cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מטריקס Reloaded
עלילת הסרט
ניאו ממהר להציל את טריניטי שנורתה על ידי סוכן כשהם נופלים מבניין, ותופסה בטרם תפגע בקרקע. הוא מסרב להאמין שמתה, שולף מגופה את הקליע ומחייה אותה. על הנבוכדנאצר, ניאו מגלה שהנבואה שקרית וציון עומדת להיכחד בתוך 24 שעות. זקיפים משמידים את הספינה, ומיד לאחר מכן מציל ניאו את חברתו על ידי שימוש בכוח קודם בלתי ידוע להפסיק את פעולת הזקיפים, ואז מאבד את הכרתו. הצוות מחולץ על ידי ספינת החלל מג'ולניר (הידועה גם בשמה האמר), וצוותה מסביר שהוביל מתקפה כנגד הזקיפים המתקדמים לציון. האסטרטגיה הייתה להשתמש במערכת ה-EMP של הספינה ולהישאר מחוץ לטווח של כל אחד, אך ה-EMP פוצץ על ידי הקדוסאוס לפני שהספינות היו מוכנות. ספינות רבות נשארו ללא כח, עם מעט שורדים הבורחים, הזקיפים השמידו כל ספינה שלא יכלה לנוס. כאשר המכונות שבו לחפור, המג'ולניר חיפשה שורדים ומצאה רק אחד: ביין הנשלט על ידי הסמית'.
הפקה
הסרט צולם ברובו באולפני פוקס באוסטרליה, במקביל לצילומי סרט ההמשך "רבולושנס". סצנת המרדף בכביש המהיר צולמה בבסיס נטוש של הצי האמריקני באלמדה, קליפורניה. לצורך כך סללו המפיקים כביש מהיר באורך 2.4 ק"מ, על מסלול ההמראה הישן שבמקום. חלק מהמרדף צולם גם באוקלנד, קליפורניה. המנהרה שנראית בסצנה היא ה"פוסי טיוב" (Posey Tube) המחברת בין אוקלנד לאלמדה. חלק מהעריכה בפוסט-פרודקשן התבצעה בהאנגרים ישנים של מטוסים באותו בסיס.
העיר אקרון באוהיו הביעה נכונות להעניק גישה מלאה לכביש 59 כאשר חיפשו המפיקים כביש מתאים, וזאת על מנת לצלם את סצנת המרדף בכביש המהיר. למרות זאת, מפיקים החליטו כנגד ההצעה ש"הזמן להכין את הכל לזינוק יהיה ארוך מידי". מכסחי המיתוסים ישתמשו לאחר מכן שנית באזור האלמדה על מנת לחקור את האפקטים של התנגשות חזיתית בין סמי-טריילרים, ולבצע עוד מספר ניסויים. כ-97% מהחומרים ששימשו לסרט מוחזרו לאחר ההפקה. לדוגמה, טונות של עץ נשלחו למקסיקו לבניית בתים לעניים.
עריכת סאונד
עריכת הסאונד בשלישיית המטריקס נעשתה על ידי " Danetrack" במערב הוליווד, קליפורניה.
קופות
הסרט הכניס כ-5 מיליון דולר במהלך השידורים המקדימים ביום רביעי בצפון אמריקה. הסרט הכניס 37,508,303 דולר ביום חמישי, היום הראשון ששודר באמריקה ב-3,603 בתי קולנוע, מה שהיה שיא ההכנסות במקום השני ביום השידור הראשון – אחרי "ספיידרמן" שהכניס 39.4 מיליון דולר. הסרט הכניס 91,774,413 דולר נוספים בסוף השבוע באותם 3,603 בתי קולנוע – מה שהיה שוב השיא השני אחרי "ספיידרמן" שהכניס 114.8 מיליון דולר. כיוון שהסרט שבר שיאי הכנסות בשבוע הראשון, הוא נפל למקום שני לאחר שבוע לאחר שהובס על ידי סרטו "ברוס הגדול מכולם" של ג'ים קארי. בסופו של דבר, הסרט הכניס 281.5 מיליון דולר בארצות הברית, ו-742.1 מיליון בשאר העולם. בנוסף, נכון ל-2012 הסרט הוא הסרט שהכניס את סכום הכסף הגבוה ביותר אי פעם כאשר דירוגו הוא R (ילדים מתחת לגיל 16 לא יכולים להיכנס ללא ליווי מבוגר).
ביקורת
לרילודד היה בעיקר קבלת פנים חיובית, עם רייטינג של 73% באתר "Rotten Tomatoes". הדירוג הממוצע של הסרט ב-"Metacritic" היה 63%. למרות זאת, "בידור שבועי" (Entertainment Weekly) דירג את הסרט כאחד מ-25 סרטי ההמשך הגרועים ביותר בכל הזמנים. ביקורת חיובית קיבל הסרט על קטעי האקשן האיכותיים והחכמה. טוני טוסקנו שיבח רבות את הסרט באמירה ש"הפיתוח בדמויות והכתיבה... כל כך פריך שנשמע קול פיצוחים במסך" והוסיף ש"מטריקס רילודד מייסד מחדש את הז'אנר ואף מעלה את המוט בדרגה או שתיים" על הסרט המקורי "המטריקס".
שחרורים שונים
עם יציאתו, הסרט נאסר לצפייה במצרים, עקב תוכן אלים, והטלת ספק בבריאת האדם. כמו כן, המצרים טענו שהסרט תמך בציונות, היות שעיר בני האדם נקראה ציון. עם זאת, ההחלטה לא האריכה ימים, ובסופו של דבר הגיע הסרט לבתי קולנוע ויצא לאור בווידאו וב-DVD.
אקווה ג'וגינג
אקווה ג'וגינג (ריצה במים עמוקים) היא פעילות טיפולית במים שמטרתה לחזק את השרירים הפושטים והכופפים של מפרקי הרגל (ירך, ברך וקרסול) במטרה לשקם תפקוד הליכה אצל פגועי רצועות (במיוחד צולבות) בברכיים, ואצל נפגעי מחלות ראומטיות.
הפעילות נעשית על ידי תרגילי הליכה שונים שמתבצעים במים עמוקים (בסיוע מאזן ציפה) ובמים רדודים.
הפעילות מתחילה עם ירידתו של המשתקם מהמיטה (לאחר תקופת שכיבה ומנוחה מוחלטת), וממשיכה עד לשיקום מרבי של תפקוד ההליכה. בראשית הפעילות המשתקם ילך במים עמוקים בלבד. לאחר שבועות אחדים הוא יעבור לפעילות במים רדודים עם נשיאת משקל רבה יותר, בד בבד עם תרגול ההליכה ביבשה.
את הפעילות יש להתחיל ולסיים עם תרגילי התעמלות במים שיכללו בעיקר מתיחות של הרגלים והגו.
במשך כל הפעילות יש להקפיד הקפדה רבה על ביצוע כל התרגילים על-פי התוכנית, תוך זהירות רבה שלא להפעיל כוחות על הברך במישור החזיתי, אלא כמידת האפשר במישור החיצי (מאחורה, קדימה, ולהפך) בלבד.
הפעילות מאמצת למדי את מערכת הלב-ריאה, וניתן להגיע בנקל לדופק עבודה גבוה ברמות שבין 170-220 פעימות לדקה. על כן יש להיזהר בייחוד עם אוכלוסייה מבוגרת ולשלול, על ידי בדיקה רפואית מתאימה, קיומם של ליקויים במערכת הלב-ריאה.
קייט פנטוס-רוסימאנוס
קייט פנטוס-רוסימאנוס (באסטונית: Keit Pentus-Rosimannus; נולדה ב-3 במרץ 1976) היא פוליטיקאית אסטונית המכהנת כשרת האוצר של אסטוניה. היא גם סגנית יו"ר מפלגת הרפורמה, המפלגה הגדולה במדינה.
בשנים 2014–2015 כיהנה כשרת החוץ, ובשנים 2011–2014 כיהנה כשרה לאיכות הסביבה.
ביוגרפיה
משנת 1998 היא חברה במפלגת הרפורמה, ועבדה כיועצת פוליטית במשרד המשפטים, משרד הרווחה ומשרד החוץ.
בשנת 2003 מונתה למושלת מחוז המרכז בעיר טאלין. בשנת 2005 מונתה לראש לשכתו של ראש ממשלת אסטוניה אנדרוס אנסיפ.
בשנת 2007 התמודדה ונבחרה לפרלמנט האסטוני. במהלך הקדנציה כיהנה כיו"ר הסיעה הפרלמנטרית של מפלגתה והייתה חברה בוועדת הכספים. בבחירות 2015 נבחרה לקדנציה נוספת.
ב-26 בינואר 2021 מונתה לשרת האוצר על ידי ראש הממשלה קאיה קאלאס.
אורניתוכיריים
אורניתוכיריים (שם מדעי: Ornithocheiridae) היא משפחה של זוחלים מעופפים מסדרת הפטרוזאוריה שחיו בתקופת הקרטיקון והיו מאחרוני הפטרוזאורים בעלי השיניים.
יצורים אלה היו גדולים מאוד, והגדול שבהם היה האורניתוכירוס שהגיע למוטת כנפיים של 12 מטרים ומשקל 100 קילוגרם. הם היו בנויים לתעופה חסכונית של דאייה, והיה להם חרטום מוארך מלא שיניים מחטיות. יצורים אלה ניזונו בעיקר מדגים.
עקרב הודי אדום
עקרב הודי אדום (שם מדעי: Hottentotta tamulus) הוא מין עקרב ממשפחת העקצניים החי בטבע בהודו, מזרח פקיסטן, השפלה של מזרח נפאל וגם בסרי לנקה ונחשב לעקרב המסוכן ביותר בעולם. שם המין ניתן עקב הימצאותו בסביבת הטמילים, עם הינדי.
בעבר סוג זה שויך לסוגים Buthus ו-Mesobuthus. ב-1914 הוא הופרד מהם לסוג Hottentotta. לעקרב יש ישנם מופעים שונים, אשר בעבר גרמו לחוקרים לחשוב שמדובר בתת-מינים נפרדים.
מאפיינים
אורכו של העקרב 50–90 מ"מ וצבעו כתום כהה עד לאדום-חום בהיר עם "שריון" גוף אפור מתכתי. הרגליים של העקרב מוגבהות וצבעם צהוב והזנב צהוב עם 5 כפלים. בקצה הזנב עוקץ שחור. המצבטים של העקרב קטנים יחסית ואצל הזכרים הם יותר גדולים משל הנקבות.
מין זה משוטט בינות לצמחייה טרופית וסובטרופית ובקרקעות לחות ועד לאזורים יבשים ובינות למרבצי סלעים שונים. הוא מצוי גם ביישובים ואתרים חקלאיים, שם הוא בסיכוי גבוה להיתקלות עם אנשים. העקרב הוא פעיל לילה, אז הוא יוצא לשוטט ולחפש חרקים ופרוקי-רגליים נוספים ואף לחולייתנים קטנים כמו לטאות. העקרב יכול להיתקל באנשים ישנים או ליפול מתקרות.
ארס
עקרב זה הוא אחד מהקטלניים שבעקרבים והוא גורם לתמותה של 8-40% מהנעקצים ממנו.
הארס פועל לקרישת דם מהירה, גורם להזעה, נפיחות, כאבים מקומיים, בחילות והקאות, כיחלון, הלם, נשימה איטית, עילפון וללחץ דם גבוה מהרגיל. הוא יכול לגרום לקצב לב גבוה או איטי מדי ואם הוא מגיע לריאות הוא גורם לבצקת ריאות, מה שיכול להסתיים במוות. נוגדן לארס לא תמיד יהיה יעיל אך התרופה מסוג פרזוסין (prazosin) יכולה להוריד את הסיכוי למוות ל-4%. במקרים נדירים, הנוגדן עלול לחולל אנפילקסיס.
ארמנדו רברון
ארמנדו רברון (בספרדית: Armando Reverón; 10 במאי 1889 – 17 בספטמבר 1954) היה צייר ופסל ונצואלי, מבשר הארטה פוברה - האמנות הענייה, הנחשב לאחד החשובים באמני המאה ה-20 באמריקה הלטינית. בעוד שבריאותו הנפשית הידרדרה לאורך חייו, נותרו בו יכולותיו האמנותיות. ביתו שליד החוף הצפוני של ונצואלה משמש משכנו של מוזיאון רברון, אף על פי שהוא נפגע קשות בגלל מפולת האדמה וגשמי זעף (הידועים בשם טרגדיית וארגס), שהתרחשו באזור בדצמבר 1999. רברון משמש יעד מבוקש למחוות והוקרות באמצעי המדיה השונים, ויזכר בזכות ה"מונייקאס" - ("muñecas") הבובות שלו.
ביוגרפיה
הוא החל את לימודיו בקולג'יו דה לוס פאדרס סליאסיאנוס בקראקס. דודו של אימו, ריקרדו מונטילה, שלמד בניו יורק, לימד אותו רישום טבעי ועורר בו את התשוקה האמנותית; העניין שלו בציור בא לידי ביטוי עוד בילדותו. בשנת 1896 הוא הועבר לוולנסיה לאחר כישלון נישואיהם של הוריו, ושב ונשלח הביתה לאחר מספר שנים ממשפחתו של רודריגז-זוקה, שדאג לחינוך המוקדם שלו.
תחת טיפולה של משפחת רודריגז-זוקה, רברון יצר מערכת יחסים קרובה עם "חוזפינה", ביתם של בני הזוג, וראה בה אחות. קירות הבית שימשו אותו לציוריו הראשונים, שם ניסה לתאר את העוזרת המשפחתית, חואניטה קאריזאלס. רודריגז-זוקה תיאר את מזגו של רברון כ"עצוב, כועס ומלנכולי". בגיל 12 הוא סבל מטיפוס, שלדעת רבים השפיע עליו נפשית עד סוף ימיו.
שינויים אומנותיים
רברון בנה כמה בקתות באדמה שקנה במקוטו, הבקתה הראשית שימשה אותו כסדנה; הקירות היו עשויים קורות עץ והגג היה מסוכך. סביב מותניו קשר תיק גדול בו החזיק את מברשותיו העשויות עץ סחף.
ההחלטה לעבור לאזור הכפרי באה במקביל לשינוי בהתנהגותו ובתפיסותיו האמנותיות. בתקופה זו, תוך שאימץ הרגלים פרימיטיביים ובהיותו מנותק מהעיר, יכול היה רברון לפתח הבנה עמוקה יותר של הטבע; זה הוביל אותו לפתח את שיטת הציור הספציפית שלו באמצעות אלמנטים ילידיים, ואימוץ טכניקות וחומרים שהתאימו לרצונו לייצג את אווירת הנוף תחת ההשפעות המסנוורות שהופקו מאור שמש ישיר.
כך נכנס רברון למה שהמבקר אלפרדו בולוטון כינה "התקופה הלבנה" שלו - ("Período Blanco"), שהתרחשה בערך בין השנים 1924 ל-1932. הגלריה הלאומית לאמנות של וונצואלה - (GAN) מחזיקה באוסף תצלומים חשוב של רברון שצולמו על ידי אלפרדו בולוטון. תצלומים אלה כוללים סדרת ציורים של רברון של לואיזה פלפס משנת 1930. בשנת 1933 הוא זכה בפרס הראשון בתערוכה שהוצגה אז בגלריה קטיה גרנוף בפריז, צרפת.
בתחילת 1940 החל את "התקופה החומה" שלו - ("Período Sepia"), במרכזה סט ציורים על בד קנבס שצוירו בחוף ובנמל לה גוארה בו דומיננטיים הגוונים החומים המובאים בנופי אדמה וים. לאחר מכן הוא סבל מתקופת דיכאון בעקבות התמוטטות פסיכוטית שחייבה את אשפוזו בסנטוריום "סן חורחה". לאחר שהתאושש החל ליצור בסגנון אחר.
מאותו הרגע הוא מצא מקלט ביקום הקסום, ואסף סביבו חפצים ובובות שיצר במו ידיו, וכך הוליד את השלב האקספרסיוניסטי האחרון וההזוי של תקופת יצירתו המתאפיינת בשימוש בחומרים כמו גיר, עפרונות, ופנטזיה תיאטרלית שהפכו בלתי נשלטים יותר ויותר אך, באמצעות רישום ששאף לתקינות האקדמית, ביקש להחזיר את האיזון הרגשי שלו.
Kadokawa Shoten
Kadokawa Shoten (ביפנית: 角川書店) היא הוצאה לאור יפנית שמשנת 2013 פועלת כחטיבה של Kadokawa Corporation. מטה החברה ממקום בטוקיו.
תחילה החברה עסקה בספרים בלבד. עם הזמן היא התרחבה לתחום של מאנגה, מולטימדיה, משחקי מחשב וסרטים.
בתחום המגנה, החברה מוציא הלאור ירחונים Monthly Asuka, Monthly Shōnen Ace ו-Newtype.
בין הסרטים שהופקו על ידי החברה ניתן לציין רינגו.
כמו כן החברה הוציאה ספר אחר שעל בסיסה בהמשך יצאה סדרת אנימה וסרט.
החל משנת 2007 החברה מעניקה פרס ספרותי בתחום ספרות לנוער.
Pies Descalzos, Sueños Blancos
Pies Descalzos, Sueños Blancos (בעברית: רגליים יחפות, חלומות לבנים, ובאנגלית: Bare Feet, White Dreams) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבומה השלישי, Pies Descalzos. השיר יצא לאור ב-15 במרץ 1996, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
במצעדים העיקריים הגיע השיר למקום ה-11 במצעד שירי הפופ הלטיניים, ולמקום ה-5 במצעד המקסיקני.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי שאקירה ולואיס פרננדו אוצ'ואה. לשיר יצאה גרסה בפורטוגזית הנקראת "Pés Descalços". בנוסף, בוצע השיר במהלך המחצית השנייה של סיבוב ההופעות הרביעי שלה, "Oral Fixation Tour".
עם השיר הופיעה שאקירה בפסטיבל של ויניה דל מאר, בשנת 1997.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ צולם על ידי גוסטבו גרסון שצילם לזמרת קליפים רבים אחרים. בקליפ ניתן לראות אנשים רבים כשלפניהם חבושות מסיכות מבעיתות. בין לבין יש סצנות שניתן לראות כפות רגליים שבוקעות מתוך האדמה, וקומץ של אנשים אשר מנגנים בגיטרות מסביב למתרחש. על פי שאקירה הקליפ נועד לייצג את מעמדה של החברה באותה תקופה. לבסוף, ניתן לראות שאקירה כשהיא תלויה על עמוד שמתנוסס למרומים.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה נאה בעולם, ובשיאו הצליח להגיע אל המקום ה-5 במצעד המקסיקני.
SAS 70
SAS 70 מעניק ללקוחות ולמבקרים את הביטחון כי נותן שרות מיישם עקרונות נאותים של ביקורת פנימית.
שיטות
ביקורת SAS 70 נעשית על ידי רואי חשבון, המסתייעים במומחים נוספים, כגון מבקרי מערכות מידע. המבקרים נדרשים להצמד לתקנים מקצועיים שהוכנסו לשימוש על ידי AICPA. תאגידים רב-לאומיים נדרשים לתקן זה בכל מדינות פעילותם, וחברות הנסחרות בבורסות ארצות הברית חייבות אף הן בתקן זה, גם כאשר מרכזן נמצא מחוץ לארצות הברית. תקני דיווח דומים קיימים במדינות אחרות, כגון תקן FRAG 21 בבריטניה.
את הביקורת נוהגים מרבית הארגונים לבצע באופן חלקי או מלא בכל סוף שנה פיסקלית כהכנה לקראת הביקורת השנתית.
דו"ח ביקורת
דו"ח Type I מעניק תיאור של הבקרה והפיקוח בארגון נותן שירות בנקודת זמן מסוימת. דו"ח Type II מקיף יותר, ועוסק בניתוח היעילות הארגונית בתחום הבקרה והפיקוח בתקופה מסוימת.
את הליכי הבדיקות בדו"ח Type II יש לבצע עבור תקופה הארוכה משישה חודשים.
דו"ח הביקורת כולל את המידע הבא: בנוסף, על הדו"ח לאמוד ארבע נקודות ראשיות:
אובייקטיביות
אף שארגונים רבים בעולם מבצעים ביקורת SAS 70 באופן שגרתי, האובייקטיביות של הדו"ח שנויה במחלוקת. בביקורת זו בוחן הארגון את הבקרה והפיקוח שלו עצמו, ובודק האם הבקרה יעילה והאם אכן מבוצעת בפועל. אולם, אין הביקורת מעידה על מדיניות יעילה (לעומת ביצוע יעיל של מדיניות קיימת) בתחומים מסוימים, דבר שאינו משפיע לרעה על הביקורת. לדוגמה, אם לארגון אין מדיניות אבטחה המכסה תחומים מסוימים, או אם יש לו מדיניות מקלה (כגון ארגון שאין לו מדיניות המונעת פריסת מחשבים עם הגדרות ברירת מחדל וסיסמאות ברירת מחדל), דו"ח ביקורת SAS 70 יכלול חוות דעת אוהדת כיוון שפעילות הפיקוח והבקרה (אין) תואמת למדיניות הבקרה (אין).
SAS 70 וחוק סרבנס-אוקסלי
הדרישות ב-SAS 70 הפכו למעט מיושנות עם הצגתו של חוק סרבנס-אוקסלי ובפרט סעיף 404 (גילוי ביקורת הפנימית - Internal Control Disclosure) לחוק זה, כיוון שחוק חזק מאשר הנחיה. עם זאת, ביקורות SAS 70 עדיין מהוות מוקד לעניין מאחר שהן מתייחסות באופן ספציפי לארגונים נותני שירות, בעוד המסגרת של SOX404 כללית יותר.
יחידה 155
יחידה 155 או בשמה הראשון סוללה 9 הוקמה בסוף שנות ה-60 כיחידת ההכוונה של צה"ל.
רקע
בצה"ל החליטו לצייד כוחות מיוחדים ומסוקים במשיב מכ"ם שהיה מאוכן על ידי המכ"מים של יחידה 155 ומהנתונים של טווח וכוון ניתן היה להפוך אותם לנתוני מיקום על מפה טופוגרפית בדיוק של מטרים ספורים ובכך ניתן היה להכווין כוחות מעבר לקווי האויב בכל מזג אויר להנחית אותם במדויק ולהכווין אותם גם במסע הרגלי באמצעות ציוד נישא.
היחידה
יחידה 155 עבדה באופן שוטף באימונים ובמבצעים עם טייסות המסוקים, טייסת 200, טייסות צילום והנרה, שייטת 13, שייטת 7, יחידת שלדג, סיירת מטכ"ל וכוחות פיקוד הדרום.
יכולות ההכוונה של יחידה 155 נוצלו לרבים מהמבצעים המיוחדים שערך צה"ל בשנים 1968 - 1987. ברבים מהמבצעים היא היוותה רכיב קריטי להצלחה, כגון מבצע מוביל שנערך בדרום לבנון אזור רמת ארנון באוגוסט 1980. במבצעים אחרים, עלומים עד היום, היא הושיטה סיוע בלת"מי בניווט והכוונה של כוחות מיוחדים למטרות חילוץ, בכל תנאי מזג האוויר.
במלחמת יום הכיפורים נוצלו יכולות האיכון של היחידה לצורך הכוונת מסוקים לחילוץ פצועים. לצורך זה מוקמה בראש ההר באום חשיבה באזור הצופה למרחבי סיני ועד לתעלת סואץ ועשתה עבודה חשובה בהכוונת טייסי 124 לפינוי פצועים.
בתום מלחמת יום כיפור קיבלה יחידה 155 תחת אחריותה גם את הטיפול במערכת הכחלילית שהייתה למעשה טיל שרייק, אוויר-קרקע, שהוסב לשימוש כטיל קרקע-קרקע לצורך השמדת סוללות טילי הקרקע-אוויר של סוריה ומצרים מדגם SA-6. הרעיון היה שאם מטוסי חיל האוויר לא מצליחים לחדור מבעד לטילי הנ"מ, ישתמשו ביכולות של הטיל שרייק לצורך ציד של סוללות SA-6 באמצעות שימוש בטיל כטיל קרקע-קרקע שישוגר לכוון הסוללה, ינעל עליה וישמיד אותה.
מספר שבועות מתום מלחמת יום כיפור עבר צוות של י"ב 155 הכשרה במפעל מבת של התעשייה האווירית בתוספת הכשרת חי"ר קצרה והסוללה הראשונה נשלחה צפונה לתל שאמס על כביש קוניטרה-דמשק מתחת לתל א חרא.
השימוש המבצעי הראשון של הטילים היה מאוחר יותר לקראת מלחמת לבנון הראשונה שאז הושמדו במבצע בזק כל סוללות הנ"מ של הצבא הסורי בבקעת הלבנון.
יתרונותיה של יחידת ההכוונה 155 באו לידי ביטוי בהרחבה של מעטפת היכולות המבצעיות של צה"ל במימד העומק, הדיוק והפעילות בלילות חשוכים. אגפי המבצעים של צה"ל וחילותיו למדו זאת, מרביתן אף תרגלו ושילבו בפעילויות המיוחדות את היחידה. האלוף דן שומרון ז"ל, הקים, בהיותו אלוף פיקוד הדרום, פלגה ייעודית להכוונה ולשיטה על כוחות הקרקע הפיקודיים. הפלגה פעלה בכפיפות למפקד יחידה 155, סא"ל (מיל') רם שמעוני, אשר בצוותא עם קצין הקשר הפיקודי דאז, תא"ל (מיל') שלמה וקס, הנביטו את אשר לימים התפתח והיה למרכיב מרכזי בתו"ל השליטה של צבא היבשה.
ארקדי דוכין
ארקדי (אהרן) דוּכין (ברוסית: Аркадий Духин; נולד ב-1 ביוני 1963) הוא זמר-יוצר, פזמונאי, מלחין, מוזיקאי, מפיק מוזיקלי ומסעדן ישראלי. הוא גם סולנה של הלהקה "החברים של נטאשה". דוכין הלחין במשך השנים מעל ל-900 שירים, את חלקם כתב גם לזמרים אחרים. זוכה "פרס אופיר" בקטגוריית "המוזיקה המקורית הטובה ביותר".
ביוגרפיה
דוכין נולד, גדל והתחנך בעיר בוברויסק שבבלארוס הסובייטית, בברית המועצות, להוריו משה ורוזה דוכין. בילדותו למד לבדו לנגן בגיטרה ובפסנתר. בשנת 1978, בהיותו כבן 15, עלה לישראל עם משפחתו לקריית ים, שני אחיו הגדולים נשארו בברית המועצות.
בקריית ים התקשה להשתלב, עקב קשיי השפה ועסק רוב הזמן בנגינה בפסנתר, בגיטרה ובכתיבת שירים. בגיל 17 רצה להשתלב בנגינה עם אחרים והחל לנגן גם בגיטרה בס. דוכין התקבל ללהקה צבאית, אך באותה עת הלהקות הצבאיות פורקו ולכן שירת בצה"ל כלוחם בחיל השריון. דוכין שירת במלחמת לבנון הראשונה ובעקבות מוות של חבר לצוות הטנק שלו, קיבל הקלה בתנאי השירות והועבר לשמש כטבח.
תחילת הדרך
במהלך שירותו הצבאי התגורר במגדל העמק ויחד עם חברו מיכה שטרית הקים להקה בשם "ספטימה 5", שבה תפקד כנגן קלידים. במסגרת הלהקה החל דוכין להלחין שירים ללהקה, בעיקר בהשפעת מתי כספי, שהבולט מהם הוא השיר "עיר אטומה".
בשנת 1985 עברו דוכין ושטרית להתגורר בתל אביב. דוכין המשיך לפתח כישרון כתיבת והלחנת שירים, ועקב מחסור בסולן, החל לשיר בעצמו, אף על פי שלא היה בטוח בעצמו עקב גוון קולו. בשנת 1986 החלו דוכין ושטרית, תחת השם "לא כולל מע"מ", להקליט שירים כמו "הצילו" שדוכין שר והלחין, כשאת המילים כתב אחי כהן רז, "רגל של בובה" בעיבודו של דוכין ו"לך תדע", שדוכין כתב, הלחין, שר וניגן. במקביל באותה עת עבד כעוזר טכנאי באולפן הקלטות.
בשנת 1987 הקים דוכין, יחד עם שטרית, מיקי הררי ושלמה ('קוזו') אלמקייס את "החברים של נטאשה", שבמסגרתה דוכין הלחין, כתב, שר וניגן על הקלידים. פריצת הדרך של הלהקה הייתה בעקבות השתתפותה, במסגרת אירועי "עיר הנוער" בתל אביב, בתחרות להקות צעירות. המנהל אמנותי של התחרות דני בסן, אהב את הלהקה והמליץ עליהם לחברו ללהקת תיסלם יאיר ניצני, שהיה אז מנכ"ל חברת התקליטים "הד ארצי" שהחתימה את הלהקה על חוזה הקלטות. במקביל החלה הלהקה להופיע בהצלחה ברחבי הארץ
ב-1988 התפרסם השיר "לפעמים", שכתב שטרית והלחין דוכין, בביצועו של רון שובל, והפך ללהיט הגדול הראשון שנכתב על ידי השניים.
"החברים של נטאשה" וקריירה במקביל
בשנת 1989 יצא לאור אלבום הבכורה של "החברים של נטאשה", הקרוי על שמם, בהפקתו של יזהר אשדות, לאחר שהמפיק המקורי, לואי להב, פרש עקב מחלוקת עם חברי הלהקה. האלבום זכה להצלחה רבה והפך במהרה לאלבום פלטינה. דוכין הלחין את רוב שירי האלבום, שמתוכו התפרסמו שירים כ"מלנכולי", "נאמר כבר הכל", "את לא" ו"שיר אחר".
במקביל לפעילותו ב"החברים של נטאשה" ולקריירת הסולו, המשיך דוכין בהלחנת שירים לזמרים אחרים. ב-1989 התפרסם השיר "אחרינו המבול", שהלחין לנורית גלרון, שיר המבקר את המשך שיגרת החיים והבילויים בתל אביב בימי האינתיפאדה הראשונה, תוך הפגנת אדישות למתרחש בשטחים ולסבל של הפלסטינים. השיר עורר כעס בקרב חלקים בציבור הישראלי והוועד המנהל של רשות השידור הישראלית החליט לאסור את השמעתו בתחנות הרדיו ובטלוויזיה, וגם בגלי צה"ל נאסרה השמעתו. בסוף אותה שנה הלחין עיבד וביצע את "שקי האיגרוף" (מילים: מאיר גולדברג) ששימש להעלאת המודעות לאגודת אל"י להגנה על ילדים מפני אלימות בתוך המשפחה, עבור השיר גם הופק וידאו קליפ.
באפריל 1990 הוציא דוכין את אלבום הסולו הראשון שלו, "רוצה ויהיה", שהוקדש כולו לשירי המשורר ולדימיר ויסוצקי. כל השירים תורגמו לעברית על ידי מיכה שטרית, פרט ל"טמבל" שתורגם בידי יהונתן גפן. האלבום, שהופק על ידי דוכין יחד עם ברי סחרוף ודני מקוב, הגיע למעמד אלבום זהב, וששיריו "טמבל", "פארוס", "אגדה מוזרה מאד" ו"צמרמורת" הפכו ללהיטים. באותה שנה גם הפיק את אלבום הבכורה של לאה שבת, "חום שאתה מחפש".
בסוף 1991 יצא האלבום השני של "החברים של נטאשה", "שינויים בהרגלי הצריחה", בהפקתו של יוסי אלפנט. גם אלבום זה כלל להיטים רבים, ובהם "עוד נגיעה", "שני סיפורי אהבה קטנים", "איש בלי נצח" ו"סדר עולמי חדש", והוא הגיע למעמד של אלבום זהב תוך שבועות ספורים.
בשנת 1992 כתב והלחין מספר שירים לאלבומו של אריק סיני "שמועות על גשם". בנוסף כתב מוזיקה למחזה "ירושלימה" מאת יוסף אל-דרור, שעלה בתיאטרון החאן בבימוי גדי רול.
ב-1993 הוציא דוכין עם שטרית את אלבום הילדים "אחלהזאורים", שבו הלחין, ניגן, שר והפיק, והיה אחראי על שירי הילדים "התעוררות" ו"בית קפה של דינוזאורים". בשנת 1994 יצא אלבומה השלישי של "החברים של נטאשה", "רדיו בלה בלה". בין שיריו המוכרים היו "עכשיו אני" ו"אני לא רוקד כשעצוב". האלבום וההופעות שליוו אותו זכו להצלחה רבה, אך בשנת 1996 הלהקה התפרקה.
עד סוף שנות ה-90
לאחר פירוק הלהקה המשיך דוכין לכתוב להלחין ולעבד שירים ואלבומים לזמרים אחרים, ובהם נורית גלרון, פבלו רוזנברג, שם טוב לוי, תמר גלעדי, יוסי בנאי ואחרים.
ב-1994 הלחין את המוזיקה לסרטו של אסי דיין "שמיכה חשמלית ושמה משה" ולסרטו של חיים בוזגלו "צלקת".
ב-1995 הוציא דוכין אלבום סולו שני, "ארקדי דוכין", בהפקה ועיבודים מוזיקליים שלו ושל חברו ל"החברים של נטאשה" ז'אן פול זימבריס. בין השירים באלבום בלטו "חדר משלי", "צובר", "מרוב אהבתי" ו"הבלדה על האיש שהחליף את הירח". האלבום מכר מעל 80 אלף עותקים והגיע למעמד פלטינה כפולה.
לאלבומו של אריק איינשטיין "יש בי אהבה", שיצא באותה שנה, כתב והלחין את השיר "יש בי אהבה", וכן הלחין למילים של מיכה שטרית את השיר "בגללך". שני השירים היו מלהיטיו של האלבום. באותה שנה הפיק את אלבומו של ערן צור "עיוור בלב ים", וכן כתב והלחין עבורו את השיר "המנון לאדישות". בשנת 1997 הקליט יחד עם מיקה קרני את השיר "כל קיץ", שנכלל באלבום הבכורה של קרני.
ב-1998 הוציא דוכין את האלבום הכפול "כוכב האהבה", שהיה אלבום קונספט בהפקה עשירה עם תזמורת, מקהלה ובהשתתפות אורחים רבים, ובהם גידי גוב, שמואל וילוז'ני ודויד ברוזה. האלבום שילב סיפור רומנטי של חיפוש עצמי עם עלילה עתידנית. למרות ההפקה המושקעת, האלבום לא הצליח מסחרית וכך גם ההופעות שנלוו אליו, ובעקבות כך נקלעה חברת ההפקה "קוטלר-אשר" למשבר כספי. מתוך האלבום הצליח רק השיר "כוכב הגשם". עוד באותה שנה חידש את "לא אני" (שביצע במקור צביקה פיק) לפרויקט ולאלבום "עבודה עברית". בתקופה זו שודרה בטלוויזיה החינוכית הסדרה "20 פלוס", אשר עבורה הלחין וביצע דוכין את שיר הפתיחה למילים של אהוד מנור. לאחר מכן חזר דוכין להופעות קטנות והופיע במופע משותף עם מאיר בנאי. ב-1999 הוציאו דוכין ובנאי מיני-אלבום משותף בשם "דומינו", שכלל גרסאות מחודשות לשיריהם של השניים, בין השירים המופיעים באלבום "אהבה קצרה" ושיר אחד חדש שכתבו שניהם במשותף, "דומינו". באותה שנה הקליט בדואט עם שם טוב לוי את השיר "באה המוזיקה", שלוי הלחין למילים של דוכין. השיר נכלל באלבומו של לוי "99". בשנת 2000 הפיק את אלבום הבכורה של תמר גלעדי.
העשור הראשון של המאה ה-21
אלבום הסולו הבא של דוכין, "להרגיש", יצא ב-2001 וכלל את השירים "אוהבת לא אוהבת", "דגים", "היא לא דומה" (שבוצע במקור על ידי אריק סיני ב-1992), "זוזי" אותו ביצע בדואט עם אשתו, ו"בודד בודד". האלבום זכה להצלחה ומכר מעל 50,000 עותקים, ובעקבותיו זכה דוכין בתואר זמר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'. לאלבומו של דוד ד'אור "בנשמה" שיצא באותה שנה כתב והלחין דוכין את השיר "כל הכוכבים", שהיה ללהיט הגדול ביותר מהאלבום.
בשנת 2002 כתב דוכין יחד עם מיכה שטרית את השיר "תראה עולם", לכבוד חודש הזמר העברי שצוין בבית הנשיא בירושלים ביוזמת עמותת אמנות לעם ומשרד התרבות. את השיר ביצעו דוכין ושטרית יחד עם לאה שבת, שלומי שבת ואמנים נוספים. באותה השנה חבר דוכין לאייל גולן, וכתב מספר שירים לאלבומו "ואני קורא לך", ובהם שיר הנושא ו"אלוהיי". דוכין גם השתתף באלבום בדואט "תחזרי תחזרי", שכתב והלחין שלמה ארצי. באותה שנה הלחין מספר שירים לאלבומו של אריק איינשטיין "שמש רטובה", שמהם התפרסם השיר "שחורה שלי".
בשנת 2003 הלחין את השיר "תשקר לי" למילים של ריטה, שיצא לאור באלבומה "חמצן". באותה שנה חזר להופיע אחרי הפסקה, עם המופע "ארקדי דוכין והפסנתר".
ב-2004 הוציא דוכין את אלבום האוסף "יותר ממני". האלבום הורכב משני תקליטורים, אחד של להיטיו כסולן ואחד הקלטות שונות מקריירת הסולו של דוכין שלא נכללו באלבומיו. כמו כן נכלל באלבום שיר אחד חדש, "מי אוהב אותך יותר ממני", שהלחין דוכין למילים של מיכה שטרית. השיר הפך ללהיט ולאחד מסמלי התקופה. שיר זה מזוהה כשיר אהבה רומנטי, אך ככל הנראה נכתב כשיר אהבה למדינת ישראל. האוסף נמכר בלמעלה מ-40,000 עותקים. באותה שנה הלחין לאלבומה של מאיה בוסקילה, "סיפור מכור", את השיר "הדלקת כוכב".
ב-2006 יצא אלבום הסולו של דוכין, "חלומות למבוגרים". בין שיריו המצליחים היו "סעי אליו" ו"רגע לפני". האלבום זכה לביקורות משבחות. באותה שנה התארח דוכין באלבומו של דוד ד'אור "כמו הרוח", שבו שר בדואט עם ד'אור את השיר "נוסע צפונה".
בשנת 2007 הוציא דוכין את האלבום "נקודת מבט", אשר הופץ על ידי הלייבל של ארומה אספרסו בר ארומה מיוזיק, וכלל גרסאות כיסוי בלבד, בין היתר ל"איפה את אהובה" של יהורם גאון, "דמיון חופשי" של יצחק קלפטר ו"שלח לי מלאך" של משינה. באותה שנה השתתף דוכין באלבום "הסליל" של מטרופולין, שבו שר את השיר "אחת שתיים שלוש" שכתב עם עופר מאירי. כמו כן הקליט באותה שנה את השיר "זה קרוב" בדואט עם טל שגב, במסגרת אלבומו של שגב "יום אחרון". לאלבומה של מאיה אברהם "רק רצית אהבה" מאותה שנה כתב והלחין את השיר "חכי לי אהובה", שאותו ביצעה אברהם בדואט עם יהודה מסס. בשנת 2008 התארח באלבומה של דין דין אביב "חופשייה בין עולמות", ושר יחד אתה את השיר "יום בא לי".
ביולי 2009 יצאה לאור הסינגל "שני עולמות", שיתוף פעולה של דוכין עם מפיקי הטראנס סקאזי ווויד. בהשראת הרצאותיו של לייטמן, בדצמבר 2009 יצא לאור אלבומו "ספטמבר", שיצר דוכין בהשראת הרצאותיו של מיכאל לייטמן. מהאלבום יצא הסינגל "שער הדמעות", בדואט עם שולי רנד. פרט לרנד השתתפו באלבום מספר אמנים נוספים, ולמעשה רק בשיר אחד באלבום שר דוכין לבדו. על משתתפי האלבום נמנים אשתו של דוכין, סימה לוי-דוכין, לימור עמר, עמית שלו, ז'ק דוייב ודני ליטני.
העשור השני של המאה ה-21
בסוף אותה שנה, מספר ימים לאחר מותו של אריק איינשטיין, הקליט דוכין שיר לזכרו בשם "הנאיבי האחרון". בהקלטת השיר השתתפו נגנים רבים שעבדו עם איינשטיין בעבר, ובהם מיקי גבריאלוב, יוני רכטר ויצחק קלפטר. עוד באותה תקופה הקליט בדואט עם ישי לוי את השיר "תמיד תישארי", שהלחין למילים של בועז אסוניס.
ביולי 2015 הוציא דוכין את השיר "בננה". השיר, בסגנון אלקטרוני קצבי, הוא סינגל ראשון מתוך אלבום הקונספט האוונגרדי "לאהוב או למות". הסינגל השני, "יותר מדי", יצא באוקטובר אותה שנה, והאלבום עצמו יצא במרץ 2016. באותו הזמן כתב יחד עם מיכה שטרית והלחין את השיר "מילים פוגעות" עבור "היי סקול פסטיגל". במהלך 2016 הצטלם עם אשתו סימה לוי-דוכין לעונה ה-8 של תוכנית הדוקו-ריאליטי "מחוברים", לצד אמיר פרישר גוטמן שנפטר בתקופת הצילומים. עונה זו עלתה ב-HOT ב-2017. באותה השנה, התארח בפרק בסדרה "אלישע" שביים אופיר לובל.
דוכין הופיע בפרסומת ל"בנק מזרחי טפחות" ביחד עם הפרזנטור של הבנק דביר בנדק.
ביולי 2017 הוציא דוכין את השיר "שיר לאמיר" לזכרו של אמיר פרישר גוטמן, שמת בטביעה בים כשבוע קודם לכן, באותה שנה עלתה הסדרה ב-HOT התוכנית החושפנית "מחוברים" בה הופיעו השניים.
בשנת 2018 הוציא אלבום ילדים בשם "מר מתוק" בשיתוף עם דני גרנות.
בינואר 2020 הוציא אלבום טכנו שנקרא "אסונות דיגיטליים". בהמשך השנה הוציא אלבום בשם "קורונה טיימז - גל ראשון", בשיתוף עם נמצ'ק (זמיר גולן). בדצמבר יצא החלק השלישי של פרויקט "צו השעה", בו ביצע עם נופר סלמאן את "חור בלבנה" של "רוקפור", בעיבודו.
ב-17 באוגוסט 2023 יצא לאור השיר "כתונת הפסים 2023" בו השתתף לצד אמנים ישראלים רבים אחרים.
פעילות בשפה הרוסית
בנוסף לקריירה מוזיקלית בשפה העברית, דוכין ביצע מספר שירים מצומצם בשפה הרוסית, שהיא שפת אמו. שיתף פעולה עם הראפר הישראלי דובר הרוסית זורה קרטבלישווילי "וולקן". בנוסף בשנים 2009–2011 דוכין הנחה תוכנית בישול בשפה הרוסית בה אירח זמרים ישראלים. כמו כן, דוכין התראיין מספר פעמים בשפה הרוסית לתקשורת הישראלית.
קריירה כמסעדן
בשנת 2010 שוב פתח מסעדה, ברחוב אלנבי פינת הס.
חיים אישיים
בתחילת דרכו דוכין ניהל זוגיות מתוקשרת עם לאה שבת, לאחר שהפיק את הסינגל הראשון שלה בתחילת 1989. דוכין גם ליווה את שבת כנגן בהופעות שלה באותה תקופה.
הוא נשוי לסימה לוי ואב לשניים. מתגורר בגבעתיים.
פאנאגלו
פאנאגלו (או פאנאקלו, בפאנאגלו: Fanagalo) היא שפת פידג'ין המבוססת בעיקר על זולו ועל קוסה, שהושפעה מאנגלית ומאפריקאנס. השפה משמשת כלינגואה פרנקה בתעשיות כריית הזהב, היהלומים, הפחם והנחושת בדרום אפריקה, ונמצאת בשימוש גם ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בנמיביה, בזמביה ובזימבבואה, אם כי בתפוצה מופחתת. על אף שהיא משמשת כשפה שנייה של הדוברים בלבד, בשנת 1975 מספר דוברי השפה נאמד במאות אלפים. עם ביטול האפרטהייד בדרום אפריקה, האנגלית הפכה ללינגואה פרנקה במדינה, והיקף השימוש בפאנאגלו ירד.
מכיוון שלילידי השבטים שאצלם התפתחה הפאנאגלו באופן מסורתי לא הייתה שפה כתובה, הכתיב של השפה אינו מתוקנן, והכתיבה מתבצעת באלפבית לטיני.
אטימולוגיה
השם "פאנאגלו" נגזר מצורות המקובלות בשפות נגוני המחוברות יחדיו - fana-ga-lo שמשמעותן היא "כמו + של + זה", ומילולית "עשה זאת כך". שם השפה משקף את השימוש בה כשפת מתן הוראות.
שמו של הניב הזימבבואי (שנוצר בתקופת רודזיה הדרומית) הוא Chilapalapa והוא מושפע משפת שונה, בעוד שהניב בזמביה (רודזיה הצפונית), נקרא Cikabanga (מבוטא Chikabanga) ומושפע משפת במבה.
בדומה לטורקית, פאנאגלו מאופיינת בהרמוניית תנועות, ולכן התנועות המוספיות של המילה משתנות בהתאם לתנועות הבאות במילה. בלשונות נגוני, התחילית Mu- או Ma- מציינת יחיד, בעוד ש-Bu- או Ba- מסמלת את הרבים. מכאן ש-Muntu משמעותה גבר, ו-Bantu משמעותה גברים. באופן דומה, התחילית Chi- או Si- מציינת את השפה שדיבר שבט מסוים. למשל אנשי שבט Lozi מדברים Si-lozi ואנשי במבה מדברים Chiwemba. מכאן נגזר שמו של הניב בזימבבואה - Chilapalapa שמגיע מחיבור של התחילית Chi- עם המילה lapa שמשמעותה "שָׁם" שחוזרת על עצמה פעמיים לשם הדגשה.
היסטוריה
על פי התיאוריה הנפוצה ביותר, שפת הפאנאגלו נוצרה כאשר גברים מדרום אפריקה ומהמדינות השכנות שדיברו שפות שונות יצאו לעבוד במכרות בסוף המאה ה-19. עם הזמן, השפות הללו התערבבו ונוצר ניב חדש שאפשר את שבירת מחסום השפה בקרב עובדי המכרות. השפה התפשטה ברחבי המדינה ובאפריקה הדרומית. פאנאגלו אפשרה תקשורת בין אנשים שמוצאם משבטים שונים וממדינות שונות באפריקה הדרומית, ובין מנהלי עבודה ועובדים לבנים דוברי אפריקאנס ואנגלית, וכן מהגרים אירופאים פורטוגלים, פולנים וגרמנים. עם זאת, חלק מהחוקרים חולקים על התיאוריה הזו מכיוון שפאנאגלו מורכבת בעיקרה מזולו ומקוסה וכוללת מעט אפריקנס ואנגלית, כאשר המילים השאולות משפות אחרות שהגיעו מרחבי דרום אפריקה וממדינות שכנות (כמו מוזמביק, וזימבבואה) אינן נפוצות. עם זאת, העובדה שהפידג'ין מדוברת בעיקר על ידי עובדי מכרות בכל אזור אפריקה הדרומית מאששת את התיאוריה הזו.
תיאוריה נוספת היא שפאנאגלו הגיעה ממושבת נטאל כשפה שאפשרה תקשורת בין האנשים השחורים שדיברו את שפת הזולו לבין אנשים לבנים שדיברו אנגלית ואפריקנס. הגעתם של המתיישבים הבריטים והאפריקנרים לנטאל מתוארכת לתחילת המאה ה-19. בשנות ה-30 המאוחרות נסעו אפריקנרים מאזור הכף לנטאל, והקימו את הרפובליקה הבורית של נטליה (1840-1843). המהגרים מאנגליה הגיעו לאזור כעשר שנים מאוחר יותר. התפתחות שפת הפידג'ין בנטאל מיוחסת לקשיי המתיישבים באזור לתקשר עם התושבים המקומיים. השפה שימשה גם פועלים הודים שהובאו לנטאל על ידי השליטים הבריטים ובסופו של דבר הפכה לדרך תקשורת גם בין ההודים לבין בני שבט הזולו המקומיים. עם זאת, השפה לא הושפעה מניבים הודים. בשלב מאוחר יותר נלמדה השפה על ידי בני שבט הזולו שהיגרו לוויטווטרסראנד כדי לעבוד במכרות הזהב, והפכה לשפת פידג'ין בשימוש נרחב ברחבי דרום אפריקה. קיימים חוקרים שלא מסכימים עם התיאוריה הזו בטענה שלא ייתכן ששפת פידג'ין מנטאל תתפשט למכרות הזהב בוויטווטרסראנד ולמכרות היהלומים בקימברלי. עם זאת, באותן השנים הייתה הגירה גדולה של בני זולו שעברו מנטאל למחוז טרנסוואל ולמחוז הכף, וחלקם אף היגרו למדינת אורנג' החופשית בשביל לעבוד במכרות. ההגירה מאששת את התיאוריה הזו מכיוון שרוב המכרות בדרום אפריקה ממוקמים באזורים שנשלטו על ידי שבט הסוטו ושבט הצוואנה, ולמרות זאת יש מעט מאוד מילים בפאנאגלו שמקורן בשתי השפות הללו ובשפות בנטו אחרות.
אדנדורף מתאר שתי גרסאות של השפה: Mine Fanagalo ו-Garden Fanagalo. ה-Garden Fanagalo היא שפה שהייתה בשימוש בקרב עובדי משק בית. הניב היה ידוע בעבר בשם Kitchen Kaffir - שם שנחשב לפוגעני. גם פאנאגלו וגם Kitchen Kaffir תרמו לקולוניזציה הלשונית מכיוון ששימשו להפרדת המתיישבים מהמקומיים וכאמצעי להפגנת שליטה. המונח "כאפיר" משמש ככינוי גנאי לאנשים שצבע העור שלהם שחור. הוא נגזר מהמילה הערבית "כאפיר", שמשמעותה אדם כופר, לא מאמין.
היו שני גורמים שמנעו מפאנאגלו להשיג מעמד של שפת אם, והותירו את מעמדה כשפה שנייה בלבד. הגורם הראשון היה השימוש בשפה רק לתחומים שקשורים לעבודה, והיעדר שימושי פנאי. הגורם השני היה איסור על נשים ועל ילדים לדבר פאנאגלו. התקשורת בתוך המשפחה לא הייתה בשפת פאנאגלו, ולכן השימוש בפידג'ין נשאר מצומצם יחסית. באמצע המאה ה-20 היו מאמצים ממשלתיים בדרום אפריקה לקדם את השפה ולהעניק לה מעמד של שפה שנייה אוניברסלית, תחת השם "בנטו בסיסי".
בתחילת המאה ה-21 ניסו חברות כרייה לפנות את מקומה של פאנאגלו בהדרגה לטובת השפות המקומיות בדרום אפריקה. בשנים האלו התקיים מאמץ מודע לקדם את השימוש באנגלית בתחומים שבהם פאנאגלו שימשה קודם לכן כאמצעי שליטה. במשך השנים נשזרה פאנאגלו בתרבות של תעשיית הכרייה, אך המשך השימוש בה כיום תלוי בקהילה דוברת השפה, ולא במדיניות חברות הכרייה והתעשייה. למרות הירידה בשימוש בשפה, פאנאגלו עדיין משמשת כחלק מתרבות הכרייה. הזהות החזקה שהתפתחה אצל דוברי פאנאגלו איפשרה הומוגניות בקרב הדוברים, ולכן הם היו עמידים בפני הניסיונות להמרת השימוש בפאנאגלו באנלית, וזו הסיבה שבגללה הפידג'ין נמצא בשימוש עד היום.
מלבד הקשר לכרייה, לפאנאגלו נותרו קונוטציות שליליות עבור דרום אפריקאים רבים. עם זאת, לעיתים נעשה שימוש בפאנאגלו דווקא בקרב דרום אפריקאים לבנים, בעיקר בקרב יוצאי המדינה, כאות להזדהות עם מוצאם דרום אפריקאי וכדרך לשדר סולידריות בצורה לא רשמית. לאחרונה הוחלף התפקיד הזה של פאנאגלו על ידי האפריקנס, גם בקרב יוצאי דרום אפריקה דוברי אנגלית.
מאפייני השפה
שפת פאנאגלו המדוברת במכרות בדרום אפריקה ובזימבבואה מבוססת בעיקר על אוצר מילים של זולו וקוסה (כ-70%), על אנגלית (כ-25%) וכוללת גם השפעה מעטה של אפריקאנס (5%). לעומת זולו, הפאנאגלו כוללת פחות הטיות של מילים, וסדר המילים במשפט דומה לאנגלית. כמו בשפות זולו וקוסה, גם בפאנאגלו נעשה שימוש בעיצורים מצוצים.
חוקרים מתארים את Mine Fanagalo ואת Garden Fanagalo כניבים שונים של אותו הפידג'ין, כאשר ה-Garden Fanagalo קרוב יותר לאנגלית, ואילו ה-Mine Fanagalo קרוב יותר לזולו.
ישנם מספר מאפיינים מרכזיים שמבדילים בין פאנאגלו לבין שפות נגוני (כמו זולו וקוסה). בפאנאגלו, הצירוף Lo מתפקד גם כתווית וגם ככינוי רמז, בעוד שבזולו הוא משמש רק ככינוי רמז. המילה Lapha משמשת במשמעות "כאן", וכאשר ההברה הראשונה מודגשת המשמעות שלה הופכת ל-"שם". לעיתים היא משמשת גם כמילת יחס כללית למיקום, למשל במשמעות של "ליד". זולו, לעומת זאת, משתמשת ב-lapha רק במשמעות של "כאן". בנוסף, פאנאגלו משתמש בכינויי הגוף mina (אני), thina (אנחנו), wena (את/ה), ena (הוא/היא/זה/הם). לעומת זאת, זולו משתמשת רק בכינויים שנוצרו לצורך להדגשה, ובמקום זאת מסתמכת על סממני התאם פועליים, בדומה לספרדית.
צורת העבר של פעלים מסומנת בסיומת -ile (hamba - "אני הולך, לך!", hambile - "הלכתי"), והעתיד מסומן ב-azi (azi hamba - "ילך").
דוגמה
להלן קטע קצר מהפואמה Cock Robin בשפת פאנאגלו, עם תרגום לאנגלית ולעברית. הפואמה מדגימה את השימוש במאפייני השפה, כמו גם את השילוב בין מילים בזולו ובקוסה לבין מילים שהשפה שאלה מאנגלית כמו שהן, כמו "bow and arrow".
אוצר דינים ומנהגים
אוצר דינים ומנהגים היא אנציקלופדיה לנושאי הלכה שנכתבה על ידי יהודה דוד איזנשטיין ופורסמה בניו יורק בשנת 1917 (תרע"ז). הספר ערוך על-פי סדר האלף בית, וכל ערך מכיל פירוט של ההלכות והמנהגים הקשורים באותו ערך. הספר מכיל רק ערכים של הלכות ומנהגים הנוהגים בזמן הזה.
החיבור מבוסס על למעלה משמונים ספרי הלכה ומנהגים מתקופות שונות. רוב הספרים עליהם התבסס איזנשטיין נם מתקופת הראשונים אך גם ספרי אחרונים בולטים כמו ה"משנה ברורה" לרבי ישראל מאיר הכהן מראדין (החפץ חיים) וספר "נהר מצרים" לרבי רפאל אהרן בן שמעון, רבה של אלכסנדריה בסוף המאה ה-19.
השימוש בספר
החיבור, כפי שכתב איזנשטיין בהקדמה, פנה לקבוצות שונות של קהל קוראים. מחד פונה הספר אל הראשונה יהודים בעלי השכלה תורנית אך אינם תלמידי חכמים מובהקים
מאידך כותב איזנשטיין שבספרו יכולים להיעזר גם
הקבוצה השלישית לה מיועד הספר היא שמשי בתי הכנסת שכן
עם זאת בספר אוצר דינים ומנהגים אייזנשטיין לא התיימר להכריע במקום בו מצויה מחלוקת בין הפוסקים בדבר הלכה מסוימת (מתוך ספרו אוצר זיכרונותיי, עמ' 377)
בעבר היה הספר נפוץ מאוד בעולם היהודי והיה אחד הספרים היותר נפוצים של איזנשטיין. בשנים האחרונות הוצא הספר מחדש. ערכים רבים באתר האינטרנט 'דעת' העוסקים בנושאי הלכה נכתבו על בסיס אוצר דינים ומנהגים.
ההקדמה לספר ומאורעות התקופה
הספר נכתב במהלך מלחמת העולם הראשונה אשר כונתה באותה העת 'המלחמה העולמית'. מאורעות התקופה ומוראותיה לא נעלמו גם מספר זה. בשנה בה יצא הספר נפל המשטר הצארי ברוסיה. המשטר הצארי ברוסיה היה שנוא במיוחד על היהודים בארצות הברית שכן המדיניות האנטישמית של משטר זה היא זאת שגרמה למרבית היהדות באמריקה להגר מרוסיה לארצות הברית. קריסתו של המשטר הצארי נתפסה על ידי איזנשטיין כמהלך אלוהי שהביא לסיומו את המשטר האנטישמי השנוא. השמחה על נפילתו של המשטר המדכא והציפייה לכיננו של משטר שיהיה סובלני יותר כלפי היהודים באה לידי ביטוי גם בעמוד הראשון לספר זה. הספר נפתח בהקדשה של הספר
בסוף ההקדמה לספר כותב איזנשטיין כי
בסוף דבריו אלו מביע איזנשטיין את תקוותו שהמלחמה תסתיים בקרוב
השפעתו על אנציקלופדיה 'מאיר נתיב'
השפעתו של אוצר דינים ומנהגים בולטת מאוד בחיבור דומה שכתב שלמה זלמן אריאל בשם אנציקלופדיה מאיר נתיב ויצא לאור בשנת 1960. מאז זכתה אנציקלופדיה מאיר נתיב לפופולריות גדולה ונדפסה פעמים רבות.
אנציקלופדיה מאיר נתיב בנויה במתכונת של אוצר דינים ומנהגים, חיבור לפי סדר האלף-בית בתחומי יהדות. לעיתים, בערכים מסוימים, העתיק שלמה זלמן אריאל ערכים מסוימים מתוך אוצר דינים ומנהגים אך שינה מעט על מנת להתאים את העברית של יהודה דוד אייזנשטיין לקורא בן ימיו (כך ראו למשל את הערכים: 'מה יפית', 'אם ירצה ה' ' ועוד).
ההבדל הבולט בין אנציקלופדיה מאיר נתיב לבין אוצר דינים ומנהגים הוא שמאיר נתיב עוסקת בהרחבה גם בעיקרי האמונה היהודית וזאת בניגוד לאוצר דינים ומנהגים התמקד בנושאי הלכה שונים. הבדל נוסף הוא שאוצר דינים ומנהגים מרחיב יותר בתחומים ההלכתיים ומביא לצד המנהגים השונים גם את מקורם ההלכתי ודעות של חכמים שונים לאורך הדורות הקשורים לערך הנדון. לעומת זאת אנציקלופדיה מאיר נתיב תכליתית ונמנעת מלהביא את שמות הראשונים והאחרונים שהתבטאו בנושא הנדון, אלא מסתפקת בסיכום כללי של הדברים בלא הבאת מקורות.
אלכסנדרובקה (פוטסדאם)
המושבה היא חלק מהמכלול התרבותי "הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990, והורחב בשנים 1992 ו-1999.
היסטוריה
בשנת 1806 הובס הצבא הפרוסי-סקסוני בקרב ינה-אאורשטדט על ידי כוחותיו של נפוליאון בונפרטה. בשנת 1812 נאלצה פרוסיה, שהובסה על ידי נפוליאון, להסכים לברית כפויה עם צרפת נגד רוסיה.
מתוך למעלה מאלף חיילים רוסים שנפלו בשבי ברוסיה בשנת 1812, נשארו 62 בפוטסדאם באוקטובר 1812. מקבוצה זו הוקמה מקהלה והוכפפה רשמית לגדוד המשמר הרגלים הראשון (Garde-Regiment zu Fuß.1) של מלך פרוסיה. על פי הסכם הנייטרליות, אמנת טאורוגן מיום 30 בדצמבר 1812, התאחדו פרוסיה ורוסיה כנגד צרפת באביב 1813 ורוב שבויי המלחמה לשעבר שולבו בגדוד נפרד לבקשת המלך הפרוסי. כוחות רוסים ופרוסים, שבויי מלחמה רוסים לשעבר ועריקים פרוסים לחמו נגד נפוליאון בהנהגה משותפת. מקהלת המלך של שבויי מלחמה רוסים לשעבר המשיכה לספק בידור במחנות הצבא, ואובדן של אנשים משורת המקהלה פוצה בשנת 1815 על ידי שחרור גרנדירים נוספים מהגדוד הרוסי: הצאר אלכסנדר הראשון לא רק אפשר למקהלת החיילים להישאר בפרוסיה. הוא העביר אליה גם שבעה גרנדירים מאחד הגדודים שלו בגדוד השומרים של המלך.
כאשר הצאר אלכסנדר הראשון מת בשנת 1825, התגוררו רק 12 מהזמרים הרוסים הללו בפוטסדאם. ב-10 באפריל 1826, קבע המלך פרידריך וילהלם השלישי את הצו הבא:
של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הוקמה על גבעת קפלנברג (Kapellenberg) הסמוכה והוקדשה בספטמבר 1829. לצד הכנסייה נמצא בית מספר ארבע עשרה של המושבה שבו התגורר המשרת המלכותי הרוסי טרנובסקי.
הזמר האחרון מת בשנת 1861. בשנת 1927, 100 שנה לאחר הקמת המושבה הרוסית, היו רק ארבע משפחות ואחרי הרפורמה בקרקעות היו רק שתי משפחות צאצאיהם הישירים של הזמרים הראשונים הללו. בשנת 2008 מתו במושבה אחרוני הצאצאים הישירים של משפחת שישקוף (Schischkoff). המושבה עצמה הייתה בבעלות פרטית של בית הוהנצולרן עד ל בשנת 1926, אך נוהלה בפועל על ידי גדוד המשמר הראשון. רק לאחר פירוק הגדוד לאחר 1919 השתלטה משפחת הוהנצולרן על תחזוקת האתר. הוראות המלוכה לשעבר על זכויותיהם וחובותיהם של התושבים נותרו בתוקף עד 1945. שינויים יסודיים במעמדם החוקי של המושבה ותושביה לא התרחשו עד לתקופת השלטון הסובייטי במזרח גרמניה ושלטון גרמניה המזרחית (ה-DDR). מרבית הבתים נמצאים בבעלות פרטית מאז איחוד גרמניה מחדש.
תכנון ואדריכלות
אחרי שני עיצובים שונים לחלוטין למראה, העניק מנהל הגינון פטר יוזף לנה לאתר כולו את הצורה הבסיסית של היפודרום עם צלב אנדראס הקדוש משובץ, בצומת בו היה בית הסרג'נט. בהנחיית גנן החצר יוהאן גאורג מורש האב יושמה טיוטה זו.
התוכניות לבניינים היו פרשנויות פרוסיות לשרטוט של האדריכל האיטלקי-רוסי קארלו רוסי, אשר תכנן בשנת 1815 כפר "טיפוסי רוסי" עבור הקיסרית מריה פיודורובנה בפארק (כיום חלק מסנקט פטרבורג) והעניק למלך הפרוסי סקיצה בעת שביקר את בתו הבכורה, שרלוטה, אימו של הצאר לעתיד אלכסנדר השני, בשנת 1818. בעלי מלאכה צבאיים מכל גדודי השומרים הפרוסים בנו את בתי העץ הקבועים מבולי עץ עגולים למחצה, מה שחיצונית עשה רושם של בתי בולי עץ רוסיים. הרעיון לאמצעי זה הגיע ממנהל האתר, מפקד אוגדת חלוצי השומרים, ההאופטמן אדולף סנתלאגה (Adolf Snethlage; 1788-1856), שכבר עבד על בקתת בולי עץ אמיתית קודמת שהתבססה על עיצובו של רוסי, בקתת העץ ניקולסקוי.
היישוב כולל בסך הכול שתים-עשרה חוות משק, הבתים הנפרדים הבנויים עם גמלונים הם בני קומה אחת או שתי קומות, בית משגיח בן שתי קומות ללא גן גדול ובית בסמוך לכנסייה בו גר המשגיח על חדר התה המלכותי בקומה הראשונה.
בינואר 2005 נפתח מוזיאון אלכסנדרובקה בבית מספר 2 של המושבה הרוסית, והעניק למבקרים בו תובנה בהיסטוריה ובארכיטקטורה של בתי העץ. מוזיאון זה מציג את שיטת הבנייה ונותן הסברים בלוחות רבים על ההיסטוריה של היישוב הייחודי הזה.
סדרת שבי
סדרת שבי היא סדרת אימונים שנועדה להכין לוחמים לשרוד ולהתמודד עם חקירות ותנאי שבי. האימון הוא חלק מהכשרתם של לוחמי יחידות העילית בצה"ל ושל צוערים בקורס טיס. המונח הבינלאומי לאימון זה הוא SERE.
מהלך הסדרה
מעט מאוד פורסם על פרטי מהלך הסדרה, אך ידוע כי היא אורכת בין שבועיים לשישה שבועות, ומטרתה לדמות ללוחם מצב של כישלון במבצע שאליו יצא ונפילה בשבי. במהלך הסדרה היחידה המתורגלת "נשבית" ומוחזקת בתנאי שבי. שוביה המדומים מכים את החיילים, משפילים אותם ומקללים אותם, והכול כדי ליצור הדמיה של נפילה בשבי. חיילים שעברו את הסדרה מעידים כי חשבו ש"שוביהם" איבדו שליטה.
אומנם אי אפשר לדמות את מציאות השבי, אבל פדויי שבי דיווחו כי ההכשרה הוכיחה את עצמה כיעילה לדעת למה לצפות מהשבי ומעצמם בתנאים אלה.
היסטוריית התרגיל
ככל הידוע, תרגיל השבי היה קיים כבר בשנותיה הראשונות של המדינה, ובמהלך השנים חלו בה כמה שנויים.
במתכונתו בשנות השישים והשבעים של המאה הקודמת היה זה תרגיל פתע. במהלך ניווט לילה שיגרתי, החניכים הופתעו מן המארב ו"נפלו בשבי". הם הובלו למתקן חקירות ועברו חקירות אינטנסיביות במשך חמישה ימים בצורה מציאותית ככל האפשר עם בידוד, תנאים קשים, כליאה, לחץ פיזי, חקירה ו"הדמיות עינויים". בגמר התרגיל קוימה הערכה. חניכים שלא עברו בהצלחה או פרשו במהלכו הסתכנו בהדחה. לתרגיל הפתע קדם תדריך שניתן מספר ימים לפניו שעסק ב פקודת מטכ"ל - זכויות וחובות החייל בשבי. הכוח האדום (ביום אויב) היה מורכב מחוקרים מיחידה 504 והסוהרים היו שוטרים צבאיים.
במלחמת יום הכיפורים נשבו מספר רב של חיילים, בהם חיילים שעברו את תרגיל השבי. עמוס לויטוב, נווט קרב שנפל בשבי המצרים במלחמת ההתשה, העיד לאחר חזרתו לארץ כי התרגיל הכין אותו היטב לשבי והקל עליו. בעקבות עדויות על תנאי השבי במדינות ערב הפיק צה"ל לקחים, וחלו שינויים ניכרים במהלך הסדרה.
בתחילת שנות ה-80 עבר האימון שינוי מהותי. מתרגיל פתע שאי מעבר מוצלח שלו סיכן בהדחה, לסדרת אימון לימודית-חווייתית מובנית באופן מתודי שאינה ממיינת. לכל חניך הוצמד פסיכולוג שהוכשר כחונך לתרגיל וליווה אותו לאורך כל שלביו. היא כללה שלושה חלקים: לאחר חזרתו של גלעד שליט הוא נשאל לגבי התנאים שבהם הוא הוחזק בשבי, ובעקבות מידע שמסר התרגיל שונה שוב.
דלתות נפתחות מעצמן
"דלתות נפתחות מעצמן" הוא אלבום הופעה מ-1998 של הזמר מאיר אריאל. זהו האלבום האחרון שהוציא אריאל לפני פטירתו ביולי 1999. מקורו של שם האלבום הוא השורה "הדלתות מנחשות אותי ונפתחות לי מעצמן" מתוך שירו "טרמינל לומינלט".
ההופעה התקיימה בהארד-רוק קפה בתל אביב ב-27 במאי 1996. ההופעה הייתה הופעה של אריאל עם להקתו דאז, להקת "זרעי קיץ". באמצע ההופעה ירדה הלהקה מהבמה ובמקומה עלתה להקת קאריזמא, שכללה את יהודה עדר (גיטרות, שירה, קולות), מיקי שביב (גיטרות, בס, שירה וקולות), רע מוכיח (תופים), אדם מדר (מנדולינה, כינור, חצוצרה, חלילית, קולות) ויואב קוטנר (תופי קונגה, שירה). משה לוי (קלידים) ניגן בהופעה בשני ההרכבים.
להקת קאריזמא ליוותה את אריאל במהלך מסע ההופעות שערך ברחבי הארץ בשנת 1987 תחת השם "מסע הבחירות של מאיר אריאל". בהופעה זו התאחדה הלהקה מחדש ויחד ביצעו שירים אותם ביצעו במסגרת מסע הבחירות המקורי. בהופעה, שהתקיימה יומיים לפני הבחירות לכנסת הארבע עשרה, ביצע אריאל גרסה חדשה לקטע המעבר "נאום בחירות", שהיה מעיין המשך לנאום הבחירות שנשא אריאל במהלך מסע ההופעות המקורי ב-1987.
אלבום זה כולל את חלקה של להקת קאריזמא בלבד (מלבד השיר האחרון באלבום, "טוק טוק טוק", אותו ביצעו שני ההרכבים יחד). בשנת 2003, לאחר מותו של אריאל, יצאה ההופעה במלואה ב-DVD בשם "דרך דמעה שקופה", ובו נכלל גם חלקה של להקת "זרעי קיץ".
האלבום כולל גרסת כיסוי מעוברתת בסגנון חופשי לשיר "Knockin' on Heaven's Door" של בוב דילן, שהפך בגרסתו של אריאל ל"טוק טוק טוק", וכן שיר מתוך פסקול הסרט "אדם בעקבות גורלו", שיר של הזמר פאטס דומינו, שני שירים של יואב קוטנר בביצועו של קוטנר, שיר של מיקי שביב בביצועו של שביב ושיר של יהודה עדר בביצועו של עדר. האלבום כולל גם עיבודים חדשים ללהיטיו של אריאל.
כדור טבעת
כדור-טבעת (Ringball) הוא ספורט דרום אפריקאי מסורתי, שמקורו במשחק הכדורסל ומשוחק החל משנת 1907. הספורט משוחק במדינות שונות, כגון: דרום אפריקה, נמיביה, בוטסואנה, לסוטו, הודו ומאוריציוס. מדינות אלה מבקשות לקדם את המשחק כספורט בינלאומי ומאפשרות השתתפות של גברים ונשים כאחד.
סגנון המשחק
כדור-טבעת הוא משחק ללא מגע, המשוחק בהפרדה בין גברים ונשים. למשחק מאפיינים דומים למשחק הכדור-רשת וניתן לשחקו בכל מזג אוויר, על משטחים שונים (כגון: דשא, אספלט ופרקט) ובמגרשים פתוחים וסגורים כאחד.
במהלך המשחק, חל איסור על השחקנים לעבור לשדה אחר, או לקבל את הכדור מעל קו המפריד בין השדות. מטרת המשחק היא למסור את הכדור משחקן אחד למשנהו ולבסוף לזרוק את הכדור דרך הטבעת או החישוק התלויים על עמוד השער. עמודים אלו נמצאים ב-2 קצוות המגרש. הכדור עובר משחקן אחד לאחר רק דרך האוויר, ויש לתפוס אותו רק באמצעות הידיים. (אסור שהכדור יגע בחלק אחר בגוף). בנוסף, חל איסור לזרוק את הכדור בצורה כזו שהכדור יחצה שדה שלם, ללא מעבר דרך שחקן הנמצא בשדה זה. בזמן מסירת הכדור, אין אפשרות לשחקן להתקדם קדימה או אחורה, להטעות את השחקן, או להחזיק את הכדור ליותר מ-2 שניות. כדי לקלוע לטבעת, על הכדור ליפול לתוך הטבעת מלמעלה (כלומר אין אפשרות לזרוק את הכדור מלמטה למעלה). הקולע יכול לנסות לזרוק את הכדור מכל נקודה בשדה ההבקעה, ובלבד שנקודה זו תהיה מחוץ לחצי העיגול המקיף את עמוד השער. במהלך ניסיון הקליעה, חובה לזרוק את הכדור עם שתי הידיים ולאחר לא יותר מ-5 שניות מרגע קבלת הכדור. כאשר מתקבלת זריקת עונשין, כל אחד מ-3 השחקנים ההתקפים יכולים לזרוק את זריקה זו, המתבצעת מחוץ לחצי העיגול. זריקת העונשין חייבת להיזרק בתוך 3 שניות. בנוסף, ניתן לזרוק את זריקת העונשין גם מאחורי קו העונשין, כל עוד זריקה זו גם היא מתבצעת תוך 3 שניות.
שחקנים יכולים לנסות להשיג שליטה על הכדור רק אם אין בפעולתם ניסיון פגיעה בשחקן היריב או חטיפה מידיו (כלומר כל עוד הכדור בתנועה ולא בידיו של היריב). שחקנים אינם רשאים לתפוס, לדחוף או לחסום את יריבם בכל דרך אשר תמנע מהיריב למסור את הכדור. קיים איסור על שני שחקנים מאותה קבוצה לגעת בכדור או לתפוס אותו בו זמנית.
כאשר שחקנים של שתי קבוצות שונות מבצעים עבירה בו זמנית, נשרקת עבירה כפולה (נקרא גם- "אשמה כפולה"). במצב זה, השופט זורק את הכדור לאוויר בין שני השחקנים היריבים, במקום בו העבירה הכפולה התבצעה. השחקנים היריבים מנסים להשיג את הכדור על ידי תפיסה או הכאת הכדור (מותר לבצע זאת רק כאשר הכדור מתחיל לרדת לקרקע).
כאשר הכדור יוצא מתחומי המשחק, שחקן הקבוצה היריבה מחזיר את הכדור לתחומי המשחק. על שחקן זה להחזיר את הכדור מאותה נקודה בה יצא הכדור, וחלה עליו חובה להיות מאותו השדה ממנו יצא הכדור.
הקבוצה בעלת הניקוד הגבוה ביותר בסוף המשחק, היא הקבוצה המנצחת.
אנטוניו באטו
אנטוניו באטו (באנגלית:Antonio Beato : 1835 – 1906), הידוע גם בשם אנטואן באטו, היה צלם איטלקי-בריטי. הוא ידוע בעבודות הז'אנר שלו, דיוקנאותיו, נופי הארכיטקטורה והנופים של מצרים ובמקומות אחרים באזור הים התיכון. הוא היה האח הצעיר של הצלם פליצ'ה באטו (1832–1909), איתו עבד לפעמים. אנטוניו ואחיו היו חלק מקבוצה קטנה של צלמים מסחריים שהיו הראשונים שהפיקו תמונות של המזרח בקנה מידה גדול.