cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטיבן היידן
סטיבן היידן (באנגלית: Steven Hyden; נולד ב-7 בספטמבר 1977) הוא מבקר מוזיקה, סופר ומגיש פודקאסט אמריקאי. הוא המחבר של הספרים Your Favourite Is Killing Me (2016, העוסק ביריבויות בתולדות מוזיקת הפופ), Twilight of the Gods (2018, העוסק בהיסטוריה של הרוק הקלאסי), Hard to Handle (2019, נכתב בשיתוף עם סטיב גורמן על The Black Crowes) ו-This Isn't Happening (2020, העוסק ב-Kid A של רדיוהד). הוא מגיש את הפודקאסטים Indiecast (עם איאן כהן) ו- (עם רוב מיטצ'ום) ובעבר הגיש את הפודקאסטים Rivals, Break Stuff: The Story of Woodstock '99 ו-Celebration Rock. הוא מבקר עבור Uproxx וכתב עבור The A.V. Club.
ביוגרפיה
סטיבן היידן נולד ב-7 בספטמבר 1977 בוויסקונסין. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון אפלטון איסט, ולאחר מכן למד באוניברסיטת ויסקונסין-או קלייר בשנת 2000.
חיים הלפרין
חיים הלפרין (5 בספטמבר 1895 - 2 ביוני 1973) היה פרופסור לכלכלה חקלאית ואיש ציבור ישראלי. חתן פרס ישראל.
קורות חיים
נולד בקייב שבאימפריה הרוסית ובשנת 1919 סיים לימודי משפטים וחקלאות באוניברסיטת חרקוב. בשנת 1923 הוסמך כאגרונום. ברוסיה עסק בהוראה ונמנה עם מייסדי וחברי הנהלת האגודה השיתופית "כלכלה" בחרקוב. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל והיה מייסד ומנהל המרכז לעלייה מטעם הסתדרות העובדים הכללית. בשנים שלאחר מכן היה מזכ"ל המרכז החקלאי, מייסד המדרשה לחקלאות בעמק חפר ומייסד בית החרושת הראשון בארץ ישראל לסוכר, שהוקם בעפולה.
פעילותו בתחום החקלאות הובילה למעורבות ציבורית רחבת היקף. הוא היה חבר הוועד הפועל הציוני ונשלח כציר למספר קונגרסים ציוניים. בשנת 1948 מונה למנכ"ל הראשון של משרד החקלאות בממשלת ישראל, תפקיד בו החזיק עד 1950. במהלך השנים היה גם חבר מועצת המנהלים של אוצר התיישבות היהודים, חבר מועצת המים ויו"ר הנהלת המדרשה לחקלאות. בשנת 1951 מונה ליו"ר בנק החקלאות לישראל, תפקיד בו החזיק עד שנת 1971. במסגרת האוניברסיטה העברית בירושלים היה הלפרין פרופסור בפקולטה לחקלאות, עמד בראש החוג לכלכלה חקלאית ובשנים 1963–1964 היה דיקן הפקולטה.
הלפרין היה פעיל מאוד בחינוך חקלאי. הוא הקים את מדרשת רופין בשנת 1949 והיה הכוח המניע מאחורי האנציקלופדיה לחקלאות.
בשנת 1973 הוענק להלפרין פרס ישראל לחקלאות. זמן קצר לאחר מכן הוא נפטר.
מנישואיו הראשונים היה הלפרין אב לבן שנהרג במלחמת העצמאות. לימים נישא לחברת הכנסת בבה אידלסון.
מפרסומיו
מכּתביו:
פרס קלרמונט
פרס קלרמונט הוא מענק הניתן אחת לשנתיים למוזיקאים ישראלים צעירים בתום תחרות הנושאת את שם הפרס.
התחרות אינה פתוחה בפני כל אחד, ורק רשימת מצומצמת של מועמדים אשר הומלצו על ידי ועדה המורכבת בין השאר מאנשי קרן התרבות אמריקה-ישראל רשאים להגיש מועמדותם. בתחרות מוענק פרס הכולל מענק כספי וכן האפשרות להקליט דיסק לצורכי הזוכה. מקור הפרס בתרומת המלחין והנדבן השווייצרי מרסל (מוריס) קלרמונט בראשית שנות ה-80. בנוסף לפרס הראשי, מוענק פרס מיוחד על ביצוע יצירה מאת קלרמונט. תחרויות פרס קלרמונט, כמו תחרויות אחרות, נערכות בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה של אוניברסיטת תל אביב.
בין הזוכים בפרס בפסנתר: אסף זהר, מיכל טל, רן צמח, ארנון ארז, תומר לב, דניאל גורטלר, דוראל גולן, בוריס גילטבורג (2004), טל חיים סמנון (2006), ישי שאער (2008), תומר גבירצמן (2010), יבגני יונטוב (2012), דניאל בורוביצקי (2014) ואיתי נבון (2016). בשנת 2018 חולק הפרס לראשונה בין שני פסנתרנים, אלמוג סגל ותום בורו.
בין זוכי הפרס לכינור ניתן למנות את חגי שחם, איתי שפירא, רועי שילוח, קרן טננבאום, איתמר זורמן (2004), סמיון גבריקוב (2006), הדר רימון (2008), יובל הרץ (2010), דמיטרי דניאל אסקרוב (2012), אורי ויסנר-לוי (2014) וויקטוריה גלמן (2018).
Complete & Unbelievable: The Otis Redding Dictionary of Soul
צד שני
כל השירים נכתבו על ידי אוטיס רדינג אלא אם כן צוין אחרת.
לדפוק חתונה
לדפוק חתונה (באנגלית: Wedding Crashers) הוא סרט קומדיה רומנטית שיצא לאור ב-15 ביוני 2005, בבימויו של דייוויד דובקין, ובכיכובם של אוון וילסון, וינס ווהן, רייצ'ל מקאדמס וכריסטופר ווקן. גרסת DVD שכללה את הגרסה הלא מצונזרת של הסרט, יצאה לאור ב-3 בינואר 2006, וגרסת הבלו ריי יצאה ב-30 בדצמבר 2008.
עלילה
ג'ון בקוויט (אוון וילסון) וג'רמי גריי (וינס ווהן) הם מגשרי גירושין בוושינגטון די. סי.. השניים נוהגים לעיתים תכופות "לדפוק חתונה" - כלומר, להצטרף לחתונה שלא הוזמנו אליה במטרה לפגוש ולפתות נשים, תוך כדי ציות לחוקים ברורים בכל הנוגע ל"לדפוק חתונה", חוקים שהעביר אליהם דופק החתונות הפורש - צ'אז רינהולד (ויל פרל). השניים משתמשים בסיפורי כיסוי המשתנים מחתונה לחתונה, ובעזרת קסם אישי הופכים להיות 'מסמר הערב' בכל חתונה, ובכך נמנעים מלהגיע לעימות עם מוזמנים אחרים. לאחר הצלחה בחתונות רבות, ג'רמי לוקח את ג'ון לחתונה של בתו של מזכיר שר האוצר של ארצות הברית, ווליהאם קלירי (כריסטופר ווקן). ברגע שהשניים נכנסו, הם מבחינים בשתי בנותיו האחרות של קלירי, גלוריה (איילה פישר) וקלייר (רייצ'ל מקאדמס). ג'רמי מצליח לפתות את גלוריה ואף מקיים עימה יחסי מין על חוף בקרבת מקום. גלוריה מגלה לג'רמי כי היא בתולה וכי היא מאוהבת בו, מה שגורם לג'רמי להילחץ, לעזוב את החתונה ולחפש את ג'ון.
ג'ון ממשיך לדפוק עוד מספר חתונות לבד אך הפעם הוא משאיר אחריו בלגן בהשפעת הדיכאון. במקביל, ג'רמי וגלוריה מבקשים להינשא זה לזה, ואילו אהבתה של קלייר את זאק הולכת ונחלשת. ג'ון מסרב להיות שושבינו של ג'רמי, ובמקום להשתתף בחתונה הוא מצטרף למנטור של "לדפוק חתונה", צ'אז רינהלוד, לדפוק 'הלוויה'. לאחר הרפתקאה רגשית בהלוויה, ג'ון מבין כי נפשו כמהה לאהבה, והוא ממהר לחתונה של ג'רמי, אליה הוא מגיע בעיצומו של הטקס. בחתונה הוא שוב נפגש עם קלייר, ולאחר שקלייר רבה לעיני הקהל כולו עם זאק ומטיחה בו דברים קשים, זאק מתנפל על ג'ון, אך ג'רמי מגונן עליו ותוקף את זאק.
הפקה
הסרט נכתב על ידי בוב פישר וסטיב פבר, והופק על ידי "ניו ליין סינמה", "טפסטרי פילם", "אוורי פיקס" ועוד. הסרט צולם בוושינגטון די. סי. ובחוף המזרחי של מרילנד. 54 ימי הצילום החלו ב-22 במרץ 2004. תקציב הסרט היה כ-40 מיליון דולר, ובשבוע הראשון שלו הכניס קרוב ל-34 מיליון דולר בארצות הברית לבדה.
דלטון טרמבו
דלטון טרמבו (באנגלית: Dalton Trumbo; 9 בדצמבר 1905 – 10 בספטמבר 1976) היה תסריטאי, סופר ומחזאי אמריקני. נמנה עם העשירייה ההוליוודית – קבוצת קולנוענים שסירבה להעיד בפני ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית שחקרה חשדות למעורבות קומוניסטית ב-1947.
תולדות חייו
טרמבו נולד במונטרוז, קולורדו, ולמד באוניברסיטת קולורדו במשך שנתיים. בתחילת דרכו כתב במגזין "ווג", והחל לכתוב תסריטי קולנוע בשנת 1937. בשנת 1939 זכה ספרו האנטי-מלחמתי של טרמבו, "ג'וני שב משדה הקרב", בפרס ה"נשיונל בוק" ("הספר הלאומי"). מקור ההשראה לכתיבת הספר היה במאמר שקרא אודות חייל בריטי שנפצע והתעוות אנושות במהלך מלחמת העולם הראשונה. זמן קצר לאחר פתיחת מבצע ברברוסה ביוני 1941 הורה טרמבו לבטל את הדפסתו של הספר. טרמבו מסר לידי ה-FBI מכתבים ששלחו אליו אזרחים שביקשו עותק מן הספר, כללו הערות אנטישמיות והביעו תמיכה בשלום מיידי עם גרמניה הנאצית, משום שפקפק בנאמנותם למאמץ המלחמתי של בעלות הברית.
בתחילת שנות ה-40 כבר היה לאחד הכותבים בעלי המשכורות הגבוהות ביותר, בעבור עבודתו בסרטים כגון "קיטי פויל", שהקנה לו מועמדות לפרס האוסקר בקטגוריית עיבוד התסריט, "שלושים שניות מעל טוקיו" (1944), ו"ליקבינו ענבים רכים" (1945). ב-1943 כתב את התסריט לסרט "בחור ושמו ג'ו".
בשנת 1947, יחד עם תשעה תסריטאים ובמאים אחרים, זומן על ידי ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית לשם מתן עדות בדבר השפעתה של המפלגה הקומוניסטית בהוליווד. טרמבו סירב לנדב מידע, הורשע בביזוי הקונגרס של ארצות הברית, ונדון לשנת מאסר וקנס של אלף דולר. במשפטו טען שהשאלה לגבי השתייכותו למפלגה הקומוניסטית נוגדת את התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, אולם בית המשפט קבע נגד טענתו זו. לאחר שבית המשפט העליון של ארצות הברית סירב לשמוע את ערעורו הוא בילה 11 חודשים בבית הסוהר בשנת 1950.
במקביל, שמו התווסף לרשימה השחורה של אנשים החשודים כקומוניסטים שהאולפנים בהוליווד התחייבו הדדית שלא להעסיק.
לאחר מכן ניאותו כמה שחקנים ובמאים הוליוודיים, כגון איליה קאזאן וקליפורד אודטס, להעיד בפני הוועדה ולספק לה את שמותיהם של אחדים מחבריהם למפלגה הקומוניסטית. רבים מקרב אלו שהעידו נודו על ידי חבריהם ועמיתיהם, ובחלוף השנים התייחסו אליהם רבים בהוליווד בבוז. למרות זאת, טרמבו גרס כי גם אלו שנאלצו להעיד בלחץ הוועדה והאולפנים נפלו קורבן לציד המכשפות. רבים העבירו ביקורת על דעתו זו של טרמבו.
לאחר שריצה את עונשו ומחשש שיוזמן שוב להעיד בפני הקונגרס, היגרו טרמבו והוגו בטלר עם משפחותיהם למקסיקו בנובמבר 1951, בה שהה טרמבו 26 חודשים. במקסיקו כתב טרמבו 30 תסריטים תחת שמות בדויים, ביניהם Gun Crazy (1950), שנכתב תחת השם מילרד קאופמן. המרחק ממרכז העניינים בהוליווד לא הטיב עם טרמבו. מצבו הכלכלי הידרדר והוא בחר לשוב לארצות הברית.
בעבור תסריטו "האמיץ", שנכתב תחת השם רוברט ריץ', זכה בפרס האוסקר בשנת 1957. בשנת 1993, שנים לאחר מותו, זכה באוסקר על כתיבת הסרט "חופשה ברומא" (1953). במשך שנים רווחה הידיעה לפיה איאן מקליאן האנטר כתב את הסרט, והוא אף זכה בפרס בשל כך.
פאתון
פאתון (מיוונית: Φαέθων "זורח/נוצץ") הוא דמות במיתולוגיה היוונית, בנו של הליוס (פבוס, "הזורח") או של קְלִימֶנוֹס, ואמו הייתה מרופה, ובגרסאות אחרות קלימנה.
דלטון טרמבו
תולדות חייו
בשנת 1960 הוסר החרם עליו, לאחר שאוטו פרמינגר העסיק אותו בכתיבת התסריט עבור הסרט "אקסודוס" והשחקן קירק דאגלס העסיק אותו בכתיבת "ספרטקוס". שניהם כללו את שמו בין יוצרי הסרטים.
טרמבו כתב גם לתיאטרון – מחזהו "הגנב הכי גדול בעיר" זכה להצלחה בתיאטראות ברודוויי ולונדון – ועוד מספר רומנים. אסופת מכתביו, אשר התפרסמה בספר "דיאלוג נוסף" (1978, בעריכת הלן מאנפול), זכתה לשבחים בלתי-מסויגים (אחדים מהמבקרים השוו מכתביו לאלה של וולטר) ומיצבה את דמותו של טרמבו כלוחם חירות.
בשנת 1971 ביים טרמבו את הגרסה הקולנועית לספרו "ג'וני שב משדה הקרב", בכיכובם של טימות'י בוטומס, דיאן ורסי וג'ייסון רובארדס. קטעים מן הסרט משולבים בווידאו-קליפ "One" של להקת הרוק מטאליקה משנת 1988.
אחד מסרטיו האחרונים, "פעולה ניהולית", התבסס על תאוריות קונספירציה בדבר ההתנקשות בנשיא קנדי.
טרמבו מת מהתקף לב בגיל 70. לאחר מותו זכה להערכה מחודשת, ועל פי דמותו וחייו הועלו מחזות ואף הופק סרט עלילתי בשם "טראמבו".
הערכה
על עבודתו ב"בודדים הם הגיבורים" נכתב במעריב:
פאתון
ביוחסין מאוחר יותר נודע כי אאוס הולידה לקפלוס בן בשם פאתון, אך אפרודיטה חטפה אותו בילדותו כדי שישמש לה כשומר לילה במקדשיה הקדושים. המינואנים העניקו לו את השם אדיימוס הכוונה בשם הייתה לכוכב הערב או כוכב הבוקר.
אריה שכטר
הרב אריה שכטר (י"ב אייר ה'תרצ"ז, 23 באפריל 1937 – י"ד בכסלו תש"ף 11 בדצמבר 2019) היה רב חרדי ישראלי ופעיל בתנועת התשובה. שמו נקשר בפרשת יוסל'ה שוחמכר. מאז שנות ה-70 הרצה בתחומי היהדות בארגון "ערכים" ובמסגרות אחרות.
ביוגרפיה
נולד בהונגריה לתעשיין יעקב שכטר, שהיה גם בעליו של מלון העצמאות בנתניה. בילדותו למד בתלמוד תורה יסודי התורה וסיני בתל אביב, במשך תקופה למד בישיבת ויז'ניץ (בתל אביב) אצל ראש הישיבה, משה יהושע הגר, לימים האדמו"ר מוויז'ניץ. בהמשך למד בישיבת חכמי לובלין. בתקופה זו התקרב לרב אברהם ישעיהו קרליץ.
למד בישיבת סלבודקה בבני ברק. בצעירותו עמד בקשר עם הרב אברהם ישעיהו קרליץ, ולאחר פטירתו התקרב בעקבות הרב משה יהושע לנדא לרב מבריסק, רבי יצחק זאב סולובייצ'יק.
בשנות ה-50 היה פעיל בהפצת תורה במחנות העולים, בעיירות הפיתוח ובמושבים.
בראשית שנות ה-60, בעיצומה של פרשת יוסל'ה שוחמכר נשלח בידי הרב יעקב ישראל קניבסקי לשווייץ כדי להעביר לרות בלוי הנחיה של רבנים להשיב את יוסל'ה להוריו. בלוי לא שעתה להוראה ובאותו ערב נעלמה משווייץ. בעקבות מעורבותו זו היה שכטר, שכונה בספרה של בלוי "שומרי העיר" הרב לייבל פרידמן, יעד למתקפות של קנאי חסידות סאטמר שכטר שהיה אז יהלומן הוזמן ב-1963 להעיד בבית המשפט המחוזי בתל אביב. אחיו מאיר הופיע במקומו והגיש חוות דעת רפואית שלפיה הוא אינו מסוגל למסור עדות.
בעקבות פרשה זו היגר לארצות הברית, שם שימש כמנהל רוחני בישיבת חסידי סקווירה וכר"מ בישיבת ויז'ניץ במונסי. בשוך הדי הפרשה כעבור כמה שנים שב לישראל.
בשנת תשל"ח היה חלק מיוזמי ארגון ערכים והיה בין המרצים הבולטים בארגון, הרב שכטר תמך רבות בבעלי תשובה וסיפק להם דמות אב, רב ומחנך.
במשך עשרות שנים היה הנואם הראשי ב"עצרת קינה" שארגן רפאל סולובייצ'יק מדי ליל תשעה באב בכיכר השבת בירושלים.
נפטר בי"ד בכסלו תש"ף, לאחר מחלה קצרה.
חיים אישיים
אחת מבנותיו נשואה לרב יחיאל קלרמן, ראש ישיבת ארחות תורה ובנו של הרב אורי קלרמן.
שניים מגיסיו הם הרב משה שטרנבוך והרב יחזקאל ברטלר הנשואים לאחיותיו. גיס נוסף הוא הרב אליעזר דוד פרידמן, חתן משפחת סופר.
ספריו
בשנים תשע"ז-תשע"ט יצאה סדרה של חמישה ספרים ובהם דרשותיו על המועדים, בעריכת הרב יעקב ישראל פוזן. באלול תש"פ הושלמה סדרה נוספת בת חמישה כרכים על התורה.
סדרת הספרים נקראת "אריה שאג"
נקודת סאדאלה
נקודת סאדאלה או סאדאלה פוינט או נוס סאדאלה (באנגלית: Sadala Point; בבולגרית: нос Садала) היא לשון יבשה בחוף הדרום-מזרחי של האי רוברט באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
אורכה של לשון היבשה נקודת סאדאלה 500 מטרים, והיא בולטת לתוך מצר ברנספילד.
נקודת סאדאלה ממוקמת 2.43 קילומטרים צפונית-מזרחית לקצה הדרום מזרחי של נקודת רוברט;
נקודת סאדאלה ממוקמת 2.97 קילומטרים דרומית - דרום-מערבית מנקודת בטוליה;
מיפוי אזור לשון היבשה
אזור לשון היבשה מופה לראשונה על ידי סוקרים בולגרים בשנת 2008, ובשנית בשנת 2010.
מקור השם
לשון היבשה נקראת על שם סאדאלה הראשון, מלך תראקיה (מלך בין השנים: 87 - 79 לפני הספירה).
איכתיוזאורוס
מאפיינים
מאובני האיכתיוזאורוס נמצאו ברחבי אירופה (בבלגיה, בריטניה, גרמניה ושווייץ) ובאינדונזיה כמעט בשלמותם.
אורכו היה עד 3.3 מטרים ובעל דמיון חיצוני לדולפין מודרני, עם סנפיר הגב הגדול והגוף הכישורי הזרים (כלומר: גוף המשפר את זרימתו במים), אך הוא היה בעל לסתות ארוכות יותר, עיניים בולטות וסנפירים חדים יותר. הבדל נוסף בינו לדולפין הוא שזנבו נע לצדדים, בדומה לזנב דג ואילו לדולפינים הזנב עולה ויורד.
ייתכן מאוד שחי בדומה לדולפינים והיה מקפץ מעל המים וניזון מדגים ודיונונים.
בשנת 2021 נמצא שלד באורך עשרה מטרים בבריטניה. זהו השלד הגדול ביותר שנמצא של סוג זה עד כה באיים הבריטיים.
בתרבות
זוחל ימי זה הופיע במשחקי המחשב פארק היורה 3: בניית פארק וJurassic World Evolution 2.
סקוט לוול
סקוט לוול (באנגלית: Scott Lowell; נולד ב-22 בפברואר 1965) הוא שחקן אמריקאי, שהתפרסם בעיקר מתפקידו בתור תיאודור "טד" שמידט (אנ') בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "הכי גאים שיש" (2005-2000) ברשת שואוטיים.
ביוגרפיה
לוול נולד בדנוור, קולורדו וגדל מחוץ לניו הייבן, קונטיקט. הוא מאומץ.
קריירה
בשנת 2012 שיחק בסרט הדרמה המשפטי "The Chicago 8" בו גילם את התובע ריצ'רד שולץ; את הסרט כתב ביים הבמאי הישראלי-אמריקאי פנחס פרי אודות סיפורם של "השבעה משיקגו", קבוצת מפגינים שהתנגדו למלחמת וייטנאם ושהואשמו בקשירת קשר בשנת 1968.
נסטור קירשנר
נסטור קרלוס קירשנר אוסטואיץ' (בספרדית: Néstor Carlos Kirchner Ostoić; 25 בפברואר 1950 – 27 באוקטובר 2010) היה פוליטיקאי ארגנטינאי, מושל פרובינציית סנטה קרוס מ-1991 עד 2003 ונשיא ארגנטינה בין השנים 2003 ל-2007.
ביוגרפיה
קירשנר נולד בריו גז'גוס שבפטגוניה לאב ממוצא שווייצרי ולאם צ'יליאנית ממוצא קרואטי. בגיל צעיר הצטרף לתנועה הפרוניסטית.
בשנות ה-70 למד משפטים באוניברסיטה הלאומית בלה פלאטה, ובשנת 1976 הוסמך כעורך דין. במהלך שהותו בלה פלאטה פגש את קריסטינה פרננדס, אף היא עורכת דין ופעילה פרוניסטית, נשא אותה לאישה ושב עימה לריו גז'גוס, בה עסקו שניהם בעריכת דין. כעבור שנים אחדות החל לעבוד בממשל פרובינציית סנטה קרוס וב-1987 נבחר לראשות עיריית ריו גז'גוס, תפקידו הפוליטי הראשון. ב-1991 נבחר לתפקיד מושל הפרובינציה, שבו כיהן עד 2003, אז נבחר לנשיאות ארגנטינה. ב-2007 פרש מהנשיאות ורעייתו נבחרה למלא את מקומו.
ראש עיריית ריו גז'גוס
לאחר נפילת החונטה הצבאית והשבת הדמוקרטיה ב-1983 החל לעבוד בממשלת פרובינציית סנטה קרוס. למשך זמן קצר עמד בראש גוף עירוני שעסק בהשלמת הכנסה, אך הודח על ידי מושל המחוז, לאחר שחלק על מדיניותו הכלכלית. הדחתו מהתפקיד שמה אותו באור הזרקורים, והפכה אותו לדמות פופולרית באזור, עד כדי כך שב-1986 היה למועמד המפלגה החוסטיסיאליסטית (PJ) הפרוניסטית לראשות עיריית ריו גז'גוס. הוא נבחר לתפקיד ב-1987, ברוב דחוק של 100 קולות.
לאחר 4 שנים כראש עיריית ריו גז'גוס, התמודד בשנת 1991 על משרת מושל פרובינציית סנטה קרוס, וזכה בניצחון סוחף, ברוב של 61% מהקולות.
מושל סנטה קרוס
בעת כניסתו של קירשנר לתפקידו, הייתה סנטה קרוס פרובינציה נחשלת, שתרמה רק 1% מהתוצר הלאומי הגולמי של ארגנטינה, וסבל משיעור אבטלה גבוה ומגירעון של 1.2 מיליארד דולר. משימתו העיקרית הייתה, אם כן, שיפור המצב הכלכלי הקשה בפרובינציה. באמצעות עידוד השקעות, חיסול הוצאות שלא הניבו רווחים והקטנת השימוש בפטור ממס לתעשיית הנפט, הצליח קירשנר להביא את הפרובינציה ליציבות כלכלית. השיפור ניכר עד כדי כך ששיעור העוני במחוז היה לנמוך ביותר בכל ארגנטינה, למעט פרובינציית בואנוס איירס.
אף שהיה מושל של אחת הפרובינציות מעוטות האוכלוסייה בארגנטינה (כ-200,000 תושבים), הצלחתו כמושל נתנה לו את הלגיטימציה למתוח ביקורת הן על מדיניותו הנאוליברלית של נשיא ארגנטינה באותה תקופה, קרלוס מנם, והן על המדיניות הסינדיקליסטית של מפלגתו.
קירשנר יזם תיקונים בחוקת הפרובינציה, שאפשרו לו להתמודד לכהונות נוספות על התפקיד. הוא גם נטל חלק בניסוח הרפורמות בחוקה הארגנטינאית ב-1994, שאפשרו את בחירתו של נשיא המדינה לכהונות נוספות.
בבחירות שנערכו ב-1995, לאחר התיקון בחוקת הפרובינציה, ניצח קירשנר בקלות, וקיבל 66.5% מהקולות. כעת, היה חזק דיו כדי לבדל עצמו ממנם השנוי במחלוקת. לקראת הבחירות הכלליות שנערכו בארגנטינה ב-1998, הודיע על תמיכתו ביריבו של מנם, מושל מחוז בואנוס אירס, אדוארדו דואלדה.
דואלדה והמפלגה החוסטיסיאלית הפסידו בבחירות שנערכו ב-1999, ולנשיא נבחר מנהיג האופוזיציה, פרננדו דה לה רואה. על אף כישלון מפלגתו במישור הארצי, הצליח קירשנר להיבחר לתקופת כהונה שלישית, אך הפעם ניצח רק בקושי, עם 45.7% מהקולות.
בחירות 2003
המשבר הכלכלי שפקד את ארגנטינה בסוף שנות ה-90 החריף בתקופת כהונתו של דה לה רואה. המיתון העמיק, שיעור האבטלה הגיע לרמה של 20%, המשקיעים הזרים הוציאו את כספם מהמדינה, וכדי למנוע את התמוטטות הבנקים, הוקפאו חשבונות הבנקים. לאחר שהמדינה עמדה על סף פשיטת רגל, התפטר דה לה רואה מתפקידו בדצמבר 2001. בתוך כשבועיים מילאו את מקומו 3 נשיאים שהתפטרו בזה אחר זה, עד שב-2 בינואר מונה דואלדה לתפקיד. הוא ביטל את הצמדת הפסו הארגנטינאי לדולר האמריקאי, והמטבע איבד כשני שלישים מערכו. צעד זה פגע בעיקר בחסכונותיו של מעמד הביניים הארגנטינאי, אך הביא להקטנת היבוא ולהגדלת היצוא. ביטול ההצמדה לא היה צעד פופולרי, בלשון המעטה, ודואלדה החליט שלא להתמודד בבחירות של 2003. במקומו הוצב קירשנר כמועמד המפלגה החוסטיסיאלית.
רבים בארגנטינה סברו שמועמדותו של קירשנר נועדה לאפשר לדואלדה להמשיך לשלוט בארגנטינה מאחורי הקלעים, ובסיבוב הבחירות הראשון קיבל 22% בלבד מהקולות. למזלו, המועמד שעלה מולו לסיבוב השני היה הנשיא לשעבר קרלוס מנם, שקיבל 24% מהקולות. יותר משהציבור הארגנטינאי כעס על צעדיו של דואלדה, הוא סלד ממנם, שנתפס בעיניו כאשם במצב הכלכלי הקשה. הסקרים שנערכו לקראת הסיבוב השני ניבאו לקירשנר ניצחון בהפרש של בין 30% ל-40%. מנם העדיף שלא להתבזות, ופרש מהמירוץ, מה שהוביל להשבעתו של קירשנר לנשיא ארגנטינה ב-25 במאי 2003.
מדיניות כלכלית
בעת שנכנס קירשנר לתפקידו כנשיא, סבלה ארגנטינה מחובות של 178 מיליארד דולר. מעמד הביניים טרם התאושש מהשחיקה בשער המטבע, וארגנטינה, שראתה בעצמה מדינה מערבית ברמה אירופית, נאלצה לפתע להתמודד עם בעיות של רעב ועוני קשה. הוא הותיר בתפקידו את שר האוצר של דואלדה, רוברטו לוואניה, שמיהר ליישר קו עם הנשיא החדש, והצהיר כי הבעיות החברתיות במדינה הן בראש מעייניו. השניים הצליחו להגיע להסדר קרן המטבע הבינלאומית לפריסת חובותיה של ארגנטינה על פני שלוש שנים, ועוד בטרם מלאה התקופה הודיע, ב-15 בדצמבר 2005, על חיסול יתרת חובותיה של ארגנטינה בתשלום אחד.
מדיניות חוץ
מדיניות החוץ שהנהיג קירשנר דגלה בחיזוק הקשר עם מדינות אמריקה הלטינית, ובמיוחד עם מדינות מרקוסור, על חשבון הקשרים עם ארצות הברית. בין היתר, התנגד, לצד עמיתו הברזילאי לואיז אינסיו דה סילבה, לעמדה האמריקאית לגבי הקמת אזור הסחר החופשי של האמריקות (FTAA).
עמדותיו בתחום הכלכלה הפכו אותו לבן בריתם של מנהיגים שמאלנים אחרים באמריקה הלטינית, כדוגמת דה סילבה, הוגו צ'אווס וטאבארה ואסקס. בשנת 2006 אף השתתף, לצד נשיא בוליביה, אוו מוראלס, במצעד צבאי שערך צ'אווס בקראקס, ובנאום שנשא בקונגרס של ונצואלה ציין כי לדעתו מדינה זו היא דוגמה למאבק של אמת למען הדמוקרטיה וכבוד האדם.
מדיניות פנים
קירשנר ביצע שינויים פרסונליים מרחיקי לכת בצמרת הממשל. בכירים בצבא, חלקם כאלה שהיו מעורבים במלחמה המלוכלכת, הודחו, ושופטים שמרנים ודתיים בבית המשפט העליון הוחלפו בשופטים המזוהים עם השמאל.
בשנת 2005 נערכו בחירות לפרלמנט. קירשנר, שנבחר בקולותיהם של פחות מרבע מהבוחרים, ראה בבחירות הזדמנות לחזק את מעמדו. עקב מחלוקות פנימיות, התפלגה המפלגה החוסטיסיאלית, והתמודדה בכמה ראשים. קירשנר הטיל את כובד משקלו למען מועמדי אחד הפלגים, פְרֶנְטֶה פָּרָה לָה ויקטוריה (FPV, החזית לניצחון), שניצח ברוב של 40% מקולות הבוחרים.
סיום כהונתו
ב-2 ביולי 2007 הודיע קירשנר כי לא יתמודד על כהונה נוספת כנשיא ארגנטינה, אף שהסקרים ניבאו לו ניצחון ברוב של כ-60% מהקולות. במהלך שנועד להעביר את השלטון לידי רעייתו כריסטינה, שהתמודדה על המשרה בבחירות שנערכו ב-28 באוקטובר אותה שנה, והחליפה בתפקיד את בעלה לאחר שנשבעה אמונים ב-10 בדצמבר 2007. להערכת הפרשנים, מהלך הרוטציה בינו לבין אשתו נועד לאפשר להם להחזיק בנשיאות לטווח ארוך, תוך עקיפת המגבלה החוקתית על כהונה רצופה בנשיאות ליותר משתי קדנציות.
פטירתו
במהלך שנת 2010 נחלשה בריאותו באופן משמעותי, בפברואר הוא נותח בעורק התרדמני וב-11 בספטמבר הוא נצרך לאנגיופלסטיה, הוחדר בו תומכן, אך הוא שוחרר למחרת.
הוא נפטר בבוקר 27 באוקטובר 2010 מדום לב בביתו שבעיר אל קלפטה שבפרובינציית סנטה קרוס.
מלבד ארגנטינה שבע מדינות נוספות בדרום אמריקה הכריזו על אבל לאומי בעקבות פטירת נסטור קירשנר: ברזיל, ונצואלה, פרגואי, אורוגוואי, צ'ילה, קולומביה ופרו.
שומן חום
שומן חוּם הוא אחד משני סוגי רקמות השומן שיש בגופם של יונקים, יחד עם רקמת שומן לבן. רקמה זו נפוצה במיוחד בתינוקות ובחיות הנמצאות בתרדמת חורף.
רקמה זו מחממת את גופם של יונקים להם יש את הרקמה, בדומה לתגובת הצמרמורת שיש ביצורים חיים אחרים, ובכך מגנה מפני היפותרמיה. בשונה מאדיפוציטים (תאי שומן) של שומן לבן, הכוללים רק טיפת ליפיד אחת, תאי השומן החומים כוללים טיפות רבות וקטנות של ליפידים וכן מספר רב יותר של מיטוכונדריה, עובדה המקנה לרקמה את צבעה החום. רקמת שומן חום כוללת גם יותר נימים מרקמת שומן לבן. קיימת קורלציה בין פעילות הרקמה לבין רזון.
ביוכימיה
המיטוכונדריה שבתאים איקריוטיים מנצלת חומרים עתירי אנרגיה להפקת אנרגיה כימית בצורת ATP. המיטוכונדריה עושה זאת באמצעות כוח פרוטומניע הגורם למעבר ספונטני של פרוטונים דרך ה-ATP סינתאז וליצירה של ATP. בבעלי חיים בעלי דם חם, חום הגוף נשמר באמצעות מעבר פרוטונים בכיוון הגרדיאנט הכימי תוך שחרור אנרגיה ללא יצירת ATP, תהליך היכול להתרחש באמצעות UCP1 (Uncoupling protein 1) הנמצא בממברנה הפנימית של המיטוכונדריה, ומאפשר מעבר של פרוטונים אחרי שהללו נשאבו לתוך המיטוכונדריה מאמצעות שרשרת מעבר האלקטרונים. תהליך זה משתמש באנרגיה שנוצרה בתהליך הזרחון החמצוני ומשחרר אותה כאנרגיית חום.
כל תאיהם של בעלי דם חם מספקים אנרגיית חום במידה מסוימת, בעיקר כאשר טמפרטורת הגוף צונחת אל מתחת לטמפרטורה הרגילה. עם זאת, תאי השומן החום מתמחים בתהליך זה של ייצור אנרגיית חום. לכל תא כזה יש יותר אברוני מיטוכונדריה וכן יותר מחלבון ה-UCP1 בממברנה הפנימית של המיטוכודריה.
A Milli
A Milli הוא שיר של הראפר האמריקאי ליל ויין. השיר יצא לאור ב-23 באפריל 2008, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השישי שלו, The Carter III.
רקע
הגרסה המקורית של השיר דלפה מוקדם יותר במספר מיקסטייפים. לאחר מכן, גרסה נוספת, עם הבית הראשון מגרסת האלבום, בית של קורי גאנז ושני הבתים האחרונים מהגרסה המקורית, הודלפה לפני צאתו של האלבום. השיר הושמע מספר פעמים בעת דגימת התקליט לפני צאתו, ובמקור היה אמור להופיע במספר גרסאות כרצועות סקיט, בהשתתפות אמנים כמו טייגה, קורי גאנז, הוריקיין כריס וליל מאמא.
השיר דוגם את "Don't Burn Down the Bridge" של גלאדיז נייט והפיפס. הדגימה שונה הן בגרסה מוקדמת והן בגרסה הסופית. בעוד שהגרסה המוקדמת מכילה את הדגימה כפי שהיא, בגרסה הסופית ישנו אפקט לדגימה. בנוסף, הדגימה הווקאלית העיקרית היא מה-Vampire Mix של "I Left My Wallet in El Segundo" של א טרייב קולד קווסט.
קבלה ביקורתית
השיר זכה בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע סולו הראפ הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-51.
במגזין בלנדר, דורג השיר כשיר השנה לשנת 2008.
רולינג סטון דירגו את השיר במקום ה-10 ברשימת השירים הטובים ביותר לשנת 2008, במקום ה-63 ברשימת השירים הטובים ביותר משנות ה-2000, ובמקום ה-486 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים.
מבקר טיים ג'וש טיראנגיאל דירג את השיר כשיר הרביעי הטוב ביותר מ-2008. בסקר Bigger Than the Sound של MTV News לשנת 2008, דורג השיר במקום הראשון.
בקומפלקס דורג מקצב השיר כמקצב ההיפ הופ ה-31 הטוב ביותר בכל הזמנים.
הצלחה מסחרית
השיר הגיע בשיאו למקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הפך לשירו השני של ליל ויין בעשירייה הפותחת והשיר השני המצליח ביותר שלו במצעד כאמן מוביל באותה התקופה. הוא הגיע לצמרת מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ, והפך לשירו השני שהגיע לצמרת המצעד.
וידאו קליפים
הווידאו קליפ צולם ב-23 ביוני 2008, בלוס אנג'לס (באותו יום כמו הקליפ של "Got Money").
סמל גרמניה
סמל גרמניה או הסמל הפדרלי (בגרמנית: Bundeswappen) הוא סמלה של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. הסמל הוא מגן בצבע זהב המוטען במרכזו בעיט. העיט מיוחס כבר שנים רבות לשבטים הגרמאנים, משום שזוהי הציפור של האל אודין. עוד בשנת 1200 הוכר העיט כסמלו של קרל הגדול.
לאחר מספר שינויים והחלפות של צורת העיט בהתאם לשינויים בשלטון, נקבעה הצורה הרשמית, עיט הרייך, והיא המוצגת על כל המסמכים הרשמיים של המדינה, וכן על הדגל במקרים מסוימים. העיט מעטר גם את אולם המליאה בבונדסטאג ואת מטבעות גרמניה. הסמל עוטה את צבעי דגל גרמניה.
סמל גרמניה הנאצית
המפלגה הנאצית השתמשה בסמל דומה מאוד, "העיט של המפלגה" (Parteiadler). ההבדל ביניהם הוא כיוון מבטו של העיט (ניתן לראות את ההבדלים כאן). למראהו של העיט ניתנה חשיבות מיוחדת. לפי התאוריה הפופולרית ביותר, עיט המפלגה מייצג את "גבו" של העיט הקיסרי. בהתחשב בתפיסה הטוטליטרית ועקרון המנהיגות של המשטר הנאצי, באופן סמלי, עיט המפלגה ועיט הרייך מציגים שני חצאים תלויים: המפלגה והמדינה. בהתאם לכך, שניהם התאחדו תחת דמותו של הפיהרר, במהלך הגלייכשאלטונג.
המגן הפדרלי
בניגוד לסמל הלאומי, מופיע המגן הפדרלי רק על דגל השירות של הרשות הפדרלית, על דגל השירות של הצי הגרמני ועל דגל ראש המטה הכללי של הבונדסוור.
דגל השירות של הרשות הפדרלית נועד לשימושה הבלעדי של הממשלה הפדרלית של גרמניה וכל שלוחותיה, וכל שימוש אחר אסור. מי שמשתמש בדגל עלול לספוג קנס.
אלברט בן יצחק יעקב
אלברט בן יצחק יעקב (נולד ב-11 ביולי 1962) הוא משורר ומבקר עברי.
ביוגרפיה
אלברט נולד בעיר בוינקסק בברית המועצות שירת כחייל בצבא האדום. למד לתואר ספרות ובלשנות רוסית והוענק לו תואר מוסמך.
אלברט עלה לארץ ישראל בשנת 1993, השתקע בבאר שבע והחל לעבוד כפועל בניין. במקביל לעבודתו למד אלברט לתואר מורה בכיר במגמת חינוך מיוחד המכללה לחינוך ע"ש קיי.
חבר באגודת הסופרים מחודש יולי 2003. ספרו הראשון, "תמונות בעיניים שירים חדשים", יצא לאור בבאר שבע בהוצאת המחבר בשנת 1999.
פרסם שישה ספרי שירה וכן פרסם מאמרי הגות וביקורת בכתבי עת שונים. בשנת 2001 זכה במקום ראשון בתחרות שירה למשוררים מחבר המדינות הכותבים עברית מטעם העיתון מעריב ובחסות ערוץ הטלוויזיה בכבלים NTV.
בשנים האחרונות הוא מלמד במערכת החינוך המיוחד בבאר שבע.
מדליית הצי וחיל הנחתים
מדליית הצי וחיל הנחתים (באנגלית: Navy and Marine Corps Medal) היא העיטור הגבוה ביותר המוענק לחיילי צי ארצות הברית או חיל הנחתים של ארצות הברית על מעשה גבורה שלא במהלך קרב. העיטור יכול להיות מוענק גם לאנשי צבא ידידותי עבור מעשה גבורה במהלך תמיכה במבצעי הצי וחיל הנחתים של ארצות הברית אך לא במהלך קרב, כמו כן יכול להינתן לאנשי כוחות המילואים של הצי והנחתים שלא היו בשירות פעיל בזמן מעשה הגבורה.
המדליה היא מתומן מארד שבחזיתה עיטם לבן-ראש האוחז בטפריו עוגן ומתחתיו כדור הארץ. המילה "Heroism" (גבורה) רשומה בתחתית המדליה.
בין מקבלי העיטור נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי על פועלו בפיקוד על ספינת טורפדו שמספרה 109-PT במהלך מלחמת העולם השנייה.
Generic Mapping Tools
Generic Mapping Tools או GMT היא חבילת תוכנה המשוחררת בקוד פתוח המכילה אוסף של כלים לעיבוד והצגת מפות גאוגרפיות ודיאגרמות.
הגרסה הראשונה של חבילת התוכנה פותחה על ידי פול וסל ווולטר סמית' בשנת 1988. חבילת התוכנה מופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו.
חבילת התוכנה פועלת תחת מערכות ההפעלה יוניקס, לינוקס ו-Windows.
צביקה פיק
צביקה (הֶנרִיק) פיק (3 באוקטובר 1949, י' בתשרי ה'תש"י – 14 באוגוסט 2022, י"ז באב ה'תשפ"ב) היה זמר, מלחין, מוזיקאי ושחקן ישראלי. הפריצה הגדולה שלו אל תודעת הקהל הרחב הגיעה כאשר נבחר לככב בתפקיד הראשי (קלוד) במחזמר "שיער", שהוצג בישראל ב־1970. לאורך שנות ה־70 זכה להצלחה גדולה בהופעות וברדיו עם מספר רב של להיטים וזכייה בתוארי זמר השנה ובפרסים.
ג'וליה סוואלה
ג'וליה סוואלה (באנגלית: Julia Sawalha; נולדה ב-9 בספטמבר 1968) היא שחקנית אנגלייה, הידועה בעיקר מתפקידה כסאפרון מונסון בסדרה הקומית "פשוט נהדרת". עוד היא מוכרת מתפקידה כעורכת העיתון, לינדה דיי, בסדרה "Press Gang", וכלידיה בנט במיני-סדרה מ-1995 "גאווה ודעה קדומה" על פי הרומן של ג'יין אוסטן. כמו כן שיחקה בתפקיד דורקאס ליין בדרמה התקופתית של ה-BBC "הדרך לקנדלפורד" ואת קרלה בורג'ו בסדרת המתח "ג'ונתן קריק".
ביוגרפיה
סוואלה נולדה בלונדון, בתם של רוברטה ליין ושל השחקן נדים סוואלה. היא קרויה על שם סבתה, אשת עסקים ירדנית, שזכתה בפרס על יזמה מהמלכה נור. המוצא שלה הוא ירדני, אנגלי וצרפתי-הוגנוטי. אביה, נאדים, השתתף בסרטי ג'יימס בונד "המרגלת שאהבה אותי" ו-"007 באזור המסוכן", ואחותה נדיה, שאף היא שחקנית, כיכבה באופרת הסבון "איסטאנדרס" והיא מנחת טלוויזיה.
הופעת הבכורה של סוואלה בטלוויזיה הייתה ב-1982 במיני סדרה "Fame is the Spur" של ה-BBC. ב-1988 שיחקה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "המפקח מורס". היא זכתה להכרה כשכיכבה בסדרת הנעורים "Press Gang" של ITV שרצה מ-1989 עד 1993.
ב-1992 שיחקה בפרק "Parade" בסיטקום "Bottom" בתפקיד ורוניקה הד, ברמנית צעירה ויפה שריצ'י מחזר אחריה על ידי כך שהוא מתפאר בהרפתקאותיו הכוזבות באיי פוקלנד.
מ-1991 ועד 1994 כיכבה בסדרה הקומית "Second Thoughts" בתפקיד האנה (בתה של לינדה בלינגהם), והמשיכה לגלם את אותה דמות בשנים 1995 עד 1998 בסדרת ההמשך "Faith in the Future" זוכת פרס הקומדיה הבריטית. ב-1994 השתתפה בעיבוד של ה-BBC לרומן "מרטין צ'זלוויט" מאת צ'ארלס דיקנס בתפקיד מרסי (מרי) פקסניף.
גלקסיית אנדרומדה II
מאפיינים
הגלקסיה נמצאת כ-2.6 מעלות מדרום-מזרח לכוכב מיראך וכ-4.5 מעלות מצפון-מערב לגלקסיית המשולש. גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-3.5 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-2,200 שנות אור. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כרבע אלפית ממסת שביל החלב, אך מסת הכוכבים הנראים שבה היא רק כ- מסות שמש, ונראה שהיא מורכבת ברובה מחומר אפל שטיבו אינו ידוע. עוצמת ההארה הכוללת שלה היא פי 9.4 מיליון מעוצמת ההארה של השמש והמתכתיות של כוכבי הגלקסיה היא כ-2% בלבד מהמתכתיות של השמש, כך שכוכבי הגלקסיה הם זקנים יחסית לכוכבים של שביל החלב או של גלקסיית אנדרומדה. רוב כוכבי הגלקסיה נוצרו בתקופה שהחלה לפני 9 מיליארד שנים והסתיימה לפני כ-6 מיליארד שנים, אך קיימת בה גם אוכלוסיית כוכבים קטנה שגילה עולה על 10 מיליארד שנים. הגלקסיה מקיפה את מרכזה של גלקסיית אנדרומדה במרחק שנע בין 480,000 שנות אור ובין 765,000 שנות אור בזמן הקפה של 6.6 מיליארד שנים.
ג'וליה סוואלה
ביוגרפיה
בין השנים 1992 ו-2012 גילמה סוואלה את ספרון מונסון, בתה החנונית של אדינה, בסיטקום "פשוט נהדרת" לצדן של ג'ניפר סונדרס וג'ואנה למליי. ב-1995 כיכבה בתפקיד לידיה בנט במיני סדרה של ה-BBC "גאווה ודעה קדומה", עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן, בכיכובם של ג'ניפר אילי וקולין פירת'. כמו כן היא דיבבה את ג'ינג'ר בסרט "מרד התרנגולים" של דרימוורקס / ארדמן.
בשנת 2000 הופיעה סוואלה בתפקיד ג'נט, ברמנית אוסטרלית, בעונה הראשונה של הסיטקום הבריטי "Time Gentlemen Please". מ-2002 עד 2004 הופיעה יחד עם ריצ'רד אי. גרנט בפרסומות לטלוויזיה עבור חברת "Argos". יחד עם השחקן יואן גריפית' השתתפה במיני סדרה "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן", עיבוד לספרי הוריישיו הורנבלואר מאת סי. אס. פורסטר וגילה את מריה אשתו של הקפטן. בשנה שלאחר מכן החליפה את קרוליין קוונטין כשותפה של אלן דייוויס בסדרה "ג'ונתן קריק", ושיחקה בספיישל חג המולד בפרק "Satan's Chimney". היא חזרה להופיע בסדרה בשנים 2003 ו-2004.
ב-2006 השתתפה סוואלה בעונה השלישית של התוכנית הדוקומנטרית העוסקת בגנאלוגיה, והתחקתה אחרי שורשי משפחתה, שהם ירדנים-בדואים מצד אביה וצרפתים-הוגנוטים מצד אמה. היא השתתפה בפילוט של התוכנית "A Taste of my Life" בהנחיית נייג'ל סלייטר. אחרי הפסקה של שנתיים חזרה במאי 2007 למסכי הטלוויזיה והשתתפה בתחרות של אילוף כלבים בתוכנית ריאליטי "The Underdog Show".
בהמשך השתתפה בשתי סדרות של דרמות תקופתיות. ב-2007 שיחקה בסדרה "קרנפורד", על פי הרומנים של אליזבת גסקל, בתפקיד ג'סי בראון. וב-2008 כיכבה בסדרה "הדרך לקנדלפורד" כמנהלת סניף הדואר, דורקס ליין.
ב-9 במאי 2015 קראה מדבריה של אחת מנשות "Women's Land Army" בקונצרט "VE Day 70: A Party to Remember" שנערך ברחבת משמר הסוסים שבלונדון ושודר ב-BBC1.
צביקה פיק
פיק הלחין את השיר "דיווה" בביצועה של דנה אינטרנשיונל, שזכה בתחרות האירוויזיון 1998. כזמר, התמודד בתחרות קדם-אירוויזיון שבע פעמים, יותר מכל אמן אחר, אך מעולם לא זכה.
ב-2002 הועלה בתיאטרון "הבימה" המחזמר "מרי לו", המבוסס על שיריו של פיק, בכיכובם של אמיר פיי גוטמן, יעל בר-זוהר ואילנה אביטל. הפקה זו זכתה להצלחה רבה והוצגה למעלה מ-400 פעמים. ב-2016 המחזמר הוצג שוב בהפקה עצמאית, ובשנת 2022 עלה המחזמר פעם נוספת בכיכובה של ליהי טולדנו בתפקיד מרי לו.
בפברואר 2011 קיבל את פרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום הזמר העברי.
נעוריו ותחילת דרכו
פיק נולד בעיר ורוצלב שבפולין בשם הנריק פיק, אחד מתוך שני ילדים של בוריס (בן-ציון) ופאולינה פיק. ששרדו את השואה אך מיעטו לדבר על כך. סבו ניהל קונסרבטוריון ודודו היה פרופסור למוזיקה. בגיל חמש החל בלימודי מוזיקה קלאסית ולאחר שהמשפחה עלתה לישראל בעליית גומולקה ב-29 בספטמבר 1957 באנייה "עליה", המשיך את לימודי המוזיקה בקונסרבטוריון שברמת גן. הוא למד בבית הספר היסודי רמז בעיר בני ברק ואת לימודיו התיכוניים עשה בטכניקום בגבעתיים.
כבר בגיל 15 הופיע כגיטריסט, קלידן וזמר בלהקות "טלסטאר", "השמנים והרזים" ו"השוקולדה", לאחר שהושפע עמוקות מלהקות הרוק של התקופה – הבי ג'יז, הביטלס והרולינג סטונז.
פיק שוחרר מצה"ל לאחר כחודש וחצי בלבד, לאחר שהיה שרוי בדיכאון לאחר שאביו נפטר מסרטן כמה חודשים לפני גיוסו. וכן עבד כדי לסייע לפרנסת משפחתו, שהייתה נתונה בקשיים כלכליים.
שנות השבעים: שיא ההצלחה
בסוף שנות ה-60 היה פיק חבר בלהקת הקצב "השמנים והרזים" בהנהגת הסולן עוזי פוקס והבסיסט-המנג'ר, ז'ראר קמינסקי. בהמשך השתתף, יחד עם גבי שושן ושוקי לוי בהרכב שנקרא "להקת שוקולדה". ההרכב שר שירי רוקנרול, באנגלית, במועדוני לילה ברמלה וברחוב המסגר בתל אביב. שלושת חברי הלהקה התקבלו להפקה הגדולה של המחזמר "שיער", בישראל, בשנת 1970.
פיק פרץ לתודעת הקהל הישראלי כאשר נבחר לתפקיד קלוד, התפקיד הראשי במחזמר "שיער", בו הפגין את הופעתו החיצונית שנחשבה חריגה בישראל באותה עת וגינוניו האקסטרווגנטיים. דמותו הארוכה (191 ס"מ) עטורת השיער הארוך והעטופה במלמלות וקטיפות, בנוסח היפי, הדהימה את הקהל, את התקשורת הישראלית ואת עולם הבידור הישראלי, ויצרה סביבו דימוי של מישהו "לא מכאן". על תפקידו במחזמר "שיער" זכה בתואר "שחקן השנה".
בראשית דרכו ספג לעג מהמבקרים אך משהחל להלחין שירים שנחשבו רציניים, ובמיוחד שירי משוררים, כ"נאסף תשרי" (למילותיו של נתן יונתן) החל לזכות באהדת המבקרים.
בגיל 21, בתחילת 1971, יצא התקליטון הראשון שלו, עם לחניו ל"שני תפוחים" ו"אני הולך לאן שאן" בעיבוד אלכס וייס ובליווי הצ'רצ'ילים. במהלך השנה השלים פיק את אלבום הבכורה שלו - "זוהי הדרך שלי", שכלל את "אין מדינה לאהבה", "המנהיג", ו"זוהי הדרך שלי" (שכתב מעריץ צעיר של פיק בן 13 בשם מאיר ברקוביץ'). לאלה צורפו שני שירים מהמחזמר "שיער": "אנה אפנה", ו"יש לי חיים". האלבום יצא בפברואר 1972 בחברת "סי-בי-אס" והיו בו מרכיבים אופייניים לפיק: שילוב של פופ קליט עם מוזיקת רוק (עם הצ'רצ'ילים, "האריות" ו"הבמה החשמלית" בנגינה ובליווי קולי) לצד שירים כמו הדואט "שב בצד" עם אילנה רובינא, שהיה בסגנון של מוזיקת רוק מתקדם. האלבום הכיל גם שירים של יהונתן גפן שנאסרו לשידור בשל מיניות יתרה ("אחד ועוד אחד").
פיק, מעצם היותו יוצא להקת קצב, נזקק להוכחה מיוחדת לכישרונו. סייעו לו בכך זמרים "ממוסדים" שהקליטו מלחניו: אילנה רובינא את "שבועה", "רק אל תלך מהר" ו"אהבת אבא ואמא", עדנה לב את "בלעדיו", אושיק לוי את "שתי אחיות" וחוה אלברשטיין את "ליידי גודייבא". פיק עצמו, מתוך רצון להשתלב בברנז'ה המוזיקלית, השתתף בתחילת שנת 1972 ב"ערב שירי משוררים", שיזמה תחנת גלי צה"ל, והלחין עבור הערב את "צער אינו משאיר סימנים" (מילים: נתן זך, עיבוד: מישה סגל). תגובות רוב המבקרים היו קשות. בהמשך אותה השנה, הופיע פיק גם בפסטיבל הזמר החסידי עם השיר "שמע ישראל" שהלחין והגיע למקום השלישי.
ב-1973 הלחין פיק את "שושנת פלאים", למילים של שאול טשרניחובסקי, עבור ערב שירי משוררים נוסף שיזמו בגלי צה"ל. השיר לא התקבל לערב ונדחה ולאחר שהזמר יוני נמרי שמע אותו, הוא הקליט אותו לראשונה. ביצוע שזכה להצלחה רבה במצעדי הפזמונים. את השיר הקליט גם פיק עצמו, ביצוע שנכלל באלבומו "פיק", שיצא באוגוסט אותה שנה, וכלל גם את "שמע ישראל", "סימנים" (עם נגינת גיטרה של יצחק קלפטר), "הרקדן האוטומטי" (אותו ביצע עם רותי נבון), "מחשבות" (בליווי של הצ'רצ'ילים החדשים), "איתך ובלעדייך". כמו כן הלחין לנבון את השיר "בין האצבעות" שכתבה מירית שם-אור, שזכה להצלחה, והקליט אותו גם לאלבום שלו עצמו.
ב-1974 יצא אלבומו השלישי "מה עכשיו?" שכלל את הלהיטים "אני אוהב אותך לאה" (שהולחן על ידו ונכתב על ידי אהוד מנור) ו"רינה טיל" (שנכתב כפרודיה על נערת הזוהר פנינה רוזנבלום) את שני השירים הלחין פיק למילותיו של אהוד מנור. עוד כלל האלבום את שיר הנושא הרוקי, "החבר הכי טוב בעולם שלי" (שפיק הלחין במקור עבור יוני נמרי), "איתך ובלעדייך" (שמשום מה נכלל גם באלבום זה, על אף שנכלל כבר באלבום "פיק"), "שיר לבני ה-30 פלוס", ודואט של פיק עם גלי עטרי ל"עכשיו אני יודע" (שבוצע במקור כשיר הנבחרים תשל"ג על ידי שלמה ארצי ואילנית). לקראת סוף השנה השתתף בפסטיבל הזמר החסידי השישי במספר עם השיר "אל המושיע" (מילים: מסורתי, עיבוד: אלדד שרים).
בקיץ 1975, לאחר שהות של מספר חודשים בארצות הברית, יצא אלבומו הרביעי, "אריך נגן מס' 4", מתוכו בלט להיט יחיד: "פרפרה", דואט עם ג'וזי כץ (מילים: יהונתן גפן). עוד כלל האלבום: חידוש בסגנון רוק ל"שיר הקטר", שהתפרסם בביצועו של אריק לביא, חידוש ל"מי יתנני עוף", שהתפרסם בביצועה של אסתר עופרים, הבלדה "עליזה וחנן" (מילים: אהוד מנור) ו"בואי ונתחיל מהתחלה" (מילים: תלמה אליגון רוז). בהקלטות האלבום השתתפו פיק, אלדד שרים ודודי רוזנטל בפסנתר וסינטיסייזר, איציק ברנס ופיק בגיטרות, יוסי אטיאס בתופים, ואודי טמיר (להקת זינגלה) בבס.
ב-1976 הוציאה חברת "קוליפון" אוסף ראשון לפיק - "12 להיטי זהב", שכלל שירים מאלבומיו הקודמים (מלבד אלבום הבכורה) ולהיט חדש אחד "דמדומים" (מילים: מירית שם-אור, עיבוד: אלדד שרים). השיר "דימדומים הופיע שנה לאחר מכן גם באלבומו הבא של פיק - "קליידוסקופ" שיצא ב-1977 וכלל שירים אותם הוציא פיק במהלך 1976–1977, כגון: "משהו נשרף לי בלב" (מילים: אלי בכר ומשה בן שאול), "ערב סתיו יפה" שביצע עם יפה ירקוני (מילים: נתן אלתרמן), "זה קרה לי" (מילים: אהוד מנור), "תחזירי לי את זה" (מילים: יהונתן גפן), "השנים שעברו" (מילים: נתן יונתן) ו"אהבה בסוף הקיץ" (מילים: מירית שם-אור), שהיה הלהיט הגדול ביותר מאלבום זה ובמיוחד של תקופת החופש הגדול. פיק ואלדד שרים עיבדו, ובנוסף אליהם השתתפו בהקלטות: אלונה טוראל בקלידים, חיים רומנו וחיים קריו בגיטרות, מאיר ישראל ואהרל'ה קמינסקי בתופים וכלי הקשה, קובי כהן, אוהד אינגר, וישראל בורוכוב בגיטרה בס, חברי להקת "פיאמנטה" ונגנים נוספים. עוד באותה תקופה הקליט עוזי פוקס את לחניו ל"בארץ הרוק" ו"נעים להיזכר", נאווה ברוכין את "למה אינך יוצא מחיי", נירה גל את "תן לי חלום", ויהורם גאון את "אני זוכר אותך".
בדצמבר 1978 יצא האלבום "מוסיקה" אשר כלל את "נאסף תשרי", "מוסיקה (מעלה מעלה)", "לא אני הוא האיש" (מילים: אלכסנדר פן, בו שונו חלק ממילות הבתים בשיר בביצועו), "שוב נתחיל מחדש" (מילים: נתן יהונתן), "מרי לו" (מילים: מירית שם-אור) וגם גרסת דיסקו מחודשת ל"אהבה בסוף הקיץ". חברת התקליטים סי.בי.אס. דיווחה על מכירות חסרות תקדים של האלבום - כ-40,000 עותקים בחודשיים הראשונים, וכ-100,000 עותקים תוך פחות משנה, שיא מכירות באותן שנים. בהקלטות האלבום השתתפו נוסף לפיק, גם מאיר ישראל ואלון הילל בתופים וכלי הקשה, מוטי דיכנה, קובי כהן, מיקי שביב ומיכה מיכאלי בגיטרה בס, גרי אקשטיין וחיים רומנו בגיטרות. בקולות רקע השתתפו בין היתר: ריקי גל, גלי עטרי וריקי מנור. במקביל להקלטת האלבום המשיך פיק להופיע על הבמות עשרות הופעות בחודש עם הרכב שכלל את ננסי ברנדס בקלידים וניהול מוזיקלי, גיורא קנת בגיטרות, מוטי דיכנה בגיטרה בס, ויקי קופ בתופים. עוד באותה תקופה הלחין את השירים "שולה" ו"לילה וירח" לניסים גרמה, ו"אני בונה לי עולם" לצדוק צוברי.
לאורך שנות ה-70 זכה פיק בפרסי פופולריות רבים, בהם "אלבום השנה" ו"זמר השנה". בשיא הצלחתו התפרסמה הביוגרפיה "מלאך או שטן" שכתב עליו העיתונאי דודו אורן. פיק היה מהאמנים הישראלים הראשונים שזכו לגילויי הערצה קיצוניים בדמות מעריצות ומעריצים היסטריים. התעלפויות בהופעות, מחסומי משטרה ושומרי ראש צמודים בכל אשר הלך. פיק ערך הופעות יחיד במיטב האולמות בכל רחבי העולם: בקרנגי הול, פלאס דה זר, סנטה מוניקה אודיטוריום, פוייטנבלו הילטון ועוד.
בובת שעווה בדמותו כמלך הפופ הישראלי הוצבה במוזיאון השעווה הישראלי, שכתב עליו עם הצטרפות דמותו למוזיאון ב-1980: "צביקה פיק נמנה עם המיעוט הנבחר והמצומצם של אישים ישראלים, אשר הגיעו למוזיאון לאחר שעשו להם שם בזכות פועלם האישי בתחום המוזיקה הישראלית".
בינואר 1979 השתתף לראשונה בפסטיבל הזמר והפזמון עם השיר "אין לי איש מלבדי" (מילים: שמואל קרול), השיר אומנם הגיע למקום השני והפסיד ל"הללויה", אך היה להיט גדול מחוץ לפסטיבל. בהמשך השנה הלחין את המוזיקה לסרט "שלאגר" למילים שכתב אסי דיין, שגם ביים את הסרט. בנוסף לכך, הופיע בסרט בהופעת אורח כאחד המוסכניקים ושר בו את "שיר הגראז'". מהסרט בלטו בעיקר השירים: "לצאת לצאת" בביצוע שייקה לוי ועפרה חזה, "שיר בהזדמנות", "תן גז" שביצע גברי בנאי, "דיסקו טנגו" שביצעו שייקה לוי וגברי בנאי ו"שיר הפרחה" אותו שרה עפרה חזה, אשר באותה עת החלה את הקריירה שלה. כמו כן הלחין לסרט "דיזנגוף 99" שני שירים בפסקול שזכו להצלחה מתוכו: "מסיבת יום שישי" (אותו ביצע וזמרות הליווי בו היו גלי עטרי וריקי גל), ו"לגור איתו" (אותו ביצעה ריקי גל). בסוף השנה הופיע בשירוויזיון מספר 1 עם השיר "שמשון" (מילים: מירית שם-אור, עיבוד: אלדד שרים). בעקבות פעילות ענפה זו זכה בפעם השלישית ברציפות בתואר "זמר השנה" של רשת ג' לשנת הפזמונים תשל"ט (1979).
באוגוסט 1979 יצא פיק למופע ענק בשם "המראה" בהפקת אברהם דשא "פשנל" ובבימויו של צדי צרפתי. עם ננסי ברנדס בקלידים, דון הרווי בתופים, גרי אקשטיין בגיטרה, ודייוויד לואיס בבס, הפכו הופעות "המראה" להיסטריה, ששיאה היה ב"עיר הנוער" בגני התערוכה בתל אביב מול ארבעים אלף בני נוער. עוד באותה שנה הלחין את השיר "שר לי" לציפי שביט, שביצעה אותו בשירוויזיון כהמנון השירוויזיון.
בתחילת 1980 יצא האלבום "המראה" אשר כלל בתוכו את: "המראה", "על חטא" (לפי מילותיו של יונתן רטוש) ו"כוכבים בדו" (לפי מילותיו של אלכסנדר פן), "ממש כמו בהתחלה" (שהוזמן על ידי גלי צה"ל לכבוד זכייתו של צביקה בתואר 'זמר השנה' של התחנה), חידוש לשיר הנושא של אלבומו השלישי "מה עכשיו". כמו כן הוא כלל את "אין לי איש מלבדי" ו"מסיבת יום שישי" שיצאו שנה קודם לכן. בהקלטות האלבום השתתפו מלבד פיק, גם גרי אקשטיין ויצחק קלפטר בגיטרות, דון הרווי ומאיר ישראל בתופים, דייוויד לואיס ומיכה מיכאלי בבס, ריקי גל, קורין אלאל, ריקי מנור ושרי צוריאל בקולות רקע. בקיץ אותה שנה יצא האוסף "להיטיו הגדולים" אשר לו הוקלטו שני שירים חדשים אשר גם כן זכו להצלחה: "אלה סינדרלה" (עיבוד: אלדד שרים) ו"השתקפות" (עם השפעה מוזיקלית של פיק מסגנונו של גארי ניומן). פיק זכה בפעם הרביעית ברציפות בתואר זמר השנה לשנת תש"ם של רשת ג', לכבוד זכייה הקליט עם להקת "ברוש" את השיר "כנטות היום" למילותיו של המשורר אברהם בן יצחק, שיר זה זכה גם כן להצלחה. עוד באותה שנה הלחין ועיבד את השיר "דם חם" לשרי, שהיה להיט גדול ונכלל באלבום אוסף שלה שנקרא באותו שם, וכן הלחין ועיבד שני שירים לאלבומה השלישי של עדנה לב: "הנכון בין השגיאות" ו"הם לא מבינים מה זה בלי שמש".
בספטמבר 1980 הוציאה חברת סי.בי.אס. לפיק אוסף להיטים ראשון בשם "צביקה פיק - להיטיו הגדולים" שכלל שישה להיטים משני אלבומיו הקודמים וכן את "השתקפות" ו"אלה סינדרלה". עוד באותו חודש יצא פיק במופע חדש, כשהרכב הנגנים כלל את להקת "ברוש", שצירפה אליה גיטריסט אלמוני מהקריות בשם יהודה פוליקר, את גיל לדין כמתופף נוסף, וכן את התקליטן אילן בן-שחר באפקטים ופעלולים מיוחדים. המופע רץ בהצלחה כחצי שנה, ופיק היה בשיאו.
שנות ה-80: תקופת השפל
בין השנים 1981–1991 המשיך להיות פעיל הן כמבצע והן כיוצר, אך מכירות אלבומיו כמבצע לא צלחו. כמלחין המשיך להלחין להיטים לאחרים (דוגמת "גבריאל" ו"יד ביד" לעפרה חזה ו"אלף נשיקות" ליהורם גאון), כמבצע הוא סבל משפל בפופולריות. פיק יזם הקלטה מחודשת של מקבץ להיטיו הישנים עם עיבודים אלקטרוניים ברוח שנות השמונים וגם יוזמה זו נכשלה כלכלית ולא דיברה אל לב הקהל.
בדצמבר 1981 הופיע בפסטיבל שירי הילדים מספר 12 עם השיר "הסבון בכה מאוד", אותו הלחין למילותיה של מרים ילן שטקליס. השיר הגיע למקום השני באותו פסטיבל, ומאז זכה להצלחה רבה ופיק הִרְבָּה לבצעו במופעים שונים.
ב-1982 יצא האלבום "עכשיו" שהיה הכישלון המסחרי הראשון של פיק, אך הנפיק להיטים כגון: "נתק אהבה", "אני רוצה לשכפל אותך", "רומנטיקה" (שכתבו והלחינו חברי להקת הכל עובר חביבי ואשר התחרה בקדם האירוויזיון של אותה שנה והגיע למקום השישי), "מישהו אחר", "מבעד לזגוגית המכונית" (בשניהם - מילים: רוני בראון) ו"מוקדם בבוקר" (מילים: מירית שם אור, לחן: צביקה פיק ורוני בראון). בהקלטות האלבום השתתפו מאיר ישראל בתופים וכלי הקשה, איתן גידרון בבס, גילי דור, ודני רובס בגיטרות, צביקה פיק ומשה לוי בכלי מקלדת, ירוסלב יעקובוביץ' בסקסופון, וכן חברי להקת "ברוש". עוד באותה שנה הלחין לאלבום "פיתויים" של עפרה חזה את "גבריאל", ולאלבומה של שרי הלחין ועיבד את "אל תגידו לי".
בדצמבר 1982 השתתף בפסטיגל מספר 2 עם השיר "בובהל'ה" (מילים: מירית שם-אור, עיבוד: אלדד שרים).
ב-1983 הוציאה חברת סי.בי.אס לפיק אלבום אוסף נוסף בשם "אוסף פרטי", שכלל שירים שהופיעו כבר באלבומו הקודם "עכשיו", ושירים שהוקלטו לאלבום זה, אך לא נכנסו אליו דוגמת: "יש לך" ו"קסם קסם" (בשניהם – מילים: אהוד מנור) ו"במחצית הדרך" (מילים: רוני בראון, לחן: צביקה פיק וירוסלב יעקובוביץ'). עוד באותה שנה החל פיק בהפקת אלבום חדש בסי.בי.אס. והוציא לרדיו שני שירים: "אשליה" ו"בגללך" בעיבוד של אלדד שרים, ונגינה של חברי להקת "ברוש".
בדצמבר 1983 השתתף בפסטיגל מספר 3 עם השיר "אסתר" (מילים: מירית שם-אור) וכן הלחין ללהקת "הכל עובר חביבי" את השיר "מחר תזרח השמש" (מילים: מירית שם אור). השיר שהיה שיר אורח בפסטיגל, זכה להצלחה גם מחוצה לו.
לאלבומה של עופרה חזה "בית חם", שיצא ב-1984 הלחין את השיר "יד ביד". עוד באותה שנה שר עם פנינה רוזנבלום את שיר הנושא של הסרט "עם ישראל חי בקושי".
בדצמבר 1984 השתתף בשנית בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "כן אוהב לא אוהב" (מילים: מירית שם אור, לחן: צביקה פיק, עיבוד: אורי קריב).
ב-1985 יצר פיק יחד עם ננסי ברנדס ויזהר אשדות גרסאות אלקטרו פופ ללהיטיו, וכן קטעים חדשים למופע "קיץ אלקטרוני" בהפקה עצמית של "תשרי הפקות". פיק וברנדס בקלידים ומחשבים ובתוספת נגן כלי הקשה הופיעו פעמים מעטות בלבד והוציאו לרדיו רק שיר חדש אחד: "פאטה מורגנה". עוד באותה שנה הלחין את השיר "אל תוותרו על החלומות" לחיים משה, שביצע אותו בפסטיבל מספר 16.
בשנת 1986 השתתף פיק בתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "לילה לילה" שאומנם הגיע למקום ה-7, אך גם זכה להצלחה קצרה מחוץ לתחרות. לקראת סוף אותה השנה, הוציא את האלבום "15 שנים", שציין את מספר השנים שעברו מאז צאת אלבומו הראשון. האלבום הכיל שירים שפיק הקליט והוציא בין 1983 ל-1986. בין שירי האלבום בלטו: "אני יכול לרקוד", ביצוע של פיק ל"אלף נשיקות", שהלחין ליהורם גאון, "אהבה יפנית", והבלדות "אין לי מה לתת לך" ו"הישארי איתי הלילה". פיק וננסי ברנדס עיבדו וניגנו בכל הכלים, ומירית שם-אור כתבה את כל שירי האלבום. ב-1987 השתתף שוב בקדם אירוויזיון, הפעם עם השיר "דומינו" שהגיע למקום ה-10 עם 14 נקודות בלבד.
ב-1988 הוציא את האלבום "צביקה פיק שר חוליו אגלסיאס" שכולו גרסאות עבריות של מירית שם-אור ללהיטיו של הזמר הספרדי. רוני וייס הפיק מוזיקלית את האלבום. בקיץ אותה שנה הוציא את השיר "רחוב המסגר", שאת מילותיו כתב, ובו געגועים לתקופת "להקות הקצב" בסוף שנות ה-60. בסוף השנה הוציא סינגל נוסף לרדיו - "בואי אליי" (מילים: מירית שם-אור).
בשנות ה-80 שימש פיק כקצין הסברה מחוזי במחוז מרכז (בדרגת ייצוג של רב פקד).
במרץ 1990 הוציא את השיר "זהו הרגע שלנו", שאת מילותיו, כתב לראשונה. בקיץ אותה שנה הוציא את השיר "עודנו נערים ללכת" למילים של נתן יונתן, ועיבוד של ננסי ברנדס. עוד באותה שנה הוציאה חברת התקליטים של האחים "בן-מוש" אוסף לפיק בשם "להיטי זהב" שכלל ברובו עיבודים אלקטרוניים שיצר יזהר אשדות במחצית העשור הקודם.
לאחר מכן שהה יחד עם אמרגנו בניו יורק במשך כשנה. כששם הופיע במועדון במנהטן לקהל הישראלי והיהודי. הוא אף התחיל להקליט חומרים באנגלית. אך הוא חזר לישראל לפני ששירים שוחררו.
באמצע 1991 הוציא את השיר "קצת ילדה קצת אישה" (מילים: מירית שם-אור, עיבוד: צביקה פיק ודודי רוזנטל).
לאורך אותה תקופה היה לו קשה למכור את הופעותיו, בעיקר הופיע במועדונים יחד עם עוד אמנים, או שהופיע לבד ולא הצליח למשוך קהל. ההופעות נעשו ללא להקה, שפיק ניגן בפסנתר או השתמש בפלייבק.
שנות התשעים: חזרה לתודעה
ב-1991, בעקבות יוזמה של העיתונאים עמית שהם וגיא אסיף, שערכו קודם לכן סדרה של מסיבות "חזרה לשנות השבעים" הופיע ברחבי הארץ עם להקת "נושאי המגבעת" שביצעה את שיריו בליווי רוקיסטי. הופעות אלה זכו להצלחה בקרב קהל צעיר והחזירו את פיק לתודעה הציבורית. במסגרת שיתוף הפעולה - הקליט פיק עם הלהקה שלושה שירים שיצאו לרדיו ב-1992: גרסאות ל"שיר הפרחה" ו"לגור איתו" וכן שיר מקורי - "קחי אותי אל תוך החלומות" (מילים: טל גורדון). עוד באותה תקופה הלחין לאלבומו של אורי פיינמן את השיר "אולי כמו אהבה".
בקדם-אירוויזיון 1993 התמודד פיק עם השיר "ארטיק קרטיב" (מילים: מירית שם-אור) והגיע למקום השביעי.
ב-1994 הלחין את "אני לא יכולה בלעדיך" לאלבומה השני של דנה אינטרנשיונל, אומפטמפה. השיר הפך ללהיט גדול, ודורג במקום החמישי במצעד הפזמונים השנתי תשנ"ה (1995) של רשת ג'. פיק עצמו הקליט מאוחר יותר גרסה משלו לשיר.
ב-1998 הגיע פיק להישג הבינלאומי הגדול ביותר שלו. השיר "דיווה", שהלחין לזמרת דנה אינטרנשיונל, זכה במקום הראשון באירוויזיון, והביא לו פרסום עולמי רב. מעבד השיר היה המוזיקאי אלון לוין, אך שמו "נשמט" מרשימת הקרדיטים. ועדת בירור שהקימה אקו"ם אישרה את העניין וקבעה כי לוין זכאי לפחות לחצי מהתמלוגים. לאחר דיונים חוזרים ונשנים תבע לוין את פיק, וזכה בתביעה שהגיש.