cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוליבר זורג
קריירת מועדונים
זורג נולד באנגן שבגרמניה המזרחית. הוא החל לשחק בקבוצות הנוער של הגאואר ושל זינגן, ובגיל 16 עבר למחלקת הנוער של פרייבורג. בעונת החל לשחק בקבוצת המילואים של פרייבורג, פרייבורג II, ובעונת  החל לשחק בקבוצה הראשונה. ב-21 בינואר 2012 ערך זורג את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, כששיחק 90 דקות בניצחון 1:0 על אאוגסבורג במסגרת המחזור ה-18. ב-24 באוגוסט 2013 הבקיע זורג את שער הבכרה שלו בבונדסליגה, בתיקו 3:3 נגד הופנהיים במסגרת המחזור השלישי בעונת.
ב-10 ביוני 2015 חתם זורג בהנובר 96, לאחר ירידתה של פרייבורג לבונדסליגה השנייה. ב-15 באוגוסט 2015 ערך זורג את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, כששיחק 90 בתיקו 2:2 נגד דרמשטאדט 98 במסגרת המחזור הראשון.
בקיץ 2019, לאחר שירד ליגה עם הנובר 96, חתם זורג בנירנברג מהבונדסליגה השנייה.
ראס נצרני
ראס נצרני (בערבית: رأس نصراني, נהגה: ראס נסראני) הוא כף בחוף הדרום-מזרחי של חצי האי סיני שבמצרים, מול מצרי טיראן. המקום התפרסם בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 כאשר מצרים בנתה בו מתחם מבוצר שכלל גם שני תותחי חוף, שהיוו את הנשק העיקרי לחסימת מצרי טיראן - חסימה שהיוותה זרז לשני עימותים צבאיים מרכזיים בין ישראל ובין מצרים: מלחמת סיני ומלחמת ששת הימים. בימינו מהווה ראס נצרני חלק ממתחם התיירות הרחב של שארם א-שייח'. כמו כן, משמש החוף כאתר צלילה כחלק מאזור החוף הדרום-מזרחי של סיני. נמל התעופה הבינלאומי שארם א-שייח' נמצא כשני קילומטרים ממערב לראס נצרני.
גאוגרפיה
השם ראס נצרני לא נזכר לפני שנות ה-50 של המאה ה-20. אין בו לא ישוב ולא נאת מדבר או מקור מים. פירוש השם הוא ראש הנוצרי ומקורו אינו ידוע. הכף נמצא באזור המלחות המאפיינות את החלק הדרומי של החוף המזרחי של דרום סיני. עד ראס אתנתור שמצפון לנבק הרי הגרניט סמוכים לחוף. משם דרומה ועד ראס נצרני, רוחבו של עמק החוף הוא כ-5 קילומטרים והוא מחולק לשניים: עמק החוף מתחלק לשניים: רצועה מערבית (הסמוכה להרים) שעיקרה מניפות סחף חוליות של הוואדיות, ורצועה מזרחית (הסמוכה לים) של מלחות. ההר הבולט באזור הוא ג'בל אצווירה (Jabal Asāwirah) שגובהו 580 מטר ופסגתו נמצאת כ-10 ק"מ מצפון מערב לראס נצרני.
מלחמת סיני
ב-1953, כחלק ממאמצי ההסגר המצרי על מפרץ אילת ועל הסחורות המועברות לנמל אילת, הוצבו בראס נצראני תותחי חוף ארוכי טווח ויחידה של משמר החופים שביצעה חיפושים אחר סחורות ישראליות וכאלו המועברות לישראל. הסגר זה היה אחת הסיבות שהביאו את ישראל לפתוח ב"מבצע קדש" ב-29 באוקטובר 1956. ביום החמישי למלחמה, ב-2 בנובמבר, תקף חיל האוויר הישראלי את מתחם ראס נצרני. בתקיפה נפגע מטוס המיסטר של בני פלד מאש נ"מ חזקה ופלד נחלץ באמצעות כסא מפלט. לטייסי חיל האוויר הישראלי התברר מאוחר יותר כי המתחם היה מוגן בסוללת תותחי נ"מ 37 מ"מ מוכווני מכ"ם שיצרה קושי רב בתקיפה ואף הפילה את אחד מטייסי רביעיית מטוסי מוסטנג שליוו את מטוסי המיסטר, יונתן אטקס, שנפל בשבי המצרי. ראס נצרני נכבשה ב-4 בנובמבר,, ללא קרב על ידי יחידת הסיור של חטיבה 9 (לאחר שחצתה במסע רכוב את כל מזרח סיני) לאחר שהמצרים העדיפו לרכז את כח המגן סביב נמל שארם א-שייך למקרה נסיגה. תותחי החוף חובלו על ידי היחידה המצרית שנסוגה ממתחם ראס נצרני. לאחר נסיגת צה"ל מסיני ב-1957 אויש המקום על ידי חיילים יוגוסלבים מכוח החירום של האומות המאוחדות.
מלחמת ששת הימים
לאחר שהתברר לפיקוד צה"ל כי חיל האוויר המצרי חדל לתפקד בעקבות מבצע מוקד, וכי כוחות היבשה בצפון סיני הגיעו לג'בל ליבני, ניתנה בליל 6–7 ביוני הוראה לכבוש את שארם א-שיח' ואת ראס נצרני. התכנון היה כי כוח צנחנים מוסק בפיקוד אל"ם אהרון דווידי, ישתלט על שדה התעופה המצרי ליד שארם א-שיח' וינחית או יצניח ממטוסי תובלה כוחות נוספים, שישתלטו על ראס נצרני, ישמידו את תותחי החוף במצרי טיראן, יפתחו את המצר לשיט חופשי ויכבשו את שארם א-שיח' ואת הנמל שלה. במקביל נשלח מבסיס אילת, צוות קרב ימי של חיל הים הישראלי, שכלל שלוש טרפדות וארבע נחתות הנושאות ארבעה טנקי AMX-13, בפיקוד אל"ם אברהם בוצר. הכוח הימי עבר במצרי טיראן ומצא את נמל שארם א-שיח' נטוש. הכוח תפס ב-7 ביוני את הנמל הקטן והניף בו את דגל ישראל. כוח חיל הים הודיע לכוחות שהוטסו במסוקים ובמטוסי תובלה כי הם יכולים לנחות בבטחה, ללא צורך לצנוח, כיוון שהכוח המצרי נטש את שדה התעופה. לאחר המלחמה נטען כי נמצא במקום מתקן סובייטי לשיגור טילים, ומאות טונות של נשק ותחמושת, כמו גם ביצורים וגדרות מוקפים מוקשים.
תקופת השלטון הישראלי בדרום סיני (1982-1967)
לאחר המלחמה הכשיר חיל האוויר הישראלי באתר שדה התעופה הקטן שהיה במקום, את שדה אופיר שהיווה שדה תעופה אזרחי וצבאי. נסלל כביש אל אתר התותחים ששופצו. עם זאת, החוף בראס נצרני לא היווה יעד לתיירות ישראלית במידה שהיו שארם א-שייח' ומפרץ נעמה שמדרום וחוף המנגרובים בנבק שבצפון. בפרוץ מלחמת יום הכיפורים, ב-6 באוקטובר 1973, התרחש מעל שדה אופיר קרב האוויר הראשון במלחמת יום הכיפורים.
בימינו
בעקבות יישום הנסיגה מסיני בהסכם השלום בין ישראל ומצרים, וחזרת המצרים לדרום סיני באפריל 1982, החלה מצרים לפתח את אזור שארם א-שייח' כאזור תיירות בינלאומית. שדה אופיר הוסב לנמל התעופה של ראס נצרני והמשך שונה שמו לנמל תעופה שארם א-שייח'. רצועת החוף מנבק וצפונה הוגדרה כשמורת טבע - שמורת נבק, באזור ראס נצרני נבנו בתי מלון שמגיעים עד סמוך לקו החוף. חוף ראס נצרני משמש כאתר צלילה. במקום ניצב גם מגדלור (מעל מלון Melia Sinai Hotel).
תותחי ראס נצרני
תותחי ראס נצרני היו שני תותחי חוף בקוטר 6 אינץ' (152 מ"מ). לאחר שחובלו במהלך מלחמת סיני, נותרו התותחים הרוסים גם לאחר מכן, כיוון שבמקום ישב כוח או"ם. ב-1974 שופצו והושמו במקומם כדאי להוות נקודת תיירות. לפני הנסיגה הישראלית מסיני ב-1982, פורקו תותחי ראס נצרני והועברו אל מוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל. שם הם נמצאים גם בימינו.
ולטר אמסלם
ולטר אמסלם (בצרפתית: Walter Amsallem; נולד ב-20 בספטמבר 1931) הוא פוליטיקאי יהודי-צרפתי, ראש עיריית בווה שבצרפת למשך יותר מ-24 שנים וחבר המועצה העירונית של או-דה-פראנס.
שימש כחבר המועצה העירונית של או-דה-פראנס. כיהן כראש עיריית בווה בשנים 1977–2001.
משרד הפיתוח
משרד הפיתוח הוא משרד ממשלתי שפעל משנת 1953 עד שנת 1974 והיה אחראי על משאבי הטבע במדינת ישראל. משרד הפיתוח היה אחראי על החברה הממשלתית מחצבי ישראל ועל המכון הגיאולוגי לישראל, וכן על פיתוח וקידום אזורי. משרד הפיתוח יזם את הקמת הקרן לשיקום מחצבות. שר הפיתוח היה הממונה על חוק הנפט ועל מפעלי ים המלח.
ממשלת ישראל הרביעית שהוקמה ב-24 בדצמבר 1952 הקימה את משרד הפיתוח ב-15 ביוני 1953. המשרד הוקם כדי שדב יוסף ממפלגת פועלי ארץ ישראל יוכל לכהן בממשלה. ממשלת ישראל השש עשרה ביטלה את משרד הפיתוח והעבירה את סמכויותיו למשרד המסחר והתעשייה בתחום החשמל, הנפט ואוצרות הטבע, למשרד האוצר בתחום הדלק.
יורשו של משרד הפיתוח הוא משרד האנרגיה.
המערכה על איי וולקנו וריוקיו
המערכה על איי וולקנו וריוקיו הייתה סדרת קרבות ועימותים בין כוחות בעלות הברית לבין כוחות האימפריה היפנית, מהמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. המערכה נמשכה מינואר עד יוני 1945.
המערכה התרחשה באיי וולקנו ובאיי ריוקיו. שני קרבות הקרקע העיקריים במערכה זו היו קרב איוו ג'ימה (16 בפברואר - 26 במרץ) וקרב אוקינאווה (1 באפריל - 21 ביוני). בנוסף התרחש קרב ימי עיקרי מבצע טן-גו (7 באפריל), שקיבל את שמו משם המבצע היפני שממנו התפתח הקרב.
המערכה הייתה חלק מהמערכה על יפן שמטרתה הייתה כיבוש אזורי היערכות לקראת פלישה ליפן, והקמת בסיסים אוויריים וימיים לסיוע לפלישה. הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי הביאו לכניעת יפן ולמעשה הפכו את הפלישה לבלתי נחוצה.
בסיס הצי רוטה
בסיס הצי רוטה (בספרדית: Base Naval de Rota, באנגלית: Naval Station Rota) הם נמל ושדה תעופה צבאיים ברשות המקומית רוטה בחוף האטלנטי של ספרד, בקרבת העיר קדיס. מאז הפעלתם בשנת 1958 הם עומדים תחת פיקוד ספרדי, אך משרתים בעיקר את צי ארצות הברית.
הבסיס הוקם במיקום אסטרטגי - בחוף האוקיינוס האטלנטי וממערב למצר גיברלטר, הכניסה המערבית לים התיכון, בדרום מערב אירופה ובמחצית הדרך בין ארצות הברית לדרום-מערב אסיה.
שטח הבסיס הוא כ-24 קילומטר רבוע, כאשר כוחות ארצות הברית משתמשים בכ-21 קילומטר רבוע ממנו. בחלקו האמריקאי כולל הבסיס שדה תעופה בשטח של 2.7 קילומטר רבוע, שלושה רציפים ימיים ולמעלה מ-1,200 מבנים, שכשני שלישים מהם משמשים למגורים. הפעלתם ותחזוקתם ממומנת על ידי ארצות הברית. בשיא הנוכחות האמריקאית בבסיס, בראשית שנות השמונים, נמצאו בו 16,000 איש - אנשי צבא, אזרחים ובני משפחותיהם. לאחר סיום המלחמה הקרה פחת מספרם לכ-4,000.
בבסיס הוצבו אוניות שטח ומטוסי סיור שפעלו באוקיינוס האטלנטי. החל ב-1964 הוצבו בו גם צוללות אמריקאיות, בהן צוללות נושאות טילים גרעיניים.
הבסיס מספק סיוע לפעילות כוחות ארצות הברית באירופה, במזרח התיכון ובאפריקה ובמיוחד לצי השישי של ארצות הברית בים התיכון. בין השאר הוא משמש כאתר תדלוק למטוסים בדרכם לזירות הפעולה במזרח התיכון.
מאז ראשית שנות השמונים נערכות בקרבת הבסיס הפגנות מחאה של תנועות שמאל ותנועות שלום ספרדיות נגד הנוכחות האמריקאית בו.
סונאטה לפסנתר מס' 21 בסי במול מז'ור של שוברט
ה'''סונאטה לפסנתר מס. 21 בסי במול מז'ור D. 960 של שוברט''' היא הסונאטה העשרים ואחת והאחרונה לפסנתר מאת פרנץ שוברט, שהושלמה על ידי המלחין ב-26 בספטמבר 1828 היא היצירה הכלית והיצירה הגדולה האחרונה שכתב שוברט, שהלך לעולמו כעבור חודשיים. היא מרובת מעברי צבעים ואור, ונחשבת ל"נשגבת" (ו.ג. ברגר ) ולאחת הפסגות של סוגת הסונאטה לפסנתר. מרסל שנדר ראה בה מעין צוואה מוזיקלית שבה שוברט התעלה על עצמו: "כיוון שכפי שהצליח סוף סוף באותה שנה 1828 עצמה להרחיב את הליד למימדי סימפוניה, בסימפוניה הגדולה בדו, עלה בידו ליצור בסונאטה האחרונה שלו סוג של ליד מתמשך, חסר גבולות, כל כך ארוך, כל כך מגוון, כל כך גמיש, עד כדי כך ייחודי וכללי בו זמנית, שנתן רושם של אינסוף." . לפי סטיבן ג'קסון "סונטה D 960 היא במוזיקה מה ש"הסערה" היא עבור התיאטרון"
ההלחנה והפרסום
בספטמבר 1828 הלחין שוברט את שלוש הסונאטות האחרונות שלו (ה"סונאטות הגדולות" - ) לפסנתר:מס.19בדו מינור D 958, מס.20 בלה מז'ור D 959 ו מס.21 בסי במול מז'ור D. 960. הוא עצמו מספר עליהן ויוצא מדבריו שראה בהן מכלול של שלוש יצירות:"טריאדה" או "טרילוגיה". (מתוך מכתב של שוברט למוציא לאור שלו, פרובסט, 2 באוקטובר 1828) שוברט התוודע להומל, פסנתרן, מלחין וידיד של בטהובן כשהאחרון היה חולה. כתב היד של הסונאטה מס.21 נושא את ההקדשה להומל ואת התאריך 26 בספטמבר 1828. תאריך זה צריך להיחשב כיום שבו השלים את הטרילוגיה. בסופו של דבר שלוש הסונאטות פורסמו על ידי אנטון דיאבלי רק ב-1838, ללא מספור, אבל תחת הכותרת: "כל ייצירות האחרונות של פרנץ שוברט - שלוש הסונאטות הגדולות". הומל נפטר כבר ב-1837, ואז המוציא לאור החליט להקדיש אותן לרוברט שומן ששיבח הרבה מיצירותיו של שוברט במאמרי הבקורת שלו.
המבנה
הסונאטה מורכבת מארבע תנועות: לדברי דונלד טובי  הטונליות של שוברט היא מופלאה כמו קונסטלציות של כוכבים וניסיון לתאר אותה במלים מזכיר טבלה אסטרונומית.
Molto moderato
הנושא הראשון מתחיל כמעין המנון חלומי המשרה הלכי רוח שלווים המאפיינים את כל היצירה. מדי פעם מפריעים לו התפרצויות דרמטיות של צלילי בס מיסתוריים כמו רעש אדמה (טריל דיסוננטי ב"סול" במול) הממלאים תפקיד בארגון הפרק, ומשאירים מקום לחזרה מכשפת ב"סול" במול מז'ור. חדירה מיסתורית זו מזכירה את הצללים הליליים מאיימים של הליד שר היער של שוברט. . לפי דעתו של הפסנתרן אנדראש שיף זהו הטריל היוצא מן הכלל בתולדות המוזיקה". הנושא השני ב"פה" דיאז מינור הוא יותר קטע לירי משלים מאשר אנטיתזה. מודולציות מכשפות מובילות לקטע רגוע ארוך המאותת את סוף התצוגה וקובע את טון הדומיננטה של המוזיקה, "פה" מז'ור. לפתע מודולציה ב"דו" דיאז מינור מזמינה את הפיתוח המעבד את שני הנושאים תוך עושר הרמוני רב ומגיע לפסגה על ידי פורטיסימו דרמטי ב"רה" מינור. רגיעה איטית והדרגתית מקדימה את הרפריזה,המעושרת בהרמוניות חדשות ואחריה מגיעה קודה גדולה, שבה הנושא ההתחלתי מופיע שלוש פעמים, תחת אורות מחודשים בלי הרף, כדי לשוב לבסוף אט-אט לשתיקה שממנה קמה.
Andante sostenuto
הפרק השני האיטי ב"דו" דיאז מינור מתאפיין בפשטות ניכרת. בעיני המוזיקולוג אלפרד איינשטיין הוא " השיא והאפותאוזה של הליריקה הכלית של שוברט ושל פשטות צורתה". . הנושא המרכזי הוא ב"לה" מז'ור. "המוזיקה היא חלומית ומהפנטת, עם מקצב נדנדה קודר הנשמע כמעין דרדור תופים ושהופך לשיר ערש עדין. תזוזות פתאומיות בין מז'ור למינור ומודולציות טרנסצנדנטליות" (מ"סול" דיאז מינור ל"דו" מז'ור) "פותחות פתח אל נוף עולמי אחר. זוהי בו זמנית תפילה שלווה כוראלית של הכרת תודה ופרידה נוגה (ב"דו" דיאז מז'ור). ...
Scherzo:Allegro vivace con delicatezza
הפרק השלישי הקצר - סקרצו ב"סי" במול מז'ור, עם טריו, מביא לרגיעה רעננה ומעודנת, "כמעט גירוש שדים" .. הוא נפתח במלודיה ריקודית עליזה וחסרת דאגות, עם אפוג'אטורות (בעברית "סמיך") עדינות, ובריחות קצרות אל המקשים הרחוקים ביותר,, והעומדת בניגוד בולט לשני הפרקים הקודמים. חטיבת הטריו האמצעית הכתובה ב"סי" במול מינור מביאה שוב נימה רצינית, אך לא מתרחקת מהאופי מלא החיים של הפרק
Allegro ma non troppo
הפרק הסופי הוא רונדו בשלושה נושאים, המחבר צורת רונדו עם צורת הסונאטה ומצטייר כמסע מרגש, הרמוני ותמאטי. המוזיקה מחלפיה בצורה בלתי צפויה בין מינור למז'ור, בין עצבות לצהלה הנושא הראשון, קופצני וקצת שובב, עובר ל"דו מינור" לפני שחוזר למפתח הראשי. מלודיה שנייה, זורמת והמנונית, מגיעה ל"סול" מז'ור, מוצאת לזמן קצר את אווירת הפרק הראשון, ולפתע, אחרי הפסקה בת שתי תיבות שני אקורדים תקיפים מדגישים את ה"פה" מינור ומביאים את היסוד השלישי, רציני עם מקצבים חדים. אחרי קטע ב "סול" הפזמון חוזר ומתפתח בחלק עז, עתיר מודולציות. אחרי רגיעה ארוכה והדרגתית מגיעה הרפריזה, יחסית סדירה. הסונאטה מסתיימת בקודה מהירה -פרסטו-, זוהרת ועליזה.,
קישורים חיצוניים
Timothy Judd Listeners Club Schubert’s PianoSonata No.21 in B-flat Major, Mitsuko Uchida 16.03.2022
איבידית
איבידית (שם מדעי: Ibidorhyncha struthersii) הוא מין של עוף מסדרת החופמאים. זהו המין היחיד בסוג Ibidorhyncha ובמשפחת האבידיתיים (שם מדעי: Ibidorhynchidae). תפוצת האיבידית בדרום אסיה.
מאפיינים
תפוצת האיבידית בהרי ההימלאיה שבמרכז ומזרח אסיה, בדרום הרמה הטיבטית וכן בתת-היבשת הודו. על אף השטח הנרחב בו היא מצויה כביכול, מספריה קטנים והיא מרוכזת בנהרות רדודים, מסולעים ובעלי זרימה מעטה בלבד.
מראה הייחודי לעופות מים אינו מותיר מקום לבלבול: צבע נוצות הבוגר אפור ובטנו לבנה, הרגליים אדומות, המקור גדול דק ומעוקל כלפי מטה, הפנים והחזה שחורים. לצעירים נוצות אפורות גם בחזה ובפנים ומקורם קטן יותר. נוצותיו של האיבידית, אחידות בצבען במהלך כל השנה. הנוצות המתחדשות עם בעלי קצוות לבנים, הבולטים על רקע הפנים הכהות, אך הן מתבלות עם תחילת עונת הרבייה.
על אף השוני בינה לשאר משפחות החופמאים, היא חולקת מספר מאפיינים איתם. חוקרי עופות רבים, הניחו כי המין הוא חוליה מקשרת בין משפחת השלצדפיים, המזכיר אותם במראה האפרוחים ובהתנהגות הטריטוריאלית, לבין משפחת הסיפניים - איתם המין מזכיר בצורת הבוגרים. חוקרים אשר אינם רואים את המין כיחיד במשפחתו, ממינים אותו באחת המשפחות, על פי רוב בתוך השלצדפיים.
האיבידית היא אחת מהעופות ה"מבוקשים" ביותר על ידי צפרים ברחבי העולם. בעונת הרבייה (מרץ-יוני) היא נמצאת בגבהים 4400-1700 מטרים, רחוק ממשכנו של האדם. האיבידית מטילה 4 ביצים בקן קטן אותו היא בונה על הקרקע. בחורף (נובמבר-פברואר) נשארת באותו אזור גאוגרפי, אך בגבהים של 300-2000 מטרים ונמצאת בעיקר בצפון יבשת הודו, שם ניתן לראותה ביתר קלות. עיקר תזונתה של האיבידית היא חסרי חוליות השוכנים במים ודגים מזדמנים. את טרפה היא מוצאת בעזרת המקור הנובר בקרקעית הנהר והופך את האבנים. בניגוד לחופמאים אחרים באזור, שיטת התזונה של האיבידית אינה מותאמת לנהרות בעלי זרימה חזקה או בוציים יתר על המידה.
בררנות זו בבחירת שטחי המחיה, היא הסיבה לנדירותה של האיבידית. בנפאל, למשל, זיהום מי הנהרות וניצולן למטרות חקלאות, תעשייה ותחבורה, גרמו לירידה ניכרת בתפוצתה והיא כעת בסכנת הכחדה במדינה זו. עם זאת באופן כללי המין אינו מצוי בסכנה.
אלפא רומיאו 2000
אלפא רומיאו 2000 (באיטלקית: Alfa Romeo 2000) היא מכונית סלון, אשר יוצרה במספר תצורות ספורטביות, תוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו אשר יוצרה באיטליה בין השנים 1958–1962.
מארק שוורץ
מארק שוורץ (באנגלית: Mark C. Schwartz) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית. בתפקידו האחרון כיהן כמתאם הביטחוני בין ישראל לרשות הפלסטינית.
ביוגרפיה
שוורץ סיים ב-1987 תואר ראשון במימון מאוניברסיטת המדינה של איידהו והתגייס לצבא ארצות הברית.
שירת כמפקד מחלקת טנקים, סגן מפקד פלוגת שריון ועוזר קצין אג"ם בגדוד הראשון של הרגימנט המשוריין ה-72 בדרום קוריאה ובגדוד הראשון של רגימנט החי"ר ה-509 (ביום אויב) במרכז האימונים המשותפים בארקנסו.
שימש קצין תכנון בפיקוד הכוחות המשותפים של נאט"ו בהולנד. באוקטובר 2007 מונה לסגן מפקד קבוצת הכוחות המיוחדים השלישית וסגן מפקד כוח המשימה המשותף למבצעים מיוחדים באפגניסטן ושירת בתפקיד זה עד יוני 2008. שימש קצין המבצעים של פיקוד המבצעים המיוחדים באפגניסטן.
בשנים 2010–2012 פיקד על קבוצת הכוחות המיוחדים השלישית המספקת תמיכה למשימות באזור אחריות פיקוד אפריקה של ארצות הברית. שימש ראש מטה פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים, וסגן מפקד כוח המשימה המשותף למבצעים מיוחדים בפורט בראג. ב-2014 מונה לסגן מפקד כוח המשימה המשותף למבצעים מיוחדים באפגניסטן. ב-2015 מונה לסגן מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה.
ביוני 2016 מונה למפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד אירופה של ארצות הברית. באוגוסט 2018 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. באוקטובר 2019 מונה למתאם הביטחוני בין ישראל לרשות הפלסטינית והועלה לדרגת לוטננט גנרל.
אליעזר גולדברג
אליעזר גולדברג (24 במאי 1931 – 11 במרץ 2022) היה משפטן ישראלי. כיהן כשופט בית המשפט העליון בשנים 1984–1998 וכמבקר המדינה בשנים 1998–2005. היה גם נציב תלונות הציבור על השופטים ויו"ר הוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה.
ביוגרפיה
נולד וגדל בירושלים. למד בגימנסיה העברית רחביה בירושלים, וסיים את חוק לימודיו בשנת 1949. בשנים 1952–1955 למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. התמחה בלשכתו של נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים, צבי עלי בקר, ובשנת 1957 קיבל רישיון עורך דין. בשנים 1957–1960 שימש עורך דין במשרד עורך דין פ. רבינוביץ'. לאחר מכן עבד במשרד עורכי דין הילר וא. דורי, עד חודש מאי 1964.
בשנת 1964 החל בקריירת השיפוט שלו. בשנים 1964–1965 כיהן בתפקיד שופט תעבורה. בשנים 1965–1974 כיהן כשופט בית משפט השלום בירושלים. באוגוסט 1974 מונה לשופט בית המשפט המחוזי בירושלים, ובמאי 1982 התמנה לסגן נשיא בית המשפט. במשך שנה (מרץ 1983-מרץ 1984) כיהן כשופט בפועל בבית המשפט העליון, וב-18 באפריל 1984 התמנה לכהונת שופט בית המשפט העליון במינוי קבע.
נמנה עם חברי ההרכב בפסק דין בנק המזרחי, שבו כתב:
ב-30 ביוני 1998 פרש לגמלאות.
במאי 1998 נבחר על ידי הכנסת לכהן כמבקר המדינה ונציב תלונות הציבור לתקופה של שבע שנים. גולדברג כיהן בתפקיד מ-5 ביולי 1998 ועד 4 ביולי 2005.
ב-18 במאי 2006 קיבל את אות אביר איכות השלטון מטעם התנועה לאיכות השלטון, על פועלו בתחום המשפט.
ב-2008 התמנה לנציב תלונות הציבור על שופטים. על פעולתו בתפקידו זה אמר:. החלטה בולטת שלו הייתה בעניינה של השופטת ורדה אלשיך, ביוני 2012, שבה קבע כי אלשיך ביצעה 36 תיקונים טכניים ומהותיים בפרוטוקול דיון שהתנהל בפניה, כדי להחמיר בתיאור התנהלות עו"ד שנגדו התלוננה. בשנת 2013 הסתיימה כהונתו בתפקיד זה. במקביל לתפקידו זה הרצה במכללת ספיר בקורס ביקורת על מוסדות המדינה.
בשנת 2018 מונה ליו"ר הוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה. הוועדה בראשותו אישרה את מינויים של אביב כוכבי לרמטכ"ל ואמיר ירון לנגיד בנק ישראל. בנובמבר 2018 הכריע בהחלטה להמליץ שלא למנות את משה אדרי למפכ"ל המשטרה.
בשנת 2014 המליצה וועדה בראשותו על רכישת מטוס לשימוש ראש הממשלה ונשיא המדינה ועל הקמת מעון לראש הממשלה לצד משרדו.
גולדברג נפטר ב-11 במרץ 2022 בגיל 90, והובא לקבורה בהר המנוחות.
מיתולוגיה אצטקית
רוב המקורות המספרים על המיתולוגיה כתובים במקבץ השפות: נאוואטל, ושפות אצטקיות ומקסיקניות.
עונת 1995/1996 בבונדסליגה
עונת 1995/1996 הייתה העונה ה-33 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-11 באוגוסט 1995 והסתיימה ב-18 במאי 1996.
האנזה רוסטוק, פורטונה דיסלדורף ופ.צ. סנט פאולי עלו מהליגה השנייה.
החל מעונה זו על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-16-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה.
בורוסיה דורטמונד זכתה בתואר האליפות בפעם השנייה בתולדות המועדון.
פ.צ. קייזרסלאוטרן, איינטרכט פרנקפורט וKFC אורדינגן 05 ירדו לבונדסליגה השנייה.
כדורגלנים מצטיינים
פרדי בוביץ' (שטוטגרט), אשר כבש 17 שערים, זכה בתואר מלך השערים של הליגה.
קספר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
תם אבן יחיא
רבי יעקב (המכונה תם) אבן יחיא היה מרבני יהדות האימפריה העות'מאנית, ומחבר הספר שו"ת אהלי תם.
ביוגרפיה
נולד בליסבון שבפורטוגל לרב דוד בן יחיא, תלמיד חכם, פוסק ומדקדק ממגורשי ספרד. מספר שנים לאחר מכן, בעת גירוש פורטוגל (1497), יצאה המשפחה את המדינה והתיישבה, לאחר תלאות רבות, בקושטנדינא.
מלבד לימודיו בתורת ישראל למד רפואה, והיה רופא הסולטאן סולימאן הראשון. היה בקי גם בספרות ערבית ובקוראן, עד שמסורת שהביא בעל שלשלת הקבלה מספרת שהיו באים שופטי הישמעאלים להתיעץ בפסקי דיניהם עמו. אך יש המפקפקים בעדות זו.
נודע כאחד מגדולי הפוסקים בדורו ושלח תשובות הלכתיות לכל רחבי האימפריה העות'מאנית. רבים מחכמי דורו שלחו אליו את תשובותיהם וביקשו את חוות דעתו על דבריהם. בין היתר נשא ונתן עם רבי יוסף טאיטאצאק, רבי אליהו קפשאלי, רבי יעקב בירב, רבי אליהו מזרחי, רבי יהודה בן שושן ורבים נוספים.
נפטר ככל הנראה בשנת ה'ש"ב (1541/1542) ונטמן בקושטא.
ספרו "אהלי תם"
ספרו שו"ת "אהלי תם" הוא מקצת מתשובותיו שנותרו מ'מהדורה קמא' של המחבר. נדפס בוונציה שנת שפ"ב בתוך הקובץ "תמת ישרים", בהשתדלות נכדו ועל ידי המדפיס ר' בנימין מוטאל. מהדורה חדשה של הספר יצאה לאור בירושלים תשנ"ט על ידי "מכון הכתב".
הגהותיו על שו"ת הרשב"א נדפסו על ידי מכון אהבת שלום
בניו
יוסף – רופא ומשנה לסולטאן סולימאן. נהרג באחת המלחמות נגד פרס, אליה הצטרף.
גדליה – התגורר בסלוניקי ובאדירנה, ובשת ה'ש"ח שב למולדתו קושטנדינא. חיבר ספר "שבעה עיניים" – חקירות על דרכי המידות.
Delta Machine
Delta Machine הוא אלבום האולפן באורך-מלא ה-13 של להקת הסינת'פופ הבריטית דפש מוד אשר יצא ב-22 במרץ 2013.
את האלבום מלווה סיבוב ההופעות העולמי בשם Delta Machine Tour אשר עתיד להיפתח בפארק הירקון בתל אביב ב-7 במאי 2013.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Heaven", יצא בינואר 2013 והסינגל השני "Soothe My Soul" בחודש מרץ של אותה שנה.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי מרטין גור למעט Secret To The End, Broken ו-Should Be Higher שנכתבו והולחנו על ידי דייב גהאן וקורט אונלה.
אגודל סקי
פציעת אגודל סקי (באנגלית: skier's thumb, ידוע גם בשם gamekeeper's thumb) היא פציעה ברצועה הגומדית המשנית של האגודל (ulnar collateral ligament). הפציעה נפוצה אצל ספורטאים העוסקים בכדורעף או סקי, וכן אצל ציידים.
אנטומיה
הרצועה האולנרית המשנית של האגודל מחברת את עצם המסרק הראשונה (first metacarpal) אל בסיס הגליל הקריבני (proximal phalang) מהצד התיכון. היא משמשת לתמיכה במפרק ולייצובו. הרצועה עלולה להינזק, להיקרע או ברוב המקרים לגרום לשבר תלישה בנקודת אחיזתה, כתוצאה מנפילה על יד מושטת או בנפילה תוך אחיזת מוט סקי. במקרים מסוימים, הפציעה תתרחש כתוצאה מעומס מתמשך בעת פשיטת יתר, ולא כתוצאה מנפילה. מצב זה ידוע בשם gamekeeper's thumb.
סימנים וסימפטומים
הסימנים השכיחים הם כאב בבסיס האגודל וכן קושי באחיזה וצביטה. הפעלת לחץ או עומס על האגודל יגרמו לכאב מידי. בנוסף, אזור הרצועה יהיה נפוח ורגיש למגע. כאשר המטופל ירחיק את האגודל, האזור יהיה רופף (ולא מתוח כמו באגודל בריא).
אבחון
האבחון מתבצע בעיקר בעקבות סיפור המקרה ובדיקות דימות. יש להכריע האם הקרע חלקי או מלא, ואם הקרע מלא יש להכריע האם המטופל סובל מנגע על שם סטנר או לא. לצורך כך נערך צילום רנטגן תוך הפעלת מתח, המסייע באבחון שבר תלישה. לעיתים ניתנת הרדמה מקומית בעת הבדיקה.
בפציעה הנגרמת כתוצאה מפשיטת יתר מתמשכת של המפרק (gamekeeper's thumb), הרצועה נהיית ארוכה ודקה יותר, והכאב פחות חריף מאשר בפציעה אקוטית, לכן קשה יותר לאבחן פציעה כזו.
הפציעה האקוטית נגרמת כתוצאה מפשיטת יתר או הרחקה של בסיס האגודל מכף היד. המנגנון הנפוץ ביותר הוא נפילה על כף יד במצב פשיטה, כאשר הכוח המופעל על האגודל גורם לנקע או קרע ברצועה. לפי מחקר עדכני, 49% מפציעות אלו התרחשו באופן זה. שאר המקרים התרחשו כתוצאה מפעילות ספורטיבית, למשל 2.4% כפציעת סקי (פציעת הסקי החמישית הנפוצה ביותר).
טיפול
ברוב הפציעות החלקיות הטיפול כולל קיבוע של האזור על ידי סד או תחבושת גבס למשך כמה שבועות, ונטילת תרופות נוגדות דלקת לא סטרואידיות. בקריעות מלאות (או כמעט מלאות), יש לעבור ניתוח על מנת לתקן את הקרע, במיוחד במקרי נגע על שם סטנר. במהלך הניתוח, הרצועה נתפרת מחדש לעצם בנקודת התלישה, והמפרק מקובע באמצעות מסמר מתכת דק. לאחר הניתוח יש לקבע את האזור למשך כחודשיים, אחריהם מתחיל תהליך שיקומי באמצעות פיזיותרפיה וריפוי בעיסוק. כדי להקל על כאבים, ניתן לקרר את האזור או ליטול משככי כאבים.
היסטוריה
הפציעה תועדה לראשונה בשנת 1955 במאמרו של קמפבל על המצב הכרוני אצל ציידים סקוטים. במסגרת עבודתם הם היו מפעילים לחץ אלכסוני על המפרק, שלאורך זמן גרם לחוסר יעילות של הרצועה.
הבצורת בצפון אמריקה (2020–2021)
באוגוסט 2020, החלה בצורת בארצות הברית, בעיקר ב, במערב ארצות הברית ובצפון-מזרח ארצות הברית. החל משנת 2021 הבצורת השפיעה גם על שטח נרחב של מקסיקו, כמו גם על ערבות קנדה.
במהלך שנת 2021, השתפרו התנאים בצפון-מזרח ארצות הברית, אך החמירו במערב המדינה. נכון ליוני 2021, 97 אחוז מהאזורים במערב ובצפון-מזרח ארצות הברית היו יבשים במידה חריגה.
מערב
בסוף אביב 2021, התרחבו התנאים היבשים כמעט לכל מדינת קליפורניה ולנבדה השכנה.
המערב התיכון
בספטמבר 2020, ירדו גשמים רבים באיווה, ששיפרו את התנאים היבשים באזור המזרחי של המדינה, אולם במחצית המערבית של המדינה היה צורך לטפל בבעיות בצורת קשות עד קיצוניות. בסוף אפריל ובתחילת מאי 2021, חזרה הבצורת בצפון ובמזרח איווה.
הבצורת הורגשה גם במישיגן, דרום ויסקונסין, ברוב אזורה של דקוטה הצפונית ובצפון מערב דקוטה הדרומית.
בצפון מזרח אילינוי ליד מטרופולין שיקגו, חודש מאי 2021 היה היבש ביותר מאז שנת 2012. עד 1 ביוני 2021 בשיקגו ירדו פחות מחצי סנטימטר של גשמים בגלל הבצורת באזור. אפריל היה אחד היבשים ביותר שנרשמו בעיר.
צפון-מזרח
בסוף אוגוסט ובתחילת ספטמבר 2020, החמירו תנאי הבצורת במספר אזורים בצפון-מזרח ארצות הברית. גם מדינות ניו אינגלנד וניו יורק היו בתנאי בצורת קשים עד קיצוניים.
צפון-מזרח ארצות הברית הייתה מחוץ לתנאי בצורת בתחילת יוני 2021.
דרום-מזרח
עד יוני 2021, התפתחו תנאי בצורת מתונים בווירג'יניה, קרוליינה הצפונית, קרוליינה הדרומית ופלורידה.
מקסיקו
נכון לאפריל 2021, מקסיקו עמדה בפני אחת הבצורות הנפוצות ביותר בתולדותיה, כאשר 85% מהמדינה חוו תנאי בצורת.
קנדה
באביב 2021, בצורת קיצונית איימה על הערבות הקנדיות במניטובה ובססקצ'ואן.
איי פאסג' (איי פוקלנד)
איי פאסג' (באנגלית: Passage Islands; בספרדית: Islas del Pasaje) הם ארכיפלג של ארבעה איים באיי פוקלנד, שבדרום האוקיינוס האטלנטי.
נייג'ל ספינק
נייג'ל ספינק (באנגלית: Nigel Spink; 8 באוגוסט 1958 בצ'למספורד שבאנגליה) הוא כדורגלן ומאמן עבר אנגלי, ששיחק בעמדת השוער.
איי פאסג' (איי פוקלנד)
האיים ממוקמים למול הכפר הקטן דאנוס הד (Dunnose Head) שבמערבו של האי פוקלנד המערבי, בפתחו של מפרץ המלך ג'ורג'.
נייג'ל ספינק
ביוגרפיה
ספינק נולד בצ'למספורד שבאנגליה בשנת 1958 והחל כנער לשחק עבור וסטהאם יונייטד. בקריירה המקצועית שיחק בצ'למספורד סיטי לפני שעבר לאסטון וילה כשהוא בן 18 בלבד. ספינק עשה את הפריצה בגמר גביע אירופה לאלופות 1982 נגד באיירן מינכן הפייבוריטית. השוער הראשון של וילה, ג'ימי רימר, נפצע כבר בדקה ה-9' ומי שנכנס לשער היה ספינק בן ה-24, בהופעתו השנייה בלבד בקבוצה הראשונה, ושלוש שנים לאחר הופעתו הקודמת (הפסד 2–1 לנוטינגהאם פורסט ב-1979). עם הצלות נהדרות ושמירה על שער נקי מצידו הם גברו עליה 0–1 משער של פיטר ווית'. משם ואילך ספינק זכה עימה גם בסופר קאפ האירופי ב-1982 ובגביע הפוטבול ליג ב-1994. הוא ערך במדיה 460 הופעות המציבים אותו במקום ה-6 בטבלת ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים.
ב-1996, לאחר כמעט שני עשורים באסטון וילה, עבר לשכנה וסט ברומיץ' אלביון בה ערך 24 הופעות. ספינק הפך לשוער הוותיק ביותר שהיה אי פעם בקבוצה כשבגיל 39 ו-19 ימים שמר על שער נקי בתיקו נגד קיימברידג' יונייטד במשחק גביע. מאז שיאו נשבר על ידי דין קיילי ששיחק בה בגיל 39 ו-189 ימים.
איי פאסג' (איי פוקלנד)
גאוגרפיה
ארבעת האיים משתרעים מכיוון לשון היבשה שבאי פוקלנד המערבי לכיוון צפון מערב.
נייג'ל ספינק
ביוגרפיה
ספינק עבר למילוול מהליגה השנייה בספטמבר 1997 תמורת סכום של 50,000 ליש"ט, ושיחק בה במשך שלוש עונות עד שלבסוף פרש מכדורגל ביוני 2000, רגע לפני יום הולדתו ה-42.
איי פאסג' (איי פוקלנד)
גאוגרפיה
האי הגדול ביותר - הוא האי השני (אי פאסג' השני - Second Passage Island), לאחריו שני איים קטנים: האי פאסג' השלישי - Third Passage Island והאי פאסג' הרביעי - Fourth Passage Island, שמרוחקים 800 מטרים האחד מהשני.
נייג'ל ספינק
קריירת אימון
לאחר שפרש ספינק היה במשך שנתיים מנהל פורסט גרין רוברס בוועידה הלאומית. הוא הוביל אותה לגמר גביע ה-FA ב-2001 אך הם הפסידו 1–0 לאי קנווי בוילה פארק. בסופו של דבר פוטר בספטמבר 2002.
איי פאסג' (איי פוקלנד)
אי פאסג' השני
האי הוא הגדול באיי קבוצת האיים. אורכו של האי 9 קילומטרים (ממזרח למערב); ושיא רוחבו 2 קילומטרים.
נייג'ל ספינק
קריירת אימון
בהמשך עבד בתפקיד מאמן שוערים תחת סטיב ברוס במועדונים ברמינגהאם סיטי, וויגאן את'לטיק וסנדרלנד. ספינק עזב את סנדרלנד ב-6 בדצמבר 2011 לאחר פיטוריו של ברוס כמה ימים קודם לכן. גם בבריסטול סיטי היה מאמן שוערים מפברואר 2012 ועד תום עונת 2012/13, ולאחר מכן פתח עסק בשליחויות.
איי פאסג' (איי פוקלנד)
אי פאסג' השני
שיא גובהו של האי - בגבעת סיקסטוס (Sixtus Hill), הוא 75 מטרים מעל פני הים.
רעיית יתר
בעבר שימש האי כמקום לרעיית צאן.
האיים הקטנים יותר שימשו רק לזמן קצר בשנות ה-60 לרעיית צאן, ולכן יש בהם עדיין צמחיית בר רבה.
אזור עופות חשוב
ארגון BirdLife International, הכריז על הארכיפלג כ.
ב-1998 נצפו באיים 32 מיני עופות, 28 ממינים אלה מקננים באיים.
האיים מהווים בית גידול ואתר קינון למיני עופות רבים ובהם ברווזי פוקלנד, פינגווינים לבני-אוזן (300 זוגות רבייה), פינגווינים מצוייצים מערביים (145 בזוגות), יסעור ענק דרומי, קרקרה מפוספסת, סינקלודה שחורה.
לקריאה נוספת
• Micky Reeves & Sarah Crofts, A review of the abundance and distribution of Striated Caracaras Phalcoboenus australis on the Falkland Islands, Falklands Conservation, May 2015
• Baylis, Alastair & Wolfaardt, Anton & Crofts, Sarah & Pistorius, Pierre & Ratcliffe, Norman. (2013), Increasing trend in the number of Southern Rockhopper Penguins (Eudyptes c. chrysocome) breeding at the Falkland Islands, Polar Biology. 36. 10.1007/s00300-013-1324-6
• National Imagry and Mapping Agency 2001, Sailing Directions (enroute): East Coast of South America, P 237
• United States. Hydrographic Office, South America Pilot, Volume 2, P 166
• Prostar Sailing Directions 2004 East Coast of South America Enroute, Lighthouse Press, P 246
ישיבת בני עקיבא יד אברהם
ישיבת בני עקיבא "יד אברהם" נתניה (נקראת גם "ישיבת בני עקיבא נתניה", או "יבע"נ" - ראשי התיבות של "ישיבת בני עקיבא נתניה") היא ישיבה תיכונית דתית לאומית אשר השתייכה בעבר למרכז ישיבות בני עקיבא. הישיבה שוכנת בשכונת נאות גנים שבנתניה מאז היווסדה. במתחם הישיבה ישנה חטיבת ביניים, חטיבה עליונה, בית מדרש, פנימייה למגורי תלמידים, מגרשי משחקים וחדר אוכל. הישיבה משמשת בעיקר את תושבי נתניה והשרון.
היסטוריה
בעידודו של הרב משה צבי נריה, ראש ישיבות בני עקיבא, נפתחה בנתניה ישיבה תיכונית, המשתייכת לרשת בני עקיבא. המטרה הייתה לענות על הצורך של תושבי אזור השרון במוסד תיכוני דתי-לאומי. הפתיחה החגיגית של הישיבה התקיימה בכ"ו באב תשכ"א (8 באוגוסט 1960) ולראש הישיבה מונה הרב שמחה הכהן קוק, אשר דרש לתת קדימות לתורה על פני העבודה, וראה בלימוד התורה את הפתרון לבעיות הנוער. עם זאת, הוא קידם מצוינות בישיבה גם במקצועות החול.
לטקס הפתיחה של הישיבה הגיעו הרב הראשי לישראל הראשון לציון הרב יצחק ניסים, שר הפנים חיים משה שפירא, ראש עיריית נתניה עובד בן עמי אשר סייע בהקמת הישיבה, רב העיר הרב משה לוין, ראש ישיבות בני עקיבא הרב משה צבי נריה ומכובדים נוספים. בתחילה למדו התלמידים במבנים ארעיים שונים, עד שלאחר מספר שנים הושלמה בניית המבנה הראשון של הישיבה.
הישיבה קרויה על שם הרב אברהם אבא רזניק, מן החשובים שברבני ליטא, אשר נספה בשואה עם שרידי קהילתו, קהילת פילוישוק.
בעבר הייתה בישיבה פנימייה לתלמידים שמקום מגוריהם היה מרוחק, אולם בשנת תשע"ז (2017) נסגרה הפנימיה והבניין משמש כיום לאירוח בשבתות ובחופשים. רוב תלמידי הישיבה מגיעים מנתניה ואזור השרון ועמק חפר, ומיעוטם ממקומות מרוחקים יותר. הישיבה מחנכת בדרך הציונות הדתית ולאורו של הרב קוק.
ראשי הישיבה בעבר
החל משנת הלימודים תשע"ט עומד בראשות הישיבה הרב יאיר שטדלר.
סוניה סאנצ'ז
סוניה סאנצ'ז (באנגלית: Sonia Sanchez; נולדה ב-9 בספטמבר 1934) היא משוררת, סופרת, מחזאית ופרופסור אמריקאית. במהלך שנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה מהדמויות הבולטות ב-Black Arts Movement, שקידמה אמנות וספרות פוליטית מאת יוצרים אפרו-אמריקאים שפנו בעיקר לקהל אפרו-אמריקאי. היא חיברה ופרסמה קרוב ל-20 ספרי שירה, וכן סיפורים קצרים, מאמרים, מחזות וספרי ילדים. בשנת 1993 היא זכתה למלגת Pew Fellowships in the Arts, ובשנת 2001 זכתה במדליית רוברט פרוסט כהוקרה על תרומתה יוצאת הדופן לשירה האמריקאית.
ביוגרפיה
נולדה כווילסוניה בניטה דרייבר בבירגמינהאם, שבאלבמה, ב-9 בספטמבר 1934, לווילסון ל. דרייבר וללנה ג'ונס דייבר. אמה מתה כאשר הייתה סאנצ'ז בת שנה בלבד, והיא בילתה את שנותיה הראשונות בין קרובי משפחה שונים. כאשר הייתה בת 6 בלבד, מתה גם סבתה של סאנצ'ז, אצלה התגוררה. מותה השפיע עמוקות על המשך חייה. היא החלה לגמגם, דבר שגרם לה להיות ביישנית ומופנמת יותר. הגמגום גרם לה לקרוא הרבה, ולשים לב היטב לשפה וצליליה.
בשנת 1943 היא עברה להתגורר בהארלם, ניו יורק, שם חי אביה עם אחותה ורעייתו השלישית. בשנים אלו התגברה על הגמגום שליווה אותה מילדותה המוקדמת, הצטיינה בלימודים והחלה לכתוב שירה. סאנצ'ז התמקדה בצלילים של השירה שלה, והקפידה להקריא בקול רם את שיריה. היא זכתה לשבחים על השימוש שלה במנעד רחב של קולות אפריקאים ואפרו-אמריקאים. היא נודעה בכך שהקריאה בציבור את שיריה. אחרי שקיבלה תואר BA במדעי המדינה מהאנטר קולג', החלה לכנות את עצמה "מגמגמת מוסמכת".
סאנצ'ז המשיכה ללימודים מתקדמים באוניברסיטת ניו יורק (NYU), שם עבדה עם המשוררת לואיז בוגאן. במהלך לימודיה פתחה סדנת כתיבה בגריניץ' וויליג', שם ייסדה את קולקטיב הכתיבה Broadside Quartet (רביעיית ברודסייד). הרביעייה כללה כותבים בולטים אחרים מקבוצת Black Arts Movement. המשוררים הצעירים זכו לתמיכתו של דאדלי רנדל, משורר וותיק ובעליה של ההוצאה לאור ברודסייד.
סאנצ'ז שמרה על שמה מנישואיה הראשונים לאלברט סאנצ'ז, מהגר מפוארטו ריקו. לזוג נולדה בת אחת והם התגרשו. לאחר מכן נישאה בשנית, ילדה תאומים, והתגרשה בשנית. האמהות השפיעה מאוד על שיריה והיוותה מוטיב חוזר בשיריה משנות ה-70.
קריירת הוראה
סאנצ'ז לימדה בכיתה ה' בבית הספר Downtown Community School בניו יורק עד לשנת 1967. היא לימדה כפרופסור בשמונה אוניברסיטאות בארצות הברית, והרצתה בלמעלה מ-500 קמפוסים אקדמיים, ובכלל זה באוניברסיטת הווארד.
היא הייתה ממובילות המאמצים ללמד באוניברסיטאות לימודים אפרו-אמריקאים – לימודים רב-תחומיים העוסקים בהיסטוריה, בתרבות ובפוליטיקה של אנשים אפרו-אמריקאים. בשנת 1966, בעת שלימדה באוניברסיטת סן-פרנסיסקו, היא החלה ללמד לימודי אפרו-אמריקאים. סאנצ'ז הייתה המרצה הראשונה שלימדה באוניברסיטה קורס העוסק בנשים אפרו-אמריקאיות, והקורסים שהעבירה על ספרות אפרו-אמריקאית היו חלוציים במוסדות לימוד אקדמאיים לבנים ברובם. היא ראתה בלימודים אלו גם פלטפורמה חדשה להבנת הגזע, וגם אפשרות לערער על ההטיות הגזעניות המובנות באקדמיה בארצות הברית.
סאנצ'ז החלה לעבוד באוניברסיטת טמפל בשנת 1977, והייתה הראשונה בה שנבחרה לתוכנית היוקרתית למנהיגות של הממשלה הפדרלית של ארצות הברית. סאנצ'ז הייתה פרופסור לספרות אנגלית וללימודי נשים באוניברסיטת טמפל, שם החזיקה באות ההצטיינות לפרופסורים ע"ש לורה קרנל, עד לפרישתה בשנת 1999.
היא הקריאה משיריה באפריקה, בקריביים, בסין, באוסטרליה, באירופה, בניקרגואה, בקנדה ובקובה.
אקטיביזם
סאנצ'ז הייתה פעילה בולטת ומשפיעה בתנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח ובתנועת Black Arts Movement, ותמכה בתנועת החזית הלאומית המאוחדת של אפרו-אמריקאים. בראשית שנות ה-60 היא הצטרפה לקונגרס לשווין גזעי, שם פגשה את מלקולם אקס. אף שלפני כן דגלה באינטגרציה, בהשפעתו של מלקולם אקס החלה לדגול יותר בהפרדה בין גזעית, והתמקדה בזהות ובמורשת האפריקאית והאפרו-אמריקאית. בשנת 1972 הצטרפה לארגון אומת האסלאם, אך עזבה את הארגון לאחר שלוש שנים, בשנת 1975, כיוון שלא הסכימה עם התפיסות של הארגון לגבי זכויות נשים.
היא ממשיכה להיות פעילה ודוברת למען זכויות נשים וקבועות מיעוט מדוכאות. סאנצ'ז חיברה ספרים ומחזות רבים העוסקים בקשיים של אפרו-אמריקאים. כמה מהמחזות שכתבה הועלו על במות, וביניהם המחזה Sister Son/ji שעלה באוף-ברודוויי בניו יורק בשנת 1972; המחזה Uh, Huh: But How Do it Free us? שעלה בשיקגו בשנת 1975; והמחזה Malcolm Man/Don’t Live Here No Mo’ שעלה בפילדפיה בשנת 1979. סאנצ'ז ערכה שתי אנתולוגיות של ספרות אפרו-אמריקאית: We Be Word Sorcerers: 25 Stories by Black Americans בשנת 1974 ו-360° of Blackness Coming at You בשנת 1999. היא ידועה בתמיכתה במגוון מטרות וארגונים אקטיביסטיים לזכויות נשים ולשלום.
התנועה לאמנויות השחורות Black Arts Movement
Black Arts Movement הוקמה במטרה להחיות את השאיפות, התובנות, האנרגיה והמודעות של אפרו-אמריקאים. במהלך שנות ה-60, סאנצ'ז פרסמה שירים ומאמרים במגוון מגזינים של הקהילה האפרו-אמריקאית, וביניהם The Liberator, Negro Digest, ו-Black Dialogue. פרסומיה ביססו את מעמדה כהוגה פוליטית בתנועה. היא נודעה כמשוררת חשובה בתנועה אחרי שפרסמה את ספר השירים הראשון שלה, Homecoming (השיבה הביתה) בשנת 1969. בספר זה, כמו גם בספר השני שלה, We a BaddDDD People (אנחנו אנשים רעיםםםםם) משנת 1970, תוך שימוש במבנים שיריים ניסיוניים, היא דנה בהתפתחות של לאומיות וזהות שחורות.
סגנון ותמות
סאנצ'ז ידועה בשילובים שעשתה בין סגנונות מוזיקליים שונים, כגון בלוז, לבין סגנונות שירה מסורתיים כגון הייקו וטנקה. בהשראת משוררים כמו לנגסטון יוז וסטרלינג אלן בראון, היא נוהגת להשתמש בשגיאות איות מכוונות כדי להלל את הצליל הייחודי של אוצר המילים של אפרו-אמריקאים.
ספר השירה הראשון שפרסמה, Homecoming (1969), ידוע בהשפעת הבלוז גם על המבנה של השירים וגם על התכנים שלהם. בשירי הספר משולבים מצד אחד המאבק להכרה בזהות אפרו-אמריקאית, ומצד שני השמחה והטוב שיש בתרבות האפרו-אמריקאית. ספרה השני, We a BaddDDD People משנת 1970, ביסס את תרומתה לתנועה לאמנויות שחורות, בכך שהתמקד בחוויות יומיומיות של חיי גברים ונשים אפרו-אמריקאיות. בשיריה בספר זה עשתה שימוש ניסיוני בשיבושים מכוונים באוצר המילים, בפיסוק, באיות ובריווח, ברוח מוזיקת הג'אז.
אף על פי שהמשיכה לדגול בכך שנדרש שינוי תרבותי שורשי, בספריה המאוחרים יותר, כגון I've Been a Woman (1978), Homegirls and Handgrenades (1985) ו-Under a Soprano Sky (1987), היא התמקדה פחות בתמות פוליטיות של הפרדה גזעית ויותר בתמות של אהבה, קהילה והעצמה. גם בשיריה המאוחרים היא ממשיכה לחקור את השילובים של הייקו, טנקה וסונקו, עם מקצבים ששאולים מבלוז ומג'אז. היא ממשיכה להתנסות בשילובים שונים. בשנת 1997 הוציאה את ספרה האפי Does Your House Have Lions? המוקדש למאבקו של אחיה באיידס, ובשנת 2010 הוציאה ספר הייקו בשם Morning Haiku.
עבודות עכשוויות
בין עבודותיה בשנים האחרונות ישנו קטע ספוקן וורד על-גבי שירה של דיאנה רוס "Hope is an Open Window" משנת 1998. סאנצ'ז נכללת בין 20 הנשים האפרו-אמריקאיות בתערוכה הנודדת "Freedom Sisters" (אחיות החירות) שנערכה על ידי מוזיאון סינסינטי ומכון סמית'סוניאן.
סאנצ'ז נבחרה להיות שגרירת השירה הראשונה של העיר פילדלפיה. היא כיהנה בתפקיד זה בין השנים 2012–2014.
בשנת 2013 היא הייתה המשוררת המובילה באירוע Poetry Ink השנתי המתקיים במרכז Moonstone לאמנויות בפילדלפיה, שם הקריאה את שירה "Under a Soprano Sky".
בשנת 2015 יצא סרט תיעודי אודותיה, שנקרא BaddDDD Sonia Sanchez (סוניה סאנצ'ז הרעהההה, בפרפרזה על שם ספרה השני). את הסרט יצרו ברברה אטי, ג'נט גולדווטר וסברינה שמידט גורדון, והוא התמקד בעבודתה, בקריירה ובהשפעה שלה. הסרט הוצג בפסטיבל סרטים דוקומנטריים.
פרסים
בשנת 1969 זכתה סאנצ'ז בפרס P.E.N לכתיבה. היא זכתה בפרסי ההתאחדות הלאומית לחינוך בשנים 1977–1988. היא זכתה בפרסי הקרן הלאומית לאמנויות בשנים 1978–1979. היא זכתה בפרס הספר האמריקאי עבור ספרה Homegirls and Handgrenades בשנת 1985. בין הפרסים הנוספים שזכתה בהם היו פרס על שירות לקהילה שהוענק לה על ידי האספה הלאומית של מחוקקים אפרו-אמריקאים, הפרס על-שם לוקרישיה מוט, פרס המושל בעבור הצטיינות במדעי הרוח, פרס הליגה הנשית למען שלום וחירות, פרס השירה על-שם לנגסטון יוז בשנת 1999,הפרס לספרות משפטית על-שם נל הרפר לי בשנת 2004, ופרס המנהיגות הלאומית בשנת 2006. בשנת 2009 היא קיבלה את הפרס על-שם רוברט קרילי.
בשנת 2017 זכתה להכרה בטקס הפרסים על-שם בטי שבז בהארלם.
בשנת 2018 בפרס על-שם וולאס סטיבנס מטעם האקדמיה למשוררים אמריקאים, עבור שליטה באמנות השירה.
בשנת 2019 הוענק לה פרס מפעל חיים בטקס פרסי אניספילד-וולף ה-84.
בשנת 2021 הוענק לה פרס דורותי וליליאן גיש
פרסומים נבחרים
שירה
מחזות
אוספי סיפורים קצרים
ספרי ילדים
אנתולוגיות
ראיונות
המטבח הבריטי
המטבח הבריטי (באנגלית: British cuisine) הוא מונח המתאר את תרבות האוכל והבישול של בריטניה.
מאפיינים עיקריים
המאפיין העיקרי של המטבח הבריטי המסורתי הוא פשטות המנות ופשטות אופן הכנתן. הן מבוססות בעיקר על בשר, בלוויית רוטב בסיסי להדגשת טעם המנה. פשטות שיטות ההכנה והבישול הביאו לרוב לבישול יתר של המרכיבים, לכן יצא למטבח הבריטי שם של מטבח תפל ולא ערב לחיך. נפוצה אמרה כי הבריטים ייסדו את האימפריה שלהם אך ורק כדי להימלט ממטבחם הרע. אכן, עם התפשטות האימפריה, שינה המטבח המקומי את אופיו בהשפעת המסורות הקולינריות המגוונות של אותן ארצות. ניכרת במיוחד השפעת המטבח ההודי אשר מנה מסורתית ממנו כמו עוף טיקה מסאלה, הפכה למנה אופיינית של המטבח הבריטי.
המנות המאפיינות כיום את המטבח הבריטי הן פיש אנד צ'יפס, צלי של יום ראשון, פאי סטייק וכליות וכן בנגרז אנד מאש. ארוחת התה של מנחה אפיינה את החברה הגבוהה הבריטית בשיאה של האימפריה הבריטית.
חטיבת הביניים אורט אפק
__ללא_תוכן_עניינים__ __הפניה_קבועה__
המטבח הבריטי
היסטוריה
מטבחם של התושבים הקלטים של בריטניה התבסס על בעלי חיים שהם גידלו ועל החקלאות המקומית. מטבח זה התבסס על לחם העשוי דגנים מעורבים. המטבח התבסס על גידול צאן (לחלב, גבינות ובשר) כבר משנת 4000 לפנה"ס וכן אכלו כלבים וסוסים. תמד יוצר בבריטניה כבר בשנת 2,500 לפנה"ס.
הכיבוש הרומי של בריטניה השפיע רבות על המטבח המקומי כאשר ראשי השלטון הרומיים הביאו לבתיהם טבחים רומאיים. מטבח זה הביא לבריטניה את הארנבת, האספרגוס, התפוח, הסלרי, גזר, אנדיב, ארטישוקים, מלפפונים, וכן בשר ציד. הרומאים הביאו עימם את השימוש בפלפל, זנגביל, קינמון, קוסברה, שמיר, שומר, מנטה, מרווה, טימין, שום, מיורם, רוזמרין, כרישה ובצל.
הכיבוש הנורמני של בריטניה בשנת 1066 השפיע אף הוא על המטבח המקומי בהביאו את שיטות המטבח הצרפתי של אותה עת לבריטניה, וכן יין צרפתי. שובם של האבירים ממסעי הצלב לאנגליה הביאו עימם השפעות ים תיכוניות, ושימוש בתבלינים רבים במטבח האנגלי. במאות ה-12 וה-13 הפך היין הצרפתי והיין הספרדי מחרס דה לה פרונטרה לזול יותר מהיין המקומי, ובעקבות זאת פחת ייצור יין בבריטניה, ועיקר היין יובא מספרד וצרפת. במאה ה-13 נחקק לראשונה חוק הקובע את מחיר הלחם באנגליה. תפוזים יובאו לראשונה מספרד בשנת 1290. הסוכר הגיע לבריטניה במהלך המאה ה-14 אולם נחשב כתרופה, ורק במאה ה-16 החל לשמש בייצור ריבות.
בשנת 1390 יצא לאור ספר הבישול הבריטי הראשון - "The Forme of Cury" שנכתב עבור מטבחו של המלך ריצ'רד השני.
בשנת 1524 הגיע לבריטניה לראשונה תרנגול הודו. גילוי העולם החדש הביא מוצרי מזון חדשים רבים לבריטניה. בשנת 1563 הובאו לראשונה תפוחי אדמה לבריטניה על ידי רב החובל ג'ון הוקינז. מספר שנים לאחר מכן הובאו הקפה והשוקולד ובשנת 1650 לערך הגיע התה לאנגליה. באותה שנה נפתח בית הקפה הראשון באירופה באוקספורד ושנתיים לאחר מכן, ב-1652, נפתח בית הקפה הראשון בלונדון.
בשנת 1752 נעשה שימוש לראשונה בעגבניות באנגליה (לצורך תיבול מרק). הרפורמציה והקמת הכנסייה האנגליקנית השפיעו אף הן על המטבח, כאשר המסורות הפוריטניות קראו למטבח שהוא פשוט ותפל בטעמיו.
בשנת 1845 כתבה אלייזה אקטון את "ספר הבישול המודרני למשפחה" - ספר הבישול הראשון שהכיל את מרכיבי המתכונים, כמויותיהם וזמני הבישול והאפייה.
שיאה של האימפריה הבריטית הביא לשינוי במטבח הבריטי - היכרות עם התבלינים המאפיינים את המטבח ההודי. בשנת 1809 דין מוהמט פתח את המסעדה ההודית הראשונה בלונדון. בשנת 1858 פתח ג'ון לי את מסעדת הפיש אנד צ'יפס (דג וטוגנים) הראשונה באולדהאם, ובשנת 1863 נפתחה חנות על ידי ג'וזף מאלין שהציע מזון זה כטייק אוויי; מאכל זה הפך לימים לאחד מסמלי המטבח הבריטי. בשנת 1900 פעלו בבריטניה כ-30,000 מסעדות טייק אוויי שמכרו פיש אנד צ'יפס.
מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה הביאו למחסור בבריטניה ולתקופה של קיצוב מזון אשר במסגרתו שב המטבח הבריטי להיות תפל וחסר תבלינים. יחד עם זאת בתקופת קיצוב המזון פותחו מאכלים שהיו לימים למאכלים פופולריים כגון הקרמבל. קיצוב המזון הגיע לשיאו בשנת 1947 והחורף באותה שנה כונה "Winter of Discontent" (חורף של אי-סיפוק, בתרגום חופשי). הקיצוב הסתיים בשנת 1954. ההגירה הגדולה מהודו ופקיסטן לבריטניה בתום ובעקבות מלחמות אלה הביאה להשפעה רבה של מטבחים אלה על המטבח הבריטי.
המטבח הבריטי המודרני
היווצרות המטבח המוגדר כ"מטבח בריטי מודרני" החלה בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20, לאחר שפגו השפעות הצנע והשפל הכלכלי שהיה לאחר מלחמת העולם השנייה. צנע זה התאפיין בנדירותם של מצרכי מזון זרים אשר מנעו פיתוחו של המטבח המקומי, כך למשל לא ניתן היה להשיג בבריטניה בתקופה זו שמן זית.
פורטר
פורטר (Porter) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו שומר סף. פירוש המילה פורטר באנגלית הוא סַבָּל.
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בהמוטופס
בהמוטופס (שם מדעי: Behemotops; מילולית: "היפופוטם בהמות") הוא סוג נכחד של פרסתן מהסדרה הנכחדת דסמוסטיליים, אשר חי במשך האוליגוקן שלפני 33.9 עד 23 מיליון שנה מזמננו, כ-10 מיליון שנה בקירוב, לחופי הימים של אמריקה הצפונית ואסיה.
תיאור
המאובנים של היונק התגלו לראשונה ליד הפארק הלאומי אולימפיק שבוושינגטון בקרבת החוף ודגימה נוספת התגלתה בהמשך בונקובר שבקנדה. אלה השתייכו למין Behemotops proteus, כאשר ביפן התגלה מין שני: Behemotops katsuiei.
מרחב אוריסון אוניברסלי
בטופולוגיה, מרחב אוריסון אוניברסלי הוא מרחב מטרי ספרבילי שלם, המכיל עותק איזומטרי של כל מרחב מטרי ספרבילי, באופן מסוים המתאים לבניות באינדוקציה. מרחבים כאלה נקראים על שם אוריסון, שהוכיח שהם קיימים ואיזומטריים זה לזה.
הגדרה
מרחב מטרי ספרבילי שלם U הוא מרחב אוריסון אוניברסלי, אם לכל מרחב מטרי סופי X ונקודה \ x\in X, לכל איזומטריה יש המשכה לאיזומטריה.
תכונות
מרחב אוריסון אוניברסלי מכיל עותק של כל מרחב מטרי ספרבילי. יש מרחבים סטנדרטיים המקיימים תכונה זו: מרחב הסדרות החסומות, לפי תוצאה של פרשה, ומרחב הפונקציות הרציפות \ C[0,1] לפי תוצאה של בנך, 1932.
כל איזומטריה בין תת-קבוצות סופיות של U אפשר להמשיך לאיזומטריה של U על עצמו. תכונת ההומוגניות הזו מאפיינת מרחבי אוריסון אוניברסליים: מרחב מטרי ספרבילי שלם המכיל עותק של כל מרחב מטרי ספרבילי הוא אוריסון אוניברסלי, אם ורק אם הוא הומוגני.
קראטה קיד (סדרת טלוויזיה)
קראטה קיד (באנגלית: The Karate Kid) היא סדרת הנפשה אמריקאית, שמבוססת על זיכיון בעל אותו שם, אשר שודרה במקור ברשת NBC בין ספטמבר לדצמבר 1989.
הסדרה שודרה במקביל לסרט השלישי בזיכיון, "קראטה קיד 3", כאשר היא מלווה את גיבורי הסרטים, דניאל לרוסו ומר מיאגי (בדיבוב ג'ואי דדיו ורוברט איטו בהתאמה) בתוספת דמות חדשה - טאקי טמוראי (בדיבוב ג'סיקה קאוויה).
במקור הסדרה הייתה אמורה לכלול 86 פרקים שיתפרסו במספר עונות, אך לבסוף הוחלט לבטל אותה לאחר עונה אחת בעלת 13 פרקים באורך 23 דקות. הסדרה הייתה זמינה באייטונס ובשירות נטפליקס עד 2018.
עלילת הסדרה
בסדרה זו דניאל לרוסו ומר מיאגי מגיעים לאוקינאווה, האזור בו גדל מיאגי ואליו חזרו שניהם בסרט השני בזיכיון. בסדרה הם מנסים להחזיר מקדש בודהיסטי קסום שנגנב מאוקינאווה ולאורך הסדרה עוברים במקומות רבים ונלחמים בנבלים שגנבו אתרים מהמקדש.
כיתה אל"ף של אמא
כִּתָּה אָלֶ"ף שֶׁל אִמָּא הוא ספר בעברית לילדים מאת נאוה מקמל-עתיר, אותו הקדישה לאמה. הספר מופיע ברשימת "המלצות לקריאה" של משרד החינוך בנושא "ספרי ילדים העוסקים במעבר מהגן לבית הספר".
עלילה
תום מתכונן לכיתה א', סבתא קונה לו ילקוט, סבא קונה לו קלמר עם כל מה שצריך בפנים, אבא מתרגל אתו את הדרך הבטוחה לבית הספר, ואמא לוקחת אותו לקנות מחברות ומדבקות. אלא שהוא לא ממש שמח ללכת לכיתה א', כי אמא שלו לא תהיה איתו, מפני שאמא שלו מורה, והיא צריכה להיות בבית הספר שלה ולקבל את תלמידי הכיתה שלה.
בהתחלה תום שומר את העצב בבטן, אבל כשהוא מגלה שלאחד מתלמידיה של אמא קוראים גם כן תום – הוא מתפרץ. הוא חושב שאמא שלו אוהבת תום אחר במקומו, אבל היא מרגיעה אותו – זה ממש לא המצב.
מרדכי אולרי-נוז'יק
מרדכי אוֹלָרִי-נוֹזִ'יק (11 במאי 1911 – 20 באוקטובר 1981) היה מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה
מרדכי נוז'יק נולד בשנת 1911 בעיר ורשה שבפולין, בן לזוג אנשי תיאטרון. אביו, יצחק נוז'יק, היה שחקן, במאי, פזמונאי ומערכונאי פולני-ישראלי, שנהג להשתמש שמות עט, ובניהם "סכינאי" ו"אולרי", שלימים הצטרף לשם משפחתו של בנו. סיים את לימודיו בקונסרבטוריון בוורשה. ניגן בכינור, בסקסופון ובקלרינט. בשנת 1933, כשהיה בן 22, עלה לארץ ישראל עם הוריו ושני אחיו הצעירים, גבריאל ובן-ציון. הוא התפרנס כנגן בבתי קפה בתל אביב (בסגנון ג'אז, על פי רוב) ושימש כמנהל תזמורת בקפה "פינגווין". את הפסנתרנית הצעירה של התזמורת, יהודית פרידמן, נשא לאישה. לימים, הצטרף לתיאטרון הסאטירי "המטאטא".
אולרי-נוז'יק חיבר שירים רבים. עם להיטיו הידועים נמנים "שיר הבוקרים", "מילא", "בין כרמי תמנתה" ו"חפציבה". ריקודי עם רבים נוצרו על פי לחניו.
כתב מוזיקה להצגות ילדים בתיאטראות לילדים ולנוער וחיבר שירי ילדים. כתב להתיישבות העובדת הוציא חוברות למרכז המורים והגננות.
אולרי-נוז'יק היה נשוי ליהודית לבית פרידמן עד מותה ב-1974, אב לפנינה פרנקל ומשה נוז'יק,. הוא נפטר בתל אביב ב-1981, בגיל 70, לאחר מחלה ממושכת. עיזבונו נמצא בארכיון המוזיקה הישראלית במחלקה למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
Wo gehest du hin, רי"ב 166
Wo gehest du hin (בעברית: אנה תלך), רי"ב 166, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון הרביעי שלאחר חג הפסחא, שחל ב-7 במאי 1724.
היסטוריה
ב-1887 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 33 של פרסומיה.