cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קונסטנטין ארנסט
שנים ראשונות וחינוך
בילדותו הוקסם קונסטנטין מציור, בפרט, מיצירותיו של הצייר האוונגרדי הסובייטי אלכסנדר לאבאס.
מבט (1988–1989)
בריאיון לאתר אפישה, במסגרת פרויקט שכותרתו 'היסטוריה של התקשורת הרוסית בין 1989 ל-2011', אמר ארנסט כי פגש את אלכסנדר ליובימוב בפגישה לא רשמית וכי האחרון הציע לו לנסות את ידו בהפקת ורמיה, תוכנית טלוויזיה של הטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות. ארנסט עבד בתוכנית "מבט" במשך שנתיים כמראיין, תסריטאי ובמאי.
עמיתו יבגני דודולב טען בספרו, Vzglyad, The Beatles of the Perestroika, כי ארנסט ניסה את מזלו כבמאי לאחר שסידר כי חברת Videofilm תספק לו חדרי ציוד ומצלמות וידאו מדגם Betacam SP לטיוליו העסקיים (באותה תקופה, רק לאנשי תוכנית ורמיה הייתה גישה לציוד זה במרכז הטכני של אוסטנקינו). זה שכנע את הנהלת הערוץ לתת צ'אנס לעובד הצעיר והוא לא איכזב אותם.
מטאדור (1991–1995)
בשנת 1989 אנטולי ליסנקו, סגן העורך הראשי של מערכת הנוער בטלוויזיה המרכזית וראש תוכנית "מבט", הציע לארנסט להתחיל לעבוד בתוכנית שלו. מטאדור הייתה תוכנית טלוויזיה בנושא תרבות, אירועים משמעותיים ואנשים יצירתיים ועלתה לראשונה בינואר 1991.
ארנסט שימש כתסריטאי, פרזנטור, במאי ומפיק, התנסה בדרכים להציג מידע ולעיתים היה ממתג מחדש את משתתפי המופע שלו.
מפיק בכיר של ערוץ ORT (1995-2001)
ב-25 בינואר 1995 מונה ולדיסלב ליסטייב למנכ"ל חברת הטלוויזיה הרוסית ORT. קצת יותר מחודש לאחר מכן, בערב 1 במרץ, נרצח ליסטייב בכניסה לבניין הדירות שלו. מועמדותו של מנכ"ל חדש עוררה מחלוקת רבה בקרב בעלי המניות בחברה, מכיוון שעל פי האמנה כל בעלי מניות המיעוט היו צריכים להגיע לקונצנזוס (אנשים פרטיים והמדינה החזיקו בבעלותם 49% ו-51% מערוץ הטלוויזיה בהתאמה).
בוריס ברזובסקי, מבעלי המניות העיקריים, הציע את התפקיד הזה לארנסט, אותו הציג לו ולנטין יומאשב, אך ארנסט סירב. אולם לאחר מספר חודשים שינה את דעתו וקיבל את תפקיד המפיק הבכיר. ב-3 בספטמבר 1999, לאחר התפטרותו של איגור שאבדורסולוב, שהיה ממלא מקום מנכ"ל הערוץ מאוקטובר 1998, הפך ארנסט למנכ"ל ערוץ הטלוויזיה, תוך שמירה על תפקידו כמפיק בכיר.
בהמלצת שאבדורסולוב ובתמיכת נשיא הפדרציה הרוסית בוריס ילצין ובוריס ברזובסקי, ישיבת בעלי המניות של ORT מינתה את המנכ"ל החדש ארנסט ב-6 באוקטובר 1999. הוא המשיך לשלב בין תפקידי המנכ"ל והמפיק הבכיר עד יולי 2001, אז הפך אלכסנדר פייפמן למפיק החדש של חברת ORT.
מנכ"ל הערוץ הראשון (1999)
בעת מינויו של ארנסט למנכ"ל בסתיו 1999, היה ברזובסקי שליטה בפועל של הערוץ וניהל את מדיניות המידע של הערוץ באמצעות מנהלת תוכניות המידע, בראשות חברתו טטיאנה קושקריובה מאז קיץ 1999.
לאחר שהתגלעו חילוקי דעות עמוקים בין ברזובסקי לולדימיר פוטין, נשיא הפדרציה הרוסית החדש, מכר ברזובסקי את מלאי המניות שלו לרומן אברמוביץ'.
בעדות שנמסרה על ידי ראש לשכת הנשיא לשעבר אלכסנדר וולושין בבית המשפט הגבוה של הוד מלכותה באנגליה, בדיון בתביעה שהגיש ברזובסקי נגד אברמוביץ' בשנת 2011, אמר וולושין כי מנכ"ל ORT נדרש להיפטר מהשפעתו הבלתי רשמית של ברזובסקי ומכאן לחץ שהופעל על ברזובסקי בשנת 2000. לדברי וולושין, אחרי זה ארנסט הפך למי שקובע את הדברים בערוץ.
ניסיון לעבור לשידור אנכי
בשנת 2010 ניסה ארנסט להטמיע אינטגרציה אנכית בטלוויזיה הרוסית, גישה שהייתה נפוצה ונרחבת בארצות הברית ובכמה מדינות אירופה, שמשמעותה פרקים חדשים של סדרות משודרות פעם בשבוע במועד מסוים. שילוב אנכי הוא, ממספר סיבות, חסכוני עבור ערוצי טלוויזיה ומפיקי סדרות. כשהכריז על הניסוי שלו באינטגרציה אנכית, אמר ארנסט בריאיון ל-TimeOut כי בכך ניסה הערוץ לענות על צורכיהם של צופי הטלוויזיה ולעניין את מי שלא בדרך כלל צופה בטלוויזיה. עם זאת, הסדרות החדשות קיבלו רייטינג גרוע יחסית עבור הערוץ הראשון ברוסיה (כ-13%), אולם כל הפרקים שצולמו באותה תקופה שודרו, ואחריה חזר הערוץ לשילוב אופקי.
סכסוך עם הזמרת הרוסית זמפירה
רמיקס ל"האם אתה רוצה?", שיר של הזמרת הרוסית זמפירה, בוצע במהלך טקס הפתיחה של אולימפיאדת החורף 2014 באצטדיון האולימפי פישט בסוצ'י, רוסיה, ב-7 בפברואר 2014.
מיד לאחר סיום הטקס, כל התוכן נעלם מהאתר הרשמי של הזמרת, והוחלף בדף שחור ובו הטקסט הבא: "ערוץ 1 התעלם מכל הסכם אפשרי והשתמש בשיר שלי ללא הסכמתי. זה פוגע ישירות בזכויות הקניין הרוחני שלי. זה מקומם) טקס פתיחה נהדר! קוסטיה, מזל טוב! אבל מדוע חוסר הכבוד הזה? אתה עושה כל מה שאתה רוצה?" (האיות המקורי נשמר).
בתגובה, קונסטנטין ארנסט הצהיר בשידור בתחנת הרדיו הד מוסקבה ב-9 בפברואר 2014 כי הוא "הכיר את זמפירה כבר מההתחלה, כאשר איש לא הכיר אותה" וכי הוא "עשה רבות למען זמפירה והקריירה שלה". הוא הוסיף כי "זמפירה הפרה את החוזה שלה עם REAL Records, חברה שבראשה עמדתי באותה עת, אך החלטתי לא להגיש תביעה נגדה". עם זאת, בנסיבות העניין, הוא יצטרך לעשות זאת אם היא מתכוונת לתבוע אותו.
ארנסט לא מסר פרטים על הפרת החוזה כביכול בין זמפירה לחברת ההקלטות REAL, ואמר רק שזה קרה כחמש-שבע שנים לפני כן. בעקבות זאת, דוברה הרשמי של זמפירה, פבלו שבצ'יוק, אמר בריאיון ל-Business FM כי היא לא תתבע את ארנסט על כך שהוא השתמש בשיר שלה ('האם אתה רוצה?') ללא הסכמתה. עוד הוסיף כי ההודעה באתר הרשמי של הזמרת שנעלמה בבוקר 10 בפברואר 2014 הייתה אמצעי להביע את חוסר שביעות רצונה מהנושא.
יום ההולדת ה-55 של ארנסט
ב-10 בפברואר 2016, סלאבה טרושצ'ינה, בעלת טור בנובאיה גזטה, הדגישה במאמרה על יום השנה ה-55 של קונסטנטין ארנסט כי "הפעם ולדימיר פוטין לא הלך לאוסטנקינו באופן אישי כפי שקרה חמש שנים קודם לכן" וכי "קטיה אנדרייבה לא קראה בקול ריק את הודעת הברכה של הנשיא על היעדרו". המאמר הסתיים עם ההערה כי "בגיל 50 היה לארנסט תריסר פרויקטים אישיים מהשורה הראשונה, עם פרוז'קטור-פריס-הילטון הלהיט הראשון שלו, ואילו בגיל 55, כל מה שלארנסט היה להציע זה את אורגנט, תוך איזון גבולי".
הערכת סיכויי פיתוח תוכן של משתמשים
ב-22 בדצמבר 2016 אמר קונסטנטין ארנסט בראיון בלעדי לאתר Gazeta.ru כי "תוכן שנוצר על ידי משתמשים באינטרנט מתייחס בעיקר למתיחות ולחדשות, ורק מי שמסוגל לצבור את המשאבים היצירתיים והפיננסיים שלהם ליצירת מוצר יכול להתמודד עם כל הדברים מבוססי המערכת. כמעט בלתי אפשרי להשיג זאת לבד. כן, אתה יכול לצלם סרט עם האייפון שלך, אבל עדיין אין לו שום דבר משותף לייצור המוני".
שינויים במדיניות השידורים
ב-13 בינואר 2017 קונסטנטין ארנסט הודיע בשידור חי בתוכנית "OK na svyazi!", מופע באינטרנט הרוסי, כי הערוץ הראשון לא ישדר את סרטו של אנדריי קראב'צוק, ויקינג בשנת 2017, והוסיף כי הסרט הזה היה אמור להיות מוצג בבתי הקולנוע ושזה יהיה הכי לא מתאים להציג את זה על מסך טלוויזיה. באותה תקופה, ויקינג היה הסרט הרוסי הראשון שגייס 1.25 מיליארד רובל, מה שהפך אותו לסרט השלישי בגודלו בהיסטוריה הרוסית.
ב-4 בספטמבר 2017 ארנסט אמר כי לערוץ הראשון ברוסיה אין שום תוכניות להציב את משחקי אליפות רוסיה בכדורגל בלוח השידורים שלו, מכיוון ש"טלוויזיה מעוצבת אחרת" ו"זה לא הגיוני לשדר כמה משחקים בודדים". עם זאת, הערוץ משדר משחקים מרכזיים של נבחרת רוסיה.
חיים פרטיים
קונסטנטין ארנסט מעולם לא היה נשוי רשמית.
בת זוגו הידועה בציבור הראשונה הייתה אנה סילונאס, מבקרת תיאטרון ובתו של וידיאס סילונאס, פרופסור ויו"ר המחלקה לתיאטרון זר בבית הספר לתיאטרון במוסקבה.
ב-4 באוקטובר 1997 בקונצרט שהעניק המלחין והמנצח הפולני קשישטוף פנדרצקי והוקדש לבכורה של קומפוזיציה מוזיקלית חדשה, זו נכתבה לבקשתו האישית של נשיא ומנכ"ל חברת השידור העצמאית במוסקבה, אלכסנדר פונומארב, כחלק מחגיגות לציון 880 שנה למוסקבה. לאחר הקונצרט פגש ארנסט את לריסה סינלשיקובה, סגנית נשיא TV-6, אחת מתחנות הטלוויזיה המסחריות הראשונות ברוסיה. בשנת 1998, היכרות זו צמחה למערכת יחסים באהבה אך מעולם לא הפכה לנישואים רשמיים. זה נמשך עד אביב 2010, אז סינסלשיקובה סיימה את יחסיהם ועברה מדירתה היוקרתית ברחוב פוברסקאיה, שם התגוררו בני הזוג עד אז, לאחוזה שלה באזור היוקרתי של מחוז מוסקבה (סובייקט פדרלי של רוסיה). בניגוד לטענות בכמה אמצעי תקשורת אמריקאים ובריטים, קונסטנטין ארנסט ולריסה סינלשיקובה מעולם לא היו בעלי עסק משותף, נכסים או רכוש.
ב-21 ביולי 2014, הגרסה הרוסית של טאטלר הודיעה כי "קונסטנטין ארנסט בהחלט הכניס את חברתו הצעירה לרשימת האירועים החברתיים שלו... סופיה זייקה, לשעבר עובדת בית האופנה יוליאנה סרגנקו, שינתה בקלות מסיבות מצחיקות בבית ומפגשי צילום פשוטים ונועזים ל[אירועי] קבלות פנים תרבותיות והערות ביישניות שכמעט ואינם נשמעים מאחורי כתפו של מחזיקי המניות בטלוויזיה". בחוגי הטלוויזיה הרוסים נודעה מערכת היחסים בין זייקה בת ה-25 לארנסט בן ה-52 כבר באמצע 2013. בעבר, סופיה זייקה יצאה גם עם פיודור בומר, הידוע יותר בשם Kto DJ, והצלם טימופיי קולסניקוב. סופיה היא גם חברה קרובה של הבמאית והתסריטאית הרוסייה רנטה ליטווינובה המכנה את סופיה 'השחקנית האהובה עליה'. מספר גורמים בתקשורת הרוסית הודיעו ב-22 ביולי 2017 כי קונסטנטין ארנסט התחתן עם סופיה זייקה, אך אין אישור רשמי לנישואין אלה.
ילדים
לקונסטנטין ארנסט שלוש בנות. הבת הגדולה אלכסנדרה, נולדה בשנת 1994 מיחסיו עם אנה סילונאס (מתגוררת כיום בניו יורק, ארצות הברית). שתי בנותיו הקטנות עם סופיה זייקה (ילידות 2016 ו-2017) ששמותיהן נשמרים בסוד.
בכמה אמצעי תקשורת רוסיים טענו בשגגה כי ארנסט הוא אבי ילדיה של לריסה סינלשיקובה, אנסטסיה (ילידת 1983) ואיגור (יליד 1985).
ואיקיקי
ואיקיקי (באנגלית: Waikiki) הוא מחוז הנמצא בשטח השיפוט של הונולולו עיר הבירה של הוואי ונחשב לאחד ממרכזי התיירות הבולטים ביותר בהוואי.
אטימולוגיה
פירוש השם ואיקיקי הוא "זרבובית מים" בשפת הוואי, על שם שפע המים שקיים במקום, בשל הנהרות והנחלים שהזינו במים את אזור הביצות.
מידע כללי
ואיקיקי התפרסמה במיוחד הודות לחוף הים עם החול הלבן והמים הצלולים והשלווים המתאימים ללימוד גלישה בים, אך גם בזכות אתרים אחרים הכוללים את פארק קפיולאני, השמורה הצבאית פורט דה רוסי, לגונת קהאנאמוקו (Duke Paoa Kahanamoku Lagoon), חוף קוהיו, ומפרץ עלא וואי.
בוואיקיקי קיימים 90% מבתי המלון בהונולולו ובתוכם מלונות היסטוריים שנבנו בתחילת המאה ה-20 ומלונות נופש מודרניים רבי קומות.
גאוגרפיה
הרחוב הראשי בוואיקיקי הוא קאלאקאואה (kalakaua avenue), הנקרא על שמו של המלך קאלאקאואה, ובו נמצאים מלונות יוקרה (רויאל הוואי, שרתון, הייאט, מלון מואנה-סרפריידר ואחרים), חנויות מותגים (שאנל, לואי ויטון, פראדה, כריסטיאן דיור, אפל ועוד) וחנויות מותגים של בגדי ומוצרי גלישה. רחוב ראשי נוסף הוא שדרת קוהיו (Kūhiō Avenue) הנקראת על שם הנסיך קוהיו, ומפורסמת בזכות המסעדות, בתי הקפה וחיי הלילה שבה.
אקלים
הטמפרטורה ברוב השנה נעה בין 75–85 מעלות פרנהייט (29-24 מעלות צלזיוס). וכמות הגשם הגדולה יורדת בחודשים נובמבר-ינואר.
היסטוריה
מחוז ואיקיקי מהווה חלק חשוב בהיסטוריה של האי אוהאו. ואיקיקי היה אזור ביצות שמי נהרות ונחלים זרמו אליו בשפע. קיימת סברה שבשנת 1400 צ׳יף קאלאמאקואה (Chief Kalamakua) עיצב את השטח כדי לנצל את שפע המים הזורמים, על ידי בניית בריכות דגים ושתילת חלקות של צמחי טארו. בסביבות שנת 1450 נחשב חצי האי ואיקיקי כמרכז השלטון של האי אוהאו.
בשנת 1794, התקיים בוואיקיקי קרב היסטורי. קאמהאמאה הראשון (Kamehameha I) הגיע לוואיקיקי מ"האי הגדול" (Big Island) עם צי של סירות קאנו, וכבש את ואיקיקי מידי השבט שישב במקום.
בשנת 1778, התגלו אוהאו ואיי הוואי האחרים על ידי ג׳יימס קוק שנחת באי קאואיי - האי הרביעי בגודלו. במאה ה-19, הייתה הונולולו שכללה בתוכה את אזור ואיקיקי כפר דייגים קטן, אשר שגשג במהרה הואיל ושימש כמקום עגינה לספינות סוחר שסחרו בפרוות עם המזרח וכן לספינות דיג וציד לווייתנים. המלך קאמהאמאה הראשון העביר את חצר מלכותו כדי לשלוט ולהשגיח על המסחר שהתפתח כתוצאה מהעגינה של הספינות הרבות שהגיעו. מצב זה הפך את אזור החוף לנקודה חשובה בהיסטוריה של המקום.
באמצע 1800, בימי שלטונם של קאמהאמאה הרביעי והחמישי הפך אזור ואיקיקי למרכז קיט ונופש. שבהמשך התחילו להגיע תיירים לאזור. בסוף המאה ה-19, הקימה ארצות הברית בסיסים צבאיים באוהאו, ובעקבות הקמתם גדלה התיירות בוואיקיקי שהפך ליעד תיירותי.
בתחילת המאה ה-20, שנת 1901 נבנה מלון מואהנה, במקביל הורחבו הרחובות, נבנו גשרים ונוקזו הבריכות. כמו כן, הוחל בייבוש הביצות על ידי חפירת תעלת עלא וואי שהסתיימה בשנת 1928.
ב-7 בדצמבר 1941, הופצץ בסיס פרל הארבור על ידי היפנים, הפצצת הבסיס קטעה את זרם התיירים שהגיעו לוואיקיקי, ומלון מואנה שימש את החיילים למנוחה והפוגה. החל משנות ה-50 של המאה ה-20 ועד היום חזר האזור לשמש כאתר תיירות.
מוזיקה
בוואיקיקי התפתח סגנון מוזיקלי שנקרא hapa-haole, שהוא סוג של סגנון מוזיקה הוואית. הלחן והנושא הם הוואיים והמילים באנגלית. עליית המוזיקה ההוואית זכתה לפרסום רב בשנת 1934 ואילך, כאשר הזמר הארי אוונס (Harry Owens) ולהקתו הפכו לסמל באי. הודות להם הושקה תוכנית הרדיו הפופולרית העולמית Hawaii Calls, ששודרה מחצר מלון מואנה בין השנים 1935–1975, כאשר סימן ההיכר שלה היה רעש גלי הים הנשברים למרחוק. לאור הצלחתו של הארי אוונס הגיעו זמרים ושחקנים רבים לוואיקיקי כמו ביל קרוסבי, שירלי טמפל, קלארק גייבל, פרנק סינטרה ואחרים.
ספורט גלישת הגלים
הסופר האמריקאי ג׳ק לונדון וגולשי הוואי ג׳ורג׳ פרית׳ ודיוק קהנאמוקו, הביאו לידיעת הציבור הרחב את ספורט גלישת הגלים בוואיקיקי ובכל שטח האי אוהאו. ג׳ק לונדון שביקר בהוואי, פרסם כתבות על גלישת גלים בעיתונות האמריקאית. מספר שנים מאוחר יותר התוודע הציבור הרחב לספורט זה, לאחר שדיוק קהנאמוקו, שחיין יליד הוואי, זכה במדליית זהב בגלישה והוזמן לאוסטרליה בכדי להדגים את סגנונות השחייה והגלישה שלו.
בשנת 1953, אירח מועדון הגלישה של ואיקיקי את אליפויות הגלישה הבינלאומיות הראשונות לגברים ונשים.
חוף הים
ואיקיקי מפורסמת בזכות חוף הים הנמצא בתחומה, אשר כמעט כולו מעשה ידי אדם, והתיירים הרבים הבאים למקום במשך שנים רבות מכניסים לענף התיירות בוואיקיקי הכנסה של 42% מכלל הכנסות המדינה בתיירות. התיירים מגיעים לרצועת החוף מול המלונות Royal Hawaiian ו-Moana Surfrider, ומנסים לגלוש ולתפוס את הגלים המתנפצים אל החוף, היכולים לעיתים להגיע עד לגובה של תשעה מטרים.
חוף הים בוואיקיקי מורכב ממספר חופים קטנים המתחברים לחוף אחד גדול: חוף Waikīkī, Duke's Beach, Kūhiō Beach, Queen's Surf Beach.
אולם, החוף הולך ונהרס כתוצאה משחיקה שהחלה במאה ה-19 המתרחשת בשל עליית פני הים וגורמת מדי שנה להצפה של כמטר מהחוף. לשחיקת החוף מספר גורמים: (1) בנייה על ידי יזמים שונים של בתי מלון ובתים הקרובים מאוד לקו החוף הטבעי; (2) הקמת שוברי גלים ומבנים אחרים שנבנו על ידי בעלי עסקים כדי להגן על נכסיהם, אך בנייתם חסמה את הגאות והשפל הטבעיים לאורך החוף; (3) בעשורים הראשונים של המאה ה-20, התקיימו חפירות במקום והחול שפונה הועבר לכיסוי שטחי הביצה הטבעיים; (4) צבא ארצות הברית אף הוא גרם לשחיקה, בכך שחפר תעלה רחבה בשונית, כדי להציב תותח ארטילרי במשקל 69 טון. התוצאה הייתה הרסנית הואיל וחול נסחף דרך החור שנוצר בשונית; (5) גורם נוסף לשחיקה הוא הנטטוריום (בריכה שהוקמה לזכר חיילי מלחמת העולם הראשונה), כאשר קירות הבריכה על סף קריסה, חול גולש לבריכות השחייה, ויש לשאוב אותו. לאור זאת מתקיימים דיונים האם להרוס את הבריכה ולהקים משהו אחר במקומה או לשפץ אותה.
לפי נתוני דוח חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית, עד שנת 1950 נספרו כ-80 סוגי מבנים שהוקמו ונבנו על רצועת החוף. מדי פעם נעשו מאמצים להילחם בשחיקה, ומה שנעשה הוא תחזוקה של החוף והסכום הגיע למיליוני דולרים. יתרה מכך, הבלייה של החוף הביאה לכך, כי מועצת העיר הונולולו הטילה מס על כ-6,500 בעלי עסקים באזור החוף המשתרע מנמל עלא וואי ועד לחוף קאימאנאה ועל בעלי עסקים בתעלת עלא וואי, במטרה לגייס כ-600,0000 דולר מדי שנה, כדי לחדש ולשפץ את החופים הללו. אך בעלי העסקים התנגדו והחוקים לא הובאו לאישור.
חוף קוהיו (Kuhio Beach)
נבנה בשנת 1951, והוא נמצא בין מלון שרתון למלון מוהאנה. החוף נקרא על שם הנסיך קוהיו ג׳והה קאלאניאנאהול (Prince Johah Kuhio Kalanianaole), ומכונה בריכות Kūhiō, הואיל והוא מחולק על ידי שני קירות בטון הנמתחים לתוך האוקיינוס ומהווה מתחם שחייה רגוע ושקט.
בחוף 3 נקודות ציון: פסל הנסיך קוהיו; פסל הדוכס קהנאמוקו; 4 אבנים גדולות - אבני קפאמהו (Stones of Kapaemahu ).
בשנת 2012 עבר החוף שיפוץ והרחבה בשל שחיקת הים. בנוסף, נבנתה בו טיילת חדשה ונוספו מזרקות מים.
נטטוריום - אנדרטת מלחמה (Natatorium War Memorial)
בשנת 1927, נבנה הנטטוריום - בריכת שחייה אולימפית בגודל 40x100 יארד. הבריכה עוצבה על ידי האדריכל לואיס הובארט (Lewis Hobart) והוקדשה ל-10,000 אזרחי הוואי ששירתו במלחמת העולם הראשונה.
הבריכה הייתה ייחודית, כיוון שנבנתה על חוף הים וניזונה ממי ים. שחיינים אולימפיים שחו בה ואף הביאו לפרסומה. אחד מהם היה דיוק קהנאמוקו, השחיין האולימפי בהוואי שהצטרף לשחיינים כמו פרד קונו, דיק קליבלד, ג׳וני וייסמולר וובסטר קראב. אחרי פרל הארבור נלקחה הבריכה על ידי הצבא ושימשה למטרות הכשרה ואימון החיילים. בשנת 1949 שוקמה הבריכה בעלות של 82,000 דולר. הבריכה סגורה לציבור, וקיימת תוכנית לשיקומה ושיפוצה בסך 11.5 מיליון דולר.
פארק קפיולאני (Kapiolani Park)
פארק קפיולאני ממוקם בקצה המזרחי של חוף ואיקיקי ושטחו 200 דונם. הוא גובל בשדרות קאלאקאואה (Kalakaua Avenue), שדרת מונסאראט (Monsarrat Avenue) ושדרת פאקי (Paki Avenu).
בשנת 1876, התעניינה קבוצת אנשים בהקמת פארק ומתחם יריד במקום, ביניהם היה המלך דוד קאלאקואה (King David Kalakaua), מונרך הוואי (Monarch of Hawai‘i), שהחליט לתרום שטח של 200 דונם שהכיל בתוכו ביצות, בריכות דגים ישנות, לגונות ואיים, לטובת הציבור, וקרא לפארק על שם אשתו - המלכה קפיולאני.
הוא מכיל בתוכו את גן החיות של הונולולו, גני שעשועים, מגרשי טניס, מגרשי כדורגל, מטווח חץ וקשת, מסלול ריצה באורך 3 ק"מ המהווה חלק ממסלול מרתון הונולולו, פינות פיקניק מוצלות ומשטחי דשא פתוחים. מתקיימים בו קונצרטים ומופעים בחוץ, ובכל יום ראשון אחר הצהרים מופיעה בו להקת הוואי המלכותית בקונצרט חינם.
גן החיות של הונולולו
גן החיות של הונולולו נמצא באזור שטח ואיקיקי ומופעל על ידי העיר ומחוז הונולולו. הקרקע שייכת לקרן פארק קפיולאני לפי הסכם שנחתם בין רפובליקת הוואי לאגודת פארק קפיולאני, במטרה להשאיר את הפארק ובתוכו גן החיות כאזור טבעי, כדי שהמבקרים יוכלו להנות ממנו. בשנת 1947, הוקצו 42.5 דונם מתוך פארק קפיולאני לטובת שטח גן החיות.
חברי אגודת הפארקים פיתחו את האזור בעזרת מענקים שניתנו להם על ידי המלך, כאשר הכוונה הייתה להציג את אוסף הציפורים הפרטי של המלך, שהגיע בשנת 1938 להיקף של שלושה מתחמי ציפורים גדולים, וכן ליצור מסלול מרוצי סוסים. בשנת 1914 הוחל באיסוף בעלי חיים נוספים כאשר ההתחלה הייתה קוף, דב ופיל אפריקאי. בשנת 1952 כבר הכיל הגן בנוסף לציפורים גם אוסף זוחלים ויונקים. 1984 - שונה מבנה הגן והוא חולק ל-3 אזורים אקולוגיים טרופיים: הסוואנה האפריקאית, יערות טרופיים באסיה ואמריקה ואיי האוקיינוס השקט. בשנת 2021 עבר הגן שיפוץ, בשל דרישת האיגוד העולמי של גני חיות והאקווריומים. הדרישה באה על מנת שגן החיות יוכל לקבל מחדש את ההכרה הרשמית שלו כגן חיות.
האקווריום
האקווריום נפתח ב-19 במרץ 1904, ידוע בשם "האקווריום של הונולולו" והוא אחד האקווריומים הציבוריים והוותיקים בארצות הברית. הוא הוקם כמיזם מסחרי על ידי חברת "Honolulu Rapid Transit and Land Company" שמימנה את המיזם במימון פרטי, ומטרתה הייתה להציג לעולם את שוניות האלמוגים במקום. עם פתיחתו נחשב כאקווריום בעל עושר הדגים הטוב בעולם. בשנת 1919 הועבר האקווריום לרשות אוניברסיטת הוואי.
באקווריום קיימים יותר מ-420 מינים וסוגים של בעלי חיים השוכנים במי האוקיינוס השקט ובחופי הוואי, ביניהם הדג הלאומי של הוואי שנקרא הומוהומו נוקונוקו אפואאה (Humuhumu nukunuku apua’a), ובקיצור הומונוקו.
פורט דה רוסי (Fort DeRussy)
פארק פורט דה רוסי שוכן על חוף הים בוואיקיקי ויש לו את רצועת החוף הרחבה ביותר. הפארק פתוח לציבור הרחב ונמצא תחת הסמכות השיפוטית של צבא ארצות הברית. גודלו 71 דונם והוא נקרא על שמו של גנרל רנה אדוארד דה רוסי (René Edward De Russy) בוגר הווסט-פוינט, אשר שירת במלחמת האזרחים. זהו אחד מ-5 פארקים הנקראים בשם זה בארצות הברית.
הפארק הממוקם על חוף הים מכיל מגרשי שעשועים לילדים, פינות גריל, מגרשי פיקלבול ( Pickleball), מתקני ספורט, מוזיאון צבאי ועוד.
מכתש ראש היהלום (Diamond Head)
השביל לפסגה נסלל בשנת 1908 כחלק ממערך ההגנה על החוף שכולל בונקרים בנויים, מגדל ניווט גדול (נבנה בשנת 1917) וכן תחנת בקרת אש שהושלמה בשנת 1911. השביל בחלקו תלול מאוד, המשכו שביל בטון שנסלל כדי להפחית את הסחף, וממנו עולים דרך מדרגות תלולות וממשיכים בתוך מנהרה מוארת כדי להיכנס לתחנת בקרת האש.
טקס הדלקת הלפידים בשקיעה
אחת האטרקציות החדשות בוואיקיקי הוא מסורת הדלקת לפידים המפוזרים ברחבי האזור. ניתן לראות עם השקיעה גבר שחום עור הרץ עם מקל אש בידו ברחוב או בבתי המלון ומדליק את הלפידים.
מלון מואנה (Moana Hotel)
המלון הראשון שנפתח בוואיקיקי, נחשב כאחד המלונות ההיסטוריים בהונולולו. הוא נפתח ב-11 במרץ 1901, והוכנס לרשימת המלונות של History Hotels of America.
בעל הקרקע שעליו מוצב המלון - וולטר צ׳מברליין פיקוק (Walter Chamberlain Peacock), החליט להקים מלון באזור נטוש של ואיקיקי, ופנה לאדריכל אוליבר ג'י טראפגגן (Oliver G. Traphagen) לעצב לו את המלון, ואת בניית המלון קיבלו על עצמם חברת האחים לוקאס (The Lucas Brothers). המלון היה מפואר, והכיל 75 חדרי אירוח, מעלית שהייתה מבוססת על אנרגיה חשמלית, חדר ביליארד, ספרייה וכו׳. כאשר הפכה ואיקיקי לאטרקציה תיירותית, נחשב המלון לאחד ממקומות הלינה הטובים ביותר. לשיא שגשוגו הגיע המלון בשנת 1934, כאשר הגיעו הזמר הארי אוונס (Harry Owens) ולהקתו שהפך לסמל של מוזיקה הוואית, הם שידרו לעולם מהמלון תוכנית רדיו שנקראה "הוואי קוראת" ("Hawaii Calls").
בשנת 1952 נבנה מלון סרפריידר (Surfrider Hotel) ממזרח למואנה וצורף למלון מואנה. במשך השנים עבר המלון שיפוץ והרחבה ובשנת 1969 נמכר לרשת מלונות שרתון.
מלון רויאל הוואי (Royal Hawaiian Hotel)
מלון רויאל הוואי הוא מלון מפואר המשתרע על שטח של 15 דונם, שנפתח ב־1 בפברואר 1927. הוא נחשב כמלון היסטורי והוכנס לרשימת המלונות של History Hotels of America.
שטח האדמה שעליו מוצב המלון נמצא בבעלות Kamehameha Schools [נאמנות שנוסדה על ידי הנסיכה פאואהי בישוף (Princess Bernice Pauahi Bishop), כאשר מטרתה לתמוך בבתי ספר לילדי הוואי], והמלון היה בבעלות חברת Kyo-ya Hotels and Resorts אשר חוכרת את הקרקע. בשנת 1959 נמכר המלון בדומה למלון מואנה לרשת מלונות שרתון.
בבניית המלון הושקעו 4 מיליון דולר על ידי חברת Matson Navigation Co, ואדריכליו Warren & Wetmore נבחרו לבנותו כיוון שהיו מפורסמים בזכות מלונות אחרים שבנו בניו יורק (ריץ׳-קרלטון, בילטמור, בלמונט ואחרים).
תיאור המבנה: המלון בעל ארכיטקטורה מיוחדת בסגנון ספרדי-מורי צבועה בוורוד, בן 6 קומות ומכיל 400 חדרים.
שומר אמונים (ספר חסידי)
שומר אמונים הוא ספר חסידות שכתב הרב אהרן ראטה, מייסד חבורת שומר אמונים. הספר נדפס לראשונה בירושלים תש"ב-1942.
הספר עוסק בענייני ביטחון ואמונה, בהשגחה פרטית ובעניית אמן. בנושא זה הוא מביא את מאמר חז"ל:, ומכאן שמו של הספר. לספר נלווה קונטרס אהבת הבורא ושירי דביקות ושמחה.
חתנו של הרב ראטה, הרב אברהם יצחק קאהן, כתב פירוש על הספר בשם "הוספות וביאורים", ובו נאמר על המחבר: .).
בספרות המחקר
חוקר הקבלה גרשם שלום הזכיר את רבי אהרן ראטה כדוגמה נדירה לצמיחת עדה חסידית חיה סביב צדיק, שלא כהמשך של שושלת. עוד הוא כותב ש"אותם הכרכים של הספר "שומר אמונים" של רבי אהר'לה רוט הם מהתעודות המופלאות ביותר ליהודי בן זמננו, גם אם הוא רחוק ככל האפשר מעצם המסגרת המסורתית שבתוכה אפשרית הייתה תופעה כזאת".
בטופס "שומר אמונים" משנת תש"ב 1942, שהיה ברשות שלום, נמצא בכתב ידו: "הספר הזה יקר המציאות ביותר ולא רצו להדפיסו שנית בגלל מחלוקת במשפחתו. וטופס זה שהוא שלם בא לידי אחר חיפוש רב בשנת תשי"ח ולא נרשם כלל בקרית ספר".
מיקל אנקה
מיקל אנקה (דנית:Michael Ancher; 9 ביוני 1849 – 19 בספטמבר 1927) היה אמן ריאליסטי דני, וידוע בציוריו של דייגים, אגמים וסצנות אחרות מקהילת הדייגים הדנית והיה בין מייסדי ציירי סקיין. היה בעלה של הציירת אנה אנקה.
ביוגרפיה
מיקל פיטר אנקה נולד ברוצקר שבאי בורנהולם. בנו של סוחר מקומי, למד בבית הספר אך לא הצליח להשלים את לימודיו התיכוניים מאחר שאביו נקלע לקשיים כלכליים, מה שאילץ אותו להסתדר בעצמו. בשנת 1865 מצא עבודה כפקיד חניך באחוזה ליד רונדה שבמזרח יוטלנד. בשנה שלאחר מכן הוא פגש את הציירים תיאודור פיליפסן ווילהלם גרוט שהגיעו לאזור לצייר. הם התרשמו מעבודתו המוקדמת, ועודדו אותו לעסוק בציור כמקצוע. בשנת 1871, הוא שהה תקופה קצרה בבית הספר לאמנות של נילסן על מנת להצטרף לאקדמיה המלכותית הדנית לאמנות בקופנהגן בהמשך השנה. למרות שבילה זמן מה באקדמיה, הוא עזב בשנת 1875 מבלי שסיים את לימודיו.
אחד מחבריו ללימודים היה קרל מאסן שהזמין אותו לנסוע לסקיין, כפר דייגים קטן בצפון הרחוק של יוטלנד, שם נפגשים הים הבלטי והים הצפוני. מאמצע שנות ה -70 של המאה ה -19, הוא ומדסן הפכו לחברי מפתח בקבוצת אמנים שהתכנסו שם מדי קיץ, המכונים ציירי סקיין.
לאחר שאנקה ביקר לראשונה בסקגן בשנת 1874, הוא התיישב שם והצטרף לחברת האמנים ההולכת וגדלה. מושבת הציירים נפגשה באופן קבוע במלון Brøndums בסקיין כדי להחליף רעיונות.
בשנת 1880 התחתן אנקה עם ציירת אחרת ילידת סקיין, אנה ברונדום, שלאביה היה שייך מלון ברונדמס. בשנים הראשונות לנישואיהם היה לבני הזוג בית וסטודיו שהפך למוזיאון סקיין. לאחר לידת בתם הלגה בשנת 1883, עברה המשפחה למרקווג שבסקיין.
קריירה
את פריצת הדרך האמנותית שלו השיג בשנת 1879. עבודותיו של מיקל אנקה מתארות את הדייגים של סקגן ואת חוויותיהם הדרמטיות בים, המשלבות ריאליזם עם קומפוזיציה קלאסית. עבודות מפתח כוללות את הם יעקוף את הנקודה?, סירת ההצלה המובלת בדיונות (1883), הצוות ניצל (1894) והאיש הטבוע (1896).
מיקל אנקה הושפע מהכשרתו המסורתית באקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות בשנות ה -70 שהטילה כללים נוקשים על הקומפוזיציה. עם זאת, נישואיו לאנה אנקה הציגו בפניו את הרעיון הנטורליסטי של מציאות לא מעוותת וצבעיה. על ידי שילוב ההרכב הציורי של נעוריו עם תורת הנטורליזם, מייקל אנקה יצר מה שכונה אמנות פיגורטיבית מונומנטלית מודרנית, כגון בציור הטבילה.
בין היתר ניתן לראות את עבודותיהם של אנה ומיקל אנקה במוזיאון סקגן, מוזיאון סטטנס לאמנות, מוזיאון פרדריקסבורג, אוסף הירשפרונג ומוזיאון לאמנות ריבה. מיקל קיבל את מדליית אקרסברג בשנת 1889 ובשנת 1894 את אות מסדר הדנברוג.
הבית של מיקל ואנה אנקה
בשנת 1967 הפך הבית למוזיאון, בית אנקה. הריהוט והציורים המקוריים שיצרו בנוסף לעבודות ואמנים אחרים של סקיין מוצגים בבית ובסטודיו המשוחזרים.
אלזה (לביאה)
אלזה (28 בינואר 1956 – 24 בינואר 1961) הייתה לביאה שגודלה יחד עם אחיותיה "Big One" ו-"Lustica" על ידי פקח שמורות הטבע ג'ורג' אדמסון ואשתו ג'וי אדמסון לאחר שהתייתמו בגיל כמה ימים בלבד. Big One ו-Lustica נמסרו לאחר תקופה לגן החיות ברוטרדם, הולנד, ובני הזוג אדמסון גידלו את אלזה בעצמם ואימנו אותה לשרוד, עד שניתן היה לשחרר אותה לטבע.
סיפורה סופר במספר ספרים של בני הזוג אדמסון, וכן בסרטי קולנוע, בהם "לחופש נולדה" משנת 1966.
חייה
אלזה ואחיותיה התייתמו ב-1 בפברואר 1956 לאחר שג'ורג' אדמסון נאלץ להרוג את אמם כשזו תקפה אותו. מאוחר יותר הבין אדמסון שהתקיפה נעשתה בנסיון להגן על גורותיה. עקב כך, אימצו ג'ורג' ואשתו ג'וי את הגורות שהיו בנות ארבעה ימים.
אלזה גדלה במובנים רבים כמו כל חיית מחמד ביתית, אולם ג'וי אדמסון, שבה בטחה אלזה יותר מכולם, התייחסה אליה כשווה אליה עצמה ונוצרה ביניהן תקשורת מפותחת והבנה הדדית. לאחר ששתי אחיותיה נשלחו לגן חיות, הייתה ג'וי נחרצת בנחישותה להעניק לאלזה את האימון שהיא זקוקה לו כדי לחזור לצוד ולחיות בטבע. מאמציה נשאו פרי סיפור חייה המוקדמים של אלזה פורסם בספר "לחופש נולדה".
כשאלזה הייתה בת שלוש, היא הובילה את שלושת הגורים שלה לפגוש את ה"להקה" שבה גדלה - משפחת אדמסון. בני הזוג נתנו לגורים את השמות "ג'ספה" (זכר), "גופה" (זכר) ו"אלזה הקטנה" (נקבה). היא המשיכה לשמור על קשר חם ואוהב עם בני הזוג אדמסון והפגינה כלפיהם חיבה רבה.
חיי אלזה וגוריה מתוארים בספר חיים בחופש, שיצא זמן קצר לאחר מכן.
אלזה מתה בזרועותיו של ג'ון, כתוצאה מקדחת הקרצית. היא נקברה ב בקניה.
לילי קרונברגר
לילי קרונברגר (בהונגרית: Kronberger Lily; 12 בנובמבר 1890 – 21 במאי 1974) הייתה מחליקה אמנותית על קרח הונגרייה-יהודייה, 4 פעמים ברציפות אלופת עולם (1908–1911) בהחלקה אמנותית על קרח ליחידות.
קרונברגר הייתה לאלופת העולם הראשונה של הונגריה.
ביוגרפיה
קרונברגר נולדה בבודפשט.
ישראל קנדה
ישראל קנדה (ט.ר) בע"מ היא חברת נדל"ן ציבורית. החברה עוסקת באיתור, ייזום והשבחת נכסים. החברה נוטלת חלק בפרויקטים למגורים, בנכסים מסחריים, מלונאות, בקבוצות רכישה ובהשבחת קרקעות והיא פעילה בישראל ובמדינות נוספות. נכון לאפריל 2022, שווי השוק של החברה מוערך בכ.2.7מיליארד שקל. החברה נמצאת בשליטתם של ברק רוזן, המכהן, כמנכ"ל ואסף טוכמאייר, המכהן, כיו"ר הדירקטוריון.
לילי קרונברגר
ביוגרפיה
באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בדאבוס שווייץ בשנת 1906, שבה נערכו לראשונה תחרויות בנפרד לנשים זכתה קרונברגר במדליית ארד בתחרות לנשים, אחרי מאדג' סיירס מבריטניה וג'ני הרץ מאוסטריה. שנה לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בווינה אוסטריה היא זכתה שוב במדליית ארד אחרי סיירס והרץ.
ישראל קנדה
היסטוריה
ישראל קנדה נוסדה על ידי ברק רוזן ואסי טוכמאייר. שני המייסדים החלו את דרכם בתחום כסוכני נדל"ן במשרד מקומי בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 והחליטו לשתף פעולה כדי להקים חברת נדל"ן משלהם ב-1995. החברה קיבלה את השם "קנדה-ישראל" לאחר שבשנת 2000 החלו להשקיע בעסקאות נדל"ן בטורונטו. בהמשך הם ייסדו חברה ציבורית הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב, בשם "ישראל קנדה". "קנדה-ישראל" נותרה חברה פרטית ורוב פעילות הנדל"ן שלה מתרכזת בפרויקטים מחוץ לישראל, ביניהם: פרויקט Columbus Bay ברפובליקה הדומיניקנית, פרויקט PLANETOGRAD בסנקט פטרבורג, רוסיה, ופרויקט WEM בלונדון, בעוד רוב הפרויקטים בישראל מנוהלים על ידי החברה הציבורית "ישראל קנדה".
לילי קרונברגר
אלופת עולם
באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בטרופאו צ'כיה בשנת 1908 זכתה קרונברגר במדליית זהב לפני אלזה רנדשמידט מגרמניה, המתחרה היחידה שלה. שנה לאחר מכן, היא התחרתה לבדה והוכתרה לאלופת העולם. בשנת 1910 היא זכתה שוב במדליית זהב לאחר שניצחה שוב את רנדשמידט. באליפות העולם שנערכה בווינה בשנת 1911 היא זכתה במדליית זהב, לפני אופיקה וון מרי הורבט מהונגריה ולודוביקה ג'קובסון מגרמניה. בהצעתו של זולטאן קודאי, היא הייתה המחליקה הראשונה בהיסטוריה שהופיעה בתחרות החופשית עם מוזיקה. באותן השנים (1908 - 1910) זכתה קרונברגר 3 פעמים ברציפות באליפות הונגריה בהחלקה אמנותית על הקרח.
ישראל קנדה
היסטוריה
באוקטובר 2015, רכשה מפז חברת הנפט, את החזקתה במניות חברת פי גלילות המחזיקה 164 דונם במתחם הסמוך למחלף גלילות. בנוסף רכשה 34 דונם במתחם, בשתי חלקות נפרדות, שבהם היא החזיקה ישירות פז וששימשו למחסן לוגיסטי של החברה וכמרכז הפצה, זאת תמורת 237 מיליון שקל בסך הכל.
לילי קרונברגר
אלופת עולם
בשנת 1997 זכתה קרונברגר להיכלל בהיכל התהילה העולמי בהחלקה אמנותית על הקרח.
ישראל קנדה
היסטוריה
בפברואר 2018 הצטרפה "ישראל קנדה" למדד ת"א 125.
במאי 2021, דווח כי זרוע ההתחדשות העירונית צפויה ליזום כ-8500 יחידות דיור.
נכון לינואר 2022, שוויה של החברה עומד על כ-6.2 מיליארד שקלים.
נכון לעונת 2021/2022, ישראל קנדה היא נותנת החסות הרשמית של מכבי תל אביב בכדורגל.
דווח נכון לינואר 2022 כי ברק רוזן בעל השליטה העיקרי בקבוצת ישראל קנדה רכש 22.6 אחוזים מחברת נורסטאר, בעלת השליטה העיקרית של קבוצת גזית גלוב חברת נדל"ן המניב הבינלאומי עם צבר נכסים בשווי של כ40 מיליארד שקלים
ישראל קנדה מלונאות (ICH)
ישראל קנדה מלונאות (ICH) עוסקת בניהול, פיתוח והשבחה של נכסי מלונאות ותחת ניהולה אלפי יחידות אירוח נכון להיום. בין המלונות אשר נמצאים בבעלות או בניהול ישראל קנדה מלונאות: דווח באפריל 2021 כי, "ישראל קנדה" תקים מלון ראשון בישראל של חברת ארבע העונות בעיר תל אביב-יפו במתחם בו עתידים להיבנות שלושה מגדלים בני 35–45 קומות ובהם מגורים, מלונאות ומסחר.
מנכ"ל פעילות זאת נכון לשנת 2021 הוא ראובן אלקס.
ישראל קנדה מגורים (ICR)
זרוע ישראל קנדה מגורים קמה עקב המיזוג של ישראל קנדה עם חברת מנרב פרויקטים, שהייתה חברה ציבורית. לאחר המיזוג, מנרב פרויקטים נמחקה ממסחר בבורסה והפכה לחברה פרטית, ושמה שונה ל-ICR. עם הרכישה, החלה ישראל קנדה בשיווק פרויקטים של חברת מנרב, לרבות "מנרב בשמורה" בשכונת דניה בחיפה, "מנרב עכו" בעכו, פרויקט הגפן בהרצליה, "מנרב בת ים" בבת ים ועוד.
מנכ"ל פעילות זאת נכון לשנת 2021 הוא מורדי שבת.
אלרוב נדל"ן ומלונאות
נכון ל-2021, חברת ישראל קנדה, היא בעלת העניין השנייה בגודלה (14%) בחברת אלרוב שווי החברה מעורך בכ-4.6 מיליארד שקלים.
נורסטאר (בעלת השליטה בגזית גלוב)
נכון ל-2022 ,חברת ישראל קנדה ,היא בעלת השליטה (בעלת האחזקה הכי גדולה) בחברת נורסטאר שהינה מחזיקה ב-51% מחברת גזית גלוב.
ארמון הקיץ
ארמון הקיץ (בסינית מסורתית: 頤和園, בפין-יין: Yíhé Yuán - "יִיחֶה יְוֵּאן", מילולית "גן הבריאות וההרמוניה") הוא אתר גן נרחב בשוליים המערביים של המועצה הָאיְדְייֵן, כ-15 קילומטרים צפונית-מערבית למרכז בייג'ינג, שהוקם בשנים 1764-1750. האתר, הכולל מבני מגורים ומקדשים, שימש את ארבעת קיסרי סין האחרונים של שושלת צ'ינג. פעמיים במאה ה-19 הרס כוח משלוח צבאי אירופאי את האתר, והוא שופץ מחדש אחר כך. ב-1924 הפך האתר לפארק ציבורי ובשנת 1998 הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
ארמון הקיץ משתרע על שטח של 2.97 קמ"ר והוא כולל קטעי נוף ומבנים רבים.
היסטוריה
האגם, המשתרע כיום על שלושה רבעים משטח האתר, היה בעבר קטן יותר ושימש, במשך יותר מ-3,500 שנים, כמאגר למי שתייה ומי השקיה לשדות שבסביבה. לפני כ-800 שנים העביר הקיסר הָאילִינְגְוָאנְג (שלט 1161-1150) משושלת ג'ין את בירת השושלת מחְווֵינִינְג (会宁) שבמנצ'וריה ליאנג'ינג (כיום בייג'ינג) ובנה את ארמונו - "ארמון הר הזהב" - במקום בו מצויה כיום גבעת אריכות הימים. החל מתקופתו היה המקום ידוע כאתר נוף טבעי, וביקור במקום בחודש אפריל היה מנהג מקובל.
בתקופת שושלת יואן המונגולית שונה שם הגבעה מ"הר הזהב" ל"הר הכד" (וֶנְגְשָׁאן) על בסיס אגדה לפיה מצא נוסע כד מלא אוצרות בתוך סלע שביקע על הר הזהב. הכד הוצב על ההר וצורף אליו שיר בן שתי שורות ובו הנבואה כי בעת שהכד יוזז ממקומו תחל הידרדרותו של הקיסר. הכד נעלם בתקופת שלטונו של הקיסר גְ'יָאגִ'ינְג (שלט 1567-1521) משושלת מינג, ואכן בתקופת שלטונו חלה הידרדרות במצב הקיסרות.
גְווֹ שׁוֹאוּגִ'ינְג (郭守敬 בפין-יין Guō Shǒujìng; 1316-1231), אסטרונום ומהנדס מפורסם בתקופתו, שהיה אחראי על מפעלי ההשקיה, הציע ב-1291 לתעל את כל מי המעיינות שבסביבה, ובהם מעיין מצ'אנגפינג (昌平區), כ-50 ק"מ צפונית לבייג'ינג, להר הכד. המים שהוזרמו לרגלי הר הכד הרחיבו את האגם שלמרגלותיו על מנת שישמש כמאגר עבור בירת שושלת יואן (אז חאנבליק או דאדו, כיום בייג'ינג). שם האגם שונה ל"אגם וֶנְגְשָׁאן" (אגם הר הכד).
בתקופת שושלת מינג נבנה מקדש בצדה הדרומי של גבעת אריכות הימים, והקיסר גֶ'נְגְדֶה (שלט 1521-1506) בנה על גדת האגם ארמון, אותו כינה "גן נאה ליהנות מההרים" (הָאוֹשָׁאנְיְוֵּאן), והחזיר את שם הגבעה והאגם ל"הר הזהב" ו"ים הר הזהב". כאשר השתלטה שושלת צ'ינג על בייג'ינג באמצע המאה ה-17 שונה שם הארמון ל"ארמון הר הכד".
החל בקיסר קאנגשי (שלט 1722-1661) וכלה בקיסר צ'יינלונג (שלט 1796-1735) בנו הקיסרים משושלת צ'ינג כמה גנים קיסריים סביב בייג'ינג. ארמון הקיץ היה האחרון בהם. בשנת 1750 הורה הקיסר צ'יינלונג להקים גן במקום. לשם כך הורה להרחיב את שטח האגם ולהשתמש בעפר שפונה משם כדי להגדיל את הגבעה. שמות הגבעה והאגם שונו פעם נוספת ואחרונה. הגבעה קיבלה את השם "גבעת אריכות הימים", לכבוד יום הולדתה ה-60 של אמו של הקיסר, ושם האגם שונה לאגם קונמינג, לזכר אגם קונמינג בצ'אנג-אן (כיום שיאן) שבו נהג הקיסר ווּ (שלט 87-141 לפנה"ס) משושלת האן לערוך תרגילים צבאיים ימיים. העבודה על הגן נמשכה בין 1750 ל-1769 והקיסר קרא לו בשם "גן האדוות הצלולות" (清漪園 בפין-יין Qīngyī Yuán).
ב-1860, במסגרת מלחמת האופיום השנייה, כבש צבא משותף בריטי-צרפתי את בייג'ינג. הקיסר שְׂייֵנְפֶנְג, הקיסר השביעי משושלת צ'ינג, נמלט צפונה לצ'נגדה. קודם לכן ניסו הבריטים לנהל איתו משא ומתן, אולם תוך כדי המשא ומתן אסרו הסינים את השליחים הבריטים, עינו אותם והוציאו להורג חלק מהם. בתגובה החליט לורד אלגין, שעמד בראש חיל המשלוח הבריטי, להעניש את הסינים. כדי להבטיח שמאורע כזה לא ישנה, הוא הורה על הרס מוחלט של שני הארמונות של שושלת צ'ינג מחוץ לבייג'ינג: "הגנים של הזוהר המושלם" (Yuánmíng Yuán מכונים גם ארמון הקיץ הישן) וגן האדוות הצלולות. שני האתרים נבזזו ביסודיות, ואחר כך הועלו באש כל המבנים, למעט הביתנים מארד ופגודות האבן. אירוע זה נחשב עד היום בסין לדוגמה לברבריות של כוחות זרים ולהשפלה לאומית.
לאחר נסיגת הכוחות הזרים חזרו הקיסרים להתגורר בעיר האסורה. גן האדוות הצלולות הוקם מחדש, על פי התוכניות המקוריות של הגן, בין 1886 ל-1895, על פי הוראתו של הקיסר גוָאנְגְשׂוּ, הקיסר האחד-עשר משושלת צ'ינג, עבור דודתו - הקיסרית האלמנה (והשליטה בפועל על סין) - צה שי. ב-1888 העבירה צה שי 30 מיליון טאאלים של כסף שנועדו במקור לחיזוק הצי הסיני להרחבה ושחזור הגן תוך חיקוי של אתרי גן נודעים בדרום סין (האנגג'ואו וסוג'ואו) ושינתה את שם הגן ל"גן הבריאות וההרמוניה" (אם כי מאנגלית מקובל השם ארמון הקיץ של הקיסרית צה שי). מאז התגוררו הקיסר גוָאנְגְשׂוּ והקיסרית צה שי לסירוגין בעיר האסורה ובארמון הקיץ. ב-1898 הורתה צה שי לאסור את גוָאנְגְשׂוּ והוא נכלא בביתו שבארמון הקיץ.
לאחר מהפכת שינהאי ב-1911, שבה ויתר פויי, הקיסר האחרון משושלת צ'ינג, על כיסאו, הפך ארמון הקיץ להיות רכושו כאדם פרטי. ב-1914 הוא פתח את הארמון לביקורים. ב-1924 הוכרח פויי לעזוב את העיר האסורה במצוות הגנרל פֶנְג יוּשְׂיָאנְג. הגן הפך לפארק ציבורי, אלא שאיש לא טיפל בו, הצמחים בגנים נבלו והביתנים נבזזו ונהרסו. חלק מאוצרות הארמון נקנו על ידי אנשים פרטיים וחלקם נלקחו לטאיוואן עם נסיגת כוחות הקוומינטנג בראשות צ'יאנג קאי שק מסין לאחר תבוסתם לקומוניסטים בראשות מאו דזה-דונג ב-1949.
מ-1949 משוחזר הגן בהדרגה למצבו בתקופת הקיסרות, כשבשנים האחרונות משחזרים מבנים שנהרסו ב-1860 ולא שוקמו מעולם אחר-כך. הארמון הוא כיום אחד ממוקדי המשיכה התיירותיים של בייג'ינג, ומבקרים בו יותר מ-2 מיליון תיירים בשנה. ב-1998 הוכרז ארמון הקיץ על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
תיאור
הארמון מחולק פונקציונלית לשלושה חלקים. החלק האדמיניסטרטיבי, שבו ניהלו הקיסר גוָאנְגְשׂוּ והקיסרית בפועל צה שי דיונים בנושאי פנים וחוץ; אזור המגורים, שבו התגוררו הקיסר גוָאנְגְשׂוּ, אשתו הקיסרית ופילגשיו, וכן הקיסרית בפועל צה שי; ואזור הנופש המהווה תשע עשיריות משטח הארמון.
גנים מכסים את רוב השטח היבשתי של ארמון הקיץ. הצמחייה מגוונת ותוכננה כך שבכל עונה מעונות השנה תהיה פריחה. יסמין חשוף (Jasminum nudiflorum) המכונה גם "יסמין החורף" פורח מסוף הסתיו ועד תחילת האביב על המדרון הצפוני של גבעת אריכות הימים ואליו מצטרף עד סוף אפריל עץ התות הסיני (Myrica rubra). באביב פורחים עצי השזיף והשקדיות ואחר כך עצי התפוח הסיני (מהסוג Malus) והלילך. אחריהם המגנוליה (מהמין Magnolia denudata), שפרחיה הלבנים והריחניים נחשבים אצל הסינים כסמל הטוהר, והאדמוניות. תפרחות לבנות וסגולות של ויסטריה סינית (Wisteria sinensis) מופיעות לאורך המסדרון הארוך של גדת האגם. באמצע מאי פורחת המוריה המכבדית (Murraya paniculata) בחזית ארמון העננים המתפזרים. בין יולי לאוקטובר פורח הלוטוס או בשמו המדויק יותר נלומבו נאכל (Nelumbo nucifera) באגמים שבארמון הקיץ. בקיץ מפיצים פרחי היסמין והאוסמנטוס (מהמין Osmanthus fragrans) את ריחם, ובסוף הסתיו פורחות החרציות. בין עצי הגן, ישנם עצים שנשתלו עם הקמת הגן והם בני מאות שנים. כך לדוגמה תות לבן שנשתל ב-1750, ועצי אורן סיני (Pinus tabuliformis), עצי ערער סיני (Juniperus chinensis), עצי Platycladus orientalis (עץ ירוק עד), ועצי אורן מהמין Pinus bungeana שנשתלו ב-1762.
השער הראשי (השער המזרחי) של הארמון
כמקובל בארמונות בסין שני אריות מארד (אריה ולביאה) מגינים על שער הכניסה לארמון. אל השער מטפסים בגרם מדרגות קצר שבמרכזו לוח אבן שבו מגולפים דרקונים. מעל לפתח תלוי שלט עם שלושה תווים בסינית "יִיחֶה יְוֵּאן" (גן הבריאות וההרמוניה" - שם הארמון), כתובים בקליגרפיה של הקיסר גוָאנְגְשׂוּ.
מעבר ל"היכל אריכות הימים הנדיבה" מתחיל אזור המגורים של הארמון, הכולל שלושה מכלולי מבנים:
מבנים נוספים בולטים הקרובים לשער המזרחי הם:
גבעת אריכות הימים
גבעת אריכות הימים (Wanshoushan) היא שלוחה של רכס הרי יאן, גובהה כ-60 מטרים. שמה שונה כמה פעמים בהיסטוריה. לפני כ-800 שנים העביר הקיסר הָאילִינְגְוָאנְג משושלת ג'ין את בירת השושלת מחְווֵינִינְג (会宁) שבמנצ'וריה ליאנג'ינג (כיום בייג'ינג) ובנה את ארמונו - "ארמון הר הזהב" - על הגבעה. בתקופת שושלת יואן המונגולית שונה שם הגבעה מ"הר הזהב" ל"הר הכד" (וֶנְגְשָׁאן) על בסיס אגדה לפיה מצא נוסע כד מלא אוצרות בתוך סלע שביקע על הר הזהב. בשנה השביעית למלכותו של הקיסר חוֹנְגגְ'ה משושלת מינג (1494) בנתה המינקת של הקיסר, הגברת לְווֹ, מקדש בצדה הדרומי של גבעת אריכות הימים אותו כינתה "מקדש השלווה". הקיסר הבא בשושלת מינג, גֶ'נְגְדֶה (שלט 1521-1506), בנה ארמון על גדת האגם אותו כינה "גן נאה ליהנות מההרים" (הָאוֹשָׁאנְיְוֵּאן), והחזיר את שם הגבעה ל"הר הזהב". כאשר השתלטה שושלת צ'ינג על בייג'ינג באמצע המאה ה-17 שונה שם הארמון ל"ארמון הר הכד". ב-1750 בנה צ'יינלונג את "מקדש הכרת התודה ואריכות הימים האינסופית" על חורבות מקדש השלווה, לכבוד יום הולדתה ה-60 של אמו, ושנה אחר כך שינה את שם הגבעה פעם נוספת ואחרונה ל"הר אריכות הימים", לכבוד אמו. עפר שנחפר על מנת להרחיב את אגם קונמינג נערם על הגבעה על מנת לתת למורדותיה המזרחיים והמערביים מראה סימטרי.
המדרון הדרומי של גבעת אריכות הימים
מכלול המבנים המרכזי במדרון הדרומי של הגבעה בנוי לאורך ציר שכיוונו מדרום לצפון, המתחיל ב"שער העננים המתפזרים", ואחריו בזה אחרי זה: שער נוסף, היכל העננים המתפזרים, היכל התהילה המוסרית, מגדל הניחוח של הבודהה ומסתיים (בפסגת הגבעה) במקדש ים החוכמה. המבנים המרכזיים על המדרון הדרומי כוללים את:
מערבית ל"אדון האבן" מצוי היכל ההאזנה לזהבנים (Tingli Guan). השם מרמז על המטרה המקורית של ההיכל, שנבנה על ידי צ'יינלונג כתיאטרון לאופרה עבור אִמו, והכינוי ניתן לו משום שקולות הזמרים הזכירו למאזינים את ציפור הזהבן. נשרף ב-1860 ונבנה מחדש בתקופת גוָאנְגְשׂוּ. שימש לאותה מטרה (אופרה) ולנשפים בתקופת צה שי, עד שנבנה התיאטרון הגדול של "גן המידות הטובות וההרמוניה". כיום שוכנת במקום מסעדה המתמחה במנות המבוססות על מתכונים ממטבח קיסרי צ'ינג. צמוד לגב ההיכל מצוי ביתן שיטוט דרך תמונה (Huazhong you) המחובר במעברים מקורים לביתן הערצת הגבעה במזרח ולביתן הלוואה מהסתיו במערב.
המדרון הצפוני של גבעת אריכות הימים ומצפון לה
המדרון הצפוני של גבעת אריכות הימים תלול יותר ומיוער יותר. פלגי מים ושבילים מתפתלים במדרון בינות לברושים, אורנים ושיחים. בעבר היו מבנים רבים על מדרון זה, אך חלקם לא שוקם לאחר ההרס של 1860. בין המדרון הצפוני לגדר הארמון נחפר המשך של אגם קונמינג המכונה "האגם העורפי" (Houhu). מול מרכז הגבעה מצוי השער הצפוני (המרכזי) של ארמון הקיץ. בין האתרים הראויים לציון:
אגם קונמינג
אגם קוּנמינג (昆明湖 בפין-יין Kūnmíng Hú) משתרע על שטח של 2.2 קמ"ר, בערך כשלושה רבעים משטח ארמון הקיץ. האגם רדוד למדי. עומקו הממוצע מטר וחצי (3 מטרים בנקודה העמוקה ביותר). בחורף האגם קופא, ובתקופה זו הוא משמש משטח להחלקה על הקרח. בעבר היה מקור מימיו בהרי מעיין הירקן שמערבית לאגם, וכיום הוא ניזון ממאגר מִייוּן, 102 קילומטרים צפונית מזרחית לבייג'ינג. במקור היה במקום אגם קטן שהיה קרוי "אגם וֶנְגְשָׁאן" (אגם גבעת הכד) או "אגם שִׂיחוּ", ששימש כמאגר למי שתייה ומי השקיה לשדות שבסביבה במשך למעלה מ-3,500 שנים. גְווֹ שׁוֹאוּגִ'ינְג (郭守敬, בפין-יין: Guō Shǒujìng; 1316-1231), אסטרונום ומהנדס מפורסם בתקופתו, פיתח ב-1291 את השימוש באגם כמאגר עבור בירת שושלת יואן (אז חאנבליק או דאדו, כיום בייג'ינג). במשך השנים נהגו התושבים לגדל באגם פרחי לוטוס ולשתול אורז סביב האגם. בין 1750 ל-1764 הורחב שטח האגם בהוראת הקיסר צ'יינלונג, כחלק מהקמת גן האדוות הצלולות. בהרחבת האגם השתתפו כ-10,000 פועלים והעפר שסולק מהאגם שימש להרחבת גבעת אריכות הימים.
בשנים 1991-1990 יזמה עיריית בייג'ינג את ניקיון קרקעית האגם ממשקעים שהצטברו בו ב-240 השנים האחרונות. 652,000 מטרים מעוקבים של רפש סולקו מהאגם. בין השאר נתגלו בו 250 פצצות יפניות שהושלכו במהלך מלחמת סין–יפן השנייה.
נופי הטבע שמדרום לנהר היאנגצה היוו השראה למאפיינים רבים של אגם קונמינג. בייחוד בולט הדמיון בין הסוללה המערבית החוצה את חלקו הדרומי של האגם באלכסון לסוללה המפורסמת סוּ דִי שבאגם המערבי שבהאנגג'ואו. אורך סוללה זו 2.5 קילומטרים ועצי אפרסק וערבה גדלים לכל אורכה. כמו בסוללה סוּ דִי, נקטעת הסוללה על ידי שישה גשרים שלכל אחד סגנון אופייני. הגשרים הם (מצפון לדרום):
בקצה הדרומי של הסוללה המערבית, בין גשר המשי הלבן וגשר הערבה, מצוי מכלול מבנים משוחזר:
יש באגם שלושה איים גדולים, צורה המזכירה את אלמנט הגן הסיני המכונה "גבעה דמיונית בים". תבנית שלושת האיים: נָאנְחוּ ("האגם הדרומי"), טְווָאנְצֶ'נְג ודְזָאוֹגְ'ייֵן מבוססת על שלושה איים אגדיים מפורסמים: יִינְגְג'וֹאוּ, פֶּנְגְלָאי ופָאנְגְגָ'אנְג, שבהם, כך נטען, חיו שמונת בני האלמוות.
האי הגדול ביותר הוא נָאנְחוּ, שטחו כ-10 דונם. על האי כמה מבנים: על האי כמה מבנים נוספים: היכל ראיית הנולד, מגדל האדוות המוארות באור הירח וחדר הסיפוק הלבבי. מהאי ניתן לשוט ב"סירות הדרקון" עד למעגן שליד ספינת השיש.
מבנים נוספים בחלקו הדרומי של האגם כוללים את:
רוברט בלוך
רוברט אלברט בלוך (5 באפריל 1917 - 23 בספטמבר 1994) היה סופר ותסריטאי יהודי אמריקאי פורה בסוגת המתח, האימה, הפנטזיה והמדע הבדיוני. הוא ידוע בעיקר כמחבר "פסיכו", ששימש בסיס לסרטו של אלפרד היצ'קוק באותו השם, ולרימייק של גאס ואן סנט באותו השם.
קורות חיים
בלוך נולד בשיקגו לרפאל "ריי" בלוך, פקיד בנק, ולסטלה לואב, עבודת סוציאלית. מוצא שני הוריו היה מיהדות גרמניה. הוא התחנך כנוצרי, על אף שורשיו היהודיים.
כבר בילדותו התעניין בכתיבה, ובייחוד בז'אנר האימה והפנטזיה. הוא כתב מאות סיפורים קצרים ויותר מ־30 רומנים. בהיותו סטודנט צעיר לספרות, כתב סיפורי פשע וזוועה בהזמנתם של מגזינים זולים. רבות מעבודותיו עובדו למדיה הקולנועית והטלוויזיונית. הוא קיבל פרסים רבים על כתיבתו, וכבוד רב מעמיתיו לעבודה.
בלוך מפורסם בזכות האימרה: "למרות המוניטין הדוחה שלי, יש לי לב של ילד קטן. אני שומר אותו בצנצנת על השולחן שלי". סטיבן קינג שאל ממנו את הציטוט הזה, ולעיתים הוא מיוחס לו בטעות. חיבתו של בלוך למשחקי מילים באה לידי ביטוי בחלק מהשמות שנתן לספריו.
הוא נפטר ב־1994, בגיל 77, מסרטן בלוס אנג'לס, בתום שישים שנות כתיבה ונקבר לצד אשתו.
"פסיכו"
את "פסיכו" כתב בלוך לאחר לימודים מפרכים והתמקצעות ממושכת בתחום הכתיבה. הספר שאב השראה מסיפור שכתב בפברואר 1957 ואת דמות הגיבור הראשי הוא ביסס על אד גיין, חולה נפש מוויסקונסין, שנודע כשודד קברים.
את זכויות ההסרטה ל"פסיכו" הוא מכר להיצ'קוק במחיר של 9,500 דולר, ולא זכה לתמלוגים בגין הכנסותיו הרבות של הסרט, הנחשב כיום כאחד מגדולי סרטי המתח של כל הזמנים.
רק סרטו של היצ'קוק היה מבוסס על ספרו של בלוך. לסרטים הבאים בסדרה, "פסיכו 2", "פסיכו 3" ו"פסיכו 4: ההתחלה", לא היה כל קשר לספרו של בלוך. בלוך הציע לסרטי יוניברסל תסריט פרי עטו ל"פסיכו 2", ולאחר שסירבו, נקם בתעשיית הסרטים ההוליוודית בספרו "פסיכו 2", שבו הוא מותח ביקורת על שעבוד היצירה הספרותית על ידי הוליווד לטובת המדיום הקולנועי.
סגיזאורוס
סגיזאורוס (שם מדעי: Segisaurus; מילולית: "לטאת קניון סגי") הוא סוג דינוזאור תרופוד קדום, אשר חי באמריקה הצפונית לפני 183 מיליון שנים, בתחילת תקופת היורה. המאובנים שלו התגלו באריזונה ותואר ב-1936 בידי החוקר צ'ארלס לואיס קאמפ. הוא נקרא על שם הקניון בו התגלה (Tsegi Canyon) והוא הדינוזאור היחיד הידוע מהאזור.
דינוזאור זה השתייך למשפחת הצלופיזיים והיה קרוב של הצלופיזיס, מראשוני הדינוזאורים. משיירי העצמות שהתאבנו - לרוב עצמות גפיים, מעט חוליות ואגן הירכיים וחתיכות לא שלמות של הגולגולת, נלמד שהגיע לאורך מטר, היה בעל זנב באורך חצי מטר ומשקלו הגיע ל-4 עד 7 ק"ג. יצור זה היה דו-רגלי אוכל בשר או צייד חרקים עם שיניים חרוטיות דקות.
עצמותיו נראו כ"עצמות מוצקות" לדעת מדענים רבים, אך ב-2005 התברר שמרבית המפרקים היו "עצמות חלולות", בדומה לקרוביו הצלופיזיס והפרוקומפסוגנתוס.
אנפית הקינמון
אנפית הקינמון (שם מדעי: Ixobrychus cinnamomeus) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים ומהסוג אנפית החיה במזרח אסיה ודרום-מזרח אסיה מזרחה עד לאינדונזיה ומערבה עד להודו כשמספר פרטים תועים הגיעו גם עד מיקרונזיה, סיישל ואפגניסטן. האנפה נוהגת להתיישב דרך קבע, למעט כמה אוכלוסיות צפוניות הנודדות דרומה בחורף.
אנפית הקינמון היא מהגדולות שבבני סוגה, אך קטנה ביחס לאנפה והיא מגיעה לאורך ממוצע של 38 עד 40 סנטימטרים. זכר האנפה בעלת נוצות חומות לאורך הבטן והחזה כאשר הכנפיים, הגב והזנב בעלי גוון קינמון, ממנו קיבלה את שמה, ומתחת למקור עובר פס שחור לאורך הגוף מהסנטר לאמצע הבטן ופס נוסף בלבן עובר בין תחתית המקור לאחורי הראש. הנקבה בעלת נוצות כנפיים וגב אדמוניים וחזה ובטן צהובים בהירים מסורטטים בפסים כהים. מקורה ארוך וצהוב והצוואר והראש קצרים, ללא ציצה מזדקרת מעל הראש והם יכולים להזדקר כלפי מעלה בעת הצורך. האנפה לא מעופפת הרבה, אך תעשה זאת בעת הצורך.
האנפית חיה במקווי מים מתוקים כמו ביצות ובריכות וכן בשדות מוצפים לאורך אסיה הטרופית והסובטרופית. היא פעילת יום או בין ערביים החיה בבדידות או בזוגות בודדים ומחפשת מזון לאורך המים או הצמחייה. האנפית ניזונה מצפרדעים, דגים, חרקים גדולים, רכיכות וסרטנים שהיא לוכדת. היא מקננת על ענפים או בין קנים בקרבת המים. בקן הנקבה מטילה 4 עד 6 ביצים.
אבו אל-חוסיין אל-חוסייני אל-קורשי
אבו אל-חוסיין אל-חוסייני אל-קורשי (בערבית: أبو الحسين الحسيني القرشي; נהרג ב-3 באוגוסט 2023) היה ראש המדינה האסלאמית (ח'ליף) הרביעי. נכנס לתפקידו ב-30 בנובמבר 2022. נהרג בעימותים בין המדינה האסלאמית (דאעש) לבין אל-קאעדה במחוז אידליב, בצפון-מערב סוריה.
עלייה לשלטון
אל-קורשי היה מוותיקי המדינה האסלאמית וחבר נאמן בקבוצה. בינואר 2023, ערוץ התקשורת הבולט של המתנגדים לדאעש טען כי אל-קורשי היה עיראקי כקודמיו ומונה על ידי מועצת השורא של המדינה האסלאמית, בראשות עבד א-ראוף אל-מוהאג'ר, אמיר בממשל המדינה האסלאמית.
מנהיג המדינה האסלאמית
עד 19 בינואר 2023, אל-קורשי קיבל שבועות נאמנות מכל מחוזות המדינה האסלאמית. הוא גם קיבל שבועות נאמנות מתומכי המדינה האסלאמית בכ-40 מדינות. הוא קיבל גם כמה הבטחות תמיכה מאנשים שמחוץ למדינה האסלאמית, שלא היו בעבר חלק מהקבוצה.
החל מאפריל 2023, על פי דיווח של גורם ביטחוני עיראקי, סוכנויות הביון העיראקיות, הטורקיות והאמריקניות שיתפו פעולה ביניהן כדי לזהות את אבו אל-חוסיין אל-חוסייני.
דיווחים על מותו לכאורה
ב-27 בפברואר 2023 דיווחה התקשורת העיראקית על כך שאבו אל-חוסיין אל-חוסייני אל-קורשי נהרג במבצע של הצבא העיראקי במדבר אל-אנבאר, אך דיווחים אלו לא אושרו על ידי הצבא עיראקי.
ב-30 באפריל 2023 הודיע נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן שארגון הביון הלאומי הטורקי איתר לכאורה והרג את אל-קורשי ב-29 באפריל. תושבי האזור סיפרו כי המבצע נגד אל-קורשי התמקד בחווה נטושה ששימשה בעבר כבית ספר אסלאמי. אחד מהם העיד על עימותים ליליים שפרצו בקרבת העיר. לטענתו העימותים נמשכו כשעה, ובסופן נשמע פיצוץ עז.
סוכנות הידיעות הממלכתית הטורקית, אנאדולו, דיווחה שהמבצע התרחש בג'ינדירס שנמצאת במחוז חלב בצפון-מערב סוריה, באזור שנשלט על ידי קבוצות מורדים בגיבוי טורקי. באותו דיווח נאמר שאבו אל-חוסיין פוצץ את אפוד ההתאבדות שלו כדי להימנע מנפילתו בשבי. ארצות הברית הודיעה שאין לה מידע המאמת את טענותיה של טורקיה.
ב-15 במאי 2023 הופצה במחנה הפליטים אל-הול הודעה המיוחסת למדינה האסלאמית, שהכחישה את מותו של אבו אל-חוסיין אל-חוסייני במבצע הטורקי, אך ההודעה התבררה כזיוף.