cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלתר דבורצקי
כיבוש ז'טל על ידי הנאצים
בהיותו יו"ר היודנראט, בקופתו נמצאו תמיד דברי ערך כדי למלא את דרישות הסחיטה של הגרמנים. הוא צייד בנשק קבוצה של שבויי מלחמה סובייטים שברחו מהמחנות ושלחו את הפרטיזנים מיערות ליפיצ'אן הסמוכים. עם קבוצה זו נמנה סגן ראשון של הצבא האדום, היהודי ישראל קאצוביץ. קבוצה שנייה שחימש והלביש הייתה של הנוער היהודי, צעירים אשר עזבו גם הם את הגטו בעידודו, בהדרכתו ובעזרתו. הוא עיבד תוכנית מדויקת של התנגדות מזוינת במקרה של טבח בגטו, אך התוכנית שובשה בגלל פרובוקציה.
בתיווכו של שלום פיולון, איש המחתרת היהודית בבלארוס, יצר דבורצקי קשר עם חייל סובייטי לשעבר. הלה בגד בו ומסר את פיולון לידי הגרמנים. במשך כמה ימים עונה פיולון קשות על על ידי הז'נדרמריה, אולם עמד בכל הייסורים ולא בגד בחבריו למחתרת. אישה נוצרייה העבירה מסר לדבורצקי ותיארה את המצב בו נמצא פיולון. הידיעה על מאסרו התפשטה בגטו ועוררה בהלה.
חברי המחתרת שעמדו בקשרים עם דבורצקי, יונה מדווצקי, לייזר ויניארסקי וספח פינקלשטיין ודבורצקי עצמו ברחו ליערות ליפיצ'אן ב-20 באפריל 1942. הגרמנים הבטיחו פרס של 25 אלף מאקרים על הסגרתו של דבורצקי לידיהם - חי או מת.
ביערות
עם בואו ליערות ניסה דבורצקי לממש את תוכניותיו הנועזות להצלת יהודי ז'טל וגטאות הסביבה, וחלם על גדודי פרטיזנים יהודים. ביערות מצא קבוצות פרטיזניות קטנות של שבויי מלחמה סובייטיים, שרק מקצתם היו מזוינות, ולא היו מוכנים לנקוט בפעולות התגרות ממשיות עם הגרמנים. לא היה להם עוד קשר עם מוסקבה, לא פיקוד ולא משמעת. הרוב היו נגועים באנטישמיות. בלחצו של דבורצקי הסכים מפקד הקבוצות הפרטיזניות קוליא ואכונין לבצע התקפה על חיל המצב בגטו ז'טל ובדרך זו לשחרר את הנוער היהודי מן הגטו.
מעט הזדהות? לאחר מכן התגבשה דעה רווחת וברורה, "נגיע ליער כיחידה יהודית נפרדת."
בחשכת הלילה הגיעו עד בית העלמין הנוצרי בקצה העיירה, ושלחו איכר לסייר. הלה חזר והודיע שכוח גרמני ניכר הגיע לעיירה לשם ביצוע טבח ביהודים למחרת היום, ב־30.4.1942. הפרטיזנים הרוסים התנגדו לתקיפה הכרוכה בסיכון רציני וחזרו לבסיסם ביערות. התוכנית להצלת יהודי ז'טל סוכלה.
מפקדי הקבוצות הפרטיזניות התייחסו בחשד ובקנאה לתוכניותיו הנועזות של דבורצקי. הם גם התנגדו לדרישתו להתקשר עם העורף הסובייטי כמו כן בגלל פחד לפעולות מבצעיות נגד הגטאות ומחשש לחייהם והחליטו להיפטר ממנו. הם הזמינו את דבורצקי ואת משה פאזדוסקי ללכוטור סוכאטובשצ'ינא לשם ניהול משא ומתן. בדרכם חזרה לבסיס נתקלו במארב של פרטיזנים רוסים על יד הכפר פודיאוורקא, שדרשו מהם למסור את נשקם. שני היהודים סירבו, השיבו באש ונפלו בקרב ככל הנראה ב-11 במאי 1942. לשם טשטוש עקבות פשעם שרפו הרוצחים את ראשי החללים.
אביב 1942
דבורצקי אסף מפות ומידע וחיפש את האנשים אשר יוכלו לבנות לו תחנת שידור. הוא תכנן לשחרר את יהודי מחנה העבודה דבורץ בחסות ההתקוממות ולהקים יחד קבוצה פרטיזנית גדולה.
תוך כדי בחינת תוכנית הפעולה דבורצקי שינה את דעתו והחליט שלחימה ביערות עדיפה על מרד בגטו. דבורצקי הבין כי לוחמה בשטח בנוי תיצור מלכודת מוות. המסקנה הזו הצילה את אנשיו מגורלו המר של גטו ורשה שנה לאחר מכן.
לאחר תקופה קצרה הגיע לגטו אליעזר ויניארסקי, איש מחתרת יהודי שברח ליער, כשהוא מספר שהפצע ברגלו נגרם על ידי חוליגנים פרטיזנים. כעבור זמן קצר אחריו הגיעו לגטו יאצק, פרנקל ולבקוביץ', אשר גם הם סיפרו על בגידת הפרטיזנים במעשי שוד, רצח ואונס שנעשו על ידם. ויניארסקי סיפר שיום אחד מקדם גרומוב קרא לשלושתם והודיע להם: "יחידתנו נעה מזרחה בכדי לא להתעמת חזיתית מול הגרמנים, אבל שלושתכם אינם רשאים להצטרף למסע". לאחר מכן שלושת הפרטיזנים היהודים החביאו את רוביהם בבית הקברות הנוצרי והחליטו לחזור לגטו. אירועים אלה היממו את חברי המחתרת היהודים אשר ישבו בגטו. הנהגת הגטו הציבה סימן שאלה לגבי מידת הסולידריות של הפרטיזנים. לאחר מכן התגבשה הדעה שעדיך להגיע ליער כיחידה יהודית נפרדת.
פעילותו של דבורצקי להצלת יהודי גטו ז'טל נתנה את פריה: למעלה מ-800 היהודים שהסתתרו בשעת הטבח השני (6 באוגוסט 1942) הצליחו לצאת במעטה הלילה האפל ולהגיע בשלום ליערות ליפיצ'אן.
נסיכות טרנסילבניה (1570–1711)
נסיכות טרנסילבניה (בגרמנית: Fürstentum Siebenbürgen; בהונגרית: Erdélyi Fejedelemség; בלטינית: Principatus Transsilvaniae; ברומנית: Principatul Transilvaniei או Principatul Ardealului; בטורקית: Erdel Voyvodalığı או Transilvanya Prensliği) הייתה מדינה עצמאית למחצה, שנשלטה בעיקר על ידי נסיכים הונגרים. שטחה, בנוסף לנחלות הטרנסילבניות המסורתיות, כלל גם את המרכיב העיקרי הנוסף הנקרא פרטיום, שהיה בתקופות מסוימות דומה בגודלו לטרנסילבניה. הקמת הנסיכות הייתה קשורה להסכם שפייר. עם זאת, מועמדותו של אישטוואן באטורי כמלך פולין סייע לקבלת התואר נסיכות טרנסילבניה. הנסיכות הייתה בדרך כלל תחת עליונות האימפריה העות'מאנית, אם כי לנסיכות היה לעיתים קרובות ואסל כפול (סולטנים עות'מאנים ומלכי הונגריה הבסבורגיים) במאות ה-16 וה-17.
הנסיכות המשיכה להיות חלק מנחלות הכתר ההונגרי והייתה סמל להישרדותה של הממלכה ההונגרית. היא ייצגה אינטרסים הונגריים כנגד ההפרות ההבסבורגיות בממלכת הונגריה בשליטת הבסבורג. על החוק ההונגרי המסורתי היה צריך להקפיד על הנסיכות; יתר על כן, המדינה הייתה בעיקר פרוטסטנטית. לאחר מלחמת העצמאות ראקוצי, היא הוכפפה למלכות הבסבורג.
ממלכת הונגריה המזרחית ומשפחת זאפויה
ב-29 באוגוסט 1526 הנחיל צבא הסולטאן סולימאן מהאימפריה העות'מאנית תבוסה מכרעת לכוחות ההונגרים בקרב מוהאץ'. יאנוש הראשון זאפויה היה בדרך לשדה הקרב עם צבאו הגדול אך לא השתתף בקרב מסיבות לא ידועות. המלך הצעיר לאיוש השני נפל בקרב, כמו רבים מחייליו. כאשר נבחר זאפויה למלך הונגריה, הארכידוכס פרדיננד מבית הבסבורג תפס אף הוא את כס המלוכה של הונגריה. במאבק שלאחר מכן קיבל יאנוש זאפויה את תמיכתו של הסולטאן סולימאן הראשון, שאחרי מותו של זאפויה בשנת 1540, כבש את בודה ומרכז הונגריה בשנת 1541 בתואנה של הגנה על בנו של זאפויה, יאנוש השני. הונגריה חולקה כעת לשלושה חלקים: הונגריה המלכותית במערב ובצפון, הונגריה העות'מאנית והממלכה ההונגרית המזרחית תחת עליונות עות'מאנית, שהפכה מאוחר יותר לנסיכות טרנסילבניה, שם השפיעו ההשפעות האוסטריות והטורקיות על עליונות במשך כמעט מאתיים שנה. אצילי הונגריה בטרנסילבניה נקטו במדיניות של כפילות כדי לשמור על עצמאות.
טרנסילבניה נוהלה בידי איזבלה, אמו של יאנוש ז'יגמונד, בשנים 1541–1551, כאשר היא נפלה במשך חמש שנים תחת שלטון הבסבורג (1551–1556). בית זאפויה זכה שוב לשליטה על טרנסילבניה בשנת 1556, כאשר הדיאט של סשאשבס בחרה בז'יגמונד כנסיך טרנסילבניה.
טרנסילבניה הייתה כעת מחוץ להישג ידה של הסמכות הדתית הקתולית, ואפשרה להטפה הלותרנית והקלוויניסטית לפרוח. בשנת 1563 מונה ג'רג' בלנדראטה לרופא בית המלוכה, ורעיונותיו הדתיים הקיצוניים השפיעו יותר ויותר הן על המלך הצעיר יאנוש השני והן על הבישוף הקלוויניסטי פרנסיס דייוויד, בסופו של דבר הפך את שניהם לאמונה האנטי-טריניטרית (יוניטרית). במחלוקת פומבית רשמית, פרנסיס דייוויד גבר על הקלוויניסט פיטר מליוס; וכתוצאה מכך, בשנת 1568, התקבל אימוץ רשמי של חופש הביטוי האינדיבידואלי בצו טורדה. זו הייתה הערבות המשפטית הראשונה לחופש הדת באירופה הנוצרית, אך רק ללותרנים, קלוויניסטים, אוניטרים וכמובן קתולים, כשההודאה הנוצרית האורתודוקסית "נסבלת", ללא ערבות משפטית.
נסיכות טרנסילבניה
נסיכות טרנסילבניה הוקמה בשנת 1570 כאשר יאנוש השני ויתר על תביעתו כמלך הונגריה בחוזה שפייר (אושרר בשנת 1571), אולם הוא הפך לנסיך טרנסילבני. האמנה הכירה גם בנסיכות טרנסילבניה כשייכת לממלכת הונגריה במובן של המשפט הציבורי. עם מותו של יאנוש השני בשנת 1571 תפס את השלטון בית באטורי אשר שלט בטרנסילבניה כנסיכים תחת העות'מאנים; ולעיתים תחת בית הבסבורג עד 1602. עלייתם לשלטון סימנה את תחילת נסיכות טרנסילבניה כמדינה עצמאית למחצה.
הנסיך אישטוואן באטורי היה הנסיך החזק הראשון של טרנסילבניה העצמאית, קתולי הונגרי שלימים התמנה למלך בשם סטפאן באטורי בפולין, התחייב לשמור על החירות הדתית שהוענקה על ידי צו טורדה, אך פירש חובה זו במובן המוגבל יותר ויותר. בתקופה האחרונה של שלטון באטורי הצטרפה טרנסילבניה תחת ז'יגמונד באטורי, נסיך האימפריה הרומית הקדושה – כצד במלחמה הארוכה, שהחלה כברית נוצרית נגד הטורקים והפכה לעימות בן ארבעה צדדים שכלל את טרנסילבניה, הבסבורגים, העות'מאנים, והוויווד של ולאכיה, מיכאי האמיץ. לאחר 1601 הנסיכות לתקופה קצרה הייתה תחת שלטונו של רודולף הראשון שיזם את הגרמניזציה של האוכלוסייה, וכדי להחזיר לעצמה את הנסיכות לקתוליות פעל למען הרפורמציה הנגדית. בשנים 1604–1606 הוביל האציל ההונגרי אישטוואן בוצ'קאי מרד מוצלח נגד השלטון האוסטרי. בוצ'קאי נבחר לנסיך טרנסילבניה ב-5 באפריל 1603 ולנסיך הונגריה כעבור חודשיים. הוא השיג את שלום וינה בשנת 1606. בשלום וינה השיג בוקסקאי חירות דתית ואוטונומיה פוליטית, החזרת כל האחוזות שהוחרמו, ביטול כל פסקי הדין ה"לא צודקים" וחנינה רטרואקטיבית מוחלטת לכל ההונגרים בהונגריה המלכותית, וכן הכרה בטרנסילבניה כעצמאית ובו כנסיך ריבוני של הנסיכות המורחבת של טרנסילבניה. על ידי חוזה וינה (1606) הובטחה זכותם של טרנסילבניה לבחור נסיכים עצמאיים משלה, אך ג'רג' קגלביץ', שהיה המפקד הכללי, גנרל, סגן באן קרואטיה, סלאבוניה ודלמטיה, היה מאז 1602 ברון בטרנסילבניה. היה זה הסכם שלום קשה ומסובך מאוד אחרי מלחמה ארוכה.
תחת ממשיכי דרכו של בוצ'קאי הייתה לטרנסילבניה תור הזהב שלה, במיוחד בתקופת שלטונם של גאבור בתלן וג'רג' ראקוצי הראשון. גאבור בתלן, אשר שלט בשנים 1613–1629, סיכל ללא הרף את כל מאמצי הקיסר לדכא או לעקוף את נתיניו, וזכה למוניטין בחו"ל בכך שדגל במטרה הפרוטסטנטית. שלוש פעמים הוא ניהל מלחמה נגד הקיסר, פעמיים הוכרז כמלך הונגריה, ועל ידי שלום ניקולסבורג (31 בדצמבר 1621) השיג עבור הפרוטסטנטים אישור על חוזה וינה, ולעצמו שבע מחוזות נוספים בצפון הונגריה. יורשו של בתלן, ג'רג' ראקוצי הראשון, הצליח באותה מידה. הישגו העיקרי היה שלום לינץ (16 בספטמבר 1645), הניצחון הפוליטי האחרון של הפרוטסטנטיזם ההונגרי, שבו נאלץ הקיסר לאשר שוב את סעיפי שלום וינה. בנוסף, גאבור בתלן וג'רג' ראקוצי הראשון עשו רבות למען החינוך והתרבות, והעידן נקרא בצדק עידן הזהב של טרנסילבניה. הם הוציאו כסף על עיטור בירתם אלבה יוליה, שהפכה לחומת החומה העיקרית של הפרוטסטנטיות במזרח אירופה. בתקופת שלטונם טרנסילבניה הייתה גם אחת הבודדות במדינות אירופה שבהן קתולים, קלוויניסטים, לותרנים, ואוניטרים חיו בסובלנות הדדית. דתות אלו באופן רשמי, ואילו הנצרות האורתודוקסית, לעומת זאת נסבלה באופן לא רשמי.
נפילת אוראדיה לידי העות'מאנים שהתפשטו ב-27 באוגוסט 1660 סימנה את שקיעתה של נסיכות טרנסילבניה. כדי להתמודד עם האיום העות'מאני, המדיניות ההבסבורגית הייתה נחושה להשיג השפעה בשטח זה ואולי גם שליטה עליו. תחת הנסיך קמני, הדיאטה של טרנסילבניה הכריזה על התנתקות טרנסילבניה מהעות'מאנים (אפריל 1661) ופנתה לעזרה לווינה אך הסכם חשאי הבסבורגי–עות'מאני הביא להגברת ההשפעה ההבסבורגית באזור. לאחר תבוסת העות'מאנים בקרב וינה בשנת 1683, החלו ההבסבורגים בהדרגה לכפות את שלטונם על טרנסילבניה האוטונומית לשעבר. בעקבות הסכם קרלוביץ משנת 1699, טרנסילבניה צורפה רשמית להונגריה שבשליטת הבסבורג והייתה נתונה לשלטון הישיר של מושלי הקיסר. משנת 1711 ואילך אוחדה השליטה ההבסבורגית בטרנסילבניה, ונסיכי טרנסילבניה הוחלפו במושלים.
ז'יל קפל
ז'יל קפל (בצרפתית: Gilles Kepel; נולד ב־30 ביוני 1955) הוא חוקר מדע המדינה צרפתי העוסק בעולם האסלאם ובעולם הערבי בן־זמננו. פרופסור במכון למדע המדינה פריז ועמית בכיר במכון האוניברסיטאי של צרפת. חבר המועצה הגבוהה של מכון העולם הערבי.
נחשב לאחד מחוקרי האסלאם הפוליטי והאיסלאמיזם הרדיקלי הבולטים בעולם, אך אינו עוסק רק בנושאים אלו, אלא גם בזרמים פונדמטליסטיים ואנטי-חילוניים ביהדות ובנצרות (ספרו "נקמת האלוהים", "La Revanche de Dieu" מ-1991).
ביוגרפיה
נולד ב-1955 בפריז בירת צרפת. למד באוניברסיטה ערבית, אנגלית ופילוסופיה, וקיבל שני תוארי דוקטורט: על מחקר בסוציולוגיה, ועל מחקר במדע המדינה. לימד באוניברסיטת ניו יורק ב־1994 ובאוניברסיטת קולומביה ב־1995–1996. היה פרופסור בבית הספר לכלכלה של לונדון, וראש תחום ההיסטוריה והקשרים הבינלאומיים במרכז LSE IDEAS לדיפלומטיה ואסטרטגיה בשנים 2009–2010. ב־2010 מונה למכון האוניברסיטאי של צרפת, וב־2015 לקח חלק בכנס בילדרברג.
תורם ממאמריו ל"לה מונד", ל"ניו יורק טיימס", ל"לה רפובליקה", ל"אל פאיס", ולמספר כלי תקשורת ערבים.
שומר שכר
שומר שכר הוא אחד מארבעת השומרים שנזכרו ב, ומתייחס למי שקבל על עצמו לשמור על חפץ של חברו בתשלום והוא אינו עושה בחפץ כל שימוש.
על פי התורה לשומר שכר ישנה אחריות על החפץ במקרה שהוא נשבר, נגנב, נאבד או ניזוק בכל אופן אחר. חכמים פירטו את מאפייניו של שומר שכר ומה מידת אחריותו במקרה של הפסד, לעומת שומרים מסוג אחר.
שיווי השכר
התשלום על השמירה חייב להיות לפחות שווה - פרוטה. בכלל תמורה גם מחילת חוב (מי שנמחל לו חוב, נסלח או נשמט חובו), וכן אם שמר בתמורה לטובה שעשו או שיעשו לו - הרי הוא שומר שכר.
אחריותו של השומר ומקורותיה
אחריותו של שומר שכר כוללת שני מרכיבים. החיוב לשמור וחובת השיפוי על אובדן הנכס או על נזקו. החיוב לשמור את הנכס הוא, חיוב הסכמי. אמנם התורה מטילה על כל אדם אחריות להציל את ממון חברו מהפסד – "השב תשיבנו לו", "השב תשיבם לאחיך". אך חיובי השומר לשמור על ממון חברו הם מקיפים וחמורים יותר מחיובים בסיסיים אלו. תוספת חיוב זו נובעת מהתחייבותו ההסכמית של השומר. לעומת זאת מקור חיוב השיפוי במקרה של נזק הוא פרשת השומרים (שמות כב, ט-יב), המטילה על השומר חובת תשלום אם הנכס אבד או ניזוק.
אחריות במקרה של גניבה ואבדה
אחריותו של שומר שכר חמורה מאחריותו של שומר חינם. חכמים מפרטים בגמרא ששומר חינם חייב רק ב"פשיעה", כלומר כשהתרשל בשמירה; ואילו שומר שכר חייב גם ב"גניבה ואבידה", ופטור רק ב"אונס", כלומר בנזק שאירע לפיקדון שהופקד לשמירתו במה שלא היה יכול למונעו.
אולם יש מקרים בהם הגניבה או האבדה אירעו מחמת פשיעה, ואף שומר חינם חייב בה, ולעומת זאת, במקרים של גניבה או אבדה שאי אפשר למנוע אותה, ולכן היא בגדר אונס, ישנה מחלוקת ראשונים (הרחבה בהמשך) האם שומר שכר פטור בה או מחויב. להלכה נפסק בשולחן ערוך שגניבה שקרתה באונס פטורם עליה, כלומר, שהנכון הוא לא לפרש את המונח "גניבה ואבדה" באופן דווקני, אלא יש להבינו כמונח המייצג את כל מקרי הביניים שבין מקרי "פשיעה" לבין מקרי "אונס".
"גניבה" במשמעותה היא לקיחת החפץ בלא שהאחראי על החפץ יודע על הלקיחה בשעת ביצועה, וממילא, השומר אינו יכול למנוע את הנזק בשעת מעשה. אולם, עצם זה שהשומר אינו יודע על הגניבה, משמע שהוא אינו משגיח כל הצורך על הנכס ולכן יש בכך כדי להטיל עליו את האחריות לגניבה, ולכן עליו לשלם לבעלים את שווי הנכס שנגנב. השומר היה צריך לחזות מראש את האפשרות שהנכס ייגנב, ולהיות בסמוך אליו, וכך הגניבה לא יכולה הייתה לצאת לפועל. משום כך, שומר שכר משלם על החפץ במקרה של גניבה, כפי שהתורה אומרת: "אם גנב יגנב מעמו – ישלם לבעליו".
"אבדה" דינה כגניבה שכן בשני המקרים על השומר מוטלת האחריות להשגיח על הנכס. דינו של שומר שכר במקרה של אבדה איננו מפורש בתורה אך מובן שמי שמאבד חפץ כלשהו נחשב פחות רשלן מאשר מי שפשע. מאידך, המאבד מתרשל יותר מאשר מי שנגנב ממנו. על כן, מאחר ששומר שכר מחויב על גניבה, קל וחומר שהוא חייב גם על אבדה.
הטעם להחמרת אחריותו של שומר שכר
בירושלמי, כתוב הטעם להחמרת אחריותו של שומר שכר הוא ההנאה שהוא מפיק מן השמירה: "שואל, לפי שנהנה את הכל, משלם את הכל. שומר שכר והשוכר, לפי שנהנה מקצת ומהנה מקצת, נשבע מקצת ומשלם מקצת. שומר חינם, שאין לו הנייה, נשבע ויוצא".
ניתן להבין זאת כקביעה לפיה ככל שהשומר נהנה יותר כך ראוי להטיל עליו אחריות כבדה יותר. אך ניתן גם לומר כי ככל שהשומר נהנה יותר, הוא גם מוכן ליטול על עצמו אחריות כבדה יותר. כך נראה מן התלמוד הבבלי האומר שאחריות שומר שכר גדולה מזו של שומר חינם, משום שבעל הנכס יכול לטעון: "לזה שילמתי לך שכר, כדי שתשמור שמירה יתרה (משמירת שומר רגיל)".
גניבה במצבי אונס
כאשר השומר השתדל ככל יכולתו לשמור, ובכל זאת אירע נזק, זו גניבת אונס, ונחלקו ראשונים בעניינה: לפי דעה אחת, שומר שכר חייב גם על גניבת אונס. לפי דעה זו שומר שכר חייב גם במקרים בהם יש סיבה סבירה לאי השגחתו על הנכס. כך, למשל, אם הנכס נגנב בעת שישן בזמן שהיה מקובל שיישן, או כשנרדם באופן בלתי רצוני, או כשהיה חולה ולא היה יכול לשמור, או שעזב את המקום בו נמצא הפקדון כשמקובל לעשות כך. השומר חייב בכל המקרים הללו, משום שאילו השגיח על הנכס באופן מוקפד, הגניבה לא הייתה מתרחשת. מאחר שהשומר מקבל שכר על השמירה, עליו להקדיש מאמץ מיוחד ולשמור שמירה מעולה. עם זאת, יצוין כי גם לפי דעה זו, בנסיבות בהן השומר לא היה יכול למנוע מהגנב לקחת את הנכס גם לו היה נוכח במקום הגניבה, כמו במקרה בו הגנב חמוש - ישנה הסכמה כי לא מחייבים אותו.
דעה שנייה בראשונים פוטרת שומר שכר אם הנכס נגנב באונס גמור, כגון שהשומר טמן אותו עמוק באדמה ונגנב או שנעשה חולה ולכן לא היה יכול לשמור. לפי דעה זו, שומר השכר יהיה חייב על הגניבה, רק אם לא קרה אונס יוצא מגדר הרגיל. ההיגיון מאחורי דעה זו הוא שמוטל על שומר שכר לצפות אפשרות שהנכס ייגנב בדרך רגילה אך לא מוטל עליו לצפות אפשרות בה הנכס ייגנב למרות אמצעים מיוחדים שהוא נוקט בהם.
לפי דעה שלישית יש להבחין בין מקרה שהשומר לא היה יכול להשגיח על הנכס לבין מקרה שהיה יכול לשומרו כראוי, אלא שסמך על אמצעי שמירה אחרים שהכין. כך, למשל, אם לא היה יכול לשמור משום שחלה או נרדם באופן בלתי רצוני, הוא פטור על הגניבה, מפני שבאותה שעה לא היה חייב כלל לשמור. מנגד, אם היה יכול לשמור, אלא שלא השגיח על הנכס מפני שסמך על כך שטמן אותו באדמה וכדומה, הוא חייב, על שאף שקשה היה לצפות מראש אפשרות כזו, מפני שהגניבה אירעה בשעה שהייתה מוטלת עליו חובת השמירה.
רשלנות
התורה פטרה שומר שכר במקרה שהבהמה עליה שמר נטרפה. ובכל זאת, ישנם מקרים בהם יחויב בכך, למשל, יהיה במקרה בו השומר הביא את הבהמה למקום שמצויות בו חיות טורפות. בנסיבות אלה יהיה הוא אחראי לטרפה. כמו כן, יוטל חיוב על השומר אם יכול היה למנוע את הטריפה מבעוד מועד. הצפיות שהבהמה תיטרף ואי נקיטת אמצעים למנוע זאת, הם עילה לחיובו של השומר. מאידך, אם ניתן להעריך שהטרפה הייתה מתרחשת גם לו ננקטו אמצעים, אין לשומר אשם תורם, ולכן יהיה פטור מלשלם.
עקרון דומה מתקיים גם במקרה של בהמה שנפלה ממקום גבוה, ובעקבות זאת נפצעה או מתה. אם השומר לא יכול היה למנוע את העלייה למקום גבוה ולאחר מכן את נפילתה – לא תוטל עליו אחריות. ברם, אם ניתן היה למנוע את אחד מן השניים – העלייה או הנפילה – תוטל אחריות על השומר.
שומר שכר שחזר בו מהתחייבותו
מחובתו של שומר שכר להיות "יושב ומשמר", ואינו שונה מכל פועל, כך שלשומר עומדת הזכות לחזור בו מהתחייבותו לשמור לפני מועד סיום השמירה המוסכם, בדומה לכל פועל, שמירת שומר שכר דורשת שמירה פעילה ורציפה, והיא דומה לעבודת הפועל, ולכן עליה כן חל הכלל לפיו: "פועל יכול לחזור בו אפילו בחצי היום".
עם זאת, יצוין שלדעת הפוסקים הסוברים שאחריות שומר שכר אינה נחשבת שמירה בפועל אלא נטילת אחריות בלבד, גם שומר השכר לא יוכל להשתחרר מאחריותו באופן חד צדדי, משום ששמירתו/אחריותו אינה בגדר עבודה.
חיוב שמירה על חפץ שנקנה בטעות
אדם קנה חפץ, שילם עבורו ומצא בו פגם, והחפץ נגנב או אבד לפני שהודע למוכר על הפגם, נידונה השאלה אם דינו כשומר חינם ופטור או שמא דינו כשומר שכר וחייב בגניבה ואבדה.
על פי השולחן ערוך, תוטל אחריות של הקונה רק אם המוכר לא ידע שיש פגם בחפץ. אם ידע המוכר על הפגם ולא דיווח לקונה יש בכך משום מירמה מצידו, ועל כן לא תוטל אחריות על הקונה. על פי דיני המכר, הקונה חפץ אינו חייב לבדוק האם קיימים בו פגמים, אלא אם מקובל לבדוק זאת. לכן, אם ימצא פגם כזה, הקונה יכול לבטל את העסקה גם אם כבר עשה שימוש בחפץ וכתוצאה מכך הוחמר הפגם.
תביעה להחזר דמי השתתפות עצמית
חברת ביטוח נתבעה על ידי הורי ילדה, שניזוקה כתוצאה מנפילה מכיסא שבור בגן. חברת הביטוח חויבה לשלם סכום מסוים להורים. כמקובל בחברות ביטוח שונות, קיים מרכיב של השתתפות עצמית. נידונה השאלה מי נדרש לשאת בתשלום מרכיב זה – הגננת או ההורים.
שאלה זו תלויה בשאלת האחריות על הנזק. יש להניח שהגננת היא שומרת שכר, משום ששכרה ניתן לה גם עבור השמירה על ילדי הגן. עם זאת, ייתכן שהילדים אינם בכלל "ממון", שהוא מושא השמירה המחייב מן התורה. בית הדין קובע שדיני שומרים מתייחסים גם למי שאינם מושאי השמירה שדיברה עליהם התורה, כך שניתן לראותם כחלים גם על אדם. לכן, מוטלת אחריות על הגננת לנזקי הילדה, והגננת היא שצריכה לשאת בתשלום ההשתתפות העצמית.
דיני השומרים וחוק השומרים הישראלי
החוק מגדיר כי שמירת נכס היא החזקתו כדין שלא מכוח בעלות. השומר נכס שאין לו בשמירתו טובת הנאה לעצמו, הוא שומר חינם. השומר נכס המקבל תמורה בעד השמירה או שיש לו בשמירתו טובת הנאה אחרת לעצמו, ואיננו שואל, הוא שומר שכר. זו גם ההלכה הנוהגת במשפט העברי.
שיעור השכר, בחוק השומרים, לא קיימת הגדרה למה נחשב שיעור מזערי של שכר. ניתן ללמוד מכך, שבכל מקרה של תמורה שהצדדים לעסקה ראו בה תמורה ראויה, השומר ייחשב לשומר שכר.
לפי המשפט העברי, שומר המקבל בתמורה לשמירתו פרוטה או ערך השווה לפרוטה, נחשב לשומר שכר. אם התמורה על השמירה פחותה מערך זה, השומר נשאר שומר חינם, משום שסכום שהוא פחות מפרוטה אינו נחשב לכסף כלל.
מועד תשלום השכר – בדין הישראלי, אם בעל הנכס התחייב לשלם שכר לשומר לפני תום תקופת השמירה, ולא קיים את הבטחתו, השומר ממשיך להיות שומר שכר, כיוון שהתמורה בעבור העסקה כבר נקבעה. לעומת זאת, אם ההסכם בין בעל הנכס לשומר קובע שהשומר רשאי לחזור בו מהשמירה בשל אי תשלום השכר שמגיע לו, יוכל השומר לחזור בו ולהחזיר את הנכס לבעליו. אם בעל הנכס אינו מסכים לקבל את הנכס, יהפוך השומר להיות שומר חינם.
המשפט העברי קובע, בדומה, שאין צורך שבעל הנכס ייתן לשומר את שכרו כבר בתחילת העסקה, כדי שייקרא שומר שכר. מספיק שהבטיח לו בהתחלה את השכר, כדי שתחול על השומר אחריות כשומר שכר, גם אם ישלם לו רק אחר כך.
המשפט העברי דן במקרים בהם הזיקה בין התמורה לשמירה אינה ברורה. נקבע שאומן נחשב לשומר שכר משום שהוא מקבל שכר על מלאכתו, על אף שלא מדובר בשכר ישיר בעד השמירה. כמו כן, בעניין מתנה הניתנת לשומר, כאשר בעל נכס נותן לשומר דבר בעל ערך, גם אם לא אמר לו שהוא תמורת השמירה, השומר ייחשב לשומר שכר, כיוון שאין להניח שהתכוון לתת לו את הדבר בעל הערך כמתנה (בהנחה שבעל הנכס לא היה רגיל לתת לאדם זה מתנות). סביר יותר להניח שהמתנה ניתנה כדי שהשומר ישמור על הפיקדון שמירה טובה יותר, כשומר שכר. ניתן לבחון במקרה זה את הזיקה שבין התמורה לשמירה גם מצד השומר. כאשר אפשר להניח שגם השומר הבין שהוא מקבל את הדבר בעל הערך כשכר על השמירה, יש לראותו כשומר שכר.
שניים (שיר של שלמה ארצי וריטה)
בכתבה לרגל עשרים שנים לאלבום "שניים" באתר "וואלה" נכתב כי הדואט לא שרד את מבחן הזמן והוא כעת "חלש וגנרי, כמעט לא מרשים".
רון חריס
רון חריס (נולד ב-1960) הוא פרופסור מן המניין ומחזיק הקתדרה למשפט והיסטוריה ע"ש קלמן לובובסקי בפקולטה למשפטים ע"ש בוכמן באוניברסיטת תל אביב. לשעבר דיקאן הפקולטה למשפטים ע"ש בוכמן באוניברסיטת תל אביב (2012 – 2017).
ביוגרפיה
רון חריס נולד בירושלים, וגדל בשכונת קריית שמואל. למד בבית הספר היסודי סאלד, ובתיכון בית חינוך תיכון עירוני ג'. לאחר שירות צבאי בשנים 1978–1982 (סגן בסדיר, רס"ן במילואים) הוא השלים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב. במקביל השלים תואר ראשון בהיסטוריה כללית. התמחה בבית המשפט המחוזי בתל אביב (אצל השופט ישי לויט בתחום פירוק החברות והנשיאה חנה אבנור), ובמשרד יגאל ארנון (בתחום המיסוי). במקביל להתמחות השלים תואר שני בהיסטוריה כללית, שהתמקד במהפכה התעשייתית ובאימפריאליזם הבריטי. ב-1989 נסע רון חריס להמשך לימודיו לניו-יורק שם כתב באוניברסיטת קולומביה דוקטורט במחלקה להיסטוריה על התפתחות התאגידים העסקיים במהלך המהפכה התעשייתית בבריטניה. ב-1993 הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, ומאז 2008 הוא פרופסור מן המניין בפקולטה זו.
חריס לימד כפרופסור אורח בשורת מוסדות בעולם, בהם: אוניברסיטת דרום קליפורניה, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת קורנל, בית הספר לכלכלה של לונדון, בית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז, אקול נורמל סופרייר, אוניברסיטת NALSAR למשפטים, והיה עמית יד הנדיב, עמית מחקר במכון הישראלי ללימודים מתקדמים ועמית מחקר במרכז ללימודים מתקדמים באוניברסיטת סטנפורד.
הקים יחד עם דיקאן הפקולטה, פרופסור אריאל פורת, וניהל את התוכנית המשותפת לתל אביב ונורת'ווסטרן לתואר שני במשפט ציבורי, הקים וניהל את המכון למשפט והיסטוריה ע"ש קרן דייוויד ברג. בשנים 2006–2008 כיהן כסגן הדיקאן בפקולטה. בשנים 2012–2017 כיהן כדיקאן הפקולטה למשפטים. כדיקאן פיתח את התוכניות הבינלאומיות של הפקולטה, ואת הקשרים עם אוניברסיטאות בהודו ובסין. הוא הנהיג תוכנית הוראה חדשה לתואר ראשון שגובשה יחד עם סגן הדיקאן, פרופסור רועי קרייטנר. פעל לגיוון הרכב הסטודנטים באמצעות תוכניות לליווי ושילוב סטודנטים מהמגזר הערבי, ובאמצעות פתיחת מסלול קבלה מיוחד לסטודנטים שלמדו במוסדות לימוד חרדיים. בכהונתו קידם את בנייתו של בניין נוסף לפקולטה.
יחד עם פרופסור אסף לחובסקי פיתח את תחום ההיסטוריה המשפטית בפקולטה ובישראל באמצעות הקמת סדנה ראשונה להצגת מחקרים בתחום, קמת המכון מחקר למשפט והיסטוריה, הקמת הארגון הישראלי להיסטוריה ומשפט, ופעל לשימור מסמכים היסטוריים של משפטנים בארכיונים.
בשנת 2019 החליף את נתן זוסמן כנשיא "האגודה הישראלית להיסטוריה כלכלית".
הוא מתגורר במושב עולש עם בת זוגו, הדס, יועצת חינוכית, ואב לארבעה בנים.
מחקרים עיקריים
תחום המחקר המרכזי של חריס הוא היסטוריה משפטית וכלכלית של ארגונים עסקיים, ובפרט של התאגיד העסקי. מחקריו עוסקים בשלבים המרכזיים בהיסטוריה של התאגידים העסקיים מראשיתם, בשנת 1600, ועד אמצע המאה ה-20. בין היתר חקר את הקמת חברות הודו המזרחית, האנגלית, וההולנדית, את בועת הים הדרומי, את תופעת החברות הלא מאוגדות, את הנהגת חופש ההתאגדות, את התפתחות האחריות המוגבלת של בעלי מניות, ואת החברה הפרטית. הוא מנתח את ההשפעות ההדדיות בין ההתפתחות הכלכלית לבין התפתחות המשפט. בנוסף, בחן וחקר היבטים רחבים יותר של השפעות אלו, לרבות בתחומי דיני הקניין, דיני הפטנטים, והמשפט החוקתי, וכן כתב על שאלות תאורטיות ומתודולוגיות בנושא. חריס משלב במחקריו גישות היסטוריות, משפטיות וכלכליות, וזאת מנקודת מבט שונות החל ממיקרו היסטוריה ועל למחקרים של הטווח ההיסטורי הארוך.
תחום מחקרי נוסף של חריס הוא ההיסטוריה של המשפט הישראלי. ביחס לתקופת המנדט חוקר בעיקר את ההיסטוריה חקיקת דיני ההוצאה לפועל ודיני החברות. את ההיסטוריה של המשפט הישראלי בשלושת העשורים הראשונים לקום המדינה חקר באופן רחב יותר שכולל גם את ההיסטוריה של המשפט החוקתי, שילוב המשפט העברי, מערכת בתי המשפט, ומינוי השופטים.
מהמחקר ההיסטורי עבר חריס גם למשפט העכשווי בתחום האשראי הצרכני, פשיטת הרגל, וההוצאה לפועל. הוא כתב מאמר המציע רפורמה מקיפה בתחום ההוצאה לפועל ופשיטת הרגל, הצעה ששימשה השראה לחקיקת חוק חדלות הפירעון והשיקום הכלכלי. מחקר נוסף בחן כיצד מנתחים את יכולת פירעון החוב של חייבים צרכניים. חריס חקר את הכשלים הפסיכולוגיים בקבלת החלטות של צרכנים ללוות כספים, את המבנה השונה של עסקאות משכנתה במדינות שונות, ואת הסיבות להתרחשות משבר המשכנתאות בארצות הברית בשנת 2007.
פעילות ציבורית
בצד פעילותו האקדמית, חריס פעיל ציבורית בתחום ההוצאה לפועל ופשיטת הרגל. היה שותף למהלכי עיצוב ותיקון חקיקה עם משרד המשפטים, הכונס הרשמי, רשות האכיפה והגביה, חברי כנסת, וארגונים חברתיים. ארגן כנס שנתי ראשון מסוגו בתחום. שימש כיו"ר ועדת חריס, שהמליצה על קביעת פרמטרים לגיבוש תוכנית פירעון בהליך פשיטת רגל, שמטרתם הגדלת פירעון החובות באמצעות תמריצים לחייב ומיצוי כושר ההשתכרות של החייב תוך התחשבות בצרכי הקיום של חייב ובמשפחתו. לצורך קביעת התשלום החודשי שיוטל על חייבים בהוצאה לפועל, קבעה הוועדה באופן חדשני את אופן חישוב סכום ההוצאות הבסיסיות הדרוש לחייב ולמשפחתו למחיה הולמת בכבוד. הוועדה מונתה על ידי הכונס הרשמי, פרופסור דוד האן, והגישה את המלצותיה לשרת המשפטים, איילת שקד.
סומויה
סומויה (בהונגרית: Szomolya) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית סומויה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,718 תושבים בשנת 1990 עד 1,569 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-8%).
בסומויה חיה קהילה יהודית ובמקום היה בית קברות יהודי.
יוהאן אורב
יוהאן אורב (באסטונית: Johann Urb; נולד ב-24 בינואר 1977) הוא שחקן אסטוני.
ביוגרפיה
אורב נולד בטאלין שבאסטוניה. בגיל עשר לאחר גירושי הוריו עבר לפינלנד ביחד עם אמו ובעלה הפיני. בגיל שבע עשרה נסע לניו יורק שם מתגורר אביו, החל לפתח שם קריירת דוגמנות, ולאחר מכן למד בבית הספר למשחק של לי סטרסברג.
ב-2001 שיחק תפקיד קטן בסרט זולנדר ואחר כך הופיע גם בסרט 1408.
בטלוויזיה שיחק תפקיד אורח בסדרות CSI: מיאמי והפמליה, ב-2006 שיחק בסרט "All In" לצד מייקל מדסן העוסק בסטודנטים לרפואה המנסים לנצח בתחרות פוקר.
הוא שיחק בדרמת הנעורים מגרש ביתי כבחור שברוק (סופיה בוש) יוצאת עמו.
ב-2007 שיחק במספר פרקים בסדרה "צהוב!" לצד קורטני קוקס, ב-2008 שיחק בקומדיה "Strictly Sexual" עם אמבר בנסון, ב-2009 החל לשחק תפקיד ראשי בסדרה איסטוויק.
עץ פרי
עץ פרי הוא עץ הנותן פירות הנצרכים על ידי בני אדם ובעלי חיים מסוימים. כל העצים בעלי הפרחים מייצרים פרי, שהם שחלות של פרחים המכילים זרע אחד או יותר, אך בשימוש הורטיקולטורלי, המונח "עץ פרי" מוגבל לאלה המכילים פירות למאכל בני אדם.
עץ שאינו עצי פרי נקרא עץ סרק או אילן סרק.
המחקר המדעי של הפירות נקרא פומולוגיה, שמחלק את הפירות לקבוצות על פי מורפולוגיה ואנטומיה. לדוגמה, פירות בשרניים, הכוללים תפוחים ואגסים, ופירות בית גלעין, הכוללים אפרסקים, נקטרינות, שקדים, משמשים, שזיפים ודובדבנים.
משפט הרבע של קוב
באנליזה מרוכבת, משפט הרבע של קוב (Koebe quarter theorem) קובע כי התמונה של מעגל היחידה תחת פונקציה אוניוולנטית f מכילה כדור ברדיוס. פונקציית קוב היא דוגמה לפונקציה שממקסמת את הטענה, ולכן לא ניתן לשפרה. המשפט נקרא על שם המתמטיקאי פאול קוב (Paul Koebe).
ניסוח
תהי פונקציה אוניוולנטית, כלומר פונקציה הולומורפית וחד חד ערכית, כאשר  הוא מעגל היחידה. משפט הרבע של קוב טוען כי התמונה f(D) מכילה כדור ברדיוס סביב f(0).
הוכחה
על ידי תהליך נרמול ניתן להניח כי, כלומר. לכל, נגדיר ; היא גם אוניוולנטית ב-D. לפי משפט דה ברנז' על f,h עבור n=2, נקבל, לכן , כדרוש.
הגדרה ותכונות
פונקציית קוב היא הפונקציה ההולומורפית הנתונה על ידי. זוהי פונקציה חשובה במיוחד, שכן היא מהווה דוגמה לטענות רבות. ראשית, היא ממקסמת את משפט הרבע של קוב - מתקיים k(0)=0 ו-.
פונקציית קוב ממקסמת גם את משפט דה ברנז', הטוען כי המקדמים b_n בפיתוח טיילור של פונקציה אוניוולנטית מקיימים |b_n| \le n.
בנייה גאומטרית
את פונקציית קוב ניתן לבנות כהרכבת פונקציות באופן הבא.
נביט בפונקציה. זוהי העתקה קונפורמית. הפונקציה u^2(z) מעבירה את D לכל המישור המרוכב בלי הקרן. כעת, נבצע את תהליך הנרמול על u^2(z) ונקבל את פונקציית קוב -.
במילים אחרות, פונקציית קוב נבנית מפונקציה קונפורמית בין מעגל היחידה למישור בלי הקרן השמאלית, עליה מפעילים את תהליך הנירמול.
אלקטרודת זכוכית
אלקטרודת זכוכית היא אלקטרודה העשויה מזכוכית ורגישה לסוג מסוים של יונים. קרם האלקטרודה (הזכוכית) חיוני למדידה בתהליכים כימיים. האלקטרודה בנויה כך שתוכל לזהות את הפרש הפוטנציאלים בין שתי תמיסות, אחת קבועה (בריכוז קבוע) הנמצאת באלקטרודה עצמה, והתמיסה הנמדדת.
סוגים
קיימים סוגים רבים של אלקטרודות זכוכית, שנבדלות רק ברגישות האלקטרודה הפנימית ויכולת ההעברה של התמיסה על תוך האלקטרודה. האלקטרודה הנפוצה ביותר היא אלקטרודת pH.
טווח ה־pH של אלקטרודת זכוכית
טווח ערכי ה־pH מתחלק לשלושה חלקים: טווח ערכים שבו האלקטרודה יכולה להרגיש בהבדל בהפרש הפוטנציאלים והשגיאה קטנה יחסית, אשר נכנסת בשגיאת האלקטרודה (החלק הירוק בתמונה). טווח הערכים משני צידי החלק הירוק (הצהוב והאדום), חלקים שבהם האלקטרודה אינה יכולה להבדיל בשינוי, לכן האלקטרודה אינה יעילה לתת ערכים נכונים למדידה בטווח זה. ייחודה של אלקטרודת pH הוא בטווח המדידה שלה: אלקטרודות pH יכולות למדוד בדיוק רב בטווח של 12 סדרי גודל.
אחסון
בין מדידות רצוי לשמור את האלקטרודה בתוך תמיסה (רצוי תמיסה המכילה יונים) וזאת כדי למנוע התייבשותה. (ייבוש ימנע הולכה בתמיסת ההשוואה שבתוך האלקטרודה ותפגע בתוצאות).
חמסן גדול
חמסן גדול (שם מדעי: Stercorarius skua) הוא עוף ימי גדול ממשפחת החמסניים שבסדרת החופמאים.
מאפיינים
אורכו של החמסן 50-58 ס"מ, מוטת כנפיו 125-140 ס"מ ומשקלו של עד 1.4 ק"ג. צבעו חום-זהוב, בעל מקורו גדול שחור ומעוקל כמו של עוף דורס, וכפות רגליו בעלות קרומי שחייה. הוא משמיע קריאות של "הַא-הַא-הַא-הַא" בקולניות. החמסן מצוי בצפונה של אירופה, אסיה ואמריקה הצפונית ומקנן בשדות בור באיים סלעיים שונים, והנקבה מטילה 2 ביצים על הדשא.
מין זה קרוי חמסן, עקב כך שהוא חומס מזון מעופות ימיים אחרים כמו שחפים, שחפיות וסולות, אותם הוא מתקיף מאחורה ומציק להם עד שהם שומטים את שלל הדיג שלהם. הוא גם צייד הניזון מדגים, סרטנים, זוחלים, עופות קטנים ומכרסמים.
יחסי אוסטריה–אירלנד
יחסי אוסטריה–אירלנד הם יחסי החוץ בין אוסטריה לאירלנד.
סקירה כללית
מיסיונרים איריים כמו קולומבנוס בברגנץ, ורגיליוס בזלצבורג וקולומנוס  באוסטריה התחתונה מילאו תפקידים חשובים בהיסטוריה של ימי הביניים האוסטריים. כך גם הנזירים האירים שהקימו את שוטנשטיפט (המנזר האירי) בווינה במהלך המאה ה-12.
מהמאה ה-17 ואילך מילאו גולים פוליטיים אירים - "אווזי הבר" (Na Géanna Fiaine) - וצאצאיהם תפקידים חשובים בממלכת הבסבורג. רבים מהם שירתו בהצטיינות בדרגים הגבוהים ביותר בשירותים הצבאיים והדיפלומטיים של אוסטריה וחלקם היו בעלי תפקיד פוליטי גבוה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1951. כיום שתי המדינות חברות מלאות ב וגוש האירו.
יחסי סחר
היחסים הכלכליים בין אוסטריה לאירלנד החלו לצמוח מאוד בתחילת שנות ה-90. בשנת 2011 הסתכם הסחר בסחורות ב-737 מיליון אירו ואילו הסחר בשירותים היווה 428 מיליון אירו נוספים. בשני המקרים היה עודף יצוא ברור לטובת אירלנד. עם זאת, ההשקעה הישירה בין המדינות נותרה ברמה נמוכה יחסית.
באירלנד קיימות המון הזדמנויות עסקיות עבור יצואנים אוסטרים, במיוחד בתחומי נישה כמו שמירה על איכות הסביבה (ניהול פסולת, מים וביוב), אנרגיה מתחדשת (יעילות אנרגיה, חימום בר-קיימא וייצור חשמל), מכונות מיוחדות (למשל למגזר החקלאי) וחומרי גלם לתחום מדעי החיים (פארמה וטכנולוגיות רפואיות). הזדמנויות נוספות ניתן למצוא בתהליך המכרז הציבורי מכיוון שהמדינה האירית מבקשת כיום להשיג ערך מוגבר לכסף.
תיירות
בשנת 2011 53,400 מבקרים איריים בילו בסך הכל 235,500 לילות באוסטריה. כשלושה רבעים מהלינות הללו מתייחסים לעונת החורף או הסקי. המדינה הפדרלית הפופולרית ביותר הייתה טירול ואחריה זלצבורג ווינה. כ-50,000 תיירים מאוסטריה נוסעים מדי שנה בכיוון ההפוך לאיי אמרלד.
בית הכנסת של קבאניה
בית הכנסת של קבאניה (בהונגרית :Kőbányai zsinagóga); ברובע 10 בבודפשט איננו משמש כיום כבית כנסת אלא ככנסייה נאו-פרוטסטנטית בשם "כנסיית כולם" ומשמש כבית תפילה לקהילה האקומנית הפרוטסטנטית. עד שנת 1964 הוא פעל כבית כנסת.
היסטוריה
הבניין שנבנה בסגנון אר נובו תוכנן על ידי ריכרד שנטייל מהנדס אזרחי יהודי שנשכר מטעם הקהילה היהודית של קבאניה בשנת 1907 והוא נבנה בין 1909 לבין 1912 בניהולו של המאסטר בנאי אנטל שורג. באותה תקופה הבניין בלט בין הבתים צמודי הקרקע בני קומה אחת.
ליד בית הכנסת הניאולוגי נמצא בניין הרב. הקהילה הפעילה גם בית ספר פרטי יהודי, ארגון צדקה חברתי, בית אבות ומטבח ציבורי למאה איש. בשנת 1920 נשרף הגג, אך כבר באותה שנה הצליחו לשקם אותו לחלוטין ולבנות אותו מחדש. בית הכנסת היה בבעלות הקהילה היהודית המקומית עד שנת 1964 ואז נמכר על ידה. תחילה פעל בו מוזיאון, אחר כך תיאטרון, ומאוחר יותר שימש כמחסן עבור הטלוויזיה ההונגרית. הבניין הוכרז מוגן בשנת 1974, אך ב שנות ה-80 של המאה ה-20 מצבו התדרדר מאוד.
בית הכנסת ובנייניו הנלווים נרכשו בשנת 1989 על ידי קהילת ציון של "קהילת הכנסייה הפנטקוסטלית הונגרית" (שם קהילת ציון שונה לימים ל"קהילת כנסיית כולם") והקרן לידידות אנושית. הוא שופץ באמצעות תרומות ועבודה התנדבותית ונחנך באפריל 1991. מאז נערכים בבית הכנסת לשעבר אירועי דת ואחרים עבור כנסיית כולם, בעוד שבבניין הקשור לבית הכנסת לשעבר נמצא המכון לשיקום מאלכוהול ומסמים של הקרן לידידות אנושית.
תיאור
פנים בית הכנסת המסודר בצורה מרכזית הוא מתומן בקוטר 22.15 מ', המכוסה בכיפה חלקה המונחת על הקירות בארבע נקודות. שישה עמודי ברזל יצוק מחזיקים את המרפסת הסגורה (עזרת נשים), המכוסה בקמרון חבית.
למבנה מחוברים אולם התפילה, המבואות, המחסנים, וכן אולם נפרד של הרב ושל החזן. הבניין והגדר מכוסים באבן גיר בצורות קוואדר מגולפות מגיר קשה (בניית קוואדר הוא חלוקת מוטיבים מעוקבים או מלבניים (רביעים) בגודל זהה על גבי השטח המטויח של חזית הבניין, כך שהיא איתנה מבנית ועם זאת אסתטית). הוא מאופיין בארכיטקטורה אקלקטית והיסטוריסטית מהמאה ה-19. ישנם אלמנטים של קרמיקה ז'ולנאי של פירוגרניט בכמה מקומות. בפינות החזית המזרחית ישנם מגדלים קטנים. פנס הגג המוקף במרפסת באמצע הכיפה הקשתית השטוחה מתנשאת לגובה 32 מ'. יש בה חלונות ויטראז' עם דוגמאות צבעוניות וגאומטריות. בחלון הוורדים שלו נראה מגן דוד המתייחס לפונקציה המקורית. על גמלון החזית הראשית היו פעם שני לוחות הברית, אופייניים לבנייני בתי כנסת, אך אלה הוסרו. בצמוד לצידו הצפוני נמצא בניין חצר פנימי בן שתי קומות ששימש כמטה קהילתי או בית מגורים וכיום הוא מטפל במכורים לאלכוהול ולסמים.
טרד
טרד (בהונגרית: Tard) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טרד קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,527 תושבים בשנת 1990 עד 1,127 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-26%).
המוזיאון לאמנות מודרנית של אוסטין
המוזיאון לאמנות מודרנית של אוסטין, (באנגלית: The Contemporary Austin) נקרא גם מוזיאון אוסטין העכשווית. הוא המוזיאון הראשי לאמנות עכשווית של מדינת טקסס. המוזיאון מורכב משני מתחמים ובית ספר לאמנות. מוזיאון אוסטין העכשווי מציג ספקטרום רחב של יצירות אמנות עכשווית באמצעות תערוכות מוזמנות, תוכניות לימודים ואוסף עבודות משלו. באוסטין, המוזיאון מכונה לעיתים קרובות "העכשווי".
מרכז ג'ונס לאמנות עכשווית
מרכז ג'ונס לאמנות עכשווית ממוקם בשדרת הקונגרס, הוא עוצב על ידי האדריכלים לואיס. צורמקי. לואיס, המרכז כולל 475 מטרים מרובעים של חלל תצוגה, יחד עם חדר קהילה ומרפסת גג לאירועים ותוכניות חינוכיות. בשנת 2015 הוכרז כי הבניין יעבור שיפוץ והרחבה שיביאו את שטח התצוגה הכולל ליותר מ-650 מטרים רבועים ותבנה חופה קבועה בגובה 21 מטר כגג.
אוסטין העכשווי - לגונה גלוריה
המוזיאון עדיין שומר על המבנה המקורי שלו באחוזת קלרה דריסקול, שם הוא היה ידוע במשך 34 שנים כמוזיאון לאמנות לגונה גלוריה. בעבר היה המקום בבעלותו של סטיבן פ. אוסטין אתר לגונה גלוריה הוכרז כאתר מורשת לאומי והוא נמצא ברשומות של העיר, מדינת טקסס ובמרשם הלאומי של המקומות ההיסטוריים האמריקאי. המבקרים יכולים לצפות בווילה המשוחזרת בסגנון איטלקי משנת 1916, שהייתה ביתה של מייסדת לגונה גלוריה, קלרה דריסקול. האתר משתרע על שטח של 14 דונם מעל אגם אוסטין, ובנוסף לווילה ההיסטורית של דריסקו, הוא כולל את גלריית Gatehouse ואת פארק הפסלים על שם בטי ואדוארד מרקוס. המבקרים במקום יכולים לראות במקום יצירות אמנות עכשווית ומיצבי פיסול.
בלגונה גלוריה נמצא בית הספר לאמנות עכשווית של אוסטין, אחד מבתי הספר הגדולים במדינת טקסס הקשורים למוזיאון, שבו לומדים במשך כל השנה מבוגרים וילדים.
בית הספר לאמנות בלגונה גלוריה
בבית הספר לאמנות, הממוקם באתר לגונה גלוריה על שפת האגם של האוסטין, לומדים קצת פחות מ-5,000 תלמידים, הוא מציע מלגות לכ-50 תלמידים בשנה. מדי שנה מבקרים במקום כ־10,000 תלמידים מבתי ספר שמחוץ לאוסטין, במסגרת סיורים מודרכים.
קבוצת Crit
מוזיאון אוסטין העכשווי מקיים תוכנית שנתית לפיתוח אמנים הפעלים בכל הדיסציפלינות, שחיים ועובדים במחוז טראוויס. Crit Group מנוהלת על ידי שורה של מנטורים ואוצרים, כולל סטרלינג אלן, אנט דימיו קרלוצי ואנדראה מלארד. הרשימה המלאה של בוגרי התכנית כוללת רשימה ארוכה של אמנים אמריקאים ידועים.
קלרה דריסקול
בשנת 1906, נישאה דריסקול לעורך והמוציא לאור של העיתון " אוסטין אמריקאין-סטייטסמן ", Hal Sevier. בשנת 1914 בני הזוג רכשו את הנכס וקראו לו לגונה, כי המקום הזכיר להם את אגם קומו באיטליה, שבו הם שהו בירח הדבש שלהם כמה שנים קודם לכן. בשנת 1916 הם בנו בית על הקרקע שרכשו, שתוכנן על ידי אדריכל סן אנטוניו הארווי ל. פייג'. הם קראו לבית לגונה גלוריה על שם אחת החוות של משפחתה במחוז דובאל, "לה גלוריה".
סאח'יר
סאח'יר (בערבית: الصخير) הוא אזור מדברי הממוקם במחוזה הדרומי של ממלכת בחריין, ליד זאלאכ ועוואלי.
באזור המדברי נמצא ארמון אל-סאח'יר שנבנה בשנת 1870 והוא אחת מהאטרקציות המרכזיות באזור. בתחילת שנות ה-2000, האזור התפתח רבות, דוגמאות לפיתוח האזור הן יצירת קמפוס של האוניברסיטה הבינלאומית המרכזית למשפטים וערעורים של בחריין, ובניית מסלול "הגרנד פרי פורמולה של בחריין".
סאח'יר ידועה גם כאתר טבע מעניין ומרתק ובזכות כך אנשים רבים מגיעים לסאח'יר לעשות קמפינג. סאח'יר היא גם מיקומו של פארק חיות הבר אל ערין, שמורת הטבע היחידה הממוקמת על קרקע יבשה ושומרת על חי והצומח בבחריין.
ניקולאס אמודיו
ניקולאס אמודיו (בספרדית: Nicolás Amodio; נולד ב-10 במרץ 1983 במונטווידאו, אורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי ששיחק בנאפולי.
ביוגרפיה
ניקולאס אמודיו החל לשחק כדורגל מקצועי בשנת 2003 כאשר חתם בדפנסור ספורטינג. לאחר מספר עונות הוא עבר לאיטליה בה נקלט בקבוצה ששיחקה בליגה השלישית. לאחר שנה, ביחד עם עמיתו לקבוצה מריאנו בוגליאסינו (גם הוא מאורוגוואי הם עברו לנאפולי. לאחר שקבוצה ירדה לליגת משנה, ניקולאס אמודיו הושאל לקבוצות שונות באיטליה. לאחר עונת 2011 הוא חזר למולדת והחל לשחק בפניארול.
בשנת 2013 ניקולאס אמודיו חזר לאיטליה ושיחק בלצ'ה לצד מריאנו בוגליאסינו. בשנת 2015 הוא פרש ממשחק מקצועי.
ג'ימי צ'ו
ג'ימי צ'ו (באנגלית: Jimmy Choo בסינית: 周仰杰; ) הוא מעצב אופנה ממוצא מלזי-סיני. צ'ו ידוע בשל חברת האופנה "Jimmy Choo Ltd" הנושאת את שמו ובשל עיצובי נעלי הנשים שלו.
שנותיו המוקדמות
נולד בשם צ'ו יין קיט, בפננג שבמלזיה למשפחה של יצרני נעליים ממוצא סיני. שם משפחתו המקורי הוא "Chow" אך אוית בצורה מוטעית בתעודת לידתו כ-"Choo". הוא ייצר את הנעל הראשונה שלו בגיל 11. בשנת 1983 הוא סיים את לימודיו מאוניברסיטת האקני.
קריירה
צ'ו החל את עבודתו בסדנה הממוקמת במערב לונדון בשנת 1986. עיצוביו התפרסמו כאשר הופיעו במגזין האופנה המפורסם, "ווג". לאחר מכן, דיאנה, הנסיכה מוויילס הייתה אחת מהנשים שנעלו את עיצוביו של צ'ו.
בשנת 1996 הקים את החברה הנושאת את שמו, ג'ימי צ'ו, בעזרתה של תמרה מלון, עורכת מגזין ווג הבריטי.
באפריל 2001 מכר צ'ו את חלקו בחברה עבור סכום של 10 מיליון פאונד. מאז מתעסק צ'ו ביצירת קו אופנה תחת רישיון מהחברה המרכזית. מאז הקמתה התרחבה החברה לייצור אביזרי אופנה כמו תיקים.
ביולי 2017 רכש תאגיד האופנה מייקל קורס את חברת "Jimmy Choo Ltd" ב-1.2 מיליארד דולר.
ולדיסלב ואנקי
ולדיסלב ואנקי (בפולנית: Władysław Wankie; 1860 – 1925) היה צייר ומבקר אמנות פולני. הוא צייר נופים מציאותיים, ז'אנרים, סצינות דתיות וסמליות.
קורות חיים
בשנים 1875–1880 למד בכיתת רישום בוורשה בהדרכתו של וויצ'ך גרסון, ובילה זמן קצר בבית הספר לאמנויות יפות בקרקוב. הוא לא הצליח להתקבל באקדמיה באוניברסיטה בקרקוב, בשנת 1882 נסע למינכן, שם שהה במשך 20 השנים הבאות. ואנקי כנראה למד ציור במינכן, הוא היה קשור לקבוצת ציירים פולנים שהתקבצה סביב יוזף ברנדט.
הוא היה בקשר מתמיד עם פולין, ושלח את ציוריו לתערוכות בוורשה ושיתף פעולה עם כתבי עת פולניים.
יצירה
בתחילה צייר האמן סצינות ז'אנריות סנטימנטליות ונאיביות המתארות נשים יפות בחברת גברים בגנים מלאי פרחים. ציורים אלה, שנוצרו לצורכי השוק הגרמני, התאפיינו בצבעים מעודנים ועשירים.
לאחר 1887 הוא פנה לעבר סימבוליזם, אולי בהשפעתו של אלכסנדר גיירימסקי. הוא התעניין בחייהם ובפעילותם של אנשים רגילים, לרוב דייגים, ובנוף החוף הפשוט והמחוספס.
השלב הבא בעבודתו של ואנקי היה מה שנקרא "התקופה הברטונית", בשנים 1893–1894 הוא ביקר בהולנד ובבריטאני. בהשפעת מסע זה הוא צייר נופי חוף ים עד סוף ימיו, עם הדמויות הנמצאות שם תמיד - נשים בתלבושות ברטוניות. עבודות אלה מאופיינות בעושר של אפקטים של תאורה ובאווירה שקטה.
ואנקי הבוגר פנה לעיצוב רומנטי, ציוריו מתקופה זו מלאים במסתורין ונוסטלגיה. אלה נופים קטנים ומראות סמליים ודתיים. מאפיין אופייני של עבודתו הוא השימוש בצבעים עמוקים ורוויים, כמו גם מניפולציה מדויקת של האור.
וסיל בורבה
וסיל ואסילוביץ' בורבה (באוקראינית: Василь Васильович Бурба; נולד ב-1 בינואר 1978, ברובנו, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא קצין צבא אוקראיני מהכוחות המזוינים של אוקראינה, שימש כראש מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה (2016–2020).
במהלך מהפכת יברומאידאן
במהלך יברומאידאן, עמד בראש המחלקה השנייה ("K") בשירות הביטחון האוקראיני וריכז את תחום שיתוף הפעולה עם שאר רשויות אכיפת החוק במדינה, כמו משרד התובע הכללי, משרד ההגנה, השירות הממלכתי למצבי חירום וגופי מערכת המשפט. על פי דיווחים בתקשורת המקומית, עבד עם מקורות מימון נגד המתנגדים למהפכה. על פי מסמכים שפרסם גנאדי מוסקל, הוא היה אחד המוציאים לפועל של תוכניות משרד הפנים ושירות הביטחון של אוקראינה שניסו "לנקות" את המהפכה בפברואר 2014.
בעת הסכסוך המזוין במזרח אוקראינה
בפברואר 2014 הוא מונה לממלא מקום ראש מחלקת המודיעין הנגדי בשירות הביטחון האוקראיני ובמרץ מינוי זה אושר רשמית.
מאז מאי 2014 הוא השתתף בקרבות במסגרת הסכסוך המזוין במזרח אוקראינה. הוא היה אחראי על מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה. וריכז את העבודה עם כל קבוצות המודיעין הנגדי המבצעיות של שירות הביטחון האוקראיני באזור.
יחד עם ולרי קונדרטיוק, בשנת 2015 הוא עבר למנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה, ולאחר מכן מונה לסגן ראש מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה. על ניהול מוצלח של מספר פעולות מודיעיניות באפריל 2016 הוענק לו פרס מסדר בוגדן חמלניצקי מדרגה ב', באוגוסט 2016 הוענקה לו דרגת מייג'ור גנרל.
ב-15 באוקטובר 2016, בגיל 38, מונה לראש מינהלת המודיעין הראשית והיה לחבר בוועדה הבין-מחלקתית לשיתוף פעולה צבאי-טכני ומדיניות בקרת הייצוא.
ב-5 באוגוסט 2020, הנשיא וולודימיר זלנסקי פיטר את בורבה מתפקידו כראש מינהלת המודיעין הראשית, לאחר חשיפת פרשת "וגנר", במהלכה נודע כי שיבש את המבצע למעצר חברי קבוצת וגנר.
לאחר פרישתו, הוא עבד כפרופסור באקדמיה הלאומית של שירות הביטחון האוקראיני ומאז 2019, הוא עוסק בהסברה ומשמש כחבר במועצת עורכי הדין של קייב.
גרידת פרי הדר
גרידת פרי הדר (באנגלית: zest) מיוצרת על ידי גירוד או חיתוך מקליפת פירות הדר (כגון לימון, תפוז, אתרוג וליים) טרייה, מיובשת, מסוכרת או כבושה במלח. את הגרידה ניתן להוסיף למאכלים בשביל להוסיף טעם.
במונחים של האנטומיה של הפירות, הגרידה מתקבלת מהאפיקארפ של הפרי, כאשר האפיקארפ והמסוקארפ מרכיבים את קליפתו של הפרי.
הכנה
לשימוש קולינרי משתמשים במגרדה, מגררת, מקלף ירקות, סכין לחם, או אפילו מכונת גירוד בשביל לחתוך או לגרד את האפיקארפ מהפרי. דרך נוספת היא לפרוס את קליפת הפרי, ולחתוך את המסוקארפ של הפרי.
המסוקארפ, החלק הלבן של הקליפה מתחת לקליפה, עשוי להיות מריר, ולכן רצוי לא להוסיף אותו למאכל. ייתכן ובפרי יהיה מעט מסוקארפ, ולכן כדאי להשתמש בכל קליפת הפרי.
שונות בין פירות
יש לשים לב כי האפיקארפ והמסוקארפ משתנים בהתאם לגנטיקה של הפרי. ניתן למצוא פירות, כגון מנדרינות, שבהם רוב הקליפה היא אפיקארפ. לפומלות ולאתרוגים, יש מסוקארפ עבה יותר. המסוקארפ של פומלות, אשכוליות ותפוזים, הוא בדרך כלל מריר יותר. המסוקארפ של אתרוגים, ליים פרסי וקי ליים, הוא מתון יותר. יש לשים לב כי המסוקארפ הוא אכיל, וניתן להשתמש בו כאשר מכינים פירות מסוכרים.
שימושים
פעמים רבות משתמשים בגרידה להוספת טעם וריח למאפים ולממתקים שונים, כגון פשטידות, עוגות, עוגיות, ביסקוויטים, פודינגים, מגדנים, סוכריות ושוקולדים. הגרידה נוספת גם למנות מסוימות, למרמלדות, לרטבים, לסורבטים ולסלטים.
הגרידה היא מרכיב מרכזי במגוון תבלינים חמוצים ומתוקים, כולל לימון כבוש, צ'אטני, ומרמלדה. ליקרי לימון, כגון ליקור דה אורו ולימונצ'לו, דורשים גרידת פרי הדר.
ניתן למצוא את הגרידה כקישוט במספר קוקטיילים, כגון אולד פאשנד ומרטיני יבש. לקבלת טעם וריח מקסימליים לקוקטיילים, כגון יין מתובל, משתמשים בסכין בשביל הגרידה.
מלון פלאזה (סרט)
מלון פלאזה (באנגלית: Plaza Suite) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1971 בבימויו של ארתור הילר עם וולטר מתאו, מורין סטייפלטון, ברברה האריס ולי גרנט בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ניל סיימון והוא מבוסס על המחזה שלו "מלון פלאזה" משנת 1968. המחזה הועלה על הבמות בישראל שלוש פעמים בתיאטרון הקאמרי, בשנת 1970, שנת 1973 וגרסה חדשה בתרגום דורי פרנס בשנת 2005.
הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.
מורין סטייפלטון הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
מערכה ראשונה
קארן נאש (מורין סטייפלטון) מגיעה לסוויטה מס' 719 במלון פלאזה בניו יורק כדי לחגוג עם בעלה סאם (וולטר מתאו) 23 שנים לנישואיהם.
היא מכינה כיבוד ומחכה לבעלה לחגוג את האירוע. סאם מגיע לסוויטה טרוד כולו בעבודתו על הכנת חוזה נדל"ן ביחד עם מזכירתו היפה והגרושה מיס מקורמק (לואיז סורל). קארן מבחינה ביחס האוהד של סאם למזכירתו היפה.
לאחר שהמזכירה עוזבת, סאם מתעלם מכל דבריה של אשתו והיא מגיעה למסקנה שהוא אינו אוהב אותה יותר וכי יש לו תסביך גיל ה-50 ולכן יש לו קשר אהבים עם מזכירתו. סאם המרוגז מודה בכך ולבסוף שניהם יוצאים מהמלון לחוד.
מערכה שנייה
ג'סי קיפלינג'ר (וולטר מתאו) הוא מפיק הוליוודי עשיר ומצליח. הוא מגיע לניו יורק לרגל עסקיו ומתאכסן בסוויטה 719 במלון פלאזה בניו יורק. ג'סי הוא רודף נשים מושבע וגרוש שלוש פעמים. הוא מחפש אישה לבלות עימה בחדרו ונעזר בפנקס ההיכרויות האישי שלו. הראשונה שהוא מצליח להתקשר איתה היא מיוריאל טייט (ברברה האריס) איתה היה לו קשר בעבר. מיוריאל היא נשואה ויש לה שלושה ילדים, היא חוששת להיפגש עם ג'סי אך לבסוף מחליטה לפגוש אותו במלון לחמש דקות.
ג'סי מפעיל את כל קסמו על מיוריאל ומספר לה על עושרו ועל קשריו עם השחקנים המפורסמים ביותר בהוליווד תוך שהוא מוזג לה מדי פעם כמויות גדולות של אלכוהול. כל זה עושה את שלו על מיוריאל וג'סי מצליח לכבוש אותה.
מערכה שלישית
רוי הבלי (וולטר מתאו) ואשתו נורמה (לי גרנט) עומדים לחתן את בתם נימסי (ג'ני סאליבן) באולם הבארוק במלון פלאזה. הם שכרו את סוויטה מספר 719 אך נימסי נסגרה בחדר האמבטיה כשהיא לבושה בבגדי כלה ומסרבת לצאת משם כי היא פוחדת מהנישואים.
רוי מנסה לפרוץ את דלת אך נכשל. מנסה להגיע לשם דרך החלון תוך שהוא הולך על מעקה המלון בגובה רב, אך היא נועלת את החלון. תוך כדי הניסיונות שלו, בני הזוג צועקים אחד על השנייה מי אשם בחינוך של בתם.
הפרשה מסתיימת כאשר החתן המיועד עולה לחדר וצועק לעבר נימסי שתירגע ותרד מהר למטה והיא יוצאת מהר ויורדת לקהל החוגגים.
הסכם שפייר (1570)
הסכם שפייר, שנחתם במהלך הדיאט של שפייר בשנת 1570, היה הסכם שלום בין שתי הממלכות ההונגריות, הונגריה המלכותית בראשות מקסימיליאן השנייה, לבין ממלכת הונגריה המזרחית, שבשליטתו של יאנוש ז'יגמונד זאפויה.
טרנסילבניה לפני הסכם שפייר
שלא כמו ממלכת קרואטיה האוטונומית, טרנסילבניה בימי הביניים לא הייתה ארץ נפרדת של הכתר הקדוש של הונגריה, אלא הייתה ייחודית מבחינה מנהלית, וחלק בלתי נפרד מממלכת הונגריה מימי הביניים.
מעמדה של טרנסילבניה לאחר ההסכם
יאנוש ז'יגמונד ויתר על תוארו כמלך הונגריה, אולם מקסימיליאן השני הכיר בסמכותו של יאנוש ז'יגמונד כ"נסיך טרנסילבניה" ובתמורה קיבל יאנוש ז'יגמונד את מקסימיליאן השני כמלך הונגריה השליט על נסיכותו. יאנוש ז'יגמונד הפך לנסיך Transsylvaniae et partium regni Hungariae dominus - נסיך טרנסילבניה וחלק מממלכת הונגריה. על פי ההסכם, נסיכות טרנסילבניה המשיכה להיות חלק מממלכת הונגריה במובן של המשפט הציבורי.
אמנה זו, בדומה להסכם Nagyvárad הקודם, אישרה את העיקרון של הונגריה מאוחדת. פרטיום וטרנסילבניה הופקדו בידי יאנוש ז'יגמונד זאפויה, כווסאל של מקסימיליאן. כפי שצוין לעיל, בית זאפויה כבר החזיקו בנחלה, אך כעת ההבסבורגים הכירו בשלטונם. במובן מסוים, יאנוש ז'יגמונד החליף את תוארו המלכותי בנחלה.
אלון עדר (אלבום)
אלון עדר הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי אלון עדר, שיצא בשנת 2011.