cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
VH1
תכנים מקוריים
בשנת 1996 עלתה בערוץ תוכנית האירוח "המופע של רופול" בהנחייתו של אמן הדראג קווין רופול. התכנית חודשה גם לעונה השנייה, ונחשבה אז כחסרת תקדים, כאשר היא הייתה לאחת מתוכניות האירוח הראשונות שמגיש אותה גיי מוצהר.
בשנת 1999 העלה VH1 לשידור את הסרט המקורי הראשון שלו, סרט הביוגרפיה על sweetwater. בהמשך השנים הם יצרו עוד תריסר סרטים מקוריים חדשים, כולל סרטי ביוגרפיה על דף לפרד, אם סי האמר וריקי נלסון.
לאחר אין ספור תוכניות ריאליטי, דוקו, ושעשועונים, בשנת 2006 הופקה ברשת סדרת טלוויזיה עלילתית ראשונה, הסיטקום "עכשיו טורי" בכיכובה של טורי ספלינג. למרות הביקורות החיוביות מצד המבקרים, בוטלה הסדרה לאחר תום העונה הראשונה.
בשנת 2007 שודרה עוד סדרת טלוויזיה, גם היא סיטקום "אני שונא את גיל 30" בכיכובו של ליאם קייל סאליבן.
ערוצי ספין-אוף
בדומה לערוצי MTV וניקולודיאון השונים, גם VH1 ייצר ערוצי ספין אוף שונים. כל הארבעה נסגרו לאורך השנים או שבעלותם הועברה לחברה אחרת (שאינה MTV), ולמעט VH1 Classic, אף אחד מהמוזכרים לא שודר בישראל.
VH1 Classic
עם סגירתו של ערוץ VH1 Classic, למעשה חדלו להתקיים כל ערוצי הספין-אוף של VH1, בכל העולם.
הערוץ שידר ל-3 אזורים שונים בעולם, בהם ארצות הברית (הערוץ הוחלף בערוץ בשם "MTV Classic"), בריטניה ואירלנד, ואירופה (כולל גם את ישראל). שידורי VH1 Classic שבאירופה מופצים ממרכז השידור של ויאקום בקמדן טאון שבבריטניה.
בשנותיו הראשונות בישראל, שודר בישראל הערוץ האמריקאי, ובשנת 2004 עם הקמת הערוץ האירופאי הוחלף הערוץ באירופאי.
באפריל 2020, החליטה MTV לסיים את שידורי ערוץ VH1 Classic, יחד עם ערוץ MTV Rocks שיסיים את דרכו גם כן ולהחליפם בערוצי MTV 80s ו-MTV 90s (בהתאמה). במהלך אותה שנה שודרה ב-VH1 Classic רצועה לילית בשם "MTV 80s Takeover", לצד הרצועות האחרות של הערוץ. החל בחודש אוקטובר 2020, שידורי VH1 Classic נפסקו כליל למעט שידור הרצועה "MTV 80s Takeover", שמשודרת לאורך כל שעות היום. במהלך שידורי הרצועה, הוצבו שני סמלים על המסך - האחד של VH1 Classic, והאחר של ערוץ MTV 80s, כהכנת הצופים לערוץ החדש על גבי התדר. בעוד שערוץ MTV 80s משודר גם ביס וגם בהוט, ערוץ MTV 90s משודר רק בהוט.
הערוץ שודר (כ-VH1 Classic) ומשודר (כ-MTV 80s) ב-YES, HOT ובשירות ה-OTT של הוט, NEXT TV. אין צפי לעליית הערוץ לשידורי "STINGTV" של חברת יס.
VH1 בישראל
הערוץ הועלה בישראל לראשונה במסגרת חברות הכבלים (כיום הוט) בשנת 1997, במקום ערוץ Channel V בתדר שבו נקלט לפני כן ערוץ MTV אסיה. מאז החלו השידורים הדיגיטליים בהוט ושידורי חברת yes הטלוויזיה בלוויין ועד לסגירתו בחודש אוגוסט 2021, שודר הערוץ בשתי החברות יחד עם חלק מערוצי הספין-אוף. הערוץ הוחלף בערוץ MTV 00s, המשדר אך ורק מוזיקה מהשנים 2000-2010, כחלק מסדרת ערוצי MTV החדשה (MTV 80s - העוסקת במוזיקה משנות ה- 80, MTV 90s העוסקת במוזיקה משנות ה-90).
שירות פסיכולוגי ייעוצי
שירות פסיכולוגי ייעוצי (בראשי תיבות: שפ"י) הוא אגף במשרד החינוך, שתפקידו לתת שירותי פסיכולוגיה חינוכית וייעוץ חינוכי לתלמידים, הורים, מורים ואנשי חינוך העובדים במערכת החינוך. אנשי המקצוע של האגף פועלים בבתי ספר ובשירותים הפסיכולוגים החינוכיים (שפ"ח) בכל רחבי הארץ.
מטרות ותפקידים
המטרה של שפ"י היא קידום התפתחותו של כל תלמיד תוך דאגה למיצוי הפוטנציאל השכלי, החברתי והרגשי שלו. בעלי המקצוע המשתייכים לשפ"י הם פסיכולוגים חינוכיים ויועצים חינוכיים, והם פועלים בתוך בתי הספר כדי לקדם מטרה זו. שפ"י עוסק בארבעה היבטים המשפיעים על התפתחות מערכת החינוך והתלמידים המתפקדים בה: היבט אישי של התלמיד כפרט (תוך-אישי, בין-אישי, רגשי וקוגניטיבי); היבט מערכתי של המסגרת החינוכית; היבט של תהליכי ההוראה והלמידה; והיבט משפחתי וקהילתי.
שפ"י פועל, בין השאר, על פי הגישה המערכתית, הרואה את הפרט כחלק ממערכות חברתיות שונות - משפחה, כיתה, בית ספר והסביבה הקהילתית. לכן תפקידם של היועצים והפסיכולוגים החינוכיים הוא לשפר את מקצועיותם ומיומנותם של המורים בתחומי בריאות הנפש, דבר שיוכל לאפשר אקלים כיתה המעודד צמיחה, ויוכל לתרום ללמידה ולתפקוד החברתי של התלמידים. במקרים של קשיים הקשורים לתלמידים ספציפיים, מעניק שפ"י גם שירותי טיפול וייעוץ פרטניים לתלמידים ולהוריהם, כאשר הם מצויים במצב בו קיימים גורמים הפוגעים בהתפתחותם התקינה.
הנהלת שפ"י עובדת מול קובעי המדיניות במשרד החינוך, התרבות והספורט, ומסייעת להם בקבלת החלטות המכוונות לטובתו של הילד ולבריאותו הנפשית. שפ"י הוא הגוף המוביל במשרד החינוך את הטיפול בנושאים כגון קידום אקלים בית ספר ומניעת אלימות; כישורי חיים; מניעת שימוש לרעה בסמים, אלכוהול וטבק; מיניות, מגדר ומשפחה; מניעת התעללות בילדים ופגיעות מיניות; מצבי לחץ וחירום במערכת החינוך; ליקויי למידה; וילדים בסיכון. נושאים אלו מטופלים על ידי אנשי המקצוע של שפ"י, ברמה של מניעה מראש וכן התערבות טיפולית כשהיא נדרשת.
חלק מתפקידי שפ"י הוגדרו בחוק, למשל הוגדר כי יש לכלול פסיכולוגים חינוכיים בוועדות השמה ובוועדות ערר, הפועלות מתוקף חוק חינוך מיוחד, וגם בחוק השילוב הוגדרו מספר תפקידים לפסיכולוגים וליועצים החינוכיים ביישום החוק; ראש היחידה למניעת התעללות בילדים של שפ"י הוסמך על ידי משרד החינוך לבצע את חובת היידוע (על פי החוק למניעת אלימות במשפחה, תיקון מספר 7); בחוזרי מנכ"ל רבים של מנכ"לי משרד החינוך, בהם מובהרים היבטים הקשורים לתחום בריאות הנפש של התלמידים, הוגדרו תפקידים לפסיכולוג וליועץ החינוכי; ועוד.
מבנה
בשפ"י שלושה אגפים: אגף פסיכולוגיה, אגף ייעוץ ואגף תוכניות סיוע ומניעה. כן קיימות בו מספר יחידות נוספות: גף ליקויי למידה, היחידה למצבי לחץ וחירום, והיחידה למחקר והערכה. באגף תוכניות סיוע ומניעה פעילות יחידות כגון היחידה למניעת התעללות בילדים (הוקמה לאחר תיקון מספר 26 לחוק העונשין, 1989, המכונה חוק חובת הדיווח, בשל הצורך להכשיר את אנשי החינוך להכיר את חובותיהם על פי חוק זה), והיחידה למניעת סמים, טבק ואלכוהול (לאחר חקיקת חוק הרשות למלחמה בסמים).
השירות כולל כ-7,800 אנשי מקצוע, מתוכם כ-2800 פסיכולוגים חינוכיים, העובדים ב-261 שירותים פסיכולוגיים חינוכיים (שפ"ח) ברשויות המקומיות בישראל; וכ-5,000 יועצים חינוכיים, העובדים בבתי הספר.
יועצים חינוכיים
יועץ חינוכי, המכונה לעיתים "יועץ בית הספר", הוא מורה-יועץ, שעוסק בייעוץ חינוכי בבתי ספר או בגני ילדים. יועצים מסייעים לתלמידים בתהליכי התפתחות נורמטיביים, כמו גם בקשיי הסתגלות ובמצבי דחק היוצרים בעיות שונות בתהליך הצמיחה האישית שלהם. היועץ עוסק בפיתוח צוות בית ספרי, פיתוח והטמעת תוכניות התערבות ומניעה, ייעוץ לתלמיד, להורים, למורים ולהנהלה, וכן סיוע בבית הספר במצבי משבר וחירום.
פסיכולוגים חינוכיים
הפסיכולוג החינוכי, המכונה לעיתים "פסיכולוג בית הספר", עוסק בתהליכים חינוכיים מנקודת מבט של הפרט במסגרת החינוכית, ובתחומים כגון יעילות הפעילות החינוכית, הפסיכולוגיה של ההוראה והפסיכולוגיה החברתית של בתי ספר כמסגרות ארגוניות. פסיכולוגים חינוכיים בישראל עובדים בבתי הספר ובגני הילדים במסגרת שירותים פסיכולוגים חינוכיים (שפ"חים) שקיימים בכל רשות מקומית. הם עוסקים במגוון בעיות שעולות אצל תלמידים, הדרכות הורים ואבחונים פסיכולוגיים ופסיכודידקטיים, וכן בעבודה ייעוצית שוטפת עם מורים, מנהלים וצוותים חינוכיים בבתי הספר.
העשירייה הפותחת
"העשיריה הפותחת" היא סדרת ספרים ישראלית מצליחה המיועדת בעיקר לילדים ולבני נוער (גילאי 7–14). הסדרה עוסקת בסיפורה של חבורת נערים שכל אחד מהם כשל בניסיונו להקבל לקבוצת כדורסל "אמיתית" ומחליטים להקים קבוצה משלהם. הסדרה נכתבה על ידי אמיר דורון ומאוירת על ידי גיא מורד. עד כה ראו אור שישה כרכים בסדרה שזכו להצלחה גדולה בחנויות ולביקורות מצוינות. בשנת 2010 בחרה הקרן לעידוד קולנוע לתמוך בכתיבת תסריט לסרט באורך מלא המבוסס על "הנס של עודד", הספר הראשון בסדרה. ביוני 2013 הושקה הגרסה האנגלית של הסדרה תחת השם The dream ten. בגרסה האנגלית הותאמה העלילה לקהל הקוראים האמריקאי, שמות הדמויות ומקום העלילה שונה כשהמחבר בחר לפרסם הספרים תחת שם העט האמריקאי א.ד. אירווינג. עד כה תורגמו לאנגלית שני הספרים הראשונים בסדרה (שקבלו את השמות David's miracle ו - Where's Tony). כוכב ה- NBA סטפן קארי אף שמש כשגריר של הסדרה בארצות הברית ובצפון אמריקה בשנתיים הראשונות להשקתה.
הנס של עודד - הספר ה-1
לעודד ירדני היה חלום אחד גדול: להתקבל לקבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב.
כשחלומו נגוז, לאחר שכשל במבחני הקבלה לקבוצה עקב קומתו הנמוכה, הוא מחליט שלא לוותר. עודד חובר אל נדב, אסף, דורון ותומר - חמישה נערים שכשלו אף הם בניסיונם להתקבל למועדון התל אביבי – ואלה מקימים קבוצה.
החמישה פוגשים את ברק שחם, שחקן מוכשר בעברו ומשוחרר טרי משירות צבאי, והוא מציע לשמש כמאמנם. אלא שברק מציב בפניהם תנאי אחד להסכמתו: לאתר ולצרף חמישה שחקנים חדשים לקבוצה וכל זאת - בתוך שלושה ימים.
האם יצליחו החמישה לעמוד במשימה הקשה?
לאן נעלם טוני? - הספר ה-2
משבר ענק פוקד את שחקני "העשיריה הפותחת": לאחר שטוני, גיבור הספר מצטיין במשחק גביע ראש- הממשלה- הוא מוזמן לשחק בנבחרת ישראל. חבריו לקבוצה מאושרים בזימונו, אלא שעד מהרה ההתלהבות נעלמת ובעקבותיה נולד פחד גדול: טוני נעלם!
הוא אינו משיב לטלפון, נעדר מאימוני הקבוצה ואף מהנבחרת וכל הניסיונות לאתרו – עולים בתוהו. חברי "העשיריה הפותחת" חוששים לגורלו ומחליטים לצאת למסע חיפושים אחריו. הם עוברים הרפתקאות מלאות סכנה ברחובות דרום תל אביב, תוך התוודעות לעולם של העובדים הזרים בישראל, במטרה לפתור את התעלומה - לאן נעלם טוני?
הכל אפשרי - הספר ה-3
מכה קשה ניחתת על שחקני "העשיריה הפותחת": אלכס מכנס את חבריו מודיע להם כי הוא נאלץ לפרוש מהקבוצה עקב מחלתו הקשה. הוא מאושפז בבית החולים ובמשך שבועות ארוכים מסרב לקבל מבקרים, כולל את שחקני "העשיריה הפותחת".
בכל אותו הזמן הקבוצה חווה משבר עמוק: שרשרת הפסדים בליגה, התדרדרות אל תחתית הטבלה ושחקנים שחדלים להאמין בעצמם.
כדי לעצור את כדור השלג, מחליט תומר להגיע אל בית החולים ולבקר את חברו הטוב ביותר.
בין שניים - הספר ה-4
ערב יציאת העשיריה הפותחת לטורניר בינלאומי ביוון, בהשתתפות קבוצות הילדים של מועדוני הפאר של אירופה, שומע דורון ידיעה מרעישה: בדרך מקרה מגלה "האקדוחן" – הקלעי הממושקף – כי הוריו החליטו להיפרד. מרגע זה נפשו סוערת. הוא אמנם מצוי בכושר קליעה מצוין, אבל ידיו רועדות ללא הפסקה והוא מתקשה להתרכז במשחק האהוב עליו. הטורניר, שהיה אמור להיות ההזדמנות הגדולה שלו לחשוף את עצמו, הופך עבורו לסיוט ממושך. דורון נשבר. הוא מחליט לנטוש את חבריו בעיצומם של המשחקים ולחזור הביתה, לישראל.
הבן של - הספר ה-5
חבר חדש מצטרף לעשיריה הפותחת. גור, בנו של אחד מגדולי שחקני הכדורסל בישראל והספורטאי הנערץ על מאמן הקבוצה, ברק שחם. אלא שלאחר ההתלהבות הראשונית מהייחוס המשפחתי המכובד, מגלים כולם שלפעמים לא פשוט להיות בנו של אישיות כה מפורסמת ולעסוק דווקא בענף הספורט שבו אביו זכה להצלחה מסחררת.
שחקנית חיזוק - הספר- ה-6
אסף, "קיר הברזל" של העשיריה הפותחת והשומר הטוב ביותר בקבוצה, נתקל בבעיה גדולה בהרבה מהגמגום הקל שממנו הוא סובל – מעמדו מתערער, הוא הופך לשחקן שולי בקבוצה ומספר דקות המשחק שלו פוחת. המצב מחמיר עוד יותר עם צירופה לקבוצה של שחקנית חיזוק חדשה, תמרה, המכונה בפי כול "ג'ורדן גירל". אסף הכועס מאיים לעזוב, עד שהוא לומד להכיר ולהעריך את השחקנית החדשה, שלא חוששת מהאתגרים והמכשולים העצומים המוצבים בפניה. האם יצליחו השניים להתגבר יחד על האתגר הגדול מכולם?
על היוצרים
אמיר דורון: נולד ב-1974. בוגר תואר ראשון בפסיכולוגיה ותקשורת וכן תואר שני במנהל עסקים - שניהם באוניברסיטת תל אביב. שיחק כדורסל מגיל קט סל ועד בוגרים באגודת בני הרצליה. זכה בגביע המדינה כשחקן ספסל עם בני הרצליה ב-1995, ואימן במקביל שנים רבות קבוצות בנים ובנות בבני הרצליה. יצר (יחד עם מורדי אלון) את סדרת הספרים רבי המכר "הוצא מהקשרו", שכללה תשעה ספרים בהם לוקטו משפטי המחץ בתחומים שונים (ספורט (5 כרכים), תקשורת, פוליטיקה, קולנוע, כלכלה). משמש שותף בחברה שמתמחה בניהול תוכן רפואי מקצועי ובמולו"ת רפואית.
גיא מורד: נולד ב-1975. בוגר בית הספר לאמנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים, במחלקה לתקשורת חזותית. מאז סיום לימודיו עובד כמאייר עצמאי בעיתונים, בספרים ובאינטרנט. מיוצרי הקומיקס הבולטים בישראל, מאייר את הקריקטורה היומית של "ידיעות אחרונות" ובעל טור קומיקס קבוע במוסף "7 ימים" ב"ידיעות אחרונות". מורד השתתף בכתיבת החומר של חבורת דימונה לקומיקס[4] - שהחלה לעבוד בשנת 2002. החבורה מנסה באופן אלטרנטיבי ועצמאי לבחון את גבולותיה במדיום הקומיקס. סיפורי הקומיקס לרוב נוגעים לגבי חיי האמנים בת"א, חרדותיהם והפנטזיות שלהם. החבורה הוציאה שלושה ספרים ומספר חוברות מצליחות שנמכרו בפסטיבלים, אירועים ובחנויות בארץ ובעולם. מורד הוא בוגר בית הספר לאמנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים, במחלקה לתקשורת חזותית.
Ricky Martin (1999)
Ricky Martin הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר הפוארטו ריקני ריקי מרטין. האלבום יצא לאור ב-11 במאי 1999 דרך חברת התקליטים קולומביה רקורדס. אלבום זה הוא האלבום הראשון של מרטין בשפה האנגלית.
האלבום זכה להצלחה רבה, בין היתר עקב הלהיט Livin' la Vida Loca, שהיה לסינגל הראשון של מרטין שהגיע לפסגת מצעד השירים האמריקאי בילבורד הוט 100. בחודש הראשון להוצאתו מכר האלבום מעל ל-10 מיליון עותקים ברחבי העולם. האלבום הגיע לפסגת מצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200.
עלי לאריג'אני
עלי ארדשיר אאמלי לאריג'אני (בפרסית: علی اردشیر آملی لاریجانی; נולד ב-1 בינואר 1958 בנג'ף שבעיראק) הוא פוליטיקאי איראני, יו"ר המג'לס (הפרלמנט) האיראני (2008–2020). בעבר מונה על ידי נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד למזכיר המועצה העליונה לביטחון לאומי, תפקיד שכיהן בו מ-15 באוגוסט 2005 עד 20 באוקטובר 2007, בהחליפו את חסן רוחאני.
עלי לאריג'אני נולד ב-1 בינואר 1958 בנג'ף שבעיראק. אביו, אייתוללה מירזא האשמי אמולי, שימש כאייתוללה בעיר נג'ף לאחר שהוגלו על ידי השאה מוחמד רזא שאה פהלווי. ב-1979, לאחר המהפכה האסלאמית, חזרה המשפחה לאיראן.
בהשכלתו, ד"ר לאריג'אני הוא בוגר תואר ראשון במדעי המחשב ובמתמטיקה מאוניברסיטת שריף לטכנולוגיה, ובעל תואר שני ודוקטורט בפילוסופיה מערבית מאוניברסיטת טהראן.
קריירה פוליטית
בשנים 1981 - 1989 כיהן כסגן שר העבודה והעניינים החברתיים בממשלתו של מיר-חוסיין מוסאווי. לאחר התפטרותו של מוחמד ח'תאמי ממשרת שר התרבות וההדרכה האסלאמית, מונה לאריג'אני לשר בפועל, והמינוי אושרר על ידי הפרלמנט ב-1 באוקטובר 1992.
לאריג'אני היה מועמד לנשיאות בבחירות 2006, וסיים את המירוץ במקום השישי, לאחר שקיבל 5.94 אחוז מהקולות.
הוא נבחר כמועמדה של המועצה לתיאום כוחות המהפכה, גוף שהורכב ממפלגות שמרניות וארגונים בעלי השפעה, אבל בסופו של דבר התברר כי זכה לפופולריות הנמוכה ביותר מבין שלושת המועמדים השמרנים - האחרים היו מחמוד אחמדינז'אד (שזכה בבחירות בסיבוב השני) ומוחמד באקר קאליבאף.
בשנת 2005 נתמנה למזכיר המועצה העליונה לביטחון לאומי, גוף העוסק בין היתר במדיניות הגרעין של איראן.
בבחירות למג'לס במרץ 2008 זכה לאריג'אני במושב מטעם קֹם. במאי 2008 נבחר ליו"ר המג'לס השמיני, וב-2012 ו-2016 נבחר גם לראשות המג'לס התשיעי והעשירי בהתאמה. בבחירות פברואר 2020 לא התמודד.
ב-12 באוקטובר 2022, במהלך ההפגנות באיראן נגד חובת עטיית החג'אב, היה לאריג'אני הבכיר הפוליטי הראשון באיראן שהעביר ביקורת על הדיכוי הקשה של המשטר האיראני (שבמהלכו מתו מאות אנשים) וטען שעל המשטר להיות סבלני יותר כלפי הצעירים שרוצים חופש מדת. הוא הוסיף כי "ממשלה אסלאמית פירושה שאנשים מנהלים את חייהם בעצמם. אם צעירים לא מיישמים אחד מעקרונות השריעה מתוך השקפת עולם חברתית – זה לא פסול ב-100%".
חיים האישיים
עלי לאריג'אני הוא בנו של אייתוללה האשם אמולי. הוא אחיהם של סאדק לאריג'אני, יו"ר המועצה לקביעת האינטרסים, של מוחמד ג'ואד לאריג'אני, של באקר לאריג'אני, נשיא אוניברסיטת טהראן למדעי הרפואה, ושל פאזל לאריג'אני, נספח התרבות של איראן באוטווה. הוא חתנו של אייתוללה מורתזא מוטהרי (לאחר שנשא לאישה את בתו פַרידֶה). יש לו שתי בנות ושני בנים.
סגול בהיר
סגול בהיר הוא סינגל של הזמר-יוצר הישראלי מרגי, שיצא לאור ב-11 ביוני 2021. השיר הוא הסינגל הראשון של מרגי לשנת 2021, והוא נכתב והופק על ידי מרגי, יחד עם יובל מעיין.
רקע
מרגי סיפר כי תחילה, פחד להוציא את השיר, ואמר כי "לא ידעתי בדיוק איך להתמודד איתו, שלא נדבר על להוציא אותו. אבל לראות איך כל אחד מהאנשים שהכי קרובים אליי בוכה כשהוא שומע אותו, גרם לי להבין שבאותו הלילה עם יובל מעיין באולפן קרה משהו מיוחד. ושהסיבה שפחדתי ממנו הייתה כי הוא היה ספר פתוח, כן, ואמיתי. כמה ימים אחר כך עליתי על המטוס ללוס אנג'לס, ובטיסה החלטתי שכשאחזור לארץ – אני רוצה להביא אותו איתי".
ביקורות
בפרוגי, פורסמה ביקורת חיובית עבור השיר, בה תואר השיר כ"בלדת פרידה מרגשת ונוגעת במיוחד" ונכתב כי "מרגי הוכיח שוב שעם כמה שהוא ווקאליסט עם קול מרשים - הוא יודע לרגש גם בשקטים". לעומת זאת, דודי פטימר ממעריב אונליין נתן לשיר ביקורת שלילית, ואמר כי מרגי "בולע את המילים, מתבכיין, משתמש בחריזה פשוטה ולא מעניינת, מתיימר להציג רצינות אך התוצר לא יותר מבדיחה. בהצלחה למי שיצליח לשרוד ולהאזין לכל השיר – אני לא הצלחתי".
אלכסנדר שלן
אַלֶכְּסַנְדֶר שֶׁלַן (בנורווגית: Alexander Lange Kielland; 18 בפברואר 1849 – 6 באפריל 1906) היה סופר ריאליסטי נורווגי מהמאה ה-19. הוא אחד מ"" של ה, יחד עם הנריק איבסן, ביירנסטרנה ביירנסון ו.
ביוגרפיה
שלן נולד בסטוונגר בנורווגיה, הוא גדל במשפחת סוחרים עשירה. הוא היה בנו של הקונסול ונינו של  (1760–1821). שלן היה אחיה הצעיר של ציירת הנוף הנורווגית קיטי לנג שלן.
הוא סיים את לימודי משפטים ב-1871 עם הבחינה הממלכתית. שנה לאחר מכן התחתן עם ביאטה רמסלנד והתיישב בעיר הולדתו כבעלים ומנהל של מפעל לבנים קטן, שניהל עד 1881. אף על פי שנולד למשפחה עשירה, הייתה בו חיבה לאלו שהיו פחות בני מזל, והוא התייחס היטב לעובדיו כשהיה בעל מפעל. הוא שימש פה לחלשים ומבקר החברה לאורך כל תקופתו כסופר. כך למשל הוא מבקר את הבירוקרטיה הנורווגית ברומן Arbeidsfolk ("אנשי עבודה", 1881) ואת צביעות המעמד הגבוה והבורגנות ברומן "Else" (1881). מחזותיו הידועים ביותר היו הקומדיות הסאטיריות "Tre Par" ("שלושה זוגות", 1886) ו-"Professoren" ("הפרופסור" 1888). הוא נודע גם בזכות סיפוריו הקצרים.
בין יצירותיו המפורסמות ביותר ניתן למנות את הרומנים: "Gift" ("רעל", 1883), "Skipper Worse" (1882) ו-"Garman & Worse" (1880). "Gift" הוא הראשון בטרילוגיה הכוללת את "Fortuna" (1884) ו-"St. Hans Fest" (1887). טרילוגיה זו היא סאטירה על הצביעות של אנשי הדת של נורווגיה. ב-"Gift", קיילנד מתלבט בהעדפה ללטינית שהייתה למורים נורווגיים בתקופתו. הסיפור מציג נער צעיר בשם מריוס, שוכב על ערש דווי בעודו חוזר על דקדוק לטיני. ב-"Fortuna" שלן מבקר את שיטות המסחר והצביעות של אנשי העסקים.
מ-1889 עד 1890 עבד שלן כעיתונאי בעיתון Stavanger Avis. שלן כמעט הפסיק לכתוב ספרות ב-1891 ופרסם רק סיפורים שכבר פורסמו קודם לכן. בשנת 1891 הוא נבחר לראש עירייה של עיר הולדתו, סטוונגר, עד 1902, אז עבר לעיר כמושל מחוז מרה ורומסדל.
הסיבה מדוע שלן סיים את הקריירה שלו כסופר מוקדם כל כך שנויה במחלוקת. יש הסבורים שהוא היה כל כך ריאליסט שהוא לא יכול היה להתמודד עם הנטיות הנאו-רומנטיות של הספרות הנורווגית בסוף המאה ה-19. סיבה סבירה יותר היא שהוא בחר להתמקד בקריירה הפוליטית שלו.
הביוגרפיה של שלן שכתב כוללת מחשבות על מותו מהשמנה. כבר מאמצע שנות ה-80 סבל שלן מקוצר נשימה. הוא לקה במספר התקפי לב, כל הזמן עלה במשקל, ולא יכול היה לשלוט בתשוקה הגדולה שלו לאוכל.
משה ברש
משה ברש (10 באוקטובר 1920 - 7 ביולי 2004) היה היסטוריון ישראלי ומייסד תחום חקר תולדות האמנות בישראל. חתן פרס ישראל בתחום חקר תולדות האמנות. תחום המחקר העיקרי שלו היה אמנות הרנסאנס.
ביוגרפיה
ברש נולד בצ'רנוביץ, רומניה (כיום באוקראינה) למשפחה ציונית ומשכילה. בנעוריו גילה ברש נטייה לאמנות וכבר בגיל 13 הציג רישומים וציורים בתערוכות בפראג, בודפשט ובוסטון.
את תחום תולדות האמנות למד ברש באופן עצמאי כאוטודידקט. באותה תקופה הוא ביקר במכון וארבורג בלונדון, אשר הונהג באותה עת על ידי ארווין פנופסקי. בשנת 1958 הוזמן להקים את המחלקה לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים. מרטין בובר, ושמואל הוגו ברגמן, שעמו קרא כתבים פילוסופיים, הסכימו להכיר בספרו על תפישת המוות אצל מיכלאנג'לו (1961) כמקביל לעבודת דוקטורט. הוא מונה למרצה בכיר באוניברסיטה בשנת 1961 והפך לראש החוג בשנת 1964. בשנת 1971 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין.
בין השנים 1967-1969 שהה ברש גם כפרופסור אורח במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון וכן במרכז לחקר אמנות הרנסאנס באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. בעשור שלאחר מכן גם שהה כפרופסור אורח באוניברסיטאות ניו יורק ובקורנל.
במקביל לעבודתו המחקרית, שהייתה בעיקר באנגלית, ברש כתב סיפרי מבוא בעברית לאומנות וייסד את סדרת "מבואות" בהוצאת מוסד ביאליק. בשנת 1996 קיבל ברש את פרס ישראל בתחום תולדות האמנות.
טמאש קראוס
טמאש קראוס (בהונגרית: Krausz Tamás; נולד ב-24 בפברואר 1948 בקונסנטמארטון) הוא היסטוריון, מומחה לרוסיה, פרופסור אמריטוס, אינטלקטואל יהודי-הונגרי. מבקר המשטר בהונגריה.
ביוגרפיה
טמאש קראוס נולד בעיר של כ-8,000 תושבים בצפון המישור הגדול בהונגריה אחרי מלחמת העולם השנייה. הוא והוריו עברו מהעיר הקטנה לבודפשט כשהיה בן ארבע. סיים את לימודיו בבית הספר היסודי והתיכון בבירה, וסיים את לימודיו באוניברסיטת לאיוש קושוט שמוכר כאוניברסיטת דברצן עם תואר בהיסטוריה ובשפה הרוסית בשנת 1973. את עבודת הדוקטורט שלו כתב ב-1976 על הקשרים בין הבולשביזם לבין השאלה הלאומית. בשנת 1981 כתב עבודה על ההיסטוריוגרפיה של ייחודיות התפתחות ההיסטורית הרוסית. הוא זכה בתואר דוקטור להיסטוריה בשנת 1994 עם עבודתו ה"תרמידור הסובייטי" ((בלוח השנה המהפכני בצרפת התרמידור היה החודש ה-11. תרמידור (Thermidor), חודש החום, החל ב-19 או 20 ביולי)), שדן בתנאים האינטלקטואליים והפוליטיים של הסטליניזם.
מאז 1982 הוא מלמד במחלקה להיסטוריה של מזרח אירופה, בפקולטה למדעי הרוח, באוניברסיטת אטווש לוראנד. פרופסור חבר במשרה חלקית מאז 1988, פרופסור חבר במשרה מלאה מאז פברואר 1997, פרופסור מן המניין מאז יולי 2000 (ב"מרכז לרוסיה"), ראש המחלקה מאז יולי 2002. פרופסור אמריטוס מאז פברואר 2018.
בשנת 1987 בילה חצי שנה במלגת IREX (International Research & Exchanges Board) בחקר נושאים רוסיים-סובייטים בארצות הברית, ובשנים 1996 וב-1997 יצא לסיור לימודים ארוך יותר במוסקבה.
הוא עבד גם כעמית מחקר בכיר במכון להיסטוריה פוליטית (Institute of Political History), שם עסק בעיקר בהיסטוריה של ברית המועצות. לאחר התפרקות ברית המועצות ערך את "החוברות הפוסט-סובייטיות התקופתיות". מאז 1989 הוא העורך המייסד של כתב העת המרקסיסטי ההונגרי "תודעה" (Eszmélet), שיוצא לאור מדי רבעון.
בפוליטיקה
הוא היה ממייסדי ומדמויות המפתח של המפלגה הסוציאליסטית ההונגרית (MSZP) השמאלית ובמשך שנים רבות היה גם סגן הנשיא שלה. הוא היה הדובר והמייסד של "התאחדות האלטרנטיבה השמאלית" (28 בספטמבר 1988).
אמבת' דייווידץ
אמבת' ג'ין דייווידץ (באנגלית: Embeth Jean Davidtz; נולדה ב-11 באוגוסט 1965) היא שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאית-דרום אפריקאית. מוכרת בזכות גילום הלן הירש בסרט "רשימת שינדלר" ובזכות הופעותיה בסרטים "ג'ונבאג", "איש המאתיים", "צבא האופל" ובסדרה "בטיפול".
ביוגרפיה
דייוויץ נולדה בלפאייט, אינדיאנה שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי. היא גדלה בטרנטון בירת ניו ג'רזי. בילדותה חזרה עם אמה ג'ין ואביה ג'ון דייוויץ למולדתם בדרום אפריקה, שם למדה את שפת האפריקאנס.
יש לה תואר בספרות אנגלית ובדרמה מאוניברסיטת רודס שבדרום אפריקה.
קריירה
דייוויץ החלה להתפרסם בתחילת שנות ה-90 בקומדיית האימה של סם ריימי "צבא האפלה" בתפקיד שילה, בה מתאהב גיבור טרילוגיית האימה אש (ברוס קמפבל).
סטיבן ספילברג שהבחין בדייוויץ בהפקת הטלוויזיה "נישואים קטלניים" בה השתתפה ליהק אותה בשנת 1993 ליצירתו "רשימת שינדלר", לתפקיד הצעירה היהודייה הלן הירש בה חושק ומתעלל קצין האס אס אמון גת (רייף פיינס). ב-1995 השתתפה דייוויץ לצידם של גארי אולדמן וקווין בייקון בדרמה "רצח מדרגה ראשונה". ב-1996 שיחקה בפנטזיה הקומית "מטילדה" בתור ג'ניפר האני המורה של הילדה מטילדה וורמווד. ב-1998 שיחקה לצידו של דנזל וושינגטון במותחן הרוחות "נקודת מגע".
ב-1999 הופיעה דייוויץ בדרמה הבדיונית של כריס קולומבוס "איש המאתיים" בתפקיד "הגברת הצעירה" אמנדה מרטין ובעיבוד הקולנועי לרומן "מנספילד פארק" בתפקיד הצעירה העשירה מרי קרופורד. ב-2001 שיחקה בסרט האימה "שלוש עשרה הרוחות" בתור משחררת הרוחות קלינה אורטזיה ובמותחן הפסיכולוגי הבריטי "התהום". ב-2002 שיחקה בדרמת החינוך "מועדון הקיסר" בתור אליזבת חברתו לעבודה של המורה ויליאם האנדרט (קווין קליין) והשתתפה בדרמת הטלוויזיה הבריטית המוערכת "שקלטון".
ב-2005 שיחקה דייוויץ בתפקיד ראשי בדרמה העצמאית המצליחה "ג'ונבאג" בתור סוחרת האומנות מדליין ג'ונסטן. ב-2007 הופיעה בסרט הפשע "עדות שבורה" בדמות ג'ניפר אשר נורת על ידי בעלה המדען העשיר טד קופורד (אנתוני הופקינס). מחוץ לקולנוע התפרסמה בסדרות " בטיפול" בתפקיד איימי המטופלת של הפסיכולוג ד"ר (גבריאל ביירן) ו"קליפורניקיישן" בתפקיד המורה פלישיה קונס.
חיים אישיים
ב-22 ביוני 2002 נישאה לעורך הדין ג'ייסון סלואן, ולזוג שני ילדים.
רון מירון
רון מירון (נולד ב-1963) הוא מנהל ודירקטור ישראלי בתחום התרופות והציוד הרפואי. לשעבר מנכ"ל טבע ישראל וסמנכ"ל ישראל ואפריקה. כיהן בדירקטוריונים של חברות פארמה וציוד רפואי, כולל DNA BioMedical Solutions, Innocan Pharma, ואייסקיור מדיקל.
ביוגרפיה
רון מירון נולד ב-1963, בן לאליהו מירון - מהנדס בניין, ולאה - מורה. בילדותו התגורר בשכונת תל ברוך בתל אביב ולמד בבית הספר ליידי דייוויס.
שירת בצה"ל כמפקד פלוגה בשריון ולחם במלחמת לבנון הראשונה. קיבל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. הוא מרצה אורח במרכז הבינתחומי הרצליה.מתגורר בהוד השרון נשוי פלוס שלושה ילדים.
בשנות ה-90 החל רון לעבוד בחברת "טבע", ושימש בתפקידי ניהול, בהם מנכ"ל חברת הבת "סלא", העוסקת באחסון ושינוע של תכשירים וציוד רפואי. בתפקידו האחרון שימש במשך ארבע שנים כמנכ"ל "טבע ישראל". בשנת 2013, לאחר 21 שנות עבודה בחברה, פרש מ"טבע". עם הפעולות בתקופת כהונתו כמנכ"ל: כניסה לשוק תרכובות מזון לתינוקות עם המותג נוטרילון, כניסה לתחום התמיסות לעדשות מגע עם המותג Optica All in One Natural, וחניכת המרכז הלוגיסטי של החברה.
באוקטובר 2017 הוקמה חברת אינוקאן פארמה הישראלית שמפתחת מוצרים מבוססי קנאביס, מירון הוא אחד ממייסדיה ויו"ר החברה. ב-2019 חברת אינוקאן פארמה יצאה להנפקה ראשונה לציבור בבורסת קנדה (SCE) לפי שווי חברה של 26 מיליון דולר קנדי.ונכון לשנת 2021 אינוקאן פארמה שווה חצי מיליארד שקל.
בתפקידו כיו"ר הדירקטוריון של חברת וויז פארמה (Wize Pharma) הוטל עליו בהסדר אכיפה מנהלי עיצום כספי של 150 אלף ש"ח, על הכללה ברשלנות בדו"חות החברה של פרטים שיש בהם להטעות משקיע סביר.
בדצמבר 2020 מונה לראש ועדת השקעות ואסטרטגיה של חברת "גולדמן ביו".
מעמד האישה בישראל
מעמד האשה בישראל כולל את תפיסתה של האישה בחברה הישראלית, אצל נשים ואצל גברים, מקומן של נשים ויכולת ההשפעה שלהן, בשלבי התמקצעות ובמסגרות התעסוקה, ביצירה הספרותית והמדעית בישראל, ובציבוריות ובפוליטיקה הישראלית. מכלול התפיסות ועמדות הכוח של נשים בישראל, עברו תמורות רבות מאז ראשית היישוב החדש בשלהי המאה ה-19, והשתתפותן הגוברת של נשים במרחב הציבורי, בממשל ובצבא מאז ראשית המנדט הבריטי ובמדינת ישראל. השינויים הרבים הושפעו באופן ניכר מגורמים מסורתיים, חברתיים, פוליטיים, דתיים וצבאיים, הקשורים להתפתחותה של החברה הישראלית בכללה, במשך המאה ה-20, עד ראשית המאה ה-21. למעמדן של הנשים בישראל יש התייחסות גם באמצעות חקיקה בכנסת (למשל: חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה), אך תופעת האפליה עודנה קיימת במקומות מסוימים ונתונה במחלוקת.
מאידך, נשים בישראל זכאיות להטבות והעדפה מתקנת מתוקף חוקים הנוגעים לתחומי העבודה, הביטחון הסוציאלי והשירות הצבאי.
לפני קום המדינה
בשלהי תקופת העלייה הראשונה, ב-22 באוגוסט 1903, התכנסה הכנסייה הארצישראלית בזכרון יעקב. מנחם אוסישקין הציע שהכנסייה תאפשר גם לנשים לבחור ולהיבחר. הצעתו של אוסישקין התקבלה בתדהמה על ידי הצירים. עם זאת, לאחר ויכוח סוער, הכנסייה החליטה ש:
חלק מעולי העלייה השנייה ואילך היו חדורים בהשקפת עולם סוציאליסטית שדגלה בשוויון זכויות. תמורה במעמד הנשים התחוללה בתקופת העלייה השנייה, כאשר הגיעו לארץ ישראל נשים צעירות ובקשו להיות חלוצות ולהשתתף בארגוני הפועלים כגון "הפועל הצעיר", "פועלי ציון" וה"השומר" כחברות שוות; בארגון השומר נשים היו פעילות במיוחד.
עם הכיבוש הבריטי של ארץ ישראל וראשית תקופת המנדט הבריטי החלה התארגנות של מוסדות היישוב העברי המייצגים, בהן ניתנה לנשים זכות שווה לבחור ולהיבחר. הפולמוס על אפשרות הבחירה לנשים התנהל על רקע הבחירות הראשונות לארגון כנסת ישראל ב-1920, כאשר בקרב הציבור החרדי הייתה התנגדות תקיפה לכך, בציבור הדתי מחלוקת פנימית (הרב קוק התנגד והרב עוזיאל תמך), ובציבור החילוני הייתה תמיכה בנושא.
בשנת 1919 הוקמה התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל, שהשיגה, בין השאר, זכות בחירה לנשים ברמה הארצית, המקומית ולמוסדות היישוב. ב-19 באפריל 1920 התקיימו הבחירות לאספת הנבחרים הראשונה, ולמרות דיונים ערים בעניין "שאלת זכות האשה", נבחרה לאספה "אגודת נשים". באספת הנבחרים הרביעית נכנסו 18 מפלגות, ביניהן שלוש מפלגות נשים.
בשנת 1948, בעת הקמת מדינת ישראל, הוענק לציבור הנשים בישראל שוויון זכויות מלא כאשר נכתב במפורש במגילת העצמאות כי "מדינת ישראל (...) תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע או מין". כתוצאה מכך, מאז ועד היום אין כל מניעה חוקית לנשים בישראל מהשתתפות באופן פעיל בחיי הציבור הישראליים.
חקיקה במדינת ישראל
חוקים להבטחת שוויון זכויות:
חוקים המעניקים זכויות נוספות לנשים:
מעמד נשים בדין הדתי
על אף שהדין הישראלי מקנה שוויון זכויות בין גברים לנשים, הזכות לשוויון אינה משתרעת לתחומים שבהם דין המדינה הוא הדין הדתי. בתי הדין הדתיים במדינה נחשבים למגבילים את זכויותיהן של הנשים היהודיות והמוסלמיות במדינה. בדין העברי, החולש על נישואין וגירושין של יהודים, יש צורך בהסכמתם של שני בני הזוג לצורך הליך הגרושין. במקרים רבים בני זוג מתנים את הסכמתם למתן גט בקבלת תנאיהם, או בכלל מסרבים קטגורית לגירושין, תופעה הנקראת סרבנות גט. מכיוון שהליך הגרושין נעשה על ידי מתן גט מהבעל לאשה מרצונו החופשי, ובגלל המשמעות החמורה יותר של עגינות לאשה לעומת תוצאות סירוב הגט לגבר, באופן כללי התוצאות של סרבנות הגט לנשים הן חמורות יותר מאשר לגברים, דבר המעניק לגבר עמדת יתרון במשא ומתן קודם מתן הגט.
במקרים מסוימים נשים מוסלמיות רשאיות לעתור ולקבל גט באמצעות בתי הדין המוסלמים גם ללא הסכמת בני זוגן. מנגד הגברים המוסלמים רשאים להתגרש מנשותיהם גם ללא הסכמתן ואף מבלי לפנות לבית דין.
מעמד שנים בבתי הדין הדתיים
בבתי הדין הדתיים - הן בתי הדין הרבניים והן בתי הדין הרבניים - מכהנים גברים בלבד, לכאורה נוכח הוראות הדינים הדתיים הנוגעים בדבר.
במסגרת ההצעות לשינויי חקיקה משטריים ביוזמנת הקואליציה ב-2023 הוצע להרחיב את סמכויות בתי הדין הרבניים. פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה התריע על כך שהרחבה זו, במקום לתקן חוליים במערכת בתי הדין, תיצור מערכת משפט כוללת של דין תורה, המפלה נשים ומדירה אותן משורותיה בריש גלי, במקביל למערכת המשפט האזרחית.
שירות חובה
נשים מהוות חלק משמעותי מכוח-האדם של צה"ל מיום הקמתו. ישראל היא אחת המדינות היחידות בעולם שבהן מונהג גיוס חובה לנשים המוסדר בחוק, אם כי אורך השירות בו מחויבות נשים קצר מזה של גברים. לאורך תולדות המדינה נשים נטלו חלק בצבא בישראל לפני ומאז קום המדינה בשנת 1948, כאשר הנשים כיום מהוות 33% מכלל חיילי צה"ל ו-36% בדרגות הקצונה הנמוכות. לעומת זאת, ככל שעולים בסולם הדרגות כך מתמעט מספרן של הנשים.
מעמד הנשים בצבא, התפקידים הפתוחים בפניהן ואפשרויות הקידום שלהן עברו שינויים רבים במהלך השנים. ב-8 בנובמבר 1995 עתרה מהנדסת האווירונאוטיקה הישראלית אליס מילר לבג"ץ נגד משרד הביטחון וצה"ל עקב סירובם לקבלה למיונים לקורס טיס. בעקבות עתירתה נתקלה מילר ביחס מזלזל ושוביניסטי אפילו מנשיא המדינה, עזר ויצמן, שלפי עדותה אמר לה: "תשמעי מיידלע (=ילדה ביידיש), את ראית פעם גבר סורג גרביים? ראית פעם אישה כירורגית או מנצחת על תזמורת? נשים לא מסוגלות לעמוד בלחצים הדרושים מטייסי קרב". בג"ץ קיבל את העתירה והורה לצה"ל להשוות את זכויותיהן של נשים לאלו של גברים. על אף שמילר לא עברה את הקורס הטיס, פסק דין תקדימי זה פתח את הדלתות בפני הנשים בישראל לתפקידים שמעולם לא יכלו לגשת אליהם בצה"ל לפני כן.
במהלך שנת 2000 נכנס לתוקף תיקון לחוק שירות ביטחון שקובע את העיקרון לפיו לכל אישה יש זכות שווה לזכותו של גבר למלא תפקיד כלשהו בשירות הצבאי, אלא אם כן הדבר מתחייב ממהותו ומאופיו של התפקיד. בעקבות כך, נכון להיום, 88% מכלל התפקידים בצה"ל מקבלים לשורותיהם נשים, בעוד שבפועל נשים מאיישות 69% מכל אותם התפקידים.
טייסת הקרב הישראלית הראשונה רוני צוקרמן קיבלה את כנפי הטיס שלה בשנת 2001.
ב-23 ביוני 2011, התמנתה אורנה ברביבאי לקצינה הראשונה בתולדות צה"ל הנושאת דרגת אלוף כאשר מונתה לראש אגף כוח האדם.
נשים בתפקידים ציבוריים
ישראל היא אחת המדינות הראשונות שבהן אישה נבחרה לכהן כראש ממשלה, וקיים ייצוג נשים בבית המחוקקים, הכנסת והן בממשלה. מספר הנשים בתפקידים אלו גדל לאורך השנים. בעוד שמרבית הפוליטיקאיות בישראל מכהנות במפלגות חילוניות, מעטים המקרים שבהם נשים כיהנו בתפקידים בכירים במפלגות הדתיות או הערביות בישראל. המפלגות חרדיות בישראל אף נמנעות במוצהר משיבוץ נשים ברשימותיהן לכנסת ולרשויות מקומיות.
בעתירות שהובאו לדיון בבית המשפט לאורך השנים (כגון בג"ץ שקדיאל ובג"ץ אליס מילר) הועלו הסוגיות של כהונת נשים בתפקידים ציבוריים וצבאיים. כיום ישנן נשים רבות בישראל המחזיקות בתפקידים בכירים בחברה הישראלית כגון ראשי עיריות, חברות מועצות מקומיות וציבוריות, שופטות בבית המשפט העליון, בבתי המשפט המחוזיים או בפרקליטות מדינה, חברות כנסת ושרות בממשלה.
ייצוג נשים בפוליטיקה
שיעור הנשים בכנסת נמוך משמעותית משיעורן באוכלוסייה. מהכנסת הראשונה ועד הכנסת ה-14 נע מספר חברות הכנסת בין 7–12, כלומר לא עלה על 10% מסך חברי הכנסת. החל מהכנסת ה-15 עלה שיעור הנשים בכנסת והגיע בכנסת ה-18 ל-21, שהם כ-17.5% מחברי הכנסת, לאור פעילות המפלגות הגדולות לשריין מקומות לנשים. בהכנסת העשרים וארבע המספר חברות הכנסת לשיא של 35. עם זאת, המפלגות החרדיות נמנעות באופן מוצהר משילוב נשים ברשימותיהן לכנסת.
מלבד גולדה מאיר עמדו נשים נוספות בישראל בראש מפלגות גדולות והיו מועמדות לתפקיד ראש הממשלה, ציפי לבני ושלי יחימוביץ'). שיעור השרות בממשלות ישראל, אשר היה בעבר כ-6% עד 10%, גדל באופן משמעותי לאורך השנים. עם זאת, מקום המדינה ועד 2013 כיהנו בסך הכל 14 נשים שונות בתפקיד שרה, מתוך מעל ל-200 שרים שכיהנו בישראל. בממשלת ישראל השלושים ושש מכהנות 9 שרות, שהן 30.1%. בעוד ש מרבית הפוליטיקאיות בישראל מכהנות במפלגות חילוניות, מעטים המקרים בהם נשים מכהנות או כיהנו בתפקידים בכירים במפלגות הדתיות או במפלגות הערביות בישראל.
נשים במערכת המשפט
בבית המשפט העליון לא כיהנה שום אישה בתפקיד שיפוטי עד שנת 1976, אז החלה לכהן כשופטת מרים בן-פורת, שהייתה גם הראשונה לכהן בתפקיד מבקר המדינה. מאז הונהג בבית המשפט העליון שריון לאשה ונשים נוספות כיהנו כשופטות. השופטת דורית ביניש הייתה הראשונה שכיהנה בתפקיד נשיא בית המשפט העליון, ועשתה זאת משנת 2006 ועד 2012. השופטת מרים נאור ירשה אותה בתפקיד כאשר כיהנה כנשיאה עד לשנת 2017, ואילו כיום מכהנת כנשיאת בית המשפט העליון השופטת אסתר חיות.
בכוח העבודה ובמדע
החוק הישראלי אוסר על אפליה על בסיס מגדרי בתעסוקה ובשכר. בישראל קיימים פערי שכר בין גברים לנשים ויש הטוענים כי על אף החוק, חלקם נובע מאפליה (ראו ערך שכר נשים בישראל).
לאורך השנים הממשלה חוקקה מספר חוקים שנועדו לשפר את מעמד האישה במקום העבודה ובחברה הישראלית. הרשות לקידום מעמד האישה במשרד ראש הממשלה מעניקה מלגות להשכלה גבוהה עבור לסטודנטיות דרוזיות, בדואיות, וצ'רקסיות בצפון הארץ. הרשות לקידום מעמד האישה במשרד ראש הממשלה מקיימת גם קורסי הכשרה מקצועית לנשים ביישובים הערבים, הדרוזים והצ'רקסים בישראל.
הפרדה מגדרית במרחב הציבורי
בישראל מתקיימת הפרדה מגדרית במרחב הציבורי בקרב הקהילות החרדיות. היקף ההפרדה משתנה לפי פלגים שונים בציבור החרדי. הפרדה זו מנומקת בפרשנות מחמירה של האיסור הקיים בהלכה היהודית על קרבה בין גבר ואישה שאינם נשואים או קרובי משפחה מדרגה ראשונה. כחלק מהנהגה זו, מקפידים החרדים על הפרדה מגדרית לא רק בבתי הכנסת, אלא גם באולמות אירועים, על ידי מחיצות. כמו כן קיימת הפרדה בין בנים לבנות בבתי הספר החל מגילאי הגן.
בקווי אוטובוס המשמשים בעיקר אוכלוסייה חרדית ומכונים "קווי מהדרין" מתקיימת הפרדה מגדרית, כאשר החלק הקדמי מיועד עבור גברים, והחלק האחורי עבור נשים. בינואר 2011 קבע בג"ץ כי הפרדה מגדרית בקווי האוטובוסים הציבוריים בישראל בכלל ובקווי המהדרין בפרט מותרת רק כאשר היא נעשית מרצון הנוסע. לפני פסק הדין, היו מספר מקרים שבהם נוסעות בקווי מהדרין הוטרדו ואולצו לשבת בחלקו האחורי של האוטובוס וכן גברים שנדרשו לעבור מן החלק האחורי אל זה הקדמי.
בסוף 2011 החל בישראל דיון ציבורי ער בסוגיית הדרת נשים, בעקבות מקרים אחדים של הפרדה מגדרית שנטען שיש בהם משום הדרה מנימוקים דתיים. בדיון הציבורי השתתפו אנשי תקשורת ופוליטיקאים, ואף ראש הממשלה בנימין נתניהו ונשיא המדינה. גורמים נוספים יצאו נגד מה שראו כתופעות של הדרת נשים בחברה החרדית.. מזכירת המדינה האמריקאית, הילרי קלינטון, מתחה ביקורת על הדרת הנשים בישראל ואף השוותה את המצב בישראל למצב באיראן.
רבים בחברה החרדית ראו בטענות בנושא זה רדיפה חסרת הצדקה, וטענו כי המדובר בהסטת תשומת הלב מהאפליה של נשים הקיימת במגזר הכללי ובמגזרים נוספים, בתחום הפוליטיקה, העסקים (שכר והזדמנויות עבודה), דימוי ההחפצה, ושימוש בגופן של נערות וילדות לשם זנות. כמו כן נטען שהתקשורת נטפלה למקרים שוליים ונקטה בהכללה.
בינואר 2012 מינה היועץ המשפטי לממשלה צוות משרדי בנושא "תופעת הדרת הנשים במרחב הציבורי". במרץ 2014 החליטה הממשלה על יישום ההמלצות. נקבע כי חל איסור בדין על רשות שלטונית להנהיג במישרין או בעקיפין הפרדה בין גברים לנשים, שיש בה "פגיעה חמורה ובלתי מידתית בזכויות היסוד החוקתיות לכבוד האדם ולשוויון". עוד הוחלט כי יוצע תיקון לחוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים, שיאסור על ביזוי או השפלה, מחמת הפליה, על מנת למנוע מאדם לקבל מוצר או שירות ציבורי. הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ביוני 2014 אך לא קודמה מאז.
הנשים הערביות בישראל
בניגוד לרוב המדינות המוסלמיות במזרח התיכון, הנשים הערביות בישראל נהנות ממעמד חוקי זהה לזה של הגברים, ויש להן את הזכות להשתתף בבחירות ולהיבחר למשרה ציבורית. כמו כן, מצבן של הנשים הערביות בישראל טוב בהרבה ממצבן של נשים במדינות המוסלמיות במזרח התיכון שכן החוק הישראלי אוסר על נישואי פוליגמיה, נישאים לקטינות וההתעללות מינית בנשים.
הנשים הערביות בישראל שותפות באופן פעיל בחיים הציבוריים בישראל ובגופי הממשלה. דוגמאות בולטות לכך כוללות את - חוסניה ג'בארה, אשר הייתה האישה הראשונה מקרב ערביי ישראל שמונתה לתפקיד חברת כנסת ונאדיה חילו אשר הייתה האישה השנייה מקרב ערביי ישראל שמונתה לתפקיד חברת כנסת.
הנשים החרדיות בישראל
מהאישה החרדית מצופה לטפל בביתה ולא לפתח קריירה. מטרת יציאתה לשוק העבודה היא לפרנס את המשפחה ולאפשר לבעל ללמוד בישיבה. לחלק מהנשים החרדיות בישראל נגישות נמוכה למידע בתחום הבריאות ולשירותי בריאות.
אלימות במשפחה
משרד הרווחה מפעיל מקלט לנשים מוכות ומוקד לדיווחים על מקרי התעללות. ארגוני הנשים בישראל מספקות ייעוץ, התערבות במשברים, סיוע משפטי ומקלטי לנשים שחוו התעללות.
מדי שנה מתרחשים בישראל מקרי רצח על חילול כבוד המשפחה בקרב הקהילה הערבית בישראל. החוק בישראל אינו מכיר ב'הגנה על כבוד המשפחה' כצידוק ראוי לרצח. אולם, בפועל רשויות החוק מגלות הבנה כלפי התופעה, תוך ניסיון להיות רגישים לתרבותה של 'קבוצת המיעוט', בעיקר מצד המשטרה. במקרים רבים, המשטרה נוהגת להפעיל 'נכבדים' כדי לפשר בין האישה ומשפחתה, שולחת נערות לחסותם של שיח'ים, או מחזירה אותן לבתיהן. היו מספר מקרים בהם נרצחו נערות אחרי שפנו למשטרה והתלוננו שהן בסכנת חיים, לעיתים אחרי שהמשטרה קיבלה התחייבות מצד המשפחה והחזירה את הנערה לביתה.
כפייה מינית
בישראל נחשב אונס, כולל אונס המתקיים במערכת זוגית, לעבירה שהעונש עליה הוא 16 שנות מאסר. החוק מכפיל את העונש כאשר העבריין אנס קרוב משפחה.
איסור על הטרדה מינית בעבודה נקבע בשנת 1988 בחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, ובמסגרתו הופיע לראשונה המושג "הטרדה מינית" בחוקי מדינת ישראל. בשנת 1998 נחקק בישראל החוק למניעת הטרדה מינית, אשר מגדיר חמישה סוגי התנהגות המהווים הטרדה מינית, וקובע שהתנהגות כזו היא בגדר עבירה פלילית ועוולה אזרחית.
העונש על הטרדות מיניות בישראל מותאם לחומרת המעשה. העונש נע לרוב בין שנתיים עד תשע שנים מאסר.
על פי סקר שנערך במהלך 2010 על ידי משרד התמ"ת בנושא הטרדה מינית בעבודה בישראל עלה כי בסביבות 35 עד 40 אחוז מהנשים בישראל חוו הטרדה מינית במקום עבודתן וכי שליש מתוכן הוטרדו בשנה האחרונה. בקרב הנשים שדיווחו על הטרדה, 69 אחוזים ציינו שההטרדה כללה הצעות בעלות אופי מיני, 47 אחוז ציינו התייחסויות המופנות לאדם ומתמקדות במיניותו, 22 אחוז ציינו מעשה מגונה, 10 אחוז ציינו ביזוי או השפלה של אדם ביחס למינו או מיניותו, ו-7.7 אחוזים ציינו סחיטה באיומים.
פוליגמיה
פוליגמיה אסורה על פי חוק העונשין בישראל. איסור פוליגמיה בישראל אינו תלוי בעדה ולאום, אך למרות זאת בקרב האוכלוסייה הבדואית בישראל נפוצה תופעה זאת, בשיעור מצומצם בנישואים רשמיים, ובשיעור רחב בנישואים לא רשמיים (כלומר נישואים שאינם מדווחים לרשויות). לפי הערכות חוקרים, שיעור הפוליגמיה באוכלוסייה זו נע בין 20% ל־36% מכלל הנישואים. חרף זאת כמעט ואין אכיפה של איסור זה בקרב האוכלוסייה הבדואית.
סחר בנשים וזנות בישראל
הסחר בנשים בישראל מתקיים במטרה להעסיקן בזנות. על פי רוב מתבצע הסחר בנשים שאינן אזרחיות ישראל, ושהובאו לישראל במרמה. סחר הנשים בישראל, הוא חלק ממגמה עולמית רחבה יותר של סחר למטרות זנות, בה נשים מגויסות, לרוב במרמה, לעבודה בתעשיית המין ונסחרות למטרות ניצול מיני.
בדצמבר 2018 נחקק חוק איסור צריכת זנות, שמטרתו לתרום למאבק בסחר נשים ובזנות בישראל.
בריאות ותחלואה
השיעור הממוצע של תמותת היולדות בישראל הוא 7 לכל 100,000 לידות, מהנמוכים בעולם. תוחלת החיים הממוצעת של נשים בישראל הייתה בשנת 2013 84.3 שנים, גבוה מתוחלת החיים הממוצעת של הגברים.
ארגוני נשים
בישראל קיימים ארגוני נשים נוספים, ביניהם: שדולת הנשים, וויצ”ו.
גופים ממשלתיים ורגולטוריים
ב-1975 הקים ראש הממשלה יצחק רבין ועדה לבחינת קידום מעמד האישה בראשות ח"כ אורה נמיר. הוועדה הגישה את מסקנותיה ב-1978 לראש הממשלה מנחם בגין. מרבית המלצות הדו"ח, ובכללן הקמת רשות לקידום מעמד האישה, לא הגיעו לידי יישום, אולם היו לדוח השלכות בשטח, ובכלל זה מינוי יועצת לראש הממשלה בנושא. בשנים 1978–1997 פעלו בעלות תפקיד שונות שכיהנו כיועצות לראש הממשלה לתחום מעמד האישה.
ב-1991 הוקמה בכנסת הוועדה לקדום מעמד האישה, וב-1998 הוקמה הרשות לקידום מעמד האישה בכפיפות לשר לשוויון חברתי, והמבנה, התפקיד והסמכויות שלה נקבעו בחוק.
באפריל 2023 הוחלט על הקמת המשרד לקידום מעמד האישה, מתוך כוונה להעביר תחתיו את הרשות לאחריות המשרד החדש. בהצעת החוק לקידום הנשים בישראל שהוגשה ע"י חברת הכנסת לימור סון הר מלך ואושרה בקריאה טרומית ביולי 2023 נקבע כי הרשות תפורק ותוקם תחתיה רשות חלופית הכפופה לשרה לקידום מעמד האישה. תחומי האחריות של הרשות המוגדרים בחוק צומצמו במסגרת ההצעה, כמו גם כלי היישום של הרשות. כמו כן הוסרו הקריטריונים המקצועיים לבחירת מנהל הרשות וחברי הוועדה המייעצת. בעקבות אישור ההצעה, פנו 44 ארגוני זכויות נשים בקריאה לראש הממשלה למנוע את קידום החוק בטענה שמדובר ב"ביטול כל מעמד מקצועי סטטוטורי למנהלת הרשות, יחד עם מחיקת מעמדה הייחודי של הרשות כגוף מתכלל, מתאם ומייעץ בין משרדי הממשלה השונים עם ראייה רחבה על הסוגיות השונות." שדולת הנשים בישראל הודיעה בעקבות פרסום ההצעה ואישורה כי היא מתנגדת נחרצות לקידום החקיקה: "לא יעלה על הדעת כי הכלים הסטטוטוריים הפועלים כבר שנים רבות לצמצום פערים מגדריים, והמסתמכים על המלצת הוועדה הבינ"ל לביעור ההפליה נגד נשים, יוכפפו באופן אבסולוטי למדיניות הדרג הפוליטי – ללא מתן סמכות והשפעה אמיתית לעמדותיהן של נשות ואנשי מקצוע. החוק הזה [...] יפגע קשות בקידום מעמד הנשים בישראל."
מרכז נבט
מרכז נֶבֶט (באנגלית: Germinal center) הוא מבנה ארעי שנוצר באיברים ההיקפיים של מערכת הלימפה: קשרי הלימפה, הלוחיות על שם פייר (ב) והטחול.
במרכזי הנבט מופעלים לימפוציטים בוגרים מסוג B. הם מתרבים, מתמיינים ועוברים היפרמוטציה סומטית בגנים של נוגדניהם, במהלך תגובה חיסונית רגילה, לצורך התמודדות עם איום (אנטיגן).
מצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100 לשנת 1991
מצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100 לשנת 1991 הוא רשימת השירים לסיכום שנת 1991 של הבילבורד הוט 100, שפורסמה בדצמבר 1991. דירוג המצעד מבוסס על נתוני השמעות ברדיו ועל נתוני מכירות שנאספו לאורך אותה שנה. כמו כן, הוא חושב לפי נתוני מכירות שנאספו בפרקי זמן ספציפיים שנקבעו על ידי בילבורד ומתבסס על מצעד השירים השבועי שמופק על ידו.
יהוכל בן שלמיהו
יְהוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָהוּ בן שבי (גם יְהוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָה, יוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָהוּ) היה שר בממלכת יהודה אשר פעל בירושלים סמוך לחורבן בית המקדש הראשון (587 לפנה"ס), בשירות צדקיהו, המלך האחרון של יהודה.
הוא מוזכר פעמיים בספר ירמיה, וכן שמו מופיע על חותם טביעה שנמצא במבנה האבן הגדול בעיר דוד על ידי משלחת בראשות הארכאולוגית אילת מזר מהאוניברסיטה העברית. הוא אחד ממספר דמויות מקראיות אשר קיומן אושש ממקורות ארכאולוגיים, בהם אחאב המלך וגמריהו בן שפן. בשנת 2008, באותו אתר, נמצאה טביעת החותם של שר נוסף בשירות צדקיהו בשם גדליהו בן פשחור.
מקורות
ליהוכל.ב '''נ. שלמיהו''' '''בנ. שבי'''
דוטי צ'אנד
דוטי צ'אנד (באנגלית: Dutee Chand; נולדה ב-3 בפברואר 1996) היא אצנית הודית, ואלופת הודו בריצת 100 מטר. היא האישה ההודית השנייה שהעפילה לריצת 100 מטר במשחקים האולימפיים, כשהשתתפה בריצה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). קודמתה הייתה פי. טי. אושה, באולימפיאדת 1980 במוסקבה, 36 שנים קודם לכן.
קריירת ספורט
צ'אנד זכתה באליפות הודו לנוער ב-2012, כשסיימה את ריצת 100 המטר ב-11.8 שניות. באותה שנה, היא זכתה במדליית הארד בריצת 200 מטר באליפות אסיה שנערכה בפונה, בתוצאה של 23.811 שניות. באותה עונה, היא גם הייתה ההודית הראשונה להגיע לשלב הגמר בריצת 100 מטר בתחרות עולמית, כאשר היא העפילה לגמר באליפות העולם לנוער של 2013. היא אז לקחה את אליפות הודו בריצות ה-100 ו-200 מטר, עם זמנים של 11.73 שניות ו-23.73 שניות (שיא אישי) בהתאמה.
ב-2016, זכתה צ'אנד במדליית זהב באליפות גביע הפדרציה בניו דלהי, כשהיא שוברת את השיא בן 16 השנה שרשמה באירוע האצנית רצ'יטה מיסטרי, אך הזמן שלה, 11.33 שניות, היווה פספוס של מאית שנייה להסמכה להשתתפות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. אך ביוני, בתחרות בינלאומית בקזחסטן, היא שברה את השיא הזה שלה, בתוצאה של 11.24 שניות, זכתה במדליית זהב, והוסמכה להשתתפות במשחקים האולימפיים.
המחלוקת בנושא אינטרסקס
ב-2014, צ'אנד הודחה מנבחרת הודו במשחקי חבר העמים הבריטי בגלאזגו ברגע האחרון, לאחר שהפדרציה האתלטית של הודו (חלק מהתאחדות האתלטיקה הבינלאומית IAAF) הצהירה שיש לה היפר-אנדרוגניות, מה שפסל אותה מלהתחרות כאישה. ההצהרה, בה נאמר בין היתר שמקרים מסוג זה "מטילים בושה על שמו הטוב של תחום הספורט בהודו" שוחררה לתקשורת הבינלאומית לאחר שצ'אנד בת ה-17 זומנה לסדרת בדיקות פולשניות (הידועות גם בשם "בדיקת מגדר"), כולל מדידת אברי מינה, וללא שתינתן לה אזהרה, או את התוצאות של הבדיקות. לא הייתה האשמה שצ'אנד הייתה מעורבת ברמאות או סמים—ההחלטה התקבלה בהתאם לתקנות הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC) שנועדו למנוע יתרון לכאורה של נשים עם רמות אנדרוגן גבוהות. ההחלטה העלתה את התנגדותם של ארגוני אינטרסקס בינלאומיים, וגונתה כהפרה של פרטיותה של צ'אנד והפרה של זכויות האדם שלה.
צ'אנד עצמה סיפרה מאוחר יותר כמה התהליך היה משפיל וקשה, וכיצד בשל העוני של משפחתה, אם לא הייתה מקבלת סיוע מבחוץ, כל הסוגיה הייתה נתקעת עם הדחתה מהספורט. על פי המאמן שלה, נגפורי ראמש, מקרים אחרים של הדחת ספורטאיות על בסיס דומה נגמרו בהתאבדויות. הנושא של אינטרסקס ככלל, והיפר-אנדרוגניות בפרט, הוא לא מוכר ולא מובן בציבור. במקרה של צ'אנד, ההתערבות של חוקרת הספורט והמגדר פאיושני מיטרה, שנחלצה להסביר למעורבים וכן לתקשורת על הנושא, וכן את הבעייתיות בעמדת IAAF, הביאה בתורה את המקרה לידיעתו של ברוס קיד—ספורטאי לשעבר ואקדמאי וסמנכ"ל באוניברסיטת טורונטו. הוא גייס צוות משפטי לייצג את צ'אנד פרו בונו, וכך הוגשה עתירה לבית הדין לבוררות בספורט (CAS) בשם צ'אנד.
ביולי 2015 החליט בין הדין להשעות את תקנון ההיפר-אנדרוגניות למשך שנתיים, וקבע כי אין די ראיות לקשר בין רמות אנדרוגן גבוהות לביצועים אתלטיים. בית הדין התיר ל-IAAF להגיש ראיות נוספות במהלך שנתיים אלו, ושבסיומן התקנות יבוטלו באופן אוטומטי אם לא יסופקו ראיות משכנעות. החלטה זו איפשרה לצ'אנד להתחרות שוב.
לקראת סוף 2017, לאחר שקיבלה הארכה, IAAF הגישה דו"חות רפואיים ומשפטיים, וביניהם הצעה לתקנות חדשות בדבר היפר-אנדרוגניות, לפיהן ההגבלות יוחלו על נשים היפר-אנדרוגניות רק במרוצים שמרחקם בין 400 מטר לקילומטר. צ'אנד הגישה התנגדות על בסיס שתי טענות עיקריות: שהדו"חות אינם עומדים בתנאים שהציב בין הדין, אלא באו לתמוך בהצעה לתקנות חדשות, ועל כן יש לפסלם ולבטל את התקנות בדבר היפר-אנדרוגניות לאלתר; ושממילא אין הדו"חות או אפילו התקנות המוצעות רלוונטיות אליה, מכיוון שהיא מעולם לא התחרתה במרוצים למרחקים המדוברים, ושאין בכוונתה להתחרות בהם. בנובמבר 2017, קבע בית הדין שהדו"חות מספיק קשורים לעניין כדי לקבלם, אך לא פסק בעניין עצמו. בינואר 2018 יצאה הודעה מטעם בין הדין שבהסכמת הצדדים התקנות יישארו בהשעיה למשך שישה חודשים נוספים, ובזמן הזה על IAAF להגיש תוכנית פעולה להחלת התקנות החדשות שהציעה; אם IAAF תחליט לבטל את התקנות הנוכחיות, עם או בלי להציב תקנות חדשות, תבוטל הבוררות שבפני בית הדין. למרות האפשרות הניכרת כי בכל מקרה צ'אנד תוכל להמשיך להתחרות, התקנות המוצעות יכולות להשפיע של ספורטאיות אחרות, לדוגמת קסטר סמניה, שהייתה לפנים של סוגיית האינטרסקס בספורט מזה מספר שנים, ואשר מתחרה בעיקר במירוץ 800 מטר. בינתיים, IAAF פרסמו באופן נרחב את הראיות, שהתבססו בעיקר על מחקר שפורסם בז'ורנל הבריטי לרפואת ספורט, לפיו באירוע ריצת 800 מטר יש יתרון של 1.8% בתוצאות למי שרמות הטסטוסטרון שלה גבוהות יותר. אך בעקבות הפרסום עלו התנגדויות רבות למחקר שבבסיס הצעת IAAF, מתוקף כך שהמחקר הראה השפעה יותר גדולה של ייצור טסטוסטרון בענפי ספורט נשים אחרים, כמו קפיצה במוט ויידוי פטיש (2.9% ו-4.5% בהתאמה), עליהם לא ביקשה IAAF לפקח. וכן, שהמחקר עצמו הופרך על ידי אותו כתב העת שפרסם אותו מלכתחילה, במאמר שפירק באופן שיטתי את הטכניקות שהביאו לממצאים של 1.8%.
המשך קריירה
מאז ריו, חזרה צ'אנד למערך אימונים במחנה חדש בהידרברד. למרות היותה האישה הראשונה לייצג את הודו באולימפיאדה באירוע ספרינט מזה 36 שנים, צ'אנד חשה מבודדת בשל ההתעסקות בהיפר-אנדרוגניות שלה.
ב-2017, זכתה צ'אנד במדליות ארד באליפות אסיה לאתלטיקה בריצת 400 מטר וכן במירוץ שליחים ובריצת 100 מטר.
במרץ 2018, חבר בוועד הבוחר של הפדרציה ההודית לאתלטיקה אמר שצ'אנד כנראה לא תיבחר לנבחרת הודו למשחקי חבר העמים הבריטי של 2018, אך ציין שזה בשל ביצועיה, ולא נושא ההיפר-אנדרוגניות. הוא הוסיף שייתכן וישקלו את היכללותה דווקא בשל כך שנמנע ממנה הדבר בפעם הקודמת על לא עוול בכפה. צ'אנד הגיבה שהיא מקווה שהוועד יתחשב בעובדה שלקחה מדליות בתחרויות נחשבות בעונה האחרונה, ושתוכל להשתתף בתחרות.
דלקת מפרקים ניוונית
דלקת מפרקים ניוונית (Osteoarthritis - אוסטאוארתריטיס, או בקיצור OA, מוכרת גם כ"שחיקת סחוס" או "שחיקת מפרקים") היא הפרעה במפרקי הגוף הדומה לתסמונת הנדירה אצבלוגוס קראקוס, הכוללת אובדן סחוס מפרקי, צמיחת בליטות עצם במפרקים, ותופעת לוואי דלקתית. בעיית הדלקת במחלה זו היא משנית, ועל כן המינוח אינו מדויק ויש רופאים המעדיפים את המונח אוסטאוארתרוזיס. דלקת מפרקים ניוונית היא הפגיעה המפרקית הנפוצה ביותר. המחלה מופיעה עם הגיל בתפוצה רחבה. בכ-80 אחוזים מהאוכלוסייה מעל גיל 65 ימצאו סימנים לדלקת מפרקים ניוונית בצילום רנטגן, אך רק ב-60 אחוזים מהם יופיעו תסמינים. דלקת מפרקים ניוונית המופיעה בגילאים צעירים יותר היא לרוב משנית לפגיעה טראומטית במפרקים, אך לא בהכרח