cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חופש הביטוי
חופש הביטוי והגנה על רגשות הציבור
בפסק דין משנת 1987, בעתירה שהוגשה באמצעות האגודה לזכויות האזרח, קבע בג"ץ שיש להתיר את הצגתו של המחזה "אפרים חוזר לצבא" בשם חופש הביטוי, חרף טענתה של המועצה לביקורת סרטים ומחזות לפיה "ההצגה מעלה את דמותו של הממשל הצבאי בצורה מסולפת, מעוותת, מרושעת וזדונית אף תוך העלאת השוואה עם המשטר הנאצי. הרושם המצטבר מקריאת המחזה הוא שהתרת הצגתו תעורר בציבור הצופים תגובה רגשית קשה של יחס שלילי כלפי המדינה, של תעוב וסלידה כלפי צה"ל בכלל וכלפי הממשל הצבאי בפרט".
השופט מישאל חשין אחז בדעת מיעוט שביכרה ערכים אחרים על פני חופש הביטוי. הוא התנגד בלשון נרגשת ובציטוטי שירה להקרנת סרט המטיל רבב בדמותה של חנה סנש, הוא גם התנגד להתערבות בהחלטה לפסול את הסרט "אימפריית החושים". כן כתב דעת מיעוט מנומקת בשאלת הפעלת "ערוץ פלייבוי", בה כתב כי אינו רואה את הביטוי הפורנוגרפי, כחוסה מאליו תחת כנפי חופש הביטוי, וכי הפעלת ההגנות החוקתיות במקרים של ביטוי פורנוגרפי וביטוי גזעני אינה צריכה להיות אוטומטית ומובנת מאליה. דעה זו ניתנה כנגד דעת הרוב (בהרכב מורחב) אותה ביטא פסק דינה של השופטת דליה דורנר, שבו נקבע שאף הביטוי הפורנוגרפי כלול בחופש הביטוי, המוגן כזכות על חוקתית, ולפיכך יש צורך ב"פגיעה קשה, חמורה ורצינית" על מנת להגביל ביטוי זה.
חופש הביטוי מול הגנה על רגשות דתיים
המחוקק הישראלי בחר להעניק לאינטרס ההגנה על רגשותיו הדתיים של אדם משקל כבד אל מול הזכות הנגדית למימוש חירות הביטוי, ודאגה להבליט את הגבלת חופש הביטוי בכך שיצא מעבר להגדרה הרגילה של 'פרסם' ניתן ללמוד זאת מסעיף 34כד בחלק ההגדרות שבחוק העונשין- "בדברים שבעל פה - להשמיע מילים בפה או באמצעים אחרים, בהתקהלות ציבורית או במקום ציבורי או באופן שאנשים הנמצאים במקום ציבורי יכולים לשמוע אותם, או להשמיען בשידורי רדיו או טלוויזיה הניתנים לציבור, או להפיצן באמצעות מחשב בדרך הזמינה לציבור, או להציען לציבור באמצעות מחשב" וסעיף 173 לאותו החוק מטיל מאסר של עד שנה אחת על ה"מפרסם פרסום שיש בו כדי לפגוע פגיעה גסה באמונתם או ברגשותיהם הדתיים של אחרים" או "המשמיע במקום ציבורי ובתחום שמיעתו של פלוני מילה או קול שיש בהם כדי לפגוע פגיעה גסה באמונתו או ברגשותיו הדתיים". בשנת 1961 בית המשפט ראה ברגשות הדת חלק מן הסדר הציבורי (פסק דין טטליס נ' ראש עיריית הרצליה). ניתן לומר כי אדם פוגע ברגשותיו הדתיים של זולתו כאשר בהתנהגותו הוא מפר או מחלל אמונות, ערכים או סמלים דתיים של הזולת. תלונות כאלו נפוצות בתקופה המודרנית, אולי בגלל תהליך חילון של החברה המערבית, בו הדת מאבדת את המעמד המרכזי שהיה לה בחברה ושרויה באיום תרבותי מתמיד מצד החברה החילונית. בפסק דין בעניין פרץ הצביע השופט חיים כהן על הקושי להתחשב בשיקול של הגנה מפני פגיעה ברגשות משום שלעיתים אם ננסה למנוע פגיעה ברגשות של קבוצת אנשים מסוימת, בעצם נפגע ברגשותיהם של קבוצת האנשים המנוגדת להם, "ואין דמם של אלה סומק טפי מדמם של אלה".
חופש הביטוי וזכויות עובדים
בית הדין הארצי לעבודה דן בחופש הביטוי של מעבידים, בפסק דינו בעניין פלאפון שניתן ביום 2.1.2013. בית הדין הארצי פסק בין היתר כך: "...ניתן בזה סעד זמני כללי לפיו פלאפון... לא תנקוט בכל... התבטאות... (העלולה) לפגוע במימוש זכות העובדים להתארגנות... ובתוך כך: ... תימנע מלהציג לעובדים את החסרונות הקיימים לדעתה בהצטרפות לארגון עובדים והשלכות ההתארגנות על פעילותה הכלכלית... לרבות הפניית ניירות עמדה לעובדים... להימנע ...(מ)פניות אישיות לעובדים... לרבות פניה כללית".
בערעור על אותו פסק דין לבג"ץ, ביום 7.7.2014 פסקו שופטי בג"ץ כך: "אשר על כן, בנסיבות של התארגנות ראשונית עד לכינונו של ארגון יציג, זכותו של המעסיק לביטוי אינה שוות משקל לזכות העובדים לחופש ההתארגנות בארגון עובדים, וזכות העובדים להתארגנות בארגון עובדים גוברת על זכות המעסיק לחופש הביטוי" (ההדגשה במקור).
ביוני 2017, פסק בית המשפט העליון בתיק עע"מ 4058/16, כי חופש הביטוי זוכה כיום למעמד איתן בחברה הישראלית, מעמד בכורה שניצב לצד הזכויות החשובות ביותר. השופט יורם דנציגר כתב בפסק הדין: "יש לשמור מכל משמר על זכותו של האזרח הקטן להתבטא נגד השלטון. זהו חלק אינהרנטי והכרחי לקיומה של החברה הדמוקרטית."
בדצמבר 2017 זיכה בית המשפט את הרב דב וולפא מעבירת הסתה לסירוב פקודה, ובהכרעת הדין נכתב: "קריאה לחיילי צה"ל לסרב לפקודה חוקית של מפקדיהם היא מכעיסה ומקוממת. ואולם, חופש הביטוי הוא בעל מעמד חוקתי מיוחד, ומהווה תנאי חיוני לקיומה של דמוקרטיה ולשמירה על זכויות היסוד האחרות. חופש הביטוי אינו חל רק על ביטויים המצויים בלב ההסכמה, ומבחנה של הדמוקרטיה הוא בתחולתו של חופש הביטוי גם על ביטויים מרגיזים ואפילו פוגעים, דוגמת קריאה שכזו".
חופש הביטוי והמשפט הפלילי
בעקבות הוצאתו לאור של הספר "ברוך הגבר" הועמדו עורכיו לדין באשמת הסתה לגזענות ועידוד לאלימות. פסק הדין של בית משפט השלום בירושלים, שבו הורשעו הנאשמים, עסק גם בסוגיית הפגיעה בחופש הביטוי, באומרו:
קישורים חיצוניים
חוקים ופסיקה
מידע כללי וניירות עמדה
כתבות ומאמרים מהעיתונות law/ Freedom of Expression in International Law], PEN (2014)
המבחן המדויק של פישר
המבחן המדויק של פישר או בקיצור מבחן פישר הוא מבחן סטטיסטי לבדיקת השערת אי התלות בין שני משתנים איכותיים. מבחן זה שימושי כאשר גודל המדגם הוא קטן, ולכן הקירובים האסימפטוטיים של מבחנים כגון מבחן חי בריבוע אינם תקפים. עם זאת, המבחן עצמו תקף גם עבור מדגמים גדולים, אף על פי שבאופן מעשי יש קושי לבצע את החישובים הנדרשים כאשר המדגם גדול.
היסטוריה
רונלד פישר הציג את המבחן בשנת 1922. ההקשר המפורסם ביותר של המבחן הוא ניסוי "הליידי טועמת התה", המתואר בספרו של פישר משנת 1935. הליידי, ד"ר מוריאל בריסטול, טענה כי היא מסוגלת לזהות על ידי טעימה אם ספל תה הוכן באופן שבו תחילה נמזגו המים הרותחים ולאחר מכן הוסף להם חלב, או להפך. כדי לבחון את טענתה, פישר ערך ניסוי בו הוגשו לליידי לטעימה 8 ספלי תה, כאשר בארבעה מהם נמזגו תחילה המים הרותחים ואז נוסף להם החלב, ובארבעה נמזג תחילה החלב ולאחר מכן נוספו המים הרותחים. הניסוי יצר לוח שכיחות של שני משתנים איכותיים, שכל אחד מהם מקבל שני ערכים. משתנה אחד מציין את האופן בו הוכן ספל התה, והשני מציין את קביעתה של הליידי לגבי אופן הכנת התה.
המבחן המקורי שהציג פישר התאים ללוח שכיחות דו־ממדי בעל שתי שורות ושתי עמודות, אולם בהמשך הוא הוכלל ללוח שכיחות דו־ממדי כלשהו, כלומר כאשר כל משתנה יכול לקבל מספר כלשהו של ערכים
. במקרה הכללי, נוסחאות החישוב מסובכות יותר ובדרך כלל לא ניתן לבצע את החישובים באופן ידני.
הגדרה פורמלית ללוח 2x2
נתון לוח השכיחות הבא מסדר 2 \times 2 עבור שני משתנים, X ו-Y:
כאשר n=a+b+c+d. בלי הגבלת הכלליות נניח כי.
השערת האפס אומרת כי המשתנים X ו-Y הם בלתי תלויים.
אם נניח כי סכומי השורות והעמודות ידועים וקבועים, אזי ההסתברות כי השכיחות של התצפיות במדגם עבורן X=x_1 ו-Y=y_1 היא a ניתנת לחישוב על ידי שימוש בהתפלגות ההיפרגאומטרית:
תחת השערת האפס, הערך הצפוי של a הוא. ערכים של a הקטנים מהערך הצפוי או גדולים מהערך הצפוי מהווים עדות כנגד השערת אי התלות. לכן לפי הגדרת ערך ה-p, הוא שווה להסתברות כי תתקבל עדות השווה בעצמתה לעדות שהתקבלה במדגם p(a) או גדולה ממנה. המשמעות היא לכן כי ערך ה-p שווה לסכום ההסתברויות של כל הלוחות האפשריים שהסתברותם שווה ל-p(a) או קטנה ממנו.
בהינתן סכומי השורות והעמודות, השכיחות של התצפיות במדגם עבורן X=x_1 ו-Y=y_1 יכולה להיות כל מספר שלם בין 0 לבין. לכן ערך ה-p של מבחן פישר הוא
שימו לב כי זהו מבחן דו-צדדי, במובן שעדות נגד השערת היא התלות יכולה להתקבל גם מערכי m הקטנים מ-a וגם מערכי m הגדולים מ-a. ניתן להגדיר גם מבחן חד צדדי, שבו עדות נגד השערת היא התלות יכולה להתקבל רק מערכי m הקטנים מ-a. במקרה זה
דוגמה
בקורס "מבוא לסטטיסטיקה" לומדים 24 סטודנטים, מחציתם גברים ומחציתם נשים. 10 מהם לומדים לקראת המבחן, ו-14 התייאשו והפסיקו ללמוד. האם יש קשר בין מין הסטודנט לבין גישת הסטודנטים למבחן (לומדים או מיואשים)? נתוני הסטודנטים מוצגים בלוח השכיחות הבא:
ההסתברות כי בהינתן סך השורות וסך העמודות יתקבל לוח השכיחות הזה בו a=2 היא: .
מכיוון שכאן, נחשב את ערכי p(m) כעבור כל ערכי m מ-0 ועד 10. תוצאות החישובים נתונות בטבלה הבאה:
לכן. בהנחה כי החלטנו מראש לבדוק את השערת אי התלות ברמת מובהקות \alpha=0.05 נדחה את השערת האפס של אי התלות בין מין הסטודנט וגישתו למבחן.
ביקורת
מספר חוקרים טענו כי בפועל רמת המובהקות של מבחן פישר נמוכה מרמת המובהקות המוצהרת
. במילים אחרות, אם מבצעים את מבחן פישר ומשתמשים ברמת מובהקות \alpha, ההסתברות לטעות מסוג ראשון (דחיה מוטעית של השערת האפס) בדרך כלל קטנה n-\alpha. הדבר נובע מחיוב ערך ה-p על סמך התפלגות בדידה. עם זאת, המונח "טעות מסוג ראשון" מוגדר בהקשר של מבחני יחס הנראות על פי הלמה של ניימן ופירסון, ומבחן פישר אינו מבחן יחס נראות.
. המבחן יהיה מדויק רק עבור ההתפלגות המותנית של לוח השכיחות בהינתן ההתפלגויות השוליות, אך אינו מדויק ביחס ללוח השכיחות המקורי, מכיוון שבמדגם נוסף מאותו גודל עשוי להתקבל לוח שכיחות עם התפלגויות שוליות שונות. ניתן לבנות מבחן מדויק שאינו מותנה בהתפלגויות השוליות. מבחן ברנרד הוא דוגמה למבחן כזה.
מאזדה פארקוויי
מאזדה פארקוויי (באנגלית: Mazda Parkway) הוא מיניבוס מתוצרת יצרנית הרכב היפנית מאזדה, אשר יוצר בין השנים 1974–1977.
דגמי "מאזדה פארקוויי" מהדור הראשון הוגדרו כמיניבוסים מהודרים בני 26 מקומות ישיבה, שכללו: מערכת חימום, מיזוג אוויר בשלושה שלבים ורדיו הכולל אפנון תדר (FM) ואפנון משרעת (AM).
פרד ג'ונס (דמות בדיונית)
פרד ג'ונס (באנגלית: Fred Jones) הוא דמות בדיונית בזיכיון ההנפשה האמריקאי "סקובי-דו", העוסקת בעלילותיהם של רביעיית בני נוער, וכלבם הדני הענק, סקובי-דו, הפותרים תעלומות.
תיאור ואפיון
לאורך הופעותיו בזיכיון, דמותו של פרד מזוהה עם צבעי הכחול-לבן. בסדרה המקורית, פרד לובש עניבת אסקוט כתומה עם חולצה כחולה וסוודר לבן. בסרטי ההנפשה שהופצו ישירות ל-DVD במהלך שנות ה-90, פרד לובש בדרך כלל חולצה כחולה בהירה. בסדרה "מה חדש, סקובי-דו?" משנת 2002, תלבושתו של פרד עודכנה ועניבת האסקוט הכתומה הוחלפה בפס כחול על גבי הסוודר.
בנוסף, לאורך הזיכיון, פרד אחראי על בניית המלכודות עבור תפיסת הנבלים, והוא לוקח את הדומיננטיות בפתרון התעלומות. על אף שלרוב דמותו מוצגת כבעלת אופי נחמד וידידותית, פרד מראה לעיתים סימנים לשתלטניות ומכריח את שאגי וסקובי לקחת חלק בלכידת הנבל, זאת למרות מודעותו לפחדיהם וכושר שיפוטם הלקוי.
לפי הספיישל "סקובי-דו: מאחורי הקלעים", כינוי ילדותו של פרד היה "פיקל". בנוסף, פרד זכה לתואר "התלמיד הנאה ביותר" בבית ספרו, היה חלק מלהקה לפני שהתמסר לפתרון תעלומות, וניסיונו בחוגי הדרמה שלקח מסייעים לו להיכנס למוחם של הנבלים איתם מתמודדת הרביעייה. בנוסף, מוצגת שאיפתו של פרד להפוך לסופר מתח ומסתורין מפורסם.
בסדרה "גור בשם סקובי-דו", דמותו של פרד תוארה כפחות אינטליגנטית וכפתייה המאמינה בתאוריות קונספירציה מטורפות ואגדות. בנוסף, בכל פרק, פרד היה מאשים בפשע את הבריון השכונתי, רד הרינג Red Herring (משחק מילים על הביטוי ""; המשמש להטעיית הקורא או הצופה). בניגוד לכך, בסדרה "מה חדש, סקובי-דו?", לפרד תחומי עניין רבים כמו בניית מלכודות, אמנויות לחימה, היאבקות והרמת משקולות. בסדרה "סקובי-דו! מסתורין בע"מ", תחומי העניין שלו מוגבלים ל"בניית מלכודות ופתרון תעלומות", אם כי בשלב מתקדם הוא מתוודה על אהבתו לדפני.
פיתוח ויצירה
את דמותו של פרד ג'ונס יצרו ג'ו רובי וקן ספירס, ששאבו השראה מדמותו של דובי גיליס (בגילומו של דוויין היקמן) מהסיטקום האמריקאי "אהבותיו הרבות של דובי גיליס", ששודרה מסוף שנות ה-50 עד לתחילת שנות ה-60. אמנות קונספט מגרסה ראשונה של "סקובי-דו, איפה אתה?, שנקראה "מי מפחד?", כללה עיצובים מוקדמים של פרד שהציגו אותו כבעל שיער חום.
פרד ג'ונס קיבל שני שמות פרטיים שונים. בסדרה "סקובי-דו! מסתורין בע"מ" ובסרט "סקובי-דו: חגים מקוללים", שמו הפרטי הוא פרדריק, ואילו בסרט "הרפתקאות סקובי-דו! המפה המסתורית", שמו הפרטי הוא פרדוורד. בסרט "אלוהה, סקובי-דו!", נחשף כי שמו האמצעי הוא הרמן.
בסבב שאלות ותשובות משנת 2012 בפורום "r/IAmA", חשף השחקן מת'יו לילארד כי גרסתו המקורית של הסרט "סקובי-דו" משנת 2002 הוציאה את דמותו של פרד מהארון כהומוסקסואל (מה שלכאורה מסביר את עניבת האסקוט שלו), וכי פרדי פרינז ג'וניור גילם אותו ככזה לאורך הסרט.
קרובי משפחה
במקביל לחוסר העקביות בשמו הפרטי של פרד, במהלך הזיכיון זהות הוריו נסתרת בין העיבודים השונים. בסדרה "סקובי-דו! מסתורין בע"מ", נחשף כי אביו של פרד וראש עיירת קולסוויל, פרד ג'ונס האב, לא היה למעשה אביו הביולוגי, אלא אדם שחטף אותו בילדותו וגידל אותו כבנו. בהמשך מופיעים הוריו הביולוגיים, בראד צ'ילס וג'ודי ריבס, זאת על אף שפרד ממשיך להשתמש בשם המשפחה "ג'ונס". בסיום הסדרה, כשהיקום מאותחל מחדש למציאות שבה פרד מעולם לא גודל על ידי פרד ג'ונס האב, אלא על ידי הוריו הביולוגיים, לא נאמר מה שם משפחתו האמיתי. בניגוד לכך, בסרט "סקובי-דו! פיראטים אהוי", שמם של הוריו הם סקיפ ופגי ג'ונס.
בנוסף להם, קרובי משפחה נוספים של פרד שהוצגו או הוזכרו במהלך הסדרה כוללים בין היתר את:
שרון גלס
שרון מרגריט גלס (באנגלית: Sharon Marguerite Gless; נולדה ב-31 במאי 1943) היא שחקנית אמריקאית. מוכרת בשל תפקידיה בסדרות כמו "קגני ולייסי" ו"הכי גאים שיש". זוכת שני פרס אמי ושני פרס גלובוס הזהב.
גלס נודעה בתפקידה בסדרת המשטרה משנות ה-80 "קגני ולייסי" ששודרה ברשת CBS בשנים 1982-1988, בתור כריסטין קגני. התפקיד זיכה אותה בשני פרסי אמי ובפרס הגלובוס. קודם לכן היא שיחקה את מגי פילבין, מזכירתם הצעירה והקלאסית של אדי אלברט ורוברט וגנר בסדרת הטלוויזיה "Switch" ברשת CBS בשנים 1975-1978. גלאס הופיעה גם בתור דבי נובוטני, אמו התומכת והשתלטנית של מייקל (האל ספרקס) בסדרת הדרמה "הכי גאים שיש" ששודרה בשנים 2000-2005. נכון ל-2007 היא משחקת את מיידלין ווסטן, אמו של מייקל ווסטן (ג'פרי דונובן) בסדרה "Burn Notice" ברשת "Network".
קריירה מוקדמת
גלס נולדה בשנת 1943 בלוס אנג'לס, קליפורניה. היא עבדה כמזכירה בסוכנויות הפרסום "Grey Advertising" ו"Young & Rubicam" בלוס אנג'לס. לאחר מכן עבדה בחברות ההפקות העצמאיות "Sassafras Films" ו"General Film Corporation". לאחר שהחליטה לעשות הסבת מקצוע למשחק היא החלה ללכת לשיעורי משחק וב-1974 חתמה על חוזה עבודה ל-10 שנים עם "Universal Studios". גלס הופיעה בכמה סדרות וסרטי טלוויזיה של הרשת, וכיכבה לצד אדי אלברט ורוברט וגנר בסדרה "Switch".
קריירה מאוחרת
בשנת 1995 קיבלה השחקנית כוכב משלה בשדרת הכוכבים בהוליווד.
בשנת 1998 זכתה לשחק בסרט דוקומנטרי על איין ראנד בשם "A Sense of Life", של יוצר הסרטים מייקל פקטון. הסרט זכה במועמדות לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר. בשנים 2000-2005 גלס גילמה עובדת מסעדה בשם דבורה (דבי) נובוטני בסדרת הדרמה החדשנית ועטורת השבחים "הכי גאים שיש".
בשנת 2006, הופיעה בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "The State Within". שנה לאחר מכן היא שיחקה בסדרת הטלוויזיה "Burn Notice" של חברת "USA Network".
בשנת 2008 הצטרפה גלס לצוות הסדרה "ניפ/טאק" בה היא מגלמת את דמותה של קולין רוז, סוכנת שחקנים מרושעת. עבור תפקיד זה מועמדת גלס לפרס אמי לשנת 2008 בקטגוריה "שחקנית טובה בסדרת דרמה".
פיאט 128 מוראטי רודסטר
פיאט 128 מוראטי רודסטר (באיטלקית: Fiat 128 Moretti Roadster) היא מכונית קופה אשר יוצרה על ידי חברת "מוראטי" האיטלקית בין השנים 1969–1972), ובגרסה המשופרת בין השנים 1974–1975. מן הדגם יוצרו כ-100 יחידות.
חברת "מוראטי"
חברת "מוראטי" (באיטלקית" "Moretti S.p.A") הייתה חברה איטלקית קטנה לייצור מכוניות, ואופנועים, אשר נוסדה על ידי "Giovanni Moretti". החברה התמקדה בייצור מכוניות בתצורות, 2 דלתות: קופה וספורט.
חברת "מוראטי" פעלה בין השנים 1926–1989 בעיר טורינו איטליה. דגמי החברה התבססו על דגמי חברת פיאט, אלפא רומיאו ו מזראטי.
בשנת 1964 ייצרה חברת "מוראטי" 1,500 מכוניות. שטח המפעל בטורינו השתרע על כ-9,000 מ"ר, לחברה היו 145 עובדים (120 פועלי ייצור ו-25 אנשי מנהלה).
מלחה (שכונה)
מלחה היא שכונה בדרום-מערב ירושלים. שם השכונה הוא שיבוש שמו של הכפר הערבי אל-מאלִחה שעל בסיס בתיו הנטושים הוקמה השכונה. תושבי הכפר נמלטו במהלך מלחמת העצמאות, לאחר פרשת דיר יאסין. השם העברי שניתן לשכונה הוא "מנחת". שם זה בלווית השם מלחה, ניתן בשלטי ההכוונה בכבישי העיר. השכונה גובלת בדרום ביער גילה, במזרח בקטמונים, בצפון ברמת שרת, קריית היובל ועיר גנים, ובמערב בגבעת משואה.
הסמטאות שבשכונה הישנה (שבסיסה בתי הכפר הערבי) נקראות על שם ספינות מעפילים. רחובותיה של מלחה החדשה נקראים על שם בעלי חיים, בשל הקרבה לגן החיות התנ"כי הסמוך.
היסטוריה
הכפר הערבי אל-מאלחה היה זירת קרבות במלחמת העצמאות. עד ההכרזה על הקמת מדינת ישראל, היה הכפר נקודה אסטרטגית ממנה צלפו כוחות ערבים על ירושלים. ב-14 וב-15 ביולי 1948 הוא נכבש בידי יחידות של אצ"ל ולח"י, כאשר כבר היה נטוש למחצה והוחזק בידי לוחמים ערבים לא-סדירים, ותושביו נמלטו. שטח הכפר והאדמות סביבו סופחו בהמשך למערב ירושלים, יחד עם שטחי הכפרים עין כרם, ליפתא, דיר יאסין וכפרים נטושים נוספים שהיו בתקופת המנדט הבריטי מחוץ לגבול השיפוט של העיר.
באמצע שנות ה-80 החלה פיתוחה והרחבתה של השכונה מעבר לגרעין ההיסטורי של הכפר אל-מאלחה. בצד בתי הכפר הישנים קמה שכונה של בתים פרטיים, קוטג'ים ודירות יוקרה. בשנת 1983 נחנך היכל הספורט מלחה, וב-1987 החלה הקמתם של אצטדיון טדי, וקניון ירושלים (הידוע לרוב כ"קניון מלחה") - מהגדולים בקניוני ישראל, בעמק שבין השכונה לקטמונים.
בינואר 1992, בעת עבודות פיתוח בשכונה, נהרס לגמרי בית הקברות המוסלמי של הכפר אל-מאלחה. חודש אחר כך הציע סגן ראש עיריית ירושלים נסים זאב להפון את מסגד הכפר, שעמד נטוש מאז 1948, לבית כנסת.
בשנת 1997 נחנך השלב הראשון של הגן הטכנולוגי מלחה מדרום לקניון.
בשנת 2011, לאחר שמוצו עתודות הקרקע לבינוי בשכונה, אישר להפקדה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה ירושלים, תוכנית בניין עיר לבנייה של 400 יחידות דיור על המורדות ההדרומיים של השכונה. לאחר שייעודה של הקרקע באזור, שהייתה חלק מהפארק המטרופוליני של ירושלים, שונה משטח ציבורי ייעור למגורים. ביולי 2019, אישרה הוועדה מקומית לתכנון ולבנייה בירושלים תוכנית להקמת 224 יחידות דירות ב-14 בניינים בשטח. 80 אחוז מהדירות בפרויקט ישווקו במסגרת תוכנית מחיר למשתכן.
בסוף 2019, החלה הקמתו של הקו הירוק של הרכבת הקלה למרגלות השכונה.
בדצמבר 2021 אושרה הרחבתו של של קניון מלחה כולל בניית שני מגדלים בני 18 קומות לתעסוקה ודיור מוגן.
צ'ארלס בולדן
בולדן חבר במכון הימי של ארצות הברית, ובאגודות הבוגרים של האקדמיה הימית של ארצות הברית ושל אוניברסיטת דרום קליפורניה.
ראשית חייו
בולדן נולד בקולומביה שבקרוליינה הדרומית.
בשנת 1977 השלים בולדן תואר מוסמך במדעים מאוניברסיטת דרום קליפורניה בניהול מערכות.
קריירה צבאית
בתום לימודיו לתואר הראשון, קיבל בולדן דרגת סג"ם בחיל הנחתים. ב-1970 סיים את אימוני הטיסה, והפך לטייס ימי. במהלך מלחמת וייטנאם הוא טס ביותר מ-100 משימות קרביות בצפון וייטנאם ודרומה, לאוס וקמבודיה, כאשר הטיס מטוס מדגם A-6 אינטרודר, בעת שהיה מוצב בטייסת VMA(AW)-533 בנאמפונג שבתאילנד בין 1972 ו-1973.
עם שובו לארצות הברית שירת במשך שנתיים כקצין מיון וקצין גיוס בחיל הנחתים בלוס אנג'לס. לאחר מכן שירת בתפקידים שונים במשך שלוש שנים בתחנה האווירית של חיל הנחתים באל טורו, בקליפורניה. לאחר מכן הוצב בבית הספר לטייסי ניסוי של הצי במרילנד, והשלים את אימוניו שם ב-1979. בעת שעבד במנהלות להנדסת מערכות ולניסויי מטוסי תקיפה במרכז לניסויים אוויריים של הצי, היה טייס ניסוי במטוסי A-6E אינטרודר, EA-6B פראולר ו-ווט A-7 קורסייר II, עד שנבחר כמועמד לתפקיד אסטרונאוט ב-1980. בולדן צבר מעל 6,000 שעות טיסה במהלך שירותו הצבאי.
שירות בנאס"א
בשנת 1980 החל בולדן את אימוניו כאסטרונאוט, והוסמך בשנת 1981. בולדן היה חלק ממצבת האסטרונאוטים של נאס"א עד שנת 1994, עת חזר לשירות פעיל במארינס. בין תפקידיו: קצין בטיחות של משרד האסטרונאוטים, עוזר טכני למנהל פעולות צוות טיסה, עוזר מיוחד למנהל מרכז החלל ג'ונסון, קצין קישור במשרד האסטרונאוטים למינהלות הבטיחות, האמינות והבטחת האיכות במרכז טיסות החלל מרשל ומרכז החלל קנדי, מנהל מחלקת הבטיחות במרכז החלל ג'ונסון - בתפקיד זה פיקח על נושא הבטיחות בפעולות החזרה לטיסה לאחר אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר, אסטרונאוט ראשי של בדיקות רכב החלל במרכז החלל קנדי, ועוזר לסגן המנהל במטה נאס"א בוושינגטון.
בולדן טס לחלל ארבע פעמים במעבורות חלל:
קריירה צבאית לאחר נאס"א
בתום טיסת החלל האחרונה שלו, עזב בולדן את נאס"א וחזר לשירות בחיל הנחתים. הוא התמנה לסגן מפקד הצועריםבאקדמיה הימית של ארה״ב. בשנת 1997 מונה לסגן מפקד כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים באזור האוקיינוס השקט. במחצית הראשונה של 1998 שירת כמפקד קדמת כוח המשלוח הראשון, שתמך במבצע רעם המדבר בכווית. לאחר מכן קודם לדרגת מייג'ור ג'נרל ומונה לסגן מפקד פיקוד כוחות ארצות הברית ביפן. בתפקידו האחרון היה מפקד הכנף השלישית של חיל הנחתים בתחנה האווירית של חיל הנחתים במיראמר שבסן דייגו, קליפורניה, בין השנים 2000 ו-2002. הוא פרש משירות צבאי בשנת 2003.
מנהל נאס"א
בולדן מונה למנהל נאס"א ביולי 2009 על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה, והוא האפרו-אמריקני הראשון שעמד בראש נאס"א באופן קבוע. הוא כיהן בתפקיד במשך שתי הקדנציות של אובמה, עד 20 בינואר 2017.
חייו האישיים
הוא נשוי לאלקסיס (ג'קי), ולהם שני ילדים: אנתוני, המשרת גם הוא כלוטננט ג'נרל בחיל הנחתים, וקלי, רופאה פלסטית. הוא חובב ריצה וכדורגל. בולדן העיד בשבוע החלל 2022 שהוא נוהג להגיע מדי שנה עם אשתו לישראל, והוא מאורע בתהליכי קידום תעשיית החלל הישראלית.
אנדרו סאריס
אנדרו סאריס (באנגלית: Andew Sarris; 31 באוקטובר 1928 – 20 ביוני 2012) היה מבקר קולנוע אמריקאי. מהתומכים המובהקים של "תאוריית האוטר" בקולנוע, וטובע המונח.
קורות חייו וקריירה
סאריס נולד בברוקלין, ניו יורק, לזוג מהגרים יוונים, תמיס (שם משפחתה המקורי קטוולוס) וג'ורג' אנדרו סאריס, וגדל באוזון פארק, קווינס. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה ב-1951. הוא ידוע כמי שהפך את תאוריית האוטר לפופולרית בארצות הברית וכמי שטבע את המונח במאמרו מ-1962, "הערות לגבי תאוריית האוטר" ("Notes on the Auteur Theory"). מקור התאוריה בכתביהם של מבקרי "מחברות הקולנוע", והיא גורסת כי הסרט הוא בראש ובראשונה יצירה אישית של הבמאי.
סאריס חיבר בשנת 1968 את הספר רב-ההשפעה "The American Cinema: Directors and Directions 1929-1968" ("הקולנוע האמריקני: במאים ובימויים 1929-1968"), ניתוח דוגמטי של אסופת סרטים מעידן הקול, מסודרים לפי במאי. הספר השפיע על מבקרי קולנוע רבים אחרים וסייע בהעלאת המודעות לתפקידו של הבמאי ביצירת הסרט, ובפרט את המודעות לתאוריית האוטר. בספר The American Cinema מציין סאריס את ה"פנתיאון" של מי שלדעתו מהווים את 14 הבמאים הגדולים ביותר שפעלו בארצות הברית; הרשימה כוללת את הבמאים האמריקנים רוברט פלאהרטי, ג'ון פורד, ד.וו גריפית', הווארד הוקס, באסטר קיטון ואורסון ולס; הגרמנים פריץ לאנג, ארנסט לוביטש, פרידריך וילהלם מורנאו, מקס אופולס ויוזף פון שטרנברג; הבריטים צ'ארלס צ'פלין ואלפרד היצ'קוק; והצרפתי ז'אן רנואר. הוא ציין גם במאים מהשורה השנייה והשלישית של הבמאים הטובים ביותר, שמערכם הוריד, למשל בילי ויילדר, דייוויד לין וסטנלי קובריק. בספרו משנת 1998 "You Ain't Heard Nothing Yet: The American Talking Film, History and Memory 1927-1949" ("עוד לא שמעת כלום: הסרט המדבר האמריקאי, היסטוריה וזיכרון 1927-1949") שדרג את דירוגו של בילי ויילדר, כלל אותו בדרג ה"פנתיאון" והתנצל על הביקורת הקשה שהפגין כלפיו ב-The American Cinema.
במשך שנים רבות כתב עבור המגזינים NY Film Bulletin ו-The Village Voice. במהלך שנים אלו נחשב יריבהּ של המבקרת פאולין קייל (Pauline Kael), מבקרת-על אחרת שהייתה ממבקרי תאוריית האוטר, ביקורת שהביעה במאמרה "Circles and Squares" ("עיגולים וריבועים").
בספר "For the Love of Movies: The Story of American Film Criticism" ("בשל אהבת הסרטים: הסיפור של ביקורת הקולנוע האמריקנית") ישנו דיון מעמיק בקריירה של סאריס, שמתחיל בתיאור של מבקרים שונים כיצד הביא סאריס את תאוריית האוטר לארצות הברית מצרפת, ולאחר מכן תיאור בידי סאריס עצמו שמסביר כיצד יישם את התאוריה בביקורת שלו לסרט "פסיכו" בבימויו של אלפרד היצ'קוק. סאריס אף התייחס ליריבות רבת-השנים שלו עם פאולין קייל, שלדבריו הביאה באופן מוזר לכך ש"עשינו אחד את השני. יצרנו אמנות הנמקה קולנועית."
הוא המשיך לכתוב באופן קבוע ביקורת קולנוע בעבור המגזין The New York Observer עד לשנת 2009, ושימש פרופסור לקולנוע באוניברסיטת קולומביה, שבה רכש את השכלתו - הוא לימד קורסים בהיסטוריה של הקולנוע הבינלאומי, בקולנוע אמריקאי וקורסים על אלפרד היצ'קוק, עד לפרישתו בשנת 2011. סאריס נמנה עם מייסדי איגוד המבקרים האמריקני המאגד מבקרי קולנוע. מבקרי קולנוע רבים ציינו אותו כמי שהיה לו השפעה על הקריירה שלהם, ובהם ג'יי. הוברמן (J. Hoberman), קנת' טוראן (Kenneth Turan), ארמונד ויית' (Armond White), מייקל פיליפס (Michael Phillips) ואיי.או. סקוט (AO Scott).
סאריס היה נשוי למבקרת הקולנוע מולי האסקל (Molly Haskell). השניים נישאו ב-1969.
ביקורת עליו
השיטה שבה בחר סאריס לדרג במאים בספרו The American Cinema ספגה ביקורת ונטען כלפיה שהיא אליטיסטית וסובייקטיבית. במאים שלא נכנסו ל"פנתיאון" סווגו תחת קטגוריות שונות, בעלות כותרות מזלזלות פחות ויותר: "הצד הזנוח של גן עדן", "הטובים של השוליים", "פחות ממספק", "חביב במקצת", "רצינות מאולצת", "מוזרויות", "במאים של הצלחה אחת, וחדשים בעסק", "דורשים התעמקות נוספת", "פנו מקום לליצנים!" ו"שונות".
מבקרי תאוריית האוטר הדגישו פעמים רבות את הטבע ה"דוגמטי" שלה. סאריס נודע במאמרו "הערות על תאוריית האוטר" כמהפכן וחלוץ, ובספרו The American Cinema הוא מגן על עצמו ואומר כי "המאמר נכתב במה שאני תפסתי כסגנון צנוע, ניסיוני וראשוני, זו בהחלט לא הייתה אמורה להיות המילה האחרונה שנכתבת בנושא". בנוסף, אמר כי אין לתפוס את תאוריית האוטר כתאוריה כלל, אלא כ"אוסף של עובדות, תזכורת להחייאה של סרטים, לגאולה של ז'אנרים ולגילוי מחדש של במאים".
חוק מכוני כושר
חוק מכוני כושר, תשנ"ד 1994 נחקק במטרה להגדיר תנאים לפעילות תקינה של מכון כושר ועובדיו. החוק נחקק בכנסת ה-13, בתקופת כהונתו של אמנון רובינשטיין שהיה אז שר החינוך, התרבות והספורט. יוזמי החוק היו: יורם לס, דוד צוקר, ענת מאור, תמר גוז'נסקי, האשם מחאמיד ותופיק זיאד. בזמנו של אמנון רובינשטיין החוק עבר שני תיקונים, בשנת 2002 ובשנת 2015.
הגדרות בחוק
החוק קובע שמדריך הוא בעל תעודת הסמכה או היתר זמני לפי חוק הספורט להדרכה בענף הספורט של כושר גופני ובריאות. מדריך לאימון קטינים מדריך שתעודת ההסמכה או ההיתר הזמני שניתנו לו מעידים שעבר הכשרה מתאימה להדרכת קטינים במכון כושר. עוד מגדיר החוק, שמכון כושר הוא מקום שבו מתאמנים במכשירים המפעילים את השרירים בתנאים של מאמץ גופני.
עיקרי החוק
מטרת חוק מכוני הכושר לפקח על מכוני הכושר ולוודא שמתקיימים בהם מספר תנאים, כגון נוכחות מדריך ובדיקת הכשירות הרפואית של המתאמנים. החוק מחייב נוכחות של מדריך בכל משך הפעילות בו המלמד את דרכי ההפעלה של המכשירים ומפקח על המתאמנים בו. בנוסף, מדריך חדר כושר רשאי להדריך במקומות המוגדרים כחדר כושר, אך לא בתחומים אחרים, כגון כדורגל, כדורסל ותחומי ספורט נוספים. החוק מגביל את מספר הקטינים שמדריך יכול לאמן באותו זמן. בנוסף, מדריך הרשאי לאמן קטינים חייב להיות מוסמך ובעל תעודה מתאימה לאימון קטינים.
מתאמנים
החוק קובע שמתאמן קבוע יתקבל לאימון במכון הכושר בתנאי שיציג הצהרת בריאות שנחתמה על ידו. אך אם השיב בחיוב על אחד הסעיפים בהצהרה המעידים על בריאות בלתי תקינה הוא יתקבל לאימון בחדר הכושר רק לאחר שיציג תעודה רפואית המאשרת את כשירותו להתאמן במכון. יש להציג חידוש של הצהרת הבריאות פעם לשנתיים, ואם נדרש גם תיעוד רפואי אחת לשנה.
החוק מחייב את הוריהם של המתאמנים הקטינים להצהרת בריאות או לתעודה רפואית עדכנית של הקטין, אשר לה תצורף הסכמה בכתב לאימון במכון כושר החתומה בידי הורה או אפוטרופוס. הסכמה זו תקפה לאימון מסוים או לסוגים שונים של אימונים המתבצעים במכון כושר. בנוסף, מכון כושר לא יאפשר לקטין להתאמן באמצעות מכשירים מסוימים אלא אם כן המכשיר מתאים גם לאימונם ולממדיהם של קטינים.
אכיפה ועונשין
מי שמאפשר לאדם להתאמן במכון כושר בניגוד להוראות אלו, דינו – כפל הקנס הקבוע בחוק העונשין, תשל"ז-1977.
תיקונים
סעיף 9 לחוק הוסיף את סעיף 2ד לחוק רישוי עסקים וקבע תנאים לרישוי מכוני כושר. סעיף זה בוטל בנובמבר 2021 (תיקון מס' 36 לחוק רישוי עסקים), ובמקומו נקבע ששר הפנים רשאי לקבוע שמכוני כושר הם עסק טעון רישוי ושר התרבות והספורט רשאי, בהסכמת שר הפנים ובאישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, לקבוע תקנות רישוי ספציפיות.
החוק המקורי חייב את מדריכי הכושר לנהוג בזהירות כלפי המתאמנים וכלפי הציוד, ולדאוג שסביבת האימון תכלול מעברים נוחים, היעדר מכשולים, תאורה תקינה וכן הלאה. הוא קבע שהרישיון למכון כושר יינתן רק לאחר התייעצות עם מי ששר החינוך והתרבות הסמיך לכך, ולאחר שרשות הרישוי מאשרת שמכון הכושר תקין, לפי התקנות שהוצבו לגבי מכשירי המכון. בנוסף, הוא חייב לוודא שלקוחותיו של המכון בוטחו באופן פרטי והתשלום כלל סכומי הביטוח המזעריים שנקבעו לפי חוק הספורט. עוד קבע החוק כי הרישיון יינתן בתנאי שנקבעו ברישיון תנאים המחייבים את מכון הכושר לפעול בהתאם להוראותיו של חוק הספורט ושל חוק מכוני כושר. הוא חייב לבדוק אחת לחצי שנה את תקינותם של מכשירי הכושר, ושהוראות ההפעלה עליהם יירשמו בשפות: עברית, אנגלית וערבית. בין המתקנים חייבים להתקיים מרחקים בטוחים שאינם מוגדרים בחוק.
דרישת הביטוח בחוק המקורי נבחנה בפעם הראשונה בבית המשפט בתובענה ייצוגית שהוגשה נגד רשת הולמס פלייס. בשנת 2019 קבעה השופטת מיכל נד"ב, בבית המשפט המחוזי מרכז, שמכוני הכושר חייבים לבטח את המעמלים בביטוח תאונות אישיות, בנוסף לפוליסת ביטוח צד ג' ופוליסת ביטוח מקצועית.
ביטול סעיף 2ד בחוק רישוי עסקים נכנס לתוקף שנה לאחר כניסת התיקון לתוקף, אך הדרישה לביטוח בוטלה באופן מיידי. מהלך זה נעשה כחלק מתיקון רחב יותר של החוק, שמטרתו להקל על הנטל הרגולטורי של עסקים, להגביר את הוודאות של מבקשי הרישיונות, וליצור וועדת אסדרה במשרד ראש הממשלה, שתהיה אחראית על גיבוש מדיניות אסדרת עסקים.
מכניקת הזורמים
מכניקת הזורמים היא ענף פיזיקלי מתחום מכניקת הרצף העוסק בחקר הזורמים (קרי: נוזלים וגזים, בהקשרים מסוימים אף פלזמה), תכונותיהם ובכוחות הפועלים עליהם. תורה זו מאפשרת להסיק מידע על תנועתם של הזורמים, הנקראת "זרימה", ולהפיק יישומים חשובים רבים בתחומי הנדסת המים, הנדסת אווירונאוטיקה והנדסת המכונות. לענף תחומי משנה נוספים, כאשר העיקריים שבהם הם הידרודינמיקה החוקרת את תנועת הנוזלים, הידרוסטטיקה החוקרת את מאפייני הנוזלים הנמצאים במנוחה והאווירודינמיקה החוקרת את תנועתם של גזים.
מכניקת הזורמים היא ענף פיזיקלי ותיק אשר ראשיתו עוד בימי יוון העתיקה, אז חקר ארכימדס את תכונותיהם של נוזלים ופיתח את בורג ארכימדס. מאז, התפתח ענף זה רבות והוא מהווה שדה מחקר פעיל גם היום. הבסיס המתמטי העומד מאחורי מכניקת הזורמים מורכב מאוד לעיתים וחלק ממשוואותיה אינן ניתנות לפתרון אנליטי. עם ההתקדמות הטכנולוגית והתפתחות המחשוב, מנוצלות כיום יכולות מחשוב לביצוע חישובים נומריים וניתוח מערכות מורכבות המתארות זורמים.
היסטוריה
הראשון שעסק במכניקת הזורמים באופן אשר הותיר אחריו חותם היסטורי היה ארכימדס, אשר בין גילוייו העיקריים נמנים חוק ארכימדס ובורג ארכימדס. ברחבי הקיסרות הרומית נעשה שימוש במכונות הידראוליות נוספות לצורך הספקת ושינוע מים. המהנדס הרומי ויטרוביוס (Vitruvius) הציע לראשונה את טחנת המים במאה הראשונה לפני הספירה. מאז, במשך שנים רבות, נותר ענף זה ב"תרדמת" עד להופעת מחקריו של המתמטיקאי והפיזיקאי אוונגליסטה טוריצ'לי, אשר בשנת 1643 המציא את הברומטר וניסח את עקרון טוריצ'לי. החוקר הצרפתי בלז פסקל ניסח באותה תקופה את חוק פסקל, המהווה את אחד מחוקי הבסיס של ההידרוסטטיקה.
"זריקת מרץ" לחקר תחום הזורמים התקבלה עם ניסוח חוקי המכניקה החשובים על ידי אייזק ניוטון, אשר סיפק את הפורמליזם הפיזיקלי הדרוש. הפיזיקאי והמתמטיקאי לאונרד אוילר, אשר חי במאה ה-18, ניסח על סמך פורמליזם זה את משוואות אוילר, המתארות זורמים. בשנת 1739 פרסם דניאל ברנולי את משוואת ברנולי, המהווה את אחד מהכלים החשובים בהידרודינמיקה ובאווירודינמיקה (ראו בהמשך).
הראשונים שחקרו את השפעותיו של החיכוך על הזרימה היו, באופן בלתי תלוי, המדען הצרפתי ז'אן לואי מארי פואזיי, אשר חקר את תנועת הדם בשנת 1839, וגוטהילף היינריך לודוויג האגן, בשנת 1840. המחקר בדבר השפעות הצמיגות על הזרימה התקיים אף הוא באופן בלתי תלוי על ידי קלוד לואי מרי אנרי נאוויה בשנת 1827 ועל ידי החוקר הבריטי גבריאל סטוקס בשנת 1845. הידע אשר צברו מנוסח במשוואות נאוויה-סטוקס.
מחקרים אשר בוצעו במאה ה-19 על זרימה במהירויות גבוהות עם חיכוך בלתי זניח עמדו בסתירה, לכאורה, לצפי על פי עקרון ברנולי. את הפתרון לסתירה זו הסביר בשנת 1883 אוסבורן ריינולדס, אשר הראה כי קיימים שני "משטרי זרימה" הנבדלים זה מזה בתכונותיהם. באופן כללי, מחקריו מראים כי במהירויות גבוהות הזרימה מפסיקה להיות "לוחית" והופכת "עירבולית" יותר, כך שישנו קושי בתיאור אנליטי מלא שלה. במהלך המאה ה-19 גבר העניין בזרימת האוויר, וכך נוצלו עקרונות מכניקת הזורמים על ידי חלוצי התעופה הראשונים, ביניהם האחים רייט.
חלק מהקושי הרב בניתוח זרימה של זורמים צמיגיים נפתר על ידי עבודתו של לודוויג פרנדטל, אשר פרסם בשנת 1904 מודל המפשט את ניתוח המערכות מסוג זה על ידי חלוקת הזורם לשני חלקים, חיצוני ופנימי - בחיצוני מרוכזת רוב השפעת הצמיגות, ובפנימי ניתן להזניחה. מודל זה, הפשוט יותר מזה אשר מספקת משוואת נאוויה-סטוקס, איפשר התקדמויות נוספות על ידי חוקרים בתחום. בעידן המודרני, עם הופעת המחשוב, נוצר פתח לשימוש בכוחו החישובי הרב לצורך תיאור מערכות זורמים אשר להן תיאור מתמטי מורכב.
הנחות היסוד
את תנועתם של גופים מוצקים ניתן לתאר על ידי כלים של המכניקה הקלאסית (בפרט מכניקת הגוף הקשיח) תחת הנחה שצורתם אינה משתנה תמידית. לעומתם, ייחודיותה של מכניקת הזורמים נובעת מן העובדה שלזורמים אין צורה קבועה, שכן הם מקבלים את צורת הכלי בו הם נמצאים. יתר על כן, לגז אין אף נפח קבוע; בעוד שמוצקים, לרוב, בלתי-דחיסים, גזים ואף חלק מהנוזלים הם דחיסים, ולכן בעת ניתוח תנועתם ניתנת תשומת הלב אף לעובדה הזו (הגם שישנם מודלים בהם מוזנחת תכונה זו). תכונה נוספת של הזורמים היא הצמיגות, המתארת את התנגדותו הפנימית של הזורם לזרימה, זוהי תכונה נוספת עליה ניתנת הדעת בעת ניתוח של מערכות זורמים.
מכניקת הזורמים משתייכת מבחינה רעיונית למכניקת הרצף, אשר בבסיסה עומדת "הנחת הרצף" הקובעת כי לצרכים מסוימים, ובפרט עבור ניתוח תכונות מסוימות של זורמים, ניתן להתייחס אל החומר כאל רציף ולהזניח את מבנהו הפנימי, כלומר – להתעלם מהיותו מורכב ממולקולות. מכניקת הזורמים עושה פעמים רבות שימוש במונח ה"אלמנט" על מנת לתאר חלק קטן מן הזורם ומסתפקת ברמת פירוט זו. הנחת הרצף היא מטבעה מודל המהווה קירוב של המציאות. ככל קירוב, ישנן מספר מגבלות דיוק הנובעות מהשימוש בו, ולכן במקרים בהם השערה זו איננה תואמת את צורכי המשתמש, נעשה הניתוח תוך שימוש בכלים אחרים, בפרט מכניקה סטטיסטית.
נוסף על הנחה זו, מתבסס הניתוח של מערכות זורמים על חוקי השימור הבסיסיים המוכרים מעולם המכניקה, ביניהם שימור המסה ושימור האנרגיה. חוקים נוספים בהם נעשה שימוש שכיח הם החוק השני של ניוטון והחוק השני של התרמודינמיקה.
כלים בסיסיים של מכניקת הזורמים
בהתבסס על הנחות היסוד אשר תוארו לעיל, נעזרת מכניקת הזורמים במספר כלים לתיאור וניתוח הזורמים. בהתבסס על מאפייני הלחץ והכוחות אשר נלמדים במכניקה הקלאסית, מתקבלים חוקי ההידרוסטטיקה הבסיסיים. כך, למשל, חוק ארכימדס, שהוא אחד מחוקי ההידרוסטטיקה הבסיסיים ביותר, קובע כי כוח הציפה הפועל על גוף שנמצא בתווך (נוזל או גז) שווה למשקלו של תווך בעל נפח זהה. חקר הלחץ ההידרוסטטי מניב מספר תוצאות מעניינות כגון חוק הכלים השלובים וחוק פסקל.
בהתבסס על חוקי השימור הקלאסיים מנוסחים חוקי היסוד של תורת הזורמים תוך התאמתם למונחים המתארים זורמים וזרימה. כך, עבור תיאור התנועה, מתקבלות משוואת הרציפות הנובעת ישירות משימור המסה וכן משוואות התנע. בהידרודינמיקה, עבור ההנחה כי הזורם הוא ברוטרופי, קרי - מניחים כי הצפיפות תלויה בלחץ בלבד ללא תלות בטמפרטורה, בהסתמך על חוקי השימור אשר הובאו לעיל, מתקבלת משוואת ברנולי. חוקים נוספים חשובים המתארים את תנועת הזורם הם חוק פואזי ומשפט סטוקס.
מונחים בסיסיים בתורת הזרימה
על מנת לתאר את תנועתו של הזורם, תחום בו עוסקת ההידרודינמיקה, נעזרים במכניקת הזורמים במספר מונחים נוספים המאפשרים ניתוח וסיווג של הזורם והזרימה.
קווי זרם, קווי מסלול וקווי שיטוח
קו מסלול או קו זרימה הוא עקום המתאר את תנועת החלקיק. נקרא גם "קו חלקיק". כאשר עקום זה קבוע, הזרימה היא זרימה תמידית.
קו שילוח הוא עקום המתאר קבוצת חלקיקים שעברו בפרק זמן מסוים דרך נקודה מסוימת.
משטח זרם או שפופרת זרימה הוא רצף של קווי זרם הצמודים זה לזה. אם נבחר עקום שרירותי שאינו קו זרם, כל קווי הזרם שיעברו דרכו יוצרים משטח זרם. לכן, דרך משטח זרם לא עוברת מסה.
סוגי זורמים
לצורך תיאור תנועתו של זורם יש צורך בתיאור תכונותיו. לצורך זה, מבוצעת מספר הבחנות בין סוגי זורמים שונים. זורם אשר במצב סטטי איננו משנה כמעט את צפיפותו, גם בתנאי לחץ גבוה, נחשב לזורם בלתי דחיס. לעומתו, זורם אשר במצב סטטי צפיפותו משתנה כתוצאה משינוי בלחץ, נחשב לזורם דחיס.
הבחנה נוספת מתבצעת בין נוזל ניוטוני לנוזל לא ניוטוני, כאשר זורם ניוטוני הוא זורם איזוטרופי שבו מאמצי הגזירה נמצאים ביחס ישר לקצב עיבור הגזירה. במילים אחרות, מאמץ על זורם ניוטוני תלוי בקצב העיוות של צורת נפח הזורם (ללא שינוי בנפחו).
סוגי זרימה
מתבצעת הבדלה בין מספר סוגי זרימה שונים, על פי מספר פרמטרים.
מבחינת צורת הזרימה, מבחינים בין "זרימה קבועה", לזרימה טורבולנטית. בזרימה קבועה, כיוון הזרימה קבוע בזמן. והוא כאילו הוא עשוי משכבות דקות הנעות במקביל זו לזו. נוחה לחישוב מכיוון שכל הפרמטרים התלויים בזמן או נגזרותיהם - מתאפסים. בזרימה עירובולית, לעומת כך, מתאפיין הזורם בחוסר אחידות מקומית בזמן וב"ערבול" המקנה לזרימה את שמה והזרימה מאופיינת באופי כאוטי.
עבור שני "משטרי הזרימה" לעיל, נמצאו משוואות אמפיריות שונות המתארות בצורה מקורבת את התנהגותם של הזורמים. אבל רק עבור זרימה קבועה ניתן לפתח פתרונות תאורטיים אנליטים מלאים הנובעים מהחוקים הבסיסיים של זרימה.
מבדילים בין שני משטרי הזרימה באמצעות מספר ריינולדס, לרוב אין נקודת מעבר חדה בין שני משטרי הזרימה אלא ישנו תחום של ערכים עבורם הזרימה יכולה להיות או למינרית או טורבולנטית.
יישומים
למכניקת הזורמים יישומים חשובים רבים בתחומי הנדסת המים, הנדסת אווירונאוטיקה, הנדסה כימית והנדסת המכונות בהם אנו עושים שימוש יום-יומי. מכניקת הזורמים משמשת את האנושות מזה זמן רב, החל ממשאבות המים הפשוטות נוסח בורג ארכימדס וכלה בטורבינות המפיקות זרם חשמלי בעזרת עצמתם של זורמים או בלחץ האוויר הפועל על כנף המטוס.
כך, למשל אחד מן העקרונות החשובים בבסיס תורת הזורמים הוא עיקרון ברנולי הקובע כי ככל שמהירות זרימתו של זורם על גבי משטח גבוהה יותר, הזורם יפעיל פחות לחץ על המשטח. עיקרון זה עומד בבסיס אופן פעולתם של כנף המטוס ומפרש הסירה. להרחבה ראה "משוואת ברנולי". חוק פסקל הוא העומד בבסיס עקרון הפעולה של הבוכנה ההידראולית.
גנאדי זיוגאנוב
גנאדי אנדרייביץ' זיוגאנוב (ברוסית: Геннадий Андреевич Зюганов; נולד ב-26 ביוני 1944 במימרינו, חבל חוטינצקי, מחוז אוריול, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא פוליטיקאי, סופר ופילוסוף רוסי, המכהן רשמית כיו"ר האופוזיציה הרוסית ומנהיג המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית מאז הוקמה. כיהן בעבר כסגן יו"ר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית (הבית התחתון בפרלמנט).
זיוגאנוב היה מועמד מספר פעמים לתפקיד נשיא רוסיה, ובכל ההתמודדויות סיים במקום השני.
חייו בתקופה הסובייטית
זיוגאנוב נולד בכפר מימרינו (כ-100 קילומטרים מאוריול, מדרום מזרח למוסקבה). אביו, אנדריי מ. זיוגאנוב (1910–1990), היה מפקד סוללת תותחים בזמן מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה היה מורה בתיכון המקומי במימרינו. אמו, מרתה פטרובנה (1915–2004), לימדה באותו בית הספר היסודי.
לאחר שזיוגאנוב סיים את לימודיו בבית הספר התיכון במחוז אוריול הוא עבד במשך שנה כמורה. בשנת 1962 החל ללמוד למכון למורים בעיר אוריול וסיים את לימודיו בהצטיינות ב-1969. בשנים 1963–1966 שירת בצבא הסובייטי. הוא השתייך לכוחות ההגנה הכימית של הכוחות הסובייטים בגרמניה (כיום - "חיל ההגנה מקרינה ביולוגית וכימית", ברוסית: Войска радиационной, химической и биологической защиты), וכחלק משירותו עסק בחקר קרינה כימית. סיום שירותו חזר זיוגאנוב ללמד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטה. במקביל הצטרף לאיגוד המקצועי ולקומסומול. בשנת 1966 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ומאז 1967 עבד במשרד המחוזי של המפלגה באוריול.
לאחר שסיים את לימודיו במכון הפדגוגי של אוראל לימד שם בשנים 1969–1970. משנת 1972 עד 1974 עבד כמזכיר ראשון של הוועדה המחוזית של הקומסומול באוריול. בשנים 1974 עד 1983 היה מזכיר המחוז, המזכיר השני של המפלגה באוריול ולאחר מכן ראש מחלקת התעמולה של הוועדה המחוזית של אוריול. במקביל, בשנים 1973–1977 היה חבר מועצת העיר אוריול. בשנים 1980–1983 היה סגן ראש מועצת מחוז אוריול. מ-1978 ועד 1980 למד בסניף הראשי של האקדמיה למדעי החברה במוסקבה, והשלים תואר שני.
בשנים 1983–1989 עבד במחלקת התעמולה של הוועד המרכזי של המפלגה, ובשנים 1989–1990 היה לסגן ראש המחלקה האידאולוגית של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
שנות ה-90
ביוני 1990 נבחר לחבר קונגרס נציגי העם של ברית המועצות (הבית העליון בפרלמנט הסובייטי) ולאחר מכן היה לחבר בכנס המכונן של המפלגה הקומוניסטית של רוסיה הסובייטית. לאחר הקמת המפלגה נבחר זיוגאנוב ליו"ר הוועד המרכזי של המפלגה, ועסק בעניינים הומניטריים ואידאולוגיים. בספטמבר 1990 היה למזכיר המפלגה. בתחילת שנת 1991, קרא לסילוקו של מיכאיל גורבצ'וב מתפקיד ראש המדינה. ב-7 במאי 1991 פרסם בעיתונות מכתב גלוי תחת הכותרת "אדריכל ההרס", בו פנה זיוגאנוב לאלכסנדר יעקובלב, היועץ הבכיר של נשיא ברית המועצות, ותקף את מדיניות הפרסטרויקה.
ביולי 1991 חתם עם מספר פוליטיקאים בולטים על ניתוח מצב הפוליטי והציבורי בברית המועצות שתחת גורבצ'וב, כחלק מצעדים למניעת קריסתה של ברית המועצות. באוגוסט 1991, היה מועמד להיבחר לתפקיד מנהיג המפלגה הקומוניסטית, אך משך לבסוף את מועמדותו בשל חוסר הניסיון בעבודה פרלמנטרית ובמקומו נבחר ולדימיר קופצוב.
בדצמבר 1991, היה שותף במועצה המתאמת של "האיחוד הלאומי הרוסי". במקביל הוא נבחר לחבר מועצת התיאום של תנועת "מולדת". ביוני 1992 היה לחבר בנשיאות תנועת האיחוד הלאומי הרוסי.
בקונגרס השני של המפלגה הקומוניסטית הרוסית בפברואר 1993, הוא נבחר כחבר הוועד הפועל המרכזי של המפלגה.
ב-12 בדצמבר 1993 נבחר לדומה הממלכתית כחלק מסיעת המפלגה הקומוניסטית. מאז 1994, סיעת המפלגה הקומוניסטית שבראשותו שומרת על מקומה בדומה הממלכתית.
בינואר 1995 בקונגרס השלישי של המפלגה הפך שוב ליו"ר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית. ב-17 בדצמבר 1995 נבחר לדומה הממלכתית והמפלגה הקומוניסטית הפכה למפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט.
היה מועמד לנשיאות רוסיה ובבחירות שנערכו ב-16 ביוני 1996 וזכה ל-32.03% מקולות המצביעים והתקדם לסיבוב השני במירוץ ראש בראש כנגד הנשיא המכהן בוריס ילצין. ב-3 ביולי 1996 בהצבעה בסיבוב השני של הבחירות לנשיאות זיוגאנוב גרף 40.31% תמיכה מהמצביעים, אך הפסיד ליריבו. באוגוסט 1996 הוא נבחר ליו"ר המועצה המתאמת של האיחוד הפטריוטי של העם הרוסי, הכוללת מפלגות ותנועות שתמכו בו בבחירות לנשיאות. בתחילת 1997, ערער על סמכותו של ילצין ותבע ממנו להתפטר מתפקיד הנשיא, בשל חוסר יכולתו הפיזית למלא את התפקיד. בהצהרה דומה, דחק את כל התנועות הפוליטיות במדינה שלא לנקוט בפעולות שיחליש את סמכות המדינה בשלטון הפדרלי המרכזי ובשלטון המקומי.
במרץ 1998, שוב קרא להדיח את ילצין ובאוגוסט 1998, גברה התנגדותו כשניסה יחד עם מפלגות השמאל להתנגד לכל מינויי ראשי הממשלה של ילצין, מויקטור צ'רנומירדין ועד יבגני פרימקוב.
ב-19 בדצמבר 1999 נבחר למושב השלישי של הדומה הממלכתית ברשימה הפדרלית של המפלגה הקומוניסטית.
מאז שנת 2000
בשנת 2000, שוב רץ לנשיאות. מצע הבחירות שלו הכיל הבטחות לתת את כל המשאבים הטבעיים של המדינה ולהשכירן באופן שווה לכל אזרחי המדינה, כדי להשיב את מונופול המדינה על הוודקה והטבק, הוא הבטיח שכר הגון לכל, הזכות לטיפול רפואי וחינוך חינם, והבטיח כי ישאף להוריד את המיסוי על הייצור, כדי לסייע לענפי הטכנולוגיה, הוא הציע לתקן את החוקה כדי להפוך את המדינה לרפובליקה פרלמנטרית - אך מצעו הביא לו בבחירות בשנת 2000, תמיכה של 29.21% מהקולות בלבד והוא סיים שוב במקום השני, הפעם אחרי ולדימיר פוטין.
בינואר 2001, בישיבת המליאה של המפלגה, הוא נבחר שוב ליו"ר המפלגה הקומוניסטית.
בשנת 2003 הוא נבחר למושב הרביעי של הדומה הממלכתית ובשנת 2007 התמנה לסגן יושב ראש הדומה הממלכתית.
בבחירות לנשיאות בשנת 2004 בחר שלא להתמודד ובמקומו המפלגה הקומוניסטית הריצה את ניקולאי חאריטונוב.
בשנת 2004 יצא לאור ספרו של זיוגאנוב "על רוסים ועל רוסיה", שבו הצהיר על הצורך של כל הפטריוטים והקומוניסטים להגן על רוסיה. בספר זה הציע את הטענות בדבר תחיית השוביניזם רוסי.
בשנת 2006 הציע את הכדאיות של פרויקט "מדיניות חוץ ופנים חדשה" והמליץ ​לאמץ את מודל מדיניות החוץ הכוחנית של בלארוס, וסין. לצד זה פעל עם בכירים במפלגה לעדכן את שיטות הפצת האידאולוגיה והתעמולה של המפלגה, בין השאר גם באמצעות הודעות SMS.
בבחירות לנשיאות בשנת 2008 שב זיוגאנוב להתמודד על התפקיד וסיים במקום השני אחרי דמיטרי מדבדב (על פי נתונים רשמיים, יותר מ-13 מיליון איש הצביעו עבורו, או 17.72% אחוזי תמיכה).
בנובמבר 2008, כאשר המשבר הכלכלי העולמי התגלגל לפתחה של רוסיה זיוגאנוב הציע תוכנית ליציאה מהמשבר באמצעות הלאמת חברות ועסקים גדולים.
ב-17 במרץ 2009 ביקר זיוגאנוב את הממשלה בחריפות, באומרו כי "התעצמות המשבר הכלכלי באחרוניה היא על רקע השחיתות השלטונית המלוכלכת". זיוגאנוב גם לא חסך ביקורת נגד פוטין עצמו והנשיא מדמדב וטען כי הקשר ביניהם הוא הרבה מעבר לקשר שבין נשיא לראש ממשלתו, אלא יותר כבין ראש ממשלה ונשיאו, כעקיצה לכך שפוטין הוא השולט במדינה ולא הנשיא, כמצוטט בחוקה.
אל דימיולה
אל לורנס דימיולה (באנגלית: Al Laurence Di Meola; נולד ב-22 ביולי 1954 בג'רזי סיטי ניו ג'רזי) הוא גיטריסט איטלקי-אמריקאי המנגן בסגנונות ג'אז לטיני ופיוז'ן.
גנאדי זיוגאנוב
מאז שנת 2000
זיוגאנוב התמודד לתפקיד הנשיא גם בבחירות לנשיאות בשנת 2012, זכה ב-17% מהקולות והגיע למקום השני.
אל דימיולה
ביוגרפיה
דימיולה נולד בברגנפילד ניו ג'רזי, למשפחה ממוצא איטלקי. כשהיה בן שמונה קיבל השראה מאלביס פרסלי והתחיל לנגן בגיטרה. המורה שלו כיוון אותו לנגן סטנדרטים של ג'אז. דימיולה סיפר כי הושפע מגיטריסטי הג'אז ג'ורג' בנסון וקני בורל ומנגני הבלוגראס קלרנס וייט ודוק ווטסון. את ההשפעה הלטינית ספג במועדוני סלסה שהלך אליהם בנעוריו.
גנאדי זיוגאנוב
מאז שנת 2000
בבחירות לנשיאות בשנת 2018, המפלגה הקומוניסטית סירבה להריץ אותו כמועמד מטעמה, במקומו הורץ פאבל גרודינין.
אל דימיולה
ביוגרפיה
בשנת 1971 הוא החל ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון, מסצ'וסטס. בשנת 1974, כשהיה בן 19, שכר אותו צ'יק קוריאה להחליף את ביל קונורס בלהקת הפיוז'ן החלוצית "Return To Forever" עם סטנלי קלארק ולני וייט. הוא הקליט שלושה אלבומים עם הלהקה, ועזר לרביעייה להשיג את הצלחתה המסחרית הגדולה ביותר – כל שלושת האלבומים היו בין 40 המובילים בטבלת בילבורד 200 בארצות הברית.
גנאדי זיוגאנוב
הביקורת כלפיו
האופוזיציה הליברלית עצמה אינה חוסכת בביקורת כלפי זיוגאנוב ומפלגתו וטוענת כי זיוגאנוב ומפלגתו היא "חיקוי אופוזיציוני", המשמשת כאופוזיציה רשמית מטעם המדינה ולא אופוזיציה אמיתית ולכן המפלגה ונציגיה לא נרדפים על ידי השלטונות כמו האופוזיציה הליברלית. עם זאת, חבר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, סרגיי אובוחוב, טען כי אין יחס מועדף כלפי המפלגה הקומוניסטית וכעת היא נמצאת תחת לחץ על מנת שהקומוניסטים לא יקיימו פגישות במחוזות השלטון המקומי.
אל דימיולה
ביוגרפיה
בשנת 1976 התפרקה "Return To Forever" ודימיולה החל להקליט אלבומי סולו שכללו מיזוג של ג'אז, פלמנקו ומוזיקה ים תיכונית. אלבומו "Elegant Gypsy" הגיע למעמד של אלבום זהב בארצות הברית. בשנת 1980 הקליט את אלבום ההופעה החיה האקוסטית "Friday Night in San Francisco" עם פאקו דה לוסיה וג'ון מקלפלין. אלבום שזכה להכרה עולמית, נמכר ביותר משני מיליון עותקים ברחבי העולם, ונחשב לאחד מאלבומי הגיטרה האקוסטית המשפיעים בכל הזמנים.
גנאדי זיוגאנוב
הביקורת כלפיו
זיוגאנוב ספג ביקורת הן מהליברלים והן מהקומוניסטים.
אל דימיולה
ביוגרפיה
בתחילת דרכו, כפי שעולה באלבום הסולו הראשון שלו Land of the Midnight Sun" 1976", היה דימיולה ידוע בשליטתו הטכנית ובקומפוזיציות המהירות והמורכבות שלו. אך גם באלבומיו המוקדמים החל לחקור תרבויות ים תיכוניות וז'אנרים אקוסטיים כמו פלמנקו. דוגמאות בולטות הן "סאנדנס ים תיכוני" ו"גברת רומא, אחות ברזיל "מתוך האלבום "Elegant Gypsy". אלבומיו המוקדמים היו בעלי השפעה בקרב גיטריסטי רוק וג'אז. באלבום Scenario מ-1983 הוא בחן את הצד האלקטרוני של הג'אז בשיתוף פעולה עם הקלידן יאן האמר. החל מהשינוי הזה, הוא הרחיב עוד את אופקיו באלבום האקוסטי Cielo e Terra, הוא החל לשלב סינתיסייזר גיטרות באלבומי אמצע שנות השמונים כמו Soaring Through a Dream. בשנות התשעים הקליט דימיולה אלבומים קרובים יותר למוזיקה עולמית ולסגנונות לטיניים מודרניים מאשר לג'אז. יוצא מן הכלל הבולט היה האלבום Kiss My Axe מ-1991, שהגיע למקום השני במצעד אלבומי הג'אז בארצות הברית.
גנאדי זיוגאנוב
חייו האישיים
על פי דיווחי התקשורת, זיוגאנוב אוהב לשחק כדורעף וביליארד, והוא אוהד גדול של אתלטיקה, כדורעף וטריאתלון. מקום המנוחה המועדף עליו הוא עיר הנופש קיסלובודסק שבקווקז. זיוגאנוב מתגורר בדירה במרכז מוסקבה.
אל דימיולה
ביוגרפיה
דימיולה שיתף פעולה עם אמנים כמו הבסיסט סטנלי קלארק, עזיזה מוסטפא זאדה, הכנר ז'אן-לוק פונטי ופול סיימון.
גנאדי זיוגאנוב
חייו האישיים
הוא נשוי ואב לבן ובת.
אל דימיולה
פרסים והוקרה
דימיולה זכה ארבע פעמים ברציפות בפרס גיטריסט הג'אז הטוב ביותר בסקר שערך המגזין "Guitar Player".
גנאדי זיוגאנוב
חייו האישיים
הוא מעוטר על ידי עיטור הכבוד. ב-2008 הוענקה לו מדליית הידידות מטעם רפובליקת קובה.
אל דימיולה
הופעות בישראל
מאז שנות ה-80 הופיע אל דימיולה בישראל כמה פעמים.
בפברואר 1991, במהלך מלחמת המפרץ ערך בישראל סיבוב הופעות עם דויד ברוזה.
בנובמבר 2001, הופיע בישראל בפעם הרביעית במסגרת פסטיבל ג'אז תל אביב. ב-2016 הגיע שוב להופיע בפסטיבל ג'אז תל אביב.
ב-2003 הגיע לסיבוב הופעות בישראל שכלל שמונה הופעות. ב-2007 הגיע לשבע הופעות בישראל.
צבי מריאנסקי
צבי מריאנסקי (נולד ב-27 ביולי 1939) עבד כקברניט בחברות הספנות צים ו'גדות ים'. שירת בחיל הים הישראלי בסדיר ובמילואים וסיים את השירות בדרגת רב-סרן. בתפקידו הבכיר בחברת צים התמנה למפקח ימי ראשי של החברה. במקביל עבד כבוחן לכול דרגות הסיפון במשרד התחבורה, הדריך במכון להכשרת ימאים, ניהל קורס צף לקציני-ים באניית צים, היה חבר בבית הדין המשמעתי לימאים, יו"ר וחבר בוועדות ממלכתיות העוסקות בספנות. תואר ראשון ושני מאוניברסיטת חיפה ותואר שלישי מארצות הברית.
ילדות והישרדות
משפחת האם מרים בעלת שורשים עמוקים של דורות בוילנה. סבה היה הרב הגאון ניסן ברוידא היה פרשן משניות ופעיל בתנועת החסידות בפלג שדגל בציונות ושאיפה למולדת בארץ ישראל. היה רב ראשי במספר עיירות ונציג ליטה בקונגרס הציוני הרביעי בלונדון שם הכיר את תיאודור הרצל והיה מאז בקשרים אתו. כנהוג אצל היהודים באותם הימים עסקה הסבתא מטילדה בוטקביץ' בכלכלת המשפחה. היא הייתה אישה אמידה ובעלת תחנת רכבת לייצוא ושיווק עצים מליטה לאירופה, בה עבדו עשרות מקומיים. יחסה האישי התומך אליהם יצר יחס אוהד כלפיה. זיכרון זה גרם להם לסייע למשפחת בתה ולהצלתה מהשמדה. האב מתתיהו מריאנשטרס למד באוניברסיטת וילנה והוסמך בשלושה תוארי דוקטור לרפואה, ביניהם לרינגולוגיה ופיזיותרפיה ואף דיבר במספר שפות אירופיות. בווילנה פגש את האם מרים שלמדה מוזיקה. לאחר נישואי הזוג, עברה המשפחה לוורשה שם עסק האב ברפואה והאם התמחתה ביצירות מאת פרדריק שופן לפסנתר.