cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גביע AFC
היסטוריה
ב-2009 זכתה אל-כווית והביאה את הגביע בפעם הראשונה לכווית, לאחריה באה זכייה של אל-איתיחד מסוריה וזכייה של נסאף קארצ'י מאוזבקיסטן. מ-2012 ועד 2014 זכו קבוצות כוויתיות 3 פעמים ברצף, ב-2015 הייתה זו דווקא ג'והור דארול תעזים ממלזיה שהצליחה לזכות בגביע בפעם הראשונה ומ-2016 עד 2018 זכתה 3 פעמים ברצף קבוצת אל-קעאווה העיראקית. ב-2019 זכתה בפעם הראשונה קבוצה מלבנון כשאל-אחד ניצחה את קבוצת 25 באפריל הצפון קוריאנית. ב-2020 הטורניר בוטל עקב התפרצות מגפת הקורונה.
פורמט הטורניר ותנאי קבלה
כיום 36 קבוצות משתתפות בגביע בשלב הבתים (12 ממערב אסיה, 12 מדרום מזרח אסיה, 4 ממזרח אסיה, 4 ממרכז אסיה ו-4 מדרום אסיה), מתוך 48 משתתפות בטורניר בסך הכול (12 נושרות בשלבי המוקדמות).
נשיא ברבדוס
נשיא ברבדוס (באנגלית: president of Barbados) הוא ראש המדינה של ברבדוס והמפקד העליון של כוחות ההגנה של ברבדוס. התפקיד נוצר כאשר המדינה הפכה ב-30 בנובמבר 2021 לרפובליקה פרלמנטרית. לפני כן ראשת המדינה הייתה אליזבת השנייה, מלכת ברבדוס, שיוצגה באי על ידי המושל הכללי של ברבדוס. נשיאת ברבדוס הראשונה והנוכחית היא סנדרה מייסון, שכיהנה כמושלת הכללית האחרונה של ברבדוס.
היסטוריה
ב-1979, הוקמה ועדת בדיקה, שנודעה בשם "ועדת קוקס", והוטל עליה לערוך בדיקת היתכנות של מעבר של ברבדוס למשטר רפובליקני. הוועדה הגיעה למסקנה שהברבדוסים מעדיפים לשמור על כנה את המונרכיה החוקתית. ההצעה לעבור למשטר רפובליקני לא עברה לפיכך לשלבים מעשיים. המנשר של 1994 של עסק בסוגיית הרפובליקה, והציע להכריע אותה במשאל עם. בהתאם להצעה זו, ב-29 באוקטובר 1996, ועדה לבדיקת החוקה, בראשותו של הנרי דה בוליי פורד, מונתה לבדוק את. הוועדה הגישה את הדוח שלה ב-15 בדצמבר 1998 והמליצה שברבדוס תאמץ שיטת ממשל של רפובליקה פרלמנטרית. ב-1999, הציע המנשר של מפלגה העבודה של ברבדוס שממצאי הוועדה והמלצתה שברבדוס תהפוך לרפובליקה יקבלו את תשומת לב הממשלה.
ראש הממשלה אואן ארתור קרא לעריכת משאל עם על הפיכתה של ברבדוס לרפובליקה שיערך ב-2005. בהתאם לכך, ב-2005 הוגש חוק משאל עם שני, והוא התקבל באוקטובר אותה שנה. משאל העם תוכנן להיערך במקביל לבחירות הכלליות של 2008. ב-2 בדצמבר 2007 עלו דיווחים שהצבעה זו תדחה בשל חששות שעלו על ידי ועדת הבחירות והגבולות. לאחר הבחירות הוחלף ארתור על ידי דייוויד תומפסון, והתוכנית נזנחה.
ב-22 במרץ 2015 הכריז ראש הממשלה פרונדל סטיוארט שבכוונתו להעביר את המדינה לצורת ממשל רפובליקנית "בעתיד הקרוב ביותר". המזכיר הכללי של מפלגת העבודה הדמוקרטית, ג'ורג' פילגרים, אישר את המהלך ואמר שהוא צפוי להתרחש ביום השנה ה-50 לעצמאות ברבדוס ב-2016.
בספטמבר 2020 הודיעה ראשת הממשלה מטעם מפלגת העבודה, מיה מוטלי בנאום הכתר שכתבה שברבדוס תהפוך לרפובליקה בנובמבר 2021, ואז יוחלפו המלכה והמושל הכללי בראש מדינה ייצוגי. הצעה זו הייתה זו שבסופו של דבר התקבלה כחוק. ב-20 בספטמבר 2021 הוגש לפרלמנט של ברבדוס התיקון לחוקת ברבדוס, וב-6 באוקטובר הוא התקבל.
מועמדותה של המיועדת הראשונה לתפקיד נשיאת ברבדוס, המושלת הכללית סנדרה מייסון, הוגשה במשותף על ידי ראש הממשלה ומנהיג האופוזיציה ב-12 באוקטובר 2021, וב-20 באוקטובר היא נבחרה לתפקידה. מייסון הושבעה לתפקידה ב-30 בנובמבר 2021.
הבחירה לתפקיד
נשיא ברבדוס נבחר על ידי הפרלמנט של ברבדוס.
ראש הממשלה וראש האופוזיציה מגישים במשותף מועמד מוסכם 90 יום לפני שכהונתו של הנשיא המכהן עומדת להסתיים, ומועמד זה נבחר כמועמד יחיד ללא הצבעה, אלא אם כן מביע מי מחבר הפרלמנט את התנגדותו. במקרה בו מוגשת ההתנגדות, הבחירה מושעת, ושני בתי הפרלמנט, הסנאט ובית האספה, מתכנסים כל אחד בנפרד ומצביעים בעד או נגד המועמד. נדרש רוב של שני-שלישים לאשרור בחירת המועמד בכל אחד מסבבי ההצבעה.
התפנות המשרה
בכל מקרה בו מתפנה משרת הנשיא באופן זמני, עד אשר נבחר נשיא חדש, ובמקרה שמחזיק המשרה נעדר מגבולות ברבדוס, נמצא בחופשה או שמתקיימת כל סיבה שלא מאפשרת לו לבצע את תפקידיו על פי החוקה, מבוצעים תפקידים אלו על ידי נשיא בפועל שממונה על ידי ראש הממשלה, לאחר התייעצות עם מנהיג האופוזיציה. עם זאת, במקרה בו הנשיא מושעה מכהונתו עקב הליך הדחה שמתנהל נגדו, נשיא הסנאט של ברבדוס משמש כנשיא בפועל. סדר הירושה לתפקיד הנשיא לא מוגדר מעבר לכך.
תפקידים חוקתיים
חוקת ברבדוס מגדירה שהמדינה מתנהלת על פי המבוססת על זו של הממלכה המאוחדת, שעל פיה תפקיד ראש המדינה הוא הן חוקתי והן מעשי, אך לא פוליטי. בדומה לרפובליקות פרלמנטריות אחרות בחבר העמים הבריטי, כמו הודו או טרינידד וטובגו, אך בניגוד למדינות פרלמנטריות אירופאיות כמו גרמניה או איטליה, לנשיא ברבדוס ניתנת סמכות חוקתית רחבה שנוגעת לכל שלוש זרועות הממשלה. המוסכמות החוקתיות שעל פי הן חויבו לפעול המלכה והמושל הכללי כאשר ברבדוס הייתה מונרכיה חוקתית עומדות על תוקפן גם תחת הרפובליקה; משמעות הדבר היא שהסמכות המבצעת עודנה מופעלת על ידי ראש הממשלה והקבינט, בהתאם להוראות החוקה המתוקנת שקובעות כי הנשיא "יפעל בהתאם לעצת הקבינט או לעצת ראש הממשלה שניתנה על סמך האצלת סמכויות מהקבינט" למעט בנסיבות מסוימות, שבדרך כלל מותוארות כ"סמכויות בלעדיות".
סמכויות ביצועיות
הנשיא הוא ראשה הפורמלי של הרשות המבצעת, אך מוגבל כמעט תמיד על ידי מוסכמה שעליו להפעיל את סמכויותיו על פי עצת ראש הממשלה והקבינט. לפיכך, במצב נורמלי, כמו הריבון הבריטי (וראשי המדינה של שאר המדינות שפועלות על פי שיטת וסטמינסטר), הנשיא "מולך" אך אינו "מושל", והסמכות הביצועית מופעלת על ידי ראש הממשלה והקבינט בשמו של הנשיא.
הנשיא ממנה לתפקיד ראש הממשלה את האדם שסביר ביותר שיקבל את תמיכת בית האספה. בדרך כלל זהו מנהיג המפלגה שמחזיקה ברוב בבית האספה, אך גם כאשר אף מפלגה או קואליציה מחזיקה ברוב, או במצבים אחרים שבהם מופעל שיקול דעתו של הנשיא בנוגע למועמד המתאים ביותר לתפקיד ראש הממשלה. בנוסף, על הנשיא למנות, בהנחייתו של ראש הממשלה, לפחות חמישה שרים נוספים. כל השרים אחראים כלפי בית האספה שנבחר באופן דמוקרטי, ודרכו כלפי העם.
סמכויות חקיקתיות
הנשיא, יחד עם הסנאט ובית האספה, הוא אחד משלושת מרכיבי הפרלמנט. בשל העובדה שהנשיא חייב כמעט תמיד לפעול על פי עצת הקבינט, תפקיד הנשיא בתהליך החקיקתי מוגבל למתן הסכמה להצעות החוק וחתימתם כחוקים. עם זאת, לנשיא מוקנת הסמכות "להשעות את ההסכמה" על חוקים (במילים אחרות, להטיל עליהם וטו ללא עקיפת הפרלמנט). יותר מכך, קיים גם סוג של "וטו כיס": החוקה לא מגדירה מסגרת זמן מדויקת לפעולה שנוקט הנשיא בנוגע להצעת חוק שנשלחה על ידי הפרלמנט, וכך הנשיא יכול באופן היפותטי להשעות את חתימתו על הצעת החוק ללא הגבלת זמן, ובכך למעשה להטיל עליו וטו. בנוסף, החוקה מגדירה שהנשיא אחראי למינוי סנאטורים - 12 מהם ממונים בעצת ראש הממשלה, שניים בעצת מנהיג האופוזיציה, ושבעה על פי שיקול דעתו של הנשיא כך שייצגו מגוון של זרמים דתיים, חברתיים, כלכליים ואחרים של ברבדוס.
בנוסף, הנשיא מזמן ומפזר את הפרלמנט. לאחר פיזור הפרלמנט מוצא על ידי הנשיא צו לעריכת בחירות. בפועל, הפעולות הללו מבוצעות כמעט תמיד על פי עצת הקבינט.
סמכויות שיפוטיות
לנשיא מוקנת הסמכות למנות שופטים בהמלצה משותפת של ראש הממשלה וראש האופוזיציה. הוא גם מוסמך להעניק חנינות.
השבעה לתפקיד
על פי החוקה המתוקנת של 2021, נוסח השבועה לתפקיד נשיא ברבדוס הוא:
מירנה הנסן
ביוגרפיה
הנסן נולדה בשיקגו ותכננה תחילה ללמוד גידול בעלי חיים ווטרינריה.
בתחילה היא הופיעה במספר תפקידים קטנים בסרטים ואף לא וזכרה בקרדיט הסיום.
ב-1954 היא שיחקה בסרט "פלייגירל" לצד שלי וינטרס.
היא שיחקה מרגלת בסרט "המסכה הסגולה" ונערת שעשועים בסרט עם "Party Girl" עם סיד צ'ריס, במהלך הקריירה הופיעה ב-26 סרטים וביצעה גם מספר הופעות בטלוויזיה.
פארנורמן
פארנורמן (באנגלית: ParaNorman) הוא סרט הנפשה שהופק בשנת 2012, בטכניקת סטופ מושן, על ידי אולפני לייקה אנטרטיינמנט, בתקציב של 60 מיליון דולר. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר, אך בסופו של דבר זכה בפרס "אמיצה" סרטם של אולפני פיקסאר. ההכנסות בעקבות הקרנת פארנורמן, אשר זכה לביקורות חיוביות רבות, הגיעו לסכום של כ-107 מיליון דולר.
עלילה
בעיירה קטנה במסצ'וסטס גר ילד בשם נורמן בבקוק, לנורמן יכולת מיוחדת-לדבר עם המתים שכוללים את סבתו המנוחה ורוחות נוספות בעיירתו. אף אחד לא מאמין לו שהוא יכול לדבר עם המתים והוא מתבודד הרבה ובעקבות כך חבריו לועגים לו.
ילד בשם ניל שסובל מעודף משקל וקרבן להתעללויות מוצא את נורמן, ממש כמו נפש תאומה, והם הופכים לחברים. במהלך חזרות הצגת בית ספרו שלו נורמן יש לו חיזיון שבו העיירה ותושביה נרדפים על ידי מכשפות. לאחר החיזיון הבנים עומדים מול נורמן החיוור שאומר שהוא חייב לצאת להציל את העיירה, זמן קצר לאחר מכן דודו מת.
בריון בית הספר של נורמן, אלווין, מפריע לנורמן לקרוא עד אחרי השקיעה. סערה של רוח רפאים שמזכירה את המכשפה מופיעה באוויר, והיא מקללת את המתים לקום לתחייה ולרדוף את התושבים. המתים רודפים אחר אחותו של נורמן קורטני, ניל ואחיו הבכור של נורמן מיץ' שיוצאים להפוך את נורמן לאחד מהם. המתים רודפים אחרי ילדים בעיירה ולא מוצאים את נורמן. נורמן היה באותו הזמן בחיפוש אחר הקבר הלא מסומן של המכשפה.
כאשר הילדים עושים את דרכם לבית העירייה הזומבים תוקפים את האזרחים. במהלך המהומות בחוץ הילדים נכנסים לארכיון של בית העירייה, אך לא מוצאים את המידע הנחוץ להם. הסערה של המכשפה מופיעה ונורמן מטפס על המגדל כדי לקרוא את הספר אך המכשפה פוגעת בו באמצעות ברק והוא נופל חזרה לארכיונים.
לנורמן יש חיזיון נוסף כאשר בו הוא לומד ממכשפה בשם אגתה שהייתה ילדה ממוצעת כמוהו, נורמן לומד כי היא הורשעה על ידי העירייה כי חשבו שיש לה כוחות כישוף. כאשר נורמן מתעורר הוא מגלה כי הזומבים לוקחים אותו לעירייה, למקום בו הורשעה אגתה. כאשר הזומבים מניחים אותו הם אומרים שהם רק רוצים לדבר איתו, והם מבטיחים לו כי יעזרו לו לעשות את הטקס.
נורמן עוזר לזומבים להגיע לקברה של אגתה, אבל הם נדחים לפינות על ידי ההמון. קורטני אחותו של נורמן מנסה לשכנע את הקהל לסגת. לפני שנורמן מגיע לקברה של אגתה הקסם מפריד אותו מהאחרים.
אגתה מתחילה להיזכר בזיכרונותיה עם אימה, והיא מצליחה לשחרר. הסערה מתפוגגת וכך גם כל הזומבים. העיר מסתכלת על נורמן כגיבור והוא הופך להיות מקובל. בסוף הסרט, נורמן צופה עם משפחתו בסרט עם אימו, המשפחה שלו והרוח של סבתא שלו.
פסקול
את פסקול הסרט כתב והחלין ג'ון בריון, הפסקול שוחרר ב-14 באוגוסט 2012.
ביקורת
הסרט קיבל המון ביקורות חיוביות. אתר Rotten Tomatoes העניק לסרט 87% שמבוסס על חוות דעת של 112 אנשים, אתר Metacritic העניק לסרט 73% המבוססים על חוות של 32 אנשים. הסרט משך תשומת לב רבה בעקבות התגלות של אחת הדמויות כהומוסקסואל, זהו סרט אנימציה ראשון לילדים שמצהיר את הדבר, הנטייה מתגלה בטוויסט הומוריסטי בסוף הסרט. אתר צרפתי אמר שהסרט עלול להביא הורים לשאלות על להט"ב ועניינים דומים בחזרה מהסרט, לעומת הביקורת הצרפתית אתר אחר אמר שזה מה שהופך את הסרט להיות "יוצא דופן". במאי ותסריטאי הסרט כריס באטלר אמר שמטרת הדבר הייתה להראות באופן ישיר שאסור לשפוט אנשים וצריך לתת להם אמונה וכוח.
הכנסות
הסרט הכניס כ-56 מיליון דולר בצפון אמריקה, וסך הכל ברחבי העולם כ-107 מיליון דולר. בבכורתו הראשונה ב-3 באוגוסט 2012 במקסיקו הכניס הסרט 2.2 מיליון דולר, ומאוחר יותר עוד. בסוף השבוע הראשון שלו בצפון אמריקה היה השלישי בהכנסות עם 14 מיליון דולר. טרוויס נייט מנכ"ל חברת ההפקה אמר שההכנסות בסדר אך לא עמדו בציפיות שלו.
טרגופן טמינק
טרגופן טמינק (שם מדעי: Tragopan temminckii) הוא מין דמוי תרנגול מהסוג טרגופן שבמשפחת הפסיוניים.
אורכו של הטרגופן עד 64 סנטימטרים ומשקלו 980-1,600 גרם, כשהנקבות שוקלות 970-1,100 גרם. הזכרים בעלי כסות אדומה מנוקדת בלבן עם זנב, קצוות כנף וראשים שחורים ולזכר לחיים כחולות עזות והכיפה, אחורי הראש, העורף והחזה כתומים. הנקבות לעומת הזכר חיוורות ואפורות אך מנומרות בלבן.
הטרגופן מצוי ביערות הרריים ויערות אחרים מהודו ומרכז סין עד לוייאטנאם ולמינמאר. הזכרים מתקבצים יחדיו וקוראים בקול כדי למשוך את הנקבות אך אינם עוזרים כלל בגידול הצאצאים.
הוא אוכל בעיקר גרגרים, זרעים, דשא ועלים. הוא אינו נמצא בסכנת הכחדה.
כחילה
כחילה הוא שם משפחה הנפוץ בקרב יהודי עיראק
בסמאני
נפת בסמאני (ברוסית: Басманный район) היא נפה במחוז המרכזי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה הוא 8.37 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 110,897 תושבים (2020).
בשטח בסמאני יש עשר תחנות רכבת תחתית, למעלה מ-30 כנסיות אורתודוקסיות.
ויסגינס
ויסגינס היא עיר בחבל אוקשטאיטייה, המשויכת מבחינה מנהלית למחוז המשנה ויסגינס במחוז אוטנה שבמזרח ליטא. רוסית היא השפה הראשונה של רובם המכריע של אוכלוסיית העיירה.
ערים תאומות
ויסגינס מקיימת קשרי ערים תאומות עם:
בארט דה ובר
בארט אלברט ליליאנה דה ובר (בהולנדית: Bart Albert Liliane De Wever; נולד ב-21 בדצמבר 1970) הוא פוליטיקאי בלגי-פלמי. מאז 2004 הוא מכהן כיו"ר מפלגת הברית הפלמית החדשה (בהולנדית: Nieuw-Vlaamse Alliantie N-VA). מ-1 בינואר 2013 מכהן דה ובר כראש עיריית אנטוורפן. המפלגה שהוא עומד בראשה היא הגדולה ביותר בבלגיה.
ביוגרפיה
דה ובר נולד במורצל, בפרובינציית אנטוורפן שבבלגיה.
דה ובר הוא נצר למשפחה פלמית. סבא שלו היה חבר במפלגת הברית הפלמית הלאומית (מפלגה ימנית קיצונית, שבימי מלחמת העולם השנייה שיתפה פעולה עם הנאצים באופן רשמי). בתחילת כהונתו כראש עיריית אנטוורפן, נשא נאום רשמי בטקס לזיכרון שואה, שבו התנצל על כך.
הוא למד בתיכון ממשלתי-נוצרי בעיר אדגם, והצטרף כחבר מן המניין באיגוד הנוער הפלמי הלאומי (Vlaams National Jeugdverbond - VNJ) ששם לעצמו מטרה לחזק את הזהות הפלמית, ולבדל את פלנדריה מבלגיה. באיגוד הזה גם מילא אביו הנרי 'ריק' דה וובר, עובד רכבת, תפקיד ניהולי חשוב.
הוא סיים תואר בהיסטוריה באוניברסיטת לוון. הוא למד קודם שנתיים משפטים, אך ללא הצלחה. במהלך לימודיו היה חבר גם בצוות העריכה של האנציקלופדיה החדשה של התנועה הפלמית (Nieuwe Encyclopedie van de Vlaamse Beweging).
עד 1980 הוא התגורר בקונטיג, שם הייתה אמו, אירן טורפס, בעלת חנות מכולת, ולאחר מכן עבר לגור במורצל שבפרובינציית אנטוורפן. לפני הבחירות היגר לאזור ברכם שבאנטוורפן, שם התמנה לראש העיר.
ב-2004 נבחר להנהיג את הברית הפלמית החדשה כמועמד יחיד להנהגה ברוב של 95%.
בבחירות באוקטובר 2012 נבחר לראשות עיריית אנטוורפן.
ב-2016 ביקר בישראל וחתם עם ראש עיריית חיפה, יונה יהב על הבנות לשיתוף פעולה.
ב-2019 הכניס את העיתונאי החרדי מיכאל פרייליך למפלגתו כדי לעודד את תמיכה של יהודים במפלגתו.
חיים אישיים
דה ובר נשוי, אבא לארבעה ילדים.
סדר הירושה
בירושות תפקיד או תואר, סדר הירושה הוא רצף האנשים הזכאים להחזיק במשרה בכירה כגון ראש המדינה או כיבוד כגון תואר אצולה, המסודר לפי סדר קדימותם לקבל אותם במקרה שהמשרה או הכיבוד מתפנים. סדר הירושה יכול להיקבע על פי ייחוס משפחתי או על ידי חוק.
סדר ירושה מוסדר הוא הדרך הנורמלית להעברת משרות שאינן עוברות בירושה, והוא מאפשר את ההמשכיות המידית במקרה של התפנות המשרה באופן בלתי צפוי, כאשר נושאי המשרה מתמנים בתהליך של בחירה. רוצה לומר, המשרה לא צריכה להישאר בלתי מאוישת עד לבחירת יורש. במקרים מסוימים היורש מקבל את תפקידו של זה שקדם לו באופן מלא, כמו במקרה של תפקיד נשיא במדינות רבות. במדינות אחרות בהם מדובר על הורשה לא-משפחתית, ההורשה לא נעשית באופן מלא, אלא ממלא מקום, שממונה על פי קריטריונים להורשה, מקבל את תחומי האחריות של התפקיד, חלקם או כולם, אך לא את המשרה עצמה. לדוגמה, כאשר מתפנה תפקיד האפיפיור, חבר הקרדינלים (Collegium Cardinalium) ממלא באופן קולקטיבי את התפקידים החיוניים של האפיפיור עד לבחירתו של יורש.
מלוכה ואצולה
במונרכיה העוברת בירושה, סדר הירושה מגדיר את זהותו של המונרך החדש כאשר הריבון המכהן מת או מפנה את כסאו. סדר ירושה כזה בדרך כלל מפרט תהליך בחירה, על פי חוק או על פי מסורת, שמגדיר מי מבין שארי בשרו של המונרך הקודם, או אנשים אחרים, יכולים לתבוע את התואר עם התפנותו.
לעיתים קרובות, סדר הירושה מוגבל לאנשים מקרב משפחת המלוכה (למעט במקרה של נישואים מורגנטיים), כלומר, אלה שהוכרו באופן חוקי ככאלה שנולדו לשושלת השולטת, או שמתייחסים אליה, או למלך קודם. זכאותם של יורשי הכתר וסדר הקדימות שלהם יכולים להיקבע על ידי חוקות, חוקים, חוקי השושלת או נוהג.
מונרכיות העוברות בירושה השתמשו במגוון של שיטות לחשב את סדר הירושה של מועמדים לרשת את הכתר על פי קרבת דם או קרבת נישואין. היתרון של שיטות אלו התבסס על כך שהיורש בכוח יכול היה לקבל מראשית חייו הכשרה כהכנה לחייו כמלך. שיטות אלו גם הגבירו את היציבות הפוליטית על ידי מיסוד ציפיות ברורות בנוגע לרצף השליטים ובכך הפחיתו את האפשרויות של תחרות על השלטון ותיעלו את פעילותם של בניו הצעירים של השליט לכיוונים חיוביים.
למונרכיות מסוימות היו תהליכי בחירה מיוחדים לזהות השליט, במיוחד עם עלייתה לשלטון של שושלת חדשה. בתקופת הקיסרות הראשונה בצרפת, מוסדה זכות בכורה לזכרים מבין יורשיו של נפוליאון בונפרטה, אך במקרה של אי ההצלחה בהעמדת צאצאים זכרים, התאפשר לקיסר לבחור מי מבין אחיו או אחייניו יירש את כתרו. ממלכת איטליה הנפוליאונית הגדירה את בנו השני של נפוליאון כיורש בכוח לכתר, אך בהיעדר יורש כזה, היא אפשרה לבנו החורג, אז'ן דה בוארנה, לרשת את הכתר, למרות שלא היו לו קשרי דם עם בית בונפרטה. ממלכת סרביה הייתה מונרכיה העוברת בירושה לזכרים צאצאי הנסיך אלכסנדר הראשון, אך עם קטיעתו של סדר הירושה, יכול היה המונרך השולט לבחור יורש מבין קרובי משפחתו ממין זכר מבית קאראג'ורג'ביץ'. ברומניה, עם קטיעתו של סדר הירושה הזכרי מצאצאיו של קרול הראשון, קבעה החוקה שצאצאיו של אחיו, לאופולד, נסיך הוהנצולרן, יירשו את הכתר, ובהיעדר יורש מקרבם, יעלה למלוכה נסיך משושלת מערב אירופאית שייבחר על ידי המלך והפרלמנט. בניגוד לכך, ממלכות אירופאיות וותיקות נטו להסתמך על קריטריונים לירושה שעל פיהם עלו למלוכה יורשים של מלכים קודמים על פי כללים ברורים ששורשיהם היו נטועים בחוק או מסורת זו או אחרת.
העדפת הבן הבכור
במסגרת הכלל של העדפת הבן הבכור (או ליתר דיוק, העדפת הבן הזכר הבכור), בנו הבכור של המונרך וצאצאיו הם בעלי זכות הקדימה על פני אחיהם, אחיותיהם וצאצאיהם. הבן הבכור מקבל זכות קדימה על פני אחיו הצעירים, אך לכל הבנים הזכרים יש זכות קדימה בסדר הירושה על פני הבנות. ילדים מייצגים את הוריהם, במקרה שאלה נפטרו, ולסדר הירושה הבכיר יש קדימות על פני זה הזוטר, וזאת בסדר עדיפות פנימי בכל מגדר. זכות הירושה שייכת לבנו הבכור של המונרך המכהן ולאחר מכן לבנו הבכור. שיטה זו נהוגה בספרד ובמונקו, ועד ל-2011 הייתה שיטה זו נהוגה בממלכות חבר העמים הבריטי.
פייף או תוארי אצולה פעלו גם הם על פי שיטה זו, אך הבנות קיבלו שוויון זכויות בסדר הירושה, לפחות בנוהג הבריטי המודרני. מצב זה יכול היה להתרחש על תנאי במה שהיה קרוי "השהיה" (Abeyance). בימי הביניים, היישום המעשי של תנאי זה היה תלוי בנוהג המקומי. זכותן של נשים לרשת את האחוזות יושמה למעשה על ידי בני זוגן (Jure uxoris) או על ידי בניהן (Jure matris).
העדפת הילד הבכור
כלל העדפת הצאצא הבכור הוא חוק שעל פיו הצאצא הבכור של הריבון יורש את כסאו ללא קשר למינו ונקבות (וצאצאיהן) נהנות מאותם זכויות בסדר הירושה כמו הזכרים. כלל זה מיושם כיום בשוודיה (החל מ-1980), בהולנד (החל מ-1983), בנורווגיה (החל מ-1990), בבלגיה (החל מ-1991), בדנמרק (החל מ-2009) ובלוקסמבורג (החל מ-2011). באוקטובר 2011 הוסכם שכלל העדפת הילד הבכור ייושם בממלכות חבר העמים הבריטי החל מתאריך עתידי. במרץ 2015 הושלם תהליך החקיקה על ידי הפרלמנטים של כל ממלכות חבר העמים.
הירושה האגנאטית
חוק הירושה האגנאטית היה רווח ברובה של אירופה מאז תקופות קדומות. חוק זה הגביל את הירושה רק לצאצאי המונרך המכהן או למונרך קודם שהשתייכו לקו הירושה הזכרי בלבד. יורשים מקו הירושה הנקבי היו זכאים לרשת את המלוכה רק במקרה שלא נותר בחיים אף יורש בכוח מקו הירושה הזכרי.
על פי שיטה זו, סדר הירושה מתחיל מהיורשים ממין זכר מכל ענפי השושלת ורק עם הכחדתו של קו זכרי זה, מתאפשרת הורשת המלוכה לנקבות. המונרכיה האחרונה שפעלה עד לאחרונה על פי שיטה זו היא הדוכסות של לוקסמבורג, שב-2011 חוקקה חוק ירושה שיהיה שוויוני לזכרים ולנקבות. ממלכות שפעלו על פי שיטה זו קודם לכן היו אוסטריה (מאוחר יותר האימפריה האוסטרו-הונגרית), ממלכת בוואריה, ממלכת הנובר, וירטמברג, האימפריה הרוסית, ממלכת סקסוניה, ממלכת טוסקנה וממלכת שתי הסיציליות.
במקרה של אישה שעלתה לכס המלוכה, היא לא הייתה בהכרח היורשת הבכירה על פי משפט הבכורה, אלא בדרך כלל קרובת המשפחה הקרובה ביותר למלך הזכר האחרון. דוגמאות לכך ניתן למצוא בירושתו של כריסטיאן הראשון, מלך דנמרק, שירש את דוכסות שלזוויג-הולשטיין מאמו, עקב מותו ללא צאצאים של דודו. דוגמאות נוספות הן: מריה תרזה (למרות שזכות הירושה שלה אושרה כתוצאה מניצחונה במלחמת הירושה האוסטרית), מארי אדלייד, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג, שארלוט, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג, אן מברטאן, מריה ולדימירובנה רומנובה וכריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, שעלה לכס המלוכה בזכות אשתו לואיז, נסיכת הסן-קאסל לאחר היכחדותו של הקו הזכרי לבית אולדנבורג.
החוק הסאלי
החוק הסאלי, שבמרכזו עמדה שיטת הירושה האגנאטית, הגביל את מגוון היורשים הפוטנציאליים לזכרים והדיר את הנקבות של השושלת ואת צאצאיהן. החוק הסאלי היה תקף בבתי המלוכה של אלבניה, צרפת, ממלכת איטליה, ממלכת רומניה, ממלכת יוגוסלביה, פרוסיה והקיסרות הגרמנית. כיום החוק מיושם רק בבית המלוכה של ליכטנשטיין.
ב-1830 בספרד, השאלה אם יש ליישם את החוק הסאלי עמדה במרכזה של המחלוקת על ירושתו של פרננדו השביעי, מלך ספרד על ידי בתו איזבלה או על ידי אחיו האינפנטה קרלוס. מחלוקת זו הובילה לפרוץ שורה של מלחמות אזרחים וליצירתה של שושלת טוענים לכתר יריבה הקיימת עד ימינו.
שיטת התורנות
שיטת התורנות (Rota, מונח שמקורו מהמילה בשפה הסלאבית הכנסייתית העתיקה שפרושה "סולם" או "גרם מדרגות"), הייתה שיטת ירושה שהייתה נהוגה (אם כי לא בצורה מושלמת) ברוס של קייב ומאוחר יותר בנסיכות מוסקבה.
על פי שיטה זו, המלוכה הועברה לא באופן ליניארי מאב לבנו אלא באופן רוחבי מאח לאח (בדרך כלל עד האח הרביעי) ולאחר מכן לבנו הבכור של הבכור מבין בני הדור הקודם שישבו על כס המלכות. מייסד השיטה היה יארוסלאב הראשון, נסיך קייב (יארוסלאב החכם), ששלושת בניו מלכו אחריו זה אחר זה. כיום נהוגה שיטה זו בערב הסעודית.
מונרכיה נבחרת
במהלך ההיסטוריה, לעיתים די קרובות, אך לא תמיד, הועדפו תהליכים של מינוי או בחירה, או שהם היו מוגבלים לחברים בשושלת מסוימת או במשפחה מורחבת מסוימת. חוקים גנאלוגיים עשויים היו להגדיר מי ראוי לרשת את הכתר ואת סדר הירושה. מצב זה הוביל לעיתים לסדר ירושה שאיזן בין ענפים שונים של שושלת על פי רוטציה.
כיום שיטה זו מיושמת, בווריאציות שונות, בכס הקדוש, במלזיה, בקמבודיה, בכווית, באיחוד האמירויות הערביות, באנדורה, בסווזילנד ובסמואה.
חלוקה
בחברות מסוימות, המלוכה עברה בירושה באופן שבו כל היורשים היו זכאים לחלוק אותה. הדוגמאות הבולטות ביותר הן החלוקות הרבות של האימפריה הפרנקית בתקופת השושלת המרובינגית ובתקופת השושלת הקרולינגית ושיטת ירושה שהייתה נהוגה באיים הבריטיים.
קרבת דם
קרבת דם היא שיטת ירושה על פיה קרוב המשפחה בעל קרבת הדם הקרובה ביותר למונרך הוא היורש אותו, בעדיפות לזכרים על פני נקבות ובעדיפות לאחים בכורים על פני הצעירים. שיטה זו הייתה נהוגה בעיקר בימי הביניים. באוטרמר הייתה שיטה זו בשימוש לעיתים קרובות לבחירת יורשי עצר והיא הופיע בכמה מסכסוכי הירושה על ממלכת ירושלים. בממלכה זו הוכרה שיטה זו גם כדי להגדיר את יורשי הפייפים, בנסיבות מיוחדות: במקרה שהפייף נכבש על ידי הסרצנים, ונכבש מחדש, הוא הועבר לבעל קרבת הדם לשליט האחרון של הפייף.
ירושת הבן הצעיר
על פי שיטת ירושה זו ירש את הכתר הבן הצעיר (או הילד הצעיר). במקרים אלה הבן הצעיר היה זה שדואג להוריו, בשעה שאחיו הגדולים יצאו לעולם ודאגו לעתידם.
ירושה רוחבית
שיטת הירושה הרוחבית או האחוותית פועלת על פי קריטריונים של בכירות בין חברי השושלת או בית האב השושלתי, מתוך מטרה שייבחר המועמד בעל הכישורים הטובים ביותר כמנהיג. המנהיגים נבחרים בתוקף היותם זקני השבט הבוגרים ביותר, שהם בעלי הכישורים והעוצמה הצבאית. בשיטת ירושה זו אין צורך ביורש עצר. שיטה זו עשויה להדיר או שלא להדיר את צאצאיהן של נשים. בפועל, כאשר אין בנמצא מועמד למנהיגות בשל מספיק, מוגדרת אחת הנשים בעלת קרבת משפחה למלך הקודם כיורשתו. דוגמאות לשיטה זו ניתן היה למצוא בחברות שבטיות ממרכז אסיה כמו ההונים. בחירת המנהיג הייתה מתבצעת לאחר מותו של המנהיג הקודם. בראשית ימיה של האימפריה המונגולית, מותם של המונרכים המכהנים, ג'ינגיס חאן ואוגדיי חאן, גרם מידית לעצירתן של המערכות הצבאיות של המונגולים במערב בשל הבחירות המתקרבות.
במזרח אסיה, מתועדת שיטת הירושה הרוחבית לראשונה בתקופה הפרה-היסטורית החל מסוף תקופת שושלת שאנג.
ירושה נשית
על פי שיטת ירושה זו, שהייתה נהוגה במשפחות אצולה במדינת קרלה שבהודו, רכושו ותוארו של הגבר עוברים לילדיו של אחותו ובמקביל, ילדיו שלו מקבלים את ירושתם ואת תוארם מדודיהם מצד אמם. מאז עצמאותה של הודו שיטה זו לא מוכרת יותר על פי החוק.
משבר ירושה
כאשר מונרך מת בלי להניח אחריו יורש ברור, פורץ לעיתים משבר ירושה. לדוגמה, כאשר מת שארל הרביעי, מלך צרפת, פרצה מלחמת מאה השנים בין בן דודו של שארל, פיליפ השישי, ובין אחיינו של שארל, אדוארד השלישי, מלך אנגליה, כדי להגדיר מי יירש את שארל כמלך צרפת. גם כאשר קו הירושה ברור, יכול להיווצר מצב שטוען לכתר עם כוח צבאי או פוליטי, תופס את השלטון בכוח.
כהונה דתית
בבודהיזם הטיבטי קיימת אמונה שמחזיקי תפקידים חשובים כמו הדלאי לאמה הם גלגול נשמות של הקודם בתפקיד. סדר הירושה בבודהיזם הטיבטי מבוסס למעשה על גלגול נשמתו של הדלאי לאמה הקודם שהתגלמה בזה שבא אחריו. כאשר מת המנהיג הרוחני, מתבצע חיפוש בקרב האוכלוסייה הכללית על פי קריטריונים מסוימים שאמורים להצביע שנשמתו המתגלגלת של הדלאי לאמה התגלמה בנשמתו של תינוק שנולד באותה עת. התהליך אורך בדרך כלל 4-2 שנים עד אשר נמצא הילד המתאים לכהן כדלאי לאמה הבא.
בנצרות הקתולית קיימים נהלים קבועים לבחירת אפיפיור או בישוף.
רפובליקות
ברפובליקה, הדרישה להבטחת המשכיות השלטון בכל עת, הביאה להסדרתם של כללים ברורים לסדר הירושה של התפקידים השונים. במדינות בהן מערכות הבחירות מתקיימות במועדים קבועים, כאשר ראש המדינה (הנשיא) מת או מתפטר, הוא מוחלף על ידי סגנו או על ידי ראש הממשלה, שבתורו מוחלף על ידי נושאי משרות מסוימים ברשות המחוקקת או ברשות המבצעת. לדוגמה, כאשר נשיא ארצות הברית מת, או שנבצר ממנו להמשיך ולמלא את תפקידו, סגן נשיא ארצות הברית מושבע כנשיא במקומו. במקרה שגם סגן הנשיא לא יכול למלא את התפקיד, סדר הירושה קבוע בחוקת ארצות הברית ומורכב משורה של בעלי תפקידים מבין בכירי הקונגרס של ארצות הברית ומבין חברי הקבינט.
במדינות רבות אחרות בהן המשטר הוא רפובליקני, במקרה של מוות או נבצרות של הנשיא, מתקיימות בחירות חדשות לתפקיד. בפינלנד, מחליפו של הנשיא הוא ראש הממשלה, ובמקרה שבו אין ראש הממשלה מסוגל למלא את התפקיד עובר סדר הירושה לשר אחר בממשלה על פי הוותק שלו בתפקידו. לנשיא פינלנד אין סגן ובמקרה של התפנות המשרה נערכות בחירות חדשות לתפקיד.
נשיא מדינת ישראל
למעט במקרה בו מסתיימת כהונת נשיא מדינת ישראל בזמנה, קיימים ארבעה מקרים בהם מסתיימת כהונת הנשיא טרם זמנה: התפטרות, העברה מכהונה מחמת התנהגות בלתי הולמת, העברה מכהונה מטעמי בריאות ומוות. בכל אחד מהמקרים הללו ממלא את מקומו של הנשיא יושב ראש הכנסת ובמידה ונבצר מיושב ראש הכנסת למלא את תפקיד הנשיא, ממלא את מקומו סגן יושב ראש הכנסת מטעם מפלגתו של יושב הראש. בחירת נשיא חדש מתבצעת תוך 45 יום ממועד הסיום הבלתי צפוי של כהונת הנשיא.
ראש ממשלת ישראל
במקרה שכהונת ראש ממשלת ישראל מופסקת טרם זמנה (מחמת נבצרות, הרשעה בעבירה או מוות) בוחרת הממשלה את אחד משריה מטעם סיעתו של ראש הממשלה, שהוא גם חבר הכנסת, כראש הממשלה בפועל. ראש הממשלה בפועל מכהן עד לכינונה של ממשלה חדשה.
סיס דקלים
מאפיינים
אורכם 13-16 ס"מ והם בעלי גוף בהיר עם כנפיים ארוכות דמויות בומרנג איתם הם עפים ביעילות. המקור קצר והזנב ממוזלג. הרגליים קטנות עם אצבעות היכולות רק להיאחז בקירות תלולים ולא יכולים לנוע על הקרקע.
סיסים אלה מתקיימים כמעט רק באוויר, תופסים חרקים מעופפים, שותים תוך כדי מעוף ואף מזדווגים באוויר.
הקן שלהם מורכב מחומרים מרחפים שונים שהם אוספים במקורם הקטן ומדביקים בעזרת רוקם. את הרוק הדביק הזה הם מדביקים לענף של עץ דקל מבסיסו הפנימי וכשהוא מתקשה מטילים שתי ביצים.
הייתי כפילו של מונטי (סרט)
הייתי כפילו של מונטי (באנגלית: I Was Monty's Double) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1958 בבימויו ג'ון ג'לרמין, עם ג'ון מילס, ססיל פרקר ומ.א. קליפטון ג'יימס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המקרה האמיתי של קליפטון ג'יימס שדמה לגנרל מונטגומרי ושימש כמחליפו כדי להטעות את המודיעין הגרמני. קליפטון ג'יימס תיאר את קורותיו במבצע בספר "הייתי כפילו של מונטי" משנת 1954 שהיה לרב מכר ותורגם גם לעברית. הוא היה שחקן מקצועי ומשחק בסרט בתור עצמו ובתור מונטגומרי.
התסריט שונה מהספר בכך שהוספה סצנה של ניסיון החטיפה של מונטגומרי על ידי הגרמנים כדי להעלות את מתח הצופים, אולם במציאות הגרמנים לא ניסו לחטוף את מונטגומרי.
תקציר העלילה
לילה אחד צופה הארוויי בהופעה לפני החיילים ומבחין באחד השחקנים (מ. א. קליפטון ג'יימס) הזוכה לתשואות החיילים כיוון שהוא דומה דמיון מפתיע לגנרל מונטגומרי. לאחר ההופעה חוקר הארוויי ומגלה שאותו קליפטון ג'יימס הוא שחקן מקצועי ובמלחמה הוא משרת כשלם באגף התשלומים של הצבא הבריטי בעיר לסטר בדרגת לוטננט.
הארוויי מגיע ללסטר ומודיע לקליפטון ג'יימס כי הוא מתבקש להופיע בסרטון של הצבא. כשקליפטון מגיע ללונדון הוא מתבשר על המהות האמיתית של תפקידו. הוא נשלח לאימון צבאי קצר ומצטרף לפמלייתו של מונטגומרי, לומד לחקות את הליכתו, תנועותיו ודיבורו ואף נפגש אתו בארבע עיניים.
הארוויי "מקבל" דרגת בריגדיר ומצטרף לקליפטון בטיסה לגיברלטר שם סוקר קליפטון משמר כבוד והם נוסעים בשיירה למושל גיברלטר, קולונל ראסטי (מייקל הורדרן). ראסטי מזמין לפגישה את קרל נילסון (מריוס גורינג), איש עסקים שידוע כמרגל לטובת גרמניה. נילסון שנפגש פעם עם מונטי לא מבחין בין האמיתי למתחזה. נילסון מדווח על מונטי ועל כוונתו לטוס לאלג'יריה.
זמן קצר לפני הנחיתה מקבל הארוויי ידיעה שהגרמנים מחזיקים כוחות רבים בדרום צרפת כהכנה לפלישה. תפקידו של קליפטון תם והוא מוחזק בווילה שמורה היטב.
הגרמנים תוקפים בלילה את הווילה, הורגים את השומרים וחוטפים את קליפטון/מונטי. צוללת גרמנית מגיעה לחוף ושני לוחמים גרמנים חותרים לחוף בסירת גומי כדי להעביר את מונטי לצוללת. הארוויי בליויו קצין נוסף מגלים את החטיפה והורגים את החוטפים ואת שני אנשי הסירה ומצילים את מונטי.
הארוויי ומונטי חוזרים ללונדון וצופים בהנאה בסרט על הנחיתה ובו מופיע מונטי האמיתי.
עומר דקל
ביוגרפיה
דקל נולד וגדל ברחובות. הוא בוגר בית הספר התיכון ע"ש עמוס דה- שליט, ועד לגיוסו לצה"ל היה פעיל בתנועת הצופים. במסגרת שירותו בצה"ל עשה דקל שנת שירות בעיירת הפיתוח חצור הגלילית, וכן שירת כקצין ביחידת המזל"טים של חיל המודיעין.
בשנת 1992 סיים דקל את לימודי התואר הראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. את התמחותו עשה דקל בפרקליטות המדינה כמתמחה של פרקליטת המדינה דורית ביניש, ובמשרד עורכי הדין קירש, שקד פלס, כמתמחה של עו"ד ד"ר מיכל שקד. לאחר סיום התמחותו בשנת 1993 מונה דקל לעוזרה המשפטי של פרקליטת המדינה דורית ביניש, וזאת עד מינויה לבית המשפט העליון. לאחר מכן כיהן דקל כעוזרו המשפטי של שר המשפטים פרופ' דוד ליבאי וכן כעוזרה המשפטי של פרקליטת המדינה עדנה ארבל. כמו כן, כיהן דקל כמזכיר הוועדה הציבורית בראשותו של חיים צדוק לניסוח חוק עיתונות חדש, וייצג את המדינה בפני בית המשפט העליון.
את עבודת הדוקטורט שלו כתב דקל במסגרת המסלול הישיר לדוקטורט באוניברסיטה העברית, בנושא חובת המכרז של גופים מנהליים, ובהנחייתו של פרופ' אייל בנבנישתי. בשנת 2001 פורסמה עבודת הדוקטורט כספר, בהוצאת המכון למחקרי חקיקה של האוניברסיטה העברית.
בשנת 1998 הצטרף דקל לסגל ההוראה של המרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן, כמרצה בתחום המשפט המנהלי ודיני המכרזים; ובין השנים 2008 – 2010 כיהן כדיקן הראשון, שנבחר מקרב חברי הסגל הפנימי של הפקולטה למשפטים.
בשנת 2000 שהה דקל כחוקר אורח באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה. בשנה זו החל לכתוב את ספריו בתחום דיני המכרזים, שהפכו עם פרסומם לספרים המובילים בתחום, המצוטטים במאות פסקי דין של בית המשפט העליון ושל בתי המשפט לעניינים מנהליים. בשנת 2012 שהה דקל שוב באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה כחוקר אורח.
בין השנים 2007 – 2010 כיהן דקל כיו"ר מועצת בתי הדין המנהליים, הפועלת מכוח חוק בתי הדין המנהליים.
מחקריו
מחקריו של דקל עוסקים בתחום המשפט המנהלי ודיני המכרזים, ועיקר פועלו המחקרי הוא בפיתוח תאורטי ומעשי של דיני המכרזים מנקודת מבט רב-תחומית – משפטית, כלכלית, פסיכולוגית ועוד. ספריו של דקל – מכרזים א' ומכרזים ב' – הם הספרים המובילים והחשובים בארץ בתחום דיני המכרזים, והקנו לו מעמד של בר-סמכא בתחום המכרזים. הספרים מצוטטים במאות פסקי דין של בתי המשפט לעניינים מנהליים ובעשרות פסקי דין של בית המשפט העליון. רבים מהרעיונות המפורטים בספריו של דקל היוו בסיס להלכות שיפוטיות חדשניות בתחום המכרזים, וחלקם אף הוטמע בתקנות חובת המכרזים, במסגרת רפורמה חקיקתית מקיפה שנערכה בשנת 2009.
בסדרה של מחקרים שבחנו את ההשפעות של הטיות קוגניטיביות על הליך קבלת ההחלטות במכרז הראה דקל את ההטיה הקוגניטיבית של מקבלי החלטות במכרזים לטובת המציע הזול, גם כאשר הצעה זו אינה מיטבית מבחינת איכותה. ממצאי המחקר הוצגו בשורה של כנסים בינלאומיים ופורסמו בכתבי עת יוקרתיים.
במחקרים אחרים בחן דקל את ההשלכות של המחקר הכלכלי בתחום תורת המשחקים, לתחום דיני המכרזים. מחקר אחד יישם תובנות אלה על מכרזים שערכה ממשלת ישראל בפועל בתחום המקרקעין, והראה כי שימוש בתובנות מתחום תורת המכרזים יכול לשפר את יעילותם. מחקר אחר יישם תובנות מתחום תורת המשחקים לתחום של מכירת נכסים במצבי חדלות פירעון, הנערכת בפיקוח בית המשפט.
מחקר אחר של דקל הציע שינוי רדיקלי של הגישה להצעות פגומות – במקום פסילה של הצעה פגומה, מתן אפשרות לתקנה, תוך הטלת סנקציה על המציע ששיעורה קבוע מראש במסמכי המכרז.
במחקר נוסף, הפעם בתחום המשפט המנהלי, ביקר דקל את הכלל הנוהג במשפט המנהלי בישראל, שאינו מתיר עריכה של חקירות נגדיות בבג"ץ כמעט בכלל, ומתיר חקירה נגדית בבית המשפט לעניינים מנהליים במקרים נדירים וחריגים בלבד. המחקר כלל בחינה נורמטיבית של הלכה זו ובחינה אמפירית של השלכותיה על ההתדיינות השיפוטית, תוך שימוש בנתונים כמותיים ואיכותניים כאחד. במחקר אחר טען דקל לזכאותו של נאשם שזוכה בהליך פלילי לפיצוי בגין הנזק שגרם לו ההליך הפלילי.
עוף הקרחת
עוף הקרחת או ציפור הפרה או ציפור הקפוצ'ין (שם מדעי: Perissocephalus tricolor) הוא מין עוף טרופי ממשפחת הקוטינגיים החי באמריקה הדרומית. עוף זה יחידי בסוגו.
מאפיינים
אורכו של עוף זה 40 ס"מ ומשקלו 340-420 גרם והוא אחד מהגדולים שבמשפחתו. לזכרים גוף כתום עם נוצות עבות כתומות, ראש קירח לגמרי בצבע כחול ומקור גדול וחזק. הרגליים והזנב קטנים ויש לזכרים בקצה הגוף גדילים כתומים בקצה הרגל.
ציפורים אלה חיים ביערות גשם הרריים עד גובה 1,400 מטר בברזיל, קולומביה, ונצואלה, גיאנה, סורינאם וגיאנה הצרפתית באזור הריו נגרו ובאמזונאס. הזכרים פועלים על עצים גבוהים וקוראים לנקבות בקריאות רועמות המזכירות געיית פרה. הזכרים מתגודדים מסביב לנקבה ומנסים למשוך אותה אליהם ואז אחד מהם מזדווג איתה.
שמונה בעקבות אחד (סרט קולנוע)
שמונה בעקבות אחד הוא סרט ילדים ישראלי משנת 1964 בבימויו של מנחם גולן.
התסריט נכתב על ידי אוריאל אופק עם ייעוץ של משה הדר והוא מבוסס באופן חפשי על הספר שמונה בעקבות אחד של ימימה טשרנוביץ'.
המוזיקה נכתבה על ידי דובי זלצר ובסרט משולבים שלושה שירים בביצועה של גאולה גיל בליווי מקהלת הילדים על שם צדיקוב, בהם שניים שהתפרסמו: שיר הנושא "8 בעקבות אחד" ו"הגבעות הכחולות".
הסרט צולם בקיבוץ גבעת השלושה. חיל האוויר הישראלי הציג בגאווה את בית הספר הטכני של חיל האוויר, מטוסי פוגה מגיסטר ומטוסי מיראז' 3 שזה אך נקלטו בחיל האוויר.
מנחם גולן זכה בפרס כינור דוד על הבימוי ושייקה אופיר זכה בפרס זה על המשחק.
תקציר העלילה
בקיבוץ "מעיין" נמצאים שמונה ילדים הנקראים "קבוצת החירבה" על שם חורבה ישנה ליד הירקון שם הם נוהגים לשחק. בכניסה לקיבוץ נמצא הדוכן של אבו יחיא (יעקב בנאי) שמוכר ארטיקים ודברי מתיקה בעזרת בנו יחיא (ציון אשכנזי) שמצטרף מדי פעם לחבורה.
לילד עמוס (בנימין גולדשלגר) יש אח גדול בשם צביקה (ניקו ניתאי), טייס מטוס מיראז' 3 המאוהב בגאולה (גאולה גיל), המטפלת של הילדים.
יענקל'ה (בומבה צור) הוא חבר קיבוץ רווק הקשור מאוד לחמורו גוסטב ומתעמת על רקע זה עם הילדים. חברת הקיבוץ בת שבע (אלישבע מיכאלי) עובדת במטבח ומנסה כל הזמן להתחבב על יענקל'ה אבל הוא אינו מגיב.
בלילה מגיע למקום בסירת מנוע מהים, אדם מזוקן. הוא קושר את הסירה לגדת הירקון ונכנס לחירבה. למחרת מגלים אותו הילדים והוא מציג עצמו במבטא גרמני כפרופסור אלכסנדר ברגר, זואולוג מהאוניברסיטה העברית שעורך כאן מחקר על חיות וציפורים. ברגר מתחבב עד מהרה על הילדים וחברי הקיבוץ אך יחיא חושד בו.
בבסיס חיל האוויר עומד להיערך מסדר כנפיים ובו יטוסו שלושה מיראז'ים שבאחד מהם יטוס צביקה. בקיבוץ מתאמנת קבוצת כדורגל שמאמנה הוא טופה (איתן פריבר). טופה מנדב את עצמו להיות מאמן של קבוצת הכדורגל של חיל האוויר. טופה הוא מחבל המופעל על ידי ברגר. בלילה חודר יחיא עם מוקי לחירבה ועד לכך שברגר מוסר לטופה פצצה עם מנגנון השהייה שעליו להשתיל בתא הטייס. טופה וברגר מגלים את יחיא וקושרים אותו וברגר נותן לכלב חלב עם רעל וממית אותו.
הפצצה מוחבאת בתוך כדורגל ובעת הטקס מתגנב טופה למטוס המיראז' של צביקה ומשתיל אותה בתא הטייס.
כל הקיבוץ והילדים מחפשים את יחיא. בינתיים מתחיל הטקס והמטוסים ממריאים. יחיא מצליח להשתחרר ופוגש בחבר הקיבוץ רזניק (שלמה וישינסקי) ומספר לו על מה שיש בחירבה ועל הפצצה. רזניק מגיע לחירבה ומזהיר במכשיר הקשר את מפקד הבסיס (מיכאל כגן) על הפצצה. צביקה מצליח למצוא את הפצצה ולנטרל אותה וטופה נאסר.
יחיא רץ לסירתו של ברגר ומתחיל לחבל בה. כשמגיע ברגר לסירה מתחיל מאבק ביניהם ויחיא מצליח להפיל את המנוע למים. בינתיים מגיעים כולם לתל כודאדי ויענקל'ה מכוון את המסוק הצבאי לעבר יחיא בסירה. יחיא מועלה למסוק וברגר ממשיך ברגל למעגן הסירות בירקון ומתחיל לחתור אך הילדים מפילים עליו רשת והוא נלכד.
משק בית
משק בית הוא יחידת משק בסיסית, בדרך כלל קטנה ביותר, הכוללת לפחות אדם אחד שמפעיל אותה. משק בית הוא היחידה הבסיסית לניתוח במודלים כלכליים, חברתיים וממשלתיים רבים, כאשר ההגדרות למשק בית משתנות בתחומים השונים בהתאם למטרות המודלים. מאפיין חשוב של משק בית הוא היותו יחידה אוטונומית - פעולותיו אינן תלויות בגורמים חיצוניים לו, אם כי עשויות להיות מושפעות מהם.
שמונה בעקבות אחד (סרט קולנוע)
תקציר העלילה
בסוף חוגגים כולם את הניצחון ויחיא מקבל כפרס דגם של מיראז' 3.
משק בית
תפקידי משק הבית
התפקיד העיקרי של משק הבית הוא סיפוק הצרכים האישיים והבסיסיים של בני המשק: מזון, ביגוד, תנאים נאותים לשינה ולניקיון אישי. מעבר לכך, במקרים רבים מספקים משקי בית מגוון של צרכים נוספים:
רמת חיים
בהקשר של משקי בית, מתייחס המושג רמת חיים בעיקר להתנהגות הצרכנית של המשק, קרי לכמות, המגוון והאיכות של המוצרים והשירותים אותם המשק צורך. מוצרים ושירותים נחשבים כמשויכים למשק הבית בין אם הצרכן הסופי שלהם הוא בן בית בודד, ובין אם מספר בני בית צורכים אותם במשותף.
מוצרים
משקי בית צורכים מגוון רחב של מוצרים. ישנם מוצרים שמשקי בית הם כמעט הצרכנים היחידים שלהם, למשל מוצרי תינוקות, הלבשה לילדים ונוער. עבור מוצרים רבים אחרים משקי בית הם צרכנים עיקריים או מהווים נתח שוק משמעותי. כך למשל בתחום המזון, מכשירי חשמל ביתיים ודיור.
שירותים
גם בתחום השירותים ישנם שירותים המאפיינים יותר משקי בית מאשר מגזרים אחרים. שירותים כאלה הם שירותי רפואה, שירותי טיפוח אישי כספרות, קוסמטיקה וחדרי כושר, שירותי תוכן לבידור ופנאי, ועוד. חלק מהשירותים אותם צורך משק הבית מסופקים על ידי המגזר הפרטי, וחלק על ידי המגזר הציבורי.
עבודות ועובדים במשק בית
העבודה במשק הבית כוללת משימות רבות, הנפוצות בהן הן:
אדם אשר עיסוקו היחידי הוא ביצוע הפעולות הללו בחלקן או בכללותן במסגרת משק הבית שלו מכונה עקר בית. ישנן משימות של משק הבית שמסירתן למיקור חוץ (ראו להלן) - קרי ביצוען באופן קבוע על ידי אדם שאינו אחד מבני משק הבית, נחשב כהעסקת עובד משק בית.
ייצור עצמי מול מיקור חוץ
מבחינה טכנית יכולים משקי בית למלא בעצמם רבים מתפקידיהם. למרות זאת, נבדלים משקי בית בתפקידים אותם הם בוחרים למלא בעצמם ובאלה אותם הם בוחרים לצרוך במיקור חוץ. ככלל, ככל שמשק בית צורך יותר מוצרים ושירותים במיקור חוץ, נחשבת רמת החיים כגבוהה יותר. עם זאת, רבים מחשיבים דווקא את העבודות והמוצרים המיוצרים בתוך משק הבית כאיכותיים יותר. דוגמה בולטת לכך היא מזון שהוכן במסגרת משק הבית, הנחשב בריא יותר הן בשל ההקפדה על חומרי גלם איכותיים, על טריות, ועל אי שימוש בחומרים משמרים.
עבודות משק הבית הנפוצות כיום במיקור חוץ הן: כיום נדירים מאוד משקי בית המבצעים פעולות אלו. עבודות נוספות המבוצעות בתפוצה רחבה במיקור חוץ, אך לא מעט משקי בית עדיין מבצעים בעצמם הן גינון, ניקיון וטיפול בקשישים הכולל סיעוד.
כלכלה
עקרונות כלכלת משק הבית דומים בבסיסם לעקרונות של כלכלת משקים גדולים יותר, אך קיימים הבדלים בולטים ומשמעותיים. העקרונות המפורטים להלן נכונים במידה רבה לרוב משקי הבית ב אך אינם מאפיינים בהכרח משקי בית כפי שהתקיימו עד ל ואף בראשיתה.
רכוש ונכסים
בבעלותו של משק בית יש בדרך כלל רכוש פרטי במסגרתו עשויים להמצא גם נכסים. על אף שמשק בית אינו נחשב לא כתאגיד ולא ישות או אישיות משפטית, הרי שלצורך ניתוח פעילותו כמשק נחשבים נכסים אלו כנכסיו. על פי רוב, נכסים כאלו רשומים על שם אישיות ספציפית במשק הבית, אחת או יותר. רכוש ונכסים נפוצים במשקי בית הם:
הוצאות והתחייבויות
למשקי בית הוצאות אופייניות. הגם שיחס ההוצאות אינו קבוע לכל משקי הבית, ההוצאות הבאות הן הנפוצות ביותר. חלקן מאפיינות בעיקר משקי בית וכמעט ואינן קיימות ביחידות כלכליות אחרות:
חלק מההוצאות הללו, כגון ההוצאות על דיור, תחבורה ובריאות עשויות לכלול בתוכן מרכיב של ביטוח.
כאשר הוצאות משק הבית עולות על הכנסותיו נוצרות למשק הבית התחייבויות, כלומר נעשה שימוש בהכנסות עתידיות למימון של הוצאות בהווה. מצב זה יכול להיווצר בגלל הוצאה חד פעמית גדולה, או בגלל תזרים מזומנים שלילי. גם ההתחייבויות, כמו הנכסים, נחשבות מבחינה חוקית כאישיות, אך כחלק מהמודל הכלכלי של משק הבית הן נחשבות כהתחייבויות של כלל המשק. התחייבויות נפוצות הן הלוואות כגון משכנתה וכרטיסי אשראי.
ניהול משק הבית
ניהול משק בית כרוך בקבלת החלטות מה יהיו ההוצאות, מה יבוצע באופן עצמי ומה במיקור חוץ, מתי תתבצע כל פעולה וכיוצ"ב, באחריות לביצוע ההחלטות ולתוצאותיהן.
שלא כגופים כלכליים כעסקים ותאגידים, למשק בית אין מנהל מוגדר. בפועל, קיימים מודלים שונים של קבלת ההחלטות הנוגעות לניהול משק הבית. במשק בית הכולל אדם אחד בלבד, כל ההחלטות מתקבלות על ידיו והוא הנושא באחריות המלאה לביצוען ולתוצאות. במשקי בית הכוללים יותר מאדם אחד, מתרחש תהליך של חלוקת עבודה כולל תפקידים, סמכויות ואחריות, שנובע מגורמים רבים ומשתנים בקרב בני משק הבית, כגון גיל, מבנה אישיות, מיומנויות, ידע מקצועי ועוד.
משק בית משותף
ניהול משק בית משותף על ידי בני זוג הוא קריטריון מקובל לקיומה של זוגיות יציבה, המקנה את הזכויות והחובות של אנשים נשואים. דוגמאות: ניהול משק בית משותף מתקיים גם בקומונה, שבה אנשים אחדים מתגוררים יחדיו. גם בדירת סטודנטים מתקיים לעיתים משק בית משותף בין הדיירים, בלי שהדבר ייחשב לזוגיות.
ספיחה (מאכל)
בלבנון, נהוג להגיש את הספיחה עם בשר טחון, בצל, קוביות עגבנייה, צנוברים, מלח, פלפל, ותבלינים כדוגמת קינמון, סומאק ודבשת רימון. העיר הלבנונית בעלבכ ידועה במיוחד בשל הספיחה שלה. הספיחה פופולרית גם בסוריה ובארץ ישראל.
מטאוריט סילקאוגה
חשיבות
חלק מהמטאוריט, בגודל של אשכולית התרסק דרך גג של חווה, גרם למקלט רדיו גדול מעץ לקפוץ ופגע באישה בת 34 בשם הודגס בזמן שהיא נמנמה על ספה. האישה נפגעה קשות באחד מצידי גופה, אך הייתה מסוגלת ללכת. האירוע זכה לפרסום עולמי.
הטענה המוקדמת ביותר לאדם שנפגע ממטאוריט מופיעה בכתב יד משנת 1677 שפורסם בטורטונה שבאיטליה, בו מסופר על נזיר ממילאנו שנהרג על ידי מטאוריט, אם כי אמיתות הטענה אינה ידועה. בשנת 1992 פגע שבר מטאוריט קטן במשקל 3 גרם בנער אוגנדי צעיר במבאלה. השבר פגע בעץ שהאט את מהירות נפילתו ולכן הוא לא גרם לפציעה.
כדור אש
כשהמטאור עבר באטמוספירה הוא יצר כדור אש שנראה משלוש מדינות אמריקאיות, על אף שהייתה זו שעת אחר הצהריים. היו גם אינדיקציות לפיצוץ באוויר, שכן עדים תיארו ששמעו "פיצוצים או בומים חזקים".
הבעלות על השברים
המטאוריט הוחרם על ידי מפקד משטרת סילאקאוגה, שמסרה אותו לחיל האוויר של ארצות הברית. הן בני הזוג הודג'ס והן בעלת הבית שלהם, ברטי גיא, טענו לבעלות על הסלע. טענתה של גיא היא שהמטאוריט נפל על רכושה. היו קונים שהציעו עד 5,000 דולר עבור המטאוריט. לבסוף הזוג הודג'ס וגיא התפשרו, כשההודג'ס שילמו 500 דולר עבור המטאוריט. עם זאת, עד שהוא הוחזר לבני הזוג הודג'ס, יותר משנה לאחר מכן, תשומת הלב הציבורית פחתה, והם לא הצליחו למצוא לו קונה.
אן הודג'ס חשה בחוסר נוחות מתשומת הלב הציבורית ומהמחלוקת על בעלות המטאוריט. בשנת 1956, בני הזוג הודג'ס תרמו אותו למוזיאון אלבמה לתולדות הטבע.
למחרת הנפילה, חוואי מקומי בשם ג'וליוס מקיני נתקל בשבר קטן יותר מאותו מטאוריט. עורך דין באינדיאנפוליס רכש אותו עבור מכון סמיתסוניאן. משפחת מקיני השתמשה בכסף לרכישת מכונית ובית.
שברים
עם כניסתו לאטמוספירה, המטאוריט התפצל לשלושה חלקים לפחות:
מיון
מטאוריט סילקאוגה מסווג ככונדריט רגיל מקבוצת H4.
מסלול
המטאורואיד נכנס לצד המואר של כדור הארץ, וכשהוא פגע, הוא עבר את הפריהליון ונכנס לצד החשוך של כדור הארץ. בהתחשב בהערכות המסלול, המועמד הטוב ביותר כגוף אב הוא 1685 Toro.
בקע טבורי
בקע טבורי הוא תופעה שבו נדחקים רקמות ואיברים בבטן כלפי העור החיצוני, דרך האזור הסמוך לטבור.תופעה זו ידועה גם בשם”הרניה” או "קילה". מבחינים בין שני סוגים: "בקע מולד" ו"בקע נרכש". מקור המילה הוא יווני, היפוקרטס השתמש במושג hernios (בליטה) להגדרת האזור החורג בבטן הקרוי כיום בקע טבורי. בפפירוס אברס מתואר תהליך של טיפול בבקע טבורי. הרופא הרומאי קורנליוס קלסוס בן המאה הראשונה לפני ספירת הנוצרים ריכז את כל הידע המדעי והרפואי עד זמנו בספרו - De Medicina ובו תיאר לראשונה ניתוח של בקע מפשעתי ותיאר את אבחונו של בקע טבורי.
בקע טבורי בילודים
חבל הטבור הוא צינור חזק וגמיש, המזרים את הדם משלית האם לעובר וסופג ממנו את חומרי ההפרשה. החבל הנכנס לגוף עובר בין שני שרירי הבטן הישרים. שרירים אלה מחוברים ביניהם על ידי רקמה סיבית חזקה שנקראת הקו הלבן (linea-alba). טבעת הטבור היא חור קטן בקוטר של כ-2.5 ס"מ, שדרכו חודר חבל הטבור לגוף העובר. לאחר הלידה, טבעת הטבור נסגרת והקו הלבן נעשה לרצועה אחידה וחלקה. אם הטבעת אינה נסגרת התינוק סובל מבקע טבורי מולד. תופעה זו נפוצה למדי והיא מתרחשת אצל 10% מכלל התינוקות. בקבוצות אתניות מסוימות, בעיקר בארצות אפריקה היא נפוצה יותר כן נפוצה התופעה יותר בתינוקות שנולדו טרם זמנם . הבקע שכיח יותר במספר מומים מולדים כמו תסמונת דאון או תסמונת בקווית' וידמן.אין מטפלים בבקע טבורי בילדים עד גיל שנה, שכן הוא בדרך כלל עשוי להסגר מעצמו. אם הבקע אינו נסגר עד גיל 5, קרוב לוודאי שהילד יזקק לניתוח.
הטיפול בבקע טבורי
בניתוח הלפרוסקופי מבצעים, מספר חתכים קטנים באזור הבטן, דרכם מוכנסים כלי הניתוח. דרך חתך נוסף באזור הטבור, מוחדר הלפרוסקופ, שבקצהו מצלמה, כך ניתן לעקוב אחר כל שלבי הניתוח מעל גבי צג המחשב. באותם המקרים שבהם הבקע אינו גדל מדי, הרקמות שפרצו החוצה מבעד לבקע, ונקראות "כיס הבקע", מוחזרות לחלל הבטן ואזור הבקע נתפר. אם הבקע הוא גדול מכדי שאפשר יהיה לתפרו, סוגרים אותו על ידי רשת כירורגית ייחודית העשויה מחומר בלתי מתכלה שאינו נדחה על ידי גוף. לאחר הניתוח, רקמת הגוף גדלה מעל הרשת ומכסה אותה, כך הרשת נשארת מקובעת מעל אזור הבקע.
בהוקית
בְּהוּקִית (שם מדעי: Ganoderma) הוא סוג של פטריות, הגדלות על עצים, הכולל כ-80 מינים, מרביתם מאזורים טרופיים. בשל השימוש הנרחב שלהן כתרופות במסורות אסייתיות, והפוטנציאל שלהם בתחום הביו-רמדי (bioremediation), הן מהוות סוג חשוב מבחינה כלכלית. פטריית הריישי (Ganoderma sichuanense) היא דוגמה לבהוקית בשימוש מסורת הרפואה המזרחית, שהפכה לבעלת שוק נרחב ומבוקשת כיום בכל העולם.
ניתן להבדיל בין פרטים מסוג בהוקית לבין פרטים מסוגים אחרים שבסדרת הפוליפורים, על ידי הבסידוספורה של הבהוקית. בסדיוספורה של בהוקית היא בעלת קיר כפול.
פטריות מסוג בהוקית מכונות באופן עממי, בשל צורתן, גם "פטריות מדף" ו"פטריות סוגריים".
אטימולוגיה
השם הלועזי Ganoderma נגזר מן המילה היוונית ganos/γανος שמשמעו בהירות או בוהק, ו-derma/δερμα שמשמעה עור.
סוג זה תואר לראשונה על ידי פיטר קרסטן הפיני בשנת 1881. בהמשך תוארו סוגים נוספים שניתן למצוא באירופה בשנת 1902 ויליאם מריל תיאר כמה מינים שנפוצים באמריקה הצפונית. עד היום תוארו כ-80 מינים בעיקר באזור הטרופי.
הרקה (תואר)
הרקה או הורקה, או קארהה (בהונגרית: Harka) - אצל קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס מופיע כקרכאס (καρχας) - היה התואר של האיש השלישי בחשיבותו של איחוד (או איגוד) השבטים ההונגרי לפני הקמת ממלכת הונגריה, אחרי תואר הדוכס הגדול והתואר - דיולה.
תפקיד ההרקה
התפקיד של נושא משרה זו נודע לקיסר הביזנטי בשנת 948. הוא למד זאת מהמשלחת של המדיארים (של ההונגרים) שביקרה אותו במהלך השנה. ראש השגרירים היה בולצ'ו הרקה (Bulcsú harka), ואחד החברים במשלחת היה הנסיך טרמצ'י (Termecsü) נינו של ארפאד. הקיסר מזכיר את האופי השיפוטי של תואר זה.
אנדראש רונה-טאש - בהשוואה בין שיטת הממשל של הגקטורקים המערביים (Doğu Göktürk) והכוזרים לזו של ההונגרים - גילה שהארקה כדרגת חשיבות שלישית יכולה להתאים לתואר אלטבר אצלם (אלטבר הייתה אחת הדרגות הצבאיות המשמעותיות ביותר בקרב הגקטורקים המזרחיים (Batı Göktürk), שהוצבה מעל העמים הזרים שהצטרפו אליהם. הכוזרים אימצו את התפקיד עם תפקיד ומשמעות דומים), כלומר האלטבאר היה המשגיח והשופט של העמים הזרים שהצטרפו ובתפקיד זה שימש גם כמנהיג צבאי בראש העמים המסייעים האלה.
בעלי התואר
הקיסר מציין את ראש המשלחת, בולצ'ו, כבעל התואר באותה תקופה. אביו של בולצ'ו, קאל, נשא גם כן את התואר ומילא תפקיד זה. אנדראש רונה-טאש מניח שגם הנסיך קורסאן נשא את התואר הארקה קודם לכן (לפני שנבחר לנסיך הגדול).
בספרו של הכרוניקן ההונגרי אנונימוס אנו מוצאים גם את השם הרקה, ליתר דיוק את השם הפרטי הזהה לשם הכבוד המדובר. עם זאת, היסטוריונים חולקים אם ניתן לקשר את השם הורקה, בנו של טטן, למשרת הכבוד הזו. העובדה שדיולה, שגם הוא היה צאצא של טטן מקשה על הסקת מסקנות (כי גם דיולה הוא תואר). בתקופת אנונימוס דעך זכרם של הנכבדים "הפגניים" מתקופת הכיבוש (התיישבות המדיארים במרכז אירופה), וזו הסיבה שהוא מרבה לבלבל בין שמות הפרטיים לבין אלה של תפקידי הכבוד והשליטה.
טרגיטאוס והרקה
שמו של תואר הכבוד הארקה עשוי להיות קשור לשם של אחד מאלוהויות של הסקיתים, איש הזעם, ההאנשה של מלחמה. שמו של האלוהות המדוברת מופיע במקורות יווניים שונים כ:
במילים הלועזיות, אם אין קול זהה ביוונית, מחליפים את התנועה h בתטא (θ), או קאפה (κ), או טאו (τ), או khi (χ) בכתב, ובדיבור חי הוא מוחלף בצליל מתאים, או מוחלף ב-ה חזקה כלומר ב-"ח". ה-os (-ος), -es ( -ης ) וכו', צורפו על ידי היוונים לסוף המילים הסקיתיות כתוספות חובה ביווניות. הצורה המקורית של שם האלוהות יכולה הייתה להיות Targita, Targit, Targiti או Tergaz.
1. לפי אגדת המקור, זהו האדון הראשון של הסקיתים המלכותיים ;
2. Tirgataó Maiotisz (Τιργαταω Μαιοτις), בתו של נסיך שבט בשם Ixomatai
לפי דעתו אחד המלומדים של זמננו שאמו סדצקי-קרדוש (Samu Szádeczky-Kardoss), ייתכן ששם זה היה התואר של מצביאי המלחמה של האווארים בזמנו (וכנראה של עמים סקיתים אחרים). מבחינה זו, השם תואם במידה רבה את שם תואר הכבוד ההונגרי, ליתר דיוק, של הקאבארים.
יום הדודים הגאים
אנשים חוגגים את מועד זה על ידי פרסום תמונות של אנשים גאים עם אחיינים ואחייניות באמצעות ההאשטאג, או.
היום מדגיש את הגיוון של הדודים הגאים המטפלים באחיינים, אחייניות וקרובי משפחה אחרים, את ההגדרה מה המשמעות של להיות 'משפחה', ואת ההשלמה ההולכת וגוברת עם תפקידם בחברה של ימינו.
יום הדודים הגאים התחיל כקמפיין האשטאג של המדיה החברתית #GayUnclesDay באוגוסט 2016. הרעיון הגיע ממשתמש פייסבוק מפלורידה, סי. ג'יי. הטיר.
היום נתמך על ידי מפורסמים כמו אנדרסון קופר וסיימון דאן, ומגזינים להט"בים כמו Attitude ואדבוקט.
ג'ון לנגנוס
ג'ון לנגנוס (בצרפתית: John Langenus; 9 בדצמבר 1891 – 1 באוקטובר 1952) היה שופט כדורגל בלגי, ששפט בטורנירי גביע העולם בשנות ה-30. ידוע בעיקר כמי ששפט את גמר מונדיאל 1930.
נמרוד שלום אריאב
נמרוד שלום (ציגי) אריאב (24 בספטמבר 1926 – 3 באוגוסט 2023) היה מנכ"ל התעשייה האווירית לישראל בשנים 1983–1985.