cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי ישראל–פולין
2018 - 2022 (צינון היחסים)
בחודשים לאחר מכן, המתיחות דעכה בהדרגה, והתנהלו מגעים שקטים לחידוש היחסים בעיקר לאור איתותים חיוביים מהצד הפולני, בהם החרמת ועידה אנטי-ישראלית באו"ם, אימוץ הגדרות האנטישמיות של IHRA (כוח המשימה הבינלאומי להנצחת זכר השואה), ופרסום גינויים חריפים מאוד לתקרית אנטישמית בשטחה. למרות זאת, בדצמבר 2021 משרד החוץ הפולני החליט להגביל את שיתופי פעולה עם השגרירות הישראלית מסיבות הקשורות לפרוטוקול הדיפלומטי. על רקע הפלישה הרוסית לאוקראינה השכנה, שר החוץ יאיר לפיד הנחה על יציאתו של השגריר, ד"ר יעקב לבנה לוורשה. למרות שפולין לא החזירה את שגרירה לישראל.
2023 ואילך (התחממות מחודשת ביחסים)
ב-20 באפריל 2023 מינתה פולין את יואנה הופמן (שבעבר הייתה מנהלת מכון התרבות הפולנית בישראל) לשגרירת פולין בישראל. בכך תם המשבר ביחסי המדינות.
לכבוד יום העצמאות ה-75 של ישראל (ליל 25 באפריל 2023), הוארו מבני ממשל בורשה בצבעי כחול לבן.
יחסים כלכליים
לשכת סחר פולין - ארץ-ישראל הוקמה בתל אביב כבר בשנות ה-30. היקף הסחר ההדדי הגיע לכ-5,000,000 לירה ארץ-ישראלית באותן השנים. הסחר עם ארץ-ישראל פסק בזמן מלחמת העולם השנייה אך חודש מיד אחריה. ביוני 1949 חתמו פולין וישראל על הסכם מסחרי ראשון. הסכם הסחר חודש מספר פעמים במהלך שנות החמישים. בישראל גם פעל הבנק הפולני הממשלתי בנק פ.ק.או., שהקים סניף בתל אביב עוד לפני הקמת המדינה. בשנת 1954 הגיע היקף הסחר בין המדינות לכ-4 מיליון דולר.
בסוף 1984 החלו דיונים על חידוש היחסים הכלכליים הרשמיים בין שתי המדינות, לאחר הפסקה בעקבות ניתוק היחסים ב-1967. באוקטובר 1985 הסכימה פולין להדק את קשרי הכלכלה והתרבות עם ישראל, ובאפריל 1986 ישראל ופולין הסכימו להחליף נציגים דיפלומטיים וכלכליים. נציגות פולין הייתה אומרה להיות בתוך בניין בנק פ.ק.או., אך המפקחת על הבנקים גליה מאור לא אישרה זאת ונבחר מיקום אחר. בנובמבר 1989, ביקר שר האוצר שמעון פרס בוורשה והחל במשא ומתן על הסכם סחר חופשי בין ישראל לפולין. במאי 1992 נפתחה בורשה לשכת המסחר ישראל-פולין.
במהלך שנת 2006 שודרג הסכם הטיסה, ואיפשר את קיומן של טיסות שכר בין שתי המדינות ללא כל הגבלה.
בעקבות כינונם מחדש של היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות בשנת 1990, היקף הסחר ההדדי בין השתיים עלה במידה ניכרת, וזאת בין היתר הודות לחתימה על אמנת מס בין שתי המדינות, אשר התרחשה ב-22 במאי 1991. במהלך חודש יוני 2003, ובמסגרת כנס לפיתוח עסקים בין ישראל לפולין, אשר התקיים במלון שרתון בראשות סגן שר התמ"ת, מיכאל רצון, נחשף כי היקף ההשקעות הישראליות בפולין באותה עת עמד על סכום של כמיליארד דולר, עלייה ניכרת ביחס לעבר.
במהלך חודש פברואר 2004, שר התמ"ת וממלא מקום ראש ממשלת ישראל, אהוד אולמרט, קיים ביקור רשמי בפולין, במהלכו קיים פגישות אישים בכירים המשטר הפולני, לרבות נשיא פולין, אלכסנדר קובשנייבסקי. במסגרת הפגישות, נמסר כי פולין עתידה לתמוך בבקשת ישראל להצטרף לארגון המדינות המפותחות, וזאת בין היתר הודות להתעניינות הפולנית בידע ובניסיון הישראלי בכל הקשור לטכנולוגיות לאבטחת גבולות.
נכון לשנת 2011, היקף המסחר בין שתי המדינות נאמד על סכום של למעלה מחצי מיליארד דולר לשנה, מתוכו הייבוא השנתי מפולין לישראל עמד על סך של כ-283 מיליון דולר, והייצוא השנתי לפולין של תוצרת ישראלית עמד על סך של כ-269 מיליון דולר. התחומים העיקריים בהם מתרכז הסחר ההדדי הם תחום מוצרי התעשייה האלקטרו-מכנית (כ-35% מהיקף הסחר שבין שתי המדינות) ומוצרי חקלאות ומזון (כ-19% מהיקף הסחר שבין שתי המדינות).
יחסים ביטחוניים
בין שתי המדינות מתקיימים יחסים ביטחוניים הדוקים, ובכלל זה בין השירותים החשאיים הפולניים וקהילת המודיעין הישראלית, אשר פועלים במשותף במסגרת המלחמה כנגד הטרור. צה"ל מקיים תרגילים משותפים עם צבא פולין, אשר החל משנת 2012 כוללים גם תרגילים אוויריים משותפים. במהלך חודש נובמבר 2013, ובמסגרת ביקורו של נשיא פולין בישראל, נמסר כי פולין מעוניינת להגביר את שיתוף הפעולה עם התעשיות הביטחוניות של ישראל, ולחתום על עסקאות ענק, בהיקף שעשוי להגיע למאות מיליוני אירו.
יחסים תרבותיים
יהדות פולין הייתה, משלהי ימי הביניים ועד מלחמת העולם השנייה, מהקהילות החשובות שבקהילות עם ישראל בתפוצות. ההיסטוריה בת למעלה מאלף השנים של היהודים בפולין כוללת תקופות של סובלנות ופריחה דתית ותרבותית, לצד תקופות של אנטישמיות קשה, רדיפות, פרעות וגירושים, ששיאן היה השמדתה הכמעט מוחלטת במלחמת העולם השנייה. ההיסטוריה התרבותית הענפה של הקהילה היהודית בפולין, אשר בתקופה שטרם מלחמה העולם השנייה היוותה שם דבר בקרב יהדות אירופה, זוכה להכרה נרחבת כיום בקרב ממשלת פולין, אשר מקדישה מאמצים רבים לשימורה והצגתה של התרבות היהודית במדינה. בין היתר, מקציבה ממשלת פולין סכום כספי שנתי הנועד לשימורם ושיקומם של בתי כנסת עתיקים במדינה, וכן מקיימת תוכנית סבסוד של מוסדות תרבות יהודיים במדינה, ביניהם תיאטראות יהודיים בשפת היידיש.
בצעד נוסף אשר נועד לקרב בין שתי המדינות, ייסד משרד החוץ הפולני את המכון הפולני בישראל ביוני 2000. המכון שם לו למטרה לקדם ולהפיץ את התרבות הפולנית בישראל, ובמסגרת פעילותו הוא מקיים אירועים מגוונים בכל תחומי האמנויות, עורך קורסים ללימודי פולנית, וברשותו ספרייה שבה למעלה מ-6,000 כותרים בשפה הפולנית.
מספרם הרב של אזרחי ישראל אשר מוצאם מפולין הביא להקמתם של מספר רב של עמותות עצמאיות, אשר פועלות לשם הנצחת זכר הקהילה היהודית בפולין לאורך השנים. בין ארגונים אלו ניתן לציין את התאחדות יוצאי פולין בישראל, אשר פועלת בהתמדה לשם קיום אירועי הנצחה לבני הקהילה היהודית ברחבי פולין, וכן לשיקומם של בתי כנסת ומבני ציבור יהודיים ברחבי פולין, וזאת בשיתוף פעולה עם בני הקהילה היהודית בפולין, ובתמיכתה של ממשלת פולין.
שיתוף הפעולה התרבותי הנרחב בין שתי המדינות, הביא להכרזה בדבר היותה של שנת 2009 "שנת פולין בישראל". המיזם החדשני, אשר החל באביב 2008 ונמשך עד אביב 2009, הושק כיוזמה משותפת של משרד התרבות הישראלי ומשרד החוץ הפולני. מטרתו של המיזם הייתה לתרום להידוק הקשרים בין החברה הישראלית והחברה הפולנית, וזאת על ידי חיזוק הקשרים התרבותיים, הכלכליים, המדעיים והתיירותיים בין אזרחי שתי המדינות. במהלך השנה, ממשלת פולין תמכה בלמעלה מ-140 פרויקטים תרבותיים שונים, וזאת בסכום כולל של למעלה מ-3 מיליון יורו. בנובמבר 2013 יזם המכון הפולני בישראל את שבוע האוכל הפולני הראשון מסוגו שהתקיים בארץ, ובמסגרתו התקיימו מעל 40 אירועים בירושלים, חיפה ותל אביב.
מסע בני נוער לפולין
המסעות נערכים למעשה לאורך כל השנה. בשבוע שבו חל יום הזיכרון לשואה ולגבורה, נערך מצעד החיים, ששיאו בטקס במחנה ההשמדה אושוויץ ביום הזיכרון עצמו. בטקס משתתפים בני נוער מישראל ומהתפוצות, בליווי נציגי צה"ל ונציגים רשמיים של מדינת ישראל.
לצד משלחות של בני נוער, יוצאות לפולין מדי שנה גם משלחות מטעם צה"ל ("עדים במדים") וכן משלחות סטודנטים וגם משלחות עובדים ומבוגרים.
צ'יפס (כלב)
צ'יפס (באנגלית: Chips; 1940 – 1946) היה כלב מגזע האסקי סיבירי-רועה גרמני מעורב. הוא היה כלב תקיפה ושמירה של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, והוא נחשב ככלב המעוטר ביותר לאחר המלחמה.
היסטוריה
בזמן מלחמת העולם השנייה, גם כלבים אזרחיים גויסו למשימות צבאיות. אדוארד ג'יי וורן, תושב העיירה פלזנטוויל שבמדינת ניו יורק, שלח בשנת 1942 את כלבו למרכז אילוף כלבים צבאי בעיירה פרונט רויאל שבוירג'יניה.
הוא החל את דרכו ככלב שמירה, ולאחר מכן הצטרף לדיוויזיית החי"ר השלישית, שפעלה בצפון אפריקה, סיציליה, איטליה, צרפת וגרמניה. מאמנו היה טוראי ג'ון פי רואל.
בשנת 1990 עשתה חברת וולט דיסני סרט על חייו, בשם "Chips, the War Dog".
עיטורים
על אומץ ליבו ותרומותיו למאמץ המלחמתי זכה צ'יפס לעיטור צלב השירות המצוין, לעיטור כוכב הכסף ולעיטור לב הארגמן. העיטורים בוטלו לאחר מכן בשל מדיניות הצבא החדשה שלא להעניק עיטורים לבעלי חיים.
באופן לא רשמי העניקה לו היחידה בה שירת עיטור "ראש חץ" על סיועו בשעת הנחיתה והפלישה, והעניקה לו גם שמונה כוכבי שירות, על כל אחת מהגיחות שלו.
בשנת 2018 קיבל צ'יפס את מדליית דיקין על מאמציו במהלך המלחמה.
קונסטנטין אנטול
קונסטנטין אנטול (ברומנית: Constantin Anatol, שמו בלידה: לודוויג פרידמן, 28 במרץ 1921 – 10 ביולי 2019) היה שחקן ובמאי תיאטרון, מתרגם וכן שחקן קולנוע וטלוויזיה רומני וישראלי, יהודי יליד טרנסילבניה.
אנטול לימד במכון לתיאטרון בעיר קלוז'. הוא נמנה, בין השאר, עם מייסדי "התיאטרון הסקלרי" בטרגו מורש, שהקדים את הקמת התיאטרון הלאומי בעיר זו. כמו כן, הוא ייסד את "התיאטרון העממי" בסיביו. אנטול הצטיין במשחקו הרב-גוני וכבמאי בעל השראה על במות תיאטראות בערים קלוז', טימישוארה, טרגו מורש, ואחרי 1980 בישראל - בחיפה ובאר שבע. הוא שיחק בארבע שפות: רומנית, הונגרית, גרמנית ועברית.
ביוגרפיה
אנטול נולד בשנת 1921 במשפחה יהודית בעיר סיביו, ברומניה, בשם לודוויג פרידמן. הוריו, חנה והרמן פרידמן, ניהלו חנות נעליים. בטקס ברית המילה קיבל הילד את השם העברי "אריה בן צבי". כישוריו הלשוניים והסביבה הרב לשונית בסיביו, על תושביה הרומנים, הסקסונים, ההונגרים, היהודים והצוענים, סייעו מאוחר יותר לאנטול בקריירה שלו בתחום התיאטרון.
בגיל 11 נסע אנטול לטימישוארה, בה למד במסגרת פנימייתית בתיכון היהודי המקומי (Liceul evreiesc). מילדותו היה חובב קריאה ונמשך לספרות ולמשחק. עוד על במת בית הספר התיכון ביים מחזה מקורי בחמש מערכות שכתב, "משה", כשהמוזיקה המלווה הולחנה על ידי תלמיד אחר, המנצח והמלחין העתידי לסלו רוט. אחרי שנת 1940 כשסטודנטים מהאוניברסיטה הרומנית של קלוז', שנמצאה אז בגלות סיביו, ערכו חזרות למופע תיאטרון, שאלו לדעתו של אנטול שצפה בחזרה. בשומעם את דעתו המלומדת, הציעו לו לאלתר להיות להם לבמאי. כך לדברי אנטול, פרצה הקריירה שלו כאיש תיאטרון.
כמעט התקבל כתלמיד לתיאטרון במכון לסטודנטים יהודים שקם בבוקרשט בימי חוקי הגזע, אחרי שדיקלם בפני חבר השופטים שיר מאת יון מינולסקו, אולם הוריו לא הרשו לו לעבור לבוקרשט . בסופו של דבר למד אנטול את מקצוע המשחק והבימוי בעצמו ללא מסגרת לימודים פורמליים. אחרי נפילת משטר אנטונסקו, המשטר החדש מינה אותו בראש התיאטרון העממי בסיביו, אותו הקים מחובבים, מקרב הפועלים והסטודנטים ששהו בעיר. בשנת 1945 נסע לבוקרשט כדי לחפש רפרטואר לתיאטרון בסיביו ובהזדמנות זאת התוודע לשחקנית דינה קוצ'ה.
פעילותו האמנותית ברומניה
אנטול התקבל בשנת 1945 ללהקת התיאטרון של דינה קוצ'ה בבוקרשט, Teatrul nostru ("התיאטרון שלנו") בתור שחקן ודרמטורג. אחר כך שיחק ב"תיאטרון המודרני" שבניהול פויו מקסימיליאן. באותה תקופה למד הרבה מסודות הבימוי מהבמאי והמחזאי הידוע, ויקטור יון פופה. בהמשך חזר לטרגו מורש בה שיחק בשפה הונגרית בתיאטרון הסקלרי, שהוקם בשנת 1946 תחת הנהגתו של מיקלוש טומפה ונמנה עם מייסדיו. טומפה היה לאחד ממוריו האהובים. בשנים 1964-1952 פעל אנטול כשחקן ובמאי בתיאטרון הלאומי בעיר קלוז', הבירה ההיסטורית של טרנסילבניה. שיחק וביים גם על במת התיאטרון ההונגרי בקלוז' ועבד במקביל כמורה במכון לתיאטרון המקומי. כעדותו היה לו באותן השנים שיתוף פעולה פורה עם כמה דמויות מרכזיות בחיי התיאטרון כמו אאוג'ן ז'ליאפוב, שניהל את התיאטרון הלאומי בקלוז' בשנים 1950–1952, והשחקנית, הבמאית והמורה לתיאטרון הידועה, מרייטה סדובה. עם תלמידי אנטול בקלוז' נמנו שחקנים כמו אאורל ג'ורומיה, אלכס מונטה, תאופיל ולקו, לימים מנהל התיאטרון הלאומי ביאשי וגאורגה ליאהו, לימים מנהל התיאטרון הלאומי בטימישוארה.
בשובו לטימישוארה, בשנים 1969-1964 פעל בה אנטול פעילות עשירה ומגוונת כשחקן ובמאי על במות שלושת התיאטראות הממלכתיים של העיר: הרומני, ההונגרי והגרמני. ב-1980-1969 עבד שוב בטרגו מורש, בתיאטרון הלאומי בשפה הרומנית ובמחלקה ההונגרית שלו.
אנטול הצטיין בתפקידים כמו המלט במחזה בעל אותו שם מאת שייקספיר, מירויו ב"כוכב בלי שם" מאת מיכאיל סבסטיאן, היגינס ב"פיגמליון" מאת שו, אדגר ב"Play Strindberg" מאת דירנמט, מנואל ב. מנואל ב"האי" מאת מיכאיל סבסטיאן, ורבים אחרים.
קונסטנטין אנטול שיחק גם בסרטי קולנוע - התפקיד של דוד בקו-פרודוקציה הרומנית-איטלקית "Baltagul"("הגרזן"), בתפקיד הראשי גזה באראדלה בסרט הטלוויזיה ההונגרי של זולטן פאברי Plusz minusz egy nap (יום יותר, יום פחות) (1972-1973) ומאוחר גילם את הדמויות הראשיות בשני סרטים הונגרים נוספים של הבמאי אנדראש פרנץ, Veri az ördög a felesége (השד הכה את אשתו) (1973) ו-"Vadon" (יער עבות) (1989).
פעילותו כשחקן ובמאי בישראל
בשנת 1980 עלה אנטול לישראל, בה התיישבו הוריו עוד בשנת 1950. אחרי שחיזק את שליטתו בעברית, ביים הצגות בתיאטרון העירוני חיפה ושיחק בכמה מחזות על במות התיאטראות בחיפה ובאר שבע. בשנת 1983 שובץ בתפקיד הספר הצבאי בקו-פרודוקציה הישראלית-גרמנית "ספיחס" (מן הסדרה "אסקימו לימון") ובתפקיד קסלר בהפקה הישראלית-אמריקאית "מינוטאור",לפי ספרו של בנימין תמוז ובסרטה של ציפי טרופר, "תל אביב - ברלין".
אחרי המהפכה הרומנית (1989) יצא אנטול בשנת 1997 לסיור ברומניה שקטף שם שבחים רבים. ביים ושיחק בשתי הצגות בתיאטרון טרגו מורש ברומנית ובהונגרית, והופיע במונודרמה " מלון סיביר". קיים הופעות גם בבוקרשט ובערים אחרות.
ב-55 שנות קריירה אמנותית, ביים אנטול מעל מאה הצגות בתיאטראות שונים ברומניה, ביוגוסלביה ובישראל. כמו כן שיחק במעל מאה תפקידים בארבע שפות: רומנית, הונגרית, גרמנית ועברית.
אנטול תרגם כמה מחזות וכתב מונולוג דרמטי בשם "עפרונות צבעוניים", בו שיחק בירושלים. כמו כן, הוא כתב ספר זיכרונות תחת הכותרת "צייד הפרפרים, כרוניקה ספרותית על אנשים, תיאטרון ו... לא רק" (2003) בשפה הרומנית.
קונסטנטין אנטול התחתן באמצע שנות ה-40 עם יהודית טירפלד. נולדו להם בן ובת. נפטר ב-10 ביולי 2019.
בישראל
בתיאטרון העירוני חיפה:
בתיאטרון באר שבע:
בתיאטרון החאן בירושלים:
מבחר הצגות שביים
בהונגרית בטרגו מורש -1975
קישורים חיצוניים
זנו פודור - בעיתון "קובנטול ליבר" על קונסטנטין אנטול, פרק ב, בסדרה "התיאטרון הרומני בטרגו מורש, 50 שנים ב-50 פרקים.
ליתרונקס
ליתרונקס (שם מדעי: Lythronax) הוא סוג של דינוזאור תרופוד טורף ממשפחת הטירנוזאוריים שחי בקרטיקון, כ-80 מיליון שנה לפני זמננו, במרכז אמריקה הצפונית. פירוש שמו: "מלך הזוועות". מאובניו נתגלו ב-2009 אך הוא הוכרז כסוג חדש של דינוזאור רק ב-2013.
הליתרונקס היה טירנוזאור בינוני, אורכו הוערך כנע בין 7.3 ל- מטר וגובהו 2.4 מטרים. לשם השוואה, אורכו של טירנוזאורוס רקס היה 12.3–13 מטרים. משקלו היה. עיניו היו ממוקמות יחסית בחזית הראש, דבר שהקנה לו ראיית עומק ואפשרות להערכת מרחקים, תכונה חיונית עבור טורף. הגולגולת של ליתרונקס עוצבה "כדי לתפוס משהו, לנער אותו עד מוות ואז לקרוע אותו לגזרים". מכאן נובע שמו "מלך הזוועות של הדרום-מערב". הליתרונקס היה ככל הנראה קרוב משפחה קדום של הטירנוזאורוס רקס.
מאובניו של ליתרוניקס נחפרו עוד ב-2009 בתצורת ואוויפ (Wahweap Formation) בתחומי המונומנט הלאומי גרנד סטרקייס-אסקלנטה שביוטה, אך רק לאחר בחינה מעמיקה שנמשכה ארבע שנים התברר שמדובר בסוג חדש של דינוזאור טירנוזאורי. כרגע ידוע רק מין יחיד בסוג, Lythronax argestes.
תומאס קון
תומאס סמואל (שמואל) קון (באנגלית: Thomas Samuel Kuhn; 18 ביולי 1922 – 17 ביוני 1996) היה היסטוריון ופילוסוף של המדע, יהודי-אמריקאי. נחשב לאחד מהפילוסופים של המדע החשובים ביותר במאה ה-20. בשנת 1962 יצא לאור ספרו "המבנה של מהפכות מדעיות" שזכה להשפעה הן בחוגים האקדמיים והן בחוגים העממיים, שבו הציג את המונח "תהליך שינוי פרדיגמטי".
קון הביא מספר טענות ידועות בנוגע להתקדמות הידע המדעי: התחומים המדעיים עוברים "שינויים פרדיגמטיים" תקופתיים שאינם מתפתחים בצורה ליניארית ומתמשכת בלבד, והשינויים האלו פותחים גישות חדשות לצבירת והבנת ידע שמדענים קודמים לא יכולו להשיג בעצמם.
בנוסף, הרעיון של האמת המדעית, אינו יכול להיקבע רק על ידי קריטריונים אובייקטיביים, אלא הוא מוגדר גם על ידי "הסכמה" של הקהילה המדעית. פרדיגמות מתחרות הן לעיתים קרובות בלתי ניתנות להשוואה או לשיפוט; כלומר, הן תיאור בלתי מתפשר או מוסכם של המציאות. לפיכך, הבנתנו שלנו את המדע לעולם אינה יכולה להסתמך על "אובייקטיביות" בלבד. המדע חייב להסביר גם פרספקטיבות סובייקטיביות, שכן כל המסקנות האובייקטיביות מבוססות בסופו של דבר על התניה סובייקטיבית של החוקרים או על השקפת עולמם והזווית התרבותית של חוקריה ומשתתפיה.
אנטי רוויזיוניזם והתנגדותו לאופן הצגת דעותיו
עם פרסום ספרו, דעותיו התקבלו בבוז רב בעיתונות המדעית. אך תוך פחות מעשור נתקבלו על דעת רבים בממסד המדעי עצמו והחלו דיונים והרחבות בנושא. עם הזמן הורחב השימוש בטענותיו ובמיוחד במילה פרדיגמה שהחלה לשמש גם בתחומים אחרים שאינם מדעיים. הגדיל לעשות ממשל בוש הראשון כשקרא לתוכנית כלכלית "כלכלת הפרדיגמה החדשה". המונחים והרעיון שבאופן מעשי ומוצהר קיימות גם במדע דעות משוחדות ונגיעה אישית אומצה במיוחד בידי חוקרים האוחזים בתפישת רוויזיוניזם היסטורי הנחשבת בדרך כלל קיצונית וביניהם כאלו שטוענים כלפיהם שהם משכתבים את ההיסטוריה באופן מעוות ביותר על פי מטרותיהם.
בראיון איתו שנערך שנים אחר כך, טען שלא הובן כראוי, ושלדעתו אכן יש אמת מדעית חשובה שאליה אנו חותרים. החתירה אל אמת זו חיונית לקיום האדם ולהתפתחותו. לדבריו, כוונתו הייתה להצביע על הכשלים הרבים המקשים על כך, ועל הגורמים הרבים "המזהמים" לעיתים את תהליך גילויו של האמת המדעית הצרופה. זאת בשונה מהאופן בו נתפשו דעותיו בעיני רבים, כאילו אין אמת כלל או שאין טעם לחתור אליו. לגבי המונח פרדיגמה שהשימוש בו נפוץ בעקבות פרסום ספרו, המראיין כותב:
ביוגרפיה
בשנת 1949 קיבל תואר דוקטור לפיזיקה מאוניברסיטת הרווארד, בהנחייתו של ג'ון ואן ולק. מ-1948 ועד 1956 לימד היסטוריה של המדע באוניברסיטה זו. עבר ללמד באוניברסיטת ברקלי עד 1964, באוניברסיטת פרינסטון עד 1979 וב-MIT עד 1991.
מבנה המהפכות המדעיות
עיקר פרסומו של קון בא מספרו המבנה של מהפכות מדעיות, העוסק בהתפתחות המדע בראי היסטורי. ספר זה חולל מהפכה בפילוסופיה של המדע.
"מבנה המהפכות המדעיות" פורסם במקור כמאמר ב"אנציקלופדיה הבינלאומית למדע מאוחד", שפורסם על ידי הפוזיטיביסטים הלוגיים מקבוצת החוג הוינאי. הוצגה בו לראשונה תאוריה כוללנית המתארת את ההתפתחות המדעית כרצף של מהפכות עוקבות (פרדיגמות), ולא כגידול מצטבר וליניארי של הידע המדעי, תוך למידת מידע חדש ותיקון שגיאות העבר, כפי שהיה מקובל לחשוב עד אז. לטענתו של קון, בעקבות התפתחות זו אופי החקירה המדעית בתוך תחום מסוים יכול להשתנות בפתאומיות. ככלל, המדע מתפרק למספר שלבים שונים ומובחנים:
קדם-מדע, אשר חסר פרדיגמה מרכזית, מגיע ראשון.
אחריו מגיע "מדע נורמלי", כאשר מדענים מנסים להרחיב את הפרדיגמה המרכזית בו על ידי פתירת חידות. בהנחיית הפרדיגמה המרכזית, המדע הנורמלי הוא הפרודוקטיבי ביותר: "כשהפרדיגמה מוצלחת, המקצוע יפתור את בעיותיו בצורה שמדעניו לא יכולו לדמיין כלל ולעולם לא היו נוקטים אילולא המחויבות לאותה פרדיגמה".
בנוסף, טבע קון את המושג מדע תקני, מדע המתבסס על יסודות של פרדיגמה קיימת תוך ניסיון לשכלל ולדייק בה. קון הראה כיצד לא פעם מוביל המדע התקני למהפכה מדעית, והראה בדרך זו כיצד נוצרות פרדיגמות חדשות.
ההשפעה העצומה של הספר נמדדת בשינויים שצצו בלקסיקון של פילוסופיית המדע: פרט ל"שינוי הפרדיגמה", קון גרם לפופולריזציה למילה "פרדיגמה" עצמה; ממונח המשמש תיאור בבלשנות (ובעבודתו של הרופא הגרמני גיאורג ליכטנברג) למשמעות הנוכחית הרחבה הרבה יותר.
הוא טבע את המונח "מדע נורמלי" כדי להתייחס לעבודה השגרתית, היומיומית של מדענים העובדים בתוך מרחב פרדיגמטי, והיה אחראי במידה רבה לשימוש במונח "מהפכות מדעיות" בלשון רבים, המתרחשת בתקופות שונות של זמן ובדיסציפלינות שונות, בניגוד לתפיסה שהייתה מהפכה מדעית אחת בתקופת הרנסאנס.
ג'ואן ריווייר
ג'ואן הודג'סון ריווייר (באנגלית: Joan Hodgson Riviere; 28 ביוני 1883, ברייטון – 20 במאי 1962, לונדון) הייתה פסיכואנליטיקאית אנגלייה. ריווייר הייתה הפסיכואנליטיקאית הבריטית הראשונה שלא למדה רפואה. הצטיינה בין היתר בתרגומיה לאנגלית מכתביהם של פרויד ומלאני קליין.
התחלת פעילותה בחוגי הפסיכואנליזה
בשנת 1907 התחתנה עם אוולין ריווייר וילדה ילדה בשם דיאנה. באותה תקופה התאבלה קשות על מות אביה. התחילה בהמשך להיות פעילה במאבק למען רפורמת הגירושים ולמען זכותן של הנשים להצבעה (סופרג'יסטיות). דודה מצד אביה, ארת'ור וולגאר ורול ארגן לקח אותה למפגשים של החברה לחקר הנפש, כמו כן פקדה את מפגשי האיגוד הפסיכולוגי הבריטי ובמפגשים אלה גילתה את פרסומיהם של זיגמונד פרויד ושל ארנסט ג'ונס וגבר עניינה בפסיכואנליזה. ב-1916 כשסבלה ממצוקה נפשית הופנתה לפסיכואנליזה טיפולית אצל ארנסט ג'ונס. בשנים 1916–1917 שהתה זמן מה בבית הבראה (סנטוריום) בגלל משבר נפשי. ג'ונס התרשם מאוד מהבנתה של ריווייר את העקרונות והתהליכים הפסיכואנליטיים. ב-1919 היא התקבלה כחברה בחברה הפסיכואנליטית הבריטית, שנוסדה זה עתה. בכנס בהאג בשנת 1930 היא פגשה לראשונה את פרויד וביקשה לעבור אנליזה אצלו. כמו כן התוודעה למלאני קליין. ריווייר פעלה כעורכת לענייני תרגום של העיתון " International Journal of Psycho-Analysis" בשנים 1920–1937. בשנת 1921 היא עבדה עם פרויד ויחד עם בתו של פרויד, אנה, עם ארנסט ג'ונס, ג'יימס סטרצ'י ואליקס סטרצ'י ב"וועד המונחים" ובתרגום ספריו של פרויד לאנגלית. היא השגיחה על תרגומם ועריכתם של הכרכים א, ב ו-ד של אוסף ספריו של פרויד ונטען כי הייתה המתרגמת הטובה ביותר של עבודותיו של פרויד:"ג'ואן ריווייר, שאין כמוה", אותה יפהפייה אדווארדית עם כובע רחב השוליים ושמשייה אדומה", שתרגומיה יותר מכל אחד אחר שמרו את האנרגיה הסגנונית של פרויד".
בינתיים האנליזה האישית שלה אצל ג'ונס נתקלה בקשיים וכשהגיעה למבוי סתום, הפנתה אותה ג'ונס בשנת 1922 להמשיך בטיפול אצל פרויד עצמו בווינה. ריווייר לא השתתפה ישירות בתנועה לשחרור האישה אולם המשגותיה על מורכבות ההתפתחות המינית של הנשים התקבלה בחיוב. לעומת זאת הביעה בקורת לגבי גישתו של פרויד לפסיכולוגיית האישה, ובמיוחד לגבי השערותיו על "התסביך הפאלי" של האישה.
המשך פעילותה כפסיכואנליטיקאית
בשובה ללונדון, התחילה ריווייר להיות מעורה באופן פעיל בחברה הפסיכואנליטית הבריטית. בשנת 1924 פגשה שוב את מלאני קליין בזלצבורג והפכה לאחת התומכות הראשיות ברעיונותיה של קליין. בשנת 1929 עזרה לסילביה פיין לארגן את הכנס הבינלאומי לפסיכואנליזה באוקספורד. כאנליטיקאית הייתה ריווייר המנטורית של סוזאן אייזאקס, של ג'ון בולבי ושל דונלד ויניקוט והעניקה הדרכה לחנה סגל, הרברט רוזנפלד ולהנרי ריי. המודרכים שלה הוקירו את מקוריותה, את התבונה, הרגישות, את טוב לבה ואת התרבות הרחבה שלה, וכמו כן את לשונה החריפה ואת נמרצותה. ג'יימס סטרצ'י סיכם זאת בכך ש"הייתה אדם יוצא מן הכלל לחלוטין" ושכאשר במאמרה "השנאה" כתבה על "ההתרוממות רוח הנעימה שבהתגברות על מכשולים, או במציאת הדרך של עצמך" סמכה בהערותיה אלה על חוויות אישיות של עצמה.
בנוסף לתרגומיה מפרויד, פרסמה ריווייר גם מאמרים וספרים משל עצמה. ב-1929 פרסמה את "נשיות כמסווה" שבו חקרה את השלב של ההתפתחות המינית של נשים משכילות במיוחד, שבו הנשיות היא מסיכה הגנתית הנדרשת להסתיר גבריות. ב-1932 היא פרסמה את "הקנאה כמנגנון הגנה" שבו תפסה את הקנאה (jealousy) כהגנה נגד ה- envy, הקנאה שהתעוררה ב"מחזה הקדמון" (Urszene). ב-1936 היא כללה את ממצאיה של מלאני קליין על העמדה הדיכאונית בעבודתה "A Contribution to the Analysis of the Negative Therapeutic Reaction" "תרומה לאנליזה של תגובה טיפולית שלילית". כמו כן ב-1936 בווינה לרגל המפגש לכבוד מלאת 80 לפרויד, הציגה ריווייר מאמר בהשראת קליין, בכותרת:"היווצרות הקונפליקט הנפשי בילדות הרכה". גישתה הקלייניאנית הביאה אותה למתוח בקורת על עמדותיה התאורטיות של אנה פרויד בנוגע לפסיכואנליזה של הילדים. תרומתה בתחום הזה בעת סימפוזיון משנת 1927 משכה את כעסו של פרויד. היא קמה במיוחד נגד השקפתו של פרויד לגבי הופעת האני עליון אצל התינוק, על יכולת ההעברה שלו אל האנליטיקאי, שאותה היא מיחסת לעולמו הפנימי של התינוק. היא חוזרת על סוגיות האלה בעת הפולמוסים בתוך החברה הפסיכואנליטית הבריטית בתחילת שנות ה-1940 תוך גילוי יכולת ריאלית להסביר סוגיות תאורטיות מורכבות.
בשנים 1942–1944 מילאה ריווייר תפקיד פעיל, בעיקר כתומכת בפלג הקלייניאני, במחלוקות שבמסגרת החברה הפסיכואנליטית הבריטית. עם זאת בשנות ה-1950 התרחקה ריווייר מחוג החסידים של מלאני קליין.
חייה הפרטיים
החל משנת 1906 הייתה ג'ואן ריווייר נשואה לעורך הדין אוולין ריווייר, בנו של הצייר הבריטי ממוצא הוגנוטי בריטון ריווייר. בשנת 1908 נולדה להם הבת היחידה, דיאנה.
ג'ואן ריווייר נפטרה במאי 1962 בסאסקס גארדנס בלונדון. יותר מאוחר התקיים טקס לזכרה במכון הפסיכואנליטי בלונדון.
על כתביה העיקריים
נחשב בזמנו ל"תיאור הברור והיפה ביותר של התורה הקלייניאנית" ריווייר הציגה לעיתים קרובות את הרעיונות הקלייניאניים בצורה יותר נגישה ואלגנטית מאשר במאמריה הדחוסים של קליין עצמה וייתכן כי היא סייעה לקליין להתבטא באנגלית בצורה יעילה יותר. פרויד מצא במטופלים כאלה "תחושת אשמה המוצאת את פורקנה בחולי ומסרבת לוותר על הסבל כעונש". בניגוד לדעה זו, בהשפעת מלאני קליין, שמה ריווייר דגש במקום אחר, על יאושו של המטופל לגבי עולמו הפנימי וחוסר התקווה לגבי אפשרות לתיקונו". היא מתארת בעוצמתיות את אפיון המתעתע של המטופל, המסיכה, המסתירה הסתייגותו מכל שליטה תחת רציונליזציות אינטלקטואליות, או תחת היענות מעושה ונימוס שטחי". "אפילו שיפור נראה לעין יכול להתבסס על הגנה מאנית: המטופל מנצל אותנה בדרכו במקום להשלים אנליזה מלאה". הגנות מאניות מסוג זה היו עם זאת בעיני ריווייר ניסיון נואש להימנע מהכאב הדיכאוני של עולם פנימי ריק. אגב התנגדויות המסוות את העמדה הדיכאונית פולטת ריווייר משפט מפתח שניתן לקרוא אותו מנקודת מבט מקצועית או כווידוי: "זו הייתה חווייתי"
פרסומים
Athol Hughes ed., The Inner World and Joan Riviere: Collected Papers 1920–1958 (London 1991) (את'ול יוז - עורך - העולם הפנימי וג'ואן ריווייר. אוסף כתבים 1920–1958)
תרגומים
(בהשגחתה)
איור ממוחשב
איור ממוחשב או איור דיגיטלי הוא איור הנעשה באמצעות מחשב או עובד בעזרתו ומחליף במקרים רבים את שימושי האיור המסורתי, בעיקר באינטרנט, בעיתונים ובמגזינים, בטלוויזיה, על אריזות מוצרי צריכה ועוד.
האיור, הצביעה וכל תהליכי העיבוד נעשים באמצעות תוכנות המדמות כלי עבודה מסורתיים אך גם מציעות כלים ייחודיים וכאלה המקלים מאוד על העבודה ומשפרים את התהליך. ישנם גם התקני חומרה המתחברים למחשב ומיועדים למאיירים, כמו משטחי רישום דיגיטליים.
עונת 2021/2022 בליגה המאוחדת של VTB
עונת 2021/2022 בליגה המאוחדת של VTB היא העונה ה-13 של ליגת ה-VTB, והעונה ה-9 שבה הליגה היא הליגה הראשונה ברוסיה. שתי קבוצות עזבו את הליגה באמצע העונה בגלל הפלישה הרוסית לאוקראינה - ז'לונה גורה הפולנית וקאלב כראמו האסטונית.
קבוצות
בסך הכל מתמודדות בליגה 10 קבוצות משלוש מדינות, כולל שמונה מרוסיה, אחת מבלארוס ואחת מקזחסטן. במקור התמודדו 12 קבוצות מ-5 מדינות, אך ז'לונה גורה הפולנית וקאלב כראמו האסטונית פרשו עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה.
חימקי לא הגישה מועמדות לעונה זו בגלל הקשיים הכלכליים.
ב-24 בפברואר 2022, המועדון האסטוני קאלב קראמו סיים את חברותו בליגת ה-VTB במחאה נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה. למחרת אישרה הליגה את קבלת מכתב ההצהרה מהמועדון. ב-25 בפברואר, גם המועדון הפולני ז'לונה גורה השעה את השתתפותו בתחרות. ב-1 במרץ, ליגת ה-VTB פרסמה הצהרה לפיה "ז'לונה גורה השעתה את ההשתתפות בליגה כרגע, שלושת משחקי הבית הבאים נדחו".
עונה סדירה
בעונה הרגילה, קבוצות משחקות אחת נגד השנייה פעמיים (בית וחוץ).
פלייאוף
סדרות רבע גמר, חצי גמר והקרב על מדליית הארד נערכו בפורמט הטוב מ-5 (2-2-1). הגמר שוחק בפורמט הטוב משבעה משחקים (2-2-1-1-1).
ז'ולי מריאל
ז'ולי מריאל אי מונדט (בקטלאנית: Juli Marial i Mundet, נולד ב-1884 בברצלונה שבספרד, נפטר ב-21 במאי 1963 בברצלונה) היה כדורגלן קטלאני ששיחק בברצלונה בין 1903 ל-1908. בין 1906 ל-1908 היה במקביל נשיא המועדון.
קריירה
מריאל נולד וגדל בברצלונה למשפחה אמידה. אביו, ז'ולי מריאל אי טיי היה ארכיטקט ופוליטיקאי, וגם אחיו, מלסיור מריאל, היה פוליטיקאי. בצעירותו החל לעבוד כקבלן בניין, באופן דומה לאביו. ב-1901, עם הקמתו של מועדון הכדורגל אייריש בעיר, הצטרף לקבוצה, שם שיחק כשוער. הוא גם היה נשיא המועדון באופן מעשי מימיו הראשונים, וככזה השתתף בהקמת התאחדות הכדורגל הקטלאנית. הוא היה באייריש עד פירוקו ב-1903. לאחר מכן הצטרף לברצלונה. בתחילה שיחק כשוער ולאחר מכן כקשר. מריאל שיחק 5 שנים בברצלונה, עד 1908, ותארו היחיד עם ברצלונה, ולמעשה הישג השיא הקבוצתי שלו, הוא אליפות קטלוניה, בה זכו ב-1905.
ב-1 באוקטובר 1906, בעודו שחקן פעיל במועדון, נבחר מריאל בישיבת חברי המועדון לתפקיד נשיא המועדון. ב-6 בנובמבר 1907 נבחר לשמש בתפקיד לקדנציה שנייה, שנמשכה עד ה-11 בנובמבר 1908. בתקופה זו היה המועדון במשבר, הן מבחינה מקצועית-ספורטיבית והן מבחינה חברתית. מספר חברי המועדון צנח לכדי 38. הקבוצה התקשתה להציג יכולת טובה במשחקיה, בייחוד בשל עזיבה של מספר שחקני מפתח כגון ז'ואן גאמפר, ארתור ויטי, ליואיס ד'אוסו וסטנלי האריס, שכולם היו מעמודי התווך עוד מימיו הראשונים בראשית המאה ה-20. למרות הקשיים עמם התמודדה הקבוצה במהלך כהונתו של מריאל צורפו שחקנים כגון מנואל אמצ'סורה, פאקו ברו וצ'ארלס וולאס, שהיו משחקניה המובילים עת זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע הספרדי ב-1910. המועדון התעמת מספר פעמים עם התאחדות הכדורגל, בראשה עמד איזידרה ליורט, שהואשם בכך שהעדיף את מועדון הכדורגל X וסייע לו לזכות באליפות קטלוניה שנתיים ברציפות. ב-11 באוקטובר 1908 קיבל על עצמו מריאל גם את תפקיד נשיא התאחדות הכדורגל במקומו של ליורט, שעזב בשל הביקורת התקשורתית, אך הוא נשאר בתפקיד זמן קצר והוא סיים אותו עוד לפני סוף השנה.
בנוסף לכדורגל, עסק מריאל גם בענפי ספורט אחרים. הוא היה אחד ממייסדיו של מועדון השחייה ברצלונה ב-1907, היה בחבר המנהלים בתור רואה חשבון, וכן היה חבר באיגוד הספורט הבסקי (Real Sociedad de Sport Vasco), שם שיחק כדוריד. יתר על כן, היה חבר במועדון המכוניות של קטלוניה (RACC) ובעלים של מכונית היספאנו-סוויסה. הוא השתתף במספר מרוצים שארגן המועדון.
Don't Bother Me
Don't Bother Me (מאנגלית: "אל תטריד אותי") הוא השיר הראשון פרי עטו של ג'ורג' האריסון שהופיע באלבום של להקת הביטלס. השיר, בסגנון רוק אנד רול, הופיע באלבום השני של הלהקה, With the Beatles, שיצא ב-22 בנובמבר 1963 בממלכה המאוחדת, ומאוחר יותר הופיע באלבום שיצא ב-ארצות הברית ב-20 בינואר 1964.
השיר
האריסון העיד בשנת 1980 כי זהו השיר הראשון שכתב, וכי הוא נכתב בעודו שוכב חולה במיטה בבית מלון בבורנמות', במסגרת סיבוב הופעות של הלהקה בקיץ 1963. האריסון סיפר כי כתב את השיר כ"תרגיל", וכי הוא לא מגדיר אותו כשיר מוצלח - אך בזכותו הוא המשיך לכתוב עוד שירים. האריסון לא הכליל את השיר ברשימת יצירותיו בספרו האוטוביוגרפי "I Me Mine", והביטלס מעולם לא ביצעו את השיר בהופעותיהם.
האריסון קיבל קרדיט על שני שירים מוקדמים יותר שהוקלטו על ידי הביטלס, אך לא פורסמו באופן רשמי על ידי הלהקה עד להופעתם באנתולוגיית הלהקה "Anthology 1" בשנת 1995 - "In Spite of All the Danger" (מקרטני/האריסון) ו-"Cry for a Shadow" (האריסון/לנון). כיוון שהראשון הוא שיר שנכתב על ידי מקרטני באופן בלעדי (האריסון קיבל בו קרדיט כיוון שניגן בו סולו גיטרה) והשני הוא פסטיש אינסטרומנטלי של סגנון להקת הצלליות, השיר Don't Bother Me נחשב כשיר הראשון של האריסון.
האלבום הבא של הביטלס בו הופיע שיר מאת האריסון הוא אלבומם החמישי, שיצא בשנת 1965. האלבום כלל את שיריו של האריסון "I Need You" ו-"You Like Me Too Much".
השיר הופיע בסרט הקולנוע "לילה של יום מפרך" של הביטלס, בסצנה בה חברי הלהקה רוקדים במועדון לילה, ובמקביל סבו של מקרטני עוסק בהימורים. בקרדיטים בסיום הסרט, מוצג השיר בטעות כשירם של לנון-מקרטני.
בסיקור של השיר נכתב כי מסר השיר מועבר ״אפילו בלי המדיום המוזיקלי״.
שני העצים (שיר)
שני העצים (באנגלית: The Two Trees) הוא שיר שחיבר המשורר האירי ויליאם בטלר ייטס ב-1887. ייטס פרסם את השיר באוספי השירים "הרוזנת קת'לין ושירים ואגדות שונים" (The Countess Kathleen and Various Legends and Lyrics, 1892) ו"השושן" (The Rose, 1893). ייטס כתב את השיר, אחד מני רבים בתקופה זו אשר נכללו במסגרת אוסף השירים "השושן", עבור אהובתו באותם ימים, הפעילה הלאומנית האירית מוד גון. ייטס נפגש איתה לראשונה ב-1889, תוך שהוא מתוודע לאישה בת 23, יפה וגבוהה, שחקנית ופעילה מסורה למען מאבק הלאום האירי לעצמאותו מהבריטים. ייטס העריץ כמעט באופן אובססיבי את יופייה ואופן דיבורה של מוד ובמשך שלושה עשורים כמעט היא הייתה מושא לחיזוריו הבלתי פוסקים. לבסוף, ב-1917, כשהוא כמעט בן 52, לאחר שנואש מחיזוריו אחריה (ולאחר אכזבה נוספת שנחל עקב סירובה של בתה, איזולט להצעתו להינשא לה), הוא נשא לאישה את ג'ורג' הייד-ליס.
ניתוח
בבית הראשון, המשורר מבקש מאהובתו להבחין בעץ החיים אשר צומח בלבה. זהו עץ פורה, עלוותי ונושא פירות אשר יוצר הן יופי ותואם בנשמת הפרט וביקום.
בית שני מעלה באוב את רוחו של עץ אחר, עץ הדעת על דימוייו של עולם החומר. זהו עץ חורפי, שבור ועקר. הדימוי אשר עולה במוח הוא לא דימוי של נצחיות הנשמה כי אם של ניוון הגוף. כמו העצים אשר נמצאים בתקופת השלכת, הגוף חייב להיהרס. המחשבה המופשטת, המתקשרת לרוחות הרעות (שדים) ו'העורב', ציפור המוות, יאיצו את זמן ההזדקנות ויקרבו את הגוף לחשכת הליל.
פרשנות
ההקשר הישיר של השיר הוא התסכול שחש ייטס עקב מסירותה של מוד גון לפוליטיקה מאשר לאהבה. אולם, הדימוי של העצים מעביר את השיר למימד יותר רוחני. באופן בסיסי, אין שום אפשרות איזה משני העצים לבחור. זאת מפני ש'שני העצים' הם למעשה אחד והם מהווים את התמונה ההפוכה אחד של השני. הנשמה בחיים אלה איננה יכולה לברוח מכליאתה בתוך הגוף, שהוא למעשה טרף לשדי הזמן ו'עורבי הנפש חסרת המרגוע'. מבנה השיר משקף את תוכנו בכל בית, שניהם מכילים עשרים שורות, המספקות את הצד ההפוך של האחר. כאשר, הגוף נתפס כהשתקפות במראה של הנשמה העצמותית והחיה. כל מאפיין של יופייה של הנשמה מוצא את ההפכי לו בכיעור הגוף.
וולוו F10, F12, F16
וולוו F10, F12, F16 (בשוודית: Volvo F10, F12, and F16) הם 3 סדרות משאיות כבדות מתוצרת וולוו משאיות, בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו, אשר יוצרה בין השנים 1977–1993.
דגמי "וולוו F10, F12, F16" כוללים דגמי משאית סמי-טריילר כבדה ופול טריילר (ראו תמונה), כאשר החלק העיקרי בה הוא הגורר אליו ניתן לחבר נגרר.
יוצרו כ-200,000 יחידות.
היסטוריה
דגמי "F10" ו- "F12" הושקו בשנת 1977, עם מאפיינים חדשניים רבים לתקופתה, ובמיוחד תא הנהג הבטיחותי. ה- "F16" הושק בשנת 1987 והיה חזק יותר.
רכיבי השלדה הבסיסיים וגם רכיבי ההינע של המשאיות, כשהושק בשנת 1977, התבססו במידה רבה על אלה שהוצגו בשנת 1973 עבור משאיות סדרת "וולוו N". המספור בדגמים אלה מציג את עקירת המנוע בליטר. יציאות כוח שונות הוצעו, והמנועים עברו מספר שינויים במהלך השנים. כל המנועים הם מנוע דיזל טורבו עם שישה צילינדרים מתוצרת וולוו.
הסדרה קיבלה שני שדרוגים גדולים במהלך הפקתה. הראשון בשנת 1983, שכלל שינויים גדולים בתא הנוסעים, (שמשה קדמית וגג מוגבה יותר) שלדה חדשה עם ירידה במשקל וקפיצים פרבוליים, ותא הנוסעים המרווח "גלובטרוטר" (Globetrotter) הוצע כאופציה. המנועים קיבלו גם שדרוג, אך תפוקת הכוח לא השתנתה.
השדרוג השני הגיע בשנת 1987, עם הגעתו של דגם ה- "F16" העוצמתי שעבר מספר שינויים קוסמטיים. למשאית "F16" הורכב מנוע שישה צילינדרים בטור, עם ארבעה שסתומים לכל צילינדר וציר גל זיזים גבוה. דגם ה- "F16" שימש באופן נרחב לצורך הובלת משקולות רכבת גדולות, כמו משאיות עצים בסקנדינביה (שוק שנשלט עד כה על ידי משאיות סקאניה המונעות על ידי מנוע "סקניה V8", ומשאיות "סיסו"  עם מנועי "Cummins"  בפינלנד). דגמים אילו היו פופולריים גם ברכבות הכבישים של אוסטרליה.
Wachet auf, ruft uns die Stimme רי"ב 140
Wachet auf, ruft uns die Sitmme (גרמנית: "עורי, הקול אלינו קורא") היא קנטטה כוראלית מאת יוהאן סבסטיאן באך. הקנטטה היא אחת היצירות המפורסמות ביותר פרי עטו של באך. הקנטטה בוצעה לראשונה ב-25 בנובמבר 1731, יום ראשון העשרים ושבעה שאחרי חג השילוש, המצוין רק בשנים בהן חג הפסחא נחגג מוקדם. הקנטטה נכתבה כחלק ממחזור הקנטטות הכוראליות השני שהחל להלחין באך ב-1724. הפרק הרביעי עובד מאוחר יותר לכוראל רי"ב 645, הראשון בחמשת כוראלי שיבלר שפותחו על יסוד פרקים בקנטטות שונות מאת המלחין.
היסטוריה
הקנטטה מבוססת על ההמנון הלותרני בן שלוש השורות מאת פיליפ ניקולאי, ומילות ומנגינת ההמנון מופיעות בפנטזיה הכוראלית הפותחת, בכוראל לטנורים ובכוראל המסיים. יתר פרקי הקנטטה נכתבו על ידי אלמוני, המושפע משירת האהבה בשיר השירים. היצירה בוצעה פעם אחת בניצוחו של באך, בכנסיית ניקולאי, לייפציג ב-25 בנובמבר 1731. הנושא האסכטולוגי של הקנטטה הביא לכך שנקשרה בתקופת האדוונט ועל כן מקובל לבצע אותה באותם השבועות.
מבנה
הקנטטה כתובה לסופרן, טנורים, בס, מקהלה, קרן, שני אבובים, אבוב טנור, כינור פיקולו, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו כולל בסון. בספרם, אלפרד דירר וריצ'רד ג'ונס מעלים כי משך היצירה צוין בכתובים "כ-31 דקות" המלמד על ביצוע איטי למדי. הקנטטה כתובה בשבעה פרקים:
מוזיקה
המלחין ויליאם ויטאיקר העריך את הקנטטה כאחת מיצירותיו הבשלות ביותר של באך, ואף כתב עליה "קנטטה נטולת חולשה, לא תו מיותר, טכנית, רגשית ורוחנית מהמעלה הגבוהה ביותר".
הדואט הראשון, נכתב על ידי משורר אלמוני. כינור הפיקולו מנגן ריקוד איטי (סיציליאנו) כאובליגטו, בעוד הסופרן שרה את תפקיד "הנפש" והבס ממשיך את תפקיד "קול ישוע" מהרצ'יטטיב המקדים. הנושא לקוח מתפקיד האבוב באריה הפותחת ברי"ב 82 שבאך עשה בו שימוש גם לתפקיד הכינור באריה Erbarme dich, mein Gott מהמתאוס פסיון.
אפשר שהפרק הרביעי, הכוראל לטנורים, הוא מרכז הקנטטה. הבית השני בהמנון מאת ניקולאי. הפרק הוא פרלוד על כוראל הנפתח בנגינת הכינורות (להוציא הפיקולו), הויולה והקונטינאו ולאחר חזרה נכנסים הטנורים במלודיה ארוכה. הפרק עובד מאוחר יותר לעוגב סולו ומוכר בישראל בשל שימושו בחדשות הערוץ הראשון בעבר.
הפרקים החמישי והשישי נכתבו גם הם על ידי המשורר האלמוני, והם המשך לשיר הדודים (ראה שיר השירים), גרדינר מציין את הדמיון לכתיבה האופראית בת זמנו של באך על בניית המתחים הנשנת והטרצות והסקסטות המקבילות.
הפרק השביעי והמסיים הוא כוראל פשוט על הבית האחרון בהמנון.
ביצוע
מהאהודות שבקנטטות של באך, הוקלטה פעמים רבות, בין היתר על ידי גרדינר ומקהלת מונטוורדי, על ידי טון קופמן וסולני הבארוק אמסטרדם, על ידי מסאקי סוזוקי וקולגיום באך יפן, על ידי הלמוט רילינג והתזמורת הקאמרית של וירטמברג, על ידי ניקולאוס הרנונקור וה"קונצנטוס מוזיקוס וין", פיטר יאן לסינק וקולגיום באך הולנד ועוד רבים.
Dance Again
Dance Again (בעברית: לרקוד שוב) הוא סינגל של זמרת הפופ האמריקאית ג'ניפר לופז, בשיתוף הזמר פיטבול. הסינגל הוא סינגל ראשון מתוך אלבום הלהיטים שלה Dance Again... The Hits. הסינגל נועד לקדם את האלבום והצליח לעשות זאת כאשר זכה לאהדה רבה מצעד מבקרי המוזיקה, ומצד המעריצים של הזמרת אשר שיבחו את השיר רבות. "Dance Again" הוא השיר החמישי במספר אשר שניהם משתתפים, "On The Floor" (2011), השיר "Live It Up" (2013), הסינגל השיווקי "Fresh Out the Oven" (2009) אשר לא יצא לשווקים כלל, והרמיקס לשיר "Booty" (2014), אשר יצא לשווקים כסינגל עם הראפרית האוסטרלית איגי אזליה מתוך אלבומה האחרון, .
רקע
באפריל 2012, הוציאה ג'ניפר לופז את השיר "Dance Again" שבעצם קיים רק באלבום הלהיטים שלה, Dance Again... The Hits; הוא הסינגל הראשון מתוכו. הוא נכתב על ידי רבים וביניהם הזמר אנריקה איגלסיאס שתרם רבות לעשיית השיר. השיר נחשב לאחד מהשירים המצליחים ביותר של הזמרת, גם מבחינת מסחרית, וגם מבחינת המצעדים הרבים שאליהם הגיע.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר, הופץ שלושה ימים לאחר להשקת הסינגל עצמו, ב-5 באפריל 2012. ביום שהקליפ הועלה, הוא זכה ליותר מ-3.7 מיליון צפיות. באותה השנה הוא חצה את רף ה-100 מיליון צפיות. נכון ליולי 2021 לקליפ יש למעלה מ-500 מיליון צפיות. הוא מתחיל כאשר נכתב על המסך המשפט:
לופז לאחר מכן פותחת את הדלת ורואה מעלה כמה אנשים שוכבים אחד על השני, ואז רוקדת לצדו של פיטבול, כאשר הכל מתרחש בתוך בקבוק של משקה חריף, תוך כדי שהיא מתעופפת למעלה אליהם. בין לבין ניתן לראות את לופז כשהיא נמצאת מלפני, מסך שחור כשהיא רוקדת לבד ומכוסה. לבסוף ניתן לראות את לופז בחברת החבר שלה קספר בריקוד ברייקדאנס.
הופעות
עם השיר הופיעה ג'יי לו לראשונה במרכז הכנסים פיגאלי בפנמה סיטי, פנמה, ב-14 ביוני 2012, במסגרת סיבוב ההופעות העולמי הראשון שלה, "Dance Again World Tour". הסיבוב ההופעות חולק לארבעה חלקים, כאשר החלק האחרון הוא מסיבות. עד שנת 2021, לופז הופיעה עם השיר בכל סיבובי ההפעות שלה (שלושה בסך הכל), "It's My Party Tour" (2019), בסיבוב ההופעות המשותף שלה עם אנריקה איגלסיאס "אנריקה איגלסיאס & ג'ניפר לופז: סיבוב ההפעות" (2012), וסיבוב ההופעות "Jennifer Lopez: All I Have" (2016-18).
בדרך כלל, בכל סיבובי ההופעות שיר משמש כהדרן של המופע בשל היותו סינגל המצליח ביותר שלה, והיותו כשיר הקיץ. בסיבוב ההופעות "Dance Again World Tour", לופז הוקרנה על המסך הצופים עם מסיכה ודקלמה את האמירה שיש בקליפ: "אתה תחיה, תאהב ... ותרקוד שוב". אותו אימרה בו נכתב על המסך בתחילת הקליפ. כאשר לופס עולה הבמה, היא מצטרפת אל החבר שלה קספר סמארט, שגם מופיע בקליפ, כאשר הקטע ברייקדאנס מתחיל.
לשיר בוצע גרסת כיסוי בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "Glee", בפרק "The New Rachel". הגרסה בוצעה על ידי קייט הדסון, מאשאפ עם השיר של ליידי גאגא "Americano" מאלבומה Born This Way (2011). המאשאפ זכה להצלחה רבה ואף הצליח להיכנס אל מצעדי האייטונס. באוגוסט 2013, פורסם קליפ של סאם הורוביץ בן 13 מופיע עם השיר בבר המצווה שלו, סרטון זה נהפך לסרטון ויראלי. בסרטון זה, אשר משך וגרף תשומת לב תקשורתית משמעותיתת, הורוביץ הופיעה כריקוד כוריאוגרפי לשיר זה.
פרסים והוקרות
לופז לראשונה הועמדה עם השיר בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2012 בתור ה"ריקוד הכוריאוגרפי הטוב ביותר בקליפ", אך הפסידה לזמר האנגלי כריס בראון עם שירו "Turn Up The Music". גם בטקס פרסי בחירת הנוער 2012, לופז הועמדה בקטגוריית "בחירת המוזיקה: הסינגל המבוצע על ידי זמרת", אך הפסידה לזמרת טיילור סוויפט עם שירה "Eyes Open".
רשימת סופי שנה
אף על פי שלופז מכונה כזמרת לטינית, היא נכנסה לכמה מצעדים ברחבי העולם לפי כתבי העת שהתפרסמו. בתחנת הרדיו PlayBack.FM, השיר דורג במקום ה-71 במצעד "שירי הפופ הטובים לשנת 2012". כיוון שהשיר מאופיין כשיר דאנס קצבי, השיר נכנס למצעדים רבים ברחבי העולם. אתר הבריטי MusicVR, פרסם גם הוא את המצעד השנתי שלו "שירי הדאנס הטובים ביותר לשנת 2012", ומיקם את השיר במקום ה-17.
מיקומי שיא
במצעדים השיר זכה להצלחה רבה, כאשר הצליח להיכנס למקום ה-1 במצעד שירי הדאנס קלאב שבארצות הברית. ובנוסף הצליח להיכנס למצעדים רבים אחרים.
מקס קדושין
מקס קדושין (באנגלית: Max Kadushin; 6 בדצמבר 1895 - 23 ביולי 1980) היה רב והוגה דעות קונסרבטיבי. פרופסור למדרש ולמחשבת ישראל בבית המדרש לרבנים באמריקה (JTS).
תולדות חייו
נולד במינסק והיגר עם הוריו לסיאטל בהיותו כבן שנתיים. אביו התפרנס מחנות עבור מחפשי זהב בעת "הבהלה לזהב". בשנת 1916 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ניו יורק וב-1932 הוסמך לרב קהילה ודוקטור על ידי בית המדרש לרבנים באמריקה. בשנים 1926-1931 שהה בשיקגו עם רבו מרדכי קפלן, ונמנה עם ראשי התנועה הרקונסטרוקטיבית, אך לאחר מכן חזר בו ושב לתנועה הקונסרבטיבית. בשנים 1931-1942 היה ראש ארגון הלל באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בשנים 1942-1952 לימד בבית הספר התיכון היהודי של ניו יורק רבתי (Hebrew High School of Greater New York) וכיהן בהנהלת המוסד. בין תלמידיו נמנים נורמן פודהורץ ויוחנן מופס. לאחר מכן לימד באקדמיה ללימודים גבוהים ביהדות (Academy for Higher Jewish Learning in New York) ומשנת 1956 כיהן כדיקן המוסד. ב-1960 התקבל כחבר סגל אקדמי בבית המדרש לרבנים באמריקה, שם היה פרופסור למדרש ולמחשבת ישראל במשך עשרים שנה.
הגותו
קדושין טבע מספר מושגי מפתח ובהם "value-concepts" ("מושגי ערך"). לדבריו עסקו מדרשי חז"ל באיתור וזיקוק מושגי ערך מתוך המקרא (כגון קידוש השם, יראת שמים וכדומה שהמכנה המשותף לכולם הוא הפשטת הגשמיות כדרך להתרחקות מעבודת אלילים) ויצירת מציאות חיים יהודיים הטבועה במושגי ערך אלה בתודעה ובכל פעולה יומיומית ("ברכה, צדקה ודרך ארץ"). להוכחת טענתו קיבץ קדושין, פירש וניתח מאות מדרשים מכל ספרות חז"ל והראה אלו מושגי ערך עולים מהם וכיצד הם נטווים לתוך החיים היהודיים.
מושג נוסף אותו חידש קדושין הוא "normal mysticism" ("מיסטיציזם נורמלי") הבא להסביר את הנוכחות האלוהית בחיי היומיום היהודיים (בפרט בתפילה) בדמות אהבת האל לכלל העולם, ההשגחתו הפרטית על היחיד ויחסו לעם ישראל. בשימושו במטבע לשון זו של 'מיסטיקה נורמלית' ביקש קדושין לטעון כי הקיום היהודי הוא קיום של חיי קדושה בכל רגע ורגע, זאת בניגוד לרעיון הפרוטסטנטי לפיו המגע עם הקדושה הוא באירועים מפעימים וחד-פעמיים.
משפחתו
ב-1923 נשא לאשה את אוולין גרפיאל (1900-1987), דוקטור לפסיכולוגיה, אשר לימדה באוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת ויסקונסין ובבית המדרש לרבנים באמריקה. לזוג נולדו שני ילדים, פנחס (2004-1926), רב קהילה, רב בחיל האוויר האמריקאי במלחמת קוריאה וראש ארגון הלל באוניברסיטאות הרווארד וברנדייס והסוציולוג צ'ארלס קדושין (יליד 1933), ממייסדי תחום המחקר של רשתות חברתיות, איש אוניברסיטת ברנדייס.
רובין אליס
אנתוני רובין אליס (באנגלית: Anthony Robin Ellis; נולד ב-8 בינואר 1942) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד קפטן רוס פולדארק בסדרת הדרמה "פולדארק" של ה-BBC, עיבוד לסדרת ספרים מאת הסופר הבריטי וינסטון גרהם. עוד הוא הופיע בסדרה הקומית "המלון של פולטי", בסדרת הטלוויזיה "Cluedo" בסרט הדרמה "The Good Soldier" (עיבוד לרומן מאת פורד מדוקס פורד), במיני-סדרה "אליזבת' ר" בתפקיד אסקס, בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "אבן הירח" מאת וילקי קולינס, ב"בל אמי", במיני-סדרה "תבונה ורגישות" (בהשתתפות קלייב פרנסיס), בסדרה "שרלוק הולמס", במחזמר She Loves Me (שבו הוא גם שר) ובמחזה הטלוויזיוני "Blue Remembered Hills" מאת דניס פוטר. ב-2015 הופיע בגרסה המחודשת של הסדרה "פולדארק" בתפקיד הכומר האלס.
קורות חייו
אליס נולד באיפסוויץ' שבמחוז סאפוק. הוא ואחיו התחנכו בבית ספר בהייגייט שבצפון לונדון. הוא למד היסטוריה בפיצוויליאם קולג' באוניברסיטת קיימברידג', שם גם הופיע בלמעלה מעשרים מחזות. הופעת הבכורה שלו בווסט אנד הייתה בתפקיד קפטן ג'ק אבסולוט במחזה "The Rivals" מאת שרידן שהועלה בתיאטרון היימרקט. הוא שיחק במחזה "The Real Inspector Hound" בתיאטרון קריטריון ובמחזה "Widowers' Houses" בתיאטרון רויאל קורט. הוא היה חבר בלהקת תיאטרון חדשנית שהוקמה ב-1972 על ידי איאן מקלן ואדוארד פת'רברידג' ושהופעלה בצורה דמוקרטית על ידי השחקנים עצמם. עם להקת התיאטרון הופיע אליס במחזות "Tis Pity She's a Whore", "Ruling the Roost", "דרכו של עולם", "The Wood Demon", "הבאקכות", "טרטיף", "המלך ליר" ובמחזה "סבכים" המבוסס על ספר מאת רונאלד לאינג.
קריירה
הפריצה הגדולה בקריירה של אליס הייתה בשנת 1975 כששיחק בתפקיד הראשי, רוס פולדארק, בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "פולדארק" של ערוץ BBC One.
לאליס קריירה ארוכה של הופעות בתיאטרון, בין השאר עם הלהקה השייקספירית המלכותית. הוא שיחק בתפקיד פינץ' בגרסה מוזיקלית של המחזה "קומדיה של טעויות", הופיע בתפקיד אדמונד במחזה "המלך ליר", גילם את אכילס במחזה "טרוילוס וקרסידה", ושיחק בתפקיד דון פדרו ב"מהומה רבה על לא דבר". ב-1996 הופיע בתיאטרון בווסט אנד לצדה של זואי ואנאמייקר במחזה "סילביה" מאת א. ר. גורני בתיאטרון אפולו.
בסדרה המחודשת של BBC/Mammoth של הסדרה "פולדארק" שיחק אליס בהופעת קמע בתפקיד הכומר האלס.
אליס כתב ספר בישול בשם "Delicious Dishes for Diabetics: A Mediterranean Way of Eating" שיצא לאור בהוצאת קונסטבל & רובינסון ב-4 באוגוסט 2011. בארצות הברית יצא הספר לאור בנובמבר 2011 בהוצאת סקייהורס בשם שונה מעט: "Delicious Dishes for Diabetics: Eating Well with Type 2 Diabetes".
בינואר 2014 התפרסם בבריטניה ספר הבישול השני שלו בשם "Healthy Eating for Life", ובמרץ 2014 יצא הספר לאור בארצות הברית.
חיים אישיים
אליס חי עם אשתו מרדית' בדרום מערב צרפת. לאליס שני אחים צעירים ממנו, האחד הוא השחקן ג'ק אליס והשני הבמאי פיטר אליס (נפטר ב-2006).
קרב נהר יאלו (1904)
שמאל|ממוזער|250px|כוחות יפנים במהלך חציית הנהר קרב נהר יאלו התרחש בין ה-30 באפריל ל-1 במאי 1904 באזור הגבול בין סין לקוריאה, בשלביה הראשונים של מלחמת רוסיה–יפן. היה זה הקרב היבשתי המשמעותי הראשון במלחמה והוא הסתיים בניצחון יפני.
רקע
שר המלחמה הרוסי הגנרל אלכסיי קורופטקין התווה אסטרטגיית לחימה, במסגרתה היה על הצבא הרוסי לנהל מערכה הגנתית, עד להגעת תגבורות משמעותיות מהחלק האירופאי של האימפריה הרוסית. לאור היכולת המוגבלת של הרכבת הטרנס-סיבירית אמורות היו התגבורות להגיע רק בתוך כחצי שנה. המפקד הרוסי העליון במערכה, האדמירל יבגני אלכסייב הנחה את הכוחות שלא להתערב בהערכות של היפנים בקוריאה ולהתרכז במניעת כניסתם למנצ'וריה תוך הקמת קו הגנה על נהר יאלו. המפקד הצבאי של הכוחות הרוסים בגזרה הגנרל מיכאיל זסוליץ' קיבל פקודה להקשות על מעבר יפנים דרך הנהר יאלו, לעכב את התקדמותם, תוך בחינת היקף הכוח היפני באזור. זסוליץ' נדרש להימנע מעימות משמעותי ובסופו של דבר לסגת לכיוון אזור ליאונינג. יחידות הצבא רוסי נערכו לאורך הנהר בחזית שאורכה היה כ-270 ק"מ.
מהלך הקרב
ב-24 באפריל הגיעו הכוחות היפנים לשפת הנהר וכבשו מספר גבעות בגדה השמאלית. במהלך ה-25 באפריל כבשו מספר איים והחלו בבניית גשרים שאיפשרו לכוח משמעותי כולל יחידות תותחנים לחצות את הנהר לכוון האיים. מהנדסים יפנים הכינו 10 גשרים באורך כולל של 1,470 מ' להעברת הכוחות. ב-29 באפריל ב-5 בבוקר החלו התותחים היפנים בהפגזה ארטילרית. ב-6 בבוקר החלו היפנים במעבר לגדה הימנית של הנהר. למרות אבדות קשות, הצליחו היפנים הצליחו לבסס ראש גשר על הגדה הימנית, תוך שהם מטעים את הפיקוד הרוסי אשר סבר שהכוח העיקרי מתכוון לנוע לכיוון העיירה אנטונג. בעקבות כך, העבירו הרוסים לכיוון זה תגבורות. במהלך היום, הצליחו הרוסים להדוף את המתקפה היפנית ואף החזירו לעצמם שליטה על אחד האיים. היפנים נסוגו בצורה מאורגנת. המפקד הרוסי הגנרל זסוליץ' החליט שניתן יהיה להמשיך במתקפה ובמקום להתארגן מחדש בקו הביצורים החל להתארגן למתקפה. בערב העבירו היפנים לאיים קני ארטילריה נוספים שלא התגלו על ידי הרוסים.
ב-30 באפריל התחולל הקרב המרכזי. היפנים הגבירו את המתקפה תוך הפגזה כבדה. עד מהרה הצליחו לכבוש מחדש את השטח שאיבדו ביום הקודם. הדבר איפשר ליפנים להניח גשרים נוספים ולשפר יכולת העברת הכוחות לגדה הימנית של הנהר. ב-1 במאי, המשיך הגנרל זסוליץ' להיערך למתקפה העיקרית, אך סבר שהיא תתנהל באגף הימני של הכוח הרוסי. במהלך היום האגף השמאלי של הכוח הרוסי לא עמד במתקפה והחל בנסיגה תוך אבדות קשות. גנרל זסוליץ' פקד על נסיגה כללית. היחידה הרוסית שהייתה צריכה להגן על כוחות הנסוגים התנתקה מהכוח העיקרי וספגה אבדות קשות. לקראת הערב, ב-1 במאי הסתיים הקרב.
פיוריוסה
פיוריוסה (באנגלית: Furiosa) הוא סרט פעולה פוסט-אפוקליפטי אוסטרלי-אמריקאי בבימויו של ג'ורג' מילר. בסרט מככבת אניה טיילור-ג'וי בדמותה של פיוריוסה; והוא משמש גם כספין אוף וגם כפריקוול לאירועי הסרט "מקס הזועם: כביש הזעם" משנת 2015.
קרב נהר יאלו (1904)
תוצאות הקרב
קרב נהר יאלו היה הקרב היבשתי המשמעותי הראשון במלחמה. הצבא היפני מיצב עצמו ככוח משמעותי, ממושמע ומצויד היטב והחיילים היפנים הפגינו יכולת לחימה גבוהה ודבקות במטרה. תוצאות הקרב השפיעו באופן משמעותי על יכולת הממשל היפני לקבל הלוואות לניהול המלחמה. בינואר 1904, סירבו הבנקים בלונדון להעניק הלוואות ליפן, אך לאחר קבלת הידיעות על תוצאות הקרב, הצליחו היפנים לקבל ללא קושי, הלוואות מהבנקים של לונדון וניו יורק. לאחר הנסיגה הרוסית, הפסיקה קוריאה להיות בסיס קדמי של הכוחות הרוסיים אל מול יפן. חצי האי הפך לבסיס בטוח להתארגנות יפנית למתקפה לכיוון מנצ'וריה. האסטרטגיה הרוסית לניהול מספר קרבות הגנה, תוך הסתמכות על קווי ביצורים לא עמדה במבחן המציאות. הנחת היסוד שהבסיס המבוצר בפורט ארתור יוכל לעמוד ללא קושי במצור ממושך התבדתה אך היא. בנוסף לאבדות בנפש היו לרוסים גם אבדות בציוד. 21 תותחים שנלקחו שלל שוקמו על ידי היפנים והוכנסו לשירות בצבאם. בנוסף לכך איבדו הרוסים כמויות משמעותיות של תחמושת, סוסים וציוד צבאי שונה.
פיוריוסה
הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-24 במאי 2024.
רקע עלילתי
עם התמוטטות סדרי העולם אל כאוס מוחלט, פיוריוסה הצעירה נחטפת מביתה על ידי שבט אופנוענים המובל בידי המצביא דמנטוס. בעודם משוטטים ברחבי השממה, הם נתקלים במצודה המונהגת בידי אימורטן ג'ו. בעוד שני העריצים נלחמים על השליטה בשממה, פיוריוסה נאלצת לשרוד על מנת למצוא את הדרך לשוב לביתה.