cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בתי ורנר
היסטוריה
מאז 1996 מתנהלת עמותת "אהלי משה אלכסנדר בבתי ורנר" שמטרותיה הרשמיות: מתן דיור ועזרה בדיור לעניי חכמי האשכנזים בירושלים מבני השכונה קיבלו תוספת בנייה משמעותית, נוספו להם קומות נוספות ופני השכונה חודשו, אך שמרו על הצביון המקורי של שכונת חצר.
יינון
ככל שהרדיוס האטומי גדול יותר, תידרש השקעה פחותה יותר של אנרגיית יינון. בדרך כלל אנרגיית היינון הולכת וגדלה לקראת הצד הימני-העליון של טבלת היסודות מפני שככל שנלך ימינה בשורה, הכוח החשמלי יגדל ולכן אנרגיית היינון תגדל. עם זאת, ישנן חריגות מכלל זה.
שימוש
דוגמאות יומיומיות של יינון גזים הן למשל נורה פלואורסצנטית או נורות חשמליות אחרות. ביינון משתמשים גם בגלאי קרינה כמו גייגר-מולר או תאי יינון. משתמשים בתהליך היינון באופן נרחב בציוד תעשייתי ומדעי למשל במנועי יונים וכן בספקטרוסקופיה והקרנות רפואיות.
ייצור יונים
המגמה באנרגיית היינון של אטומים היא להמחיש את ההתנהגות המחזורית של אטומים בהקשר למספרם האטומי, וסידורים בהתאם לטבלה המחזורית של מנדלייב. הטבלה היא כלי שימושי מאוד לייצור והבנה של סידור האלקטרונים ברמות האטומיות בלי להיכנס לפרטים ולנוסחאות מסובכות. המחזוריות קטנה בעת יינון אטומים בגזים לא צפופים.
פיזיקה קלאסית
פיזיקה קלאסית ומודל בוהר לאטום יכולים להסביר באופן איכותי את פליטת הפוטונים והיינון באטום. במקרים אלו, במהלך תהליך היינון, האנרגיה של האלקטרון כוללת את הפרש האנרגיה בין רמות האנרגיה שביניהן הוא עובר. התיאור הקלאסי לא יכול להסביר את תעלת היונים כיוון שבמקרה זה התהליך כולל מעבר של האלקטרון דרך מחסום פוטנציאל שלא מתואר בפיזיקה הקלאסית.
מכניקת הקוונטים
האינטראקציה בין אטומים ומולקולות עם זרם חזק מספיק מובילה ליינון של אטום או מספר אטומים. את מדד היינון, כלומר ההסתברות של יינון בזמן מוגבל, אפשר לחשב בעזרת מכניקת הקוונטים. באופן כללי, הפתרונות האנליטיים לא אפשריים, והקירובים דורשים שליטה מתמטית טובה מאוד. בכל מקרה, כשזרם האטומים די חזק, ניתן להתעלם מהמבנה של האטום או המולקולה ופתרון אנליטי למדד היינון הוא אפשרי.
תעלות אטומים
ביינון הקלאסי, אלקטרון חייב לרכוש די אנרגיה על מנת להתגבר על מחסום האנרגיה של המעבר בין הרמות האטומיות. לעומת זאת, בתעלות הקוונטיות מאפשרות לאלקטרון פשוט לעבור דרך מחסום האנרגיה במקום ללכת כל הדרך, בזכות התכונה הגלית של האלקטרון. מכאן, אלקטרון בעל אנרגיה גבוהה יותר יכול לעבור את מחסום האנרגיה בקלות, ויש לו סיכוי גבוה יותר לעשות זאת. במציאות, תעלת יונים אפשרית כאשר לאטום או למולקולה יש אינטראקציה עם הזרם החזק של האטומים. התהליך הזה יכול להיות מובן כתהליך שבו אלקטרון לא יציב, מושפע מהיונים הסובבים אותו.
קרינה מייננת
תהליך היינון יכול להתרחש כתוצאה מקרינות מסוימות, מדובר בקרינות בעלות עוצמה גבוהה, כלומר קרינות בעלות אורך גל קצר. קרינה כזו נקראת קרינה מייננת. לקרינה זו יכולים להיות שימושים רבים, גם בגלל העוצמה שלה, וגם בגלל ההשפעה המייננת שלה. אמנם, קרינה זו עלולה גם להיות מסוכנת כאשר נחשפים אליה יותר מדי, ומעלה את הסיכון למחלת הסרטן.
אנטין
{{פירושונים|
אוניברסיטת המלך עבדאללה למדע וטכנולוגיה
אוניברסיטת המלך עבדאללה למדע וטכנולוגיה (בערבית: جامعة الملك عبد الله للعلوم و التقنية - كاوست; ידועה אף בר"ת KAUST) היא אוניברסיטה ציבורית המתמקדת במחקר ונמצאת כ-20 קילומטרים דרומית לקריה הכלכלית על שם המלך עבדאללה, סמוך לעיר ת'ול, בערב הסעודית. האוניברסיטה הוקמה והופעלה במשך שלוש השנים הראשונות לקיומה על ידי תאגיד עראמקו הסעודית. הקרן המוקדשת לפעילותה של האוניברסיטה היא השלישית בגובהה בעולם לאחר אוניברסיטאות הרווארד וייל. יש המכנים את האוניברסיטה "MIT הערבית".
אנטין
ראו גם
}}
אוניברסיטת המלך עבדאללה למדע וטכנולוגיה
האוניברסיטה הוקמה בשנת 2009 במטרה להעלות מחדש את קרנו של המדע בעולם המוסלמי ולהתמקד בתוכניות לימודים לתארים מתקדמים ובמחקר. שפת ההוראה הרשמית באוניברסיטה היא אנגלית. באוניברסיטה תוכניות לימוד המשלבות בין לימודי הנדסה ללימודי ביולוגיה ומדעי הסביבה, מדעי המחשב, חשמל, מתמטיקה ופיזיקה. בתקופה הקצרה מאז יסודה השיגה האוניברסיטה הישגים משמעותיים במחקר מדעי.
היסטוריה
ב-23 בספטמבר 2009 צוין אירוע החנוכה הרשמי של האוניברסיטה אליו הזמין עבדאללה, מלך ערב הסעודית כ-3,000 נכבדים מרחבי תבל, בהם ראשי מדינות וחתני פרס נובל. במהלך האירוע העניק המלך מדליות כבוד לסגל המנהלי של האוניברסיטה לאות הערכה, ביניהם לשר הנפט הסעודי שקיבל מדליה עשויה פלטינה.
קמפוס האוניברסיטה
קמפוס האוניברסיטה נמצא על חוף ים סוף בת'ול ושטחו כ-36 קמ"ר הכוללים אף שמורה ימית ומתקני מחקר. אוניברסיטת המלך עבדאללה היא הראשונה בערב הסעודית שבה תלמידים משני המינים, זאת ברוח הקדמה שאותה מייצגת האוניברסיטה. אנשי הוועדה לקידום הערכים ומניעת חטאים, הידועה כ"משטרת הדת" בערב הסעודית, אינם פועלים בשטח קמפוס האוניברסיטה ולנשים יש את החופש להימצא בקמפוס בחברת גברים, לנהוג ברכב בשטח הקמפוס ולא חלה עליהן חובה לעטות רעלה בעת השיעורים.
בין המתקנים בקמפוס מצויים מספר מתקני ספורט, ספריות, ובתי קפה. בכיכר הקמפוס קיים בית קולנוע, מרכול ומספר מסעדות. קמפוס האוניברסיטה נבנה על פי עקרונות של שמירה על הסביבה ונבחר על ידי המכון האמריקני לאדריכלים כאחד מעשרת הפרויקטים ה"ירוקים" לשנת 2010.
מעבדות האוניברסיטה
בין מתקני מעבדות האוניברסיטה בולטים המתקנים הבאים:
תוכניות לימוד
אוניברסיטת המלך עבדאללה מאורגנת בקבוצות מחקר המשלבות דיסציפלינות שונות בהן שותפים חברי סגל ותלמידים, וזאת בשלוש חטיבות אקדמיות: מדעי החיים והסביבה והנדסה; מדעי מחשב, חשמל ומתמטיקה והנדסה; מדעים מדויקים והנדסה. באוניברסיטה שתי תוכניות לתואר: תואר שני במדעים ותואר דוקטור. קיימים 11 תחומי לימודים לתואר: המחקר המתנהל באוניברסיטה מתמקד במדע וטכנולוגיה ישומיים הבאים לענות על צרכים אנושיים, קידום חברתי ופיתוח כלכלי. נתוני הקבלה לאוניברסיטה הם גבוהים ושיעור המתקבלים מבין המועמדים הוא קטן: 200-250 סטודנטים מתקבלים מדי שנה מתוך 5000–8000 מועמדים.
עמליה פרנק
ביוגרפיה
עמליה פרנק נולדה וגדלה בראשון לציון, בתם של אסתר וחיים ליכטנשטיין. אסתר (לונדון) היא בת המושבה נצר למייסדי ראשון לציון וחיים ליכטנשטיין הגיע לארץ ישראל כחלוץ מפולין. לעמליה אח אחד בשם מנחם. בילדותה התגוררה המשפחה בדירה ישנה בת שני חדרים בבניין בן שתי קומות בחצר קמפינסקי בראשון לציון. בגיל 7 עברה עם משפחתה לבית בראשון לציון, שבחצרו היה משק עזר. היא למדה בבית ספר העממי "חביב" והייתה חברה בתנועת "השומר הצעיר". בגיל 10 התאמנה בקבוצת הפועל ראשון לציון.
לאחר גיוסה לצה"ל שימשה פרנק כמדריכת ספורט ונהגה לשחק כדורעף לצד הבנים. לאחר שרותה הצבאי היא למדה ב. היא ייצגה את ישראל בתחרויות ביוון ובטורקיה. לצד השתתפות בתחרויות ספורט עסקה שנים רבות בחינוך גופני בבתי ספר יסודיים ובחטיבת הביניים. בנוסף עסקה גם בהדרכת אמנות.
1953
פרנק השתתפה לראשונה בתחרות בינלאומית ב שנערכה בשנת 1953 בקפיצה לגובה.
1957
ב שנערכה בספטמבר 1957 היא זכתה במדליית ארד בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 14.2 שניות, אחרי ג'ניפר פרייזר מהממלכה המאוחדת (13.3 שניות) ואילנה קרשיק מישראל (14.2 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.53 מטר, תוצאה זהה למקום שלישי.
1959
באליפות אס"א שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב במאי 1959 זכתה בשתי מדליות זהב, בקפיצה לרוחק בשיא ישראלי חדש של 5.24 מטר, שיפור לשיא של אהובה קריביצקי (4.76 מטר) ובקפיצה לגובה בהשוואת השיא הישראלי של קריביצקי 1.55 מטר.
אלופת ישראל
באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה זכתה בשתי מדליות זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.50 מטר לפני עדינה קנצרשטיין מהפועל פתח תקווה (1.28 מטר) ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.04 מטר לפני לאה לוי ממכבי תל אביב (5.04 מטר) ועופרה קופפר ממכבי רחובות (4.95 מטר).
באוניברסיאדה הראשונה שנערכה בטורינו שבאיטליה בספטמבר אותה שנה סיימה במקום שישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.45 מטר
1960
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1960 זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.35 מטר, אחרי מיכל למדני מהפועל כפר חיים (1.40 מטר) ורינה גוטסמן ממכבי חיפה (1.40 מטר).
1961
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1961 זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.50 מטר, אחרי מיכל למדני מהפועל חדרה (1.50 מטר).
מדליית כסף במכבייה
ב שנערכה בשנת 1961 זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.40 מטר, אחרי מיכל למדני שקבעה שיא מכביה חדש של 1.53 מטר ולפני אנה מריה נורסה מאיטליה (1.40 מטר). נוסף לכך, השתתפה בריצת משוכות, קפיצה לרוחק ובריצת שליחות 4x100 מטר.
חיים אישיים
נשואה לעמי פרנק אותו הכירה בשרותה הצבאי. לזוג שתי בנות, עירית ילידת 1964 ועפרית ילידת 1968, שישה נכדים ונכדה.
פרנק קסייה
קריירת מועדונים
קסייה גדל במחלקת הנוער של סטלה קלוב מחוף השנהב, ובעונת החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. בחודש ינואר 2015 חתם קסייה באטאלנטה מהסרייה א', ולקראת עונת הושאל לצ'זנה מהסרייה ב' למשך עונה אחת. ב-19 בספטמבר 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-73 בניצחון 1–3 על אסקולי במסגרת המחזור השלישי בליגה. ב-31 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-75 בניצחון 0–2 על וירטוס לנצ'יאנו במסגרת המחזור ה-11 בליגה. בסך הכל ערך קסייה 37 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
לקראת עונת חזר לשחק באטאלנטה. ב-13 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות והבקיע את השער השלישי בניצחון 0–3 על קרמונזה במסגרת הקופה איטליה. ב-21 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כששיחק 90 דקות והבקיע צמד שערים בהפסד 3–4 ללאציו במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-4 ביולי 2022 חתם לארבע שנים בברצלונה.
ב-8 בספטמבר 2022 כבש את שער הבכורה בברצלונה במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות נגד ויקטוריה פלזן.
ב-19 במרץ 2023, כבש את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 1–2 על ריאל מדריד בקלאסיקו, כשהבקיע בדקה ה-92 את שער הניצחון. השער היה גם השער ה-3,000 של ברצלונה בקמאפ נואו, במסגרת הליגה.
קריירה בינלאומית
ב-6 בספטמבר 2014 ערך קסייה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על נבחרת סיירה לאון במשחק ידידות.
תארים
מילאן
אליפות ספרד: 2022/2023
סופר קאפ: 2022/2023
מריה מסקסוניה-אלטנבורג
מריה מסקסוניה-אלטנבורג (14 באפריל 1818 – 9 בינואר 1907) הייתה נסיכה גרמנית, ולאחר מכן מלכת הנובר.
ביוגרפיה
מריה נולדה ב-14 באפריל 1818 בהילדבורגהאוזן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ליוזף, נסיך הכתר של סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ולאמליה, דוכסית וירטמברג, בתו של לודוויג, דוכס וירטמברג.
בשינויים שחלו במדינות תורינגיה לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, קיבל סבה פרידריך, דוכס סקסוניה-הילבורגהאוזן את אזור אלטנבורג, והפך לדוכס סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1834 מת סבה פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ואביה יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו. ב-18 בפברואר 1843 התחתנה מריה עם גאורג, נסיך הכתר של הנובר, ממנו נולדו לה שלושה ילדים.
בשנת 1851 מת חמיה ארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר, ובעלה עלה לשלטון במקומו כגאורג החמישי, מלך הנובר. בשנת 1866 הצטרף בעלה גאורג לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, וב-29 ביוני נכבשה ממלכת הנובר על ידי הכוחות הפרוסים, וגאורג ומריה ומשפחתם ברחו לאוסטריה. בשלום פראג שנערך בסוף המלחמה, סופחה הנובר לממלכת פרוסיה, ונכללה בפרובינציית הנובר. בני המשפחה התיישבו בגמונדן שבאימפריה האוסטרית, וגאורג ניסה להחזיר את שלטונו ללא הצלחה. בשנת 1872 הייתה מריה הסנדקית של מריה לואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין, ובשנת 1878 מת בעלה גאורג החמישי, מלך הנובר. 28 שנים מאוחר יותר מתה מריה ב-9 בינואר 1907 בגמונדן, ונקברה שם.
משפחתה
ב-18 בפברואר 1843 התחתנה מריה עם גאורג החמישי, מלך הנובר, ממנה נולדו לו שלושה ילדים:
בית הבאר (תל גיבורים)
בית הבאר (תל גיבורים) הוא מתחם של מבנים ומתקני פרדס שהוקמו ב בחלקה הדרומי של העיר יפו, בתחום הכפר הערבי תל א-ריש, על גבול שטחי החולות הגדולים עליהם נבנתה לימים העיר חולון. האתר נמצא בין הרחובות: הפרדס, סביון, המצודה והתאנה, והוא כולל את המתקנים החקלאיים הטיפוסיים למבני ביארה, כולל מבנה מגורים. המתחם הוגדר על ידי עיריית חולון כמבנה לשימור.
הרקע להקמת בית הבאר
במחצית המאה ה-19 התפתחה מאוד תעשיית הפרדסנות בשטחים החקלאיים שסביב העיר יפו. הצורך בהשקאת הפרדסים רחבי הידיים הוביל לחפירת בארות רבות ולהקמת מתקנים נלווים הדרושים לשם השקיית העצים. סביב כל אחת מן הבארות הוקמו בהדרגה מתחמים בנויים אשר נודעו בשם הערבי "ביארה".
בספרו "מעין גנים - הלכות נטיעות גנים ופרדסים באה"ק", שנכתב בשנת 1891, פירט אהרון לייב פלמן את מקור שמם של בתי הפרדס ואת חשיבותם:
בעקבות שיפור המצב הביטחוני בארץ ישראל לא היה עוד צורך בחומת העיר יפו והיא הלכה והתפוררה עד אשר נהרסה כליל בשנת 1888. האפשרות לצאת מן הרחובות הצפופים של העיר העתיקה הניעה את עשירי העיר להקים בתי מידות מטיפוסים שונים במרחב הפתוח שסביב העיר, ובעלי הפרדסים בחרו להקים לעצמם בתי באר מוקפים גדרות אבן בלב שטחי הפרדסים שהשתרעו ממזרח ליפו. מתחם הביארה, שראשיתו מתקן חקלאי מובהק, קיבל משמעות נוספת והפך לבית עשירים גדול ומפנק לשימוש עשירי העיר יפו.
שלבי ההתפתחות של הקמת המבנים במתחם הביארה
כאמור, ניתן לזהות במתחמי הבאר שהוקמו סביב העיר יפו מספר שלבים אופייניים בהקמת המבנים השונים המרכיבים את הביארה:
הקמת בית הבאר בתל גיבורים
בית הבאר החל להיבנות במועד לא ידוע במהלך המאה ה-19, ובמהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 נבלע בהדרגה על ידי הכפר הערבי תל א-ריש.
מצבו של בית הבאר בתל גיבורים
בשנת 2012 פורסמה על ידי עיריית חולון "תוכנית מתאר מקומית חולון 2030" במסגרתה נסקרו אתרי המורשת בעיר המיועדים לשימור. בתוכנית הוגדר כי השטח עליו עומד בית הבאר הוא "בעל חשיבות לשימור והוא מוכרז כאתר עתיקות". הקרקע היא בבעלות מדינה ונדרשת "הכנת תיק תיעוד לפני ביצוע כל שינוי ובחינתו על ידי מהנדס העיר".
ערכו האדריכלי של המתחם נגזר מהיותו יחידה שלמה של בית באר טיפוסי "בעל טיפולוגיה ייחודית הכוללת מספר רב של מרכיבים ייחודים כגון: סביל (רהט), באר, בריכת מים ומבני מגורים שמטרתם לספק את המשק החקלאי ההיסטורי". על פי חוות דעתם של מחברי הדוח "למבנן חשיבות רבה להבנת ההיסטוריה והגאוגרפיה של האזור בתקופה שקדמה להקמתה של העיר חולון".
וירטוס סגאפרדו ארנה
וירטוס סגאפרדו ארנה (באיטלקית: Virtus Segafredo Arena), הידוע מטעמי חסות פשוט כסגאפרדו ארנה (Segafredo Arena), היא זירת ספורט בבולוניה, איטליה, בעלת קיבולת של 9,980 מושבים,  מהזירות הגדולות במדינה. הזירה נפתחה בנובמבר 2019 ומארחת את משחקי הבית של קבוצת הכדורסל וירטוס בולוניה מליגת העל האיטלקית והיורוליג.
היסטוריה
האצטדיון נחנך ב-10 בנובמבר 2019 במשחקה של וירטוס בולוניה מול אוניברסו טרוויזו, שנגמר בניצחון של וירטוס 84–79. ב-25 בדצמבר, בדרבי מול פורטיטודו בולוניה, 9,166 אוהדים צפו במשחק בסגפראדו ארנה, וקבעו שיא אוהדים חדש של וירטוס למשחק ליגה.
בינואר 2020, הזירה פורקה ונבנתה מחדש בספטמבר, כדי לארח את הפיינל פור של הסופר קאפ האיטלקי 2020. הסגאפרדו ארנה הפך למגרש הביתי הרשמי של וירטוס לעונת 2020/21 בליגת העל האיטלקית והיורוקאפ.
באפריל 2021, הודיע מאסימו זאנטי, הבעלים של וירטוס, שהקבוצה תישאר בסגאפרדו ארנה לפחות לשלוש עונות נוספות, בתקווה להתחיל לבנות זירה חדשה ב-2022.
ב-11 ביוני 2021, בסגאפרדו ארנה, וירטוס ניצחה את יריבתה ההיסטורית אולימפיה מילאנו בגמר הליגה, וזכתה באליפות ה-16 בתולדותיה והראשונה זה עשרים שנה.
בנובמבר 2021, הזירה הועברה לביתן אחר עם קיבולת של 9,980 מושבים ונחנכה ב-17 בנובמבר למשחק יורוקאפ נגד רייר ונציה. ב-11 במאי 2022, הזירה אירחה את גמר היורוקאפ בין וירטוס לבורסאספור, בו ניצחה וירטוס 80–67. המשחק קבע שיאים חדשים למועדון עם הכנסות של 718,279 אירו וכמעט 10,000 אוהדים בקהל.
טיבור נירי
טיבור נירי (במקור עד 1954 גרינפלד, בהונגרית: Nyíri Tibor; אויפהרטו, 16 בדצמבר 1906 – בודפשט, 30 בדצמבר 1977) סופר יהודי-הונגרי, תסריטאי, מחזאי. בנו הוא המחזאי והסופר יאנוש נירי.
ביוגרפיה
טיבור גרינפלד נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר יעקב גרינפלד ושל אסתר פיש. לאחר שסיים את לימודי ארבע הכיתות בחטיבת הביניים הפך תחילה לשחקן ולאחר מכן לעובד במה (עובד תיאטרון המטפל באביזרי במה ודואג להכנתם ולהצבתם על הבמה). סיפורו הקצר הראשון פורסם ב"עיתון יום שני" של העיר דברצן ב-1922. כתביו הופיעו בטורים של הפשטי נפלו, "העיתון של פשט" (Pesti Hírlap), הניוגט, פסטר לויד, נפסבה.
בספטמבר 1934, הטראגי-קומדיה שלו "מרדף" (Hajsza) הוצגה על ידי "תיאטרון מרכז העיר". כיהודי, נלקח למחנות של שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) בזמן מלחמת העולם השנייה. הוא שרד את שואת יהודי הונגריה ולאחר 1945, כתב העת "העיתון העולמי של העובדים" פרסם בהמשכים את הרומנים שלו:
אשתו הראשונה הייתה יוליה שפיץ, ממנה התגרש. אשתו השנייה הייתה קלרה ורטש.
ילדיו: יאנוש נירי, אנדראש נירי וקלרה נירי.
פרסומיו השונים
כתביו הופיעו בעיתונים ובפרסומים הבאים:
יצירותיו לרדיו
Henry Smith – Apáthi Imre • Blanche – Makay Margit • Joe – Szakáts Miklós • Eve – Ilosvay Katalin • Harry Clowther – Szabó Sándor • Claire – Lukács Margit • Badenough – Csisztay Andor • Bud Brattmann – Hlatky László • Cynthia – Gáborjáni Klára • Blott – Pásztor János • Mary – Horváth Júlia • Csuklyás – Kibédi Ervin
איה: אוטוביוגרפיה דמיונית
איה: אוטוביוגרפיה דמיונית הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1994.
עלילה
איה היא במאית קולנוע נשואה ואם לבן המביימת סרט ביוגרפי על עצמה, במהלך עשיית הסרט נחשפות מערכות היחסים שלה עם אמה הלוקה בנפשה ועם אביה.
עשיית הסרט מלווה גם בחלומות והזיות שלה, החיים שלה איה מתבססים על מאבק שלה לעשות משהו חשוב ומוערך במהלכם, תוך כדי יצירת הסרט היא מבינה כי אין לה טעם להילחם בעצמה ופשוט צריך לחיות את הרגע.
פרסי בחירת הנוער 2003
טקס פרסי בחירת הנוער לשנת 2003 התקיים ב-2 באוגוסט 2003 באמפיתיאטרון גיבסון שבקליפורניה, ושודר בערוץ פוקס. את הטקס הנחה השחקן דייוויד ספייד ולאורכו הופיעו האומנית קלי קלרקסון והלהקות אוונסנס והדונה'ס. השחקן והקומיקאי מייק מאיירס קיבל את פרס Ultimate שהוענק בפעם הראשונה במסגרת הטקס.
משפחה בונוס
משפחה בונוס (בשוודית: Bonusfamiljen) היא סדרת טלוויזיה שוודית המשודרת ב-SVT.
ריינוסה (ספרד)
ריינוסה (בספרדית: Reinosa) היא עיר קטנה בקהילה האוטונומית קנטבריה אשר נמצאת בצפון ספרד. נכון לשנת 2021, בעיר מתגוררים 8,810 תושבים.
משפחה בונוס
הסדרה זכתה ב-Kristallen, פרס טלוויזיה שוודי בקטגוריית "הדרמה הטובה ביותר".
ריינוסה (ספרד)
היסטוריה
העיר מוזכרת במסמכים עוד משנת 1000, אז חולקה לחלקות שטח על ידי רוזן ממלכת קסטיליה. בשנת 1404 תועד כי היא העיר הראשית של האזור ובה נמצאות שבע הרמנדות – יחידות צבאיות לשמירה על החוק והסדר. בשנת 1497 נפגשו בעיר חואן, נסיך אסטוריאס, יחד עם מרגרטה מאוסטריה, דוכסית סבויה. הפגישה ו/או טקס הנישואין התקיימו בעיר. בשנת 1517 הגיע לעיר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, במהלך מסעו מפלנדריה. הוא שהה בעיר במשך תשעה ימים עקב מחלה. באותה תקופה מנתה העיר 500 תושבים, כאשר רובם התפרנסו מחקלאות ומבעלי החיים שלהם.
משפחה בונוס
העונה השלישית והרביעית של הסדרה משודרות גם בנטפליקס, כאשר הרביעית החלה את שידוריה ב-STV ב-25 באוקטובר 2021 ובנטפליקס ב-14 בדצמבר 2021.
ריינוסה (ספרד)
היסטוריה
במאה ה־18 התפתחה העיר תחת שליטת הבורבונים. נסללו בה כבישים ונבנו גשרים. בנוסף, אוחסנו בה סחורות שיועדו להישלח מנמל סנטנדר. בעיר קמו בתי עסק קטנים (כמו נפחיות) לצד מפעלים גדולים. כמו כן, נבנו בעיר חנויות, בתי מרקחת ומשרד עורכי דין. באותה תקופה נערכו באזור שוק דגנים (אחת לשבוע) ושני ירידי בקר בכל שנה. אלו משכו אל העיר סוחרים רבים ממרחק.
משפחה בונוס
עלילה
ליסה ופטריק הם זוג המתגורר בסטוקהולם, שניהם התגרשו לאחרונה ולהם ילדים מבני זוגם הקודמים, אשתו לשעבר של פטריק היא אדריכלית ובעלה לשעבר של ליסה עובד בעסק למיטות.
ריינוסה (ספרד)
היסטוריה
ב־28 במרץ 1857 נחנכה באזור מסילת ברזל, וזה גרם להפחתה של חשיבות העיר בתחום התעבורתי. לעומת זאת, שגשגו בעיר תעשיות מזון (קמח, גבינה ושוקולד) וקם גם מפעל זכוכית. גם בתחום התרבותי שגשגה העיר באותה תקופה.
משפחה בונוס
עלילה
הסדרה עוקבת אחר מערכות היחסים בין בני הזוג לאקסים שלהם, כמו כן בהתמודדותם של ילדיהם עם המצב המשפחתי שנקלעו אליו.
ריינוסה (ספרד)
היסטוריה
בשנים האחרונות נמצאת התעשייה בעיר בתהליך שיקום. נפתחו בה מספר מוסדות תעסוקה, בהם מפעל ביסקוויטים, מפעלי מכונות ועוד.
דמוגרפיה
בשנות ה־80 של המאה ה־20, לאחר תהליך התפתחות ארוך שעברה העיר, הגיעה אוכלוסייתה לשיא של מעל 13,000 תושבים. לאחר המשברים שחוותה העיר, מספר תושביה פוחת, ונכון לשנת 2021 הוא עומד על 8,810 תושבים, מספר הנמוך ממספר תושבי העיר בשנת 1950.
גאוגרפיה
העיר שוכנת בדרום הקהילה האוטונומית קנטבריה, בהרים הקנטבריים. גובהה הממוצע עומד על 851 מטרים מעל פני הים. מזרחית לה שוכן אגם מלאכותי גדול, אשר מתמלא בסוף החורף ובאביב עקב הפשרת השלגים באזור. ליד העיר ממוקם מוצא נהר האברו, והוא זורם בה.
אקלים
ריינוסה היא אחת הערים הקרות בספרד. זאת עקב מיקומה בהרים הקנטבריים וגובהה הרב. האקלים בריינוסה הוא אקלים ימי (Cfb לפי שיטת קפן), אך עקב מיקומה בהרים, היא מושפעת גם מהאקלים האלפיני (ההררי). גם האקלים הים־תיכוני (Csb) משפיע על העיר. טמפרטורת המקסימום השנתית הממוצעת היא 14.5 מעלות צלזיוס, וטמפרטורת המינימום השנתית הממוצעת עומדת על 5.8 מעלות צלזיוס. בעיר נושבות רוחות חזקות בעקבות מיקומה בעמק. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 846 מילימטרים. הם יורדים במשך כל השנה, בעיקר בין אוקטובר לינואר. תקופה זו היא גם התקופה הקרה הבשנה. החודשים יולי ואוגוסט הם החמים והיבשים בשנה.
תחבורה
ריינוסה שוכנת בסמוך לכביש המהיר A-67 המקשר בין מרכז הקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון לבין בירת קנטבריה, סנטנדר. בנוסף, בעיר ישנן שתי תחנות רכבת, אשר מחברות בין העיר לערים גדולות בספרד, בהן: עיר הבירה מדריד, ברצלונה, סנטנדר, סלמנקה, לאון, קורדובה, מאלגה ועוד.
ניסאן רשין
ניסאן רשין (באנגלית: Nissan Rasheen) הוא SUV בעל הנעה כפולה 4x4, אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב היפנית ניסאן בין השנים 1994–2000 ביפן.
יחסי אסלאם–יהדות
יחסי האסלאם והיהדות התחילו במאה ה-7 לספירה, עם הולדת האסלאם והפצתו בחצי האי הערבי. שתי הדתות חלוקות בסוגיות רבות, ובראשן בשאלה אם מוחמד הוא אחרון הנביאים, ועם זאת הן חולקות כמה ערכים דומים, עקרונות דומים וקווים מנחים דומים. האסלאם גם קיבל חלק מההיסטוריה היהודית, בגרסה המוסלמית שלה, כהיסטוריה שלו עצמו. משה, הנביא החשוב ביותר של היהדות, גם נחשב נביא ושליח באסלאם. משה מוזכר בקוראן יותר פעמים מכל דמות אחרת, וחייו מסופרים פעמים רבות יותר מכל נביא אחר. יש כ־43 אזכורים של בני ישראל בקוראן (מלבד נביאים אינדיבידואליים) ועוד אזכורים רבים בחדית'.
כיוון שהאסלאם והיהדות חולקים אב משותף במזרח התיכון - אברהם, שניהם נחשבים לדתות אברהמיות. היבטים משותפים רבים להם; האסלאם הושפע רבות מהיהדות בנקודת המבט הדתית הבסיסית שלו, במבנהו, בתורת המשפט שלו ובמנהגיו. בשל נקודות דמיון אלו, וגם דרך השפעת התרבות המוסלמית והפילוסופיה המוסלמית על הקהילה היהודית בעולם המוסלמי, מתקיימת חפיפה מתמשכת במובן הפיזי, התאולוגי והפוליטי בין שתי הדתות ב־1,400 השנים האחרונות.
יהודים בקוראן
הקוראן מכיל הן אמרות חיוביות כלפי כלל המאמינים המונותיאיסטים והן אמרות קשות כלפי לא-מוסלמים. כך למשל:
לעומת זאת כבר מספר פסוקים לאחר מכן: ""
על אף שהקוראן כולל התייחסויות שליליות גם כלפי הנוצרים, בדרך כלל הם מועדפים על פני היהודים. כך למשל:
יש פסוקים שמבחינים בין יהודים מגונים ליהודים ישרי דרך:
יהודים בחדית'
החדית' (אוסף של הלכות, סיפורים אודות מוחמד ודרך חייו), שמהווה מרכיב עיקרי נוסף במחשבה האסלאמית, כולל אמרות קשות יותר כלפי יהודים ומתייחס אליהם בהקשרים שליליים. היהודים מוצגים באור שלילי בעיקר בהקשר של היחסים בין היהודים למוסלמים והנביא מוחמד, ופחות בכל הנוגע למנהגיהם ואמונותיהם. החדית' עוסק רבות במאבקו של מוחמד ביהודי העיר אל-מדינה, ומתאר אותם לרוב כרשעים, תככנים וכמי שחוטאים כלפי נביאו של האל. אחת הידיעות הקשות ביותר בחדית', שמצוטטת בין השאר באמנת חמאס, מייחסת לנביא מוחמד את הדברים הבאים:
ב-2019 הציע השייח' ד"ר יאסר קאדי פרשנות מרחיקת לכת לחדית' האנטישמי, לדבריו מדובר בנבואה המיוחסת לאחרית הימים, ולא בציווי מעשי כך גם לדבריו מוסלמים לא יכולים להיות אנטישמים, ואנשי דת מוסלמים לא פוסקים על פי פסקא זו
דמויות דת
העברים והערבים מסווגים באופן כללי כעמים שמיים, מונח שנלקח מהדיווחים המקראיים על מקורות התרבויות שהיו ידועות לעברים הקדמונים. אלו הקרובים אליהם ביותר מבחינה תרבותית ומבחינה לשונית נחשבו כצאצאים של האב הקדמון שם, אחד מבניו של נח. אויבים של העברים הקדמונים לרוב סווגו כצאצים של האחיין המקולל כנען, נכדו של נח, בנו של חם. היסטוריונים מודרניים מאשרים את הקרבה של העברים הקדמונים ושל הערבים על בסיס מאפיינים שלרוב מועברים מאב לבן, כמו גנים ומנהגים, כשהקריטריון אותו חקרו הכי הרבה הוא השפה. נקודות דמיון בין השפות השמיות (משפחה הכוללת את השפה העברית והערבית) וההבדלים שבין השפות השמיות לשפות שמדברים אנשים אחרים מאשרים את המוצא המשותף של העברים ושל הערבים בין האומות השמיות האחרות.
בסביבות המאה ה־16 לפני הספירה התפתחה היהדות כדת המונותאיסטית העיקרית הראשונה. לפי המסורת היהודית, ההיסטוריה היהודית מתחילה בברית בין אלוהים לבין אברהם, שנחשב עברי. (העברי הראשון הוא עבר, מאבות אבותם של אברהם). המקרא מאזכר לעיתים אנשים ״ערביים״ (או וריאנט של המילה), מהמילה ערבה. חלק מהערבים הגרים בחצי האי הערבי נחשבים לצאצאיו של ישמעאל, הבן הראשון של אברהם. בעוד שרוב ההיסטוריונים, אנשי המערב ואף חלק מהמוסלמים מאמינים שהאסלאם התפתח בעָרב במאה השביעית לספירה עם קריאות הקוראן הראשונות של מֻחמד; נקודת המבט של האסלאם דרך הקוראן היא שאדם היה המוסלמי הראשון (במובן של האמונה באלוהים ובהתמסרות לאלוהים ולפקודותיו). האסלאם מכיל מאפיינים משותפים רבים הלקוחים מן היהדות (ומכאן שגם מן הנצרות), כמו האמונה בנביאים מסוימים, כמו משה ואברהם, המשותפים לשתי הדתות.
אברהם
היהדות והאסלאם ידועים כדתות אברהמיות. הדת האברהמית הראשונה הייתה היהדות כפי שנעבדה בחצי האי סיני לאחר יציאת מצרים וכפי שהומשכה כשהיהודים נכנסו לארץ כנען, כבשוהּ והתיישבו בה. הממלכה לבסוף התפצלה לממלכת ישראל ולממלכת יהודה לפני גלות בבל בתחילת המאה הראשונה לפני הספירה. בנו הבכור של אברהם, ישמעאל, נחשב בתפיסה המוסלמית להיות אב כל הערבים. בנו השני של אברהם, יצחק, נקרא אב כל העברים. במסורת האסלאמית נתפס יצחק כסב כל בני ישראל וכבן המובטח של אברהם מאשתו העקרה שרה. בחדית', מוחמד אומר שכארבעים אלף נביאים ושליחים הגיעו מזרעו של אברהם, רובם היו משל יצחק והאחרון בסדרה זו היה ישו הנוצרי. במסורת היהודית אברהם נקרא ״אברהם אבינו״. אצל המוסלמים הוא נחשב אחד מנביאי האסלאם (ראו גם ״אברהם באסלאם״) ולאב קדמון של מוחמד דרך ישמעאל. אברהם נקרא ידיד האלוהים באסלאם וכאמור הוא נחשב נביא באסלאם, יחד עם נח, ישו, מוחמד ואחרים.
מוחמד
במהלך הפצת הדת הראשונית של מוחמד במכה, הוא ראה בנוצרים וביהודים (להם הוא קרא ״עם הספר״) כבני ברית טבעיים, משום שהם חולקים אותם עקרונות יסוד וציפה לקבל תמיכתם ועזרתם. עשר שנים אחרי התגלותו הראשונית בהר חירה הגיעה אליו משלחת של נציגים מ־12 החמולות החשובות ביותר של ית'רב (היא אל־מדינה) והציעו לו הגנה פיזית, והזמינו אותו לעיר להיות מתווך ראשי של הקהילה כולה, שנלחמה אחד עם השני כמאה שנים ונזדקקה למקור סמכות.
בין הדברים שעשה מוחמד במטרה ליישב את המחלוקות ארוכות השנים בין שבטי ית'רב היה ניסוח מסמך הידוע כחוקת אל־מדינה. לקהילה שהוגדרה בחוקת אל־מדינה הייתה נקודת מבט דתית, אך גם עוצבה על ידי השיקולים הפרקטיים ושימרה באופן משמעותי את המסורות המשפטיות של השבטים הערבים הישנים. מוחמד גם אימץ כמה תכונות של עבודת האל היהודית ומנהגים כדוגמת יום כיפור. לפי אלפורד ולץ', המנהג היהודי של שלוש תפילות יומיות היה גורם לתפילת אמצע היום האסלאמית, אך המסורת שאימץ מוחמד לתפילה לכיוון צפון (הידועה כקִבְלַה – בהתחלה הייתה לירושלים ואחר כך שונתה למכה) הייתה נהוגה גם בקבוצות אחרות בחצי האי.
אנשים רבים מי'תרב המירו את אמונתם של המהגרים ממכה, ובמיוחד של שבטים פוליתאיסטים ופגניים, אך מעטים היו היהודים שהמירו את דתם. היהודים דחו את טענת הנבואה של מוחמד, וטענו כי פסוקים מן הקוראן סותרים את התורה. התנגדותם הייתה מסיבות פוליטיות ודתיות כאחד, משום שיהודים רבים בית'רב היו בעלי קשרים הדוקים עם עבדאללה אבן אוביי, שהיה לטובת היהודים והיה נהפך לנסיך ית'רב לולא הופעת מוחמד.
מארק כהן הוסיף שמוחמד הופיע ״מאות לאחר סיום הנבואה המקראית״ ו״הציג את מסרו בדרך הזרה ליהודים במבנהּ ובשפתה". הרמב"ם, מלומד יהודי, התייחס למוחמד כנביא שקר. יותר מזה, הרמב״ם טען כי עצם העובדה שמוחמד טען שהוא נביא היא מה שפוסלת אותו, כיוון שהיא סותרת את נבואתו של משה, את התורה ואת התורה שבעל־פה. טענתו גם הייתה שהעובדה שמוחמד היה אנלפבית פוסלת אותו מלהיות נביא.
היהודים קיבלו שוויון מלא למוסלמים בחוקת אל־מדינה בתמורה לנאמנות פוליטית. הם הורשו לעסוק בתרבותם ובדתם. עם זאת, ככל שמוחמד נתקל בהתנגדות רבה יותר מצד היהודים, כך אימצו המוסלמים נקודת מבט שלילית יותר כלפי היהודים. היהודים הואשמו שהפרו את חוקת אל־מדינה על ידי סיוע לאויבי הקהילה, דבר שהוביל לקרבות כדוגמת קרב בדר וקרב אֻחֻד. קרבות אלו הסתיימו בניצחון מוסלמי ובגלות בנו קינקאע ובנו נט'יר, שניים משלושת השבטים המרכזיים בית'רב.
נביאים אחרים
שתי הדתות, בניגוד לנצרות, מלמדות כי עבר, איוב ויוסף היו נביאים. עם זאת, לפי דעה אחת בתלמוד הבבלי סיפור איוב ״לא היה ולא נברא אלא משל היה״. כמו כן האסלאם מכיר בשלל נביאים נוספים שאינם מופיעים ביהדות, ישו (המכונה "עיסא") ואישים נוספים שנחשבו כנביאים על פי מסורות בחצי האי ערב.
יחסים היסטוריים
החל מכיבושי האסלאם במאה ה-7 קהילות יהודיות רבות מצאו את עצמן תחת שלטון מוסלמי של שושלות שונות. יהדות ארצות האסלאם ידעה תקופות של ביטחון יחסי תחת שלטון האסלאם ולעומת זאת תקופות של רדיפות. מעמדה המשפטי התבסס על פי רוב (עד העת המודרנית) על חוזה עומר.
ימי הביניים
בחצי האי האיברי, תחת שלטון מוסלמי, יכולים היו היהודים להתקדם במתמטיקה, באסטרונומיה, בפילוסופיה, בכימיה ובפילולוגיה. תקופה זו ידועה כתור הזהב של יהדות ספרד. התקופה אופיינה בשגשוג תרבותי ורוחני, אך מנגד כללה לעיתים גם רדיפות כנגד יהודי ארצות האסלאם. באחד ממקרי האלימות הקשים ביותר של התקופה, פרעות גרנדה של שנת 1066, מרבית קהילת יהודי גרנדה המשגשגת נטבחה.
באופן מסורתי, תחת חוזה עומר, ידועים היהודים החיים בארצות האסלאם (יחד עם הנוצרים) כד'ימים. ככאלה הם הורשו לעסוק בדתם ולנהל את העניינים הפנימיים שלהם תחת תנאים מסוימים. היה עליהם לשלם ג'יזיה (מס גולגולת שהוטל על כל הלא־מוסלמים הבוגרים והחופשיים) לממשלה. היה על הד'ימים אסור להחזיק נשק או להעיד ברוב התיקים בבית המשפט המוסלמי, כיוון שהיו הרבה חוקי שריעה שלא חלו על הד'ימים, כדוגמת אלו שפעלו לפי ההלכה. טעות נפוצה היא לחשוב שמקור הדרישה ללבוש מְבדל הייתה נפוצה בכל ארצות האסלאם. מקורה הוא לא מהקוראן או מהחדית' אלא המצאה של השיעה בבגדאד של ימי הביניים המוקדמים, שלאחר מכן נפוצה לאזורים נוספים של עולם האסלאם. לרוב היה ליהודים חופש בבחירת מקום מגוריהם ועיסוקם, וניסיונות להמרת דתם בכפייה באופן קולקטיבי היו מעטים. הדוגמאות הבולטות ביותר לטבח ביהודים הכולל המרת דת כפויה או הריגה של יהודים בידי השליטים היו רדיפות אל־מוואחידון באל־אנדלוס במאה ה־12. הדוגמות הבולטות למקרים בהם חופש בחירת מקום המגורים נלקח מהם, כולל תחימת היהודים לרבעים מגודרים (מלאחים) הן ממרוקו של תחילת המאה ה־15 ובמיוחד בתחילת המאה ה־19. רוב המרות הדת נעשו משאיפתם של יחידים לצאת ממעמד המיעוט הנסבל ומסיבות אחרות, לא כתוצאה מכפיה ישירה. עם זאת, היו המרות דת המוניות כפויות במאה ה־12 תחת שלטון שושלת אל־מוואחידון בצפון אפריקה ובאל־אנדלוס, בפָרַס, ובמקרים אחרים מצומצמים יותר באזורים שונים של העולם המוסלמי.
התאסלמות יהודים
האסלאם היא דת המעודדת המרת דת, ופעמים רבות מנסה לאסלם יהודים. בעת החדשה יש כמה מומרים לאסלאם מרקע יהודי נודעים כגון מוחמד אסד (נולד כלאופולד וייס), יוסף דרויש ומרים ג'מילה (נולדה כמרגרט מרקוס). למעלה מ־200 יהודים ישראלים המירו את דתם לאסלאם בין השנים 2000 ו־2008.
מבחינה היסטורית, בהתאם למסורת החוק האסלאמי, היהודים הורשו לשמור על דתם במדינות האסלאם כבני מעמד הד'ימי. עם זאת, שליטים מסוימים כן כפו המרות דת מסיבות פוליטיות ומסיבות דתיות בהתייחסם לנוער וליתומים. בתימן הונהגה גזירת היתומים שאילצה את הקהילה היהודית למסור כל יתום יהודי לרשויות שיהפכו אותו למוסלמי. בתקופת רדיפות אל-מוואחידון כמעט כל יהודי ספרד וצפון מערב אפריקה נהרגו, השורדים- נאלצו להמיר את דתם, או נמלטו לארצות אחרות. היו אוכלוסיות יהודיות שנאלצו להתאסלם, אך אלה שמרו, למרת הכל, על קשר ועניין עם המסורת היהודית. קבוצות אלו כוללות את האנוסים, את קבוצת דגתון מטימבוקטו, שהתאסלמו בשנת 1942 כשאסקיא מוחמד קיבל את השלטון בטימבוקטו וציווה על כל היהודים להמיר את דתם לאסלאם או לעזוב, וגם חלק מקהילת יהדות בוכרה שעליהם לחצו להתאסלם ומספר פעמים אף כפו עליהם להתאסלם.
בטורקיה, משיח השקר שבתאי צבי הוכרח להמיר את דתו לאסלאם בשנת 1668. רוב מאמיניו נטשו אותו, אך כמה אלפים המירו דתם לאסלאם גם כן, בעוד שהמשיכו לראות עצמם כיהודים. הם קיבלו את הכינוי "דונמה" (Dönmeh; מילה טורקית שמשמעותה ממיר דת). חלק מהדונמה עוד נשארים ככאלו, בעיקר בטורקיה.
גיור מוסלמים
היהדות אינה מעודדת גיור, ולרוב אף מרפה ידי מתעניינים בגיור בתפיסה שלכל בני אנוש ברית עם האל, ומעודדת את הלא־יהודים לשמור את שבעת חוקי נוח מאשר להתגייר. גם האסלאם מטיל הגבלות קשות על המנסים להמיר את דתם: עזיבת האסלאם נקראת "רדה" (בערבית: ردة) ומוסלמי שמחליט להמיר את דתו מכונה מֻרְתַדּ (مـُرْتـَدّ), ואדם כזה, על פי השריעה, מתחייב מיתה. תופעות גיור, אם כך, הן לרוב נדירות, במיוחד בעולם האסלאמי. מוסלמי שהתפרסם בשל קשריו עם הרמב"ם והתגייר היה עובדיה.
רזא גב'רי, דייל איראני שחטף את טיסה 707 של קיש איר, מטהראן לאי הנופש קיש בספטמבר 1995 ונחת בישראל, התגייר לאחר שישב ארבע שנים וחצי בכלא ישראלי. הוא התיישב בין יהודי איראן באילת. מקרים נוספים הם של ברוך מזרחי, ערבי יליד צפת שהתגייר ונפל במלחמת העצמאות בפעולת אצ"ל, ואברהם סיני, פעיל חזבאללה שעבר לישראל לאחר מלחמת לבנון, התגייר והיה לאדם דתי שומר־מצוות.
בעת החדשה
מעט מאוד יהודים חיים עדיין בארצות ערב והאסלאם. באיראן חיה היום הקהילה הגדולה ביותר של יהודים (בשנת 2012 עדיין חיו באיראן כ-8,500 יהודים). הקהילה מוכרת על ידי הממשלה כמיעוט דתי רשמי, וכמו הזורואסטרים, הם זכו למושב בפרלמנט האיראני. נציגם היה מוריס מותמד. יהודים חיים עדיין גם באוזבקיסטן וטורקיה.
בעת המודרנית, פעילות התנועה הציונית ובהמשך הסכסוך הישראלי־ערבי הגדירו מחדש והשפיעו על היחסים בין ישראל ומדינות ערב, ובתוך כך גם אופי היחסים בין האסלאם והיהדות. במהלך מלחמת העצמאות - בה תקפו את ישראל חמש מדינות ערביות: מצרים, סוריה, ירדן, לבנון ועיראק - ובעשור לאחר מכן כ-850,000 יהודים עזבו או גורשו ממדינות ערב והאסלאם.
ספן הדנובה
ספן הדנובה (בצרפתית: Le Pilote du Danube) הוא ספר הרפתקאות מאת ז'ול ורן.
בספר מאפיינים של ספרות פשע לצד אזכורים פוליטיים רבים הנוגעים למאבק העצמאות של האזורים שנהר הדנובה עובר בהם. רוב השטחים המדיניים שהנהר עבר בהם בסוף המאה ה-19 נשלטו על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה העות'מאנית.
תוכן הספר
איליה ברוש – דייג אלמוני הונגרי זוכה בתחרות הדיג המאורגנת על ידי "ליגת הדנובה" – אגודה בינלאומית של דייגי הנהר. להפתעת החברים שנאספו לטקס סיום התחרות הוא מספר על תוכניתו. לשוט לבדו בסירה לאורך 3,000 הקילומטרים של כל נהר הדנובה תוך שהוא מתכנן להתקיים אך ורק משלל הדיג שידוג במהלך השיט.
מהדורות הספר
כרבים מספריו של ז'ול ורן שפורסמו לאחר מותו, גם ספר זה עבר עריכה נרחבת על ידי בן המחבר – מישל ורן. הספר יצא לאור בשנת 1908. בשנת 1988 יצא בצרפתית הספר המקורי מכתב ידו של ז'ול ורן, בשם " Le Beau Danube jaune" (הדנובה הצהובה והיפה). השם מרמז על צבעה האמיתי של הדנובה (כפי שמוסבר בתחילת הסיפור) בניגוד לתיאור שלה ביצירתו של יוהאן שטראוס (הבן) – הדנובה הכחולה.
LSD
LSD (אל-אס-די; שם מלא: Lysergic acid diethylamide - חומצה ליסרגית דיאתילאמידית; ידוע גם בתור אסיד או LSD-25), הוא סם פסיכדלי רב עוצמה, חצי מלאכותי. LSD הוא סם לא ממכר, וידוע בשל השפעה פסיכולוגית אשר כוללת תהליכי מחשבה מוגברים, הזיות עם עיניים סגורות ופתוחות, סינסתזיה (מיזוג קוגניטיבי בין חושים שונים), שינוי בתחושת הזמן, ותחושה של אובדן זהות, וכמו כן בשל תפקידו המרכזי בתרבות הנגד של שנות השישים. כיום, LSD משמש בעיקר למטרות פנאי וככלי עבור טקסים דתיים וטיפולים פסיכדליים.
היסטוריה
LSD סונתז לראשונה ב-16 בנובמבר 1943 על ידי הכימאי ד"ר אלברט הופמן במעבדות סנדוז בבזל, שווייץ כחלק מתוכנית מחקר גדולה שחיפשה נגזרות רפואיות שימושיות מאלקלואידים של פטריית הארגוט. אלברט הופמן ביקש לעבוד עם ארגוטמין, אלקלואיד שבודד לראשונה על ידי עמיתו לעבודה, ארתור סטול סנדוז, ונמכר כתרופה להקלת כאבי לידה וטיפול במיגרנה, אך בקשתו נדחתה מאחר שארגוטמין היה חומר רגיש שנוטה להתפרק בקלות יחסית לאלקלואידים אחרים והפקתו הייתה יקרה. הופמן נאלץ להשתמש בסוג זול יותר הנקרא ergotoxine אשר דרש תהליכי זיקוק נוספים, ובמהלכם גילה שהחומר הפעיל בארגוט אינו אלקלואיד אחד, אלא למעשה תערובת של מספר חומרים פעילים. כאשר בידד אותם, זיהה את המולקולה חומצה ליסרגית דיאתילאמידית (LSD), והחל לשלב אותה עם חומרים אחרים במטרה להפיק תרופה אנלפטית שתמריץ את מערכת הדם והנשימה. לכל שילוב כזה נתן מספר ושם. הופמן זנח את התרכבות לאחר שגילה שהשפעותיו של LSD על מחזור הדם והנשימה היו מזעריים. חמש שנים לאחר מכן, בשנת 1943, החליט לחזור על תהליך הסינתזה של LSD-25 וספג בטעות כמות לא ידועה של החומר דרך העור באצבעותיו, וכך באופן מקרי גילה את ההשפעה העוצמתית שלו. הנטילה המכוונת הראשונה דרך הפה התבצעה ב-19 באפריל 1943 בשעה 16:20, כאשר בלע 250 מיקרוגרם של LSD. הוא שיער שזו תהיה מנת הסף, בהתבססו על מינונים של אלקלואידי ארגוט אחרים. הופמן גילה שההשפעה הייתה חזקה הרבה יותר ממה שהוא ציפה.
בשנת 1947 הוצג ה-LSD במעבדות סנדוז תחת השם המסחרי Delysid כתרופה פסיכיאטרית בעלת שימושים שונים. ההשפעות ההלוצינוגניות של LSD משכו מהר את תשומת לבם של החוקרים. בין השנים 1950-1961 כתבי עת רפואיים פרסמו למעלה מ-1,000 מאמרים מדעיים בנושא וה-LSD הפך במהרה לכלי טיפול פסיכואקטיבי ונראה היה כי צפויה לו הצלחה רבה.
בסמוך לכך החל ה-LSD לשמש למטרות פנאי בחוגים מסוימים, בעיקר בחוגים רפואיים, כאשר כמה אנשי מקצוע פסיכיאטריים ורפואיים הגיעו להכרות עם ה-LSD בעבודתם, החלו להשתמש בו בעצמם, ושיתפו אותו עם חברים ושותפים לעבודה. בין הראשונים לעשות זאת היה הפסיכיאטר הבריטי האמפרי אוסמונד (Humphry Osmond), שטבע את המושג "פסיכדליה" כדי לתאר את השפעות ה-LSD, והיה הראשון שנתן את הסם לסופר אלדוס האקסלי.
בתחילת דרכו נערכו ב-LSD ניסויים כסם טיפולי במצבים רפואיים שונים, כולל במחלות נפש. אחת הנסייניות ב-LSD בישראל טרם צאתו של הסם מחוץ לחוק הייתה המשוררת יונה וולך, שתארה את המסעות שחוותה בעקבות נטילת הסם בשנת 1965 בשירתה, בין השאר בשיר "אם תלך למסע LSD".
החל משנת 1950 ה-CIA החל תוכנית מחקר בשם פרויקט MK-ULTRA. הניסויים כללו נתינת LSD לעובדי CIA, אנשי צבא, רופאים, סוכני ממשלה, זונות, מטופלים חולי נפש ולציבור הרחב, כדי ללמוד את תגובותיהם, בדרך כלל ללא ידיעת הנבדקים. הפרויקט נחשף בדו"ח ועדת הקונגרס האמריקני רוקפלר בשנת 1975. בשנת 1963 פג הפטנט של סנדוז על ה-LSD. באותה שנה סיווג ארגון המזון והתרופות האמריקני את ה-LSD כתרופה חדשה תחת חקירה, כלומר יחולו הגבלות חדשות על השימוש הרפואי והמדעי בה. כמה דמויות מרכזיות, כולל אלדוס האקסלי וטימותי לירי, החלו להטיף לשימוש ב-LSD. ה-LSD הפך במהרה לחלק מרכזי בתרבות הנגד של שנות השישים, ובמאבק נגד מלחמת וייטנאם.
תת-התרבות הפסיכדלית הופכת לזרם מרכזי
היסטוריון ה-LSD ג'יי סטיבנס, מחבר הספר "הסתערות על גן עדן: LSD והחלום האמריקאי", אמר כי בימים הראשונים של השימוש למטרות פנאי, המשתמשים ב-LSD (שהיו באותה תקופה בעיקר אנשי אקדמיה ואנשי מקצוע רפואיים) התחלקו לשתי קבוצות רחבות תחום. הקבוצה הראשונה, אשר הייתה שמרנית בעיקרה, והובאה לדוגמה על ידי הקסלי, שהרגישה כי ה-LSD היה חזק מדי ומסוכן מכדי לאפשר לו היכרות מיידית ונרחבת עם הציבור, וכי השימוש בו צריך להיות מוגבל לחברי ה'אליטה' של החברה - אמנים, סופרים, מדענים - אלו שיכלו לתווך את הפצתו ההדרגתית ברחבי החברה. הקבוצה השנייה, מאופיינת על ידי אלפרד האברד (Alfred Matthew Hubbard) וטימותי לירי, הרגישה של-LSD היה הכוח לחולל מהפכה ברחבי החברה וכי ה-LSD צריך להתפשט בתפוצה רחבה ככל האפשר ולהיות זמין לכלל.
במהלך שנות השישים, "הקבוצה השנייה" זו שמורכבת ממשתמשים מכלל החברה, התפתחה והתרחבה לתת-תרבות אשר שיבחה את הסמליות המיסטית והדתית שעוררו האפקטים החזקים של ה-LSD, ודגלה בשימוש בו כאמצעי להגברת מודעות. אישים הקשורים לתת-תרבות, כגון ד"ר טימותי לירי ונגני רוק פסיכדלי כמו גרייטפול דד, ג'ימי הנדריקס, חברי להקת ג'פרסון איירפליין והביטלס במהרה יצרו פרסום רב, שעורר התעניינות נוספת ב-LSD.
פופולריזציה של ה-LSD מחוץ לעולם הרפואי הואצה כאשר אישים כמו קן קיזי השתתפו בניסויים ב-LSD ואהבו את מה שהם ראו. טום וולף כתב תיעוד מפורסם של אותם ימי בראשית, על הכניסה של ה-LSD לעולם הלא אקדמי בספרו Aid Acid Test, שתיעד את מסעם מחוף לחוף, העתיר באסיד של קן קיזי ו-Merry Pranksters על האוטובוס הפסיכדלי "Furthur", ומאוחר יותר את מסיבות ה-LSD "אסיד טסט" של ה-Pranksters.
בשנת 1965, מעבדות סנדוז הפסיקו את המשלוחים של ה-LSD, שעדיין היו חוקיים, לארצות הברית למטרות מחקר ושימוש פסיכיאטרי, לאחר בקשה מממשלת ארצות הברית אשר החלה לדאוג מההשפעה.
עד אפריל 1966, השימוש ב-LSD הפך לכל כך נפוץ עד שמגזין טיים הזהיר מפני סכנותיו.
הוצאתו אל מחוץ לחוק
בשיא המלחמה הקרה, ב -24 באוקטובר 1968, כחלק מהמאבק של ממשלת ארצות הברית בתרבות הנגד, החזקת LSD הוצאה מהחוק בארצות הברית. האישור האחרון של ה-FDA למחקר על בני האדם, לשימוש ב-LSD אצל חולי סרטן גוססים, הסתיים בשנת 1980. שימוש פסיכיאטרי חוקי ומוסדר של LSD המשיך בשווייץ עד 1993.
הפצה מודרנית
סוחרי LSD וכימאים רבים מתארים מטרה דתית או הומניטרית המניעה את פעילותם האסורה. בספרו של ניקולס שו, "אורנג' סאנשיין: אחוות האהבה הנצחית ומטרתה להפיץ שלום, אהבה, ואסיד לעולם", מספר על אחת מהקבוצות האלו, "אחוות האהבה הנצחית" (Brotherhood of Eternal Love), אשר הייתה קבוצת סחר אמריקנית דומיננטית בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים.
במחצית השנייה של המאה ה-20, סוחרים וכימאים היו מעורבים עם הלהקה גרייטפול דד בהפצת LSD כמו אוסלי סטנלי, ניקולס סנד, ולאונרד פיקארד.
בשנת 2000, התגלתה מעבדתו של לאונרד פיקארד ליד קנזס. הרשות האמריקנית לאכיפת חוקי הסמים דיווחה שזוהי הייתה תפיסת ה-LSD הגדולה בהיסטוריה, ושנתיים לאחר מכן טענה כי מעצרו של פיקארד הוביל לירידה של 95% בזמינות ה-LSD בארצות הברית. פיקארד נשפט לשני מאסרי עולם אך זכה לשחרור מוקדם ביולי 2020 עקב מצבו הרפואי.
בארצות הברית, נכון לשנת 2017, כ-10% מהאוכלוסייה השתמשו ב-LSD בשלב כלשהו בחייהם, ואילו 0.7% השתמשו בו בשנה האחרונה.
תכונות
LSD מסונתז בדרך כלל על ידי תגובה כימית בין דיאתילאמין לחומצה ליסרגית, אשר מופקת בהידרוליזה מאלקלואידים של פטריית הארגוט כמו ארגוטמין.
גופני
LSD גורם לערנות, התרחבות אישונים, הפחתת תיאבון. תגובות פיזיות אחרות ל-LSD משתנות מאוד, לא ספציפיות ואינדיבידואליות, חלק מתגובות הללו עשויות להיות משניות להשפעות הפסיכולוגיות החזקות של LSD. בין השאר נפוצים הסימפטומים הבאים: צמרמורות, עלייה בקצב הלב, תחושה של "זרמי חשמל" חזקים בכל הגוף, הידוק לסתות, זיעה, ייצור רוק, נדודי שינה, רפלקסים מוגברים, חוסר תחושה, רעד בקצות הידיים, חולשה, בחילות, היפותרמיה או היפרתרמיה (ירידת או עליית חום הגוף), ועליה ברמת הסוכר בדם. בניסויים על בעלי חיים דווח על התכווצויות רחם. כמה מהמשתמשים, כולל הופמן עצמו, דיווחו על טעם מתכתי חזק למשך ההשפעה.
LSD נחשב ללא ממכר על ידי הקהילה הרפואית. יצירת עמידות מהירה לסם מונעת שימוש יום יומי, וישנה עמידות צולבת (כשסמים מסוימים גורמים לעמידות גם לסמים אחרים, ולהפך) בין LSD, מסקלין ופסילוסיבין. עמידות זו מתמעטת לאחר מספר ימים ללא שימוש ונגרמת כנראה על ידי ירידה בוויסות קולטני ה-5HT2A במוח לצד רתיעה פסיכולוגית.
פסיכדליה
ההשפעות הפסיכולוגיות של LSD (הנקראות "טריפים" - מסעות) כוללות הזיות חזויותיות, סינסתזיה, שינוי בתחושת הזמן, ותחושה של אובדן זהות. השפעות אלו עשויות להשתנות במידה רבה בהתאם למינון הנלקח, המצב הנפשי של המשתמש, והסביבה. טריפים מתחילים בתוך 20–30 דקות לאחר נטילה, ומגיעים לשיאם לאחר 3–4 שעות, ונמשכים עד 12 שעות.
לטריפ LSD יכולות להיות תופעות פסיכואמוציונאליות לטווח ארוך; חלק מהמשתמשים מציינים את חוויית ה-LSD כחוויה שגרמה לשינויים משמעותיים באישיותם ובנקודת מבטם על החיים. מתקבלות השפעות שונות באופן נרחב בהתבסס על מה שהפסיכולוג טימותי לירי הגדיר בשם: "Set and Setting": כאשר ה-Set הוא מצב הרוח הכללי של המשתמש וה-Setting היא הסביבה הפיזית והחברתית בה חווים את השפעות הסם. המחבר קן קיזי סיפר ש-LSD שינה את חייו לנצח: שההשפעה הפסיכולוגית העוצמתית שלו הייתה ההשראה לרומן "קן הקוקייה", ומייסד אפל, סטיב ג'ובס, טען ש-LSD היה אחד משני או שלושת הדברים החשובים ביותר שעשה בחייו.
חלק מההשפעות הפסיכולוגיות עשויות לכלול חוויה של צבעים בוהקים, חפצים זוהרים ומשטחים שנעים כמו גלים או נראים כאילו "נושמים", מאחורי עיניים סגורות נראות תבניות ססגוניות, עיוות תחושת הזמן (זמן נראה נמתח, חוזר על עצמו, משנה קצב, עוצר או נחדל להתקיים), תבניות גאומטריות זוחלות מכסות את הקירות ופריטים אחרים, חפצים משתנים לחפצים אחרים, תחושה כאילו המחשבות מתפתלות לתוך עצמן, אובדן תחושת ה'אני' (זהות או אגו, ידוע כ"מוות אגו"), ועוד תגובות פסיכו-פיסיאולוגיות עוצמתיות. משתמשים רבים חווים הבדלה בינם לבין "העולם החיצוני", תכונה ייחודית זו מאפשרת למשתמש לצפות בעצמו ובחייו מהצד, מעין לצאת מהבועה שחיי בה כל חייו. חלק מהמשתמשים מדווחים כי מצב זה מאפשר להם לקבל יותר שליטה לגבי אופייה וטיבה של אישיותם. מצב זה נקרא "תודעה מורחבת" ועשוי להוות תפקיד גם בהיבטים רוחניים ודתיים של ה-LSD. נוספים חווים אחדות מוחלטת עם הכל, ללא גבולות והפרדות.
אם המשתמש נמצא בסביבה עוינת או לא נעימה, או אם אינו מוכן נפשית לשינויים העוצמתיים בתפיסת העולם והמחשבה שהסם גורם, החוויה נוטה להיות פחות נעימה מאשר אם המשתמש נמצא בסביבה נעימה, במצב נפשי רגוע, מאוזן ופתוח לחוויות.
תחושה ותודעה
LSD גורם לחוויית הרחבה והעצמת חושים, רגשות, זכרונות, זמן, ומודעות. המשתמש עשוי לחוות החל משינויים עדינים בתפיסה ועד לשינויים קוגניטיביים מרחיקי לכת. שינויים בתפיסה השמיעתית והחזותית הם מאוד אופייניים. אפקטים חזותיים כוללים אשלית תנועה של משטחים סטטיים ("קירות נושמים"), שבילים נוצרים מחפצים נעים ("שבלים"), הופעת תבניות גאומטריות צבעוניות בתנועה (בעיקר בעיניים עצומות), העצמת צבעים ובהירות (הצבעים נראים בוהקים וססגוניים), מרקמים חדשים על אובייקטים קיימים, טשטוש ראייה, וסוגסטיביות צורה. משתמשים בדרך כלל מדווחים שהעולם הדומם נראה מונפש בצורה בלתי מוסברת, לדוגמה, אובייקטים נייחים בשלושה ממדים יכולים להראות כאילו נעים באופן יחסי למימד מרחבי נוסף אחד או יותר. רבים מהאפקטים החזותיים הבסיסיים דומים לפוספנים (Phosphene) הנראים לאחר הפעלת לחץ על רשתית העין, האפקטים הללו נחקרו גם תחת השם פורם קונסטנט (Form constant). אפקטים שמיעתיים של LSD עשויים לכלול עיוותי קול דמוי הד, העצמת היכולת להבחין בין גירויים שמיעתיים, וכמו כן התגברות כללית של החוויה המוזיקלית.
מינונים גבוהים יותר גורמים לשינויים עזים ויסודיים של התפיסה החושית כמו סינסתזיה (עירוב חוש אחד בחוש אחר, למשל לריח יש צליל, לרגשות יש טעם, ובעיקר קול, מוזיקה וצלילים סביבתיים שונים נראים כמו צבעים וצורות שמופיעות, עולות ומסתובבות סביב, ואז מתפוגגות כאשר גירוי השמע מסתיים), חוויית ממדים מרחביים או ממדי זמן נוספים, ולפעמים דיסוציאציה זמנית. במינונים גבוהים עשויה להתרחש תופעה של הזיות ממש - תחושות דמיוניות שאין להם כל קשר למציאות (לדוגמה: תחושה של עכבישים מטפסים על הגוף, שמיעת קולות של אנשים שלא נמצאים בסביבה, דמויות דמיוניות).
בשנת 1964 הפסיכיאטר מלוס אנג'לס סידני כהן פרסם את ספרו "המעבר שבתוכנו: סיפורו של ה-LSD. בריאיון עם כהן בנוגע לפרסום, דיווח טיים מגזין: "ההשפעה [של ה-LSD] על הדעת... היא כה פנטסטית, עד שרוב הנסיינים מתעקשים כי מילים הן לא הפלטפורמה לתאר אותה."
סכנות בריאות
מבחינה בריאותית החששות העיקריים לגבי שימוש ב-LSD מתייחסים יותר לרפואה פסיכיאטרית מאשר לסיכון של נזק פיזי לגוף או למוח. חוקר ה-LSD הבכיר, ד"ר דוד ניקולס, יו"ר פרמקולוגיה באוניברסיטת פרדו וראש אחת המעבדות המובילות בעולם בחקר LSD, ציין במאמרו משנת 2004 הסוקר הלוצינוגנים, "אין שום ראיה כי איזשהו הלוצינוגן, אפילו ההצילוגן החצי מלאכותי ומאוד עוצמתי כמו ה-LSD, אי פעם גרם לנזק כלשהו לאיזשהו איבר בגוף האדם. [...] הלוצינוגנים לא גורמים לשינויים מסכני חיים בתפקוד הלב וכלי הדם, הכליות או הכבד כיוון שאין להם זיקה לרצפטורים ולמטרות הביולוגיות האחראיות על תפקוד חיוני בסיסי". מוות כתוצאה מההשפעות הפרמקולוגיות של ה-LSD לא תועדו בבני אדם.
עם זאת, כמו כל הסמים הפסיכואקטיביים, LSD יכול לגרום לשינויים קוגניטיביים ורגשיים, אשר יכולים להשפיע רבות על ההתנהגות. עם סמים פסיכדליים כמו LSD, יכולים להיות שינויים עוצמתיים ובלתי צפויים בחשיבה ובתפישה. בזמן השפעת סמים אלו, אדם יכול להפגין כושר שיפוט לקוי והתנהגות הזייתית העלולה להוביל לתאונות או למצבים מסוכנים. סמי הזיה עשויים לזרז תגובות פסיכוטיות או דיכאון אצל אנשים בעלי נטייה למצבים פסיכיאטריים אלו. אצל אנשים מסוימים, חרדה לטווח ארוך או דיכאון עשויים לנבוע מחוויות לא נעימות או חזיונות מפחידים שהתרחשו במהלך החוויה הפסיכדלית.
בעבר דווחו השפעות חיוביות של LSD על הבריאות, כולל שיפורים בתחום בריאות הנפש; חיבור לרוחניות; תובנות על העולם ותובנות אישיות; טיפול בכאבי ראש מקבצים; שימוש בהתגברות על התמכרות לסמים אחרים; הפחתת השימוש בתרופות לשיכוך כאבים והפחתת רמות חרדה בקרב אנשים בעלי מחלות סופניות. אף על פי שמחקרים קליניים בקנה מידה קטן על ידי מעבדות מדעיות לגיטימיות הציעו כי טענות אלו עשויות להיות ראויות לחקירה נוספת, מחקרים קליניים רחבי היקף מצאו מתאם גבוה בין השפעות חיוביות ארוכות טווח לשימוש בפסילוסיבין, ש-LSD הוא הלוצינגן סינתטי שלו.
פסיכוזה
מחקרים מצביעים על האפשרות כי ל-LSD יש יכולת לעורר סימפטומים פסיכוטיים אצל אנשים בעלי נטייה לפסיכוזה. מאחר שהפרעות פסיכוטיות או סכיזופרניות מתבטאות בעיקר בקרב אנשים בשנות העשרה המאוחרות שלהם או בתחילת שנות העשרים, באותו גיל שבו השימוש ב-LSD הוא הנפוץ ביותר, הבחנה זאת איננה ברורה לחלוטין. אנשים עם היסטוריה משפחתית של סכיזופרניה או התפרצות מוקדמת של מחלת נפש, עלולים להיות תחת יתר סיכון, כיוון ש-LSD ידוע כי עלול להקדים בעיות פסיכולוגית עתידיות. עם זאת, טוענים חוקרים כי "למרבה המזל, סמים אלו נראים כי אינם מסוגלים לייצר מחלות נפש מכלום אצל אותם אנשים בריאים מבחינה נפשית, מצד שני עלולים לזרז מחלות כאלו אצל אנשים בעלי נטייה." תופעת לוואי זו כנראה נדירה למדי: כמו שר דוד ניקולס צפה בשנת 2004: "בחיפוש במדליין שבוצע בתחילת שנת 2003 עבור דו"ח על מקרה שבו LSD גרם לפסיכוזה, נמצאו רק שלושה דוחות ב-20 השנים הקודמות."
פלאשבקים
"פלאשבקים" מדווחים כתופעה פסיכולוגית שבה הפרט חווה אפיזודה של כמה מההשפעות הסובייקטיבית של ה-LSD זמן ארוך לאחר שהשפעת הסם פגה, בדרך כלל בימים שלאחר מנה טיפוסית. בכמה מקרים נדירים, פלאשבקים דווחו כי נמשכו זמן רב יותר, אך בדרך כלל הם נמשכים זמן קצר, ומאוד מתונים בהשוואה ל"טריפ" ה-LSD עצמו. פלאשבק יכול לשלב היבטים חיוביים ושליליים של טריפ LSD, ובדרך כלל נגרם/מוער על ידי שימוש בסמים אחרים כגון אלכוהול או קנאביס, על ידי מתח נפשי, או על ידי עייפות. פלאשבקים הוכיחו את עצמם כקשים למחקר, והם כבר לא מוכרים רשמית כתסמונת פסיכיאטרית אמיתית. עם זאת, השימוש במונח בשפה המדוברת נמשך, ובדרך מתייחס לכל חוויה ללא סמים המזכירה השפעה של סם פסיכדלי, עם הקונוטציה הטיפוסית כי האפיזודה של החוויה היא למשך זמן קצר. אין הסבר מוחלט עבור החוויות האלה. כל ניסיון להסביר חייב לשקף מספר תצפיות: הראשונה, מעל 85 אחוז מן המשתמשים ב-LSD טוענים כי מעולם לא חוו "פלאשבק"; השנייה, התופעה נראית כי קשורה לשימוש ב-LSD, אם כי קשר סיבתי לא בוסס; והשלישית, שיעור גבוה יותר של חולים פסיכיאטריים דיווחו כי חוו פלאשבק מאשר משתמשים אחרים. מספר מחקרים ניסו לברר מה הסיכוי למשתמש ב-LSD, אשר לא סובל מבעיה פסיכיאטרית ידועה, לחוות פלאשבק. מחקרים גדולים יותר כללו את בלומנפלד בשנת 1971 נאדיץ' ופאנוויק בשנת 1977, אשר הגיעו לתוצאה של 20% ו 28%, בהתאמה.
מעמד חוקי
ברוב מדינות העולם הסם אינו חוקי למכירה, להחזקה ולשימוש. בישראל הסם נכלל בפקודת הסמים המסוכנים.
פוג אלן
פורסט קלייר "פוג" אלן (באנגלית: Forrest Clare "Phog" Allen; 18 בנובמבר 1885 - 16 בספטמבר 1974) היה כדורסלן ושחקן בייסבול אמריקאי, ומאמן כדורסל, פוטבול ובייסבול.
אלן, שנחשב ל"אבי מאמני הכדורסל", היה אחד מהאחראיים לכך שהכדורסל הפך לענף אולימפי באולימפיאדת ברלין (1936), ואף הוביל את נבחרת ארצות הברית בכדורסל למדליית זהב אולימפית במשחקי אולימפיאדת הלסינקי (1952).