cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניתוח סנטימנט
זיהוי סובייקטיביות/אובייקטיביות
המונח 'אובייקטיבי' מתייחס לאירוע הנושא מידע עובדתי. למשל, המשפט 'כדי להיבחר לנשיא ארצות הברית, מועמד חייב להיות בן שלושים וחמש לפחות'. המונח 'סובייקטיבי' מתאר אירוע באמצעות דעות אישיות ושיפוטיות, למשל המשפט 'אנחנו האמריקאים צריכים לבחור נשיא שהוא בוגר ומסוגל לקבל החלטות נבונות'.
זיהוי תכונה/היבט
משימה זו מתייחסת לזיהוי דעות או רגשות המובעים ביחס לתכונות או היבטים מסוימים של ישות כלשהי, למשל מסך של טלפון סלולרי, שירות של מסעדה או איכות צילום של מצלמה. מאפיינים שונים של אותה ישות יכולים ליצור תגובות רגשיות שונות, למשל למלון יכול להיות מיקום נוח, אבל אוכל בינוני. בעיה זו כוללת מספר בעיות משנה, למשל, זיהוי ישויות רלוונטיות, חילוץ התכונות/ההיבטים של אותן ישויות, וקביעה אם דעה המובעת על כל תכונה/היבט היא חיובית, שלילית או נייטרלית.
דירוג אינטנסיביות
זיהוי עוצמת הרגשות המובעים בטקסט נתון. עוצמה זו היא לעיתים בעלת חשיבות מכרעת בהבנת התחושה המדויקת הנובעת מהטקסט (למשל, 'טוב' לעומת 'מדהים').
אדריכלות ביזנטית
אדריכלות ביזנטית היא סגנון אדריכלי שהתפתח מהאדריכלות הרומית ואפיין את הבנייה של האימפריה הביזנטית באזור מזרח הים התיכון מן המאה ה-4 ועד שלהי ימי הביניים. חלק נכבד מהאדריכלות הביזנטית נמצא בעיר איסטנבול אשר נקראה בעבר קונסטנטינופול והייתה בירת האימפריה. רוב המבנים בסגנון זה הם כנסיות ומנזרים וחלקם, אשר נמצאים בטורקיה, הפכו למסגדים בתקופה העות'מאנית ובכך הצליחו להשתמר עד לימינו.
מאפייני הסגנון
לאחר חלוקת האימפריה הרומית חיפש הקיסר יוסטיניאנוס סוג חדש של אדריכלות עבור הכנסיות החדשות. הבסיס הקודם שהיה לו היה סגנון הבנייה של הכנסיות בנצרות הקדומה שדמו מאוד לבזיליקות הרומיות. הכנסיות הביזנטיות שנבנו כבר בתקופת יוסטיניאנוס שאפו לתת תחושה של הרבה יותר אור רוחני בחלל, בדומה לתפיסות המאוחרות יותר של אדריכלות הכנסיות.
לאחר נפילת האימפריה הרומית ושקיעת אירופה לתוך חשכת ימי הביניים נשתכחו מקצועות ואומנויות רבים. הדבר ניכר בעיקר בפרטי הבנייה של האדריכלות הביזנטית כמו למשל בכותרות עמודים (שאינם לפי הסדרים הקלאסיים).
רוב הכנסיות הביזנטיות נבנו לפי תוכנית של צלב יווני וללא ספינות ארוכות כמו בכנסיות אחרות.
חידושים טכנולוגיים
הביזנטים המציאו טכנולוגיה של בניית כיפה מעל שדה ריבועי, טכניקה אותה לא הצליחו הרומאים לגלות. כל מבני הכיפה הרומים היו בנויים מעל חלל בצורת גליל. בטכניקה הביזנטית, בסיס הכיפה היה ריבוע שחסם בתוכו את המעגל עליו יושבת הכיפה. ארבעת הפלחים המיותרים נחתכו ובמקומם נבנו קשתות אשר החזיקו מעליהן מעגל נוסף קטן יותר שקוטרו היה שווה לאורך הצלע של הריבוע. ממעגל זה ומעלה המשיכה הכיפה או שנבנה גליל ומעליו כיפה חצי כדורית. בין המעגל הקטן והקשתות מתקבלים ארבעה משולשים בעלי צלעות מעוגלות שכל אחד מכונה פנדנטיבה. את הפנדנטיבה ניתן לראות באופן ברור בפנים של הכנסייה כפי שרואים בצילום הפנים של איה סופיה.
Sooner or Later
Sooner or Later (בעברית: בְּמוּקדָם אוֹ בְּמאוּחָר) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, מתוך הפסקול השני שלה, I'm Breathless. השיר יצא לאור ב-21 במאי 1990, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר וסייר רקורדס. הוא נכתב על ידי סטיבן סונדהיים והופק על ידי מדונה וביל בוטרל.
השיר זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, אם כי הזמרת לא הייתה שותפה לכתיבתו, ולכן היא לא קיבלה קרדיט על הפרס.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סטיבן סונדהיים לבדו והופק על ידי מדונה וביל בוטרל. ב-13 באפריל 1990, יצאה מדונה לסיבוב ההופעות השלישי שלה "Blond Ambition World Tour", אשר תמך בפסקול I'm Breathless. במהלך סיבוב ההופעות ביצעה את השיר מספר פעמים. במהלך ביצוע השיר עם מייקל ג'קסון התלבשה מדונה בדמותה של מרילין מונרו.
בטקס פרסי אוסקר ה-63 נקרא השיר בשם "".
ברנדן רייט
ברנדן קית' רייט (באנגלית: Brandan Keith Wright; נולד ב-5 באוקטובר 1987) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2007–2018. לאורך 11 עונותיו ב-NBA שיחק עבור 7 קבוצות שונות, ורשם ממוצעים כוללים של 7.0 נקודות ו-3.6 ריבאונדים למשחק.
קריירת תיכונים ומכללות
בשנת 2006 החל ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית, והצטרף אל קבוצת הכדורסל שלה יחד עם ויין אלינגטון, טיי לוסון ודיון תומפסון. בעונתו היחידה בליגת המכללות העמיד ממוצעים של 14.7 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-1.8 חסימות למשחק, וסייע ל"טאר הילס" להעפיל לרבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight). במשחק רבע הגמר קלע רייט 14 נקודות, אך קבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת ג'ורג'טאון, בה שיחקו רוי היברט וג'ף גרין. בסיום אותה עונה זכה רייט בתואר "רוקי השנה של מחוז ACC", ונבחר לחמישייה השנייה של העונה במחוז.
קריירת משחק ב-NBA
בדראפט ה-NBA 2007 נבחר רייט בבחירה השמינית על ידי שארלוט בובקאטס, ומיד הועבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לג'ייסון ריצ'רדסון. בשלוש עונותיו המלאות בגולדן סטייט שותף ב-77 משחקים בסך הכול (מתוך 246), בשל פציעה בכתפו השמאלית. לאורך התקופה קלע 6.2 נקודות בממוצע למשחק.
במהלך עונת הועבר יחד עם דן גדזוריץ' בטרייד לניו ג'רזי נטס, בתמורה לטרוי מרפי.
בקיץ 2011 חתם על חוזה לשנתיים בדאלאס מאבריקס, אלופת ה-NBA המכהנת, ובקיץ 2013 האריך את חוזהו בקבוצה לשנתיים נוספות. בעונות ו-, במהלכה קלע שיא קריירה של 9.1 נקודות למשחק, הודח עם המאבריקס בסיבוב הפלייאוף הראשון.
בדצמבר 2014 הועבר יחד עם ג'מיר נלסון, ג'יי קראודר ושתי בחירות דראפט עתידיות לבוסטון סלטיקס, בתמורה לראז'ון רונדו ודווייט פאוול. לאחר 8 משחקים בלבד בבוסטון הועבר בטרייד נוסף לפיניקס סאנס, תמורת בחירת דראפט עתידית.
לקראת עונת חתם בממפיס גריזליס על חוזה ל-3 עונות, בסך כ-18 מיליון דולר. בשתי עונותיו הראשונות בממפיס החמיץ רייט 124 משחקים בשל פציעות שונות בברכו הימנית, בקרסולו השמאלי ובמפשעה. בפברואר 2018, לאחר 27 משחקים בעונת, שוחרר מהקבוצה. יומיים לאחר שחרורו מהגריזליס חתם רייט על חוזה ביוסטון רוקטס, אולם כבר במשחקו הראשון בקבוצה נפצע בברכו הימנית ונזקק לניתוח, בגינו שוחרר מהרוקטס ולמעשה פרש ממשחק.
דוד עמנואל
דוד עמנואל (או דוד אמנואל, ברומנית: David Emmanuel; 31 בינואר 1854 - 4 בפברואר 1941 בבוקרשט) היה מתמטיקאי יהודי רומני, נחשב לאבי המתמטיקה המודרנית ברומניה, בשנת 1936 נבחר כחבר לשם כבוד של האקדמיה הרומנית.
ילדותו ולימודיו
דוד עמנואל נולד בשנת  1854  בבוקרשט, אז בירת נסיכות ולאכיה,  במשפחה יהודית ענייה ומרובת ילדים, בעלת שורשים ספרדיים. אביו מנולה עמנואל היה נגר. התגורר זמן מה בפלוישט ולמד בבית ספר יסודי בעיר. אחר כך עבר לגור בבוקרשט ולמד בגימנסיית " גאורגה שינקאי" ובתיכון "גאורגה לזר". עוד מילדותו גילה כישרון למתמטיקה ובשלב מסוים לימד שיעורים פרטיים כדי להתפרנס. בעזרת שיעורים פרטיים ובעזרת מלגה מקרן יעקב לבל נסע לפריז כדי ללמוד שם בשנים 1873–1879 בקורסים למתמטיקה מודרנית ולפיזיקה שבפקולטה למדעים בסורבון ובאקול פראטיק דה אוטז אטיד. ב-1876 סיים את התואר הראשון במתמטיקה וב-1877 את התואר BA בפיזיקה. בשנת 1879 השלים את לימודי הדוקטורט שלו במתמטיקה באוניברסיטת סורבון והיה, אחרי ספירו חארט, השני בין ילידי רומניה שסיים שם דוקטורט במתמטיקה. הוא היה הרומני החמישי שבכלל סיים תואר דוקטור במתמטיקה. נושא עבודתו, אותה הציג בפני ועדה מורכבת מהפרופסורים פויזה (Puiseux), בריו ובוקה, היה "מחקר על אינטגרלים אבלים מסוג שלישי".
פעילותו האקדמית ברומניה
בשובו בשנת 1879 לרומניה היה בהתחלה מורה למתמטיקה בתיכון "גאורגה לזר", אחר כך בשנת 1880 התמנה פרופסור ממלא מקום בקתדרה לאלגברה ולגאומטריה אנליטית בפקולטה למדעים של אוניברסיטת בוקרשט, אחר כך בשנים 1881–1890 פרופסור לאלגברה וחשבון אינפיניטזימילי ב"בית הספר המיוחד לארטילריה ולהנדסה קרבית" שבקאליה גריביציי בבוקרשט. ב-28 בספטמבר 1882 מונה לפרופסור לאלגברה גבוהה ולתורת הפונקציות, בקתדרה שהוקמה לא מכבר בפקולטה למדעים של אוניברסיטת בוקרשט. בשנת 1882 התמנה גם למרצה בבית הספר הנורמלי (הפדגוגי) הגבוה שבניהולו של אלכסנדרו אודובסקו. במסגרת זו לימד בשנת 1888 קורסים ראשונים ברומניה בתורת החבורות בתורת גלואה. בשנים 1881–1927 כיהן גם ב"בית הספר לגשרים וכבישים", שהפך אחרי 1920 למכון הפוליטכני של בוקרשט. לימד שם כפרופסור למתמטיקה יסודית. במסגרת עבודתו באוניברסיטה הוא היה מורם של מספר מתמטיקאים רומנים ידועים, כגון גאורגה ציצייקה, טראיאן ללסקו, סימיון סטוילוב, מירון ניקולסקו ואוקטב אוניצ'סקו.
עמנואל היה נשיא הכבוד של הקונגרס הראשון למתמטיקה שנערך ברומניה, בקלוז' ב-9 במאי 1929. בשנת 1930 פרש דוד עמנואל לגמלאות ובמקומו מונה כפרופסור לתורת הפונקציות דימיטריה פומפיו. בעבודתו המחקרית הסתמך הרבה על רעיונותיהם של ויירשטראס וקושי. בין היתר עסק עמנואל בחקר תורת הפונקציות האליפטיות. הקורס שלו לתורת הפונקציות האליפטיות שימש להוראה במשך מאה שנה. נודע כמרצה מוכשר, ששיעוריו היו ברורים ומוקפדים, שנהג לעדכן בהתמדה את חומר הקורסים.
בשנים 1924–1927 פרסם ספר לימוד מקיף לתורת הפונקציות, בשני כרכים.
דוד עמנואל נפטר בבוקרשט בגיל 87 בפברואר 1941. לפי בקשתו גופתו נשרפה במשרפה בבוקרשט.
פרסומים
עמנואל כתב 14 ספרים.
קישורים חיצוניים
2016 și povești din Bucureștiul sefard Editura Aglaia București]
לייטון
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
נסיכות הבוחר מקלן
נסיכות הבוחר מקלן (בגרמנית: Kurfürstentum Köln) הייתה אחת המדינות הכי משפיעות באימפריה הרומית הקדושה, והשליט בה נחשב כנסיך הבוחר השני לאחר הארכיבישוף של מיינץ. הנסיכות התקיימה עד לשנת 1803, שאז הוחלט על חילוט שטחי הכנסייה בגרמניה, ומסירתם לנסיכויות חילוניות סמוכות.
היסטוריה
בישופות קלן נוסדה עוד בתקופת השלטון הרומי בעיר, ועם הזמן תפסה מקום חשוב ככנסיית המטרופולין. בשנת 953 קיבלה הבישופות מעמד של ארכיבישופות, ובשנת 1356 קיבלה הארכיבישופות מעמד של נסיכות הבוחר, והנסיך-ארכיבישוף של המחוז היה אחד מהנסיכים שבחרו בקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בקרב ורינגן בשנת 1288 נתפס הארכיבישוף של קלן על ידי חיילי העיר, ונאלץ להעניק לעיר אוטונומיה כמעט מלאה. בהמשך הועברה בירת הנסיכות לבון, ובשנת 1475 הוכרזה קלן כעיר קיסרית חופשית, ונהייתה עצמאית לגמרי ללא שום תלות בארכיבישוף.
בימי הביניים, בין השנים 1200–1500, הייתה הנסיכות חברה בברית ערי הנזה, ובעקבות כך הפכה לאזור מסחר חשוב בגרמניה.
במהלך המאה ה-16 המירו שני ארכיבישופים של קלן את דתם לפרוטסטנטית; הראשון הרמן פון ויד התפטר בשנת 1547 מתפקידו, ואילו השני גבהארד טרוכזס פון ואלדבורג המיר את דתו ונשא אשה, ובעקבות כך פרצה מלחמת קלן, שנמשכה 6 שנים, ובסיומה עברה הנסיכות רפורמציה נגדית, והנצרות הקתולית התחזקה בשטחי הנסיכות.
בשנת 1795 כבשה צרפת את שטחי הנסיכות בגדה השמאלית של הריין, ובשנת 1801 סיפחה אותם באופן רשמי. בשנת 1803 הוחלט על חילוט נכסי הכנסייה באימפריה, ואף הארכיבישופות של קלן פורקה, ושטחיה הנותרים חולקו בין הדוכסות הגדולה של הסן שקיבלה את דוכסות וסטפליה, דוכסות נסאו, ורוזנות ויד-ראנקל.
גדר ההפרדה
גדר ההפרדה (גם חומת ההפרדה או גדר הביטחון; לעניין השם ראו בהמשך) היא גדר גבול שהוקמה על ידי ישראל, בעיקר לאורך הקו הירוק ומקצתה בתוך שטחי יהודה ושומרון, לשם מניעת מעבר בלתי מורשה של פלסטינים למרכזי אוכלוסייה ישראליים, במטרה למנוע חדירת מחבלים פלסטינים, ובכללם מחבלים מתאבדים. הגדר, שנבנתה בשנים 2002–2006 ומתוחזקת גם כיום, היא באורך משוער של כ-720 קילומטר. עלות הקמתה מוערכת בכ-8 עד 9 מיליארד שקלים, על פי ממ"מ. לגדר גם עלות שוטפת של 140 מיליון שקלים בשנה על פי מבקר המדינה.
הגדר כוללת בתוכה את מה שמכונה "גושי ההתיישבות" (כמו גוש עציון, מעלה אדומים, אריאל וגוש קרני שומרון, לצד יישובים סמוכים לקו הירוק), המכילים אזורים הנמצאים בקונצנזוס להיות חלק מישראל בכל הסכם מדיני.
טרמינולוגיה
כמו הגדר עצמה, גם שמה שנוי במחלוקת, בעיקר בשאלה האם היא "גדר" או "חומה". שמות שונים למכשול נגזרים מתפישת עולמו הפוליטית של הדובר ומעמדתו כלפי המכשול. בעברית לרוב קוראים לה "גדר ההפרדה" אך בנאום שנשא אריאל שרון באו"ם הוא השתמש במונח "גדר הביטחון", מונח זה מופיע גם בסעיף 2.ד בהחלטת הממשלה מ-24 ביוני 2002. לעיתים קוראים לזה "מכשול ההפרדה". שר ההסברה, יולי אדלשטיין, שילב בין הכינויים ואמר כי "בצד הישראלי של הגדר עומדת חומה בת מאות קילומטרים".
מדינת ישראל קוראת לגדר באנגלית "The Security Fence" ("גדר הביטחון") ולעיתים גם Anti-terrorist Fence ("גדר אנטי-טרוריסטית") על מנת להדגיש את חשיבותה הביטחונית במניעת טרור. כלל מערכת הביצורים והגדרות כנגד מחבלים באזורי קו התפר נקרא "מכשול קו התפר". הפלסטינים ומתנגדי הגדר קוראים לה "The Separation Wall" ("חומת ההפרדה"), או "Apartheid Wall" ("חומת האפרטהייד/הפרדה גזעית"), בשל ההפרדה הגזעית שהיא מבססת, ועקב היות חלקים רבים ממנה, ובייחוד באזורים העירוניים, חומת בטון גבוהה ולא גדר.
כפשרה נייטרלית בין שתי הגרסאות משתמשים באנגלית במושג "Barrier" ("מחסום" או "מכשול"). שמות נוספים שמקובלים באנגלית הם "Israeli West Bank barrier" (בתרגום חופשי: "המחסום הישראלי של הגדה המערבית"), "Israeli Separation Barrier" ("מכשול ההפרדה הישראלי") ו-"Israeli Security Barrier" ("מחסום הביטחון הישראלי").
היסטוריה של רעיון הגדר
במקביל להעברת מרבית רצועת עזה לשליטת הרשות הפלסטינית ב־1994, נבנתה סביב הרצועה גדר ביטחונית, שאפשרה יציאה מהרצועה רק באמצעות מעברים מסודרים. הקמת הגדר הובילה לירידה מהותית בפעילות מְפַגעים מרצועת עזה, בשטחה המרכזי של ישראל.
כשעלה לראשונה הרעיון לבנות מכשול פיזי בין ישראל גופא לשטחים הן אנשי שמאל והן אנשי ימין התנגדו לו. טענתם של אנשי הימין הייתה שהדרך הנכונה ללחום בטרור היא באמצעות הפעלת לחץ צבאי רצוף, ולא באמצעות הסתגרות מאחורי גדרות, וכי הגדר תעלה כסף רב למשלם המיסים הישראלי, כשתועלתה מוטלת בספק. בנוסף חששו אנשי הימין שבכוח הגדר להביא לחלוקה דה פקטו של הארץ ולגרום להפניית הפיגועים כלפי ההתנחלויות הנמצאות מעברה המזרחי של הגדר. טענתם של אנשי השמאל הייתה שאין לתמוך בהקמת גדר הפרדה ביטחונית שאינה מלווה בפינוי התנחלויות או בנסיגה משטחי יו"ש שיישארו בצד שאינו מוגן בגדר. כמו כן, הציעו אנשי השמאל גדר המבוססת על תוואי הקו הירוק.
התרקמות ההחלטה על הקמת הגדר וקבלתה בציבור
ב־1995, התקבלה בממשלת רבין החלטה על הקמת גדר, לא כתגובה לטרור, אלא כדי ליצור גבול בין ישראל לבין הרשות הפלסטינית. השר לביטחון פנים, משה שחל, מונה לעמוד בראש ועדה שתדון בהקמת גדר ההפרדה. החלטה זו לא יושמה מסיבות שונות (בהן: רצח רבין).
ביולי 1996, שר הביטחון, יצחק מרדכי, מודיע שהוא מתנגד לתוכנית ההפרדה של ממשלת רבין והתוכנית מוקפאת.
ב־1999 המליצה "מנהלת השלום" בממשלת אהוד ברק להקים חלק מהאלמנטים של הגדר אולם ברק דחה את ההמלצה. לאחר ועידת קמפ דייוויד הודיע ברק על הקמת שתי גדרות, אחת על הקו הירוק והשנייה סביב גושי ההתנחלויות אולם לא נקט צעדים כלשהם בנושא. הדיון בנושא הופסק לאחר בחירתו של אריאל שרון. באפריל 2001 העביר שרון, שהתנגד תחילה להקמת הגדר, את הטיפול בנושא למועצה לביטחון לאומי. אבל במחצית 2002 החל לשנות את עמדתו ביחס לגדר.
את המאבק הציבורי למען הקמת גדר הפרדה ביטחונית רציפה החלה תנועת "גדר לחיים – התנועה הציבורית להקמת גדר ביטחון", שהוקמה ביוני 2001 לאחר הפיגוע בדולפינריום על ידי אזרחים מכל רחבי הארץ.
הבולט ביותר במאבק היה חיים רמון, שניהל במפלגתו (העבודה), בכנסת ובציבור, החל ב-2001, מסע למען גדר ההפרדה (לימים כינה אותו ראש הממשלה אריאל שרון "אבי תוכנית ההפרדה"). בלטו בתמיכתם בגדר האלוף במיל. עוזי דיין, ראש השב"כ אבי דיכטר והעיתונאי דן מרגלית. החל משלב מוקדם הצטרף גם אהוד ברק לתומכיה של הגדר, ובהמשך הצטרפו לתומכים בנימין נתניהו, אז שר האוצר בממשלת שרון, והנשיא דאז משה קצב. עם זאת, נתניהו הדגיש, כי יש לְגדר כחלק מתוכנית ההתנתקות את כל גושי ההתיישבות וגם את בקעת הירדן.
בהדרגה, לאחר מאות קורבנות כתוצאה מפיגועי התאבדות, התעצמה התמיכה הציבורית בגדר הפרדה ושכנעה לבסוף גם מתנגדים, כמו שר הביטחון בנימין בן אליעזר, הרמטכ"ל ושר הביטחון שאול מופז, הרמטכ"ל משה יעלון, ראש "שינוי" יוסף לפיד ואחרים. בעיקר היה זה ראש הממשלה אריאל שרון שהביע במשך תקופה ארוכה התנגדות לרעיון הגדר, אולם הוא שינה את דעתו לבסוף. בשל השתהותו הועלתה דרישה להקמת ועדת חקירה ממלכתית שתבדוק את אחריותו לעיכוב בבניית הגדר שהביאה, על פי המציעים, למותם של מאות ישראלים.
באפריל 2002 אישרה הממשלה את בניית הגדר, ללא תוואי סופי וסוכם כי משרד הביטחון יקבע קריטריונים, וביוני באותה שנה החלה בנייתה באופן רשמי. בסוף 2002, כאשר הושלמו 4 הקילומטרים הראשונים של הגדר באזור צומת מגידו התברר כי לא תואמה העברתם לצה"ל ולכן התעכבה הפעלתם. לאור הלחץ הציבורי הוטלה משימת התיאום של הקמתה על עמוס ירון, מנכ"ל משרד הביטחון.
שלבים בבניית הגדר
משהשתכנע בנימין בן אליעזר בנחיצות המכשול הפיזי בין ישראל לשטחים פעל במרץ לקדמו. בספטמבר 2002 שתי חברות זכו במכרז ההקמה והתחזוקה של הגדר, חברת מגל מערכות בטחון, שהייתה אחראית על הקמת הגדר מכפר סאלם בצפון ועד כפר קאסם והחברה האמריקאית "דיטקשיין" שזכתה במכרז להקמת הגדר בגזרת עוטף ירושלים. תחילה נבנה על ידו קטע הגדר על ואדי עארה, בדחיפת דני עטר, יו"ר המועצה האזורית גלבוע מטעם מפלגת העבודה. עם פרישת מפלגת העבודה מהממשלה והקמת ממשלת שרון השנייה, החליטה הממשלה על המשך הבנייה, אולם בתוואי שהשאיר את רוב המתנחלים בתוך הגדר, חצה ערים וכפרים פלסטיניים והשאיר בצד הישראלי של הגדר מאות אלפי תושבים פלסטיניים. התוואי אמור היה אף להקיף את אריאל וקדומים ולהגיע עד פאתי שכם. בלחץ אמריקאי הוחלט להשאיר את בניית חלק זה לסוף, ולהותיר בינתיים חלל לא בנוי בתוואי הגדר. עקב שינויים אלו בתוואי, איבדה הגדר את תמיכתם של רבים בשמאל שטענו כי גדר שמספחת פלסטינים רבים לישראל כלל אינה אפקטיבית מבחינה ביטחונית. מבצע בניית הגדר כונה "דרך אחרת".
פרויקט "מרחב התפר"
לשם הקמת הגדר הוקמה במשרד הביטחון מִנהלת מרחב התפר, שעסקה בניהול פרויקט הקמת הגדר, תוך הפעלתם של גופים קיימים במערכת הביטחון. המִנהלת עסקה בתיאום בין גורמי הממשלה המעורבים בפרויקט (משרד הביטחון, צה"ל, המשרד לביטחון פנים, משטרת ישראל). בגיבוש וריכוז של דרישות מבצעיות עסק פיקוד המרכז. בפיקוח על הקבלנים המבצעים את הפרויקט עסק אגף הבינוי במשרד הביטחון, בתיאום עם מרכז בינוי באט"ל. בסוגיות המקרקעין טיפל אגף אמו"ן במשרד הביטחון.
מאפייני הגדר
הגדר מצוידת באמצעי חישה אלקטרוניים, באמצעי תצפית ובכלי נשק להפעלה מרחוק, ובחלק קטן מהתוואי שלה – בתוך השכונות הפלסטיניות של ירושלים ומערבה לקלקיליה ולטולכרם, היא חומת בטון גבוהה (מאפיין שעליו מסתמכים הפלסטינים בקוראם לה "חומת ההפרדה"), וזאת בין השאר כדי למנוע ירי אל עבר כלי רכב ואזרחים ישראלים.
תיאור של מאפייני הגדר מופיע בפסק דינו של נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק:
תוואי הגדר
אורך תוואי הגדר המתוכנן הוא כ-708 קילומטר, מטירת צבי בצפון מזרח עד ים המלח בדרום מזרח. עד אוקטובר 2007 הושלמו כ-430 קילומטר. מנובמבר 2007 הוקטנה ההשקעה בגדר והעבודות מתנהלות בעצלתיים, בין השאר בגלל חוסר עניין ציבורי. עד סוף 2012 הושלמו 525 ק"מ ואילו עוד 183 ק"מ נמצאים בשלבי תכנון. בקטע בן 7 ק"מ מנחל ערוגות עד ים המלח לא מתוכננת כלל גדר בשל מכשול גאוגרפי טבעי קשה למעבר ובשל הימצאות תוואי גדר מתוכנן בתוך שמורות טבע.
קטעי הגדר:
תוואי הגדר המתוכנן ארוך יותר מכפליים מאורך הקו הירוק (320 ק"מ). הגדר נצמדת בחלקה הקטן (15%) לאורך הקו הירוק, וברובה הגדול (85%) נכנסת לתוך הגדה המערבית, לעיתים בצורה מינורית ולעיתים – כמו במובלעות טל מנשה, לטרון וגבעת זאב – עד מספר קילומטרים מעבר לקו הירוק. בסך הכל היא עוטפת 9.4% משטחה של הגדה המערבית, כולל מזרח ירושלים.
התוואי הסופי של הגדר אינו ברור בשל מחלוקות פוליטיות בציבור הישראלי, דיונים מתמשכים בבג"ץ ולחץ בינלאומי על ישראל. לפי הדרישה הערבית ודרישת בית הדין הבינלאומי לצדק, על הגדר להיות ממוקמת על הקו הירוק ולא בתוך שטחי יהודה ושומרון. מנגד טוענת ישראל, כי אם מופקעות קרקעות בשטחם של הפלסטינים, הרי מדובר בהכרח שנועד להצלת נפשות ולא פועל יוצא של הסכמה על גבול מדיני בינלאומי. לטענת ישראל אין הגדר קובעת את קו הגבול, אלא מדובר בגדר ביטחונית זמנית. כך מנוסחת עמדה זו בידי משרד הביטחון: "התוואי נקבע על סמך שיקולים ביטחוניים אסטרטגיים. בעתיד, לכשיקבעו הסדרי קבע עם הרשות הפלסטינית ייקבע הגבול ואם יהיה צורך, ישונה תוואי הגדר".
מטרת הגדר ותוצאות הלוואי שלה
הכניסה המבוקרת של פלסטינים דרך המעברים שנועדו לכך, מאפשרת אכיפה טובה יותר של דיני העבודה. זאת בניגוד למצב ששרר קודם להקמת הגדר, שבו התאפשרה כניסה חופשית של פלסטינים לישראל והעסקתם הלא מבוקרת תוך התעלמות מדיני העבודה ומחוקים נוספים.
לעיתים גם בישראלים פוגעת הגדר – התנחלויות רבות נותרו מעבר לגדר (אם כי מספר התושבים בהתנחלויות אלה מועט יחסית), והנסיעות דרך המעברים גורמות מטרד לתושבי היישובים ולאורחיהם.
השפעות ביטחוניות
בשנים בהן נבנה החלק הצפוני של גדר ההפרדה חלה ירידה משמעותית בפיגועים, בייחוד בערי השרון כגון חדרה, כפר סבא ונתניה. בשנים 2004 ו-2005 ירד מספר פיגועי ההתאבדות בערים אלה כמעט לאפס, כאשר הפיגועים התרכזו באזורים מרכזיים יותר (ירושלים, תל אביב ובאר שבע) – שם עדיין לא נבנתה הגדר. תומכי הגדר טוענים שקיים קשר בין הקמת הגדר לבין הירידה במספר הפיגועים. חלק מהמתנגדים לגדר טוענים שהירידה במספר הפיגועים החלה כבר לפני תחילת בניית הגדר וכי הסיבות לירידה במספר הפיגועים אינן קשורות כמעט או בכלל לבניית הגדר.
אף על פי שגדר ההפרדה מצמצמת את אפשרויות המעבר הבלתי חוקי, היא אינה מונעת אותו לגמרי. היו מקרים בהם מחבלים עברו דרך תחנות המעבר בגדר כדי לבצע פיגועים. בנוסף, באזור הר חברון היו מקרים בהם בעזרת מזרן או שמיכה עברו פלסטינים את הגדר ונעלמו לפני שהחיילים שקיבלו התראה על מעבר הגדר הגיעו למקום. בנוסף לכך, לאורך תוואי הגדר ישנן פרצות, דרכן עוברים פלסטינים את הגדר בלי אישורי מעבר. דווח שלעיתים פרצות אלה מסייעות לפשיעה חקלאית.
תוצרי לוואי של הגדר
לגדר תוצאות לוואי חיוביות מבחינתה של ישראל: צמצום ההגירה הלא חוקית של פלסטינים לישראל והקטנת היקף גנבות הרכב, הגנבות החקלאיות ושוד העתיקות על ידי פלסטינים.
פרצות בגדר
בגדר יש פרצות רבות, ודרכן עוברים מדי יום מספר רב של פלסטינים. ב-31 במרץ 2022 בעיצומו של גל טרור הגיע מבקר המדינה מתניהו אנגלמן לסיור בגדר ההפרדה. הוא הצהיר כי הגדר לא רלוונטית בשל הפרצות הרבות שבה. המבקר אנגלמן הודיע כי מזה חודשים מתקיימת עבודת ביקורת על גדר הביטחון, והגדיר את התנהלות המדינה בעניין כ"כשל מהותי ומשמעותי". בנוסף הצביע המבקר על כשלים באכיפת החוק כלפי שוהים בלתי חוקיים, שניתן להגיש כתב אישום נגדם רק לאחר ששב"ח נעצר שלוש פעמים.
ההתנגדות לגדר בישראל
כיום, גדר ההפרדה חוצה מחנות בישראל ויש לה תומכים בימין ובשמאל (בעיקר בימין ובשמאל המתונים), אך גם מתנגדים בשני המחנות (בעיקר בשני קצוות הקשת הפוליטית). חלק מנימוקי המתנגדים בימין שונים מאלו של המתנגדים בשמאל: בימין חוששים מהבידוד שנכפה על היישובים שמחוץ לה ומהסיכון הביטחוני שבכך ופוחדים שהגדר תשמש לקביעת תוואי גבול סופי עם הפלסטינים שמנתק חבלי מולדת ממדינת ישראל. כמו כן, עלו בחוגי הימין חששות פן הגדר תסגור את הכביש בין ירושלים למודיעין. לעומתם, בשמאל מוחים דווקא על הפגיעה בחופש המעבר של הפלסטינים ובזכויותיהם, כמו גם על קרקעות שהופקעו לטובת בניית הגדר. חלק מהמתנגדים מימין ומשמאל טוענים שהגדר אינה יעילה כי ניתן לירות מעליה, לפגע על ידה ולחפור מתחתיה.
מתנגדים נוספים הם ארגוני איכות סביבה המבכים את ההשפעות השליליות שיש לגדר על ערכי טבע ונוף. דוגמאות להשפעות כאלה הן הפגיעה בנוף הטבעי, מניעת מעבר בעלי חיים מצד אל צד, מניעת סחף טבעי ומניעת זרימת מי גשמים.
בעיות שנגרמות מתוואי הגדר
אחת הבעיות הסבוכות שהתעוררו היא שנקודות-ישוב קטנות, וגם כפרים, הפכו מתוּחמים בין הגדר לבין קו תיחום איו"ש (הקו הירוק, למעט באזור ירושלים), כאשר כל יציאה מגבולותיהם – דרך פתחי מעבר שנבנו בגדר במיוחד – מחייבת את פתיחת השערים בידי חיילי צה"ל, נעשית רק בשעות מוגבלות, ומותרת רק לתושבי הכפר ובעלי היתרים מהמנהל האזרחי. כתוצאה, גישתם של אלפי תושבים למקורות פרנסתם, לאדמותיהם החקלאיות, לבתי החולים ולבתי הספר, מוגבלת יותר מבעבר. בנוסף, בניית הגדר מחייבת הפקעת קרקעות חקלאיות מסביב לכפרים ולבתים. תושבים פלסטינים רבים שחשו עצמם נפגעים עתרו לבג"ץ, דבר שהביא לעיכוב בבנייה. בהתאם לתוואי המקורי הכפר חרבת ג'בארה היה מובלעת, בשנת 2013 התוואי שונה ושטח הכפר הפסיק להיות מובלעת.
בעיה נוספת שנגרמה בשל תוואי הגדר היא הפגיעה בגישה של תושבי מזרח ירושלים, שמתגוררים ממזרח לגדר ההפרדה, אל מרכז העיר. מחקר שהתפרסם בשנת 2010 בדק את השפעת גדר ההפרדה על הנגישות לבתי החולים בירושלים. החוקרים מצאו שהפגיעה הקשה ביותר נגרמת דווקא לתושבים המתגוררים בסמיכות לירושלים, וזאת בשל התוואי בו נבנה הגדר, מיקומי המעברים הביטחוניים והמרחק של משרדי התיאום והקישור.
בנוסף קיימות בעיות נוספות כהוצאתו של כביש 443 שמחבר בין ירושלים למודיעין מחוץ לגדר. האיום על נתיב זה, הופך את כביש מספר 1 לאחד מהכבישים הבודדים לבירה. כפועל יוצא מגישת בג"ץ בנה משרד הביטחון גדר ביטחון משני צידי הכביש ובסמיכות רבה אליו. תוואי זה מקל על אפשרויות המילוט של מחבלים האורבים לנוסעים בכביש. ארגונים ירוקים העלו גם הם טענות נגד תוואי הגדר, העובר בשטחים פתוחים וטבעיים רבים.
הכוח החלש
הכוח החלש או האינטראקציה החלשה (weak interaction, בעברית: ההידוד החלש) הוא אחד מכוחות היסוד של הטבע. המונח "חלש" נובע מן העובדה שעוצמת השדה חלשה פי כ- מזו של הכוח החזק. עקב העובדה שהחלקיקים הנושאים את הכוח החלש הם בעלי מסה, הוא פועל על פני מרחקים קצרים מאוד, הקטנים מגודל גרעין האטום. בין היתר, הכוח החלש גורם לקרינת בטא, שהיא סוג של רדיואקטיביות.
גדר ההפרדה
אירועים ועימותים בעקבות בניית הגדר
אנשי השמאל המתנגדים לגדר עורכים בשיתוף עם התושבים הפלסטינים, הפגנות ופעולות מחאה באזורי בניית הגדר בהם יש טענות לפגיעה חמורה במרקם החיים של הפלסטינים, או לשיקולים מדיניים פסולים בבניית הגדר והפקעות קרקע מיותרות.
הכוח החלש
לעיתים, הכוח החלש מכונה "הכוח הגרעיני החלש", אך למעשה, הוא אינו מאפיין רק תהליכים המתרחשים בגרעיני אטומים, אלא מגוון רחב של תהליכים פיזיקליים. כך, לדוגמה, גם התנגשות בין שני חלקיקים במאיץ חלקיקים, תהליך שאין לו בהכרח קשר לפיזיקה גרעינית, מביאה פעמים רבות לקיומה של אינטראקציה חלשה.
גדר ההפרדה
אירועים ועימותים בעקבות בניית הגדר
לעיתים מסתיימים אירועים אלו בהיתקלויות אלימות ובמעצרים. תקרית זכורה במיוחד הייתה ב-26 בדצמבר 2003, כאשר במהלך הפגנה של ארגוני שמאל (כגון אנרכיסטים נגד הגדר), ירו חיילי צה"ל לעבר המפגינים שנענעו את הגדר, ופצעו ברגלו את אחד מהמפגינים הישראלים, גיל נעמתי, שניסה לחתוך את הגדר בעזרת פלייר.
מיל ימי
מיל ימי או מייל ימי הוא יחידת מידה לאורך הנמצאת בשימוש נרחב למטרות ספנות ותעופה.
גדר ההפרדה
אירועים ועימותים בעקבות בניית הגדר
ארגוני שמאל וח"כים ערביים המשיכו לארגן הפגנות ביחד עם הפלסטינים במקומות בהם מתבצעות עבודות להכנת התוואי לגדר. בהרבה מקרים, ההפגנות הללו הופכות לאלימות וכוללות יידוי אבנים מצד המפגינים ושימוש באמצעים לפיזור הפגנות מצד כוחות הביטחון. בכמה מקרים היו בין מיידֵי האבנים מסתערבים ישראלים (מיחידת "מצדה" של שירות בתי הסוהר). מפגיני השמאל טוענים שהמסתערבים הם שפתחו ביידוי האבנים כפרובוקציה, ואילו צה"ל טוען שהמסתערבים רק הצטרפו ליידוי האבנים של הצעירים הפלסטינים על מנת שלא להתגלות. באחת ההפגנות איבד חייל את חוש הראייה בעין אחת כתוצאה מאבן או גולה מקלע שיידו בו מתפרעים.
הכוח החלש
תכונות
הכוח החלש משפיע על כל הלפטונים והקווארקים. זהו הכוח היחיד שיכול להשפיע על חלקיקי ניוטרינו (מלבד הכבידה, שעוצמתה זניחה בקני מידה תת-אטומיים). האינטראקציה החלשה מאפשרת לכל חלקיקי ואנטי-חלקיקי הלפטונים והקווארקים להחליף ביניהם אנרגיה, מסה, מטען חשמלי וטעם, תוך הפיכה מחלקיק אחד לאחר.
מיל ימי
הגדרה זו התקבלה ב-1929 על ידי הכנס הבינלאומי המיוחד להידרוגרפיה שנערך במונקו.
גדר ההפרדה
אירועים ועימותים בעקבות בניית הגדר
החל משנת 2006 בימי שישי כל שבוע יוצאות הפגנות מהכפרים מעסרה, בילעין, ניעלין ומוקדים נוספים.
הכוח החלש
תכונות
לאור הקשר בין הכוח החלש לבין שינוי טעם של חלקיקים, התחום המדעי המתאר את הכוח החלש מכונה גם דינמיקת טעם קואנטית (quantum flavordynamics), בדומה לאלקטרודינמיקה קואנטית המתארת את הכוח האלקטרומגנטי ולכרומודינמיקה קואנטית המתארת את הכוח החזק.
אף שהכוח החלש תואר בעבר בידי תאוריית פרמי של אינטראקציית ארבעה-פרמיונים, כיום ידוע שהבוזונים הנושאים את הכוח החלש הם בוזוני W ו-Z. בשל מסתם הגבוהה, אורך החיים שלהם מוגבל, לאור עקרון אי הוודאות, לכ- שניות. אפילו במהירות האור, אורך חיים זה מגביל את טווח ההשפעה של הכוח החלש לכ- מטרים, כלומר, מרחק קטן פי 1,000 לערך מקוטרו של גרעין האטום.
מיל ימי
ב-1954 אומצה ההגדרה גם על ידי ארצות הברית, שעד אז גם בה וגם בממלכה המאוחדת (שם נקבעה היחידה לראשונה) היה ערכו של המיל הימי 6,080 רגל, או 1,853.184 מטר.
גדר ההפרדה
פגיעה הומניטרית שנגרמת לאוכלוסייה מהגדר
ארגון השמאל "בצלם", נוקט עמדה לפיה גדר ההפרדה גורמת נזק לאוכלוסייה הפלסטינית והפיק מספר קמפיינים כנגד הגדר, בהם היא מכונה "מכלאות אנושיות". לטענת הארגון, הגדר תותיר מערבה לה בין 9.5% ל-13.2% משטחי יהודה ושומרון וכ-21 יישובים פלסטינים המונים כ-30,000 תושבים (לא כולל מזרח ירושלים, בה עוד כ-200,000 תושבים ערבים). בסך הכל, טוען בצלם, כ-490,500 תושבים פלסטינים המצויים ב-92 יישובים ייפגעו מהקמת הגדר.
מיל ימי
מיל ימי הוא חלק הדקה של זווית מהיקף כדור הארץ, וכך הוגדר בעבר. כדור הארץ איננו כדור מושלם, ולכן בקרבת הקטבים עשוי ערך זה להשתנות בכמה מטרים.
הכוח החלש
דעיכת בטא והכוח החלש
לדוגמה, דעיכת בטא פלוס, המכונה גם פליטת פוזיטרון (positron emission), מתרחשת כאשר קוארק למעלה בתוך פרוטון הופך לקוארק למטה. תהליך זה מביא להפיכת הפרוטון לנייטרון ולהפיכת היסוד של האטום ליסוד אחר, עם מספר אטומי קטן ביחידה אחת. כדי שחלקיק ישנה את הטעם שלו, נדרשת פעולה של הכוח החלש, המתווכת על ידי הבוזונים הנושאים כוח זה. אכן, בדעיכת בטא פלוס, הקוארק למעלה הופך תחילה לבוזון ולקוארק למטה. לאחר מכן, הבוזון הופך לפוזיטרון ולניוטרינו אלקטרוני.
גדר ההפרדה
פסיקת בג"ץ
בסוף יוני 2004 קבע בג"ץ בפסיקה תקדימית, כי "לא מתקיים יחס מידתי בין מידת הפגיעה בתושבים המקומיים לבין התועלת הביטחונית הצומחת מהקמת גדר ההפרדה בתוואי שקבע המפקד הצבאי", ולכן על מערכת הביטחון לשנות את תוואי הגדר באזור ירושלים, כדי להפחית את הפגיעה באדמות החקלאים הפלסטינים.
מיל ימי
למטרות ניווט, ההגדרה הקודמת עדיין בשימוש נרחב. אורך דקה של זווית של קשת של קו רוחב נמצאת בכל המפות הימיות וניתן להשתמש בה כמייצגת מיל ימי אחד באותה מפה.
הכוח החלש
דעיכת בטא והכוח החלש
ניתן לתאר תהליך זה בשלוש רמות שונות – רמת הקווארקים, רמת הנוקליאונים ורמת האטומים. התיאורים שקולים זה לזה ובכל אחד מהם ניתן להבחין בפליטתו של בוזון, הדועך לפוזיטרון ולניוטרינו:
גדר ההפרדה
פסיקת בג"ץ
ברם, בפסיקה זו קבע בג"ץ שהגדר, לצורכי הגנה, היא חוקית ושתוואי הגדר שהציג לו משרד הביטחון אכן מבוסס על שיקולים שיעניקו מקסימום ביטחון ובכך אישר את טענת המדינה שמדובר בגדר ביטחונית. ברם, במקרים מסוימים קבע בג"ץ שיש להתפשר על הביטחון כדי להפחית את הפגיעה בפלסטינים המתגוררים באזורים הסמוכים לגדר.
מיל ימי
מקובל להשתמש עבור מיל ימי בקיצור nm, שבא מן הביטוי האנגלי למיל ימי (nautical mile), אם כי לקיצור זה יש גם משמעות אחרת (ננומטר). על אף שהקיצור nm שייך לשתי יחידות אורך שונות, יש בלבול מועט ביניהן, כיוון שמשתמשים בהן בהקשרים שונים לגמרי, ומפרידים ביניהן 12 סדרי גודל (מיל ימי = 1,852 מיליארד ננומטר).
הכוח החלש
דעיכת בטא והכוח החלש
חלק מהמספרים הקואנטיים, כגון המטען החשמלי והמספר הלפטוני, נשמרים (conserved) משני צדי התהליך. לעומת זאת, המספר הקואנטי איזוספין (I3) אינו נשמר. האיזוספין הוא מספר קואנטי של טעם (flavor quantum number), הקובע את סוג הקוארק – למעלה או למטה. האיזוספין של קוארק למעלה, כמו זה של הפרוטון, הוא, בעוד האיזוספין של קוארק למטה, כמו זה של הנייטרון, הוא מינוס. על כן, קיים הפרש של יחידת איזוספין אחת בין החלקיקים. האיזוספין של בוזון עצמו הוא 0. לפיכך, האיזוספין פוחת ב-1 במהלך דעיכת בטא פלוס. יכולת זו, לגרום שבירת סימטריה בין החלקיק הנכנס לחלקיק היוצא (שינוי טעם של חלקיק הוא דוגמה לשבירת סימטריה), היא המאפיין הבולט ביותר של הכוח החלש.
היסטוריה
במשך זמן רב, היה נהוג לחשוב שחוקי הטבע נשארים זהים תחת השתקפות. תוצאות ניסוי שנעשה דרך מראה היו אמורות להיות זהות לתוצאות אותו ניסוי, אם נעשה שלא דרך מראה. זה הוא חוק שימור הזוגיות (parity conservation). באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, הציעו צ'ן-נינג יאנג וצונג-דאו לי שהכוח החלש עשוי להפר את שימור הזוגיות. צ'ין שיונג וו ועמיתיה הוכיחו ניסויית תחזית זו ב-1957. על כך קיבלו יאנג ולי את פרס נובל לפיזיקה ל-1957.
המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים מתאר את הכוח האלקטרומגנטי ואת הכוח החלש כשני ביטויים שונים של כוח אלקטרו-חלש אחד, תאוריה שפותחה על ידי שלדון גלשאו, עבדוס סלאם וסטיבן ויינברג. עבודתם זיכתה אותם בפרס נובל לפיזיקה ל-1979.
בוזוני W ו-Z התגלו ב-1983, במאיץ החלקיקים SPS ב-CERN. על תגלית זו, קיבלו קרלו רוביה וסימון ואן דר מיר את פרס נובל לפיזיקה ל-1984.
מיל ימי
עשירית מיל ימי היא כבל.
גדר ההפרדה
פסיקת בג"ץ
ב-15 בספטמבר 2005 הורה בג"ץ לשנות את תוואי הגדר באזור קלקיליה ואלפי מנשה, בעקבות עתירה שהגישו תושבים פלסטיניים שכפריהם נותרו במובלעות מחוץ לגדר. לאחר שמשרד הביטחון בחן מספר חלופות, תוקן תוואי הגדר, ועתירה נוספת שהגישו תושבי הכפרים, וכן המועצה המקומית אלפי מנשה, נדחתה.
ביוני 2006 אהרן ברק, נשיא בית המשפט העליון, ביקר בחריפות את המדינה שטענה כי מטרת הגדר היא ביטחונית בלבד. לדבריו של אהרן ברק, לנגד עיניה של המדינה עמדו גם מטרות שונות כגון הרחבת התנחלויות על חשבון זכויותיהם, שגרת חייהם ופרנסתם של עזון ונבי אליאס, שני כפרים שעתרו נגד גדר ההפרדה. בפסק הדין השופט אהרן ברק כתב: "בעתירה שלפנינו התגלתה תופעה חמורה... אירוע שאין להשלים עמו, שלפיו המידע שסופק לבית המשפט לא שיקף את מלוא השיקולים שעמדו נגד עיני מקבלי ההחלטות". אהרן ברק התייחס למפות תוואי הגדר שהוגשו לו על ידי אלוף-משנה דני תירזה, יועץ שר הביטחון לענייני גדר ההפרדה ומי שנחשב למנהל גדר ההפרדה, ונטען כי הציגו גבול שנקבע למטרות ביטחון כשלאחר מכן הסתבר כי התוואי נועד להרחיב את היישוב צופים על חשבון שטחים בבעלות פלסטינית. עקב הפסיקה עלתה מאוד המתיחות בין דני תירזה לבין שר הביטחון החדש, עמיר פרץ.
ב-4 בספטמבר 2007 קבע בג"ץ כי יש לשנות את תוואי גדר ההפרדה סמוך לכפר בלעין כך שלא יפגע באורח החיים של תושביו.
חוות הדעת של בית הדין בהאג
ב-8 בדצמבר 2003 החליטה העצרת הכללית של האו"ם, לבקש חוות דעת מבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג בדבר "המסקנות החוקיות הנובעות מבניית החומה על ידי ישראל, הכוח הכובש, בשטחים הפלסטינים הכבושים". בית המשפט קיבל הצהרות כתובות ממדינות שונות, ושמע טיעונים בעל פה מה-23 ועד ה-25 בפברואר. ישראל סירבה להכיר בסמכותו של בית הדין לפסוק בעניין, לא מימשה את זכותה לשלוח שופט להרכב בית הדין, לא הציגה טיעונים בעל פה בפני בית הדין אלא רק טיעונים בכתב שרובם נסובו על סמכותו של בית הדין לדון בנושא ישראלי פנימי. גם ארצות הברית מתחה ביקורת קשה על בית הדין בהאג ויחד עם 22 מדינות דמוקרטיות הגישה חוות דעת לביה"ד שהגדר היא נושא פוליטי ולא משפטי.
ישראל ניהלה בהאג קמפיין מתוקשר, שכלל הפגנות של משפחות נפגעי טרור. להפגנות הובא מישראל, לשם המחשה, אחד האוטובוסים שבו בוצע פיגוע תופת ובו נרצחו ישראלים רבים.
ב-9 ביולי 2004 נתן בית הדין את חוות דעתו. בית הדין רשם את הבטחתה של ישראל כי המכשול ישמש רק כאמצעי ביטחון זמני. עם זאת הוא ציין כי קיים חשש כבד כי תוואי המכשול ייצור עובדות בשטח שיובילו לסיפוח דה-פקטו של שטחים וישפיעו על קביעת הגבולות העתידיים בין ישראל למדינה פלסטינית.
ההיבט השני שחוות הדעת דנה בו הוא חוקיות המכשול לפי המשפט ההומניטארי הבינלאומי. ישראל טענה שאמנת ז'נבה הרביעית אינה חלה בשטחי יהודה ושומרון, שכן הגדה המערבית ורצועת עזה מעולם לא היו חלק ממדינה ריבונית. בית הדין קבע כי טענה זו אינה רלוונטית, היות שישראל הכריזה שהיא מחילה את "הסעיפים ההומניטריים" של האמנה על השטחים. לגופו של עניין, קבע בית הדין כי מכשול ההפרדה נועד לסייע למפעל ההתנחלות שמהווה הפרה של סעיף 49 של האמנה. בנוסף, קובעת חוות הדעת כי ההשתלטות על אדמות פרטיות הכרוכה בהקמת המכשול מהווה פגיעה בקניין הפרטי ועל כן היא הפרה של סעיפים 46 ו-52 בתקנות האג ושל סעיף 53 באמנת ז'נבה הרביעית.
ההיבט השלישי של חוות הדעת הוא חוקיותה של הגדר לאור המשפט הבינלאומי לזכויות האדם. בהקשר זה קבע בית הדין בניגוד לדעתה של ישראל, כי משפט זה חל במלואו בשטחים כבושים. לדעת בית הדין, גדר ההפרדה פוגעת בזכויות שונות המעוגנות באמנות שישראל חתומה עליהן.
בית הדין התעלם כמעט לחלוטין מההיבט הביטחוני של הגדר. האזכור היחידי לטרור נגד ישראל היה בהצהרה ש"ישראל ניצבת בפני התקפות אלימות כנגד האוכלוסייה האזרחית שלה, ושזכותה, ואף חובתה, להגיב כדי להגן על חיי אזרחיה, אך על הצעדים להיות בהתאם למשפט הבינלאומי." בפועל קבע בית הדין שמאחר וההתקפות כנגד ישראל לא מבוצעות על ידי מדינה אחרת ובאות משטח בו היא שולטת, לא עומדת לה הזכות להגנה עצמית במקרה זה. פיסקה זו התקבלה בתמיהה רבה בקרב משפטנים רבים ותומכי הגדר השתמשו בה אחר כך כדי להדגים את האבסורדיות של חוות הדעת ולנגח את ההחלטה.
במסקנות חוות הדעת קבע בית הדין כי "חומת ההפרדה" (בלשונו) מנוגדת למשפט הבינלאומי וקרא לישראל להפסיק את הקמת "החומה בשטחים הפלסטינים הכבושים כולל מזרח ירושלים וסביבתה", לפרק את חלקיה שנבנו על שטחים שמעבר לקו הירוק, ולשלם פיצויים לפלסטינים שנפגעו מהקמתה. כמו כן קרא בית הדין לקהילה הבינלאומית להימנע מלסייע להתמשכות המצב הבלתי חוקי (לטענתו) שנוצר עקב הקמת הגדר, ולנקוט באמצעים חוקיים על מנת להביא להפסקת ההפרות מצד ישראל. חוות הדעת ניתנה ברוב של 14 תומכים מול מתנגד יחיד – השופט האמריקאי היהודי, תומאס בורגנטל – שגם הוא הביע ביקורת כלפי מעשי ישראל, אך טען שבפני בית הדין לא עמד בסיס עובדתי מספיק בשביל ממצאיו הגורפים, וכי עדיף היה שיימנע מדיון בנושא.
תגובות בינלאומיות לחוות הדעת של בית הדין הבינלאומי
האיחוד האירופי אימץ את חוות הדעת של בית הדין. מספר ארגונים לזכויות האדם בירכו על ההחלטה, וכמוהם גם במדינות ערב: סוריה, לבנון, ירדן ומצרים, ובמדינות נוספות בעולם. לעיתים קרובות הציגו המחייבים את חוות הדעת (שאיננה מחייבת) בתור פסק דין מחייב ותבעו להטיל סנקציות על ישראל בשל הפרתו לכאורה של פסק דין מחייב מטעם בית הדין.
אחרי חוות הדעת, העביר בית הנבחרים האמריקני ברוב מוחץ של 45–360 החלטה המגנה את החלטת בית הדין ותומכת בזכותה של ישראל להקים את הגדר. קולין פאוול, מזכיר המדינה האמריקאי, קרא לפסיקת בית הדין "לא לגיטימית" והביע תמיכה בזכותה של ישראל להגנה עצמית.
תגובת ישראל לחוות הדעת של בית הדין הבינלאומי
ממשלת ישראל מתחה ביקורת קשה על חוות הדעת והאשימה אותה בחד-צדדיות. בתגובתה הרשמית, ממשלת ישראל דחתה את חוות הדעת והודיעה שתמשיך לבנות את הגדר בשם הזכות להגנה עצמית. עיקר הכעס היה על ההתעלמות מפיגועי הטרור כנגד ישראלים ומכך שהגדר מונעת רבים מהם. בציבור הישראלי ברובו נטען שזו צביעות ששופטים ממדינות כמו סין אשר כבשה את טיבט, רוסיה שניהלה מלחמה אכזרית בצ'צ'ניה, או ירדן והתנהגותה כלפי הפלסטינים בספטמבר השחור – שופטים את מעשיה של מדינת ישראל בהתגוננותה כנגד הטרור הפלסטיני. כמו כן הובע כעס על כך שבית הדין טען שישראל לא יכולה להצדיק את הקמת הגדר בזכות להגנה עצמית המובטחת באמנת האו"ם, משום שאין מדובר על התקפה מצד מדינה.
בשנת 2005, בעקבות הוראת בג"ץ באוגוסט 2004, חיברה פרקליטות המדינה מסמך בן 170 עמודים ובו היא מנמקת מדוע היא דוחה את חוות הדעת של בית הדין בהאג. במסמך נכתב שחוות הדעת של בית הדין הבינלאומי בהאג בעניין גדר ההפרדה "איננה רלוונטית", מכיוון שעמדת ישראל לא הוצגה שם ועל-כן אין להתייחס אליה. המסמך מציין כי: (1) ההחלטה הסתמכה על נתונים חלקיים ולא מעודכנים; (2) מאז מתן חוות הדעת שוּנה תוואי הגדר באופן משמעותי; (3) הממשלה אמורה לשנות בקרוב את התוואי בחלקים נרחבים בגדר; (4) עמדת הפרקליטות אושרה על ידי הדרג המדיני הבכיר.
עמדתו של בית המשפט העליון הישראלי ביחס לחוות הדעת ניתנה בהרכב של תשעה שופטים בפרשת מרעאבה, שבה נדון תוואי הגדר באזור קלקיליה ואלפי מנשה. השופט אהרן ברק כתב את פסק הדין, שאליו הצטרפו כל השופטים. ברק קבע שחוות הדעת אינה יוצרת מעשה בית דין המחייב את ישראל שכן היא חוות דעת "מייעצת", אך "עם זאת, חוות דעת של בית הדין הבינלאומי מהווה פרשנות של המשפט הבינלאומי, הנעשית על ידי הגורם השיפוטי העליון במשפט הבינלאומי. ... בית המשפט העליון של ישראל יתן את מלוא המשקל הראוי לנורמות של המשפט הבינלאומי, כפי שפותחו ופורשו על ידי בית הדין הבינלאומי בהאג בחוות דעתו". השופט מישאל חשין אף ציין בחוות דעתו, כי במישור המשפטי נראה "שאין חילוקי דעות מהותיים בינינו לבין בית הדין בנושאי חוק ומשפט, וטוב שכך". עם זאת בג"ץ קבע כי הוא רשאי להגיע לתוצאה שונה מזו של בית הדין, בשל כך שבית הדין הסתמך על עובדות חלקיות, בעוד שלפני בג"ץ מצויה תמונה עובדתית מלאה יותר בעניין חשיבות הגדר ונחיצותה לאור פעולות טרור פלסטיניות. השופט חשין אף האשים את בית הדין בפוליטיזציה, וכתב כי "החלטתו של בית הדין הבינלאומי אין בכוחה להאיר את דרכי. אורה דל מכדי שאדריך עצמי על-פיה לעשות משפט אמת וצדק".
אלי סיני
אלי סיני הייתה התנחלות ויישוב קהילתי בצפון רצועת עזה (בגוש התוחמת הצפונית), כ-15 קילומטרים מדרום לאשקלון.
היישוב הוגדר כאגודה שיתופית קהילתית. במקום גרו כ-95 משפחות, רובן חילוניות, שמנו למעלה מ-350 נפש. רובם עסקו במקצועות חופשיים. במקום פעלו מעונות יום וגן ילדים. ביישוב התקיימו חוגים ופעילויות תרבות שאורגנו על ידי ועדות חינוך ותרבות של היישוב. הילדים התחנכו בבתי הספר באשקלון ובשער הנגב.
היסטוריה
היישוב הוקם באופן הצהרתי ב-1982 (סוכות תשמ"ג), על ידי גרעין שרובו נמנו עם מפוני ימית, ואז נערך טקס רשמי במקום. בפועל הגיעו התושבים הראשונים למקום, רק אחרי כמעט שנה, בסוף קיץ 1983 (אלול תשמ"ג). בשנים הראשונות גרו התושבים בקרוואנים, ורק בקיץ 1988 (תמוז תשמ"ח), נכנסו המשפחות הראשונות לבתי קבע. שמו של היישוב נבחר לסמל את הכמיהה לחזור לסיני. היישוב השתייך למועצה האזורית חוף עזה.
ב-3 באוקטובר 2001 הצליחו שני מחבלים לחדור ליישוב, פתחו באש על התושבים וזרקו רימונים. כתוצאה מכך נהרגו שניים ונפצעו 16 ישראלים. לאחר מכן התבצרו המחבלים בבית ריק וניהלו חילופי אש עם צה"ל במשך למעלה משעתיים עד שנהרגו בידי צלפי הימ"מ. שני ההרוגים בפיגוע הם: לירון הרפז, חיילת, בת היישוב, וחברהּ, אסף יצחקי.
ביולי 2005 ניסה לקדם איש העסקים וחבר הכנסת לשעבר, שמואל פלאטו-שרון הקמת מלון וקזינו באלי סיני שיפעל לאחר פינוי היישוב ויוכלו להיכנס אליו גם ישראלים וגם פלסטינים אך הרעיון נזנח ולא קודם מעולם.
ב-21 באוגוסט 2005 פונה היישוב במסגרת תוכנית ההתנתקות. מרבית התושבים מחו על כך שהממשלה לא דאגה לפתרונות דיור לקהילה והבעירו צמיגים בכניסה ליישוב. בסופו של דבר, התפנתה קבוצה זו לאחר טקס פרידה ויצאה ברגל מהיישוב, כשבראש השיירה נסע אריק הרפז הגורר עמו את גלעד ההנצחה לזכר לירון ואסף שהיה מוצב ביישוב.
בניגוד ליישובי דרום הרצועה ומרכזה, אלי סיני, כמו יתר ההתנחלויות בצפון הרצועה, לא הייתה יישוב יהודי המוקף באוכלוסייה פלסטינית ולא נטען שהטילה מעמסה על כוחות הביטחון. ההתנגדות לפינוי יישובי צפון הרצועה ובהן דוגית הקיפה אף מספר אישים מרכזיים בשמאל כמו עמי אילון ועמרם מצנע. אף על פי כן פונתה אלי סיני במסגרת תוכנית ההתנתקות שעליה החליטה ממשלת ישראל בין ה-15 ל-17 באוגוסט 2005.
אחרי ההתנתקות
כיום רוב משפחות היישוב עברו לבתי הקבע שלהם, ורובן מתגוררות כקבוצות ביישובים שונים בארץ:
נחום דובער שניאורסון
רבי נחום דובער שניאורסון (ה'תר"ב, בלובביץ' - ח' בכסלו ה'תרנ"ו, 25 בנובמבר 1895, קייב) היה האדמו"ר השני מצ'רנוביל-אוברוץ' (אוורוטש).
ביוגרפיה
אביו שימש אדמו"ר בעיר אוברוץ', לחסידות צ'רנוביל-אוברוץ' ולאחר פטירת אביו מילא נחום דובער את מקומו. בהנהגתו נהג כדרך אביו וניהל חצר בסגנון חסידויות צ'רנוביל-פולין, ולא בדרכה של חסידות חב"ד, כסגנון סבו רבי יעקב ישראל טברסקי, ולא כסגנון סבו הצמח צדק. תשע עשרה שנה נשא באדמו"רות אוורוטש.
הוא התחתן בשנת תרט"ז עם בתו של דוד משה פרלוב מקוידינוב (בן לאדמו"ר שלמה חיים פרלוב מקוידינוב).
בחודשים האחרונים לחייו חלה ונסע לעיר קייב, לאחר כמה חודשים עבר שם ניתוח ונפטר כמה לאחר הניתוח, ביום ח' בכסלו ה'תרנ"ו, נקבר בקייב. היה אדמו"ר בין השנים תרל"ז-תרנ"ו
חתנו הראשון הוא קרוב משפחתו דרך אשתו - רבי שלמה חיים פרלוב מקוידנוב (בנו של אהרן פרלוב מקוידנוב) שהמשיך אותו באדמורו"ת מאז שחמיו נפטר עד שהוא עצמו נפטר, לאחרי שנה בלבד, והיה האדמו"ר השלישי מאוורוטש. חתנו השני הוא גם קרוב משפחתו דרך אשתו, רבי נח יוסף בועז שהמשיך את האדמורו"ת לאחר פטירת גיסו, והיה האדמו"ר הרביעי מאוורוטש.
לנחום דובער היו שלוש בנות, כל חתניו היו קרובים שלו; חתנו השלישי היה בעל בתו בתיה, הוא היה בן דוד ראשון של יצחק דובער, שמו הוא רבי מנחם מנדל שניאורסון בן המהר"ש.
יחסי טורקיה–מקדוניה הצפונית
יחסי טורקיה–מקדוניה הצפונית הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של מקדוניה הצפונית לרפובליקה של טורקיה.
היסטוריה
עקב קשרים היסטוריים, תרבותיים ואנושיים, מקדוניה הצפונית וטורקיה מנהלות יחסים קרובים וידידותיים מאוד. זמן קצר לאחר שהכריזה מקדוניה הצפונית על עצמאותה מיוגוסלביה בשנת 1991, טורקיה הכירה בריבונות מקדוניה הצפונית והייתה אחת המדינות הראשונות שעשו זאת. יחסים דו צדדיים כוננו ב-26 באוגוסט 1992. מקדוניה הצפונית מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה וקונסוליה-כללית באיסטנבול, בעוד שטורקיה מחזיקה במקדוניה הצפונית שגרירות בסקופיה וקונסוליה-כללית בביטולה. כמו כן, השפה הטורקית היא שפה משותפת בשתי עיריות, לצד השפה המקדונית. לטורקיה ולמקדוניה הצפונית יש גם קשרים כלכליים טובים. ישנן מספר חברות טורקיות שנמצאות במקדוניה הצפונית, ובמיוחד TAV Airportports Holding ו- Şişecam. שתי המדינות שואפות להצטרף לאיחוד האירופי.
בסקרי גאלופ שנערכו בשנת 2010, טורקיה נחשבת כמדינה ידידותית עם תדמית חיובית בקרב רוב גדול (80 אחוז) מהאנשים ברפובליקה של מקדוניה הצפונית. הכרה ברפובליקה של מקדוניה הצפונית על ידי טורקיה מבוססת על כך שמקדוניה הצפונית מקיימת את התנועה החופשית והזכויות של אלבנים במדינה. בפברואר 2018 הביע נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, תמיכה בעמדתה של רפובליקת מקדוניה הצפונית במהלך המשא ומתן על שם המדינה, ואמר כי עמדת יוון אינה נכונה. טורקיה תומכת בהצעתה של רפובליקת מקדוניה הצפונית להצטרף גם לנאט"ו וגם לאיחוד האירופי.
אזרחים במקדוניה הצפונית ממוצא טורקי
ישנם 77,959 אזרחים שהוכרזו כטורקים במקדוניה הצפונית, המהווים 3.85% מאוכלוסיית המדינה. הטורקים במקדוניה הצפונית משמשים כגשר בין שתי המדינות, והיו חלק מתוכנית לשיתוף פעולה בתחום התרבות לתקופה שבין 2009 ל-2011. על פי התוכנית, שני הצדדים יעצימו את שיתוף הפעולה במגזרים שונים של תרבות ואמנות. בנוסף, המדינות יקדמו זו את זו את התרבות ואת מרכזי המידע התרבותיים הפתוחים - מקדוניה הצפונית באיסטנבול וטורקיה בסקופיה. באותה הזדמנות הודיעה מקדוניה הצפונית כי ממשלת מקדוניה הצפונית החליטה לחדש את בית הוריו של מוסטפא כמאל אטאטורק, שנמצא בכפר קודצ'דיק בסמוך לדבאר. הרשויות הטורקיות אפשרו לארכאולוגים ממקדוניה הצפונית ליצור עותק של סרקופג אלכסנדר שיוצג במוזיאון במקדוניה הצפונית.
דוגית
דוגית הייתה התנחלות בעלת אופי קהילתי חילוני בצפון רצועת עזה (בגוש התוחמת הצפונית), סמוך לאלי סיני, שפונתה בשנת 2005 במסגרת תוכנית ההתנתקות.
אנדרטה לזכר חמישה חיילי גבעתי שנהרגו בשתי תקריות שונות באזור דוגית הוצבה בכניסה ליישוב והעותקה למתחם בסמוך לאנדרטת חץ שחור.
הקרב על סאיפאן
הקרב על סאיפאן (באנגלית: Battle of Saipan) היה הראשון בסדרה של התקפות שיזם הפיקוד האמריקאי במטרה לכבוש את איי מריאנה במסגרת המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. הקרב נערך על האי סאיפאן, הגדול שבאיי מריאנה הצפוניים, מ-15 ביוני 1944 עד 9 ביולי באותה השנה. במהלך הקרב השמידו הדיוויזיות ה-2 וה-4 של חיל הנחתים ודיוויזיית הרגלים ה-27, בפיקוד לוטננט גנרל הולנד סמית', את הדיוויזיה ה-43 של הצבא היפני הקיסרי בפיקוד לוטננט גנרל יושיצוגו סאיטו שהגנה על האי, והשתלטו עליו לאחר קרבות קשים.
דוגית
היסטוריה
במאי 1990 עלה הגרעין הראשוני, שמנה 3 משפחות, לקרקע סמוך לחוף הים בצפון רצועת עזה. היישוב הוקם ככפר דייגים במסגרת אמנה ושמו סימל את עיסוקם העיקרי של תושביו - חקלאות ימית, שירותי הצלה, בריכות דגים, תיירות, מסעדות דגים, דיג ועוד. במשך כ־10 שנים התגוררו התושבים בקראוונים עד שקיבלו אישורי בנייה והקימו בתי קבע ביישוב.
הקרב על סאיפאן
רקע
בקרבות שנערכו ב-1943 ובמחצית הראשונה של 1944, כבשו בנות הברית את איי שלמה, איי גילברט, איי מרשל ואת חצי האי פפואה של גינאה החדשה, והכך התקרבו לקו ההגנה העיקרי של יפן באוקיינוס השקט: איי קרוליין, איי פלאו ואיי מריאנה.
במטרה לשבור את קו ההגנה הזה, יצאו בנות הברית לשתי מערכות: מפקדת דרום-מערב האוקיינוס השקט בפיקודו של גנרל דאגלס מקארתור התקדמה לעבר הפיליפינים דרך גינאה החדשה והאי מורוטאי, ומפקדת האוקיינוס השקט בפיקודו של אדמירל צ'סטר נימיץ תקפה את איי מריאנה. הבחירה באיי מריאנה כמטרה הושפעה מהכנסת מטוסי בואינג B-29 סופרפורטרס לשימוש, שכן כיבוש האיים יכניס את טוקיו לטווח המפציצים (2,400 קילומטרים).
דוגית
היסטוריה
בניגוד ליישובי דרום הרצועה ומרכזה, דוגית, כמו יתר ההתנחלויות בצפון הרצועה, לא הייתה יישוב יהודי המוקף באוכלוסייה פלסטינית ולא נטען שהטילה מעמסה על כוחות הביטחון. ההתנגדות לפינוי יישובי צפון הרצועה ובהן דוגית הקיפה אף מספר אישים מרכזיים בשמאל כמו עמי אילון ועמרם מצנע.
אף על פי כן פונתה דוגית במסגרת תוכנית ההתנתקות שעליה החליטה ממשלת ישראל בין ה-15 ל-17 באוגוסט 2005. התושבים לא גילו התנגדות פעילה לפינוי כביישובים אחרים ורובם עברו ליישוב בוסתן הגליל שבצפון.
הקרב על סאיפאן
מהלך הקרב
ב-13 ביוני 1944 פתח הצי האמריקאי פתח בהפגזה מקדימה על סאיפאן שנמשכה יומיים. בהפגזה היו מעורבות 15 אוניית מערכה, ובמהלכה נורו כ-165,000 פגזים. על מנת להימנע מפגיעה ממוקשים ימיים, בוצע הירי ממרחק של 9 קילומטר ויותר, בנוסף לכך הצוותים לא היו מנוסים בהפגזת חופים, ולכן ההרעשה הארטילרית לא הייתה יעילה.
ב-15 ביוני 1944 בשעה 7 בבוקר החלה הנחתת כוחות על חופי האי. יותר מ-300 נחתות פרקו 8,000 נחתים בחוף המערבי של סאיפאן. בסביבות השעה 9 בבוקר החלו 11 ספינות לתת חיפוי ארטילרי לנחתים שהסתערו על החוף. היפנים הכינו את מערך ההגנה שלהם בדקדקנות אופיינית, והציבו דגלים על החופים לצורך סימון טווחים לארטילריה שלהם, דבר שאיפשר להם להשמיד כ-20 טנקים אמפיביים אמריקאים במהלך הנחיתה. החופים היו מוגנים היטב בשוחות לחימה ובגדרות תיל, והמגינים היפניים קיבלו חיפוי מעמדות מקלעים וארטילריה מבוצרות. כתוצאה מכך ספגו הכוחות האמריקאים אבדות כבדות ביום הלחימה הראשון. למרות זאת, עד רדת הלילה, הצליחו דיוויזיות הנחתים ה-2 וה-4 לבסס ראש חוף ברוחב כ-10 קילומטרים ובעומק של כקילומטר.
באותו לילה פתחו היפנים במתקפת נגד אך ספגו אבדות כבדות ונהדפו לאחור. ב-16 ביוני, נחתו יחידות של דיוויזיית החי"ר ה-27 של צבא ארצות הברית והתקדמו לשדה התעופה "אסטילו". בלילה ביצעו היפנים ניסיון נוסף למתקפת נגד. ב-18 ביוני נטש סאיטו את שדה התעופה.
הפלישה הפתיעה את היפנים שציפו למתקפה דרומה יותר. אדמירל סואמו טויודה, מפקד הצי הקיסרי היפני ראה בכך הזדמנות להשתמש בכח התקיפה שיועד להשמיד את נושאות המטוסים האמריקאיות כדי לתקוף את כוחות הצי האמריקאי סביב סאיפאן וב-15 ביוני הוא נתן פקודת התקפה. ההתקפה התפתחה לקרב ים הפיליפינים שתוצאותיו היו הרסניות לצי הקיסרי היפני, שאיבד שלוש נושאות מטוסים ומאות מטוסים, מה שהותיר את הכוחות היפנים באיי המריאנה ללא כל תקווה לתגבור ולאספקה.
ללא אספקה נגזר גורלו של הקרב, אך מגיניו היפנים של האי היו נחושים להילחם עד האדם האחרון. סאיטו ארגן את חייליו בקו שעוגן בהר טאפוטצ'או וניצל את פני השטח ההרריים והניתנים להגנה של מרכז סאיפאן. הכינויים שהעניקו האמריקאיים לאזורי הקרבות, "כיס הגיהנום", "רכס לב הארגמן" ו"עמק המוות", מעידים על עוצמת הקרבות. היפנים השתמשו במערות הרבות שהיו בפני השטח הוולקניים כדי לעכב את הכוחות התוקפים. הם התחבאו במשך היום ובלילה יצאו להתקיף. האמריקאים פיתחו בהדרגה שיטות כדי לטהר את המערות בעזרת צוותי להביורים שנתמכו בארטילריה ובמקלעים.