cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רשויות עירוניות של רפובליקת מולדובה
משנת 2001 ועד היום
בשנת 2001 עם עלייתה לשלטון של מפלגת הקומוניסטים של מולדובה הוחזרה החלוקה ל"ראיונים" או נפות, לפי הדגם הסובייטי, ומספר הרשויות העירוניות הופחת לחמש:קישינב, טירספול, בלץ, בנדר וקומרט. אחרי שבשנת 2009 זכתה בבחירות לפרלמנט "הקואליציה הפרו-אירופית", התחילה רפובליקת מולדובה מסלול לכיוון הצטרפותה לאיחוד האירופי. הוחל בשינויים גם בחלוקה המנהלית. ביולי 2014 אושרה בקריאה ראשונה הענקת המעמד של רשות עירונית לערים קאהול, אורהיי, סורוקה ואונגן. כמו כן הועלתה ההצעה להעניק מעמד זה גם לערים אדינץ, חנצ'שט, וצ'ימישליה. ב־3 בנובמבר 2016 השינויים בכיוון זה נקבעו באופן רשמי, כשהפרלמנט של מולדובה אישר בקריאה שנייה את הפיכתן של שמונה הערים קאהול, אדינץ, חנצ'שט, אורהיי, צ'אדר -לונדה, סטרשן, אונגן וסורוקה - לרשויות עירוניות. החוק נכנס לתוקף ב-13 באפריל 2017.
יובל דיין (תסריטאי)
יובל שמעון דיין (נולד ב-4 באפריל 1968) הוא יועץ אסטרטגי ותסריטאי ישראלי. בשנות ה-90 חזר בתשובה והפך לאחד ממנהיגי תנועת התשובה בחסידות ברסלב, עד 2016, אז יצא בשאלה.
ביוגרפיה
נולד ביישוב דקלה ליעקב וליעל דיין, משפחה חילונית. דודתו היא השחקנית תיקי דיין. כשהיה בן 12 עברה המשפחה לרמת גן. למד בתיכון בליך והיה חבר בתנועת הנוער "הצופים העבריים".
למד קולנוע בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ועבד כתסריטאי בערוץ הילדים ובערוץ 2. במהלך לימודיו חלק דירת שותפים עם נועה ירון, והם היו זוג. הם החלו יחד תהליך של חזרה בתשובה במהלכו נפרדו, אך לבסוף התחתנו והתקרבו יחד לחסידות ברסלב. הם התגוררו 16 שנים ברמת בית שמש ונולדו להם שבעה ילדים.
בשנת 2007 יצא לאור הספר "מקימי" מאת נועה ירון דיין, שיובל היה שותף לתהליך כתיבתו. ב-2013 יצר (לצד נועה ירון דיין, תמר מרום ורם נהרי) את סדרת הטלוויזיה "מקימי" ששודרה ב-HOT3. הסדרה היא עיבוד לספר המבוסס על סיפור התקרבותם המשותפת אל הדת ותהליך חזרתם בתשובה. גיבורת הסדרה היא עלמה, מנחת טלוויזיה ושדרנית רדיו, שמואסת בהצלחתה ובחיים החילוניים, ומוצאת משמעות בחסידות ברסלב.
איתמר גתי
איתמר גתי (נולד ב-27 במאי 1948 בבודפשט, הונגריה) הוא פרופסור (אמריטוס) בבית הספר לחינוך ובמחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. מחקריו של גתי מתמקדים בקבלת החלטות תעסוקתיות של צעירים ומבוגרים מתרבויות שונות ובצמצום נשירה, ופורסמו בכתבי עת מובילים בתחום הייעוץ והקריירה.
יובל דיין (תסריטאי)
ביוגרפיה
בשנת 2000 הקים את מרכז התהוות בתל אביב שם עסק בהעברת שיעורי תורה וקבלה ובמתן הרצאות ובין השאר החזיר בתשובה את לינור אברג'יל ואיה קרמרמן.
איתמר גתי
לצד הפעילות המחקרית הענפה, הקים פרופ' גתי ב-1996 את אתר "כיוונים לעתיד" המסייע בקבלת החלטות תעסוקתיות: מה ללמוד? איפה ללמוד? ובמה לעבוד? האתר, המבוסס על מחקריו של גתי ושל אחרים בישראל ומחוצה לה, הוא חינמי, אנונימי וללא פרסומות. פרופ' גתי זכה בפרסים רבים כולל פרס מאגודת הפסיכולוגים האמריקאית, פרס מפעל חיים מהארגון האמריקאי להתפתחות קריירה, פרס קיי לחדשנות ופרס לנדאו של מפעל הפיס.
קורות חיים ופרסים
איתמר גתי נולד בשנת 1948 בבודפשט, בירת הונגריה. בשנת 1966 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התקשוב. סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה וכלכלה ב-1972 ותואר שני בפסיכולוגיה קוגניטיבית ב-1975 באוניברסיטה העברית. גתי קיבל את הדוקטורט (בהנחית פרופ' עמוס טברסקי) ב-1978 באוניברסיטה העברית. לאחר שנת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד הצטרף לסגל החוג לחינוך והמחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית.
יובל דיין (תסריטאי)
ביוגרפיה
במקביל שימש כמנטור וכיועץ אסטרטגי בין השאר לחברות אורקל, טמפו משקאות ו-WeWork.
איתמר גתי
קורות חיים ופרסים
בין השנים 1991 - 1994 היה ראש החוג לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1986–1987 היה גתי מרצה אורח באוניברסיטת אוהיו בארצות-הברית. משנת 1993 גתי הוא פרופסור מן המניין במחלקה לפסיכולוגיה ובבית-ספר לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים.
יובל דיין (תסריטאי)
ביוגרפיה
ב-2014 השתתף לצד אשתו בסדרה "6 אימהות".
איתמר גתי
קורות חיים ופרסים
לפרופ' איתמר גתי הוענקו פרסים רבים לאור תרומתם הרבה של מחקריו. בשנת 2001 הוענק לפרופ' גתי פרס ע"ש קיי לחדשנות. ב-2007 הוא נבחר כעמית של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (APA) ושל הארגון הלאומי להתפתחות קריירה בארצות הברית, שמהם קיבל ב-2010 פרס על מפעל חיים. בשנת 2012 נכלל גתי בין 24 החוקרים החדשניים ופורצי הדרך ביותר באוניברסיטה העברית. בשנת 2018 זכה פרופ' גתי בפרס מפעל הפייס ע"ש לנדאו המבטא את הכרתו כחוקר מוביל בעל תרומה משמעותית בישראל ומחוצה לה. הוועדה תיארה את פרופ' גתי כ"חוקר פורה ויצירתי ומנהיג מוביל מוכר בישראל ומחוצה לה בתחום ייעוץ קריירה למתבגרים ובוגרים צעירים, המשלב בעבודתו תאוריה, מחקר ויישום".
יובל דיין (תסריטאי)
ביוגרפיה
בשנת 2016 החל תהליך של יציאה בשאלה, וב-2018 הוא ואשתו נועה התגרשו.
איתמר גתי
קורות חיים ופרסים
גתי נשוי ואב לשלושה ילדים.
יובל דיין (תסריטאי)
ביוגרפיה
ב-2019 החל שידור הסדרה "יס מן" בהנחיית חנוך דאום, שבה השתתפו יובל ונועה ירון דיין.
איתמר גתי
פרסומים מדעיים
גתי כתב 19 פרקים בספרים ו-135 מאמרים אשר התפרסמו בכתבי עת בין לאומיים, והרצה במעל 140 כנסים בין לאומיים. כמו כן, גתי היה חבר מערכת של חמישה כתבי-עת בתחום הייעוץ החינוכי-תעסוקתי:
יובל דיין (תסריטאי)
ביוגרפיה
ביולי 2021 התחתן בשנית עם בת זוגו, סיוון.
כיום הוא מעביר סדנאות כתיבה, ושותף בחברה העוסקת במסחר אינטרנטי ושיווק דיגיטלי.
פיאט M11/39
פיאט-אנסלדו M11/39 (באיטלקית - Fiat-Ansaldo M11/39) הוא טנק בינוני תוצרת חברת פיאט איטליה, שיוצר בסמוך לתקופת מלחמת העולם השנייה, ובמהלך המלחמה עבור צבא איטליה.
הסימול האיטלקי של הטנק היה Carro Armato (טנק משוריין) M11/39.
תכנון וייצור
הטנק תוכנן במקומו כ"טנק פריצה" (Carro di Rottura). המבנה הכללי של הטנק הושפע מטנק הויקרס סימן 6 הבריטי. השפעה זו ניכרת בייחוד במבנה הזחל והמתלים.
הקריירה של הטנק הייתה קצרה בשל כמה חולשות במבנה הטנק. החשובה ביותר הייתה הצבתו של תותח ה-37 מילימטר כחימוש העיקרי כשהוא מקובע בתוך התובה, כאשר יש לו אפשרות לנוע 15 מעלות לשמאל או לימין. החימוש המשני היה זוג מקלעי 8 מילימטר בצריח קטן ומסתובב, שהופעל על ידי אדם אחד בהפעלה ידנית.
הרעיון היה להשתמש בתותח העיקרי כנגד מטרות כבדות, ולהגן על הטנק הגנה היקפית באמצעות חימוש הצריח, זאת בדומה לטנק האמריקאי M3 לי שייצורו החל מאוחר יותר ב-1939. הכוונה המקורית הייתה לאחסן את תחמושת ה-37 מילימטרים בצריח, אך לא היה בו די מקום. ניסיונות לפתח דגם חדש יותר של הטנק ובו יעבור התותח לצריח הסתיימו בפיתוחו של דגם הפיאט M13/40. בינתיים הוזמנו 100 יחידות לשימוש צבא איטליה. ייצורו של הטנק הופסק ב-1940 על מנת להתרכז בייצור הדגמים המתקדמים יותר, כגון ה-M13 ויורשיו לאחריו.
בנוסף לבעיית הצבת התותח סבל ה-M11/39 מחסרונות נוספים - הוא לא היה עמיד, וביצועיו היו גרועים, הוא היה איטי יחסית, סבל מבעיות תחזוקה, והשריון בן ה-30 מ"מ שלו יכול היה לעמוד בפני אש של 20 מילימטרים אך לא אש כבדה יותר, ובמיוחד לא לאש תותחי 2 הפאונד הבריטים, בכל טווח בו היה ה-M11/39 יעיל. כל הטנקים תוכננו לשאת רדיו, אך זה לא הותקן בפועל. מבנה התובה המוצלח יחסית נוצל בפיתוח ה-M13/40.
הטנק בשדה הקרב
איטליה העבירה 72 טנקים מסוג M11/39 אל חזית המדבר המערבי, 24 טנקים אל חזית מזרח אפריקה וארבעה אבות טיפוס נותרו באיטליה. ה-M11 היווה שיפור משמעותי לעומת הטנקים הקלים L3/33 ו-L3/35 שהיו מוצבים במזרח אפריקה.
הטנק זכה להצלחה מסוימת במפגשים הראשוניים עם טנקים בריטים קלים כגון הוויקרס סימן 6. תותח ה-37 מילימטרים סיפק הרתעה כנגד טנקים אלו, שהיו מהירים יחסית, אך בעלי שריון קל, וחמושים במקלע בלבד. עם זאת, היה הטנק נחות אל מול טנקי שיוט בריטים כגון ה-A9, A10, A13 וטנק החי"ר מטילדה.
צפון אפריקה
ב-13 בספטמבר 1940 השתתפו טנקים מסוג זה בפלישה האיטלקית למצרים. ב-9 בדצמבר 1940 הם השתתפו בפעולות הגנה בשלבי הפתיחה של מתקפת הנגד הבריטית המכונה מבצע מצפן. עם תחילת המבצע נפגעו טנקים רבים מסוג ונוטרלו בעמדות האיטלקיות הנייחות. הבריטים השתמשו בטנקי מטילדה כדי לפרוץ דרך עמדות המגננה האיטלקיות, וכנגדם לא היווה ה-M11 יריב ראוי.
החל מ-10 באפריל 1941, במהלך המצור על טוברוק נעשה שימוש בטנקים אלו על ידי רגימנט הפרשים של הדיוויזיה האוסטרלית השישית. האוסטרלים עשו שימוש ב-M11 ובטנקי M13 שתפסו שלל, עד שאזל דלק הדיזל. אז נהרסו הטנקים כדי למנוע שימוש נוסף על ידי כוחות הציר המתקדמים.
מזרח אפריקה
במזרח אפריקה היה ה-M11 הטנק הבינוני היחיד בו השתמשו האיטלקים, והשריון הכבד ביותר שעמד לרשותם. ב-3 באוגוסט 1940 השתתפו טנקים אלו בכיבוש סומלילנד הבריטית על ידי כוחותיו של הגנרל גוליילמו נאסי. מבצע זה, בו נכבשה סומלילנד הבריטית על ידי האיטלקים, היה הניצחון הגדול ביותר של האיטלקים במלחמת העולם השנייה, אך היה זה גם אחד מהישגיהם היחידים במערכה במזרח אפריקה. בינואר 1941 נעשה בטנקים שימוש בהגנת אריתריאה כאשר כוחותיו של הגנרל ויליאם פלאט התקיפו אותה מסודאן. כוחות אלו היו מלווים במספר קטן של טנקי מטילדה, שעמדו לרשותם בקרב על קרן והיוו מענה ראוי ל-M11 בקרב זה. עד למאי 1941 הובסה ההגנה האיטלקית בכל קרב בו הוצבו טנקי M11. בטנקים אלו לא נעשה שימוש נוסף על ידי בעלות הברית.
פרס אנני לפסקול הטוב ביותר
פרס אנני לפסקול הטוב ביותר (באנגלית: The Annie Award for Music in a Feature Production או Annie Award for Music in an Animated Feature Production) הוא פרס הניתן מדי שנה למוזיקה הטובה ביותר בסרט אנימציה עלילתי, תיאטרלי או ישיר לקליפ. הפרס השנתי מוענק על ידי האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה בסניף אסיפ"א - הוליווד, קליפורניה.
היסטוריה
הפרס החל להינתן בשנת 1997 כפרס אנני על "ההישג האישי הטוב ביותר: מוזיקה בהפקה / הפקת וידאו ביתית". במהלך השנים הבאות שונה שם הקטגוריה שבגינה ניתן הפרס ל"הישג אישי יוצא מן הכלל למוזיקה בהפקת אנימציה", "הישג אישי מצטיין לציון מוזיקה בהפקת אנימציה", ו"מוזיקה מצטיינת בהפקת אנימציה" לפני שעבר לשם הקטגוריה הנוכחי בשנת 2005. שם הקטגוריה שונה ל"המוזיקה הטובה ביותר בהפקת אנימציה" בשנת 2006 למשך שלוש שנים לפני שהוחזר ל"מוזיקה בהפקת אנימציה" בשנת 2009.
הזוכים והמועמדים
להלן רשימת הזוכים והמועמדים, נכון לשנת 2020:
מפלגת החופש הגרמנית
מפלגת החופש הגרמנית (בגרמנית: Die Freiheit) היא מפלגה גרמנית ליברלית ימנית, הידועה בעיקר כפועלת נגד תהליך האסלאמיזציה המתרחש על ידי המהגרים המוסלמים באירופה.
פיליפ הנשר
ביוגרפיה
הנשר נולד בדרום לונדון, להוריו, ריימונד ג'יי ומרים הנשר. אביו היה מנהל בנק ומלחין ואמו ספרנית באוניברסיטה. את רוב ילדותו ונעוריו בילה הנשר בשפילד, בבית הספר טאפּטון. הוא השלים תואר ראשון שלו בליידי מרגרט הול, אוקספורד, והמשיך ללמוד בג'יזס קולג' בקיימברידג', שם הוענק לו תואר דוקטור ב־1992 על דיסרטציה על ציור וסאטירה במאה ה-18.
בתחילת הקריירה שלו הוא עבד כפקיד בבית הנבחרים הבריטי, ופוטר ממשרתו בשל תוכן ראיון שהעניק לכתב עת להט"בי. הוא פרסם מספר רומנים, והוא כותב קבוע, בעל טור, ומבקר ספרות בעיתונים ובשבועונים הגרדיאן, הספקטייטור, המייל און סאנדיי והאינדפנדנט.
ספרו "The Bedroom of the Mister's Wife" (1999) מאגד 14 מסיפוריו הקצרים, כולל הסיפור "שפות מתות", שאותו בחרה הסופרת א"ס בייאט עבור "אסופּת אוקספורד לסיפורים קצרים באנגלית" (1998), מה שהפך את הנשר לסופר הצעיר ביותר שנכלל באותה אנתולוגיה.
הֶנשר מכהן כפרופסור לכתיבה יוצרת באוניברסיטת באת' ספא, לשעבר מכללת באת' להשכלה גבוהה. מ־2005 עד 2012 לימד כתיבה יוצרת באוניברסיטת אקסטר. הוא ערך מהדורות חדשות של יצירות קלאסיות רבות מהספרות האנגלית, כולל רומנים מאת צ'ארלס דיקנס וננסי מיטפורד. הנשר שימש גם כשופט בפרס בוקר.
מאז שנת 2000 מופיע הֶנשר ברשימת "100 הלהט"בים המשפיעים ביותר בבריטניה" של "האינדיפנדנט", ובשנת 2003 נבחר ל"אחד מעשרים הסופרים הבריטיים הצעירים הטובים ביותר" ברשימה שערך כתב העת הספרותי גרנטה.
בשנת 2002 נכלל הרומן שלו "אימפריית תות־העץ" ברשימה הארוכה לפרס מאן בוקר. בשנת 2008, נבחר הרומן האוטוביוגרפי־למחצה של הֶנשר "הרחמנות הצפונית" לרשימה הקצרה לאותו פרס. בשנת 2012 הוא זכה בפרס הראשון בתחרות ספרות המסעות הגרמנית. ב־2007 זכה בפרס סטונוול לעיתונאי השנה, וב־1996 זכה בפרס סומרסט מוהם על הרומן "ארס מטבח".
בשנת 2013 נכלל הרומן שלו "סצנות מראשית החיים" ברשימה הקצרה לפרס הציפורן הירוק לספרות להט"בית, וזכה בפרס אונדטייה. הוא מבוסס על ילדותו של זאווד מחמוד – בעלו של הֶנשר – על רקע מלחמת העצמאות בבנגלדש.
הֶנשר חיבר את הליברית לאופרה "Powder Her Face" של תומאס אדס (1995). בשנת 2015 ערך את "אסופת פינגווין של הסיפור הקצר הבריטי".
איימן א-ספדי
איימן חוסיין א-ספדי (בערבית: ايمن حسين الصفدي; בתעתיק מדויק: אימן חסין אלצפדי; נולד ב-15 בינואר 1962) הוא פוליטיקאי, מנהל ועיתונאי ירדני המכהן כשר החוץ של ירדן החל מ-15 בינואר 2017 וכסגן ראש ממשלת ירדן החל מאוקטובר 2020.
פיליפ הנשר
ביוגרפיה
יצירות הסיפורת המוקדמות של הֶנשר תוארו כבעלות "ריחוק אירוני [...] מהדמויות" ו"לעג מדויק וקר כקרח ליומרה וצביעות". על הרומן ההיסטורי שלו "אימפריית תות־העץ" נכתב שהוא "מלא הדהודים של קצבם ושפתם של סיפורי עם" תוך כדי "השתעשעות" עם צורות סיפוריות.
איימן א-ספדי
ביוגרפיה
איימן א-ספדי נולד בזרקא, ירדן ב-15 בינואר 1962 למשפחה ירדנית-דרוזית. ספדי הוא בעל תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת אל-ירמוכ ובעל תואר שני בעיתונאות בינלאומית מאוניברסיטת ביילור בוייקו, טקסס.
פיליפ הנשר
ביוגרפיה
בשנת 2018 כיהן הֶנשר בוועדת השופטים של פרס סקושהבנק גילר.
איימן א-ספדי
ביוגרפיה
הוא החל את הקריירה העיתונאית שלו באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20. בתור עיתונאי נהג לכתוב בעיתון ה"ג'ורדן טיימס", בו הגיע עד למשרת העורך הראשי של העיתון. בנוסף מילא מספר תפקידים בתקשורת הירדנית וביניהם מנכ"ל תאגיד הרדיו והטלוויזיה של ירדן ועורך עיתון אל-גאד. בנוסף שימש במספר תפקידים בעבור חצר המלוכה ההאשמית וביניהם מנהל מחלקת התקשורת בחצר המלוכה ההאשמית ומזכיר התקשורת של הנסיך חסן בן טלאל. בנוסף מילא מספר תפקידים בתקשורת האמירתית וביניהם העורך האחראי על עיתון אל-איתיחאד ומנכ"ל חברת אבו דאבי תקשורת. בנוסף שימש בשנת 2004 כדובר משלחת הסיוע של האומות המאוחדות לעיראק.
פיליפ הנשר
ביוגרפיה
הנשר נשוי לזאווד מחמוד, עורך דין לנושאי זכויות אדם באו"ם.
איימן א-ספדי
ביוגרפיה
בין השנים 2008 ל-2011 שימש ספדי בין היתר כיועץ למלך עבדאללה השני, כסגן ראש הממשלה (2010-2011), כשר המדינה בממשלתו של סמיר זיד א-ריפאעי (2009-2011) וכדובר הממשלה, עד לנפילתה בעקבות אפקט ההפגנות ואירועי האביב הערבי.
ספדי שימש כדירקטור בתאגיד הרדיו והטלוויזיה של ירדן, המועצה העליונה לתקשורת, כסגן נשיא האיגוד הערבי לשידורי טלוויזיה, כנשיא גוף התיאום בין תחנות הלוויינים הערביות ובהנהלת קרן פסטיבל ג'ראש לתרבות ולאמנות וקרן נהר הירדן. בשנת 2015 מונה ספדי כחבר דירקטוריון ערוץ הטלוויזיה הירדני אל-ממלאקה (בתרגום לעברית: הממלכה).
החל מספטמבר 2016 שימש ספדי כחבר הסנאט הירדני עד למינויו לשר החוץ של ירדן בינואר 2017.
באוקטובר 2020 מונה א-ספדי לסגן ראש ממשלת ירדן בשנית בנוסף לתפקידו כשר החוץ בממשלתו החדשה של ראש הממשלה, בישר אל-ח'סאונה.
יחסו לישראל
בתקופת כהונתו כשר החוץ חלו מספר תקריות ואירועים שהשפיעו על היחסים בין ישראל לירדן. הבולטות שביניהם היו פרשת האזרחים הירדנים העצורים בישראל, אשר נעצרו בחשד לביצוע עבירות ביטחוניות. בעקבות כך הורה ספדי לשגריר ירדן בתל אביב, רסאן אל-מג'אלי, לשוב לירדן להתייעצויות עקב סירובה של ישראל לשחרר את שני האזרחים הירדניים, שלשניהם גם אזרחות פלסטינית ונעצרו באותו יום. לאחר שביתת רעב של האזרחית הירדנית היבה אל-לבדי, לחץ ברחוב הירדני ולחץ מטעם ממשלת ירדן, הודיע שר החוץ ספדי כי ישראל הסכימה לשחררם והם הושבו לירדן.
אירוע בולט נוסף היה השבת המובלעות צופר ונהריים לירדן, לאחר חכירה של כ-25 שנה בעקבות חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן ב-1994. בתגובה ללחץ על מלך ירדן מצד הציבור הירדני, החליט המלך על ביטול הסכם החכירה על שטחי המובלעות. ספדי הבהיר בתשובה לשאילתה של חבר הפרלמנט הירדני איברהים אבו אל-עיז כי המובלעות הן "אדמתה של ירדן, אך יש לישראלים בעלות על אדמות בו". בתגובה ללחץ הציבורי בישראל לקראת ביטול הסכם החכירה, הבהיר שר החוץ ספדי בריאיון לכלי תקשורת ירדני כי ארצו לא קיבלה בקשה מישראל לקיים משא ומתן לחידוש החכרת השטחים שהוחכרו במסגרת הסכם השלום. הוסיף ואמר כי: "אם ישראל תבקש, ניכנס למשא ומתן על אופן העברת השטחים, מתוך מחויבות לאינטרסים שלנו". במשך כל התקופה הזו שב והבהיר כי לא ינוהל משא ומתן עם ישראל על ריבונות על המובלעות, ואם יהיו התייעצויות הן יעסקו באופן שבו הנספח להסכם יבוטל וכי השיחות לא יעסקו בהארכת ההחכרה. לאחר שהוחזרו המובלעות לשליטה ירדנית טען במסיבת עיתונאים שערך כי: "הצענו לישראל לקנות ממנה את נהריים לפני סיום תקופת החכירה, אך היא סירבה". הוא הוסיף כי ישראל הציעה להאריך את תקופת החכירה, אבל במקרה זה, ירדן סירבה.
יחסו לסכסוך הישראלי-פלסטיני
א-ספדי ידוע כתומך בפתרון שתי המדינות לסכסוך הישראלי-פלסטיני וכמתנגד חריף לסיפוח בקעת הירדן ושטחים ביהודה ושומרון על ידי ישראל.
בינואר 2020 לאחר פרסום תוכנית השלום של הנשיא, דונלד טראמפ ודחייתה על ידי חברות הליגה הערבית, אמר שר החוץ ספדי כי: "אנחנו מזהירים מההשלכות של כל צעד ישראלי חד צדדי שיביא לקביעת עובדות בשטח. הקמת התנחלויות והרחבתם וסיפוח אדמות פלסטיניות, מהווים הפרה של החוק הבינלאומי. הקהילה הבינלאומית צריכה לשלב ידיים כדי לפתוח במשא ומתן ישיר וחדש שיגיע לפתרון שתי המדינות".
ביוני 2020 על רקע הצהרות הסיפוח מצידה של ממשלת ישראל וראש הממשלה, בנימין נתניהו, ערך ספדי ביקור ברמאללה ונפגש עם יושב ראש הרשות הפלסטינית, אבו מאזן. בפגישה אמר ליושב הרשות כי: "הסיפוח הישראלי של אדמה פלסטינית כבושה יהרוג את השלום ומדובר בסופו של פתרון שתי המדינות. הדבר ימנע מכל עמי האזור לחיות בביטחון, שלום ויציבות". הוא פרס בפניו את אפשרויות הפעולה הירדניות במקרה של סיפוח. על פי דבריו: "ירדן תחזיר את השגריר שלה בישראל אם יבוצע הסיפוח, ובנוסף תמזער בדרכים אחרות את היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות, כולל בחינה מחודשת של היחסים ושל הסכם השלום שנחתם ב-1994". בנוסף דווח כי ירדן תשקול להטיל ולקדם סנקציות בינלאומיות נגד ישראל, במידה ותוכנית הסיפוח אכן תצא לדרך.
תמיכתו בפתרון שתי המדינות באה גם לידי ביטוי בהצהרה שנתן בעקבות הסכם נרמול היחסים בין ישראל לאיחוד האמירויות באוגוסט 2020, באומרו כי: ההשפעה של ההסכם בין ישראל לאיחוד האמירויות "תלויה במה שתעשה ישראל בעתיד". לדבריו, "אם ישראל תראה בהסכם זה כתמריץ לחזור לגבולות 1967 האזור יתקדם לעבר השלום".
נמל התעופה ווסטוצ'ני
נמל התעופה ווסטוצ'ני או נמל התעופה ציולקובסקי (ברוסית: Аэропорт Восто́чный, Аэропорт Циолко́вский) הם השמות המקובלים לנמל התעופה הסמוך לקוסמודרום ווסטוצ'ני והעיר ציולקובסקי, שבנייתו אמורה להתחיל בשנת 2023. בנייתו תושלם לקראת הפעלת שדה התעופה בשנת 2029. בנייתו נקבעה במסגרת תוכנית פדרלית ייעודית לפיתוח נמלי חלל לשנים 2016–2025.
בשנת 2012 החלה חברת Lenaeroproekt לתכנן את מתחם נמל התעופה. המתחם המודרני שנוצר לפעילות המעשית של קוסמודרום ווסטוצ'ני יאפשר הפעלה של כל כלי הטיס המקומיים והזרים ללא הגבלות, יענה על הצרכים של תחבורה אווירית לא רק לקוסמודרום המקומי החדש, אלא גם למפעלים שונים באזור ולהרחיב את האפשרויות של הובלת נוסעים. מתוכנן שמספר העובדים בו יעמוד על כ-500 איש.
מטרות
בשלב הראשון יוקם מתחם עם מסלול מקוצר באורך של 3,300 מטר (בהמשך הוא יורחב ל-4,400 מטר). מסלול כזה יאפשר לקלוט את מטוסי Il-76, איליושין Il-96-500T, אנטונוב An-124-100 (ומטוסים קלים יותר), שיעביר מטען לקוסמודרום ווסטוצ'ני לבניית מתקנים.
טביעת הצי האנגלי ליד איי סילי (1707)
טביעת הצי האנגלי ליד איי סילי (באנגלית: Scilly naval disaster) הוא השם שניתן לאסון ימי גדול שאירע באוקטובר 1707 בחופי איי סילי, ארכיפלג ליד הקצה הדרום־מערבי של אנגליה. שייטת אוניות מלחמה נטרפה במזג אוויר סוער אל חופי האיים בשל טעות בניווט, וארבע מבין עשרים ואחת אוניותיה טבעו ועימן למעלה מ־1,400 מלחים וקצינים. היה זה אחד האסונות הימיים הגדולים ביותר בתולדות האיים הבריטיים. ועדת חקירה שהוקמה בעקבות האירוע קבעה כי הוא נגרם בשל חוסר יכולתם של נווטי האוניות לחשב במדויק את מיקום אוניותיהם. האסון היה אחד הגורמים שהביא את הפרלמנט הבריטי לחקיקת "חוק קו האורך" (Longitude Act) ולהקמת ועדה שתחפש שיטה פשוטה, יעילה ואמינה למציאת קו האורך בים.
רקע היסטורי
בקיץ 1707, במהלך מלחמת הירושה הספרדית, ניסה כוח משולב בריטי־אוסטרי־הולנדי בפיקוד הנסיך אויגן מסבויה, לכבוש את נמלה המבוצר של טולון, בסיס הצי הראשי של צרפת. תוך כדי הקרב, שניטש מ־29 ביולי עד 21 באוגוסט, החישה בריטניה צי אוניות מלחמה, כדי להעניק לצבא הנלחם ביבשה סיוע מן הים. בראש הכוח הימי עמד אדמירל הצי הבריטי עצמו, סר קלאודסלי שובל. האוניות הבריטיות תקפו את טולון ואף הצליחו להסב נזק לצי הצרפתי שנותר לכוד בנמל, אך צבא הברית הובס על ידי כוח משולב צרפתי־ספרדי והמבצע נכשל. במצב עניינים זה נצטווה הצי לשוב הביתה, והוא יצא לדרכו מגיברלטר אל פורטסמות' ב־29 בספטמבר 1707.
אובדן האוניות
מזג אוויר סוער באופן מיוחד ליווה את האוניות משך כל ההפלגה. המצב החמיר עוד יותר כשיצא הצי אל האוקיינוס האטלנטי ושט דרך מפרץ ביסקאיה בדרכו אל אנגליה. ב־21 באוקטובר ביצע שובל תצפית אסטרונומית כדי לחשב את מיקומו של הצי, וכפי הנראה הייתה זו הפעם הראשונה בה הדבר התאפשר אחרי ימים רבים. למחרת הורע מזג האוויר והצי נקלע שוב לסערה. לאחר שמדידות עומק המים הראו 90 פאדום, כינס האדמירל את החובלים הראשיים (sailing masters) של אוניותיו על סיפון "אסוסיאיישן" ונועץ בהם בדבר מיקומו האמיתי של הצי. הכל היו בדעה כי הם נמצאים מערבית לאוּשֶׁנְט, אי סמוך לחופי ברטאן בצפון־מערב צרפת, מלבד רב החובלים של אה"מ "לנוקס", שסבר כי הם קרובים יותר אל איי סילי וכי תוך שלוש שעות הפלגה יתגלו האיים לעיניהם. שובל אימץ את דעת הרוב ושילח את "לנוקס", "ואלור" ו"פניקס" אל נמל פלמות' שבקורנוול. הוא ואנשיו לא ידעו, כי הרוחות העזות הסיטו את האוניות ממסלולן וכי הם קרובים עד כדי סכנה לאיי סילי. אושנט נמצאת בקו רוחב 48°27′29″N ובקו אורך 5°05′44″W, בעוד איי סילי נמצאים בקו רוחב 49°56′10″N וקו אורך 6°19′22″W. המרחק ביניהם הוא כ־185 קילומטרים. קודם שהספיקו לעמוד על טעותם עלו אוניות הצי על הסלעים וארבע מהן טבעו.
המספר המדויק של קצינים, מלחים וחיילי צי שקיפחו את חייהם בטביעת ארבע האוניות הגדולות אינו ידוע. ההערכות הן בין 1,400 ל־2,000 ויותר, ולכן אסון ימי זה נחשב לאחד הגדולים ביותר בתולדות בריטניה. גופות מלחים, שברי אוניות וחפצים נשטפו אל חופי האיים ימים רבים אחר האסון. מרבית המלחים נקברו באי סיינט אגנס. גופותיהם של אדמירל שובל, של שני בניו החורגים ושל קפטן הדגל שלו, אדמונד לודס, נשטפו למחרת האסון אל חופיו של מפרצון פורת'ליק בסיינט מרי, מרחק שבעה מייל ממקום טביעתה של "אסוסיאיישן". מצבת זיכרון קטנה הוקמה אחר כך במקום מציאת הגופות. על פי צו המלכה אן הוצאה גופתו מקברה, נחנטה ונטמנה במנזר ווסטמינסטר בלונדון. את מצבת השיש הגדולה על קברו פיסל גרינלינג גיבונס.
מיתוסים אודות האסון
אחד המיתוסים שהצמיח האסון סיפר, שמלח פשוט באוניית הדגל ניסה להזהיר את שובל כי האוניות סטו ממסלולן, אך האדמירל הורה לתלותו מזרוע הסקריה באשמת הסתה למרד. סיפור זה נתפרסם לראשונה באיי סילי ב-1780 תוך ציון העובדה כי אותו מלח פשוט היה יליד המקום ועל כן הכיר את חופי האיים ואת הים הסובב אותם. עוד הוסיפו וסיפרו, כי עשב לא יצמח לעולם על קברו של שובל במפרצון פורת'ליק, משום שנהג בעריצות כלפי בן האיים. במאה ה-19 נתחלפה התלייה בהוצאה להורג לאלתר, וידיעת המקום יוחסה לכישורי הניווט הטובים יותר של המלח ולא להיותו בן המקום. אומנם אין זה בלתי אפשרי שאחד המלחים חשש לגורל אונייתו והתווכח עם מפקדיו בשאלת מיקומה, שכן ויכוחים כאלה היו נפוצים למדי בכניסה לתעלה האנגלית כפי שכתב סמיואל פיפס ב-1684, אך ההיסטוריונים הימיים מבטלים את הסיפור בטענה כי אין לו כל זכר במסמכים בני הזמן. המיתוס, מכל מקום, קם לתחייה ב-1997, כאשר דווה סובל הציגה אותו כאמת עובדתית בספרה "קו האורך".
מיתוס אחר שנפוץ לאחר האסון סיפר כי שובל הצליח להגיע בשארית כוחותיו אל חופי מפרצון פורת'ליק, אך נרצח על ידי אישה שחמדה את טבעת האמרלד היקרה שענד, טבעת שניתנה לו על ידי חברו הקרוב קפטן ג'יימס לורד דארסלי. אכן, איי סילי נודעו באותה תקופה כמקום פראי ומופקר. אדמונד הרברט, שנשלח על ידי משפחתו של אדמירל שובל אל איי סילי כדי לסייע במציאת חפציו האישיים של האדמירל והשבתם לקרוביו, מספר במכתב שכתב ב-1709 כי שתי נשים גילו את גופתו של סר קלאודסלי בלא חולצתו וכשטבעתו חסרה, כפי שניתן היה להבחין על פי הסימן שהותירה על אצבעו. אליזבת, אלמנתו של שובל, הציעה פרס כספי גדול למי שישיב דבר מה מרכוש המשפחה. על פי גרסה אחרת, הרצח נודע רק שלושים שנים לאחר מכן, כשאישה על ערש דווי התוודתה באוזני כומר כי היא שהרגה את האדמירל ואף מסרה לו את הטבעת הגנובה. הכומר, לפי המסופר, שלח את הטבעת אל הארל השלישי של ברקלי. היסטוריונים אחדים מטילים ספק באמיתותו של הסיפור, מאחר שאין כל עדות לכך שטבעתו של האדמירל הושבה למשפחתו.
ועדת קו האורך
האסון בחופי המולדת הכה בתדהמה את הציבור האנגלי. חקירה שנערכה לאחריו קבעה כי נגרם בשל חוסר יכולתם של הנווטים לחשב במדויק את קו האורך בו נמצאו האוניות. אין ספק כי לאונייה שעשתה את דרכה במים מסוכנים לשיט נחוצה הייתה שיטה טובה יותר מהניווט המקורב (dead reckoning) בו השתמשו באותם ימים. חשיבותו של הניווט המדויק והאמין גדלה בד בבד עם התגברות חשיבותן של ההפלגות הטרנס אוקייניות. לחץ הסוחרים ובעלי האוניות על הפרלמנט הוביל בסופו של דבר לאישור חוק "קו האורך" ב־1714, שהורה על הקמת ועדת קו האורך והציע פרס כספי גדול לכל מי שימצא שיטה מדויקת לחישוב קו האורך בים. הבעיה מצאה לימים את פתרונה עם פיתוח שיטת המרחקים הלונאריים ובנייה של כרונומטרים ימיים מדויקים.
ברם, אין כל ביטחון כי טעות הניווט שגרמה להיטרפות הצי האנגלי קשורה ישירות בקו האורך. חלק מן העיתונים בני התקופה דיווחו, כי האסון נגרם בשל טעות בקביעת קו הרוחב ולאו דווקא בשל חישוב שגוי של קו האורך. ויליאם מיי, בספרו על תולדות הנווטות הימית, מציין כי האורך והרוחב הגאוגרפי של איי סילי לא היו ידועים במדויק. הוא מוסיף וכותב, כי חקירתו את 40 יומניהן של 21 אוניות הצי מעלה כי השגיאה בחישוב קו האורך לא הייתה משמעותית יותר מן השגיאה בקביעת קו הרוחב.
גילוי טרופות האוניות
קרוב ל־260 שנים נחו אוניותיו של סר קלודסלי שובל על קרקעית הים באין מפריע, זולת ניסיונות בודדים למשות מאוניית הדגל מטען מטבעות יקרות ערך, שלל מלחמה שנלקח בקרבות אחדים, כלי נשק וחפצים אישיים. אוניית הדגל של אדמירל שובל התגלתה ביוני 1967 על ידי קבוצת צוללים ממועדון הצלילה של פיקוד אוויר של הצי המלכותי (Naval Air Command Sub Aqua Club) בפיקודו של לפטננט רוי גרהם. שנה קודם לכן צללו גרהם וחבריו באזור בניסיון למצוא את "אסוסיאיישן", אך לא גילו דבר בשל מזג האוויר הסוער. בניסיונם השני, בקיץ 1967, נעזרו בשולת המוקשים אה"מ "פאטנם" ובאוניית עזר של הצי, והצליחו לבסוף לאתר את אוניית הדגל נחה על קרקעית הים ליד ג'ילסטון לדג'. חלקים מן הטרופת נמצאו בעומק 30 רגל ואחרים בעומק שבין 90 ל־120 רגל. תחילה גילו הצוללים תותח, ובצלילה השלישית הבחינו במטבעות כסף וזהב מתחת לאותו תותח. משרד ההגנה אסר לפרסם את התגלית מחשש כי ימשוך ציידי אוצרות, אך השמועה פשטה עד מהרה ועוררה עניין ציבורי עצום. איי סילי משתייכים על פי המסורת לדוכסות קורנוול, ולכן זכות הטרופת (right of wreck) על כל האוניות שנטרפו לחופיהם שמורה לדוכס קורנוול (כיום יורש העצר הנסיך צ'ארלס). למעלה מאלפיים מטבעות וממצאים אחרים נמשו ממקום הטביעה של "אסוסיאיישן" והוצאו למכירה פומבית ביולי 1969 על ידי חברת סותבי'ס. מכירה נוספת, שנערכה בינואר 1970, הניבה הכנסה של 10,175 ליש"ט. בין החפצים שנמכרו היה גם סיר הלילה של שובֶל, שנמכר תמורת 270 ליש"ט. צלחת חבוטה, שנתגלתה באחת הצלילות ב־1968, נמכרה ב־2,100 ליש"ט. טרופת האונייה "פיירבנד" התגלתה ב־1982, וממצאים אחדים נמשו ממנה ובהם תותחים, עוגנים, נוֹקְטוּרְן עץ (לקביעת השעה בלילה), פעמון ופסל מלאך מגולף בעץ.
תנריים
תנריים (שם מדעי: Furnariidae) הם עופות ממרכז ודרום אמריקה היודעות לבנות קיני בוץ גדולים וקשיחים המזכירים תנורים - מה שנתן להם את שמם. הם בעלות מקור צר ובדך כלל קצר, כנפיים קצרות וצבע חום-אדמדם. רובם חיים ביערות.
הם ניזונים מחרקים ופעילים בשעות היום כדי ללקט אותם. חלקם מזכירים מאוד קיכליים או חטפיתיים ובעלי גודל בינוני מגודל 9-35 ס"מ. הם חיים ברחבי כל האזור של אמריקה הדרומית והלטינית מיערות גשם עד למורדות הרים ואף לחופי הים.
המין הידוע ביותר במשפחה הוא תנר אדמוני (Furnarius rufus), החי בערבות העצים שבין ברזיל לצפון ארגנטינה והוא הציפור הלאומית של ארגנטינה.
צוואה שוללת
צוואה שוללת היא צוואה בה קובע המצווה שאין לתת מעזבונו לאחד או יותר מיורשיו על פי דין (בן זוג, ילדים, אחים). במשפט העברי וכן במשפט המקובל, נתפסה 'צוואה שוללת' כבלתי ראויה, והורו שלא לקיימה. אולם בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה מגמת שינוי בתפיסה זו, זאת בעקבות החשיבות של כיבוד רצון המת, כפי שבא לידי ביטוי בצוואתו, כולל הוראות של צוואה שוללת.
ניתן לנסח צוואה שוללת כך שתכלול הוראות שוללות בלבד, כגון: "זוהי צוואתי המוחלטת והסופית אותה אני קובע בדעה צלולה: אין לתת מנכסי לאשתי ולבני", או שתכלול הוראות שוללות יחד עם הוראות חיוביות, כמו: "את בֵיתי יש לתת למשה כהן, את שאר נכסי יש לחלק בין שאר ילדיי, מבלי לתת דבר לבני שמעון שלא כיבד אותי בחיי".
בצוואה שוללת ניתן להדיר חלק מהיורשים על פי דין, תוך שחלק מהיורשים אינם מודרים, ובהתאם לצוואה הם זוכים לירושה כולה, או להדיר את כל היורשים, באופן שהמצווה מבקש שלא לתת מהירושה לאף אחד מקרוביו. למשל, אם אדם שיש לו שלושה ילדים כותב בצוואה שלא יינתן דבר מעזבונו לשני ילדיו הגדולים, מדובר בצוואה שוללת המותירה יורשים, אך אם כתוב בצוואה "אף אחד מילדי לא יירשני" ואין למוריש קרובים אחרים, מדובר בצוואה שוללת המותירה את כותב הצוואה ללא קרוב שאמור לרשת אותו.
המשפט העברי
המשפט העברי אינו מכיר בזכותו של המוריש לשנות את סדרי הירושה, ועל כן אינו מכיר בצוואה שוללת.
המשפט המקובל
באופן מסורתי המשפט המקובל לא הכיר בצוואה שוללת. בסדרי משפט אלו, האופן היחיד בו ניתן להדיר נכסים מיורש, היא חלוקת הרכוש כולו של המוריש בין יורשים אחרים שהמצווה חפץ ביקרם, ו/או אנשים שאינם יורשים, כך בעצם לא יישאר דבר לחלוקה ליורשים, כולל היורש המודר.
הסייטה פארטידס
הסייטה פארטידס- קובץ החוקים של קסטיליה מהמאה ה-13, מתיר הדרת יורש מהירושה ודורש שהדבר ייעשה תוך ציון מפורש של ההדרה. הוראה המדירה יורש מהירושה תקוים רק אם היא מלווה בהסבר להדרה, התואם את אחד מההסברים המנויים בסייטה פארטידס, שהן בעיקר פגיעה פיזית או מילולית במוריש, סירוב לפדותו או היותו של היורש יהודי, מור או כופר והוכח שההסבר נכון.
החוק בישראל
בישראל, תחמו שני פסקי הדין המוקדמים בנושא את ההתייחסות לצוואה שוללת בהתאם למשפט האנגלי. כאשר הצוואה מכילה הוראות הדרה בצד הוראות הנחלה נקבע "מקום שלצד הוראות נגטיביות של הדרה יש גם הוראות פוזיטיביות של הנחלה והורשה תוכשר הצוואה בכללותה, ואזי יש לקיים את כל ההוראות שבה - הן המנחילות והן המדירות"
לאחר כעשור עלה הנושא שוב לדיון, בהערות אגב בפסק דין במקרה של אישה שהורישה את כל רכושה "לחייל טוב, בן-אדם, שרוצה ללמוד ואין לו אפשרות" וקבעה מפורשות שלא יינתן דבר לבעלה ולבנה המאומץ. השופט מישאל חשין כתב שהחוק הישראלי אינו שולל צוואה שוללת וכי במקרה של צוואה שוללת הירושה תתחלק בין היורשים שלא הודרו על ידי המצווה. במקרים בהם כל היורשים הודרו על ידי המצווה, כתב השופט חשין שיש להעביר את הירושה לידי המדינה, על פי סעיף 17 לחוק הירושה. השופט אליהו מצא חלק על השופט חשין והתייחס לשלושה סוגים של צוואות שוללות שאינן מכילות הוראת חלוקה: השופט מצא טען שבמקרה הראשון והשלישי יש מקום לקיים את הוראות ההדרה, אולם במקרה השני ייתכן והמצווה לא היה כולל את הוראת ההדרה בצוואה, אילו ידע שההוראות המעניקות יבוטלו ולכן טען שבמקרים מעין אלו צוואה שוללת בטלה. השופט שלמה לוין נמנע מלהביע דעה נחרצת בפרשה, אך כתב שדעתו נוטה לזאת של השופט חשין.
די ג'יי שאדו
ג'ושוע פול דייוויס (באנגלית: Joshua Paul Davis; נולד ב-29 ביוני 1972) הידוע בשם הבמה שלו די ג'יי שאדו (DJ Shadow) הוא DJ, מפיק מוזיקלי וכותב שירים אמריקאי. נחשב לאחד האמנים החשובים והבולטים בהתפתחות ז'אנר ההיפ הופ האינסטרומנטלי. קיבל הכרה עם צאת אלבום הבכורה שלו "Endtroducing.....‎" בשנת 1996, המורכב כולו כמעט אך ורק מסימפולים.
עבד עם עשרות די ג'ייז אחרים, ביניהם קאט קמיסט ודי ג'יי קיו ברט ועם זמרים מפורסמים כמו טום יורק וריצ'רד אשקרופט וכן ראפרים כמו קול קית' ומוס דף. כמו כן הוא לקח חלק בפיתוח משחק הווידאו הפופולרי "די-ג'יי הירו". מחזיק באוסף תקליטים מיוחד במינו המונה יותר מ-60,000 תקליטים.
הופעתו בישראל נערכה ב-14 ביולי 2010 בביתן 1 בגני התערוכה בתל אביב.
שנים מוקדמות
די ג'יי שאדו החל את הקריירה שלו כ-DJ בתחנת הרדיו KDVS של אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס. בתקופה זו הוא היווה מרכיב משמעותי בהתפתחותו של ז'אנר ההיפ הופ האקספרימנטלי המזוהה עם הלייבל הלונדוני "Mo' Wax". הסינגלים הראשונים שהוציא שילבו אלמנטים של Fאנק, רוק, היפ הופ, אמביאנט, ג'אז, מוזיקת נשמה ותקליטים ישנים.
אנדי פמברטון, עיתונאי מוזיקה אשר כתב עבור "Mixmag", טבע את המונח "טריפ הופ" ביוני 1994 על מנת לתאר את הסינגל "In/Flux" וקטעים דומים נוספים אשר הושמעו במועדוני לילה בלונדון באותה התקופה. על אף שקשה להכניס את המוזיקה שלו לקטגוריה מסוימת, עבודתו המוקדמת הייתה נדבך משמעותי בהתפתחות ההיפ הופ האלטרנטיבי. שאדו תיאר מוזיקאים כקרטיס מאנטרוניק (Kurtis Mantronik) הג'מייקני, ה-DJ פרינס פול והצמד דאבל די וסטיינסקי (Double Dee and Steinski) ככאלה אשר השפיעו על עבודתו המוקדמת. המוזיקה שהוא יוצר כוללת רק לעיתים נדירות קטעי שירה או קול קצרים. שאדו הוציא כמה עבודות מקוריות בין 1991 ל-1992 עבור הלייבל "הוליווד רקורדס" (השייך לחברת וולט דיסני) אך רק כאשר החל לעבוד עם Mo' Wax התגבש הסאונד האופייני שלו. את סינגל הבכורה שלו הוציא באופן עצמאי תחת הלייבל "SoleSides", אשר פורק לבסוף כאשר בשנת 1996 את הלייבל "Quannum Projects".
Endtroducing.....‎
אלבום האולפן הראשון של דיג'יי שאדו, "Endtroducing.....‎", יצא לחנויות בסוף שנת 1996 וזכה לתשבחות המבקרים. האלבום נכנס בשנת 2001 לספר השיאים של גינס בהיותו "האלבום הראשון אשר כולו מסומפל". הציוד היחיד שבו השתמש על מנת להפיק את האלבום היה מכונת תופים מסוג AKAI MPC60 של 12 ביט, שני פטפונים ותוכנת המחשב Pro Tools אשר שאל מחבר, המפיק המוזיקלי "דן דה אוטומייטור", אשר היה מהראשונים לאמץ את הטכנולוגיה. בנובמבר 2006 הכניס טיים מגזין את האלבום לרשימת "100 האלבומים הטובים של כל הזמנים".
דיסקוגרפיה
{|
(DVD) הופעות חיות
{{ניווט
אלפבית דוונאגרי
אלפבית דֶּוַונַאגַּרִי (देवनागरी, Devanāgarī) היא מערכת כתב מסוג אבוגידה המשמשת בהודו ובנפאל. מערכת כתב זו מכונה גם נַאגַּרִי (Nāgarī), על שם האלפבית שממנו הוא התפתח.
דוונאגרי נכתב משמאל לימין, ואין בו חלוקה לאותיות גדולות וקטנות. מאפיין של כתב זה הוא קו אופקי המחבר אותיות שונות בחלקן העליון. דוונאגרי הוא שיטת הכתב העיקרית של הינדית, מראטהית ונפאלית, והחל מהמאה ה-19 הוא החל להיות גם האלפבית הנפוץ של סנסקריט. כיום, נעשה שימוש בדוונאגרי גם בבוג'פורית, גוזארי, פאהארי (גארוואלי וקומאוני), קונקאני, מגאהי, מאיטהילית, מראווארי, ביהלית, נפאל בהאסה וסאנטלית, ולעיתים גם בסינדהי, שרפה וקשמירית. בעבר השתמשו בכתב זה גם בגוג'ראטית.
חלק מהשפות האלו נכתבות גם בכתב ערבי.
אנה קארנינה (פירושונים)
{{פירושונים| "אנה קארנינה" הוא רומן מאת לב טולסטוי
תיאטרון, בלט, אופרה
}}
מייק קאנון-ברוקס
מייקל קאנון-ברוקס (באנגלית: Michael Cannon-Brookes; נולד ב-17 בנובמבר 1979) הוא מיליארדר אוסטרלי, המייסד והמנכ"ל השותף של חברת התוכנה אטלסיאן.
ביוגרפיה
קאנון-ברוקס נולד בנובמבר 1979, בנו של מייק, בכיר בבנקאות עולמית, ואשתו, הלן. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ניו סאות' ויילס עם תואר ראשון במערכות מידע.
עם סקוט פרקוהר, קאנון-ברוקס הוא המייסד והמנכ"ל השותף של אטלסיאן, חברת תוכנה. השניים הקימו את החברה בשנת 2002, זמן קצר לאחר סיום לימודיהם באוניברסיטה, ומימנו אותה באמצעות כרטיסי אשראי.
אינפיניטי J30
אינפיניטי J30 (ביפנית: インフィニティ・J, באנגלית: Infiniti J30) היא מכונית סלון מתוצרת חטיבת הרכב אינפיניטי (באנגלית: Infiniti), חטיבה של יצרנית הרכב ניסאן (Nissan Motor Company Ltd) היפנית אשר יוצרה בין השנים 1992 – 1997 ביפן.
מייק קאנון-ברוקס
ביוגרפיה
הוא גם מורה מן החוץ בבית הספר למדעי המחשב והנדסה של אוניברסיטת ניו סאות' ויילס. קאנון-ברוקס זכה בכבוד על ידי הפורום הכלכלי העולמי כמנהיג עולמי צעיר בשנת 2009 והוא חבר בפורום של מנהיגים גלובליים צעירים.
בספטמבר 2020, נחשף כי קאנון-ברוקס היה רשום ב־"Zhenhua Data leak" של ממשלת סין של אנשים בינלאומיים בולטים המעניינים את סין, מה שממחיש את בולטותו בנוף הטכנולוגי והתעשייה האוסטרלי. קאנון-ברוקס היה פרשן למדיניות ציבורית באוסטרליה, שיתף פעולה עם ממשלת אוסטרליה במספר הזדמנויות, כמו גם הציע בפומבי את עזרתו במציאת פתרון לאתגרי מדיניות האנרגיה והטכנולוגיה.
בדצמבר 2020, קאנון-ברוקס קנה מניות בקבוצת ה-NBA יוטה ג'אז.
במרץ 2022 דווח שהוא וטוויגי פורסט השקיעו בפרויקט SunCable, לבניית חווה סולארית בשטח של 120 קילומטר רבוע בפאוול קריק וכבל חשמל שיקשר אותה לסינגפור מאוסטרליה.
במאי 2022 דווח שהוא ניסה לקנות את ספקית החשמל האוסטרלית AGL במטרה להמיר אותה לייצרנית חשמל ירוק.
חיים אישיים
קאנון-ברוקס נשוי לאנני טוד ולהם ארבעה ילדים. קאנון-ברוקס וטוד גרו בפרברים המזרחיים של סידני. ב-2018 הם קנו את פיירווטר, הבית היקר ביותר באוסטרליה תמורת כ-100 מיליון דולר אוסטרלי.
עונת 1970/1971 ב-NBA
עונת 1970/1971 היא העונה ה-25 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה הראשונה של מילווקי באקס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את בולטימור בולטס בתוצאה 4–0. לו אלסינדור זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר לאחר שהעמיד בסדרה ממוצעים של 27.0 נקודות ו-18.5 ריבאונדים למשחק. ביום שלאחר הזכייה באליפות, ב-1 במאי 1971, הודיע אלסינדור על שינוי שמו ל"כרים עבדול-ג'באר" כחלק מתהליך המרת דתו לאסלאם. בעונתו השנייה בליגה, בה רשם ממוצעים עונתיים של 31.7 נקודות ו-16.0 ריבאונדים, זכה אלסינדור גם בתואר ה-MVP של העונה הסדירה. בתחילת העונה הצטרפו ל-NBA שלוש קבוצות – קליבלנד קאבלירס, פורטלנד טרייל בלייזרס ובאפלו ברייבס – שהעמידו את מספר קבוצות הליגה על 17 בסך הכול. הקבוצות נחלקו לראשונה לשני מחוזות – מזרח ומערב – שכל אחת מהן חולקה לשני בתים בעלי ארבע או חמש קבוצות.
דראפט 1970
הדראפט בעונה זו התקיים ב-23 במרץ 1970 בעיר ניו יורק. דראפט 1970 נחשב בעיני רבים לאיכותי במיוחד - שבעה מבין הנבחרים בדראפט חברים בהיכל התהילה של הכדורסל, ו-12 שחקנים השתתפו במשחק האולסטאר. שבע מתוך שמונה הבחירות הראשונות בדראפט נבחרו במהלך הקריירה למשחק האולסטאר: בוב לניר נבחר בבחירה הראשונה על ידי דטרויט פיסטונס, ואחריו נבחרו רודי טומג'נוביץ' (בחירה שנייה), פיט מרוויץ' (3), דייב קאונס (4), סם לייסי (5), ג'ון ג'ונסון (7) וג'ף פיטרי (8). בהמשך הדראפט נבחרו גם האולסטארים קלווין מרפי (בחירה 18), נייט ארצ'יבלד (19), צ'ארלי סקוט (106), דן איסל (122) ורנדי סמית' (205). לניר, מרוויץ', קאונס, מרפי, ארצ'יבלד ואיסל חברים בהיכל התהילה, כמו גם דינו מנגין שנבחר בבחירה ה-182 אך מעולם לא שיחק ב-NBA. בסיום העונה זכו במשותף ג'ף פיטרי מפורטלנד טרייל בלייזרס ודייב קאונס מבוסטון סלטיקס בתואר רוקי השנה.
להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך 19 סיבובים):
אולסטאר
משחק האולסטאר בעונה זו נערך ב-12 בינואר 1971 בסן דייגו, קליפורניה. המאמנים במשחק היו רד הולצמן מניו יורק ניקס ולארי קוסטלו ממילווקי באקס. חמישיית המזרח כללה את וולט פרייזר, ארל מונרו, ג'ון האבליצ'ק, בילי קנינגהם וויליס ריד, וחמישיית המערב כללה את ג'רי וסט, דייב בינג, קוני הוקינס, ג'רי לוקאס ולו אלסינדור. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המערב בתוצאה 108–107 ובתואר ה-MVP של משחק האולסטאר זכה לני וילקינס שקלע 21 נקודות כמחליף עבור קבוצת המערב.
פלייאוף 1971
סגל האלופה, מילווקי באקס: לו אלסינדור, אוסקר רוברטסון, בוב דאנדרידג', ג'ון מקגלוקלין, גרג סמית', בוב בוזר, לוציוס אלן, דיק קנינגהם, מקוי מקלמור, ג'ף וב, בוב גריסן ומארב וינקלר.מאמן ראשי: לארי קוסטלו.
יחסי ארמניה–קנדה
יחסי ארמניה–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה לקנדה. שתי המדינות חברות בארגון לה פרנקופוני ובאו"ם.
היסטוריה
קנדה הכירה בארמניה זמן קצר לאחר פרידתה מברית המועצות בשנת 1991. בשנת 1992, ארמניה וקנדה כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים. קנדה מיוצגת בירוואן מאז 1997 על ידי קונסולית כבוד. שגרירות קנדה במוסקבה מוסמכת לארמניה. ארמניה פתחה שגרירות באוטווה בשנת 1995.
במהלך השנים שתי המדינות חתמו על הסכמים דו-צדדיים, כגון הסכם סחר ומסחר (1999); הסכם קידום והגנה על השקעות (1999) והסכם למניעת מיסוי כפול ומניעת התחמקות פיסקלית ביחס למיסים על הכנסה ועל הון (1999).
CIDA מספקת מימון לארמניה באמצעות פרויקטים של עזרה טכנית אזורית. יתר על כן, קרן קנדה לפרויקטים לפיתוח מקומי מנוהלת על ידי שגרירות קנדה במוסקבה (רוסיה), באזורים הכוללים בניית יכולות מדיניות סחר, פיתוח כפרי, פרויקטים בתחום הבריאות ותוכניות סביבתיות.
סחר
בשנת 2017, סך המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-35.7 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של ארמניה כולל: מתכות יקרות, אבנים ומוצרי טקסטיל. הייצוא העיקרי של קנדה כולל: מוצרי מזון, מכונות וציוד ומוצרים כימיים.
באטה
באטה (בספרדית: Bata) היא עיר נמל בגינאה המשוונית וכן העיר הגדולה במדינה, ומתגוררים בה כשליש מאוכלוסיית גינאה המשוונית, העיר היא בירת מחוז ריו מוני, שמהווה את החלק היבשתי של גינאה המשוונית, ובירת פרובינציית ליטורל, הגובלת במחוז הדרומי של קמרון מצפון, במחוז הצפוני של גבון מדרום ובפרובינציית סנטרו סור בגינאה המשוונית עצמה.
העיר שוכנת לחופיו של האוקיינוס האטלנטי והייתה בירתה הקודמת של המדינה.
היסטוריה
העיר הוקמה במהלך המאה ה-17 (לפי התושבים, בערב חג המולד (24 בדצמבר) של 1664, שבתאריך זה הם גם נוהגים לחגוג את הקמתה) על ידי הפורטוגזים על חורבותיו של הכפר פאנג (Fang) שהיה במקום. הצרפתים התיישבו במקום בשלהי המאה ה-19 ולאחר חוזה פריז בשנת 1900 נקבע כי כל שטחה של המדינה יועבר לספרד, ובכך הפכה באטה לבירת גינאה הספרדית.
גינאה המשוונית קיבלה עצמאות מספרד בשנת 1968 ושנה לאחר מכן הוכרזה מלאבו כעיר הבירה שלה. לאחר מהומות אנטי ספרדיות שקדמו לקבלת העצמאות, אוכלוסיית הלבנים בעיר צנחה פלאים וקיפאון כלכלי אחז בעיר במהלך שנות ה-70 וה-80 המוקדמות. גילוי הנפט באזור הביא לקפיצה כלכלית של העיר ולגידול ניכר במספר תושביה. לשם השוואה - אוכלוסיית העיר הוערכה ב-2005 בכ-173,046 תושבים וכיום (2012) בכ-250,770. כיום העיר נחשבת למרכז הכלכלי של הרפובליקה.
כלכלה
עקב מיקומה האסטרטגי של העיר והנמל הגדול שלה, הנחשב לאחד מהגדולים ביבשת, היא חשופה לזרם גבוה של מהגרים זרים ותיירים מקומיים. העיר נחשבת קוסמופוליטית יחסית לאזור, והיא ידועה בשל חיי הלילה הססגוניים שבה, בתי הקזינו, בתי מלון ומסעדות מפוארים המקדמים בברכה אלפי תיירים מדי שנה. אטרקציות נוספות הן השווקים המקומיים ומרכזי קניות, מבנים מודרניים וטיילת באורך של יותר מ-20 קילומטרים (היחידה מסוגה באפריקה).
אקלים
האקלים בעיר הוא טרופי חם וגשום. הטמפרטורה נעה בין 21 מעלות צלזיוס בלילה ל-32 מעלות ביום, בקירוב, ואינה משתנה לאורך השנה.
תחבורה
העיר מהווה עורק תחבורה ראשי בגינאה המשוונית ויוצאות ממנה מעבורות לעיר הבירה מלאבו הממוקמת באי ביוקו, וכן לדואלה, הגדולה שבערי קמרון, הנמצאת סמוך לביוקו.
צפונית לעיר שוכן נמל התעופה באטה, המשמש לטיסת פנים לבירה מלאבו, וכן לערים דואלה, ליברוויל שבגבון וקוטונו שבבנין.
ג'מאל באומן
ג'מאל באומן (באנגלית: Jamaal Bowman; נולד ב-1 באפריל 1976) הוא מחנך ופוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-16 של מדינת ניו יורק. באומן נמנה עם האגף הפרוגרסיבי של המפלגה הדמוקרטית, והוא נבחר לתפקיד אחרי שהביס בבחירות המקדימות את נציג המחוז הוותיק אליוט אנגל.
הוא נחשב לחלק מ"הסקווד", קבוצה של חברי קונגרס פרוגרסיבים הכוללת אותו ואת אייאנה פרסלי, קורי בוש, אילהאן עומאר, אלכסנדריה אוקסיו-קורטז, סאמר לי, רשידה טליב וגרג סזאר.
תחילת דרכו
באומן נולד במנהטן שבניו יורק. הוא התגורר עם סבתו באיסט ריבר במזרח הארלם במהלך השבוע, ובמהלכי סוף השבוע בילה במחיצת אמו ואחיותיו בשכונה יורקוויל שבאפר איסט סייד. סבתו נפטרה כשהיה בן שמונה. בגיל 16 עבר עם משפחתו לעיירה סיירוויל השוכנת בניו ג'רזי. הוא למד בבית הספר התיכון ממוריאל סיירוויל, שם שיחק בנבחרת הפוטבול התיכונית. במשך זמן קצר למד באומן במכללת פוטומאק סטייט ג'וניור, בטרם השלים באוניברסיטת ניו הייבן לימודי תואר ראשון בניהול ספורט בשנת 1999. לזמן מה שיחק בקבוצת הפוטבול של המכללה, "ניו הייבן צ'רג'רס" (New Haven Chargers). בהמשך קיבל באומן תואר שני בייעוץ עסקי ממכלת מרסי ודוקטורט בחינוך ממכללת מנהטנוויל.
קריירת הוראה
לאחר קבלת התואר הראשון, החליט באומן לא להיטמע בעולם הספורט כמנהל או כמאמן. על פי הצעת חבר במשפחתו אשר עבד במחלקת החינוך של העיר ניו יורק, באומן החל לעבוד כמחנך. תפקידו הראשון של באומן בתחום ההוראה מורה לניהול משברים בבית ספר יסודי בדרום הברונקס. בשנת 2009 הקים את "אקדמיית אבן הפינה לפעולה חברתית", חטיבת ביניים ציבורית בברונקס.
במרוצת שנותיו כמחנך, נעשה באומן פעיל נגד מִבְחָנִים מְתֻקְנָנִים (Standardized test). לראיה, הבלוג שלו על תפקידי המבחנים המתוקננים זכה לתשומת לב לאומית. הוא טען על תפקיד מבחנים אלה בהנצחת אי-השוויון, כולל השינוי, המהומה ומעגל הקסמים שנוצרים בחיי התלמידים והמורים בעקבות עריכת המבחנים, מכיוון שביצועי הערכה פוגעים ביכולתו של בית הספר ללמד וכפועל יוצא לשמר את איכות התלמיד אשר נבחן. מאמצע העשור השני של המאה ה-21, רבע בלבד מתלמידיו של באומן בחרו להיבחן במבחנים מתוקננים. הוא גם עמד על כך שילדים יקבלו שיעורים באמנות, היסטוריה ומדע בנוסף למקצועות האוריינות הבסיסיים כגון ספרות ומתמטיקה. לאחר עשר שנים כמנהל בית הספר, הוא עזב את התפקיד כדי להתמקד במסע הבחירות שלו ל.
קריירה פוליטית
לקראת בחירות 2020, הארגון "דמוקרטֶי-הצדק" (Justice Democrats) גייסו את באומן להתמודד בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס ה-16 של ניו יורק, המיוצג על ידי אליוט אנגל. אנגל כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית ברציפות מאז 1989 ובקונגרס ה-116 היה יושב ראש ועדת החוץ של בית הנבחרים. באומן קיבל השראה להתמודד לקונגרס ממסע הבחירות של אלכסנדריה אוקסיו-קורטז ב-2018, ותיאר את מצע הבחירות שלו כ"אנטי-עוני ואנטי-גזעני בשילוב עם תמיכה בדיור ציבורי, רפורמה במשפט הפלילי, "מדיקר לכול" וקידום מדיניות גרין ניו דיל. אף רפובליקני לא טרח למלא את טופסי ההתמודדות במעוז הדמוקרטי, כך שהזוכה בפריימריז הדמוקרטים למעשה סומן כמנצח העתידי בבחירות הכלליות.
בגלל מגפת הקורונה שהפילה את חיתתה על העיר ניו יורק, חלק ניכר מהבחירות המקדימות התקיים באמצעות הצבעה מרחוק. עם זאת, בגלל היתרון בן 26 האחוזים של באומן בליל הבחירות, מהדורות החדשות החלו להתייחס אליו במהירות כאל המועמד הצפוי. ב-17 ביולי 2020, בהתבסס על הניתוח של סוכנויות הידיעות לספירת קולות ההצבעה מרחוק, ב-AP הכריעו את המירוץ לטובתו של באומן.
הניצחון של באומן בבחירות המקדימות כמעט הבטיח את היבחרו לבית הנבחרים האמריקאי בשל האופי הדמוקרטי של המחוז. בבחירות הכלליות ניצח בניצחון סוחף, והביס את מועמד המפלגה השמרנית פטריק מקמנוס עם כ-84% מקולות הבוחרים. ב-3 בינואר 2021, הושבע באומן לקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
המרוץ לדראג: אולסטארס עונה 2
העונה השנייה של המרוץ לדראג: אולסטארס החלה את שידוריה בערוץ לוגו ב-25 באוגוסט והסתיימה ב-27 באוקטובר 2016. בעונה זו הוחזרו 10 מתמודדות מעונות 2 עד 7 כאשר המנצחת זוכה בשנה אספקה של איפור מאת אנסטסיה בוורלי הילס ופרס כספי של 100,000 דולר.
מתמודדות העונה הוכרזו ב-17 ביוני 2016. זוכת העונה היא אלסקה מעונה 5 ולמקום השני הגיעו קטיה מעונה 7 ודיטוקס גם היא מעונה 5.
יהושע ארנברג
הרב יהושע גרשון ארנברג (נולד בכ"ד בטבת ה'תשי"ד, 30 בדצמבר 1953) הוא ראש ישיבת כנסת יצחק בעיר חדרה, וחבר מועצת גדולי עולם התורה של בני תורה.
המרוץ לדראג: אולסטארס עונה 2
רבות ממשתתפות עונה זו השתתפו גם בעונה 5, ושלוש מהמלכות ברביעיית הגמר הופיעו בעונה 5 בה הן סיימו במקומות הראשונים.
יהושע ארנברג
ביוגרפיה
נולד בתל אביב ליצחק ולרחל ארנברג. למד בישיבת קול תורה, ולאחר מכן בישיבת פוניבז', שם היה לתלמידו של רבי אלעזר מנחם מן שך.
המרוץ לדראג: אולסטארס עונה 2
פורמט
בעקבות ביקורת על פורמט העונה הראשונה של אולסטארס, שבה השתתפו 12 מתמודדות בצוותים הוחלט לשנות את הפורמט של התוכנית. לפי הפורמט הרגיל רופול, בוחרת את המועמדות להדחה ואלה מתחרות ב"ליפ סינק על החיים" ובסוף רופול מחליט מי נשארת בתחרות ומי מודחת. בפורמט שהחל בעונה זו והמשיך לעונה שלוש וארבע של אולסטארס, רופול בוחר את שתי המלכות הטובות ביותר ואת המלכות המועמדות להדחה. המלכות הטובות ביותר מתחרות ב"ליפ סינק בשביל המורשת" והמנצחת זוכה ב-10,000 דולר ובזכות להדיח את אחת מהמועמדות להדחה. את המנצחת של העונה בוחר רופול.
עונה זו גם הייתה הראשונה שבה המלכות שמגיעות לפרק האחרון מבצעות ליפ סינק משותף לשיר של רופול, שבו כל אחת מקבלת בית נפרד וכותבת לו מחדש את המילים. מסורת זו נמשכה מאז בכל העונות ששודרו, כולל העונות הרגילות, אולסטארס ובריטניה.
יהושע ארנברג
ביוגרפיה
בשנת תשמ"ו הקים בעידודו של הרב שך את ישיבת כנסת יצחק בבני ברק. בשנת תשמ"ט עברה הישיבה לעיר חדרה, ויחד עימה עבר להתגורר בקריית הישיבה בחדרה. במקביל לראשות הישיבה, הרב ארנברג מנהיג את הקהילה החרדית המקומית, המרוכזת סביב הישיבה ומוסדות החינוך הנלווים לה.
המרוץ לדראג: אולסטארס עונה 2
מתמודדות
הפרטים (שמות, גילאים וערים) נכונים לזמן הצילומים.
יהושע ארנברג
ביוגרפיה
בשנת תשע"ט הכריז הרב ארנברג כי יפסיק ליטול תקציבים מהמדינה עבור מוסדותיו.
שיעוריו
בשונה מראשי ישיבות הנוהגים למסור שיעור כללי אחת לשבוע, הרב ארנברג מוסר לעיתים קרובות שלושה שיעורים כלליים יום אחר יום. כמו כן זמן השיעור הינו ארוך מהמקובל בישיבות.
שיעוריו הודפסו בחוברות מיוחדות, אך לא הופצו באופן רשמי.
סוזי אסמן
ביוגרפיה
אסמן נולדה ברובע הברונקס בעיר ניו יורק למשפחה יהודית וגדלה במאונט ורנון במדינת ניו יורק. אביה לאונרד היה רופא ואמה זורה פרופסור לשפה הרוסית במכללת שרה לורנס. אסמן נולדה כבת השלישית מתוך ארבעה אחים. בוגרת אוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרצ'ס (SUNY Purchase College).
קריירה
אסמן הופיעה במועדוני סטנד-אפ במשך כ-30 שנה ובמסגרת זאת הכירה את לארי דייוויד. בשנת 1989 השתתפה כאורחת בתוכניתו של ג'וני קארסון. חלק גדול מההומר שלה נוגע למוצאה היהודי. בשנת 1992 קיבלה תוכנית של חצי שעה בקומדי סנטרל. אסמן ערכה את הופעת הבכורה שלה כסטנדאפיסטית בבריטניה במסגרת פסטיבל הקומדיה ניוברי בשנת 2007.
היא החלה בקריירת המשחק שלה בשני תפקידים קטנים:האחד בסרט "קרוקודיל דנדי 2" והשני בסרט "פאנצ'ליין". שני הסרטים יצאו בשנת 1988. תפקידה הידוע ביותר כשחקנית הוא של סוזי גרין בסדרה תרגיע, רעייתו הוולגרית של ג'ף גרין סוכנו של לארי דייוויד, המגולם על ידי ג'ף גרלין. היא נוטה לגדף את בעלה ולהתייחס למשקלו העודף.
אסמן דיבבה בקומדיית הבובות "שיחות מלוכלכות". היא השתתפה מדי פעם בתוכנית האירוח הקומית-סאטירית "הדיילי שואו". היא דיבבה את הדמות מטינס החתולה בסרט "בולט" בשנת 2008, ובספין אוף של הסרט שיצא שנה אחרי. בשנת 2009 הוציאה את ספרה What Would Susie Say?: Bullsh*t Wisdom About Love, Life and Comedy.
פרסמה ספר בשם "מה סוזי הייתה אומרת: בולשיט על חכמה, אהבה וקומדיה" (What Would Susie Say: Bullshit Wisdom About Love, Life and Comedy) ב-2009 בהוצאת סיימון ושוסטר.
יחסי סינגפור–שווייץ
היסטוריה
בין רפובליקת סינגפור לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סינגפור לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים ידידותיים שמלאים בשיתופי פעולה בתחומים כלכליים, חינוכיים ופיננסיים. בין שתי המדינות דמיון רב מבחינת שיטה כלכלית.
שווייץ וסינגפור כוננו לראשונה את יחסיהן הדיפלומטיים בשנת 1967. יחסי המסחר שבין שווייץ לאזור סינגפור החלו בין השנים 1835–1839.
יחסים כלכליים
סינגפור היא שותפת הסחר החשובה ביותר של שווייץ באזור דרום-מזרח אסיה. לאחר חתימת הסכם הסחר החופשי בין המדינה לבין איגוד הסחר החופשי האירופי בשנת 2003 (שהיה ההסכם הראשון של הארגון עם מדינה אסייתית), גדלו היקפי שיתופי הפעולה הכלכליים בין שתי המדינות והסחר צמח בהתאמה.
המרכז העסקי השווייצרי והוועדה הקבועה השווייצרית–אסייתית מספקות תמיכה לארבע מאות חברות שונות שפועלות בסינגפור. המרכז העסקי השווייצרי פועל גם באינדונזיה, וייטנאם ומלזיה הסמוכות והעניות יותר. מספר רב של חברות מחזיקות משרדים אזוריים בסינגפור ושתי המדינות מקדמות גם את התיירות האחת אצל השנייה.
שווייצרים בסינגפור
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2017 התגוררו בסינגפור שלושת אלפים מאתיים וחמישים אזרחים שווייצרים.
מינהל התכנון
מינהל התכנון הוא גוף האחראי על תכנון פרויקטים שונים במדינת ישראל – תכנון מגורים ותשתיות, רגולציה ורישוי בבינוי, מכין תקנות ותוכניות אסטרטגיות בהתאם לחוק התכנון והבנייה. המינהל כפוף למשרד הפנים.
אברהם חיים דוד סופר
רבי אברהם חיים דוד סופר (מכונה גם בראשי תיבות אח"ד; ולעיתים: שרייבר או בכתיב יידי: שרייבער; ה'תרל"ז, 1877 – ז' בסיוון ה'תרצ"ז, 1937) היה מעסקני היהדות האורתודוקסית בגליציה ונשיא כולל חבת ירושלים.