cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון לילי
קריירה ספרותית
ככל הנראה, ב-1589 לילי שלח את העתירה הראשונה שלו למלכה אליזבת, מבין שתי עתירות. שתי העתירות אינן מתוארכות, אבל בראשונה שבהן לילי מדבר על כך שהוא נמצא בחצר המלוכה כבר עשר שנים בתקווה לזכות בהעדפה, ובעתירה השנייה הוא דיבר על 13 שנה. יש סבירות גדולה לכך שעשר השנים נמדדות מ-1579, כאשר אדמונד טילני מונה לשר החגיגות ונרמז ללילי שהוא יהיה הבא שימונה אחריו. "הוד מעלתך אירחה אותי ברוב טובה כמשרתה הנאמן", הוא אומר, "ועודדתי (אני לא מאז לומר שהובטח לי, אבל ניטעה בי תקווה לכך) לכוון את כל מאמצי למשרת שר החגיגות, וזה עשר שנים שאני ממתין לכך בסבלנות בלתי נלאית". אך ב-1589 או 1590 המשרה הייתה רחוקה ממנו כתמיד - למעשה, טילני החזיק במשרה במשך 31 שנה. בעתירה השנייה לילי כתב: "13 שנה שאני משרתה הנאמן של הוד מלכותך ועדיין כלום. [...] אלף תקוות, אבל כולן לשווא. אלף הבטחות - וכלום". לא ברור מה היה גורלו של לילי בחצר לאחר מכן. בלאנט אומר במעורפל שאליזבת "תגמלה" אותו, אבל אין לכך כל ראיה אחרת. אחרי 1590 פחתה בהדרגה ההשפעה של יצירותיו והמוניטין שלהן; הוא מת עני וזנוח בשנים המוקדמות של מלוכתו של ג'יימס הראשון. הוא נקבר בלונדון ב-20 בנובמבר 1606. הוא היה נשוי והיו לו שני בנים ובת.
השפעה תרבותית
לילי השפיע רבות על מחזותיו של ויליאם שייקספיר, במיוחד על הקומדיות הרומנטיות שלו. השפעתה של "המטאמורפוזה של האהבה" של לילי ניכרת מאוד במחזה השייקספירי "עמל אהבה לשווא" (Love's Labour's Lost), וגלתיאה (Gallathea) היא מקור עיקרי עבור "חלום ליל קיץ" (A Midsummer Night's Dream).
אינסטרומנטליזם (פילוסופיה של המדע)
אִינְסְטְרוּמֶנְטָלִיזְם (בעברית: אֶמְצָעוּתָנוּת, באנגלית: Instrumentalism) הוא זרם מרכזי בפילוסופיה של המדע המנסה להציג תשובה עקבית ושיטתית לשאלת היסוד "מה טבעה של תאוריה מדעית?".
על פי האינסטרומנטליזם, המושגים והתאוריות בהם אנשי מדע עושים שימוש הם לא יותר מכלים לניבוי תופעות, לארגונן ולשליטה עליהן. כלומר: עבור האינסטרומנטליסטים, אין משמעות לשאלה "האם תאוריות מדעיות הן אמתיות או שקריות", כשם שאין משמעות לשאלה "האם הפטיש שבאמצעותו אני תוקע מסמרים בקיר הוא אמיתי או שקרי". בשני המקרים מדובר בכלים בלבד המשמשים למטרה מסוימת.
מקור השם
האינסטרומנטליזם היה במקור זרם בפילוסופיה הפרגמטית שפותח על ידי ג'ון דיואי ועמיתיו באוניברסיטת שיקגו, על סף סיום המאה ה-19. על פי האסכולה הפרגמטיסטית שהייתה פיתוח פילוסופי-חילוני של דפוסי מחשבה תאולוגים פרוטסטנטיים, האמת נמדדת על פי תכליות מעשיות. אי לכך, רעיונות אנושיים אינם אלא כלים להשגת מטרות החיים של האדם ואין להם משמעות מטאפיזית נוספת כלשהי. ג'ון דיואי פיתח את האספקט האינסטרומנטלי של הפרגמטיזם על פיו רעיון נמדד על פי ערכו המעשי והיכולת להשתמש בו ככלי לפתרון בעיות. כל ידע הוא פונקציונלי ורעיונות הם כלים להשגת מטרה מסוימת, אין לידע האנושי כל משמעות נוספת או שמעבר לכך. דיואי התעניין במיוחד בבירור המושג מחקר ומצא את משמעותו במציאת התנאים ליצירת המצב הרצוי לנו בחיים. מושג המחקר אצל דיואי היה כללי (קשור לפילוסופיה של החינוך) ולא עסק בהכרח במחקר המדעי. דיואי כמעט ולא עסק בסוגיות הפילוסופיה של המדע, והשפעתו על הפילוסופיה של המדע הייתה מועטה.
אינסטרומנטליזם והשקפות קרובות לו
יש המכנים בשם "אינסטרומנטליזם" כל השקפה פילוסופית אנטי ריאליסטית. הגדרה מצומצמת יותר מתייחסת לאינסטרומנטליזם בראש ובראשונה כתזה סמנטית, כלומר כתזה על השפה שבה משתמשים המדענים. לפי התזה הסמנטית, משפטים כגון "לאלקטרון יש מטען שלילי" אינם אמתיים או שקריים, אלא הם כלים נוחים בלבד לארגון התופעות הניתנות לצפייה. בנוסף, אין להבין מושגים כגון "אלקטרון" המתארים חלקיקים בלתי נראים כמתיימרים להורות על אובייקטים הקיימים במציאות, אלא רק ככלים לארגון התופעות הניתנות לצפייה.
לפי ההגדרה המצומצמת, לא כל השקפה אנטי-ריאליסטית היא אינסטרומנטליסטית. בפרט, ההשקפה האנטי-ריאליסטית המובילה כיום, אמפיריציזם קונסטרוקטיבי, המזוהה עם הפילוסוף באס ואן פראסן אינה אינסטרומנטליסטית, משום שלשיטתו יש להבין מושגים מדעיים כמתיימרים להורות על אובייקטים במציאות, אלא שהוא ספקן לגבי יכולתנו לדעת האם אובייקטים אלה אכן קיימים. למעשה, נדירים הפילוסופים של המדע המזהים עצמם כאינסטרומנטליסטים. אף על פי כן, ההשקפה האינסטרומנטליסטית היא רבת השפעה, וטענות אינסטרומנטליסטיות נפוצות בכתיבה של פילוסופים ריאליסטים כטענות שאותם הם מנסים להפריך, גם אם הן לא מיוחסות לאדם מסוים.
האינסטרומנטליזם קרוב להשקפות אחרות. ישנן נקודות ההסכמה רבות בין אינסטרומנטליזם לפרגמטיזם. נקודת המחלוקת העיקרית ביניהם היא זאת: האינסטרומנטליסט יטען שלתאוריות מדעיות אין ערכי אמת או שקר, ואילו הפרגמטיסט יטען שיש להן. אולם, עבור הפרגמטיסט, אין להבין את המושגים "אמת" ו"שקר" כמתארים יחס של התאמה בין השפה לעולם (כפי שמבין אותם הריאליסט), אלא כמתארים יחס של התאמה בין השפה לתכליות מסוימות - טענות אמתיות הן טענות העוזרות לקדם מטרה אנושית מסוימת, ואילו טענות שקריות אינן עוזרות לקדם אותה.
השקפה נוספת הקרובה, אך לא זהה, לאינסטרומנטליזם היא קונבנציונליזם. (זאת הסיבה לכך שיש המזהים פילוסופים קונבנציונליסטים כגון אנרי פואנקרה, פייר דוהם, נלסון גודמן, ווילרד קוויין כאינסטרומנטליסטים). קונבנציונליסטים טוענים כי יש מרכיבים בתורות מדעיות, כגון מערכות הייצוג, שהבחירה בהם אינה מוכתבת על ידי המציאות הפיזיקלית ואינה הכרחית לוגית. טענות קונבנציונליסטיות הן טריוויאליות בנוגע למרכיבים כגון יחידות המדידה שבהם משתמשים המדענים (סנטימטרים לעומת אינצ'ים), אך הן הופכות למעניינות ושנויות במחלוקת בנוגע לשאלה כגון האם הבחירה בגאומטריה לא אוקלידית בתורת היחסות מוכתבת על ידי המציאות, כלומר: המרחב הוא אכן לא אוקלידי, או שהן רק אמצעי הייצוג הנוח ביותר.
כפי שטוענת ימימה בן-מנחם, יש נקודות דמיון רבות בין ההשקפה האינסטרומנטליסטית והקונבנציונליסטית: שתיהן עוינות ניסיונות לבסס את המדע על עקרונות א-פריוריים, שתיהן מדגישות את התשואה המעשית ולא ההסברית שלו, ושתיהן מייחסות משמעות מכריעה מבחינת היכולת של המדע לייצר ידע לכך שתאוריות שונות מובילות לאותן מסקנות. או בקיצור, שתי התפיסות סבורות שאין ללמוד מהצלחתה של תאוריה על אמיתותה. נקודת המחלוקת בין שתי התפיסות היא סמנטית. הקונבנציונליסט יטען שלהיגדים תאורטיים יכולים להיות ערכי אמת ושקר במסגרת הקונבנציה, וינסה לפתח סמנטיקה מתאימה, ואילו האינסטרומנטליסט ידחה זאת.
שורשי האינסטרומנטליזם
ניתן למצוא רכיבים אינסטרומנטליים בפילוסופיה היוונית, אולם מי שנחשב לאבי ההשקפה הוא האסטרונום והתאולוג הלותרני אנדריאס אוסיאנדר בן המאה השש-עשרה. אוסיאנדר חיבר וצירף בעילום שם הקדמה לספרו של ניקולאוס קופרניקוס על הסיבובים של הספירות השמימיות, שבו טען קופרניקוס, בניגוד לעמדת הכנסייה באותו זמן, כי כדור הארץ סובב סביב השמש ולא להפך (טענה הנחשבת לנכונה כיום). אוסיאנדר, שניסה ליישב בין תורתו של קופרניקוס לעמדת הכנסייה טען כי תכליתה של תאוריה אסטרונומית אינה לתאר את טבע המציאות, אלא לספק דגם נוח לחישובים ולתצפיות בלבד, וכי
כדי לתמוך את טענתו סקר אוסיאנדר מספר דוגמאות של טענות אסטרונומיות בנות תקופתו שאינן יכולות נכונות, והוסיף כי על האסטרונום לבחור את הדגם השימושי ביותר ולא האמיתי ביותר:
במאה השש עשרה אימצה הכנסייה הקתולית בפועל פילוסופיה אינסטרומנטליסטית, שאיפשרה לה לנהוג בסובלנות יחסית כלפי מי שהחזיקו בתפישות קופרניקאיות. רק התעקשותו של גלילאו גליליי, שתמך בתאוריה הקופרניקאית, לתקוף את האינסטרומנטליזם עצמו ואת האפיפיור באופן אישי הביאה לעימות חזיתי בין השניים, שהסתיים בהעמדתו של גלילאו למשפט ובהרשעתו.
ניתן למצוא אלמנטים אינסטרומנטליסטיים אצל מספר פילוסופים אמפיריציסטים בני תקופת הנאורות כדוגמת דייוויד יום. היכנסותו של מושג האטום לפיזיקה במאה התשע עשרה הביאה לוויכוחים בקרב פילוסופים ופיזיקאים לגבי ממשותם של אטומים. הפיזיקאי והפילוסוף בן התקופה ארנסט מאך שטען כי מושג האטום אינו יותר מאמצעי נוח לארגון התופעות שמדענים רואים במו עיניהם, נחשב לאבי האינסטרומנטליזם המודרני, אם כי השאלה עד כמה באמת היה אינסטרומנטליסט נתונה בוויכוח.
הופעתן של תורת היחסות ומכניקת הקוונטים באמצע שנות העשרים של המאה העשרים הביאה לחיזוק האינסטרומנטליזם כהשקפה כוללת בפילוסופיה של המדע.
אינסטרומנטליזם ופיזיקה מודרנית
תורת היחסות שיצרה רעיונות חדשים וחסרי תקדים הביאה למסקנה שהמרחב הוא אספקט של מה שיש בו - אין בנמצא מרחב מוחלט. רעיון זה, שעומד לניגוד לכל אינטואיציה, סתר את תורת ניוטון שהתבססה על קיומו של מרחב הקיים בפני עצמו - ללא תלות בגופים שנעים בו. שתי התאוריות, זו של ניוטון מחד וזו של איינשטיין מאידך, סתרו זו את זו. לפי תורת ניוטון, האור שהוא חסר מסה נע בקו ישר על פי חוקי המכניקה הקלאסית. לפי איינשטיין הואיל ולאור יש אנרגיה ותנע מוגדרים הוא מושפע גם הוא מכוח הכבידה (ראו: תורת היחסות הכללית) ולכן אור מסוגל להתעקם בהשפעת שדה כבידה משמעותי כדוגמת זה של השמש. בניסוי המפורסם שנערך בעת ליקוי חמה בשנת 1919 הועמדו שתי התאוריות זו מול זו למבחן מכריע. נבדק מיקומו של כוכב שאורו עבר בסמוך לשמש ביחס לכוכבים האחרים שנראים בדרך כלל לצידו. התוצאה הייתה שמיקום הכוכב אכן היה שונה במקצת ביחס לכוכבים האחרים - תורת איינשטיין הוכחה. המהפכה האיינשטיינית הייתה שונה מאוד מהמהפכה הקופרניקאית. בעוד שלאחר שניוטון גיבש את פילוסופית הטבע שלו, נחשבה הפיזיקה הטרום-קופרניקאית לארכאית ובלתי רלוונטית, המהפכה האיינשטיינית הותירה את חוקי ניוטון בעינם. הסיבה הייתה שבמהירויות אטיות כל כך יחסית למהירות האור כמו אלה שאנו מורגלים להם על כדור הארץ, הסטייה של תורת ניוטון היא זניחה. מצב זה העלה את התהייה מה יותר חשוב בתאוריה מדעית? שתהיה פרקטית כמו תורת ניוטון או שתהיה נכונה כמו תורת איינשטיין. אם המכניקה הקלאסית של ניוטון היא מדעית לכל דבר למרות שאין בה אמת, אזי ייתכן שהאמת לא כל כך רלוונטית למדע. המדעיות של הפיזיקה הניוטונית נובעת מהיותה מכשיר יעיל ולא בגלל שמושאיה (מרחב מוחלט, תנועה, תאוצה וכיוצא בזה) קיימים במציאות. רעיונות אלה לכשלעצמם הם אינסטרומנטליים.
מכניקת הקוונטים פתרה בעיות קשות במחקר המדעי במחיר בעיות הרבה יותר קשות בתורת ההכרה. התאוריה גישרה במשוואה מתמטית אחת בין שתי תאוריות שונות וסותרות לגבי מהותו של האור. חלקיקי האור בפרשנות הקוונטית הפגינו דפוסי התנהגות גליים כמו בניסוי שני הסדקים, למרות היותם יחידות קצובות. בניסוי שני הסדקים שנערך עם אלקטרונים (שהם חלקיקים מובהקים) התברר שהאלקטרון עובר בו-זמנית דרך שני הסדקים כפי שמנבאת מכניקת הקוונטים. מצב אבסורדי זה המכונה סופרפוזיציה קוונטית התגלה מאוחר יותר בתופעות קוונטיות נוספות. מכניקת הקוונטים מחשבת ומנבאת בדיוק רב את הדינמיקה ההסתברותית של הקוונטים, התנהגות האלקטרונים היא סטטיסטית. ניסיונות לגלות את ההתנהגות המדויקת של האלקטרונים על ידי הכנסת גלאי לאחד הסדקים, ביטלו את המצבים הקוונטיים, תופעה המכונה "אפקט הצופה". איינשטיין ומדענים אחרים הביעו חוסר נחת בולט מאפשרות הקיום של המצבים הקוונטיים.
אסכולת קופנהגן שנחלצה להסביר את הסתירה הזו, עשתה שימוש בהשקפה האינסטרומנטליסטית על אופיים של מושאי מכניקת הקוונטים (פוטונים, אלקטרונים, ספינים וכיוצא בזה) ואופי ההסבר המדעי בכלל. מושאי מכניקת הקוונטים לא באמת קיימים במציאות, הם רק מודלים לצורך הבנת הטבע בדפוסים אנושיים. "אפקט הצופה" ממחיש לנו את מקומה של התודעה עצמה בהסבר המדעי. להכנסת הסטטיסטיקה כאחד ממושאי המדע היו השפעות מרחיקות לכת - הסטטיסטיקה הוציאה מן ההסבר המדעי את דרישת ההכרח ומה שנותר בו הוא רק היכולת להשתמש במדע כאינסטרומנט אבל לא באמת להבין אותו (אי אפשר להבין "מדוע קרה משהו במקרה").
טענות בעד אינסטרומנטליזם ונגדו
הדיון הפילוסופי באינסטרומנטליזם הוא חלק מהוויכוח הכללי סביב ריאליזם מדעי. כל טענה אנטי-ריאליסטית נותנת בעקיפין רוח גבית לאינסטרומנטליזם, אולם היא אינה בהכרח טענה חיובית בזכות האינסטרומנטליזם, משום שאינו החלופה היחידה לריאליזם. סעיף זה יעסוק בטענות הנוגעות לאינסטרומנטליזם במישרין, הסובבות סביב שלושה נושאים עיקריים: ההשלכות הפילוסופית של משפט קרייג, המעמד של הפשטות (abstractions) ואידיאליזציות בתאוריות מדעיות, וההסבר להצלחת המדע.
משפט קרייג והשלכותיו
לפי משפט שהוכיח המתמטיקאי ויליאם קרייג בשנת 1953, לכל תורה \tau (המבטאת תאוריה מדעית) רקורסיבית אקסיומטית, בהינתן חלוקה זרה של המלים ב-\tau לשתי קבוצות O (מונחי תצפית) ו-T (מונחים תאורטיים), קיימת תורה '\tau אקסיומטית שקולה לוגית ל-\tau, שאינה מכילה ביטויים מ-T. בצורה לא פורמלית, לפי משפט קרייג, אם ניתן לחלק את אוצר המלים של תורה מדעית, העונה לקריטריונים מתמטיים מסוימים, לשתי קבוצות זרות זו לזו, אחת המכילה רק מונחים תאורטיים, כגון "אלקטרון" ו"כוח", ואחת המכילה רק מונחי תצפית המתייחסים לרשמי החושים, כגון "קר" ו"צהוב", ניתן לבנות תאוריה חדשה המכילה מונחי תצפית בלבד, שממנה ניתן לגזור לוגית אותן מסקנות, ובכך להיפטר מכל המונחים התאורטיים.
פילוסופים של המדע מיהרו לבסס טיעון בעד אינסטרומנטליזם המתבסס על משפט קרייג. קרל המפל טען כי העובדה שניתן לוותר על מונחים תאורטיים מראה שהם לא ממלאים כל תפקיד מלבד ארגון נוח יותר של התופעות הנצפות. טענה מחזקת את תת-הזרם באינסטרומנטליזם המכונה "אינסטרומנטליזם אלימינטיבי", שאביו המייסד הוא ארנסט מאך, אשר שואף לצמצם את מונחי המדע לתיאור התופעות הנצפות בלבד.
עם זאת, השלכותיו הפילוסופית של משפט קרייג שנויות במחלוקת. ראשית, ריאליסטים טוענים כי ספק אם תורות מדעיות מקיימות את התנאים של משפט קרייג. בפרט, ניסיונות לחלק את אוצר המלים של תאוריות פיזיקליות לשתי קבוצות זרות של מונחים תאורטיים כשלו, וכפי שהראה קוויין במאמרו "שתי דוגמות לאמפיריציזם" (1951), ספק אם הדבר אפשרי.
עוד טוענים ריאליסטים כי גם לו הדבר היה אפשרי, התאוריה המתקבלת '\tau אמנם שקולה לוגית ל-\tau, אך אינה שקולה לה מבחינות אחרות. היא איננה פשוטה באותה מידה (למעשה, יהיו בה אינסוף מונחים יסודיים), ואינה נותנת אותה תמיכה אינדוקטיבית לטענות, כלומר אינה טובה באותה מידה לחיזויים.
מגלן ענק
מגלן ענק (שם מדעי: Thaumatibis gigantea) הוא מין יחידי בסוגו של מגלן. מגלן זה כמעט נכחד מהעולם. הוא מצוי ביערות של צפון קמבודיה, דרום לאוס ואולי גם בווייטנאם ובמלזיה. בעבר חי גם בתאילנד. זהו המין הגדול ביותר של מגלן.
אורכו של המגלן הענק 102–106 ס"מ, גובהו כ-100 ס"מ ומשקלו כ-4.2 ק"ג. המגלן שחור בצבעו עם ראש קירח בצבע אפור, מקור מעוקל ורוד ופס לבן לאורך הצוואר. הרגליים ורודות. הכנפיים אפורות-כסופות.
המגלן חי סביב בריכות וביצות ערבות לחות ויערות נשירים בצפון קמבודיה, דרום לאוס ואולי גם בווייטנאם ובמלזיה.
המגלן שולה מהמים את טרפו, הכולל חרקים, חסרי חוליות שונים, דגים וצפרדעים. לעיתים המגלנים יעבדו בזוגות כדי לחטוף טרף. הם מקננים על העצים ומטילים שתי ביצים לעונה.
מגלן זה כמעט נכחד מהעולם עקב ניקוז וייבוש ביצות, כריתת היערות בהם הם נמצאים, ריבוי טורפים וגידול אנושי מואץ בסביבתם. נכון ל-2013 נותרו כ-100 פרטים בוגרים שלו.
לאוניד יוזפוביץ'
לאוניד אברמוביץ' יוזפוביץ' (ברוסית: Леони́д Абра́мович Юзефо́вич; נולד ב-18 בדצמבר 1947 במוסקבה) הוא סופר, תסריטאי והיסטוריון רוסי ממוצא יהודי. מחברם של רומנים היסטוריים ובלשים. יצירותיו המפורסמות ביותר הן טרילוגיית הספרים על דמותו של איוואן פוטילין.
ביוגרפיה
ליאוניד יוזפוביץ נולד ב-1947 במוסקבה. עם זאת, את ילדותו ונעוריו בילה בכפר הקטן מוטוביליחה, הממוקם במחוז פרם.
בגיל 20 הוא עבד בהוצאת ספרים בשם "בני דור", שבסיסה בפרם. ב-1970 היה לבוגר המחלקה לפילולוגיה באוניברסיטת פרם. הסופר העתידי למד עם המחזאי אנטולי קורוליוב והאמנית והסופרת נינה גורלנובה.
בין 1970 ל-1972, ליאוניד יוזפוביץ' שירת בצבא הסובייטי בעבר הבאיקל. שם התעניין לראשונה במונגוליה, בבודהיזם ובביוגרפיה של הברון אונגרן פון שטרנברג. במקביל כתב יוזפוביץ' את הרומן ההיסטורי הראשון שלו, אשר, עם זאת, עדיין לא פורסם. בשנים 1975 עד 2004 עבד ליאוניד יוזפוביץ' כמורה להיסטוריה בבתי ספר שונים. הוא הגן על התזה שלו בנושא נימוסים דיפלומטיים מקומיים בימי הביניים. באמצע שנות ה-80 נסע למוסקבה ולסנקט פטרבורג, שם המשיך לעבוד כמורה להיסטוריה.
ספרו הראשון של ליאוניד יוזפוביץ' פורסם כאשר התגורר בפרם. הסיפור שכותרתו "אירוסי חירות" (Обручение с вольностью) פורסם במגזין "אוראל". יתר על כן, הקריירה היצירתית שלו התפתחה באופן מאוד לא אחיד, כאשר במחצית השנייה של שנות ה-80 הוא פרסם ספרים רבים.
בשנת 1993 יצא הרומן התיעודי שלו והמחקר ההיסטורי המקיף: "שליט המדבר". כמו ויקטור פלבין הוא הודה מאוחר יותר, שהשתמש בעבודה זו בעת כתיבת הרומן "צ'פאייב והריק", שבו אחת הדמויות היא הברון אונגרן. מחקר זה הוקדש לאחת הדמויות המבעיתות ביותר של התנועה הלבנה ברוסיה. הספר מספר על מוצאו, שירותו במלחמת העולם הראשונה בשנים 1914–1918 ובקרבות מלחמת האזרחים הרוסית.
הפופולריות של הסופר הגיעה בשנת 2001, כאשר הוא שחרר סדרה של רומנים בלשים היסטוריים, שבהם הדמות הראשית הייתה הבלש איוואן פוטילין. מבקרי הספרות מדברים רבות על עבודה זו ומשווים את יוזפוביץ' עם אקונין.
ב-2002 פרסם רומן בלשי בשם "קזרוס", שעלילתו מתרחשת בפרם של שנת 1920. הוא אפילו הגיע לגמר הפרס היוקרתי הרוסי "Russian Booker". בשנת 2009, יוזפוביץ' קיבל את פרס "הספר הגדול" על עבודתו "מנופים וגמדים". עלילת הספר מתרחשת בו זמנית בשלוש שכבות זמן שונות: באירופה של המאה ה-17, במוסקבה של 1993 ובמונגוליה של 2004. היסטוריון בשם שובן כותב סדרת מאמרים על מתחזים, למשל, טימופיי אנקודינוב, מתחזה שהעמיד פנים שהוא בנו של שויסקי. ידיד ההיסטוריון, הגאולוג ז'וכוב, שלאחר קריסת ברית המועצות, מנסה להרוויח כסף על עסקאות מסחריות. עם זאת, לאחר מכשול נוסף, הוא מסתתר מחוץ לעיר ועד מהרה נעלם באופן מסתורי. כעבור כמה שנים מגיע שובין עם משפחתו למונגוליה כדי לבקר במנזר הישן של ארדן-דזו, שם נפגש עם אדם הדומה בו-זמנית לז'וחוב ולאנקודינוב.
בשנת 2015 פורסמה עבודה חדשה. זהו רומן תיעודי בשם "כביש החורף", המתאר את אחד הפרקים הנשכחים של מלחמת האזרחים שהתרחשו במזרח הרחוק.
ליאוניד יוזפוביץ' בספר "חומת החורף" מתאר עימות אפי בין אחד הגנרלים של הצבא, קולצ'ק פפליאייב, לבין הפרטיזן האדום מטרנסילבניה, סטרוד, שהתפתח בשנים 1922–1923. זהו מסע בלתי ידוע של בני זמננו לקבוצת המתנדבים הסיבירית, שהתקדמה ליאקוטיה מוולדיווסטוק. המחבר והמבקרים הצביעו על כך שהרומן מבוסס על מקורות ארכיוניים אמיתיים, שיוזפוביץ' עצמו אסף במשך השנים. שני הגיבורים הם דמויות היסטוריות יוצאות דופן למדי אפילו בהיסטוריה הלאומית המגוונת. הגנרל הלבן פפלייב ידוע כמשורר ומחפש האמת, והמפקד האדום איוואן סטרוד הוא אנרכיסט שהפך מאוחר יותר לסופר. העימות הטראגי שלהם מתפתח באמצע יאקוטיה המושלגת, זהו סיפור אמיתי של אהבה, חיים ומוות, שבאמת התרחש באותה עת ואינו בדיוני. בשנת 2016, הרומן שלו בפעם השנייה זכה בפרס "הספר הגדול" והפך לרב מכר.
ספריו תורגמו לגרמנית, איטלקית, צרפתית, פולנית וספרדית.
בשנים 2009 ו-2016 הוא זכה בפרס בולשאיה קניגה.
עיבודים
עבודותיו של יוזפוביץ' צולמו ועובדו לטלוויזיה שוב ושוב.
משפחתו
הסופר נשוי. יש לו שני ילדים שהפכו לאנשים מפורסמים.
בנו, מיכאיל וינוגרדוב, הפך למוזיקאי ובתו, גלינה יוזפוביץ', מבקרת ספרות מפורסמת. היא בוגרת האוניברסיטה ההומניטארית במוסקבה. ביקורות ספרותיות החלה לכתוב בשנת 1999 בעיקר על דפי העיתונים Ogonyok, Vedomosti, Itogi, Oktyaber ו-Znamia.
אברהם יוסטמן
אברהם (אברימי) דב יוסטמן (נולד ב־1971) הוא עורך דין ישראלי חרדי, סמנכ"ל קרן קמ"ח, וחבר בוועדת הבחירות המרכזית לכנסת מטעם אגודת ישראל.
ביוגרפיה
יוסטמן, יליד 1971, נשוי ואב לחמישה, מתגורר בביתר עילית בעל רקע בהוראה והובלת מיזמים ציבוריים, יוסטמן הוא חסיד סלונים הנמנית עם סיעת שלומי אמונים. באגודת ישראל.
למד בישיבת בית אברהם ולאחר מכן למד תואר ראשון במשפטים בקריה האקדמית אונו והוסמך כעו"ד. בנוסף, סיים לימודי תואר שני בהיסטוריה וסוציולוגיה של מדינת ישראל באוניברסיטת חיפה. בוגר תוכנית המנהיגות של מכון גשר למנהיגות ופעיל במסגרת המחלקה החרדית שלה. במסגרת זו אף השתתף בקמפיין ציבורי למיתון השיח.
פעילות ציבורית
משנת 2008 עו"ד יוסטמן מכהן כסמנכ"ל קרן קמ"ח - קידום מקצועי חרדי, מנהל את פיתוח הפרויקטים, ואחראי על התחום המשפטי בקרן. יוסטמן מרבה לכתוב, להתראיין בתקשורת ולהשתתף בפאנלים מקצועיים ואקדמיים בנושא גיוון ושילוב חרדים בתעסוקה בכלל ובשירות המדינה בפרט, הפרדה בין גברים לנשים באקדמיה ובתוכניות הכשרה וכלכלה חרדית.
בחודש אוגוסט 2020 עם הקמתה של המועצה האזרחית המייעצת לפרויקטור הקורונה, צורף עו"ד יוסטמן כחבר המועצה הציבורית המייעצת למגן ישראל. כחודש לאחר צירופו, במחאה על עמדותיו של פרופ' רוני גמזו שכיהן כראש תוכנית 'מגן ישראל' ביחס לציבור החרדי, התפטר עו"ד יוסטמן מהמועצה יחד עם גזבר עיריית בני ברק רו"ח אריק אדלר.
יוסטמן הוא חבר דירקטוריון החברה לפיתוח ביתר עילית, ויו"ר ועדת ערר בארנונה בעיריית ביתר עילית.
פעילות משפטית
עו"ד יוסטמן מייצג את אגודת ישראל בוועדת הבחירות המרכזית לכנסת החל מהבחירות לכנסת העשרים, ומשמש כיועץ המשפטי של המפלגה.
בדיון שהתקיים בבג"ץ בינואר 2023 בשאלת כשירותו של יו"ר תנועת ש"ס ח"כ אריה דרעי לכהן כשר, ייצג עו"ד יוסטמן את סיעת יהדות התורה ובדבריו ציטט ממאמרו של השופט נעם סולברג, שטען כי "ביקורת שיפוטית המבוססת על עילת הסבירות המהותית... אינה הולמת ביקורת שיפוטית על החלטות המשקפות הכרעה ערכית-מקצועית של דרג פוליטי נבחר. היא פוגעת בגרעין הקשה של עקרון הפרדת הרשויות".
הפרדה מגדרית
עו"ד יוסטמן מרבה להתבטא בכלי התקשורת ובפורומים שונים בסוגיית ההפרדה המגדרית באקדמיה ובמרחב הציבורי. בהקשר זה ייצג את קרן קמ"ח בעתירת שדולת הנשים נגד תוכנית 'משפיעים' שהכשירה צוערות וצוערים חרדים לשירות המדינה.
יחסי אזרבייג'ן–ארצות הברית
יחסי אזרבייג'ן–ארצות הברית הם יחסים דיפלומטיים המתקיימים מאז 1994.
על פי דו"ח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 53% מהאזרים בוטחים בהנהגת ארצות הברית, בעוד 27% לא בוטחים ו-21% לא סומכים על ההנהגה.
היסטוריה
מפגש ראשון של בכירים משתי המדינות היה בין נשיא ארצות הברית וודרו וילסון לבין נציגות הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן בוועידת השלום בפריז ב-1919. נציגי אזרבייג'ן לא התרשמו מהפגישה בפריז, כי במקום שיתמוך בהכרה דיפלומטית, הנשיא וילסון ייעץ להם להקים קונפדרציה עם שאר המדינות בעבר הקווקז על בסיס מנדט שיינתן על ידי חבר הלאומים. השאלה האזרית, סיכם וילסון, לא הייתה ניתנת לפתרון לפני יישוב השאלה הרוסית. כשנזכר בפגישה זו בנאומו במועדון הקהילתי של קליפורניה בסן פרנסיסקו ב-18 בספטמבר 1919, תיאר וילסון את הרושם החיובי שהשאירה עליו המשלחת האזרית:
עם פלישת הצבא האדום לאזרבייג'ן באפריל 1920 הוכרז על הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית, שב-1922 הצטרפה לברית המועצות במסגרת הרפובליקה הסובייטית הפדרלית הסוציאליסטית עבר-הקווקז. מאז, ועד לפירוקה, הפסיקו להתקיים יחסים בין-מדינתיים בין אזרבייג'ן וארצות הברית.
בתקופה המודרנית
ב-18 באוקטובר 1991 אימצה האספה הלאומית של אזרבייג'ן הכרזת עצמאות. לאחר מכן, ב-5 בדצמבר, חדלה ברית המועצות מלהתקיים וארצות הברית הכירה רשמית בכל מדינות ברית המועצות לשעבר, בהן אזרבייג'ן, כמדינות ריבוניות ועצמאיות. ב-6 במרץ 1992 פתחה אזרבייג'ן את שגרירותה בוושינגטון הבירה, וב-16 במרץ חנכה ארצות הברית את שגרירותה בבאקו.
ב-2005, כחבר טרי בסנאט של ארצות הברית, ביקר ברק אובמה באזרבייג'ן במסגרת טיול עבודה יחד עם הסנאטור הבכיר ריצ'רד לוגאר.
בכנס על יחסי אזרבייג'ן-ארצות הברית שנערך באוניברסיטת ג'ורג'טאון בספטמבר 2009, נאם תת-מזכיר המדינה של ארצות הברית לעניינים מדיניים ויליאם ברנס על שלושה תחומי עניין עיקריים עבור ארצות הברית ביחסיה הדו-צדדיים עם אזרבייג'ן: שיתוף פעולה ביטחוני, תחום האנרגיה ורפורמה כלכלית ודמוקרטית.
הסכסוך על נגורנו קרבאך
יחסי אזרבייג'ן-ארצות הברית המודרניים הושפעו במידה רבה מן העמדה הרשמית של ארצות הברית בנוגע לסכסוך על נגורנו קרבאך בין אזרבייג'ן לארמניה. ארצות הברית הייתה מעורבת באופן פעיל בניסיונות לפתור את הסכסוך מאז 1992. כחלק ממשלחת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, מזכיר המדינה האמריקאי, ג'יימס בייקר, הציע שורה של כללים שנקראו על שמו, אשר בסופו של דבר הגדירו את ייצוגן של אזרבייג'ן וארמניה בתוך המשא ומתן שניהלה קבוצת מינסק.
ב-1992 אימץ הקונגרס של ארצות הברית את סעיף 907 לחוק תמיכה בחירות, אשר אסר על סיוע אמריקאי ישיר לממשלת אזרבייג'ן. איסור זה הפך את אזרבייג'ן לחריגה היחידה מבין מדינות ברית המועצות לשעבר שקיבלו סיוע ממשלתי מארצות הברית על מנת להקל על היציבות הכלכלית והפוליטית. העברת וקבלת סעיף 907 הושפע מהשדולה הארמנית-אמריקאית שחזקה בקונגרס של ארצות הברית, בתגובה על המצור שהטילה אזרבייג'ן על ארמניה במהלך מלחמת נגורנו קרבאך. האזרים סבורים כי חקיקה זו אינה הוגנת, שכן באותה תקופה השתלטו הכוחות המזוינים של ארמניה על הטריטוריה החמישית של אזרבייג'ן, שכללה את נגורנו קרבאך. באופן רציף, הקבינט של ארצות הברית תחת ממשלם של ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ביל קלינטון וג'ורג' ווקר בוש התנגדו לסעיף 907, וראו בו מכשול למדיניות החוץ של ארצות הברית ללא משוא פנים באזור ומכשול לתפקיד ארצות הברית במאמצי התיווך בסכסוך על נגורנו קרבאך.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר ב-2001, הקונגרס העביר את חקיקת ההקצבות הזרות לשנת 2002, והעניק לנשיא ארצות הברית את הזכות לוותר על סעיף 907. לנוכח תרומתה של אזרבייג'ן ותמיכתה בפעולות הצבאיות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית באפגניסטן, הנשיא ג'ורג' ווקר בוש ויתר על הסעיף בינואר 2002; והנשיא ברק אובמה גם הרחיב את הפטור מהסעיף.
שיתוף פעולה ביטחוני
היחסים הביטחוניים בין אזרבייג'ן לארצות הברית התפתחו בכמה דרכים, כולל השתתפותה הפעילה של אזרבייג'ן בתוכנית השותפות לשלום של נאט"ו ובמשימות המובלות על ידי ארצות הברית בקוסובו, אפגניסטן ועיראק. במסגרת תמיכתה במלחמתה של ארצות הברית בטרור, מלבד תרומות הכוללות הספקת חיילים, סיפקה אזרבייג'ן זכויות מיוחדות, תדלוק ורשות לנחות עבור מטוסי קרב אמריקאים. מלבד השימוש במרחב האווירי של אזרבייג'ן בידי חיל האוויר של ארצות הברית, למעלה משליש מכל הציוד הלא קטלני, הכולל דלק, ביגוד ומזון המשמשים את צבא ארצות הברית באפגניסטן, עובר דרך באקו. בנובמבר 2011 נפגש מזכיר הצי של ארצות הברית, ריי מאבוס, עם נשיא אזרבייג'ן והודיע כי הקשרים הצבאיים בין המדינות יתרחבו. ממחלקת המדינה של ארצות הברית כבר הציעה לאזרבייג'ן כ-10 מיליון דולר אמריקני במטרה לשפר את מבני האבטחה שלה בים הכספי מוקדם יותר באותה השנה.
בולבול צהוב-שת
בּוּלְבּוּל צְהוֹב־שת (שם מדעי: Pycnonotus xanthopygos; מכונה גם בולבול ממושקף) היא ציפור שיר בינונית בגודלה, מעט יותר גדולה מדרור הבית. אורך גופה בין 19.5 ל-22 ס"מ. אורך כנפה בין 9.1 ל-9.8 ס"מ ומשקלה 41–43 גרם.
מקור השם העברי, כמו האנגלי, במילה הערבית "בולבול" (بلبل), שמשמעה 'זמיר'. השם המדעי של המין (Xanthopygos), הוא הרכב של שתי מילים יווניות: Xantos, שמשמעה צהוב, ו-Pygos, שמשמעה שת (אזור החיבור של הבטן והזנב) - וביחד "צהוב־שת".
בולבול צהוב־השת חי בגינות, מטעים, נאות מדבר וכל מקום אחר עם שיחים ועצים. נפוץ מאוד בערים, אך לרוב מתרחק משדות, ערבות עשבוניות ושטחים פתוחים (כולם חסרי עצים ושיחים). בישראל הוא ציפור יציבה (לא נודדת).
תפוצה: מדרום טורקיה עד לעדן ועומאן בדרום חצי האי ערב.
בולבול צהוב־שת הוא העוף החמישי בתפוצתו בישראל, נכון לשנת 2020.
תיאור
לבולבול צהוב־השת צוואר קצר. בעורף יש לו נוצות דמויות שערות, ייתכן שהן משמשות לחישה. מקורו בינוני באורכו ומתעקל בקצהו כלפי מטה. גופו של בולבול צהוב־השת אפור בעיקרו, מלבד ראשו וצווארו השחורים, גחונו הלבן-אפרפר ותת-שתו הצהוב (ומכאן שמו). אברות (נוצות) הכנף חומות-שחורות, ואברות הזנב שחורות. בולבול אינו משנה את לבושו במשך השנה, ויש לו חילוף נוצות אחד בשנה. המקור שחור והרגליים שחורות-כחלחלות.
הזכרים והנקבות כמעט זהים (אין דו-צורתיות זוויגית). אישוני הזכר שחורים, בעוד אישוני הנקבה מעט אדומים. הזכר גדול קצת יותר מהנקבה.
גם הצעירים דומים לבוגרים, פרט לכך שנוצותיהם מעט יותר בהירות.
אורח חיים
הבולבולים צהובי השת חיים בצמדים, אך הצמד אינו תמיד זכר - נקבה, וגם אם כן, הוא לא תמיד למטרות רבייה. הצמד נשאר קרוב רוב שעות היום. בניגוד לרוב שאר ציפורי הארץ, אין בולבולים מרבים לשמור על מרחק בין פרטים, אלא הם מרבים להתחכך אחד בשני, לסדר זה את נוצותיו של זה, ולישון צמודים באותו מקום לינה קבוע, לפחות לזמן קצר.
הבולבול צהוב־השת מנסה להתנחל, ורק אלה שצלחו בכך יוכלו להתרבות. הנחלות לא תמיד מכילות מספיק אוכל למשך כל השנה, ובמקרה כזה בעל הנחלה ינטוש את נחלתו מדי פעם, על מנת להשיג מזון. בעלי הנחלה שומרים עליה לאורך כל השנה. בעל הנחלה מכריז על בעלותו עליה בשירתו בין מרס לאוקטובר, בעיקר בבוקר ובערב. הבעלים שרים לרוב ממקום בולט וגבוה, ומגרשים בולבולים חסרי טריטוריה, המנסים לפלוש אליה או לישון בתחומה. גודל הטריטוריה נע בין חצי דונם לשניים (גודל הנחלה הממוצע הוא 1.3 דונם), וזה שטח קטן יחסית לציפור הגדולה כבולבול צהוב־שת.
קולות
בולבול צהוב־השת הוא מן המקדימים לשיר. בשעות הבוקר המוקדמות, לפני שהשמש עולה, הוא כבר מסלסל בשירתו הטריטוריאלית, בעיקר בין מרס לאוקטובר. שירתו מורכבת מ"משפטים" שבכל אחד מהם 3–6 "הברות" החוזרות שוב ושוב. המנעד של בולבול רחב מאוד, והמיטיבים להקשיב ישמעו גם רמזים משירת השחרור, הנקר והירקון.
גם לקראת הלינה שומעים את בולבול מזמר. קולו אז נשמע כטרטור, מעין צ'אר צ'אר, שחוזר על עצמו. קול דומה, ששונה מעט בעצמה ובקצב, נשמע כשבולבולים צהובי שת מתאגדים סביב חתול, נחש, או תנשמת, או כשאדם קרב אל קנם - כלומר, כשבולבול חש סכנה.
יש לבולבול גם קול ברכה חזק למדי, בו הוא מברך את בן זוגו, כשהשניים נפגשים, לאחר פרידה זמנית.
תזונה
בולבול צהוב־השת ניזון בעיקר בפירות וחרקים. פירות קטנים כמו תות עץ, אזדרכת מצויה, אלת המסטיק וכדומה הוא בולע בשלמותם, ולאחר מכן מפריש את זרעיהם בלשלשתו, וכך מסייע להפצתם. מפירות גדולים יותר כמו אפרסק, שסק, תמר, עגבנייה ונוספים הוא נוגס חתיכות מכל פרי. עקב שיטת אכילה זאת, הוא גורם נזק רב לחקלאות. בולבול לוכד חרקים בעזרת חיפוש פעיל, או שהוא מאתרם מנקודת תצפית. הוא שולח מקורו מדי פעם בעלים ופרחים כדוגמת האירוס ופטוניה. בחורף, כשהמזון פחות זמין, הוא אוכל גם חלזונות ונמלים, ויש תצפיות שמראות שאפילו פגרי צופיות, חרדונים מצויים ועכברים לא חומקים מתפריטו הרחב עד מאוד.
כשהם מוצאים מקום שופע מזון, עשויים בולבולים צהובי שת רבים להתאסף באזור, למין "אספסוף" קולני, המתרכז באכילה. ניתן לשמוע אספסוף זה למרחקים, והוא הוא זה שגורם לנזקים הגדולים במטעים ולכרמים. האספסוף מתקבץ בבוקר ומתפזר רק בערב. ההרכב והגודל משתנים כל הזמן; פרטים באים והולכים, ומדי פעם יש אפילו מאות פרטים בזמן מסוים, שרובם צעירים. במעופם אל מקום ההתכנסות, הם מגביהים עוף וכך נמנעים מריבים עם בעלי הנחלות בדרכם. כשהאספסוף נמצא בתוך נחלה מסוימת, בעליה מצטרפים לחגיגה.
רבייה
עונת הקינון מתחילה באמצע מרס ומסתיימת, עם פריחת אחרוני הגוזלים, באמצע אוגוסט. שיאה הוא בחודשים מאי ויוני. בולבולים משלימים עד שלושה מחזורי רבייה (הזמן מהטלת הביצים עד פריחת הגוזלים מהקן) בזמן זה.
הנקבה בונה לבדה את הקן, אך הזכר מלווה אותה בזמן איסוף החומרים והבאתם לקן. הנקבה לרוב בונה את קינה במקום מוסתר היטב, בין ענפים דקים ובגובה של מטר עד שניים וחצי מעל האדמה. הבסיס מורכב מעלים רחבים, לעיתים נייר עיתון, יריעת פלסטיק או צמר גפן. מעליהם הנקבה צוברת זרדים, אותם היא שוזרת בעזרת קורי עכביש וסיבי צמר גפן. הקן נבנה בצורת סלסילה, ובתוכו מסודרים עשבים ושורשים עדינים, אך ללא ריפוד ממשי. במקרה ויש חומרי ריפוד, כמו עלים, חבלים, נוצות, צמר וכדומה, הם מעטרים את הקן מבחוץ. קוטר הקן בין 8 ל-10 ס"מ, קוטרו הפנימי כ-6.5 ס"מ ועומקו בין 4 ל-5 ס"מ. מתחילת הבנייה עד להטלת הביצים חולפים 5–8 ימים. הנקבה מטילה מדי בוקר. גודל התטולה הוא בין 2 ל-4 ביצים. גודל הביצה הממוצעת הוא 17X24 מ"מ. הצבע הבסיסי של הביצה הוא לבן לילכי, והיא מנוקדת בנקודות חומות-סגולות. הביצה האחרונה בתטולה בהירה ומוארכת.
הדגירה מתחילה מהטלת הביצה האחרונה ואורכת כשבועיים. הנקבה דוגרת לבד, כשהיא עוזבת את הקן כל כמה דקות כדי לחפש מזון. הגוזלים בוקעים ערומים וסומים לחלוטין. עורם סגול אדום כהה ולועם אדום. בתחילה רק הנקבה מאכילה את הגוזלים, אבל עם הזמן חלקו של הזכר גדל, עד שהוא משתווה לחלקה של הנקבה. מזון הגוזלים מורכב בהתחלה רק מחרקים, וככל שהם גדלים הם מקבלים יותר פירות. הנקבה ממשיכה לדגור עליהם כשבעה לילות. כשהגוזלים בני 13–14 ימים הם עוזבים את הקן. כעשרה ימים לאחר מכן הם ממשיכים לעוף אחרי ההורים ולבקש מזון. כשהם בני ארבעה שבועות, הם כבר אוכלים לבד, ובגיל חודש וחצי הגוזלים עצמאיים לחלוטין. כ-15% בלבד מהביצים המוטלות מגיעות להפרחת גוזלים מהקן.
אבא יוסי בן חנן
אַבָּא יוֹסֵי בֶּן חָנָן, או אַבָּא יוֹסֵי בֶּן חַנִּין, היה תנא, שמאמרים רבים שלו מובאים בספרות חז"ל.
שוררת אי בהירות לגבי זמן פעילותו. ציטוטים אחדים שלו מורים על זמן פעילות מוקדם, כנראה במאה ה-1, בדור השני של התנאים, ואולם ציטוטים אחרים מורים כי היה מאחרוני התנאים. יש המשערים כי מדובר בשני אישים בעלי אותו שם.
ממאמריו באגדה
בילקוט שמעוני, פרשת בהעלותך רמז תשכז, מובא:. אמרה זו מצוטטת בשמו גם בילקוט שמעוני לפרשת דברים (רמז תשצט), ואולם שם הוא מצוטט כאומר את הדברים בשם אבא כהן ברדלא מאחרוני התנאים; אם גרסה זו מדויקת, הדבר מעיד על תקופת פעילות מאוחרת בהרבה, ממה שנראה משאר המובאות מדבריו בספרות חז"ל.
ג'ון מאייר (מוזיקאי)
ג'ון קלייטון מאייר (באנגלית: John Clayton Mayer; נולד ב-16 באוקטובר 1977 בברידג'פורט, קונטיקט, ארצות הברית) הוא מוזיקאי, כותב שירים, זמר ומפיק מוזיקלי אמריקאי ממוצא יהודי.
ב-2005 הקים את "שלישיית ג'ון מאייר", איתם הוציא אלבום הופעה חיה בשם Try! ואת אלבומו השלישי Continuum בשנת 2006. שני האלבומים זכו לביקורות חיוביות מאוד ואף משבחות, והאלבום Continuum אף זיכה אותו בפרס גראמי בשנית בשנת 2007 בקטגוריית אלבום הפופ הטוב ביותר, והסינגל העיקרי מהאלבום, Waiting on the World to Change, זיכה אותו בפרס בקטגוריית ביצוע הפופ הטוב ביותר של זמר.
עד שנת 2014 אלבומיו של מאייר נמכרו בכ-20 מיליון עותקים ברחבי העולם.
שנים מוקדמות
מאייר נולד ב-16 באוקטובר 1977 בברידג'פורט שבמדינת קונטיקט. אביו, ריצ'רד, היה מנהל בית ספר תיכון בעיר ואמו, מרגרט, הייתה מורה לספרות אנגלית בחטיבת ביניים. למאייר שני אחים - קארל ובן. בצעירותו, המשפחה עברה לעיר הסמוכה, פיירפילד, בה גדל. אביו הוא יהודי, ומאייר ציין מספר פעמים בחייו את הקשר שיש לו עם הדת היהודית. בחטיבת הביניים הפך ג'ון לחברו הטוב של ג'יימס בלייק, כיום אחד משחקני הטניס הטובים בעולם. בכיתה י"א החל ללמוד בבית ספר תיכון בעיר נורווק.
לאחר שצפה במייקל ג'יי פוקס מנגן בגיטרה בסרט "בחזרה לעתיד", החל מאייר להתעניין בנגינה, ואביו שכר עבורו ועבור אחיו גיטרה אקוסטית. מספר שנים לאחר מכן, מאייר קנה לעצמו גיטרה של חברת וושבורן, אותה בחר בהשפעת הגיטריסט נונו בטנקורט מלהקת אקסטרים. עם קבלת הגיטרה האקוסטית מאביו, הוא קיבל משכנו קלטת של סטיבי ריי ווהן והחל לשמוע מוזיקת בלוז. בחיפושיו אחר זמרי בלוז, החל מאייר להאזין למוזיקה של באדי גאי, בי בי קינג, פרדי קינג, אוטיס ראש ולייטנינג הופקינס. בשנים מאוחרות יותר יטען שנישואיהם של הוריו באותה התקופה גרמו לו "לרצות להיעלם וליצור לעצמי עולם שאוכל להאמין בו". הוא החל ללמוד לנגן אצל בעל חנות גיטרות מקומי, ולאחר שנתיים של למידה, החל לנגן בברים ובאירועים בעיר הולדתו במקביל ללימודיו בתיכון. בנוסף להופעות הסולו שלו הוא גם היה חבר בלהקה שנקראה "Villanova Junction" (על שם שירו של ג'ימי הנדריקס).
1996–1999: תחילת הקריירה
בתחילה חשב מאייר לוותר על הלימודים בקולג' ולנסות לפתח קריירה מוזיקלית, אך הוריו הניאו אותו מכך. בשנת 1997, בגיל 19, נרשם מאייר למכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. לאחר שני סמסטרים עזב את הלימודים בעידודו של חברו הטוב קליי קוק ועבר יחד עמו לאטלנטה. הם הקימו יחד להקה בשם "Lo-Fi Masters" והחלו להופיע בבתי קפה ובמועדונים מקומיים. לפי קוק, עקב טעמם המוזיקלי השונה ורצונו של מאייר להתקרב יותר לסגנון הפופ, נפרדו השניים ומאייר פתח בקריירת סולו.
בעזרתו של מפיק מוזיקלי מקומי בשם גלן מטולו, הקליט מאייר מיני-אלבום עצמאי בשם "Inside Wants Out". המיני-אלבום מכיל שמונה שירים בהם מאייר מנגן בגיטרה ושר. בהקלטת השיר הראשון במיני-אלבום, Back To You, השתתפה להקה שלמה, כולל אחד המפיקים שניגן על גיטרת בס. מאייר המשיך להופיע עם אותו המפיק למשך השנים הבאות. קליי קוק כתב במשותף עם מאייר את רוב השירים במיני-אלבום, כולל הסינגל הראשון מתוכו, No Such Thing. אולם, השיר היחיד בו הוא משתתף בשירה הוא שירת רקע בשיר Comfortable.
2000–2004: פריצה מסחרית
לאחר יציאת האלבום, מאייר החל להופיע בג'ורג'יה ובמדינות הסמוכות לה. הקריירה המסחרית שלו התפתחה במקביל להתפתחותו של ענף המוזיקה באינטרנט, אשר תרם להתפרסמותו המהירה. במרץ 2000 הופיע מאייר בפסטיבל "South by Southwest" והחל למשוך אליו את תשומת לב התקשורת והמבקרים, ובמקביל קיבל עובד חברת אוור רקורדס הקלטות של שיריו. לאחר שהופיע בפסטיבל האמנים של חברת התקליטים ושיריו נכללו באוספים שלה, יצא אלבומו הראשון של מאייר באינטרנט בלבד - "Room for Squares". באותה התקופה חתמה אוור רקורדס על הסכם עם קולומביה רקורדס, שבמסגרתו, תוכל זו להחתים מאמניה של אוור רקורדס לפי בחירתה. בספטמבר 2001 בקולומביה בחרו להחתים את מאייר, ערכו והוציאו מחדש את Room for Squares, הפעם לא רק באינטרנט, והוסיפו אליו את השיר 3X5 וגרסאות אולפן מחודשות של ארבעת השירים הראשונים מהאלבום Inside Wants Out.
האלבום כלל מספר להיטים כמו No Such Thing ו-Why Georgia ואחד מלהיטיו הגדולים ביותר של מאייר - Your Body Is A Wonderland, אשר זיכה אותו בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הפופ הטוב ביותר של זמר". הביקורות היללו את האלבום ואת מאייר שהיה לכוכב פורץ בתוך תקופה קצרה יחסית, והיו שהשוו אותו לדייב מת'יוס. בנאום הזכייה שלו בגראמי אמר מאייר כי "זה מאוד, מאוד מהיר בשבילי. אני אשתדל לעמוד בקצב" בהתייחס לזכייתו בפרס לאחר תקופה כה קצרה בעולם המוזיקה.
בפברואר 2003, הוציא מאייר אלבום ודי.וי.די מהופעתו החיה בברמינגהאם, אלבמה בשם "Any Given Thursday", אשר כלל שירים של מאייר שלא הוקלטו קודם לכן כמו Man on the Side, Something's Missing ו-Covered in Rain. האלבום הגיע למקום ה-17 במצעד הבילבורד 200. הביקורות היו טובות, אך מאופקות מהביקורות על אלבומו הקודם, כשחלקן מתייחסות בעיקר לתדמית "כוכב הפופ" שנוצרה לו, וחלקן מתמקדות במיומנות שלו בנגינה על גיטרה. בקיץ אותה השנה יצא מאייר יחד עם להקת Counting Crows לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית.
אלבומו השני של מאייר, "Heavier Things" יצא בספטמבר 2003. הביקורות על האלבום היו ברובן חיוביות, אך גם הוא לא הצליח לשחזר את ההצלחה של אלבומו הראשון. מבחינה מסחרית, הצלחת האלבום לא הייתה מוטלת בספק, והוא הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200. הסינגל הראשי מתוך האלבום, Daughters, זיכה אותו בפרס גראמי בקטגוריית "שיר השנה" בשנת 2005, והוא הגיע למקום ה-19 במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום הראשון במצעד שירי הפופ למבוגרים של המגזין. מאייר הקדיש את הפרס לסבתו שנפטרה במאי 2004. כמו כן, הוא זכה בגראמי בשנית בקטגוריית "ביצוע הפופ הטוב ביותר של זמר". בריאיון לאלן דג'נרס בשנת 2009, אמר מאייר כי בעיניו שירה של אלישה קיז, If I Ain't Got You, היה צריך לזכות בגראמי בשנת 2005 במקום השיר שלו, ועל כן שבר את הפסלון שקיבל, ונתן את מחציתו לקיז ומחצית ממנו נותר ברשותו. בטקס פרסי "היכל התהילה של כותבי השירים", שנערך בשנת 2006, נכנס מאייר להיכל.
במהלך מסע ההופעות שלו ברחבי ארצות הברית בשנת 2004, מאייר הקליט שבע מהופעותיו והעלה אותן לחנות ה-iTunes תחת הכותרת "As/Is" (בעברית: כמו שזה) - על מנת להדגיש שההופעות הוקלטו במלואן, גם הקטעים הטובים וגם הפחות מוצלחים. האלבום כלל גרסת כיסוי לשירו של מרווין גיי, Inner City Blues (Make Me Wanna Holler).
2005–2008: שינוי כיוון מוזיקלי
בתחילת הקריירה שלו, מאייר התפרסם בעיקר בסגנון ה-Adult contemporary וכזמר-יוצר. אולם עם התפתחות הקריירה שלו, היה חופשי להתעסק בסגנונות שיותר משכו אותו בצעירותו, כמו הג'אז והבלוז. הוא הצטרף למוזיקאי הבלוז באדי גאי בהופעתו באולם בכיכר יוניון בניו יורק בדצמבר 2003. הוא יצא לסיבוב הופעות משותף עם מוזיקאי הג'אז הרבי הנקוק והופיע איתו בפסטיבל המוזיקה בונארו. הוא הופיע בשירים מאלבומיהם של זמרים שונים כמו אריק קלפטון (באלבום "Back Home" ובפסטיבל הגיטרה קרוסרואדז), באדי גאי (באלבום "Bring 'Em In"), ג'ון סקופילד (האלבום "That's What I Say") ובי בי קינג (באלבום "80"). בזכות שיתופי פעולה אלו, המשיך מאייר להיות זמר-יוצר, אך החל להיות מוכר גם כגיטריסט בעל שם.
אלבומו השלישי של מאייר, "Continuum" יצא ב-12 בספטמבר 2006. הוא הופק בידי מאייר וסטיב ג'ורדן, ולפי מאייר הוא משלב את סגנונות הבלוז והפופ. שני שירים מ-Try! גם נכללו באלבום, והם - Vultures ו-Gravity. הסינגל הראשון מתוך האלבום, Waiting on the World to Change, יצא ב-11 ביולי אותה השנה - הוא היה לשיר השלישי בכמות ההורדות שלו באותו השבוע ב-iTunes והוא הגיע למקום ה-25 במצעד הבילבורד הוט 100. ב-1 בספטמבר 2006, הופיע מאייר בתוכנית הטלוויזיה CSI, כשהוא שר את השירים Waiting on the World to Change ו-Slow Dancing in a Burning Room. השיר Gravity הושמע בתוכניות הטלוויזיה האוס ומספ7ים.
ב-7 בדצמבר 2006, היה מאייר מועמד ל-5 פרסי גראמי, ושלישיית ג'ון מאייר גם הייתה מועמדת לפרס על האלבום !Try. הוא זכה בפרס בקטגוריות "אלבום הפופ של השנה" (על "Continuum") ו"ביצוע הפופ הטוב ביותר של זמר" (על השיר "Waiting on the World to Change"). מאייר הקליט בלוס אנג'לס חמש גרסאות אקוסטיות לשירים מהאלבום Continuum יחד עם המוזיקאים בן הרפר ורובי מקינטוש, שיצאו כמיני אלבום בשם "The Village Sessions" ב-12 בדצמבר 2006. סיבוב ההופעות בצפון אמריקה שהוא יצא אליו בעקבות Continuum הגיע לסופו בהופעה במדיסון סקוור גארדן ב-28 בפברואר 2007, אותה שיבח במיוחד העיתון ניו יורק פוסט.
ב-20 בנובמבר 2007, יצאה מהדורה מחודשת של Continuum, שכללה חמש גרסאות בהופעה חיה של שיריו וגרסת כיסוי לשירו של ריי צ'ארלס, I Don't Need No Doctor. שירו Belief היה מועמד לפרס "ביצוע הפופ הטוב ביותר של זמר" בטקס פרסי גראמי ה-50 בשנת 2007. בטקס עצמו הוא ליווה את אלישה קיז בגיטרה בשירה No One. כמו כן, הוא נבחר על ידי עורכי מגזין טיים לאחד מ-100 האנשים המשפיעים של השנה בתחום האמנות.
בפברואר 2008 הוציא מאייר שיט אוניית תענוגות של שלושה ימים באיים הקאריביים שכלל הופעות חיות של אמנים רבים, וביניהם - דייוויד ראיין האריס, ברט דנן, קולבי קאליי ודייב בארנס. האירוע נקרא "The Mayercraft Carrier" ויצא בשנית בשנה שלאחר מכן. ב-1 ביולי 2008, הוציא מאייר DVD של ההופעה החיה בתיאטרון נוקיה בלוס אנג'לס אשר נקרא "Where the Light is".
2009: Battle Studies
ב-2009 מאייר שיתף פעולה עם גאי סבסטיאן בשלושה שירים לאלבומו Like It Like That, והוא ניגן בגיטרה במיני-אלבום הראשון של הזמר קרוסבי לוגינס, Time to Move. ב-7 ביולי אותה השנה, הופיע מאייר עם השיר Human Nature של הזמר מייקל ג'קסון בטקס האשכבה לזכרו ששודר בערוצי הטלוויזיה ברחבי העולם. הוא כתב יחד עם דמי לובאטו את השיר World of Chances שיצא כחלק מאלבומה השני, Here We Go Again.
לאחר ההצלחה של אלבומו הקודם, Continuum, מאייר טען שהוא חושש מהאלבום הבא, אך אמר ש"מרגיעה אותי ההבנה שלא משנה מה אעשה, זה לא הולך להיות כמו Continuum". ב-17 בנובמבר 2009, יצא אלבומו הרביעי של מאייר "Battle Studies". האלבום הגיע למקום הראשון בבילבורד 200. הסינגל הראשון מהאלבום יצא לאור בספטמבר ושמו היה Who Says. הסינגלים הבאים יצאו באוקטובר 2009 וביוני 2010 ונקראו Heartbreak Warfare ו-Half of My Heart בהתאמה. על אף ההצלחה המסחרית של האלבום, דעותיהם של המבקרים היו חלוקות. חלקם טענו שמאייר נטש את הבלוז ואת האקוסטיקה ועבר לסגנון הפופ, חלקם טענו שהאלבום היה "אמיץ" וחלקם טענו שהיה "המקום הבטוח של מאייר". סבב ההופעות שליווה את צאת האלבום הניב רווחים של כ-45 מיליון דולר. על האלבום עצמו העיד מאייר שהוא "לא היה האלבום הטוב ביותר שלו".
2010–2013: צרות אישיות ופסק זמן
בעקבות שני ראיונות חושפניים ומעוררי מחלוקת בפברואר 2010 למגזינים רולינג סטון ופלייבוי, החליט מאייר על נסיגה מהחיים הציבוריים והפסיק להתראיין. עוד במהלך סבב ההופעות של Battle Studies מאייר החל לעבוד על אלבומו החמישי, ששאב את השראתו מסצנת הפופ של לורל קניון בשנות ה-70. במהלך ההקלטות, החל מאייר לסבול מקשיים קוליים ופנה לטיפול רפואי. ב-16 בספטמבר 2011 הוא פרסם בבלוג שלו כי היציאה של אלבומו הבא, לו קרא "Born and Raised", תתעכב בשל הטיפולים שהיה צריך לעבור בעקבות גרנולומה שהתגלתה על מיתרי הקול שלו. מאייר הוסיף כי יהיה זה "מכשול זמני בלבד" וכי האלבום כמעט והושלם, פרט למספר תוספות רקע. חודש לאחר מכן, ב-20 באוקטובר, מאייר פרסם בבלוג כי "היום אחר הצהריים עברתי ניתוח להסרת הגרנולומה ולחודש הקרוב אהיה במנוחה קולית" במהלכה תכנן "לתור את המדינה, להסתכל ולהאזין". הניתוח לא עבד כמצופה, והוא נאלץ לעבור ניתוח נוסף באוגוסט אותה השנה. במהלך מסעותיו בארצות הברית, ביקר מאייר בבוזמן, מונטנה, והחליט לרכוש בית בעיר, אליו נכנס באביב 2012.
עם השלמת הטיפולים במיתרי קולו, יצא ב-27 בפברואר 2012 הסינגל הראשון מתוך אלבומו החדש, Shadow Days. מאייר הודיע כי זה אלבומו ה"כנה ביותר" ואת מסע ההופעות לאלבום תכנן לבצע במיקומים יותר אינטימיים מאשר סבבי ההופעות הקודמים. כמו כן, הסכים להשתתף בפסטיבל South by Southwest. אולם, על אף התכנונים, הגרנומולה בגרונו שבה, וב-9 במרץ 2012 הודיע מאייר שנאלץ לבטל את סיבוב ההופעות שלו ולהימנע מלשיר עד להודעה חדשה. אף על פי כן, אלבומו Born and Raised יצא כמתוכנן ב-22 במאי 2012, הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 ומכר כ-219,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. כמו כן, האלבום זכה לביקורות חיוביות - הרולינג סטון בחר אותו למקום ה-17 במצעד האלבומים שלו לשנת 2012 ומגזין פיפל שיבח אותו. מאייר חשש לעתידו כזמר והחל לחשוב על קריירה כגיטריסט. כמוצא אחרון, הוא פנה למרכז הקולי באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס לטיפול. בספטמבר 2012 האוטורינולרינגולוג ג'רלד ברק שיתק את מיתרי הקול של מאייר בסדרה של זריקות בוטולינום במינון גבוה, בתקווה שאלו יאפשרו לגרנומולה להבריא. מאייר נכנס למספר חודשי הבראה במהלכם לא יכול היה אפילו לדבר, אך החל ללוות מוזיקאים אחרים בנגינה על גיטרה בלבד - בתוכנית סאטרדיי נייט לייב עם פרנק אושן בספטמבר ובהופעה בניו ג'רזי עם הרולינג סטונז בדצמבר.
בינואר 2013 מאייר החלים מספיק על מנת להופיע במופע צדקה בבוזמן לאחר כמעט שנתיים בהן לא הופיע. באפריל 2013 הוא הופיע בשנית, בפסטיבל הגיטרה קרוסרואודס במדיסון סקוור גארדן שבניו יורק ובשלישית בהיכל התהילה של הרוק אנד רול ה-28, בו הוא צירף להיכל את אלברט קינג המנוח. הופעתו ב-25 באפריל 2013 באמפיתיאטרון של טסקלוסה שבאלבמה והופעתו ביום שלאחר מכן בפסטיבל ניו אורלינס לג'ז ומורשת סימנו את חזרתו להופיע באופן מלא, לראשונה מאז התגלו בעיותיו הרפואיות בספטמבר 2011.
2013–2018: Paradise Valley, דד אנד קומפני ו-The Search for Everything
ביוני 2013 הודיע מאייר על סיום העבודה על אלבומו השישי, "Paradise Valley", אשר יכיל בעיקר "שירי פולק רוק רגועים". באלבום ישנו דואט של מאייר עם פרנק אושן שנקרא Wildfire Pt. 2, ודואט נוסף עם בת זוגו באותה התקופה קייטי פרי, שנקרא Who You Love והיה לסינגל השלישי מהאלבום. קליפ השיר מציג את מאייר, פרי ומספר זוגות אמתיים נוספים, הנראים נאבקים יחדיו לא ליפול משור מכני. הסינגל הראשון מתוך האלבום נקרא Paper Doll והוא יצא ב-18 ביוני 2013. האלבום עצמו יצא ב-20 באוגוסט, קיבל ביקורות חיוביות מאוד, הגיע למקום השני במצעד הבילבורד 200 ונמכר בכ-145,560 עותקים בארצות הברית בשבוע הראשון לצאתו. מאייר יצא לסיבוב הופעות שבמרכזו שני האלבום האחרונים שהוציא, הסיבוב הראשון שלו מזה שלוש שנים, וכלל הופעות בצפון אמריקה ובאוסטרליה.
במהלך הופעה באדלייד, ביצע מאייר גרסת כיסוי לשיר XO של ביונסה. כחודש לאחר מכן, ב-22 במאי 2014, הוא פרסם גרסת אולפן של השיר בחשבון ה-SoundCloud שלו וכשבוע לאחר מכן גם בחנות ה-iTunes. השיר הגיע לראשי המצעדים בארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, הולנד והממלכה המאוחדת. בספטמבר אותה השנה השתתף מאייר בדואט בשם Come Rain or Come Shine עם ברברה סטרייסנד לאלבומה החדש, Partners.
בפברואר 2015 מאייר הופיע לצד אד שירן בטקס פרסי הגראמי. במרץ הוא החל לעבוד על אלבום חדש. מאייר העיד שבתחילת 2011 הוא נתקל בשיר של להקת גרייטפול דד, וממנו הגיע לשירים נוספים של הלהקה. בפברואר 2015, כשהיה מנחה אורח בתוכנית The Late Late Show, הזמין מאייר את גיטריסט הלהקה, בוב וויר להופיע עמו. חברי הלהקה שנותרו בחיים - בוב וויר, מיקי הארט וביל קרויצמן, היו באותה התקופה בעיצומו של מסע הופעות לכבוד 50 שנה להקמת הלהקה. באותו אוגוסט הקימו מאייר, שלושת חברי הלהקה, ג'ף צ'ימנטי ואוטיל ברברידג' להקה משותפת בשם דד אנד קומפני ויצאו למסע הופעות בארצות הברית. מסע ההופעות זכה לביקורות חיוביות והם המשיכו להופיע יחד גם בשנת 2016.
בעקבות הופעותיו עם דד אנד קומפני, דחה מאייר את העבודה על אלבומו החדש לינואר 2016 ותכנן לסיים אותו עד לסוף אותה השנה. ב-17 בנובמבר הוציא מאייר את הסינגל הראשון מתוך האלבום שנקרא Love on the Weekend. הסינגל השני יצא ב-24 בפברואר 2017 ונקרא Still Feel Like Your Man. לבסוף, רק ב-14 באפריל 2017 יצא אלבומו השביעי, "The Search For Everything", יחד עם סינגל שלישי מתוך האלבום בשם In the Blood. מסע ההופעות שליווה את האלבום החל במרץ 2017 ונגמר באוקטובר באותה השנה.
מאייר המשיך בהופעותיו עם דד אנד קומפני גם בשנת 2017. ב-5 בדצמבר, במהלך אחת מהופעות אלו, התנקב התוספתן של מאייר, מה שהוביל לניתוח אפנדקטומיה ולדחיית ההופעות המתוכננות שלו לפברואר 2018. בינואר 2018 הודיע ההרכב שישוב להופיע בקיץ אותה השנה.
2018-היום: Sob Rock
ב-10 במאי הוציא מאייר את הסינגל New Light שהופק על ידי נו איי.די. ומאייר עצמו. ביום הוצאת הסינגל קיים ריאיון עם זאין לואו לאפל מיוזיק, בו הכריז כי יוציא שירים נוספים ב-2018. ב-24 באוקטובר הופיע עם שיר חדש בשם I Guess I Just Feel Like ב-iHeartRadio Theater. על השיר כתב בחשבון האינסטגרם שלו ש: "מעולם לא פרסמתי שיר שבו הרצון היחיד שלי הוא שיבינו אותי. ואולי גם לגרום לאנשים אחרים להרגיש שמבינים אותם... זהו יום מיוחד עבורי." ב-12 בדצמבר הודיע כי יצא לסיבוב הופעות עולמי בשנת 2019. מאייר הוציא שני סינגלים ב-2019- "I Guess I Just Feel Like" ב-22 בפברואר ו-"Carry Me Away" ב-6 בספטמבר.
ב-15 בפברואר 2020, במהלך פרק בתוכניתו של מאייר "Current Mood", הוא חשף כי הוא נמצא בתהליכי כתיבה והקלטה של שירים במסגרת אלבום חדש. בתחילת 2021 הוא הצהיר שהפקת האלבום הושלמה והוא החל לפרסם קטעים קצרים משירים חדשים בחשבונו בטיקטוק. בריאיון עם קרווין פרוסט, מאייר רמז שתאריך צאתו של האלבום מתוכנן לאפריל. התאריך המתוכנן נדחה וב-1 ביוני 2021 מאייר הכריז באופן רשמי על צאת אלבום האולפן השמיני שלו בשם "Sob Rock" וב-4 ביוני הוציא את הסינגל המרכזי מתוך האלבום ואת הווידאו קליפ שלו, Last Train Home. האלבום יצא לאור ב-16 ביולי 2021 יחד עם וידאו קליפ לשיר Shot In The Dark. רשימת השירים באלבום כללה את הסינגלים שכבר יצאו New Light, I Guess I Just Feel Like ו-Carry Me Away, שנערך מחדש על מנת להתאים אותו לאלבום.
ביקורות
מאייר בולט במיוחד כגיטריסט. הוא הוצג על שער מגזין הרולינג סטון (מהדורה #1020) בפברואר 2007 יחד עם ג'ון פרושיאנטה ודרק טראקס בכתבה שנקראה "אלילי הגיטרה החדשים". הוא כונה בכתבה "Slowhand, Jr." בהתייחסות לכינוי הישן של אריק קלפטון. מצד שני, מבקרים נוטים למתוח ביקורת על הסגנון ה"בטוח" של המוזיקה שלו, כלשונם - "אמנם היכולות שלו גבוהות, הן מבחינה מוזיקלית והן מבחינת יכולות הנגינה, אך השירים אותם הוא מוציא ומנגן בפועל הם פשוטים ולעיתים אף משעממים".
כתיבה
החל מהמהדורת האסקווייר שיצאה לאור ביוני 2004, כותב מאייר טור אישי למגזין בשם "שיעורים מוזיקליים עם ג'ון מאייר". כל טור מכיל שיעור מוזיקלי ואת השקפותיו בנוגע לנושאים מחייו הפרטיים או נושאים פופולריים בשיח האמריקאי.