cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חייקיל שיף
ביוגרפיה
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 עלה לארץ ישראל. שיף סייע ותמך ביישוב החדש – חלוצים חברי ביל"ו, גימנזיסטים חילוניים ועוד - למרות חינוכו והקפדתו על שמירת מצוות (ובניגוד לבני עירו שהצטרפו עד אז בעיקר ליישוב הישן כשעלו ארצה). הוא עלה במטרה לבנות חיים של יצירה ואי תלות כלכלית. כעבור שנה הצטרפה אליו ארוסתו שרה-טובה, בת משה שמעון לב (לעוו), מהעיירה פיעסק הסמוכה לוולקוביסק. השניים נישאו בירושלים, סמוך לעלייתה. בתחילה השתקעו בני הזוג ביפו, ובשנת 1900 עברו לשכונה היהודית החדשה נווה שלום. בשנת 1913 עברו לגור ברחוב הרצל בתל אביב.
ביתם של חייקיל ושרה שיף שימש תמיד "בית ועד" ומקום פגישה לעולים חדשים ולכאלה אשר הספיקו כבר להתערות בארץ. בין השאר נפגשו והתדיינו בביתם חלוצים כמו צלליכין ולייבוביץ אנשי ביל"ו, ומאוחר יותר גימנזיסטים של הגימנסיה העברית הרצליה ובראשם העולים מוולקוביסק: רפאל קלצ'קין ואחיו, אליהו גולומב ואחרים.
שרה שיף עסקה בגמילות חסדים, סייעה להשיא זוגות גלמודים, עזרה לסידורם ואף ארגנה חתונות בביתה ועל חשבונה. היא תרמה והתרימה למספר מוסדות צדקה וסייעה לנזקקים.
שיף היה אחד הפעילים בהקמתו של בית הכנסת שנבנה בנווה שלום בעזרת כספי זרח ברנט. בתקופה יותר מאוחרת היה מהפעילים בהקמתו של בית הכנסת הגדול בתל אביב.
שיף פתח חנות שעונים ותכשיטים ברחוב בוסטרוס ביפו, אשר היה באותם ימים מרכז העסקים הראשי של העיר. העובדה שישב דרך קבע סמוך למשרד ההנהלה של בנק אפ"ק שנפתח ב-1903, הביאה אותו לספק שירותי תיווך פיננסיים ולהיות שלוחם של פרטים ואגודות שונות כלפי הבנק. שיף רכש לו מעמד של איש אמין על מנהלי הבנק, מעמד שאפשר לו לקדם עסקות שונות. ביתו הפתוח לכל וחנותו שבמרכז העסקי הציבו אותו בצומת של זרימת מידע עבור יהודי יפו והמושבות. גם לקוחות ערבים פקדו את בית העסק ומהם למד על הזדמנויות לרכישת קרקעות. ב-1900 הפך את חנות השעונים גם למשרד לתיווך מקרקעין. לאחר שרכש שיף את ביתו בתל אביב, העתיק אליו את משרד התיווך ובמקביל סגר את חנותו בעיר יפו. בכך סיים ככל הידוע את עיסוקו בשענות ותכשיטנות ועבר לעסוק רק בתיווך נדל"ן ותיווך עסקי.
שיף התעניין גם בחקלאות; בשנת 1904 רכש כרם במושבה רחובות, ומאוחר יותר קנה שם גם בית חווה ויקב. הוא רכש כרם ומספר חלקות קרקע גם בפתח תקווה. מיזמים אלו הסתיימו בשנת 1925, עם מחלתו.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גורשו בני משפחת שיף מתל אביב, תחילה לאחוזתם ברחובות ואחר כך לפתח תקווה. בתקופת הגירוש חלו כל בני המשפחה במלריה.
בראשית שנת 1926 נפטר שיף בירושלים כתוצאה מסיבוכי מחלת שחמת הכבד, ונקבר בהר הזיתים.
עסקי מקרקעין
בשנים הראשונות לפעילותו שימש שיף בעיקר כמתווך בעסקאות בין ערבים ליהודים. הוא התמחה ברכישת קרקעות מידי השכנים הערבים איתם התיידד, אותן היה מוכר ליהודים. בשנים מאוחרות יותר שימש מתווך בין גואלי הקרקע לבין אנשים פרטיים שביקשו לרכוש לעצמם מגרש. בדרך כלל פעל עם שותפים, בתל אביב ובסביבתה ובמושבות (רחובות, פתח תקווה, גדרה).
עסקאות חשובות שבהן היה שיף מעורב:
בית שיף
בראשית שנת 1913 רכשה משפחת שיף מידי העסקן בצלאל יפה את ביתם של יצחק ואולגה פרנק בקרן הרחובות הרצל 13 ולילינבלום 26 בתל אביב. היה זה בית חד-קומתי מאלו שהוקמו לאחר הגרלת המגרשים לאחוזת בית, וסביבו עצים וגינה. במהלך שנת 1925, בעקבות התפתחות המרכז העירוני התל אביבי סביב רחוב הרצל, שופץ והוגדל הבניין על פי תוכניתם של הארכיטקט יוסף ברלין והמהנדס ריכרד פסובסקי, ונוספו לו שתי קומות. במסגרת ההרחבה קיבל הבניין את צורתו הנוכחית, בעלת האופי העירוני. מנהל עבודת הבנייה היה עקיבא אריה ויס, מייסד העיר.
לבניין אספקטים ארכיטקטוניים ייחודיים וראשוניים ליישום בארץ. במיוחד בולטים האלמנטים האקספרסיביים בחזיתות. צידו המערבי של הבית, חזיתו הייצוגית הפונה לרחוב הרצל, מאופיין בסימטריה. לעומתו, בצדדים האחרים שולטת הגישה הפונקציונלית, הקרויה כיום "בנייה ירוקה", המתחשבת בתנאי האקלים בארץ. חזיתו ברחוב לילינבלום מחולקת לשניים מבחינת עיצובה הארכיטקטוני: החלק הצפון-מערבי דומה בעיצובו לחזית רחוב הרצל, בעוד בחלק הצפון-מזרחי קרועים חלונות רחבים להחדרה מרבית של אור. ריבוי החלונות וגודלם משווה לצד זה של החזית הזו אופי כמו מודרניסטי. הצדדים הדרומי והדרום-מזרחי מאופיינים בחלונות מעטים וקטנים לצמצום פגיעת קרינת השמש ולהקלת עומס החום.
נוסף לייחודו הארכיטקטוני החיצוני, קושטו הקירות הפנימיים בעיטורים עשירים ובאורנמנטים ייחודיים. אחד מהם הוא ציור קיר של "תפילת הדרך", מוטיב ארץ-ישראלי המיוחס לאמן מאיר גור אריה, מבצלאל. אלמנט זה הופיע בבניין לפחות ארבע פעמים. בעיטור זה מופיע רוכב על חמור במצב של עיון בספר או תפילה ("תפילת הדרך") ליד עץ זית, כשברקע נראה קבר רחל.
המשפחה השתמשה בבית כעוגן כלכלי, במיוחד אחרי פטירתו של חייקיל שיף. דירות בבניין הושכרו למספר גופים שפעלו בתקופות שונות במרחב העירוני התל אביבי: מוסדות פיננסיים (בנק קופת עם, בנק בני בנימין, בנק נורוק אידלזק, חברות הביטוח SUN הלונדונית ו-UNION הפריזאית ועוד), משרדי נסיעות (אקספרס מזרחי, TILL, אדריאטיק, משרד הביניים ועוד), מוסדות של המגזר החקלאי של תנועת העבודה (יכין, המרכז החקלאי, מערכת כתב העת "שדה"), ארגון יוצאי גרמניה, בית המרקחת לאפין, נקניקייה "אס", חברת "בראון" לציוד משרדי, מספרה, קליניקות רפואיות, ומשרדי עורכי דין. בשנת 1939 תוכנן לפעול בבית בית מלון; ידוע שבשנת תש"ח פעל מלון סנדומירסקי ברחוב לילינבלום 26.
המשפחה התגוררה בבית זה עד אשר זקנתה של אם המשפחה שרה-טובה מנעה ממנה להמשיך ולנהל את הבית. בשנת 1945 נמכר הבית ל"ציר" חברה למסחר בע"מ, שהמשיכה להשכיר אותו למלאכה, למסחר ולמשרדים. כיום משמש הבית, לאחר שעבר תהליך שימור בפיקוח האדריכל אמנון בר אור, כמוזיאון לבנקאות "הרצלילינבלום" של בנק דיסקונט. הבית הוכר כאתר מורשת ישראלי בשנת 2011.
טיטן (סדרת טילים)
טיטן (באנגלית: Titan) היא סדרת טילים בליסטיים ומשגרים ששימשה את ארצות הברית בתוכנית החלל שלה. הטילים פותחן על ידי חברת גלן ל. מרטין. הטילים היו בשימוש משנת 1959 עם שיגור הטיל הראשון בסדרה, הטיטן 1, עד לשנת 2005 עם הטיל האחרון בסדרה, טיטן 4. סך הכל שוגרו בשנים אלו 368 טילים מהסדרה. הטיטנים היו גם כן חלק מן ההרתעה האמריקאית (עד לסוף שנות ה-80) בכך שהיו טילים בליסטיים בין יבשתיים. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 טילים מדגם טיטן 1 היו כשליש של צי טילים בליסטיים של ארצות הברית. טיטן 2 היה מסוגל להביא ליעד משקל כפול מהדגם הקודם.
הטילים שימשו בין היתר לשיגור חלליות ג'מיני בטיל טיטן 2 ולשיגור לווייני ריגול ומחקר. הטילים שימשו גם לשליחת לווייני מחקר אל הכוכבים מאדים, צדק, שבתאי, אורנוס ונפטון. טיל "טיטן 4" היה מסוגל להביא למסלול חללית במשקל עד 21,600 ק"ג. בסוף שנות ה-80 פותח דגם לשיגורים מסחריים. עקב כך שעלות השיגור הייתה גבוהה מאופן משמעותי משיגור אריאן 4, לא היה ביקוש לשימוש בדגם זה.
קרחון בר
אורכו של הקרחון כ-11 קילומטרים והוא תלול מאוד. הקרחון זורם לכיוון מזרח לאורך הצד הצפוני של רכס קלאפ ונשפך אל קרחון בורכגרווינק.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופיע לראשונה במפה ניו זילנדית משנת 1960, אשר נערכה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, על שמו של קולונל רוברט בהר (Robert Behr) מחיל האוויר של ארצות הברית, שהיה בוועדת המדיניות האנטארקטית של ארצות הברית ( U.S. Antarctica Policy Board) וסייע בבחינת המדיניות של ארצות הברית ביחס לאנטארקטיקה בתקופה שבין 1970–1971.
דנילו אספרייה
דנילו מורנו אספרייה (בספרדית: Danilo Moreno Asprilla; נולד ב-12 בינואר 1989) הוא כדורגלן קולומביאני, המשחק בעמדת הקיצוני הימני בצסק"א סופיה.
קריירת מועדונים
אספרייה החל את קריירת המשחק שלו בז'ובנטודה הברזילאית, בה שיחק עונה אחת. בינואר 2009 עבר לשחק באל-שחנייה מליגת העל הקטרית, ובמדיה כבש שבעה שערים ב-26 הופעות.
ב-10 בפברואר 2010 חתם בדפורטיבו פריירה וכבש תשעה שערים ב-29 משחקים. ב-10 באפריל 2011 חתם ברמפלה ג'וניורס מאורוגוואי, במדיה שיחק שנה וחצי וכבש שישה שערים ב-27 משחקים. ב-12 בספטמבר 2012 חתם אספרייה באינדפנדיינטה סנטה פה, עמה זכה בסופרליגה 2013. ב-1 ביולי 2013 חתם בפטריוטאס בויאקה, בה כבש ארבעה שערים ב-15 משחקים.
ב-20 בדצמבר 2013 חתם בליטקס לובץ' מליגת העל הבולגרית. בהופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, ב-23 בפברואר 2014, הוא כבש צמד, ובמהלך השנתיים בהן שיחק בקבוצה כבש 25 שערים ב-73 משחקים, ובישל 16 נוספים.
ב-4 בינואר 2016 עבר לאל-עין. בהופעת הבכורה שלו, ב-8 בינואר, הוא כבש שער ניצחון בדקה ה-93. ב-28 ביולי 2017 הושאל לאל פייחה מליגת העל הסעודית, במדיה הצטיין וכבש 25 שערים ב-57 משחקים, כשהוא מבשל שישה נוספים. ב-1 ביולי 2019 עבר לא-שבאב מהבירה ריאד וכבש שבעה שערים ב-30 הופעות. ב-4 באוקטובר 2020 עבר לאל-קאדסיה, גם היא מליגת העל הסעודית, במדיה כבש שבעה שערים ב-18 הופעות.
ב-2 באוגוסט 2021 חתם לשתי עונות בהפועל באר שבע.
ב-15 ביולי 2022 חתם בבית"ר ירושלים לעונה אחת.
ביולי 2023 חתם בצסק"א סופיה.
תארים
הפועל באר שבע
קמרון בויס
קמרון מיכה בויס (באנגלית: Cameron Mica Boyce; 28 במאי 1999 – 6 ביולי 2019) היה שחקן, מדבב ורקדן אמריקאי - יהודי. ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסרטים "מגודלים" ו"היורשים", וכן בשל תפקידו כלוק רוס בסדרת הטלוויזיה "ג'סי" ששודרה בערוץ דיסני. קמרון נפטר כתוצאה מהתקף אפילפסיה.
קורות חיים
בויס נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, לאב אפרו-אמריקאי ולאם יהודייה. הוא התגורר עם הוריו ואחותו הצעירה, עד שעבר לגור בצפון הוליווד, קליפורניה עם חבריו למקצוע המשחק, קארן בראר וסופי ריינולדס במאי 2019. הוא עבר הכשרה בריקודי ברייקדאנס, היפ הופ, ריקוד מודרני, ג'אז, ריקוד טאפ ובלט. הסגנון האהוב עליו היה ריקוד ברייקדאנס, ולצד שלושה מחבריו, ריימונד צ'אם, לורי ספייטס וטאג' ספייטס, הקים את להקת הברייקדאנס X- mob.
קריירה
הוא החל את קריירת המשחק שלו בשנת 2008, בסרט האימה "מראות", בתפקיד מייקל קרסון.
באותה שנה השתתף בויס בקליפ המוזיקלי "That Green Gentleman", של להקת הרוק האלטרנטיבי "Panic! At The Disco", שהופץ ב-5 במאי 2008.
בשנת 2010 שיחק את קית' פדר בסרט "מגודלים" לצד אדם סנדלר, סלמה הייק וכריס רוק.
בשנת 2011 החל לככב בסדרת הטלוויזיה הקומית של ערוץ דיסני, "ג'סי" בתפקיד דמותו של לוק רוס, לצד דבי ראיין. את תפקיד זה גילם למשך 4 עונות, עד לסיום השידור של הסדרה ב-2015.
בשנת 2013 חזר לשחק בסרט "מגודלים 2" את דמות בנו של אדם סנדלר. באותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסדרה "גוד לאק צ'ארלי" בכיכובה של ברידג'יט מנדלר בערוץ דיסני.
בשנת 2015 שיחק בסרט מקורי של ערוץ דיסני, "היורשים", בתפקיד קרלוס, בנה של קרואלה דה ויל, לצד דאב קמרון, צ'יינה אן מקליין, בובו סטיוארט וסופיה קרסון. באותה שנה החל לדבב את אותה דמות בסדרת האנימציה "היורשים: עולם מרושע", גם היא בערוץ דיסני. בסוף שנה זו החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרה "המדריך של הגיימר להכל", בתפקיד קונור לצד סופי ריינולדס.
בשנת 2019, השתתף בויס בקליפ לשיר “almost” של ״Hozier” לצד קריסטין פלורס. בויס שיחק גם בסרט השלישי, "היורשים 3" באותה השנה, שעלה לשידור כחודש לאחר פטירתו.
פטירתו
ב-6 ביולי 2019 נפטר בויס בגיל 20 מהתקף אפילפסיה בזמן שישן.
ככל הנראה, שותפיו לדירה, סופי ריינולדס וקארן בראר מצאו אותו.
לאחר מותו הקימה משפחתו קרן לזכרו בשם "קרן קמרון בויס" (The Cameron Boyce Foundation) המשתפת פעולה עם מספר ארגונים בהם תמך קמרון, למשל פרויקט הצמא (Thirst Project) ופרויקט kNOw sudep now, למניעת מקרי מוות מאפילפסיה.
דביון מיטשל
קריירה בתיכון
מיטשל למד בתיכון ליברטי קאונטי בהיינסוויל, ג'ורג'יה. בשנתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של התיכון, העמיד מיטשל ממוצעים של 23.8 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-5.2 אסיסטים למשחק.
קריירה בקולג'
בשנתו הראשונה כסטודנט באוניברסיטת אובורן, מיטשל העמיד ממוצעים של 3.7 נקודות ו-1.9 אסיסטים למשחק כרכז מחליף לג'ארד הרפר. לאחר העונה, הוא עבר לאוניברסיטת ביילור. בעונת 2020/2021 רשם מיטשל ממוצעים של 14.1 נקודות ו-5.5 אסיסטים למשחק, ועזר לביילור לזכות באליפות ליגת המכללות, עם 15 נקודות, 6 ריבאונדים ו-5 אסיסטים במשחק הגמר מול אוניברסיטת גונזגה.
ב-13 באפריל, הוא הכריז על כניסתו לדראפט ה-NBA לשנת 2021.
קריירה מקצועית
מיטשל נבחר עם הבחירה התשיעית בדראפט ה-NBA 2021, על ידי סקרמנטו קינגס.
אגדות לופין
אגדות לופין (באנגלית: Lupin's Tales) היא סדרת טלוויזיה מונפשת צרפתית-סינית-איטלקית, שנוצרה על ידי ניקולס לה-נווה ולורה מולר. הסדרה הופקה על ידי חברת Xilam הצרפתית, יואוקו מסין ו-Maga Animation Studio מאיטליה, בשיתוף פעולה עם הטלוויזיה הצרפתית ו-Rai Ragazzi.
הסדרה החלה את שידוריה ב-Rai Yoyo באיטליה עם דיבוב באיטלקית. בהמשך, היא החלה את שידוריה בערוצים נוספים, ביניהם France 5 בצרפת ושירות הסטרימינג הסיני יואוקו. הסדרה בשפת המקור שלה נוספה ליואוקו, שהיד (לצד דיבוב בערבית), ושודרה לצד דיבוב בספרדית בערוץ Canal Panda בספרד, טרם שידור הסדרה בפני עצמה. בסופו של דבר, ב-4 במאי 2022, פרקי הסדרה החלו לעלות לערוץ יוטיוב רשמי שנפתח על ידי Xilam.
בישראל, החלה הסדרה את שידוריה בערוץ הופ! בדיבוב בעברית ב-23 במאי 2021, כאשר חמשת הפרקים הראשונים עלו לאתר האינטרנט של הערוץ טרום בכורה ב-16 במאי, ו-15 פרקים נוספים עלו בתאריך בכורת הסדרה. שידורי הסדרה הופסקו בפתאומיות לאחר שידור הפרק ה-32 ב-30 ביוני (אם כי שמונת הפרקים האחרונים בסדרה עלו לאתר האינטרנט של הערוץ באותו התאריך), ושבועיים לאחר מכן הוחלפה בסדרה "בינקי וסוכני המחמד". הסדרה חזרה לשידורים בערוץ ב-1 באוקטובר כחלק מרצועת השידור "הופ'לה", ובמסגרתה שודרו הפרקים הנותרים. סיום השידור המקורי של הסדרה הסתיים ב-7 בנובמבר ויומיים לאחר מכן, הסדרה סיימה את שידוריה בערוץ כליל, אם כי חזרה בשנית לרצועת השידור חודש לאחר מכן, ב-6 בדצמבר.
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר לופין, זאב צעיר שגורלו הוא להיות זאב רע כמו משפחתו, אולם הוא לא רוצה בכך: הוא חולם להיות כמו הגיבורים מהסיפורים אותם מעריץ. לשם כך, הוא עובר בין סיפורים ומחליף אותם, מתוך הנחה כי הוא יכול לפתור את הבעיה המוצגת בסיפור. במסעו הוא מגלה כי זה לא פשוט להגיע לסוף הטוב של הסיפור, ואף יוצר בעיה גדולה יותר, אך למזלו, הוא יכול לסמוך על עזרתו של המספר כדי ללמוד מטעויותיו. כאשר לופין פותר את הבעיה המוצגת, הוא אף מציע פתרון טוב יותר לסיום הסיפור.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי אפי בן ישראל, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא. הדיבוב נעשה באולפני דאבי דאב.
בשפת המקור של הסדרה, דמויות נוספות שהופיעו במהלך הסדרה דובבו על ידי דייוויד גזמן, ברוס שרפילד ולקסי קנדריק. בדיבוב העברי של הסדרה, הן דובבו על ידי ערן מור, לורן סביר, יובל גרבש, ספיר דרמון ואליעזר וייס.
שרה שולמן
שרה מרים שולמן (באנגלית: Sarah Miriam Schulman; נולדה ב-28 ביולי 1958) היא סופרת, מחזאית, מחברת ספרי עיון, תסריטאית והיסטוריונית איידס אמריקאית. היא פרופסור למדעי הרוח במכללת סטטן איילנד (CSI) ועמיתה במכון למדעי הרוח של ניו יורק.
תחילת דרכה
שולמן נולדה בניו יורק. היא למדה בתיכון האנטר קולג'. היא למדה באוניברסיטת שיקגו בין השנים 1976 ל-1978, אך את התואר הראשון שלה היא השלימה באמפייר סטייט קולג'.
קריירה ספרותית
הרומן השלישי של שולמן, אחרי After Delores, קיבל ביקרת חיובית ב"ניו יורק טיימס", תורגם לשמונה שפות, וזכה בפרס "סטונוול" לספרות להט"ב מטעם איגוד הספריות האמריקאי בשנת 1989. הרומן שלה Rat Bohemia (1995) זכה לביקורת נלהבת מאת אדמונד וייט ב"ניו-יורק טיימס", ונמנה בין 100 ספרי הלהט"ב הטובים ביותר על פי כתב העת Publishing Triangle.
בספר העיון שלה, Stagestruck: Theater, AIDS, and the Marketing of Gay America (1998), שזכה בפרס סטונוול, טוענת שולמן כי חלק משמעותי מן העלילה של מחזמר הלהיט משנת 1996 "רנט" נלקח מספרה People in Trouble. העלילה הטרוסקסואלית של "רנט" מבוססת על האופרה "לה בוהם", ואילו העלילה הלהט"בית דומה מאוד לעלילת ספרה של שולמן. שולמן לא תבעה על הפרת זכויות יוצרים.
בשנת 2009, פרסמה שולמן ספר עיון נוסף, Ties That Bind: Familial Homophobia and Its Consequences, אשר היה מועמד לפרס למדה לספרות. בספטמבר 2013, יצא הספר את The Gentrification of the Mind: Witness to a Lost Imagination. "סלייט" מנה את הספר כאחד מ-"10 הספרים הלא ידועים הטובים ביותר", וכתב העת GalleyCat קרא לו אחד מהספרים הטובים ביותר שלא זכו להכרה באותה השנה. הספר גם היה מועמד לפרס למבדא לספרות. ספרה הבא היה Israel/Palestine and the Queer International, ב-2012, שאף הוא היה מועמד לפרס למבדא לספרות.
שולמן נכללה ברשימת Publishers Weekly כאחת מ-60 הסופרים התת-מוערכים ביותר.
הרומן העשירי של שולמן, The Cosmopolitans, נבחר על ידי Publishers Weekly כאחד הרומנים האמריקאים הטובים של 2016. באותה שנה היא פרסמה את ספר העיון Conflict Is Not Abuse, אשר נכנס למהדורה חמישית כבר באותה השנה, וזכה בפרס Publishing Triangle לספר העיון הטוב ביותר של 2016.
ספרה ה-19, הרומן Maggie Terry, יוצא בספטמבר 2018, מטעם The Feminist Press.
אקטיביזם
האקטיביזם של שולמן החל כבר בילדותה, כאשר השתתפה במחאות נגד מלחמת וייטנאם יחד עם אמה. בעת לימודיה לתואר, הייתה פעילה באיגוד הנשים של אוניברסיטת שיקגו. מ-1979–1982, שולמן הייתה חברה בוועדה למען זכות ההפלה ונגד שימוש לרעה בעיקור (CARASA) ולקחה חלק במחאת פעולה ישירה שבה היא וחמש נשים אחרות (שכינו עצמן The Women's Liberation Zap Action Brigade) שיבשו שימוע נגד הפלות בקונגרס. היא הצטרפה ל-ACT UP, קואליציית AIDS, בשנת 1987, ונעצרה כאשר הארגון השתלט על תחנת גרנד סנטרל כמחאה על מלחמת המפרץ.
ב-1987, שולמן והקולנוען ג'ים האברד ייסדו את פסטיבל הקולנוע הניסיוני הגאה של ניו יורק. הפסטיבל מתקיים מזה יותר מ-30 שנה (שמו שונה עם הזמן ל-MIX).
ב-1992, שולמן וחמש נשים נוספות יסדו את ארגון "הנוקמות הלסביות" (Lesbian Avengers), קבוצת פעולה ישירה. בסבב ההשקה לספרה Empathy, שולמן ביקר בחנויות ספרים להט"ביים באזור הדרום כדי להקים סניפים חדשים לארגון. פעילויות מרכזיות של הארגון כוללות את ייסוד מצעד הדייקיות, ושליחת קבוצות של מארגנות צעירות למיין ואיידהו כדי לסייע במאבקים מקומיים נגד יוזמות חקיקה אנטי-להט"ביות.
היא עבדה חמש שנים עם ארגון האירים-אמריקאים הגאה במאבק שלהם לצעוד באופן גלוי במצעד יום פטריק הקדוש. היא נעצרה במצעד כל אחת מהשנים האלה, אבל מעולם לא הורשעה. הקבוצה לא הצליחה להשיג את מטרתה.
מאז 2001, שולמן האברד מייצרים את פרויקט ההיסטוריה בעל פה של ACT UP, והפיקו סרט דוקומנטרי באורך מלא, United in Anger: A History of ACT UP אשר הוקרן בכל רחבי העולם, כולל במוזיאון לאמנות מודרנית, פסטיבל פסטיבל הוט דוקס, ביירות, אבו דאבי, רמאללה, בומביי, ברזיל, יפן ורוסיה (מיד לאחר הטלת חוקים אנטי-להט"ביים). הם ניהלו לפחות 187 ראיונות עם החברים הנותרים של ACT UP בניו יורק. הלן מולסוורת, לשעבר האוצרת של מוזיאון הרווארד לאמנות, יצרה תערוכה באוניברסיטה מן העדויות שבעל פה, עם לוחות המציגים אקטיביזם איידס ואמנות של אקטיביזם. התערוכה נפתחה באוקטובר 2009 ועברה לגלריה בניו יורק לבן בסתיו של 2010. הרווארד רכשה את הארכיון עבור האוסף שלה, תוך שמירה על גישה חופשית, והכספים שימשו להפקת הסרט United in Anger.
בשנת 2009, שולמן דחתה הזמנה להרצות באוניברסיטת תל אביב, בתמיכה בתנועת ה־BDS הפלסטינית. היא ארגנה סיור של מנהיגים מתנועת הסולידריות הלהט"בית במאבק הפלסטיני, המשלחת הראשונה מסוגה לפלסטין, ויזמה את הכנס Homonationalism and Pinkwashing במרכז ללימודי להט"ב של אוניברסיטת העיר ניו יורק. היא חברה בוועדה המייעצת של ארגון קול יהודי לשלום, והיא יועצת הסגל של סטודנטים למען צדק בפלסטין במכללת סטטן איילנד.
שולמן הייתה רכזת הקמפיין בארצות הברית לשחרור טארק לובאני וג'ון גרייסון מבית הכלא בקהיר. הקמפיין, אשר כלל אלפי מתנדבים ברחבי העולם, הצליח להציל את האסירים הקנדים בתוך 50 ימים, זמן קצר באופן יוצא דופן לשחרור אסירים פוליטיים בינלאומיים.
תיאטרון
בין השנים 1979–1994 היו שולמן 15 מחזות שהופקו ועלו לבמה בתוך תנועת האוונגרד "Downtown Arts Movement" בניו יורק, בהמזרח הכפר. שולמן התקבלה למעבדת התיאטרון של סאנדנס בשנת 2001 עם המחזה שלה, ''Carson McCullers. ''המחזה עלה לבמה בבכורה העולמית בשנת 2002. בעקבות הצלחה זו, היא כתבה שני מחזות בהזמנה מ-South Coast Repertory: Made in Korea, המבוסס על זכרונותיו של מי אוק ברונינג, ו- Mercy. שני המחזות הוצגו במספר קריאות וסדנאות.
בשנת 2005, טים סנפורד, המנהל האמנותי של Playwrights Horizons, הפיק את Manic Flight Reaction. ב-2007, עלתה לבמה הפקה של "שונאים - סיפור אהבה", מאת יצחק בשביס-זינגר, אותו עיבדה שולמן כמחזה.
קולנוע
בסתיו 2009, שולמן ושריל דוניה כתבו את התסריט לסרטה של דוניה, The Owls. בכורת הסרט העולמית הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בינואר 2010. והיא ודוניה אז כתבו סרט למבוגרים, Mommy Is Coming, אשר הופק בגרמניה על ידי יורגן ברונינג. הסרט נבחר עבור פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין של שנת 2012.
היא מפיקה-שותפה עם ג'ים האברד בסרטו התיעודי United in Anger: A History of ACT UP שהוקרן לראשונה במוזיאון לאמנות מודרנית. ההקרנה הבינלאומית הראשונה של הסרט התקיימה ברמאללה.
המרכז לחקר ולימוד הזיקנה
המרכז לחקר ולימוד הזיקנה הוא מכון מחקר באוניברסיטת חיפה, המתמקד בחקר הזקנה שנוסד בשנת 1990. מנהל המרכז הוא פרופסור ישראל דורון ויושב ראש הוועד המנהל הוא פרופסור יצחק בריק. המרכז ממוקם בבניין הפקולטה למדעי הרווחה והבריאות. במרכז שותפים כ-20 חברים.
המכון משתף פעולה עם מספר גורמים, ובהם הג'וינט, קרן רש"י, האגודה למלחמה בסרטן, משרד המדע והטכנולוגיה, הנציבות האירופית והקרן הלאומית למדע וכן פקולטות מתוך האוניברסיטה ובהן בית הספר לעבודה סוציאלית, החוג לסיעוד והחוג לגרנטולוגיה.
המבחן האחרון (סרט)
"המבחן האחרון" (ברוסית: Последнее испытание) הוא סרט קולנוע עלילתי רוסי מסוגת הפעולה והדרמה משנת 2019 בבימויו של אלכסיי פטרוחין. עלילת הסרט מבוססת על אירועי משבר בני הערובה בתיאטרון במוסקבה, כאשר בליל 23 באוקטובר 2002 פרצו 39 חמושים צ'צ'נים לתיאטרון ודרשו את נסיגת צבא רוסיה מאדמתם. הם לקחו 912 בני ערובה, 130 מהם נהרגו כנראה משאיפת גז במהלך השתלטות הכוחות המיוחדים על המבנה.
תקציר עלילת הסרט
אלה ניקולאייבנה, מורה להיסטוריה לשעבר, מוזמנת על ידי תלמידיה להשתתף בהצגה "רומיאו ויוליה" בתיאטרון "מיר" במוסקבה, אך הערב החגיגי הופך עד מהרה לסיוט כאשר הצופים הופכים לבני ערובה למחבלים צ'צ'נים שמשתלטים על המבנה.
הפקה
ב-16 באוקטובר 2015, נמסרה הצהרה מאולפני הפקה כי במהלך חורף 2015, יתחילו צילומי סרט ההמשך ל"המורה", שבתחילה נקרא "המורה. המבחן". על פי הסיפור, אנה ניקולאייבנה לוקחת את תלמידי הכיתה לצפות במחזמר הפופולרי "מבחן אחרון", אך לפתע האולם כולו, שבו שבע מאות איש, מוצא עצמו מוחזק כבן ערובה על ידי טרוריסטים שפלשו להצגה. הסרט מוקדש למשבר בני הערובה בתיאטרון בדוברובקה, אשר התרחש ב-23 וב-26 באוקטובר 2002 במוסקבה.
ב-20 אוקטובר 2017 בעיר מיטישצ'י שבפרברי מוסקבה החלה הפקת הסרט. אירוע הבכורה נערך ב-4 באוקטובר 2018 והסרט מתוכנן לצאת לאקרנים ב-29 באוגוסט 2019.
הסרט הופק בשיתוף פעולה עם מוספילם וחברת צ'צ'נפילם.
ניקולאי לומטב
ניקולאי לומטב (ברוסית: Николай Ломтев; 1817–1858) היה צייר היסטוריה וגרפיקאי רוסי בסגנון אקדמי.
ביוגרפיה
הוא נולד למשפחת סוחרים מרוסטוב ב-1816 או ב-1817. באמצע שנות ה-30 עברה המשפחה לסנט פטרסבורג ואביו היה רשום באגודת הסוחרים. בסביבות 1837, הוא נכנס לאקדמיה לאמנויות ולמד אצל צייר ההיסטוריה, פיודור ברוני.[3] ב-1838 נסע ברוני לרומא כדי להשלים שם עבודה, והוא הלך בעקבותיו ב-1839, על חשבון אביו.
ב-1840, כשברוני חזר לרוסיה, הוא נשאר באיטליה, הוא המשיך להעתיק את עבודות המאסטרים הישנים, ולשרטט נופים ולנהל יומן מפורט.
ב-1846, לבקשת אביו, הוא חזר לסנט פטרסבורג וזכה בתואר "אמן" מהאקדמיה על ציורו של "המלאכים מכריזים על העונש של סדום ועמורה". הוא המשיך לצייר בעיקר סצנות תנ"כיות והיסטוריות, למרות שצייר גם נופים.
כמה מיצירותיו היו בין הראשונות שנרכשו על ידי פאבל טרטיאקוב, אך בסך הכל, הן לא זכו להצלחה כלכלית, ובסוף שנות ה-50 הוא שוב היה על סף עוני.
לאחר מות אביו, הוא קיבל ירושה שהפכה אותו לעצמאי מבחינה כלכלית, אך זמן לא רב לאחר מכן הוא מת משפעת או דלקת ריאות ב-1858 או ב-1859.
יחסי ארצות הברית–פולין
היחסים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין פולין כוננו באופן רשמי בשנת 1919. מאז 1989 היחסים בין המדינות הם חזקים ביותר, ופולין היא אחת מבעלות הברית של ארצות הברית היציבות ביותר באירופה. בנוסף, שתי המדינות חברות בנאט"ו.
היסטוריה
מרד נובמבר הפולני בשנת 1830 זכה לסיקור אוהד ונרחב בארצות הברית, ולאחר דיכויו בשנת 1831 המשיכו העיתונים האמריקאיים לפרסם ידיעות ממקורות בריטיים וצרפתים המתעדים את דיכוי הפולנים על ידי רוסיה.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית איבדו האינטלקטואלים האמריקנים עניין בעצמאותה של פולין. היסטוריונים טענו כי הנשיא אברהם לינקולן עצמו אהב את הפולנים, אך בחר שלא להתערב בענייני אירופה מחשש שיתמכו בקונפדרציה. ההיסטוריון טום דלאהיי הצביע על התמוטטות קריטית ביחסים בין "קואליציית קרים" (בריטניה, צרפת ואוסטריה) לבין רוסיה, עם עצמאותה של פולין כסיבה מרכזית לקונפליקט. אהדתם של הרוסים הייתה לטובת מדינות הצפון, ולינקולן הביע מדיניות של אי התערבות כלפי "הבעיה הפולנית" של רוסיה. בכך הוא התנכר לפוליטיקה הבריטית והצרפתית והתקרב לרוסים, ותרם למאזן כוחות לטובת הצאר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, כוננה ארצות הברית יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הפולנית השנייה שהוקמה באפריל 1919, אך היחסים בין שתי המדינות היו מרוחקים, בשל מדיניות האי-התערבות של ארצות הברית. במהלך מלחמת העולם השנייה היו השתיים חלק מבעלות הברית, אך היה תיאום מועט בלבד בין ממשלת ארצות הברית לממשלת פולין הגולה שישבה בלונדון.
ב-5 ביולי 1945 הכירה ממשלת ארצות הברית בממשלה הקומוניסטית שהוקמה בוורשה על ידי הממשלה הסובייטית, ובכך נטשה את הממשלה הפולנית בגולה. שגרירות ארצות הברית בוורשה הוקמה מחדש ב-5 ביולי 1945.
אחרי 1950 פולין (או הרפובליקה העממית של פולין מאז 1952) הפכה לחלק מהגוש המזרחי, וככזה, נחשבה לאויבת של ארצות הברית במהלך המלחמה הקרה. לאחר עליית גומולקה לשלטון בשנת 1956 החלו היחסים עם ארצות הברית להשתפר. עם זאת, במהלך שנות ה-60 חזרה פולין למדיניות של תמיכה מלאה ובלתי מעורערת ביעדי מדיניות החוץ הסובייטית. כמו כן בשל ניתוק היחסים עם ישראל לאחר מלחמת ששת הימים, גרמה שוב לצינון היחסים. היחסים בין ארצות הברית לפולין השתפרו משמעותית לאחר שאדוורד גרק החליף את גומולקה, והביע את התעניינותו בשיפור היחסים עם ארצות הברית. בשנת 1972 נחתם הסכם קונסולרי בין המדינות. בשנת 1974 היה גרק המנהיג הפולני הראשון שביקר בארצות הברית.
עלייתה של תנועת סולידריות בשנת 1980 העלתה את התקווה כי יירשם שיפור בקשרי החוץ של פולין, כמו גם בפיתוח המקומי שלה. במהלך תקופה זו, ארצות הברית סיפקה 765,000,000 דולר לסיוע חקלאי. אך מכיוון שזכויות האדם וחופש הפרט לא שופרו, ביטלה ארצות הברית את מעמד המדינה המועדת לפולין בתגובה להחלטת הממשלה הפולנית לאסור את סולידריות בשנת 1981. בשנת 1987 הותרה פעילותה של תנועת סולידריות בחזרה, ובתגובה שודרגו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי בפולין בשנת 1989, התחממו היחסים בין המדינות. כל ממשלות פולין מאז תמכו בצורה החזקה בהמשך הנוכחות הצבאית והכלכלית האמריקנית באירופה, ופולין היא אחת מבעלות הברית הבולטות ביותר של ארצות הברית.
בשנת 1999 הצטרפה פולין לנאט"ו והפכה לבעלת ברית רשמית של ארצות הברית, ובמסגרת זו היא סייעה לארצות הברית במלחמה בטרור, מלחמת אפגניסטן ומלחמת עיראק, שבה הכוחות הפולנים היוו מרכיב חשוב מכוחות הקואליציה. פולין משתפת פעולה עם ארצות הברית בסוגיות כמו דמוקרטיזציה, אי הפצת נשק גרעיני, זכויות אדם, שיתוף פעולה אזורי במרכז אירופה ובמזרחה, ורפורמה באומות המאוחדות.
הנשיא ברק אובמה ביקר בפולין ב-27–28 במאי 2011, והוא נפגש עם ראש ממשלת פולין דונלד טוסק ועם נשיא פולין ברוניסלב קומורובסקי. מנהיגי ארצות הברית ופולין דנו בסוגיות כלכליות, צבאיות וטכנולוגיות.
בשנת 2017 ביקר נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, בביקור החוץ השני שלו בפולין, והוא נפגש עם נשיא פולין אנדז'יי דודה. הנשיא טראמפ והנשיא דודה קיימו אז מסיבת עיתונאים משותפת בטירה המלכותית בוורשה, ובה הנשיא טראמפ הודה לעם הפולני ולנשיא דודה על קבלת הפנים החמה שקיבל בוורשה. טראמפ אמר: "הברית החזקה שלנו עם פולין ועם נאט"ו נותרה קריטית להרתעת הסכסוך ולהבטיח שלא תתרחש שוב מלחמה בין המעצמות הגדולות, וכי העולם יהיה מקום בטוח יותר. כמו כן, אמריקה מחויבת לשמור על שלום וביטחון מרכז ומזרח אירופה".
טסה בלנצ'רד
טסה בלנצ'רד (באנגלית: Tessa Blanchard; נולדה ב-26 ביולי 1995) היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגוני ההיאבקות Lucha Libre AAA Worldwide וב-Women of Wrestling (WOW), בנוסף לארגוני היאבקות עצמאיים. בלנצ'רד היא מתאבקת דור שלישי ובתו של חבר קבוצת ארבעת הפרשים, טולי בלנצ'רד. היא מוכרת בעיקר בשל תקופתה בארגון ההיאבקות Impact Wrestling, שבה הייתה פעם אחת אלופת הנוקאאוטס של אימפקט ופעם אחת אלופת העולם של אימפקט, כשהפכה למתאבקת הראשונה אשר החזיקה בתואר עולם גברי כלשהו בהיסטוריה של ההיאבקות המקצועית. כמו כן, היא פעם אחת אלופת הנשים של The Crash, פעם אחת אלופת Reina de Reinas של AAA ופעם אחת אלופת העולם של WOW.
אימונים וארגונים עצמאיים (2014–היום)
ב-8 בנובמבר 2014, בלנצ'רד ערכה את קרב הבכורה שלה בארגון Women Superstars Uncensored בקרב שבו הפסידה לנייה. ב-21 בפברואר 2015, בלנצ'רד רשמה את ניצחונה הראשון בארגון כאשר היא ניצחה את סאסי סטפי.
ב-9 בינואר 2016, בלנצ'רד ערכה את הופעת הבכורה שלה בארגון Lucha Underground בהפסד בקרב חושך לאיבליס ולז. שלושה חודשים לאחר מכן היא התחרתה בקרב זוגות שאינו שודר לצד פרינס פומה בניצחונם על מרטי מרטינז ומריפוסה.
ב-16 ביוני 2018, בלנצ'רד ניצחה את מרסדס מרטינז וזכתה באליפות WSU.
ב-14 ביולי 2018, בלנצ'רד גברה על לייסי ליין וסנטנה גארט וזכתה באליפות הנשים של The Crash.
ב-1 בספטמבר 2018, במסגרת האירוע All In, בלנצ'רד ניצחה את בריט בייקר, צ'לסי גרין ומדיסון ריין בקרב הישרדות ארבע פינות.
WWE (2014, 2016, 2017)
בלנצ'רד הופיעה ב-WWE לראשונה בחודש מאי של שנת 2014 כחלק מצוות המסיבה של המתאבק אדם רוז. בנוסף לכך, היא התחרתה במבחני קבלה, אך לא התקבלה.
שנתיים לאחר מכן, בלנצ'רד חזרה אל ה-WWE כשערכה את קרב הבכורה שלה ב-2 באפריל במסגרת התוכנית NXT. בקרב זה הפסידה בלנצ'רד לאלכסה בליס. ב-28 באפריל, בלנצ'רד הפסידה בקרב יחידים לניה ג'קס. ב-9 ביוני, בלנצ'רד רשמה את הקרב השלישי שלה בארגון בהפסד לכרמלה. כמו כן, בלנצ'רד הופיעה בתוכנית Raw כחלק מקטע שצולם בבר עם סזארו ושיימוס.
ב-13 ביולי 2017, בלנצ'רד חזרה אל הארגון והשתתפה בטורניר הנשים לזכר מאי יאנג, כאשר היא הודחה מהתחרות עוד בסיבוב הראשון על ידי קיירי סיין. ב-14 ביולי 2017, היא השתתפה בקרב חושך (קרב שאינו שודר) ביחד עם גז'י גייברט וקיי לי ריי נגד סנטנה גארט, מרטי בל ושרה לוגאן.
Impact Wrestling (2018–2020)
בלנצ'רד ערכה את הופעת הבכורה שלה ב-Impact Wrestling באירוע Redemption, שנערך ב-22 באפריל, בו היא הצטרפה אל שולחן השדרנים במהלך קרב בין קירה הוגאן לבין טאיה ואלקירי. בלנצ'רד הפכה לדמות הרעה ב-3 במאי כאשר היא תקפה את הוגאן במהלך הקרב החוזר שלה נגד ואלקירי. מעשה זה הוביל לקרב הבכורה של בלנצ'רד בארגון שבועיים לאחר מכן אשר הסתיים בניצחונה על קיירה הוגאן. לאחר הקרב בלנצ'רד המשיכה את התקיפה על הוגאן, עד שמדיסון ריין הגיעה. ב-24 במאי, בלנצ'רד הסבירה למה היא תקפה את הוגאן ומאוחר יותר באותו הערב היא התערבה בקרב של מדיסון ריין, כך שהיא תקפה את ריין מאחור לאחר שהקרב הסתיים, מה שחיזק את דמותה. באירוע סלאמיברסרי, שנערך ב-22 ביולי, בלנצ'רד השיגה את ניצחונה הראשון באירועי שלם וצפה, כאשר היא ניצחה את אלי. ב-30 באוגוסט, בלנצ'רד ניצחה בקרב משולש את סו יאנג ואת אלי וזכתה באליפות הנוקאאוטס של אימפקט. שבוע לאחר מכן, בלנצ'רד הגנה בהצלחה על התואר נגד האלופה לשעבר, סו יאנג. באירוע נועד לתהילה, שנערך ב-14 באוקטובר, בלנצ'רד הגנה בהצלחה על אליפות הנוקאאוטס נגד טאיה ואלקירי. בקרב הנוסף ביניהן שנערך ב-1 בנובמבר על תואר האליפות, ואלקירי ניצחה כתוצאה מפסילה לאחר שבלנצ'רד הכתה את השופט. באירוע Homecoming, שנערך ב-6 בינואר 2019, בלנצ'רד הפסידה לואלקירי וכתוצאה מכך איבדה את התואר; תקופת כהונתה כאלופה נמשכה כ-147 ימים. שבועות לאחר מכן, היא הושעתה ל-30 ימים, משום שהכתה את גייל קים. ב-15 בפברואר, בלנצ'רד חזרה מההשעיה שלה, כשהיא כשלה בניסיונה לזכות שוב באליפות הנוקאאוטס לאחר שהפסידה לוואלקירי. ב-15 במרץ, בלנצ'רד הפסידה לג'ורדיין גרייס בקרב אשר קבע את זהות המועמדת שתתמודד נגד האלופה, טאיה ואלקירי, על אליפות הנוקאאוטס של אימפקט. לאחר הקרב, עקב הפסדה בלנצ'רד הוציאה את תסכולה על אחד מאנשי הצוות עד שחברת היכל התהילה והמתאבקת לשעבר, גייל קים, הגיעה ותקפה את בלנצ'רד. באירוע United We Stand, שנערך ב-4 באפריל, בלנצ'רד ניצחה את ג'ואי ריאן בקרב בין מגדרי. ב-12 באפריל, בלנצ'רד הפסידה בקרב יחידים למדיסון ריין. באירוע Rebellion, שנערך ב-28 באפריל, בלנצ'רד ניצחה את גייל קים. באירוע סלאמיברסרי XVII, שנערך ב-7 ביולי, בלנצ'רד הפסידה לסמי קאליהן בקרב בין מגדרי. באירוע Hard To Kill, שנערך ב-12 בינואר 2020, בלנצ'רד ניצחה את סמי קאליהן בקרב בין מגדרי וכתוצאה מכך הפכה לאלופת העולם של אימפקט. הקרב המצולם האחרון שלה ב-Impact היה ב-7 במרץ 2020 אשר שודר חודש לאחר מכן ב-7 באפריל, כשהיא הצטוותה לשורות אדי אדוארדס לקרב על אליפות הזוגות נגד אלופי הזוגות, The North (אית'ן פייג' וג'וש אלכסנדר), שבו היא ואדוארדס הפסידו. לאחר הפסד זה, היא החליטה להיעדר מהקלטות הארגון עקב מגפת הקורונה. בלנצ'רד, שגרה עם ארוסה, דגה, לא עמדה בהתחייבותיה לארגון והחסירה מספר הקלטות טלוויזיה עקב מגבלות טיסה. ב-25 ביוני, החוזה של בלנצ'רד, שהיה אמור לפוג ב-30 ביוני, הותר והיא הופשטה מחגורת אליפות העולם של אימפקט לאחר ששני הצדדים לא הצליחו להגיע להסכמה הדדית.
Lucha Libre AAA Worldwide (2019)
ב-18 במרץ 2019, קונאן דיווח שבלנצ'רד עזבה את ארגון ההיאבקות The Crash Lucha Libre והצטרפה ל-Lucha Libre AAA Worldwide (AAA). ב-18 במאי, בלנצ'רד ערכה את קרב הבכורה שלה בארגון זה, כאשר חברה לשורות לה הידרה, וביחד הן ניצחו את פאבי אפאצ'ה ואלופת Reina de Reinas דאז, ליידי שני.
באירוע טריפלמניה, שנערך ב-3 באוגוסט, בלנצ'רד ניצחה את אפאצ'י, טאיה ואלקירי, אייקו האמאדה, צ'יק טורמנטה, לה הידרה וליידי שני בקרב שולחנות, סולמות וכיסאות וכתוצאה מכך הפכה לאלופת Reina de Reinas, המתאבקת הזרה השלישית (אחרי טאיה ואלקירי ואייקו המאדה) שזוכה בתואר זה בנוסף להיותה האמריקאית הראשונה שעושה זאת. לעומת זאת, בלנצ'רד הפסידה את חגורת האליפות לאחר 43 ימים כאלופה, כשנוצחה כבר בהגנתה הראשונה על התואר על ידי ואלקירי במסגרת האירוע Lucha Invades NY, שנערך ב-15 בספטמבר והיה אירוע משותף של ארגוני ההיאבקות Impact Wrestling ו-AAA.
חיים אישיים
בלנצ'רד הייתה במערכת יחסים עם המתאבק ריקושט. היא נכדתו של המתאבק ג'ו בלנצ'רד, בתו של טולי בלנצ'רד והבת החורגת של מאגנום TA. ב-20 בנובמבר 2019, בלנצ'רד התארסה למתאבק מיגל אנחל אוליבו, הידוע יותר בשמה הבמה שלו, דגה.
אירוויזיון לרוקדים צעירים 2011
האירוויזיון לרוקדים צעירים 2011 היא התחרות ה-12 של האירוויזיון לרוקדים צעירים. נורווגיה אירחה את התחרות בבית המחול (נורווגית).
פורמט
המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות.
השופטים
המנצח נבחר לאחר הצבעת השופטים. השופטים שהצביעו הם:
Creative Commons
Creative Commons ("קריאטיב קומונס"; גם מקוצר לעיתים קרובות לראשי התיבות: CC) הוא מוסד ללא כוונת רווח המקדיש את מאמציו להרחבת טווח היצירות הזמין לזולת על מנת שאלה יוכלו להתבסס עליה ולחלוק אותה באופן חוקי. שמו מוכר גם מאוסף הרישיונות הסטנדרטיים שחיבר, אשר נועדו לפשט את השיתוף בתוכן ללא ויתור מלא על זכויות יוצרים.
מטרה
האתר של Creative Commons מאפשר לבעלי זכויות יוצרים לוותר על חלק מזכויותיהם לזולת אך לשמור על זכויות אחרות בעזרת מגוון של רישיונות וחוזים מוגדרים מראש, ובכללם ויתור מוחלט על זכויות היוצרים לטובת רשות הכלל, או רישוי של תוכן חופשי. המטרה היא לעקוף בעיות אותן גורמים חוקי זכויות היוצרים לשיתוף מידע.
המיזם מספק מספר רישיונות תוכן סטנדרטיים שבעלי זכויות יוצרים יכולים להשתמש בהם בעת שחרור יצירתם באינטרנט. כמו כן, הם מספקים metadata בצורת RMF/XML שמתאר את הרישיון ואת היצירה שמפשט עיבוד ואיתור יצירות תחת רישיונות דומים באופן אוטומטי.
היסטוריה
מיזם Creative Commons הושק רשמית בשנת 2001, ומרכז הפעילות שלו הוא בסן פרנסיסקו. לורנס לסיג, מייסדו ויושב-ראשו, ייסד את הארגון כאמצעי נוסף להשגת מטרות תיק בית המשפט העליון שלו, Eldred v. Ashcroft. הקבוצה הראשונית של רישיונות Creative Commons פורסמה ב-16 בדצמבר 2002. המיזם זכה לפרס ניקה הזהב בטקס Prix Ars Electronica השנתי, בקטגוריית Net Vision.
בהמשך התפרסמו עוד ארבע גרסאות נוספות (2.0, 2.5 3.0 ו־4.0).
רישיונות תוכן אחרים
רישיונות Creative Commons אינם הרישיונות החופשיים הראשונים מסוגם. הם נכנסו לשימוש לאחר ה-Open Publication License ולאחר הרישיון לשימוש חופשי במסמכים של גנו (GFDL). ה-GFDL יועד במקור לכתיבת תיעוד של תוכנה. ה-Open Publication License בטל כיום מבחינה חוקית, ויוצרו ממליץ כי מיזמים חדשים לא יעשו בו שימוש. שני הרישיונות דלעיל מכילים חלקים שאין חובה לכלול אותם בעת רישוי היצירה, שלדעת מבקרים מסוימים גורמים לרישיונות אלו להיות פחות חופשיים. ה-GFDL נבדל מרישיונות ה-CC בין השאר בכך שהוא דורש שכל יצירה תכלול עותק של הרישיון וכן בדרישתו שהיצירה תופץ בצורה שתהיה "שקופה", דהיינו, שאינה רכושנית או שלא בצורה סודית.
סוגי רישיונות
מגוון רישיונות ה-CC מתקבלים מאחד משישה צירופים אפשריים של המאפיינים הבאים, אותם בוחר היוצר שיחולו על יצירתו:
השילובים הקיימים הם:
תנאי הרישיונות קובעים כי כל הגבלה כזו יכולה להשתנות או להתבטל כליל עם הסכמה מפורשת מהיוצר, וכי אין זכויות השימוש הרגילות נפגעות במאומה – לדוגמה, עדיין קיימת זכות השימוש ההוגן.
! סמליל !! משמעות || תיאור (by-nc)
לוקליזציה
רישיונות CC החדשים כתובים במחשבה על החוק האמריקני, ולכן הניסוח המשפטי עלול שלא להתאים לחוקי כל מדינה ומדינה. שימוש במודל האמריקני ללא התחשבות בחוק המקומי עלולה לגרום לכך שלא ניתן יהיה לאכוף את הרישיונות, לכן מיזם ה-iCommons (International Commons) עמל על התאמת הניסוח החוקי של הרישיונות לחוקי כל מדינה ומדינה. נכון ל-4 באוקטובר 2009, הרישיונות הותאמו לחוקיהן של 52 מדינות או אזורים, ושמונה מדינות או אזורים נוספים נמצאים בתהליכי עיבוד.
כלים למציאת תוכן תחת רישיונות Creative Commons
(רשימה חלקית)
OKM
אוברקומנדו דר מרינה (OKM), שפירושו הפיקוד העליון של הצי, היה הפיקוד העליון והסמכות המנהלית והפיקודית הגבוהה ביותר של הקריגסמרינה, חיל הים של גרמניה הנאצית. הוא הוקם רשמית מה- Marineleitung ("פיקוד ימי") של הרייכסווהר ב-11 בינואר 1936. ב-1937 הוא שולב עם ה-Seekriegsleitung החדש שהוקם (SKL). נערכו בו שני ארגונים מחדש גדולים, בנובמבר 1939 ובמאי 1944.
ארגון
ה-OKM חולק באופן כללי לשישה חלקים:
מפקד הצי של הקריגסמרינה נחשב גם לחבר ב-OKM.
רשימת המפקדים
המפקדים העליונים (Oberbefehlshaber der Marine) של הקריגסמרינה היו:
דגלים של מפקד הצי
ב-7 בנובמבר 1935 הוצא צו על ידי ורנר פון בלומברג, שר המלחמה והמפקד העליון של הכוחות המזוינים הגרמניים, שהורה על הכנסת תבנית דגל חדשה לשימוש המפקד העליון של הקריגסמרינה. הדגל היה מורכב מריבוע לבן שעליו הוצג צלב הברזל שחור גדול. מאחוריו הוצבו שתי חרבות נטולות נדן ישרות בצהוב עז, מוצלבות בזוויות ישרות זו לזו. הדגל שונה כאשר ב-1 באפריל 1939 הועלה אריך רדר לדרגת גרוסאדמירל. הדגל המשיך להיות בשימוש כאשר קרל דניץ הגיע לתפקיד זה ב-30 בינואר 1943. החרבות הוחלפו בזוג אלות של אדמירל שהוצלבו בזוויות ישרות. מעל האלות המוצלבות וגם על צלב הברזל הונח ורמאכטאדלר ("נשר של הכוחות המזוינים") בצבע זהב, שפונה לכיוון ההרמה. ב-30 בינואר 1943 הוצג דגל מיוחד נוסף עבור אדמירל רדר על מנת לייצג את מעמדו כאדמירל מפקח של הקריגסמרינה. הדגל היה בעיצוב זהה לזה של מפקד הצי, אבל עם תוספת של גבול רחב בצבע תכלת.
המשולש האדום
המשולש האדום הוא שטח ימי בצורת משולש השוכן באוקיינוס השקט מול חופי צפון קליפורניה, והוא אזור מועד ביותר לתקיפות כרישים.
נוכחות כרישים
הכריש שנוכח במשולש בכמויות הגדולות ביותר הוא עמלץ לבן. נוכחות כרישים באזור המשולש האדום נחקרת כבר מ-1999, אז גילו כי הכרישים במשולש אינם זהים גנטית לעמלצים לבנים מאזורים אחרים באוקיינוס, כגון דרום אפריקה ואוסטרליה.
באזור המשולש ישנה כמות גדולה מאוד של כרישים ממינים שונים, משום שהוא מלא במינים רבים של יונקים ימיים, כגון פיל ים, פוקת המפרץ, אריות ים ולוטרת הים, המהווים את מזונו.
אוכלוסיית העמלצים הלבנים נוטה להתקבץ קרוב לחופים בסתיו, ובדצמבר הם נעים לכיוון האזורים העמוקים יותר של האוקיינוס.
כרישים לבנים מבוגרים נוטים לעזוב את גבולות המשולש האדום במאי, ולשוב באוגוסט.
תקיפות כרישים
כ-38% מתוך תקיפות העמלצים הלבנים על בני האדם בארצות הברית מתרחשות בתוך גבולות המשולש האדום (כ-11% מכלל התקיפות ברחבי העולם).
המשולש שוכן באזור מפרץ סן פרנסיסקו, שחופיו מאוכלסים בכבדות, ואנשים רבים בו עוסקים בגלישת גלים, גלישת רוח, שחייה וצלילה, מה שגורם להגדלת מספר הנפגעים בידי כרישים.
האזור הפולני בעיראק
האזור הפולני בעיראק (בפולנית: Polska strefa w Iraku) היה כינויו של אזור בעיראק, אשר בין השנים 2003–2008 נוהל בידי צבא פולין מטעם נאט"ו.
ב-2003 הצטרפה פולין למדינות נאט"ו והכריזה מלחמה על משטרו של סדאם חוסיין. במלחמת עיראק שלחה שלחה לעיראק 2,500 חיילים, אשר צורפו לעוד חיילים מ-22 מדינות נוספות ליצירת הדיוויזיה הרב-לאומית מרכז-דרום. מכיוון שהכוחות הפולניים היו המשמעותיים ביותר בדיוויזיה, היא הייתה נתונה תחת פיקודם. לאחר סיום כיבוש הארץ, חולקה עיראק בידי מדינות ברית נאט"ו לארבעה אזורי כיבוש: הצפוני והאמצעי, בניהול צבא ארצות הברית, הדרומי בפיקוח צבא בריטניה, והמרכז-דרום בפיקוח צבא פולין.
אזור הכיבוש הפולני הקיף את המחוזות אל-קאדסיה, כרבלא, באבל וואסט. באזור זה נמצאה אוכלוסייה של כ-5 מיליון תושבים הפרוסים על פני 65,632 קמ"ר. הכוחות הפולניים עסקו בעיקר בלוחמה בטרור, ובהמשך שימשו גם כמאמנים ויועצים עבור הצבא והמשטרה של המדינה הדמוקרטית שהקימו המעצמות בעיראק. הבסיס הפולני הראשי היה בתחילה מחנה באבל, ובהמשך עבר למחנה אקו. עם זאת, ב-2004 החליטה ספרד להסיג את כל כוחותיה מעיראק, ובעקבות כך הסיגו גם מדינות מרכז אמריקה את חייליהן. בשל כך, נאלצו הפולנים להעביר את נג'ף לשליטת האמריקנים. בהדרגה החלו עוד ועוד מדינות לעזוב את האזור, ופולין עצמה החלה לצמצם את כוחותיה. ב-2005 היו באזור רק 900 חיילים פולנים. ב-2006 נאלצו הפולנים להעביר גם את באבל לאמריקנים. ב-2008 עזב אחרון החיילים הפולנים את עיראק ואזור הכיבוש בוטל. בסך הכל איבדה פולין 25 אנשים בלחימה בעיראק.
רונית ורד
רונית ורד (נולדה ב-6 באוקטובר 1973) היא עיתונאית וחוקרת אוכל ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בכפר הס וכיום מתגוררת בתל אביב. למדה היסטוריה וצרפתית באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1999–2006 עבדה בהוצאת "מפה", בה הייתה עורכת ראשית של אתר "מפה" וחלק מצוות שעסק באופן שוטף בסיקור מסעדות ויצרני מזון בישראל. בין הספרים שהיא נמנית עם כותביהם: "מדריך מפה למסעדות בישראל" (2003); "מדריך מפה לסיני" (2004); "רק ימים טובים – 101 מקומות שתרצו לחזור אליהם" (2005); "מדריך מפה למסעדות" (2006); ועוד.
ב-2008–2011 הייתה עורכת ראשית של אתר "מבשלים" שהקימו דוקטור אלי לנדאו והשף חיים כהן.
ב-2013–2014 נמנתה על מייסדי ועורכי התוכן של "שבוע האוכל הפולני", פסטיבל שעסק בהיסטוריה ובהווה של המטבח היהודי-מזרח אירופאי.
בשנים 2014–2015 אצרה תוכנית קולינרית "לפסטיבל הקולנוע היהודי" בסינמטק ירושלים.
ב-2018 שימשה כיועצת קולינרית לסדרה "מעורב ישראלי" (ערוץ 8, בימוי: איילת הלר). הסדרה, בהגשתו של טל פרידמן, עוסקת בתהליך יצירת זהות ישראלית דרך המטבח. בנוסף, הייתה האוצרת הקולינרית של פרויקט "נימוסי שולחן" בגלריה האוניברסיטאית בתל אביב (אוצרים ראשיים – דוקטור ספי הנדלר ודוקטור שרון אהרונסון-להבי). במסגרת הפרויקט אצרה את "התפריט – ממזנון פועלים למטבח ישראלי חדש", תערוכת תפריטים ממאה שנות מסעדנות בארץ ישראל.
החל משנת 2019 מלמדת במחלקה לתרבות חזותית וחומרית בבצלאל קורס העוסק במטבח הישראלי ("קווים לדמותו של המטבח הישראלי").
יועצת בכירה ואוצרת חלל התצוגה של "אסיף - המרכז לתרבות אוכל בישראל". התערוכה הראשונה שאצרה במקום, "נחמה ריבלין: מטבח משלה", עוסקת במטבח המקומי דרך אוספים שהשאירה אחריה רעיית הנשיא העשירי של ישראל.
מאמרים פרי עטה התפרסמו במגזינים ובספרים ברחבי העולם, ביניהם "Gastronomica" (אוניברסיטת קליפורניה) Seeds – Oxford symposium" of food and cookery 2018"; "Tablet"; "Divine food"(גשטלטן); ועוד.
אחותו של העיתונאי איתי ורד.
ריצ'רד מאדן
ריצ'רד מאדן (באנגלית: Richard Madden, נולד ב-18 ביוני 1986) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון סקוטי, זוכה פרס גלובוס הזהב, הידוע בתפקידו כרוב סטארק בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס", ובזכות הדמות הראשית בסדרת הדרמה הפוליטית "שומר ראש".
ביוגרפיה
מאדן גדל בעיירה אלדרסייל שבסקוטלנד. אביו כבאי ואמו עוזרת הוראה. למאדן אחות גדולה ואחות קטנה. בגיל 11, החל ללמוד במרכז פייסלי התיאטרלי לנוער. זמן קצר לאחר מכן לוהק לסרט תסבוכת המבוסס על רומן של איאן בנקס, ובמקביל כסבסטיאן בסדרת הטלוויזיה הבריטית, "דודה בומרנג".
בשנת 2007 סיים את לימודיו באקדמיה הסקוטית למוזיקה ודרמה. במהלך לימודיו, השתתף במספר מחזות תיאטרון, ומשם עבר להופיע במחזה בלונדון, שם לוהק כרומיאו במחזה "רומיאו ויוליה" בתיאטרון הגלוב. בשנת 2009 לוהק כדיק מקנזי בסדרת ה-BBC "הופ ספרינגס", ולאחר מכן כריפלי במותחן הבריטי "חדר הצ'אטים". החל משנת 2011 הוא משחק בסדרת הפנטזיה המצליחה "משחקי הכס" כרוב סטארק. באותה שנה גם הופיע בסדרה "סירנות". בשנת 2013 לוהק לתפקיד הראשי כלודוויג בסרט הדרמה "הבטחה".
בשנת 2015 השתתף בעיבוד הלייב אקשן לסרט "סינדרלה" בתפקיד הנסיך.
בשנת 2018 כיכב בסדרת המשטרה הבריטית "שומר ראש", כדייוויד באד הסקוטי, יוצא מלחמת אפגניסטן. על תפקידו בסדרה זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה לשנת 2018. בשנת 2018 שיחק גם בסרט "איביזה" לצד השחקנית גיליאן ג'ייקובס.
חייו הפרטיים
מאדן היה בזוגיות עם השחקנית ג'נה קולמן. השניים נפרדו בשנת 2015. בין החודשים מרץ–אוגוסט 2016 נקשר שמו בשמה של מגישת הטלוויזיה לורה ויטמור, ובדצמבר באותה שנה הוא יצא עם השחקנית והדוגמנית סוקי ווטרהאוס. מקיץ 2017 ועד דצמבר 2018 מאדן היה בזוגיות עם השחקנית האנגליה אלי באמבר.
הכרה ברפובליקה העממית של דונצק וברפובליקה העממית של לוגנסק
הרפובליקה העממית של דונצק (DPR) והרפובליקה העממית של לוגנסק (LPR) היו שתי מדינות מוכרות חלקית שנתמכו על ידי רוסיה באזור דונבאס שבאוקראינה, שבסיסם במחוזות האוקראינים דונצק ולוגנסק. ה-DPR וה-LPR הוכרזו על ידי בדלנים פרו-רוסים ב-2014 במהלך המלחמה בדונבאס. החמושים שניהלו את הרפובליקות ערכו משאלי עם על התנתקות ב-11 במאי 2014. תוצאות משאלי העם לא התקבלו רשמית על ידי אף ממשלה מלבד רוסיה. ממשלת אוקראינה רואה בבדלנים הפרו-רוסים טרוריסטים.
ה-DPR וה-LPR ניסו להתאחד בשנת 2014 לקונפדרציה בשם נובורוסיה, אך הניסיון נזנח עד 2015. ב-2014, דרום אוסטיה – בעצמה ישות לא מוכרת שמבקשת עצמאות מגאורגיה – הכירה בעצמאותן של שתי הישויות.
ה-DPR וה-LPR סופחו רשמית לרוסיה ב-30 בספטמבר 2022, לאחר משאלי עם שגם הם לא הוכרו באופן נרחב על ידי הקהילה הבין-לאומית.
היסטוריה ומצב נוכחי
בנובמבר 2014 שלחו נציגי נובורוסיה בקשה להכרה דיפלומטית לכמה מדינות באמריקה הלטינית, כולל קובה, ונצואלה וניקרגואה. עם זאת, אף אחת מהמדינות לא נענתה לבקשה.
במאי 2015, הקונפדרציה של נובורוסיה בוטלה בשל "אי התאמתה לתוכנית הסדר השלום בפורמט נורמנדי", תוך קידום ה-DPR וה-LPR להפוך לאזורים אוטונומיים בגבולות אוקראינה.
ב-15 בפברואר 2022 הצביעה הדומה הרוסית לבקש מהנשיא ולדימיר פוטין להכיר ברפובליקות העממיות של דונצק ולוגנסק באוקראינה כמדינות עצמאיות. הצעת החוק הוצעה על ידי המפלגה הקומוניסטית.
ב-21 בפברואר 2022 העבירה הדומה הצעת חוק המכירה רשמית ברפובליקה העממית של דונצק וברפובליקה העממית של לוגנסק במזרח אוקראינה כמדינות עצמאיות. הצעת החוק אושרה על ידי הנשי פוטין. באותו יום חתם פוטין על צווים המכירים ברפובליקות העממיות של דונצק ולוגנסק, וכן חתם על הסכמים על ידידות, שיתוף פעולה וסיוע עם הרפובליקות.
ב-24 בפברואר 2022 רוסיה פלשה לאוקראינה, וחלק מהכוחות שפלשו כללו חיילים משני המחוזות. אמנם, ההכרה הזו בדיוק באה אחריה במלואה באבחזיה ב-25 בפברואר 2022, עם צו הנשיא שנחתם על ידי אסלן בז'ניה כדי לתמוך בעמדת רוסיה בהכרה ברפובליקה העממית של דונצק ולוגנסק.
עמדות שננקטו בנוגע לסיפוח
מדינה אחת החברה באו"ם הכירה בסיפוח הרוסי של ארבעה אזורים כבושים חלקית באוקראינה:
הרי טראברס (אנטארקטיקה)
הרי טרברס (באנגלית: Traverse Mountains; מילולית: הרי המעבר, או הרי החציה) הם קבוצת הרים, שלרוב אינם מכוסים קרח, במערב ארץ פאלמר, שבאנטארקטיקה.
ההרים ממוקמים בין קרחון יוריקה וקרחון ריילי, ממזרח להדום הקרח וורן.
ההרים כוללים את: פסגת מקיוגו, הר נואל, הר אלן, ו-הר איסינג'ר.
גילוי ומיפוי ההרים
ההרים צולמו מהאוויר לראשונה ב־23 בנובמבר 1935, על ידי לינקולן אלזוורת' בטיסתו מעל האזור.
ההרים מופו בהתבסס על תצלומים אלה על ידי וו. ל. ג. יוארג.
ההרים צולמו מהאוויר בשנית ב-16 באוגוסט 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
ההרים נסקרו לראשונה בספטמבר - אוקטובר 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בהנהגת ג'ון רידוך ריימיל.
ההרים נסקרו מחדש בשנת 1948 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם
שמם של ההרים ניתן להם על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
ההרים נקראו על שם מסעות המזחלות של המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, מאחר שההרים הם נקודת ציון חשובה במעבר בין מדף הקרח וורדי, במורד קרחון יוריקה, אל מפרצון ג'ורג' השישי.
לקריאה נוספת
• J. C. King, J. Turner, Antarctic Meteorology and Climatology, P 3
אדוארד אוונס-פריצ'רד
סר אדוארד אוואן-אוונס-פריצ'רד  (באנגלית: '''Edward Evan (E. E.) Evans-Pritchard'''; 21 בספטמבר 1902 – 11 בספטמבר 1973) היה אנתרופולוג בריטי שתרם רבות לפיתוח האנתרופולוגיה החברתית בארץ זו. הוא היה פרופסור לאנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטת אוקספורד בשנים 1946–1970.
חיים ועבודת שדה
אוונס-פריצ'רד נולד בקרובורו, מזרח ססקס, אנגליה, הוא התחנך בקולג' וינצ'סטר ולמד היסטוריה בקולג' אקסטר, אוקספורד, שם הוא הושפע מ-R. R. Marett, ולמד לימודים מתקדמים בבית הספר לכלכלה של לונדון. שם הוא הושפע מברוניסלב מלינובסקי ובמיוחד צ'ארלס גבריאל זליגמן, מייסד האתנוגרפיה של סודאן. הוא התחיל את עבודת השדה שלו ב-1926 כששהה אצל האזנדה, עם היושב בנילוס העילי, והביקור הניב עבודת דוקטור (ב-1927) וגם את ספרו הקלאסי "מכשפות, אורקלים וכישוף בקרב האזנדה" ב-1937. הוא המשיך להורות בבית הספר לכלכלה של לונדון ולחקור את האזנדה וארץ הבונגו
עד לשנת 1930, כאשר הוא התחיל פרויקט מחקר חדש בקרב הנוארים.