cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לואי ז'וזף דה בורבון, הדוכס מוונדום
ביוגרפיה
ונדום היה אחד מהחיילים הבולטים בהיסטוריה של צבא צרפת. בנוסף להיותו בעל כישרון ודמיון פורה שהיו דרושים למנהיג צבאי מצליח, הוא ניחן גם באומץ רב. הצלחתו הרבה נבעה גם מיכולתו להשפיע על חייליו.
ונדום היה בקשר קרוב ביותר עם גיסו, בעלה של אחותו הבכורה, מארי ת'רזה דה בורבון, שלפי עמדת ההיסטוריונים היה מאהבו. באופן פורמלי הוא נישא למארי אן דה בורבון (1678–1718), בתו של הנסיך אנרי ז'ול מקונדה ונכדתו של "לה גראנד קונדה". יש טענה כי לא קיימו יחסי מין. בפועל, מתה מארי אן בשנת 1718 ללא ילדים.
RNAi
RNAi (ראשי תיבות של  RNA interference, באנגלית: "הפרעה ל-RNA") היא תהליך המאופיין בהקטנה משמעותית בתרגום גן ספציפי לחלבון שאליו הוא מקודד, כתוצאה מנוכחותו של RNA המכיל את הגדיל המשלים ל-mRNA של הגן, ויוצר עמו מבנה דו-גדילי. לתופעה תפקיד חשוב בוויסות מחזור התא ובוויסות תגובה למצבי עקה שונים, בכללם מחסור בחומרי מזון והתקפה ויראלית.
סקירה
בתהליך ה-RNAi מפורקים מקטעי mRNA, ובכך נמנע תרגומם וביטוי הגן שקודד להם.
נראה ש-RNAi התפתח כדי להגן על התא מפני רטרו-וירוסים (דוגמה לרטרו-וירוס: HIV, הנגיף הגורם למחלת האיידס), כנגד טרנספוזונים שמקורם בגנום המארח, וכנגד התבטאות עודפת של גנים שעלולה לגרום למחלות. כיום נתגלתה התופעה ברוב היצורים החיים בעלי הגרעין (איקריוטים).
מנגנון הפעולה
המנגנון ידוע רק בחלקו, והוא תלוי במידת ההתאמה לרצף המטרה ובמקור ה-RNA.
siRNA נוצרים על ידי חיתוך של גדילי RNA כפולים וארוכים (dsRNA), שמקורם הוא בדרך כלל מחוץ לתא ושהם בעלי התאמה מלאה לרצף המטרה. siRNA יחבור לחלבון ויגרום לשבירת הגדיל. miRNA בעל התאמה חלקית (ושמקורם פנימי) יתלבשו על הגדיל וימנעו בכך את תרגומו לחלבון בריבוזום.
כאשר RNA דו-גדילי ארוך נכנס לתא הוא מזוהה ועובר ביקוע על ידי האנזים Dicer, סוג של רנ"אז. חיתוך על ידי ה-Dicer יוצר RNA דו-גדיליים קצרים שמאופיינים בקצוות דביקים. אלה הם ה-siRNA.
ה-siRNA יוצר קומפלקס עם החלבון RISC. בשלב זה הקומפלקס משחרר את הגדיל הלא-משלים ונשאר קשור לגדיל המשלים. בשלב הבא, מזהה הקומפלקס גדיל RNA בעל רצף משלים. הקומפלקס נקשר למולקולה זו ומבקע אותה. הוא אף חוזר על התהליך מספר פעמים עם מספר מולקולות שונות. את שברי ה-RNA מפרקים אנזימי רנ"אז, ובכך נגרמת השתקה של הגן.
נראה שתהליך זה מוגבר בתוך התא. הרנ"א הפגום עשוי לשמש כעותק לייצור RNA חדש באמצעות RNA פולימראז תלוי רנ"א. תהליך זה מסתמך על סינתזת RNA ללא תחל (פריימר) שבה ה-RNA הפגום משמש כתבנית. ה-RNA הדו-גדילי שנוצר הוא הסובסטרט ל-Dicer שמייצר עוד siRNA.
בפטריות, בצמחים, בתולעים וביונקים ישנו צעד הגברה נוסף: siRNA חד-גדיליים שאינם קשורים ב-RISC נקשרים ל-RNA; המטרה שלהם בדרך כלשהי ספציפית לרצף. הם מהווים תחל ל-RNA פולימראז שמתחיל מהם את האנטיסנס של גדיל ה-RNA. הדו-גדיל שנוצר מהווה סובסטרט ל-Dicer שחותך אותו ל-siRNA .siRNA אלה בתורם יכולים לחבור ל-RISC לביקוע או להוות תחלים של פולימריזציית RNA מתווכת RNA.
מנגנון זה אף אחראי בדרך לא ידועה להתפשטות RNAi ברקמה.
miRNA הם קטעי RNA קטנים שלא מתורגמים לחלבונים. הם מקודדים על ידי הגנום של האורגניזם, ונוצרים על ידי עיבוד של RNA קצרים בצורת סיכות ראש (RNA hairpins). תפקידם לעכב את תרגום ה-mRNA באמצעות התאמה חלקית לרצף המטרה.
RNAi ברפואה ובמחקר
באופן פוטנציאלי לשיטה אפליקציות רפואיות: על ידי דיכוי ביטויים של גנים פגועים או כאלה שמקורם בנגיפים, ניתן לעכב את התפרצותן של מחלות: ריפוי גני, החשיבות הרבה המיוחסת לריפוי גנטי נובעת מהעובדה שלמחלות גנטיות רבות כמו מחלת הנטינגטון אין תרופה.
ישנן מספר שיטות לריפוי גנטי בעזרת RNAi: כדי להשיג אפקט טיפולי מתמשך יש להחדיר פלסמיד או וירוס מהונדס המקודד ל-RNAi שיטה זאת הוכיחה את עצמה במספר מודלים של מחלות וירליות וגנטיות בבעלי חיים, בכללם בצהבת B. שיטה שנייה לריפוי גנטי היא החדרה ישירה של RNAi לגוף על ידי הזרקה מקומית, הזרקה לוריד או החדרה לראות בשאיפה, ה-RNA חודר לתאי הגוף בזכות פולימרים המאפשרים את חדירתו דרך ממברנת התא. שיטה זאת הוכחה בבעלי חיים בהשתקת הגן apoB המעורב ביצירת כולסטרול.
עד כה לא הגיעה אף אחת מן הטכנולוגיות של ריפוי גנטי לאישור סופי של רשות המזון והתרופות האמריקנית לשימוש בבני אדם, זאת בגלל היעילות הנמוכה של השיטות, ההפעלה הלא מבוקרת של התגובה החיסונית והסכנה שבחדירת פלסמיד ל-DNA הגנום.
נכון לזמן זה RNAi משמש רק ככלי מחקר בסיסי בביולוגיה מולקולרית כאמצעי להשתקת התבטאותם של גנים (Knockdown) במחקרים שמטרתם לבחון את התפקיד שממלאים גנים אלו.
התפרצות האבולה במערב אפריקה (2014)
כארבע שנים טרם התפרצות האבולה במערב אפריקה (2014), חברת התרופות טקמירה פארמה ביצעה ניסוי על שבעה קופי מעבדה שהודבקו בנגיף. מתן התרופה הניסיונית, TKM-Ebola המבוססת RNAi, תוך 48 שעות מההדבקות העלתה סיכויי החלמת הקופים מהנגיף ל 83%. במועד ההתפרצות באפריקה נדבקו שני עובדי הצלה אמריקאים, ד"ר קנט ברנטלי ועמיתתו ננסי ריטבול, שטופלו כצעד חריג בתרופה הניסיונית ותרופה ניסיונית נוספת בשם ZMapp התאוששו מהמחלה. ה FDA האמריקאי סירב להתיר ניסויים בבני אדם מחשש לתגובת המערכת החיסונית של הגוף לתרופות שהמחקרים בהן עדיין לא הושלמו, אולם בלחץ דעת קהל והמשך התפרצות הנגיף באפריקה, שינה את עמדתו.
גדנ"ע צלילה
גַּדְנָ"ע צלילה היא פעילות גיבוש לבוגרי כיתה י"א שמעוניינים להתגייס ליחידת הקומנדו הימי של צה"ל - שייטת 13.
מיונים לקראת הפעילות
לפני ההצטרפות לגדנ"ע על המעוניינים לעבור מיונים, במטרה לסנן את המועמדים שאינם מתאימים איכותית או רפואית.
בשלב המיונים הראשון לגדנ"ע בביתן חיל הים בשכונת בת גלים שבחיפה מוצגת היחידה ומתקיימים מבחנים פסיכוטכניים בדרגות שונות, בדומה למבחנים בצו הראשון. מי שנמצא מתאים ליחידה מוזמן ליום מיונים נוסף במרכז הרפואה הימי (מר"י), שם הוא עובר סדרת בדיקות.
הפעילות
אלה שמילאו את כל הדרישות יקבלו הודעה מספר ימים לאחר מכן, ויוזמנו לגדנ"ע צלילה שנערך בחופש הגדול שבין כיתה י"א לי"ב. גדנ"ע הצלילה עצמו אורך חמישה ימים, והוא נערך בבסיס השייטת בעתלית. המוזמנים נדרשים לשלם סכום סמלי של כ-500 ש"ח עבור השתתפותם בגדנ"ע (הרוב מסובסד על ידי הצבא).
בגדנ"ע מתחלקים המשתתפים לקבוצות בנות 12 איש, כל אחת בראשות לוחם שייטת במילואים. הקבוצות עוברות כל יום שיעורי תאוריה בנושאי הצלילה וסיכוניה, שבסופם תיבחנה במבחן תאורטי על החומר הנלמד, וכן צלילה מעשית לרמה של "כוכב 1" (צלילה לעומק של עד 20 מטר). חניכים שהגיעו לגדנ"ע עם "כוכב 1" יצוותו יחד ויעברו קורס של "כוכב 2" (צלילה בעומק 24-30 מטר) בבריכה ובים. בין שאר הפעילויות, נערכים למלש"בים היכרות עם כלי הנשק שאיתם עובדת היחידה (תצוגת אמל"ח), שיט בסירת המנוע המבצעית מורנה, שיחה עם מפקד פלגת ההדרכה ביחידה, הצגת תרגיל הסתערות יבש (ללא אש) לעבר מטרה יבשתית ולאחר מכן שיחה עם לוחמי היחידה שהציגו את התרגיל.
לאחר הגדנ"ע צלילה
בסופו של הגדנ"ע, מי שעומד בכל התנאים עובר לשלב האחרון במיונים ליחידה שהוא הגיבוש לשייטת 13, וזאת בלי צורך לעבור יום סיירות או ימי גיבושים אחרים, אך עדיין יוכל להשתתף בהם. מי שעובר את הגיבוש היחידתי, יוכל להתגייס לשייטת.
איוואן סטפן, קיסר בולגריה
איוואן סטפן (בבולגרית Иван Стефан; 1300 -1373, נאפולי, ממלכת נאפולי), היה קיסר (צאר) האימפריה הבולגרית השנייה רק במשך שנה אחת 1330-1331.
על כס ממלכת בולגריה
איוואן סטפן כיהן גם כקיסר משותף, ביחד עם אביו מיכאל שישמן בין השנים 1323-1324, אבל ברח לסרביה לאחר נישואיו השניים של מיכאל שישמן. עם מותו של מיכאל שישמן בשנת 1330, ובעזרת דודו, דספוט סרביה, החזיר לעצמו איוואן סטפן את כס האימפריה הבולגרית.
בשנת 1330 הביזנטים בראשות קיסר אנדרוניקוס השלישי, כבשו ערים רבות בתראקיה. כתוצאה אצילים ווסאלים ערכו הפיכה צבאית כנגד איוואן סטפן, אמו ואחיו, והם נאלצו לברוח לסרביה. איוואן אלכסנדר הוכרז כקיסר החדש וקיבל את כס ממלכת בולגריה. אחיו של איוואן סטפן, שישמן, ניסה ללא הצלחה להחזיר את הכיסא ב-1337 בסיוע מונגולים וביזנטים.
איוואן סטפן, עבר עם אימו לדרום איטליה עם אימו, שם חי תחת השם לודוויקוס, נישא לנסיכה מקומית וכנראה שהעמיד צאצאים. קיים תיעוד לגביו ממקורות ראשוניים, בו צוין שבשנת 1363 היה כלוא בעיר סיינה. לפי מקורות שניוניים, ניתן להסיק שאיוואן סטפן הלך לעולמו בשנת 1373, בעיר נאפולי, אשר בממלכת נאפולי.
שער פאטמה
הקמת המעבר
הסיוע החל במתן עזרה רפואית ללבנונים, רובם אוכלוסייה נוצרית מרונית, שהגיעו לגדר המערכת, ביקשו עזרה מסיורי צה"ל שעברו באזור, ורבים פונו לטיפול בבתי חולים בישראל. ביוני 1976, החליטה ממשלת ישראל להפוך את מתן הסיוע למדיניות רשמית ולהקים במקום מרפאה צבאית באוהל, סמוך לשער שנפתח בגדר להולכי רגל. ב-20 ביוני 1976, הוזמנו למקום עיתונאים, והדבר התפרסם באמצעי התקשורת בעולם. מטרת החשיפה הייתה יצירת תדמית חיובית לישראל בדעת הקהל העולמית. בתחילה הקיף ההסדר רק את הנוצרים, אך הורחב תוך זמן קצר לכל המבקשים סיוע - נוצרים, מוסלמים, דרוזים וצ'רקסים. באוגוסט 1976 פנו גם המתואלים (השיעים הלבנונים) לקבל עזרה ובקשתם נענתה בחיוב. השיעים בדרום לבנון באותן שנים שמרו על נייטרליות במלחמת האזרחים, הם היוו את העדה הגדולה בדרום לבנון אך רובם היו איכרים עניים. הם גם לא היו עוינים לישראל אז.
תוך שבועות ספורים גדל היקף הפעילות במקום והסיוע הרופאי הורחב גם לסיוע כלכלי. ניתנה אפשרות לתושבים בדרום לבנון לרכוש אספקה, מזון, דלק ומים מישראל. סוחרים מלבנון הורשו להיכנס עם רכבם במעבר, להגיע לקריית שמונה ולקנות מוצרים בעיר. בנוסף הורשו פועלים מדרום לבנון להיכנס ולעבוד בישראל. המקום הפך לתחנת המעבר העיקרית של סחורות ופועלים בין ישראל ודרום לבנון.
שער הגדר הטובה, הפך תוך זמן קצר לאתר תיירות, אלפי אנשים באו לראות מעבר אנשים בין ישראל למדינה ערבית. בשנת 1981 השקיע משרד התעשייה, המסחר והתיירות כמיליון שקל בפיתוח האתר. בסמוך לכניסה, הוקמה רחבה ובה קיוסקים ששירתו את התיירים והחיילים, קיוסקים הזכורים בשל "הדודה מרי", מרים פיינר, שהייתה ידועה בדאגתה ובמסירותה לחיילים. במזנון שלה נשמרו חבילות ומכתבים שנשלחו לחיילים.
ביסוס כמעבר גבול
במאי 1977, לאחר שממשלת ישראל השמונה עשרה בראשות הליכוד עלתה לשלטון, "מדיניות הגדר הטובה" שונתה לטובת מעורבות ישירה במלחמת האזרחים בלבנון. ישראל סייעה בהקמת צבא לבנון החופשית בראשות סעד חדאד. במרץ 1978 צה"ל פלש לחלקה הדרומי של לבנון במסגרת מבצע ליטני ושוב במלחמת לבנון הראשונה. "שער פאטמה" הפך למעבר גבול דו כיווני דרכו נכנסו כוחות צה"ל, אזרחים עובדי צה"ל, אנשי תקשורת ואנשי קהילת המודיעין לתוך לבנון. התנועה מלבנון לישראל גדלה לאחר הקמת צד"ל, כשהותר לכל בן משפחה של חייל צד"ל לעבוד בישראל. לעיתים הותר גם לרכבים לבנונים להיכנס לישראל.
עם הגידול בנפח התנועה במעבר החלה גם פעילות ענפה של הברחות מלבנון לישראל, בעיקר של מוצרי חשמל, משקאות חריפים וסמים. כדי להילחם בתופעה הוצבה במקום יחידה של המשטרה הצבאית שערכה בדיקות וחיפושים לעוברים במעבר, כולל לחיילי צה"ל. באוגוסט 1990, מפקד מעבר שער פאטמה בדרגת רב-סרן, נתפס שברכבו 9 ק"ג הרואין מלבנון. הוא נידון ל-9 שנות מאסר.
פיגועים בשער
ב-9 במרץ 1983, לאחר 7 שנות פעילות, אירע הפיגוע ראשון בשער. מכונית תופת התפוצצה בצידו הלבנוני של השער. חייל הבחין בשני רכבים שהגיעו לרחבת החנייה מצפון לשער. רכב אחד הושאר במקום וברכב השני נמלטו המחבלים. הרכב התפוצץ, אך איש לא נפגע משום שאיש לא היה ברחבת החנייה באותו רגע. נזק כבד נגרם לניידת השידור של תחנת ערוץ המזרח התיכון שהייתה ממוקמת במקום.
ב-19 באוקטובר 1988, אירע פיגוע נוסף בשער. מכונית תופת נהוגה בידי מתאבד שיעי מארגון חזבאללה פגעה בשיירה בת שישה ג'יפים של צה"ל, שהחזירה את החיילים מפעילות מבצעית ברצועת הביטחון בדרום לבנון וחנתה ברחבה מול שער פאטמה, בפיגוע נהרגו 8 חיילים. לאחר הפיגוע נבנה המעבר מחדש הוקמו קירות בטון, גדרות כפולים ומעבר נפרד לרכבי צה"ל.
סגירת המעבר
במהלך נסיגת צה"ל מלבנון במאי 2000, רבים מחיילי צד"ל נמלטו בבהילות לישראל בהשאירם מאחוריהם את רכושם, ולעיתים את משפחותיהם. רובם הגיעו לשער פאטמה ונאלצו לחכות מספר שעות עד שאושר להם לעבור לישראל. במהלך ההמתנה אירעו חילופי אש עם לוחמי חזבאללה. בשבועות שלאחר הנסיגה התרחשו באזור השער שורה של הפגנות, מקרי השלכות אבנים ופגיעות בגדר המערכת. אזור השער הוכרז כשטח צבאי סגור, ובעלי העסקים במעבר נאלצו לסגור אותם. המעבר היה עוד פתוח מדי פעם למעבר פועלים מלבנון, אך לאחר שורה של תקריות נסגר סופית ב-2003.
בקרבת המעבר הסגור הוקמה בשנת 2021 האנדרטה לזכר חללי צבא דרום לבנון.
קארי קראולי
קארי קראולי (באנגלית: Carrie Crowley; נולדה ב-23 במאי 1964) היא מנחת טלוויזיה ושחקנית אירית.
ביוגרפיה
קראולי נולדה במחוז ווטרפורד, הופעתה הבימתית הראשונה הייתה בהפקה מקומית של המחזמר "אוליבר!".
היא עבדה תחילה כמורה בבית ספר יסודי ולאחר מכן הגישה מספר תוכניות ברדיו המקומי בעירה.
היא החלה את דרכה בטלוויזיה ברשת השידור "RTÉ" בתוכנית הילדים "The Morbegs".
היא הנחתה יחד עם רונאן קיטינג את אירוויזיון 1997 בתיאטרון פוינט בדבלין. בשנה לאחר מכן, הופיעה גם בקטע קצר בתחילת אירוויזיון 1998 בו איחלה בהצלחה למנחים אולריקה ג'ונסון וטרי ווגן.
ב-2006 שיחקה באחד התפקידים הראשיים בסרט "An Gaeilgeoir Nocht".
ב-2009 הופיעה בסדרת הדרמה הרפואית "The Clinic".
ב-2010 הופיעה בפרק של הקומדיה "An Crisis".
בשנת 2021 החלה לשחק בסדרת המסתורין "חנוקה" ברשת הטלוויזיה האירית RTÉ One.
היא ביצעה גם מספר תפקידים בתיאטרון.
פארק אסטריקס
פארק אסטריקס (בצרפתית: Parc Astérix) הוא פארק שעשועים בצרפת, המבוסס על סדרת ספרי הקומיקס "אסטריקס" (מאת אלבר אודרזו ורנה גוסיני). לפארק כ-1,800,000 מבקרים בשנה, והוא פארק השעשועים הפופולרי ביותר בצרפת אחרי יורו דיסני.
פעילות
הפארק ממוקם בשטח העיירה פליילי שבמחוז האואז, כ-35 ק"מ מצפון לפריז ו-32 ק"מ מאתר הנופש דיסנילנד פריז. הקומפלקס כולל פארק שעשועים ומלון.
הפארק הושק בשנת 1989 ובמהרה הפך לפארק השעשועים הפופולרי ביותר בצרפת, עד לפתיחתו של יורו דיסני בשנת 1992.
הפארק פתוח בין החודשים אפריל לנובמבר ונודע במיוחד ברכבות ההרים שלו.
מופעל על ידי חברת "Grevin & Cie", המפעילה 13 פארקי שעשועים שונים באירופה.
קלונימוס בעל הנס
רבי קלונימוס בעל הנס היה רב שחי בירושלים בימי הביניים.
לפי השערת אברהם משה לונץ ואריה ליב פרומקין יש לזהותו עם ר' קלונימוס ב"ר יעקב, הרב הראשון לעדת האשכנזים בירושלים ובארץ ישראל. בעקבותיהם זיהה אותו אליעזר ריבלין עם הרב קלמן הברקשטן, חמיו של המהרש"ל.
אגודת המעצבים הגרפיים בישראל
אגודת המעצבים הגרפיים בישראל הוקמה בשנת 1935 תחת השם "אגודת הציירים לגרפיקה שימושית". הצורך בהתאגדות מקצועית נולד לאור התפתחות משמעותית שחלה באותה עת בתחומי התרבות והפרסום בארץ ישראל. החל משנות העשרים נבנתה בתל אביב תשתית תרבותית לא ממוסדת, שהתרכזה בתחומי השפה העברית וכללה ספרות, עיתונות, תיאטרון ומוזיקה. באותו זמן (1925) נפתחה בירושלים האוניברסיטה העברית ובמסגרתה פעל בית הספר "בצלאל" כ"מרכז לאמנות עברית מקורית ולתעשייה חדשה בא"י" (1928-1906).
אצטדיון סן דייגו
אצטדיון סן דייגו (באנגלית: San Diego Stadium) אשר היה ידוע גם כאצטדיון ג'ק מרפי ואצטדיון קוואלקום, היה אצטדיון בעיר סן דייגו שבקליפורניה, ששימש בתור מגרשן הביתי של סן דייגו צ'רג'רס מליגת ה-NFL והאזטקס מאוניברסיטת המדינה בסן דייגו. סן דייגו פאדרס, קבוצת הבייסבול של העיר, השתמשה גם היא במגרש זה עד לשנת 2003 עת עברה לפטקו פארק החדיש אשר ממוקם במרכז העיר. אצטדיון זה אף אירח שלושה משחקי סופרבול בשנים 1988, 1998 ו-2003, ושני משחקי אולסטאר של ליגת הבייסבול בשנים 1978 ו-1992.
Blackpink 2019-2020 World Tour In Your Area -Tokyo Dome-
הוא אלבום ההופעה השלישי של להקת בנות הקיי-פופ הדרום קוריאנית בלאקפינק. אלבום ההופעה יצא לאור ב-14 במאי 2019, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס ויוניברסל מיוזיק גרופ.
קלונימוס בעל הנס
סיפור הנס
דמותו של רבי קלונימוס מסתורית ועלומה, והוא התפרסם בירושלים בשל אגדה שנקשרה בשמו. על פי המסורת, הוא שימש רב קהילה בירושלים, ונודע כצדיק וקדוש. באחת השבתות השליכו שונאי ישראל גופת ילד לתוך מרתף של בית הכנסת האיסטנבולי, במטרה להאשים את היהודים בהריגתו. רבי קלונימוס נטל פיסת נייר, רשם עליו שם קדוש והצמידו על מצחו של הנער המת; מיד התעורר הנער לחיים וגילה מי הרגו. בעקבות מעשה המופת של הרב ניצלה כל הקהילה. סיפור זה מובא בספר שלמי חגיגה שבסוף ספר שלמי ציבור של רבי ישראל יעקב אלגאזי בפירוש לתפילת נשמת כל חי, אך שם לא הובא כי המעשה אירע בשבת.
Blackpink 2019-2020 World Tour In Your Area -Tokyo Dome-
אלבום ההופעה הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של יפן.
קלונימוס בעל הנס
סיפור הנס
על שם הנס הוא כונה בפי אנשי ירושלים רבי קלונימוס בעל הנס. רחוב הרב קלונימוס, בשכונת רמת שלמה בירושלים, קרוי על שמו.
אצטדיון סן דייגו
היסטוריה
בשנות ה-60 המוקדמות, כתב הספורט ג'ק מרפי, (שאחיו בוב היה שדר משחקי הניו יורק מטס), החל לקדם את הרעיון לבנות מגרש רב-תכליתי בסן דייגו. בנובמבר 1965 נמצאו המקורות הכספיים לבנייתו ופחות משנתיים לאחר מכן, ב-20 באוגוסט 1967, נערך משחקה הראשון של הסן דייגו צ'רג'רס באצטדיון זה. בשנת 1969 נוספה דיירת נוספת במגרש, הסן דייגו פאדרס.
קלונימוס בעל הנס
קברו
בשל העובדה שנאלץ לחלל את השבת, ציווה רבי קלונימוס שלאחר מותו יקברוהו בפאתי בית הקברות. הוא נקבר על גדת נחל קדרון, סמוך ליד אבשלום.
על קברו הניחו תושבי ירושלים גל אבנים, ובמשך שנים רבות שימש הקבר מוקד תפילה לתושבי העיר. כמו כן שימשו האבנים שבגל כסגולה לשמירה. מי שיצא מירושלים נהג לפקוד את הגלעד, לקחת אבן מן הגל ולהישבע כי יחזירה למקומה בשובו בשלום. הגל, שאגדות וסיפורים רבים נקשרו בו, נעלם בתקופת ירושלים החצויה בין השנים 1948 ל-1967.
אגודת המעצבים הגרפיים בישראל
לפני קום המדינה (1935–1948)
בשנות השלושים, עם העלייה החמישית (1932-39), עלייתם של יוצאי מרכז אירופה, החל להתפתח גם הפרסום. עד אז, בהיעדר משאבים כלכליים, מחסור באנשי מקצוע ובידע הטכני הנדרש, מרבית מודעות הפרסום היו זרות וצורפו למוצרים מיובאים. מודעות אחרות הועתקו מז'ורנאלים, ומודעות נוספות עוצבו על ידי ציירים בינוניים שעשו שימוש במוטיבים הלקוחים מהמסורת היהודית, סמלי המזרח והארט-דקו.
אנשי העלייה החמישית, בהם בעלי הון, גרפיקאים, פרסומאים ואנשי דפוס, הביאו להתפתחות התעשייה הישראלית: נפתחו נמלי חיפה ותל אביב ובתי הזיקוק בחיפה, והוקמו בתי החרושת "אתא", "שמן", "נשר", "פניקיה" ואחרים. כתוצאה מכך החל להתפתח ענף הפרסום והדפוס. מפעלי תעשייה אחדים ובראשם "דובק" ו"שמן", פתחו בפרסום שיטתי למוצריהם. הישגיהם בתחומי הייצור, האריזה והפרסומת הוצגו ביריד המזרח בתל אביב. כמו כן, הוקמו משרדי פרסום, בהם או.קיי., צימט, מלניק, בינג, מכנר-ווליש, שהעסיקו כוחות מקצועיים ובעלי ניסיון.
עם הקמתה של "אגודת הציירים לגרפיקה שימושית", יצר אחד מחבריה, ראובן (רודי) דיין (דויטש) את סמלה (שהוחלף מאוחר יותר ב-1968 בסמל שיצר יעקב לנדאו). בין חברי האגודה הראשונים, יוצאי מרכז אירופה וגרפיקאים מנוסים, אפשר היה למצוא את דיין, פרנץ קראוס, דוד שנאור, שבתאי רובין, טוביה אהרוני, האחים שמיר, יחיאל כוגן ואחרים.
כדי לסייע בשמירת הרמה המקצועית של חבריה, נקבעה האגודה כבעלת מבנה דמוקרטי ואופי אליטיסטי. שאלות הנוגעות להגדרת זהותה המשיכו להעסיק את חבריה. האם יש לקיים אגודה קטנה ואיכותית, או להפוך לאיגוד מקצועי ולהצטרף להסתדרות? סוגיה נוספת שהעסיקה את חבריה היא האם יש להגדיר תחומי התמחות מקצועיים בתוך האגודה.
אחד ממאבקיה הבולטים של "אגודת הציירים לגרפיקה שימושית" היה ללא ספק המאבק להכרה בגרפיקה כמקצוע. בין נושאי הדגל של המאבק היה רודי דיין, ששימש כחבר בכיר באגודה והקים וניהל את המחלקה לגרפיקה בבצלאל – שנפתחה בשנת 1936. וכך כתב דיין, תחת השם ד. דויטש, בחוברת "גרפיקה שימושית בא"י 1938": "אחד התפקידים הראשונים היה להסביר לתושבי הארץ שבפרסום טמונה אפשרות כלכלית רחבה, במקרה שהוא מבוצע בצורה תכליתית ומוצא לפועל בעזרת אמצעים בעלי טעם, חדישים ואסתטיים. לשם זה היה הצורך קודם כל להראות לקהל מהו טעם טוב ומה אפשר לדרוש מפעולה אמנותית". עוד כתב: "עם הופעת העבודות המשובחות וגודל תפוצתן בישראל ומחוצה לה חדרה ההכרה של ערכה וחשיבותה הכללית של הגרפיקה השימושית לתוך החיים הכלכליים וענפי החיים האחרים".
באותה עת, סמלים ודימויים בגרפיקה הארץ ישראלית הפכו לנכסי צאן ברזל בנוף התרבות המקומי. רבים מהם נוצרו על ידי חברים באגודה, בהם סמלי "תוצרת הארץ" (דיין-1936, שמיר-1948), הילד של "טכסטיל שמפו" (שנאור), "אמה" (אהרון מאוריבש), ה"צבר" של "שמן" (מודרן קצנשטיין), איש סכין "אוקבה" (שנאור), "אסקימו" של "ארטיק" (רולי), "תנובה" (כמנר-ווליש) ו"יצהר" (דיין).
במהלך מלחמת העולם השנייה נקראת גם אגודת הגרפיקאים להתגייס למאמץ המלחמתי. ניסיון שנעשה ב-1938 לשיתוף פעולה עם "האיגוד הארצישראלי לפרסום" נשא פרי בשנת 1942, כאשר שני הגופים יזמו הדפסת והפצת כרזות ומודעות בעיתונות לצורך תעמולת גיוס. רוח זו הניבה ב-1943 את התערוכה "גרפיקה שימושית בארץ בימי שלום ומלחמה" בשיתוף עם התאחדות בעלי התעשייה בארץ ישראל, שהוצגו בה עבודות תחת הסיסמה "בעת מלחמה קמוץ!". צ.ר כתב בעיתון "דבר" (24.2.43): "בתערוכה דוגמאות של 22 חברי אגודת הציירים לגרפיקה שימושית בא"י, שהסמל שלה נודע ברבים בעיקר לאחר שנעשה סמל לגיוס העם הלוחם".
בשנת 1945 חגגה האגודה, בת 34 החברים, עשר שנים להיווסדה בתערוכת "אמנות שימושית בארץ ישראל", שנערכה בבית הנכות הלאומי ב"בצלאל" בירושלים.
לאחר קום המדינה
עם הכרזת המדינה, נבחר אחד מחבריה הבכירים של האגודה, אר-אל (ריכרד לוי), לשמש כיועצה הגרפי של ממשלת ישראל. במסגרת תפקידו עוברים תחת ידיו דגל הלאום, סמל המדינה (שעוצב על ידי האחים גבריאל ומקסים שמיר), סמלי חילות צה"ל ועוד.
תערוכה אחרת, "הגרפיקה השימושית בישראל", יזם יחיאל כוגן בשנת 1953. התערוכה נערכה בשיתוף השירות הבולאי, והוצגו בה עבודות בענפי הגרפיקה השונים, וכן תהליכי הדפסה שונים – בהם צינקוגרפיה, אופסט והדפסה על שפופרות. כך נכתב בעיתון "במחנה" (23.7.53) באותם ימים: "'גימ'ל גדולה הכונפת ברגלה שי'ן, סמל אגודת הציירים לגרפיקה שימושית, בת 95 החברים, מתנוססת בימים אלה מעל הכניסה של האולם המרכזי בקומת הקרקע של מוזיאון תל אביב'."תקופת כהונתו של גד רוטשילד כנשיא האגודה (1953-68) עמדה בסימן המשך המאבק להכרה בגרפיקה כמקצוע. נעשו פעולות הסברה בקרב קהילת הגרפיקאים המקומית, המוסדות והקהל הרחב, ונערכו משפטי חברים על פלגיאטים ועל סטייה מנהלי האתיקה המקצועית. בפברואר 1960 הופיע  גיליון מיוחד של הירחון היפני IDEA, שהוקדש ל"אמנות הפרסום העכשווית בישראל".
אצטדיון סן דייגו
היסטוריה
לאחר פטירתו של ג'ק מרפי בשנת 1981, הוחלט לשנות את שם המגרש ולקרוא לו על שמו, אצטדיון ג'ק מרפי. בשנת 1997 שינו את שם המגרש בפעם השלישית, כאשר חברת התקשורת קוואלקום שילמה 18 מיליון דולר כדי לפרוש את חסותה על המגרש. תרומת חברת קוואלקום לעיר סן דייגו להשלמת הרחבת האצטדיון נעשתה בתמורה לזכויות שמות עד 2017. המעורבות של קוואלקום הבטיחה את השלמת שדרוגי האצטדיון הדרושים והפכה את האצטדיון למתקן ספורט ואירועים מוביל, והבטיחה מעמדו של סן דייגו כעיר ליגה מרכזית. האצטדיון אירח הרבה אירועים שנצפו ברחבי העולם, כמו שני סופרבולס, שתי סדרות עולם, משחקי הכדורגל הגדולים של ליגת העל ובייסבול, ה-Holiday Bowl, ואירועי הופעה גדולים הכוללים את הרולינג סטונס, אלטון ג'ון ובילי ג'ואל.
אגודת המעצבים הגרפיים בישראל
לאחר קום המדינה
בשנת 1966 הייתה האגודה בין מקימותיו של ה"איקוגרדה" - ארגון בינלאומי לעיצוב גרפי. סימונה הבינלאומי של "אגודת המעצבים הגרפיים בישראל" הוא GDAI. באותה שנה נשלחו מטעמה לביאנאלה הראשונה לכרזות בווארשה שישה נציגים. חברי אגודת הגרפיקאים הישראלית הוזמנו להשתתף בקביעות בכתב העת היוקרתי GRAPHIS, ובתחרות כרזות של אונסקו ב"שומון" בצרפת. בנוסף,  השתתפה האגודה בתחרות כרזות בפולין, בפראג ובתערוכת עיצובים תעשייתיים וכרזות ביפן.
אצטדיון סן דייגו
היסטוריה
גם מבחינת הקיבולת שלו עבר המגרש מספר שינויים: בעוד שבעת הקמתו הכיל האצטדיון כ-50,000 מקומות, הרי שמאז שנת 1997 הכיל כ-71,000 מקומות ישיבה.
בשנת 2016 עזבה סן דייגו צ'רג'רס את העיר לטובת לוס אנג'לס ובכך סיימה לעשות שימוש באצטדיון. בשנת 2018 הודיעה אוניברסיטת המדינה בסן דייגו על בנייה של אצטדיון חדש שנחנך בשנת 2022, ועברה באופן זמני לשחק באצטדיון דיגניטי הלת' ספורטס פארק עד לסיום בניית אצטדיונה החדש. לאחר שנותר ללא שימוש, נסגר האצטדיון בשנת 2020 ונהרס שנה לאחר מכן.
אגודת המעצבים הגרפיים בישראל
לאחר קום המדינה
שנת פעילותו של צבי נרקיס כיו"ר האגודה (1969) עמדה בסימן הידוק הקשר בין האגודה לשירות הבולאי, שבעקבותיו הופיעו בולים הנושאים את שם המעצב (1971). כמו כן, באותו זמן יצרה קשר האגודה עם המכון הישראלי לאריזה ולעיצוב המוצר, שהניב תערוכת אריזות במכון; במוזיאון ישראל נפתחה תערוכת "עיצוב גרפי בישראל"; והתקיים הכנס "אות היא עולם" ביוזמתו של משרד החינוך והתרבות ובשיתוף עם האגודה.
עם היבחרו של ירום ורדימון, נציג הדור החדש, לתפקיד יו"ר האגודה, חלה התפתחות בגיבוש האגודה כאגודה מקצועית: הוגדרה שיטת התקשרות עם גופים כמו השירות הבולאי (שיטת X), והחלו להתפתח קשרים בינלאומיים בעקבות מינויו של ירום ורדימון לסגן נשיא ה"איקוגרדה" (1972). כמו כן, המסמך "קווים מנחים לתמחור", שניצניו הראשוניים פורסמו לראשונה בשנות ה-30, מעודכן ומופץ בכל משרדי הפרסום ובמפעלים רבים בארץ. בנוסף, לאורך שנות פעילותה עורכת האגודה תחרויות, שתפקידן לשמש קטליזאטור להעלאת רמתם המקצועית של החברים וכאמצעי להגברת מודעות ציבורית לחשיבות המקצוע ולתפקידיו. נושא התחרויות קיבל באותה עת גיבוש סופי ברמה העקרונית על ידי אימוץ עקרונות ה"איקוגרדה".
בסוף שנות ה-70 החלו לפעול דמויות חדשות באגודה: אליעזר וייסהוף, רן כספי, גבי נוימן וגד אלמליח. באפריל 1977 הופיע לראשונה המסמך של "המלצות לתמחור" של האגודה במתכונתו החדשה ביוזמתם של אלמליח ונוימן. יוזמתו של וייסהוף התרכזה בין השאר בהרחבת האופקים של חברי האגודה, והידוק הקשרים הפנימיים בניהם באמצעות כינוסים ומפגשים חברתיים שנערכו בבית סוקולוב בתל אביב. נוימן פעל בעיקר בתחום החוקי, ויזם חיזוק מבנה האגודה כגוף משפטי על ידי רישומה כעמותה. בתקופתו, נקבעו הסכמי שכר עם מוסדות השלטון, בהם בנק ישראל, החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות ואחרים.
משנת 1983 החלו להתקיים ימי עיון מקצועיים בשפיים ובמעברות. ב-1985 שלושה אירועים ציינו את שנת ה-50 לאגודה: תחרות כרזות – בה זכו כרזותיהם של ירום ורדימון במקום הראשון, מוריס ארבל בשני וגד אלמליח בשלישי; הוצאתו לאור של הספר עיצוב גרפי בישראל, פרי מאמציו של גד אלמליח; וקיומו של הקונגרס הראשון בישראל לתקשורת חזותית שנערך בחיפה. הקונגרס התקיים בחסותם ובעזרתם של "מכללת הדסה", "ויצו קנדה חיפה", "מפעלי נייר אמריקאים ישראליים" ו "ידיעות אחרונות". בין הוועדה המארגנת נכללו  גד אלמליח (יו"ר), אלכס רינגר, דן גלברט, אייב רוזנפלד ודן ריזינגר.
מטרות האגודה, כפי שנוסחו בשעתו בידי רודי דיין, נותרו למעשה בעינן. במהלך 50 שנות קיומה, גובש נוסחן המעשי של מטרות אלה. נשיאי האגודה בתקופות השונות תרמו להגשמת מטרות האגודה. בשנת 1985 נבחר אייב רוזנפלד לסגן נשיא ה"איקוגרדה", תפקיד אותו מילא עד שנת 1992. בשנת 1986 התקיים סמינריון הר הצופים בהשתתפות המחלקה הגרפית של "בצלאל", ובהשתתפות חברי הוועד המנהל של ה"איקוגרדה" באותה עת. האירוע לווה בתערוכת מעצבים.
האגודה כמנהגה, המשיכה להגביר את המוטיבציה בין חבריה להשתתף במכרזים. אחד מהם היה עיצוב סמל לרשות הדואר וסמל לחיסכון במים. בנוסף, קיימה האגודה מגעים עם בנק ישראל לשיפור תנאי המכרזים.
בקונגרס האיקוגרדה שנערך בעיר ניס בשנת 1985 מצליח רוזנפלד, לאחר שתדלנות מרובה, לארח בישראל את הקונגרס ה-13 של הארגון, שמתקיים באוגוסט 1989 בשיתוף אוניברסיטת תל אביב. רוזנפלד כיהן כיו"ר הקונגרס, ומדינת ישראל הוציאה בול דואר לכבוד האירוע (בעיצוב גד אלמליח).
עם היבחרו של דוד טרטקובר לנשיא האגודה, קיבלה האגודה את מקום משכנה הנוכחי מעיריית תל אביב (1993), מקלט אמנים ברחוב דב-הוז. כמו כן, קיבלה האגודה הכרה ותמיכה תקציבית ממשרד החינוך, לימים משרד המדע התרבות והספורט.
בשנת 1997 נבחר לנשיא דייוויד גרוסמן נציג האגודה לאיקוגרדה (בין השנים 1999–2001). בשנת 1998 קיבל חברנו דן ריזינגר את פרס ישראל.
האגודה קיימה את תחרות "חתך הזהב" במתכונת החדשה אותה החל נס לביא (1993). התחרות מתקיימת גם היום מדי שנתיים, ומהווה אירוע שיא בהוויה של עיצוב גרפי לתקשורת ויזואלית בישראל.
בסוף 1999 נבחר ועד חדש. אייב רוזנפלד נבחר לתפקיד יו"ר האגודה, ואיתו בהנהלה יואב בן-צור ורן כספי. הם המשיכו בקיום מפגשים, תערוכות וימי עיון. כמו כן, החלו שוב שיתופי הפעולה עם מוסדות המדינה לעיצוב תדמית למשרדים השונים. בשנת 2000 התקיימה תחרות לעיצוב סמל וסיסמה למשרד לאיכות הסביבה. תערוכת העבודות שהוגשו הוצגה בבניין הכנסת בירושלים. בשנת 2002 נערכו תחרויות לעיצוב סמל למשרד התעשייה והמסחר, ולעיצוב סמל למשרד מבקר המדינה.
בנוסף, בשיתוף האגודה, חבר האגודה מיכאל הורוביץ הוציא לאור את מגזין המעצבים והגרפיקאים בישראל "קרדיט". חבר אגודה אחר, רפאל בלומנברג הוציא לאור את הספר "תקשורת חזותית בישראל". באותו זמן, החלה האגודה להוציא לאור את העלון "חפוז" ובו דיווח שוטף לחבריה על הפעילויות השונות.
במשך השנים זכו חברי האגודה להצלחה גדולה בעולם, והשתתפו בביאנלות, תערוכות ומיצגים בינלאומיים. אוניברסיטת "Tsinghua" שבסין הוציאה לאור ספר בשם: "דן ריזינגר – מבחר עבודות"; כרזתו של יוסי למל – "ישראל פלסטין" זכתה ב-"Grand Prix" בביאנאלה הבינלאומית הראשונה לכרזות בסיאול בדרום קוריאה, וכרזה אחרת של למל, "קו התפר", זכתה בפרס המבקרים בביאנאלה הבינלאומית לעיצוב גרפי בברנו בצ'כיה; עבודתו של ירום ורדימון, "שמאל ימין-בום!", הוצגה על מדרגות הכניסה לרייכסטאג הגרמני במסגרת תערוכה נודדת על דו-קיום ביוזמת מוזיאון קו-התפר; הירחון הסיני בבייג'ינג פרסם באחד מגיליונותיו כתבה גדולה על עבודותיו של המעצב אשר קלדרון; המיצג המחאתי שעיצבו מאיר אשל ואסנת אשל עבור "אלמגור" (ארגון נפגעי הטרור) זכה לסיקור נרחב בכלי התקשורת כאשר הפגינו באמצעותו משפחות נפגעי טרור  במהלך הדיונים בבית-הדין בהאג בעניין גדר ההפרדה.
במסגרת ההכוונה והייעוץ שמעניקה האגודה בנושא הקשר בין המעצב ללקוח, הפיקה חוברת מעודכנת של "קווים מנחים לתמחור עבודות עיצוב". בסוף שנת 2003 הוקם "סוהו-מרכז לעיצוב" בדזנגוף סנטר בתל אביב, והאגודה קיימה בו סדרת הרצאות תחת השם "מפגשים עם אמנים בתקשורת חזותית" (בהשתתפות ברוך נאה, אשר קלדרון, רות רהט, גד אולמן ויוסי למל). בסוף 2003 הוצגה התערוכה "מעצבים דימוי עצמי" במסגרת תערוכת אינטר מדיה בגני התערוכה. במאי 2004 נערך טקס העבודות הזוכות בתחרות "חתך הזהב" לצד תערוכת העבודות ב"בית חיל האוויר" בהרצליה. האגודה המשיכה בסדרת המפגשים "מעצב אמן", ובסוף השנה התקיים מפגש מרתק עם דן ריזינגר בבית מקאן-אריקסון בת"א.
תחרות לעיצוב סמל וחיבור סיסמה למשרד המדע והטכנולוגיה נערכה בתחילת שנת 2005, ובתחילת חודש מאי הכריז הוועד האולימפי בשיתוף עם האגודה על תחרות לעיצוב כרזה שתלווה את המשלחת הישראלית לאולימפיאדה בבייג'ינג 2008.
Blackpink 2019-2020 World Tour In Your Area -Tokyo Dome-
רקע והפקה
אלבום ההופעה יצא בפורמט של די וי די, בלו-ריי ובהמשך היה זמין גם להורדה דיגיטלית. במסגרת ההופעה שצולמה, ביצעה הלהקה את להיטיה "Boombayah", "Whistle", "Playing with Fire", "As If It's Your Last", "Don't Know What to Do", "Kill This Love", "Really" ו-"Ddu-Du Ddu-Du".
בנוסף לכך, הקליטה בלאקפינק רמיקס לשיר "Whistle", תוך שהיא כללה אותו גם באלבום ההופעה השני שלה, Blackpink 2018 Tour ‘In Your Area’ Seoul.
Mariah Carey (אלבום)
Mariah Carey (בעברית: מריה קארי) הוא שם אלבום הבכורה של הזמרת האמריקאית מריה קארי, אשר יצא לאור למכירה עולמית בשנת 1990.
רקע כללי
במקביל לעבודות מזדמנות, מריה קארי נהגה לעבוד בתור זמרת הליווי של ברנדה קיי סטארר, שהביאה קלטת דמו בה היו הקלטות סקיצות של כמה משיריה של קארי לידיו של טומי מוטולה, מי שכעבור שנתיים יהפוך ליו"ר חברת התקליטים קולומביה רקורדס. הוא התרשם מכישרונה, איתר אותה והחתים אותה על חוזה בן שבעה אלבומים בחברת התקליטים שלו, וכך החל תהליך העבודה על אלבום הבכורה. קארי הטיבה לתאר את כל התהליך בחוברת האלבום, בדברים שכתבה בפתיחה:
הצלחה במצעדים ובמכירות
מיד עם שחרור הסינגל הראשון, "Vision of Love", קארי זכתה לפופולריות רבה והצליחה להכניס את הסינגל וכמו כן את שלושת הבאים אחריו - "Love Takes Time" ,"Someday", ו-"I Don't Wanna Cry", למקום הראשון במצעד האמריקאי. בכך קארי שברה שיא לזמרת מתחילה אי פעם שהצליחה להכניס ארבעה סינגלים ברצף מאלבום אחד למקום הראשון. כמו כן, האלבום זכה להיכנס למקום הראשון במצעד המכירות האמריקאי ואף להיות "אלבום השנה" כאשר הוא התמקם במקום הראשון במצעד השנתי האמריקאי לאלבומים.
האלבום מכר בשנתו הראשונה כ-6 מיליון עותקים וזיכה אותה בשני פרסי גראמי. האלבום אף זכה למועמד בפרס גראמי לאלבום השנה. עד כה, האלבום מכר מעל 15 מיליון עותקים ברחבי העולם וקיבל 9 פעמים מעמד פלטינה בארצות הברית.
הצלחת האלבום במכירות הובילה לכך שייצא במהדורה מחודשת עם קלטת וידאו הנושאת את השם The First Vision, ב-1991 שהכילה ריאיון עם קארי על כל שירי האלבום, קליפים וקטעי הופעה חיה לשירי האלבום.
סגנון אומנותי והשפעה
אלבום הבכורה של קארי נחשב לאחד האלבומים היוקרתיים ביותר שנעשו אי פעם בקולומביה רקורדס והמושקעים ביותר עבור אמן בתחילת דרכו. חצי מיליון דולר למשל, הוקצו לשם צילומי הקליפ של "Vision of Love", בלבד. פאנל של מפיקים ויועצים הפיקו את האלבום ואף בחלקם כתבו כפי שציינה קארי בחוברת האלבום, ארבעה שירים נוספים יחד איתה. אף על פי שהיא כתבה עם בן מרגוליס מעל 20 שירים, רק 6 מהם זכו להיכנס לעריכה הסופית של האלבום ולצאת לאור אי פעם. בנוסף, האלבום לווה גם במסע יחסי ציבור נרחב, במהלכו קארי התארחה במרבית התוכניות בטלוויזיה האמריקאית, ואף שרה את הדגל זרוע הכוכבים, ההמנון האמריקאי, במשחק הגמר של ה-NBA.
במרוצת השנים, האלבום ושיריו, במיוחד "Vision of Love", הפכו לבעלי השפעה רבה בתחום הפופ והרית'ם אנד בלוז העכשווי. זמרות רבות כמו כריסטינה אגילרה, ביונסה, ליאונה לואיס ואחרות, מציינות שהושפעו מהאלבום ומשיריו. אמנים שונים אף הקליטו גרסאות כיסוי לחלק משירי האלבום או הושפעו מהם מוזיקלית בעבודתם.
מריט מקם
מריט מקם (10 באוקטובר 1870 – 24 במאי 1946) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושלה החמישי של מדינת ניו מקסיקו.
שנותיו הראשונות
מקם נולד באוטווה, שבקנזס, להמר ומרתה. בנעוריו, למד מקם באוניברסיטת קנזס ובאוניברסיטת אוטווה. בשנת 1893, החל לעסוק בעריכת דין במשך עשר שנים, ובעדן, פתח ב-1903 משרד עורכי דין בטוקומקרי, ניו מקסיקו.
קריירה
בין השנים 1905–1909 מונה מקם על ידי מושל טריטוריית ניו מקסיקו, מיגל אנטוניו אוטרו, לתובע ההכללי של מחוזות קוואי וגוואלופ. בין השנים 1909–1911, מונה לחבר במועצה המקומית של ניו מקסיקו. באותה שנה, מונה מקם על ידי נשיא ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט, לשופט בית המשפט העליון של ניו מקסיקו. לאחר מכן, שימש כשופט המחוזי של סוקורו, תפקיד בו כיהן עד שנת 1920.
בשנת 1920 התפקד מקם למפלגה הרפובליקנית. מקם הפך למועמד מטעם המפלגה בבחירות למושלות המדינה. בתום ספירת הקולות, מקם הוכרז כזוכה. הוא הושבע לתפקיד המושל ב-1 בינואר 1921. בסיום כהונתו, ב-1 בינואר 1923, החליט מקם לא לנסות ולהתמודד לקדנצייה שנייה.
בשנת 1923 פתח מק משרד משפטי באלבקרקי, שם עבד עד יום מותו.
Please Me
Please Me הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קארדי בי, בשיתוף עם הזמר ברונו מארס. השיר יצא לאור ב-15 בפברואר 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
השיר הגיע למקום ה-12 במצעד הסינגלים הבריטי.
וידאו קליפ
טרם יצא הווידאו קליפ הרשמי של השיר, העלתה קארדי בי לערוץ ה-Vevo שלה את האודיו של השיר. האודיו מציג בתוכו את עטיפת הסינגל בה מופיעים קארדי בי וברונו מארס. בסמוך לכך, הועלה ליוטיוב קליפ המילים של השיר.
נכון לדצמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-285 מיליון צפיות.
שוורצהורן
שוורצהורן (בגרמנית: Schwarzhorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,928 מטר מעל פני הים, וממוקם בקנטון ברן בשווייץ.
גאוגרפיה
ההר ממוקם בין אגם ברינץ לעיירה גרינדלוולד ברכס הקיצוני מצפון מזרח האלפים הברניים הכולל בנוסף את ההרים לושרהורן רוטהפלו פאולהורן וילדגרסט אולטשיבורג וצ'ינגל. וגובל מצפון באגם ברינץ, מדרום בעיירה גרינדלוולד, ממערב בעמק לאוטהברונן ובעמק לושן (Lütschental), וממזרח בנהר ארה
מצדו המזרחי נמצא הר צ'ינגל ומצפונו הר וילדגרסט, מדרומו העיירה גרינדלוולד וממזרחו הר פאולהורן.
בצדו הצפוני של ההר ישנו קרחון קטן בשם בלאו גלצ'רלי (Blau Gletscherli).
דרכי גישה
ניתן להגיע רגלית לפסגת ההר בשביל העולה דרך המדרון הדרומי.
מוטי אברבוך
מוטי אברבוך (נולד בכ"ד באייר ה'תש"ח, 2 ביוני 1948) הוא מחזאי, במאי תיאטרון, סופר ומורה ישראלי.
ביוגרפיה
אברבוך נולד בחיפה וגדל בקריית חיים.
ב-1978 ייסד ביחד עם אליעזר צייזלר ורבקה בכר את להקת התיאטרון בימת היוצר. בשנים 1991–1992 ניהל ביחד עם יצחק גורמזאנו גורן את תיאטרון הקומה השלישית. עבד כמורה בבתי ספר בשכונות דרום תל אביב. מורה למשחק במחלקה לאופרה ב.
ב-1993 זכתה שמלה גדולה, הצגה שכתב וביים בפרס ראשון של ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל עכו.
בשנים האחרונות משמש במאי הבית של תיאטרון יידישפיל. במסגרת עבודתו בתיאטרון עיבד וביים ערבי קריאה ממיטב המחזאות והספרות היידית. במסגרת התיאטרון אחראי למיזם הסטודיו לשחקנים צעירים בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת בר-אילן.
פעילות פוליטית
במסגרת תנועת שלום עכשיו, יזם וארגן סמינרים ומפגשי מבוגרים ונוער נוער ישראלים-פלשתינאים, ומפגשים עם תנועות שלום בארצות ערב.
חיים אישיים
אברבוך היה נשוי לשחקנית, רבקה בכר והוא אחיה של הפסלת שלומית אברבוך.
אמילי דה רייבין
אמילי דה רייבין (באנגלית: Emilie de Ravin; נולדה ב-27 בדצמבר 1981) היא שחקנית אוסטרלית, הידועה בעיקר הודות לתפקידיה בתור טס הארדינג בסדרה "רוזוול", בתור קלייר ליטלטון בסדרה "אבודים" ובזכות הופעתה בתור בל בסדרה "עד עצם היום הזה".
ביוגרפיה
דה רייבין נולדה בעיירה קטנה בשם מאונט אליזה שבויקטוריה, אוסטרליה. היא החלה ללמוד בלט בגיל 9 ובגיל 15 התקבלה לבית ספר לבלט הממוקמת במלבורן. בשנותיה בבית הספר לבלט הופיעה בהפקות עם להקת הבלט האוסטרלית ו-Danceworld 301. דה רייבין למדה משחק מכון הלאומי לאמנות דרמטית בקנזינגטון ולאחר מכן בסטודיו לשחקנים בכירים בלוס אנג'לס.
קריירה
דה רייבין החלה את הקריירה שלה בסדרה הקנדית "אדון החיות" בשנת 1999. המשיכה לשחק גם בעונה השנייה שעלתה שנה לאחר מכן.
כחודש לאחר הגעתה ללוס אנג'לס בגיל 18, זכתה לגלם את אחת הדמויות המרכזיות בסדרה "רוזוול", טס הארדינג, שהייתה אחת מבין רביעיית החייזרים. הדמות טס הייתה נחושה לחזור לכוכב הבית שלה ואף ביצעה רצח לשם כך, והקריבה את עצמה לקראת סוף הסדרה על מנת לשמור בסוד על זהותם של בנה ושל שלושת החייזרים הנוספים.
משנת 2004 ועד 2010 כיכבה בסדרת הטלוויזיה של רשת ABC "אבודים", בתפקיד קלייר ליטלטון, הנמנית עם הניצולים, אם חד-הורית לילד שנולד על האי.
בשנת 2005 הופיעה לראשונה בקולנוע, כאשר שיחקה בשני סרטים; "Brick" של הבמאי ריאן ג'ונסון, והסרט "האמת על סנטה". בשנת 2006 שיחקה בסרט האימה "גבעת הפחד".
בשנת 2010 השתתפה בסרט "זכרי אותי לנצח" לצדו של רוברט פטינסון. בנוסף שיחקה בסרט "מבצע: סוף המשחק".
בשנת 2012 החלה לשחק בחלק השני של העונה הראשונה בסדרת הדרמה והפנטזיה של רשת ABC, "עד עצם היום הזה", שם גילמה בתפקיד משני את דמותה של בל, אהובתו של עוץ לי גוץ לי, אשר הוא ה"חיה" (the Beast) וה"אפל" (The Dark One). בשנת 2012–2013 (עונה 2) שבה דה רייבין לגלם את דמותה של בל, הפעם בתור דמות ראשית. בנוסף גילמה את דמותה של לייסי, האלטר אגו של בל למשך סוף העונה וחזרה להיות בל בסיום העונה. היא חזרה לגלם את דמותה של בל גם במשך עונות 3–6 בשנים 2013–2017 ובעונה השביעית ב-2018 דמותה שבה להופעת אורח.
חיים אישיים
לאחר שלוש שנות זוגיות דה רייבין נישאה ב-19 ביוני 2003 לשחקן האמריקאי ג'וש ינוביץ׳. לאחר חצי שנה השניים נפרדו, אך התאחדו שוב. ביוני 2009 הם שוב נפרדו ואף התכוונו להתגרש, אך ביטלו את תוכניתם בשנית בחודש אוקטובר לאחר טיול ביפן. השניים נפרדו שוב בנובמבר 2013 והתגרשו לבסוף בחודש יולי 2014.
החל משנת 2015 היא נמצאת בזוגיות עם אריק ביליטץ'. ב-21 במרץ 2016 נולדה בתם הבכורה, ורה. ב-6 ביולי אותה שנה השניים התארסו. ב-9 בדצמבר 2018 נולד בנם השני, תאודור.
בינואר 2018 הפכה דה רייבין לאזרחית אמריקאית בנוסף לאזרחות האוסטרלית שלה.
ישראל ברוסארד
איזאיה ישראל ברוסארד (באנגלית: Isaiah Israel Broussard; נולד ב-22 באוגוסט 1994) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. התפרסם בשל תפקידו כקרטר דייוויס בסרטי האימה "מז"ל טוב" ו-"מז"ל טוב 2" וגם כג'וש סנדרסון בסרט "לכל הנערים שאהבתי".
ביוגרפיה
ברוסארד נולד בגולפפורט, מיסיסיפי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. הוריו הם אנג'לה (לבית קלאפ), יועצת קוסמטיקה ב"מרי קיי" ולורנס קלייטון אדמס (1999-1957) שמת כשהיה בן ארבע. הוא גדל בסוסייר שבמיסיסיפי על ידי אימו ואביו החורג, גיל ברוסארד, מתכנת מחשבים אשר מאוחר יותר אימץ אותו ואת אחותו הגדולה, אוברי. לו אח-למחצה צעיר מנישואיה השניים של אמו.
ברוסארד למד בבית ספר יסודי ציבורי וקיבל שם מחסה כאשר הוריקן קתרינה פגע במיסיסיפי. אחרי ההרס של הסופה הוא למד במסגרת חינוך ביתי. בשנת 2010, עבר ברוסארד ללוס אנג'לס.
קריירה
ברוסארד החל את הקריירה שלו עם תפקידים קטנים כמו גארט איינביבדר ב"הפוך" וג'וש ב-"The Chaperone". הוא זכה לשבחים על הופעתו בסרט "בלינג רינג" ב-2013. ב-2015, הוא גילם את דמותו של קרסון טאפט בסרט "Perfect High". שנה לאחר מכן, ברוסארד גילם את מייק ג'נינגס בסרט "החופשה האחרונה". ברוסארד כיכב בתור קרטר דייוויס בסרט האימה של כריסטופר ב. לנדון, "מז"ל טוב" (2017), לצד ג'סיקה רות'. בשנת 2018, ברוסארד כיכב בסרט הנעורים של נטפליקס, "לכל הנערים שאהבתי" בבימויו של סוזן ג'ונסון, בתפקיד ג'וש סנדרסון. ברוסארד חזר לתפקידו כקרטר דייוויס גם בסרט ההמשך, "מז"ל טוב 2", לצד ג'סיקה רות'.
קנסורינוס
קנסורינוס (בלטינית: Censorinus) היה סופר ומדקדק רומאי, בן המאה השלישית לספירה.
קנסורינוס כתב ספר בשם De Accentibus שאבד, וספר נוסף בשם De Die Natali (על יום הלידה) אשר הגיע לידינו. ספר זה נכתב בשנת 238 כמתנת יום הולדת לפטרונו קווינטס קרליוס. הספר עוסק במגוון נושאים, בהם ההיסטוריה הטבעית של האדם, אסטרולוגיה, מוזיקה, טקסים דתיים, אסטרונומיה ופילוסופיה יוונית. החלק השני של הספר עוסק בכרונולוגיה ושאלות מתמטיות, ושימש חוקרים מודרניים בסידור התקופות בכרונולוגיה של העולם העתיק. המקורות הראשיים של הספר הם הסופרים וארו וסווטוניוס. ישנם חוקרים הטוענים שהספר כולו הוא גרסה של החיבור האבוד Pratum של סווטוניוס. קטעים מתוך חיבור בשם De Natali Institutione, העוסק באסטרונומיה, גאומטריה, מוזיקה ומשקל (שירה), ומודפס בדרך כלל יחד עם De Die Natali של קנסורינוס, אינם פרי עטו. חלק מכתב היד המקורי, הכולל את סופו של החיבור המקורי ואת שמו של מחבר הפרגמנט, אבדו.
על שמו של קנסורינוס נקרא מכתש קנסורינוס על הירח.
קנסורינוס מזכיר את היהודים בחיבורו, כשהוא מבחין בין שני סוגי היריון, ומציין שהארוך יותר, בן 10 חודשים, נספר בעיקר על ידי "המספר 7, השולט בכל החיים האנושיים, כפי שסולון כותב, והיהודים פועלים לפי זה בחלוקה הכללית שלהם את הימים וכך גם נראה שמציינים הספרים האטרוסקים העוסקים בטקסים דתיים".
ארי בן שבתאי
ארי בן שבתאי (נולד ב-22 בינואר 1954, ירושלים) הוא מלחין ישראלי.
לימודים
ארי בן שבתאי החל ללמוד הלחנה בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון בשנת 1979. בהמשך למד באקדמיה למוזיקה בירושלים וסיים לימודי הלחנה לתואר ראשון אצל מרק קופיטמן. אחרי סיום התואר השני המשיך ללימודי התואר השלישי באוניברסיטת פנסילבניה בארצות הברית. מוריו שם היו ג'ורג' קראמב וריצ'רד ורניק.
ארי בן שבתאי הוא ראש החוג לתורת המוזיקה, הלחנה וניצוח באקדמיה למוזיקה בירושלים. הוא כיהן כיו"ר איגוד הקומפוזיטורים בישראל ובמסגרת תפקידו זה הפיק סדרת תקליטורים "אנתולוגיה של מוזיקה ישראלית לפסנתר".
הוא נמנה עם סגל ההוראה של Muzik, בית ספר גבוה למוזיקה, יצירה והפקה, שם הוא מלמד קורס במוזיקה אלקטרונית.
בן שבתאי משתמש בכתיבתו בטונאליות ובאטונאליות, במודאליות, ברבעי טונים ובשיטת שנים-עשר הטונים ועוד. בין השאר הוא משתמש בשיטת המקצבים של אוליבייה מסייאן.
יצירותיו של בן שבתאי מנוגנות בפסטיבלי מוזיקה בעולם. בחגיגות יובל 3000 לירושלים נוגנה יצירתו "מגרפה" בביצוע תזמורת פיטסבורג עם המנצח לורין מאזל.
אקסטזי (ספר)
אקסטזי (באנגלית: Ecstasy: Three Tales of Chemical Romance ) הוא ספרו הרביעי של הסופר הסקוטי ומחבר הספר טריינספוטינג, אירווין וולש. אקסטזי איננו סיפור אחד אלא אוסף של שלוש נובלות המספרות את סיפורם המטורף ועתיר הסמים, מין ביזארי ומוזיקה אלקטרונית של גיבוריו הבריטים.
"לוריין הולכת לליווינגסטון"
רבקה נבארו היא סופרת של רומנים זולים על התקופה הוויקטוריאנית הסובלת מעודף משקל. בעלה הוא איש בוגדני, חלקלק וחובב הימורים אשר שואב את כספה ואת שמחת החיים שלה. במקביל, הוא עצמו מעורב בפרשה ביזארית בה הוא, כעובד במכון הפתולוגי, מספק גופות למטרת הנאה מינית למנחה טלוויזיה מפורסם. כשנבארו לוקה בשבץ, בעלה חושש לאווזה המטילה ביצי זהב ודואג להצמיד אליה מטפלת צמודה - לוריין. לוריין, אחות חובבת מוזיקת ג'אנגל נחלצת לעזרתה והשתיים רוקמות תוכנית שבסופה יתנקמו בבעל הבוגדני.
"המזל תמיד מתחבא"
דייב ת`ורנטון הוא בריון כדורגל אשר חייו סובבים בין כדורגל, מכות עם אוהדי כדורגל אחרים, שתייה אינטנסיבית של אלכוהול ופורקן מיני על מלון בעל חורים. כאשר הוא פוגש את סמנת`ה וורת`ינגטון, יפהפייה שנולדה נטולת ידיים כתוצאה מהתרופה הטרטוגנית תלידומיד, השניים יוצאים למסע נקמה רצחני במשווק התרופה אשר מסתתר בגרמניה.
"הבלתי מובסים"
בניגוד לשתי הנובלות הקודמות אשר כתובות במבט על, נובלה זו כתובה באותו סגנון שנכתב טריינספוטינג - כמונולוגים של שני הגיבורים.
השפעות תרבותיות
הלהקה "מיי כמיקל רומנס" נקראת על שם כותרתו האנגלית של הספר.
מלס זנאווי
מלס זנאווי אסרס (געז: መለስ ዜናዊ አስረስ שמו בלידה - לגסה זנאווי; 9 במאי 1955 עדווה- 20 באוגוסט 2012 ווליב-סן-למבר, על יד בריסל) היה מהפכן ופוליטיקאי אתיופי, נשיא אתיופיה מ-28 במאי 1991 ועד 22 באוגוסט 1995 וראש ממשלת אתיופיה מ-22 באוגוסט 1995 ועד יום מותו. החל משנת 1983 הנהיג את "החזית העממית לשחרור תיגראי" ומאוחר יותר היה למנהיג "החזית המהפכנית-דמוקרטית של עמי אתיופיה", שהדיחה בשנת 1991 את שלטון מנגיסטו היילה מריאם.
מלאס זאנאווי היה בן דוד בדרגה שלישית של נשיא אריתריאה, איסאייס אפוורקי שהנהיג בעצמו משטר רודני בארצו ויש טוענים כי היחסים האישיים המתוחים בין השניים השפיעו על המתחים הפוליטיים בין שתי המדינות. בעלייתו לשלטון זנאווי שם קץ למלחמה שניהלה אתיופיה באריתראה והשלים עם הקמת המדינה האריתראית העצמאית. בהמשך התעמת עם משטרו של אפוורקי בסכסוך גבולות קשה.
בשנים 1995- 1996 כיהן כיושב ראש של ארגון אחדות אפריקה, בימינו האיחוד האפריקאי. מנהיגותו הייתה אוטוריטרית והואשמה בדיכוי פוליטי ובהפרת זכויות אדם שהחמירו בשנים האחרונות של שלטונו.
ילדותו וצעירותו
לגסה זנאווי נולד בעדווה, עיירה בצפון המחוז טיגרה בצפון אתיופיה. הוא היה השלישי מבין ששת ילדיהם של זנאווי אסרס, איש עדווה, ושל אשתו אלמאש גברלואל, ילידת אדי קאלה באריתראה. לפי מקורות אחרים נולד ב-1954 או ב-1956 ולמעשה היו לו עוד שמונה אחים ואחיות מנישואים אחרים של אביו. לגסה זנאווי למד בבית הספר היסודי מלכת שבא בעדווה. הוא הצטיין בלימודיו ויש אומרים כי סיים תוך חמש שנים את כל שמונה שנות לימודי החובה. עבר לאחר מכן ללמוד בבירה, באדיס אבבה, בתיכון היוקרתי על שם וינגייט. אחרי סיום בחינות הבגרות בשנת 1972 נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת אדיס אבבה. ההפיכה של קבוצת הקצינים "דרג" שהדיחה את הקיסר היילה סלאסי בשנת 1974 הלהיבה אותו וגרמה שיפסיק את הלימודים כבר בשנה השנייה.
בראש מחתרת טיגרה המרקסיסטית
בהמשך "הטרור האדום" שהונהג על ידי משטר מנגיסטו היילה מריאם ומדיניותו כלפי אוכלוסיית הטיגרה הרתיעו אותו וגרמו לו להיכנס למחתרת. זנאווי הרים את הדגל נגד המשטר במסגרת "ליגה מרקסיסטית-לניניסטית טיגרה" ואחר כך במסגרת "החזית העממית לשחרור טיגרה". באותה תקופה שינה את שמו מ"לגסה" ל"מלס" לזכר חבר סטודנט בשם מלס טקלה, שהוצא להורג על ידי המשטר.
בשנת 1983 הפך למנהיג החזית העממית לשחרור טיגרה, בשנת 1989 מלס זנאווי עמד בראש תנועת קואליציה רחבה - "החזית המהפכנית-דמוקרטית של עמי אתיופיה" EPRDF או "איחדג" שליכדה בתוכה את החזית העממית לשחרור טיגרה, התנועה הלאומית-דמוקרטית האמהרית, הארגון העממי-דמוקרטי אורומו והתנועה העממית-דמוקרטית הדרום-אתיופית. לעומת אלפי לוחמי החזית התיגרינית שאר הארגונים בברית זו מנו רק מאות.
הברית נועדה לשוות לקואליציה בראשות "החזית העממית לשחרור טיגרה" (שלפי מבקריה ייצגו יותר בני טיגרה מאזור עדווה) צביון כלל אתיופי. אף על פי שראש הממשלה הראשון תמראת ליינה שכיהן כמה חודשים (עד שהוכנס לכלא בטענות שווא) היה ממוצא לא תיגריני. חברי החזית TPLF שלטו בכל בתוך קואליציה וביד ברזל.
תקופה ארוכה החזיק זנאווי בהשקפה שמאלית מרקסיסטית קיצונית כשהזדהה עם עמדותיו של מנהיג אלבניה, הרודן אנוור הוג'ה, שהאשים מזה שנים רבות את ברית המועצות ואת סין העממית כי בגדו באידיאלים הקומוניסטים. למרות אידאולוגיה זו, זכה ארגונו באהדה במערב ובקרב מדינות ערב בגלל התנגדותו למנגיסטו היילה מריאם. מול השינויים שחלו בברית המועצות ובעולם בסוף שנות ה-1980 והתחלת שנות ה-1990 התחיל זנאווי לאמץ גישה יותר ליברלית.
העלייה לשלטון והרפורמות בממשל ובכלכלה
אחרי מלחמת אזרחים ארוכת שנים, במאי 1991, בברית עם "החזית העממית לשחרור אריתראה", הביסו הכוחות המהפכניים של החזית שהוא עמד בראשותה את צבאו של המשטר מנגיסטו היילה מריאם והדיחו אותו מן השלטון.
ב-28 במאי 1991 היה זנאווי לנשיאה של אתיופיה החדשה. הוא נמנה עם מכונניה של החוקה החדשה מ-1994, שהפכה את אתיופיה לרפובליקה פרלמנטרית פדרטיבית. ב-22 באוגוסט 1995 נבחר לראש הממשלה ונשאר בתפקיד זה למשך 18 שנה, עד יום מותו.
סגנון אוטוריטרי
בשנת 1995 ויתר על תפקיד הנשיא ונבחר לראשונה כראש ממשלה. נבחר שוב בתפקיד זה בשנים 2000 ו-2005. בשנת 2005 בעקבות מחאות של האופוזיציה בעילה של חוסר הגינות בבחירות פרצו הפגנות בערים הגדולות. ההפגנות דוכאו על ידי המשטרה באמצעים אלימים. 193 אזרחים נהרגו ו 763 נפצעו. כ-20,000-10,000 אנשים נכלאו במאסר, לרבות מקרב פוליטיקאים מן האופוזיציה, עיתונאים ואנשי סיוע.
מדיניות החוץ
פרט לסוגיות הכלכליות התמודד זנאווי בימי שלטונו עם אתגרים פוליטיים רבים. עם עלייתו לשלטון בעזרת המחתרות האריתראיות השלים זנאווי עם הפרדת אריתראה מאתיופיה שקיבלה תוקף במשאל עם והתממשה סופית בשנת 1993. הוא נאלץ להתמודד עם אובדן המוצא לים של אתיופיה ובנוסף עם קווי גבולות לא ברורים בין שתי המדינות. בנסיבות אלה בשנת 1998 פרצה מלחמה בין אריתראה ובין אתיופיה שנמשכה שנתיים וגבתה מחיר קשה של כ-100,000 הרוגים. גם אחרי שניצח במלחמה לא התכוון זנאווי לספח את אריתריאה ומיד עם סיום מעשי האיבה הסיג את כוחותיו משטחה. למרות האשמות בבגידה התעקש להשיג הסכם שלום, שנחתם בסופו של דבר באלג'יר.
זנאווי תמך במלחמה של מעצמות המערב נגד הטרור האסלאמיסטי. איפשר טיסות של מזל"טים אמריקאים מתוך בסיס באתיופיה אל עבר אזורים רגישים מסביב. אתיופיה זכתה לסיוע אמריקאי של מאות מיליוני דולר לשנה.
מאוחר יותר המצב בסומליה השכנה ממערב שרוב שטחה נשלט על ידי פיראטים וקבוצות איסלמיסטיות הביא פעמיים - ב-2006 וב-2011 להתערבות צבאית אתיופית בארץ זו. זנאווי שחרר את עיר הבירה הסומלית מוגדישו משליטת לוחמיו של "איחוד בתי הדין האיסלמיים" והחזיר את השליטה בה לממשלה הפדרטיבית הזמנית שבראשות עבדללאהי יוסוף אחמד. במקביל אהד את שלטון המדינה הבדלנית פונטלנד שהוקמה ב"סומלילנד", צפון סומליה.
זנאווי גם תיווך בשיחות השלום בין סודאן ובין דרום סודאן.
למרות משטרו הסמכותני שגבר והלך עם השנים, ההאשמות בצנזורה, בניהול בחירות לא הוגנות, שימוש באלימות בפיזור הפגנות, והגבלת צעדיהן של מפלגות האופוזיציה, כולל לפעמים האשמות על מאסרים ועינויים, זנאווי זכה לאהדה בדרך כלל במערב בזכות סגנון התנהלותו הצנוע, דיבורו הפשוט ומאמציו לשמור על שלום במזרחה של אפריקה, בשנת 2004 צורף על ידי טוני בלייר לוועדה האפריקאית בעיניני סוגיית העוני ביבשת השחורה.
מלס זינאווי נפטר מזיהום ב-20 באוגוסט 2012 בוולוב-סן-לאמבר (Woluwe-Saint-Lambert) על יד בריסל, לאחר שהייה ממושכת לטיפולים באירופה. הוא הובא לקבורה ב-2 בספטמבר 2012 בקתדרלת השילוש הקדוש באדיס אבבה בנוכחות כ-20 ראשי מדינות.