cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כניעה (הנדסה)
הגדרה
כאשר יש קושי בהגדרה פשוטה של נקודת הכניעה בהתבסס על צורת עקומת המאמץ מעוות, נגדיר נקודת כניעה שרירותית באמצעות הזחה של נקודת הכניעה. ערך זה מוגדר בדרך כלל על 0.1% או 0.2% מעוות. ערך זה הוא תוצאה של המאמץ המקביל להעמסה לא פרופציונלית כאשר השינוי יחסית לאורך ההתחלתי הוא 0.2% או 1% (למשל: ) עבור רוב השימושיים ההנדסיים נשתמש בR_{p(0.2)}. ערך זה מוכפל במקדם ביטחון על מנת להבטיח ערך נמוך יותר מנקודת הכניעה המוסטת (R_{v(0.2)}). בפלדות בעלות חוזק גבוה וסגסוגות אלומיניום קשה להבחין בנקודת הכניעה ולכן שימוש בשיטת היסט נקודת הכניעה יעילה במקרים אלה.
נקודת כניעה עליונה ותחתונה
חלק מהמתכות, כגון פלדה קלה, מגיעות לנקודת כניעה עליונה לפני שהן יורדות במהירות לנקודת כניעה נמוכה יותר. התגובה החומרית היא ליניארית עד לנקודת הכניעה העליונה, אך נקודת הכניעה התחתונה משמשת בהנדסת מבנים כערך שמרני.
חוזק תאורטי לכניעה
חוזק הכניעה התאורטי ניתן להערכה על ידי בחינת תהליך הכניעה ברמה האטומית. בגביש מושלם, תוצאת גזירה היא תזוזת מישור אטומים שלם במרווח בשיעור b יחסית למישור מתחת. על מנת שהאטומים ינועו, יש להפעיל כוח רב כדי להתגבר על אנרגיית הסריג ולהזיז את האטומים במישור העליון מעל האטומים התחתונים על אתר הסריג החדש. המאמץ הנדרש כדי להתגבר על התנגדות סריג מושלם לגזירה הוא חוזק הכניעה התאורטי, \tau_{max}.
גזירה
עקומת המאמץ-תזוזה עבור מישור אטומים משתנה סינוסיאדלית, כאשר שיא המאמץ מתרחש כאשר מופעל כח על אטום לנוע מעל גבי אטום אחר ולאחר מכן ירידה במאמץ כאשר האטום המאולץ מגיע לאתר סריג פנוי.
כאשר b הוא המרווח המפריד בין מישורי האטומים. עבור מאמץ גזירה: \tau=Gyועבור הזזות קטנות: (נחליף את yבx, הזזות קטנות- מרחק בין אטומי יחיד) נקבל את המשוואה הבאה:
עבור הזזות קטנות של \gamma=x/aכאשר a הוא המרחק הבין אטומי באותו מישור, ניתן לכתוב את הביטוי הבא:
ולכן ניתן להעריך את חוזק הכניעה התאורטי כ:ׂ
ערכים אופייניים עבור חוזק כניעה תאורטי וניסויי
חוזק הכניעה התאורטי עבור גביש מושלם גבוה בהרבה מתצפיות החוזק הנמדד בעת תחילת הדפורמציה הפלסטית. ערכי חוזק הכניעה התאורטיים והניסויים מוצגים בטבלה הבאה: חוזק הכניעה שנמדד במהלך הניסויים נמוך משמעותית מהערך התאורטי הצפוי, ניתן להסביר זאת על ידי נוכחות נקעים ופגמים בחומרים. בניסויים שבוצעו על גבישים מושלמים (בדרך כלל קטנים יחסית) שלא כללו פגמים על פני השטח, נמדדו ערכי חוזק לכניעה הקרובים לערך התאורטי. לדוגמה בננו-סיבים עשויים מנחושת ערך השבר הפריך שנמדד היה 1 GPa, ערך המתקרב לערך התאורטי וגבוה בהרבה מהערך הנמדד עבור דגם נחושת סטנדרטי.
קריטריון כשל
קריטריון כשל, המתבטא לעיתים קרובות כמישור כשל, הוא השערה לגבי הגבול האלסטי תחת שילוב מאמצים. קיימות שתי פרשנויות בנוגע לקריטריוני כשל, הראשונה מתמטית המתבססת על גישות סטטיסטיות ואילו השנייה מנסים לספק הצדקה המבוססת על עקרונות פיזיקליים מבוססים. כיוון שניתן לבטא את המאמץ והמעוות באמצעות טנזורים, ניתן לנרמל את הטנזורים ולצמצם את מספר המאמצים הפועלים במקביל מתשעה לשלושה בכיוונים הראשיים. הסימונים של המאמצים בכיוונים הראשיים, יסומנו:.
קריטריון כשל - חומרים איזוטרופיים
מאמץ נורמלי מקסימלי- (פותח על ידי W.J.M Rankine ב-1850) הכשל מתרחש כאשר המאמץ הראשי גבוה מהחוזק לכניעה. קריטריון זה מהיר ונוח לשימוש בהשוואה לנתונים ניסויים אך נעשה בו שימוש לעיתים רחוקות למטרות תכן. תאוריה זו מתאימה בעיקר לחומרים פריכים כגון ברזל יציקה.
מעוות נורמלי מקסימלי- (פותח על ידי St.Venant) כשל מתרחש כאשר המעוות הראשי גבוה ממעוות הכניעה במהלך ניסוי מתיחה פשוט. במונחים של מאמצים ראשיים ניתן לבטא על ידי המשוואה הבאה:
מאמץ גזירה מקסימלי- ידוע גם כקריטריון טרסקה ע"ש המדען הצרפתי הנרי טרסקה. כשל מתרחש כאשר מאמץ הגזירה \tauגבוה ממאמץ הכניעה בגזירה \tau_y, מתאים גם לחומרים משיכים בהם הכשל הוא פלסטי.
אנרגיית מעוותים כוללת- תאוריה זו מניחה שהאנרגיה האצורה שנוצרה בעיוות אלסטי, אינה תלויה בטנזור המאמץ. כשל יתרחש כאשר אנרגיית המעוותים ליחידת נפח גדולה יותר מאנרגיית המעוותים בנקודת הכניעה. עבור מצב מאמצים תלת־ממדי מתקבלת הנוסחה הבאה:
או עבור טנזור לא מנורמל:
רשימת קריטריוני כשל נפוצים/אחרים:
קריטריון כשל- חומרים לא-איזוטרופיים
כאשר מתכת חשופה לדפורמציה פלסטית, מיקומי הגרעינים והכיווניות משתנים בהתאם לדפורמציה. כתוצאה מכך הכניעה הפלסטית במתכת תציג קשר ישיר בין המאמץ למעוות. כאשר לא ניתן להציג קשר ישיר בין הדפורמציה לבין המאמצים הפועלים על החומר לא ניתן להשתמש בקריטריוני כשל המיועדים לחומרים איזוטרופיים כמו קריטריון פון מיזס. קיימים מספר קריטריוני כשל עבור חומרים לא-איזוטרופיים:
גורמים המשפיעים על החוזק לכניעה
המאמץ בו מתרחש הכשל תלוי במספר גורמים, אחד הוא קצב הדפורמציה (קצב העיבור) ובאופן משמעותי יותר הטמפ' בה מתרחשת הדפורמציה. באופן כללי חוזק הכניעה עולה עם קצב העיבור ויורד עם עליית הטמפ'. כאשר לטמפ' אין השפעה מכרעת על החוזק, החומר מציג אנומליה מסוימת והדבר אופייני עבור סגסוגות-על. תכונה המובילה לשימוש עבור אפליקציות בהן נדרש לעמוד בטמפ' וחוזק גבוהים.
מחקרים ראשוניים שנעשו על ידי אלדר ופיליפס מצאו קשר בין חוזק לכניעה וקצב עיבור (עבור טמפ' קבועה), הקשר הוצג על ידי המשוואה הבאה:
כאשר C הוא קבוע, m הוא מקדם הקשיית מעוותים. המקדם מושפע מהטמפ' ועולה בהתאמה. חומרים עבורם המקדם גדול מ~0.5 נוטים להציג יכולות סופר-פלסטיות. ניתן לחלץ את המקדם m באמצעות לוגריתמים על שני אגפי המשוואה:
כאשר \alphaוA הם קבועים וZ הוא מקדם טמפ' פיצוי המעוות שמתואר בדרך כלל ע"פ מקדם זנר-הולמן
Q_{HW}הוא אנרגיית האקטיבציה עבור דפורמציית חום, T- טמפ' במעלות קלווין.
מנגנוני העלאת החוזק לכניעה
ישנם מספר תהליכים שניתן ליישם על חומרים גבישיים או אמורפיים על מנת להעלות את נקודת הכניעה ואת החוזק לכניעה. באמצעות שינוי צפיפות הנקעים, זיקוק החומר, הגדלת הגרגרים (בחומרים גבישיים), החוזק לכניעה יכול לקבל ערכים גבוהים ומדויקים יותר. ניתן לבצע זאת בין היתר על ידי הכנסת זיהומים אל תוך החומר (כגון פחמן בפלדה). על מנת להניע את הפגם/זיהום הזה יש צורך להשקיע אנרגיה ומאמץ גבוהים יותר. מה שגורם לעליית החוזק לכניעה. בעוד תכונות חומרים רבים תלויים בהרכב החומר בתפזורת, נקודת הכניעה מושפעת גם בדרך בה עובד החומר והובא לתצורתו הסופית.
להלן מספר מנגנונים עבור חומרים גבישיים:
הקשיית מעוותים
כאשר חומר חווה דפורמציה, נקעים חדשים נוצרים בסריג וצפיפות הנקעים הכללי בחומר עולה. צפיפות הנקעים הגדלה מעלה את החוזק לכניעה של החומר, כיוון שהמאמץ הנדרש כעת 'חייב' להניע גם את הנקעים החדשים במבנה הסריגי של הגביש. נקעים חדשים שנוצרו יכולים לבוא במגע גם עם נקעים קודמים בחומר ובכך להעלות את מאמץ הכניעה עוד.המשוואה השלטת במקרה זה היא:
כאשר \sigma_y הוא מאמץ הכניעה, G הוא מודול הגזירה, b- ההגבר של וקטור בורגס ו\rhoהוא צפיפות הנקעים.
חיזוק על ידי תמיסה מוצקה
תמיסה מוצקה מכילה בתוכה אטומים מיסודות שונים ומגדלים שונים, תוך כדי סגסוג החומר (קירור החומר והבאה למצב יציב) האטומים הקטנים/גדולים יתמקמו ישירות מתחת לנקע. תופעה זו מחזקת את החומר כיוון שאטומי ה'זיהום' מתמקם בסמוך לנקע ומקשה על תנועתו במידה והרכיב/חומר מועמס.היחס בין הגזירה במנגנון זה מבוטא על ידי הנוסחה הבאה:
זיקון
זיקון מתבסס על הימצאות שתי פאזות בחומר אחד. כאשר מתבדלים מהפאזה המומסת נמצאים בפיזור טוב בחומר, הם יעלו את מאמץ הכניעה כיוון שיחסמו את תנועת הנקעים בתוך הגביש. פגם או נקע ייאלץ לעבור דרך ה'מחסומים' או משקעים של החומר המומס שמהווים חסם טוב יותר לעומת הפאזה של החומר המקורי. נקע יכול לנוע דרך החלקיקים האלו או על ידי גזירה או על ידי 'מעקף' של החלקיקים האלו, במקרה זה נוצרת טבעת חדשה סביב החלקיקים המומסים.
מאמץ הגזירה הנדרש הוא:
והמאמץ עבור מעקף הוא:
במקרה זה מבטא את רדיוס החלקיק/משקע, הוא מתח הפנים בין הסריג לבין החלקיק, הוא המרחק בין חלקיקים מומסים.
חיזוק על ידי הקטנת גרעינים
הצטברות נקעים סביב גבול כלשהו גורמת לכוח דוחה בין נקעים. הצטברות גרגירים/אטומים קטנים יוצרת כח דוחה בין נקעים. ככל שגודל הגרעין קטן שטח הפנים של הגרעינים גדל וכך מתאפשרים יותר ויותר מקומות עבור גרעיני גבול. מעבר נקעים מגרעין לגרעין דורש אנרגיה רבה ולכן הנקעים מצטברים סביב גבול הגרעינים הנ"ל ומעלים את החוזק לכניעה של החומר.
מאמץ הכניעה עולה כמתואר במשוואה הבאה:
כאשר:
k- קבוע החומר d- גודל הגרעין
ניסויים
ניסוי מתיחה שנועד לבדוק חוזק לכניעה מבצעים על ידי מתיחת דגם קטן עם שטח חתך קבוע, את המתיחה עושים באמצעות כוח מבוקר, הולך וגדל בהדרגה כך שהדגם משנה את תצורתו אלסטית ופלסטית. שינויים אורכיים או העיבור נאספים תוך כדי המתיחה באמצעים מכניים או אופטיים.
התנהגות כשל יכולה לחישוב גם באמצעות אנליזות מכניות ממוחשבות. במיוחד כאשר כשלים מיקרוסקופיים נגרמים בגלל המבנה המיקרוסקופי של החומר.
בדיקת קשיות חומר, לקשיות ישנה קורלציה ליניארית חזקה ביחס לחוזק למתיחה עבור רוב הפלדות, אבל מדידות על חומר אחד לא יכולות להוות מדד עבור חומר אחר. בדיקת קשיות יכולה אפוא להוות תחליף חסכוני לניסויי מתיחה, כמו גם מתן שינויים מקומיים בחוזק מתיחה, למשל מדידה בנקודות ריתוך או אזורים שעברו תהליכים שונים. עם זאת, עבור מצבים קריטיים בדיקות המתח נעשה כדי למנוע עמימות.
השפעות על מבנים הנדסיים
למבנים חלשים יש קשיחות נמוכה, דבר המוביל לפגמים ומעלה את הסכנה בפני קריסה. המבנה המועמס יישאר במקרים מסוימים מעוות גם לאחר שחרור העומס ויתרה מכך במקרים מסוימים יכיל בתוכו עומסים שיוריים פנימיים כתוצאה מהעומס החיצוני. הנדסה מכנית של מתכות מציגה כי קיים מצב של הקשיית מעוותים, כלומר לאחר שחרור העומס מאמץ הכניעה של המתכת עולה. במבנים שעברו אופטימיזציה כמו קורות מטוסים ורכיבי מכונות אחרים, מסתמכים על מעבר נקודת הכניעה או מאמץ הכניעה כמצב כשל. לפיכך, אין צורך במנגנון בטיחות בעת השוואת עומסי הטעינה (העומסים הגבוהים ביותר הצפויים במהלך פעולה רגילה) לקריטריוני הכשל שהוצגו לעיל.
פטר אודמווינגי
פטר אוסזה אודמווינגי (ברוסית: Питер Осазе Одемвингие, באנגלית: Peter Osaze Odemwingie; נולד ב-15 ביולי 1981) הוא כדורגלן עבר ניגרי-טטרי ששיחק בעמדות הקיצוני ימני. לזכותו 63 הופעות בנבחרת ניגריה.
ראשית חיו
אודמווינגי נולד בטשקנט שבאוזבקיסטן הסובייטית, ברית המועצות, לאב ניגרי, כדורגלן עבר (פטר אודמווינגי האב) ולאם רוסיה-טטרית. שני הוריו היו בזמנו סטודנטים לרפואה. הוא שיחק במחלקות הנוער של קמז ושל צסק"א מוסקבה. בגיל 17 הוא עבר לניגריה ושיחק תקופה קצרה בקבוצת הנוער רייסינס לאגוס. בשנת 2000 הפך לכדורגלן מקצועי ושיחק בקבוצת בנדל אינשורנס מליגת העל הניגרית עד שנת 2002. בתקופה זו הבקיע 19 שערים ב-53 הופעות.
לובייר
אודמווינגי נבחן באנדרלכט אך לא התקבל לקבוצה. ב-2002 השחקן עבר ללובייר מליגת העל הבלגית. בעונתו הראשונה בקבוצה לובייר זכתה בגביע הבלגי. הזכייה בגביע הובילה את לובייר למוקדמות גביע אופ"א, נגד בנפיקה ליסבון הפורטוגזית. המשחק הראשון, בו אודמווינגי כבש שער, הסתיים בתוצאת שוויון 1:1. במשחק השני לובייר הפסידה 1:0 ולכן לא העפילה לטורניר.
ב-2 עונות בלובייר אודמווינגי כבש 10 שערים ב-46 משחקים בהם הופיע.
ליל
הופעותיו המרשימות משכו את תשומת הלב של קבוצת ליל הצרפתית. בינואר 2004 אודמווינגי חתם בקבוצה מליגת העל הצרפתית ובמהרה הפך לשחקן פותח בהרכב הקבוצה. אודמווינגי נודע בעקבות הטכניקה וקצב המשחק שלו, ובעקבות כך נקשר שמו למועדונים גדולים באירופה. השחקן הביע את רצונו להישאר בליל, ובעונת הוא כבש שני שערים נגד מילאן בסן סירו, מה שהעלה את ליל לשלב שמינית גמר ליגת האלופות.
ב-2 וחצי עונות במדי ליל אודמווינגי ערך 100 הופעות בכל המסגרות, וכבש בסך הכל 26 שערים.
לוקומוטיב מוסקבה
ב-16 ביולי 2007 אודמווינגי חתם בלוקומוטיב מוסקבה מהפרמייר ליג הרוסי תמורת סכום של 14 מיליון דולר אמריקני על חוזה ל-4 שנים. ב-3 עונות בלוקומוטיב אודמווינגי הפך לכוח המניע העיקרי בהתקפה של הקבוצה ולאחד השחקנים החשובים שלה. הוא כבש 23 שערים ב-80 משחקים בלוקומוטיב.
וסט ברומיץ' אלביון
ב-20 באוגוסט 2010 אודמווינגי חתם אצל העולה הטרייה לפרמייר ליג, וסט ברומיץ' אלביון. יום לאחר מכן הוא הבקיע את שער הניצחון במשחק הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 0:1 על סנדרלנד. הוא גם כבש את שער הניצחון נגד ארסנל ב-25 בספטמבר באצטדיון האמירויות, במשחק שהסתיים בתוצאה 2:3. ב-5 בדצמבר אודמווינגי כבש צמד בניצחון החוץ 1:3 על ניוקאסל יונייטד. את עונתו הראשונה באנגליה סיים אודמווינגי כמלך שערי וסט ברומיץ' באותה עונה, עם 15 שערים בסך הכל.
ב-18 באוגוסט 2011 אודמווינגי חתם על חוזה חדש בוסט ברומיץ', לשלוש שנים. לאחר מספר פציעות בתחילת עונת, הוא כבש את שער הבכורה שלו באותה עונה ב-11 בספטמבר, במשחק ליגה נגד נוריץ' סיטי. ב-12 בפברואר 2012 אודמווינגי כבש את השלושער הראשון שלו בקריירה, בניצחון וסט ברומיץ' 1:5 על וולברהמפטון וונדררס. ב-25 בפברואר הוא כבש שני שערים בניצחון 0:4 על סנדרלנד. ביצועיו בחודש זה הובילו אותו להיות שחקן החודש בפרמייר ליג, בפעם השלישית בקריירה שלו.
לאחר שבינואר 2013 אודמווינגי חיפש לעצמו קבוצה חדשה באופן חד צדדי, ולא קיבל הצעות שסיפקו אותו, הוא הסתכסך עם הנהלת וסט ברומיץ'. בהמשך העונה הוא המעיט לשחק ונכנס בעיקר כמחליף. בסיום העונה אודמווינגי עזב את הקבוצה.
סטוק סיטי
ב-28 בינואר 2014 אודמווינגי חתם בסטוק סיטי על חזוה ל-18 חודשים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה למחרת, בהפסד 1:0 לסנדרלנד. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בסטוק ב-8 בפברואר, במשחק התיקו 2:2 עם סאות'המפטון.
בריסטול ורוטרהאם
ב-11 במרץ 2016 הושאל אודמווינגי לבריסטול סיטי מהצ'מפיונשיפ לאחר חוסר בדקות בסטוק. ב-12 במרץ ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 1–2 על פולהאם, ב-19 במרץ הבקיע את שערו הראשון בניצחון 0–6 על בולטון וונדררס.
נבחרת ניגריה
אודמווינגי בחר לייצג את המדינה בה נולד אביו, ניגריה. הוא הופיע לראשונה במדי נבחרת ניגריה ב-4 במאי 2002, בניצחון 0:3 על. הוא שיחק במשחק חצי גמר גביע אפריקה לאומות 2006, בהפסד 0:1 ל. הוא גם נכלל בסגל ניגריה לגביע אפריקה לאומות 2008.
ב-2008 אודמווינגי נכלל בסגל נבחרת ניגריה לאולימפיאדת בייג'ינג. באולימפיאדה זו ניגריה הגיעה למקום השני, בו הפסידה ל, מה שזיכה אותה במדליית כסף. הוא שימש כקפטן ניגריה בגביע אפריקה לאומות 2010. בטורניר ניגריה סיימה במקום השלישי, ואודמווינגי נכלל בקבוצת הטורניר.
אודמווינגי נכלל בסגל ניגריה למונדיאל 2010. בטורניר ניגריה סיימה במקום האחרון בבית. לאחר ההדחה אודמווינגי מתח ביקורת פומבית על מאמן הנבחרת, לארס לאגרבק, שסיים את תפקידו בנבחרת לאחר ההדחה.
בעקבות אי זימונו של אודמווינגי לגביע אפריקה לאומות 2013, בו זכתה ניגריה, הוא הסתכסך עם סטפן קשי, מאמן הנבחרת. למרות זאת, הוא זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2014. בטורניר זה אודמווינגי כבש את השער היחיד בניצחון על, מה שהיה הניצחון הראשון של ניגריה בגביע העולם מאז מונדיאל 1998.
גרגורי לרנר
גרגורי לרנר (ברוסית: Григорий Львович Лернер; נולד ב-20 באוקטובר 1951) הוא איש עסקים רוסי-ישראלי, שהורשע בפרשיות שונות של הונאה והלבנת כספים בישראל, ברוסיה ובצרפת. לרנר נידון ל-6 שנות מאסר בעוון הונאה, ובהמשך נידון ל-10 שנות מאסר נוספות בעבירות דומות.
ביוגרפיה
לרנר נולד בשנת 1951 במוסקבה. הוא סיים לימודי עיתונאות ב-1973, ובין השנים 1973 ל-1977 עבד לרנר בהוצאה לאור "קולוס". הוא הקים גדוד-בניין (стройотряд) המורכב מסטודנטים, שהתחיל לגלגל כספים, וכעבור תקופה קצרה נשפט על "מעילה בסכומים גדולים". בשנת 1982 נגזר על לרנר עונש מאסר של 11 שנה בכלא ובמחנות עבודה. לאחר שני ערעורים, ובעקבות התנהגות טובה, הופחת עונשו ל-5 שנים.
לאחר שחרורו התקרב לרנר לראש המאפיה של העיר אורחוב, המכונה "סילבסטר", ועבד כמנהל הכספים אצלו עד שחוסל פטרונו. בשנת 1987 הקים לרנר את הבנק הקואופרטיבי הראשון ברוסיה. בשנת 1990 נשלחה ליחידה ללכידת פושעים בינלאומיים בקשה להסגיר את לרנר, שהואשם באי החזר הלוואה לבנק לשיכון ברוסיה. באותה שנה עלה לרנר לישראל והתיישב באשקלון.
לאחר שעלה לישראל, אימץ לרנר שם עברי, צבי בן ארי - תרגום שמו ושם אביו. בשנת 1991 נעצר בשווייץ והוסגר לרוסיה. לרנר שוחרר בערבות וברח לישראל, ובשנת 1994 החליטה הממשלה הרוסית לחון את לרנר. באותה שנה הוא הקים את ה"החברה הראשונה הרוסית-ישראלית".
בשנת 1997 הואשם לרנר בפרשיות שחיתות והלבנות כספים שונות בבית משפט בישראל בסכום של כ-100 מיליון דולר משלושה בנקים רוסיים בקשר לאותה חברה, וכן בקשר לרצח - אשמה שבוטלה בסופו של דבר. ב-1 במאי 1998, לאחר שישב במעצר במשך כשנה, הודה לרנר, חתם על עסקת טיעון ונידון ל-6 שנות מאסר.
לאחר שחרורו מהכלא בשנת 2003 הקים חברה לעסקאות נפט וגז עם רוסיה. בסוף שנת 2006 הורשע לרנר, גם במסגרת עסקת טיעון, בעבירות של הלבנת הון, קבלת דבר במרמה וזיוף מסמכים, לאחר שהונה אנשי עסקים והוציא מהם כספים במרמה כאשר הקים חברות בשווייץ ובלטביה בשמות זהים לאלה של חברות גז ונפט ידועות. לאחר ההרשעה לרנר ברח מישראל, ובעקבות בקשת הסגרה נעצר בפרגוואי במרץ 2006 והוסגר לישראל. הוא נידון לשש שנות מאסר על מעשיו אלו.
לאחר שהוסגר הואשם לרנר גם בהונאת משקיעים קטנים ובגנבה של 62 מיליון שקל מ-2,500 משקיעים, אותם גייס מפרסום בעיתונות הישראלית בשפה הרוסית. שנה לאחר מכן הוגש כתב אישום נגדו. ביוני 2009, בעקבות משא ומתן לעסקת טיעון, הודה לרנר בכל מה שייחסו לו. בשנת 2010 הורשע לרנר על ידי השופט ח'אלד כבוב בגנבת 62 מיליון ש"ח מכ-2,500 משקיעים בחברת גז שבבעלותו, ונידון ל-10 שנות מאסר נוספות.
בתקופת מעצרו הראשון בישראל נטען כי לרנר הוא קרבן לאפליה על רקע עדתי של ה"אליטות הישראליות", שמנעו ממנו דריסת רגל בתחומן בשל היותו עולה חדש ממוצא רוסי.
משפחתו
לרנר היה נשוי ללינה עד 2003 (שנת שחרורו מהכלא). לזוג בת. לאחר שהשתחרר הוא התגרש ונישא לאירן ארנדוב (נולדה בשנת 1968). הזוג עבר להתגורר בתל אביב.
ליברטי איילנד
האי ליברטי או  אי החירות (באנגלית: Liberty Island), שנקרא בעבר אי בדלו (Bedloe's Island) הוא אי בלתי מיושב המצוי במפרץ ניו יורק העליון בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. באי ממוקם פסל החירות.
האי קרוי "אי החירות" החל מראשית המאה ה-20 אך השם ניתן רשמית לאי בשנת 1956. קודם להקמת פסל החירות שימש האי כמוצב צבאי בשם פורט ווד, שכונה בשל צורתו "מוצב הכוכב".
האי הוא שטח של הממשל הפדרלי של ארצות הברית ומנוהל על ידי רשות הפארקים הלאומית של ארצות הברית. ניתן להגיע אל האי באמצעות מעבורת היוצאת מבאטרי פארק שבאי מנהטן ומליברטי סטייט פארק בג'רזי סיטי שבמדינת ניו ג'רזי. האי מרוחק 1.6 ק"מ מהאי אליס, 600 מטרים מחופי ניו ג'רזי ו-2.6 ק"מ מחופי מנהטן, ואף שהאי ממוקם באזור נהר ההדסון המהווה חלק ממדינת ניו ג'רזי, האי עצמו מהווה חלק ממדינת ניו יורק.
מאז אירועי ה-11 בספטמבר 2001 האי נשמר בכל שעות היממה על ידי משמר החופים של ארצות הברית מחשש לפיגועי טרור. מוזיאון פסל החירות ממוקם בתחתית הפסל ומציג תערוכות הקשורות להיסטורית הפסל, בנייתו ומשמעותו.
היסטוריה
האי ליברטי הוא אחד ממספר איים המצויים בנמל ניו יורק, בשפך נהר ההדסון. האי היה בעבר בשליטת הולנד, בריטניה, ארצות הברית, וזמן קצר אף בשליטת צרפת.
האינדיאנים משבט מוהגאן קראו לאי "מיניסאייס" שמשמעו "האי הקטן". כמו כן כונה האי בעבר "הקונכייה הגדולה", "אי האהבה", "אי בדלו" ו- "אי קנדי".
בזמן השליטה ההולנדית באזור, היה האי רכושו של איזאק בדלו (Isaack Bedloo), סוחר אמיד שנולד בקאלה והתגורר בניו אמסטרדם. גם שעברה העיר לשלטון אנגלי, הוענק לו האי רשמית על ידי המושל ניקולס.
בדלו נפטר בשנת 1673 והאי נותר בשליטת בניו עד שנת 1732 עת ביתו, מרי מכרה את האי לאדולף פיליפס (Adolphe Philipse) והנרי ליין (Henry Lane) תמורת חמישה שילינגים. לאחר רכישת האי הוחרם האי על ידי השלטונות על מנת לשמש תחנת הסגר למהגרים שיש חשש כי הם נגועים באבעבועות שחורות.
בשנת 1746 רכש ארצ'יבולד קנדי (Archibald Kennedy) את האי בסך של 100 ליש"ט על מנת לבנות במקום בית קיט. המדינה החרימה חלק מהאי במטרה להקים במקום תצפית על מנת להזהיר את ניו ג'רזי, קונטיקט וניו יורק מפני פלישת אויב.
בשנת 1756 הורה מושל ניו יורק לקנדי (שהיה חבר מועצת העיר) לאפשר שימוש באי כמחנה הסגר מחשש להתפשטות אבעבועות (בשל מגפה בפילדלפיה), ובשנת 1759 רכשה עיריית ניו יורק את האי בסכום של 1,000 ליש"ט. האי הוחכר למספר בעלים על ידי העירייה בשנים שלאחר מכן.
השלטונות הבריטים השתמשו באי כדי לכלוא טורים, מעשה שעורר זעם רב והביא לשריפת המבנים שעל האי על ידי המון זועם.
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית עגנו באי ספינות הצי המלכותי הבריטי שהטילו מצור על מפרץ ניו יורק. ב-7 בספטמבר 1776 ביצעה הצוללת הקרבית הראשונה בעידן המודרני, צב, את גיחתה הקרבית הראשונה לחופי האי. הצוללת תקפה את הספינה איגל (HMS Eagle), אך נכשלה בשל ציפוי נחושת שנועד להגן על הספינה מפני טפילים בים הקריבי.
בשנת 1793 חכרו שלטונות צרפת את האי למשך שלוש שנים, ובשנת 1796 עבר האי לבעלות מדינת ניו יורק לצורך בניית בית חולים במקום, אולם הממשל הפדרלי שאך הוקם ביקש להשתמש באי לצורך הקמת מוצב הגנה במקום, יחד עם האי אליס והאי גברנרז. ב-15 בפברואר 1800 נחקק חוק על ידי בית המחוקקים של מדינת ניו יורק המחכיר את האי לשלטון הפדרלי, אשר בשנת 1806 החל לבנות מוצב במקום בצורה של כוכב בן 11 פינות. הבנייה הסתימה בשנת 1811 והמוצב נקראה פורט ווד על שם אליעזר ד. ווד, גיבור מלחמת 1812 אשר נהרג בשנת 1814 במתקפה על פורט אירי.
בשנת 1877 הציע פרדריק אוגוסט ברתולדי להקים במקום את הפסל חירות המאירה את העולם. לאחר בניית הפסל נותר האי בשליטת מחלקת ההגנה של ארצות הברית למעט מנגנון תפעול הלפיד (שטח של 4,000 מ"ר בצפון האי) ששימש את נציבות המגדלורים. בשנת 1901 עברה גם השליטה במתקני הלפיד למשרד ההגנה.
בשנת 1916 נפגע האי והפסל בשל פיצוץ בלק טום.
ב-15 באוקטובר 1924 הוכרז הפסל כאתר לאומי, ובשנת 1933 עבר האי לשליטת משרד הפנים, ומאז מנוהל האי על ידי מחלקת הפארקים הלאומיים.
שרידי המוצב משמשים כיום כבסיס לפסל, אולם מרבית המבנים נהרסו בין 1944–1950.
שיוך
בניגוד לטענות נפוצות לפיהן "פסל החירות נמצא בניו ג'רזי", האי נמצא למעשה בשטח מדינת ניו יורק, בהתאם לחוזה בין המדינות משנת 1834.
הבסיס לטענה השגויה הנ"ל מקורו בעובדות הבאות:
אין מחלוקת כי האי סמוך לניו ג'רזי. כמו כן אין מחלוקת שהגבול בין המדינות עובר באמצע נהר ההדסון, והאי נמצא בצד ניו ג'רזי של הנהר. מסיבה זו כל השטח התת-מימי שסביב האי הוא שטח בשליטת ניו ג'רזי (וגם זה אינו שנוי במחלוקת). יחד עם זאת, מבחינה היסטורית האי שייך למדינת ניו יורק, וממוקם במחוז ההצבעה של העיר ניו יורק (המחוז השמיני).
על פי צ'ארטר ניו ג'רזי משנת 1664 (טקסט הצ'ארטר) הגבול עובר בנהר ההדסון. באותה עת משמעות הדבר שגבול המדינה הוא בקו החוף ולא באמצע הנהר כפי שמקובל היום. בהתאם, החוזה בין המדינות משנת 1834 הדן בסטטן איילנד וקובע כי הגבול יהיה באמצע הנהר אך שטח האיים יהיה שייך למדינת ניו יורק.
האי אליס היה במצב ייחודי שכן מרביתו שטח מיובש מן הנהר, ולכן אינו זהה לאיים הטבעיים בהם דן ההסכם משנת 1834.
מוזיאונים
מוזיאון פסל החירות שוכן באי ומציג תערוכות אודות הפסל, ההיסטוריה שלו ועל הבנייה שלו.
בעבר שכן באי גם מוזיאון ההגירה, שנחנך ב-1972 על ידי נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון אך הוא נסגר ב-1991 לאור העברת המוזיאון לאי אליס איילנד.
נבחרת גביע דייוויס של שווייץ
נבחרת גביע דייוויס של שווייץ היא האלופה משנת 2014 של גביע דייוויס.
נבחרת הטניס של שווייץ משחקת בגביע דייוויס החל משנת 1923, נכון לשנת 2014 שיחקה שווייץ מאז תחילת השתתפותה בגביע דייוויס 158 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה 74, כאשר היינץ גונטארד הוא השחקן עם מספר ההשתתפויות הבינלאומיות הגדול ביותר, 39 בסה"כ, לעומת זאת בעל שיא הניצחונות במשחקים, 37 במספרם הוא רוג'ר פדרר.
שווייץ העפילה לשלב הגמר בבית העולמי בשנת 1992 והפסידה לארצות הברית 3:1. בשנת 2010 ירדה שווייץ לבית האזורי I. שנה לאחר מכן היא עלתה בחזרה לבית העליון. בשנים 2012 ו-2013 היא הפסידה במשחקה הראשון בבית עליון אך נצחה במשחקי הפלייאוף ונשארה בבית העליון.
בשנת 2014, זכתה נבחרת שווייץ לראשונה בתולדותיה בגביע דיווייס לאחר ניצחון 3:1 בגמר על נבחרת צרפת
שווייץ משחקת בצבעים אדום ולבן.
הישגים
2014 1992
בועז גולן
בועז גולן (נולד בנובמבר 1969) הוא עיתונאי ישראלי, מייסד ובעלים של אתר החדשות "0404" והרשת החברתית "מייקי". מגיש את תוכנית הצהרים של ערוץ "עכשיו 14", "ארבע עם בועז גולן". בעבר הגיש את תוכניות "האולפן הפתוח" ו"בוקר טוב ישראל" בערוץ עכשיו 14.
ביוגרפיה
נולד וגדל בקריית אתא. את שנות בית הספר היסודי עשה בבית הספר "יבנה" בעיר. בחטיבה למד בכיתה הישיבתית בתיכון של קריית אתא ומכיתה ט' ועד י"ב למד בישיבת נחלים. היה חניך "שבט אחווה" בתנועת הנוער "בני עקיבא". את שירותו בצה"ל עשה בחטיבת גבעתי.
גולן הקים בשנות ה-90 את עיתון "על"ה" - עיתון לציבור הדתי, בהמשך הקים את עיתון "חדשות הספורט" ובמקביל הקים את פורטל הספורט "ספורטליין", אותו סגר לאחר הקמת "אתר 0404".
שימש ככתב ומגיש ב"רדיו חיפה", בין השאר ככתב חדשות. הגיש מבזקי חדשות בתחנה וכן תוכנית שיחות עם אוהדי כדורגל.
שימש כדובר עיריית קריית מוצקין במשך 6 שנים, וכשנה כדובר עיריית קריית ביאליק.
שימש כסמנכ"ל מועדון הכדורגל "הפועל חיפה", למרות חיבתו הידועה ליריבה העירונית, "מכבי חיפה".
במרץ 2018 מונה גולן לעורך הראשי של "חדשות 20". באותו החודש, הוא החל להגיש בערוץ תוכנית יומית בשם "כולם ב-20", ששודרה גם בדפי הפייסבוק של "חדשות 0404".
גולן הגיש בעבר את "האולפן הפתוח", תוכנית סיכום היום של ערוץ 20, ולאחר מכן עם מעבר הערוץ לאפיק 14, כמו כן הגיש את תוכנית הבוקר "בוקר טוב ישראל" בערוץ זה. כיום משדר את תוכנית הצהרים של ערוץ 14 "ארבע עם בועז גולן".
ביום ירושלים ה'תשפ"א, 10 במאי 2021, הכריז באתר החדשות 0404 על השקת רשת חברתית ישראלית חדשה בשם "מייקי" (באנגלית: mykey). בשבועות שלאחר מכן, מספר אישי ציבור, בעיקר מהימין, פתחו בה חשבון משתמש.
החל משנת 2023 מגיש את תוכנית הצהרים ארבע עם בועז גולן, תוכנית פאנל פרשנים העוסקת בנושאי חדשות היום בערוץ עכשיו 14.
Tommy
Tommy ("טומי") היא אחת משלוש אופרות-הרוק המלאות של להקת The Who, והיצירה הראשונה אשר מתוארת כ"אופרת רוק". בכמה תיעודים מוקדמים היא נקראת "טומי (1914–1984)". האופרה נכתבה על ידי גיטריסט הלהקה פיט טאונסנד, ובנוסף ישנם שני קטעים שהוספו ליצירה אשר נכתבו על ידי בסיסט הלהקה ג'ון אנטוויסל. קטע אחד, שנכתב על ידי פיט טאונסנד, מיוחס בטעות למתופף הלהקה קית' מון. שיר מוקדם יותר של אמן הבלוז סוני בוי ויליאמסון הוכנס אל תוך האופרה. היא יצאה לאור ב-1969 וזמן ההרצה שלה הוא 74 דקות.
חזזית
תאי האצות מכילים כלורופיל, ומאפשרת לחזזסיות לחיות בסביבות מינרליות טהורות על ידי הפקה עצמית של תרכובות אורגניות על ידי תהליך הפוטוסינתזה. הפטרייה מגינה על האצה מפני התייבשות ומספקת לה מינרלים שמקורם בשכבה המצויה תחת החזזית. חזזיות שבהן מצויים חיידקי הציאנובקטריה מסוגלות לקבע חנקן מהאוויר ובכך להשלים את פעולות האצה הירוקה.
Tommy
בשנת 2003 העניק ערוץ הטלוויזיה VH1 לטומי את המקום ה-90 במצעד האלבומים הטובים ביותר.
חזזית
חזזיות נמנות עם היצורים החיים העמידים ביותר על פני כדור הארץ וניתן למצוא אותן אף במרכז אנטארקטיקה, מקום שאף יצור חי אחר אינו שורד בו. עובדה זו גרמה לנאס"א להתעניין בהן, מתוך הנחה כי אם יש יצורים חיים שניתן לגלות על כוכבי לכת אחרים, הם יהיו דומים לחזזיות.
Tommy
עלילה
קפטן ווקר, חייל בריטי במלחמת העולם הראשונה, מוכרז כנעדר ומאמינים כי נהרג במלחמה. אלמנתו, גברת ווקר, יולדת את בנם, טומי. שנים לאחר מכן, קפטן ווקר חוזר במפתיע הביתה ומגלה שאשתו מצאה מאהב חדש ושניהם חוגגים את ערב השנה החדשה של שנת 1921. האב, בהתקף זעם, רוצח את המאהב מול עיניו הנחרדות של טומי. כדי להסתיר את שהתרחש, אמו ואביו של טומי כופים עליו להאמין שהוא "לא ראה דבר, לא שמע דבר ולא יאמר דבר על מה שקרה לאף אחד". בעקבות הטראומה שחווה, הופך טומי להיות עיוור, חירש ואילם, באופן פסיכוסומטי. שנות ילדותו והתבגרותו של טומי חולפות, כשהוא בקושי זז ולא מגיב לסביבתו. טומי נתון להתעללויות מצד קרובי משפחה שונים, ללא יכולת לעצור בעדם או להגיב. בשלב מסוים מסתבר שיש לו כישרון למשחק הפינבול, ובמהרה הוא נהיה אשף במשחק. בעקבות זאת הוא מתחיל לצבור עדת מעריצים פנאטיים, בדיוק כמו כוכב רוק (מה שמצביע שהסיפור הוא סאטירה על הקריירה של האמן עצמו).
חזזית
מבנה ומורפולוגיה
חזזיות חיות על מגוון משטחים: אדמה, עצים, סלעים וקירות. לרוב הן הראשונות המתיישבות באזורים דלילים באדמה כיצורים צמחיים בודדים בסביבות קיצוניות כמו אלו המצויות בגבהי ההרים. ישנן כאלה השורדות בתנאי מדבר קשים, ואחרות על קרקעות קפואות באזורים הארקטיים. לכמה חזזיות יש חזות של עלים (חזזיות עליות); יש המכסות את השכבה התחתונה במעין קרום; אחרות מאמצות צורה דמוית שיח וקיימות גם חזזיות ג'לטיניות. צורת החזזית נקבעת לרוב על ידי הפטרייה. הציאנובקטריה יכולים גם הם לעיתים לקבוע את צורתה וצבעה. תאים מתים או בתהליכי תמותה של הציאנובקטריה יכולים להזין את הפטרייה, אולם רוב חלקי הציאנובקטריה נותרים חיים בזמן חיי השיתוף, וחילוף החומרים הסימביוטי ביניהן הוא "מרצון". בהסתכלות בחזזית בהגדלה, חלק טיפוסי של תלוס העלים מגלה ארבע שכבות של סיבי פטרייה. השכבה העליונה נוצרת מבנייה צפופה ודבוקה של קור פטרייתי (hypha) היוצר שכבת מגן חיצונית כעין קליפה. ציאנובקטריה יכולה להימצא בחללים קטנים או מתחת לפנים החיצוניים. תחת הקליפה יש צירוף שכבת אצה של תאיה השזורים בצפיפות בקור הפטרייה. לרוב, כל קבוצת תאים עטופה בקור. תחת השכבה האצתית יש שכבה של קור שזור באופן רופף ללא תאי אצה. תחתיה ישנו המשטח התחתון שבו קור פטרייתי צפוף. חזזיות לעיתים מכילות מבנים העשויים מטבוליטים פטרייתיים, כמו חזזית עם שכבת רב-סוכר על הקליפה. על אף שרקמת תאי החזזיות נראית הומוגנית, היא עשויה להיות מורכבת ממספר זני פטרייה ושותפים החיים יחדיו.
Tommy
עלילה
הוא נרפא בסופו של דבר על ידי כך שרופא מציב אותו מול ראי, ואמו, אשר שמה לב כי הוא מסוגל לראות את בבואתו במראה, מנפצת את המראה מתוך תסכול על שטומי אינו מגיב לקריאותיה. כל מגבלותיו של טומי נעלמות כלא היו, והוא חוזר לתפקוד נורמלי. הבראתו של טומי והפיכתו לאלוף פינבול, גורמות לו להרגיש תחושות נעלות והוא מנסה להנהיג את מאמיניו-מעריציו לגאולה, אך חוסר שביעות הרצון של מעריציו ממצבם העלוב והנחות גורם להם למרוד נגדו.
בגרסת האלבום המקורית האלבום הוא יותר ציורי ומעורפל, ופרטים חשובים נחשפו על ידי טאונסנד בריאיונות. כאשר עיבודים נוספים לאופרת הרוק הופיעו, כמה פרטים הוכנסו או שונו. (לדוגמה, בסרט, מסגרת-הזמן שונתה למלחמת העולם השנייה ולשנת 1951, והמאהב הוא זה שהורג את האב ולא להפך).
חזזית
רבייה
לרוב מתרבות החזזיות באופן א-מיני, על ידי רבייה וגטטיבית או על ידי פיזור תאים פטרייתיים ואצתיים. ישנן קבוצות קטנות של תאי אצה המוקפות סיבי פטרייה אשר נפתחות כאשר החזזית מתייבשת או כאשר רקמת הסביבה מתה, ומתפזרות באמצעות הרוח. דרך נוספת היא על ידי התנתקות של גדילה מוארכת מתוך רקמת התאים המתנתקת ומתפזרת. חזזיות רבות נשברות למקטעים כשהן מתייבשות, ומתפזרות כדי לחזור ולגדול כשחוזרת הלחות.
Tommy
ניתוח והיסטוריה
מבחינה מוזיקלית, האלבום המקורי הוא תשבץ של סגנונות פופ-רוק, אשר באופן כללי מבוססים על הגיטרה האקוסטית של פיט טאונסנד ונבנים על עוד תוספות של שלושת חברי הלהקה האחרים עם כלי נגינה שונים, כולל גיטרת באס, גיטרות אקוסטיות וחשמליות, פסנתר, אורגן, גונג, קרן-יער, קולות הרמוניים משולשים ומדי פעם כפילויות בשירה. למרות העושר בכלי הנגינה, הצליל נוטה להשמע "שומם", במיוחד בהשוואה לעבודות המאוחרות יותר של הלהקה. חלק מכלי הנגינה מופיעים לזמן קצר מאוד: ה"אנדרטורה" הארוכה (עשר דקות באורכה) כוללת תקיעה יחידה בקרן-היער, וכשהכל מעובד ביחד כלים רבים נשמעים בגבהים ועצמות שונות, ודורשים האזנה זהירה על מנת לזהותם. טאונסנד "משחק" עם הפריטה בגיטרה עם "האקורדים החזקים" (Power Chords) שלו, והריפים הבוטים בגיטרה שלו גורמים לגיטרה להשמע כמעט כמו צ'מבלו. התיפוף של מון נשלט עם כמה רגעים דרמטיים; גיטרת הבאס של אנטוויסל תומכת במנגינות, ומדי פעם גם מתפקדת ככלי ראשי. דאלטרי מתנודד ומתייהר עם התפקיד שלו כסולן ראשי, אבל חולק תפקיד זה עם חברי להקה אחרים במספר מפתיע של שירים. העניין של טאונסנד בסינתיסייזרים לאחר מכן מנובא בשימוש שלו בקולות מוקלטים אשר מורצים מהסוף להתחלה, דבר אשר נותן קולות שורקים ומצייצים בשיר "מסע מופלא"; באותה הרצועה זמרי הרקע מנסים לחקות קולות של שחפים.
חזזית
רבייה
חזזיות גם מתרבות בצורה מינית באופן אופייני לפטריות, כאשר חלק פטרייתי ואצתי מתפתח צריך לפגוש שותף מתאים לפני שתוכל להתהוות חזזית. אין זו דרך רווחת להתרבות עבור רוב החזזיות. לעיתים יש גם התרבות על ידי נבגים.
Tommy
ניתוח והיסטוריה
"מסע מופלא" יכול להיחשב כנקודת המפתח של "טומי", מכיוון שמילות השיר הכרחיות על-מנת להבין את עלילת אופרת-הרוק (מעבר לקו העלילה השטחי). הרצועה "לך למראה" היא נקודת השיא של אופרת-הרוק, מבחינה מוזיקלית ומבחינה דרמטית: המסורת טוענת כי בסיבוב ההופעות של המופע בזמן ביצוע השיר הקהל היה נעמד באופן ספונטני, ונשאר עומד עד לתום המופע, בעודם מקשיבים בדממה - בניגוד לטבע המעריצים המקובל בהופעות של להקת "המי". "אנו לא נקבל זאת / ראו אותי, חושו אותי / בהאזינינו לך" היא התרת הסבך של עלילת אופרת-הרוק, עם החזרה התמוהה למצב הקודם של הסיפור, אשר מתוחזק על ידי חזרה ל"ריף" מהאוברטורה ומ"לך למראה" בסופה, במקום לעמעם את השיר עד לשקט מוחלט וסיום המופע. חלקים מסוימים באופרת-הרוק חוזרים על עצמם, על מנת לשוות לאופרת-הרוק עקביות.
הרצועות "אוברטורה", "אשף הפינבול", "אני חופשי", ו"ראו אותי, חושו אותי" בחידושים הופצו כתקליטי שדרים וקיבלו כמות ראויה לציון של זמן אוויר. "אשף הפינבול" הגיע להיות אחד מעשרים השירים המושמעים ביותר במצעד הפזמונים האמריקאים, ולאחד מחמשת השירים המושמעים ביותר במצעד הפזמונים הבריטי. "ראו אותי, חושו אותי / בהאזינינו לך" נחת גם הוא באחד מעשרים המקומות הראשונים במצעד הפזמונים האמריקאי, ו"אני חופשי" היה אחד מארבעים השירים המושמעים ביותר במצעד הפזמונים האמריקאי. האוברטורה כוסתה על ידי הרכב בשם "קיבוץ ההמונים" (The Assembled Multitude), וזכה לזמן אוויר רב. "טומי" הוכנס להיכל התהילה של גראמי בשנת 1998.
ההתעללות בצעיר המתוארת בצורה כה קיצונית בסיפור גרמה למהומה רבה כשיצא לאור לראשונה, אף על פי שהיו השערות על "השאלת" עלילת הסיפור מהסרט "הדברים היפים" (1968), ראאל (1967) ו"בזריזות כשהוא לא נמצא" (1966).
חזזית
אקולוגיה
חזזיות מהוות חלק מן המזון עבור בעלי חיים רבים, כמו האייל החי באזורים ארקטיים. יש זחלי פרפרים רבים הניזונים מחזזית במיוחד. החזזית אמנם גדלה בסביבה שהיא לרוב גסה, אך חזזיות רבות רגישות לחומרים מזהמים של האדם. לכן ניתן להיעזר בהם כיצורים המחוונים על זיהום. כאשר הן גדלות על משטחים מינרלים, החזזיות אט אט ממיסות אותו על ידי הפרשת חומצות ובכך תורמות לתהליך השחיקה של סלעים לאדמה.
שבבית בררנית קולטת וצוברת מזהמים, ויכולה לשמש מדד ביולוגי לזיהום. מנגנון דומה קיים למפרשית מרושתת.
Tommy
ניתוח עלילת האופרה לפי הרצועות
לאחר הנטישה, טומי נותר בודד, קורא בתחינה למגע אדם שירפא אותו ממכאוביו, כשלבסוף הוא מסתגר בחזרה לתוך עולמו המנותק מסביבתו, ונעטף שוב בחזיונותיו.
חזזית
מיון
ישפית זהובה היא בין החזזיות הנפוצות בישראל.
נשים חלוצות במקצועות כירורגיים ביישוב ובמדינת ישראל
התמחות בכירורגיה לכל ענפיה דורשת ידע אנטומי מקיף, סיבולת ניכרת המאפשרת לכירורג לעמוד על רגליו ברציפות, ללא הפסקה, במשך שעות רבות, וידיים יציבות וכושר אבחון חד ומהיר (בעיקר במקרים אקוטיים).
כירורגים פורצי-דרך במהלך ההיסטוריה היו גברים בלבד. להלן מספר דוגמאות החל מהמאה ה-10: אבו אל-קאסם א-זהראווי, דומיניק ז'אן לארה, ויליאם סטיוארט האלסטד, ארנסט פרדיננד זאורברוך, מייקל דבייקי, כריסטיאן בארנרד.
בארצות הברית
מנתחת הלב בראשונה בארצות הברית הייתה הפרופ' נינה סטאר בראונוולד, ילידת שנת 1928, שהוסמכה ככירורגית לב בשנת 1958.
בשנת 2018 עמד מספר הנשים מנתחות הלב בארצות הברית על 5%.
רופאות
עד אמצע המאה ה-20 היו רופאות תופעה נדירה, אך בארץ ישראל הן היו שכיחות למדי מזה 85–90 שנה. בשנת 1929, מתוך 640 רופאים שפעלו בארץ ישראל, 138 היו רופאות (30.8%). בשנת 1942 מתוך 2,271 רופאים שפעלו בארץ, 482 היו רופאות (23.92%).
ערב מלחמת העולם הראשונה (1914), היו כ-30% מהסטודנטיות לרפואה בפרוסיה יהודיות. בווינה היו הסטודנטיות היהודיות לרפואה 60% מכלל הסטודנטיות לרפואה. המקצועות הרפואיים שבהם הרופאות היהודיות נטו להתמחות היו: פדיאטריה, גינקולוגיה, מיילדות, מחלות עיניים ופסיכיאטריה. רופאות יהודיות רבות הפכו ציוניות ועלו לארץ ישראל.
בין העולות החדשות: רופאת הנשים הראשונה בארץ ישראל ד"ר סוניה בלקינד שחזרה לארץ ישראל בתום התמחות בפריז 1907, רופאת הנשים ד"ר בת שבע יוניס גוטמן שעלתה לארץ ישראל בשנת 1909, רופאת העיניים הראשונה בתל אביב ד"ר מרים נופך שעלתה לארץ ישראל בשנת 1913, רופאת הילדים ד"ר הלנה כגן שעלתה לארץ ישראל בשנת 1914, הבקטריולוגית ד"ר רינה (רוזה) יונוביץ שעלתה לארץ ישראל בשנת 1920.
החל משנות ה-20 של המאה ה-20 היו הרופאות 21.2% מכלל הרופאים היהודים שקיבלו רישיונות עבודה מממשלת המנדט הבריטי (מאביב 1919 עד סוף דצמבר 1929). במשך כל תקופת השלטון הבריטי (1918–1948), הוצאו כ-3,600 רישיונות ליהודים, מהם 720 לרופאות (20%).
ד"ר רחל יהודית ספיר-וילצ'יק שהייתה רופאת נשים, נתמנתה למנהלת מחלקת יולדות בבית החולים על שם שוויצר בטבריה, בין השנים 1934–1948.
הקמת ענפי הכירורגיה השונים בישראל (רשימה חלקית)
עד סוף שנות ה-40 של המאה ה-20 המקצוע הכירורגי הכמעט בלעדי שהיה קיים בארץ היה "כירורגיה כללית". כל העוסקים בכירורגיה היו גברים מלבד 2 נשים שהחלו להתמחות בתחום בשנות ה-30 של המאה ה-20.
הכירורג פרופ' דוד ארליק התחיל לבצע בבית החולים רמב"ם ניתוחים אורולוגיים בשנת 1948, ובהמשך נפתחה מחלקה אורולוגית בניהולו של הד"ר דן לוין.
מחלקות כירורגית החזה והלב הראשונות בארץ נפתחו בבית חולים תל השומר בתחילת שנות ה-50 על ידי הפרופ' יהודה פאוזנר, ובמרכז רפואי הדסה בירושלים על ידי הפרופ' חנוך מילויצקי. ב-1964 הוקמה המחלקה לכירורגיית חזה ולב על ידי פרופ' מוריס לוי בבית החולים בילינסון.
הפרופ' ג'ורג' לבנטון התמנה בשנות ה-50 של המאה ה-20 כממלא מקום מנהל מחלקת א.א.ג. בבית החולים רמב"ם בחיפה, ובשנת 1963 מונה למנהל מחלקת א.א.ג. בבית החלים על שם חיים שיבא בתל השומר.
הפרופ' מרק מוזס בשנת 1962 ייסד בארץ ענף חדש בכירורגיה: "כירורגיית כלי דם", היה הכירורג הראשון שהתחיל לנתח ניתוחי כלי-דם בישראל. מוזס ניהל את המחלקה לכירורגיה כללית וכלי דם בתל השומר. הפרופ' מנדל סטבורובסקי התחיל לנתח ניתוחי כלי דם באיכילוב בשנת 1965. סטבורובסקי ניהל את המחלקה לכירורגיה כללית וכלי דם.
בשנת 1951 נפתחה בתל-השומר המחלקה הראשונה בארץ ל- כירורגיה פלסטית בניהולו של הד"ר ליאו בורנשטיין. הפרופ' צבי נוימן בשנת 1958 נתמנה למנהל השירות הכירורגי-פלסטי ובהמשך למנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית, בבית החולים הדסה בירושלים.
בשנת 1955 הפרופ' אברהם לאופר כירורג, וכירורג ילדים, ייסד וניהל את המחלקה הראשונה ב-ישראל, לכירורגית ילדים בבית החולים הדסה.
האורתופד פרופ' מאיר מייקין הקים בשנת 1955 וניהל את המחלקה לאורתופדיה בבית החולים הדסה (לימים בית החולים הדסה עין כרם).
נבחרת זארלנד בכדורגל
נבחרת סארלנד בכדורגל הייתה נבחרת הכדורגל הלאומית של השטח האוטונומי סארלנד מ-1950 עד 1956.
נבחרת סארלנד שיחקה בסך הכול 19 משחקים (עשרה מהם נגד נבחרות ב'). ב-1957 סארלנד חזרה להיות חלק מגרמניה המערבית ולכן הופסקה פעילות הנבחרת.
קווין מיטניק
קֶווין דייוויד מיטניק (באנגלית: Kevin Mitnick; 6 באוגוסט 1963 - 16 ביולי 2023) היה יועץ לאבטחת מידע וסופר יהודי אמריקאי שהתפרסם כאחד מההאקרים המפורסמים בעולם. בשיא פרסומו היה מיטניק מבוקש על ידי האף בי איי במשך שלוש שנים, לאחר שפרץ לרשתות של חברות מחשב גדולות וגנב בין היתר את קוד המקור של מספר מערכות הפעלה לשרתים ולטלפונים ניידים. טכניקת הפריצה שבה התמחה מיטניק נקראת "הנדסה חברתית", שהיא שילוב של טכניקות הונאה, התחזות ושכנוע, הגורמות לאנשים לציית לבקשת הפורץ: למשל, לספק לו מידע רגיש כגון שמות משתמשים וסיסמאות או לבצע עבורו פעולות כגון הרצת תוכנה לבקשתו. טכניקה זו, בשילוב עם כישוריו הטכניים, הובילה לפרסומו הרב, עוד מתחילת שנות השמונים.
קורות חיים
קווין מיטניק נולד ב-6 באוגוסט 1963 וגדל בפרבר ואן נייז של לוס אנג'לס. כבר כנער הוא החל בקריירת ההאקינג שלו, כאשר פעל בעיקר בתחום הפריקינג - פריצה למערכות טלפוניה.
מיטניק התפרסם בגיל צעיר בזכות כישורי הפריצה שלו, ונפוצו עליו סיפורים רבים, חלקם ככל הנראה לא נכונים. על פי הסיפור הנודע ביותר עליו, הוא פרץ למחשבי מפקדת ההגנה האווירית של ארצות הברית (NORAD), השולטים על מערך הטילים הגרעיניים של ארצות הברית. לפי סיפור נוסף שחזר על עצמו רבות בתקשורת, מיטניק פרץ למערכות הטלפוניה ולתאים הקוליים של ה-FBI ולכן הצליח להתחמק ממעצר פעמים רבות. מיטניק הכחיש כל חייו פריצות אלו, בהן גם לא הואשם בבית משפט.
מיטניק נעצר בשנת 1988 על פריצה לשרתי חברת דיגיטל וגנבת חלקים ממערכת ההפעלה שפיתחו (VMS). הוא נשלח לכלא לתקופה של שנה, מתוכה בילה שמונה חודשים בבידוד עקב טענת התביעה שהוא מסוגל לשגר טילים גרעיניים אם רק תינתן לו גישה לטלפון הציבורי בכלא. בשנת 1989 הוא שוחרר לתקופת מבחן בת שלוש שנים. בסוף שנת 1992 נחשד בעבירה על תנאי שחרורו ובגישה לא מורשית למערכות של חברת הטלפוניה פסיפיק בל. הוא גילה זאת וירד למחתרת, תוך כדי החלפה מתמדת של זהותו ומקום מגוריו. מיטניק נתפס על ידי ה-FBI לאחר מרדף של כשלוש שנים, ב-15 בפברואר 1995. אחד הרמזים שהובילו למעצרו הייתה פריצה למחשבו האישי של מומחה אבטחת המחשבים טסוטומו שימומורה, שסייע לאחר מכן לחוקרים הפדרליים לאתר את מקור חיבור האינטרנט של מיטניק ממקום מחבואו. את הפריצה למחשביו של שימומורה ביצע למעשה האקר ישראלי בשם JSZ שפיתח כלי פריצה חדשני ופרץ את המחשב לבקשתו של מיטניק.
קווין מיטניק נחשד בפריצה לרשתות של חברות גדולות כמו נובל, מוטורולה, סאן מיקרוסיסטמס ונוקיה. אולם הגשת כתב האישום נגדו ותחילת משפטו נדחו שוב ושוב. הוא הוחזק במעצר לפני הגשת כתב האישום נגדו במשך למעלה מארבע שנים ללא יכולת שחרור בערבות. בסופו של דבר החליט לחתום על עסקת טיעון, שבה הודה בחלק מהעבירות והסכים לעונש בן חמש שנות מאסר (כולל ארבע השנים שכבר ריצה). הוא שוחרר ב-21 בינואר 2000, וכתנאי לשחרורו נאסר עליו באופן חריג להשתמש או להחזיק בבעלותו מחשבים, טלפונים סלולרים, ציוד תקשורת ועוד, או לייעץ בענייני מחשבים ללא אישור קצין המבחן שלו, למשך שלוש שנים נוספות.
ב-2006, מיטניק עבד בחברת ייעוץ שפתח בתחום אבטחת המידע וכתב זוג ספרים בנושא מאז שחרורו. ספרו הראשון הוא "The Art of Deception" בו הוא מציג הונאות שונות כדוגמת סיפורו של סטנלי מארק ריפקין וטכניקות הנדסה חברתית ומציע דרכים להתמודד בפניה. ספרו השני "The Art of Intrusion" הוא אוסף של סיפורי פריצה אמיתיים למערכות מחשב.
קווין מיטניק ביקר בישראל לראשונה ב-23 בפברואר 2006, בכנס הבינלאומי לאבטחת מידע שערכה חברת המחקר IDC, שם הרצה בנושא הנדסה חברתית.
בשנת 2011, יצא לאור ספרו השלישי של מיטניק "Ghost in the Wires" בו הוא לראשונה מספר את סיפור חייו המלא מנקודת המבט שלו. הספר זכה לביקורות נלהבות ונכלל ברשימת רבי המכר של הניו-יורק טיימס.
בשנת 2023, נפטר מיטניק בגיל 59 מסרטן הלבלב. הוא השאיר אישה, קימברלי מיטניק, שהיתה בזמן מותו בהריון עם ילדם המשותף הראשון.
הוויכוח הציבורי סביבו
מאז מעצרו של מיטניק בשנת 1995 פעלה קהילת ההאקרים והקראקרים כדי לגייס תמיכה עבור מי שנחשב בעיני רבים מחבריה לגיבור תרבות. במסגרת המאבק הוקמה תנועת Free Kevin, אשר מחתה על הפרת זכויותיו החוקתיות, כגון הסירוב להעניק לו שימוע לצורך בקשת שחרור בערבות. הם מחו גם על הצגתו בתקשורת כפושע אשר גרם נזקים בשווי מיליארדי דולרים לחברות מסחריות, ללא ביסוס. בין היתר, במסגרת המאבק הציבורי, קראקרים רבים פרצו לאתרים מסחריים ושתלו קריאות לשחרורו של קווין מיטניק, כדי למשוך תשומת לב תקשורתית למצבו. בהמשך נוהל מאבק כנגד ההפקה של הסרט Takedown, שהיה אמור להציג את מיטניק באורח שלילי במיוחד, כולל שליחתו לשנים ארוכות בכלא בסיום הסרט, כל זאת בטרם החל משפטו של מיטניק בפועל. הסרט הדוקומנטרי "Freedom Downtime", שהופק בשנת 2001 על ידי 2600: The Hacker Quarterly, מתעד מאבק זה.
מיטניק טען כי הוא פעל כל חייו מטעמי סקרנות, ומעולם לא ניצל את יכולותיו כדי לגנוב כסף או לפגוע באחרים. הוא טען שהוא השתמש ביכולותיו כדי לקבל גישה למערכות פרטיות ולקוד מקור רק כדי להרוות את סקרנותו ולמצוא פרצות חדשות. כמו כן טען שהוא מעולם לא הזיק במכוון למערכת שפרץ אליה, או השתמש בידע שרכש לצורך השגת רווח כספי. הוא אף לא הורשע בסופו של דבר בעבירה חמורה יותר מאשר בגישה לא חוקית למערכות מחשב והעתקה לא חוקית של תוכנה. בעוד מיטניק הוצג בתקשורת כסוג של אויב המדינה או טרוריסט, המהווה סיכון משמעותי לביטחון הלאומי, העבירות שבהן הורשע אינן חמורות, יחסית.
בשנת 2003, כאשר החל מיטניק לעבוד כיועץ אבטחת מידע, עורר הדבר מחלוקת רבה בקרב קהילת אבטחת המידע העולמית. רבים חשבו שאין להעסיק קראקרים, בייחוד לא כאלה שהורשעו בפריצה למערכות מחשב, כיועצי אבטחת מידע מכיוון שלעולם לא ניתן יהיה לסמוך עליהם. הטענה הנגדית היא שרוב העוסקים באבטחת מידע כיום הם למעשה קראקרים לשעבר שלא נתפסו, מכיוון שבתקופה שפעלו, הנושא טרם הוסדר חוקתית בצורה ברורה. נושא זה שנוי במחלוקת עד היום.
מנהטן תחתית
מנהטן תחתית או לוֹואר מנהטן או דאונטאון מנהטן (באנגלית: Lower Manhattan) הוא אזור הנמצא בחלקו הדרומי של האי מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
אזור זה של רובע מנהטן, מהווה מרכז הכלכלה, הממשל והעסקים של העיר ניו יורק.
גאוגרפיה
אזור מנהטן תחתית מוגדר ככל שטח האי מנהטן הנמצא דרומית לרחוב 14. ממערב לאזור נמצא נהר ההאדסון, ממזרח איסט ריבר, ומדרום נמל ניו יורק (מפרץ ניו יורק העליון). באזור נמצא הרובע הפיננסי של מנהטן ובו וול סטריט (בו ממוקמת הבורסה של ניו יורק), וכן היה ממוקם באזור מרכז הסחר העולמי עד לפיגועי 11 בספטמבר. בסמוך לוול סטריט נמצא בניין העירייה של ניו יורק. בקצה הדרומי של האזור נמצא פארק באטרי. בין השכונות הנמצאות במנהטן תחתית נכללות צ'יינהטאון, לואר איסט סייד, סוהו, איטליה הקטנה, נוליטה, נוהו, גריניץ' וילג' ואיסט וילג'.
היסטוריה
האירופאים הראשונים שהתיישבו באזור העיר ניו יורק היו מתיישבים הולנדים שהתיישבו באזור מנהטן תחתית. המצודה הצבאית הראשונה שנבנתה על מנת להגן על ההתיישבות, נבנתה באזור פארק באטרי (ומכאן שמו של הפארק - "פארק הסוללה"). השוק הראשון - שוק ביר (Bear Market) הוקם בשנת 1771 על שטח אדמה שנתרם על ידי כנסיית טריניטי. שוק זה הוחלף בשנת 1813 בשוק וושינגטון (Washington Market).
אזור מנהטן תחתית הוקם בהתאם לתנאים הטופוגרפיים של האי והתפתחות ההתיישבות, ולכן הרחובות אינם סדורים שתי וערב כיתר חלקי האי שנבנו לפי תוכנית חברי הוועדה (1811). בראשית המאה ה-20 עבר האזור גל בנייה ונבנו בו מגדלים כגון רחוב וול סטריט 40, בניין אמריקן אינטרנשיונל, בניין וולוורת' ואקסצ'יינג' פלייס 20.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 פחת מספר המבנים שנבנו באזור מנהטן תחתית ומרבית גורדי השחקים נבנו באזור מידטאון מנהטן שהחל לפרוח כלכלית, בעוד שאזור מנהטן תחתית החל לדעוך. על מנת לעצור דעיכה זו הקים דייוויד רוקפלר, במסגרת תוכנית לשיפור אזור מנהטן תחתית את כיכר צ'ייס מנהטן 1 - מבנה אשר נבנה עבור הנהלת בנק צ'ייס מנהטן. רוקפלר הקים את איגוד דאונטאון - לוור מנהטן (Downtown-Lower Manhattan Association (DLMA)) אשר תכנן את שיקום האזור - תוכניות שהביאו לבניית מרכז הסחר העולמי בשנות ה-70. על פי התוכניות היה מרכז הסחר העולמי אמור להיבנות בסמוך לאיסט ריבר, אולם לבסוף, בשל לחץ של מושל ניו ג'רזי ריצ'רד ג'י. יוז ורשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי הוחלט לבנות את מרכז הסחר בסמוך לנהר ההאדסון.
לאורך מרבית שנות קיומה של העיר, היה האזור דרומית לרחוב צ'יימברס (Chambers Street) אזור מסחר ולא אזור מגורים. נכון לשנת 1960 התגוררו באזור 4,000 תושבים בלבד. הקמת באטרי פארק סיטי שינתה את המצב עם הקמת מבני דירות רבים באזור.
כמו כן, מאז ראשית המאה ה-20 היה אזור מנהטן תחתית אזור של אמנות ופעילות פנאי. אזור גריניץ' וילג' היה לאזור מגורים לאמנים רבים, והפך למרכז למועדוני ג'אז. בשנות ה-70 נפתחו באזור הסוהו גלריות רבות, וכיום אזור צ'לסי נחשב למרכז האמנות העיקרי מנהטן. החל משנות ה-60 התמקמו באזור מנהטן תחתית תיאטראות אלטרנטיביים רבים. כמו כן באזור מועדוני לילה רבים. מאז שנות ה-90 וראשית המאה ה-21 הפך אזור המיטפאקינג דיסטריקט למרכז חיי הלילה של ניו יורק.
לאחר מתקפת הטרור שנערכה ב-11 בספטמבר 2001 איבד אזור מנהטן תחתית את מרבית פעילות הכלכלית, וזאת בשל אובדן שטחי המשרדים והמסחר הרבים. בשנת 2014 הושלמה בניית מרכז הסחר העולמי החדש אשר נועד להביא לשיקומו של האזור מבחינה כלכלית (ומבחינה מורלית).
כלכלה
אזור מנהטן תחתית הוא מרכז העסקים הראשי הרביעי בגודלו בארצות הברית (אחרי מידטאון מנהטן, אזור השיקגו לופ שבשיקגו, ואזור וושינגטון די. סי.). האזור היה שלישי בגודלו, אולם בעקבות אובדן שטחי מסחר רבים בהיקף של 1,500,000 מ"ר בפיגועי 11 בספטמבר, ירד למקום הרביעי. כמות שטחי המסחר והמשרדים שאבדו בשל פיגוע זה זהה בגודלו לכל שטחי המשרדים שבעיר סינסינטי שבמדינת אוהיו. הקמת מגדל החירות ומבנה חדש עבור החברה גולדמן סאקס תאפשר לאזור לשוב למעמדו הקודם.
אתרים היסטוריים ואתרים בעלי חשיבות
באזור מנהטן תחתית היו ממוקמים מגדלי התאומים במרכז הסחר העולמי, כיום בנוי "מגדל החירות" במרכז הסחר העולמי החדש.
כמו כן נמצאים באזור אתרים היסטוריים רבים, בהם האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר במקום בו עמדו מגדלי התאומים, תחנת מרכז הסחר העולמי הסמוכה, אתר מצודת קלינטון, גן קאסל הסמוך, בולינג גרין, בניין המכס אלכסנדר המילטון, המוזיאון הלאומי לאינדיאנים האמריקאים, הפדרל הול בו הושבע לנשיאות ארצות הברית ג'ורג' וושינגטון, בניין עיריית ניו יורק, הבורסה לניירות ערך של ניו יורק, אזור סאות' סטריט סיפורט וגשר ברוקלין. במנהטן תחתית ממוקמת נקודת המוצא של מעבורת סטטן איילנד, ובנוסף יוצאות מהאזור מעבורות לאליס איילנד ולפסל החירות. באזור ממוקמת כנסיית טריניטי וכן גורדי השחקים בניין וולוורת', וול סטריט 40 (המכונה גם בניין טרמפ) ובניין אמריקן אינטרנשיונל.
השכלה
באזור מנהטן תחתית (דרומית לרחוב 14) מצויים מספר רב של מוסדות השכלה גבוהה ובהם:
אזכורים תרבותיים
לדברי דניס אוניל, כותב ועורך סדרת ספרי הקומיקס "באטמן", העיר גות'אם סיטי בה מתרחשת עלילת הסדרה היא למעשה שיקוף של "אזור מנהטן תחתית, דרומית לרחוב 14, אחד עשר דקות לאחר חצות הלילה, בלילה קר בחודש נובמבר".
אופרה צרפתית
האופרה הצרפתית היא אמנות האופרה המושרת בצרפתית ומתרחשת בצרפת. לצרפת יש אחת המסורות האופראיות החשובות ביותר באירופה, עם יצירות מאת מלחינים לאומיים, שזכו לשם בעולם כולו, כמו ראמו, ברליוז, גונו, ביזה, מאסנה, דביסי, ראוול, פּוּלֶנְק ומסייאן, כמו גם תרומות של מלחינים זרים רבים, כגון לולי, גלוק, סליירי, כרוביני, ספונטיני, מאיירבר, רוסיני, דוניצטי, ורדי ואופנבאך.
במאה ה-17 התפתחה האופרה הצרפתית מן האופרה האיטלקית השלטת בחוגי החצר הצרפתית, אותה העשירה בפאר, תזמורת גדולה וקטעי בלט נרחבים. הרחבת הריקוד והטיפול המיוחד בטקסט ברצ'יטטיב הם המאפיינים המהותיים ביותר שלו. היצירות שיצאו מהאופרה-קומיק, לעומת זאת, מאופיינות בדיאלוגים זורמים, בניגוד לרצ'יטטיבים האיטלקיים. כמטרופולין ביבשת אירופה, פריז נותרה מובילה בתולדות האופרה עד סוף המאה ה-19.