cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קוביית קרח
צבען הלבן של קוביות קרח נובע מהקפאה מהירה או מכך שבמים ישנם מוצקים מומסים אחרים. כאשר מים מקוררים לנקודת קיפאון, גזים הנמצאים בתוכם הופכים לבועות מיקרוסקופיות.
צורת קוביות הקרח
מאחר שבמהלך ההקפאה של המים גדל נפחם (משקלו הסגולי של הקרח נמוך משל המים), "תופחת" הקובייה במקומות האחרונים להתמצק. לדוגמה, בתבנית קוביות קרח תופח מרכז הדופן העליונה של כל קובייה. לפיכך צורתה של פאה זו דמוית כיפה. בשל תופעה פיזיקלית זו של התרחבות הקובייה בתהליך ההקפאה, מייצרי קוביות הקרח לסוגיהם בנויים כך שקיים לצד כל תא חלל אוויר שאליו היא יכולה להתפשט, וכך למעשה צורת הקובייה תמיד שונה במקצת מתבנית המתקן שייצר אותה.
ערוץ החדשות היהודי
ערוץ החדשות היהודי (באנגלית: Jewish News One או JN1) היה ערוץ טלוויזיה בינלאומי העוסק בחדשות העולם היהודי בתפוצות ובמדינת ישראל.
היסטוריה
הערוץ החל לשדר ב-21 בספטמבר 2011.
הערוץ שידר מבזק חדשות כל חצי שעה ומשלב תוכניות בנושאי יהדות. הוא פעל ממשרדים במגדל משה אביב ברמת גן, וממשרדים בקייב באוקראינה.
הערוץ נסגר וסיים את שידוריו במאי 2014, לאחר שפיטר את כל העובדים בישראל. הערוץ המשיך לפעול באוקראינה, תחת שם חדש, "UN1", והחל להתמקד בחדשות פנים-אוקראיניות.
אליזבת יונגמן
אליזבת יונגמן (בגרמנית: Elisabeth Jungmann; 1894 - 28 בדצמבר 1958) הייתה אחות ומתרגמת יהודייה.
ביוגרפיה
אליזבת יונגמן נולדה בשלזיה שהייתה חלק של האימפריה הגרמנית וגדלה בבית יהודי מתבולל ביחד עם אחותה אווה רייכמן. בין משפחתה לרב הקהילה, ליאו בק, שררו יחסי ידידות. לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה היא הייתה אחות בצבא הקיסרות הגרמנית.
לאחר סיום המלחמה אליזבת יונגמן עברה לגרמניה והייתה מזכירה ומתרגמת של גרהרט האופטמן בשנים 1922–1933. לאחר מכך היא הייתה קרובה לרודולף בינדינג והם אף תכננו להתחתן, אך לא יכלו לממש את הרצון בגלל חוקי נירנברג.
בשנת 1927 אליזבת יונגמן הכירה את משפחת מקס בירבום, קריקטוריסט וחקיין בריטי. הם נפגשו באופן קבוע בבית בירבום ברפאלו שבאיטליה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה אליזבת יונגמן עברה לבריטניה. במהלך המלחמה היא עבדה בארגונים היהודים בלונדון ובמשרד העורף. לאחר המלחמה היא המשיכה להתגורר בבריטניה.
היחסים הקרובים עם מקס בירבום נמשכו, כאשר בשנת 1951 אשתו נפטרה, אליזבת יונגמן עזרה לו בסידורים. החל מתקופה זו היא הייתה המזכירה של בירבום ועזרה לו בניהול הבית. ב-20 באפריל 1956 הם התחתנו ואליזבת יונגמן הייתה היורשת שלו ובעלת זכויות לכל יצירותיו כאשר הוא נפטר במאי 1956.
נפטרה בשנת 1958.
ספייה סולטאן
מליקה ספייה סולטאן (טורקית עות'מאנית: صفیه سلطان; 1550 – 1619) הייתה פילגשו האלבנית של הסולטאן העות'מאני מוראט השלישי והוולידה סולטאן בתקופת שלטונו של בנה, מהמט השלישי וסבתם של אהמט הראשון ומוסטפא הראשון. ספייה הייתה גם אחת מן האישים הבולטים בתקופה שנודעה כסולטנות הנשים. היא התגוררה בחצר המלכות של האימפריה העות'מאנית במשך מלכותם של שבעה סולטאנים: סולימאן המפואר, סלים השני, מוראט השלישי, מהמט השלישי, אהמט הראשון, מוסטפא הראשון, ועות'מאן השני.
רקע
זהותה של ספייה מבולבלת לעיתים קרובות עם זו של חמותה הוונציאנית, נורבאנו, מה שהביא כמה להאמין שגם ספייה ממוצא ונציאני. עם זאת, ספייה הייתה ממוצא אלבני, ילידת רמות דוקאג'ין.
בשנת 1563, בגיל 13, היא הוצגה כפילגש למוראט השלישי העתידי על ידי בת דודו היומאשה סולטאן, נכדתו של סולימאן המפואר. היא נהייתה לפילגש למוראט (בנו הבכור של הסולטאן סלים השני). ב-26 במאי 1566 היא ילדה את בנו של מוראט, מהמט השלישי לעתיד, באותה שנה שמת סולימאן המפואר.
האסקי סולטאן
ספייה הייתה הפילגש היחידה של מוראט לפני המלכתו, והוא המשיך לנהל איתה מערכת יחסים מונוגמית במשך כמה שנים לסולטנות שלו. אמו, נורבאנו, יעצה לו לקחת פילגשות נוספות לטובת השושלת, שעד שנת 1581 היה רק ​​יורש אחד שנותר בחיים, מוראט ובנם של ספייה, מהמט. בשנת 1583, האשימה נורבאנו את ספייה בשימוש במכשפות ומכשפים כדי להפוך את מוראט לאין אונים ולמנוע ממנו להיפגש עם פילגשים חדשות. האשמה זו הביאה למאסר ועינויים של משרתיה של ספייה. אחותו של מוראט, אסמהאן, הציגה בפניו שתי פילגשות יפות, אותן קיבל. כשהוא נרפא מאין האונות שלו, הפך לאב לעשרים בנים ועשרים ושבע בנות.
דיווחים ונציאניים קובעים כי לאחר מרירות ראשונית שמרה ספייה על כבודה ולא גילתה קנאה בפילגשותיו של מוראט. היא אפילו רכשה יותר כבוד עבורו וזכתה לתודה של הסולטאן, שהמשיך להעריך אותה ולהתייעץ איתה בעניינים פוליטיים, במיוחד לאחר מותה של נורבאנו. בשנותיו האחרונות של מוראט, חזרה ספייה להיות בת זוגו היחידה. עם זאת, לא סביר שספייה הפכה אי פעם לאשתו של מוראט - אף על פי שההיסטוריון העות'מאני, מוסטפא עלי, מתייחס אליה ככזו, הוא סותר את הדיווחים של השגרירים הוונציאניים והאנגלים.
היא הייתה בעלת השפעה בתור האסקי, דרגה שהוענקה לה פחות משנה לאחר שמוראט הומלך. כפי שג'ובאני מורו דיווח בשנת 1590 "בסמכות שהיא נהנית ממנה (ספייה) כאם הנסיך, היא מתערבת מדי פעם בענייני מדינה, אם כי היא מכובדת מאוד בכך ומאזין לה מלכותו הרואה בה הגיונית וחכמה".
יחד עם מוראט נולדו לספייה ארבעה ילדים:
ולידה סולטאן ועוצרת
כאשר מוראט נפטר בשנת 1595, ספייה דאגה שבנה מהמט יומלך כסולטן, והיא הפכה לוולידה סולטאן - אחת החזקות בהיסטוריה העות'מאנית. עד למות בנה בשנת 1603, הפוליטיקה העות'מאנית נקבעה על ידי מפלגה בראשות עצמה וגזנפר אגא, ראש הסריסים הלבנים וראש הארמון הקיסרי הפנימי.
ספייה נהנתה משכר עצום של 3,000 אקצ'ה ביום במהלך החלק האחרון של שלטון בנה. כאשר מהמט השלישי יצא למערכה בהונגריה בשנת 1596, הוא העניק לאמו כוח רב על האימפריה והותיר אותה אחראית על האוצר. במהלך שלטונה הזמני היא שכנעה את בנה לבטל מינוי של שופט איסטנבול ולהעביר את השיפוט הגדול את לדמת אבראהים פאשה, חתנה.
עיצוב פנים של מסגד ייני באיסטנבול החל בתקופת שלטונה של ספייה.
את מהמט השלישי ירש בנו אהמט הראשון בשנת 1603. אחת ההחלטות הגדולות הראשונות שלו הייתה לשלול את סבתו מכוחה - היא גורשה לארמון הישן ביום שישי, 9 בינואר 1604. כשאחיו של אהמט הראשון, מוסטפא הראשון, הפך לסולטאן בשנת 1617, אמו, האלימה סולטאן, קיבלה 3,000 אק'צה ביום אף על פי שחמותה ספייה עדיין הייתה בחיים.
כל הסולטנים הבאים היו צאצאים של ספייה.
יחסי חוץ
ספייה, כמו נורבאנו, דגלה במדיניות פרו-ונציאנית בדרך כלל והתערבה בקביעות מטעם שגרירי ונציה, אחד מהם תיאר אותה בפני הסנאט כ"אישה מלשונה, מהימנה, ואני קורא לומר כי רק בה יש לי מצא אמת בקונסטנטינופול; לכן זה תמיד יועיל לשלוותך לקדם את הכרת התודה שלה".
ספייה שמרה גם על קשרים טובים עם אנגליה. היא שכנעה את מהמט השלישי לתת לשגריר אנגליה להתלוות אליו במסע בהונגריה. אחד ההיבטים הייחודיים בקריירה שלה הוא שהיא התכתבה אישית עם המלכה אליזבת הראשונה של אנגליה, והתנדבה לעתור את הסולטאן מטעמה של אליזבת. שתי הנשים החליפו גם הן מתנות. באחת הפעמים קיבלה ספייה את דיוקנה של אליזבת בתמורה ל"שני בגדי בד כסף, חגורת בד אחת מכסף, ושתי מטפחות שנרקמו בזהב המוני". במכתב משנת 1599 מגיבה ספייה לבקשתה של אליזבת לקשרים טובים בין האימפריות:
ספייה השתמשה בכרכרה בטיולים לעיר, שנחשבה לשערורייתית. חילופי מכתבים ומתנות אלה בין ספייה לאליזבת הציגו דינמיקה מגדרית מעניינת ליחסים הפוליטיים שלהם. בצד האמצעים המסורתיים להחלפת נשים במטרה להבטיח בריתות דיפלומטיות, כלכליות או צבאיות, חילופי אליזבת וספייה העמידו אותן בעמדת הכוח ולא מושאי החילוף.
תופעה יוצאת דופן ביחסיה של ספייה עם אנגליה הייתה משיכתה לפול פינדר, מזכיר השגריר האנגלי ומי שהעניק לספייה את הכרכרה של אליזבת. לדברי תומאס דאלאם (שהגיש את מתנת העוגב של אליזבת למהמט השלישי), "הסולטאנה אכן חיבבה מאוד את מר פינדר, ואחר כך היא שלחה לו מכתב שייפגש עמה אך פגישתם נכשלה".
בתרבות הפופולרית
דמותה של ספייה סולטאן מגולמת על ידי השחקנית הטורקייה חוליה אוושר בסדרה הטורקית "המאה המפוארת - קסם".
בעלות
בעלות היא זכות משפטית בנכס, המקנה לבעלים את הכח המשפטי לעשות בו כל שירצו, בכפוף למגבלות שנקבעו בחוק או בחוזה.
תתי-זכויות הכלולות תחת הבעלות
הבעלות היא כלל הזכויות בנכס נתון: חזקה (שליטה אפקטיבית), שימוש (הנאה מן הנכס ומפירותיו), שינוי או עיבוד הנכס (לרבות בנייה במקרקעין), השמדתו והקניית זכויות אלו לאחרים (לדוגמה: מכירה השכרת הנכס או מתן זכות שימוש לאדם אחר).
בעלות פרטית
כיום צורת הבעלות הנפוצה ביותר והנתפסת כטבעית היא הבעלות הפרטית. נהוג להגדיר את הבעלות כזכות לעשות בנכס כל דבר ולהדיר ממנו אחרים. הגדרה זו מבוססת על תפיסה לפיה הקניין הפרטי הוא בלעדי לבעלים.
בעלות משותפת
נכס פרטי עשוי להיות שייך למספר בעלים (בני אדם או תאגידים). במצב בו הבעלות משותפת, הבעלים חולקים את הזכויות שמקנה הבעלות, אך הן מוגבלות (בתלות במשטר המשפטי) על מנת להגן על זכויותיהם של יתר הבעלים. המשפט הישראלי מסדיר את סוגיית השיתוף בנכסים בפרק ה' לחוק המקרקעין ובסעיפים 9 -10א לחוק המיטלטלין. המשטר המשפטי בישראל מעניק לשותף חירות רבה לפעול ולהשתמש בנכס המשותף, אך זכות זו מרוסנת כיוון שהחוק גם מאפשר ליתר השותפים לפרק את השיתוף (במידה ואינם מרוצים מאופן ניהול הנכס).
בעלות ציבורית
ישנם נכסים שהם בבעלות המדינה או מוסדותיה הציבוריים (דוגמת אדמות מדינה בישראל). גופים אלו זכאים לנהוג בנכס ככל בעל קניין, אך כיוון שהם כפופים לכללי המשפט הציבורי, לעיתים חלות עליהם מגבלות ייחודיות.
רכישת בעלות
בעת המודרנית, הדרך הנפוצה לרכישת בעלות בנכס היא בהסכם מכר עם בעל הנכס, במסגרתו הבעלות מועברת תמורת מחיר. עם זאת, קיימים מספר מסלולים נוספים לרכישת בעלות.
יחסי דרום סודאן–צ'ילה
יחסי דרום סודאן–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של דרום סודאן לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של דרום סודאן לבין הרפובליקה של צ'ילה אינם קיימים, אך צ'ילה מגישה עזרה הומניטרית לדרום סודאן ולתושביה מפעם לפעם. צ'ילה הייתה אחת מהמדינות הראשונות בעולם להכיר בעצמאותה של דרום סודאן מסודאן, היא עשתה זאת ב-9 ביולי 2011.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בדרום סודאן זקוקים לאשרת כניסה למדינה על מנת לעשות כן. גם אזרחי דרום סודאן שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן.
ניצחת איתי הכל (שיר)
ניצחת איתי הכל (ידוע גם כ"ניצחת איתי הכל (מוזיקה)") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עמיר בניון. השיר יצא לאור בשנת 2003, על ידי חברת התקליטים הליקון, כסינגל ראשון מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, "ניצחת איתי הכל".
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי עמיר בניון והופק על ידי בניון בשיתוף נדב ביטון, שמוליק דניאל, ליאור שושן ואודי תורג'מן. בניון סיפר כי כתב את השיר על אהבתו למוזיקה.
הצלחה
השיר, יחד עם האלבום עצמו, הביא לפריצת דרכו של בניון. במצעד השבועי של רשת ג' הגיע השיר בשיאו למקום השני. במצעד השנתי של התחנה, זכה השיר להצלחה רבה תוך שדורג במקום השישי. במצעד השנתי של גלגלצ זכה השיר להצלחה אף רבה יותר, תוך שדורג במקום החמישי.
בשנת 2009 ערכו ערוץ 24 ומאקו את מצעד "פסקול העשור", בו דורג השיר במקום השני. באותה השנה, נערך "המצעד של המדינה" המדרג את 500 השירים הטובים ביותר בזמר העברי, בו דורג השיר במקום ה-70.
גרסתם של ישי ריבו ואמיר דדון
ב-18 ביולי 2019, במהלך הופעתו בבריכת הסולטן, ביצע הזמר-יוצר ישי ריבו את השיר ביחד עם הזמרים אמיר דדון ועמיר בניון. השיר יצא לאור ב-13 באוגוסט 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום. נכון לאפריל 2023, לסינגל למעלה מ-23.9 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
קאלם לינץ'
קאלם פינבר לינץ' (באנגלית: Calam Finbar Lynch; נולד ב-7 בנובמבר 1994) הוא שחקן בריטי ממוצא אירי.
ביוגרפיה
לינץ' נולד בווריקשייר לשחקנים האירים ניב קיוזאק ופינבר לינץ'. הוא בילה חלק מילדותו בעיירה מורטם סנט אנדרוס בצ'שייר, ולמד באקדמיה המקומית בזמן שהוריו עבדו במנצ'סטר. לאחר מכן עברה המשפחה לבארנס, דרום מערב לונדון. הוא למד בבית הספר התיכון לאטימר בהמרסמית'. לינץ' בוגר סומרוויל קולג', אוקספורד, בלימודים קלאסיים וסיים את לימודיו בשנת 2017. הוא קיבל השראה לשחק על ידי בן דודו מקס איירונס והשתתף בהפקות במה במהלך תקופת לימודיו באוניברסיטה.
קריירה
בשנתו השלישית והאחרונה באוקספורד, לינץ' הוחתם בסוכנות שחקנים והופיע בסרט הקולנוע "דנקרק". לאחר שסיים את לימודיו, הוא שיחק את קלאודיו במחזה "מהומה רבה על לא דבר" בתיאטרון רוז קינגסטון ובתפקיד "גורדון וילסון", בנה של גב' וילסון אותה גילמה רות וילסון במיני-סדרה "גברת וילסון". באותה שנה, שיחק בתפקיד אורח בפרק של קומדיית המצבים "בנות דרי" של ערוץ 4.
בשנת 2019 הופיע במחזה "Wife" בתיאטרון קלין.
בשנת 2020 שיחק בסרט "הסייח השחור" לצד מקנזי פוי, שהופק על ידי דיסני+.
בשנת 2021 לוהק לתפקיד בסרט הביוגרפי "Benedicion", בכיכובו של טום בליית' ולתפקיד משנה בעונה השנייה של הדרמה התקופתית של נטפליקס, "ברידג'רטון".
תסמונת חוסר מולד של תחושת הכאב
תסמונת חוסר מולד של תחושת הכאב, (נקראת גם CIP, ובאנגלית: Congenital insensitivity to pain) היא מחלה אשר חוליה נולדים עם חוסר יכולת להרגיש כאב פיזי. המחלה התגלתה בכפר ויטנג'י שבצפון שוודיה, שם דווחו כמעט 40 מקרים שלה.
סימנים ותסמינים
החולים במחלה יכולים להרגיש מגע מופלה (אך לא תמיד טמפרטורה), ולא קיים זיהוי חריגויות פיזיות. ילדים עם מחלה זו נוטים לסבול מנזק לחלל הפה כתוצאה מנשיכות בלתי מורגשות, מנזקי קרנית, זיהומים בגופם בשל חפצים זרים, וכן נזקים אחרים כתוצאה מחוסר יכולת להרגיש כאב.
ישנם שני סוגים של חוסר תחושה:
גורמים למחלה
זהו ליקוי תורשתי שפירושו שחומר ההעברה בסינפסות של העצבים לא מתפקד כראוי. במקרים מסוימים, המחלה נגרמת כתוצאה מעליה ביצור אנדורפינים במוח, במקרה כזה, נרקאן עשוי להיות הטיפול המתאים, אך טיפול זה אינו עובד בכל המקרים. בכל המקרים, חוסר תפקוד זה יכול להיות בתעלת נתרן תלוית המתח SCN9A. חולים עם מוטציות כאלו אינם חשים בכאב ובעוד מחלות עצביות עוד מלידה.
גן ה-PRDM12 עובר את תהליך מיתוג הגנים באופן נורמלי במהלך התפתחות תאי העצב המרגישים כאב. אנשים עם מוטציות הומוזיגוטיות של גן ה-RPDM12 חווים חוסר כאב מולד.
טיפול
הטיפול באמצעות נרקאן אפשר לאחרונה לאישה עם חוסר בתחושה מולד לחוות בכאב בפעם הראשונה. כמו כן, כך גם נלטרקסון יכול להיות אפקטיבי בטיפול במחלה.
איסאק דונייבסקי
איסאק אוֹּסיפּוֹביץ' דוּנָיֶיבסקי (ברוסית: Исаак Осипович Дунаевский; 30 בינואר 1900 – 25 ביולי 1955) היה מלחין סובייטי נודע ממוצא יהודי. כתב מספר רב של שירים ומוזיקה לסרטים. בעל תואר אמן העם של רוסיה הסובייטית (1950), חתן פרס סטלין (1941 ו-1951) ובעל עיטור הכוכב האדום, עיטור פועלי הדגל האדום ועיטור אות הכבוד.
ביוגרפיה
איסאק (יצחק) דונייבסקי נולד בעיירה לוחביצה בקרבת פולטבה, אז בתחומי האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). המשפחה התאפיינה בכישרון מוזיקלי, גם חמשת אחיו עשו קריירה בתחום המוזיקה. בגיל 8 הוא התחיל ללמוד נגינה בכינור.
בשנת 1910 עברה המשפחה לחארקוב. בשנת 1918 סיים את הלימודים בבית הספר, ובשנת 1919 סיים את הלימודים בקונסרבטוריון העירוני. בשנים 1920-1924 עבד בתיאטרון המקומי כמלחין ומנצח.
בשנות ה-30 התחיל לעבוד ביחד עם הבמאי הסובייטי גריגורי אלכסנדרוב וכתב מוזיקה לסרטיו המוצלחים "החברה העליזים" (Весёлые ребята; 1934), "הקרקס" (Цирк; 1936) ו-"וולגה-וולגה" (Волга-Волга; 1938). עד לשנת 1940 חיבר דונייבסקי מוזיקה ל-21 סרטים. עבור זאת זכה פעמיים בפרס סטלין (בשנים 1941 ו-1951).
בנוסף למוזיקה לסרטים ואופרטות כתב דונייבסקי מוזיקה לשירים רבים, שזכו לפופולריות רבה ובחלקם מבוצעים עד היום.
בשנת 1932 נישא, והיה אב לבן. בשנת 1945 נולד לו בן נוסף מחוץ לנישואים: מקסים דונייבסקי, גם הוא מלחין נודע.
דונייבסקי נפטר בשנת 1955 מהתקף לב, בן 55 במותו. נטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
ולדיסלב השני, הגולה
וְלָדִיסְלָב הַשֵּׁנִי, הַגּוֹלֶה (בפולנית: Władysław II Wygnaniec; 1105 – 30 במאי 1159) היה הדוכס הגדול של ממלכת פולין והדוכס של שְׁלֶזְיָה בין השנים 1138 ועד לגירושו ב-1146. הוא מוכר כאביהם של הפיאסט השלזים (בני שושלת פיאסט אשר גורשו לעבר שלזיה).
ביוגרפיה
לאחר מות בולסלאב השלישי, עקום הפה, אביו של ולדיסלב, בשנת 1138, ממלכת פולין התפרקה בין ארבעת בניו של הראשון. בשביל לשמור על אחדות פולין לאחר מותו, בולסלאב קבע כי בעת יגיע לבגרות, בנו הבכור ירש את העיר קרקוב וסביבתה. ולדיסלב, הבכור באחיו, ירש לחלקו את שלזיה וכרצון אביו גם את קרקוב. עם ירושת קרקוב, ולדיסלב ירש את הסמכות העליונה מעל כל שאר נסיכי ודוכסי פולין. אף על פי שולדיסלב פעל לשמירת אחדות פולין, מירב הדוכסים, כמו גם חלק מהאצולה החלו להילחם בו למען כוחם האישי.
לבסוף, לאחר מלחמות חוזרות ונשנות, בשנת 1146, בעודו בעיר צייץ (מדינת סקסוניה-אנהלט) ולדיסלב ויתר על כתר פולין והכריז על האומה כפֵאוֹדָלִית. תוך זמן קצר הנסיכים הפולניים גירשו את ולדיסלב מהארץ המפורקת לעבר האימפריה הרומית הקדושה.
סטיב וייטמיר
סטיבן וייטמיר (באנגלית: Steven Whitmire, נולד ב-24 בספטמבר 1959) הוא בובנאי אמריקאי. הוא עובד בחברת ג'ים הנסון, בסדנאות שומשום ובאולפן החבובות של דיסני.
ולדיסלב השני, הגולה
ביוגרפיה
קונראד השלישי, מלך גרמניה אחיה של אגנס מבאבנברג, אשתו של ולדיסלב, קיבל את ולדיסלב לחסותו בממלכת גרמניה (חלקה מתוך האימפריה הרומית הקדושה). בינתיים בולסלאב הרביעי, המתולתל, אחיו השני של ולדיסלב, ירש את שלזיה וקרקוב בהיעדר אחיו הבכור.
סטיב וייטמיר
ביוגרפיה
וייטמיר נולד באטלנטה, ג'ורג'יה. בילדותו, הוא הצהיר כי הוא מתעניין בבובנאות. הוא למד בבית ספר התיכון ברקמר, והכינוי שלו היה "קרמיט" בגלל העניין שלו בחבובות. הוא בנה גרסה גסה משלו של החבובות של הנסון.
וייטמיר הופיע לראשונה בטלוויזיה המקומית באטלנטה עם בובתו, אוטיס. הוא עבד עם בובות לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, ובסופו של דבר התקבל לעבודה. וייטמיר עובד על החבובות בשנת 1978. מאז וייטמיר נכנס לפרויקט החבובות והופיע בין היתר בסרטי החבובות בסרט המבוך, ובעוד כמה תוכניות טלוויזיה וסרטים של חברת ג'ים הנסון.
ולדיסלב השני, הגולה
ביוגרפיה
ולדיסלב החל במערכה מחודשת לאיחוד פולין ולאחר מערכה מוצלחת החלו בתמיכת הקוריה הרומאית ומדינת האפיפיור, מגעים לשלום שבוצעו בידי אלברכט הראשון, מרקיז ברנדנבורג המכונה "דוב" אשר פעל להביא לסיום הקרבות בין אוגדות הפולנים. כאשר בשנת 1152 בולסלאב הרביעי לא פעל כקריאת פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, האחרון פלש לעבר פולין ואיים על פוזנן. בולסלאב נכנע לקיסר הרומאי ושחרר את בניו של ולדיסלב מהשבי שלהם לעבר סקסוניה-אנהלט ואל ולדיסלב אביהם.
סטיב וייטמיר
ביוגרפיה
החל משנת 1990, בעקבות מותו של ג'ים הנסון, וייטמיר מדבב שתי דמויות מרכזיות ומוכרות קרמיט הצפרדע ואריק. הדמויות המקוריות שלו בחבובות הן פו-פו, שפתיים, ריזו העכברוש, פפה מלך החסילונים ובין הארנב.
ולדיסלב השני, הגולה
ביוגרפיה
לאחר מותו של ולדיסלב בשנת 1159 בולסלאב לא שמר על הבטחתו ועם מערכת מלחמה מחודשת בשנת 1163 הוא תפס מחדש את בניו של ולדיסלב והעביר אותם לשבי.
סטיב וייטמיר
ביוגרפיה
בעקבות מותו של ריצ'רד האנט והפרישה ממקצוע הבובנאות של ג'רי נלסון, וייטמיר קיבל גם את ביקר ואת סטטלר.
וייטמיר דיבב את קרמיט עד 2017, כאשר הוא פוטר בידי חברת דיסני בשיחת טלפון, התפקיד של קרמיט הועבר למאט ווגל.
ויליאם פרנסיס לינץ'
ויליאם פרנסיס לינץ' (באנגלית: William Francis Lynch, 1 באפריל 1801 - 17 באוקטובר 1865) היה קצין בצי האמריקני וחוקר ארץ ישראל. הוא היה הראשון ששרטט מפה מדויקת ומפורטת של נהר הירדן וים המלח.
חייו
לינץ' נולד בשנת 1801 בנורפוק וירג'יניה. בינואר 1819 התגייס לצי האמריקני כקדט ושירת בפריגטה "קונגרס". לאחר מכן שירת בסקונר "שארק" תחת פיקודו של מת'יו פרי. במסגרת שירותו הגיע גם לברזיל, סין, אפריקה והים התיכון, ועסק במרדף אחרי שודדי ים באיים הקריביים.
במאי 1828 הועלה לדרגת לוטננט, באותה שנה התחתן עם וירג'יניה שאו בתו של קצין צי בכיר, ונולדו לו שני ילדים. בשנת 1839 קיבל את הפיקוד הראשון שלו על הספינה פוינסט (Poinsett).
בחודש מאי 1847 ביקש לינץ' מממשלת ארצות הברית אישור להוציא משלחת מחקר לירדן וים המלח. המשלחת יצאה בסוף שנת 1847, וחזרה לארצות הברית בסוף שנת 1848.
בשנת 1849 עלה לדרגת קומנדר ובשנת 1850 עלה לדרגת קפטן. בשנת 1852 יצא למשלחת מחקר לאפריקה כדי לבדוק אפשרות לקולוניאליזציה. בהיותו במרכז אפריקה חלה, ונאלץ לחזור לארצות הברית.
בעקבות תחילת מלחמת האזרחים האמריקנית התפטר באפריל 1861 מהצי האמריקני והצטרף לצי של מדינת וירג'יניה בדרגת קפטן. בחודש יוני 1861 מונה לקפטן בצי של קונפדרציית המדינות של אמריקה. במאי 1861 פיקד על הסוללות הימיות ב-Aquia Creek ששימשו להגנה בעת הפגזה ספינות התותחים של האיחוד. בפברואר 1862, היה אחראי על ההגנה של האי רואנוק (Roanoke). בין החודשים מרץ עד אוקטובר 1862 פיקד על כוחות חיל הים של הקונפדרציה בוויקסבורג (Vicksburg) מיסיסיפי. בהמשך המלחמה פיקד על ספינות במים של צפון קרוליינה. בין החודשים דצמבר 1864 וינואר 1865, פיקד על כוחות הדרום במהלך ההתקפה של האיחוד על פורט פישר (Fort Fisher) בצפון קרוליינה.
לאחר תבוסת צבא הקונפדרציה, קיבל בריצ'מונד ב-3 במאי 1865 חנינה. לינץ' נפטר בבולטימור ב-18 באוקטובר 1865.
בנוסף לספרים שכתב על מסע המחקר לים המלח, כתב לינץ' שני ספרים נוספים:
הצי האמריקאי כיבד את זכרו בקוראו לספינת מחקר ימית שהושקה ב-17 במרץ 1964 בשם: "USS Lynch". ספינה זו יצאה מהשירות בשנת 1994.
מספר אוקטן
מספר אוקטן הוא המדד המקובל לבחינת הביצועים של בנזין במנועי שרפה פנימית. ככל שמספר האוקטן גדול יותר כך ניתן ליצור לחץ דחיסה גבוה יותר בתוך תאי השרפה של המנוע מבלי לגרום להצתת התערובת. לכן, במנועים בעלי נצילות גבוהה שבהם נוצר לחץ דחיסה גבוה, נעשה שימוש בדלקים בעלי מספר אוקטן גדול.
ויליאם פרנסיס לינץ'
מסע המחקר לירדן וים המלח
בנובמבר 1847 יצאה המשלחת מניו-יורק בספינה Supply. המשלחת כללה 14 אנשים. בתחילת 1848, הגיעה המשלחת לקונסטנטינופול שם קיבלה פירמן מהסולטאן. משם הפליגה הספינה דרך ביירות ונחתה בחיפה, בגלל התנאים בעיר בחרה המשלחת להתגורר במנזר סטלה מאריס הכרמליתי. המשלחת הביאה אתה שתי סירות שניבנו במיוחד למסע: סירת נחושת ששמה Fanny Mason וסירת ברזל ששמה Fanny Skinner. במחנה שהקימה, הניפה המשלחת את דגל ארצות הברית, ולדברי לינץ' הייתה זו ככל הנראה הפעם הראשונה שהדגל הונף בארץ ישראל, מחוץ לקונסוליה האמריקנית.
מספר אוקטן
היסטוריה
כבר בשנת 1912 נצפתה במנועי שרפה פנימית תופעת ההצתה המוקדמת והבלתי מתואמת. המנועים הפיקו רעש שהוגדר כ"צילצולים", ולאחר בדיקות המנוע התגלו נזקים מכניים רבים למכלולי הבוכנה השונים. הבדיקות העלו כי הגורם העיקרי לנזקים קשור בשליטה על יחס הדחיסה בתוך הצילינדרים. מהנדסים ניהלו מספר רב של ניסיונות לשיפור התיאום בין מועד הדחיסה ותזמון ההצתה, בין היתר באמצעות שינויים במבנה הצילינדרים עצמם, אך כל הניסיונות לא הובילו למציאת הגורם ליצירת ה"צילצולים" ולהפחתת הנזקים במנוע.
בשנת 1927 העלה המהנדס גרהם אדגר (Graham Edgar) את הרעיון כי בעיית ההצתה המוקדמת קשורה בהרכב חומרי הדלק ובעיקר ביחס התערובת בין החומרים הדליקים לבלתי דליקים כתלות בלחץ המופעל עליהם, ובתנאי שיהיו בעלי מאפיינים פיזיקליים דומים כמו נקודת רתיחה והיתוך, צפיפות וכושר אידוי. אדגר מצא כי התערובת של איזואוקטן (C8H18) והפטן (C7H16) ביחס של 60:40 עומדת בדרישות הללו והיא הפכה לתערובת הדלק הסטנדרטית במנועי רכב החל בשנות ה-30.
ויליאם פרנסיס לינץ'
מסע המחקר לירדן וים המלח
המשלחת שטה לאורך החופים תוך שהיא מודדת את עומק הים ואת קרקעיתו. במסגרת השיט הגיעה לעין פשחה, עינות קנה ועינות סמר, הגיעה למעיינות החמים "קלירוהי" שבואדי זרקא, סיירה בחוף נחל ארנון ולבסוף חנו בעין גדי.
לאחר מכן שטו ללשון ים המלח, שם עלו ליבשה וביקרו בכרכ. לאחר מספר ימים חזרו לים המלח והקיפו את הלשון. ב-26 באפריל 1848 בעת הסיור בלשון, החליט לינץ', לכבד את זכרו של כריסטופר קוסטיגן ביחד עם תומאס הווארד מולינה ולקרוא לכף הצפוני של הלשון על שם קוסטיגן, ולכף הדרומי - על שם מולינה, באומרו. משלחתו של לינץ' הייתה משלחת המחקר הראשונה שחקרה את האזור הדרומי של ים המלח. הם שטו במעבר הצר ביותר שבין הלשון לחוף מצדה. מעבר זה נקרא לאחר מכן "מצר לינץ'". חלק מחברי המשלחת טיפסו למצדה. המשלחת שטה מחוף לחוף בעוברם בנחל זוהר, נחל בוקק, הר סדום ומקומות נוספים. מדידותיהם בחלק הדרומי הראו שחלק זה של הים רדוד מאוד. לאחר מכן חזרה המשלחת לחלקו הצפוני מערבי של ים המלח.
מספר אוקטן
עקרונות
אוקטנים הם משפחה של פחמימנים המשמשים כמרכיב עיקרי של בנזין. האוקטן הוא נוזל חסר צבע הרותח בטמפרטורה של 125 מעלות צלזיוס. איזואוקטן שנוסחתו הכימית היא CH3) 3CCH2CH(CH3)2), משמש כאמת מידה סטנדרטית לבחינת נטייתם של דלקים מסוג בנזין להתלקח באופן עצמי. הצתה עצמית של בנזין עלולה לגרום לחוסר יעילות ואף לנזק בפעילותו של המנוע אם היא מתרחשת במהלך הדחיסה, בשלב הקודם להצתה המתוזמנת למצב שבו הלחץ נמצא בשיאו בתוך הצילינדר. הצתה מוקדמת כאמור עלולה לגרום לשברים במכלולי המנוע.
ויליאם פרנסיס לינץ'
מסע המחקר לירדן וים המלח
ביום 10 במאי 1848, סיימה המשלחת את עבודתה. לינץ' השאיר בים לזיכרון, מצוף נושא דגל ארצות הברית. המשלחת המשיכה לירושלים דרך מנזר מר סבא, משם המשיכה לאזור יפו. ב-24 במאי עברה המשלחת דרך הכפר קריית אל-ענב ונקלעה לעימות עם שייח' הכפר, ממשפחת אבו גוש. בחודש יוני חזרה המשלחת לטבריה. מטבריה המשיכה המשלחת במסע של שבועיים וסיירה באגם החולה מקורות הירדן, הר חרמון, דמשק עמק הליטני ובעלבכ. לאחר המסע המאומץ בים המלח, חלו חלק מחברי המשלחת, וסגנו של לינץ' לוטננט דייל נפטר. לינץ' נסע לביירות, שם שכר ספינה שתביאו למלטה, שם פגש בספינה Supply. ב-12 בספטמבר 1848, הפליגה המשלחת חזרה לארצות הברית.
הסקר
במסגרת הסקר נמדד עומקו של הים ונעשו שרטוטים טופוגרפיים של חופיו ונקבע מיקומו הגאוגרפי. בנוסף תועדו הרוחות, זרמי המים שינויי מזג האוויר ומשטר זרמי המים. במסגרת המחקר נכללו גם הנחלים הנשפכים לים המלח. במסגרת זאת נדגמו המים, נבדקו המינרלים הצמחים והפרחים.
מספר אוקטן
עקרונות
מכיוון שקיימים דלקים מסוימים אשר מגלים עמידות רבה יותר בפני דטונציה מאשר איזואוקטן, ייתכן מצב שבו לבנזין מסוים יקבע מספר אוקטן גבוה מ-100. כאשר נעשה שימוש בדלקים כמו גפ"מ או דלקים מבוססי אלכוהול כגון מתנול ייתכן מצב שבו יקבע לדלק מספר אוקטן של 110 ואף יותר מכך. על מנת להעלות את מספר האוקטן של בנזין רגיל, ניתן להשתמש גם בתוספי דלק שונים אשר רובם מורכבים מחומרים אשר המולקולות שלהם מכילות אטום אחד או יותר של חמצן. בעבר נעשה שימוש בתוסף דלק המכיל גם עופרת טטרה אתיל אך השימוש בו הופסק מסיבות של בריאות הציבור ואיכות הסביבה וכיום נעשה בו שימוש רק בדלק למנועים תעופתיים.
ויליאם פרנסיס לינץ'
תיעוד המסע
לינץ פרסם שני ספרים המתעדים את עבודתה של המשלחת: בנוסף כוללים הספרים גם מידע על אתרים עתיקים, הוא תיעד שרידי גשרים, אבני מיל, מבנים מערות בארות ועוד. חלק גדול מהשרידים האלה אינו קיים יותר, וספריו מהווים מקור מידע לחוקרים השונים.
מספר אוקטן
עקרונות
מספר אוקטן אינו מהווה מדד לתכולת האנרגיה של הבנזין אלא רק לנטייתו לבעור באופן מבוקר ולא להתפוצץ.
ויליאם פרנסיס לינץ'
תיעוד המסע
במהלך תיאורו את ירושלים בספרו, טען לינץ' כי התפרקותה הקרבה של האימפריה העות'מאנית תספיק "כדי להבטיח את שיבת היהודים לארץ ישראל", והוסיף כי "לא יחלוף זמן רב והדעות הקדומות נגד גזע אומלל זה תסולקנה לפני אהדה אצילה".
מספר אוקטן
קביעת המדד
קביעת מספר האוקטן של בנזין מסוים מתבצע באמצעות הפעלת מנוע בדיקה, והשוואת ביצועי הדטונציה שלו מול מנוע הפועל בתערובת של איזואוקטן והפטאן. החלק היחסי באחוזים של איזואוקטן בתערובת אשר מניבה ביצועים שווים הוא מספר האוקטן שנקבע לבנזין הנבדק. לדוגמה, בנזין המפיק מאפייני דטונציה זהים לתערובת המכילה 95% איזואוקטן ו-5% הפטן יהיה בעל מספר אוקטן של 95.
צ'דו
צ’דו (באנגלית: Ceddo, ידוע גם בשם The Outsiders) הוא סרט דרמה פוליטי סנגלי משנת 1977, שביים וכתב עוסמן סמבן. הסרט מספר על אנשי הצ’דו החוטפים את בתו של המלך כמחאה על חיובם להתאסלם ומתחולל מאבק איתנים בין הצדדים.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין שהתקיים ביולי 1977. בישראל הסרט הוקרן בינואר 2018 בסינמטק תל אביב ובסינמטק ירושלים במסגרת "פסטיבל קולנוע אפריקאי". שפות הסרט הן וולופית וצרפתית, ואורכו כ-120 דקות.
הסרט צונזר בסנגל בשל מסרים אנטי מוסלמיים.
תקציר העלילה
כמו בכל סרטיו של עוסמן סמבן, גם כאן הוא מציג מבט אירוני ולא מתפשר על המצב באפריקה הפוסט קולוניאלית. גיבוריו, אנשי העם הפשוטים, התמימים, מוצאים עצמם בעימות עם כוחות גדולים ומניפולטיבים מהם – עימות שאותו הוא מעצב כאגדת עם, ומתבונן בו במבט שקול וקר רוח.
הפקה והפצה
הסרט בוים ונכתב על ידי עוסמן סמבן. צלם הסרט היה ג'ורג' קאריסטן, והוא נערך על ידי פלורנס אימון.
הסרט שודר לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין שהתקיים ביולי 1977, ולאחר מכן בניו יורק שבארצות הברית בשנת 1978. בישראל הסרט שודר בינואר 2018 בסינמטק תל אביב ובסינמטק ירושלים במסגרת "פסטיבל קולנוע אפריקאי".
צנזור הסרט
כמו מספר רב של סרטים שביים וכתב עוסמן סמבן, גם סרט זה צונזר בסנגל בגלל מסרים אנטי מוסלמיים. על פי הדיווח של העיתון האמריקאי, "הניו יורק טיימס", צינזור הסרט לא היה בגלל עניין דתי, אלא משום שסמבן התעקש שבשם הסרט יהיה פעמיים את האות D "Ceddo", בעוד שהממשלה הסנגלית התעקשה שהוא יפורסם עם D אחת "Cedo".
ויסנטה לוקה
ויסנטה לוקה (באנגלית: Vicente Catta Preta Luque; נולד ב-27 בנובמבר 1991) ידוע בכינוי The Silent Assassin) הוא לוחם MMA אמריקאי ממוצא ברזילאי המתחרה ב-UFC בקטגוריית משקל חצי-בינוני (welterweight).
ביוגרפיה
ויסנטה לוקה נולד וגדל בעיירה בניו ג'רזי למשפחה בעלת שורשים מברזיל וצ'ילה. הוא התחיל להתאמן באמנויות הלחימה מגיל צעיר, תחילה בקראטה. כאשר הוא היה בן שש, הוריו התגרשו והוא עבר עם אימו לברזיל. בברזיל הוא המשיך להתאמן באמנויות הלחימה השונות. בשנת 2021 הוא קיבל חגורה שחורה בג'ו ג'יטסו ברזילאי.
ויסנטה לוקה התחיל בקריירה מקצועית בברזיל בשנת 2009. הוא השתתף בהופעות שונות בברזיל והשיג מספר ניצחונות.
בשנת 2015 הוא הגיע לתחרות UFC והפסיד בגמר. בנובמבר 2016 הוא ניצח את בלל מוחמד במערכה ראשונה. הם צפויים להיפגש בקרב נוסף באפריל 2022.
נכון לתחילת 2022 לוקה השתתף ב-29 קרבות וניצח ב-21. הוא קיבל מספר פעמים פרסים על "הופעת הלילה" ו-"קרב הלילה". ויסנטה לוקה נחשב למתאבק המוצלח מהיבט ניצחונות בגרמים עם 13 ניצחונות מ-14 הופעות בגמר.
זאב בן אריה (שגריר)
זאב בן-אריה (נולד ב-30 באוקטובר 1945) הוא דיפלומט ישראלי. כיהן כשגריר ישראל בבלארוס.
ביוגרפיה
בתחילת שנות ה-90 הצטרף לשירות החוץ של ישראל. תחילה עבד בתפקידים שונים בשגרירויות ישראל בקייב, מינסק ומוסקבה. באוגוסט 2004 מונה לשגריר ישראל בבלארוס, תפקיד אותו מילא עד לשנת 2009. בסוף 2009 התמנה לשגריר בלטביה ושגריר לא תושב בליטא. לאחר מכן היה תקופה קצרה יועצו של שר החוץ אביגדור ליברמן עד שנאלץ לפרוש בעקבות החשדות נגדו.
בן-אריה, הדובר כמה שפות, עוסק בספרות ותרגם כמה ספרים עבריים לרוסית.
פרשת השגריר
בשנת 2012 הורשע בן-אריה בבית משפט במסגרת עסקת טיעון ונגזרו עליו 4 חודשי עבודות שירות.
טאפסנטמיקלוש
יהודי טאפסנטמיקלוש
בטאפסנטמיקלוש חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
מעבר אנרגיה בתהודה פלואורסצנטית
בתהליך זה, הכרומופור התורם (donor), מעורר על ידי בליעת אור (פוטון) לרמת אנרגיה גבוהה יותר, אך אינו פולט אור. במקום זאת, מתקיים מעבר אנרגיה באמצעות צימוד דיפול דיפול אל רמת העירור בכרומופור המקבל (acceptor). כתוצאה מכך, המקבל פולט אור (פלואורסצנציה).
היעילות של העברת אנרגיה זו עומדת ביחס הפוך לחזקה ה-6 של המרחק בין התורם למקבל, מה שהופך את FRET לתהליך רגיש מאוד לשינויים קטנים במרחק.
מנגנון זה הוא הבסיס לספקטרוסקופיית FRET המשמשת בביופיזיקה למדידת מרחקים במערכות ביולוגיות בסקאלה של ננומטרים בודדים (דוגמת חלבונים וחומר תורשתי).
התופעה קרויה על שם תאודור פורסטר (Theodor Förster), מדען גרמני שהצליח לתאר אותה כמותית ולקשר את המנגנון לגדלים מדידים, החל משנות ה-40 של המאה ה-20, בד בבד עם התבססות מכניקת הקוונטים.
קיימת אנלוגיה בין FRET לבין תקשורת בשדה קרוב, בכך שרדיוס האינטראקציה הרבה יותר קטן מאורך הגל של האור הנפלט. באזור השדה הקרוב, הכרומופור המעורר פולט פוטון וירטואלי הנבלע באופן מיידי על ידי הכרומופור המקבל. מאחר שחוקי שימור האנרגיה והתנע לא מתקיימים עבורו, הפוטון הווירטואלי לא ניתן לגילוי ולכן FRET הוא מנגנון לא-קרינתי. חישובים שנעשו במסגרת אלקטרודינמיקה קוונטית כי מעבר לא-קרינתי (FRET) ומעבר קרינתי הם למעשה 2 אסימפטוטות, קצרת-טווח וארוכת טווח בהתאמה, של אותו מכניזם.
טרמינולוגיה
התופעה קרויה על שם המדען הגרמני תאודור פורסטר. כאשר 2 הכרומופורים הם גם פלואורפורים נעשה שימוש במקום זאת במונח מעבר אנרגיה בתהודה פלואורסצנטית,(fluorescence resonance energy transfer), על אף שמעבר האנרגיה אינו פלואורסצנטי. כמו כן התהליך יכול להתרחש גם בין 2 פוספורים.
הסבר פיזיקלי
מבחינה כמותית, אפשר לתאר את המולקולה התורמת (שהיא נייטרלית חשמלית) כדיפול חשמלי בעל וקטור דיפול \vec p_d המתנדנד בתדר \omega לאור הימצאותו בשדה חשמלי חיצוני, שהוא מקור האור בניסוי. המולקולה המתנדנדת מייצרת שדה חשמלי של דיפול, ובתחום השדה הקרוב בו המרחק r קטן בהרבה מאורך גל האור r\ll\lambda השדה החשמלי הוא בקירוב:
כאשר n הוא מקדם השבירה בחומר ו-\vec r וקטור המיקום בו נמדד השדה החשמלי. שדה קרוב זה נבלע במולקולה המקבלת בהספק אנרגטי P שהוא הממוצע בזמן של מכפלת השדה בנגזרת הזמנית של מומנט הדיפול של המולקולה המקבלת, \vec p_a :ההספק מחולק באנרגיה של פוטון לקבל קצב בליעת פוטונים והוא פרופורציוני לגורם גאומטרי k^2, לאינטגרל החפיפה J ותלוי במרחק:
כאשר הגדרנו \tau_0 כזמן הבליעה כאשר המולקולות מרוחקות ביניהן פורסטר. הגורם הגאומטרי k^2 תלוי בשלוש זוויות: \theta_T היא הזווית בין מומנטי הדיפול של המולקולות, \theta_a ו-\theta_d הן בהתאמה הזוויות בין מומנטי הדיפול של המולקולה התורמת ושל המולקולה המקבלת לציר המחבר בין המולקולות \hat r :
אינטגרל החפיפה J מתאר את החפיפה בין ספקטרום הפליטה המנורמל של המולקולה התורמת  לספקטרום הבליעה המולרי של המולקולה המקבלת בשקלול אורך הגל ברביעית, כתוצאה מהתלות בתדר של אנרגיית קרינת דיפול חשמלי:
תופעה מקבילה קיימת בפיזיקה אטומית, בה גרעין מעורר מעביר אנרגיה באופן לא קרינתי לאלקטרונים קשורים, במקום לפלוט קרינת גאמא.
יעילות ה-FRET
יעילות ה-FRET, E, מוגדרת כיעילות הקוונטית של מעבר האנרגיה, כלומר, היחס בין התדירות שבה מתרחש אירוע העברת אנרגיה לבין התדירות שבה מתרחש אירוע עירור תורם:
כאשר k_\text{ET} הוא קצב מעבר האנרגיה הלא קרינתית, k_f הוא קצב דעיכה קרינתי (פלואורסצנטי) ו-\sum{k_i} הוא סכום קצבי כל תהליכי הפליטה האחרים.
חישוב קצב המעבר הלא קרינתי, k_\text{ET}, כפונקציה של המרחק בין המולקולות (r) נעשה כך:
כאשר, \tau_{D} הוא זמן החיים של התורם בהיעדר מעבר האנרגיה.
יעילות ה-FRET תלויה בפרמטרים הפיזיקליים הבאים:
יעילות ה-FRET, E, תלויה במרחק בין שתי המולקולות (r) באופן הבא:
כאשר R_0, אורך פורסטר, הוא המרחק בו היעילות היא 50% והוא תלוי במידת החפיפה בין ספקטרום הפליטה של המולקולה התורמת לספקטרום הבליעה של המולקולה המקבלת, ובזווית בין שתי המולקולות.
ניתן להתאים את R_0 לצורכי הניסוי, והוא נע לרוב בן ננומטרים בודדים לעשרות ננומטרים. מכיוון שהיעילות תלויה בחזקה השישית של המרחק, העקומה משתנה מהר בסביבות R_0 ומאפשרת מדידה מדויקת של מרחק.
מדידת זמן חיים פלואורסצנטי
ניתן לקבוע את יעילות ה-FRET, E, על ידי מדידת השינוי בזמן החיים הפלואורסצנטי של התורם כתוצאה מנוכחות המקבל:
כאשר, \tau^A_D ו-\tau _D הם זמני החיים של התורם בנוכחות ובהיעדר המקבל בהתאמה. עקב נוכחות המקבל, זמן החיים של התורם מתקצר ולכן יעילות ה-FRET, E, תמיד תהיה קטנה או שווה ל-1. מדידות אלו משמשות בדימות מיקרוסקופי מבוסס זמן חיים פלואורסצנטי (FLIM ).
מדידת קיטוב פלואורסצנטי
השיטה מתבססת על היחס הקיים בין זמן החיים של התורם לבין הקיטוב - כאשר הקיטוב עולה זמן החיים מתקצר.
ע"פ נוסחת פרין, היחס בין הקיטוב הפלואורוסצנטי (P) לבין זמן החיים הפלואורסצנטי (\tau_F) מבוטא בצורה הבאה:
כאשר V הוא הנפח המולרי של הפלואורפור המסתובב, R הוא קבוע הגזים, T היא הטמפרטורה ו-\eta היא צמיגות התווך. מוגדר כזמן קורלציה סיבובי,\tau_R. P_0 הוא הקיטוב האינהרנטי כאשר.
זמן החיים של התורם בהיעדר המקבל:
זמן החיים של התורם בנוכחות המקבל:
כאשר, P^A_D ו-P_D הן רמות הקיטוב של התורם בנוכחות ובהיעדר המקבל בהתאמה.
בנוסף, יעילות ה-FRET, E, נמדדת על ידי זמן החיים הפלואורסצנטי בצורה הבאה:
לכן, ניתן למדוד ישירות את יעילות ה-FRET באמצעות הקיטוב הפלאורסצנטי:
רגישות פליטה
השיטה מתבססת על מדידת השינויים בעוצמת הפליטה של המקבל. כאשר התורם והמקבל קרובים האחד לשני (1–10 ננומטר), בשל האינטראקציה של שתי המולקולות, פליטת המקבל תגדל עקב כוח פנים מולקולרי שיוצר ה-FRET בין התורם למקבל.
כדי לנטר שינויי מבנה בחלבון, חלבון היעד מסומן עם תורם ומקבל בשני אתרי גן. כאשר החלבון מסתובב או מתעקל, נוצר שינוי במרחק או באוריינטציה בין התורם למקבל ומכאן שינוי ביעילות ה-FRET. אם אינטראקציה מולקולרית או שינוי מבנה חלבון תלויים בקשר ליגנד, ניתן להשתמש בטכניקת FRET כיישום של גלאי פלואורסצנטי לזיהוי ליגנד.
ליבון אופטי
השיטה מתבססת על מדידת שיעורי קצב הליבון האופטי (Photobleaching ) של התורם, בהיעדר ובנוכחות המקבל. מאירים באורך גל שיגרום לעירור התורם אך לא המקבל על דגימות עם וללא המקבל ומנטרים את פלואורסצנטיית התורם (פליטת אור באורך גל הפלואורסצנטי) לאורך זמן. ההפרדה מהמקבל נעשית בדרך כלל על ידי מסנן מעביר פס אופטי. סקלת הזמן של הליבון האופטי מבוטאת על ידי הפלואורסצנציה המתקבלת עבור כל דגימה:
כאשר, הוא קבוע זמן דעיכת הליבון האופטי והוא תלוי בנוכחותו או העדרו של המקבל. מאחר שהליבון האופטי עולה בקנה אחד עם איבטול (inactivation) קבוע של פלואורפורים מעוררים, מעבר האנרגיה בתהודה בין הפלואורפור התורם המעורר לפלואורפור המקבל, מונע את הליבון האופטי של אותו תורם ולכן יעילות FRET גבוהה מובילה לזמן דעיכת ליבון אופטי ארוך יותר:
כאשר, ו- הם זמני דעיכת ליבון אופטי של התורם בהיעדר ובנוכחות המקבל בהתאמה. נוסחה זו הפוכה לנוסחת היחס בין זמני החיים הפלאורסצנטיים של התורם בהיעדר ובנוכחות המקבל.
לטכניקה זו אשר הוצגה לראשונה בשנת 1989 יש מספר יתרונות:
זוגות CFP-YFP
אחד הזוגות הנפוצים עבור שימוש ביולוגי ב-FRET הוא חלבון פלואורסצנטי כחול-ירקרק ((cyan fluorescent protein (CFP) - חלבון פלואורסצנטי צהוב ((yellow fluorescent protein (YFP). תיוג עם צבענים פלואורסצנטיים אורגניים דורש טיהור, תגובה כימית, זריקה תוך-תאית אל החלבון המארח. לעומת זאת, וריאנטי GFP יכולים להיצמד לחלבון המארח באמצעות הנדסה גנטית. בנוסף, היתוך בין CFP ל-YFP הנקשר באמעות רצף פרוטאז בקיע, יכול לשמש כתבחין ביקוע.
BRET
אחת המגבלות של FRET היא שנדרשת תאורה חיצונית על מנת ליזום את מעבר האנרגיה. תאורה זו יכולה ליצור רעש רקע כתוצאה מעירור ישיר של המקבל או לגרום לליבון אופטי מלא של התורם/המקבל.
כדי למנוע תופעות לוואי אלו, פותחה טכניקה דומה הנקראת מעבר אנרגיה בתהודה ביולומינסנצית או בקיצור BRET. הטכניקה זו משתמשת בלוציפראז ביולומיסנצטי (בדרך כלל בלוציפראז ממושבת צורבים) במקום ה- CFP כדי לייצר פליטת פוטון ראשונית תואמת YFP.
עם זאת, BRET מוגבלת על ידי הדרישה לייצר לפחות היתוך אחד בין חלבון מקודד לבין הלוציפראז, אם כי כמה יישומים של FRET ניתן ליישם עם פלואורפורים מצומדי נוגדנים.
HOMO-FRET
במקרים אלו, לא ניתן למדוד FRET על ידי הבדלים ספקטרליים שכן הן לתורם והן למקבל יש אותם ספקטרומי בליעה ופליטה. אף על פי כן, ניתן למדוד את הקיטוב המשתנה בין בליעה של אור לפליטה של אור על ידי שיטה הנקראת דימות אנאיזוטרופיות FRET (באנגלית: FRET anisotropy imaging).רמת האנאיזוטרופיה מהווה מדד לכמות אירועי ה-FRET שקרו.
שימושים
בכימיה ובביולוגיה, FRET משמש ככלי למדידת מרחק ולזיהוי אינטראקציות מולקולריות: בנוסף, FRET ו-BRET הם כלים נפוצים במחקר של קינטיקה אנזימטית ומנועים מולקולריים.
בספקטרוסקופיה, חלק מטכניקות הריווי הדיכוי הפלואורסצנטי (Quenching) מתבססות על FRET. בטבע, ניתן למצוא מנגנון העברת אנרגיה דמוי-FRET בתהליך הפוטוסינתזה, בו מערר הפוטון את התורם והאנרגיה מועברת למקבל וממנו הלאה למקבל הבא ולבא אחריו למקבל עד שלבסוף מגיעים למרכז התגובה, שם נתרמים אלקטרונים הלאה. שימוש נוסף בטבע נעשה בהגנת שוניות מקרינת UV.
שיטות אחרות
מנגנון שונה אך קשור הוא מעבר אלקטרון דקסטר (Dexter electron transfer).
שיטה חלופית לזיהוי אינטראקציית חלבון-חלבון היא השלמה פלואורסצנטית ביומולקולרית (Bimolecular fluorescence complementation או בקיצור BiFC) שבו שני חלקים של חלבון פלואורסצנטי מותכים עם חלבונים אחרים. כאשר שני חלקים אלה נפגשים, הם יוצרים פלואורפור בזמן של דקות או שעות.
תשבצאי
תשבצאי (באנגלית: cruciverbalist) הוא מחבר מקצועי של תשבצים המתפרסמים ברבים. תשבצאים מפרסמים את תוצרתם בעיתונים, בכתבי עת ובאסופות של תשבצים. תרגום תשבצים משפה לשפה אינו מעשי, לכן, בדרך כלל, התשבצאים פעילים בשפה אחת בלבד. הביקוש לתשבצאים מוגבל, לכן יש מעט תשבצאים פעילים, במיוחד בשפות המדוברות על ידי אוכלוסייה לא גדולה. אין מוסדות המאחדים תשבצאים ואין מוסדות להכשרת תשבצאים. רק חלק מזערי מהתשבצאים מתפרנסים רק מחיבור תשבצים, האחרים עוסקים בכך כעיסוק צדדי. התשבצאים מתפלגים גם לפי סוגי התשבצים שהם מחברים, יש המתמקדים בסוגי תשבצים מסוימים, כמו תשבצי היגיון ועוסקים רק בכך, ויש העוסקים בחיבור כל או כמעט כל סוגי התשבצים.
היסטוריה
בעקבות פרסום תשבץ מסוים ב-21 בדצמבר 1913 בכתב עת אמריקאי, מקובל לראות את מחברו, הבריטי ארתור ויין (Arthur Wynne), כממציא התשבץ. התשבץ הזה זכה להצלחה ובעקבותיה התבקש ממציאו להמשיך ולחבר תשבצים ובכך היה לתשבצאי הראשון בעולם.
הסופר העברי דניאל פרסקי היה מחבר התשבץ העברי הראשון, תשבץ שפורסם בשם "חידת שתי וערב", בשנת 1924, בשבועון לילדים "עדן", בניו יורק, ארצות הברית.
רוג'ר סקוויירס (Roger Squires) מבריטניה, שב-14 במאי 2007 פרסם את תשבצו ה-66,666 (הוא פרסם אותם בחמשת העיתונים החשובים ביותר בבריטניה), נחשב לתשבצאי הפורה ביותר בעולם.
אטימולוגיה
המילה האנגלית לתשבצאי, cruciverbalist, היא הלחם בסיסים מלא של שתי מילים, האחת משמעה "הצלבה", והשנייה משמעה "מילים". מילה זו נכנסה לשימוש בשנות השמונים של המאה העשרים.
המילה העברית "תשבצאי" נגזרה מהמילה "תשבץ".
יחסי זימבבואה–צ'ילה
יחסי זימבבואה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת זימבבואה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת זימבבואה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בזימבבואה אינם זקוקים לאשרה מראש על מנת לעשות כן, אלא מקבלים אחת עם הכניסה למדינה או מנפיקים אשרה אלקטרונית (eVisa). לעומת זאת, אזרחי זימבבואה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן.
מוזיאון הזכוכית
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ז'קלין קלימונדה
ז'קלין קלימונדה (באנגלית: Jacqueline Kalimunda; נולדה ב-1974) היא מפיקה, יוצרת, במאית ותסריטאית קולנוע וסרטים תיעודיים ילידת רואנדה החיה בצרפת. סרטה "על צמות" זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בזנזיבר ב-2003.
ביוגרפיה
ג'קלין קלימונדה נולדה בקיגאלי, בירת רואנדה. היא גרה בקניה, מדגסקר ואנגליה לפני שעברה לצרפת. קלימונדה למדה ניהול לצד היסטוריה אפריקאית. היא התמחתה בהפקה והפצת סרטים. קלימונדה הוכשרה כעורכת והשתמשה במיומנות זו כדי לעבוד על סרטי תעודה וסרטי טלוויזיה.
קריירה
בשנת 2002, היא כתבה, ביימה והייתה מפיקה שותפה בסרט הראשון שלה, Histoire de tresses (על צמות), אשר נבחר כסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בזנזיבר ב-2003. הסרט הופץ בבריטניה על ידי מכון הסרטים הבריטי ובארצות הברית על ידי פסטיבל סרטי אפריקה של ניו יורק.
הסרט התיעודי Homeland היה הסיום של פרויקט ארוך-טווח אשר התחילה קלימונדה כאשר חקרה תמונות של רואנדה עם ההיסטוריונים ז'אן-פייר כרטיין והלן ד'אלמיידה-טופור. עבור יצירה זו, היא חשפה סרטים ארכיוניים המכסים 80 שנות היסטוריה של רואנדה. הסרט הוקרן ב-2007 ב-FESPACO.
בשנים 2007 ו-2008, קלימונדה ביימה בשיתוף את עונות 1 ו-2 של סדרת הטלוויזיה Imagine Afrika, אשר שודרה ב-35 מדינות אפריקה בערוצי הטלוויזיה הציבוריים באנגלית, צרפתית, סווהילית, זולו, פורטוגזית ושפות אחרות.
לאחר מכן היא ביימה את הסרט העלילתי באורך מלא High Life אשר יצא ב-2011.
ב-2012 היא ביימה והפיקה את Burning Down, סרט קצר בהשתתפות השחקנים אריק אבוניי וסיריל גואיי.
ב-2016 קלומינדה כתבה וביימה את Floris, סרט דוקומנטרי בשפת הקיניארוונדה.
הרפובליקה ההונגרית הראשונה
הרפובליקה ההונגרית הראשונה או הרפובליקה העממית ההונגרית או הרפובליקה הדמוקרטית ההונגרית הוקמה בעקבות תבוסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה, והתקיימה עד החזרת המונרכיה בשנת 1920 על ידי מיקלוש הורטי, למעט 133 ימי שלטונו של בלה קון - הרפובליקה הסובייטית ההונגרית.
מהפכת החרציות
עם שהתבררו והלכו ממדי התבוסה, לקראת חודש אוקטובר 1918, החלה התסיסה הפנימית בהונגריה לקבל ביטוי. עוד בקיץ 1917 התפטר ראש הממשלה הדומיננטי אישטוואן טיסה, וממשלות יורשיו היו חסרות את הכישורים להתמודד עם המציאות המורכבת בפניה מצאו את עצמן. ב-17 באוקטובר 1918 הכריז בית הנבחרים ההונגרי על ניתוק מאוסטריה, אם כי עדיין הייתה הונגריה כפופה לאישיותו המלכותית של הקיסר קארוי הרביעי. ב-1 בנובמבר בלחץ ההמון (באירוע שכונה מהפכת החרציות) מונה הרוזן הליברלי מיהאי קארואי לראש הממשלה ההונגרי. המוניטין שיצאו לקארוי כמתנגד התקיף ביותר למלחמה גרמו לכך שהוא יהיה הדמות שאליה פנה ההמון. כן האמינו ההמונים כי קשריו של קארוי במערב יסייעו לו להשיג תנאים טובים להונגריה במשא ומתן על עתידה הטריטוריאלי והמדיני. ב-3 בנובמבר נחתמה שביתת הנשק בין הונגריה ומדינות ההסכמה. ב-11 בנובמבר, בלחץ ההמונים בווינה ובבודפשט, ויתר הקיסר קארוי הרביעי על כיסאו.
הקמת הרפובליקה
ב-16 בנובמבר 1918 הכריז קארוי על הקמתה של הרפובליקה העממית ההונגרית. קארוי שלט באמצעות "מועצה לאומית" שבה היו חברים אלמנטים מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומן המפלגה הרדיקלית הקטנה. בה בעת קמו ברחביה של הונגריה "מועצות מהפכניות" בדומה לאלו שקמו ברוסיה ב-1917 והביאו בסופו של דבר למהפכה. מצב זה נתן לקארוי אחריות רבה, שלא הייתה מלווה בסמכות.
מטרתם של קארוי, ושל שר הלאומים שלו אוסקר יאסי, הייתה ליצור "שווייץ הונגרית", באמצעות פניה למיעוטים הלא מדיארים בגבולות הונגריה להישאר כחלק מן הרפובליקה החדשה. מאמץ זה נכשל לחלוטין. לאחר שנים של דיכוי דרישותיהם הלאומיות על ידי ההונגרים, העדיפו המיעוטים בהונגריה להצטרף למדינותיהם החדשות - יוגוסלביה, צ'כוסלובקיה ורומניה. ויתרה מכך, צבאות מדינות אלו פלשו לשטחה של הונגריה, שכן בטעות חמורה הורה קארוי על פירוק כוחותיה המזוינים של הונגריה. מהלך אומלל זה הביא לכך שבמהלך כל החורף של 1918–1919 פרצו הרומנים, היוגוסלבים, והצ'כים את קווי שביתת הנשק, במטרה להשיג לעצמם עוד נחלות, ולשפר את מצבם לקראת הדיונים על עתיד האזור. כן שהו צבאות מדינות ההסכמה בשטחה של הונגריה גופא, כחלק מתנאי הסכם שביתת הנשק.
תנאי שביתת הנשק היוו בעיה נוספת שלא היה בכוחה של הממשלה החדשה להתגבר עליה. באוקטובר 1918 חתמה הממשלה האוסטרו-הונגרית על שביתת נשק בעיר פדובה באיטליה. מכיוון שהונגריה הייתה עתה עצמאית, רבים בקבינט טענו כי עליה לחתום על הסכמי שביתת נשק חדשים. קארוי נאלץ, בניגוד לשיפוטו, להסכים לדרישה זו, ובנובמבר חתמה הונגריה על הסכם חדש בבלגרד, עם מפקד כוחות מדינות ההסכמה בבלקנים, המרשל לואי פראנשה ד'אספרה. תנאים אלו היו גרועים בהרבה מתנאי ההסכם הקודם. עובדה זו הביאה לביקורת קשה על קארוי, אשר ממנו ציפו להשיג תנאים טובים יותר.
ממשלו של קארוי הפך למוקד של מתיחות בין המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שהייתה הגדולה במפלגות, ובין אנשי קארוי. הסוציאל-דמוקרטים החלו לכפות את דעתם. בדעת קארוי היה להעביר את האחוזות הגדולות במדינה לידי החקלאים המחזיקים בהן. הוא החל במתן דוגמה אישית כשחילק את אחוזות משפחתו הנרחבות לחקלאים. אך הייתה זו חלוקת האדמות היחידה שהתבצעה בפועל. היו אלו הסוציאל-דמוקרטים דווקא אשר טרפדו את המהלך, משום שחלוקת האדמות ליושביהן מקדמת את הקפיטליזם.
ב-19 במרץ 1919 הקולונל הצרפתי וי הציג דרישה המורה לכוחות הונגריה לסגת משטחים נרחבים בממלכה. ההנחה הייתה כי מכתב וי מייצג את גבולותיה העתידיים של הונגריה. הסוציאל-דמוקרטים איחדו את מפלגתם עם מפלגתו הקומוניסטית של בלה קון, עיתונאי לשעבר אשר חזר מן השבי ברוסיה כשהוא נתון להשפעת אירועי המהפכה הרוסית, וקרא להקמת משטר קומוניסטי אף בהונגריה. אנשי המפלגה המאוחדת הכריזו על התפטרותו של קארוי. קארוי נאלץ להתפטר, ויצא לגלות.
לאחר מכן
בעקבות התפטרותו של קארוי הוקמה הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בראשותו של בלה קון, אשר הייתה הרפובליקה הסובייטית השנייה שהוקמה באירופה, לאחר ברית המועצות. קון הקים צבא אדום הונגרי, וזאת אל מול לחץ צבאי שהופעל כנגדו מבחוץ בכמה חזיתות. בצפון נלחם בצ'כים ובסלובקים. בחזית זו הגיע להישגים, אך בלחץ דיפלומטי נאלץ לסגת אל הגבול המוסכם. באפריל 1919 החלה פלישה רומנית לשטחה של הונגריה. קון נאבק כנגד הרומנים הפולשים, אך נחל מפלה. צבאו לא הפסיד בקרב, אך בלחץ הפולש נאלץ לסגת ולאבד שטח יקר. תקוותיו של קון (בזכותן הגיע לשלטון) לסיוע רוסי במלחמה זו, לא עלו יפה. על אף שלנין בירך על הקמת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, לא עשה דבר (וייתכן שלא היה ביכולתו לעשות דבר) על מנת לסייע לה בשעת צרה. קון חיכה עד כלות לעזרה שבוששה לבוא.
בד בבד, בעיר סגד אשר בדרום מזרח הונגריה, הוקמה ממשלה חלופית, בראשותו של האדמירל מיקלוש הורטי מפקדו לשעבר של הצי האוסטרו-הונגרי, ואיש ימין קיצוני. זה הקים, בתמיכת כוחות צרפת ממדינות ההסכמה ששהו באזור, את "הצבא ההונגרי הלבן" כמשקל נגד לצבאו האדום של קון, והחל במסע צפונה לבודפשט, כשהוא זורע בדרכו אימה וטרור כנגד אנשי שמאל ויהודים. בשלב זה עמדה ממשלתו של קון בלחץ משולש - מדרום עלו כוחותיו של הורטי, ממזרח הרומנים, ומצפון הצ'כים.
לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ב-1 באוגוסט 1919 עלתה ממשלה סוציאל-דמוקרטית שכונתה "ממשלת האיגודים המקצועיים" לשלטון בהנהגתו של גיולה פיידל. צו הוצא ב-2 באוגוסט להחזרת צורת השלטון ושם המדינה הרשמי שונה בחזרה ל"רפובליקה העממית". במהלך קיומה הקצר החלה ממשלת פיידל לבטל את הצווים שהעביר המשטר הקומוניסטי.
ב-6 באוגוסט תפס אישטוואן פרידריך, מנהיג התאחדות חברי הבית הלבן - קבוצה ימנית, מהפכנית נגדית - את השלטון בהפיכה נטולת דם בתמיכת הצבא הרומני המלכותי. למחרת הצהיר יוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה על עצמו כעוצר של הונגריה - הוא כיהן בתפקיד עד 23 באוגוסט, אז נאלץ להתפטר - ומינה את פרידריך לראש ממשלה.
בית הכנסת בית יעקב (סקופיה)
בית הכנסת בית יעקב (במקדונית: ) הוא בית הכנסת היחידי שפועל בסקופיה, מקדוניה הצפונית. בעבר, הוא היה ממוקם ברובע היהודי בסקופיה, לצידו של בית הכנסת בית אהרון.
היסטוריה
בית הכנסת הראשון נבנה באזור הבזאר הישן בתחילת המאה ה-20 עד ל-1937, ונהרס ב-1963, בעקבות רעידת האדמה שהתרחשה באותה שנה.
בית הכנסת הנוכחי, שנמצא בבניין הקהילה היהודית בסקופיה, משתייך לזרם הספרדי, ונבנה בסוף המאה ה-20 עד לתחילת המאה ה-21. הוא נבנה מתרומות ממשלת מקדוניה הצפונית וארגונים נוספים. בית הכנסת נפתח לציבור ב-11 במרץ 2000, ומקיים באופן קבוע את מנהגי היהדות. בית הכנסת אינו מעסיק רב, והוא משרת קהילה קטנה של כ-200 איש.