cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פאלו אלטו נטוורקס
רכישות בישראל
באפריל 2018 רכשה החברה סטארט-אפ ישראלי, Secdo בכ-100 מיליון דולר, החברה פיתחה פלטפורמה לזיהוי מתקפות סייבר תוך צמצום התראות שווא מהתקני אבטחה אחרים.
במרץ 2019 רכשה החברה תמורת 560 מיליון דולר את הסטארט-אפ הישראלי-אמריקאי דמיסטו (Demisto) אשר מפתח מוצר בתחום הSOAR - Security Orchestration, Automation and Response.
במאי 2019 רכשה החברה שתי חברות ישראליות: טוויסטלוק (Twistlock), העוסקת בסייבר במחשוב ענן, ופיורסק (PureSec), העוסקת באבטחה לארכיטקטורות נטולות שרת בענן.
בפברואר 2021 רכשה את הסטארט-אפ ישראלי ברידג'קרו (Bridgecrew) שפיתח פלטפורמה שמאפשרת לארגונים לתקן בעיות אבטחת מידע בלחיצת כפתור, ובכך לחסוך שני משאבים חשובים: כסף וזמן, אשר נדרשים במידה לא מבוטלת כדי לטפל באותן בעיות.
בנובמבר 2022 רכשה החברה את חברת אבטחת המידע הישראלית סיידר סקיוריטי תמורת 300 מיליון דולר.
הסניף הישראלי
הסניף הישראלי, בו עובדים בשנת 2021 כ-700 עובדים, נפתח בשנת 2012. מרכז המחקר והפיתוח הישראלי, היחיד של פאלו אלטו נטוורקס מחוץ לארצות הברית, נוסד כתוצאה מרכישת Cyvera ושימש במקור לפיתוח קו מוצרי ההגנה על עמדות קצה הידוע בשם הקוד Traps. משנת 2017 ורכישת LightCyber הסניף עוסק גם בתחום ניטור האנומליות ברשת. הסניף היה ממוקם במגדל בנק דיסקונט ברחוב יהודה הלוי בתל אביב. בשנת 2017, שכרה פאלו אלטו נטוורקס 4 קומות בשטח של 6,000 מ"ר במגדלי אלון.
הרוצח
המשחק דורש מהשחקנים כישורי משחק וכריזמה כמו גם חשיבה ואסטרטגית בלשית. עיקר המשחק, למעט גרסאות מסוימות, מורכב מדיון בין כל המשתתפים שבסיומו עליהם להחליט מי הוא האשם. השתתפות ה'רוצחים' בדיון זה וניסיונם להטות את ההחלטה לכיוון אחד מהאזרחים החפים מפשע היא בעלת השפעה רבה על אופי המשחק. השיקולים בדיון מושפעים, מההתנהגות החזותית של המשתתף החשוד (שפת גוף, צורת דיבור), תוכן דבריו וטענותיו, והאסטרטגיה המיוחסת לו. נהוג לשחק את המשחק עם מספר גדול של שחקנים, על מנת ליצור משחק מעניין ולהגיע למספר סיבובים רב.
בערך זה יופיעו רק כמה מן הגרסאות העיקריות. גרסאות אחרות מאופיינות בדרך כלל שינויים באמירות, בשמות התפקידים, בשם המשחק, בכמות ההצבעות (יש המשחקים עם מספר סיבובים ללא הצבעות), וכן בהוספת תפקידים אחדים. לעיתים קיים צורך בעזרים שונים לצורך המשחק דוגמת קלפים או אפליקציה ייעודית.
המשחק הפופולרי Among Us שהושק ב-2018 וזכה להצלחה ב-2020 בזמן משבר הקורונה מבוסס על הרוצח.
הכנות
יש לקבוע לפני תחילת המשחק מנחה (שנקרא לפעמים גם ראש העיר) שינהל את המשחק. המשחק מורכב מ"לילה" ומ"יום". בלילה כל המשתתפים מרכינים ראשם ועוצמים עיניהם בזמן שהמנחה מנהל את המשחק. ביום כל המשתתפים "ערים" ומנהלים דיונים. בלילה הראשון מנחה המשחק קובע את התפקידים במשחק - מי יהיו האזרחים, הרוצחים והבלש/שוטר (לדוגמה בלש אחד, 2 רוצחים, והשאר אזרחים) - הבחירה תעשה על ידי טפיחה על ראשי השחקנים: פעם אחת לאזרח, פעמיים לרוצח, ושלוש פעמים לבלש. אם רוצים שהבחירה תעשה בצורה אקראית ולא תקבע על ידי המנחה, משתמשים בחלוקת קלפים, כאשר נקבע מראש איזה תפקיד מסמל כל קלף. במקרה זה נשמר הקלף אצל בעליו במהלך כל המשחק, ומשמש כראיה לתפקידו של השחקן. התפקידים חסויים וידועים לבעל התפקיד ולמנחה בלבד.
מהלך המשחק
בתחילת כל לילה המנחה מכריז "לילה טוב עיירה" וכל השחקנים מורידים את ראשם ועוצמים עיניים. כשכולם "ישנים" מכריז המנחה "בוקר טוב בלש" והבלש מרים את ראשו. בשלב זה יכול הבלש לבחון את חשדו בקשר לאחד מהמשתתפים (הוא לא מדבר כדי שקולו לא יסגיר את זהותו), אלא רק מצביע על חשוד אחד בלבד והמנחה מסמן לו את תפקידו של זה: רוצח נתעב\אזרח תמים (יש להתייחס אל אותו משתתף ללא ציון מינו, על מנת שלא לרמוז על זהותו). לאחר מכן, מכריז המנחה "לילה טוב בלש" - הבלש חוזר "לישון", והמנחה מכריז "בוקר טוב רוצח א" - רוצח א' (בלבד) קם ומצביע על משתתף שירצה "לרצוח". לאחר שהצביע אומר המנחה "לילה טוב רוצח א". אחר כך אומר "בוקר טוב רוצח ב'", רוצח ב' מצביע על מי שירצה "לרצוח". לאחר שהצביע אומר המנחה "לילה טוב רוצח ב'". אחר כך אומר "בוקר טוב עיירה" וכלל השחקנים קמים. אם שני הרוצחים (בלא ידיעה אחד עם השני) הצביעו על אותו שחקן, שחקן זה מת. אם כל אחד הצביע על משתתף שונה, אף אחד לא נרצח באותו סיבוב.
כך ממשיכים הלילה והיום לסירוגין, עד סיומו של המשחק. לפי חלק מהגרסאות, לרוצחים בלילה הראשון לא ניתנת הזדמנות לרצוח, אלא רק לקום כדי לראות אחד את השני - כדי שבימים הבאים יוכלו לשתף פעולה. במהלך המשחק לא רצוי לאיש לחשוף את זהותו, אך לפעמים זה כדאי מבחינה אסטרטגית (הבלש מודיע שהוא הבלש כי הוא יודע מי הרוצח). כל משתתף, כאשר הוא חי וער, רשאי להגיד מהו תפקידו, כמו גם לשקר לגבי עובדה זו.
סיום המשחק
האזרחים והבלש מנצחים כאשר הם חושפים את זהותם של כל הרוצחים ורוצחים אותם. הרוצחים מנצחים אם הם מצליחים לגרום להוצאתם להורג של כל האזרחים.
גרסה 2
בגרסה זו יש רק "לילה" בתחילת המשחק, וכל שאר הזמן, עד סופו של המשחק, הוא יום.
כל המשתתפים יושבים במעגל. בתחילת המשחק המנחה מודיע לכולם להרכין את ראשם ולעצום עיניים. המנחה נוקש לאזרח על הגב פעם אחת ולרוצח פעמיים. אחר-כך המנחה אומר "סיימתי" ואז כולם מרימים את הראש והמשחק מתחיל. מטרת הרוצח היא לקרוץ לאזרח, על מנת לרוצחו, אך הרוצח צריך להשתדל שלא יראו שהוא עושה זאת. ברגע שקורצים לכיוון אזרח, הוא חייב לומר "נרצחתי" ובכך יוצא מן המשחק. כאשר אזרח חושב שהוא יודע מי הרוצח הוא אומר "אני חושב שאני יודע" ואז הולך למנחה ולוחש לו בסוד. אם הוא טעה הוא יוצא מהמשחק אבל אם צדק הוא ניצח. במקרה שנשארו 2 אנשים ולא חשפו את הרוצח, הרוצח ניצח במשחק.
גרסה 3
ערכי הקלפים הם:
במשחק תיערך מלחמה בין המאפיות לאזרחים, כאשר האס, הבלש, נחשב גם הוא אזרח ונמנה עמם. לעיתים ישנם אזרחים בעלי תפקידים נוספים.
מהלך המשחק
בכל סיבוב של המשחק הורגים שני אנשים: הראשון נהרג ברוב בהצבעה של המשתתפים - ההרג עצמו מתבצע על ידי לקיחת הקלף של השחקן ההרוג והנחתו באמצע מעגל השחקנים עם גבו לכיוון המשתתפים. ההרג מתבצע אחרי ודיון בין השחקנים. לאחר שהוחלט להרוג את אחד השחקנים ברוב קולות, יש לו "מילים אחרונות", בדומה לגרסה 1. לאחר השכנוע הסופי שלו, עורכים שוב נגדו הצבעה, אם עדיין רוב השחקנים רוצים להרוג אותו, שמים את הקלף שלו באמצע, כשגבו לכיוון השחקנים. אם אין עליו רוב קולות, ממשיכים בוויכוח עד שמגיעים לרוב קולות עם שחקן אחר. אחרי שהוא נהרג, המנחה אומר "כולם להוריד ראשים". לאחר שכולם מורידים ראשים, הוא מוסיף "מאפיות להרים ראש, מאפיות להרוג". אנשי המאפיה הורגים אזרח על ידי לקיחת הקלף של השחקן הנבחר והנחתו באמצע המעגל. לאחר שסיימו להרוג המנחה ממשיך - "מאפיות להוריד ראשים", ולאחר מכן "כולם להרים ראשים". רק לאחר שכל השחקנים הרימו את הראשים, המנחה מערבב את שני הקלפים של הנרצחים, וחושף אותם, ועל ידי כך נוצרת תחושה של מסתורין - של איזה הרוג כל קלף. על ההרוגים אסור לחשוף את זהותם.
אם אנשי המאפיה נהרגו במהלך המשחק, האזרחים נצחו. אם מישהו מאנשי המאפיה שורד עד סוף המשחק, אז המאפיה מנצחת. שחקן שנהרג אינו צריך להוריד יותר את הראש עם כולם אך חלה עליו חובת השתיקה עד סוף המשחק. למאפיה מותר להתייעץ עם אנשי-מאפיה שנרצחו.
גרסה 4
בגרסה זו הקרויה "העיירה", נמצאים 4 תפקידים עיקרים:
הגרסה הזו מותאמת ל-7 שחקנים ומעלה (אזרחים, רוצח, בלש, רופא ומנחה).
מהלך המשחק
בתחילת המשחק נבחר מנחה. המנחה אומר: "לילה טוב עיירה" כל השחקנים מרכינים את ראשם ועוצמים עיניים. המנחה אומר; "בוקר טוב בלש", הבלש מצביע על מי שהוא חושב שהוא הרוצח. המנחה אומר; "לילה טוב בלש" והבלש עוצם עיניים. המנחה אומר; "בוקר טוב רוצח" והרוצח מצביע על האדם שהוא רוצה לרצוח והמנחה אומר; "לילה טוב רוצח" והרוצח עוצם את העיניים. המנחה אומר; "בוקר טוב רופא", הרופא מצביע על האדם שהוא חושב שהולך להירצח בכוונה להצילו. המנחה אומר; "לילה טוב רופא" והוא עוצם את העיניים. המנחה אומר; "בוקר טוב עיירה", כל השחקנים מרימים את ראשם. המנחה מספר האם הרוצח נתפס (אם הבלש צדק במי שחשד או שטעה). המנחה מספר "אף אדם לא נרצח הלילה" זה אומר שהרופא והרוצח הצביעו על אותו האדם אז האדם ניצל. אך אם המנחה מספר; "הלילה נרצח אדם נוסף" זה אומר שהרופא והרוצח לא הצביעו אל אותו האדם והרופא לא הציל את הנרצח. אם לא נרצח אדם בלילה אז מתחיל סיבוב חדש ואם נרצח אדם בלילה כל התושבים מצביעים אל אדם שהם חושבים שהוא הרוצח, אם הרוב הצביע וצדק המשחק נגמר ואילו אם האדם שקיבל את רוב ההצבעות והוא לא הרוצח (הוא אזרח, בלש, רופא) אז אותו האדם מתוודה על תפקידו, יוצא מהמשחק והמשחק ממשיך.
גולט
מבנה
אורכה של הגולט נע בין 14 ל-50 מטרים (נדיר) והן משמשות לשייט בין חופים ומפרצים לקבוצות של שישה עד 24 מפליגים. ישנם שני סוגים בולטים של ספינות גולט - האחת מכונה גולט והשנייה קטצ'. אף שנהוג לכנות את שני הסוגים בשם גולט, אך למעשה יש הבדל מהותי בין השניים: בגולט המבנה המרכזי נמצא בירכתי הספינה, אין תא נוסעים מאחור, והירכתיים מעוגלות. בקטצ' המבנה המרכזי נמצא באמצע כלי השייט ותאי הנוסעים ממוקמים משני צדדיו. הירכתיים מרובעות.
גם הגולט וגם הקטצ' דומות במהותן. שתיהן נבנות מבסיס שלדי של עצי אורן המונחים בדוגמת שתי וערב. על שלד העץ מוסיפים את לוחות העץ ולאחר שהמסגרת החיצונית מוכנה בונים את תאי הנוסעים, סלון ומטבח, חדר מכונות ואזורים נוספים.
פדט מזרח אפריקני
פדט מזרח אפריקני (שם מדעי: Pedetes surdaster) הוא מין של מכרסם אפריקני דמוי ארנבת החי בסוונות במזרחה של אפריקה. קרוב משפחתו בטבע הוא פדט דרום אפריקני ובעבר שויכו לאותו המין.
מאפיינים
הוא יוצא בלילות ממחילתו שהוא חופר ומחפש עלים קטנים וחרקים למאכל. כאשר הוא מותקף הוא קופץ במהירות ומסתתר בסבכים.
חי במרכז ודרום קניה, מרכז טנזניה ונצפה גם באוגנדה. מצב שימורם בטבע הוא ללא חשש.
ולדימיר בסצ'סטניך
ולדימיר יבגנייביץ' בסצ'סטניך (ברוסית: Владимир Евгеньевич Бесчастных; נולד ב-1 באפריל 1974 במוסקבה) הוא כדורגלן עבר רוסי, ששיחק בעמדת החלוץ. מדורג במקום השלישי ברשימת המבקיעים של נבחרת רוסיה בכל הזמנים.
קריירה
בסצ'סטניך החל את קריירת המועדונים שלו בשנת 1991 במועדון החובבים המקומי זבזדה מוסקבה. בעונת 1992 הוא עבר לספרטק מוסקבה מליגת העל הרוסית, ובעונתו הראשונה בקבוצה כבש שבעה שערים ב-20 משחקים. בעונת 1993 הוא הגיע לשיאו, כאשר הבקיע 18 שערים וסיים כמלך השערים של קבוצתו ושלישי בדירוג הכובשים של הליגה. הוא זכה עם הקבוצה בשלוש אליפויות רוסיה רצופות, בשנים 1992–1994.
לאחר שתי עונות וחצי בספרטק בהן הרבה לכבוש, החל בסצ'סטניך בקריירה האירופית שלו כאשר עבר לקבוצת ורדר ברמן מהבונדסליגה. בעונתו הראשונה בגרמניה, עונת, כבש בצ'סטניך עשרה שערים, אך בשתי העונות הבאות מיעט לשחק וכבש שער אחד בלבד. באמצע עונת הוא עבר לראסינג סנטנדר מהליגה הספרדית, במדיה שיחק ב-141 משחקים וכבש 28 שערים.
באמצעה של עונת 2001 הרוסית שב בסצ'סטניך לספרטק מוסקבה, והצטיין כאשר כבש תשעה שערים ב-12 משחקים עד לתום העונה, וזכה עם הקבוצה באליפות הרביעית שלו. ב-2002 הוא עבר לפנרבחצ'ה הטורקית, אך כעבור שנה חזר לרוסיה והצטרף לקובאן קרסנודאר מהליגה הרוסית הראשונה. הוא סייע לקובאן לעלות לליגת העל בעונת 2003 עם שמונה שערים. בשנת 2004 הוא עבר לדינמו מוסקבה, במדיה מיעט לשחק.
באמצע עונת 2005 עבר לרוסיצ'י אוריול מהליגה הרוסית הראשונה. בעונת 2006 שיחק בחימקי מליגה זו, וכבש תשעה שערים שסייעו לקבוצה לעלות לליגת העל. לאחר שלא שותף במדי הקבוצה באף משחק בעונת 2007, הוא שוחרר מהקבוצה ועבר לוולגה טבר ששיחקה בליגה הרוסית השנייה. לאחר ששיחק באסטנה מהליגה הקזחית בשנת 2008, פרש בסצ'סטניך ממשחק פעיל.
עם נבחרת רוסיה, שיחק בסצ'סטניך ברציפות משנת 1992 עד 2003. הוא כבש במדי הנבחרת 26 שערים ב-71 הופעות, מה שהופך אותו למלך שערי הנבחרת בכל הזמנים. הוא השתתף עם נבחרתו בשלושה טורנירים גדולים - במונדיאל 1994, יורו 1996 ומונדיאל 2002, וכבש שערים בטורנירים של 1996 ו-2002.
אלכסנדר ד' בלקדר
אלכסנדר דוגאל בלקדר (באנגלית: Alexander Dougall Blackader; 19 ביוני 1847 – 14 במרץ 1932) היה רופא ילדים קנדי-אמריקאי.
ביוגרפיה
בלקאדר נולד במונטריאול ב-19 ביוני 1847. הוא זכה בהצטיינות בלימודיו באוניברסיטת מקגיל ולמד בבית החולים סיינט תומאס בלונדון.
הוא היה נשיא האגודה האמריקאית לרפואת ילדים בשנים 1892–1893. הוא נתן את ההרצאה של בראדשו ב-1929.
הוא נפטר במונטריאול ב-14 במרץ 1932.
שגרירות קוריאה הדרומית בישראל
שגרירות קוריאה הדרומית בישראל (בקוריאנית: 주이스라엘_대한민국_대사관|주이스라엘 대한민국 대사관) היא שגרירות של הרפובליקה של קוריאה בישראל שהוקמה ב-1993.
היסטוריה
קוריאה הדרומית כוננה יחסים דיפלומטיים עם ישראל ב-10 באפריל 1962. ישראל נכללה בשטח האמנתה של שגרירות קוריאה הדרומית בטורקיה. ב-1969 הועברה האמנה לישראל לשגרירות קוריאה הדרומית באיטליה, ויו ג'אה-הונג, השגריר באיטליה, שימש במקביל כשגריר בישראל.
שגרירות קוריאה הדרומית בישראל הוקמה ב-27 בדצמבר 1993. השגריר התושב הראשון, פארק דונג-סון (Park Dong-soon), נכנס לתפקידו ב-1994. ב-10 במרץ 2016 עברה השגרירות למבנה חדש בהרצליה.
איתקה
האי שוכן לחופו הצפון-מזרחי של האי קפאלוניה, מדרום לאי לפקדה, ממערב לחופי אטוליה-אקארנאניה, ומצפון מערב למפרץ פטרס. את'י, בירת האי, ובירת היחידה האזורית, היא בעלת נמל טבעי מהגדולים בעולם.
איתקה מוכרת במיתולוגיה היוונית כמקום בו מָלַך אודיסאוס, גיבור האפוס "אודיסיאה".
מקור השם
האי אמנם מוכר בשם איתקה עוד מתקופות קדומות, אך שמות נוספים יוחסו אליו כגון:
גאוגרפיה
האי איתקה שוכן לאורך חופו הצפון מזרחי של קפלוניה, האי הגדול ביותר בקבוצת האיים היוניים, ומופרד ממנו על ידי מיצר איתקה, מיצר ים שרוחבו המרבי עומד על 6 ק"מ, ואורכו עומד על 20 ק"מ. שטחו של איתקה עצמו עומד על כ-103 קמ"ר, ומבין שבעת האיים המרכזיים בקבוצת האיים היוונים, רק פאקסי קטן יותר בשטחו. האי מחולק לשני חלקים על ידי מפרץ מולו, החודר עמוק לתוך לב האי, ויוצר מצר יבשה באורך של כ-600 מטר המחבר בין צפון האי לבין דרומו. את'י, בירת האי והיחידה האזורית, והיישוב הגדול ביותר בהם, ממוקמת בחלק הדרומי של האי, על חוף מפרץ מולו.
מלבד האי איתקה, היחידה האזורית כוללת מספר איים לא מיושבים: ארקודי ואטוקוס, הממוקמים כ-9 ק"מ מצפון מערב לאי אטיקה, מצפון, ו-8 איים מתוך קבוצת איי אכינאדס, השוכנים בצמוד לחוף המערבי של אטוליה אקארנאניה.
תחבורה
באיתקה אין נמל תעופה וההגעה אליו נעשית באמצעות מעבורת, למשל מהאי קפלוניה.
היסטוריה
מקורם של האנשים שחיו באי במהלך התקופה הנאוליטית (3000-4000 לפנה"ס) אינו ידוע, אך על האי קיימים שרידי מבנים, קירות ודרך מאותה תקופה. שרידים אלו ואחרים מוכיחים כי היה קיים יישוב באזור ברציפות במהלך התקופה ההלניסטית המוקדמת. ב-2000-1500 לפנה"ס חלה נדידה של תושבים בתוך האי. המבנים והקירות שהתגלו מתקופה זו מעידים על כך שדרך החיים נותרה פרימיטיבית.
התקופה המיקנית
במהלך התקופה המיקנית (1500-1100 לפנה"ס), עלתה איתקה לגדולה היסטורית. האי הפך לבירתן של המדינות הקפאלוניות אשר כללו את האיים הקרובים והיו אחת מהפדרציות החזקות באותה תקופה. בני איתקה נודעו כנווטים ומגלי ארצות אשר יצאו למסעות אל מחוץ לים התיכון.
חאק א-דין השני
חאק א-דין השני היה שליט יפאט לקראת סוף המאה ה-14, ובנו של אחמד אבן עלי. טאדסה טמרת כותב על שליט זה "המייסד של ממלכת אדאל כפי שאנו מכירים, שהחלה את מאבקה הארוך כנגד הממלכה הנוצרית (אתיופיה).
אף על פי שאל-מקריזי מציין שחאק א-דין ואחיו סעאד א-דין השני נולדו בבית המלוכה האתיופי, שניהם נהפכו להיות השליטים הגדולים של האסלאם בקרן אפריקה. חאק התחיל את הקריירה כפושע בעקבות מחלוקת בין סבו עלי אבן סאבר א-דין לדוד מולה אספה. טאדסה טמרת מזכיר שחאק היה איש שלמד הרבה מאוד תורה איסלאמית ובאותו הזמן נעשה המנהיג של הקבוצות האסלאמיות.
איתקה
התקופה המיקנית
הפואמות האפיות של הומרוס, האיליאדה והאודיסאה, מתארות את איתקה בתקופת הברונזה. יצירות אלו מתוארכות בין המאה ה-8 למאה ה-6 לפנה"ס, אך הן מבוססות על מיתוסים ושירים קדומים. התיאור של אודיסאוס ביצירות אלו מתאר במידה את המבנים הפוליטיים של התקופה.
בתום התקופה המיקנית, השפעתה של איתקה דעכה והיא נשלטה על ידי האי הסמוך לה.
התקופה ההלניסטית
בראשית התקופה ההלניסטית הקורינתיים הזניחו את האי הקטן. יישוב עצמאי המשיך להתקיים בצפונו ובדרומו של האי. בצד הדרומי נוסדה העיירה אלאלקמונאה באזור אאתוס. ממצאים ארכאולוגיים רבים מתקופה זו, ובהם מטבעות שעליהם מוטבע שמה של איתקה ודמותו של אודיסאוס, מציגים את ההתפתחות ההיסטורית של האי.
חאק א-דין השני
תוך שהוא מוקף בחסידים מרובים, הוא הכריז על מלחמה כנגד שני קרובי משפחתו. הוא פנה לקיסר האתיופי ניואיה קראסטוס לעזרה, בסדרת התנגשויות הוא הביס את הצבא המשולב שלהם, ודוד מולה אספה נהרג בקרב. הקיסר האתיופי נכנס ליפאט, על מנת לוודא שסבו של חאק עדיין השליט של העיר, על אף שהוקמה בירה חדשה הנקראת וואהאל. (טרימינאם קורא לעיר זאת בשם וופאט). טאדסה טמרת כותב שהעברת הבירה עזרה לשמר את עצמאותה של יפאט, והחלה להשפיע על הממלכות השכנות דאווארו, האדייה ובלה.
איתקה
התקופה ההלניסטית
אוכלוסיית האי השתנתה בהתאם לתקופות, לכיבושים ולשליטים שחלפו עליו ועל איי האזור. מספר התושבים באי עד התקופה הביזנטית מוערך כאלף נפשות. מרביתם חיו בחלקו הצפוני של האי. במהלך ימי הביניים הצטמצמה האוכלוסייה בעקבות פלישות פיראטים שאילצו את תושבי האי לעקור את מקום מושבם להרים.
התקופה העות'מאנית והוונציאנית
ב-1479 כוחות האימפריה העות'מאנית כבשו את האיים והניסו חלק ניכר מהאוכלוסייה המקומית. אלו שנותרו התיישבו בהרים על מנת להגן על עצמם מהעות'מאניים והפיראטים באזור. בחמש השנים שלאחר הפלישה העות'מאנית ניסו הטורקים והוונציאנים לפתור את הסכסוך על האיים באופן דיפלומטי. לבסוף הוכרע כי האיים שייכים לטורקים, ואלה שלטו עליהם בשנים 1484–1499. בשנים אלו בנו הוונציאנים את צי הספינות שלהם ובאמצעות סיוע ספרדי יצאו למלחמה כנגד העות'מאנים ב-1499. האירופאים ניצחו בקרבות לאחר הטלת מצור על איתקה ועל איים נוספים ומ-1500 עברו האיים לשליטה הרפובליקה של ונציה.
חאק א-דין השני
חאק א-דין השני מלך כעשר שנים, עד שהוא נהרג בפעולה כנגד חייליו של הקיסר האתיופי. ישנו וויכוח לגבי שנת המוות שלו: אל-מקריזי כותב שחאק נהרג בשנת 776 על פי הלוח המוסלמי (לפי חישוב יוצא שהוא נהרג ב-1373 או 1374), אבל בספר ההיסטוריה של שושלת וואלשמה הוא מת בשנת 1386. הוויכוח ממשיך ואל-מקריזי טוען שהקיסר ששלט בחייו של חאק היה דווית הראשון, בזמן שהמקורות האתיופיים מציינים שמלכותו של חאק החלה בשלטונו של הקיסר ניואיה קראסטוס. טאדסה טמרת טוען שאל-מקריזי צודק בשנת המוות של חאק אך בילבל את הקיסר ניואיה מאריאם עם יורשו המפורסם יותר דווית הראשון, ריצ'רד פאנקהארסט, מקבל את התאריך והזיהוי של אל-מקריזי.
איתקה
התקופה העות'מאנית והוונציאנית
בהתאם לאמנה מ-1503, איתקה, קפאלוניה וזקינתוס היו בבעלות ונציאנית בעוד לפקדה נותרה בבעלות עות'מאנית.
התקופה הצרפתית והבריטית
מספר שנים לאחר המהפכה הצרפתית האזור היוני נכפף לשליטתה של הרפובליקה הצרפתית הראשונה (1797–1798). האי הפך להיות בירתם של קפאלוניה, לפקאדה וחלק מהיבשה היוונית. שטח זה הוגדר כ"מחוז הצרפתי אית'קה".
האוכלוסייה קיבלה את השלטון הצרפתי בברכה, ואלו פיתחו את מערכות המשפט והאדמיניסטרציה של האי. מיסוי כבד שהטילו השלטונות הצרפתיים על תושבי המחוז בהמשך הביאו להתמרמרות רבה בקרבם.
בסוף 1798 השתלטו הרוסים והעות'מאנים בחזרה על האיים. האחרונים הקימו יחידת שלטון בעלת שלטון עצמי מוגבל, רפובליקת שבעת האיים, שקורפו הייתה בירתה, ואיתקה נכללה בתחומה. המשטר החדש הוקם על בסיס דמוקרטי שכלל 14 נציגים נבחרים. מתוך הארבע-עשר, לאיתקה היה נציג אחד. כעת, משיכלו ספינותיה של איתקה לשאת סחורות לנמלי הים השחור, פרח הצי הסוחר של האי.
ב-1807, הועברה איתקה, יחד עם שאר האיים היוניים, לשליטה צרפתית פעם נוספת, במסגרת הסכם עם העות'מאנים. שלטונה של צרפת לא נמשך זמן רב, ובריטניה הצליחה לכבוש את האי ב-1809. ב-1815, במסגרת חוזה פריז הפך האי לאחת המדינות החברות בארצות הברית של האיים היוניים תחת הפרוטקטורט הבריטי. ב-1821 לקחו תושבי איתקה חלק במרד נגד העות'מאנים. הם השתתפו בלחימה ימית בים השחור ובדנובה והתירו ללוחמים יוונים להתחבא באי עצמו. בשנת 1864, במסגרת הסכם לונדון הועבר איתקה, יחד עם כול האיים היוונים, לשליטתו של מלך יוון החדש, גאורגיוס הראשון והפכה לחלק מיוון המודרנית.
איתקה המודרנית
ב-12 באוגוסט 1953, בשעה 09:24, פקדה רעידת אדמה חזקה את האיים היונים, והחריבה חלק ניכר מבנייני האי. איתקה הייתה שייכת לתחום השיפוטי של מחוז המשנה של קאפלוניה, עד לשנת 2011. בשנה זאת, כחלק מהרפורמות המנהליות שערכה יוון, בוטלה החלוקה הישנה למחוזות משנה, ואיתקה וקאפלוניה פוצלו לשתי יחידה אזוריות עצמאיות.
שודד הים
שודד הים (Il corsaro) היא אופרה בארבע מערכות מאת המלחין ג'וזפה ורדי, ללברית מאת פרנצ'סקו מריה פיאבה המבוססת על הפואמה "The Corsair" מאת לורד ביירון. הופעת הבכורה התקיימה בתיאטרון גראנדה בטריאסטה ב-25 באוקטובר 1848.
היסטוריה
ורדי התעניין בפואמה של ביירון כבר ב-1844, אך עבר עוד זמן עד שהתחיל לעבוד על האופרה לפי ליברית של פיאבה. בינתיים נקלע ורדי לסכסוך בין שני מוציאים לאור שהתקוטטו על הזכויות של יצירתו. את האופרה שודד הים כתב ורדי עבור אחד הצדדים, שלטעמו היה הצד המפסיד. ורדי, שכנראה רצה כבר לסיים עם העניין, הזדרז לסיים את העבודה ב-1848. ייתכן כי בשעה שהעביר את הפרטיטורה לידי המו"ל, לא ידע ורדי מתי והיכן היא עתידה לעלות. בפרמיירה שהתקיימה בטריאסטה בתיאטרון גראנדה (כיום התיאטרון הלירי ג'וזפה ורדי), לא נכח ורדי כלל. האופרה קיבלה ביקורת גרועה, וירדה במהרה מן הבמה.
גם בזמנים מודרניים האופרה מוצגת לעיתים רחוקות. למרות זאת ניתן למצוא מספר הקלטות מביצועים בימתיים וקונצרטנטיים. כמו רבות מהיצירות המוקדמות של ורדי, היא סובלת בעיקר מהשוואה ליצירותיו המאוחרות. בבחינה של האופרה עצמה, יש בה קטעים יצירתיים ובעלי אפקט דרמטי חזק שנותנים אינדיקציה טובה ליצירות שיכתוב ורדי בהמשך.
מערכה שנייה
השפחות בהרמונו של הפחה מטפלות בשפחה המועדפת עליו - גולנארה, אך זו אינה מרוצה מתשומת הלב המועדפת שהיא מקבלת מהפחה. גולנארה מתלוננת על החיים בהרמון וחולמת על חיים חופשיים ועל אהבה אמיתית. סריס מופיע ומוסר לגולנארה הזמנה להשתתף בנשף שעורך הפחה לכבוד ניצחונו המקווה על שודדי הים בקרב הימי העתיד להתרחש. גולנארה מביעה שוב את תקוותה כי משהו יותר משמעותי מצפה לה בחיים, שאר הנשים מעודדות אותה באמרם כי היא התקווה עבור כולן. הפחה סעיד ואנשיו מקווים ומתפללים לאללה שיגן עליהם ויעזרם במלחמתם בשודדי הים. אחד העבדים ניגש לפחה ומספר לו כי בחוץ ממתין דרוויש, שכנראה נמלט משודדי הים. סעיד מורה להכניסו, ופונה אליו בדברים. בעודו מדבר עם הדרוויש, עולות להבות מכיוון הים - זוהי ספינת הקרב של הפחה העולה באש. הדרוויש מסיר את תחפושתו ומתגלה כלא אחר מאשר קוראדו. שודדי הים מתנפלים על הנשף ובמקום מתפתח קרב. בתחילה נראה כי ידם של קוראדו ושודדיו על העליונה, אך כאשר אלה מבחינים בהרמון העולה באש, מורה קוראדו להציל את הנשים שבתוכו ובכללם גולנארה. טעות זו מותירה לאנשי הפחה להתארגן מחדש, הם שובים את קוראדו. קוראדו מובא בפני הפחה הנוזף בו על חוצפתו שהעז לעמוד כנגדו, וגוזר עליו מוות בייסורים נוראים. הפחה מתעלם מתחנוניהם של נשות ההרמון ובראשם גולנארה, לחון את קוראדו מאחר שחס על חייהם.
יהושע צייטלין
יהושע צייטלין (או צייטלס, צייטליש; 1742 - ה'תקפ"ב, 18 באוגוסט 1822) היה עסקן ושתדלן יהודי.
חייו
צייטלין, יליד שקלוב (מחוז מוהילב, היום בבלארוס), היה בצעירותו תלמידו של רבי אריה לייב גינצבורג בעל "שאגת אריה". הוא עשה חיל במסחר והתעשר. היה מקורב לנסיך פוטיומקין וכשכבשה האימפריה הרוסית את אזור מגוריו החל לספק סחורות לצבא הרוסי במלחמותיו עם טורקיה. הודות להצלחתו בסיפוק צורכי הצבא נתמנה ליועץ של חצר המלוכה.
עם מותו של פוטיומקין ב-1791 הקים לעצמו אחוזה בעיירה אוסטיה שבמחוז מוהילב, שם העסיק כ-900 איכרים. באחוזתו תמך בתלמידי חכמים משכילים, בהם ר' מנחם מנדל לפין מסטנוב ורבי ברוך שיק משקלוב, סיפק את כל צורכיהם ואיפשר להם ללמוד בבית המדרש שהקים ולהשתמש בספרייתו העשירה. בשל השילוב בין עושרו והשכלתו הרבנית נשמעה דעתו של צייטלין בענייני הציבור היהודי בתחום המושב. הוא תמך במלחמותיו של הגר"א בתנועת החסידות, וסייע לרבי מנשה מאיליה לעמוד כנגד מתנגדיו שביקשו להחרים אותו. צייטלין חיבר הגהות על ספר מצוות קטן, שנדפסו בקאפוסט בשנת תק"ף-1820.
בתו שרה התחתנה עם אברהם בן ישראל פרץ, שהתנצר עם ילדיו; נכדו, גריגורי פרץ, היה מן הדקבריסטים - משתתפי מהפכת דצמבר 1825 נגד הצאר ניקולאי הראשון. נינו היה פרופסור ולדימיר פרץ, חבר האקדמיה הרוסית למדעים, חוקר ספרות רוסית ופולקלור רוסי. הוא נשפט והוגלה לסראטוב ב-1934, בימי הטרור הסטאליני.
נמל התעופה סופיה
נמל התעופה סופיה (בבולגרית: Летище София) הוא נמל תעופה בינלאומי עיקרי של בולגריה, השוכן כ-10 ק"מ מזרחית למרכז בירתה, סופיה. נמל התעופה משמש כבסיס פעולה מרכזי של חברת בולגריה אייר.
היסטוריה
נמל התעופה נבנה בסוף שנות ה-30. במהלך מלחמת העולם השנייה היה נמל התעופה בשימוש צבאי. טרמינל 1 בצידו הדרומי הושלם במהלך המלחמה ונפתח לפעילות ב-1947. המבנה כלל אזור ששימש את הממשלה בצד מערב, אזור לטיסות בינלאומיות במרכז ואזור לטיסות פנים. הנמל הגיע לקיבולת מלאה של 600,000 נוסעים לשנה בשנות ה-60 המאוחרות ועבר מספר שיפוצים והרחבות החל מ-1968.
בשנת 2006 נחנך טרמינל 2 המודרני יותר. כיום משמש טרמינל 1 לטיסות לואו-קוסט וטיסות צ'רטר. הטיסות הרגילות נוחתות וממריאות מטרמינל 2.
בית הקברות הצבאי הגרמני קאנוק צ'ייס
בית הקברות הצבאי הגרמני קאנוק צ'ייס (DeutscherSoldatenfriedhof Cannock Chase) הוא בית קברות צבאי בבריטניה, שבו נקברו חיילים גרמנים, שנהרגו בעת התקפות על בריטניה או מתו במהלך שביים בה במהלך שתי מלחמות העולם.
רקע
במהלך שתי מלחמות העולם שבו מדינות ההסכמה ובעלות הברית כ-700 אלף חיילים גרמנים. רבים מהם הוחזקו במחנות שבויים בכל רחבי האיים הבריטיים והועסקו בעבודה בחוות ובמפעלים. מקצתם מתו בעת השבי. אלפי גרמנים אחרים נהרגו במהלך התקפות אוויר על בריטניה בשתי המלחמות, כאשר כלי הטיס שלהם הופלו בשמיה. גם ימאים גרמנים שטבעו נשטפו אל חופיה. כולם נקברו באתרים הפזורים בכל רחבי בריטניה.
בית הקברות
בית הקברות ממוקם ביער קאנוק צ'ייס בחבל סטפורדשייר, כ-30 קילומטרים מצפון לעיר בירמינגהאם. הוא שוכן בעמק מיוער, בשטח של כ-24 דונמים.
באתר נקברו כ-4,940 חיילים, מהם כמאה אלמונים. כ-2,650 הם מתי מלחמת העולם השנייה.
בבית הקברות 18 חלקות קבורה, וביניהן חלקה נפרדת לקברי האחים של צוותי ארבעה צפלינים גרמנים, שהופלו בשמי בריטניה במלחמת העולם הראשונה. בנקודה הנמוכה של העמק ניצב צלב גבוה.
המצבות באתר עוצבו על ידי הוועדה הגרמנית לקברי מלחמה. אלו הן מצבות לוח אנכיות מאבן גרניט אפורה, שעל גבי שני צידיהן נחרתו באותיות לבנות שמות חללים, דרגותיהם ותאריכי לידתם ומותם. כל מצבה משותפת לארבעה חללים.
באתר נקבר פילדמרשל ארנסט בוש, שנשבה ומת בשבי בבריטניה ב-1945. גנרל נוסף שמת בשבי ונקבר שם הוא מקסימיליאן פון הרף (Maximilian von Herff). הוא היה ראש אגף כוח האדם של האס אס והשתתף בין השאר בדיכוי מרד גטו ורשה.
בבית הקברות נבנו גם מבנה מבואה ובו פסל ברונזה מעשה ידי הפסל הגרמני הנס וימר (Hans Wimmer) ובניין מבקרים.
האתר נבנה במימון ממשלת גרמניה המערבית על ידי הוועדה הגרמנית לקברי מלחמה. הוא תוכנן על ידי דיאז ברנדי (Diez Brandi) מגטינגן, גרמניה והרולד דופמן (Harold Doffman) ופיטר ליץ' (Peter Leach) מסטפורד, בריטניה.
בהתאם להסכם בין גרמניה לבריטניה מתוחזק האתר על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
ניסוי וטעייה
ניסוי וטעייה הוא דרך לפתרון בעיה באמצעות ניסוי פתרונות שונים לבעיה עד לקבלת פתרון נאות. השיטה משמשת בני אדם ובעלי חיים באופן טבעי, לצורך בחירת התגובה המתאימה בסביבה מרובת גירויים.
השיטה של ניסוי וטעייה עשויה לסייע ללמידה ויש מחקרים מדעיים בפסיכולוגיה (בעיקר בביהייביוריזם) על אודות ההתנהגות הטבעית של אנשים וחיות שנוהגים בה. ככל שבעל החיים מפותח יותר הוא מסוגל להשתמש בניסוי וטעייה באופן יעיל ומהיר יותר במצבים חדשים. בנוסף, יכולת ההכללה של האדם מאפשרת לו להעביר את הניסיון שנצבר במצב אחד למצב אחר בעל מאפיינים דומים.
מדענים, טכנאים ובעלי מקצועות טיפוליים כמו רפואה נאלצים גם הם להשתמש בשיטה זו מפעם לפעם במקום בדרכי חקירה מסודרות יותר. דרכי למידה אחרות הן חקירה מדעית, תצפית על ניסוי וטעייה שעושה מישהו אחר, ולמידה בחיקוי הפתרון המקובל.
החסרונות העיקריים של הניסוי והטעייה הם ההסתפקות בפתרון הראשון שנמצא במקום לאתר את הפתרון המיטבי ובזבוז משאבים או סיכון בהתעסקות עם ניסיונות פתרון כושלים. חיסרון נוסף של שיטה זו הוא שבניגוד לממצאי חקירה מדעית, ממצאי חקירה בניסוי וטעייה לרוב אינם מתועדים ואדם המתחבט באותה בעיה לה נמצא כבר פתרון בניסוי וטעייה צריך לחקור אותה שנית.
ישנם חוקרי התנהגות כגון טמפל גרנדין שטוענים שבטבע רוב הלמידה נעשית בתצפית וחיקוי ולא בניסוי וטעייה. הם טוענים שתאורטית, היכולת ללמוד בחיקוי או בתצפית מעמידה את הלומד בפחות סיכונים, שבטבע נצפים יותר מקרים של לימוד מתצפית וחיקוי ושחיות מעבדה שתצפתו על ניסוי וטעייה של חיות אחרות או שחיקו פתרונות קיימים למדו מהר יותר מאלו שעסקו בניסוי וטעייה בעצמן.
מצבות נחל קדרון
מצבות נחל קדרון הוא שם קיבוצי שניתן לקבוצת מבני קבורה מפוארים הניצבים בנחל קדרון, במורדות המערביים של הר הזיתים, למזרחה של העיר העתיקה והר הבית. אדריכלותן המרשימה, יחד עם מצב השתמרותן המעולה מציבים אותן כאחד האתרים החשובים הקשורים לירושלים בתקופת בית שני, הן מבחינה ארכאולוגית והם מבחינה תיירותית, וכשלזו האחרונה מתווספות המסורות המקומיות שנקשרו בהם, והפכום לאתרים מטוילים ביותר.
רקע - הקבורה בנחל קדרון
היהודים בירושלים של תקופות הבית הראשון והשני נהגו לקבור את מיתהם מחוץ לעיר. הנקרופוליס שנוצר מתוצאה מכך מקיף את העיר מכל רוחותיה, ולעיתים מגיע אף למרחק של מספר קילומטרים. מרבית הקברים הם בצורה של מערות קבורה משפחתיות, וריכוזים גדולים שלהם ניתן למצוא במקומות הקרובים לגבולות העיר בזמן חציבת המערה, או שהמסלע שלהם היה נוח במיוחד לחציבה. בשוליו המערביים של הר הזיתים התקבצו שני גורמים אלה יחד, ואכן, נחצבו בו עשרות רבות של מערות קבורה. בתקופת בית ראשון התרכזו רוב המערות בחלקו הדרומי של רכס הר הזיתים, אל מול עיר דוד, כשאחד הקברים המפוארים שבו, הקרוי בימינו קבר בת פרעה, ניצב בין קבריו הצפוניים.
בתקופת בית שני התפשטה הקבורה לכל עבר, ובמורדותיו של ההר, אל מול פינתו הדרום-מערבית של הר הבית, בחלקו של הקדרון הידוע כעמק יהושפט, נבנו כמה מערות ומבנים נלווים, מהמפוארים שבירושלים, ושבארץ ישראל בכלל.
קבר בת פרעה
קבר בת פרעה למעשה אינו חלק אורגני מקבוצת הקברים - הוא עומד במרחק ניכר, במפלס גובה שונה, ובניגוד לשאר הקברים, המשתייכים לתקופת בית שני, קבר זה נבנה בתקופת בית ראשון. למרות זאת, הוא נמנה יחד איתם לעיתים קרובות, הן מעצם הימצאותו כמבנה בולט בשטח הנראה בסקירת עין אחת יחד עם המבנים האחרים, והן משום השפעתו על אדריכלי המבנים המאוחרים.
הקבר הוא מבנה קבר דמוי קובייה פחוסה, שצלעותיה באורך כ-5.5 מטרים. החוצבים הקפידו רק על צדדיו של הקבר הנראים לניצב ממולו, ולא טרחו לחצוב ולהפריד את הקיר האחורי מהסלע, וכך, גובה הקיר הקדמי הוא כ-3.5 מטרים, אך הקיר האחורי מזדקר רק כחצי מטר מעל פני הסלע. על גבי הקיר מורכב כרכוב, ומעל הכרכוב - פירמידה.
קבר זכריה
המצבה הדרומית מבין קבוצת המצבות העומדות יחד ידועה בשם קבר זכריה. הקבר, החצוב כולו מתוך הסלע, בנוי כקוביית אבן שלצידיה דבוקים פילסטרים יוניים שעל ראשה גג פירמידלי, וכרכוב מצרי התחום ביניהם. לבד תוכנית המצבה דומה ביותר לקבר בת פרעה, אלא שבעוד קבר בת פרעה הוא חלול, כדי להשאיר מקום לקבורת הנפטר, קבר זכריה הוא אטום, ולמעשה אינו קבר, כי אם "נפש". הבדל נוסף הוא השפעת הארכיטקטורה היוונית, המתבטא בפילסטרים, העשויים בסגנון האיוני, בווריאציה ירושלמית. חזיתה המערבית של המצבה פונה כלפי חוץ אל הנחל ואל הר הבית, ושלוש החזיתות האחרות ניצבות בתוך חצר שנוצרה על ידי חציבת המצוק שסביבן. בצידה של החצר, מספר מדרגות המובילות לפתח צדדי של קבר בני חזיר. חציבת המצבה לא הושלמה, והדבר ניכר בחוסר הסימטריות שבעיטוריה, שבמקומות מסוימים סותתו בדקדקנות, ובצד המקביל, פני הסלע הוחלקו.
מיקום הקבר
כנזכר לעיל, קבר זכריה הוא אטום, ללא מקום בו ניתן להעמיד את מיטתו של הנקבר. משכך, הרי שאין המקום קבר, אלא "נפש" - מצבת זיכרון, הניצבת בסמוך לקבר. מצבות כאלו היו מקובלות בקברים מפוארים בני התקופה, והמילה "נפש" במשמעות מצבה ידועה מכתובות עבריות, נבטיות ובעוד מעמי האזור.
מכאן, השאלה המתבקשת היא שאם לפנינו נפש - היכן הקבר שאליו היא מתייחסת?
חוקרים שונים העלו הצעות שונות - הצעה אחת סבורה שקבר זכריה הוא הנפש של קבר בני חזיר הסמוך, שנחצב כדי להחליף את הנפש המקורית. הצעה שנייה צודדה בכך שמדובר בנפש שקברהּ מעולם לא נחצב בשל מאורע כלשהו, שמא פרוץ המרד הגדול ותוצאותיו הרות האסון. הדעה שסברה כי מערת הקבורה טמונה תחת העפר הרב שמכסה את סביבות המצבה הופרכה כאשר העפר פונה בשנת 1960.
קבר בני חזיר
קבר בני חזיר הוא המוקדם מבין המבנים. פנימו של הקבר בנוי בצורת מערת קבורה טיפוסית לימי בית שני, עם פרוזדור שמוביל לחדר כניסה, המוביל לשלושה חדרי קבורה, כשבאחד מהם נחצב מעבר לחדר קבורה נוסף, מאוחר במקצת לחדרים האחרים. חדר הפרוזדור היה מפואר, ושרידיו של פרסקו עודם ניכרים על קירותיו. חזיתו של הפרוזדור, הניצבת מעל לנחל אף היא מפוארת, ומתעטרת בשני עמודים ובארכיטרב דוריים, שמעליהם כתובת המציינת את שמות הנקברים, נצרים לבני משפחת הכהנים חֵזיר, ה-17 מבין 24 משמרות הכהונה.
היכן הנפש?
הכתובת מעל הקבר מכריזה כי זהו "הקבר והנפש", אך בעוד שברור לאיזה קבר מתייחסת הכתובת, זהות הנפש היא מעט יותר חמקמקה.
חוקרי הקבר העלו שתי הצעות - האחת, כנזכר לעיל, היא שקבר זכריה הוא הנפש המדוברת, ואילו האפשרות השנייה מתמקדת באזור שמיידית מצפון לחזית הקבר ובו חזית מדומה - דלת בין שתי אומנות. חלקה העליון של החזית היה מעשה בניין ולא חציבה, אך נעלם עם הדורות. לפי שחזורו של אביגד, במקום הייתה פירמידה, כדוגמת גגו של קבר זכריה הסמוך. במחקרו העדכני, הראה דן בר"ג כי החזית החסרה הייתה המשך חלק, שהכילה חלון דמה בעל צורה משושה, והראה מקבילה לדבר בפטרה. בר"ג אף הציע אפשרות שלישית, והיא שלמעשה היו לקבר שתי נפשות, בזו אחר זו, ולא ניתן לדעת בוודאות לאיזו מהן הכתובת מתייחסת.
יד אבשלום ומערת יהושפט
יד אבשלום היא הגדולה והמפוארת מבין מבני הקבורה באתר זה. המבנה, המתנשא לגובה של כ-20 מטרים, חצוב עד לגובה המצוק המקורי, ומעל נקודה זו הושלמה מלאכתו באבני בניין מאסיביות. חלקו התחתון, החצוב מזכיר בתוכניתו את קבר זכריה, אלא שעבודת סיתותו נעשתה בהקפדה רבה יותר, וסגנונו אינו מהסדר היוני, אלא משולבים עמודים יוניים ואפריז דורי, ומעליו הכרכוב המצרי. הבדל משמעותי נוסף הוא פנים המצבה, שבניגוד לקבר זכריה, היא חלולה ומכילה מקום להטמנת נקברים. חלקו העליון של המבנה הוא ברובו מעשה בנייה, ומורכב מקוביה שעל גביה חרוט קעור, ובראשו פרח לוטוס.
מערת יהושפט היא מערה מסועפת בעלת שמונה חדרים, שהפריט המרשים ביותר בה הוא העיטור שמעל הכניסה הראשית - עיטור גמלוני המכיל עלי אקנטוס ושלל מוטיבים צמחיים מצמחיית ארץ ישראל.
יד אבשלום שבימי הבית השני
הקמתה של מצבה בשם "יד אבשלום" מתועדת כבר בתנ"ך. בספר שמואל מסופר:
בשלהי ימי בית שני עוד היה בניין שנקרא בשם זה, המבנה היה ידוע היטב, ומוזכר כנקודת ציון גאוגרפית במגילת הנחושת.
מסורות עולי הרגל
המבנים המרשימים, העומדים במיקום כה בולט בסמוך לגבולות העיר, לא נותרו עלומי שם בתיאורי עולי הרגל. ספרות המסעות מלאה בקישורים בין המצבות לדמויות מפורסמות מהתנ"ך והברית החדשה, כגון אבשלום, יהושפט, ישעיהו, יעקב הצדיק ורבים אחרים.
יוצאת דופן מכל המצבות היא יד אבשלום, שעוד בתקופת בית שני זוהתה עם המבנה שעליו מסופר בספר שמואל שנבנה על ידי אבשלום, ומזוכר כנקודת ציון בכתבי יוסף בן מתתיהו ובמגילת הנחושת.
המצבות אינן מוזכרות בכתבי חז"ל ובכתבי ההיסטוריוגרפים המועטים שכתבו על הנעשה בארץ לאחר חורבן הבית, אך זכו לעדנה בתיאוריהם של עולי הרגל. כבר הנוסע מבורדו, הנוסע הראשון שתיעד את קורותיו בארץ, מספר על יד אבשלום וקבר זכריה, ומזהם כקברות ישעיה וחזקיהו, בהתאם.
קפלת יעקב הקדוש
הגסיפוס, שתיאר באמצע המאה ה-2 את השלכתו של יעקב הקדוש מעל גבי המקדש, כותב שיעקב נקבר במקום הריגתו, ומצבתו נראית "עד היום". תיאור זה מתאים למצבה שנמצאת במדרון המערבי של נחל הקדרון, בשיפוליו של הר המוריה. הירונימוס, שכתב את ספרו בשלהי המאה ה-4 מספר כי מיקומו הנכון של הקבר היה ידוע עד לתקופתו של אדריאנוס, וטוען כי טעות בידי הממקמים את קברו של יעקב בהר הזיתים.
תחילתה של המסורת הממקמת את קברו של יעקב בהר הזיתים נעוצה בשנת 351
קדושה וחילול
בית הקברות בהר הזיתים משתרע עד למצוק שמעל יד אבשלום ומערת יהושפט, וקיר תמך שנועד למנוע את גלישת העפר והקברים הטמונים בו מטה חסם את פי המערה. דמותו השלילית של אבשלום נותרה לא פופולרית, וסביבות ציונו לא נכרו קברים. לעומתו, זכריה בן יהוידע היה דמות אהודה, וסביבות ציונו נכרו עשרות רבות של קברים. הקברים הוסרו בידי המשלחת הארכאולוגית של אלגרו (להלן).
קבר זכריה במיוחד התקדש בעיני יהודי ירושלים שהיו מתכנסים בקרבתו לשאת תפילות המוניות להיוושע מצרות מזדמנות, וכן לקריאת קינות בתשעה באב.
חקר המצבות
המצבות הן מהמבנים העתיקים הבולטים בירושלים, ומשכו את תשומת לבם של מרבית הנוסעים, אולם התיאור בעל האופי המחקרי-מדעי קיים רק החל מן המאה ה-19, על ידי אדוארד רובינסון. תיאורו של רובינסון אינו כולל בתוכו את קבר בת פרעה, שנחקר בשנת 1851 על ידי פליסיאן דה סוסי. דה סוסי היה גם זה שקשר את שמה של בת פרעה עם מבנה הקבר
דה סוסי, שנתן משקל רב למסורות המקומיות קבע אף שיד אבשלום במקורה אכן נבנתה על ידי אבשלום, אך עיטוריה, וכיפתה הייחודית נוספו לה בימי הבית השני, כאשר רצו לרומם את אנשי העבר. קביעה זו קנתה שביתה אצל כמה חוקרים, אך ננטשה לאחר שאביגד הוכיח כי לא ייתכן להפריד כך את שלבי בניין המצבה.
בשנות הארבעים, טרם מלחמת העצמאות חקר נחמן אביגד את המצבות לעומק, ובשנת 1952 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו לסנאט האוניברסיטה העברית. גרסה מורחבת של את סקירותיו ומסקנותיו התפרסמה שנתיים לאחר מכן, בספרו מצבות קדומות בנחל קדרון. על עבודתו זו זכה בפרס ביאליק, והיא נותרה עד היום המקור המקיף ביותר העוסק במצבות.
מחקרו של אלגרו התקיים בחורף של שנת 1960. המחקר התרכז סביב מערת בני חזיר וקבר זכריה ומעט דרומה להם, בתקווה למצוא חלק מהאוצרות המוזכרים במגילת הנחושת, אולם תקוותיהם של החופרים נכזבו, ומלבד "הד של שמועה", לא מצאו בחפירותיהם כל כסף וזהב.
המחקר הארכאולוגי התחדש בשנים 2000–2001, בראשות פרופ' דן בר"ג מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בין המבנים הנחקרים בולטת בהיעדרה מערת יהושפט - משלחתו של בן צבי לא סיימה את ניקוייה ותוכניתה האדריכלית לא הושלמה.
הרס, שימור ושיקום
ב-22 במאי 1912 הבחין יוסף קלוזנר במגן דוד החקוק בתקרת מערת בני חזיר, אולם בעת חפירותיו של סלושץ, כעבור ארבע עשר שנה, כבר לא ניתן היה להבחין בו.
בלאנש בן-דהאן
קורות חיים
בלאנש בנוליאל נולדה בעיר הנמל אוראן שבמערב אלג'יריה הצרפתית, למשפחה שמוצאה מתטואן שבמרוקו. מאות מיהודי תטואן היגרו לאוראן בעקבות מלחמת ספרד-מרוקו בשנים 1859–1860 וייסדו בה קהילה עצמאית דוברת חכיתיה (ניב לאדינו של צפון אפריקה). בתקופתה של בלאנש בן-דהאן רבים מהם התערו גם בתרבות הצרפתית.
בילדותה עברה משפחתה לגור בצרפת, ואת מרבית חייה העבירה בן-דהאן בין צרפת לאלג'יריה. היא התחילה בפרסום שירים בכתבי עת ספרותיים מתחילת שנות ה-20. את ספר שיריה הראשון פרסמה בגיל 24, עם ספרה La voile sur l’eau ("המפרש על המים"; 1926) והמשיכה אותו עם הרומן הראשון והמפורסם ביותר שלה, Mazaltob ("מזל טוב"; 1930). שני ספרים אלו עוסקים בדמותה של נערה יהודייה במלאח של תטואן והתמודדותיה בעולם המסורתי בין נישואין בשידוך, אהבת נעורים סוערת, וסיפור חיים טרגי המסתיים במותה של הצעירה בדמי ימיה. על ספרה "מזל טוב" זכתה בלאנש בפרס מהאקדמיה הצרפתית.
ספרה של בן-דהאן Poèmes en short ("שירים במכנסים קצרים"; 1948), כולל שירים על המצב האנושי שתוארו כ"שובביים ופרובוקטיביים" וכציניים באופיים. הספר קיבל שבחים משורה של סופרים צרפתים וכן זיכה אותה בפרס האקדמיה להומור (prix de l'Académie de l'humour), ובכך הייתה לאישה הראשונה שזכתה בפרס זה לאחר שלושים שנות קיומו. ספר שירה נוסף שלה, Poèmes du Mzab ("פואמות של מזאב"; 1955) עוסק בחיים ובנופים במחוז מזאב של אלג'יריה, שבצפון מדבר הסהרה.
בשנת 1961 התפרסם ספרה Messieurs, vous êtes impuissants ("רבותי, אתם חסרי-אונים"), רומן אשר עלילתו מתרחשת בעתיד (שנת 2005) וסובבת סביב עתיד האנטישמיות. בשנת 1970 יצא לאור ספרה האחרון Sous les soleils qui ne brilleront plus ("תחת השמשות שלא זורחות יותר") שהוא בחלקו ספר זכרונות.
מלבד כתיבה ספרותית עסקה בן-דהאן גם בעיתונאות, מתן הרצאות ובפעילות ציבורית לעידוד ספרות וכתיבה. היא פרסמה מאמרים על סוגיות שונות באלג'יריה והתרבות המוסלמית בעיתונות הצרפתית ובנוסף היא ניהלה סלון ספרותי וכן מועדון תרבות באוראן שפעל לקרב בין העדות השונות בעיר. על פועלה הספרותי ועל מפעליה הציבוריים השונים היא זכתה לאורך השנים למספר פרסים נוספים ובהם "עיטור קצין השכלת העם" מממשלת צרפת, פרס שווייצרי-צרפתי ע"ש ז'אן מרטל ועוד. על שמה נוסד "פרס בלאנש בן-דהאן" לסופרים הכותבים על אלג'יריה. היא נפטרה בצרפת בשנת 1975.
הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות
הפרעת קשב והיפראקטיביות, (לפי האקדמיה ללשון העברית: הַפְרָעַת קֶשֶׁב וּפְעַלְתָּנוּת יֶתֶר) או בקיצור הפרעת קשב (מוכרת כ-ADHD, ראשי תיבות באנגלית של Attention Deficit Hyperactivity Disorder), היא הפרעה נוירו-התפתחותית שתסמיני הליבה שלה הם קשיי קשב, היפראקטיביות (פעלתנות יתר) ואימפולסיביות. עם זאת, לא כל התסמינים חייבים להופיע כדי לענות על הקריטריונים של אבחנת הפרעת קשב.
הפרעת קשב היא תופעה שכיחה הקיימת בקרב כ-7%-10% מהאוכלוסייה. היא מתפתחת במשך חמש שנות החיים הראשונות ואינה דועכת בגיל מסוים. בהתאם לכך, ניתן למצוא אותה בכל שכבות הגיל, כולל תקופת הבגרות והזקנה. הפרעת קשב יכולה לבוא לידי ביטוי בכל תחומי החיים. היא עלולה להפריע בלמידה, בעבודה, ביחסים בין-אישיים ובפעילויות הטיפול העצמי.
בהתאם לכך, רבים מהחוקרים והעוסקים בתחום זה טוענים כי כל מקרה של הפרעת קשב צריך להיות מאובחן ומטופל באופן יעיל. בנוסף, הפרעת קשב מאופיינת בתחלואה נלווית משמעותית, כך שלעיתים קרובות קיים יותר ממקור אחד הגורם לתסמינים; איתור או שלילה של מקורות נוספים לתסמינים נעשה במסגרת תהליך אבחון הפרעת קשב, ומסייע להתאים את הטיפול לכל אדם באופן אישי.
אף על פי שהתפקוד האקדמי עלול להיפגע בעקבות הפרעת קשב, היא אינה מוגדרת על ידי המדריכים האבחוניים DSM ו-ICD כלקות למידה. זאת משום שהתפקוד בתחום זה אינו מושפע בהכרח מהפרעת הקשב, ומשום שהיא יכולה לפגוע גם בתחומים שאינם אקדמיים. כמו כן, אין קשר בין המנגנונים העומדים בבסיס לקויות הלמידה דיסלקסיה, דיסגרפיה ודיסקלקוליה לבין אלו של הפרעת קשב. עם זאת, יש המכלילים גם מיומנויות הקשבה כתחומי למידה שנפגעים בלקות למידה, ולפיכך הם כוללים בהגדרת לקויות הלמידה גם קשיים כגון הפרעת קשב.
היסטוריה ומחקר
האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית מוציאה לאור את המדריך לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות DSM, אשר מלווה את ההיסטוריה והמחקר של הפרעת קשב ומושפע ממנה בו זמנית. מדריך זה כולל את ההגדרה של הפרעת קשב ואת ההנחיות לאבחון. ברמת הפרט הגדרה זו משפיעה על אופן קביעת האבחנה וההמלצות הטיפוליות המבוססות עליה. ברמת הכלל ההגדרה משפיעה על התפתחות המחקר בתחום משום שהיא משמשת כקו מנחה לבחירת אוכלוסיית המחקר שמתוכה נערך איסוף הנתונים המשמש את אנשי המקצוע להסקת מסקנות. תוצאות המחקרים משפיעות בתורן על ניסוח ההגדרה משום שהאגודה הפסיכיאטרית האמריקאית מעדכנת את ה-DSM באופן תקופתי, לאור הידע המחקרי והמקצועי שנצבר בין פרסומה של מהדורה חדשה למהדורה שקדמה לה. תהליך זה אינו ייחודי להפרעת קשב; הוא משותף לכל ההגדרות הכלולות במדריך ומשקף את ההתפתחויות במחקר המדעי, שכן מחקרים ותגליות משנים באופן תדיר את הידע האנושי אודות העולם.
ככל שהמחקר בתחום מתפתח, מתגבשת הבנה טובה יותר על השכיחות ואופן הביטוי של הפרעת הקשב במהלך החיים בהתחשב בגורמים שונים כמו סוג ועוצמת ההפרעה, קיומה של תחלואה נלווית, הבדלי מגדר, השפעות של אבחון וטיפול בגיל מוקדם ועוד.
המקור להפרעות קשב והיפראקטיביות
הפרעת קשב היא הפרעה נוירו-ביולוגית מורכבת המקושרת לתפקוד לקוי של מוליכים עצביים, שהם מולקולות המשמשות להעברת מסרים בין תאי העצב במערכת העצבים באמצעות תהליך של העברה סינפטית. המוליך העצבי העיקרי המעורב בהפרעת קשב הוא דופמין. שיווי המשקל בין פעילות הדופמין לבין פעילות המוליכים העצביים סרוטונין ונוראדרנלין, נחשב לגורם משמעותי בהבנת האטיולוגיה של ההפרעה.
לדופמין יש תפקיד מרכזי באפנון של יחס אות לרעש במערכת העצבים, המשפיע על רמת התנודתיות והקיבולת של המערכת הנוירו-קוגניטיבית. למעשה, הדופמין חיוני לשליטה על הפעילות הקוגניטיבית בקליפת המוח הקדם-מצחית. בהתאם לכך, יש לו תפקיד מרכזי גם בתפקודים קוגניטיביים, בפעילות של זיכרון העבודה, בתפקודים ניהוליים ובמערכת החיזוק. פעילות הדופמין במרווח הבין-תאי (סינפסה) שבמוחו של אדם עם הפרעת קשב, נמוכה מזו האופיינית למוח אדם ללא הפרעת קשב. בהתאם לכך, תרופות מעוררות המגבירות את פעולתו של הדופמין מביאות להקלה בתסמינים של ההפרעה. הקלה זו מקושרת לשונות בגֵנים המעורבים בפעילותו של מוליך עצבי זה, כמו קולטני הדופמין, לנשא הדופמין ולאללים שונים של הגן COMT, המקודד את האנזים catechol-O-methyltransferase המפרק תרכובות אורגניות מסוג קטכולאמין (כמו דופמין) בנוזל החוץ-תאי. מכיוון שהבסיס הגנטי של הפרעת קשב מערב מספר גנים, שלכל אחד מהם יש השפעה עצמאית קטנה, וריאציות בפגיעה הגנטית יכולות להסביר חלק מהשונות של התסמינים בין אנשים עם הפרעת קשב.
הפרעת קשב היא תורשתית, ולכן ישנם מקרים רבים שבהם יותר מבן משפחה אחד סובל מהפרעה זו. מכיוון שהביטוי של נטיות תורשתיות מושפע מיחסי הגומלין עם הסביבה, יכולה להיות להפרעה זו השפעה על רמת התפקוד, ההישגים ואיכות החיים של אדם הלוקה בה. על כן להפרעת קשב ישנם ביטויים מגוונים בגילים שונים, בהתאם למכלול התכונות של האדם והסביבה שבה הוא חי.
לא נמצא קשר ישיר בין תזונה להפרעת קשב, כך שבמדינות מפותחות שאין בהן חסך תזונתי משמעותי, אין משמעות מיוחדת לדיאטה הספציפית של הילד בהקשר זה. למרות הניסיונות שנעשו למציאת טיפול תזונתי להפרעת קשב, לא הוכח קשר כלשהו בין תזונה לשיפור אפשרי בהפרעה.
תסמיני הליבה של הפרעת קשב
התסמינים הנובעים באופן ישיר מהבעיות הנוירולוגיות של הפרעת קשב מתחלקים למספר קבוצות עיקריות: קשב וריכוז, היפראקטיביות, ואימפולסיביות. תסמיני ליבה אלו עלולים לפגוע בתפקוד האדם בתחומים רבים – בבית, בקהילה, בלימודים או בעבודה. בנוסף, התסמינים של הפרעת קשב עלולים לפגוע לא רק באנשים עם הפרעת קשב, אלא גם באלו שבסביבתם.
הביטוי הראשוני של התסמינים מתרחש, על פי רוב, כבר בילדות מתקופת גן הילדים והוא יכול להופיע גם אצל ילדים מתחת לגיל שלוש. מכיוון שהפרעת הקשב אינה נוטה לדעוך מגיל מסוים, התסמינים יכולים ללוות את האדם גם בגיל בגרות. עם זאת, בחיים הבוגרים יכולים להיות לאותם התסמינים ביטויים שונים ולעיתים מעודנים יותר. כמו כן, הביטוי של התסמינים יכול להשתנות על פי הקשר, משום שאופן ומידת השפעתם על התפקוד, מושפע בין היתר מהסביבה ומהמצב בו נמצא האדם ברגע מסוים. למשל, סביבות מתגמלות מאוד שמספקות מוטיבציה חיצונית גבוהה, ומאופיינות בקצב מהיר, בשינויים ובחידושים יכולות לשפר תפקוד של אנשים עם הפרעת קשב. מבחינה זו הבדל משמעותי נוסף בין ילדים ומבוגרים עם הפרעת קשב, הוא שלמבוגרים ישנה יכולת גבוהה יותר לשלוט בתנאים החיצוניים ובשגרת יומם. אך יש לסייג אפשרות זו, משום שלעיתים קרובות יכולת הבחירה של האדם מוגבלת על ידי גורמים חיצוניים שאינם בשליטתו, כמו מקום גאוגרפי, רמה סוציו-אקונומית, גישה למשאבים ועוד.
קשב
אחד מתסמיני הליבה של הפרעת קשב הוא ליקוי או הנמכה ביכולת הקשב והריכוז, כך שאנשים עם הפרעת קשב מתלוננים על קושי להתרכז בפעילות מסוימת לאורך זמן. בנוסף, אנשים עם הפרעת קשב מאופיינים גם בפגיעה בקשב החזותי.
הקשב הכרחי לפעולות המוּדעוֹת והלא-אוטומטיות הנעשות בזיכרון העבודה. הנמכה בתפקודי הקשב יכולה לפגוע בקליטה ובעיבוד של מידע סביבתי בדרכים שונות. הקושי לשים לב לפרטים עלול להקשות על איתור ועל זיהוי גירויים סביבתיים חשובים. אחת הסיבות לכך היא שהיעדר הפניית קשב לעצמים שנמצאים בשדה הראייה, עלול ליצור עיוורון קשבי אשר ימנע את התפיסה הקוגניטיבית שלהם ובכך גם את המודעות של האדם לעצם קיומם. עם זאת, הקושי להתעלם מגירויים חיצוניים או ממחשבות פנימיות של האדם עלול להגביר את הנטייה למוסחות ולהיצף מידע, ולפגוע בתפקוד כאשר הם אינם רלוונטיים לפעולה שבה עוסק האדם באותה עת. כמו כן, אנשים עם הפרעת קשב עלולים להתקשות בהסטה קוגניטיבית של תשומת הלב שלהם ממוקד אחד לאחר בהתאם לצורך.
הפרעת קשב מקושרת לנדידת מחשבות ספונטנית ואינטנסיבית, שכנראה נגרמת מפגיעה ביכולת הוויסות של רשת ברירת המחדל. בהתאם לכך, אנשים המתאפיינים בחוסר קשב נוטים לחולמנות, נתפסים על ידי הזולת כמי שאינם מקשיבים, נוטים לאבד חפצים ולהיות שכחנים בפעילות יומיומית. בהתאם לכך הפרעת קשב מאופיינת בחוסר ארגון, שאינו נובע מהתנגדות או אי הבנה. בחיי היום יום חוסר הארגון יכול לבוא לידי ביטוי בין היתר בנטייה לאי סדר ובלגן במשק הבית, בתיק ובסביבת העבודה.
ההשלכות המשניות של קשיי הריכוז יכולות להיווצר כבר בגיל הרך ובגיל בית הספר, למשל הפער שנוצר בין יכולתו האמיתית של התלמיד לבין ציוניו והערכות מוריו בבית הספר ובגן. השלכות אלו עלולות לפגוע גם בהיבטים לא אקדמיים, כמו הפן החברתי, הרגשי וההתנהגותי. לדוגמה, כאשר ילד עם הפרעת קשב מתקשה להתרכז ונוטה לחולמנות בעת הקניה של חומר חדש בגן הילדים, הוא עשוי לקבל משוב שלילי מהגננת. תלמידים עם הפרעת קשב ללא פעלתנות יתר עשויים להיתפס לעיתים בעיני הצוות החינוכי כבעלי יכולת נמוכה או כחסרי מוטיבציה ואיטיים.
תנודתיות
הפרעת קשב מאופיינת בתנודתיות רבה בתפקוד. אחד הגורמים המרכזיים לכך הוא הליקוי בתפקוד של המוליך העצבי דופמין, שמקושר להפרעת הקשב ומשפיע על האפנון העצבי של יחס אות לרעש בתהליך עיבוד המידע, אשר משפיע בתורו על הקיבולת והתנודתיות של המערכת הנוירו-קוגניטיבית. התנודתיות באה לידי ביטוי בכך שאדם שהצליח לבצע פעולה מסוימת בזמן אחד, לא בהכרח יצליח לבצע אותה בזמן אחר. מצב זה יוצר אי-ודאות רבה בחייו של האדם העלולה לערער את תפיסת המסוגלות עצמית שלו, וליצור רושם שגוי של חוסר רצון או יכולת בעיני הסביבה.
פיזור הדעת
פיזור הדעת הוא מצב של חוסר קשב, מוסחות, שכחנות ובלבול, אשר יכול לבוא לידי ביטוי בתחושה הפנימית של האדם או בהתנהגותו. זהו ההפך מיישוב הדעת, אשר מתייחס למצב של יציבות נפשית או רגשית המאפשרת לשמור על איזון או ראייה צלולה של רגעי ההווה, במיוחד במצבים קשים.
לפיזור הדעת יכולות להיות השלכות ברמות חומרה שונות. במקרים רבים פיזור הדעת יוצר חוסר נוחות או אי נעימות. למשל, בזבוז זמן בניסיון לאתר חפץ המונח בשדה הראייה או שכחה של המוצרים הנדרשים בעת קנייה במכולת. פיזור הדעת יכול גם לגרום לשכחה של סדר הזמנים של פעולות יום-יומיות. לא רק זאת, אלא שאפילו להפרעות מזעריות בתפקודי הקשב והזיכרון עלולות להיות השלכות הרסניות, זאת משום שפיזור הדעת עלול לגרום לטעויות או לתאונות מסכנות חיים, למשל בזמן נהיגה, בתפעול של מכונות, בביצוע של פרוצדורות רפואיות וכדומה.
מיקוד יתר
לצד קשיי קשב, אנשים עם הפרעת קשב יכולים גם להיכנס למצב של מיקוד יתר. למעשה, בהשוואה לאוכלוסייה הכללית, לאנשים עם הפרעת קשב יש נטייה מוגברת להיכנס למצב של מיקוד יתר. תופעה זו מתרחשת על פי רוב כאשר האדם עוסק בפעילות שמעניינת אותו מאוד או מספקת לו סיפוקים מיידיים, כמו משחקי מחשב ופעילות מקוונת ברשתות חברתיות. כשאדם עם הפרעת קשב נמצא במצב של מיקוד יתר, הוא יכול להתמיד בפעילות במשך שעות על גבי שעות תוך שמירה על רמת ריכוז גבוהה.
מיקוד היתר יוצר בעיה הפוכה מזו של קשיי קשב. בעוד שקשיי קשב פוגעים ביכולתו של האדם להתמקד בדבר אחד לאורך זמן, מיקוד יתר פוגע ביכולת להפסיק להתרכז בעיסוק הנוכחי. בעקבות זאת, מיקוד היתר אינו מאפשר לאדם להסיט את הקשב שלו לדברים אחרים במקרה הצורך. כלומר, הוא גורם לכך שהאדם נשאר "תקוע" בפעילות הנוכחית בין אם הוא מעוניין בכך ובין אם לא. כתוצאה מכך, מיקוד יתר בפעולה מסוימת עלול לבוא על חשבון העיסוק בפעולות חשובות אחרות.
אנשים עם הפרעת קשב בגיל בוגר יכולים להיכנס למצב של מיקוד יתר גם במסגרת עולם העבודה. בהקשר זה קיים סיכון שקבלת תמריצים על התוצרים המוגברים שניתן להפיק ממצב של מיקוד יתר עלולים להוביל להתמכרות לעבודה. לכן על המעסיקים לשים לב לנטייה זו ולסייע לעובדים עם הפרעת קשב לנצל את היתרונות של מיקוד היתר בצורה מאוזנת שלא תוביל לשחיקה נפשית.
היפראקטיביות
היפראקטיביות המכונה גם פעלתנות יתר (היפר=עודף + אקטיביות=פעלתנות), היא אחד המאפיינים המרכזיים של הפרעת קשב. היא עשויה להתפתח כבר בשנים הראשונות לחיים ובאה לידי ביטוי במספר דרכים: