cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'יימס איירדל
המהפכה האמריקאית
לאחר פרוץ המהפכה האמריקאית, סייע איירדל לארגן את מערכת המשפט של קרוליינה הצפונית, וב-1778 הוא נבחר לשופט בבית המשפט העליון של המדינה. הקריירה שלו התקדמה כאשר הוא מונה למספר תפקידים פוליטיים ושיפוטיים במדינה, כולל תפקיד התובע הכללי של המדינה, תפקיד בו הוא שימש בשנים 1779–1781. ב-1787 בחרה בו האספה המדינתית כחבר בוועדה לליקוט ובחינה מחדש של חוקי המדינה. ב-1791 הוא השלים את מלאכתו.
לאחר המהפכה מנעו ממנו קשיים פיננסיים לשמש כנציג לוועידת החוקה בפילדלפיה, והוא התכתב באופן סדיר עם נציגי המדינה לוועידה. איירדל היה מנהיג הפדרליסטים בקרוליינה הצפונית ותומך נלהב של החוקה המוצעת. בוועידה שהתכנסה ב-1788 בהילסבורו, הוא קידם ללא הצלחה את אשרור החוקה. לאחר כישלון אשרור החוקה בוועידה, הוא המשיך לקדם את הנושא, והצטרף לויליאם דייווי בפרסום הדיונים בוועידה על חשבונם בכל רחבי המדינה. מאוחר יותר אשררה קרוליינה הצפונית את החוקה לאחר שהקונגרס תיקן אותה בהוספת מגילת הזכויות.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית
ב-8 בפברואר 1790 מינה הנשיא ג'ורג' וושינגטון את איירדל כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית וב-12 במאי אותה שנה אושר המינוי על ידי הסנאט של ארצות הברית ובאותו יום הוא נכנס לכהונתו. בגיל 38 היה איירדל צעיר שופטי בית המשפט העליון באותה עת.
עומס התיקים על בית המשפט היה קל באותה תקופה. למעשה לא דן בית המשפט בתיק הראשון שלו עד 1791, כאשר קיבל את פסק הדין "וטס נגד בארנס". ההחלטה בתיק זה התקבלה פה אחד, אך איירדל ביקש שהקונגרס ישנה את החוק הנוקשה שעל בסיסו התקבל פסק הדין. השופטים התכנסו פעמיים בשנה בלבד כדי לשמוע עתירות וקיימים רק קומץ של תיקים שנכתבו בהם חוות דעת של איירדל בשנותיו על כס השיפוט, מתוכם שני המשמעותיים ביותר היו:
בפסק הדין קולדר, שהתקבל פה אחד, קבע בית המשפט שהסעיף בחוק נגע רק למשפט הפלילי, והחליט שהצעד של בית המחוקקים לא נגד את החוקה. חשוב מכך, פסק דין זה העלה את השאלה אם כללי הצדק הטבעי מהווים חוק. דעתו של איירדל הייתה שרק הצעדים של המדינה שבמפורש הפרו סעיפים כתובים של החוקה יכולים להיחשב כבטלים. הוא הצהיר, "כללי הצדק הטבעי לא מוסדרים על ידי אמת מידה קבועה; האנשים הטובים והטהורים ביותר חלוקים על הנושא; וכל מה שבית המשפט יכול לומר כיאות במקרה כזה, יהיה שבית המחוקקים, שברשותו זכות שווה לחוות את דעתו, העביר חוק שעל פי דעת השופטים, סתר את העקרונות המופשטים של כללי הצדק הטבעי". חוקרים הפנו למאמרו של איירדל "אל הציבור" (To The Public) כאחת ההגנות הברורות והמנומקות ביותר לביקורת השיפוטית.
חוות דעתו של איירדל בפסק דין קולדר סייע לבסס את עקרון הביקורת השיפוטית חמש שנים לפני שהיא הועמדה למבחן בפסק דין מרבורי נגד מדיסון ב-1803. בית המשפט העליון הלך בעקבות גישתו של איירדל בכל שנותיו מאז.
דרישתו של איירדל לחבר מושבעים גדול במשפטי מרד פרייז מצוטטת לעיתים קרובות כעדות לכך שכוונת מנסחי התיקון הראשון לחוקה הייתה להגביל את היקפו לחופש מצנזורה מוקדמת. הוא שיבח את הפירוש הצר של ויליאם בלקסטון לחופש העיתונות, וציין שמנסחי התיקון היו מועדים לעבודתו של בלקסטון והעיר ש"אם ההסבר שלו לא היה משביע רצון, אני מניח שהתיקון היה מנוסח בקפידה רבה יותר, כדי להבטיח שלא תהיה שגיאה אפשרית כלשהי".
עמדותיו בנוגע לעבדות
השקפותיו של איירדל בנוגע לעבדות בארצות הברית תאמו לדעותיהם של בני זמנו, תומאס ג'פרסון וג'ורג' וושינגטון, שגינו את העבדות בגלוי בעוד שהם החזיקו בבעלותם עבדים.
כעורך דין, העניק איירדל סיוע משפטי הן למתנגדי העבדות והן לתומכיה. ב-1777 סיפקו איירדל וידידו ויליאם הופר סיוע משפטי ליותר מ-40 עבדים לשעבר שקיבלו את חירותם מקווייקרים בצפון-מזרח קרוליינה הצפונית לאחר שהאספה הכללית של המדינה הורתה על שעבודם ומכירתם מחדש של עבדים אלו. ב-1769 סייע איירדל לאביו, תומאס איירדל, במכירת עבד נמלט.
דעותיו על סעיף יבוא העבדים בחוקה
איירדל התייחס להתנגדותו של נציג וירג'יניה בוועידת החוקה, ג'ורג' מייסון, לפרק 1, חלק תשיעי, סעיף 1 לחוקה (סעיף הסחר בעבדים), שהייתה על רקע מעשי. איירדל האמין שלא ניתן יהיה לקבל את אשרורן של קרוליינה הדרומית ושל ג'ורג'יה ללא הכללת סעיף כזה בחוקה, בכותבו, "המצב שלנו... הופך את נשיאת הנגע הזה כמות שהוא לחיונית".
בעוד שאיירדל האמין ש"טובת האנושות" תקודם באמצעות ביטול העבדות, שסחר העבדים התקיים זמן רב מדי "לכבודה של האנשות ולאלו שדואגים לה", ושביטול העבדות "ישמח כל נפש נדיבה וכל מי שהטבע האנושי חשוב לו", הוא האמין שאשרור החוקה יסלול את הנתיב לביטול העבדות בטווח הארוך ושאלמלא שביעות רצונם מהחוקה, מדינות כמו קרוליינה הדרומית וג'ורג'יה לעולם לא יסללו את הדרך לביטול העבדות. לפיכך, גם בטווח הארוך, סעיף ביטול סחר העבדים "יהווה דוגמה לאנושות".
"בפרק הזמן בין אשרור החוקה לבין ביטול העבדות", כתב איירדל, "הצעדים השיפוטיים בנוגע לעבדות בארצות הברית צריכים להיות מוסדרים בין ההכרה האישית לבין האל".
עבדות בחייו האישיים
ב-1793 כאשר עברה משפחת איירדל מפילדלפיה לאדנטון, קרוליינה הצפונית, שחרר איירדל את פיטר יחד עם שני עבדים נוספים. פיטר היה לחוטב עצים לאחר שחרורו ואיירדל נהג לשכור את שירותיו באופן קבוע.
שנותיו האחרונות
חוק השיפוט של 1789 חילק את ארצות הברית ל-13 מחוזות שיפוט, כשבכל אחד מהן היה בית משפט ששכן בעיר מרכזית. הוא גם קבע שלושה סבבי שיפוט, אחד במזרחי, אחד במרכז, ואחד בדרום ארצות הברית. שלא כמו בית המשפט העליון המודרני, ששופטיו ישבו יחדיו בוושינגטון הבירה והחליטו על פסקי דין, נדרשו שופטי בית המשפט העליון ל"סבבי רכיבה", שבהם הם שמעו תיקים ועתירות פעמיים בשנה. בעיקר בשל עומס הנסיעות הכבד שהוטל על איירדל, התרופפה בריאותו.
ג'יימס איירדל נפטר בגיל 48, ב-20 באוקטובר 1799 באדנטון, קרוליינה הצפונית. על שמו נקרא מחוז בקרוליינה הצפונית. במלחמת העולם נקראה על שמו אחת מאוניות ליברטי. ביתו של איירדל באדנטון נרשם ב-1970 במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
הנס פון קסטר
הנס לודוויג ריימונד פון קסטר (בגרמנית: Hans Ludwig Raimund von Koester; 29 באפריל 1844 – 21 בפברואר 1928) היה קצין צי גרמני ששירת בצי הפרוסי ולאחר מכן בצי הקיסרי הגרמני. הוא פרש כגרוס-אדמירל.
ביוגרפיה
נולד בשם הנס לודוויג ריימונד קסטר ב-29 באפריל 1844 בשוורין, מקלנבורג-שוורין, והוא נכנס לצי הפרוסי כצוער ב-21 ביוני 1859. הייתה לו קריירה פעילה בצי, שהפך לצי הקונפדרציה הצפון-גרמנית ב-1866, ולאחר מכן לצי הקיסרי הגרמני ב-1871. הפיקוד הראשון שלו היה הבריג הימי אונדינה, שאותו לקח למסע בן 15 חודשים לצפון, מרכז ודרום אמריקה בשנים 1874–1875. הוא הועלה לדרגת קורבטנקפיטן (לוטננט קומנדר) בשנת 1875, לאחר מכן שובץ על ספינות אימונים שונות, האחרונה שבהן הייתה הסיירת-פריגטה פרינץ אדלברט, שאותה לקח לשייט סביב העולם מ-1878 עד 1880. קסטר הועלה לדרגת קפיטן צור זי ב-1881. הוא מונה למפקד הפריגטת מפרש ניובה בשנת 1883, ולאחר מכן קיבל את הפיקוד על קורבטה משוריינת וירטמברג ב-1884. בשנת 1887 הוא מונה למפקד הפריגטה משוריינת - לימים סיירת משוריינת קניג וילהלם, במשך זמן רב הספינה הגדולה ביותר בצי.
הוא הועלה לדרגת קונטר-אדמירל ב-1889, ויצה-אדמירל ב-1892, ואדמירל מלא ב-1897. כממלא מקום המפקד העליון במקום האדמירל החולה אדוארד פון קנור, הוא שלח את שייטת מזרח אסיה הגרמנית בפיקודו של אוטו פון דידריץ' לאזור חצי האי שאנדונג בסתיו 1897, ונתן את ההוראה להשתלט על אזור קיאוטשו בנובמבר. הוא מונה לתפקיד הטקסי של Generalinspekteur der Marine (המפקח הכללי של הצי) ב-1899, אך שמר על תפקידו כמפקד התחנה הימית של קיל עד 1903. בשנת 1900, הוא סייע לחשיפת ההיערכות והאיוש הגרועים של מטה האדמירליות הגרמנית הקיסרית בפיקודו של דידריץ', ש"היתה איום על הביטחון הלאומי". עם זאת, יחד עם ויצה-אדמירל אוגוסט פון תומסן (מפקד הדיוויזיה הימית הראשונה בווילהלמסהאפן), הוא התנגד נחרצות לפתרון שהציע דידריץ': הגדלת גודלו של מטה האדמירליות, יצירת מדור מודיעין נפרד והעברת מכללת המלחמה הימית (Marineacademie) לברלין. בינתיים, הוא הועלה לאצולה הגרמנית בשנת 1900 בשם הנס פון קסטר.
ב-18 בספטמבר 1902 הוא עוטר בעיטור מסדר העיט השחור. קסטר זכה בתוספת 'יהלומים' של מסדר זה ב-21 ביוני 1909.
קסטר הפך לקצין הצי הגרמני הראשון בשירות פעיל שהגיע לדרגת גרוס-אדמירל ב-28 ביוני 1905; הקודמים שקיבלו דרגה זו היו הקייזר וילהלם השני ואוסקר השני, מלך שוודיה (שניהם ב-1901). כחבר לכל החיים בבית הלורדים הפרוסי (Herrenhaus) ב-17 בספטמבר 1905, קסטר פרש לגמלאות לפי בקשתו שלו ב-31 בדצמבר 1906.
נבחר לנשיא ה-Deutsche Flottenverein (איגוד הצי הגרמני) ב-1908, הוא מילא תפקיד זה עד אוקטובר 1919; לאחר מכן היה נשיא כבוד. בתפקיד זה הוא פעל בשיתוף פעולה הדוק עם האדמירל אלפרד פון טירפיץ כדי להעלות את התמיכה הציבורית בצי על ידי קידום "זירה ציבורית" עם פעילויות הקשורות לצי כגון השקת ספינות, שהפכו משוכללות ביותר לאחר 1900. הוא ייצג את גרמניה בחגיגת הדסון-פולטון בניו יורק, 25 בספטמבר–11 באוקטובר 1909. הוא הפך לאזרח כבוד של קיל ביום הולדתו ה-70, ב-29 באפריל 1914, קסטר פעל במהלך מלחמת העולם הראשונה כנציג הצי למען ביטוח בריאות. בשנים 1916–1917 הוא היה תומך נלהב של לוחמת צוללות בלתי מוגבלת.
קסטר נפטר בקיל ב-21 בפברואר 1928 בגיל 83. הוא נקבר בבית העלמין נורדפרידהוף.
תענית כ' בסיוון
תענית כ' בסיוון היא תענית ציבור שנקבעה ליום כ' בסיוון על ידי רבנו תם לזכר עלילת הדם בבלואה, ואשר חודשה לאחר פרעות רינדפלייש, ושוב בתקופה מאוחרת על ידי מנהיגי ועד ארבע ארצות בעקבות גזירות ת"ח ות"ט. יש המציינים את תענית זו כתענית הציבור המאוחרת ביותר שנקבעה בהיסטוריה היהודית. כיום היא אינה נהוגה באופן ציבורי, אך קיימות קהילות הנוהגות לומר ביום זה סליחות בציבור.
לאחר עלילת הדם בבלואה
בין הפוגרומים שעברו על יהדות צרפת בין מסע הצלב השני למסע הצלב השלישי, בולטת עלילת הדם בבלואה, שהתרחשה בכ' בסיוון ד'תתקל"א (1171). במסגרת עלילה זו הועלו על המוקד מעל 30 יהודים. גדולי צרפת שבאותו הדור, ובהם רבנו תם (שנפטר כשבועיים לאחר אותו המאורע), רבי יצחק בן מאיר ורבי יעקב מאורליינש, קבעו את אותו היום ליום של תענית ציבור. בנוסח המכתב שנכתב ונשלח לקהילות השונות על ידי רבנו תם נאמר כי:
אף על פי שעלילה זו לא הייתה עלילת הדם הראשונה באותה התקופה, נקבעה תענית כוללת דווקא על עלילה זו. משערים, שהסיבה לכך היא שזו הייתה הפעם הראשונה שבה העלילה גובתה בידי השלטונות, וההרוגים לא נהרגו בפוגרום עממי, אלא בהוצאה להורג רשמית.
בדורות הבאים התרופף קיום התענית ביום זה, וכנראה השתכח לגמרי.
לאחר פרעות רינדפלייש
יש שכתבו כי התענית התחדשה לאחר פרעות רינדפלייש. בפרעות רינדפלייש נחרבו קהילות יהודיות רבות ונהרגו כ-20,000 יהודים במהלך הקיץ של שנת ה'נ"ח וראשית שנת ה'נ"ט (או 1298 לספירה הלועזית). על פרעות אלו חוברו מספר קינות, ואחת מהן נוספה לסדר הסליחות של כ' בסיוון: קינת "אספדה ואילילה ואספוק כף בנפש מרה" של רבי תמר בן מנחם העלוב. מנהג התענית נחלש שוב במהלך מאות השנים שלאחר מכן.
אולם, יש המפקפקים בכך שתענית כ' בסיוון נקבעה שוב לאחר פרעות רינדפלייש.
לאחר גזירות ת"ח ות"ט
יום התענית התחדש במשנה תוקף לאחר גזירות ת"ח-ת"ט, בהן נהרגו אלפי יהודים בעת הפוגרומים של אותן השנים, ומספר רב יותר בהמשך אותה התקופה. באספה השנתית של ועד ארבע ארצות שנערכה באדר א' ה'ת"י (פברואר 1650) בלובלין, הוחלט על קביעת יום כ' בסיוון ליום תענית לזכר הפוגרומים. יום כ' בסיוון נבחר כיום התענית, על כך שבו נכבשה העיר נמירוב (כיום באוקראינה) על ידי ההאטמאנים הקוזאקים בשנת ה'ת"ח (10 ביוני, או 31 במאי לפי הלוח היוליאני שהיה נהוג באותו הזמן והמקום, 1648); לאחר הכיבוש נטבחו רבים מיהודי נמירוב והסביבה. הטבח בנמירוב, שהיה הטבח ההמוני הראשון במהלך פרעות ת"ח ות"ט השפיע קשות על יהדות מזרח אירופה והיה הרקע לקביעת יום התענית. בקינות שחוברו ליום זה, מוזכר כי גם בשדה לבן נערך פוגרום בתאריך זה. בנוסף לכך, עלילת הדם בבלואה שאירעה באותו היום (ראו לעיל: לאחר עלילת הדם בבלואה), שימשה אף היא כסיבת קביעת התאריך, כפי שהוזכר בפנקס הוועד:
התענית נקבעה מתחילתה כתענית ציבור בעלת תוקף קל יותר משאר תעניות (ראו להלן: דיני התענית).
החלטת ועד ארבע ארצות הייתה תקפה לארצות שהרכיבו את הוועד (היה זה לרוב בשטחים החופפים לשלטונות פולין). כך לדוגמה ליטא, שפרשה מהוועד כשני עשורים לפני כן, לא חויבה להחלטה זו. רבי שבתי הכהן, שהתגורר באותן השנים מחוץ לתחומי ועד ארבע ארצות, קיבל על עצמו באופן אישי את התענית, וקבע אותה גם לצאצאיו כחובה.
עם פירוק ועד ארבע ארצות בשנת ה'תקכ"ד (1764), החלה תקנה זו להתרופף. רבי ישכר תמר מציין מסורת כי מלכתחילה קביעת התענית הייתה רק עד תחילת המאה השישית לאלף השישי (שנת ה'תק"א). עוד הוא כותב שמשנת ה'ת"ר בטלה התענית בכל פולין, ואמרו שקבלה בידם שקביעת הצום הייתה רק עד שנה זו. הוא מסביר הגבלה זו בכך שאסור להוסיף תענית קבועה לדורות. רבי ישראל מאיר הכהן מציין כי בזמנו אין מתענים אלא מעטים, ורבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין בספרו "ערוך השולחן" לא הזכיר את התענית כלל. גם לאחר התמעטות מספר המתענים, בקהילות רבות בפולין ובאוקראינה המשיכו באמירת הסליחות גם אלה שלא התענו. באודסה נהגו לומר את הסליחות עד לשנות ה-50 של המאה ה-20, ואז אסר השלטון הסובייטי את אמירתן, משום שחמלניצקי נחשב באוקראינה הסובייטית כגיבור לאומי.
כיום אין התענית נהוגה באופן ציבורי, אך ישנם יחידים שנהגו להתענות באופן פרטי. במספר קהילות נוהגים להמשיך לומר בה סליחות בציבור, כמו חסידות בעלז, חסידות סקווירא וחסידות פאפא. אף בקהילות בהן אין מתענים ואין אומרים סליחות, יש שהורו שראוי להימנע מלערוך נישואין ביום זה, לעבור לדירה חדשה, או לנסוע לטיול ולחוף הים.
רבי מנשה קליין הסביר את התרופפות התענית בכך שמריבוי הגזירות והצרות שעברו על ישראל, קשה על הציבור לזכור את כל אותן הצרות בכל שנה ושנה
דיני התענית
בהחלטת ועד ארבע ארצות נקבע כי גיל החייבים בתענית הוא מ-18 ואילך לזכר, ומ-15 ואילך לנקבה (זאת לעומת שאר תעניות, שבהן מחויבים מגיל מצוות: גיל 13 לזכר, וגיל 12 לנקבה). למרות זאת, במשך הדורות, היו תקופות שנהגו שמתענים גם נערים מגיל בר מצווה ובת מצווה. לעיתים נהגו גם נשים מעוברות ומיניקות להתענות, אך לדעת רבי אברהם דוד מבוטשאטש, זהו מנהג טעות.
שמעון נחמני
שמעון נחמני הוא קצין משטרה ישראלי בדרגת תת-ניצב, המכהן כסגן ראש אגף המבצעים.
תענית כ' בסיוון
דיני התענית
במקור, תענית זו נחשבה כתענית ציבור גמורה, ולכן הורו הפוסקים שיש לקרוא בתורה בתפילת שחרית ובתפילת מנחה של יום כ' בסיוון בפרשת "ויחל", ואף אם הוא חל ביום שני, דוחים את קריאת פרשת השבוע מפני קריאת התענית. אולם, בתקופה מאוחרת יותר, כאשר התמעטו המתענים, כבר לא נדונה התענית כתענית ציבור גמורה, ולכן הורו הפוסקים שלא לדחות את קריאת פרשת השבוע אם חלה התענית ביום שני.
שמעון נחמני
ביוגרפיה
נחמני התגייס למשטרה ב-1990. שירת כסייר במרחב ירקון וב-1995 סיים קורס קצינים. שימש מפקד יס"מ של מרחב הירקון, ובשנים 2007–2010 שימש מפקד תחנת שדרות. בהמשך שירת כקצין אג"ם של מרחב איילון, קצין אג"ם של מרחב ירקון וראש מחלקת המבצעים באגף השיטור והמבצעים. בנובמבר 2017 מונה למפקד מרחב לכיש.
תענית כ' בסיוון
דיני התענית
רבי אלכסנדר זיסקינד מהוראדנא (בעל "יסוד ושורש העבודה") מציין את אופי יום זה:.
על מאורעות נוספים
התענית שבה וחודשה במקומות שונים על פי מאורעות שהתרחשו בהם, לעיתים באופן חד-פעמי. בשנת תרע"ז, באמצע מלחמת העולם הראשונה, קבעו ועד רבני לונדון יום זה כיום צום על אסונות המלחמה. עם סיום המלחמה, בשנת ה'תרע"ט, פרסמה אגודת ישראל בפולין ("שלומי אמוני ישראל") ביומון החרדי דער יוד קריאה לתענית כ' בסיוון רבתי בעקבות תוצאות המלחמה ברחבי העולם היהודי באירופה. על קריאה זו חתמו כמאה רבנים ואדמו"רים מכל רחבי הקשת החרדית. העיתון פרסם גם את דיני היום והתענית ואת נוסח הסליחות ליום זה. כחצי שנה לאחר מכן, נקבע צום ביום זה בקריבה אוזרו לאחר הפוגרום שהתרחש בה בב' בטבת תר"ף (24 בדצמבר 1919), בו נהרגו כ-600 מיהודי העיירה, וכ-1,000 נפצעו.
שמעון נחמני
ביוגרפיה
ב-2020 מונה לראש חטיבת המבצעים בדרגת תת-ניצב. ב-2022 מונה לסגן ראש אגף המבצעים.
תענית כ' בסיוון
על מאורעות נוספים
לאחר השואה קבעו רבני הונגריה תענית ביום זה, לאחר שיהודי הונגריה נשלחו בהמוניהם להשמדה באושוויץ בשנת ה'תש"ד. בסידור סליחות שיצא בבודפשט לאחר מלחמת העולם השנייה, נכתב על ידי רבני הונגריה כי . האדמו"ר מבעלז, רבי ישכר דוב רוקח, הורה לחסידיו להוסיף ביום זה אל מלא רחמים מיוחד לזכר הרוגי השואה.
אמנת הנשק הביולוגי
[[קובץ:BWC Participation.svg|250px|ממוזער|שמאל| הצדדים לאמנת הנשק הביולוגי
תענית כ' בסיוון
קינות וסליחות
קיימות סליחות רבות ליום כ' בסיוון, בין מאלו שחוברו על רקע עלילת הדם בבלואה ובין מאלו שחוברו על רקע גזירות ת"ח ות"ט. חלק גדול מהן נכתבו על ידי גדולי ישראל, כמו רבי יום-טוב ליפמן הלר (בעל ה"תוספות יום טוב"), רבי שבתי כהן ("הש"ך") ורבי שבתי שפטל הלוי הורוביץ (בן השל"ה). כשנתבקש רבי יום-טוב הלר לחבר סליחות על המאורע, הוא העדיף שלא לעשות זאת, אלא ללקט סליחות שנושאן הוא גזרות מתוך אוסף הסליחות הקיים, בחלקן כאלה שנתחברו על עלילת בלוייש. לאלה הוסיף רק פיוט 'חטאנו' משלו. בניגוד לכך, הש"ך דווקא בחר לחבר סליחות חדשות משלו. במנהג פולין נתקבל סדר רבי יום-טוב ליפמן הלר, ובמנהג ליטא התקבל סדר הש"ך.
אמנת הנשק הביולוגי
]] האמנה על איסור הפיתוח, יצור ואגירה של כלי נשק בקטריולוגיים (ביולוגיים) ורעלנים ועל השמדתם (באנגלית: The Convention on the Prohibition of the Development, Production and Stockpiling of Bacteriological (Biological) and Toxin Weapons and on their Destruction, ר"ת BWC) הידועה בשם אמנת הנשק הביולוגי, הייתה ההסכם הבינלאומי הראשון לפירוק נשק האוסר על יצור קטגוריה שלמה של כלי נשק. ההסכם הוא פרי מאמצים ממושכים של הקהילה הבינלאומית ליצירת מנגנון משפטי חדש אשר יתווסף לפרוטוקול ז'נבה משנת 1925.
תענית כ' בסיוון
קינות וסליחות
בין הסליחות שתוקנו ליום זה או שנאמרו בו:
שמעון נחמני
ביוגרפיה
נשוי ואב לחמישה. בעל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בהתנהגות ארגונית.
אמנת הנשק הביולוגי
האמנה נפתחה לחתימת מדינות ב-10 באפריל 1972 ונכנסה לתוקף ב-26 במרץ 1975, לאחר ש-22 ממשלות הגישו את מסמכי אשרור האמנה. נכון לשנת 2011, 159 מדינות אשררו את אמנת הנשק הביולוגי, 15 מדינות נוספות חתמו על האמנה וטרם אשררו אותה. נכון לחודש דצמבר 2019, מדינת ישראל היא אחת מתוך 10 מדינות בלבד בעולם כולו שאינה חתומה על האמנה, ארבע מדינות נוספות חתמו על האמנה, אולם לא אשררו אותה. ישראל גם מטילה ספק ביעילות האמנה, בהיעדר מנגנון פיקוח רשמי המאפשר ניטור הפעילות במדינות החברות.
תחולת האיסור הקבוע באמנת הנשק הביולוגי מוגדר בסעיף 1. האיסור חל על כל נשק ביולוגי או רעלנים ואמצעי השימוש בהם (להוציא שימוש לצרכים רפואיים וצורכי הגנה בכמויות קטנות). בוועידות שנערכו במהלך השנים לאחר ניסוח ההסכם, אושר כי אמת המידה המנוסחת בסעיף 1 כוללת את כל ההתפתחויות המדעיות והטכנולוגיות העתידיות הרלוונטיות לאמנה. אין אלה החומרים עצמם (מרכיבי הנשק הביולוגי או רעלנים) האסורים על פי האמנה, אלא המטרות לשמן הם נמצאים בשימוש, זאת בדומה לסעיף II לאמנת הנשק הכימי. מטרות שלשמן ניתן להשתמש בחומרים ביולוגיים ורעלנים הן לצורכי מניעה, הגנה וצורכי שלום. לא ניתן לאגור כמויות שאין להן הצדקה, או שאינן עולות בקנה אחד עם שימושים אלה.
סמל העיר נס ציונה
סמל העיר נס ציונה, סמלה הרשמי של העיר נס ציונה, פורסם ב-13 בנובמבר 1958 ואושר ב-13 באפריל 1972.
תיאור הסמל
מורכב ממגן בעל שדה ירוק המוטען בפרח לבן בעל שלושה עלי כותרת. בכל עלה כותרת מוטען ציור המסמל את אחד מענפי התעשייה שכלכלו את העיר בזמן הקמתה: מתחת לפרח סרט כחול ועליו שם העיר, והם מוקפים ב-7 כוכבים מחומשים זהובים. בראש הדגל סרט בצבעי לבן-כחול-לבן-כחול-לבן. הכוכבים והדגל לוקחים מחזונו של חוזה המדינה, בנימין זאב הרצל, לדגלה של מדינת היהודים. הדגל המונף בראש הדגל מסמל גם את האירוע בו על פי המסורת הונף לראשונה דגל כחול-לבן כדגל עברי ב-1891 על ידי מיכאל הלפרן, ממייסדי העיר.
סמליל ממותג
הסמליל נועד להדגיש ערכים עליהם "הושתתה העיר": קהילה ומשפחה, שמירה על איכות סביבה והיותה "מרכז לקידום טכנולוגיה וחדשנות". הסמליל והמוטו אינם עוד בשימוש.
היסטוריה
הסמל עוצב בראשית שנות ה-50 על ידי מועצת העיר השנייה בראשותו של אליהו מירון ופורסם ב-13 בנובמבר 1958. הסמל אושר על ידי הכנסת ב-13 באפריל 1972. המוטו "נס ציונה – עיר עם לב של מושבה" הוסף בשנת 1993 עם כניסתו של יוסי שבו לתפקיד ראש העיר.
בשנת 2014 הציגה העירייה סמליל אשר משמר בפינתו הימנית-העליונה את סמל העיר המקורי. הסמליל עוצב על ידי חני עבודי, על בסיס סמל חגיגות 130 שנה להיווסדותה של העיר ותוך שימור הסמל המקורי נועד להדגיש את עברה ועתידה של העיר. בשנת 2019 הוחלט לחזור לסמל המקורי וכיום הסמל אינו בשימוש.
Could Cry Just Thinkin About You
Could Cry Just Thinkin About You (בעברית: יכולתי לבכות רק מלחשוב עליך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האוסטרלי טרוי סיון. השיר יצא לאור ב-9 ביולי 2021, על ידי חברות התקליטים EMI אוסטרליה, יוניברסל מיוזיק אוסטרליה וקפיטול רקורדס, לאחר שבמקור נכלל כקטע קצר במיני-אלבום החמישי של סיון, In a Dream.
רקע וכתיבה
בסקירה של המיני-אלבום באתר בילבורד מאוגוסט 2020, כתב סטיבן דאו כי "הבלדה המופשטת הזאת בסגנון רוק של שנות ה-70 היא קול חדש המתקבל בברכה ברפרטואר של סיון. ב-'Could Cry' סיון חוקר את שרידיה של מערכת יחסים שבורה, ותוהה כיצד יתקדם הלאה. זה קול חביב, והלוואי שנזכה לשמוע עוד ממנו".
הגרסה המלאה של השיר יצאה לאור ב-9 ביולי 2021, שנה לאחר שפורסם כי סיון נפרד מבן זוגו, הדוגמן ג'ייקוב ביקסנמן, אחרי 4 שנות זוגיות.
עם יציאת השיר כתב סיון כי "כתבתי את השיר הזה בעודי בוכה במטבח כשחיי החלו להתפרק קצת. הקלטתי שם את החלק הווקאלי, ואז הכנסתי אותו כאינטרלוד במיני-אלבום ... השיר הכי עצוב עבורי אבל הכול בסדר עכשיו".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי סיון וג'סי גויה-פליט, והועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של טרוי סיון ב-9 ביולי 2021.
האוסקר הראשון
הסרט מגולל את קורות הפקת סרט התעודה התבוסה של החיילים הגרמנים ליד מוסקבה (Разгром немецких войск под Москвой) בבימויהם של ליאוניד ורלאם ואיליה קופאלין, שזכה בפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר ב־1943. חמישה עשר צלמים השתתפו בקרב על מוסקבה בשנת 1941. סטלין דרש לדווח לו על ההכנה ועל תהליך הצילומים והסרט יצא לאקרנים בברית המועצות בסוף פברואר 1942 וכעבור שנה זכה בפרס האוסקר בקטגוריית "הסרט התיעודי הטוב ביותר".
עלילה
בתחילת מבצע ברברוסה והמלחמה הפטריוטית הגדולה סטודנטים צלמים מחליטים ללכת עם מצלמותיהם לחזית לקראת טקס האוסקר ה־15, בו יתמודד הסרט התיעודי הסובייטי על קטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר.
הפקה
הצילומים החלו ב-31 בינואר 2021 בעיירה מדין שבמחוז קלוגה.
תשב"ץ קטן
תשב"ץ קטן (או בשמו המקורי: תשב"ץ) הוא חיבור הלכתי מרבי שמשון בן צדוק (בן המאה ה-13, חי לקראת סוף תקופת בעלי התוספות), תלמידו ומשרתו של מהר"ם מרוטנבורג, שכתב וערך את תוכן הספר מתוך פסיקותיו והנהגותיו של רבו המהר"ם. החיבור הוא מבין ספרי פוסקי אשכנז המפורסמים, ומובא רבות אצל הפוסקים שאחריו; הוא מהווה גם בסיס להלכות רבות בשולחן ערוך.
שם החיבור
החיבור במקורו כונה "תשב"ץ". השם הוא ראשי תיבות של "תשובת שמשון בן צדוק". השם "תשב"ץ" מופיע כבר בתוך סימני הספר, ולפי כמה מכתבי היד של החיבור - השם "תשב"ץ" ניתן על ידי המהר"ם עצמו.
השם "תשב"ץ קטן" נועד להבדילו משו"ת תשב"ץ שנכתב על ידי רבי שמעון בן צמח דוראן.
מבנה החיבור ותוכנו
החיבור מכיל פסקים של המהר"ם מרוטנבורג בנושאים שונים, ברוב מהדורות הספר שהודפסו מספר סימניו עומד על 590. בחיבור המקורי היו פחות סימנים; אלו הנוספים מקורם ממקומות שונים. תפוצתו הרבה הביאה לכך שרבים הוסיפו לשולי כתבי היד הגהות והוספות שונות, ואלו נוספו לתוך החיבור על ידי המעתיקים השונים. כך גם סדר הסימנים משתנה בין כתבי היד הרבים.
רוב הפסקים נכתבו על ידי רבי שמשון על סמך הנהגות שראה או הלכות ששמע מהמהר"ם, ומעט מהם הם פסקים שנוסחו בידי המהר"ם בעצמו. החיבור נכתב בתקופת שהייתו של המהר"ם במאסר בטירה המלכותית שבעיר איינזיסהיים.
בספר קיימות הוספות שנכתבו על ידי רבי פרץ מקורביל, בן דורו של המהר"ם, שהוסיף לחיבור הבדלים בין מנהג יהדות צרפת למנהג יהדות אשכנז, וכן הלכות שבהן אין המנהג כמו המהר"ם. הוספות אלו קיימות בתוך הטקסט של החיבור, והן מאופיינות בתוספת המילה "הג"ה" לפניהן.
לספר קיימות גם הוספות שונות מאוחרות, שזהות מחברן אינה ידועה.
תפוצתו וציטוטים ממנו
גודלו של החיבור, שנחשב ביחס לחיבורים אחרים כקטן, הקל על העתקתו, וגרם לתפוצתו הרבה ביהדות אשכנז וביהדות אירופה בכלל. מספר ההעתקים בכתב יד ששרדו וקיימים כיום עומד על כ-120.
הוצאה לאור ופירושים
מלבד העתקי כתבי היד הרבים שהיו לספר תשב"ץ קטן, הוא גם הודפס פעמים רבות ובמהדורות שונות:
בהמשך הודפסו מהדורות נוספות, הכוללות לרוב פירושים או הערות:
אדית האוור פריצ'מות'
אדית האוור פריצ'מות' (בגרמנית: Edith Hauer-Frischmuth; 17 בדצמבר 1913 – 29 ביוני 2004) הייתה חסידת אומות עולם אוסטרית, שהצילה יהודים במלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
אדית פריצ'מות', ילידת וינה, הצטרפה לאחר האנשלוס, למחתרת אוסטרית שפעלה לספק ליהודים מסמכים מזויפים שיאפשרו להם להימלט משטח הרייך הנאצי למדינות אחרות. אף על פי שסיוע מכל סוג שהוא ליהודים, נאסר והעוברים על האיסור צפויים לענישה כבדה ואף גזר דין מוות, אדית סייעה ליהודים בדרכים רבות.
במהלך פעילותה במחתרת, הכירה אידית את מוניקה, בת לאם נוצרייה ולאב יהודי, שהוגדרה על פי חוקי נירנברג כיהודיה. במהלך ביקור של אדית בביתה של מוניקה, הגיעו חיילי אס.אס. לעצור את מוניקה. אדית עיכבה אותם בזמן שמוניקה חיפשה מקום מסתור, ושכנעה את החיילים שאין יהודים בבית. בעקבות האירוע, אדית דאגה למצוא למוניקה מקום מסתור בביתו של חבר משותף, וסיפקה לה את כל צרכיה.
לאחר המלחמה
אדית נישאה לאחר המלחמה והמשיכה להתגורר בווינה.
עושה פלא
עושה פלא (במקור בכתיב חסר: עֹשה פלא) הוא ספר סיפורי עם בעברית, מהנפוצים והמוכרים ביותר מסוגו, שנכתב ופורסם על ידי הרב יוסף שבתי פרחי באיטליה באמצע המאה ה-19.
בספר, ליקט, סגנן וכתב מחדש הרב פרחי 94 סיפורי עם שונים. הספר ראה אור לראשונה בליבורנו שבאיטליה, מקום מושבו של פרחי, במספר חלקים בין השנים ה'תר"ה–ה'תרכ"ט, ובשנת ה'תר"ל יצאו לאור כל החלקים בספר אחד.
כיהודי שומר מצוות, קיווה הרב פרחי לקרב בעזרת הספר את בני הנוער אל המקורות העתיקים, ולהרחיקם מהשכלה לא יהודית.
חלק א'
ברובו, מכיל חלקו הראשון של הספר סיפורים שהועתקו בשלמותם, עם שינויים קלים, ממקורות קדומים יותר, או עובדו על פי מקורות דומים. את מקור הסיפורים ציין הרב פרחי בהקדמה, ולעיתים גם בסמוך לסיפור. בשניים מהסיפורים ניכר עיבוד שביצע הרב פרחי, בשונה מהמקור, ועבור כעשרה סיפורים בחלק זה לא נמצאו נוסחים קדומים, וככל הנראה הרב פרחי שמע אותם מפי אחרים במסורת שבעל פה והעלה אותם על הכתב.
בחלק זה ריכז הרב פרחי מעט מהסיפורים הנפוצים בספרות העממית היהודית, בהם מגילת אנטיוכוס, "סיפור יהודית", שלמה ואשמדאי, "אדם אחד מאלף מצאתי", "יואב הכובש עיר", "חולדה ובור", "ר' ראובן הלבלר", "דוד וישבי", ר' יהושע בן לוי ואליהו", "רבי עקיבא והמת הנודד", "אברהם ונמרוד" ו"מעשה בירושלמי".
על פי ההקדמה לחלק זה, בין המקורות לסיפורים ניתן למצוא מדרשים, "תרגום שני", ספר "חמדת ימים", "ספר הישר", ספר "גדולים מעשי ה'" ספר "מתוק מדבש", ספר "כלבו", ספר "שתי ידות" מאת הרב מנחם די לונזאנו, ספר "עקדת יצחק" מאת רבי יצחק בן עראמה, ספר "קול יעקב" מאת הרב יעקב קרנץ, ספר "קב הישר" מאת צבי הירש קיידנובר וסיפור אחד מתוך הספר "שבחי הבעש"ט". סיפורים נוספים הועתקו מהתלמוד ומהמדרשים ללא ציון מקורם המדויק, וסיפורים אחרים הועתקו מקובצי סיפורים מתקופת ימי הביניים ללא ציון המקורות, ככל הנראה הודות לכך שהרב פרחי ראה בהם חיבורים השייכים לספרות המדרשית.
חלק ב'
אף על פי שחלק זה היה מוכן כבר בעת הדפסת החלק הראשון, הוא פורסם כ-14 שנים לאחר קודמו.
בחלקו זה, מקורם של רוב הסיפורים הוא בעל פה, "אשר לא נדפסו לעולמים [...] מאשר שמעה אוזני מאנשים חכמים", כפי שהעיד הרב פרחי בהקדמתו לחלק זה. חלק קטן מהסיפורים אמנם כן נלקחו ממקורות כתובים, אותם ציין בראש הסיפור, אך השינוי הניכר שנעשה בכל הסיפורים בחלק זה הוא הוספת מוסר השכל, כפי שכתב בהקדמה.
סיפורים מקוריים בספר
על פי חוקר הפולקלור היהודי עלי יסיף, כעשרה סיפורים ארוכים הבולטים בשונותם בכל חלקי הספר בהשוואה לסיפורים האחרים, נכתבו על ידי הרב פרחי בעצמו. לשיטתו, עבור חלקם הגדול של עשרה סיפורים אלו ישנן שלוש תכונות משותפות: עצמאותם של חלקי העלילה - כשמסתיים מחזור עלילתי אחד בניצחונו של גיבור העלילה, מתפתחת עלילה חדשה ומופר מחדש האיזון בין דמויות הסיפור, שהושג עם סיומה של האפיזודה הקודמת; הגורם הגאוגרפי - המעברים מאפיזודה לאפיזודה בסיפורים באים לידי ביטוי בחילופים גאוגרפיים חדים; הצד הנושאי - בסיפורים מופיע "דגם ההתבגרות", המציג את העלייה לגדולה של גיבורי העלילה, כולל שלבים נוספים המתארים את תולדות הגיבור עד מותו, ולעיתים אף לאחר מכן.
תפוצה והשפעה
הספר הסב למחבר פרסום גדול מאשר שאר חיבוריו, ולמרות השנים הרבות שחלפו מאז שהודפס לראשונה בשנת 1845, הוא ממשיך להיות נפוץ ומוכר בתחומו גם כיום. על תפוצתו יעיד מנהג יהודים מעדות רבות, בהם יוצאי מרוקו, תימן ועיראק לקרוא ממנו סיפורים מדי ליל שבת, או בהזדמנויות אחרות.
מאז שנדפס לראשונה, יצא הספר לאור בעוד מהדורות רבות נוספות, ותפוצתו הנרחבת מעידה על מרכזיותו בעולם היהדות הדתית שאינה חסידית, בעיקר בקרב עדות המזרח. לספר אף השפעה רבה על דורות של מספרים עממיים, ובאוניברסיטאות בישראל יוחדו קורסים להוראתו.
סמינר מעלות בית יעקב
סמינר מעלות בית יעקב (מכונה בקצרה מעלות) הוא סמינר חרדי ליטאי הממוקם בשכונת רמת שלמה בירושלים. בתיכון לומדות כ-500 בנות ובסמינר כ-300.
הקמתו
הסמינר הוקם על ידי הרב אליעזר רוב, איש חינוך מבית וגן בשנת 1997. בתחילה שכן הסמינר במבנה ששימש בעבר כבית מלון והוסב לשמש כמבנה חינוך, בשכונת שמואל הנביא.
בשנת 2016, לאחר שאירח ביקור של ראשי מפלגת דגל התורה בחנוכת המבנה החדש של הסמינר, נפטר מנהל הסמינר, אליעזר רוב לאחר שנאבק שנים במחלה. לאחר פטירתו עבר ניהול הסמינר לאחיו הרב צבי רוב ולבנו הרב אריה רוב.
מנהלת התיכון הייתה בעבר מרים קורן. בעקבות המחלוקת בציבור הליטאי עזבה קורן, לאחר מכן שימשה כמנהלת צביה רוטנברג. בסוף חודש פברואר 2022 התקיימה מול התיכון עצרת מחאה, לאחר שפורסמו נגד רוטנברג האשמות על פגיעה מינית והיא המשיכה לכהן בתפקידהעד לסוף חודש מרץ 2022. לאחר העדויות, עזבה את הניהול ובמקומה נתמנתה מנהלת אחרת.
בתיכון לומדות 500 תלמידות, 300 בסמינר ו-200 במרכז ההשתלמויות. במרכז ההשתלמויות מתקיימים לימודים לצורך הסמכה להוראה, לימודים לתואר ראשון אקוויוולנטי (שווה לדרגת שכר), לימודים לצורך קבלת גמולים למורות, תחומי העשרה כלליים.
מאפייני הסמינר
הסמינר הוא סמינר חרדי ליטאי המורכב מתיכון לכיתות ט-יב, בו נערכים מבחני בגרות חלקית ומבחני חוץ. בתיכון ישנן ארבע כתות בשכבה מתוכן כיתה קטנה. בנוסף לתיכון בסמינר כיתות י"ג-י"ד בהן הכשרה במספר מסלולים ובהם הוראה, חינוך מיוחד, גננות, הנדסאות מחשבים, הנדסאות אדריכלות, ראיית חשבון ועיצוב פנים.
בתקופת הקורונה התקיימו הלימודים בשידור טלפוני ומייל.
עם הקמתו, שאפה הנהלת הסמינר להנהיג קו מתון יותר מהסמינרים שהיו קיימים בעבר הסמינר החדש והסמינר הישן במיוחד בקבלת בנות להורים שאינם אברכים, אך עם השנים הטשטשו ההבדלים בין הסמינרים.
בשנת 2012 פתח הסמינר גם מרכז השתלמויות למורות, המעניק דרגת שכר אקוויוולנטית לתואר BA, וכן השתלמויות למורות לצורך קבלת גמולי השתלמות, וכן מסגרות ללימודי ערב המעניקות תעודות הסמכה לחינוך מיוחד ולגננות ללומדות בהם מספר שנים.
משפחת בראדלו
בני הזוג סזפן וקלרה בראדלו, בניהם אנתוני, יוג'יניוס ותדאוס, ובתם פראנצ'יסק (בפולנית: Bradlo Szczepan, Klara, Antoni, Eugeniusz,Tedeus &Franciszka), הוכרו כחסידי אומות העולם, לאחר שהצילו יהודים בתקופת השואה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
סזפן בראדלו היה חוואי פולני עני, שהתגורר עם אשתו קלרה, שלושת בניהם - אנתוני, יוג'יניוס ותדאוס והבת פרנצ'סקה, בעיר טרנוב. בני המשפחה היו קתולים אדוקים ופעלו ממניעים דתיים הומניטריים. משפחת בראדלו הצילה 13 יהודים, שהסתתרו אצלם במשך 26 חודשים ו-10 ימים, מדצמבר 1942 עד 17 בינואר 1945.
בדצמבר 1942 פנו אל בראדלו שני יהודים מסלוטוואה בשם אברהם איינזפרוך ובנימין דרזביץ' וביקשו שיסתיר אותם ואת בני משפחותיהם מפני הגירוש הצפוי לגטו טרנוב. המשפחה המורחבת כללה 13 יהודים, 6 בני משפחת בוכנר, 3 בני משפחת רייך, וכן את ישראל חמל, אברהם אינספרוצ',ואת בני הזוג בוכנה ובנימין דרסזוויקס. סזפן, בסיוע היהודים, חפרו בונקר מסתור מתחת לערימת שחת שם הסתתרו וישנו על מיטות קומתיים שבנו מקרשים. על מנת לספק למשפחת בראדלו ולמשפחות היהודים שהסתירו די מזון מבלי להיתפס, המשפחה נהגה לרכוש דגני חיטה וילדיהם סייעו בטחינתם לקמח.
במשך כל התקופה דאגה משפחת בראדלו לכל מחסורם וצרכיהם של היהודים שהסתתרו בביתם, כולל כביסה ומזון מבושל. לעיתים בלילות הצליחו היהודים להשיג בעצמם קצת מזון נוסף, כשיצאו מהבונקר ויצרו קשר עם חקלאי מהסביבה. על פי עדותה של בת משפחת בראדלו, פראנצ'יסקה, התקשורת בין בני המשפחה לבונקר המחבוא הייתה באמצעות תעלה, שדרכה הועבר מזון לבונקר והוצאה פסולת. במהלך התקופה לקתה אם המשפחה קלרה בבעיות נפשיות כתוצאה מהלחץ, שנגרם עקב הסתרת היהודים ובסופו של דבר נפטרה. לאחר מותה הופקד הטיפול במשק הבית בידי הבת פראנצ'יסקה. כחצי שנה לפני שחרור האזור על ידי הצבא האדום, נאלצו בני משפחת בראדלו לארח בביתם גם ארבעה אנשים זרים שנעקרו מבתיהם. הדבר הגביר את הסיכון להלשנה אולם המשפחה לא נרתעה מלהמשיך ולעזור.
הכרה והנצחה
כל בני משפחת בראדלו זכו לקבל את תואר חסידי אומות העולם ב־6 בפברואר 1986. שמותיהם נחקקו בקיר הזיכרון בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
אבריאל בר-לבב
אבריאל בר-לבב (נולד ב-1960) הוא חוקר בתחומי היסטוריה של עם ישראל ומחשבת ישראל, פרופסור חבר במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה
בר-לבב נולד וגדל בחיפה ליהודית (ילידת חיפה גם היא) ושאול בר-לבב (יליד דרום אפריקה, איש מח"ל וצבא הקבע וממייסדי תחום ביטחון קשר והצפנה בצה"ל בסוף שנות ה-40 ובתחילת שנות ה-50). לבר-לבב שתי אחיות מבוגרות ממנו. למד בבית הספר הממלכתי זיכרון יוסף, ואחר כך בבית ספר תיכון עירוני ה' בחיפה. בשנים 1978–1981 שירת שירות סדיר בחיל השריון.
לאחר סיום לימודיו, בשנים 1997–1998 נסע לארצות הברית, ושהה במרכז לחקר דתות העולם באוניברסיטת הרווארד.
עם חזרתו, לימד באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
מאז 2001 הוא מרצה באוניברסיטה הפתוחה. עמד בראש צוות הפיתוח של הקורסים: תהליכי חילון בתרבות היהודית, מבוא למחשבת ישראל (קורס המבוסס על הרצאות מוקלטות של פרופ' משה הלברטל) ומבוא לקבלה.
בשנים 2005–2008 היה ראש המחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות.
מחקרו
בר-לבב חוקר את התרבות היהודית בעיקר בימי הביניים ובעת החדשה המוקדמת. תחומי מחקרו העיקריים הם: במחקריו על ספריות יהודיות הגדיר בר-לבב את המושג "תודעת הספרייה", שהיא האופן שבו ספריות נתפסות בזמן ובמקום מסוים, והבחין בין סוגים שונים של תודעת הספרייה. מושג זה שימש אותו לבחינת ההבדלים במעמד התרבותי של הספרייה בהקשרים היסטוריים שונים.
במחקריו בתולדות הספר העברי הגדיר בר-לבב את המושג "אינטימיות טקסטואלית", המתבטאת בתפיסה שהיחסים בין הלומד והטקסט הם יחסים הדדיים של תמיכה והגנה, וכן בנוכחות בולטת של הטקסטים בחיי הקוראים, בהנאה מהלימוד ובהבטים נוספים.
בר-לבב עמד על רכיבים של כתיבה אישית בהקדמות של מדפיסים וראה בהם אחד היסודות של הכתיבה האוטוביוגרפית המודרנית. במאמר על ספרות הצווא ות בר-לבב הוא הראשון שהשתמש במושג "אגודוקומנטים" בחקר מדעי היהדות.
במחקריו על בית הקברות בתרבות היהודית אפיין בר-לבב את תפקידיו התרבותיים של בית הקברות, וביניהם שער או פתח, מרכז תקשורת, מרכז זהות.
במחקריו על חילון בתרבות היהודית הבחין בר-לבב בין דתיות מונוליטית המתייחסת למצוות הדת בתור מכלול אחד, לבין דתיות מודולרית המאפשרת הסתכלות גמישה יותר על רכיבים שונים בחיים הדתיים.
חיים אישיים
היה נשוי לד"ר ליאורה אליאס בר-לבב (חוקרת תלמוד) עד לפטירתה ממחלה בשנת 2006. לאחר מותה סייע בהוצאת ספריה "מכילתא דרשב"י פרשת נזיקין: נוסח, מונחים, מקורות ועריכה" ו"למצוא מתוכו את האור", וכתב לספר אחרית דבר. הספר הוא חליפת מכתבים על ההתמודדות עם המוות, בשנה האחרונה לחייה, בין אליאס בר-לבב לבין אילן לוטנברג שהיה מורה שלה לבודהיזם ולמדיטציה.
אב לבת. מתגורר בשכונת גבעת הוורדים בירושלים.
רבינו (סדרת טלוויזיה)
רבינו היא סדרת טלוויזיה תיעודית בת שלושה פרקים ששודרה בכאן 11 ב-2020 העוסקת בחסידות ברסלב ובמנהיגה רבי נחמן מברסלב. הבמאי והתסריטאי של הסדרה הוא אור ישר, והקריין הראשי בסדרה הוא הזמר והשחקן שולי רנד. בסדרה, שצילומה ארכו כשנתיים, מופיעים אישים רבים ובהם איתי תורג'מן, צבי יחזקאלי ונעה ירון דיין. המוזיקה המקורית נכתבה על ידי אביתר בנאי ותמיר מוסקט. גם החוקרים ארתור גרין, חביבה פדיה, נסים ליאון, צבי מרק, עמוס שוקן ותומר פרסיקו התראיינו לסדרה.
אבריאל בר-לבב
מבחר ממאמריו המדעיים
בר-לבב כתב יותר מ-40 מאמרים, פרקים בספרים וערכים אנציקלופדיים. להלן מבחר מהם:
רבינו (סדרת טלוויזיה)
הפרק הראשון עוסק בחסידות באופן כללי ובחסידות ברסלב בפרט. הפרק השני של הסדרה עוסק במשיכתם של חוזרים בתשובה לחסידות זו. הפרק השלישי עוסק בהתקבלותו של רבי נחמן ותורתו בחברה הישראלית המודרנית.
אריאנה מלמד מעיתון הארץ ביקרה את הסדרה וטענה שאינה אובייקטיבית ונוטה להאדיר את דמותו של רבי נחמן. לעומת זאת, העיתונאי אלישיב רייכנר ממקור ראשון שיבח את הסדרה ואת המורכבות שלה. גם המבקרים נדב מנוחין ודורון ברוש מוואלה! וממעריב פרסמו ביקורות חיוביות על הסדרה.
מייקל וורדלו
מייקל וורדלו (באנגלית: Michael Wardlow; נולד ב-19 בינואר 1988) הידוע יותר בשם הבמה שלו, וורדלו הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW).
ביוגרפיה
מייקל וורדלו נולד ב-19 בינואר 1988 בקליבלנד, אוהיו. יש לו רקע קודם באיגרוף ובג'ו ג'וטסו.
ארגונים עצמאיים (2014–2019)
וורדלו ערך את קרב הבכורה שלו ב-15 במרץ 2014 בארגון ההיאבקות המקומי מאוהיו American Revolution Wrestling, שבו הוא נוצח על ידי ניקי ולנטינו. במרוצת השנים, וורדלו הופיע בארגוני היאבקות עצמאיים מחוץ למדינת אוהיו, כולל International Wrestling Cartel (IWC). בדצמבר 2016, הוא זכה באליפות הראשונה שלו בקריירה, כשניצח את RJ סיטי וכתוצאה מכך הפך לאלוף העולם במשקל כבד של IWC. לאחר מכן, הוא הוסיף שתי זכיות בתואר זה. נוסף לכך, במרץ 2019 הוא זכה באליפות סופר אינדי של IWC. לעומת זאת, הוא הפסיד את התואר בחודש אוגוסט של אותה השנה לג'וש אלכסנדר. כמו כן, הוא התאבק בארגון ההיאבקות Revenge Pro Wrestling מפנסילבניה, שם כיהן פעם אחת כאלוף העולם של Revenge Pro.
שומר הראש של MJF וחבר בקבוצת The Pinnacle (2019–2022)
באירוע השלם וצפה All Out של ארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW), שנערך ב-31 באוגוסט 2019, שודר סרטון אשר נועד לקדם את הבכורה הקרובה של מתאבק בשם וורדלו. וורדלו ערך את הופעת הבכורה שלו ב-AEW ב-13 בנובמבר בפרק של התוכנית השבועית Dynamite, כשתקף את קודי. כעבור זמן מה, הוא הצטוות לשורות מקסוול ג'ייקוב פרידמן (MJF), כשהפך לשומר הראש שלו. קרב הבכורה שלו הגיע ב-19 בפברואר בפרק של התוכנית Dynamite, ובו הוא הפסיד לקודי במסגרת קרב כלוב. בחודש אוקטובר, וורדלו השתתף בטורניר אשר קבע את הטוען לכתר לאליפות העולם של AEW, כשניצח את ג'ונגל בוי בסיבוב הראשון, אך לבסוף הודח מהטורניר על ידי אדם פייג' בשלב חצי הגמר. באירוע Full Gear, שנערך ב-7 בנובמבר, MJF גבר על כריס ג'ריקו וכתוצאה מכך הוא הצטרף ביחד עם וורדלו לקבוצת The Inner Circle. בלילה הראשון של הספיישל New Year's Smash, שנערך ב-6 בינואר 2021, וורדלו ניצח את חברו לקבוצה, ג'ייק הייגר. בסופו של דבר, וורדלו ו-MJF עזבו את קבוצת The Inner Circle בחודש מרץ על מנת להקים קבוצה מתחרה בשם The Pinnacle אשר כללה את שון ספירס ו-FTR (קאש וילר ודקס הרווד), צעד שהצית פיוד בין הקבוצות. באירוע Blood and Guts, שנערך ב-5 במאי, קבוצת The Pinnacle ניצחה את קבוצת The Inner Circle בקרב ה-Blood ang Guts הראשון בתולדות הארגון. באירוע Double or Nothing, שנערך בסוף אותו החודש, קבוצתם של וורדלו ו-MJF נחלו הפסד לקבוצת The Inner Circle במסגרת קרב הסטדיום סטמפיד. ב-18 ביוני, וורדלו הפסיד להייגר בקרב כלוב בסגנון חוקי MMA. ב-11 באוגוסט בפרק של התוכנית Dynamite, וורדלו נוצח על ידי כריס ג'ריקו. ב-8 בדצמבר בפרק של התוכנית Dynamite, וורדלו התחרה בקרב באטל רויאל, שבו הוא הודח על ידי MJF, מעשה שבישר על עתיד הפיוד שיתקיים בין השניים. במהלך השבועות שבאו לאחר מכן, המתיחות ביניהם גברה, כשוורדלו נקלע לעימות עם שון ספירס, MJF ושאר חברי קבוצת The Pinnacle, וב-2 במרץ בפרק של התוכנית Dynamite, וורדלו ספג סטירה מידו של MJF לאחר עימות טעון.
עזיבת קבוצת The Pinnacle (2022)
ב-16 בפברואר בפרק של התוכנית Dynamite, וורדלו ניצח את מקס קאסטר והעפיל לקרב סולם פני המהפכה של האירוע Revolution. באירוע זה, שנערך ב-6 במרץ, וורדלו ניצח בקרב סולם פני המהפכה את כריסטיאן קייג', קית' לי, אורנג' קאסידי, פאוורהאוס הובס ואלוף ה-FTW, ריקי סטארקס וכתוצאה מכך השיג לעצמו קרב עתידי על אליפות TNT של AEW. מאוחר יותר באותו האירוע, וורדלו עזר ל-CM פאנק לנצח את MJF במהלך קרב קולר כלבים שהתקיים ביניהם לאחר שהעניק לו את טבעת היהלום של דינאמייט, צעד שרמז על מעבר דמותו לדמות חביב הקהל. בפרק העוקב של התוכנית Dynamite, וורדלו ביסס את דמותו כדמות הטובה לאחר שהצהיר שהוא לא ישמש יותר כשומר הראש של MJF ולא יהיה חלק מקבוצת The Pinnacle. ב-16 במרץ בפרק של התוכנית Dynamite, וורדלו הפסיד לסקורפיו סקיי בקרב שהובטח לו על אליפות TNT זאת לאחר הפרעה מצידם של MJF ושון ספירס. כחלק מהעלילה, וורדלו נחשב כמתאבק שלא תחת חוזה רשמי בארגון. ב-25 במאי במסגרת פרק הספיישל Year Anniversary 3 של התוכנית Dynamite, וורדלו גבר על שון ספירס בקרב כלוב, שבו MJF שימש כשופט המיוחד. באירוע Double or Nothing, שנערך ב-29 במאי, וורדלו ניצח את MJF לאחר שביצע עליו עשרה מהלכי פאוורבומב רצופים וכתוצאה מכך הוא שוחרר מהחוזה שלו תחת MJF והוענק לו חוזה חדש לפי העלילה שבה הוא מתאבק רשמי בארגון AEW.
אלוף TNT (2022–היום)
ב-6 ביולי בפרק של התוכנית Dynamite, וורדלו ניצח את סקורפיו סקיי בקרב רחוב וכתוצאה מכך זכה באליפות TNT. הגנתו הראשונה על התואר הייתה מול אורנג' קאסידי שבוע לאחר מכן, כאשר וורדלו גבר על אותו קאסידי. ב-29 ביולי בפרק של התוכנית Rampage, וורדלו נחלץ לעזרת קאסידי מתקיפה בידי ג'יי לית'ל. בפרק העוקב של התוכנית Dynamite, המנג'ר של לית'ל, סנג'יי דאט, איתגר את וורדלו לקרב על אליפות TNT בשם הלקוח שלו. וורדלו נענה בחיוב לאתגר זה ואף הגן על תוארו בהצלחה ב-6 באוגוסט במסגרת הספיישל Battle of the Belts. ב-5 באוקטובר בפרק של התוכנית Dynamite, וורדלו שמר על תוארו מול בריאן קייג'.
שיכוני המשפחות בבסיסי חיל האוויר
שיכוני המשפחות בבסיסי חיל האוויר הם שיכוני מגורים אזרחיים, הממוקמים בתחומי שמונת בסיסי הטיסה של חיל האוויר הישראלי. מתגוררים בהם אנשי קבע המשרתים בבסיסים אלו ובני משפחותיהם. המגורים בשיכונים מאפשרים למשרתים לגור עם משפחותיהם ובמקביל להיות מסוגלים להתייצב לתפקידיהם בתוך דקות ספורות. שמונת הבסיסים הם היחידים בצה"ל שבהם מתגוררים גם אזרחים.
השיכונים
ראשית הקמתם של שיכוני המשפחות בבסיסי חיל האוויר הייתה בשנות החמישים. באותו זמן התגוררו בבסיס רמת דוד עם משפחותיהם עזר ויצמן ומרדכי הוד, לימים מפקדי החיל, וכך בא לעולם הרעיון של קיום שיכוני המשפחות.
בשיכונים מתגוררים עם משפחותיהם קצינים ונגדים בכירים, גברים ונשים, אנשי צוות אוויר ואנשי קבע אחרים, המשרתים בתפקידי אחזקה ומנהלה.
לשיכונים יש שמות נפרדים והם מסונפים לרשויות המקומיות שבשטחן שוכנים הבסיסים.
השיכונים הם:
בנייני המגורים בשיכונים ממוקמים במתכונת שכונתית ובה רחובות. הבתים חד קומתיים ולצד כל אחד חצר קטנה.
משפחה מתגוררת בשיכון מסוים בממוצע במשך שנתיים עד שלוש שנים. לאחר מכן, בהתאם להחלטות חיל האוויר לגבי שיבוץ משרתי הקבע לתפקידים ולבסיסים, היא עוברת לשיכון אחר או למגורים ביישוב אזרחי. המעברים מהשיכונים ואליהם נעשים מדי קיץ וכרבע מאוכלוסיית שיכון עשויה להתחלף בבת אחת.
התושבים בשיכונים
בשנת 2018 התגוררו בשיכוני בבסיסי חיל האוויר כ-700 משפחות. רוב אנשי הקבע המתגוררים בשיכונים הם בני למטה מ-40.
בכל שיכון מתגוררות בין 70 ל-120 משפחות (נכון לשנת 2020) ובהן ילדים רבים: בשנת 2006 התגוררו בשיכונים כ-1,150 ילדים, קרוב למחציתם בבסיסי חצרים, תל נוף ורמת דוד. כ-54% מילדים אלו היו בני עד שש שנים, דבר המשקף את הרכב האוכלוסייה המתגוררת בשיכונים.
על פי מסמך שחובר על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת בשנת 2007 ניכרה ירידה בנכונות אנשי הקבע להתגורר בשיכונים (אך לעיתים הדבר נדרש מהם כתנאי להצבה בתפקיד מסוים) וחלק מהדירות בשיכונים היו ריקות.
תחזוקת בתי המגורים בשיכונים נעשית על ידי צוותי עבודה צבאיים מטייסות הבינוי של הבסיסים.
תושבי שיכוני המשפחות משלמים לחיל האוויר תשלומי שכר דירה, מיסי שיכון, גני-ילדים, חשמל, מים וטלפון. תשלומים אלו מסובסדים חלקית על ידי החיל, דבר המאפשר לתושבים חיסכון כלכלי.
תשלומי הארנונה שמשלם צה"ל על שטחי בסיסיו ובסיסי חיל האוויר בכלל זה עומדים על 30% מהתעריף המלא.
שירותים לתושבים
גני ילדים פועלים בתוך השיכונים והחיל משתתף במימון פעילות הגנים לילדים הצעירים. הילדים המבוגרים יותר לומדים בבתי ספר בתחומי הרשות המקומית ונעזרים בשירותי ההסעות שלה.
בנוסף לשירותי הרשות המקומית מקבלות המשפחות המתגוררות בשיכונים הטבות שונות שמספק חיל האוויר. כך, הן רשאיות להשתמש בבריכה ובקולנוע שבבסיס, מקבלות בו שירותי דואר ובנקאות והסעות לערים סמוכות וכן סיוע באחזקה שוטפת. תושבי השיכונים זכאים לרכוש מוצרים בשקם משפחות, שהוא מעין סופרמרקט.
תושבי השיכונים מאוגדים בוועדי שיכון. הוועדים עוסקים בארגון שירותי תרבות, חינוך ופנאי לתושבים. בראש כל ועד עומד יושב ראש, המתמנה על ידי מפקד הבסיס. יושב הראש מייצג את השיכון במועצה האזורית.
נכון לשנת 2007 לא היה שיכון המשפחות בבסיס נבטים כלול בשטח השיפוט של רשות מקומית כלשהי. תושביו קיבלו שירותי חינוך מרשויות מקומיות סמוכות ושירותי רווחה על בסיס אד הוק. בנוסף חיל האוויר הקצה תקציבים למתן שירותים לתושבי השיכון שהיו ניתנים ברגיל על ידי רשות מקומית. הילדים למדו בערד, בבאר שבע ובעומר. החל משנת 2017 שיכון המשפחות בבסיס נבטים שייך מוניציפלית לדימונה. תושבי השיכון מקבלים שירותי חינוך, הסעות, תברואה וכו' מעיריית דימונה.
בשנת 2018 הוקמה עמותת שיכוני חיל האוויר, שתפקידה "לאגד ולספק את כלל הצרכים התפעוליים הנדרשים לצורך ניהול שגרת החיים האזרחיים בשיכוני חיל האוויר, לרבות הפעלת מערך החינוך".
החיים בשיכונים
בני משפחה המתגוררים בשיכונים מעידים שהחיים בהם מזכירים חיים בסביבה קיבוצית, שיש עזרה הדדית רבה בין המשפחות, יש חיי קהילה עשירים ונערכים אירועים משותפים רבים. עם זאת לפי עדותם יש למגורים בשיכונים חסרונות שונים, ובהם:
רוד גראמס
רודני דווייט "רוד" גראמס (באנגלית: Rodney Dwight "Rod" Grams; 4 בפברואר 1948 – 8 באוקטובר 2013) היה פוליטיקאי אמריקאי. גראמס, שבמקור התמקצע בעולם הטלוויזיה והרדיו, ייצג את מדינת מינסוטה בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית — תחילה בבית הנבחרים (1995-1993) ולאחר מכן בסנאט (2001-1995). הוא היה חבר המפלגה הרפובליקנית.
תחילת דרכו
גראמס נולד בעיר פרינסטון שבמינסוטה. בשנים 1966–1968 למד במכללת בראון, וב-1970 החל את לימודיו במכללה הקהילתית אנוקה-רמזי. ב-1972 תמו לימודיו במכללה הקהילתית, ובמשך שנה בין 1974 עד 1975 היה סטודנט באוניברסיטת קארול השכונת במדינת ויסקונסין.
בטרם הצטרף לפוליטיקה של ארצות הברית, עסק גראמס במשך 23 שנה בשידורי רדיו וטלוויזיה. בשנים 1982–1991 היה מגיש החדשות הבכיר בתחנת הטלוויזיה KMSP-TV שבבעלות פוקס. לפני כן הוא עבד כמגיש ומפיק חדשות בתחנת KFBB-TV המשדרת בגרייט פולס שבמונטנה ובתחנות נוספות בוויסקונסין ובאילינוי. לפני נתיבתו המקצועית בעולם התקשורת הועסק במשרד לייעוץ הנדסי במשך שבע שנים. בשנת 1985 הקים גראמס את חברת "סאן רידג' בילדרס" (Sun Ridge Builders), חברת בנייה ופיתוח מגורים במיניאפוליס ובסיינט פול, שם היה נשיא ומנכ"ל הארגון. הוא עסק בעיצוב אדריכלי ובשימוש באנרגיה סולארית לבתי מגורים.
בשנת 1992 החל את דרכו בפוליטיקה כאשר זכה במועמדת המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס השישי של מינסוטה בבית הנבחרים של ארצות הברית. בבחירות הכלליות גבר על חבר בית הנבחרים המכהן ג'רי סיקורסקי. במהלך מסע הבחירות, נהנה גראמס מהידוענות שלו וממוניטין טוב יחסית — משנותיו כמגיש חדשות בתחנות הרדיו והטלוויזיה — ובשל מעורבותו של סיקורסקי בשערורייה בנקאית בה היו מעורבים עשרות מחברי הקונגרס. גראמס הושבע לתפקידו עם התכנסות הקונגרס ה-103 בראשית 1993.
בסנאט האמריקאי
כאשר דייוויד דורנברגר הודיע על פרישתו מהפוליטיקה, הפתיע גראמס על הכרזתו כי יתמודד למושבו של דורנברגר בסנאט, חודשים ספורים בלבד לאחר ראשית כהונתו בת השנתיים בבית הנבחרים. עם זאת, גראמס ניצב בפני התנגדות פנימית ברפובליקנית והתמודד מול חבר הסנאט של מינסוטה ג'ן אולסון, ברט מקאסי (ראש הסגל לשעבר של דורנברגר) ודאג מקפרלנד. במהלך הבחירות המקדימות, מטה הבחירות של גראמס שאף לכרות ברית עם תומכיו של אלן קוויסט, אשר התמודד נגד מושל מינסוטה המכהן ארני קרלסון בבחירות 1994.
שבועות לפני כינוס הוועדה הרפובליקנית הלאומית לקראת בחירות האמצע ב-1994, פרש מקפרלנד מהמירוץ לסנאט האמריקאי לאחר שהביע תמיכה במועמדותו של קוויסט וחבר אליו כעמית למרוץ וכמועמד לתפקיד סגן המושל. לאחר ספירת הקולות בוועידה הרפובליקנית שהתכנסה בסיינט פול, זכה גראמס לתמיכתה הרשמית של הנהגת המפלגה הרפובליקנית על פני מקאסי ואולסון. מאוחר יותר זכה במועמדות הרפובליקנית וגבר על המועמדת הדמוקרטית אן וייניאה. גבעת הקפיטול יצא לגראמס מוניטין הדוגל ברווחת משפחות, ודגל בכיווץ גודל הממשלה הפדרלית של ארצות הברית. למשל, הוא פעל למתן זיכויי מס למשפחות לפי ילד. בעוד הצליח להחיל את זיכויי המס לכל משפחה, הוא נכשל במאמציו לפתוח מחדש את שדרת פנסילבניה לתנועה מול הבית הלבן אחרי הפיגוע באוקלהומה סיטי ב-1995. גם ניסיונותיו להמיר את שטרות הדולר במטבעות לא קרמו עור וגידים.
בערוב ימיו
גראמס נותר פעיל בפוליטיקה לצד שיבתו אל חייו האישיים. ב-2008 שקל להתמודד נגד הסנאטור הרפובליקני המכהן נורם קולמן בבחירות המקדימות למועמדות המפלגה, אך לבסוף נמלך בדעתו. גם ב-2010 רצה גראמס להתמודד לתפקיד מושל מינסוטה. ב-4 בספטמבר 2013 פורסם כי גראמס נאבק בסרטן המעי הגס מאז 2012 ומקבל טיפול הוספיס בביתו. ב-8 באוקטובר 2013 הכריעה אותו המחלה והוא הלך לעולמו בביתו שבקראון, בן 65 במותו.
מיילך קאהן
מיילך (אלימלך) קאהן (נולד ב-1969) הוא זמר, חזן ומלחין, יליד ארצות הברית. הוגדר כסמן של שירה חסידית מסוג חדש.
ביוגרפיה
קאהן נולד בוויליאמסבורג, ברוקלין, ניו יורק למשפחה חסידית מקהילת סאטמר. בגיל 16 למד קאהן בישיבה באנגליה. בהמשך הפך לחסיד ברסלב וכיום הוא מתגורר בישראל.
ב-2012 התארח בשיר "ויהיו רחמיך" של אלי ביר.
ב-17 בדצמבר 2016 הוציא קאהן יחד עם זאבי פריד ומקהלת שירה את הקליפ "יומם" שצולם בשוק מחנה יהודה בירושלים. הקליפ הפך לוויראלי וזכה לגרסאות קאבר רבות של אמנים שונים. הקליפ הופק על ידי חברת 'היפר' בבימויו של איציק גרובייס וצולם על ידי יעקב סלם.
ב-3 במרץ 2017 הקים קאהן את "להקת תכלת", יחד הם ביצעו את השיר שהלחין קאהן "ונהפוך הוא" שיצא לקראת חג הפורים.
ב-2 באוגוסט 2017 הוציא קאהן יחד עם זאבי פריד וגרשי שווארץ את אלבומו הראשון בשם "יעדער איינער- כולנו". האלבום כולל כמה משיריו שכבר פורסמו ומכיל בסך הכל אחד עשר שירים.
ב-1 באפריל 2020 שחרר קאהן עם הצייר אהרן זאב ברנשטיין את הקליפ "אני מאמין" הקליפ משלב אומנות ציור בחול ויצא בניסיון לעורר את האמונה במשיח גם בתקופת מגפת הקורונה
ב-31 ביולי 2020 הוציא קאהן ביחד עם גרשי שווארץ שיר "נחמו עמי" השיר יצא במוצאי תשעה באב לכבוד שבת נחמו
ב-21 בפברואר 2021 הוציא קאהן ביחד עם חברת ההפקות לה קאהן חתום 'אביה הפקות' את השיר 'נכנס יין' לכבוד חג הפורים. מלווה בקליפ פרסומת לייקב וחברת בשרים בוטיק.
ב-29 באפריל הוציא קאהן סינגל נוסף עם חברת ההפקות לה קאהן חתום 'אביה הפקות' את השיר 'אל תדין חברך' לכבוד יום ל"ג בעומר. השיר מלווה בקליפ הממחיש את המילים היטב עם עיבודו של נאור כרמי.