cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביצוע אותנטי
כוונון
בדומה לבחירת גובה התו לה (A), נהוג כוונון (ובלעז Temperament) שונה מהכוונון המושווה הנהוג היום והיסטורית הוא אף אחד הסממנים המבחינים בין בארוק ומוזיקה מוקדמת יותר מהרנסאנס. במוזיקת ימי הביניים המבוססת בעיקר על מרווחים זכים מסוג קווינטה וקוורטה היה בשימוש "כוונון פיתגוראי", כוונון רציונלי-המחלק המיתר ביחסים הניתנים ליצוג כמנת שלמים (מונה ומכנה טבעיים), ומיוחס לפיתגורס. בכוונון זה הקווינטות בכל הרגיסטרים, מן הבס הנמוך ועד הסופרן הגבוה, זכות לחלוטין, כלומר המרחקים בקווינטה מאותו לה-A המהווה נקודת הייחוס שווים ומדויקים (בכל הרגיסטרים שהיו בשימוש). באותם ימים כחלק מתפיסת העולם הסכולסטית הדוגלת בדוגמות מתוך אמונה בסדר עולמי דטרמיניסטי, לשמירה על היחסים המוגדרים הייתה משמעות תרבותית עמוקה, התפיסה התרבותית הזו נדדה לבעלי העיסוקים השונים, שרובם המכריע היה בעל השכלה כנסייתית, ואולי ראוי יותר מכל להזכיר את ספרו של האסטרונום והמתמטיקאי יוהאנס קפלר-Harmonices Mundi (לטינית: "הרמונית העולם") המזהה המרווחים ביחס שבין תנועת גרמי השמים השונים בספרו כמרווחים הרמוניים ובדוגמה: "הארץ והשמש שרות "מי-זרי"(-יגון)". ואומנם עם התפתחותה של המוזיקה לכיוונים אחרים, ביקשו המלחינים, המבצעים וגם מי שעסקו בתחומים מדעיים, כוונונים שונים המתאימים בצורה נאותה יותר למוזיקה שאיננה כתובה בכללי המזמור הגרגוריאני. ברנסאנס הוכר הכוונון העושה תיקון ברבע "קומה" (Coma-שארית) הקרוי גם "מינטון" (Meantone) במהרה הוצעו כוונונים נוספים שלכל אחד מהם יתרונות משלו, ברגיסטרים השונים ובהתאם לאינטונציות-כרומטיות (נגינה מחוץ לסולם) שהיצירה מכילה. כמו כן כלים שונים השתמשו בכוונונים שונים, כלי הקשת בכוונון פיתגורס בעוד כלי הנשיפה מעץ ב"מינטון". השינוי בכוונון נדרש בעיקר עם כניסתה של מוזיקה חופשית יותר המבקשת לעשות שימוש במרווחים של טרצות, שבכוונון פיתגורס "מוזנחות" לטובת ניקיון הקווינטות ולכן הטרצות מוגדלות (ביחס לכוונון מושווה). הכוונון העסיק מוזיקאים מבצעים שנדרשו לו מדי יום, תאורטיקנים שדנו במהות הזכות (קונסוננס) והצרימה (דיסוננס), מדענים שביקשו ללמוד על הקול כתופעה ומתמטיקאים שנהנו מאתגר "פשרת" החלוקה שהוא מציב.
למעשה הכוונון המושווה הנהוג החל מן המאה ה-19, עושה שימוש בהבנה כי הצלילים מתפזרים על מנעד השמיעה במרחקים בגודל אי-רציונלי (תלות ב) ולכן לא ניתנים לייצוג בצורת מנות של מספרים טבעיים. תובנה זו, שככל הנראה קדמה אף למאה ה-19, עומדת בסתירה לגישה הפיתגוראית (שבמידה אומצה אף מאוחר יותר בראשית ימי המדע על ידי קפלר), שעיקרה היה תיאור העולם, ובמקרה הנדון המוזיקה באמצעות המושג יחס הוא פרופורציה הוא מנה, ועמדה על יתרונותיו וחסרונותיו של הכוונון המיוחס לפיתגורס.
בתחום כוונון כלי מקלדת (טמפרמנט) נהוג בפסנתר המודרני ובכלים אלקטרוניים טמפרמנט מושווה; אבל מסמכים וספרים רבים מהמאות ה-16 עד ה-18 מעידים על כך שכוונונים רבים אחרים היו נהוגים בתקופות אלה. צ'מבליסטים, נגני עוגב וקלאוויקורד מנגנים היום לרוב בכלים לא מושווים, בכוונונים אלה כל סולם נשמע מעט אחרת. למשל, את כלי המקלדת המכוון היטב מאת באך מנגנים היום בכוונונים בארוקיים שאינם כוונון מושווה, ובכך מדגימים את אופיו השונה של כל סולם, בעוד שבכוונון מושווה כל הסולמות נשמעים זהים, ופן דידקטי, ובראשונה אף פן יצירתי, מרכזי ביצירה בכללותה אובד.
רפרטואר
כבר מראשיתה של התנועה למוזיקה עתיקה היא התבלטה בכך שביצעה יצירות של מלחינים לא ידועים. יש אפילו הקובעים את תחילתה של התנועה (או לפחות את תחילת ההתעניינות במוזיקה העתיקה) ב-1829, אז ביצע פליקס מנדלסון לראשונה את "מתאוס פסיון" של באך וגילה אותו מחדש לחברה ששכחה אותו כמעט לחלוטין.
תנועת המוזיקה העתיקה מתוארת לעיתים קרובות כתנועת "תחייה" (revival), המחזירה לחיים מוזיקה נשכחת. מצדדי תחייה זו מתנגדים לרעיון המקובל שרוב המוזיקה שלפני 1750, מלבד באך ואולי גם הנדל, היא חסרת חשיבות ואינה טובה כמו המוזיקה שנכתבה מאוחר יותר. אסכולת הביצוע ההיסטורי החזירה אל במות הקונצרטים (וחנויות התקליטים) מוזיקה של מלחינים שנשכחו במשך מאות שנים, כמו קופרן, טלמן, סקרלטי, ויוואלדי, ורבים אחרים. גם בימינו מבוצעות ומוקלטות מדי שנה יצירות רבות אשר לא בוצעו מאז מותו של המלחין.
המחלוקת בנושא המוזיקה העתיקה
מאז תחילתה של התנועה למוזיקה עתיקה היא עוררה מחלוקת ומשכה אליה ביקורת מצד מוזיקאים ומבקרי מוזיקה. הטענות העיקריות נגדה הן שהיא מתמקדת בטפל (פרקטיקה היסטורית) על-פני העיקר (אקספרסיביות אישית), מבצעת על-פי חוקים ולא על-פי הרגש, ורמתה הטכנית נמוכה. במיוחד בתחילת דרכה של התנועה, כאשר הקלטות וקונצרטים בכלים אותנטיים נעשו נפוצים יותר, היו מי שהזדעזעו למשמע הפרשנות הלא-אורתודוקסית שלהם למוזיקה קלאסית.
המצדדים בביצוע אותנטי נתקלו בביקורת חריפה מצד גורמים שונים, בהם יוזף קרמן (Joseph Kerman) וריצ'רד טארוסקין. האחרון גרס, ש"אותנטיות" עלולה להתפרש כשלילת כל סוג של ביצוע שאינו אותנטי כזיוף או משהו הקרוב להונאה מכוונת. בשלילת הביצוע האותנטי מרחיק טארוסקין לכת עד לטענה, בעיוות מונחים מעניין, כי ביצוע היסטורי הוא, למעשה, "אותנטי" כסימפטום אמיתי של חשיבה מודרנית.
המחלוקת נמשכת גם כיום, אך הביצועים האותנטיים הולכים וצוברים פופולריות (גם בשל ההתקדמות בטכניקת הנגינה, עם צמיחתו של דור שני ושלישי של נגנים בכלים היסטוריים). השפעתה של האסכולה ההיסטורית נשמעת גם בביצועים מודרניים - הרבה מבצעים בכלים מודרניים שואלים מאפיינים פרשניים מעמיתיהם המנגנים בכלים אותנטיים - למשל גודל התזמורת, מהירות הנגינה ואפילו שימוש במיתרי "גיד". גישה פרקטית לבעיה מציג הצ'לן פיטר ויספלווי, הגורס שגם אם הוא מעדיף ביצוע תקופתי, הרי כאשר התוצאה נשמעת טוב יותר בכלי מודרני, יעדיף אותו על פני הכלי האותנטי.
ראוי גם לזכור שהתנועה למוזיקה עתיקה אינה "תנועה" כלל: אין לה הנהגה או מוסדות והיא אינה מקשה אחת. יש בה זרמים שונים ומחלוקות פנימיות. כתבי-עת רבים המוקדשים למוזיקה עתיקה מלאים בוויכוחים סוערים בענייני פרשנות ופרקטיקת ביצוע, ושני ביצועים אותנטיים שונים לאותה יצירה יכולים להיות שונים שוני רב זה מזה.
אליעזר (צ'ייני) מרום
אליעזר ("צ'ייני") מרום (בשמו המלא: אליעזר אלפרד מרום; נולד ב-13 בנובמבר 1955) הוא אלוף במילואים בצה"ל, שבתפקידו האחרון כיהן כמפקד חיל הים הישראלי בשנים 2007–2011. אחרי שחרורו מצה"ל כיהן כיושב ראש מועצת רשות שדות התעופה בין השנים 2015–2018.
קורות חיים
מרום נולד במושב שדה אליעזר, ילדם השביעי של אריק, יהודי יליד גרמניה, וצ'יי לי (ששינתה את שמה בהמשך ללאה), בת לאם יהודייה-רוסייה ולאב סיני שהתגייר. אביו של מרום ברח מגרמניה הנאצית זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה אל המדינה היחידה שהסכימה לתת לו אשרת כניסה, סין, וכך פגש שם את האם.
מרום למד בבית הספר לקציני ים עכו, שם הודבק לו על ידי אחד ממפקדיו הכינוי "צַ'ייני", בשל עיניו המלוכסנות. סיים קורס חובלים ב-1975 ומונה לקצין מכונה. את רוב שירותו בחיל הים עשה בספינות החיל והיה קצין גנ"ק (גילוי, ניווט וקשר), מפקד ספינת טילים אח"י עצמאות (סער 4), מפקד פלגת סטי"לים, מפקד בית הספר לפיקוד ימי, ראש מחלקה במספן המודיעין ומפקד שייטת ספינות הטילים בשנים 1995 עד 1997.
בשנת 1999 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד בסיס חיפה והזירה הצפונית. כעבור שנתיים מונה לראש מספן הים. בשנת 2002, בעת שכיהן כראש מספן הים, היה המתכנן והמפקד בים של לכידתה של ספינת הנשק "קארין איי". בשנת 2003 מונה לראש מספן מטה חיל הים. ב־2004 שימש כנציג צה"ל במפקדת המטות המשולבים בארצות הברית וב־2005 מונה לנספח הגנה בשגרירות ישראל בסינגפור.
ב־8 באוקטובר 2007 החליף מרום בתפקיד מפקד חיל הים את אלוף דוד בן בעש"ט, שפרש מוקדם מתפקידו, לאחר מלחמת לבנון השנייה.
מרום פיקד על חיל הים במהלך מבצע עופרת יצוקה; פיקד על מבצע ארבעת המינים ללכידתה של אונייה שהובילה נשק לחזבאללה ועל פעולת ההשתלטות על המשט לעזה ב-2010 אשר בה נהרגו תשעה מנוסעי המשט ואשר הביאה לתגובות חריפות ברחבי העולם.
ב-4 במרץ 2009 העיר הרמטכ"ל גבי אשכנזי למרום, לאחר שהכתב בוקי נאה חשף כי בילה במועדון חשפנות. מרום התנצל על מעשיו.
ב-6 באוקטובר 2011 סיים את תפקידו כמפקד חיל הים, והוחלף על ידי האלוף רם רוטברג.
במאי 2012 הוגש בטורקיה כתב אישום, ובו תביעה לגזור תשעה מאסרי עולם נגד מרום ועוד שלושה קצינים בכירים ישראלים, עקב מעורבותם, בשנת 2010, בהשתלטות על המרמרה בעת המשט לעזה. התביעה נסגרה ב-2016 בעקבות הסדר בין ממשלות ישראל וטורקיה.
אחרי שחרורו מצה"ל שימש מרום כיועץ אסטרטגי לחברות בתחומים שונים, כיהן כיו"ר עמותת "להיטיב" העוסקת בטיפוח משפחות בשכונות מצוקה, ועסק במתן הרצאות ובכתיבה בנושאי ביטחון לאומי.
ב-25 בדצמבר 2014 אושר מינויו לחבר במועצת רשות שדות התעופה מקרב נציגי הציבור, ובפברואר 2015 אושר מינויו ליו"ר הרשות. מילא את התפקיד במשרה חלקית ובמקביל המשיך לנהל את עסקיו הפרטיים.
בפברואר 2017 הודיעו היועץ המשפטי לממשלה ופרקליט המדינה כי מרום ייחקר באזהרה במשטרה בפרשת הצוללות. בעקבות זאת, בסוף שנת 2018 הוחלט שלא להאריך את כהונתו ברשות שדות התעופה. כשנה אחר כך החליטה פרקליטות המדינה להעמידו לדין, בכפוף לשימוע, בגין לקיחת שוחד, הלבנת הון ועבירות מס, אולם במאי 2021, כארבע שנים אחרי חקירתו הראשונה, הוחלט לסגור את התיק, לאחר שנמצאו ראיות שזיכו אותו מאשמה.
מרום הוא בוגר בית הספר לפיקוד ימי, המכללה לביטחון לאומי, תוכנית הצי האמריקני לבכירים לניהול ביטחון בינלאומי ותוכנית אוניברסיטת הרווארד לניהול מתקדם, ובעל תואר שני במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה.
מרום התגורר בתל אביב בשכונת אזורי חן. הוא נשוי לאורה, אותה הכיר בעת ששירתה בחיל הים, ואב לשלושה. בנו הבכור אלעד היה מפקד ספינת הטילים אח"י ניצחון. אחיו הבכור, משה מרום, שירת אף הוא בחיל הים והגיע לדרגת תת-אלוף, כנספח צה"ל בסין.
יחסי איסלנד–נורווגיה
יחסי איסלנד–נורווגיה (באיסלנדית: Samskipti Íslands og Noregs, בנורווגית: Forholdet mellom Island og Norge) הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת איסלנד לבין ממלכת נורווגיה, ושתיהן חברות במועצה הנורדית.
היחסים בין המדינות מוגדרים "מצוינים", ויש רבים שמאמינים שהשותפות בין המדינות היא השותפות החזקה ביותר באירופה.
היסטוריה
איסלנד יושבה בימי הביניים בעיקר על ידי נורווגים, הגל הראשון החל כנראה בשנת 860, ושיא ההתיישבות היה בין השנים 870–930. איסלנד ונורווגיה יצרו אזור תרבותי נורדי נרחב בים הצפוני, וחלק גדול מההיסטוריה של נורווגיה פורסם על ידי הסופר האיסלנדי סנורי סטורלוסון. בשנת 1262 עברה איסלנד לשלטון נורווגי, ובשנת 1380 הצטרפה לאיחוד קאלמאר, שאיחד את ממלכות דנמרק, נורווגיה (עם איסלנד, גרינלנד, איי פארו, שטלנד ואורקני), ושוודיה (כולל פינלנד) תחת מלך יחיד. באיחוד, דנמרק הייתה המדינה החזקה, ובסופו של דבר קיבלה שליטה גם בנורווגיה וגם באיסלנד (כמו גם בגרינלנד ובאיי פארו). נורווגיה נפרדה מהאיחוד בשנת 1814, ואיסלנד בשנת 1944.
מילקי
מילקי הוא מעדן חלב מגרמניה שהפך לפופולרי בישראל. נוצר תחילה על ידי חברת Danone האירופאית, ובארץ הוא מיוצר בגרסה זהה על ידי חברת שטראוס. גרסתו העיקרית בנויה שתי שכבות: שכבת פודינג ועליה שכבת קצפת.
יחסי איסלנד–נורווגיה
ציד לווייתנים
שתי המדינות חולקות היסטוריה משותפת לגבי ציד לווייתנים, ולעיתים קרובות הצטרפו ליפן בהתנגדות לוועידות בינלאומיות להפחתת ציד מסחרי של לווייתנים. שתי המדינות התנגדו לחתום על האמנה בדבר סחר בינלאומי במינים בסכנת הכחדה, האוסרת על סחר בבשר לווייתנים. הברית הצפונית הגדולה, המייצגת ציידי לווייתנים, סוחרים ודייגים באזור הארקטי, אמרה כי "מדובר בייבוא וייצוא חוקי, ובעתיד היא עשויה לתת גישה לשוק שהוא באמת גדול עבור הציידים הנורווגים והאיסלנדים".
מילקי
היסטוריה
מקור המעדן במעדן החלב "דני", שפיתח התאגיד האירופאי דנונה. ב-1969 רכשה דנונה חלק משטראוס. כחלק מהסכם החדירה לשוק הישראלי השיקה החברה ב-1972 את מעדן "דני".
בשנת 1969 החלה דנונה בשיווק מעדן חלב "דני" עם קצפת מעליו בגרמניה ששמו עד היום Dany Sahne (מגרמנית: "דני עם קצפת"). ב-1971 הרחיבה דנונה את השיווק גם לצרפת. "דני עם קצפת" הוא אחד המעדנים האהודים ביותר בגרמניה, וקמו לו חיקויים רבים.
יחסי איסלנד–נורווגיה
ציד לווייתנים
בשנת 1992 הודיעו איסלנד ונורווגיה במשותף כי יחזרו לצוד לווייתנים מסחריים ממינים מסוימים, לאחר תום תקופת ההקפאה בת 6 שנים. בשנת 2002 הודיעה נורווגיה כי היא תאפשר לוויתן החברה לייצא 10 עד 15 טון של מוצרי לווייתן מינקי לאיסלנד. ממשלת בריטניה גינתה את ההחלטה, משום שמדובר במינים הנתונים בסכנת הכחדה בינלאומית. בשנת 2006 הודיע משרד הדיג האיסלנדי כי הוא יאשר שוב את ציד הלווייתנים, מה שהופך אותו למדינה השנייה אחרי נורווגיה שמאפשרת לצוד לווייתנים מסיבות מסחריות.
מילקי
היסטוריה
בישראל, חברת שטראוס החלה לייצר את מעדני מילקי, הזהים למעדן "Dany Sahne" הגרמני, רק בשנת 1979. המעדן המקורי מבוסס על מעדן חלב בטעם שוקולד בתחתית ומעליו שכבת קצפת. הוא הפך לאחד ממוצרי הדגל של שטראוס והוא מעדן החלב המצליח ביותר בישראל. מחלבת "טרה" החלה לייצר בשנת 2010 מעדן דמוי מילקי בשם "מו", והצליחה להגיע לנתח שוק של כ–9% בלבד ממכירות מעדני הקצפת בישראל (לעומת 90% למילקי).
יחסי איסלנד–נורווגיה
סיוע כלכלי
לאחר המשבר הפיננסי האיסלנדי 2008–2012, הממשלה הנורווגית נתנה לאיסלנד בנובמבר 2008 הלוואה של 500 מיליון € ל-5 שנים, על מנת לייצב את הקרונה האיסלנדית. שר החוץ הנורווגי, יונאס גאהר סטור אמר לאחר פגישה עם ראש ממשלת איסלנד גייר הארדה, כי "אנחנו רוצים להראות את תמיכתנו ביוזמה הבינלאומית ואנו נספק תמיכה לאיסלנד בעתיד הקרוב".
מדיניות החוץ וההגנה
בשנת 2007 חתמו שתי המדינות על הסכם הגנה, כיסוי מעקב והגנה צבאית של התחום האווירי והכלכלי של איסלנד. משמעות הדבר היא כי מטוסי קרב ומטוסי סיור נורווגים יסיירו במרחב האווירי האיסלנדי. יודגש כי ההסכם עם נורווגיה מיועד רק לזמן שלום, אולם במקרה של עימות צבאי, ההגנה האווירית תוטל על נאט"ו וצבא ארצות הברית. ההסכם נחתם בעקבות ההחלטה להוציא את הצבא האמריקני מבסיס חיל הים בקפלאוויק בשנת 2006.
מילקי
היסטוריה
בספטמבר 2013 הוגשה לבית המשפט המחוזי בחיפה תובענה ייצוגית נגד שטראוס בטענה כי "מילקי אקסטרה שוקולד" אינו מכיל שוקולד. בפברואר 2015 נחתם הסכם פשרה במסגרתו התחייבה החברה לשנות את הכיתוב על המוצר ל"בטעם שוקולד", ולתרום לצדקה מוצרים בשווי 300 אלף ש"ח.
תמחור המילקי ומעמדו כסמל ליוקר המחיה
באוקטובר 2014 המעדן קיבל תשומת לב ציבורית, לאחר שפורסמו הבדלים בין מחיר המעדן בישראל לעומת מחיר מעדנים דומים בברלין שבגרמניה בדף הפייסבוק "עולים לברלין" שפתח נאור נרקיס, מה שהוביל לקמפיין ציבורי להוזלת מחירים בארץ. המחאה גררה דיון ציבורי נרחב, ונודעה בכינוי "מחאת המילקי". בעקבות המחאה, כתב הטלוויזיה והפרשן לענייני כלכלה בערוץ 10, מתן חודורוב, פרסם סדרת כתבות על הנושא תחת השם "הקרב על המילקי", אזכור לסדרת הפרסומות הידועה למעדן. לאחר מחאת 2011 ירד מחיר המוצר מ־3.16 שקלים לגביע ל־2.7 שקלים ברשתות, ולאחר זמן-מה התייצב על כ־2.9 ש"ח.
עלות הייצור של גביע מילקי שוקולד (המוצר הנמכר ביותר מבין הסוגים השונים שלו) היא שקל אחד ואף פחות מכך. את המעדן מוכרת שטראוס לקמעונאים ב־1.81 שקל (לפי חישוב של מחיר המחירון, 2.01 שקל, לפני מע"מ, פחות הנחה ממוצעת של 10% הניתנת לקמעונאים) — מה שמותיר לשטראוס רווחיות גולמית של 45% לפחות. מחיר המילקי "פי שניים קצפת" גבוה אף יותר והוא נמכר לצרכן ב-3.75 ש"ח, אף שעלות ייצורו נמוכה יותר כיוון שהוא מכיל פחות חלב. עקב שיעורי הרווחיות הגבוהים, הוגשה תובענה ייצוגית כנגד שטראוס גרופ, בית המשפט המחוזי קבע ב 2019 כי התביעה הייצוגית בגין תמחור מופרז תמשיך לשלב ההוכחות בהליך הקדם משפטי, כדי לקבוע אם להכיר בה כתובענה ייצוגית.
סוגים שונים של מילקי
מילקי המקורי היה מעדן בטעם שוקולד עם קצפת בטעם וניל, אך לאורך השנים נוספו לו עשרות סוגים שונים. בהם:
פרסום
מילקי הוא אחד מהמוצרים המפורסמים ביותר בישראל, עם תקציבי פרסום ייעודיים של מיליוני שקלים לשנה וחסויות שנתיות לאירועי ענק שונים.
בפרסומות מילקי לאורך השנים השתתפו ידוענים רבים, בהם: חלי גולדנברג, אביבה פז, מלי לוי, הילה נחשון, גיא אריאלי, בר רפאלי, אקי אבני וסנדי בר. המוטיב החוזר בפרסומות אלו הוא שמילקי הוא מעדן מבוקש, והמשתתפים בפרסומות נאבקים על הזכות לאכול ממנו. פרסומות אלו נקראות הקרב על המילקי.
ביוני 2010 שטראוס החלה לפרסם מוצר חדש, "מילקי 3", באמצעות סרט תלת-ממד. הפרסומת למוצר הופצה בטלוויזיה, באינטרנט ובבתי קולנוע.
ב-10 ביוני 2016 החלה שטראוס לפרסם את המעדן מילקי מוס, בפרסומת של היוצר רועי כפרי. שטראוס עבדה עם כפרי בפרסומת ל-"מילקי צ'ילי" ובפרסומת לגרסה חדשה של מילקי מוס בשם "בא להנמיך". במסגרת הפרסומת יצא סינגל באותו שם. נכון לאוקטובר 2017, הפרסומת צברה כ-1.4 מיליון צפיות ביוטיוב. פרסומת נוספת שיצאה בסדרה זו, היא פרסומת ל-"מילקי שוט" בשם "לרגעים בלי כפיות". הפרסומת מספרת על חייזר בצורת כפית ענקית, שמעלים את כל הכפיות בכדור הארץ. בפרסומת מופיעה דליה מזור כמגישת חדשות. נכון לאוקטובר 2017, הפרסומת צברה כ-1.1 מיליון צפיות ביוטיוב.
בספטמבר 2018 הושקה פרסומת נוספת בשם "הקמפייןג", אשר נוצרה על ידי רועי כפרי. נכון ל-10 בספטמבר, עומדת הפרסומת על כ-1.2 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
באוגוסט 2020 יצאה פרסומת עם הקליפ של סטטיק ובן אל תבורי, "כפית אחת של טוב", שהופק במיוחד בשביל המותג, ובוים על ידי במאי הפרסומות שחר סגל.
יריב קריגר
יריב קריגר (נולד ב-20 ביוני 1958) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד גדוד 12 (ברק) וכמפקד עוצבת הגולן.
שירות צבאי
קריגר הוא בוגר הפנימייה הצבאית לפיקוד בתל אביב. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1976 שובץ קריגר בחטיבת גולני. בגולני עבר קריגר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 51 (הבוקעים הראשון), ונפצע במהלך מבצע מוביל, פשיטה על יעדי מחבלים בדרום לבנון. לאחר מכן פרש מצה"ל אולם כעבור שבע שנים שב לשירות ושימש כמפקד גדוד 12 (ברק) והוביל אותו בעת הלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד בסיס האימונים החטיבתי של חטיבת גולני וכסגן מפקד החטיבה. לאחר מכן פיקד על עוצבת הגולן. בשנים 1996-1998 שימש מפקד חטיבת אפרים. בשנים 2004-2000 פיקד על חטיבת אלכסנדרוני ושימש מגמת "ברק" במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
When I Dream
When I Dream (בעברית: כשאני חולמת) הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית קריסטל גייל. האלבום יצא לאור ב-2 ביוני 1978 בשיא הקריירה שלה. זה היה האלבום השני ברציפות שלה שהגיע למקום השני במצעד אלבומי הקאנטרי. שני סינגלים מהאלבום הגיעו למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי: "Talking in Your Sleep" (שהיה להיט גם בשאר מצעדי הבילבורד) ו-"Why Have You Left the One You Left Me For". שיר הנושא, "When I Dream", הוא גרסה ארוכה יותר של שיר שהופיע במקור באלבום הבכורה שלה Crystal Gayle משנת 1975, שהגיע למקום השלישי במצעד. סינגל רביעי, "Heart Mender", הגיע בשיאו למקום ה-58.
יחסי דרום אוסטיה–ישראל
יחסי דרום אוסטיה–ישראל הם היחסים הבייטרליים שבין רפובליקת דרום אוסטיה לבין מדינת ישראל. כיום לא מתקיימים יחסים באופן רשמי וזאת מכיוון שבדומה לרוב מדינות העולם - ישראל לא מכירה בדרום אוסטיה ורואה בה מגאורגיה.
מלחמת גאורגיה–רוסיה
בשנת 2008, במהלך המלחמה בדרום אוסטיה, תמכה ישראל בגאורגיה בפן הצבאי והמדיני, והכירה בזכות השליטה שלה על המחוזות דרום אוסטיה ואבחזיה. בעת המלחמה גאורגיה נלחמה באמצעות מלט"ים תוצרת ישראל, שנמכרו לה טרם המלחמה. רוסיה פנתה לישראל, באמצעות הנספח הצבאי בשגרירות ישראל במוסקבה, בבקשה לקבל הבהרות לגבי אספקת מל"טים ישראליים לגאורגיה.. רוסיה ביקשה לדעת אם ישראל אכן מספקת מזל"טים לגאורגיה כדי שזו תשתמש בהם במסגרת פעולות צבאיות נגד הבדלנים האבחזים. מקור ביטחוני ישראלי אישר כי המל"טים שברשות גאורגיה הם מתוצרת חברת אלביט הישראלית. כמו כן, אמר מקור מדיני בירושלים כי לרוסיה לא היו עדויות חותכות לכך שמדובר במל"ט מתוצרת ישראל והיא העבירה את הבקשה להבהרה על בסיס חשדות. לדברי נשיא גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי, לגאורגיה היה כ-40 מל"טים שאותם רכשה מישראל וחילקה בין פיקודים שונים בצבא ובמשטרה. "זהו כלי שימושי מאוד באזורים הרריים", הוסיף. לדבריו, המל"ט שהופל היה שייך למשרד הפנים הגאורגי.
פוליטיקה ויחסי חוץ
בעוד ישראל וגאורגיה הן מדינות השואפות להתחבר עם מדינות המערב, דרום אוסטיה לעומתן, שואפת להתחבר למדינות שהיו בגוש הפרו-קומוניסטי לשעבר. לדוגמה: דרום אוסטיה מוכרת על ידי רוסיה וסוריה ומקיימת עמן יחסים דיפלומטיים רשמיים. ב-2008 תמכה ישראל בגאורגיה במהלך מלחמת גאורגיה–רוסיה. ובנוסף, משרד החוץ הישראלי פרסם אזהרת מסע לאבחזיה ולדרום אוסטיה דרך רוסיה והמליץ לאזרחי ישראל להגיע לשטחים אלו דרך גאורגיה, מכיוון שהחוק הגאורגי אוסר על מעבר לשטחים אלו דרך רוסיה, ואילו גאורגיה מצידה תמכה בישראל במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני. לדוגמה, ב-20 בנובמבר 2012, בעת מבצע עמוד ענן, התקיים מפגן תמיכה גדול למען ישראל בעיר טביליסי בגאורגיה. בנוסף שידרה הטלוויזיה הגאורגית תעמולה אוהדת כלפי ישראל וחולקו חוברות הסברה לטובתה בבתי הספר. ובחודש מאי 2021, במהלך העימות בין ישראל לבין החמאס (מבצע שומר החומות), התקיימו בערים טביליסי ובתומי מפגני תמיכה בישראל, וזאת על ידי אזרחים גאורגים לצד ארגון "בית ישראל". לעומת גאורגיה, דרום אוסטיה מקיימת יחסים דיפלומטיים רשמיים עם סוריה, מדינה עמה ניתקה גאורגיה את היחסים הדיפלומטיים (בשל הכרת סוריה באבחזיה ודרום אוסטיה), ומוגדרת כמדינת אויב על ידי ישראל.
באשה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יחסי הממלכה המאוחדת–זימבבואה
יחסי הממלכה המאוחדת–זימבבואה הם יחסי החוץ בין בריטניה לזימבבואה.
רודזיה
כחלק מהמרוץ לאפריקה, האזור המכונה כיום זימבבואה נתפס על ידי האימפריה הבריטית. האזור נקרא רודזיה על שם שר הכרייה הבריטי ססיל רודס. האזור היה בשליטת חברת דרום אפריקה הבריטית. בשנת 1923 הסתיים שלטון החברה ברודזיה והאזור הפך למושבת רודזיה הדרומית. ב-1965 הכריזה רודזיה על עצמאותה מהממלכה המאוחדת, הכרזה שלא נתפסה בעולם כחוקית. לאחר מלחמת הסבך הרודזי הארוכה ובידוד בין-לאומי רחב, הסכם בית לנקסטר שחתמו עליו ממשלת בריטניה ונציגי הצדדים הלוחמים קבע כי זימבבואה תהפוך למדינה עצמאית.
זימבבואה
ב-18 באפריל 1980 קיבלה זימבבואה רשמית עצמאות מבריטניה.
בתחילה, זימבבואה נותרה חברת חבר העמים הבריטי. עם זאת, בישיבת ראשי הממשלה של חבר העמים בשנת 2002 הושעתה זימבבואה רשמית מחבר העמים. מאוחר יותר בשנת 2003, זימבבואה נסוגה רשמית מחבר העמים.
ב-18 בפברואר 2002 הודיע האיחוד האירופי על איסור נסיעה על הנשיא רוברט מוגאבה, שאסר עליו להיכנס לבריטניה.
הסובייט העליון
הסובייט העליון הוקם ב-1938, עם כינון "חוקת סטלין". לפניו נקראה הרשות המחוקקת הוועד הפועל המרכזי (ברוסית: Центральный Исполнительный Комитет, או בקיצור: ЦИК), וגוף זה פעל בין השנים 1922–1938.
יושב הראש של הנשיאות (פרזידיום) היה למעשה נשיא ברית המועצות/ראש המדינה. תפקידיו היו טקסיים בעיקרם, אך למרות זאת היה זה תפקיד מפתח. התפקיד החשוב ביותר היה מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית. כדי לבסס ולחזק את כוחו והשפעתו של המזכ"ל הוא היה נוהג לשמש בתפקיד נוסף כאשר הבחירה הייתה בין יו"ר נשיאות הסובייט העליון (ראש המדינה) או יו"ר מועצת השרים (ראש הממשלה). סטלין וחרושצ'וב בחרו בנוסף לתפקיד המזכ"ל לשמש כראשי ממשלה בעוד שברז'נייב, אנדרופוב וצ'רניינקו שימשו כיו"ר נשיאות הסובייט העליון.
רשמית פוזר הסובייט העליון ב-26 בדצמבר 1991.
מדרון אנדרייבסקי
מדרון אנדרייבסקי (באוקראינית: Андріївський узвіз) הוא אחד השבילים העתיקים בקייב המחבר את העיר העליונה, חלקה המרכזי, עם פודיל המסחרי.
מדרון אנדרייבסקי היא אחת האטרקציות התיירותיות העיקריות בקייב.
בית הכנסת הגר"א (תל אביב)
בית הכנסת הגר"א הוא בית כנסת ברחוב הירקון 42, בשכונת מאה שערים בתל אביב.
הקמתו
בית הכנסת הגר"א הוא בית הכנסת הליטאי הראשון בתל אביב. הוא נוסד בשנת תרצ"ד (1934) על ידי שני תושבי השכונה - הרב יוסף צבי הלוי, שהיה אב בית דין תל אביב, והרב אליהו לנדא, בן נינו של הגר"א מווילנה. בית הכנסת שימש מקום תפילה לתושבי השכונה והאזור שהתפללו בנוסח אשכנז. בנוסף פעל בסמוך בית כנסת בנוסח ספרד, "בית שלמה", שהוקם בתחילת שנות ה-20 ובו התרכזו בעיקר יוצאי ווהלין וחב"ד בראשות הרב שאול דוב זיסלין. בית הכנסת הגר"א נבנה בסגנון הבאוהאוס שרווח בתל אביב בשנות ה-30. גודלו בינוני והוא מכיל כמאתיים מקומות.
על לוח הזיכרון שבקיר בית הכנסת נכתב:
הרעיון להקמת בית כנסת בנוסח הגר"א עלה עשור קודם לכן והרב הלוי החל במגעים עם ראש העיר מאיר דיזנגוף להקצאת שטח לבנייתו. בית הכנסת נבנה על המגרש האחרון של השכונה והוא נתרם על ידי עיריית תל אביב בסיועו הישיר של דיזנגוף.
בניית בית הכנסת החלה עם השלמת בניית מאה בתי השכונה. טקס הנחת אבן הפינה נערך בכ' בתמוז תרצ"ד. בין הנואמים היו הרב הראשי לתל אביב שלמה הכהן אהרונסון והרב הראשי לפתח תקווה ראובן כץ. כמו כן הוקרא מכתבו של הרב קוק. הרב קוק התיר את קיום הטקס בתקופת בין המצרים, משום שבניית בית כנסת ("מקדש מעט") נחשבת מעין בניין בית המקדש.
בטקס אמר הרב הלוי:
בשנת תרצ"ו (1936) ביקר ראש העיר מאיר דיזנגוף בבית הכנסת ועלה לתורה, במלאת לו 75 שנה. האירוע נחקק בלוח הזיכרון לאות הוקרה לדיזנגוף על חלקו בהקמת בית הכנסת, ואף שמו נרמז בציון השנה: "מאיר תל אביב" לפ"ק (בגימטריה 696 = תרצ"ו). דיזנגוף נפטר שבועות ספורים אחר כך.
מנהגי הגר"א
בשנת תש"ו (1946) עוגנו תקנות בית הכנסת בפסק דין על ידי בית הדין הרבני בתל אביב:
בקיר המזרחי מימין לארון הקודש מוצבת מסגרת זכוכית ובה לוח קלף שבו מפורטים נוסח התפילה ומנהגיה על פי הגר"א. במועדים התפלל שליח הציבור במחזורי ענק שהודפסו בדפוס האחים ראם בווילנה, והם קיימים עד היום.
אחד מתושבי המקום היה הרב שריה דבליצקי, שהיה נחשב בר-סמכא במנהגי הגר"א. בשנת תשס"ד הוציא הרב דבליצקי קונטרס מיוחד שתיעד את המנהגים שהיו בבית הכנסת. אביו בצלאל, שהיה תעשיין אמיד, היה מהנדיבים שהשתתפו במימון בניית בית הכנסת וחבר בוועד קופת הגמ"ח של בית הכנסת.
פעילות
במשך עשרות שנים היה בית הכנסת פעיל מאוד ונחשב אחד ממרכזי הדת הידועים בתל אביב. מדי יום התקיים בבית הכנסת מניין ותיקין ובנוסף לו עוד שני מניינים לתפילת שחרית. בשל מיקומו הוא שימש מקום תפילה ולימוד גם לתושבים מחוץ לשכונה. כמו כן פקדו אותו רבנים וגדולי תורה מירושלים ובני ברק שנקלעו לתל אביב. בשנות ה-40 הרבה להגיע לבית הכנסת הרב יוסף שלמה כהנמן והיה דורש בפני הציבור.
בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט היה בית הכנסת חשוף לסכנה מירי צלפים ממסגד חסן בק הסמוך. במהלך מלחמת השחרור סבלו תושבי השכונה מהתנכלויות ומירי שכוון משכונת מנשייה הסמוכה. אנשי ההגנה הציבו שער ברזל כבד שחסם את רחובה הראשי, רחוב מאה שערים, אך בכך לא היה כדי למנוע את הירי, ותושבי השכונה נטשו אותה.
במשך השנים שימש בית הכנסת מרכז תורני מקומי. מלבד הרב הלוי והרב לנדא מסרו בו רבנים שונים שיעורים והרצאות בתורה ובתלמוד, ובהם: הרב יחיאל הלוי ישראלי (ישראלוב), הרב אהרן שמידט, הרב נחמן יהודה סילבר - יליד קלם, והרב יצחק דוד שינקר - חניך ישיבת נובהרדוק.
במשך מספר שנים פעלה במקום מסגרת תורנית בשם "כנסת הרבנים" - "כולל רבנים" מיוחד שהקים הרב הלוי עבור רבנים יוצאי ליטא ורוסיה שהתגוררו באזור. הרב ישראלי-ישראלוב יסד בבית הכנסת מסגרת תורנית מיוחדת לצעירים.
מדי שנה בליל שביעי של פסח התקיימה בבית הכנסת, הממוקם בסמוך לשפת הים, מעמד של "שירת הים". כמו כן התקיימה מדי שנה שמחת בית השואבה בחג הסוכות, בי"ט בתשרי, יום השנה לפטירת הגר"א.
בבית הכנסת פעלה קופת גמ"ח בשם "אחדות", שסייעה בהלוואות למתפללים. ספר הגמ"ח של בית הכנסת משנות ה-40 שמור עד היום.
הנצחה וזיכרון
בקיר בית הכנסת מוצב לוח זיכרון למתפללי בית הכנסת שנפטרו, בהם כמה מצאצאי הגר"א מווילנה, המצוינים בראשי התיבות "נו"נ (=נכד ונין) לגר"א". כמו כן יש לוח הנצחה לנספים בשואה ובהם גם מהנרצחים בווילנה.
בקיר הדרומי של בית הכנסת נחצבה גומחה קטנה שבשוליה הוצבו דלתות זכוכית, ובה מוצבים לאות זיכרון שמונה עשרה הספרים שחיבר הרב יוסף צבי הלוי, רבו ומייסדו של בית הכנסת.
כיום
מאז שנות ה-70, עם התדלדלות האוכלוסייה הדתית באזור, פחת מספר המתפללים בבית הכנסת הגר"א והוא איבד את מעמדו וצביונו. בשנת תשס"ט שופץ בית הכנסת והוקם בו כולל אברכים. מלבד סדרי הכולל הרגילים, משלבים האברכים גם פעילות תורנית עם צעירים תושבי העיר. רב בית הכנסת הוא הרב שלום גילרנטר, בנו של הרב אלתר גילרנטר, שהיה ראש ישיבת ויזניץ' חיפה.
גבאי בית הכנסת, נאמן בית הכנסת של הקדש "מאה שערים", הרב דוד זאובר, נפטר בגיל 99 שנים. עוד בחייו מינה הרב זאובר את תלמידו המובהק, דני שטג, וצרפו להמשיך את פועלו כגבאי הרשמי של בית הכנסת הגר"א בתל אביב. דני משמש גם כקורא בתורה בשבתות וחגים, קורא בנביאים מקלף כמסורת הגר"א, וכבעל תוקע בראש השנה. יחד עמו משמש כגבאי ניסים גל.
כמו כן חודשו המנהגים שהיו בבית הכנסת - מעמד של "שירת הים" בשביעי של פסח ושמחת בית השואבה בחג הסוכות, בי"ט בתשרי, יום השנה לפטירת הגר"א.
Hope (אלבום של סוזן בויל)
Hope (בעברית: תקווה) הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת הסקוטית סוזן בויל. האלבום יצא לאור ב-21 באוקטובר 2014 על ידי חברות התקליטים סייקו וקולומביה רקורדס. מתוך האלבום לא יצאו סינגלים.
האלבום הגיע למקום ה-13 במצעד האלבומים הבריטי.
מפלגת העם האוסטרית
מפלגת העם האוסטרית (בגרמנית: Österreichische Volkspartei, ÖVP) היא מפלגה נוצרית-דמוקרטית ושמרנית באוסטריה. היא ממשיכת דרכה של המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, ודומה בהשקפות עולמה למפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU), כששתיהן מגדירות את עצמן כמפלגות מרכז-ימין. מפלגת העם האוסטרית נוסדה מיד לאחר הקמתה מחדש של אוסטריה ב-1945, ומאז היא אחת משתי המפלגות הגדולות באוסטריה, לצד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית.
היסטוריה
מפלגת העם האוסטרית היא ממשיכת דרכה של המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית, תנועה שמרנית אשר נוסדה בשנת 1893 על ידי ראש עיריית וינה קרל לואגר. בעת הקמתה רוב חבריה היו שייכים בעבר למפלגת חזית המולדת האוסטרית, שהונהגה בידי הקנצלר אנגלברט דולפוס, גם הוא חבר המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית לפני האנשלוס. אף שלעיתים מכבדים את חברי מפלגת העם האוסטרית בשל התנגדותה להיטלר, המשטר שנבנה על ידי דולפוס כונה "אוסטרופשיזם".
המפלגת בצורתה הנוכחית נוסדה מיד לאחר עצמאותה של אוסטריה ב-1945, ומאז היא מיוצגת בשני בתי הפרלמנט של האספה הפדרלית של אוסטריה. מפלגת העם האוסטרית הייתה תמיד המפלגה החזקה ביותר או השנייה החזקה ביותר, ועל כן הנהיגה או הייתה שותפה ברוב ממשלות אוסטריה. מאז 1991 המפלגה חברה במפלגת העם האירופית.
המפלגה פופולרית בעיקר בקרב עובדי הצווארון הלבן, בעלי עסקים וחקלאים, ורבים מתומכיה הם עובדי מדינה. מנגד, עובדי הצווארון הכחול נוטים לתמוך במפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית.
מדינות
ברמת מדינות אוסטריה, מפלגת העם שולטת אז והיום במדינות הכפריות: אוסטריה תחתית, אוסטריה עילית, זלצבורג, שטיריה, טירול ופורארלברג. היא פחות פופולרית בעיר-מדינה וינה ובמדינות הכפריות הפחות קתוליות בורגנלנד וקרינתיה.
ממשל פדרלי
מפלגת העם זכתה לניצחון מוחץ בבחירות הראשונות לאחר המלחמה שהתקיימו בדצמבר 1945, וזכתה לכמעט מחצית מהקולות ולרוב מוחלט בבית הנבחרים. עם זאת, זיכרונות הרפובליקה הראשונה דחפו את מפלגת העם לשמור על ממשלת אחדות לאומית שהנהיגה את המדינה מאז קבלת העצמאות מחדש בתחילת 1945. היא נשארה כשותפה הבכירה בקואליציה עד 1966, ושלטה לבדה מ-1966 עד 1970. היא נכנסה מחדש לממשלה רק ב-1986, אך מעולם לא הייתה ללא כוח השפעה באמת מאז 1945, שכן בשל מסורת ארוכה היה נדרש להתייעץ בענייני מדיניות עם כל הקבוצות הגדולות.
לאחר הבחירות ב-1999, הסתיים משא ומתן בן כמה החודשים כאשר מפלגת העם הקימה בתחילת שנת 2000 ממשלת קואליציה עם מפלגת החירות האוסטרית ומנהיגה שעמד בראשה, ירג היידר. על אף שמפלגת החירות הייתה גדולה יותר, היא הייתה יותר מדי שנויה במחלוקת על מנת להנהיג את הממשלה, ועל כן וולפגנג שיסל ממפלגת העם התמנה לקנצלר. קואליציה זו עוררה גל מחאות באוסטריה וברחבי אירופה. ראשי הממשלות של 14 המדינות האחרות באיחוד האירופי החליטו להפסיק את שיתוף הפעולה עם ממשלת אוסטריה, והטילו עליה סנקציות. מדובר בפעם הראשונה בה הוטלו סנקציות על מדינה חברה באיחוד. מספר חודשים לאחר מכן הסנקציות הוסרו. בבחירות בשנת 2002 זכתה מפלגת העם ל-42% מהקולות, בעוד מפלגת החירות זכתה רק ל-10%.
בבחירות 2006 הפסידה מפלגת העם ולאחר משא ומתן הסכימה להיות שותפה זוטרה בממשלה בראשות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בבחירות 2008 המפלגה הפסידה 15 מושבים.
בבחירות 2017 זכתה המפלגה ב-31.5% מקולות הבוחרים, וחזרה להיות המפלגה הראשונה בגודלה במועצה הלאומית, עם 62 מתוך 183 מושבים. מנהיגה, סבסטיאן קורץ, התמנה לקנצלר אוסטריה. בשנת 2019 בעקבות "פרשת איביזה", שגרמה להתפטרות סגן הקנצלר היינץ-כריסטיאן שטראכה ופירוק הקואליציה השלטונית של מפלגת העם עם מפלגת החירות האוסטרית, הממשלה הפסידה בהצעת אי אמון, ונשיאת בית המשפט בריגיטה בירליין מונתה על ידי הנשיא לקנצלרית זמנית עד הבחירות.
בבחירות שהתקיימו ב-29 בספטמבר 2019 זכתה המפלגה בהנהגתו של קורץ ב-37.5% מקולות המצביעים וחיזקה את מעמדה במועצה הלאומית עם 71 מושבים. סבסטיאן קורץ התמנה שוב לקנצלר אוסטריה לאחר שהקים קואליציה עם מפלגת הירוקים בהנהגתו של ורנר קוגלר, שמונה לסגן הקנצלר.
ב-9 באוקטובר 2021 התפטר קורץ מתפקידו כקנצלר אוסטריה בעקבות חשדות לשחיתות. בהצהרה לתקשורת הודיע כי הציע לשר החוץ, אלכסנדר שלנברג, להחליפו בתפקיד הקנצלר והוסיף כי בכוונתו להמשיך להנהיג את מפלגת השלטון בפרלמנט.
סטארי ראס
סטארי ראס (בסרבית: Стари Рас או Stari Ras - "ראס העתיקה"), שנודעה בעבר כ"ראס" בלבד, הייתה אחת מבירותיה של ממלכת ראשקה (Raška או Рашка) הסרבית שהתקיימה במערבו של חבל הבלקן במהלך ימי הביניים. מהעיר עצמה, ששכנה על גבעה, נותרו שרידים בלבד, ואלה שוכנים כשבעה ק"מ מערבית לעיר נובי פאזאר (Novi Pazar או Нови Пазар) במחוז ראשקה בדרום-מערב סרביה. מאידך כנסיית השליחים פטרוס ופאולוס הקדושים ומנזר ג'ורג'ווי סטופובי שבסביבת העיר השתמרו היטב. בשנת 1979 הוכרזה סטארי ראס, יחד עם מנזר סופוצ'אני הסמוך, כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
העיר נוסדה במאה ה-9 או במאה ה-10 במרכזה של ממלכת ראשקה שנוצרה החל במאה ה-7. ייתכן כי המקור לשמה הוא במילה הלטינית "Ardere", שמשמעותה "לנצוץ" או "לבעור", ובמהלך השנים השם השתבש. ההיסטוריון הביזנטי בן המאה ה-6 פרוקופיוס הזכיר את "ארסה" (Arsa) כמבצר שהיה אמור לקום על ידי קיסר האימפריה הביזנטית יוסטיניאנוס הראשון. ראס שכנה בצומת דרכים ומשך שנים רבות היא נחשבה לעיר החשובה בממלכה, אך במהלך המאה ה-13 נהרסה, ככל הנראה בידי המונגולים, וננטשה. בירת הממלכה החדשה נקבעה בסקופיה, כיום במקדוניה הצפונית.
כנסיית השליחים פטרוס ופאולוס הקדושים
כנסיית השליחים פטרוס ופאולוס הקדושים (Црква светих Апостола Петра и Павла у Расу) והנקרופוליס שלידה, שוכנים בקצה הצפון-מזרחי של נובי פזאר, כ-2.5 ק"מ ממרכז העיר (43.16556°N, 20.52611°W). היא נחשבת לאחד ממבני הדת העתיקים בסרביה, ונזכרה כמקום מושבו של בישוף כבר במאה ה-10. הנסיך הגדול, או ז'ופאן (župan) סטפן נמאניה (Стефан Немања) הוטבל בה במאה ה-12, כאן הכריז על האמונה הבוגומילית ככפירה, ובה העביר את המלוכה לבנו.
הכנסייה הוקמה במקום בו ניצבה בזיליקה נוצרית קודמת, וצורתה החיצונית היא כשל רוטונדה שממנה בולט אפסיס. עם זאת פנים הכנסייה שונה והיא מעוצבת בצורת חלל מרכזי נושא כיפה, שסביבו ארבע נישות חצי עגולות המסודרות בצורת עלה. אגף לא סימטרי התווסף למבנה מצידו המערבי והצפוני, ובו נמצא בית המקהלה המוגבה מעט. הכנסייה נבנתה משברי אבנים וקירותיה נעדרי עיטורים, למעט נישות המעטרות את הכיפה מבחוץ. סביב הכנסייה שוכן בית קברות מהמאה ה-18 ומהמאה ה-19, וסמוך לה ניצב מגדל פעמונים.
מנזר ג'ורג'ווי סטופובי
מנזר ג'ורג'ווי סטופובי (Ђурђеви ступови - "עמודי גאורגיוס") ממוקם על גבעה בלב חורשה, כ-3 ק"מ צפונית לנובי פזאר (43.16639°N, 20.49833°W). המתחם כולל את כנסיית גאורגיוס הקדוש, חדר אוכל, אגף מגורים לנזירים, באר ומכלים לאגירת מים, וכן חומה הקפית שבה קבוע מגדל הכניסה. המנזר הוקם בין השנים 1168-1172, ובשנים 1282-1283 הפך מגדל הכנסייה לקפלה בה נטמון המלך הסרבי סטפן דראגוטין. המקום נחקר ושופץ בין השנים 1960-1982.
הכנסייה עצמה נבנתה בסגנון רומנסקי, ככל הנראה על ידי אדריכלים מערביים, אך הפקסקאות שבתוכה, חלקם במצב של הרס, ביזנטיים בסגנון קומנני. חלק מהפרסקות הועברו אל המוזיאון הלאומי בבלגרד. במבנה ספינה בודדת ובחזיתה נרתקס שמשני צדדיו ניצבו בעבר שני מגדלי פעמונים. שתי קפלות צדדיות קורנות מאולם הכנסייה המרכזי לכיוון צפון ולכיוון דרום, ובצידה המזרחי שלושה אפסיסים, שהאמצעי שבהם גדול משני האחרים.
עוד כוללת ההכרזה את מצודת גרדינה (Gradina) שניצבה בעיר ראס עצמה.
ליגת הזהב
ליגת הזהב (באנגלית : Golden League) הייתה סדרה של שש תחרויות גדולות שמארגנת התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF) כל שנה בחודשי הקיץ.
הליגה החלה בשנת 1998 ובעונה הראשונה התחרויות התקיימו בשש ערים: אוסלו, רומא, מונקו, ציריך, בריסל וברלין. ב-1999 פריז הצטרפה לתחרויות וב-2003 מונקו הפסיקה לארח את תחרות ליגת הזהב (במקומה נערכת במונקו תחרות הגמר העולמי בסיום עונת התחרויות). האתלטים צריכים להופיע בכל ששת המפגשים ולנצח בהם כדי לזכות בפרס הגדול - מטילי זהב בשווי מיליון דולר. הפרס מתחלק בין כל המנצחים לכן ככל שיש פחות מנצחים הפרס של כל אחד גדל.
החל משנת 2006, החליטו המארגנים להעניק חצי מיליון דולר לאתלט שזוכה בחמש מתוך שש התחרויות, ולאתלט שזוכה בכל שש התחרויות להעניק מיליון דולר.
בשנת 2010 מותגה מחדש הליגה בשם "ליגת היהלום" תחת חסות של סמסונג תוך פיזור תחרויות הגראנד פריקס במדינות נוספות בעולם, בעיקר מחוץ לאירופה.
קליטריס פרייס
קליטריס פרייס (שם מדעי: Callitris preissii ו-Callitris gracilis שם משותף: Rottnest Island pine) הוא זן של עץ ממשפחת הברושיים, ותפוצתו באוסטרליה. צמח זה תואר ב-1845.
בן מלרוני
בנדיקט מרטין פול מלרוני (באנגלית: Benedict Martin Paul "Ben" Mulroney; נולד ב-9 במרץ 1976) הוא מנחה טלוויזיה קנדי.
ביוגרפיה
ב-הופיע כמראיין בסרט ארבעת המופלאים, ב-2006 מונה לשגריר הלאומי בקנדה של ארגון קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים, ב-2010 ביצע סיקור במסגרת תוכניתו לאולימפיידת החורף בוונקובר. ב-2008 נישא לג'סיקה בראונשטיין, מעצבת אופנה וסטייליסטית.
אלקטרום
אלקטרום (ידוע יותר בשם "זהב לבן") הוא שמה היווני של סגסוגת טבעית של כסף וזהב המוכרת באנגלית בשם "זהב ירוק", לעיתים עם שרידי נחושת ומתכות אחרות. האלקטרום נוצר גם באופן מלאכותי. היוונים הקדמונים כינו את האלקטרום "זהב" או "זהב לבן", זאת בניגוד ל"זהב טהור". גוון האלקטרום נע בין כסוף חיוור לזהוב בוהק - זאת בהתאם ליחס בין כמות הזהב לכמות הכסף אשר מרכיבים אותו.
באזור שנמצא כיום במערב טורקיה, בשנת 687 לפני הספירה, בני לידיה השתמשו בו לשם יצור המטבעות הגסים הראשונים.
בעיות השימוש באלקטרום
בימי הביניים נהוג היה לנשוך מטבעות בצבע זהב, כדי לבדוק אם זהו זהב או שהמתכת היא מטבע בצבע הזהב. לכן, בשימוש באלקטרום היו כמה בעיות:
בשל כך, האלקטרום יצא משימוש בהכנת המטבעות והחליף אותו הזהב.
אלקטרום בתרגום התנ"ך
המונח אלקטרום - Electrum, שמשמעותו היא גם ענבר, שימש ביוונית לתיאור תופעות שונות בהן חשמל סטטי, קרינת (או צבע) השמש וייתכן אף מטאורים, נבחרה על ידי מתרגמי ספר יחזקאל לתרגום המילה חשמל, תרגום זה, "אלאקטרי" נבחר גם על ידי הירונימוס בוולגטה. מכיוון שהמילה "חשמל" מופיעה אך ורק בספר יחזקאל, שלש פעמים בתחילת פרק א', לא ידוע אם התרגום אכן משקף את משמעות המילה כפי שהובנה בעברית המקראית.
Magic Mouse
מחוות
בעזרת המחוות שבעכבר, ניתן לבצע פעולות רבות, כגון:
כתוצאה מהמחווה שבוצעה, כך גם צג המחשב ישתנה. לדוגמה, כאשר המשתמש יגלוש בדפדפן Safari ויבצע החלקה על פני העכבר, המערכת תעבור בין הכרטיסיות הפתוחות. כמו כן, ניתן להוסיף לעכבר מחוות מותאמות אישית בעזרת תוכנות צד שלישי.
וולט רוסטו
וולט ויטמן רוֹסטוֹ (באנגלית: Walt Whitman Rostow, ידוע גם כוולט רוסטו או וו.וו. רוסטו; 7 באוקטובר 1916 – 13 בפברואר 2003) היה כלכלן ותאורטיקן פוליטי יהודי-אמריקאי אשר שימש כיועץ לביטחון לאומי ה-7 של ארצות הברית, והיהודי הראשון בתפקיד זה, תחת הנשיא לינדון ג'ונסון, בין השנים 1966–1969.
ביוגרפיה
רוסטו סיים תואר ראשון באוניברסיטת ייל בגיל 19, זכה למלגת רודז ללימודים בבייליול קולג' באוניברסיטת אוקספורד והשלים את הדוקטורט שלו בגיל 24. לאחר סיום לימודיו החל ללמד באוניברסיטת קולומביה. בזמן מלחמת העולם השנייה שירת כעוזר במשרד לשירותים אסטרטגיים של ארצות הברית (OSS) ובין השאר עסק בבחירת המטרות שהופצצו על ידי הכוחות האמריקאיים. על שירותו זכה באות לגיון ההצטיינות ב-1945. לאחר המלחמה עבר ללמד באוניברסיטת קיימברידג' וכיהן כחבר סגל במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בין 1950 ל-1961.
רוסטו החל את דרכו בממשל ג'ון פ. קנדי, כסגן היועץ לביטחון לאומי, הראשון במניין, ב-1961, ועבר באותה שנה לכהן כיועץ למשרד החוץ וראש אגף תכנון המדיניות במשרד זה. ב-1964 מינה אותו לינדון ג'ונסון כחבר ועדת CIAP וב-1966 מונה ל"עוזר מיוחד לנשיא לענייני ביטחון לאומי" (למה שקרוי היום כ-"יועץ לביטחון לאומי").
רוסטו בלט בתפקידו בעיצוב המדיניות האמריקאית בדרום-מזרח אסיה במהלך שנות ה-60, כמתנגד חריף לקומוניזם וכמעריץ מושבע של היעילות הקפיטליסטית והקפיטליזם בכללותו.
לאורך שירותו בממשלי קנדי וג'ונסון בנושא ביטחון לאומי, תמך במעורבות האמריקנית במלחמת וייטנאם. לימים, הפך למרצה בבית ספר למדיניות ציבורית ע"ש לינדון ג'ונסון, באוניברסיטת טקסס באוסטין, יחד עם אשתו, אלספת' רוסטו, שמונתה מאוחר יותר גם לדיקן בית הספר.
רוסטו חיבר למעלה מ-30 ספרים, בכתביו כתב נמרצות לטובת כלכלה חופשית, במיוחד בנוגע למדינות מתפתחות. הוא נודע בכך במיוחד על כתיבת ספרו: "שלבי ההתפתחות הכלכלית: גילוי דעת בלתי קומוניסטי" (1960), אשר הפך לקלאסיקה בכמה תחומי מחקר של מדעי החברה.
ב-1969 העניק לו הנשיא לינדון ג'ונסון את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
אחיו הבוגר, יוג'ין רוסטו, גם כיהן בכמה תפקידים בכירים בממשל הנוגעים למדיניות חוץ.
Leaving on a Jet Plane
"Leaving on a Jet Plane" (בעברית: עוזב במטוס סילון) הוא שיר שכתב ג'ון דנוור בשנת 1966, השם המקורי של השיר היה "Babe, I Hate to Go", כפי שהופיע באלבום האולפן של דנוור "John Denver Sings", אבל המפיק שלו מיט אוקון שכנע אותו לשנות את השם. פיטר, פול ומרי הקליטו את השיר לאלבום "Album 1700" משנת 1967, אך הוציאו אותו כסינגל רק ב-1969.
השיר היה להיטם הגדול ביותר של פיטר, פול ומרי, והיחיד שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האמריקני, בילבורד הוט 100. השיר שהה במשך שלושה שבועות בראש מצעד easy listening. בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים שימש השיר בסיס לפרסומות של חברת התעופה יונייטד איירליינס. השיר הגיע גם לראש המצעדים בקנדה, ולמקום שני במצעד הסינגלים הבריטי ובמצעד הסינגלים האירי בפברואר 1970.
ב-1969 הקליט דנוור גרסה של השיר באלבום הבכורה שלו "Rhymes & Reasons", והקליט אותו מחדש בשנת 1973 עבור האלבום "John Denver's Greatest Hits". גרסה זו מושמעת עם כתוביות הסיום של הסרט "שומר חוק" משנת 2011.
תביעה משפטית
ב-1980 הוגשה תביעה נגד הלהקה הבריטית ניו אורדר. ג'ון דנוור טען שקטע נגינה בגיטרה בסינגל "Run 2" של הלהקה מבוסס על "Leaving on a Jet Plane". פשרה שהתקבלה מחוץ לבית המשפט הבטיחה שהשיר לא יצא בעיבוד המקורי.
אפנון דופק מקודד
אפנון דופק מקודד (באנגלית: Pulse-code modulation, או בקיצור: PCM) היא שיטה לייצוג דיגיטלי של אותות אנלוגיים. בשיטה זו, עוצמת האות האנלוגי נדגמת בתדירות קבועה, ואז נשמרת כמילת קוד דיגיטלית, הקרובה ביותר לעוצמה האנלוגית שנדגמה (כימות).
שיטת ה-PCM משמשת כבר שנים להעברה דיגיטלית של שיחות טלפון, כקידוד השמע הנפוץ ביותר בקובצי wav, ובתקליטורים, וגם כקידוד סטנדרטי בפורמטי וידאו (אולם לא נפוץ, בגלל נפחי המידע הגדולים והרצון לדחוס את המידע - לדוגמה: DVD). שימוש נוסף הוא להעברת מידע לטווחים קצרים או בתוך מערכות.
אפנון
בדוגמה אות סינוסי (באדום) שנדגם וכומת (Quantized) עבור PCM. האות נדגם במחזוריות ועבור כל אחד מהערכים נבחר קוד לפי אלגוריתם מסוים המניב ערכים בדידים כייצוג של האות המקורי אשר ניתן לאחסנו או לעבדו.
עבור האות הסינוסי, המוצג כאן, הערכים המכומתים הם (משמאל לימין): ...14, 15, 15, 15, 14, 13, 11, 9, 8. קידוד הערכים למילות קוד בנות 4 ביטים יהיה (משמאל לימין) : ...1110, 1111, 1111, 1111, 1110, 1101, 1011, 1001, 1000 (לדוגמה: ),
ערכים אילו ניתן לעבד על ידי DSP או לשדרם כפולסים (מכאן למעשה השם) ולרבב אותם עם אותות אחרים כמו שנעשה במשך שנים בטלפוניה בשיטה הנקראת TDM. מימוש PCM הוא פשוט יחסית וניתן לבצוע על ידי שבב פשוט המכיל ממיר אנלוגי לספרתי (ADC).
פענוח
שחזור או פענוח האות הוא התהליך ההפוך, המרת זרם הפולסים חזרה למילות קוד, המרתן על ידי ממיר ספרתי לאנלוגי ולבסוף שימוש במסנן מעביר נמוכים LPF כדי להחליק את האות או לסנן את התדרים הגבוהים.
קיימות גם שיטות ספרתיות מתקדמות כמו DPCM, ADPCM ואפנון דלתא.
פלאטאיירון (מחוז)
מחוז פלאטאיירון (באנגלית: Flatiron District) היא שכונה ברובע מנהטן אשר בעיר ניו יורק שבארצות הברית. השכונה מכונה על שם בניין פלאטאיירון אשר ברחוב 23, במפגש רחוב ברודוויי והשדרה החמישית. באופן כללי מחוז פלאטאיירון נתחם ברחוב 14, כיכר יוניון וגריניץ' וילג' מדרום, השדרה השישית ושכונת צ'לסי ממערב, רחוב 23 וכיכר מדיסון מצפון, והשדרה הרביעית ופארק גראמרסי ממזרח.
רחוב ברודוויי חוצה את מחוז פלאטאיירון באמצע השכונה, ושדרת מדיסון מתחילה ברחוב 23 וממשיכה משם צפונה. בקצה הצפוני של מחוז פלאטאיירון (באזור אפ-טאון) נמצא כיכר מדיסון אשר עבר שיפוץ מהותי במהלך שנת 2001. מחוז פלאטאיירון מקיף את הרובע ההיסטורי של ליידיס מייל (Ladies' Mile Historic District) ואת מקום הולדתו של תאודור רוזוולט, אשר הוגדר כאתר היסטורי לאומי. רובע פלאטאיירון היה גם מקום הולדתו של סמטת הסיליקון של ארצות הברית.
עוברת אורח בסן סוסי
עוברת אורח בסן סוסי (בצרפתית: La Passante du Sans Souci) הוא סרט קולנוע צרפתי – מערב גרמני משנת 1982 בבימויו של ז'אק רופיו, עם רומי שניידר ומישל פיקולי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס באופן חפשי ורופף על רומן בשם זה מאת הסופר היהודי-צרפתי ז'וזף קסל (1936).
הספר העלה בזמנו את בעיית דיכוי הפרט ומחנות הריכוז בגרמניה שרבים לא היו מודעים לה. התסריט מורחב ל-50 שנה לאחר העלילה הראשונה ומראה שגם לאחר השואה, האנטישמיות קיימת. רומי שניידר משחקת בתפקיד כפול. העלילה מתרחשת בפלאשבק בין ההווה לעבר.
סן סוסי (בלי דאגה) הוא פאב-מסעדה בפריז שאליו היו באים פליטים מגרמניה שנמלטו מהנאצים.
הנעימה "שיר הגולים" מושמעת בסרט בכינור ובשירה.
תקציר העלילה
מקס באומשטיין (מישל פיקולי) נמצא בראש ארגון זכויות אדם בשם "סולידריות" אותו הקים ונלחם באמצעים לא אלימים למען זכויות אדם המופרות במדינות רבות. הוא מגיע לפריז להיפגש עם שגריר פרגוואי בצרפת כדי לדון איתו על שחרור אסירה הכלואה שם בגלל מלחמתה בדיכוי זכויות הפרט בפרגוואי.
הוא מתקבל אצל השגריר פדריקו לגו (מתייה קארייה) ושואל אותו אם הוא מכיר אישה בשם אלזה וינר ואם לא שירת כדיפלומט גרמני בפריז בשם רופרט פון לגארט?
1991 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1991.
עוברת אורח בסן סוסי
תקציר העלילה
1 במרץ 1933, הנער מקס באומשטיין (ונדלין ורנר) הולך עם אביו בברלין ושניהם מותקפים על ידי נאצים במדים. האב נהרג ומקס נפצע קשה ברגלו ונשאר כל חייו צולע וזקוק למקל הליכה. אלזה וינר (רומי שניידר) רואה זאת ממרפסת ביתה ומפרידה אותו מהתוקפים. אלזה ובעלה מישל (הלמוט גרים), מאמצים אותו, הם לא יהודים. מישל הוא בעל בית דפוס ששם מדפיסים ביקורת על הממשלה. הנאצים פורצים ומחבלים במכונות ומישל מציע לאלזה ולמקס לברוח לפריז.
בהתחלה הוא שולח להם כסף והם גרים במלון יקר ומקס מנגן בכינור בחדר האוכל לבקשתה של אלזה (נעימה שמזכירה את זו מרשימת שינדלר) אבל אחר כך הם נאלצים לעבור למקום זול יותר ואלזה שהייתה זמרת אופרה בברלין נאלצת להופיע במועדון לילה, לשיר ולהזמין את האורחים לשתיית אלכוהול. אחד מהאורחים הוא הדיפלומט הגרמני רופרט פון לגארט (מתייה קארייה) שחושק באלזה.
לפני שמישל נעצר, הוא מצליח לעלות על הרכבת לפגוש בסוחר יין צרפתי בשם מוריס בוייאר (ז'ראר קליין) ולדחוף לו שטרות כסף להעביר לאלזה. מתפתחת ידידות אפלטונית בין מוריס לאלזה. היא שולחת אותו לברר אצל עו"ד הלוויג בעניין שחרורו של מישל. הוא פוגש בברלין את אנה הלוויג (מריה של) אשתו, והיא מספרת לו כי בעלה נלקח לחקירה ואחר כך הוחזר כאפר בכד.
אלזה המיואשת מתמסרת לפון לגארט כדי שיעזור בשחרור מישל. מישל משוחרר לבסוף וחוזר כשבר כלי לפריז. הם הולכים לסן סוסי ובפתח מחכים להם שליחיו של לגארט שהורגים אותם כשלגארט מתבונן מרחוק.
מקס מודה באשמה וטוען שהוא וארגונו נגד אלימות אבל יש לפעמים צורך שהחלשים יגיבו גם הם כמו שהוא הרגיש במקרה הזה. המושבעים גוזרים עליו חמש שנים על תנאי. בחוץ, אחד יורק על לינה ואומר: "זה בשביל היהודים שלך, זונה". אנטישמי אחר(ז'אן רנו) קורא לעברה: "הוא לא יזכה לגן עדן"...
שניהם הולכים לאכול במסעדת סן סוסי שבכניסה אליה יש שלט הנצחה לאלזה ומישל וינר שנרצחו שם ב-1935.
לבסוף מופיעה כתובית כי מקס ולינה באומשטיין נרצחו כעבור חצי שנה ליד ביתם והרוצחים לא נתפסו.
צוות השחקנים
זהו סרטה האחרון של רומי שניידר: כחודש לאחר הקרנת הבכורה, היא נמצאה מתה בחדרה, ונקבע כי סיבת המוות הייתה דום לב. היא הקדישה את הסרט לבעלה הראשון ולבנה שמתו טרם זמנם. בעלה הראשון, השחקן הארי מאיין היה מישלינג שנכלא במחנה הריכוז נוינגמה וסבל מאז מדיכאון, התאבד בתלייה ב-1979. בנם דייוויד-כריסטופר היה בן 14 כשמת מאיבוד דם לאחר פציעתו כתוצאה מניסיון טיפוס על גדר מחודדת בביתו של סבו החורג. חברות הביטוח סירבו לבטח אותה לסרט מחשש שתתאבד במהלך הצילומים.
זהו הסרט היחידי בו הופיע הנער הגרמני ונדלין ורנר, ששיחק בתפקיד של מישל פיקולי בתור נער, ושאחר כך הפך לאחד מחשובי המתמטיקאים בעולם, זוכה מדליית פילדס.
פרסים
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי סזאר וזכה באחד:
המינהל השמיני של המטה הכללי הרוסי
המינהל השמיני של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (ברוסית: 8ףВосьмо́е управле́ние Генера́льного шта́ба Вооружённых Сил Росси́йской Федера́ции) הוא גוף פיקוד ובקרה של המטה הכללי הרוסי, המנהל את השירות להגנה על סודות מדינה. המנהל דואג לספק את המידע הדרוש למילוי משימות הפיקוד והשליטה של כוחות הצבא של הפדרציה הרוסית.
היסטוריה
המינהל השמיני של המטה הכללי הוקם מתוך גופי ההצפנה של הצבא האדום בשנת 1941. לקראת פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות, המחלקה הייתה מאוישת בכוח אדם ומהנדסים.
ב-7 באוקטובר 1941 המנהל לשירותי הצפנה של המטה הכללי החליף רשמית את שמו למנהל השמיני של המטכ"ל. במקביל, הוקמה יחידה מיוחדת כחלק ממטה השדה של הצבא ונוצרו גופים מיוחדים במנהל התותחנים הראשי, במנהל התקשורת הצבאי המרכזי, במנהל התקשורת, במנהל האספקה ובמספר אגפים אחרים. עד שנת 1920 המערכת להגנת סודות צבאיים פעלה באגפים.
מאז התפרקות ברית המועצות זהו גוף של משרד ההגנה והמטה הכללי המורכב מיחידות המאוישות במומחים להגנה על סודות המדינה. קציני המינהל אחראים גם לאבטחת המידע בתקשורת (צנזורה צבאית ). המידע הנתון לפיקוח המינהל הוא כזה נובע מפרסום חומרים על פעילויות הכוחות המזוינים - על חיי הצבא, הצי, חיל האוויר וכן על שיתוף פעולה צבאי-טכני.
ציסטה פרא-שחלתית
ציסטה פרא-שחלתית (באנגלית: paraovarian cyst), ידועה גם בשם ציסטה פראטובלית (המונחים משמשים לסירוגין), היא שק מלא נוזל המצוי ברקמת האפיתל באזור חצוצרת הרחם הסמוך לשחלות. יש להבדילה מציסטה שחלתית הן במיקומה והן בסימפטומים.
אפופיליט
אָפּוֹפִילִיט הוא קבוצה של מינרלים פילוסיליקטיים - (סיליקטים במבנה בצורת לוחיות) המכילים אשלגן, סידן, נתרן פלואור, והידרוקסיל.
הרכב כימי
המינרלים בקבוצת האפופיליט הם: בין האפופיליט-(KF) לבין האפופיליט-(KOH) יש תמיסה מוצקה, וקשה מאוד להבדיל בין שני המינרלים בטבע בלא בדיקה במעבדה.
יתרת הערך דנה בשלושת המינרלים הראשונים בלבד.
קריסטלוגרפיה
אפופיליט-(KF) ואפופיליט-(KOH) מתגבשים במערכת הטטרגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "דיטטרגונלית דיפירמידלית", וחבורת סימטריות מרחבית P4/mnc. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=8.963, c=15.804Å [אפופיליט-(KF)] ו-a=8.978Å, c=15.834Å [אפופיליט-(KOH)]. אפופיליט-(NaF) מתגבש במערכת האורתורומבית, חבורת סימטריות נקודתית "אורתורומבית דיפירמידלית", וחבורת סימטריות מרחבית Pnn2. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=8.875, b=8.881Å, c=15.79Å.
ציסטה פרא-שחלתית
אפידמיולוגיה
ציסטות פרא-שחלתיות מדווחות בכל קבוצות הגיל הנשי ונראה כי קבוצת הגיל הנפוצה ביותר היא בעשורים השלישי עד החמישי של החיים. מחקר שנערך באיטליה העריך כי שכיחות המקרים באוכלוסייה הנשית היא כ -3%, בעוד שמחקר נתיחה לאחר המוות של נשים לאחר גיל המעבר זיהה אצלן ציסטות פרא-שחלתיות בכ -4.7% מהמקרים.