cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כף וייט
לשון היבשה מהווה את הצד הדרום-מערבי של הכניסה למצר פיקוק.
גילוי ומיפוי לשון היבשה
לשון היבשה מופתה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה.
מקור השם
שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
נובי פוסילי
נובי פוסילי (, בתרגום לעברית: המאובנים החדשים) היא להקת פופ קרואטית.
הלהקה נוסדה בשנת 1969, בזאגרב, יוגוסלביה (כיום קרואטיה). בשנת 1976, המלחין ראיקו דוג'מיץ' הצטרף ללהקה. באותה השנה, ניגנה הלהקה את שירם, "Diridonda", בפסטיבל ספליט הקרואטי. בזכות ההופעה, הסינגל הפך ללהיט בקרואטיה וביוגוסלביה כולה. במרוצת השנים, האלבומים שהוציאו נמכרו במיליוני עותקים ברחבי הבלקן.
ב-7 במרץ 1987, ניצחה הלהקה בקדם היוגוסלבי לאירוויזיון 1987, ונבחרה לייצג את מדינתה באירוויזיון. ב-9 במאי באותה השנה, ביצעה הלהקה את השיר "Ja sam za ples" על בימת האירוויזיון. היא הופיעה לפני שווייץ ואחרי אירלנד. בתום ההצבעה, הלהקה הגיעה למקום הרביעי עם 92 נקודות.
בשנת 2001, הלהקה התפרקה, ובשנת 2005, נוסדה מחדש.
זכין לאדם שלא בפניו
המקרה הפשוט להדגמת הכלל הוא הקנאת מתנה לאדם ללא ידיעתו. כך פוסק הרמב"ם: "המזכה לחבירו במתנה על ידי אחר כיוון שהחזיק בה אחר כגון שמשך המטלטלין או הגיע שטר הקרקע לידו או החזיק בקרקע זכה חבירו אף על פי שלא הגיעה המתנה לידו ואין הנותן יכול לחזור בו, אבל המקבל ידו על העליונה אם רצה מקבל אם לא רצה אינו מקבל שזכין לאדם שלא בפניו ואין חבין לו אלא בפניו וזכות הוא שתנתן לו מתנה אם ירצה, אבל אם לא ירצה אין נותנין מתנה לאדם בעל כרחו'."כדי להקנות מתנה יש לבצע פעולת קנין, כמו בכל מכר. פעולה זו במכר, יכול לעשות הקונה או שלוחו. אולם במתנה יכול לעשות זאת כל אדם מכח הכלל הנ"ל.
התלמוד לומד כלל זה מפסוק בתורה. אולם הראשונים חלוקים בדעתם אודות תוקפו של הלימוד. יש הרואים בלימוד זה לימוד גמור, וממילא לדעתם מדובר בדין דאורייתא אפילו כשהזוכה הוא קטן. לעומתם יש הסבורים שאין הלימוד הזה אלא 'אסמכתא'. אולם כפי שנראה בהמשך (היסוד המשפטי של דין זכייה), לדעת חלק מהראשונים דין זכייה הוא חלק מדין השליחות. לפי גישה זו ייתכן שאין צורך במקור מעבר למקור של דין שליחות.
היסוד המשפטי של דין זכייה
הראשונים נחלקו בשאלה מה הוא ההסבר המשפטי של דין זכייה. גישה אחת רואה בדין זכייה ערוץ נוסף של דיני השליחות. הזוכה לחברו פועל כשלוחו אף על פי שהוא לא נתמנה על ידו. גישה זו נקראת "זכייה מדין שליחות". לעומתם כמה ראשונים בעיקר מראשוני ספרד קבעו שזכייה אינה מדין שליחות. חלק מבעלי השיטה שזכייה מדין שליחות, הסבירו שבמקרים בהם הזכות היא חד משמעית, קיימת הנחה המובנת מאליה ('מכללא'), שהמוטב שנהנה מפעולת הזוכה ודאי היה ממנה אותו לשליח לפעולה זו. ובלשון הראשונים: "אנן סהדי דעביד ליה שליח".
אחרונים רבים עסקו בהסברת שתי שיטות אלו. בעל 'קצות החושן' חלק על ההסבר שיש בזכייה מינוי מכללא. את טענתו הוכיח מסוגיית 'יאוש שלא מדעת', ממנה עולה לכאורה שלא ניתן לקיים שליחות על ידי אישור רטרואקטיבי. ולדעת אביי שהלכה כמותו, כפי שיאוש שלא מדעת אינו יאוש, כך שליחות שלא מדעת אינה שליחות. לאור גישתו זו, טוען הוא שגם בעלי הגישה שזכייה מדין שליחות, אינם יכולים להסביר זאת על בסיס "אנן סהדי" שעשאו שליח, אלא מכח גזרת הכתוב. לפי הסבר זה, דין זכייה פועל מכח שליחות אבל ללא צורך במינוי. הסבר דומה מאוד הציגו אחרונים אחרים, דווקא לשיטת הראשונים שזכייה אינה מדין שליחות. לפי גישה זו גם הסוברים ששליחות אינה המקור של דין זכייה, אינם חולקים על כך שבפועל הזוכה פועל כמו שליח עבור המזוכה.
לעומת זאת, בעל 'קצות החושן' הסביר את הגישה שזכייה אינה מדין שליחות, כבלתי שייכת לדין השליחות. הוא מסביר שהזוכה פועל לטובת המזוכה מדין יד. כמו שחצרו של אדם יכולה להיחשב לידו (הזורק גט לחצרה של אשתו מגורשת כמו בנתנה לידה), כך הזוכה יכול להיחשב לידו כאשר מדובר בזכות. חשוב לציין שהסבר זה אינו נמצא בראשונים. יתירה מזו אין הוא חף מבעיות וכך הגיב עליו אחד האחרונים: "זה הזוכה שהוא איש זר היכי יתחשב כידו, אם אינו נעשה שלוחו".
לאור ביקורת זו, מציע בעל ה'קהלות יעקב' הסבר שאינו מבוסס על דין שליחות, אך גם אינו מגדיר את הזוכה כיד. לפי הסבר זה יש יכולת לאדם לזכות לאחרים מכח יכולתו לזכות לעצמו. אין כאן פעולה הנובעת מכוחו של המזוכה אלא מכוחו של הזוכה. כפי שאדם יכול להגביה ממון ולזכות בו לעצמו, כך יכול הוא להחליט להגביה ממון ולזכות בו לטובת אדם אחר.
הגדרת 'זכות'
דין זכין מבוסס על הנחת יסוד שהפעולה עליה מדובר מוגדרת כ'זכות'. אולם ישנם מקרים רבים בהם הגדרת הזכות אינה חד משמעית. להלן כמה מהספקות:
מי זוכה ולמי ניתן לזכות
כל אדם גדול ובר דעת, יכול לזכות לחברו. בין איש ובין אשה ואפילו היא אשת איש, וכן עבד או שפחה עבריים או כנעניים. כמו כן כל המנויים לעיל יכולים להיות מוטבים של פעולת זכייה. נוסף עליהם הקטן: "זכין לקטן אפילו בן יום אחד". אולם בנוגע לזכיית קטן נחלקו הראשונים האם מדובר בהלכה גמורה מהתורה, או שזו רק תקנת חכמים.
האפשרות לזכות עבור גוי, נתונה במחלוקת אמוראים. האפשרות לזכות עבור שוטה, מובאת על ידי הרמב"ם והשולחן ערוך. יש הטוענים שהדבר פשוט, ויש מי שהפנה למקור בגמרא. אולם בעל 'קצות החושן' סבור שהרא"ש חולק על כך.
גר קטן מטבילין אותו על דעת בית דין
הגמרא קושרת בין דין זכייה לדין גיור קטינים:"אמר רב הונא: גר קטן מטבילין אותו על דעת בית דין. מאי קמ'ל? דזכות הוא לו, וזכין לאדם שלא בפניו, תנינא: זכין לאדם שלא בפניו, ואין חבין לאדם שלא בפניו! מהו דתימא עובד כוכבים בהפקירא ניחא ליה, דהא קיימא לן דעבד ודאי בהפקירא ניחא ליה, קמ'ל דהני מילי גדול, דטעם טעם דאיסורא, אבל קטן - זכות הוא לו."לפי פסקו של רב הונא, גר שאין לו אב, ואמו הביאתו להתגייר, מטבילין אותו לשם גירות על דעת בית דין.
השיוך של דין זכין לגיור קטינים אינו פשוט. הרי המילה והטבילה הן פעולות הנעשות בגופו. אין כאן פעולה שעושה אדם אחר במקומו של הקטן, כמו במקרים רגילים של זכייה. לאור זאת כתבו התוספות:"ונראה דזכייה דגירות לא דמי לשאר זכיות דמה שב'ד מטבילין אותו אינם זוכין בעבורו אלא הוא זוכה בעצמו ובגופו שנעשה גר ונכנס תחת כנפי השכינה והא דפריך בכתובות תנינא זכין לאדם שלא בפניו ומשני מהו דתימא עובד כוכבים בהפקירא ניחא ליה היינו משום דאם הייתה חובתו לא היה לב'ד להתמצע להכניס גופו בדבר שיש לו חובה."בעיה נוספת שהתעוררה כאן, קשורה לתוקף של דין זכין. לפי השיטה שדין זכיית קטן אינו אלא מדרבנן, כיצד ניתן לגייר על בסיס כלל שתוקפו מדרבנן בלבד?
הראשונים שסבורים שיסוד דין זכייה הוא מדין שליחות, הסבירו שגיור קטינים מבוסס על דין דרבנן. ראשונים אלו נדרשו להסביר כיצד ייתכן שגיור יהיה מבוסס על דין דרבנן. יש שכתבו שכל הגיור הזה אינו תקף מהתורה ולכן אין להתייחס אליהם כיהודים גמורים. ויש שהציעו פתרונות הלכתיים כגון "יש כח ביד חכמים לעקור דבר מן התורה".
הראשונים שסבורים שלדין זכייה יש מקור מהתורה, ואין זכייה מדין שליחות, ביססו את גישתם בין היתר מסוגיית גר קטן.
יהודית רביץ
יהודית רביץ (נולדה ב-29 בדצמבר 1956, כ"ה בטבת תשי"ז) היא זמרת-יוצרת, מלחינה, מוזיקאית, מעבדת ומפיקה מוזיקלית ישראלית, מהזמרות הבולטות והחשובות במוזיקה הישראלית. זוכת פרס מפעל חיים מטעם אקו"ם (2022).
תחילת הדרך
רביץ נולדה, גדלה והתחנכה בשכונה ה' בבאר שבע ולה אח אחד גדול, וכן אח ואחות מנישואיו הראשונים של אביה. רביץ למדה בבית הספר מקיף א' בעיר מגוריה, אותו עזבה בסוף כיתה י"א כדי להתגייס ללהקה צבאית. כבר בנעוריה ניגנה והלחינה שירים. לפני גיוסה לצה"ל היא נבחנה והתקבלה למספר להקות ובחרה לשרת בצוות הווי של חיל הנדסה קרבית. בזמן שירותה הצבאי השתתפה בתוכנית כישרונות צעירים בגלי צה"ל יחד עם נורית גלרון. בעקבות שידור התוכנית הזמין אריק איינשטיין אותה ואת קורין אלאל לשיר באלבומו "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ב'". כעבור שנה ביצעה עם אלאל קולות רקע לשירו של איינשטיין "עטור מצחך זהב שחור" (אברהם חלפי/יוני רכטר), שנכלל באלבומו "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'".
שנות השבעים
בפסטיבל הזמר והפזמון של שנת 1977 ביצעה רביץ את השיר "סליחות" של לאה גולדברג (לחן: עודד לרר). השיר, הוצע בתחילה למספר מבצעים, ביניהם חוה אלברשטיין והכל עובר חביבי עד אשר רביץ, בעצת שייקה לוי מהגשש החיוור, בחרה בו. הופעתה בפסטיבל זה תרמה לחשיפתה לקהל הרחב כזמרת צעירה וחדשה בנוף המוזיקלי. השיר "סליחות" הגיע למקום השביעי בלבד בפסטיבל, אך זכה להצלחה רבה ונבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג'. לאחר מכן חברה רביץ לדני ליטני והקליטה איתו שני דואטים, "בראש אחד" (מילים ולחן: דני ליטני) ו"לא טוב היות האדם לבדו" (נתן זך/מתי כספי}.
בשנת 1977 השתתפה רביץ בתוכנית "ארץ טרופית יפה". שירי התוכנית תועדו על גבי אלבום באותו השם. בעקבות הצלחת התוכנית והאלבום הועלה המופע "ארץ טרופית יפה". מופע ראשון מסוגו בארץ, וייחודו בסגנון לחניו הברזילאים כסמבה ובוסה נובה, בעיבודים של מתי כספי ובתרגומים של אהוד מנור. המופע זכה להצלחה רבה, והביא לגל של התעניינות במוזיקה ברזילאית בישראל.
בשנת 1978 חזרה רביץ אל בימת פסטיבל הזמר והפזמון וביצעה את השיר "מישהו" שכתב אהוד מנור והלחין מתי כספי, השיר זכה במקום השישי. בשנה זו גם השתתפה רביץ עם יוני רכטר, גידי גוב, דויד ברוזה ויהונתן גפן בהקלטת האלבום "הכבש השישה עשר". האלבום החל כשיתוף פעולה בין גפן לרכטר, כאשר רכטר הלחין רבים משירי הילדים שפרסם גפן בספר "הכבש השישה עשר". האלבום, שבו נכללו גם לחנים של יוצרים נוספים בעיבודו של רכטר, הפך עם השנים לקלאסיקה לילדים, ולאחד הנמכרים ביותר בישראל. בין היתר ביצעה רביץ באלבום ביצוע סולו ל"הילדה הכי יפה בגן", אחד השירים המזוהים ביותר עמה. באותה שנה גם תרמה לחן שלה לשיר "בבוקר" של יהודה עמיחי שהקליט גידי גוב לאלבום הבכורה שלו.
בשנת 1979 הוציאה רביץ את אלבום הסולו הראשון שלה שנקרא "יהודית רביץ" שכלל שירים שקטים ומלודיים שהקליטה בעבר, כ"סליחות", "מישהו" ו"הילדה הכי יפה בגן", לצד שירים חדשים שהוקלטו עבור האלבום, כ"לקחת את ידי בידך" (יעקב רוטבליט/מתי כספי; ובו המשפט "דברים שרואים משם לא רואים מכאן" שהפך לביטוי שגור בשיח הפוליטי בישראל), "אהבה יומיומית" (תרצה אתר/רביץ) ו"ליד הדלת" (יעקב גלעד/רביץ) עבור פסקול הסרט "דיזנגוף 99". אחרי המופע יצאה רביץ להופעות בקיבוצים, בגפה עם הגיטרה שלה. באותה שנה הוציאו יהודית רביץ ויוני רכטר אלבום משותף, "באופן קבוע וחד פעמי", והופיעו עם שיריו.
שנות השמונים
בדצמבר 1980 הוציאה רביץ את אלבומה "גלוי ונעלם", שבו הלחינה את רוב השירים, והחלה, בהפקתו של יעקב גלעד, לשיר בסגנון רוקיסטי. גלעד כתב לאלבום את השירים "ארבע לפנות בוקר" ו"עכשיו הכול בסדר". כמו כן הכיל האלבום את "שיר ללא שם" ("כי שירי הוא בת קול ברוח"), שכתב והלחין שלום חנוך.
לאלבומו של אריק סיני "צל כבד", שיצא ב-1981, הלחינה רביץ את השיר "שובי שובי לפרדס", למילים של מאיר ויזלטיר.
באפריל 1982 יצא האלבום "מילה טובה ואוסף שירים", שהכיל אוסף משיריה של רביץ, חלקם בגרסאות חדשות. האלבום נפתח בשיר "מילה טובה" (יעקב גלעד/רביץ), שהוקלט במיוחד עבור האוסף והיה גם שמו של מופע היחיד הראשון שלה שרץ ביולי של שנת 1981. לאלבומה של נורית גלרון "אני ראיתי יופי" שיצא באותה שנה הלחינה את השיר "ילדות נשכחת" למילותיו של גלעד. השיר הפך לאחד מלהיטיה הגדולים ביותר של גלרון. באותה שנה נערך ערב הוקרה למלחין משה וילנסקי שנקרא זר כלניות למשה וילנסקי (ויצא כאלבום לאחר מכן). רביץ שרה באירוע את השיר "מגדלור" (מילים: דן אלמגור).
ב-1983 בעקבות הופעתה עם הזמר הברזילאי ז'ורז' בן ז'ור, הוציאה רביץ בקיץ אותה שנה אלבום משיריו בשם "בוא לריו", שכלל את הלהיטים הברזילאים "בוא לריו" ("Boiadeiro") ו"פני מלאך" ("Que Maravilha") בתרגומיו של יעקב גלעד.
בדצמבר 1985 השתתפה בפסטיבל שירי הילדים מספר 16 עם "ילדים טובים ילדים רעים" שהלחינה (מילים: אהוד מנור, עיבוד: ירון בכר). השיר זכה להצלחה.
ב-1986 השתתפה רביץ במופע "קולות שלובים", לצדם של גידי גוב, אריאל זילבר, שלמה גרוניך, יצחק קלפטר, שם טוב לוי ואלון אולארצ'יק. המופע התפרסם בזכות גרסת הכיסוי שהוקלטה לשירו של חיים נחמן ביאליק "שיר העבודה והמלאכה", בלחן של נחום נרדי.
ביולי 1987 יצא האלבום "באה מאהבה", שנחשב למצליח ביותר מאלבומיה מבחינת מכירות. האלבום נחשב לאחד מהאלבומים הטובים ביותר במוזיקה הישראלית, בין היתר בסדרה "האלבומים הגדולים" בערוץ 24, שהקדישה לו את הפרק הראשון בסדרה. רביץ הלחינה את רוב השירים באלבום לפני התאמתם הסופית לכתיבה פואטית ופזמונים. הפזמונאי יעקב רוטבליט כתב את רוב הפזמונים באלבום בהתאמה ללחניה של רביץ. רוב השירים באלבום התאפיינו בסגנונם הרוקיסטי. אלבום זה תרם לביסוס מעמדה של רביץ כזמרת ומלחינת רוק בולטת, ובין הבודדות שהצליחו מסחרית בהוויית הרוק במוזיקה הישראלית. בעקבות הצלחת האלבום הגיע המופע "באה מאהבה" בהפקתה של טמירה ירדני, שליוותה את רביץ כמפיקה כבר בהופעות קודמות. המופע זכה להצלחה גדולה ברחבי ישראל. שיר הנושא, "באה מאהבה", הפך ללהיט ענק, וזכה בתואר "שיר השנה" ברשת ג'. להיטים נוספים באלבום היו "רחבת הריקודים", "סוף לסיפור" ו"שבתות וחגים" אותו עיבדה רביץ מתוך השיר "בגידה" של להקת וונג צ'נג.
לאחר הופעותיה המצליחות עם "באה מאהבה", הופיעה רביץ בהופעות משותפות עם נורית גלרון, שם חידשו השתיים את השיר "כשאת בוכה את לא יפה", ולאחר מכן עם שלום חנוך.
ב-1989 הפיקה רביץ את האלבום "אנטארקטיקה" של קורין אלאל, ועיבדה את שיריו. האלבום נחשב כאלבום המצליח ביותר של אלאל. באותה שנה עזרה לזמרת עדנה לב כאשר נכחה באולפן בחודשים הראשונים של הקלטת אלבומה "הדרך אלי", שלא זכה להצלחה מיוחדת על אף להיטים גדולים כ"יותר", "אהובת המטדור", "אל תשכח", "כל הדרך אלי" ו"תדליק אותי".
שנות התשעים
בספטמבר 1990 הוציאה רביץ את האלבום "שֵׁם", שלא הצליח מסחרית, אך זכה להערכה רבה בקרב מבקרי המוזיקה. גם באלבום זה הלחינה רביץ את כל השירים למילותיה של שמרית אור. בין להיטי האלבום היו "אפריקה", "רעידת אדמה", "משנה לשנה" ושיר הנושא בעל האמירה הפוליטית הנוקבת על יחסי יהודים וערבים: "שֵׁם, שנינו בני שֵׁם". ירון בכר עיבד את שירי האלבום, וניגן בקלידים, פסנתר ותיכנות תופים, ואיתו השתתפו בהקלטות גם יהודית רביץ בגיטרות, בנצי גפני בגיטרה בס, ואלון הילל בתופים וכלי הקשה.
ב-1992 הפיקה רביץ את אלבומו של אהוד בנאי "השלישי", ועיבדה את שיריו יחד עם בנאי. עוד באותה שנה הפיקה את האלבום "זן נדיר" של קורין אלאל.
רביץ חזרה להצליח עם האלבום "ומאוד לא פשוט לחכות" שיצא בספטמבר 1993. באלבום זה הלחינה רביץ בסגנון רוקיסטי שירי משוררים של דליה רביקוביץ ("תמונה"), יהודה עמיחי ("באהבתנו"), אסתר שמיר (״עשה שיהיה לי קל״) ולאה גולדברג ("הגננים היום עצובים", "אני משם" ו"למחרת", הידוע יותר בשורה "ומאוד לא פשוט לחכות", כשם האלבום). באלבום נכלל גם שיר שהולחן למילותיה של הזמרת חוה אלברשטיין ("נוסע סמוי"), שגדעון כפן הלחין אותו קודם. יהודית רביץ עיבדה את שירי האלבום, ובהקלטות השתתפו חברי "להקה מקומית", יחד עם משה לוי בקלידים ופסנתר, ואלון הילל בכלי הקשה. בעקבות האלבום חזרה רביץ להופעות גדולות באצטדיונים.
האלבום "עד לאן שהלב לוקח", שיצא ב-1994, הורכב ברובו מחומר ישן של רביץ, שזכה לעיבודים חדשים במספר הופעות שקיימה באותה תקופה. מהמופע המשותף בערד שקיימה עם גידי גוב בעיבודיו של רמי קלינשטיין יצאה גרסת טראנס חדשה לשיר "באה מאהבה". השירים "ברחובות שלנו" (במקור של להקת משינה), "שקט" (במקור של להקת בלאגן) ו"לילה" (במקור של שלום חנוך), הופקו ועובדו למופע חד פעמי שנקרא "סטנדרט מקומי" שהתקיים בפסטיבל ג'אז בסינמטק תל אביב. כל שאר השירים עובדו למופע של רביץ שבא בעקבות אלבומה הקודם, "ומאוד לא פשוט לחכות". באותה שנה הופיעה רביץ בפסטיבל "ג'אז סרטים ווידאוטייפ", בהפקתו של עדי רנרט. ההופעה צוינה כמיוחדת בזכות עיבודיה המחודשים, שניחנו בסגנון ג'אז עשיר לשירים ישראלים וביניהם שירו של מאיר אריאל "נשל הנחש".
ב-1995 העלתה רביץ מופע משותף עם אסתר עופרים במסגרת פסטיבל ערד. לכבוד המופע הלחינה רביץ שיר חדש למילים של אהוד מנור בשם "ים של געגוע". בשנת 1996 ביצעה רביץ את הדואטים "החופש בבית הבראה" ו"קרה זה רק הפעם" לצדו של אריק איינשטיין באלבומו "קצת לקחת חזרה".
בשנת 1997 הוציאה רביץ את האלבום "איזו מין ילדה", בעיבודים משותפים שלה עם עדי רנרט. למרות הצלחת שיר הנושא ושאר השירים כמו: "אישה בגילך" ו"חוזרת", נכשל האלבום מסחרית. באלבום זה החלה רביץ לראשונה לכתוב חלק ממילות שיריה בעצמה. בשנת 1998 שימשה מעבדת מוזיקלית ומלחינה למחזמר "בוסתן ספרדי" מאת יצחק נבון שעלה בתיאטרון הבימה.
העשור הראשון של המאה ה-21
באלבומה "געגוע" שיצא בשנת 2000 החלה רביץ לשתף פעולה עם יוצרים צעירים בעיבודים, כתיבה והפקת השירים, ובהם דן תורן ויובל שפריר. בין שירי האלבום היו הבלדה "בך לא נוגע", שכתב והלחין תורן, ״ברנדי וג'יטאן״ למילותיה של אסתר שמיר ושיר הפופ "געגוע", שכתבה והלחינה רביץ. באותה שנה גם יצאה מהדורה מחודשת של האלבום כאשר נוסף לו דיסק בונוס, עם 5 שירים, רובם דואטים.
בעקבות אימוץ בתה בשנת 1998 העלתה רביץ ב-2004 מופע אינטימי בשם "ילדות". במופע זה היא ביצעה שירי ילדים אהובים עליה, כמו "פרש" ("רוץ בן סוסי") של חיים נחמן ביאליק, בעיבודים מיוחדים שלה. רביץ שילבה במופע מספר שירי ילדים מקוריים שכתבה. ממופע זה יצא כסינגל השיר "את עושה אותי אמא", שהלחינה רביץ למילים של עינת רז. באותה שנה הלחינה רביץ את שירי הצגת הילדים "בנצי" של "התיאטרון שלנו", שנכתבו על ידי רונן פלד ועובדו על ידי עמית פוזננסקי.
בשנת 2007 הוציאה רביץ את אלבומה "עיר קטנה", שבו השתתפו בכתיבה יהלי סובול, רונה קינן וסיון שביט. רביץ עיבדה את כל שירי האלבום יחד עם אמיר צורף. שלושה חודשים לאחר צאתו הגיע האלבום למעמד אלבום זהב. מהאלבום יצאו כסינגלים השירים "עיר קטנה" שכתב והלחין סובול, "כשתבוא אהבה" שכתבה שביט, "ציפייה לאושר" שכתבה אסתר שמיר, שגם ביצעה אותו במקור בלחן משלה, "שוב מתחלפת העונה" שהלחינה רביץ למילים של איתמר רוטשילד, "הפנים שבפנים" שכתבה רונה קינן ו"בשעה שאחרי הלילה", למילים של נתן זך, שגם קורא את הבית האחרון בשיר. גם האלבום הזה יצא במהדורה מחודשת עם דיסק בונוס.
בשנת 2008 הקליטה רביץ גרסת כיסוי לשירה של להקת אתניX "ציפור מדבר", עבור הפרויקט "עבודה עברית". ב־3 ביולי 2008 הופיעה רביץ לראשונה מזה עשור בתיאטרון קיסריה, וזכתה להצלחה מסחרית ולביקורות טובות. כרטיסים להופעות נוספות לאחר מכן נמכרו במהרה ואזלו. ההופעה תועדה על גבי האלבום הכפול "באה מאהבה – קיסריה 2008", שצילומו הופץ גם על DVD. בחנוכה של אותה שנה הייתה המנהלת המוזיקלית של פסטיבל שירי הילדים המחודש ואף הופיעה בו לצד גידי גוב שהיה אמן אורח.
העשור השני של המאה ה-21
בשנת 2010 הוציאה רביץ את האלבום "יהודית ויעקב, שירים מהבית", במשותף עם אחיה הגיטריסט יעקב רביץ. האלבום הורכב כולו מגרסאות כיסוי של השניים לשירים עבריים ישנים. תוך חודש הגיע האלבום למעמד אלבום זהב, על מכירות של למעלה מ-20 אלף עותקים באותה שנה הפיקה רביץ את אלבומה של קרן פלס "בין העיר לכפר", ועיבדה את כל שיריו.
באוגוסט 2012 הוציאה רביץ אלבום כפול בשם "סופות של חול", בהפקתו המוזיקלית של ברי סחרוף. מבין שיריו התפרסמו הסינגלים "באתי בידיים ריקות", "לכי אל הים" ו"האור שמאיר עליי". בדומה לאלבומיה "געגוע" ו"עיר קטנה", גם אלבום זה כלל תקליטור בונוס ובו הקלטות שונות של רביץ מהשנים שקדמו לאלבום.
באפריל 2015 הופיעה רביץ בשני קונצרטים עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של אילן מוכיח, בתוכנית זהה לזו שביצעה עם התזמורת ב-2000 ושיצאה על גבי תקליטורים. רביץ אירחה בקונצרטים את גידי גוב.
במאי 2015 הוציאה רביץ את השיר "שחרית", שיתוף פעולה נוסף עם המוזיקאית אהובה עוזרי.
בנובמבר 2015 הוציאה את השיר "דבר איתי באביב" שהוא שיתוף פעולה עם דודו טסה. השיר זכה להצלחה.
ב-2016 הודיעה על כוונתה לקחת פסק זמן מהופעות, ולהתמקד בכתיבה ובאמנות, בדגש על רישום, בנוסף לעיסוקה במוזיקה.
ב-2018 השתתפה באלבומם של ישראל גוריון ואסף אמדורסקי "שרים הדודאים" בשיר "דבקה רפיח". ב-2019 לקחה חלק בפרויקט מוזיקלי של ביצועים מוזיקליים לשירי המשוררת זלדה, במסגרתו ביצעה יחד עם הזמרת תמר אייזנמן את השיר "בנחל אכזב".
העשור השלישי של המאה ה-21
בשנת 2021 החליטה רביץ שלא להוציא יותר אלבומים, ומאז הקליטה שירים בודדים, ביניהם שניים שהלחין דודו טסה: "תאר לך" שכתבה דליה רביקוביץ', שיצא באוקטובר 2020, ו"בלי אור הים" (דודו טסה וגלעד כהנא), שיצא במרץ 2021.
בפברואר 2020 ביצעה עם שאר חברי "הכבש השישה עשר" את השיר "פנינה", כחלק מאלבום שירי הילדים "יוני ג'ירף" של יוני רכטר.
עם פרוץ מגפת הקורונה הוציאה רביץ מספר וידאו קליפים ביתיים של שירי עבר המשלבים ציורים עכשוויים פרי ידיה.
בשנת 2023, בעקבות פטירתו של מודי בר-און, שימשה כקריינית בסדרה "חילוניות" המשודרת בכאן 11.
תרומתה למוזיקה הישראלית
לאורך השנים יצרה רביץ בכמה סגנונות מוזיקליים, בהם ג'אז, רוק, סמבה ומוזיקה קלאסית, ובד בבד התאימה לחנים ארץ ישראלים ישנים ללחנים ב"רוח התקופה". היא נחשבת לאחת מהזמרות העכשוויות הבולטות והמוערכות בישראל, ולאורך השנים שיתפה פעולה עם אמנים רבים ומגוונים ביניהם אהובה עוזרי, אריק איינשטיין, אלון אולארצ'יק, אריק סיני, מתי כספי וגידי גוב. בין המפיקים המוזיקליים שאיתם עבדה והופיעה נמנים יוני רכטר, עדי רנרט ושם טוב לוי. בין המשוררים שאת שיריהם הלחינה נמנים יהודה עמיחי, אהוד מנור, לאה גולדברג, יונה וולך, דליה רביקוביץ וצרויה להב.
רביץ ציינה בסדרה "סוף עונת התפוזים", כי אינה מאמינה בביטוי "רוק נשי", וכי במהלך שנות עבודתה לא חשה באפליה על רקע מיני.
חייה האישיים
לרביץ בת מאומצת בשם אלה, והשתיים מתגוררות בתל אביב.
תקופה ארוכה הייתה בת זוגה של האמנית הילה לולו לין.
ב-23 בדצמבר 2009 יצאה רביץ מהארון בכתבה ב"ידיעות אחרונות" וחשפה את מערכת היחסים הזוגית שלה עם נעמי קניוק, בתו של הסופר יורם קניוק. הכתבה באה בעקבות סרט טלוויזיוני על חייה במסגרת הסדרה "גיבורי תרבות" ששודרה בערוץ 8. במהלך חייהן המשותפים ילדה קניוק בן למאייר עמית טריינין. ב-2016 נפרדו רביץ וקניוק.
דיסקוגרפיה
{{טורים
הופעות וסרטי DVD
}}
קישורים חיצוניים
ראיונות
על אלבומיה:
גודזילה נגד קונג 2 ללא שם
גודזילה וקונג: האימפריה החדשה (באנגלית: Godzilla x Kong: The New Empire) הוא סרט פעולה ומדע בדיוני אמריקאי והסרט החמישי ביקום המפלצות של אולפני לג'נדרי. סרט זה אמור היה לצאת לאקרנים בשנת 2024 בארצות הברית. במאי הסרט הוא אדם וינגרד שביים גם את גודזילה נגד קונג ומככבים בו השחקנים דן סטיבנס, רבקה הול, בריאן טיירי הנרי, קיילי הוטל, פלה צ'ן, אלכס פרנס ורייצ'ל האוס.
הצילומים החלו ביולי 2022 וצולמו בגולד קוסט שבקווינסלנד, אוסטרליה. זהו גם הסרט ה-38 בזיכיון של גודזילה, הסרט ה-13 בזיכיון של קינג קונג והסרט האמריקאי החמישי של גודזילה. בדומה לקודמו הסרט מפגיש בין גודזילה לקינג קונג וממשיך לעסוק במאבק בין השניים בעודם נאלצים להתמודד מול איום גדול אף יותר.
מקאם א-נבי סעין
מקאם א-נבי סעין (בערבית: مقام النبي ساعين) הוא מסגד ומקאם, השוכן בגובה של 487 מטר מעל פני הים, צפונית למרכזה של העיר נצרת. המסגד נמצא בשיא גובהו של הרכס התוחם את העיר מצפון, כ-150 מטרים צפונית-מזרחית לכנסייה הסלזיאנית, ונשקף ממנו נוף פנורמי לעבר נצרת, נצרת עילית ועמק יזרעאל מדרום, ואל עבר הרי הגליל העליון, חיפה והקריות מצפון וממערב. לא ברור למי מיוחס הקבר שכן באסלאם אין נביא בשם סעין. המסגד עבר שיפוץ מקיף בשנת 2009, וכיפתו הוחלפה.
מבנה
הפתח בקומה הראשונה מוביל אל ארקאדה הנמתחת לאורך החזית המערבית של המבנה, ובה נמצאת דלת הכניסה אליו. קומתו הראשונה של המסגד מחולקת למספר חדרים, ובהם החדר הנחשב למקום קבורתו של השייח. הקומה השנייה עשויה מחלל בודד שנתמך בשתי שורות של עמודים עגולים, הממוקמים לאורך הקיר המערבי והקיר המזרחי. לכיפתו המוזהבת של המבנה צורת בצל, והיא נחה על בסיס מוקף בחלונות,
בצמוד ממערב למבנה נמצא מאגר מים גדול.
אד יונג
אדמונד סון-ונג יונג (באנגלית: Edmund Soon-Weng Yong; נולד ב-17 בדצמבר 1981) הוא עיתונאי מדע בריטי יליד מלזיה. הוא חבר צוות בעיתון "האטלנטיק", אליו הצטרף ב-2015. בשנת 2021 הוא קיבל פרס פוליצר לדיווח רקע (Explanatory Reporting) עבור סדרה על מגפת הקורונה.
יונג יצר וכתב את הבלוג Not Exactly Rocket Science, כחלק מרשת הבלוגים של נשיונל ג'יאוגרפיק.
חינוך
יונג נולד במלזיה והיגר לבריטניה ב-1994. הוא הפך לאזרח בריטי בשנת 2005.
יונג זכה לתואר ראשון ושני במדעי הטבע (זואולוגיה) ממכללת פמברוק, קיימברידג', בשנת 2002. הוא סיים לימודי תואר שני ביוניברסיטי קולג' לונדון, שם הוענק לו תואר שני (MPhil) בשנת 2005 בביוכימיה.
קריירה
גישתו של יונג לכתיבת מדע פופולרי תוארה כ"עתיד חדשות המדע", והוא זכה בפרסים רבים על עבודתו. יונג קיבל את פרס התקשורת הלאומית של האקדמיות הלאומיות, מהאקדמיה הלאומית למדעים בשנת 2010 כהוקרה על העיתונות המקוונת שלו, אז חלק מקבוצת הבלוגים של Discover. באותה שנה קיבל שלושה פרסים מ-ResearchBlogging.org, התומך בעיתונאות מדעית מקוונת המתמקדת בסיקור מחקרים שכבר פורסמו בכתבי עת מדעיים שעברו ביקורת עמיתים, מחקרים שניתן להתאים לקהל הרחב. בשנת 2012 קיבל את פרס איגוד העיתונאים הלאומי (NUJ) על שם סטפן וייט (Stephen White). הבלוג שלו קיבל את הפרס הראשון בתור בלוג המדע הטוב ביותר, מאגודת סופרי המדע הבריטיים (Association of British Science Writers) בשנת 2014.
קשרי של יונג עם בלוגרים מדעיים אחרים ועם המגיבים בבלוג שלו שימשו תיאורי מקרה לעבודה אקדמית בלימודי מדיה.
טוריו ומאמריו פורסמו בין היתר בכתבי העת המדעיים ובאמצעי התקשורת הבאים: Nature, סיינטיפיק אמריקן, BBC, סלייט, הגרדיאן, הטיימס, New Scientist, Wired, הניו יורק טיימס והניו יורקר.
בספטמבר 2015 הצטרף יונג ל"האטלנטיק" ככתב מדע. באוגוסט 2020 קיבל את פרס ויקטור כהן של המועצה לקידום כתיבה מדעית למצוינות בדיווח על מדעי הרפואה, תוך ציון הדיווח שלו על מגפת הקורונה ומחויבותו לכלול קולות שוליים וחסרי ייצוג בכתיבתו. ביוני 2021 קיבל פרס פוליצר לדיווח רקע עבור סדרה על מגפת הקורונה.
בשנת 2016 פורסם ספרו של יונג "אני מכיל ריבוי: החיידקים בתוכנו, ומבט רחב יותר על החיים" (I Contain Multitudes: The Microbes Within Us and a Grander View of Life), הדן בנוכחותם של מיקרואורגניזמים בכל מקום וביחסים שלהם עם בעלי החיים (I contain multitudes הוא ציטוט מתוך חלק משירו של וולט ויטמן, "שירת עצמי"). בשנת 2022 יצא לאור ספרו השני של יונג, "עולם לאין שיעור: איך חושי החיות מגלות את הממלכות הנסתרות שסביבנו" (An Immense World: How Animal Senses Reveal the Hidden Realms Around Us), החוקר אינטליגנציה בבעלי חיים. הספר הוצג כספר השבוע ברשת הרדיו 4 של ה-BBC ביוני 2022.
חיים אישיים
יונג נשוי לליז נילי, כתבת הועסקת גם היא בתקשורת המדע. מדי פעם הם משתפים פעולה בכנסי תקשורת המדע.
ברצל
יהודי ברצל
המשפחות היהודיות הראשונות הגיעו לברצל בראשית המאה ה-19. רובם היו בעלי משקים או סוחרים.
עד שנת 1871 הייתה הקהילה כפופה לקהילת בצ'קה אז הצטרפה לזרם האורתודוקסי ובשנת 1875 הוקמו בה בית כנסת, חברה קדישא. בשנת 1880 הוקם בית מדרש וב-1885 הוקם בית כנסת נוסף. בשנת 1930 חיו בברצל 179 יהודים ובשנת 1944 177 יהודים.
בשנת 1941 נשלחו צעירים יהודים רבים מהכפר לעבודות כפייה ובשנת 1944, לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו כל היהודים לגטו בבלשגיארמט. ב-2 ביוני הועברו למחנה ריכוז בגרש וב-10 ביוני נלקחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו מעט ניצולים לכפר וניסו לשקמו, אנטישמיות המקומיים יחד עם הקמת מדינת ישראל גרמה לנטישת הקהילה.
מריוס סאלה
קורות חיים
מריוס סאלה נולד בטרנסילבניה במערב רומניה, בעיירה ושקאו, המחוז ביהור, ב-8 בספטמבר 1932. סבו מצד אביו, ואסילה סאלה, היה כומר אורתודוקסי, מורה וחוקר פולקלור מוערך (1862–1942) שמקורו היה בכפר דרגנשט באותו מחוז ביהור. בין השנים 1943–1951 למד בבית הספר התיכון "סמואיל וולקאן בעיר ביוש. בהמשך נסע לבוקרשט על מנת להשתלם בדומה לסבו לחקר הפולקלור הרומני. כפי שהעיד מאוחר יותר, נשבה לבסוף בקסם הבלשנות הודות לשיעוריו המרתקים של אלכסנדרו גראור, בלשן רומני דגול, יהודי, תלמיד של החוקר הצרפתי אנטואן מייה. בהמשך התמחה בדיאלקטולוגיה תחת הדרכתו של אלכסנדרו רוסֶטי וכבר כסטודנט בשנה ב' התקבל לעבוד כחוקר במכון לבלשנות של האקדמיה הרומנית בבוקרשט שהוא כיום המנהל שלה החל משנת 1994. סיים את לימודיו בפקולטה לפילולוגיה של אוניברסיטת בוקרשט בשנת 1955.
מחקריו בתחום חקר השפה לדינו, הלדינו והרומנית - שפות במגע
אחרי שעסק בדיאלקטולוגיה כעשר שנים, לפי המלצתו של פרופ' יורגו יורדאן, התחיל להתעמק בחקר השפות הרומאניות. (רומאניסטיקה), במיוחד התעניין בהשוואה השיטתית בין הרומנית ובין שאר השפות הרומאניות. בהשראת מורה דגול אחר, אמיל פטרוביץ', השתמש בשיטות סטרוקטורליסטיות. תוך הכרות עם משפחתו של אמיל פטרוביץ', שבתו הייתה נשואה ליהודי ספרדי, התחיל מריוס סאלה לחקור את העגה של שפת הלדינו השגורה בפי יהודי בוקרשט ועשה עבודת דוקטורט בתחום זה בשנת 1967 : "הפונטיקה והפונולוגיה של השפה היהודית –ספרדית בבוקרשט", זאת תחת הדרכתו של יורגו יורדאן. בין השאר חקר מריוס סאלא את בעיית התחרות שהתעוררה בקרב היהודים הספרדים בבוקרשט בין השפה הלדינו ואחותה - השפה הרומנית
מחקרים בתחום תולדות השפה הרומנית
סאלא השתתף בעריכת החיבור המקיף על תולדות השפה הרומנית של אלכסנדרו רוסטי- בפרק על שלב ה"רומנית המשותפת" (מהמאות 8 - 12). מאמרים שלו בתחום הפונטיקה ההיסטורית -במיוחד על השינוי הפונטי הקרוי רוטציזם של העיצור n ברומנית ובשפות רומאניות אחרות זיכו טת מריוס סאלה לראשונה, בשנת 1971 בפרס האקדמיה הרומנית. (המאמר "רומניה המערבית ורומניה המזרחית - בנוגע לטיפול בסוננטים") שיטתו בהסבר תופעת הרוטציזם התקבלה בחוגים רחבים של חוקרים בעולם. במאוחר יותר זכה פעמיים נוספות בפרסים של האקדמיה הרומנית.
מחקרים בתחום הספרדית הדרום-אמריקאית והבלשנות הרומאנית ההשוואתית
בשנת 1975 יחד עם שלושה עמיתים כתב ספר על אוצר המלים הילידי בספרדית האמריקאית, שזכה בתחרות "פרס המאה" (סנטנאריו) של האקדמיה המקסקיקנית. גם ספרם המשותף על הספרדית האמריקאית - אוצר מילותיה- ב-1200 עמודים, שהוצא לאור בבוגוטה בשנת 1982, התקבל בהערכה רבה בקרב החוקרים בתחום. בשנות ה-80–90 הקדיש סאלה את עבודתו לתחום "השפות במגע" במיוחד בנוגע לרומנית ולשפות ההיספאניות - ספרדית וספרדית אמריקאית. מריוס סאלה יזם כתיבה בצוותא של שלשה ספרי יסוד תוך התייחסות אל השוואת השפה הרומנית עם אחיותיה הרומאניות: "אוצר המלים הייצוגי של השפות הרומאניות" (1988), "אנציקלופדיית השפות הרומאניות" (1989) ו"אנציקלופדיית השפה הרומנית" (2001). ספרון שלו "מהלטינית אל הרומנית" (2001), שלמרות קוצר יריעתו (165 עמודים) הוא היקר ללבו. עבודת סינתזה זו בתחום ההשוואה בין הרומנית לשפות הרומאניות האחרות עוררה עניין רב ותורגמה עד כה לשש שפות כולל יפאנית.
מחקרים אחרים, פעילותו כמורה ועורך, מעורבותו הציבורית
מריוס סאלה לקח כעורך חלק חשוב במספר עבודות יסוד של חקר השפה הרומנית : "מילון השפה הרומנית" "המילון האטימולוגי של השפה הרומנית", "תולדות השפה הרומנית,, "מילון אקדמי מקוצר ". הוא ייסד וניהל את עריכת הסדרות "אטימולוגיקה" ו " השפה הרומנית" ב"הוצאה לאור האנציקלופדית אוניברס" בבוקרשט. ערך 27 ערכים באנציקלופדיה בריטניקה - מיקרופדיה. מריוס סאלה היה שותף במועצת ההנהלה של כתבי העת הבינלאומיים Revue de linguistique romane (1974-1980, 1989-2001)(כתב העת לבלשנות רומאנית -בצרפתית ) (1980 "Iberoromanica" (Tübingen, ("איברו-רומאניקה" מטובינגן, גרמניה), {Anuario de lingüística hispánica ,Valladolid, 1985 ),(שנתון לבלשנות היספאנית, וייאדוליד), Beiträge zur romanischen Philologie (Berlin, 1988) (תרומות לפילולוגיה הרומאנית. ברלין,),(Lexis, Peru, 2002 ) ושל הסדרה Trier ,Patronymica Románica ,(פטרונימיקה רומאניקה, טריר).
ספריו
תרומות לפונטיקה ההיסטורית של השפה הרומנית, בוקרשט 1970 {תורגם לצרפתית 1976) מחקרים על השפה היהודית-ספרדית בבוקרשט, מקסיקו סיטי 1970 הפונטיקה והפונולוגיה של השפה היהודית-ספרדית של בוקרשט, האג, 1971 היהודית הספרדית, האג, 1976 שאלת השפות במגע, מקסיקו סיטי, 1988 אחדות השפות הרומאניות, בוקרשט, 1996 שפות במגע, בוקרשט 1997 שפות במגע, מדריד, 1998 מהלטינית אל הרומנית, בוקרשט 1998 (תורגם לצרפתית 1999יפאנית 2001, ספרדית 2002, מבוא לאטימולוגיית השפה הרומנית, בוקרשט, 1999, מהדורה חוזרת 2005 בן זמנם, בן זמנו, בוקרשט, 2002 גלגוליהן של כמה מילים מרומנית, בוקרשט, 2005 תמונות דיוקן, סוצ'אבה, 2006
ספרים בשיתוף
אוצר המלים הילידי של הספרדית של אמריקה. הערכות על חיוניותו. מקסיקו סיטי, 1977. Les langues du monde. Petite encyclopédie, Paris, 1984 שפות העולם. אנציקלופדיה קטנה. בוקרשט1981, פריז 1984 (בצרפתית ) הספרדית של אמריקה, אוצר מילים, בוגוטה, 1982 האטימולוגיה והשפה הרומנית, בוקרשט, 1987 אוצר המלים הייצוגי של השפות הרומאניות, בוקרשט 1988 אנציקלופדיית השפות הרומאניות, בוקרשט, 1989 קלוז' 2001 (ברומנית) תרגום לאנגלית 2000 בוקרשט, תרגום לצרפתית בוקרשט, 2001) אנציקלופדיית השפה הרומנית, בוקרשט, 2001 שפות אירופה, בוקרשט, 2001
"עיונים ומחקרים בלשניים"
Studii şi cercetări lingvistice" (מ-1957, כעת עורכו הראשי מ 2005) כתב העת הרומני לבלשנות, (עורכו הראשי מ 2005) Bulletin de la Société roumaine de linguistique romane הבולטין של החברה הרומנית לבלשנות רומאנית.
קישורים חיצוניים
נאום אוטוביוגרפי לרגל קבלת תיאר דוקטור כבוד באוניברסיטת קריובה - ברומנית.
Low (אלבום של דייוויד בואי)
Low הוא אלבום של המוזיקאי הבריטי דייוויד בואי משנת 1977. האלבום הוא החלק הראשון בטרילוגיית אלבומים שהוקלטו בהשפעת העיר ברלין של סוף שנות ה-70, ובהם השתתף המוזיקאי בריאן אינו. האלבום נחשב לאחד מאלבומיו החשובים והמשפיעים ביותר של בואי, ומהווה הישג במוזיקה הניסיונית.
הפקה
לאחר הקלטת אלבומו Station to Station והכנת החומרים לפס-קול הסרט "האיש שנפל מכוכב אחר" שבו השתתף, החלו להצטבר חומרים שנדחו מהפסקול כי נמצאו בלתי מתאימים על ידי במאי הסרט ניקולס רוג. החומרים עובדו על ידי בואי מחדש לקראת יצירת אלבום שלם.
בואי באותה עת החל להתעניין לעומק באמנות, כחלק מתהליך גמילה משימוש בקוקאין. כתוצאה מכך, רבים משירי האלבום עוסקים בעייפות, דיכאון והרס עצמי. מפיק האלבום טוני ויסקונטי, ציין כי שם האלבום, מעיד למעשה על מצבי הרוח בהם היה נתון בואי בעת כתיבת והקלטת שירי האלבום.
המבנה שנחבר לאלבום היה ייחודי וראשון מסוגו: חלקו הראשון של האלבום הכיל שירים קצרים וישירים, בעוד חלקו השני של האלבום הכיל שירים ארוכים שברובם היו קטעים כליים. לצורך יצירת חלקו השני של האלבום, שיתף בואי פעולה עם בריאן אינו שהיה בעבר חבר להקת רוקסי מיוזיק והתמחה בנגינה בקלידים וביצירת קונספט. בעת שבואי נאלץ להיעדר מיצירת האלבום, בשל משפט אותו ניהל נגד אמרגנו הקודם, תרם אינו מכישרונו באופן משמעותי לאלבום. על אף שמרבית ההשפעה באלבום זה באה מלהקת קרפטוורק וNeu!, אלבום זה נחשב לחלוץ בתחומו ובעל צליל ייחודי שטרם נשמע ומקדים את זמנו.
עם יציאת האלבום, זכה לביקורות מעורבות. האלבום זכה להצלחה מסחרית והגיע למקום ה-2 במצעד האלבומים הבריטי, ול-11 בארצות הברית. הסינגל "Be My Wife" הגיע למקום ה-3 בבריטניה. Low זכה להיכלל במהלך השנים ברשימות האלבומים הטובים: מגזין המוזיקה Q דירג אותו בשנת 2000 במקום ה-14 ברשימת 100 האלבומים הבריטים הטובים של כל הזמנים. בשנת 2003 דירג את האלבום מגזין המוזיקה רולינג סטון במקום ה-249 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
בשנת 1992 יצר המוזיקאי פיליפ גלאס יצירה סימפונית לתזמורת בהשראת האלבום, שנקראה Low Symphony, ושיתף ביצירתה את בואי ואינו. בשנת 2013 הפיקה חברת סוני פרסומת לסמרטפון בה נעשה שימוש בגרסה המקורית של השיר Sound and Vision לאחר שהורדו ממנה כל כלי הנגינה למעט שירתו של בואי וכן קולות הרקע של מרי הופקינס. לצורך הפרסומת הוקלטה נגינת פסנתר על ידי רוב גנטרי. הצלחת השיר הביאה להפצה דיגיטלית של הגרסה החדשה על ידי חברת פרלופון באוקטובר אותה שנה.
השפעתו של Low על מוזיקאים אחרים היא הישג בפני עצמו, ובכך קידם את התפתחותם של זרמי מוזיקליים כדוגמת המוזיקה האלקטרונית, הפוסט פאנק והגל החדש.
יבואה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ארמון ורדאלה
ארמון ורדאלה (במלטזית: Il-Palazz Verdala, באנגלית: Verdala Palace) הוא אחד משלושת מעונותיו הרשמיים של נשיא מלטה, והוא שוכן בגני בוסקט שבדרום מערבו של האי מלטה.
היסטוריה
גני בוסקט (מאיטלקית בוסקטו - "Boschetto" - חורש קטן) הוא אזור החורש הטבעי היחיד באי מלטה, אורכם כ-800 מטרים ורוחבם הממוצע הוא כ-200 מטרים. הגנים הם אחד האתרים היחידים באי שנהנים מזרימה של מי נגר עילי בשל כך שהם שוכנים בערוץ נחל המוביל מצוקי דינגלי שמדרום להן. הארמון עצמו שוכן בפינה הצפון-מזרחית של הגנים. במקום עמד בית ציד קטן שהוקם על ידי הגראנד מאסטר זא'ן דה לה ולט ב-1557. דה לה ולט בחר באתר בשל הצמחייה שבו ובזכות התאמתו לספורט הציד שהיה חביב על האבירים ההוספיטלרים. המבנה הנוכחי הוקם על ידי הגראנד מאסטר היג לובן דה ורדאל (Hughues Loubenx de Verdalle) ב-1586 וקרוי על שמו. הוא תוכנן על ידי האדריכל המוביל במלטה באותה עת, ג'רולאמו קסאר (Gerolamo Cassar), ונבנה ב-1582. המבנה הוקם בצורת מבצר רבוע שבארבע פינותיו מגדלי שמירה בולטים, וזאת כדי לספק לו הגנה מהתקפות הראזים העות'מאנים. עם זאת המגדלים הוקמו לקישוט בלבד, ולא היה להם ערך אסטרטגי. סביב הארמון נחפר חפיר יבש, והסלע שהוצא ממנו שימש כחומר בניין.
כאשר הבריטים כבשו את האי מידיו של נפוליאון, הם השתמשו בארמון כבית כלא לשבויי המלחמה הצרפתים. לאחר מכן שימש זמן מה כבית חרושת לייצור משי, ואחר כך ננטש ומצבו התדרדר. באמצע המאה ה-19 שופץ המבנה והפך למעון הכפר של המושל הבריטי של מלטה. עם תחילת מלחמת העולם השנייה שימש הארמון כמקום מקלט ליצירות אמנות שהועברו אליו מהבירה ולטה. ב-1982 המבנה שופץ שוב והחל לשמש כבית הארחה לראשי מדינות אשר בקרו במדינה, וב-1987 הוכרז כמעון הקיץ הרשמי העומד לרשותו של נשיא הרפובליקה.
המבנה
הארמון רבוע בצורתו, ותוכניתו פשוטה למדי. אורך כל אחת מצלעותיו הוא כ-30 מטרים, ושתי קומותיו משתרעות על פני שטח של 1,800 מ"ר בסך הכל. בארבעת המגדלים שבפינות המבנה קומה שלישית. גשר קטן מעל החפיר מוביל אל הכניסה הראשית בצידו הצפוני של המבנה. הכניסה נפתחת אל מבואה רבועה, ובהמשכה אולם מלבני מקורה בתקרת קמרון חבית, ששימש ככל הנראה כחדר האוכל. על תקרת האולם פרסקאות מסוף המאה ה-16, המתארים שמונה דמויות מיתולוגיות ושתי אלגוריות מוסריות. משני צדדיו של ציר זה (המבואה וחדר האוכל) שוכנים שלושה חללים רבועים בכל צד, שאחד מהם משמש כגרם מדרגות לולייני אל הקומה השנייה. אורכם ורוחבם של כל אחד מהחדרים הוא כעשרה מטרים לערך, בעוד שהחדר המלבני משתרע לאורך של 20 מטרים. במבנה מספר תוספות מאוחרות בסגנון אדריכלות הבארוק, כולן בקומה השנייה, הכוללות מרפסת, מעקה עמודים המקיף את הגג, ועמודים קטנים בין החלונות. מכך מוסק שייתכן שהקומה השנייה נוספה בשלב מאוחר יותר. ברצפת הקומה השנייה של המבנה שרד לוח שחמט שנחרט ברצפה על ידי החיילים הצרפתים שהוחזקו בארמון כשבויי מלחמה.
תנועה להתחדשות ממלכתית
תל"ם - תנועה להתחדשות ממלכתית היא מפלגה ישראלית שפעלה בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, בראשות משה דיין ומרדכי בן-פורת.
רקע
בסוף שנת 1980 החלה המערכת הפוליטית להיערך לבחירות שהיו מתוכננות בשנת 1981. משה דיין, שנבחר לכנסת התשיעית מטעם המערך, הוזמן ב-1977 על ידי מנחם בגין להיות שר החוץ בממשלתו, אך התפטר מהממשלה והתלבט האם לפרוש מהחיים הפוליטיים או להתמודד במפלגת מרכז שתיקח את מקומה של התנועה הדמוקרטית לשינוי שהתפוררה.
באותה תקופה פרשו יגאל הורביץ, זלמן שובל וחבריהם מהרשימה הממלכתית, מהליכוד על רקע חילוקי דעות במדיניות הכלכלית, וביקשו להתמודד בחירות. שובל האמין שעדיף להתמודד יחד עם דיין ופעל לשדך בין דיין להורביץ.
המפלגה
המפלגה נוסדה במרץ 1981 לקראת הבחירות לכנסת העשירית על ידי ח"כ משה דיין וזלמן שובל. בתחילה סיכם דיין עם זלמן שובל על ריצה משותפת עם הרשימה הממלכתית, אך המגעים עם יגאל הורביץ, ראש רפ"י באותה עת, עלו על שרטון, על רקע עמדותיו הניציות של יגאל הורביץ ובתחילת אפריל הציג דיין את רשימתו שכללה את מרדכי בן-פורת, זלמן שובל, הרצל שפיר, בועז נהיר, ישראל כץ, אברהם בן מאיר, רם כספי, ישראל גרנית ושלמה אהרונסון. בהמשך הסכים הורביץ יחד עם חבריו, יוצאי הרשימה הממלכתית, להצטרף לרשימה ושובץ במקום השלישי, תוך שדחק אחורה את זלמן שובל והבאים אחריו. ניסיונות לצרף את עזר ויצמן לרשימה, לא צלחו.
סקרים מוקדמים חזו למפלגה, לכשתקום, חזרה על ההישג של התנועה הדמוקרטית לשינוי. אולם לאחר הקמת המפלגה ועם התקדמות מערכת הבחירות והקיטוב בין הליכוד למערך, התמיכה בתל"ם ירדה. באפריל, קיבלה המפלגה בסקר מינה צמח שבעה מנדטים ובמאי ירדה ל-4 מנדטים.
בבחירות זכתה להישג של 2 מנדטים בלבד, מכוחם נכנסו לכנסת דיין ומרדכי בן-פורת. במהלך הקדנציה נפטר משה דיין ובמקומו נכנס הורביץ לכנסת. ביוני 1983 התפלגו הורביץ ובן פורת והקימו שניהם סיעות יחיד בהן כיהנו במשך יתרת כהונת הכנסת. בן פורת שב והתמודד בראשות התנועה להתחדשות ציונית חברתית בבחירות לכנסת האחת עשרה, אך היא לא עברה את אחוז החסימה.
אליפות ישראל בשחמט 1984
אליפות ישראל בשחמט 1984 הייתה האליפות ה-17 של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 16 שחמטאים.
האליפות התקיימה בשיטת ליגה שכללה משחק בודד בין המשתתפים. עבור ניצחון הוענקה נקודה וחצי נקודה הוענקה עבור תוצאת תיקו.
אלון גרינפלד, שצבר 11.5 נקודות מ-15 אפשריות, זכה בתחרות.
הספרייה הלאומית ע"ש קירילוס ומתודיוס הקדושים
הספרייה הלאומית ע"ש קירילוס ומתודיוס הקדושים (בבולגרית: Национална библиотека „Свети Свети Кирил и Методий“) היא הספרייה הלאומית של בולגריה.
הרעיון להקמת הספרייה הועלה בשנת 1878 על ידי מורה ועובד עיריית סופיה וזאת על מנת לשרת את הצרכים החינוכיים והתרבותיים של העיר. באותה שנה נפתחה הספרייה, וב-1900 קיבלה בניין משלה. ב-1939 החל להיבנות בניין חדש עבור הספרייה, אך ב-1944 שני הבניינים, הן הישן והן החדש, נהרסו בהפצצה בסופיה. ב-1953 הספרייה חודשה ונפתחה מחדש.
הנס פריטשה
הנס פְריטשֶה (בגרמנית: Hans Fritzsche; 21 באפריל 1900 – 27 בספטמבר 1953), מאנשי התעמולה הנאצית בגרמניה. נשפט במשפטי נירנברג ונמצא זכאי.
ביוגרפיה
פריטשה נולד בחבל הרוהר בגרמניה, ושירת בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה משנת 1917. לאחר המלחמה למד במספר אוניברסיטאות בטרם הפך לעיתונאי. לאחר מכן החל לעבוד ברדיו הממשלתי הגרמני. בשנת 1932 מונה לראש שירות הידיעות הגרמני.
ב-1 במאי 1933 הצטרף פריטשה למפלגה הנאצית. בהנהגת שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס המשיך לעמוד בראש מחלקת הרדיו בטרם מונה לראש מחלקת הידיעות במשרד התעמולה. ב-1938 מונה לסגן ראש מחלקת החדשות בגרמניה. בתפקידו היה אחראי לשליטה בחדשות המקומיות בגרמניה. מחלקה זו נקראה גם בשם "מחלקת הידיעות מבית". בדצמבר 1938 מונה לראש מחלקת החדשות בגרמניה כולה. במאי 1942 לקח גבלס פיקוד אישי על המחלקה, ופריטשה חזר לעבודתו כקריין רדיו, וממונה על הארגון הפוליטי של הרדיו בגרמניה.
פריטשה נלקח בשבי על ידי חיילים רוסים ב-2 במאי 1945. הוא נשפט בפני הטריבונל הבינלאומי במשפט פושעי המלחמה בנירנברג, ויצא זכאי בדינו. משפטו של זוטר כפריטשה, ביחד עם גדולי הנאציזם כהרמן גרינג, יואכים פון ריבנטרופ ואחרים, נראה מוזר בעיני רבים, ונראה כי פריטשה ממלא את מקומו של גבלס, אשר התאבד. ייתכן ועובדה זו תרמה לזיכויו, ולו היה נשפט בנפרד היה נמצא מקום להענישו.
לאחר שחרורו, נשפט פריטשה שוב והואשם בפשעים פחותים מאישומי נירנברג ("פשעים נגד האנושות" ו"פשעים נגד השלום"). הפעם נמצא חייב בדינו, ונדון לתשע שנות מאסר. הוא שוחרר בספטמבר 1950 ומת כעבור שלוש שנים, מסרטן הכבד.
פאקס
פאקס (בלטינית: Pax – "שלום") הוא שמה של אלה במיתולוגיה הרומית המקבילה לאלה היוונית "אירנה", המהווה האנשה של המושג "שלום".
פולחן האלה החל באימפריה הרומית בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס ותחילת "השלום הרומאי". חגה של האלה נחוג מדי שנה ב-3 בינואר, והוקם לכבודה מקדש ב"שדה מרס" שנקרא "ארה פאקיס", ומקדש נוסף בפורום פאקיס, פורום שנקרא על שמה.
האלה, שעל פי המיתולוגיה היא בתם של יופיטר ויוסטיטיאה, מתוארת כאישה המחזיקה בידה ענף עץ זית, קרן השפע ושרביט.
8 בדצמבר
8 בדצמבר הוא היום ה-342 בשנה בלוח הגרגוריאני (343 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 23 ימים.
רק"ע
רק"ע (ראשי תיבות של רשת קליטת עלייה) הייתה תחנת רדיו ישראלית ממלכתית, אשר פעלה בעבר במסגרת רשות השידור, ושידרה במספר שפות זרות, שאינן השפות הרשמיות בישראל. התחנה החלה את שידוריה ב-24 באפריל 1991 והפסיקה את שידוריה ב-10 במאי 2017 עם סגירת רשות השידור. התחנה התחדשה במסגרת תאגיד השידור הישראלי ב-15 במאי 2017 בשם כאן רק"ע.
היסטוריה
הסוכנות היהודית החלה ב"שידורים לעולים חדשים" ביוני 1948 בשפת יידיש, ואלה יועדו לעולים חדשים ולשליחי עלייה בקפריסין. בהמשך התווספו השידורים באנגלית, צרפתית, ולאדינו. בשנת 1962 עם היווסדה של רשת א' הועברו לשם השידורים לעולים. הם היו קצרים למדי, עקב הצורך "לכסות" הרבה שפות ברשת שייעודה העיקרי הוא שידורים בעברית. בשנת 1990 במהלך מלחמת המפרץ גדל הצורך בשידורים לעולים, כשאלו חיפשו מקור מהימן לחדשות המלחמה והנחיות פיקוד העורף. השידורים החצי רשמיים החלו במהלך המלחמה והפכו לרשמיים בתאריך 26 במאי 1991, אז נוסדה "רשת קליטת העלייה". בתחילת דרכה שידרה הרשת כ-10 שעות ביום ברוסית וכשעתיים באמהרית (מתוכם שעה במקביל גם ברשת ה', עבור יהודי אתיופיה). כמו כן, שודרו שתי מהדורות חדשות ביום בעברית קלה, כשהמהדורה השלישית ולאחריה תוכנית שבועית מתחלפת בת רבע שעה המשיכו את שידורם ברשת א'. בהמשך הוחלט על הרחבת שידורי רשת א', וכמעט כל השידורים לעולים (למעט שידורי בוקר וצהריים באנגלית וצרפתית) הועברו לרק"ע, שאז החלה לסיים את שידוריה בשעות הערב המאוחרות. כל מערכת של שפה מסוימת הייתה אחראית בו זמנית על שידורי רק"ע ושידור ליהודים בארץ מוצא של אותה השפה בחו"ל ברשת ה'. בשנת 1999 עם היווסדה של רשת מורשת עברו כל השידורים בשפות הזרות מרשת א' לרק"ע, ועקב דרישה לשעות נוספות היא עברה לשידור מסביב לשעון, כשבלילה משודרים שידורים חוזרים ברוסית ומוזיקה. בהמשך, עקב בעיות תקציביות והקטנת מספר המאזינים לחו"ל בעקבות העלייה הוחלט על כך שיותר ויותר משבצות שידור יאוחדו והן שודרו בו זמנית בשתי הרשתות. בהמשך לאותה המגמה, בשנת 2004 הוחלט על סגירת רשת ה' כרשת נפרדת ועל העברת שידור רדיו רק"ע גם בגלים קצרים לחו"ל. בשנת 2008, עם הטמעת האינטרנט בחי היום יום, לא היה יותר צורך בשידור בגלים הקצרים, כי יהודי חו"ל יכלו לשמוע את רק"ע באמצעות המחשב, והם נפסקו. אז הפכה רשת ה' לרשת ייעודית לקהילות יהודיות בעולם שאין להם גישה למחשב (למשל, באיראן). רדיו רק"ע המשיך את שידוריו בארץ בגלי ה-FM ובעולם באמצעות אתר האינטרנט שלו. בשנת 2014 עם כניסתה של רשות השידור לפירוק, קיבלה הרשת שם חדש "IBA International".
המערכת ברוסית, הגדולה ביותר מבין מערכות רק"ע, הוקמה בשנת 1958 על ידי ויקטור גרייבסקי שהפך למנהלה הראשון. מרגע היווסדה ולמשך עשרות שנים, עבדה המערכת תחת פיקוח לשכת הקשר נתיב. נתיב חלשה על שני תחומים: המאבק של יהודי ברית-המועצות לעלייה לישראל והמאמצים של המערב לשחרורם, והיא זו שאמרה את המילה האחרונה בכל הנוגע לתוכן השידורים. בשנת 1996 אוחדו מערכות רק"ע ורשת ה' ברוסית, והמערכת החדשה שידרה בשתי הרשתות, כולל משבצת משותפת בשעות הערב. המערכת הירושלמית (לשעבר מערכת ברשת ה') הפכה לדסק החדשות של המערכת המשותפת שעבדה בשיתוף פעולה הדוק עם רשת ב'. היא שידרה מהדורות חדשות מדי שעה עגולה וסיפקה תכנים לשידורי האקטואליה שרובם שודרו מתל אביב.
התחנה נסגרה ב-10 במאי 2017 כחלק מסגירת רשות השידור. ב-15 במאי קמה במקומה תחנה חדשה, כאן רק"ע, כשלא מעט מהעובדים עברו לתחנה החדשה, ואליהם הצטרפו מגויסים חדשים.
שפות התחנה
נכון ליום הסגירה שידרה התחנה בשפות הבאות (שנת התחלת השידורים מתייחסת לשידורים עצמם, לפני שהועברו לאחריות רק"ע): השידורים בתיגרינית (1985 עד 2014), טאטית (1986 עד 2011), פולנית (1952 עד 1957), תימנית, ובעברית קלה (מאז 1958) נפסקו במהלך השנים מחוסר מאזינים. בשנת 2002 נחנך אתר האינטרנט של התחנה שהחל בשידור חי שנתיים לאחר מכן.
מתכונת התחנה
בסמוך ליום הסגירה במאי 2017 שידרה הרשת 24 שעות ביממה ב-14 שפות. המערכת ברוסית שידרה עדכוני חדשות מדי שעה עגולה, יומנים ושידורי אקטואליה מגוונים. כמו כן, שודרו תוכניות בנושאים שונים. בשאר השפות שודרו מהדורות חדשות בכל משבצת ולאחריה בדרך כלל תוכניות שבועיות מתחלפות. בשעות הלילה המאוחרות שודרה מוזיקה מרחבי העולם.
חואן לסקאנו
חואן אדוארדו לסקאנו (בספרדית: Juan Eduardo Lescano; נולד ב-29 באוקטובר 1992 בראוץ', בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת החלוץ בבריזבן רואר.
קריירה
הוא התחיל לשחק כדורגל בגיל 5, בבית הספר של בוקה ג'וניורס בבואנוס איירס. אז, בגיל 13, הוא עבר לספרד, שם הוא שיחק בקבוצת הנוער של אינטרנסיונל מדריד. שלוש שנים מאוחר יותר, הבחין בו מאמן ליברפול רפאל בניטס, שהזמין אותו למועדון הבריטי. בגיל 17 עבר לקבוצת הנוער של מדריד ריאל מדריד. לאחר שנתיים שבהן מיעט לשחק, עבר לליגת העל של איחוד האמירויות הערביות וכעבור חצי שנה עבר לקבוצת הנוער של לוגאנו השווייצרית.
סטטיסטיקה
נכון ליולי 2018:
בעלי העניין מול בעלי המניות
בעלי העניין מול בעלי המניות היא שאלה בכלכלה לגבי תפקיד של הנהלת חברה בע"מ. יש הוגי דעות וכלכלנים שסבורים שתפקיד ההנהלה להעשיר את בעלי המניות תוך הזנחה של כל ערך אחר, במגבלות החוק. אחרים טענו שגם לחברה יש חובות לדאוג לשלום ולרווחת עובדיה, לקוחותיה, ואזרחי המדינה בה היא פועלת (בעלי העניין, במשמעות הרחבה של מושג זה).
העמדה הראשונה הוצגה על ידי בית משפט בארצות הברית במשפט בין האחים דודג' ובין הנרי פורד. פורד רצה להשקיע את כספי חברת המכוניות שהוא עמד בראשה כדי להרחיב את העסק והאחים דודג' רצו את הכסף לטובת בעלי המניות. בשנת 1919 הכריע בית המשפט במדינת מישיגן, ארצות הברית שהדין עם אחים דודג'. ראש ממשלת בריטניה לשעבר, טוני בלייר, נאם כמה פעמים בעד הרעיון שעובדי החברה הם גם בעלי עניין, כמו בעלי המניות. בספרות הכלכלית מכונה מחלוקת זו בשם stakeholder vs. stockholder theories of corporate governance. על נקודה זו נכתבה ספרות גדולה ורחבה.
דודג' נגד פורד
בשנת 1916 צברה חברת פורד הון של 60 מיליון דולר. המחיר של מודל ה-T שלה, המוצר העיקרי של החברה, ירד משנה לשנה, ומצד שני, עלויות הייצור, ובמיוחד שכר הפועלים, עלתה בצורה חדה. נשיא החברה ובעל השליטה במניות, הנרי פורד, רצה להפסיק לשלם דיבידנדים מיוחדים לבעלי המניות, ובמקומם, הוא רצה לבצע השקעה מסיבית במפעלים חדשים שיאפשרו לחברה להגדיל את תפוקתה ואת מספר עובדיה, בו בזמן שהיא ממשיכה להוריד את עלויותיה ולהוזיל את המחיר מכוניותיה. בהגנתו על האסטרטגיה הזאת פורד אמר:
למרות שפורד האמין שאסטרטגיה זאת היא לטובת החברה בטווח הרחוק, הוא סיפר לבעלי המניות שלאסטרטגיה זו אין משקל גדול בתוכניותיו. בעלי מיעוט המניות התנגדו לאסטרטגיה ותבעו מפורד להפסיק להוריד מחירים כל עוד דרישת השוק למוצריה כל כך גבוהה שהחברה מתקשה למלא אותם. הם דרשו שהוא ימשיך לשלם דיבידנדים מיוחדים מהכסף שנצבר בקופה במקום להשקיע את הכסף במפעלים חדשים. שני אחים, ג'ון פרנסיס דודג' והוראס אלג'ין דודג', החזיקו ב-10% מן המניות, ההחזקה הגדולה ביותר במניות החברה בידי גורם אחד (אחרי פורד עצמו). בית המשפט נדרש להחליט אם מיעוט מקרב בעלי המניות יכול למנוע מפורד להפעיל את החברה למטרות "הצדקה" שהוא הצהיר. בהחלטתו, בית המשפט פסק שחברה בע"מ פועלת לרווחת בעלי מניותיה, ולא לרווחת העובדים או הציבור. חברי הדירקטוריון חייבים להפעיל שיקול דעת כדי להשיג מטרה זאת ואין להם רשות לוותר על רווחים או לא לשלם דיבידנדים כדי להיטיב עם הציבור. היות שחברת פורד היא עסק למטרת רווח, אין לפורד זכות להשתמש בה כצדקה, דבר שייחשב כביזת נכסי החברה. בית המשפט פסק שעל הדירקטוריון לשלם דיבידנד נוסף של 19 מיליון דולר.
אחמד זוויל
אַחְמַד חַסַן זֶווֵיל (בערבית: أحمد حسن زويل; באנגלית: Ahmed Hassan Zewail; 26 בפברואר 1946 – 2 באוגוסט 2016) היה כימאי מצרי-אמריקני שזכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1999 על עבודתו החלוצית בחקר תגובות כימיות בטווחי זמן קצרים ביותר. הוא כיהן כפרופסור בקתדרה לכימיה ע"ש לינוס פולינג, פרופסור לפיזיקה ומנהל המרכז לביולוגיה פיזית למדע וטכנולוגיה אולטרה-מהירים במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
ביוגרפיה
זוויל נולד בדמנהור, 60 קילומטרים דרום-מזרחית לאלכסנדריה, וגדל בדאסוק במשפחה מוסלמית. הוא היה בנם של חסן זוויל, מכונאי במקצועו שעבד בהמשך כפקיד ממשלתי, ושל אשתו, רווחיה דאר. סיים תואר ראשון באוניברסיטת אלכסנדריה ואחר כך עבר לארצות הברית, שם קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת פנסילבניה. לאחר מחקר בתר-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, עבר בשנת 1976 למכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech) ומאז ועד מותו כיהן בו כחוקר. בשנת 1990 מונה לראש הקתדרה לכימיה פיזיקלית על שם לינוס פאולינג.
בעבודתו פיתח זוויל שיטה למעקב אחר אטומים ומולקולות במהלך התגובה הכימית, באמצעות הבזקי לייזר מהירים במרווחי זמן של פמטו-שניות (femtoseconds). כך התחקה במדויק אחר שבירתו של הקשר הכימי ויצירתו מחדש, והוכיח את קיומם של תוצרי ביניים שהיו תאורטיים בלבד לפני כן.
בשנת 1993 הוענק לאחמד זוויל, בישראל, פרס וולף לכימיה. בשנת 1999 היה למצרי השלישי שקיבל פרס נובל, אחרי אנואר סאדאת בשנת 1978 (פרס נובל לשלום) ונגיב מחפוז בשנת 1988 (פרס נובל לספרות). מאז עסק זוויל, לצד מחקרו, גם בפעילות ציבורית, א-פוליטית, להנחלת המחקר המדעי התקין במדינות מוסלמיות, במדינות ערב ובמיוחד במצרים.