cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוסף עטאונה
ביוגרפיה
עטאונה הוא בן למשפחה ערבית מפורסמת בנגב שמקום מושבה לפני קום המדינה היה הכפר ג'מאמה בנגב המערבי. לאחר שנת 1948 עם כינון המשטר הצבאי הועברה המשפחה מאדמותיה לאזור יתיר שם נולד יוסף. משם עברה המשפחה בתחילת שנות התשעים ליישוב חורה. הוא למד בבית הספר היסודי חורה ולאחר מכן עבר להמשך לימודיו התיכוניים בעיר טייבה במשולש. הוא סיים את לימודיו במכללה להכשרת מורים קיי בבאר שבע ועבד כמורה מספר שנים. במקביל לעבודתו כמורה הוא סיים לימודי תואר ראשון במחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני למינהל ומדיניות ציבורית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הוא היה מנהל מדור נוער במועצה האזורית שוקת לפני שמונה למנהל אגף חינוך במועצה המקומית חורה בשנת 1996. הוא פעיל חברתי ופוליטי חבר ועדת המעקב של ערביי הנגב וממובילי המאבק להכרה בכפרים הבלתי מוכרים ועצירת הריסת הבתים בנגב. הוא היה ממקימי עמותת הגר בבאר שבע שהקימה גנים ובית ספר דו לשוני בבאר שבע.
עטאונה עמד בראש מחלקת החינוך של המועצה המקומית חורה. ב-2008 נבחר ליושב ראש ועד העובדים של המועצה המקומית בהסתדרות העובדים הכללית החדשה. כן שימש מזכיר סניף חד"ש ביישוב.
בבחירות לכנסת השש עשרה, בבחירות לכנסת השבע עשרה, בבחירות לכנסת השמונה עשרה ובבחירות לכנסת התשע עשרה התמודד עטאונה, בהתאמה, במקום 6, במקום 5, במקום 108 ובמקום 111 ברשימת חד"ש לכנסת. בבחירות לכנסת העשרים התמודד במקום 17 ברשימתה של הרשימה המשותפת, אולם הרשימה קיבלה בבחירות 13 מנדטים. לאחר שמספר חברי כנסת מהרשימה התפטרו מהכנסת, נתמנה ב-25 באוקטובר 2017 עטאונה לחבר כנסת, וב-30 באוקטובר 2017 הצהיר אמונים.
בעקבות כניסתו לכנסת ועל רקע כוונתה של חד"ש להיאחז במושב, שמהווה בעיני רבים הפרה של הסכם הרוטציה בין חד"ש לבל"ד, קמה מחאה ציבורית חריפה ותנועת התחברות -תראבוט הודיעה על פרישתה מחד"ש.
עטאונה התפטר מהכנסת ב-7 בפברואר 2018.
בבחירות לכנסת ה-22 וה-23 הוצב במקום ה-16 ברשימת "הרשימה המשותפת" ולא נבחר לכנסת. במערכת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצב עאטונה במקום השישי בחד"ש, שהוא המקום ה-12 ברשימה המשותפת.
בבחירות לכנסת ה-25 הוצב במקום החמישי ברשימת חד"ש-תע"ל ונבחר לכנסת.
חיים אישיים
יוסף עטאונה נשוי לשתי נשים, וארגונים פמיניסטיים ופעילות שנאבקות בתופעת הפוליגמיה ביקרו אותו על כך. הוא ונשותיו מתגוררים בחורה.
צופן דה וינצ'י
צופן דה וינצ'י (באנגלית: The Da Vinci Code) הוא מותחן בלשי, פרי עטו של הסופר האמריקאי דן בראון. הספר, שיצא לאור בשנת 2003, היה לרב מכר בינלאומי שמכר למעלה מ-80 מיליון עותקים (נכון ל-2009). הספר דן ביצירותיו האמנותיות של לאונרדו דה וינצ'י, באחוות סודיות מימי הביניים, בתפקידה של מרים המגדלית בימיה הראשונים של הכנסייה ובגורלו של הגביע הקדוש.
הספר תורגם לעברית בידי נורית לוינסון, ויצא בעברית בהוצאת מודן.
תוכן הספר
הספר מתאר את מאמציו של רוברט לנגדון, פרופסור לסימבולוגיה דתית (חקר סמלים וסמליות) באוניברסיטת הרווארד, למצוא את הגביע הקדוש על פי הנחיות מוצפנות של ז'אק סונייר, האוצֵר של הלובר. כריכת הספר ושמו מתייחסים בין השאר לכך שגופתו העירומה של סונייר נמצאה באגף דנון של הלובר, כאשר היא מונחת באופן הדומה לאדם הוויטרובי, ציורו המפורסם של דה וינצ'י. בנוסף, ליד הגופה הושארה הודעה מסתורית וסונייר צייר בדמו כוכב מחומש על בטנו.
הרומן משלב מספר קווי עלילה העוסקים בדמויות שונות לאורך הספר. בסופו של דבר כל קווי העלילה משתלבים זה בזה בחלק האחרון של הספר. פתרון התעלומה דורש את פתירתן של מספר חידות, כגון אנגרמות וחידות מתמטיות. הפתרון עצמו קשור בצורה הדוקה למיקום האפשרי של הגביע הקדוש ולאגודה המסתורית הנקראת מסדר ציון, כמו גם למסדר הטמפלרים. כמו כן, הארגון הקתולי (האמיתי) אופוס דאי מעורב בעלילה.
עלילה
ההודעה המלאה שסונייר כתב על הרצפה כללה את השורה "נ.ב. מצאו את רוברט לנגדון", וזו הייתה הסיבה שבזו פשה, מפקד המשטרה החשאית בפריז, חשד שלנגדון הוא הרוצח. פשה מחק את השורה לפני הגעתו של לנגדון כדי למנוע ממנו את הידיעה שהמשטרה חושדת בו. סופי נווה ראתה את כל ההודעה כאשר צילום שלה נשלח למשרדה במטה המשטרה. נווה הבינה מיד שההודעה מיועדת אליה, כיוון שסונייר, שהיה סבה, נהג לקרוא לה "הנסיכה סופי" (Princess Sophie, ובקיצור PS). לכן, היא ידעה שלנגדון חף מפשע. היא מספרת לו על כך בסוד כאשר הם נמצאים בלובר באמצעות הודעה שהיא השאירה בתיבה הקולית שלה.
לנגדון ונווה מגלים שז'אק סונייר היה המנהיג של מסדר ציון ולפיכך ידע את מיקום "האבן הראשה", שמהווה רמז באשר למיקומו של הגביע הקדוש ומסמכים נוספים שאמורים לזעזע את יסודות הנצרות. סונייר נרצח כאשר ניסו לחלץ ממנו את המידע, וזאת כחלק ממסע חיסול של ראשי המסדר.
לנגדון ונווה מגלים כי שלוש השורות האחרות בהודעתו של סונייר הן אנגרמה. השורה הראשונה מורכבת מהספרות של סדרת פיבונאצ'י, אך לא בסדר המקורי. השורות השנייה והשלישית ("O, Draconian devil!" ו-"Oh, lame saint") הן אנגרמות למילים לאונרדו דה וינצ'י (Leonardo Da Vinci) ומונה ליזה (Mona Lisa) באנגלית. רמזים אלו מובילים לקבוצת רמזים נוספת. סונייר כתב על הזכוכית המקיפה את המונה ליזה את ההודעה "כה אפלה שפלות הגבר" (So dark the con of Man), שאותה ניתן היה לקרוא רק באור על-סגול. משפט זה הוא אנגרמה לשם המדונה של הסלעים (Madonna of the Rocks), שהוא ציור נוסף של דה וינצ'י התלוי בסמוך. מאחורי ציור זה החביא סונייר מפתח. על מפתח זה יש כתובת המהווה את הרמז הבא.
המפתח פותח כספת בסניף הפריזאי של בנק ההפקדות של ציריך. מספר החשבון של סונייר מורכב משמונת המספרים הראשונים של סדרת פיבונאצ'י המסודרים בסדר הנכון (בסך הכל 10 ספרות): 1123581321.
במקביל, מתברר כי ההוראות שסונייר נתן לרוצח סילא היו שקר שהוכן מראש. השקר היה שהאבן הראשה קבורה בכנסיית סן-סולפיס מתחת לאובליסק הנמצא בדיוק מעל "קו הוורד" (קו שככל הנראה היה המרידיאן בעבר). ההודעה המוחבאת מתחת לאובליסק מכילה הפניה לפסוק בספר איוב שתוכנו הוא: "עד פה תבוא ולא תוסיף". כאשר סילא קורא את הפסוק הוא מבין שרימו אותו.
לאחר הביקור וההימלטות מהבנק, לנגדון ונווה מגלים שהאבן הראשה היא קריפטקס, מכשיר גלילי שככל הנראה הומצא על ידי דה וינצ'י על מנת להעביר הודעות ברמת אבטחה גבוהה. על מנת לפתוח אותו יש לסדר את הרכיבים המסתובבים בסידור הנכון ובמדויק. אם פותחים אותו בכוח, בקבוק חומצה הנמצא בפנים נשבר וגורם לאיכול הפפירוס שעליו כתובה ההודעה. הקופסה המעוטרת בוורד המכילה את הקריפטקס מכילה רמזים לפתרון החידה, הכתובים בכתב ראי. בעת מנוסתם לאנגליה על גבי מטוסו של לי טיבינג (היסטוריון שמיודד עם לנגדון), לנגדון פותר את החידה ומוצא כי הצירוף הוא "S-O-F-I-A", הצורה היוונית העתיקה והמודרנית של השם סופי (משמעות נוספת היא חכמה).
טיבינג מאמין שמסדר ציון הפר את הנדר העתיק שנדר והוא גילוי סודו של הגביע לעולם כולו בזמן הנכון; מסיבה זו הוא שואף לגנוב את מסמכי הגביע ולגלות אותם לעולם בעצמו. הוא זה שהודיע לסילא שלנגדון וסופי נווה נמצאים באחוזה שלו. הוא לא לקח מהם את האבן הראשה בעצמו כיוון שרצה להסתיר את זהותו האמיתית. סילא הגיע לאחוזה, אך נלכד על ידי טיבינג, שזכה בעקבות זאת לשיתוף פעולה נוסף מצד לנגדון ונווה.
לאחר מכן, המשטרה הצרפתית מגלה את מיקומו של לנגדון באמצעות שבב GPS שהיה צמוד לרכב הבנק שלנגדון ונווה גנבו. טיבינג מוביל את כולם לכנסיית טמפל בלונדון, בידיעה מלאה שזה כיוון שגוי לחלוטין, וזאת על מנת לביים סצנה שבה הוא יילקח בשבי על ידי רמי (באופן זה הוא ישיג את האבן הראשה מבלי לגלות את זהותו). השיחה שסילא קיבל בזמן שנהג בלימוזינה הגיעה מטיבינג עצמו, שככל הנראה היה בתא המטען שלה.
על מנת למחות את כל העקבות המובילים אליו, טיבינג רוצח את רמי לגלודק כאשר הוא נותן לו לאכול בוטנים (כאשר הוא יודע שרמי סובל מאלרגיה לבוטנים). לאחר שהוא אוכל בוטנים מעטים, רמי לוקה בהלם אנפילקטי ומת. כמו כן, טיבינג מתקשר למשטרה כאנונימי ומודיע להם שסילא מתחבא בסניף הלונדוני של אופוס דאי.
לאחר פתיחת הקריפטקס מתברר כי יש בתוכו קריפטקס נוסף, קטן יותר, עם חידה נוספת שפתרונה הוא הסידור הנכון של הרכיבים המסתובבים. החידה, שלפיה צריך לחפש את הכדור שאמור היה להיות על הקבר של "אביר שאפיפיור קבר אותו", מתייחסת לא לאביר מתקופת ימי הביניים כי אם לקברו של סר אייזק ניוטון, שנקבר בכנסיית וסטמינסטר והוספד על ידי אלכסנדר פופ (A. Pope). הכדור מיוחס לתפוח הידע המסמל את ירידת הנשיות הקדושה, ומכאן שהצירוף של הקריפטקס השני הוא "A-P-P-L-E".
לאחר מכן מתגלה ש"המורה" (האדם שאחראי לאירועי היום) הוא לי טיבינג ועוד לפני אירועי היום הוא מגלה את זהותם של ראשי המסדר ומצותת למשרדיהם. משרתו, רמי לגלודק, משתף איתו פעולה. היה זה טיבינג שיצר קשר עם הבישוף מנואל ארינגרוסה, באמצעות זיוף מבטא צרפתי על מנת להסתיר את זהותו, ופיתה אותו לממן את התכנית לחיפוש הגביע. טיבינג מעולם לא התכוון למסור את הגביע לארינגרוסה וניצל את רצונו העז של האופוס דאי למצוא אותו.
במהלך העימות הסופי עם טיבינג בכנסיית וסטמינסטר מצליח לנגדון לפתוח בחשאי את הקריפטקס השני ולהוציא את תוכנו, לפני שהוא משמיד אותו בגלוי מול טיבינג. לאחר מכן נעצר טיבינג, תוך כדי תחינות בפני לנגדון שיגלה לו את תוכן הקריפטקס השני ואת מיקום הגביע.
ארינגרוסה וסילא מאמינים שהם מצילים את הכנסייה ולא הורסים אותה. בזו פשה מבין שנווה ולנגדון חפים מפשע לאחר שגילה את ציוד ההאזנה באסם של טיבינג. סילא יורה בטעות בארינגרוסה מחוץ לבית של אופוס דאי בלונדון בזמן שהוא בורח מהמשטרה. לאחר שהבין כי רימו אותו, ארינגרוסה אומר לפשה לתת למשפחות הנרצחים את התכשיטים שנמצאים במזוודה שלו. סילא מת מפצעיו.
ההודעה האחרונה בתוך הקריפטקס לא מתייחסת לכנסיית רוזלין, אף על פי שבעבר הגביע אכן היה קבור שם מתחת לסמל בצורת מגן דוד. המדריך בכנסייה הוא אחיה האבוד של סופי. שומרת הכנסייה, מארי שובל, היא סבתה של סופי ואלמנתו של ז'אק סונייר. היא האישה שסופי ראתה שנים רבות לפני כן, נוטלת חלק בטקס המיני עם סונייר.
למרות שכל ראשי המסדר נרצחו, הסוד לא הלך לאיבוד, כיוון שעדיין נותרה תוכנית גיבוי שתשמור על קיומם של הארגון ושל הסוד.
המשמעות האמיתית של ההודעה האחרונה היא שהגביע קבור מתחת לפירמידה הקטנה (כלומר, "הלהב", סמל זכרי) הנמצאת בדיוק מתחת לפירמידת הזכוכית ההפוכה שבלובר. הגביע נמצא מתחת ל"קו הוורד", הדומה למילה "רוזלין". לנגדון מבין את החלק האחרון של החידה בעמוד האחרון של הספר, אולם לא נראה שבכוונתו לספר על כך למישהו.
הגביע הקדוש
כפי שטיבינג הסביר לסופי נווה, הדמות הנמצאת מימינו של ישו בציור הסעודה האחרונה היא לא יוחנן כותב הבשורה כי אם מריה מגדלנה. לפי הספר, מגדלנה הייתה אשתו של ישו ונשאה ברחמה את בתו בזמן שישו נצלב. היעדרו של הגביע מהציור מצביע, ככל הנראה, על כך שלאונרדו ידע שמגדלנה מסמלת את הגביע הקדוש (כלומר, היא נושאת את הדם של ישו). חיזוק לטענה זו ניתן למצוא באות V שנוצרת מהתנוחות של ישו ומריה, כיוון שהאות V מסמלת את הנשיות הקדושה.
היעדרותו המשוערת של יוחנן, לפי פירוש זה, מוסברת באמצעות זיהויו בתור "זו שישו אהב", שם קוד המתייחס ככל הנראה למריה מגדלנה. כמו כן, הספר מציין שצבעי הבגדים שלהם הפוכים: ישו לובש טוניקה אדומה עם צווארון כחול; יוחנן/מריה לובש/ת טוניקה כחולה עם צווארון אדום – ככל הנראה סמל לאיחוד באמצעות נישואין. כמו כן, אם "מזיזים" את הדמות של יוחנן/מריה לימינו של ישו, נראה כאילו הדמות מניחה את ראשה על כתפו של ישו.
לפי הספר, סודותיו של הגביע הקדוש, כפי שהוא נשמר על ידי מסדר ציון, הם: לפי הספר, סודותיו של הגביע קשורים לעבודתו של דה וינצ'י בצורה הבאה: מספר מומחים אחרים שיערו גם כן שישו היה ככל הנראה אב. ישנם לפחות שלושה ילדים המיוחסים לו (בת אחת שנולדה לפני הצליבה ושני בנים שנולדו לאחר תחייתו). למרות ששמותיהם מהווים חלק מתאוריות הקשר המודרניות, לפני עשרים שנים, כאשר נכתב הספר "דם קדוש, גביע קדוש", השמות לא הוזכרו בו. הצאצאים המלכותיים הנמצאים בליבה של תעלומת צופן דה וינצ'י מתרכזים סביב משפחתו של יוסף (אחד הבנים), שהוא ככל הנראה שמו של עמינדב דה גראל, הראשון מבין "מלכי פישר". אולם, הגנאלוגים המצוטטים במסמכי הגביע תיעדו ככל הנראה מעט מדי דורות, כאשר ילדים נולדו באופן רגיל לאבותיהם כאשר אלה היו בשנות ה-40 לחייהם.
השראה, השפעה ותביעות זכויות יוצרים
חוקר בשם לואיס פרדו תבע את בראון על גנבה ספרותית, בטענה ש"צופן דה וינצ'י" מבוסס על ספריו "מורשת דה וינצ'י" מ-1983 ו"בתו של האלוהים" מ-1999. פרדו הקים אתר אינטרנט, בו הוא מציג השוואות בין שני הספרים. פרדו ביקש מבית המשפט המחוזי בניו יורק לפסוק לטובתו פיצויים בהיקף של 150 מיליון דולר. התביעה נדחתה באוגוסט 2005 ובפסק הדין נכתב כי "אין כל דמיון מהותי בין 'צופן דה וינצ'י' לספריו של פרדו", "שני הספרים כתובים בסגנון של ספר מתח שהתפאורה שלו היא העולם הדתי, אבל רעיונות ונושאים ספרותיים כלליים אינם מוגנים על ידי חוק זכויות היוצרים".
ספרו של אומברטו אקו "המטוטלת של פוקו" (Foucault's Pendulum) עוסק גם הוא בתאוריות קשר, הקשורות לגביע הקדוש ולבית המקדש. לאחרונה זכה הספר לתואר "צופן דה וינצ'י לאנשים חושבים".
ביקורת
לאור הטענה כי הספר מכיל מרכיבים אמתיים מבחינה היסטורית בתוך המסגרת הבדיונית שלו, רבים ראו ב"צופן דה וינצ'י" מסמך אמיתי המתאר נאמנה את תולדות הכנסייה הקתולית. כתוצאה, משך הספר ביקורת שלילית רבה מצד הקהילה הנוצרית, הקהילה היהודית ומהאיטלקים, כמו גם מקבוצת היסטוריונים שלא ראתה בעין יפה את הדרך שבה - לטענתם - עיוות ואף סילף בראון את ההיסטוריה. להלן כמה מטענותיהם:
אמנם, הדיפת טענותיו של דן בראון נסמכת בעיקרה על הכתוב בברית החדשה, אולם הכותב עצמו טוען כי עמדתו וודאית, כיוון שבועידת ניקיאה דחתה הכנסייה את בשורותיהם של שמעון (פטרוס), של מריה מגדלנה ובשורות נוספות, שהכילו מידע שהכנסייה מעוניינת להסתיר.
הסודות שמאחורי צופן דה וינצ'י
הסוגיות והספקות שהעלה הספר, והמאמרים שדנו בנושאים אלו היו כה רבים, עד שדן בורסטין אסף חלק ממאמרים אלו וחומרים נוספים לספר "הסודות שמאחורי צופן דה וינצ'י" (2005).
עיבוד קולנועי
זכויות ההסרטה של הספר נרכשו על ידי "Columbia Pictures". הבמאי רון הווארד נבחר לביים את הסרט, ובין מפיקיו נמנה גם שותפו בריאן גרייזר.
טום הנקס נבחר לגלם את רוברט לנגדון ואודרי טוטו נבחרה לגלם את סופי נווה. צילומי הסרט החלו ב-16 ביולי 2005. הסרט יצא לאקרנים ב-19 במאי 2006 בארצות הברית, אך בישראל הוקרן בבתי הקולנוע כבר ב-18 במאי.
חדף בתים אסייתי
חדף בתים אסייתי (שם מדעי: Suncus murinus) הוא מין של יונק קטן ממשפחת החדפיים המצוי בטבע בדרום אסיה ובדרום-מזרח אסיה, אך הוא הופץ בידי האדם לאזורים חדשים ברחבי אסיה ובמזרח אפריקה וכן לאי מדגסקר, שם הוא פוגע בפאונה המקומית. חדף זה נמצא במצב שימור "ללא חשש" בטבע.
חדף זה הוא קרוב משפחתו של החדף הזעיר, הקטן שביונקים. אולם חדף זה הוא הגדול שבכל מיני החדפיים. אורך גופו מגיע ל-15 ס"מ לרבות הזנב והוא שוקל 50–100 גרם בממוצע. החדף בעל אוזניים צנומות ורדרדות, אף מחודד בצבע ורוד ופרווה בצבע אפור כהה עד חום. החדף בעל זנב רחב יחסית, כפות רגליים עירומות בעלות חמש אצבעות קטנות והוא בעל בלוטות ריח המפרישות ריח מושק. ריח זה מיועד לעזור לזכרים למשוך נקבות.
כמו מרבית החדפים הוא פעיל בלילה לאחר שביום הוא מבלה מתחת לאדמה והוא אוכל בשר הכולל פרוקי-רגליים שונים, חלזונות ועוד רכיכות, זוחלים, דו-חיים ואף יונקים צעירים. חדפים החיים במגורי האדם יכולים להועיל בחיסול מזיקים כמו תיקנים וחגבים ואפילו עכברי בית. הם גם ידחקו רגלי חולדות, ובניגוד אליהם האוכלוסייה שלהם לא מתפרצת. עם זאת הם יכולים גם להרוג אפרוחי תרנגולות, ככל הנראה באמצעות נשיכה ארסית הנדירה אצל יונקים.
נקבת החדף ממליטה ומזדווגת במשך כל השנה. היא ממלטה לאחר הריון של חודש 1–8 גורים, בדרך כלל בשגר של שלושה. הגורים נעים בצמוד לאמם כל הזמן עד לגדילתם ועצמאותם בגיל שנה.
בתרבות
חדף זה מוזכר בתרבות בספרו המפורסם של רודיארד קיפלינג, ספר הג'ונגל בו חדף בשם "chuchundra", מכונה "חולדת מושק". שם זה גורם לתושבי הודו לבלבול בינו לבין האונדטרה החיה באמריקה הצפונית.
פרוקולופונומורפה
פרוקולופונומורפה (שם מדעי: Procolophonomorpha) היא סדרה של זוחלים נכחדים שהיו שונים מכל שאר הזוחלים והם חיו בין תקופת הפרם לסוף הטריאס, אז הם נכחדו. בני קבוצה זו תוארו בידי החוקר אלפרד רומר ב-1964, כשבעבר חלקם היו שייכים לקבוצה אנאפסידה שבוטלה. בעבר החשיבו את הצבים המודרניים לבני קבוצה זו, אך כיום מניחים שהצבים התפתחו מבני הקבוצה טסטודינטה, הקרובה לזאורופטריגיים הימיים.
יצורים אלה דמו במראם ללטאות מגושמות ורובם היו חסרי שריון. ככל הנראה הם היו אוכלי כל או צמחוניים. אחדים מהם היו גדולים מאוד כמו הסקוטוזאורוס והאלגיניה של סוף הפרם שהגיע לאורך 3 מטרים. לחלקם היו קוצים ארוכים סביב הצוואר והראש כדי להגן מפגיעות ואולי כדי להילחם על נקבות.
ז'ורז' ז'יל דה לה טורט
ז'ורז' אלבר אדואר ברוטוס ז'יל דה לה טורט (בצרפתית: Georges Albert Édouard Brutus Gilles de La Tourett; 30 באוקטובר 1857 – 26 במאי 1904) היה רופא צרפתי שעל שמו קרויה תסמונת טורט, הפרעה נוירולוגיות שמאופיינת בטיקים גופניים ובפליטות פה בלתי רצויות. כיום, ניתן לסווג אותו כנוירולוג, אם כי תחום הנוירולוגיה עוד טרם היה מוגדר בזמנו.
דה לה טורט נולד בעיר סן-ז'רבה-לה-טרואה-קלושה במחוז ויין שבמרכז צרפת. בשנת 1873 החל טורט ללמוד רפואה בעיר פואטייה. מאוחר יותר עבר לפריז, שם היה תלמיד, מזכיר ושולייתו של הרופא ז'אן-מרטן שארקו, מנהל בית החולים פיטייה סלפטרייר. שאקרו עזר לו לפתח את הקריירה האקדמית שלו. טורט חקר והרצה על פסיכותרפיה, היסטריה והיפנוזה.
בשנת 1893 נפטרו שאקרו ובנו של טורט. בהמשך אותה שנה מטופלת לשעבר של טורט ירתה בו בראשו, לטענתה בשל שהיפנט אותה בעבר ללא הסכמתה, אם כי טורט וחוקרים בני ימינו טוענים כי הדבר אינו אפשרי. בעקבות אירועים אלה, החל טורט להראות סימנים של הפרעה דו-קוטבית, ומצב רוחו נע מדיכאון ועד להיפומאניה וחוזר חלילה. למרות זאת, הצליח להרצות בפני קהל של מאזינים על אוריינות, היפנוזה ותיאטרון.
בשנת 1902 לערך, החל מצבו הרפואי של טורט להחמיר, והוא איבד את עבודתו.
טורט נפטר ב-26 במאי 1904 בבית חולים פסיכיאטרי בלוזאן שווייץ.
אנדרטת תיגלצ'ין
אנדרטת תיגלצ'ין (אמהרית ትግላችን; פירוש: "המאבק שלנו") היא אנדרטה לזכר חיילי אתיופיה וקובה שלחמו במלחמת אוגדן וניצחו את הצבא הסומלי. האנדרטה הוקמה בתקופת שלטונו של מנגיסטו היילה מריאם בשדרות וינסטון צ'רצ'יל באדיס אבבה שבאתיופיה והאזור כולו משמש כיום כפארק בשטח של 30 דונם, המסמל את הידידות בין אתיופיה לקובה.
האנדרטה מורכבת ממספר אובייקטים: פסל מרכזי, עמוד גבוה, שני תבליטי קיר ובצידם שני ריבועים ובהם דיוקנאות של חיילים קובניים.
האנדרטה נבנתה על ידי חברת הבנייה הצפון קוריאנית מנסודה.
תיאור
במרכז האנדרטה עמוד בעל חתך בצורת משולש, המתנשא לגובה של 50 מטרים. העמוד ניצב על בסיס רחב במשקל של 20 טון, ועליו מוצגות שלוש דמויות חמושות (שני גברים ואשה אחת) המייצגים את הלוחמים בקרב. כן מופיע במקום סמל ודגל המרקסיזם. בבסיס העמוד נכתב באמהרית (בתרגום) כי : העמוד המרכזי מעוטר בכוכב אדום ובקצהו סמל ההפטיש והמגל ושתי חרבות. כל אלה הם סמלי המשטר המרקסיסטי החדש שעלה לשלטון. במרכזו של העמוד סמל מדליית הגיבורים, העיטור הרם ביותר שהוענק על ידי הממשלה האתיופית.
בצידי העמוד שני תבליטי קיר המתייחסים לתקופות שלפני ואחרי המהפכה, ומטרתם להראות כי המהפכה היטיבה עם העם האתיופי. הקיר השמאלי מייצג את התהליך המהפכני שהוביל מנגיסטו היילה מריאם (למעלה משמאל) במדי צבא העוטפים גם את ראשו. בצד ימין נראה היילה סלאסי כשהוא דוהר על סוס תוך התעלמות מסבלה של האוכלוסייה ומהרעב. בתבליט ישנן מחאות המצורפות לכיתוב באנגלית כנגד האימפריאליזם. המפגינים כמהים להפיכת כס המלכות (סמלה של האימפריה האתיופית).
הקיר הימני של העמוד בסגנון מרקסיסטי. הוא כללי יותר ובו נראה העם האתיופי כשהוא מודרך על ידי מנגיסטו היילה מריאם. ברקע נראים מבנים שונים, בהם הבנק הלאומי של אתיופיה (מימין).
בפינות השמאליות והימניות של שני הציורים, נמצאים שני ריבועים קטנים של דיוקנאות חיילים קובנים לנוכח הסכסוך שנוצר בשל הברית בין אתיופיה למשטרו של פידל קסטרו.
מירון אגר
מירון אֶגֶר הוא זמר-יוצר, פזמונאי, מלחין, סולן להקת סוסיתא ומנחה ערבי שירה בציבור.
אגר נולד וגדל במושב חצבה בערבה. הכשרה מוזיקלית פורמלית רכש בבית הספר רימון ברמת השרון. בשנת 2002 הקים עם חבריו ללימודים את להקת סוסיתא והיה לסולנה. אגר כתב שירים ללהקה וניגן בחליליות ובמפוחית באלבומה הראשון (והיחיד עד כה).
הלחין עם איה כורם את השיר "פגישה" לאלבום הבכורה שלה שיצא בשנת 2006.
נוסף על פעילותו כמוזיקאי אגר מנחה ומוביל ערבי שירה בציבור, בהם מועדון ה"בוביזמר" עם ארבל פישלר – מועדון שירה בציבור לצעירים הנפגש אחת לחודש ומונה מאות חברים. אגר מנחה, שר ומנגן בכלי נגינה שונים: גיטרה, קלידים, חליל, סקסופון, מפוחית וכלי הקשה.
דיסקוגרפיה
בשנת 2009 הוציא מירון אגר את אלבום הבכורה שלו "נטוע". אגר כתב והלחין 11 מתוך 12 שירי האלבום, מתוכם חידש את "שיר שלווה" שהוקלט במקור לאלבום של סוסיתא. כמו כן, כתב גרסה עברית בשם "קם ונעלם" לשיר Todo Cambia (מילולית: הכול משתנה) שכתב והלחין חוליו נומאוזר ומוכר בביצועה של מרסדס סוסה. אגר שר וניגן בגיטרה בכל שירי האלבום ובחלקם ניגן גם במפוחית, בפסנתר ובטמבורין.
רשימת השירים באלבום:
יהודה אפרוני
יהודה אפרוני (18 בינואר 1931 – 11 באפריל 2017) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה
אפרוני נולד לאברהם ומינה בתל אביב וסיים את לימודיו התיכוניים בגמנסיה הרצליה. שירת בגדוד "באר שבע" בפלמ"ח, היה חבר לתקופה קצרה בלהקת הצ'יזבטרון, ושירת אחר כך בלהקה הצבאית "הכרמל". שם הכיר את רעייתו לעתיד, אולי שוקן.
קריירה
ב-1951 התקבל לתיאטרון "הבימה", אולם שנתיים אחר-כך נסע ללמוד משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (L.A.M.D.A). ב-1956, לאחר שסיים את לימודיו, חזר לישראל ושב לצוות שחקני "הבימה".
בשנת 1966 השתתף במחזמר "אוליבר!" ב"הבימה". בהמשך, עוד באותו תיאטרון, גילם את יאגו בהצגה "אותלו", גילם את בסניו בהצגה "הסוחר מוונציה", גילם את החמור בהצגה "חלום ליל קיץ", גילם את פורד בהצגה "נשי וינדזור העליזות", גילם את ארגון בהצגה "החולה המדומה", גילם את סר טומי בהצגה "הלילה השנים-עשר", גילם את פיליפ בהצגה "הכל יחסי", גילם מטורף בהצגה "חקירה חוזרת בדבר מותו של אנרכיסט מפוקפק", גילם את ג'ק בהצגה "יומן חוף ברייטון", גילם את אלברט איינשטיין בהצגה "הפיזיקאים", גילם את מרוין קנט בהצגה "האחיות רוזנצוויג", גילם את ג`רי ווקסלר בהצגה "הקוסם מברוקלין", גילם את מר קלמפר בהצגה "הבחורים בדלת ממול", גילם את הצדיק בהצגה "הדיבוק". כמו כן השתתף בהצגות: "יוליוס קיסר"; "ז'אן ד'ארק", "מלחמה ושלום"; "מראה מעל הגשר"; "שידוכין"; "בית הלל"; "השחף"; "בגדי המלך"; "אירמה לה דוס"; "כובע הקש האיטלקי"; "הו, הו, יוליה!"; "תעלולי נישואין"; "נורה"; "היום בו חטפו את האפיפיור"; "אני רב החובל"; "הקיץ" ו"המפקח בא". זכה בפרס אקו"ם ב-1982 על משחקו בהצגה "מותו של אנרכיסט מפוקפק" בהבימה.
בשנות ה-70 השתתף בכמה סרטי קולנוע ישראלים והחל מאמצע שנות ה-70 החל להופיע בהפקות אמריקאיות של ידידו מן השירות הצבאי מנחם גולן. ב-1975 הופיע בסרט "יהלומים" לצדו של רוברט שו. בשנות ה-80 החל לדבב בסרטי אנימציה שונים במקביל למשחקו בסרטים, ובתקופה זו לא שיחק בתיאטרון. לקראת פרישתו לגמלאות בתחילת שנות ה-90 חזר לשחק בהבימה.
בתיאטרון בית ליסין שיחק בהצגה "שבעה".
בתיאטרון חיפה: ב-1967 גילם את קולונל פיקרינג בהצגה "פיגמליון", ושיחק בהצגה "ציפור הנעורים המתוקה".
בתיאטרון הספרייה במרץ 2016 שיחק לסירוגין (עם השחקן אלברט כהן) בהצגה "רביעייה", שביים רועי הורביץ לפי ספר של דן קלאנזי, לצד אילן דר, מרים זוהר וליא קניג, לאחר כחצי שנה הוא פרש מההצגה בשל מצבו הרפואי.
היה נשוי לזמרת האופרה והשחקנית אולי שוקן, ממנה נולדו לו בן ובת. לאחר שהתאלמן נישא בשנית לרבקה, רופאה.
אפרוני נפטר ב-11 באפריל 2017 ממחלת הסרטן ונטמן בבית העלמין האלטרנטיבי "מנוחת עולם" בנתניה.
המועמד (סרט, 2018)
המועמד הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2018 המתעד את ההערכות לבחירות לכנסת ה-20 של מפלגת כולנו בשנת 2015. הסרט מלווה את יו"ר המפלגה משה כחלון ואת צוות הקמפיין בהכנות לבחירות, ומביא ראיונות עימם שצולמו לאחר הבחירות. את הסרט ביימו אסף סודרי וטלי שמש.
רקע
בחודש אוקטובר 2012 הודיע משה כחלון  על פרישתו מן החיים הפוליטיים, ועל כך שהוא לא יתמודד במסגרת הליכוד בבחירות לכנסת התשע עשרה. בשנת 2014 הודיע כי הוא חוזר לפוליטיקה. לקראת הבחירות לכנסת העשרים הודיע כחלון כי הוא מקים מפלגה חדשה שתתמקד בפן החברתי. לאחר מכן הודיע כחלון כי שם מפלגתו יהיה "כולנו". הסרט השתתף בפסטיבל דוקאביב ושודר לראשונה בערוץ יס דוקו ב-20 ביוני 2018.
עלילה
בסרט צילומים מתוך מטה הבחירות של המפלגה והוא מתמקד במשה כחלון יו"ר המפלגה, אודי פרידן פרסומאי ששימש כאיש מקצוע במטה, ואבי גבאי ששימש ראש מטה המפלגה. המפלגה שסקרים ניבאו לה בתחילה הצלחה, החלה לרדת בסקרים. בעקבות חוסר ההצלחה בקמפיין מובא האסטרג ליאור חורב. הסרט מתמקד גם בהבאתו של יואב גלנט כמספר 2 במפלגה ובמהלכים לשיבוץ חברים נוספים ברשימה לכנסת. בסיום מערכת הבחירות השיגה המפלגה בעשרה מנדטים.
בסרט משובצים קטעי ראיונות שהתקיימו לאחר הבחירות עם משה כחלון בעודו שר האוצר, עם אודי פרידן שהביע אכזבתו מן המפלגה ועם אבי גבאי, לימים שר מטעם מפלגת "כולנו" ולאחר מכן יו"ר מפלגת העבודה.
מספר סידורי (תוכנה)
מספר סידורי (בלועזית: serial number או CD key) של תוכנה או של משחק מחשב הוא רצף של אותיות לועזיות ומספרים, אותו מקבל הלקוח עם קנייתם של תוכנה או משחק מחשב מקורי בחנות או דרך אתר אינטרנט. המספר הסידורי מאפשר למוצרים המותקנים לאמת את מקוריותם. קיימים מספרים סידוריים הניתנים לאימות באופן לא מקוון, ומספרים סידוריים המבקשים אשרור באמצעות האינטרנט, כגון חלונות XP, על מנת למנוע ממספר אנשים להשתמש באותו מספר סידורי.
המספר הסידורי מודפס בדרך כלל על גב האריזה או על גב התקליטור של המוצר שנרכש. תוכנות העובדות בצורה מקוונת, כגון תוכנות המורידות עדכונים בצורה שוטפת או משחקי מחשב המשוחקים דרך האינטרנט, יכולות לבקש לאמת את המספר הסידורי. לדוגמה, לא ניתן לשחק במשחק דיאבלו 2 ללא מספר סידורי ייחודי ומקורי. ישנן תוכנות אשר אינן דורשות מספר סידורי כלל, ואחרות שמסוגלות לפעול ללא מספר סידורי למשך תקופה מסוימת, בדרך כלל לתקופה של בין 15 ל-30 ימים, או שמאפשרות גישה חלקית לתכנים ביישום ללא דרישה של מספר סידורי. אפשרות כזאת מיועדת בדרך כלל לצורכי הדגמה - מתן אפשרות ללקוח לחוות את השימוש בתוכנה לפני שיקנה אותה.
את המספר הסידורי מזין הלקוח עם התקנת התוכנה או המשחק במחשבו, לשם הפעלה של אותו יישום. תוכנת ההתקנה של היישום מעבירה את המחרוזת שהוזנה לפונקציה המאמתת אותה באמצעות אלגוריתם אלגברי.
יעילות
יעילותם של מספרים סידוריים בעצירת הפרת זכויות יוצרים של תוכנה נמוכה מאחר שניתן להפיץ מספרים סידוריים בקלות יחסית. עם השיפור בתקשורת בעקבות צמיחתה של רשת האינטרנט למשקים מערביים רבים, התקפות הפכו למתוחכמות יותר, כגון:
א׳ "קראקים" (קבצים פרוצים המאפשרים את הפעלת התוכנה בלי אימות המספר הסידורי)
ב׳ מחוללי רישיונות (הממציאים מספר סידורי פיקטיבי, הנחשב לחוקי על ידי אלגוריתם האימות),
לנפוצים יותר.
מסיבה זו, יותר ויותר מפתחי תוכנות פונים לאמצעי אימות פעילים יותר וסודיים יותר, הכוללים בדרך כלל אימות תקופתי באמצעות האינטרנט או הטלפון. אימות מסוג זה נעשה בצד השרת או המוכר, כך שהקראקים לא יוכלו להתערב. השרת יכול אף לכלול רשימה שחורה של מספרים סידוריים חסרי תוקף או מספרים סידוריים שהוחרמו.
דוגמה בולטת לתהליך זה היא תהליך האקטיווציה של חלונות XP : מי שלא הפעיל את המוצר באחת הדרכים האפשריות, לא יוכל לקבל עדכונים מחברת מיקרוסופט, לדוגמה: עדכוני אבטחה.
אי-נוחות ואכיפה כבדה
המספרים הסידוריים גורמים, במידה מסוימת, אי נוחות. על המשתמש להזין סדרה של מספרים ואותיות לא קשורים בכל התקנה של המוצר, ובנוסף לזאת, עליו לוודא שהמספר הסידורי לא ילך לאיבוד. איבוד המספר הסידורי, פירושו בדרך כלל, שתקליטור ההתקנה חסר תועלת.
שיטה זו של הגנה על זכויות היוצרים שנויה במחלוקת כיוון ששחקנים תמימים שקנו את המוצר במיטב כספם, נחסמים על לא עוול בכפם.
בנוסף לזאת, פעמים רבות מזוהה שחקן תמים כמפר רישיון ונחסם על אף שהמספר הסידורי שלו מקורי לחלוטין.
מקרה כזה יכול להתרחש אם שחקן שמשתמש בקראק נחסם, והוא בעל אותו מספר סידורי כמו זה של שחקן תמים.
בנוסף, הוא יכול להתרחש כאשר המשחק פועל על מערכת הפעלה שאינה נתמכת על ידי החברה המפתחת. לדוגמה, משתמשי לינוקס המריצים תוכנות שיועדו למערכת ההפעלה חלונות, באמצעות תוכנות תאימות כגון Wine ו-Cedega. סביבות לא צפויות אלו מזוהות לעיתים כסוג של קראק, ולכן נחסמות על ידי השרת.
ההבדל בין קראק לבין מספר סידורי
הפורצים המפרסמים פריצות לתוכנות, מפיצים זאת בשתי דרכים:
פרי (משקה)
פרי (באנגלית: Perry) או פוארה (בצרפתית: Poiré) הוא משקה אלכוהולי העשוי ממיץ אגסים מותסס, בדומה לסיידר העשוי מיץ תפוחים. במשקה זה יש, לרוב, כ-8% אלכוהול.
הפרי הוא משקה מסורתי המקובל בבריטניה (בעיקר במערב אנגליה ובוויילס) ובצרפת (באזורי נורמנדי ואנז'ו). כיום המשקה מיוצר גם בשוודיה.
כיום מיוצר המשקה מזני אגסים שאינם משמשים למאכל. בבריטניה מקובל לייצר את המשקה מזן "Blakeney Red".
המשקה המיוצר בגלוסטרשייר, הרפורדשייר וווסטרשייר שבאנגליה בהתאם למתכון המסורתי נחשב למאכל מקומי מוגן על פי חוקי האיחוד האירופי, ורק הוא זכאי להיקרא "פרי מסורתי".
מרליין
מרליין (בהולנדית: Marlayne; נולדה ב-1 ביולי 1971, בשם Marleen van den Broek) היא זמרת ומנחת טלוויזיה הולנדית.
ביוגרפיה
מרלין ואן דן ברוק נולדה בעיירה במחוז אוטרכט והיא בתו של החצוצרן וחבר להקת אקספשן ריק ואן לינדן. היא התחילה את הקריירה של כזמרת ליווי של מספר זמרים ובין היתר של הזמר רנה פרוגר. ב-1999 זכתה בקדם אירוויזיון ההולנדי עם שירה "סיבה אחת טובה" ומספר הנקודות שקיבלה היה גדול בהפרש ניכר מהמקום השני, באירוויזיון 1999 שנערך בירושלים הגיעה למקום השמיני.
בשנים 2000 ,2001 ו-2003 הציגה את הניקוד ההולנדי באירוויזיון.
ב-2001 הוציאה את אלבומה הראשון הנקרא "Meant to Be".
ב-2003 החלה להנחות את תוכנית החדשות והאקטואליה "לב הולנד" והיא גם הנחתה את הגרסה ההולנדית לתוכנית הישראלית היורש.
ב-1998 נישאה למתופף דני סהופלה וב-2009 ילדה את בתה.
עדעד
עַדְעָד (שם מדעי: Limonium) הוא סוג במשפחת העפריתיים. הסוג כולל כ-120 עד 150 מינים הנפוצים באירופה, אפריקה, אסיה, אוסטרליה, וצפון אמריקה. המינים מאופיינים בפרחים בעלי עלי גביע צבעוניים, הבולטים בצבעם על גבי הצמח גם זמן רב לאחר תום הפריחה ונשירת עלי הכותרת. כך נוצרת אשליה של פריחה מתמשכת, ומכאן שם הסוג 'עדעד', וכן הכינוי העממי 'אלמוות'.
בזיליקת סן מרינו
בזיליקת סן מרינו (באיטלקית: Basilica di San Marino) היא בזיליקה קתולית בעיר סן מרינו, המשמשת ככנסייה המרכזית והחשובה בעיר. היא מוקדשת לקדוש המגן של העיר והמדינה, מרינוס הקדוש, אשר לפי המסורת התיישב במקום בשנת 301 וייסד את הקהילה הנוצרית, שהייתה עם השנים לרפובליקה של סן מרינו.
עדעד
בישראל גדלים בר המינים:
בזיליקת סן מרינו
היסטוריה
בתחילת המאה ה-19 היה מצבה של הכנסייה מדורדר, והיא נהרסה ב-1807. ב-24 ביולי 1825 החליטו פרנסי העיר על הקמתה של כנסייה חדשה, והעבודות החלו כשנה לאחר מכן. ב-1835 הושלמה הקמתה של הכנסייה החדשה, וב-5 בפברואר 1838 הוא נחנך, אך הקדשתו נעשתה רק ב-1 ביולי 1855. ב-21 ביולי 1926 העלה האפיפיור פיוס האחד עשר את הכנסייה למעמד של בזיליקה משנית. ב-29 באוגוסט 1982 ביקר האפיפיור יוחנן פאולוס השני בבזיליקה.
עדעד
המין עדעד קנרי נפוץ בישראל כצמח גינון. כמו כן תחת השם 'עדעד ננסי' נעשה שימוש גנני במין Goniolimon tataricum, ששייך לסוג אחר במשפחה.
בזיליקת סן מרינו
המבנה
הבזיליקה שוכנת בקצה הצפוני של העיר, על מורדותיו הצפון-מערביים של הר טיטאנו, וחולשת על העיר כולה ועל כיכר החירות (Piazza della Libertà) הסמוך לה. היא הוקמה בסגנון נאו קלאסי, וכנסיית פטרוס הקדוש (Chiesa di San Pietro) צמודה אליה ממזרח. מגדל הפעמונים שמימין הוקם במאה ה-17 בסגנון רומנסקי ושרד מהכנסייה הקודמת. בחזית המבנה ניצב פרונאוס שבו שמונה עמודים עם כותרות קורינתיות, ומעליהם ארכיטרב ואפריז הנושא את הכיתוב הלטיני: "DIVO MARINO PATRONO ET LIBERTATIS AUCTORI SEN. P.Q" "למרינו השמיימי, מגן ומייסד החירות. (מן) הסנאט והעם"
בפרונאוס כיור הטבלה ושלושה שערים המובילים אל אולם הבזיליקה שבו שלוש ספינות. שישה-עשר עמודים הנושאים כותרות קורינתיות ערוכים בצורת חצי עיגול באפסיס. בכנסייה שבעה מזבחים והמזבח המרכזי מעוטר בפסל מרינוס הקדוש. מתחת למזבח שמורים שרידיו של הקדוש שהתגלו ב-3 בספטמבר 1586, וחלק מהם נתרמו ב-1595 לאי ראב בקרואטיה, מקום מוצאו של הקדוש. חלק מגולגולתו של הקדוש שמור בתיבת כסף וזהב המונחת מאז 1602 לימין המזבח; ומשמאלו כתרם של מושלי סן מרינו מהמאה ה-17. עוגב הכנסייה הוא מ-1883.
מל דניאלס
מלווין ג'ו "מל" דניאלס (באנגלית: Melvin Joe "Mel" Daniels; 20 ביולי 1944 – 30 באוקטובר 2015) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק במשך 8 עונות בליגת ה-ABA (1967–1975), ועונה אחת בליגת ה-NBA. כשחקן אינדיאנה פייסרס זכה ב-3 אליפויות ליגת ה-ABA, ונבחר פעמיים ל-MVP של העונה. לאורך קריירת המשחק ב-ABA וב-NBA העמיד ממוצעים כוללים של 18.4 נקודות, 14.9 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק.
בשנת 1997 נבחר לאחד מ-35 חברי "קבוצת כל הזמנים של ה-ABA", כאחד משבעת השחקנים היחידים שנבחרו אליה פה אחד. בשנת 2012 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל.
נעורים ומכללות
דניאלס נולד וגדל בעיר דטרויט שבמישיגן, ובין השנים 1964–1967 למד באוניברסיטת ניו מקסיקו. ב-3 עונותיו כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ממוצעים של 20.0 נקודות ו-11.1 ריבאונדים למשחק, ובעונתו האחרונה נבחר לחמישיית העונה השנייה של ליגת המכללות ("Second-team All-American").
קריירת משחק
בשנת 1967 נבחר דניאלס הן בדראפט ה-NBA על ידי סינסינטי רויאלס (בחירה תשיעית), והן בדראפט ליגת ה-ABA על ידי מינסוטה מאסקיז, בה בחר לשחק. בעונתו הראשונה ב-ABA השתתף במשחק האולסטאר וזכה בתואר רוקי העונה, לאחר שקלע 22.2 נקודות למשחק והוביל את שחקני הליגה עם 15.6 ריבאונדים למשחק. בשלב גמר המזרח של פלייאוף ה-ABA הפסידה מינסוטה לפיטסבורג פייפרס, אותה הוביל הרוקי קוני הוקינס.
לקראת עונת 1968/1969 הועבר דניאלס בטרייד לאינדיאנה פייסרס, אשר הוקמה והצטרפה לליגת ה-ABA שנה קודם לכן. בעונתו הראשונה באינדיאנה קלע 24.0 נקודות והוריד 16.5 ריבאונדים בממוצע למשחק, וזכה בתואר ה-MVP של העונה – הישג אותו שיחזר בעונת 1970/1971. בעונות 1969/1970, 1971/1972 ו-1972/1973 הוביל את הפייסרס לזכיות באליפות ה-ABA, לצידם של רוג'ר בראון וג'ורג' מקגיניס ותחת הדרכתו של המאמן בובי לאונרד. בכל 6 עונותיו באינדיאנה השתתף במשחק האולסטאר, וב-4 מתוכן נבחר לאחת מחמישיות העונה.
בקיץ 1974 עבר לקבוצת ממפיס סאונדס, אף היא מליגת ה-ABA, ושיחק במדיה במשך עונה אחת. בעונת השתתף ב-11 משחקי NBA כשחקן ניו יורק נטס, בטרם פרש ממשחק בגיל 32.
דניאלס ניצב במקום הראשון בתולדות ליגת ה-ABA בריבאונדים (9,494), ובמקום הרביעי בנקודות (11,739) ובדקות משחק (22,340) בעונה הסדירה. כמו כן מוביל דניאלס את הליגה בריבאונדים בפלייאוף (1,608), ומדורג שני במספר משחקי פלייאוף (109), שלישי בדקות משחק בפלייאוף (3,901) ורביעי בנקודות בפלייאוף (1,901).
לאחר קריירת המשחק
בשנת 1985 הפרישו הפייסרס את גופייתו של דניאלס, עם המספר "34". בשנת 1997 נבחר לאחד מ-35 חברי "קבוצת כל הזמנים של ה-ABA", כאחד משבעת השחקנים היחידים שנבחרו אליה פה אחד. בשנת 2012 הונצח בהיכל התהילה של הכדורסל, כשחקן.
ב-30 באוקטובר 2015 נפטר דניאלס כתוצאה מסיבוך בניתוח לב שעבר.
מכתב אהבה למ"מ שלי
מכתב אהבה למ"מ שלי הוא סרט עלילתי קצר משנת 2017, שבוים בידי עטרה פריש והופק בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש, במסגרת הפרויקט "גיבורה" של אוניברסיטת תל אביב.
הסרט הוקרן לראשונה במסגרת "סטודנט ויז'ן" של פסטיבל טרייבקה האמריקאי, שבו גם זכה בציון לשבח. הסרט הוקרן לראשונה בבתי קולנוע ב־2018 כחלק מהמקבץ הראשון של מיזם הקפסולה "אהבה־שנאה". המיזם, מבית היוצר של חברת ההפקה גרין פרודקשנס ושל קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, איגד כמה סרטים קצרים ישראליים והציג אותם בבתי הקולנוע. באוקטובר 2019 נמכר הסרט ל־HBO אירופה בשם "The Love Letter"; הוא שובץ לשידור בערוצי רשת HBO אירופה מ־1 בנובמבר של אותה השנה.
ב־2021 עובד הסרט לסדרת הדרמה הקומית "המפקדת", שגם היא נוצרה בידי עטרה פריש, בשיתוף ניר ברגר, וזכתה לשבחים רבים.
עלילה
נועה, מפקדת טירוניות מסורה בצה״ל, מקבלת מאחת החיילות שלה מכתב אהבה מסתורי. החשד שמאחורי המכתב מסתתרת כוונה לא אמיתית של החיילת מאלץ אותה להתמודד עם הפער בין כללי המשמעת הצבאיים לבין הכמיהה שלה להרגיש, ולו לרגע אחד, נאהבת.
ביקורות
הסרט גרף את פרס הציון לשבח בתחרות הסרט הקצר של פסטיבל ירושלים לקולנוע ופסטיבל טרייבקה, הוקרן בפסטיבל פאלם ספרינגס האמריקאי ובפסטיבלים רבים ברחבי העולם, והיה מועמד לפרס אופיר לסרט הקצר הטוב ביותר.
יז'י דודק
יז'י הנריק דודק (בפולנית: Jerzy Henryk Dudek; נולד ב-23 במרץ 1973 בריבניק, פולין) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת השוער ובנבחרת פולין.
קריירה
התחיל את הקריירה המקצוענית בקבוצות הפולניות קונקורדיה קנורוב וסוקול טיצ'י. ב עבר לשחק בקבוצת פיינורד שבהולנד.
ב-31 באוגוסט 2001 חתם בקבוצת ליברפול כמחליף לשוערה הקודם של הקבוצה, סאנדר ווסטרבלד. לאחר שסבל מהופעות חלשות במסגרת מונדיאל 2002 ובשערה של ליברפול בתחילת עונת הפך לשוער המשנה, אך חזר להרכב לאחר זמן מה בעקבות פציעת שוערה השני של ליברפול כריס קירקלנד.
ב־25 במאי 2005, דודק הפך לגיבור של ליברפול אחרי הופעה מדהימה בשערה של הקבוצה במשחק הגמר של ליגת האלופות נגד האיטלקית מילאן באיסטנבול, טורקיה. במהלך המשחק הציל מספר שערים בטוחים, ובדקה ה117 של המשחק מנע מחלוץ מילאן, אנדריי שבצ'נקו, להבקיע את שער הניצחון לאיטלקים. המשחק נגמר בתוצאה 3:3 בסיום 120 דקות, והקבוצות נשלחו לדו-קרב של בעיטות הכרעה מ11 מטרים. דודק עצר שתי בעיטות וזכה יחד עם ליברפול בגביע.
במסגרת בעיטות ההכרעה, דודק ביצע "טקס" לפני כל בעיטת שחקן יריב, כאשר התנועע על קו השער בצורה מוזרה ומבלבלת, שבסופו של דבר התגלתה כיעילה ביותר, למרות מחאתם של שחקני מילאן.
בריאיון לאחר המשחק, ציין דודק כי למד את התנועות שביצע בזמן בעיטות ההכרעה משוער העבר של ליברפול, ברוס גרובלאר.
בקיץ 2007 עבר דודק לריאל מדריד, ושימש אותה כשוערה השני עד לעזיבתו ב-21 במאי 2011 במשחק סיום העונה של הקבוצה בניצחון 8-1 על אלמריה.
לאחר שעזב את ריאל מדריד הודיע דודק על פרישה ממשחק בקבוצות, אך הודיע כי יישאר שוער נבחרת פולין לפחות עד לסיום יורו 2012. ב-4 ביוני 2013 שיחק במשחקו האחרון בנבחרת.
חיים פרטיים
דודק נשוי למירלה ואב ל-3 ילדים, אלכסנדר, ויקטוריה ונטליה. אביו עבד ככורה. דודק פתח אקדמיה לכדורגל יחד עם אחיו, דריוש, שהיה גם הוא כדורגלן.
נסים זלאיט
נסים זלאיט (נולד ב-1923) הוא צייר ישראלי.
נולד בעיראק. בגיל 28 נמלט מבגדאד, עקב פעילותו במחתרת הציונית, ועלה בגפו לישראל בשנת 1951. זו הייתה פרידה מכל אשר ידע והכיר בעולם האתמול, והמפגש עם הארץ החדשה ועם האמנות הרוחשת בה היה לאירוע המכונן בחייו.
זלאיט התוודע אל המופשט בתקופת לימודיו במכון אבני בשנים 1956–1959. מוריו היו יחזקאל שטרייכמן (1906–1993) ואביגדור סטימצקי (1908–1989) חברי קבוצת 'אופקים חדשים', שראו במופשט ביטוי לאמת אוניברסלית, שהיא תכליתה של האמנות הטהורה. עד לאותה עת היה זלאיט צייר פיגורטיבי מצליח בקנה המידה האפשרי מבחינתו, הן בבגדאד, שבה נולד ובגר, והן בשנותיו הראשונות בארץ.
הבחירה של זלאיט בציור המופשט סימנה את פנייתו לדרך חדשה ובלתי מוכרת, תוך השלכת סמלי העבר והגדרותיו מאחור. היה זה ביטוי לכמיהתו להתקבל, להשתייך ולהיות מזוהה עם האמנות הארצישראלית האוונגרדית באותה העת. בהחלטתו זו ויתר על כל נקודת אחיזה או עוגן במציאות הפיזית, ובחר לצאת למסע בתוך הלא נודע, במרחבי המופשט האינסופי. בתוך מרחב זה חיפש והתווה את דרכו האישית. ביצירותיו, הוא נותן ביטוי למגמות האוניברסליות באמנות המערב מצד אחד, ולתחושת הזיקה והשייכות למקום הישראלי, מצד שני. עם כל אלה, ניתן לזהות ביצירתו את עקבות זיכרונות העבר ואת ההתנסויות שעיצבו את עולמו.
לימודי אומנות
זלאיט למד באקדמיה לאמנויות יפות בבגדאד, במדרשה למורים לציור בתל אביב ובמכון אבני בתל אביב.
תערוכות קבוצתיות
יצירותיו של זלאיט הוצגו בתערוכות רבות, בהן:
קישורים חיצוניים
https://www.youtube.com/watch?v=E4hKYk5p6BM http://www.youtube.com/watch?v=P4Kc8-z4nHo&list=UUsppEohwkCe0G5kncFDA57g
שאנל מספר 5
שאנל מספר 5 (בצרפתית: CHANEL N° 5) הוא בושם שהושק על ידי מעצבת האופנה קוקו שאנל בשנת 1922. נכון לשנת 2018, הבושם מדורג מזה עשרות שנים כבושם הנמכר ביותר בעולם.
"שאנל מס' 5" הוא הבושם הראשון בעולם שיצא תחת שם של בית אופנה הצרפתי, שאנל. הספרה 5 נבחרה כי היא מסמלת את מזל אריה, המזל האסטרולגי של קוקו שאנל. בגרסה נוספת הספרה 5 נבחרה כשאחד ממחזריה של שאנל, דימיטרי פבלוביץ שהיה אחיינו של הצאר, הציג בפניה את רוקח הבשמים של משפחת הצארים הרוסים. שאנל ביקשה מרוקח הבשמים לרקוח שישה בשמים והיא תבחר בבושם הטוב ביותר. הרוקח נענה לבקשתה ורקח שישה בשמים, שאנל בחרה את הבושם החמישי.
תחילה, שאנל בלבד התבשמה בבושם אך ב-5 במאי 1921 חילקה את הבושם לקומץ מחברותיה, ללקוחות החנות ואף תאי המדידה ובגדי הערב רוססו בבושם. במרוצת השנים הפך הבושם היוקרתי בבקבוק המרובע והמוכר לאייקון וסמל זיהוי לבית האופנה הצרפתי שאנל.
הייצור והשיווק של הבושם נעשה על ידי חברה נפרדת בשם "Parfums Chanel" שהיה ב-70% בבעלות משפחת ורטהיימר היהודית - ורק 10% בבעלות קוקו שאנל.
פעולותיה של קוקו שאנל כמשתפת פעולה של הנאצים
בזמן מלחמת העולם השנייה, קוקו שאנל, שהייתה ידועה בעמדותיה האנטישמיות, החליטה לנצל את עליית המשטר הנאצי באירופה, ובצרפת בפרט, כדי לקבל שליטה בלעדית על החברה משותפיה היהודים, משפחת ורטהיימר - מנהלי "Parfums Chanel", ובראשם פייר ורטהיימר. כל זאת בזכות מעמדה של קוקו שאנל בתור בת הגזע הארי ותומכת מוצהרת של היטלר. משפחת ורטהיימר, שחזתה את הסנקציות נגד היהודים, העבירה מבעוד מועד את חברת הבישום שלה לחבר משפחה נוצרי בשם פליקס אמיו, איש עסקים צרפתי שלאחר תום המלחמה השיב את הבעלות על החברה למשפחת ורטהיימר. כיום אף בית האופנה "שאנל" עצמו נמצא בבעלות נכדיו של פייר, צמד האחים הצרפתים ממוצא יהודי, אלן וז'ראר ורטהיימר.
מרילין מונרו והבושם
לפרסום הבושם תרמה השחקנית-דוגמנית-זמרת האמריקאית מרילין מונרו כאשר נשאלה בראיון ב-1954 מה היא לובשת במיטה והיא השיבה "מספר טיפות של שאנל 5".
ג'ני (ספר)
ג'ני (באנגלית Jennie) הוא ספר ילדים ונוער מאת הסופר פול גאליקו שפורסם לראשונה ב-1950. הספר עוקב אחרי עלילותיו של פיטר בראון, ילד לונדוני, לאחר שהפך בעקבות תאונת דרכים לחתול. הוא מגורש מביתו והופך לחתול רחוב. הוא פוגש את החתולה ג'ני, ועובר איתה שלל הרפתקאות ברחובות לונדון וגלאזגו.
ליגת ה-CBA (סין)
ליגת ה-CBA (באנגלית: Chinese Basketball Association; בסינית: 中国男子篮球职业联赛) היא ליגת הכדורסל הבכירה בסין. היא ידועה בשם CBA והשימוש בקיצור האנגלי נעשה לעיתים תכופות גם בסינית. ליגת המשנה הסינית נקראת CBL. ליגת הנשים הבכירה בסין היא ה-WCBA.
שישה שחקנים סינים מה-CBA – יאו מינג, וואנג ז'יז'י, יי ג'יאנליאן, סון יו, מנגקה בטיר וג'ואו צ'י – הגיעו מאוחר יותר לליגת ה-NBA. חלקם חזרו לאחר מכן ל-CBA, אחרי שלא מצאו את מקומם ב-NBA. מספר מצומצם של שחקנים זרים מורשים לשחק בכל אחת מקבוצות ה-CBA.
קבוצות הליגה
נכון לעונת 2021/2022, משחקות ב-CBA 20 קבוצות, המחולקות לאזורי הצפון והדרום:
רשומה רפואית
רשומה רפואית היא אוסף שיטתי של מסמכים המתעדים היסטוריה רפואית של מטופל והטיפול בו.
המונח רשומה רפואית מתייחס הן לתיקיית הקרטון בה אסופים מסמכיו של המטופל והן למידע המתועד במסמכים, אשר מורכב מאוסף פרטי ההיסטוריה הרפואית של המטופל. מסמכים רפואיים הם מסמכים בעלי אופי פרטי במידה רבה, ולכן הטיפול בהם מעורר שאלות מוסריות וחוקיות רבות, כגון זכותם של צדדים שלישיים לעיון במסמכים אלה, דרכי שמירתם וגניזתם, ועוד. אף שארגון ושמירת הרשומה הרפואית נעשית בדרך כלל על ידי הרופאים והמוסדות המטפלים, החל מתחילת המאה ה-21, הולכת וגוברת באופן ניכר התופעה של מטופלים המנהלים רשומה רפואית אישית עבור עצמם.
מטרה
המידע השמור ומאורגן ברשומה הרפואית מאפשר לרופאים ולשאר אנשי מקצועות הבריאות לספק למטופל טיפול רפואי עקבי. הרשומה הרפואית מהווה אף בסיס לתכנון טיפול רפואי, מאפשרת תקשורת בין מטפלים שונים במטופל, מסייעת בשמירה על זכויותיו החוקיות של המטופל ושל המטפלים האחראים לטיפול בו, ולתיעוד שירותי בריאות שניתנו למטופל. הרשומה אף עשויה לשמש ככלי הוראה לתלמידי רפואה ומקצועות בריאות אחרים, כמקור מידע לבקרת איכות ולמחקר רפואי במוסד הרפואי. הרשומה הרפואית אף מאפשרת למטופל לחלוק במידע הרפואי אודותיו בין מטפלים ומוסדות בריאות שונים.
צורה
באופן מסורתי רשומות רפואיות נכתבו על גבי נייר ונשמרו בתיקיות קרטון. תיקיות אלה חולקו בדרך כלל באמצעות חוצצים לפי נושאים, ובכל חוצץ נוספו מסמכים בסדר כרונולוגי, על פי האירועים הבריאותיים בחיי המטופל. תיקיות פעילות נשמרו בדרך כלל במוסד המטפל, בעוד תיקיות בלתי פעילות נשמרו בארכיון. שיטה זו נהוגה עד היום בחלק מן המוסדות הרפואיים.
עם עליית השימוש במחשב התפתחה הרשומה הרפואית הממוחשבת, אשר הביאה לשינוי לא רק במראה הפיזי של הרשומה, אלא אף הגבירה במידה משמעותית את אפשרויות תיעוד ואיחזור המידע הרפואי.
תוכן הרשומה
אף שייתכנו הבדלים משמעותיים בין רשומה רפואית אחת למשנייה, רשומות רפואיות בדרך כלל מכילות את פרטיו המזהים של המטופל, את ההיסטוריה הרפואית (על פי המידע הנמסר מפי המטופל), וממצאי בדיקות רפואיות שבוצעו על ידי המטפלים. מידע נוסף העשוי להימצא ברשומה הרפואית הוא ממצאי בדיקות מעבדה, מרשמי תרופות שניתנו למטופל, הפניות לרופאים או מטפלים אחרים, מידע חינוכי שניתן למטופל, תוכניות טיפול עתידיות, הוראות לטיפול עצמי של המטופל ורישומי ביקורים אצל המטפל. בחלק מן המוסדות הרפואיים הרשומה הרפואית אף תכיל פרטים על תשלומים עבור שירותים רפואיים.
גישה לרשומה הרפואית
בישראל הרשומה הרפואית מוגדרת בחוק זכויות החולה התשנ"ו-1996, והיא כוללת, "בין היתר, פרטים מזהים של המטופל והמטפל וכן תכלול מידע רפואי בדבר הטיפול הרפואי שקיבל המטופל, עברו הרפואי כפי שמסר, איבחון מצבו הרפואי הנוכחי והוראות טיפול" המתועדים "בדרך של רישום או צילום, או בכל דרך אחרת, לרבות התיק הרפואי של המטופל שבו מצויים מסמכים רפואיים על אודותיו". החוק מטיל על המטפל, ובמוסד רפואי על מנהל המוסד, את האחריות לעדכון השוטף של הרשומה וכן לשמירתה, החוק אף מאפשר למסור את הרשומה לשמירת המטופל. אף בעת שהרשומה שמורה בידי המטפל, זכאי המטופל לקבל מידע אודותיו מן הרשומה וכן העתק הרשומה. המטפל רשאי שלא למסור מידע למטופל מתוך הרשומה הרפואית רק במקרים שבהם קיים חשש כי מסירת המידע עלולה לגרום למטופל לנזק חמור, גופני או נפשי, וזאת באישור ועדת אתיקה. החוק מטיל על המטפל והמוסד הרפואי חובה לשמור את המידע שברשומה בסוד. מסירת מידע מתוך הרשומה לאחרים אפשרית רק בנסיבות שאותן קובע חוק זכויות החולה, ביניהן: כאשר המטופל נתן את הסכמתו לכך; כאשר ועדת אתיקה אישרה את מסירת המידע לצורך הגנה על הציבור; כאשר המידע נמסר לעובד של המוסד הרפואי לצורך עיבוד המידע, או תיוקו.
תשלום בגין קבלת העתק מהרשומה
מטופל המבקש העתק מהרשומה הרפואית שלו בקופה, פטור מתשלום רק במקרה וקיימת סיבה רפואית לצורך שלו בהעתק התיק – המשך טיפול אצל רופא אחר טיפול בבית חולים וכו'. בכל מקרה אחר, הוא חייב בתשלום עבור קבלת העתק מהתיק, בהתאם לתעריפים המפורטים בתעריפון משרד הבריאות. מטופל המבקש העתק מהרשומה שלו בבית חולים ו/או אצל כל ספק רפואי אחר (שאינו הקופה), חייב בתשלום השתתפות עצמית בהתאם לתעריפים המפורטים בתעריפון משרד הבריאות.
ג'ואן מקורד
ג'ואן פיש מקורד (באנגלית: Joan Fish McCord; 6 באוגוסט 1930 – 2004) הייתה קרימינולוגית אמריקאית.
קריירה
מקורד היא בעלת תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת סטנפורד, תואר שני בפילוסופיה מאוניברסיטת הרווארד, וכן תואר שני נוסף בחינוך, גם מאוניברסיטת הרווארד. את מחקריה ועבודותיה הראשונות פרסמה במשותף לבעלה הראשון, הסוציולוג מקסוול מק'קורד. ב-1987 היא מונתה לנשיאות האגודה האמריקנית לקרימינולוגיה, והייתה האישה הראשונה בהיסטוריה ששימשה בתפקיד זה. היא ידועה בעיקר בזכות מחקריה הניסיוניים המתמשכים לאורך זמן (experimental longitudinal studies) אשר עקבו אחר תוכניות סוציאליות לשיקום וסיוע אשר קידמו גורמים ליברליים וקונסרבטביים כאחד. במהלך הקריירה של מק'קורד, היא הציגה את ממצאי מחקריה אשר, בין היתר, פורסמו בכ-12 ספרים. עבודתה התרכזה במחקר ומעקב בעיקר אחר השפעות התוכניות הסוציאליות עבור בני נוער בסיכון ועברייני נוער, בה הוכח כי התוכניות היו בעלות השפעה שלילית ומנוגדת למצופה. בנוסף מק'קורד חקרה את הגורמים לעבריינות נוער, ופרסמה מחקרים אודות אלכוהוליזם ופסיכופתיה. גישתה המחקרית נחשבת מהפכנית בכך ששילבה ומיזגה מחקרים אמפיריים במדעי החברה עם חשיבה פילוסופית.
קרל, דוכס וירטמברג
קרל, דוכס וירטמברג (בגרמנית: Carl von Württemberg; 1 באוגוסט 1936 – 7 ביוני 2022) היה בנו של פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג, וראש בית וירטמברג משנת 1975 ועד למותו.
ביוגרפיה
בשנת 1975 מת אביו פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג, וקרל ירש את תאריו ואת ראשות בית וירטמברג, מאחר שאחיו לודוויג אלברכט, דוכס וירטמברג ויתר על זכויותיו כשהתחתן בנישואים מורגנטיים. קרל עסק רבות בפעילות חברתית ובנתינת צדקה, והיה חבר בעמותת הצלב האדום הגרמני, קרן הזיכרון של באדן-וירטמברג, ואגודה למען ילדים חולי סרטן. בנוסף, הוא היה חבר הסנאט של אוניברסיטת טיבינגן ואוניברסיטת הוהנהיים, והיה ידיד קרוב של חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד.
בשנת 2002 קיבל קרל מהאפיפיור יוחנן פאולוס השני תואר מפקד במסדר סנט גרגוריוס הגדול, בשל תרומתו לפיתוח החינוך הקתולי של הבישופות של רוטנבורג-שטוטגרט, ובשנת 2008 הוא קיבל תואר דוקטור מהמכללה הפילוסופית-תאולוגית.
ב-7 ביוני 2022 מת קרל בבית חולים ברוונסבורג. את תאריו ירש נכדו וילהלם, דוכס וירטמברג, בן בנו הבכור פרידריך, שנפטר בחיי אביו.
משפחתו
ב-21 ביולי 1960 התחתן קרל עם דיאן, נסיכת אורליאן, בתם של אנרי, רוזן פריז ואיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
חיים אברהם ישראל
הרב חיים אברהם ישראל (מכונה גם מהר"א ישראל) היה פוסק, שד"ר, ורב הקהילה היהודית באנקונה שבאיטליה. חיבר את הספרים אמרות טהורות ובית אברהם על ארבעה טורים ובית יוסף.
ביוגרפיה
בנו, הרב משה, שימש כרב ומורה צדק באלכסנדריה.
יחסי אסטוניה–צרפת
יחסי אסטוניה–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אסטוניה לבין הרפובליקה הצרפתית.
סקירה כללית
על פי משרד החוץ הצרפתי "צרפת ואסטוניה מקיימות קשרים הדוקים ודיאלוג פוליטי סדיר." מאז 2014, אזרחים צרפתים יכולים לנסוע ולעבוד בארגון המצטיינים ללוחמה בטרור הסייבר ולהגנה. בשנת 2016 נחתם הסכם טכני דו-צדדי בתחום ההגנה הקיברנטית. בשנת 2017, בבריטניה, נרכשו כלי נשק צרפתים על ידי אסטוניה.
אסטוניה היא מדינה חברה מלאה בלה פרנקופוני וצרפתית היא השפה השלישית בתפוצתה באסטוניה, לאחר האנגלית והאסטונית עצמה. השפה הצרפתית נלמדת בבתי הספר בכל רחבי המדינה וקיים בית ספר תיכון צרפתי "Lycee français de Tallinn".
קארל מיקאל בלמן
קארל מיקאל בלמן (15 בפברואר 1740 - 11 בפברואר 1795) הוא משורר ומלחין שוודי. מחבר הלידר החשוב ביותר בשפה השוודית ונחשב בארצו למשורר לאומי.
רקע משפחתו ושנות ילדותו וצעירותו
קארל מיקאל בלמן נולד בבית סבתו (רח' הורנסגאטאן 29א) ברובע סדרמאלם (Södermalm, או Söder) בסטוקהולם, בשנת 1740. היה הילד הבכור של יוהאן ארֶנדט בלמן (1707–1765), פקיד גרמני במוצאו, מזכיר הקנצלרייה המלכותית. אמו הייתה קתרינה הֶרמוניה, בת כומר לותרני שוודי, מיכאל הֶרמוניוס. הסב מצד האב, יוהאן ארנדט בלמן (האב) (1664–1709), נשוי לגרמניה ובן להורים גרמנים, היה בזמנו פרופסור לרטוריקה רומית באוניברסיטת אופסלה. אחרי קארל מיקאל נולדו להוריו עוד ארבעה-עשר ילדים, מתוכם שבעה מתו בילדות. בשנת 1743 המשפחה עברה לבית ברחוב ביורנגורדסברונגרנד (Björngårdsbrunngränd) הנושא כעת את שם המשורר (Bellmansgatan 24). בבית זה, גדל קארל מיקאל באווירה חמה וקיבל השכלה רחבה ממורים פרטיים. הוא למד בתחילה בבית ספר "מריה" על יד בית הוריו, לאחר מכן מורו היה קלס לודוויג אנס (Claes Ludwig Ennes), סטודנט לתאולוגיה, שעורר בו עניין בעולם השירה. שאר אחיו של בלמן לא זכו מסיבות כלכליות לאותה מידה של השכלה.
התחלתו של בלמן בתחום הספרות הייתה בגיל 17 (1757) בתרגום לשוודית של "הגיגים אוונגליים אודות המוות" מאת המשפטן והסופר הגרמני דוד פון שבייניץ. בהמשך כתב יצירות דתיות נוספות, אבל גם עבודות סטיריות כמו "הגיגים על אי יציבותן של הבנות" (Tankar om flickors ostadighet) (1758) ושירי סאטירה חברתית כמו "הירח" (Månan) (1760).
עקב ההסתבכות הכלכלית הקשה של בנו, האב איבד את עבודתו בקנצלריה המלכותית, מכר את הבית שבו גרה המשפחה במשך 20 שנה ועבר לגור ברובע אורסטה (Årsta) ואחר כך לבית באחוזה בוויסבוהאמאר (Visbohammar) במחוז סדרמאנלנד (Södermanland). אחרי שהות של חודשים אחדים בוויסבוהאמאר, בהמלצת חבר, קארל מיקאל קיבל עבודה פקידותית במשרד הממשלתי לבתי חרושת. אחרי סגירת משרד זה בשנת 1766, התקבל למזכירות המינהלת הכללית של המכס המלכותי. גם מקום עבודה זו נסגר כעבור שש שנים - ב-1772, אבל המשיך לקבל משכורת זעומה.