cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קהילת יהודי באדן-וירטמברג
יהודי באדן
לאחר הקמת הדוכסות הגדולה של באדן בשנת 1806, מעמדם של יהודי החסות השתפר. בצו החוקתי הראשון שניתן ב-14 במאי 1807, הדת היהודית הוכרזה כדת מוכרת, שנה לאחר מכן, הצו השישי העניק ליהודים זכויות אזרחיות מוגבלות מאוד. הצו התשיעי שפורסם ב-13 בינואר 1809 התיר ליהודים להקים קהילות שהוכרו על ידי המדינה כארגונים לכל דבר, דרש מהם לאמץ שמות משפחה קבועים, אך עדיין הגביל את זכויותיהם האזרחיות. הקהילות שהוקמו היו כפופות לוועד העליון של יהודי באדן (Oberrat der Israeliten Badens) שמושבו בקרלסרוהה. בשנת 1809 מונה הרב אשר לואב לתפקיד הרב הראשי של באדן. הוא כיהן בתפקידו עד למותו בשנת 1837. הניסיון להעניק ליהודים זכויות אזרחיות מלאות נתקל בהתנגדות עזה מצד גופים ושכבות אוכלוסייה שונים.
בשנת 1862 חיו בדוכסות הגדולה של באדן 24,099 יהודים ב-221 יישובים בהם התקיימו 123 קהילות.
בשנת 1878 חל פילוג בין הקהילה האורתודוקסית לקהילה הרפורמית בקרלסרוהה לאחר שבשנת 1875 הוכנס עוגב לבית הכנסת החדש בעיר.
יהודי וירטמברג
ההתיישבות היהודית בווירטמברג חודשה במאה ה-18 כאשר היהודים הורשו להשתתף בירידים ולעסוק במסחר. מאוחר יותר הם הורשו להתיישב באופן קבוע על אדמות הדוכס ובאזורים מוגבלים אחרים בדוכסות.
בשנת 1808 הורשו להתגורר בשטוטגרט רק יהודים בעלי רכוש בשווי של עשרים אלף גילדן. חוק שפורסם ב-18 ביולי 1819 קבע שעל כל יהודי לשלם מס של שנים עשר פלורינים לצורך הגנתו.
בשנת 1828 הוענק ליהודים שוויון זכויות. נחקק חוק שחייב ילדים יהודים של בעלי חנויות ובעלי מלאכה לקבל חינוך חילוני. החוק התיר ארגון קהילות מקומיות ובשנת 1831 הוקם ועד מרכזי בשטוטגרט שפעל תחת פיקוח ממשלתי והרב הראשי נחשב עובד מדינה.
אוטונומיה מלאה הוענקה ליהודים בשנת 1912. האוכלוסייה היהודית בווירטמברג גדלה מ־8,918 נפש בשנת 1828 ל־11,916 בשנת 1925 והייתה מאורגנת בחמישים ואחת קהילות.
הרייך השלישי ותקופת השואה
התקופה התאפיינה בחוסר שביעות רצון בקרב ההנהגה הנאצית הבכירה מהקצב האיטי שבו התנהלו ההגירה היהודית מגרמניה, ודחיקת רגלי היהודים מעיסוקים שונים וערעור מעמדם. בכל ערי וירטמברג ובאדן נערכו פוגרומים, בתי כנסת נהרסו או נשדדו ורכוש יהודי הוחרם על ידי השלטונות. בלילה שבין 9 ל-10 בנובמבר 1938 נערך בכל רחבי הרייך השלישי פוגרום יזום ומתואם היטב ביהודים שזכה לכינוי "ליל הבדולח". בפוגרום נהרסו כמעט כל בתי הכנסת בגרמניה, בתי קברות יהודיים רבים, אלפי חנויות בבעלות יהודים ו-29 בתי כל-בו. יותר משלושים אלף יהודים נעצרו, לעיתים על-פי רשימות מוכנות מראש, ונשלחו למחנות ריכוז. באוקטובר 1940 נשלחו יהודי וירטמברג ובאדן, שעדיין נותרו בעריהם, כגון יהודי קונסטאנץ ופרייבורג למחנה המעצר גירס בצרפת. חלקם מתו במחנה וחלקם נשלחו משם למחנות ההשמדה סוביבור ואושוויץ. יהודי היילבורן נשלחה למחנות הריכוז וההשמדה דכאו, טרזיינשטט, אושוויץ ואחרים. שטוטגרט שימשה תחנהת מעבר בה רוכזו יהודים מאזור וירטמברג וממנה יצאו הרכבות למחנות ההשמדה.
בעת הקמת המדינה הפדרלית באדן-וירטמברג בשנת 1952, חיו בשטחה רק מאות בודדות של יהודים. הקהילה גדלה מעט בשנים שלאחר התפרקות ברית המועצות הודות להגירת יהודים מתחומה.
המאה ה-21
במדינה הפדרלית באדן וירטמברג קיימות שתי קהילות יהודיות: קהילת יהודי באדן (בגרמנית Israelitische Religionsgemeinschaft Baden) והקהילה היהודית של וירטמברג (בגרמנית Israelitische Religionsgemeinschaft Württembergs). מרכזה של קהילת באדן נמצא בקרלסרוהה וכפופות לה עשר קהילות. בשנת 2020 הקהילה מנתה 5,132 חברים.
מרכזה של קהילת וירטמברג נמצא בשטוטגרט והיא מונה 2,786 חברים.
קישורים חיצוניים
https://www.freiburg.de/pb/site/Freiburg/get/params_E931951368/1154956/Tour_of_Jewish_Freiburg.pdf
אולגה פודרז'נסקיה
אולגה פודרז'נסקיה (נולדה ב-29 במאי 1948) היא שחמטאית ישראלית לשעבר, אמן בינלאומי לנשים (1982). פודרז'נסקיה זכתה במדליית זהב קבוצתית באולימפיאדת השחמט כחברת נבחרת ישראל (חיפה 1976) ו-3 פעמים בתואר אלופת ישראל לנשים (1974, 1976 ו-1982 במשותף עם לובה קריסטול).
ביוגרפיה
פודרז'נסקיה נולדה וגדלה בלנינגרד. התאמנה בהדרכתו של גאורגי ליסצין. בשנת 1973 עלתה לישראל עם משפחתה.
בשנת 1982 קיבלה דרגת אמן בינלאומי לנשים.
משנת 2011 אינה פעילה בתחום השחמט המקצועני.
בית הספר לאמנויות יישומיות דופררה
בית הספר לאמנויות יישומיות דופררה (בצרפתית: L’École supérieure des arts appliqués Duperré, או בקיצור: École Duperré; בעברית: אקול דופררה) היא מכללה ציבורית לאמנות ועיצוב הנמצאת בפריז, צרפת. היא נמצאת ברחוב דופיט-ת'ואארס, ברובע השלישי של פריז. בית הספר דופררה מכשיר מעצבים צעירים בתחומי עיצוב אופנה וטקסטיל, קרמיקה, עיצוב סביבתי ועיצוב גרפי, והוא באחריות המשרד להשכלה גבוהה, מחקר וחדשנות, משרד החינוך הלאומי ומועצת העיר פריז. הוא חבר פעיל ברשתות בתי הספר לאמנות ועיצוב בצרפת וברחבי העולם: חבר באוניברסיטת הסאם שהיא קהילה של אוניברסיטאות ומוסדות פריזאיים להשכלה גבוהה, הכשרה, מחקר ורשתות עסקיות; חבר ב־IFFTI - הקרן הבינלאומית למוסדות טכנולוגיה לאופנה; חבר ברשת Cumulus - האגודה הבינלאומית של אוניברסיטאות ובתי ספר לאמנות, עיצוב ומדיה; חבר ב־FDE - האגודה הצרפתית של בתי ספר לעיצוב; חבר ברשת Art Accord France - רשת מוסדות ציבוריים לחינוך לאמנות ועיצוב, בתי ספר לאמנויות יפות או בתי ספר גבוהים לאמנות ועיצוב בצרפת; חבר בארגון ELIA  - הליגה האירופית של המכונים לאמנויות; ושותף לאמנת ארסמוס עם מספר בתי ספר באירופה. אקול דופררה נקרא על שם אדמירל הצי הצרפתי, הברון גיא-ויקטור דופררה.
פרנק היינריך
תחילת דרכו ומשפחתו
פרנק היינריך נולד בעיר זיגן. בגיל שלוש עבר עם משפחתו לדרום גרמניה, היכן שניהלו הוריו בית אבות. לאחר השירות החברתי, שהה היינריך במשך שנה בקנדה כפרח כמורה. כאשר חזר לגרמניה, סיים היינריך את לימודיו במקצועות החינוך החברתי, והפך לחבר בצבא הישע שבעיר פרייבוג בברייסגאו. עד שנת 1995 עמד היינריך בראש השירותים החברתיים המיסיונריים (״Die Insel״ ו-״Die Spinnwebe״) כעובד סוציאלי. בשנת 1997 הוצב היינריך כקצין במשרה מלאה בצבא הישע, ויחד עם אשתו הוביל את סניף צבא הישע בעיר קמניץ בין השנים 1997-2009.
היינריך נשוי מאז שנת 1987, ואב לארבעה ילדים.
קריירה פוליטית
היינריך הפך לחבר במפלגת ה-CDU בשנת 2007. בבחירות לפרלמנט הגרמני בשנים 2009 ו-2013 נבחר היינריך לחבר בבונדסטאג, לאחר שקיבל מנדט ישיר ממחוז הבחירה של קמניץ. מאז נובמבר 2009 משמש היינריך כיושב הראש של המפלגה במחוז הבחירה של קמניץ. בפרלמנט הגרמני, משמש היינריך כחבר בסיעת CDU-CSU, וכדובר-משנה של סיעת CDU-CSU בוועדה לזכויות אדם ועזרה הומניטרית. בנוסף, משמש היינריך גם כחבר-משנה בוועדה לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי.
העבודה הפוליטית של פרנק היינריך מתמקדת במחוז הבחירה שלו (קמניץ), תוך מתן דגש לנושאים שיתוף פעולה עם אפריקה, תשתית, שוויון חברתי, משפחה, זכויות הילד וקידום אזור קמניץ כאתר לפיתוח מדעי ומחקרי. בנוסף לכך, כוללת פעילותו את אפריקה, סחר בבני אדם, חופש דת, ושיתופי פעולה לפיתוח. כחלק מקבוצה קטנה של חברי מפלגת ה-CDU, הצביע היינריך נגד הענקת אישור קבע להפעלת כורים גרעיניים למטרות שלום, באוקטובר 2010.
החל מקיץ 2012, מעורב היינריך, יחד עם 12 חברי פרלמנט נוספים מטעם ה-CDU, בקריאה ליתר-שוויון בתשלום מיסים לאנשים מאותו מין הנמצאים בברית זוגיות, כחלק מהחוק לברית הזוגיות. על-מנת ליצור שיתוף פעולה כלכלי בין העיר קמניץ ומדינות יבשת אפריקה, פעלו היינריך ולשכת המסחר והתעשייה של קמניץ לייסוד כנס ״Business trifft Afrika״ (״עסקים פוגשים את אפריקה״). מאז שנת 2014 הפך הכנס לאירוע רב-שנתי.
ברכיוטרכלופן
ברכיוטרכלופן (שם מדעי: Brachytrachelopan; משמעות השם: "הפאן קצר הצוואר") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדיקראוזאוריים שהתקיים בתור היורה לפני 160 עד 150 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בארגנטינה במחוז צ'ובוט בגבעה של אבן חול שבעבר הייתה נהר. נמצאו מספר חלקי שלדים לא מושלמים שהכילו בעיקר חוליות צוואר, צלעות וחלקים מעצמות הירך והרגליים.
דינוזאור זה היה קרוב לאמרגזאורוס והיה קדום יותר. הוא הגיע לאורך מוערך של 10 מטרים והיה בעל הצוואר הקצר ביותר של זאורופוד, קצר ב-40% מהצוואר של קרוביו למשפחה. נראה שעמוד השדרה היה בעל נטייה קדמית באמצע צוואר הרחם והיה מפותל קדימה, נוסף על זיזים אחוריים מעט מכופפים שמנעו מהצוואר להתארך.
הדינוזאור כנראה הותאם לאכילה של עלי שיחים ועצים נמוכים, לא יותר גבוהים ממטר עד 2 מטרים. ייתכן שהדבר נגרם עקב מיעוט אורניתופודים באמריקה הדרומית לאחר היפרדות גונדוונה מלאוראסיה. היעדרם הפנה חלק מהזאורופודים להתמחות במזון נמוך כאבולוציה מקבילה.
רוב וקרוב הלך אחר הרוב
בהלכה ובמשפט העברי, רוב וקרוב הלך אחר הרוב הוא כלל שטבע רבי חנינא, האומר כי למרות שישנם שני כללים לבירור ספיקות בהלכה במקרה של אובייקט שנמצא במקום שלא ניתן לדעת משם בבירור מהיכן הגיע, האחד על ידי הכלל "הלך אחר הרוב", והשני - "קרוב" - הכרעה כי האובייקט הגיע מהמקום הקרוב ביותר, ולמרות ששניהם מהתורה, הרי שבמקרה של התנגשות בין שני הכללים, הרוב קובע.
עגלה ערופה
לפי כלל זה, נקבע כי למרות שבפרשת עגלה ערופה קובעת התורה שבמקרה שנמצא מת סמוך ליד עיר מוטלת האחריות על בני העיר הקרובה -, אין זה אלא אם העיר נמצאת במקום שאין עיר נוספת בסביבה שיוצאים משם אנשים לכיוון המקום שבו נמצא ההרוג, והעיר נמצאת במקום מבודד ושומם "בין ההרים". אבל במקרה שישנה עיר או ערים נוספת הקרובה למקום ואנשיה עוברים במקום זה שמחוץ לעיר הקרובה, מוטלת האחריות על העיר שמספר אנשיה הגדול ביותר, שכן לפי הכלל "הלך אחר הרוב" יש להניח שמשם יצא הרוצח.
נידה
כמו כן, משפיע הכלל על הלכות נידה, הלכה זו מבוססת על המשנה הידועה:
במקרה שנמצא דם בפרוזדור, עומדות בפנינו שתי אפשרויות שעל פיהן ניתן להסיק מהו מקור הדם. האחד הוא - החדר (צוואר הרחם) שמשם רוב הדמים מגיעים למקום זה, והשני הוא "קרוב" - נקב השתן קרוב יותר למקום. רבי חייא פסק ש, כלומר אם נמצא דם במקום זה אנו מסיקים בוודאות שהוא מצוואר הרחם והאישה טמאה בטומאת נדה, ולכן אם באה במצב זה לבית המקדש היא עברה עבירה שעונשה כרת, וכן אם נגעה בתרומה שורפין אותה.
השבת אבדה
כלל זה משפיע גם על המשפט העברי בתחום השבת אבדה: במקרה של גוזל הנמצא על הארץ בסמיכות לשני שובכים, אם יש ויכוח בין שני בעלי השובכים וכל אחד מהם טוען שהוא שלו, על מוצא האבדה להשיב אותה למי שמספר הגוזלים שברשותו הגבוה ביותר, ולא למי ששובכו יותר קרוב.
גביע הפדרציה (הוקי קרח)
גביע הפדרציה (ברוסית: Кубок Федерации) הוא פרס הוקי קרח, המוענק לזוכה בפלייאוף ליגת VHL-B, השלישית בחשיבותה ברוסיה, החל מעונת 2015/2016. בטקס סיום האליפות, הגביע ניתן לקפטן הקבוצה המנצחת. שנה לאחר מכן, לאחר החזרת הגביע למארגנים, נחרטת עליו שם הקבוצה האלופה.
המינהל הכללי למחקר ותיעוד (מרוקו)
הארגון עוסק בעיקר באיסוף מודיעין, אולם מאז הפיגועים בקזבלנקה, שאירעו ב-13 במאי 2003 הוטל על הארגון גם להיאבק בארגוני טרור מחתרתיים והמאבק בארגונים הבדלניים של סהרה המערבית התחזק.
דו"ח שהוצא על ידי מועצת זכויות האדם של האו"ם סיווג את המודיעין המרוקאי כמנגנון הביטחון החזק ביותר באפריקה הצפונית וב, בהתחשב בהיקף הפעולות שהוא ביצע בנושאי לוחמה טרור ומאבק בפשעים המאיימים על ביטחון הציבור וכן גם ביעילות עבודתו והתקציב העצום המוענק לביצוע משימותיה בתנאים נוחים. הדו"ח קבע כי למודיעין המרוקאי יש תוכנית חזקה בכל הקשור למלחמה בטרור, בנוסף לעובדה שהיא מבוססת על עקרון שיתוף הפעולה עם שירותי הביון הבינלאומיים; כמו CIA האמריקאי, המשרד לביטחון המדינה הסיני, שירות ביון החוץ הרוסי, שירות ביטחון המדינה הבלגי ועם מדינות המפרץ הערביות, במטרה לחזק את מעמדן ברמה הגלובלית, מה שאפשר להן להבטיח יציבות ושלום בתקופה שבה מדינות ערב היו עדות לפעולות של גורמים קיצוניים כמ האחים המוסלמים ודאעש.
הגוף עוסק בפשעים חמורים, כגון גניבה, שוד, סחר בסמים ונשק, בדו"ח המועצה נאמר כי צוות העובדים של המינהל פועל בסביבה ביטחונית המספקת את כל דרישות הדור החדש ואת האמצעים הנדרשים לבצע את משימתה בצורה הטובה ביותר, מה שהביא לתוצאות שחסכו מהמדינה פעולות טרור במהלך העשור הראשון והשני של המאה ה-21. האופי המקצועי של ה"DGST" ניכר במספר חוליות הטרור שפורקו במהלך שנת 2014, שמנו 113, בראשות 1,256 גורמים קיצוניים שהיו ערוכים לבצע 30 פעולות עוינות, וכי סוכלו 266 פיגועים, 114 מהם היו פרויקטים של התקפות על 30 מרכזים מסחריים, 27 אתרי תיירות, 16 נציגויות דיפלומטיות ו-22 בתי תפילה באמצעות חומרי נפץ.
כחלק מהמאבק בטרור הצליחו כוחות הביטחון המרוקאים למנוע 66 ניסיונות לשדוד בנקים ומוסדות ציבור, כמו חברות חלוקת מים וחשמל, וכן הצליחו לפרק חוליית טרור הכוללת 8 אנשים פעילים בערי הממלכה. הסוכנות פועלת לגייס ולשלוח לוחמים לאזורי סכסוך במסוריה ועיראק.
מרים ישראלי
מרים (מירי) ישראלי (נולדה ב-1966) היא זמרת, כותבת, מלחינה ומנצחת חרדית ישראלית-אמריקאית.
כתבה עשרות שירים לזמרים חרדים רבים, בהם גדולי הזמר החסידי. רבים משיריה הפכו ללהיטים.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בבורו פארק שבברוקלין למשפחה של חסידי צאנז. החלה לכתוב שירים בגיל 11.
לאחר נישואיה עלתה לישראל ושימשה כמורה בסמינרים, בין השאר ב"סמינר החדש" של הרב הלל ליברמן.
קריירה מוזיקלית
בגיל 11 לכתוב שירים, ובשנות לימודיה בסמינר בברוקלין החלה גם להלחין ולשלוח את שיריה לבתי ספר שונים בארצות הברית. באותם ימים כתבה בשפת האם שלה - אנגלית.
לאחר נישואיה חדלה מפעילותה המוזיקלית, ובשנת 1988 חזרה לכתוב, כשכתבה את שירה הראשון בעברית, שיר על ארץ ישראל, לערב שירה של "מכון שרה שנירר". שנה לאחר מכן כתבה לערב של המכון שיר נוסף, "אמא תגידי לי", אותו ביצע ילד הפלא אבי שרון, שזכה לפרסום רב.
ישראלי הוציאה שני אלבומים עם שירים מקוריים שלה אותו ביצעו זמרים שונים. האלבום הראשון, "אמא תגידי לי", יצא בשנת 1999 והשתתפו בו ברוך לוין, דב הנדלר, מוטי ושלמה קורנפלד, וילד הפלא אבי שרון שביצע את שיר הנושא "אמא תגידי לי". האלבום השני, "אמן", אותו הפיק ג'ף הורביץ, יצא בשנת 2010 והשתתפו בו ארי גולדוואג, אלי תמיר, נחמן סלצר ומקהלתו "שירה חדשה", יונתן היל, אליעזר קוסוי, יהודה דים ואבי אבידני.
בשנת 2012 כתבה לצד ארי גולדוואג את השיר "יש תקווה" לזמר בני פרידמן, שהפך ללהיט. מאז החלה לכתוב שירים בעברית ובאנגלית עבור זמרים חרדים רבים, בהם לגדולי הזמר החסידי, דוגמת יעקב שוואקי ומרדכי שפירא.
דונלד ג'יימס קראם
דונלד ג'יימס קראם (22 באפריל 1919 - 17 ביוני 2001) היה כימאי אמריקאי, שבשנת 1987 זכה בפרס נובל לכימיה במשותף עם ז'ן-מארי להן וצ'ארלס פדרסן.
שנותיו המוקדמות
דונלד ג'. קראם נולד ב-22 באפריל 1919, בצ'סטר, ורמונט, ארצות הברית. הוריו, ויליאם וג'ואנה היו ממוצא סקוטי וגרמני, בהתאם, והיגרו מאונטריו שבקנדה לכפר צ'סטר לפני לידת בנם. שנתיים לאחר לידתו, המשפחה עברה לברטלבורו, ורמונט. המשפחה מנתה ארבעה ילדים - דונלד ושלוש אחיות; אביו היה קצין ולאחר מכן עורך דין, אך מת מדלקת ריאות לפני יום ההולדת הרביעי של דונלד. קראם היה ילד חטטן וסקרן, וכבר בגיל ארבע וחצי היה מסוגל לקרוא ספרי ילדים. הרגל הקריאה הוטבע אצל הילדים על ידי אמם. הוא הודה שהלימוד האמיתי שלו הגיע מחוץ לכיתה, "בעולם סגור של ספרים", מאת סופרים כמו דיקנס, קיפלינג, ושייקספיר.
דונלד למד בבית הספר התיכון וינווד שבניו יורק, שם למד כימיה וגאומטריה.
ב-1941 סיים את לימודיו ברולינס קולג' בפלורידה עם תואר ראשון בכימיה. ב-1942 קיבל תואר שני בכימיה אורגנית מאוניברסיטת נברסקה-לינקולן. בין 1942 ל-1945 עבד ככימאי מחקר בחברת מרק (Merck), ולאחר מכן המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת הרווארד, אותם סיים ב-1947. משם המשיך לעבודת פוסט-דוקטורט קצרה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ולמשרת מרצה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם פעל עד סוף חייו.
קריירה
בשנת 1948 התמנה קראם לפרופסור משנה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, וקודם לפרופסור חבר ב-1951 ופרופסור מן המניין ב-1956.
בשנת 1987 ד"ר קראם זכה בפרס נובל יחד עם להן ופדרסן על "פיתוח ושימוש במולקולות בעלות אינטראקציה ספציפית מבנית עם סלקטיביות גבוהה". מדובר במולקולה המסוגלות ליצור קומפלקס עם יונים ומולקולות קטנות, באופן סלקטיבי. חתני הפרס היו חלוצים בתחום, וחקרו את תכונות הקומפלקסים שנוצרו, ואילו גורמים משפיעים על יכולת המולקולות "לזהות" אחת את השנייה וליצור קומפלקסים. מנגנון הזיהוי מתבסס על אופי הקשרים וגודל המולקולה, ודומה למנגנוני זיהוי במערכות ביולוגיות, כמו אנזימים.
בעבודה מאוחרת יותר, ד"ר קראם פיתח כלוב מולקולרי - מולקולות הכולאות לגמרי מולקולות קטנות. שימוש אחד לכלוב אלה הוא לייצב מולקולות הנוטות להתמוטט במהירות, וכך לאפשר לחקור את תכונותיהן.
חייו הפרטיים
קראם היה נשוי פעמים. אשתו הראשונה הייתה ג'ין טרנר שלה תואר שני בעבודה סוציאלית מאוניברסיטת קולומביה. אשתו השנייה, היא דוקטור ג'יין מקסוול, היא פרופסור לשעבר בכימיה. קראם בחר לא לגדל ילדים "מפני שאני אהיה אבא לא טוב או כימאי לא טוב". הוא היה קורא נלהב והיה נהנה מספרות קלאסית ומודרנית. בזמנו הפנוי, הוא נהנה מספורט כמו גלישה, טניס וסקי. כמו כן, אהב לשיר שירי עם ולנגן בגיטרה.
מפרץ פורטו
מפרץ פורטו (בצרפתית: Golfe de Porto; בקורסיקאית: Golfu di Portu) הוא מפרץ בחלקה המערבי של קורסיקה, הידוע בנופיו ובמצוקיו הסלעיים. אזור המפרץ, הכולל את המפרץ עצמו, את הקאלאנקות של פיאנה, את מפרץ ג'ירולאטה הסמוך, ואת שמורת הטבע סקנדולה, הוכרז ב-1983 כאתר מורשת עולמית. בנוסף, מרבית אזור המפרץ נכלל בפארק טבע אזורי הגדול (Parc Naturel Régional de Corse), המהווה כ-40% משטחה של קורסיקה.
אזור המפרץ
אזור המפרץ מיושב בדלילות, במספר כפרים קטנים, המחולקים מבחינה מנהלית לחמש קומונות. מצדו הצפון-מערבי של המפרץ ובכיוון השעון, הקומונות (ומספר התושבים בהן, מעודכן ל-2018) הן נהר פורטו נשפך למפרץ בקצהו המזרחי, היכן שנמצא הכפר פורטו (בתחום הקומונה של Ota), שצמח סביב תעשיית התיירות באזור, ובו נמל קטן.
האזור היה מיושב בדלילות לאורך ההיסטוריה עקב תנאי הקרקע וקשיים רבים. בחצי השני של המאה ה-16 סבל האזור מפשיטות של שודדי ים ברברים, שהוביל להקמה של מגדלי שמירה ג'נוביים בקורסיקה. שלושה מגדלים כאלה הוקמו באזור מפרץ פורטו, אך האזור המשיך לסבול מפשיטות אלה.
הקאלאנקות של פיאנה
קאלאנקות הן מפרצים צרים ותלולים הנוצרים לאורך החוף באזורים קרסטיים כתוצאה מהמסת הסלע, ונמצאים בעיקר לחופי הים התיכון בצרפת. הקאלאנקות של פיאנה (בצרפתית: Calanques de Piana, בקורסיקאית: Calanche di Piana) הן קבוצת קאלאנקות בצדו הדרומי של מפרץ פורטו. כביש צר ומתפתל מחבר את הכפרים פורטו ופיאנה ועובר דרך הקאלאנקות של פיאנה, המצוקים התלולים והסלעים הצבעוניים.
מפרץ ג'ירולאטה
מפרץ ג'ירולאטה (בצרפתית: Girolata, בקורסיקאית: Girulata) הוא מפרץ קטן בצד הצפוני של מפרץ פורטו. במרכזו נמצא הכפר ג'ירולאטה, כפר דייגים קטן שהגישה אליו אפשרית רגלית או באמצעות סירה.
שמורת הטבע סקנדולה
שמורת הטבע סקנדולה (בצרפתית: Scandola, בקורסיקאית: Scandula) ממוקמת בקצה המערבי של קורסיקה, בצד הצפוני של מפרץ פורטו. גבולות השמורה, שהוכרזה ב-1975, כוללים גם אזורים בים, ומשלבים הגנה על ערכי הטבע ביבשה ובים. נופי השמורה מתאפיינים בסלעים געשיים היוצרים מצוקים מרהיבים היורדים בתלילות אל הים. הביקור בשמורה אפשרי רק באמצעות סירה.
הדאונס
הדאונס (באנגלית: The Downs) הוא (תחנת עגינה) לאוניות בחופה הדרום-מזרחי של אנגליה ליד דיל שבקנט, סמוך לפתחה הדרומי של תעלת למאנש. בשנת 1639 התחולל כאן קרב ימי בין צי הולנדי לצי ספרדי שתפס מקלט במים הנייטרליים של אנגליה. בשל קרבתו למעגן נעשה נמל דיל לאחד מן הנמלים הראשיים של אנגליה עוד בימיה של אליזבת הראשונה, ובמאה ה-19 אף צויד בטלגרף ובכדור זמן משל עצמו, כדי לאפשר לאוניות העוגנות בדאונס לכוון את הכרונומטרים הימיים שלהן.
עומק המים במעגן מגיע במקומות מסוימים ל-12 פאדום (22 מטרים). הדאונס מוגן מצד מזרח על ידי גודווין סנדס (Goodwin Sands) ומצפון ומערב על ידי החוף, והוא מעניק מחסה מסוים לאוניות גם ברוחות סער דרומיות. בעידן המפרשים שימש הדאונס בסיס קבוע לאוניות מלחמה שסיירו בים הצפוני וכנקודת ריכוז לאוניות שיצאו ממספנת הצי המלכותי בצ'טם לאחר השקתן או שיפוצן. מאחר שהוא נמצא בין מצר דובר לשפך התמזה, נהגו להיאסף בו אוניות סוחר שהמתינו לרוח מזרחית שתישא אותן במעלה התעלה האנגלית או אל לונדון, לעיתים למשך פרקי זמן ארוכים. ישנן עדויות המספרות על מקרים בהם עגנו במקום 800 אוניות מפרשים באותו זמן. גם כיום תופסות בו מחסה מעבורות החוצות את התעלה ואוניות אחרות.
התפרצות אבעבועות הקוף (2022)
נכון ל-21 בדצמבר 2022, יש למעלה מ-85,581 נדבקים ברחבי העולם. כ-98% מהנדבקים מחוץ לאפריקה הם גברים המקיימים יחסי מין עם גברים. המחלה נגרמת על ידי נגיף אבעבועות הקוף, ומועברת במגע צמוד והדוק (בין עור לעור, לרבות מגע מיני). קונדום אינו מגן מפני הידבקות במחלה.
ב-23 ביולי הכריז ארגון הבריאות העולמי על ההתפרצות כמצב חירום עולמי. מצב החירום הוסר ב-11 במאי 2023.
רקע
מחלת אבעבועות הקוף היא מחלה ויראלית הנגרמת על ידי נגיף אבעבועות הקוף (MPV). נגיף זה קרוב מבחינה גנטית לנגיף האבעבועות השחורות שמוגר מן העולם. התסמינים של שתי המחלות דומים, אך אלה של אבעבועות הקוף בדרך כלל קלים יותר. עם זאת שיעור הקטלניות של מחלת אבעבועות הקוף עלול להגיע עד כדי כ-10% ללא קבלת טיפול רפואי מתאים. תקופת הדגירה של המחלה עד הופעת התסמינים נמשכת בין 6–14 ימים ויכולה להגיע אף עד 21 ימים, מה שלדעת החוקרים מצביע על התפרצות נסתרת נרחבת של המחלה יותר ממה שמדווח כיום. המחלה אינה מדבקת בתקופת הדגירה.
המחלה נחשבת אנדמית לאזורים מרכז ומערב אפריקה. לפני ההתפרצות הנוכחית, במדינות מערביות נרשמו מקרים זעומים בלבד של הידבקות במחלה. כך למשל, לאורך השנים, בבריטניה אותרו בסך הכל 7 חולים במחלה, מהם 3 ב-2018, 1 ב-2019 ו-3 נוספים ב-2021, כולם מקרים של אנשים ששבו מאפריקה או של עובדי מערכת הבריאות שהיו מעורבים בטיפול בחולים. ההתפרצות המשמעותית היחידה הידועה במדינה מערבית שקדמה להתפרצות זו, אירעה ב-2003 במדינות המערב התיכון בארצות הברית, בה אובחנו 71 חולים. אולם התפרצות זו לא התאפיינה בהדבקה קהילתית.
מחלת אבעבועות הקוף מועברת בעיקר באמצעות מגע קרוב עם אנשים שחולים במחלה, כולל מגע מיני. ההתפשטות המהירה בשלבים הראשונים של התפרצות המגפה הייתה בעיקר בקרב אנשים שקיימו ביניהם יחסי מין הומוסקסואליים, אך לא רק, והדבר עשוי להעיד על כך שמגע מיני הוא נתיב העברה נוסף של הנגיף. אולם, עדיין לא ברור אם הנגיף הפך למידבק באמצעות מגע מיני או לא.
מקרים ראשונים בבריטניה
בתחילת מאי 2022 דווח על מקרה של תושב בריטי שנסע ללאגוס ולמדינת דלתא שבניגריה, אזורים שבהם אבעבועות הקוף נחשבת למחלה אנדמית. ב-29 באפריל החולה פיתח תסמינים של אבעבועות הקוף כולל פצעונים על העור, בעודו בניגריה. לאחר מכן הוא טס חזרה לבריטניה, והגיע ב-4 במאי. מאוחר יותר באותו היום הוא הגיע לבית חולים. מייד עלה חשד להידבקות באבעבועות הקוף, והחולה אושפז בבידוד. ב-6 במאי הוא נמצא חיובי לנגיף. בדיקת PCR שנלקחה מהחולה העלתה כי ההתפרצות היא של אבעבועות הקוף ממערב אפריקה, הווריאנט הפחות קטלני מבין שני הווריאנטים הידועים של אבעבועות הקוף, עם שיעור תמותה של כ-1%.
בעקבות הגילוי בוצע איתור נרחב של אנשים שהיו בקשר עם החולה הראשון, הן בטיסה הבינלאומית מניגריה לבריטניה והן בתוך המדינה לאחר הגעתם, והומלץ לאנשים אלה לשים לב ולהיכנס לבידוד מיידי אם פיתחו תסמינים בתוך 21 יום מאז המגע. בעקבות הפעולה לאיתור אנשים שהיו במגע עם החולה, ארגון הבריאות העולמי (WHO) צפה סיכון מינימלי להתפשטות הנגיף של הנגיף בבריטניה.
בסקוטלנד, איתור המגעים בתגובה למקרה הוארך עד ל-14 במאי על ידי הסוכנות לבריאות הציבור במדינה. "מספר קטן" של אנשים בסקוטלנד קיבלו הוראה לבודד את עצמם בעקבות מגע קרוב עם האדם שדווח בתחילה כי נדבק, אם כי הסיכון הכולל לציבור הרחב נותר "נמוך מאוד".
ב-12 במאי, סוכנות הבריאות הבריטית (UKHSA) אישרה כי נמצאו שני מקרים חדשים של אבעבועות הקוף בעיר לונדון. שני הנדבקים חיו יחד באותו משק בית, ללא קשר ידוע בין אחד מהם לבין החולה הראשון או נסיעה שלהם לאזורים הנחשבים אנדמיים מבחינת המחלה. אחד הנדבקים החדשים אושפז בבית החולים סנט מרי, בעוד שהשני, לו היו תסמינים קלים יותר, נשאר בבידוד בביתו.
ב-20 במאי דווח כי עוד 11 מקרים נמצאו בבריטניה, מה שהביא את המניין הכולל ל-20. נציג של סוכנות הבריאות הבריטית דחק בשמירה על ערנות בקרב גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים, שהיוו מספר לא פרופורציונלי של מקרים בבריטניה ובאירופה.
ב-22 במאי דווח שילד נדבק באבעבועת הקוף והוא מאושפז בטיפול נמרץ.
התפרצות במדינות נוספות
ב-18 במאי דווחו 14 מקרים של אבעבועות הקוף על ידי רשויות הבריאות בפורטוגל, מתוך 20 מקרים חשודים בסך הכול. תוצאות הבדיקה של שתי דגימות עדיין בהמתנה. בספרד ישנם שבעה מקרים מאומתים נכון ל-18 במאי. באותו יום, ארצות הברית אישרה את המקרה הראשון של אבעבועות הקוף לשנת 2022 וקנדה דיווחה על 13 מקרים חשודים.
ב-19 במאי, שוודיה ובלגיה דיווחו על המקרים הראשונים של אבעבועות הקוף בשטחיהן, בעוד שאיטליה אישרה את המקרה הראשון שלה, במטייל שהגיע מהאיים הקנריים. דווח גם על מקרה חשוד בצרפת. ניתוח גנומי שנערך על אחד הנדבקים בפורטוגל מצא כי הנגיף שהדביק את אותו חולה היה הווריאנט המערב אפריקאי, ומצא אותו הכי קרוב לנגיפים הקשורים למקרים שיוצאו מניגריה בשנים 2018 ו-2019. שגיאת ריצוף נוכחית מונעת מיקום מדויק של הנגיף בתוך הקבוצה של הנגיפים הניגריים הללו.
ב-19 במאי, בעקבות גילוי המקרה במסצ'וסטס יום קודם לכן, ארצות הברית הזמינה 13 מיליון חיסונים נגד אבעבועות הקוף מחברת Bavarian Nordic, בעלות של 299 מיליון דולר.
ב-20 במאי דיווחה אוסטרליה על המקרה החשוד הראשון שלה, באדם שחלה לאחר שחזר מנסיעה לאירופה. גם מקרה שני אומת באותו היום. המקרים זוהו במלבורן ובסידני. שניהם חזרו לאחרונה מנסיעות באירופה. גרמניה, צרפת והולנד אישרו את המקרים הראשונים שלהן באותו יום.
גם שווייץ הודיעה על המקרה הראשון בשטחה. ספרד דיווחה על 23 מקרים חדשים. באותו יום, הרשויות בנורווגיה ערכו איתור מגעים לאחר שאדם שביקר במדינה מוקדם יותר באותו חודש נמצא חיובי במדינת המוצא שלו (מדינה לא ידועה באירופה). מקרה חשוד דווח ביוון, אך מאוחר יותר אושר כי מדובר באבעבועות רוח.
ב-22 במאי, אוסטריה הודיעה על המקרה המאומת הראשון בשטחה.
ב-23 במאי, דנמרק הודיעה על המקרה הראשון בשטחה, באדם שחזר מהאיים הקנריים, ויום למחרת מקרה נוסף נמצא באדם שחזר מספרד. ד"ר סו הופקינס, היועצת הרפואית הבכירה לסוכנות הבריאות הבריטית, הודיעה כי התגלו 37 מקרים חדשים של אבעבועות הקוף בבריטניה, מה שהגדיל את סך המקרים המאומתים במדינה ל-57. קנדה הודיעה על 15 מקרים מאומתים שהתגלו בפרובינציית קוויבק.
ב-24 במאי, אומת המקרה הראשון של אבעבועות הקוף בצ'כיה, באדם שהשתתף בפסטיבל מוזיקה בבלגיה בתחילת חודש מאי. באותו היום, איחוד האמירויות הערביות הודיעה על המקרה הראשון בשטחה, שנמצא במבקרת בת 29 מאזור מערב אפריקה. עוד באותו היום, סלובניה הודיעה על המקרה הראשון שהתגלה בשטחה, באדם מהאיים הקנריים, בעוד שווייץ הודיעה על המקרה השני בשטחה, באישה מקנטון ז'נבה.
ב-23 ביולי נמסר כי מאז מאי 2022 דווח על 16,000 אנשים שנדבקו בווירוס. 99% מן הנדבקים הידועים מחוץ לאפריקה הם גברים ו-98% מההדבקות הן בקרב גברים המקיימים יחסי מין עם גברים, ובעיקר כאלה שיש להם שותפים רבים ליחסי מין.
יותר מ-87 אלף מקרים מאושרים של הנגיף, בהם 140 מקרי מוות, דווחו לארגון הבריאות העולמי מינואר 2022 עד אפריל 2023. הנגיף התפרץ ב-111 מדינות או טריטוריות שונות, 30 אלף מקרים דווחו בארצות הברית. בחודשים הראשונים של 2023 מספר המקרים היה בירידה. כך חלה צניחה של 90% במספר מקרי ההדבקה.
ההתפרצות בישראל
ב-21 במאי 2022, ישראל הודיעה על מקרה ראשון בגבר בן 30 שחזר מטיול במערב אירופה.
נכון ל-4 באוקטובר 2022 כ-254 אנשים אובחנו כחולים במחלה בישראל.
תגובות חירום להתפרצות
ב-20 במאי 2022 ארגון הבריאות העולמי ערך ישיבת חירום כדי לדון בהתפרצות המחלה. הנס קלוגה, המנהל האזורי של הארגון באירופה, הביע דאגה שקצב ההדבקה עלול להאיץ באירופה כאשר אנשים יתאספו יחד למסיבות ופסטיבלים במהלך הקיץ. מארגון הבריאות העולמי נמסר שמדענים מרצפים את גנום הנגיף ממקרים שונים כדי לקבוע האם המקרים קשורים זה לזה; הארגון צפוי לספק על כך עדכון בקרוב.
ב-3 ביוני פרסמו אנשי הוועדה המייעצת לחיסונים (ACIP) של המרכז לבקרת מחלות בארצות הברית (CDC) המלצה על שימוש בחיסון הניתן בזריקה תת-עורית, בשם ג'ינאוס (Jynneos), הנקרא באירופה גם אימוונקס (Imvanex) ובקנדה אימוומיון (Imvamune) מתוצרת חברת בוואריאן-נורדיק. ההמלצה היא לשימוש באוכלוסיות עם סיכון גבוה לחשיפה לנגיף וכוללת גם המלצה למתן מנות דחף (בוסטר) וכן המלצה לביצוע ניסויים קליניים להערכת הסיכון לשריר הלב ולתופעות לוואי חמורות, ניסויים שטרם בוצעו.
ב-27 ביוני פרסם כוח המשימה לחירום של סוכנות התרופות האירופאית סקירה לגבי שימוש בחיסון ג'ינאוס. בפרסום נאמר בין היתר כי הידע על ההגנה של החיסון מפני אבעבועות הקוף מוגבל לניסויים עם בעלי חיים, לבדיקת רמות נוגדנים של אנשים שחוסנו ולמחקרים תצפיתיים של חיסונים ותיקים יותר. אין גם נתונים קליניים על רמת ההגנה של חיסון זה בהקשר של טיפול-מונע-אחר-חשיפה נגד אבעבועות הקוף. צוין כי המפעל המייצר חיסון ג'ינאוס בדנמרק לא קיבל עדיין אישור לייצור עבור אירופה.
ב-19 ביולי הודיע משרד הבריאות על הרחבת הסכם עם החברה המייצרת לקניית 10,000 חיסונים מהדור החדש לאבעבועות הקוף וקרא למי שפיתח חום ופריחה שלפוחיתית או היה במגע הדוק עם אדם שיש חשש שהוא חולה באבעבועות קוף לפנות לרופא.
ב-23 ביולי הכריז ארגון הבריאות העולמי על ההתפרצות כמצב חירום עולמי. מצב החירום הוסר במאי 2023. מנכ"ל הארגון, תאודרוס אדהנום גברה-יסוס, קרא למדינות "להישאר ערניים".
אריך ריבק
אריך ריבק (בגרמנית: Erich Ribbeck, נולד ב-13 ביוני 1937 בוופרטאל שברייך הגרמני) הוא כדורגלן ומאמן עבר גרמני. ריבק נודע בהצלחתו כמאמן כאשר זכה עם באייר לברקוזן בגביע אופ"א בשנת 1988. ריבק אימן קבוצות נוספות בבונדסליגה כבורוסיה דורטמונד, באיירן מינכן, איינטרכט פרנקפורט וקייזרסלאוטרן, ובנוסף, אימן גם את נבחרת גרמניה בין השנים 1998 ו-2000, שזה היה תפקיד האימון האחרון שמילא.
קריירה
ריבק שיחק ככדורגלן בתחילת שנות ה-60 בוופרטאלר ובוויקטוריה קלן. בשיאו ככדורגלן שיחק ריבק באוברליגה, שהייתה אז ליגת המשנה בגרמניה. בשנת 1965 פרש ריבק ממשחק פעיל, והחל לעבוד כעוזר מאמן בבורוסיה מנשנגלדבך, תפקיד שמילא עד לשנת 1967. בעונת החל לאמן את רוט-וייס אסן, ששיחקה אז בליגת המשנה בגרמניה, והצליח לסיים עמה במקום השני ולהתברג למבחני העלייה לבונדסליגה, אך הקבוצה הפסידה בהם להרטה ברלין. בתום עונה זו חתם ריבק באיינטרכט פרנקפורט, ולראשונה כיהן כמאמן ראשי בבונדסליגה. ריבק אימן בפרנקפורט במשך חמש עונות, ושחקניו העיקריים בקבוצה היו ברנד הולצנביין, ברנד ניקל ויורגן גרבובסקי. בשתי עונותיו הראשונות בפרנקפורט, הקבוצה סיימה במקום השמיני בבונדסליגה. בעונתו השלישית של ריבק בקבוצה,, נאבקה פרנקפורט בתחתית ונשארה בליגה על חודה של נקודה אחת. בעונת ריבק ופרנקפורט סיימו במקום החמישי והעפילו לגביע אופ"א, אך הודחו כבר בסיבוב הראשון על ידי ליברפול. בתום עונת, בה פרנקפורט סיימה שמינית, עזב ריבק את המועדון לאחר חמש עונות.
בקיץ 1973 חתם ריבק בקייזרסלאוטרן, ואימן במועדון במשך חמש עונות. שחקניו העיקריים של ריבק בקבוצה היו קלאוס טופמולר, יוזף פירונג ורולאנד סנדברג. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1973/74, סיים ריבק עם קייזרסלאוטרן במקום השישי, ובעונת 1974/75 סיימה הקבוצה במקום ה-13. בעונת 1975/75 סיימו ריבק וקייזרסלאוטרן במקום השביעי בבונדסליגה, והגיעו לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה הקבוצה 2-0 להמבורג. בעונת 1976/77 סיימו ריבק וקייזרסלאוטרן במקום ה-13, נקודה אחת בלבד מעל הקו האדום. עונתו האחרונה של ריבק בקייזרסלאוטרן הייתה 1977/78, בה סיימה הקבוצה במקום השמיני בבונדסליגה. בתום עונה זו, עזב ריבק את קייזרסלאוטרן.
בשנת 1978 מונה ריבק כעוזרו של יופ דרוואל, מאמנה של נבחרת גרמניה המערבית. ריבק כיהן בתפקיד זה במשך שלושה טורנירים, כאשר הנבחרת זכתה ביורו 1980, הפסידה בגמר מונדיאל 1982 לנבחרת איטליה, וכשלה ביורו 1984, בו לא עברה את שלב הבתים. באותו קיץ, ריבק אימן את נבחרת גרמניה המערבית האולימפית באולימפיאדת לוס אנג'לס, שם הודחה גרמניה המערבית ברבע הגמר לאחר תבוסה 5-2 לנבחרת יוגוסלביה. לאחר הכשלונות ביורו ובאולימפיאדה, עזב ריבק את הנבחרת, ומונה כמאמן בורוסיה דורטמונד לעונת 1984/85. כבר באוקטובר 1984 פוטר ריבק מהקבוצה לאחר עשרה מחזורי ליגה, בהם דורטמונד הפסידה שבע פעמים.
בקיץ 1985 מונה ריבק כמאמן באייר לברקוזן, שם אימן שלוש עונות בהצלחה רבה, כששחקניו העיקריים היו רודיגר פולבורן, תומאס הורסטר, וולפגנג רולף, פאלקו גץ, הרברט ואס וצ'ה בום קון. בעונת 1985/86 סיימו ריבק ובאייר לברקוזן במקום השישי בבונדסליגה, והעפילו לגביע אופ"א, אך הודחו בשלב מוקדם. בעונת 1986/87 שוב סיימו ריבק ולברקוזן במקום השישי המוביל לגביע אופ"א, אך הפעם הקמפיין היה מוצלח בהרבה, כאשר באייר לברקוזן זכתה בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש כפול על אספניול. במפגש זה אספניול ניצחה 3-0 במשחק הראשון, ולברקוזן ניצחה בתוצאה זהה בגומלין, ולאחר מכן בבעיטות ההכרעה. באותה עונה, לברקוזן סיימה במקום השמיני בבונדסליגה. בתום עונת 1987/88 עזב ריבק את באייר לברקוזן, ולקח הפסקה קצרה מאימון.
במרץ 1992 מונה ריבק כמאמנה של באיירן מינכן, שסבלה מעונה חלשה, על אף שבשורותיה שיחקו אוליבר קרויצר, שטפן אפנברג, כריסטיאן ציגה, אולף תון ורולאנד וולפארט, והייתה ממוקמת במקום העשירי בלבד עת הגעתו של ריבק. הקבוצה נשארה במקום זה גם בתום העונה, אך ריבק המשיך לעונה נוספת, בה באיירן מינכן סיימה שנייה, מרחק נקודה אחת מהאלופה ורדר ברמן. בדצמבר 1993, לאחר פתיחת עונה חלשה יחסית של באיירן מינכן, פוטר ריבק מהקבוצה, שזכתה באליפות בתום עונה 1993/94. באפריל 1995 חזר ריבק לבאייר לברקוזן, וסיים עם הקבוצה במקום השמיני בבונדסליגה, ופתח את עונת 1995/96 במועדון. ריבק פוטר באפריל 1996 מבאייר לברקוזן, לאחר שהקבוצה נקלעה למאבקי תחתית.
לאחר הפסקה של שנתיים, שב ריבק לאמן, כאשר עזב את ביתו באיים הקנריים ומונה כמאמן נבחרת גרמניה במקומו של ברטי פוגטס, לאחר כישלון הנבחרת הגרמנית במונדיאל 1998. ריבק היה המינוי המבוגר ביותר בתולדות הנבחרת הגרמנית, כאשר מונה לתפקיד בגיל 61. הקדנציה של ריבק באימון נבחרת גרמניה זכתה לביקורות רבות, כאשר גרמניה הודחה בשלב הבתים של גביע הקונפדרציות 1999, לאחר תבוסה 4-0 לנבחרת ברזיל והפסד 2-0 לנבחרת ארצות הברית, וכשלה גם ביורו 2000, בו צברה נקודה אחת בלבד בבית שכלל גם את נבחרות פורטוגל, רומניה ואנגליה. לאחר יורו 2000 התפטר ריבק מאימון הנבחרת. מאזנו של ריבק בנבחרת גרמניה בקדנציה זו עמד על עשרה ניצחונות, שש תוצאות תיקו ושמונה הפסדים. מאזן זה נחשב לחלש ביותר בין כל מאמני נבחרת גרמניה לדורותיהם.
לאחר פרישתו, ריבק שב לגור באיים הקנריים, וכיום מתגורר לסירוגין בטנריפה ובפולהיים שבגרמניה.
ז'ורדי מאסיפ
ז'ורדי מאסיפ לופס (בקטלאנית-ספרדית: Jordi Masip López, נולד ב-3 בינואר 1989 בסבאדל שבקטלוניה, ספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בריאל ואיאדוליד כשוער.
קריירת מועדונים
מאסיפ החל לשחק בילדותו במערכת הנוער של קבוצה מקומית, מרקנטיל. ב-2004, בגיל 15, הצטרף למערכת הנוער של ברצלונה. בעונת 2008/09 הושאל מאסיפ לווילאז'ואיגה, קבוצה מז'ירונה ששיחקה אז בליגה השלישית. בסוף העונה התפרקה הקבוצה, מאסיפ חזר מההשאלה וקודם לברצלונה אתלטיק, שם היה שוער שלישי ושני בעונותיו הראשונות, תחת המאמנים לואיס אנריקה ואוסביו סקריסטן. החל מעונת 2012/13 תפס מאסיפ תפקיד משמעותי יותר בקבוצה. בעונת 2013/14 השתתף עם ברצלונה ב', ששיחקה אז בליגה השנייה, ב-34 משחקים, בהם ספג 37 שערים.
בתחילת עונת 2014/15 קודם מאסיפ לקבוצה הבוגרת של ברצלונה, וניתן לו המספר 25. מאסיפ שימש שוער שלישי אחרי מארק-אנדרה טר שטגן ו -קלאודיו בראבו. ב-16 בדצמבר 2014 ערך את הבכורה בקבוצה הבוגרת, במשחק גביע המלך הספרדי בו ניצחה ברצלונה 8:1 את הואסקה מהליגה השלישית. ב-23 במאי 2015 ערך מאסיפ את הופעת הבכורה בליגה הספרדית, במחזור האחרון מול דפורטיבו לה קורוניה, לאחר שברצלונה הבטיחה את הזכייה באליפות ספרד. ב-16 ביולי 2017 חתם מאסיפ בריאל ואיאדוליד.
הבחירות הכלליות בגרמניה 1990
הבחירות הכלליות בגרמניה הן הבחירות לבונדסטאג שנערכו ב-2 בדצמבר 1990. בבחירות ניצח הקנצלר המכהן הלמוט קוהל מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית את המתמודד אוסקר לפונטיין מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית. היו אלה הבחירות הראשונות בגרמניה המאוחדת מאז ימי גרמניה הנאצית בשנות ה-30. לבונדסטאג נוספו כ-150 מושבים המייצגים את תושבי מדינות גרמניה המזרחית. אלו היו גם הבחירות היחידות שבהן לא הוצב אחוז חסימה של כ-5% בכל גרמניה, אלא נמדד בנפרד בשתי הגרמניות.
מערכת התנועה
מערכת התנועה היא מערכת איברים בגוף בעלי חיים אשר אחראית על ייצוב והנעת הגוף. הפעלת מערכת התנועה היא מרכיב חשוב בבריאות האדם.
מעבורת כבל
מעבורת כבל היא כלי שיט המשמש למעבר מחזורי על פני גוף מים - אגם, מצר, נחל או נהר, ומסתייע בכבל הנמשך בין נקודת המוצא לבין נקודת היעד שלו לשם הנחיה ובחלק מן המעבורות גם לשם הנעה.
המעבורת
שימוש במעבורות כבל החל ככל הנראה עוד לפני התקופות המתועדות בהיסטוריה. קיימות עדויות לפעולתן של מעבורות שכאלו עוד במאה ה-13.
מעבורות כבל הן בדרך כלל שטוחות תחתית. הן מוקמות באתרים שבהם גוף המים לחצייה הוא רדוד מכדי לאפשר שימוש בו בכלי שיט אחר, או שהזרמים בו הם חזקים מכדי לאפשר חצייה בטוחה שלו בכלי שיט אשר איננו קשור לכבל המקשר בין הגדות. דרישה נוספת מאתר להקמת מעבורת כבל היא שאין בו תנועה רבה של כלי שיט אחרים, שנוכחות הכבל באתר עלולה להפריע לפעולתם.
המעבורות נושאות הולכי רגל כמו גם כלי רכב. על מנת לקיים את האיזון בהן ולמנוע התהפכות ממוקמים כלי הרכב בדרך כלל במרכז המעבורת ואילו הולכי הרגל ניצבים בשוליה. למעבורת יש בדרך כל כבש העמסה, המשמש גם ככבש פריקה, בשני צידיה.
בעבר היו מותקנים במעבורות כבל בעיקר חבלים או שרשראות מתכת. מאז שלהי המאה ה-19 שכיח השימוש בכבל מתכת במעבורות. כבל זה מותקן בחלק מהמקומות ללא מתח, כך שעם התקדמות המעבורת מעבר לו הוא שוקע מתחת לפני המים ואיננו מהווה מכשול לשיוט של כלי שיט נוספים במקום.
שיטות הנעה למעבורת כבל
קיימות שיטות הנעה שונות למעבורת כבל:
אל-חורה
אל-חורה (בערבית:  الحرّة; באנגלית: Alhurra, תעתיק מדויק: "אלחרה"; באנגלית מבוטא "אל הוּרה"; משמעות השם: "החופשית") הוא ערוץ טלוויזיה מבוסס לוויין.
ערוץ אל-חורה משודר מארצות הברית, בשפה הערבית, בחסות ממשלת ארצות הברית ומכוון לדעת הקהל הערבית במדינות ערב. הוא החל את שידוריו ב-14 בפברואר 2004, ב-22 מדינות ברחבי המזרח התיכון. כמו כל צורות הדיפלומטיה הציבורית של ארצות הברית, תחנה זו אסורה לשידור בתוך ארצות הברית עצמה תחת חוק סמית-מונדט (1948), העוסק בענייני איסור שידורי תעמולה.
הערוץ הוקם בתגובה לערוצי הלוויין הערביים אל-ג'זירה ואל-ערביה, כמשקל-נגד במישור התעמולתי (הקרוי גם "שדה הקרב התקשורתי"). כתב החדשות הבכיר של הערוץ הוא יחיא קאסם הישראלי.
מכשפת בל
מכשפת בל (באנגלית: Bell Witch או Bell Witch Haunting) היא אגדה מהפולקלור של דרום ארצות הברית מהמאה ה-19 שבמרכזה משפחת בל שחיה בצפון-מערב מחוז רוברטסון, טנסי. אבי המשפחה, איכר העונה לשם ג'ון בל, התגורר עם משפחתו לאורך הנהר האדום באזור שנכון לשנת 2022 נמצא ליד העיירה אדמס. על פי האגדה מ-1817 עד 1821 משפחתו והאזור הותקפו על ידי ישות בלתי נראית לרוב שהייתה מסוגלת לדבר, להשפיע על הסביבה הפיזית ולשנות צורה. לפי מספר דיווחים הרוח גם הייתה בעלת כושר ראייה על חושי ומסוגלת לעבור מרחקים ארוכים במהירות על אנושית (ו/או להיות ביותר ממקום אחד בו זמנית).
תקציר הסיפור
בספרו "היסטוריה מאומתת של מכשפת בל" (באנגלית: An Authenticated History of the Bell Witch) הסופר מרטין ו' אינגרם פרסם ששמה של הפולטרגייסט היה קייט, לאחר שהישות טענה בשלב מסוים שהיא "המכשפה של קייט באטס הזקנה", והמשיכה להגיב בחיוב לשם. הפעולות הפיזיות התרכזו בבטסי, בתם הצעירה של משפחת בל, ובאביה, ו'קייט' הביעה מורת רוח בעיקר כאשר בטסי התארסה למקומי בשם ג'ושוע גרדנר.
הרדיפות החלו אי שם בשנת 1817 כאשר ג'ון בל ראה חיה מוזר הדומה לכלב. בל ירה לעבר החיה אך היא נעלמה. בנו של ג'ון, דרו בל, ניגש אל ציפור משונה שנחה על גדר והייתה ב"גודל יוצא דופן". בטסי הבחינה בילדה בשמלה ירוקה מתנדנדת מענף של עץ אלון. דין, אדם ששועבד על ידי משפחת בל, דיווח שעקב אחריו כלב שחור וגדול בערבים שבהם ביקר את אשתו. הפעילות עברה לבית משפחת בל עם דפיקות שנשמעו לאורך הדלת והקירות. המשפחה שמעה קולות של כרסום במיטות, כלבים בלתי נראים נלחמים זה בזה, ושלשלאות לאורך הרצפה. בערך באותה התקופה ג'ון בל התחיל לחוות שיתוק בפיו. התופעות התעצמו כאשר סדינים נשלפו מהמיטות כשהילדים ישנו. עד מהרה הישות משכה בשיער ושרטה את הילדים בדגש על בטסי שספגה סטירות, צביטות ודקירות מסיכות.
משפחת בל פנתה לחבר המשפחה ג'יימס ג'ונסטון לעזרה. לאחר שסיים את הערב בבית משפחת בל, ג'ונסטון התעורר באותו לילה בגלל תופעות זהות. בבוקר שלמחרת הוא אמר לג'ון בל שזו "רוח, בדיוק כמו בתנ"ך. עד מהרה התפשטה השמועה על הרדיפות, ואנשים חצו מרחקים גדולים כדי לראות את המכשפה. הישות החלה לדבר בקול. היא נשאלה: "מי את ומה את רוצה?" והקול ענה בקושי: "אני רוח. פעם הייתי מאושרת אבל הפריעו לי." הרוח הציעה הסברים מגוונים להופעתה, קשרה את מקורה להפרעה של תל קבורה אינדיאני שנמצא בשטח, ושלחה את דרו בל ובנט פורטר לחיפוש חסר תועלת אחר אוצר קבור. כאשר החלה להרבות בדיבור, הרוח חזרה מילה במילה על שתי דרשות שניתנו במרחק של כ-21 קילומטרים זה מזה בו-זמנית. הישות הכירה היטב את הטקסט התנ"כי ונראה כי נהנתה מוויכוחים בנושאי דת. כשעשוע נוסף המכשפה חלקה רכילות על פעילויות במשקי בית אחרים, ולעיתים נראתה כשהיא עוזבת לרגעים קצרים כדי לבקר בבתים לאחר בירור.
ג'ון ג'ונסטון, בנו של ג'יימס, הגה מבחן למכשפה, משהו שאיש מחוץ למשפחתו לא ידע. הוא שאל את אותה מה סבתו החורגת מצפון קרוליינה הייתה אומרת לעבדים כשחשבה שהם עשו משהו לא בסדר. המכשפה ענתה במבטא של סבתו, "נו נו, מה קרה עכשיו?". לפי דיווח אחר בחור אנגלי ספקני עצר לבקר במקום והציע לחקור את הנושא. בעודו מדבר על משפחתו מעבר לים, החלה המכשפה לפתע לחקות את הוריו האנגלים. בשעת בוקר מוקדמת העירה אותו המכשפה לקולות הוריו המודאגים, ובו בזמן הם בעצמם שמעו את קולו שלו. האנגלי עזב במהירות באותו בוקר ומאוחר יותר כתב למשפחת בל שהישות ביקרה את משפחתו באנגליה. לבסוף הוא התנצל על ספקנותו.
בהתייחסה לג'ון בל האב כ"ג'ק הזקן", המכשפה טענה שהיא מתכוונת להרוג אותו והעידה על כוונתה באמצעות קללות, איומים וייסורים. הסיפור מגיע לשיא כשמר בל מורעל למוות על ידי המכשפה. מאוחר יותר בהלוויה הישות הפריעה לאבלים בשירת שירי שתייה. בשנת 1821 כתוצאה מהפצרות חוזרות ונשנות של המכשפה בטסי בל ביטלה את אירוסיה לג'ושוע גרדנר. לאחר מכן, הישות הודיעה למשפחה שהיא עומדת לעזוב, אבל תחזור בעוד שבע שנים ב-1828. המכשפה אכן שבה בשנה הזו כדי לרדוף את לוסי ואת בניה ריצ'רד וג'ואל, אך אלה בחרו שלא לעודד זאת ולכן היא עזבה שוב.
בכתב היד המיוחס לריצ'רד ויליאמס בל, הוא כתב שהרוח נותרה בגדר תעלומה:
משלחת לונג-בל, 1820
הקצין ג'ון ר. בל הצטרף למשלחת סטפן, הרימן ולונג בשנת 1820 כדי לחקור את המישורים הגדולים המרכזיים. בשל היעדר הוראות, לונג ובל הובילו צוותים מפוצלים לאחר שהגיעו להרי הרוקי, והתאגדו מחדש בפורט סמית', ארקנסו. בל ניהל יומן מפורט של מסעותיו. נסיעתו חזרה, ב-19 באוקטובר 1820, חצתה את הנהר האדום בפורט רויאל, טנסי. מאוחר יותר באותו יום, בל עצר בבית משפחת מרפי במחוז רוברטסון לאכול ארוחת ערב. במהלך השהות סיפרו לו על אישה צעירה מלווה בקול. הקול ייחל לאישה להינשא לגבר מקומי, ואלפים נסעו לשם כדי לשמוע אותו:
ליי אריק שמידט כותב שכותבי ההשכלה עד סוף המאה ה-18 השתמשו בפיתומות כהסבר הגיוני לביטוי דתי של קולות על טבעיים כמו אלו שנמצאו בנצרות הדמוקרטית של ההתעוררות הגדולה ובפרקטיקות שאמאניות של אינדיאנים. שמידט טוען שההסבר הרציונלי הזה של קולות על טבעיים כסוג של הונאה ואשליה גרם לקוסמים לאמץ את הפיתומות במופעיהם בעשור הראשון של המאה ה-19. המופעים הפופולריים המוקדמים הללו, של קוסמי במה גברים לבנים בעיקר, הובילו במקביל לדמוקרטיזציה של התיאוריה החילונית ברחבי ארצות הברית. השינוי התרבותי הותיר פרשנויות דתיות של קולות כאלה לקבוצות מודרות יותר ואת הפרשנות החילונית של אמונות אלו כפרובינציאלית או "כפרית". שינוי זה הוביל גם את התנועה הספיריטואליסטית של אמצע המאה ה-19 למצוא ביטוי גדול יותר בקרב נשים.
The Saturday Evening Post
העיתונים New England Farmer של בוסטון ו-Green Mountain Freeman של ורמונט פרסמו בינואר ובפברואר 1856 מאמר בנושא המכשפה, וייחסו את מקור הטקסט ל-The Saturday Evening Post. המחבר האלמוני תיאר את הישות כ'רוח טנסי' או 'רוח בל', וקבע שהאירוע התרחש 30 שנה או יותר מרגע כתיבת המאמר. ישנן שלוש דמויות אנושיות בסיפור - מר בל, בתו בטסי בל וג'ושוע גרדנר. המחבר קבע שהקול, שדיבר בחופשיות ברחבי הבית מכל הכיוונים, נשמע רק לאחר כיבוי האורות בלילה. התופעה עוררה עניין רב. המחבר הוסיף וטען כי הכיר היטב את מר גרדנר. כאשר נשאלה רוח הרפאים כמה זמן היא תישאר, היא ענתה: "עד שג'ושוע גרדנר ובטסי בל יתחתנו". המחבר מוסיף וקובע כי בטסי בל התאהבה בג'ושוע גרדנר וגילתה את מיומנות הפיתומות. הוא גם מציין שגב' בל השתמשה אז בכישורה כדי לנסות לשכנע את ג'ושוע גרדנר להינשא לה, וכשלא נישאו, הישות נעלמה.
משפט קלינארד ובורגס, 1868
בספטמבר 1868 פורסם מאמר תחת הכותרת "כישוף ורצח: הובגובלינים וסוסים אפורים זקנים התמריץ לפשע" (באנגלית: Witchcraft and Murder: Hobgoblins and Old Gray Horses the Incentive to Crime). טום קלינארד ודיק בורגס נעצרו על רצח מר סמית'. הכתבה דיווחה שסמית' טען שיש לו כוחות כישוף בזמן שעבד ליד תחנת אדם, בעודו חוטב עצים בחווה עם הנאשמים. סמית' התכוון להשתמש בכוחות הללו כנגד קלינארד ובורגס, מה שהוביל לסכסוך ביניהם. זהותו של הנרצח דווחה כג'יימס או כצ'ארלס סמית'. חבר המושבעים של המדינה זיכה את קלינארד ובורגס.
אינגרם פרסם ראיון עם לוסינדה א' רולס, מקלארקסוויל, טנסי, בתם של אלכסנדר גוץ' ות'יני ת'ורן, שניהם דיווחו שהם ידידים קרובים של בטסי בל. רולס העידה כי המכשפה הייתה נושא שיחה תדיר במהלך חייה והצביעה על רצח של אדם בגין כישוף כראיה לטענה זו:
אינגרם צירף תאריך של 1875 או 1876 לשפיכות הדמים, אך קשר את הזיכרון של רולס עם מותו של סמית':
תערוכת המאה של נאשוויל
תיאור של מספר עמודים של האגדה נכלל בסקיצה של מחוז רוברטסון ולפי הדיווחים נכתב לתערוכת המאה של נאשוויל ב-1880. הסקיצה פורסמה בשנת 1900 על ידי "החברה ההיסטורית של טנסי". מחבר הסקיצה אינו ידוע והמאמר אינו מתוארך. התאריכים בסקיצה מסתיימים ב-1880. הסופר ציין את המקור של החלק הראשון של הסיפור מתוך "פ.ר מיילס, ויליאם פרייד, וו.ג'. גוץ', בן ב' באטס ורבים אחרים". המחבר זיהה את הפרעת הקבורה כעצמות גולגולת שנמצאו בעבר ב"תל סמוך לריבר בלאף ". החזרת השרידים לא הרגיעה את הרוח. המכשפה יכלה לדבר בכמה שפות והייתה "משסה את הכלבים" בקורבנות תמימים. לפי אותו התיאור של מחוז רוברטסון, מכשפת בל לא הרעילה במפורש את ג'ון בל:
בדיווח של אינגרם, המיוחס לריצ'רד ויליאמס בל, ג'ון בל כבר סבל ממצוקה לא ידועה והיה ומרותק למיטה במשך זמן מה. בנו של ג'ון בל, ג'ון בל ג'וניור, מצא את הבקבוקון בארון לאחר שאביו לא התעורר. המשפחה קראה לד"ר הופסון, בעוד המכשפה הכריזה שהיא השקתה את מר בל ברעל. אלכס גאן וג'ון בל ג'וניור בדקו את הרעל על החתול באמצעות קשית, וזה "מת מהר מאוד". ג'ון בל מת למחרת ב-20 בדצמבר 1820.
הסקיצה של תערוכת המאה קבעה שהמכשפה יכולה להופיע כארנבת, כדוב או ככלב שחור, ולחקות קולות של בעלי חיים שונים. הקול טען שזו אחת משבע רוחות בעלת שלושה שמות שנתנה לעצמה: בלאקדוג, ת'רי ווטרס וטינאפּרטי. הדיווח של אינגרם תיאר גם משפחה של רוחות שהופיעה במשך פרק זמן קצר. לבני 'משפחת המכשפות' קראו בלאקדוג, מתמטיקה, קיפּוקריפיה וירושלים. בלאקדוג תואר כמנהיג לכאורה של הקבוצה.
"ההיסטוריה של טנסי" בהוצאת גודספיד
בספר "ההיסטוריה של טנסי" בהוצאת גודספיד בראת'רס מתועד תיאור קצר של האגדה שזיהה את הרוח כנשית וקבע כי העניין בתופעה היה נרחב באזור באותה תקופה:
דיווחים משנת 1890
בשבוע של 20 בינואר 1890 דווח על מאות אנשים שביקרו בבית הנמצא 2.5 מייל מזרחית להופקינסוויל, קנטקי, לאחר שהתפשטה שמועה על גושי פחם שנפלו באופן מסתורי מהתקרה בחדר המשפחה. הבית אוכלס על ידי שר בולט של הכנסייה הפרסביטריאנית של קמברלנד, וו.ג.ל קווייט, אשתו, בתו החורגת בל הול, וכן משרתת בת שש-עשרה ששמה אינו מוזכר. גברת קווייט נפצעה כשחתיכה פגעה בראשה והיא נזקקה לטיפול רפואי. דיווח מוקדם יותר הציע את המשרתת כחשודה פוטנציאלית, תוך שהוא מציינת כי האמונות הטפלות מעוררות קשר ל"מכשפת בל ממחוז רוברטסון" מעשרות שנים קודם לכן.
מאמר שפורסם ב-3 בפברואר 1890 מתאר סדרה של אירועים מתחנת אדם, טנסי. בשעת בין ערביים, 27 בינואר 1890, דווח שמר הולאוויי ראה שתי נשים אלמוניות מגיעות לביתו ויורדות מסוסיהן בזמן שהוא מאכיל בקר. כשהגיע לבית, הסוסים והנשים נעלמו. אשתו של מר הולאווי דיווחה שראתה את הנשים גם בחצר. באותו שבוע, מר רולנד ניסה להניח שק תירס על גבו של סוסו והשק נפל. הוא ניסה להניח את שק התירס על גבו של הסוס עוד מספר פעמים, אבל בכל פעם השק נפל. ג'ו ג'ונסון הגיע ואחז בשק כשמר רולנד עלה על סוסו. הם ראו את השק צף משם למרחק של 20 מטרים, שם הוא נחת ליד הגדר. כשהם הלכו לקחת את השק, נשמע קול: "אל תיגעו בשק הזה יותר".
מר וינטרס דיווח שלקח ציפור מוזרה תוך כדי ציד בקושי רב. לאחר שחזר הביתה, הוא פתח את שקית הציד וגילה שהציפור נעלמה, ובמקומה נמצא ארנב שאחר כך גם נעלם. בעודו מבעיר צמחייה בחוץ, מר רולנד תיאר ביקור בשעה 21:00 של גבר שחור לבוש למחצה עם עין אחת במצחו שהנחה אותו ללכת אחריו ולחפור בסלע גדול. לאחר מכן הדמות נעלמה. מר רולנד חפר באותו לילה עד שהתעייף. הוא קיבל עזרה למחרת בבוקר מביל בורגס וממר ג'ונסון וגילה משהו שתואר כ"קומקום הפוך". הם לא הצליחו להסיר אותו מכיוון שהאדמה החלה לנוע בחזרה לתוך החור מהר יותר ממה שהם היו מסוגלים לחפור. הדוח מסתכם בכך שאנשים רבים ביקרו במקום כדי לראות את המכשפה.
דעות ספקניות
ג'ו ניקל כתב שרבים מאלה שהכירו את בטסי חשדו בה בהונאה, וסיפור מכשפת בל "נשמע בצורה מחשידה כמו דוגמה ל"תסמונת זיוף פולטרגייסט" שבה מישהו, בדרך כלל ילד, גורם לשובבות".
איימי פלוקר, חוקרת גרסת מיסיסיפי של האגדה המשויכת לאוניברסיטת מיסיסיפי, הביעה שלאגדה יש ערך אחר. "כהיסטוריונית של זיכרון קולקטיבי, זה פחות משנה למחקר שלי אם רדיפות הן אמיתיות או לא. זה משנה שאנשים מאמינים שכן. כתוצאה מכך הם יכולים לעזור לנו להבין את נקודות המבט במקרה זה של אמריקאים במאות ה-19 וה-20."
ברוך פודולסקי
ברוך פּוֹדוֹלְסקי (ברוסית: Барух Подольский; 1940, מוסקבה – 21 בפברואר 2011, חולון) היה בלשן ומילונאי ישראלי יליד ברית המועצות, בעבר אסיר ציון.
ביוגרפיה
פודולסקי למד בשנים 1956–1958 באוניברסיטת המדינה במוסקבה את שפת ההינדי. בשנים 1964–1966 למד אנגלית במוסד לשפות זרות במוסקבה. בשנת 1971, אחרי שנים של סירוב, עלה לישראל. הוא סיים את לימודי התואר הראשון בבלשנות ובבלשנות שמית ב-1974 באוניברסיטת תל אביב, והמשיך ללימודי תואר שני בבלשנות שמית, אותם סיים ב-1976. במקביל החל להרצות בקורסים לבלשנות באוניברסיטה זו, החל מ-1973. את עבודת הדוקטור, אותה סיים ב-1985, כתב על תולדות הלשון האמהרית.
פודולסקי לימד בלשנות שמית באוניברסיטת תל אביב עד סוף ימיו, ועסק בהכנת מהדורה חדשה ומורחבת של המילון העברי־רוסי. היה חבר מערכת כתב העת המדעי "Israel Oriental Studies".
תחומי המחקר והכתיבה שבהם עסק היו בלשנות השוואתית, מילונאות, אטימולוגיה, היסטוריה של הכתיבה, בלשנות נוסטרטית, מורפולוגיה ומורפו-פונולוגיה של שפות שמיות, ומבנה שפות כגון עברית מודרנית, הינדי, שפות סינו-טיבטיות ושפות האינדיאנים באמריקה.
פודולסקי התגורר בעיקר בעיר חולון. היה נשוי ללידה. נפטר ממחלת הסרטן בשנת 2011.
סגאפו
השיר הגיע למקום השביעי במדיה פורסט.
רקע וכתיבה
את השיר כתב והלחין אופיר כהן, להפקה של דן סמרא בה השתתף כהן עצמו גם כן. בכתבה שפורסמה ב-ynet ביקרו את "סגאפו" בחיוב וכתבו:.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-8 בינואר 2017, ביום יציאתו של "סגאפו" כסינגל. הקונספט שלו מגולל יום צילומים והקלטות של ביטון ואיזקיס. סצנות שונות כוללות את עיצוב השיער של ביטון, כמו גם איפור פרצופו של איזקיס. כמו כן, מצולמים השניים על מסך ירוק.
נכון לאוגוסט 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-2.2 מיליון צפיות.