cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דחיינות
פרפקציוניזם
דחיינים נחשבים לבעלי מודעות עצמית גבוהה מהממוצע, המבוססת על שאיפות לשלמות והישגיות יותר מאשר על הערכה מציאותית של מחויבויותיהם וכישוריהם. בהתאם לכך, נהוג לקשר דחיינות עם פרפקציוניזם - נטייה של אנשים להעריך באופן שלילי את ביצועיהם ותוצאות מעשיהם, אנשים החווים פחד עז עד כדי הימנעות מהערכת הכישורים על ידי הזולת, מודעותם העצמית מוגברת והם סובלים מחרדה, מצב רוח רע החוזר ונשנה, וכן וורקהוליזם. לפי ממצאי סלייני (Slaney) (מ-1966) פרפקציוניסטים סתגלתנים נטו פחות לדחיינות לעומת לא-פרפקציוניסטים. לעומת זאת לפרפקציוניסטים שראו בפרפקציוניזם שלהם בעיה, היו רמות גבוהות של דחיינות (וכן של חרדה).
השלכות
דחיינות כרונית עלולה להיות תסמין להפרעה פסיכולוגית או פיזיולוגית. רמה מסוימת של דחיינות היא נורמלית, אך היא הופכת לבעיה כאשר היא מסכלת את התפקוד הנורמלי. דחיינים עלולים לסבול מדחק, רגשי אשמה, גרימת משבר וגרימת אכזבה לזולת בשל אי עמידתם בהתחייבויותיהם. כמו כן, ככל שסטודנטים דוחים את המטלות האקדמאיות שלהם, פחות סביר שיצליחו להגיע למצב זרימה במהלך הלמידה.
דחיינות קיצונית
דחיינות עלולה להיות הפרעה מתמשכת ומתישה ולגרום למוגבלות. היא עשויה לנבוע מבעיה נפשית כגון דיכאון או ADD. לעומת דחיינות שהיא מצב התנהגותי, בהפרעות אלו ניתן לטפל באופן תרופתי או באמצעות שיחות טיפוליות. תרופות עשויות לשפר את טווח הקשב (ב-ADHD) או לשפר את מצב הרוח הכללי (בדיכאון). טיפול בשיחות עשוי להוות כלי למידה למטופל לדרכי התנהגות חדשות, להתגברות על פחדים וחרדות, ולהשגת איכות חיים טובה יותר.
דחיינות באקדמיה
דחיינות נחשבת לתופעה נפוצה במיוחד בסביבה אקדמית. הסביבה האקדמית דורשת מחד עמידה בלוחות זמנים של מבחנים והגשת עבודות, ומאידך מציעה שפע אירועים ופעילויות המתחרים על זמנם ותשומת לבם של הסטודנטים. הדחיינות קשורה לבעיות שבהם נתקלים סטודנטים רבים. במחקר שפורסם בשנת 1992, 52% מהסטודנטים שהשתתפו בסקר הצהירו כי הם זקוקים לרמה מתונה עד גבוהה של עזרה בשל דחיינות. המצב גרוע במיוחד בעת כתיבת עבודת גמר, אז קיימים התנאים המושלמים לדחיינות - עבודה מנטלית מופשטת בשילוב לוח זמנים גמיש ויעד עמום. לסטודנטים רבים מוכר המצב בו יעשו כל דבר אפשרי, מלבד לגשת לכתיבת העבודה.
סטודנטים חסרי מוטיבציה החשים חוסר שליטה על תהליך הלמידה שלהם נוטים יותר לדחיינות.
יש סטודנטים הסובלים מדחיינות בשל אי ניהול נכון של הזמן או חוסר כישורי למידה, מצב של דחק או כריעה תחת העומס. אחרים סובלים מבעיה רפואית (כמו ADD/ADHD) או מליקוי למידה כמו דיסלקסיה.
ישנן סיבות לדחיינות המוכרות על ידי מערכת החינוך, כמו ליקויי למידה, אשר מטופלות בתוך המערכת על ידי הוראה מתקנת ומתן התאמות לתלמידים (כמו הארכת זמן בחינה, בחינה בעל פה וכדומה).
דחיין רגוע
לדחיין רגוע תפישה שלילית של חובותיו והוא מפנה את האנרגיות שלו למטלות אחרות. דוגמה לכך הם תלמידים דחיינים, שמתעלמים משיעורי הבית אך ממשיכים לנהל חיי חברה מלאים. דחיינות כזו היא סוג של הכחשה. הדחיין נמנע ממצבים שאינם מהנים ומחליפם במעשים מהנים יותר. במונחים פרוידיאנים, אנשים אלו מסרבים לוותר על עקרון העונג ובמקום זאת מקריבים את עקרון המציאות. ייתכן שאינם נראים כמודאגים מהעבודה הממתינה ומלוח הזמנים הדוחק, אך זו בעיקר התחמקות.
דחיין מתוח-מפוחד
דחיין מתוח-מפוחד חש לרוב כורע תחת הלחץ, אינו מציאותי בהערכת הזמן, חסר ביטחון בהערכת המטרות וחווה רגשות שליליים רבים נוספים. כשדחיינים אלו חשים כי אין להם יכולת להתמקד או להשלים את מטלותיהם בהצלחה, הם אומרים לעצמם כי הם חייבים לסגת ולהירגע, כי מוטב להרפות לזמן מה, ולהתחיל מחדש למחרת, למשל, בכוחות מחודשים. ה"מנוחה" שלהם זמנית ואינה מועילה, ורק מובילה ללחץ נוסף ככל שהזמן אוזל ורגשי האשמה גוברים בעוד תחושת הכשירות פוחתת. התוכניות והמטלות מועברות ביומן ליום הבא ולשבוע הבא והתנהגות זו הופכת למעגל של כישלון ודחייה, שקשה לפרוץ אותו. זו התנהגות מתישה, בעלת השלכה על החיים ועל מערכות היחסים. כיוון שהם חסרי ביטחון לגבי יכולתם להגשים מטרות, הם חשים פעמים רבות שלא בנוח בחברת אנשים הנראים בטוחים ומכווני-מטרה, עד כדי כך שתחושה זו עלולה להוביל לדיכאון. דחיינים מתוחים-מפוחדים נמנעים לעיתים מחיי חברה, ואפילו מקשר עם חברים קרובים.
דחיינות בלשון
בתרבויות רבות מושג המחר יכול לשמש להבעת דחיינות. הדוגמה הידועה ביותר היא התרבות הספרדית, בה המילה "Mañana" (מחר בספרדית, מבוטא "מַנְיַאנָה") מציינת דחייה שעשויה להיות אינסופית. ברומנית משמש הניב "La paştele cailor" (בפסחא של הסוסים) לציון דחייה למועד לא ידוע.
בתלמוד משמש הביטוי שה"י פה"י, ראשי תיבות של "שבת היום, פסח היום", לתיאור דחיינות בתירוצי סרק. בעברית ישראלית משמש הביטוי "אחרי החגים" לדחיית כל התחייבות למועד בלתי ידוע, שכן בכל עת מצוי באופק הקרוב חג כלשהו מחגי ישראל המרובים.
בתרבות
"המלבוש", סיפור קצר מאת ש"י עגנון מתאר דחיינות ותוצאותיה. הסיפור עוסק בחייט העוסק בתפירת מלבוש לשר, אך הוא דוחה את עבודתו בתירוצים שונים ומסיח את דעתו מן המלאכה, ולכן אינו מסיים את המשימה במועד שנקבע לה. גם כאשר ניתנת לו ארכה, הוא מכלה זמנו בפעולות אחרות, וסופו שנכשל כליל במשימה ומקפח את חייו.
"למה לא עכשיו?" - שיר של טונה ושלומי סרנגה המתאר אדם בדחייה אינסופית של הגשמת שאיפותיו.
מכבי סלוניקי
מכבי סלוניקי הוא מועדון ספורט בעיר סלוניקי, המייצג באופן היסטורי את הקהילה היהודית בעיר. המועדון כולל מחלקות של כדורגל, כדורסל, כדורעף, אתלטיקה, הרמת משקולות, טניס שולחן, איגרוף, רכיבה על אופניים ושחמט. צבעיו כחול-לבן.
היסטוריה
מכבי סלוניקי הוקמה בשנת 1908 על ידי חברי הקהילה היהודית. משנת 1930 החלה להשתתף גם במשחקי המכביה.
ספורטאים חשובים היו חברי מחלקת האיגרוף, שהייתה המחלקה היחידה שהייתה בה ספורטאים לא יהודים לפני מלחמת העולם השנייה. מבין הספורטאים הידועים היו דינוס עוזיאל, יעקב רצון ושלמה ארוך.
לאחר השואה פעילות המועדון הופסקה. הוא הוקם שוב בשנת 1966 וכולל גם ספורטאים לא יהודים.
אפיניות (כימיה)
אפיניות (באנגלית: Affinity) או זיקה היא מונח בכימיה המתאר את מידת החוזק שבה מולקולה אחת קושרת מולקולה אחרת.
בפיזיקה כימית ובכימיה פיזיקלית, זיקה כימית היא התכונה האלקטרונית שבאמצעותה חומרים כימיים שונים מסוגלים ליצור תרכובות כימיות. זיקה כימית יכולה להתייחס גם לנטייה של אטום או תרכובת להתאחד על ידי תגובה כימית עם אטומים או תרכובות בהרכב שונה.
נהוג להשתמש במונח בין השאר כדי לתאר:
כל האינטראקציות שאחראיות לכך הן אינטראקציות לא קוולנטיות:
מידת האפיניות נקבעת בהתאם לגודלו של קבוע דיסוציאציה K. לשם כך, נהוג להשתמש בטכניקה של דיאליזה בשווי משקל.
מסעות מוקדמים ליבשת אמריקה
ישנן עדויות כי לאורך ההיסטוריה (ועד למסעו של כריסטופר קולומבוס), ערכו אנשי "העולם הישן" מסעות ימיים אשר בהם נתקלו ביבשת אמריקה, או לחלופין שדבר קיומה היה ידוע להם. בחלק ממסעות אלה אף היו ניסיונות ליישב את ה"עולם החדש" ש"התגלה" (דבר קיומה וישובה של היבשת לא היה ידוע לתושבי העולם הישן ולכן התייחסו אליה כ"חדשה" ולהגעתם אליה כ"גילויה").
למסעות אלה לא קיימות הוכחות ודאיות והקהילה המדעית דוחה את הטענות עליהם, פרט לטענות על הוויקינגים. המקור לרוב הטענות בקשר למסעות אלו הוא לרוב בכתבים או מפות מהתקופה שקדמה לקולומבוס המאזכרים כביכול את אמריקה.
רקע
המתיישבים הראשונים ביבשת אמריקה היו הפלאו-אינדיאנים שהגיעו אליה עוד בתקופה הפרהיסטורית דרך מצר ברינג. מאז ייתכן שבמשך השנים נוצרו קשרי מסחר זמניים בעיקר בין תושבי אלסקה לסיביר ותושבי דרום אמריקה ופולינזיה, כך ייתכן שהבטטה הגיעה לפולינזיה כנראה בסביבות 1000 לספירה.
בשנת 1000 בערך יצאו כמה קבוצות ויקינגים כשהמפורסמת ביניהם בהנהגתו של לייף אייריקסון למסע מערבה, והגיעו לחופי ניופאונדלנד. אחת הקבוצות הקימה התיישבות בשם וינלנד אשר שרדה תקופה קצרה. זהו המסע המשוער המוקדם ביותר של אירופאים לאמריקה. בשנות השישים של המאה העשרים אכן נתגלו שרידי יישוב ויקינגי במזרח קנדה.
1492 ואילך
בשנת 1492 חצה כריסטופר קולומבוס את האוקיינוס האטלנטי והגיע לאיי הקריביים.
במסעו הראשון הגיע קולומבוס רק עד אזור האיים האנטילים וירד ליבשה רק באיים אלה ובאיי הבהאמה. קולומבוס לא ידע שמדובר ביבשת נפרדת ועד יום מותו התנגד לתאוריות שסברו כך.
מסע זה של קולומבוס הוא המסע המתועד הראשון ליבשת, אך למעשה המסעות הבאים היו בעלי משמעות רבה יותר בהקשר של "גילוי" היבשת וחקירתה על ידי בני העולם הישן. ב-1500 הגיע הנווט פדרו קברל לאזור שהוא היום ברזיל, והיה הראשון לדרוך באמריקה הדרומית. ב-1501 הגיע אמריגו וספוצ'י לאמריקה, לאזור ברזיל, והיה בין הראשונים שקבעו שמדובר ביבשת חדשה. ב-1524 חקר ג'ובאני דה וראצאנו לראשונה את חופי אמריקה הצפונית.
לאחר תקופה קצרה של חקירת היבשת והוכחת היותה יבשת נפרדת, החלו ההגירה אל היבשת ויישובה על ידי אירופאים.
תוצאות המסעות רוכזו במפות. המפה הישנה ביותר ששרדה עד היום וכוללת מידע על המסעות ליבשת החדשה היא מפת חואן דה לה קוסה שנוצרה בשנת 1500.
ג'ובאני די ג'ובאני
ג'ובאני די ג'ובאני (באיטלקית: Giovanni di Giovanni; 1350 - 7 במאי 1365) היה נער איטלקי, שהורשע בגלל מעשה סדום. פסיקתו של הנער הגיעה עם המוות השחור, מגפה שהכתה באסיה ובאירופה בכמה גלים במשך כחמש שנים. כמה מהאנשים המשפיעים ביותר על הכנסייה הקתולית באותה תקופה, כמו ברנדין מסיינה, האשימו את "הסדומים" (ההומוסקסואלים) בכך שהביאו את זעמו של האל לעיר. לצורך "תיקון" המצב, נחשב האידיאל לטיהור העיר מרוע באש, מה שהביא לשרפה על המוקד, חישול ברזל חם ועונשים אחרים, בדומה לאלו שקיבל ג'ובאני די ג'ובאני.
ג'ובאני די ג'ובאני היה ידוע כ"סדומי פאסיבי פומבי (הומוסקסואל)" והורשע על ידי בית המשפט בפודסטה משום שהיה בן הזוג הפסיבי של מספר גברים שונים. העונש שהוטל עליו היה הוצאה להורג ב-7 במאי 1365 לאחר שעבר בעיר על גבו של חמור ועבר סירוס בפומבי. בסופו של דבר, היה צורך לשרוף את פי הטבעת שלו בברזל חם מפני שהוא "[נענש] באותו חלק בגוף, שבו הוא הרשה לעצמו להיות מוכר בתרגיל סדומי". ההנחה היא שהוא לא שרד את זה כלל.
קארדיף סיטי
מועדון כדורגל קארדיף סיטי (באנגלית: Cardiff City Football Club, בוולשית: Clwb Pêl-droed Dinas Caerdydd) הוא מועדון כדורגל וולשי מהעיר קארדיף, בירת ויילס. על אף זהותו הוולשית, לא-משתתף המועדון בליגת הכדורגל המקומית, אלא בליגת הכדורגל האנגלית. המועדון הוא מהבכירים שבמועדוני הכדורגל הוולשים.
כינויה של הקבוצה הוא ה"בלו בירדס". קארדיף משחקת באצטדיון קארדיף סיטי המונה 33,280 מושבים. לעיתים מארחת הקבוצה את משחקיה הביתיים באצטדיון המילניום.
היסטוריה
בעונת 27–1926 זכתה הקבוצה בפעם הראשונה והיחידה בגביע האנגלי (גביע ה-FA), וכמו כן בשנת 1927 זכתה בנוסף גם בפעם הראשונה והיחידה בסופר-קאפ האנגלי, "מגן הצדקה" (כיום "מגן הקהילה").
בשנת 2012 נרכשה הקבוצה על ידי איש העסקים המלזי וינסנט טאן ובסיום עונת 13–2012 העפילה קארדיף סיטי לפרמייר ליג ובכך חזרה הקבוצה לליגה הבכירה באנגליה אחרי 51 שנים של היעדרות אחרי שהופעתה הקודמת בליגה האנגלית הבכירה הייתה בעונת 62–1961. באותה עונה החליט הבעלים בצעד שהביא לביקורת רבה על כך להחלפת הצבע המסורתי של הקבוצה. בסיום עונת 14–2013 חזרה הקבוצה לצ'מפיונשיפ, ליגת המשנה האנגלית, לאחר שסיימה במקום ה-20 בתחתית טבלת הפרמייר ליג. ב-6 במאי 2018 הבטיחה קארדיף את עלייתה לפרמייר ליג לאחר 3 עונות רצופות בצ'מפיונשיפ. שנה מאוחר יותר נשרה הקבוצה לליגת המשנה לאחר עונה אחת בפרמייר ליג.
סגל שחקנים
נכון ל-10 בספטמבר 2022
(קפטן)
(בהשאלה מוסט ברומיץ' אלביון)
(בהשאלה מאסטון וילה)
(בהשאלה מאברטון)
הערות שוליים
קבוצות ששיחקו ביותר ממדינה אחת
הגן הבוטני של ברלין
הגן הבוטני של ברלין או, בשמו הרשמי, הגן הבוטני והמוזיאון הבוטיני ברלין - דאהלם (בגרמנית: Botanischer Garten und Botanisches Museum Berlin-Dahlem) הוא גן בוטני ששטחו 430 דונמים ומוצגים בו כ-22,000 צמחים שונים. גן זה נחשב לאחד מהגנים הבוטניים הגדולים והידועים בעולם. הגן ממוקם בשכונת דאהלם ברובע שטגליץ-צלנדורף של ברלין, בירת גרמניה.
היסטוריה של הגן
הגן הוקם בין השנים 1897–1910 על פי תוכניות של האדריכל אדולף אנגלר, במטרה לשכן בו את הצמחים הרבים שהובאו ממושבותיה של גרמניה, ומתוך רצון לחקות גנים בוטניים דומים באנגליה (גני קיו) ובצרפת (הז'רדן דה פלנט).
תיאור הגן
הגן כולל מספר ביתנים וחממות ששטחן הכולם 6,000 מ"ר.
בין הביתנים ניתן למנות את ביתן ויקטוריה, בו מוצג אוסף של סחלבים, צמחים טורפים וויקטוריה מלכותית (צמח ממשפחת הנופריים); ביתן הקקטוסים; והפביליון הגדול (Das Große Tropenhaus) - החממה הגדולה בעולם - מבנה שגובהו 25 מטרים בו נשמרת טמפרטורה קבועה של 30 °C ומוצגים בו צמחים טרופיים.
תערוכת הקבע במוזיאון הבוטני סגורה עד סוף 2022 עקב עבודות מודרניזציה. עדיין ניתן לבקר בתערוכות מיוחדות ובגן.
קלי מקגיליס
קלי אן מקגיליס (באנגלית: Kelly Ann McGillis; נולדה ב-9 ביולי 1957) היא שחקנית קולנוע אמריקאית.
קריירה
סרטיה הידועים כוללים את "העד" (1985), שם שיחקה בתפקיד האלמנה רייצ'ל לאפ. היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על משחקה ב"אהבה בשחקים" (1986) בתפקיד שארלוט בלקווד מדריכת הטייס של "מאווריק" (טום קרוז). בשנת 1987 היא השתתפה בסרטו של הבמאי הישראלי אורי ברבש, "החולמים". ב-1988 שיחקה בסרט "הנאשמים" לצד ג'ודי פוסטר. במיני סדרה "התאום השלישי" (1997) לצדו של לארי הגמן, ב-2000 שיחקה בסרט האוסטרלי "מסכת הקוף". ב-2001 שיחקה בסרט הפשע "המעבורת של מורגן" לצד בילי זיין. בשנת 2014 ביצעה הופעת אורח בסדרת האימה האפוקליפטית "אומת הזומבים".
כריסטיאן אטסו
כריסטיאן אטסו טוואסם (באנגלית: Christian Atsu Twasam; 10 בינואר 1992 – 6 בפברואר 2023) היה כדורגלן גנאי ששיחק בעמדת החלוץ בהטאייספור מליגת העל הטורקית ובנבחרת גאנה.
קריירת מועדונים
בגיל 17 אטסו החל לשחק במחלקת הנוער של פורטו. ב-14 במאי 2011 זימן אותו המאמן באותה תקופה, אנדרה וילאש בואש, לקבוצת הבוגרים למשחק בליגה נגד מאריטימו, אך הוא נשאר על הספסל ולא שותף בניצחון החוץ 2-0.
בעונת 2011/2012 הושאל אטסו לריו אבה, ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-28 באוגוסט 2011, בהפסד בית 1-0 לאולהאננסה. ב-16 בדצמבר 2011 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בהפסד החוץ 5-1 לבנפיקה.
בעונת 2012/2013 חזר אחרי עונת השאלה לפורטו, כאשר הוא פותח בהרכבה של הקבוצה תשע פעמים. באותה עונה זכתה הקבוצה באליפות הליגה הפורטוגזית שנה שלישית ברציפות.
ב-1 בספטמבר 2013 חתם אטסו על חוזה לחמש שנים בסכום של 3.5 מיליון יורו בשורות צ'לסי. הוא הושאל לקבוצה ההולנדית ויטסה ארנהם לעונת 2013-14, בקבוצה שיחק 30 משחקים וכבש חמישה שערים. באותה שנה סיימה הקבוצה במקום השישי בליגה.
ב-29 במאי 2015 הושאל לבורנמות', העולה החדשה לפרמייר ליג. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-25 באוגוסט בניצחון 4-0 על הארטפול יונייטד בגביע הליגה. למעט שני משחקי גביע ליגה, אטסו לא שותף כלל בשאר המשחקים וחזר בינואר 2016 לצ'לסי. ב-25 בינואר 2016 הושאל למאלגה. ב-5 בפברואר ערך את הופעת הבכורה בקבוצה, ובה הבקיע שער בניצחון 3-0 על חטאפה. ב-31 באוגוסט 2016 הושאל לניוקאסל יונייטד. ב-24 במאי 2017 חתם באופן קבוע בניוקאסל.
נבחרת גאנה
אטסו נבחר לסגל של הנבחרת במונדיאל 2014, כשהוא פותח בהרכבה בכל המשחקים. נכלל לסגל הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2015 בו הבקיע צמד נגד ברבע הגמר, וסייע לגאנה להעפיל לגמר בו הפסידה ל בפנדלים. אטסו נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
מותו
ב-6 בפברואר 2023 פקדה את טורקיה רעידת אדמה קטלנית, ולאחריה דווח אטסו כנעדר. למחרת דיווח סגן נשיא המועדון כי הוא חולץ וכי הוא מטופל בבית החולים, אך למחרת התברר כי הדיווח שגוי. ב-18 בפברואר אותר ללא רוח חיים תחת ההריסות.
אוניית הפילוסופים
אוניית הפילוסופים (ברוסית: Философский пароход) הוא כינוי לשתי ספינות שבהן גורשו אנשי רוח, רופאים וסופרים מרוסיה הסובייטית, שהשלטון הסובייטי הגדירם כמתנגדי משטר. הגירוש בוצע לפי הנחיית ולדימיר לנין במהלך סוף שנת 1922. בשתי הספינות הגרמניות הוגלו יותר מ-160 אינטלקטואלים ובני משפחותיהם במהלך ספטמבר ונובמבר 1922. הם הועברו מפטרוגרד אל שצ'צ'ין (שהייתה אז בשטח גרמניה). אינטלקטואלים נוספים הוגלו במהלך 1922 ברכבת לריגה, ובספינה מאודסה לאיסטנבול.
משה אבוטבול
משה אבוטבול (נולד בי"ד בתמוז ה'תשכ"ה, 14 ביולי 1965) הוא סגן שר החקלאות וחבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס. בעבר כיהן כראש עיריית בית שמש.
ביוגרפיה
נולד בשכונה ד' בבאר שבע למשפחה מסורתית ולמד בבית ספר ממלכתי חילוני "צאלים". בגיל 6, חזר בתשובה ועבר ללמוד בבית בלומנטל שבירושלים ובהמשך בשלוחת ישיבת איתרי שבבית שמש. וכן בישיבה הגדולה איתרי סניף בית צפפא תלפיות בירושלים.
במהלך שירותו הצבאי שימש כנהג ביחידת הגששים וברבנות הצבאית.
אבוטבול שידר בתחנת רדיו חרדית, ושיחק בסרטים חינוכים שיעודו לציבור החרדי. שימש כמורה, מחנך וניהל מוסדות חינוך תורניים והקים בבית שמש מוסד בשם "ממזרח שמש" שמטרתו היא הפצת ערכי היהדות בעיר ופעילות חינוך וחסד.
ראש עיריית בית שמש
משנת 1993 שימש כחבר מועצת העיר בית שמש מטעם תנועת ש"ס, מונה על אגף ההנדסה והבינוי, על אגף התרבות התורנית והרווחה החרדית וממלא־מקום ראש העיר.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב־2008 התמודד לראשות העיר בתמיכת מפלגת העבודה, יהדות התורה ומפלגת "דור אחר", זכה ב־46% מקולות הבוחרים וגבר על ראש העיר המכהן דניאל וקנין מהליכוד ושלום לרנר נציג הציבור הדתי לאומי.
ב-2013 התמודד אבוטבול בשנית לראשות העיר, כשמולו הוצב אלי כהן מטעם הבית היהודי, שזכה לתמיכת "הגוש הציוני" במועצה. אבוטבול זכה ב־51% מקולות הבוחרים ונבחר לתקופת כהונה שנייה. מערכת הבחירות לוותה במתיחות בין חרדים וחילונים, ועקב חשד לזיופים שהתגלו בבחירות מצד אנשי סיעת "כח" החרדית נערכו הפגנות נגד ניצחונו של אבוטבול והושמעו קריאות לחלוקת העיר. לבסוף הורה בית המשפט על בחירות חוזרות, שנערכו ב-11 במרץ 2014. אחוז ההצבעה עלה ב־10% ואבוטבול זכה בשנית בכ־51% מהקולות בפער של 758 קולות. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018 התמודד אבוטבול על תקופת כהונה שלישית, אך הפעם הפסיד – בפער של 533 קולות – לד"ר עליזה בלוך. עקב ליקוי בהגשת רשימת ש"ס בערב הבחירות, הוצב אבוטבול ברשימת יהדות התורה, תוך התחייבות לפרישה אם לא ייבחר לראש העירייה. לאחר ההפסד הודיע על פרישתו, אך עיכב את התפטרותו מהמועצה במספר שבועות בהוראת הרב חיים קנייבסקי, לגרום לכך שכל הסיעות החרדיות יכנסו יחד עם אגודת ישראל להיכנס לקואליציה העירונית של בלוך.
חבר כנסת
במהלך המשבר הפוליטי בישראל הוצב שלוש פעמים במקום התשיעי של רשימת ש"ס. בבחירות לכנסת העשרים ואחת (2019) זכתה הרשימה בשמונה מנדטים, אך בשתי המערכות הבאות (2019 ב' ו2020) היא זכתה בתשעה מנדטים וכך נכנס אבוטבול לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע (2021) הוצב במקום השמיני, ריכז את המטה האתיופי והגרוזיני ונכנס לכנסת.
בספטמבר 2020 הקים את השדולה למען שמירת השבת המונה כ-40 חברי כנסת. בנוסף הקים את השדולה למען קהילת יוצא אתיופיה ואת השדולה להקמת בית חולים בבית שמש.
באוגוסט 2022 דורג בפַּרלמטר של "שקוף" ונמצא כמוביל במספר ההצעות לסדר שאושרו.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצב במקום השמיני ברשימת ש"ס ונכנס לכנסת לאחר שש"ס זכתה ב-11 מנדטים.
סגן שר החקלאות ופיתוח הכפר
עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע מונה אבוטבול לתפקיד סגן שר החקלאות ופיתוח הכפר, וקיבל את האחריות על צער בעלי חיים במשרד.
חיים אישיים
עם נישואיו לאסתר, בשנת 1986, השתקע בעיר בית שמש. ומתגורר בשכונת נחלה ומנוחה בעיר. לזוג שמונה ילדים.
אשתו, אסתר, היא שף בעלת חברת הסעדה פרטית.
ספריו
במסגרת לימוד התורה היומי שלו, כתב סדרת חיבורים תורניים על התלמוד הבבלי שהתקבצו לסדרת ספרים בשם ״תורת משה״.
איבופרופן
איבופרופן (Ibuprofen) היא תרכובת פעילה המשמשת כתרופה נפוצה ממשפחת מדכאי דלקת שאינם סטרואידים (באנגלית: Non Steroidal Anti Inflamatory Drugs או בקיצור NSAIDs). התרופה מוכרת בשמות המסחריים נורופן, אדוויל, אדקס, איבופן ועוד.
איבופרופן משמש כמשכך כאבים, כתרופה מורידת חום וכנוגד דלקת, והוא יעיל לטיפול בדלקות פרקים, שיגדון, כאבי ראש, כאבי וסת, כאבי לסת ושיניים. הוא דומה באופן פעולתו לאספירין, ובדומה לשאר התרופות מקבוצת נוגדי הדלקת שאינם סטרואידים, הוא עלול לגרום לדימומים בדרכי העיכול. אפקט הורדת החום ושיכוך הכאב מתחיל תוך כשעה-שעתיים מרגע נטילת התרופה וטווח השפעתה הוא בין 5-8 שעות. האפקט הטיפולי האנטי דלקתי הרצוי אצל חולים הנוטלים את התרופה לטיפול בדלקות פרקים, עשוי להופיע באופן מלא רק לאחר מספר שבועות.
היסטוריה
בשנת 1953 החל הרוקח ד"ר סטיוארט אדמס וצוותו מחברת בוטס (Boots) - רשת בתי מרקחת ותרופות ללא מרשם בריטית, במחקר שמטרתו יצירת משכך כאבים יעיל יותר מאספירין. אספירין שימשה באותו הזמן כתרופה העיקרית לשיכוך כאבים ולהורדת חום. ד"ר אדמס וצוותו חקרו קבוצה חדשה של מרכיבים – חומצות פרופיוניות, שהובילו בסופו של דבר לגילוי האיבופרופן - תרופה אנטי דלקתית לא סטרואידית (NSAID).
החומר הפעיל באיבופרופן פועל באתר הכאב על ידי חסימת ייצור פרוסטגלנדינים, שהם חומרים שומניים דמויי הורמון, המווסתים פעילויות שונות בגוף, כולל השריית כאב, נפיחות ודלקת. החברה פיתחה קודם לכן את האיבופנק, מולקולה דומה מאוד שהייתה בשימוש תקופה קצרה באנגליה עד שהתברר שהיא פוגעת בכבד.
בשנת 1962 הוגש הפטנט לתרופה איבופרופן, ובשנת 1966 התקיימו ניסויים קליניים ראשונים בו. בשנת 1969 הושק האיבופרופן באנגליה כטיפול עבור דלקת מפרקים שגרונית, תחת שם המותג BRUFEN. עם המעבר לתרופה ללא מרשם, הושק המותג NUROFEN.
בשנת 1983, לאחר שנאספו ראיות לבטיחות השימוש היומיומי בתרופה, הושק המותג נורופן באנגליה. התרופה אושרה על ידי ועדת הבטיחות לשימוש בתרופות ללא מרשם והפכה לתרופה הראשונה ממשפחת נוגדי הדלקת שאינם סטרואידים (מלבד אספירין) שאושרה למכירה ללא מרשם רופא. בשנת 1984 אישר מנהל התרופות והמזון האמריקאי את מכירתה ללא מרשם.
בשנת 1987 זיכתה נורופן את ממציאה בפרס היוקרתי לעסקים שניתן לקבל בממלכה הבריטית – פרס מלכת אנגליה (The Queen's Awards for Enterprise), הניתן לעסקים ולארגונים בריטיים המצטיינים בחדשנות, בפיתוח בר-קיימא ובסחר בינלאומי.
שימוש
מינונים נמוכים של איבופרופן (400-200 מ"ג) נמכרים ברוב המדינות ללא מרשם רופא. לאיבופרופן משך פעולה תלוי מנה של 6 עד 8 שעות (מעבר לזמן מחצית החיים שלו). המינון המומלץ הוא 200-400 מ"ג למבוגר כל שש עד שמונה שעות, ובמרשם רופא עד מינון של 3,200 מ"ג ליום לתקופות קצרות מאוד. איבופרופן מותר לילדים מעל גיל חצי שנה. המינון לילדים הוא 5-10 מ"ג/ק"ג משקל גוף כל שש עד שמונה שעות, בתכשירים נורופן סירופ ואדוויל סירופ שריכוזם 100 מ"ג/5 מ"ל המינון הוא 0.5 מ"ל/ק"ג משקל גוף.
התרופה משמשת לטיפול בכאב, להורדת חום ובשימוש ניסיוני כמעצבת תהליכים דלקתיים כרוניים.
תופעות לוואי
החלשת פעילות תרופות נוגדות דיכאון - במחקר משנת 2011 נטען כי עיכוב של ציטוקינים על ידי משככי כאבים מסוג NSAIDs, ובהם איבופרופן, עשוי לפגוע בפעילות האנטי-דיכאונית של תרופות ממשפחת ה-SSRI.
גירוי מערכת העיכול - ככל ה-NSAIDs הלא סלקטיביים, איבופרופן גורם להקטנת מוקוזת המעי והגדלת חומציות מערכת העיכול דבר שעלול בשימוש ממושך לגרום לצרבות ואף לכיב פפטי. מומלץ לקחת אותו רק לאחר האוכל ובשימוש ממושך בתוספת כדור להגנה על מערכת העיכול. עם זאת ביחס ל-NSAIDs אחרים ובמינונים של עד 1200 מ"ג ליום האיבופרופן בטוח לשימוש מבחינה זו.
רגישות לאור - תופעת לוואי נדירה ביותר.
אדולף ורטהיימר
אדולף ורטהיימר (בהונגרית: Wertheimer Adolf; נאג'ווארד, 12 במרץ 1868 – בודפשט, 29 באפריל 1955) היה מנהל בנק יהודי-הונגרי, אספן אמנות, סופר כלכלי, איש עסקים ואיש ציבור רב פעלים הן כפרנס בקהילה היהודית והן בחברה ההונגרית.
לימודים וקריירה
אדולף ורטהיימר נולד במשפחה יהודית כבנם של ברנאט ורטהיימר (1837–1907), עצמאי, ושל תרזיה גרוס (1840–1921). הוא סיים את בית הספר התיכון ואת האקדמיה למסחר בבודפשט ולאחר שקיבל את התואר, משנת 1885 עבד ב"בנק המסחרי ההונגרי של פשט" (Pesti Magyar Kereskedelmi Bank), הבנק המודרני הראשון בהונגריה שייסד אותו מוריץ אולמן בשנת 1841. שם הפך לראש מחלקת הבורסה משנת 1895, ואחר כך אחד מהמנהלים הכלליים של הבנק עד 1929. הוא פרש לגמלאות ב-1932 לאחר ארבעים ושמונה שנות שירות בבנק. הוא היה חבר במועצת המנהלים של בורסת הסחורות והניירות ערך בבודפשט (Budapesti Áru- és Értéktőzsde) והיה חבר בדירקטוריון של כמה חברות תעשייתיות גדולות. ורטהיימר כתב מאמרים כלכליים רבים מאוד בעיתוני בודפשט ובעיתונים זרים. הוא היה שותף פעיל בחיים היהודיים של בודפשט וחלק מפרנסי והנהלת הקהילה היהודית של פשט במשך כמה קדנציות. משנת 1928 כיהן בתפקיד נשיא האגודה הספרותית היהודית-הונגרית. בין השנים 1931–1939 היה גם מנהל המוזיאון היהודי ההונגרי.
בשנת 1936 נבחר ורטהיימר ליושב ראש ועדת ההיגוי של בית המדרש לרבנים פרנץ יוזף בבודפשט.
הוקרה
בשל פיתוח קשרי האמנות של ממלכת הונגריה עם בלגיה הוענק לו בשנת 1929 העיטור הממלכתי הבלגי הגבוה "הצלב האמצעי של מסדר ליאופולד השני. (Orde van Leopold II בהולנדית, Ordre de Léopold II בצרפתית).
משפחה
אשתו הייתה שרולטה וינקלר (1875–1940), בתם של סוחר העץ מור וינקלר ושל בורבלה פוליצר, לה נישא ב-26 בנובמבר 1899 בסגד.
בתם הייתה אדית ארז'בט ורטהיימר (1901–1940)
העד
הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר בשנת 1986 וזכה בשניים - פרס אוסקר על העריכה, שהוענק לתום נובל, ופרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר שהוענק לפאמלה ואלאס, ארל וו. ואלאס וויליאם קלי. האריסון פורד קיבל על תפקידו בסרט זה את מועמדותו היחידה לאוסקר בקטגוריית השחקן הראשי. המוזיקה של מוריס ז'אר זכתה בפרס באפט"א.
עלילת הסרט
מספר ימים לאחר הלוויית בעלה, יוצאת האלמנה הצעירה מקהילת האמיש, רייצ'ל לאפ (קלי מקגיליס) ביחד עם בנה הצעיר סמואל (לוקאס האס) לבולטימור, לשהות אצל אחותה. בתחנת הרכבת בפילדלפיה נכנס הילד לבדו לשירותי הגברים, ושם הוא צופה ברצח אכזרי של קצין המשטרה זנוביץ' (טימות'י קארהארט). הילד נחקר על ידי שוטר בשם ג'ון בוק (האריסון פורד), ומספר לו כי הרצח בוצע על ידי שניים, אך ביכולתו לזהות רק אחד מהם, שהוא אפרו-אמריקני מוצק.
בוק ושותפו אלדן קרטר לוקחים את סמואל אל תחנת המשטרה על מנת לזהות חשודים אפשריים, ולהפתעתם הוא מזהה את הרוצח בתמונה המוצבת בתחנה של לייטננט ג'יימס מקפי (דני גלובר). בוק חושד במקפי, וזוכר כי בעבר היה זה מעורב בפשיטה שכשלה על סוחרי סמים, שלאחריה הועלה חשד כי מישהו התריע מראש על הפשיטה. בוק חושד כי בפשיטה נתפשו כימיקלים לייצור סמים אך הם נעלמו וכי מקפי מכר אותם לסוחרי הסמים. קצין המשטרה זנוביץ' נרצח על ידי מקפי מכיוון שחקר את היעלמות הכימיקלים. בוק נפגש עם מפקדו, פול שייפר (ג'וזף סומר) ומספר לו על חשדותיו, אך אינו יודע כי שייפר הוא שהורה למקפי לבצע את הרצח, וכי הוא ומקפי שותפים לפשע. מיד לאחר מכן מתעמתים מקפי ובוק, ובוק נורה במתניו.
בוק הפצוע מבין כי שרשרת הפיקוד שמעליו מושחתת, וכי עליו להיעלם. הוא יוצר קשר עם קרטר, ומבקש ממנו להשמיד את תיק החקירה על מנת שלא לחשוף את מיקום ביתו של סמואל. הוא מסיע את סמואל ורייצ'ל אל ביתם בחווה במחוז לנקסטר הכפרי בפנסילבניה, בו מתגוררת קהילת האמיש. כאשר רייצ'ל וסמואל הגיעו לביתם, מתעלף שם בוק מאובדן דם. חמה של רייצ'ל, איליי (יאן רובס) מסכים בחוסר רצון לשכן בביתו את "האנגלי" (הכינוי בו משתמשים האמיש, דוברי הגרמנית, לגבי מי שאינו בקהילתם), עד שזה יחלים מפצעיו, ודואג לטפל בו בשיטות המסורתיות המקובלות על בני הקהילה, הדוחים את הטכנולוגיה של המאה ה-20.
בוק מחלים מפצעיו בקהילת האמיש, וזאת תוך שהוא לובש את מלבושיהם, ומתערה בחברתם, על מנת להסתתר מרודפיו. בינתיים מתפתח בינו ובין רייצ'ל רומן. תוך שהוא מתקן את מכוניתו ושומע רדיו, מנגן הרדיו שיר אהבה ישן של סם קוק "What a Wonderful World". רייצ'ל, שההאזנה לרדיו ולמוזיקת רוק'נרול אסורה עליה, מגיעה למקום ונשבית בקסמו של השיר, ובוק יוצא עמה בריקוד. אך שניהם מבינים כי המדובר באהבה אסורה, שאין לה עתיד. איליי מזהיר את רייצ'ל כי אם תמשיך ביחסיה עם הזר, תנודה על ידי הקהילה. בוק, מצידו, נגר חובב (וזהו גם מקצועו של האריסון פורד במציאות), משתלב בחיי הקהילה, יוצר לסמואל צעצועים מעץ, ומשתתף בהקמת אסם. הוא יוצר מעין יריבות עם גבר מקומי, דניאל הוכלייטנר (אלכסנדר גודונוב) החפץ בחברתה של רייצ'ל, אך חש במשיכתה לבוק.
בינתיים, בפילדלפיה, נרצח שותפו של בוק, קרטר, על ידי השוטרים המושחתים. בוק שומע על כך, יוצר קשר עם שייפר, ומזהיר אותו כי הוא יבוא עמו חשבון.
כאשר יוצא בוק לעיירה הסמוכה, בחברת כמה מבני האמיש, הוא נקלע לתקרית בה מציקים כמה מבני העיירה לבני האמיש ולועגים ללבושם ולמנהגיהם. האמיש, הדוגלים בפציפיזם מנועים מלהגיב, ומקבלים את הלעג ואת ההטרדות באופן פאסיבי. אך בוק אינו יכול לעמוד מן הצד, והוא מכה במטרידים מכות נמרצות. אירוע זה נצפה על ידי אזרח, המדווח למשטרה שמי שהכה את הצעירים היה גבר מקהילת האמיש שהיה בחברת איליי לאפ. בוק מבין שהוא נחשף, ומכין עצמו לעזוב את החווה. כאשר הוא מדבר על כך עם רייצ'ל השניים חולקים רגע של חיבוק אינטימי, נואש.
בטרם יספיק בוק לעזוב את החווה, יוצאים בעקבותיו שלושת הרוצחים, שייפר, מקפי, ופרגי, שהיה האדם הנוסף שביצע את הרצח בתחנת הרכבת. בוק שאינו חמוש, מצליח להרוג את פרגי בכך שהוא מטביע אותו בתירס אותו הוא שופך עליו מסילו, ולאחר מכן מצליח להרוג את מקפי ברובהו של פרגי. שייפר מצליח להכניע את בוק, אך סמואל מזעיק את כל בני הקהילה, באמצעות פעמון החווה, ומשהם מגיעים, מבין שייפר כי לא יוכל לצאת בשלום ממעשה רצח נוסף, ונכנע.
לאחר מכן, כאשר יוצא בוק את החווה בפעם האחרונה, הוא חולק רגע של שקט עם סמואל, ולאחר מכן מבט אוהב עם רייצ'ל. כאשר הוא נוסע הרחק מחוות לאפ, הוא רואה ממול לאורך הדרך, את הוכלייטנר, חפשי כעת להמשיך בחיזורו אחר רייצ'ל.
הפקת הסרט והצלחתו
הסרט הופק ביזמתו של המפיק אדוארד ס. פלדמן, שקיבל לידיו את התסריט והתלהב. פלדמן פנה אל הבמאי פיטר ויר שזכה למוניטין באוסטרליה עם סרטים כגליפולי ושנה בצל הסכנה אך טרם הפיק סרט בארצות הברית. ויר קיבל על עצמו את הבימוי, ועבודת הצילום החלה בפילדלפיה ובעיירות האמיש של מחוז לנקסטר בפנסילבניה - אינטרקורס, לנקסטר, סטרסבורג ופרקסבורג.
הסרט הוצג מחוץ לתחרות הרשמית בפסטיבל קאן בשנת 1985. הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר, וזכה בשניים, על העריכה ועל התסריט המקורי. כן היה הסרט מועמד לשבעה פרסי באפט"א, וזכה בפרס על המוזיקה המקורית. הסרט היה מועמד לשישה פרסי גלובוס הזהב, אך לא זכה בהם.
בשבוע הראשון להקרנתו הוצג הסרט ב-876 אולמות בארצות הברית, וגרף 4,539,990 דולר. בסופו של דבר הכניס הסרט בארצות הברית 68,706,993 דולר.
השפעת הסרט על בני קהילת האמיש
הסרט הפך את מחוז לנקסטר בפנסילבניה לאחד מיעדי תיירות הפנים האהובים בארצות הברית. בשנת 2007 ביקרו במקום 11 מיליון תיירים, שהוציאו בו 1.8 מיליארד דולר. למעלה מ-40,000 מתוך 470,000 תושבי המחוז עוסקים בתיירות באופן ישיר או עקיף. יש הסבורים כי ההצלחה המסחרית שהביאה עמה התיירות שינתה את פניה של קהילת האמיש, וכי הקהילה "התמסחרה", וערכיה השתנו.
נושאים וביקורות
העד הוא מותחן אך הוא גם מבט אנתרופולוגי כמעט אל חייהם של בני קהילת האמיש, מבעד לעיניו של ג'ון בוק, האמריקאי הנורמטיבי. חייהם השלווים של בני הקהילה מתוארים באופן אוהד, כאנשים שעבורם הזמן קפא מלכת, ואשר כניסתו של השוטר, איש העיר הגדולה, הגורר אחריו את האלימות ממנה נמנעים בני הקהילה, מפרה את שגרת חייהם, ומעמתת אותם עם האידיאלים הבסיסיים בהם הם מאמינים. תהליך דומה עובר גם על השוטר, הבוחן מחדש את החברה בה הוא פועל, אל מול החברה בה מצא עצמו, ולבסוף מחליט לחזור למקומו, ולהשאיר מאחוריו את רייצ'ל, אהובתו. הסרט מעמת את ערכי שתי החברות, את הטכנולוגיה החדישה, מול טכנולוגיית המאה ה-17 של האמיש (עימות הניכר בסצנת תיקון המכונית, וההאזנה למוזיקה, אל מול סצנת הקמת האסם), את האלימות הקיצונית, האורבנית, של החברה האמריקאית, אל מול הפציפיזם המוצהר של בני האמיש, ואת החברה הסגורה וההיררכית של האמיש, אל מול האידיאל האינדיבידואליסטי האמריקני.
קובי ניב, הרואה בסרט דוגמה לתסריט הוליוודי בעל מבנה קלאסי, כותב: "העלילה הראשית של הסרט, עלילת הרצח המשטרתית... בנלית להפליא... אבל עלילת המשנה, סיפור האהבה היפה והבלתי אפשרי בין האישה מקהילת האיימיש לבין הגבר החילוני מהעיר המודרנית, הסיפור הזה הוא חדש ורענן, והוא שעושה את "העד" לסרט מיוחד, וזה גם מה שהצופים אוצרים בזכרונם מהסרט הזה".
הביקורות אהדו בדרך כלל את הסרט. כך, למשל, כתב רוג'ר איברט, מבקר הקולנוע הידוע של השיקגו סאן-טיימס, שהעניק לסרט ארבעה כוכבים, כי: "ראשית, יש כאן סיפור אהבה מחשמל ומסעיר. רק לאחר מכן נראה כי זהו סרט על הבחירות שאנו עושים בחיים, והבחירות שאחרים עושים עבורנו. ורק לאחר מכן זהו מותחן שאלפרד היצ'קוק היה מתגאה ליצור".
סרקומת הרחם
סרקומת הרחם (באנגלית: Uterine sarcoma) היא קבוצת גידולים ממאירים המתפתחת מהשריר החלק או מן רקמת חיבור של הרחם. גידולים מהסוג הזה מייצגים 4% - 9% מכלל סוגי סרטן הרחם. כמו כן, יש שיעור שכיחות שנתי של כמעט 2 ל-100,000 נשים.
היסטולוגיה
הגידולים מחולקים לקבוצות הבאות:
סיווג
גידולים מסוג ליומיוסרקומה כיום מדורגים ומסווגים על פי מערכת 2009 FIGO:
סרקומת קרצינומה
מחולקת לשלבים הבאים:
סרקומות סטרומליות אנדומטריאליות
מסווגת כסרקומת קרצינומה, למעט סיווגים שונים עבור גידולי שלב 1.
גידולים ממאירים באזור האפיתל וברקמות המזכימה
מדורגים באופן דומה לקרצינומת רירית הרחם
סימנים וסימפטומים
עבור כל סוגי סרקומות הרחם, הסימפטומים האופייניים המעלים חשד הם:
אף אחד מהסימנים אינו ספציפי, ומבחני סינון ספציפיים לא פותחו בנושא.
אבחון
בדיקות על ידי הרופא הכוללים הדמיה (אולטרה סאונד, CT, MRI), ובמקרה הצורך קבלת רקמות אבחון על ידי ביופסיה והיסטרוסקופיה. בסופו של דבר האבחנה נקבעת על ידי בדיקה היסטולוגית של הדגימה.
ניהול
הטיפול מבוסס על היערכות סוג הגידול ועל מצב הגידול אצל המטופל באופן ספציפי. סרקומות של הרחם הן נדירות יחסית ויש לנהל אותן במרכזים מיוחדים משום שהטיפולים הם בדרך כלל רב-תכליתיים ומתפתחים. שיעורי הישנות גבוהים יחסית בהשוואה לסוגים אחרים של ממאירות גינקולוגיות. הניתוח הוא עמוד התווך של הטיפול לצד גישות אחרות הכוללות: טיפול בקרינה, כימותרפיה, טיפול הורמונלי. הטיפול בסרקומות הרחם תלוי בסוג הגידול ובמידת המחלה.
היבטים קליניים והמלצות
הישרדות כוללת של חמש שנים בחולים עם קרצינוסרקומה של 1 עד 2 ברחם היא 44% עד 74%. ההישרדות של נשים עם שלב 1 עד 2 ליומיוסרקומה הוא 52% ל-85%. לסרקומה סטרומה אנדומטריאלית יש את הפרוגנוזה הטובה ביותר, עם שיעור הישרדות של 90% בקרב נשים עם מחלת שלב I. הישרדות גרועה בחולים בשלב III עד IV המחלה עבור כל סוגי הסרקומות.
יהודה שטרית
הרב יהודה שטרית (כ"ט בסיוון ה'תרע"ג, יולי 1913, תולאל – ד' בכסלו ה'תשנ"ה, 17 בנובמבר 1994, ירושלים) היה רב הערים אגאדיר ואספי שבמרוקו ורבה של עפולה.
תולדות חייו
נולד בתולאל שבמחוז תאפילאלת שבמרוקו לרבי מכלוף שטרית. למד בישיבת אביר יעקב בבודניב אצל הבאבא סאלי, והוסמך לרבנות על ידו. בשנת ה'תר"ץ נשא לאשה את בת דודו יאקות, ולהם נולדו תשעה ילדים. התמנה על ידי הבבא סאלי, שישב באותה העת בארפוד לאחראי על הגטין במחוז. שימש בצעירותו כרב בעיירה גוראמה . החל משנת ה'תש"ה התגורר באגאדיר, שם שימש באופן לא רשמי כמנהיג הרוחני של הקהילה. בשנת ה'תשי"ד הוסמך בבית הדין הגבוה ברבאט, ושב לכהן באופן רשמי כרבה של אגאדיר משנת ה'תשט"ו ועד לחורבנה ברעידת האדמה הקשה שפקדה את העיר ב-1960. במקביל, ישב לפרקים כדיין ממלא מקום בבתי הדין במרקש ובאסואירה. לאחר רעידת האדמה עבר לכהן כרבה של העיר אספי, עד שנת ה'תשכ"ג (1962). באותה שנה עלה לישראל, ולאחר כעשרה חודשים החל לשמש כרב בעפולה, בהמלצת הרב הראשי לישראל, יצחק נסים. כעבור שלוש שנים התמנה לרבה הספרדי של העיר, לצד הרב האשכנזי הוותיק אשר קרשטיין. בשנת ה'תשל"ח (1978) הוכר כדיין גם בידי הרבנות הראשית.
בהגיעו לגיל הפרישה, עבר לשכונת נווה יעקב בירושלים. נפטר בירושלים בד' בכסלו ה'תשנ"ה (17 בנובמבר 1994).
על שמו רחוב בעפולה ומספר בתי כנסת וכוללים בישראל.
אמנמחת הראשון
אמנמחת הראשון היה מלך מצרים בשנים 1934-1963 לפנה"ס. ייסד את השושלת ה-12, המסמנת את תחילת הממלכה התיכונה במצרים העתיקה.
אמנמחת היה ממוצא לא מלכותי, הדיח את מלך תבאי ותפס את השלטון.
ישנם כתבים מצריים שנכתבו בתקופתו וזמן קצר לאחר מותו, אשר מתארים את פועלו למען מצרים. בטקסט שנקרא "הנבואה של נפרתי" מתואר אמנמחת כמושיע של מצרים, שיביס את האסיאתים שבאים מהמזרח בחרב, ואת הלובים במערב באש.
בטקסט שנקרא "ההוראה של אמנמחת הראשון" ישנן הנחיות לבנו סנוסרת הראשון (ססוסתריס הראשון), בהן מפורט כיצד מלך טוב אמור לנהוג. ישנם גם תיאורי הגבורה שלו שבהם הוא מכניע ומתגבר על אריות ותנינים, ורודף ומכניע את הנובים והאסיאתים. באסטלה של נסומנתו מתואר מסע צבאי בתקופתו נגד "הקשתים הפראיים מעבר לשוכני החולות". לא ברור אם המסע נערך בארץ ישראל או במדבר סיני.
אמנמחת בנה את קיר המושל. לדעת החוקרים מדובר בשורה של מצודות במזרח הדלתה, שנועדו כנראה לעצור את ההגירה הלא מבוקרת של אסיאתים לתוך מצרים. הוא בנה תחנת מסחר בקרמה שבנוביה. במהלך שלטונו העביר את הבירה מתבאי (מצרים) למרכז מצרים, וקרא לעיר 'יתז-טאווי' (שליט שתי הארצות). לקראת סוף שלטונו הוא מינה את בנו סנוסרת הראשון כשותף לשלטון. אמנמחת הראשון כנראה נרצח בשנת 1934 לפנה"ס ונקבר בא-לישט, בפירמידה (כיום הרוסה) שנבנתה לכבודו.
רזא שאה פהלווי
רֶזָא שָׁאה פַּהְלָוִ֫י (בפרסית: رضاشاه پهلوی, תעתיק מדויק: רצ'אשאה פהלוי; 16 במרץ 1878 – 26 ביולי 1944; בלידתו נקרא רזא חָ'אן, פרסית: رضاخان) היה קצין איראני בכיר, שעלה לשלטון באיראן בהפיכה צבאית. פהלווי ייסד שושלת על שמו ששלטה באיראן עד המהפכה האיראנית ב-1979. בעקבות הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן ב-1941, אולץ לוותר על כיסאו לטובת בנו. הוא מכונה לעיתים "רזא שאה הגדול" (رضا شاه بزرگ), תואר שנועד לפאר את חשיבותו ומורשתו ההיסטוריים.
ב־1925 הכריז על עצמו שאה. הוא קידם תהליך מודרניזציה בארצו, ופעל לחיזוק הלאומיות האיראנית. בתקופת שלטונו התבצעו רפורמות רבות, והתהדקו קשרי איראן עם שכנותיה. פהלווי ריכז את השלטון בטהראן, הקים רשת חינוך ארצית, ייסד אוניברסיטה בטהראן, צמצם את סמכויות בתי הדין הדתיים לענייני ירושה ואישות ומיסד אותם בבתי הדין הממשלתיים, אסר על נשים להתכסות בצ'אדור, חוקק חוק המחייב גברים לחבוש כובעים אירופיים, לענוד עניבות וללבוש חליפות, וטיפח את הלאומיות האיראנית.
לאחר שנים בגולה נפטר רזא שאה פהלווי בשנת 1944 בדרום אפריקה, ונקבר בקהיר שבמצרים. ב-1950 הוחזרו שרידי גופתו לאיראן ונקברו בטהראן. זמן קצר לפני המהפכה האיראנית, ב-14 בינואר 1979, הועברו שרידיו חזרה למצרים. בשנת 2016 נתגלתה כביכול גופתו החנוטה בעת שיפוץ במדרשה שהוקמה על חורבות המאוזוליאום שלו אחרי המהפכה האיראנית.
ילדותו
רזא שאה פהלווי נולד בשם רזא חָ'אן, (פרסית: رضاخان) בעיירה אלשאט בפרובינציית מאזנדראן, ב-13 במרץ 1878. אביו, הגנרל עבאס עלי ח'אן, נפטר טרם לידתו. אמו, נוש-אפרין, עברה עם בנה ומשפחתה לטהראן, בירת פרס הקאג'ארית.
מבחינה דתית המשפחה השתייכה לזרם השיעי העיקרי באירן בשם התריסריים, אך הדת לא שיחקה תפקיד מרכזי בחיי היומיום של רזא והקרובים אליו. רזא התגייס לבריגדת הקוזאקים הפרסית (שם היחידה נבע מניסיון חיקוי של מערך הקוזאקים הצבאי של האימפריה הרוסית, הגם שחייליה לא היו קוזאקים). יועצים צבאיים רוסים אימנו את היחידה, ושימשו בה בתפקידי פיקוד. הבריגדה, שהוקמה בהוראתו של נאסר א-דין שאה קאג'אר, הייתה היעילה והמפותחת ביותר בצבא האיראני. הבריגדה הוצבה לאימונים בתבריז, הורכבה מחיל פרשים, והופעלה רק במבצעים צבאיים מיוחדים.
בבריגדת הקוזאקים
הקמת בריגדת הקוזאקים הייתה חלק מתהליך גדול יותר שבמסגרתו, בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, העסיקה ממשלת פרס יועצים צבאיים אירופיים שונים להכשרת יחידות של צבא השושלת הקאג'ארית השלטת. זמן קצר לפני שהובאו הרוסים לאמן את בריגדת הקוזאקים החדשה, שנבנתה לפי מודל רוסי, הועסקו קצינים אוסטרים להכשרת חיילי חיל רגלים ויחידות ארטילריה, במה שהתברר כמיזם קצר מועד ולא מוצלח.
בשנת 1903 הפך רזא ח'אן לשומר הראש של שגריר הולנד בפרס. במהלך המערכה בפרס במלחמת העולם הראשונה שב רזא לבריגדה הקוזאקית, לנוכח פלישת האימפריה העות'מאנית לאזור ימת אורמיה. עד שנת 1915 השיג מוניטין של חייל אמיץ, ונבחר פעמים רבות על ידי מפקדיו הבכירים ללוות אותם במסעות צבאיים. המוניטין הצבאי והאינטליגנציה המקצועית שלו שירתו אותו היטב, ועד מהרה הפך לשם מוכר בערים מרכזיות באיראן, ובפרט בטהראן. עד סיום מלחמת העולם הראשונה התקדם לדרגת בריגדיר גנרל.
ב-1903 נולדה בתו הראשונה. שנה לאחר מכן נפטרה אשתו הראשונה, מרים סודאכוהי. ב-1916 התחתן עם תאג' אלמלוכ, בתו הבכורה של טיימור ח'אן, מייג'ור גנרל בצבא האיראני שמשפחתו הגיעה לאיראן מהקווקז (משפחות איראניות רבות עזבו את הקווקז והיגרו לאיראן לאחר 1828, עקב מלחמות רוסיה–פרס). לתאג' אלמלוכ ולרזא ח'אן נולדו ארבעה ילדים.
מעמדה הבינלאומי של פרס הלך ונחלש עוד מתחילת המאה ה-19, לנוכח חיזוק ההשפעה הבריטית והרוסית על המדינה. פרס הפכה לכלי במאבק הכוחות הגאופוליטי הממושך בין בריטניה ורוסיה, שנודע בכינוי "המשחק הגדול". המהפכה החוקתית בפרס השפיעה על דעותיו של רזא ח'אן ועל ראייתו את העולם הפוליטי, והוא האשים את המערכת הרב-מפלגתית של המג'לס (הפרלמנט), ששרר בו אי-סדר, בתככים וקושי בהעברת חקיקות וקידום המדינה.
רזא ח'אן פיתח אידאולוגיה לאומנית בצעירותו, מנעוריו גינה את מצבם הבזוי של המדינה הפרסית והצבא, וגיבש תפיסה פוליטית לאומנית שדגלה בחיזוק השפעתו וסמכותו של השלטון המרכזי. כחייל הוא השתתף במבצעים רבים, וביקר את העובדה שכמעט כל המבצעים נערכו בפיקודם של קצינים זרים, לרוב רוסים, ולא בפיקוד הפרסים.
הנס סלואן
הנס סלואן (אנגלית: Hans Sloane; 16 באפריל 1660 - 11 בינואר 1753) היה רופא, אספן טבע אנגלי-אירי, עם אוסף של 71,000 פריטים שהוריש לאומה הבריטית, ובכך סיפק את הבסיס למוזיאון הבריטי, לספריה הבריטית ולמוזיאון ההיסטוריה של הטבע, לונדון. הוא נבחר לחברה המלכותית בגיל 24. סלואן נסע לאיים הקריביים בשנת 1687 ותיעד את מסעותיו וממצאיו בפרסומים נרחבים שנים לאחר מכן.
רזא שאה פהלווי
בבריגדת הקוזאקים
אחרי המהפכה הרוסית התחלק פיקוד הבריגדה בין הקצינים הרוסיים, שחלקם צידדו בצבא האדום וחלקם בצבא הלבן. לבסוף יצאו הקצינים הרוסיים מהפיקוד על הבריגדה ובמקומם מונה רזא ח'אן למפקד היחידה.
הנס סלואן
סלואן היה רופא בעל שם בקרב האצולה, ונבחר לקולג' המלכותי לרופאים בגיל 27. הוא זכור כיוצר שוקולד לשתייה (שוקו). רחובות ומקומות נקראו מאוחר יותר על שמו, כולל הנס פלייס, וכיכר סלואן בצ'לסי, לונדון וסביבתה - אזור מגוריו האחרון - וגם כיכר סר הנס סלואן במקום הולדתו באירלנד.
רזא שאה פהלווי
רקע פוליטי והכנות להפיכה
בין השנים 1906–1911 נפלה השושלת הקאג'ארית של איראן למשבר פנימי ומלחמת אזרחים סביב סוגיית המשטר, כאשר תושבים רבים קראו לסיום המונרכיה האבסולוטית ולהקמת פרלמנט. המלך מוזפר א-דין שאה קאג'אר הקים ב-1906 מוסד פרלמנטרי בממלכה, ובפועל הפך את המדינה ממלוכה אבסולוטית למונרכיה חוקתית. מוזפר נפטר בינואר 1907, ובנו ויורשו, מוחמד עלי שאה קאג'אר, שתמך באבסולוטיזם פוליטי, החל במאבק ממושך נגד הפלג הליברלי-חוקתי בממלכתו. המאבק הפנימי נמשך כמה שנים ואפשר לאימפריה הבריטית ולאימפריה הרוסית לחלק את הממלכה הפרסית לאזורי ההשפעה שלהם. בתוך אזורי השפעה אלו היה בפועל שלטון קולוניאלי והגמוניה כלכלית של המעצמה השולטת, ולממשלה הפרסית בטהראן לא הייתה סמכות מעשית. המאבק הפנימי הסתיים בניצחון הפרלמנטרים האיראנים ועליית אחמד שאה קאג'אר (בנו הצעיר של מוחמד עלי שאה קאג'אר) לכס השאה, כשבפועל, הכח הממשי היה בידי הפרלמנט.
ב-1917 פרצה בצורת ורעב כבד ששרר ברחבי פרס הוביל למותם של לפחות 2,000,000 בני אדם, וגל נוסף של כולרה התפרץ ברחבי המדינה.
הנס סלואן
ראשית חייו ומשפחתו
שרה היקס (אמו של הנס), הייתה אישה אנגלית שעברה לקילליאה כבת לווייתה של אן קארי כשנישאה לג'יימס המילטון.
רזא שאה פהלווי
רקע פוליטי והכנות להפיכה
לאחר מלחמת העולם הראשונה, נפילת האימפריה הרוסית למלחמת האזרחים ברוסיה אפשרה לבריטים להביא לחתימת ההסכם האנגלו-איראני בשנת 1919, שהעביר את כל זכויות הנפט האיראניות לחברת הנפט האנגלו-פרסית. המהלך הפך את הממלכה הפרסית למדינת חסות של האימפריה הבריטית. רזא ח'אן תכנן ביחד עם מקורבים לו וגורמי אופוזיציה שונים הפיכה נגד השושלת הקאג'ארית ונגד הממשלה הפרלמנטרית עוד מתחילת שנת 1921. בין המעורבים בתוכנית ההפיכה היה סייד זיא א-דין, עיתונאי רפורמיסטי צעיר, שאהד את השקפותיו הסוציאליסטיות של אלכסנדר קרנסקי. זיא א-דין נהנה מאמון אנשי הצבא הבריטי והדיפלומטים בטהראן והיו לו קשרים מתחת לשולחן עם הממשלה. מספר קצינים מבריגדת הקווקז הפרסית ובראשם רזא ח'אן היו מעורבים בתכנון ההפיכה. כהכנה להפיכה היה על רזא ח'אן לבצע תיאום עם נציגי האינטרסים הבריטיים בפרס וניתנה לו הבטחה מאדמונד איירונסייד, קצין בריטי בכיר בפרס שהיה זה שמינה את רזא ח'אן למפקד הבריגדה בזמן קריסתה של האימפריה הרוסית, שבריטניה לא תתערב לנוכח ניסיון הפיכה של הבריגדה נגד הממשלה הפרסית הקיימת.
הנס סלואן
ראשית חייו ומשפחתו
האח הבכור, ג'יימס, נבחר כחבר פרלמנט בשנת 1692. ג'ון סלואן הפך מאוחר יותר לחבר פרלמנט ובילה את רוב זמנו בלונדון.
רזא שאה פהלווי
הפיכה צבאית
ביום שישי, 18 בפברואר 1921, השתתפו 2,200 אנשי בריגדת הקוזאקים ו-100 מתומכיהם החמושים בצעדה מקזווין (165 ק"מ צפונית-מערבית לטהראן) לעבר טהראן בפיקודו של רזא ח'אן, תוך התעלמות מפקודות חוזרות ונשנות של הממשלה לחזור למוצב שלהם בקזווין. בפאתי טהראן טען רזא ח'אן בפני נציגי הפרלמנט, השאה והכוחות הבריטיים בעיר כי כוחות בריגדת הקוזאקים מתכוונים להקים ממשלה חזקה בטהראן כדי למנוע כל אפשרות של מתקפה בולשביקית מהגבול הצפוני בידי ברית המועצות, דבר שהכוחות הבריטיים באיראן ראו כאיום מסוכן . ואכן, בעת ההפיכה הצבאית כבשו מיליציות בולשביקיות את צפון-מערב איראן לחופי הים הכספי. רזא ח'אן נשבע בנאמנותו לאחמד שאה קאג'אר אך האשים את האליטה השלטת בהרס המדינה. לכידת טהראן בידי כוחותיו של רזא, שהושגה ב-21 בפברואר, התרחשה כמעט ללא שפיכות דמים . עם זאת, המקורות ההיסטוריים נחלקים בשאלה האם הממשלה הפרסית, על פי עצת הלגיון הבריטי והשגרירות הבריטית בתוך העיר, החליטה שלא להתנגד להתקפה, או שהחיילים בעיר סירבו להילחם נגד הקוזאקים.
הנס סלואן
ראשית חייו ומשפחתו
כנער, אסף סלואן פריטים טבעיים. העיסוק בטבע הוביל אותו ללימודי רפואה, שאותם עשה בלונדון, שם למד גם בוטניקה, כירורגיה ורוקחות. הרגלי האיסוף שלו קירבו אותו לג'ון ריי ולרוברט בויל. לאחר ארבע שנים בלונדון נסע דרך צרפת, שהה זמן מה בפריז ובמונפלייה. שם קיבל את תואר הדוקטורט שלו בשנת 1683. הוא חזר ללונדון עם אוסף ניכר של צמחים חלקם נשלחו לריי ושימשו אותו לצרכיו המדעיים.
רזא שאה פהלווי
הפיכה צבאית
מייד בתום ההפיכה נעצרו פעילים פוליטיים ואילי הון שאחזו בהשפעה נרחבת על הממשלה הקודמת, כדי למנוע התנגדות מאורגנת, וכדי להטיל עליהם מיסים כבדים במיוחד עבור הבנק המדיני. התכנסויות פוליטיות בטהראן נאסרו, פעילותם של עיתונים שונים הופסקה, ומשרדי הממשלה נסגרו לצורך ארגון מחודש. ברים, מועדוני הימורים ובתי הקולנוע נסגרו. רזא ח'אן סירב לבקשתו של זיא א-דין לקבל את התואר "דיקטטור", ומינה אותו לראש ממשלת איראן בסמכויות מלאות, וזיא א-דין מצידו אישר את מינויו של רזא ח'אן לתפקיד מפקד הכוחות המזוינים, עם התואר הצבאי "סרדאר-א ספה" (מפקד הצבא). כמו כן, מונה ח'אן למשרת שר המלחמה בממשלת א-דין. הפרלמנט החדש של א-דין הורכב ברובו מאנשי צבא ממושמעים שתמכו בח'אן.
הנס סלואן
מסע לאיים הקריביים ויצירת חלב שוקולד
סלואן נבחר לחברה המלכותית בשנת 1685. בשנת 1687, הוא הפך לעמית במכללה לרפואה, ובאותה שנה נסע לג'מייקה כרופא אישי של מושל ג'מייקה החדש, הדוכס השני מאלבמארלה.
אנגליה רכשה רשמית את ג'מייקה מספרד על פי חוזה מדריד משנת 1670. תחת שלטון ספרד, האי תוכנן לכלכלת מטעים, וייצא גידולים שנוצרו בעמל של עבדים אפריקאים שהגיעו לשם באמצעות סחר העבדים האטלנטי. מערכת זו נמשכה תחת שלטון אנגלי. המושל של ג'מייקה מת בשנה שלאחר מכן, ולכן השהות של סלואן נמשכה חמישה עשר חודשים בלבד.
רזא שאה פהלווי
הפיכה צבאית
הפרלמנט של זיא א-דין קרא לרפורמה משמעותית במדינה ובחברה, עם עדיפות עליונה לבניית הכוחות המזוינים בתור צבא קבע סדיר. התוכנית כללה גם הצעה לבטל את האמנה האנגלו-פרסית משנת 1919, ולחתום על חוזה ידידות פרסי-סובייטי. אף על פי שהתוכנית ופעילותה המוקדמת של הממשלה החדשה החלו בפעילויות כלכליות וחברתיות רבות למען פשוטי העם והליברלים, רוב המשקיפים, כולל מתיישבים זרים במדינה, נותרו ספקנים וחשדו במעורבות בריטית בהפיכה ובמדיניות המתגבשת של הממשלה החדשה. חלק נרחב מהוצאתה לפועל של ההפיכה נשען על תמיכתם הכספית והלוגיסטית של אנשי הצבא הבריטי בקזווין. תאוריות קשר אלו מעולם לא הוכחו. בעוד לזיא א-דין היו קשרים ממשלתיים, היה זה רזא ח'אן שהיה בעל ההשפעה והסמכות על הצבא ועל כן היה בעל המילה האחרונה בממשלה המהפכנית החדשה שהוסדרה.
הנס סלואן
מסע לאיים הקריביים ויצירת חלב שוקולד
בתקופתו באיים הקריביים ביקר סלואן בכמה איים ואסף יותר מ-1,000 דגימות צמחים וכן אספקה גדולה של קקאו וקליפת עץ שממנה הפיק כינין לטיפול במחלות עיניים. סלואן הגדיר כ-800 מיני צמחים חדשים, אותם קיטלג בלטינית בקטלוג הצמחים הג'מייקנים, שפורסם בשנת 1696. כתביו הראשונים על מסעו הופיעו בפרסומי החברה המלכותית. בהם תיאר סלואן צמחים ג'מייקנים כגון עץ הפלפל ושיח הקפה, לצד דיווחים על רעידות האדמה שפגעו בלימה בשנת 1687 וג'מייקה בשנים 1687/1688 ו-1692.
סלואן התחתן עם אליזבת לנגלי רוז, אלמנתו של פולק רוז מג'מייקה שהייתה יורשת עשירה של מטעי סוכר בג'מייקה. לזוג נולדו שלוש בנות, מרי, שרה ואליזבת, ובן אחד, הנס. רק שרה ואליזבת שרדו את הינקות.
רזא שאה פהלווי
הפיכה צבאית
התפקיד שמילאו רזא ח'אן וזיא א-דין בשלב התכנון של ההפיכה נותר לא ברור. בשנים מאוחרות יותר ניסה כל אחד מהם לקבל את הקרדיט המלא כמארגן וכמנהיג הראשי של ההפיכה; אך למעשה נראה כי שניהם מילאו תפקידים חשובים. שניהם היו מודאגים מגורל המדינה, וזיא א-דין בפרט הגיש הצעות שונות לטיפול ב"איום הבולשביקי" בפני הפרלמנט שקדם להפיכה. סביר גם שממשלת הודו הבריטית עודדה את ההפיכה ואת הקמתה של ממשלה לאומית מתונה בטהראן, ככל שהדבר היה סביר יותר בהשקפותיה של ממשלת המשנה למלך הודו. פקידים רבים בראג' הבריטי פעלו נגד ההסכם האנגלו-פרסי משנת 1919, וטענו כי זה פגע ברגשות לאומניים בתוך השושלת הקאג'ארית, ובאינטרסים בריטיים ארוכי טווח בכל האזור של איראן רבתי.
הנס סלואן
מסע לאיים הקריביים ויצירת חלב שוקולד
כשחזר לבריטניה, ההכנסה מהקריירה של סלואן כרופא והשקעות הנדל"ן שלו בלונדון, יחד עם הירושה של אליזבת, איפשרו לסלואן לבנות את אוסף המוצגים שלו בנושאי היסטוריה של הטבע במשך העשורים הבאים. לסלואן היו בנוסף השקעות בחברות שעסקו בסחר העבדים האטלנטי.
רזא שאה פהלווי
הפיכה צבאית
משטרו החדש של רזא ח'אן הפיל במהרה את הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הפרסית: מדינת חסות של רוסיה הסובייטית שדגלה בבולשביזם, שלטה במחוז גילאן לחופי הים הכספי והייתה מעורבת במלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר מכן הנהיג רזא ח'אן מערכה צבאית נגד גרילה של בדלנים קומוניסטים באזור היערות המעורבים הכספיים-הירכאניים שהייתה למלחמת התשה. לאחר העלייה לשלטון, אחת מהפעולות הראשונות של הממשלה החדשה הייתה לגשר עם רוסיה הסובייטית ולהביא לחתימת הסכם ידידות בין מוסקבה וטהראן.
הנס סלואן
מסע לאיים הקריביים ויצירת חלב שוקולד
בשנת 1707 פרסם סלואן את מגוון העונשים שהוטלו על עבדים בג'מייקה. בגין מרד, עבדים נענשו בדרך כלל "בכך שהיו ממסמרים אותם לאדמה ... ולאחר מכן שורפים אותם מכפות הרגליים והידיים, בהדרגה עד לראש". עבור פשעים קטנים יותר, היו מבצעים סירוס או מטילים מום. סלואן נתקל בפולי הקקאו כשהיה בג'מייקה, שם התושבים המקומיים שתו אותו מעורבב במים. מתכונים רבים לערבוב שוקולד עם תבלינים, ביצים, סוכר וחלב היו כבר עד המאה השבע עשרה. סלואן אולי המציא מתכון משלו לערבוב שוקולד עם חלב, הוא כנראה לא היה הראשון. בשנות ה-50 של המאה ה-19 טען קמעונאי בסוהו בשם ניקולס סנדרס כי הוא מוכר את המתכון של סלואן כמשקה מרפא, אולי מה שהפך את "שוקו החלב של סר הנס סלואן" למשקה שוקולד החלב הראשון עם שם מותג. עד המאה התשע עשרה, האחים קדבורי מכרו קופסאות של שתיית שוקולד והשתמשו גם במתכון של סלואן.
רזא שאה פהלווי
הסדר הסמכות השלטונית
כשר המלחמה ומפקד הצבא הראשי, ניסה רזא ח'אן לכונן בכוח סדר וביטחון במדינה על ידי דיכוי כמה מרידות קשות נגד השלטון המרכזי באזורים שונים באיראן, במיוחד באזורים השבטיים בפריפריה. בזמן ההפיכה של רזא ח'אן היה ח'זעל בן ג'אבר ח'אן (בערבית: خزعل بن جابر), שייח ערבי, למנהיגה בפועל של ח'וזסתאן, אזור בדרום-מערב איראן, בסמוך לגבול ממלכת עיראק המנדטורית שיש בו נטיות בדלניות חזקות עד עצם היום הזה. השייח נתמך בידי האימפריה הבריטית שבחשה בפוליטיקה הפנימית האירנית במטרה לבסס את השפעתה במדינה. ח'זעל החל לארגן מיליציה עצמאית לקראת מרידה אפשרית נגד רזא ח'אן זמן קצר לאחר שהאחרון עלה לשלטון. לפיכך, בנוסף ליצירת קשרים הדוקים עם כמה מחברי האופוזיציה בפרלמנט, שהתנגדו לקריאות הממשלה החדשה למודרניזציה ותיעוש, ח'זעל כרת גם ברית עם כמה ראשי שבטים מקומיים חזקים והקים קואליציה שבטית שהגדילה את השפעתו האזורית. ח'זעל פעל להראות כשומר הלגיטימי של האסלאם והחוקה, שעל פיו שניהם נרמסו על ידי רזא ח'אן. למחוז ח'וזסתאן חשיבות אדירה לממשל הפרסי. זהו המחוז היחיד בפרס הממוקם ממערב להרי הזגרוס באזור הסהר הפורה, הוא מקור לגידולים חקלאיים פוריים ולמרבצי הנפט של הארץ, שהוביל להיותו גם אינטרס בריטי בנוסף לפרסי.
הנס סלואן
האגודה הרפואית
לאחר לימודי רפואה ובוטניקה בלונדון, פריז ומונפלייה, סלואן סיים את לימודיו באוניברסיטת אורנג' בשנת 1684 כדוקטור ועבר ללונדון כדי להתאמן. הוא נשכר כעוזר של הרופא תומאס סידנהם שנתן לצעיר הכשרה טובה. סלואן עבד בקרב המעמדות הגבוהים שבהם הוא נחשב לאופנתי; הוא בנה פרקטיקה גדולה שהפכה לרווחית מאוד.