cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קוסטא אבן לוקא
ביוגרפיה
קוסטא אבן לוקא אלבעלבכי היה רופא ומלומד נוצרי מבעלבכ. מעט מאוד ידוע על חייו. הוא נקרא לשרת בבגדאד, והיה פעיל שם תחת שלטונו של הח'ליף אל-מסתעין הראשון. במהלך שהותו בבגדאד, הוא כנראה הכיר את הפילוסוף המפורסם אל-כנדי, המתרגם חנין אבן אסחאק ות'אבת אבן קורה, מחברם של חיבורים מדעיים בתחומים שונים. אלבעלבכי היה בקיא במדעים רבים אך במיוחד בתחום הרפואה. הביוגרפים שכתבו אודותיו מזכירים מעל לשישים חיבורים שכתב וכשבעה עשר תרגומים שערך מיוונית לערבית. מכתביו ניכרים כישוריו המעשיים בתחום הרפואה וכן גם השפעתם הרבה של כתבי פאולוס מאגינה הביזנטי בן המאה השביעית.
מעבר סומר
המעבר מפריד בין האי דייוויס שמצפון למעבר, לבין חצי האי אלבנה, שבאי בראבנט, שמדרום למעבר.
רוחבו של המעבר 970 מטרים.
המעבר מקשר בין מפרץ בוקה ומצר ז'רלאש.
מעבר נוסף המקשר בין שני גופי מים אלה הוא מעבר זלוגוש.
מיפוי המעבר
המצר מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980.
מקור השם
המעבר נקרא על שם הכפר שומר שבצפון מערב בולגריה.
איטליה באירוויזיון 1957
איטליה באירוויזיון 1957 השתתפה עם השיר "Corde della mia chitarra", שבוצע על ידי הזמר האיטלקי, נונציו גאלו.
לפני האירוויזיון
רשות השידור האיטלקי ערכה את הקדם המסורתי שלה, פסטיבל הסן רמו. אל הפסטיבל נשלחו 20 שירים, שמתוכם רק עשר עלו לגמר. ב-9 בפברואר 1957, גאלו זכה בפסטיבל עם השיר "Corde della mia chitarra", ונבחר לייצג את איטליה באירוויזיון.
באירוויזיון
אירוויזיון 1957 נערך בעיר פרנקפורט, גרמניה. גאלו שובץ רביעי בסדר ההופעות, לפני אוסטריה ואחרי הממלכה המאוחדת. איטליה זכתה במקום השישי עם שבע נקודות.
חברה עירונית
חברה עירונית (או תאגיד עירוני) היא חברה שנמצאת בשליטתה של רשות מוניציפלית כגון: עירייה, מועצה מקומית או מועצה אזורית, בבעלות מלאה או חלקית, ומנוהלת על ידי נציגיה ואישי ציבור. חברה הנמצאת בשליטה משותפת של ממשלת ישראל ושל רשות מקומית היא חברה ממשלתית-עירונית. חברה עירונית מאפשרת לרשות המקומית לבצע חלק מתפקידיה באמצעות גוף עצמאי המוסמך להפעיל שיקולים עסקיים.
מטרה ופעילות
מטרת הקמת התאגיד העירוני היא קידום פרויקטים עירוניים לתועלת תושבי העיר על בסיס עסקי, תוך ביזור סמכויות העירייה וייעול תהליכי הביצוע וקבלת ההחלטות. תאגיד עירוני יכול להתקיים כחברה, חברה לתועלת הציבור או עמותה.
מבקר המדינה תיאר את מהותו של תאגיד עירוני:
על פי הנדרש בצו העיריות, התאגיד העירוני יפעל לטובתם של תושבי העיר, תוך שמירה על שקיפות כלפי העירייה ומתן דו"חות על פעילות התאגיד. התאגיד מחויב לחוק חובת המכרזים, תשנ"ב-1992, ומשכך, פעילותו והתקשרויותיו כפופות למכרזים, או שנדרש פטור כללי או ספציפי מן המכרז.
הבסיס החוקי
מקנה לעירייה סמכות "לייסד חברה, אגודה שיתופית או כל אגודה אחרת לכל מטרה שהיא בגדר סמכויות העירייה ותפקידיה, לרכוש מניות או ניירות ערך או זכות הנאה אחרת של כל חברה, אגודה שיתופית או אגודה אחרת, שמטרותיה מסייעות, לדעת המועצה, להשגת כל מטרה כאמור, ולנהוג בהם דרך בעלים".
צו העיריות (הקמת תאגידים), תש"ם-1980, מסייג סמכות זו וקובע: "לא תייסד עירייה חברה, חברת בת, אגודה שיתופית או כל אגודה אחרת (להלן - תאגיד), לכל מטרה שהיא בגדר סמכויות מועצת העירייה (להלן - המועצה) ותפקידיה, ולא תרכוש מניות או ניירות ערך או זכות הנאה אחרת של כל תאגיד שמטרותיו מסייעות, לדעת המועצה, להשגת כל מטרה כאמור ולא תנהג בהם דרך בעלים ולא תהיה חברה בעמותה, אלא באישור שר הפנים ובתנאים שהוא קבע." מכוח צו זה פרסם משרד הפנים נוהל אסדרת חברה עירונית.
הצו כולל דרישה כי החלטה בדבר ייסוד התאגיד תתקבל במועצת העירייה, וכן מצוין כי שר הפנים לא יאשר את הבקשה לייסוד כל עוד הוראות מסוימות לא יוכנסו לתקנון התאגיד. הבקשה לייסוד התאגיד צריכה להיות מנומקת ומלווה בתוכנית אסטרטגית אשר תכלול השפעות כלכליות, תחזית שנתית וחלופות להקמת התאגיד.
חברות עירוניות בישראל
חברות עירוניות פעלו בישראל עוד לפני קום המדינה, וכיום פועלות מאות חברות עירוניות. מהן שהוקמו למטרה ממוקדת, כגון גן החיות התנ"כי, ומהן שפועלות בקשת רחבה של נושאים, כגון כיוונים - החברה לתרבות הפנאי באר שבע. יש שהתאגדו כחברה כלכלית (הפועלת למטרות רווח) ויש שהתאגדו כחברה לתועלת הציבור.
תאגידי המים והביוב אינם מהווים חברה עירונית, אף שהם בבעלות הרשויות המקומיות, משום שתאגידים אלה הוקמו מכוח חוק תאגידי מים וביוב, שבו נקבע שסמכויות העיריות הנוגעות לתשתיות המים והביוב הופקעו מידיהן ונמסרו לתאגידים בלבד.
התנגדויות לתאגיד עירוני
יש הרואים בתופעת התאגוד העירוני הפרטה שאינה ראויה, כאשר העירייה המהווה גוף ציבורי מפריטה חלק משירותיה, ומעבירה אותם לגופים כלכליים בעלי שיקולים עסקיים, אשר מרוויחים על חשבון הציבור, ולעיתים תוך שימוש במוצר חיוני וציבורי.. בנוסף, מבחינה עקרונית, פעילותה של עירייה כפופה לחקיקה ראשית ומשנית אשר נקבעה בידי הכנסת והשרים. אפשרות הקמתו של תאגיד עירוני מפחיתה לכאורה את הפיקוח על פעילותה של עירייה, ופותחת פתח לשחיתות וניצול כוח הנתון בידי התאגיד.
בית כנסת הכיפה
בית הכנסת העל-עדתי היכל אהרן הידוע יותר כבית כנסת הכיפה הוא בית כנסת על-עדתי, שהוקם בשכונה ה' בבאר שבע. שמו של בית הכנסת ניתן לו בשל צורתו האדריכלית. בית הכנסת מכיל את בית המדרש נתיבי-עם על שם חיבורו של הרב עמרם אבורביע.
המבנה משמש כבית כנסת מרכזי עבור הציבור הדתי לאומי בעיר. כיום, לאחר הרחבתו, המבנה שונה לחלוטין מצורתו המקורית.
ייחודו של בית כנסת הכיפה הוא כפול: ראשית, בשל צורתו והטכנולוגיה שבה נבנה ושנית משום שהוא ניצב בשכונה שהיא אחת מיצירות המגורים החדשניות ביותר שהוקמו בישראל.
בית הכנסת נקרא באופן רשמי "היכל אהרן" על שמו של הרב אהרן רבנשטיין ששימש שנים רבות כרב בית הכנסת. לאחר פטירתו מכהן כרב בית הכנסת הרב אהרון דרשביץ. בין מתפללי בית הכנסת נמנים השופט ניל הנדל וד"ר שמעון גליק.
הבנייה
דוד טנא, שכיהן כראש אגף השיכון הממשלתי, ביקר בתערוכת "אינרטבאו" שהתקיימה בברלין ב-1957, והציגה רעיונות וניסיונות חדשים בתחום הדיור. לאחר שחזר לישראל, החליט לגייס צוות אדריכלים בראשותו של אברהם יסקי (שהיה בן 31) ולהפקיד בידיהם תפקוד של שכונה באר- שבעית חדשה, שתשמש חלופה לבנייה השיכונית הגנרית של העיר.
המבנה
בקדמת בתי השטיח ובמרכזה של כיכר ציבורית נבנה בית הכנסת ברוח המודרניסטית של השכונה, בניין בסגנון ברוטליזם, בתכנונו של האדריכל נחום זולוטוב. בית הכנסת נחנך בשנת 1970.
צורת הכיפה של בית הכנסת נולדה מאילוץ תקציבי. צורה קונסטרוקטיבית של כיפה מרחבית, מצומצמת בכמויות בטון ובעובי הבטון. בהתאם לכך, גם התקרה נוצקה בשלוש קשתות בטון מרחביות. בחזית המרכזית חורר הקיר בדוגמה של משרביה מודרניסטית, כדי לסנן את השמש המדברית העזה. ילדי השכונה ראו במבנה "מגרש משחקים", ונהגו לטפס עליו במעין "מבחן אומץ".
שיפוץ המבנה
בשנת 2007 עבר בית הכנסת הרחבה, במסגרתה הוקם בקדמת מבנה הכיפה אגף חדש המכיל עזרת נשים וזאת ללא התייעצות עם זולוטוב וללא התייחסות לשפה של המבנה. האגף החדש מסתיר את הכיפה שהקנתה לבית הכנסת את שמו.
זולוטוב הזדמן למקום והביע את דעתו:
העירייה הגיבה:
רדיום-223 כלוריד
רדיום-223 היא תרופה הרשומה לשימוש בישראל בשם קסופיגו (Xofigo). שם קודם: אלפארדין. קסופיגו מיועדת לטיפול בסרטן הערמונית בחולים עם גרורות בעצמות, וללא גרורות באיברים אחרים. קסופיגו היא התרופה המאושרת הראשונה שעושה שימוש בקרינת אלפא. יחודה של קרינת אלפא שהיא גורמת נזק רב לתאים הסרטניים אך מגיעה לטווח קצר מאוד (מספר שכבות תאים בודדות) ולכן אינה פועלת באופן מפושט על כלל הגוף. לתרופה יש פרופיל בטיחותי טוב ומעט תופעות לוואי. קסופיגו כלולה בסל הבריאות לפי התנאים הבאים: 1. לטיפול בסרטן גרורתי של הערמונית עמיד לסירוס (mCRPC) בחולים סימפטומטיים עם גרורות בעצמות וללא מחלה ויסרלית גרורתית. 2. לחולה שטרם טופל בקסופיגו. 3. לפי מרשם של מומחה באונקולוגיה.
רבקה רוט
רבקה רוט (נולדה ב-10 במאי 1969) היא שחקנית וקומיקאית בריטית. היא נכללה ברשימת "ריינבאו" (הקשת) של עיתון אינדפנדנט ב-2014, כאחת השחקניות הטרנסג'נדריות היחידות במיינסטרים, לצד לברן קוקס ואדל אנדרסון. היא משחקת את התפקיד הראשי בסיטקום של ה-BBC,  בן לוקח בת.
רדיום-223 כלוריד
אישורים והתויות
הרשות האמריקאית למזון ולתרופות (FDA) אישרה את קסופיגו לשימוש בחולי סרטן ערמונית מתקדם עם גרורות בעצמות ב-2013. הרשות האירופית לתרופות (European Medicines Agency) אישרה את השימוש בקסופיגו באותה שנה. בישראל התרופה מאושרת ורשומה באגף הרוקחות במשרד הבריאות משנת 2014.
רבקה רוט
רוט היא גם מאמנת קול, שמלמדת בבית ספר למשחק ובשיעורים פרטיים. היא התחילה לאמן כשתפקידים במשחק נהיו קשים להשגה לאחר המעבר המגדרי שלה. היא סיימה תואר שני בלימודי קול; התזה שלה, "לשם ובחזרה: הרפתקאות בג'נדרלנד", פורסם בכתב העת האקדמי Voice and Speech Review, והיא עורכת תרפיית קול מיוחדת עבור אנשים טרנסג'נדרים כדי לעזור להם "למצוא את הקול שהם מרגישים שתואם למגדר שלהם".
רדיום-223 כלוריד
מנגנון הפעולה
החומר הפעיל בקסופיגו הוא רדיום - יסוד כימי רדיואקטיבי שהמבנה המולקולרי שלו קרוב לזה של סידן ופעילותו "מחקה סידן" – Calcium mimic. כאשר הרדיום מוזרק לגוף הוא נע באופן טבעי בעיקר לעצמות, ובמיוחד לאזורים שבהם מתרחשים תהליכי הרס ובנייה של עצם. האזורים בעצם שעוטפים את הגרורות הם בדיוק האזורים שבהם מתרחשים תהליכים אלה כך שהתרופה מגיעה לאזור שבו היא נדרשת. יסוד הרדיום פולט קרינה מייננת מסוג אלפא, המאופיינת באנרגיה גבוהה יחסית, אך בחדירות נמוכה ברקמה (2–10 שכבות תאים בלבד) בשל גודלם של חלקיקי האלפא. השפעת הקרינה מתחוללת ב-DNA של התאים המתחלקים בגרורות, עם השפעה מינימלית על מערכות אחרות. לקרינה המייננת מסוג אלפא זמן מחצית חיים של כ-11.4 יום (274 שעות).
מחקרים קליניים
במחקר פאזה שלישית בשם ALSYMPCA (ALpharadin in SYMptomatic Prostate CAncer patients) השתתפו 922 חולים שסבלו מסרטן ערמונית גרורתי, עמיד לטיפולים הורמונליים, המחקר הופסק מוקדם מהצפוי לאחר אנליזת ביניים, מאחר שעמד במטרה העיקרית שהוצבה על ידי החוקרים (הארכת חיים מובהקת סטטיסטית). חולים שטופלו בתרופה חיו 14.9 חודשים (חציון) לעומת 11.3 בקבוצת החולים שטופלו בפלאצבו (two-sided p-value = 0.00007, HR = 0.695).
המחקר עמד גם במטרה המשנית שהציבו החוקרים – דחיית התופעות בשלד שקשורות לגרורות (שברים פתולוגיים בעצמות ותמט חוליות עמוד שדרה). בחולים שטופלו בתרופה עברו 12.2 חודשים עד להופעת האירוע הראשון מסוג זה, לעומת 6.7 חודשים בחולים שטופלו בפלאצבו (HR=0.64 P<0.0001).
מבחינת בטיחות ופרופיל תופעות לוואי – לא היו הבדלים משמעותיים בתופעות הלוואי בין החולים שטופלו בתרופה לחולים שטופלו בפלאצבו. בעקבות תוצאות המחקר התרופה הוגשה לרישום למנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA), לנציבות האירופית ולרשויות הבריאות במדינות נוספות. ב-15 במאי 2013 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) את התרופה לטיפול בסרטן ערמונית מתקדם ועמיד לטיפולים הורמונליים עם גרורות בעצמות.
תהליך הטיפול
כל חולה מקבל שישה טיפולים, עם זמן המתנה של כארבעה שבועות בין טיפול לטיפול. הטיפול עצמו פשוט מאוד: החולה מקבל זריקה תוך-ורידית של החומר, במינון המותאם למשקל הגוף: 0.05 מגה-בקרל לכל ק"ג. לאחר הזריקה החולה משתחרר מיד הביתה ללא צורך באשפוז.
הרעש בימי עוזיהו
הרעש בימי עוזיהו הוא אירוע של רעידת אדמה בעל עוצמה חזקה והיקף רחב שהתרחש בימי עוזיהו מלך יהודה, כ-150 שנה לפני חורבן בית המקדש הראשון (לפי הכרונולוגיה המחקרית: בסביבות 750 לפנה"ס; לפי הכרונולוגיה המקראית והמסורתית: בסביבות 590 לפנה"ס). חז"ל ומפרשי המקרא מייחסים את הרעש כסיבה לחטאו של עוזיהו שנכנס להקטיר קטורת שלא כדין (מלבד מה שנענש על כך בצרעת), וכך מתארכים גם את מועד הרעש לאותו היום.
ביהדות
בתחילת ספר עמוס מוזכר קיומו של "רעש" (=רעידת אדמה), בלא פירוט על רקע אותו הרעש. המנוסה והבהלה היו גדולות ביותר, והן שימשו כמשל ומופת למנוסה רבה, וכך הן מוזכרות בדברי זכריה הנביא, שחי כ-240 שנה אחר עוזיהו:. ברעידת אדמה זו התבקע ההיכל לשני חלקים, וכן התמוטט הר בקרבת ירושלים. הרעש היה מפורסם ביותר, עד שהנביא, בתחילת ספר עמוס, כאשר בא לציין את תקופתו של עמוס, הוא מציין אותה לפי מאורע זה. מה שגם עולה מכך שבנביא רעש זה מכונה בשם "הרעש" בסתמיות. לרעידת האדמה אזכור נוסף המרומז בספר ישעיהו, על פי דברי מדרש תנחומא ומפרשי המקרא. ויש המבארים כי התיאור המפורט בפרק כ"ד בספר ישעיהו, אף הוא מתייחס לאותה רעידת האדמה. יש המנסים לקשר את תיאור הנביא מיכה עם מאורע זה.
סיבת רעידת האדמה התאולוגית, היינו סיבת הענישה ברעש, אינה מבוארת בנביא. במדרש תנחומא, וכך במפרשי המקרא, מבואר כי היה זה מחמת שעוזיהו חטא ונכנס להקטיר קטורת על מזבח הקטורת, שלא כדין (שכן לא היה כהן), בנוסף על מה שנצטרע עוזיהו, כמופיע במקרא מאורע הקטורת והצרעת, שכל מאורעות אלו היו באותו היום. לזיהוי מועד הרעש עם אותו היום בו נכנס עוזיהו להקטיר אין אסמכתא מקראית ברורה, אלא זה מהמסורת. יוסף בן מתתיהו אף הוא מביא את מסורת זו, וכך מתאר את המאורע:. מסורת זו מופיעה גם אצל הירונימוס בפירושיו לעמוס וזכריה.
יש המציינים הקבלות נוספות במקרא לעונשים מסוג רעידת אדמה המתרחשים כאשר אדם מנסה לתפוס שררה ותפקיד שהם יותר מהראוי למעמדו. סיבה נוספת לעונש זה, שיכולה להיות סיבה לפורענות העם, היא גאווה ותחושת כוחי ועוצם ידי. אחרים מציינים את חטאי העם באופן כללי, ומבארים כי רעידת האדמה התרחשה עם כניסתו של עוזיהו, שכן היה בידו לעצור את המצב הירוד של העם ולהצילם מגלות, אך לא עשה כן, וראה בבית המקדש כמשהו פוליטי, ולא ראה את עצמו כמי שמייצג את בית דוד ומשרת את ה'.
רעידת האדמה החלישה את כוח ממלכת יהודה, וכך לדוגמה גרמה, יחד עם מחלת עוזיהו, להתרופפות המרות של מלך עמון, והוא הפר את התחייבותו להביא מנחה למלך יהודה; נוהג שחזר לעצמו רק אחר שיותם בן עוזיהו לחם בו, ואילץ אותו לשוב ולהביא את המנחה.
מפרשי המקרא כתבו כי עמוס התנבא והתריע על כך מבעוד מועד.
במחקר ובארכאולוגיה
במחקר קיימות מספר עדויות ארכאולוגיות וגאולוגיות לפגיעת רעידת האדמה במספר ערים באזור חבל יהודה, בהן חצור, גזר, דיר עלא (אולי סוכות התנ"כית), מצד חצבה (אולי תמר התנ"כית) וגת, ועוד. בשנת 2021 התגלתה מפולת מבתים בני המאה השמינית לפנה"ס שנבנו סמוך לחומת ירושלים בימי בית המקדש הראשון. תחת המפולת היו מספר כלים שנקברו תחת האבנים שנפלו מהקירות. הכלים הם בעיקר כלי שולחן קטנים לנוזלים, וכלי אגירה גדולים, בהם . היקף רעידת האדמה היה כה גדול, עד שתושבי העיר שבאו לבנות בה מבנים לאחר רעידת האדמה, בחרו לבנות מחדש מעל ההריסות. ארכאולוגים נוטים לראות זאת כעדות על ה"רעש" המוזכר בתנ"ך, בימי עוזיהו. הזיהוי תואם את המאורע לפי הכרונולוגיה המחקרית.
, על פי העדויות המחקריות, מציין כי מדובר ברעידת האדמה החזקה ביותר שהתרחשה בארץ ישראל ב-4,000 השנים האחרונות. את עוצמתה הוא משער ב-7 או 8 בסולם ריכטר.
בניסיון לתארך במדויק את שנת רעידת האדמה מציע יהודה זיו את שנת 760 לפנה"ס. עוזי פז מציע את שנת 756 לפנה"ס, ואילו מציין את השנה העגולה המקובלת במחקר - 750.
מחקר מדעי כמותי, ארכיאוסייסמי ומאקרוסייסמי שפורסם בשנת 2000, מתארך את הרעש לשנת 750 לספירה עם טווח שגיאה של 30 שנה. על פי ממצאי המחקר גודל רעידת האדמה היה כ-8 בסולם ריכטר. הם סבורים שהרעש היה בימי מלכותו של יותם, דבר שיכול להתקבל על הדעת, מכיוון שיותם שימש כמלך בפועל שנים רבות לפני מותו של אביו עוזיה. על פי הניתוח שלהם מוקד הרעש סביר שהיה בבקעת הלבנון. הם מציינים שלפי בן מנחם ממכון ויצמן למדע המוקד היה באזור תל חצור, אך הם מראים שרעידת האדמה הזו גדולה מידי מכדי שמוקדה יהיה ממוקם שם, וזאת לנוכח ניתוח ממדי ההרס ומסקנותיהם בדבר התפרושת המרחבית של העוצמה הסייסמית ברעידה זו.
דייוויד בורן
דייוויד לייל בורן (באנגלית: David Lyle Boren; ) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאוקלהומה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוקלהומה ה-21 בשנים 1975–1979 וכסנאטור בשנים 1979–1994. כאיש האגף השמרני במפלגתו, נכון להיום בורן הוא הסנאטור הדמוקרטי האחרון שייצג את אוקלהומה. בשנים 1994–2018 הוא כיהן כנשיא אוניברסיטת אוקלהומה ה-13, השני מבין נשיאי האוניברסיטה במשך כהונתם בתפקיד. מבין יושבי ראש ועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית, הוא זה שמשך כהונתו בתפקיד הייתה הממושכת ביותר.
ראשית חייו
דייוויד בורן נולד בוושינגטון די. סי. כבנם של כריסטין (לבין מק'קוון) ולייל האגלר בורן. ב-1963 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל, שם הוא למד היסטוריה אמריקאית, מוקם באחוזון העליון של מצטייני כיתתו, והיה חבר באחוות פי בטא קפא. הוא היה חבר המפלגה השמרנית של ייל, נבחר כנשיא האגודה הפוליטית של ייל, וכחבר אחוות הגולגולת והעצמות. הוא קיבל את מלגת רודס וסיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה בפילוסופיה, מדע המדינה וכלכלה באוניברסיטת אוקספורד ב-1965. בהמשך הוא היה חבר בוועדת הבחירה של קרן מלגת רודס.
ראשית הקריירה הפוליטית
ב-1966 ניצח בורן את עמיתו הדמוקרטי, ויליאם וונטלנד בבחירות המקדימות ואת קליפורד קון הבן בבחירות הכלליות על מושב בבית הנבחרים של אוקלהומה, שם הוא כיהן במשך ארבע תקופות כהונה בשנים 1967–1975. ב-1968 קיבל בורן תואר ב משפטים מהקולג' למשפטים של אוניברסיטת אוקלהומה.
בעת שכיהן בבית הנבחרים של אוקלהומה, היה בורן חבר ועדה שחקרה את אוניברסיטת אוקלהומה לאחר שהמוסד התיר למיליטנט האפרו-אמריקאי, פול בוטל, סוציאליסט ופעיל נגד מלחמת וייטנאם, לנאום בו. במהלך כהונתו בבית הנבחרים היה בורן פרופסור באוניברסיטה הבפטיסטית של אוקלהומה.
מושל אוקלהומה
ב-1974 התמודד בורן בבחירות למשרת מושל אוקלהומה. בהתאם לתנועות האנטי-ממסדיות שפרחו על רקע פרשת ווטרגייט, כללו מאמציו של בורן את "בריגדת הטיאטוא של בורן" (Boren Broom Brigade), שהמחישה את מחויבותו "להדיח את המשמרת הישנה" וליצור רפורמות יסודיות בממשלת המדינה.
בורן וקלם מקספאדן הביסו את המושל המכהן דייוויד הול בבחירות המקדימות ועברו להתמודד זה נגד זה בסיבוב ההצבעה השני של המפלגה הדמוקרטית. בסיבוב השני הביס בורן את מקספאדן ולאחר מכן ניצח גם את מועמד המפלגה הרפובליקנית ג'ים אינהוף בבחירות הכלליות. באופן מקרי, אינהוף יחליף לימים את בורן בסנאט של ארצות הברית, כאשר ייבחר בבחירות המיוחדות של 1994 שנערכו לאחר התפטרותו של בורן מהסנאט.
מערכת הבחירות לסנאט
ב-1978 בחר בורן שלא להתמודד על כהונה שנייה כמושל, ותחת זאת התמודד בבחירות על המושב בסנאט של ארצות הברית שאויש עד אז על ידי דיואי ברטלט. בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית הוא זכה ב-46 אחוזים מהקולות כשהשני אחריו היה אד אדמונדסון שזכה ב-28 אחוזים. בסבב ההצבעה השני ניצח בורן את אדמונדסון, ולאחר מכן ניצח בבחירות הכלליות את רוברט קאם, לשעבר נשיא אוניברסיטת המדינה של אוקלהומה.
במהלך מערכת הבחירות, בעודו מכהן כמושל, אדמונדסון, שהיה יריבו המרכזי בבחירות המקדימות, כינה את בורן "רפובליקני", זאת על רקע מדיניותו של בורן כמושל לבטול מס הירושה על ירושות בין בני זוג. יריב נוסף של בורן היה אנתוני פוינטס, שהתמודד תחת שם בדוי, התמודד עם האשמות על זיופים והאשים את בורן בהיותו הומוסקסואל. לאחר ניצחונו בבחירות, נשבע בורן אמונים על ספר התנ"ך המשפחתי, והכריז "יודע אני מהם הומוסקסואלים וביסקסואלים. ואני מוסיף ונשבע שאני לא הומוסקסואל או ביסקסואל. ואני מוסיף ונשבע שמעולם לא הייתי הומוסקסואל או ביסקסואל. ואני מוסיף ונשבע שמעולם לא הייתי מעורב בפעילויות הומוסקסואליות או ביסקסואליות ולא הסכמתי להן".
בזשל המתקפות האישיות הללו, תיאר העיתון וושינגטון פוסט את המרוץ כ"קרב יריות של ביב שופכין" (Gutter Shootout).
סנאטור
בסנאט נודע בורן כאיש מרכז המפה הפוליטית, כאיש האגף השמרני של המפלגה הדמוקרטית וכבן חסותו של הסנאטור מטקסס, לויד בנטסן, ולעיתים קרובות יישר קו עם הסנאטורים הדמוקרטים הדרומיים סאם נאן מג'ורג'יה והאוול הפלין מאלבמה. הוא היה תומך נלהב של פעולות קיצוץ במיסים באופן נרחב כאבן היסוד של המדיניות הכלכלית. הוא התנגד למס שהוטל על רווחי תעשיית הנפט, שבוטל ב-1988.בנקודת זמן מסוימת, לא הפיק מס זה הכנסות כלל, ועדיין נדרשו חברות הנפט להגיש דיווחים, ושירות הכנסות הפנים הוציא 15 מיליון דולר בשנה על פעולות גביית המס. בורן אמר על מס זה: "כל עוד מס זה לא נגבה, הדרישות החשבונאיות מיותרות. הן מהוות טרדה קשה למגזר הפרטי וגורמות לעלות מיותרת למשלם המיסים".
סנאטור בארי גולדווטר, שכיהן בסנאט יחד עם בורן, הצהיר בפומבי שבורן צריך להיבחר כנשיא ארצות הברית.
בורן היה חבר ועדת הכספים וועדת החקלאות, התזונה והיערנות של הסנאט. הוא גם שימש כיושב ראש ועדת המודיעין של הסנאט בשנים 1987–1993, משך הזמן הארוך ביותר בתפקיד זה מבין כל יושבי הראש של הוועדה לדורותיהם למעט דיאן פיינסטיין, שגם היא כיהנה במשך זמן זהה. בורן קידם את חוק ההכשרה לביטחון לאומי של 1991, שמתוקפו הונהגה תוכנית ההכשרה לביטחון לאומי.
בורן היה אחד משני הסנאטורים הדמוקרטים היחידים שהצביעו ב-1987 בעד מינויו השנוי במחלוקת של רוברט בורק לבית המשפט העליון, מינוי שלא אושר בסופו של דבר. ב-1991 הוא הצביע נגד מלחמת המפרץ. בורן היה אחת הבחירות המועדפות של הנשיא ביל קלינטון להחליף את לס אספין כמזכיר ההגנה ב-1994, אך בסופו של דבר נפלה הבחירה על ויליאם פרי.
במאמר שנוי במחלוקת בניו יורק טיימס הביע בורן חרטה על הצבעתו לאישור מינויו של שופט בית המשפט העליון קלרנס תומאס. בגלל הצהרה זו, בין השאר, החל העיתון הגדול ביותר באוקלהומה, The Oklahoman, למתוח על בורן ביקורת, לאחר שלאורך כל הקריירה שלו הוא תמך בו.
התנגדותו ב-1993 להצעת חוק מס האנרגיה, שהוצע על ידי ממשל קלינטון כאמצעי לריסון הגרעון והפחתת הזיהום, גרמה לכישלון הצעת החוק.
כיושב ראש ועדת המודיעין של הסנאט, קידם בורן את יצירת הקונצנזוס ואת התמיכה של שתי המפלגות ביוזמת מחלקת המדינה בקידום הדמוקרטיה בארצות חוץ שסייעה לשחרורו של נלסון מנדלה. בורן זכה לשבחים מפי מנדלה בשידור מיוחד ברשת ABC, שבו הוזכר שחרורו ההיסטורי של מנדלה מהכלא בדרום אפריקה במהלך ביקורו הראשון של מנדלה בארצות הברית לאחר שחרורו, הוא היה אורחם של בורן ושל רעייתו מולי.
ב-1994 התפטר בורן מהסנאט כדי לקבל על עצמו את המינוי כנשיא אוניברסיטת אוקלהומה. נכון ל-2021 הוא הדמוקרט האחרון שייצג את אוקלהומה בסנאט.
נשיא אוניברסיטת אוקלהומה
בורן כיהן כנשיא אוניברסיטת אוקלהומה מ-1 בדצמבר 1994 ועד 30 ביוני 2018, עת הוחלף על ידי איש העסקים ג'ים גלוגלי. הוא גם שימש כחבר במועצות המנהלים של טקסס אינסטרומנטס ושל תאגיד AMR (אז חברת האם של אמריקן איירליינס). כאשר כיהן כנשיא האוניברסיטה, הוא לימד מדי שנה שיעור לתלמידי שנה א' במדע המדינה בו נכחו 200 סטודנטים.
חקירה על הטרדות מיניות
ב-13 בפברואר 2019 דווח שאוניברסיטת אוקלהומה שכרה את שירותי משרד עורכי הדין ג'ונס דיי לחקור האשמות נגד בורן על התנהלות בלתי ראויה באוניברסיטה. האוניברסיטה, ובמיוחד מועצת הנגידים שלה לא הסכימו לפרט אם החקירה היא אישית נגד בורן, או לפרט את מסגרת הזמן שלה, ותחת זאת התייחסו אליה כחקירה אישית מתמשכת. את החקירה הפלילית ניהלה לשכת החקירות של אוקלהומה, והיא הסתיימה לאחר שנה ללא כל אישומים.
שישה עדים תיארו מקרים של הטרדה מינית מצד בורן זמן קצר לאחר תום תקופת כהונתו בת 24 השנים כנשיא האוניברסיטה. מועצת הנגידים של האוניברסיטה קיבלה באפריל 2019 את תוצאות החקירה הפלילית שהסתיימה ללא המלצות לכתב אישום. רק חלקים מהדוח הותרו לפרסום, בהם הוכרה עדותו של תלמיד האוניברסיטה לשעבר ג'ס אדי כמהימנה על ידי משרד עורכי הדין, אף על פי שאדי הודה שהוא "קרא לבורן באופן אישי לפצותו כספית לאחר הדיווח הראשון על החקירה". החלק של הדוח בן ארבעת הדפים שהותר לפרסום התייחס לשישה עדים שדנו ביחסיהם עם בורן. יורשו של בורן כנשיא האוניברסיטה, ג'ים גלוגלי, שהורה על עריכת החקירה נגד בורן, התפטר ב-12 במאי 2019 לאחר עשרה חודשים בתפקיד.
החקירה נועדה לבדוק לכאורה אם בורן הטריד מינית עובדים או סטודנטים של האוניברסיטה במהלך כהונתו כנשיא המוסד. ההאשמות צצו על רקע מסע גיוס כספים של בורן בסתיו 2010 ליוסטון, לשם הוא הגיע במטוס פרטי ועל אירועים בבתי מלון שם. במהלך החקירה, העלה בוגר האוניברסיטה ועוזר ההוראה לשעבר של בורן ג'ס אדי האשמות בראיונות בתקשורת על התנהלות מינית בלתי ראויה של בורן. בורן הוציא באמצעות עורך דינו הכחשה גורפת על כל התנהלות בלתי ראויה או פעילות בלתי חוקית.
עורך דינו של בורן הצהיר שהחקירה היא "לא חיפוש אובייקטיבי אחר האמת", ושהיא ניסיון לרצח אופי של בורן ללא בסיס עובדתי, והוסיף ש"בורן לא היה מודע לכל ההאשמות עד אשר שמע עליהם בתקשורת". פרקליטו של בורן גם ציין שהנשיא המכהן של האוניברסיטה, ג'יימס גלוגלי, הורה לסגן נשיא האוניברסיטה להעביר לבורן הודעה ש"אני בן הבליעל הגרוע ביותר שהוא נתקל בו אי פעם, ואם אתקל בו אי פעם, אהרוס אותו", לאחר שבורן הגיב על טענה של גלוגלי שבורן הותיר את מצבה הפיננסי של האוניברסיטה באי-סדר.
באפריל 2019 קיבלה מועצת הנגידים של האוניברסיטה את תוצאות החקירה, ואף על פי שהם לא פרסמו את הממצאים, תיארה יושבת ראש המועצה את החקירה כ"הוגנת, בלתי משוחדת, יסודית ואובייקטיבית". מאשימו של בורן, ג'ס אדי, הודה בכך שביקש מבורן פיצוי כספי לאחר תחילת החקירה. אדי מצידו קרא לפרסום מלא של דוח החקירה.
פעילות פוליטית לאחר כהונתו בסנאט
ב-1996 ניסה מועמד המפלגה הרפורמיסטית האמריקאית לנשיאות רוס פרו לגייס את בורן כעמיתו למרוץ. ב-2001, יחד עם עמיתו הדמוקרט, המושל לשעבר ג'ורג' ניי תמך בורן בחוק הזכות לעבודה באוקלהומה. צעד חקיקתי זה, שהוצע ונתמך על ידי המושל פרנק קיטינג, עבר בהצלחה.
בורן נחשב כמורה דרכו של ראש ה-CIA לשעבר ג'ורג' טנט עוד מימיו כיושב ראש ועדת המודיעין של הסנאט. בבוקרו של 11 בספטמבר 2001 סעדו השניים יחדיו כאשר נקרא טנט להגיב על פיגועי 11 בספטמבר. בורן אמר שבשבועות שלפני פרוץ מלחמת עיראק במרץ 2003 הוא הזהיר את טנט שמאחר שהוא לא היה חבר במעגל היועצים הקרוב של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, יהפוך אותו הבית הלבן לשעיר לעזאזל אם העניינים בעיראק ישתבשו באופן משמעותי. "אמרתי לו ששמו יוקף בעיגול אם משהו ישתבש", אמר בורן.
ביוני 2007 טען בעל הטור הפוליטי השמרן רוברט נובאק שבורן נפגש עם ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג כדי לדון עמו על אפשרות של מסע בחירות מטעם מפלגה שלישית. זמן קצר קודם לכן עזב בלומברג את המפלגה הרפובליקנית, וצצו השערות שהוא דן עם בורן על האפשרות שהוא יצטרף עליו כעמית למרוץ. בכל אופן, באפריל 2008 הביע בורן את תמיכתו במועמד הדמוקרטים לנשיאות ברק אובמה. באותה שנה הוציא בורן ספר בשם "מכתב לאמריקה" (A Letter to America).
חיים אישיים
משפחתו של בורן היא משפחה בולטת בחיים הפוליטיים של אוקלהומה. אביו של בורן, לייל בורן, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1937–1947. בנו של בורן, דן בורן, כיהן בבית הנבחרים בשנים 2005–2013. בתו של בורן, קארי, היא שחקנית לשעבר וכיום בעלת תפקיד ניהולי בדיוקסיה האפיסקופלית של דאלס. בורן הוא דודן מדרגה ראשונה של הזמר, היוצר והשחקן הויט אקסטון, שנודע בעיקר בשל שירו Joy to the World.
פיגוע הדריסה בניס
פיגוע הדריסה בניס בוצע ביום חמישי, 14 ביולי 2016, כאשר טרוריסט מוסלמי דרס באמצעות משאית הובלה שכורה, קהל שחגג את יום הבסטיליה בעיר החוף הצרפתית ניס. בפיגוע נרצחו 86 בני אדם ונפצעו 458, מתוכם לפחות 50 ילדים. נהג המשאית גם פתח באש לעבר הקהל ובסופו של דבר נורה ונהרג על ידי כוחות הביטחון.
הפיגוע
הפיגוע התרחש בטיילת האנגלית של ניס (Promenade des Anglais; השם נהגה: פְּרוֹמְנָאד דֶזַאנְגְלֶה), שם התקבץ קהל רב כדי לצפות במופע זיקוקין דינור לרגל יום הבסטיליה. בסביבות השעה 22:40, לאחר סיום המופע וכאשר הקהל החל להתפזר, משאית הובלה נסעה במהירות אל עבר הקהל והחלה לדרוס אנשים. לפי מספר דיווחים, הנהג נסע בזיגזג כדי לפגוע בכמה שיותר אנשים, וכן פתח באש לעברם. כמו כן המחבל קרא קריאות "אללה אכבר". המחבל המשיך לנסוע ולדרוס אנשים לאורך כ-2 קילומטר (1.25 מייל) בטיילת, במשך כעשר דקות, עד אשר כוחות הביטחון ירו בו והרגו אותו. בין ההרוגים והפצועים היו תיירים רבים.
בשנת 2020 אירע פיגוע נוסף בניס, שבו נרצחו שלושה בני אדם בכנסיית נוטרדאם.
המחבל
המחבל זוהה כמוחמד לאחווייג' בוהלל, אזרח צרפתי יליד תוניסיה שגר בניס, שהיה מוכר למשטרה על רקע פלילי אך לא טרוריסטי. את המשאית, שכר בוהלל יומיים לפני הפיגוע בעיר סמוכה לניס. הוא חנה עם המשאית בטיילת במשך תשע שעות לפני שביצע את הפיגוע. קודם לפיגוע פנו אליו שוטרים מכיוון שבזמן חגים וסופי שבוע אסור למשאיות לחנות באזור הטיילת, אך הם אישרו לו להישאר לאחר שטען בפניהם כי הוא מוביל גלידה. ארגון המדינה האסלאמית נטל אחריות לפיגוע, אך מניעיו של בוהלל נותרו בלתי ברורים.
פסיכיאטר צרפתי, פתחי בנסלמה, הציע לא לפרסם שמות ותמונות המחבל כדי לא להאדיר אותו
שיווק קמעונאי
שיווק קמעונאי (Trade Marketing, לעיתים גם Shopper Marketing) הוא תחום בענף השיווק המתייחס להגדלת הביקוש למוצר מסוים בנקודת המכירה של קמעונאי או בנקודת ההפצה של סיטונאי. זאת, לעומת שיווק מסורתי המתייחס להגדלת הביקוש מצד הצרכן בטרם הגיע לנקודת המפגש שלו עם המוצר בחנות. שיווק קמעונאי עוזר ליצרן לנהל את המותג שלו בנקודת המכירה, ועשוי לכלול אלמנטים מתחום ניהול המכירות והסחר, כגון ניהול קטגוריות, מסחור חזותי, הנחות ומבצעים בנקודת המכירה, כמו גם אלמנטים פרסומיים כגון שילוט, כריזה, עיצוב אריזה, והטמעת טכנולוגיות פרסום בנקודת המכירה. שיווק קמעונאי נחשב לענף שיווק BTL (Below the line), קרי ענף שאינו משתמש באמצעי תקשורת המונים ולעומת זאת בעל נקודת מגע אישית עם הצרכן.
רקע
מחקרים אחרים מהעת האחרונה הראו ש-28% מהצרכנים מחליטים על המותג שאותו הם יצרכו בעת שהיה מול המדף במעמד הקניה. בנוסף לכך, כ-10% מהצרכנים רוכשים מותג שונה מזה שתכננו לרכוש, בזכות חשיפה לאלמנטים של שיווק קמעונאי בנקודת המכירה. אלמנטים נפוצים כאלה עשויים להיות שלט המודיע על הנחה במחיר או שלט החוזר על מסרים פרסומיים שהצרכן נחשף אליהם בטרם כניסתו לחנות.
מגמות
מחלקות שיווק קמעונאי קיימות אצל רוב יצרני המזון ומוצרי הצריכה, ומסונפות למנהלי השיווק או הסחר של הארגון. בעת האחרונה קיימת מגמה בקרב חברות מוצרי צריכה בינלאומיות גדולות לשילוב הדוק יותר בין מאמצי השיווק הקמעונאי לבין מאמצע השיווק המסורתיים. חברות אלו מנסות ליצור גשר בין אסטרטגיית מותג ומסרים תדמיתיים, שמועברים לדוגמה בפרסומת בטלוויזיה או בתקשור ברשתות החבריות, לבין המסרים שצרכנים קולטים בעת שהות בנקודת המכירה והחלטה על רכישה.
זכויות להט"ב בגאנה
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בגאנה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. פעילות הומוסקסואלית בין גברים מוגדרת כעבירה פלילית דה יורה מאז עידן חוף הזהב של גאנה כקולוניה בריטית בשנות ה-60 של המאה ה-19. פעילות הומוסקסואלית נשית נאסרה גם כן על ידי הרשויות לאורך השנים. התקפות הומופוביות ואלימות נגד להט"ב מוגדרות כנפוצות, ולעיתים קרובות מעודדות על ידי התקשורת ומנהיגים דתיים ופוליטיים. לאורך השנים דווח כי לעיתים פקידי ממשל בהם המשטרה המקומית עוסקים במעשי האלימות גם כן. דיווחים על להט"ב צעירים שסולקו מהבתים שלהם לאחר שנטייתם המינית או זהותם המגדרית נחשפה נפוצים גם הם, כמו גם דיווחים על ביצוע טיפולי המרה כלפי להט"ב ברחבי גאנה על ידי מנהיגים דתיים שהוגדרו בתקשורת הבינלאומית כנעשים בתנאים "פוגעניים ובלתי אנושיים".
אף על פי שחוקת גאנה מבטיחה זכות חוקתית לחופש הביטוי וההתאגדות לאזרחי המדינה, זכויות יסוד אלו נשללות באופן עקבי מאזרחים המוגדרים כלהט"ב, בעוד אקטיביזם למען קידום זכויות להט"ב במדינה בקרב פעילי זכויות אדם מדוכא גם כן לעיתים קרובות על ידי הממשלה.
היסטוריה
בחצרות אימפריית אסנטה, מדינה אקאנית שהתקיימה בין השנים 1701 עד 1901, בשטחה של גאנה המודרנית, שימשו גברים עבדים כפילגשים שהתלבשו כנשים ונהרגו כאשר אדונם מת.
לאנשי הנזמה הייתה מסורת של גברים בוגרים שהתחתנו זה עם זה, בדרך כלל בהפרש גילאים של 10 שנים. נישואים אלו כונו אגיאלה (באנגלית: "Agyale", "נישואי חברות"), בעוד בני הזוג היו מקיימים את כל המנהגים המקבילים של נישואים הטרוסקסואלים בהם טקס חתונה מסורתי. בקרב הנאנקאנים, תת-קבוצה אתנית של אנשי הגורונס (מונח המשמש כמונח מטא להתייחסות לקבוצה של עמים בעלי קשר רופף, בעוד הקבוצות האתניות המסווגות כגורונסיות אינן חולקות שפה משותפת ויש להן פרקטיקות תרבותיות מובחנות), התקיימו נישואים בין נשים עבור "הנצחה מתמשכת של השושלת". רוז מרי אמנגה-אטגו, מרצה במחלקה לחקר דתות באוניברסיטת גאנה, הצהירה שנשים הללו היו "הפרקטיקה הדתית-תרבותית הנואשת האחרונה שהופעלה כדי להשיב את מבנה המוצא הגנאלוגי הגברי של האנשים".
אנשי הפאנטה האמינו שאלו משני המינים עם "נשמות כבדות" הוגדרו עם משיכה רומנטית לנשים, בעוד שבעלי "נשמות קלות" נמשכו לגברים.
הומוסקסואליות בגאנה הופללה לראשונה בשנות ה-60 של המאה ה-19. בתקופה זו, גאנה הייתה קולוניית האימפריה הבריטית אשר נודעה בכינוי חוף הזהב. חוק העבירות נגד האדם 1861, חוק בריטי שהפליל "מעשי סדום" וכוון נגד קיום פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, יושם בכל הקולוניות הבריטיות.
מעמד בחוק
סעיף 104 לקוד הפלילי של גאנה משנת 1960 מפליל פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין גברים על פי סעיף 104(1)(ב), שאוסר על "ידיעה גשמית לא טבעית". סעיף 104(2) מגדיר "ידיעה גשמית לא טבעית" כ-"מגע מיני עם אדם באופן לא טבעי או עם בעל חיים". על פי סעיף 296(4) לחוק סדר הדין הפלילי, הנאשם יישא בעונש מאסר "לתקופה שלא תעלה על 3 שנים". בתחילת המאה ה-21 הסעיפים נאכפו לעיתים רחוקות. עם זאת, בעוד שקיום הסעיפים היו עשויים שלא להוביל בהכרח לתביעות בפני בתי משפט מקומיים דה יורה, רדיפת אזרחי להט"ב גאנים הוגדרה כנפוצה דה פקטו על רקע התוכן שלהם.
בשנת 2013 עורך דין מקומי בשם ג'ון נדבוגרי ערער על דעות לגבי אי החוקיות של יחסיים לסביים על פי החוק הגאני לאיסור "ידיעה גשמית לא טבעית" בראיון שפורסם באתר "MyJoyOnline". לטענתו, לסביות, נטייה מינית המוגדרת גם כן כהומוסקסואלית, "אינה כרוכה בחדירה עם איבר המין ולכן, לא ניתן להגדירה כקיום יחסי מין או כלא טבעית, בהתבססות על סעיף 104 לקוד הפלילי". נדבוגרי הוסיף באומרו כי "לנקבות אין איבר מין. הן לא יכולות לבצע חדירה".
בשנת 2021 מספר חודשים לאחר פתיחת משרד ארגון זכויות הלהט"ב "LGBT+ Rights Ghana" בבירה אקרה בחודש ינואר, התרחשה פשיטת כוחות הביטחון על המשרד וסגירתו לצד תגובות נגד הקמתו הן מצד הממשלה והן מצד מקומיים, והודלפה לרשת ביולי 2021 טיוטת הצעת חוק חדשה אשר ידועה רשמית בתור "הצעת החוק לקידום זכויות אדם מיניות נאותות וערכי משפחה גאנים". על פי הצעת החוק, גילויי חיבה בקרב זוגות חד-מיניים או ביצוע קרוס-דרסינג בפומבי ייענשו במאסר, הקמת ארגוני להט"ב או הפצת מידע הנתפס כתומך באנשים שמוגדרים כלהט"ב או זכויות להט"ב יוגדר כפלילי, סוגים מסוימים של שירותי בריאות ייאסרו, ניתן יהיה לחייב ביצוע של "טיפול המרה" כלפי להט"ב, הזדהות כלסבית, הומוסקסואל, טרנסג'נדר, ביסקסואל או קוויר תוגדר כעבירה פלילית בעוד הגנה על זכויות להט"ב תוגדר כעבירה שנושאת עונש מאסר של 5–10 שנים. נישואים חד-מיניים ואימוץ על ידי זוגות חד-מיניים ייאסרו במפורש על פי ההצעה גם כן. בתזכיר הצעת החוק נטען כי "גאנה, ממשלתה, רוב אזרחיה, תרבותה וההיסטוריה שלה מתנגדים לחלוטין לקהילת הלהט"ב". הצעת החוק הוצגה בפני הפרלמנט הגאני בתחילת אוגוסט 2021. הכנסייה הפרסביטריאנית של גאנה הוגדרה כקולנית מאוד בנוגע לתמיכתה בהעברת הצעת החוק. בפברואר 2023, היועץ המשפטי לממשלה ושר המשפטים אישרו את הצעת החוק והצהירו כי גם הצעת החוק וגם הדו"ח הנלווה יישלחו רשמית לבית הנבחרים לדיון "בתקווה לפני סוף חודש מרץ". במרץ 2023, נשיא גאנה, ננה אקופו-אדו, הודיע כי "מרכיבים מהותיים" בהצעת החוק "שונו" בעקבות התערבות הממשלה.
הגנה מפני אפליה
לא קיימים חוקים שמעניקים הגנה משפטית מפני אפליה נטייה מינית או זהות מגדרית בגאנה, אם כי כל אדם שמאמין כי הוא חווה אפליה על בסיס מעמד HIV, זהות מגדרית או נטייה מינית רשאי לדווח על התקרית דרך הנציבות לזכויות אדם, פורטל דיווח על סטיגמות ואפליה במשפט מנהלי (CHRAJ).
סעיף 12(2) בפרק 5 של חוקת גאנה קובע באומרו כי "כל אדם בגאנה, לא משנה מה גזעו, מקום מוצאו, דעתו הפוליטית, צבעו, דתו, אמונתו או מינו יהיה זכאי לזכויות האדם ולחירויות היסוד של הפרט הכלול בפרק זה אך בכפוף לכיבוד הזכויות והחירויות של אחרים ולמען האינטרס הציבורי".
בשנת 2013 ארצות הברית הציעה עזרה לגאנה בפיתוח חקיקה להגנה על אזרחי להט"ב בשטחה.
תנאי מחיה
אזרחי להט"ב גאנים מתמודדים עם אפליה סביבם בהיבטים רבים של החיים והחברה. בראיון עם "Afrol News" מ-19 באוגוסט 2004, פרינס מקדונלד, מנהיג ארגון להט"ב בגאנה, הצהיר כי "ישנם הרבה מאוד אנשים בבית הכלא שלנו שהועמדו לדין על רקע הומוסקסואליות. המשטרה מכה ומענישה אזרחים הנמצאים כהומואים". ב-21 ביולי 2011 הורה פול אוונס איידו, שר אזור המערב של גאנה, "לאסוף את כל ההומוסקסואלים במערב המדינה ולעצור אותם" וקרא לבעלים דירות ודיירים ליידע את הרשויות על חשודים.
פרל, אישה גאנית לסבית בת 30, הצהירה כי בספטמבר 2009 נלקחה לחדר ישיבות בכפר שלה, בין 50 כפריים נוספים. בחדר נשאלה שוב ושוב אם היא לסבית, וכשהצהירה שלא, חברי הכפר הכו אותה. בין תושבי הכפר הללו נכח נער צעיר אשר רצה "לשרוף אותה בחיים" לדבריה. הסיפור של פרל כולל מכנה משותף בקרב אזרחים גאנים רבים נוספים. אמיליה, אישה בת 30, שיתפה כי לאחר שאביה גילה שהיא לסבית "היכה אותה באגרופיו ובבקבוק בירה שבור". באופן דומה, אגנס בת ה-26, שיתפה שכאשר אביה גילה את נטייתה החד-מינית, רדף אחריה מביתה עם מצ'טה ואיים "לרצוח אותה אם תחזור".
התקפות המון אלימות המכוונות נגד אזרחי להט"ב ידועות כנפוצות בגאנה. בשנת 2012 מסיבת יום הולדת הופרעה באלימות על ידי המון, שטען שהמסיבה הייתה "חתונה בקרב זוג חד-מיני". המשטרה סירבה לעצור את התוקפים, ועצרה חלק מהקורבנות. ב-2013 הומוסקסואל גאני היה נתון למצוד לאחר שפקידים מוסלמים איימו "לקבור אותו בחיים" על רקע זהותו כהומוסקסואל גלוי.באוגוסט 2015 דווח על בחור צעיר שנחשד בהיותו הומוסקסואל והוכה בעיירה ליד אקרה על ידי קבוצה בשם "Safety Empire". באותה שנה, קבוצה של נשים לסביות דווחו כמי "שהופצצו באבנים" על רקע היותן לסביות.
בנוסף להתמודדות עם אלימות בתוך הקהילות והבתים שלהם, ישנן קבוצות אנטי-הומוסקסואליות אשר מטרתן באופן פעיל לבצע אאוטינג ללהט"ב גאנים. מקרה ידוע היה כאשר קבוצה בת 10 אנשים ערכה מעקב אחר אזרח גאני, אבנעזר אוקאנג, ולילה אחד ביקרה בביתו כדי להכות אותו עם כוונה לשרוף אותו בחיים. כשנשאל אם דיווח על האירוע, אוקאנג שיתף כי "קשה לחפש הגנה במצבים אלה, לאור החוקים המפלילים הומוסקסואליות של גאנה ועמדות הרווחות במשטרה". על פי ארגון "Human Rights Watch" אפליה נגד להט"ב בגאנה, "נפוצה בציבור ובאופן פרטי, מה שמקשה על קורבנות לפנות לעזרה". בתקרית נדירה באפריל 2017, המשטרה בבירה אקרה עצרה שני גברים שסחטו והתעללו באזרח הומוסקסואל, ואיימו לפרסם תמונות עירום שלו. המשטרה עצרה את התוקפים ושיתפה פעולה עם הקורבן במציאה שלהם. אתר הלהט"ב "Erasing 76 Crimes" הגדיר את המעצר כ-"חריג ונדיר" לאור העובדה שהמשטרה ממעטת להתערב בסוגיות שונות עבור הגנת אזרחי להט"ב מפני אלימות, אפליה ומקרי התעללות.
באוגוסט 2018 הופיעו דיווחים על תוכניות של ביצוע טיפול המרה על ידי מנהיגים דתיים עבור "ריפוי" אזרחי להט"ב מההומוסקסואליות שלהם. באוקטובר 2019 קונגרס המשפחות העולמי, קואלציית ארגונים שמקדמת ערכי דת נוצריים שבסיסה בארצות הברית שהוגדרה על ידי המרכז המשפטי לדרום העני כקבוצת שנאה נגד להט"ב, ערכה כנס באקרה שבמהלכו עודדה מנהיגים גאנים לאמץ את התרגולים הפסאודו-מדעיים של טיפול המרה כלפי להט"ב.
עמק שילה
עמק שילה (בערבית: סהל כפר אסתונא) הוא הדרומי בין עמקי-השומרון הגדולים. נחל שילה מתחיל בצפון-מערב העמק ומנקז אותו, ועל-כן העמק וּסביבתו הוא האזור המזרחי ביותר באגן ניקוז הירקון.
היסטוריה
לפי עדויות ארכאולוגיות אזור העמק היה מיושב החל מתקופת הברזל בארץ ישראל. העמק מוקף במספר אתרים ארכאולוגיים, שהעיקרי בהם הוא "חירבת אִסתוּנא", במזרחו. האתר כולל ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה ההלניסטית, התקופה הרומית, התקופה הביזנטית והתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל. האתר ממוקם בראש גבעה מוקפת אורנים בקצה הדרום מזרחי של עמק שילה. עד תחילת המאה ה-20 המקום היה מיושב והיה נקודת ההתיישבות המרכזית באזור עמק שילה, ומכאן שמו הערבי של העמק "סהל כפר אִסתוּנא". במקום שרידי בריכות חצובות, בורות מים, חורבות מבנים מהתקופה הרומית והביזנטית, עמודים, כותרות ומשקופים מעוטרים. המבנה המרכזי בנוי מאבני גזית ונקרא "אל חבס". מממדיו ומגודל אבניו נראה שהוא נועד להגן על המבוא המזרחי של העמק. בסמוך נמצא גם מבנה מקאם "שייח מוחמד".
בשנת 1870, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן במקום וכתב:.
זכויות להט"ב בגאנה
יחס משטרתי
כוחות המשטרה של גאנה מגנים לעיתים רחוקות על אזרחי להט"ב בתקריות שונות. במקרה נדיר בטאמאלה, סייעו שוטרים לגברים הומוסקסואלים אשר עברו סחיטה. מנגד, תועדה לאורך השנים אלימות משטרתית נגד גאנים המזוהים כלהט"ב. בהם, מקרה של אישה גאנית שדיווחה כי כאשר התגלתה נטייתה החד-מינית בקרב האוכלוסייה הקרובה שלה, בנוסף לכך שחברי הקהילה שבה התגוררה הכו אותה, היא נבעטה בפנים שלה על ידי שוטר.
עמק שילה
גאוגרפיה
דרך ההר (שנקראת היום כביש 60, בתוואי המקורי) בעוברה בשומרון, עוברת בעיקר בעמקים המישוריים הנוחים לתנועה, ולכן מתאמצת ועוברת גם בתוואים קשים (כמו פיתולי מעלה לבונה) בשאיפתה לחבר עמק אחד למשנהו. היא נמתחת לאורך כ-80 ק"מ, מעמק שילה בדרום עד לעמק דותן ועמק יזרעאל בצפון.
יש המזהים אותו עם האתר בו היו בנות שילה מחוללות בכרמים ולכן העמק נקרא בערבית (בין השאר) "סהל אל בנאת" (עמק הבּנות).
זכויות להט"ב בגאנה
יחס משטרתי
החוקים של גאנה שמפלילים פעילות הומוסקסואלית עשויים לחייב באופן חוקי את המשטרה לרדוף אזרחי להט"ב. ב-2016, זוג לסביות, שהואשמו בקיום נישואים חד-מיניים, נעצרו על ידי המשטרה. מספר קבוצות להט"ב בהן "Solace Initiative" מספקות לאזרחי להט"ב עורכי דין שהוכשרו בתחומי זכויות אדם עבור הגנתם בהעמדות לדין בבתי משפט לאחר מעצרים של המשטרה.
ב-20 במאי 2021 המשטרה של גאנה פשטה על מלון ועצרה 21 פעילי זכויות להט"ב גאנים שהואשמו בקידום "אג'נדת להט"ב" וב-11 ביוני 2021 שוחררו בערבות עם הליכים משפטיים נוספים בבית המשפט תלויים ועומדים שהתקיימו במועד מאוחר יותר.
דו"חות לגבי מעמד זכויות האדם בגאנה
דו"ח מעמד זכויות האדם בגאנה לשנת 2011 שפורסם על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית מצא כי, "'אזרחי להט'ב התמודדו עם אפליה נרחבת, כמו גם עם הטרדה וסחיטה של המשטרה. הומוסקסואלים בבתי סוהר היו נתונים לרוב להתעללות מינית ואחרת. ביוני 2010, יותר מ-1,000 מפגינים בסקונדי-טקורדי השתתפו בעצרת נגד פעילות של הומוסקסואלים ולסביות בעיר על פי דיווחים. זו הייתה המחאה הראשונה מסוג כזה במדינה. במאי 2010 התקיימה סדנת הכשרה ל-HIV/איידס בסקונדי-טקורדי לעובדי בריאות. לאחר הסדנה, הודיע 'The Daily Graphic' כי 8,000 הומוסקסואלים 'נרשמו' באזורים המערביים והמרכזיים. עם זאת, מומחים בתחום הכחישו כי התרחש 'רישום' מסוג כזה. לאחר הסדנה, היה דיווח שלילי משמעותי בתקשורת על הומוסקסואליות. בראיון ל-'The Daily Graphic' ביוני 2010, קרא שר אזור מערב גאנה לממשלה לנקוט בצעדים למאבק בהומוסקסואליות. הוא כלל את האפשרות של פשיטות משטרתיות על אזורים אותם פוקדים גברים הומוסקסואלים ולסביות, מאמצים של מנהיגי קהילה 'לגמול צעירים' מהומוסקסואליות וקרא לגינוי פומבי על ידי הממשלה נגד הסוגיה. עם זאת, עד סוף השנה לא בוצעו מעצרים של אנשים בקשר להערותיו, והוא לא חזר על קריאתו. דווח כי ארבעה גברים שעבדו בסביבת הומוסקסואלים נעצרו במאי 2010 בקשר לתקיפה מינית לכאורה, ולאחר מכן הואשמו במעשה סדום. התיק הובא לראשונה לבית המשפט המחוזי בסקונדי-טקורדי ב-24 באוגוסט, עם זאת, לא נדון עד סוף השנה'."דו"ח מעמד זכויות האדם בגאנה לשנת 2012 שפורסם על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית מצא כי,"'אזרחי להט'ב התמודדו עם אפליה נרחבת, כמו גם הטרדות משטרתיות וסחיטה. הומוסקסואלים בבתי סוהר היו נתונים לרוב להתעללות מינית ואחרת. בחודש מרץ תקפה כנופיית גברים תשעה אנשים אשר לטענתם הוגדרו כלהט'ב בג'יימסטאון, אקרה, אילצה אותם לצאת מבתיהם ותקפה אותם במקלות. הקורבנות הגישו תלונה לארגון זכויות אדם חוקי ואמרו שהתוקפים פרצו לבתיהם בזמן שהם נרדפו החוצה. עד סוף השנה לא בוצעו מעצרים בנוגע לנושא'."דו"ח מעמד זכויות האדם בגאנה לשנת 2018 שפורסם על ידי האומות המאוחדות מצא כי, "'בעוד שגאנה עומדת ביעדי הדמוקרטיה והפיתוח, רבע מאוכלוסייתה חיה בעוני כאשר אנשים המזוהים כלהט'ב נתונים לרוב לעוני מסוג כזה. לאור נטייתם המינית, קשה להם למצוא עבודה. בנוסף, מכיוון שמשפחות רבות מתנערות מבני משפחותיהם, הדבר עלול להשאיר אותם חסרי בית. הכתב המליץ לגאנה לבטל את חוקיה לגבי איסור קיום פעילות הומוסקסואליות בין מבוגרים בהסכמה, ושהממשלה תשיק מסע פרסום ציבורי לחינוך על זכויות ושירותים משפטיים וחברתיים של מי שנפלו קורבנות לאפליה מינית'."
המלצות מטעם האו"ם
ועדת זכויות האדם של האו"ם השלימה באוקטובר 2012 את הסקירה התקופתית האוניברסלית של מעמד זכויות האדם בגאנה שבסיומה, מספר המלצות ניתנו לגאנה על ידי מדינות שונות בהן,
לאחר הקבלה שלהן, המשלחת של גאנה דחתה את כל ההמלצות.
פוליטיקה
כמרים רבים ידועים כמטיפים נגד להט"ב גאנים, בהם קופי טאוויה, הכומר הראשי של כנסיית אוסו של ישו, שקרא לנוצרים בגאנה לתקוף באלימות אזרחי להט"ב. בהצהרתו, טאוויה גם קבע שיש "להעניש הומוסקסואליות בעונש מוות". דו"ח זכויות האדם של "Human Rights Watch" לשנת 2018 ציין כי הערות מסוג זה של ממשלה ופקידי ציבור "מעודדות מעשי אלימות ואפליה הומופובית כלפי אזרחי להט"ב גאנים". במרץ 2020, ארגון הנשים הלאומי של הקונגרס הדמוקרטי הלאומי בגאנה הצהיר כי "יש להרוג הומוסקסואלים".
תנועת זכויות להט"ב
בספטמבר 2006 רשות השידור הציבורית של הממלכה המאוחדת "BBC" דיווחה שממשלת גאנה אסרה על ועידת זכויות להט"ב שנטען כי עתידה להתקיים ב-4 בספטמבר במרכז הכנסים הבינלאומי של אקרה . במרץ 2020 ועידה נוספת הייתה אמורה להתקיים בעיר. "Pan Africa ILGA", האזור האפריקאי של ארגון הלהט"ב הבינלאומי "ILGA" הודיע על כוונתו לקיים את הכנס הראשון שלו במערב אפריקה עבור "פיתוח אסטרטגיות לשיפור זכויות להט"ב באזור, הגברת המודעות לסוגיות שונות והגנה על נוער קווירי באפריקה". עם זאת, לאחר קבלת תגובה נגדית מצד ארגונים דתיים, הנשיא ננה אקופו-אדו אסר את קיום האירוע, בטענה כי קיומו ייחשב לא חוקי לאור העבודה כי חוקי גאנה מפלילים פעילות הומוסקסואלית.
בינואר 2021, "LGBT+ Rights Ghana", ארגון זכויות להט"ב גאני, פתח את משרדו לראשונה בבירה אקרה אף על פי התנגדות מטעם ארגונים דתיים. עם זאת, בפברואר 2021 התרחשה פשיטה על המשרד והוא נסגר על ידי כוחות הביטחון הלאומיים עקב התנגדות של מוסדות דת, פוליטיקאים ומקומיים לפתיחתו.
פיהררבאו
פיהררבאו (בגרמנית: Führerbau) הוא כינויו של מבנה במינכן שבגרמניה, אשר שימש כמטה הראשי של אדולף היטלר בעיר לאחר שהיה לשליט גרמניה. כיום מאכלס המבנה את בית הספר הגבוה למוזיקה ולאמנויות הבמה במינכן.
המבנה
הבניין שוכן באחת מצלעותיה של כיכר הקניגספלאץ במינכן. הוא הוקם בשנים 1933–1937 לפי תוכנית של האדריכל פאול טרוסט, אך הושלם שלוש שנים לאחר מותו על ידי האדריכל לאונהרד גל.
במהלך שנות השלטון הנאצי בגרמניה שימש הבניין כמבנה הייצוגי של היטלר במינכן. ב-1938 בחר היטלר לקיים שם את ועידת מינכן עם מנהיגי בריטניה, צרפת ואיטליה.
הבניין לא נפגע בהפצצות על מינכן במלחמת העולם השנייה. לאחריה השתמשו בו כוחות הכיבוש האמריקאיים במסגרת הטיפול באוצרות אמנות שנשדדו על ידי המשטר הנאצי.
Culpa in eligendo
Culpa in eligendo (לטינית: שגגה מתוקף המינוי) - העיקרון המשפטי המטיל אחריות ציבורית למינוי כושל של נושא משרה ציבורית.
העיקרון בא למנוע מצב בו הדרגים הגבוהים במערכת הציבורית מטילים את האחריות לכל כישלון על הדרג הנמוך במערכת, מה שמכונה בישראל: "הטלת אחריות על הש.ג". מכאן שנבחר-הציבור או הפקיד-הממשלתי, אשר בחר ומינה את האדם שכשל במילוי תפקידו, נושא באחריות לכישלון מתוקף כך שבחר בו ומינה אותו לאותו תפקיד.
קיימת השקפה שיש מקום להרחיב את העיקרון מן המשפט הציבורי ולהחיל אותו על המשפט הפרטי, בקשר עם החלטות של מנהלים כלליים ודירקטורים בחברות ציבוריות ופרטיות, בנוגע למינויים כושלים של נושאי משרות בתאגיד שהם עומדים בראשו.
החוק להגנת הממלכה 1914
החוק להגנת הממלכה 1914 (אנגלית: Defence of the Realm Act) היה חוק אשר נחקק בממלכה המאוחדת ב-8 באוגוסט 1914, בשבועות הראשונים של מלחמת העולם הראשונה. החוק נתן לממשלת הוד מלכותו סמכויות נרחבות במהלך תקופת המלחמה לשם שמירה על המורל, המשאבים הלאומיים ועל הסדר בממלכה. סמכויות אלו כללו בין היתר הפקעת בניינים וקרקעות אם היו דרושים למאמצי המלחמה ותקנון תקנות הקובעות עברות פליליות ואזרחיות. בין המעשים שנאסרו על הבריטים עקב החוק ותקנותיו היו: הבערת מדורות, הטסת עפיפונים, סחר במשקפות, שיחה על נושאים צבאיים, האכלת חיות בר וכדומה. החוק תוכנן לסייע לממשל במניעת פלישה ושמירה על מורל גבוה בקרב האוכלוסייה, אכיפת צנזורה על כתבות העיתונאים ועל הדאר אשר הגיע מן החזית לתחומי הממלכה.
בשנת 1916 הורשע ברטראנד ראסל, שהתנגד למלחמה ולקח חלק בפעילות פציפיסטית, בעבירה על החוק להגנת הממלכה. הוטל עליו קנס בסך 100 לירות שטרלינג, אך הוא סירב לשלמו. במקום לשלוח אותו לכלא, המשטרה עיקלה כמה מספריו, ומכרה אותם במכירה פומבית על מנת לשלם את החוב. בשנת 1918 הביע התנגדות פומבית לצירופה של ארצות הברית למלחמה, ובשל כך נכלא לשישה חודשים. באותה תקופה הופעל החוק כנגד פעילים פציפיסטים נוספים שהתנגדו למלחמה.
החוק לא בוטל עד היום. חלקים ממנו בוטלו לאחר מלחמת העולם הראשונה, אך הוכנסו שוב לתוקף במלחמת העצמאות של אירלנד (1920), ובתקופת מלחמת העולם השנייה (1939). הסעיף האוסר על פתיחת פאבים בשעות אחר הצהריים נשאר בתוקפו עד שנת 1998.
אהרן שלוש (ניצב)
אהרן שלוש (19 באוגוסט 1921 - 24 בספטמבר 2004) היה ניצב במשטרת ישראל.
חייו
שלוש נולד בתל אביב, בן למשה שלוש, ולמד בגימנסיה הרצליה. משנת 1938 שירת בארגון ההגנה ועם קום המדינה בצה"ל. בשנת 1949 עבר לעבוד במשרד הפנים והיה קצין מחוז בנושא מיעוטים. באוקטובר 1950 הצטרף למשטרת ישראל והיה ראש מדור מיעוטים במחלקה לתפקידים מיוחדים. לאחר מבצע קדש מונה לראש הלשכה המקומית לתפקידים מיוחדים בעזה.
בשנת 1959 מונה לראש המחלקה לתפקידים מיוחדים במטה הארצי של המשטרה. בין השנים 1963–1965 שהה בארצות הברית ולמד במכללה לביטחון לאומי (בשנים אלו החליף אותו בתפקידו מאיר נוביק). בשובו לארץ חזר לראשות המחלקה ובשנת 1971 קודם לדרגת תת-ניצב. בשנת 1972 מונה לסגן מפקד מחוז דרום ובהמשך אותה שנה מונה למפקד המחוז. במהלך 1973 פרש מהמשטרה ועבר לשמש מזכיר אקדמי של אוניברסיטת תל אביב, אך בשנת 1977 חזר למשטרה ועד 1980 עמד בראש אגף החקירות.
בשנת 1980 חזר שלוש לאוניברסיטת תל אביב ושימש דיקן הסטודנטים. כגמלאי המשטרה היה חבר בית הדין המשמעתי.
חיבר את הספר "מגאלאבייה לכובע טמבל" (1997), שבו הביא את סיפור משפחתו, החל מראש המשפחה שעלה ארצה מאוראן.
שירים מלילה גוב
שירים מלילה גוב הוא אלבום כפול של גרסאות כיסוי של גידי גוב, שיצא לאור ביולי 1995. הגרסאות הוקלטו במהלך תוכנית האירוח "לילה גוב" שהנחה גידי גוב. גוב היה מזמין אליו אורחים ובסוף כל תוכנית היה מארח אמן מוזיקה ושר איתו בדואט גרסת כיסוי. להקת הליווי של התוכנית כונתה "התנינים" והיא זו שעיבדה את השירים וניגנה אותם בגרסאות אלו.
לירי (רומן)
לירי היא יצירה ספרותית מאת אמנון שמוש. הספר יצא בהוצאת מסדה בשנת 2016, והוא כולל 253 עמודים.
עלילה
סיפור הרומן מתרחש רובו ככולו בקיבוץ, שבו נולדה לירי. לירי היא בתם של ינון ותמר, אשר הקימו והיו בין מייסדי הקיבוץ. לירי מצטיירת כבת יצירתית, הכותבת שירה בעולם חברתי, שבו רוב אנשים "דומים לשולחנות מרובעים" (על פי דימוי של שמוש), בעוד היא משויכת מיידית, לשולחנות העגולים, המעטים בחדר האוכל. אט-אט עולה בפנינו דמותה המקורית, יוצאת הדופן והשונה משאר חברי וילדי הקיבוץ בסביבתה זו. לירי היא בת קיבוץ הממוקם בצפון מדינת ישראל.
סיפור יחסיה של לירי עם מרק, הצעיר הנורווגי מעוררים תמיהות רבות והקיבוץ מצטייר כחברה רכלנית, חסרת סבלנות, חוששת מנישואי תערובת. אך לירי שהייתה מוצלחת בצה"ל מצטנעת ואיננה מערבת איש במעללי גבורתה בצבא, לא היא תחשוש להצהיר על כוונתה לנסוע לנורווגיה על מנת להכיר מקרוב יותר את מרק חברה הטוב. אלא שהמרחק מישראל, הגעגועים לבית, הקור, העננים, היחסים במשפחתו של מרק, המקום, גידול החזירים מעוררים בה הסתייגות שתלך ותתעצם. עם קצת קשרים במשפחה וקצת מזל, לירי מוצאת את עצמה בשגרירות ישראל בפריז.
אחד הרגעים המרגשים של לירי בעיר האורות איננו הרגע שבו הבוס הביטחוני שמלמד אותה להשגיח על הבאים בפתח השגרירות, מתחיל לשלוח ידיים, אלא דווקא הרגע שבו היא מציעה למנהל מסעדה יוקרתית, לבצור את הענבים הבשלים בגפניו, במרכז העיר. אירוע שיהפוך לנושא מרתק בעיני זרים ולאחר כמה שנים גם לסרט באורך מלא, בו ייקחו חלק גם הוריה וכל בני משפחתה. הבציר בעיר יזכיר לה בציר בשדות המשק, בו היא נזכרת באירוע מיוחד כאשר, מבין עלי הגפן מופיע צעיר בשם נדב, מהקיבוץ השכן ונתן לה נשיקה.
העלילה איננה רשומה בתחילתה לפי סדר כרונולוגי, ולכן רק מאוחר יותר מתברר על קשר רומנטי עם בעל המסעדה שגם יזום את הסרט שבו תשחק תפקיד ראשי. לירי מתחתנת עם נדב. אמנון שמוש מתאר בתיאורים פלסטיים ממש את המזון והאנשים, האורחים ובני המקום. ולעיתים מתערב אף בגוף ראשון ומעניק לקורא עוד רמת התבוננות, לעיתים בהומור דק, נקודת מבט נוספת על המתחולל בעלילה עצמה.
עיקר המתח מתמקד ביחסים שבין נדב לרעייתו האהובה והנחשקת לירי. אסון גדול נופל על המשפחה, רצח האח יובל ואהובתו, ימים ספורים לפני חתונתם. התאונה הנוראה של נדב, וחוסר היכולת שלו לתפקד. הצורך בעזרה בבית. במקביל לצרכיה האירוטיים של לירי, החזקים ממנה, והגורמים לנדב התקפי זעם וקנאה שאיננו מסוגל לשלוט בהם.
עץ חיים (שכונה)
שכונת עץ חיים היא שכונה בירושלים בצמוד לגשר המיתרים.