cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שום משולש
שׁוּם מְשֻׁלָּשׁ (שם מדעי: Allium neapolitanum; מכונה גם: Naples Garlic) הוא גאופיט, הנמנה עם הסוג שום. נוף הצמח מתפתח מבצל. למין זה תפרחת אופיינית לסוג, צבע עלי העטיף לבן.
עמוד התפרחת הוא בגובה 20 עד 50 ס"מ. הגבעול עשוי מצלעות בולטות - בקוטר של ס"מ אחד עד שתים - וחתך הגבעול נראה משולש, ומכאן שמו. תכונה זו מבדילה אותו מהמין הקרוב שום שעיר, שפרחיו לבנים אף הם, אך חתך הגבעול הוא מעוגל.
לפרחים ולעלים "טעם שום" חריף. הצמח גדל בבתי גידול מופרעים, עתירי חנקן, לרוב במקומות מוצלים. כמו כן הוא גדל בבתה ובגריגה, במיוחד בחבל הים-תיכוני. לרוב, גדל מין זה בקבוצה של מספר פרטים. הוא פורח בחודשים פברואר עד מאי.
למין יש תת-מין הנקרא "שום ארץ ישראלי"
תפוצה עולמית
הצמח גדל באופן טבעי באזורים הבאים: דרום אירופה: ספרד ופורטוגל, ובאיים: טנריפה, מדיירה וקורסיקה, צפון אפריקה, המזרח התיכון.
שימוש כלכלי
לשום המשולש יש גם אספקט כלכלי במקומות אחדים: במקסיקו בתור תוסף למזון. במקומות אחרים בתור קישוט וכן נמצא שהוא עלול לפגוע בסביבה.
בשתי מדינות בדרום ארצות הברית, ארקנסו וקליפורניה הוא הוכרז כמין פולש, דהיינו: תפוצתו גורמת נזק משמעותי לאדם ולסביבה.
באוניברסיטת נאפולי בודדו מהצמח ארבעה מרכיבים שעשוי להיות להם שימוש רפואי.
אוקולופלסטיקה
אוקולופלסטיקה הוא תחום רפואי העוסק בכירורגיה פלסטית באזור העיניים.
רופא מומחה לאוקולופלסטיקה הוא לרוב רופא מומחה ברפואת עיניים שעבר התמחות נוספת ברפואה פלסטית ושיקומית הקשורה לאזור העיניים. לעיתים נדירות יותר יהיה זה רופא פלסטי שהתמחה התמחות נוספת ברפואת עיניים.
תחום רפואי זה כולל בין היתר:
אריאל
העיר אֲרִיאֵל היא התנחלות השוכנת בלב השומרון, ליד כביש חוצה שומרון. אריאל הוקמה בשנת 1978, והוכרזה כעיר בשנת 1998. העיר ממוקמת בגובה הנע בין 500 מטר מעל פני-הים ועד לגובה של כ-706 מטר מעל פני-הים. מבחינה טופוגרפית היא בנויה על גבעה המשתרעת לאורך כ-12 ק"מ. אריאל מכונה לעיתים קרובות "בירת השומרון".
אוכלוסיית אריאל היא חילונית ברובה. בעיר נמצאת אוניברסיטת אריאל בשומרון.
שם העיר
הגרעין הראשוני של העיר, שהוקם ב-17 בינואר 1978 נקרא בשם הזמני "חרס", על שם הכפר חארס הסמוך. ב-31 בדצמבר 1978 ניתן ליישוב השם "אריאל", על פי הצעתו של זאב וילנאי.
אריאל הוא שם נרדף לירושלים ולבית המקדש, ומקורו מהתנ"ך: . ביולי 2009 החליטה מועצת עיריית אריאל לקרוא את העיר על שם ראש הממשלה לשעבר אריאל שרון, לבקשת משפחת שרון ובתמורה ליוזמת משפחת שרון לבנות בעיר מוזיאון ומרכז תרבות, אך ועדת השמות הממשלתית דחתה החלטה זו. המילה אריאל ("אראל") מופיעה במקרא במשמעויות נוספת ואף במצבת מישע.
הקמה
בשנת 1973 התארגנו 200 משפחות מהתעשייה הצבאית בראשות רון נחמן, לימים ראש העירייה; יוסף בר-אילן, מהנדס בתעשייה הצבאית; גיורא שחר ודוד חסמן, לגרעין שביקש להקים יישוב עירוני בשומרון. הם פנו אל משה דיין בבקשה לקדם את הקמת היישוב, אולם בעקבות פרוץ מלחמת יום הכיפורים הטיפול בעניין נדחה. לאחר המלחמה הם המשיכו לפעול להקמת היישוב, אך העניין התעכב עוד בגלל שהמוסדות המיישבים לא הכירו ביישוב שהוא "לא עיר ולא כפר, לא מושב ולא קיבוץ".
לאחר המהפך, ביוני 1977, התארגנו מחדש 45 משפחות בעמותה שנקראה "גרעין תל אביב". הם נפגשו בספטמבר 1977 עם סגן שר הביטחון, מרדכי ציפורי, וב-16 בינואר 1978 התקבלה החלטת ממשלה על הקמת יישוב על ידי גרעין תל אביב, בשם הזמני "חרס", על שם הכפר חארס הסמוך. תחילה עלו למקום הגברים בלבד וב-17 באוגוסט 1978 עלו לקרקע 40 המשפחות הראשונות מהגרעין והתיישבו באשקוביות. ב-31 בדצמבר 1978 ניתן ליישוב השם "אריאל", על פי הצעתו של זאב וילנאי. כעבור כשנתיים עברו התושבים למבני הקבע הראשונים ביישוב.
בתחילת 1979 התגוררו באריאל כ-100 משפחות ולטענת רון נחמן בתור חיכו 600 משפחות. באותה עת היה ליישוב ועדת קבלה שסיננה את הפונים.
מועצה מקומית
במרץ 1981 הוכרזה אריאל בצו אלוף הפיקוד כמועצה מקומית, שבראשה הועמד כראש מועצה ממונה, יעקב פייטלסון, שכיהן עד 1985. לאחריו כיהן רון נחמן, שכיהן בתפקיד, תחילה כראש מועצה מקומית ולאחר מכן כראש עיר, במשך כ-28 שנה.
במאי 1982 חוברה אריאל לרשת החשמל הארצית.
בין השנים 1978–1988 היישוב ביסס את מעמדו כמרכז עירוני עבור היישובים היהודיים בסביבה, הוקמו בו ארבע קופות חולים ושלושה בתי ספר יסודיים, הוקמה מכללת יהודה ושומרון באריאל (כיום אוניברסיטת אריאל) והוקמו מתנ"ס, היכל ספורט ובית כנסת בעיר.
בשנת 1998 הוכרזה אריאל כעיר.
המנון העיר
המנון העיר נכתב על ידי תושבת העיר שרה פוגרב.
אריאל כעיר
במהלך 20 השנים מאז הוכרזה לעיר התפתחה אריאל בכיוון מזרח (שכונת מוריה). ב-2007 נבנתה גדר ההפרדה מסביב לעיר. מכללת יו"ש הפכה לאוניברסיטה, הוקם מרכז ספורט, נחנך היכל התרבות בעיר ונפתח קניון מגה אור בכניסה לעיר, קניון אריאל סנטר בצמוד לאוניברסיטה ומרכז צעירים בסמוך למבני העירייה. בשנת 2018 התקבלו האישורים להקמת שכונת אריאל דרום. בסמוך לאוניברסיטה הולך ונבנה המרכז הרפואי ובית הספר לרפואה על שם שלדון אדלסון באוקטובר 2021 אישר שר השיכון זאב אלקין מאות יחידות דיור נוספות בעיר ובכלל זה הקמת שכונת אריאל מערב, לכיוון אזור התעשייה אריאל.
כחלק מגל הטרור בישראל (אביב 2022) אירע באפריל 2022 פיגוע ירי בכניסה לעיר בו נורה למוות מאבטח מידי מחבלים.
מעמד חוקי
אריאל היא ההתנחלות החמישית בגודלה ביהודה ושומרון (לאחר מודיעין עילית, ביתר עילית, מעלה אדומים וגבעת זאב), כמו שאר היישובים מעבר לקו הירוק שלא סופחו לישראל, חוקי מדינת ישראל לא הוחלו ישירות על אריאל, בהיותה חלק משטחי יהודה ושומרון הנתונים בתפיסה לוחמתית, אלא דרך תקנות יו"ש המחודשות כל 5 שנים (לצד פקודות של מפקד פיקוד המרכז, מכוח התקנות, המחילות על אריאל נורמות מן המשפט הישראלי). בשנת 2007 ניסתה עיריית אריאל להתחמק מתשלום מס שכר בתואנה כי חוקי מדינת ישראל אינם חלים עליה, אך טענה זו נדחתה בבית המשפט.
תמר אלמוג
תמר אלמוג (נולדה ב-12 בנובמבר 1978) היא עיתונאית, כתבת ופרשנית לענייני משפט של ערוץ כאן 11. מגישת תוכניות ומשדרי חדשות ואקטואליה. הגישה את "יומן" לצדו של יאיר ויינרב מספטמבר 2016 עד לסגירת רשות השידור במאי 2017, ולאחר מכן הגישה את חדשות השבוע של כאן 11. אלמוג היא עורכת דין במקצועה ומרצה בתחומי תקשורת ומשפט.
אריאל
מעמד חוקי
בהיותה התנחלות, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם לאריאל ומתגוררים בה לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם נאלצו להתפטר ממקום עבודתם בשל המעבר, זו תיחשב להם כפיטורים.
תמר אלמוג
תמר אלמוג נשואה ואם לבן ולבת.
ביוגרפיה
את דרכה העיתונאית החלה ככתבת ב"מעריב לנוער", ובעזרה לתחקירים במוסף "סופשבוע" ב"מעריב". את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל, שם עבדה במשך שבע שנים, ומילאה שם תפקידים שונים: הגשת חדשות והכנת כתבות שטח, עריכה והגשה של תוכניות בעיקר בתחום החיילים והצבא, יוזמת התוכנית "גל ירוק בשטח", אותה גם ערכה והגישה, ועריכה בפועל של משדרים מיוחדים. בשנים 1996–2001 הגישה בגלי צה"ל את התוכניות "קולה של אמא", "לא על הלוף לבדו" ומהדורות חדשות. בגלגלצ שימשה מגישה ועורכת מוזיקלית.
אריאל
מעמד חוקי
בתחום ההשכלה הגבוהה, בעבר הייתה כפופה אוניברסיטת אריאל למל"ג יו"ש, אך עם תיקון חוק המועצה להשכלה גבוהה בשנת 2018, הוחלו סמכויות המל"ג גם על מוסדות אקדמיים בשטחי יהודה ושומרון החל משנת 2019. על הבנייה בעיר, לצד התנחלויות עירוניות אחרות כמו מעלה אדומים וביתר עילית, אחראי משרד השיכון ולא מועצת התכנון העליונה (של המנהל האזרחי).
תמר אלמוג
ביוגרפיה
בשנת 2002 החלה להגיש את התוכנית "דרישת שלום" בימי שישי בערוץ 10. בשנת 2006 כתבה טורי פרשנות בנושאי משפט באתר nrg. בשנת 2007 הנחתה בטלוויזיה החינוכית את התוכנית "שוונג".
אריאל
מעמד חוקי
מעמדה של העיר בהסכם עתידי עם הפלסטינים שנוי במחלוקת, עקב מיקומה הגאוגרפי, המונע רצף טריטוריאלי בישות הפלסטינית העתידית, חרף הימצאותה בשטח גדר ההפרדה. בשיחות השלום בין ישראל לפלסטינים בועידת קמפ דייוויד, ועידת טאבה, דרשה ישראל להכליל את העיר וקבוצת יישובים ממערב לה בשטחי ישראל; גם בשיחות בין ראש הממשלה אהוד אולמרט ואבו מאזן, בוועידת אנאפוליס (2007) ובספטמבר 2008, הוצגה הדרישה להשארת גוש אריאל בריבונות ישראלית, בכפוף לחילופי שטחים. דרישה אליה התנגדו הפלסטינים;. במסגרת תוכנית המאה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ נכללה העיר כחלק מהשטח שעתיד להיות חלק ממדינת ישראל.
תמר אלמוג
ביוגרפיה
משנת 2008 משמשת כתבת לענייני משפט בערוץ הראשון ובתאגיד השידור הציבורי שהחליפו. היא סיקרה ושימשה פרשנית משפטית בפרשיות ובמשפטים חשובים של משה קצב, אברהם הירשזון, אהוד אולמרט, פרשת הולילנד ועוד. היא השתתפה באופן קבוע בתוכנית "סדר דין" בערוץ הראשון, שעסקה בנושאי משפט אקטואליים, ולאחר מכן החלה להגיש ולערוך אותה אלמוג מגישה משדרי אקטואליה, מהדורות ומשדרים מיוחדים ושדרנית שטח.
ביולי 2014, במהלך מבצע צוק איתן, הגישה משדרי חדשות ואקטואליה רבים בשידור חי בערוץ הראשון.
הגישה את "יומן" לצידו של יאיר ויינרב מספטמבר 2016 עד לסגירת רשות השידור במאי 2017, ואת "חדשות השבוע" של כאן 11. היא הגישה את מהדורת יום חמישי של תוכנית הבוקר בכאן ב עם מרדכי גילת.
אריאל
קבוצות אוכלוסייה
שלב מכונן בהיסטוריית העיר היה עם העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, שבא עם התפרקות ברית המועצות. העיר הפכה לעיר קולטת עלייה ובין השנים 1989 ל-1998 הצטרפו אליה מעל 6,000 עולים חדשים שהכפילו את אוכלוסייתה. במאי 1998 התגוררו באריאל כ- 15,000 תושבים.
תמר אלמוג
ביוגרפיה
בשנת 2017 הגישה עם הפרשן הפוליטי חנן קריסטל את התוכנית "סוגרת שבוע" בכאן ב'.
אריאל
קבוצות אוכלוסייה
העולים היוו את אותה מסה קריטית שלה הייתה העיר זקוקה לביסוס מעמדה כעיר מחוז מרכזית בשומרון ולהכרה באריאל כעיר בישראל, הכרה שבוטאה בטקס במעמד ראש הממשלה בנימין נתניהו בשנת 1998.
תמר אלמוג
ביוגרפיה
מנחה סדנאות ומרצה בתחום התקשורת.
אריאל
קבוצות אוכלוסייה
הקהילה הדתית שהתפתחה אט-אט מאז ייסוד העיר זכתה לחיזוק בסוף אוגוסט 2005, כאשר לעיר הגיעו חלק ממפוני היישוב נצרים שבגוש קטיף. המפונים השתכנו בסמוך לאוניברסיטה, בחלקה המזרחי של אריאל. הקהילה הדתית באריאל מתרכזת בעיקר סביב שתי קהילות: קהילת "שבות אריאל" שמרכזה בשכונות הוותיקות במרכז העיר, וקהילת "נצר אריאל" שבסיסה מפוני נצרים והיא פועלת באזור שכונת מוריה שעל יד האוניברסיטה. בעיר פועלים כחמישה-עשר בתי כנסת של מגוון עדות ונוסחים.
תמר אלמוג
עריכת דין
בעלת תואר ראשון במשפטים בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב. זכתה בתעודת הצטיינות מנשיא האוניברסיטה על פעילות חברתית. התמחתה בלשכת היועץ המשפטי למערכת הביטחון.
החל מ-2004 מרצה על סדר הדין הפלילי ועל דיני ראיות.
ניהלה במשך ארבע שנים את מחלקת ההדרכה של חברת "מחשבות".
אריאל
כלכלה ותחבורה
אריאל מחוברת לגוש דן באמצעות הכביש המהיר כביש 5. כביש 505 מחבר אותה לבקעת הירדן. כביש 60 אשר מחבר אותה לירושלים ולישובי בנימין. בעבר שירתה את העיר חברת דן, ומספר קווים הופעלו על ידי אגד לכפר סבא, תל אביב, נתניה וירושלים דרך יישובי צפון השומרון וחבל בנימין; החל מספטמבר 2009 מרבית קווים אלה הופעלו על ידי חברת אפיקים, ומינואר 2022 הוחלפה חברה זו בחברת תנופה. בדצמבר 2014 החליפה חברת "אגד תעבורה" את "אגד" בקווי השירות מהעיר לירושלים דרך יישובי מטה בנימין. אריאל משמשת כמרכז שירותים ליישובי הסביבה, בהם ברקן, יקיר, נופים, רבבה, קריית נטפים, עלי זהב, פדואל, יישובי גב ההר ויתר ההתנחלויות ב"גוש אריאל", וכן יישובי צפון בנימין: עלי וגוש שילה.
בעיר תחנת משטרה הסמוכה לקמפוס אוניברסיטת אריאל, המשמשת כמטה מרחב השומרון כחלק ממחוז יהודה ושומרון.
חמישה ק"מ מהגוש העירוני של העיר שוכן אזור התעשייה אריאל מערב, מן העבר הנגדי והדרומי למתחם אזור התעשייה ברקן. אזור התעשייה אינו נהנה מרציפות עירונית, ונוצר בעקבות חלוקת משאבים בין המועצה האזורית שומרון לעיריית אריאל, אזור התעשייה מופרד ממרכז העיר אריאל בעיקר על ידי שטחים בבעלות פרטית של תושבי סלפית, אך מחובר בכביש רציף לעיר.
בכניסה המערבית לאריאל שוכן מלון אשל השומרון, המתמחה בכנסים וימי עיון.
במרץ 2017 נפתח קניון בעיר על שטח של כ-7.3 דונם, שטחו הבנוי של הקניון כ-11 אלף מ"ר עיקרי להשכרה, שמתפרס על פני שתי קומות. עוד מתוכננות בקומפלקס חמש קומות משרדים. בדומה להיכל התרבות בעיר, גם הקניון עמד במיקומה של סערה תקשורתית עקב סירוב הזכיין הישראלי של רשת המזון המהיר מקדונלד'ס לפתוח סניף בו, עקב מיקומו של הקניון מעבר לקו הירוק.
תרבות וספורט
באריאל ישנו בית זיכרון לשואה ולגבורה, המכיל בין היתר עבודות של אמנים ניצולי שואה, כגון הפסל שמואל וילנברג והצייר אוזיאש הופשטטר.
בעיר קיים שבט "עוז" של תנועת הצופים שהוקם בשנת 2000. זוהי תנועת הנוער החילונית הגדולה ביותר בעיר. כמו כן בעיר קיימים שני סניפים של בני עקיבא, תנועת הנוער הדתית הגדולה בעיר. בעיר גם פועלת קבוצה של תנועת הנוער איגי- ארגון הנוער הגאה וכן קבוצה של תנועת כנפיים של קרמבו ותנועת הנוער הלאומי בית"ר. עיריית אריאל גם משתתפת בתוכנית למען קהילת הלהט"ב של המשרד לשוויון חברתי. בעיר פועל מרכז צעירים כחלק מהמרכז הקהילתי גוונים בעיר לפנאי ותרבות.
בעבר פעלה בעיר תזמורת קאמרית בניצוחו של ברק ייבין.
חינוך
בשנת 1982 הוקמה בעיר מכללת "המכללה האקדמית יהודה ושומרון" בפיקוח אקדמי של אוניברסיטת בר-אילן. מאז 2005 החל לפעול באופן עצמאי בשם "המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון", ביולי 2012 החליטה המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון), שמאז 2019 עברו סמכויותיה למל"ג, על הפיכת המוסד לאוניברסיטה. בדצמבר באותה שנה אישר אלוף פיקוד המרכז את ההחלטה.
בנוסף לאוניברסיטה פועלים באריאל 5 בתי ספר יסודיים; מתוכם שלושה ממלכתיים (מילקן, נחשונים ועליזה בגין) אחד ממלכתי דתי (אור זבולון) ואחד תלמוד תורה של רשת בני יוסף (נווה אריאל). כן קיימים באריאל בית ספר תיכון ממלכתי (אורט יובלי אריאל) וישיבת הסדר (נצר מטעי).
קשרי חוץ
לאריאל קשר רציף עם הקהילה היהודית בעיר הרדיה שבקוסטה ריקה, וקשרי חינוך ותרבות עם הקהילה היהודית בעיר מוביל, אלבמה שבארצות הברית. אריאל ומוביל חתומות על ברית ערים תאומות. בשנת 1985 חתמה אריאל ברית ערים תאומות עם בישו, בירת הבנטוסטן סיסקאי שבדרום אפריקה. כמו כן, אריאל חתמה בשנת 2015 על ברית ערים תאומות עם העיירה הגגאוזית צ'אדיר לונגה (Ceadîr-Lunga) שבמולדובה.
מיכל אנסקי
מיכל אנסקי (נולדה ב-11 באוקטובר 1980) היא גסטרונומית, עיתונאית אוכל ומנחת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
אנסקי נולדה בשם גבריאל אנסקי, אך לאחר זמן קצר הוא שונה למיכל. היא גדלה והתחנכה בירושלים. אביה הוא השחקן ושדרן הרדיו אלכס אנסקי, ואמה היא העיתונאית והבשלנית שרי אנסקי, בתו של פרופסור חיים גבריהו.
לאחר שירותה הצבאי, כתבה מדור בשם "חתיכה חסרה" במדור התרבות של אתר "וואלה!".
בשנת 2005 השתתפה בתוכנית "בנות" בהוט. ב-2007 כתבה והגישה פינת היסטוריה ואוכל בתוכנית התרבות "זמן איכות" בערוץ 1.
ב-2007 הקימה ביחד עם שיר הלפרן את שוק האיכרים במתחם נמל תל אביב ואותו היא מנהלת עד היום, ובמקביל פתחה את "שוק הנמל". בשנת 2011 שוק האיכרים היה קיים בשישה מקומות בישראל (בערים תל אביב, באר שבע, רעננה, הרצליה, ראשון לציון ונתניה).
ב-2008 שימשה ככתבת אוכל ותיירות בעיתון "מעריב". בשנת 2009 הייתה כתבת חוץ בתוכנית "מועדון ארוחת הערב", ששודרה בערוץ 2, לצידם של חיים כהן ומארינה מקסימיליאן בלומין.
ב-2010 הנחתה את התוכניות "מבשלים מהספרים" ו"מלכת השוק" בערוץ האוכל.
החל מסוף 2010 היא משמשת כשופטת בתוכנית הטלוויזיה "מאסטר שף", ששודרה בערוץ 2, ומנובמבר 2017 משודרת בקשת 12. עקב הפופולריות של התוכנית, הוזמנה אנסקי בשנת 2011 להשתתף כשופטת-אורחת בתוכנית "מאסטר שף אמריקה" לצד השף גורדון רמזי. במרץ 2023 נודע שאנסקי לא תשוב לשמש כשופטת בתוכנית.
באפריל 2012 החל שידורה של התוכנית "מאסטר שף ילדים" בהנחייתם של אנסקי, כשלצידה שופטים שוב כהן, שני ורושפלד.
ממאי 2012 מגישה עם אפרת אנזל את התוכנית "אנסקי ואנזל" בתחנת הרדיו 103FM.
ב-2013 ראה אור בהוצאת כתר ספרה הראשון "אוכל מהבית".
ביוני 2015 פתחה את מסעדת "אחד העם 1" בנוה צדק. המסעדה ספגה כמה ביקורות קשות ובאוקטובר נסגרה, בעיקר עקב הסתבכות כלכלית של משקיעיה - קבוצת רוביקון של אמיר ברמלי. בנובמבר 2015 סיפרה שהפסידה יותר ממיליון שקלים בהשקעות שביצעה אצל אמיר ברמלי. מספר מיזמים מתוכננים, כגון "שוק אוכל" בניו יורק התבטלו, ולגבי אחרים הגיעה להסדר עם אמיר ברמלי ונושיו באישור בית המשפט. ביוני 2017 נקבע בהסדר פשרה שאנסקי תחזיר 400,000 שקלים, שקיבלה שלא כדין מספר ימים לפני הפירוק, לקופת הפירוק ושדרישת החוב של אנסקי כלפי רוביקון תעמוד על 2.4 מיליון שקלים.
בינואר 2016 פתחה באזור תעשייה עבר הירקון שוק אוכל מקורה בשם "שוק צפון".
במרץ 2017 החלה להגיש את תוכנית הבוקר של "קשת", לצידו של יואב לימור עד פרישתה בחודש ספטמבר אותה שנה.
מיכל היא הפרזנטורית של רשת התכשיטים JB לשנת 2018, ושל מטבחי דא קוצ'ינה.
בדצמבר 2018 מונתה לחברת דירקטוריון בחברת Gpage. במסגרת מינויה אנסקי מחזיקה בתיק הקשרים הבינלאומיים ופועלת לקידום אפליקציית Spetz (ספץ) במדינות נוספות בעולם.
במאי 2021, השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "מחוברים" של HOT.
בשנת 2022, השתתפה בפרסום סמוי שקידם מסרים התומכים בטהרת המשפחה וטבילה במקווה.
חיים אישיים
אנסקי הייתה נשואה לאדריכל רועי חמד ולהם בת אחת. הזוג התגרש בשנת 2013. באוקטובר 2019 נישאה בשנית, לאיש העסקים אייל אמיר, ולזוג נולדו שתי בנות.
לאנסקי תואר ראשון בהיסטוריה כללית משולב (ובספרות כללית עם התמחות בשירה עברית ופולקלור) עם התוכנית ללימודים כלליים באוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדעי הגסטרונומיה מהאוניברסיטה למדעי הגסטרונומיה בצפון איטליה. מלבד זה, למדה היסטוריה וספרות במשך שנה באוניברסיטה הבינלאומית בוונציה.
באפריל 2019, במהלך טיסה לישראל, לקתה אנסקי בשיתוק על שם בל, ומחצית פניה היו משותקות לאחר מכן סבלה אנסקי מאי סימטריות בפניה לאחר השיתוק.
רמת הנדיב
גני רמת הנדיב הוא פארק טבע רחב-ידיים, שהוקם סביב חלקת הקבר של הברון בנימין אדמונד דה רוטשילד הנמצא מדרום לזכרון יעקב. האתר מוקדש לברון רוטשילד עקב תרומתו הרבה לעם ישראל, ענייני צדקה של הקהילה היהודית, הקמת בתי כנסת ובתי ספר בהם נעשה שימוש בשפה העברית, מימון הוצאותיהן של מושבות כמו ראשון לציון, זכרון יעקב ראש פינה ומזכרת בתיה ועזרה למושבות נוספות. לקיחת חלק בהקמת מפעלי התעשייה והתשתית הראשונים, וביניהם יקבים, מפעלי תעשייה חקלאית ותחנות כוח. רוטשילד נפטר בשנת 1934 בגיל 89, וכ-20 שנה לאחרי מותו הועלו עצמותיו לקבורה ברמת הנדיב, והפארק (שהיה קיים עוד קודם לכן) הוקדש לזכרו.
גני הנדיב ויד לנדיב
סביב קברו של הברון ורעייתו עדה משתרע שטח של כ־70 דונם של גנים מטופחים. הברון ורעייתו נקברו בגני רמת הנדיב באפריל 1954 בטקס ממלכתי של קבורה מחדש. משפחת רוטשילד דואגת לטיפוח המקום ומממנת את פתיחת הגנים לקהל הרחב במשך כל השנה, ללא תשלום. לשם ניהול הפארק הוקמה בשנת 1959 חברת גני רמת הנדיב בע"מ (חברה לתועלת הציבור), מכוח חוק מיוחד: חוק גני רמת הנדיב, תשי"ח–1958, המסדיר את פעילותה. את הגנים תכננו אדריכלי הנוף שלמה אורן וינברג ואוריאל שילר. גני רמת הנדיב מהווים מוקד משיכה למטיילים ולתיירים. באזור הגנים מצויים מסלולי טיול ואתרים ארכאולוגיים. לאורך המסלול שזורים גנים לפי נושאים: גן המפלים, גן הוורדים, גן הדקלים, גן האירוסים וגן הריחות. כמו כן, בגן ישנו אמפיתיאטרון בו נערכים קונצרטים בקיץ.
הגנים מוקפים על ידי שטח פתוח של כחמשת אלפים דונם, הנמצא בחזקת משפחת רוטשילד ונקרא: יד לנדיב. השטח מתאפיין ברמה הררית, הבנויה ברובה מסלעי גיר ועליהם אדמת טרה רוסה חומה-אדומה. במזרח משתפלת הרמה אל בקעה פורייה ועתירת כרמים. במערבה מסתיימת הרמה במצוק תלול שנחשפים בו סלעי דולומיט. בין שכבות הגיר והדולומיט יש סלעי טוף וולקאני חווארי צהבהב, הנחשפים בעמקי הרמה ובמרומי הצוק המערבי.
בשנת 2008 נפתח ליד הכניסה לגן מרכז מבקרים, בתכנונה של האדריכלית עדה כרמי, הבנוי כתל ירוק שאדמה וצמחייה מכסים אותו. בתוך התל ישנם אולם ובו מוקרן סרט על הברון רוטשילד ופועלו בארץ ישראל, אולם הרצאות, גלריה לתערוכות מתחלפות, מרכז מידע למבקרים, מזנון ומסעדה. מרכז זה היה לבניין הראשון בישראל שזכה לתו תקן של בנייה ירוקה; בבנייתו הודגשו החסכון באנרגיה, השתלבות בנוף ומזעור ההשפעה על הסביבה.
גני רמת הנדיב משתרעים כיום על שטח של כ-4,500 דונם, ומשמשים אך ורק להנצחתו של הברון רוטשילד ומשפחתו, בהוקרה לתרומתו.
הארמון ההרודיאני
כלי האבן ונרות החרס המקורצפים שנמצאו באתר, מעידים כי תושביו המקוריים היו יהודים. המעיין שימש כנראה גם כמקווה טהרה. המטבעות הרבים של הלגיון העשירי פרטנסיס שנמצאו אף הם, מלמדים כי המתחם ננטש על ידי היהודים לאחר המרד הגדול.
חוק גני רמת הנדיב
ב-31 במרץ 1958 חוקקה הכנסת את חוק גני רמת הנדיב, תשי״ח–1958 שהניח תשתית להקמתה ופעולתה של חברת "גני רמת הנדיב בע"מ", חברה לתועלת הציבור שקיבלה לבעלותה את גני רמת הנדיב.
החוק לא שונה מיום חקיקתו.
מנדט השמיים
מנדט השמיים (בסינית: 天命, טְײֵנְמִינְג) הוא מונח בהגות המדינית הסינית שנטבע במהלך עליית שושלת ג'ואו לשלטון.
על פי התפיסה המכונה "מנדט השמיים", השמיים (במובן הכוח העליון, האלוהות) מעניקים את זכות השלטון לבני אדם ישרים ולא לרעים ולמושחתים, מכאן זכותה של שושלת קיסרית חדשה להפיל שושלת קיימת, אם השושלת המופלת מושחתת. מכאן באה ההצדקה להפלת שושלת שאנג על ידי שושלת ג'ואו. תפיסה זו, המנוגדת לתפיסה שהקיסר הוא בן השמיים, מקנה צידוק להחלפת השושלת המכהנת. אולם בכך טמון גם זרע הפורענות של השיטה, כשכל אדם, ולו גם בן למשפחה חסרת ייחוס, יכול לאתגר את המשפחה הקיסרית בטענה שסר חינה בעיני השמיים והמנדט עבר אליו.
לאורך תקופות סין הקדומה וסין הקיסרית שימשה הטענה למנדט השמיים ככלי בידי מפילי שושלות ומדיחי קיסרים.
קונפוציוס, הפילוסוף הסיני החשוב ביותר, ביסס את המושג בפילוסופיה שלו. על פיו, מנדט השמיים שמור לשליט שהוא "איש המעלה" (סינית- 君子 ג'ונזי), האדם האידיאלי על פי קונפוציוס, וחי על פי העקרונות המחייבים את איש המעלה.
הופעת הטיעון לראשונה - קרב מוּיֵה
אחת האמונות במורשת הסינית היא שישנם שני סוגים של רוחות: הרוח הגדולה, שהיא רוח השושלת, ורוחות המשפחה, שיכולות לנהל משא ומתן עם הרוח הגדולה. קיימת היררכיה בעולם הרוחות. במקרה של שושלת שאָנְג, הרוח הגדולה הייתה שאָנְג-די (shangdi 上帝 ה"אל במרומים"). כאשר שושולת ג'וֹאוּ הפכה לשולטת, נדרשה הוכחה לכך שהרוחות שלה הן החזקות ביותר ורוחות האב של המלך הן הגבוהות בהיררכיה. כדי להצדיק את השינוי ההיררכי בעולם הרוחות, הרוח הגדולה הוחלפה משאָנְג-די לרוח בשם טְיֵין ("שמיים" 天), שאינה מעניקה מעמד של קבע לרוחות משפחה מסוימת, אלא מקנה מנדט על תנאי לשושלת הזכאית לכך, ומסירה מנדט זה כשהזכאות פגה בשל שלטון כושל.
טיעון: צדיקים מול מושחתים ורשעים
על פי גרסה זו, ניתנה זכות השלטון לישרים ולא לרעים ולמושחתים, ויש זכות לשושלת קיסרות חדשה להפיל שושלת קיימת עקב היותה של השושלת המופלת מושחתת. ההוכחה לצדקת המהלך טמונה בהצלחתו, כלומר מהלך שייכשל לא נועד להצליח מלכתחילה, בעוד הפיכה מוצלחת היא הוכחה לצדקת המורדים.
טיעון לפי התפיסה הדאואיסטית
התפיסה הדאואיסטית, המאוחרת יותר, טוענת שמורת רוחם של השמיים מובעת באמצעות אסונות טבע, כדוגמת רעידות אדמה, בצורת, שיטפונות, ארבה, מקרי מוות תכופים של השליטים.
Katy Hudson
Katy Hudson (בעברית: קייטי הדסון) הוא אלבום אולפן של הזמרת האמריקאית קייטי פרי בו הופיעה תחת שם לידתה, קייטי הדסון. האלבום יצא לאור ב-23 באוקטובר 2001, כאלבום מוזיקה נוצרית שהוקלט על ידי חברת ההקלטות Red Hill.
דלקת כיס המרה
דלקת כיס מרה (באנגלית: Cholecystitis) היא דלקת המתרחשת בדרך כלל לאחר חסימתו של כיס המרה על ידי אבני כיס מרה. אבן החוסמת את מוצא כיס המרה יכולה להביא למספר תגובות דלקתיות - אצל מרבית החולים, היווצרות הדלקת היא לאור זיהום חיידקי כתוצאה מהעימדון שנוצר - החיידקים השכיחים ביותר משתייכים למין Escherichia coli וכן לסוגים Klebsiella, Clostridium ו-Streptococcus. בחלק קטן יותר של המקרים, דלקת כיס המרה נגרמת למעשה מירידה באספקת הדם לכיס המרה לאור חסימתו, או דלקת כימית הנוצרת מגורמים מקומיים. הטיפול בדלקת כיס המרה יהיה ניתוח להסרת כיס המרה וכן טיפול אנטיביוטי. במיעוט מן המקרים, דלקת כיס מרה יכולה להיווצר אף ללא עדות לאבני כיס מרה - מצב זה נגרם לאור סיבות אחרות, כגון לאחר טראומה, על רקע של מחלות קשות וכדומה.
פתוגנזה
המהלך המביא לדלקת קשור בנוכחותן של אבני כיס מרה- ברובן אבני כולסטרול- הנוצרות לאור תהליכים שונים המביאים לעלייה בשכיחותן. אחת מהסיבות להיווצרות אבנים כאמור היא עליה ברמות הכולסטרול במיצי המרה, הפיכת קריסטלים של כולסטרול כאמור לאבני כולסטרול באופן מהיר יחסית וכן ירידה בתנועתיות של כיס המרה המביא להתגבשותם של אותם קריסטלים ומכאן ליצירת האבנים. גורמי סיכון כוללים השמנה, הריון, צריכת יתר של שומן מן החי, עלייה בגיל, ניתוחים שונים במערכת העיכול ועוד. מצב זה שכיח יותר אצל נשים מאשר אצל גברים, והוא שכיח יחסית באוכלוסייה.
יצוין, כי אצל 5% עד 10% מן החולים הסובלים מדלקת כיס המרה, לא מוצאים אבנים החוסמות את מוצא כיס המרה. מצב זה נקרא דלקת כיס מרה ללא אבנים- Acalculous cholecystitis. מצבים אלו מקושרים לרוב למחלה קשה ברקע, לאחר ניתוחים גדולים, זיהומים לא רגילים של כיס המרה ומגוון של מחלות נוספות. באולטראסאונד ניתן לראות כיס מרה גדול, מתוח וסטטי, ללא עדות לאבנים אולם עם עדות לריקון לא תקין.
סיבוכים של מחלת כיס מרה
מרבית החולים (75%) מציגים הפחתה בתלונות בתוך יומיים עד שבוע לאחר הטיפול הראשוני. אולם, אצל רבע מן החולים, יתהוו סיבוכים למרות הטיפול האנטיביוטי הראשוני. בין הסיבוכים ניתן לכלול את הבאים:
אבחנה
אבחנה של דלקת בכיס המרה נעשית לאחר קבלת התלונות האופייניות של כאב בטן ימני או רגישות בבטן ימנית, יחד עם הופעה של חום ועליה בתאי הדם הלבנים המרמזים על מצב של דלקת (לויקוציטוזיס). הלויקוציטוזיס נעה בין 10,000 ל-15,000 תאי דם לבנים. באולטראסאונד ניתן להבחין באבנים וכן בסימנים של דלקת כיס המרה עצמו (בא לידי ביטוי באופן רדיולוגי בעיבוי של הדופן, נוזל סביב הכיס והתרחבות של דרכי המרה לעיתים).
טיפול
הטיפול העיקרי בדלקת כיס המרה הוא כריתת כיס המרה במטרה למנוע הישנות של מצב זה בהמשך לרבות סיבוכים אחרים של מחלה זו. עם זאת, טרם ביצוע הניתוח יש לייצב את החולה מבחינה דלקתית ולתת טיפול אנטיביוטי וכן הנחיה לצום ותיקון רמות האלקטרוליטים במידה ויש צורך בכך. הטיפול האנטיביוטי לרוב מכוון נגד החיידקים הגורמים לדלקת כיס המרה באופן השכיח ביותר (כלומר E.coli, Klebsiella ו-Streptococcus) והוא כולל מתן של תרופות ממשפחת הפניצילין (כגון פיפרצילין, מזלוצילין, אמפיצילין סולבאקטם), ציפרופלוקסצין או צפלוספורינים (דור שלישי). לאחר ייצוב החולה כאמור והורדת רמות הדלקת, הזמן האופטימלי להתערבות ניתוחית תלוי במצב החולה ובאופן אידיאלי כדאי לגשת לניתוח לפרוסקופי, מוקדם ואלקטיבי בתוך 72 שעות ממועד האבחון. מנגד ניתן לפנות להתערבות כירורגית מאוחרת (6 שבועות ומעלה לאחר האבחון) אולם התערבות מאוחרת שמורה יותר במצבים בהם החולה איננו במצב רפואי כללי המאפשר ניתוח מוקדם או במידה בה האבחנה של דלקת כיס המרה איננה סופית.
סיבוכים שלאחר ניתוח יכולים להיות הבאים-
Ghost Stories
Ghost Stories (בתרגום חופשי לעברית: סיפורי רוחות) הוא אלבום האולפן השישי של להקת הרוק הבריטית קולדפליי. הוא הופק בשיתוף של הלהקה עם פול אפוורת', יחד עם המפיקים של Mylo Xyloto – דניאל גרין וריק סימפסון ויצא לאור על ידי פרלופון ב-16 במאי 2014. האלבום הופץ על ידי אטלנטיק רקורדס בצפון אמריקה ב-19 במאי 2014. זהו אלבומה הראשון של הלהקה בצפון אמריקה תחת אטלנטיק רקורדס, לאחר שקולדפליי הועברו מקפיטול רקורדס ב-2013, בעקבות רכישת EMI ונכסיה על ידי קבוצת יוניברסל מיוזיק גרופ ב-2012, מה שדרש את מכירת פרלופון לוורנר מיוזיק גרופ.
האלבום הוקלט לאורך השנים 2013 ו-2014 באולפנים של הלהקה בלונדון ובלוס אנג'לס. הוא כולל את המפיקים האורחים אביצ'י, טימבלנד, מדיאון ואת השותף התדיר של הלהקה ג'ון הופקינס. הוא קודם על ידי הלהקה בעזרת ספיישל טלוויזיה בפריים טיים, אלבום ויזואלי וסיבוב מכירות מיוחד בן שישה תאריכים לאלבום וכן הופעות שונות בטלוויזיה וברדיו. את האלבום קידמו ארבעה סינגלים עיקריים: "Magic" הסינגל המוביל שיצא במרץ, "A Sky Full of Stars" שיצא במאי, "True Love" שיצא באוגוסט, ו-"Ink" שיצא באוקטובר. "Midnight" יצא באפריל גם כסינגל קידום מכירות וגם בשביל יום חנות התקליטים. האלבום היה מועמד לאלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר בטקס פרסי הגראמי ה-57 וזכה בתואר אלבום הרוק המוביל בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד לשנת 2015.
האלבום זכה לביקורות מעורבות אך בעיקר חיוביות, כאשר מבקרים רבים שיבחו את חזרתה של הלהקה לסגנון הקודר והעצוב יותר שדומה למוזיקה הקודמת שלהם, אם כי חלקם מצאו שהאלבום חוזר על עצמו וחסר כיוון. מספר כלי תקשורת מדווח כי כריס מרטין אמר שהאלבום נוצר בהשראת הפרידה שלו ושל גווינת' פאלטרו ב-2014.
רקע
בשנת 2011 הוציאו קולדפליי את אלבום האולפן החמישי שלהם – Mylo Xyloto, שבמקור נתפס על ידי הלהקה כ"פשוט ואקוסטי יותר". הוא הפך לאחד התקליטים הכי ניסיוניים ומוכווני פופ של קולדפליי עד היום, ומתואר כ"צבעוני להפליא" שבו "הפזמונים ארוכים יותר, המרקמים גדולים יותר והאופטימיות אופטימית יותר”. האלבום הופק על ידי מרקוס דראבס, בריאן אינו, ריק סימפסון ודניאל גרין.
בתחילת תהליך היצירה של האלבום השישי, הלהקה רצתה לחזור ל"סגנון המופשט והאקוסטי יותר" שהצהירו שהאלבום החמישי שלה יהיה, לחזור לרעיון המקורי של אלבום בעל אוריינטציה אקוסטית, עם פחות מההפקה והסאונד שעשו את Mylo Xyloto. בטקס פרסי המוזיקה הבריטית בשנת 2013, המתופף ויל צ'מפיון דיבר עם ג'ו ווילי ב"BBC Radio 2 fame" וענה לשאלה האם האלבום השישי של קולדפליי יהיה מופשט יותר: "כן, זה בעצם יכול להיות נחמד. אתה יכול ללכת כל כך רחוק מבלי להתהדר ולהתפוצץ מעט יתר על המידה, אז נצעד לאורך הקו הזה בזהירות רבה. אתחול. כיול מחדש"
יצירה
האלבום תואר ככולל מוזיקה אלקטרונית וסינת'פופ. האלבום סובב סביב שני נושאים מרכזיים שהוזכרו על ידי הסולן כריס מרטין. האלבום בוחן את הרעיון של פעולות העבר, ואת ההשפעות שיכולות להיות להן על העתיד שלך ועל היכולת של האדם לאהבה ללא תנאי. עבורו, האלבום מייצג "מסע ללמידה על אהבה ללא תנאי" (כפי שנאמר בתוכנית הטלוויזיה "Making of Ghost Stories" עם פרן קוטון).
הרעיון של האלבום, מבחינתי, היה "איך אתה נותן לדברים שקרו לך בעבר - לצל שלך - איך אתה נותן להם להשפיע על ההווה שלך ועל העתיד שלך?" הייתה תקופה שהרגשתי שהם הולכים לגרור אותי למטה ולהרוס את החיים שלי ואת של הסובבים אותי. היה לי מזל גדול לפגוש מורה סופי טוב מאוד שהתחיל להציג את הרעיון ש"אם אתה יושב עם החוויות שלך והדברים שעברת, הם עושים אלכימיה". בזמן שהוא אמר את זה, לא ממש ידעתי מה זה אומר, אבל סמכתי שזה יעבוד, וככל שלמדתי על זה יותר, המוזיקה פשוט התחילה לזרום.
– כריס מרטין לזיין לואו
הקלטה
תהליך היצירה וההקלטה של האלבום השישי של הלהקה התקיימו בין השנים 2013 לתחילת 2014, באולפנים המיועדים שלהם The Bakery ו-The Beehive בצפון לונדון ובלוס אנג'לס לסיום התהליך. יצירת האלבום החלה למעשה בביתו של בסיסט הלהקה גיא ברימן בלונדון בתחילת 2013, שם הוא הקים אולפן קטן שבו התאספו לנגן ולנסות מוזיקה חדשה בהפסקה שקרתה מיד אחרי סיבוב ההופעות הגדול של הלהקה עבור האלבום Mylo Xyloto. הלהקה באה בגישה שונה לאלבום האולפן השישי שלה בניגוד לאלבומי האולפן הקודמים שלה. הסולן כריס מרטין ביקש מהלהקה להביא חומרי כתיבת שירים מקוריים בשביל האלבום, בניגוד ליצירת השירים לפי רעיונותיו של כריס כפי שעשו במהלך הקלטות השירים הקודמים. לדוגמה, השיר "Magic" נבנה על מקצב בס שהציע הבסיסט גיא ברימן.
כף לונגינג
כף לונגינג (באנגלית: Cape Longing; מילולית: "הכף של הכמיהה" או "כף הרצון העז") הוא לשון יבשה סלעית בחוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הכף המכוסה קרח, מהווה את הצד המערבי של הכניסה הדרומית לתעלת הנסיך גוסטאב.
הכף מהווה את קצהו של חצי האי לונגינג.
גילוי הכף
הכף התגלתה בשנת 1902 על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה, בפיקודו של אוטו נורדנשלד.
מקור השם
נורדנשלד קרא לכף בשם זה, מאחר שממיקום בקתת החורף שלו באי סנואו היל, ראה את האזור שאותו רצה לחקור, וכמה לחקור את הארץ שאותה ראה מביקתתו, ואותה לא יכול היה לחקור בשל מזג האוויר בעונת החורף.
מחסה פלורנטינו אמגיו
מחסה פלורנטינו אמגינו (Refuge Florentino Ameghino) הוא מחסה הממוקם בכף לוגינג.
המחסה נחנך ב-10 באוקטובר 1960 והוא מנוהל על ידי צבא ארגנטינה. המחסה הוא אחד מ-18 המחסות המצויים באחריות בסיס אספרנסה (המתחזק את המחסות). המחסה נקרא על שמו של האנתרופולוג וחוקר הטבע הארגנטיני פלורנטינו אמגינו.
לאנס רדיק
לאנס רדיק (באנגלית: Lance Reddick; 7 ביוני 1962 – 17 במרץ 2023) היה שחקן ומוזיקאי אמריקאי. היה ידוע בעיקר בזכות דמותו של סדריק דניאלס שגילם בסדרת הדרמה והפשע "הסמויה" (2002–2008) של HBO, בתור פיליפ ברויילס בסדרת המדע-בדיוני "פרינג'" (2008–2013) של FOX, ובתור הצ'יף אירווין אירווינג בסדרת המשטרה "בוש" (2014–2020) של אמזון פריים וידאו. בקולנוע, היה ידוע בעיקר בתור כשרון בסדרת סרטי "ג'ון וויק" (2014–הווה), בתור דייוויד ג'נטרי בסרט "המטרה: שומר הראש" (2019) , ובתור גילרמין בסרט "גודזילה נגד קונג" (2021).
היה ידוע גם בזכות גילום הבלש ג'וני באסיל בסדרת הפשע של HBO "אוז" (2000–2001) בתור מת'יו אבדון בסדרה "אבודים" (2008–2009) ברשת ABC, ובזכות הופעתו בתור אלברט וסקר בסדרת האימה "האויב שבפנים" (2022) של נטפליקס.
ביוגרפיה
רדיק נולד בבולטימור, מרילנד, בנם של דורותי ג'י וסולומון רדיק. הוא סיים את לימודי התיכון בבית הספר "חברים" בבולטימור.
רדיק החל לימודי תואר ראשון בבית הספר איסטמן למוזיקה של אוניברסיטת רוצ'סטר, וקיבל תואר ראשון במוזיקה עם דגש בהלחנה של מוזיקה קלאסית. בשנות ה-80, הוא עבר לבוסטון, מסצ'וסטס. לאחר מכן, למד בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל וקיבל תואר שני ב-1994.
קריירה
בשנת 1998 קיבל את תפקידו המשמעותי הראשון כאשר שיחק לצד אית'ן הוק בסרט הדרמה "תקוות גדולות" בבימויו של אלפונסו קוארון. באותה שנה שיחק בתפקיד קטן בסרט המפלצות "גודזילה" בבימויו של רולנד אמריך, וגילם סוכן FBI לצד דנזל וושינגטון במותחן הפעולה "המצור" בבימויו של אדוארד זוויק.
בשנים 2000–2001 רדיק שיחק לאורך העונה הרביעית של הסדרה "אוז", בתפקיד ג'וני באסיל.
בשנים 2002–2008 גילם את קצין המשטרה סדריק דניאלס בסדרת הטלוויזיה זוכת הפרסים "הסמויה", המתרחשת בבולטימור. הוא הופיע ב-2003 בקליפ משותף של ביונסה וג'יי זי בתור שוטר. רדיק התארח בשני פרקים בסדרה "חוק וסדר", ב-2001 וב-2004. ב-2007 הופיע בפרסומת למותג רכבי היוקרה קדילאק.
בשנת 2008 הופיע בארבעה פרקים בעונות הרביעית והחמישית של "אבודים" בתור מת'יו אבדון, לצד הארולד פרינו ג'וניור ואדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה ששיחקו לצידו באוז.
בשנים 2008–2013 שיחק בתפקיד קבוע בסדרת המדע-בדיוני "פרינג'" שנוצרה על ידי ג'יי ג'יי אברהמס, אלכס קורצמן ורוברטו אורקי עבור רשת הטלוויזיה FOX. בסדרה הוא גילם את פיליפ ברויילס.
בשנת 2013 שיחק בסרט הפעולה "וושינגטון על הכוונת" לצד ג'יימי פוקס וצ'נינג טייטום.
בשנת 2014 שיחק בסרט "ג'ון וויק" בכיכובו של קיאנו ריבס. ב-2017 שיחק בסרט ההמשך וב-2019 שיחק בסרט השלישי בסדרה.
בשנת 2016 התארח בסדרה הקומית של MTV "מרי + ג'יין" בתפקיד של דייוויד.
בשנת 2022 גילם את אלברט וסקר, אביהן של ג'ייד ובילי, בסדרת האימה "האויב שבפנים" המבוססת על סדרת משחקי וידאו באותו השם שפותחה על ידי חברת "קאפקום". הסדרה עלתה בבכורה ב-14 ביולי 2022 בשירות הסטרימינג "נטפליקס"; היא בוטלה בחודש אוגוסט לאחר עונה אחת.
בשנת 2023 גילם את בנג'י אלן בסרט הספורט "גברים לבנים אינם יכולים"; רימייק לסרט בעל אותו שם משנת 1992.
חיים אישיים
בשנת 1986 התחתן רדיק עם סוזן איבון לואיס. הזוג התגרש זמן קצר לאחר מכן; להם שני ילדים יחד, בת ובן.
ב-17 במרץ 2023 נמצא מת בדירתו שבלוס אנג'לס בגיל 60.
חקיין
חקיין הוא שחקן שמגלם דמות מציאותית באמצעות חיקוי קולה ותנועות גופה. המונח בדרך כלל מתייחס לבדרן קומיקאי מקצועי, שמתמחה בגילום דמויות כאלו ואשר פיתח לעצמו רפרטואר רחב של דמויות, ולא רק אחת, ולעיתים קרובות אף מוסיף לרפרטואר שלו דמויות חדשות, על מנת לעמוד בקצב אירועי האקטואליה. גילום הדמויות נעשה במסגרת מופע סאטירה ופרודיה, הנועד למתוח ביקורת על הדמות האמיתית (שהיא לרוב איש ציבור, פוליטיקאי וכדומה).
ארמון הפאשא
ארמון הפאשא או בית עבדאללה פאשא בעכו הוא בניין שהיה אחד מנכסיה של משפחת בהאא אללה, אשר שימש את המשפחה המתרחבת, וכמקום להקביל בו את פניהם של עולי הרגל הבהאים שהגיעו אל העיר. הבניין ממוקם בפינה הצפון-מערבית של העיר העתיקה בעכו, רח' ההגנה, עכו.
היסטוריה
הבית נקרא על שמו של אחד מבעליו הקודמים, עבדאללה פאשא שהיה מושל עכו כוואלי של צידון בשנים 1831-1819. עבדאללה פאשא היה השליט האחרון של ישות עצמאית למחצה שמרכזה בעכו, אשר שטחה כלל את צפון ארץ ישראל וחלקים גדולים מלבנון של ימינו, והיא התקיימה החל מאמצע המאה ה-18 בחסות האימפריה העות'מאנית.
הבית נרכש על ידי עבד אל-בהאא על מנת לשכן בו את המשפחה המתרחבת וכדי לשמש כמקום להקביל בו את פניהם של עולי הרגל שהגיעו אל העיר. עבד אל-בהאא, בנו הבכור של בהאא אללה, נולד בטהראן  ושמו המקורי היה עבאס אפנדי (عباس آفندی). הוא חונך על ידי אביו והושפע ממעמדו של בהאא אללה כמנהיג התנועה הבהאית הצעירה. ב-1853 הצטרף יחד עם משפחתו אל בהאא אללה כשזה נשלח לגלות בבגדאד. הוא המשיך את נדודיו יחד עם אביו כשזה נשלח לאיסטנבול ב-1863, ולאחר מכן לאדירנה ולעכו. בתקופה זו היה עבד אל-בהאא לעוזרו המרכזי של בהאא אללה, ואט אט החל לרכז את מגעי הקהילה הבהאית עם העולם החיצוני. ב-1872 הוא נישא למונירה ח'אנום בבית עבוד שבעכו. לזוג נולדו תשעה ילדים, אך רק ארבע מהבנות נותרו בחיים. עבד אל-בהאא המשיך והתגורר במקום משך 13 שנים עד שעקר לחיפה, ובבניין זה הוחזקו שרידיו של הבאב בהיחבא, עד שהונחו במאוזוליאום שנבנה עבורו בחיפה ב-1909.
מחוזות דלאוור
במדינת דלאוור שבארצות הברית שלושה מחוזות: ניו קאסל, קנט, וסאסקס. זהו המספר הקטן ביותר של מחוזות למדינה בארצות הברית.
הגדול שבמחוזות דלאוור הוא מחוז סאסקס (3,098 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז ניו קאסל (1,279 קמ"ר). זהו גם המחוז המאוכלס מביניהם (כ-538,479 תושבים נכון ל-2010). עיר הבירה, דובר, נמצאת במחוז קנט.
שיעורי אבטלה
הטבלה שלהלן מכילה את נתוני מחלקת העבודה של ארצות הברית בדבר שיעור האבטלה במחוזות דלאוור במהלך 2013 (ממוצעים שנתיים). הטבלה ממוינת לפי שיעור האבטלה במחוזות.
זוראן ארצג
זוראן ארצג (בסרבית: Зоран Ерцег; נולד ב-11 בינואר 1985) הוא כדורסלן סרבי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר גובהו 2.11 מטרים.
קריירה
ארצג, יליד פאקראץ, יוגוסלביה (כיום קרואטיה), שיחק בצעירותו בפולט קרמיקה נובי בצ'יי, FMP ז'לזניק ובבוראץ צ'אצ'אק. בשנת 2008 חתם לחמש שנים באולימפיאקוס פיראוס היוונית ולאחר עונה ראשונה לא מוצלחת הושאל לפאניוניוס. מאולימפיאקוס עבר לצסקא במדיה שיחק עונה אחת, ולאחר מכן הצטרף לגלאטסראיי ושיחק שם שנתיים. מקיץ 2015 לא משחק בעקבות זאת שלא הצליח למצוא קבוצה שתעמוד בדרישותיו הכספיים.
ארצג היה חלק מסגל נבחרת סרביה ביורובאסקט 2007.
אלתית צ'אם
אלתית צ'אם (שם מדעי: Oncorhynchus keta) הוא מין של דג ממשפחת הסלמוניים החי בצפון האוקיינוס השקט. משמעות השם "צ'אם" בשפת האינדיאנית היא "מנומר". האלתית יכולה לשרוד בטבע עד 7 שנים.
אלתית זו מגיעה לאורך ממוצע של 60 ס"מ ומשקל של 4-10 ק"ג אך נמצאו פרטים באורך 112 ס"מ ומשקל 19 ק"ג. היא כהה יותר מקרוביה לסוג. בעודה בים היא בעלת גוון כחול-כסוף עם גב מעט מנומר ובטן בהירה. כאשר האלתית מגיעה למים מתוקים היא נהיית כהה יותר עם גוון ירוק-זית, הראש נהיה אפור והבטן נהיית כהה. לקראת הרבייה היא גם מפתחת פס ורוד בצידי הגוף ופסים שחורים אנכיים ליד הזנב וגבה מתעקל ויוצר גיבנת. הזכרים גם מגדלים לסתות גדולות מעוקלות ושיניים חדות שכנראה עוזרים להם להילחם עם יריבים.
האלתית נפוצה בצפון האוקיינוס השקט ותפוצתה היא הרחבה ביותר למיני האלתית הפסיפים, כשהיא נודדת למעלה נהר אמור ונודדת אלפי קילומטרים במעלה נהר מקנזי שבאמריקה. היא נפוצה מחופי קוריאה ויפן עד לים ברינג ומחופי אלסקה וקולומביה הבריטית עד לחופי קליפורניה. הם נפוצים אפילו בכמה נהרות האזור הארקטי.
דגים אלה ניזונים מזואופלנקטון וחרקים בצעירותם ובהמשך ניזונים מדגים קטנים יותר. במסעם הארוך לאתרי הרבייה הם כמעט ולא אוכלים אלא שורדים ממאגרי השומן שלהם.
אלתית זו היא יותר זולה ופחות מבוקשת מרוב האלתיות, אך בשנים האחרונות החל עקב שינויים בשוק גרמו לביקוש מואץ יותר וגרמו לירידה באוכלוסיותיהם.
יונה כסה
יונה כסה (קוֹסוֹי) (15 באוקטובר 1907 – 27 ביוני 1985) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כמזכיר מפא"י וחבר הכנסת מטעמה בחמש הכנסות הראשונות.
קורות חיים
כסה נולד בשם יונה קוֹסוֹי בשנת 1907 למשפחת איכרים יהודים בכפר דוברה (דוברויה) שבמחוז חרסון של האימפריה הרוסית (ב"תחום המושב" היהודי, כיום באוקראינה). בילדותו ובנעוריו למד בחדרים מתוקנים והחל בפעילות בתנועת "החלוץ" המחתרתית. הוריו נספו בשנת 1921 במהלך הרעב הגדול באוקראינה.
בשנת 1925 נאסר בגין פעילותו הציונית. לאחר שחרורו עלה לארץ ישראל, בשנת 1926, והחל לעבוד כפועל חקלאי ברחובות. בסמוך לעלייתו הצטרף למפלגת הפועל הצעיר. לאחר האיחוד בין מפלגת אחדות העבודה לבין מפלגת הפועל הצעיר בשנת 1930, המשיך כסה להיות חבר במסגרת המאוחדת, מפא"י.
פעילותו הציבורית החלה בשנת 1932 עם בחירתו למזכיר מועצת פועלי רחובות. באותה עת עבר כסה להתגורר בכפר ביל"ו (1933–1936) ולאחר מכן היה חבר "קבוצת שילר". פועלו המפלגתי והציבורי נמשך בהיותו חבר המפקד המחוזית של ארגון "ההגנה" בדרום וחבר המרכז לחינוך של הסתדרות העובדים הכללית. במפא"י נבחר לשמש שלוש כהונות כמזכיר המפלגה (1938, 1939–1940, 1953–1956). כמו כן נבחר למזכיר "האיחוד העולמי" (1946).
לאחר קום המדינה נבחר כסה לכהן כחבר הכנסת. כהונתו נמשכה לאורך כ-16 שנים, במשך חמש כנסות. לאורך תקופה זו היה חבר ועדת הכנסת, ועדת החוץ והביטחון, ועדת חוקה, חוק ומשפט וועדת החינוך והתרבות.
בדצמבר 1961 פרש מתפקיד מזכיר מפא"י במחוז תל אביב, בהודיעו שהוא רוצה להתרכז בעבודת הכנסת.
כסה היה חבר בקבוצה של חברי מפא"י שכללה את פנחס לבון, שלמה אבינרי, יהושע אריאלי, עמוס עוז ונתן רוטנשטרייך ונקראה "מן היסוד". ב-7 בנובמבר 1964 החליטה הקבוצה על פרישה ממפא"י וכסה הודיע על פרישה מסיעת מפא"י וביקש מוועדת הכנסת להכיר בסיעת יחיד שלו, שתיקרא בשם "מן היסוד". ב-22 בדצמבר 1964 החליטה ועדת הכנסת בהחלטת פשרה שלא להכיר בסיעה של כסה אולם לתת לו את כל הזכויות המוקנות על ידי תקנון הכנסת לסיעות. לאחר מספר שנים חזרו חברי הקבוצה למפלגת העבודה, ובאוגוסט 1968 צורף כסה ללשכת מפלגת העבודה.
בשנת 1928 נישא לצפורה לבית רייבר, שעלתה לארץ ישראל ב-1923 כחלוצה. בינואר 1943, בעת מלחמת העולם השנייה, התנדבה לחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי. לאחר המלחמה עבדה כמחנכת ילדי הקבוצה. ב-1954 נספתה באסון מעגן. בני הזוג היו הורים לשניים: צבי (צביקה) וארלוזורה. בהמשך נישא לכרמלה, לה היה נשוי עד מותו.
מאונט ורנון
מאונט ורנון (באנגלית: Mount Vernon - הר ורנון) היה אחוזת מטעים בה התגורר הנשיא הראשון של ארצות הברית ג'ורג' וושינגטון. האחוזה בנויה בסגנון נאו קלאסי ג'ורג'יאני בקרבת היישוב מאונט ורנון שבמדינת וירג'יניה שבארצות הברית, במחוז פיירפאקס המצוי על גדת נהר הפוטומק.
היסטוריה
בשנת 1674 רכשו ג'ון וושינגטון וניקולס ספנסר את האדמות בהם תיבנה אחוזת המטעים. ג'ון נפטר בשנת 1677 ובנו, לורנס, סבו של ג'ורג' וושינגטון ירש את מחצית האדמות. בשנת 1743 אחיו של ג'ורג' וושינגטון - לורנס וושינגטון בנה את בית האחוזה על השטח. במקור נקראה האחוזה "איפסוואסון" (Epsewasson) על שם נחל סמוך, אולם מאוחר יותר שונו שם המטעים ונקראו על שמו של האדמירל אדוארד ורנון תחתיו שירת לורנס בצבא הבריטי בקרבות נגד הספרדים באיי הודו המערבית. ג'ורג' תכנן והוסיף מספר אגפים למבנה, ואף הרס ובנה את הבניין הראשי של האחוזה פעמיים - ובכל פעם הכפיל את גודלו. מרבית העבודות בוצעו בפועל על ידי העבדים שבבעלות המשפחה.
בשנת 1754 (לאחר מותו של לורנס בשנת 1752) חכר ג'ורג' את האחוזה מאשתו של לורנס - אן. בשנת 1761, לאחר מותה של אן, ירש ג'ורג' את האחוזה ממנה והתגורר בה עד המהפכה האמריקנית.
וושינגטון ניסה באחוזה שיטות חדשות של ניהול וגידול חקלאי, והגיע להשגים יוצאי דופן באותה עת בתפוקת חביותיו ואף היה מזקק הויסקי הגדול ביותר במושבות אמריקה.
לאחר מלחמת העצמאות האמריקאית שב וושינגטון לאחוזה והתגורר בה בין 1785–1786. כמו כן במשך מרבית שנות כהונתו כנשיא ארצות הברית (1789 - 1797) התגורר וושינגטון באחוזה. לאחר תום כהונתו שב לגור באחוזה, ונקבר בה יחד עם אשתו - מרתה וושינגטון.
לאחר מותו של וושינגטון, עברה האחוזה ליורשיו, שלא הצליחו לעמוד בעלויות אחזקת האחוזה. בשנת 1848, העמיד ג'ון אוגוסטין וושינגטון את הבית למכירה. מדינת וירג'יניה וממשלת ארצות הברית סירבו לקנות את האחוזה.
בשנת 1860 איגוד הגברות של מאונט ורנון למען מדינות האיחוד, בהנהגת אן פאמלה קנינגהם רכשה את האחוזה בעלות של $200,000, והאחוזה היוותה למעשה שטח נייטרלי במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, אף שנערכו קרבות בקרבתה. לאחר מלחמת האזרחים שיקם האיגוד את האחוזה, וכיום היא מהווה אתר תיירות פופולרי.
הבשורה של יהודה
גילוי הבשורה
כיום ידוע רק על עותק אחד של כתב יד זה ששרד, הכתוב על גבי פפירוס בשפה הקופטית. עותק זה נמצא כנראה בסביבות שנת 1978 במערה במדבר אל-מניא שבמצרים. במהלך השנים הבאות התגלגל הקודקס מיד ליד בין סוחרי עתיקות, עד שהגיע, בשנת 2001, כשהוא כמעט הרוס לחלוטין, למומחים בתחום. אלה עמלו על שחזורו ועל תרגומו. למרות מאמצי השחזור, כ-10-15% מתוכן הבשורה אבדו. הבשורה התפרסמה לראשונה בקרב הציבור הרחב בערוץ "נשיונל ג'יאוגרפיק" באפריל 2006 (ובגיליון מאי 2006 של כתב העת).
הבשורה התגלתה בתוך קודקס בן כ-66 עמודים המוכר כיום בשם "קודקס צ'אקוס", ובנוסף לה נמצאו בו מספר חיבורים אחרים: מכתב פטרוס לפיליפוס, "יעקב", וחיבור נוסף ששמו אבד, המכונה "ספרו של הזר".
תיארוך הבשורה
היות שהקודקס לא התגלה בחפירה ארכאולוגית מסודרת, התקשו החוקרים לתארכו בדייקנות. מהשוואת העיצוב וצורת הכתיבה עם קודקסים בני התקופה שתיארוכם היה מדויק יותר, כדוגמת כתבי נגע חמאדי, עלתה המסקנה כי הקודקס נכתב במחצית הראשונה של המאה הרביעית לספירה. בדיקת פחמן-14 העלתה כי כתב היד נכתב בשנת 280, בדיוק של 60 שנה לכל כיוון. אימות האותנטיות של כתב היד בהקשר זה הוא רק כי המסמך אכן נכתב בין המאה השלישית למאה הרביעית, ולא של אמינות תוכנו כבשורה אותנטית.
החוקרים סבורים כי כתב היד מבוסס על מקור יווני קדום יותר. אזכור לחיבור בשם זה מופיע כבר בשנת 180, ב"נגד המינויות" של אירנאוס, בישוף לוגדונום שבגליה (כיום ליון, צרפת). על מנת לקבוע חסם תחתון לתיארוך הטקסט המקורי ניתן להיעזר באירועים המתוארים בטקסט עצמו: תיאור מותו של ישו מציב מיד את מועד כתיבת הטקסט המקורי לאחר שנות השלושים המוקדמות למאה הראשונה. בעוד שיש חוקרים, כמו וורסט הטוענים, כי הופעתה בטקסט של הנבואה לפיה יוחלף יהודה באחר מעידה על היכרותו של הכותב עם ספר מעשי השליחים, ומלמדת על כך שהטקסט נכתב לאחר מכן, טוענים אחרים, כגת'רקול, כי ייתכן שהטקסט חובר קודם לכן ושהכותב הכיר רק את הסיפור המסורתי של החלפת התלמידים. גת'רקול מצביע על השפעה של הבשורה על-פי מתי על כותב הבשורה של יהודה, ומכאן מגיע לשנת 100 כתאריך המוקדם ביותר לכתיבת הבשורה המקורית (בהנחה שהבשורה על-פי מתי נכתבה בסביבות 80 לספירה, ועוד כשני עשורי "היטמעות" הבשורה בחברה). תיאור המבנה הכנסייתי המופיע בבשורה, המאפיינים הגנוסטיים המתאימים למאה השנייה, וההשפעה היוונית, מביאים את גת'רקול למסקנה כי הבשורה המקורית נכתבה בין 140 ל-220 לספירה.
בספרו של אירנאוס (שכאמור פורסם בשנת 180 לספירה) מוזכר טקסט בשם "הבשורה של יהודה". תחת הכותרת "תורת בני קין", שנוספה מאוחר יותר לחיבור, מתאר אירנאוס קבוצת גנוסטים שהאמינו כי משום שאלוהי ישראל הוא הדמיורגוס, הרי שאויביו המוקעים והמתועבים המתוארים במקרא, מקין ועד אנשי סדום ועמורה, הם גיבורים שיש לרומם. אירנאוס כתב אודותם:
החוקרים מסכימים ביניהם כי ייתכן מאוד שאירנאוס עצמו לא קרא את הבשורה (הוא בעצמו לא טוען אחרת), ולכן תיאורו אינו מהווה תיאור ממקור ראשון, אלא אולי אפילו ניחוש אישי שלו לגבי תוכנה. על אף שיש בכך כדי להסביר חוסר התאמה בין תיאורו של אירנאוס לבין הטקסט הקופטי, הם אינם תמימי-דעים באשר לאמינות זיהויו של האחרון כבשורה המוזכרת אצל אירנאוס, וייתכן שנכתבה יותר מבשורה אחת של יהודה. אם זהה חיבור זה לחיבור המוזכר אצל אירנאוס, כפי שסבורים רוב חוקרי הבשורה, ניתן להעריך כי הבשורה המקורית נכתבה בין השנים 140 ל-160, מבלי לקחת בחשבון שינויים שהופיעו במהלך ההעתקה והתרגום.
הבשורה כחיבור גנוסטי
הבשורה של יהודה היא בשורה גנוסטית. משמעות המונח "גנוסיס" הוא ידע, ביוונית. הגנוסטיקה היא שם כולל למגוון רחב של כתות, שהבסיס המשותף לכולן הוא השימוש ב"ידע" נסתר כאמצעי לגאולה. הרעיון שעומד מאחורי התורות הגנוסטיות השונות הוא שהעולם הזה הוא עולם רע מיסודו, שנברא ונשלט על ידי ישויות אלוהיות-שטניות נחותות, כשבראשן הדמיורגוס. האל העליון האמיתי הוא טרנסצנדנטלי, ומנוגד מטבעו לעולם הזה. כתוצאה מאסון קוסמי כלשהו נקרעו ניצוצות מהאל העליון ונכלאו בחלק מבני-האדם, שבויי העולם הזה. ניצוצות אלה מהווים את ה"רוח" של אותם אנשים. במצבה הרגיל נמצאת הרוח בתרדמה. על מנת להעירה יש לגלות את הידע, באמצעות התגלות חיצונית. בעזרת הידע תוכל הרוח, לאחר המוות, לפרוץ את מחסומי העולם הזה, ולהתאחד עם האל העליון.
לפי החיבור, ישו הוא שליחו של האל העליון, נושא ההתגלות אל האדם. יהודה הוא היחיד מבין התלמידים שמבין את טבעו האמיתי של ישו, ולו מוסר ישו את הידע. בהסגירו אותו לרשויות מסייע יהודה לישו להשיל מעליו את גופו האנושי, ולרוחו לשוב ולהתאחד עם האל העליון. כפי שמספר ישו בבשורה, האל הבורא התנ"כי הוא אחד מהאלים הנחותים השולטים בעולם הזה, ויתר התלמידים, בבורותם, סבורים כי ישו הוא שליחו של אל זה.
תוכן הבשורה
הבשורה של יהודה עוסקת רק בימיו האחרונים של ישו, ומתמקדת בעיקר בשיחותיו עם יהודה באותם ימים. היא נפתחת כך:
כפי שניתן ללמוד כבר מהפתיחה מדובר ב"ידע סודי שהועבר בהתגלות", ואכן זוהי מהות הגנוסיס. בהמשך מסופר שישו, שלא נולד אלא הופיע על-פני האדמה ואף יכול היה ללבוש חזות של ילד, הוא שליחו של האל הטרנסצנדנטלי לעולם הזה, נושא ההתגלות אל האדם.
בבשורה של יהודה מתואר ארבע פעמים צחוקו של ישו, ובכולן מדובר בצחוק לעגני - ישו יודע משהו שהאחרים אינם יודעים, והוא עומד להעמידם על טעותם:
בפעם הראשונה, לועג ישו לתלמידיו, המברכים על הלחם. התלמידים הנעלבים דורשים ממנו הסבר, ובתגובה עונה להם ישו שאינו צוחק עליהם, משום שהם אינם אשמים בכך ואינם פועלים מרצונם החופשי, אלא במצוות האל שלהם. כאשר התלמידים הנדהמים טוענים כלפי ישו שהוא בן אלוהיהם, הוא עונה להם שהם כלל אינם יודעים מיהו, מה שגורם לתלמידים לקללו בליבם. ישו מציב בפניהם אתגר, וקורא למי מביניהם שמסוגל לכך, להתיצב מולו - אתגר שניתן לפרשו כמבחן לבדיקת מי מביניהם מחזיק בנצוץ אלהי. מבין כל התלמידים, רק יהודה מצליח להתייצב בפניו, אך לא להביט בעיניו. ואז אומר יהודה לישו:
כלומר - יהודה הוא היחיד שמודע לטבעו האמיתי של ישו, ולכך שהוא שליחו של האל העליון. לאחר מכן מבטיח ישו ליהודה, בלי ידיעת התלמידים האחרים, שיגלה לו את סודות הממלכה העליונה. הוא מבטיח ליהודה שגם הוא יוכל להגיע לשם, אך שבשל כך הוא יסבול, ויוחלף על ידי התלמידים באחר.
בפעם השנייה צוחק ישו מהתלמידים כאשר הם שואלים אותו על "גזע בני-האלמוות" (כלומר - הישויות המרכיבות את הממלכה העליונה) אליו הוא אמר שהוא משתייך, בתמהם איזה גזע יכול להיות גדול וקדוש מהם. כאשר יהודה שואל אותו על כך, אומר לו ישו שנשמות בני האדם (והתמותה) מתות אחרי מותם, ורק בעלי הנצוץ יכולים לשוב לממלכה העליונה ולהשתחרר מכבלי העולם הזה במותם.
מאוחר יותר, מבקשים התלמידים מישו שיפרש חיזיון שהיה להם, ובו ראו בית גדול עם מזבח, שלידו שנים-עשר כהנים הקוראים בשם ישו ומקבלים מהקהל קרבנות. לפי תיאור התלמידים, היו הכהנים בחזיונם חוטאים ופושעים אכזריים. למרבה תדהמתם, מפרש להם ישו כי הם הכהנים, הקוראים בשמו לשווא בעודם משרתים את האל הלא-נכון, ומטעים את ההמון ההולך אחריהם. כאשר יהודה מבקש מישו לפרש את חזיונו-שלו, ישו צוחק בשלישית ואומר לו:. משפט זה מסמל יותר מכל את המחלוקת סביב תרגומי הבשורה השונים לאנגלית. בחיזיון ראה יהודה את התלמידים סוקלים אותו ורודפים אותו. לאחר מכן הגיע לבית גדול ממדים ובו אנשים אצילים, וחשב שביכולתו להיכנס לשם. על-כך עונה לו ישו ש"כוכבו התעה אותו" ושהוא אינו יכול להיכנס לבית, השמור רק לבני הגזע הקדוש. למרות זאת, חוזר ישו על הבטחתו כי יהודה יוכל להתעלות אל הממלכה העליונה, במחיר סבלו והכפשת שמו על ידי האחרים.
בפעם הרביעית והאחרונה צוחק ישו לאחר שהוא מספר ליהודה בפרוטרוט על בריאת העולם. מיתוס הבריאה המובא בבשורה מזכיר מאוד מיתוסי בריאה גנוסטיים אחרים. לפי הבשורה, נברא העולם הזה על ידי ארכונטים (ישויות שטניות נחותות ובורות), המקבילים לאל התנ"כי. בני-האדם, יצירי הארכונטים, נידונו לכליה, למעט אלה בני "הגזע הגדול של שת" להם הוענקה "רוח" (נצוץ אלהי). ישו צוחק לבורותם של הארכונטים, שאינם מבינים שקיצם יגיע עם קץ ברואיהם.
לאחר מכן מודיע ישו ליהודה:
כלומר - על יהודה לעזור לישו למות, כדי שרוחו תוכל לשוב ולהתאחד עם האל העליון. אחרי הדברים האלה עובר יהודה טרנספיגורציה בהכנסו אל תוך ענן מואר.
סופו של ישו (הוא גם סופה של הבשורה) מתואר בקצרה: הכהנים הגדולים והסופרים מחכים לישו, המתפלל ביחידות בחדר האורחים. הם מתפלאים לראות את יהודה שם, ושואלים אותו למעשיו. יהודה עונה להם את התשובה לה הם מצפים, מקבל מהם כסף, ומוסר להם את ישו.