cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרניזם
חמלה על בעלי חיים ופרדוקס הבשר
גם אנשים שאינם אוהבי חיות מגיבים רגשית למראה סבל של בעלי חיים. מחקרים בדקו את התגובה הפיזיולוגית לתמונות כאלה על ידי מדידת מוליכות העור, תנועות שרירי הפנים (בפרט שריר הקוֹרוּגָטוֹר – שריר קטן שמכווץ את הגבות ונמצא כי יש לו מתאם גבוה עם ביטוי של רגשות חיוביים ושליליים כלפי דבר מה) ופעילות באזורי המוח הקשורים לאמפתיה. כל הנבדקים הגיבו למראה בעל חיים סובל, בעוצמה זו או אחרת. נראה שיכולת ההזדהות האנושית עם בעלי חיים היא מולדת, אך משתנה בהתאם להתניות תרבותיות, רמת האמפתיה הבסיסית של האדם, וגם אינטרסים תועלתניים. אחד המחקרים בדק אמפתיה של מספר קבוצות בני אדם לבעלי חיים במצוקה, וביניהם אנשים שמתפרנסים מגידול בעלי חיים; מגדלי בעלי החיים הגיבו לסבל של תרנגולים וכבשים בצורה חלשה יותר מהקבוצות האחרות, ובצורה חזקה כמו בקבוצות האחרות למראה קרנף ניצוד. מצד שני, נמצא שאינטראקציה חיובית קרובה עם בעל חיים מעלה את רמת "הורמון האהבה" אוקסיטוצין, שמעורב בהרגשת ביטחון וקשר חם עם הזולת, ומורידה את רמת הורמון המתח קורטיזול בדם.
האמפתיה לבעלי חיים, המשותפת לאנשים רבים, עומדת בבסיס "פרדוקס הבשר".
המנגנונים בקרניזם
על פי התאוריה, קיימים בקרניזם מנגנוני הגנה אישיים ופרקטיקות חברתיות שמגשרים על הפער בין חמלה על בעלי חיים לבין אכילתם.
משולש ההצדקה – נורמלי, טבעי ונחוץ
ברוב החברות, המוסכמות של האידאולוגיה השלטת מתקבלות כמעט ללא עוררין וללא בדיקת עובדות.
פער תודעתי
תופעה נוספת שג'וי כוללת במסגרת הקרניזם היא הפער התודעתי. אצל רוב בני האדם קיימת דיסוציאציה - פער תודעתי - בין הבשר שעל הצלחת לבין היצור החי שהיה פעם. ברמה מסוימת, אנשים יודעים במה כרוך ייצור בשר, אבל בוחרים לא לחשוב על כך עד הסוף. פער תודעתי זה הוא בחלקו תוצאה של התניה תרבותית; מוצרים מהחי נמצאים מכל עבר, אך חיות משק כמעט אינן נראות ואינן נוכחות בתודעה. חיות התעשייה זוכות להתייחסות פחותה יותר של התקשורת בהשוואה לחיות אחרות, ומרבית תוכניות הטלוויזיה והמגזינים מתמקדים בחיות בר או חיות מחמד ולא בחיות הנאכלות.
לפי ג'וי ואחרים, השפה שואפת להרחיק את המוצר מבעל החיים - כך למשל אומרים "בשר" ולא "גווייה", "אכילה מהחי" ולא "אכילת בעלי חיים". קרול אדמס כינתה זאת "הרפרנט הנעדר" - מדברים על חיה, נוגעים בחיה, אך היא עצמה לכאורה נעדרת. המראה החיצוני של המוצרים על המדפים לא מזכיר את בעל החיים. אנשים רבים מתקשים לאכול מוצרים מהחי שמזכירים את החיה, לכן חלקי גוף שקשורים בחיים ובאישיות כמו עיניים, פנים או מוח, לרוב לא נמכרים, ורוב בעלי החיים משווקים ללא ראש. פער זה מוכר לתעשיות בעלי החיים. למשל, מאמר במגזין של תעשיות הבשר מזהיר את היצרנים: "לספר ללקוחה שצלעות הטלה שהיא קנתה היו חלק מהגוף של אחד מהיצורים הנחמדים שמשתובבים באביב בשדות, זאת דרך די בטוחה להפוך אותה לצמחונית".
על פי ג'וי, הפער התודעתי חוסם את המודעות למציאות, ובכך חוסם גם את המחשבות והרגשות האמיתיים על מציאות זו. לעיתים, כשאנשים מקבלים תזכורת על בעל החיים, הפער התודעתי מתאחה, כפי שהוצג במתיחה בסופרמרקט בברזיל: בחנות הוצבה מכונה מדומה לייצור נקניקיות, ושלט עם כתובת "נקניקיות חזיר טריות"; אנשים טעמו את הנקניקיות וביקשו לקנות, אבל אז נגמר כביכול הבשר במכונה, המוכר הלך להביא בשר וחזר עם חזרזיר בידיו. הוא הכניס את החזיר למכונה וצרחות בקעו מתוכה; הקונים התחלחלו וירקו את מה שרגע לפני כן ערב לחיכם. טעמן של הנקניקיות לא השתנה, אך הפער הקוגניטיבי בין האוכל לבין בעל החיים התאחה.
תפיסת בעלי החיים למאכל
קרניזם ברוב התרבויות מחלק את בעלי החיים לקטגוריות, ועל פי ג'וי בעלי החיים האכילים נתפסים כאובייקטים מופשטים, פרטים בקבוצה שלגביה יש הנחות מכלילות; למשל, פרה היא פרה וכל הפרות אותו דבר. בני אדם לא נולדים עם ייצוגים מוחיים אלה, הם נבנים כתוצאה מהתניה תרבותית והם משתנים מתרבות לתרבות.
על פי חוקרי התנהגות בעלי חיים כגון ג'פרי מסון וג'ונתן בֶּלְקוֹם, לחיות המאכל מיוחסות ללא הצדקה אובייקטיבית תכונות של טיפשות, אדישות ונלעגות.
הכחשה של יכולת שכלית ורגשית אצל בעלי חיים היא אחת הדרכים שמפחיתות את הדיסוננס הקוגניטיבי ומקלות על אכילת בשר ללא תחושת אי נוחות. מחקר שבדק זאת הציג לנבדקים תמונות של כבשה או פרה באחו, עם תיאור אחד משניים: תיאור אחד היה שהחיה תבלה את רוב זמנה באחו עם שאר העדר, והתיאור השני שהחיה תישלח לבית מטבחיים, תישחט ותיחתך, וחלקיה יישלחו לסופרמרקטים. התוצאות היו שכאשר ניתנה לנבדקים תזכורת על גורלה הרע של החיה, הם נטו לייחס לה פחות מודעות ורגשות. הכחשת מודעות אצל החיה גברה כשצלחת הבשר הייתה מונחת בפועל לפני הנבדקים והם ציפו לאכול.
דרך אחרת שמפחיתה את הדיסוננס היא ייחוסה של יכולת סבל מופחתת לבעלי החיים האכילים. מחקר שבדק זאת הציג לנבדקים חיות לא מוכרות, שהוצגו כחיות לבשר. הנבדקים ייחסו לחיות אלה יכולת נמוכה לחוש סבל לעומת חיות אחרות, והירידה הנתפסת ביכולת לחוש סבל החלישה את המעמד המוסרי של אותן חיות בעיני הנבדקים.
ישנם זרמים דתיים שבהם מתבטאת תפיסה זו בפרשנות שלפיה החיה שמחה להיאכל.
הסתרת תעשיית בעלי החיים
על פי ג'וי, אין די באי-נראות מחשבתית; אידאולוגיות שליטות זקוקות לאי-נראות פיזית ומחזיקות את קורבנותיהן מוסתרים, ובכך מחוץ למודעות הציבורית. למשל, מאות מיליארדי חיות נשחטות בתעשיות בעלי החיים בעולם מדי שנה (מתוכן מאות מיליונים בישראל). התוצרים שלהן וחלקי גופן מצויים על המדפים בחנויות ובמקררים הביתיים, אך בעודן חיות כמעט אין רואים אותן. לדברי ג'וי, "יש חוזה בלתי כתוב בין היצרן לצרכן, לא לראות, לא לשמוע ולא לדבר. היצרן מורה לצרכן לא להביט, והצרכן מסיט עיניים".
למשל, בתגובה לתביעה הייצוגית בעקבות תחקיר אדום אדום ששודר ב"כלבוטק" ב-2012, השיבה חברת "תנובה", בעלת בית המטבחיים: "מידע מסוג זה הוא בדיוק המידע שצרכנים מעוניינים שיוסתר ויורחק מהם. זאת, על מנת לאפשר להם ליהנות מהמוצר ולענג את חיכם תוך הדחקת המחשבה, כי תענוג זה כרוך בגרימת סבל ליצור חי".
בחוזה לא-כתוב זה נִבְעים סדקים, ותזכורות מתעשיית בעלי החיים מגיעות לעיתים מתחקירים סמויים. לפי התאוריה, הממסד האידאולוגי חותר לאטום סדקים אלה על ידי ניסיון לערער על אמינות התחקירים הסמויים, ובעזרת חוקים נגד תחקירים סמויים. בארצות הברית פעולות שנועדו לפגוע בתעשיית בעלי החיים או ברווחיה, כדוגמת צילומים בלתי מורשים בתוך לולים או רפתות, מוגדרות בחוק פעולות טרור. במספר מדינות בארצות הברית נחקקו חוקים המכונים אג-גאג (קיצור של agriculture gag - חוקי השתקה של חושפי עוולות בתעשיית בעלי החיים), שמאפשרים להטיל עונשי מאסר על צילום בלתי מורשה בתעשיות המזון מהחי.
קבלה בציבור ובאקדמיה
תרומתה של מלאני ג'וי לחקר יחסי האדם ובעלי החיים היא מתן מסגרת לתופעות ידועות. האמפתיה לבעלי חיים, קטלוג בעלי החיים, הדיסוננס הקוגניטיבי ושאר התופעות, כבר נידונו ונחקרו; חדשנותה של ג'וי היא בהבחנה שהתופעות הללו הן היבטים שונים של מערכת אמונות אחת.
גיברט ודֶזולנייה תיארו קרניזם כ"מושג תיאורי עם השתמעות ערכית", שכן קרניזם הוא רק תיאור מאוחד של תופעות ידועות, אך עצם התיאור מציף סוגיות ערכיות.
מושג הקרניזם כאידאולוגיה כוללת התקבל בשיח האקדמי על יחסי אדם ובעלי חיים, ואין ביקורת אקדמית על קיומה של האידאולוגיה. הקרניזם נידון במאמרים אקדמיים ובמחקרים ומופיע במספר אנציקלופדיות.
בשיח החוץ-אקדמי על יחסי אדם ובעלי חיים, המונחים "קרניזם" ו"קרניסט" נטמעו במהירות, משום שהמונחים "קרניבור", "אומניבור" או "אוכל בשר" לא משקפים, לטענת ג'וי, את העמדות שנלוות לתזונה זו. בציבור הרחב המונח לא מוכר; נראה שהוא משמש בעיקר בקרב טבעונים לתיאור אנשים שאוכלים בשר, ומתפרש לעיתים בטעות כשם נרדף לתזונה מהחי או ככינוי גנאי. רוב אוכלי הבשר לא מגדירים עצמם כ"קרניסטים" ולא רואים באכילת בשר אידאולוגיה אלא תופעה טבעית או מוסכמה חברתית פשוטה.
ביקורת
הלנה פדרסן (Pedersen) מאוניברסיטת מלמו תהתה האם נכון להתייחס לכל אוכלי הבשר כקבוצה, מאחר שעשויים להיות סוגים רבים של אוכלי בשר, שלכל אחד מהם סיבות אחרות לאכילת בשר.
תומכי גישת האבולישניזם, ובראשם גארי פרנציון, קוראים לחיסול תעשיית בעלי החיים ואינם מקבלים את מושג הקרניזם. לדעתם, המושג תומך בעקיפין בגישת שיפור התנאים, בכך שאינו קורא לחיסול תעשיית בעלי החיים ואינו תומך במפורש בטבעונות.
הרולד הרצוג גורס שקטלוג בעלי החיים לקבוצות תועלתניות, ובהתאם לכך האמפתיה השונה לכל קבוצה, אינו שרירותי, אלא נובע מאינטואיציה אנושית.
עונת 1964/1965 בסרייה א'
עונת 1964/1965 בסרייה א' הייתה העונה ה-63 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-13 בספטמבר 1964 והסתיימו ב-6 ביוני 1965.
בליגה השתתפו 18 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
וארזה, קליארי ופוג'ה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
אינטר זכתה באליפות בפעם התשיעית בתולדות המועדון.
בסיום העונה לליגת משנה ירדו גנואה, מסינה ומנטובה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו ברשה, נאפולי וספא"ל.
כדורגלנים מצטיינים
סנדרו מאצולה אינטר ואלברטו אורלנדו רומא כבשו 17 שערים וזכו בתואר מלך השערים.
אנטילופה ננסית
אנטילופה ננסית או אנטילופה גמדת (שם מדעי: Neotragys), היא סוג של פרסתן מעלה גרה קטנטן הכולל שלושה מינים החיים באפריקה שמדרום לסהרה. אחד מהמינים תואר מדעית כבר בשנת 1758, אך רק בשנת 1828 הוקם סוג נפרד בשבילם. בשל גודלם הקטן, כאשר מינים אלו התגלו הם נחשבו כמינים של איילוניים, וגם כיום הם היחידים שמתחרים איתם על התואר "הפרסתנים הקטנים ביותר". לאחר תקופה הם הועברו לתת-משפחת הצבאיים שבמשפחת הפריים על סמך הגנטיקה, וקיבלו את שמם המדעי "Neotragys" שפירושו ביוונית "תיש חדש" המתייחס לכך שהם נחשבו כסוג חדש של אנטילופה ולא של איילון. מיני האנטילופה הננסית הם הפרסתנים הקטנים ביותר במשפחת הפריים ובשבט אנטילופות סבך - והם קרובים מבחינה אקולוגית למיני הצביונים הקטנים. המינים בסוג נחשבים על ידי IUCN כבעלי חיים ללא סיכון, אולם המספרים שלהם פוחתים בהדרגה בעיקר בשל אובדן בית גידול והם בעתיד יגיעו לקטגוריה מאוימת.
מאפיינים
המינים חיים באזורים סבוכים בעלי צמחייה מגוונת וגבוהה, והם מסתתרים בתוכה רוב הזמן. הם ביישנים למדי וכמעט ולא ניתן לראותם באופן טבעי. עם זאת לעיתים הם נצפים בשולי כבישים - בדרך כלל בעת מעבר לאזור האכלה חקלאי. בית גידולם הוא יערות טרופיים או סוואנות, ושלושתם תופסים אזורים גאוגרפים נפרדים. הם פעילים בשעות הבוקר והערב, אך גם בשעות הלילה. המינים הם בעלי חיים בודדים החיים בטריטוריות משלהם אותם הם מסמנים באופן תדיר מבלוטות הריח. הרבייה מתמשכת לאורך השנה ללא עונה מוגדרת. הנקבה ממליטה עופר יחיד לאחר כ-6 חודשים. תזונתם מבוססת על עלים, פרחים, ניצנים וזרעים, ובמידה פחותה גם עשבים ועשבי תיבול. בשעת סכנה מיני האנטילופה הננסית קופאים במקומם ללא תזוזה בצמחייה הסבוכה, ובאם הסכנה תתקרב יתר על המידה הם יחכו לשעת הכושר ואז יתנו זינוק גדול וימלטו במהירות לאזורי סבך. בשל גודלם הקטן טורפיהם רבים ומגוונים וכוללים גם גחניים, עופות דורסים ונחשים.
חרם לימריק
חרם לימריק (קרוי גם פוגרום לימריק) היה חרם אנטישמי שהחל ב-1904. הוא הוטל על ידי תושביה הקתולים של לימריק, אירלנד על תושביה היהודים והסתיים לכאורה ב-1906, אך השפעותיו היו הרבה יותר ארוכות טווח. החרם היה בעיקרו כלכלי, אך אירעו בו גם מקרי תקיפה, יידוי אבנים, ביזוי והשפלה ועוד. הוא גרם ישירות, תוך מספר שנים, לבריחת כשני שלישים מהקהילה היהודית הקטנה של העיר. בשנות ה-20 של המאה ה-20 הקהילה נעלמה כליל.
רקע
לימריק היא העיר הרביעית בגודלה באירלנד. מפקדי האוכלוסין שנערכו בה במהלך השנים מראים שב-1861 גר בה יהודי אחד בלבד, אך עד 1896 גדל מספרם והגיע ל-130. התבססה שם קהילה קטנה, בעיקר פליטים יהודים ליטאים שהגיעו החל מ-1878. הם עסקו בעיקר במסחר קמעונאי. בעקבות התיישבותם בעיר נפתחו בה בשנות ה-80 של המאה ה-19, בית כנסת ולאחריו גם בית קברות יהודי.
גידול מספרי זה נתקל פה ושם בגילויי אנטישמיות. למשל, באפריל 1884, ביום ראשון שחל בחג הפסחא, הקיף המון מוסת בית של יהודים בעיר, יידה עליו אבנים ופצע אישה יהודייה ובתה שגרו שם, וגם הבית ניזוק. באוגוסט 1892 הוכו שני יהודים בדרכם לעיר. בנובמבר 1896 נסקל שוב אחד הבתים של היהודים. ואלה לא היו אירועי האנטישמיות היחידים. למרות זאת, היהודים, למודי הרדיפות במזרח אירופה, ממנה ברחו רובם, נטו להמעיט בחשיבות גילויי האנטישמיות הללו.
ההסתה, החרם והאלימות
ב-11 בינואר 1904 נשא הכומר יליד לימריק, ג'ון קריג, לראשונה, דרשה אנטישמית בוטה וכמוה הוא המשיך ונשא גם בימים שלאחר מכן. הוא האשים את היהודים בהריגת האל, ברצח נוצרים ובעיקר ילדים נוצרים, במסגרת של פולחן דתי וברדיפת הנוצרים בהיותם אויביהם. הוא האשים את היהודים בכך שכרתו ברית עם הבונים החופשיים כדי לסלק את הקתולים מצרפת. הוא טען שהסיבה היחידה לרדיפת היהודים בכל מדינות אירופה היא שהם נתפשים כאויביה של כל מדינה בה התיישבו. הוא האשים את היהודים בניצולם של העניים ובלקיחת ריבית נשך. ולסיום דרשותיו הוא הפציר בנוצרים להפסיק לסחור עם היהודים, השטניים, המרושעים והערמומיים.
הדרשות הללו נפלו על קרקע אוהדת ביותר. יהודים בכל רחבי לימריק נסקלו באבנים, הותקפו והוכו. זו גם הייתה תחילתו של החרם הכלכלי, שהיהודים למודי הפרעות ממזרח אירופה כינוהו "פוגרום לימריק". במשך שנתיים נמנעה אוכלוסייתה הקתולית של העיר, להבדיל מהמיעוט הפרוטסטנטי, שיצא נגד ההסתה, מכל מסחר עם היהודים. מכתב ששלח רב העיר, אליאס בר לוין, למנהיג המפלגה הפרלמנטרית האירית ג'ון רדמונד, נענה בפתק קצר בלבד מצד האיש, בו הוא אמר ש"אין לו שום סימפתיה להתקפות הללו כנגד היהודים, בלימריק או בכל מקום אחר והוא מקווה שההגיון הבריא ורוח הסובלנות של העם האירי יגנו על היהודים". פנייה לבישוף הכנסייה הקתולית במקום, אדוארד או'דווייר נענתה בדרישה מהיהודים דווקא, להימנע ממחלוקת פומבית ולהמעיט בפניות לעיתונות. פניות נוספות לראשי הכנסייה באירלנד נענו בשתיקה.
אחדים מהפורעים הועמדו לדין ונענשו.
באירועים אמנם לא נרצח בפועל אף יהודי אחד, אבל חרם לימריק נמשך עד שמרבית היהודים אכן עזבו את העיר, כך שנותרו מהקהילה המקומית פחות מארבעים איש. רב העיר עזב אותה ב-1911 וב-1926 נמנו בה 30 יהודים בלבד.
לאחר מעשה
רבים מהיהודים הבורחים מלימריק הגיעו לעיר קורק הסמוכה, במטרה להפליג ממנה לארצות הברית, אולם תושבי קורק, בניגוד לאלה של לימריק, הראו כלפיהם אהדה מופגנת. הם הציעו לבורחים להתארח בבתיהם וביקשו מהם להישאר באירלנד ולהשתקע בעירם. גם הכנסיות בקורק הציעו ליהודים הנמלטים מקלט בתחומיהן ורבים מן היהודים נענו להצעה. ג'רלד גולדברג, בנו של אחד היהודים שנמלטו מלימריק והשתקעו בקורק, אף נבחר ב-1977 לראש עיריית קורק, שהיא כיום העיר השנייה בגודלה באירלנד. מאידך, אחדים מיהודי קורק עצמה הושפעו עד כדי כך מאירועי לימריק, שהחליטו לעזוב גם את קורק. ביניהם היה למשל גם סבם של האחים יו וסיימון סבאג מונטיפיורי, שהגיע מליטא לקורק שנים אחדות קודם לכן ובעקבות אירועי לימריק עבר לניוקאסל שבאנגליה.
The Owl and the Pussycat
The Owl and the Pussycat (בעברית: הינשוף והחתלתולה) הוא פסקול לסרט "הינשוף והחתלתולה", אשר יצא ב-19 בדצמבר 1970 בביצועם של ברברה סטרייסנד, ג'ורג' סיגל ודם, יזע ודמעות. הפסקול נכתב על ידי באק הנרי והופק על ידי תומאס זי שיפרד.
הפסקול כולל חמישה שירים אך בגרסת הקסטה ובגרסת הקלטת של האלבום האלבום הכיל רק ארבעה שירים.
רקע
מבחינה מוזיקלית האלבום מושפע ממוזיקת רוק ומלהקת ביג בנד. האלבום ספג ביקורות שליליות על כך שרבים מהמבקרים מתחו ביקורת על כך שסטרייסנד ביצעה קטעי דיבור באלבום ולא קטעי שירה. אם כי חלק מהמבקרים הרגישו שהדיאלוגים של הזמרת באלבום השתלבו בצורה יפה עם המוזיקה. מבחינה מסחרית האלבום ספג כישלון כאשר הגיע רק למקום ה-186 בארצות הברית ורק למקום ה-74 בקנדה ובכך זה הפך לאלבום הכושל ביותר של סטרייסנד עד כה. אם כי אצל ג'ורג' סיגל אלבום זה יחסית הצליח ביחס לאלבומים אחרים שלו.
שירות בתי הסוהר (פולין)
משימות בסיסיות
שירות בתי הסוהר מבצע את משימותיו בהתאם לעקרונות הקבועים בחוק העונשין הביצועי של פולין וכוללים:: שירות בתי הסוהר הפולני פועל מכוח חוק משנת 2010 אודות סמכויות השירות.
מבנה ארגוני
מנכ"ל שירות בתי הסוהר הוא הממונה על כל קציני שירות בתי הסוהר. הוא ממונה ומפוטר על ידי ראש הממשלה לבקשת שר המשפטים. המנכ"ל מנהל את עבודת הוועד המרכזי של שירות בתי הסוהר, אליו כפופים 15 מפקחי המחוז של שירות בתי הסוהר, מרכז ההדרכה המרכזי של שירות בתי הסוהר והמרכז להכשרת צוות. בראש מרכז ההכשרה עומד מנהל מחוז שירות בתי הסוהר, שממונה על ידי שר המשפטים לבקשת מנכ"ל שירות בתי הסוהר. הפיקוח המחוזי כולל בתי כלא, מרכזי מעצר לפני משפט ומרכזי הכשרה. משרד הפנסיה של שירות בתי הסוהר פועל תחת תקנות נפרדות בוועד המרכזי.
שירות
המגויס, לאחר שקיבל את אישור המועצות הרפואיות, ממונה לקצין במכינה לתקופה של שנתיים. לאחר תקופה זו וקבלת חוות דעת חיובית, הוא ממונה לקצין בשירות קבע בשירות בתי הסוהר. קצין אינו רשאי לבצע העסקה רווחית מחוץ לשירות ללא הסכמת ראש היחידה הארגונית. קצין שירות בתי הסוהר מהווה עובד ציבור.
היסטוריה
לראשונה הוצג נושא ארגון מערכת הכלא זמן קצר לאחר נפילת איחוד פולין-ליטא בדוכסות ורשה ואחר כך בממלכת הקונגרס. בשנת 1807 הציג ג'וליאן אורסין ניימביץ', לאחר שחזר מארצות הברית, פרויקט לארגון מערכת כלא על בסיס עקרונות הבידוד. בשנת 1819 הוצג "פרויקט שיפור כללי ומפורט של מצבם וניהולם של בתי כלא בממלכת פולין".
1918-1939
ההכנות להקמת גוף פיקוח על בתי כלא החל כבר במרץ 1918. זו הייתה תוצאה של מסירת הרשות השופטת לידי מועצת המדינה הזמנית. ב-1 במאי 1918 הוקמה מחלקת בתי הסוהר, שהפכה מאוחר יותר למחלקת הכלא, המונה 24 איש. החיפוש אחר אנשים לארגן אחר כך את מערך בתי כלא בפולין החופשית החל. אורגנו קורסי ערב למועמדים לקצונה, הוכנו טיוטת חוק, תקנות, חוקים ותקציב מערכת הכלא הפולנית העתידית. ההשתלטות על בתי הכלא על ידי השלטונות בפולין התרחשה החל מ-1 בנובמבר 1918 (בשטחים שנכבשו על ידי אוסטריה) ועד 11 בנובמבר. בליל 12 בנובמבר, כל בתי הכלא בפולין הקונגרסאית היו בידי פולנים.
בשנת 1921 הפכה מחלקת הכלא למחלקת בתי הסוהר במשרד המשפטים. בגלל היעדר תפקידי לאום פולני הוכשרו בעלי תפקידים חדשים. אנשים עם לאום פולני, בעלי ניסיון צבאי, ובאופן חריג גם מומחים אזרחיים, גויסו לארגון. כל מתגייס נאלץ לסיים התמחות של 6 חודשים. קצינים קיבלו מדים פעם בשנה, ומעיל אחת לשלוש שנים. בתי הסוהר החלו לעבור שיפוץ, מנות האוכל למורשעים הוגדלו (2,400 קק"ל, 3,000 קק"ל לעבודה, 4,000 קק"ל לחולים). רכישות מרכזיות הושקו כדי לספק טקסטיל הולם, ביגוד והנעלה לאסירים וקצינים. במטרה לשקם ולפתח הרגל עבודה באסירים, אורגנו בתי מלאכה וחוות בבתי הכלא. חלק מהרווחים לאחר ניכוי עלויות המזון הנוסף, חיובים לאוצר ועלויות הניהול, היה מה שנקרא הרווח של האסיר ששולם עם שחרורו או אפשר לו לקנות בקנטינה של הכלא. נבנו גם בתי חולים בכלא, בתי ספר וקפלה. הצבא מסר עוד מתקנים, ובנו בתי כלא חדשים, כולל בית כלא מודרני בטרנוב.
ב-22 באפריל 1923 נרצחו קציני הכלא הראשונים: אנטוני אנטונאקפינסקי, יוזף קורובסקי והנריק רוצ'ינסקי במהלך בריחתם של 4 אסירים. על מנת להעלות את כישורי הצוות הוקם בית הספר המרכזי לקצינים בכלא בוורשה ב-16 במאי 1923. הקורס נמשך בממוצע 3–4 חודשים. מיומנות השימוש בכלי נשק וכישורים גופניים נכללו באימונים האינטנסיביים. נעשה שימוש גם בהכשרה בבתי ספר לשוטרים.
בשנת 1924, במקום בית הספר שהוקם שנה קודם לכן, מוקם בית הספר המרכזי של משרד המשפטים. לתוכנית נוספו שיעורים במשפטים, מדע סחורות מזון ודלק, היגיינה, הצלה, מימון והכרה בכתיבה סמויה. המרצים בבית ספר זה היו: אנשי אקדמיה בוורשה, בכירים במשרד המשפטים, שופטים, עורכי דין ומושלי בתי כלא בוורשה.
צוות בית הסוהר כלל:
אזרחי פולין עד גיל 40, עבר ללא דופי, כשירים פיזית ונפשית לעבוד בכלא ולאחר סיום השירות הצבאי התקבלו לשירות כמועמדים לפקידים. כמו כן, נדרשו מועמדים לפקידים להיות בעלי השכלה תיכונית לפחות. כן הוכנס שירות מכינה לשנה, שהסתיים בבדיקה בפני ועדה במשרד המשפטים, שהעניקה את הזכות לעטות מדים ולזכויות המובטחים בחוק לשירות המדינה הממלכתי. מועמדים לתפקידי סוהר התקבלו עד גיל 35, הגובה הנדרש היה מעל 165 ס"מ, שליטה בשפה הפולנית בדיבור וכתיבה, סיום השירות הצבאי. העדיפו לפחות חינוך בסיסי. שירות ההכנה נמשך גם שנה. לאחר שמונה שנות שירות בבית הספר המרכזי, ניתן היה למנות את הסוהר לתפקיד סוהר בכיר.
1944-1956
ב-4 באוקטובר 1944 הקים ראש המחלקה לביטחון העם את משמר הכלא. לאורך התקופה הקומוניסטית, יום זה היה היום האסירים. בתקופה הראשונית של שחזור מבנים מינהליים אומצו תקנות שלפני המלחמה, כולל החוק הפלילי משנת 1932, תקנות הכלא משנת 1931 והוראות טיוטת התקנות החדשות משנת 1939.
מכיוון שלא היו די בתקנות שלפני המלחמה במצב הפוליטי החדש, הונפקה הוראה כיצד להתמודד עם אסירים בשנת 1945. מתחילת קיומו הוכפף משמר הכלא למחלקה 6 במשרד לביטחון פנים. קציניו לקחו חלק פעיל בפעילות שבוצעה על ידי מחלקת החקירות של שירות הביטחון של משרד הפנים הפולני, כולל רדיפות ועינויים של אסירים מסיבות פוליטיות. במחנות ובבתי הכלא, הוחלו אותם אמצעי התנהגות על אסירים כמו בברית המועצות. במדינה פעלה רשת של 204 מחנות עבודה בכפייה בה מתו כ-25,000 איש. המחנה הגדול ביותר מסוג זה היה ביאבוז'נו, סניף לשעבר של מחנה הריכוז הגרמני באושווינצ'ים, KL Auschwitz S-Lager Dachsgrube. המפקד הראשון שלה היה קפטן הנ.ק.ו.ד. מורדשוב ולאחר מכן סלומון מורל.
1956-1989
המשימות של שירות בתי הסוהר לאחר התמורות בשנת 1956 השתנו. התקנות הקיימות, אף על פי שכללו כמה תיקונים, לא היו מעודכנות. בשנים קודמות איש לא עסק בשיקום אסירים בשל היעדר כספים, בסיס, כוח אדם מתאים, ומעל לכל, האווירה הפוליטית. המודל המדכא שנשלט על ידי תכנים פוליטיים-אידאולוגיים וצבאיים, הפך למודל מעצב והפוליטיקה והאידאולוגיה הדומיננטית ננטשו לטובת תוכן פסיכולוגי-חברתי ותחומים משפטיים. בשנת 1966 הוצגה מערכת של פעילויות שיקום חברתי, כולל הכנסת בתי סוהר פתוחים למחצה. בשנים 1969–1981 פותח מערכת חינוך לאסירים, יושמו גרסאות שונות של טיפול נגד אלכוהול, פותח ניסיון במערכת המעבר ונדרשו דרכי שיתוף פעולה עם החברה ושיתוף פעולה עם המשפחות הורחב בבתי כלא רבים.
לאחר 1981, בתי הכלא שימשו למאסר של פעילי ארגון האופוזיציה סולידריות. לאורך כל תקופה זו מערכת הכלא לא חמקה מהתפקיד הפוליטי שהוטלה עליה על ידי המדינה הטוטליטרית. לצד אסירים פליליים, היו גם אסירי מצפון. ב-10 בדצמבר 1959 אומץ "חוק שירות בתי הסוהר" שהסדיר את תפקודם של אסירים במשך 37 שנה. חוק זה תוקן מספר פעמים, והשינויים החמורים ביותר היו הכנסת שמות דרגות צבאיות בשנת 1975, הרחבת מערך ההדרכה והכנסת חיל המפקד בשנת 1983.
1989-2006
לאחר שינוי המערכת הפוליטית בפולין בשנת 1989, לא הוכרזה החנינה הצפויה, מה שהביא למרידות בבתי כלא רבים. החלה רפורמה במערכת הכלא שמטרתה לאמץ את מודל השיקום. בשנים הראשונות של הרפורמות כ-40% מהקצינים עזבו את שירות בתי הסוהר, מה שהביא למספר השפעות שליליות. תקופת המעבר במסגרת הרפורמות הסתיימה בסביבות 1994.
מבנה הדרכת הקצינים השתפר גם הוא ביחס לתקופה הקומוניסטית: המאה ה-21 הביאה שינוי משמעותי בתנאי העבודה של קצינים, הנגרמת כתוצאה מהצפיפות הגוברת של בתי כלא. במקביל, מספר אנשי הצוות של יחידות הכליאה לא גדל. היחס בין מספר עובדי הכלא למספר המורשעים היה בהתאמה:
הפחתת ההוצאות על השקעות ומודרניזציות הורגשה גם היא קשה וגרמה להידרדרות בתנאי עבודתם של קצינים.
חגי שירות בתי הסוהר
החגים בשירות בתי הסוהר הם:
סדרת ספרים
סדרת ספרים היא קבוצה של ספרים בעלי מכנה משותף, היוצאת לאור במשך תקופה על ידי סופר מסויים או הוצאת ספרים מסוימת, לעיתים במותג שנקבע לה. המכנה המשותף לסדרה נוצר בדרכים אחדות:
שחרית (שפה)
שֵחְרית (شحرية שחְרִיה), הידועה גם בשם גִ'בָּאלִי (جبالية גִ'בָּאלִיה, "הררית" בערבית עומאנית), היא שפה שמית מתת-המשפחה של שפות דרום-ערב המודרניות, המצויה בסכנת הכחדה. היא מדוברת בפי אוכלוסייה קטנה של תושבים ילידים בעיירות החוף, בהרים וברמות הפראיות מסלאלה, הממוקמת במחוז זוֹפַר בדרום-מערב עומאן.
סקירה כללית
שחְרית נקראת גם בשמות רבים אחרים בפי קבוצות שונות: גִ'בּאלי, גֵבְּלֵת, שֵרֵת, שֵחְרִי, שַאוּרי, שַחַרי, אֵחְכּילי, קַרָאװִּי וגַרָאװִּי).
ניתן להבחין בין ניבים שונים מעט זה מזה של השפה: ניב גִ'בּאלי המערבי, ג'באלי המרכזי וג'באלי המזרחי. כיוון שהניבים דומים מאוד זה לזה ובעלי מובנות הדדית גבוהה, ניתן לתאר את שחרית כרצף-ניבים (dialect continuum). ניב קטן נוסף הוא זה שמשמש את 100–150 תושבי האי אל-חלּאנייה, באיי ח'ורייה מורייה מדרום לעומאן, המכוּנֶה לעיתים "בייבי ג'באלי".
דוברי השפה חיים בדרך כלל אורח חיים נוודי-למחצה, ומגדלים פרות וגמלים בהרים.
כמו רוב דוברי שפות דרום-ערב המודרניות בעומאן ובתימן, דוברי שחרית רבים הם דו-לשוניים: שחרית וניב אחד או יותר של ערבית, במיוחד הניב הט'פארי (זופרי).
שחרית היא בעיקר שפה מדוברת, וחסרת מסורת של כתיבה פרטית או ציבורית בשפה. לחץ מצד הערבית גרם לשינויים רבים בשחרית, עד כדי כך שבקרב דוברים צעירים ניכר דקדוק שונה משמעותית.
עיצורים
עיצורים בסוגריים מסמנים אלופונים או הגייה חלופית בניבים מסוימים.
תנועות
בשחרית יש 8 תנועות, הכוללות את מערכת התנועות השמית הרגילה של i-u-a, בנוסף לתנועה מרכזית (שווא) ולתנועות מתוחות (מוגבהות) ורפויות (מונמכות).
לא ברור מה מעמדו של אורך התנועה.
דקדוק
שמות עצם
שמות העצם בשחרית משתמשים בסמנים דקדוקיים הייחודיים לשפות דרום-ערב המודרניות, בעירוב עם סמני שם-עצם שקיימים גם בערבית ובשפות אתיופיות.
מין דקדוקי: שמות עצם נושאים מין דקדוקי זכר או נקבה. סמני המין הנקביים הנפוצים הם סופית "-(תנועה)ת" (V)t- או סופית "-ה" h-, כמו בערבית ובערבית.
מספר: בשמות עצם יש רק יחיד ורבים, ואין זוגי, כך שמשתמשים במקום זאת בסופית של הספרה 2 עצמה. כינויי הגוף הזוגיים כבר אינם בשימוש בקרב הנוער, המשתמשים במקומם בכינויי הגוף ברבים.
פעלים
נטיית הפועל: לפעלים הרגילים יש שתי קבוצות נטייה, ובנוסף נטייה שונה לפרפקט (אספקט מושלם), לאימפרפקט (בלתי מושלם) ולמודוס הסוביונקטיב (תילוי).
סדר המילים: משפטים פועליים תמיד מוחפיעים בסדר פועל–נושא–מושא (VSO) או נושא–פועל–מושא (SVO). אם הנושא הוא כינוי גוף פרוד, הוא בא לפני הפועל.
בניינים: יש בשפה ארבעה בניינים – אינטנסיבי-קונָטיבי (לפעול במתכוון, בדומה לבניין פע ّל בערבית), גורם (קוזטיבי), חוזר (רפלקסיבי) עם תוֹכית "ת" -t- (כמו בניין אפתעל בערבית), וגורם-חוזר (קוזטיבי-רפלקסיבי). בזמן עתיד, התחילית הפועלית "חְ-/חַ-" חוברת לצורת הסוביונקטיב, בדומה לחלק מניבי הערבית המודרנית.
לפעלים עם עיצורים גרוניים יש תבנית משלהם.
מספרים מונים: שמות המספר "1" ו-"2" משמשים כשמות תואר. כמו בכל השפות השמיות, חל היפוך במין הדקדוקי במספרים בין "3" ל-"10": המספרים שנראים כזכריים למעשה מונים שמות עצם בנקבה (כמו בעברית: "שלוש בנות"), ואילו המספרים הנראים כנקביים למעשה מונים שמות עצם בזכר (כמו בעברית "שלושה בנים"); ההתאם במין חוזר לסדרו במספרים 11–19.
ספירת בעלי חיים מציגה מקרה מיוחד החורג מהערבית, במקום זאת באמצעות מערכת בדואית עתיקה, שבה מעל 13, שם העצם יכול להופיע ברבים או ביחיד.
אוצר מילים לדוגמה
בטבלה להלן כמה דוגמאות של מילים וביטויים בשחרית בהשוואה לערבית חג'אזית ובתרגום לעברית.
סקוט פרי
סקוט גורדון פרי (באנגלית: Scott Gordon Perry; נולד ב-27 במאי 1962) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של קהיליית פנסילבניה, מאז 2013. בשנים 2013–2019 נספר מחוזו כמחוז הקונגרס הרביעי. בתחומי מחוז הבחירה אותו הוא מייצג שוכנת בירת המדינה האריסברג. טרם היבחרו לקונגרס האמריקאי היה חבר בית הנבחרים של פנסילבניה בשנים 2007–2012, ושירת בצבא ארצות הברית במשך כארבעים שנה בטרם השתחרר בדרגת בריגדיר גנרל.
ביוגרפיה
פרי נולד בסן דייגו שבקליפורניה, ובגיל שבע עבר עם משפחתו לדילסבורג שבפנסילבניה. בשנת 1980 השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון הצפוני שבדילסבורג, וב-1991 קיבל תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת המדינה של פנסילבניה. את השכלתו הגבוהה השלים ב-2012 כאשר קיבל תואר שני בתכנון אסטרטגי ממכללת המלחמה של צבא ארצות הברית. פרי החל את הקריירה הצבאית שלו ב-1980 כאשר התגייס למשמר הלאומי צבא ארצות הברית בפנסילבניה. את הכשרתו הקרבית עבר במחנה הצבאי פורט דיקס שבניו ג'רזי וסיים את לימודיו הצבאיים באימון אישי מתקדם בפורט בלוואר שבווירג'יניה כמומחה לשרטוט טכני. הוא סיים את לימודיו בבית הספר לקצינים של פנסילבניה וקודם לדרגת לוטננט שני.
בשנת 1993 ייסד פרי חברה בשם ".Hydrotech Mechanical Services, Inc", ארגון לקבלנות מכונות בדילסבורג. החברה סיפקה שירותי בנייה ותחזוקה חוזיים לשירותים עירוניים והייתה בבעלות משקיעים מניו יורק ומקרוליינה הצפונית, המתמחה בכיול מונים גדולים. בשנת 2002, מחלקת הגנת הסביבה של פנסילבניה האשימה את החברה בשינוי דו"חות ניטור שפכים תוך כדי עבודה עבור ארגון מסחרי אחר. פרי ניצב בפני אישום פלילי של קשירת קשר לזיוף מסמכי תאגיד מדינתיים. בתום חקירה משטרתית הוא הורשה לעבור תוכנית שיקום (Diversion program) המנעה ממנו העמדה לדין, מה שאפשר לו לשמור על הסיווג הביטחוני שלו בארצות הברית.
במהלך 2006 החליט ברוס סמית', חבר בית הנבחרים המדינתי של פנסילבניה מטעם מחוז הבחירה ה-92, לפרוש מתפקידו בבית המחוקקים. פרי בחר להתמודד למושבו זכה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית עם 41% מהקולות. הוא ניצח ביום הבחירות הכלליות כשגרף 71% מקולות הבוחרים, ונכנס לתפקידו ב-2 בינואר 2007. ב-2008 נבחר לתקופת כהונה שנייה ללא התנגדות, כמו גם בבחירות 2010. הוא היה חבר בחמש ועדות שונות, בהן ועדת ההקצבות, הכללים, והוועדה לענייני חיילים משוחררים.
בשנת 2012 ויתר פרי על מושבו בבית הנבחרים המדינתי של פנסילבניה כדי להתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הרביעי של פנסילבניה. בעבר נספר המחוז כמחוז הקונגרס ה-19 ונציגו היה טוד ראסל פלאטס במשך תריסר שנים. שנתיים מוקדם יותר, בבחירות אמצע הכהונה ב-2010, שוחח פלאטס – ששקל אז להתמודד לתפקיד החשב הכללי של ארצות הברית – עם פרי על ההיתכנות שיחליף אותו בקונגרס. בבחירות המקדימות של הרפובליקנים זכה פרי במועמדות מפלגתו עם למעלה מ-50% מהקולות, וגם בבחירות הכלליות גרף 60% מקולות הבוחרים והושבע לתפקידו עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.
בנובמבר 2021 נבחר פרי ליושב ראש שדולת החירות בבית הנבחרים, המאגדת בתוכה את השמרנים ביותר שבחברי הסיעה הרפובליקנית בקונגרס.
בלעדיהם – עמותה לסיוע ותמיכה במשפחות הנעדרים
עמותת בלעדיהם – עמותה לתמיכה במשפחות נעדרים היא ארגון המאגד את משפחות הנעדרים בישראל ומטרתה להקים מערך איתור הנעדרים אזרחי, שיפור התיאום בין הגורמים השונים בסוגיית הנעדרים ואת הטיפול והתמיכה במשפחותיהם.
העמותה נוסדה בשנת 2015, נכון ל-2023 חברות בעמותה משפחות של 64 נעדרים שטרם אותרו. בין פעילי העמותה נמנים גם יוסי יעקובי אביה של עדי יעקובי דוד בלס, מנהל בנק לפיתוח התעשייה לשעבר, אורי כץ אנתרפולוג החוקר את תחום הנעדרות והשפעותיו. חוקרים פרטיים, וכן אנשי אקדמיה בתחום הסוציולוגיה והפסיכולוגיה. פעילות העמותה נעשית כולה בהתנדבות.
בכל שנה משטרת ישראל מקבלת כ-4000 דיווחים על נעדרים. רובם מאותרים תוך זמן קצר, בעוד שרובם נמצאים בתוך שעות או ימים, הרי שחלקם, כמה עשרות בשנה, לא נמצאים. ברשימת הנעדרים העדכנית מאז קום המדינה רשומים מעל 600 אנשים נעדרים.
רקע והקמת הארגון
העמותה נוסדה בשנת 2015 על ידי ורדה ושוקי מיניביצקי, במלאת שנה להיעלמותו של בנם, דניאל.
בין הבכירים שלקחו חלק בהקמת העמותה נמנים: דורון אלמוג, אלוף פיקוד דרום לשעבר; שלמה אהרונישקי, מפכ"ל המשטרה לשעבר, יצחק אילן ז״ל, סגן ראש השב"כ לשעבר, דוד בלס, מנהל הבנק לפיתוח התעשייה לשעבר, ראובן שיף, נשיא לשכת רואי החשבון לשעבר, האלוף במיל' יצחק בריק, והאלוף במיל' וח"כ איל בן ראובן יו"ר עמותת לחופש נולד לשעבר.
בתקופה הסמוכה להקמת הארגון פנה ח"כ איל בן ראובן למרכז המידע של הכנסת להפקת דו"ח בדבר אופן הטיפול של משטרת ישראל והמרכז הלאומי לרפואה משפטית, באיתור נעדרים אזרחיים ובזיהוי אלמונים. הדו"ח שבדק את אופן עבודת הגורמים הנ"ל ומידת התיאום ביניהם בשנים 2001-2014 הצביע על קיומה של בעיה באופן התיאום בין המכון הלאומי לרפואה משפטית שדרכו עוברות גופות כל האלמונים לבין המשטרה שתפקידה לברר את זהותם.
בין ממצאי הדו"ח צוינו פערים חמורים כך שבין השנים 2015-2004 נאספו 622 גופות במכון הפתולוגי שלא זוהו, בעוד שבמשטרה נאסף תיעוד רק של 193 גופות תחת ההגדרה "אלמוני". כאשר אף אחד מהגורמים הנ"ל לא יכל להסביר את הפער של 429 האלמוניים.
הדו"ח הצביע כל כך שלרוב המקרים (457) לא בוצע עבורן שום הליך זיהוי מסודר, ובנוסף חקירות רבות שכבר נפתחו אינן ממוצות ונזנחות לאחר זמן קצר או שלא ננקטות כל הפעולות הדרושות. כמו כן לא נלקחות מכל משפחות הנעדרים דגימות DNA.
חשיפת ממצאי הדו"ח שלחלק מהמוזכר בו, כבר נחשפו בני משפחות מניסיונן מול המערכת הביאו להקמת העמותה. כבר עם פרסום הדו"ח הגיבה העמותה.
בכנס הייסוד של העמותה הציג בן ראובן את הממצאים ואת תוכניותיו להתמודדות עם הבעיה במסגרת הרשות המחוקקת ועבודת שאר הגורמים. בנוסף ציין בן ראובן כי נכון להיום (2015) יש במשטרה רק אדם אחד המטפל בתיקי הנעדרים.
בינואר 2018 בסדרת התחקירים בשם "כאילו בלעה אותם האדמה" שהפיקה מיה איידן בערוץ 10 אמר מיניביצקי:
נכון להיום (2022) לא קיים אף גוף שאחראי על הנעדרים האזרחיים ובמקרה שמשפחה נקלעת למצב מסוג זה היא עשויה למצוא עצמה במצב משפטי סבוך בכל מה שקשור לגישה לכספים וירושה, נכסים, עגינות, ועוד.
פעילות
העמותה פועלת להקמת יחידה ממלכתית לטיפול ותמיכה לאורך זמן בנושא הנעדרים ומשפחותיהם - מעין "יחידת אית"ן אזרחית", ובמקביל הקימה פורום תמיכה בעבור המשפחות. כמו כן פועלת העמותה בהסברה להעלאת המודעות לנושא והיבטיו.
באוגוסט 2016 הפגינו בני משפחות ופעילי העמותה מול המכון לרפואה משפטית באבו כביר בדרישה להצליב בין נתוני DNA של נעדרים בישראל לבין גופות אלמונים. לטענתם באופן שיטתי לא מתקיימות בדיקות והצלבות בין רקמות שמסרו בני המשפחות לבין גופות אלמונים, דבר שעשוי לסייע בסגירת מעגל עבור חלק מהמשפחות. לפי דוח של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, ישנן מאות רבות של גופות אלמונים במכון.
בעקבות המשבר הפוליטי בישראל (2019–2022) נתקלה העמותה בקושי לקדם הצעות חוק בנושא ברם ב-2021 ביוזמת העמותה ומספר חברי כנסת, הוגשה הצעת חוק הוועדה לטיפול במשפחות אזרחים נעדרים אשר עברה ב-2022 את הקריאה הראשונה והועברה להמשך דיונים. בין מטרות החוק היא להגדיר לראשונה "מיהו נעדר", מכיוון שבמדינה אין חוקים שקשורים לנעדרים ולבעיות החוקיות הנוצרות עקב היעדרותם. כלומר הגם שעל פי פקודת המטה הארצי של המשטרה קיים נוהל טיפול בנעדר המגדיר בצורה כללית מתי להתייחס אל אירוע כאירוע של נעדר, הרי שבכל הנוגע לגופי הרווחה השונים (לדוגמה האפוטרופוס הכללי) ושאר גורמיי ממשל ורשויות וכל שכן גופים ומוסדות פרטיים לא קיימת הגדרה והכרה בסטטוס נעדר ובמשמעויות שאמורות להיגזר מכך.
ב-2021 הקים מאיר שפיגלר יו"ר הביטוח הלאומי ועדה לבחינת הטבות וסיוע מטעם המוסד למשפחות נעדרים שבשל הסיטואציה הממושכת נקלעו למשבר נפשי וכלכלי.
בעקבות פעילות העמותה קיים כיום נוהל לפיו לאחר חודש מיום ההיעדרות לוקחים דגימות DNA מבני המשפחה המועברות גם אל המכון הפתולוגי כדי שכאשר מתקבל אצלם ממצא פתולוגי חדש, ניתן יהיה לערוך הקבלה וזיהוי.
ביולי 2022 העלתה העמותה בשיתוף עם חברת האוטובוסים מטרופולין קמפיין ארצי להעלאת המודעות לנושא ולזהות הנעדרים באמצעות שלטי פרסום על האוטובוסים בהם יתנוססו תמונותיהם של עשרות נעדרים מהשנים האחרונות, בצירוף המסר: "בני משפחותיהם סופרים כל רגע".
הצעת חוק הוועדה לטיפול במשפחות אזרחים נעדרים
ב-2018 בתקופת הכנסת ה-20 הגיש ח"כ איל בן ראובן יחד עם חכי"ם ממגוון סיעות הכנסת הן הקואליציה והן האופוזיציה הצעת חוק בנושא. בשל פיזור מוקדם של הכנסת מספר פעמים בתוך זמן קצר לא ניתן היה לקדם את הצעת החוק אשר הוגשה פעמיים נוספות על ידי ח"כ אלעזר שטרן לצד ח"כים נוספים בכנסת ה-23 וב-2021 על ידי ח"כ מוסי רז וחכ"ים נוספים בכנסת ה-24.
ביוני-2022 עברה הצעת החוק את אישור המליאה בקריאה ראשונה והוחזרה להוועדה לביטחון לאומי לשם הכנה לקריאה שנייה ושלישית.
מתוך דברי ההסבר לחוק: מטרתו של החוק: להסדיר את הסיוע לבני משפחות של נעדרים ולהתוות את שיתוף הפעולה בין משרדי הממשלה הנוגעים בדבר לעניין טיפול בבני המשפחות ובזכויותיהם.
הגדרתו של המושג נעדר לעניין החוק:
הקמת ועדת סיוע לבני משפחת נעדר – ע"פ החוק תוקם ועדה מלווה ומייעצת שתפקידה לתכלל את המענים שנותנים משרדי הממשלה בטיפול בבני משפחות נעדרים ובהסרת חסמים בטיפול.
בין סעיפי החוק ישנה התייחסות לנוהל ההודעה על נעדר תוך שימת לב לאי פגיעה בנוהלי חקירה.
וכן התייחסות להקמת תוכנית סיוע לבני משפחות בהתאם לתנאי זכאות, משך הזכאות ואופי העזרה הנדרשת.
דרבי ד'איטליה
דרבי ד'איטליה (באיטלקית: Derby d'Italia, בעברית: הדרבי של איטליה) הוא כינוי למשחקי הכדורגל בין שתי הקבוצות הבכירות באיטליה, יובנטוס ואינטר מילאנו.
המשמעות המקובלת למשחק דרבי, הוא משחק בין שתי קבוצות מאותה העיר. אינטר ויובנטוס אינן מאותה העיר - יובנטוס מטורינו ואינטר ממילאנו, אך למרות זאת רווח הכינוי "דרבי" למשחקים ביניהן. היריבות בין שני המועדונים המובילים משתי הערים המרכזיות מצפון איטליה הובילה להיסטוריה של מאבקים בין המועדונים ובין אוהדיהם. את המונח "דרבי ד'איטליה" טבע העיתונאי האיטלקי ג'אני בררה בשנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר המשחקים בין אינטר ליובנטוס מתקיימים מ-1908.
היסטוריה
יובנטוס הוקמה ב-1897 והיא הקבוצה המובילה בכדורגל האיטלקי בתארים ובאוהדים. אינטר הממוקמת מיד אחריה בכמות אוהדים הוקמה ב-1908 בשם "אינטרנציונל מילאנו" היא דגלה בשילוב שחקנים לא איטלקים ומכאן שמה. המועדונים הם הבכירים ביותר בכדורגל האיטלקי והקבוצות ממוקמות במקום הראשון והשני בהתאמה, במספר הניצחונות בסרייה א. מילאנו היא העיר השנייה בגודלה באיטליה והיא בירתו של מחוז לומברדיה טורינו היא העיר השלישית בגודלה באיטליה והיא בירתו של מחוז פיימונטה. שתי הערים המרכזיות והגדולות בצפון איטליה. למרות שבמילאנו קיים מועדון מצליח נוסף בכדורגל האיטלקי מילאן לא קיימת יריבות מיוחדת בין אוהדי מילאן ליובנטוס. לעומת זאת הדרבי של מילאנו בין אינטר למילאן הוא בעל יריבות ספורטיבית ארוכת שנים, הכוללת גם הבדלים כלכליים ואתניים. גם ליובנטוס דרבי עירוני משלה עם טורינו והוא מכונה דרבי דלה מולה.
בעונת 1960/1, אוהדיה של יובנטוס התפרצו לכר הדשא במשחקם נגד אינטר, ההתאחדות האיטלקית פסקה על ניצחון טכני, בשיעור 2-0 לאינטר בשל התפרצות האוהדים אולם לאחר מספר שבועות בוטלה ההחלטה וההתאחדות קבעה משחק חוזר. בעליה של אינטר אנג'לו מוראטי התלונן כי ההחלטה שונתה בשל השפעתו של נשיא יובנטוס ג'אני אניילי בעליה של פיאט ותעשיין איטלקי בולט על ההתאחדות, והורה למאמן להרכיב במשחק החוזר רק את שחקני הנוער. התוצאה במשחק הייתה 9-1 לטובת יובנטוס שהמשיכה לזכייה באליפות.
ב-1998 בעת אחד המשחקים בסוף העונה, התעלם השופט מעבירה על רונאלדו שחקנה של אינטר ברחבת ה-16 ומספר שניות אחר כך שרק על עבירה דומה שנעשתה על דל פיירו ברחבה, לפנדל לטובת יובנטוס, אוהדי אינטר היו מתוסכלים ומחו שהאליפות נגזלה מהם. הדבר הוביל גם לעימות ולהתלהמות בפרלמנט האיטלקי.
המשחקים בין הקבוצות ידועים באווירה מתוחה והאולטראס של שתי הקבוצות נוהגים לקלל ולגנות אחד את השני. במשחק בין הקבוצות ששוחק באוקטובר הניפו אוהדי אינטר שלט שלעג לאוהדי יובנטוס שנהרגו באסון הייזל. בתגובה קיללו אוהדי יובנטוס את ג'אצ'ינטו פאקטי, נשיא אינטר שהלך לעולמו ב-2006.
מייק תומפסון
צ'ארלס מייקל תומפסון (באנגלית: Charles Michael Thompson; נולד ב-24 בינואר 1951) הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית. מכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת קליפורניה, מאז 1999. מחוז בחירה זה חולש על צפון-מזרח אזור מפרץ סן-פרנסיסקו: ארץ היין ואיסט ביי, חלקים ממחוזות קונטרה קוסטה, סולאנו, סונומה, נאפה ולייק, והערים קוטאטי, וואלג'ו, בניסיה ורוב מרטינז.
בשנים 1999–2013 ייצג את מחוז הקונגרס הראשון. טרם היבחרו לקונגרס, היה תומפסון חבר הסנאט המדינתי של קליפורניה בשנים 1990–1998.
ביוגרפיה
תומפסון נולד בעיר סנט האלינה שבמחוז נאפה בקליפורניה, בנם של בוורלי אן (לבית פורני) וצ'ארלס אדוארד תומפסון. אביו היה ממוצא אנגלי ואמו ממוצא איטלקי ושווייצרי. הוא התחנך באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בצ'יקו, ושירת בחטיבת הצנחנים ה-173 של צבא ארצות הברית במהלך מלחמת וייטנאם. במהלך שירותו הצבאי אף עוטר בלב הארגמן. בתום השירות היה לבעלים של כרם, ולימד מנהל ציבורי וממשל באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בסן פרנסיסקו ובצ'יקו. לאחר מכן נכנס אל הפוליטיקה של ארצות הברית.
לפני שנבחר אל הסנאט המדינתי של קליפורניה בבחירות 1990, היה תומפסון עוזר פרלמנטרי עבור חברת האספה המדינתית ג'קי סְפִּיר. בבחירות אלה נבחר בפער של פחות מאחוז בודד. לאחר הבחירות הכלליות שהתקיימו ב-1992, התפטר הסנאטור בארי נילסן שייצג את מחוז הבחירה השני הסמוך לזה של תומפסון. תומפסון, שעיר הולדתו סנט האלינה עברה מהמחוז הרביעי אל המחוז השני לאחר חלוקה מחדש של מחוזות הבחירה בקליפורניה, החליט להתמודד על ייצוג מחוז הבחירה השני בבחירות מיוחדות ב-1993. בבחירות אלה גבר על אשת העסקים מרגי הנדלי, מועמדת המפלגה הרפובליקנית, ונבחר לתקופת כהונה מלאה ב-1994.
במרוצת הזמן, אנשי המפלגה הדמוקרטית פנו לתומפסון ודרבנו אותו להתמודד ב-1996 אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הראשון של קליפורניה, מול נציג המחוז המכהן פרנק ריגס הרפובליקני. מחוז הבחירה בסנאט המדינתי שייצג תומפסון הקיף כמעט את כל שטחי מחוז הקונגרס הראשון. עם זאת, תומפסון מיאן, וגרס כי הוותק שלו בסנאט יועיל למחוז הבחירה שלו מאשר למחוז הקונגרס הראשון. בשנת 1998, עם זאת, תומפסון היה מנוע מכהונה נוספת בסנאט המדינתי בשל מגבלות כהונה, ובכל זאת בחר להתמודד נגד ריגס. ריגס מצדו בחר לפרוש ולהתמודד אל הסנאט של ארצות הברית, ללא הועיל. בבחירות 1998 לבית הנבחרים נבחר תומפסון בפער של כמעט 30 אחוזים. ניצחונותיו במהלך השנים הפכו את מחוז הקונגרס הראשן ממחוז שהיה מתנדנד במהלך שנות ה-80 וה-90 למעוז דמוקרטי מובהק.
עלי בונגו
עלי בונגו אונדימבה (בכתיב לטיני: Ali Bongo Ondimba, שמו בלידה: אלן ברנאר בונגו (Alain Bernard Bongo), נולד ב-9 בפברואר 1959) הוא פוליטיקאי גבוני, נשיא גבון החל מ-16 באוקטובר 2009. הוא בן לקבוצה האתנית באטקה.
עלי בונגו הוא בנם של אלבר ברנאר בונגו, לימים חאג' עומר בונגו, נשיא גבון בשנים 1967–2009 ושל אשתו השנייה, פאסיינס דבאני, מנהיגה פוליטית גבונזית ולימים מוזיקאית בינלאומית מצליחה. משפחת בונגו מנהיגה את המדינה החל משנת 1967 ונהנתה לאורך השנים מתמיכת צרפת. בימי שלטון אביו שימש עלי בונגו כשר החוץ של גבון (בשנים 1989–1991) ובשנים 1999–1991 היה נציג בונגוויל באספה הלאומית של גבון. בהמשך כיהן כשר ההגנה בשנים 2009–1999. באוגוסט 2009 אחרי מות אביו רץ בבחירות הנשיאותיות, שבהן ניצח כמועמד המפלגה הדמוקרטית הגבונזית, מפלגת השלטון. הוא ניצח עם 41.7% מהקולות. ניצחונו ב-2009 ובחירתו מחדש בשנת 2016 עוררו מחאות רבות מצד המחנות היריבים שטענו כי הבחירות לא היו הוגנות. בונגו מכהן גם כיושב ראש המפלגה הדמוקרטית.
שנותיו המוקדמות
עלי בונגו למד את לימודי התיכון בצרפת, במכללה פרוטסטנטית בהרי סוון ואחר כך במכללה הקתולית נוטר דאם דה סנט קרואה בנאי-סיר-סן, על יד פריז. לאחר מכן למד משפטים באוניסברסיטת פריז 1 פנתאון-סורבון.
בצעירותו, בעקבות אמו, רצה בהתחלה להיות זמר ויחד עם מוזיקאים מקורבים לזמר ג'יימס בראון שאותו העריץ מאוד, הקליט בשנת 1977 אלבום מוזיקת פֿאנק תחת הכותרת "A Brand New Man". האלבום לא זכה בהצלחה. עלי בונגו הלחין מנגינות גם עבור אמו הזמרת.
1987–1999: ההתחלה
בשובו מהלימודים בצרפת, עלי בונגו עבד בממשל אביו בשנים 1987–1989. בשנים 1989–1991 כיהן כשר החוץ של גבון בממשלתו של קזימיר אויה מ'בה. אולם החוקה משנת 1991 שאסרה על מינוי שרים מתחת לגיל 35, אילצה את בונגו, שהיה בן 32, להתפטר.
יחד עם אנדרה מ'בה וקבוצת מקורבים (אלפרד מביקה מויאמה, ז'רמן נגויו מוסאוו) הקים קבוצה ששאפה לשנות באופן משמעותי את החיים הפוליטיים בגבון, תוך מעבר ברוח התקופה, למשטר רב-מפלגתי. שאיפה זו נתמכה אז על ידי הנשיא בונגו עצמו. בשנת 1990 הציג את מועמדותו במחוז הוט-אוגואה ונבחר.
בשנת 1996 עשה בונגו ניסיון לתפוס את המעמד המוביל במחוז הוט-אוגואה שנשלט על ידי בן דודו, שר ההגנה, הגנרל וראש המטה הכללי לשעבר, אידריס נגארי. תוך כדי כך הוא התעמת עם נגארי, אך השיג את תמיכת באיו שהבטיח את בחירתו מחדש במחוז.
1999–2009: שר ההגנה
בפברואר 2009 התמנה בונגו לשר ההגנה במקום הגנרל נגארי. כשר הגדיל הוצאות כדי לשמור על הפופולריות שלו בקרב החיילים והקצינים. בעת ובעונה אחת קידם את מקורביו. גיסו, שר הכלכלה פול ונגי, דגל בריסון תקציבי וחסם באותה תקופה אחת מעסקות הרכישות של משרד הביטחון. עלי בונגו נבחר מחדש כחבר הפרלמנט בשנים 2001–2006.
כהונתו הראשונה כנשיא (2009–2016)
אחרי שביוני 2009 מת אביו, הנשיא עומר בונגו, עלי בונגו, בתור סגן יושב ראש המפלגה הדמוקרטית, נבחר למועמד מפלגת השלטון בבחירות הנשיאותיות שנקבעו ב-30 באוגוסט 2009 בריאיון ל"קול אמריקה" הצהיר עלי בונגו כי ראה עצמו מועמד השינוי. תוצאות ההצבעה פורסמו ב-3 בספטמבר 2009: עלי בונגו נבחר כנשיא עם 41.73% מכלל הקולות, לעומת פייר ממבונדו – 25.64% ואנדרה מ'בה אובאמה – 25.33% המועמדים היריבים ערערו על אמיתות התוצאות. אחרי שתוצאות הבחירות אושרו, נכנס עלי בונגו לתפקיד הנשיא במקום אביו, ב-16 באוקטובר 2009 והוא הבטיח המשכיות ובאותו התנתקות מהעבר.
בתחילת נשיאותו הוביל מדיניות של בנייה מסיבית. המצע הכלכלי בבחירות שאף לקדם את המדינה בשלושה מישורים - "גבון הירוקה", "גבון התעשייתית" ו"גבון השירותים". "גבון הירוקה" הייתה אמורה לסמל המאמצים לשמירת הסביבה, עם טיפוח 13 הפארקים הלאומיים של המדינה שאורגנו בשנת 2002, והמכסים 11% מן השטח הלאומי, קידום החקלאות עם השגת העצמאות מבחינת האספקה העצמית של מוצרי המזון, וקידום ה"אקותיירות".
"גבון התעשייתית" אמורה להבטיח ניצול לטווח ארוך של משאבי הטבע של המדינה (נפט, גז טבעי, מנגן, עץ, ברזל), עיבוד מקומי של חומרי הגלם, איסור הייצוא של בולי עץ החל משנת 2010. "גבון השירותים" סימלה את השאיפה במיצוים של משאבי האנוש של המדינה - על ידי קידום החינוך, הבריאות, התקשורת ודרכי התחבורה, הבינוי והשיכון.
חוזה חברתי
בפברואר 2014 קיבל הנשיא בונגו את הדו"ח מקקינזי לגבי אסטרטגיית ההשקעה בהון האנושי. בעריכת הדו"ח התעניינה במיוחד אשת הנשיא, סילביה בונגו אונדימבה. באפריל 2014 כינס בונגו את ה"אספה החברתית" (Assises Sociales) שכללה 1,300 נציגים, שדנה בפתרונות לעוני שבו שרוי שליש מהאוכלוסייה.
בונגו הודיע על גיוסם של 250 מיליארד פרנקים CFA למשך 3 שנים לטובת צעדים שנועדו לסייע למשפחות החלשות. גבון תחת שלטונו של עלי בונגו המשיכה בקשרים המסורתיים עם צרפת. הנשיא ניקולא סרקוזי העניק לו את עיטור הלגיון הכבוד עם דרגת קצין בכיר. בניגוד לכך, רשויות החוק הצרפתיות חקרו את רכישות הנכסים שקנה הנשיא בונגו בצרפת- כמו הדירה בשדרות פוש והוטל דה סואקור וכן שתי מכוניות פרארי.
הבחירות הנשיאותיות בשנת 2016
ב-2016 הציג עלי בונגו מועמדותו לכהונה נוספת בראש הרפובליקה. לקראת הבחירות הוא נחשב לאחד משני הפייבוריטים, לצדו של מתנגדו העיקרי, ז'אן פינג. הוא זכה כבר בסיבוב הראשון, עם 49.8% מקולות הבוחרים. לפי התוצאות הרשמיות מועמד האופוזיציה זכה ב-5,000 קולות פחות. האופוזיציה התרעמה על כך שהתוצאות נודעו באמצעות הכרזה של שר הפנים ולא מהלשכה האחראית על ההצבעה. היא טענה לזיופים באזור הוט אוגוגה, שבה ההששתפות בהצבעה הייתה 99.9% לעומת הממוצע הארצי של 59.5%. אחרי הודעת הניצחון של בונגו פרצו פרעות שבמהלכם הוצת בניין האספה הלאומית.
חיים פרטיים
עלי בונגו פגש בשנת 1975 לרגל מסיבה תיירת אמריקאית מלוס אנג'לס בשם אינגה לין קולינס שהפכה בשנת 1984 לאשתו הראשונה. בהמשך לדברי עלי בונגו בני הזוג התגרשו, אך אינגה בונגו מכחישה זאת. היא חזרה בינתיים לקליפורניה. בשנת 1989 התחתן עלי בונגו עם אזרחית צרפתית, סילבי ולנטן, בתו של אדואר ולנטן, בעלי קונסורציום הביטוח "אומניום גאבונה ביטוחים וביטוחי משנה" OGAR, הנשוי בעצמו לאחת מבנותיו של עומר בונגו.
לעלי בונגו ולסילבי בונגו ולנטן 4 ילדים: מליכה בונגו אונדימבה, נוראדין אדואר בונגו ולנטן, ג'ליל לואי בונגו ולנטן וילד מאומץ – בילאל.
Queendom
Queendom (בקוריאנית: 퀸덤) היא תוכנית טלוויזיה ששודרה ברשת Mnet. התוכנית שודרה בימי חמישי בשעה 21:20 (KST), החל מה-29 באוגוסט 2019 ועד ל-31 באוקטובר 2019. התוכנית היא מעין קרב בין שש להקות בנות דרום-קוריאניות, ומטרתה לקבוע את האמן הטוב ביותר. מסיבת העיתונאים לתוכנית התקיימה ב-26 באוגוסט 2019.
בפרק האחרון של התוכנית, זכתה להקת הבנות מאמאמו במקום הראשון, בעוד הלהקה Oh My Girl סיימה במקום השני.
תקציר
התוכנית היא קרב מוזיקלי בין 6 להקות בנות פופולריות, במטרה "לקבוע את האמן מספר אחת", כאשר כל הלהקות מפרסמות סינגלים בו זמנית.
האמן הזוכה יקיים הופעה, בה יבצע את השיר החדש ולהיטים אחרים שלהן, לפי בחירתן. התוכנית שודרה ב-Mnet וב-M2. ההופעה התקיימה ב-3 בנובמבר 2020, כאשר זוכות התוכנית, מאמאמו, ביצעו את שירי המיני-אלבום החדש שלהן, Travel.
חוקים
הדירוג הסופי הכולל של התוכנית מבוסס על הקריטריונים הבאים: עבור ההופעות המקדימות, אם אחד האמנים מגיע למקום השישי פעמיים, הן מודחות מהתוכנית. הדבר נקרא "עזיבה מבוזה" (불명예 하차).
הופעה מקדימה ראשונה - להיט מייצג
כל אחת מששת המשתתפות תבצע את אחד מהלהיטים המזוהים איתו, בגרסה מחודשת ושונה מההופעות הרגילות של השיר.
הופעות חיות
בפרק האחרון, כל אחד מששת המשתתפות תבצע שיר חדש בהופעה חיה.
סיכום נקודות
נכון לאחר ההופעות המקדימות השלישיות - לא נמסר עדכון לגבי שאר הנקודות.
תוכניות המשך
ב-13 בפברואר 2020 דווח כי Mnet שוקלת להפיק עונה שנייה של התוכנית, אם כי לא היה ידוע באותה עת אם המשתתפים יהיו בנים או בנות.
ב-5 במרץ, הודיעה Mnet כי הצילומים לתוכנית "Road to Kingdom" (로드 투 킹덤) יתחילו באמצע מרץ. אושר כי התוכנית תשודר החל מסוף אפריל, כאשר לי דה-הי וג'אנג סונג-קיו יחזרו לשמש כמנחים. ב-20 במרץ, אישרה Mnet שהרכב משתתפי התוכנית יורכב מהלהקות מפנטגון, ONF, גולדן צ'יילד, דה בויז, Verivery, Oneus ו-TOO. התוכנית החלה את שידוריה ב-30 באפריל והסתיימה ב-18 ביוני.
תוכנית ההמשך השנייה, "Kingdom: Legendary War", החלה את שידוריה ב-1 באפריל 2021 והסתיימה ב-3 ביוני 2021.
ב-21 בפברואר 2022, אישרה Mnet כי תוכנית ההמשך, "Queendom 2", תשודר החל מה-31 במרץ 2022, בכל יום חמישי. קאסט המשתתפות יורכב מהלהקות ברייב גירלז, Viviz, לונה, WJSN, Kep1er והזמרת היולין. את התוכנית תנחה טאיון, החברה בלהקת הבנות גירלז ג'נריישן.
בשקירית
בשקירית (башҡорт теле - IPA: ) היא שפתה הרשמית של הרפובליקה הבשקירית והעם הבשקירי. השפה משתייכת לענף הקיפצ'קי במשפחת השפות הטורקיות, וקרובה מאוד לטטרית. מספר דוברי השפה נכון ל-2010 מוערך בכ-1,367,000. בשפה יוצאים לאור ספרים שונים וכתבי עת, כדוגמת העיתונים "בשקורסטן" ו"װאטאנדש". היא נכנסה לספר האדום של אונסק"ו ברשימת השפות המדוברות באירופה הנמצאות בסכנת הכחדה.
הגיית השפה וכתיבתה
עד לשנת 1928 נכתבה הבשקירית בכתב הערבי. בין השנים 1928-1940 נכתבה השפה בווריאציה מותאמת של הכתב הלטיני, ומ-1940 ועד היום היא נכתבת בגרסה מיוחדת של הכתב הקירילי.
דקדוק
הבשקירית הנה שפה אגלוטינטיבית, ומשכך, רבים בה הצירופים המעניקים למילה יחידה משמעויות שונות.
צורת הריבוי מובעת באמצעות הסיומות הבאות:
בבאשקירית אין מין דקדוקי.
רצח רעיה גולן
רצח החיילת רעיה גולן התרחש בישראל בשנת 1964 וגרר אחריו הדים תקשורתיים, ציבוריים ופוליטיים.
רעיה גולן הייתה בת קיבוץ עין המפרץ אשר שירתה בבסיס צבאי בנגב.