cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהודה ליוואי הזקן
מקובל שהיה מיוחס למשפחת דוד המלך, ושהיה סב-סבו של המהר"ל מפראג, כדי להבדיל ביניהם הוא מכונה לעיתים המהר"ל הזקן. ברם, ייחוסו של המהר"ל מפראג כנכדו של ר' ליוואי הזקן מפוקפק, וגם ייחוסו של ר' ליוואי הזקן לדוד המלך מקורו כנראה בטעות. יש המאחרים את שנות פעילותו וקובעים את תאריך פטירתו לשנת ה'ש' - מאה שנה מאוחר יותר מן המקובל.
על מצבת קברו בפראג נחרת:
היסטוריה של דרום סודאן
שמאל|ממוזער|350px|עשרת [[מחוזות דרום סודאן מרכיבים שלושה חבלי ארץ היסטוריים.
]]
ההיסטוריה של דרום סודאן כוללת את ההיסטוריה של האזור השייך כיום למדינת דרום סודאן והאוכלוסייה היושבת בה.
התפשטות הנילוטים
התפשטות הנילוטים החלה כנראה במאה ה-14 לספירה. זמן זה חופף עם נפילת הממלכות הנוביות הנוצריות של מקוריה ואלודיה והחדירת סוחרים ערבים לאזור מרכז סודאן. הארכאולוג רולנד אוליבר ציין בכתביו שתקופת הברזל החלה באזור באותה התקופה. תאוריה זו עשויה להסביר כיצד דוברי נילוטית שלטו והתרבו באזור.
שילוק
במאה ה-16 לספירה החלו השילוקים להתפשט מזרחה, לכיוון גדות הנילוס הלבן, תחת הנהגתו של נייקאנג, ששלט בין השנים 1490 ל-1517. השילוקים השיגו שליטה בגדה המערבית של הנילוס הלבן עד העיירה הצפונית קוסטי בסודאן של ימינו. הם החלו לפתח את כלכלתם על בסיס גידול בקר, גידול דגן ודיג. בנוסף, פיתחו חקלאות ענפה עד המאה ה-17 וצפיפות האוכלוסין באזור דמתה לצפיפות הערים המצריות לאורך הנילוס.
בעוד שהדינקאים הגנו על עצמם והתבודדו משכניהם, השילוקים פיתחו קשרים בינלאומיים כמו סולטנות הפונג' שהתפתחה בגדותיו המזרחיים של הנילוס הלבן. לשילוקים הייתה היכולת לבצע פשיטות מהירות באמצעות סירות קנו ולשלוט במי הנילוס הלבן בעוד שלפונג' היה חיל פרשים חמוש, דבר שאיפשר להם לשלוט בחבל הסאהל.
המסורת השילוקית מספרת על המלך אודק אוקולו ששלט ב-1630 והוביל אותם למלחמה של שלושה עשורים נגד סולטנות סנאר על השליטה בנתיבי המסחר בנילוס הלבן. השילוקים כרתו ברית עם סולטנות דארפור וממלכת טקאלי כנגד הפונג', אך כניעתה של ממלכת טקאלי הובילה לסיום המלחמה כידה של הפונג' על העליונה. במאה ה-17 חברו השילוקים עם הפונג' כנגד ג'יאנג, קבוצה של דינקאים שרצו לשלוט באזור הגבול בין הפונג' והשילוקים. בראש המערכת הפוליטית השילוקית עמד מלך. בין השנים 1690 ל-1710 עמד המלך רת' טוגו וקבע את בירתו בפאשודה. באותה התקופה החלה נפילה הדרגתית של סולטנות הפונג', שהשאיר את מלוא השליטה בשטח ובנתיבי הסחר באזור לשילוקים.
אזנדה
אזנדיים, קבוצה אתנית שלא שייכת לעמים הנילוטים, חדרו לאזור במאה ה-16 לספירה וייסדו את המדינה הגדולה באזור מבחינת שטח והשלישית מבחינת אוכלוסייה בדרומה של סודאן. כיום הם מצויים בעיקר באזור מרידי, יאמביו, וטמבורה שמאופיינים ביערות גשם טרופיים במחוז אקווטוריה המערבית ובחר אל-ע'זאל. במאה ה-18 לספירה, האבונגריים חדרו לאזור במהירות ותבעו שליטה על האזנדיים. שליטתם הסתיימה עם כיבוש האימפריה הבריטית בסוף המאה ה-19.
הכיבוש המצרי תחת שושלת מוחמד עלי
בשנת 1821 קרסה סולטנות סנר עקב פלישה מצרית תחת הנהגת שושלת מוחמד עלי. אחרי שחיזקו את שליטתם בצפון סודאן החלו הכוחות המצרים בהסתערות דרומה. ב-1827 הוביל אבראהים פאשא כוחות דרך אדמות הדינקאים וב-1830 הגיע עד צומת הנהרות הנילוס הלבן ונהר סובט. משם המשיך עד לאזור העיר ג'ובה.
הכוחות המצריים ניסו להקים מבצרים ולהציב חיל באופן קבוע באזור, אולם מחלות ועריקות אילצו אותם לנטוש את המקום. אף על פי שח'דיו טען לשליטה באזור, מעולם לא הייתה שליטה מצרית באזור. ב-1851, תחת לחץ כוחות זרים, פתחה מצרים את האזור לסוחרים אירופאים ומיסיונרים. האירופאים מצאו באזור שנהב רב אך גם את אנשי שבט בארי שלהם לא היה אינטרס למכור סחורה כלשהי. כתוצאה מכך, החלו הסוחרים לקחת בכוח את השנהב. בנוסף, מיסיונרים נוצריים החלו להקים תחנות מיסיון באזור.
הסחר בתקופת אל-זובייר
משנת 1850 נשלט האזור המזרחי של סודאן על ידי מוחמד אחמד אל-עקד, אך אל-זובייר רחמה מנסור נחשב לבעל השפעה רבה יותר באזור ושלט על בחר אל-ע'זאל במערב וחלקים נוספים בדרום סודאן. אל-זובייר היה סוחר מח'רטום ששכר את צבאו והצעידו דרומה. הוא הקים רשת מסחר בין מבצרים המוכרים בשם zaribas ומהם שלט במסחר המקומי. הסחורה שנחשבה ליקרה ביותר הייתה השנהב. במאות שקדמו לתקופתו, לא נחשב השנהב לסחורה יקרה בקרב הסוחרים הסודנים, אך לא כך היה הדבר בתקופת השליטה המצרית שחפפה לתקופה בה הביקוש העולמי לשנהב גבר עקב צריכה מוגברת של מעמד ביניים האמריקאי והאירופאי של פסנתרים וכדורי ביליארד. כדי לנהל את כל המסחר החל אל-זובייר לתפוס מספר רב של אנשים והפך אותם לעבדיו. חלק מהעבדים הרכיבו את צבאו. בשנת 1874 תקף אל-זובייר את סולטנות דרפור הביס את צבאם והרג את שליטם, איברהים.
אסמאעיל עדיין חש מאוים מצד אל-זובייר וצבאו. התקשורת הבריטית הייתה מלאה בסיפורים אודותיו כ"מלך העבדים". בשנת 1874, מונה צ'ארלס גורדון למושל אקווטוריה. שנת 1877, יצא אל-זובייר למסע לקהיר ונכלא במאסר בית בהוראת אסמאעיל. גורדון הביס את בנו של אל-זובייר וסיים את שלטונו של הסוחר באזור. למרות זאת, נכשל גורדון במיסוד סמכות שולטת באזור.
מהפכת המהדי
בשנת 1878, הוחלף גורדון באמין פאשא. מהפכת המהדי לא הגיעה לאזור הדרומי והלא מוסלמי אך חצצה בין מצרים לדרום סודאן והשאיר את אמין פאשא מבודד וחסר משאבים. אמין פאשא ניצל אודות פעולה של הנרי מורטון סטנלי.
אקווטוריה חדלה מלהיות פרובינציה מצרית בשנת 1889. מושבות חשובות באקווטוריה כללו את מובלעת לאדו, גונדוקורו, דופיל ווואדלאי. ב-1947 חפצו הבריטים בחיבור חלקה הדרומי של סודאן עם אוגנדה שנחלקו בעקבות ועידת ג'ובה.
מלחמות אזרחים
האזור כולו הושפע לרעה עקב שתי מלחמות אזרחים שנפתחו לאחר עצמאות סודאן בשנת 1956. הן נפתחו בעקבות הזנחה מתמשכת, חוסר פיתוח תשתיות של הדרום הנוצרי והובילו להרס רב, עקירת ובריחה של 5 מיליון סודאנים לארצות שכנות. מעל ל-2.5 מיליון איש נהרגו.
מלחמת האזרחים הראשונה
ב-1955, שנה לפני שסודאן קיבלה את עצמאותה, החלה מלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה במטרה להשיג ייצוג ואוטונומיה אזורית. במשך 17 שנה נלחמה הממשלה הסודאנית בצבא המורדים, אניאניה. ב-1971, איחד ג'וזף לאגו את כל יחידות הגרילה תחת התנועה לשחרור דרום סודאן. זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של הלחימה שלתנועה יש שרשרת פיקוד מסודרת כדי להשיג עצמאות לדרום סודאן. זו הייתה גם הפעם הראשונה בה ניתן לדבר עם ראשי התנועה. בתיווך מועצת הכנסיות העולמית וועידת הכנסיות של אפריקה הובילו לבסוף בשנת 1972 לחתימה על הסכמי אדיס אבבה שקבעו זכויות אוטונומיות לדרום סודאן.
מלחמת האזרחים השנייה
בשנת 1983, הכריז ג'עפר נומיירי, נשיא סודאן, על סודאן כולה, מדינה מוסלמית והחל עליה את חוקי השריעה. ב-5 ביוני 1983, הודיעה בתגובה האוטונומיה הדרום סודאנית שהסכמי אדיס-אבבה אינם תקפים עוד מבחינתה. התגובה הישירה למהלך הסודאני הייתה פריצת מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה בהנהגת ג'ון גראנג שנמשכה עשרים ושתיים שנים, והיא מלחמת האזרחים הארוכה ביותר באפריקה כולה. בשנת 2005, נחתם בניירובי הסכם שלום כולל בתיווך Intergovernmental Authority on Development ונוסדה הממשלה האוטונומית של דרום סודאן. ההסכם התקיים עד ה-9 ביולי 2011, יום הכרזת העצמאות של דרום סודאן.
משאל עם
מה-9 עד ה-15 ביולי 2011, התקיים משאל עם באוטונומיה הדרום סודאנית בו הצביעו התושבים ברוב של 98.83% על רצונם להתנתק מסודאן ולקיים מדינה עצמאית וריבונית.
עצמאות
ב-9 ביולי 2011 בחצות, הפכה דרום סודאן למדינה עצמאית תחת השם הרשמי הרפובליקה של דרום סודאן. ב-14 ביולי 2011, הפכה דרום סודאן למדינה ה-193 החברה באומות המאוחדות. ב-28 ביולי 2011, הצטרפה כמדינה ה-54 באיחוד האפריקאי.
עדיין ישנן מחלוקות עם סודאן כמו חלוקת הרווחים על הנפט ומחוז אביי.
מרד
דרום סודאן שרויה עדיין בלחימה של לפחות שבע קבוצות אתניות בתוכה. לפי האו"ם המאבקים הפנימיים משפיעים על תשעה מתוך עשרה מחוזות דרום סודאן. הלוחמים מאשימים את הממשלה שלא תומכת בכל הקבוצות השבטיות ומזניחה את הפיתוח באזורים כפריים.
ג'וזף קוני, מנהיג צבא ההתנגדות של האל, פועל באזור נרחב הכולל בחלקו את דרום סודאן.
מאבקים שבטיים
קיים ניסיון של התנועה לשחרור העם הסודאני לפרק מנשקם את המורדים בקרב השילוקים והמורלאים, ששרפו כפרים, אנסו אלפי נשים ונערות והרגו אזרחים רבים. אזרחים טוענים לעינויים מצידם כמו הוצאת ציפורניים, הצתה של מיכלי פלסטיק וטיפטופם על ילדים כדי לסמן להוריהם שיעזבו את כפריהם אחרת ישרפו אותם בבקתותיהם בעודם בחיים האו"ם מדווח על הפרות של אמנות בינלאומיות של זכויות אדם והתעללויות.
ב-2010, ה־CIA הוציא אזהרה ש"במהלך חמש השנים הבאות...עלול להתפתח רציחות המוניות או רצח עם בדרום סודאן". מאבקים פנימיים גברו במהלך 2011 במחוז ג'ונגליי בין הצבא הלבן הנוארי של הנוארים והלואו כנגד המורלאים. הצבא הלבן התרה שקרבות עלולים להתפתח ביניהם לכוחות האו"ם באזור. פעילים בארגון Minority Rights Group International התריעו גם הם על התלקחות האזור שעלולה להתפתח לרצח עם.
מאבק הנפט והגבולות: דרום סודאן - סודאן
אזור הגבול החדש שבין דרום סודאן לסודאן, כולל בתוכו את כל שדות הנפט העשירים של סודאן שלפני החלוקה. שתי המדינות החדשות נאבקות לפיכך, מאז עצמאותה של דרום סודאן, על השליטה באזורים אלה. שלושה סכסוכים צבאיים מוגבלים בהיקפם התרחשו בשלושה מאזורי הגבול בשנת העצמאות הראשונה של דרום סודאן: בדרום קורדופאן, בהגליג (Heglig) ובאביי (Abye). שום צד לא ניצח באופן דרמטי באף אחד מהסיבובים הצבאיים הללו. אף צד גם איננו מעוניין כנראה להגיע למלחמה טוטאלית בין המדינות, אשר גם כך נמצאות במצב כלכלי רעוע. בנסיבות אלה פנו שתי המדינות לכיוונים דיפלומטיים ומנסות לפתור את סכסוכי הנפט והגבולות ביניהן במשא ומתן.
ספריית אלגרו
אלגרו היא ספריית תוכנה חופשית לפיתוח משחקי וידאו. הספרייה תומכת בגרפיקה שני ממדים, במניפולציית תמונה, בפלט טקסט, פלט שמע, פלט מוזיקה (midi), קלט וטיימרים, וכן רוטינות נוספות לאריטמטיקת מטריצות נקודה צפה, מחרוזות unicode, גישה לקובצי מערכת, מניפולציה של קבצים, קובצי נתונים וכן גרפיקה תלת־ממדית (מוגבלת תוכנה).
החל מגרסה 4.0, תוכנות המשתמשות בספרייה עובדות בסביבת חלונות, BeOS, Mac OS X, ומגוון מערכות מבוססות יוניקס (עם או בלי X11, אשר מפשיטות את ה-API שלהן לתוך ממשק נייד בודד. ישנו גם פוטרל בלתי תלוי של אלגרו על AmigaOS 4. הספרייה כתובה בשפת C, ומיועדת לעבודה גם ב C++. הספרייה מגיעה עם תיעוד נרחב ודוגמאות רבות.
תוספים
על ידי שימוש בספריית AllegroGL, ניתן לעבוד באלגרו בצימוד עם OpenGL ובכך להרחיב את יכולות הספרייה גם לחומרה.
היסטוריה
מקור השם Allegro הוא "Atari Low-Level Game Routines", והיא נוסדה על ידי שון הרגריבס עבור Atari ST בתחילת שנות ה-90.
תוכנות
תוכנות שמשתמשות בספריה:
המנון סומלילנד
אורך ימים בשלום (בסומלית: Samo ku waar; בערבית: حياة طويلة مع السلام) הוא ההמנון הלאומי של סומלילנד, מדינה בלתי מוכרת המוכרת בקרב הקהילה הבין-לאומית כאזור אוטונומי של סומליה.
היסטוריה
בין 26 ביוני 1960 ועד 1 ביולי 1960, כאשר התמזגה לרפובליקה הסומלית, השתמשה מדינת סומלילנד הקצרה בהלחנה שנכתבה על ידי מוזיקאים מקומיים והועתקה על ידי מנצח תזמורת צבאית בריטית על ידי ר.אי.ווי מיצ'ל. ההמנון נכתב ונלחן על ידי חסן שייח מומין, מחזאי ומלחין סומלי מוכר. ההמנון אומץ בשנת 1997 ומולחן בשפה הסומלית.
מילים
בעברית:
אורך ימים בשלום, אורך ימים בשלום, אורך ימים בשלום
לדגל המעופף גבוה בשחקים, המביא יופי לארצנו
אורך ימים בשלום והערכה
אנו מברכים אותך בשמחה, אורך ימים ושלום
עבור לאומיות סומלילנד
עבור דגל הניצחון: סמל התחייה
עבור החוקה הנאמנה
אנו מברכים אותך באחדות, אחווה, ריבונות ומוסלמיות
בסומלית:
Samo ku waar, samo ku waar
Sarreeye calanka sudhan Bilay dhulkiisa
Samo ku waar Iyo bogaadin sugan
Hambalyo suubban kugu salaannee, Saamo ku waar
Geesiyaashii naftooda u sadqeeyay, Qarannimada Soomaaliland
Xuskooda dhowrsan kugu salaannee, samo ku waar
Guulside xanbaarsan, soo noqoshadiisa
Kalsooniduu mutaystayee dastuurka
Kugu salanee, kugu salanee
Midnimo walaalnimo Goobanimo Midnimo walaalnimo Goobanimo
Islaanimo kugu salaanee samow samidiyo
Samo ku waar samo ku waar Soomaaliland
בערבית:
حياة طويلة مع السلام, حياة طويلة مع السلام
يجلب الجمال لأرضنا
حياة طويلة مع السلام، والاعجاب
نحييكم بفرح، حياة طويلة مع السلام
الأبطال الذين ضحوا بحياتهم، لأمة أرض الصومال
نحييكم مع الذاكرة، حياة طويلة مع السلام
وعودة حامل النجاح
لرمز النهضة
للدستور الموثوق
نحييكم بالوحدة الاخوان
السيادة والإسلام
حياة طويلة مع السلام، حياة طويلة مع السلام، أرض الصومال
حياة طويلة مع السلام، حياة طويلة مع السلام، أرض
الصومال!
נוי והדר (תוכנית טלוויזיה)
נוי והדר היא סדרה ישראלית לילדים ונוער אשר הנותנת הצצה לעולמן הפרטי של נוי והדר קרקו.
העונה הראשונה עלתה ב-15 בדצמבר 2014. נוי והדר חיות ונושמות את עולם הבמה, הריקוד והשירה, מייצרות קליפים מקוריים, מדסקסות על בעיות מחיי היומיום של בנות גילן, כל זאת בשפה ובסטייל הייחודי להן. במהלך העונה הן מתכוננות לקראת ההופעה הגדולה בפרק האחרון.
העונה השנייה עלתה לשידור ב-Yes ב-29 ביולי 2015 ונקראה "עונת הקיץ". בעונה זו התארחו עוד כוכבים מסדרות הנוער ב-Yes, ובהם אריאל מורטמן, יהונתן בשן, הילה אברמוביץ', צופית עמנואל, גיא קלי, שגיא ברייטנר, נלי תגר, שירה נאור ועידו מוסרי. בעונה זו גם הביטבוקסר, שגיא ברייטנר, כחלק מהתארחותו עשה גם קאבר לשיר הסדרה. עונה זו מתמקדת יותר ביציאה לדייטים, בגרויות בבית ספר ומסיבת יום ההולדת ה-17 של הבנות.
פסקול
שיר הנושא של הסדרה הוא "נוי והדר", אשר כתבה שיר אנוך, והלחין והקליט אמיר איפרגן בביצוען של כוכבות הסדרה.
בעונה הראשונה בוצעו מגוון קאברים על ידי השחקניות, ובהם:
גם בעונה השנייה בוצעו קאברים על ידי השחקניות ובנוסף שיר מקורי, ובהם:
זיקית דרמנסיס
זיקית דרמנסיס (שם מדעי: Trioceros deremensis) היא מין של זיקית בסוג זיקית הטריצרטופס הנדמית לטנזניה והיא קרובתה של זיקית ג'קסון. הזיקית בעלת תפוצה קטנה בטבע, לאורך יערות גשם טרופיים הרריים בטווח של 1,400 ק"מ בהרי אוסמברה, הרי אולוגורו , הרי נגורו והרי אודזונגווה . למרות תפוצתה היא איננה  מצויה בסכנת הכחדה.
הזיקית תוארה למדע ב-1892 בידי החוקר הגרמני פול מטשי.
הזיקית היא מטפסת מוצלחת החיה באקלים טרופי, לרוב בבדידות ובבקרים היא יוצאת לאזורים פתוחים יותר כדי לקבל אור שמש. היא ציידת חרקים וטרף דומה שהיא לוכדת במהירות בלשונה הדביקה.
Matches
Matches (בעברית: גפרורים) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית בריטני ספירס, ביחד עם להקת בנים האמריקאית בקסטריט בויז. השיר יצא לאור ב-18 בדצמבר 2020, כסינגל החמישי מתוך האלבום Glory, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA.
רקע והרכב
השיר הופק על ידי מייקל ווייז ואיאן קירקפטריק ונכתב על ידי אותם השנים, ביחד עם אסיה ווייטקר וג'סטין טרנטר. השיר מסמן את שיתוף הפעולה הראשון בין ספירס לבקסטריט בויז. עם זאת, שניהם השתתפו בגרסת כיסוי לשיר "What's Going On", שיצאה בשנת 2001, כחלק מקמפיין האמנים נגד מחלת איידס ברחבי העולם. השיר הוקלט בתחילת שנת 2017, אך ורק על ידי בקסטריט בויז לאלבום האולפן התשיעי שלהם DNA, אך לבסוף נגנז. עם זאת, ספירס שמעה את השיר, אהבה אותו ובחרה להקליט אותו מחדש, תוך שהחליטה שהבית שהוקלט על ידי בקסטריט בויז יישאר גם כן. אחד מחברי להקת הבנים, אלכסנדר מקלין, חשף כי היה אופטימי לגבי יציאתו של השיר ואמר שהוא רוצה לצלם לו וידאו קליפ "בסגנון הסגר".
השיר מכיל בתוכו סוגות מוזיקליות כמו דאנס, גליץ' ואלקטרופופ. מילותיו מתארות אהבה מסוכנת.
הוצאה
בעקבות הקמפיין, שהושק על ידי מעריציה של ספירס ברשתות החברתיות במהלך מגפת הקורונה, חשפה הזמרת גרסת כיסוי חדשה לאלבום Glory, ב-8 במאי 2020, כמעט ארבע שנים לאחר צאתה הרשמית. כעבור שלושה שבועות, הודיעה ספירס כי השיר "Mood Ring", ייכלל במהדורה המחודשת של האלבום. המהדורה המחודשת של האלבום Glory, יצאה לאור ב-4 בדצמבר 2020 והכילה את השיר "Mood Ring", רמיקסים ושני שירים חדשים: "Swimming in the Stars" ו-"Matches". ב-11 בדצמבר, המהדורה המחודשת הועלתה לשירותי הסטרימינג והורדה דיגיטלית. באותו היום, הועלה האודיו הרשמי של לערוץ היוטיוב של ספירס.
הצלחה מסחרית
"Matches" לא זכה להצלחה מסחרית רבה בעקבות חוסר קידום, אך בסופו של דבר הופיע לראשונה במקום השביעי ו-11 במצעד השירים הדיגיטליים של בילבורד בקנדה וארצות הברית. באירופה, הגיע השיר למקום ה-22 במצעד השירים הדיגיטליים בגרמניה ובמצעד הסינגלים של הונגריה ולמקום 48 במצעד השירים הדיגיטליים בבריטניה. כמו כן, השיר הגיע למקום ה-40 במצעד הסינגלים של ניו זילנד. עם זאת, השיר הצליח להגיע בשיאו למקום העשירי במצעד ה-RIM של מלזיה במהלך השבוע הרביעי שלו במצעד, ונהפך לשיר השני של ספירס שהגיע לעשירייה הפותחת במדינה במהלך שנת 2021, לאחר צאת השיר "Swimming in the Stars", שהגיע למקום השלישי.
קרדיטים וצוות
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
קרב הארדנים (1914)
קרב הארדנים היה אחד מן הקרבות הראשונים במלחמת העולם הראשונה. הקרב התרחש בין התאריכים 21–23 באוגוסט 1914 והיה חלק מהמערכה על הגבולות, סדרת קרבות שהתחוללו באזור דרום בלגיה ומזרח צרפת.
הרקע לקרב
על פי הערכות המודיעין הצרפתי, הכוחות הגרמנים שהיו ערוכים באזור יערות הארדנים היו מועטים ובעלי חימוש קל, ולא יכלו לעמוד בפני מתקפה צרפתית מהירה ובעלת קצב אש גבוה וציוד המתאים לקרב בשטח המיוער.
בהתאם למידע זה, התכוננו כוחות צרפתיים בפיקודו של הגנרל ז'וזף ז'ופר לפתוח במתקפה באזור יערות הארדנים על מנת לתמוך בכוחות הצרפתיים התוקפים באזור לורן. בדיעבד התברר, כי הערכות המודיעין הצרפתי היו שגויות ומולם עמד כוח צבאי גרמני גדול, ערוך ומאומן היטב. כבר ב-20 באוגוסט פתחו הכוחות הגרמניים בהתקפת נגד מול הצרפתים התוקפים באזור לורן, אך הגנרל ז'ופר החליט שלא לשנות את תוכניותיו באשר ליום המחרת.
מהלך הקרב
סדר הכוחות של הצדדים היריבים, שהשתתפו בקרב, כלל שתי ארמיות מכל צד. הכוח הצרפתי הורכב מן הארמיות השלישית והרביעית, שכללו כ-360,000 חיילים, ואילו הכוח הגרמני הורכב מן הארמיות הרביעית והחמישית, שכללו כ-380,000 חיילים.
הצבא הגרמני באזור הארדנים, פעל במסגרת תוכנית המערכה הגרמנית, שהותוותה בתוכנית שליפן לכיבוש צרפת. הוא נועד להתקדם באיטיות לתוך שטח צרפת, לתפוס עמדות מגננה, ולספק את הציר לתנועת האיגוף של הכוח הגרמני העיקרי, שרוכז באגף הימני. הכוח הצרפתי ניסה לתקוף את מרכז הכוח הגרמני המתקדם. תנאי השטח המיוערים, שהיקשו גם כך על תנועת הכוחות היריבים, הוחמרו בשל ערפל כבד, שהיקשה מאוד על הראות, וגרם לשורה של קרבות היתקלות מטווח קצר. הכוחות הצרפתיים הצליחו אמנם להפתיע את הגרמנים, אך הם צוידו במדים בהירים. ללא כל הסוואה ובלטו על רקע היער החשוך. למרות ההפתעה הראשונית, הגרמנים, שהספיקו להתחפר בעמדות בהתאם לתוכנית המערכה שלהם, הגיבו באש מקלעים מטווח קצר וזכו לסיוע ארטילרי יעיל, שגרם אבדות כבדות לכוח הצרפתי התוקף.
אינדוקטרינציה
אִינְדּוֹקְטְרִינַצְיָה או הֶחְדר מִשְנָה היא תהליך של הנחלת דעות, עמדות, רעיונות, אמונות או השקפת עולם, בדרך כלל דעות דתיות או פוליטיות.
אינדוקטרינציה שונה מחינוך בכך שהמשתמשים בה אינם מצפים מהתלמידים לשאול שאלות או לבחון בצורה ביקורתית את מה שלמדו. אינדוקטרינציה שונה משטיפת מוח בכך שאינה נערכת בכפייה פיזית. המילה משמשת פעמים רבות ככינוי גנאי בידי מתנגדי הדוקטרינה, במיוחד בהקשר של דעות פוליטיות או תפיסות דתיות.
המונח אינדוקטרינציה קשור קשר הדוק לחיברות ("סוציאליזציה"); אך בעוד שהמונח אינדוקטרינציה נושא לעיתים קונוטציות שליליות, למונח חיברות, המתייחס ללמידה תרבותית או חינוכית, אין קונוטציות כאלו.
שימושים למונח
למונח "אינדוקטרינציה" יש מספר שימושים:
תה לפסנג סושונג
לפסנג סושונג (בסינית: 正山小種, בפין-יין: Zhèng shān xiǎo zhǒng, תעתיק "גֶ'נְג שָׁאן שְׂיָאו ג'ונְג") הוא סוג תה שחור המופק מתה שגדל במקור בהרי וו-יי במחוז פוג'יין, על הגבול עם מחוז ג'יאנגשי בדרום-מזרח סין. לעיתים מתייחסים אליו בכינוי "תה מעושן" (熏茶, בפין-יין: Xūn chá). יחודו של תה הלפסנג הוא שהתה עובר יבוש מעל לאש מעצי אורן, תהליך המעניק לתה טעם מעושן, ולא יבוש בשמש בדומה לרוב סוגי התה. תה לפסנג סושונג מגיע מאזור גֶ'נְג שָׁאן בהרי וו-יי והוא נדיר משום שהרי וו-יי שוכנים באזור קטן יחסית, ולתה יש ביקוש רב. יש הבדל גדול בטעם בין תה לפסנג סושונג מקורי לבין תה הקרוי כך הגדל ומעובד באזורים אחרים.
היסטוריה
על פי כמה מקורות היה הלפסנג סושונג התה השחור הראשון בהיסטוריה, וקדם אפילו לתה קימון. על פי האגדה נוצר התה באמצע המאה ה-17, בתקופת שושלת צ'ינג, כאשר איכרים מהכפר טונְגְמוּ שבהרי וו-יי פיתחו באקראי את התה השחור. כאשר צבא הקיסרות הגיע לפוג'יין הוא חנה במפעל תה שבו נהגו לייבש את עלי התה בשמש, תהליך שגרם להם להתחמצן באיטיות. התושבים המקומיים נמלטו מהמקום כשהגיע הצבא וחזרו לאחר שעזב. על מנת לפצות על הזמן שאבד החליטו התושבים לזרז את תהליך הייבוש באמצעות עישון העלים מעל מדורות של עץ אורן, ולאחר שטעמו את התה מעלים אלו גילו שהתהליך שיפר את הטעם של התה. עם השנים הועברו שיחי התה ותהליך הייצור למקומות אחרים בעולם דוגמת טאיוואן.
מארק איבנוביץ' שבליוב
מארק איבנוביץ' (יזראילביץ') שבליוב (1904 - 1991) - טייס תעופת הקוטב יהודי סובייטי, ראש התעופה הקוטבית של המנהלת הראשית של דרך הים הצפונית שלחם במלחמת העולם השנייה, שקיבל עיטור גיבור ברית המועצות (27/06/1937), לוטננט גנרל בחיל התעופה (25/03/1943).
תה לפסנג סושונג
ייצור
תחילה מניחים את העלים במבני עץ ארוכים שתוכננו לאפשר לעשן לנוע בחופשיות שבהם בוערים מדורות של עצי אורן. החום גורם לכמישת העלים כשהם סופגים את העשן. את העלים הופכים מדי פעם על מנת לחשוף אותם במידה שווה לעשן ולאש. אחרי כשעה וחצי מוציאים את העלים לאוויר ומניחים להם להמשיך להתייבש. אחר-כך מגלגלים את העלים ונותנים להם להתחמצן במקום חמים במשך 5 עד 6 שעות. אז קולים את העלים בווק, מגלגלים אותם שוב ומייבשים אותם שוב בסלים מחזרן המכונים חונְג לונְג (烘笼, בפין-יין Hōng long) מעל מדורה של עצי אורן המעניקים לתה טעם מעושן של שרף וגוון שחור מבריק.
כימיה
הארומה של הלפסנג סושונג נגזרת ממגוון תרכובות כימיות. שני הרכיבים הנפוצים ביותר המשפיעים על הארומה הם לונגיפולן (longifolene) ואלפא-טרפינאול (α-terpineol). מקורן של תרכובות רבות המרכיבות את הארומה של הלפסנג סושונג, כולל לונגיפולן, הוא בעשן מעצי האורן ואינן מצויות בסוגי תה אחרים.
מארק איבנוביץ' שבליוב
קורות חיים
ביוני 1920 גויס לצבא האדום, שירת כלוחם בגדוד הסיור הנפרד מס' 236 של הרכבת המשוריינת מס' 110 בחזית הדרום במסגרתו השתתף המלחמת האזרחים ברוסיה, חיסול כוח הנחיתה של אולאגאי בקובאן באוגוסט 1920, לחימה נגד "צבא התחייה של רוסיה" בפיקודו של גנרל מיכאיל פוסטיקוב וקרבות אחרים שנערכו בצפון קווקז. במרץ 1921 נשלח לחופשה ארוכת טווח ובאותה השנה נהיה חבר במפלגה הבולשביקית.
בשנת 1921 נסע לפטרוגרד ונכנס למכון פטרוגרד למהנדסי קווי תחבורה בפקולטה לתקשורת אווירית אותה סיים בשנת 1925. משנת 1926 עבד כמהנדס בחברת "דוברולט". מפברואר עד דצמבר 1928 חזר לשרת שוב בצבא האדום, הפעם כטכנאי תעופה במכון המחקר של חיל האוויר של הצבא האדום, שבסיסו אז היה בשדה התעופה המרכזי על שמו של פרונזה במוסקבה.
תה לפסנג סושונג
טעם וארומה
ההנאה מתה לפסונג דורשת טעם נרכש. מרבית סוחרי התה המשווקים את התה לצרכנים מערביים מציינים שסוג תה זה גורם לתגובות קיצוניות, חיוביות או שליליות.
מארק איבנוביץ' שבליוב
קורות חיים
בשנת 1929 הוזמן להיות מנהל שירות התעופה לאספקת מודיעין קרח לשיירות ספינות בים הקארסק שנפתח בחברת השקעות ממשלתית צפון סיבירית "קומסוורפוט". בתפקיד הזה המשיך לעבוד ארבע עונות (שנים). ב-1932 היה בין שלושת השורדים בתעונה אווירית במיצר מאטוצ'קין שאר בנובאיה זמליה כשרוח פתאומית הפילה לים את הצוות של שישה של הספינה המוטסת של דורוניה כשעסק בהצלה לאחר שנפגע בעמוד השדרה וברגל.
תה לפסנג סושונג
טעם וארומה
המומחים לתה מציינים לעיתים קרובות שלתה לפסנג סושונג מטאיוואן יש טעם וארומה עזים יותר, כשהסוג הקיצוני ביותר הוא סושונג שעושן על זפת אורנים.
מארק איבנוביץ' שבליוב
קורות חיים
משנת 1933 "מנהל מעופף" תעופת הקוטב של גלאבסוומורפוט שהיה הראשון להגיע לאזורים שונים בצפון הסובייטי. בתפקיד הזה ביצע טיסה ביחד עם ספינת שוברת קרח "קראסין" עד לחופי קבוצת איים נובאיה זמליה ועל כך הוענק לא עיטור לנין.
תה לפסנג סושונג
טעם וארומה
בתה לפסנג סושונג משתמשים כמשקה או שמוספים אותו לסוגי תה אחרים על מנת לדלל את הטעם המעושן החריף. לעיתים משתמשים בתה זה בבישול או כתוספת תבלין.
מארק איבנוביץ' שבליוב
קורות חיים
במאי 1937 ניהל את הנחיתה של המשלחת הסובייטית הראשונה לאזור הקוטב הצפוני בהובלתו של איוואן פאפאנין והעברת ציוד לתחנה המדעית הקוטב הצפוני 1.
תה לפסנג סושונג
טעם וארומה
לפסנג סושונג אינו מקבל טעם מריר גם בחליטה ארוכה ולכן הוא תה מתאים לסמובר.
מארק איבנוביץ' שבליוב
קורות חיים
ב-27 ביוני 1937 הוענק לו על כך עיטורי גיבור ברית המועצות יחד עם עיטור לנין על אומץ ליבו וגבורתו, ובהמשך הוענקה לו מדליית כוכב הזהב מספר 36.
בדצמבר 1937 נבחר לציר באספה הראשונה של הסובייט העליון של ברית המועצות מטעם המחוז צפון אוסטיה. לאחר מכן, בשנת 1946, שוב נבחר לציר האספה השנייה של הסובייט (שפעל עד 1950).
בשנים 1937 - 1938 ניהל את החיפוש אחר צוותו של זיגיזמונד לבאנבסקי. בקיץ 1938 עמד בראש פעולת החילוץ להוצאת ספינות שוברות הקרח "סדקו", "מאליגין" ו"גאורגי סדוב" מן הקריסה וטביעה בקרח. בשנת 1939 תפקידו הועלה במעמד והוא הפך לראש תחום תעופת הקוטב - סגן ראש גלבסוומורפוט. במרץ 1941 גויס לצבא האדום בפעם השלישית, עם הפנייה לעבודה במשק הלאומי של ברית המועצות ועם הישארות בתפקידו הקודם. במקביל הוענק לו הדרגה הצבאית של קולונל.
במהלך מלחמת העולם השנייה ביולי 1941, על בסיס תעופת הקוטב וגדוד תעופת ההפצצה הכבדה מס' 412, הוקמה אוגדת התעופה ארוכת הטווח מס' 81, בה הוא מונה לסגן מפקדה. אוגדה זו לקחה חלק בהפצצת יעדי האויב בעומק האסטרטגי הרחוק, כולל ההפצצה הראשונה של ברלין, וגם הפציצה את קניגסברג, דנציג, פלוישט. בחודשים נובמבר-דצמבר אותה השנה האוגדה אורגנה מחדש לאוגדת התעופה השלישית לטווחים ארוך, בה הפך לסגן ראש המטה. בפברואר 1942 הוקם חיל התעופה ארוך טווח שמפקדה היה גם כן מפקד אוגדות האוויר הארוכי טווח ה-81 וה-3 אלכסנדר גולובאנוב. הוא זה שהזמין לתפקיד ראש המטה של החייל את שבליוב איתו כבר הספיק לעבוד טוב. בתפקיד זה המשיך את שירותו יותר משנתיים אך ביוני 1944 הורד מתפקידו לפתע ולא קיבל מינוי חדש במשך חודשיים. באוגוסט 1944 מונה לראש נתיב האוויר קרסנויארסק-אלסקה ובמקביל גם לחבר בהתאגדות של המנהלת הראשית של צי האוויר האזרחי תחת מועצת הנציבות העממית של ברית המועצות. בקיץ 1945 השלים בהצלחה את משימת הבאת המשלחת הסובייטית הבכירה לארצות הברית לאורך נתיב הקוטב וומסירת מספר רב של מטוסי התוכנית השאל-החכר למזרח הרחוק מאלסקה תוך זמן קצר לקראת הכנת הפלישה ליפן.
דרגות
ב-5 במאי 1942 הוענקה לו הדרגה הצבאית "מייג'ור גנרל בחיל התעופה", ב-25 במרץ 1943 - "לוטננט גנרל בחיל התעופה".
לאחר המלחמה נשאר באותם התפקידים ובנובמבר 1946 מונה לסגן ראש המנהלת הראשית של צי האוויר האזרחי תחת מועצת השרים של ברית המועצות. מינואר עד אפריל 1953 עבד במחלקת כוח האדם במטה הכללי של חיל האוויר הסובייטי. מאפריל אותה השנה עד ינואר 1954 היה עוזר מפקד הארמייה האווירית מס' 29 במחוז הצבאי של המזרח הרחוק בבניית שדות תעופה, בהמשך נהיה לסגן ראש המטה של הארמייה. היה אחראי על הקמת שדות תעופה חדשים באזורים המרוחקים ביותר במזרח הרחוק (קמצ'טקה, סחלין, האיים הקוריליים, צ'וקוטקה). בינואר 1955 עזב ללימודים בקורסים האקדמיים הגבוהים באקדמיה הצבאית הגבוהה על שמו של קלימנט וורושילוב ובאותה השנה סיים אותם.
בנובמבר הועבר לעבודה במשק הלאומי עם הישארות בסגל הכוחות המזוינים של ברית המועצות, וחזר לתפקיד סגן ראש גלבסוומורפוט. מאז 1960, ראש מנהלת הקוטב של תעופה אזרחית בברית המועצות. במאי 1971 - פרש בצבא לגמלאות.
בין השנים 1971–1988, המפקח הממלכתי של סוומורפוט (נתיב הים הצפוני). מאז המחצית השנייה של שנות החמישים השתתף ב-24 משלחות סובייטיות ארקטיות ואנטארקטית אחת, כולל ניהול 15 ממשלחות הללו. על חשבונו רשומים הישגים בולטים רבים של התעופה הסובייטית באותן שנים, למשל: פתיחת קווי תעופה נוסעים סדירים מוסקבה - נורילסק - טיקסי ומוסקבה - אנאדיר - צ'וקורדאך - כף שמידט; טיסה מוסקבה - אנטארקטיקה (תחנת מחקר "מירניי") - מוסקבה שעבר דרך טשקנט, דלהי, רנגון, ג'קרטה, דרווין, סידני, ניו זילנד ותחנת מחקר מק מרדו האמריקנית (דצמבר 1961 - פברואר 1962). בשנת 1977 סיפק סיור קרח אסטרטגי לפריצת הדרך המוצלחת של ספינת פורצת הקרח הגרעיני "ארקטיקה" לקוטב הצפוני.
התגורר במוסקבה. נפטר ב-6 באוקטובר 1991. נקבר במוסקבה בבית העלמין טרוייקורובסקויה.
מריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה
מריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה (בגרמנית: Maria Christina von Sachsen; 7 בדצמבר 1770 - 24 בנובמבר 1851), הייתה אמו של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה.
מיראז' (סרט, 1965)
מיראז' (באנגלית: Mirage) הוא סרט מתח אמריקאי מסוגת נאו נואר ומותחן פסיכולוגי משנת 1965, בבימויו של אדוארד דמיטריק, עם גרגורי פק, דיאן בייקר ווולטר מתאו בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי פיטר סטון (שכתב גם את התסריטים לחידון בחרוזים, אבא אווז ו"ערבסק") ומבוסס על הספר "Fallen Angel" של הווארד פאסט משנת 1952.
מריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה
ביוגרפיה
מריה כריסטינה נולדה ב-7 בדצמבר 1770 בדרזדן, לקרל מסקסוניה, דוכס קורלנד ולפרנצישקה צורבין קרסינסקה, בתם של סטניסלב צורבין קרסינסקי ואניילה חומייסקה.
מריה כריסטינה חונכה בידי כמה מורים פרטיים ואומנות, והיא למדה פילוסופיה, גאוגרפיה, ספרות, מוזיקה, מחול, וכן למדה לדבר במספר שפות (גרמנית, איטלקית, צרפתית, פולנית ואנגלית).
מיראז' (סרט, 1965)
תקציר העלילה
דייווידג סטילוול (גרגורי פק) נמצא בקומה 27 במגדל משרדים בניו יורק שאירעה בו הפסקת חשמל. הוא פוגש במדרגות בחורה בשם שילה (דיאן בייקר) שטוענת שהיא מכירה אותו ושואלת על ה"מייג'ור". דייוויד לא מכיר אותה ויצא לרחוב שם מסתבר שפעיל השלום צ'ארלס קלווין (וולטר אבל) נמצא מת על הקרקע לאחר שנפל מקומה 27.
מריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה
ביוגרפיה
ב-24 באוקטובר 1797 התחתנה מריה כריסטינה עם קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו, ממנו היו לה 2 ילדים. כעבור 3 שנים מהנישואים, מת בעלה קרלו אמנואלה בכלא הצרפתי, לשם נלקח אחרי כניעתו.
מיראז' (סרט, 1965)
תקציר העלילה
לדירתו מגיע לסטר (ג'ורג' וסטון) ופוקד עליו באיומי אקדח להיפגש עם ה"מייג'ור". דייוויד משתלט עליו, קושר אותו ונועל אותו באחד המחסנים.
מריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה
ביוגרפיה
ב-1 בפברואר 1810 התחתנה מריה כריסטינה עם ז'ול מקסימיליאן דה מונטלאר, המרקיז השישי של רימון, ונסיך מונטלאר הראשון, ממנו נולדו לה 5 ילדים. בשנת 1824 קנה בעלה את ארמון וילהלמינברג על יד וינה ושיפץ אותו, ובשנת 1831 עלה בנה קרלו אלברטו לשלטון בממלכת סרדיניה. ב-24 בנובמבר 1851 מתה מריה כריסטינה בפריז, והיא בת 81 שנים.
מיראז' (סרט, 1965)
תקציר העלילה
ברחוב הוא פוגש שוב את שילה שמזכירה לה שהם היו חברים. הוא יודע שהוא סובל משכחה ופונה לעזרת פסיכיאטר ד"ר ברדום (צ'ארלס האריס) שבפעם הראשונה מתייחס אליו בזלזול אבל אחר כך מסביר לו שמדובר באיבוד זיכרון בגלל טראומה נפשית שעבר לאחרונה. מדי פעם חוזרים אליו שברי זיכרון בצורת מצבים שהוא אינו מכיר ומחשיב אותם כחזיונות שווא (מיראז').
מריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה
משפחתה
ב-24 באוקטובר 1797 התחתנה מריה כריסטינה עם קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו, ממנו היו לה 2 ילדים:
מיראז' (סרט, 1965)
תקציר העלילה
דייוויד שוכר את שירותיו של החוקר הפרט טד קסל (וולטר מתאו) שבתחילה מטיל ספק בכשירותו הנפשית אבל אחר כך משתכנע בסיפורו של דייוויד, מתחיל לחקור ומגלה שהוא עבד שנתיים במכון מחקר בקליפורניה. הוא מבקר עם דייוויד בבניין המשרדים, הם יורדים למרתף ושם פותח עליהם באש ווילארד (ג'ורג' קנדי), אחד מאנשי המייג'ור, אך הם מצליחם לברוח.
ווילארד מצליח לחסל את לסטר וקסל. זכרונו של דייוויד מתחיל לחזור אליו. הוא נזכר שעבר ככימאי בקליפורניה במפעל של קלווין תחת פיקודו של ג'וספסון (קווין מקארתי) וגילה נוסחה שמנטרלת קרינה רדיואקטיבית. הוא הגיע להציג את הנוסחה לקלווין אך זה אמר לו שהוא מתכוון למסור אותה למייגור קרופורד (ליף אריקסון) לצרכים מסחריים וכי יש לסמוך על המייג'ור שלא יעשה בה שימוש לרעה. דייוויד מתחיל לשרוף את הנוסחה אך קלווין חוטף אותה ובחוסר משים נופל מהחלון הפתוח. מאז נמצא דייוויד באמנזיה.
הוא הולך לפגישה עם המייג'ור שכופה עליו באיומים פיזיים ונפשיים למסור לו את הנוסחה. ווילארד מאיים עליו ברולטה רוסית אך דייוויד לא נשבר. שילה יורה בווילארד ודייוויד משכנע את ג'וספסון לא לירות בו אלא להסגיר את המייג'ור למשטרה.
לסוף מתחבקים שילה ודייוויד.
קתקסיס
קָתֶקְסִיס או הֶטְעֵן (באנגלית: Cathexis), הוא מונח בפסיכואנליזה, המתאר מצב או תהליך של הפניית האנרגיה הנפשית והרגשית של האדם לפעילות מסוימת או לאובייקט מסוים. בתהליך זה האדם "מטעין" את האובייקט באנרגיה ליבידינלית ומבטא השקעה נפשית רבה של העצמי שלו באובייקט זה. כמו כן משמש המונח קתקסיס כשם לאנרגיה נפשית זו.
היסטוריה ואטימולוגיה של המונח
מקור המונח הוא במילה היוונית העתיקה κάθεξις, שמשמעותהּ הַחְזָקָה או אחיזה. המונח במשמעותו הנוכחית בטרמינולוגיה של הפסיכולוגיה, הוטבע בראשית המאה העשרים על ידי ג'יימס סטראצ'י כתרגום למונח הגרמני שהשתמש בו אבי הפסיכואנליזה זיגמונד פרויד בכתביו, Besetzung (עיסוק / כיבוש). אולם יש הטוענים כי המונח הוטבע על ידי בן זמנו של פרויד, הפסיכיאטר האוסטרי אברהם בריל.
במודל הפסיכוסקסואלי תיאר פרויד כל התנהגות כמבטאת קתקסיס, השקעת אנרגיה ליבידינלית באובייקטים. כך למשל תיאר במונחים אלו את השקעת האנרגיה של אם בתינוקה, או את יחסי ההעברה בטיפול פסיכולוגי בהם מתיק המטופל את הקתקסיס שלו מיחסי התקשרות בעברו ומשקיע אותו במטפל.
נוהגות שימוש
פרויד הגדיר קתקסיס כהשקעה של הליבידו, וציין לדוגמה איך מחשבות של חלומות מושקעות עם אנרגיה נפשית או רגשית עם כמויות שונות של השפעה. קתקסיס או מטען רגשי עשוי להיות חיובי או שלילי, שמוביל כמה מתומכיו לבטא גם כמו קתקסיס של מורטידו. פרויד קרא לקבוצה של רעיונות מושקעים עם אנרגיה נפשית או רגשית מערכת מורכבת על כל חלקיה.
פרויד לעיתים קרובות תיאר את תפקודו של הפסיכוסקסואלי כאנרגיות בתנאים כביכול פיזיים, מייצג תסכול של רצונות יבידינליים, למשל, כחסימה של אנרגיות (מושקעות עם אנרגיה נפשית או רגשית (cathected) שבסופו של דבר יצטברו וידרשו בצורך להשתחרר בדרכים חלופיות. גרסה זו יכולה להתרחש, למשל, בדרך של רגרסיה ו"מושקעות עם אנרגיה נפשית או רגשית מחודשת" של עמדות או קיבועים (פיקסציה) לשעבר, או ההנאה האוטו-ארוטית (autoerotic: גירוי מיני עצמי) (בפנטזיה) של אובייקטים מיניים לשעבר: "אובייקט-cathexes" (ריכוז האנרגיה הרגשית על אובייקט או מושג).
פרויד השתמש במונח "אנטי-קתקסיס" או אישום נגדי כדי לתאר כיצד האגו חוסם מאמצים רגרסיביים כאלה כדי לשחרר קתקסיס של אחד: כלומר, כאשר האגו מבקש להדחיק רצונות כאלה. כמו מנוע קיטור, הקתקסיס של הליבידו אז מצטבר עד שהוא מוצא מוצאים חלופיים, אשר יכולים להוביל לסובלימציה (עידון\ריסון), היווצרות תגובה, או פירושם לפעמים של השבתת הסימפטומים. מ. סקוט פק (M. Scott Peck) מבחין בין האהבה וקתקסיס, עם התהוותו ההתחלתית של קתקסיס בשלב הראשוני של ההתאהבות במערכת יחסים, והתהוות האהבה כמחויבות מתמשכת של אכפתיות ודאגה.
יחסי אובייקט
פרויד ראה בקתקסיס המוקדם של אובייקטים עם אנרגיית ליבידינל כהיבט של התפתחות אנושית מרכזית. בתיאור הנסיגה של קתקסיסים שליווה את תהליך האבלות, פרויד סיפק את התרומה המשמעותית שלו להתפתחות תיאוריות יחסי אובייקט.
חשיבה דעתנית
פרויד ראה חשיבה כתהליך ניסיוני בכמויות מינימליות של קתקסיס, "באותו אופן כמו שגנרל מזיז דמויות קטנות על מפה".
ביקורת
אי-בהירות נוספת בשימושו של פרויד מתגלה בניגוד בין קתקסיס כעומס מדיד (בלתי מובחן) של הליבידו, וכסוג איכותי וברור של השפעה – כמו "קתקסיס של כמיהה והשתוקקות".
מושגים נוספים
מושגים נוספים שתיאר פרויד בהקשר לקתקסיס:
אנדוקתקציה ואקסוקתקציה
אֶנְדוֹקֶתֶקְצְיָה (Endocathection, ובקיצור: Endo) הוא מונח המתאר הפניית יתר של אנרגיה נפשית לפעילותו הפנימית של האדם, למחשבותיו ולרגשותיו. בכך עשוי להיווצר מצב של נסיגה מהחיים המעשיים והתעסקות בחיים התאורטיים (כגון הכללות, רעיונות אמנותיים או דתיים ועוד). היפוכו הוא אֶקְסוֹקֶתֶקְצְיָה (Exocathection, ובקיצור: Exo) - מצב של קתקסיס חיובי והפניית האנרגיה ליבידינלית של אדם אל פעילות חיצונית (למשל עסקים כלכליים והתרחשויות חברתיות או פוליטיות); בכך עשוי להיווצר מצב של נסיגה מהחיים התאורטיים ונטייה חזקה לעסוק בחיים המעשיים.
את המונחים טבע הפסיכולוג האמריקני הנרי אלכסנדר מוריי (Henry Alexander Murray), בספרו "Explorations in Personality" (1938). הם נוצרו מההלחם באנגלית endo/exo + cathexis, אך האטימולוגיה של המילה היא מיוונית, שבה המשמעות המילולית של המונח κάθεξις + ἔνδον/ἔξω היא אחיזה פנימית/חיצונית.
קורניליה יאקובס
אנה קורניליה יאקובסדוטר סמואלסון (נולדה ב-9 במרץ 1992), ידועה בשם הבמה שלה קורניליה יאקובס, היא זמרת-יוצרת שוודית. החלה את הקריירה המוזיקלית שלה לצד להקת הבנות "Love Generation", שהשתתפה במלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לתחרות הזמר של האירוויזיון, בשנים 2011 ו-2012. שירן, "Dance Alone", הגיע למקום ה-26 במצעד הסינגלים השוודי. היא חזרה לתחרות בשנת 2022 כזמרת יחידה, עם השיר "Hold Me Closer", שהעפיל לגמר. היא ניצחה בגמר, ונבחרה לייצג את שוודיה באירווזיון 2022 בטורינו, איטליה. ב-12 במאי 2022 ביצעה יאקובס את "Hold Me Closer" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-14 במאי ביצעה את שירה בגמר התחרות. היא הגיעה למקום הרביעי עם 438 נקודות (258 מהשופטים ו-180 מהקהל).
בשנת 2020 הלחינה וכתבה את השיר "Weight of the World", שהפך לשיר הפסקול של הסדרה הנורדית "Björnstad", מבית היוצר של HBO.
הקורפוס השישי (בריטניה)
הקורפוס ה-6 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה.
הקמת הקורפוס
בשנת 1876 הוחלט על הקמת 8 קורפוסים, ומטה הקורפוס ה-6 הוצב בצ'סטר, והוא כלל יחידות מיליציה. בשנת 1891 הוחלט על ארגון הצבא ב-6 קורפוסים, אשר התבססו על הפיקודים הקיימים, והקורפוס ה-6 הפך ל"פיקוד הסקוטי" עם מטה באדינבורו.
מלחמת העולם הראשונה
ב-1 ביוני 1915 הוקם הקורפוס ה-6 כחלק מהארמייה השנייה, והוא הועמד בפיקודו של ג'ון קייר ונטל את הפיקוד על האגף השמאלי באזור איפר. הקורפוס לחם במהלך קרב לוס, ובשנת 1916 הועבר תחת פיקוד הארמייה השלישית, עמה לחם בקרב אראס. בשנת 1918 לחם הקורפוס במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס.
זיקית אמבר
תיאור
זיקית זו בעלת והיא קרובה מאוד למין זיקית קצרת-קרן. היא בינונית בגודלה, קרובה ל-35 ס"מ ובעלת קרן-אף קצרה בדומה לקרובתה. הזיקית יכולה לשנות את צבעיה ולרוב היא ירוקה בהירה עד חומה עם בטן בהירה ופס בהיר לרוחב הבטן. רוב הגוף צבוע בדוגמת שיש בירוק-חום בהיר עד אדמוני ולעיתים צהוב.
הזיקית בעת "קסדה" רחבה עם קפל מאחורה ועיניים גדולות ומסתלסלות. היא טורפת של חרקים שונים שהיא לוכדת בלשונה בעודה מוסתרת בין הענפים. לרוב הזיקית חיה רוב הזמן בין העצים ולעיתים גם בין זלזלים ושיחים.
יוסף צאייח
הרב יוסף בן אברהם ן' צייאח (או אבן צאייאח), היה רב, מקובל ופוסק מוסתערבי שכיהן כרב העיר ירושלים וכרב הקהילה המוסתערבית בדמשק, היה חי ככל הנראה בסביבות השנים ר"ס (1499) וש"מ (1579). מהמרכזיים שבמתווי דרכה של הקבלה הנבואית.
רבותיו
בספריו הקבליים מזכיר רבי יוסף צייאח כמה פעמים את רבו אך ללא הזכרת שמו במפורש, הוא כותב באופן סתמי מורי בלא להזכיר את שמו, פרופ' יונתן גארב סבור שרבי יהודה בן משה אלבוטיני, מקובל אקסטטי שחי באותה תקופה בירושלים הוא רבו של רבי יוסף צייאח.
רבנותו
רבי יוסף צייאח מילא את מקומו של הרב שלמה סיריליו וכיהן כרבה של ירושלים למשך עשרים ושתים שנה.
יחסיו עם חכמי דורו
לרבי יוסף צייאח ישנה התכתבות עניפה עם חכמי דורו, מרבי יוסף קארו מחבר השולחן ערוך ועד הרדב"ז רבה של ירושלים באותה תקופה, בנוסף הוא חתום על כמה פסקים לצד חכמים אחרים מבני דורו,
חיבוריו
רבי יוסף צייאח חיבר כמה ספרים שחלקם נמצאים עדיין בכתב יד, ובתוכם ספר שו"ת הכולל כ-600 תשובות.
צפנת פענח, חיבור קבלי שתוכנו אינו ידוע. ספר זה נחשב במחקר הקבלה לספר אבוד. הרב צייאח מזכיר את ספרו זה כמה פעמים בתוך ספריו האחרים, ספר זה נשלח למצרים לנגיד רבי אברהם קאסטרו אביו של מהריק"ש בעל 'ערך לחם' שתמך כלכלית ברבי יוסף צייאח.
צרור החיים, פירוש קבלי למסכת ברכות, שנכתב בהשראת הספר אוצר הכבוד על מסכת ברכות לרבי טודרוס אבולעפיה. לספר זה ישנם שלשה כתבי יד, כתב יד אוסף להמן הנמצא בבית המדרש לרבנים בניו יורק שע"פ השוואתו עם כתבי ידיו המקוריים של הרב צייאח (אבן השהם אוסף בניהו, שארית יוסף אוטוגרף, ושו"ת) עולה כי מדובר בכתב היד המקורי, כתב יד זה הוא חלקי, כמו כן ישנם כתב יד מונטיפיורי שאף הוא חלקי ובלתי שלם, וכתב יד אוניברסיטת הרווארד שיש בו מספר דפים בודדים הקרועים בחלקם.
אבן השהם חיבור בו פורס ר"י צייאח את משנתו הקבלית סיום כתיבתו נעשה בשנת רצ"ח. החיד"א ב'שם הגדולים' (מערכת גדולים אות י' סימן קסג) מזכיר את הספר 'וספר אבן השהם ראיתיו כ"י'. לספר זה ישנם ארבעה כתבי יד, כתב יד אוסף בניהו שהוא כתב ידו המקורי של המחבר, אבל למעשה הוא חלקי, כתב יד סנט פטרבורג שחציו הראשון העתקה וחציו האחרון הוא המשך כתב היד המקורי שחסר מכתב יד בניהו, כתב יד הספרייה הלאומית וכתב יד אוניברסיטת בר-אילן, וכן כתב יד תלמוד תורה ליוורנו שהיא בעצם העתקה בלתי מושלמת. שארית יוסף, ביאור והרחבה לספר אבן השהם סיום כתיבתו נעשה בשנת ש"ט, ואף אותו מזכיר החיד"א שם 'גם ראיתי ספר שארית יוסף ס' גדול כ"י בחכמת הצירוף ופי' ספר יצירה, וכתוב שם שחברו בעה"ק ירושלים ת"ו שנת ש"ט'. לספר זה ישנו כתב יד אחד ויחיד שהוא גם האוטוגרף של המחבר [ראה צילום].
שאלות ותשובות בהלכה גם ספר זה מזכיר החיד"א שם 'הרב מהר"ר יוסף ן' צאייאח בזמן מרן בית יוסף וראיתי ס' גדול מתשובותיו כ"י'.
ישנו חיבור קצר נוסף שלגבי ייחוסו לרבי יוסף צייאח ישנן ספיקות, חיבור זה הוא פירוש לתפילה (ראה למעלה בכותרת 'לידתו') המופיע בצד הפירוש אור זרוע על התפילות לרבי דוד בן רבי יהודה החסיד.
ארבעה מתוך ספריו עוסקים בקבלה וספר אחד בלבד עוסק בהלכה, גם הספרים צרור החיים ואבן השהם נכתבו במיוחד לבקשת רבי אברהם קאסטרו ונשלחו אליו למצרים, הספר שארית יוסף שהוא ספרו האחרון בקבלה והגדול שבהם, לא נשלח למצרים אלא נשאר בירושלים,
שיטתו בקבלה
דרכו בקבלה היא אקסטטית (קבלה נבואית) בדומה לרבי אברהם אבולעפיה ורבי יהודה בן משה אלבוטיני. אמנם שיטת הצירופים שהיא המאפיין המרכזי של הקבלה הנבואית אקסטטית מפותחת אצל רבי יוסף צייאח באופן חסר תקדים.
ג'יימס סמית'סון
ג'יימס סמית'סון (באנגלית: James Smithson) היה כימאי ומינרלוג אנגלי הידוע בשל ייסודו את מכון סמית'סוניאן בווושינגטון די. סי.. במהלך המאה ה-18 הוציא לאור מספר מאמרים מדעיים למען החברה המלכותית. כמו כן סייע בפיתוח הקלמין הקרוי על שמו – סמיתסוניט.
קריירה מדעית
סמית'סון הקדיש את חייו למען חקר מדעי הטבע, וביקר בפירנצה, פריז, סקסוניה והרי האלפים בשווייץ כדי למצוא קריסטלים ומינרלים, ולבצע בהם ניסויים שונים בשביל לגלות ולסווג סוגי יסודות כימיים למיניהם. ב-1802 הוכיח סמית'סון שמינרל הסמיתסוניט הוא בעצם קרבונט של יסוד האבץ ולא תחמוצת, זאת בניגוד לדעה שרווחה אז. כאות הוקרה על ממצאו, נקרא המינרל (ZnCO3) על שמו על ב-1832, ידי מדען צרפתי.
סמית'סון פרסם 27 מאמרים על כימיה, גאולוגיה ומינרלוגיה בכתבי עת מדעיים.
מותו
סמית'סון מת בג'נובה, איטליה ב-27 ביוני 1829 ונקבר בבית קברות פרוטסטנטי בסמפיירדרנה. בצוואתו כתב שאת הונו יוריש לאחיינו – הנרי ג'יימס דיקנסון (שאת שם משפחתו שינה להונגרפירד כתנאי לקבלת הירושה). בצוואה כתב שהנרי ג'יימס או ילדיו הם אלה שיירשו את הונו, והתנה שאם לא יחיה עד מותו של סמית'סון או שלהנרי לא יהיו ילדים שיירשו, כספיו ייתרמו למען ייסוד מוסד חינוכי בארצות הברית אשר ייקרא על שמו – מכון סמית'סוניאן. הנרי ג'יימס מת ב-1835, רווק וללא ילדים, ועל כן כל הונו נתרם למוסד אשר ייסד.
המערכה על הגבולות
המערכה על הגבולות הייתה סדרה של ארבעה קרבות אשר התרחשו באזור לורן והארדנים במזרח צרפת ובדרום בלגיה בין התאריכים 14–24 באוגוסט 1914, מיד עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בקרבות אלה לחמו כוחות גרמניים נגד כוחות צרפתיים, בריטיים ובלגיים לאורכה של החזית המערבית. הכוחות הלוחמים במערכה זו כללו כ-1,300,000 חיילים מכל צד והיו הביטוי בשטח של יישום תוכנית שליפן הגרמנית ו"תוכנית 17" הצרפתית.
הפסדי הכוחות הצרפתיים וכישלון ההתקפה הצרפתית בהתאם לתוכנית 17 גרמו לנסיגה עמוקה שלהם לצורך ארגון מחדש ביחד עם כוחות בריטיים קטנים על נהר מארן וסביב ורדן.
סיכום המערכה על הגבולות בחודש הראשון למלחמה הותיר את צרפת עם 260,000 נפגעים כאשר 140,000 מתוכם נפגעו בארבעת ימי הלחימה העיקריים של המערכה על הגבולות.
מכרה הפחם אומבילין
מכרה הפחם אומבילין (אינדונזית Tambang Batu Bara Ombilin; הולנדית Ombilin kolenmijn) הוא מכרה פחם בלתי פעיל במערב סומטרה. המכרה הוא חלק ממכלול תעשייתי שהוקם כדי לכרות, לעבד ולשנע פחם מאזורים בלתי נגישים באי. המכלול הוקם בידי ממשלת איי הודו המזרחיים ההולנדיים החל בשלהי המאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20, והמשיך והיה פעיל לאחר עצמאות אינדונזיה עד שנסגר בשנת 2002. בשנת 2019 הוכרז המכלול כאתר מורשת עולמית שמחולק לשלושה חלקים: המכרה עצמו ועיר הכורים סאוואהלונטו (Sawahlunto) שהוקמה ב-1881 בסמוך לו, מתקני אחסנת הפחם והנמל באמאהבן (Emmahaven), ורשת מסילות ברזל באורך כולל של 155 ק"מ שמחברת בין שני אלה.
היסטוריה
גאולוגים הולנדיים חשדו בקיומם של מרבצי פחם נרחבים באזור כבר באמצע המאה ה-19, וב-1868 התגלה שדה הפחם של אומבילין. עם זאת, ריחוקו של האתר מאמצעי תחבורה, טופוגרפיה הררית ועומק המרבצים, מנעו את תחילת הפקת הפחם. בין השנים 1873–1875 נערך סקר התכנות להנחת מסילת ברזל מהאתר דרך רכס ההרים שחוצץ בינו לבין חופה המערבי של סומטרה ועד לאזור העיר פדאנג שבחוף האוקיינוס ההודי, אולם לממשלת איי הודו המזרחיים לא היו משאבים בשל המלחמה נגד סולטנות אצ'ה בצפון סומטרה ובשל סלילת מסילות ברזל באי ג'אווה. בעקבות דיון בבית הנבחרים הוחלט כי הפחם יופק בידי הממשלה ולא במימון פרטי, והבנייה החלה. מסילת הרכבת הונחה בין השנים 1887–1891, והמצאת הרכבת המונעת באמצעות גלגל שיניים סייעה בקיצור המסלול. ב-1891 החלה הקמת עיר הכורים המתוכננת סאוואהלונטו. מצפון למרכז המסחרי של העיר הוקמו מבני התעשייה לעיבוד הפחם ולאחסונו וכן מבני מנהלה. ממערב למרכז העיר קם אזור המגורים עבור הכורים החופשיים, בית חולים ומתקני ספורט. מחוץ לעיר שכן בית הספר לכריה שנוסד ב-1916, ובית כלא שבו שהו האסירים שהובאו לאומבילין לעבודות כפייה. הפחם שונע לאמאהאבן מדרום לפדאנג לאורך מסילה שאורכה 155 ק"מ, ואוחסן במבני בטון ענקיים שהוקמו בנמל ב-1888. הקמת הנמל הסתיימה ב-1893 והוא השתרע על פני קמ"ר אחד. מכרה הפחם עצמו נפתח ב-1892 והגיע לשיא תפוקתו לפני מלחמת העולם השנייה ב-1930, עת נכרו בו 620,000 טונות של פחם. ההפקה נמשכה בתקופת הכיבוש היפני (1942-1945) ולאחר עצמאות אינדונזיה, וב-1976 הופקו באתר 1.2 מיליון טונות של פחם. ב-2002 המכרה הפתוח נסגר וב-2011 הוא הונגש לתיירות.
כוח העבודה במכרה
באתר הועסקו שלושה סוגי עובדים: בין שלוש הקבוצות שררו יחסים מתוחים בשל תנאי העבודה הקשים, בייחוד בתקופה המוקדמת של פעילות המכרה. בין קבוצות אתניות שונות הייתה תחרות על המשאבים המוגבלים, והמקום ידע מחאות בשל איכות ירודה של מזון וטיפול רפואי בלתי ראוי. החל משנות ה-20 של המאה ה-20 תנאי העבודה השתפרו במידת מה כדי לשמר את התפוקה במכרה; וכדי להשיג רגיעה במתיחות נעשו מאמצים להפריד בין הקבוצות השונות, בין היתר בהקמת מגורים נפרדים לעובדי הכפייה. במשך השנים היו מקרי נישואין רבים בין כורים ונשים מקומיות, וכיום אוכלוסיית סאוואהלונטו היא הטרוגנית עם שורשים סיניים, מלאים, ג'אווהנזים ומינאנגקבאו.
הרעלת אלכסיי נבלני
רוסים בולטים אחרים, בהם פעילים, עיתונאים ומרגלים לשעבר, במיוחד אלה שביקרו את הקרמלין, סבלו מהרעלה מכוונת בעשורים האחרונים, ביניהם אלכסנדר ליטוויננקו וסרגיי סקריפאל. ההנחה היא שנבלני, המבקר הראשי של נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, הורעל בתקיפה ממניעים פוליטיים בעקבות עבודתו. איוואן ז'דנוב, ראש הקרן למאבק בשחיתות של נבלני, אמר כי נבלני הפך ליעד בשל אחת מחקירות הקרן נגד בכירי הממשל הרוסי. נבלני האשים את פוטין באחריות להרעלתו. האיחוד האירופי ובריטניה הטילו סנקציות בגין הרעלת נבלני על מנהל שירות הביטחון הפדרלי, אלכסנדר בורטניקוב, ועל חמישה בכירים רוסים אחרים ומרכז כימי ממשלתי. על פי האיחוד האירופי, הרעלת נבלני התאפשרה "רק בהסכמת לשכת הנשיא" ובהשתתפות שירות הביטחון הפדרלי.
התובעים הרוסים סירבו לפתוח בחקירה פלילית רשמית של ההרעלה וטענו שלא מצאו שום סימן לפשע.
היסטוריית הרעלות של נבלני ומתנגדי משטר נוספים ברוסיה
נבלני הותקף מספר פעמים בשנים שלפני ההרעלה בחומרים כימיים. ב־27 באפריל 2017 הותקף נבלני על ידי תוקפים אלמונים מחוץ למשרדו בקרן למלחמה בשחיתות שהתיזו על פניו צבע ירוק מבריק, אולי מעורבב עם רכיבים אחרים (ראו התקפה בצבע). לדבריו, הוא איבד 80 אחוז מהראייה בעינו הימנית. הוא גם אמר שהרופא שלו האמין שיש חומר מאכל שני בנוזל וכי "יש תקווה" שהראיה האבודה תוחזר. הוא טען גם שהתוקף היה אלכסנדר פטרונקו, אדם שלטענתו היה בקשרים עם סגן יושב ראש הדומה הרוסית, פיוטר אולגוביץ' טולסטוי. נבלני האשים את הקרמלין בתיאום התקיפה.
תקרית נוספת התרחשה ביולי 2019, כאשר נבלני נעצר ונכלא. ב-28 ביולי הוא אושפז עם פגיעה קשה בעיניו ובעורו. בבית החולים אובחנה אצלו תגובה אלרגית, אם כי על אבחנה זו ערערה אנסטסיה ואסילייבה, אחת מרופאותיו האישיות. ואסילייבה הטילה ספק באבחון והציעה את האפשרות שמצבו של נבלני הוא תוצאה של "ההשפעות המזיקות של כימיקלים שלא זוהו". ב-29 ביולי 2019 שוחרר נבלני מבית החולים ונלקח חזרה לכלא, למרות התנגדויות הרופאה האישית שהטילה ספק במניעי בית החולים.
ההנחה היא שנבלני הורעל בהתקפה פוליטית כ"עונש" על עבודתו באופוזיציה. רוסים בולטים אחרים, כולל פעילים, עיתונאים ומרגלים לשעבר, סבלו מהתקפות והרעלות בעשורים קודם לכן כמו ליטוויננקו בשנת 2006 וסקריפאל בשנת 2018, שניהם בבריטניה. במקרה הראשון, הוכנס הרעל לתה של ליטוויננקו. במקרה האחרון, נעשה שימוש בגז העצבים נוביצ'וק. על פי הניו יורק טיימס, מומחים הביעו ספקות כי נוביצ'וק ישמש מישהו אחר שאינו סוכן בחסות המדינה. הרשויות הבריטיות האשימו בשתי ההתקפות את סוכנויות הביון הרוסיות ובירור הגיע למסקנה כי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין אישר "ככל הנראה" את חיסול ליטוויננקו. עיתונאית ותומכת זכויות האדם אנה פוליטקובסקיה, הידועה בביקורתה על פוטין וסיקורה את מלחמת צ'צ'ניה השנייה, חלתה במהלך טיסה לסיקור המצור על בית הספר בבסלאן בשנת 2004 לאחר ששתתה תה בניסיון הרעלה לכאורה. מאוחר יותר היא נרצחה בשנת 2006. בשנת 2018, פעיל פוסי ריוט פיוטר ורזילוב אושפז במוסקבה ומאוחר יותר נלקח לבית החולים שאריטה בברלין כעבור כמה ימים לטיפול שאורגן על ידי הקרן "קולנוע לשלום" לאחר חשד להרעלה, שם אמרו הרופאים בבית החולים כי "סביר מאוד" שהוא הורעל.
הימים שקדמו להרעלה
באוגוסט 2020, בימים שקדמו להרעלה, פרסם נבלני סרטונים בערוץ היוטיוב שלו, בהם הביע תמיכה בהפגנות הבלארוסיות הפרו-דמוקרטיות, שהושפעו מתוצאות הבחירות הנשיאותיות בבלארוס. נבלני כתב גם כי סוג ה'מהפכה' שמתרחש בבלארוס השכנה יתרחש בקרוב ברוסיה. אתר החדשות המקומי "טייגה. מידע" דיווח כי במהלך נסיעתו בסיביר ערך נבלני חקירה, וכן פגש מועמדים ומתנדבים מקומיים. כשנשאל אם נבלני מכין חשיפה זמן קצר לפני שחש ברע, אמרה עורכת דינו של נבלני ליובוב סובול "אני לא יכולה לחשוף את כל הפרטים, אבל נבלני היה בטיול במסגרת עבודה. הוא לא יוצא לנוח במחוזות". מאוחר יותר פורסם חקירת הווידאו על ידי צוותו של נבלני ב-31 באוגוסט.
לדברי האקטיביסט איליה צ'ומאקוב, שפגש את נבלני יחד עם תומכים אחרים יום לפני טיסתו, כאשר נבלני נשאל מדוע אינו מת, הוא אמר כי מותו לא יועיל לפוטין וכי זה יהפוך אותו לגיבור.
הרעלה והתאוששות
ב־20 באוגוסט 2020 נבלני הרגיש ברע במהלך טיסה מטומסק למוסקבה ואושפז בבית החולים הקליני העירוני מספר 1 בעיר אומסק, שם ביצע המטוס נחיתת חירום. השינוי במצבו במטוס היה פתאומי וחריף וצילומי וידאו הראו את אנשי הצוות בטיסה ממהרים לעברו ואת נבלני בוכה מכאב חזק.