cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מקלט החירום לפליטים בפורט אונטריו
מקלט החירום לפליטים בפורט אונטריו (באנגלית: Fort Ontario Emergency Refugee Shelter), שנודע גם בשם "מקלט בטוח" (Safe Haven), שכן באוסוויגו שבניו יורק. היה זה מרכז הפליטים הראשון והיחיד שהוקם בארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. מ-1944 עד 1945 שוכנו בבית המחסה כמעט 1,000 פליטים אירופים, רובם יהודים. מקלט הפליטים הוא כיום מוזיאון ומרכז החינוך של Safe Haven.
קפה שחור חזק
הקמה
בשנת 2006, אילק סהלו ואורי אלמו, שני קרובי משפחה משכונת קריית נורדאו בנתניה כתבו, הלחינו וביצעו במתנ"ס בשכונתם שיר לזכרו של חייל שנהרג בתאונת דרכים. הביצוע היה מוצלח ושמעו הגיע לידי חברת סלקום, שהקימה באותו הזמן מיזם לעידוד מוזיקה בשם "ווליום בדרכים". הסניף הראשון של המיזם הוקם במתנ"ס בשכונתם - אולפן הקלטות בשם "קפה לנוער". אל סהלו ואלמו חברו שלושה נערים נוספים תושבי השכונה, והקימו להקה בשם "קפה שחור חזק". גם לפני פתיחת המיזם חברי הלהקה כתבו ושרו, תוך השראה משיריו של טופאק שאקור, אך המיזם הביא אותם לקדמת הבמה. הם נחשפו לראשונה לציבור באוקטובר 2006, בטקס "רינגטון הזהב" מטעם סלקום, אך נודעו יותר לאחר מכן, כאשר הופיעו בכוכב נולד 5 וזכו למחמאות על הביצוע שלהם בתוכנית. בעקבות הופעתם בתוכנית הם הופגשו עם המוזיקאים יוני רועה ואלי לוזון, אף הם במקור מנתניה. הלהקה כתבה מילים חדשות ללהיט של לוזון, "איזו מדינה", ויחד עם רועה הם חידשו את השיר. הגרסה המחודשת של שיר המחאה זכתה להצלחה והביאה את שמה של הלהקה לתודעה. בעקבות פריצתם לתודעת הציבור נשלח ההרכב, מטעם הסוכנות היהודית, לסיבובי הופעות בקהילות יהודיות ברחבי העולם, בלמעלה מעשרים מדינות.
ההרכב המשיך לפעול עד שנת 2009, אז התפרק בגלל גיוסם של חלק מחבריו לצה"ל.
מקלט החירום לפליטים בפורט אונטריו
יצירת מקלט לפליטים
ב-12 ביוני 1944 הוקם מקלט החירום לפליטים בפקודת הנשיא פרנקלין רוזוולט והופעל על ידי הרשות להעברת פליטים בזמן מלחמה (War Relocation Authority). באוגוסט 1944 קלט המקלט 982 פליטים, יהודים ברובם, ממוצאים לאומיים שונים, בעיקר יוגוסלביים, אוסטריים, פולנים, גרמנים וצ'כוסלובקיים.
קפה שחור חזק
הקמה מחדש
בשנת 2013, לאחר שהשתחרר סהלו משירות הקבע שלו כקצין בחטיבת הנח"ל בצה"ל, הוא רצה להקים מחדש את הלהקה. למרות ניסיונותיו, קשיים החלו להיערם: חבר אחד חזר בתשובה והתנה את חזרתו בצנזור קללות ואמירות בוטות מהשירים, חבר נוסף פרש מתעשיית המוזיקה ואילו חבר שלישי עדיין היה חייל סדיר באותו הזמן. בלית ברירה הקים סהלו את ההרכב מחדש רק עם קרוב משפחתו אלמו. לאחר ההקמה מחדש, הצמד החל להקליט שירים חדשים במטרה להוציא אלבום ובמקביל הופיע בכל רחבי הארץ. באותה השנה יצא הסינגל הראשון שלהם לרדיו "רק לעלות". מכיוון שבאותה עת עדיין לא היה לצמד ציוד או סיוע מקצועי, הוידאו קליפ צולם בצורה מאולתרת: באין צלם, הצמד אלתר פתרונות יצירתיים כדי לצלם את עצמו והפלייבק עצמו הושמע מהטלפון הסלולרי של סהלו. לאחר הצלחת הסינגל הראשון ביוטיוב יצאו הסינגלים "סופשבוע", "The Way You Move" (יחד עם סולג'יי) ו"את בדיוק הטעם". ב-2014 יצא הסינגל החמישי "יהיה בסדר" בשיתוף עם הראפר הישראלי נצ'י נצ'. השיר כבש את מצעדי הפזמונים ברדיו, ואף הגיע לדירוג גבוה במצעד גלגלצ. ביוני 2015 השיק הצמד את אלבום הבכורה שלו, "רק לעלות", בהופעה במועדון הבארבי בתל אביב.
ביוני 2015, כאשר כריס בראון הופיע בישראל, חברי הלהקה חיממו את ההופעה. גם כאשר מתיסיהו הופיע בישראל, הצמד חימם את ההופעה.
מקלט החירום לפליטים בפורט אונטריו
מיקום והיסטוריה
מבצר פורט אונטריו שכן על 80 דונם והשקיף על ימת אונטריו. מטרת המבצר השתנתה במהלך ההיסטוריה שלו. בעברו היה עמדת סחר בריטי בפרוות, עמדה של צבא ארצות הברית ממלחמת 1812 לאורך מלחמת העולם השנייה וכן מחסן אספקה מרכזי, ומחנה חינוך לאנאלפביתים. ב-15 במרץ 1944 נסגר המבצר. אוסוויגו נהנתה מההכנסות שהגיעו מהחיילים במבצר, ושלחה משלחת לוושינגטון הבירה כדי לבקש את פתיחת המבצר מחדש. בתגובה נפתח המבצר כמקלט לפליטים.
מחנה פליטים
הוועד לענייני פליטים היה אחראי על יצירת המחנה, בחירת הדיירים והמדיניות עד סגירת המחנה ב-6 ביוני 1945.
קפה שחור חזק
הקמה מחדש
הצמד הופיע ביולי 2015 בבית השגריר האמריקאי בישראל, באירוע לכבוד יום העצמאות של ארצות הברית. שבועיים קודם לכן, כתבה ג'ודי שלום ניר מוזס בטוויטר בדיחה שבה השוותה את אובמה ל"קפה שחור חלש". דני דיין, לצד גולשים ישראלים נוספים, טען כי לא מדובר בצירוף מקרים.
בינואר 2016 הופיע שון פול בהיכל מנורה מבטחים. הצמד, לצד אליעד, איזי וגל מלכה, חימם את ההופעה.
מקלט החירום לפליטים בפורט אונטריו
מחנה פליטים
לרשות להעברת פליטים בזמן מלחמה היה ניסיון קודם בניהול מחנה פליטים בתוך ארצות הברית. הרשות הייתה אחראים לגיבוש ויישום מדיניות במרכזי המעצר היפניים. היו הבדלים חדים בין האופן שבו שתי הסוכנויות חשבו שיש לנהל את המחנה. הרשות להעברת פליטים מצאה, תוך כדי ניהול מרכזי המעצר היפניים, שכדי לנהל מחנה בצורה חלקה ולמנוע מרד, יש לקבוע מדיניות לפני הקמת המחנות. בעוד שוועד הפליטים רצה ליישם מדיניות במחנה בהדרגה לאחר הקמת המחנה על מנת לבחון את דעת הקהל ולזכות בתמיכה ציבורית.
חששות הגירה
סוגיית ההגירה היוותה מקור לדאגה עם הקמת המחנה. הנשיא רוזוולט הבהיר שחוקי ההגירה יישמרו בתקיפות. הפליטים יהיו רק בארצות הברית, לא אזרחי ארצות הברית. לא יהיה להם מעמד של בעלי ויזה. רוזוולט הבטיח לקונגרס שהצבא לא יאפשר בריחה של פליטים. בתחילה תוכננו תוכניות להתקין זרקורים לאורך גדר הרשת הקיימת שגובהה היה שישה רגל (כמעט שני מטרים), וכן הוצבו 150 שומרים חמושים מסביב למתחם המחנה. תוכניות אלו לא יושמו. בגלל מעמד ההגירה שלהם כ"אורחים", הפליטים לא יכלו לעבוד, ולא הורשו לנסוע מאוסוויגו.
קפה שחור חזק
הקמה מחדש
במרץ 2016 התפתח ההרכב מלהיות צמד ודיג'יי ללהקה של ממש, אל דיג'יי מושיק המלווה אותם במהלך השנים בהופעות השונות הצטרפה להקה מלאה. נגני הלהקה - דיג'יי מושיק, יוני ליפשיץ (תופים), דור סמוכה (בס) - שעזב בהמשך והוחלף באורי 'ברי' שפלן, רענן פוגל (גיטרות), עידו מימון (סקסופון), DJ אסי-סי (אסי פרץ) - קלידים ומחשב.
במאי 2016 הופיע הצמד בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-68 של מדינת ישראל. בנובמבר אותה שנה יצא הצמד לסיבוב הופעות בחו״ל עבור הקהילה היהודית בניו יורק, פלורידה, לוס אנג'לס ומקומות נוספים.
מקלט החירום לפליטים בפורט אונטריו
חששות הגירה
כאשר גרמניה נכנעה במאי 1945, כמעט חודש לאחר מותו של הנשיא רוזוולט, הפכה שאלת המחנה לדחופה. כליאת הפליטים הפכה בעייתית מבחינה ציבורית. לא היה ברור אם להחזיר את הפליטים למדינות מולדתם או להכניסם לארצות הברית. רוב הפליטים רצו להישאר. למעשה, ל-60% מהם היו תיקי הגירה פעילים תלויים ועומדים.
קפה שחור חזק
הקמה מחדש
בשנת 2017 כתבו את השיר "ילד גבר" לסדרה "נבסו" והקליטו אותו עם נתי חסיד. באותה שנה, זכו בפרס אקו"ם על שם ידידיה אדמון על פריצת דרך במוזיקה הישראלית.
מקלט החירום לפליטים בפורט אונטריו
חששות הגירה
ועדת משנה הצביעה בעד סגירת המחנה, והמקלט נסגר בפברואר 1946. חלק מהפליטים בחרו לחזור לאירופה, בין אם כדי למצוא בני משפחה, או מתוך הרושם שבתיהם ועסקיהם עדיין נותרו כפי שעזבו אותם. חלקם ביקשו להישאר בארצות הברית ולא לחזור למדינה שבה האמינו שאין להם עתיד. הפליטים ממרכז אירופה וממזרחה לא רצו לחזור לארצותיהם שהיו כעת תחת כיבוש סובייטי. רבים קיבלו מעמד תושב קבע או תושב זמני והורשו להישאר בארצות הברית, ולעיתים הגיעו לבתיהם של קרובי משפחה או חברים. אחרים החלו מאוחר יותר חיים חדשים בישראל שהוקמה ב-1948.
קפה שחור חזק
סגנון והשפעות
על פי עדותם של הצמד, הם הושפעו מיוצרים רבים: ראפרים וזמרים אמריקאים כמו טופאק שאקור, נאז, קנדריק לאמאר, ג'יי קול והנוטוריוס בי. איי. ג'י., לצד יוצרים ישראלים כמו "אקסום", אסתר רדא, שלמה ארצי, דודו טסה, אריק איינשטיין, מוקי ואהוד בנאי. מגיל צעיר הם שמעו מוזיקת היפ-הופ שהשמיעו קרובי משפחתם. לטענתם, שורשי ההיפ-הופ טמונים במוזיקה אתיופית מסורתית, שאף אותה הם שמעו באופן תדיר בביתם.
עוד בגלגולו הקודם של ההרכב, הוא התפרסם בזכות שיר מחאה. גם בגלגולו הנוכחי, הצמד ממשיך את הקו, ורבים משיריו יוצאים כנגד גזענות ואפליה ובמחאה באופנים כלליים יותר.
מקלט החירום לפליטים בפורט אונטריו
בחירתם באיטליה של המיועדים למקלט
נקבעו קריטריונים מיוחדים על ידי הוועד לפליטים והנשיא רוזוולט לשם בחירת הפליטים שיורשו להגיע לארצות הברית. הנציג המיוחד לאונרד אקרמן יחד עם רות גרובר, כתבת, נסעו לאיטליה, לערוך את הבחירה ולאחר מכן להביא את הנבחרים לנמל בנאפולי. הפליטים נדרשו להיות פליטים ללא אפשרות למקלט אחר. רוזוולט הצהיר שהקבוצה צריכה לכלול בעיקר נשים וילדים - גברים כשירים בגיל צבא לא ייכללו - יחד עם זוג רבנים, חצי תריסר רופאים ומספיק עובדים מיומנים כדי לתחזק את המחנה. נשים בשליש השלישי להריון לא יכלו לעלות על הספינה מכיוון שלא היו מתקנים לטיפול במקרה של צירי לידה. כמה נשים התאמצו להסתיר את הריונן כדי להיכנס לספינה. פליטים שברחו מיוגוסלביה, קומוניסטים או בעלי קשרים פוליטיים עם טיטו, לא הורשו להצטרף. רק אלה שנשבעו לפטר השני, מלך יוגוסלביה, ולא רצו שום קשר עם טיטו, סטלין והמפלגה הקומוניסטית התקבלו.
קפה שחור חזק
סגנון והשפעות
לצד המחאה, הצמד הבהיר כי הוא "לא בא להתמסכן ולהגיד שקשה לי... גם אם כן, לא אבוא ואחפש אשמים... אנחנו לא ניתן לגזענות להשפיע עלינו ולתת לנו להרגיש נחותים או פחות טובים ממישהו אחר בגלל אמירות הזויות... אנחנו פשוט לא נכנעים לזה. אנחנו שרים על החיים ועל מה שאנחנו מרגישים".
מקלט החירום לפליטים בפורט אונטריו
בחירתם באיטליה של המיועדים למקלט
בית מקלט נטוש לחולי נפש באוורסה (Aversa) שבאיטליה שימש כאזור איסוף מרכזי לפליטים. לאחר הבחירה, אקרמן הביא את הפליטים לנאפולי, שם המתינה ה-Henry Gibbins, ספינת תובלה של חיילים, להצטרף לשיירה.
לאחר ימי ההמתנה בנמל נאפולי, יצאה הספינה ובמשך 17 ימים חצתה את האוקיינוס האטלנטי. עבור רוב הפליטים הנסיעה הייתה מאוד לא נוחה. היו ערסלים משולשים מבד במקום מיטות וסדינים. כמו כן, הם נתקלו באש אויב זמן קצר לאחר הכניסה לאוקיינוס האטלנטי. בנוהל, הספינה שחררה עשן שחור כהסוואה, אבל פתחי האוורור לא נפתחו והסיפונים התחתונים התמלאו בעשן, מה שהוסיף לאימת הפליטים. השילוב של תזונה רגילה והפלגה בים השפיע לרעה על אלה שהיו רגילים לרעב ולתזונה לקויה. רובם היו חולים חלק ניכר מהמסע, רבים סבלו מהקאות תכופות, וחלקם נשארו כך במשך כל זמן ההפלגה.
קפה שחור חזק
סגנון והשפעות
שירותו של אילק סהלו כקצין בנח"ל אף הוא משפיע על תוכן השירים, כמו בשירים "אף אחד" ו"יהלומים".
פעילות ציבורית
חברי ההרכב הופיעו באירוע התרמה של עמותת "פתחון לב", במטרה לגייס כספים עבור ילדים נזקקים. הצמד ציין את חשיבות הדבר עבורם, בהתחשב בכך שבעבר הם היו במצב דומה לילדים אלו.
מקלט החירום לפליטים בפורט אונטריו
בחירתם באיטליה של המיועדים למקלט
הספינה הגיעה לעיר ניו יורק ב-3 באוגוסט 1944. הפליטים נאלצו להישאר על הספינה לילה אחד כדי לאפשר הוצאת חיילים פצועים משאר הספינות בשיירה והבאתם לבתי חולים.
קפה שחור חזק
פעילות ציבורית
הצמד לקח חלק בהפגנות יוצאי אתיופיה עוד מתחילתה. השניים ציינו כי הם "מקווים שזה יעשה משהו לאנשים ויכניס לתודעה את הבעיה, שהיא לא רק של העדה האתיופית – אלא של כל החברה הישראלית".
מקלט החירום לפליטים בפורט אונטריו
בחירתם באיטליה של המיועדים למקלט
חווית הירידה מהאוניה הייתה טראומטית עבור חלק מהפליטים. הם היו נתונים לאותה שגרה של כל החיילים החוזרים, אך ללא הסבר, מה שהוסיף לבלבול ולפחד שלהם. הם רוססו נגד טפילים בנוכחות שומרים חמושים. רק אז יצאו ברכבת לאוסוויגו בנסיעה של יומיים.
קפה שחור חזק
חברי ההרכב
בהרכב המקורי היו חמישה חברים: אילק סהלו, אורי אלמו, משה איילין, אלי עזרא ואבירם בן לולו. עזרא ובן לולו אינם חברים כיום בהרכב.
חברי ההרכב הנוכחי:
מקלט החירום לפליטים בפורט אונטריו
החיים במקלט
בהגיעם לפורט אונטריו, רבים הופתעו, פחדו וכעסו לראות שהמבצר מוקף בגדרות תיל. הם הרגישו שעזבו את אירופה בציפייה שיובאו למקום מבטחים וחופש, אך במקום זאת הובאו למחנה ריכוז אחר. רק לאחר הסברים של הצוות במבצר החלו הפליטים לקבל בהסתייגות את דבר קיומה של הגדר. עם זאת, היה חוסר חופש במחנה. בחודש הראשון לא הורשו הפליטים לצאת מהמחנה. אפילו קרובי משפחה שנסעו לאוסוויגו לא הורשו להיכנס למחנה, והם נאלצו לבקר את קרוביהם מבעד לגדר. אזרחים מקומיים מאוסוויגו ביקרו במחנה כדי לקבל את פני הבאים החדשים, העבירו ממתקים ומתנות דרך הגדר ואנשים מסירקיוז, אוטיקה, אגם טאפר, נמל זקטס (Sackets), מקסיקו, רומא, פולין, רוסיה, פרנקפורט, איליון, ווטרטאון וקווינסברי, שהיו ממוצא יהודי, מוצא קתולי או פרוטסטנטי באו לתת חבילות או תרומות של בגדים, מזון וצעצועים לילדים.
קפה שחור חזק
תגובות ציבוריות
בעקבות הצלחת השיר "יהיה בסדר" העלה "עופר ומאור", ערוץ לפרודיות ביוטיוב, סרטון פרודי של השיר, שזכה ללמעלה ממיליון צפיות.
מקלט החירום לפליטים בפורט אונטריו
החיים במקלט
במקלט היו 496 "יחידות" למשפחות או ליחידים ללא ליווי. הפליטים עברו טראומה, ממנה היו צריכים להחלים. כמעט 100 מהפליטים היו כלואים בעבר בבוכנוואלד או בדכאו. חלקם הצליחו להימלט. אחרים הוסתרו ונעזרו על ידי חברי קבוצות מחתרת או שכנים, או שעשו עסקאות עם מבריחי שוק שחור כדי להביא אותם למקום שבו היו בקרבת הכוחות המתקדמים של בעלות הברית. רבים מהם היו פליטים במשך 7 או 8 שנים, וכמעט כולם סבלו מחסור במזון, מחלות, עינויים וטראומה. פליטים אחרים היו עצירים אזרחיים במחנות ריכוז איטלקיים, אך שוחררו בעקבות שביתת הנשק האיטלקית ושומריהם לשעבר אמרו להם ללכת דרומה כדי להימנע מלהילכד מחדש על ידי הגרמנים.
קפה שחור חזק
תגובות ציבוריות
העיתונאית שיר אוסטפלד טענה כי בפעילותם השניים "עושים היסטוריה".
מקלט החירום לפליטים בפורט אונטריו
החיים במקלט
לרבים היו תקוות להצטרף לקרובי משפחה שכבר היו בארצות הברית. לאחרים היו סיבות שונות לרצות לבוא למחנה הפליטים באוסוויגו. חלקם התעניינו בטיפול בריאותי שיוכלו לקבל בארצות הברית. אחרים התעניינו במערכת החינוך לילדיהם. אחרים חיפשו עבודה או הזדמנויות כלכליות בארצות הברית.
קפה שחור חזק
תגובות ציבוריות
העיתונאי דודי פטימר כתב כי "כשאני שומע את שיריה של... "קפה שחור חזק"... אני לא רק שומע מוזיקה: אני שומע נשמה, תקווה, זעקה, צעקה, כאב, שמחה ואופטימיות. מעל הכל אני שומע את הישראליות במלוא תפארתה... "קפה שחור חזק" הם לא רק ראפרים, הם סמל: סמל לשוויון, סמל לאחווה, חברות ולניצחון- הניצחון על מאבק שמראש לא היה צריך לקרות".
מקלט החירום לפליטים בפורט אונטריו
החיים במקלט
עם זאת, לא דאגותיהם או ציפיותיהם של הפליטים קבעו את מדיניות המחנה. כוונת שלטונות המחנה הייתה לספק את הצרכים הבסיסיים של הפליטים, ולא יותר. לא הייתה תוכנית לטיפול רפואי מלבד במקרים שאיימו על בריאותו של אדם או כלל הקבוצה, ולא היו תוכניות לחנך את ילדי הפליטים, אף על פי שלילדים ובני נוער פליטים התירה הרשות המקומית באוסוויגו ללמוד בבתי ספר מקומיים ולמורים הותר להיכנס למחנה.
מתוך 982 הפליטים שחיו במחנה הפליטים בפורט אונטריו, 187 היו מתחת לגיל 16, ו-116 היו מעל גיל 60. רובם היו יהודים. אחרים היו קתולים, פרוטסטנטים ויוונים ורוסים אורתודוקסים. הבדלי הדת - כמו גם הבדלי הגיל והלאום - גרמו למתח בקרב הפליטים במחנה.
רבים במחנה התלוננו על אובדן החירויות. היו החרמות בידי המכס האמריקאי, צנזורה של דואר, והם לא יכלו לעזוב את המחנה. אולם בספטמבר 1945 הוסר ההסגר. תושבי המחנה קיבלו אפשרות לבקר באוסוויגו. אלפי מבקרים זרמו למחנה. ב-20 בספטמבר 1945 אלינור רוזוולט ואשתו של הנרי מורגנטאו הבן ביקרו במחנה.
הוטיה קובנית
הוטיה קובנית (שם מדעי: Capromys pilorides) היא מין של מכרסם גדול ממשפחת ההוטיים החיה בטבע באי קובה שבאיים הקריביים ומהווה את מין ההוטיות הגדול ביותר בעולם (בעבר היו מיני הוטיות ענק שנכחדו). ההוטיה יחידה בסוגה.
אורכה של ההוטיה 35–60 ס"מ והזנב 14–29 ס"מ כשמשקלה מגיע 2.8-8.5 ק"ג. ההוטיה היא בעלת פרווה ארוכה וגסה שצבעה משתנה משחור לחום וכולל צבעי אדום וצהוב חולי. יש להוטיה גוף מוצק ורגליים קטנות והיא מתהלכת לאט. היא מזכירה מעט קפיבארה מטפסת קטנה. יש לה מעיים המחולקים לשלושה מורעים, דבר חריג אצל מכרסמים העוזר לה לעכל עצה.
תפוצה
ההוטיות נפוצות במגוון בתי גידול בקובה. ממנגרובים ועד לאזורים יבשתיים אבל מחבבות בעיקר את היערות הטרופיים. האוכלוסיות הגדולות חיות באיסלה דה לה חובנטוד, בארכיפלג סהנה וארכיפלג דוס לקונס וכן במגוון איים ושוניות ברחבי קובה. הם נפוצים גם במחוז גואנטנמו. הם יודעים לטפס על עצים וחיים בצמרות אך ישנים בלילה בין סלעים ומחילות בבדידות. הם מתרחקים מאזורים הרריים.
מזון
ההוטיות הם אוכלי כל אבל עיקר מזונם הוא קליפות עצים, עלים ופירות. הם אוכלים גם חרקים וגם חולייתנים קטנים כמו לטאות.
אריה רוטמן
אריה רוטמן (14 בפברואר 1921 – 7 בדצמבר 2006) היה צייר, מאייר ואמן תחריט ישראלי. נולד בווינה ועלה לישראל ב-1940. רוטמן, ממקימי קיבוץ עין המפרץ, היה מזכיר ארגון הפסלים והציירים של הקיבוץ הארצי וכמו אמנים רבים בני דורו היה אוטודידקט. זוכה פרס הרמן שטרוק לשנת 1966.
רישומיו הראשונים נעו בין גרפיקה דקורטיבית לתיאור של חיי הקיבוץ. בעבודותיו עסק רוטמן באקזיסטנציאליזם ושאלות קיומיות לצד סוציאליזם, דת וזהות יהודית.
בהמשך בולט גם היחס האמביוולנטי שלו לסוציאליזם ושברו, ועיסוקו הנרחב במעמדו של האמן האינדיבידואל למול הקולקטיב הקיבוצי. ביצירותיו משולבים סיפורי תנ"ך וניכרת בהן חיבתו לשפות בכלל ולשפה העברית הכתובה בפרט.
ילדותו
אריה רוטמן נולד בווינה בשנת 1921. הוריו היו יהודים אורתודוקסים, אך לא נישאו דרך שידוך. אביו, יעקב, היה תלמיד ישיבה עסק בפרנסות מזדמנות עד אשר חלה בשחפת והתאשפז תכופות. אמו, שרה, נאלצה  לחלק את זמנה בין גידול הילדים לבין פרנסתם והמצוקה בבית הייתה קשה. למרות הדלות הפיזית, עולמם הרוחני היה עשיר וההורים חינכו את ילדיהם על סיפורי התנ"ך, ידיעת השפה העברית ואהבת ארץ ישראל והיה ברור לרוטמן כי עתידו שם.
ההורים קיוו להעניק לילדיהם השכלה רחבה אך בגלל מצוקה כלכלית רק רוטמן הלך ללמוד בגימנסיה העברית בווינה, שם התוודע והצטרף לתנועת השומר הצעיר. במקביל לשיפור במצבה הכלכלית של משפחת רוטמן התדרדר המצב הפוליטי באוסטריה. בליל הבדולח הסתתרו אריה ואביו במחסן בגינה והאם שניסתה להציל את כלי הכסף מבית הכנסת בו נהגה להתפלל המשפחה, הוכתה באכזריות. לאחר ליל הבדולח היה ברור כי עליהם לעזוב את וינה בהקדם האפשרי.
הוריו של רוטמן החליטו לעלות לישראל וב- 1939 עם פרוץ המלחמה. הם החלו את המסע בסירה בנהר הדנובה, אך הנהר קפא והם נתפסו ונרצחו על ידי הנאצים. רוטמן הגיע לישראל בשנת 1940 באנייה הילדה, נתפס על ידי הבריטים ושהה חצי שנה במחנה מעצר בעתלית. במחנה למד עברית ואף השתתף בקורס רישום עם הצייר איזידור אשהיים, אשר לימים ניהל את בצלאל.
החיים בישראל
רוטמן וחבריו השתקעו בקיבוץ עין המפרץ שהיה אז לדבריו "כמה בתים וחולות". בשנים הראשונות בארץ הוא עבד בשדה וברפת ולאחריהן גבר בו הרצון ליצור. בשנת 1944 רוטמן החל להשתתף בתערוכות של ארגון הציירים והפסלים של "הקיבוץ הארצי". רישומיו הראשונים נעו בין גרפיקה דקורטיבית לתיאור של חיי הקיבוץ. בשנים 1953–1955 היה רוטמן מזכיר ארגון הציירים והפסלים של הקיבוץ הארצי. כמזכיר הארגון הוא דאג לארגון ימי עיון, כנסים ותערכות לאמנים.
אמנות התחריט
לאחר שנים של יצירה ולימוד עצמי, ב-1959 יצא רוטמן לשנת השתלמות באקדמיה ז'וליאן בפריז. בשיטוטיו בגלריות ובמוזיאונים התוודע אל התחריט. רוטמן פנה ללמוד תחריט באקדמיה ושיתף פעולה עם בית דפוס קטן בו למד את סודות המקצוע. בעל המקום הדריך אותו ולימד אותו על מגוון החומרים עד שרוטמן עזב את האקדמיה והתמסר לעבודתו בבית הדפוס. מאוחר יותר, הוא התקבל לסדנה של האמן ג'וני פרידלנדר, בה פגש אמנים מרחבי העולם ולמד את טכניקת הדפסי הנחושת. בפריז החל רוטמן ליצור את שפתו הייחודית.
בשנים 1973–1976 לימד בחוג לאמנות באוניברסיטת חיפה ומ- 1976, במשך 5 שנים, לימד בסדנת ההדפס של אגודת הציירים והפסלים בבית האמנים בתל אביב. בשנת 1979 הקים את סדנת ההדפס של המכון לאמנות במכללת אורנים. הסדנה היום הקרויה על שמו.
ב- 1987 נסע לניו יורק להשתלמות במכון פראט והתרשם מציורי הגרפיטי אשר הזכירו לו את חיבתו לכתב כציור. מלא השראה, הוא יצר סדרת תצריבים צילומיים המשלבים צילומי גרפיטי מרחובות ניו יורק ובהם מופיע הומוקלוס (דמות האדם הקטן שיצר) המייצג את הבלבול וחוסר האונים שחש האדם בעיר הגדולה. עם חזרתו לקיבוץ, בשנות התשעים, הפסיק בהדרגה ליצור תחריטים וחזר אל הרישום הקווי שאפיין את ראשית דרכו האמנותית ואל הציור בצבעי מים. בעבודתו המאוחרת יש התפכחות מאשליית ההשתייכות החברתית והכרה בבדידותו של האדם כמצב קיומי.
אריה רוטמן נפטר בשנת 2006, בגיל 85, ממחלת הסוכרת, בקיבוץ עין המפרץ. הותיר אחריו ארבעה בנים ובת.
ג'ונתן דייוויס (שחקן אמריקאי)
ביוגרפיה
דייוויס גדל בקונרו, טקסס. הוא למד בתיכון קונרו שם שיחק כדורגל. יש לו אחות צעירה יותר, אמו מכרה את ביתו והם עברו לקליפורניה כדי שימשיך להתמקד בקריירת משחק. הוא סיים את לימודיו בסנטה מוניקה קולג' בקליפורניה.
קריירה
הופעתו הראשונה הייתה בטלוויזיה בפרק בסדרה "Revolution". שנה לאחר מכן שיחק בסרט הטלוויזיה "Deliverance Creek". בשנת 2018 שיחק בסרטי הקולנוע "Edge of the World" ו-"Age of Summer". באותה שנה שיחק גם בסרט הטלוויזיה "Shattered Memories" הוא סיים את לימודיו בסנטה מוניקה קולג' בקליפורניה.
בשנת 2019 לוהק דייוויס לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה חופים של סודות.
לוסי (גשושית)
לוסי (באנגלית: Lucy) היא גשושית של נאס"א שמטרתה לחקור את האסטרואידים הטרויאנים של כוכב הלכת צדק, גופים שמימיים קטנים שמקורם והרכבם אינו ברור, ונמצאים במסלול זהה לזה של צדק סביב השמש, מאחוריו ומלפניו במסלול. הגשושית שוגרה ב-16 באוקטובר 2021. בשנת 2025 תגיע לאסטרואיד אחד מחגורת האסטרואידים המרכזית, ובין השנים 2027 ל-2033 תחקור שישה גופים טרויאנים באמצעות יעפים בקרבתם.
המשימה מכונה על שם המאובן ההומינידי לוסי, מכיוון שלטענת חוקרי המשימה, חקר גופים אלו עשוי לחשוף את ה"מאובנים של היווצרות כוכבי הלכת", או החומרים הפרימורדיאליים שהתגבשו יחדיו בשלביה הראשונים של מערכת השמש ומהם נוצרו כוכבי הלכת ושאר הגופים במערכת.
הגשושית פותחה במסגרת תוכנית דיסקברי של נאס"א, המיועדת למשימות מחקר של מערכת השמש בעלות "זולה" יחסית, וב-2017 נאס"א בחרה בה ובמשימה נוספת, פסיכה, לפיתוח סופי בתום תחרות לקביעת המשימות הבאות בתוכנית. תקציב המשימה הכולל עומד על 989.1 מיליון דולר, מתוכם 560 מיליון עבור פיתוח הגשושית, 149 מיליון עבור השיגור ו-280 מיליון עבור ניהול המשימה והמחקר המדעי שלה לאורך 12 שנות פעילותה המתוכננות.
יעדי המשימה
יעד המשימה המרכזי של הגשושית לוסי הוא לחקור את הרכבם ומקורם של האסטרואידים הטרויאנים של צדק, גופים שעד כה לא הצליחו החוקרים לקבוע בבירור את הרכבם ומוצאם על בסיס תצפיות טלסקופיות, והם מעולם לא נחקרו מקרוב.
עד כה כאמור החוקרים לא הצליחו לקבוע בוודאות את מקורם. לפי אחת ההערכות, שנכללת במודל ניס של נדידת כוכבי הלכת, מקורם בחגורת קויפר בשולי מערכת השמש, והם הוסטו ממנה ונלכדו במסלולם הייחודי בעקבות האנדרלמוסיה שהתחוללה בחגורת קויפר במאות המיליונים הראשונות של מערכת השמש, שנגרמה על ידי נדידת ענקי הגזים.
חקר הגופים הטרויאנים הועמד כאחד מיעדי דוח הסקר להמלצות למשימות מחקר למערכת השמש לעשור שבין 2013 ל-2022. בדוח נכתב:
יעדי המשימה הם למפות את הרכב פני השטח של אותם גופים; לחקור את הגאולוגיה של פני השטח; לקבוע את מאסתם וצפיפותם, וכן את מבנם הפנימי, בין היתר באמצעות "חלונות" אל מתחת לפני הקרקע כגון מכתשים וסדקים; ולחפש אחר ירחים וטבעות סביב אותם גופים.
פרופיל המשימה
לוסי שוגרה בהצלחה לחלל ב-16 באוקטובר 2021 על גבי משגר מסוג אטלס 5, מנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה. לאורך השנה הראשונה שלאחר השיגור היא תשהה במסלול סביב השמש הדומה לזה של כדור הארץ, ובאוקטובר 2022 תתקרב אליו ותיעזר בכוח המשיכה שלו - שיטה המכונה מקלעת כבידתית - על מנת להאיץ את מהירותה ולשנות את מסלולה, באופן שחוסך דלק רב. לוסי תבצע יעף נוסף בקרבת כדור הארץ בדצמבר 2024. ב-2025, בדרכה אל הגופים הטרויאנים של צדק, היא תחלוף סביב חגורת האסטרואידים המרכזית, שנמצאת בין מאדים וצדק, שם תבצע יעף בקרבת האסטרואיד 52246 Donaldjohanson (שכונה על שם המדען שגילה את המאובן לוסי, דונלד ג'והנסון).
המשימה הראשית של לוסי מתוכננת להימשך עד שנת 2033: ב-2027 תגיע לוסי לקבוצת הטרויאנים של צדק המכונסים בנקודת לגראנז' L4, ה"מובילה" את צדק במסלולו בכ-60°. היא תבצע יעף בקרבת ארבעה גופים בקבוצה זו. בדצמבר 2030 תחזור לקרבת כדור הארץ ותיעזר שוב בכוח הכבידה שלו. משם תמשיך לקבוצה השנייה של הטרויאנים בנקודת לגראנז' L5, הנמצאת כ-60° מאחורי צדק במסלולו סביב השמש, אליה היא תגיע בשנת 2033. בקבוצה זו לוסי תבצע יעף בקרבת אסטרואיד טרויאני כפול, מערכת של שני אסטרואידים הסובבים סביב מוקד משותף.
פרופיל הטיסה של לוסי נקבע בעזרת קונפיגורציה אורביטלית ייחודית, כזו שהתאפשרה על ידי שיגורה בשנת 2021.
היסטוריה ופיתוח
לוסי הוצעה במסגרת התחרות למשימה ה-13 במספר של תוכנית דיסקברי של נאס"א, לצד 27 הצעות אחרות. התחרות נפתחה בפברואר 2014, וב-30 בספטמבר 2015 נאס"א הכריזה על חמש הצעות שתמשכנה לשלב הסופי, ולוסי ביניהן. יוזמי ההצעות זכו בתקציב של שלושה מיליון דולר, כדי להפיק עיצוב משימה מעמיק ויסודי יותר. יחד עם לוסי נבחרו ההצעות פסיכה לחקר האסטרואיד המתכתי 16 פסיכה, שתי הצעות לחקר כוכב הלכת נוגה והצעה לטלסקופ חלל שיאתר אסטרואידים קרובי ארץ קטנים העלולים להתנגש בו. ב-4 בינואר 2017 לוסי נבחרה כזוכה בתחרות, יחד עם משימת פסיכה, שתשוגר שנתיים אחריה.
צוות המשימה מורכב ממנהלים, מהנדסים ומדענים מהמוסדות השותפים הבאים: אוניברסיטת המדינה של אריזונה (ASU), תאגיד לוקהיד מרטין, מרכז טיסות החלל גודרד, מכון המחקר הדרום-מערבי (SwRI), המעבדה לפיזיקה יישומית (APL) באוניברסיטת ג'ונס הופקינס וחברת קינטקס תעופה וחלל מטמפה, אריזונה.
את המשימה מנהל עבור נאס"א מרכז טיסות החלל גודרד בגרינבלט, מרילנד. מרכז טיסות החלל אחראי לניהול המשימה הכולל, להנדסת המערכות ולבטיחות המשימה. החוקר הראשי של המשימה הוא הארולד לויסון, פרופסור למדעים פלנטריים במכון המחקר הדרום-מערבי שבעיר בולדר בקולורדו. סגניתו היא קת'רין אולקין. הגשושית נבנתה על ידי חברת לוקהיד מרטין במפעל של החברה בדנוור, קולורדו.
מבנה וציוד מדעי
הגשושית בנויה מגוף מרכזי שאליו מחוברים זוג לוחות סולאריים גדולים למדי, בקוטר של 7.3 מטר כל אחד. גודלם הרב של הלוחות מאפשר להם לקלוט מספיק אור שמש גם במרחקים העצומים שבהם תשהה לוסי לאורך משימתה, ובנקודה הרחוקה ביותר שלה מהשמש הם יוכלו להפיק 504 וואט. צלחת האנטנה המרכזית היא בקוטר 2 מטר ואורך הגשושית מקצה לקצה הוא 15.8 מטר, כשאת רוב השטח הזה תופסים הלוחות הסולאריים שלה. משקלה היבש, ללא הדלק, עומד על 771 ק"ג, ויחד עם הדלק מגיע ל-1,500 ק"ג.
הגשושית תבצע את משימתה, בקרבת הגופים אותם תחקור, באמצעות הציוד המדעי הבא:
בנוסף למכשירים אלו, הגשושית תסתייע במצלמת מעקב תרמית (T2CAM), לצילום האסטרואידים בשדה ראייה רחב, כדי לקבוע את צורתם בצורה טובה יותר.
דיסקית לוסי
בדומה לכמה גשושיות קודמות ששיגרה נאס"א, פיוניר 10, פיוניר 11, וויאג'ר 1 ווויאג'ר 2, גם לוסי נושאת עמה דיסקית סמלית - אם כי בניגוד לדיסקית פיוניר ולתקליט הזהב של וויאג'ר, היא לא נועדה לשלוח מסר לחוצנים תבוניים שאליהם עשויות אולי החלליות הללו להגיע בדרכן אל מחוץ למערכת השמש. לפי מתכנניה של לוסי, בתום משימתה היא תמשיך לנוע במסלול יציב בין כדור הארץ והאסטרואידים הטרויאנים לאורך מאות אלפי שנים ואולי אף מיליוני שנים, והמסרים החרוטים על הדיסקית מיועדים לאנושות עצמה. באתר סוכנות החלל האמריקנית נכתב כי "נאס"א הציבה את הדיסקית הזו בתקווה שחקר החלל יימשך ושיום אחד אסטרו-ארכאולוגים שייסעו בין כוכבי הלכת ישיבו אולי את החללית, כממצא מהימים הראשונים שבהם האנושות עשתה את צעדיה הראשונים בחקר מערכת השמש שלנו".
על הדיסקית המוזהבת של לוסי מופיע מועד שיגורה, מסלולה ומיקומם של שאר כוכבי הלכת בזמן השיגור וכן 20 ציטוטים מתוך נאומים ושירים שונים, בהם של מרטין לותר קינג, אלברט איינשטיין וקרל סייגן. מופיעים בה גם ציטוטים של ארבעת חברי להקת הביטלס - ג'ון לנון, פול מקרטני, ג'ורג' האריסון ורינגו סטאר. הסיבה לכך היא העובדה שהמאובן לוסי, על שמו קרויה הגשושית, קרוי בתורו על שם שירם של הביטלס Lucy in the Sky with Diamonds ("לוסי ברקיע עם יהלומים"). גם ציטוט מיוקו אונו, אשתו של לנון שכתב את השיר הזה, נכלל בדיסקית.
בית המעצר קישון
בית המעצר קישון (ראשי תיבות: בימ"ר קישון), המכונה באופן עממי בית המעצר ג'למה, הוא בית מעצר שעבר לאחריות שירות בתי הסוהר ממשטרת ישראל בשנת 2005.
בית המעצר השוכן במחלף שער העמקים (ג'למה) מדרום-מזרח לחיפה, בסמוך לקיבוץ יגור. מבנה בית המעצר נבנה בימי שלטונות המנדט הבריטי בארץ ישראל בשנת 1934, ושימש כאחת ממצודות טגארט.
בשנת 1951, לאחר קום מדינת ישראל הפכה המצודה לבית מעצר.
בשנת 1960, כאשר נלכד והובא לישראל פושע המלחמה הנאצי אדולף אייכמן, מהאחראים הראשיים לביצועה בפועל של תוכנית הפתרון הסופי להשמדת יהודי אירופה במהלך השואה, הוא הוחזק במעצר עד למשפטו בבית המעצר קישון, שכונה לצורך כך "מחנה אייר" ובו פעלה לשכה 06, שחקרה את איכמן.
בשנת 1986 הורחב המבנה ונוספו לו שלושה אגפים נוספים, ובשנים 2005–2006 הועבר מידי משטרת ישראל לידי השב"ס.
בית המעצר משמש את מחוז חיפה של משטרת ישראל ואת יחידותיה הארציות (בכל הנוגע לאסירים הפליליים השוהים בו), וכן את שירות הביטחון הכללי (בכל הנוגע לאסירים הביטחוניים השוהים בו).
בבית המעצר ישנם כ-400 מקומות כליאה. השוהים במתקן הם עצורים פלילים וביטחוניים, הממתינים לסיום ההליך בעניינים, וכן אסירים שנגזר דינם והם ממתינים לשיבוץ באחד מבתי הסוהר. במתקן מועסקים כ-227 אנשי סגל בתחומי הביטחון, הטיפול, הרפואה, החינוך והדת.
בית המעצר גליל
"בית המעצר גליל" או בשמו הקודם "בית מעצר עכו", ממוקם בתחנת משטרת עכו במצודת טגארט מתקופת המנדט הבריטי.
בית המעצר נותן מענה לעצורים לימים אשר נחקרים במשטרת עכו, בית המעצר מיועד לכליאת 50 עצורים ואסירים. 15 אנשי סגל בהם אנשי ביטחון ומנהלה משרתים בבית המעצר גליל, והוא כפוף מבחינה ניהולית ופיקודית ל"בית המעצר קישון".
התזה של פירן
התזה של ההיסטוריון הבלגי אנרי פּירֶן היא אחת התזות החשובות ורבות ההשפעה במחקר ההיסטורי של המאה ה-20. התזה סובבת סביב שאלת התיקוף (פריודיזציה): מהי נקודת הזמן שבה הסתיימה "העת העתיקה" ומתי בדיוק החלו "ימי הביניים"? התזה עוסקת במידת התפרקותה של האחדות הים-תיכונית לאחר נפילת האימפריה הרומית המערבית, בהשפעתם של כיבושי האסלאם, ובהעברת מרכז הכובד של "אירופה" צפונה.
עיקרי התזה
על פי ההשקפה המקובלת מאז ימי הרנסאנס, ההיסטוריה נחלקת לשלוש תקופות עיקריות: העת העתיקה, ימי הביניים והעת החדשה. טרם פרסומה של התזה, ההנחה ההיסטוריוגרפית השלטת הייתה כי פלישות השבטים הגרמאנים לתחומי האימפריה הרומית וקריסתה של האימפריה הרומית המערבית הביאו לסופה של תקופת "העת העתיקה" ופתחו את תקופת "ימי הביניים". לפיכך, ימי הביניים החלו במאה ה-5, עם הפסקת הרציפות השלטונית והגאוגרפית של האימפריה הרומית המערבית.
בניגוד להנחה זו, פירן טען שהקמת הממלכות הגרמאניות בשטחי האימפריה במערב לא היא שגרמה להתפוררות העולם הרומי, שהיה עולם ים-תיכוני במהותו, ואף לא לקצה של התרבות הרומית. כיבושי האסלאם במאה ה-7 הם שגרמו לכך. כיבושי האסלאם גרמו לשבירת האחדות הים-תיכונית ולהסטת מרכז הכובד של הממלכה הקרולינגית צפונה (לצפון צרפת, בלגיה וגרמניה). לשיטתו, התקופה של השושלת המרובינגית (המאה ה6-7) הייתה המשך ישיר של שלהי האימפריה הרומית, ואילו השושלת הקרולינגית (המאה ה8-9) היא זו שפתחה את תקופת "ימי הביניים", תקופה שבה הכנסייה ביססה את שליטתה והמערכת הפאודו-וסלית החלה להיווצר. הניסוח המפורסם של פירן: "בלא האסלאם סביר שהאימפריה הפרנקית לעולם לא הייתה קמה, ובלא מוחמד לא היה קרל הגדול" מדגיש כי אילולא כיבושי האסלאם במאה ה-7, הפרנקים היו ממשיכים להיאחז בים התיכון, והשושלת הקרולינגית לא הייתה מפנה את מבטה צפונה ממנו.
להלן קטע מתוך פרק המסקנות של החלק הראשון 'אירופה המערבית לפני האסלאם' בספר "מוחמד וקרל הגדול ", הממחיש את רעיונותיו של פירן לגבי המשכיות האחדות הים תיכונית גם לאחר פלישת השבטים הגרמאנים לאימפריה הרומית המערבית:
לדידו של פירן, הפלישות הגרמאניות לאימפריה הרומית לא הביאו לשינוי דרמטי מבחינה תרבותית, כלכלית או חברתית במערב אירופה. המראה הכללי של אירופה אומנם השתנה, ריבוי של ממלכות החליף את האחדות של האימפריה הרומית, אך העמים הגרמאנים לא הכניסו שום חידוש היסטורי חשוב, ובפרט לא יצרו שיטת שלטון חדשה. גם לאחר הפלישות, כמו לפניהן, הים התיכון נמצא במרכזו של העולם המערבי. האחדות הים תיכונית שהייתה גורם יסודי בעולם העתיק, נשמרה בכל רבדיה גם לאחר קריסת האימפריה והמסחר המשיך להתרכז בים התיכון. עד הכיבושים המוסלמיים במאה ה-7, לא היה דבר שבישר על קצן הקרב של החברה והתרבות של האימפריה הרומית וכל תחומי החיים המשיכו להתנהל ולשגשג סביב הים התיכון. על-פי פירן, האסלאם היה זה שפורר את התרבות הקלאסית, סגר את הים התיכון למסחר ואינטראקציה, וגרם לאבדן משמעותי בחשיבותה של אירופה הדרומית.
על מנת להבין את השפעתו של האסלאם על המרחב הרומי, כמו גם את התפשטותו המהירה, פירן השווה בין הפלישה המוסלמית לבין הפלישות של השבטים הגרמאנים לתחומי האימפריה הרומית, והסיק כי הפלישות הברבריות התרחשו, אם כי בעוצמה ובתדירות משתנה, לאורך כל ימיה של האימפריה הרומית. פלישות אלו הכבידו על האימפריה, וכאשר היא הזניחה את ההגנה על גבולותיה, הפולשים חדרו אליה, עברו "רומניזציה" ונטמעו באוכלוסייתה מבלי לגרום לשינויים דרמטיים. לעומת זאת, עד זמנו של מוחמד, כמעט ולא היה קיים מגע בין האימפריה לבין חצי האי ערב, והשליטים הרומים הסתפקו בהקמת חומה להגנתה של סוריה מפני חבורות נוודים מן המדבר. האימפריה הרומית מעולם לא החשיבה את הגבול המזרחי כנקודת תורפה, ומעולם לא ריכזה שם כוחות צבא גדולים. לא הייתה סיבה לחשוש מפני הבדווים הנוודים של חצי האי ערב, שתרבותם הייתה עוד בשלב שבטי, ושבילו את רוב זמנם במלחמות פנימיות או בביזת שיירות. האימפריה הרומית והאימפריה הפרסית, שהיו טרודות בעימות ארוך הימים ביניהן, לא חששו מהטפתו של מוחמד בקרב השבטים המסוכסכים, ולא יכלו לשער שהיא תאחד ותלכד אותם תחת דת אחת. ברור לגמרי כי לעומת האיום הגרמאני, שתמיד העסיק את הקיסרים הרומים, ההתקפה המוסלמית באה עליהם בהפתעה ותפסה אותם לא מוכנים לקראתה. הצלחתה של המתקפה המוסלמית מוסברת בתשישותן של רומא ופרס, שנחלשו מן המאבק המתמיד ביניהן.
התפתחות התזה
פירן החל לחקור את בעיית סופו של העולם העתיק בזמן מלחמת העולם הראשונה, בעת שישב בשבי הגרמני. בשנות העשרים של המאה ה-20, תוך כדי פולמוס אקטיבי עם מלומדים שונים, התפתחו וגובשו רעיונותיו של פירן. בשל בעיית מיעוט המקורות, פירן הסתמך בעיקר על מטבעות מן התקופה וניתוח מדוקדק של כתבי גרגוריוס מטור על מנת לבסס את עיקרי התזה שלו. בשנת 1922 יצא לאור מאמרו "מוחמד וקרל הגדול" (Mahomet et Charlemagne), ובשנת 1923 המאמר "ניגוד כלכלי: מרובינגים וקרולינגים" (Un contraste economique:Merovingiens et Carolingiens). בשנת 1925 פורסם קובץ הרצאותיו של פירן תחת השם "ערי ימי הביניים" (Medieval Cities) שהביא לתזה של פירן את תפוצתה העצומה. מפאת מחלתו ומותו באוקטובר 1935, פירן לא זכה להשלים ולפרסם את ספרו המופתי "מוחמד וקרל הגדול", שהושלם בידי בנו ז'אק פירן ותלמידו פרנאן ורקאוטרן (Fernand Vercauteren) וראה אור ב-1937.
ביקורות על התזה
תבניות הזמן שנועדו לארגן את המאורעות ההיסטוריים באופן שיש בו רציונל כרונולוגי, הן בדרך כלל המצאה מאוחרת של היסטוריונים מודרניים, ואין להן הרבה מן המשותף עם הדברים שהתרחשו בתקופה הנחקרת. עקב כך, כל ניסיון לחלק את ההיסטוריה ולתחם אותה לתקופות, הוא מטבעו ניסיון שרירותי המעורר מחלוקות בין חוקרים בעלי פרשנות שונה שלעיתים מבוססת על מקורות שונים. על כן, התזה של פירן גרמה לדיון סוער בקרב אנשי אקדמיה, ורבים התנגדו לה וניסו לערער עליה בעזרת נימוקים שונים.
הביקורות על פירן היו רבות ומגוונות, והתייחסו לחלקיה השונים של התזה: נטען כי המידע שהגיע לגרגוריוס מטור (עליו הסתמך פירן) היה חלקי ומקוטע וכלל רסיסי מידע שהגיעו אליו בדרך מקרה ; הוטל ספק בקיומה מלכתחילה של אחדות העולם הרומי ; נטען גם כי המסחר המרובינגי כלל לא היה "גדול" ; כמו כן, הועלתה ביקורת חריפה על ההנחות העיקריות של פירן ביחס לאסלאם. עם זאת, הביקורת של ההיסטוריון הכלכלי, רוברט לופז, היא זו שקראה את התיגר הגדול ביותר על התזה. לופז הסכים עם פירן בדבר ההשפעה המכרעת שהייתה לפלישת המוסלמים על מחיקת המורשת הקלאסית מן המרחב הרומי. לטענת לופז, צדק פירן כשמיקם את סיום העת העתיקה בתקופת הכיבושים המוסלמיים. ואולם בתחום הכלכלי היו פני הדברים שונים. את טענתו, כי האיחוד הכלכלי של העולם העתיק התמוטט עם הופעת האסלאם, הוכיח פירן באמצעות "היעלמותם" מאירופה של ארבעה מוצרים שמקורם במזרח: פפירוס, בדי מותרות, תבלינים ומטבעות זהב. לופז בחן את מעמדם של המוצרים הללו, ובא לידי מסקנה שהיעלמותם לא הייתה בו-זמנית, ואף לא התרחשה במקביל להתפשטות האסלאם. יתר על כן, לופז טען כי לא תמיד מדובר בהיעלמות של המוצר, אלא בצמצום השימוש בו. הסיבות לכך לא היו בהכרח כלכליות, לעיתים צמצום השימוש נבע דווקא מגורמים חברתיים ותרבותיים, או שהושפע משינויים שהתרחשו מחוץ לאימפריה הפרנקית. כך למשל היעלמות הפפירוס לא נגרמה בשל הכיבושים הערביים, אלא בשל ניצחון הנייר 300 שנים מאוחר יותר.
אחד הגורמים המרכזיים אשר מערערים את יסודות התזה של פירן הם מסמכים שנמצאו בגניזת קהיר ואשר מוכיחים כי סחר ברחבי הים התיכון המשיך להתקיים גם לאחר השתלטות המוסלמים על הים התיכון. אחת הביקורות על פירן היא העובדה שהרדהנים עסקו בסחר בין אסיה לאירופה וקישרו בין העולם המוסלמי לנוצרי, כך שהסחר היה יכול להמשיך להתקיים. הרדהנים היו גילדה של סוחרים, בחלקם הגדול יהודים, שמילאו תפקיד חשוב במסחר בין האימפריה המוסלמית לבין הממלכות הנוצריות בימי הביניים. במהלך ימי הביניים המוקדמים המדיניות האסלאמית במזרח התיכון ובצפון אפריקה והמדיניות של הממלכות הנוצריות באירופה אסרו לעיתים קרובות את כניסת הסוחרים של הצד השני לנמליהם. הרדהנים תיפקדו כשליחים וכסוחרים נייטרליים, ובכך שמרו את דרכי המסחר והתקשורת פתוחות.
חשיבות התזה
אנרי פירן היה בין ההיסטוריונים הראשונים אשר הודות למחקריהם נעשתה ההיסטוריה העולמית פחות 'אירופו-צנטרית'. לצד גורמים רומאניים וגרמאניים, הוא הבליט את חשיבות חדירתו של האסלאם לאזור הים התיכון. עוד בטרם נודעה חשיבות גדולה לארצות האסלאם על התפתחות המערב, הבחין פירן בהשפעתן הרבה על תולדותיה של אירופה בימי הביניים.
למרות הביקורות הרבות על פירן, או שמא בזכותן, ובעקבות הדיון הפורה שהן מעוררות, התזה שלו נותרה רלוונטית ונלמדת כמעט בכל קורס אקדמי העוסק בהיסטוריה של ימי הביניים. השפעת התזה של פירן הייתה מרחיקה לכת בתחומים שונים: בחקר ביזנטיון – כיוון שפירן האריך את איחוד העולם הים-תיכוני ואת משך אחיזתה של התרבות הרומית; בחקר ההיסטוריה הגרמנית – שכן פירן נטה להמעיט בתרומה הגרמאנית לתרבות המערבית; בחקר האסלאם – שתפס מעתה מקום מרכזי בהיסטוריה האירופית ; ובתחום הפילוסופיה של ההיסטוריה העוסקת בתאוריות של שינוי.
דניאל ליפשיץ (כדורגלן)
דניאל ליפשיץ (נולד ב-24 באפריל 1988 בגטבורג שבשוודיה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה
ליפשיץ נולד בשוודיה לאם שוודית ואב ישראלי מקיבוץ ניר עוז, אשר הכירו כשאמו התנדבה בקיבוץ. כשהיה בן 7 עלה לישראל עם משפחתו, גדל בניר עוז והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי חיפה.
בינואר 2007 עבר ליפשיץ לקבוצת הנוער של מכבי נתניה וחתם על חוזה מקצועני ראשון ל-4 שנים במועדון. ב-28 בנובמבר 2007 ערך את משחקו הראשון בקבוצה הבוגרת, נגד בני סכנין במסגרת גביע הטוטו. ב-28 בדצמבר 2008 ערך את הופעתו היחידה במדי הנבחרת הצעירה, במשחק נגד הנבחרת הבוגרת של אוזבקיסטן. את הופעתו הראשונה בליגת העל ערך ב-11 באפריל 2009, כשפתח בהרכב מכבי נתניה במשחק מול מכבי פתח תקווה. בעונת 2009/2010 ערך 15 הופעות בליגת העל.
לקראת עונת 2010/2011 עבר ליפשיץ למכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, אף שותף רק בשלושה משחקים בכל המסגרות, ובינואר 2011 הצטרף להפועל באר שבע, שם שימש שוער מחליף למשך שנה וחצי. לקראת עונת 2012/2013 עבר למכבי אום אל-פחם מהליגה הלאומית, ובינואר 2013 עבר להפועל אשקלון מאותה הליגה.
את עונת 2013/2014 החל ליפשיץ בהכח עמידר רמת גן, ובמהלך העונה עבר למכבי הרצליה. לקראת עונת 2014/2015 עבר ליפשיץ להפועל רעננה ולראשונה שימש שוער ראשון בליגת העל.
ב-29 באוגוסט 2015 הצטרף ליפשיץ למכבי תל אביב בהשאלה. ב-17 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בשער הקבוצה מול מכבי פתח תקווה, במהלכה הורחק בדקה ה-87 בכרטיס אדום. ב-16 ביוני 2016 חתם באופן קבוע במכבי תל אביב, ושימש כשוער מחליף לפרדראג ראיקוביץ'. בסך הכל ערך ליפשיץ 7 הופעות במדי מכבי תל אביב בכל המסגרות, ובסיום עונת 2017/2018 הודיע על פרישה ממשחק בעקבות פציעה בכתף.
חיים אישיים
בשנת 2012 פתח ליפשיץ יחד עם דן רומן את חברת "Bourgogne Crown" המייבאת יינות מכעשרה יקבים בבורגון ומשווקת אותם למסעדות בתל אביב.
ליפשיץ נשוי לאנה, דוגמנית גאורגית שהגיעה לישראל בעקבות בן זוגה דאז שהיה גם הוא כדורגלן, ולזוג בת אחת.
ויד'ר
ויד'ר (באנגלית: Wither; בעברית: קמילה) היה דמות בדיונית של מוטאנט אשר הופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת New Mutants Vol.2 #3 מספטמבר 2003, והיא נוצרה על ידי צמד הכותבים נונזיו דה פיליפיס וכריסטינה וייר והמאייר קרון גראנט.
ויד'ר הוא האלטר אגו של קווין פורד, מוטאנט צעיר בעל היכולת לכלות חומרים אורגניים במגע. הוא נכנס לפאניקה כשכוחותיו התגלו והרג בשוגג את הוריו, והתגורר לבדו במגרש גרוטאות. הוא אותר בידי דניאל מונסטאר והוא למכון אקסבייר, שם פיתח חברות קרובה עם דייוויד אליין, לורי קולינס וסופיה מנטגה. קווין עוזב את מכון אקסבייר אחרי שתקף את דונלד פירס בתגובה למתקפה על המכון, וגילה כי נהנה משימוש בכוחותיו לרעה. הוא שוכנע בידי אמה פרוסט להצטרף ליחידת המוטאנטים החדשים בכינוי "ויד'ר", ובחברותו בצוות פיתח יריבות עם אליקסיר ומערכת יחסים רומנטית עם מרקורי. הוא עזב את המוטאנטים החדשים אחרי שראה כי לא ניסו להגן עליו מידי סוכני ה-FBI המבקשים את מעצרו, והצטרף ליחידת הליונס.
עקב אירועי "בית אם" שהובילו לביטול כוחותיהם של רוב המוטאנטים בכדור הארץ, קווין האמין כי נרפא מכוחותיו והושיט יד לגעת במושא אהבתו לורי קולינס. מגעו גורם לידה להרקיב, והוא בורח ממכון אקסבייר כששמע את חברי הצוות מדברים עליו כאיום. הוא גר בעיר המוטאנטים כשכן של סלנה, שהתחפשה לאישה זקנה והסתירה את זהותה האמיתית. אחרי שצפה בה נורית בידי כוחות המשטרה, הרג קווין את השוטרים וקיבל את הצעתה של סלנה לחבור אליה. הוא חי חיי מותרות במימד שיצרה סלנה, אך סירב להשתמש בכוחותיו עקב מותה של לורי. סלנה יצרה אשליות בדמותם של לורי ואליקסיר כדי להניע אותו להשתמש בכוחותיו, והוא נראה כחבר בחוג הפנימי שלה באירועי "נקרושה".
קווין נשלח בידי סלנה להשיג פגיון מיסטי מידי האקס-מן, ובקרב המתחולל הרג את אוניקס. במהלך ריב עם הערפד איליי בארד משנה צורה קווין לערפד אלמותי בדומה לאיליי, וחושף כי סלנה השתמשה בכוחותיה כדי להעצימו. איליי נהרג בידי סלנה, שיוצאת לקרב נגד האקס-מן. קווין נכנס לקרב נגד אליקסיר, אותו הוא מאשים שלא הציל את לורי ממותה בידי המטהרים. אליקסיר משתנה מצורת הזהב המרפאת שלו לצורת השחור הממיתה שלו, וכוחותיו הורגים את קווין ומפוררים את גופתו לאפר. שנים לאחר מכן נראה קווין בחיים כחלק מאומת המואנטים על האי קרקואה, לאחר שככל הנראה הוחיה בידי קבוצת "החמישייה" של הופ סאמרס.
עונת 1984/1985 בלה ליגה
עונת 1984/1985 הייתה העונה ה-54 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-2 בספטמבר 1984 והסתיימה ב-21 באפריל 1985.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שזכו במקום 15-17 יעברו בסוף העונה לליגת משנה.
ברצלונה זכתה בתואר וזאת בפעם העשירית בתולדות המועדון. היא לא הצליחה לזכות בהסופר קאפ הספרדי כאשר הפסידה לאתלטיקו מדריד בסיכום מפגש כפול - 1:0, 1:3.
מאלגה, אלצ'ה וריאל מורסיה ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
כדורגלנים מצטיינים
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק: הוגו סאנצ'ס, אתלטיקו מדריד, שכבש 17 שערים ב-33 משחקים.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק: חואן קרלוס אבלנדו, ספורטינג חיחון, כשספג 22 שערים ב-33 משחקים.
פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון:
לראשונה כל פרסי דון בלון הוענקו לנציגי קבוצה אחד.
עקרון ההחלפה
עקרון ההחלפה היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמת מתח של חברת התקשורת HOT, אשר עלתה לשידור ב-8 בספטמבר 2016 בערוץ HOT3. יוצרי הסדרה הם נח סטולמן ועודד דוידוף, ומככב בה ליאור אשכנזי. הסדרה עוקבת אחרי יהודה אטלס, חסר בית קשה יום שחי מהיד לפה ברחובות תל אביב. בעברו, הוא היה חוקר מז"פ. יום אחד הוא נשאב בניגוד לרצונו בחזרה לחייו הישנים, בעקבות התאבדותו של אסיר עולם שהוא הביא להרשעתו.
עלילה
העלילה סובבת סביב אטלס (ליאור אשכנזי), הומלס מתבודד וחסר כל, שנפלט מרצונו אל רחובות תל אביב. יום אחד הוא נשאב בניגוד לרצונו בחזרה לחייו הישנים, בעקבות התאבדותו של אסיר עולם שהוא הביא להרשעתו. ההתאבדות מעלה אצל אטלס נשכחות, ומכריחה אותו להתמודד בפעם הראשונה עם המערכות בהן מאס: המשטרה, הפרקליטות והסנגוריה הציבורית. אל אטלס מצטרפת דיתה (ליאת הר לב), פרקליטה צעירה ומופנמת רגע לפני שהייתה אמורה לסגור את תיק ההתאבדות "מבלי לעשות יותר מדי בעיות". בדרכם עומדים, דן דה לנגה (מוריס כהן) - קצין משטרה וחבר הנפש של אטלס וחבורה שלמה של אנשי מערכת החוק, שסוגרים שורות ולא נותנים לאמת שהולכת ונחשפת לבלבל אותם.
אטלס ודיתה, מונעים על ידי רצון משותף לרדוף צדק ולתקן עיוות דין, מצליחים לחשוף את האמת מאחורי ההתאבדות של העציר אבל, בעיקר, פותחים תיבת פנדורה שבתוכה שמור סוד אפל שראשיתו באירוע שקרה לפני עשור.
שם הסדרה לקוח מעקרון ההחלפה של לוקאר.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
ביקורות:
רכבות הונגריה (מ.א.ב)
רכבות הונגריה (מ.א.ב) (בהונגרית: MÁV Magyar Államvasutak) היא חברת הרכבות בבעלות המדינה ההונגרית, חברת הרכבות הלאומית של הונגריה. קודמתה המשפטית, "הרכבות המלכותיות של הונגריה", נוסדה ב-1868. מטה החברה נמצא בבודפשט, אך יש לה מקומות מישכן גם בכמה ערים אחרות בהונגריה.
מ-15 ביולי 2020, זכויות הבעלות על חברת האוטובוסים הארצית "וולאנבוס בע"מ" (Volánbusz Zrt) שייכות לרכבות הונגריה (מ.א.ב), ומינואר 2021 הפכה חברת האוטובוסים לחלק מקבוצת MÁV. כך נוצר המעסיק הגדול ביותר בהונגריה עם 57,000 עובדים. קבוצות החברה משרתות 800 מיליון נוסעים מדי שנה.
ההיסטוריה של קבוצת MÁV
בשנת 1867, שנת הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, הוסמכה ממשלת הונגריה על ידי הפרלמנט לקחת הלוואת מדינה. בשנת 1868 השתמשה הממשלה בחלק מהלוואת המדינה לבניית מסילות ברזל ותעלות. ב-1 ביולי רכשה את "הרכבת הצפונית ההונגרית" שפשטה הרגל, שניהלה את קו פשט - שלגוטריאן.
בשנת 1869, הורה המשרד לעבודות ציבוריות ותחבורה כי מסילת הרכבת המנוהלת על ידי אוצר המדינה וקו זאקאן - זאגרב שיעמד להפתח בקרוב ייקראו במשותף "רכבות הממלכתיות המלכותיות של הונגריה" - כך הוקמה הקודמת המשפטית של MÁV של היום. מאותה שנה התחזק תפקידה של המדינה, רכבות פרטיות במצבים כלכליים קשים קיבלו סיוע או נקנו על ידי המדינה. על הקווים ועל כלי התחבורה שלהם (קטרים, קרונות נוסעים ומשא) השתלטה חברת הרכבות המלכותיות של הונגריה, כך שפיתוח הרשת לא נפסק לרגע.
ב-15 במרץ 1949, MÁV הפכה רשמית לחלק ממשרד התחבורה והדואר, כלומר המדינה והמשיכה לפעול בצורה זו עד לשינוי המשטר בשנת 1990. על מנת לחזק את הפעילות המקצועית התחבורה המאוחדת המתואמת ארוכת הטווח וניהול אסטרטגי משותף של חברות שירותי התחבורה בבעלות המדינה, החל מ-15 ביולי 2020 הבעלים המשפטי של "Volánbusz Zrt" הוא "MÁV Zrt". בינואר 2021, "Volánbusz" ו-"VOLÁN Buszpark" הפכו לרכוש של MÁV על מנת ליישם את כוונת הממשלה לניהול אסטרטגי מאוחד של שתי החברות הגדולות בתחום תחבורת נוסעים ומטען ברכבת ועל הכביש.
"MÁV Magyar Államvasutak Zrt" שנוסדה בשנת 1868, עדיין בבעלות המדינה ההונגרית, אשר מממשת את זכויות הבעלות שלה על החברה באמצעות השר ללא תיק האחראי על ניהול הנכסים הלאומיים.
קבוצת MÁV, שיש לה יותר מ-150 שנות היסטוריה, כוללת את חברת האם ו-20 חברות בנות. בין פעילות החברה בולטים תפעול מסילות והובלת נוסעים. חברת הרכבות אינה מבצעת פעילות הובלת מטענים באופן ישיר, אך היא מספקת שירותים למספר הולך וגדל של חברות רכבות מקומיות וזרות ברשת המסילות שלה, מתשתיות רכבות בגישה פתוחה וגישה לשירותי מסילה, דרך גרירה ועד תחזוקה ותיקונים. חברות הבת להובלת נוסעים של קבוצת MÁV מתמקדות בעיקר בצרכי הנוסעים, בעוד MÁV Zrt מבצעת משימות תפעול, תחזוקה ופיתוח הקשורות לתשתיות.
נושא בעל עניין
MÁV מפעילה היום את רכבת ילדים, רכבות אמיתיות על פסים אמיתיים בעזרת ילדים. היא משמשת מסילת רכבת קטנה ונעימה למטיילים בהרי בודה, ומספקת משימה אחראית וחיי קהילה לילדים בני עשר עד ארבע עשרה המשמשים כמסילות ילדים. על פי ספר השיאים של גינס (GWR), זהו קו הרכבת הארוך ביותר בעולם שבו מבצעים ילדים תנועה ושירות מסחרי.
תחנות רכבת ותחנות עצירה
כל תחנות הרכבת הגדולות של הונגריה - תחנות הרכבת קלטי פאייאודבר, ניוגטי פאייאודבר ודלי פאייאודבר בבודפשט - מנוהלות על ידי MÁV, וכמפעילה הגדולה ביותר של תשתית הרכבת המקומית, החברה גם מנהלת את רוב תחנות הרכבת בהונגריה. תחנת הרכבת הראשונה של ה-MÁV הייתה תחנת הרכבת יוז'פווארוש (Józsefváros). היא נפתחה לתנועה ב-1867. בין השנים 1867–1885 היא פעלה כתחנת הרכבת המרכזית של מסילות הרכבת הממלכתיות בבודפשט, ולאחר מכן עברו תפקידיה לתחנת רכבת קלטי (קלטי פאייאודבר) הגדולה ומודרנית יותר שנבנתה ברובע 8.
נתונים מאפיינים של חברת הרכבות
כללי:
מספר הרכבות שהופעלו בשנת 2020:
נתונים נוספים:
בן כהן (איש עסקים)
בנט "בן" כהן (באנגלית: Bennett "Ben" Cohen; נולד ב-18 במרץ 1951) הוא איש עסקים ונדבן יהודי אמריקאי, ממייסדי חברת בן אנד ג'ריס.
ביוגרפיה
כהן נולד במחוז נסאו שבלונג איילנד למשפחה יהודית. בנעוריו התעניין בקדרות, ולמד במספר מוסדות להשכלה גבוהה בניו יורק, תוך התפרנסות מעבודות מזדמנות שונות. התנסותו הראשונה בהכנת גלידה הייתה במסגרת שיעורי מלאכה שהעביר בבית ספר לבני נוער במצוקה.
בשנת 1977 החליט כהן להיכנס לתחום הכנת המזון, יחד עם חבר נעוריו ג'רי גרינפילד. במאי 1978 פתחו השניים סניף של חברת "בן אנד ג'ריס" בתחנת דלק בברליגנטון שבורמונט, לאחר שהתכוונו בתחילה להקים במקום דוכן בייגלים. המרקם הייחודי של הגלידה, הכולל שבבי שוקולד רבים, נבע מהתתרנות ממנה סבל כהן, אשר העדיף מרקם דומיננטי לגלידה.
לאחר שהחברה זכתה להצלחה ברחבי ארצות הברית, החל כהן לפעול למטרות נדבנות, באמצעות קרן בן אנד ג'ריס, שקיבלה דרך קבע 7.5% אחוזים מהכנסות חברת בן אנד ג'ריס.
בשנת 1996 פרש כהן ממנכ"לות החברה, ומאז רכישתה בשנת 2000 בידי יוניליוור הפסיק להיות מעורב בניהולה, לאחר שגם לקה בליבו.
בתחילת המאה ה-21 נודע כהן בתמיכתו במועמדים שונים לראשות המפלגה הדמוקרטית, ובהם ברק אובמה בשנת 2008, וכן בהתגייסותו לקמפיינים ציבוריים ליברליים. בבחירות 2016 תמך בברני סנדרס.
מוסא דאג
מוסא דאג (בטורקית: Musa Dağı, בארמנית: Մուսա լեռ Musa leṛ; בעברית: הר משה) הוא הר בקצה הדרומי של רכס הרי אמנוס, בחוף הים-תיכוני בדרום טורקיה, בחבל האטיי, קרוב לגבול הבינלאומי עם סוריה. ההר ממוקם מערבית לאנטקיה (היא אנטיוכיה העתיקה), ודרומית לעיר הנמל איסכנדרון (היא אלכסנדרטה). בשנת 1915 היה הר מוסא דאג מוקד להתנגדות הירואית של ארמנים שהתקוממו כנגד פקודת גירוש שהוציא נגדם השלטון העות'מאני. על כל תושבי האזור גזרה הממשלה הטורקית להתפנות לאלתר בשיירה לכוון המדבר הסורי. זאת, כחלק מרצף פעולות של השלטון העות'מאני נגד הקהילה הארמנית, ששיאן היה רצח העם שבוצע בהם. הכפריים הארמנים, מהיותם מודעים לסכנת החיים שריחפה מעליהם, על פי עדויות מניצולי שיירות גירוש באזורים אחרים, התבצרו על מורדות הר מוסא דאג ("הר משה"), והצליחו להדוף תקיפות חוזרות ונשנות של הכוחות העות'מאניים במשך יותר מחודש ימים; (התקופה המדויקת שנויה במחלוקת, ראו בהמשך). ספינות מלחמה של מדינות ההסכמה, בפיקוד אדמירל הצי הצרפתי, חילצו את כל אלפי הנצורים והעבירו אותם לחוף מבטחים בפורט סעיד שבמצרים.
זהו אירוע מכונן בהיסטוריה המודרנית הארמנית, שמתאר את גבורת הכפריים הארמנים שהתבצרו על הר משה ("מוסה דאג"), ויכלו להתקפות החיילים הטורקים. הסיפור הפך לסמל המאבק של העם הארמני לעצמאות, תחת הדיכוי העות'מאני.
רקע היסטורי
בשנת 301 לספירה היו הארמנים הראשונים שקיבלו על עצמם, באופן קולקטיבי כישות אתנית, את הנצרות כדתם הרשמית. מאז הכנסייה הארמנית לקחה חלק חשוב בהישרדות הארמנים, שבמשך שנים רבות חיו תחת שלטון של זרים. בתחילת המאה ה-16 מרבית האוכלוסייה הארמנית הייתה כפופה לשלטון העות'מאני, תחתיו הם ניהלו חיים יחסית אוטונומיים מבחינה תרבותית, דתית וחברתית. במשך הזמן התיישבו ארמנים רבים בעיר הבירה, איסטנבול. הם עסקו במסחר, בנקאות, מלאכה. ואולם, מרבית האוכלוסייה הארמנית עסקה בחקלאות והתגוררה בשישה מחוזות עות'מאניים עיקריים, במזרח טורקיה, באזור הידוע כרמת ארמניה: סיוואס, הרפוט, ואן ודיארבקיר, ארזורום וביטליס. למרות השתלבותם בחברה העות'מאנית, הארמנים היוו מיעוט אפילו באזורים שנחשבו כמקום מושבם המובהק, וזאת בשל הגירה מתמדת, המרת דת כפויה לאסלאם, ושינויים תכופים בגבולות האזורים.