cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התפתחות המורכבות הביולוגית
ביולוגים רבים נהגו להאמין שהאבולוציה היא פרוגרסיבית (אורתוגנזה) ובעלת כיוון שהוביל לעבר מה שנקרא "אורגניזמים מפותחים יותר", למרות היעדר ראיות לנקודת מבט זו. רעיון זה באבולוציה נחשב כיום כמוטעה, והתפיסה המקובלת כיום היא שלברירה הטבעית אין כיוון מסוג זה, ואורגניזמים בעלי מורכבות גבוהה או נמוכה שרדו בתגובה לתנאי הסביבה המקומיים. אף על פי שהייתה עלייה ברמת המורכבות המרבית במהלך ההיסטוריה של החיים, תמיד היה רוב גדול של אורגניזמים קטנים ופשוטים ונראה שרמת המורכבות הנפוצה ביותר נשארה קבועה יחסית.
ברירה עבור פשטות ומורכבות
בדרך כלל לאורגניזמים בעלי קצב רבייה גבוה יותר יש יתרון אבולוציוני על פני מתחריהם. כתוצאה מכך, אורגניזמים עשויים להתפתח לכיוון מורכבות נמוכה, ובכך להניב יותר צאצאים הדורשים פחות משאבים כדי להתרבות. דוגמה טובה הם טפילים, כגון פלסמודיום - הטפיל האחראי למלריה - ומיקופלזמה. אורגניזמים אלה מוותרים לעיתים קרובות על תכונות שנעשו מיותרות בזכות טפילותם על המארח.
ירידה במורכבות תיתכן גם כאשר תכונה מורכבת מסוימת חדלה לספק יתרון בסביבה מסוימת. אובדן תכונה זו אינו חייב בהכרח להקנות יתרון, אך התכונה עשויה להיעלם עקב הצטברות מוטציות אם אובדנה אינו מקנה חיסרון. כך לדוגמה, אורגניזם טפילי עשוי לאבד את המסלול הסינתטי של מטבוליט אם מטבוליט זה זמין מן הפונדקאי. היעדר מסלול זה לא בהכרח יאפשר לטפיל לשמר אנרגיה או משאבים משמעותיים ולגדול מהר יותר, אך אובדנו עשוי להתקבע באוכלוסייה באמצעות הצטברות מוטציות אם לא נגרם חיסרון מאובדן מסלול זה. מוטציות הגורמות לאובדן תכונה מורכבת מתרחשות לעיתים קרובות יותר ממוטציות הגורמות לרווח של תכונה מורכבת.
תהליך האבולוציה עשוי לייצר גם להעלות את רמת המורכבות של אורגניזמים. מורכבות נוצרת לעיתים קרובות באבולוציה משותפת של פונדאים וטפילים, כאשר כל צד מפתח התאמות מתוחכמות יותר, כמו מערכת החיסון וכנגדה הטכניקות הרבות שפיתחו פתוגנים כדי להתחמק ממנה. לדוגמה, הטפיל Trypanosoma brucei, הגורם למחלת שינה, פיתח כל כך הרבה עותקים של האנטיגן השטחי העיקרי שלו, שכ-10% מהגנום שלו מוקדש לגרסאות שונות של הגן האחד הזה. מורכבות אדירה זו מאפשרת לטפיל לשנות ללא הרף את פני השטח שלו ובכך להתחמק ממערכת החיסון באמצעות וריאציה אנטיגנית.
באופן כללי יותר, צמיחת המורכבות עשויה להיות מונעת על ידי אבולוציה משותפת בין אורגניזם לבין המערכת האקולוגית שלו, כגון טורפיו, הטרף שלו, טפילים או פונדקאים, או מתחרים על משאבים שאליהם הוא מנסה להישאר מותאם. כל אחד מאלה עשוי להפוך מורכב יותר כדי להתמודד טוב יותר עם המגוון של האתגרים שמציבה המערכת האקולוגית שנוצרה על ידי האחרים, האחרים בתורם ייאלצו להסתגל - במקרים רבים על ידי הגברת מורכבתם, ובכך לעורר מרוץ חימוש אבולוציוני מתמשך לעבר מורכבות גבוהה יותר ויותר. מגמה זו עשויה להתחזק על ידי העובדה שהמערכות האקולוגיות עצמן נוטות להיות מורכבות יותר עם הזמן, ככל שמגוון המינים גדל, עקב הקשרים והתלויות הרבים הנוצרים בין המינים.
סוגי מגמות במורכבות
אם לאבולוציה הייתה מגמה פעילה למורכבות ( אורתוגנזה ), כפי שרווחה האמונה במאה ה-19, אזי היינו מצפים לראות מגמה פעילה של עלייה לאורך זמן במורכבותו של הערך הנפוץ ביותר של מורכבות בקרב אורגניזמים (תזוזה ימינה בפסגת הגרף).
עם זאת, עלייה במורכבות יכולה להיות מוסברת גם באמצעות תהליך פסיבי. שינויים אקראיים חסרי פניות של מורכבות וקיום מורכבות מינימלית מביאה לעלייה לאורך זמן של המורכבות הממוצעת של הביוספרה. השונות ברמת המורכבות גדלה והמגמה ליצירת כמה אורגניזמים בעלי מורכבות גבוהה יותר לאורך זמן קיימת, אך היא כרוכה בהיקף קטן יותר ויותר ככל שהמורכבות גדלה (פסגת הגרף בציור תהיה משמאל).
אופי מגוון האורגניזמים הנצפה בימינו תומך במודל הפסיבי המנבא שרוב המינים יהיו פשוטים - כלומר פרוקריוטים מיקרוסקופיים, ואכן על פי ההערכות קיימים בין מיליון למיליארד מיני פרוקריוטים בהשוואה להערכות שונות של מיליון עד 3 מיליון מיני אאוקריוטים, ואורגניזמים גדולים נראים מגוונים יותר רק בגלל הטיית הדגימה - אנו פוגשים אותם יותר בחיי היומיום ורובנו מבדילים בין סוגי האאוקריוטים השונים ביתר קלות מאשר בים סוגי הפרוקריוטים.
מורכבות הגנום עלתה באופן כללי מאז תחילת החיים על פני כדור הארץ. כמה מודלים ממוחשבים הציעו שיצירת אורגניזמים מורכבים היא תכונה בלתי נמנעת של האבולוציה. .
אבולוציה נייטרלית בונה
מסתמן כי על ידי הרפיית לחץ הברירה, אשר פועל בדרך כלל לפישוט הגנום, המורכבות של אורגניזם עשויה לגדול על ידי תהליך הנקרא אבולוציה נייטרלית בונה. מכיוון שגודל האוכלוסייה האפקטיבי באוקריוטים (במיוחד ביצורים רב-תאיים) קטן בהרבה מאשר בפרוקריוטים, הם חווים אילוצי ברירה נמוכים יותר, מה שהופך אותם למועמדים למעבר תהליך זה.
לפי מודל זה, גנים חדשים נוצרים על ידי תהליכים שאינם מונחים על ידיד ברירה הסתגלותית- כגון על ידי שכפול גנים אקראי. גנים חדשים אלו, אף על פי שאינם נדרשים להשרדות, נותנים לאורגניזם "קיבולת עודפת" שיכולה להקל במקרה של דעיכה מוטציונית של תת-יחידות תפקודיות. אם דעיכה זו מגיעה בזמן שבו כל הגנים חיוניים, האורגניזם נלכד במצב חדש שבו מספר הגנים גדל. לאחר מכן ניתן לצרף גנים משלימים אלה על ידי ברירה טבעית על ידי תהליך הנקרא ניאו -פונקציונליזציה. במקרים אחרים אבולוציה נייטרלית בונה אינה מקדמת יצירת חלקים חדשים, אלא מקדמת אינטראקציות חדשות בין שחקנים קיימים, שלאחר מכן לוקחים על עצמם תפקידים נוספים.
אבולוציה נייטרלית בונה שימשה גם כדי להסביר כיצד קומפלקסים קדומים, כמו הספליזוזום והריבוזום, צברו עם הזמן תת-יחידות חדשות, או כיצד התפתח ערבול גנים בין שני תאים בריסנית, וכיצד אפילו קומפלקסים של חלבונים חסרי תועלת יכולים לשרוד באורגניזמים מיליוני שנים.
היסטוריה
במאה ה-19, מספר מדענים, ביניהם ז'אן-בטיסט למארק (1744–1829) וריי לנקסטר (1847–1929) האמינו שלטבע יש "שאיפה מולדת" להפוך למורכב יותר עם האבולוציה. אמונה זו עשויה לשקף רעיונות שהיו חדשניים אז כמו זה של הגל (1770–1831) ושל הרברט ספנסר (1820–1903) שחזו שהיקום מתפתח בהדרגה למצב גבוה ומושלם יותר.
תפיסה זו התייחסה לאבולוציה של טפילים מאורגניזמים עצמאיים למין טפילי כ"האצלה " או "התנוונות", בניגוד לטבע. תאורטיקנים חברתיים פירשו לעיתים את הגישה הזו באופן מטפורי כדי להכחיש קטגוריות מסוימות של אנשים כ"טפילים מנוונים". מדענים מאוחרים יותר שללו בתכלית את רעיון האצילות הביולוגית, שהוחלף ברעיון שכיוון ההתפתחות הוא הופכות פשטות או מורכבות בהתאם ליתרון הברירה שנוצר.
בספר משנת 1964, "הופעתו של ארגון ביולוגי", פיתח קוואסטלר מודל של סדרה של הופעה ממערכות פרוטוביולוגיות לפרוקריוטים ללא צורך להפעיל אירועים בלתי סבירים בעלי הסתברות נמוכה מאוד.
התפתחות סדר במערכות חיות (המתבטאת כמורכבות ביולוגית) ובמערכות מסוימות שאינן חיות הוצעה ב-1983 בהתאם לעיקרון יסודי משותף שנקרא "הדינמיקה הדרווינית". הדינמיקה הדרוויניסטית נוסחה תחילה על מנת להסביר כיצד נוצר סדר מיקרוסקופי במערכות פשוטות לא ביולוגיות שרחוקות משיווי משקל תרמודינמי. לאחר מכן הורחב המודל למולקולות RNA קצרות ומשתכפלות, הנחשבות דומות לצורות החיים המוקדמות ביותר בעולם ה-RNA, והוכח כי תהליכי יצירת הסדר הבסיסיים במערכות הלא ביולוגיות ובשכפול RNA דומים. גישה זו סייעה להבהיר את הקשר בין התרמודינמיקה לאבולוציה, והוסיפה עוד תוכן אמפירי לתיאוריה של דרווין.
בשנת 1985 הראה מורוביץ כי העידן המודרני של התרמודינמיקה הבלתי הפיכה שהוביל לארס אונסאגר בשנות ה-30 הראה שמערכות הופכות מסודרות תחת זרימת אנרגיה, ובכך הצביע על כך שקיומם של חיים אינו סותר את חוקי הפיזיקה.
רומיאו מילר
פרסי רומיאו מילר, הבן (באנגלית: .Percy Romeo Miller, Jr; נולד ב-19 באוגוסט 1989), ידוע בשם הבמה רומיאו (Romeo); במקור שם הבמה שלו היה ליל רומיאו (Lil' Romeo), הוא ראפר, שחקן, שחקן כדורסל, יזם ודוגמן אמריקאי. כראפר רומיאו הוציא לאור שלושה אלבומי סולו ושני אלבומי שיתוף פעולה.
תחילת חייו
רומיאו מילר נולד בניו אורלינס, לוס אנג'לס. הוא הבן של הראפר והיזם מאסטר פי. הוא אחיינם של הראפרים C-Murder ו-Silkk the Shocker ואח של הזמרת Cymphonique Miller. רומיאו הצטרף לחברת התקליטים No Limit בגיל 5, אחרי שהוא כתב שירי ראפ לאבא שלו.
(Lil' Romeo (2001
ב-3 ביולי 2001, רומיאו הוציא לאור את אלבומו הראשון, Lil' Romeo. האלבום כולל את הסינגל "My Baby" שהגיע למקום 1 במצעד Hot R&B/Hip-Hop Songs. האלבום הגיע למקום ה-6 במצעד בילבורד 200 ולמקום ה-5 במצעד מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ, כאשר נמכרו יותר מ-500,000 עותקים של האלבום בשבוע הראשון. האלבום הוכתר כאלבום זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), לאחר שנמכרו כ-1,400,000 עותקים. באותה השנה, רומיאו התארח ברימקס של השיר "That's Kool", של דודו, Silkk the Shocker.
(Game Time (2002 – 2003
ב-2002, שנה לאחר שיצא לאור אלבומו הראשון, מילר הוציא לאור את אלבומו השני, Game Time. האלבום הגיע למקום 33 במצעד בילבורד 200 ולמקום ה-10 במצעד Top R&B/Hip-Hop Albums, כאשר נמכרו כ-111,000 עותקים בשבוע הראשון לצאת האלבום. הסינגל הראשון מהאלבום, "2-Way", דורג במקום ה-66 במצעד Hot R&B/Hip-Hop Songs. הסינגל השני מהאלבום, "True Love", דורג במקום ה-16 במצעד בילבורד הוט 100. אף על פי שהאלבום לא זכה להצלחה של האלבום הקודם במצעדים, האלבום הוכתר פעמיים כאלבום פלטינה, כאשר נמכרו יותר מ-2,430,785 עותקים של האלבום. נכון להיום Game Time הוא האלבום הכי נמכר של רומיאו. ב-2003 התארח בסיטקום "אחד על אחד", אשר שודרה ברשת UPN.
(Romeoland (2004 – 2007
ב-2005 רומיאו ביחד עם אחיו, ולנטינו מילר (שידוע גם תחת שם הבמה Young V), ושלושת אחייניו, C-Los, Lil' D ו Willie J, הקימו את הלהקה Rich Boyz והוציאו לאור את אלבומם הראשון, Young Ballers: The Hood Been Good to Us.
ב-2006 מילר הוציא לאור אלבום אוסף שלו, שנקרא Greatest Hits, אשר כולל שירים מוכרים שלו שהוציא בעבר. ב-2006 רומיאו הוציא לאור שני אלבומים: Lottery ו-God's Gift, תחת הלייבל החדש שלו ושל אביו מאסטר פי, Lottery .Guttar Music הוא האלבום העצמאי הראשון של רומיאו ו-God's Gift הוא פסקול של סרט באותו השם. שני האלבומים היו ידועים בכך שכללו את הסינגל "U Can't Shine Like Me", אשר פורש על ידי המעריצים כשיר תגובה על השיר של הראפר באו וואו "Fresh Azimiz". ב-2007 מילר הוציא לאור אלבום שיתוף פעולה עם אביו, Hip Hop History.
בשנת 2008 שיחק בקומדיה הרומנטית "פגישה באינטרנט" לצד מאסטר פי, שגם ביים את הסרט. בשנת 2011 שיחק לצד פולה פטון בקומדיה "לקפוץ מעל המטאטא" בבימוי סלים אקיל. בשנת 2012 שיחק בדרמת הפשע "מדיאה בהגנת עדים" לצד טיילר פרי. בשנת 2014 התארח בפרק מתוך הסיטקום "חרטה של ניצול" ברשת Starz. בשנת 2016 שיחק בסרט המלחמה "ג'ארהד 3: המצור" לציד סקוט אדקינס.
קריירת כדורסל
בין השנים 2005 – 2007, מילר שיחק שנה אחת בתיכון Windward ושלוש שנים בתיכון בוורלי הילס. כשחקן צעיר מילר קלע בממוצע 13.9 נקודות ומסר 5.6 אסיסטים למשחק. כשחקן בוגר ממוצע הקליעות שלו היה 8.6 נקודות למשחק וממוצע האסיסטים שלו היה 9.0 למשחק.
בקיץ 2006 רומיאו הוזמן למחנה ABCD שממומן על ידי חברת ריבוק. במהלך המחנה ממוצע הקליעות שלו היה 2 נקודות למשחק. ב-13 באפריל 2007, מילר נרשם לאוניברסיטת דרום קליפורניה.
פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום
"פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום" או "פרס ע”ש שושנה איש שלום" הוא פרס הניתן לאמן ישראלי מטעם אגודת הציירים והפסלים ובית האמנים בירושלים. הפרס, הנקרא על שמה של שושנה, רעייתו של מרדכי איש-שלום, חולק לראשונה בשנת 1988. לצידו מוענק "פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום".
עטאללה מנצור
עטאללה מנצור (בערבית: عطا الله منصور; נולד ב-9 בפברואר 1934) הוא סופר ועיתונאי ערבי ישראלי.
אודות
מנצור נולד ב-9 בפברואר 1934 בגוש חלב שבגליל למשפחה ערבית נוצרית, עם רקע מרוני ויווני-קתולי, אח לשתי אחיות. אביו היה חקלאי ובנאי הוא גדל בכפר ובשנת 1946 נסע לכפר אל מוכתאר בלבנון ללימודיו התיכוניים ושהה שם במהלך מלחמת העצמאות. ב-1950 חזר לישראל כמסתנן ונשאר בארץ באופן בלתי חוקי עד 1960, כשהוא כבר כתב עיתון הארץ, הגיש בקשה לקבלת אזרחות ישראלית על סמך הולדתו בארץ ובקשתו אושרה. בין השנים 1951 ל-1952 התגורר בקיבוץ שער העמקים של השומר הצעיר. בשנת 1954 הוזמן מנצור לשיחה בשדה בוקר עם דוד בן-גוריון, בעקבות מכתב מחאה שכתב לבן-גוריון על אי הזמנתו לכנס הנוער בשייח' מוניס. מנצור טען כי יש דבר באפליה ובן-גוריון כתב לו במכתב תשובה "אין יהודים וערבים. רק ישראלים".
מ-1954, עת פרסם את קורות מפגשו עם בן-גוריון בשבועון העולם הזה ועד 1958, היה מנצור כתב השבועון שערכו אז במשותף אורי אבנרי ושלום כהן. משנת 1958 ועד שנת 1992 היה כתב הארץ, והיה לכתב הערבי הראשון שמועסק בעיתון עברי. בשנת 1982 היה ממייסדי העיתון הערבי א-סנארה בנצרת והיה עורכו. בין השנים 1992 ל-1995 כתב בעיתון על המשמר. הוא כתב בעיתון הערבי "אל-יום" משנת 1960 עד שנת 1966. משנת 1997 כותב בעיתון הירושלמי הערבי אלקודס. מנצור השתתף בכתיבת ערכים באנציקלופדיית בריטניקה החדשה לנוער. בשנת 1973 סיים לימודים בקולג' רסקין באוניברסיטת אוקספורד באנגליה בעזרת מלגת הקונסוליה הבריטית.
בשנת 1966 יצא ספרו "באור חדש", אשר נחשב לספר הראשון שנכתב בעברית על ידי ערבי-ישראלי, זהו רומן על חייו של יוסי, צעיר ישראלי-ערבי בקיבוץ המתאהב ברבקה, נערה יהודיה, והמוביל לעימות בין העמדה השוויונית של הרעיון הקיבוצי לבין המחויבות הלאומית היהודית. הספר התקבל בצוננין על ידי העיתונות הערבית והישראלית, אולם העיתון האמריקאי ניוזוויק שיבח אותו, והספר אף תורגם לאנגלית בשנת 1969. בשנת 1992 הוציא יחד עם העיתונאי עוזי בנזימן את הספר "דיירי משנה". הספר דן במעמדם האזרחי של ערביי ישראל ומצביע על הסיבות שהובילו לכך.
ב-2023 נודע כי אוניברסיטת תל אביב תעניק למנצור תואר דוקטור לשם כבוד כהוקרה על פועלו פורץ הדרך בעולם התקשורת ותרומתו לחיבור בין החברה הערבית לחברה הישראלית, כל זאת תוך שמירה על זהותו הערבית.
מנצור מתגורר בנצרת. נשוי לאבלין, אב לסמר, מהנדסת מזון, בוטרוס, עורך דין ומנהל בית ספר ובדר, איש מחשבים.
קישורים חיצוניים
מכתביו
מחנות משנה (השואה)
טרמינולוגיה
בגרמנית נקראים מחנות המשנה KZ-Außenlager או Nebenlager. במסמכים נאציים מכונים לפעמים מחנות המשנה "מחנות עבודה" (Arbeitslager) או מחנות לוויין. לפעמים משתמשים בקיצור KZ, אך קיצור זה יכול להתייחס גם למחנה ראשי. לחלופין נקראו מחנות אלה גם "מרכזי מעצר" ("Haftstätten") מונח זה מאפשר הבחנה בין מחנות עיקריים (או "המחנה הראשי") ומחנות המשנה ("Außenlager" או "Außenkommandos") הכפופים להם.
הקמתם של מחנות המשנה
במחנה ריכוז נאלצו האסירים לבצע משימות שונות ולא היו אמורים להיות חסרי עבודה. העבודה יכלה להיות חסרת טעם ומתישה, ללא כל תפוקה מועילה, ובלבד שתתקיים. בהתבסס על טרמינולוגיה צבאית, ייעד האס-אס אסירים ל"קומנדו" - יחידות עבודה (Arbeitskommandos) במחנה. לדוגמה, במחנה הריכוז דכאו הייתה "יחידת עבודות קרמטוריום" (Arbeitskommando Krematorium) שהורכבה מקבוצה של אסירים ממחנות הריכוז. הם התאכסנו בנפרד מיתר האסירים, ונאסר עליהם ליצור קשר עם האסירים האחרים. בקומנדו שהופקדו על משימות בנייה, פיקחו קאפואים על אסירים שעבדו בעבודות הכפיה.
הצבת אסיר בקומנדו קל או קשה מבחינה פיזית השפיעה על סיכויי ההישרדות שלו. קומנדו בתוך בניין - למשל ביצוע עבודות טכניות - היה נסבל יותר עבור אסירים מאשר קומנדו של עבודה בשטח, בחורף, כשהטמפרטורות היו מתחת לאפס.
קומנדו חוץ
דכאו היה מחנה הריכוז הראשון (Konzentrationslager, מקוצר ל-KZ או KL) שבנה רייכספיהרר אס אס הימלר. דכאו הוקם בשנת 1933 והתפתח לאב-טיפוס למחנות הריכוז הבאים כמו בוכנוולד, שהוקם ב-1937. מחנה הריכוז דכאו לא הוגבל גאוגרפית לעיר דכאו עצמה. בנוסף לקומנדו שנוצרו בתוך המחנה עצמו, נוספו במהרה קומנדו שעבדו מחוץ למחנה, למשל מטעים (Kommando der Kräuterplantage) או עבודות כריית כבול. האס-אס פרסו יותר ויותר אסירים מחוץ למחנה הריכוז המקורי בו נכלאו ואילצו אותם לבנות כבישים, תעלות, צריפים או בתי בילוי של אס אס. אסירי מחנות ריכוז שימשו גם ככוח אדם לשם הגשמת מטרות פרטיות של קצינים נאציים בכירים: לבית הכפרי של אוסוולד פוהל בברינינגזאו (Brüningsau), וכן למגדל הציד של הימלר ולבית הכפרי של הנס לוריץ, מפקד דכאו. גם אלאונורה באור, ידידה אישית של היטלר, קיבלה קומנדו משלה.
רבים מיחידת עבודה אלה הוקמו רק לתקופה של שבועות או חודשים וכוח האדם בהם התחלף. אסירים ששהו לילה מחוץ למחנה הריכוז נקראו גם "קומנדו חוץ" (Außenkommandos).
בכמה מקרים התפתח קומנדו חוץ למחנה ריכוז חדש, עצמאי: מחנה הריכוז מאוטהאוזן הוקם באוגוסט 1938 עם הגעת האסירים הראשונים מדכאו. מחנה הריכוז נידרהאגן הוקם גם הוא מקרב עובדי קומנדו חוץ. מחנה הריכוז דורה-מיטלבאו היה בתחילה מחנה משנה של בוכנוולד ובהמשך הפך למחנה ריכוז עצמאי. עם תחילת המלחמה העסיק האס-אס יותר ויותר אסירים במחנות הריכוז במפעלי חימוש. בחלק מהמקרים האסירים התאכסנו באזורי שינה מגוונים ומאולתרים; במקרים אחרים האס-אס העסיק אותם בעבודת כפייה בבניית מחנה עם מגדלי שמירה וגדרות, בו אולצו לגור לאחר תום העבודה. הרבה מחנות משנה כאלה (KZ-Außenlager) הוקמו באופן דומה להקמתם של מחנות הריכוז. היו בהם מפקדי מחנות שבאו משורות האס-אס (SS-Lagerführer) ואסירים שהיו בעלי תפקידים כמו זקן המחנה (Lagerältester) או זקן הבלוק (Blockältester).
מחנות משנה
מחנות משנה התקיימו במחנות המרכזיים הבאים:
אליפות תל אביב ווטרג'ן הפתוחה 2023
אליפות תל אביב ווטרג'ן הפתוחה 2023 היא טורניר טניס מסבב ה-ATP-250 שצפוי להיערך באקספו תל אביב, ישראל ב-5-11 בנובמבר 2023. האליפות צפויה להיות הטורניר השני ברציפות בסבב ה-ATP שנערך בישראל, לאחר חידוש תחרות אליפות תל אביב הפתוחה ב-2022.
ארגון התחרות
לאחר חידוש אליפות תל אביב הפתוחה ב-2022 במתכונת ATP-250, אישרו ה-ATP ומארגני התחרות את קיומה של התחרות שנה שנייה ברציפות באקספו תל אביב עקב התמשכות מלחמת רוסיה אוקראינה. דווח כי נעשים מאמצים לשדרג את האליפות ל-ATP-500.
משתתפים
לאחר שזכה באליפות ב-2022, נובאק ג'וקוביץ' צפוי להשתתף גם ב-2023 כדי להגן על תואר זוכה הטורניר.
אלבום מחזמר
אלבום מחזמר (נקרא גם: הקלטת קאסט; באנגלית: Cast recording) הוא סוג של אלבום במסגרתו מקליטים מחזמר ואת השירים שבוצעו בו. מטרתו היא לתעד את השירים כפי שהם בוצעו במחזמר ונחוו על ידי הקהל. האלבום מציג את הקולות של צוות השחקנים המקוריים של המחזמר. הקלטות של שחקנים כוללת את הקאסט המקורי שהוצג במחזמר מסוים, למשל, "הקלטת הקאסט המקורי בברודוויי" (OBCR) או "הקלטת הקאסט המקורי בלונדון" (OLCR).
הקלטות של שחקנים הן (בדרך כלל) הקלטות אולפן ולא הקלטות חיות. עם זאת, מילות השיר והתזמורות המוקלטות זהות (או דומות מאוד) לאלו של השירים כפי שהוצגו בתיאטרון.
במרוצת השנים, הפך האלבום של "פנטום האופרה" (1986), The Phantom of the Opera, לאלבום המחזמר הנמכר ביותר בכל הזמנים, עם מכירות של למעלה מ-40 מיליון עותקים ברחבי העולם.
אלבומי המחזמר הנמכרים ביותר בכל הזמנים
אלבום המחזמר הנמכר ביותר בכל הזמנים הוא, The Phantom of the Opera, של שרה ברייטמן ואנדרו לויד ובר.
פוי
פּוי (Poi) הוא ענף מאומנויות הקרקס שבו נעשה שימוש בשני כדורים או יותר, מחוברים לחוטים (בדרך כלל חוט וכדור אחד לכל יד אך יש וריאציות שונות לכך). ברוב השפות קרוי הפוי בשמו המקורי פוי, אך בישראל נהוג לקרוא לו "פויז" (הריבוי של פוי במאורית הוא פוי, ולכן כינוי הפוי כפויז או פויזן הוא שגיאה). משמעות המילה פוי במאורית היא 'כדור מחובר לחוט', וחפץ זה היה משמש לריקודים מאוריים ככלי ריתמי ללימוד מקצבים ולשימוש בטקסים, והיה נהוג לשימוש בעיקר על ידי נשים.
כיום השימוש בפוי המודרני שונה משמעותית, וכולל בתוכו מאפיינים רבים שנלקחו מאביזרי להטוטנות (ג'אגלינג) נוספים.
הפוי נחשב בדרך כלל לסוג של להטוטנות, ונפוץ ביותר השימוש במילה ג'אגלינג כשהכוונה היא למעשה לפוי.
התנועה הבסיסית בשימוש בפוי היא סיבוב של שני הכדורים בו זמנית לכיוון אחד בשני צידי הגוף.
ג'ון רולס (שחקן)
ג'ון רולס (באנגלית: John Rawls; נולד ב-4 במאי 1972) הוא שחקן קולנוע ניו זילנדי שהופיע בסרטים "ההוביט: מסע בלתי צפוי" ו"30 ימים של לילה".
רולס נולד באנגליה וגדל בעיר המילטון שבניו זילנד. ב-2007 השתתף רולס בסרט הערפדים "30 ימים של לילה" בתור הערפד זוריאל. בשנת 2010 שיחק בפרק אחד בעונה הראשונה של הסדרה "ספרטקוס" והופיע בתפקיד קטן בפנטזיית הפעולה "דרכו של הלוחם". בשנת 2012 צורף רולס לפרויקט הענק של פיטר ג'קסון "ההוביט: מסע בלתי צפוי", שם שיחק רולס בתפקיד האורק הרשע יאזנג.
Happiness Over Everything (H.O.E.)
הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'נה אייקו, ביחד עם הראפר פיוצ'ר והזמר מיגל, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Chilombo. השיר יצא לאור ב-26 בפברואר 2020, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השמיני במצעד שירי ה-R&B.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מיגל, פיוצ'ר, אנדרה 3000, מק רובינסון ובריאן וורפילד והופק על ידי הפיסטאפים, אשר הפיקו לה גם את הסינגלים הקודמים, "", "None of Your Concern" ו-"". איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הזהב.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-18 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-28 בפברואר 2020. נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-7 מיליון צפיות.
דייוויד הודג'סון
דייוויד הודג'סון (באנגלית: David Hodgson; 13 ביוני 1798 – 24 באפריל 1864) היה צייר נופים אנגלי וחבר פעיל בבית הספר לציירים בנוריץ'. הוא היה בנו של האמן החובב צ'ארלס הודג'סון, אותו ליווה בסיור בוויילס בשנת 1805, כשהיה בן שבע. הוא למד אומנות אצל ג'ון כרום בבית הספר בנוריץ'.
ביוגרפיה
דייוויד הודג'סון, בנם של צ'ארלס הודג'סון ואשתו נני צ'יזוול מצפון וולשהאם, נולד ב-13 ביוני 1798 והוטבל בכנסיית הקהילה של העיר ב-18 ביוני. אביו היה אמן בית ספר ואמן חובב, שעודד את בנו באופן פעיל לפתח את כישרונותיו האמנותיים.
בשנת 1805 הילד בן השבע ליווה את אביו בסיור בוויילס, שכלל שהייה בצ'סטר וייתכן שכלל נסיעה לליברפול לביקור קרובי משפחה. הוא למד בבית הספר בנוריץ', שם למד ציור מג'ון כרום ואת המתמטיקה מאביו. כמו אביו, הוא היה תומך קבוע בכרום, ואף השווה אותו אמנותית לרוברט ברנס.
כבוגר חזר לצייר נופים בצ'סטר בהזדמנויות רבות. הוא החליף את מורו ג'ון כרום כמאסטר לציור בבית הספר נורוויץ' בשנת 1825 בערך, הוא התגורר במהלך קריירת ההוראה שלו בטומבלנד, רחוב הממוקם קרוב לבית הספר. עיסוקו בהוראה הגביל בהכרח את תפוקתו האמנותית, אך בעזרת מכירת ציוריו הוא איפשר לו קיום נוח. הוא לימד מספר תלמידים שהיו אמנים בבית הספר לציירים בנוריץ', וככל הנראה היה פופולרי מאוד בקרב תלמידיו.
קריירה אמנותית
הודג'סון היה מהדור השני של אמני בית הספר לציירים בנוריץ', שחלקם הוכשרו על ידי אבותיהם, אך הושפעו גם מעבודתם של ציירים מאוחרים יותר. כמו הנרי נינהאם בן זמנו, הוא הפך לצייר מוכשר של נושאים אדריכליים, ושני האמנים השלימו זה את זה, אך ציורי השמן של נינהאם נחשבים לבעלי עדינות רבה יותר.
יחד עם נינהאם הוא היה המאייר החשוב ביותר של המורשת האדריכלית של נוריץ' לאחר מותו של ג'ון ת'ירטל בשנת 1839, אך הוא התעניין יותר מאשר נינהאם בתיאור חורבות אדריכליות. הוא תרם תרומה משמעותית לליטוגרפיה טופוגרפית עם איוריו של גשרים של נורפוק, שהתבססו על רישומי חותנו פרנסיס סטון.
הוא הציג את עבודותיו באופן קבוע באגודת נורוויץ' לאמנויות ובערים אחרות ברחבי אנגליה. בנוריץ' הציג 30 נופים, דיוקן אחד, שלוש דמויות, אחד טבע דומם ו-75 רישומי אדריכלות, במשך עשרים שנה, מתוך סך של 114 עבודות.
בלונדון הציג ציור אחד באקדמיה המלכותית לאמנויות, עשרים ושבעה ציורים במוסד הבריטי ואחד עשר ציורים עם האגודה המלכותית לאמנים בריטיים ברחוב סאפוק. היסטוריון האמנות הרולד דיי, אשר יחד עם אנדרו מור סיפק תיאור מפורט על חייו ופועלו של הודג'סון, שיבח אותו על תיאורו את פנים המבנים. מספר הציורים שהציג במהלך הקריירה שלו הושפע הן מקריירתו המקצועית כמנהל בית ספר והן מהמספר הגדול של עבודותיו שמכר לרוכשים פרטיים. הוא זכה לשבחים קבועים בעיתונות המקומית.
בשנת 1822 הוא הפך למזכיר אגודת האמנים נורוויץ' ומילא חלק חשוב בניהול האגודה בתקופה בה היא נאבקה ללא מקום קבוע להציג עבודות. יחד עם רוברט למן ותומאס לונד, הוא הקים את מועדון החובבים של נוריץ' שמטרתו לאפשר לאמנים לתרגל את כישורי הרישום שלהם, ועם לונד הוא החיה את שיחות האמנים, בהן אמנים נפגשו כחברים לדון בעבודתם. המפגש הראשון נערך ב-21 בינואר 1830, כאשר הודג'סון נבחר לכהן כמזכיר כבוד.
בשנת 1832, השנה בה הודג'סון החל את עבודתו כמאסטר לציור בבית הספר, מינה אותו הדוכס מסאסקס לצייר האדריכלות ביתית, מינוי שלכאורה לא הניב עבורו רווח כספי רב בצורה של חסות.
תפוקה אמנותית וספרותית
הודג'סון עבד בעיקר בצבעי שמן והפיק מעט ציורים בצבעי מים באיכות גבוהה. מאוחר יותר שימשו רישומיו ומחקרי צבעי המים כבסיס לעבודות עתידיות. ציוריו של הודג'סון התבלבלו לעיתים עם אלה של אביו. העבודות שהפיק במהלך החלק האחרון של הקריירה שלו מראות על התפתחות מעטה בסגנון הציור בהשוואה ליצירות קודמות עוד בשנת 1822.
המוניטין של הודג'סון נשען על יכולתו כצייר צבעי שמן, אך לא על התחריטים שלו. אלה הושפעו במידה מסוימת מג'ון סל קוטמן, וייתכן שהושפעו גם מג'ורג' קויט (1774–1854),
הודג'סון היה גם בעל כישורים ספרותיים. "שיעורי הפרספקטיבה" שלו פורסמו בדפוס בנוריץ' ב-20 ביולי 1822. הוא כתב את הזיכרונות של חיי אביו, אשר תיארו את הקריירה של צ'ארלס הודג'סון, והיה לו גם ספר שירה שפורסם.
התכתבויות שלו ששרדו מראות כי הוא היה תומך חזק באמנויות בנוריץ', והיה בין הראשונים שכתבו על בית הספר לציירים בנוריץ' כישות שניתנת לזהותה כאסכולה עצמאית.
מגלנוניים
מַגַּלְנוּנִיִּים (שם מדעי: Kuhliidae) היא משפחת דגים ימיים מסדרת הדקראים בתוכה סוג יחיד - מַגַּלְנוּן (Drepane) ובו 3 מינים.
בני המשפחה חיים במימי האזור האינדו-פסיפי עד למערב האוקיינוס השקט שלחופי אוסטרליה ונפוצים גם במי האוקיינוס האטלנטי לחופי אפריקה. אורכם 45–50 סנטימטרים, והם בעלי גוף מוגבה עם סנפיר גבי גדול וסנפירי שת גדולים מלמעלה ולמטה, וביניהם זנב קטן דמוי-מניפה. הראש גדול ובעל מצח מוגבה ועיניים גדולות. צבעם לבן עד כסוף עם מעט כתמים בצידי גבם. הסנפירים שקופים.
הם חיים במים חוליים וגם בשוניות ומתקרבים גם לשפכי נהר. לתזונתם הם טורפים דגים וחסרי חוליות ימיים.
שפתן משופם
שפתן משופם או שפתן חשוף-גב (שם מדעי: Pteronotus) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת השפתניים ובו 7 מינים שחיים באזור הנאוטרופי של יבשת אמריקה בעיקר סביב יער האמזונאס. הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי והוא אחד משני הסוגים היחידים במשפחת השפתניים לצד הסוג שפתן רפאים.
תיאור ואנטומיה
השפתן המשופם מתאפיין בגוף שמנמן וגוצי, בראש גדול וקצר ובכנפיים ארוכות שמעוגלות בקצוות. אצל חלק מהמינים בסוג הכנפיים מתחברות באזור הגב וגורמות לו להראות חשוף משיער (בדומה לסוגים עטלף חשוף-גב ועטלף פרחים זנוב), בעוד שאצל חלקם מקום החיבור נמוך יותר ואינו בולט כל כך. הגולגולת מתאפיינת במוח רחב וכיפתי ובחרטום קצר ורחב שמוגבה מעט בקצהו. האוזניים גדולות ורחבות עם צפירים בינוניים והאפרכסות המעוגלות נוטות קדימה באלכסון; תנוכי האוזן מגיעים עד ללוע ויוצרים חצי טבעת מקומטת סביב העיניים. העיניים זעירות יותר מאצל עטלפי חרקים אחרים. לשפתן המשופם אין עיטור עלה אפי מפותח, והוא מוחלף בבליטה גדולה במרכז החרטום. הנחיריים העגולים ממוקמים בקצה השפה העליונה שפונה כלפי מעלה. כפי שאופייני למשפחה, לשפתן המשופם יש שפתיים גדולות ורחבות, ובמיוחד השפה התחתונה הגדולה והבשרנית שמשתפלת כלפי מטה ומזכירה עלה בצורתה; כאשר השפתן פוער את פיו, השפתיים יוצרות פתח דמוי משפך שמסייע למיקוד קריאות איכון הד לעבר יעד ספציפי. השפתיים עטויות גבשושיות קטנות והן מכוסות בקצוות בזיפים ארוכים ושעירים דמויי שפם שהעניק לסוג את שמו. השפם מונע כנראה מחרקים להימלט מפיו של העטלף בסמוך ללכידתם. מתחת לשפה התחתונה הבשרנית, יש כפתור בשרני קטן.
אורך הראש והגוף של השפתן המשופם 40–85 מ״מ אורך הזרוע 35–65 מ״מ, ואורך הזנב 15–30 מ״מ; משקלו 5–20 גרם. הדו-צורתיות הזוויגית משתנה על פני הטווח הגאוגרפי, כשבאזורים הצפונים הזכר והנקבה כמעט זהים בגודלם, ובאזורים הדרומיים הזכרים גדולים משמעותית. הזנב דקיק וארוך ובעל קרום תעופה אחורי מפותח ורחב.
לשפתן המשופם פרווה קצרה וצפופה. צבעה האופייני משתנה במהלך השנה ובהתאם לגיל, ונע בין חום ציפורן דהוי לחום כהה, חום קינמון, אפרורי, אוכרה או זית. צבעים פחות נפוצים הם: שחור-כסוף, חום ביסטר כהה, זהוב, כתום תפוז בוהק או אדום-ערמוני. הגחון חיוור בדרך כלל והראש נוטה להיות בצבע כהה ועמוק. הכנפיים שחורות והזרועות והשוקיים ורודים. האוזניים שחורות בקצה וחיוורות בחלקן הפנימי. השפתיים והאף ורודים או שחרחרים.
תפוצה
השפתן המשופם מצוי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית. טווח התפוצה של הסוג משתרע על מקסיקו, הונדורס, בליז, אל-סלבדור, ניקרגואה, גואטמלה, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, אקוודור, וונצואלה אזור גויאנה, ברזיל, פרו ובוליביה. באזור הקריביים, הסוג נוכח בקובה, היספניולה, פוארטו ריקו וג'מייקה. בית הגידול של הסוג לח או יבש וכלל יער גשם טרופי ויער נשיר יבש בשפלות, חופים ורכסים הרריים עד רום 3,000 מטר מעל פני הים.
אקולוגיה
המינים בסוג חיים בקבוצות או מושבות גדולות של מאות פרטים בתוך מערות ומכרות חמימים ולחים, לעיתים קרובות עם מיני עטלפים אחרים (זיזפי פרחים למשל). מלבד עונת הרבייה, במשך השנה הזכרים והנקבות חיים בנפרד. השפתנים המשופמים יוצאים לפעילות מיד לאחר השקיעה והם מבלים 5–7 שעות מהלילה בחיפוש אחר מזון. שיא הפעילות מתרחשת לאחר השקיעה ולפני הזריחה, והשפתנים טסים למרחק של עד 3.5 ק״מ ממקום הלינה. מהירות הטיסה משתנה מעט בין המינים: 13.1 קמ״ש אצל הנקבות ו-16.8-11.3 קמ״ש לזכר. השהייה במערות רוב הזמן מגנה על השפתנים מפני טורפים רבים, כאשר בחוץ הם עשויים להוות טרף לתנשמת מצויה. הטורף העיקרי של השפתנים במערות הוא רבנדל אמזונאס ענק. השפתן המשופם הוא אוכל-חרקים מובהק; התזונה שלו כוללת בעיקר עשים, חיפושיות, וזבובים, כאשר שפיריות וצבתנאים נלכדים בעיקר בסמיכות לגופי מים. השפתנים תרים אחר מזון בסמוך לקרקעית היער, ונוטים לנוע לאורך נתיבים טבעיים בצמחייה. בניגוד לעטלפי חרקים רבים שמחפשים את מזונם בסמוך למקורות מים, השפתנים מתמקדים יותר באזורים יבשים.
השפתן ייחודי בכך שהוא מאתר את טרפו באמצעות שני סוגים של איכון-הד: קריאות מאופננות תדר (FM) שבהן הפולסים בעלי טווח רחב בעוצמה נמוכה עם תדירויות משתנות, וקריאות בתדירות קבועה (CF – constant-frequency), שבהן הפולסים בעלי טווח צר בעוצמה גבוהה עם צליל קבוע ותדירות אחת לכל אורכן. השילוב של שני הסוגים מאפשר לשפתן למפות היטב את העצמים סביבו גם בצמחייה צפופה ולמקם את המטרה בדיוק רב. עוצמת הקריאות שלו 51–68 קילוהרץ ומספרן עולה מ-10 או 12 קריאות במהלך חיפוש טרף ל-35 קריאות לאחר האיתור, ול-200 קריאות בסמוך לרגע הלכידה. השפתן מסוגל לזהות וללכוד טרף בגודל 2–3 מ״מ ממרחק של חצי מטר תוך 0.5 שניות.
הרבייה מתרחשת אחת לשנה, בדרך כלל בינואר ופברואר; באזורים דרומיים העונה עשויה להיות מוקדמת יותר. ההיריון נמשך כחודשיים ולאחריהם נולד גור יחיד שמגיע לבגרות בתום שנה. ההמלטות מתרחשות בתחילת העונה הגשומה ומסונכרנות עם העלייה בזמינות החרקים. ההנקה נמשכת 5–6 חודשים, אך הצאצאים נגמלים מהר יחסית עקב השפע בחרקים קלים לעיכול.
מינים
בסוג זה 7 מינים קיימים ומאובן אחד נכחד:
מפרץ דונגונאב
מפרץ דונגונאב (בערבית: خليج دنقناب) הוא מפרץ הפונה דרומה על חוף סודאן בים סוף, 125 קילומטרים צפונית לפורט סודאן. חלקו האמצעי, לגונת ראוויה, מוקף בשוניות אלמוגים. המפרץ גובל בחצי האי דונגונאב ושניהם קרויים על שם היישוב דונגונאב הסמוך.
ב-2005 הוקם הפארק הלאומי הימי דונגונאב-האי מוכוואר (אי השוכן דרומית למפרץ) במטרה להגן על המגוון הביולוגי של בעלי החיים הימיים הטרופיים בים סוף. בין העופות השוכנים בפארק מינים נדירים כמו שחף לבן עין ומין השחפית Thalasseus bengalensis.
ב-2009 הוגדר האזור כאתר רמסר מוגן.
ב-2016 הוכרזו הפארק הלאומי הימי סנגניב והפארק הלאומי הימי דונגונאב - האי מוכוואר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בהסבר להכרזה נכתב כי
RP-1
RP-1 (ראשי תיבות באנגלית של Rocket Propellant או Refined Petroleum) הוא צורה של קרוסין מזוקק מאוד, המשמש כדלק רקטות. RP-1 מספק מתקף סגולי נמוך יותר מאשר מימן נוזלי (LH2), אך הוא זול יותר, יציב בטמפרטורת החדר, ובעל סיכון נמוך יותר לפיצוץ. RP-1 צפוף בהרבה מ־LH2, מה שמקנה לו צפיפות אנרגיה גבוהה יותר. ה־RP-1 הוא גם רעיל ומכיל גורמים מסרטנים, אם כי נמוכים הרבה יותר מדלקים אחרים כמו הידרזין. RP-1 הוא דלק במאיצי השלב הראשון של הרקטות סויוז, זניט, דלתא I-III, אטלס, פאלקון, אנטארס וטרונאדור II. הוא גם הפעיל את השלבים הראשונים של אנרג'יה, טיטאן I, סטורן 1, סטורן IB וסטורן 5. הארגון ההודי לחקר החלל מפתח גם הוא מנוע RP-1 לרקטות העתידיות שלו.
באפילה
באפילה (באנגלית In Darkness) הוא סרט דרמה פולני משנת 2011 שבויים על ידי אניישקה הולנד. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי ומספר את סיפורו של לאופולד סוחה, עובד ביוב בעיר לבוב תחת הכיבוש הנאצי. בהתבסס על היכרותו עם מערכת הביוב של העיר, הוא נתן מחסה לקבוצת יהודים מגטו לבוב במהלך השואה.
הסרט, המוקדש למארק אדלמן, הוא הפקה משותפת פולנית-גרמנית-קנדית. התסריט נכתב על ידי הסופר היהודי-קנדי דייוויד שאמון.
קריסטינה חיגר היא הניצולה האחרונה מקבוצת היהודים שניצלה על ידי סוחה והסרט מבוסס בחלקו על ספרה האוטוביוגרפי, "הילדה בסוודר הירוק".
אנני (מחזמר)
אנני (באנגלית: Annie) הוא מחזמר שעלה לראשונה בברודוויי המבוסס על רצועת הקומיקס "אנני" מאת הרולד גריי, עם מוזיקה מאת צ'ארלס סטרוז, מילים מאת מרטין צ'רנין ומחזה מאת תומאס מיהן. ההפקה המקורית של ברודוויי נפתחה ב-1977 ורצה כמעט שש שנים - שיא של כל הזמנים עבור "תיאטרון אלווין" (כיום "תיאטרון ניל סיימון").
המחזמר זכה בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר. "Tomorrow" ו-"It's the Hard Knock Life", שניים משירי המחזמר, הפכו לפופולריים ביותר. בעקבות הצלחתה של ההפקה המקורית בברודוויי, נוצרו הפקות רבות במדינות נוספות, כמו גם סיבובי הופעות, ואף סרט קולנוע באותו השם.
מערכה ראשונה
בניו יורק שנת 1933, אנני בת ה-11 נמצאת בבית יתומות עירוני, שם היא חולקת חדר שינה יחד עם מולי (בת ה-6), קייט (בת ה-7), טסי (בת ה-10), פפר (בת ה-12), ג'ולי ודאפי (בנות 13). כאשר מולי מתעוררת מחלום רע, פפר, דאפי ויולי מתעוררות ומתחילות לריב זו עם זו. אנני מתעוררת ואומרת לכולם לחזור לישון. מולי מבקשת מאנני להקריא לה את הפתק שהוריה כתבו, כאשר עזבו אותה בבית היתומות כאשר הייתה תינוקת. אנני מקווה שיבוא יום והוריה יחזרו לקחת אותה מבית היתומות ("Maybe"). אנני מחליטה להימלט כדי למצוא את הוריה, אבל נתפסת על ידי גברת האניגן, מנהלת בית היתומות, שכועסת על כך ומאלצת את כל הבנות לנקות את בית היתומות ("It's the Hard Knock Life").
זמן קצר לאחר מכן, אנני מנסה שוב לברוח, והפעם מצליחה ופוגשת בכלב תועה שנמלט מלוכד כלבים עירוני. היא מאמצת את הכלב, מעניקה לו את השם סנדי ומנחמת אותו ("Tomorrow"). אנני מגיעה להוברוויל, שכונת אוהלים בה התקרבצו אנשים שנותרו ללא קורת גג בשל השפל הגדול ("We'd Like to Thank You, Herbert Hoover"). שוטר שנשלח על ידי גברת האניגן תופס את אנני, ומחזיר אותה לבית היתומות. אל בית היתומות מגיעה גרייס פארל, עוזרת אישית של המיליארדר אוליבר וורבאקס, שמעוניין לארח יתום בביתו בחג המולד. גרייס מבחינה באנני, מבקשת לקחת אותה וגברת האניגן מסכימה, בחוסר רצון. לאחר שהן עוזבות, גברת האניגן מתפרצת על שאר הבנות ("Little Girls").
בבית האחוזה המפואר של וורבאקס, הצוות מברך את אנני בזרועות פתוחות ("I Think I'm Gonna Like It Here"). אבל כאשר אוליבר וורבאקס חוזר, הוא מאוד מצוברח ולא מרוצה מכך שיש בביתו ילדה יתומה. הוא מבקש מגרייס לקחת את אנני לסרט קולנוע, והיא משכנעת אותו לבוא איתן. וורבאקס ואנני מתחילים להחבב זה על זו, והשלושה נהנים מבילוי לילי משותף בניו יורק (".N.Y.C"). בחזרה בבית היתומות, אחיה של גברת האניגן, רוסטר, מגיע לביקור ביחד עם חברתו לילי. גברת האניגן מספרת להם שאנני מתארחת בביתו של מיליארדר, והשלושה זוממים לנצל את המצב הזה לטובתם, אם כי הם עדיין לא יודעים כיצד ("Easy Street").
וורבאקס מבחין בתליון הישן שסביב הצוואר של אנני, וקונה לה אחד חדש בטיפאני ושות'. הוא מציע לה שייקח אותה תחת חסותו, ומעניק לה את התליון שקנה לה ("?Why Should I Change a Thing"). להפתעתו, היא פורצת בבכי, ומספרת לו שזה היה הדבר היחיד שנותר מהוריה, שהיא מאמינה שהם עדיין בחיים, ומסרבת לקבל אחד חדש. גרייס והצוות מתחייבים למצוא את הוריה של אנני, לא משנה מה ("You Won't Be an Orphan for Long").
מערכה שנייה
אנני מופיעה בתוכנית רדיו, בה וורבאקס מודיע כי הוא מציע פרס של 50,000 $ לזוג שיוכיחו שהם ההורים של אנני. כאשר התוכנית יוצאת להפסקת פרסומות, נשמע השיר "You're Never Fully Dressed Without a Smile". בחזרה בבית היתומות, הבנות מקשיבות לשיר ומתרגשות לשמוע את חברתן ברדיו. כאשר גברת האניגן מגיעה להשקיט את המהומה, הבנות מספרות לה שאנני הייתה ברדיו, וכי יש פרס של 50,000 $ עבור הוריה. זמן קצר לאחר מכן, מגיעים לבית היתומות ראלף ושירלי מאדג', שמספרים שהשאירו שם ילדה קטנה לפני 11 שנה, וכעת הם רוצים אותה בחזרה. גברת האניגן מזועזעת, והזוג חושף את עצמו כרוסטר ולילי, לבושים בתחפושת. הם מסבירים לגברת האניגן את מזימתם - להתחזות להוריה של אנני על מנת לקבל את הפרס. הם מבקשים ממנה מידע אודות אנני, תמורת שליש מהפרס. היא דורש חצי, ומספרת להם על הפתק ועל התליון ("Easy Street").
וורבאקס לוקח איתו את אנני לוושינגטון, שם היא נפגשת עם פרנקלין דלאנו רוזוולט, נשיא ארצות הברית, ומעודדת את רוחו ("Tomorrow"). השניים שבים הביתה, שם וורבאקס מגלה לאנני עד כמה הוא אוהב אותה ("Something Was Missing"), ומאחר והוריה לא נמצאו, הוא מעוניין לאמץ אותה ("I Don't Need Anything But You"). הם מחליטים לערוך מסיבה לכבוד חג המולד, ואנני מבקשת להזמין למסיבה את גברת האניגן ואת שאר היתומות. תוך כדי ההכנות, הצוות מביעה את שמחתו מכניסתה של אנני לחייה ("Annie").
השופט לואי ברנדייס מתחיל את הליכי האימוץ, אבל הוא נקטע כאשר מר וגב' מודג' (רוסטר ולילי בתחפושת) מגיעים, על מנת לאסוף את אנני, ומגלים שהם יודעים על הפתק ועל התליון. וורבאקס מסרב להאמין שאלו הם הוריה האמיתיים של אנני, ומבקש שהיא תישאר עוד לילה אחד, למסיבת חג המולד, ואז הם יוכלו לקחת אותה איתם, לחוות החזירים שלהם בניו ג'רזי. למחרת, אנני מגלה שהיא מעדיפה הייתה להיות מאומצת על ידי וורבאקס, ולא להישלח עם "הוריה" לחווה ("Maybe"). וורבאקס זוכה לביקור הפתעה מרוזוולט, המלווה באנשי השירות החשאי. רוזוולט מגלה להם כי ההורים של אנני הם למעשה דייוויד ומרגרט בנט, שמתו כשהייתה תינוקת. וורבאקס מבין כי מר וגב' מאדג' הם מתחזים, שבאו לקחת את כספי הפרס. יחד עם גברת האניגן, הם נעצרים על ידי השירות החשאי. כל שאר הנוכחים מביעים את שביעות רצונם מהניו דיל של רוזוולט ("A New Deal for Christmas" / "Tomorrow ").
היסטוריה
מרטין צ'רנין פנה לראשונה ב-1972 אל תומאס מיהן על מנת שיכתוב מחזה עובר מחזמר המבוסס על דמותה של אנני. מיהן ערך תחקיר על הדמות, על פי חוברות הקומיקס, אך לא הצליח למצוא די חומר לסיפור, מלבד אודות הדמויות של אנני, אוליבר וורבאקס וסנדי, ועל כן החליט לכתוב סיפור מקורי משל עצמו. בהיות כל השלושה (מיהן, צ'רנין וצ'ארלס סטרוז) מניו יורק, ועל רקע הלך הרוח בציבור בעידן ריצ'רד ניקסון ומלחמת וייטנאם, הוא החליט למקם את העלילה בניו יורק בתקופת השפל הגדול. מיהן ראה את דמותה של אנני כגרסה נשית אמריקאית מהמאה ה-20 של דמויות יתומות קלאסיות שנוצרו על ידי צ'ארלס דיקנס ביצירות כמו אוליבר טוויסט ודייוויד קופרפילד, בעלות מסתורין בעקבות נטישה מצד הורים שזהותם לא ידועה. הסיפור של מיהן התקבל בחיוב על ידי צ'רנין וסטרוז, אך היה צריך לקצר חלקים רבים ממנו עבור המחזה (חומרים שמיהאן השתמש בהם מאוחר יותר, בכותבו רומן).
הפקת ברודוויי המקורית (1977)
הפקת ברודוויי המקורית של "אנני" עלתה בתיאטרון אלווין ב-21 באפריל 1977 בכיכובם אנדראה מקרדלה (אנני), ריד שלטון (דאדי וורבאקס), דורות'י לודון (גברת האניגן) וסנדי פייסון (גרייס פארל). דניאל בריסבויס גילמה את אחת היתומות. המחזמר היה מועמד לעשרה פרסי טוני וזכה בשבעה, לרבות בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר, הלחן הטוב ביותר והמחזה הטוב ביותר. בין השחקניות שגילמו את דמותה של אנני בהפקה זו: שלי ברוס, שרה ג'סיקה פרקר, אליסון סמית' ואליסון קירק. בין השחקניות שגילמו את דמותה של גברת האניגן בהפקה זו: אליס גוסטלי, דולורס וילסון, בטי האטון, מרשה לואיס וג'ון האבוק. אן אונגר שימשה כשחקנית-מחליפה של לודון, גוסטלי ווילסון בתפקיד גברת האניגן. ההפקה ירדה ב-2 בינואר 1983, לאחר 2,377 הופעות בסך הכל, ובכך שברה את שיא מספר ההופעות הרב ביותר להפקה אחת בתיאטרון אלווין (כיום תיאטרון ניל סיימון), שיא שנשבר רק בשנת 2008 על ידי היירספריי.
הפקת לונדון המקורית (1978)
המחזמר הוצג לראשונה בוסט אנד של לונדון בתיאטרון ויקטוריה פאלאס ב-3 במאי 1978. אנדראה מקרדלה, שגילמה במקור את אנני בברודוויי, גילמה גם בהפקה זו את התפקיד הראשי, במשך 40 הופעות. אן-מארי גוואטקין, שחקנית בריטית בת 12, לוהקה גם כן לתפקיד הראשי, ולקחה חלק בהקלטת אלבום שירי המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי של לונדון, שכלל את הילדות קלייר הוד, ג'יין קולינס, דון נפייר, אנט מייסון, הלן סטפנסון, ג'קי אקרס ולינדה ברויס. במקור, את דמותה של גברת האניגן גילמה שילה הנקוק. מאוחר יותר גילמו את הדמות הזו גם מריה צ'ארלס וסטלה מוריי; את דאדי וורבאקס גילם במקור סטרטפורד ג'ונס ומאוחר יותר צ'ארלס ווסט. דבורה קלארק גילמה את דמותה של פפר במהלך השנה הראשונה, ומלאני גרנט גילמה את דמותה של מולי.
אחרי 1,485 הופעות, הפקת לונדון של אנני ירדה, ב-28 בנובמבר 1981.
הפקות בינלאומיות
בעקבות הצלחתו של המחזמר בברודוויי שבניו יורק ובוסט אנד שבלונדון, הפקות מקומיות מקצועיות של אנני הועלו במדינות רבות ברחבי העולם, לרבות באוסטרליה, איחוד האמירויות הערביות (דובאי), איטליה, אירלנד, ארגנטינה, בלגיה, גרמניה, דנמרק, הולנד, הונגריה, הממלכה המאוחדת, זימבבואה, יפן, ישראל, מקסיקו, סינגפור, ספרד, פולין, פוארטו ריקו, פורטוגל, הפיליפינים, פרו, קולומביה, רוסיה, קוריאה הדרומית, הונג קונג, שוודיה.
הצגות המשך
הניסיון הראשון להפקת מחזמר המשך, אנני 2: נקמתה של גברת האניגן, הועלה במרכז ג'ון קנדי לאמנויות הבמה בוושינגטון די. סי. בדצמבר 1989 וזכה לביקורות שליליות מקיר לקיר. שכתובים נרחבים של המחזה, כמו גם עיבודים חדשים לשירים, התגלו כחסרי תועלת, והפרויקט הסתיים בטרם זכה להגיע לברודוויי.
בשנת 1993 נעשה ניסיון ליצור המשך נוסף (עם עלילה דומה), בשם אנני וורבאקס. מחזמר זה, שבויים על ידי מייקל פ. פרייס, פותח במסגרת "בית האופרה גודספיד", בו המחזמר המקורי הועלה לראשונה בשנת 1976. בהמשך, המחזמר לאוף ברודוויי, שם הוצג 200 פעמים במספר אולמות תיאטרון שונים.
הקלטות
הקלטת שירי המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי של ברודוויי שוחררה בשנת 1977. תקליטור ובו קטעי בונוס שוחרר ב-15 בספטמבר 1998 על ידי סוני. בשנת 1995 שוחררה הקלטת אולפן שהופקה בלונדון בליווי התזמורת הסימפונית הלאומית, בביצוע כוכבים שרה פרנץ' בתפקיד אנני, קים קריסוול בתפקיד גברת האניגן ורון ריינס בתפקיד דדי וורבאקס.
בשנת 2008, לציון 30 שנה למחזמר, הוצא לאור אלבום הקלטה נוסף, בביצוע שחקני עבר שכיכבו במחזמר לאורך השנים, בהם קרול ברנט, סאלי סטראתרס, קאתי לי גיפורד, אנדריאה מק'ארדל, ג'ון סק, הארווי פרסנל, גארי ביץ' ואמנדה ביילון; צוות שחקנים של סיבוב ההופעות לציון 30 שנה למחזמר גם לקחו חלק בהקלטה. האלבום הופץ על גבי תקליטור כפול, שכלל את המחזמר כולו על גבי הדיסק הראשון, וכן שירים מתוך מחזמר ההמשך - "אנני 2: נקמתה של גברת האניגן" - על גבי הדיסק השני, כמו גם שירים שנחתכו מהמחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי. ההקלטה כללה גם שיר מתוך מופכ מיוחד של אנני משנת 1977 לכבוד חג המולד. לאלבום מצורפים רישומים מקוריים של פילון ברנהרט, שיצר את אריאל ואת אורסולה מהסרט "בת הים הקטנה", והוא מעוצב כחוברת קומיקס.
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה
בשנת 1982 סרטי קולומביה הוציאו את סרט הקולנוע "אנני" המבוסס על המחזמר, בכיכובם של אלברט פיני (דאדי וורבאקס), קרול ברנט (גברת האניגן), אן ריינקינג (גרייס פארל), טים קארי (רוסטר), ברנדט פיטרס (לילי), ואיילין קווין בתפקיד אנני. בשנת 1995 נוצר סרט המשך לסרט זה, סרט טלוויזיה בשם !Annie: A Royal Adventure. בסרט כיכבו אשלי ג'ונסון, ג'ואן קולינס, ג'ורג' הירן ואיאן מקדרמיד. פרט לשיר Tomorrow בסרט זה לא נכללו שירים.
בשנת 1999 חברת וולט דיסני הפיקה ושידרה סרט טלוויזיה שהוא עיבוד טלוויזיוני של המחזמר. רוב מרשל ביים את הסרט, וכיכבו בו ויקטור גרבר (וארבאקס), קתי בייטס (גברת האניגן), אודרה מקדונלד (גרייס פארל), אלן קאמינג (רוסטר) וקריסטין צ'נוות' (לילי). בתפקיד אנני הופיעה אלישיה מורטון, בהופעת הבכורה הטלוויזיונית שלה.
בשנת 2008 שידרה רשת הטלוויזיה האמריקאית שואוטיים את הסרט התיעודי "Life After Tomorrow" שאיחד למעלה מ-40 נשים שגילמו במחזמר את דמויות הילדות היתומות וחשפו את העליות והמורדות של חוויותיהן כשחקניות-ילדות.
הפקות ילדים
ו-Annie KIDS הן שתי גרסאות מקוצרות של המחזמר "אנני" שנועדו להיות מבוצע על ידי בני-נוער וילדים בבתי ספר, מחנות קיץ ועוד. מספר שירים מהמחזמר המקורי קוצרו או הוסרו לחלוטין בגרסאות אלו.
תרבות פופולרית
הפופולריות של המחזמר "אנני" באה לידי ביטוי באזכורים רבים בתרבות הפופולרית. דוגמאות לאזכורים כאלו ניתן למצוא בסרטי קולנוע כמו "אוסטין פאוורס - גולדממבר", "אמא סדרתית", "דדפול 2", "החיים על פי משפחת אדמס" ו"ריפר מדנס", ובסדרות טלוויזיה כמו "תיקים באפלה", "החיים על פי נד", "זואי 101", "צער גידול בנות", "איש משפחה", "דירת המצוירים", "בוסטון ליגל", "סאות' פארק", "רוק 30", "חברים", "Glee" ועוד.
השיר "Tomorrow" בפרט זכה למספר רב של ביצועים באמצעי מדיה שונים, ובהם בסרטי הקולנוע "דייב", "החיים על פי משפחת אדמס", "יש לך הודעה", "שחק אותה כמו מייקל", "שרק 2" ו"שרק לנצח", בסדרות הטלוויזיה "אלי מקביל", "בטי", "המופע של דרו קארי" ו-"רוזאן", בפרסומות, בסרט הקצר "קשה להיות חרק!" (המוקרן במתקן שעשועים שבפארק השעשועים ממלכת החיות של דיסני של דיסניוורלד באורלנדו) ועוד. השיר נכלל גם בפרסומת ששודרה במהלך הסופרבול XXXVIII ובמונולוג הפתיחה של הקומיקאי זאק גאליפנאקיס, כאשר הנחה את התוכנית "סאטרדיי נייט לייב" ב-2011.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
אלופלורון
אלופלורון (שם מדעי: Allopleuron) הוא סוג נכחד של צב ים שהתקיים במשך הקרטיקון העליון (הקנומן) עד לתקופת האוליגוקן לפני 94.3 עד 28.4 מיליון שנה מזמננו, והוא בין בעלי החיים הבודדים ששרדו את הכחדת הקרטיקון הגדולה. כמה חוקרים רואים בו סוג השייך למשפחה נפרדת, Pancheloniidae.
מאפיינים
צב ימי קדום זה הגיע לאורך של 2 עד 2.5 מטרים והיה בעל כסות שריון רחבה יחסית, אך דקה יותר מאשר הצבים היבשתיים מהם התפתח. הוא ניזון ממדוזות, מטרף או מאצות ועשבי ים בדומה לצב ים ירוק מודרני. בדומה לצבי ים מודרניים הוא היה בעל סנפירים גדולים ורחבים, בעל זנב קצר ובעל לסת שרירית חסרת שיניים עם מקור נוקשה עם קצה מוארך אך המבנה הזכיר גם מינים מוקדמים כמו בני משפחת הפרוטוסטגיים. כנראה שהוא הטיל ביצים על החופים אך חי רוב זמנו בתוך הים.
למרות שריונו העבה הוא היה לטרף לזוחלי ים אחרים, כפי שנראה מסימני נשיכה גדולים שנגרמנו בידי מוסאזאורוס טורף.
טורפניים
טורפניים (שם מדעי: Terapontidae) היא משפחת דגים ימיים מסדרת הדקראים. תפוצתם היא במי האוקיינוס ההודי ומערב האוקיינוס השקט בימים רדודים. חלק מהמינים חיים במים מליחים או מים מתוקים, וחלקם אף חיים בהם מבלי לחזור לים. חלק מהמינים חיים גם במפרץ אילת (בעיקר מהסוג Terapon).
צ'אק אדוארדס
צ'ארלס מריון "צ'אק" אדוארדס (באנגלית: Charles Marion Edwards; נולד ב-13 בספטמבר 1960) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-11 של מדינת קרוליינה הצפונית. אדוארדס, חבר המפלגה הרפובליקנית, ייצג טרם היבחרו לקונגרס את מחוז הבחירה ה-48 בסנאט של קרוליינה הצפונית בין השנים 2016–2023.
ביוגרפיה
אדוארדס נולד בוויינסוויל (Waynesville) שבמערב קרוליינה הצפונית. בשנת 1997 השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון וסט הנדרסון, ולאחר מכן למד מנהל עסקים, חשבונאות ושיווק במכללה הקהילתית בלו רידג'.
בשנת 1989 הצטרף אדוארדס למקדונלד'ס. עד 1991 עבד כמנהל תפעול, בשנים 1991–1996 היה יועץ עסקי בכיר, ועד 1998 היה רכז פיתוח בתאגיד. בנוסף עבד כסגן נשיא ב"שותפי מחוז הנדרסון לקדמה כלכלית". ב-2013 התמנה לחבר במועצת המנהלים של התאגיד הפיננסי "אנטגרה". בשנת 2020, אנטרגה התמזגה עם "First Citizens BancShares" השוכנת בראלי.
ב-30 בנובמבר 2021 הכריז אדוארדס על התמודדותו לייצוג מחוז הקונגרס ה-11 של קרוליינה הצפונית בבית הנבחרים של ארצות הברית. את המחוז ייצג חבר הקונגרס מדיסון קות'ורן בכהונתו הראשונה; מעל קות'ורן ריחפה עננת שערוריות רבות, בעיקר כשהצהיר הצהרות שנויות במחלוקת, וספג ביקורת מצד אדוארדס על היותו מחוקק לא יעיל. אדוארדס זכה בבחירות המקדימות לתמיכתו של הסנאטור תום טיליס, ובסופו של דבר גבר על קות'ורן ביום הפריימריז עם 33.4% מקולות הבוחרים.
אדוארדס הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2023. בקונגרס ה-118 הוא חבר בוועדת הפיקוח והרפורמה, בוועדת התקציב ובוועדת התחבורה והתשתיות.
ישמח-אדד
יַשמַח-אדד (גם יַשמַח'-אַדּוּ; יסמחאדו) היה מלך מארי בין השנים 1792–1776 לפנה"ס, בנו הצעיר של המלך האמורי שמשי-אדד הראשון, שמלך על צפון מסופוטמיה. הוא הומלך על מארי על ידי אביו, לאחר שזה כבש את מארי בשנת 1792 לפנה"ס. ישמח-אדד היה אחראי על חלקה הדרומי-מערבי של הממלכה, שמארי הייתה עיר בירתה. הוא היה אחראי על שטח שכלל גם את אזורי נהרות הבליח, החבור והפרת. הממלכה גבלה עם ממלכת ימחד, ששכנה ממערבה. אביו שלט ישירות על השטח הצפוני של הממלכה מתוך עיר הבירה שובת-אנליל. אחיו הבכור אשמי-דגן הראשון שלט על האזור הדרומי-מזרחי מבירתו אכלתום. שלטונו על האזור הסתיים לאחר מותו של אביו, שבעקבותיו כבש את העיר בשנת 1776 לפנה"ס זמרי-לים, יורש לבית המלוכה הקודם של מארי. השם "אדד" בשמו הוא על שם אל הסערה אדד.
ניהול הממלכה
בתקופת מלוכתו של ישמח-אדד, נקראו השנים על שם האפונים, אישיות חשובה כפי שהיה נהוג באשור, בעוד שמלכי מארי לפניו נהגו (כמו שהיה נהוג בבבל) לתת לשנים שמות על שם מאורע חשוב שאירע בשנה שלפני כן. הוא המשיך להעסיק את האמרכלים ששימשו את המלכים שקדמו לו, שהיו משושלת מארי: יחדונלים וסומוימם. רק לאחר מספר שנים, שלח אליו אביו פקידים מהחצר שלו כדי שידריכו אותו. בשנת 1784/3 לפנה"ס, השנה העשירית למלכותו, הוא עבר להתגורר בארמון קטן, בעת שארמונו הקודם עבר שיפוץ שנמשך 4 שנים. באותה שנה הוא גם ביקר בתותול כדי להשתתף בטקסים פולחניים. בסוף שנת 1782/1783 לפנה"ס, נשבעו לו הפקידים שבועת אמונים. השבועה הייתה גם כדי להביע נאמנות למלכה החדשה, הנסיכה מקטנה.
בחודש טבת שנת 1777/8 לפנה"ס התקיימו במארי חגיגות חג הקורבן לאלה אישתר. לאותן חגיגות הגיעו משלחות מערים בתחום השפעתו של שמשי-אדד הראשון: חשום, קטנה, כרכמיש ונזאלה (היום העיר אל-קריתין בסוריה Al-Qaryatayn ).
השתתפותו במלחמות
בשנת 1781 לפנה"ס, ניהל שמשי-אדד הראשון יחד עם בנו אשימי-דגן הראשון סדרה של מסעות מלחמה באזור ממזרח לחידקל, בין ארפחום לנינוה. בשלב מאוחר יותר הצטרף אליהם גם ישמח-אדד. הם כבשו את ארפחום וישמח אדד הגיע כדי להשתתף בכיבוש ממלכת קברה ואורבל, ולאחר מכן כבשו את נינוה שהייתה בירת ממלכת נרוגום. באזור שכן שבט נוודי ממוצא אמורי ששמו היה "יאילנום", שלא שמר על יחסים טובים עם שמשי-אדד הראשון, ובמסגרת המלחמה נגדו נכבשה בירתו. בעקבות כיבוש זה, שלח אישמי-דגן הראשון מכתב לאחיו, בו הוא מורה לו להרוג את כל אנשי השבט ולקבור אותם. בהמשך נערף ראשו של ראש השבט והובא לשמשי-אדד הראשון.
בהמשך התכוון ישמח-אדד לצאת בראש צבא גדול שכלל את שבטי החנום, בני ימין וכוח מאשנונה, כדי לסייע לקטנה במאבקה כנגד סומו-אפוח מלך ימחד. הסיוע הזה בסופו של דבר לא נשלח, כי הוא נאלץ לצאת לדכא מרד של לַרִימנוּמַחַה מלך אַפַּרחַה, ששכנה בין הבליח והפרת, שהמריד שבטים אחרים באזור. המרד פרץ בעידודה של ימחד. ישמח-אדד הגיע עם צבאו לתותול, משם עבר לשוּבַּת-שַמַש ששכנה במוצא הבליח, שם חיכה שלושה חודשים לבוא אביו ואחיו שיסייעו לו בדיכוי המרד. אפרחה נכבשה לבסוף, ומלכה, יחד עם ארבעה עשר מלכים בני בריתו, נשבו ותושביה הוגלו. בהמשך, בשנת 1780 לפנה"ס, נלחם ישמח-אדד בבני ימין, וניצח אותם בשערי העיר סגרתום. הוא השתתף גם בדיכוי מאבק נוסף בזמלקום, שפתח בו מלך חרן. הוא הגיע  לעיר אמר וכבש את העיר תיל-איבנים ששכנה מהלך יום אחד מאמר, במעלה הפרת. מותו של סומו-אפוח נוצל על ידי ישמח אדד לקשור קשרים עם שבט רבום, שהיו בני בריתו של סומו-אפוח. בשנה שלאחר מכן המשיך ישמח-אדד במאבקו באזור זלמקום. בעקבות כך הסכים שמשי-אדד הראשון לסיפוח שובת-שמש לתחום אחריותו של ישמח-אדד.