cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Erase Me
Erase Me הוא שיר של אמן ההיפ הופ האמריקאי, קיד קאדי, והוא יצא בתור הסינגל הרשמי הראשון מתוך אלבום הסטודיו השני שלו, Man on the Moon II: The Legend of Mr. Rager. השיר, שמשתתף בו אמן ההיפ הופ קניה וסט, הושמע לראשונה בתחנת הרדיו הראשית של קליבלנד ב-30 ביוני 2010, ובהופץ לתחנות רדיו אחרות באוגוסט 2010. Erase Me עלה לאייטונז ב-24 באוגוסט 2010 והגיע למעמד זהב בארצות הברית, כשמכר מעל 500,000 הורדות דיגיטליות חוקיות ברשת. השיר הגיע בהופעת בכורה מרשימה למקום ה-22 במצעד הבילבורד הוט 100, ובקנדה הסינגל הגיע למקום ה-18 במצעד הסינגלים בשיאו.
משפט קנטור-בנדיקסון
משפט קנטור-בנדיקסון הוא משפט מתמטי הקובע שכל קבוצה סגורה בישר הממשי היא איחוד זר של קבוצה מושלמת וקבוצה בת-מנייה.
המשפט התקבל במסגרת ניסיונותיו של גאורג קנטור להוכיח את השערת הרצף. מהמשפט נובע שכל קבוצה סגורה של ממשיים היא בת-מנייה או מעוצמת הרצף.
ניסוח פורמלי
קבוצה P היא קבוצה מושלמת אם היא הקבוצה הנגזרת של עצמה. בנוסח שקול, P מושלמת אם ורק אם היא סגורה ואין לה נקודות מבודדות.
משפט קנטור-בנדיקסון. לכל סגורה קיימת P מושלמת ו-C בת-מנייה, כך ש-X=P\cup C ו-.
הוכחה
ההוכחה המקורית של המשפט עושה שימוש בדרגת קנטור-בנדיקסון של הקבוצה. אם X קבוצה סגורה בישר שדרגתה \alpha אז X^{\alpha} קבוצה מושלמת. מכך שהישר הוא מרחב מנייה שנייה נובע ש- בת-מנייה. נציג כאן הוכחה אלמנטרית יותר.
תהי סגורה. נתייחס ל-X כמרחב טופולוגי עם הטופולוגיה המושרית מהישר. נקודת עיבוי של X היא נקודה שכל סביבה שלה (ב-X) אינה בת-מנייה. תהי P קבוצת נקודות העיבוי של X.
נוכיח כי בת-מנייה. הוא בסיס בן-מנייה של X. תהי \{U_n\}_n קבוצת כל איברי B שהן קבוצות בנות-מנייה.
כל x\in U_n אינה נקודת עיבוי, כי U_n סביבה בת-מנייה, ולכן x\in C. מצד שני, לכל x\in C יש סביבה בת-מנייה, המכילה תת-סביבה בסיסית כלשהי שהיא בת-מנייה, ולכן. מכאן ש-C בת-מנייה כאיחוד בן-מנייה של קבוצות בנות-מנייה.
נוכיח כי ל-P אין נקודות מבודדות. תהי x\in P ותהי U סביבה שלה. מכיוון ש-x נקודת עיבוי U אינה בת-מנייה. C בת-מנייה ולכן מכילה אינסוף נקודות. אולם, ולכן U מכילה אינסוף נקודות של P, כלומר x לא מבודדת ב-P.
כדי להוכיח ש-P מושלמת נותר להוכיח כי היא סגורה ב-\mathbb{R}. P סגורה ב-X כי C פתוחה ב-X כאיחוד של קבוצות פתוחות. לפי הגדרת הטופולוגיה המושרית קיימת Y סגורה ב-\mathbb{R} כך ש-P=X\cap Y. לכן P סגורה בישר כחיתוך של קבוצות סגורות.
דוד מונשיין
דוד מונשיין (נולד ב-25 בספטמבר 1941) הוא מתווך נדל״ן, פובליציסט, סופר ושחקן קולנוע.
ביוגרפיה
מונשיין נולד בשכונת "יגיע כפיים" שבירושלים, למשפחה ירושלמית מזה דורות רבים. אביו, מרדכי מונשיין היה משותפי מאפיית "המשביע". אמו, לאה מונשיין, הייתה בכירה בבנק מרכנתיל בירושלים, ונפטרה בגיל 40 כשמונשיין היה בן 20.
בשנות ה-60 למד באוניברסיטה העברית בגבעת רם שבירושלים. בזמן לימודיו היה פעיל בהתאחדות הסטודנטים ובארגון אירועי יום הסטודנט. בתקופה זו נודע כבליין ופעל לפיתוח תרבות חיי הלילה בירושלים. הוא יזם יחד עם שותפו אמנון צבן "הצגות חצות", בהן היו שוכרים אולמות קולנוע בחצות ומוכרים כרטיסים לסטודנטים שמלאו את האולמות בתפוסה מלאה, בשילוב להקות קצב כגון שלמה מזרחי והבמה החשמלית. כמו כן טבע רבות מאמרות הכנף השנונות והמצחיקות שפורסמו בעיתון הסטודנטים "פי האתון", לדוגמה: "חכם עיניו בראשו, טיפש הולך לאופטיקאי" או "כל ישראל ערבים זה לזה אבל אף אחד לא משלם את השטרות".
בשנת 1971 פתח את סוכנות תיווך הנדל"ן "הקטנה ביותר בירושלים", והתמחה במכירת בתים טמפלריים במושבה הגרמנית, בתים ערביים בטלביה ובקטמון, ובתים פרטיים ברחביה ובשערי חסד. יזם את רוב החנויות ברחוב הלל המתחדש בשנות ה-90 המוקדמות.
ספריו
במשך השנים צבר חוויות רבות אותן תיעד בטורו בעיתונים "חדשות", "כל העיר", "דה מרקר" וכן בספריו "סיפורי מונשיין", "מונשיין השני" (הוצאת מודן), "אגדות מונשיין" ("חושך - הוצאה לאור") ובמרץ 2016, הוציא לאור את ספרו החדש "היה הייתה פעם ירושלים" ("חושך - הוצאה לאור"). הספר "אגדות מונשיין" פורסם כביבליוגרפיה מוערת לעובדי הוראה וחינוך בשנת 1995 על ידי הממונה על אישור ספרי לימוד ועורך הביבליוגרפיה המוערת במשרד החינוך.
מסיפורו "דואר אקספרס" נעשה סרט סטודנטים בשם "נחמן ליימינר-דואר אקספרס" אשר יוצריו גיא ליברמן ויואל פרויליך זכו בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים 1997.
פילמוגרפיה
דוד מונשיין שיחק במספר סרטים בתפקידים קטנים, להלן חלק מהרשימה:
קישורים חיצוניים
מבחר מסיפוריו:
יניסיי קרסנויארסק (כדורסל נשים)
יניסיי קרסנויארסק (ברוסית: Енисей Красноярск) הוא מועדון כדורסל נשים רוסי מהעיר קרסנויארסק, המתמודד בליגה הרוסית.
הישגי השיא של הקבוצה הוא המקום השמיני בליגת העל הרוסית בשנת 1998 ובשנת 2006.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1980 כקבוצת "מדיק", קבוצת כדורסל נשים של המכון הרפואי הממלכתי של קרסנויארסק. הקבוצה התמודדה בתחרויות האזוריות בברית המועצות ובעונת 1991 זכתה באליפות הליגה השנייה, אך לא העפילה לליגת הראשונה עקב התפרקות ברית המועצות.
ברוניסלבה פייגין
קורות חייה
פייגין נולדה וגדלה בוורשה שבפולין. למדה רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת סורבון בצרפת, השלימה את הדיפלומה שלה באוניברסיטת טארטו (כיום באסטוניה) והוסמכה כרופאה בשנת 1915. עם תום לימודיה עבדה במחלקה הבקטריולוגית של הצלב האדום הסובייטי. משנת 1922 ועד לפרוץ מלחמת העולם השנייה עבדה ב (שנקרא באותה תקופה המכון הלאומי להיגיינה). במהלך תקופה זו התלמדה אצל פרופ' רודולף וייגל בלבוב בשיטות עבודה למחקר נסיוני של מחלת הטיפוס. בנוסף, ביקרה במכונים בקטריולוגיים בדנמרק, גרמניה וצרפת. בין השאר למדה על ייצור טוברקולין במכון פסטר."
פייגין הייתה חוקרת פורה ופרסמה מחקרים רבים, מרביתם בצרפתית ואחרים בפולנית, גרמנית ובאנגלית.
ב-1940, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין, הועברה פייגין יחד עם יתר יהודי העיר אל גטו ורשה, שם עמדה בראש המחלקה הבקטריולוגית במכון הכימי-בקטריולוגי שהוקם בו. כשהוקם בית הספר המחתרתי לרפואה בגטו, הצטרפה אל סגל המורים והרצתה בנושאי סרולוגיה ובקטריולוגיה.
פייגין נרצחה בינואר 1943 במהלך טבח שבוצע ביהודי הגטו. היא מעולם לא נישאה ולא הביאה ילדים לעולם.
תרומתה המדעית
תרומתה המדעית של פייגין באה לידי ביטוי במספר תחומים בבקטרולוגיה וסרולוגיה.
בקטריולוגיה כללית
הדוקטורט של פייגין עסק בבקטריולוגיה וחיסון של דלקות ברחם. בנוסף, חקרה את מחלת הדיפתריה על ידי בידוד נוזל אנטי דיפתריאלי אותו ניתן היה להפיק משרקנים או ארנבים. תוצאות עבודתה היוו את הבסיס למחקר סייע בגילוי הבקטריופאג' על ידי פרדריק טוורט ופליקס ד'ארל.
אחד מגילוייה האפידמיולוגיים היה שיטת ההעברה של מחלת השנית: במחקר שביצעה, כאשר אצבעות אדם שהיו נגועות בחיידק (כתוצאה מהדבקה טיפתית) נגעו בדפי ספרים החיידק נותר עליהם, הצליח לשרוד בין 4 ל-6 שבועות, וכך יכול היה להמשיך ולהדביק בני אדם אחרים.
חקר הבקטריופאג'
פייגין הרחיבה את הידע על תחום הבקטריופאג'ים במחלות השיגלה, דיפתריה, טיפואיד ופרוטאוס, באמצעות גידול תרביות ומיצוי חומרים אנטיבקטריאליים שהובילו ליצירת זני חיידיקים בעלי יכולת הדבקה נמוכה יותר. ב-1922, היא הוכיחה שהנוזל הליטי מיוצר רק על ידי חיידק חי וכן כי הוא יכול לפגוע רק בחיידקים חיים אחרים. גילוי זה היה לבסיס המשך החקר של תחום התרפיה באמצעות פאג'ים.
למרות תרומתה המשמעותית של פייגין לגילוי הבקטריופאג', שמה כמעט ולא מוזכר בהקשר זה והגילוי נזקף לזכותם של טוורט וד'ארל בלבד.
בסוף שנות ה-30 ותחילת שנות ה-40 חקר הבקטריופאג' פחת משמעותית. ההערכות הן שהסיבה העיקרית היא התרחבות תפוצתו של הטיפול האנטיביוטי, אך יש המייחסים זאת גם למותה בטרם עת של פייגין בגטו ורשה בינואר 1943.
תל"ם – תנועה לאומית ממלכתית
היסטוריה
ב-20 במאי 2016 הודיע יעלון על התפטרותו מהממשלה ומהכנסת, לאחר שנודע על כוונת ראש הממשלה, בנימין נתניהו, להעבירו מתפקיד שר הביטחון לתפקיד שר החוץ כדי לפנות את תפקיד שר הביטחון לאביגדור ליברמן, על מנת לצרף את ישראל ביתנו לקואליציה ולממשלה. לאחר ההתפטרות הצהיר יעלון שיתמודד על הנהגת המדינה ויקים מפלגה חדשה. לצורך כך הקים את העמותה "מנהיגות אחרת".
ב-2 בינואר 2019 רשם יעלון את מפלגת "תל"ם - תנועה לאומית ממלכתית בראשות משה (בוגי) יעלון" ברשם המפלגות.
ב-29 בינואר 2019 הודיעה המפלגה על ריצה ברשימה משותפת עם מפלגת חוסן לישראל בראשות בני גנץ. יעלון הוצב שני ברשימה והמפלגה קיבלה בנוסף עוד שני מקומות מתוך עשרת המקומות הראשונים ברשימה המשותפת.
למפלגה הצטרפו חבר הכנסת לשעבר משה מטלון, מזכיר הממשלה לשעבר צבי האוזר, העיתונאי יועז הנדל ואשת החינוך אורלי פרומן.
ב-21 בפברואר 2019 החליטו יו"ר מפלגת חוסן לישראל, בני גנץ, ויו"ר מפלגת יש עתיד, יאיר לפיד, על ריצה ברשימה משותפת שתקרא כחול לבן בבחירות לכנסת העשרים ואחת, בה יהיה חבר גם הרמטכ"ל לשעבר, גבי אשכנזי. השניים הסכימו על הסכם רוטציה בתפקיד יושב ראש הרשימה.
בבחירות לכנסת העשרים ואחת קיבלה רשימת כחול לבן 35 מנדטים בהם נכנסו לכנסת העשרים ואחת חמישה נציגים של מפלגת תל"ם. מועמדים אלה נבחרו גם בבחירות לכנסת העשרים ושתיים אך גדי יברקן העדיף לעבור לליכוד ולהתפטר מהכנסת בהמשך.
בכנסת העשרים ושלוש התפצלו שניים מחברי המפלגה לסיעת דרך ארץ, על רקע המחלוקת לגבי הכניסה לממשלת ישראל השלושים וחמש ותל"ם נותרה עם שלושה חברי כנסת. בעקבות זאת התפצלה תל"ם מסיעת כחול לבן והצטרפה לסיעת יש עתיד כיש עתיד – תל"ם. בהמשך, לאחר התפטרות אלון שוסטר מסיעת כחול לבן מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי, הושבעה הנציגה הבאה ברשימה מטעם תל"ם, מיכל קוטלר-וונש, אך במסגרת חלון המעברים, בחרה להצטרף לסיעת כחול לבן. ובכך הפכה לחברת הכנסת השלישית שעוזבת את תל"ם בכנסת ה-23, והרביעית בתוך שנה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הודיע יעלון שלא ירוץ יחד עם יש עתיד, והציג עצמו לתפקיד ראש הממשלה הבא. מאוחר יותר הצטרפו למפלגה יזהר שי, חגי לוין, גונן בן יצחק וקרין מאיר רובינשטין. ב-1 בפברואר 2021, בעקבות הסקרים שצפו שתל"ם לא תעבור את אחוז החסימה, חזר בו יעלון והודיע כי מפלגת תל"ם לא תתמודד בבחירות לכנסת.
מטרות המפלגה
בבקשה לרישום המפלגה, שהוגשה לרשם המפלגות, פורטו מטרות המפלגה:
אולימפיאדת סנט מוריץ (1948)
אולימפיאדת החורף החמישית הייתה אולימפיאדת חורף שנערכה מ-30 בינואר ועד 8 בפברואר 1948 בעיר סנט מוריץ שבשווייץ.
זוהי הייתה אולימפיאדת החורף הראשונה מאז אולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן (1936). אולימפיאדות החורף ב-1940 וב-1944 לא נערכו עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה.
באולימפיאדה השתתפו ספורטאים מ-28 מדינות.
קווין לטיפה
דיינה איליין אוונס (באנגלית: Dana Elaine Owens; ), מוכרת בשם הבמה שלה, קווין לטיפה (Queen Latifah), היא זמרת, ראפרית ושחקנית אמריקאית, זוכת פרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ופרס גראמי, הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "שיקגו".
ביוגרפיה
לטיפה נולדה בשם דיינה אוונס בניוארק, ניו ג'רזי, ארצות הברית, לריטה, מורה בתיכון מקומי וללנסלוט אוונס, שוטר. שם הבמה "לטיפה" – שמשמעותו בשפה הערבית "עדין" – ניתן לה על ידי דודה כאשר הייתה בת 8 והיא אימצה אותו כשם הבמה שלה בסוף שנות ה-8 כשהחלה בקריירה המוזיקלית שלה. הוריה של לטיפה נפרדו כשהייתה בת 10. בעודה ילדה הופיעה לטיפה בהצגות בית ספרה. לטיפה שיחקה כדורסל בבית הספר שבו למדה. בראיון מאוחר סיפרה כי כילדה בת חמש עברה התעללות מינית על ידי מי שהיה הבייביסיטר שלה. בבגרותה אחיה השוטר נרצח, והיא עברה חטיפה של רכב בו נהגה ב-1995.
קריירת מוזיקה
לטיפה החלה את קריירת המוזיקה שלה בסוף שנות ה-80 כשהשתתפה באירועי ביטבוקס שכונתיים, לאחר מכן פנתה לטיפה לתחום הראפ ונעזרה בהיסטוריון ההיפ הופ פרד ברת'וויט הידוע בכינויו "פרדי 5 האגדי" כדי להוציא את אלבומה הראשון "All Hail the Queen" שיצא בשנת 1989 בחברת התקליטים טומי בוי רקורדס. במשך שנות ה-90 הוציאה לטיפה עוד שלושה אלבומי ראפ והיפ הופ הכוללים את: "Nature of a Sista" ,"Black Reign" ו-"Order in the Court".
לאחר אלבומה הרביעי החליטה לטיפה לשלב יותר מוזיקת נשמה וג'אז בשיריה. ב-2004 הוציאה לטיפה את אלבומה החמישי "The Dana Owens Album" שבשונה משאר אלבומיה לא הייתה בו מוזיקת היפ הופ ורוב האלבום היה מורכב בעיקר משירי ג'אז, האלבום הצליח ואף היה מועמד לפרס גראמי.
ב-2007 הוציאה לטיפה את אלבומה השישי "Trav'lin' Light" שהורכב בעיקרו ממוזיקת נשמה, בלוז וג'אז, באלבום השתתפו גם אמנים כמו אריקה באדו וסטיבי וונדר, האלבום זכה בפרס גראמי אחד על השיר "I'm Gonna Live Till I Die".
ב-2008 חזרה לטיפה למקורות המוזיקה שלה בתחילת דרכה והוציאה אלבום שביעי שמורכב משירי רית'ם אנד בלוז והיפ הופ, הסוגות שאפיינו את לטיפה בארבעת האלבומים הראשונים שלה.
קריירת משחק
את הופעתה הראשונה בסרט ערכה לטיפה בדרמה של ספייק לי "קדחת הג'ונגל" שם הופיעה בתפקיד שולי. לאחר מכן קיבלה לטיפה תפקיד משמעותי יותר בסרט ההמשך לקומדייה המוזיקלית "מסיבה פרועה", כמו כן הופיעה בתפקיד ראשי בסדרה הקומית של רשת פוקס "רווקים חיים". תפקידים נוספים שנתנו חשיפה ללטיפה היו במותחן הפשע "נקמה שחורה" ובסדרה הקומית "הנסיך המדליק מבל אייר".
בשנת 1999 החלה לטיפה להנחות את תוכנית הטוק-שואו "המופע של קווין לטיפה". התוכנית סיימה את שידוריה לאחר שלוש שנים. באותה שנה שיחקה לטיפה במותחן הפשע "אספן העצמות", בסרט גילמה לטיפה את תלמה, המטפלת של לינקולן ריים (דנזל וושינגטון) חוקר משטרתי אשר מרותק למיטתו עקב תאונה.
בשנת 2002 השתתפה בקומדיה המוזיקלית האפלה "שיקגו", בסרט שיחקה לטיפה את דמותה של מאמא מורטון שעוזרת לרוקסי (רנה זלווגר) בהגיעה לכלא. על תפקידה זה הייתה לטיפה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א אולם לא זכתה באף אחד מהפרסים.
ב-2003 שיחקה לטיפה בקומדיה "מפרקים את הבית" בה גילמה את שרלין מורטון, אסירה נמלטת הטוענת לחפותה ורוצה שפיטר סנדרסון (סטיב מרטין) יעזור לה לטהר את שמה. לטיפה השתתפה בתפקיד קטן בסרט השלישי בסדרת סרטי קומדיית האימה המצליחה "מת לצעוק".
ב-2004 שיחקה לטיפה בקומדיית הפעולה "טקסי בניו יורק" ובסרט ההמשך לקומדייה "המספרה".
ב-2005 הופיעה לטיפה בתפקיד ראשי בקומדיה "סלון יופי" שם גילמה את ג'ינה נוריס, מעצבת שיער שפותחת מספרה משלה.
ב-2006 דיבבה לטיפה בסרט "עידן הקרח 2: נמסים מצחוק" את דמותה של אלי, ממותה נקבה אשר משוכנעת בכך שהיא אופוסומית, אך בהמשך נזכרת כיצד כשהייתה תינוקת נשארה לבדה ביער ומשפחת האופוסומים אימצה אותה.
בשנת 2007 זכתה לטיפה בפרס גלובוס הזהב והייתה מועמדת לפרס אמי על תפקידה בסרט הדרמה של ה"HBO" "עזרה בחיים", בסרט גילמה לטיפה את אנה, נשאית של מחלת האיידס. לאחר שבילדותה היא לקחה החלטות שגויות שהובילו לפיצול משפחתה, היא מחליטה לשפר את חייהם של חולי האיידס בעולם ולהקל על סבלם. בנוסף שיחקה לטיפה בקומדיה המוזיקלית "היירספריי".
בשנת 2008 השתתפה לטיפה בקומדיה הרומנטית "מה קורה בוגאס" ובדרמה "החיים הסודיים של הדבורים". בשנת 2009 שבה לטיפה לדובב בחלק השלישי בטרילוגיית "עידן הקרח", "עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים", את הממותה אלי.
ב-2010 השתתפה בתפקיד הראשי בסרט "פשוט נכון בשבילה", לצידו של קומון.
בשנת 2012 שיחקה בסרט הטלוויזיה "מגנוליות מפלדה" מבית ערוץ לייפטיים; הסרט מהווה שחזור עכשווי של המחזה באותו שם והעיבוד הקולנועי שלו משנת 1989.
ב־2015 הפיקה וכיכבה בסרט הטלוויזיה של HBO "סיפורה של בסי סמית", על זמרת הבלוז בסי סמית. על תפקידה בסרט וכמפיקה שלו הייתה מועמדת לשלושה פרסי אמי, וזכתה בפרס אמי.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הקומדיה "טיול בנות" לצד רג'ינה הול, ג'יידה פינקט סמית' ומייק קולטר. באותה שנה התארחה בעונה הרביעית של סדרת הדרמה "אימפריה" בתפקיד שרלוט בראון.
בשנת 2021 כיכבה בסדרה "נקודת שוויון" בתפקיד רובין מק'קול, אם חד הורית לבת מתבגרת, וסוכנת CIA חשאית בעברה.
חיים אישיים
במהלך טקס הענקת פרסי ה-BET ב-28 ביוני 2021, לטיפה יצאה מהארון. היא הזכירה את בת הזוג שלה אבוני ניקולס, ואת בנם המשותף, כשחתמה את נאום התודה במילים "אבוני, אהובתי. רבל, אהובי. שלום, חודש גאווה שמח". בעבר הכחישה את נטיינתה המינית.
עירית שלג
עירית שלג (נולדה ב-15 באפריל 1958) היא שחקנית, במאית ומעצבת אופנה ישראלית, זוכת פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2012 על משחקה בסרט "למלא את החלל".
ביוגרפיה
עירית שלג גדלה בתל אביב. נהגה לשיר בפומבי מילדות. בצה"ל שירתה כפקידת אפסנאות באל עריש. בין השנים 1977–1980 למדה משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, לצד אורי גבריאל ופירה קנטר. במהלך לימודיה הכירה את משה איבגי, איתו הייתה בזוגיות במשך שנים מעטות ולשניים נולדה בת, השחקנית דאנה איבגי.
בתחילת שנת 1992 החלה שלג תהליך של חזרה בתשובה, וב-1993 נישאה בשנית לרב פתחיה נריה (בנו של הרב משה צבי נריה), סגן ראש ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה, גרוש ואב לארבעה ילדים מנישואיו הקודמים, ונולדו להם שני ילדים משותפים, והם התגוררו בתל אביב עד שהתגרשו ב-2013. עד 2005 התגוררה גם דאנה עם אמה ומשפחתה החדשה, עד ששכרה דירה משלה. שלג עסקה גם בעיצוב בגדים עבור נשים חרדיות.
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
ב-1980 השתתפה בסרט של יעוד לבנון "לא לשידור". ב-1984 גילמה את חוה בסרטו של זאב רווח "ספר נשים". ב-1985 השתתפה בסרטו של איתן גרין "עד סוף הלילה". ב-1985 גילמה את זארה בסרטו של עמוס גוטמן "בר 51". ב-1988 שיחקה וליהקה את סרטם של מיכה שרפשטיין וחיים בוזגלו "נישואין פיקטיביים". ב-1989 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "הצצקנים".
ב-1990 השתתפה לצד נחום שליט בדרמת הטלוויזיה של רחל אסתרקין "ג'קי", והשתתפה בסדרת הטלוויזיה "הופה היי". ב-1991 גילמה את גליה בן דוד לצד יהודה ברקן בסרט "אבא גנוב 3" בבימויה של איילת מנחמי. ב-1995 גילמה את פטימה בסרט האימה ההוליוודי שצולם בישראל "ביעותי לילה" של טובי הופר. ב-2001 השתתפה לצד בתה דאנה, אילנה ברקוביץ' ואסי כהן בדרמת הטלוויזיה של רם נהרי "כוכב זורח מעל הלב" ששודרה בהוט.
ב-2002 השתתפה בסרטה של הדר פרידליך "עבדי ה'" כחלק מסדרת הסרטים "שיעור מולדת". ב-2009 השתתפה בסרט הקולנוע החרדי לנשים "סגורים" שכתבה רוחמה מנדליאל וביימה הילה ארציאל.
ב-2010 זכתה שלג לצד רמה בורשטיין במענק המיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים עבור הסרט "למלא את החלל". הסרט צולם ב-2011. שלג זכתה על תפקידה בפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2012.
ב-2014 גילמה את רותי בסדרת הטלוויזיה "בתולות" שכתב שחר מגן וביים אדם סנדרסון. ב-2015 גילמה את גברת בייפוס בסדרת הטלוויזיה "שטיסל" שכתבו יהונתן אינדורסקי ואורי אלון וביים אלון זינגמן.
ב-2016 היא שיחקה בתפקיד האם של מיכל (נועה קולר בתפקיד הראשי) בסרט "לעבור את הקיר" בבימויה של רמה בורשטיין. שיחקה גם בסדרה שטיסל בעונה השנייה בתפקיד אלמנה חשוכת ילדים, המבקשת לשלם סכום נכבד לזוג שיסכים לקרוא לילדם על שם בעלה המנוח.
ב-2018 שיחקה בתפקיד מרים, אם ישו בסרט "מריה מגדלנה", לצד חואקין פיניקס ורוני מארה.
ב-2019 שיחקה בתפקיד האמא של השוטר אברהם בסדרה "תיק נעדר" ששודרה בכאן 11 וב-2020 בשידור נוסף בקשת 12.
ב-2022 שיחקה בתפקיד אורנה בסרט "אמריקה".בנוסף שיחקה בסדרת הדרמה "ריקוד האש" לצד יהודה לוי עידו ברטל ונטע שפיגלמן.
קריירה בתיאטרון
בתיאטרון העממי: בשנת 1985 שיחקה בהצגה "תעשה לי טובה" מאת מארק קאמולטי ובוורלי קרוס שעיבד דן אלמגור וביים אריה סובר.
בתיאטרון יובל של מרים עציוני: ב-1988 שיחקה בהצגה "בעל בריבוע" מאת ריי קוני.
בתיאטרון הסימטה שיחקה בהצגות "סינים סינים" בבימויו של ניקו ניתאי ובהצגה "קיץ אחרון" מאת ג'יין צ'יימברס.
ב-2005 שיחקה במופע "כמה עולה תקווה?" שכתבה אורית הראל וביימה רמה בורשטין - מופע נשי המיועד לנשים המשלב מחזה עם מסך וידאו, ועוסק ביחסים בתוך המשפחה בצל דור שני לשואה. באותה שנה השתתפה בהקלטת התסכית "יעקב אבינו" שכתב מנחם לוי וביים יואל דרורי בתיאטרון האודיו אבות האומה. ב-2007 שיחקה לצד ורוניקה גוטליב-כספי בהצגה "זמנים מודרניים" בה הן מדברות על ההתפתחות הטכנולוגית המואצת של שנות האלפיים וטוענות שקל יותר להתקדם מבחינת המדע מאשר מבחינת הטוהר הפנימי. ב-2008 ביימה בתיאטרון אספקלריא את ההצגה "בעקבות האריה" שכתב חגי לובר על דמותו של הרב אריה לוין. ב-2009 ביימה בתיאטרון אספלריא את ההצגה "קליל כזה" שכתבו איילת שיינברג, חדוה מאירה כחלון ושירה מלכא.
בתיאטרון הקאמרי
ב-1980 שיחקה בהצגה "אותלו" מאת ויליאם שייקספיר שביים היי קיילוס בתיאטרון הקאמרי. ב-1981 שיחקה בהצגה "סיפור גן עדן" שכתב יעקב שבתאי (על פי הסיפור "סיפור גן-העדן" מאת איציק מאנגר) וביים שמואל בונים, ושיחקה בהצגה "הנשים העליזות מווינדזור" מאת שייקספיר. ב-1982 שיחקה בהצגה "המעגל" מאת ארתור שניצלר שביים פיטר ג'יימס. ב-1983 שיחקה בהצגה "קולי קולות קלים" מאת מייקל פריין שביים רוברט גילספי. ב-1987 שיחקה בהצגה "באמצע היום" מאת עירא דביר שביים איציק סיידוף. ב-2014 שיחקה לצד אברהם סלקטר בתיאטרון הקאמרי בהצגה "מסע ארוך אל תוך הלילה" מאת יוג'ין או'ניל שביים מאיר בן סימון.
וילהלם, נסיך ויד
וילהלם, נסיך ויד ( בגרמנית: Wilhelm Fürst zu Wied; 22 באוגוסט 1845 - 22 באוקטובר 1907), היה אביו של וילהלם, נסיך אלבניה ואחיה של אליסאבטה, מלכת רומניה.
ביוגרפיה
וילהלם נולד ב-22 באוגוסט 1845 בנויוויד, בדוכסות נסאו, להרמן, נסיך ויד ולמריה, נסיכת נסאו, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ולואיזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן.
במהלך מלחמת אוסטריה–פרוסיה לחם וילהלם כגנרל לוטננט בצבא הפרוסי תחת הארמייה השנייה, ושוב הוא לחם בשנת 1870 במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה. בשנת 1893 הוא מונה נציב הקיסרי ולמפקד על יחידת האחיות המתנדבות בצבא, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1897.
וילהלם תמך במדיניות הקולוניאלית, ובין השנים 1891–1892 הוא היה יושב-ראש הוועדות הגרמניות נגד העבדות. וילהלם היה בעד במימון כולל למשלחות לחקור אזורים באפריקה שעדיין לא נחקרו, ומאז 1897 הוא היה חבר במועצה הקולוניאלית. כמו כן, ויליאם היה מייסד הליגה של הצי ומ-1898 עד 1901 אף כיהן כנשיאה.
בין השנים 1875–1886 הוא היה חבר הפרלמנט של מחוז הריין, ובין השנים 1888–1894 ו-1899–1901 אף כיהן כיו"ר הפרלמנט של מחוז הריין. מאז 1878 הוא היה חבר בבית הלורדים הפרוסי, ואף כיהן כנשיאו בין השנים 1897–1904.
ב-22 באוקטובר 1907 מת וילהלם בנויוויד, ובנו וילהלם פרידריך, נסיך ויד ירש את תאריו.
זומבים (סרט, 2018)
זומבים (באנגלית: Zombies, מסוגנן כ-Z-O-M-B-I-E-S) הוא סרט מוזיקלי מקורי של ערוץ דיסני שהופק לטלוויזיה ועלה לשידור ב-16 בפברואר 2018. בסרט מככבים מג דונלי ומיילו מנהיים בתפקידים ראשיים.
לסרט הופקו שני סרטי המשך, "זומבים 2" ו"זומבים 3".
תקציר העלילה
עלילת הסרט עוקבת אחר קבוצת תלמידים זומבים מהעיירה זומביטאון שעוברים ללמוד עם תלמידים אנושיים בתיכון סייברוק, תיכון טיפוסי המלא בקליניקות ומעמדות שונות של תלמידים. כאשר זד, שחקן פוטבול זומבי, ואדיסון, מעודדת אנושית, מתאהבים, נוצר כאוס חברתי בתיכון והשניים נאלצים לפלס את הדרך לחיים משותפים בדו-קיום.
שידור הסרט
הסרט עלה לשידור בכורה בערוץ דיסני ב-16 בפברואר 2018. הסרט עלה בישראל ב-29 במרץ 2018.
אלסינור
אלסינור (בדנית: Helsingør) היא עיר באי שלן שבדנמרק.
היסטוריה
המבנה הראשון בעיר, שידוע, הוא מבצר פלנדרבורג, שהוקם על גבעה מדרום לעיר בסביבות 1200. העיר נוסדה בסביבות 1420 על ידי המלך אריק מפומרניה. המלך הטיל את מס על המעבר במצר ארסונד החל מ-1429 (שבוטל ב-1857). המס מימן כשני שלישים מהכנסות דנמרק, נגבה באלסינור, ועקב כך הקים בנקודה הקרובה ביותר להלסינגבורג את טירת קורגן. טירת קרוגן התרחבה ושמה שונה לטירת קרונבורג בסביבות 1580.
אלסינור נעשתה לא רק למקום גביית המס, אלא גם למרכז מסחר חשוב, כך שב-1672 היא הייתה העיר השלישית בגודלה בדנמרק.
תיירות
האטרקציה העיקרית בעיר היא טירת קרונבורג, אתר מורשת עולמית, שבה מתרחשת עלילת המחזה המלט. אתר נוסף הוא מוזיאון הימאות הדני הנמצא בסמוך לטירה, שתוכנן על ידי האדריכל ביארק אינגלס.
כיום קו המעבורת בין הלסינגור והלסינגבורג הוא העמוס ביותר בעולם, עם יותר מ-70 יציאות בכל כיוון בכל יום.
משה פלאי
משה פלאי (Moshe Pelli; נולד ב-19 במאי 1936) הוא חוקר ספרות ההשכלה העברית, עומד בראש התוכנית למדעי היהדות באוניברסיטת מרכז פלורידה (אורלנדו), מאז שנת 1985, ומופקד על הקתדרה על שם אייב וטס וייס.
ביוגרפיה
נולד בחיפה, בה גדל ולמד. החל בכתיבה ככתב צבאי בצה"ל (מ-1955) ואחר כך ככתב "הבוקר". לאחר השירות בצה"ל יצא ללמוד בארצות הברית. סיים תואר ראשון בלימודי עיתונות באוניברסיטת ניו יורק (1961), ודוקטורט בספרות עברית בדרופסי קולג' בפילדלפיה (1967).
פלאי לימד באוניברסיטת טקסס (1967–1971), באוניברסיטת קורנל (1974–1978) ובישיבה אוניברסיטה (1978–1984), באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1971–1974) ובאוניברסיטה העברית בירושלים (1971–1972). היה מרצה אורח באוניברסיטת מלבורן שבאוסטרליה (1978–1977), בברוקלין קולג' (1979–1980) ואוניברסיטת רייס (1970–1971). היה עמית מחקר במרכז ללימודי היהדות באוקספורד, בירנטון (1991), באוניברסיטת פוטסדם בגרמניה (2000) ובמכון ללימודי היהדות באוניברסיטה העברית בירושלים (2006, 1991).
פלאי פרסם עשרות רבות של עבודות מחקר ועיון בספרות ההשכלה והתחייה ובספרות השואה בכתבי עת בישראל, בארצות הברית ובאירופה, ועשרות ביקורות ספרים בעיתונות הישראלית, וכן ב"הדואר", ב"בצרון וב"ניב" בארצות הברית. השתתף במדור הספרותי של "הבוקר" (1956–1958), ערך את הירחון העברי "למשפחה" (1964-1966, 1983-1985) ואת הריבעון הספרותי "ניב" (בניו יורק) בשנים 1957–1966. בשנות פעילותו בתנועה העברית בארצות הברית בניו-יורק (1957–1966) היה גם מנהל 'הנוער העברי', תנועת הנוער של ההסתדרות העברית באמריקה, ומנהל 'החודש העברי' – המפעל החינוכי-הספרותי של אותו מוסד (1962–1966). חבר המועצה המדעית של קשר, חבר המערכת של כתב-העת Hebrew Higher Education, היוצא לאור על ידי איגוד הפרופסורים לעברית בארצות הברית.
משה מכנס
משה מכנס (א' בחשוון תרס"א, אוקטובר 1900 - י"ז באייר תשל"ב, 1 במאי 1972) היה מפעילי "בני בנימין", גואל אדמות בארץ ישראל וממייסדי נתניה ואבן יהודה.
ביוגרפיה
נולד בפתח תקווה לאהרון לייב מכנס, איש העלייה הראשונה וממייסדי פתח תקווה, ולחיה שרה, בת אשר זליג בלום, אף הוא ממייסדי פתח תקווה. למד בבית הספר של פיק"א בפתח תקווה, בבית הספר למל בירושלים ובבית הספר של חברת "עזרה" בירושלים. בתחילת שנות ה-20 נסע למשך שנתיים לווינה ללימודים בבית הספר למסחר.
בשנות ה-20 השתתף בפעולות ארגון "בני בנימין". בשנת 1927 נישא לרות סגל ממיניאפוליס (אחותה של צילה נתניהו, אמו של בנימין נתניהו). בשנת 1928 היה שותף ליסוד חברת "הנוטע" יחד עם אחיו גד מכנס, עובד בן עמי ואחרים, ובאמצעותה גאלו עשרות אלפי דונמים למטרות חקלאות ולבנייה עירונית. היה שותף לגאולת אלפי דונמים סמוך לחוף הים בשרון שעליהם הוקמה העיר נתניה. ביוזמת חברת "הנוטע" ייבשה ממשלת המנדט את הביצות שבאזור ובעקבות זאת הוכשרו עשרות אלפי דונמים באזור להתיישבות.
ב-1946 רכש עם אחיו גד מכנס את חברת "הדרי יפו" לשיווק פרי הדר.
נכדו הוא איש העסקים רואי מכנס
בית האוטונומיה הרוסית
בית האוטונומיה הרוסית (בכתיב תקופת פעילותו לעיתים נכתב "אבטונומיה") הוא מבנה ברחוב עין יעקב 14 פינת רחוב שלוש 8–10 בנווה צדק בתל אביב-יפו.
היסטוריה
הבניין הוקם בתחילת המאה ה-20 ביוזמת הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים (האדר"ת) ולאחר מותו השתייך לבנו, רפאל לוי רבינוביץ'-תאומים. הבית היה מרובה אגפים ובחצרו הגדולה באר מים פרטית. הבית הושכר לתנועת חובבי ציון, אשר העבירה אליו את בית הספר לבנות.
מורי בית הספר התגוררו בקומה התחתונה של הבניין, וכיתות הלימוד היו בקומה העליונה. רוב המורים היו אזרחי האימפריה הרוסית, ובשל משטר הקפיטולציות שהונהג בתקופת השלטון העות'מאני, נהנו מהגנת הקונסול הרוסי. בשל כך כונה הבניין "בית האוטונומיה הרוסית". מעמד זה של הבית נוצל על ידי ראשי היישוב, והעיתון הפועל הצעיר, שנאסרה הפצתו, הודפס בו בהקטוגרף.
גם לאחר שעבר בית הספר ב-1909 אל משכן הקבע שנבנה עבורו (כיום חלק ממתחם מרכז סוזן דלל), המשיכו המורים להתגורר בבית האוטונומיה. הבית היה מרכז תרבותי של היישוב, התארחו בו מורים, סופרים, חלוצים ואנשי־רוח שבאו ליפו מירושלים ומהמושבות, ביניהם יוסף חיים ברנר, ש"י עגנון, ר' בנימין, ש. בן-ציון, יעקב רבינוביץ ואחרים, שניהלו שיחות נלהבות, ויכוחים וריקודים עד שעות הלילה המאוחרות. בבית התקיימו אספות של מפלגות הפועלים פועלי ציון והפועל הצעיר. הכנס הארצי של מפלגת הפועל הצעיר התקיים במקום בפסח 1907.
בבניין זה הוצאו לאור ספרי הלימוד הראשונים בעברית שחוברו או תורגמו על ידי המורים, חלקם חברי חובבי ציון מאודסה, שתמכו במשנתו של אחד העם. מורי בית הספר היו בין מייסדי ארגון המורים, האיגוד המקצועי הראשון ביישוב.
בבית הופעל התיאטרון העברי הראשון. ההצגה הראשונה שהועלתה הייתה על פי המחזה אוריאל אקוסטה מאת קרל גוצקוב. המחזה תורגם על ידי המורים, והם וילדיהם שיחקו בהצגה. בשעות הערב התקיימו שיעורים למבוגרים. כתב העת העומר בעריכת ש. בן ציון נוסד בבניין.
הצייר והסופר נחום גוטמן, שהיה תלמיד בבית הספר, הנציח את המבנה בציוריו בספרו בין חולות וכחול שמיים.
אדינבורו
אדינבורו (באנגלית: Edinburgh, ; בגאלית סקוטית: Dùn Èideann – דון אידייאן) היא עיר מרכזית והיסטורית בחוף המזרחי של סקוטלנד, על הגדה הדרומית של לשון הים של פורת'. היא הייתה בירת סקוטלנד מאז 1492, ומשנת 1999 חזרה להיות בירת האוטונומיה הסקוטית של בריטניה ומקום מושבו של הפרלמנט הסקוטי, שנוסד מחדש.
אדינבורו הייתה אחד המרכזים של "תקופת ההשכלה", או עידן הנאורות, בהנהגת אוניברסיטת אדינבורו. העיר העתיקה והעיר החדשה של אדינבורו הוכרזו כאתרי מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 1995. במפקד האוכלוסין של 2001 היו באדינבורו 448,624 תושבים.
מקור השם אדינבורו
מקור השם כנראה במילה הבריטונית "דין איידן" (מבצרו של איידן) מהתקופה שבה הייתה העיר מבצר הררי, אולי מאז שהוא היה ביתו של המלך קלינוג אייתין במאה השישית, שכינויו ("אייתין") דומה לשם המקום.
לאחר שהאנגלים הברניסיים כבשו את המקום, שונה השם ל"אדין-בור", שיש הסבורים כי מקורו במילה האנגלו-סקסית ל"מבצרו של אדווין", שם שייתכן שהגיע מהמלך הנורת'מברי מהמאה השביעית, אדווין. אך מכיוון שהשם היה קיים עוד לפני אדווין, הסבר זה אינו סביר.
שמות אחרים
במאה הראשונה, הרומאים הזכירו את הווטדיני כשבט בריטוני החי באזור, ובערך בשנת 600 השתמשו בגרסה הבריטונית של שם המקום בשיר "אה גודודין" (Y Gododdin), בתיאור הלוחמים הסועדים ב"ארמון הגדול של איידין".
המרכז
המרכז ההיסטורי של אדינבורו מחולק לשניים על ידי הרצועה הרחבה של גני רחוב הנסיכים (Princes Street Gardens). לדרום שולטת על הנוף טירת אדינבורו, המצויה על גבי הר געש כבוי, והעיר הישנה שמתמשכת אחריה במורד ההר. בצפון נמצאים רחוב הנסיכים (Princes Street) והעיר החדשה (New Town). הגנים נשתלו ב-1816 על אדמת ביצה שהייתה פעם אגם (הנקרא בסקוטלנד לוך) בשם "נור". לפני כ-70 מיליון שנה התקררו והתקשו כמה ארובות געשיות באזור, וכך יצרו פקקי בזלת קשיחים. מאוחר יותר עבר קרחון על האזור ממערב למזרח, חשף את הצוקים הסלעיים ממערב והשאיר אחריו שביל של שברי סלעים השוטף למזרח (מורנה). השביל הסלעי הזה גרם לצוק צר, הנעשה נמוך יותר במשך כקילומטר וחצי עד שהוא מגיע לגובה הקרקע בהולירוד. באותו זמן, הקרחון גם חפר את האדמה מכל צד, וכך יצר את העמק של ה"גראסמרקט" ושל "קווגייט" בדרום, ואת הבקעה הביצתית של נור לוך בצפון. תהליך זה יצר מבצר טבעי, וחפירות בארמון מצאו שם שרידים מתקופת הברונזה המאוחרת, מ-850 לפנה"ס.
העיר העתיקה
העיר העתיקה שימרה את תוכניתה עוד מימי הביניים והרבה מהמבנים מתקופת הרפורמציה. צד אחד של העיר נחתם על ידי הטירה והרחוב המרכזי (המייל המלכותי - The Royal Mile) מוביל ממנו; רחובות קטנים יותר (הנקראים "קלוזז" - closes או "ויינדס" - wynds) מתמשכים מהרחוב הראשי. רחבות גדולות מציינות את מקום השווקים, או מקיפות בנייני ציבור חשובים כמו הקתדרלה של סנט גיילס (St. Gyles Cathedral), הבנויה בסגנון גותי ובעלת צריח כתר ייחודי במגדל המצלב. התוכנית הזו, הדומה להרבה מהרבעים הישנים באירופה הצפונית, היא מיוחדת מאוד באדינבורו, שם הטירה יושבת על ההר הקטן והרחוב הראשי יורד ממנו.
העיר הישנה היא גם מקום מושבם של כמה מרבי הקומות הראשונים. במאה השמונה-עשרה גרו בעיר הישנה כ-80,000 תושבים, אך בתקופה המודרנית ירדה האוכלוסייה בחלק זה של העיר ל-4,000 בלבד. התושבים לא רצו לבנות מחוץ לחומות, ולכן ככל שהצורך במבנים גדל, הבניינים נבנו גבוה יותר ויותר. אולם רבים ממבנים אלה נהרסו בשרפה הגדולה של 1824, אז בנו אותם מחדש על היסודות הישנים. בנייה זו הביאה לשינוי בגובה הקרקע, ויצרה הרבה מעברים ומרתפים מתחת לעיר הישנה. ב-7 בדצמבר 2002 הייתה שרפה גדולה נוספת בעיר העתיקה של אדינבורו, ששרפה חלק מקווגייט (Cowgate). היא הרסה את מועדון הקומדיה המפורסם, "ת'ה גילדד בלון" (Gilded Balloon), והרבה מהמחלקה למידע של אוניברסיטת אדינבורו, כולל את הספרייה לאינטליגנציה מלאכותית.
העיר החדשה
העיר החדשה הייתה פתרון של המאה ה-18 לבעיית הצפיפות של העיר הישנה. ב-1766 התקיימה תחרות לתכנן את העיר החדשה שבה זכה ג'יימס קרייג, אדריכל בן 22. התוכנית שלו הייתה בנויה מרשת מסודרת, שהתאימה לרעיונות הרציונליים של עידן הנאורות. הרחוב הראשי היה אמור להיות רחוב ג'ורג', שממשיך את הרכס הטבעי מצפון לעיר הישנה. משני צדיו היו הרחובות המרכזיים האחרים, רחוב הנסיכים (Princes street) ורחוב המלכה. רחוב הנסיכים נעשה מאז לרחוב המסחר העיקרי של אדינבורו, וכמה מבנים מהתקופה הג'ורג'יאנית עדיין קיימים שם. רחובות אנכיים מחברים בין רחובות ראשיים אלו. בקצוות המזרחיים והמערביים היו רחבת סנט אנדרוס ושרלוט. האחרון תוכנן על ידי רוברט אדם, ונחשב לאחת הרחבות הג'ורג'יאניות היפות בבריטניה. בית בוט, המעון הרשמי של השר הראשון של סקוטלנד, נמצא בצד הצפוני של הרחבה.
בבקעה שבין העיר הישנה לחדשה היה הנור לוך, ששימש גם כמקור המים של העיר וגם כמקום להזרמת הביוב. עד ל-1820 האגם נוקז. כמה מהתוכניות מראות כי תעלה הייתה מתוכננת שם, אך לבסוף הגנים הם שנוצרו שם. אדמה מיותרת מבניית המבנים נזרקה בבקעה, וכך נוצר מה שהיום הוא ה"מאונד" (mound - ערימה). באמצע המאה ה-19 הגלריה הלאומית של סקוטלנד והאקדמיה המלכותית הסקוטית נבנו על המאונד, ומנהרות לתחנת וייברלי נחפרו דרכה.
העיר החדשה הצליחה מאוד, והורחבה ביותר. תוכנית הרשת לא נשמרה, ובמקומה נוצרה תבנית מעניינת יותר.
לית'
ליית' (Leith) היא הנמל של אדינבורו. עדיין יש לה זהות שונה משל אדינבורו, והאיחוד בשנות ה-20 של המאה ה-20 היה מקור לתרעומת רבה. אפילו כיום, המושב בפרלמנט הוא של "צפון אדינבורו ולית'". עם הפיתוח של לית' זכתה אדינבורו בעסקים של כמה חברות שיט, המספקות קווי שיט לנורווגיה, לשוודיה, לדנמרק, לגרמניה ולהולנד. בלית' גם עוגנת היאכטה המלכותית בריטניה, מאחורי מרכז הקניות "אושן טרמינל" (Ocean Terminal).
כנסיות
הכנסייה הידועה ביותר בעיר היא כנסיית סנט גילס שבעבר הייתה קתדרלה, אך כיום היא כנסייה רגילה. היא בנויה בסגנון גותי ובעלת צריח כתר על מגדל המצלב.
קתדרלת סנט מרי האפיסקופלית (אדינבורו) , בנויה בסגנון התחייה הגותית, ולה מגדל עם צריח מחודד בגובה ושני צריחים בחזית המערבית.
תצפיות
הטופוגרפיה המגוונת של העיר כוללת מספר פסגות המאפשרות צפייה על אדינבורו. מדרום מזרח למרכז אדינבורו ניצבת הגבעה "ארת'ור'ס סיט" (Arthur's Seat "מושבו של ארתור"), הצופה על הולירוד האוס (Palace of Holyrood House) ועל העיר הישנה שלצידו. הגבעה היא הר געש כבוי, ועל מורדותיו בנויה העיר. הנקודות הגבוהות בהר הגעש הן מחדרים פלוטוניים דוגמת הסיל הנחשף בצוקי סולסברי והפקק הגעשי הקרוי "צוק הטירה" עליו בנויה טירת אדינבורו. ארת'ור'ס סיט הוא היום חלק מהולירוד פארק, במקור בבעלות המלך וחלק מאדמותיו של הארמון של הולירוד האוס. קיים בו הריכוז הגבוה ביותר בבריטניה של אתרים בעלי עניין גאולוגי, והוא מספק לאנשי אדינבורו נופים מרשימים ומקום להירגע בו לאחר יום עבודה בעיר.
לצפון מזרח, צופה על העיר החדשה, ניצבת גבעת קלטון (Calton Hill). עליה יש כמה מבנים ומונומנטים: שני מצפי כוכבים, נלסונס מוניומנט (Nelson's Monument), התיכון המלכותי הישן, והמונומנט הלאומי הלא גמור, שתוכנן בצורתו של הפרתנון ומכונה "הבושה של אדינבורו".
ספורט
לאדינבורו יש שתי קבוצות כדורגל מקצועיות; היברניאן והארטס. משחקים בינלאומיים ברוגבי וכן משחקי פוטבול מתקיימים באצטדיון מאריפילד. אדינבורו אירחה את משחקי חבר העמים הבריטי ב-1970 וב-1986.
כלכלה
כלכלתה של אדינבורו מיוסדת בעיקר על מגזר השירותים; חשובים במיוחד הם בנקאות ותיירות. ה"בנק אוף סקוטלנד" נוסד ב-1695, בחוק של הפרלמנט הסקוטי, והוא עכשיו חלק מקבוצת HBOS, שיושבת באדינבורו. הבנק המלכותי של סקוטלנד נוסד ב-1747 על פי צ'רטר מלכותי, והוא כיום הבנק החמישי בגודלו בעולם. ב-2005 עבר הבנק לבניינים חדשים בגוגרברן (Gogarburn).
העיר החדשה תמיד הייתה הבית של חברות רבות, אך הצרכים המודרניים גרמו לרבים מהן לעבור. ממערב למרכז העיר ממוקם אזור הסחר "אקסצ'יינג'", שתוכנן על ידי טרי פרל, שם יושבות מספר חברות חשובות. אדינבורו פארק הוא פארק עסקי, המעסיק כ-20,000 איש, והוא נמצא ממערב לעיר, על יד נמל התעופה אדינבורו.
הפועל עפולה (כדורסל)
הפועל עפולה היא קבוצת כדורסל ישראלית המתמודדת בליגת העל.
היסטוריה
הפועל עפולה שיחקה בשנות השבעים והשמונים בליגה הבכירה, שנקראה אז הליגה הלאומית ואף נחשבה קבוצת צמרת, אך באמצע שנות השמונים התפרקה והוקמה מחדש. בשנת 1993 הצליחה הקבוצה לחזור לליגה הראשונה אך שרדה בה עונה אחת בלבד. לאחר עונה זו התדרדרה הקבוצה לליגות הנמוכות.
בשנת 2006 שבה לליגת העל בשם "הפועל גלבוע/עפולה", לאחר איחוד עם הפועל גלבוע, אף שנוצחה בגמר הפלייאוף של הליגה הלאומית בידי הפועל חולון, לאחר שהאחרונה ויתרה על עליית הליגה עקב קשיים כלכליים. בעונת הפתיעה כשסיימה במקום השישי, ונשארה בליגת העל עונה נוספת. את עונת סיימה במקום האחרון בליגת העל ונשרה לליגה הלאומית. עם זאת, העפילה לחצי גמר גביע המדינה. ב-13 ביוני 2008 התאחדו הקבוצות הפועל גליל עליון והפועל גלבוע (שנפרדה מהפועל עפולה) והפועל עפולה נשארה ללא גלבוע בלאומית. בסיום עונת עלתה הקבוצה לליגת העל לאחר ניצחון בסדרת חצי גמר הפלייאוף על הפועל לב השרון בתוצאה 1:3. בעונת סיימה הקבוצה במקום העשירי ונלחמה נגד הירידה מול עירוני רמת גן. לבסוף ניצחה עפולה בסדרה, נשארה בליגת העל, והייתה הקבוצה הראשונה בישראל שמנצחת סדרת פלייאוף לאחר שפיגרה 2:0. בהמשך ויתרה הקבוצה על ההשתתפות, עקב חוסר תקציב. וירדה לליגה הלאומית.
בעונת שיחקה הקבוצה בליגה הלאומית וסיימה במקום ה-9 המוביל לפלייאוף התחתון בו סיימה במקום ה-11 ונשארה בליגה.
בעונת שיחקה הקבוצה בליגה הלאומית וסיימה במקום ה-6 בפליאוף העליון.
בעונת שיחקה הקבוצה בליגה הלאומית וסיימה במקום ה-5 בפליאוף העליון.
בעונת נקראה הקבוצה גלבוע/עפולה ושיחקה הקבוצה בליגה הלאומית וסיימה במקום ה-4.
בעונת נקראה הקבוצה גלבוע/עפולה ושיחקה הקבוצה בליגה הלאומית וסיימה במקום ה-9 המוביל לפלייאוף התחתון בו סיימה במקום ה-9 ונשארה בליגה.
בעונת מונה ניר קפלן למאמן הקבוצה אשר שיחקה הקבוצה בליגה הלאומית וסיימה במקום ה-5 ובסדרת רבע גמר הפלייאוף הפסידה 1–2 למכבי חיפה.
בעונת שיחקה הקבוצה בליגה הלאומית וסיימה במקום ה-4.
בקיץ 2020 מינתה הקבוצה את רועי חגאי למאמן הקבוצה במקומו של ניר קפלן במהלך העונה התפטר חגאי כאשר הקבוצה הייתה במוקם ה-11 במאזן 6-6 ובמקומו מונה ניר קפלן פעם נוספת, בסיום העונה הסדירה סיימה הקבוצה במקום ה-7 עם מאזן 16 ניצחונות ו-12 הפסדים, ברבע הגמר פגשה הקבוצה את ה-2 בטבלה מכבי אשדוד וגברה עליה 2–1 ללא יתרון הביתיות כאשר כל קבוצה מפסידה בביתה, בסדרת חצי הגמר הפסידה הקבוצה להפועל גליל עליון 3–2 לאחר שכל קבוצה ניצחה את משחקי הבית שלה.
בדצמבר 2021 זכתה עפולה בגביע המדינה לליגה הלאומית מול אליצור אשקלון.
את עונת 2021/22 סיימה הקבוצה במקום השישי והעפילה לפלייאוף בו הפסידה בסדרת רבע הגמר 0–3 למכבי עירוני רמת גן.
את עונת 2022/23 סיימה הקבוצה במקום הראשון ובחצי גמר הפלייאוף ניצחה את אליצור נתניה 3-2 בסדרה ועלתה אחרי 13 שנים לליגת העל.
הקבוצה עורכת את משחקי הבית שלה בהיכל הספורט העירוני על שם חסון, המכיל 1,000 מקומות ישיבה קבועים ביציע אחד. האולם שוכן ברחוב מרדכי גור, ונמצא בבעלות העירייה. השיפוץ המקיף האחרון שעבר האולם היה בקיץ 2014.
גביע אסיה בכדורגל
הגביע האסייתי בכדורגל, נקרא גם גביע אסיה לאומות של AFC (באנגלית: AFC Asian Cup), הוא תחרות הכדורגל המרכזית לנבחרות שחברות ב-קונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC). גביע זה הוא טורניר היבשת השני הכי עתיק אחרי הקופה אמריקה. מנצחת הטורניר מוכתרת לאלופת אסיה בכדורגל, ועד ל-2015 השתתפה גם בגביע הקונפדרציות.
כאשר הוא נערך כל ארבע שנים החל מטורניר 1956.
בתחילת דרכו של הטורניר הוא נערך כל ארבע שנים החל מטורניר 1956 שנערך בהונג קונג, ועד לטורניר 2004 שנערך בסין, אולם מאז מאחר שלוח הטורנירים הגדולים השנתי היה עמוס בין היתר באולימפיאדת הקיץ ואליפות אירופה, החליט ה-AFC להזיז את הטורניר למחזור עונתי עמוס פחות, והטורניר הבא התקיים 3 שנים לאחר מכן ב-2007 ובו השתתפו באירוח 4 מדינות: אינדונזיה, מלזיה, תאילנד ווייטנאם, ומאז הטורניר מתקיים כל 4 שנים.
בטורניר הראשון השתתפו ארבע נבחרות בלבד, אולם כיום משתתפות בו 24 נבחרות מתוך 43 נבחרות שמתחרות במוקדמות.
נבחרת קוריאה הדרומית זכתה בטורניר הראשון. נבחרת יפן היא המצליחה ביותר במסגרת זו ובעלת מספר הזכיות הגבוה ביותר עם 4 זכיות. נבחרת איראן ונבחרת ערב הסעודית זכו שלוש פעמים כל אחת בטורניר. נבחרת ישראל השתתפה בטורנירים הראשונים, סיימה כסגנית פעמיים, ואף זכתה בטורניר 1964. ישראל, שהשתייכה אומנם מבחינה גאוגרפית לאסיה, הוצאה בלחץ מדינות ערב מה-AFC בשנות ה-70, ואחרי זמן מה הצטרפה לקונפדרציית הכדורגל של אירופה במקום (אופ"א), שם היא נמצאת עד היום.
פורמט
מאז 1972, תחרות הגמר מתקיימת בשני שלבים: שלב הבתים, ולאחר מכן שלב הנוקאאוט.
מאז 2019 כל נבחרת משחקת 3 משחקים בבית של 4 נבחרות (6 בתים סך הכל), כאשר אלופת הבית וסגניתה מעפילות לשלב הנוקאאוט, ובנוסף מצטרפות אליהן ארבע הנבחרות שסיימו במקום השלישי בבית עם המאזן הטוב ביותר, כך שבסוף מעפילות 16 נבחרות לשלב הנוקאאוט בשמינית הגמר.
אסיוט (מחוז)
אסיוט (בערבית: محافظة أسيوط) הוא אחד מ-27 מחוזות מצרים הממוקם במרכז מצרים, על גדות הנילוס. נכון לשנת 2015, מתגוררים במחוז כ-4.2 מיליון תושבים ושטחו הוא כ-25,926 קמ"ר.
גביע אסיה בכדורגל
סיכום הזוכות בגביע אסיה
בזכיות שמסומן * - הנבחרת אירחה את הטורניר
1 = ישראל הורחקה בלחץ מדינות ערב מה-AFC בתחילת שנות ה-70, ולבסוף הצטרפה לאופ"א.
טיסה 9633 של יאק סרוויס
התרסקות מטוס Yak-42 ב-7 בספטמבר 2011 היא תאונה אווירית של טיסה מספר 9633 של חברת התעופה "יאק סרוויס" במסלול ירוסלבל–מינסק. המטוס מדגם Yak-42 המריא מנמל התעופה טונושנה הסמוך לירוסלבל בשעה 16:05 בשעון מוסקבה וזמן קצר לאחר ההמראה התרסק אל תוך נהר הטונושונקה הסמוך, כ-2.5 קילומטר ממקום ההמראה. בין נוסעי המטוס היו כל חברי קבוצת ההוקי קרח לוקומוטיב ירוסלבל, אחת הקבוצות המצליחות בליגת ההוקי הקונטיננטלית.
אסיוט (מחוז)
בירת המחוז היא אסיוט.
גביע אסיה בכדורגל
פוליטיקה שנוייה במחלוקת בטורניר
עקב התרחשויות פוליטיות גאוגרפיות וצבאיות באסיה, גביע אסיה לאומות עמד במקרים רבים של התערבות פוליטית.
טיסה 9633 של יאק סרוויס
המטוס
המטוס מדגם Yak-42D של היצרנית יאקובלב, היה שייך תחילה לחברת התעופה טטרסטן איירליינס, עד שזו מכרה אותו לחברת השכר, "יאק-סרוויס", שהפעילה את המטוס בעת התרסקותו. כבר כשהמטוס היה ברשותה של "טטרסטן איירליינס" נאסר עליה להטיס את המטוס בשמי האיחוד האירופי, בשל הבעייתיות הבטיחותית שלו.
אסיוט (מחוז)
עיר מרכזית נוספת במחוז היא מנפלוט.
גביע אסיה בכדורגל
פוליטיקה שנוייה במחלוקת בטורניר
מקרה נוסף היה בטורניר האסיאתי של מוקדמות מונדיאל 2010 כאשר צפון-קוריאה לא הסכימה לארח את נבחרתה של דרום קוריאה, וסירבה להציג את דגלה של דרום קוריאה ולנגן את ההמנון שלה לפני המשחק כמתחייב בפיפ"א. כתוצאה מזאת הוחלט שצפון קוריאה תארח את טורניר זה בשאנגחאי.
עוד מקרה היה בטורניר אחר של ה-AFC בו סירבה ערב הסעודית להתחרות מול איראן ב-2016 עקב התקפה על השגרירות הסעודית באיראן ושריפת הבניין. הסעודים סירבו להתייצב ולשחק מול איראן ואף איימו לפרוש מה-AFC, אולם המחלוקת נפתרה.
טיסה 9633 של יאק סרוויס
ההתרסקות
המטוס התפוצץ זמן קצר לאחר שהמריא, לאחר שהתקשה לצבור תאוצה בשלב ההמראה. ההתרסקות אירעה לא הרחק מהמקום שבו נערך פורום ירוסלבל למדיניות גלובלית.
אסיוט (מחוז)
אישים ידועים אשר התגוררו במחוז הם גמאל עבד אל נאצר ושנודה השלישי.
טיסה 9633 של יאק סרוויס
ההתרסקות
בין נוסעי המטוס היו שחקני ומאמני קבוצת ההוקי קרח לוקומוטיב ירוסלבל, שהיו בדרכם למשחק הפתיחה של עונת 2011/12 בליגת ההוקי הקונטיננטלית מול דינמו מינסק. בעקבות ההתרסקות הופסק משחק הפתיחה המרכזי בין סלבאט יולאייב אופה לאטלנט מיטישצ'י שהיה בעיצומו. רנה פאסל, נשיא פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית, הכריז על יום ההתרסקות כ"יום האפל ביותר בתולדות הספורט שלנו".
במטוס היו 37 נוסעים ו־8 אנשי צוות. מתוכם נהרגו 44 איש (כולל חלוץ לוקומוטיב אלכסנדר גאלימוב נכווה קשות במרבית חלקי גופו ומת חמישה ימים אחר כך), ואחד נפצע קשה - מהנדס הטיסה אלכסנדר בוריסוביץ' סיזוב.
בעקבות ההתרסקות
ועדת התעופה הבין מדינתית שלחה נציגים לאזור האסון ופתחה בוועדת חקירה לבירור גורמי האסון. נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב – שהיה בדרכו לפורום המדיניות הגלובלית הבינלאומי – שלח את תנחומיו למשפחות ההרוגים וראש ממשלת רוסיה ולדימיר פוטין הורה לשר התחבורה, איגור לוויטין, לפתוח בחקירת נסיבות האסון הקשה. רשויות התעופה ברוסיה הודיעו על קרקוע כל מטוסי Yak-42, וב־21 בספטמבר 2011 נטל משרד התחבורה הרוסי מחברת התעופה "יאק סרוויס" את רישיון התפעול בשל ליקויי בטיחות חמורים.
סיפור ההתרסקות עובד לסרט קולנוע עלילתי בשם "רק לוקו!" משנת 2021.
הקורבנות
המשרד למצבי חירום של רוסיה הכריז כי רק שניים מהנוסעים שרדו את ההתרסקות ואושפזו במצב קשה מאוד. בין הרוגי ההתרסקות היו גם שחקן לוקומוטיב וקפטן נבחרת סלובקיה פאבול דמיטרה, רוברט דיטריך מגרמניה, סטפן ליב השוודי, יאן מארק, קארל ראשונק ויוזף ואשיז'ק הצ'כים, סרגיי אוסטאפצ'וק (שאמו נפטרה מהתקף לב זמן קצר לאחר שנודע לה דבר מותו) ורוסלאן סאליי מבלארוס, קרליס סקראסטינש הלטבי, שאר ההרוגים היו שחקני הקבוצה המקומיים.
בלוויו
בלוויו (באנגלית: Bellevue) היא עיר במחוז קינג, וושינגטון, ארצות הברית, כחלק מהמטרופולין של העיר סיאטל. העיר משתרעת על פני יותר מ -33 מיילים רבועים בין אגם וושינגטון לאגם סאממיש והיא נמצאת במרחק נסיעה קצר מהרי הקסקייד. נכון לשנת 2016, מתגוררים בבלוויו כ-141,000 תושבים, והיא העיר החמישית בגודלה במדינת וושינגטון וה-186 בגודלה בארצות הברית. עם כמעט 100 פארקים, בלוויו ידועה כ"עיר בפארק."
האזור בו ניצבת כיום בלוויו היה מיושב בדלילות לפני שנות ה-20 של המאה העשרים. שבטים אינדיאנים באזור העדיפו את החוף ממערב ואת המישורים שממזרח להרים. לאחר שהתגלה פחם באזור פחם נחל בשנת 1867, מתיישבים לבנים החלו לכרות וליישב את האזור. בשנות ה-80 של המאה ה-19 נקרא הכפר במפרץ מידנבאואר בלוויו. ההתיישבות הראשונה באזור החלה בשנת 1869. השלמת הגשר הראשון מעבר לאגם וושינגטון בשנת 1940 היה אירוע מרכזי עבור בלוויו, והביא זרם של תושבים חדשים. ההתיישבות העירונית התפתחה משנת 1953. משנת 2008 חל בבלוויו פיתוח מהיר ביותר, במיוחד במרכז העיר.
פוליטיקה וממשל
בלוויו נחשבת לעיר דמוקרטית בצורה מובהקת כאשר בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו בה בשנים 2004,2008,2012 ו-2016, המועמד הדמוקרטי ניצח תמיד ברוב של לפחות 57% מן קולות תושבי העיר.
דמוגרפיה
על פי אומדן משנת 2012, ההכנסה החציונית למשק בית בעיר היא 88,073$ וההכנסה לנפש בעיר היא 48,719$. בשנת 2006 העיר דורגה כאחת מ-25 הערים עם שיעורי הפשע הנמוכים ביותר.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, מתגוררים בעיר כ-122,363 אנשים בכ-50,355 משקי בית. ההרכב הגזעי הוא 62.6% לבנים, 2.2% אפרו-אמריקאים, 0.4% אינדיאנים, 27.6% אסייתים, 3.3% מגזעים אחרים, ו-3.9% משני גזעים או יותר.
כלכלה
העיר מהווה מוקד כלכלי של אזור מזרח סיאטל ושוכנות בו חברות בינלאומיות רבות. בעיקר מאז 2005 העיר הפכה למוקד מרכזי למרכזי פיתוח טכנולוגיים, אלה כוללים בין היתר את:
Expedia ,T-Mobile US ,SAP Concur ו- Symetra. בלווי היא משכן למספר משרדי לוויין עבור חברות טכנולוגיה גדולות כמו eBay, אורקל, סיילספורס, גוגל ומיקרוסופט.
בשנת 2019 הודיעו אמזון ופייסבוק על תוכניות לפתוח מרכזי הנדסה גדולים בבלווי עם תוכניות להוסיף אלפי עובדים.
יצחק מכנס
יצחק מכנס (א' בניסן תרמ"ו, אפריל 1886 – כ"ה בסיוון תשי"ט, 1 ביולי 1959) היה ממייסדי רמת גן והרצליה.
ביוגרפיה
נולד בפתח תקווה לאהרון לייב מכנס, איש העלייה הראשונה וממייסדי פתח תקווה, ולחיה שרה, בת אשר זליג בלום, אף הוא ממייסדי פתח תקווה. למד ב"חדר" ולאחר מכן בישיבת תורת חיים בירושלים. מגיל 15 החל לעסוק בחקלאות בפתח תקווה.
בתחילת שנות ה-20 יזם את פיתוחם החקלאי של שטחים שמדרום-מערב לפתח תקווה והיה החלוץ הראשון שתקע יתד באדמת "עיר גנים", לימים רמת גן. היה חבר הוועד הראשון של המתיישבים. אולם לאחר שהמקום התפתח כיישוב עירוני ולא חקלאי עזב את המקום. בשנת 1926 היה בין קבוצת אנשי "בני בנימין" שהתיישבו בהרצליה והצטרפו לקבוצת קהילת ציון מייסדי העיר. בתקופה הראשונה שימש מדריך חקלאי של חברי "בני בנימין". לאחר מכן בנה את ביתו בהרצליה ובמשך מספר שנים היה חבר ועד המושבה.
במשך שנים היה מפעילי הציבור בהרצליה, ממקימי בית הכנסת הגדול והגבאי הראשי שלו.
בשנת 1946, במלאת עשרים וחמש שנה ליסוד רמת גן, הוענקה לו "תעודת מייסד".
נפטר בשנת 1959 ונטמן בבית העלמין בהרצליה.
בנו אריה מכנס ונכדיו עודד וגד מכנס היו כדורגלנים.
מכונית השנה בעולם
מכונית השנה בעולם (באנגלית: World Car of the Year) הוא פרס המוענק מדי שנה מאז שנת 2005. הפרס נקבע על ידי חבר שופטים המורכב מ-48 עיתונאי רכב המגיעים מ-22 מדינות ברחבי העולם.
בשנת 2011 זכתה בתואר ניסאן ליף, שזכתה במקביל גם בתואר "מכונית השנה באירופה". בשנת 2013 הייתה זאת פולקסווגן גולף שזכתה בתואר העולמי והאירופאי. הייתה זאת הזכייה השנייה של הגולף, שזכתה בתואר גם בשנת 2009. הרכב בעל הזכיות הרבות ביותר הוא האאודי R8, שזכה פעמיים בתואר "רכב הביצועים של השנה" (2008, 2010) ופעם נוספת בתואר "הרכב המעוצב של השנה" (2008).
בשנת 2016 זכתה מאזדה MX-5 בתואר "מכונית השנה" וגם "הרכב המעוצב של השנה", בכך הפכה מאזדה להיות הראשונה שזוכה בשני תארים שונים באותה השנה.
יחסי ארגנטינה–ספרד
יחסי ארגנטינה–ספרד הם יחסי החוץ שבין ספרד לארגנטינה. שתי המדינות חברות באומות המאוחדות וב-G-20.
השגרירות הארגנטינאית ממוקמת במדריד, ויש לה קונסוליות בברצלונה, סנטה קרוס דה טנריפה, ויגו, קדיס ופלמה דה מיורקה. מן הצד השני, השגרירות הספרדית ממוקמת בבואנוס איירס והקונסוליות בקורדובה, באיה בלנקה, רוסאריו ומנדוסה.
היסטוריה
הספרדים הראשונים שהגיעו לאזור ארגנטינה היו חוקרים אשר הגיעו לאזור בשנת 1516 בהנהגת חואן דיאס דה סוליס. בשנת 1536 הוקמה התיישבות ספרדית ראשונה. בתקופה שלאחר מכן אזור ארגנטינה הוכפף למלכות המשנה של פרו שנשלטה על ידי האימפריה הספרדית. בשנת 1776 השלטון עבר לידי מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה שמרכזה היה העיר בואנוס איירס. במאי 1810 ארגנטינה הכריזה על עצמאותה, בסדרת אירועים שכונו מהפכת מאי שהובלו על ידי חוסה דה סן מרטין. העימותים בין ארגנטינה לספרד בנוגע לעצמאות הסתיימו כשמונה שנים מאוחר יותר. בשנת 1863 נחתם הסכם שלום בין המדינות.
מאז קבלת העצמאות מספרד, היחסים הדיפלומטיים בין שני העמים היו יציבים. במהלך מלחמת האזרחים בספרד, נותרה ארגנטינה נייטרלית ונתנה מקלט לכל אזרח ספרדי המבקש אותה ללא קשר לשאלת עמדותיו הפוליטיות. בתום המלחמה קיימה ארגנטינה יחסים דיפלומטיים עם ממשלת הגנרל פרנסיסקו פרנקו. בשנת 1947 ביקרה בספרד אווה פרון, רעיית נשיא ארגנטינה חואן דומינגו פרון. בביקור זה הכריזה פרון על תרומות מזון בסדר גודל נרחב לספרד.
ספרד תמכה בטענותיה הטריטויאליות של ארגנטינה על איי פוקלנד, במסגרת מלחמת פוקלנד בשנת 1982. לפי מסמכים שנחשפו בשנת 2012, ראש ממשלת בריטניה באותה התקופה, מרגרט תאצ'ר, חששה כי ספרד תצטרף למלחמה כנגד הממלכה המאוחדת באמצעות פלישה לגיברלטר.
כיום, יש טיסות ישירות בין ארגנטינה וספרד באמצעות חברות התעופה אארולינאס ארחנטינס, אייר אירופה, איבריה איירליינס ו-Level.