cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אורן חד-מחטי
תיאור
הגוון של עצת הירך כמעט לבן עד צהוב חיוור והיא עוטפת את עצת הגלעין שגונה חום-צהוב בהיר. העצה רכה, אם כי היא קשה יותר מהעצה של אורן הזפת, ועשירה בשרף. צפיפות העץ היא בין 0.43 ל-0.62 גרם לסנטימטר מעוקב.
הניצנים סגלגלים בגוון אדום-חום. גודלם בין 0.5 ל-0.7 סנטימטרים, והם מכילים שרף.
בהתאם לשם המין העלה הוא מחט בודדת (לעיתים רחוקות שתי מחטים באגד). זהו מין האורן היחיד שמחטיו אינן צומחות באגדים (מ-2 עד 5 מחטים במינים אחרים), ולכן קל מאוד לזהותו. המחטים פונות כלפי מעלה, גונן אפור-ירוק, הן מכופפות מעט כלפי הענף, וחתך הרוחב שלהם מעגלי. אורכן בין 2.5 ל-6 סנטימטרים ורוחבן בין 1.6 ל-2.3 מילימטרים. הן חזקות, נוקשות יחסית ומכילות בין 2 ל-7 תעלות שרף. צדי המחט חלקים והקצה שלה חד. בכל הצדדים של המחט יש שורות לבנות של פיוניות. כשהמחט צומחת היא מוקפת בנדן באורך בין 0.5 ל-1 סנטימטרים שנושר מוקדם. המחטים חיות על הענפים בין 4 ל-6 שנים.
אורן חד-מחטי הוא צמח חד-ביתי, כלומר בעל פרחים משני המינים על אותו עץ. העץ פורה החל מגיל 35 שנים, כשייצור האצטרובלים הוא בשיא רק כשהעץ מגיע לגיל 100 שנים. תקופת הפריחה חלה בשלהי יוני. אורכם של האצטרובלים הזכריים 10 מילימטרים. גונם אדום לפני שחרור האבקה והוא משתנה לצהבהב לקראת שלב ההאבקה. האצטרובלים הנקביים צומחים לאט בעונת הצמיחה הראשונה ובסוף הקיץ הראשון אורכם בין 1.5 ל-1.9 סנטימטרים בלבד. רק לאחר ההפריה המתרחשת שנה אחר-כך בשלהי האביב מתגבר קצב הצמיחה והאצטרובל גדל לאורך של כ-8 סנטימטרים. האצטרובלים מבשילים בתחילת ספטמבר והם משחררים כ-20 זרעים בתחילת נובמבר. גונם של האצטרובלים כשהם מבשילים הוא אדום-חום מבריק.
אורך הזרע בין 10 ל-22 מילימטרים, גונו חום והוא אכיל. אלף זרעים שוקלים 408 גרם. הזרעים נופלים ישירות לקרקע מתחת לעץ או מפוזרים באמצעות בעלי חיים, כדוגמת מיני העורבים, Gymnorhinus cyanocephalus (באנגלית Pinyon jay) וקיק אגוזים אמריקאי. לנבטים יש בין 6 ל-9 פסיגים.
עצים בולטים
הפרט החי הגדול ביותר של אורן חד-מחטי גדל במחוז ואשו בנבדה. גובהו 15.2 מטרים, קוטר בגובה חזה 135 סנטימטרים וקוטר הצמרת 15.8 מטרים. הפרט החי העתיק ביותר נתגלה ב-2007 ברכס פיילוט בנבדה וקיבל את הזיהוי MIN-108. העץ תוארך באמצעות טבעות עצים לשנת 1106, כלומר העץ הוא בן.
תפוצה ובית גידול
אורן חד-מחטי הוא העץ השולט בתחומו, ולכן הוא מין העץ האופייני לחברת הצומח "חורשות פיניון-ערער" של האגן הגדול. את חברת הצומח הזו משלימים מינים של עצי ערער (Juniperus), בעיקר ערער יוטה (Juniperus osteosperma). מיני שיחים נלווים כוללים מינים של לענה, Eriogonum umbellatum (באנגלית Sulphur flower) ו-Purshia tridentata (באנגלית Bitterbrush).
שימושים
בשל צורת הגידול המפותלת והממדים הקטנים של האורן החד-מחטי, הוא אינו מתאים לשמש כחומר גלם. לכן העץ משמש בעיקר להסקה. אורן זה משמש גם כעץ חג המולד.
הזרעים הם מקור מזון חשוב לבני אדם ובעלי חיים בעיקר עבור הילידים. השרף והחלקים הפנימיים של הקליפה שימשו כתרופות עממיות ברפואה העממית. כך למשל שאיפת עשן מהשרף הבוער שימשה להקל על כאבי ראש וכאבי אוזניים. משקה העשוי מהמחטים שימש כנגד הצטננות. המחטים עצמן שימשו כנגד עגבת.
לחורשות פיניון-ערער חשיבות רבה לא רק כבית גידול למינים רבים של בעלי חיים בסכנת הכחדה, אלא גם כהגנה על אזורים שבהם נקווים מים, בראש ובראשונה מפני סחיפה.
מחלות ומזיקים
אף אחד ממיני הפטריות הטפילות לא גורם לנזק משמעותי או אפילו למות העץ. Bifusella pini גורמת לשינוי הגוון של המחטים, אבל היא מוגבלת למחטים ישנות יותר בתחתית הצמרת. פטריית החלודה Cronartium occidentale גורמת לנפיחות על ענפים וגזעים, שיכולה להגיע גם לעלים, אך כמעט שאינה נפוצה. הפטרייה Verticicladiella wagenerii היא טפיל שורש שכיח במיוחד בהרי סן ברנרדינו בקליפורניה. היא הורגת את השורשים וצובעת את עצת הירך בחום כהה עד שחור. הפטריות Fomitopsis pinicola, Phaeolus schweinitzii (באנגלית Velvet-top fungus) ו-Phellinus pini (גורמת למחלה המכונה באנגלית Red ring rot) פוגעות בעץ, אך חשיבותן מועטה.
הפתוגן mistletoe Arceuthobium campylopodium (Arceuthobium americanum), הוא מין דבקון ננסי שחי כטפיל על ענפי העץ. הטפיל מתקיף הן עצים צעירים והן עצים זקנים, בעיקר באזורים יבשים יותר, ומזיק להם באמצעות התנפחות של הענפים. הידבקות בטפיל זה מחלישה את האורן, פוגעת באיכות העצה ומקטינה את אורך חייו. כיוון שמין זה כמעט ואינו גורם לתופעת מטאטא מכשפה התסמינים הראשונים של ההידבקות כמעט שאינם מורגשים.
בין החרקים המזיקים גורמת חיפושית הקליפה Ips confusus את הנזק הגדול ביותר. היא פוגעת בעיקר בעצים שנדבקים במיני הדבקון, או שנחלשו מסיבה אחרת. כנימת המגן Matsucoccus acalyptus מוצצת את הלשד של המחטים שהופכים צהובים ונושרים. המחטים והענפים מותקפים על ידי מין החיפושית Glyptoscelis aridis, היקרונית Haplidus testaceus ומין הצרעה Neodiprion edulicolis מקבוצת הדבוראים האל-שנציים. מין החיפושית Conophthorus monophyllae, מין העש Dioryctria albovitella ומין החיפושית Ernobius montanus פוגעים באצטרובלים ובזרעים.
בין הגורמים שאינם ביולוגים הנזקים הגדולים לאורן חד-מחטי ביותר נגרמים מבצורת ושרפות. אף שמין אורן זה עמיד לטמפרטורת קרקע עד 70 מעלות צלזיוס, יכולים שתילים למות מאור שמש עז. שריפות בגובה הקרקע הורגות רק עצים צעירים, אבל עצים מבוגרים שורדים. שריפות של הצמרת מסוכנות יותר לעצים עתיקים. עצים עתיקים או שנרקבו בחלקם פגיעים לעקירה ברוחות חזקות.
טקסונומיה
בתוך הסוג אורן (pinus) מסווג האורן החד-מחטי לתת-הסוג Parrya ולעל-המין Cembroides. בשל אזור התפוצה הנרחב יש שונות גנטית גדולה בתוך המין. במשך תקופה ארוכה סווג המין כזן של Pinus cembroides (באנגלית Mexican pinyon). ההשערה המקובלת היא שמין זה התפתח ממין בעל שני מחטים במטרה לצמצם אובדן דיות בקיצים החמים.
מספר הכרומוזומים של המין הוא 2n = 24.
תת-מינים
במשך תקופה ארוכה, היו אי וודאויות בהתפלגות הטקסונומיה ובנושא התפוצה הגאוגרפית של חלק מהטקסונים. בפרסומים הראשונים אוכלוסיות אלה קיבלו את השם המדעי Pinus edulis var. Fallax. קיימים שלושה תת-מינים של אורן חד-מחטי.
רביית כלאיים
אורן חד-מחטי הוא קרוב משפחה לאורן דו-מחטי (Pinus edulis) שיוצר איתו לעיתים רביית כלאיים (שני תת-המינים monophylla ו-fallax), כאשר אזורי התפוצה שלהם נפגשים במערב אריזונה ויוטה. תת-המין californiarum יוצר רביית כלאיים נרחבת עם המין אורן ארבע-מחטי (Pinus quadrifolia). סיווג זה של מין אורן הפיניון המבוסס רק על אגד של מחט בודדת נתון במחלוקת עקב העובדה שהן באזורים בהם גדל מין הכלאיים של אורן חד מחטי עם אורן דו-מחטי והן באזורים בהם גדל מין הכלאיים של תת-המין fallax עם אורן ארבע-מחטי גדלה מחט בודדת בשנים שחונות ואגדים של שני מחטים לאחר שנים גשומות.
ממצאים פרהיסטוריים
התפוצה הפרהיסטורית של האורן חד-המחטי נחקרה באמצעות מחטים מאובנות שנמצאו בערימות פסולת של עכברים וגרגירי אבקה מאובנים. כל שלושת תת-המינים של האורן החד-מחטי שמרו על תחום התפוצה הנוכחי שלהם במהלך 40,000 השנים האחרונות, אם כי תת-המין הצפוני (monophylla) התפשט מאוד ברחבי יוטה ונבדה מאז סיום הפליסטוקן, לפני 11,700 שנה. הזן הדרומי בקליפורניה גדל בשטח הפארק הלאומי עץ יהושע של ימינו לאורך 47,000 השנים האחרונות.
בירוא יערות
במהלך אמצע המאה התשע עשרה נכרתו יערות רבים של עצי אורן חד-מחטי, בעיקר בסביבת המכרות להפקת כסף. העץ עובד לפחם עץ ושימש להתיך את העפרות או שימש כעצים להסקה. פעולות אלו איימו על אורח חייהם המסורתי של הילידים האמריקאים שהיו תלויים בעצים למזון. כאשר חדרו מסילות הברזל לאזורים אלה, החליף פחם מיובא את פחם העץ שיוצר במקום.
בעקבות התחדשותם של יערות האורן החד-מחטי לאחר תום עידן פחם העץ, טענו בעלי חוות בקר רבים כי יערות אלה מצמצמים את שטח המרעה למקנה שלהם. המאמצים לפינוי יערות אלה, לרוב באמצעות שרשרות עוגנים עודפות מספינות קרב שנגררו בין שני דחפורים, הגיעו לשיא בשנות החמישים של המאה העשרים, אך לאחר מכן ננטשו כאשר התברר שפעולה זו לא הגדילה לאורך זמן את כמות המספוא. הרס בתי הגידול של אזורים גדולים של יערות הפיניון לטובת כרייה וחוות בקר נחשב כמעשה של ונדליזם אקולוגי ותרבותי.
Models 1
Models 1 היא סוכנות דוגמנות, שהוקמה בלונדון בשנת 1968.
נכון לשנת 2018 בפורטפוליו של הסוכנות נכללות 15 דוגמניות שמדורגות באתר Models.com.
בשנת 1986 נפתחה מחלקה לדוגנים. נכון לשנת 2018 בפורטפוליו של הסוכנות נכללות 15 דוגמניות שמדורגות באתר Models.com.
הסוכנות הייתה בין המייסדים של British Fashion Model Agents Association.
אוסקר בלומנטל
אוסקר בלומנטל (בגרמנית: Oscar Blumenthal; 13 במרץ 1852, ברלין – 24 באפריל 1917, ברלין) היה מחזאי ומבקר תיאטרון יהודי-גרמני.
קורות חיים
אוסקר בלומנטל נולד בברלין ולאחר סיום לימודיו התיכוניים למד באוניברסיטת לייפציג, שממנה קיבל תואר שלישי בפילוסופיה בשנת 1872. הוא היה עורך מספר ירחונים ספרותיים בלייפציג ובשנת 1875 חזר לברלין. הוא התקבל ל"ברלינר טאגבלאט" כמבקר תיאטרון ועבד שם עד לשנת 1887. בשנת 1887 פתח אוסקר בלומנטל את תיאטרון לסינג (Lessing Theater), והיה מנהלו עד לשנת 1898. בין כוכבות התיאטרון באותה תקופה הייתה ג'ני גרוס. לאחר שנת 1898 הוא הקדיש את עצמו לכתיבה.
בנוסף לכך אוסקר בלומנטל עסק ביצירת בעיות שחמט ופרסם כמה ספרים בנושא.
מילהיים על הרוהר
מילהיים על הרוהר היא עיר בגרמניה. העיר מנתה בשנת 2016 כ- 170,000 תושבים.
העיר הוקמה בשנת 1808. בין 1878 ל -1929 קלטה לתוכה מולהיים מספר עיירות שכנות, כולל ברוך והייסן. מולהיים היא מוקד תנועה של רכבות וכבישים ונמל נהר ריין-רהר. התעשייה הכבדה כוללת יציקות ברזל, תנורי פיצוץ, טחנות צינור וגלגול ועבודות מכונות. יש גם תעשיות כימיות וחשמל. מילהיים הייתה בעבר מרכז כריית פחם חשוב.
מילהיים שוכנת במערב חבל הרוהר שבמדינת נורדריין-וסטפאליה, בלב אזור מכרות פחם וברזל. העיר גובלת בדיסבורג במערב ובאסן במזרח.
מקרה קצה
מקרה קצה הוא מצב או בעיה, שקורים רק בנסיבות נדירות או בתנאים קיצוניים. פתרון מקרי קיצון, דורש חשיבה "מחוץ לקופסה", כיוון שנלקח בחשבון, ונדרש לבדוק כיצד המערכת מתמודדת עם מצבים בלתי רגילים ושגרתיים.
בעולם ההנדסה והבטחת האיכות
מייחסים למקרי קצה חשיבות רבה בעולם ההנדסה והבטחת האיכות. בכל אחד מהם, תהליך התכנון (ובסופו של דבר ההוצאה אל הפועל) של מקרי קצה יכול להוות משימה משמעותית, ותוצאותיה חשובות בהערכת טיבו של המוצר. מקרי קצה לא טריוויאליים יכולים לגרום לכישלון שלא חשבו עליו בזמן הייצור או בשלבי התכנון של מוצר. לרוב, מדובר במקרים שלא קורים בשימוש רגיל, אך שיש לייחס להם חשיבות, כיוון שהם עלולים לייצר תוצאות הרסניות, ולעיתים אף בלתי-הפיכות. לעיתים נבדקים בסימולטרים מקרי קצה, לשם בדיקת בטיחות אף שייתכן שלעולם לא יגיעו למצב כזה במציאות. דוגמאות למקרי קצה בעולם ההנדסה:
במתמטיקה
במתמטיקה, מקרה קצה הוא בדרך-כלל מקרה שיש לו תכונות מיוחדות נוספות או היעדר כמות משמעותית של תכונות ("מקרה מנוון"). אחת הדרכים להבחין במקרי קצה היא כאשר במהלך הוכחה כללית נתקלים בקושי שלא מאפשר להתייחס אל מקרים מסוימים כחלק ממקשה אחת, ויש להפריד את ההוכחה הכללית למקרים פרטיים קטנים ולתת לכל אחד "יחס מיוחד" ושונה.
במדעי המחשב
כאשר כותבים קוד תוכנה, יש להתחשב במקרי קצה אשר עלולים לגרום לשגיאה בקוד, אם יקרו. הגעה למקרי קצה במדעי המחשב יכולה לנבוע מסיבות שונות, כגון:
פתירת בעיות אלו לרוב מתבצעת על ידי הכנסת קוד המונע מן המשתמש ליצור מצבים כאלו, או קוד שנמנע מלהגיע למצבים אלו.
ביחסים בינלאומיים
תרחיש של מקרה קצה ביחסים בינלאומיים, יכול להוביל להכרזת מלחמה, או להפסקת מסחר בין מדינות.
בעבודה סוציאלית
מדובר לרוב על מצבים קיצוניים שחורגים מהנורמה (למשל התמכרויות, עבריינות, זנות), אשר דורשים פיתוח של מענים ייחודיים.
לה פלש ואלון
לָה פלֶש ואלון (בצרפתית: La Flèche Wallonne, מילולית: "החץ הוואלוני") הוא מרוץ אופניים חד-יומי בסבב המקצועני לגברים הנערך כל שנה בחודש אפריל באזור ולוניה שבדרום בלגיה.
מרוץ הפלש ואלון נערך בדרך כלל באמצע השבוע, בין מרוץ אמסטל גולד ומרוץ לייז'–בסטון–לייז'. המרוצים פלש ואלון ולייז'–בסטון–לייז' הם שניים מהקלאסיקות של הארדנים ורק שישה רוכבים הצליחו לנצח בשניהם באותה שנה, ביניהם הרוכב הבלגי המפורסם אדי מרקס והרוכב אלחנדרו ולוורדה.
היסטוריה
המרוץ נערך לראשונה בשנת 1936 ונערך במטרה לעודד ולקדם מכירות של עיתון ספורט בלגי בשם Les Sports. על אף שהמרוץ אינו חלק מחמשת המונומנטים הוא נחשב לקלאסיקה ומעניק כבוד רב למנצחים בו. המרוץ הוא חלק מהסבב המקצועני של איגוד האופניים הבינלאומי.
כמו ברבים מהמרוצים, המרוץ השתנה רבות במהלך השנים, גם במסלולו וגם באורכו. בתחילה, המסלול היה על דרכים המחברות את הערים טורנה ולייז' ואורכו נע בין 236 ל-300 ק"מ. במשך השנים הבאות השתנתה גם נקודת הפתיחה והייתה בערים מונס, שרלרואה וערים רבות נוספות. כיוון המרוץ השתנה גם הוא במהלך השנים. משנת 1990 אורכו של המרוץ לא עלה על 210 ק"מ.
בשנים האחרונות, המסלול בן 199.5 הקילומטרים מתחיל בשרלרואה ומסתיים בקרבת אואי (Huy), שם הרוכבים מבצעים שלוש פעמים את הטיפוס ל-Mur de Huy, גבעה בה יש טיפוס קשה (בשיפוע שלעיתים עולה על 15%). קו הסיום נמצא בסוף הטיפוס האחרון.
שיאן הניצחונות במרץ הוא אלחנדרו ולוורדה הספרדי שניצח בו חמש פעמים (2006, 2014, 2015, 2016 ו-2017) ארבעה רוכבים ניצחו במרוץ שלוש פעמים, שניים בלגים ושניים איטלקים. בשנותיו המוקדמות שלטו הרוכבים הבלגים במרוץ וניצחו ב-11 השנים הראשונות של המרוץ. המרוץ הוא אירוע חשוב ויוקרתי בבלגיה ורוכב המנצח בו זוכה לכבוד רב בארצו. רוכבים בלגים ניצחו ב-39 מתוך 87 מרוצים שנערכו עד שנת 2022.
שולמית פיירסטון
שולמית פיירסטון (באנגלית: Shulamith Firestone; 7 בינואר 1945 – 28 באוגוסט 2012) הייתה הוגת דעות פמיניסטית יהודיה קנדית-אמריקאית. פיירסטון הייתה דמות משמעותית בעיצוב הפמיניזם הרדיקלי וייסדה מספר ארגונים ותנועות פמיניסטיות: westside group, רדסטוקינגס, נשים רדיקליות בניו יורק ופמיניסטיות רדיקליות בניו יורק. ב-1970 פורסם ספרה "הדיאלקטיקה של המין" (The Dialectic of Sex: The Case for Feminist Revolution), טקסט פמיניסטי חשוב ורב השפעה.
קורות חיים
נולדה בשנת 1945 בשם שולמית בת שמואל בן ארי פוירשטיין, לסול וגיטל (קייט) פוירשטיין, השנייה מבין 6 אחים ואחיות. אמה קייט וייס ברחה מאירופה לפני מלחמת העולם השנייה, ואביה שירת בצבא האמריקאי באירופה בזמן המלחמה והיה ממשחררי מחנה ברגן בלזן כששולמית נולדה. אחותה היא הרבה תרצה פיירסטון. היא גדלה בבית יהודי אורתודוקסי, באוטווה קנדה ובקנזס סיטי וסנט לואיס, ארצות הברית. הוריה ביצעו לשם המשפחה פיירסטון לפני המעבר לסנט לואיס. שולמית פיירסטון למדה בבית ספר התיכון שליד ישיבת טלז שהוקמה מחדש ב-1941 בקליבלנד. את לימודיה האקדמיים היא החלה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס והמשיכה בבית הספר של המכון לאמנות בשיקגו (School of the Art Institute of Chicago). בשיקגו החלה להיות פעילה בתנועה הפמיניסטית.
במהלך לימודיה בשיקגו היא הייתה הנושא של סרט דוקומנטרי שמעולם לא הוצג. הסרט התגלה מחדש ב-1990 על ידי הבמאית הניסיונית אליזבת סוברין (Elisabeth Subrin) והיא צילמה מחדש את הסרט עם רמת דיוק של פריים לפריים בהשתתפות שחקנית שגילמה את פיירסטון. הסרט המחודש נקרא שולי (Shulie), שם החיבה של שולמית פיירסטון וזכה במספר פרסים.
במהלך הכינוס הלאומי לפוליטיקה חדשה (National Conference for New Politics) שהתקיים ביום העבודה ב-1967 ביקשו פיירסטון ואחרות להעלות לסדר היום של האספה גם את הנושאים הקשורים לחיי נשים (שכר שווה, טיפול בילדים, הפלות וכו') אך מארגני הכנס לא אפשרו זאת. בכנס השתתפו נציגים מהשמאל החדש, התנועה לזכויות האזרח ומתנגדים למלחמת וייטנאם. זו הייתה הפעם הראשונה שפעילים מתנועות לשינוי חברתי התכנסו לדיון משותף. אחת המטרות של הכינוס הייתה להתאחד מאחורי מועמד שיתמודד לנשיאות בארצות הברית. פיירסטון וג'ו פרימן פנו ליושב הכנס וביקשו להכניס לסדר היום נושאים הקשורים לחיי נשים אולם הן נענו בשלילה בטענה שיש נושאים חשובים יותר על סדר היום. חלק מהנשים שהשתתפו בכנס לא תמכו בפיירסטון ופיירמן ובתביעתן להכניס לסדר היום דיונים על אפליית נשים. לאחר הכנס פיירסטון ופריימן כינסו את קבוצת הנשים הפמיניסטית הרדיקלית הראשונה בשיקגו - westside group.
באוקטובר 1967 פיירסטון עברה לניו יורק. שם ייסדה יחד עם פמלה אלן (Chude Pamela Allen), פעילת זכויות אדם פמיניסטית, את הארגון נשים רדיקליות בניו יורק. הקבוצה נפגשה אחת לשבוע ולמדה ביחד. הקבוצה תכננה את פעולת בריגדת ג'נט רנקין שהובילה 5,000 נשים בצעדה בוושינגטון. פיירסטון הייתה הכח המניע בהוצאה לאור של מנשר הארגון. המנשר הציג, לראשונה, את התפיסה הפמיניסטית הרדיקלית.
במרץ 1969, ארגנה פיירסטון אירוע בו 12 נשים סיפרו על חוויותיהן בעקבות הפלות שעברו. זה היה האירוע הראשון בו נשים דיברו בפומבי על החוויות הקשורות להפלות, דבר שנחשב עד אז סוד מביש: אמצעי מניעה שלא פעל, הפלה במרפאה מאולתרת, הייסורים בוויתור על האפשרות לגדל ילד בעקבות הפלה ועוד. לאירוע הגיעו מאות אנשים. פיירסטון יזמה וארגנה עוד מגוון רחב של פעולות מחאה עם קבוצות וארגוני נשים שהקימה או הצטרפה אליהם. הביקורת שלה הייתה מופנית גם כלפי ארגוני הנשים הליברליים.
שולמית פיירסטון נפטרה בשנת 2012, בגיל 67, כשהיא סובלת מסכיזופרניה. בגלל מחלתה היא ניתקה קשר עם הסביבה ונמצאה בדירתה בניו יורק כמה ימים לאחר שמתה.
כתביה
פיירסטון כתבה שלושה חיבורים ב-1967 בהם היא ניתחה את הסיבות לכישלון התנועה לזכויות הנשים, עד כה, וטענה שנשים לא זכו בזכויות עליהן נלחמו. כמו כן, היא הציעה קווים מנחים לשינוי המצב: לא להתפשר על עקרונות יסוד; להעלות מודעות על מנת להכין את השטח לקראת השינוי והאינטרסים של נשים עומדים תמיד לפני כל אינטרס אחר.
פיירסטון מתייחסת בכתיבתה למרקס ופרויד וטוענת ששני ההוגים לא התייחסו להיבט הביולוגי בתאוריות שלהם. אנגלס ומרקס לא הצליחו לזהות את המעמד המבוסס על מין (sex-class) - השליטה של גברים בנשים נטועה בביולוגיה. היא הסתמכה על פרויד בטענה שדיכוי מיני נמצא בשורש המועקה החברתית-תרבותית, אך התעקשה כי האמנציפציה האמיתית של נשים תגיע בסיום הדיכוי מיני ובאמנציפציה לילדים.
פיירסטון ידועה במיוחד בזכות סיפרה "הדיאלקטיקה של המין" (The Dialectic of Sex: The Case for Feminist Revolution) שיצא לאור בשנת 1970, כשהיא בת 25. בספר היא פורשת משנה פמיניסטית רדיקלית. לטענת פיירסטון, בלב הדיכוי של נשים עומדים ההבדלים הביולוגיים בין הגברים והנשים שהביאו לשיעבוד הנשים בחברה פטריארכלית. נשים משועבדות לתפקידן כיולדות וכמגדלות ילדים. ההבדל הביולוגי בין בני האדם תורגם על ידי הפטריארכיה להסדרים תרבותיים ופוליטיים המטילים על נשים את כל נטל הבאת הילדים לעולם וגידולם, ואילו הגברים לקחו על עצמם את כל יתר ההיבטים התרבותיים והחברתיים. לטענתה, הסדר החברתי הקיים לא ישתנה ללא שחרור נשים מתפקידן האימהי. הסדרים שונים כגון מעונות יום, חופשת לידה לגברים או תשלום לנשים עבור מלאכות הבית לא יפתרו את הבעיה כיוון שהם אינם מערערים על חלוקת התפקידים הביולוגית/מגדרית ואינם משחררים נשים מהתפקידים שהביולוגיה כפתה עליהן: לידה ואחריה התמסרות לגידול הילדים. לדעת פיירסטון, בעיה זו ניתן לפתור באמצעים טכנולוגיים שעיקרם רבייה מלאכותית ושינוי המודל החברתי. פיירסטון מציעה מודל של חברה שוויונית שאינה מתבססת על העובדה הביולוגית כי הנשים הן שעליהן לשאת בעול הילודה, חברה שתהיה מבוססת על קשרים שעיקרם בחירה ולא כפייה, לרבות הקשרים בין מבוגרים וילדים, ותביא לחברה צודקת, בה תיעלם המשפחה הגרעינית, לטובת הסדרים קהילתיים צודקים שאינם מבוססים על שליטה. היא מציעה להמיר את מודל ה"משפחה" ב"משק בית", קבוצה של מבוגרים שיהיו רשאים לגדל ילדים, ובאם יגדלו ילדים – יהיו גם מחויבים לכך משפטית. בנוסף, יש להכיר בילדים כמושאי זכויות עצמאיים, ולאפשר להם מעבר למשק בית אחר אם זה רצונם.
חוקי התורשה של מנדל
חוקי התורשה של מנדל או מנדליזם הם חוקי טבע בתחום הביולוגיה, שנוסחו על ידי גרגור מנדל במחקרו על האפונה הביתית. חוקים אלה נמצאים בבסיס התורשה, ותכונות גנטיות פשוטות עוברות בתורשה לפיהם בקירוב, אך מרבית התכונות עוברות בדרכים מורכבות יותר, המתוארות בתורשה לא מנדלית.
מנדל חקר צמחי אפונה על מנת לקבוע כיצד תכונות שונות עוברות בתורשה דרך הגנים.
בעזרתו יכלו אנשים להתחיל מחקרים אחרים על הגנוטיפ שהוא הרכב הגנים של היצור הכולל את הDNA שלהם. וגם על הפנוטיפ שהוא צורת הביטוי של תכונות מסוימות ביצור.
החוק הראשון: חוק ההפרדה (סגרגציה)
כל אורגניזם מכיל שני פקטורים עבור כל תכונה. הפקטורים נפרדים כשהם יוצרים גמטות (תאי רבייה). במהלך המיוזה, כל גמטה נושאת פקטור אחד עבור כל תכונה. כאשר שתי הגמטות מתלכדות במהלך ההפריה, הצאצא נושא שני פקטורים ששולטים בתכונה ספציפית.
כלומר, אצל בעלי חיים, כל אחד משני ההורים מעביר לצאצאיו חצי מהגנים של ההורה (כלומר רק אלל אחד מכל גן), אולם לא תמיד את אותם גנים בדיוק. מכאן שצאצאים של אותו זוג הורים מקבלים מכל הורה גנים שונים ולכן יהיו שונים זה מזה.
החוק השני: חוק ההתפלגות העצמאית
מצהיר שפקטורים בעלי מאפיינים שונים מחולקים בין הגמטות בלי תלות של אחד במשנהו. זאת אומרת, ההורשה של תכונה אחת היא עצמאית ובלתי תלויה בהורשה של התכונות האחרות. לכן, תכונה שקובעת את צבע השיער יכולה לעבור לצאצא מההורה בעוד תכונה אחרת, שקובעת את צבע העיניים לדוגמה, יכולה לעבור או לא לעבור ללא תלות בהורשה של תכונת צבע השיער או כל תכונה אחרת.
אצל בעלי חיים, צאצאים להורים יקבלו את מאגר הגנים שלהם אך ורק מהוריהם. חוק זה משלים את החוק הקודם וקובע כי אמנם כל הצאצאים לזוג הורים מקבלים את הגנים אך ורק מהוריהם, אבל (פרט למקרה של תאומים זהים) כל צאצא מקבל תמהיל שונה של גנים מהוריו.
סילונית (מכשיר דנטלי)
סילונית, (נקראת גם סילון מים דנטלי, מַשְׁטֵף פה) היא מכשיר טיפול שיניים ביתי המשתמש בזרם של מים פועמים בלחץ גבוה, שנועד להסיר רובד שיניים (פלאק) ושאריות מזון בין השיניים ומתחת לקו החניכיים. מאמינים כי שימוש קבוע במכשיר משפר את בריאות החניכיים. המכשיר עשוי גם לספק ניקוי קל יותר עבור סמכים והשתלת שיניים. עם זאת, כדי לאשש הסרה של רובד ביופילם ואת יעילותה עבור מטופלים עם צרכים מיוחדים של בריאות הפה או בריאות כללית, דרוש מחקר נוסף.
היסטוריה
הסילונית הראשונה פותחה בשנות ה־50 על ידי ד"ר ק.ד. מאטסון, אשר רשם פטנט על ההמצאה ב-1955. ההמצאה של ד"ר מאטסון נועדה לנקות את השיניים והחניכיים לאחר הארוחות כחלופה לשימוש במזרקים. הוא חוּבּר ישירות לברז של כיור והציג שסתום מכני לשליטה בלחץ המים.
מאוחר יותר, ב־1962, המציאו רופא השיניים ג'רלד מויר והמהנדס ג'ון מאטינגלי את מוצר הווטרפיק (Waterpik). הווטרפיק כלל מאגר מובנה ומנוע לשאיבת מים והוצאתם מהקצה בפּוּלסים קבועים. מוצר זה קיים עד היום.
יעילות
יעילות משטפי הפה נבדקה במספר מחקרים מדעיים שעסקו בתחזוקת חניכיים בריאות, תוך כדי דלקת חניכיים, סוכרת, הימצאות מכשירים אורתודונטיים ושיניים חליפיות כגון כתרים ושתלים.
בעוד ניתוח יעילות של משטפי הפה, משנת 2008 הגיע למסקנה כי "שגרת השימוש במשטפי הפה לא נשענת על ראיות מדעיות", מספר מחקרים הראו כי משטפי הפה יעילים לצורך הפחתת דימום, דלקת חניכיים, והסרת רובד. בנוסף, מחקר שנערך באוניברסיטת דרום קליפורניה מצא שטיפול בן שלוש שניות בשטף מים (1,200 פולסים לדקה) בלחץ בינוני (70 psi) הסיר 99.9% מרובד החיידקים באזורים המטופלים.
שימושים אחרים
משטפי פה שימשו גם להסרת טונסילוליטים ("אבני שקדים") אצל הסובלים מהם.
דב שליונסקי
דב (בּוֹריָה) שְלוֹנְסקי (נכתב גם שְליוֹנְסקי; אסרו חג הפסח תרנ"ו, 5 באפריל 1896 – 10 בינואר 1947) היה מחלוצי הוראת המתמטיקה והפיזיקה העבריים, כתב מדעי בעיתונות העברית של שנות העשרים של המאה העשרים ומראשוני סופרי המדע הפופולרי העבריים.
חייו
דב בוריס (בוריה) שליונסקי נולד בשנת 1896 בעיירה קְריוּקוֹב (Крюков), פרוור של העיר קרמנצ'וג שבפלך פולטבה של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי), בנם הבכור של צפורה לבית בּרָוֶורמן וטוביה שלונסקי. אביו היה בן למשפחת חסידי חב"ד, בקיא בספרות העברית החדשה. אמו (שמצד אמה הייתה נכדתו של הרב אברהם דוד לבוט) הייתה בעלת נטייה סוציאליסטית ובנעוריה לקחה חלק בתנועה המהפכנית ברוסיה והייתה חברת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בקרמנצ'וג עבד אביו כמנהל עסקיו של סוחר עצים גדול, ובעקבות המצוקה הכלכלית לאחר פרעות 1905 עברה המשפחה ליקטרינוסלב, שם עבד כקבלן של עבודות ציבוריות. במשך כמה שנים התגוררו בבית אחד, דלת מול דלת, עם רבה של העיר, הרב לוי יצחק שניאורסון, שהיה קרוב המשפחה. בית המשפחה התאפיין בשילוב בין המסורת היהודית ובין מודרניות וקוסמופוליטיות, והיה מקום מפגש של משכילים ציונים ומהפכנים. המשפחה קראה כתבי עת עבריים (כמו "הצפירה" ו"השילוח"), ובמיוחד התחבבו עליהם מאמריו של אחד העם. אחיו הצעיר אברהם שלונסקי התפרסם לימים כמשורר עברי חשוב. אחותו הצעירה ורדינה שלונסקי הייתה מלחינה, פסנתרנית ועיתונאית (נחשבת למלחינה הישראלית הראשונה). אחות נוספת, אידה (יהודית) שלונסקי, הייתה זמרת אופרה.
בילדותו למד שליונסקי בחדר מתוקן ובהמשך בבית ספר למסחר בקרמנצ'וג. ביקטרינוסלב למד בגימנסיה והיה פעיל בתנועת הנוער "נכדי ציון".
בשנת 1914, לאחר תום לימודיו בגימנסיה, נסע ללמוד מתמטיקה באוניברסיטה בבירה, סנקט פטרבורג, ובהמשך למד באוניברסיטת רוסטוב. ברוסטוב היה פעיל בארגון הסטודנטים הציונים "החבר". בראשית 1920 סיים את חוק לימודיו ברוסטוב וחזר לעירו, יקטרינוסלב, שם התמסר לעבודה ציונית ב"צעירי ציון".
בשנת 1921 עלה לארץ ישראל עם חלק מאחיו (בהם אברהם שלונסקי) בחברת חלוצים מאוקראינה. הוא השתקע בתל אביב. בתחילה עבד בבניין, ובהמשך התמסר להוראת מתמטיקה ופיזיקה בתל אביב, חיפה ושפיה. בעשרים שנות חייו האחרונות עבד במחלקת המדידות הממשלתית, והורה מדעים מדויקים בשיעורי ערב.
במשך כל שנותיו בארץ, עסק מלבד עבודותיו הקבועות גם בכתיבה על ענייני מדע. פרסם מאמרים ב"הארץ", ב"משמר" (במדור קבוע: 'חידושים במדע') וב"דבר לילדים" (בחתימת 'דבש', ראשי התיבות של שמו) וכן בכתבי העת "מאזנים" ו"טורים" (שנמנה עם חבר מייסדיו). בשנת 1929 ראה אור ספרו הראשון: מתודיקה לאריתמטיקה לילדים בשם "הילד והמספר". מאז ועד מותו פרסם כמה ספרי מדע פופולרי לנוער (מקור ותרגום, לעיתים בשם העט "ד' איבטוב") בנושאי מתמטיקה, פיזיקה וטכנולוגיה, שנפוצו בקרב קוראים רבים.
דב שליונסקי נפטר בבית החולים בילינסון לאחר מחלת לב בחודש ינואר 1947, בגיל 51. הותיר אישה, בת ובן יונתן שלונסקי. נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
משפחתו:
קפוצ'ינים
קָפּוּצ'ינים (שם מדעי: Cebinae) היא תת-משפחה של פרימטים ממשפחת הצבוסיים החיים באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית. בתת-משפחה זו שני סוגים (שבעבר נחשבו לסוג אחד).
תבונה
קופי הקפוצ'ין נחשבים לאינטליגנטיים ביותר מבין קופי העולם החדש, ומשמשים לעיתים קרובות כחיות מעבדה. המין קפוצ'ין מצויץ ידוע במיוחד בשל השימוש ארוך הטווח שהוא עושה בכלים, אחת הדוגמאות היחידות של שימוש בכלים על ידי קופים שאינם הומינידים. לאחר שהם צופים בתוכיי ארה מפצחים אגוזי קוקוס בעזרת מקוריהם, יבחרו קופי הקפוצ'ין באגוזים הבשלים ביותר, יורידו את ראשו של הפרי וישתו את החלב. לאחר מכן, יתנהגו כאילו שוויתרו על הפרי וישליכו אותו, כשליבת האגוז עוד בתוכו. כשהפירות המושלכים יתייבשו, יקשיחו ויהפכו לשבירים מעט, יחזרו אליהם הקופים, ייקחו אותם למשטח אבן ויפצחו אותם בעזרת אבנים, חלקן במשקל העולה על משקלם העצמי, כדי להגיע אל לב האגוז. הקופים הצעירים יביטו בקופים הבוגרים כדי ללמוד כיצד לבצע זאת.
בעונת היתושים, קופי הקפוצ'ין נוהגים לרסק רבי-רגליים ולמרוח אותם על גבם, כדי שישמשו כדוחה חרקים טבעי.
NGC 147
NGC 147 או DDO 3 היא גלקסיה אליפטית ננסית (לפעמים מסווגת כאליפסואידית ננסית) שנמצאת בקבוצת הכוכבים קסיופאה במרחק של כ-2.2 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצה המקומית. הגלקסיה נמצאת כ-7.5 מעלות מצפון-צפון-מערב למרכזה של גלקסיית אנדרומדה, כ-2 מעלות ממערב לכוכב ο (אומיקרון) בקסיופאה וכמעלה ממזרח-דרום-מזרח לה נמצאת הגלקסיה NGC 185.
היסטוריה
לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 9.5 והיא התגלתה ב-8 בספטמבר 1829 על ידי האסטרונום האנגלי ג'ון הרשל, שתיאר אותה בקטלוג של ערפיליות משנת 1933 תחת הסימון h.29, כערפילית מאוד חלשה ומאוד גדולה ועגולה באופן לא-סדיר. הוא הכניס אותה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הציון GC 72, ובשנת 1888 ג'ון דרייר כלל אותה בקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 147, כשהיא מתוארת בערפילית חלשה מאוד, גדולה מאוד, עגולה באופן לא-סדיר ומתבהרת בהדרגה לכיוון דרום. בשנת 1944 זיהה האסטרונום ולטר באדה שמדובר בגלקסיה והעריך את המרחק אליה בכ-665,000 שנות אור, ולכן קבע שהיא שייכת לקבוצה המקומית.
מאפיינים
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-9.25 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-6,000 שנות אור, מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כאלפית ממסת שביל החלב, אך רק כ- מסות שמש ממנה היא מסת הכוכבים הנראים שבה, כך שקרוב ל-90% ממסתה היא חומר אפל שטיבו אינו ידוע. המרחק הזוויתי בין NGC 147 ובין NGC 185 הוא פחות ממעלה ולו המרחק שלה ושל NGC 185 משביל החלב היה דומה, אז המרחק בינה ובין NGC 185 היה פחות מ-40,000 שנות אור ומכיוון שלשתיים מהירות רדיאלית דומה, הן היו קשורות כבידתית זו לזו, אולם מדידות עדכניות יותר מראות שהמרחק ביניהן גדול בהרבה והוא לפחות 200,000 שנות אור כך שככל הנראה אין קשר ביניהן. המתכתיות של NGC 147 היא נמוכה ועומדת על 8% מהמתכתיות של השמש, אוכלוסיית הכוכבים שלה זקנה ואין בה יצירה של כוכבים חדשים, גם זאת בניגוד ל-NGC 185 שבה ממשיכים להיווצר כוכבים חדשים. נראה ש-NGC 147 היא גלקסיית לוויין של גלקסיית אנדרומדה והיא מקיפה את מרכזה במרחק שנע בין 290,000 שנות אור ובין 470,000 שנות אור בזמן הקפה של מעט יותר מ-3 מיליארד שנים.
אווה: שם זמני
אווה: שם זמני (באנגלית: Eva) הוא סרט סטודנטים ישראלי קצר משנת 2010 בבימויו של דור פדלון ובכיכובם של אוולין קצ'ולין ודרור דהן.
תקציר העלילה
אווה (אוולין קצ'ולין), שחקנית שאפתנית בתחילת דרכה, משחקת בסצנה אלימה. רק במהלך הנסיעה הביתה במונית היא מבינה כי עלילת הסיפור של הסרט בו השתתפה עדיין מטרידה אותה. היא חוזרת לדירתה ומנסה להמשיך בחייה, אך ללא הועיל.
כדורסל
הכדורסל, שהומצא בשנת 1891 על ידי ג'יימס נייסמית', הוא מענפי הספורט הפופולריים ביותר בעולם, בעיקר ב. הוא הוכר כספורט אולימפי ונכלל ב בעת המודרנית בקביעות מאז אולימפיאדת ברלין (1936), לאחר שקודם לכן נערכו אירועי ראווה מחוץ לתוכנית הרשמית באולימפיאדת סנט לואיס (1904) ובאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). בתחילה התקיים טורניר לגברים בלבד, וטורניר כדורסל נשים נערך לראשונה באולימפיאדת מונטריאול (1976).
הגוף המנהל את הענף בעולם הוא פיב"א, הפדרציה הבינלאומית של הכדורסל, בו חברות 215 מדינות. בישראל מנהל את הענף איגוד הכדורסל בישראל, למעט ליגות העל לגברים ולנשים המנוהלות על ידי ארגון הנקרא מנהלת ליגת העל. הליגה הנחשבת לטובה ולפופולרית בעולם היא ליגת ה-NBA הפועלת בארצות הברית ובקנדה. אך עם זאת מדד הפופולריות של מפעל הכדורסל האירופי, היורוליג, תופס תאוצה רבה.
היסטוריה והתפתחות המשחק
הכדורסל הומצא בסוף שנת 1891 בארצות הברית על ידי ד"ר ג'יימס נייסמית' הקנדי, מאמן ספורט בקולג' ימק"א, בעיירה ספרינגפילד שבמדינת מסצ'וסטס. ד"ר נייסמית' חיפש משחק אימון המיועד למקום סגור, לתקופה שבין סיום עונת הפוטבול לפתיחת עונת הבייסבול, על מנת לשמור על כושרם של שחקני הקבוצות היצוגיות של הקולג'. הוא הרכיב שני חישוקים על הקירות בשני צידי המגרש (הרשת שהורכבה לחישוק הייתה "סל" של אפרסקים), והמטרה הייתה לקלוע לתוכם. מאחר שעמדו לרשותו של נייסמית' שמונה עשר שחקנים, הוא חילק אותם לשתי קבוצות של תשעה. לאחר תקופת זמן קצרה שונה המשחק לחמישה שחקנים נגד חמישה שחקנים. בשנים הבאות צבר המשחק תאוצה ופופולריות רבה אך גודל הקבוצות נשאר קבוע. על פי כלליו של נייסמית', נאסר על השחקנים לכדרר ולנוע עם הכדור, והתקדמות הכדור נעשתה באמצעות מסירות.
משחק הכדורסל הראשון נערך ב-21 בדצמבר 1891 בין שתי קבוצות בעלות תשעה שחקנים, והסתיים בתוצאה 1–0. המשתתפים באותו משחק מוכרים כ"". ב-18 בינואר 1896 נערך באיווה משחק המכללות הראשון בארצות הברית בין מכללות איווה ושיקגו. באותה שנה נערך המשחק המקצועני הראשון, בליגה "לאומית". המשחק נערך בטרנטון, ניו ג'רזי.
מהלך המשחק
את משחק הכדורסל משחקות זו כנגד זו שתי קבוצות, כל אחת בת חמישה שחקנים. מטרת המשחק היא לצבור יותר נקודות מאשר הקבוצה היריבה. צבירת הנקודות נעשית על ידי קליעת הכדור לסל: טבעת מתכתית מוגבהת המוצמדת ללוח עץ או לוח פלסטי, ממנה יורדת רשת המשתלשלת כלפי מטה, פתוחה בחלקה התחתון. קליעת הכדור לסל במהלך המשחק מקנה שתי נקודות, אם השחקן הזורק עומד מאחורי קשת השלוש הקליעה מקנה לקבוצתו שלוש נקודות. זריקת עונשין מוצלחת מקנה נקודה אחת. הקבוצה המחזיקה במספר גבוה יותר של נקודות מיריבתה בעת סיום המשחק היא המנצחת.
ברחבי העולם המשחק משוחק בארבעה רבעים בני 10 דקות כל אחד, בסך הכול 40 דקות. ב-NBA המשחק מורכב מארבעה רבעים של 12 דקות כל אחד, בסך הכול 48 דקות. בליגת כדורסל הנשים של ארצות הברית (WNBA) ובליגת כדורסל המכללות של ארצות הברית המשחק מחולק לשני חצאים אשר כל חצי הוא 20 דקות ללא חלוקה לרבעים. בין כל רבע מתקיימת הפסקה למנוחה שאורכה כשתי דקות. בתום הרבע השני ניתנת מנוחה של כ-15 דקות (הפסקת מחצית). אם בסיום הזמן המוקצב יש שוויון במספר הנקודות ממשיכים את המשחק לחמש דקות נוספות. מאמני הקבוצות רשאים לעצור את מהלך המשחק בתיאום עם השופטים ולקחת פסק זמן בתוך המשחק על מנת לתדרך את השחקנים שלו. מספר פסקי הזמן ואורכם, משתנה בין ליגות שונות בעולם, והוא נע בין 20 שניות לדקה אחת. ב-NBA גם שחקן שמחזיק בכדור יכול להכריז על פסק זמן.
המשחק נפתח בכך ששופט המשחק עומד במרכז המגרש, זורק את הכדור לגובה, ושני שחקנים - אחד מכל קבוצה - העומדים משני צידיו בעיגול האמצע קופצים במטרה לזכות בכדור עבור קבוצתם. בכדורסל העולמי הקבוצה שזוכה בכדור מקבלת אותו גם בפתיחת המחצית השנייה וברבע השני והרביעי הקבוצה השנייה תהיה זו שתקבל את הכדור. בליגת ה-NBA הקבוצה שזוכה בכדור בפתיחת המשחק מקבלת אותו גם בפתיחת הרבע הרביעי והיריבה תתחיל את הרבע השני והשלישי. זריקת "כדור ביניים" יכולה להיווצר גם במהלך משחק, אם הכדור מוחזק במשך 3 שניות על ידי שני שחקנים יריבים יחד.
מגרש, סל וכדור
אורכו של מגרש כדורסל הוא 28 מטר ורוחבו 15 מטר (ב-NBA וב-NCAA 28.6X15.24), כאשר הוא מחולק לשני חלקים שווים, באמצעות "קו החצי". בכל אחד משני קצות המגרש מותקן לוח (180X105 ס"מ), הבולט 120 סנטימטרים לתוך המגרש. בגובה 15 סנטימטרים מן הקצה התחתון של הלוח מותקן הסל, בגובה 3.05 מטר מן הקרקע. ה"סל" הוא חישוק שקוטרו הפנימי 45 סנטימטרים, שמחוברת אליו רשת שאורכה 45 סנטימטרים. סביב כל סל יש את "קשת השלוש" שהיא קשת עגולה ברדיוס של 7.25 מטר מהסל בליגת ה-NBA ו-6.75 מטר מהסל לפי החוקה של FIBA. בתוך הקשת הגדולה יש רחבה בצורת מלבן, הנקראת ה"בקבוק" או "הצבע" (משום שנהוג לצבוע אותה בצבע שונה משאר המגרש), בתוכו נמצא "קו העונשין" הממוקם 3.60 מטר מהסל. רוחב קווי המגרש הוא 5 סנטימטר.
כדור כדורסל עשוי מחומר אלסטי, מעור או מחומר דמוי עור. היקפו של הכדור 74.9 ס"מ ומשקלו 650 גרם. בליגות המקצועניות (ב-NBA ובאירופה) משתמשים בכדור מעור.
עבירות
אף שמגע מותר במשחק הכדורסל - כל מכה, דחיפה, החזקה ומגע בעזרת שתי ידיים בו זמנית על השחקן התוקף, נשרקת עבירה. בנוסף, בניסיון לחטוף את הכדור אין לגעת בו ביד (או בעיקר, בכף היד) האוחזת את הכדור. כן גם כאשר שחקן תוקף (שחקן עם כדור) נתקע בשחקן יריב בחוזקה, זורק את הכדור אל עבר ראשו, שולח מרפק או "מטפס" עליו בדרך ללקיחת ריבאונד, תישרק לחובתו "עבירת תוקף".
במקרה שבוצעה עבירה על שחקן שזרק את הכדור לסל או היה במהלך של זריקה לסל הוא יקבל שתי זריקות מקו העונשין. אם בעת העבירה הוא זרק מעבר לקשת שלוש הנקודות הוא יקבל שלוש זריקות מקו העונשין. במקרה ולמרות העבירה המהלך הצליח והכדור נכנס לסל, הסל יחשב ובנוסף יקבל השחקן זריקת עונשין אחת. כל קליעה מקו העונשין מקנה נקודה אחת. אם אותה קבוצה ביצעה ארבע עבירות ברבע אחד, כל עבירה נוספת באותו הרבע תוביל לשתי זריקות עונשין של היריבה, גם אם השחקן עליו בוצעה העבירה לא היה במהלך זריקה לסל. שחקן שביצע 5 עבירות (או 6 עבירות ב-NBA) מורחק עד סיום המשחק.
עבירה קשה במיוחד או עבירה שאינה תואמת את רוח המשחק נקראת "עבירה בלתי ספורטיבית" ומעניקה לקבוצה היריבה שתי זריקות מקו העונשין כשלאחריהן תזכה גם בכדור מן הצד. במקרה שבו אותו שחקן ביצע פעמיים באותו משחק עבירה בלתי ספורטיבית, או שהעבירה שבוצעה חמורה במיוחד השחקן הפוגע יורחק מידית מהמשחק. התנהגות בלתי ספורטיבית של שחקן או מאמן שאינה קשורה למהלכו השוטף של המשחק נקראת "עבירה טכנית" ותעניק זריקה אחת ולאחריה השופט ימשיך את המשחק מהנקודה שעצר.
עמדות
בפועל, הגדרת התפקיד של העמדות היא גמישה, ולעיתים מאמנים בוחרים להשתמש בהרכבים אחרים או להגדיר תפקידים שונים. בנוסף קיימים שחקנים המסוגלים לשחק ביותר מעמדה אחת.
ריבאונד
תפיסת הכדור לאחר החטאה, נקראת כדור חוזר או מאנגלית ריבאונד. אם הכדור שהוחטא נתפס על ידי שחקן הקבוצה המתגוננת הריבאונד נקרא "ריבאונד הגנה" וכאשר הקבוצה שזרקה והחטיאה היא זו שזכתה בכדור החוזר הריבאונד נקרא "ריבאונד התקפה". לזכייה בריבאונד במשחק הכדורסל מיוחסת חשיבות רבה הן בממד האישי והן בממד הקבוצתי והוא נחשב לאחת הקטגוריות החשובות בסטטיסטיקת המשחק. בדרך כלל הריבאונדרים המובילים בכל קבוצה הם שחקניה הגבוהים. הדבר נובע משתי סיבות: האחת היא יתרונם הפיזי וקרבתם אל הכדור - ידם תגיע רחוק יותר. הסיבה השנייה היא שגם בהגנה וגם בהתקפה ממוקמים בדרך כלל הגבוהים בקרבת הסל ולכן הם אלה שנמצאים באזור בו במרבית המקרים נופל הכדור. בדרך כלל לשחקני ההגנה יש יותר סיכויים לקחת את הריבאונד.
אסיסט
אסיסט (מהמילה האנגלית "Assistance" - עזרה) הוא מהלך שבו שחקן מוסר את הכדור לחברו ומעמיד אותו בעמדה שבה הוא יכול לקלוע סל. מסירה למצב קליעה חופשי, ללא שומר, ל-3 נקודות תחשב גם כאסיסט אם השחקן אכן יקלע את הסל. השחקנים המובילים בקטגוריה זו הם בדרך כלל הרכזים, שהתפקיד דורש מהם 'ראיית משחק', שליטה טובה בכדור ויכולת מסירה טובה. אסיסט מקביל לבישול בכדורגל.
חטיפה
זהו מהלך המתבצע כאשר שחקן ההגנה חוטף את הכדור מהשחקן היריב. לעיתים קרובות מאוד חטיפה מהווה הזדמנות להתקפה מתפרצת בצד השני ולנקודות קלות. השחקן בעל מספר החטיפות הרב ביותר בהיסטוריה של ה-NBA הוא ג'ון סטוקטון עם 3,265 חטיפות בקריירה, אחריו מגיע ג'ייסון קיד ושלישי מייקל ג'ורדן. לארי קינון וקנדל גיל מחזיקים במשותף בשיא החטיפות במשחק בודד: 11 במספר. אלווין רוברטסון אוחז בממוצע הגבוה ביותר של חטיפות למשחק במשך כל הקריירה: 2.71, כמו גם בשיא מספר חטיפות לעונה בודדת: 301 חטיפות בעונה.
ליגות, תחרויות ואגודות
ליגת הכדורסל הנחשבת לטובה בעולם היא ליגת ה-NBA בארצות הברית שם המשחק שונה במקצת מאירופה, הן בחוקיו והן בסגנון המשחק הנהוג בו. גם ליגת המכללות בארצות הברית (NCAA) היא ליגה פופולרית ומצליחה. המשחק פופולרי מאוד גם בבתי ספר תיכוניים בארצות הברית.
באירופה קיימות ליגות מקומיות בכל מדינה, ובנוסף משוחק טורניר היורוליג בהשתתפות מיטב הקבוצות באירופה. טורניר זה נחשב ליוקרתי והחשוב ביותר באירופה. ישנם גם טורנירים נוספים בעלי חשיבות פחותה כגון: יורוקאפ, ליגת האלופות בכדורסל, יורופקאפ והליגה האדריאטית.
הגוף המנהל את הכדורסל ברחבי העולם הוא פיב"א. תחתיו פועלים גופים אזוריים המסועפים לו, ואחראים על היבשת שלהם: פיב"א אירופה, פיב"א אמריקה, פיב"א אפריקה, פיב"א אסיה ופיב"א אוקיאניה. משחקי כדורסל בינלאומיים מתקיימים גם במסגרת נבחרות לאומיות כגון: הטורניר האולימפי, גביע העולם בכדורסל ואליפות אירופה בכדורסל.
כדורסל בישראל
הכדורסל הישראלי מנוהל על ידי איגוד הכדורסל בישראל המונה 200 ליגות שונות ומעל כ-2,000 קבוצות בתוכן רשומים מעל כ-30,000 שחקנים פעילים. הכדורסל הישראלי כולל ליגות ילדים, נוער ומבוגרים, לנשים ולגברים, כשהליגות החשובות ביותר הן ליגת העל לגברים, וליגת העל לנשים. ליגת העל לגברים ולנשים מנוהלת על ידי ארגון הנקרא מנהלת ליגת העל.
הכדורסל הישראלי מיוצג על ידי נבחרות ישראל ברמות הגילאים השונות החל מילדים ונוער ועד לנבחרות הבוגרות, לגברים ולנשים. ההישג הגדול ביותר של נבחרת הגברים של ישראל הוא מקום שני באליפות אירופה 1979.
קבוצת מכבי תל אביב מחזיקה במרבית אליפויות הליגה וגביעי המדינה, ואף זכתה 6 פעמים באליפות אירופה ופעם אחת בגביע הבין-יבשתי.
יחסי דרום אוסטיה–רוסיה
יחסי דרום אוסטיה–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים בין רפובליקת דרום אוסטיה, המוכרת בחלקה, לבין הפדרציה הרוסית. דרום אוסטיה, שהכריזה על עצמאות מגאורגיה בשנת 1991, ביקשה במשך זמן רב הכרה מרוסיה, אך בקשות אלה לא קיבלו תגובה. רוסיה הכירה בעצמאות דרום אוסטיה ואבחזיה רק ב-26 באוגוסט 2008, לאחר מלחמת גאורגיה–רוסיה, בו תמכו הכוחות הרוסים ברפובליקות הלא-מוכרות. כרגע רוסיה היא השותפה החשובה ביותר של דרום אוסטיה בתחום המדיני, הכלכלי והצבאי, מכיוון שתפקוד כלכלתה נשען במידה רבה על סיוע מרוסיה. במרץ 2015 נחתמו הסכמים על אינטגרציה עמוקה, המספקים במיוחד יצירת ברית צבאית של שתי המדינות. גאורגיה אינה מכירה בקיומה של דרום אוסטיה כמדינה ריבונית ורואה בה את שטחה כבוש על ידי כוחות רוסיים.
היסטוריה
דרום אוסטיה, כמדינה עצמאית, הוכרזה בשנת 1991 לאחר הסכסוך עם גאורגיה. אך עד שנת 2008 היא לא נותרה מוכרת על ידי אף מדינה חברה באו"ם. היא הוכרה רק על ידי שתי רפובליקות לא מוכרות אחרות: אבחזיה וטרנסניסטריה. בתקופה שלאחר הסכסוך, תושבי דרום אוסטיה החלו לקבל אזרחות רוסית בהמוניהם. כעבור כמה שנים המצב באזור הסלים. מסוף יולי עד תחילת אוגוסט 2008, המצב באזור הסכסוך האוסטי-גאורגי החל להחריף מאוד. בליל 8 באוגוסט, החלו פעולות האיבה באזור, גאורגיה הכפיפה את צחינוואלי, בירת דרום אוסטיה להפגזה, ולאחר מכן ניסתה לבסס שליטה על דרום אוסטיה. בשעות אחר הצהריים של 8 באוגוסט הודיע נשיא רוסיה על תחילת "מבצע אכיפת שלום" באזור הסכסוך. לאזור הובאו כוחות רוסיים משמעותיים. תוך מספר ימים הכוחות הרוסים, יחד עם תצורות חמושות דרום אוסטיות, הוציאו את הכוחות הגאורגים מדרום אוסטיה. הלחימה נמשכה עד 12 באוגוסט כולל. ב-26 באוגוסט 2008 הכירה רוסיה בעצמאות דרום אוסטיה.
יחסים דיפלומטיים
היחסים הדיפלומטיים בין רוסיה לדרום אוסטיה נוצרו ב-9 בספטמבר 2008, כאשר שר החוץ הרוסי, סרגיי לברוב ושר החוץ של דרום אוסטיה, מוראט דז'יוייב החליפו מכתבים במשרד החוץ הרוסי במוסקבה.
ב-25 בספטמבר 2008 חתם הנשיא מדבדב על צו מינוי השגריר הרוסי הראשון בדרום אוסטיה, אלברוס קרגייב, שהגיש את כתב האמנתו בדרום אוסטיה לנשיא אדוארד קוקויטי ב-16 בדצמבר 2008. דמיטרי מדוב, נציג הממונה על ידי נשיא הרפובליקה של דרום אוסטיה ברוסיה, מונה על ידי אדוארד קוקויטי לשגריר הראשון של דרום אוסטיה ברוסיה ב-13 בינואר 2009. מדוב הציג את כתב האמנתו בפני נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב ב-16 בינואר 2009.
ראש ממשלת רוסיה, ולדימיר פוטין הוציא הוראה להקמת שגרירות רוסיה בדרום אוסטיה בשנת 2009.
שיתוף פעולה ושילוב פוליטי, כלכלי וצבאי
ב-18 במרץ 2015 נחתם במוסקבה הסכם אינטגרציה, לפיו לרוסיה ולדרום אוסטיה יהיה מרחב מכס והגנה יחיד, אזרחי שתי המדינות יעברו את הגבול בצורה פשוטה, הנוהל לקבלת אזרחות רוסית על ידי תושבי דרום אוסטיה באופן פשוט יותר, רוסיה קשורה להיווצרות פנסיות ולמערכת ביטוח הבריאות בדרום אוסטיה. על פי ההסכם, תוקפנות צבאית נגד אחת המדינות המשתתפות תיחשב כתוקפנות נגד שתי המדינות. נשיא דרום אוסטיה לאוניד טיבילוב, הדגיש כי אין תכנון על כניסת הרפובליקה לרוסיה. לדבריו, חתימת האמנה עם רוסיה מותנית במצב באוקראינה, הרחבת שיתוף הפעולה עם נאט"ו והמדינות של גאורגיה . ההסכם לא הוכר על ידי גאורגיה וארצות הברית, שגינו את חתימתו, מכיוון שהם רואים בו פגיעה בשלמותה הטריטוריאלית של גאורגיה.
נקודת מיסנומר
נקודת מיסנומר או מיסנומר פוינט (באנגלית: Misnomer Point) היא לשון יבשה שאינה מכוסה קרח הבולטת לכיוון מערב מהחוף הצפון מערבי של חצי האי אלפטר באי רוברט באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
אורכה של לשון היבשה 400 מטרים.
נקודת מיסנומר מהווה את הצד המזרחי של הכניסה למפרץ קרלוטה. הנקודה ממוקמת ב-62°21′58″S 59°41′24″W, 1.9 ק"מ מזרח-צפון-מזרח לפורט וויליאם, 2.7 ק"מ דרומית-דרום מזרחית לאי קורנוול, 900 מ' דרומית לאיי אונגור, 3.55 ק"מ מדרום-דרום מערב להאמר פוינט ו-3.23 ק"מ צפונית-צפון-מערבית לדבליאנוב פוינט
מיפוי אזור הנקודה
האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור נקודת מיסנומר, היו צידי כלבי ים, שהגיעו לאזור בתחילת המאה ה-19.
אזור המפרצון מופה לראשונה על ידי סוקרים בולגרים בשנת 2008.
מקור השם
הנקודה נקראת על שם המשורר הבולגרי דימצ'ו דבליאנוב (חי בין השנים: 1887–1916).
תחנה כוללת
תחנה כוללת (TS, Total Station) היא מכשיר מדידה שמודד כיוונים (אופקיים ואנכיים) ומגיע לרמת דיוק של חלקי שניות קשת. המכשיר חיוני בפרויקטים של בנייה ותשתית, משום שהוא מאפשר לזהות מיקום מדויק, עד כדי מילימטרים, של נקודות בשטח. ניתן לראות לעיתים קרובות מודדים המשתמשים במכשיר על גבי חצובה באתרי בנייה, כמו גם במדידת חלקות קרקע.
יתרונו הבולט של המכשיר על פני התאודוליט והמאזנת שאותם החליף, הוא מד טווח אלקטרוני למדידת מרחקים, אפשרות להזנת נתונים בלוח מקשים, וכן שניתן לשמור בו את המדידות ולהזינן לאחר-מכן ישירות למחשב ללא שגיאות בהעתקת הנתונים.
במינוח מקצועי, מכשיר המשמש את המודדים בשלבי התכנון והבקרה של פרויקטים הנדסיים וכמו כן, למדידת רשתות טריאנגולציה, מיפוי ומדידות קדסטרליות.
היסטוריה
טרם מהפכת המחשוב, נהוג היה להשתמש בשני מכשירים: התאודוליט והמאזנת. שניהם אפשרו למודד ולמהנדס לאתר, באמצעות טריאנגולציה, מיקום מדויק כדי סנטימטרים על גבי המפה, כמו גם את גובה המדידה ביחס למפלס פני הים.
שני המכשירים דמו במבנה הכללי. שניהם מוקמו על חצובה, עברו הליך פילוס (הצבת ציר החצובה בניצב לפני הים) ולעיתים הצפנה (קביעת הכיוון לצפון על שנתות במכשיר). בשניהם ניתן היה למדוד תזוזה בסיבוב (במונחים של מעלות, דקות קשת ושניות קשת) מהמיקום הראשוני.
אופן השימוש בתחנה כוללת
התחנה הכוללת מורכבת על-גבי חצובה על ידי מרכוז כפוי באמצעות הטריברך (פלס כדורי). המכשיר ממורכז כך שימוקם במדויק מעל נקודת המדידה ולאחר מכן, המכשיר מאוזן בעזרת 'פלס שפופרת' כך שצירו האנכי יתלכד עם כיוון כוח הכבידה. תהליך המירכוז והאיזון של מכשיר מבוצע בהתקרבויות עד שהמכשיר ממורכז ומאוזן מעל נקודת המדידה.
כדי למדוד כיוונים אנכיים או אופקיים במכשיר יש להציב בנקודת המטרה מוט (אשר גובהו ידוע מראש) ועליו ניצבת פריזמה. באמצעות המשקפת מכוונים למרכז הפריזמה. לאחר התלכדות עם מרכז הפריזמה נותן המכשיר קריאה אשר כוללת בתוכה את הכיוון האופקי והאנכי וכן את המרחק מן המטרה שנבדקה. לחישוב גובה ורום הנקודות אשר אותן אנו רוצים למדוד יש לבחור מטרה שאת רומה אנו יודעים (רום = גובה פני הקרקע בנקודה) ומכאן ניתן לערוך חישובים שונים, ולחשב את רום שאר הנקודות.
תחנה כוללת היא המכשיר המתקדם ביותר כיום לביצוע מדידות.
נקניקייה בלחמנייה
היסטוריה ומקור המאכל
קיימות מספר גרסאות לגבי מוצאו של המאכל ושמו המקורי. על פי גרסה אחת, מקור המאכל הוא בפרנקפורט שבגרמניה, שם הוא נקרא "פרנקפורטר" (Frankfurter) או בקיצור "פרנק". נקניקיות העשויות מבשר חזיר היו מוגשות בלחמנייה לאורחים באירועי הכתרה של מלכים בגרמניה כבר במאה ה-13. על פי גרסה אחרת, מקור המאכל הוא בווינה שבאוסטריה, שם הוא נקרא "וִינֶר" (Wiener) או "ויני", כפי שהגרמנים ביטאו את שם העיר; בווינה נהגו להגיש נקניקיות עשויות משילוב של בשר בקר ובשר חזיר.
לגבי הגעת המאכל לארצות הברית, יש הטוענים כי המהגר הגרמני צ'ארלס פלטמן הביא עִמו ב-1867 את רעיון הנקניקייה בלחמנייה לקוני איילנד, מוצר שהתאים לממדיה הקטנים של עגלת המכירה שלו ברחובות. גרסה אחרת מייחסת את הרעיון לאשתו של הגרמני אנטון פויכטוואנגר (Feuchtwanger), שמכר נקניקיות ברחובות סנט לואיס ואנשים נהגו לקחת לו את הכפפות כדי שלא ייכוו בידיהם כשהגיש להם את הנקניקייה החמה, ולפיכך החל להניח אותה בלחמנייה. פויכטוואנגר החל למכור אותן לראשונה באירועים המוניים בתערוכה העולמית של שיקגו (1893) או של סנט לואיס (1904). בתחילת המאה ה-20 הפך ממכר הנקניקיות בלחמניות לנפוץ ביותר ברחובות ובאירועים המוניים כגון תחרויות ספורט גדולות וירידים.
גרסה אחרת, לגבי המצאת האופן של אכילת נקניקיות בלחמנייה, מתייחסת לתקופת השביתה המפורסמת, שהתרחשה באנגליה בשנת 1920, שבה לא פעלו המכבסות. האנגלים המהוקצעים, שלא יכלו לחשוב על כך שיגעו בידיהם בנקניקיות השמנוניות, היו רגילים לאכול אותן עם כפפות, אך לא יכלו לכבס את כפפותיהם בשל השביתה - מה שגרם לירידה במכירות הנקניקיות בכל אנגליה. יום אחד, חשב מוכר על הרעיון להגיש את הנקניקיות בתוך לחמניות, ואכן - ביום שלמחרת אי אפשר היה למצוא אפילו לחמנייה אחת בכל המאפיות בלונדון.
טלי שלום עזר
ביוגרפיה
שלום-עזר נולדה וגדלה בכפר סבא, לאב שעלה מעיראק ולאם שעלתה מרומניה. למדה משחק בבית צבי ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב. סיימה תואר ראשון בקולנוע בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ובמהלך לימודיה זכתה במלגת קרן התרבות אמריקה ישראל לשנים 2005-2007.
שירתה בצה"ל כמאבחנת פסיכוטכנית.
פילמוגרפיה
את "ליבינג רום", סרטה העלילתי הראשון, כתבה וביימה כשהייתה בשנת הלימודים השנייה שלה. זוהי דרמה בת 20 דקות, המגוללת את סיפורה של לאה אותה מגלמת קרן מור, אישה בשנות הארבעים לחייה, שמתגוררת עם אמה אותה מגלמת תיקי דיין. לאחר היכרותה עם אישה אחרת אותה מגלמת אורנה פיטוסי, מנסה לאה לעזוב את הבית. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן 2006, בפסטיבל ירושלים 2006 ושודר ברצועת הדרמה של ערוץ 1.
גם את "קיץ אחד באברבנאל", סרט דוקומנטרי בן 59 דקות שיצא בשנת 2005, יצרה במהלך לימודיה, והוא נעשה בתמיכת קרן רבינוביץ. הסרט מלווה שלושה חולים המאושפזים בבית החולים אברבנאל במסעם לחיים נורמליים, ואחת הסיבות שמשכו את טלי לעסוק בנושא הייתה סכנת הסגירה שריחפה מעל בית החולים באותו הזמן. הסרט זכה במקום השני בפסטיבל "דוקאביב" 2005 במסגרת תחרות סרטי סטודנטים, הוקרן במסגרת הפנורמה של פסטיבל סינגפור 2008 ושודר בערוץ 8 של הוט.
סרטה "סרוגייט", שיצא ב-2008, הוא סרט עלילתי באורך 56 דקות, המגולל את סיפורו של איליי, גבר בן 32 המתקשה ביצירת קשרים עם נשים ופונה לטיפול הסרוגייט הגר. הסרט מלווה את המפגשים האינטימיים והחושפניים של איליי והגר, ובמקביל, מאפשר לצופים להתבונן בהשלכות הטיפולים על חייו האישיים של איליי ובני משפחתו.
התסריט לסרטה הראשון באורך מלא - "משפחה חדשה" - קיבל מענק פיתוח לסרט באורך מלא מ"קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב", וכן זכה "בתחרות התסריטים ע"ש אדם פלינט". בנוסף, זכה התסריט בתחרות היוקרתית Talent Pitch Award במסגרת ה-Talent Market Project ב"שוק הקופרודוקציות" של פסטיבל ברלין 2009. הסרט יצא ב-2015 תחת השם "פרינסס".
ב-2017 הוציאה את סרטה העלילתי השני וסרטה הבינלאומי הראשון, "מרסי" ("My Days of Mercy"), קופרודוקציה אמריקאית-בריטית בכיכובם של השחקניות קייט מארה ואליוט פייג'. בכורת הסרט הוקרנה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, ובישראל הוא הוקרן בבכורה בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה ה-13.
חיים פרטיים
שלום-עזר היא בת-זוגה לשעבר של ליבי טישלר, ולשתיים תאומות. מתגוררת בתל אביב.
וייקוסלאב לובוריץ'
וייקוסלאב מאקס לובוריץ' (בקרואטית: Vjekoslav Luburić; 21 באפריל 1913 – 20 באפריל 1969) היה חבר בכיר בתנועה הלאומנית "אוסטאשה", ששלטה ב"מדינת קרואטיה העצמאית". הוא היה מפקד מחלקה 3 בשירות הביטחון העממי של האוסטאשה, "ההגנה האוסטאשית", שהייתה ממונה על משמר ואיוש מחנות ריכוז.
בראשית חייו
מקס לובוריץ' נולד בקרואטיה למשפחה קתולית. העדים והדיווחים השונים הרבו לציין את הפיזיונומיה הבולטת שלו: הוא היה נמוך-קומה, ערמומי מאוד, והיה לפושע פשוט עוד בטרם המלחמה. הוא נידון לא אחת על מעילות ונסיעה במהירות מופרזת, ושהה ארבעה חודשים בביצוע עבודות דחק. בנעוריו הצטרף לארגון האוסטאשה, גלה עם פאבליץ' לאיטליה והונגריה, והתאמן במחנות שם, ושם אף ניתן לו הכינוי "מאקס" (בנצחו על הקרב על הנהר דרינה [דראבה] נקרא גם "גנרל דרינאנין"). לימים היה לבכיר בתנועה. הוא היה אחראי על מחנות הריכוז, ובייחוד על יאסנובאץ, שאת רעיון בנייתו הגה עוד בגלותו, זמן רב לפני דצמבר 1941.
מפקד ההגנה האוסטאשית
סמכויותיו של מקס כלפי מעלה, כלומר כלפי הממשלה האוסטאשית, היו נרחבות. מפקדו הישיר היה אאוגן קווטרניק, ומעליו: אנטה פאבליץ', מנהיג התנועה. לאחר גירושו של קווטרניק ב-1943, היה לובוריץ' מדווח לפאבליץ' עצמו ולא לאיש זולתו.
כלפי מטה, היה לובוריץ' מעורה עד מאוד במעשי-זוועה שחלו במחנות-הריכוז שלו: הוא תכנן, ארגן ופיקח על גירושים, על חיסולים ועל כל דבר שהתרחש במחנות אלו. היו מקרים שבהם אף השתתף אישית במעשים הללו ורצח אסירים במו-ידיו. שומר אוסטאשי אחד הודה כי לא רצה לרצוח אסירים, ולובוריץ', שהגיע למחנה מטייאנה בפאג, שם שירת, הכריחו לרצוח עוללים, וכשהוא סירב לכך, לקח לובוריץ' תינוק ושיסף את גרונו. הסוהר התעלף, ולובוריץ' הורה להניח תינוק אחר תחת רגליו, כך שהתינוק נמעך כאשר הסוהר קם.
לובוריץ' היה המפקד-להלכה של מחנה ההשמדה יאסנובאץ, וראה בו מעשה ידיו שלו עצמו, שיא ההישגים של מפעל מחנות-הריכוז הקרואטיים. הוא נכח ביאסנובאץ לפחות פעמיים-שלוש בחודש, בהתאם להגעתם של טרנספורטים גדולים, ובבואו היה מסתובב במחנה ומחפש אסירים העושים "עברות", ולו פעוטות, נגד המשמעת והסדר המוחלט שהנהיג במחנה. הוא העמיד את האסירים למסדרים וערך בהם סלקציות. עד אחד, ששימש משרת במסיבות האוסטאשים, שמע אותו אומר, בנשף שחל ב-9 באוקטובר 1942: "וכך רצחנו אנו כאן ביאסנובאץ, משך שנה אחת לקיומו, יותר בני-אדם משיכלה האימפריה העות'מאנית של הטורקים לשחוט משך כל שלטונה באירופה".
מקס לובוריץ' גם פיקח על בניית משרפות בכבשן הלבנים ועל הטלת קורבנות חיים לתוכם, על חיסול אסירים בשנים 45–1944 על ידי הטלתם, שסועי-בטן וחיים, למימי נהר הסאווה. הוא גם פיקח על חיסול האסירים האחרונים והוצאת הגופות מימות קיום המחנה ושריפתן. העד דוזמליץ' מילאן זוכר: