cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנרי פרדריק אמייל
אנרי פרדריק אמייל (בצרפתית: Henri-Frédéric Amiel; 27 בספטמבר 1821 – 11 במאי 1881) היה פילוסוף, סופר ומשורר שווייצרי.
קרות חייו
אמייל נולד בז'נבה למשפחה שהייתה מצאצאי ההוגנוטים שנמלטו לשווייץ אחרי ביטול האדיקט של נאנט ב-1685. התייתם מהוריו כשהיה בן תשע שנים בלבד וגדל אצל דודו. אחרי שלמד בעיר מולדתו, יצא למסע ברחבי שווייץ, איטליה, צרפת, בלגיה וגרמניה, שם למד במשך תשעה חודשים באוניברסיטת היידלברג.
מ-1844 עד 1848 למד פילוסופיה, פסיכולוגיה, פילולוגיה ותאולוגיה באוניברסיטת ברלין. ב-1849 שב לעיר מולדתו ושימש כפרופסור לספרות צרפתית באוניברסיטת ז'נבה. באותה שנה כתב את מחקרו "התנועה הספרותית בשווייץ דוברת הצרפתית ודרכה לעתיד". בשל מחקר זה התמנה לפרופסור לפילוסופיה של המוסר באותה אוניברסיטה.
מינויים אלה שנעשו על דעתה של המפלגה הדמוקרטית, ובניגוד לזו של המפלגה הרפובליקנית, גרמו לבידודו החברתי. בשל בידוד זה המשיך לכתוב את יצירת המופת שלו "יומן אינטימי" שבכתיבתו החל ב- 1839 ושאותו המשיך לכתוב עד סוף ימיו. יומן זה, שהתגלה אחרי מותו ושפורסם ב- 1883, כולל כ-17,000 עמודים המצטיינים בבהירות המחשבה, בכנות פנימית ובביקורת עצמית. ביומן זה הוא מביע את התפכחותו מאשליות ואת עייפותו מן החיים של אדם מדוכא.
ליצירתו זו של אמייל נודעה השפעה רבה, לא בשווייץ בלבד אלא גם בכל רחבי אירופה, על מחברים שכתבו בסוף המאה התשע עשרה ובתחילת המאה העשרים, ובהם לב טולסטוי.
בנוסף על יצירה זו כתב, בין היתר, את הרומן ההיסטורי "שארל האמיץ" (1876), ערך מחקרים על אראסמוס מרוטרדם, על מאדאם דה סטאל ועל מחברים אחרים, ופרסם קובצי שירה ובהם: "איל פנסרוסו" (1858), "הזרים" (שירה מתורגמת משפות שונות, 1876, ו"מיום ליום" (שירה אינטימית,1880).
שלמה לוי (רב)
הרב שלמה חיים לוי (נולד בשנת 1952) הוא ראש כולל לשעבר בישיבת הר עציון ונשיא ישיבת ההסדר קריית גת; מחבר ספרי הלכה ואחד ממחברי השאלות למבחני הסמיכה לרבנות של הרבנות הראשית לישראל.
ביוגרפיה
נולד בקזבלנקה (מרוקו) ועלה לישראל עם משפחתו כילד קטן. התחנך בבית הספר היסודי "תחכמוני" בבת ים ובישיבה התיכונית "נתיב מאיר" שבירושלים. בשנת תשכ"ט (1969) הצטרף לישיבת ההסדר הר עציון.
החל משנת תשל"ד (1974) החל לשמש כר"מ בישיבת הר עציון. העביר שיעורים גם בישיבת שבי חברון ובישיבת ברכת משה שבמעלה אדומים. הקים ועמד בראש כולל ההלכה בישיבת הר עציון, מעביר שיעורים בבית מורשה שבירושלים, ומשמש כדיין בבתי הדין לממונות שבאלון שבות. בשנת תשס"ו ייסד את ישיבת ההסדר קריית גת ועמד בראשה עד שנת תשע"ה, אז התמנה לתפקיד נשיא הישיבה ומינה את הרב שמעון פרץ לעמוד במקומו בראש הישיבה. משמש גם כאחד הבוחנים בתוכנית הלימוד ל'יועצות הלכה' של מדרשת נשמת.
בשנת תשס"ג (2003) יצא לאור ספרו שערי אורה, על הלכות נידה וטהרת המשפחה. מהדורה מעודכנת ומורחבת נדפסה בשנית בשנת ה'תשע"ד (2014).
בשנת ה'תשפ"ב, לרגל הגיעו לגיל 70, פרש מתפקידו כראש כולל ההלכה בישיבת הר עציון, והוא ראש כולל ערב לבעלי בתים בישיבה. במקביל, ממשיך לכהן כנשיא ישיבת קריית גת וללמד במקומות נוספים.
משפחתו
אביו הוא ח"כ לשעבר דניאל יצחק לוי. אחיו הם השר לשעבר הרב יצחק לוי ופרופסור יהודה לוי. נשוי לנצחיה, בתו של הרב חיים דוד הלוי, לשעבר הרב הראשי לתל אביב-יפו. מתגורר בנווה דניאל שבגוש עציון.
בנו הרב אליהו הוא מנהל התלמוד תורה "תורת חיים" (בנשיאות הרב יצחק גינזבורג), שליח חב"ד בשכונת גבעת שאול, משפיע בישיבת "תום ודעת" בירושלים. ביתו אפרת נשואה לרב אודי שוורץ המשמש כרב בישיבת הר עציון וראש ענף הלכה ברבנות הצבאית.
החיים המודרניים של רוקו
החיים המודרניים של רוקו (באנגלית: Rocko's Modern Life) היא סדרת אנימציה קומית ששודרה בניקלודאון בשנים 1993–1996. התוכנית זכתה להצלחה והייתה מועמדת לפרס אמי. בישראל התוכנית שודרה בעבר בערוץ הילדים, ועד תחילת שנת 2014 שודרה במחזוריות עם סדרות "ישנות" אחרות בכל לילה בערוץ ניקלודאון ישראל. סרט בשם "החיים המודרניים של רוקו: קשה להתנתק" המבוסס על הסדרה עלה ב-9 באוגוסט 2019 בנטפליקס.
עלילה
הסדרה מתמקדת ברוקו, וולבי שהיגר מאוסטרליה לארצות הברית, וגר לבדו ביחד עם כלבו ספאנקי.
עלילות הפרקים מתמקדות בחיי היום-יום של רוקו - קניות בסופרמרקט, רחיצת כלבו, עבודתו בחנות קומיקס ועוד.
הסדרה גם דנה בשני חבריו - פילברט, צב היפוכונדר, והפר, פר עצלן שאומץ על ידי זאבים (ועקב כך הוא אוכל בשר) ובשני שכניו של רוקו, זוג קרפדים מבוגרים, בעל ואישה, שנקראים אדוארד "אד" ביג-הד (אד ראש-גדול, שהוא איש רגזן) ובוורלי "בב" ביג-הד שבניגוד לבעלה ששונא מאוד את רוקו, היא מחבבת אותו.
בנם של אד בב הוא הבמאי של תוכנית הטלוויזיה 'שרוקו' שהפר ופילברט מעריצים, והוא אף הציע להם באחד הפרקים לביים תוכנית משלהם. בשלב מסוים נישא פילברט לד"ר האטצ'ינסון, חתולה בעלת קרס במקום אחת מכפות-ידיה. השניים נישאו אף על פי שידוע שצב וחתול הם יריבים. בסדרה נוכחת גם היפופוטמית סגולה גדולת-ממדים שרוקו נוהג להרגיז אותה שלא במכוון.
הפקה ותאריך יציאה
במהלך ספטמבר 2015 הצהירה ניקלודיאון כי בכוונתה להחזיר סדרות שהופקו ושודרו אצלה בעבר, כשביניהן גם החיים המודרניים של רוקו.
ב-11 באוגוסט 2016 אושר כי הסדרה תחזור במתכונת של ספיישל בן שעה, כשג'ו מארי, היוצר המקורי, ישוב להיות מפיק בפועל. כמו כן, מארי התראיין לאתר Vice Media שלפיו עלילת הספיישל תתרחש 20 שנה לאחר הנקודה בה הסתיימה הסדרה המקורית, שלפיה רוקו, ספאנקי, פילברט והפר ישובו מהחלל וינסו להסתגל למציאות החדשה שהשתנתה לחלוטין בזמן שלא שהו בכדור הארץ. ב-22 ביוני 2017, הוכרז כי הספיישל ייקרא: "החיים המודרניים של רוקו: קשה להתנתק". כמו כן, אושר כי המדבבים המקוריים אישרו את השתתפותם בספיישל והיו מוכנים לחזור לדמויותיהם, כשאליהם מצטרפים סטיבי ליטל וקוסמו סרגוסון. כמו כן, אישרו כי הספיישל ייצא במהלך 2018 במהלך קומיק קון 2017, שוחררה הצצה לספיישל שאף עלתה ב-20 ביולי 2017
בדף האינסטגרם של התוכנית פורסם קטע בלעדי מהספיישל וכן גם במקורות רבים באינטרנט כי הספיישל ישוחרר ב-9 באוגוסט 2019, בנטפליקס.
במהלך הספיישל נחשף כי דמותו של ראלף ביגהד, יוצר הסדרה "הראש שמנים" (The Fatheads) ובנם של אד ובב (Bev) ביגהד, יוצא מהארון בתור טרנסג'נדר ואף משנה את שמו לרייצ'ל. על סיפור יציאתו מהארון והאופן בו רצה להציג את התהליך במהלך הספיישל, עבד מארי עם הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה בהצעת ניקלודיאון כדי שיוכל להוציא זאת ואף להעביר את מסר השינוי וקבלתו על הצד הטוב ביותר.
עלילה
הספיישל מתרחש 20 שנה לאחר עלילת הפרק האחרון לפיו רוקו, הפר ופילברט, ביחד עם ספאנקי וביתו של רוקו, משוגרים לחלל באמצעות טיל ענק של קונגלומו. תחילה היה נדמה כי שלושתם יבלו עוד רגע שגרתי שלפיו הם ייצפו בקלטות של הפאטהדס, אך לאחר כמה דקות, הקלטת לפתע מתקלקלת ויוצאת ממכשיר הווידאו אשר פולט אותה מרוב שנשחקה לאחר צפיות רבות בה. מסתבר כי הקלטת הייתה האחרונה מכל הסדרה לאחר שהקלטות האחרות נשחקו לפני כן וכדי לחדש את המלאי, לא נותר לחבורה אלא לחזור לכדור הארץ, דבר שהיה נראה בלתי אפשרי עד שפילברט מגלה כי השלט של הטיל היה תקוע שנים רבות בתוך ישבנו של הפר.
בינתיים, מר ביגהד גורם לטעות פטאלית במהלך עבודתו אשר גורמת לקריסה כלכלית של קונגלומו ובמקביל לקריסה כלכלית של או טאון. כתוצאה מכך, מר ביגהד מפוטר מעבודתו ועיקול ביתו מתרחש ביום למחרת. כאשר הוא חוזר לביתו, הוא מגלה שרוקו שב לכדור הארץ. רוקו מנסה לשכנע אותו לדבר עם ראלף, שעזב את או טאון בשביל מסע לחיפוש עצמי, שיחזיר את הפאטהדס לטלוויזיה כדי שכך או טאון וקונגלומו יתאוששו כלכלית. השניים מעלים את הרעיון מול מר דופט, מנכ״ל החברה והוא מסכים. על עבודת האנימציה מתמנים האחים זיקית אשר שוכרים צבא שלם של תולעים שיעבדו על אנימציה תלת־ממדית ביסודיות בעוד שבמקביל רוקו, פילברט והפר טסים לחפש את ראלף באמצעות ספה שנקשרת לרחפן. באמצע מדבר בו הם מגיעים בעקבות סיומן של הסוללות של הרחפן, הם מגלים את ראלף, שפרש מאנימציה ובמקום זאת החל למכור גלידה בצורת הפאטהדס במשאית אשר נודדת ברחבי מקומות שונים, שכן זו הסיבה שלפיה סירב בהתחלה להחזיר את הסדרה אך משתכנע לאחר ששומע שאביו איבד את מקום העבודה שלו ואף צפוי לאבד את ביתו. מסתבר שראלף גם שינה את זהותו ויוצא מהארון בתור טרנסג׳נדרית המאמצת את השם רייצ׳ל, שינוי אותו החבורה מקבלת בחיוב.
כאשר הם חוזרים, מסתבר כי מר דופט לא מרוצה מהאנימציה התלת־ממדית ומפטר את האחים זיקית והתולעים ששכרו. מר ביגהד לא מרוצה מהשינוי שרייצ׳ל עשתה (ומשאר השינויים שנעשים סביבו בכללי) ועוזב את המקום בזעם תוך הכרזה על ביטול הספיישל של הפאטהדס, מה שמכעיס אנשים רבים בעיר. בניגוד אליו, גברת ביגהד מקבלת את השינוי בברכה תוך שהיא מראה לבעלה את הנעליים אשר רכשה עבור בתה כשברקע ביתם נהרס כשבמקביל רייצ׳ל מתיישבת לעבוד על ספיישל של הפאטהדס, תוך שהיא נזכרת בחוויותיה מהעבר עם הוריה ואף מצליחה לסיים את הספיישל עד הערב.
עם תום הספיישל, אד מגלה את בתו מחדש ואף מרוצה מהחלק שראה בספיישל ומתחיל לקבל אותה כפי שהיא. רוקו לעומתו מתעצבן מהשינוי ומתכחש לכך שאלו אכן הפאטהדס בתוספת דמות חדשה וטוען שרייצ'ל עשתה פאטהדס חדשים ושינתה לגמרי את הקונספט של הסדרה. מר ביגהד מסביר לרוקו ששינויים זה חלק מהחיים, מה שגורם לרוקו להשתכנע. רגע לפני החגיגות, רוחו של סבו של הפר (שכנראה נפטר במהלך זמן המעבר בין סוף הסדרה לספיישל) מרעידה את האדמה והטיל של קונגלומו מגיח משום מקום ולוקח איתו את בניין קונגלומו כשבתוכו מר דופט תוך שהכסף נופל מהבניין כמו גשם ותושבי העיר הולכים ואוספים אותו.
הספיישל מסתיים בכך שמשפחת ביגהד הולכת לחפש בית חדש כדי להתחיל בחיים חדשים ופילברט מתאחד עם משפחתו.
דפרוקסמין
דפרוקסמין (Deferoxamine בקיצור DFOA) הידועה גם בשמה דספריאוקסאמין (Desferrioxamine), ונמכרת תחת השם המסחרי דספרל (Desferal), היא תרופה שקושרת בין ברזל ואלומיניום. תרופה זה משמשת ספציפית במצב של עודף ברזל (בעקבות קבלת עירויי דם מרובים או מסיבה גנטית), או במצב של הרעלת אלומניום (בדרך כלל בקרב מטופלי דיאליזה). מתן התרופה הוא בזריקה לשריר, לוריד או לתת עור.
תופעות לוואי נפוצות כוללות כאב במקום הזריקה, שלשולים, הקאות, חום, איבוד שמיעה ובעיות עיניים. עלולות להתרחש תגובות אלרגיות חמורות כולל אנפילקסיס ולחץ דם נמוך. לא ברור אם שימוש בתרופה בזמן היריון והנקה בטוח לעובר. מקור התרופה הוא siderophore (מולקולה קטנה עם אפיניות גבוהה לברזל המופרשת מחיידקים ופטריות ומשמשת אותם לצבירת ברזל) מהפרשת החיידק Streptomyces pilosus.
התרופה אושרה לשימוש בארצות הברית ב-1968, ונמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
שימושים רפואיים
דפרוקסמין משמשת לטיפול בהרעלת ברזל, בייחוד בילדים קטנים. תרופה זו גם משמשת בשכיחות רבה לטיפול בהמוכרומטוזיס, מחלה של הצטברות ברזל שיכולה להיות גנטית או נרכשת. המוכרומטוזיס נרכשת נפוצה במטופלים עם סוגים מסוימים של אנמיה כרונית (למשל תלסמיה והתסמונת המיאלודיספלסטית) שדורשת קבלת עירויי דם רבים, שעלולים להעלות דרסטית את רמת הברזל בגוף. טיפול עם תרופות סופחות ברזל, כדוגמת דפרוקסמין, מפחית את התמותה באנשים עם מחלת האנמיה חרמשית או בטא-תלסמיה, אשר תלויים בעירויי דם. מתן התרופה במקרים כרוניים בדרך כלל מבוצעת באמצעות זריקות תת-עוריות לאורך תקופת זמן של 8–12 שעות כל יום. מתן דפרוקסמין לאחר הרעלה אקוטית עלולה לצבוע את השתן בגוון ורוד-אדום, תופעה המכונה "Vin Rose Urine" (שתן יין). מלבד הרעלת ברזל, דפרוקסמין יכולה לשמש בהרעלת אלומניום (עודף אלומניום בגוף) בחולים מסוימים. בארצות הברית, התרופה אינה מאושרת על ידי ה-FDA לשימוש זה. דפרוקסמין משמש גם למיזעור תופעות הלוואי הקרדיוטוקסיות של התרופה דוקסורוביצין ולטיפול בחולים עם מחלת Aceruloplasminemia. דפרוקסמין עשוי להיות יעיל לשיפור תוצאות נוירולוגיות בחולים עם דימום תוך-גולגולתי, למרות שהראיות התומכות ביעילות והבטיחות לאינדיקציה זה היו חלשות.
כמה כתבי יד שפורסמו הציעו את השימוש בדפרוקסמין לטיפול בחולים עם קורונה covid-19, בגלל הרמה הגבוהה של פריטין שלהם.
בטיחות בהיריון
לא ברור אם שימוש בתרופה בזמן היריון והנקה בטוח לעובר. אבל, ניסויים בבעלי חיים (עכברים) מראים שיש בעיה בשלד של עוברי העכברת שטופלה בדפרוקסמין.
מנגנון פעילות התרופה
דפרוקסמין מיוצר על ידי הסרה של קבוצת ברזל משולשת מ-ferrioxamine B, שהינו סידרפור המיוצר על ידי החיידק Streptomyces pilosus. הגילוי שלו היה כתוצאה מקרית של מחקר שבוצע על ידי חוקרים ב-Ciba בשיתוף עם חוקרים במוסד הטכנולוגי הפדרלי השווייצרי בציריך ובבית החולים האוניברסיטאי בפרייבורג, גרמניה.
דפרוקסמין פועל על ידי קישור של ברזל חופשי בזרם הדם ומגביר את סילוקו בשתן. באמצעות פינוי עודפי ברזל מאנשים עם המוכרומטוזיס, התרופה מפחיתה את הנזק שנעשה למגוון איברים ורקמות, כדוגמת הכבד. בנוסף, התרופה מזרזת את הריפוי של נזק לעצבים (וממזערת את מידת הטראומה העצבית האחרונה). דפרוקסמין עשויה לווסת את הביטוי והשחרור של מתווכי דלקת על ידי סוגי תאים ספציפיים.
מחקר
דפרוקסמין נחקר כטיפול לפציעות בעמוד השדרה ודימום מוחי. בנוסף היא משמשת ליצירת סביבה דמוית היפוקסיה בתאי גזע מזנכימליים.
מינון מומלץ
התרופה ניתנת לתוך השריר IM לכל המטופלים שלא נמצאים במצב של שוק. המינון הראשוני הוא 1 גרם לתוך השריר, ואחר כך 500 מ"ג כל 4 שעות (שתי מנות). הכמות המקסימלית שניתן לקבל היא 6 גרם במשך 24 שעות (כתלות בתגובה הקלינית לתרופה). למטופלים עם כשל לבבי או שוק נותנים 1 גרם באינפוזיה איטית, כך שמהירות האינפוזיה לא תעלה על 15 מ"ג לכל ק"ג בשעה למנה הראשונה.
אינטראקציה עם תרופות אחרות
לתרופה דפרוקסמין אנטראקציה משמעותית עם betibeglogene autotemcal ומומלץ לחפש תרופה אחרת למטופלים בתרופה זו. betibeglogene autotemcal מגבירה האפקט של הדפרוקסמין על ידי אפקטים המדכאים את מערכת החיסון, וזה גורם סיכון לזיהומים. בנוסף, ישנה עוד רשימה ארוכה של תרופות שמומלץ לעקוב אחרי מטופלים שנוטלים אותם ביחד עם דפרוקסמין, כמו: alumnium hydroxide, ascorbic acid, calcium carbonate, carbonyl iron ועוד.
קורבן
קורבן (עם ניקוד: קָרְבָּן, מקובל גם הכתיב החסר קרבן) הוא סוג של פולחן חליפין, בו מוותרים המשתתפים בפולחן על נכס כלשהו לטובת האל או האלים להם נועד הפולחן.
ישנם מספר סוגים של קורבנות, המותאמים לדרגת החשיבות של הטקס: קורבנות אדם, בעלי חיים, דברי מאכל ופרחים. עיקרו של פולחן הקורבנות הוא השמדת הקורבן, לרוב על ידי שרפה, לעיתים יותר נדירות על ידי הטבעה, קבורה, השלכה מצוק וכיוצא בזה.
פולחני הקרבה הם מהעתיקים שבפולחנים הקיימים והם עדיין נפוצים מאוד בדתות פגאניות, וזכר להם ניתן למצוא גם בדתות מונותאיסטיות, אם במפורש, ואם בצורה סמלית.
בתרבויות הקדומות
על פי האמונה בתרבויות הקדומות, בני האדם היו תלויים באלים ששלטו על כוחות הטבע ועל גורלם של בני האדם. מכיוון שהאלים ברובם עברו תהליך של פרסוניפיקציה ונתפסו ברוב התרבויות כבעלי חיים עילאיים או כבני אדם עילאיים או כסוג של שילוב בין בני אדם ובעלי חיים, בני האדם דימו שיש להם פסיכולוגיה ומאווים דומים לבני האדם, וניתן לרצות את פניהם ולשכך את כעסם באמצעות הבאת מתנות והקרבת קורבנות.
כך למשל בתרבות האוגריתית בעלילות בעל וענת האלים מתוארים כמי שעושים משתאות ואוכלים בשר ושותים יין, ולכן אגדת אקהת פותחת בכך שדנאל הצדיק העקר שרוצה להפקד בבן, מאכיל ומשקה את האלים במקדש. תרבות זאת של הקרבת קורבנות, הבאת מנחות וניסוך יין הייתה כנראה משותפת לכל העולם העתיק והייתה קיימת באמריקה הדרומית עד למאה ה-16.
בתרבויות הקדומות, קרבנות אדם היו נפוצים מאוד. כפי שעולה מעדויות שונות, טקסים בהם הקריבו קרבנות אדם היו נהוגים בכל התרבויות האליליות הקדומות ואף בגיא בן הינום שבירושלים. בעולם הישן הלכו טקסים אלה ונהיו נדירים עם הזמן, ועדויות אחרונות לקרבן אדם ניתן למצוא בכתביו של דיודורוס איש סיציליה המעיד כי כאשר הטיל מושל סירקוזה מצור על קרתגו (309 לפנה"ס) הקריבו תושבי העיר מאתיים ילדים לאלים. טקסים כאלה המשיכו בתרבויות שהתקיימו בעולם החדש. אחת העדויות הדרמטיות להתרחשות כזו, הם הממצאים שהתגלו בטוקומה שבפרו, שם במאה ה-16 עם הפלישה הספרדית של הקונקיסטאדורים שנתפסה כמאיימת ביותר על בני האינקה, התגלו בעיר הפירמידות גויות של 119 בני אדם, שעברו הליך של פולחן ריטואלי שבמהלכו לאחר שסוממו, נשחטו, ראשם נערף, וליבם נעקר מקרבם והוקרב.
קורבנות ביהדות
על פי המקרא בני האדם הקריבו קרבנות החל משחר האנושות. אדם הקריב חד-קרן ביום השלישי לבריאתו (היום השמיני לבריאת העולם) קין היה הראשון להקריב מנחה ובעקבותיו הבל הקריב צאן, מה שהוביל לריב ביניהם ולרצח הבל. נח הקריב עולה כהודאה על הצלתו ממי המבול: יצחק כמעט שהוקרב באירוע עקדת יצחק (במקומו הוקרב איל).
ביהדות קורבן הוא מתנה לאלוהים. הקורבן הוקרב על גבי ה"במה" או על גבי המזבח בבית המקדש. הקורבן נקרא כך כיוון שבאמצעותו מתקרב האדם לאל. הקרבת קורבנות הייתה חלק מרכזי בפולחן הדתי. המזבחות והמקדשים היוו מרכזים רוחניים לעם במשך תקופה ארוכה. רוב פירוט דיני הקורבנות לסוגיהם נמצא בתורה בספר ויקרא ובאופן פחות בספר במדבר. בנביאים מופיעים דיני כהונה וקורבנות גם בספר יחזקאל. במשנה ולאחריה בתלמוד הבבלי דיני הקורבנות מופיעים בעיקר בסדר קודשים.
הקורבנות מגוונים מאוד - מהחי ומהצומח, כאשר כל סממן בקורבן טעון במשמעות סמלית. כך לדוגמה במנחת הקנאות של הסוטה אין שמן או לבונה, וכן גם במנחת החוטא, כדי שהקורבן יהיה בזוי ופחות. כהן גדול שחטא מביא פר לקורבנו בעוד שאדם פשוט מביא רק כבשה או שעירה.
בעקבות דברי הגמרא במסכת ברכות, שתפילות תוקנו "כנגד תמידין" קיימת התייחסות לתפילות הקבועות לאורך שגרת היום, כמהוות תחליף לאקט ההקרבה.
קורבנות באסלאם
באסלאם פולחני הקרבת קורבנות נותרו באופן סמלי בלבד. כך למשל, בחג הקורבן או עיד-אל-אדחא. המוסלמים נוהגים לשחוט בעל חיים (עז, כבש, פרה) כדי לשחזר את נכונותו של אברהם להקריב את בנו ישמעאל. בנוסף בקרב קהילות דוברות ערבית במזרח התיכון נהוג טקס עקיקה (בערבית: عقيقة), שמסמל במסורת הערבית את כניסתו של הרך הנולד אל חוג המשפחה. לפיכך, נהוג לשחוט בעל חיים למען הילד, ולהכין מבשר בעל החיים סעודה לכל המשפחה.
חטיבת החרמון
חטיבת החרמון (810) היא חטיבה מרחבית באוגדת הבשן האחראית על גזרת החרמון. החטיבה נסגרה וגדוד חרמון הוכפף לחטמ"ר 474
היסטוריה
ב-30 באוגוסט 1978 הוקמה חטיבת החרמון.
1978–1982
ב-1978 התחיל אלישע שלם בהקמת חטיבת המילואים, חטיבת המילואים תפסה את תפקידה של המפקדה מבית הספר לקצינים. כלומר, תפיסת הגזרה בשעת חירום. מפקדת הגזרה התרחבה והפכה ממפקדת גדוד למפקדת חטיבה, בראשות אל"ם סדיר. המפקדה עברה ממיקומה ב"ישראלי" למחנה ערער והיא האחראית על הגזרה בבט"ש. בשעת חירום מפקד הגיזרה מתפקד כסגנו של מח"ט המילואים. בתקופה זו הוקם גדוד מילואים בפיקודו של יהושע (שוקי) עוגן, הגדוד (7220) מבוסס על יוצאי חטיבת הצנחנים.
1982–1985
בתקופת מלחמת לבנון הראשונה גזרת הר דב הייתה כולה באחריות החטיבה. בתום המלחמה הוחזרה גזרת הר דב לעוצבת חירם. ב-1983 נעשה איחוד של תפקידי מח"ט החירום ומח"ט הבט"ש, את הפיקוד על הגזרה מקבל המח"ט הסדיר. לאחר מלחמת של"ג שרתו צוותים של החטיבה: היחידה האלפיניסטית ויחידת פינוי שלגים בחורף בלבנון. היחידות עסקו בפעילות מבצעית בשלג, החילוץ ופתיחת צירים.
1986–1993
הגיזרה נמצאת בתקופת בינוי של מוצבים ותשתיות. גדוד מילואים חי"ר, שמתחלף מדי חודש, תופס את הגיזרה. ההתייחסות לגיזרה ולחטיבה השתנתה ונתפסה כגיזרה חשובה, כתוצאה מכך איכות החיילים והמפקדים השתפרה. החל מ-1989 הגיזרה נחלקת ל"מפלס עליון" ל"מפלס תחתון", כאשר על המפלס העליון מפקד קצין סדיר בדרגת סא"ל ועל המפלס התחתון מג"ד מילואים.
1993–1995
ב-1993 גיזרת הר דב עברה לאחריות החטיבה. הגיזרה כללה את הר דב העליון ומוצבי החרמון. מפקדת החטיבה ב"ערער", מפקדת "מפלס עליון" ב"ישראלי", מפקדת "מפלס תחתון" ב"תחתון". גדודי מילואים תופסים את הגיזרה.
2003–2015
בספטמבר 2003 בעקבות קיצוצים בתקציב הביטחון, הוחלט לאחד זוגות של חטמ"רים העוסקים בבט"ש לאורך הגבולות תחת מפקדה אחת משותפת. במסגרת תהליך זה הוחלט על איחוד חטיבת החרמון עם עוצבת הגולן. ביולי 2007 החל תהליך פירוק החטיבה המאוחדת לשתי חטיבות מרחביות נפרדות. בשנת 2009 הוקמה החטיבה מחדש כחטיבה מרחבית. ב-2014 עברה החטיבה פיקוד, מעוצבת געש שהפכה לאוגדה סדירה בלבד, לאוגדת הבשן אוגדה מרחבית חדשה, שקיבלה אחריות על הביטחון השוטף בגזרת רמת הגולן והחרמון.
2016
בשנת 2016 פורקה חטיבת החרמון בשנית ואוחדה עם עוצבת הגולן, ועל גזרת החטיבה אחראית מפקדת שליטה (משל"ט) החרמון, ההחלטה על האיחוד התקבלה, במסגרת התוכנית הרב-שנתית "גדעון". במסגרת פירוק החטיבה, הועברו גדודי המילואים שלה, לחטיבת יפתח שהוקמה מחדש, כחטיבת חי"ר במילואים.
2021
בספטמבר 2021 החטיבה הוקמה מחדש, כחטיבה מרחבית, החטיבה מורכבת מיוצאי גדס"ר גולני, ומגדודי חטיבת הנח"ל והצנחנים.
אלי כהן (פוליטיקאי, 1949)
אלי כהן (נולד ב-29 במאי 1949 בירושלים) הוא אמן קראטה ואיש עסקים, שכיהן כחבר הכנסת החמש עשרה מטעם מפלגת הליכוד, שגריר ישראל ביפן, ויו"ר הוועד הפועל של אוניברסיטת אריאל בשנים 2010–2013.
ביוגרפיה
כהן נולד בשנת 1949 במושבה הגרמנית בירושלים. גדל בבית דתי. לאחר מלחמת ששת הימים התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס מונה למפקד מחלקה בצנחנים. במלחמת יום הכיפורים היה מפקד מחלקה בפלוגת ההנדסה החטיבתית של חטיבת המילואים של הצנחנים 247. הפלוגה הייתה הראשונה לצלוח את תעלת סואץ במסגרת מבצע אבירי לב וכהן היה הראשון לדרוך על אדמת הגדה המערבית של התעלה. בשירות המילואים הגיע לדרגת סגן-אלוף.
בעל תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים מ-TVU. כהן פנה לתחום העסקים ושימש סוכן ביטוח, סוחר תחמושת ומפיץ מחשבים.
בשנת 1984 שמע מחלון משרדו ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים יריות, וזיהה מחבל עם רימון בידו. המחבל נהרג על ידו לאחר מרדף. התפוצצות הרימון הביאה לפציעתו.
כאמן קראטה
כהן הוא אמן קראטה, בעל דרגה של דאן 5 (גו-דאן), הדרגה הגבוהה ביותר בשיטת שוטוקאן. הוא הוכשר כמאמן בכיר לאמנות לחימה במכון וינגייט וכיהן כנשיא אגודת שוטוקאן קראטה-דו בישראל. כהן הוא תלמידו המובהק של מאיר יהל, שהביא את השוטוקאן לישראל ובהמשך היה תלמידו של אושימה סנסיי, מייסד השיטה. בין תלמידיו של כהן ישנם אמנים שהגיעו לדרגות גבוהות, כגון חיים מזרחי. בשנת 1981 זכה כהן בתחום השוטוקאן במדליית זהב בתחרויות המכביה ולאחר מכן היה מאמן נבחרת ישראל בקרטה במשחקי המכביה.
עבודתו כאיש ציבור
הצטרף לעמוס טרטמן במערכת הבחירות לראשות עיריית מעלה אדומים, ולאחר הבחירות כיהן כסגן ראש המועצה המקומית. לאחר מכן שהה בקנדה כשליח בית"ר. בשובו ארצה ב-1991 מונה לראש אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון, על ידי השר משה ארנס.
במערכת הבחירות לכנסת החמש עשרה (1999) התמודד כהן ברשימת "הליכוד". לאחר שלא נבחר לכנסת פנה לעסקים והיה שותף בחברת ביוטכנולוגיה. בשנת 2002, בעקבות התפטרותו של יהושע מצא מהכנסת, החל לכהן בה. כהונתו נמשכה כשנה. במהלך הכהונה, אמר ראש הממשלה אריאל שרון מהליכוד כי הוא מוכן להקמת מדינה פלסטינית עצמאית. בעקבות כך הוקם גוף שנקרא בשם "שמירת ערכי הליכוד" בראשות חבר הכנסת כהן, שהחליט כי הליכוד מתנגד להודעה זו של שרון. מרכז הליכוד אישר את ההחלטה הזו ברוב מוחץ, לאחר מכן, כהמלצת הגוף כאמור.
לאחר סיום כהונתו מונה כהן לשגריר ישראל ביפן על ידי שר החוץ סילבן שלום. בראשית 2010 התמנה לתפקיד יו"ר הוועד הפועל של המרכז האוניברסיטאי אריאל. בפברואר 2013 פורסם כי הרצל בודינגר נבחר על ידי הוועד הפועל להחליפו בתפקיד זה.
14 במאי
14 במאי הוא היום ה-134 בשנה (135 בשנה מעוברת), בשבוע ה-20 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 231 ימים.
רוג'רס והמרשטיין
רוג'רס והמרשטיין (באנגלית: Rodgers and Hammerstein) היו צמד כותבי שירים אמריקאים ממוצא יהודי, שהטביעו את חותמם בתולדות מחזות הזמר האמריקניים.
ריצ'רד רוג'רס (1902–1979) המלחין ואוסקר המרשטיין (1895–1960) הפזמונאי התפרסמו בזכות מחזות הזמר המצליחים שכתבו יחדיו ושהוצגו בברודוויי בשנות הארבעים והחמישים, מחזות שזכו להצלחה יוצאת דופן, ביניהם: "אוקלהומה!", "קרוסל", "דרום פסיפיק", "המלך ואני", "שירת תוף הפרח" ו"צלילי המוסיקה". השניים זכו ביחד ב-34 פרסי טוני (פרסי התיאטרון האמריקני), חמישה עשר פרסי אוסקר, שני פרסי פוליצר, שני פרסי גראמי (פרסי המוזיקה האמריקנית) ושני פרסי אמי. הם כתבו תשעה מחזות זמר וסרט מוזיקלי אחד, "יריד המדינה" (באנגלית: "State Fair"). כמפיקים הביאו השניים לבמה את המחזמר "אנני אוקלי אשת לפידות". שותפותם נמשכה למעלה מעשרים שנה, עד למותו של המרשטיין ב-1960.
ריצ'רד רוג'רס (בתעתיק מלא מאנגלית: רודג'רס) היה בתחילה שותפו של לורנץ הארט. השניים כתבו מחזות זמר רבים ומצליחים בברודוויי. כשהארט שקע יותר ויותר בבעיית אלכוהול, פנה רוג'רס לאוסקר המרשטיין, פזמונאי בעל קריירה מצליחה בברודוויי, על מנת שישקול עבודה משותפת איתו. השניים סיכמו ביניהם בסודיות על שותפות, הסכם שנכנס לתוקף כאשר לורנז הארט לא היה מסוגל לעבוד על הפרויקט הבא שתוכנן: המחזמר "אוקלהומה!".
כשעבד עם הארט, היה רוג'רס כותב את המנגינה ולאחר מכן הארט היה כותב לה מילים; אך כשעבד עם המרשטיין היה כותב את המנגינה לאחר שהמרשטיין כתב את המילים.
"אוקלהומה!"
עבודתם המשותפת הראשונה של רוג'רס והמרשטיין הייתה המחזמר "אוקלהומה!" (1943), שסיפר את סיפור אהבתם של בוקר ונערה מקומית במדינת אוקלהומה בשנת 1906. אף על פי ש"אוקלהומה!" לא היה המחזמר הראשון שעסק בעומק רגשי וברגשות מורכבים, רוג'רס והמרשטיין הציגו טכניקות חדשות באומנות הסיפור: התמקדות באמפתיה רגשית; השימוש בחומרים חברתיים ובהיסטוריה אמריקנית, וכן השימוש בשירה ובריקוד כדי לתאר דמות או לספר סיפור. "אוקלהומה!" הופיע לראשונה במרץ 1943 תחת הכותרת "Away We Go". לפני שעבר המחזמר לברודוויי, בהמשך אותו חודש, נעשו שני שינויים במחזמר, שלאחר מכן התגלו כשינויים משמעותיים: הוחלט להוסיף למחזמר את הקטע "אוקלהומה", וההחלטה לקרוא למחזמר על שם הקטע הנוסף. במקום ללהק למחזמר בברודוויי שחקנים שיודעים לשיר, כפי שנעשה ברוב מחזות הזמר של התקופה, החליטו רוג'רס והמרשטיין ללהק זמרים שיודעים לשחק. זו הסיבה שבמחזמר המקורי לא כיכבו שחקנים ידועים לקהל הרחב. אף על פי כן, ההפקה רצה חמש שנים, והופיעה 2212 פעמים. ב-1955 המחזמר הפך לסרט מוזיקלי.
"קרוסל"
המחזמר "קרוסל", עבודתם השלישית של רוג'רס והמרסטיין (לאחר "אוקלהומה!" והסרט המוזיקלי "לרקוד עם שחר"), הופיע לראשונה בברודוויי באפריל 1945, הפך ללהיט מיידי על ידי הקהל והמבקרים ורץ 890 הופעות. גם כאן היו חידושים שנחשבו מהפכניים באותה תקופה: "קרוסל" היה אחד ממחזות הזמר הראשונים שעלילתו הייתה טראגית. הסיפור סבב סביב כרוז קרוסלה והרומן שהוא מפתח עם פועלת במפעל, שעולה להם בעבודתם. הוא מנסה לבצע שוד על מנת לספק פרנסה לאהובתו ולילדם ואחרי שזה משתבש, ניתנת לו הזדמנות לבצע את הדבר הנכון. המופע כולל את השירים הידועים "אם אוהב אותך" ו"לעולם לא תצעד לבד". ריצ'רד רוג'רס כתב מאוחר יותר ש"קרוסל" היה האהוב עליו ביותר מכל מחזות הזמר שלו.
"דרום פסיפיק"
"דרום פסיפיק" מספר את סיפור אהבתה של אחות בצבא האמריקני לבעל חווה צרפתי על אי בדרום האוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה, שנאבקת לקבל את ילדיו המעורבים גזעית. עלילת משנה עוסקת ברומן בין קצין אמריקאי לצעירה אסייתית, הבוחן בחשש את ההשלכות החברתיות בנישואין לאהובת לבו. המחזמר הוצג לראשונה בברודוויי באפריל 1949 והופיע במשך יותר מחמש שנים עם 1,925 הופעות, ועלה עד היום מספר פעמים נוספות. הוא מבוסס על הספר "עלילות מדרום פסיפיק" של הסופר ג'יימס מיצ'נר שזכה בפרס פוליצר ב-1948. רוג'רס והמרשטיין האמינו שהם יכולים לכתוב מחזמר המבוסס על עבודתו של מיצ'נר שיהיה גם מסחרי וגם שיעביר מסר חזק כנגד גזענות. עבור העיבוד למחזמר, הם זכו בפרס פוליצר לדרמה ב-1950 ובעשרה פרסי טוני. המחזמר הוסרט ב-1958 וב-2001.
"המלך ואני"
סיפורה האוטוביוגרפי של אנה ליאונואנס, שהייתה אומנת לילדיו של מלך סיאם בשנות 1860, סופר בספרה של מרגרט לנגדון, "אנה ומלך סיאם". על בסיס ספר זה יצרו רוג'רס והמרשטיין את המחזמר "המלך ואני" במרס 1951. בתפקיד המלך הופיע יול ברינר. ב-1956 המחזמר הפך לסרט מוזיקלי, עם ברינר בתפקיד המלך ודברה קר בתפקיד אנה. ברינר וקר זכו בפרס האוסקר על תפקידיהם. ברינר הופיע כמלך במחזמר בהפקות נוספות שהועלו ב-1977 וב-1985.
"שירת תוף הפרח"
"שירת תוף הפרח" הוא מחזמר שהועלה בברודוויי ב-1958 והופק לסרט קולנוע בשנת 1961.
המחזמר עוסק בקהילה הסינית בסן פרנסיסקו, ומעלה את בעיית פער הדורות בין המבוגרים והצעירים ואת הקושי של המבוגרים הרגילים לתרבות הסינית עם החוקים הנוקשים לקבל את השפעת התרבות האמריקאית החופשית.
"צלילי המוסיקה"
"צלילי המוסיקה", שסיפר את סיפורה של משפחת פון-טראפ, הוא עבודתם המשותפת האחרונה של רוג'רס והמרשטיין. הוא הוצג לראשונה בברודוויי בנובמבר 1956 בכיכובם של מארי מרטין כאומנת הילדים, מריה, ותיאודור ביקל בתפקיד קפטן פון-טראפ. ב-1965 המחזמר הפך לסרט מוזיקלי בכיכובם של ג'ולי אנדרוז וכריסטופר פלאמר. הסרט זכה בחמישה פרסי אוסקר, כולל פרס הסרט הטוב ביותר. אוסקר המרשטיין, שנפטר ב-1960, לא זכה לראות את הסרט. רוג'רס הוסיף לסרט שני שירים, שלהם כתב בעצמו את המילים.
ההתאחדות לכדורגל בישראל
ההתאחדות לכדורגל בישראל היא עמותה רשומה, המאגדת למעלה מ-1,000 קבוצות כדורגל ישראליות ואחראית על הליגות השונות, בהן ליגות העל בכדורגל לגברים ולנשים, משחקי הגביע השונים, נבחרות ישראל בכדורגל לגברים ולנשים והנבחרות הצעירות, ובנוסף על איגוד השופטים ושיבוצים במשחקים כמו גם איגוד המאמנים בישראל. מקום מושבה של ההתאחדות לכדורגל הוא אצטדיון רמת גן.
היסטוריה
ההתאחדות לכדורגל נוסדה ב-14 באוגוסט 1928, בתקופת המנדט הבריטי, תחת השם התאחדות ארץ ישראלית למשחק כדור רגל, והיא איגדה לראשונה את קבוצות מכבי וקבוצות הפועל. ב-6 ביולי 1929 התקבלה ההתאחדות כחברת קבע בארגון פיפ"א העולמי. ההתאחדות הייתה חברה בקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC) מ-1956 ועד שסולקה ממנה בלחץ מדינות ערב ב-1974. באותה תקופה השתתפו נבחרות ישראל בגביע אסיה, משחקי אסיה וגביע אסיה לנוער, וקבוצות ישראליות השתתפו בגביע אסיה לאלופות. מ-1974 עד 1994 לא השתייכה ישראל לאף קונפדרציה יבשתית. בשנת 1994 התקבלה ההתאחדות כחברה מלאה באיגוד האירופי אופ"א. מאז 1992 משתתפת נבחרת ישראל במשחקי המוקדמות של אליפות אירופה והאזור האירופי של מוקדמות המונדיאל, וקבוצות ישראליות משתתפות בליגת האלופות, הליגה האירופית והליגה האזורית.
ההתאחדות פועלת על פי תקנון יסוד המהווה את חוקת ההתאחדות ומגדיר את מטרותיה, מוסדותיה, תנאי ההצטרפות להתאחדות וההיבטים הכספיים של התנהלותה והתנהלות חבריה. משחקי הכדורגל של ההתאחדות מתקיימים בהתאם לכללי חוקת משחק הכדורגל כפי שאומצו על ידי פיפ"א. תחת ההתאחדות לכדורגל מתקיים מוסד משפטי האחראי לפיקוח ואכיפת משמעת, כולל מתן פסקי דין משמעתיים על עבירות חמורות, בעיות משמעת או עבירות קהל, כמו גם מתן עונשים לקבוצות כדוגמת קנסות, משחקים ללא קהל, הורדת נקודות ואף הורדת ליגה. בית הדין לכדורגל מקיים שתי ערכאות, הגבוהה היא של בית הדין לערעורים בכדורגל.
מנכ"ל ההתאחדות החל מ-19 באפריל 2023 הוא ניב גולדשטיין.
באוגוסט 2014 הועברה האחריות על ניהול הליגות המקצועניות (ליגת העל והליגה הלאומית) למנהלת הליגות לכדורגל, והיא פועלת בשיתוף עם ההתאחדות.
אחריות ההתאחדות
{{טורים
תחרויות
}}
יוהאן יואכים בכר
יוהאן יואכים בכר (בגרמנית: Johann Joachim Becher; 6 במאי 1635 - אוקטובר 1682) היה רופא ואלכימאי גרמני, ממבשרי הכימיה, מלומד והרפתקן. בכר ידוע במיוחד בזכות פיתוח תאוריית הפלוגיסטון.
מיכאל הרסגור
מיכאל הרסגור (שמו בלידה: מישל גולדברג (Michel Goldberg); 15 במרץ 1924 - 9 בפברואר 2011) היה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. יוצרה של תוכנית הרדיו "שעה היסטורית" בגלי צה"ל.
יוהאן יואכים בכר
בכר נולד בעיר שפייר. אביו, כומר לותרני, נפטר כאשר יוהאן היה ילד, והותיר אחריו אלמנה ושלושה ילדים. כאשר היה בן 13 מצא עצמו בכר אחראי לפרנסתו שלו, ולפרנסת אימו ואחיו. הוא למד ועסק במספר מלאכות יד, הקדיש את לילותיו ללימודים מגוונים, והרוויח מעט בהוראה. בשנת 1654, בגיל תשע-עשרה, פרסם בשם הבדוי סולינוס זלצתל ספר בשם De potentissima philosophorum medicina universali, lapis philosophorum trismegistus dicta, ספר רפואה המבוסס על האלכימיה, שעסק באבן החכמים ככלי לריפוי כל מחלה.
ב-1660 פרסם את ספרו Metallurgia; ושנה לאחר מכן את החיבור Character pro notitia linguarum universali, בו כלל 10,000 מילים לשימוש כשפה מתוכננת אוניברסלית. המילון כולל ערכים בלטינית, שלכל אחד מוצמד מספר. בשפה המתוכננת הייתה כל מילה אמורה להיות מיוצגת על ידי שלישיית מספרים: מספרה במילון, וכן שני מספרים נוספים לציון תפקידה במשפט. ניתן לראות בעבודה זו, לצד עבודות נוספות מאותה תקופה (למשל מילונו של ג'ון וילקינס) כמבשרות מוקדמות של המחקר בתרגום מכונה. המילון של בכר מומש בתוכנת מחשב שנכתבה ב-1962.
מיכאל הרסגור
תחילת דרכו
בשנת 1946, אחרי שהיה שותף לפעילות השומר הצעיר באיסוף בני נוער לשם העלאתם לארץ ישראל, בספינות "עצמאות" ו"קיבוץ גלויות", יצא מאירופה בדרכו לארץ ישראל, מסע שהסתיים רק בפברואר 1949, מאחר שהבריטים תפסו את הספינה שבה הפליג וכלאו את נוסעיה במחנות המעצר בקפריסין. הם שוחררו רק עם פתיחת המחנות לאחר קום מדינת ישראל. בקפריסין שינה את שמו מגולדברג להרסגור ("זהב סגור" הוא זהב מובחר).
יוהאן יואכים בכר
ב-1663 פרסם את ספרו Oedipum Chemicum, וספר על חיות, צמחים ומינרלים, Thier- Kräuter- und Bergbuch.
הסופר ביל ברייסון כתב בנושא:
מיכאל הרסגור
בישראל
הרסגור היה חבר קיבוץ זיקים והוא שנתן לקיבוץ את שמו, בציטוט מתשובת ה"דקבריסטים" למכתבו של פושקין אליהם, האומר: "מזיקים תצא להבה". היה חבר מק"י ובאמצע שנת 1949 היה בין 11 חברי הגרעין שסולקו מקיבוץ משמר העמק בגלל השתייכותם למפלגה הקומוניסטית. במשך השנים כתב בעיתון של מק"י קול העם. היה כתב העיתון במוסקבה ועורך המדור הספרותי. בשנת 1962, במסגרת הקולות כנגד הקו הסטליניסטי במק"י, הפסיק לכתוב בקול העם ובמהרה פרש מהמפלגה. לימים הסתייג מן הטוטליטריות של סטלין וממעשיהם של לנין וטרוצקי. באותה תקופה הכיר דרך חברו מתנועת השומר הצעיר, יעקב בלומר (הוריו של עוזי ארד) ואשתו, את תמר לבית בוצ'קו, ילידת פולין, שעלתה לארץ ב-1941, לימים אשתו. לשניים נולדה הבת ניבה. תמר עסקה בהוראה. במקביל היא פרסמה מספר ספרים ומחזה.
בשנים 1962–1966 לימד היסטוריה בתיכון עירוני ד' בתל אביב. פרופ' צבי יעבץ קלט את הרסגור באוניברסיטת תל אביב, למרות גילו המתקדם יחסית.
יוהאן יואכים בכר
חוקר נודד
ב-1660 קיבל תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת מיינץ. ב-1666 מונה לפרופסור לרפואה באוניברסיטת מיינץ ורופא לארכיבישוף-נסיך בוחר. באותה שנה התמנה גם לתפקיד חבר-מועצה למסחר בווינה, שם קיבל את התמיכה החשובה של הרוזן זינצנדורף, ראש ממשלה וחצרן לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בכר נשלח למשימה מטעם הקיסר להולנד, שם כתב בעשרה ימים את Methodus Didactica, ולאחר מכן את Regeln der Christlichen Bundesgenossenschaft ו-Politischer Discurs von den eigentlichen Ursachen des Auf- und Abnehmens der Städte, Länder und Republiken. ב-1669 פרסם את ספרו Physica subterranea, ובאותה שנה עסק עם הרוזן של הנאו (Hanau) בתוכנית ליישוב חלקת אדמה גדולה בין נהרות האורינוקו והאמזונאס.
באותה עת התמנה גם לרופא של הנסיך הבוחר של בוואריה; אך ב-1670 היה שוב בווינה, שם ייעץ להקמת מפעל משי והציג תוכניות להקמת חברה גדולה לסחר עם ארצות השפלה, ולכריית תעלה שתחבר בין הריין והדנובה. בשנת 1678 נסע לאנגליה, ובחן מכרות בסקוטלנד וקורנוול. הוא נפטר באנגליה, באוקטובר 1682.
מיכאל הרסגור
בישראל
את לימודי התואר הראשון סיים בהצטיינות יתרה ובשל כך נשלח מטעם האוניברסיטה להמשך לימודים בצרפת. הרסגור למד בצרפת שש שנים, מתוכן שהה שנתיים עם משפחתו בצרפת (בין השאר בתקופת "מרד הסטודנטים"), ובארבע השנים שלאחר מכן בא לצרפת בתקופת הקיץ לבחינות. עבודת הדוקטורט שלו בנושא "מועצת המלך של שארל השמיני ולואי ה-12 בין 1485 ל-1518" כללה ארבעה כרכים שהחזיקו כ-700 עמודי מחקר. בזכותה זכה לתואר דוקטור ד'אטה (ד"ר ממלכתי של הרפובליקה הצרפתית ;doctorat d'État), תואר שאינו מוענק בדרך כלל לזרים ושמאפשר לנושאו לקבל מיידית תואר פרופסור וללמד באוניברסיטה צרפתית. לאחר שלימד באוניברסיטה של נאנט, חזר לישראל. התמחותו של פרופ' הרסגור הייתה בנושא ימי הביניים המאוחרים והתמקדותו הייתה בהיסטוריה אירופית.
בשנת 1974 ביקר הרסגור בליסבון לצורכי מחקר של ימי הביניים כאשר מהפכת הציפורנים הפילה את הרודנות בת 50 השנה. המאה ה-20 הסיחה את דעתו מן המאה ה-13. הוא התוודע אל דמויות מפתח במהפכה, ולימים כתב עליה ספר בצרפתית, שתורגם אחר כך לעברית, והופיע בהוצאת עם עובד. ב-1975 הוא נעשה הפרשן של יומן גלי צה״ל לענייני פורטוגל בזמן שהתוהו-ובוהו הפוליטי שם עורר חששות כבדים במערב אירופה ובארה״ב מפני השתלטות של השמאל הקיצוני. כך גם התחיל הקשר בינו לגלי צה״ל, שהתרחב אחר כך לכלל תוכנית שבועית.
הרסגור היה מרואיין מבוקש בתוכניות רדיו, ובזכות חוש ההומור שלו ושנינותו הצליח לרתק אליו גם מאזינים שאינם מתעניינים בדרך כלל בהיסטוריה. יש שייחסו לו גם נטייה להגשה פרובוקטיבית של הדברים ומשיכה לפרשיות ואנדוקטות מחיי דמויות היסטוריות - למשל, עיסוק בחיי המין של דמויות מסוימות או במאבקי כוח אישיים שניהלו.
במשך יותר מעשרים שנה הגיש בקביעות, מדי יום ו' בשעה שבע בערב, יחד עם שחקן התיאטרון והשדרן אלכס אנסקי, את התוכנית "שעה היסטורית" בגלי צה"ל. השעה ההיסטורית השבועית הפכה לתוכנית פולחן ובמשך שנות שידורה שודרו למעלה מ-525 תוכניות. בשנת 2005, עם פרישתו לגמלאות של אנסקי, הוחלף בתחילה על ידי השדרן ערן סבאג ולאחר מכן על ידי ליעד מודריק.
בנימין נחום סילקינר
בנימין נחום סילקינר (1 בדצמבר 1882 - 6 בנובמבר 1933) היה משורר וסופר עברי יליד ליטא שפעל בניו יורק.
תולדות חייו
נולד בי"ט בכסלו תרמ"ג (1 בדצמבר 1882) בעיירה וילקי שבפלך קובנה בליטא. חונך על ברכי היהדות, אולם באווירה האוהדת את תנועת ההשכלה היהודית. בשנת 1900 עבר לאודיסה להמשך לימודיו, והושפע ביותר מאחד העם ומחיים נחמן ביאליק. שם הוא החל בכתיבת שיריו הראשונים. בשנת 1908 עבר לארצות הברית יחד עם בן-דודו אהרון דוד מרקסון, וסיים את חוק לימודיו במשפטים באוניברסיטת ניו יורק. כל העת עסק סילקינר בהוראת העברית בבית המדרש למורים בניו יורק, ליד בית המדרש לרבנים באמריקה מיסודו של שניאור זלמן שכטר. בשנותיו האחרונות אף שימש מנהלו של בית מדרש זה.
בשנת 1903 יצא לאור שירו הראשון בכתב העת "הזמן", אך הוא לא המשיך לפרסם עד להתבססותו בארצות הברית, שם הוא היה הפותח של השירה העברית המודרנית בארצות הברית. המעבר לכרך הגדול של העולם החדש העיק עליו והוא ביקש לעצמו פינת סתר של רוך פיוטי, שהתבטאה בנעימה הלירית והענוגה של שיריו. בספרו הראשון "מול אוהל תמורה: שברי פואמה מזמן שלטון הספרדים באמריקה", ביצע סילקינר ניסיון נועז לחדור לקדמי אמריקה הראשונית, והיא התמודדות ראשונה של השירה העברית עם נושא אמריקאי מובהק - הווי האינדיאנים בימי שלטון הספרדים באמריקה. הספר סימן מפנה בשירה העברית ופתח תקופה חדשה בספרות העברית בארצות הברית. לאחר שמילא בכתביו את מרבית הקובץ "סנונית" שהוציא ראובן בריינין בשנת 1910, השתתף החל משנת 1911 בעריכת כתב העת האמריקאי העברי "התורן" יחד עם אברהם גולדברג, שמעון גינצבורג, שלום בר מקסימובסקי ודניאל פרסקי. בשנת 1927 כינס את מרבית שיריו לאסופה "שירים".
סילקינר הוציא מספר ספרי-לימוד לעברית מאנגלית, והיה שותף לחיבור המילון האנגלי-עברי הגדול יחד עם ד"ר יהודה אבן שמואל וישראל אפרת שיצא לאור לראשונה בשנת 1929. הוא גם עסק בתרגום כתביו של ויליאם שייקספיר לעברית: תרגם את "מקבת'" בשנת 1929 והוסיף הערות לתרגום "הסוחר מוונציה" לשמעון הלקין.
סילקינר נפטר בניו יורק בי"ז בחשוון תרצ"ד, ה-6 בנובמבר 1933 בהיותו בן 51.
Resident Evil
Resident Evil ("האויב שבפנים", ידוע ביפן בשם Biohazard) הוא זיכיון משחקי הישרדות אימה יפני, הכולל גם סרטי לייב אקשן באותו שם, סרטי אנימציה בהנפשה ממוחשבת, חוברות קומיקס, נובלות גרפיות ומגוון רחב של מרצ'נדייזינג. הסדרה פותחה בידי קאפקום ונוצרה על ידי שינג'י מיקאמי בהשראת סרטי "ליל המתים החיים" של ג'ורג' רומרו, והיא מתמקדת בהתפרצות זומבים ומפלצות אחרות שנוצרו בידי חברת תרופות מרושעת בשם "תאגיד אמברלה".
המשחק המקורי יצא בשנת 1996 והוביל למספר רב של המשכונים מז'אנרים נוספים לאימה, בהם פעולה, מחקר ופתירת תעלומות. קוויי העלילות שבמשחקים קיבלו השראה מסרטי אימה ופעולה, והסדרה עצמה הביאה לפופולריות משחקי הישרדות אימה אחרים וסרטי זומבים משנות ה-90 המאוחרות. נכון לסוף שנת 2019, סדרת המשחקים היא הזיכיון המצליח ביותר של חברת קאפקום, עם היקף הכנסות של למעלה מ-95 מיליון עותקים. בנוסף לכך, סרטי "האויב שבפנים" נכנסו לספר השיאים של גינס משום היותם המכניסים ביותר לסרטים המבוססים על משחקי וידאו.
נכון ל-2019, הסדרה כוללת 31 משחקים. דמותו של נמסיס מסדרת המשחקים ממוקמת במקום ה-59 ברשימת הנבלים הגדולים ביותר במשחקי וידאו, לפי IGN.
היסטוריית פיתוח
פיתוחו של המשחק המקורי בסדרה החל בשנת 1993 בשם Biohazard כאשר טוקורו פוג'יוארה מחברת קאפקום ביקש משינג'י מיקאמי ועובדיו ליצור משחק המשלב אלמנטים ממשחקו הקודם של פוג'יוארה משנת 1989, Sweet Home - משחק המבוסס על סרט הישרדות-אימה יפני שעוקב אחרי צוות יוצרי קולנוע החוקרים אחוזה ישנה בחיפוש אחרי ציורי קיר חבויים ונתקלים ברוחות ובאויבים על-טבעיים. בסוף שנת 1994 התכוננו מפיצי המשחק לשווק אותו בארצות הברית אך נוצר קושי לשווק אותו בשם Biohazard משום שזה כבר היה בשימוש בידי משחק DOS ולהקת הארדקור פאנק. המשחק יצא לשווקים במערב בשנת 1996 בשם Resident Evil לקונסולות המשחק פלייסטיישן ו-Sega Saturn.
עם יציאתו, המשחק המקורי עזר להטביע את המושג "הישרדות אימה", והצלחתו הביאה ליצירתם של שני משחקי המשך, Resident Evil 2 בשנת 1998 ו-Resident Evil 3: Nemesis בשנת 1999 - כאשר שלושתם שווקו לפלייסטיישן ול-Microsoft Windows. המשחק הבא בסדרה - Resident Evil - Code: Veronica שוחרר בשנת 2000 לקונסולת דרימקאסט. משחק זה זכה בהמשך לשדרוג והרחבה משמעותיים כאשר שווק גם לקונסולות הפלייסטיישן 2 ונינטנדו גיימקיוב, בשם Resident Evil - Code: Veronica X, וגם לגרסה בהפרדה גבוהה בספטמבר 2011 לקונסולות הפלייסטיישן 3 ו-Xbox 360.
למרות ההכרזה המוקדמת שהמשחק הבא בסדרה ייצא לקונסולת הפלייסטיישן 2 - דבר שגרם ליצירתו של משחק שאינו קשור Devil May Cry - יוצר המשחקים שינג'י מיקאמי החליט לשווק את המשחקים הבאים אך ורק לקונסולות הגיימקיוב. שלושת המשחקים הבאים (רימייק למשחק המקורי בשנת 2002, משחק הפריקוול Resident Evil Zero, ומשחק ההמשך Resident Evil 4 שיצא בשנת 2005) יצאו לקונסולות הגיימקיוב, כאשר רק המשחק הרביעי שוחרר גם בגרסאות פלייסטיישן 2, Microsoft Windows ו-Wii.
טרילוגיה של משחקי אקדח לייזר הידועה בשם Gun Survivor יצאו לקונסולת הפלייסטיישן וכללו משחקיות בגוף ראשון - Resident Evil Survivor בשנת 2000, Resident Evil Survivor 2 - Code: Veronica בשנת 2001, ו-Resident Evil: Dead Aim בשנת 2003. באופן דומה יצאו גם שני משחקי Chronicles - המשחק Resident Evil: The Umbrella Chronicles בשנת 2007, Resident Evil: The Darkside Chronicles בשנת 2009 שפותחו על ידי חברת Cavia. באותה שנה יצא המשחק החמישי בסדרה למערכת Microsoft Windows ולקונסולות פלייסטיישן 3 ו-Xbox 360, וזכה להיקף מכירות גבוה במיוחד למרות ביקורות מעורבות.
בשנת 2003 יצא משחק הרשת Resident Evil Outbreak לקונסולת פלייסטיישן 2, והציג מספר עלילות אפיזודיות אשר מתרחשות בעיר ראקון סיטי בין המשחק השני לשלישי. היה זה המשחק הראשון בסדרה שכלל משחקיות שיתופית. שנה לאחר מכן יצא משחק ההמשך, Resident Evil Outbreak: File #2
במרץ 2011, חברת קאפקום חשפה משחק ירי בגוף שלישי בסדרה, Resident Evil: Operation Raccoon City, שיצא למערכת ההפעלה Microsoft Windows ולקונסולות פלייסטיישן 3 ו-Xbox 360 במרץ 2012. עוד באותה שנה יצאו המשחק Resident Evil Revelations לקונסולת נינטנדו 3DS ומשחק שישי בסדרה, Resident Evil 6.
בשנת 2013, מפיק המשחקים אמר שהזיכיון יחזור להתמקדות באלמנטים של אימה ומתח מאשר פעולה, שהייתה נחלת המשחקים האחרונים. משחק ההמשך Resident Evil: Revelations 2 יצא במרץ 2015 והיה משחק אפיזודי שהתרחש בין מאורעות המשחק החמישי והשישי, כאשר בעקבותיו יצא משחק מרובה משתתפים בשם Umbrella Corps ביוני 2016 והתרחש באותו יקום בדיוני.
המשחק השביעי בסדרה, Resident Evil 7: Biohazard יצא למערכת ההפעלה Microsoft Windows ולקונסולות פלייסטיישן 4 ו-Xbox One בינואר 2017. המשחק חזר לשורשי ההישרדות-אימה, השתמש בפרספקטיבה בגוף ראשון והתרחש באחוזה ממוטטת בלואיזיאנה. שלא כמו המשחקים החמישי והשישי, המשחק התמקד בהישרדות-אימה ולא בפעולה.
משחק רימייק ל-Resident Evil 2 יצא למערכת ההפעלה Microsoft Windows ולקונסולות פלייסטיישן 4 ו-Xbox One בינואר 2019. המשחק השתמש באותו מנוע גרפי מובנה של קאפקום בדומה למשחק השביעי, והוא עקף את מכירות המשחק המקורי עם למעלה מחמישה מיליון עותקים. בעקבות הצלחתו, קאפקום חשפה משחק רימייק נוסף למשחק השלישי, שיצא בדצמבר 2019 והשתמש במשחקיות מרובת משתתפים.
עלילה
קו העלילה הראשי עוקב אחר קבוצת אנשים הנאבקים בתאגיד אמברלה ובדמויות הקשורות אליו אשר פיתח את נגיף הטי, שמסוגל לשנות בני אדם לזומבים ולגרום למוטציה המשנה יצורים חיים למפלצות מעוררות אימה. במהלך הסדרה מופיעים רבות במפתיע כלבים זומבים.
תקריות הר ארקלאי וראקון סיטי
המשחק הראשון משנת 1996 עוקב אחר הפרוטגוניסטים כריס רדפילד וג'יל ולנטיין, חברי השירות המיוחד לטקטיקה וחילוץ (Special Tactics And Rescue Service, בקיצור S.T.A.R.S) שלכודים באחוזה בהרים ומנסים לאתר ניצולים של צוות בראבו מיחידתם. הם מגלים שהאחוזה מסתירה בסיס סודי של תאגיד אמברלה המפתח את נגיף הטי כאשר מטרתו הסופית היא יצירת נשק ביולוגי שידוע בשם טיראנט (מכאן נובע שם הנגיף). על השחקן לשוטט ברחבי האחוזה בתור אחת מהדמויות הראשיות, כשהוא נעזר בלוחם ה-SWAT הוותיק בארי בורטון ובחברת היחידה רבקה צ'יימברס עד אשר הם נבגדים בידי קפטן היחידה אלברט וסקר, שתכנן לגנוב את נגיף הטי. בהמשך נדמה היה שטיראנט הרג את וסקר, אך הוא שרד וזמם את המשך ההתפתחויות מאחורי הקלעים. משחק הפריקוול Resident Evil Zero מפרט את האירועים שהובילו למאורעות המשחק הראשון ועוקב אחר רבקה צ'יימברס כשהיא מוצאת את עצמה נפרדת מחברי צוות בראבו וחוברת לאסיר הנמלט בילי כהן, חייל לשעבר בסיירת חיל הנחתים אשר הואשם על לא עוול בכפו.
המשחק השני ממשיך מספר חודשים לאחר מאורעות המשחק הראשון כאשר חולדות מתחילות להדביק את אוכלוסיית ראקון סיטי עם נגיף הג'י. השחקן מסוגל לשחק בתפקיד קלייר רדפילד - אחותו של כריס, והשוטר הטירון ליאון ס. קנדי ממשטרת ראקון סיטי עם תחילת ההתפרצות ועליו להימלט מהעיר הנגועה כאשר בו זמנית עליו להתעמת מול המדען המטורף ויליאם בירקין שאחראי לפיתוח נגיף הג'י.
המשחק השלישי מתרחש לפני ואחרי אירועי המשחק השני ומתמקד בבריחתה של ג'יל ולנטיין מראקון סיטי כאשר בעקבותיה רודף נשק ביולוגי נוסף של תאגיד אמברלה, המפלצת נמסיס. במשחק זה מופיעה דמות משנה בדמותו של קרלוס אוליברה, שכיר חרב וחבר בקבוצת גרילה דרום אפריקאית, אשר עוזר לג'יל ולנטיין להימלט מראקון סיטי. העלילה מסתיימת בטיהורה של ראקון סיטי באמצעות פיצוץ אטומי.
אחרי ראקון סיטי
המשחק Resident Evil - Code: Veronica עוקב אחר מסעה של קלייר רדפילד אחרי הימלטותה מראקון סיטי. היא נלכדת בעקבות ניסיון פריצה למתקן אמברלה בפריז ומועברת לאחד ממתקני המחקר של התאגיד. המתקן מותקף בידי כוחותיו של אלברט וסקר ועד מהרה מתפשט בו נגיף הטי. קלייר נמלטת ומתחילה לחפש אחר אחיה כריס, בו בזמן שהיא נאלצת להתמודד עם מדענית המחקר אלקסיה אשפורד ואחיה התאום אלפרד. ללא ידיעתה, כריס עושה את דרכו לאי ומאתר אותה במתקן אמברלה באנטארקטיקה. בסיומו של המשחק, כריס מביס את אלקסיה, שהונדסה גנטית בידי אביה, מתעמת עם וסקר ונמלט ביחד עם קלייר.
המשחק Resident Evil 4 עוקב אחרי משימתו של ליאון ס. קנדי להציל את בתו של נשיא ארצות הברית, אשר נלכדה בידי לוס אילומינדוס - כת מספרד המונהגת בידי אוסמונד סאדלר. על ליאון להתמודד עם תושבי הכפר הנגועים בטפיל הרצחני לאס פלאגאס, וזאת בניגוד לזומבים הנגועים בנגיף הטי.
המשחק Resident Evil 5 מתמקד במאמציו של כריס רדפילד לעצור את מכירתם של כלי נשק ביולוגיים בלתי חוקיים באפריקה, והוא נעזר בתושבת המקומית שיבה אלומאר, סוכנת קבוצה הפועלת נגד טרור ביולוגי. כלי הנשק הביולוגים פותחו באמצעות השימוש בלאס פלאגאס. עם ההתפתחות העלילתית מתגלה שאלברט וסקר מתכנן להשמיד את האנושות עם נסיוב ויראלי המבוסס על נגיף פרוגניטור ונוגדנים של נגיף הטי הידועים בשם "אורובורוס".
המשחק Resident Evil 6 מתמקד במספר פרוטגוניסטים, ביניהם ליאון ס. קנדי, כריס רדפילד, האנטי-גיבורה המסתורית אדה וונג וג'ייק מיולר, שכיר חרב עצמאי ובנו של אלברט וסקר. השחקן מוצא את עצמו באמצעה של מתקפה טרוריסטית באמצעות כלי נשק ביולוגיים, מה שמוביל להפיכת נשיא ארצות הברית לזומבי. העלילה מביאה את השימוש בנגיף סי בידי הסוכנות לביטחון לאומי כדי לזרוע פחד באוכלוסייה המקומית.
במשחק Resident Evil 7: Biohazard, השחקן שולט בדמותו של אית'ן וינטרס, אזרח אמריקאי שמחפש אחר אשתו ונאלץ להגן על עצמו מפני משפחה מוזרה באחוזה הנטושה לכאורה של משפחת בייקר בלואיזיאנה. המשחקיות חוזרת לשורשי ההישרדות-אימה שהייתה ידועה בשלושת המשחקים הראשונים, ושמה דגש על חקר הסביבה במבט גוף ראשון. למשחק יצאו שני תכנים להורדה, כאשר הראשון מתמקד בפעולה ומחזיר את דמותו של כריס רדפילד והשני באימה ומתמקד בדמותה של זואי בייקר.
במשחק השמיני, Resident Evil: Village השחקן חוזר לשלוט בדמותו של אית'ן וינטרס. שלוש שנים לאחר המשחק הקודם, אית'ן ומיה עברו בעזרת כריס רדפילד לאירופה. אולם, טרגדיה מתרחשת כאשר כריס רוצח את מיה וחוטף את אית'ן ובתו התינוקת רוזמרי לכפר אירופאי מושלג הנגוע במפלצות חדשות. כעת, על אית'ן להציל את בתו ולנצח את הכוח האפל שמעוניין בה מסיבות לא ידועות.
משחקים קשורים ושאר מדיה
משחקים נוספים בסדרה עוקבים אח הימלטותם של הגיבורים הראשיים.
עלילתם של סרטי האנימציה Resident Evil: Degeneration משנת 2008, Resident Evil: Damnation משנת 2012 ו-Resident Evil: Vendetta משנת 2017 מתרחשים בין המאורעות של המשחקים הראשיים.
מדיות נוספות
בנוסף למשחקי מחשב, עלילת Resident Evil תורגמה למגוון מדיות אחרות כסרטי קולנוע, קומיקסים ונובלות גרפיות.
קומיקס
בשנת 1997, חברת מארוול קומיקס פרסמה פרולוג במהדורה מוגבלת המבוסס על המשחק המקורי. חוברת קומיקס זו ניתנה בחינם כחומר שיווקי במשחק הפלייסטיישן.
בשנת 1998, חברת ויילדסטורם קומיקס של ג'ים לי החלה בהרצת חוברות קומיקס המבוססות על שני המשחקים הראשונים בסדרה, שנקראה "האויב שבפנים: מגזין הקומיקס הרשמי" ואשר נמשכה כחמש חוברות. ארבע הראשונות פורסמו בידי אימג' קומיקס, בעוד האחרונה בידי ויילדסטורם. כל חוברת כללה מקבץ של סיפורים שהיו עיבודים למאורעות המשחקים, כמו גם סיפורים נוספים שקשורים. חברת ויילדסטורם פרסמה גם מיני סדרה בשם "האויב שבפנים: אש וקרח", אשר גוללה את סיפורו של צוות צ'ארלי, שנוצר במיוחד עבור הקומיקס. חברת ויילדסטורם גם פרסמה אוסף של ארבע נובלות גרפיות המכילות עיבודים סיניים למשחק השלישי ול"קוד ורוניקה".
בשנת 2009, חברת ויילדסטורם פרסמה פריקוול בן שש חוברות למשחק החמישי ועסקה בשניים מחברי הארגון הבלתי רשמי נגד טרוריזם BSAA.
סרטי קולנוע
שישה עיבודים קולנועיים בלייב אקשן הופקו, נכתבו ובוימו בידי פול וו.ס. אנדרסון. סדרת הסרטים אינה עוקבת אחר עלילות המשחקים אך היא כוללת מספר דמויות מהם. הפרוטגוניסטית הראשית היא אליס, דמות מקורית שנוצרה עבור הסרטים. למרות ביקורות שליליות ממבקרי קולנוע, סדרת הסרטים הניבה רווחים של למעלה ממיליארד דולרים. נכון להיום מדובר בעיבודים היחידים למשחק מחשב שהגדילו את היקף הרווחים עם כל סרט שיצא. סדרת הסרטים גם מחזיקה בתארים "הסדרה הארוכה והמצליחה ביותר לעיבודי לייב אקשן של משחקי וידאו" בספר השיאים של גינס לשנת 2012. בסדרת הסרטים מככבים מילה יובוביץ' בתפקיד אליס, עודד פהר בתפקיד קרלוס אוליברה, סיינה גילורי בתפקיד ג'יל ולנטיין, ונטוורת' מילר בתפקיד כריס רדפילד, יוהאן אורב בתפקיד ליאון ס. קנדי, אלי לרטר בתפקיד קלייר רדפילד ולי בינגבינג בתפקיד אדה וונג.
סרט מאת נטפליקס
בשנת 2021 עלה הסרט "האויב שבפנים: ברוכים הבאים לראקון סיטי" לשירות הזרמת המדיה נטפליקס בכיכובם של קאיה סקודלריו כקלייר רדפילד, רובי אמל ככריס רדפילד, טום הופר כאלברט וסקר ואוון ג'וגיה כלאון קנדי.
סדרת טלוויזיה
סדרת טלוויזיה שמבוססת על סדרת הסרטים עלתה לשידור במהלך 2020 בשירות להזרמת תוכן נטפליקס. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת.
סרטי אנימציה
ארבעה סרטי אימה-סייברפאנק בהנפשה ממוחשבת הופקו לסדרת המשחקים, בכיכובם של ליאון ס. קנדי, קלייר רדפילד ואדה וונג נוסף על דמויות חדשות לקאנון. הסרטים הם Biohazard 4D-Executer מנובמבר 2000, Resident Evil: Degeneration מאוקטובר 2008, Resident Evil: Damnation מאוקטובר 2012 ו-Resident Evil: Vendetta ממאי 2017.
מרצ'נדייזינג
לאורך השנים, מספר חברות צעצועים רכשו את הזכויות לזיכיון "האויב שבפנים", כשכל אחת משווקת ליין של אקשן פיגרס ומודלים לאספנות משלה. חברות אלה כוללות בין היתר את טוי ביז, פאליסדס טויס, NECA והוט טויס. חברת "טוקיו מארוי" המתמחה ביצור צעצועי איירסופט ומודלים מיניאטוריים יצרה העתקים מדויקים של כלי הנשק מסדרת המשחקים.