותה להן. עקב המצב שנוצר גברה תלותה הכלכלית של טרנסניסטריה ברוסיה.
להערכת משרד הכלכלה של טרנסניסטריה, נגרמים למדינה הפסדים הנעים בין 2 ל-2.5 מיליון דולר ליום בעקבות ההסכם המולדבי-אוקראיני. בעקבות לחץ שהפעיל הקרמלין הזמין נשיא אוקראינה יושצ'נקו את מנהיג טרנסניסטריה, איגור סמירנוב, לפגישה, אך זה סירב לקיימה ללא הבטחות מראש. אף על פי שההבטחה לא ניתנה, החלו כוחות הביטחון האוקראיניים להעלים עין מהעברה ישירה של סחורות בגבול עם טרנסניסטריה, לשביעות רצונה של מוסקבה.
תרבות
הרקע להיפרדותה של טרנסניסטריה ממולדובה הוא רצונם של האוקראינים והרוסים לשמור על זהותם התרבותית במסגרת עצמאית.
השפות הרשמיות בטרנסניסטריה הן רוסית, אוקראינית ומולדובנית (רומנית). כל השפות הרשמיות נכתבות באלפבית קירילי, ועל אף שהרומנית נכתבת באותיות לטיניות ברומניה ובמולדובה, נכפה על האוכלוסייה המולדבית האלפבית הקירילי, כחלק מרכזי בהטמעת התרבות הסלאבית.
על 34% מתושביה הרומנים מוטלות מגבלות: קיים איסור על לימוד השפה הרומנית באותיות לטיניות כנהוג ברומניה וברפובליקת מולדובה, וארבעה מתוך ששת בתי הספר במדינה ששפת הלימוד בהם היא רומנית, נסגרו על רקע הלימוד בכתב הלטיני ומאוחר יותר נפתחו כבתי ספר פרטיים בלחץ הקהילה האירופית.
הפרות זכויות אדם בטרנסניסטריה
בחבל טרנסניסטריה נתונים אזרחים להפרות זכויות אדם וקיפוח מצד הרשויות. הקהילה הבינלאומית מתחה ביקורת על יחס הרשויות כלפי בני אדם המצויים בשטח החבל לאור דיווחים ותיעוד מתוך דוחות של ארגוני זכויות אדם, פסיקות בית הדין האירופי לזכויות אדם וגורמים נוספים.
טרנסניסטריה מצויה בטריטוריה של מולדובה, אך נשלטת דה-פקטו על ידי רוסיה באמצעות משטר בעל אופי קומוניסטי ושליטה בכוח שהוביל לפגיעות קשות ואיומים על הביטחון האנושי. לעבר שלטונות טרנסניסטריה מופנות טענות בשל המשטר המתנהל בצורה אוטוריטרית וכתוצאה מכך הוא אכזרי ומדכא את האוכלוסייה בייחוד פלח האוכלוסייה האתני-מולדבי. דוח אמריקאי בשם Freedom in the World תיאר את טרנסניסטריה כטריטוריה "בלתי-חופשית עם רישומים נמוכים הן בזכויות פוליטיות והן בזכויות אזרחיות".
חופש העיתונות וחופש המידע
פוליטיזציה צורמנית ו"אוליגרכיזציה" של המדיה מהוות בעיות מרכזיות. התעסוקה כמו גם התכנים במדיה משרתים אינטרסים פוליטיים של פוליטיקאים, כך למשל הקשר בין חברת "Sheriff Company" לבין נשיא טרנסניסטריה לשעבר איגור סמירנוב. לחברה מונופול על סוגי מדיה שונים ולגביה נטען כי היא מייצגת את האינטרסים והאג'נדה של הנשיא לשעבר איגור סמירנוב.
ניהול המדיה מצוי תחת מגבלות בקרה של הרשויות. כמעט כל המדיה נמצאת בבעלות שלטונית או לחלופין תחת שליטה הדוקה של השלטון ואף אם הן בבעלות פרטית, הרשויות מכתיבות עבורן תכנים. כך למשל המגבלה המרכזית החלה עליהן היא הימנעות מביקורת פוליטית קרי חופש הביטוי הפוליטי, קל וחומר כזו שמופנית לעבר הרשויות. דיווחים ביקורתיים גוררים הטרדות מצד הרשויות כנגד אותן חברות ועיתונאים; דיווחים נחסמים באמצעות מנגנוני בירוקרטיה; אי-מסירת מידע ככלי לעכב פרסומים על ידי המדיה הפרטית מכאן שיש פגיעה שחופש המידע.
יבגני שבצ'וק אשר כיהן כנשיא טרנסניסטריה, הנפיק צו שחייב רשויות ממשלתיות, ארגונים פרטיים ואף אזרחים לדווח אודות תכנים "קיצוניים" שפורסמו במרשתת. הצו אפשר לרשויות לסגור אתרים שנמצאו חשודים בהפצת מידע שקרא להפלת הממשלה. הרשויות המקומיות הגבילו פורומים מקוונים ללא הסבר. המנהיג הטרנסניסטרי התייחס אליהם כאל "אתרי מזבלה אנונימיים" ועמד על כך שכל רשתות המדיה החברתיות יירשמו כמוסדות של תקשורת ההמונים כדי לאפשר פיקוח ומעקב אם הם יהיו ביקורתיים מדי על הממשלה. כך בשנת 2015 עיתונאי בשם סרגיי ילצ'נקו נעצר בגין הסתה ופעילות "קיצונית" בעקבות פרסומים באינטרנט.
הזכות לחינוך בשפת הלאום
העימותים האתניים בין מולדובה לבין חבל טרנסניסטריה סביב סוגיית השפה היוו גורם מרכזי לפרוץ הקונפליקט הסורר בין השתיים. מכאן מקור העקשנות של שלטון טרנסניסטריה שהחינוך בבתי הספר של המיעוט המולדבי יהיה בניב קרילית מולדבית במקום השימוש בניב הלטיני.
בחבל טרנסניסטריה ישנם שמונה בתי ספר שמיועדים לאוכלוסייה האתנית-מולדבית המצויה בטריטוריה שלה. דו"ח שנערך על ידי ארגון זכויות אדם מעלה כי בתי הספר הללו חשופים תדיר למאמצי הפחדה והטרדה מצד הרשויות במטרה לכפות עליהם להסב את מערכת האותיות מלטינית לקריליות.
אחת השיטות בהן הרשויות נקטו הייתה קיצוץ בתקציבי החינוך לבתי ספר שסירבו לבצע את השינוי המהותי. כתוצאה מכך נוצר עומס יתר בכיתות הלימוד עד כדי מצב שבו נמנעה מילדים הגישה לקבלת השכלה. החלטה זו לטענת ארגון פרומו-לקס הייתה הפרה בוטה של הזכות לחינוך. פעולה נוספת שגררה ביקורת חריפה הייתה שיפור ניכר בתשתיות בתי הספר הקונבנציונליים על חשבון בתי הספר המולדבים שסירבו להיענות לדרישות הרשויות.
חופש ההתאגדות
כל הפעילויות הלא ממשלתיות חייבות להיות מתואמות עם הרשויות המקומיות. קבוצות שאינן פועלות בהתאם לכך ניצבות בפני הטרדה, כולל מעקב וביקורים של גורמי הביטחון. ארגוני החברה האזרחית מתמודדים עם בעיות גוברות באשר לעבודה בטרנסניסטריה וארגונים בין-לאומיים זקוקים לאישור הרשויות לצורך הפרויקטים, הביקורים והפגישות שלהם עם החברה האזרחית והתקשורת.
חופש דת
האמונה הדומיננטית בטרנסניסטריה היא הנצרות האורתודוקסית. הקהילה היהודית בפרידנסטרוביה פועלת בחופשיות ובגלוי ובשיתוף פעולה עם השלטונות. לאחרונה נעשו פעולות לשימור ושיקום אתרים יהודיים ובתוכם שיפוץ בית העלמין היהודי ברשקוב ובניית מצבה חדשה לשבתי מרשקוב, תלמיד הבעל שם טוב.
פרשת אילאשקו
אחת מהפרשות הבולטת ביותר בתחום זכויות האדם שאירעו בחבל טרנסניסטריה, עסקה בהרשעתו של הפעיל הפוליטי ובעל לאומיות מולדבית איליה איליאשקו בשנת 1993 בגין הריגתם של שני נציגים טרנסניסטריים רשמיים. בפרשה זו הואשמו שלושה אזרחים מולדבים נוספים, עליהם בית משפט העליון של טרנסניסטריה גזר בין 12 ל-15 שנות מאסר ובנוסף לכך הורה על עיקול והחרמת נכסים ורכוש המצויים בבעלותם.
עיקר הפרשה (המכונה גם " פרשת קבוצת אילאשקו") נסבה על שורה של הפרות ושלילת זכויות בסיסיות של הנאשמים שבוצעו על ידי הרשויות הטרנסניסטריות. הזכויות אותן המבקשים טענו שהופרו חוסות תחת הגנת האמנה האירופית לזכויות אדם (ECHR), ביניהן הזכות להליך משפט הוגן, הזכות לחיים, הזכות לחירות וביטחון, איסור על עינויים ועוד.
במהלך המשפט, הנאשמים הוחזקו בכלובים ("Reinforced iron cages") בשל רמת הסיכון שהם היוו. ההחלטה להחזיק אותם בתנאים שכאלה עוררה זעקה מצד ארגוני זכויות אדם. תנאי הכליאה של המבקשים נותרו אכזריים במרבית תקופתם בבתי הסוהר. בפרט תנאיו של אילסקו הוחמרו באופן ניכר שכן במשך שנים רבות הוא הוחזק בצינוק ללא גישה לסיוע רפואי ולצלב האדם אף לא ניתן לבקר אותו.
טענה מרכזית נוספת שהובאה בפסק הדין היא הפרה של סעיף 5 לאמנה האירופית לזכויות אדם : היעדר חימום בתקופת החורף, נוקשות יתר בהעברת חבילות ומכתבים לידי אילאשקו, החרמת מתנות על ידי הסוהרים, מחסור באור שמש, איסור מוחלט על תקשורת עם אסירים אחרים.
בתוך כך ארגוני זכויות אדם טענו שהמבקשים הועמדו לדין מפאת השתייכותם למפלגת "החזית העממית" גרידא, טענה אשר נועדה לערער את הוגנות ההליך. במשך שנים הרשויות מנעו מארבעת חברי קבוצת אילאשקו להגיש בקשה לפתיחת הליך משפטי בבית הדין האירופי לזכויות אדם. למעשה נפסק כי הרשויות התערבו בניסיונות הארבעה לפנות ל-ECtHR ועל-כן פעלו בניגוד להוראות סעיף 34 לאמנה האירופית לזכויות אדם.
סופה של הפרשה ב-8 ביולי 2004 בפסיקתו של בית הדין האירופי לזכויות אדם. בפסק הדין קבע בית הדין האירופי שביחס לארבעת המבקשים, רשויות טרנסניסטריה פגעו בזכויות החירות וביטחון שלהם. בנוגע לאיליה אילאשקו, נקבע כי היחס שקיבל מצד רשויות טרנסניסטריה לאורך תקופת כליאתו עולה לכדי עינויים. בנוסף, נפסק כי על המדינות מולדובה ורוסיה - השולטת דה פקטו בטרנסניסטריה לשאת בפיצויים על סך $76,8399 בגין קיפוח חירות הנאשמים ובגין התעללותם תוך שהם מוחזקים במשמורת.
אילאשקו שוחרר בשנת 2001 בעוד ששאר חברי קבוצת אילאשקו שוחררו בין השנים 2004–2007, לאחר שסיימו לרצות את עונשם.
פרשת קטן
ב-2012 קבע בית הדין האירופי לזכויות אדם את פסיקתו בפרשת Catan vs. Moldova and Russia (no.43370/04). חוק "השפות" מ-1992 אסר על לימוד באותיות לטיניות וכן החלטה שלטונית קבעה שבתי ספר בבעלות זרה חייבים ברישום והכרה רשמית על ידי הרשויות. בשנת 2004 הרשויות החלו בנקיטת מהלכים לסגירת בתי ספר שהתנהלו בניגוד לאמור לעיל. אלקסי קטן ועשרים ושבעה עותרים נוספים נפגעו ממהלכים אלה מפני שבית הספר המולדבי בו למדו ילדיהם של העותרים נסגר, ובעקבות זאת מבנה בית הספר הוחרם. בצל האירועים, ילדים ומורים גורשו ונאלצו להשתמש במבנים חלופיים עם רמת תשתיות ירודה ובהיבט הנגישות הפיזית מיקומם יצר אי-נוחות וקושי רב.
בעתירות נטען כי החלטותיהן ומעשיהן של הרשויות בטרנסניסטריה הפרו את זכויות המבקשים לחיים פרטיים, לחינוך וכן הם הופלו בשל השתייכותם האתנית. בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע כי הסגירה הכפויה של בתי הספר היוותה התערבות בוטה בזכויות התלמידים לגישה לחינוך וכן, מניעת הזכות לקבלת חינוך בשפת הלאום שלהם. כמו כן נקבע שרשויות טרנסניסטריה התערבו בזכותם של ההורים לחנך את ילדיהם בהתאם לאמונות הפילוסופיות שלהם.
קמפו גראנדה
קמפו גראנדה (פורטוגזית: Campo Grande) היא בירת המדינה הברזילאית מאטו גרוסו דו סול ומונה כ-900,000 תושבים.
היסטוריה
העיר נוסדה ב-20 באוגוסט 1899 והיוותה מוקד למטיילים אשר היו בדרכם מסאו פאולו ומינאס ז'ראיס אל עבר מדינת מאטו גרוסו. בתחילת המאה ה-20, קמפו גראנדה הפכה למפקדה צבאית של צבא ברזיל ובכך הפכה למרכז צבאי חשוב.
ההתפתחויות הכלכליות שחלו בברזיל הפכו את העיר למרכז מסחרי חשוב, ובכך אוכלוסייתה גדלה מ-140,000 תושבים בשנת 1970 לכ-700,000 בשנת 2000.
בשנת 1977 חולקה מדינת מאטו גרוסו לשניים, ובכך הפכה קמפו גראנדה לעיר הבירה של מדינת מאטו גרוסו דו סול. כיום, לעיר עצמה כבר יש תרבות משל עצמה, העשויה מתרבותם של אותם הנוסעים מאזורי סאו פאולו ומינאס ז'ראיס, דרך שירים, אוכל ואנשים שונים, אשר יצרו תרבות ייחודית מכל חלקי ברזיל ומרחבי העולם.
ג'ורדן איו
ג'ורדן פייר איו (באנגלית: Jordan Pierre Ayew; נולד ב-11 בספטמבר 1991) הוא כדורגלן גנאי המשחק בקריסטל פאלאס ובנבחרת גאנה בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
איו התחיל את הקריירה בקבוצת ליון דושרה ובגיל 15 הצטרף לאולימפיק מרסיי. אחרי שלוש שנים חתם על חוזה מקצועי בקבוצה הבוגרת. ג'ורדן אייו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-16 בדצמבר 2009 במשחק הליגה נגד לוריאן, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. מרסיי ניצחה את המשחק 1–2. ב-6 בינואר 2014 הושאל לסושו.
ב-28 ביולי 2014 איו חתם לארבע שנים בלוריאן.
ב-27 ביולי 2015 איו חתם לחמש שנים באסטון וילה מהפרמייר ליג תמורת 8 מיליון פאונד. ב-24 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה נגד סוונסי סיטי. בסיום העונה, איו הוכתר כמלך שערי הקבוצה עם 7 שערים, אך וילה ירדה לליגה השנייה.
ב-31 בינואר 2017 חתם לשלוש וחצי שנים בסוונסי סיטי תמורת כ-5 מיליון פאונד, והתאחד עם אחיו אנדרה.
לקראת סיום חלון העברות של קיץ הושאל לקריסטל פאלאס. ב-25 ביולי 2019 חתם על חוזה בקבוצה לשלוש שנים תמורת 2.5 מיליון פאונד.
קריירה בינלאומית
ב-5 בספטמבר 2010, איו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה בניצחון 0–3 נגד במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2012. ב-1 ביוני 2012, איו כבש את שני שעריו הראשונים בנבחרת בניצחון 0–6 נגד.
ב-9 ביוני 2014 כבש שלושער בניצחון 0–4 נגד.
נכלל בסגל נבחרת גאנה לטורניר מונדיאל 2022.
חיים אישיים
איו הוא בנו של כדורגלן העבר עבדי פלה ואחיהם של אנדרה איו ועבדול רחים איו.
הבנק המרכזי של הונדורס
הבנק החל לפעול ב-1 ביולי 1950 מכוח החוק של הונדורס ובעקבות הקמתו הוסדרו לראשונה באופן ממלכתי אמצעי התשלום במדינה והולאמה האחריות כלפי המדיניות המוניטרית ואשראי המדינה. החקיקה המסדירה את פעילותו נחקקה ב-3 בפברואר באותה שנה והבנק החל לפעול כעבור כחמישה חודשים, לאחר שהוסדרו דרכי פעולתו על ידי בעליו, עורך הדין רוברטו רמירז. באותה עת כבר הוכר הלמפירה כמטבע הרשמי של הונדורס, אך רק לאחר הקמת הבנק היה המטבע תחת פיקוח ממלכתי.
תפקידו המרכזי של הבנק בכלכלת הונדורס הורחב לכדי היותו מוסד חינוכי לענייני כלכלה, באמצעות אולמות ההרצאה הממוקמים במשרדי הבנק והספרייה הכלכלית שבתחומו.
בית הכנסת הגדול (ירושלים)
בית הכנסת הגדול הוא בית כנסת ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים, בצמוד לבניין היכל שלמה ובסמוך לבית הכנסת ישורון. מאז חנוכתו, בשנת 1982, בית הכנסת הגדול משמש מרכז רוחני ודתי שמושך אליו תיירים ומבקרים בעיקר בשבתות ובחגים, אז מתקיימות בבית הכנסת תפילות סדירות וחגיגיות. באולם הכניסה של בית הכנסת מוצג אוסף מזוזות מרשים.
היסטוריה
כבר בשנת 1923 פרסמו הרבנים הראשיים לישראל, הרב אברהם יצחק הכהן קוק והרב יעקב מאיר, קריאה להקמת בית כנסת מרכזי וגדול בירושלים ההולכת ומתפתחת. בשנת 1958 נחנך היכל שלמה שכלל גם בית כנסת, שהיו שראו בו הענות לקריאה להקמת בית כנסת מרכזי בירושלים. ואולם, עם השנים בית הכנסת קטן-המידות לא ענה על צורכי המתפללים והמבקרים שהלכו והתרבו ככל שהתפרסם בית הכנסת. לאחר כמה שנים הוחלט להעביר את התפילות לאולם הכניסה הגדול של "היכל שלמה", אך הקהל התרבה בקצב מהיר, ורבים סברו שיש לבנות סוף-סוף בית כנסת מרכזי שיהווה חלק בלתי נפרד מן החיים הדתיים של ירושלים, וכן שיהיה בית כנסת גדול שיוכל לקלוט אליו מספר רב של מבקרים ומתפללים.
לשם כך יועד המגרש הצמוד להיכל שלמה. התורם להקמת הבניין היה סר אייזיק וולפסון, שתרם גם את הכסף לבניית היכל שלמה. אדריכלי המבנה היו מאיר רובין ואלכסנדר פרידמן, שתכננו גם את בית הכנסת ישורון. לאדריכלים הייתה כעת הזדמנות ליישם תוכניות בנייה רבות שבמקור תוכננו עבור 'ישורון'. הקבלן היה מתתיהו ליפשיץ. הרוח החיה מאחורי בניין בית הכנסת היה ד"ר משה אברהם יפה, שהקים את היכל שלמה ושימש שנים רבות כיושב ראש הוועד הפועל של היכל שלמה.
פרט לתרומתם המרכזית של הזוג וולפסון מאנגליה, ששמם קבוע ברחבה החיצונית של בית הכנסת, היו עוד תורמים רבים שסייעו בהקמת המבנה ושמותיהם חקוקים על קיר בסמוך למדרגות העולות אל אולם התפילה. בני הזוג וולפסון הקדישו את המבנה לזכר ששת מיליון היהודים שנרצחו בשואה ולחללי צבא ההגנה לישראל.
חנוכת בית הכנסת הגדול נערכה בט"ו באב ה'תשמ"ב-1982. בבניית בית הכנסת הושקעו כ-18 מיליון דולרים.
לאורך השנים הושחת בית הכנסת מספר פעמים בגרפיטי וכתובות מחאה בגנות ישראל, מנהיגיה ומדיניותה. כך למשל בליל יום כיפור ב-2002, ב-2003 וב-2004.
עיצוב בית הכנסת ועיטוריו
בית הכנסת הגדול תוכנן כבית כנסת אשכנזי; נוסח התפילה ובמיוחד נוסחיהם של החזנים המקצועיים שעברו לפני התיבה היה אשכנזי. רק צורת הישיבה בבית הכנסת, שבו 2,000 מקומות, הזכיר בית כנסת ספרדי: המתפללים יושבים כשגבם אל הקיר ופניהם אל בימת הקריאה בתורה, וזה בשביל לשלב את התרבויות של בני העדות השונים לשם אחדות ישראל. בקומת הכניסה של בית הכנסת נמצא בית כנסת קטן בשם "חזון עובדיה" המשמש את המתפללים בנוסח הספרדים (ובו הרב עובדיה יוסף היה מתפלל בקביעות מדי שבת, ומשום כך נקרא בית הכנסת על שמו).
באולם התפילה רחב הידיים, שעיצובו מוקפד ומדויק, ישנם מספר פרטים בולטים: חלונות ויטראז' רבים המקיפים את מקומות הישיבה, ובמיוחד חלון הוויטראז' הגדול והצבעוני מעל ארון הקודש בחזית האולם. ויטראז' זה עוצב על ידי האמנית רגינה היים, והוא משלב בתוכו פסוקים, ציורים, האותיות א' - י', תמונות ושמותיהם של אבות האומה.
שאר הפרטים בבית הכנסת, גדולים כקטנים, עוצבו בידי האדריכלים: הנברשות, הסמלים שתלויים על עזרת הנשים, המושבים, ארון הקודש והפרוכות שעליו, ואפילו אולם השמחות שבקומה התחתונה.
לפני ארון הקודש ניצבת במה שמשמשת בשבתות ובחגים את המקהלה שמלווה את החזן. ליד מקומותיהם של חברי המקהלה ניצבים שני כיסאות השמורים לרבנים הראשיים לישראל (הרב דוד לאו והרב יצחק יוסף), שפוקדים את המקום באירועים רשמיים וחגיגיים. מולם ניצבים שני כיסאות המעוטרים בסמל המדינה ובדגל ישראל ומיועדים לראשי המדינה.
המבנה גרר ביקורות שהתייחסו לפנים הבניין, שמעוטר בלוחות שיש, בנברשות זכוכית, בוויטראז'ים צבעוניים ובעבודות עץ מגולף. ביקורות אלו התבטאו בקיצוניות במאמר מאת העיתונאי יצחק טישלר, שכותרתו "ליהודים הייתה אורה": "סמל למתעשרים החדשים של ישראל. סמל לחברה שאינה יודעת להבחין בין יופי לפאר. סמל למדינה, שהחליטה להדהים את העולם בכל שטח ובכל מחיר (...) ולכן לא חשוב הסגנון. לא חשובה האמת הנובעת מן החומר".
חזנים ומקהלה
ב-1982 התמנה החזן נפתלי הרשטיק, חזן בעל שם עולמי (ששימש כחזן גם בהיכל שלמה ב-1981 שנה לפני הקמת בית הכנסת הגדול), לחזן הראשי הראשון של בית הכנסת. במשך תקופת כהונתו של נפתלי הרשטיק בבית הכנסת הגדול בירושלים, הלחין ועיבד עשרות מנגינות ורצ'יטטיבים לתפילות שנערכו שם (בשיתוף פעולה עם ריימונד גולדשטיין) למקהלת בית הכנסת (בניצוחו של אלי יפה) והתווה סגנון תפילה ייחודי המשלב את החזנות המסורתית על כל גווניה עם כיווני מוזיקה עדכניים, תוך הקפדה על פרשנות מדויקת ונאמנות למילה הכתובה ולנוסח התפילה. רבים האומרים כי 'תקופת הזוהר' של בית הכנסת הגדול הייתה בזמנים בהם נפתלי הרשטיק שימש שם בחזנות. הוא היה החזן הראשי של בית הכנסת במשך שלושים שנה עד לפרישתו ב-2010.
אחרי הרשטיק, התמנה החזן חיים אדלר לשמש כחזן הראשי. במהלך הזמן התמנה לחזן משנה אברהם קירשנבוים (תלמידם של נפתלי הרשטיק ואלי יפה).
לאחר סיום החוזה עם אדלר, התמנו החזנים אברהם קירשנבוים והחזן צבי וייס לשמש כחזנים הראשיים. כיום שניהם חזני בית הכנסת הגדול.
מקהלת בית הכנסת הגדול בירושלים מורכבת משלושים איש. המנצח הוא אלי יפה, בנו של משה אברהם יפה, מייסד בית הכנסת. המעבד של המקהלה הוא ריימונד גולדשטיין.
מתפללים
בין המתפללים הרבים הפוקדים את בית הכנסת, בולטים דמויות ציבור ידועות במדינת ישראל ובראשן הרבנים הראשיים: הרב דוד לאו, הרב ישראל מאיר לאו (הרב הראשי לשעבר, כיום רבה של תל אביב), הרב יצחק יוסף (בן הרב עובדיה יוסף), ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, נשיא מדינת ישראל לשעבר שמעון פרס, ראש ממשלת ישראל לשעבר מנחם בגין, נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג ועוד. הדבר מוסיף ללאומיות ולממלכתיות השוררים בבית הכנסת.
שניר גואטה
שניר גואטה (נולד ב-7 בינואר 1988) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר. גואטה חזר בתשובה, והוא דרשן ומרצה בכנסים של קירוב ליהדות.
ביוגרפיה
גואטה החל את הקריירה בקבוצת מכבי נתניה ושיחק גם בהפועל אשקלון, מכבי עירוני קריית מלאכי, הפועל אסי גלבוע ומכבי שעריים. לזכותו הופעה אחת במדי נבחרת הנערים של ישראל, ושתי הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
גואטה חזר בתשובה בגיל 24, ובעקבות כך פרש ממשחק פעיל בשנת 2014. לאחר מספר שנים בהן למד בישיבה, החל למסור שיעורים ביהדות, בנושאי מוסר, הלכה ומדרשים, בין היתר גם לכדורגלנים מליגת העל.
Sun Vika
Sun Vika (בעברית: אשמתך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הפינית אוולינה. השיר יצא לאור ב-2 במרץ 2018, תחת חסותן של יוניברסל מיוזיק גרופ ואם-אייזי מיוזיק רקורדס. השיר נכלל באלבומה השני, SOS, ביחד עם כמה שירים נוספים שהוציאה קודם לכן.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הראשון במצעד שבפינלנד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מיקו הרמה, והופק על ידו גם כן. את השיר פרסמה אוולינה לראשונה באינסטגרם שלה, שם הודיעה כי הוא עתיד לצאת כבר בתחילת מרץ, 2018. יום לאחר מכן, פרסמה אותו במלואו.
השיר הצליח להגיע בשיאו אל המקום ה-1 במצעד שבפינלנד, ובכך הפך לרביעי של אוולינה שעשה זאת.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר, צולם כמה שבועות לפני שהועלה לערוץ ה-Vevo של אוולינה, ב-22 במרץ 2018.
מיקומי שיא
עם יציאתו, נכנס היישר אל המקום ה-4 במצעד הפיני.
אבי בורגר
אָבִי בּוּרְגֶר הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד גדוד 931 (שחם) וכמפקד חטיבת הבקעה.
ביוגרפיה
עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר בורגר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום קורס הקצינים מונה למפקד מחלקה בחטיבה. בהמשך מונה למפקד פלוגה בגדוד 890, ולחם בראשה במלחמת לבנון הראשונה מהנחיתה בשפך נהר אל-אוואלי ועד ביירות. בשנים 1989–1991 שימש מפקד גדוד 931 (שחם), והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון. בשנים 1995–1996 פיקד על חטיבת הבקעה. לאחר שמחבלים הרגו מן המארב שלושה חיילים, החליט הרמטכ"ל, אמנון ליפקין-שחק, להדיחו מתפקידו. לאחר מכן פיקד על מחוז צפון בפיקוד העורף ובשנים 2002–2004 פיקד על בה"ד 16. לאחר מכן פרש מצה"ל.
סקורני
סקורני (מאוקראינית: Сокиряни - סוקיריאני, ברומנית: Târgu Secureni) היא עיירה השוכנת בחלק הצפון-מערבי של גבעות בסרביה באוקראינה.
היסטוריה
האזכור המוקדם ביותר של סקורני הוא משנת 1666. על מקור השם סקורני קיימת אגדה. כאשר בתחילת המאה ה-15 בתקופה העות'מאנית חיילים שנשבו בנסיכות מולדובה ובוקובינה וקבוצת איכרים, נמלטו מן הדיכוי הטורקי, אל תוך יער. הנמלטים בחרו מקום על גדות נחל בפאתי יערות עשירים בפטריות ופירות יער, מים צלולים, ואפילו מערות בהם יכלו הנמלטים להסתתר מפני חיות ואויבים. האנשים יצאו ליער עם גרזנים כדי להכשיר את הקרקע למגורים.
דגל העיר
דגל העיר כולל את סמלי הכוכב והסהר, השאולים מהדגל העתיק של נסיכות מולדובה הרומנית, אליה השתייכה בעבר. סמל הגרזנים המוצלבים הוא חלק מסמל סרבי שמדגיש את נצחיות החיים, ונועד לאזכר את מי שנלחמו בעבר נגד הטורקים ונגד פולשים אחרים. הרקע הכחול מייצג את האצולה, והצבע הצהוב מסמל שגשוג ונדיבות של תושבי העיירה.
היהודים בסקורני בזמן מלחמת העולם השנייה
ב-1941 בוצע פוגרום ביהודי סקורני שכלל מעשי רצח, שוד ואונס.
סיימון בוליבר באקנר
סיימון בוליבר באקאנר (באנגלית: Simon Bolivar Buckner; 1 באפריל 1823 – 8 בינואר 1914) היה חייל בצבא ארצות הברית ולימים פוליטיקאי אמריקאי, אשר לחם במלחמת ארצות הברית–מקסיקו ולאחר מכן שירת בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. לימים גם נבחר למושל קנטקי ה-30.
ביוגרפיה
לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט-פוינט, עבד באקנר כמדריך באותה אקדמיה. הוא לקח הפסקה מלימוד באקדמיה על מנת להילחם במלחמת ארצות הברית–מקסיקו, בה נלחם בקרבות חשובים רבים. הוא פרש מהצבא בשנת 1855 לטובת ניהול עסק הנדל"ן של אביו החורג בשיקגו, אילינוי. הוא חזר למדינת קנטקי בה נולד בשנת 1857 וב-1861 מונה לאדמיניסטרטור על ידי המושל ברייה מגאופין. בתפקיד זה, הוא ניסה לכפות על קנטקי עמדה נייטרלית במלחמת האזרחים האמריקנית בימיה הראשונים של המלחמה. כאשר הנייטרליות הופרה, הסכים בקאנר להצעת הצבא הקונפדרטי למינויו לתפקיד צבאי בכיר, ודחה הצעה דומה שקיבל מצבא האיחוד. ב-1862 הסכים לדרישת מפקד כוחות צבא האיחוד באזור קנטקי, יוליסס ס. גרנט, לכניעה ללא תנאים בקרב מבצר דונלסון, בכך בעצם הפך לגנרל הקונפדרטי הראשון שנכנע במלחמה. הוא בילה את חמשת החודשים הבאים כשבוי. לאחר שחרורו, לקח חלק בניסיון הכיבוש הכושל של קנטקי תחת פיקודו של הגנרל הקונפדרטי בקרסטון בראגס, ולקראת סוף המלחמה מונה לראש המטה של הגנרל אדמונד קירבי סמית' בחזית הטרנס מיסיסיפית.
בשנים שלאחר המלחמה החל באקנר לפעול במישור הפוליטי ובשנת 1887 הוא נבחר למושל מדינת קנטקי. זה היה ניסיונו השני לריצה לתפקיד לאחר הפסד מספר שנים קודם לכן. כהונתו הייתה נגועה בסכסוכים אלימים באזורים המזרחיים של המדינה, כך למשל סכסוך הטפילד-מק'קוי ומלחמת מחוז רואן קרו בתקופת שלטונו כמושל. ממשלו זועזע בסקנדל פוליטי כאשר בשנת 1888 גזברו ג'יימס טייט נעלם עם כ-250,000$ כספי ממשל. כמושל היה ידוע בהטלת וטו על חקיקות למיניהן של לוביסטים. בישיבות קבינט בשנת 1888 בלבד הוא הוציא יותר וטו מאשר עשרת קודמיו בתפקיד ביחד. ב-1895 הוא נכשל בניסיונו להיכנס לסנאט. בשנה שלאחר מכן הוא הצטרף למפלגה הדמוקרטית או "הדמוקרטים המוזהבים", קבוצה קטנה יחסית של חברים מהמפלגה הדמוקרטית בארצות הברית אשר העדיפו מדיניות של תקן זהב מאשר מדיניות 'כסף חופשי' בה בחרו לתמוך רוב הדמוקרטים. הוא היה מועמדם של 'המוזהבים' לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית בבחירות 1896, אך הצליח להשיג רק קצת יותר מאחוז אחד מכלל הקולות, יחד עם באקנר על פתק הבחירות של ה'דמוקרטים המוזהבים' הופיע גם המועמד ג'ון. מ. פאלמר. לאחר הכישלון בבחירות אלו באקנר מעולם יותר לא ניסה את מזלו בפוליטיקה והוא נפטר ב-8 בינואר 1914.
ישראל ברלין
ישראל זכרוביץ' ברלין (ברוסית: Израил (Израиль) Захарович Берлин; 1886 – אחרי 1920) היה היסטוריון רוסי, עורך שותף ב"יברייסקיה אנציקלופדיה".
ביוגרפיה
יליד פולאצק. בשנת 1902 היה בישיבה בלובביץ'.
לאחר 1917 לקח חלק פעיל בפעילות השלטונות הבולשביקים בפטרוגרד, שסייעו במיוחד לפיתוח עבודה בקרב היהודים.
בשנת 1919 פרסם מונוגרפיה מחקרית על גורל היהודים ברוסיה "גורלו ההיסטורי של העם היהודי בשטח המדינה הרוסית".
רחל אדלר
הרבה רחל אדלר (באנגלית: Rachel Adler; נולדה ב-20 ביולי 1943, שיקגו, אילינוי) היא פרופסור למחשבה יהודית מודרנית ויהדות ומגדר בהיברו יוניון קולג' ורַבָּה רפורמית אמריקאית. היא הייתה מחלוצות השילוב של גישות פמיניסטיות בחשיבה הדתית היהודית.
קורות חייה
אדלר נולדה כרותליין (בהמשך שינתה את שמה לרחל) רובין ב-20 ביולי 1943. אביה הרמן היה מנהל בחברת ביטוח, אימה לוריין לבית הלמן הייתה יועצת חינוכית.
אדלר נישאה למשה אדלר, רב אורתודוקסי, ב-20 בדצמבר 1964. הם התגרשו ב-1984. לזוג בן יחיד עמיתי בצלאל. בספטמבר 1987 נישאה בשנית לדייוויד שולמן, הם התגרשו ב-2008.
השכלה ומסלול מקצועי
אדלר היא מופקדת הקתדרה על שם דייוויד אלנסון למחשבה יהודית מודרנית בהיברו יוניון קולג', בלוס אנג'לס.
ספרים
הספר יצא בעברית:
מאמרים
ב-1971 התפרסם המאמר הראשון שלה, מאמר פורץ דרך בניתוח פמיניסטי של מעמד האישה ביהדות). המאמר בשם "היהודי שלא היה שם: ההלכה והאישה היהודיה" (The Jew Who Wasn't There: Halacha and the Jewish Woman),התפרסם בתקופון דווקא (Davka magazine).
תקשורת נתונים מעל רשת החשמל
תקשורת בקווי חשמל (PLC - Power Line Communication) היא שימוש ברשת החשמל הקיימת לצורך תקשורת נתונים. החל משנות ה-80 של המאה ה-20, התחום התפתח במהירות, בשל היתרונות הרבים הגלומים בטכנולוגיה זאת.
היסטוריה
סטנדרט זה היה בשימוש שנים רבות, אך התאפיין בכמה בעיות טכניות אשר חייבו שינוי מהותי בטכנולוגיה. הבעיות העיקריות היו קשורות באמינות המערכת, אשר עמדה על סדר גודל של 80–85 אחוזי הצלחה. בעזרת מסננים מתאימים ניתן היה להגיע עד לכ-96 אחוזים, אך לא יותר מזה.
חיסרון נוסף נוגע להיותו של פרוטוקול התקשורת של X-10 חד כיווני, שאינו מאפשר קבלת אישור על פקודה הנשלחת אל הבקר, כלומר, לאחר מתן פקודה לבקר מסוים, אין שום אפשרות לדעת האם הפקודה באמת הגיעה אל הבקר, ואם הבקר אכן ביצע את הפקודה המבוקשת.
מכשלה נוספת באיכות התקשורת נבעה מכך שהתקשורת בפרוטוקול הייתה אנלוגית ולא דיגיטלית, מה שמנע שימוש בשיטות מתמטיות שונות לשיפור אמינות התקשורת בערוץ.
עידן נוכחי
במשך השנים פותחו שיטות חדשות, והוכנסו שיפורים לטכנולוגיות הללו. התחום התפתח משמעותית, וכיום מוצגת בעולם טכנולוגיה ברמת ביצועים גבוהה ובאמינות גבוהה, הכוללת אבטחת מידע מובנית. טכנולוגיה זו קרויה – PLC bus.
טכנולוגיית ה-PLC bus (באנגלית: Power Line Carrier bus), מהווה שיפור גדול בהשוואה לטכנולוגיות שקדמו לה. השיפור בשיטה זו בא לידי ביטוי במספר תחומים, כאשר העיקרי שבהם הוא היותה טכנולוגיה דיגיטלית. עובדה זו לבדה מבטיחה אמינות גבוהה יותר. פענוח המידע המאופנן על רשת החשמל פשוט ואמין יותר עבור מידע דיגיטלי. ואכן, אחוזי ההצלחה של טכנולוגיה זו גבוהים מאוד, כ-99.95 אחוזים, כלומר- שגיאה ב-5 מכל 10,000 בתים. חידוש נוסף בטכנולוגיית ה-PLC bus הוא היכולת לשדר תקשורת דו-כיוונית. לנושא זה יש חשיבות גדולה, בעיקר כאשר עוסקים באוטומציה ביתית. במסגרת תקשורת דו-כיוונית, הבקר בנקודת הקצה יכול להחזיר אישור קבלה ליחידה המשדרת, ובאמצעותו, לנהל שכבת תעבורה בין שתי הנקודות. יכולת זו מאפשרת, בין היתר, להחזיק בכל מצב נתון את הסטטוס של הבקר, ולנטר את מצב המערכת בבית בכללותה.
תקנים נוספים המאפשרים תקשורת נתונים מעל קווי חשמל הם:
עקרונות הפעולה של PLC bus
תקן ה-PLC bus מנצל את רשתות החשמל הפועלות בזרם החילופין הזורם בקווי החשמל, ונמצא בכל מבנה. העברת תקשורת של אות מסוים בכלל (ועל רשת החשמל בפרט) מצריכה את אפנונו על-גבי גל נושא מסוים. ללא אפנון, לא תתאפשר העברת המידע למרחק הרצוי, והאות יאבד בדרך. נוח כמובן להשתמש בזרם החילופין, המתבסס על גל הסינוס.
לצורך העברת המידע, טכנולוגיית ה-PLC BUS מאפננת את אות המידע על גל הסינוס של רשת החשמל ומשתמשת בו כגל הנושא, על מנת להעביר את המידע למרחק הרצוי – וכך להגיע לכל אחת מנקודות הקצה בבית.
שיטת האפנון בה משתמשת הטכנולוגיה נקראת PPM - Pulse Position Modulation, כלומר אפנון לפי מיקום הפולס. המידע אותו אנו רוצים לשדר מקודד על פי מיקום הפולס המאופנן, כאשר המיקום נקבע לפי מרווחי זמן בין הפולסים החשמליים. על מנת לאפנן את המידע על הגל הנושא, משתמשים ברכבת הלמים (פולסים), וביניהם במרווחי זמן.
לאחר שהסיגנל אופנן על הסינוס, מתקבל אות המורכב מהגל הנושא, ומרכבת ההלמים אשר הורכבה עליו.
שיטת קידוד המידע בפרוטוקול ה-PLC bus מבוססת על מסגרת שנמצאת בכל חצי מחזור של גל הסינוס, בקירוב למיקום בו הגל חוצה את קו האפס. המסגרת מחולקת לארבעה חלקים אשר מיקום הפולס בכל אחד מהם מייצג שני ביטים. בצורה זו, בכל מחזור מקודדים ארבעה ביטים וכל שני מחזורים של הסינוס מקודדים שמונה ביטים שהם בית. כזכור הזרם במדינת ישראל זורם בתדר של 50Hz נתון שמאפשר לנו תקשורת בקצב של 200bps, קצב המספיק על מנת לאפשר שידור פקודות לבקרי הקצה.
מסגרת התקשורת לפי פרוטוקול ה-PLC bus בנויה מ-byte preamble אשר מקדים את מסגרת המידע, ומכין את המקלט לכך שתקשורת עומדת להתקבל. מיד בעקבותיו מגיעים חמישה בתי header אשר מכילים מידע כגון מקור הפקודה, שם הרשת, כתובת הבקר הנמען ואורך המידע. תוכן הפקודה ארוז במספר לא קבוע של בתים (עד 25). המסגרת נחתמת בבית סיכום ביקורת המשמש לגילוי שגיאות.
באופן המתואר לעיל, מתאפשרת תקשורת מלאה עם בקרי הקצה על בסיס רשת החשמל. קצב התקשורת ויכולת קידוד המידע במסגרות התקשורת מקנים את היכולת ליישם מערכת שליטה חכמה ובקרה אוטומטית, בכל מבנה אשר לא הונחה בו תשתית ייעודית מבעוד מועד.
שיטת התקשורת על גבי רשת החשמל הקיימת מהווה כיום מהפכה אמיתית בתחום מערכות הבקרה החכמות בכל העולם, וכמובן גם בישראל. הטכנולוגיה מאפשרת להיכנס לכל בית קיים, ובתוך מספר שעות להפוך אותו – בפשטות רבה - מבית קונבנציונלי לבית חכם, אשר כולו מנוהל על ידי מערכת בקרה אוטומטית וחכמה.
הכתובה
"הכתובה" היא מחזה קומי מאת הסאטיריקן הישראלי אפרים קישון מ-1959, הדן במוסד הנישואים ובתשתיתו, הכתובה.
עלילה
הסיפור מתרחש בישראל בשנות ה-60. גיבורי המחזה הם אלימלך השרברב, מפרנס המשפחה, ואשתו שפרה, שניהם לשעבר חברי קיבוץ, שמגלים, אחרי 25 שנים של חיים משותפים, שייתכן שמעולם לא התחתנו כדת.
כאשר בתם איילה עומדת להתחתן, היא מבקשת מהם את כתובתם, מאחר שארוסהּ, רוברט, מבקש את הכתובה למען הסדרי החתונה. לדבריו הכתובה היא חיונית להסדרי החתונה, בגלל דרישת משפחתו, נצר למשפחת רבנים מיוחסת. כאשר איילה מבקשת את הכתובה, אין הוריה זוכרים היכן הכתובה והאם בכלל התחתנו כדת וכדין.
כאשר מבינים בני המשפחה שללא הכתובה לא תוכל איילה להינשא לרוברט, מבקש אלימלך להתחתן עם שפרה, אך זו כבר אינה מעוניינת בכך, מפני שאינה מאמינה שאלימלך באמת אוהב אותה. איילה ואלימלך עושים הכול על מנת להחזיר את שפרה אל אלימלך, כולל הבאתו של בוקי, מחליף מזכיר המשק של הקיבוץ, על מנת לברר מה קרה לכתובה.
בסוף המחזה מתגלה הכתובה שהוסתרה בבית מאחורי תמונה, והמכשול לחתונתם של איילה ורוברט מוסר ובנוסף שפרה חוזרת אל אלימלך.
דמויות
אלימלך בנצור - יוצא קיבוץ, שרברב ובעלה של שפרה. אוהב את שפרה עמוקות ולאחר שמתברר שייתכן שאין כתובה, הוא מנסה בכל כוחותיו להתחתן עם שפרה באופן רשמי. אלימלך הוא המפרנס היחיד של המשפחה. אלימלך הוא אדם מסודר כביכול וחי בצורה שבלונית: משפרה עולה כי בכל בוקר אלימלך קם באותה צורה, בארוחת הצהריים הוא כבר רגיל לאכול מבלי להסתכל על השולחן מפני שהוא יודע בדיוק איך השולחן מסודר (לפי רצונו). אלימלך מרבה לדבר על עבודתו בתחום השרברבות, והסיפור האהוב עליו הוא על חבר הקיבוץ שהפסיד לו בהתערבות בנושא השרברבות ונאלץ לאכול את כובעו. בנוסף הוא מתואר כרברבן ובטוח שהיה אהוב על כולם בקיבוץ (לדוגמה, כאשר בוקי מגיע לבית המשפחה, אלימלך מספר לו שכאשר הוא ושפרה עזבו את הקיבוץ, בוקי בכה מכך, דבר שמעולם לא קרה).
שפרה בנצור - יוצאת קיבוץ, אשתו של אלימלך. כשאלימלך מבקש להינשא לה כדת, אינה ממהרת לתקן את הטעות ולהתחתן עמו, וכמעט דורשת גט. שפרה מתוארת כאישה בעלת כישרונות רבים שאינם באים לידי ביטוי בגלל אלימלך. כאשר מועלה החשד שהם מעולם לא התחתנו, היא מנצלת זאת על מנת להשיג שוויון זכויות עם אלימלך.
איילה בנצור - בתם של אלימלך ושפרה, ארוסתו של רוברט. עושה ככל שביכולתה לגרום להוריה להתחתן, על מנת שתוכל להתחתן עם רוברט. איילה אינה מסתכלת על בני הקיבוץ בעין יפה ומתייחסת אל כולם כרפתנים בורים. איילה לומדת פסיכולוגיה לילדים.
רוברט - ארוסהּ של איילה, בן למשפחת רבנים מיוחסת. אינו יודע על כך שייתכן שהוריה של איילה לא נישאו כדת. הוא ומשפחתו רואים במסמכים הדרושים לחתונה תנאי מקדים חשוב ביותר לחתונה. מתואר כ"ילד של אמא" שאימו עדיין מנהלת לו את חייו (לדוגמה החתונה שלו ושל איילה צריכה לקרות ביום ההולדת של אימו, היא מסדרת את כיסי חליפתו והיא זו שמתעקשת כל כך לראות את הכתובה של אלימלך ושפרה).
יפה בירנבוים - שכנתם של אלימלך, שפרה ואיילה. מאחר שהיא התאלמנה היא מחזרת אחרי אלימלך ומנצלת כל הזדמנות: את העובדה שאין בבית סודה ושאלימלך מאוד אוהב סודה, את התקף הלב שהוא מקבל ואת פרידתו משפרה.
מסרים וביקורת
המחזה מבקר נושאים רבים שהיו באותה תקופה בחברה הישראלית:
הפקות ועיבודים
1. תיאטרון האוהל, 1961
ההפקה הפכה לאחד מלהיטיו הבולטים של התיאטרון.
2. משפחת בורשטיין (פסחק'ה, ליליאן, מייק וסוזאן), 1966 (יידיש)
ההפקה כללה שירים שהוקלטו לתקליטון בחברת CBS.
3. 1972 (יידיש)
4. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 8 במרץ 1980 5. תיאטרון יידישפיל, 1992
6. תיאטרון הנגב, 2006
7. תיאטרון הקאמרי, 2007
הפקה זו זכתה לביקורות אוהדות מצד המבקרים ולביקורות חצויות מצד הקהל. ההצגה הייתה מועמדת לתואר הקומדיה של השנה בפרס התיאטרון הישראלי.
שחקנים: אלימלך - ניר מנקי, בוקי - מיכאל גמליאל, שפרה - ענת זמשטייגמן/מיכל אטלס, איילה - דניאל היב, יפה - פזית ירון מינקובסקי/יעל פרימר, רוברט - טל וייס/גיא גבל
ליווי מוזיקלי: אוהד בן אבי - קלידים ואקורדיון, נועם נחמיה - טובה, מיכאל זיו - צ'לו וחצוצרה.
הסרט
באוגוסט 2008 יצא הסרט "הכתובה" בבימויו של מנחם גולן, אשר מבוסס על המחזה. את התסריט כתב גולן תוך שינויים מבחינת עלילה וגם דמויות חדשות. בסרט כיכבו מאיר סוויסה, ענת ברזילי, פזית ירון מינקובסקי ושלמה וישינסקי. הסרט לא זכה לביקורות נלהבות ורוב המבקרים טענו שמדובר בסרט עשוי רע.
הר ת'ור (נונאווט)
הר ת'ור, (באנגלית: Mount Thor) מכונה גם "פסגת ת'ור", הוא הר המתנשא לגובה של 1,675 מטרים וממוקם באי באפין, נונאווט, קנדה. ההר מרוחק 46 קילומטרים צפונית-מזרחית לכפר פנגנירטונג, ומהווה את הנקודה הגבוהה ביותר על כדור הארץ ממנה ניתן ליפול נפילה אנכית כמעט, שכן צוק ההר נטוי בזווית של 15 מעלות לעומת קו אנכי מושלם. בזכות מאפיין זה ההר הוא יעד פופולרי עבור מטפסי הרים, על אף מיקומו המרוחק.
הר ת'ור הוא חלק מהרי האי באפין, המרכיבים יחד את הרכס הארקטי, והוא מורכב ברובו מגרניט.
העפלות לפסגה
הסנפלינג הארוך ביותר בעולם נקבע על פסגת הר ת'ור ב-23 ביולי 2006. את השיא קבעו האמריקאים צ'אק קונסטבל, דירק סירון, בן הוליי, קנת' וויט, גורדון רוסר, דוני אופרמן, דלדון ברפוס וטים הדסון. שומר יערות קנדי בן 26, פיליפ רובינסון, העפיל אף הוא לפסגת ההר, אך הייתה לו בעיה עם ציוד הטיפוס שלו והוא נהרג בנפילה ממנו. היה ניסיון נוסף להגיע לפסגה בשנת 2004, אך קבוצת המטפסים שהגיעו לאתר התחרטו ולא טיפסו עקב תנאי מזג אוויר מסוכנים.
הטיפוס הראשון לפסגת ההר מצידו המערבי הושג על ידי ארל רדפרן, ג'ון בגליי, אריק ברנד וטום בפלר בשנת 1985. הטיפוס החופשי הראשון מצדו הדרומי-מערבי של ההר בוצע בשנת 2012 על ידי ביל בורגר וג'ון פורניואוקס.