cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דייוויד דוד
ביוגרפיה
לכן, משקיעי ערך רואים את המדדים של MPT, כמו סטיית תקן, מדד ה-בתא, מדד ה-אלפא, ומדד שארפ כבלתי-מספקים ואפילו מטעים.
במשך תקופה של 25 שנים (1965-90), כתבי עת מובילים פרסמו מעט מאוד מחקרים ומאמרים במתחום השקעת הערך. וורן באפט פעם העיר כי "אתה לא יכולת להתקדם במחלקת כלכלה בארץ הזאת אלא אם כן לימדת שהעולם שטוח". זמן קצר לאחר מותו של דייוויד דוד ב-1998, ברוס גרינוולד, פרופסור בבית הספר קולומביה למנהל עסקים, הפך לבעל עניין נלהב בתחום השקעת הערך. הוא מצא את ההצלחה המדהימה של משקיעי ערך קשה לביטול. באותו הזמן, נתונים אמינים אשר חיזקו את תאוריית השקעת הערך התגבשו ונאספו, ואילו בתיאורית ה-MPT התגלעו מספר ליקויים.
פרופסור גרינוולד חיזק את האספקטים האקדמיים של השיטה אשר במוסדות אקדמיים רבים הגדירו לפנים כשיטה מקצועית בלבד. הדבר היה נראה כאילו הכל הכירו בהצלחה של השקעת ערך באותו הזמן, שהשפעתה התרחבה והתפשטה בין באקדמיה ובין הסטודנטים לתואר שני במנהל עסקים עצמם. לא בקולומביה בלבד, אלא ברחבי העולם כולו.
פרשנים של תאוריית ה-MPT טוענים כי הצלחתו לאורך השנים של המשקיע האגדי וורן באפט באמצעות השקעת ערך היא אירוע סטטיסטי מסוג FAT TAIL, שהצלחתו אפשרית, אך לא ניתנת להעתקה באופן ודאי. ההצלחה של קרנות השקעות רבות וכן משקיעים שיישמו בהצלחה מרובה את תאוריית השקעת הערך החלישו את הטענות המייחסות הצלחה בכך למקרה ומזל. ומפני שמשקיעי ערך דוחים את תאוריית ה-MPT והשימוש שלה בסטטיסטיקה מתוחכמת, יש אירוניה כאשר משקיעים לפי תאוריית ה-MPT זוקפים את הצלחתם להסתברויות ולסטיות תקן.
פרופסור גרינוולד שיפץ ושיבץ מחדש את השקעות הערך בתוכנית הלימוד בקולומביה בקיץ של שנת 1994. כיום, השקעת הערך נהנית מפופולריות נרחבת בין חברי אקדמיה ומשקיעים ברחבי העולם.
דייוויד דוד נפטר בגיל 103 עקב כשל נשימתי, במרכז הרפואי מיין, פורטלנד. עד מותו מהדורות שונות של הספר שהוא כתב, "ניתוח ניירות ערך" נמכרו ב-250,000 עותקים.
גרהרד דומק
גרהרד יוהאנס פול דומק (30 באוקטובר 1885 – 24 באפריל 1964) היה כימאי ורופא גרמני, שעסק בעיקר בתחום הפתולוגיה והבקטריולוגיה. דומק זכה בשנת 1939 בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה, על גילוי האנטיביוטיקה סולפונאמיד פרונטוסיל (sulphonamide Prontosil), שהייתה התרופה היעילה הראשונה נגד זיהומים חיידקיים.
קורות חיים
גרהרד דומק נולד בשנת 1885 בעיר לגוב שבגרמניה. אביו היה איש חינוך ואמו הייתה עקרת בית ועסקה בחקלאות. עד גיל 14 למד דומק בבית הספר שאביו ניהל בעיר זומרפלד (כיום, בפולין). כאשר היה בן 14, עבר לבית ספר אחר בשלזיה. לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1914, החל ללמוד רפואה באוניברסיטת קייל, אולם לימודיו נקטעו באמצע בשל התגייסותו לצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה. בדצמבר של אותה השנה, נפצע דומק בשדה הקרב. לאחר שטופל והבריא, המשיך להתנדב כחובש עד לסיום המלחמה. בשנת 1918 חזר לאוניברסיטה והשלים את לימודי הרפואה לאחר שלוש שנים.
בשנת 1923 החל לעבוד במעבדות המחקר במכון הפתולוגי של אוניברסיטת גרייפסוואלד. בהמשך שימש גם למרצה בתחום הפתולוגיה באוניברסיטה זו. ב-1925 עבר ללמד סטודנטים באוניברסיטת מינסטר. נוסף על כך, באותה השנה הוא נישא לגרטרוד סטריבה. לשניים נולדו שלושה בנים ובת אחת. על אף שדומק אהב ללמד ונהנה מכך, בין השנים 1927–1929 הוא החליט לקחת הפסקה לצורך מחקר במעבדות של חברת באייר (Bayer), אשר מימנה מכון מחקר חדש לפתולוגיה ובקטריולוגיה ומינתה את דומק למנהלו.
מחקר
במעבדות בייר עסק דומק בחקר זיהומים הנגרמים על ידי חיידקים. הוא בדק את השפעתם של חומרים העשויים צבעים מסונתזים על חיידקים במבחנה. בשנת 1932 גילה שקיים חומר כימי אדום היכול לרפא זיהומים חיידקיים. תחילה הוא ניסה את החומר על עכברים, ומצא כי החומר, שלו ניתן השם סולפונאמיד פרונטוסיל, מצליח לטפל בעכברים הנגועים בחיידק הסטרפטוקוק, גם אם מצבם קשה. גרהרד לא חשב שהפרונטוסיל יעבוד גם על גוף האדם, אך כאשר בתו חלתה בסטרפטוקוק והייתה במצב אנוש, הוא נאלץ לטפל בה עם החומר. כעבור מספר ימים, בתו נרפאה לגמרי מהמחלה.
בזכות הגילוי, מדענים רבים החלו לעסוק בתחום התרופות האנטי-בקטריאליות. אמנם כעבור כמה שנים הוחלף השימוש בפרונטוסיל בתרופה אחרת, הפניצילין, אך דומק היה הראשון שגילה תרופה יעילה לטיפול בזיהומים חיידקיים. מלבד מחקרו בתחום הבקטריולוגיה עסק דומק בפיתוח טיפולים כימותרפיים נגד מחלת הסרטן. דומק עסק במחקר במשך שנים רבות, עד שנפטר בשנת 1964 כתוצאה מניוון בליבו.
פרסים והישגים
גילוי האנטיביוטיקה פרונטוסיל זיכה את גרהרד דומק בפרס נובל לרפואה ופיזיולוגיה בשנת 1939, אך הוא לא הוענק לו באותה השנה עקב התנגדות המשטר הנאצי בגרמניה לקבלת פרסי נובל בקרב מדענים גרמניים. רק לאחר סיום מלחמת העולם השנייה קיבל את הפרס, אך לא את המענק הכספי שהיה אמור לקבל, עקב הזמן שחלף. כמו כן, דומק קיבל גם אותות כבוד מאוניברסיטאות שונות כמו בולוניה, מינסטר, קורדובה, לימה, בואנוס איירס, פרנקפורט וגיסן. בשנת 1941, זכה לאות כבוד מצד החברה המלכותית האנגלית למדע.
יוסי לוי-ספרי
יוסי לוי-ספרי (נולד ב-8 באוגוסט 1972) הוא דיפלומט ישראלי המכהן כקונסול כללי של ישראל באיסטנבול, טורקיה.
ביוגרפיה
לוי-ספרי נולד וגדל ברחובות. למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ועסק בעריכת דין בין השנים 1997–2006. בשנת 2000 סיים לימודי מוסמך במשפטים באוניברסיטה העברית, ובשנת 2006 השלים תואר שני בחקר סכסוכים באותה אוניברסיטה.
בשנת 2006 הצטרף לקורס הצוערים של משרד החוץ. בין השנים 2007–2010 שירת כקונסול, קצין מנהלה וממלא מקום השגריר בשגרירות ישראל במונטווידאו, אורוגוואי. בין השנים 2011–2014 כיהן כממונה על היחסים בשגרירות ישראל באנקרה, טורקיה, לאחר הורדת דרג היחסים בין המדינות בעקבות פרשת המרמרה. בין השנים 2015–2017 כיהן כמנהל מחלקת תנאי שירות של הדיפלומטים הישראלים בחו"ל במטה משרד החוץ. ב-1 בינואר 2017 מונה לקונסול כללי של ישראל באיסטנבול, טורקיה. הוא החל למלא את תפקידו באוקטובר 2017, אך במאי 2018 גורש על ידי הנשיא ארדואן במחאה על הרג פלסטינים במהלך העימותים בגבול ישראל-רצועת עזה
כיום לוי ספרי מכהן כיו"ר ועד העובדים של משרד החוץ
סכנת חיים
סכנת חיים עלולה להיגרם משלל סיבות, ובהן:
טיפול במצבי סכנת חיים
לטיפול במצבי סכנת חיים משמשים כלים שנועדו לכך, ובהם:
בהלכה
בהלכה יש עיסוק נרחב במצבים של סכנת חיים. המצווה מחייבת לעזור לזולת כאשר הוא נתון בסכנת חיים.
במצב של סכנת חיים לאדם, הקרוי בהלכה פיקוח נפש, הצלת חיי האדם, בין אם אלו חיי אחרים ובין אם אלו חייו שלו, חשובה יותר מקיום מצוות התורה, ולכן יש לעשות כל שנדרש לשם הצלת החיים - גם במחיר עבירה על מצוות חמורות כמו חילול שבת ("פיקוח נפש דוחה שבת") או אכילה ביום הכיפורים. חז"ל משבחים את העובר על המצוות כדי להציל נפשות: ישנן שלוש עבירות החורגות מכלל זה, ועל פי ההלכה עדיף שאדם ייהרג ואל יעבור עליהן: עבודה זרה, גילוי עריות ושפיכות דמים. לעומת זאת, הלכת ביתא ישראל כפי שמתבטאת בספר תאזזה סנבת, מחמירה יותר מההלכה הרבנית, ולפיה גם פיקוח נפש אינו דוחה שבת.
רודף הוא אדם המסכן את חיי חברו, בכוונה ושלא בכוונה. המונח שאול מהמקרה הקלאסי, שבו אדם רודף אחרי רעהו במטרה לרצוח אותו. על פי ההלכה מותר לכל מי שנוכח בסיטואציה זו להציל את הנרדף אפילו על ידי הריגת הרודף, בהיעדר ברירה אחרת להצלת הנרדף. מטרת ההריגה איננה ענישה אלא מניעה, ולכן רשאי כל אדם לפעול במסגרת דין רודף גם ללא הוראה מבית דין מוסמך, כשהנסיבות מחייבות זאת. דיני רודף נדונו בתלמוד במסכת סנהדרין וברמב"ם בהלכות רוצח ושמירת הנפש (פרק א').
מצב טיסה
מצב טיסה (באנגלית: Airplane mode או Offline mode) הוא הגדרה בטלפונים חכמים ומכשירים אלקטרוניים אחרים דוגמת מחשבים אישיים, מחשבי לוח, שעונים חכמים ואחרים, שנועד בעיקרו למצב בו המכשיר נמצא במטוס ועלול לשבש את המהלך התקין של הטיסה ללא מעבר למצב זה.
סכנת חיים
בהלכה
פסוקים אחדים במקרא מזהירים בנוגע לשמירת הנפש. קיימים פירושים שונים באשר לפשרה של "שמירת נפש" זו, הנפוץ בהם מפרש כי הכוונה היא להישמרות מסיכונים פיזיים. אף ציווי מסוג זה אינו נמנה במניין המצוות כחלק מתרי"ג מצוות, בספרי מוני המצוות. הפסוק הידוע ביותר הוא, המשמש במקומות שונים, ביהדות ובתרבות הכללית, כאזהרה להישמרות מסיכונים.
בחקיקה
בחוק לא תעמוד על דם רעך נאמר: "חובה על אדם להושיט עזרה לאדם הנמצא לנגד עיניו, עקב אירוע פתאומי, בסכנה חמורה ומיידית לחייו, לשלמות גופו או לבריאותו, כאשר לאל-ידו להושיט את העזרה, מבלי להסתכן או לסכן את זולתו". חוקים דומים קיימים ביפן, בגרמניה ובצרפת, אך שיטת המשפט האנגלו-אמריקנית אינה כוללת חובה פוזיטיבית להושיט עזרה לאדם המצוי במצוקה (חוק כזה נוסף לספר החוקים של אחדות ממדינות ארצות הברית, אך אין זה המצב הרווח).
מצב טיסה
כשמצב הטיסה מופעל, הוא משהה את כל תעבורת הנתונים במכשיר, ובין היתר שיחות טלפון ונתונים סלולריים, Wi-Fi ובלוטות' במטרה למנוע הפרעות אלקטרומגנטיות למכשירים שבמטוס. עם זאת, ה-Wi-Fi והבלוטות' ניתנים להפעלה גם במהלך מצב טיסה על ידי אישור של המשתמש. ה-GPS עשוי להמשיך לפעול, מאחר שהוא לא משתמש בשידור גלי רדיו. ברוב המקרים המשתמש מתבקש להעביר את המכשיר למצב זה במהלך שהות במטוסים.
בהיעדר קליטת או פליטת נתונים, מצב טיסה מאריך את תוחלת החיים של הסוללה באמצעות הפחתת צריכת הסוללה במכשיר.
אופטיקה (אגודה)
אופטיקה (באנגלית: Optica; עד ספטמבר 2021: האגודה האופטית של אמריקה, באנגלית: The Optical Society of America, בראשי תיבות: OSA) היא אגודה מדעית המוקדשת לקידום המחקר התאורטי והניסיוני של אור ואופטיקה. האגודה מארגנת כנסים, תערוכות, מוציאה מספר מגזינים מדעיים (AO, JOSA A, JOSA B, OL), מממנת מחקרים רבים, שיתופים עם התעשייה ובנוסף מקדישה מאמצים רבים לקידום הידע המדעי של תלמידים צעירים בפיזיקה בכלל ובאופטיקה בפרט. קבוצות מחקר שמייצגות את האגודה פזורות על פני העולם ביותר ממאה מדינות שונות ומגיעות מתחומי מחקר שונים: פיזיקה, ביולוגיה, מחקר רפואי, הנדסת אלקטרוניקה, הנדסת צגים, תקשורת, חקר הראייה, אסטרונומיה, מטרולוגיה, חקר חומרים, דימות ועוד.
האגודה בעלת ניהול עצמי מעודדת עזרה הדדית והיא התאחדות מקצועית ששמה לה למטרה את קידום המדע והטכנולוגיה מתחילת המאה ה-20 ועד ימינו אנו. האגודה נוסדה ב-1916 על ידי 30 מדענים חוקרים ומספר חברות מתחום האופטיקה.
בשנת 2006, דיווחה האגודה על 14,000 חברים, במהלך אותה שנה האגודה פרסמה 33,000 דפים של פרסומים מדעיים ואירחה 22,000 משתתפים בכנסים ופגישות ברחבי העולם.
The Inner Light
"The Inner Light" (בעברית: "האור הפנימי") הוא הפרק ה-25 מהעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה המדע בדיונית האמריקאית "מסע בין כוכבים: הדור הבא", הפרק ה-125 מתוך 178 פרקי הסדרה. הפרק נכתב על ידי התסריטאי העצמאי מורגן גנדל, והוא מבוסס על סיפור מקורי שלו. את התסריט לפרק כתב גנדל ביחד עם פיטר אלן פילדס. זהו הפרק הלפני-אחרון של העונה, אשר שודר לראשונה ב-1 ביוני 1992. הפרק נחשב על ידי מבקרים ומעריצים רבים כפרק הטוב ביותר של כל זיכיון "מסע בין כוכבים". בשנת 1993, זכה הפרק בפרס הוגו עבור ההצגה הדרמטית הטובה ביותר. מנגינת החליל, המובלטת במהלך הפרק, הולחנה על ידי ג'יי צ'אטאוויי, ומאז חודשה עבור תזמורת שלמה.
עלילה
בשלהי שנת 2368, האנטרפרייז מסיימת סקירת גלים מגנטיים במערכת הכוכבים פארביניום (Parvenium), כאשר אנשי הצוות נתקלים לפתע בגשושית לא ידועה, אשר סורקת את הספינה וממקדת קרן אנרגיה אל עבר קפטן ז'אן-לוק פיקארד, וגורמת לו לאיבוד הכרה.
פיקארד מתעורר ומוצא את עצמו על פני השטח של כוכב לכת בשם קאטאן (Kataan), כוכב שאיננו חבר בפדרציה. אישה, המציגה את עצמה כאשתו אלין (Eline), מספרת לפיקארד כי שמו הוא קיימן (Kamin), אורג-ברזל המחלים ממחלה קשה ומחום גבוה. פיקארד מדבר על הזיכרונות שלו מהאנטרפרייז, אולם הן אלין, והן חברם הקרוב בטאי (Batai), מנסים לשכנע את פיקארד כי זיכרונות אלו אינם אלא חלום, ומעודדים אותו להתאקלם בחברה שלהם כקיימן. פיקארד מתחיל לחיות את חייו כקיימן, בכפר רזיק (Ressik), מקים משפחה עם אלין, ולומד לנגן בחליל. קיימן מבלה זמן רב בחוץ, חוקר את הטבע. ככל שהשנים חולפות, הוא מבין כי הכוכב סובל מבצורת עולמית בשל הקרינה, ההולכת וגוברת בעוצמתה, המגיעה מהשמש הסמוכה. הוא מדווח על כך למנהיגי הכוכב, המתעלמים למראית עין מחששותיו, כאשר למעשה הם כבר מודעים למצב אבל רוצים לשמור אותו בסוד, על מנת למנוע בהלה. נציג בכיר של המשטר מגלה לקיימן, כי רק לאחרונה הם הצליחו לשגר לוויינים מלאכותיים באמצעות רקטות פרימיטיביות: לגזע שלהם פשוט אין את רמת הטכנולוגיה הדרושה לצורך פינוי אוכלוסיית מושבה קטנה, לפני שהכוכב יהפוך לבלתי-ראוי למגורים.
בינתיים, על סיפון האנטרפרייז, הצוות ממשיך לנסות ולהחיות את פיקארד. הם מנסים לחסום את השפעת הגשושית, אולם הדבר רק מחריף את מצבו של פיקארד, ולא נותרת להם ברירה אלא לתת לה להמשיך ולפעול.
מיד לאחר מכן, פיקארד מתעורר על גשר הפיקוד של האנטרפרייז, ומגלה, כי אף על פי שחווה משך של תקופת חיים שלמה - רק 25 דקות חלפו. בזמן שהוא היה מחוסר הכרה, צוות האנטרפרייז עקב אחרי תנועת הגשושית, שנעה אל עבר כוכב לכת חרוך ושומם אשר השמש שלו הפכה לנובה כאלף שנים קודם לכן. הגשושית - שכעת איננה פועלת עוד - הובאה על סיפון האנטרפרייז, והצוות מוצא בתוכה תיבה קטנה. קומנדר ויליאם רייקר מגיע לחדר מגוריו של פיקארד ומוסר לו את התיבה. פיקארד פותח אותה, ומוצא בה את החליל של קיימן. פיקארד, שכעת מיומן בכלי נגינה זה, מנגן את המנגינה שלמד, במהלך חייו כקיימן.
שם הפרק
מורגן גנדל העניק לפרק את השם שלו על שם "The Inner Light", שיר שנכתב על ידי ג'ורג' האריסון ויצא לאור על ידי הביטלס כצד B של הסינגל "Lady Madonna":
מילות השיר של האריסון מבוססות על פרק 47 של הדאו דה ג'ינג הטאואיסטי:
לדברי גנדל, השיר "מסמל את הנושא של הפרק: פיקארד חווה זיכרונות של חיים שלמים - בתוך ראשו בלבד".
החליל הרזיקני
חליל הנחושת הרזיקני, בו מנגן פיקארד במהלך הפרק, דומה בצורתו ובקולו לחלילית אירית. החליל נחשב כמזכרת מתמדת של החיים הווירטואליים שלו על קאטאן למשך שאר פרקי הסדרה. מדי פעם, ניתן לראות את החליל בתוך התיבה שלו, המונחת על שולחן העבודה של פיקארד. כמו כן, החליל ממלא תפקיד בפרק "Lessons" מהעונה השישית, שבו פיקארד מפתח מערכת יחסים רומנטית עם קצינה תחת פיקודו המנגנת על פסנתר, אשר מעודדת אותו לפתח את הצד המוזיקלי שבו. יחד, השניים מבצעים דואט של הנעימה שאותה ניגן פיקארד בפרק "The Inner Light". בתחילת העונה השישית, סצנה מראה את פיקארד מתאמן בלנגן בחליל לחן של מוצרט, בתחילת הפרק "A Fistful of Datas". ההופעה האחרונה של החליל הייתה בסצנה שנמחקה מתוך "מסע בין כוכבים: נמסיס", בה לוטננט-קומנדר דאטה מרים את החליל, בוחן אותו ודן אודות החיים האנושיים עם פיקארד. מאוחר יותר, הנעימה הפשוטה שניגן פיקארד התפתחה לסוויטה לתזמורת אשר בוצעה באירוע התרמה לצדקה לציון 30 שנה ל-"מסע בין כוכבים", שנערך בשנת 1996.
בין 5 ל-7 באוקטובר 2006, החליל הרזיקני היה אחד מהפריטים שהועמדו להצעה במכירה הפומבית הרשמית של כריסטי'ס של מזכרות "מסע בין כוכבים". החליל, שהוא למעשה רקוויזיט שלא ניתן לנגן עליו, נאמד במקור כי יימכר במחיר של 300 דולר אמריקאי. מנהלי המכירה הפומבית הודו כי ההערכות שלהם עבור פריטים רבים לא "הביאו בחשבון את הרגשות הסוערים סביב חומרים מסוג זה". מאוחר יותר האומדן הועלה לכדי 800 - 1,200 דולר באתר האינטרנט של כריסטי'ס. בימים שקדמו למכירה הפומבית, דניס אוקודה, לשעבר מעצב ב-"מסע בין כוכבים", אשר היה שותף בכתיבת קטלוג המכירה הפומבית, אמר: "זה הפריט שאנשים אומרים שבאמת חייב להיות ברשותם, כי זה מסמל פרק אהוב במיוחד". ההצעה הסופית לחליל במכירה הפומבית הייתה 40,000 דולר (לא כולל עמלות; המחיר הכולל לתשלום בפועל היה 48,000 דולר).
פרסים ותגובות
פרק זה זכה בפרס הוגו בשנת 1993 בעבור ההצגה הדרמטית הטובה ביותר. הפרס הוענק בכנס המדע הבדיוני העולמי בסן פרנסיסקו. "The Inner Light" הוא הפרק הראשון שזוכה בפרס הזה, מאז זכיית "The City on the Edge of Forever" - פרק מתוך "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", אשר זכה בשנת 1968. פרקי "מסע בין כוכבים" אחרים זוכי פרס הוגו הם: "The Menagerie" ("מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית") ו-"All Good Things..." (פרק סיום הסדרה של "מסע בין כוכבים: הדור הבא").
פרק זה נחשב על ידי רבים ממעריצי הסדרה כאחד מהפרקים שהכי נוגעים ללב מבין כל פרקי הסדרה, יחד עם הפרק "Family". זהו הפרק האהוב ביותר על השחקנים פטריק סטיוארט, אשר מגלם את הקפטן ז'אן-לוק פיקארד, וויל ויטון, המגלם את וסלי קראשר. תסריטאית "מסע בין כוכבים" סוזן סאקט מציינת כי זה גם הפרק האהוב ביותר עליה, אף על פי שלא היא שכתבה אותו לפני הקרנת הבכורה של פרק סיום הסדרה.
פרושוטו
פרושוטו (באיטלקית: Prosciutto) הוא שוק וירך חזיר מומלחות ומיובשות (פירושוטו קרודו) או מבושלות (פירושוטו קוטו) בנוסח צפון איטליה. העיר פארמה נחשבת למולדת הפרושוטו.
הכנה
מקור המילה "פרושוטו" מלטינית: perexsuctum משמעו "שיובש לחלוטין", "שנמצץ לשדו לגמרי". "פרושוטו קרודו" מיוצר מירך ושוק חזיר שלמים שלא בושלו אלא נמרחו במלח ותבלינים, ולאחר מכן נתלים להתיישנות, ואילו "פרושוטו קוטו" מיוצר מאותם נתחי בשר מומלחים ומבושלים. תהליך הכנת הפרושוטו אורך ממספר חודשים ועד שנים, כתלות במספר גורמים כגון במסורת ההכנה העוברת מדור לדור, תנאי האקלים האופייניים לאזור, גודל הנתח וכדומה.
אופן אכילה
פרושוטו קרודו פרוס לפרוסות דקיקות מוגש לעיתים קרובות במטבח האיטלקי כמנת אנטיפסטי, כרוך סביב מקלות גריסיני או (בעיקר בקיץ) עם פרוסות תאנים או מלון. אוכלים פרושוטו גם כתוספת לירקות מבושלים כאספרגוס ואפונה, כמרכיב ברוטבי פסטה וכמילוי למאכלי בשר עגל.
כריכים עם פרושוטו הם בדרך כלל וריאציה של סלט קפרזה, עם בזיליקום, עגבנייה ומוצרלה.
הפיזיקה של הבלתי אפשרי
הפיזיקה של הבלתי אפשרי: מסע מדעי לעולמם של הפייזרים, שדות-הכוח, הטלפורטציה והמסע בזמן הוא ספר מדע פופולרי שנכתב על ידי הפיזיקאי פרופסור מיצ'יו קאקו, ממייסדיה של תורת המיתרים, העוסק בבחינת הבסיס המדעי של המדע הבדיוני. בספר נבחנות פנטזיות פופולריות כגון מסע במהירות הגבוהה ממהירות האור, קריאת מחשבות ורבות אחרות, בשאלה האם כל אותן פנטזיות הן בגדר מדע בדיוני בלבד או ניתנות למימוש.
על פי קאקו, מטרת הספר היא לבדוק אילו טכנולוגיות נחשבות כיום כ"בלתי אפשריות" אך יכולות להיות שכיחות בעתיד הרחוק.
הספר זכה לפופולריות רבה והיה לרב-מכר.
חקר הבלתי אפשרי
מיצ'יו קאקו יוצא מתוך נקודת הנחה שהבלתי אפשרי יחסי, וטוען שאנו מסתכנים כשאנו מתעלמים מהבלתי אפשרי. הוא מציג באופן שיטתי עוד ועוד דוגמאות על דברים שהוכרזו כבלתי אפשריים, לכאורה, והופרכו. קאקו אף מציין שבאופן אירוני חקר הבלתי אפשרי קידם את המדע.
קו מנחה בספרו היא אמרתו של ט"ה וויט: כל מה שאינו אסור חייב להתקיים. כלומר, כל עוד אין חוק פיזיקלי האוסר תופעה כלשהי, הרי שייתכן שנגלה שהיא אכן קיימת.
קאקו גם מצטט את אלברט איינשטיין: "אם רעיון לא נשמע מגוחך בפעם הראשונה ששומעים עליו - אין לו סיכוי.
קבוצה I
בקבוצה זו נכללים דברים שאמנם אינם בני השגה כיום, אך קאקו מעריך כי יושגו תוך כמה עשרות שנים לכל היותר.
קבוצה III
לסיווג זה חשיבות רבה כיוון שגם שהרבה מן הטכנולוגיות שמדענים בימינו סבורים שהן בלתי אפשריות, הן למעשה בלתי אפשריות רק לתרבויות לא מפותחות מספיק. כך, לדוגמה, אם מדענים טוענים שביקור של חוצנים אינו אפשרי משום שהמרחקים בין הכוכבים עצומים, לדעתו, ייתכן וציוויליזציה מתקדמת תוכל לקיים דבר כזה בעתיד. קאקו חוזה כי בסופו של עניין נשיג את הדברים הללו.
אסמכתא (דרשה)
אסמכתא היא הסמכת הלכה שמקורה בדברי חז"ל או בהלכה למשה מסיני על פסוק מן המקרא שאינו משמש לה מקור אלא רמז בלבד.
גדר האסמכתא
הרמב"ם וכן רבי יהודה הלוי בספר הכוזרי כתבו כי האסמכתא אינה אלא רמז שמטרתו לסייע לזיכרון. ואלה הם דברי הכוזרי:
הריטב"א תקף גישה זו, וכינה אותה "דעת מינות", וטען שהתורה עצמה התכוונה ללימוד האסמכתא, אלא שלא קבעתו חובה, ומסרה הדבר לחכמים, שאם ירצו יקבעוהו חובה.
כך דברי הריטב"א:
המהר"ל מפראג, בדומה לריטב"א, תקף את הגישה האומרת ש"אין לאותה מצווה (=שנלמדה באסמכתא) כלל שום עניין אל התורה באמת... כאלו היה זה מליצה בלבד", וכתב שהאסמכתאות הן ראיות מן המקרא לעקרון שעל פיו חכמים חידשו תקנות, אך אין הם מדאורייתא ממש כיוון שהם נלמדות מן הפסוקים ב'דרך רחוקה'.
אסמכתות שונות
דוגמאות לדינים כאלה: נטילת ידיים. תקנת חכמים ליטול ידיים לפני סעודה, הוסמכה לפסוק "וכל אשר יגע בו הזב וידיו לא שטף במים" אף שהפסוק מתייחס לטהרה מוחלטת של הזב, דהיינו טבילה במקווה, והידים מופיעות בפסוק רק כדוגמה, הרי שחז"ל הסתמכו על לשון הפסוק כדי ליצור דין נטילת ידיים.
כתובה, דהיינו חיוב הבעל לפצות את אשתו בסכום כסף שיספיק לפרנסתה למשך שנה, אם יגרשנה או אם ימות, הוסמך על הפסוק "כסף ישקול כמוהר הבתולות" אף שבפשט הפסוק עוסק בכסף שהיה מקובל לתת כמוהר, היינו בזמן הנישואין, חז"ל הסתמכו על פסוק זה כדי ליצור כתובה בסכום דומה.
דוגמה לדרשה לדין שבא במסורת: "שיעורים, היינו למשל, השיעור המינימלי של מאכל אסור, כגון דם, שאדם צריך לאכול כדי לעבור על איסור אכילה, הוא כזית. ביום כיפור הוא ככותבת (תמר). כל שיעורים אלו הם הלכה למשה מסיני, אבל חז"ל הסמיכו אותם על הפסוק "ארץ חטה ושעורה וגפן ותאנה ורימון, ארץ זית שמן ודבש" אף שברור שמהפסוק, אפילו היה מתייחס לשיעורים, לא יכולים היינו לנחש איזה שיעור משתייך לאיזה דין, וברור שהנושא מסתמך על המסורת, חז"ל רצו כנראה כדי להקל על זכרוננו, להסמיך את העניין על הפסוק."
לעיתים ישנה מחלוקת האם הדרשה ההלכתית היא בגדר דרשה או בגדר אסמכתא. כך למשל המחלוקת על גדר איסור ברכה לבטלה נובעת מהשאלה האם הפסוק שהובא בגמרא הוא מקור, והדין הוא דאורייתא או שמא הפסוק הובא כאסמכתא והדין הוא דרבנן.
יוזף סיגטי
יוזף סִיגֶטִי (במקור: יוז'ף פקטור; בהונגרית: Szigeti József; בודפשט, 5 בספטמבר 1892 – לוצרן, 19 בפברואר 1973) היה כנר וירטואוז יהודי-הונגרי.
חייו
סיגטי נולד בבודפשט ולמד באקדמיה המלכותית בעיר זו. הוא הופיע בקונצרט הראשון שלו בגיל 13, ובשנת 1912 יצא לסיור הקונצרטים הראשון שלו באירופה. בהמשך סייר והופיע בארצות שנות, בין השאר גם בארץ ישראל. הוא ניגן עם תזמורות מהגדולות ומהחשובות בעולם ובתקופה מסוימת לימד בקונסרבטוריון בז'נבה שבשווייץ.
בשנת 1925 הופיע בפעם הראשונה בארצות הברית, וב-1951 התאזרח בה.
הרפטואר של סיגטי היה רב ומגוון והקיף את ספרות הכינור, לא רק הקלאסית והרומנטית אלא גם המודרנית. הוא גם הרבה בהקלטות.
סיגטי היה חבר ותיק של בלה בארטוק, חברות שנמשכה כל חייהם. הוא חלק עם ברטוק את הלאומיות הנלהבת שלו ואת התנגדותו לפשיזם. השניים היגרו לארצות הברית כמעט בו זמנית, כשסיגטי הקדים את ברטוק במעט. לאחר בואם לאמריקה הופיעו השניים ברסיטל משותף בספריית הקונגרס ב-11 באפריל 1940.
בתו של סיגטי נישאה לפסנתרן הרוסי-גאורגי ניקיטה מגלוב.
סיגטי פרש מן ההופעות בשנת 1960.
הארי מאתיוס
חייו
מאתיוס נולד בניו יורק והתחנך באוניברסיטת פרינסטון, שאותה עזב בשנתו השנייה על מנת לשרת בחיל הים האמריקאי. במהלך שירותו התחתן עם ניקי דה סן פאל, אמנית צרפתייה וחברת ילדות. כשסיים את שירותו הוא עבר לאוניברסיטת הרווארד, שם סיים תואר ראשון במוזיקה. הוא עבר עם משפחתו לאירופה והתגרש מאשתו, שממנה נולדו לו שני ילדים.
מאתיוס הוא האמריקאי השני בלבד שנבחר לחברות בקבוצה הספרותית הצרפתית אוליפו ("סדנה לספרות פוטנציאלית") אשר כללה את חברו הטוב ז'ורז' פרק. בשנותיו האחרונות היה מתיוס נשוי בשנית וחילק את זמנו בין פריז, ניו יורק וקי וסט, שם גם נפטר בינואר 2017.
יצירותיו
מאתיוס כתב שישה רומנים, כמו גם סיפורים קצרים, שירה ומאמרים ספרותיים. ספרו הידוע ביותר, "טלות'" (Tlooth), מתחיל בהמלטות מכלא סיבירי וממשיך דרך מבחר מחוזות סוריאליסטים ומפגשים עם טיפוסים מוזרים ברחבי רוסיה ואירופה, כאשר כמעט עד סופו של הספר הקורא איננו יודע אם הדמויות הראשיות הן גברים או נשים (מאתיוס נתן לדמויות שמות נייטרלים מבחינה מגדרית והקפיד שלא להשתמש במונחים שיחשפו את זהות הדמויות, דבר האפשרי באנגלית אך לא בעברית). ספר ידוע נוסף של מאתיוס, שאף תורגם לעברית, הוא "חיי בסי-איי-אי", רומן בעל אלמנטים אוטוביוגרפיים המבוסס על השמועה שנפוצה בקרב חבריו הפריזאים של מאתיוס שהוא למעשה מרגל לטובת הסי-איי-אי. בין כתביו הקצרים נכלל הספר "הנאות ייחודיות" ("Singular Pleasures") המורכב משישים ואחת וִינְיֶטות העוסקות כולן באוננות.
בת שוע
בַּת שוּעַ היא דמות מקראית, אשתו הראשונה של יהודה בן יעקב בספר בראשית. שמה של האישה אינו ידוע, והיא מכונה תמיד על שם אביה שוע.
קורות חייה
בת שוע מוזכרת לראשונה ב, לאחר סיפור מכירת יוסף בידי אחיו: "וַיַּרְא-שָׁם יְהוּדָה בַּת-אִישׁ כְּנַעֲנִי וּשְׁמוֹ שׁוּעַ וַיִּקָּחֶהָ וַיָּבֹא אֵלֶיהָ". על פי המסופר שם, יהודה התרחק מאחיו לאחר מכירת יוסף ונדד עם צאנו עד לעדולם. בעדולם נשא יהודה לאישה את בתו של כנעני מקומי ושמו שוע. בת שוע ילדה ליהודה שלושה בנים: ער, אונן ושלה (שנולד בכזיב).
בתקופה מאוחרת יותר, לאחר שער ואונן נשאו את תמר ומתו, מתה בת שוע אשת יהודה. לאחר מותה של בת שוע, במהלך גז צאנו בתמנה, פיתתה תמר את יהודה.
ב היא מכונה "בַּת-שׁוּעַ הַכְּנַעֲנִית". ב נכתב שמה של אמו של שלמה כ"בַת-שׁוּעַ, בַּת-עַמִּיאֵל" ולא בת שבע, וכנראה אלו גרסאות שונות של אותו השם (תופעה מוכרת במקרא).
מוצאה הכנעני של בת שוע עורר סוגיה לה נדרשו מפרשי המקרא: אברהם לא רצה שיצחק ישא אישה כנענית ויצחק אסר על יעקב לשאת אישה כנענית. מדוע אם כן נשא יהודה אשה כנענית? על פי אונקלוס וחלק מהמפרשים יש להבין "כנעני" כסוחר ("תגר"), בהתאם למשמעות הנוספת למילה 'כנעני' במקרא, שהיא סוחר (למשל: בנבואת ישעיהו על "צור המעטירה" ככל הנראה בשל עיסוקם של הפיניקים במסחר).
החוקרים דנו במשמעות השם שוע, רובם טוענים שמקור המילה הוא בשפה שמית. הפרשנות התחלקה בין המשמעויות של עשיר או להושיע או עוז. באואר הניח שמדובר בשם תיאופורי וכי מקור המילה הוא בשפה החורית (shew(e, והיא חלק משם האל בשפה זו.
מכתב קייב
מכתב קייב (באנגלית: The Kievian Letter; באוקראינית: Київський лист) הוא מכתב בקשה בעברית מתחילת המאה ה-10 או ה-11, שנשלח בשם אחד מבני קהילת הכוזרים היהודים בקייב. המכתב הוא חלק מאוסף שכטר מגניזת קהיר, שנמצא בספריית קיימברידג'. המכתב נתגלה בשנת 1962 בידי נורמן גולב (Norman Golb) מאוניברסיטת שיקגו, בעת שעבר על מסמכים מן הגניזה. רוב החוקרים מעריכים כי המכתב נכתב בסביבות שנת 930. אחרים, בהתבססם על טבעו ה"מפציר" של המכתב (ראו להלן), מעריכים כי יש לתארך את המכתב לתקופה מאוחרת יותר, שבה לא היו עוד הכוזרים כוח דומיננטי בפוליטיקה של העיר.
חשיבות היסטורית
חוקרים אחדים סבורים כי בעצם העובדה שאזור בפודיל שבקייב – אחת מן השכונות העתיקות ביותר בעיר – קרוי על שם הכוזרים (Kozare) יש כדי להצביע על כך שאכן היו כוזרים אשר חיו בקייב. נראה כי לכוזרים, אשר ייבאו לקייב קוויאר, דגים ומלח, נודע תפקיד חשוב בכלכלת העיר.
אם כך, במבט ראשון נראה כי השליטה הכוזרית בקייב נמשכה בצורה זו או אחרת אל תוך המאה ה-10 - מאוחר משמעותית מן הזמן שבו על פי הסברה נכבשה העיר בידי הנסיך אולג, בשנת 882. מצד שני, מן המכתב עצמו עולה כי היה בידה של ההנהגה הכוזרית לעזור רק במעט לקהילה היהודית בקייב; המכתב הגיע לבסוף למצרים, ויש לשער כי נושאו נאלץ לנדוד אלפי קילומטרים בחיפושיו אחר סעד. זהותו ומעמדו של כותב המכתב משתמעת אם כן לשתי פנים. נראה הגיוני יותר להניח כי המכתב נכתב בכוזר בעת שהכוח היהודי דעך לא רק בקייב, אלא אף במוקדה של ארץ כוזר, במאה ה-11.
חשיבות בלשנית
עניינם של הבלשנים במכתב הוא בשמותיהם של בני הקהילה המופיעים בו – ממקור טורקי, סלאבי ועברי; לדוגמה: 'חנוכה', 'יהודה', 'גּוֹסְטַטַא' (Gostata) ו-'כיבַּר' (Kiabar). ישנה מחלוקת מסוימת באשר לשאלה האם יהודים אלה היו בני ישראל אשר נטלו לעצמם שמות מקומיים, או שמא שמותיהם מצביעים על מוצא טורקי או סלאבי. ויכוח זה נעשה מורכב יותר כאשר דנים בשם 'כיבר כהן' (Kiabar Kohen). לדברי חוקר ההיסטוריה האוקראינית אומליאן פריצאק (Omeljan Pritsak), שם זה מצביע על כך שכוזרים שאינם ממוצא ישראל מקורי אימצו את סטטוס הכהן, ככל הנראה מפני שהשתייכו לכת כהנית בטרם התגיירותם. ברם הסבר סביר בהרבה הוא שיהודים מבני ישראל שחיו בכוזר אימצו לעצמם שמות טורקיים-כוזריים, באותו האופן שבו עשו זאת יהודים אחרים, ובהם רבנים בולטים, באמצם שמות ממקור ארמי, פרסי, ערבי, יווני, גרמני וכדומה.
המכתב מכיל כנראה את התיעוד היחידי בכתב של השפה הכוזרית הקיים כיום - ביטוי בן מילה אחת שפירושו, על-פי פריצאק: "קראתי [זאת]". נראה שמדובר באישורו של שליט כוזרי. (חתימות דומות, ביוונית ובלטינית, נמצאו במסמכים ביזנטיים מסביבות תקופה זו.)
קרחון ולטשר (מונטנה)
קרחון ולטשר (באנגלית: Vulture Glacier; מילולית "'קרחון נשר") הוא קרחון הנמצא בשטח הפארק הלאומי גליישר במדינת מונטנה שבארצות הברית.
הקרחון ממוקם דרומית לפסגת ולטשר, וגובהו 2,563 מטרים מעל פני הים. בין השנים 1966 ו-2005, בשל התחממות כדור הארץ, הקרחון איבד למעלה מ-50 אחוזים משיטחו (שטח הקרחון קטן מ-	408,034.38 מ"ר בשנת 1966 ל-296,786.09 מ"ר בשנת 2015).
מיתני
מיתַני הייתה ממלכה חורית קדומה ששכנה בצפון מסופוטמיה. מרכזה היה באזור נהר חבור והפרת העליון. בעת העתיקה חלק מהאזור בו שכנה ממלכת מיתני היה ידוע בשם: חַנִיגַלְבַּת, שהיה שמו הקדום של האזור, נהרין ונַהרִימ כלומר: נהריים, כמו בשם האזור ארם נהריים, במכתבי אל-עמארנה הופיעה גם בשם סֻבַּרֻ, וכן חֻרִי - ארץ החורים. מיתני התקיימה מאמצע המאה ה-16 לפנה"ס ועד אמצע המאה ה-13 לפנה"ס. בירתה של מיתני הייתה "וַשוּכַּנִי" אשר מקומה המדויק אינו ידוע. אחת ההשערות היא שהעיר שכנה בתל אל-פח'ריה (Tell el Fakhariya). תושבי הממלכה היו ברובם חורים. לעומת זאת מלכיה היו ממוצא הודו-איראני. אלים הודיים המוזכרים בריג-וודה כמו מיתרה ואינדרה היוו חלק מרכזי מהפנתאון שלהם.
תקופת גדולתה של מיתני הייתה בתקופת הברונזה המאוחרת. בתקופה זו התפשטה דרומה והפכה לכוח העיקרי שעמד מול האימפריה המצרית בתקופת הממלכה החדשה. במחצית המאה ה-16 לפנה"ס ניהלו פרעוני מצרים אמנחותפ הראשון ותחותמס הראשון מלחמות עם ממלכת מיתני שהתפשטה דרומה והפכה במאות ה-16 עד ה-14 לפנה"ס לכוח העיקרי שעמד מול המצרים. בראשית המאה ה-15 כבשה מיתני חלקים ניכרים מכנען וסוריה. שטחה כלל את רובה של סוריה, חלקים מטורקיה של היום כמו כיזוואתנה, וחלקים גדולים מצפון עיראק של היום. גבולה הדרומי היה עם האימפריה המצרית. בתקופתם של המלכים: "שַׁאוּשַתַר" (1480 לפנה"ס לערך) ו-"תוּשרַתה" (1400 לפנה"ס לערך) הייתה מיתני אחת המעצמות הגדולות של קדמת אסיה. השפעתה הגיעה עד דמשק וגבל בחוף הלבנוני. מיתני תמכה במלכי כנען במאבקם כנגד תחותמס השלישי. במסעו השמיני של תחותמס השלישי הוא ניצח את מיתני, אבל לא הצליח לכבוש את סוריה. גם בנו של תחותמס השלישי - אמנחותפ השני יצא למסע קרב כנגד מיתני. המסעות בכללם לא צלחו, אבל הושג איזון בין מצרים למיתני. שתי הממלכות קבעו את גבול תחומי ההשפעה שלהם שעבר בין אזור קדש שבסוריה לבקעת הלבנון.
במשך שנים דיכאה מיתני את ממלכת אשור, עד שבמאה ה־14 לפנה"ס פתח אשור־אֻבַּלִּיט הראשון מלך אשור במרד גלוי ומוצלח נגד מיתני, שעלה למיתנים באדמות רבות והקנה למלך האשורי תארים נכבדים. במסגרת מסעו כבש את רוב עריה. המשפחה המלכותית של מיתני ברחה לאירידו. הצבא האשורי הגיע לעיר שבה אותם והיגלה אותם לאשור. אירידו והיישובים סביבה הוצתו בשריפה ונהרסו, ובכתובתו של אדד-ניררי הראשון הוא מציין שהוא המליח את אדמתה, אירוע טקסי הנעשה למדינה מורדת.
המאבק בין אשור ומיתני נמשך בימי אַדַד־נִירָרִי הראשון שחי במאה ה-13 לפנה"ס, ושַׁלְמַנְאֶסֶר הראשון והסתכם בהכנעה ומחיצה של שתי הממלכות. יריבתה העיקרית מצפון-מערב הייתה ממלכת החתים.
ארכיון מכתבי אל-עמארנה כוללים 14 מכתבים מתושרַתַה מלך מיתני, למלך מצרים, רובם לאמנחותפ השלישי והם עוסקים בקשרים הבינלאומיים בין שתי הממלכות, וכן בנישואי שתי נסיכות ממיתני לאמנחותפ השלישי. באחד המכתבים, המופנה לאמנחותפ הרביעי מצוין דבר מותו של אמנחותפ השלישי שנשלח לנא אמון. מכתבי מלך מיתני הם הארוכים ביותר בקורפוס מכתבי אל עמארנה.
הסוף הפתאומי של מספר תרבויות בנות האזור סביב ל־1200 לפנה"ס הוביל לטענה כי גויי הים אחראים לחורבן האומות החתיות, ממלכת אמורו, מיקניות והמיתניות. אף על פי כן, ההיסטוריון מארק ואן דה מיארופ ואחרים טענו כנגד התאוריה. האגיפטולוג הצרפתי ניקולה גרימל טען כי מיתני, אשור ובבל חרבו בידי קבוצה אשר חיה בגבולות האדמות המיושבות ונקראה באכדית חַבִּירוּ.
אצטדיון בלומפילד
אצטדיון בלומפילד הוא אצטדיון כדורגל בתל אביב, בבעלות עיריית תל אביב-יפו ובניהול חברת "היכלי הספורט תל אביב-יפו". האצטדיון הוקם בשנת 1962 ועבר הרחבה בשנים 2016–2019, מכיל 29,400 מקומות ישיבה, ומהווה את מגרשן הביתי של קבוצות הכדורגל מכבי תל אביב, הפועל תל אביב ובני יהודה תל אביב. לעיתים מארח האצטדיון גם את משחקי נבחרת ישראל ומשחקי חצי גמר וגמר גביע המדינה.
אצטדיון באסה
שורשיו של אצטדיון בלומפילד ב"אצטדיון באסה", אשר שימש קבוצה ערבית בשם שבאב אל עראב וכן את משטרת המנדט משנות ה-20 של המאה ה-20. האצטדיון נקרא כך מכיוון שבחורף הייתה נקווית באזור זה ביצה גדולה. לצד האצטדיון שכנה חורשת באסה, אשר לימים הפכה לגן כרונינגן הצמוד לאצטדיון עד היום.
לאחר שחרור יפו במלחמת העצמאות, החלו חברי בית"ר לשחק במגרש, ובו סודרו משחקי הכדורגל של קבוצות הנוער בתל אביב. בתחילת שנת 1949 הפקיד האפוטרופוס על נכסי נפקדים את המגרש בידיה של מועצת פועלי תל אביב, שהעניקה אותו לשימוש של הפועל תל אביב ומשחקי הנוער הועברו למגרש סומייל. אצטדיון זה נקרא גם "אצטדיון הפועל" ונוהל על ידי ההסתדרות במסגרת תנועת הספורט "הפועל". בשנים אלו שימש פעמים רבות עבור כינוס הפועל.
הקמת אצטדיון בלומפילד
אבן פינה לאצטדיון חדש הונחה בספטמבר 1960. בשנת 1962 הוקם אצטדיון חדש שהכיל 22,000 מקומות על שטח אצטדיון באסה, והיציעים של אצטדיון באסה הועברו למגרש בקריית שלום. המימון להקמת האצטדיון החדש הושג בעזרת תרומה של קרן האחים בלומפילד (ע"ש ברנרד ולואיס בלומפילד), ונקרא על שמם "אצטדיון הפועל על שם האחים בלומפילד".
אצטדיון בלומפילד נחנך ב־13 באוקטובר 1962 במשחק של הפועל תל אביב נגד שמשון תל אביב. חודשיים אחר כך, ב־12 בדצמבר 1962, התקיים לכבוד הקמת האצטדיון משחק חגיגי שבו שיחקה הפועל תל אביב נגד קבוצת ס.ק. אנסחדה מהולנד.
בשנת 1963 החלה גם מכבי תל אביב לארח חלק ממשחקיה באצטדיון בלומפילד, במקרים בהם היה צפי לקהל רב שאצטדיון המכביה לא יכול היה להכיל, ובשנת 1969 עברה הקבוצה לארח את משחקיה באצטדיון בלומפילד באופן קבוע. החל מאמצע שנות ה-80 שימש לרוב אצטדיון רמת גן כמגרשה הביתי, ובשנת 2000 חזרה הקבוצה לבלומפילד. קבוצת בני יהודה תל אביב, אשר שיחקה באצטדיון בלומפילד מספר עונות בשנות ה-60, הפכה את האצטדיון למגרשה הביתי בשנת 2004, לאחר שאצטדיון שכונת התקווה נמצא על ידי הנהלת הקבוצה לא ראוי לארח את משחקיה. כמו כן שימש בלומפילד בעבר כאצטדיון ביתי לקבוצות נוספות מתל אביב: בית"ר תל אביב, שמשון תל אביב ומכבי יפו.
בשנת 1964 לקח האצטדיון חלק באירוח משחקי גביע אסיה 1964 שנערכה בישראל.
בשנת 1986 שודר מהאצטדיון שידור החי הראשון בטלוויזיה הישראלית בהפקת הערוץ הראשון, כערוץ יחיד ששידר עד כה בתקצירים את משחקי הליגה. המשחק היה במחזור האחרון, ובו זכתה באליפות הפועל תל אביב לאחר ניצחון על מכבי חיפה בתוצאה 1-0 בשער שהובקע בדקות הסיום. את המשחק שידר יורם ארבל.
בשנת 1993 עבר האצטדיון שיפוץ שבו הוחלף הדשא והותקן גג מעל יציעים 1, 2 ו-13.
במשך השנים האצטדיון היה בחזקת חברת "בצר" של ההסתדרות וחברת העובדים, ועם מכירת קבוצת הפועל תל אביב למשקיעים פרטיים, המשיך האצטדיון להיות בניהולה.
מעבר לבעלות העירייה ושיפוץ האצטדיון
במרץ 1999 הסתיימה תקופת החכירה של האצטדיון לחברת "בצר", והאצטדיון עבר לבעלות עיריית תל אביב-יפו ולניהול בידי חברת "היכלי הספורט תל אביב-יפו" העירונית. אחר כך הגישה חברת "בצר" תביעה נגד העירייה בדרישה לפיצוי כספי על ההשקעות שביצעה באצטדיון במהלך השנים.
עם העברת הבעלות לעירייה הציג מהנדס העיר ישראל גודוביץ, בדצמבר 1999, תוכנית להרחבת ההאצטדיון ל-29,500 מושבים והוספת שטחים מסחריים לצורך מימון הפרויקט. התוכנית כללה הקמת שני יציעים נוספים מעל היציעים הקיימים. ששני היציעים יכילו 11,500 מקומות ישיבה ובנוסף ל-18,000 מקומות הישיבה הקיימים שהיו אז, כך שהוא יכיל אצטדיון בלומפילד 29,500 מושבים.
בספטמבר 2010, לקראת השתתפותה של הפועל תל אביב בשלב הבתים בליגת האלופות, הוענק לאצטדיון דירוג "קטגוריה 4" לפי דירוג האצטדיונים של אופ"א. ב-29 בספטמבר אירח האצטדיון לראשונה משחק במסגרת ליגת האלופות, בו הפסידה הפועל תל אביב 1–3 לאולימפיק ליון הצרפתית. באוגוסט 2011 הוצגה תוכנית צנוע להרחבת האצטדיון לכ-18 אלף מושבים.
במהלך יולי ואוגוסט 2012 הוחלפו כל תשתיות המים, הביוב והחשמל באצטדיון, בוצעו תיקוני הבטיחות הנדרשים על ידי אופ"א ומשרד התמ"ת, הכולל הגבהת מעבר לרכב חירום בשער 10–11, בעלות של כ-21 מיליון שקל. בעקבות כל השיפוצים החדשים הכוללות את הכניסות המורחבות לשערים 7 ו-8, הוקטנה תכולת האצטדיון ל-14,413 מקומות ישיבה.
במאי 2013 הוחלף לוח התוצאות והותקן במקומו לוח חדש בשטח של 60 מ"ר. ביוני 2013 לקח האצטדיון חלק באירוח משחקי אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 שנערכה בישראל.
הרחבת האצטדיון
באוקטובר 2013, הודיעה העירייה כי אצטדיון בלומפילד ישופץ ויורחב החל מ-2014, לכ-25 אלף מושבים, שבנוסף ייבנו בשטח המבנה אזורי מסחר ובתי קפה. העלות המשוערת של העבודות הוערכה ב-150 מיליון שקלים. לבסוף הוחלט על תוכנית גדולה יותר שכוללת הריסה של חלק מהיציעים, ובניה על פי תכנון חדש. עבודות ההריסה החלו באוגוסט 2016. עם תחילת העבודות הוחלט לא לקרות את רוב האצטדיון, בכדי לחסוך בעלויות, שהוערכו אז בכ-275 מיליון שקל.
במסגרת הפרויקט כל המבנים הישנים שמתחת ליציעים נהרסו. ביציעים הנותרים נעשתה עבודה מסיבית של שיקום בטונים. הבניה החדשה הגדילה את תכולת האצטדיון ל-29,400 מושבים. כל מרכיבי המבנה, החזיתות, מתחם חדרי ההלבשה, אולמות VIP, תאי הצפייה, חדרי חפ"ק ובקרה, שטחי שירות, משרדים, שטחים לתקשורת, עמדות צילום, מזנונים, שירותים וכו' - כל אלה נבנו על פי תכנון חדש. כל מרכיבי התכנון החדש תואמים את הנחיות אופ"א. כך גם הדשא הוחלף בדשא היברידי. עלות פרויקט הבנייה מחדש עלתה לבסוף כ-500 מיליון שקל. במסגרת הרחבת האצטדיון לא נוספו מקומות חניה נוספים, וזאת על מנת לעודד את האוהדים להגיע באמצעי תחבורה בני קיימא, כגון תחבורה ציבורית ובעתיד הקו האדום של הרכבת הקלה.
אצטדיון בלומפילד המחודש נפתח ב-25 באוגוסט 2019 עם פתיחת עונת 2019/20, במשחק בו אירחה בני יהודה תל אביב את עירוני קריית שמונה. בנובמבר 2019 אירח אצטדיון בלומפילד את משחק הידידות בין נבחרת ארגנטינה ונבחרת אורוגוואי.
במהלך שנת 2020, בעקבות איסור כניסת קהל למשחקים בגלל מגפת הקורונה בישראל, הושלמו עבודות החיפוי של החזיתות.
ב-25 במרץ 2021 חזר האצטדיון לארח חלק ממשחקי נבחרת ישראל, שאירח את המשחק נגד נבחרת דנמרק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
האצטדיון אירח את הסופר קאפ הצרפתי של עונת 2021 ועונת 2022.
ב-2023 פרסמה עיריית תל אביב-יפו מכרז בחיפוש אחר ספונסר לאצטדיון בלומפילד.
ב-18 באוגוסט 2023 נפתחה תחנת אצטדיון בלומפילד בקו האדום של הרכבת הקלה בתל אביב הממוקמת בדרום-מערב האצטדיון.
שימושים נוספים
בנוסף לשימוש בעת אירועי ספורט, באצטדיון נערכו הופעות של אומנים בינלאומיים שונים, ובהם פיל קולינס, ריהאנה, סקורפיונז, בלאק אייד פיז, ברברה סטרייסנד, אנדראה בוצ'לי, פיקסיז וסאונדגארדן.
ב-5 במרץ 2021, לאחר הפסקת הפעילות עקב הקורונה, נפתח האצטדיון להופעתו של הזמר עברי לידר, רק לעיני 500 איש, לפי תקנות הקורונה. בימים שלאחריו הופיעו אומנים ישראליים נוספים: שלום חנוך, ירדנה ארזי, דיקלה ואיל גולן.
רוני אלטר
רוני אלטר (נולדה ב-9 במרץ 1982) היא זמרת ישראלית.
ביוגרפיה
אלטר היא בתם של המוזיקאי ואיש הקולנוע נפתלי אלטר והשחקנית אירית אלטר. גדלה בהרצליה, במסגרת שירותה הצבאי הייתה מפקדת להקת חיל המודיעין, ולפרסומה הראשון זכתה כזמרת ליווי במספר אלבומים. בשנת 2002 הקליטה עם אריק איינשטיין את הדואט "חיוורון" שנכלל באלבומו "שמש רטובה", וכעבור שנתיים הקליטה עמו גרסת כיסוי לשירו של בני ברמן "פרידת המלח", שנכללה באלבומו של איינשטיין "שתי גיטרות בס תופים".
בשנת 2005 השתתפה אלטר באלבום "מטרופולין" של הרכבו של עופר מאירי "מטרופולין", ושרה בדואט עם דנה ברגר את השיר "לישון בלי לחלום", שהיה אחד המצליחים ביותר מהאלבום. באותה שנה הופיעה בסרט "מוכרחים להיות שמח". בשנת 2006 הקליטה אלטר בדואט עם דודו טסה את השיר "מעליות", שנכלל באלבומו "לולה". בשנת 2007 יצא האלבום השני של מטרופולין, "הסליל", שבו השתתפה אלטר בשלושה שירים. שניים מהם גם כתבה יחד עם עופר מאירי.
ב-2007 הקליטה אלטר עם ההרכב "טרי פויזן" את שיר הנושא של הטלנובלה "בובות". כעבור שנה הקליטה גם את שיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "לאהוב את אנה".
בשנת 2009 שרה את חלק מהשירים במיני-סדרה "תמיד אותו חלום".
ביוני 2010 הוציאה אלטר את אלבומה הראשון, "כיס אוויר". את האלבום הפיקו עופר מאירי ואלון לוטרינגר, שגם עיבדו יחד עם אלטר את שיריה. אלטר עצמה כתבה מילים לשלושה שירים באלבום, ובין שאר הכותבים והמלחינים היו אגי משעול, קורין אלאל, נתן סלור, יסמין אבן וורד קלפטר. נפתלי אלטר, אביה של רוני, הלחין עבור האלבום את השיר "נגועה" שכתב עלי מוהר, וכן השתתף בדואט "הבכי", שהלחין למילים של נתן אלתרמן ושר במקור אושיק לוי. הסינגל הראשון שיצא לפני האלבום היה "נמרים", שכתבה והלחינה קלפטר. ב-2011 הופיעה בסדרה "החיים זה לא הכל".
מאז שנת 2012 גרה אלטר עם בן זוגה, הצלם עמית ישראלי בפריז.
בינואר 2014 יצא אלבומה השני של אלטר, "Go Wild", שגם בו שיתפה פעולה עם המפיק אלון לוטרינגר. באלבום זה שרה אלטר באנגלית.
ב-12 בדצמבר 2019 התארחה אלטר בסינגל "באת לי פתאום" של הזמרת והיוצרת קרן פלס.
לוחמה ביולוגית
לוחמה ביולוגית היא שימוש באורגניזם או רעלן כנשק להשמדה המונית, במטרה להדביק את הקורבן במחלה מתוך מטרה להמיתו, להביאו לאי יכולת לחימה או לפציעתו. לוחמה ביולוגית היא בעלת השלכות לא צפויות, לצד המותקף, המתקיף ולצדדים אחרים שאינם מעורבים בלחימה. בשל כך אמנת הנשק הביולוגי אוסרת על שימוש בה. עם זאת ישנן מדינות אשר ממשיכות בפיתוחו בסתר. על אף מאמצים רבים בפיתוח וייצור במגוון מדינות, הנשק הביולוגי לא קנה מקום של אמצעי נשק מרכזי באף מלחמה בעת המודרנית.
בפיתוח לוחמה ביולוגית משתמשים בדרך כלל במיקרואורגניזם טבעיים ואלימים. תהליך הפיכתם לנשק כולל: גידול בקנה מידה גדול, ייצובם בנוזל או הפיכתם לאבקה והשמתם בפצצות אוויר או טילים למיניהם.
לנשק הביולוגי מאפיינים המתאימים אותו גם לשימושם של ארגוני טרור. הוא מאפשר להסתפק בכמויות קטנות של חומר, דבר המאפשר את הסתרתו; אפשר לפזרו בחשאי מבלי להשאיר סימנים; יכול לגרום למספר רב של נפגעים; אפקט פסיכולוגי קשה המאפשר פגיעה כלכלית, חברתית ומדינית. התפתחות הביוטכנולוגית מאפשר לפתח זנים אלימים ועמידים יותר. חופש המידע הופך מידע זה לזמין עבור ארגוני טרור. פעולות אלה מכונות טרור ביולוגי. במהלך שנות ה-2000 נעשו ניסיונות לפיתוח יכולות כאלו בקרב מספר ארגוני טרור.
היסטוריה צבאית
שימוש בפגרים וגופות, בפרט בגופותיהם של מי שנפטרו ממחלה, היה נפוץ בלוחמת מצור עוד מהעת העתיקה. המקרה הידוע האחרון של שימוש בגופות של קורבנות מגפות ללוחמה ביולוגית התרחש ב-1710, כאשר הצבא הרוסי תקף את השוודים באמצעות השלכת גופות של נגועים במגפה על חומות העיר ריבל.
שימוש במחלות תועד גם בצפון ודרום אמריקה, שם חולקו אביזרים מזוהמים באבעבועות שחורות לאוכלוסייה המקומית. פרנסיסקו פיסארו חילק בגדים המזוהמים באבעבועות שחורות לאנשי דרום אמריקה במאה ה-15, הרנאן קורטס הדביק את האוכלוסייה האצטקית בתחילת המאה ה-16, ג'פרי אמהרסט חילק שמיכות נגועות באבעבועות שחורות לילידים האמריקאים אוהדי צרפת בעת המלחמה של הצרפתים והאינדיאנים באנגלים.
במלחמת העולם השנייה
יחידה 731 של הצבא היפני הקיסרי ביצעה - במהלך מלחמת סין–יפן השנייה ומלחמת העולם השנייה - ניסויים באלפי בני אדם, רובם סינים, אך גם שבויי מלחמה אמריקניים, בריטיים ורוסים. הצבא היפני הקיסרי השתמש בנשק ביולוגי נגד חיילים סינים ואזרחים בסדרה של התקפות, אחת מהן נערכה באוקטובר 1940 על העיר נינגבו. מספר ההרוגים נאמד ב-200,000 עד 300,000 איש. לאחר המלחמה רכשה ארצות הברית את המידע תמורת תשלום והטבות למפקדי היחידה.
במהלך המלחמה בריטניה ביצעה מחקר בגחלת באי הסקוטי גריניארד. המחקר גרם לזיהום באי למשך כ-50 שנה.
הצבא הנאצי מינה את המדען אדוארד מיי לגדל יתושי אנופלס בכמויות שיוכלו לעשות שמות בצבאות בעלות הברית, על ידי הדבקתם במלריה. הפיתוח נעשה במחנה הריכוז דכאו, שם הוא הצליח לגדל את האנופלס בתנאי מעבדה, וגם גילה שיש להם יכולת הישרדות גבוהה יותר מיתושים רגילים. הוא אף ניסה את הטפיל על אסירים יהודים וההדבקות עבדו כמתוכנן. אבל בשנת 1944, התוכנית הושבתה עקב חוסר יכולת לגדל כמות גדולה של יתושים במזג האוויר האירופאי.
אמנם נעשה שימוש צבאי אחד ביתושים שמיי גידל: במערכה באיטליה, הצבא הנאצי פיזר גלמים של אנופלס נגוע בביצות מדרום לרומא טרם נסוג משם. היתושים אכן בקעו וגם עקצו את חיילי בעלות הברית, אבל אז התברר גודל הכישלון של המהלך - החיילים נטלו תרופה נגד מלריה כדבר שבשגרה. מנגד, באזרחים האיטלקים באזור, שלא נטלו תרופות, המלריה עשתה שמות: מכ-1,217 מקרי הדבקות בשנת 1943, השיעור גדל ללא פחות מ-54,929 בשנת 1944 (מתוך אוכלוסייה של 250,000 אזרחים)
במלחמה הקרה
בתקופת המלחמה הקרה בוצע מחקר רב בלוחמה ביולוגית על ידי ארצות הברית וברית המועצות. בתחילת שנות ה-70 הוחלט על אמנת הנשק הביולוגי, במסגרתה התחייבו מרבית מדינות העולם על הפסקת פיתוח, השמדת מאגרים ואי שימוש בנשק ביולוגי. אף על פי כן, ידוע כי בכמה מדינות נמשך פיתוח בסתר עוד שנים רבות, בחלקן עד ימינו. בין היתר, נודע אחרי נפילת ברית המועצות כי זו המשיכה לפתח נשק ביולוגי ואף ישנם דיווחים כי צבא ארצות הברית פיתח נבגי גחלת במתקן לפיתוח נשק כימי וביולוגי ביוטה לפחות עד 1992.
ב-1979 התרחשה תאונה, ראשונה מסוגה, במכון לפיתוח נשק ביולוגי במחוז סברדלובסק. המידע על התאונה ונזקיה יצא לאור רק לאחר התמוטטות ברית המועצות.
במזרח התיכון
עיראק עסקה שנים רבות בפיתוח נשק ביולוגי. ידוע כי השלימה פיתוח נשק זה לפני מלחמת המפרץ. ידוע כיום כי הוחלט לתקוף את עיראק אם היא תעשה שימוש בנשק זה. החשדות כי עיראק המשיכה לעסוק בפיתוח נשק ביולוגי בדרכים שונות היו אחד מהגורמים לפתיחת מלחמת המפרץ השנייה.
ישנם חשדות כי סוריה ואיראן מחזיקות ברשותן אמצעים שונים ללוחמה ביולוגית.
על פי פרסומים זרים עוסק המכון למחקר ביולוגי בישראל בפיתוח נשק ביולוגי וזאת כחלק מתוכניות פיתוח של נשק להשמדה המונית המכון עוסק במוצהר בפיתוח אמצעי התגוננות נגד נשק ביולוגי. במסגרת זאת, ידוע על ניסויים שנערכו בחיילים. במלחמת העצמאות, מבצע שלח לחמך התמקד בהרעלת בארות מים והפצת מחלות בקרב האוכלוסייה הערבית, צבא מצרים והלגיון הירדני. את הרעלים הכינו מדענים של המחלקה לביולוגיה של חיל המדע (חמ"ד), שבראשה עמד אלכס קינן, שהקים ב-1952 את המכון למחקר ביולוגי בישראל.
כיום
למרות פיתוח הלוחמה הביולוגית, עד היום לא נעשה שימוש בלוחמה ביולוגית ככלי נשק עיקרי במלחמה או בשדה קרב. בעשור האחרון התגלו ניסיונות של ארגוני טרור להשתמש בלוחמה ביולוגית בקנה מידה קטן.
בתחילת שנות האלפיים פורסם בכתב העת המדעי Science שניתן לייצר נגיפים במעבדה יש מאין. כדוגמה ייצר המדען במעבדתו את נגיף הפוליו.
כלי נשק
זיווד נשק ביולוגי הוא אתגר גדול בדרך ללוחמה ביולוגית ככלי נשק עיקרי במלחמה. האתגרים הם פיזור נגיפים כך שיגרמו למקסימום נזק מבלי שגם ייפגעו בתהליך ההפצה. לשם כך משתמשים במודלים מתמטיים הבוחנים יכולת פיזור על פני שטח מקסימלי באופן אפקטיבי. בשל הסיכון הרב אף בבחינת נשק זה, קשה מאוד לבצע ניסויים הבוחנים את נכונותם של מודלים אלו. כלי הנשק העיקריים הם: פצצות אוויר, רקטות וטק"ק.
עבור ארגוני טרור האתגר הוא קטן יותר מכיוון שעיקר השימוש הוא ככלי הפחדה ללא תלות במספר הנפגעים. לצורך כך אפשר להשתמש בכמות קטנה של אבקה או נוזל אותם ניתן להפיץ על ידי פיזורם במקומות שונים באופן ישיר (כמו מקורות מים) או באופן עקיף על ידי משלוח.
התגוננות
ההתגוננות מפני לוחמה ביולוגית מורכבת מבלימת תהליך ההפצה על ידי יירוט או תפיסת החומר וכן על ידי פיתוח חיסונים. המרכיב השני דורש לדעת את טיבו המדויק של החומר כדי לפתח לו חיסון מתאים.
שאלת הנזק
כנשק להשמדה המונית נחשב הנשק הביולוגי כאיום חמור ובשל כך זכה אף לכינוי "פצצת האטום של העניים". יחד עם זאת חלק מהחוקרים סבורים כי הסכנה של נשק ביולוגי היא פחותה מהדעה הרווחת. על פי יהושע גוזס (חוקר בכיר לשעבר במכון הביולוגי בנס-ציונה):
תאוריות קונספירציה
מספר תאוריות טוענות כי מגפות שפרצו בעולם, מקורן בניסויים ובמחקרים בנשק ביולוגי אשר השתבשו. אחת התאוריות טוענת כי נגיף האיידס חמק בשנות ה-60 ממעבדה של סוכנות הביון המרכזית בארצות הברית. תיאוריה נוספת טוענת, כי מגפת הקורונה נגרמה בעקבות שיבושים בפיתוח נשק ביולוגי בסין. תאוריות אלו נפוצות גם בספרות מדע בדיוני.
אתיקה
השימוש בלוחמה ביולוגית נחשב על ידי רבים כלא אתי, בשל הנזק חסר הפרופורציה שהוא עלול לגרום. בעקבות כך נחתמה בשנות השמונים, על ידי שורה של מדינות, אמנת הנשק הביולוגי לפיה:
אופולה
היסטוריה
בעקבות מותו של בולסלאב השלישי (1138), אופולה וכל האדמות שבאזורה נהפכו לדוכסות נפרדת, שבסופו של דבר הייתה שותפה לגורלה של פולין ויותר מאוחר גם לגורלה של שלזיה.
לאחר הפסדה של אוסטריה במלחמה השלזית הראשונה ב-1742, חלקה הגדול של שלזיה, כולל אופולה, נפל לידי פרוסיה. ב-1871 הפכה העיר לחלק מהקיסרות הגרמנית.
יהודי אופולה
היהודים הראשונים גרו ככל הנראה באזור העיר אופולה עוד לפני הקמת העיר בשנים 1211–1217. בשנת 1840 הקימה הקהילה היהודית בית כנסת ברחוב הוספיטל. באביב 1894 החלה בניית בית כנסת חליפי וחדש, על האי פָּשֶקֶה, בשובל של נהר אודר העובר בעיר. לאור הגידול המהיר של הקהילה היהודית. בית כנסת החדש היה גדול ומפואר, היו בו כ-600 מקומות ישיבה. בתאריך 22 ביוני 1897 נערכה חנוכת בית הכנסת והעברת ספרי התורה מבית הכנסת הישן לחדש. עם הזמן בית הכנסת הישן נמכר במכירה פומבית לחברה להוצאה לאור ועל כן ככל הנראה, הוא שרד את ליל הבדולח והשואה. בשנת 2006 הפך בית הכנסת הישן לאולפן טלוויזיה אזורית של TVP3 Opole. רשויות העיר מונעות פגיעה בצורתו החיצונית של הבניין.
בשנת 1885 הקהילה היהודית באופולה הייתה בשיאה מבחינת מספר היהודים. בשנה זו חיו בעיר כ־765 יהודים. לאחר השואה קהילת יהודי אופולה לא התאוששה.
דבר שלא בא לעולם
דבר שלא בא לעולם הוא מושג תלמודי, המתאר התחייבות אדם כלפי חפץ שאינו קיים עדיין או שלא נמצא בבעלותו, דבר הגורם לבעייתיות בנוגע ליכולת האדם להחיל בחפץ חלות כלשהי, כדוגמת מכירה, הקדשה ומעשר. זאת משום שעל פי דיני הקניין בתלמוד, נכס הוא בר קניין רק אם היה מצוי בעולם בעת הקניין. בנוסף, נדרש שהנכס יהיה בבעלות המוכר בעת ביצוע העסקה. תפיסה זו מבוטאת באמצעות הקביעה התלמודית: "אין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם".
השתלשלות ההלכה
בתלמוד הבבלי מובאות שתי רשימות של חכמים – תנאים ואמוראים – הסבורים שאדם יכול להקנות "דבר שלא בא לעולם". הרשימה הקדומה והראשית היא משל אביי. אך ראה גם סוגיה שלמה בנידון במסכת יבמות.
דבר שלא בא לעולם בדברי התנאים
המונח "לא בא לעולם", אינו מופיע כלל במקורות תנאיים כמונח משפטי. עם זאת, המונח והיפוכו מופיעים בהקשרים שאינם משפטיים, ומשמעם בהקשרים אלו הוא נמצא (או לא נמצא) בעולם. "נמצא" משמע נולד, נוכח או קיים. בתלמוד הבבלי מובאת רשימת תנאים ואמוראים הסבורים שאדם אינו יכול להקנות "דבר שלא בא לעולם". רשימה ארוכה כזו, איננה תופעה שכיחה בתלמוד, ונראה שהיא נועדה לשכנע אותנו בקדמות הלכת דבר שלא בא לעולם ובכך שנמסרה ברציפות (מרבי עקיבא עד רב הונא).
עם זאת, כשבוחנים את הרשימה מתברר שאיש מהתנאים הנזכרים ברשימה אינו מזכיר את המונח "דבר שלא בא לעולם" או מונח הקרוב אליו. גם מושאי הפעולות המשפטיות הנזכרים ברשימה (עבד, אישה ופירות ערוגה) נמצאים בעולם בעת הפעולה המשפטית, אלא שהם נעדרי כשירות משפטית, וזהו חסרונם. מכאן, שעל פי ההגדרה שלעיל, אי אפשר לכנות אף לא אחד ממושאים אלה "דבר שלא בא לעולם". לכן יש הטוענים שהלכת "דבר שלא בא לעולם" היא הלכה מאוחרת מבית מדרשם של האמוראים, והיא יוחסה לתנאים, רק כדי לשוות לה מעמד של הלכה קדומה.
רב הונא
עיון בתלמוד מעלה כי היחס למושג 'דבר שלא בא לעולם' השתנה במהלך תקופת האמוראים. שמו של רב הונא חוזר ועולה במקורות כמי שטבע את המונח 'דבר שלא בא לעולם' בהקשרו הקנייני. כך, לדוגמה, בראש שרשרת המסירה של הלכת 'דבר שלא בא לעולם' ניצב רב הונא: 'רב הונא, דאיתמר: המוכר פירות דקל לחברו, אמר רב הונא: עד שלא באו לעולם יכול לחזור בו, משבאו לעולם אינו יכול לחזור בו. ורב נחמן אמר: אף משבאו לעולם יכול לחזור בו. במימרה זו מופיע במפורש המונח "בא לעולם" במשמעותו הפשוטה: נמצא בעולם. כל עוד לא באו הפירות לעולם, העסקה הדירה (ניתנת לחזרה). משגדלו הפירות ונמצאים בעולם, העסקה הופכת חלוטה.
מבין כל החכמים השותפים למסירת ההלכה רב הונא הוא היחיד המשתמש באופן פורמלי במונח ההלכתי "בא לעולם". גם מבחינה מהותית, רב הונא הוא היחיד מבין החכמים שהלכתו עוסקת במושא קניין שאינו בעולם (כמו פירות דקל שלא גדלו). שאר החכמים, רובם ככולם, מתייחסים בהלכותיהם כאמור לעצמים הנמצאים בעולם: שדה, עבד, אישה, פירות שבסל או בערוגה.