cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הירונימוס
קורות חייו של הירונימוס
הירונימוס נולד למשפחה נוצרית אמידה בסטרידון שבפרובינציה הרומית של איליריה, השוכנת צפון-מזרחית לחוף הים האדריאטי. הוא מתחיל את מסעותיו כבר בגיל 12, עת הוא נשלח בידי הוריו, כדי לרכוש חינוך איכותי ברומא. הוא שוהה שם כשש שנים, אשר אותן הוא מקדיש ללימוד. באותה העת רומא היא עדיין בירת העולם הנאור והאלילי כמזה מספר מאות שנים, אבל עידן זה עומד להסתיים. מכל מקום, דווקא ברומא האלילית, אישיותו של הירונימוס מתעצבת -ובה הוא רוכש את הכלים הבסיסיים, שילוו אותו בדרכו האינטלקטואלית והדתית: מורו, הדקדקן אאליוס דונטוס, חושף בפניו את רזי השפה הלטינית וסיפרותה ועורך לו הכרות עם תרבות יוון המהוללת וסודות הרטוריקה. הימים הם ימי הזוהר של משנתו התרבותית של קיקרו. איש רב-פעלים זה ראה בקיסרות הרומית את יורשתה של תרבות יוון הקלאסית. הוא שאף לנכס את נכסי צאן הברזל שלה התרבותיים, באמצעות חיקוי יצירתה באופן שתתקיים בו זמנית רציפות למקור וכן התאמה לערכי הרומאים וסדר יומם. ברבות הימים, באמצעות תרגומיו ופירושיו מהיוונית הירונימוס יתגלה כתלמיד נאמן של קיקרו. אדרבה, הוא יעלה על רבו; ואת היחס שבו דגל קיקרו כלפי תרבות יוון, הירונימוס יישם גם על התרבות העברית-יהודית.
הירונימוס מנהל אורח חיים חילוני עד לגיל 18, שאז כבוגר הוא מוטבל לנצרות, כמנהג זמנו. מפנהו הרוחני מתרחש בהדרגה: כך, אמנם בטריר שבגאליה ובאקוויליה שבאיטליה הירונימוס עורך את ראשוני חיבוריו התאולוגיים ואף מתנסה בחיי הנזירות. אבל אין הוא נוטש עדיין את אנשי הרוח שהצמיחה התרבות הרומית -והוא ממשיך לקרוא בשקיקה את הספרות האלילית. טביעות אצבעותיו של מטען תרבותי זה בסופו של דבר מוצאות את דרכן ליצירתו ומעניקות לה את זוהרה. ואולם בדיעבד פזילה אל העבר האלילי של רומא נתפסת בעיניו של הירונימוס כפסיעה על שתי הסעיפים. מצב זה נמשך אף בחמש השנים שבהן הוא שוהה באנטיוכיה ובסביבתה ומוסמך לכמורה בידי פאולינוס. המצב מגיע לסופו עם מותם בטרם עת של שניים מידידיו הקרובים -ובעיקר עם התגלות ישו אליו בחלום, כשהוא גוער בו על היותו קיקרונאי ולא-נוצרי (איגרת הירונימוס 22). לאחר התרחשויות אלו, גומלת בליבו של הירונימוס ההחלטה להתמסר לאל בלבד -ומעתה רק לו הוא מקדיש את כל מרצו והונו האינטלקטואלי.
הירונימוס נחשף מקרוב לחיי הנזירות באנטיוכיה ובעיקר במדבר הסורי, שבו הוא עובר תלאות. בלבנט, הוא גם נחשף לראשונה לתופעת ההתייהדות, מתוודע לאוונגליון על פי העברים וכן מכיר מומר המלמד אותו את יסודות השפה העברית. בצד הכרת התפרים שבין היהדות לנצרות, בירת הפרשנות המילולית-היסטורית הנוצרית מקנה לו את האפשרות להעמיק את ידיעתו את השפה היוונית - שפת הברית החדשה, תרגום השבעים והאינטליגנציה הנוצרית. היא משמשת כקרש קפיצה לשהייה בקונסטנטינופול, אשר אף על פי שאך בדור הקודם קונסטנטינוס הכריז עליה כבירת האימפריה הרומית, היא למעשה כבר מאפילה על רומא כמו על מוקדיו הגדולים משכבר של העולם הנוצרי. דמות מפתח בקונסטנטינופול בעבור הירונימוס היא גרגוריוס מנזיאנזוס, שהוא מחכמי קפדוקיה. כניקאני וכאחד מתלמידיה של אסכולת אוריגנס, אישיות זו תורמת לו את המתודולוגיה האקסגטית שלו וכן הופכת אותו לחסיד ניקאה מושבע. בחסותו הוא מתרגם יצירות תאולוגיות יווניות ללטינית, לרבות את דרשותיו של אוריגנס מאלכסנדריה וכתביו של אוסביוס מקיסריה. גרגוריוס גם פותח בפניו את שערי ועידת קונסטנטינופול (381), שהיא ועידה אקומנית המקבלת החלטות חשובות במעלה בכל הנוגע לדרכים לאכיפתה של הדוגמה הנוצרית, כפי שנקבעה בוועידת ניקאה.
רוג'ר גודל
רוג'ר גודל (באנגלית: Roger Goodell; נולד ב-19 בפברואר 1959) הוא הקומישינר של ליגת ה-NFL, ליגת הפוטבול המקצוענית בארצות הברית.
ביוגרפיה
גודל נולד בג'יימסטאון שבמערב מדינת ניו יורק. בתיכון הצטיין בפוטבול, כדורסל ובייסבול, אך פציעות מנעו ממנו להמשיך לעסוק בספורט. ב-1981 סיים תואר ראשון בכלכלה בוושינגטון וג'פרסון קולג' שבפנסילבניה.
ב-1982 החל לעבוד במשרדי ליגת ה-NFL כאחד העוזרים של הקומישינר פיט רוזל. ב-1983 הצטרף כמתמחה לקבוצת ניו יורק ג'טס וכעבור כשנה מונה לעוזר במחלקת יחסי הציבור של ה-NFL. ב-1987 מונה לעוזרו של לאמר האנט, נשיא American Football Conference. בדצמבר 2001 מונה לסמנכ"ל תפעול של הליגה והיה אחראי לניהול השוטף של פעילות הספורט, השיפוט והפעילות העסקית.
הירונימוס
קורות חייו של הירונימוס
בביקור ברומא הירונימוס גם עורך הכרות עם נשים נוצריות מהאצולה הרומית העתיקה -מרסלה, פאולה ובנותיהן. מעתה לא רק שנשים אלו מממנות את פועלו, אלא שהן מלוות אותו ממש באש ובמים עד מותו, הרבה לאחר שהוא נזנח בידי כולם. והרי עם פטירת דמסוס, הירונימוס נותר בהיעדר עוגן בממסד הכנסייתי, ונאלץ ליטול מחדש את מקל הנדודים. הפעם הירונימוס מגיע למצרים ולארץ ישראל; ובין תחנותיו שם נמצאות אלכסנדריה וקיסריה. אבל גם שם, הירונימוס אינו מוצא את מקומו; ולאחר שהייה קצרה בירושלים, הוא מתמקם בבית לחם.
רוג'ר גודל
ביוגרפיה
באוגוסט 2006 נבחר לקומישינר החדש של ה-NFL ונכנס לתפקידו בתחילת ספטמבר 2006. בתקופת כהונתו ביססה הליגה את מעמדה כליגת הספורט המובילה בארצות הברית. הכנסות ה-NFL גדלו ל-7.2 מיליארד דולר ב-2014 והכנסות נוספות ישירות לקבוצות של עוד כ-5 מיליארד דולר. גודל עצמו הרוויח ב-2014 כ-35 מיליון דולר והוא מהמנהלים בעלי המשכורת הגבוהה ביותר בארצות הברית.
הוא היה בעל תפקיד מרכזי במשא ומתן להסכם בין בעלי הקבוצות הליגה וארגון השחקנים ב-2011 ובפעולות להרחבת הליגה, פיתוח אצטדיונים, השקת רשת הטלוויזיה של הליגה ומכירת זכויות השידור על משחקי הליגה.
הירונימוס
קורות חייו של הירונימוס
הירונימוס חי בבית לחם כארבעים שנה וחייו ומותו שם מתנהלים הרחק מזרקורי הכנסייה. הוא מייסד ועומד בראש שני מנזרים אחד לגברים ואחד לנשים, שמנוהל בידי ידידותיו. בזמן שהותו בארץ ישראל, הירונימוס מאבד כמעט כל קשר עם אנשי כנסייה בסדר גודל כשלו, למעט עם אוגוסטינוס, הבישופ מהיפו. גם אתו הקשר רופף, בעקבות ביקורת הדדית - ובכלל אולי הוא זה שגוזר את גורל הביבליה ההירונימיאנית להיגנז במשך 400 שנה. אבל אולי תודות להיעדר החיכוך עם אנשים שהירונימוס תפס כאויבים - שנותיו בבית לחם נחשבות לפוריות שבחייו. עד למותו, הוא מתמסר להשלמת מפעלו המקראי, שמסתיים בעריכת פירוש לירמיהו.
רוג'ר גודל
ביוגרפיה
במקביל להצלחה הכלכלית, תקופת כהונתו אופיינה גם במספר שערוריות ומחלוקות. ב-2012 הכריזו שופטי הליגה על שביתה, עמה התמודדה ה-NFL במינוי שופטים מדרג זוטר ששפטו קודם לכן בליגות התיכונים או בליגות הזוטרות במכללות. ב-2007 אימצה הליגה מדיניות ענישה מחמירה נגד התנהגות לא הולמת של שחקנים מחוץ למגרש, במסגרת זו הוטלו עונשי הרחקה על שחקנים בולטים כגון מייקל ויק, אדם "פאקמן" ג'ונס ובן רות'ליסברגר. על גודל והליגה נמתחה ביקורת על העונש הקל יחסית שהוטל על ריי רייס לאחר שנתפס מכה את בת זוגו ורק לאחר שצילומים ממצלמות האבטחה נחשפו, נאלצה הליגה להחמיר את העונש. פרשה נוספת שעוררה ביקורת על גודל הייתה פרשת ה-"deflategate". לאחר שנחשף כי חלק מכדורי המשחק בין ניו אינגלנד פטריוטס לאינדיאנפוליס קולטס לא היו מנופחים כהלכה, מינה גודל חוקר לנושא ולאחר ממצאי החקירה החליט להטיל עונש כבד על הפטריוטס ועל כוכב הקבוצה טום בריידי. בריידי ערער על העונש ובית המשפט הפדרלי בניו יורק מצא כי התנהלותם של גודל והליגה כללה ליקויים רבים ופסל את העונש שהוטל על בריידי. ערעור של הליגה על פסילה זו הביא להחזרת ההחלטה על ההשעיה.
גודל נשוי לג'יין סקינר, שדרנית לשעבר ברשת פוקס ניוז והם הורים לזוג תאומות.
הירונימוס
פועלו הספרותי של הירונימוס
מבחינת היקפה, יצירת הירונימוס היא השנייה בגודלה אחרי זו של אוגוסטינוס, ועיקרה עוסק במקרא. היא כוללת מלבד תרגומי מקרא, גם פירוש לכל ספרי המקרא ומבואות לתרגומיו ולפירושיו המקראיים. בנוסף לכך, הירונימוס השאיר אחריו כתבים פולמוסיים, יצירות בעלות תכנים היסטוריים וביוגרפיות של אישים וקדושים נוצריים.
תרגום המקרא
ללא ספק תרגומיו של הירונימוס למקרא הם פסגת יצירתו. מלאכה זו ארכה כ-20 שנה (385–405). היא החלה ברומא, והסתיימה בבית לחם. היא תחילה כללה עריכה לשונית של תרגומים לטיניים עתיקים ('vetus latina') של בשורות הברית החדשה ותהילים. בהמשך נערך תרגום של הברית הישנה ושל הברית החדשה, שהוא תרגום המתיימר לפחות -להיות תרגום ישיר מהעברית, הארמית והיוונית. תרגומיו המקוריים של הירונימוס לא נמצאים בידינו, אבל החל מהמאה השמינית יוחסה לו הביבליה הלטינית הנפוצה -היא הוולגטה.
הברית החדשה שבוולגטה היא פרי עריכתו של הירונימוס או ההעתקה של תרגומים לטיניים עתיקים. אשר לברית הישנה, הרי שהיא עמדה במוקד עבודתו. כמאמין שהוא ניחן ברוח-הקודש, הירונימוס ניגש אפוא למלאכת התרגום כדי לתקן טעויות שבהם לדידו נטלו חלק יהודים ועובדי אלילים; וכדי לשחזר את טקסט המקור, לאור הגשמת נבואותיו בברית החדשה (ההקדמות לברית הישנה, למלכים ולדברי הימים). למען עריכת תרגומו, הירונימוס הסתמך על ההקספלה, על תרגומים לטיניים עתיקים ועל הפרשנות הנצרות הקדומה. את ארבעת תרגומיה היווניים של ההקספלה (השבעים, עקילס, סימכוס תאודוטיון) הוא השווה לטקסט העברי המופיע בה באותיות עבריות ובתעתיק יווני (המבוא לפירושו לקהלת). תוך התבוננות בבסיס נתונים זה, הירונימוס ביצע עריכה לשונית ותאולוגית של התרגומים הלטיניים העתיקים. בנוסף לכך, הירונימוס השתדל להיצמד לתוכן ולסדר הספרים של התנ"ך היהודי, אליהם הוא הוסיף מספר ספרים חיצוניים מצומצם. כמו שאר יצירתו, תרגומיו לתנ"ך הם מגמתיים באופיים, ובסופו של דבר הם מציגים ניסיון להלך בין הטיפות בנאמנות לשני אדונים: הטקסט העברי ורוח ניקאה. למעשה הירונימוס לא ערך תרגום למקרא -אלא 'על-תרגום' הלוקח בחשבון את תרגומי קודמיו ומבצע בהם עריכה לשונית ועריכת תוכן על פי רוח הזמן.
התרגום כגשר תרבותי לא היה כפי שהוא, אלמלא תורת התרגום שהירונימוס יצק את יסודותיה. כתלמידו של קיקרו, הוא לא דגל בתרגום מילולי אלא בתרגום של משמעויות ('Non verbum de verbo sed sensum exprimere de sensu'). אמנם תרגום זה הוא לעיתים מחויב המציאות. אבל תוצאתו של תרגום מעין זה היא מעין פשרה בין כוונת המקור לתכתיבי שפת היעד וערכיו. על פניו הירונימוס תפס אפוא את התרגום כ-'שקול הטבעי הקרוב ביותר לשפת המקור'.
פרשנות מקראית
הירונימוס כתב פרשנות במגוון של סוגות ולמעשה פירושיו פרושים בכל יצירתו. ייחודם בכך שלא ניכרות בהם עקבות של דרשות -מהסיבה הפשוטה שבניגוד לחבריו, הירונימוס לא עמד בראש קהילת מאמינים. כמו כן, הוא בין היחידים ששילב בפירושיו גם את מבטם של יהודים בין אם של מתרגמים יווניים ובין אם של חז"ל. פירושיו הם למעשה מעין סופר-קומנטרים, שהם פרי של ליקוט דברי קודמיו, סינונם, תרגומם לפי הצורך ועריכתם ושכתובם על פי הרוחות החדשות שנשבו באימפריה הרומית ובכנסייה.
הגרעין הקשה של יצירת הפרשנית הוא פירוש, העוקב אחר השתלשלות המסופר בספר פסוק-פסוק. הירונימוס ערך פירוש לכל ספרי המקרא, והקדים לכל ספר מבוא, אשר אף הוא בעל אופי פרשני. פירושיו לנביאים נחשבים לטובים במיוחד, וככל שהירונימוס התקדם במלאכתו -נראה שפירושיו הלכו והשתבחו. ההשפעות הרבות שהירונימוס נחשף אליהן תרמו לכך, שקיימת בפירושיו אספקלריה של היצירה הנוצרית שקדמה לשלו -פרשנות הפשט בנוסח אנטיוכיה, ופרשנות אלגורית בנוסח אלכסנדריה. ביצירה זו ניכרות השפעות לימודיו באנטיוכיה ובקונסטנטינופול, שאליהן נהרו מלומדים מכל העולם הנוצרי. אבל ביסודו של דבר פירושיו מתבססים במידה ניכרת על הפרשנות שקדמה לשלו ואין ספק כי יצירת אוריגנס עמדה כנר לרגליו.
בנוסף לפירושו לספרי המקרא, הירונימוס ערך שלוש יצירות פרשניות מעניינות במיוחד: שלוש יצירות אלו חוברו בשלב מוקדם במפעלו המקראי, ומדגימות סוג של הכנה מצד הירונימוס לקראת ביצוע מלאכתו. כמו כן, עולה מהן, כי הירונימוס הבין היטב שקיים ערך רב במשמעותן המילולית של השמות הפרטיים במקרא.
מלבד היצירות העוסקות בשמות הפרטיים, הביבליה הלטינית הכילה גם את המבואות לתרגומיו. הוסיפה רלוונטיות בימי הביניים העובדה שהעגה הלטינית השגורה אצל הירונימוס הייתה זאת הרווחת אז -או אולי ההפך: בימי הביניים דיברו לטינית 'הירונימיאנית', כי בעיקר אליה נחשפו האליטות האינטלקטואליות. דומה אפוא כי ביצירתו המקראית על גווניה הירונימוס ביקש לערוך שולחן בפני הנזיר הנוצרי, המתאפיין בנגישותו, ביכולתו לפתור קושיות ובהכלתו כל מטען תאולוגי-מקראי החיוני לתפקודו. מעניין כי סדר הספרים בביבליה הלטינית דומה לזה שגרס הירונימוס, ושהוא אימץ מהסדר היהודי.
מבט על על מפעלו המקראי העלתה בזמנו את הטענה כי תרומתו של הירונימוס לנצרות היא שולית. טענו כלפיו שהוא 'רק' ערך את דברי קודמיו, ולא חידש דבר מבחינה תאולוגית. טענה זו מתבססת על כך שלכאורה תרגומיו המקראיים מתבססים על תרגומים לטיניים עתיקים ופירושיו הם קומפילציה של פירושי קודמיו. בפועל כמו בשאר יצירתו, הירונימוס השתמש ביצירות קודמיו כבאבני בניין; ומקורותיה המגוונים מסבירים את התייחסות הירונימוס לכל רובדי הפרשנות המקראית. החידוש שביצירה זו הוא המישק שסיפק הירונמוס, אשר יצר גשר -בין נצרות המערב (דוברת הלטינית) לבין נצרות המזרח (דוברת היוונית) וליהדות (ששפתה היא עברית). בנוסף לכך, כאמן השפה הלטינית, גם תרגומיו וגם פירושיו של הירונימוס כתובים בשפה לטינית רהוטה, אשר אין בה שקיעים של שפת דיבור. הוא ליטש את דברי קודמיו; ועל פי העניין, הוא יצק יין ישן בקנקן חדש או יין חדש בקנקן ישן. לא רק שנראה שהוא התנסח באופן קריא וקוהרנטי יותר מהם; אלא שאיש לפניו לא היה רב-תרבותי כמוהו. לפיכך, יצירתו היא פסיפס מיוחד המדגים את תפקידו בעולם הנוצרי כמגשר בין עולמות תרבותיים רבים ומרוחקים זה מזה.
תכתובתו של הירונימוס
מוכרות 154 אגרות, שהן פרי-עטו של הירונימוס. להוציא שלוש אגרות לאוגוסטנוס, שאר מכתביו מופנים לידידיו ולמממניו. מעבר לסגנון המשובח של יצירה זו, הירונימוס נוגע בה במגוון נושאים. מכתבים אלו חושפים פן אישי ואף חברי באישיותו של הירונימוס -וכדוגמה מכילים דברי ניחומים או עידוד לאוהדיו, בצד דברי שטנה כלפי אויביו. אגרות אלו גם מהוות אספקלריה טובה לאירועי התקופה. מרבית המכתבים נושאים אופי עיוני ופדגוגי: כדוגמה, הירונימוס עומד על המתודולוגיה התרגומית שלו באיגרת 57, שהיא טקסט מכונן בתורת התרגום. באחרים, הוא עוסק בסוגיות פרשניות, תאולוגיות, מוסריות או הגותיות. מכתבים אלו בעיקר שימשו במה לקידום אורח חיים נזירי, לחיזוק האמונה הנוצרית ולמלחמה בכתות המינים.
באחד ממכתביו (127:12) מתאר הירונימוס את הידיעה על כיבוש רומא על ידי הוויזיגותים בשנת 410: "שמועה נוראה באה מפאתי מערב. רומא באה במצור... קולי אינו יכול להמשיך, דמעות מפריעות את הכתבתי. נכבשה העיר, אשר כבשה את העולם כולו". הירונימוס עורך במכתב הקבלה בין האירוע הזה לבין חורבן ירושלים, המתואר ב.
חיבורים פולמוסיים
הירונימוס שילב דברי פולמוס ברבים מכתביו. אף בתרגומיו מיוונית ללטינית ניכרת מגמה זו, ותרגום הירונימוס לכתבי אוריגנס שימש לו במה להשתלח בתאולוג האלכסנדרוני. הוא בא חשבון עם האריאנים והפנאומטומכים בתרגומו למסה של דידימוס העיוור. מכתביו לאוגוסטינוס מכילים דברי פולמוס נגד המתייהדים. גם בתרגומיו לברית הישנה יש נימה פולמוסית. עדות רעות בעם ישראל המקראי מתורגמות בתור synagoga.
הירונימוס חיבר מסות ייעודיות כנגד מספר תאולוגים, שאותם סימנה האורתודוקסיה כמינים, או לפחות כלא כשרים כל צרכם, ושאת משנתם יצא להפריך. בין ההוגים הנוצריים, החיים והמתים, שאותם גינה במכתביו, נמנו אוריגנס השנוי במחלוקת, פלאגיוס, אריוס, יוביניאנוס שהתנגד לפרישות, ויגילנטיוס  שדחה את פולחן הקדושים ועדי האמונה והלווידיוס  ששלל את בתוליה הנצחיים של מרים, אם ישו. חיבור פולמוסי אחד שכתב, "נגד רופינוס", היה חריג מכל אלו. הוא שימש סנגוריה על עצמו כנגד גינוייו של ידידו-לשעבר טיראניוס רופינוס, שהסתכסך עמו וראה אותו כנתון להשפעת היהודים.
יצירות בעלות אופי היסטורי
עוד לפני שהירונימוס ניגש למלאכתו המקראית, בזמן שהותו בקונסטנטינופול הוא תרגם ללטינית מספר יצירות יווניות, הערוכות במתכונת של סוגה ספרותית, שהייתה קיימת גם בעולם האלילי וגם בנצרות הקדומה. הירונימוס למעשה ביצע עריכה עמוקה של שתי יצירות מאת אוסביוס מקיסריה:
יצירות אלו הן למעשה תרגומים של יצירות לא-מקראיות מהיוונית -ואף בהן ניכרים קווים קיקרוניים. קווים אלו באים לידי ביטוי בתרגום של יצירה זרה תוך התרחקות ניכרת מהמקור ואף השמצתו, ותוך סיגולה לאפיוניה של הנצרות הלטינית. בתרגומים אלו ניכר מאבקה של זאת בשתי חזיתות: ראשית, למול הכנסייה היוונית; ושנית, למול היוונות כשלעצמה.
אמנם עם הטקסט המקראי העברי, הירונימוס נהג ביתר כבוד. אבל כשאר תרגומיו ועריכותיו, תרגום הברית הישנה הוא לעיתים מרוחק ביותר מהמקור העברי -אם משום שהוא התבסס על תרגום השבעים, אם משום שלא מצא טקסט עברי מקביל, אם משום שלא הבין את השפה ואם מסיבות אידאולוגיות.
מקורות ההשפעה של הירונימוס
מורשתו של הירונימוס היא פועל יוצא של יצירה, אשר מציגה מצדו תודעה היסטורית מפותחת וחזון; וכן, שואבת את השראתה מהמקומות והזמנים שבהם חי הירונימוס.
יצירתו של הירונימוס הושפעה מכך שהוא חי בעידן רב תהפוכות, המאפיין את שלהי העת העתיקה. אם מתמצתים על רגל אחת את הרקע ההיסטורי, שבו פעל הירונימוס הרי חשוב להצביע על מספר תהליכים, אשר התרחשו במקביל. תהליכים אלו החלו עוד לפני לידתו, באו לשיאם ממש בימיו, וביניהם נמנים:
להתרחשויות אלו ראוי להוסיף כמקורות השפעה גם את העובדה שמהלך חייו של הירונימוס זימן לו ביקורים במקומות לא מעטים. מרבית תחנות חיים אלו היו מוקדי הכוח וההגות הנוצריים שבזמנו. בין תחנות אלו כלולות: רומא, אנטיוכיה, אלכסנדריה, קונסטנטינופול וערים שונות בארץ ישראל וביניהן קיסריה, ירושלים ובית לחם. לכל אחת מהערים הללו הייתה השפעה ייחודית על יצירתו. היא אף הניבה יצירות שונות באופיין, שנבעה ממורשתן התרבותית ומהאישים שאיתם הירונימוס נפגש בהן.
אישיותו של הירונימוס
הירונימוס היה שנוי במחלוקת בקרב עמיתיו בצמרת העולם הנוצרי, בין היתר משום קוטביות עמדותיו: הוא נתפס כקנאי דתי ובה בעת כחשוד בכפירה בנורמות החברה הנוצרית ובהתייהדות. אמנם שלא בשונה מחבריו הירונימוס שנא יהודים בכל מאודו, אבל גם חי ביניהם תקופה ארוכה והתקרב אליהם. הוא נלחם ביהדות על כל גווניה - תוך שהוא עושה שימוש במטעניה - ובאופן דומה הוא נהג כלפי האלילות וכלפי אוריגנס, אשר לו הוא חב את מרבית מטענו התאולוגי והמקראי. בשעה שכמיטב המסורת הרומית האלילית הפלורליסטית באופיה, אף בקרב אנשי כמורה התקיימה סובלנות כלפי הפגניות וההתייהדות -הירונימוס פעל למען מחיקת כל סממן אלילי מסביבתו, ולחם מלחמה יוקדת בהתייהדות. הירונימוס דגל בפרישות, בעוד שנשים היו קהל אוהדיו העיקרי. בעוד שהתרבות הרומית חייבה את ערכי המשפחה, הוא ניתק מבית אביו ונהג פרישות חמורה.
הוא לא חסך את לשונו מגדולי הכנסייה. את אמברוזיוס כינה 'עורב מנוול', וראה את אוגוסטינוס כסובלני מדי כלפי יהודים והתייהדות, ואף כפותח פתח לבליעת הנצרות על ידי היהדות. כשתקף בבוטות את בישוף ירושלים הועלה מנזרו בארץ ישראל באש. הוא לא קיבל את תרגום השבעים כתוצר של השראה אלוהית, כבמסורת הכנסייה בימיו, אלא הרבה לגנותו כרצוף טעויות וכזקוק להחלפה על ידי המקור העברי.
הירונימוס, הברית הישנה, ארץ ישראל והיהודים
הירונימוס התאפיין בזיקתו הדוקה במיוחד לעם היהודי ולשלל עולם המושגים שלו -ולכך היה מגוון ביטויים: בזמנו מכלול התנהגויות אלו נתפס כמהפכני במיוחד: לא רק שביוון וברומי התבוננו בשאר העולם כמאוכלס בברברים; אלא שבעבור נוצרים עברית ויהדות היו מסממניהם המובהקים של אויבים, שהנצרות ראתה בהם את רוצחי האל. אשר לברית הישנה, מלבד ספר תהילים, בעיני הכנסייה משקלה הוא עניין שבמחלוקת: היו שגרסו שגם את הברית החדשה, יש לנקות מעקבות הברית הישנה. אבל אף אלו שלא ערערו בסמכותה של הברית הישנה, תפסו את השבעים כתלמידיו של ישו, ואת תרגום השבעים -כמקרא של הגויים. לא זאת בלבד שבתרגומו הירונימוס ערער על סדרי תפילה אם לא סדרי בראשית, אלא שהוא הקים עליו את החשד שהוא מתייהד -כלומר שהוא מעין סוס טרויאני של היהדות, בעולם הנוצרי.
גם דרכו של הירונימוס לעולם העברי לא הייתה נטולת מכשולים: מעבר לכך שקיימים פערים עצומים בין תחביר העברית לדורותיה והרומית ואין זיקה אטימולוגית בין השפות -הירונימוס החל ללמוד שפה חדשה בגיל מבוגר והמשיך בכך במצב של חולי. כמו כן, לא זאת בלבד שכאלף שנה לפני הירונימוס חדלו היהודים עצמם מלדבר בעברית, אלא שאף חז"ל לא תמיד שלטו בעברית המקראית. יתר על כן, על פי עדותו, הירונימוס למד את השפה העברית מפיהם של מורים יהודים, תמורת תשלום ובהיחבא, כאשר בבית לחם ובכלל בארץ ישראל התקיים יישוב יהודי דל במיוחד. הוא למד תורה מפי "בר-חנינא", ש"פחד מפני היהודים" (משום שלפי ההלכה היהודית אסור ללמד את הנכרי תורה) ולכן לימד אותו בלילה, בירושלים ובבית לחם. למורה יהודי מלוד, "שנחשב אצל העברים לראש וראשון", שילם מעט כסף כדי להבין את ספר איוב. לצורך תרגום ספר דברי הימים ללטינית, נעזר ב"חכם מטבריה, שנחשב בקרב העברים לאחד המופלאים". לטענתו, לימוד הלשון העברית וקרבתו ליהודים, אף הביאו לכך שנפגמה ידיעתו בלשון הלטינית. הירונימוס אף התקשה למצוא טקסטים עבריים הנחוצים לעבודתו ולעיתים הוא עמד בפני הצורך להגניבם. ספק גם אם התאפשר להירונימוס לעיין בתנ"ך כדבעי, אשר בזמנו עדיין לא היה כרוך כספר ולא הסתיימה הקנוניזציה של ספריו.
אמנם הירונימוס התפאר בידיעותיו בשפה העברית, אבל ספק אם בנסיבות אלו היה מסוגל לרכוש את רזי השפה. לפיכך, סבורים כי מעבר לידיעת האלף-בית העברי, לכל היותר הירונימוס היה מסוגל להבין את הכתוב, תוך הסתייעות בתרגומים יווניים ולטיניים שקדמו לו. קרוב לוודאי שהוא השווה בין התרגומים, וברר את המשמעות המילולית הקרובה ביותר לדוגמה הנוצרית תוך טפלול המקור במלקטת -ועל פי העניין הוספה, גריעה או החלפה של מילה אחת או מילים בודדות. אין בכך כדי להוריד מערכן של עריכות אלו, במיוחד לאור העובדה, שבכל הנוגע לברית הישנה קיים מתאם כמעט מלא בין טקסט המסורה לביבליה הלטינית. עם זאת, חשוב להדגיש שאין הביבליה הלטינית משקפת את ההבנה היהודית של הטקסט העברי, ויהודים שלא שלטו בעברית נזהרו משימוש בביבליות נוצריות.
מה בכל זאת הניע את הירונימוס לסטות מתלם הנוסח המקראי של תרגום השבעים, להקים עליו אויבים על כך ולהתאמץ בעריכת תרגום חדש, אשר לא ניכר בחסרונו ארבע מאות שנה אחרי הוצאתו לאור? סקרנותו של הירונימוס כלפי הנוסח העברי של הברית הישנה התעוררה אצלו, כאשר הוא גילה פערים בין תרגום השבעים לציטוטיו בברית החדשה. עובדה זו העלתה בו את החשד כי השבעים זייפו את המקראות אם משום שהיו יהודים, ואם משום שהם ביקשו לרצות את קהל היעד שלהם -הוא בית תלמי. למעשה הירונימוס ראה בתרגום השבעים תוצר של קנוניה בין יהודים ועובדי אלילים אפלטוניסטים, שנועדה להסתיר מעיניהם של הגויים את אלוהותו של ישו.
משום כך, הוא ראה ערך רב בלימוד השפה העברית כדרך לחשוף את 'האמיתות העברית' veritas hebraica. מתברר כי מושג זה אינו מציין אצל הירונימוס את המסר המקראי האובייקטיבי העולה מהברית הישנה, אלא מסר התואם את רוח הנצרות של זמנו. מכל מקום, הירונימוס התבונן במפעלו כפרי מתוק של זריעה המלווה בהתמודדות איתנים עם הברית הישנה ועם שפתה (איגרת 52), שצלחה רק תודות לכך שזכה בהשראת רוח הקודש (המבוא לתרגומו לבראשית).
ואולם, לא זאת בלבד שלהירונימוס לא קמו תלמידים או אוהדים רבים; אלא שלא קמו לו מתחרים בספסלי הכנסייה, במשך למעלה מאלף שנה. הוא מעולם לא הצליח לקעקע את מעמדו של תרגום השבעים בנצרות. לא רק שתרגומיו המקראיים של הירונימוס לא הצליחו לעקור אותו, אלא שהם עצמם נעלמו ממדפי הכנסייה. אף על פי שהוא שנא יהודים ומתייהדים, הוא כאמור נחשד בהתייהדות. יתר על כן, הכנסייה המשיכה לפקפק באמינותה התאולוגית של הביבליה גם לאחר שהיא עצמה העניקה לה חותם של לגיטימיות וקבעה שהיא כשרה לשימוש מבחינה תאולוגית.
בפירושו ל הוא מציין שמספרם של היהודים מועט מאד, כשמטרתו היא להוכיח שדברי הנביאים על החורבן והסבל הצפוי ליהודים התקיימו במלואם. אולם מצד שני בפירושו ל, הוא מצר על כך שהיהודים מתרבים "ממש כתולעים". בפירושו ל, הוא מתלונן על כך שהמוני היהודים בגליל מתרחקים מהנוצרים כאילו היו טמאים. מדבריו בפירושו לספר צפניה, מתברר כי האיסור על ישיבת יהודים בירושלים מימי אדריאנוס, היה קיים עוד בימיו ושליהודים הותר לבקר בה, תמורת תשלום, רק אחת לשנה, ביום החורבן בט באב. בתיאורו את הזקנים המבכים את חורבנם, הוא מציין כי אינם ראויים לרחמים וסיפוק ושמחה לאיד עולים מדבריו.
לקריאה נוספת
בעברית יצאו לאור העבודות הבאות:
ילד מחוץ לנישואים בנצרות בימי הביניים
הנצרות מייחסת מעמד של ממזר לילד שנולד מחוץ למסגרת הנישואין. מבחינה רשמית סבלו ילדים מחוץ לנישואין מסנקציות קשות, כמו איסור על מגורים בעיר ושלילת זכאותם לירושה, אולם לעיתים קרובות הסנקציות לא ייושמו במלואן ויחס החברה לילדים מחוץ לנישואין היה טוב מכפי שהכתיבו החוקים הרשמיים.
חוק ומשפט
קודקסים של חוקים ומסמכים משפטיים מקהילות נוצריות בימי הביניים מתייחסים לסוגיה זו בפירוט, ומוכיחים כי היה מדובר בתופעה חברתית רחבה ומשמעותית. כך למשל, פיליפ דה בומנואר (1296-1250), מאבות המשפט הצרפתי, התייחס לסוגיה זו בפירוט במסמך Coutumes de Beauvoisis, וספר חוקים שנכתב בבוורלי שבצפון אנגליה במאה ה-14. הוא נכנס לפרטי פרטים בניסיונו להגדיר מי נחשב לילד מחוץ לנישואין. במסמך הצרפתי מפורטים מספר חוקים בקשר לילדים מחוץ לנישואין. באחד מהסעיפים כתוב כי: יש לדעת כי כל אלה הנולדים לאחר הפרדת הנישואין או לאחר חלוף 39 שבועות ויום מאז מות הבעל, הריהם ממזרים. כי על כן, אישה אינה יכולה ללדת לאחר למעלה מ-20 שבועות ויום אחד, ומכאן שהרתה אותו אחרי מות הבעל, ועל כן ממזרותו מוכחת, לאור משך הזמן הארוך. כלומר ישנה הגדרה ברורה לשאלה מיהו ממזר, תוך ירידה לפרטים מדוקדקים ביותר כמו מתי הרתה האישה. ייתכן ועשו זאת במטרה למנוע אי הבנות, ומצבים בהם ממזרים יוכלו להיחשב כילדים חוקיים בגלל אי הבהירות של החוק. אך מקריאת סעיף זה עולה השאלה האם אין בעיה עם הזמן שמאפשרים לאישה להיות בהריון אחרי שבעלה נפטר. אמנם, מהחישוב שלהם הריון נמשך כתשעה חודשים, אך ישנם הריונות שנמשכים זמן רב יותר.
יחס מוסדות הדת בענייני ממזרים
מבחינת הכנסייה, ממזר הוא התגלמות החטא של קיום יחסי מין אסורים: ניאוף או זימה. אך מנגד, רעיון קדושת החיים עמד כערך עליון אצל הכנסייה שהתנגדה להרג התינוקות הממזרים. הפתרון שמצאה הכנסייה שיקף את היחס האמביוולנטי שלה אל תופעה זו: מצד אחד, לא הכבידה הכנסייה על גורל הממזרים - הם היו כשרים לנישואין, ובהינתן אישור מיוחד אף הורשו לעבוד בכנסייה. אך בכל הקשור לשאלת הירושה נקטה הכנסייה ביד קשה, ועל פי רוב לא הרשתה הורשת רכוש לממזרים ואף לא הרשתה לממזר לשאת את שם אביו. בימי הביניים, היות האדם בעל רכוש, ובעיקר בעל קרקע, הייתה נכס יקר מפז. קרקע זו הייתה עוברת בירושה, ראשית אל הבנים ורק אם לא היו בנים, הייתה עוברת הקרקע אל הבנות. ייתכן שכאן נעוצה הסיבה בה החמירו עם הממזרים: כיוון שאם מגדירים ילדים רבים כממזרים החלקה החקלאית מתחלקת בין, יחסית, מעט יורשים.
יחס החברה
יחס החברה לילדים מחוץ לנישואין היה, פעמים רבות, טוב מכפי שהכתיבו החוקים הרשמיים, והמעמד של ילד מחוץ לנישואין לא בהכרח נחשב לאות קלון חברתי.
נראה כי בספרי הדרכה שונים נכתב שאם לבעל יש צאצאים לא חוקיים, מתפקידה של האישה האלמנה לדאוג להם, לגדל אותם ולהגן עליהם.
מעמדו החברתי של הממזר
בתקנות ובחוקי הערים השונות במערב אירופה נקבעו זכויותיו של הממזר והמגבלות שחלו עליו באשר לירושה ולאפשרות התקבלותו כאזרח העיר, אך ישנן דוגמאות רבות לכך שבפועל דאגו האנשים לזכויות הממזרים והם כן זכו לירושה. בפריז ידוע על מקרה בו איש משפחה בורגני הוריש לבתו הלא חוקית מכספו ואף השיאה לבחיר ליבה; ילדה לא חוקית בגרמניה קיבלה ירושה מספיק גדולה, כך שיכלה לתת ממנה לאחיה החוקיים. כלומר, אף על פי שממזר נחשב לפסול משפחה, משפחתו סייעה לו בדרכים שונות כדי שיוכל לקבל ירושה ובדרך זו יקים משפחה משלו. דוגמה אחרת נוגעת לאישה מוונציה, שעל ערש דווי התוודתה בפני בעלה על כך שאחד הילדים אינו שלו. הבעל לא רצה לדעת באיזה ילד מדובר וגם מחל לאשתו. ייתכן שהבעל לא רצה להתמודד עם שאלת הממזרות כיוון שחשש מחרפה – אמנם, היחס אל הממזרים היה טוב על פי רוב, אך ייתכן שכמו בכל חברה, הייתה סטיגמה על מי שנתפס כשונה (כפי שהתבטא בכך שהיה צורך, לעיתים, בתשלום קנס או כספי מחילה כדי לאפשר לממזרים נישואין ופרנסה), והבעל רצה לחסוך זאת מהילד. חשוב לציין שבמקורות השונים אין התייחסות לכך שלמעשה בחוק הממזרות הנושא בעונש הוא הילד, שנענש על מעשי הוריו. כלומר, הוא מגיע לעולם עם כתם על לא עוול בכפו. אולי יחס כזה אל הממזרים הוא התפתחות מאוחרת יותר.
ממזרות חוצה מעמדות
ייתכן שיחסה המשופר של החברה בפועל נבע מכך שהתופעה של ילדים מחוץ לנישואין הייתה נפוצה וחוצת מעמדות. כדוגמה לכך יכולה לשמש בתו מחוץ לנישואין של סוחר לונדוני שנישאה לאחד האבירים הזוטרים או המשרתים של המלך ריצ'רד השני, כאשר אביה נתן נדוניה בעבורה. בכך, אביה סייע לה בהקמת משפחה חדשה למרות לשון החוק המחמירה שאסרה זאת. בקרב האצולה היו ממזרים רבים, כך למשל, הרוזן מסולסברי הוריש סכום כסף נכבד לגידול ולחיתון בנו הלא חוקי. אציל אחר נאבק למען הלגיטמציה של צאצאיו הלא חוקיים ולקבלתם אל שכבת האצולה. כלומר, בפועל היחס אל הממזרים לא היה כה נוקשה כמו בלשון החוק, וממזרים בשכבת האצולה בצרפת אף הגיעו לעמדות כוח. על פי רוב, הקהילה האנגלית לא הוקיעה את הממזר ולעיתים אף תמכה בו מול בן חוקי שטען כי אל לו לקבל ירושה וניסה לנשלו ממנה.
מחילה וכפרה
ידועים מקרים שבהם התאפשר לנשים שנולדו מחוץ לנישואין לשמש כנזירות ואף להתמנות לתפקיד אם המנזר. בשנת 1474 הוענקה מחילה לנזירה באלרטון ש"בשעה שנהרתה היה אביה נשוי ואמה רווקה"; בשנת 1432 אליס איטון קיבלה מחילה ארבעה ימים לפני טקס הקונפורמציה שלה לרגל מינויה לראשת מסדר הנזירות בסינינגת'וויי, מכך נובע שהיו באנגליה בנות לא חוקיות של אצילים ואנשי כנסייה שאבותיהן דאגו לעתידן במנזר בכך ששילמו עבורן את הנדוניה הנדרשת וגם הוסיפו תשלום שאמור לכפר על "פגם הלידה" שלהן כדי שיוכלו לשמש כאם בית המנזר. כלומר, גם אם ראו את הממזרות בעין לא יפה, ניתן היה לכפר עליה באמצעים פשוטים יחסית ולקבל מחילה בעזרת תשלום כסף.
בוזון
בוזונים הם חלקיקים נושאי כוח שהספין שלהם הוא מספר שלם (בניגוד לפרמיונים). חלקיקים אלו עשויים להיות חלקיקים אלמנטריים או מורכבים מתת-חלקיקים אחרים. חלקיקים אלו לרוב מאפשרים העברת כוח בין פרמיונים שהם חלקיקי חומר. הבוזונים קרויים על שמו של סאטינדרה נאת בוז.
על פי תורת השדות הקוונטית והמודל הסטנדרטי, ארבעת הכוחות היסודיים בטבע (הכוח הגרעיני החזק, הכוח הגרעיני החלש, הכוח האלקטרומגנטי וכוח הכבידה) נישאים על ידי ארבע משפחות של בוזוני כיול, שהם 13 חלקיקים תת-אטומיים אלמנטריים:
לפי המודל הסטנדרטי קיים גם בוזון היגס, בעל ספין 0 הקובע את מסתם של שאר החלקיקים. קיומו של בוזון היגס עמד כהשערה משך מספר שנים, אך ביולי 2012 הוכרז במסגרת ניסוי שנערך בשווייץ על ודאות של 99.99995% לקיומו.
מזונים הם בוזונים נוספים, שהם חלקיקים תת-אטומיים שאינם אלמנטריים, המורכבים מקווארקים, ובעלי ספין שלם.
חלקיקים המורכבים מבוזונים (או ממספר זוגי של פרמיונים), גם הם בוזונים. כך אטומי הליום-4 או פונונים, למשל, הם בוזונים.
בניגוד לפרמיונים, מספר בוזונים יכולים להימצא באותו מקום ובאותו מצב פיזיקלי. במקרה כזה אין דרך להבדיל ביניהם - אין לחלקיק אחד זהות שונה מזו של החלקיקים האחרים. למעשה, בוזונים אף נוטים להימצא באותו מצב פיזיקלי (ראו עיבוי בוז-איינשטיין). הסיבה לכך שמספר בוזונים נוטים להימצא באותו מצב פיזיקלי (ושבמקרה כזה אין ביניהם שום הבדל) היא שלבוזונים יש מצב קוונטי סימטרי. מכך נובע גם שבוזונים מקיימים את סטטיסטיקת בוז-איינשטיין.
מ.א.ש (זיכיון)
מ.א.ש (באנגלית: M*A*S*H) הוא זיכיון אמריקאי על סדרת רומנים, מספר סדרות טלוויזיה, סרט קולנוע אחד, מספר מחזות ויצירות נוספות, בבעלות פוקס המאה ה-20, המבוססים על הסמי-אוטוביוגרפיה של ריצ'רד הוקר.
הזיכיון מתאר קבוצה של דמויות בדיוניות ששירתו בבית החולים הצבאי 4077 - בית חולים-כירורגי צבאי נייד (בראשי תיבות: M*A*S*H), במהלך מלחמת קוריאה. חלק מהאירועים בסדרות מבוססים באופן רופף על בית החולים ההיסטורי 8055. הדמות הראשית - ד"ר הוקאיי פירס - מגולמת על ידי דונלד סאת'רלנד (בסרט) ואלן אלדה (בטלוויזיה). סדרות-בת מאוחרות יותר עוסקות בדמויות אחרות, אך עלילותיהן מתרחשות לאחר סיום המלחמה. כמעט כל הגרסאות של הסדרה משתייכות לז'אנר הקומדיה השחורה או הדרמה הקומית; הדמויות הראשיות היו רופאים ואחיות, והעיסוק במקצוע הרפואה היה תמיד במרכז האירועים.
בפועל, הזיכיון הגיע לסוף דרכו עם סיומה של הסדרה "Trapper John, M.D.", ב-4 בספטמבר 1986. לסדרה יש קהילת מעריצים גדולה, ולפוקס הייתה הצלחה ניכרת בשיווק ביתי של הסרט והעונות של סדרות הטלוויזיה על גבי DVD.
סדרת הספרים
בשנת 1968 כתב הסופר ריצ'רד הוקר את "MASH: A Novel About Three Army Doctors", רומן המבוסס על חוויותיו כמנתח ביחידת MASH 8055 בקוריאה הדרומית. הוא פרסם מספר ספרים אחרים, המבוססים על אותה יחידה צבאית. בין השנים 1968 ל-1977 פורסמו בסך הכול 15 ספרים אודות יחידה זו; חלקם נכתבו על ידי הוקר לבד, אך רובם נכתבו במשותף עם ויליאם א. באטרוורת'.
סרט הקולנוע
בשנת 1970 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "מאש" - עיבוד קולנועי לסרט באורך מלא של הרומן המקורי. את הסרט ביים רוברט אלטמן וכיכבו בו דונלד סאת'רלנד בתפקיד הוקאיי פירס ואליוט גולד בתפקיד טראפר ג'ון מקינטייר. אף שעל המסך הופיע שמו של הסרט בלי סימני פיסוק, בכרזות לסרט שמו של הסרט הופיע כ-"מ.א.ש".
סדרות הטלוויזיה
"מ*א*ש", ספין אוף של הרומן, נמשכה 11 עונות וכללה 256 פרקים, אשר שודרו במהלך 1972–1983 - תקופה הארוכה יותר מפי שלושה מאשר הזמן שנמשכה באמת מלחמת קוריאה, המתוארת בסדרה. בסדרה כיכבו אלן אלדה בתפקיד הוקאיי פירס ווויין רוג'רס כטראפר ג'ון מקינטייר. אחרי סיום העונה השלישית, רוג'רס עזב את התוכנית והוחלף על ידי מייק פארל שגילם את דמותו של בי.ג'יי. האניקאט. שינוי נוסף בצוות השחקנים היה הצטרפותו של הארי מורגן בתפקיד קולונל שרמן ט. פוטר, שחקן אופי ותיק, שהחליף את מקלין סטיבנסון באותה השנה. סדרה זו היא הפופולרית ביותר והידועה של הזיכיון, והייתה מדורג במקום 25 ברשימת "50 סדרות הטלוויזיה הטובות ביותר בכל הזמנים" של TV Guide. הפרק האחרון של הסדרה, ששודר בשנת 1983, היה המשדר הנצפה ביותר בתולדות הטלוויזיה האמריקאית, שיא שנשבר רק ב-2010 עם שידור משחק הסופרבול XLIV.
"טראפר ג'ון, MD" (באנגלית: Trapper John, M.D.) בהשתתפות דמותו של טראפר ג'ון מקינטייר, בגילומו של פרנל רוברטס, הוא ספין אוף שהאירועים המתוארים בו מתרחשים 28 שנה לאחר אלו המתוארים בסרט ובסדרת הטלוויזיה המקורית. היה זה הספין-אוף הראשון בו נראית דמות מהסדרה המקורית בחייה האזרחיים, לאחר שפשטה מדים, בתקופה שלאחר המלחמה. מבחינה משפטית, "טראפר ג'ון, MD" הוא ספין-אוף של סרט הקולנוע "מאש", ולא של סדרת הטלוויזיה, בשל בעיות רישוי. פרק הפיילוט מציג בקצרה תצלום של רוג'רס ואלדה.
"AfterMASH" היה ממשיכתה של סדרת הטלוויזיה המקורית "מ*א*ש", בה כיכבו הארי מורגן, ג'יימי פר וויליאם כריסטופר, המגלמים את פוטר, קלינגר ומולקהי (בהתאמה) - אותן הדמויות שגילמו בסדרת הטלוויזיה המקורית, אך הפעם - בתקופה שלאחר המלחמה. גארי בורגהוף (ולטר "רדאר" או'ריילי) ואדוארד וינטר (פלאג) הופיעו בסדרה בתפקידי אורח. הסדרה בוטלה לאחר שתי עונות.
"ו*ל*ט*ר" (באנגלית: W*A*L*T*E*R) היה פיילוט לסדרת טלוויזיה שמעולם לא הופקה, בו השתתף גארי בורגהוף, ששב לגלם את דמותו של ולטר "רדאר" או'ריילי. הפיילוט שודר ברשת CBS כתוכנית "ספיישל" ב-17 ביולי 1984.
מ.א.ש באמצעי מדיה אחרים
ב-1973, מחזה מאת טים קלי, המבוסס על הספר, תוכנית הטלוויזיה וסרט הקולנוע, יצא לאור בשתי גרסאות - קצרה (מערכה אחת) ומלאה. המחזה משלב רבות מהדמויות, אבל משמיט היבטים רבים של הקומדיה השחורה שאפיינו את היצירות הקודמות שעליהן המחזה מבוסס. המחזה מועלה, מעת לעת, על ידי תיאטראות קהילתיים וכהפקות של תלמידי מגמות תיאטרון בבתי-ספר תיכוניים.
ב-1984, פוקס פיתחה משחק וידאו של מ.א.ש, בו השחקנים היו יכולים לשלוט במסוק המפנה חיילים פצועים מחזית הקרב, וכן לשמש כרופאים-מנתחים, המבצעים ניתוחים כירורגיים בחיילים.
ב-1986–1987, צוות מסדרת מ.א.ש הופיע בפרסומות עבור מוצרי IBM שונים.
קבוע אבוגדרו
קבוע אָבֿוֹגַדְרוֹ (Avogadro constant) הוא מספר החלקיקים (כגון אטומים, מולקולות או יחידות נוסחה) הנמצאים במול אחד של חומר נתון. סימנו של קבוע אבוגדרו הוא NA. לפי הוועדה לנתוני מדע וטכנולוגיה (CODATA), ערכו של קבוע אבוגדרו הוא:
לפי ההגדרה שנקבעה עם שינוי מערכת היחידות הבינלאומית במאי 2019, ערך זה הוא מדויק ולא קיימת לגביו אי-ודאות במדידה.
ערכו המספרי של קבוע אבוגדרו, ללא יחידות המידה, מכונה מספר אבוגדרו (Avogadro number). קבוע אבוגדרו הוא מספר אבוגדרו של חלקיקים למול.
הקבוע קרוי על שמו של אמדאו אבוגדרו, כימאי איטלקי בן המאה ה-19.
קבוע זה משמש לחישובים רבים בתחומי הפיזיקה והכימיה ותחומים קשורים, כגון ביולוגיה. מספר המולים הנמצאים בדגימה, כפול קבוע אבוגדרו, הוא מספר החלקיקים הנמצאים באותה דגימה.
הגדרה
לפי ההגדרה של מול, קבוע אבוגדרו הוא × mol-1.
הגדרתו של קבוע אבוגדרו היא מספר "השווה למספר האטומים הנמצאים ב-0.012 קילוגרם של פחמן-12". הווה אומר, 12 גרם (0.012 קילוגרם) של פחמן-12 מכילים אטומים של פחמן-12.
המחשה
על מנת להמחיש את קבוע אבוגדרו, ניתן להשתמש בשאלה: "אם יפוזרו על שטח ארצות הברית מספר אבוגדרו של גרגירי תירס, מה יהיה גובה החומה אותה יהיה צריך לבנות סביב אותה ארץ כדי להכיל את נפח גרגירי התירס?"
נפח ממוצע של גרגר תירס הוא כ-. שטח ארצות הברית הוא כ-. על ידי הכפלת הנפח של גרגר תירס בודד בקבוע אבוגדרו, נמצא כי נפח מספר אבוגדרו של גרגרי תירס הוא. חלוקת הנפח בשטח מספקת תוצאה שהיא מספר מסוים של מטרים. כדי להכיל מספר אבוגדרו של גרגירי תירס על שטח ארצות הברית, דרושה חומה בגובה 5.577 קילומטרים.
בלדה
ראשית הבלדה היא לפני מהפכת הדפוס, כשהספרות עברה מפה לאוזן, מדור לדור וממקום אחד לאחר. לפיכך, התאימה הבלדה עצמה, באמצעות נוסחים שונים, לדורות, למקומות בהם סופרה ולאישיותו של הטרובדור שסיפר את הבלדה.
הבלדות הראשונות על הכתב הופיעו במאה ה-13, תקופת ימי הביניים. לאחר מהפכת הדפוס, הבלדות נאספו, עלו על הכתב בספרים והפסיקו לעבור מפה לאוזן.
באיטלקית, פירוש המילה "בלדה" הוא "שיר מחול בעל קצב".
כלי הנגינה שבהם השתמשו הם כלי מיתר חליל ותופים. מה שאפיין אותם הוא שהיו קלים לנשיאה ממקום למקום ושהיו עשויים מחומרים טבעיים – עץ ועור.
בלדות עממיות
הבלדות העממיות התפתחו בסקוטלנד במאה ה-13, והתאפיינו בסוף טרגי, בדרך כלל מוות. הבלדות הושרו על ידי זמרים נודדים ("טרובדורים"), אשר היו עוברים בכפרים וערים, שרים ומבדרים את הקהל, ולאחר מכן היה משלם כל אדם בקהל על פי רצונו ויכולתו. כל זמר היה מפתח את הבלדות, ממציא, מעוות ולפעמים מוסיף או משמיט בתים. כשנאספו והועלו בלדות אלה על הכתב, לעיתים אף מאות שנים לאחר שהומצאו לראשונה, כבר היו לכל בלדה גרסאות שונות.
בבלדות העממיות מופיעים בדרך כלל ערכים כמו נאמנות, אהבה ומסירות. בבלדה ישנו גיבור, המתמודד עם המציאות הקשה או עם הבעיה בה הוא שורר. לרוב, בבלדות הפסיד הגיבור במאבק הפיזי אך ניצח במאבק הנפשי.
בלדות מודרניות
גם לאחר תקופת הבלדות הסקוטיות נכתבו בלדות רבות על ידי משוררים רבים, חלקן דומות יותר לבלדות הסקוטיות וחלקן פחות.
בתקופה הרומנטית, תחילת המאה ה-19, החלו לאסוף ולהעלות על הכתב בספרים את הבלדות. במקביל המשיכו להיכתב בלדות ספרותיות ובלדות עממיות. הבלדות קיימות גם בימינו וישנם שירים מודרניים הכתובים בסגנון זה.
הרומנסה שמקורה בספרד, היא "אחותה" של הבלדה ודומה לה. היא הגיעה אל התרבות היהודית דרך הלאדינו, שפתם של יהודי ספרד ומגורשיה מסוף ימי הביניים ואילך. הרומנסה נוטה להיות אופטימית מעט יותר מהבלדה.
מאפייני הבלדה
הבלדה היא שיר סיפורי בו קיימת עלילה עם מקצב, שורות קצרות, בתים וחריזה. בלדה מהווה מסורת בעל-פה, שעוברת מפה לאוזן בין הדורות והקהילות, ולכן עוברת שינויים בהתאם לזמן, למקום ולמאזינים וממילא אין לה מחבר אחד. מבחינת הסיפור שהיא מספרת, הבלדה דומה לסיפור עם והיא מתרכזת בפעולות ובדיאלוג ולא בתיאורים ובהגדה. בבלדה קיים איפוק רגשות, הרגשות מובעים באופן עקיף. לבלדה יש תפנית חדה בעלילה. יש כמה נושאים חשובים שבאים לידי ביטוי בהרבה מאוד בלדות: מוות, נטישה, אהבה ועוד.
בבלדות עממיות, נשמטו לעיתים במהלך הזמן פרטים חשובים בבלדה ועל המאזינים היה להשלים את פערי המידע בדמיון.
המתח הוא נושא חשוב בבלדה והוא בדרך כלל נמצא בסיום, שהוא טרגי. הסיום הטרגי נקרא "פואנטה", אבל חשוב להבדיל בין הפואנטה (שהיא השיא החשוב ביצירה), לבין הפתעות במהלך היצירה שנובעות מן התפנית החדה ומהפערים הרבים בבלדה. הבלדה משופעת בחזרות להן שני תפקידים: הדגשה ויצירת מתח.
מבחינת מאפייניה המוזיקליים, לבלדה משקל קצבי פשוט, מבנה משפטים פשוט, וטון עצוב. הבלדה ניתנת לשירה במנגינה מודלית (דומה במידה מסוימת לטעמי המקרא).
אמצעים אפיים
המספר בבלדה מתווך בין חומרי הסיפור ובין השומעים. המספר בבלדה מרבה לדלג על פרטים בבלדה שגורמים לפערי מידע. באמצעות הפערים בסיפור הוא שומר על המתח העלילתי. התבניות הקבועות ורמזים המשתמעים בין המשמעות הגלויה למשמעות הסמויה בונים את הרובד האירוני בבלדה.
אמצעים דרמטיים
האמצעי הבולט בבלדה הוא הדיאלוג, הנותן לבלדה מימד של מיידיות, קונקרטיות ועניין. הדיאלוג מחדד את הקונפליקט ומגביר את קצב ההתרחשות על ידי קידום העלילה אל השיא או לפואנטה (גילוי האמת); הדיאלוג בבלדה הוא לרוב קצר ותמציתי וקצבו מהיר.
הבלדה מציגה גיבורים המצויים בעיצומו של עימות. המספר מתחיל את סיפור הבלדה בעיצומו של הרגע הדרמטי, ללא דברי רקע. האירועים מוצגים בסדרה של מעין "הבזקים" שהקשר שלהם זה לזה מרומז יותר מאשר נאמר והם בונים את המתח בעלילה, המתפרק בנקודת השיא.
אמצעים אידאיים
הגיבורים בבלדה הם גיבורים המייצגים ערכים, רעיון, עמדה ותפיסת עולם מסוימת. הבלדה מושכת את לב השומעים בשילוב בין צורת הביטוי העממית הקצבית, אווירת המסתורין, הטון האירוני וההתנגשות בין התפיסות המנוגדות.
הבלדות מסתיימות מבחינה עלילתית, אך לעולם אינן נסגרות מבחינת הדיון הרעיוני.
טולום
טולום (בספרדית: Tulum, במאיה יוקטקית: Tulu'um) היא אתר ארכאולוגי של תרבות המאיה מהתקופה הפרה-קולומביאנית. טולום שימשה כעיר נמל מרכזית עבור העיר קובה. נמצאת כ-130 ק"מ דרומית לעיר קנקון. מבני העיר נמצאים על צוק בגובה של כ-12 מטר בחוף המזרחי של חצי האי יוקטן בים הקריבי, במדינת קינטנה רו שבמקסיקו.
טולום הייתה אחת הערים האחרונות שיושבה ונבנתה על ידי אנשי המאיה, ושיאה היה בין המאות ה-13 וה-15. היא אף שרדה כ-70 שנה לאחר כיבוש מקסיקו על ידי הספרדים.
טולום היא השער לשמורת הביוספרית סיאן קאאן, שהוכרזה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1987. שמורה זו נחשבת כמערכת האקולוגית השופעת ביותר על פני כדור הארץ הכוללת בתוכה חופים, שוניות אלמוגים, ג'ונגל, דיונות וסנוטות.
בשנת 2015 הצטרפה טולום כאחת מהערים שנכללות בתוכנית העיירות הקסומות של מקסיקו. בתוכנית זו נכללות עיירות שיש להן תכונות סמליות, אגדות, היסטוריה, עובדות חשובות ועוד. בחירתה של טולום נובעת מכל אחד מביטוייה החברתיים-תרבותיים של העיר וחשיבותם היום היא הזדמנות מצוינת לשימוש תיירותי.
היסטוריה
נראה ששמה המקורי של העיר היה זאמה (Zama), כלומר "עיר השחר", מאחר שפנתה למזרח. טולום ניצבת על צוק גבוה מעל הים הקריבי. השם "טולום" בשפת המאיה משמעו "גדר" או "חומה". לעיר היו כניסות מהיבשה ומהים, והיא שימשה נקודת מעבר למסחר, בעיקר לאובסידיאן. מוערך שבטולום חיו בין 1,000 ל-1,600 תושבים.
לטולום ארכיטקטורה אופיינית לאתרי המאיה שבחוף המזרחי של חצי האי יוקטן: מדרגות סביב בסיס המבנה, היושב על מבנה רחב יותר. הדלתות היו בדרך כלל צרות, עם עמודי תמיכה רחבים. בכל חדר היו חלון אחד או שניים, עם מזבח ליד הקיר העורפי. גג המבנה היה עשוי מקורות וענפים.
אתר התיירות
כאתר תיירות, טולום מספקת מגוון של ממצאים בשטח קטן יחסית, עם נוף מרהיב של החוף הסמוך והים בצבע טורקיז. באתר מסתובבות איגואנות רבות. מאתר העתיקות יורדות מדרגות ישירות לחוף הסמוך והרבה מהמבקרים בוחרים לסיים בו את הביקור ולהירגע על החוף לאחר הליכה באתר העתיקות. קרבתה הרבה של טולום לקנקון, לפלאיה דל כרמן, לאי קוסומל ול"ריביירה מאיה", הפכה אותה לאתר תיירות מבוקש ותיירים רבים מבקרים במקום. בסמוך לעיר ישנן סנוטות רבות ופארקי-שעשועים מיוחדים (Xel-Ha ו-Xcaret).
בסמוך לאתר הארכאולוגי שוכנת העיר טולום, שבשנת 2020 מנתה אוכלוסייתה כ-46,721 תושבים כאשר מתוכם 52.2% גברים וכ-47.8% נשים. בשנה זו אוכלוסיית העיר צמחה ב-65.3% בהשוואה למספר התושבים שהיו בה בשנת 2010.
בשנת 2005 פגע במקום הוריקן וילמה, אך לא גרם נזקים משמעותיים. עם זאת, סקר שנערך בשנת 2022 מצא כי יותר מ-50% מבתיהם של תושבי טולום אינם ערוכים להתמודד מול הוריקן מקטגוריה שנייה ומעלה.
בתרבות פופולרית
טולום מופיעה במשחק המחשב Assassin Creed 4: Black Flag כמפקדה של ארגון הסתרים של המתנקשים, ומתרחשים בה כמה אירועי מפתח. עיצוב האתר במשחק קרוב מאוד למראהו האמיתי.
סלובקיה
סלובקיה, המכונה כיום הרפובליקה הסלובקית (בסלובקית: Slovenská Republika) היא ארץ ומדינה במרכז אירופה ללא מוצא לים. המדינה גובלת בפולין בצפון, בהונגריה בדרום, בצ'כיה בצפון מערב, באוסטריה בדרום-מערב, ובאוקראינה במזרח. סלובקיה הוכרזה בשנת 1968 כחלק של צ'כוסלובקיה הפדרטיבית והייתה למדינה עצמאית לאחר פירוק צ'כוסלובקיה בשנת 1993. בשנת 2004 הצטרפה סלובקיה לברית נאט"ו ולאיחוד האירופי.
היסטוריה
השבטים הסלאבים התיישבו באזור מהמאה החמישית. בין השנים 623–658 התקיימה במערב סלובקיה ממלכתו של סאמו, השלטון העצמי הסלובקי הראשון. במאה השמינית נוסדה המדינה הסלאבית הראשונה, נסיכות ניטרה, שמרכזה היה בעיר ניטרה שבמערב סלובקיה. נסיכות ניטרה התרחבה עם השנים וכללה בשיאה את רובה של סלובקיה ושטחים של הונגריה. בשנת 833 הובסה נסיכות ניטרה על ידי נסיכות מוראביה, והממלכה המשותפת כונתה מורביה הגדולה. אף על פי שלהלכה היו מאוחדות, זכו שליטי נסיכות ניטרה, שהיו מוראבים לאוטונומיה רבה על גבול העצמאות. החל מהמאה ה-11 סופחה סלובקיה לממלכת הונגריה ועקב פיתוחה היחסי לקחה חלק מוביל בממלכת הונגריה. למשך קרוב למאתיים שנה נוהלה סלובקיה כחבל אוטונומי בשם נסיכות ניטרה בתוך הממלכה ההונגרית. בתקופה זאת האוכלוסייה של ממלכת הונגריה התערבבה, כאשר סלובקים התיישבו בחלק הצפוני של הונגריה וגרמנים, ולאכים והונגרים התיישבו בסלובקיה. בשנת 1241 פלשו המונגולים לסלובקיה והביאו לרעב גדול שהוביל למות חלק ניכר מאוכלוסיית סלובקיה.
בשנת 1461 הקים מתיאש הוניאדי מלך הונגריה אוניברסיטה בבראטיסלבה, אך האוניברסיטה לא האריכה ימים.
כאשר האימפריה העות'מאנית כבשה חלקים מהונגריה, עברה בירת ממלכת הונגריה לבראטיסלבה. עזיבת העות'מאנים את הונגריה במאה ה-18 הביאה לירידת קרנה של סלובקיה. בתחילת המאה ה-19 נכנסה סלובקיה ביחד עם ממלכת הונגריה לתוך האימפריה האוסטרית. במהלך אביב העמים בשנים 1848–1849, תמכו הסלובקים בקיסר אוסטריה, בתקווה לפרוש מהחלק ההונגרי (ממלכת הונגריה) של האימפריה האוסטרית, לתוך החלק האוסטרי, אולם הדבר לא עלה בידם. עם הקמת האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1867 והכללת סלובקיה בתוכה, סבלו הסלובקים ממדיניות דיכוי שנועדה להטמיע את הסלובקים בתוך העם ההונגרי. בתי הספר התיכוניים בסלובקיה נסגרו בשנים 1874–1875, והשפה ההונגרית נכפתה על הסלובקים.
בעקבות תוצאות מלחמת העולם הראשונה פורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית וב-1918 צורפה סלובקיה למוראביה ובוהמיה ליצירת צ'כוסלובקיה. בעקבות הסכם מינכן ובוררות וינה הראשונה בשנת 1938 וביטול האוטונומיה הסלובקית ב-1939, הכריזה סלובקיה על עצמאות ב-14 במרץ 1939, אך למעשה הייתה גרורה של גרמניה הנאצית. יום לאחר הכרזת העצמאות נכבשה צ'כיה והבירה פראג על ידי הגרמנים.
לאחר מלחמת העולם השנייה כוננה מחדש צ'כוסלובקיה כדמוקרטיה. אולם בשנת 1948 תחת הכיבוש הסובייטי הפכה למדינה קומוניסטית המקורבת לברית המועצות. השלטון הקומוניסטי הופל במהפכת הקטיפה בשנת 1989. בשנת 1992 הוביל ראש הממשלה ולדימיר מצ'יאר מהלך של הפרדה מהרפובליקה הצ'כית ובעקבותיו פוצלה המדינה הפדרלית של צ'כיה וסלובקיה, בדרכי שלום, באופן רשמי ב-1 בינואר 1993. ב-1 במאי 2004 הצטרפה סלובקיה לאיחוד האירופי.
פוליטיקה
סלובקיה היא דמוקרטיה פרלמנטרית עם מערכת רב מפלגתית. הבחירות האחרונות לפרלמנט נערכו ב-5 במרץ 2016. ראש הממשלה מאז 2023 הוא לודוויט אודור. ב-30 במרץ 2019 נבחרה זוזנה צ'פוטובה לנשיאת המדינה והיא מכהנת בתפקיד זה החל מ-15 ביוני אותה שנה.
חוקה
חוקת הרפובליקה הסלובקית היא החוקה אשר נחתמה ב-3 בספטמבר 1992 בטירת ברטיסלאבה לאחר אישור המועצה הלאומית הסלובקית ב-1 בספטמבר 1992. החוקה היא אוסף חוקים – מסמלי המדינה ועד זכויות האזרח, הגנה על מיעוטים, כלכלה, ממשל ומערכת משפט.
ממשל
הרשות המבצעת במדינה היא ממשלת סלובקיה שבראשה באופן רשמי עומד הנשיא אשר נבחר לתקופה של חמש שנים ולו סמכויות מוגבלות. ראש ממשלת סלובקיה ממונה על ידי נשיא סלובקיה ומגיע מהמפלגה הגדולה ביותר או התמיכה הגדולה ביותר בפרלמנט והוא למעשה זה שעומד בראש הרשות המבצעת. הנשיא ממנה את השרים בהמלצת ראש הממשלה והפרלמנט.
הרשות השופטת בסלובקיה היא מערכת בתי המשפט ובראשה בית המשפט העליון ששופטיו נבחרים על ידי המועצה הלאומית.
ישנן מספר ערכאות במערכת המשפט בסלובקיה – הערכאה הנמוכה היא בית משפט מחוזי, הגבוהה ממנה היא בית משפט אזורי, ואילו הסמכות השיפוטית העליונה היא בית המשפט העליון.
מפלגות
סלובקיה היא מדינה דמוקרטית שבה פועלת מערכת רב מפלגתית. המפלגות אשר מיוצגות במועצה הלאומית של הרפובליקה הסלובקית הן:
שלטון מקומי
סלובקיה מחולקת מנהלית לשמונה מחוזות (kraje) שנקראים על פי הערים הראשיות שבהן. המחוזות נהנים מעצמאות רבה וממשל עצמי רב. אותם מחוזות מתחלקים ל-79 מחוזות משנה.
כלכלה
כלכלת סלובקיה היא מהמצליחות במזרח-מרכז אירופה. בין השנים 2006 עד 2008 השיגה סלובקיה את אחוזי הצמיחה הגבוהים ביותר מבין מדינות האיחוד האירופי במרכז ומזרח אירופה. ב-2006 היה שיעור הצמיחה 8.9%, וב-2007 10.4%. האבטלה ירדה משיא של 19.2% בשנת 2001 לפחות מ-8% בתחילת 2008, בעוד הממוצע במדינות האיחוד האירופי עמד על כ-10%.
המדינה התגברה על רוב הקשיים שעומדים בפני כל מדינה שמשנה את כלכלתה מכלכלה ריכוזית לכלכלת שוק בעלת שוק פתוח. בשנת 2001, ביצעה הממשלה התקדמות גדולה בייצוב כלל משקי ורפורמות מבניות נרחבות. מרבית ההפרטה המדינית כמעט הסתיימה, והמערכת הבנקאית נמצאת כמעט כולה בידיים פרטיות (בעיקר בידי תושבי חוץ) והשקעות החוץ ממשיכות לגדול.
מאז ביצוע הרפורמות צמח התמ"ג לנפש במונחי כוח קנייה (PPP) של סלובקיה מדי שנה, ובשנת 2007 היה גבוה מ-20 אלף דולר.
סלובקיה הצטרפה לגוש האירו בינואר 2009 והחליפה את המטבע הלאומי, הקורונה הסלובקית באירו. ב-28 במאי 2008 נקבע שער החליפין על 30.126 קורונות ל-1 אירו.
ענפי הייצור בסלובקיה כוללים מגזר חקלאי המייצר בעיקר דגנים, פירות, ענבי יין, טבק ומגדל בקר, חזירים, כבשים, עופות לשחיטה וביצים. התעשייה הסלובקית מיצרת בעיקר טקסטיל, הנעלה, ברזל, פלדה, אבץ ופלסטיק. יש במדינה אוצרות טבע כגון גז טבעי, נפט, פחם חום, ליגניט, ברזל ועץ.
נכון לשנת 2006, התאפיין סחר החוץ ביבוא בשווי של 41.84 מיליארד דולר, בעיקר של נפט גולמי, גז טבעי וחומרי גלם אחרים. מנגד יצאה סלובקיה סחורות בשווי 39.64 מיליארד דולר לצ'כיה, גרמניה, פולין, אוסטריה, איטליה, בריטניה ורוסיה.
מאז שנת 1991 החל להתפתח בסביבות העיר קרומפכי אתר סקי בינלאומי.
גאוגרפיה
סלובקיה ממוקמת במרכז אירופה וגובלת עם הונגריה בדרום, אוסטריה במערב, צ'כיה בצפון מערב, פולין בצפון ואוקראינה במזרח.
רוב שטחה של המדינה הוא הררי, בעיקר בחלקה הצפוני בו נמצאים הרי הקרפטים, המתחילים בברטיסלאבה וממשיכים עד לחבל טרנסילבניה ברומניה. הפסגות הגבוהות ביותר נמצאות ברכס הרי הטטרה, שהם חלק מרכס הקרפטים. רכס הטטרה הוא רכס אלפיני, המתאפיין בפסגות גבוהות, עמקים צרים ואגמים קרחוניים. להרי הטטרה מספר רכסי משנה, ובהם: הרי הטטרה המערביים (Západné Tatry), הרי הטטרה הגבוהים (Vysoké Tatry) ובליאנסקה טטרי.
דרום המדינה מתאפיין בשפלה, המשתרעת לאורך נהר הדנובה בדרום-מערב המדינה. הדנובה הוא הנהר הגדול ביותר בדרום סלובקיה, ומגיע אליה מאוסטריה, זורם בה לאורך 172 ק"מ וממשיך להונגריה. נהר Váh, שהוא פלג של הדנובה, הוא הנהר הארוך ביותר במדינה. הוא מתחיל בהרי הטטרה וזורם לאורך 403 ק"מ.
דמוגרפיה
בסלובקיה חיים כמעט 5.5 מיליון נפש, אשר מתפלגים מבחינה אתנית באופן הבא: 80.7% מהאוכלוסייה הם סלובקים, 8.5% מהאוכלוסייה הם הונגרים, אשר מהווים את המיעוט האתני הגדול ביותר במדינה והם מתרכזים בעיקר בדרומה ובמזרחה. באזורים אלו הם מהווים רוב בחלק מהנפות, אך גם בעיירות נוספות בקרבת הגבול עם הונגריה (למשל שאהי). מיעוטים אתניים אחרים כוללים גם את הצוענים (2%), צ'כים (0.6%), אוקראינים, גרמנים, פולנים ואחרים.
הגיל החציוני במדינה הוא 41. תוחלת החיים הממוצעת היא 77 שנים. ממוצע הילודה הוא 1.5 צאצאים לאישה.
החוקה הסלובקית מבטיחה את חופש הדת. ההתפלגות הדתית במדינה היא כדלקמן: מרבית האוכלוסייה, כ-66%, הם קתולים, 8.9% מהאוכלוסייה הם פרוטסטנטים (לותרנים), 0.9% נוספים הם אורתודוקסים יוונים, 2% הם קלוויניסטים. 24% לא משייכים עצמם לאף דת.
במדינה חיים כ-2,300 יהודים לעומת אוכלוסייה מוערכת של כ-120,000 יהודים שחיו באזור לפני מלחמת העולם השנייה.
במדינה זאת כמו ברוב המדינות הסלאביות יש אלמנט כפרי חזק מאוד. כ-45% מהאוכלוסייה חיים בכפרים המונים עד 5,000 איש, ועוד 14% מהאוכלוסייה חיים בכפרים המונים עד 1,000 איש.