cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יום הולדת (שיר של עדן)
להקת עדן והשיר נבחרו לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון ה-44, שהתקיימה בבנייני האומה בירושלים ב-1999. בתחרות זכה השיר ב-93 נקודות והגיע למקום החמישי מבין 23 שירים משתתפים. גם בישראל זכה השיר להצלחה, כאשר דורג במקום השישי במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ט. השיר המשיך לשמור על פופולריות בישראל גם שנים לאחר התחרות כשיר המושמע בחגיגות ימי הולדת.
דינה רבינוביץ'
דינה רבינוביץ' (באנגלית: Dina Rabinovitch; 9 ביוני 1962 – 30 באוקטובר 2007) הייתה עיתונאית בריטית, ילידת ארצות הברית, שכתבה טור בעיתון "הגרדיאן".
ראשית חייה
רבינוביץ' נולדה בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, בת חמישית מתוך שישה ילדים שנולדו לרב פרופסור נחום אליעזר רבינוביץ'. מאוחר יותר עברה המשפחה לטורונטו לתקופה קצרה, לפני שהתיישבה בלונדון. רבינוביץ' למדה בבית הספר התיכון "Hasmonean", ובבית הספר על שם הנרייטה ברנט. בשנת 1993 קיבלה רבינוביץ' תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים מבית הספר לכלכלה של לונדון, ובשנת 2000 סיימה לימודי תואר שני בכתיבה יוצרת באוניברסיטת מזרח אנגליה.
עבודתה
לאחר סיום לימודי התואר הראשון, רבינוביץ' עבדה כעיתונאית פרילנסרית עבור העיתון "אינדפנדנט", ואחר כך הצטרפה למערכת העיתון. לאחר לידת בנה הבכור, חזרה לכתוב כפרילנסרית, בעיקר ראיונות. מאוחר יותר הצטרפה לעיתון "הגרדיאן" וכתבה בו טור קבוע.
חיים אישיים
רבינוביץ' התגוררה בלונדון עם בעלה השני, עורך הדין אנתוני ג'וליוס שאיתו נולד לה בן אחד. מבעלה הראשון, הכלכלן גווידו ראוך, נולדו לה שלוש בנות. רבינוביץ', שנפטרה מסרטן השד ב-30 באוקטובר 2007 בגיל 44, כתבה טורים קבועים ובהם תיארה את חוויות המחלה. הטורים האלו התפרסמו כספר בשם "Take Off Your Party Dress" במרץ 2007. מיליון לירות שטרלינג מתמלוגי מכירת הספר נתרמו לקרן לטיפול וחקר מחלת הסרטן (CTRT), לשם הקמת מרכז ניסויים ומחקר בבית החולים "מאונט ורנון" שבלונדון.
מרשה וורן
היא זכתה פעמיים בפרס אוליבייה.
ביוגרפיה
וורן נולדה בעיר ווטפורד שבהרטפורדשייר. היא למדה בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון, וסיימה את הלימודים ב-1963. מאז שיחקה במספר רב של מחזות ברחבי בריטניה. עבודתה הראשונה הייתה כעוזרת מנהל במה בהפקה של הרומן "דייוויד קופרפילד" בסולסברי.
קריירה
מ-2013 עד 2016 שיחקה בתפקיד פנלופי בסיטקום "Vicious" של רשת ITV. ב-2014 כיכבה בסיטקום " Edge of Heaven" בתפקיד נני מו. עוד שיחקה בפרק בקומדיית המצבים "מה יגידו השכנים?".
וורן זכתה בשני פרסי תיאטרון על שם לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה. ב-1984 זכתה בפרק על הופעתה במחזה "Stepping Out", וב-2002 על הופעתה במחזה "Humble Boy" בתיאטרון המלכותי הלאומי. ב-2001 הייתה מועמדת לפרס על תפקידה במחזה "In Flame" בתיאטרון ניו אמבסדורס.
סאיאד
סאיאד (בדומה לעברית, פירושו "צייד", בפרסית: موشک پدافند هوایی صیاد תעתיק מדויק: מושךּ פּדאפנד הואיי ציאד) היא סדרת טילי קרקע-אוויר מבוססי דלק מוצק המיוצרים על ידי איראן.
סאיאד 2 הוא גרסה של RIM-66 Standard (או SM-1), טיל אמריקאי שאיראן רכשה מארצות הברית לפני המהפכה של 1979.
סאיאד-3 הוא טיל עם קוטר דומה לסאיאד-2 אבל כנפונים שונים, אבל עם טווח ארוך יותר. הערכות מדברות על טווח של 150-200 ק"מ.
אדוה בולה
אדוה בּוֹלֶּה (נולדה ב-12 בנובמבר 1980) היא סופרת, תסריטאית ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
בולה למדה משחק בבית הספר לאמנויות "הבוסתן" בנתניה. בילדותה למדה גם במתא"ן (מרכז תרבות ואמנות לנוער) במגמת התיאטרון. בצה"ל שרתה כקצינת קישור ובהמשך כמדריכת הצוערות בקורס קצינות.
בולה היא בוגרת בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים (2006-2003).
תפקידה הראשון על המסך הקטן היה בסדרת הדרמה של ערוץ 10 "מגדלים באוויר" (2008), בבימויו של ניר ברגמן. טלי שרון ונועה ברקאי גילמו את שתי אחיותיה הגדולות ואלון אולארצ'יק את אביה. באותה שנה שיחקה בתפקיד קטן בסרטו של משה מזרחי, "סוף שבוע בגליל".
בולה שיחקה ב"נבלות", מיני-סדרה בהוט 3, שהיא עיבוד לספר "עיטים ונבלות" של יורם קניוק, בבימויו של דרור סבו. היא גילמה את זהבה הצעירה, מפקדת פלמ"ח קשוחה שמאוהבת באפרים הצעיר (עוז זהבי).
בתיאטרון שיחקה בולה בתפקיד הראשי בהצגה "זריחה" בבימויו של שלמה פלסנר בתיאטרון תמונע, בהצגה "גן ריקי", בהצגת הנוער "תתחילי לחייך" (על תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס השחקנית הראשית הטובה ביותר בטקס פרסי הבמה לילדים ונוער "אסיטז'" לשנת 2010/11). שיחקה גם בהצגה "נשים קטנות", בתיאטרון המדיטק, את התפקיד הראשי של ג'ו.שיחקה בסדרה ״אחת אפס אפס״.
מיוני 2016, שיחקה בסדרה של הקומיקאי אדיר מילר, "צומת מילר" (בעונה 1), בתפקיד מאיה אשתו של אדיר.
בולה היא זוכת קרן רבינוביץ' וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי לפיתוח תסריט על פי ספרה "דברים שאני יודעת על ר'" במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות.
בשנת 2016 שיחקה בעונה 3 בסדרת הנוער "החממה" בערוץ ניקלודיאון ב-Yes שם גילמה את אביגיל קליין בצעירותה.
בשנת 2016 שיחקה בעונה 1 בסדרה "מפלצות קטנות" ברשת, ערוץ 2. שם גילמה את לירית נמירובסקי.
בשנת 2018 עלה לאקרנים "הלומים", סרטם של ארז מזרחי וסהר שביט, בו מגלמת בולה את התפקיד הראשי לצדו של עמוס תמם. בולה מגלמת בסרט את דפנה, שמתמודדת עם אהבתה לגבר הלום קרב. על משחקה בסרט זה זכתה באחד הפרסים החשובים באסיה: בפסטיבל שאנגחאי לקולנוע שנערך ביוני 2018, זכתה בולה בפרס השחקנית הטובה ביותר בתחרות ANTA.
בולה נשואה לתסריטאי קובי דורון. הם מתגוררים בהרצליה ולהם שני ילדים.
סורטאוואלה
סורטאוואלה (עד 1918 סרדובול בפינית: Sortavala, ברוסית: Сортавала) היא עיירה ברפובליקת קרליה, רוסיה, שנמצאת בקצה הצפוני של ימת לדוגה ליד הגבול הפיני. אוכלוסיית העיירה מונה 19,235 (לפי מפקד 2010).
היסטוריה
מחוז סורטאוואלה תועד לראשונה במסמכים שוודים המתוארכים לשנת 1468. מסמכים רוסיים מזכירים זאת לראשונה בשם סרדוול או סרדובול בשנת 1500. היא סופחה לשוודיה לאחר המלחמה אינגריאנית.
בשנת 1917 העיר נותרה חלק מפינלנד העצמאית. היא סבלה רבות מהפצצות סובייטיות המוניות במהלך מלחמת החורף ועל פי הסכם השלום שנחתם במוסקבה נאלצה פינלנד להעביר את העיירה לשליטת ברית המועצות. כל אוכלוסיית העיירה פונתה לראשונה. כמו שאר קרליה הפינית, סורטאוואלה נכבשה מחדש על ידי פינלנד בשנים 1941–1944 (בתקופת מלחמת ההמשך) ורוב המפונים חזרו לבנות מחדש את בתיהם. עם זאת, לאחר שביתת הנשק של שנת 1944, הפינים פונו שוב והעיירה רוקנה מאוכלוסייה. לאחר המלחמה יושבה מחדש על ידי האוכלוסייה הרוסית והקרלית.
עד 1940 היה חוף לדוגה דרומית-מערבית לסורטאוואלה אחד האזורים המעטים הצפופים יחסית צפונית לאיסטמוס הקרלית שאוכלסו על ידי קרלים.
כדורגל
מועדון הכדורגל סורטאוואלה (ברוסית: ФК Сортавала) היה מועדון כדורגל קרלי שהתמודד גם באליפות פינלנד. בשנת 1993, לראשונה, היא העפילה לאליפות קרליה וסיימה במקום השלישי, וכבר בשנת 1995, בשם אנטיי (אנדריי בפינית), היא זכתה באליפות הרפובליקה והתמודדה בגביע האלופות של צפון-מערב רוסיה. בעונת 1996 בשם סורטוואלן-פאלוסאורה ("Sortavala"- Sortavalan Palloseura), הקבוצה שיחקה בליגה החמישית והרביעית בפינלנד והתמודדה בהן בשנים 1995-1998 ונדרשה לקבל אישור מהתאחדות הכדורגל הרוסית כדי להתמודד בטורנירי הכדורגל של פינלנד. בעונתה הראשונה היא זכתה באליפות נלונן במזרח פינלנד והעפילה לליגה הרביעית ובהמשך התמודדה גם בגביע הפיני בכדורגל.
מכללת גיס לעסקים
מכללת גיס לעסקים (באנגלית: Gies College of Business) הוא בית ספר למנהל עסקים באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, המציע תוכניות אקדמאיות בחשבונאות, בניהול ובמימון. בניין בית הספר ממוקם בשמפיין שבאילינוי. בשנת 2015 החל בית הספר להציע קורסים ברשת האינטרנט באמצעות אתר הקורסים קורסרה ונחנכה תוכנית ללימודי תואר שני במנהל עסקים ברשת.
היסטוריה
ב-9 ביוני 1914 אישר הסנאט של אוניברסיטת אילינוי את בקשתו של סגן נשיא האוניברסיטה, דייוויד קינלי, להקים בית ספר למסחר ומנהל עסקים בתחום האוניברסיטה. בית הספר הוקם באופן רשמי ב-27 באפריל 1915 בהצבעה של חבר הנאמנים של אוניברסיטת אילינוי. תחת בית הספר נפתחו שלוש מחלקות – כלכלה, מנהל עסקים ותובלה. בשנת 1951 עתרו מספר חברי פקולטה ממחלקת הכלכלה להעביר את המחלקה תחת בית הספר לבית הספר למדעי החברה והאמנות של האוניברסיטה. העתירה נפסלה והמעבר נעשה רק בשנת 2003. בשנה זו גם שונה שמו ל"מכללה לעסקים". בנובמבר 2017 הוסב שמה לזה הנוכחי בעקבות תרומה בסך של 150 מיליון דולר מאת לארי ובת' גיס.
קמפוסים
לבית הספר שני קמפוסים. הקמפוס המקורי בשמפיין וקמפוס נוסף בשיקגו.
שמפיין
עם הקמתו, מוקם בית הספר בבניין המסחר, אשר כיום ידוע כאגף המזרחי של בניין ההנהלה של אוניברסיטת אילינוי ברחבה המרכזית של הקמפוס. בניין זה הוקם ב-1913 בעלות של כ-100,000 דולר. כיום הקמפוס של בית הספר ממוקם בצומת הרחובות גרגורי וסיקסת' (6th) והוא כולל ארבעה בניינים: אולם דייוויד קינלי, אולם ווהלרס, בניין הסקר והבניין החדש ביותר – המתקן להוראת עסקים. מתחם זה ידוע בשם רחבת העסקים (business quad) והוא מצוי בתחום הקמפוס הדרומי של האוניברסיטה.
שיקגו
הקמפוס בשיקגו ממוקם במרכז העיר, בבניין ה"אילייני סנטר", ברחוב וואקר. בקמפוס זה קיימת תוכנית תואר שני למנהל עסקים למנהלים ותואר שני במיסוי. קמפוס זה שייך לאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ולא לאוניברסיטת אילינוי בשיקגו.
המגלופוליס של צפון מזרח ארצות הברית
המגלופוליס של צפון מזרח ארצות הברית הוא אגד ערים בחופה המזרחי, היוצרות רצף אורבני מפותח וצפוף המשתרע ממסצ'וסטס ופרבריה הצפוניים של בוסטון ועד פרבריה הדרומיים של עיר הבירה וושינגטון די. סי.
ניתן לראות במפה כי רצף זה מופיע כקו ישר כמעט. בשנת 2000, תמך האזור, המהווה 2% מכלל שטחה של ארצות הברית, ב-49.6 מיליון תושבים, שהיוו 17% מאוכלוסייתה. צפיפות האוכלוסין הממוצעת באזור באותה שנה עמדה על 359.6 איש לקמ"ר בעוד שצפיפות האוכלוסין הממוצעת בארצות הברית כולה עמדה על 31.1 איש לקמ"ר. אוכלוסיית האזור צפויה לגדול ל-58.4 מיליון איש עד שנת 2025. הגאוגרף הצרפתי, ז'אן גוטמן, הגה את הביטוי בעקבות הוצאת ספרו, "מגלופוליס: העיור בחוף הצפון מזרחי של ארצות הברית" (Megalopolis: The Urbanized Northeastern Seaboard of the United States), שיצא לאור בשנת 1961. אחת ממסקנותיו הייתה שהערים הבונות את הרצף האורבני הגדול - במיוחד וושינגטון, בולטימור, פילדלפיה, ניו יורק ובוסטון - קשורות אחת לשנייה באופן מיוחד וסבוך בזכות פרבריהן הגובלים אלו באלו ומתפקדות למעשה כעיר ענק: מגלופוליס. מאז התפרסם ספרו של גוטמן צבר הרעיון חשיבות הן באקדמיה והן בתקשורת.
אוכלוסייה
להלן חלק הארי של האוכלוסייה במגלופוליס לפי אזורים:
המתווך (סרט, 1998)
המתווך (באנגלית: The Negotiator) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת המתח משנת 1998. הסרט בוים על ידי במאי הקולנוע פליקס גארי גריי ומככבים בו סמואל ל. ג'קסון וקווין ספייסי. הסרט צולם בשיקגו וגרמניה.
עלילה
לוטננט דני רומן (סמואל ל. ג'קסון) הוא מתווך משא ומתן משטרתי בכיר במחלקת המשטרה של שיקגו וחייל לשעבר בצבא ארצות הברית. שותפו של רומן, נייט רוניק (פול גילפויל) מספר לו כי מודיע במשטרה שאת שמו הוא לא חושף בפניו הוכיח לו כי חברים ביחידה שלהם מועלים בכספי קרן הנכות של המשטרה, קרן שדני הוא חבר במועצת המנהלים שלה. נייט מספר לדני שהמודיע שלו לא סיפר על המידע שלו למחלקת חקירות הפנים של משטרת שיקגו מכיוון שלדעתו חברים במחלקה הזו מעורבים גם כן במעילה. כשדני מוזמן לפגישה עם נייט, הוא מגיע למכוניתו ומגלה את גופתו של נייט, שנורה בראשו, והמשטרה שמגיעה מספר שניות לאחר מכן מציבה את דני כחשוד העיקרי שלה ברצח.
מצבו של דני הופך להיות גרוע יותר כאשר חוקר מטעם מחלקת חקירות הפנים, טרנס ניבאום (ג'יי טי וולש), עליו הצביע המודיע של נייט כחשוד בשותפות במעילה, ממונה לחקירת הרצח. לאחר שהאקדח שהרג את נייט נמצא והתגלה כאקדח הקשור למקרה עליו דני עבד בעבר, ניבאום ושאר החוקרים מגיעים לביתו של דני לצורך חיפוש ומוצאים מסמכים המעידים על חשבונות בנק בחו"ל עם סכומי כסף מופקדים שסכומם מתאים לסכומי הכסף שנגנבו מהקרן. דני מתבקש על ידי מפקדו למסור את אקדחו האישי ואת תג המשטרה שלו וחבריו יחידה מפנים לו עורף ומגלים ספקנות לגבי טענותיו לחפותו. כשהוא עומד בפני אישומים אפשריים של רצח ומעילה, דני נכנס בסערה למשרדו של ניבאום ודורש תשובות ממנו מדוע הוא הפליל אותו. כשניבאום מסרב לענות, הוא לוקח כבן ערובה אותו, את העוזרת שלו מגי (סיבואן פאלון הוגאן), את מפקדו הישיר וחברו גראנט פרוסט (רון ריפקין) ואת העבריין והמודיע המשטרתי רודי טימונס (פול ג'יאמטי).
המשטרה מפנה את הבניין ומטילה עליו מצור על ידי היחידה ללוחמה בטרור והאף בי איי, ודני מציב בפניה את תנאיו: למצוא את המודיע ואת הרוצח האמיתי של נייט ולזמן את לוטננט כריס סביאן (קווין ספייסי), מתווך משטרתי מחלק אחר של העיר. דני מאמין שהוא יכול לסמוך על כריס מכיוון שיש לו מוניטין של מתווך שמדבר כמה זמן שנדרש ורואה בפעולה טקטית נגד טרוריסטים כמוצא האחרון בלבד, ומכיוון שהוא שייך למחוז אחר בשיקגו הוא אינו קשור למעילה בקרן הנכות של היחידה של דני. לאחר שהיחידה ללוחמה בטרור מנצלת הזדמנות ומנסה לחדור פנימה, דני מצליח להתגבר עליהם ולוקח שני שוטרים נוספים כבני ערובה ולכאורה הורג אחד מהם. כריס מוצא את עצמו מתעמת עם מפקדי היחידה של דני, ובייחוד עם מפקד היחידה ללוחמה בטרור אדם בק (דייוויד מורס) שמעוניין לפרוץ פנימה ולחלץ בכוח את בני הערובה ולסיים את המצב במהירות, אך כריס מצליח לשכנע את המפקד ולקבל פיקוד זמני על המצב ולמנוע פעולות נוספות כאלה ללא אישורו.
לאחר דיונים עם כריס, דני משחרר את פרוסט בתמורה להחזרת החשמל לבניין שנותק לאחר שהשוטרים האמינו שדני הוציא להורג את אחד מהשוטרים שתפס. בסיועו של רודי ומגי, דני נכנס למחשב של ניבאום ומוצא שם הקלטות ורמזים מצליח להבין כי השוטרים המושחתים הגישו תביעות שווא לקרן הנכות באמצעות אדם משלהם שישב במועצת המנהלים שלה. ההקלטות שדני מוצא במחשב כוללות הקלטות של נייט הנפגש עם המודיע שלו לפני שהוא נרצח. כריס משתמש במידע שדני חושף בפניו וטוען שהוא איתר את המודיע של נייט ומביא אותו בפניו כדי לדון על שחרור בני הערובה. דני מבין שכריס מבלף אותו ושההקלטות של ניבאום חושפות כי נייט בעצמו היה המודיע של המשרד לחקירות פנים.
כשדני מאיים לחשוף את ניבאום לחלון הפתוח ולהפוך אותו לפגיע לאש צלפים, ניבאום נשבר ומודה שנייט נתן לו את ההקלטות וחושף את שמם של שלושה מחברי היחידה של דני (הלמן, אלן וארג'נטו) כשותפים במעילה. ניבאום מודה שכשהוא התעמת עימם הוא קיבל שוחד על מנת שלא לחשוף אותם, ושהם הציעו שוחד גם לנייט אבל הוא סירב ולכן נרצח על ידם. ניבאום מספר כי הוא אינו יודע מי מנהל את המעילה אך טוען כי יש בידיו הקלטות המעידות על אשמתם של שלושת השוטרים. השניים אינם יודעים כי בינתיים שלושת השוטרים נכנסו לחדר דרך תעלות האוורור תחת הטענה לפיה הם מעוניינים להיות מוכנים לפרוץ לחדר במידה ודני יחליט להרוג עוד בני ערובה. לאחר שהם שומעים את וידויו של ניבאום, הם פותחים באש, הורגים את ניבאום ויורים במחשב שלו לפני שהוא יחשוף היכן הסתיר את ההקלטות. דני מצליח להבריח אותם ואת שאר חברי היחידה שפורצים איתם תוך שימוש ברימוני ההלם שהוא לקח משני השוטרים שהוא תפס בניסיון הקודם לחדור לחדר.
כשסוכני האפ בי איי מבינים כי המצב יצא משליטתם של כריס ושל המשטרה המקומית, הם לוקחים פיקוד על המשא ומתן ומדיחים את כריס ומורים על פריצה מלאה לבניין. בזמן שדני מתכונן בפני כניעתו ומעצרו, מגי חושפת בפניו כי ניבאום עבד הרבה ביתו וייתכן ששמר שם את ההקלטות. כריס מגיע ומתעמת עם דני ומזהיר אותו לגבי הפריצה, ודני מספר לו כי השוטרים המושחתים הרגו את ניבאום וכי השוטר שלכאורה נהרג על ידו עדיין חי ומוחזק בחדר צדדי כשפיו חסום. כריס מתחיל להאמין לחפותו של דני ונותן לו הזדמנות להוכיח אותה, ובזמן שצוותי האפ בי איי והמשטרה משתלטים על הבניין ומשחררים את בני הערובה, דני מתחפש ללוחם ביחידה נגד טרור ובורח דרך תעלות האוורור.
דני וכריס מגיעים לביתו של ניבאום אבל אינם מצליחים למצוא במחשבו את ההקלטות. המשטרה מגיעה בעקבותיהם והשוטרים המושחתים נכנסים לבית ומתעמתים עם דני, אך יוצאים החוצה בהוראה של פרוסט שנכנס בעצמו לבית. כריס רואה אותו לוקח מהם אקדח טעון ומבין שהוא מנהל המעילה, המקור בתוך מועצת המנהלים של הקרן והרוצח של נייט. כשפרוסט מנסה לשכנע את דני להסגיר את עצמו, כריס לפתע יורה בדני ולכאורה הורג אותו ומציע לפרוסט להשמיד את הראיות שהוא חשף בתמורה לחלק מהכספים שנגנבו. פרוסט מסכים ומודה בפני כריס לגבי המעורבות שלו ושל שלושת השוטרים האחרים במעילה. כשפרוסט יוצא החוצה, הוא מגלה שכריס רק פצע את דני, שהחזיק בידיו מכשיר קשר משטרתי ובאמצעותו הווידוי של פרוסט שודר לאוזני כל השוטרים. פרוסט, מבין שהוא עומד בפני מעצר, מנסה לירות בעצמו אך נורה בכתפו על ידי בק ונעצר על ידי המשטרה ביחד עם הלמן, אלן וארג'נטו. דני מובל לאמבולנס וכריס מעניק לו את התג שלו ועוזב.
ביקורת
הסרט קיבל ביקורות חיוביות. האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 75%, המבוססת על ידי 56 מבקרים.
גייטס
גייטס (Gates) – מילולית מאנגלית: "שערים".
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יוליה וינר
יוליה וינר (ברוסית: Юлия Винер; 1935 – 13 בפברואר 2022) הייתה משוררת, סופרת ומתרגמת ישראלית בשפה הרוסית. חייתה במוסקבה עד 1971 ומאז ועד מותה בירושלים.
ביוגרפיה
יוליה וינר נולדה ב-1935 במוסקבה בירת ברית המועצות. אביה, מאיר וינר (ווינער; 1893–1941), סופר, מבקר וחוקר ספרות, נישא לתמרה לוריא, בתו של ידידו הקרוב, סופר היידיש והמחנך הסובייטי נח לוריא (לוריע; 1885–1960). אמה הייתה צעירה בהרבה מאביה, ובתוך זמן קצר הם נפרדו, אף שנשארו ידידים טובים. כשהייתה ילדה פרצה מלחמת העולם השנייה, ובקיץ 1941 פלשה גרמניה לברית המועצות; אביה התנדב לצאת לחזית, ונהרג בחודשים הראשונים למלחמה. אמה, תמרה נויחובנה לוריא (Тамара Нояховна Лурье; 1911–1990), הייתה מתרגמת, שתרגמה לרוסית מיידיש ומפולנית.
וינר תרגמה את שירתה מרוסית לעברית ולאנגלית. יצירותיה בתרגום עברי התפרסמו בעיתונות בישראל, בכתבי עת כמו "מאזנים" ו"גג" וכן באנתולוגיות "שיח משוררים" (אנתולוגיה דו-לשונית של תרגומים עבריים לשירה הנכתבת בישראל בשפה הרוסית) שבעריכת גלי-דנה זינגר ופטר קריקסונוב (תל אביב 1999) ו"רוחות הרפאים של ישראל" (מבחר סיפורים של סופרים ישראלים הכותבים ברוסית 1970–2000) שערכו מרגריטה שקלובסקי ומרינה גרוסלרנר (תל אביב 2003). בשנת 2003 ראה אור בהוצאת כרמל קובץ שיריה "על כסף, על זקנה, על מוות וכו'" בתרגום עברי מאת חמוטל בר-יוסף.
בשנים 1978 - 1987 הייתה נשואה לקולנוען ההולנדי John Fernhout.
הלכה לעולמה ב-13 בפברואר 2022 בגיל 86 בירושלים והובאה למנוחות בבית הקברות גבעת שאול בירושלים.
קישורים חיצוניים
מיצירתה:
Birth of a New Age
רקע
ב-18 במרץ 2020, מיד לאחר ההודעה על ביטול אירוויזיון 2020, הודיעה רשות השידור ההולנדית על כוונתה לארח את האירוויזיון הבא, כמו כן לשמור על נציגה, ז'אנגו מקרוי, כנציג למהדורת 2021. שירו של ז'אנגו מקרוי "Birth of a New Age", יצא לאור ב-4 במרץ 2021, כשהוא כולל מילים באנגלית ובשפה הקריאולית סרנן טונגו.
באירוויזיון
ב-17 בנובמבר 2020, הוכרז כי הולנד תופיע במקום ה-23 בגמר התחרות, כפי שנקבע בשנה שעברה. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיע מקרוי למקום ה-23 עם 11 נקודות.
התנועה הנאציונל-סוציאליסטית (ארצות הברית)
התנועה הנאציונל-סוציאליסטית (באנגלית: National Socialist Movement) הוא ארגון ימין רדיקלי, עליונות לבנה נאו-נאצי בארצות הברית. הארגון קם בשנת 1974 ובתחילת המאה ה-21 הוא הפך להיות הארגון הנאו-נאצי הגדול ביותר בארצות הברית, עם אלפי חברים ומעל 60 סניפים בעשרות מדינות. הארגון נמצא בקשר עם ארגונים קיצוניים דומים ומסווג כ"קבוצת שנאה" על ידי המרכז המשפטי לדרום העני העוקב אחר ארגונים גזעניים.
הארגון פועל על ידי מצעדים, הפצת חומרי תעמולה, קיום הפגנות (חלקן אלימות) נגד חקיקה פרוגרסיבית, ומטיף נגד יהודים, שחורים, מקסיקנים, עמים ילידים, להט"ב ונגד מדינת ישראל. הארגון מנסה להימנע מפעילות אלימה גלויה כדי לא למשוך תשומת לב לא רצויה מצד ראשויות החוק. הארגון הפנימי של הארגון הוא דיקטטורי היררכי ואלים.
היסטוריה
התנועה הפוליטית הוקמה ב-1974 בדטרויט, מישיגן בידי רוברט ברנון, וקליפ הרינגטון חברים לשעבר במפלגה הנאצית האמריקאית. הם הקימו את התנועה כדי להאיץ בממשל לגרש אזרחים שחורים ויהודים במטרה לחזק את הגזע הלבן ולהפוך את ארצות הברית ללבנה. הארגון מכנה את עצמו "הארגון לזכויות האדם הלבן" ולטענתו, הוא אינו ארגון גזעני.
קליפ הרינגטון הנהיג את התנועה עד שנת 1998. בשנה זו החליט לפרוש והחליט להעביר את הנהגת הארגון לג'ף סקופ (Jeff Schoep), שהיה אז בן 24, והנהיג קבוצה קטנה של פעילים באזור סיינט פול מינסוטה.
ג'ף סקופ הצליח להנהיג את התנועה במשך 21 שנה. בתקופתו צמח הארגון מקבוצה של כמה עשרות פעילים שרובם הגדול מרוכז במדינת מינסוטה לתנועה נאו נאצית מרכזית בארצות הברית שיש לה אלפי פעילים בפריסה רחבה. בשנת 2009 היו לתנועה כ-61 סניפים בכ-35 מדינות, דברים אלו הפכו את התנועה מפלגה הנאצית הגדולה ביותר בארצות הברית.
בשנים 2005–2007 הוציאה התנועה לפועל מספר הפגנות שקראו לגרש את המהגרים המקסיקנים, האזרחים השחורים ואת היהודים.
בחודש מאי 2011 מנהיג התנועה בקליפורניה נרצח ביריות על ידי בנו בן ה-10, שסיפר כי אביו הכה אותו ואת אמו החורגת. בעקבות אירוע זה עלתה התנועה לכותרות.
סקופ טוען כי בניגוד לתנועות ימין אחרות, הוא נמנע במכוון לעודד פעילות אלימה של הארגון שכן אלימות כזו תמשוך תשומת לב לארגון, וכי הארגון פעל בצורה מסודרת וגלויה, כארגון ללא מטרות רווח.
התנועה ערכה מצעדים רבים של גלוחי ראש עם דגלים של צלבי קרס, קיימה נאומים באירועים של ימין קיצוני בארצות הברית וקיימה מחנות אימונים לתומכיה. הפגנות של התנועה נערכו לעיתים קרובות בתנועה, משום שלפי החוק כל עוד הם צועדים אי אפשר לדרוש מהם לעזוב מקום ציבורי.
חברי התנועה לבשו בעבר מדי-צבא חומים (דומים למדי ה-אס אס) שהוחלפו בהמשך למדים שחורים, הם בעלי שיער קצר או מגולח ולעיתים קרובות גם עם קעקועים. בעבר השתמשו בסרטי זרוע בולטים עם צלב הקרס ועם דגלים עם צלב קרס
באפריל 2016 החליטו בארגון על שיתוף פעולה ראשון מסוגו עם הקו קלוקס קלאן במה שכונה "הברית הארית הלאומית". פעילי התנועה צעדו במדים שחורים עם סמלי צלב קרס לצד פעילי קלאן עם מצנפות לבנות. הם הכריזו כי עליהם לשתף פעולה בשם מאבק באויב משותף. הדגל של "האובי המוסרי" של התנועה הוא דגל ישראל שנשרף באירוע.
באוגוסט 2017, לאחר ניצחון טראמפ, קבוצות בימין הקיצוני הרגישו שיש להם תמיכה גדלה בציבור וקיימו את "עצרת איחוד הימין" בשארלוטסוויל וירג'יניה. האירוע לווה באלימות קשה והסתיים באירוע דריסה מכוון שבו נהרגה פעילת שמאל ונפצעו עשרות פעילים אחרים. שופ וכן דמויות אחרות באירוע הואשמו בבית משפט בהפרות סדר ובקשירת קשר אזרחית. לאחר 3 שנות משפט שופ הורשע והוטל עליו קנס של חצי מיליון דולר.
בינואר 2019, הועברה הנהגת הקבוצה לידי ג'יימס הארט סטרן, פעיל זכויות אזרח אפרו-אמריקאי, שהכריז על כוונתו לערער את הקבוצה ו"למגר" אותה. במרץ 2019, בהודעה לעיתונות, ג'ף סקופ, הכריז כי סטרן "אינו מדבר בשם התנועה הלאומית-סוציאליסטית ואין לו שום מעמד חוקי עם ה-NSM". בנוסף הוא גם הודיע שהוא עוזב את הארגון ומעביר את תפקידו לברט קולוצ'י.
פרישתו של סקופ אחר עשרות שנות פעילות, הייתה הפעתה גמורה. לדבריו הדבר התרחש בגלל עדויות של שני יוצרים שחורי-עור של סרטים תעודיים שנפגשו איתו לצורך הפקת סרטים. בשני מקרים נפרדים הם חלקו איתו כיצד קיבלו יחס משפיל ואלים כילדים בגלל צבע עורם, ולדבריו דבר זה גרם לו למהפך מחשבתי. יש המפקפקים במניעים של סקופ לגבי סיבות פרשיתו ושיערו כי הדבר התבצע בגלל המשפט. עם זאת סקוף טוען כי פרישתו רק פגעה בו שכן בהיותו מנהיג הארגון הוא היה זוכה בתמיכה כספית וארגונים. סקוף ויתר על עברו הגזעני והוא גם ויתר על מעורבותו בכל הקבוצות הגזעניות, מתראיין ומקיים פגישות עם ארגונים שונים בהם ארגוני יהודים וטוען כי הוא מתחרט על עברו. העדות שלו מאפשרת הצצה לאווירייה ולתרבות הפנים-ארגונית בתוך בארגונים של הימין הקיצוני בארצות הברית.
באפריל 2021, קולוצ'י נעצר בגין תקיפה בנסיבות מחמירות.
התנהלות פנים ארגונית
סקוף פעיד כי התנועה שלו פעלה כדיקטטורה לא כדמוקרטיה. חלק מהאנשים עזבו או הועזבו. אנשים אחרים שהתגנדו לו זממו לרצוח אותו. סקופ טוען כי חברים בתנועות ימין קיצוני, בין אם זה תנועה נאו-נאצית או קו קלוקס קלאן חיביים להיות "פרנואדים כל הזמן", שכן כולם חושדים בכך שאנשים אחרים הם סוכנים חשאיים של הממשל.
החשדנות של סקופ גרמה לו להקליט את כל השיחות שלא נכח בהן בעצמו. באחת הפגישות התברר לו כי מספר חברים בתנועה זממו לרצוח אותו. בתגובה, שלח סקוף לפי עדותו מספר פעילים שאיימו על הקושרים והבהירו להם שעליהם לעזוב את מדינת מינסוטה. הם מכרו את הבית, התפטרו מהעבודה ונמלטו מהמדינה.
סקופ מעיד כי הארגון דומה לכת. בדומה לכת, סכסוכים בין חברי התנועה לא יוצאים החוצה, כך שמנהיג התנועה מתפקד כהורה, כמשטרה וכבית משפט. הדבר נוגע גם להתערבות בחיי המשפחה של הפעילים. לדוגמה בעל שהכה את אשתו קיבל טיפול אלים מטעם פעילים שנלשחו על ידי סקופ.
האנטישמיות היא חלק אינהרטנטי בקיום של פעילים בתנועה. השנאה ליהודים משמשת כדבק מלכד וככשעיר לעזאזל שאפשר לתלות בו כל בעיה חברתית בארצות הברית (או מה שנחשב ככזה בעיני חברי הקבוצה) - הגירה לא חוקית, מחסור במקומות עבודה טובים, נישואי תערובת. לפי סקוף "מספיק שמישהו יפיל כוס מים באחת הפגישות והיהודים אשמים".
חברי התנועה עוסקים בהכחשת שואה וטעונים כיה היא "מיתוס" ובה בעת מנסים להצדיק אותה וגם טוענים כי היות שהשואה התרחשה לפני עשרות שנים היא לא קשורה אל התנועה התנועה הנאציונל-סוציאליסטית בשום צורה.
סקוף ממוצא גרמני, גם האמין בגיל צעיר שכל הסבל שקרה לקרובי משפחתו בגרמניה קרה בגלל היהודים. הוא מעיד כי כאשר שמע על השואה חשב כי יש בזה דבר לא הגיוני. "אם הגרמנים רדפו את היהודים כנראה שהייתה להם סיבה". לא ייתכן שעשו זאת סתם. בתור ילד הוא גדל במשפחה נורמטיבית במעמד הבינוני ללא בעיות כלכליות. הוא גדל בשכונה בורגנית שבה כולם היו לבנים ולא הכיר תלמידים היספנים, שחורים או יהודים. משפחתו לא עודדה אותו להצטרף לתנועה אך כנער מתבגר הוא נסחף לתוך התנועה הנאצית בין היתר בגלל חומרי תעמולה של הנאצים בין היתר לאחר שקרא את מיין קאמפף של היטלר.
השנאה ליהודים נובעת מראיה שלהם כאיום על טוהר הגזע הלבן והנוצרי. היא מספקת אויב משותף שאפשר לשנוא ולהתאחד מולו. סקוף מעיד על תחושה מתמדת של התקרבנות, שנחוצה לשם הצדקה עצמית, לתדלוק תחושות של פחד שנאה והצדקת יחס אגרסיבי ואלימות.
סקופ העיד לאחר פרישתו, כי רבים מחברי התנועה הנאצית וארגוני הימין הקיצוני פוגעים בעצמם ונעים בנתיב של "הרס עצמי, כאוס, מוות" וכי רבים מתוכם נהרגו, נכלאו בכלא, הרגו מישהו או התאבדו. הוא עצמו בגיל חמישים הוא ללא ילדים או בת זוג, מחוסר עבודה, היה בקשר רע עם הוריו, וכמעט בלי ידידים. הוא מעיד כי בהיותו פעיל ימין קיצוני הוא "קם כל בוקר בתחושה של מלחמה עם העולם" וכי דבר זה מתיש ושוחק.
עמרם דרמון
עמרם דרמון (בצרפתית:Amram Darmon; חי בין השנים 1878 – 1815) היה קצין יהודי ומתורגמן צבאי בכיר בצבא צרפת ששלט באלג'יריה; היהודי הראשון בעל עיטור אביר לגיון הכבוד הצרפתי על אומץ ליבו בשדה הקרב.
מקור השם דרמון
השם דרמון כשם משפחה מתקשר לענף דרמון של השבט הבֶּרְבֵּרִי האוארה מצפון אפריקה. במאה ה-18, דרמון מופיע בכתובה יהודית, מתוניס מתאריך 31 בדצמבר 1789, של מרדושה (מרדכי) חי, בנו של יצחק דרמון, ושל רעיתו לאה, בתו של יוסף דרמון.
ביוגרפיה
עמרם דרמון נולד ב־1 ביולי 1815 בעיר אוראן ונפטר ביום רביעי 9 באוקטובר 1878 בעיר מסקרה, אלג'יריה. עמרם היה אח לעוד שישה אחים ואחיות. אביו אליהו דרמון היה חייט בארמון השליט ואימו דינינה בכרי הייתה בת למשפחת סוחרים אמידים, מהגרים יהודים מליבורנו שבאיטליה (משפחתה הייתה מעורבת בפרשת בכרי-בוג'נאח). משפחות דרמון ובכרי היו משפחות מכובדות מהמעמד הגבוהה בעיר אוראן, והן קיבלו באהדה את הכיבוש הצרפתי באלג'יריה.
בשנת 1830 כבש צבא צרפת את אלג'יריה, את מרוקו, ואת תוניסיה בראשותו של נפוליאון השלישי ( שארל לואי נפוליאון בונפרטה אחיינו של נפוליאון בונפרטה). בשנת 1834 כשהחל צבא צרפת לחדור למחוזותיה הפנימיים של אלג'יריה, הציע עמרם הצעיר את עזרתו באספקת צורכיהם של אלפי החיילים הצרפתים והסוסים שלהם. על כך כתב בשנת 1865 אלברט כהן נציג משפחת רוטשילד שביקר באותן שנים מספר פעמים באלג'יריה כדי לסייע לקהילות היהודיות: "כמעט לכל כוחות צבא צרפת היו מתורגמנים יהודים, לפעמים ילדים בני 12 עד 15, שמהר מאוד למדו צרפתית והיו שימושיים ביותר". כשמלאו לעמרם 19 הוא גויס ליחידת חיל התותחנים האלג'יראית בפיקודו של קפטן (סרן) קאוויניאק. הוא מינה את עמרם למתורגמן בגלל כישורי השפות שלו בעברית, בערבית ובצרפתית. בשנים 1837–1839 הוצב עמרם במיסרג'ין והתמנה לעוזרו של הקונסול קפיטן דומאס. כשליחו של דומאס, עמרם ניהל משא ומתן עם האמיר עבד אל קאדר אל ג'זאירי (מנהיג המרד המוסלמי נגד הכיבוש הצרפתי בין השנים 1832–1847) בעיר מסקרה. וויכוח שפרץ בין הקונסול קפיטן דומאס והאמיר עבד אל קאדר בנוגע לפרשת בכרי-בוג'נאח, הכה עבד אל-קאדר את הקונסול. בעקבות אירוע זה החליטה צרפת לכבוש את כל אלג'יריה. האמיר גורש לצרפת עם משפחתו ומשם לדמשק בשנת 1855. במשך השנים נקשרו קשרי ידידות של כבוד והערכה בין עבד אל קאדר ומשפחת דרמון ובשנת תרל"ו (1875) כתב האמיר אל קאדר ממקום מושבו בדמשק מכתב ברכה לידידו עמרם לרגל קבלת עיטור אביר לגיון הכבוד. (בשנות השישים של המאה ה-19 קיבל גם עבד אל קאדר את עיטור לגיון הכבוד על הצלתם של 3,000 נוצרים ושל קונסול צרפת בדמשק ).
בשנת 1841 לאחר שהוקם חיל המתורגמנים הצבאיים בצבא צרפת, ובזכות המלצתו של קפיטן דומאס הוענקה לעמרם דרמון דרגת מתרגם והוענקה לו דרגת סגן משנה. הוא לקח חלק פעיל במבצעים של צבא צרפת, ובשנת 1842 השתתף בכוח שכבש את מחנה Smala, השייך לעבד אל-קאדר. באוהל המרכזי מצא עמרם שתי תינוקות שחומות עור. הוא אמץ אחת מהן וקרא לה לאה. לימים היא גוירה, והייתה למנהלת משק הבית הנאמנה שלו. לאה נישאה לסנדלר יהודי.
בשנת 1844 השתתף עמרם בקרב על איסל בפיקודו של גנרל בודו. ב־1 באפריל 1852 מונה דרמון למתורגמן צבאי בכיר הודות לשליטתו בערבית, בעברית ובצרפתית. בדצמבר 1852 נערך הקרב על עיר נווה המדבר לאגוואט (דרומית לקוסטנטין) שהייתה תחת שלטון מרוקאי ועות'מאני. הצרפתים כבשו את העיר, עם כוח צבאי של כ-6,000 חיילים, תחת פיקודם של שלושה גנרלים פליסייר, יוסוף ובואוסקרן לאחר מצור ממושך על העיר. הקרב החל ב-21 בנובמבר והסתיים ב-4 בדצמבר. בקרב זה פינה עמרם תחת אש את מפקדו גנרל בואוסקרן שנפצע קשה בעת שלחם לצדו. ממיטתו בבית החולים רגע לפני מותו בקש גנרל בואוסקרן מגנרל פליסייר לפעול להענקת אות לגיון הכבוד למתורגמן עמרם דרמון. על מעשהו ההרואי להצלת חיו של מפקדו הוענק לעמרם דרמון כעבור מספר ימים, ב-22 בדצמבר 1852, עיטור אביר מסדר לגיון הכבוד.
בשנת 1860 התמנה עמרם למתורגמן מוסמך בעברית ובערבית של מחוז תלמסאן. בשנת 1865 הוענקה לעמרם אזרחות צרפתית, חמש שנים לפני שפורסם הצו של אדולף כרמיה Crémieux משנת 1870 שהעניק ליהודים אזרחות צרפתית אוטומטית. בשנת 1868 פרש עמרם לגמלאות לביתו שבמסקרה אחרי 34 שנות שירות ברציפות למען צרפת. לאחר פרישתו הוא נהל תקופה מסוימת את סניף הבנק האזורי של מחוז תלמסאן והמשיך לפעול כמתרגם אזרחי. בשנת 1870 פרש עמרם מכל עיסוקיו.
בתאריך 10 באוקטובר 1878 נפטר עמרם דרמון בביתו שבמסקרה.
משפחה
ב-9 בינואר 1849 נישא עמרם לקמרה ארומי בתו של ניסים ארומי, שהיה דיין רבני של העיר מסקרה. נולדו להם 12 ילדים (שישה בנים ושש בנות).
נכדתם מרי (בתה של דינה, מבנות עמרם וקמרה) נשאה לסולומון אביטבול. נכדיהם מבתם ג'ורג'ט, שלמה וגד (Francis Fredj Touboul) טובול היו מפעילי קבוצת המעפילים הצפון-אפריקאית (הקבוצה הצרפתית מהכשרת לה רוש שבדרום צרפת), שהעפילו באניית המעפילים אקסודוס וגורשו על ידי הבריטים לגרמניה. שלמה וגד טובול הצליחו לברוח ממחנה המעצר אם שטאו שבגרמניה אחרי הכ"ט בנובמבר והגיעו ארצה בעליה ד' עוד לפני ההכרזה על הקמת מדינת ישראל. הם השתתפו במלחמת העצמאות בהגנה על היישובים גבע ונווה אילן.
אסון המקדש בפאראוור
אסון המקדש בפאראוור התרחש ב-10 באפריל 2016 במדינת קראלה שבדרום-מערב הודו. זיקוק שהוצת על ידי קהל חוגגים במקדש הינדי בעיירה פאראוור פגע במצבור של זיקוקין די-נור וגרם להצתתו, להתפוצצות ולשרפות שגרמו למותם של 111 איש ולפציעתם של למעלה מ-350 איש.
האסון התרחש בשעה 03:33 לפי השעון המקומי במתחם המקדש ההינדי פוטינגל דווי (Puttingal Devi) בעיירה שלחוף מפרץ בנגל. באתר נכחו באותה עת כ-15 אלף חוגגים. במקום החל מופע זיקוקין בשעת חצות לערך. התפוצצות מצבור הזיקוקין הורגשה למרחק של כקילומטר סביב. ההתפוצצות והשריפות שגרמה הביאו לקריסתם של שני מבנים, ועקב כך נפגעו מרבית ההרוגים והפצועים. לפחות 40 פצועים הועברו לבתי חולים כשהם סובלים מכוויות חמורות ומקצתם נפטרו בימים שלאחר האסון.
הצי ההודי שיגר כלי טיס ואנשי רפואה כדי לסייע בפינוי הנפגעים מאתר המקדש. נזק פיזי נגרם למקדש עצמו ולכ-150 מבנים נוספים בקרבתו.
הפעלת זיקוקין די-נור במהלך חגיגות דתיות הינדיות היא שכיחה בדרום הודו. ב-1952 התרחש אסון דומה במדינת קראלה, שבו נספו 68 אנשים. ב-2012 אירעה התפוצצות במפעל זיקוקין במדינת טמיל נאדו. באותו אירוע נספו 40 איש.
ניל ריצ'י
גנרל סר ניל מט'ואין ריצ'י (באנגלית: Neil Methuen Ritchie; 29 ביולי 1897 - 11 בדצמבר 1983) היה קצין בכיר בצבא הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
ניל ריצ'י נולד ב-29 ביולי 1897 בגיאנה הבריטית, ובשנת 1914 התגייס לצבא בריטניה, כקצין ברגימנט "המשמר השחור" (Black Watch) הסקוטי.
ריצ'י שירת בזמן מלחמת העולם הראשונה בחזית צרפת ובמערכה במסופוטמיה (עיראק) שם זכה לעיטור הצלב הצבאי ב-1918 על "מופת של קור רוח, אומץ לב והתעלמות מסכנה". בתחילת מלחמת העולם השנייה הועלה ריצ'י לדרגת בריגדיר והיה מעורב בפינוי הצבא הבריטי בדנקרק. לאחר מכן כיהן כמפקד הדיוויזיה ה-51, ושירת במטות הגנרלים וייוול, אלן ברוק ואוקינלק וזכה להערכה רבה משלושתם. הגנרל אוקינלק הוא שנתן לו את פיקוד השדה הבכיר ביותר שהגיע אליו, הפיקוד על הארמייה השמינית בנובמבר 1941, בעקבות הדחתו של גנרל אלן קנינגהם מפיקוד על הארמייה.
נפל בחלקו של ריצ'י לזכות בעמדה פיקודית בכירה זו בשלבים הראשונים של המערכה כאשר מצבם של הבריטים במלחמה היה בשפל המדרגה. המערכה במדבר המערבי הייתה המקום היחיד בו נלחם הצבא הבריטי בגרמנים באופן ישיר באותה תקופה ולאחר הצלחה ראשונית במערכה כנגד האיטלקים, נהדפו הבריטים כאשר קורפוס אפריקה בפיקודו של ארווין רומל הגיע לזירה. ריצ'י אמור היה לשמש כמפקד זמני על הארמייה השמינית עד שיימצא מפקד מתאים, אך היות שמפקד כזה לא היה בנמצא הוא נשאר מפקד הארמייה במשך יותר משישה חודשים.
בקרב גזאלה במאי-יוני 1942 נכשל ריצ'י בשמירה על קשר חזק עם יחידותיו והבריטים איבדו את נמל טוברוק וספגו תבוסה קשה. ריצ'י הודח מהפיקוד על ידי אוקינלק ב-25 ביוני, מעט לפני תחילתו של קרב אל-עלמיין הראשון. נוצר הרושם שאוקינלק מינה קצין זוטר יחסית כמפקד הארמייה השמינית כדי שיוכל לפקח בעצמו על המערכה כראש פיקוד המזרח התיכון ולמעשה להכתיב לריצ'י הוראות מגבוה.
לאחר ההדחה מונה ריצ'י כמפקד הדיוויזיה הסקוטית ה-52 בבריטניה ומאוחר יותר מונה כמפקד הקורפוס ה-12 בזמן הנחיתה בנורמנדי והמערכה במערב אירופה. העובדה שהמשיך לשרת בתפקידים פיקודיים למרות הדחתו, שלא כמו קודמו בתפקיד מפקד הארמייה השמינית, אלן קנינגהם, מלמדת על ההערכה הרבה ממנה נהנה מצד ראש המטה הכללי הקיסרי, אלן ברוק.
לאחר המלחמה נשאר ריצ'י בצבא בתפקיד ראש הפיקוד הסקוטי וכמושל טירת אדינבורו ב-1945. ב-1947 שימש כראש מטה כוחות היבשה במזרח הרחוק. מה-7 בדצמבר 1948 ועד לפרישתו מהצבא שימש ריצ'י בתפקיד טקסי כשלישו האישי (Aides de Camp General) של המלך וב-15 בספטמבר 1950 הוענקה לו דרגת קולונל ברגימנט הישן שלו, "המשמר השחור".
לאחר פרישתו מהצבא ב-1951 היגר ריצ'י לקנדה. הוא נפטר בגיל 86 בטורונטו.
אגרמנט
ביחסים דיפלומטיים, אגרמנט (בצרפתית: Agrément) הוא הגשת כתב מינוי של ראש נציגות במדינה זרה.
אגרמנט הוא צעד דיפלומטי מחייב - לפני שמדינה ממנה ראש משלחת דיפלומטית חדש במדינה זרה, היא מגישה בקשה לאגרמנט על מנת לוודא תחילה אם הממונה המוצע מקובל על המדינה המקבלת.
הסכמתה של המדינה המקבלת מסומנת על ידי הענקתו של האגרמנט, ולעיתים רחוקות אגרמנט אינו מתקבל.
לאחר קבלת האגרמנט, ראש המשלחת (השגריר) מגיש את כתב האמנה שלו, שניתן לו על ידי ראש מדינתו עבור ראש המדינה המארחת.
לאחר מסירת כתב האמנה, מתקבל השגריר המיועד לסגל הדיפלומטי במדינה המארחת.
ג'ולי הרט בירס
ג'ולי הרט בירס ( Julie Hart Beers; 1835 – 13 באוגוסט 1913) הייתה ציירת נוף אמריקאית הקשורה לאסכולת נהר הדסון, שהייתה אחד מציירי הנוף המקצועיים המצליחים מבחינה מסחרית בימיה.
ביוגרפיה
ג'ולי הרט נולדה בפיטספילד, מסצ'וסטס, היא הייתה בתם של ג'יימס הרט ומריון (רוברטסון) הרט, שהיגרו מסקוטלנד בשנת 1831. אחיה הגדולים ויליאם הרט וג'יימס מקדוגל הרט היו גם הם ציירי נוף חשובים באסכולת נהר הדסון.
בשנת 1853 התחתנה עם העיתונאי ג'ורג' וושינגטון בירס. לאחר מותו בשנת 1856 עברו היא ושתי בנותיה לעיר ניו יורק, שם היו לאחיה אולפנים משלהם. כמו רוב האמניות באותה תקופה, לא היה לה חינוך רשמי לאמנות, אך מעריכים שהיא אומנה על ידי אחיה.
עוד בשנות הארבעים לחייה, עם בעלה השני, פיטר קמפסון, היא עברה למטוקן, ניו ג'רזי, שם הקימה סטודיו משלה. היא המשיכה להשתמש בשם המשפחה בירס כשחתמה על יצירות האמנות שלה.
בזמן מותה היא התגוררה בטרנטון.
קריירה
עד שנת 1867, בירס הציגה את ציוריה. אף על פי שהיה לה סטודיו משלה בניו ג'רזי, היא המשיכה להשתמש בסטודיו של ויליאם ברחוב 10 בעיר ניו יורק כאולם תצוגה. היא הייתה בין מעט הנשים שהפכו לציירת נוף מקצועית, בין היתר מכיוון שנשים הודרו מההשכלה הרשמית וההזדמנויות לתערוכה.
הסגנון הבוגר של בירס מתבטא ביצירות מאוזנות היטב עם פרטים. בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19, היא הציגה לעיתים קרובות באקדמיה הלאומית לעיצוב וכן באגודה לאמנות בברוקלין, בבוסטון ובאקדמיה לאמנויות בפנסילבניה. היא הצליחה למכור עבודות רבות באמצעות האגודה לאמנות בברוקלין,
היא גם לקחה גם קבוצות נשים ללימוד ציור ורישום להרי ניו יורק וניו אינגלנד כדי להוסיף לכנסותיה.
גיבור גדול
גיבור גדול הוא שיר רוק ישראלי שכתבה והלחינה סי היימן וביצעו "סי היימן ולהקה מקומית". השיר יצא לאור בשנת 1987 ונכלל באלבום הבכורה של היימן "סי היימן ולהקה מקומית", והוא אחד מלהיטיה הגדולים של היימן.
המטרו של שווייץ
המטרו של שווייץ הוא פרויקט תחבורה לאומי עתידני המבוסס על טכנולוגיה מסוג Vactrain, רכבת ריחוף מגנטי (מגלב) שנעה בתוך צינורות שבהם לחץ האוויר נמוך (100 מיליבר לערך). בזכות התנגדות האוויר הנמוכה הרכבת תוכל להגיע למהירות של 500 קמ"ש ולקצר באופן משמעותי את זמן הנסיעה בין מספר ערים מרכזיות בשווייץ. לדוגמה, זמן הנסיעה בין ברן לציריך יתקצר מ-60 דקות כיום ל-12 דקות.
גיבור גדול
רקע
השיר יצא לאור בעיבודו של משה לוי, ונכלל באלבום הבכורה של היימן "סי היימן ולהקה מקומית".
המטרו של שווייץ
אף על פי שנערכו מבחני הרצה סופיים על ידי המכון הטכנולוגי הפדרלי השווייצרי והפרויקט ישים מבחינה טכנית וכלכלית, הוא לא יכנס לשלב הביצוע בקרוב בגלל חוסר בתמיכה פוליטית שקיימת בנושא מאז 2009.
גיבור גדול
רקע
לימים סיפרה היימן כי השיר נכתב "בלילה של דמעות" בעקבות אהבה נכזבת שלה לטייס. לאחר שאלבום הבכורה היה גמור, השמיעה למשה לוי את השיר, והוא שכנע אותה להכניס אותו לאלבום. כתוצאה מכך השיר "עולם תעשייתי", שאמור היה להיכלל באלבום זה, נדחה לאלבומה השני של היימן.
השיר דורג במקום ה-14 במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ז (1987). הקליפ לשיר זכה בתחרות הקליפים השנתית השנייה שנערכה במסגרת פסטיבל חיפה.
ב-2007 הוציאה היימן גרסת דאנס לשיר בשיתוף עם מורן קריב.
ראד בלגרד
מועדון הכדורגל ראד' (בסרבית: ФК Рад) הוא מועדון כדורגל סרבי מהעיר בלגרד שמשחק בליגה הסרבית המשנית, אך במשך 30 עונות שיחק בליגת העל הסרבית.
היסטוריה
לאחר התפרקות יוגוסלביה המועדון המשיך לשחק בליגה העליונה אך ירד ממנה בתום עונת 2002/2003. הוא חזר לליגה העליונה ובשנת 2007/08 סיים במקום הרביעי. בסיום עונת 2010/11 סיים במקום הרביעי וזכה בכרטיס למפעל אירופאי לראשונה מזה 22 שנים. הוא הודח מהתחרות בסיבוב השני.
בסיום עונת 2021 המועדון נשר לליגת משנה.
אלוש (אתר מקראי)
אָלוּשׁ היא אחת מהתחנות, שלפי האמונה, עצרו בה בני ישראל במסע במדבר לעבר ארץ ישראל. בני ישראל יצאו מדפקה עצרו באלוש, והמשיכו במסעם לרפידים.
שמה מופיע ב. לדעת חז"ל אלוש היא מדבר סין. בנוסח השומרונים לתורה מופיע השם אליש ובתרגום השבעים ותרגום יונתן לתורה מופיע השם אילוס (בתרגום ירושלמי מתורגם השם ל"אתר תקיף").
למעט האזכור בספר במדבר שמו של האתר אינו מופיע בתנ"ך.
הגמרא ב טוענת ש"ששי (אחד מבני הענק) בנה אלוש".
חיים גנץ
הרב חיים גנץ (נולד בשנת 1957) הוא רב דתי לאומי המשמש כראש ישיבת מעלה אליהו בתל אביב. מתלמידי הרב צבי ישראל טאו והרב צבי יהודה הכהן קוק, ומרבני 'ישיבות הקו'. פעיל במפלגת הציונות הדתית ומקורב למפלגת נעם.
ביוגרפיה
בשנת 2022 נשא נאום להורי התלמידים בישיבת מעלה אליהו שם הצהיר כי העיר ת״א היא נבלה טמאה חסרת נשמה והישיבה באה להיות הנשמה של העיר.
משפחתו
הרב גנץ נשוי לימימה, אחותו של הרב אליעזר איגרא, ואב לתשעה. בני הזוג מתגוררים בתל אביב-יפו.
אחיו הוא הרב משה גנץ, ששימש כר"מ בישיבת ההסדר שעלבים, המוסר שיעורים בישיבת מעלה אליהו, ואחיינו - בן הרב משה, הוא הרב אורי גנץ, ראש ישיבת קדומים. אחייניתו היא אשתו של הרב אריאל בראלי - רב היישוב בית אל.
אחותו יהודית דסברג היא אלמנתו של הרב אורי דסברג. בתו רוחמה נשואה לרב אוריאל אליהו, דיין בבית הדין הרבני בנתניה ונשיא כולל דיינות "כרמי המשפט" בישוב עינב. בנו ישראל הוא ראש מועצה אזורית מטה בנימין.
מדכא גרורות
מאפיינים
בעוד מדכאי גידולים, מעכבים גם הם יצירת גרורות, מדכאי גרורות פועלים במנגנונים אחרים ואינם משפיעים על גידולים ראשוניים.
מדכאי גרורות זוהו לראשונה באמצעות ניסויי איחוי תאים והעברת כרומוזומים בתיווך מיקרו-תאים (MMCT), אשר מכניסה כרומוזומים לתאי נמענים שלמים. כרומוזומים 1, 6, 7, 8, 10, 11, 12, 16 ו-17 מכילים גנים מדכאי גרורות.
MicroRNAs (miRNAs) הם קבוצה של מווסתים של גנים, הקושרים את האזורים הבלתי מתורגמים בקצה ה-3′ של RNA שליח (mRNA) של גן המטרה שלהם. קישור זה מוביל לדיכוי התרגום או להאצת של פירוק ה-RNA שליח. בשורת התאים MDA-MB-231 ובגרסה הגרורתית שלו, שישה miRNAs הציגו ביטוי נמוך יותר בתאים גרורתיים. ביניהם, miR-335 ו-miR-126 מדכאים גרורות מבלי להשפיע על צמיחת הגידול הראשוני. miR-335 מתמקד במספר מסלולים, כולל SOX4, MERTK, PTPRN2 ו-TNC, התורמים לדיכוי גרורות. ביטוי miR-335 נמצא במיתאם עם הישרדות ללא גרורות בסרטן שד קליני.
אוכלוסיית יעד
מטופלות עם סרטן השחלות שהן חיוביות ל-NM23 מגיבות טוב יותר ל-cisplatin מאשר חולות עם NM23-שלילי. וכך גם לגבי קרצינומה של תאי קשקש הוושט. ביטוי NM23 נמצא במתאם חיובי להישרדות בחיים לאחר טיפול cisplatin לאחר ניתוח.
לפי דגימות קליניות של גידולים, אצל מדכאי הגרורות מתרחש דיכוי (down regulation), בניגוד להופעת מוטציות במדכאי גידולים. לכן, הפעלה של מדכאי גרורות אלו עשויה לחסום גרורות ולשפר את ההישרדות. אזור הפרומוטור של NM23 מכיל אלמנטים של תגובה גלוקוקורטיקואידית שיכולים להעלות את ביטוי NM23. טיפול בתאי סרטן שד אנושיים עם דקסמתזון מדרוקסיפרוגסטרון אצטט (MPA) מגביר את ביטוי NM23.
גנים
גנים עבור כתריסר חלבונים מדכאי גרורות ידועים בבני אדם ובבעלי חיים אחרים, כולל BRMS1, CRSP3, DRG1, KAI1, SDPR, KISS1, NM23 ו- TIMPs שונים. רובם פועלים על ידי שינוי היבטים של העברת אותות.
יושב ראש
יושב ראש (בראשי תיבות: יו"ר) הוא התפקיד הבכיר בוועד המנהל של ארגון, כגון דירקטוריון (במקרה של חברה) או פרלמנט (במקרה של מדינה).
במספר מדינות קומוניסטיות זה היה תוארו של מנהיג המדינה. דוגמה: שליט הרפובליקה העממית של סין, מאו דזה-דונג, כונה פעמים רבות "היושב ראש מאו".
בארגון דמוקרטי יושב הראש נבחר בדרך כלל על ידי חברי הארגון. תפקידו הוא התוויית דרכו של הארגון וחלוקת הסמכויות בין חברי הוועד המנהל.
בחברה יו"ר הדירקטוריון הוא לעיתים יושב ראש פעיל, המקדיש את כל זמנו לתפקיד זה, אך פעמים רבות זהו תפקיד הדורש רק חלק קטן מזמנו של היושב ראש. בישראל יושב ראש הדירקטוריון מנהל את ישיבות הדירקטוריון. במצב של שוויון בהצבעות בדירקטוריון נינתן ליו"ר הדירקטוריון קול הצבעה נוסף. בחברה פרטית, שניירות ערך שלה אינן נסחרות בבורסה, אין חובה למנות יושב ראש דירקטוריון. בחברה ציבורית, יו"ר הדירקטוריון אינו יכול לשמש גם כמנכ"ל החברה, אלא אם התקבל לכך אישור של האספה הכללית של בעלי המניות בחברה ברוב קולות של שני שלישים מקולות בעלי המניות שאינם בעלי שליטה בחברה.
מקור המונח בתנ"ך (למשל, : "אֶבֲחַר דַּרְכָּם וְאֵשֵׁב רֹאשׁ וְאֶשְׁכּוֹן כְּמֶלֶךְ בַּגְּדוּד כַּאֲשֶׁר אֲבֵלִים יְנַחֵם") והן כתרגום מילולי של המונח הגרמני המקביל (Vorsitzender), ושל המונח הלטיני praesidentum (president באנגלית) - יושב מקדימה. בצירוף ה"א הידיעה מקובלות שתי הצורות: "היושב ראש" וגם "יושב הראש".
מרוות איג
מַרְוַת אֵיג (שם מדעי: Salvia eigii) היא צמח עשבוני רב-שנתי אנדמי לישראל ובסכנת הכחדה בסוג מרווה ממשפחת השפתניים. למין זה מתפתחת שושנת עלים בגובה 30 ס"מ וקוטר 60 ס"מ, וממנה יוצאים גבעולים גבוהים (בגובה מטר לערך) עם פריחה ורודה בין החודשים מרץ ליוני. הפרחים דו-שפתניים מחוספסים וזיפניים, הגביע מסתיים בשיניים חדות או קוצניות ולוע פתוח בעת הבשלת הזרעים. השפה העליונה של הכותרת ורודה כהה ובעלת שלוש שיניים והשפה התחתונה ורודה בהירה ושמוטה עם שתי אונות מעליה. בפרח פסים באדום כהה לאורך הלוע.
מרוות איג דומה מאוד למין מרוות ירושלים והיא מובחנת ממנה במקום גידולה ובמספר סימנים. מרוות איג גדלה בעיקר בקרקעות חרסיתיות עמוקות ומעובדות בחבל הים-תיכוני ואלו מרוות ירושלים גדלה בקרקעות סלעיות בבתות ובחורשים בכל החבל הים-תיכוני, אבל לא בקרקעות עמוקות. מרווה ירושלים מכוסה בשערות בלוטיות וחלקיה העליונים  דבקים, לא כך במרוות איג. במרוות ירושלים הכותרת אדום עמוק או ארגמן ואלו במרוות איג הכותרת ורודה או לילך.
מרוות איג אותרה והוגדרה על יד הבוטנאי מיכאל זוהרי וקרויה על שם הבוטנאי אלכסנדר איג ממניחי היסודות למדע הבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים. היא אינה צמח מוגן לפי החוק הישראלי וניתנת לריבוי בגינות. קל לגדלה מזרעים.
מאפיינים
הגבעול רָבוּעַ, מחוספס-זיפני (שערותיו קשות וקצרות), כמעט משונן, בעיקר לאורך המקצועות, בחלקו העליון הוא אינו דביק (בשונה מרוות ירושלים הדומה לה).
העלים נגדיים, פשוטים, משוננים וירוקים, והם מקומטים וקירחים מלמעלה, שעירים מעט לאורך העורקים מלמטה. עלי השושנת גדולים, בעלי פטוטרת ארוכה, דמויי ביצה, בסיסם דמוי לב, שולי העלה בעלי שינון מעוגל בלתי סדיר ולעיתים יש אונות. עלי הגבעול דמויי אזמל, יושבים או בעלי פטוטרת קצרה מאד ונראים כלופתים את הגבעול, שפתם משוננת וקודקודם חד. עלי התפרחת קטנים יותר וחסרי פטוטרת, אורכם כאורך הגביע, הם כמעט קירחים, דמויי ביצה, בסיסם דמוי לב, לעיתים אדמדמים.
הפרחים נישאים בדורים מרוחקים זה מזה. בכל דור 6 עד 2 פרחים. עוקצי הפרחים מחוספסים.
הגביע דו-שפתני, ירוק או לעיתים מאדים, משתייר ומתפרה מ-10 מ"מ ל-15 מ"מ והוא מחוספס-זיפני, ללא שערות בלוטיות (בשונה ממרוות ירושלים); השפה העליונה נוטה אחורה מעט ובעלת 3 שיניים קטנות; השפה התחתונה ישרה ובעלת 2 שיניים שאורכן קצר מעט מאורך צינור הגביע.
הכותרת דו-שפתנית, ורודה עם גוני לבן וארגמן, שעירה, אבל לא בשערות בלוטיות (בשונה ממרוות ירושלים) והיא ארוכה פי שניים מהגביע; צינור הכותרת, שאורכו כ10 מ"מ, בולט מעט מן הגביע; השפה העליונה בולטת מעל הגביע, זקופה וכפופה קדימה כחרמש, צבעה ורוד או ארגמן, כהה יותר משאר הכותרת; השפה התחתונה בעלת שלוש אונות. האונה האמצעית רחבה פרושה ושמוטה (נטויה מטה); שתי  האונות הצדדיות זקופות וצרות ונראות כקרניים מעליה ולא מצדדיה.
העלווה מתפתחת מאמצע נובמבר עד סוף מאי, והפריחה ממרץ עד יוני.
בית גדול ותפוצה
מרוות איג גדלה בעיקר בקרקעות חרסיתיות עמוקות ומעובדות בחבל הים-תיכוני ואלו מרוות ירושלים גדלה בקרקעות סלעיות בבתות ובחורשים בכל החבל הים-תיכוני אבל לא בקרקעות עמוקות. מרוות איג היא מין אנדמי לישראל ובסכנת הכחדה בגלל המעבר מחקלאות מסורתית לחקלאות מודרנית ועיור, ולכן גם בסכנת הכחדה עולמית. הצמח נמצא בארץ ב-4 גלילות: גליל תחתון, כרמל (רמת הנדיב), דרום הגולן (נוב) ובדרום משור החוף (קריית גת) ב-9 אתרים. רוב האתרים נמצאים בגליל התחתון: ברכס יבניאל, בכלנית, בשדה אילן ובאזור צומת גולני.
לחיות עם עצמך
לחיות עם עצמך (באנגלית: Living with Yourself) היא סדרת טלוויזיה קומית אמריקאית שנוצרה על ידי טימותי גרינברג ואשר הוקרנה לראשונה ב-18 באוקטובר 2019 בנטפליקס. בסדרה מככבים פול ראד ואשלינג בי. פול ראד משמש גם כמפיק בכיר של הסדרה, לצידם של גרינברג, אנתוני ברגמן, ג'ף שטרן, טוני הרננדז, ג'ונתן דייטון וואלרי פאריס וג'פרי בליץ.
תקציר העלילה
מיילס אליוט (פול ראד) עובר טיפול מסתורי, המפתה אותו בהבטחה לחיים טובים יותר. להפתעתו, הוא מגלה שהוא הוחלף בגרסה משובטת של עצמו.
שחקנים ודמויות
כמו כן, בסדרה משתתף טום בריידי בהופעת קמאו.
הפקה
ב-16 בפברואר 2017 פורסם כי ערוץ IFC הזמין סדרת טלוויזיה קומית חדשה שיצר טימותי גרינברג. המפיקים הבכירים של הסדרה היו צפויים לכלול את גרינברג, ג'פרי בליץ, אנתוני ברגמן וג'ף שטרן. בליץ היה אמור לשמש גם כבמאי הסדרה, אשר אמורה לעלות לשידור בכורה במהלך שנת 2018. חברות ההפקה המעורבות בסדרה היו אמורות להיות Likely Story ו-Jax Media.
ב-10 באוגוסט 2018 פורסם כי הפרויקט עבר לנטפליקס, שהזמינה עונה אחת שתכלול 8 פרקים. הסדרה אמורה הייתה להיכתב על ידי גרינברג שהיה צפוי גם להפיקה לצד בליץ, ברגמן, שטרן, טוני הרננדז, ג'ונתן דייטון, ולרי פריס ופול ראד. ג'ונתן דייטון וואלרי פאריס היו צפויים לשמש גם כבמאים של הסדרה. בהודעה לתקשורת, שבה דווח על מעבר הסדרה לנטפליקס, דווח גם כי פול ראד לוהק לתפקיד הראשי הכפול. ב-28 באוגוסט 2018 פורסם כי גם אייסלינג ביאה הצטרפה לסדרה.
צילומי העונה הראשונה התקיימו בניו יורק בשנת 2018.
הפצה
טריילר לסדרה שוחרר ב-16 בספטמבר 2019.
תגובות
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, לסדרה דירוג של 83% המבוסס על 48 ביקורות, עם ציון ממוצע של 7.14 מתוך 10. על פי דעת הרוב, נכתב בתאר כי הסדרה "מוזרה, סוריאליסטית ומפתיעה", ועל אף שאיננה עומדת ברמת הציפיות שיש ממנה, הסדרה "נותרת מרתקת בזכות הכתיבה החכמה והכוח העצום של התפקיד הכפול שמגלם פול ראד". באתר Metacritic, לסדרה ציון ממוצע משוקלל של 72 מתוך 100, המבוסס על 22 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
עונת 2016/2017 בבונדסליגה
עונת 2016/2017 היא העונה ה-54 בה מתקיימת הבונדסליגה הגרמנית. העונה החלה ב-26 באוגוסט 2016 והסתיימה ב-20 במאי 2017.
באיירן מינכן זכתה באליפות בפעם ה-27 בתולדותיה והחמישית ברציפות.
קבוצות ואצטדיונים
18 קבוצות משתתפות במשחקי הליגה. מועדון ספורט פרייבורג ור.ב. לייפציג הצטרפו לליגה לאחר שסיימו את העונה הקודמת בשני המקומות הראשונים בליגה השנייה, בהתאמה. במקומן נשרו לליגה השנייה הנובר 96 ושטוטגרט. קבוצת איינטרכט פרנקפורט, שהתמודדה מול נירנברג במשחקי הפלייאוף בסיום העונה הקודמת, הצליחה לשמור על מקומה בליגה הבכירה.
אינגולשטאדט 04 ודרמשטאדט 98, שסיימו בשני המקומות האחרונים ירדו בסיום העונה לליגה השנייה. וולפסבורג שסיימה במקום ה-16 תתמודד נגד הירידה מול איינטרכט בראונשווייג שסיימה את העונה במקום השלישי בליגה השנייה.
הלמאי
הלמאי (בהונגרית: Halmaj) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי הלמאי
בהלמאי חיה קהילה יהודית ברשותה היו חברה קדישא ובית כנסת.
בסוף אפריל 1944, אחרי כניסת הגרמנים להונגריה, רוכזו יהודי הכפר בבית הכנסת ומשם הועברו לסיקסו, משם לגטו קאשה ומשם שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
תושבים יהודיים מהכפר שנרצחו בשואה מונצחים בלוח זיכרון בסיקסו.
חיים אריה חדש
הרב חיים אריה חדש הוא ראש ישיבות אור אלחנן. מחבר סדרת ספרי אהל תורה.
ביוגרפיה
נולד בירושלים כבן בכור לרב משה מרדכי חדש ראש ישיבות אור אלחנן ולשרה לבית לפין. נקרא על שם רבי חיים אריה לייב מישקובסקי. למד אצל סבו הרב מאיר חדש ובישיבת 'אור אלחנן' אצל אביו ואצל הרב אלעזר שמחה וסרמן. לאחר פטירת אביו מונה לראש הישיבה ולאחראי על מוסדות אור אלחנן. לצידו מונה גיסו הרב צבי וינפלד לראש ישיבה.
נישא ליהודית, בתו של הרב ישראל מאיר וייס ראש ישיבת נחלת הלויים.
חיבר את סדרת הספרים 'אהל תורה', ובהם מראי מקומות על סוגיות העיון במסכתות הנלמדות בישיבות. ספריו מקיפים את דברי הראשונים והאחרונים. הרב חדש ההדיר את הספר "פני האריה החי" של זקנו, שעל שמו הוא קרוי.