cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יונה בוגלה
כאיש הסוכנות: 1978-1953
ב-1953 התפטר מתפקידיו בממשלה והחל ללמד בבית הספר העברי שהוקם באסמרה למען ביתא ישראל, שבוגריו הראשונים נשלחו יותר מאוחר ללמוד בישראל בכפר הנוער כפר בתיה. כשחזרו נערי כפר בתיה לאתיופיה, נסגר בית הספר באסמרה ובמקומו קמו בתי ספר נוספים בכפרים היהודיים. יונה בוגלה היה המייסד והמנהל של בתי הספר היהודים באתיופה של הסוכנות היהודית.
בישראל: 1987-1979
ב-1979 הורתה הממשלה האתיופית לסגור את בתי הספר של אורט בטענה של פעילות לאומית-ציונית. מורי בתי הספר היו מבוקשים ורבים מהם יצאו את גבולות המדינה דרך סודאן והגיעו לישראל.
בימים אלה חייו של יונה היו בסכנה, ולאחר ניסיונות שונים להעלותו ארצה, גם על ידי מדינת ישראל, הוא הצליח להשיג אשרת יציאה בעזרתו של איילה גולטה, ביתא ישראל שהתגורר באדיס אבבה, אשר שימש כערב. בסיועו של גראנום ברגר, נשיא ארגון הסיוע לביתא ישראל בארצות הברית, נרכשו כרטיסי הטיסה. לבסוף, ב-19 באוקטובר 1979, עלו יונה, אשתו ובתו לטיסה מאדיס אבבה לאתונה ולמחרת הגיעו לישראל. עם הגעתו לישראל פעלו בה כבר ארגונים למען עליית הקהילה, הצטרפותו של בוגלה לקריאות העלייה חיזקה והעלתה את המודעות. ב-15 בנובמבר נאם בוגלה באספה הכללית של הפדרציה היהודית במונטריאול ושבה נכחו כ-3,000 ממנהיגי יהדות צפון אמריקה, והסביר את הצורך בעלייה המונית דחופה של בני קהילתו. בזכות נאומו התקבלה באותו היום החלטה היסטורית להכרה בזכויותיהם של ביתא ישראל כשאר יהודי התפוצות. ב-1984 זכה יונה לראות חלק מבני הקהילה שכה אהב ודאג לה, עולים לישראל במסגרת מבצע משה. יונה עבר בין מרכזי הקליטה לקבל את העולים החדשים ולברך אותם.
באוקטובר 1985, התקיים טקס במעמדו של שלמה הלל – יושב ראש הכנסת, חברי כנסת, שגריר ארצות הברית בישראל, אורחי כבוד ומנהיגים של ביתא ישראל. בטקס זה קיבל יונה את אות הנגיד תוך הוקרה עבור שנות פועלו, על המאבקים הארוכים והקשים שניהל, על כך שעודד ונתן תקווה לעמו בזמנים שבהם לא הייתה תקווה באופק ועל כך שפעל לאורך כל הדרך ללא משא פנים תוך אמונה שלמה לזכויותיהם של ביתא ישראל.
יונה בוגלה נפטר ב-19 באוגוסט 1987 בגיל 79 ונקבר ליד מורו, פרופ' עמנואל בחלקת גדולי האומה בהר המנוחות בירושלים, סמוך לקברו של הנשיא השני יצחק בן צבי.
ספרים ומאמרים
Jewish calendar 5728 of the Beta Israel (Falasha) School in Ethiopia / prepared by Yona Bogale [Jerusalem] : The Jewish Agency Department for Torah Education and Culture in the Diaspora, [1966] Addis Ababa : Berhannena Selam Press, 1944. በአፄ ፡ ገላውደዎሰ ፡ ዘመን ፡ መንግሥት ፡ በኢትዮፕእያ ፡ የተሠራ ፡ ያፖርቹጋሎች ፡ ጃግንነት ፡ / ሚጌኤል ፡ ዴ ካስታንሆዞ ፡ እንደተረከው ። ተርጉሚዎቹ ዶከተር ሙራድ ካሚል ፡ አቶ ዮና ቦጋለ תרפ"ד, עמ' ב-ג ; ה' אדר ב' תרפ"ד, עמ' ב-ג.
סם קוק
סמואל "סם" קוק (באנגלית: Samuel "Sam" Cooke; 22 בינואר 1931 – 11 בדצמבר 1964) היה זמר גוספל, רית'ם אנד בלוז, מוזיקת נשמה ומוזיקת פופ, מלחין, פזמונאי ויזם. שמו מצוין פעמים רבות כמי שהיה בין ממציאי סגנון מוזיקת הנשמה.
לסם קוק היו 29 להיטים בין 40 הגדולים במצעדי הפזמונים בארצות הברית בשנים 1957 עד 1964. בין להיטיו הידועים: You Send Me, A Change Is Gonna Come, Chain Gang ו-Wonderful World. בנוסף לשירה היה גם בעליה של חברת תקליטים וחברת הוצאה לאור ופעיל בתנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית.
דורג במקום ה-16 ברשימת 100 האמנים הגדולים בכל הזמנים של "רולינג סטון".
תולדות חייו
ב-1956 הוציא את סינגל הפופ ("המוזיקה החילונית", בניגוד לגוספל בעל הרקע הדתי) הראשון שלו Lovable. בעקבות סינגל זה הוחתם על ידי המפיק ארט רופ (Art Rupe) שביקש ליצור ממנו כוכב רוקנרול מחוספס בסגנון ריצ'רד הקטן. אולם קוק העדיף כיוון רך ומלודי יותר. ב-1957 הוציא סינגל שעל צד "A" שלו הוקלט ביצוע ל-Summertime של ג'ורג' גרשווין וצד "B" היה השיר You Send Me. השיר שהה שישה שבועות בראש מצעד פזמורי הרית'ם אנד בלוז של בילבורד ושלושה שבועות בראש מצעד פזמוני הפופ, דבר שסימן את פריצתו של קוק מעולם הרית'ם אנד בלוז לקהל המיינסטרים.
ב-1961 הקים את חברת התקליטים SAR. הוא החתים מספר אמנים והקים גם חברת הוצאה לאור. לאחר מכן הותיר את העסק לניהול מקצועי וחתם בעצמו בחברת RCA-ויקטור. להיטו הראשון ב-RCA היה Chain Gang שהגיע למקום שני במצעד פזמוני הפופ של בילבורד ואחריו באו Bring it on Home to Me, Another Saturday Nightו-Twistin' the Night Away.
לאחר מותו
שבועיים לאחר מותו יצא לאור שירו המפורסם A Change Is Gonna Come. קוק שר אותו לראשונה בתוכנית של ג'וני קרסון ב-NBC ב-7.2.1964 (הרשת לא שמרה את ההקלטה) אך מאז לא הושמע. השיר הפך כמעט מיד לשיר מחאה והמנון של התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית. הוא נוגן בהלווייתו של מלקולם אקס, בפסקול סרטו של ספייק לי "מלקולם אקס" ובהפגנות ואירועים נוספים. בנאום הניצחון שלו בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 התייחס ברק אובמה לשיר.
סמוך לאחר מותו הקליטה חברת מוטאון את התקליט "זוכרים את סם קוק" ובו עיבודים לשיריו מאת הסופרימס. שיריו זכו מאז לעיבודים רבים, Wonderful World, למשל הוקלט על ידי מתבודדי הרמן ועל ידי סיימון וגרפונקל עם ג'יימס טיילור. אמני היפ הופ כטופאק שאקור וקניה וסט הקליטו אף הם גרסאות לשיריו.
ב-1986 נכלל בהיכל התהילה של הרוקנרול, ב-1999 זה בפרס גראמי למפעל חיים וב-2004 מנה אותו מגזין המוזיקה "רולינג סטון" במקום ה-16 מבין "100 האומנים הגדולים בכל הזמנים".
חוק מניעת הטרדה מאיימת
חוק מניעת הטרדה מאיימת, התשס"ב-2001 נועד, בהתאם לסעיף 1 שלו, "להגן על אדם מפני פגיעה בשלוות חייו, בפרטיותו, בחירותו או בגופו, בידי אדם אחר שנקט נגדו הטרדה מאיימת או שפגע בגופו". החוק מגדיר הטרדה מאיימת: "הטרדתו של אדם בידי אחר בכל דרך שהיא או נקיטת איומים כלפיו, בנסיבות הנותנות בסיס סביר להניח כי המטריד או המאיים עלול לשוב ולפגוע בשלוות חייו, בפרטיותו או בחירותו של האדם או כי הוא עלול לפגוע בגופו".
את החוק יזמו חברות הכנסת יעל דיין, זהבה גלאון, סופה לנדבר, מרינה סולודקין וענת מאור, והוא אושר בכנסת החמש עשרה ב-16 באוקטובר 2001.
הוראות החוק
החוק מאפשר לבית המשפט להוציא צו מניעת הטרדה מאיימת, האוסר על הפוגע: והכל בין כלפי הנפגע ובין כלפי אדם אחר הקרוב לו, בין במפורש ובין במשתמע, בין במישרין ובין בעקיפין.
תוקפו של הצו לא יעלה על שישה חודשים; בית המשפט רשאי להאריך ולחזור ולהאריך את תוקפו של הצו, ובלבד שהתקופה הכוללת לא תעלה על שנה, ואולם מנימוקים מיוחדים שיפורטו בהחלטתו, רשאי הוא להאריך ולחזור ולהאריך את תוקפו של הצו לתקופה כוללת שלא תעלה על שנתיים.
היסטוריה חקיקתית
הצורך בחוק המתייחס להטרדה מאיימת עלה בפסקי דין אחדים. דוגמה לכך הוא גזר דינה של השופטת סביונה רוטלוי משנת 1997 שבו נאמר:
את החוק יזמו חברות הכנסת יעל דיין, זהבה גלאון, סופה לנדבר, מרינה סולודקין וענת מאור.
דברי ההסבר להצעת החוק מנמקים את הצורך בחוק:
החוק אושר בכנסת החמש עשרה ב-16 באוקטובר 2001, ומאז עבר רק שלושה תיקונים טכניים, לשם התאמתו לחוקים מאוחרים יותר.
שרק תחייך
שרק תחייך הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית יובל דיין. השיר יצא לאור ב-24 באוגוסט 2020, על ידי חברות התקליטים אן-אם-סי יונייטד אנטרטיינמנט בע"מ וארומה מיוזיק, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הרשמי של גלגלצ.
רקע וכתיבה
על החיבור עם שותפה לכתיבת השיר אבי אוחיון, סיפרה דיין: "ניסינו להעביר תחושה שהכל כבר נמצא ממש כאן לידינו, הפרטים הקטנים הם אלה שהופכים את התמונה לשלמה. אבי אוחיון הוא יוצר אדיר שיודע להעביר הרבה בפשטות, ואני שמחה ומתרגשת לשתף איתו פעולה לראשונה".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה ממיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-24 באוגוסט 2020. במהלך הקליפ, ביקרה דיין בחתונות בהפתעה. בתחילת הקליפ, מופיע הכיתוב "קיץ 2020" ובהמשך ניתן לראותה, כשהיא מנגנת בגיטרה. בהמשך, מופיעות הסצנות בהן ניתן לראות אותה כשהיא מבקרת בחתונות שונות. דיין אמרה כי "הרעיון לקליפ הגיע אחרי הרבה מאוד פניות שקיבלתי להגיע לשיר בחופות מזוגות שנדחתה להם החתונה, והרגשתי שזאת הדרך הטובה והמרגשת ביותר לשמח אותם".
נכון לאפריל 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-21 מיליון צפיות.
ביקורת
דודי פטימר ממעריב אונליין העניק לשיר ביקורת חיובית: "בפשטות וברכות מגישה יובל דיין את 'שרק תחייך' – בלדה אותה כתבה והלחינה יחד עם אבי אוחיון. נאיביות מתוקה, אופטימיות והתמקדות בחשיבות הדברים הקטנים, מקבלות משנה תוקף בשיר אותו מבצעת דיין ברוך קולה המלטף, שמצליח להפיג לכמה רגעים את המתח בתקופה טרופה זו, ולהעלות חיוך על השפתיים (ובתוך הלב). פשוט ונוגע".
גרסאות כיסוי
הזמר הישראלי אייל גולן הוציא גרסת כיסוי רשמית לשיר.
Apple I
Apple I (ידוע גם כ-Apple-1) הוא אחד המחשבים האישיים המוקדמים ביותר בעולם. הוא יוצר על ידי חברת אפל ב-1976.
המכשיר עוצב ונבנה על ידי סטיב ווזניאק בחנייה המקורה של משפחתו של סטיב ג'ובס, חברו ושותפו של ווזניאק. ג'ובס הגה את הרעיון למכור את המחשב לציבור הרחב. ה-Apple I היה המחשב הראשון שיוצר על ידי חברת אפל, ולצורך מימון ייצורו, ג'ובס מכר את המכונית שהייתה ברשותו. המכשיר הוצג לראשונה באפריל 1976 בכנס בקליפורניה, ונמכר החל מיולי 1976 במחיר של 666.66 דולר אמריקאי.
בסה"כ יוצרו 200 יחידות של Apple I ונכון ל-2008 ידוע על כ-40 עד 50 יחידות שעדיין קיימות. בשנת 2013 נמכרה יחידה כזאת בכ-670 אלף דולר במכירה פומבית שנערכה בגרמניה. ב-2015 נמצא מחשב נוסף לאחר שהושלך למחזור.
המחשב עורר עניין אצל חובבי אלקטרוניקה בזכות פשטות הרכבתו, המעגל החשמלי שלו כלל רק 60 שבבים. אולם כדי ליצור מחשב שלם היה צורך בהרכבת המארז, המקלדת ומקור אנרגיה.
דפנה דקל
דפנה דקל (נולדה ב-7 במאי 1966) היא זמרת, מלחינה, שחקנית ומנחת טלוויזיה ישראלית. החלה את דרכה כחברה בלהקת הנח"ל ואף שימשה בה כמפקדת הלהקה. דקל ייצגה את ישראל באירוויזיון 1992 עם השיר "זה רק ספורט". ב-1999 הייתה מנחת האירוויזיון שהתקיים בישראל בירושלים. כמו כן בעברה הייתה דקל גם כוכבת ילדים.
ביוגרפיה
דקל נולדה, גדלה והתחנכה באשדוד, כבת בכורה ולה שני אחים קטנים. אימה, אביבה, הייתה מזכירה ואביה, יוסף, היה קצין משטרה, היא אחותו של אלרן דקל, זמר וסולן להקת "פאנקנשטיין".
שנות ה-80
בצעירותה שרה ורקדה בלהקת הנוער העירונית "פשוש", בהדרכתו של אבי חן. את שירותה הצבאי עשתה בלהקת הנח"ל שם הייתה בין היתר מפקדת הלהקה תחת בימויו והדרכתו של צדי צרפתי.
ב-1988 שיחקה במחזמר "סאלח שבתי", בתור חבובה, בתו של סאלח, שוב ב"תיאטרון הבימה".
כזמרת הוציאה בשנת 1989 את אלבומה הראשון, שנשא את שמה. חלק מהשירים בו נכתבו והולחנו על ידי דקל עצמה, הוא הופק מוזיקלית בידי מיקי גבריאלוב וכלל בין היתר את הלהיטים "הצילו" ("מי יציל את הבית שלי"), שכתבה רחל שפירא והלחינו יובל דור ומיקי גבריאלוב, "שירה של ירמה" ו"תמונות בחושך" (בשניהם - מילים: אהוד מנור, לחן: שאול בן-אמיתי). באותה שנה שיחקה גם בסרט ההונגרי "האזור המוזהב של טרנסילבניה" ("Erdély aranykora") בבימויו של זולטן אורבט ושרה בו גרסת א-קפלה לשיר "איפה היית" מתוך אלבומה הראשון.
בספטמבר 1989 נבחרה כ"תגלית השנה" של מגזין הנוער "ראש אחד". בסוף השנה הוציאה דקל סינגל חדש לרדיו "זמנים משתנים" שכתב והלחין ברוך פרידלנד והשתתפה בפסטיגל עם השיר "מה קורה לי" שהלחין ירון ניב למילותיו של ברוך פרידלנד והשיר זכה במקום התשיעי. באותו הפסטיגל, ביצעה את ״פסטיגלבי״, מחרוזת תימנית עם מרגלית צנעני והאחיות יוספי.
שנות ה-90
בקיץ 1990 נבחרה דקל לייצג את ישראל בפסטיבל סופוט בפולין עם השיר "אנאהיא" (מילים: גידי שטרן, לחן: גידי שטרן ורן בגנו) וזכתה בו במקום השני. השיר זכה להצלחה עם במצעדי הפזמונים, והגיע למקום ה-20 במצעד השנתי תש"ן של רשת ג'. בחנוכה של אותה שנה השתתפה במופע המוזיקלי "הכל נשאר במשפחה" לצידם של ספי ריבלין, ציפי שביט ואבי קושניר. כמו כן באותה שנה הופיעה בתוכנית הילדים "הופה היי".
ב-1991 הוציאה דקל את הסינגל "יד אבודה" שהלחין עובד אפרת למילותיה של חנה גולדברג. באותה שנה השתתפה בפסטיבל "חג היין" בראשון לציון עם השיר "עת הבציר" שכתב והלחין ברוך פרידלנד ועיבד ננסי ברנדס. בנוסף השתתפה דקל בתוכנית "נתיב הזמר" בהפקת חטיבת התוכניות הקלות בקול ישראל - מבחר באנתולוגיה של נתיבה בן-יהודה המתעדת את שירי ארץ ישראל כגון "עברים היינו" "האניות עגנו במלטה", "יום שבת" ו"יום חופש" לצידה השתתפו הזמרת לאה שבת והזמרים אריק סיני, דני בסן ואפרים שמיר. באותה שנה הקליטה דקל אלבום בצרפת.
בתחילת שנת 1992 השתתפה דקל בתוכנית "פלאי קלעים" ששודרה בערוץ הראשון, לצידם של הזמר אדם, צחי נוי ודני ארליך. במקביל, החלה ללמוד משחק אצל הלל נאמן ושיחקה במונודרמה "העלמה אלזה" ב"תיאטרונטו" שזיכה את הבמאי הלל נאמן בפרס הבימוי. בזמן ששיחקה על הבמה בתיאטרונטו השתתפה בקדם אירוויזיון וזכתה במקום הראשון לייצג את ישראל באירוויזיון 1992 עם השיר "זה רק ספורט" שכתב אהוד מנור והלחין קובי אושרת. המתחרה שהשתתפה בקדם והגיעה למקום השני עם השיר "התקווה", ענת עצמון, הגישה תביעה נגדה משום שלטענתה השיר "זה רק ספורט" ארוך ב-17 שניות מהאורך המותר על פי כללי התחרות, שלוש דקות. לאחר שהתברר שגם שירה של עצמון חרג באורכו מן האורך המותר במספר שניות, דקל זכתה במשפט, וקיצצה את 17 השניות האסורות. "זה רק ספורט" הגיע למקום השישי באירוויזיון עצמו.
ב-1993 שיחקה בסרט "זהר" של ערן ריקליס בתפקיד ברכה, גרושתו של זוהר ארגוב, לצידו של שאול מזרחי. הסרט זכה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה ועל השתתפותה בו, דקל הייתה מועמדת לפרס "שחקנית השנה" באותו טקס של האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה.
ב-1994 הוציאה את אלבומה השני שנקרא גם הוא "דפנה דקל" עם השירים "אני המים אני הסלע" (מילים: אסתר שמיר, לחן: מיקיאגי), "מה קרה" (מילים: אהוד מנור, לחן: יאניס מילוקוס היווני) וחידוש לשיר "אחכה לך" של "הנשמות הטהורות". לחידוש לשיר זה בוים גם קליפ שבו הופיעה דקל עם שיערה וגם עם פאה של קרחת. באותה שנה הנחתה דקל את העונה הראשונה של התוכנית "בטברנה" לצדו של שמעון פרנס. את שירי האלבום עיבד רועי זו-ארץ.
ב-1995 הוציאה דקל את קלטת הילדים "זרעים של מסטיק", שהייתה גרסה מחודשת ליצירה של לאה נאור ולחניו של נחום היימן. באותה שנה השתתפה דקל ביחד עם דני בסן ולהקת "צעירי תל אביב" במופע "תיבת נוח" ב"קסם של אגדה". בסוף אותה השנה השתתפה בשנית בפסטיגל עם השיר "בא אלי מלאך" שזכה במקום השלישי. באותה שנה לאחר הירצחו של רבין הוציאה דקל את הסינגל "לפני שיהיה מאוחר".
בשנת 1997 השתתפה במחזמר "פיטר פן" בתפקיד לילי הנמרה האינדיאנית בבימויו של אורי פסטר לצידה שיחקו גיל ססובר, זאב רווח ושרון שחל. ושיחקה בסרט "אהבה מדרגה ראשונה".
בשנת 1998 השתתפה דקל בתוכנית "סיפורי מישמיש", והוציאה את קלטת הילדים "כחולבן" לציון שנת יובל למדינת ישראל. באותה שנה הגישה דקל תוכנית ברדיו 91FM בשם "עלי דפנה".
ב-1999 נבחרה דקל להנחות את האירוויזיון שהתקיים בירושלים לצדם של סיגל שחמון ויגאל רביד. בסוף השנה השתתפה בפעם השלישית בפסטיגל עם השיר "כולנו יחד" שכתב, הלחין ועיבד עמית צח.
העשור הראשון של המאה ה-21
בשנת 2000, כאשר החלו שידורי "ערוץ הופ!", החלה להשתתף בסדרת הילדים "דפנה ודודידו" שמבוססת על תוכנית העבר "אמיגו ואני", ובעקבות זאת החל פרסומה ככוכבת ילדים. בעקבות הצלחת הסדרה יצאו קלטות וידאו ו-DVD של הסדרה, ואף עלו שני מחזות זמר: "המסע לארץ כל יכול" ו"ממלכה ללא מלך" שאת כל השירים כתבה והלחינה דקל עצמה. בנוסף באותה השנה, השתתפה בקלטת ילדים "הדוד פומפה" לצדו של דרור קרן.
בשנת 2001 עלה המחזמר "שלגיה" דקל שיחקה את שלגיה לצדם של גילת אנקורי, ספי ריבלין ועודד מנסטר וכתבה את כל המילים והלחנים של המחזמר. בשנת 2005 הועלה המחזמר "שלגיה" בשנית.
בשנת 2006 הצטרפה לסדרה "אגדת דשא" בערוץ 10.
בשנת 2007 יצאה דקל עם המופע "החלום של דפנה" מופע ששילב את כל שירה לילדים ולמבוגרים.
במרץ 2008 הוציאה, לראשונה אחרי 15 שנים, סינגל חדש שאת מילותיו כתבה, ואחיה אלרן הלחין, בשם "יומן יקר". באותה שנה כתבה והוציאה ספר ילדים ראשון בשם "רק את הכחול".
ב-2009 הוציאה את אלבומה "יומן" על שם הסינגל שיצא שנה קודם שכלל את השירים "טיפה אחת" ו"איך תזכור". באותה שנה לוהקה דקל לסדרה "חצויה" בתפקיד אשתו של רפאל. באותה שנה השתתפה בפסטיבל שירי ילדים וזכתה במקום השני, עם השיר "כשאגדל" שאותו כתבה והלחינה בעצמה.
העשור השני של המאה ה-21
בשנת 2011 הוציאה דקל חידוש לשיר "הצילו" בשיתוף עם היוצר ישי רזיאל (ג'סי). באותה שנה שוב השתתפה דקל ב"מותק של פסטיבל" ובאוקטובר 2011 השתתפה בפסטיבל "צלילי ילדות" בניהולו האמנותי של גיל שוחט.
בשנת 2012 השתתפה דקל ב-DVD "איך שיר נולד" לצידו של אורי בנאי לערוץ "הופ ילדות ישראלית".
בסוף מאי 2015 שחררה דקל שיר חדש לתחנות הרדיו בשם "שיעור באהבה". בסוף יולי 2015 הוציאה את השיר "לחיות", את שני השירים כתבה דקל ללחן ולעיבוד של עמית צח. באותה שנה השתתפה ב"פסטיבל עין גב".
בשנת 2016 השתתפה בקומדיה "דרושה עוזרת" שזכתה בפרס ה"קומדיה הטובה ביותר", בבימויו של רוני מנדלסון ובהשתתפות ציפי שביט, ערן איווניר, עודד מנסטר, ליאת אזר וחיים זנאתי. החל מיוני 2016 מגלמת דקל את דמותה של גברת ווילקינסון במחזמר "בילי אליוט", על תפקידה הייתה דקל מועמדות ל"שחקנית הטובה ביותר במחזמר".
באפריל 2017 הגיע לחנויות אלבום אוסף המכיל את להיטיה הבולטים של דקל לצד הסינגלים שיצאו בשנת 2015: "לחיות" ו"שיעור באהבה". במיוחד לאוסף הקליטה דקל את השיר "השבעה במאי", אשר נכתב עבורה כמתנת יום הולדת מאהוד מנור וקובי אושרת בשנת 1992. ביולי 2017 העלתה מופע השקה לאלבום האוסף בהפקתו של רועי זו-ארץ.
בסוף 2017 שיחקה דקל במחזמר "סימני דרך" משיריה של נעמי שמר לצידם של רוני דלומי, גילה אלמגור, תובל שפיר ועוד. המחזמר עלה ב"תיאטרון הבימה".
בינואר 2018 הוציאה חידוש לשיר "איפה היית", אותו הלחינה מתוך אלבומה הראשון, למילים של רחל שפירא ובעיבוד חדש של רועי זו-ארץ בו היא אירחה את עופר לוי.
בשנת 2019 החלה לשחק בסדרת הנוער "התחנה" בתור אהובה, אמו של נימי, לצד ירון בן הרוש, קובי מימון ולצד שחקנים נוספים.
ביולי 2018 הופיעה בפסטיבל מחול כרמיאל ואף הנחתה את המופע לצדו של אילן ליבוביץ.
בשנת 2019 גילמה את דמותה של האנה צ'פלין, אמו של צ'ארלי צ'פלין במחזמר "צ'פלין" בתיאטרון תל אביב.
העשור השלישי של המאה ה-21
בפברואר 2020 הוציאה את השיר "בלי לחשוש" למילים ולחן של עמית צח.
בפברואר 2021 הופיעה בקברט מוזיקלי "שוק המציאות" לצידו של אלון אופיר בהלחנת משה וילנסקי וסשה ארגוב בתיאטרון חיפה.
באוגוסט 2021 הוציאה את השיר "מה אתה אומר" למילים ולחן של עמית צח. השיר יצא בצירוף קליפ פארודי שעוסק בתרבות הפילטרים, הרשתות החברתיות ותרבות האינסטנט, בנוסף החלה להשתתף במחזה "עוד חוזר הניגון" ב"הבימה", המחזה המוזיקלי המשלב את שיריו של נתן אלתרמן.
ב-2021 גילמה את שרי חדד, אמו של גילי חדד (בגילומו של בר צברי) בסדרה "מנגן ושר" ב-YES, תפקיד שבזכותו קיבלה מועמדות בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה לשנת 2021.
ביולי 2022 הוציאה את השיר "שומר עלינו" למילים ולחן של עמית צח.
בסוף יולי 2022 הוציאה אלבום EP בשם "שיעור באהבה" והשתתפה במחזה "אהבה זה כל הסיפור" לצידם של לירון לב, עדי כהן ודדי זוהר.
באוקטובר 2022 לקחה דקל חלק בספיישל הטלוויזיוני "מחווה לדנה אינטרנשיונל", ששודר לרגל ציון 20 שנה לארגון הנוער הגאה (איגי) ולקריירה המוזיקלית של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. היא ביצעה את "נוסעת לפטרה".
בפברואר 2023 שיחקה בסדרה "גוף שלישי" בקשת 12.
חיים אישיים
דקל נשואה ואם לשלושה בנים. מתגוררת עם משפחתה בבית דגן.
מרובע (שירה)
מרובע (בפרסית: رباعی; תעתיק מדויק: רבאעי) הוא צורה שירית בת ארבע שורות, שמקורה, כנראה, בפרס הקדומה.
מקור הצורה
מקורו של המרובע אינו ידוע, אך ככל הנראה הוא מבוסס על שירה פרסית (ואולי גם טורקית) עממית. השימוש הידוע ביותר בצורה בתקופה הקדומה הוא של המשורר והפילוסוף הפרסי עומר ח'יאם (1048 - 1123). יצירתו "רבאעיאת" ('המרובעים') תורגמה פעמים רבות לאנגלית (לראשונה בידי אדוארד פיצג'רלד) וכן לשפות רבות אחרות, והפופולריות העצומה לה זכתה עוררה שימוש במרובעים בשפות אירופיות שונות, וכן בשירה הערבית הקלאסית. דוגמה ידועה אחרת היא "מרובעים", יצירתו של יעקב ישראל דה האן, שבה מסופר סיפור בואו של דה האן לארץ בשירים נפרדים לכאורה, שהקשר ביניהם מתחוור לאיטו רק לאורך זמן.
מבנה ומשמעות
מרובע הוא טקסט שירי בן ארבע שורות. משקל קבוע אינו חיוני למרובע, אך השורות בדרך כלל דומות באורכן.
בשירה הפרסית המקורית השורות מתחרזות א א ב א או (גרסה פחות נפוצה) א א א א.
המרובע הוא בדרך כלל שיר מתומצת ומכתמי, הממצה בארבע שורות תובנה פילוסופית (על אהבה, שירה, החיים וכו') או אמירה שנונה והומוריסטית. השורה האחרונה במרובע, הנחרזת עם שתי הראשונות, משמשת בדרך כלל כמוסר השכל או כשורת מחץ (פואנטה) מפתיעה, המשנה את התמונה שנוצרה בשורות הקודמות. לדוגמה, להלן אחד המרובעים של ח'יאם, בתרגומו של פיצג'רלד:
מרובעים בעברית
דוגמה בולטת למשורר עברי שעשה שימוש בצורה זו היא שמואל הנגיד (בעיקר בקובץ "בן משלי"). מבין המשוררים בני זמננו בולט יהודה עמיחי (שהעיד על עצמו כי ינק אותה משמואל הנגיד). עמיחי, שעסק בשירתו בפירוק והרכבה של פתגמים וניסוחים מקובלים, נמשך למבנה המתומצת של המרובע ולאופיו הפילוסופי אך שנון, התעמק בצורה זו ויצר גרסאות שונות שלה בחלק מספריו.
גנב בחוק
גנב בחוק (ברוסית: вор в законе, נהגה "ווֹר וְ זָקוֹנֶה") הוא מושג ברוסית המתאר עבריין בכיר, בדומה למילה מאפיונר שמקורה איטלקי. אלו המזוהים כ"גנבים בחוק" לרוב מקושרים למאפיה הרוסית.
היסטוריה
חשיפת עולם הפלילים ו"גנבים בחוק" לעולם הרחב החלה ב-1917 בקבוצה גדולה של אסירים פליליים שנאסרו בתקופת מהפכת אוקטובר (זו המכונה גם המהפכה הבולשביקית). מערכת בתי הכלא הסובייטית - מחנות הגולאג, אותם יצר סטלין בשנות ה-30 של המאה העשרים, השתמשה בקבוצת האסירים הפליליים להשלטת סדר בקרב כלל אוכלוסיית האסירים שבבתי הכלא, אוכלוסייה שברובה הייתה מורכבת מאסירים פוליטיים, והעניקה להם טובות הנאה עבור שירותם זה. אליטת אסירים זו פיתחה מבנה היררכי ומערכת חוקים קפדנית משל עצמה (ומכאן השם "גנב בחוק" - דהיינו גנב על-פי חוקי הקבוצה). לאחר התמוטטות ברית המועצות ניצלו הגנבים בחוק את המצב שנוצר: הם תפסו מעמד מוביל בהיררכית הפשע המאורגן הרוסי וחדרו לרובד העליון של הפוליטיקה והכלכלה במדינות ברית המועצות לשעבר בהן נמצאו. ההערכה היא שבימינו חיים במדינות חבר המדינות כ-600 גנבים בחוק (מהם כ-200 ברוסיה). ראשיהם מתנהלים בקבוצה של כ-10–15 גנבים בחוק, המנהלים את עולם הפשע באמצעות נציגיהם.
זהות הגנבים בחוק
הגנבים בחוק הם עבריינים בכירים שישבו בכלא. הגנב בחוק מקבל את תוארו מגנבים-בחוק אחרים. כדי להתמודד על התואר, על האסיר להוכיח כישורי הנהגה, יכולות אישיות, כריזמה ואינטלקט. כשאסיר מקבל את התואר, עליו לקבל את חוקי הקבוצה (ראו להלן).
החוקים שעל פיהם פועלים הגנבים בחוק
הגנבים בחוק פועלים על פי מסגרת המסדירה את:
ישראל והגנבים בחוק
כיום אין כמעט נושאי תואר "וור ו זקונייה" בארץ. במקור גלוי נאמר שבישראל חי "גנב בחוק" (ללא ציון פרטיו המזהים) אחד במרכז הארץ. האיש עומד בקשר עם ראשי העולם התחתון בישראל.
בשנות ה-90 הגיעו ארצה מספר בעלי תואר "וור ו זקונה", אולם רובם עזבו את הארץ לאחר הקמת היאחב"ל (היחידה הארצית לחקירות בינלאומיות במשטרת ישראל) למקומות נוחים יותר, כמו יוון ודרום ספרד.
פעילות הגנבים בחוק בישראל בשנות ה-90 התבטאה באופן הבא:
ליאון דיציאן
ליאון דיציאן (17 בנובמבר 1911 - 1 במרץ 1984) היה חבר הכנסת ואיש ציבור.
חייו
(דיציאן נולד ב-17 בנובמבר 1911 בעיר יאנוב שבגליציה האוסטרו-הונגרית (כיום איבאנו-פראנקובה באוקראינה), משפחתו היגרה לוויה כאשר היה בן שנתיים. הוא גדל בווינה ולמד שם משפטים באוניברסיטה במשך שנתיים, והוסמך מאוחר יותר לעורך דין. היגר לפלשתינה (א"י) בשנת 1935.
דיציאן נבחר לכנסת השמינית ב-1974 מטעם הליכוד. בין פעילויותיו הציבוריות, היה חבר בוועד הפועל של ההסתדרות וחבר במוסדות המרכזיים של המפלגה הליברלית.
שרה יפת
שרה יפת (נולדה ב-18 בנובמבר 1934) היא חוקרת מקרא ישראלית, פרופסור אמריטה בחוג למקרא באוניברסיטה העברית בירושלים וכלת פרס ישראל לחקר המקרא לשנת תשס"ד (2004). נודעת בעיקר בזכות מחקריה על ספר דברי הימים ועל פרשנות המקרא היהודית בימי הביניים.
כיהנה כנשיאת האיגוד העולמי למדעי היהדות עד לשנת 2009 וכעורכת של כתב העת שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום עד כרך כ.
ביוגרפיה
יפת נולדה בפתח תקווה למשפחה חלוצית. היא בתם של חנה (לבית חבויניק) ילידת ליטא, ושמואל נחמיה איזקסון.
למדה בבית הספר פיק"א בפתח תקווה ואחר כך בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב. לאחר התיכון עברה לירושלים ללמוד בבית המדרש למורים העברי ע"ש דוד ילין, בתוכנית אקדמית להכשרת מורים בשיתוף עם האוניברסיטה העברית. בסיום לימודיה עבדה במשרדי ממשלה שונים ואחר כך כמורה בבית הספר "גאולים" בירושלים.
שימשה כראש החוג למקרא באוניברסיטה העברית בשנים 1984–1986 וכראש המכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית בשנים 1987–1989. בשנים 1997–2001 הייתה מנהלת הספרייה הלאומית.
במשך הקריירה האקדמית שלה לימדה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, באוניברסיטת הרווארד, בבית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק, באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, באוניברסיטת נוטרדאם במדינת אינדיאנה שבארצות הברית, ובאוניברסיטת סידני באוסטרליה. הייתה חברת מחקר בוולפסון קולג' באוקספורד, קליר הול שבקיימברידג', המכון ללימודי יהדות מתקדמים (לשעבר מכון אננברג) בפילדלפיה ובאוניברסיטת הרווארד.
פרס ישראל
מנימוקי השופטים להענקת פרס ישראל לשרה יפת בשנת 2004:
חיים אישיים
נישאה לעו"ד גדעון יפת, שנפטר בשנת 2013, ולהם ארבעה ילדים. בנם גלעד יפת הוא יזם וגנאלוג ישראלי, המנכ"ל והמייסד של חברת "MyHeritage". בתם שלומית יפת-ביאליק היא מחברת סדרת מדריכי הטיולים "המשפחה המטיילת".
קה ד'אורסה
קה ד'אורסה (בצרפתית: Quai d’Orsay – הרציף אורסה) הוא רציף ב של הנהר סן ברובע השביעי של פריז, בירת צרפת, וכן שם הרחוב לאורך הרציף הזה. המשכו מזרחה מארמון בורבון נקרא קה אנטול פראנס ומערבה מגשר אלמה נקרא קה בראנלי. בקה ד'אורסה שוכן החל משנת 1853 משרד החוץ של צרפת ועל כן הוא נקרא גם כן בדרך המטונימיה "קה ד'אורסה". בניין משרד החוץ נבנה בשנים 1844–1855 על ידי האדריכל ז'אק לקורנה (Jacques Lacornée). הפסלים בחזיתו עוצבו בשנת 1870 על ידי הפסל אנרי דה טריקטי.
מיקום וגישה
הרציף מתחיל מגשר קונקורד (pont de la Concorde) ורחוב אריסטיד בריא, עובר בקרבת הגשרים אנווליד ואלכסנדר השלישי ומסתיים בגשר אלמה וככר הרזיסטאנס.(Place de la Resistance) בבית מספר 37 נמצא בניין משרד החוץ של צרפת שנבנה באמצע המאה ה-19. לכן גם את משרד החוץ מכנים "קה ד'אורסה" עם אות ראשונה גדולה או בקיצור "לה קה" (Le Quai). סמוך למשרד החוץ נמצא ארמון בורבון, מושב האספה הלאומית של צרפת וכן אוטל דה לאסה (hôtel de Lassay), מושבו של יושב ראש האספה הלאומית.
מקור השם
קה ד'אורסה נקרא כך לפי שמו של שארל בושה ד'אורסה, בעל אחוזת אורסה, יועץ בפרלמנט של פריז, שכיהן בשנים 1700–1708 כ"זקן הסוחרים" של פריז, בפועל ראש העיר. בעת כהונתו בשנת 1707 התחילו עבודות הבנייה של הרציף. בעבר הרחוק נקרא "קה דה לה גרנוייר", ולזמן קצר "קה בונפארט".
אבן ישראל
שכונת אבן ישראל היא השכונה היהודית הראשונה שנבנתה במתחם הנחלאות בירושלים בשנת 1875, בצמוד לרחוב יפו. ייחודה היה באופיים המגוון של יושביה - אשכנזים וספרדים (בניגוד לרוב ה'נחלאות' האחרות, שהתבססו על מרכיב עדתי), בני 'חברת הלומדים' ובעלי מלאכה, עשירים ועניים. גבולות השכונה הם רחוב יפו מצפון; סמטת אבן ישראל ממזרח; רחוב אגריפס מדרום, וסמטת משיח ברוכוף (בית היתומים הספרדי) ממערב.
הקמת השכונה
עם סיום הקמת חמש השכונות הראשונות מחוץ לחומה בירושלים בין השנים 1874-1860, החלה תנופת בנייה יהודית גדולה באזור שבו שוכן היום שוק מחנה יהודה. הריחוק מהעיר העתיקה הוזיל את הקרקעות באופן משמעותי, ואיפשר ליהודים לקנות שטחי אדמה רבים למטרות מגורים. בעקבות כך הקימו כמה ממנהיגי ירושלים חברה כלכלית לבניית בתים בשם 'אבן ישראל', וזו הייתה השכונה הראשונה שהקימו. בין ראשי החברה היו היזמים יוסף ריבלין ויהושע ילין שהקימו בין היתר גם את נחלת שבעה.
הקרקעות נרכשו מיושבי הכפר הערבי ליפתא, השוכן בכניסה המערבית לירושלים. אלפי דונמים של קרקעות סביב הכפר היו שייכות באותם ימים ליושבי ליפתא, ואפילו אדמת מאה שערים נרכשה מהם.
שם השכונה
שכונת אבן ישראל נקראה בשם זה בעקבות הפסוק מפרשת ויחי: "וַתֵּשֶׁב בְּאֵיתָן קַשְׁתּוֹ וַיָּפֹזּוּ זְרֹעֵי יָדָיו, מִידֵי אֲבִיר יַעֲקֹב מִשָּׁם רֹעֶה אֶבֶן יִשְׂרָאֵל" (בראשית פרק מ"ט, כד). פסוק זה לקוח מברכת יעקב לבנו יוסף, המתארת ישיבה איתנה והיאחזות. יש טענה כי דווקא מילים אלו נבחרו לשכונה, שכן מספר הבתים שהיו בה בתחילה הוא 53, כמניין אב"ן בגימטריה. החיפוש דווקא בברכת יעקב ליוסף היא בשל ראיית משיח בן יוסף במסורת, כמי שיעסוק בגאולה המעשית והחומרית של עם ישראל, וכך ראו עצמם מקימי השכונה, ובמיוחד ריבלין, שאף נקרא יוסף.
מבנה השכונה ומיקומה
שכונת אבן ישראל היא שכונת חצר קלאסית, בה בתי השכונה מקיפים כמסגרת אטומה חצר פנימית. הגישה אל החצר הפנימית באבן ישראל הייתה דרך שני שערים: האחד פנה לרחוב יפו, והשני - לרחוב אגריפס, שנקרא אז בשם 'דרך דיר יאסין'. הכניסה אל בתי השכונה הייתה דרך החצר בלבד, וכך היו יושבי אבן ישראל מוגנים ו"מוקפים חומה", מחשש שודדים וחיות מסוכנות. יש לזכור כי רוב יושבי השכונה יצאו מהעיר העתיקה, בה היו רגילים לחומה מקיפה ושערים הננעלים מידי לילה. מבנה כזה אפשר להם לחוש ביטחון.
בחצר עצמה ניטעו עצים, והוצבו תנור שכונתי גדול ובור מים. קירות הבתים חוזקו ב"רֶלְסִים" - קורות ברזל עבות שנמתחו בתקרה שבין שתי הקומות, ולעיתים אף תמכו מרפסת חיצונית. קורות אלה בלטו החוצה וננעלו בעוגני מתיחה שנועדו להבטיח את חוזקה של הקורה. עד היום ניתן להבחין בשכונה ברלסים ובעוגני מתיחה מסוגננים.
תושבי השכונה וקורותיה
שכונת אבן ישראל כללה, כאמור, מגוון רב למדי של מתיישבים. מיקומה במשך שנים בין השכונות המזרחיות ובין גוש הנחלאות הפך אותה לאבן שואבת ואתר ביקורים, ורבים מעסקני ירושלים ומנהיגיה ישבו בה, ביניהם יוסף ריבלין ויהושע ילין; אברהם משה לונץ; יעקב יהודה; יחיאל מיכל פינס; דוד ילין (שהיה נשוי לאיטה, בתו של פינס); הרב יעקב שאול אלישר (ה"ישא ברכה"), שהיה החכם באשי - הרב הראשי הספרדי בירושלים בשלהי המאה ה-19 (על שמו שכונת גבעת שאול), ואחרים.
בין הדמויות הצבעוניות שגרו בשכונה הייתה המיליונרית רבֶּקה לוי מארצות הברית, שהתגוררה ב'גורד השחקים' הירושלמי הראשון הקיים בשכונה עד היום - מבנה בן שלוש קומות ומצופה בלוחות פח, השוכן בצפון החצר (הפח נועד לבידוד מפני קור). כן התגורר בשכונה זוג שנקרא "החותן והחותנת" – "החותן" היה איש גוץ קשה יום, שהדמות האהובה עליו ביותר הייתה החמור שלו, ששימש כסבָּל שליחויות. "החותנת" הייתה אשה עבת בשר ובעלת קול אדירים, ולכן שימשה כ"מערכת הכריזה" של שכונת אבן ישראל. לקראת כל אירוע הייתה הגברת עומדת באמצע החצר ופוצחת ב"אָלוֹס דִי אָבַשוֹ אִי אָלוֹס דִי אָרִיבָה" (בלדינו: "שוכני מָטה ושוכני מעלה") ואחר כך ממשיכה ב"בשם החותן והחותנת אני מזמינה אתכם ל..." וכאן הגיע תיאור האירוע, שיכול היה להיות ברית מילה ואפילו הלוויה. בשל דבקותה בנוסח הקבוע זכו היא ובעלה בתוארם המוזר. הסופר יעקב יהושע (אביו של א.ב. יהושע) גר באבן ישראל בילדותו, והוא מביא סיפור מעשה משעשע שאירע בשכונה לשדכן חכם יעקב קָסְטִיל:
מאגדות השכונה מספרים כי האווירה הייתה נעימה ועליזה, וכי אבן ישראל נודעה בססגוניותה ובעושר השפות והמטעמים שהיו בה. מאידך היה חודש בשנה בו גברו המתחים בין יושבי השכונה, והוא חודש אלול; בחודש זה משכימים הספרדים יוצאי עדות המזרח לאמירת סליחות (תפילות הנאמרות באישון לילה), בעוד שהאשכנזים קמים לסליחות רק בסוף החודש ובימים שבין ראש השנה ליום כיפור. ההמולה שליוותה את המשכימים לסליחות העירה גם את האשכנזים, ומספרים שמזל היה שבסופו של דבר הגיע יום כיפור, בו כולם סלחו לכולם.
במאה ה-21
שכונת אבן ישראל הצליחה לשמור על אופייה באופן מרשים למדי, למרות שתושביה התחלפו, והיום גרות בה משפחות שאין להן קשר למקימי השכונה. אופי זה נשמר הודות למבנה החצר והבתים הסוגרים עליה, ובזכות החנויות הקטנות ובעלי המלאכה (נגריות בעיקר) הפועלים בה. עם זאת, מראה החצר המקורית השתנה כליל: במשך שנים ארוכות היה בו גן שעשועים, שכלל מגלשה, ארגז חול וכמה נדנדות, אולם בשנת 2004 השלימה "חברת עדן" (החברה העירונית לפיתוח מרכז ירושלים) פרויקט שיקום במסגרתו הועמקה החצר ונבנה בה אמפיתיאטרון קטן לצורך מופעי רחוב והדרכות תיירות.
בחודש מאי 2007 שולב בשכונה פרויקט תמונה באבן, שהחל לפעול כמה שנים קודם לכן בשכונת אהל משה הסמוכה. המנהל הקהילתי "לב העיר" הפועל בנחלאות ומפעיל את הפרויקט, הציב בשכונה כמה לוחות אבן, המנציחים את יושבי השכונה וכוללים תמונות שלהם ומילות הסבר. בניגוד לאהל משה, שם הודבקו לוחות האבן על קירות הבתים, בהתאם לבעליהם המקוריים, באבן ישראל התנגדו התושבים להדבקת הלוחות על בתיהם, בטענה כי הדבר עלול ליצור סכסוכי ירושה, ולגרום להם קשיים במכירת הבית בעתיד. בעקבות כך הוצבו הלוחות סביב האמפיתיאטרון המרכזי.
לאחר קום המדינה הוחלף שמו של מדרחוב "ולירו" העובר בשכונה לרחוב אבן ישראל הנושא את שם השכונה.
כיום גרים בשכונה מיקס של ירושלמים, עובדים זרים, כמה מסעדות אתיופיות, שתי גלריות לאמנות: גלריה מרי וגלריה אגריפס 12, קלאבהאוס ירושלים, בית הכנסת אחדות ישראל, מדרשת חב"ד לנשים ועוד. חלקה המזרחי של השכונה נמצא בשלבי הריסה ופיתוח של העירייה.
יחסי יפן–עומאן
יחסי יפן–עומאן הם היחסים הבילטרליים שבין יפן לבין סולטנות עומאן. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1972.
סחר
בשנת 2017, ייצאה עומאן ליפן סחורות בשווי 210.5 מיליארד ין, וייבאה סחורות בשווי 261.2 מיליארד ין. עיקר הסחורות שעומאן ייצאה ליפן הוא נפט גולמי וגז טבעי, וייבאה סחורות ובעיקר כלי רכב ומכונות.
פאל אברהם
פאל אברהם (בהונגרית: Ábrahám Pál (אברהם הוא שם המשפחה); סומבור, 2 בנובמבר 1892 – המבורג, 6 במאי 1960) היה מלחין, ומנצח יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
פאל אברהם הוא בנם של יעקב אברהם (1909–1859) סוחר מהיישוב אפאטין על גבול הונגריה - סרביה של היום ושל פלורה בלאו (1872–1943). אמו היא מהעיר מוהאץ' ונהגה לשחק במופעים עוד בילדותה. סבו של אברהם, מצד אמו רז'ה בלאו, היה קבלן מכובד של עבודות סלילת דרכים במוהאץ' ובעל מכרה. אברהם גדל באפטין בוויבודינה (כיום סרביה), והחל לנגן בפסנתר כבר בגיל ארבע. אמו המורה למוזיקה, והחזן מקומי לימדו אותו, ובהמשך למד לנגן גם בכינור. לאחר סיום תעודת הבגרות, בגיל 17, המשיך את לימודיו באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. הוא סיים לימודי קומפוזיציה ונגינה בצ'לו ואז בלחץ משפחתי עזב ונרשם לבית ספר למסחר. הוא המשיך בכל זאת את לימודיו באקדמיה למוזיקה משנת 1913 והפך לתלמיד של ויקטור הרצפלד בהלחנה ולמד אסתטיקה של המוזיקה, היסטוריה של המוזיקה ותורת המוזיקה. חומר של חמש שנים הוא סיים בשלוש ובהצטיינות. על פי השנתון של האקדמיה למוזיקה, הוא זכה במלגה ממלכתית בשנת הלימודים 1914–1915.
נקודת המפנה בחייו הייתה בשנת 1929, אימרה פולדש מחזאי וכותב ליבריות מוכר פנה אליו להלחנת היצירה שלו: "ויקטוריה", ואז פנתה אליו גם חברת הפקת הסרטים UFA לכתיבת מוזיקת רקע לסרט האילם "המלודיה של הלבבות". הוא נקרא לברלין, גרמניה. ויקטוריה הוצגה בתיאטרון המלכותי בינואר 1930 וב־7 באפריל בפסטיבל האופרטות הקיצי בלייפציג, בשם Viktoria und ihr Huszar, בהצלחה רבה בשני המקומות. ההצלחה נראתה בלתי ניתנת לעצירה, הוא הרוויח הרבה כסף, קנה וילה בסגנון הרוקוקו בפאסננשטראסה בברלין, עבד עשרות שעות ביום בבית, עם כמות עצומה של קפה ושלוש חפיסות סיגריות ביום. ב־16 ביוני 1930 התחתן ברובע החמישי בבודפשט. האופרטה "הוורד של הוואי", שהוצג בבכורה בלייפציג הצליחה והגיעה לברלין, וינה, בודפשט, לונדון. בינתיים הוא הקליט עם מיטב הזמרים בתקופתו, בהם ריצ'רד טאובר, רנטה מולר, יאן קיפורה. ההצלחה הגדולה ביותר שלו הייתה הנשף ב"סאבוי", שהוצג ב־23 בדצמבר 1932, בפני 3,300 איש ב-Große Schauspielhaus. האופרטה שלו, שבה כמעט כל ידוען ברלין הופיע באולם הצפוף, כלל את הקנצלר פון שלייכר, שרים, שחקנים כוכבים, במאים ומבקרים.
ויקטוריה, הוורד של הוואי והנשף בסאבוי הפכו אותו לאחד ממלחיני האופרטות הידועים ביותר באירופה. בשנת 1933, לאחר שהיטלר עלה לשלטון, אברהם עבר לווינה ואז שוב לבודפשט; הוא כתב שם שוב אופרטות ומוזיקת קולנוע. החל מ־23 באפריל 1933, שמו של פאל אברהם לא נכתב עוד בעיתונים הגרמניים. בתחילת 1939 נסע לפריז ומשם באונייה לקזבלנקה, משם לקובה, הוואנה, ואז היגר למיאמי, בארצות הברית. בשנים 1940–1941 הפך לצ'לן במטרופוליטן אופרה בניו יורק. הוא לא זכה להצלחה רבה באמריקה, כתב אמנם מוזיקה לשני סרטים ובשנת 1946 אושפז במחלקה הפסיכיאטרית של בית החולים בלוויו ומשם הועבר למרכז הפסיכיאטרי קרידמור בשכונת קויינס ושהה בו למשך עשר שנים. בשנת 1947 העיתונים האירופאים אף בישרו על מותו. בשנת 1956, בעזרת חבר, חזר לאירופה, לגרמניה, אך כבר לא היה מסוגל ליצור בגלל בריאותו הרופפת. את שנותיו האחרונות בילה במוסד לחולי נפש בהמבורג ובטיפול הבית של אשתו שרולטה פסלי. האופרטות שלו נמצאות כיום ברפרטואר בהונגריה כמו גם במספר מדינות אירופאיות נוספות, בעיקר בגרמנית (בכמה תיאטראות בגרמניה, באוסטריה, בשווייץ) וכן בהולנד, איטליה, ובמזרח אירופה (אסטוניה, ליטא, רומניה ובולגריה)
אופרטות
בשפת המקור:
מוזיקה לסרטים
פאל אברהם כתב מוזיקה ליותר משלושים סרטים:
שמואל שפירא (ברסלב)
הרב שמואל שפירא (ט"ז באדר תרע"ג, 1913 - כ"א בניסן תשמ"ט, 26 באפריל 1989) היה מהרבנים הבולטים בדור החמישי של חסידות ברסלב.
תולדות חייו
נולד בירושלים לרב שלמה יצחק שפירא, שהיה בנו של הרב דוד שפירא ונכדו של הרב חיים יעקב שפירא, ולחוה שרה, בתו של הרב שמואל הומינר, שהיה מרבני ירושלים וממייסדי שכונת מאה שערים. אביו היה ספרא דדיינא בבית הדין האשכנזי-פרושי בירושלים (נפטר בחיי אביו, בשנת תרצ"ג). דודיו היו הרב צבי פסח פרנק והרב אריה לוין, שנישאו לאחיות אביו.
למד בישיבת עץ חיים אצל הרב איסר זלמן מלצר. הרב מלצר העריכו ונהג לקום לכבודו. נישא לפריידא, בתו של הרב יוסף קדיש קרישבסקי, תלמיד החפץ חיים שעלה לירושלים.
בשנת 1934 פגש את הרב שמואל הורוביץ, ממנהיגי חסידות ברסלב בירושלים, ונעשה תלמידו.
בשנת תש"ח (1948) היה מתושבי הרובע היהודי אשר נפלו בשבי הלגיון הירדני והובאו לירדן. בהיותו בשבי התאמץ להשיג כמות של תשעה קבים מים הנחוצים לשם תקנת עזרא, כדי שיוכל להיטהר בהם. לאחר שיחרורו מהשבי, התגורר בשכונת קטמון. בהמשך עבר לשכונת מאה שערים והיה שכנו של קרוב משפחתו הרב יוסף שלום אלישיב.
אורח חייו
היה פרוש מענייני העולם והקדיש את כל זמנו לתורה ולתפילה. היה עולה על משכבו מיד לאחר תפילת ערבית, מתעורר בחצות הלילה והולך לכותל המערבי לאמירת תיקון חצות ולקיום מנהג ההתבודדות האופייני לחסידי ברסלב. בלכתו ברחוב היה כובש את עיניו בקרקע כדי להימנע ממראות אסורים. האדמו"ר מגור רבי ישראל אלתר התבטא עליו כי "שמירת העיניים של ר' שמואל מצילה ומגינה על הדור כולו".
וירטוס בולוניה
וירטוס פלקנסטרו בולוניה (באיטלקית:  Virtus Pallacanestro Bologna), היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר בולוניה, המתמודדת בסרייה א'.
היסטוריה
וירטוס הוקמה בשנת 1879 כמועדון התעמלות, כשמועדון הכדורסל מתחיל להתחרות רק בשנות ה-20 של המאה ה-20. המועדון זכה ב-15 אליפויות מקומיות וב-8 גביעי מדינה. העונה המוצלחת ביותר של וירטוס הייתה עונת 2001 שבה זכה המועדון בליגה האיטלקית, בגביע וביורוליג, כלומר בכתר משולש. הקבוצה זכתה גם באליפות אירופה בשנת כששחקנה הבולט היה פרדראג דנילוביץ'.
הקבוצה הורדה ליגה אחרי עונת 2003 בגלל בעיות כספיות, אך חזרה לליגה הראשונה בעונת 2005/2006 ואף סיימה בעונה הבאה כסגנית הליגה. בשנת 2009 זכתה בולוניה בתואר ראשון מאז 2002 כאשר הניפה את גביע היורוצ'לנג', לאחר ניצחון בגמר מול שולה באסקט, 75-77.
ספונסרי עבר
בכדורסל האיטלקי הקבוצות נקראות על שם הספונסר הראשי שלהם. להלן רשימה של כל הספונסרים של וירטוס בולוניה:
דייוויד גריי
דייוויד גריי (אנגלית: David Gray; נולד ב-13 ביוני 1968) הוא מוזיקאי בריטי.
ראשית דרכו
גריי נולד במנצ'סטר רבתי, בן להורים בני המעמד הבינוני. בגיל 9 עבר עם משפחתו לוויילס. בגיל 21 שכר דירה בליברפול כדי ללמוד שם באוניברסיטה, וכמו כן כדי להיכנס לתעשיית המוזיקה הבריטית. בהמשך, מפיקים מוזיקליים אשר זיהו את כישרונו בכתיבת שירים החתימו אותו על חוזה הקלטות בחברת התקליטים "קרוליין רקורדס", בה הוציא את אלבום הבכורה שלו, הנקרא "A Century Ends", בשנת 1993, ושכלל את הסינגל "Birds Without Wings". סגנונו אופיין כפולק רוק וכרוק אלטרנטיבי. האלבום קיבל ביקורות חיוביות בעיתונות הבריטית, אולם האלבום היה לכישלון מסחרי. באותה תקופה התמיד גריי להופיע וגיבש לעצמו גרעין אוהדים נאמן, בעיקר של חובבי פולק רוק, בזכות יכולותיו הבימתיות המאופיינות באינטימיות עם הקהל. כישלונו המסחרי של האלבום גרם למפיקים ב"קרוליין רקורדס" להחליט לסיים עם גריי את החוזה. לאחר מכן חתם גריי בחברת התקליטים "EMI", שהוציאה את אלבומו השני, "Flesh", שהיה אף הוא לכישלון כלכלי. גריי לא התייאש, והמשיך לעבוד על אלבומו השלישי, "Sell, Sell, Sell", שיצא לחנויות התקליטים באפריל 1996. בניסיון למסחר את האלבום, גריי היה לזמר החימום בהופעות של להקת רדיוהד. חברת התקליטים החליטה להפיץ את האלבום בתפוצה מוגבלת בבריטניה בלבד, דבר שהפך גם אלבום זה לכישלון כלכלי. "EMI" הבינה כי גריי אינו מספק את הסחורה, וסיימה עמו את החוזה. כישלון שלושת אלבומיו ופיטוריו משתי חברות תקליטים הביאו את גריי לנקודת שפל, בהם עבד בעבודות מזדמנות, ועתידו המוזיקלי היה מעורפל, אולם הוא לא הפסיק לכתוב שירים.
הפריצה
מנקודת שפל זו, החל גריי לעבוד על אלבומו הבא, הנקרא "White Ladder", עליו סיפר מאוחר יותר: "מכיוון שעבדתי בימים ובערבים הייתי בבית, הקלטתי בזמני החופשי עם סמפלר, טייפ ערוצים וגיטרה. פשוט הקלטתי שירים. לבד. בלי חברה, בלי מימון. זה היה שונה לגמרי מכל מה שעשיתי עד אז. הייתי חופשי מצד אחד, אבל גם בודד לגמרי ביצירה שלי".
רצועות מהאלבום הגיעו לידיהם של שדרני רדיו באירלנד שהתלהבו, והחלו להשמיע שירים מתוך האלבום, וללא קידום מכירות האלבום הפך להצלחה. בבריטניה יצא האלבום ב־1999, וזכה לביקורות מצוינות לצד קצב מכירות עקבי. בעקבות כך, חברת התקליטים "Warner Music Group", של התאגיד העולמי "האחים וורנר" חתמה עם גריי על חוזה. החברה מסחרה את האלבום היטב, הוציאה סינגלים, ולהם צילמה קליפים, עיבדה מחדש חלק מהשירים והפכה את דייוויד גריי מאומן שבשוליים לאומן השייך למיינסטרים. הסינגל השני מתוך האלבום "Babylon" הגיע למקום החמישי במצעד הבריטי, זאת בזמן שהפופולריות של גריי בבריטניה ובאירופה בשיאה. "White Ladder" הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי באוגוסט 2001, זאת לאחר 64 שבועות רצופים בהם היה האלבום ב- TOP 40. זהו הטיפוס למקום הראשון האיטי ביותר בתולדות מצעד האלבומים הבריטי. בסופו של דבר נמכר האלבום בבריטניה במעל ל-2.9 מיליון עותקים, דבר שמיקם אותו במקום ה-20 ברשימת האלבומים הנמכרים ביותר בבריטניה מאז ומעולם. באירלנד היה האלבום לנמכר ביותר אי פעם.
אלבומים נוספים
לאחר "White Ladder" הוציא גריי שלושה אלבומי אולפן נוספים, אשר לא הצליחו לשחזר את ההצלחה הפנומנלית של "White Ladder", לא במכירות ולא בביקורות. בנוסף הוציא גריי שני אלבומים בהם איגד שירים אותם כתב והקליט בראשית דרכו.
קייל ווקר
קייל אנדרו ווקר (באנגלית: Kyle Andrew Walker; נולד ב-28 במאי 1990 ) הוא כדורגלן אנגלי המשחק כמגן ימני בקבוצת מנצ'סטר סיטי ובנבחרת אנגליה.
ווקר זכה בתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית לעונת 2011/2012.
קריירת משחק
ווקר נולד בשפילד, אנגליה, בן לאם אנגלייה לבנה ולאב אפרו-ג'מייקני. הצטרף לקבוצת הילדים של שפילד יונייטד במסגרת פרויקט בעיר הולדתו שפילד המשלב ילדים ונוער בכדורגל המקומי כחלק ממלחמה בגזענות. הוא המשיך להתקדם בקבוצות הגיל השונות בקבוצה עד שנת 2008 אז נכלל בסגל קבוצת המילואים של המועדון. בנובמבר 2008 עבר בהשאלה לקבוצת נורת'האמפטון טאון מהליגה השלישית לתקופה של חודשיים, בה ערך תשע הופעות ליגה. ווקר שב מההשאלה לקבוצה הבוגרת של שפילד יונייטד, ששיחקה אז בליגת המשנה, להמשך עונת, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק גביע ה-FA מול לייטון אוריינט. בעקבות סדרת פציעות של שחקני הרכב, ווקר נכלל במפתיע בהרכב הפותח של קבוצתו בשני משחקי הסיום של העונה. הופעת הבכורה שלו בליגה התקיימה מחזור אחד לסיום העונה, ב-25 באפריל בניצחון 0–1 על סוונסי סיטי. ווקר פתח גם במשחק שלאחריו, ובשניהם עזר לקבוצתו לשמור על שער נקי. בעקבות היכולת שהפגין, ווקר נכלל בהרכב הקבוצה גם לצמד משחקי חצי גמר פלייאוף ההעפלה, וגם במשחק הגמר בו הפסידה קבוצתו לברנלי בתוצאה 0–1.
ב-22 ביולי 2009 נרכש ווקר, יחד עם חברו לקבוצה קייל נוטון, על ידי קבוצת טוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג בסכום כולל של תשעה מיליון ליש"ט, אמנם כחלק מהסכם ההעברה הוא הושאל בחזרה לשפילד לעונת . ווקר היה לשחקן הרכב פותח בכל חציה הראשון של העונה, אך ב-1 בפברואר 2010, בימים האחרונים של חלון ההעברות, הוא הוחזר במפתיע לסגל טוטנהאם כמחליף לאלן האטון שהושאל באותו היום לסנדרלנד. ב-27 במרץ 2010, חודשיים לפני יום הולדתו העשרים, ערך ווקר את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, בניצחון קבוצתו 0–2 על פורטסמות'.
לקראת עונת ווקר הושאל לקבוצת קווינס פארק ריינג'רס מליגת המשנה לתקופה של חצי שנה, והיה בה לשחקן הרכב פותח. בינואר 2011, עם סיום תקופת ההשאלה, שוב הושאל ווקר, הפעם לאסטון וילה מהליגה הבכירה. הוא כבש את שער הבכורה שלו כבר במשחק הבכורה שלו בקבוצה, מול קבוצת נעוריו שפילד יונייטד בגביע האנגלי כבר בדקה התשיעית. פחות מחודש אחר כך, כבש ווקר את שער הליגה הראשון שלו בקריירה, במשחקה של קבוצתו מול פולהאם.
עם סיום תקופת ההשאלה, לקראת עונת, ווקר חזר לטוטנהאם. על אף רצונו לעבור באופן קבוע לאסטון וילה, על מנת להיות שחקן הרכב פותח, מאמן הקבוצה הארי רדנאפ בחר שלא לשחרר אותו. ווקר, שחתם בסופו של דבר על הארכת חוזה עד שנת 2016, הפך לשחקן הרכב פותח בקבוצתו באותה העונה, כשרשם את מספר ההופעות הרב ביותר במדי קבוצתו, עם 37 הופעות ליגה ו-47 בכל המסגרות. ב-2 באוקטובר כבש ווקר את שער הניצחון של קבוצתו במשחק הדרבי של צפון לונדון מול ארסנל, שהסתיים בתוצאה 1–2. בזכות יכולתו הגבוהה זכה השחקן בתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית, מתוך רשימת מתמודדים שכללה בין היתר את סרחיו אגוארו, דני וולבק, דניאל סטארידג' ושחקן קבוצתו גארת' בייל. בנוסף, נבחר בקבוצת השנה של הליגה האנגלית. לקראת סיום העונה כבש את שערו השני בקבוצה, בניצחון הביתי 0–2 על בלקברן רוברס. עם סיום העונה, אותה סיימה טוטנהאם במקום ברביעי, זכה ווקר לחוזה חדש לחמש שנים, עד לשנת 2017.
בעונת הוסיף ווקר להיות שחקן מפתח בהגנת טוטנהאם, כששיחק בכל משחקי הליגה בסיבוב הראשון למעט משחק אחד. ווקר שיחק 90 דקות בניצחון 2–3 של קבוצתו על מנצ'סטר יונייטד באולד טראפורד, שהיה ניצחונה הראשון של טוטנהאם באולד טראפורד מזה 23 שנים. ווקר וקבוצתו סיימו את העונה במקום החמישי בטבלה, והגיעו עד לרבע גמר הליגה האירופית.
בספטמבר 2013 צולם ווקר כשהוא שואף גז צחוק, במסיבה פרטית בה נכח, והתנצל על האירוע. חודשים ספורים אחרי פתיחת עונת, האריך ווקר את חוזהו פעם נוספת בטוטנהאם, עד לשנת 2019. בסיום עונת 2016/17 ווקר נכלל בנבחרת העונה של הפרמייר ליג.
ב-14 ביולי 2017 ווקר חתם חוזה ל-5 שנים במנצ'סטר סיטי תמורת סכום העברה המוערך בכ-50 מיליון ליש"ט.
נבחרת אנגליה
במהלך עונת, זומן ווקר לסגל נבחרת אנגליה על ידי המאמן פאביו קאפלו, אך לא זכה לשחק עקב פציעות. עם סיום העונה, נבחר לייצג את הנבחרת הצעירה של אנגליה באליפות אירופה עד גיל 21 שנערכה בדנמרק. על אף הופעתה החלשה של אנגליה בטורניר, שהסתיימה בהדחה בסיבוב הראשון, ווקר נבחר לנבחרת הטורניר.
ב-12 בנובמבר 2011 ערך ווקר את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות מול, כשהחליף את סקוט פארקר בדקה ה-85. שלושה ימים אחר כך נכלל לראשונה בהרכב הפותח של הנבחרת, בניצחון 0–1 על, בו נבחר לשחקן המצטיין. הוא החמיץ את טורניר יורו 2012 בגלל פציעה, אך פתח ושיחק משחק מלא במשחקה הראשון של אנגליה אחרי הטורניר, בניצחון 1–2 על. ווקר לא זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2014, אך חזר לסגל לקראת מוקדמות יורו 2016.
נכלל בסגל נבחרת אנגליה לטורניר מונדיאל 2022.
איל דה יו
איל דה יו (בצרפתית: Île d'Yeu) הוא אי לחופי ונדה שבצרפת. מבחינה אדמיניסטרטיבית מוכרז האי כקנטון ובו קומונה אחת בעלת שם זהה.
גודל האי כ-23.32 קמ"ר ונכון לשנת 2008 מתגוררים בו 4,562 תושבים. באי שני נמלים Port-Joinville ו-Port de la Meule. באי טירה הקרויה Vieux-château de l'Île d'Yeu, שהוקמה במאה ה-14 כדי להגן על האי מפני שודדי ים.
אנרי פיליפ פטן, מנהיג צרפת ששיתף פעולה עם הנאצים הוגלה לאי, שם מת במאסר בשנת 1951.
אשלי בנסון
אשלי ויקטוריה בנסון (באנגלית: Ashley Victoria Benson; נולדה ב-18 בדצמבר 1989) היא שחקנית, דוגמנית וזמרת אמריקאית. בנסון התפרסמה בזכות דמות האנה מרין שאותה גילמה בסדרת הטלוויזיה "שקרניות קטנות".
ביוגרפיה
בנסון נולדה וגדלה באנהיים הילס, קליפורניה שבארצות הברית. יש לה אחות גדולה בשם שיילין. בגיל שלוש היא החלה לרקוד ריקוד תחרותי בבלט, ג'אז והיפ הופ, וכן הופיעה במספר מקהלות זמר.
קריירה
בגיל חמש דגמנה בקטלוגי ריקוד, בגיל שמונה הוחתמה בסוכנות הדוגמנות "פורד מודלס". בתקופה זו הופיעה בתפקיד קטן בפרק בסדרה "זואי 101", והופיעה בקליפ "That Girl" של להקת NLT.
משנת 1999 הופיעה בנסון במספר פרסומות והחלה להופיע יותר בסרטים ובסדרות טלוויזיה.
בשנת 2004, בגיל 15, החלה להופיע בסדרת הטלוויזיה היומית "ימי חיינו", ועד שנת 2007 היא גילמה בסדרה את אביגיל "אבי" דוורו, בתם הבכורה של ג'ק דוורו וג'ניפר הורטון.
בנסון הופיעה בתפקיד קטן בסרט הקומי "פתאום 30" (2004). ב-2007 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "מעודדות צמודות 4", בתפקיד קרסון. ב-2008 הופיעה בפרק בסדרה "על טבעי", באותה שנה כיכבה בשני סרטים "החדר של בארט" ו"חמש הנפלאים: שערוריית המעודדות מטקסס", ב-2009 הופיעה בסדרת הטלוויזיה של רשת ABC, "איסטוויק", בה גילמה את מיה, בתה של רוקסי טורקולטי (רבקה רומיין).
בסוף שנת 2009 לוהקה בנסון לסדרת הטלוויזיה "שקרניות קטנות", בה גילמה את הדמות הראשית של האנה מרין עד סיום הסדרה ב-2017. ב-2010 כיכבה לצדה של כריסטינה מילאן בסרט הטלוויזיה "קופידון חג המולד", ב-2012 הופיעה בקליפ "Honestly" של "Hot Chelle Rae", ובאותה שנה כיכבה לצד ג'יימס פרנקו, סלינה גומז וונסה הדג'נס בסרט "ספרינג ברייקרס".
בראיון במסגרת המופע של אלן דג'נרס סיפרה בנסון שמכריה נוהגים לכנותה בשם החיבה "בֶּנְזוֹ", כשיבוש של שם משפחתה.
משנת 2017, בנסון משתפת פעולה עם מותג המשקפיים Privé Revaux בעיצוב ושיווק של משקפי שמש בשוק הצעירות והצעירים, לצד השחקנים ג'יימי פוקס והיילי סטיינפלד. ב-22 ביולי 2019 השיקה החברה קולקציית קפסולה של משקפי שמש שבנסון עיצבה לפי סגנונה האישי, וגם מדגמנת. הקולקציה נקראת "בנזו", כשם החיבה שלה.
מוזיקה
בשנת 2020 ביצעה גרסת כיסוי עם בן זוגה דאז ג'י-איזי לשיר המפורסם של להקת רדיוהד "Creep". בהמשך הוציאה שיר מקורי אותו גם כתבה לצד ג'י איזי "All the Things You're Searching For" בו הם מארחים את הראפר קוסיסקו.
חיים אישיים
בנסון הייתה בת זוגה של דוגמנית העל והשחקנית הבריטית קארה דלווין במשך כשנתיים, מאז שהשתיים שיחקו יחד בסרט דרמת הרוק "הריח שלה". ביוני 2019 הן אישרו את דבר היותן בזוגיות מזה כשנה. בסוף השבוע של ה-3–4 באוגוסט 2019 התפרסמו ידיעות שלפיהן בנסון ודלווין נישאו זו לזו בחשאי בטקס שהתקיים בכנסייה בלאס וגאס בנוכחות קהל אורחים מצומצם ביותר, בהם שרליז ת'רון, סופי טרנר והאחים ג'ונאס. ואולם, מיד לאחר מכן הופצו ידיעות סותרות שלפיהן השתיים לא נישאו למעשה, ולכל היותר קיימו "טקס ידידות" לא רשמי. ידיעות אלה מבוססות בין היתר על הטענה שאצל הרשויות בלאס וגאס אין כלל רישיון נישואים מתאים. שאנון בנסון, אמה של אשלי, אף פרסמה בחשבון האינסטגרם שלה טרוניה: "כה קל היום לרבים בנו לא להטיל כלל ספק במידע, אף שמידע מדויק נמנע מהם". בנסון ודלווין נפרדו בתחילת אפריל 2020.
ביוני 2020 החלה לצאת עם הראפר ג'י-איזי, עד לפרידתם בפברואר 2021.
מלודיפסטיבלן
תחרות המלודיפסטיבלן (בשוודית: Melodifestivalen, "פסטיבל השירים") היא תחרות זמר שנתית הנערכת בשוודיה, והיא מאורגנת על ידי רשת השידור השוודית SVT, ועל ידי תחנת הרדיו השוודית SR. כבר משנת 1959, הנציגות השוודית לאירוויזיון נבחרה באמצעות תחרות המלודיפסטיבלן. זאת אחת מתוכניות הטלוויזיה הנצפות ביותר בשוודיה, וההערכה היא שצופים בה למעלה מארבעה מיליון איש מדי שנה. כל אחד מהשירים השוודים שנשלחו לאירוויזיון נבחרו באמצעות המלודיפסטיבלן, מלבד שיר אחד בשנת 1958, השנה הראשונה בה שלחה שוודיה נציגות לאירוויזיון, שנבחר באמצעות בחירה פנימית של רשות השידור השוודית באותה העת, Sveriges Radio.
תחרות המלודיפסטיבלן הביאה לאירוויזיון 6 זוכים, ו-20 פעמים הייתה שוודיה אחת מחמש המדינות המובילות באירוויזיון. מנצח המלודיפסטיבלן נבחר באמצעות צוות שופטים מאז נוסדה התחרות. החל מ-1999 גם הקהל בבית רשאי להצביע בתחרות באמצעות טלווטינג, והשפעת הקהל בבית על התוצאות זהה להשפעת השופטים. לתחרות השפעה ניכרת על תעשיית המוזיקה השוודית.