cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הטקטיקה והאסטרטגיה האמריקאית בעת החדשה
בחזית האטלנטית המטרה הראשונית הייתה השתלטות על האוקיינוס האטלנטי במאבק נגד הצוללות. עד 1943 הושגה מטרה זאת בעיקר בזכות מטוסים ארוכי טווח. במקביל התנהלה מתקפת ההפצצות על גרמניה בין 1942-45. המטרה הייתה הרס העורף התעשייתי הגרמני. הגרמנים בתגובה הזיזו את חיל האוויר הגרמני מברית המועצות להגן על גרמניה מהמפציצים. ב-1943 הבין הצבא האמריקאי כי צריך קודם לפתור את בעיית חיל האוויר הגרמני. הפתרון הטכני היה מכלי דלק ניתקים, שעזרו להביא את מטוסי הירוט לשמי גרמניה, ואז ניתקו ואפשרו להם להילחם מתוך עדיפות טקטית. עד אז ההנחה הייתה שאי אפשר להביא מטוס ירוט למרחק כזה תוך שמירה על יכולות התמרון וההתקפה שלו. המטוס העיקרי שהשתתף במלאכה זאת היה ה-P-51 מוסטנג. הרס חיל האוויר הגרמני פתח את הדרך להריסת גרמניה כמרכז תעשייתי. תחילה התמקדו בהרס מפעלי המטוסים, לאחר מכן תעשיית הדלק ולבסוף הרכבות. האסטרטגיה הבאה הייתה השתתפות ביחד עם הבריטים בפלישה לאירופה (הפלישה לנורמנדי), שחרור צרפת והפלישה לגרמניה.
כיבוש יריחו
רקע היסטורי וגאופוליטי
בדיוק באותה שנה של כיבוש יריחו, עם ישראל כבש את בשן שהייתה בשליטת עוג ואת אמורי שהיה בשליטת סיחון שהם היו החזקים. הכיבוש הצליח בצורה בלתי רגילה, למרות כל חוזק הממלכות שהיו שם.
הטקטיקה והאסטרטגיה האמריקאית בעת החדשה
בחזית של האוקיינוס השקט היו כמה מטרות במקביל. מטרה אחת הייתה הרס צי הסוחר היפני. היפנים השיגו את כל תצרוכת הדלק שלהם ממלזיה. הצוללות והמטוסים האמריקאים שהסתובבו בדרך הטביעו את כל הצי היפני מבלי שליפנים היה מענה לאיום זה. בניגוד לבריטים, היפנים לא השיטו את ספינות הסוחר שלהם בשיירות, ולא נתנו להם את ההגנה הנצרכת. התוצאה הייתה שמצי של חמישה מיליון טון בתחילת המלחמה, ירדה יפן לצי של חצי מיליון טון. השלב הבא היה השתלטות על איים וקרוב המפציצים (B29) ליפן. ההפצצה של יפן, עוד לפני פצצות האטום, הביאה להרס של 9 מיליון ק"מ רבועים של ערים ביפן. השילוב של ההפצצות והטבעת צי הסוחר היפני גרמו להרס היצור התעשייתי היפני עוד לפני ההפצצה האטומית על הירושימה ועל נגסאקי.
כיבוש יריחו
רקע היסטורי וגאופוליטי
כיבוש עבר הירדן גרם לאנשי עבר הירדן המערבי לחשוש מפני עם ישראל, שהרי בעבר הירדן המערבי היו רק ממלכות קטנות ומסוכסכות, ולא מעצמות כפי שהיה בעבר הירדן המזרחי, ולכן הסיכוי של אנשי עבר הירדן המערבי לשרוד את הכיבוש הישראלי נמוך בהרבה. הכנענים גם פחדו מאלוהי עם ישראל שהרי שמעו על קריעת ים סוף וראו בעיניהם את מעבר הירדן. אימת הכנענים הייתה אחד הגורמים המרכזיים שהקלו על עם ישראל לכבוש את עבר הירדן המערבי בכלל ואת יריחו בפרט.
הטקטיקה והאסטרטגיה האמריקאית בעת החדשה
לסיכום, הדרך האמריקאית במלחמה כפי שהתבטאה במלחמת האזרחים ובמלחמת העולם השנייה כללה ניצול מרבי של המשאבים העודפים, תוך כדי הרס נגדי של המשאבים של האויב. שיטה זאת הביאה למקסום את היתרונות היחסיים של ארצות הברית (כמו גודל, תעשייה ותחכום טכנולוגי), תוך שלילתם מהאויב.
כיבוש יריחו
ההכנות לקרב
עם ישראל שלחו שני מרגלים לתוך העיר יריחו עוד לפני שעברו את הירדן כדי לבחון את הלך הרוחות בכנען ואת דרך הכיבוש של העיר. רחב, אישה מיריחו, נתנה להם סיוע ומידע, והמרגלים גמלו לה בשבועה שכל מי שיהיה בביתה לא יהרג. הם התנו את השבועה בכך שבית רחב יהיה מסומן בחוט שני.
אנשי יריחו היו מודעים לכוונות עם ישראל ונקטו בצעדים מתאימים. לאחר מעבר הירדן, מלך יריחו הורה לסגור את שערי החומות ולא לפתוח אותן אפילו לצורך יציאה מהעיר.
סיבוב חומת יריחו
ה' ציווה על יהושע להקיף את חומות יריחו במשך שישה ימים, בכל יום פעם אחת, ושבע פעמים ביום השביעי. ה' ציווה שהעיר תוקף כששבעה כהנים תוקעים בשופרות, ארון הברית מאחוריהם ומאחורי ארון הברית כל העם. בששת הימים הראשונים הקיף ביחד עם כל ישראל את חומת יריחו בכל יום פעם אחת, וביום האחרון הקיפו עם ישראל שבע פעמים את העיר, ולאחר שנשמע קול השופר תוקע תקיעה גדולה עם ישראל הריע וחומות העיר נפלו תחתיהן.
כיבוש העיר והחרם על השלל
הכיבוש אירע לאחר נפילת חומות העיר. עם ישראל הרג את כל האנשים והבהמות שהיו בעיר, חוץ מאלה שהיו בבית רחב.
יהושע עשה בעיר מעין דין עיר הנידחת: העיר נשרפה עם שללה (אולם, בניגוד לעיר הנידחת, כלי הזהב, הכסף הנחושת והברזל נתרמו למשכן ולא נשרפו), ונאסר לבנות את העיר שוב. האנשים שהתחבאו בבית רחב הוצאו מהעיר לפני שנשרפה. לאחר שריפת העיר, יהושע בן נון קילל את מי שיבנה את העיר שנית ואמר שכל בניו ימותו בשעת הקמת העיר מחדש.
חמה
{{פירושונים|* חמה (עיר) – עיר בסוריה
כיבוש יריחו
תוצאות החרם
עכן בן כרמי, אדם מעם ישראל לקח משלל העיר, ובשל כך הניסיון הראשון לכיבוש העי לא צלח. לאחר שמעשה המעילה התגלה, הוצא עכן להורג.
חמה
ראו גם
}}
כיבוש יריחו
קללת יהושע
יהושע הטיל קללה על מי שיבנה את יריחו מחדש שימותו ילדיו בזה אחר זה:.
ב מסופר על חִיאֵל בֵּית הָאֱלִי, שבתקופת אחאב בנה את יריחו מחדש והתקיימה בו קללת יהושע.
בהמשך מצוין שיריחו הייתה משכנם של בני הנביאים. מכאן ניתן להסיק שמשנבנתה יריחו מחדש - לא היה איסור להתיישב בה.
בפרשנות הרבנית
על פי חז"ל, עובי החומה היה שווה לאורכה, ולכן החומה נפלה תחתיה ולא על צדה. רבי יוסי סובר שכיבוש יריחו היה בשבת, ולכן הוחרם שלל העיר. רשב"י סובר שגם המשפחות שעמן התחתנו ילדיה של רחב ניצלו בזכותה. על פי ילקוט שמעוני, הכהנים תקעו בשופרות כי חצוצרות הכסף מימי משה נגנזו.
על פי הרמב"ם מטרתה של קללת יהושע הייתה שיריחו תישאר בחורבנה, שכל העובר שם יראה כי חומותיה שקעו באופן נסי שלא כדרך הטבע. הרד"ק סובר שמכיוון שהיא העיר הראשונה שנכבשה יש להשאירה כתרומה, ואילו הרלב"ג משער שהסיבה הייתה אמונתם ומעשיהם של אנשי יריחו שהיו מגונים משל תושבי כנען, או הטלת אימה ומורך על עמי כנען האחרים. המפרשים דנו בשאלה מדוע המקרא מציין שחיאל בית האלי בנה את יריחו מחדש בתקופת אחאב מלך ישראל, אף שהעיר הייתה בתחומי ממלכת יהודה. אפשר להסביר את ההקשר, כפי המלבי"ם, בכך שבתקופת אחאב התרופפה האמונה באלוהים, ולכן חיאל החליט לבנות את יריחו, ואולי אף אפשר לומר שעשה זאת באישור אחאב, שביקש לקרוא תיגר על סמכות אלוהי ישראל.
במחקר המודרני
לפי התיארוך המדעי של הכרונולוגיה המקראית, יש להפחית מהתיארוך המסורתי של כיבוש יריחו את השנים החסרות, כך שהוא אמור היה להתרחש במחצית השנייה של המאה הכד'. מקובל לזהות את יריחו העתיקה עם תל יריחו הסמוך ליריחו המודרנית ובמאה ה-20 נערכו בתל מספר חפירות ארכאולוגיות.
(Watzinger (1926 העריך שיריחו נחרבה לכל המאוחר בשנת.
ג'ון גרסטנג שחפר בתל בשנות ה-30 של המאה ה-20 מצא שרידי חומה כפולה שנהרסה ברעידת אדמה ובשריפה, וייחס את מועד חורבה לתקופת הברונזה המאוחרת. בחפירותיו הוא מצא קברים שהכילו חפצים מתקופה הברונזה המאוחרת לצד חפצים מתקופת הברונזה התיכונה, והסיק שהיישוב בתל היה רציף. על סמך חישובים היסטוריים ומקראיים, הציע שיש קשר בין חורבן העיר ובין מלחמות יהושע בן-נון.
קתלין קניון חפרה ביריחו בין השנים 1952 ל-1958. את החומות שגרסטנג תארך לתקופת הברונזה המאוחרת, תארכה מחדש לתקופת הברונזה הקדומה, ולרוב עמדתה היא שהתקבלה במחקר הארכאולוגי. בנוסף כתבה שהידע שהצטבר על כלי החרס מהתקופות השונות, מראה שבקברים שחפר גרסטנג חסרים כלי חרס מתקופה בת למעלה ממאה שנה, והחרפושיות שכן נמצאו מתקופה זו עשויות לעבור בירושה. השימוש בקברים אלו הסתיים באמצע המאה ה-כב'. גם תיארוך פחמן-14 שהתבצע בהמשך על דגימות חומר אורגני קצר-חיים שנמצאו בחורבות העיר, העלה שבהסתברות גבוהה ההרס אירע בתקופה שבין ל-. קברים אחרים שנחשפו, יחד עם כלי חרס מועטים ובניין יחידי, מעידים על יישוב בעיר גם במאה ה-14 לפנה"ס. ממבנים אחרים שתוארכו לאותה תקופה שרדו רק הנדבכים התחתונים או היסודות. לצד הממצאים הארכאולוגיים, קניון התייחסה גם לעדות המקראית על חורבן העיר בידי בני ישראל. עליו כתבה שברור שהוא היה מאורע חשוב בהשתלטות הישראלית, ושמריבוי פרטי הסיפור ניכר שנמסר מדור לדור באופן אמין עד להעלאתו על הכתב. מאידך, קניון פקפקה באמינות התארוך המקראי של האירועים, ושאפה להכריע לגביו באמצעות ממצאים ארכאולוגיים; אך בשל השימוש המרובה בלבני בוץ לבניין, חלקים נרחבים של האתר, ובייחוד השכבות העליונות, לא עמדו בפגעי הזמן ומזג האוויר, ונסתחפו לשכבה עבה של עפר צבעוני. קניון סיכמה:
יצחק מייטליס טוען שעל פי הכרונולוגיה המעודכנת שהוא מציע, בין השאר בהסתמך על הכרונולוגיה הבבלית החדשה וההבדלים בין ההר למישור, מועד כניסת בני ישראל לארץ מתאים למועד חורבן העיר בסוף תקופת הברונזה התיכונה.
אלפדון
אלפדון (שם מדעי: Alphadon; מילולית: "שן ראשונה") הוא סוג של יונק כיס נכחד שחי בסוף הקרטיקון בעידן המזוזואיקון.
מאפיינים
יונק קדום זה התגלה ב-1929 על ידי החוקר ג'ורג' גיילורד סימפסון. מאובני האפלודון התגלו באמריקה הצפונית (בקנדה וארצות הברית) והכילו רק שיניים.
לא קיים מידע רב אודות האפלודון, אך משערים שהגיע לאורך 30 ס"מ ואורח חייו דמה לאופוסום המודרני. הוא היה שוכן עצים או חי במחילות בדומה למכרסמים, ועל פי מבנה שיניו היה אוכל-כול שניזון מפירות, בשר וחרקים. כדי לשרוד מול דינוזאורים טורפים היה כל הנראה פעיל לילה ומטפס על עצים. ייתכן שניזון מביצי דינוזאורים מסוימים.
מינים
בסוג אלפדון תשעה מינים ידועים:
אינדיגו 3000
אינדיגו 3000 (בשוודית: Indigo 3000) היא מכונית ספורט, קבריולה בתצורת רודסטר מתוצרת יצרנית הרכב השוודית Jösse Car אשר יוצרה בין השנים 1996–1998 במפעל שהוקם בארוויקה.
יוצרו 44 יחידות. בשנת 1998 החברה הודיע על פשיטת רגל.
הרדמת מקלעת הזרוע
הרדמת מקלעת הזרוע היא טכניקת הרדמה אזורית המשמשת לעיתים כחלופה או כתוספת להרדמה כללית לניתוח של הגפה העליונה. טכניקה זו כוללת הזרקת חומרי הרדמה מקומיים בסמיכות למקלעת הזרוע, החוסמת זמנית את התחושה והיכולת להזיז את הגפה העליונה. הנבדק יכול להישאר ער במהלך הניתוח, או שניתן להרדים אותו או אפילו להרדים אותו במידת הצורך.
ישנן מספר גישות לחסימת העצבים של מקלעת הזרוע. גישות אלו מסווגות לפי הרמה שבה מחדירים את המחט או הצנתר להזרקת חומר ההרדמה המקומית:
סיבוכים
הזרקה תוך-ורידי: כמות קטנה של מאלחשים מקומיים עלולה לגרום לצלצולים באוזן, כמות גדולה עלולה לגרום אך התקפים ואפילו דום לב אפשריים לעיתים רחוקות. רעילות זו יכולה להתהפך על ידי התרופה "אינטרליפיד".
אריק קרל
אריק קרל (נכתב לעיתים גם כ"קארל") (באנגלית: Eric Carle; 25 ביוני 1929 – 23 במאי 2021) היה סופר ילדים ומאייר אמריקאי. בין ספריו הידועים, "הזחל הרעב".
ביוגרפיה
לאחר שסיים אקדמיה לאומנות, חזר לארצות הברית ב-1952, שם התגורר עד פטירתו. שני ספריו הראשונים, "1, 2, 3 לגן חיות" שיצא לאור בשנת 1968 ו"הזחל הרעב" שיצא לאור בשנת 1969 זיכוהו מיד בפרסום עולמי. "הזחל הרעב" נחשב לקלאסיקה מודרנית, תורגם ל-66 שפות (כולל לעברית) ונמכרו מעל חמישים מיליון עותקים ממנו. בסך הכל אייר כשבעים ספרים, כשחלק גדול מהם הוא גם כתב, ובסך הכל נמכרו ברחבי העולם מעל 150 מיליון עותקים של ספריו.
אריק קרל נפטר בביתו בנורת'המפטון שבמסצ'וסטס ב-23 במאי 2021, מאי-ספיקת כליות.
ו.פ.ר. אאלן
'''ו.פ.ר. אאלן''' (גרמנית: Verein für Rasenspiele 1921 Aalen e.V.) הוא מועדון כדורגל מהעיר אאלן בגרמניה. המועדון משחק נכון לעונת 2016/2017 בליגה הגרמנית השלישית.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1921 ושיחק לאורך השנים בליגות אזוריות בגרמניה. עד שנת 2008 הליגה הגרמנית השלישית הייתה ליגה אזורית ובשנה זו נוסדה ליגה ארצית והמועדון הצטרף לליגה זו בשנתה הראשונה. בסוף העונה 2008/2009 סיים במקום הלפני אחרון בליגה וירד לליגה הרביעית שהיא ליגה אזורית. לאחר עונה אחת בליגה הרביעית חזר המועדון לליגה השלישית.
בסוף העונה השנייה 2011/2012 בליגה השלישית סיים במקום השני והעפיל בפעם הראשונה לליגה הגרמנית השנייה בכדורגל. המועדון סיים את העונה הראשונה בליגה השנייה במקום 9 מתוך 18 קבוצות. בעונה זו הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע הגרמני והפסיד לקבוצת בורוסיה דורטמונד. בעונת 2013/2014 הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע הגרמני והפסיד לקבוצת וולפסבורג. בעונת 2014/2015 הגיע בפעם הראשונה לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת הופנהיים. בסיום העונה ירד לליגה השלישית.
XNOR לוגי
באלגברה בוליאנית, XNOR (לעיתים exnor או Nxor) הוא שילוב של הפעולות הבוליאניות XOR ו-NOT, כלומר הוא מחזיר את ההפך ממה ש-XOR מחזיר.
פעולה זו היא למעשה פעולת השוואה בין שני אופרנדים, אשר במקרה של שוויון תוצאתה "אמת".
XNOR הוא קומוטטיבי ("חילופי") ואסוציאטיבי ("קיבוצי").
טבלת אמת
להלן טבלת אמת המראה את ההבדלים שבין XOR ל-XNOR:
בפעולת XNOR על יותר משני אופרנדים, התוצאה תהיה זהה לזו של XOR כאשר מספר האופרנדים אי זוגי, ותהיה הפוכה ממנו (0 הופך ל-1, ו-1 הופך ל-0) אם מספר האופרנדים זוגי.
קישורים חיצוניים
Algebra di Boole
גביע האתגר של ה-AFC
גביע האתגר של ה-AFC  היה טורניר כדורגל שנערך על ידי קונפדרציית הכדורגל של אסיה.
החל משנת 2005, מתפרסם דירוג נבחרות הכדורגל האסיאתיות לפי חלוקה לשלוש קטגוריה: "נבחרות מפותחות (Developed)", "נבחרות מתפתחות (Developing)" ו"נבחרות בצמיחה (Emerging)". הטורניר בעצם מפגיש את כל הקבוצות הנמצאות בקטגוריית "נבחרות בצמיחה" לטורניר שיקבע מי מהן היא הקבוצה הטובה ביותר.
הנבחרות באסיה, נכון לדירוג של שנת 2010 עומד על:
החלוקה לא כללה את נבחרת אוסטרליה מכיוון שזו עוד לא הספיקה להצטרף לארגון עד החלוקה.
בשנת 2014 הטורניר התקיים בפעם האחרונה בגלל הגדלת מספר הנבחרות מ 16 ל 24 בטורניר גביע אסיה בכדורגל 2019.
יחסי ישראל–סוריה
יחסי ישראל–סוריה מתאפיינים מראשיתם בעוינות שאף הביאה לשלוש מלחמות בין המדינות. העמדה הסורית הבסיסית שוללת את הרעיון הציוני ורואה במדינת ישראל נטע זר במזרח התיכון שיש לעוקרו מן השורש. מאז הקמתה הייתה סוריה חלוצת ומובילת המאבק המדיני והצבאי ביישוב היהודי ומדינת ישראל. למרות ניסיונות חוזרים ונשנים מאז ראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 להגיע להסכם שלום, מתקיים עד היום מצב לוחמה רשמי בין המדינות. יחסים אלו הושפעו ממעורבות של גורמים זרים (ברית המועצות, איראן ועוד) וכן מיחסיה של סוריה עם מדינות ערביות אחרות (מצרים, ירדן, לבנון והפלסטינים).
לפני הקמת מדינת ישראל
עד לימי המנדט הבריטי היו ארץ ישראל, סוריה ולבנון חלק מן האימפריה העות'מאנית. עוד במהלך מלחמת העולם הראשונה פעלו המעצמות לחלוקת השטח ביניהן. על פי הסכם סייקס–פיקו בין הבריטים לצרפתים משנת 1916, נועדה ארץ ישראל להתחלק בין אזורים שבשליטה בריטית ישירה - עבר הירדן המזרחי, הנגב ומובלעת באזור בין מפרץ עכו למפרץ חיפה, הגליל העליון וחלקו הגדול של הגליל התחתון, לבין ליבת הארץ שתהיה תחת חסות משותפת של מעצמות ההסכמה. גבולו הצפוני של השטח בארץ ישראל המערבית, שנועד להיות תחת חסות משותפת - השטח שלימים נודע כליבתה של פלשתינה-א"י, נקבע מעט צפונית לעכו באזור אכזיב וירד דרומה עד לכנרת, באזור טבחה ואילו גבולו הדרומי נמתח בין עזה לחברון.
המאבק על אצבע הגליל
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה לא ראתה עצמה בריטניה מחויבת לאמור בהסכמי סייקס-פיקו ככתבם וכלשונם. מדיניותה הרשמית, על פי הצהרת בלפור, צידדה בהקמת בית לאומי לעם היהודי בשטחי ארץ ישראל ולא עוד חסות משותפת. התנועה הציונית הפקידה את דרישותיו הטריטוריאליות של העם היהודי בידי ועידת השלום בפריז (1919) דרישות אלו כללו בצפון את השטח עד הנהר ליטני וכן את מקורות נהר הירדן ובמזרח השיקו למסילת הברזל החיג'אזית בעבר הירדן המזרחי עד מפרץ עקבה. בדרום נמתח קו הגבול הציוני באלכסון מאל עריש שלחופו הצפוני של חצי האי סיני ועד לטאבה לחופו המערבי של ים סוף.
לפי הסכם חדש מספטמבר 1919, הסכם דוביל, שערכו ביניהם ראש ממשלת בריטניה לויד ג'ורג' וראש ממשלת צרפת ז'ורז' קלמנסו, פינו הבריטים את האזורים שכבשו מצפון לקו שנמתח בין ראש הנקרה לבין בואזיה בעמק החולה (מעט צפונה מאיילת השחר). אולם השטח מקו זה וצפונה עד צור, הפך הלכה למעשה לשטח הפקר, שכן הצרפתים לא ביססו את ריבונותם בו עד הקביעה הסופית של קו הגבול.
אל שטח ההפקר התנקזו שלל אינטרסים מנוגדים שהתסיסו את האזור: האינטרס היהודי - ההתיישבות היהודית המתחדשת בצפון הגליל העליון שראשיתה בסוף המאה ה-19, התעבתה בזמן מלחמת העולם הראשונה ונודעה בשם אצבע הגליל; האינטרס הבריטי לקבלת המנדט על ארץ ישראל; האינטרס של הלאומנים הסוריים אליהם חברו ערביי ארץ ישראל למימוש האוטופיה של סוריה הגדולה שארץ ישראל היא מחוזה הדרומי, אינטרס שהבשיל במרץ 1920 להכרזה של הקונגרס הלאומי הסורי על המלכתו של פייסל הראשון למלך הממלכה הערבית של סוריה ששרדה ארבעה חודשים עד כניעתה לצבא הצרפתי וכינון המנדט הצרפתי בשטחי סוריה ולבנון; והאינטרס של שבטים בדואים מקומיים בעידוד חלקי של הבריטים לשמר את כוחם האזורי, תוך התנכלות לכפרי הנוצרים באזור להם נתנה צרפת את חסותה. שיאו של הקונפליטק מנקודת המבט היהודית היה ההתקפה במרץ 1920 על תל חי.
במקביל, התנהלו דיונים בין בריטניה לצרפת על קביעת קו הגבול.
סימון הגבול המנדטורי והבינלאומי
ב-23 בדצמבר 1920 חתמו בריטניה וצרפת על "האמנה הפרנקו-בריטית בעניין מספר עניינים הקשורים למנדטים על סוריה ולבנון, ארץ ישראל ומסופוטמיה". לפי הסכם זה, ויתרה צרפת על מקצת משטחי הגליל, והותירה בידיה את נהר הליטני, את מקורות הירדן, את מרבית רמת הגולן וכן את החרמון. קו הגבול ששורטט בהסכם זה יצא מתחנת הרכבת בצמח לכיוון צפון וחצה את הכנרת. הוא המשיך לאורך נחל משושים עד נאפח, והגיע עד סמוך לבניאס. משם פנה הגבול מערבה עד מטולה, וירד דרומה עד סמוך לסעסע (סאסא). משם המשיך מערבה לאורך קו פרשת המים שבין הליטני ונחלי הגליל העליון, עד ראש הנקרה. אחת התוצאות של הסכם זה הייתה יצירתו של קו גבול דמוי אצבע שהכליל את ההתיישבות היהודית בגליל העליון בתחום המנדט הבריטי והגדיר את האזור שנודע בשם אצבע הגליל.
וועדת ניוקומב-פולה פעלה בין מרץ 1921 לפברואר 1922 לפי שני עקרונות עיקריים: אין לפנות כפריים מאדמתם, ואין לנתק כפר ממקורות המים שלו, מדרך ראשית העוברת סמוך לו או מעיירת המחוז שלו. ניוקומב ערך סיור הכנה עוד לפני הקמת הוועדה, והציע לשנות את תוואי הגבול ברמת הגולן, שכן זה חצה את אדמות האמיר מחמוד פעור, ולמסרן למנדט הצרפתי בסוריה. בתמורה הציע שתוואי נהר הירדן והכנרת כולה ימסרו למנדט הבריטי על ארץ ישראל.
ב-21 ביוני 1921 סימנה המשלחת הבריטית-צרפתית בראשות ניוקומב ופולה את קו הגבול ב-71 גלי אבנים בהתאם להצעותיו של ניוקומב, וב-3 בפברואר 1922 חתמו ניוקומב ופולה על המפות שבהן שורטט קו הגבול עליו הסכימו. השינויים העיקריים עליהם המליצה הוועדה היו הכללת כל הכנרת וימת החולה וכן נהר הירדן לכל אורכו, אך ללא יובליו הצפוניים, בתחום המנדט הבריטי, וכך גם באשר לחמת גדר והשטח שבין דרום חופה המזרחי של הכנרת ומורדות רמת הגולן. מאידך, שטחי רמת הגולן שממזרח לירדן ואזור בניאס נמסרו למנדט הצרפתי על סוריה. עוד נערכו מספר שינויים לאורך הגבול שבין ארץ ישראל ולבנון, ואשר הבטיחו את קיום העקרונות לפיהם פעלה הוועדה.
כל עוד נמשכו המדידות היה קו הגבול המדויק בלתי ברור. כך, למשל, נערך בלבנון מפקד אוכלוסין על ידי השלטונות הצרפתיים, ונכללו בו (וכתוצאה מכך גם קיבלו אזרחות צרפתית) גם תושבי הכפרים המתואלים בגליל, שנותרו לאחר מכן בשטח ארץ ישראל, כמו גם תושבי מטולה וכפר גלעדי.
רק בשנת 1924 קיבל הגבול את צורתו הסופית. צרפת ויתרה על שטח מחצית הכנרת, ושטח באזור קיבוץ ברעם (אז הכפר בירעם), והשיבה לעצמה את השטחים ברמת הגולן ממזרח לירדן ושמרה בידיה את כביש ביירות-בניאס-דמשק (דבר שגרם להותרת מעיינות הבניאס והחצבאני בשטח הצרפתי). לעומתם שמרו הבריטים על מערכת הכנרת כולל מעין הדן בשטחם (כנראה מתוך רעיון לנצל אותה למפעל הידרו אלקטרי). גבול זה, שנקבע במשא ומתן בין המעצמות, הוא כיום הגבול הבינלאומי המוכר בין המדינות הריבוניות ישראל ולבנון.
מלחמת העצמאות והסכמי שביתת הנשק
במלחמת העצמאות פלש צבא סוריה לשטחה של מדינת ישראל. ב-15 במאי 1948 נכנסו כוחות סורים לארץ ישראל מדרום לכנרת. הכוחות הסורים התקדמו, ואף החזיקו בצמח, מסדה ושער הגולן. אולם עד 21 במאי הם נהדפו חזרה אל מעבר לצמח והתרכזו בתל-אל קאסר. לחימה מוגבלת התקיימה באזור הבניאס. במרכז הגזרה, הצליחו הכוחות הסורים להבקיע לתוך ישראל ולכבוש את משמר הירדן. בקרבות עשרת הימים לא השתנו משמעותית העמדות בחזית הסורית. ב-18 ביולי 1948 נכנסה ההפוגה הראשונה במלחמת העצמאות לתוקף, ולאחריה לא חל שינוי במצב הכוחות בין ישראל לסוריה, ועם תום המלחמה עמדו הכוחות הסוריים על גבולה המזרחי של הכנרת, וממערב לנהר הירדן, והחזיקו בשטח בן 66 קמ"ר ממערב לגבול הבינלאומי, שנועד להיות בתחומה של המדינה היהודית על פי החלטה 181. במהלך הסכמי רודוס שקבעו את גבולותיה של מדינת ישראל, נפתחו שיחות עם סוריה ליד משמר הירדן. השיחות נמשכו כשלושה חודשים, במהלכם שקלה ישראל לפעול בכח צבאי, אם סוריה לא תסכים להסיג את כוחותיה מארץ ישראל המנדטורית. לבסוף הסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה נחתם ב־20 ביולי 1949.
על פי ההסכם, נקבע קו שביתת הנשק במקום בו שהו הכוחות עם סיום הלחימה, כאשר האזורים בהם שהה הצבא הסורי בתוך גבולות המנדט הוכרזו כאזורים מפורזים, ונאסרה כניסת כוחות צבא אליהם, אולם הם היו בשליטה אזרחית של מדינת ישראל, שירשה את הגבול המנדטורי. על פי ההסכם נקבע שהחיים האזרחיים יוחזרו למסלולם. ישראל פירשה זאת כהיתר שלה לפעול באופן חופשי בכל פעילות אזרחית באזור המפורז, בעוד סוריה פירשה את ההסכם כקובע שרק פעילות אזרחית מלפני המלחמה יכולה להמשיך באזור. חילוקי דעות אלו הביאו לעימותים חוזרים ונשנים.
מהסכמי שביתת הנשק עד מלחמת ששת הימים
בין מלחמת תש"ח למלחמת ששת הימים העמיקה המחויבות הלאומית המסורתית של סוריה, הישירה ועל ידי שליח, למאבק הערבי נגד ישראל. תקריות רבות בין ישראל לסוריה התלקחו כתוצאה מהמחלוקות הבאות:
בתחילת שנות ה-50 השתלטו הסורים על שטח ישראלי ממערב לקו הגבול הבינלאומי באזור המפורז הדרומי מעל החוף המזרחי של הכנרת - תקרית אל-חמה ובמפורז הצפוני על רכס הבניאס מול הקיבוצים דן, דפנה ושאר ישוב. השתלטות זו יצרה קו חדש בשטח, אשר לימים נודע בשם קווי 4 ביוני, להבדיל מקו שביתת הנשק (1949) ומקו הגבול הבינלאומי (1924). ניסיון השתלטות נוסף על שטח ריבוני ישראלי בשפך הירדן לכנרת - קרב תל מוטילה, נהדף בתום ארבעה ימי קרב תוך שנגרמו אבדות כבידות לצה"ל.
הסורים גיבו את מתקפות הפידאיון בשנות ה-50 ומאוחר יותר בשנות ה-60 פרסו חסותם על והפעילו מתחומם את "המלחמה העממית" - פעולות הטרור של הפת"ח שתכפו והתעצמו בחודשים שלפני פרוץ מלחמת ששת הימים.
בין עימותים אלו ובמהלכם, הפגיזה סוריה שוב ושוב את היישובים הישראליים למרגלות רמת הגולן. פעילויות אלו הביאו לביצוע פעולות תגמול של ישראל בשטח סוריה שהרעו את המצב הביטחוני.
ביולי 1963 לקחה סוריה בשבי שישה אזרחים ישראלים שהפליגו בכנרת ונסחפו לחוף המזרחי. האזרחים הישראלים הוחזקו שלושה חודשים בשבי, ולאחר מכן שוחררו במסגרת חילופי שבויים.
תקריות ירי
ערב מלחמת ששת הימים, אירעו שתי תקריות חמורות בין ישראל לסוריה:
מודיעין
בין מלחמת השחרור למלחמת ששת הימים שתי המדינות השקיעו משאבים רבים בפיתוח מודיעין אחת על השנייה. חלק מהפעילות הישראלית התפרסמה אחרי שהסורים חשפו אותה. בין המקרים הידועים ביותר היו:
מלחמת ששת הימים
בצהרי 5 ביוני, היום הראשון למלחמה, הפציצו מטוסים סוריים מטרות צבאיות ואזרחיות בצפון ישראל. בתגובה הפציצו מטוסי חיל האוויר הישראלי שדות תעופה בסוריה. בבוקר 6 ביוני החלה הפגזה סורית כבדה על אצבע הגליל בה נהרגו שמונה חיילים בראש פינה. בהמשך להרעשה הארטילרית פתחו הסורים בשתי התקפות קרקעיות. הראשונה הייתה התקפה על מוצב אשמורה (ממזרח לחולתה) והשנייה כוונה לקיבוץ דן ותל דן. שתי ההתקפות נהדפו. בארבעת ימי הלחימה הראשונים המשיכו שני הצדדים בהרעשות ארטילריות וחיל האוויר הישראלי הפציץ מטרות ברמת הגולן. רק עם סיום הקרבות בחזית הירדנית ובסיני יכול היה צה"ל להפנות כוחות מספיקים לחזית הצפונית למלחמה נגד סוריה. בבוקר ה-9 ביוני החלה מתקפה משולבת של צה"ל על המוצבים הסורים בצפון הרמה ובסיום אותו יום ביסס צה"ל את אחיזתו במוצבי הקו הראשון של הסורים. ביום למחרת, 10 ביוני, המשיכו הכוחות הישראליים להתקדם מזרחה אל מול הכוחות הסורים הנסוגים, וכבשו כמעט ללא קרבות שטחים נרחבים. עד שעות הערב באותו היום החזיקו כוחות צה"ל במסעדה אשר במורדות החרמון, בקוניטרה ובאזור בוטמיה. ב-12 ביוני הונחת כוח מחטיבת גולני על החרמון, וכבש אותו ללא קרב.
קו הפסקת האש שנקבע לאחר המלחמה כונה "הקו הסגול", והוא כלל כ-1,260 קמ"ר של שטח שכבשה ישראל בגולן, עד ממזרח לקוניטרה. מלחמת ששת הימים הגבירה את תלותה של סוריה בברית המועצות ומצבה את מערך היחסים בינה לבין ישראל כחלק ממערך היחסים הבינלאומי במסגרת המלחמה הקרה כאשר ישראל התייצבה לצד ארצות הברית.
מלחמת ההתשה
בפברואר 1969 חדר מיג 21 סורי לרמת הגולן, והופל בידי צה"ל. מיג נוסף הופל בסוף מאי וביולי אותה שנה חדרו מספר מטוסים סורים לרמת הגולן, ובקרבות האוויר של 8 ביולי 1969 הפילו מטוסי צה"ל שבעה מיגים. קרב אווירי נוסף, בו הופלו 3 מיגים סוריים התרחש בדצמבר 1969 בשמי דמשק. מתחילת 1970 התחמם הגבול בין ישראל לסוריה ברמת הגולן וישראל מנתה עד אמצע מרץ 1970 כ-150 תקיפות על מוצביה מצד צבא סוריה וארגוני מחבלים. בלילה שבין 15–16 במרץ 1970 פשטו כוחות צה"ל מוסקים בעומק סוריה וחבלו ברשת החשמל ובתשתיות אחרות. ב-23 במרץ 1970 הרגו כוחות צה"ל 8 חמושים שחדרו לצפון רמת הגולן. בסוף מרץ 1970 תקף כוח צבאי סורי מוצב ישראלי ברמת הגולן ואחד מאנשיו נהרג. ב-2 באפריל 1970 התקיים יום הקרב החמור ביותר בחזית הסורית מאז מלחמת ששת הימים. בלילה שבין ה-16–17 ביוני 1970 בצעה ישראל את מבצעי שפט. 24-26 ביוני 1970 נודעו כמלחמת שלושת הימים, שביומם האחרון ביצע צה"ל תקיפה רחבת היקף בחזית הסורית, שנקראה מבצע קיתון 10.
במהלך ספטמבר השחור (1970) הגיעו המדינות אל סף מלחמה ביניהן לאחר שסוריה פלשה לצפון ירדן וישראל תגברה את כוחותיה ברמת הגולן (בעידוד אמריקאי) על מנת לאיים על סוריה ולמנוע את נפילת המשטר ההאשמי.
בנובמבר 1972 שוב התלקחו קרבות בין ישראל וסוריה ברמת הגולן.
מלחמת יום הכיפורים
במלחמת יום הכיפורים פלש צבא סוריה אל הגולן, והצליח להשתלט על חלקים ממנו למשך מספר ימים. כוחות צה"ל כבשו שטחים אלה בחזרה לפני תום המלחמה ואף התקדמו והשתלטו על שטחים בעומק סוריה. לאחר המלחמה פרצה מלחמת התשה בין ישראל לסוריה שהתמקדה בשטח שנכבש מעבר לקו הסגול. ב-31 במאי 1974 נחתם הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה. על-פי ההסכם חזרה ישראל ל"קו הסגול" למעט שטח של כ-60 קמ"ר שכולל את העיר קוניטרה, אשר חזר לשליטה אזרחית סורית. הסורים מסרו את מוצבי החרמון הסורי לאו"ם. רצועה משטח סוריה הצמודה לקו הפסקת האש נקבעה כאזור חיץ בין הכוחות הישראלים לסוריים, והיא נמצאת בשליטה צבאית של כוח בינלאומי בחסות האו"ם המכונה אונדו"פ. מאז חתימת ההסכם גבול ישראל-סוריה שקט יחסית ואין בו עימותים צבאיים.
לאחר הסכמי שביתת הנשק בשנת 1974
עם תחילת מלחמת האזרחים בלבנון בשנת 1976 נכנס צבא סוריה ללבנון, דבר שהגביר את המתיחות עם ישראל. ראש הממשלה יצחק רבין, הצהיר על סדרת קווים אדומים לגבי פעילות צבא סוריה בלבנון (בין השאר אי הכנסת טילים המאיימים על ישראל ללבנון ואי פעילות של הצבא הסורי מדרום לכביש ביירות-דמשק). קווים אלו החזיקו מעמד עד לשנת 1980 בה פרץ עימות צבאי בין ישראל לסוריה סביב העיר הנוצרית זחלה בבקעת הלבנון. למרות הפסקת האש שהושגה באמצע 1981 האשימה ישראל את סוריה בסיוע לארגוני הטרור הפלסטינים בלבנון (בעיקר על ידי מתן מחסה בשטח הנתון לשליטתה).
ב-14 בדצמבר 1981 קיבלה הכנסת את חוק רמת הגולן הקובע כי "המשפט, השיפוט והמינהל של המדינה יחולו בשטח רמת הגולן". החוק מתייחס לשטח של כ-1,200 קמ"ר ברמת הגולן, שהוא כל השטח הנמצא בין הגבול הבינלאומי מ-1923 וגבול השליטה הישראלית שנקבע בהסכמי הפרדת הכוחות מ-1974. בעקבות זאת קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 425 השוללת את תוקפו של החוק מבחינה בינלאומית, וקובעת כי אמנת ז'נבה הרביעית עדיין חלה על שטח הגולן. מבחינת המשפט הפנימי של מדינת ישראל, רמת הגולן סופחה למעשה אל מדינת ישראל, והיא נחשבת נפה במחוז הצפון. זאת, אף על-פי שהחוק נמנע במכוון משימוש במילה "סיפוח" (כך על-פי נאומו של יוזם החוק, מנחם בגין, ביום קבלתו בכנסת).
עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה החל חיכוך בין צה"ל לצבא סוריה שהתדרדר למלחמה של ממש בתוך שטחה של לבנון. כוחות סוריים פעלו בעיקר בגזרה המזרחית, בה נתנו מחסה לכוחות המחבלים אך גם במקומות אחרים בלבנון (ובמיוחד בביירות). לאחר המלחמה נרגעה המתיחות בין ישראל לסוריה בהדרגה (בין השאר בשל הסכסוך בין סוריה לבין הפתח שפרץ בשנת 1983) וישראל השלימה עם השתלטות סוריה על מרבית לבנון.
משא ומתן בין המדינות
ועידת מדריד שנערכה בסוף 1991 סימנה את תחילת המגעים הרשמיים בין שתי המדינות. לאחר הוועידה החלו שיחות דו-צדדיות בין המדינות בוושינגטון. בראש צוות המשא ומתן לשיחות עמד יוסי בן אהרון. עם זאת עד לתום תקופת כהונתו של יצחק שמיר באמצע 1992 הושגה התקדמות מעטה, אם בכלל. חוסר ההתקדמות בשיחות בין המדינות הביאה גם לקשיים בשיחות בין ישראל ללבנון שהייתה בתקופה זו תחת שליטה מעשית סורית.
לאחר כינון ממשלת רבין השנייה, מונה בקיץ 1992 איתמר רבינוביץ לעמוד בראש צוות המשא ומתן של ישראל. עם תחילת השיחות הגיש רבינוביץ׳ מסמך רשמי ממנו עלה כי מבחינת ישראל החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם נוגעת גם למשא ומתן עם סוריה, כלומר יש נכונות מצד ישראל לנסיגה מהגולן תמורת שלום. בסבב השיחות הראשון שניהל רבינוביץ, באוגוסט 1992, ניכר שהייתה התקדמות, אך סבב השיחות שנערך בדצמבר 1992 נקלע למבוי סתום בנושאי הליבה של השיחות: נסיגה, פרטי הסכם השלום והסדרי ביטחון ואחר כך השיחות הופסקו. ביוני 1993 נפתח סבב שיחות נוסף, ולמרות מעורבות אישית של הנשיא ביל קלינטון במשא ומתן לא הושגה התקדמות. באוקטובר 1993 הודיע שר החוץ שמעון פרס שהקיפאון בשיחות נמשך, לאחר ביקור של השליח האמריקאי דניס רוס בדמשק לא הביא להתקדמות.
במסגרת המגעים באותה עת מסר רבין למזכיר המדינה וורן כריסטופר, הצעה שכונתה "פיקדון" של נסיגה ישראלית מלאה לקווי 67' תוך חמש שנים בתמורה לנורמליזציה מלאה וליחסי ביטחון. בתקופה זו התקיים משא ומתן עם סוריה על הסדר שלום לפי העיקרון הזה, אולם הוא נקלע למבוי סתום עקב הפער בין הצדדים בנוגע לסידורי הביטחון שיתקיימו לאחר נסיגת ישראל, ומיקומו המדויק של הגבול הבינלאומי.
במגעים גלויים וחשאיים עם סוריה בשאלת הגבול בתקופת בנימין נתניהו ואהוד ברק אבן הנגף העיקרית הייתה העדר החפיפה בין הגבול המנדטורי הבינלאומי 1923, קווי שביתת הנשק 1949 ו"גבולות הארבעה ביוני" - מונח סורי. בתום מלחמת העצמאות נחתם הסכם שביתת נשק עם סוריה ושלושת האזורים בהם נותרו כוחות פולשים סורים בשטח שנועד להיות בריבונות ישראל על פי החלטת החלוקה, נקבע מעמדם כאזורים מפורזים והצבא הסורי נסוג מהם. במהלך שנות ה-50 שבו הסורים והשתלטו בכוח צבאי על השטח המפורז הצפוני, רמת הבניאס, ועל מובלעת אל-חמה - תקרית אל-חמה 1951, שטח המפורז הדרומי. מרמת הבניאס הפגיזו וצלפו הסורים חדשות לבקרים לתוך היישובים הישראלים עד מלחמת ששת הימים. משהשיבה ישראל את ריבונותה בשטחים הללו ב-1967 נולדה תביעה הסורית חדשה: כל הסדר עתידי מחייב את נסיגת ישראל לקווי ה-4 ביוני 1967 כלומר, השטחים המפורזים שבריבונות ישראל עליהם שבה סוריה והשתלטה בכוח במהלך שנות ה-50 יהיו לשטח בריבונותה. ריבונות סורית ברמת הבניאס בה נובעים רוב מקורות הירדן משמעה "שליטתה של סוריה בכל המקורות הראשיים של הירדן העליון עובדה המהווה איום חמור על ישראל" והפיכת מעיינות הדן שהם 50% מהמים השופעים לירדן ולכנרת למים בינלאומיים וחלוקה שונה של זכויות ניצול המים מהמקורות הללו בין שתי המדינות. ועידת שפרדסטאון בשנת 2000 בין ראש ממשלת ישראל אהוד ברק לבין שר החוץ הסורי פארוק א-שרע - הגיעה למבוי סתום, ובהמשך נכשלו ניסיונות שונים לחדש את המשא ומתן.
ב-21 במאי 2008 הודיעו ממשלות ישראל, סוריה וטורקיה על תחילתו של משא ומתן בלתי ישיר בין ישראל וסוריה בתיווכה של טורקיה, המתבסס על המסגרת שנקבעה בוועידת מדריד. אסד העדיף כנראה לדחות את השיחות הישירות לשנת 2009 - רק לאחר סיום כהונתו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש, ובכל זאת - סבב רביעי של שיחות בלתי-ישירות התקיים בסוף יולי, ושני סבבים נוספים כבר תוכננו לאחר מכן. למרות כוונתו של אסד להמשיך בשיחות בשנת 2009, לא היה עוד סבב שיחות בשנה זו, בין השאר בגלל הסכסוך שפרץ בין ישראל לטורקיה. למרות קיום השיחות, נשיא סוריה סירב להיפגש עם ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט בעת ששניהם השתתפו בוועידת ההשקה של איחוד מדינות הים התיכון בפריז ב-13 ביולי 2008, ובמצעד יום הבסטיליה למחרת.
בספטמבר 2010 בתקופת ממשלת נתניהו השנייה התקיימו שוב מגעים בין ישראל לסוריה, בסיוע פרד הוף ודניס רוס כמתווכים מצד האמריקאים, כשנציגי ישראל במשא ומתן היו עוזי ארד, רון דרמר, יוחנן לוקר, יצחק מולכו ומייק הרצוג. במגעים אלו הסכימה ישראל לדון בדרישה הסורית לנסיגה ישראלית מהגולן, אך הסורים נדרשו לנתק את יחסיהם עם חזבאללה ואיראן. המגעים נעצרו לאחר תחילת מלחמת האזרחים הסורית ב-2011.
בדצמבר 2016 ראש האופוזציה הסורי, פהד אל-מסרי, יצא בפניה לישראל, בסרטון וידאו באורך 20 דקות, בו הציע דרכים לשיתוף פעולה, קורא לישראל לסייע בסילוקו של אסד והבטיח שסוריה לא תתמוך בעתיד במאבק בישראל. במרץ 2017 התקשר אל-מסרי לשר איוב קרא והציע לו להתניע מהלך שיכלול רכבת מהירה מחיפה לדמשק.
ב-25 במרץ 2019 חתם דונלד טראמפ, נשיא ארצות הברית, על צו נשיאותי המכיר בריבונות ישראל על רמת הגולן. לאחר ההכרה הצהירו מדינות האיחוד האירופי פה אחד כי הן לא מכירות בריבונות ישראל ברמת גולן הכבושה.
בפברואר 2021, ולאחר קרוב ליום של צו איסור פרסום, פורסם בתקשורת כי ישראל נמצאת במשא ומתן בתיווך רוסי שדן באפשרות לשחרר אסיר ואסירה סורים מהכלא הישראלי תמורת צעירה ישראלית שעברה בטעות את הגבול בין המדינות.
גורמי מתיחות
באוגוסט 1996, לאחר שדיוויזיה סורית הועברה מביירות אל גבול ישראל כחלק מתרגיל, ישראל הזיזה כוחות בעקבות דיווח כוזב של סוכן המוסד יהודה גיל, כאילו סוריה נערכת למלחמה, צעד שהוביל למשבר שהלך והחריף.
סיוע סורי לארגונים הפועלים נגד ישראל
עוד לפני ועידת מדריד סייעה סוריה לארגוני טרור פלסטינים, בעיקר לחמאס ולג'יהאד האיסלאמי, שמפקדותיהם נמצאות בדמשק. סיוע זה מתבטא בתעמולה, במתן אתרי אימונים (שאחד מהם הופצץ על ידי ישראל בשנת 2003) ובתחמושת. סיוע זה מהווה את אחת מנקודות המחלוקת העיקריות בין המדינות. כמו כן הפכה סוריה לאחד משני פטרוניו של ארגון החזבאללה השיעי והיא מסייעת לו בתחמושת (בעיקר בהעברתה מאיראן), בסיוע כספי (כנ"ל) וכן בתמיכה תעמולתית.
במלחמת לבנון השנייה סייעה סוריה בתחמושת לחזבאללה באמצעות שיירות אספקה שהותקפו על גבול סוריה-לבנון - תקיפות שהביאו למותם של אזרחים וחיילים סורים, ולהבעת חשש מפני התלקחות מלחמה בין שתי המדינות. במהלך המלחמה ירה חזבאללה רקטות סוריות, חלקן חמושות במטען רסס. לאחר המלחמה הכריזה סוריה על כוונתה לשחרר את רמת הגולן גם בדרכים צבאיות ועל תמיכתה בתושבי הגולן הנמצאים בשטח הישראלי.
פעילות ישראלית בסוריה
מספר תקיפות בסוריה, יוחסו לישראל, על פי פרסומים בתקשורת, הגם שישראל לא אישרה אותם. אלו כללו את תקיפת הכור הגרעיני בסוריה בספטמבר 2007, (ישראל לקחה עליה אחריות רק במרץ 2018), חיסול בכיר חזבאללה עימאד מורנייה בדמשק ב-12 בפברואר 2008, תקיפת שיירת הנשק הסורית במחוז ריף דמשק שבסוריה בינואר 2013 ומספר תקיפות של מחסני נשק ומתקנים צבאיים במאי 2013, בדצמבר 2021 פורסם שחיל האוויר תקף בעומק סוריה כמה יעדים שבהם הסתיר משטר אסד נשק כימי, מתחת לפני האדמה. התקיפה הזו הייתה לא שגרתית ולא דומה לתקיפות האחרונות שישראל מבצעת במסגרת המב"מ. היא הייתה רחוקה ועמוקה. לפי ה"וושינגטון פוסט" התקיפות הללו היו חלק ממהלך לעצירה של מה שגורמים רשמיים בישראל הגדירו כ"ניסיון החייאה" של ייצור גז עצבים קטלני בסוריה. תקיפה דומה כבר בוצעה על ידי ישראל שנה קודם לכן.
מלחמת האזרחים בסוריה
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה נורו פעמים רבות יריות ואף פצמ"רים לרמת הגולן, בחלק מהמקרים ישראל השיבה אש לעבר מקורות הירי (ראו גם מלחמת האזרחים בסוריה). ב-5 במרץ 2014 ניסתה חוליית חזבאללה להניח מטען חבלה בסמוך לגבול הישראלי. החוליה שזוהתה נפגעה מאש צה"ל. שבועיים לאחר מכן, ב-18 במרץ, התפוצץ מטען חבלה לצד ג'יפ סיור צה"לי לאורך הגבול הסורי, ארבעה חיילי צה"ל נפצעו בפיצוץ. בתגובה תקף חיל האוויר בסיסים של צבא סוריה. בספטמבר 2014 הפילה ישראל מטוס קרב סורי שחדר לשטח ישראל.
ביוני 2016 הוקמה מנהלת שכנות טובה, האמונה על הסיוע האזרחי וההומניטרי לתושבים סורים שנפגעו ממלחמת האזרחים.
ב-17 במרץ 2017, תקף חיל האוויר שיירת נשק שהובילה אמצעי לחימה לארגון הטרור חזבאללה, מטוסי חיל האוויר חיסלו את השיירה אך בדרך חזרה לישראל שוגרו אל עבר מטוסי חיל האוויר טילי קרקע-אוויר נגד מטוסים מדגם S-200, אחד מהטילים יורט על ידי מערך ההגנה האווירית של צה"ל מעל בקעת הירדן. יירוט הטיל הפעיל אזעקה בבקעת הירדן וכתוצאה מכך, ישראל הודתה באופן רשמי בפעם הראשונה שתקפה בסוריה.
חידוש התביעה להכרה בינלאומית בריבונות ישראלית על רמת הגולן
בפגישת העבודה הראשונה של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, שנערכה בבית הלבן בפברואר 2017, ביקש נתניהו מטראמפ כי ארצות-הברית תכיר בסיפוח רמת הגולן למדינת ישראל.
ב-16 בנובמבר 2018 נרשם שינוי בעמדתה המסורתית של ארצות הברית. לראשונה הצביעה שגרירת ארצות הברית באו"ם ניקי היילי נגד גינוי נוכחות ישראל ברמת הגולן. בעבר נהגה ארצות הברית להימנע כשעלתה הסוגיה באו"ם. ארצות הברית הכירה בגולן כחלק ממדינת ישראל במרץ 2019.
מעבר גבול
בגבול ישראל-סוריה הנוכחי יש מעבר גבול אחד סמוך לעיר קוניטרה, המכונה לפיכך "מעבר קוניטרה". במעבר זה אין מגע ישיר בין ישראלים לסורים, והוא מתנהל בתיווך אנשי האו"ם מכוח אונדו"פ. המעבר סגור בדרך כלל למעבר אנשים וסחורות, והוא משמש בעיקר את אנשי האו"ם. המעבר משמש גם את תושבי הגולן הדרוזים, אולם הדבר מחייב סידורים מיוחדים בתיווך האו"ם.
קונסטריקטור
קונסטריקטור הוא האלטר אגו של פרנק פיין, סוכן סוכנות הביון S.H.I.E.L.D שנשלח להסתנן כסוכן סמוי בארגון פשע בשם "התאגיד". פיין חומש בזוג סלילי זרוע בעלי יכולת חישמול והעשויים ממתכת הוויברניום. תחת הזהות הבדויה "פרנק שליכטינג", פרנק הסתנן לשורות הארגון, אך סבל מהתמוטטות עצבים חמורה ופצח בקריירת פשע כנבל-על. במשך השנים, פיין הצטרף למספר צוותים, ונהיה נבלם של גיבורי-על רבים. בנו של פיין החליף את אביו בזהות הקונסטריקטור, לאחר שאביו פרש מחיי הפשע ונפטר ממחלה.
סוכנות S.H.I.E.L.D ולאחריה
כמעט דבר אינו ידוע על שנותיו המוקדמות של פרנק פיין. ידוע שכשהצטרף לארגון S.H.I.E.L.D היה אב לבת בשם מיה פיין. לאחר שעבד בסוכנות זמן מה, הוא התבקש להסתנן לשורותיו של ארגון פשע בשם "התאגיד". פרנק קיבל שריון חזה דמוי-נחש וחסין כדורים וכן זוג סלילי מתכת מחושמלים המחוברים לזרועותיו (לאחר מכן, נחשף שהשוטים מופעלים באמצעות מערכת מיוחדת הממוקמת במעין ברדס החסין לאנרגיות שיבוש). תחת השם הבדוי פרנק שליכטינג והזהות "קונסטריקטור", פרנק הסתנן לתוך הארגון, אך סבל מהתמוטטות עצבים חמורה ופצח בקריירת פשע. כתוצאה מעריקתו, סוכנות S.H.I.E.L.D גרמה לבתו להאמין כי הוא מת. כקונסטריקטור, פרנק נלחם בענק הירוק וניסה להתנקש בחיי חברו בשם ארגון "התאגיד". לאחר מכן, "התאגיד" שלח אותו להתנקש בחייו של קפטן אמריקה, אך הוא נלכד בהתמוטטות מערה בידי סוכנות S.H.I.E.L.D וחולץ משם על ידי קפטן אמריקה.
לאחר פירוקו של "התאגיד", פרנק עבד כפושע ומתנקש עצמאי, ונלחם בגיבורי-על רבים, ביניהם קפטן אמריקה, איירון פיסט, לוק קייג', ספיידרמן והדבר. הוא אף חבר לנבלי-על כדוגמת סייברטות' ווייפר. פרנק הוזמן לאגודת הנחשים של קינג קוברה, אך סירב להצעתם וניסה להסגיר אותם לידי האוונג'רס. אנקונדה נקמה בו על כך, ובעודו מתאושש בבית החולים, הוא כמעט נהרג על ידי "אימת השאול" במסווה של אחות. לאחר שלוק קייג' וניק פיורי חשפו את זהותו הקודמת, פרנק העדיף לשמור על זהותו הבדויה כדי שבתו תמשיך להאמין שהוא מת.
השיבה למוטב
לאחר שהותקף על ידי הרקולס, קונסטריקטור זכה במיליוני דולרים בתביעה נגדו. נייטהוק, מיליונר נוסף, שכנע את פרנק שכעת כשיש לו כסף רב אין לו צורך בקריירה כפושע. פרנק שומע לעצתו ומתחיל דף חדש ב"קבוצת השישה" מטעם סוכנות S.H.I.E.L.D. עם זאת, בטורניר פוקר למטרות צדקה שאורגן על ידי הדבר, הרקולס זכה במרבית מכספו חזרה. במהלך אירועי פלישה סודית, ידיו של קונסטריקטור נכרתו והוחלפו בזרועות מכניות. לאחר שחזר לחייו כגיבור, פרנק דאג לכך שכל משכורותיו יועברו לבתו.
היוזמה, מצור
במהלך מלחמת האזרחים של מארוול, קונסטריקטור זוהה כאחד מתוך 142 גיבורי-העל הרשומים כחלק מיוזמת חמישים המדינות. מאוחר יותר, הוא חבר ליחידת מבצעים מיוחדים של היוזמה תחת הנהגתו של הסוכן הממשלתי הנרי פיטר גייריץ'. נורמן אוסבורן גייס את קונסטריקטור ל"יוזמת הצללים", שם נעשה חבר קרוב של טאסקמאסטר. במהלך הקריירה שלו ביוזמה, הוא סיים את הכשרתו לתפקיד ניהולי והחל במערכת יחסים עם דיימונדבאק. במהלך בריחתו של אסיר, קונסטריקטור גילה כי דיימונדבאק למעשה מרגלת עבור קפטן אמריקה והאוונג'רס. עם זאת, היא עשתה כמיטב יכולתה כדי להוכיח שאהבתה אמיתית, ופרנק שמר על מעשיה בסוד מחשש שהיא תיפגע.
במהלך אירועי מצור, קונסטריקטור נלחם למען אוסבורן יחד עם קבוצת הנבלים שלו, והיה בקרבתה של אסגרד כאשר עירו הגדולה של תור נפלה על כדור הארץ. המחזה האחרון שלו מהאירוע היה דיימונדבאק רצה לעבר קפטן אמריקה. הוא הניח כי דיימונדבאק וקפטן אמריקה היו במערכת יחסים בעבר, וסבר כי היא איננה אוהבת אותו כלל. הוא נמלט מהמקום עם טאסקמאסטר, וחידש את חיי הפשע שלו.
ארקייד, העוג ומוות
לאחר מכן, קונסטריקטור השתתף במסיבת יום-ההולדת של ארקייד. קונסטריקטור טען כי ארקייד נעשה בלתי נסבל, והאחרון העיף אותו מהמסיבה. זמן לא רב לאחר מקרה זה, ארקייד רכש את פאב "החור" בבאגאליה, וקונסטריקטור ניסה לשדוד אותו. ברגע האחרון, ארקייד פיתה את קונסטריקטור ללחוץ על מלכודת פטיש ענק, שהיממה אותו. בהמשך, קונסטריקטור נשכר על ידי ראש פשע בשם "לורד האוגרים" כדי לחסל את סוכן ונום. פרנק עבד לצד לורד דת'סטרייק וג'ק-או-לנטרן, אך ונום נמלט באמצע המאבק ביניהם.
מאוחר יותר, קונסטריקטור החליט לפרוש מחיי הפשע, והחל לחיות בשלווה בזהותו הבדויה של פרנק שליכטינג יחד עם דיימונדבאק, שנעשתה לארוסתו. הוא לקה במחלה סופנית שאובחנה בשלב מאוחר, ולא יכל לקבל טיפול היות שלא היה לו ביטוח רפואי, ומת כתוצאה ממחלתו. בנו הממזר של פרנק אימץ את חליפתו של אביו כאות מחווה והוקרה, והצטרף לעולם הפשע כחבר בצבא הפשע של הברדס.
רוברטו גויטרה
רוברטו גוֹיְטְרֶה (באיטלקית: Roberto Goitre; 1927, טורינו - 1980, פיאצ'נצה) היה מנצח מקהלה, מלחין ומורה איטלקי.
חייו
עם סיום לימודיו האקדמיים, התמסר גויטרה לניצוח מקהלות ובראשית שנות ה-60' של המאה ה-20 הזמין אותו מרצ'לו אבאדו לכהן כמנצח המקהלה בקונסרבטוריון "ג'וזפה ניקוליני" בפיאצ'נצה, שם נשאר עד סוף חייו.
בשנות ה-70' וה-80' עסק גויטרה בחקר שיטת ההוראה המוזיקלית והחינוך המוזיקלי של זולטאן קודאי, ובמסגרת מחקרו זה עשה תקופה ארוכה בהונגריה. כמו כן העמיק את ידיעותיו בנעימות איטלקיות והונגריות, ששימשו אותו מאוחר יותר ביצירת תרגילים ודוגמאות לעבודתו המפורסמת ביותר, ה"Cantar Leggendo", שיטת הוראה שמשמעה "לשיר מקריאה". הספר יצא לאור בשנת 1972 בבית ההוצאה סוביני צרבוני.
שיטה זו הייתה הליבה של שיטה חדשה להוראת מוזיקה, המתאימה ללימוד ילדים משנות חייהם הראשונות ואילך. שיטה זו אמורה לעזור לילדים ללמוד, בדיוק כפי שהם לומדים לדבר, את מה שאפשר לתאר בכל המובנים כשפת אם מוזיקלית.
בין 1968 ל-1980 יישם רוברטו גויטרה את ידיעותיו בתחום החינוך המוזיקלי במקהלות שייסד: ה"פיקולי קינטורי" בטורינו ואחריה את ה"קורו פארנזיאנו". לאחר מותו, עברה משרת מנצח המקהלה השנייה למריו פיגאציני.
גויטרה הקדיש את כל חייו להוראת מוזיקה ולמוזיקה מקהלתית. הוא זה שייסד, בראשית שנות ה-70' את כתב העת "לה קרטלינה", המהווה עד ימינו מקור מידע בתחומי המוזיקה המקהלתית והוראת המוזיקה. כיום מנהל את כתב העת מארקו בוסקיני.
כנסיית סן רמי
כנסיית סן רמי היא בזיליקה של מנזר סן רמי בריימס, צרפת. המנזר נוסד בסביבות שנת 1000 לספירה. הכנסייה מכילה את שרידי הקודש של סן רמי (רמיגיוס הקדוש ), בישוף ריימס, שניצר את כלוביס הראשון, מלך הפרנקים בחג המולד בשנת 496, אחרי שהביס את האלמאנים בקרב טולביאק.
הבזיליקה נחנכה בידי האפיפיור לאו התשיעי ב-1049. הספינה הראשית ובית הרוחב הם החלקים העתיקים ביותר ובנויים בסגנון רומנסקי בעוד שחזיתות המבנה והאפסיס בנויים בסגנון גותי מוקדם. האפסיס המרווח והגבוה, הנתמך מבחוץ בתמיכות דואות, מהווה את אחת הדוגמאות הטובות ביותר לאדריכלות גותית מוקדמת.
רוב אוצרות הכנסייה נשדדו במהלך המהפכה הצרפתית אך חלונות הויטראז' מהמאה ה-12 נותרו שלמים.
המנזר והכנסייה של סן רמי, ביחד עם קתדרלת ריימס וארמון טו, נהפכו לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1991.
פרוגנתודון
פרוגנתודון (שם מדעי: Prognathodon; משמעות השם: "שן קדמית". בעבר נקרא: Dollosaurus) הוא סוג של זוחל ימי ממשפחת המוזאזאוריים שחי בסוף הקרטיקון לפני 83.6-66 מיליון שנה.
מאפיינים
מאובניו של זוחל ימי זה נתגלו באמריקה הצפונית, אירופה, צפון אפריקה, ניו זילנד והמזרח התיכון. בשל ההבדלים המובהקים ביניהם והמצב החלקי בו נתגלו רבים מהמינים, מצוי הסיווג המדויק שלהם תחת הסוג פרוגנתודון במחלוקת.
הפרוגנתודון היה טורף באורך עשרה מטרים, כאשר אצל המינים הגדולים ביותר הגיע אורך הגולגולת הגדולה ביותר ל-140 ס"מ, אך מינים רבים היו קטנים יותר ונמצאו רק שלדים מפורקים שלהם. במבנהו דמה הפרוגנתודון למוסזאורוס והיה קרובו. המאפיין הבולט ביותר של זוחל זה הוא מספר טבעות גדולות לאורך הרשתית שהגנו על עיניו. לפרוגנתודון היו זוג סנפירי חזה גדולים, זוג סנפירי שת קטנים וזנב גדול וגמיש בעל סנפיר גבוה בקצהו. הלסתות היו ישרות ומלאות שיניים חדות וישרות שנועדו לשבור עצמים קשים.
בתרבות
זוחל ימי זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק ובסרטים Sea Rex 3D ונדידת הדינוזאורים.
או-רן
או-רן (בצרפתית: Haut-Rhin, "הריין העליון") הוא מחוז בצרפת בחבל גראנד אסט, שבירתו היא העיר קולמר. הריין העליון הוא אחד מ-83 המחוזות שהוגדרו ב-4 במרץ 1790 במהלך המהפכה הצרפתית.
ב-7 באפריל 2013, במשאל עם שמטרתו הייתה ליצור את קולקטיב אלזס (בעל סמכויות רחבות יותר מחבל), הצביעו 55.74% ממצביעי המחוז נגד הצעה זו.
עד סוף שנת 2015 השתייך המחוז לחבל אלזס.
רוברט קושוצקי
רוברט קושוצקי (בפולנית: Robert Koszucki; נולד ב-18 ביולי 1977) הוא שחקן ודוגמן פולני.
ביוגרפיה
קושוצקי נולד ב-18 ביולי 1977 בקרקוב שבפולין ולמד בבית ספר לתיאטרון בעיר.
ב-1997 נבחר ל"מיסטר פולין" וייצג את פולין בתחרות הבינלאומית של מר עולם.
בשנת 2002 החל באופן קבוע לגלם רופא בדרמה הרפואית לטוב ולרע המשודרת בטלוויזיה הציבורית של פולין.
ב-2003 הופיע ללא קרדיט בדרמה ההיסטורית "An Ancient Tale: When the Sun Was a God".
בשנת 2004 הופיע בתפקיד קטן בסרט "הזוג הארי" העוסק בזוג יהודים הונגרים במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 2006 הופיע בסרט "כולנו קדושים" שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בטקס פרסי הקולנוע של פולין. ב-2012 גילם שוטר בפרק של סדרת הדרמה "Gleboka woda".
ב-2017 השתתף בגרסה הפולנית של "רוקדים עם כוכבים".
טום (נהר)
הנהר טום (ברוסית: Томь) זורם ברוסיה. אורכו כ-871 ק"מ. מוצאו מצפון להרי אלטאי והוא זורם לתוך נהר האוב.
הערים החשובות שעל הנהר הן טומסק, נובוקוזנצק וקמרובו. כ-25-40% מהמים מקורם בגשמים, 35-55% מהפשרת שלגים, והיתר ממים תת-קרקעיים. מנובמבר עד אפריל הנהר מכוסה קרח.
הוצאת שפרינגר
הוצאת שפרינגר (שמה המלא: Springer Science+Business Media) היא חברת הוצאה לאור חובקת עולם שמקום מושבה בגרמניה ומשרדיה העיקריים ממוקמים בברלין, בהיידלברג, בדירדכט (הולנד) ובניו יורק. ההוצאה מתמקדת בכתבי עת אקדמיים בתחומי המדע, הטכנולוגיה והרפואה. שפרינגר הוא בית ההוצאה לאור של ספרים הגדול בעולם והשני בגודלו בעולם כתבי העת (הגדול ביותר הוא אלסוויר), עם למעלה משישים בתי הוצאה, 1,900 כתבי עת, 5,500 ספרים חדשים הרואים אור בכל שנה, מחזור מכירות של 924 מיליון אירו (ב-2006) ו-5,000 עובדים.
הוצאה לאור הוקמה על ידי יוליוס שפינגר בברלין בשנת 1842. הוא פרסם ספרי נוער, ספרי בית ספר, ספרי עיון ומומחים, סיפורת, אך גם יצירות מדעיות. הדור השני של המשפחה החל מעבר הדרגתי לספרים בעלי אופי מדעי וטכנולוגי. בשנת 1912 הם הקימו כתב עת מדעי שמטרתו היה להתחרות עם כתה עת Nature. בראש מערכת של כתב עת הועמד ארנולד ברלינר שניהל אותו עד לשנת 1935.
קבוצות ההשקעות הבריטית Cinven ו-Candover רכשו את חברות ההוצאה האקדמיות Springer-Verlag ואת בית ההוצאה ההולנדי Kluwer Academic Publishers מידי וולטרס קלוּור בשנת 2003 ומיזגו אותן בשנה שלאחר מכן ויצרו את Springer Science+Business Media. שפרינגר מפרסמת ספרי לימוד, ספרי יעץ אקדמיים, ומספר גדול של כתבי עת אקדמיים במגוון רחב של תחומים.
בספטמבר 2007 עברה החברה ארגון מחדש וחולקה לשתי חטיבות, לפי חדשות שפרינגר. חטיבה אחת, STM Local Publishing, אחראית על הוצאה לאור בצרפת, בשווייץ, באוסטריה ובאמריקה, וגם על פרסומים בשטחי הרפואה והתרופות שאינם בשפה הגרמנית. הם כוללים את Apress, Key Curriculum Press, Springer Asia, Springer India and Springer Japan, כמו גם את Springer Healthcare Communications, Current Medicine Group, FMC, Springer Italy ו-Infochem. החטיבה השנייה, STM Global Publishing, כוללת את יתר מוצרי החברה.
ספר השעות
תפילת השעות, ידועה גם בתור, "המשרד האלוהי" (Divine Office) וכן, ליטורגיית השעות, היא התפילה הליטורגית והפומבית של הכנסייה הקתולית. היא גם נפוצה בכנסיות המזרחות, קרי, האורתודקסית, קופטית וכו׳, תחת נוסחים שונים. היא אחת התפילות העיקריות שאנשי דת נוצריים מתפללים (במנזרים, סמינרים וכו'). עקב עתיקות התפילה לא ידוע תאריך הפצתה הראשוני, אך קרוב לוודאי שבראשית התפתחותה תפילת השעות התבססה על תפילות דומות שיהודים התפללו בתקופת בית שני בשעות מסוימות ביום. תפילת השעות מורכבת כיום משמונה שעות ליטורגיות, חלקן שעות מג'וריות (ראשיות) וחלקן האחר מינוריות (שניוניות), הן נאמרות בשעות מסוימות לאורך היממה: *פרקטית, יש המתפללים את השעות הקאנוניות בשעות שונות במקצת. לדוגמה, מטינס נאמרת לעיתים בסמוך ללאודס.
מבנה כללי ויצירות מוזיקליות
כל שעה קאנונית, מורכבת, על פי רוב, מפתיחה, מזמור, שאחריו בא אנטיפון, שלושה תהילים, אנטיפון חוזר, ״הפרק הקטן״ שעצמו מורכב מקיראות, תפילה מסכמת, ברכה סופית ולבסוף, עתירה למען הנפטרים.
למען תפילת השעות, בין היתר, התפתח סגנון השירה הכנסייתי המזמור הגרגוריאני, אשר היסטורית, הוא אבן היסוד של המוזיקה המערבית. היצירות המזוקליות שנכתבו לתפילת השעות שעובדו, בעקיפין, ע״י מוצרט, באך, שוברט ורבים אחרים. למרות שהמזמור הגרגוריאני עצמו, מוזיקלית, הוא לא בעל ״טווח תנועה״ רחב מבחינה מוזיקלית, הטונים הנמוכים והגבוהים אינם מרחיקי לכת, כיאה ליצירה המשמשת לשימוש פולחני, אם כי יש המחשיבים במוזיקה הזאת, כראשונה מבין הסוגות המוזקליות בגלל יופיה הטהור והזך, המקנה למאזין תחושת זיכוך והתרוממות רוח.
להאזנה לדוגמאות מומלצות:
תוכן ופרשנות
תפילת השעות מורכבת בעיקר מתהילים, מזמורים וקריאות מהתנ"ך וכתבי הקודש הנוצריים שמשתנים כל יום בשנה. התפילה, בעיקר במנזרים נערכת בלטינית (אם כי לאחר ועידת הוותיקן השנייה יותר בשפות ורנקולריות) והיא מולחנת בסגנון מזמורים גרגוראינים. תפילת השעות מתחילה בקריאה "אֱלֹהִים לְהַצִּילֵנִי; יְהוָה, לְעֶזְרָתִי חוּשָׁה." מתהילים ע' (בלטינית - ׳.Deus, in adjutorium meum intende. Domine, ad adjuvadum me festina׳). לאחר מכן, מופיע האנטיפון ומתחילה קריאת התהילים. לאחר כל תהילים נוספת התפילה - Gloria Patri, או התהילה לאב ("תהילה לאב ולבן ולרוח הקודש, כפי שהייתה בראשית ועתה ולעולמי עולמים. אמן.") קריאת התהילים מסתכמת במזמורים ותפילות הסיכום.
לפי לימודי הכנסייה הקתולית, לתפילת השעות חשיבות יוצאת דופן באופן שהיא מחברת המאמינים לאל:"'תפילת ליטורגיית השעות מכוונת להיות תפילתה של כל אנשי האל. בה, המשיח בעצמו, 'ממשיך את עבודת כהונתו דרך הכנסייה.' עמיתו משתתפים בהתאם למקומם בכנסייה ונסיבות חייהם...' (מתוך הקתכיזם של הכנסייה הקתולית.)"
באומנות
איור ספרי תפילת השעות בעיקר בימי הביניים היה נפוץ ביותר, בעיקר במנזרים עמידים. כיום אחדים מהם זוכים להוקרה רבה. אחד המפורסמים הוא ספר השעות העשירות מאוד של דוכס ברי שצויר עבור ז'אן דוכס ברי שבצרפת בשנים 1412 – 1416 - ספר זה נחשב גם לספר החשוב ביותר שנכתב במאה ה-15. הספר נכתב ועוטר על ידי האחים לימבורג אולם לא הושלם בשל מותם של האחים (וכן מותו של הדוכס - פטרונם) בשנת 1416. שארל הראשון, דוכס סבואה מינה את ז'אן קולומב להשלים את העיטורים בספר, ואלה הושלמו בין השנים 1485–1489. ספר ידוע נוסף הוא ספר השעות היפות של דוכס ברי, שהוכן אף הוא עבור דוכס ברי.
אבביל 1
אבביל 1 (בערבית: أبابيل1) הוא מל"ט חמוש, שיוצר בעזה על ידי גדודי עז א-דין אל-קסאם.
רקע כללי
מוחמד זוארי, מהנדס תעופה וחלל מספאקס, עבר תוניסיה לסוריה ב-1991 כשנמלט ממפלגת א-נהדה. עם ידע באווירונאוטיקה ותכנון מל"טים, הוא הצטרף לגדודי עז אלדין אלקסאם, הזרוע הצבאית של חמאס, שם פיקח על תוכנית ייצור המטוסים הבלתי מאוישים שלו, מה שהוביל בסופו של דבר לפיתוח אבביל-1.
שימוש
השימוש הראשון בשדה הקרב באבביל1 היה במבצע צוק איתן. ב-14 ביולי 2014, היום השישי למבצע צוק איתן, בשעות הבוקר, שוגר כטב"ם מסוג אבאביל 1 לעבר ישראל. הכטב"ם יורט על ידי סוללת טילי נ"מ "פטריוט".