cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנדרה-הרקול דה פלרי
ביוגרפיה
במאי 1715, חודשים ספורים לפני מותו של מלך השמש, הפך פלרי למורה לנין וליורשו של לואי, ולמרות חוסר שאפתנות לכאורה, הוא רכש השפעה על הילד שמעולם לא נשברה, וטופחה על ידי האהבה והביטחון של לואי. עם מותו של העוצר פיליפ ד'אורליאן ב-1723, הגיע לואי החמישה עשר לבגרות. פלרי, למרות שכבר היה בן שבעים, דחה את עליונותו שלו בכך שהציע את מינויו של לואי אנרי, דוכס בורבון, לשר הראשון. פלרי נכח בכל הראיונות בין לואי החמישה עשר לבין השר הראשון שלו, ובשל ניסיונו של דוכס בורבון לפרוץ את הכלל הזה פלרי פרש מבית המלוכה. לואי גרם לדוכס בורבון לקרוא בחזרה לפלרי, שב-11 ביוני 1726 לקח את העניינים לידיו והבטיח את הגלות מבית המלוכה של דוכס בורבון ושל פילגשו מאדאם דה פרי. הוא המשיך לסרב לתואר הפורמלי של שר ראשון, אך העלאתו לקרדינל, בשנת 1726, אישרה את עדיפותו על פני כל האחרים.
פרדריק גרוניך
הפולמוס הפוליטי
הישיבה הבאה, שנקבעה ל-13 במרץ, לא התקיימה מאחר שהסניגור יצחק בן ימיני נפטר לפתע, והמשך הדיון נקבע ל-8 באפריל. למועד זה הוזמן מטעם ההגנה להעיד ראש הממשלה דוד בן-גוריון. מטעם הנאשמים, אשר לאחר פטירתו של הסניגור בחרו לייצג את עצמם, ביצע את החקירה של ראש הממשלה העורך מרדכי בילצקי. בחקירתו עלה בהרחבה עניין שירותו במסגרת צה"ל, של מי שכונה בחקירה בשם פרד האריס:
אנדרה-הרקול דה פלרי
ביוגרפיה
במהלך כהונתו, הכלכלן הסקוטי ג'ון לו הציג אמצעים פיננסיים שהיו מודרניים לאותה תקופה: בנק לאומי, אשראי קל לעידוד משקיעים וכספי נייר להחלפה במטילי זהב. אמון יתר של משקיעים ביכולת להחליף כספי נייר בזהב הוביל לספקולציות פרועות לאחר 1720, וכאשר הבועה התפוצצה, החוק ומדיניותו הושחתו ביסודיות, והכלכלה הצרפתית נכנסה למצוקה קשה כמו כשהיה כאשר לואי הארסעה עשר מת. פלרי היה בלתי מעורער בהתנהגותו, חסכן וזהיר, והוא הכניס את התכונות הללו לתוך הממשל. בשנת 1726 הוא קבע את תקן המטבע והבטיח אשראי צרפתי על ידי ייזום תשלום קבוע של ריבית על החוב הלאומי, וכתוצאה מכך היה ב-1738/1739 עודף של 15,000,000 ליברות במקום הגירעון הרגיל. התקנות המחמירות של פלרי נאכפו באמצעות המבקר הכללי של הפיננסים פיליבר אורי (שנשאר בתפקיד עד 1745). על ידי דרישת עבודת כפייה מהאיכרים הוא שיפר את כבישי צרפת, אם כי במחיר מעורר חוסר שביעות רצון זועמת, שהתבטאה מאוחר יותר במהפכה הצרפתית. במהלך שבע עשרה שנות ממשלתו המסודרת, המדינה מצאה זמן להחזיר את כוחותיה לאחר התשישות שנגרמה על ידי שאיפותיו של לואי הארבעה עשר והפזרנות של העוצר, והשגשוג הלאומי גדל. השלווה החברתית הופרעה קשות על ידי רדיפתו של פלרי נגד יאנסניסטים. הוא היה ממיעוט הבישופים הצרפתים שפרסמו את הבטחה Unigenitus של קלמנס האחד עשר וכלא כמרים שסירבו לקבלו, והוא פגש את האופוזיציה היאנסניסטית של הפרלמנט של פריז על ידי הגליית ארבעים מחבריו ל"כלוב מוזהב" לא הרחק מפריז. בענייני חוץ, שמירת השלום הייתה עיסוק שחלק עם סר רוברט וולפול, ושני האויבים הוותיקים נמנעו ממלחמה במהלך כהונתו של פלרי. כמה אוהדי יעקוביטים בצרפת הקימו לשכות של בונים חופשיים; ניסיונותיהם להשפיע על פלרי לתמוך בטוענים לכתר מבית סטיוארט הובילו במקום זאת לפשיטות על חצרותיהם, ופלרי האיץ באפיפיור קלמנס השנים עשר להוציא בולה ב-1738 שאסרה על כל הקתולים להפוך לבונים חופשיים תחת איום של נידוי. רק בחוסר רצון הוא תמך בפרויקטים השאפתניים של אליזבטה פארנזה, מלכת ספרד, באיטליה בכך שהבטיח בשנת 1729 את ירושתו של דון קרלוס לדוכסות פארמה וטוסקנה. אולם הדיפלומטיה הצרפתית איבדה את השיניים (הכוח הצבאי) שלה. המשחק הכפול של פלרי עם המהפכנים הקורסיקים תחת ג'יאצינטו פאולי, במהלכו הוא הבריח נשק לאי תוך הבטחת תמיכה צרפתית לג'נואים. כך החל פלרי את המניפולציות שהנחיתו את קורסיקה בזרועות צרפת ב-1768.
הוא העשיר את הספרייה המלכותית בכתבי יד מזרחיים יקרי ערך רבים, והיה חבר באקדמיה הצרפתית משנת 1717, באקדמיה למדעים ובאקדמיה לכתובות עתיקות.
בשנים שלאחר מותו של פלרי, התכתשויות צרפתיות־בריטיות התגברו בים והגיעו לשיא בהכרזת מלחמה עם בריטניה במרץ 1744, מלחמה שממנה נמנע במשך זמן רב כל כך, מלחמה שסיימה למעשה את התקופה השלווה יחסית בין השנים 1713–1744, תקופה שלפעמים התייחסו אליה כ"שלושים שנות שלום" שהקרדינל דובואה ופיליפ ד'אורליאן היו האדריכלים העיקריים שלו.
פרדריק גרוניך
הפולמוס הפוליטי
השאילתא של בן אהרון השתרבבה גם למשפט "קול העם". במהלך המשך הדיונים בו, ב-8 במאי 1951 הופיע לדיון, כעד מטעם ההגנה, חבר הכנסת שמואל מיקוניס, המזכיר הכללי של מק"י. בעדותו ניסה מיקוניס לסתור את דברי בן-גוריון על המפלגה הקומוניסטית. הוא העיד על חלקה של מק"י בפעולות למען הקמת המדינה, על מסעותיו לגיוס נשק במדינות הגוש הסובייטי ועל עזרתן ותמיכתן של אותן מדינות ושל המפלגות הקומוניסטיות שלהן. לעומתן, לדבריו, חזרה בה ארצות הברית ב-10 במרץ 1948 מתמיכתה בתוכנית החלוקה והציעה להטיל על ארץ ישראל משטר נאמנות בינלאומי וכן הטילה אמברגו על משלוחי נשק לישראל. בהקשר זה הגיע מיקוניס לפרשת פרד האריס.
לדברי מיקוניס נודע על האריס מהשאילתא של בן אהרון ומתשובת בן-גוריון לשאילתא. הוא ניסה להציג לשופט את נוסח השאילתא כפי שפורסם בביטאון פנימי של מפ"ם. השופט החליט שלא לקבל את המסמך ונימק זאת בכך כי היה על הסנגוריה להגיש את הנוסח הרשמי של השאילתא מתוך "דברי הכנסת" ולא מתוך עלון מפלגתי פנימי. בהמשך ניסה לשוב בעדותו על פרשת שירותו בצה"ל של הקצין האמריקאי האריס. לשאלת השופט האם הוא מכיר את האריס באופן אישי השיב מיקוניס בשלילה. השופט המשיך ושאל מה מקור ידיעותיו על האריס וקשריו עם בן-גוריון ומיקוניס סירב לגלותו. השופט החליט כי מכיוון שאין אפשרות לברר את מקור הידיעות הוא לא השתכנע כי למיקוניס יש ידיעה אישית על כך ועל כן אינו יכול להעיד על עניין פרד האריס.
לאחר ששאלת פרד האריס ירדה מן הפרק המשיך מיקוניס להעיד על הפעולות החיוביות של מק"י למען המדינה ועל הנהגתו של בן-גוריון שפעל לטובת האינטרסים של ארצות הברית. כן העיד כי פעולת הקומוניסטים בימי המאורעות הייתה בתמיכה לשחרור הערבים מעול הבריטים וכי הקומוניסטים קראו דווקא לאחווה יהודית-ערבית.
ב-29 ביולי 1951 קרא השופט את פסק דינו. הוא הרשיע את הנאשמים בהוצאת דיבה, וגזר על כל אחד מהם קנס של 50 ל"י בצירוף הוצאות משפט בסך 25 ל"י, השופט ביטא בדבריו הבנה למניעיהם ומתח ביקורת על בן-גוריון. לדבריו יש להניח שהנאשמים האמינו לאמיתות הדברים שפרסמו וכן כתב: "אני מוצא שהייתה מידה מסוימת של פרובוקציה" בדברי בן-גוריון. בזאת הסתיים הפולמוס הפוליטי הכרוך בשם פרד האריס, שהתנהל לאחר שגרוניך כבר לא היה בארץ ומבלי ששמו האמִתי נחשף. פרדריק גרוניך עתיד לשוב לישראל ארבעה עשורים לאחר מכן.
בתעשיית הקולנוע בארצות הברית
עם שובו לארצות הברית נתמנה פרדריק גרוניך בשנת 1950 לתפקיד ניהולי בכיר בחברת ההפקה הקולנועית RKO. בשנת 1951 הצטרף גרוניך להתאגדות הקולנוע של אמריקה (Motion Picture Association of America), גוף שמושבו בעיר פרנקפורט בגרמניה, שיצג שישה מגדולי האולפנים האמריקאים, בהפצת סרטיהם במדינות מערב אירופה, סקנדינביה, טורקיה, יוון וישראל. בשנת 1958 עבר במסגרת תפקידו לפריז, ובה מילא את תפקידו כשני עשורים. הוא לא זנח את קשריו עם ישראל, וידידו טדי קולק גייס אותו בשנת 1973 לסייע להקמת סינמטק ירושלים, שהקמתו הסתיימה שנה לאחר מכן. בשנת 1980 עבר גרוניך במסגרת תפקידו ללונדון. בשנת 1990 פרש לגמלאות.
סוף דרכו
לאחר פטירתו פעל נחום אדמוני, ראש המוסד לשעבר, אשר הכיר את גרוניך מתקופת היותו בפריז, להתיר לטמון אותו בבית עלמין צבאי. שר הביטחון נעתר לבקשה וגרוניך הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי קריית שאול. בכך נתמלאה משאלתו של חיים לסקוב, הטמון בבית עלמין זה, כי כאשר יגיע יומו של גרוניך הוא ייקבר לידו.
יחזקאל כהן (רב)
הרב יחזקאל חיים מאיר כהן (ה'תרע"ד, 1914 – ג' בכסלו ה'תשל"ד, 1973) היה רב העיר הספרדי וחבר בבית הדין הרבני בעיר רחובות.
ביוגרפיה
נולד בפרס לתותי שרה ולמאיר כהן.
בשנת תרע"ח (1918), בהיותו בן ארבע, נפטר אביו, בגיל שבע עלה לישראל עם אימו ושלושת אחיו. והתגוררו בירושלים, כהן נכנס ללמוד בתלמוד תורה "דורש ציון" ובית המדרש "מזרחי" בירושלים, לאחר מכן למד בישיבת נהר שלום, בית עוזיאל וישיבת פורת יוסף שם למד אצל הרבנים יעקב מאיר ועובדיה הדאיה וקיבל מאחרון סמיכה לרבנות. בהמשך הוסמך גם לשו"ב. היה מבאי ביתו של החכם המקובל שלמה אליעזר אלפנדרי, ושל הראשון לציון, חכם בן-ציון מאיר חי עוזיאל, ואף לימד בישיבתו 'שערי ציון' במשך שמונה שנים. הרב כהן יצק מים על ידי הסבא קדישא, הרב שלמה אליעזר אלפנדרי והיה מבאי ביתו הקרובים ומן הבודדים שנשאו חן וחסד בעיניו, וערכו עמו את סדר הפסח מדי שנה. כן היה ממקורביו של הרב נסים אלישר.
הרב כהן היה ומגיד שיעורים בבתי כנסת רבים בירושלים, והעמיד תלמידים הרבה, המשמשים בקודש ברחבי הארץ. ייסד בירושלים את חברת התהילים "בני-עמי" לאמירת תהילים בשבתות, בבתי כנסת רבים בירושלים.
בשנת תשי"ב, מונה על ידי הרבנות הראשית לישראל לכהן כרב לעדת הספרדים וחבר הרבנות הראשית בעיר רחובות.
בראשית שנת תשי"ט, נתמנה לרב העיר רחובות, על ידי הרבנות הראשית לישראל, לאחר כשנה נכנס מינויו לרב העיר רחובות בתוקף רשמי, גם על ידי שר הדתות הרב יעקב משה טולידאנו במשך שנות כהונותו שימש לעיתים, כדיין בבית דין רבני ברחובות.
כשבועיים לפני פטירתו מונה לראש ישיבת המקובלים בית אל.
נפטר בכסלו תשל"ד ונקבר בהר המנוחות.
הרב כהן היה נשוי ליעל, ולהם שמונה ילדים.
קתדרלת שפייר
קתדרלת שפייר (בגרמנית: Speyerer Dom), רשמית: "בזיליקת הקתדרלה הקיסרית של עליית הבתולה ושטפן הקדוש" (בלטינית: Domus sanctae Mariae Spirae, בגרמנית: Dom zu Unserer lieben Frau in Speyer) בעיר שפייר שבמדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה, היא מקום מושבו של הבישוף הקתולי של שפייר. הוא כפוף לארכידיוקסיה הרומית-קתולית של במברג. הקתדרלה, המוקדשת למריה הקדושה, הקדושה המגנה של שפייר ("Patrona Spirensis"), ושטפן הקדוש, ידועה בדרך כלל כ"הקתדרלה הקיסרית של שפייר" (Kaiserdom zu Speyer). האפיפיור פיוס האחד עשר העלה את קתדרלת שפייר לדרגת בזיליקה מינורית של הכנסייה הקתולית בשנת 1925.
הקתדרלה החלה להיבנות משנת 1030 תחת שלטון קונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, כשהקצה המזרחי והקמרון הגבוה נבנו בשנים 1090–1103. הבזיליקה בת שלוש הספינות מאבן חול אדומה היא "שיאו של עיצוב שהיה בעל השפעה רבה על התפתחותה הבאה של האדריכלות הרומנסקית במהלך המאות ה-11 וה-12". כאתר הקבורה של קיסרים ומלכים של השושלת הסליאנית, בית הוהנשטאופן ובית הבסבורג, נחשבת הקתדרלה כסמל לכוח הקיסרי. עם הרס מנזר קלוני, היא נותרה הכנסייה הרומנסקית הגדולה ביותר באירופה. היא נחשבת ל"נקודת מפנה באדריכלות האירופית", אחד המונומנטים האדריכליים החשובים ביותר בתקופתה ואחד המונומנטים הרומנסקיים המשובחים ביותר.
בשנת 1981 נוספה הקתדרלה לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו של אתרים החשובים מבחינה תרבותית כ"מונומנט מרכזי של אמנות רומנסקית באימפריה הרומית הקדושה".
ימי הביניים
בשנת 1025 הורה קונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבנות בשפייר את הכנסייה הגדולה בעולם המערבי הנוצרי, שאמורה הייתה להיות גם מקום קבורתו. הבנייה החלה בשנת 1030 באתר של בזיליקה לשעבר שעמדה על רמה מוגבהת ממש ליד הריין, אך מוגנת מפני שיטפונות שמקורם בנהר. יחד עם קתדרלת סנטיאגו דה קומפוסטלה (בנייתה החלה בשנת 1075), מנזר קלוני (בניית מנזר קלוני השלישי החלה בשנת 1085) וקתדרלת דרהאם (בנייתה החלה בשנת 1093), היו אלו הפרויקטים השאפתניים ביותר באותה תקופה. אבן החול האדומה של הבניין הגיעה מהרי, ומשערים כי האבנים הושטו במורד תעלת שפיירבאך, נחל הזורם מההרים ונשפך לריין בשפייר. קונרד השני וגם בנו היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לא זכו לראות את סיום בניית הקתדרלה. קונרד השני מת בשנת 1039 ונקבר בקתדרלה עוד בזמן הקמתה; היינריך השלישי נקבר לידו בשנת 1056. הקברים הוצבו במעבר המרכזי מול המזבח.
הקתדרלה הוקדשה בשנת 1061 כשהבנייה הייתה קרובה לסיומה. שלב בנייה זה, שנקרא שפייר 1, מורכב מחזית כניסה מערבית רחבה וגבוהה עם שני מגדלים (אלמנט אדריכלי המכונה Westwork), ספינה שכללה שני מעברים וטרנספט צמוד. לצד בית המקהלה היו שני מגדלים. האפסיס המקורי היה עגול מבפנים, אך מלבני מבחוץ. הספינה הייתה מכוסה בתקרת עץ שטוחה, אם כי תקרת המעברים הייתה מקומרת, מה שהפך את הקתדרלה לבניין המקומר השני בגודלו מצפון לאלפים (אחרי הקתדרלה של אאכן). הקתדרלה נחשבת למבנה הבולט ביותר של אדריכלות סליאנית המוקדמת ו"שיאו של עיצוב שהיה בעל השפעה רבה על ההתפתחות העתידית של האדריכלות הרומנסקית במאות ה-11 וה-12".
בסביבות 1090 ניהל נכדו של קונרד, היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, פרויקט בנייה שאפתני במטרה להגדיל את הקתדרלה. הוא הורה להרוס את החלקים המזרחיים ולהעמיק את היסודות לעומק של עד שמונה מטרים. רק הקומות התחתונות והקריפטה של שפייר 1 נותרו על כנם. הספינה הוגבהה בחמישה מטרים ותקרת העץ השטוחה הוחלפה בקמרון צולב של תאים מרובעים, אחד ההישגים הבולטים של האדריכלות הרומנסקית. כל עמוד תומך שני הוגדל על ידי הוספת פילסטר רחב, שיצר מערכת של תמיכות פנימיות. עמודים תומכים מעורבים הופיעו בסביבות 1030 במבנים לאורך הלואר (סן-בנוט-סור-לואר, אוסר ו) משם התפשטה הטכניקה לנורמנדי ולחבל הריין.
הדוגמה היחידה האחרת מאותה תקופה למערכת תאים כזו היא בכנסיית סאנט ויסנק (Església de Sant Vicenç de Cardona) ב בקטלוניה. "מערכת התאים הכפולים" של שפייר שתפקדה כתמיכה לקמרונות האבן הועתקה במונומנטים רבים לאורך הריין. תוספת הקמרונות הצולבים אפשרה שילוב של חלונות של קומת התאורה מבלי להחליש את המבנה. "התוצאה היא פנים כנסייה עם תחושת כוח מונומנטלי, אמנם נוקשה ופריזמטי בהשוואה למבנים צרפתיים בני אותה תקופה, אך כזה שמעביר רושם של רצינות (gravitas) רומית, רושם המתאים באופן ייחודי לשליט עם היומרות הפוליטיות של היינריך הרביעי".
במהלך שינויים אלה צוידה הקתדרלה ב, ארקדה שקועה בעובי הקירות, שהיא פיתוח טבעי של. ארקדות מדומות כאלו שימשו באופן נרחב כאלמנטים קישוטיים, כשהן מחפות קירות פנימיים וחיצוניים של כנסיות רומנסקיות רבות. בקצה המזרחי של קתדרלת שפייר התמזגו הגלריה הננסית והארקדות המדומות ל"אחת היצירות הזכורות ביותר בעיצוב הרומנסקי". הגלריה הננסית מקיפה את החלק העליון של האפסיס, מבליטה את צורתו המעוגלת, ומשתרעת סביב המבנה מתחת לקו הגג. תכונה זו הפכה במהרה למרכיב בסיסי בכנסיות רומנסקיות. היא אומצה ב וב, ועל חזיתותיהן של כנסיות רבות באיטליה. "הקתדרלה צצה מחדש בסגנון יותר פיסולי האופייני לשיא התקופה הרומנסקית". "הטרנספט, בית המקהלה, האפסיס, המגדל המרכזי והמגדלים האגפיים שולבו בצורה ובגודל שעלו על כל מה שנעשה לפני כן. כל המשטחים והקצוות מתנשאים ללא שלבי ביניים. האלמנטים העיקריים בשילוב נותרים עצמאיים ... שפייר הפכה למודל עבור מבני כנסיות רבים אחרים אך אף אחת לא עלתה עליה בפארה".
הקתדרלה המורחבת, שפייר 2 (Speyer II), הושלמה בשנת 1106, שנת מותו של היינריך הרביעי. באורך של 444 רגל רומית (134 מטר) ורוחב של 111 רגל רומית (43 מטר) זה היה אחד הבניינים הגדולים ביותר בתקופתו. הבניין הפך לסוגיה פוליטית: הגדלת הקתדרלה בכפר הקטן שפייר עם כ-500 תושבים בלבד היוותה פרובוקציה בוטה לאפיפיור. הקיסר לא רק תבע סמכות חילונית אלא גם סמכות כנסייתית, ועם הפאר וההדר של קתדרלה זו הוא הדגיש דרישה נועזת זו. מטרת הבניין, שכבר היווה מניע חזק עבור קונרד, הייתה עבור הקיסר "טענה לאדריכלות רומאית קיסרית מייצגת" לאור המאבק המתמשך עם האפיפיור גרגוריוס השביעי. לפיכך, נתפסת קתדרלת שפייר גם כסמל למאבק האינווסטיטורה. רק חמש שנים לאחר מותו בוטל נידויו של היינריך הרביעי וגופתו הובאה למנוחות בקתדרלה שלו בשנת 1111.
במאות הבאות הקתדרלה נותרה ללא שינוי יחסית. בציור משנת 1610 נוספה קפלה גותית למעבר הצפוני, ובציור של סביב 1650 יש חלון גותי נוסף בצד הצפוני של חזית הכנסייה. בציור משנת 1750 המתאר את הקתדרלה עם החלק האמצעי ההרוס חלון זה נעדר. השליט האחרון הובא למנוחות בקתדרלה בשנת 1308, כשהוא משלים רשימה של שמונה קיסרים ומלכים ומספר נשותיהם: (הערה: כל שמונת השליטים הללו היו מלכי גרמניה. עם זאת, על מנת לקבל את התואר קיסר האימפריה הרומית הקדושה, היה עליהם להיות מוכתרים על ידי האפיפיור. כאשר היחסים בין האפיפיור למלך הגרמני היו טובים, הם הוכתרו כ"אימפרטור רומאנום" (Imperator Romanum), כלומר קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כאשר היחסים היו מתוחים, סירבו האפיפיורים להכתיר את המלך כקיסר. כך שלמעשה כל אלה היו שמונה קיסרי האימפריה הרומית הקדושה, אך ארבעה מהם "לא הוכתרו".)
בנוסף לשליטים אלה הקתדרלה היא מקום קבורתם של כמה מנשות השליטים ורבים מהבישופים של שפייר.
התקופה המודרנית
אף שהעיר והקתדרלה נכבשו ונבזזו שוב ושוב, הן שרדו את מלחמת שלושים השנים (1618–1648) ללא נזק רב. במהלך מלחמת תשע השנים (מלחמת הירושה של פפאלץ 1688–97), הכניסו אנשי שפייר רהיטים ורכוש לקתדרלה, וערמו הכול בגובה של כמה מטרים בתקווה להציל אותם מהכוחות הצרפתיים של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת שפשטו על העיר. אך ב-31 במאי 1689 פרצו החיילים פנימה, בזזו את קברי הקיסרים והציתו הכול. באותו יום כמעט כל העיר שפייר נשרפה. בלהט האש קרס החלק המערבי של הספינה והאלמנטים הגותיים שנוספו למבנה המקורי הושמדו.
בשריפה הגדולה איבדו הנסיכים-בישופים של שפייר את מקום מגוריהם ונהגתה תוכנית לבניין חדש בסגנון שאטו בסגנון הבארוק במקום הקתדרלה. בגלל העוינות של אנשי שפייר כלפי הבישוף הוחלט לבנות את הארמון במקום זאת ב.
במשך כמעט מאה שנה היה רק החלק המזרחי של הקתדרלה בטוח לשימוש ושימש לתפילות. בהנחייתו של פרנץ איגנאץ מ. נוימן (Franz Ignaz M. Neumann), בנו של אדריכל הבארוק הנודע, שוחזר הבניין בין השנים 1748 עד 1772. הספינה הרומנסקית שוחזרה, אך החזית המערבית נבנתה בסגנון הבארוק בקטע התחתון שנותר. הכספים לא הספיקו כדי לבנות מחדש את כל הקתדרלה בסגנון התקופה.
בשנת 1792 שפייר נכבשה שוב, הפעם על ידי כוחות מהפכנים צרפתים, ושוב נבזזה הקתדרלה. במהלך המלחמות הנפוליאוניות (1803 עד 1815) שימשה הקתדרלה כאורוות וכמתקן לאחסון מספוא וחומרים אחרים. בשנת 1806 התכוונו הצרפתים להרוס את הבניין ולהשתמש בו כמקור לאבני בנייה, פעולה שנמנעה רק על ידי התערבות הבישוף של מיינץ, יוזף לודוויג קולמר. לאחר ניצחונותיו של נפוליאון בונפרטה על צבאות פרוסיה ורוסיה בקרבות גרוסגורשן וליצן בשנת 1813, הגיעו לשפייר כ-4,000 חיילים פצועים. לאחר קרב לייפציג היו עוד יותר והקתדרלה פעלה כבית חולים צבאי.
בתכנון החזית המערבית, יצר היינריך היבש (Heinrich Hübsch), אדריכל של סגנון ה המוקדם, עיצוב נאו רומנסקי אשר התבסס על תכונות החזית המערבית המקורית ושל כמה מבנים רומנסקיים אחרים, שינה את גודל החלונות והקים גמלון בחזית. שורת פסלים מעל השער הראשי ועבודות באבן חול בצבעים צהוב וחלודה. שחזורים אלה חפפו את התפתחות הרומנטיקה והלאומיות הגרמנית, במהלכן שוחזרו מבנים רבים בסגנון הרומנסקי והגותי של האימפריה הרומית הקדושה. קתדרלת שפייר הועלתה למדרגת מונומנט לאומי.
קישוטי הפנים והחזית המערבית החדשה נחשבו להישג מרכזי במאה ה-19. לודוויג הראשון היה בדעה שלא נוצר דבר גדול יותר מציורים אלה. עם זאת, בתחילת המאה ה-20, מצב הרוח השתנה. בשנת 1916, היה, היסטוריון אמנות גרמני, משוכנע שבין כל הפורענויות שנפלו על הקתדרלה, לא היו השינויים במאה ה-19 הקטנים ביותר.
שיקום הקתדרלה, החל משנת 1957 "כוון לחיזוק המבנה ולשחזור האווירה המקורית של הפנים". הוסרו חלק מהטיח והציורים מהמאה ה-19 על הקירות. נשמר רק המחזור של 24 סצנות מחיי הבתולה שבין חלונות הספינה. גמלונים שהוצאו מהטרנספט ומבית המקהלה בתקופת הבארוק הוצבו מחדש תוך התבססות על תחריטים ודוגמאות במבנים קשורים. בוטלו גם שינויים במקום המצלב, אך החיזוקים מהבארוק הושארו במקומם מסיבות מבניות. כמו כן הושאר הגג המעוקל בסגנון הבארוק על הכיפה המזרחית.
אתר מורשת עולמית
באפריל 1981 נוספה קתדרלת שפייר לרשימת אתרי המורשת העולמית החשובים מבחינה תרבותית של אונסק"ו. הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים (ICOMOS) נימקה כך את הכללת הקתדרלה: "הקתדרלה של שפייר, עם אלו של וורמס ומיינץ, היא מונומנט מרכזי של האמנות הרומנסקית באימפריה הגרמנית. זו, מעצם הפרופורציות שלה, היא הגדולה והחשובה ביותר; ומעצם ההיסטוריה אליה היא קשורה - הקיסרים הסאליים הפכו אותו למקום קבורתם". ICOMOS גם מציינת את הבניין כחשוב להפגנת ההתפתחות בגישות כלפי שיקום מאז המאה ה-17, גם בגרמניה וגם בעולם.
תיאור המבנה
קתדרלת שפייר שמרה על הצורה הכללית והממדים של המבנה מהמאה ה-11, ולמרות הפסדים משמעותיים של המרקם המקורי והשחזורים הרצופים, היא מציגה מבנה רומנסקי שלם ואחיד. התכנון עוקב באופן כללי אחר התוכנית שנקבעה בכנסיית מיכאל הקדוש בהילדסהיים שקבע את הסטנדרט שהיה אמור להיות מאומץ בדרך כלל בחבל הריין. התכנון כלל ספינה עם קמרון גבוהה עם מעברים, עם כיפה על מקום המצלב לכיוון מזרח שהסתיימה באפסיס במקום המקודש. האוריינטציה האופקית כבר מצביעה על התפתחות האדריכלות הגותית. הקצה המערבי מסתיים במבנה משוכלל (אלמנט אדריכלי המכונה Westwork) כולל השער הראשי, מאפיין אופייני לכנסיות רומנסקיות רבות. לכנסיות רומנסקיות גרמניות אחרות, כמו קתדרלת וורמס, יש אפסיס בשני הקצוות. חיצונית, צללית הבניין מאוזנת על ידי שני זוגות של מגדלים גבוהים הממסגרים את הספינה בקצה המערבי ואת המקום המקודש ממזרח, ויוצרים מסה פיסולית עם כיפה בכל קצה, תוך יצירת "שיווי משקל בין הגוש המזרחי לגוש המערבי". מרבית המאפיינים שלו הם המראה החיצוני המקורי אך פנים הקתדרלה עבר שיפוצים רבים שתמכו ביסודות ושינו אותו מאוד.
המראה החיצוני של הקתדרלה יוצר אחידות על ידי גודל הפתחים הזהים שלה. בקתדרלת שפייר יש את הדוגמה המוקדמת ביותר בגרמניה לגלריה ננסית, אכסדרה הסובבת סביב הבניין כולו, ממש מתחת לקו הגג. אותו סוג גלריה מעטר גם את הכיפות המזרחיות והמערביות. הפתחים בגלריה תואמים את גודל החלונות במגדלים. שתי הכיפות הן מתומנות, הגג של הכיפה המזרחית הוא מעט בייצתי. המגדלים מסתיימים בצריחים בסגנון "קסדה של חבל הריין" (Rheinischer Helm). הספינה, המגדלים והכיפות מקורים כולם בנחושת שעברה בליה לגוון ירוק חיוור, בניגוד לאדום הוורדרד של אבן הבניין, והצבעוניות של מבנה החזית המערבית.
מבפנים, הספינה כוללת שני שלבים פתוחים עם פתחים רומנסקיים חצי עגולים פשוטים. בארקדה יש עמודים תומכים מרובעים שצורתם פשוטה, לכל אחד צמוד פילסטר רחב מחובר, כשכל פילסטר שני תומך בקשת אבן של הקמרון הגבוה. החללים המרובעים שנוצרו כך בתקרה הם קמרון מוצלב ומטויח בלבן. אף על פי שרוב עבודות הגבס של המאה ה-19 הוסרו ממשטחי הקיר, הקיר הרחב שבין הארקדה לקומת התאורה מכיל סדרה של ציורי קיר צבעוניים המתארים את חיי הבתולה.
במאה ה-21 עברה הקתדרלה שיפוצים יסודיים, שעלותם כ-26 מיליון אירו. בנוסף שוחזרו ציורי הקיר של, שהוסרו בשנות החמישים, ומוצגים כעת ב"אולם הקיסר" (Kaisersaal) של הקתדרלה.
הקריפטה
במשך מאות שנים התפתחו הקריפטות מתאים זעירים לאולמות קריפטות גדולים תת-קרקעיים למחצה ומשוכללים מאוד, שהפכו לצורות סטנדרטיות באיטליה ובגרמניה, ולעיתים התרחבו מתחת לטרנספטים כמו גם המקום המקודש. הקריפטה המונומנטלית של קתדרלת שפייר, שהוקדשה בשנת 1041, היא אולם הקריפטה הרומנסקי הגדול באירופה, על שטח של 850 מטרים רבועים וגובה של קרוב ל-7 מטרים. ארבעים ושניים קמרונות צולבים נתמכים בעשרים עמודים גליליים עם כותרות פשוטות. אבני אבן החול מתחלפות בצבעוניות בין צהוב לחלודה, עיצוב אופייני לתקופה הסאלית ובית הוהנשטאופן, ומהוות את ההקשר של ערכת הצבעים של החזית מהמאה ה-19. "הבהירות האדריכלית יוצאת דופן למדי, כתוצאה מביצוע מדויק של תבניות הבסיס והכותרות, יחד עם המערכת של קשתות רוחביות".
קפלות
בצידה הדרומי של הקתדרלה נמצאת הקפלה הכפולה (Doppelkapelle) של וקתרינה הקדושה. הרעיון של הקפלה הכפולה היה מבוסס היטב בסוף המאה ה-11, עוד מתקופת קרל הגדול והיה נפוץ בשימוש בקפלות קיסריות ואפיסקופלית. בנייתה של זו בקתדרלת שפייר החלה כבר בסביבות 1050. הקפלה של קתרינה הקדושה נבנתה לרגל יום הולדתה של בתו של היינריך השלישי ב-25 בנובמבר, יום חגה של קתרינה מאלכסנדריה, אחת מארבעה-עשר הקדושים המסייעים. בשנת 1961 הוחזרה הקפלה למצבה המקורי כקפלה כפולה. שתי הקפלות מחוברות זו לזו דרך פתח במרכז. כיום, הקפלה של אמרם הקדוש היא בפטיסטריום.
בצידה הצפוני של הקתדרלה נמצאת הקפלה של, על שם קדושה נוצרית מעונה. הקפלה נבנתה לכבודה בהוראת היינריך הרביעי מכיוון שהוא נולד ביום חגה. השרידים של אפרה הקדושה התגלו באאוגסבורג בסביבות 1064. היינריך הרביעי נקבר בקפלה שלא הוקדשה בין השנים 1106 עד 1111, כאשר האפיפיור פסקליס השני ביטל את הנידוי של היינריך, שהיה בתוקף מאז שנת 1088. במהלך עבודות השחזור בשנת 1971 התגלה דף קלף בקפלה שהוא חלק מ שנכתבה בסביבות שנת 500. כיום, קפלת אפרה הקדושה היא משכן (במובן הנוצרי של המונח).
בתחילה היו חמש קפלות נוספות בצידה הצפוני של הקתדרלה: פאולוס, אגנס הקדושה, ברנארד הקדוש, היינריך הקדוש ומריה. הקפלה של מריה הקדושה נוספה בצד הצפוני של הקתדרלה על ידי הבישוף מתיאס פון ראמונג (Matthias von Rammung) בשנת 1475. חורבותיהם של הקפלות הוסרו כבר במאה ה-18.
פעמונים
מערכת הפעמונים של הקתדרלה מורכבת מתשעה פעמונים, מהם ארבעת הגדולים נוצקו בשנת 1822 על ידי פטר לינדמן (Peter Lindemann) וחמשת הקטנים יותר בשנת 1963 על ידי פרידריך וילהלם שילינג (Friedrich Wilhelm Schilling). כולם נכללים במגדל הפעמונים של הקתדרלה, הממוקם בכיפה המערבית.
סביב הקתדרלה
הפסל של הר הזיתים נהרס בשריפה הגדולה של 1689 והושאר בהריסות לאחר שהריסות המנזר הוסרו בשנת 1820 במטרה ליצור שטח פתוח. בהמשך הותקן לו גג כדי למנוע הידרדרות נוספת. את הפסלים הוסיף פסל מקומי, גוטפריד רן (Gottfried Renn). בתוך ההר נמצאת קפלה המוקדשת למלאך מיכאל.
בכיכר בקצה המערבי של הקתדרלה נמצאת קערה גדולה המכונה Domnapf ("קערת הקתדרלה"). היא סימנה בעבר את הגבול בין שטח השיפוט של הקתדרלה והאזור העירוני. כל בישוף חדש בבחירתו נאלץ למלא את הקערה ביין, בזמן ששועי העיר רוקנו אותה בברכות לבריאותו.
מגדל שדה הבור
מגדל שדה הבור (Heidentürmchen) הוא שריד לביצורי העיר מימי הביניים, מגדל וקטע של החומה, הממוקמים מעט ממזרח לקתדרלה. פעם הוא ניצב ממש ליד הריין, בקצה הרמה, צמוד לשטח ביצות שפעם היה קרוי "שדה הבור".
היכל העתיקות
אולם "היכל העתיקות" (Antikenhalle) נבנה מצפון לקתדרלה כדי לאכלס את הממצאים הרומיים מאזור הקתדרלה. הוא הוקם בסגנון נאו-קלאסי והתברר שהוא קטן מדי למטרה המיועדת. מאוחר יותר הוצגו בו כמה תותחים שנתפסו במלחמת צרפת–פרוסיה של 1870/71. כיום זוהי אנדרטה לזכר הנופלים בשתי מלחמות העולם.
יומנו של סרט
יומנו של סרט הוא ספר נספח לסדרת הספרים "יומנו של חנון" מאת ג'ף קיני.
מבנה הספר
בספר מתוארת יצירת הסרט "יומנו של חנון", שיצא למסכים ב-2010, על תולדות כוכביו ועל תסריטו. מטרתו של הספר להעניק לקוראים את תחושת הקסם שביצירת סרט קולנוע וללמד את הקוראים איך עושים סרט. מסופר על ילד שנהיה כוכב, שמו זקרי גורדון, בספר כתוב על "ניצבים", "צוות", ועל כל מה שכלול בסרט שנעשה על ידי ספר וכמובן מראים את ההבדל בין כתיבת ספר ליצירת סרט.
הפועל כפר בלום
הפועל כפר בלום הייתה קבוצת כדורגל ישראלית שמקורה בקיבוץ כפר בלום. הקבוצה הוקמה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, והצליחה להעפיל לליגת המשנה, אז ליגה א', שם שיחקה במשך 5 עונות. לאחר מכן נחלש מעמדה של הקבוצה והיא התדרדרה עד לליגה ג'. ובהמשך התפרקה.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1959, לאחר שקבוצת הפועל חוליות, מועדון שבסיסו בשדה נחמיה, קיבוץ סמוך, שכלל גם חברים מקיבוץ כפר בלום, הפסיקה את פעילותו בתחילת עונת 1959/1960, והשחקנים עברו לקבוצת הפועל כפר בלום החדשה שהוקמה. עד מהרה הורכבה הקבוצה מכדורגלנים של כל הקיבוצים הסמוכים בנוסף לכפר בלום ושדה נחמיה: קיבוצי עמק החולה, נאות מרדכי, וקיבוץ דן.
תוך 2 עונות מהקמתו עלה המועדון לליגה ב'. לאחר מכן המועדון עלה לליגה א' בתום עונת 1962/1963 לאחר שסיים במקום השני. בארבע העונות הראשונות, הצליחה להתבסס הקבוצה במרכז הליגה השנייה במקומות 6–10 כאשר להישג השיא היא מגיעה בעונת 1965/1966 אז סיימה במקום השישי בליגה. בתום עונת 1968/1969 סיימה הקבוצה במקום האחרון בבית הצפון של ליגה א' וירדה לליגה השלישית (ליגה ב'). עונה לאחר הירידה פרש המועדון מליגה ב' וירד לליגה ג', שם המשיך המועדון לשחק עד שפרש מהליגה לחלוטין והתפרק בסוף שנות ה-70.
הנוסחה הברומטרית
<div style="width: auto;מסגרת; float:left; clear:left;">
בתרמודינמיקה, הנוסחה הברומטרית (Barometric formula) היא נוסחה פיזיקלית המתארת את הלחץ האטמוספירי כתלות בגובה בשדה כבידה, תחת הנחות המודל של גז אידיאלי.
לנוסחה הברומטרית קיימות שתי גרסאות מקובלות. הגרסה הראשונה והמוכרת יותר היא הנוסחה הברומטרית האיזותרמית, כלומר כאשר לא לוקחים בחשבון את שינוי הטמפרטורה כשהגובה משתנה. הגרסה השנייה מכילה תיקון אשר לוקח בחשבון את שינוי הטמפרטורה.
רקע היסטורי
העובדה שלחץ האוויר דועך ככל שעולים בגובה הייתה כבר ידועה היטב לפיזיקאים במאה ה-17, אשר ידעו גם להסביר כי הסיבה לכך היא שככל שמגביהים יש פחות אוויר מעליך הנלחץ מטה על ידי כוח הכובד. אך תיאור מתמטי של תלות הלחץ בגובה התאפשר לראשונה רק לאחר פרסומו בשנת 1662 של חוק בויל הקובע יחס הפוך בין הלחץ לבין הנפח של גז אידיאלי.
הנוסחה הברומטרית פורסמה לראשונה בשנת 1686 על ידי הפיזיקאי אדמונד האלי, אולם הנוסחה פורסמה ללא פיתוח מתמטי מסודר. הראשון לפרסם פיתוח מסודר של הנוסחה הברומטרית היה המתמטיקאי והפיזיקאי פייר-סימון לפלס בשנת 1805, בכרך הרביעי של עבודתו בת חמשת הכרכים למעלה ממאה שנים לאחר שהנוסחה פורסמה לראשונה על ידי האלי.
הנוסחה הברומטרית
בפיתוח הנוסחאות מזניחים את השתנות תאוצת הכובד עם הגובה. השינוי בתאוצת הכובד הוא של פחות מחצי אחוז בעלייה בגובה של עשרה קילומטרים, ולכן נזניח תלות זו.
הנוסחה הברומטרית האיזותרמית
אם מניחים שהטמפרטורה קבועה כאשר עולים בגובה הנוסחה הברומטרית נתונה על ידי:
כאשר כאשר p_0, p צריכים להמדד באותן יחידות של לחץ (לדוגמה פסקל), ויש להתאים את קבוע בולצמן ותאוצת הכובד ליחידות בהן מודדים את הגובה ומסת החלקיקים.
הנוסחה הברומטרית בטמפרטורה משתנה
אם מניחים שישנה תלות ליניארית של הטמפרטורה בגובה מהצורה:
T=T_0-ah
כאשר a קבוע ביחידות של קלווין ליחידת אורך, ו-T_0 הטמפרטורה בגובה שהוגדר להיות h=0
מתקבלת הנוסחה הברומטרית:
כאשר כל הקבועים הוגדרו בטבלה לעיל, למעט a,T_0 שהוגדרו בפסקה הקודמת.
עבור אטמוספירת כדור הארץ ההנחה שהטמפרטורה ליניארית בגובה שימושית במקטעים רחבים יחסית, אך לא לאורך כל האטמוספירה . מדידות נסיוניות מראות כי התלות הכללית של הטמפרטורה בגובה מאוד לא טריוויאלית, שינוי הטמפרטורה אפילו אינו מונוטוני כתלות בגובה. למרות זאת, ניתן לאמר בקירוב טוב שהתלות היא ליניארית למקוטעין.
באופן סכמטי, הטמפרטורות יורדות ככל שעולים בגובה באזור הטרופוספירה (0-10 ק"מ מעל פני הים). לאחר מכן, באזור הסטרטוספירה (10-50 ק"מ גובה), הטמפרטורות עולות ככל שמגביהים. תופעה זו נובעת בין היתר בגלל בליעה של קרני השמש בטווח העל-סגול בשכבת האוזון הנמצאת בסטרטוספירה. לאחר מכן בגבהים של מעל חמישים קילומטרים מגובה פני הים, במזוספירה, הטמפרטורות יורדות שוב עם הגובה וכן הלאה. למרות התלות הכללית המסובכת, כפי שנכתב לעיל, ממדידות גם ידוע כי בכל אזור בנפרד הטמפרטורה בקירוב טוב ליניארית בגובה. כך למשל מפני הים עד לגובה של 10 ק"מ הטמפרטורה צונחת בערך ב-6.5 מעלות קלווין לכל קילומטר, ולאחר מכן נשארת בערך קבועה עד גובה של 20 ק"מ.
פיתוח הנוסחאות
נציג שתי דרכים שונות להגיע אל הנוסחה הברומטרית. הדרך הראשונה משיקולים הידרוסטטים ומשוואת המצב של גז אידיאלי, והדרך השנייה מהדרישה לשיווי משקל דיפוזיוני בין שכבות באטמוספירה בהנחה שהגז אידיאלי.
פיתוח משיקולים הידרוסטטים
נתבונן בעמוד גז (למשל האוויר באטמוספירה) הנמצא במנוחה, גובהו של עמוד הגז קטן מאוד, ונסמנו dh ושטח החתך שלו A.לכל חלקיק גז מסה m, וצפיפות החלקיקים n(h) וגם היא יכולה להיות תלויה בגובה, אך מכוון שגובה העמוד, dh, קטן מאוד הצפיפות כמעט ולא משתנה לאורכו ולכן מספר חלקיקי הגז הכלואים בו הוא הצפיפות מוכפלת בנפח העמוד N=n(h)Adh
כמו כן, מכוון שהעמוד במנוחה מהחוק הראשון של ניוטון אנו יודעים כי סכום כל הכוחות הפועלים עליו מתאפס. הכוחות הפועלים בציר האנכי הם:
נזכור שמספר החלקיקים בעמוד הגז הוא N=n(h)Adh ולכן משוואת הכוחות היא:
נצמצם בA, נעביר אגפים, ונשתמש בהגדרת הנגזרת:
על מנת לקבל קשר בין הלחץ לצפיפות, נשתמש במשוואת המצב של גז אידיאלי:
נציב את הצפיפות ממשוואת המצב במשוואה ההידרוסטטית ונקבל משוואה דיפרנציאלית על הלחץ
כעת לא ניתן להמשיך ללא ידע לגבי איך הטמפרטורה משתנה עם הגובה, ולכן נצטרך להניח הנחות או לנסות ולחפש מודל לתלות הטמפרטורה בגובה.
פיתוח הנוסחה האיזותרמית
הגענו למשוואה דיפרנציאלית על הלחץ התלויה בטמפרטורה. אם נניח שהטמפרטורה קבועה כשעולים בגובה T(h)=T_0 ניתן מיד לפתור את המשוואה באמצעות הפרדת משתנים:
אינטגרציה מ- h=0 עד h תניב: (בלוגריתם אין צורך בערך מוחלט מכוון שהלחץ תמיד חיובי)
ניקח אקספוננט של שני האגפים ונקבל:
וזו הנוסחה הברומטרית האיזותרמית.
הנוסחה עבור טמפרטורה משתנה
נחזור חזרה לנוסחה שפיתחנו משיקולים הידרוסטטים:
כעת נניח את התלות T(h)=T_0-ah, כאשר a קבוע ביחידות של קלווין ליחידת אורך.
אינטגרציה מ- h=0 עד h תניב: (בלוגריתם אין צורך בערך מוחלט מכוון שהלחץ תמיד חיובי)
בעזרת חוקי הלוגריתם ניתן לרשום:
וזו הנוסחה הברומטרית עבור טמפרטורה המשתנה בצורה ליניארית.
פיתוח באמצעות דרישה לשיווי משקל
על מנת להבין הוכחה זו דרוש ידע בסיסי בתרמודינמיקה.
ראשית נוכיח טענת עזר כללית על שתי מערכות הנמצאות בשיווי משקל במגע דיפוזיבי, כלומר חלקיקים יכולים לעבור בין המערכות. ידוע ששיווי משקל עבור מערכת בטמפרטורה קבועה משמעותו מינימום של האנרגיה החופשית של הלמהולץ. נסתכל על שתי מערכות A,B אשר נמצאות באותה טמפרטורה. מכוון שהטמפרטורה והנפח לא משתנים ניתן לרשום את הדיפרנציאל של האנרגיה החופשית הכוללת של שתי המערכות באופן הבא:
אך מכוון שחלקיקים היוצאים ממערכת A יכולים לעבור אך ורק למערכת B בהכרח מתקיים dN_A=-dN_B. נציב זאת, נשווה לאפס מהדרישה לשיווי משקל ונקבל:
מכוון שנרצה שהשוויון יהיה נכון לכל dN_A בהכרח נקבל:
כעת נתייחס לאטמוספירה בצורה מקורבת כאל עמוד גז הנמצא בשיווי משקל ובטמפרטורה קבועה T_0 לכל אורכו. נחלק את עמוד הגז לשכבות שונות לכל גובהו. השכבות השונות נמצאות במגע דיפוזיבי זו עם זו ובשיווי משקל. האנרגיה החופשית של הלמהולץ של גז אידיאלי נתונה על ידי:
כאשר V נפח השכבה, N מספר החלקיקים הכולל בשכבה, n_Q(T) הצפיפות הקוונטית אשר נתונה על ידי ,m המסה הממוצעת של חלקיק בגז, k_B קבוע בולצמן, ו- \hbar קבוע פלאנק המצומצם.
מכוון שעמוד הגז נמצא תחת השפעת הגרביטציה יש להוסיף את האנרגיה הפוטנציאלית הכובדית הפועלת על כל חלקיק לאנרגיה החופשית של כל שכבה:
מכוון שכל שכבה נמצאת בשיווי משקל עם השכבה הסמוכה לה, מחוק האפס של התרמודינמיקה נקבל שכל שתי שכבות לאורך העמוד נמצאות בשיווי משקל. נקבע את הגובה z=0 בשכבה כלשהי, ונסתכל על שכבה נוספת בגובה h מעליה. נוכל כעת להשתמש בטענת העזר שהוכחנו לעיל. הנגזרת לפי מספר החלקיקים של האנרגיה החופשית של גז אידיאלי ללא אנרגיה פוטנציאלית כובדית היא:
ולכן נגזור את האנרגיה החופשית הכוללת של כל אחת מהשכבות לפי מספר החלקיקים ונשווה, נקבל את המשוואה:
נשתמש בחוקי הלוגריתם כדי לרשום:
ניקח אקספוננט של שני האגפים ונקבל:
לבסוף נשתמש במשוואת המצב של הגז האידיאלי p=nk_BT כדי לקבל את הנוסחא הברומטרית:
בלשון אשר הזכרת לזוכריך
בְּלָשׁוֹן אֲשֶׁר הִזְכַּרְתָּ לְזוֹכְרֶיךָ הוא פיוט משל רבי אלעזר בירבי קליר. הפיוט מהווה חלק מקדושתא, מערך פיוטים לחזרת הש"ץ, שיצר הקליר לכבוד שבת זכור.
המוטיב העיקרי בפיוט, בהתאמה לשבת זכור והציווי לזכור את אשר עשה עמלק ולמחות את זכרו, הוא הזיכרון. הפייטן עושה שימוש במוטיב זה כדי ליצור תפילה שבה מזכיר כביכול המתפלל לאל את אשר עליו לזכור, את עמו שבגלות ואת עירו המושפלת מבלי בית המקדש. שימוש זה דומה למדרש בפסיקתא דרב כהנא על הפסוק "זכור את אשר עשה לך עמלק", במדרש מנוסחת הטענה כקריאה לכך שהאל יראה בצער עמו וינקום את נקמתם מידי הקמים עליהם:.
הפיוט התקבל כבר בתקופות מוקדמות; רש"י מצטט אותו בפירושו למקרא, ורבי יוסף קרא, אף הוא מן הראשונים, מסתמך עליו בפרשנותו למגילת איכה בביאור הכתוב "תשוח עלי נפשי". הפיוט זכה להתייחסות פרשנית רחבה, שעיקרה עודנו בכתבי יד.
שי בכר
שי בכר (נולד ב-27 באוקטובר 1969) הוא שייט עבר ישראלי. זוכה מדליית הארד באליפות העולם (קרוזון 1993) ובאליפות אירופה (ברייטנברון 1993). התחרה רוב הקריירה לצד שותפו ארז שמש במפרשית מדגם 470.
קריירה
בשנת 1988, בכר ושותפו ארז שמש זכו במדליית כסף באליפות אירופה לנוער במפרשיות מדגם 420. בשנת 1990 הוא התחרה יחד עם שמש באליפות העולם שנערכה בהולנד למפרשיות מדגם 470 האולימפי וסיים במקום ה-28.
בלשון אשר הזכרת לזוכריך
הפיוט
הפיוט, כמו פיוט ד בכל קדושתא מתחיל במילים:. באשכנז, נוהגים לספח מילים אלה למשפט הקודם (כלומר לפסוק האחרון שבמשלש):.
השפעה
נראה כי פיוט זה עמד לפני הפייטן שלמה בן מנחם, בעת כתיבת הסליחה "את עם הנסגל והמיוחד". בסליחה נעשה שימוש בתיאורי עם ישראל בדומה לתיאור בפסקה החותמת את הפיוט: ; בדומה לכך נאמר בסליחה:.
לחנים
בחסידות ויז'ניץ היה מקובל לחן לפיוט זה, שהיו נוהגים לשיר בליל שבת זכור על שולחנו של הרבי ישראל הגר בעל "אהבת ישראל", בתקופת בנו הרבי חיים מאיר הגר בעל "אמרי חיים" נשכח הניגון, והוא הושר רק לפרקים כשהזדמן לשולחנו מי שזכר את הניגון. בספר מנהגי חסידות קומרנה, מובא מנהג דומה של האדמו"ר רבי יעקב משה סאפרין שנהג לשיר את הפיוט בעת סעודת שחרית של שבת זכור.
לחן אחר שהולחן על ידי האדמו"ר רבי אליעזר זאב מקרעטשניף, מקובל בחסידות נדבורנה, ונהוג לשיר בו את הפיוט בעת עריכת "שלום זכר" במהלך כל השנה.
לחן של פנחס (פיניע) ספקטור מקובל בחסידות בויאן.
שי בכר
קריירה
לאורך הקריירה בכר ושמש התחרו נגד הצמד ניר ורן שנטל. היריבות ביניהם הגיעה לעיתים למצב ששני הצמדים סירבו להתאמן בצוותא.
בלשון אשר הזכרת לזוכריך
לחנים
לחן מפורסם של יוסי גרין בביצוע אברהם פריד, הופיע באלבומו "ברכה והצלחה" (1995), תחת השם "זכור".
ויקטור פונטה
ויקטור ויורל פונטה (ברומנית: Victor Viorel Ponta; נולד ב-20 בספטמבר 1972 בבוקרשט) הוא פוליטיקאי רומני, בעל רקע סוציאל-דמוקרטי, משפטן בהכשרתו, שכיהן כראש ממשלת רומניה בשנים 2012–2015, היה יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ובין פברואר 2012 - פברואר 2014 היה מנהיג הברית הסוציאל-ליברלית. ב-27 באפריל 2012 נתבקש על ידי הנשיא טראיאן בססקו להרכיב ממשלה חדשה אחרי ההדחה בהצבעת אי אמון של ממשלת מיכאי רזבאן אונגוריאנו ולקראת הבחירות לפרלמנט בנובמבר 2012. במרץ 2014 הרכיב ממשלה שלישית בתמיכת שלוש מפלגות אחרות: המפלגה הדמוקרטית של ההונגרים ברומניה UDMR, המפלגה השמרנית והאיחוד הלאומי לקדמת רומניה, בעוד המפלגה הלאומית ליברלית של קרין אנטונסקו עברה לאופוזיציה. ממשלתו התפטרה בנובמבר 2015, בעקבות האסון מ-30 באוקטובר 2015 במועדון "קולקטיב" בבוקרשט. החל משנת 2004 פונטה הוא חבר בבית הנבחרים הרומני מטעם מחוז גורז'. ב-2012 נבחר לסגן יושב ראש האינטרנציונל הסוציאליסטי. בינתיים הוא סולק מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית ובספטמבר 2017 עם דניאל קונסטנטין (בעבר יושב ראש המפלגה השמרנית) הקים את מפלגת פרו-רומניה. ב-2022 מפלגתו הצטרפה כמשקיף למפלגת הסוציאליסטים האירופים. פונטה הוא יושב ראש הקרן "מיזמי שיתוף פעולה אזורי בים השחור 2020 "
התחלת דרכו
פונטה נולד בבוקרשט, במשפחה שמצד אמו (קורניליה נאום) יש לה שורשים ארומניים - מן היישוב ווסקופויה (בזמנו מוסקופולה) באלבניה. פונטה למד בבית הספר התיכון על שם יון נקולצ'ה בבבוקרשט. בשנת 1989 שיחק בקבוצת הכדורסל צ'.ס. "סטיאווה בוקרשט" שזכתה באליפות ליגת הנוער הרומנית. פונטה הוא בוגר הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט (1995) ושל האוניברסיטה הלאומית לביטחון על שם קרול הראשון בבוקרשט (2002). היה מדריך עוזר של אדריאן נסטאסה בחוג למשפט בינלאומי. בשנת 2000 שהה שישה חודשים באיטליה והשתלם בקורס למשפט פלילי בינלאומי באוניברסיטת קטניה בסיציליה. מחצית הזמן עשה השתלמות בפרקליטות הלאומית אנטי-מאפיה בשנת 2003 סיים דוקטורט במשפט פלילי בינלאומי באוניברסיטת בוקרשט, בהדרכתו של אדריאן נסטאסה. עד שנת 1998 עבד כתובע בפרקליטות של הרובע 1 בבוקרשט, ובשנים 1998 - 2002 כתובע בבית המשפט הגבוה - מחלק המאבק בשחיתות, משפט פלילי והמאבק בפשיעה. בשנים 2000 - 2001 כיהן כמתאם של הלשכה למאבק בהלבנת הכספים.
כשבחורף 1998, בתי המשפט סבלו מבעיות קשות של הסקה, הוביל פונטה את השביתה הראשונה של המשפטנים, ברובע 1 בבוקרשט, על מנת להשיג שיפור התנאים הפיזיים של עבודתם.
פעילותו הפוליטית
נכנס לפוליטיקה בשנת 2001 לאחר שהוזמן על ידי אדריאן נסטאסה, שהציע לו את התפקיד של מזכיר מדינה, ראש גוף הבקרה והמאבק בשחיתות מטעם הממשלה, שנקרא לאחר מכן גוף הבקרה של הממשלה. מילא תפקיד זה בשנים 2001–2004 ובשנת 2002 התקבל למפלגה הסוציאל-דמוקרטית. היה יושב ראש ארגון הנוער שלה בשנים 2003–2006, החל משנת 2003 סגן יושב ראש המפלגה, וכעבור שנתיים, בשנת 2004 בגיל 31 היה לשר הצעיר שבכל ממשלות רומניה שלאחר מהפכת 1989: השר האחראי על בקרת הקרנות האירופיות ויישום מדיניות האיחוד האירופי ברומניה.
בשנים 2008 - 2009 היה לשר אחראי על הקשר עם הפרלמנט בממשלת אמיל בוק. יחד עם שאר השרים הסוציאל-דמוקרטים התפטר בסוף שנת 2009 מממשלת בוק אחרי פיטוריו של סגן ראש הממשלה ושר הפנים דן ניקה.
בפברואר 2010 הביס את מירצ'ה ג'ואנה ב 856 קולות מול 781 בבחירות לתפקיד יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בנובמבר 2011 מירצ'ה ג'אונה סולק מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
ב-5 בפברואר 2011 כרת פונטה ברית עם המפלגה הלאומית ליברלית PNL בראשותו של קרין אנטונסקו ועם המפלגה השמרנית של הטייקון דן ווייקולסקו במסגרת הברית הסוציאל-ליברלית. המפלגה PNL עזבה את הברית בפברואר 2014. בנובמבר 2015 התפטר, לאחר האסון במועדון "קולקטיב" בבוקרשט, והוחלף על ידי דאצ'יאן צ'ולוש. אחרי שזוכה על ידי בית המשפט העליון בשתי פרשות של האשמות בשחיתות, בספטמבר 2017 הקים את מפלגת פרו-רומניה עם דניאל קונסטנטין. בנובמבר 2019 נבחר לסגן יושב ראש המפלגה הדמוקרטית האירופאית.
פרשת הדוקטורט וזיכוי
בשנת 2012 הועלו נגדו חשדות של פלגיאט חמור לגבי עבודת הדוקטורט במשפטים שכתב באוניברסיטת בוקרשט בשנת 2003 בהנהגתו של פרופ' דיאקונו. שתי ועדות שחקרו את הנושא העלו מסקנות סותרות. לדברי פונטה חשדות אלה היו חלק ממזימה נגדו מצד הנשיא בססקו. ב-2016 המועצה הלאומית להכרת תארים, דיפלומות ותעודות אוניברסיטאיות CNATDCU ביטלה אל התואר דוקטור למשפטים של פונטה
ב־14 ביולי 2020 אישר בית המשפט העליון של רומניה שעבודת הדוקטורט שלו הייתה פלגיאט.
לעומת זאת ב־10 במאי 2018 זיכה בית המשפט העליון את פונטה מהאשמות בשחיתות, זיוף, העלמות מס והלבנת הון בנוגע לתקופת עבודתו כעורך דין בשנים 2011-2007.
חיים פרטיים
ויקטור פונטה נשוי בשנית החל משנת 2006 לדצ'יאנה אוקטביה סרבו, חברה בפרלמנט האירופי. יש לו שני ילדים: בן מנישואיו לאשתו הקודמת, רוקסנה, וילדה מנישואיו השניים. בגלל תווי פנים מסוימים המזכירים את שר החוץ הנודע של רומניה בין מלחמות העולם, ניקולאיה טיטולסקו, יש שכינו אותו "טיטולסקו הקטן".
ורה וונג
ורה וונג (באנגלית: Vera Wang, בסינית: 王薇薇, נולדה ב-27 ביוני 1949) היא מעצבת אופנה אמריקאית.
חיים אישיים
ורה אלן וונג נולדה וגדלה בניו יורק להורים ממוצא סיני. הוריה נולדו בשאנגחאי ועברו לארצות הברית באמצע שנות הארבעים. אמה עבדה כמתרגמת עבור האו"ם. לוונג אח אחד בשם קנט הצעיר ממנה. וונג סיימה את לימודיה ב-1967 והחלה ללמוד בסורבון שם עשתה תואר בהיסטוריה של האמנות. בגיל 6 החלה וונג ללמוד החלקה אמנותית והשתתפה בתחרויות שונות אך לאחר שלא הצליחה להיכנס לנבחרת במשחקים האולימפיים החלה להתעניין לתעשיית האופנה.
ב-1989 נישאה לארתור בקר. השניים התגוררו במנהטן יחד עם שתי בנותיהן המאומצות: ססיליה (נולדה ב-1990) שלומדת באוניברסיטת פנסילבניה וג'וזפין (נולדה ב-1993) שלומדת באוניברסיטת הרווארד. ביולי 2012 השניים נפרדו.
קריירה
בתחילת שנות השבעים הייתה וונג עורכת בכירה במגזין האופנה ווג. היא עזבה את העיתון לאחר שלא קודמה לתפקיד העורכת הראשית ואת התפקיד קיבלה אנה וינטור. וונג הצטרפה למעצב ראלף לורן ועבדה איתו במשך שנתיים.
וונג עיצבה שמלות כלה למפורסמות רבות כדוגמת: אלישה קיז, איבנקה טראמפ, צ'לסי קלינטון, ויקטוריה בקהאם, מריה קארי, אבריל לאבין, ג'ניפר לופז, ג'ניפר גארנר, שרון סטון, שרה מישל גלר, הילרי דאף, אומה תורמן, קים קרדשיאן, ויולה דייוויס, קייט הדסון והולי האנטר. שמלותיה של וונג נלבשו גם על ידי מישל אובמה.
וונג עיצה תלבושות לאומני החלקה רבים ואף עיצבה את המדים שנלבשים כיום על ידי המעודדות של קבוצת פילדלפיה איגלס. בשנת 2002 נכנסה וונג לשוק עיצוב הבית והשיקה קולקציית כלי חרסינה בעיצוב ורה וונג.
בשנת 2005 זכתה בפרס ה-CFDA בתור מעצבת בגדי הנשים של השנה. ב-27 במאי 2006 זכתה וונג בפרס מפעל חיים מטעם הקרן של אנדרה ליאון טאלי. בשנת 2010, עשרים שנה לאחר פתיחת חנותה הראשונה זכתה וונג בפרס "Leadership in the Arts" מטעם העמותה "Harvard-Radcliffe Asian American Association". ביוני 2012 נפתחה החנות הראשונה של וונג בסיאול.
ורה וונג היא כנראה השם המזוהה ביותר עם תעשיית שמלות הכלה והערב היוקרתיות והנחשקות בעולם, וככזאת היא נחשבת גם לחברה של כבוד במיטב החוגים ההוליוודיים. בהתאם, מתחזקת המעצבת האמריקאית פיד מעורר קנאה, סטייל מעודכן וגזרה לוהטת במיוחד. בשנים האחרונות היא משתפת לא פעם את הלוקים האופנתיים שלה ברשת, לוקים שהופכים כמעט באופן מיידי לוויראליים ומעוררים שלא במפתיע דיון ער בסוד הנעורים. "עבודה, שינה, וקוקטייל של וודקה", סיכמה וונג כשנשאלה כיצד היא מצליחה לשמור על לוק צעיר.
ורה וונג, שבנתה את שמה כמעצבת-על בינלאומית בזכות שמלות הכלה שלה, השיקה לאחרונה אתר אינטרנט ראשוני וגאוני, המוקדש לדבר אחד: רשימת מתנות לזוגות שמתחתנים, כמקובל באמריקה, הכוללת את מוצריה בלבד. הרעיון הזה לא היה נחשב למהפכני בעולם השיווק בכלל, ובעולם האופנה בפרט, אלמלא הכינה וונג שיעורי בית כראוי.
בנוסף לקולקציית הבגדים, קו התכשיטים וקו ההלבשה התחתונה, היא השיקה בשמים, מצעים, מגבות, מזרנים, כלי חרסינה וניירות מכתבים - כולם יחד בונים מותג סגנון חיים רומנטי ושיקי. אמנם מעצבי אופנה רבים כמו קנת קול, ג'ורג'יו ארמאני וטומי הילפיגר כבר הציגו קווי עיצוב לבית, אבל איש מהם לא לקח את האסטרטגיה השיווקית רחוק כל כך. "העמדה הרשמית שלנו בענייני הכלות הרשתה לנו ליצור אמון בין הצרכן לקו מוצרי הבית והלייף סטייל", הסבירה וונג בראיון. "הצעד ההגיוני הבא הוא להעמיק את היחסים עם הלקוח לאורך כל חייו, והמטרה היא להמשיך להתפתח בהתאם לקצב התפתחות הצרכים של הלקוח".
המכביה השישית
המכביה השישית הייתה אירוע ספורט המוני יהודי, שנערך בישראל, בספטמבר 1961, כחלק מסדרת אירועי המכביה.
טקס הפתיחה של המכביה השישית נערך באצטדיון רמת גן ב-29 באוגוסט בהשתתפות 26 משלחות מרחבי העולם, מהן גואטמלה וקונגו הבלגית, שהשתתפו בפעם הראשונה. 30 אלף צופים, 1000 צועדים ו-2000 ספורטאים. את הלפיד הדליק האתלט יוסף להב.
בין אורחי הכבוד של המכביה הזאת בלטו האלוף האולימפי מארצות הברית, רייפר ג'ונסון (קרב עשר) ושיאן העולם ג'ון תומאס (קפיצה לגובה). אלה הפגינו הופעות מרהיבות.
אירועים מיוחדים במכביה
במכביה השישית השתתפו מספר ספורטאים מהטובים בעולם בתחומם, ביניהם היו: האתלט דוד סגל מבריטניה, בעל מדליית ארד אולימפית (רומא 1960) בריצת שליחים 4x100 מטר, זכה ב-4 מדליות, מהן 3 זהב. הסייפים איב דרייפוס מצרפת בעל מדליית ארד אולימפית (מלבורן 1956) ואלברט אקסלרוד מארצות הברית בעל מדליית ארד אולימפית (רומא 1960) השתתפו וזכו במדליית זהב כל אחד במכביה. הטניסאי דיק סוויט מארצות הברית, דורג ראשון בעולם בשנת 1951, זכה בשתי מדליות זהב ביחידים ובזוגות (ביחד עם מייק פרנקס ) והאתלט גרי גובנר מארצות הברית ששנה לאחר מכן קבע שיא עולם בהדיפת כדור ברזל וזכה במדליית ארד באליפות העולם בהרמת משקולות זכה ב-3 מדליות זהב.
הספורטאי המצטיין של המכביה היה מייק הרמן מארצות הברית שזכה ב-5 מדליות אישיות, מהן 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
טקס הסיום
טקס הנעילה של המכביה נערך באצטדיון רמת גן. בטקס הוכרז הספורטאי המצטיין של המשחקים, האתלט מייק הרמן מארצות הברית.
האירוע המרכזי של הטקס כלל משחק כדורגל בין קבוצת יובנטוס לנבחרת ישראל שהסתיים בתוצאה של 3-3.
אופניים
24 רוכבים השתתפו במרוץ מ-5 מדינות. - לוץ דורכלר - 1:10.4 דקות - רב רדקר-קט - 1:10.9 דקות - אלן רוסנר - 1:12.0 דקות 14 רוכבים התחילו, 13 סיימו. המסלול: ראשון לציון, אזור, יבנה, גדרה, ראשון לציון, רחובות. - רב רדקר-קט - 1:46.03 שעות - ברונו קאלו - 1:46.03.3 שעות - אלן רוסנר - 1:46.03.9 שעות -
איגרוף
התחרות נערכה באולם "גל רון" ביפו, בהשתתפות 2000 צופים. גוטפריד בן בריל אייק ששון
המנצחים בהיאבקות בסגנון יווני-רומי
התחרות נערכה באולם הקולנוע "עין דור" בחיפה, בהשתתפות 50 מתאבקים מ-10 מדינות.
המנצחים בהיאבקות בסגנון חופשי
התחרות נערכה באולם הקולנוע "עין דור" בחיפה, בהשתתפות 30 מתאבקים מ-11 מדינות.
התעמלות
מקבילים מדורגים - א. פישר ( דרום אפריקה) קורה - א. פישר ( דרום אפריקה) סוס קפיצות - א. פישר ( דרום אפריקה) תרגילים בעמידה חופשית - א. פישר ( דרום אפריקה) - רון ברק
חתירה
התחרויות נערכו בנחל הירקון.
טניס
המשחקים נערכו במגרשי הטניס של מכבי תל אביב ובמגרשי הטניס ברמת גן. - אווה דולדיג - מרלן גרסון ( דרום אפריקה) - דיק סוויט - דיק סוויט ומייק פרנקס
טניס שולחן
המשחקים נערכו במלון שרתון הישן בתל אביב. - אנג'ליקה רוזיאנו - סוזי יאבור - לוסי כהן - סוזי יאבור ולוסי כהן - אנג'ליקה רוזיאנו ומיקי רוזיאנו - ג'ף אינגבר - סטנלי ג'ייקובסון - פימה בוריס ויוסף סולומון - אגנאור וברוך
טורניר קבוצתי
- (סוזי יאבור ולוסי כהן) - (אנג'ליקה רוזיאנו ותלמה גלאוברט) - דרום אפריקה (א. חייט ו-ל. לוין) -  -   -
קליעה
התחרות נערכה במטווח הגדנ"ע בג'ליל, ליד הרצליה. 12 קלעים מ-7 מדינות השתתפו בתחרות. מתוך 600 נק'. - דן ברקאי  506 נק'  - אליהו קורן  505 נק'  - רמונד רוס  504 נק' - מילטון פרנד  579 מתוך 600 16 קלעים מ-5 מדינות השתתפו בתחרות. מתוך 1200 נק'.  - מילטון פרנד  1095 נק'  - חנן קריסטל  1074 נק'  - אדמונד ליבוביץ'  1064 נק'
ירי בצלחות חרס
- איזידור הורביץ 99 - מקסים כהן 92 - דניאל כהן (בן 16) 92 - 348  -  343
כדורגל
- דרום אפריקה
כדוריד
טורניר הכדוריד נערך במגרשי מכבי רמת גן ומכבי ראשון לציון.
כדורמים
- דרום אפריקה, פעם רביעית ברציפות
כדורעף
המשחקים נערכו ב"גן אברהם" ברמת גן.
תוצאות המשחקים
(12-15, 15-10, 15-13, 5-15, 10-15) (16-18, 15-13, 9-15, 15-13, 3-15) (5-15, 17-15, 6-15, 11-15) (13-15, 15-7, 15-10, 6-15, 8-15)
כדורסל
המשחקים נערכו באצטדיון רמת גן.
תוצאות המשחקים
(מחצית: 28 - 29)
כדורת
- ס. קריסמן - גורדון והרולד סטאזן
סיף
התחרויות נערכו בבית מכבי בחיפה. הסייפים איב דרייפוס בעל מדליית ארד אולימפית (מלבורן 1956) ואלברט אקסלרוד בעל מדליית ארד אולימפית (רומא 1960) השתתפו וזכו במכביה. - מרי מאייר ואן דר סלויס, 6 ניצחונות - ויויאן סוקול, 5 ניצחונות - אלברט אקסלרוד - איב דרייפוס
רשימת הזוכים בתחרות
מגדל (7 קפיצות): קטי פליקר - 63 נק' מגדל (10 קפיצות): דיקי מורס - 99.12 נק'
שחייה
תחרויות השחייה נערכו בבריכת גלי גיל ברמת גן.
פסגת אאולסהד (אנטארקטיקה)
פסגת אאולסהד או פסגת אאולזהד (באנגלית: Owlshead Peak; מילולית: פסגת ראש הינשוף) היא פסגה בחוף המערבי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
פסגת אאולסהד ממוקמת 2.8 קילומטרים ממזרח לכף בלו, שבחצי האי סטרשר.
גובהה של פסגת אאולסהד 300 מטרים מעל פני הים; פסגת אאולסהד היא הפסגה ה-5,321 בגובהה באנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה צולמה לראשונה על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד (FIDASE), אשר צילמה מהאוויר את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956 – 1957.
הפסגה מופתה באופן חלקי על ידי משלחות סקר אל הקרקע מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, אשר יצאה מבסיס האי דיטייל בין השנים 1956 – 1959.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1960 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
שם הפסגה הוא תיאורי.
לפסגה צורת ראש ינשוף, במבט מכיוון מפרצון קריסטל ומכיוון מפרץ דארבל.