cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עונת 2010/2011 בפרמייר ליג
עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון הפרש שערים דורגה במקום גבוה יותר.
מנצ'סטר יונייטד זכתה באליפות בפעם ה-19 בתולדות המועדון.
בסוף העונה לפוטבול ליג ירדו בירמינגהאם סיטי, בלקפול ווסטהאם יונייטד. במקומן לליגה הבכירה עלו קווינס פארק ריינג'רס, נוריץ' סיטי וסוונסי סיטי.
כדורגלנים מצטיינים
דימיטאר ברבאטוב ממנצ'סטר יונייטד וקרלוס טבס  ממנצ'סטר סיטי כבשו 20 שערים כל אחד וזכו בתואר מלך השערים.
סקוט פארקר מוסטהאם יונייטד זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
ג'ו הארט ממנצ'סטר סיטי זכה ב"פרס כפפת הזהב" לשוער הטוב של העונה.
יעקב מאיר שכטר
הרב יעקב מאיר שכטר (נולד בז' בחשוון תרצ"א, 29 באוקטובר 1930), הוא נשיא קהילת "קרן אור" של חסידי ברסלב.
ביוגרפיה
נולד לרב דוד שכטר ולחיה דינה (לבית אברומוביץ). למד במשך ארבע עשרה שנה בישיבת בית אברהם של חסידות סלונים בירושלים, והיה ממקורביו של ראש הישיבה רבי שלום נח ברזובסקי מחבר הספר "נתיבות שלום". בראשית שנותיו בישיבה למד מדי יום עם הרב מרדכי חיים סלאנים. לאחר נישואיו הקים חבורת צעירים של חסידי ברסלב בירושלים, ומשנת תשמ"ט נחשב ממנהיגיהם הבולטים של חסידי ברסלב.
השתתף בשיעורי הקבלה של רבי ישעיה אשר זעליג מרגליות. בהמשך למד מספר שנים בכולל "תרביצא" בראשותו של רבי יהודה הורוביץ מדז'יקוב שהוא מחשיב כרבו.
הרב שכטר הוא מראשי ישיבת המקובלים שער השמים בירושלים. ידוע בעיסוקו בתורת הנפש, ויש הפונים אליו כדי להיוועץ עמו ולקבל ברכה. הוא מצטט בשיעוריו ובספריו גם ממקורות של רבנים ואדמו"רים מחוץ לחסידות ברסלב.
השקפת עולמו נוטה לאידאולוגיה של אנשי "העדה החרדית" האנטי ציונית ולוחם בכל כוחו נגד הכפירה הציונות. בעבר בלטה אי השתתפותו בעלייה לקברו של רבי נחמן מברסלב באומן בראש השנה, ויש המנמקים זאת בהוראה שקיבל מהרב לוי יצחק בנדר, אם כי עודד את בני קהילתו לנסוע. החל מראש השנה תשע"ח השתתף לראשונה ב"" בראש השנה, ומנהג זה המשיך גם בשנתיים שלאחר מכן.
בגיל 60 החל לשמש גם כמוהל. ברבות השנים מל למעלה מ-10,000 תינוקות, ולעיתים עורך אף 5 ו-6 בריתות ביום. בשנים האחרונות נלווה אליו נכדו ותלמידו הרב נתן שכטר.
בתחילת ינואר 2023 דווח כי נעלם מן הבית בו שהה בבית שמש. בדבר נסיבות האירוע נמסרו דיווחים סותרים. לאחר מכן דווח כי נכדיו הוציאוהו מן הבית, לטענתם בשל העובדה שהוחזק שם בניגוד לרצונו בידי שמשיו. לאחר מכן, בעזרת היתר הלכתי לפנות לערכאות, שוחח עמו נציג משטרת ישראל, ובעקבות זאת פסק בית המשפט להותירו במעונו החדש. בחודש אפריל 2023 נחתם הסכם בין בני משפחתו לגבאים, מה שהוביל לחזרתם לסביבתו.
תלמידיו
בין תלמידיו: הרב ישראל מאיר ברנר, הרב שאול סירוטה - המנהל הרוחני של קהילתו קהילת ברסלב קרן אור, נכדו הרב יוסף דוד שכטר העומד בראשות כולל הקבלה שיסד, הרב ארז משה דורון, וכן העורך של ספריו הרב בצלאל פרידמן.
חיים אישיים
מתגורר בירושלים. היה נשוי לשרה (אחייניתו של הרב עמרם בלוי מנטורי קרתא) עד לפטירתה ב-29 בדצמבר 2010. שכל שתיים מבנותיו ואחד מבניו.
ספריו
• דורשי יחודך אידיש, יסודי היהדות - לשון קדשו
פינג
פינג הוא יישום השולח חבילת נתונים בפרוטוקול ICMP ממקור מסוים ליעד מסוים ברשת לפי כתובתו. המטרה העיקרית לה היא משמשת היא בחינת תקינות התקשורת בין נקודת המקור לנקודת היעד.
אפשר להשתמש בפינג לאתר אינטרנט ידוע על מנת למצוא האם יש תקשורת לרשת האינטרנט, למשל הפקודה (כמעט בכל מערכת הפעלה בת זמננו): ping he.wikipedia.org יכולה לשמש לבדיקת התקשורת לאינטרנט מהמחשב האישי. חיסרון של שיטה זו הוא שאתר עלול לא להיות זמין עקב עומס או תקלה טכנית, או שהוא חוסם את אפשרות משלוח הפינג אליו.
ההודעה שהמחשב שולח נקראות ECHO REQUEST ומכונה פינג, והתשובה שהוא מקבל נקראת ECHO RESPONSE ומכונה פונג (pong).
המונח "פינג" הפך לביטוי המייצג בסלנג המחשבי את הקשר ברשת, גם אם לא מדובר בקישור רשת פשוט (למשל דרך חומת אש שכלל איננה מאפשרת משלוח פינג דרכה).
כמו כן מושג נוסף הקשור לפינג הוא לאג. הלאג הוא הזמן העובר משליחת הפינג ועד חזרת תגובת הפינג. במשחקי רשת וצ'אטי IRC נפוץ השימוש בביטוי זה.
ICMP packet
מבנה כללי של הודעת ICMP :
התקפת פינג
התקפת פינג היא התקפת מניעת שירות בה שולחים בקשות פינג רבות על מנת להעמיס על השרת ולגרום לסירובו לבקשות משמעותיות יותר. כיום התקפות כאלו נדירות יחסית מכיוון שמרבית השרתים שהותקפו חוסמים את אפשרות הפינג. תקיפה אחרת שהשתמשה בפינג בעבר הוא פינג המוות (Ping Of Death) שניצל באג במימוש הפרוטוקול שאפשר לגרום לקריסתו של מחשב מרחוק באמצעות שליחת רצף חבילות פינג.
פינג המוות מאפשר גם פריצה של רשתות וירטואליות במתג כאשר המתג מוצף בפינגים הוא מתחיל לתפקד כרכזת, ובכך לבטל את החלוקה לרשתות וירטואליות וכל המידע שהוגדר לא לעבור בין שני מחשבים שאינם באותה רשת, עובר בכל זאת. במתגים מתוחכמים קיימת הגנה מפני התקפות מסוג זה (למשל כיבוי אוטומטי של ה-Port).
ברבור שחור
ברבור שחור (שם מדעי: Cygnus atratus) הוא מין עוף מים גדול, מהסוג ברבור. מקור שמו של הברבור השחור הוא בנוצותיו השחורות, המקנות לו מראה ייחודי ויוצא דופן בקרב הברבורים, שהם לבנים בדרך כלל.
פורד ארוסטאר
פורד ארוסטאר (באנגלית: Ford Aerostar) היה דגם מיניוואן אשר יוצר על ידי חברת פורד משנת 1986 עד 1997. הדגם היה המתחרה העיקרי של דגמי המיניוואן של קרייזלר: קרייזלר טאון אנד קאנטרי, דודג' קרוואן ופלימות' וויאג'ר. בשנת 1997, לאחר 3 שנים של אי הצדקה כלכלית, נסגר מפעלו.
ברבור שחור
הברבור השחור התגלה באוסטרליה לראשונה כבר במאה ה-17. בשנת 1697 הפליג החוקר ההולנדי ווילם דה ולמינג אל תוך נהר הזורם במערב אוסטרליה וקרא לו בשם נהר סוואן (בהולנדית: Swaanerivier) על שם הברבור שנצפה באזור.
הברבור השחור תואר לראשונה על ידי חוקר-הטבע האנגלי ג'ון לאת'ם ב-1790. הוא קטלג אותו כמין יחיד בסוג Chenopis atratus ,Chenopis. לאחר מכן הועבר כמין לסוג ברבור.
פורד ארוסטאר
דור ראשון - 1986-1991
בשנת 1984 הוצגו לראשונה המיניוואנים של קרייזלר: דודג' קרוואן ופלימות' וויאג'ר. השניים, אשר היו קטנים מסטיישן מלא, הכו את העולם בתדהמה. הרכב הקומפקטי בעל 7 המקומות הפך במהרה למיניוואן הנמכר באמריקה : ארצות הברית, קנדה ומקסיקו. פורד הרגישה את התבוסה והנגיסות הרבות ברווחיה, עד אשר החליטה להחזיר מלחמה לקרייזלר. בשנת 1985 תכננה את המיניוואן "פורד ארוסטאר" לראשונה, אשר הוצג לציבור והחל ביצור המוני בשנת 1986. לרכב היו כריות אוויר ומחזיקי ראשים אשר היו חסרים לקרייזלר באותם הימים. אך גודל המיניוואן, היותו אוטומטי ואכילת הדלק הרבה בה התאפיין השאירה אותו הרחק מאחור. המיניוואן אמנם נשאר לסמל המאבק של פורד, אך לא הצליח לכבוש את הציבור. אחד מחסרונות המיניוואן היו חוסר המקום בתוכו, שכן היה המיניוואן צפוף ביותר, מה שגרם למספר מקסימלי של 4 נוסעים בלבד. הרכב החל לשמש יותר כרכב מסחרי והסעות מאשר מיניוואן משפחתי. סקר שנערך בשנת 1987 גילה כי רק 16% מהציבור האמריקני תומך בארוסטאר לעומת המיניוואן של קרייזלר. במקביל לתחרות עם קרייזלר, התחרה בשברולט אסטרו, המיניוואן שהפך, אחרי הסקר, לרכב מסחרי רגיל.
דור שני - 1992-1997
לאחר כחמש שנים של עיצוב זהה, הצליחה פורד לרשום ניצחון קט לזכותה: שברולט אסטרו ירד לזמן קצר למקום השלישי. פורד החליטה לרענן מעט את הארוסטאר, להוסיף מנגנוני בטיחות מסוימים וכדומה. כמו כן החלה פורד בלכידת כוכבים שיפרסמו את דגמיה. בפרסומות באותה התקופה נעשו השוואות באופן תדיר בין הארוסטאר לשברולט למיניהם ולקרייזלר למיניהם. צעד, אשר התגלה כשגוי למחלקת הארוסטאר, היה להוציא בשנת 1994 את המיניוואן פורד ווינדסטאר והפיכת הארוסטאר לדגם משני. לאחר שלוש שנים ביצור לא משתלם מבחינה כלכלית, החליטה פורד לבטל את הארוסטאר ולהשאיר את הווינדסטאר כמתחרה יחיד.
ברבור שחור
הברבור השחור מקנן בדרום מזרח ודרום מערב אוסטרליה, והוא מופיע בסמלה ובדגלה של אוסטרליה המערבית החל מ-1870. ב-1973 אומץ הברבור השחור כעוף הלאומי של המדינה.
תיאור
רוב נוצותיו של הברבור השחור הן שחורות, למעט חלק מנוצות התעופה. המקור הוא בצבע אדום-בוהק, אך קצהו בהיר יותר. הזכרים גדולים יותר מהנקבות, ומקורם ארוך יותר. נוצותיהם של הברבורים הצעירים בהירות יותר, וגונן אפרפר, אך הן משחירות עם התבגרותם.
אורכו של ברבור בוגר נע בין 110 ל-140 סנטימטרים. משקלו נע בין 4 ל-9 קילוגרמים. מוטת כנפיו מגיעה ל-1.6 עד 2 מטרים. צוארו ארוך, גם בהשוואה למינים אחרים של ברבורים, ומעוקל בצורת האות S.
בעונות גשומות במיוחד הברבורים נודדים צפונה, לחלקיה היבשים של אוסטרליה, כדי לקנן, וחוזרים דרומה עם השיפור במזג האוויר.
אוכלוסייה ותפוצה כיום
מספר הפרטים החיים כיום מוערך ב-500,000, ואין נשקפת למין סכנת הכחדה. בניו זילנד היה קיים ברבור ניו זילנד (Cygnus sumnerensis), אשר נחשב עד 2017 כתת-מין של הברבור השחור, והוכחד עקב ציד על ידי המאורים.
פרטים רבים של המין האוסטרלי הובאו לניו זילנד החל מ-1864 לשמש כעופות-נוי בברכות ואגמים, והמין מקנן בה עד היום. חלקם הגיעו לניו זילנד במעוף מאוסטרליה. פרטים בודדים הובאו גם לבריטניה, שם הם חיים בברכות.
הברבור השחור כמונח
עד לגילויו באוסטרליה במאה ה-17, לא היה המין ידוע לחוקרי הטבע. בשל כך הפך הברבור השחור לשם נרדף למאורע, שיש סבירות נמוכה מאוד שיקרה. על שמו נקראת תאוריית הברבור השחור, העוסקת באירועים שהסבירות להם נמוכה עד אפסית, שבסופו של דבר קורים. ספרו של נאסים טאלב, הברבור השחור, עוסק בתאוריה זו.
הברבור השחור בתרבות ובספרות
רפאל סבטיני כתב את ספר ההרפתקאות "הברבור השחור" ב-1932. ב-1942 הופק סרט בשם זה בכיכובם של טיירון פאואר ומורין או'הארה. הסרט זכה בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר.
שלושה אלבומי מוזיקה יצאו בשם זה.
בשנת 2010 יצא בארצות הברית סרט קולנוע בשם ברבור שחור, בכיכובה של השחקנית נטלי פורטמן. על משחקה בסרט זכתה פורטמן בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
קובאנה דה אוויאסיון
קובאנה דה אוויאסיון (בספרדית: Cubana de Aviación, מכונה בקיצור "קובאנה") היא חברת התעופה הלאומית של קובה וחברת התעופה הגדולה במדינה זו. החברה נוסדה ב-8 באוקטובר 1929 בהוואנה, ובסיסה הוא בנמל התעופה חוסה מארטי. היא הוקמה כחברה פרטית והולאמה לאחר המהפכה הקובנית ב-1959.
היסטוריה
קובאנה נוסדה ב-1929 בשם קומפאניה נאסיונל קובאנה דה אוויאסיון קרטיס (Compañía Nacional Cubana de Aviación Curtiss). בהקמתה נטלה חלק חברת קרטיס לייצור מטוסים ומנועים, שהפכה מאוחר יותר לתאגיד קרטיס-רייט. בשנת 1932 נרכשה קובאנה בידי פאן אם, והמילה "קרטיס" הושמטה משמה. ב-1945 הייתה קובאנה לאחת החברות המייסדות של ארגון חברות התעופה הבינלאומיות יאט"א, שוועדת ההקמה שלו התכנסה בהוואנה.
במאי 1945 הפעילה קובאנה טיסות בינלאומיות סדירות ראשונות, בקו מהוואנה למיאמי. החברה השתמשה במטוסי DC-3 דקוטה, והיא הייתה חברת התעופה הראשונה באמריקה הלטינית שהפעילה טיסות ליעד זה. באפריל 1948 הפעילה החברה את הטיסות הטרנס-אטלנטיות הראשונות שלה, למדריד, באמצעות מטוסי דאגלס DC-4. טיסות אלה כללו שלוש נחיתות ביניים: בברמודה, באיים האזוריים ובליסבון. ב-1950 המשיכו טיסות אלה גם לרומא.
ב-1959 הלאימה ממשלת קובה את קובאנה. בעלי החברה לא פוצו, וניסיונותיהם לנהל הליכים משפטיים בעניין בארצות הברית נכשלו עקב היעדרם של יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. במקביל להלאמה, מוזגו בקובאנה חברות תעופה קטנות יותר שפעלו בקובה - אָאֶרוֹוִיאָס קוּ, קובה אָאֶרוֹפּוֹסְטָל ואֶקְסְפְּרֶסוֹ אָאֶרֶאוֹ אִינטֶרְאָמֶרִיקָנוֹ. השלכה נוספת לשינויים הפוליטיים באה בדמותו של האמברגו האמריקני, שבעקבותיו החלה קובאנה להשתמש במטוסים מתוצרת ברית המועצות.
ההתבססות על מטוסים סובייטיים הציבה בפני קובאנה אתגרים קשים לאחר התפרקות ברית המועצות. ייצור מטוסי האיליושין Il-62 הופסק ב-1993, והשגת חלקי חילוף נעשתה קשה יותר ויותר. החברה גם לא יכלה לרכוש חלקי חילוף ומטוסים משומשים מתוצרת ארצות הברית, בשל האמברגו. ב-2004 הוחל במהלך ארוך-טווח, שנועד להחליף את כל צי המטוסים של החברה במטוסים מתוצרת רוסיה עד שנת 2012, בהשקעה של 100 מיליון דולר בשנה. במקביל, החל מ-2005 פועלת החברה במשותף עם איבריה, במטרה לשפץ מטוסים מתוצרת בואינג ואיירבוס.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
יעדים
קובאנה מפעילה טיסות ל-8 יעדים ברחבי קובה: גואנטנמו, ורדרו, סיינפואגוס, סנטה קלרה, סנטיאגו דה קובה, קאיו לארגו, הוואנה.
תאונות ותקריות
ב-18 במאי 2018 התרסקה טיסה 972 של החברה מיד לאחר ההמראה מנמל התעופה חוסה מארטי שבהוואנה, 112 מתוך 113 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
הנס המלכותי של קנדה
דגל מלך קנדה או הדגל האישי של מלכת קנדה (באנגלית: King's Personal Canadian Flag) המכונה גם "הנס המלכותי של קנדה" (Royal Standard of Canada) הוא הדגל הרשמי של מלך קנדה, צ'ארלס השלישי. דגל זה אומץ על ידי המלכה אליזבת השנייה בשנת 1962 ונעשה בו שימוש בעת שהמלכה נמצאת בקנדה בביקור (שכן אליזבת השנייה מתגוררת בממלכה המאוחדת) וכן באירועים בהם המלכה משתתפת כראש המדינה של קנדה.
שימושים
הדגל מונף רק בעבור מלכת קנדה, ואין לאף אדם אחר רשות להשתמש בו. דגל זה מקבל עדיפות על הדגל הלאומי של קנדה.
תיאור הדגל
הדגל כולל אלמנטים של הסמל המלכותי של קנדה בצורת דגל. במרכז מופיע סמל המלכה המלכותי - עיגול כחול שבמרכזו האות "E" שעליה כתר, והיא מוקפת ורדים. האות, הכתר והוורדים הם בצבע זהב. האות E היא האות הראשונה בשמה של המלכה אליזבת בשפה האנגלית. עם עלייתו של מלך חדש לשלטון בבית המלוכה, תוחלף האות "E" באות הראשונה של שם המלך שיעלה לשלטון.
ברביע השמאלי העליון של הדגל מופיעים שלושה אריות צועדים (המכונים בהרלדיקה "נמרים") על רקע אדום. אריות אלה מקורם בדגל אנגליה והם מסמלים את אנגליה, ואת מקור בית המלוכה ואת השפה האנגלית - שפה רשמית של קנדה.
ברביע הימני העליון של הדגל מופיע אריה אדום צועד על רקע צהוב, שסביבו מסגרת ועליה פרחי חבצלת. חלק זה של הדגל מקורו בסמל המלכותי של סקוטלנד. חלק זה של הדגל מייצג את העובדה שהמלכה היא גם מלכת סקוטלנד ואת הקבוצה האתנית הסקוטית הגדולה המתגוררת בקנדה (הקבוצה השלישית בגודלה מבין הקבוצות האתניות בקנדה).
ברביע השמאלי האמצעי מופיע נבל בריין בורו המופיע על סמל אירלנד ומייצג את אירלנד - שמהווה חלק מהממלכה המאוחדת ואת העובדה שבקנדה מתגוררת קבוצה אתנית גדולה שמוצאה מאירלנד.
ברביע הימני האמצעי מופיעים שלושה פרחי חבצלת על רקע כחול, שמקורם בסמל ממלכת צרפת. רביע זה מייצג את המלוכה הצרפתית ששלטה בעבר בקנדה, ואת הקבוצה האתנית הצרפתית הגדולה, המתגוררת בעיקר בפרובינציית קוויבק.
בחלקו התחתון של הדגל מופיע ענף ועליו שלושה עלי עץ אדר - העץ המסמל את קנדה, את העובדה שקנדה מורכבת מלאומים רבים המהווים יחד את האומה הקנדית, ואת היות בית המלוכה מייצג את כל הלאומים האלה.
נחל גיבורים
נחל גיבורים (ואדי רושמיה, מארמית: ראש מיא, "ראש מים") הוא נחל אכזב במזרח חיפה היוצא מהכרמל ונשפך אל הים התיכון מערבית לנמל הקישון. שמו של הנחל ניתן לו לזכר אנשי גדוד 22 של חטיבת כרמלי שניצחו בקרב שניטש על גשר רושמיה והבית ששימש כמשרד של 'איחוד השכונות הערביות' (נקרא בטעות בית הנג'אדה) הסמוך לו במלחמת העצמאות.
תוואי הנחל מתחיל באזור כיכר חורב אך בשל התפתחות העיר נותר חשוף החלק המתחיל בין שכונת רמת ספיר לרוממה הישנה ומשם ממשיך לעיר התחתית, בקרבת שכונת חליסה, עובר דרך אזור תעשייה חוף שמן ולבסוף נשפך לים (בעבר היה נשפך אל הקישון). הנחל ויובליו (שאנן, זיו, רמז, ורדיה, תן) מפרידים בין רובע הדר הכרמל לבין רובע נווה שאנן.
באפיק הנחל היה מצוי המטווח העירוני של חיפה שהצוק שבצד האפיק שימש לו חומת מפגע.
במעלה ההר, בשכונת רמת בן-גוריון, נמצאת מצודת חורבת ראש מים מהתקופה הביזנטית. חפירות ארכאולוגיות במקום מעידות על קיום התיישבות במקום מאותה תקופה. בתחילת שנות ה-20 התיישבו במקום פועלים אשר עבדו בעיר התחתית בחיפה. בשנות ה-50 וה-60 החלו להתיישב בוואדי משפחות של עולים חדשים וערבים ישראלים, בשנות ה-80 פעלה עיריית חיפה לפינוים. הדיירים האחרונים בוואדי הסכימו להתפנות תמורת פיצוי בשנת 2010.
גשר רושמיה
מעל הנחל עוברים שני גשרים. גשר רושמיה הישן וגשר גדוד 22 החדש על שם הגדוד בחטיבת כרמלי שלחם במלחמת העצמאות באזור הנחל.
פיתוח בנחל
בשנות ה-90 הוחל בשני מיזמים מרכזיים שפגעו בתוואי הנחל. הראשון הוא הגרנד קניון והשני הן מנהרות הכרמל שעוברות מעל תוואי הנחל. כמו כן נסלל בנחל "כביש נחל גיבורים", כביש דו מסלולי ודו כיווני, באורך של 2.3 ק"מ, שמחבר בין ציר שמחה גולן שעל הכרמל לבין דרך בר יהודה בעיר התחתית. הציר נפתח לתנועה ב-4 בדצמבר 2013. בכוונת עיריית חיפה להפוך את אזור נחל גיבורים "לסנטרל פארק של חיפה". מתוכנן בו אגם מלאכותי, פינות נופש ומרכז סנפלינג.
מרים החשמונאית
ייחוס משפחתי
מרים החשמונאית הייתה בתם של אלכסנדר השני, בנו של יהודה אריסטובולוס השני, ואלכסנדרה, בתו של יוחנן הורקנוס השני. אביה ואמה נישאו זו לזה על מנת לחזק את הברית בין הוריהם, האחים אריסטובולוס והורקנוס, אך עד מהרה הפכה הברית למלחמת דמים, בה שועבדה טובתה של ממלכת יהודה לשאיפותיהם האישיות של האחים, בניהם של אלכסנדר ינאי ושלומציון המלכה, ובתום תהליך ארוך ומכאיב איבדה הממלכה עצמאותה לרומאים וניתנה בידי עושי דברם, הגרים אנטיפטרוס האדומי ובנו הורדוס. מרים החשמונאית, שהייתה צאצאית לבית חשמונאי משני צידי אילן היוחסין שלה ודמם של האחים שהתמודדו על השלטון ביהודה זרם בעורקיה, נישאה לתוך משפחת הגרים שהדיחו את החשמונאים מן הכס.
נישואיה להורדוס
בשנת 43 לפנה"ס נרצח אביו של הורדוס, הוא אנטיפטרוס, בידי אחד ממקורביו של הכהן הגדול יוחנן הורקנוס השני. הורדוס, שהיה רב עוצמה, ומאחוריו תמיכת הרומאים, הגיע לירושלים. הורקנוס נאלץ להסכים לאירוסי נכדתו, מרים, אז ילדה, עם הורדוס, שהיה נשוי אז לאישה אחרת בשם דוריס. בשנת 42 לפנה"ס התארס הורדוס למרים.
בשנת 40 לפנה"ס, עלה לשלטון מתתיהו אנטיגונוס השני, המלך החשמונאי האחרון ודודה של מרים, אשר גירש את הורדוס והורקנוס. הורדוס ברח מפני צבא הפרתים, בעלי בריתו של אנטיגונוס, לארץ אדום עם חייליו וגם עם הנשים, ובהן אמו קיפרוס, אחותו שלומית, מרים ואמה. הוא השאיר את הנשים במצדה והמשיך לפטרה שבתחום הממלכה הנבטית. אנטיגונוס, מצדו, הבטיח את הנשים בפמליית הורדוס לפרתים, כתוספת לכסף שהתחייב לשלם להם. לכן הטיל מצור על מצדה. בזמן שצר עליה, יצא הורדוס לרומא, שם הוכתר למלך יהודה, ושב כשעמו חיל שכירים, על מנת לסלק מן הארץ את אנטיגונוס ואנשיו. לאחר מלחמה ארוכה ניצח הורדוס. במהלך המלחמה, העביר את קרוביו ממצדה לעיר שומרון. בעזרת סיוע מן הרומאים, הטיל מצור על ירושלים שארך חמישה חודשים, ובמהלכו, בשנת 37 לפנה"ס, יצא לשומרון ושם נשא את מרים לאישה. יוסף בן מתתיהו מעיר על הורדוס, כי "בדחותו את עבודת המצור מפני נישואיו, הראה, כי הוא בז למערכות שונאיו". אולם הערה זו משקפת את המקור ההלניסטי העוין לחשמונאים וסביר להניח שהורדוס העדיף לערוך את נישואיו בשומרון מסיבה ביטחונית, בהיותה אחד ממעוזיו העיקריים במלחמה, וגם כדי שיוכל להציג את נישואיו לנסיכה החשמונאית כעובדה מוגמרת בעת כניסתו לירושלים כמלך.
יוסף בן מתתיהו מכנה את מרים "המלכה" ומציין שהייתה "מצוינת ביפי תוארה" וכי "ביפי גופה ובהוד הליכותיה בשיחה־ושיגה עלתה על בנות זמנה יותר משאפשר לבטא במילים". לפני נישואיו למרים, גירש הורדוס את דוריס, אשתו הקודמת, ולאחר מכן הרחיק מירושלים אותה ואת בנם המשותף, אנטיפטרוס, לטובת בניו ממרים, "אשר הרבה לאהבהּ על פני כל". מרים ילדה להורדוס שלושה בנים (אריסטובולוס, אלכסנדר, ובן נוסף שגדל ברומא ומת שם בילדותו), ושתי בנות (שלומציון וקיפרוס).
רצח אחיה אריסטובולוס
לאחר עליית הורדוס לשלטון וניצחונו על אנטיגונוס השני, נותרו בחצרו מעטים מבני חשמונאי: הורקנוס השני, שאוזניו קוצצו על מנת שיהיה פסול מלשמש בכהונת הכהן הגדול, חזר ליהודה לאחר עליית הורדוס לשלטון משום שבטח בנישואי נכדתו למלך; אלכסנדרה בתו של הורקנוס, אישה רבת השפעה ומוניטין; בתה מרים, אשת הורדוס; ואריסטובולוס השלישי, אחיה הצעיר של מרים.
אלכסנדרה השתדלה אצל חברתה, קלאופטרה מלכת מצרים, שזו תשפיע על אהובה מרקוס אנטוניוס (השליט הרומאי על המזרח) שיצווה על הורדוס למנות את אריסטובולוס לכהן גדול. היא קיבלה את הצעת ידידו של אנטוניוס ושלחה לאנטוניוס את דיוקנאותיהם של מרים ואחיה, בהנחה שכשיראה אותם, ייענה לבקשותיה. הידיד, שהתפעל מיופיים של אריסטובולוס ומרים, ביקש "למשוך את אנטוניוס לתוך תענוגות" ואנטוניוס אכן הזמין אליו את הנער, אולם "נזהר מפני התרסותיה של קלאופטרה" ולכן נמנע מלהזמין גם את מרים – אשתו של הורדוס. הורדוס חשש לשלוח את הנער לאנטוניוס שמא המלוכה תילקח ממנו ותועבר אליו. כדי למנוע זאת, ותרמו לכך גם לחציה של מרים, נאלץ למנות אותו לכהן גדול.
הורדוס ידע כי עקב מוצאו האדומי, ועקב העובדה כי תפס את המלוכה בכח מיד בית חשמונאי, לא תיכון המלוכה בידו כל עוד לא ישמיד את החשמונאים האחרונים המסתופפים בחצרו. הוא פתח את השמדת החשמונאים ברציחתו של אריסטובולוס הצעיר, בידיו ניתנה הכהונה הגדולה. בשנת 36 לפנה"ס נרצח הנער בהטבעה, שהוסוותה כתאונת משחק בבריכה, כשביקר בארמון הורדוס ביריחו והוא בן 17 שנים. רצח זה העכיר את היחסים בין הורדוס ומרים, ולבה נהפך לשנאה כלפיו.
נסיעת הורדוס אל מרקוס אנטוניוס
הורדוס זומן אל מרקוס אנטוניוס כדי להתנצל על הרצח. מרים אמרה דברים קשים מאוד על שלומית ואמה קיפרוס, שאת לבן "אכלה קנאה עזה", אולם הורדוס "היה כמחריש מגודל אהבתו אליה". הן בדו עליה דברים רבים, שבגדה בו ושלחה את תמונתה לאנטוניוס במצרים, כדי שיראה את יופייה וייקח אותה מהורדוס בכח. והורדוס, ש"האהבה הפיחה בקרבו קנאת גבר עזה", חרד שאשתו תילקח ממנו על ידי שליט המזרח של האימפריה הרומית. כשיצא לנסיעה הארוכה, הפקיד את מרים בידי יוסף, סוכן הבית ובעלה של שלומית, אחותו, וציווה עליו בסתר להרוג את מרים במקרה שאנטוניוס יוציא אותו להורג, משום ש"חשש מפני החרפה, שמא בגלל יופייה יעגוב עליה איש אחר אחרי מותו". הורדוס האמין שמאחר שאנטוניוס כבר שמע על יופייה של מרים, הוא בוודאי מעוניין בה. לאחר שנסע, גילה יוסף את הסוד למרים, כדי להראות לה את אהבתו הגדולה של בעלה אליה, שאינו יכול לחיות בלעדיה "עד כי גם המוות לא יוכל להפריד בינו ובינה". בזמן הפגישה בין הורדוס ואנטוניוס, פשטה שמועה שאנטוניוס עינה את הורדוס למוות. כשחזר הורדוס, עדכנה אותו שלומית שאלכסנדרה כבר הצליחה לשכנע את יוסף לברוח מהארמון ולהימלט אל המחנה הרומאי לשם הגנה, בתקוה שאחר כך יראה אנטוניוס את מרים ויחזיר להן את השלטון. מלבד זה, העלילה שלומית על יוסף ש"נזדווג למרים לעיתים תכופות". שקריה של שלומית על בגידתה של מרים בהורדוס, נבעו בין היתר מהתנשאותה של מרים על משפחת הורדוס בכלל ועל הנשים במשפחתו בפרט. היא הייתה לועגת לאחותו ואמו על מוצאה הנחות של משפחתן והשנאה הייתה הדדית. כאשר שב הורדוס לאשתו, חקר אותה לגבי יחסיה עם יוסף, אולם מרים הכחישה ונשבעה שלא היו דברים מעולם. הורדוס, "שנשא תמיד בלבו חום ואהבה למרים", שוכנע מדבריה ואף התנצל על שהאמין למה ששמע. השניים התפייסו, אולם כאשר הורדוס "הראה לה את תשוקתו העזה לה, כי לא יאהב עד עולם אשה זולתה", הטיחה בפניו מרים: "את כל עזוז אהבתך הראית בפקודתך אשר נתת בידי יוסף להמיתני". הורדוס הבין שיוסף גילה למרים את הוראתו, והשתכנע בשל כך כי בהיעדרו זנתה תחתיו מרים עם יוסף, אחרת לא היה מעז לספר לה. הוא נתקף טירוף ושלומית מצאה הזדמנות לחזק את קנאתו בעזרת שקרים, מה שגרם לו לצוות להוציא את יוסף ומרים להורג, אולם "תקפה עליו אהבתו אליה" ורק יוסף הוצא להורג בשל כך.
נסיעת הורדוס אל אוגוסטוס
הורדוס ייעד למלוכה את שני בניה הגדולים של מרים "בעבור כבוד משפחת אמם", אולם יותר מכך בשל רגשותיו כלפיה, וזאת על אף שלא היו הדדיים:
חילופי השלטון ברומא אחרי קרב אקטיום (31 לפנה"ס) העמידו בסכנה את שלטון הורדוס, שהיה נאמנו של אנטוניוס. בשנת 30 לפנה"ס, האשים הורדוס את הורקנוס השני, סבה של מרים, בתכנון הפיכה והוציא אותו להורג. בהמשך אותה שנה, יצא הורדוס לרודוס להתייצב בפני המנצח, הקיסר אוגוסטוס, והשאיר את אימו, אחותו וכל משפחתו במצדה, ואילו את מרים ואלכסנדרה, שבגלל מריבותיהן עם שלומית וקיפרוס לא יכלו לגור באותו מקום, השאיר באלכסנדריון. גם בנסיעה זו הפקיד את מרים, הפעם בידי סואמוס היטורי (עליו המליצה בעצמה), כביכול כדי לשמור על כבודן שלה ושל אמה, אך ציווה כי אם לא ישוב בשלום, יש להרוג אותן. בזמן נסיעתו, החניפו מרים ואלכסנדרה לסואמוס במילים ובמתנות עד שזה גילה להן את פקודותיו של הורדוס, בתקוה שהורדוס יחזור ללא אישור להמשך שלטונו והוא עצמו יזכה להכרת טובה מהנשים שעשויות למלוך בעצמן. סואמוס העריך שאפילו אם יחזור הורדוס ושלטונו בידו, "לא יוכל לסרב לאשתו בשום דבר שתרצה", מאחר שידע כי אהבתו אליה "גדולה משאפשר לבטאה במילים". כאשר חזר הורדוס ליהודה, מצא את מרים "שרויה ברוגז", מאחר שהיא ואמה הבינו כי הושמו תחת שמירה, לא כדי להגן עליהן, אלא כדי לכלוא אותן. כאשר חזר הורדוס מפגישתו המוצלחת עם אוגוסטוס, סיפר את הבשורות הטובות לראשונה לאשתו מרים, וזאת גם מפני ש"רק אותה כיבד מכל האנשים". אולם מרים לא הפגינה שמחה. בזמן שחיבק אותה, פרצה בבכי והכריזה בגלוי על צערה מהצלחתו. התנהגותה של מרים הביאה את הורדוס במבוכה: "כשראה את השנאה המוזרה של אשתו אליו...נטרד במבוכה וכעס על המעשה, ומבלי יכולת לכבוש את אהבתו לא היה מתמיד בכעסו...אלא תמיד היה פוסח מרגש אחד אל משנהו...וכך נקלע באמצע בין שנאה לאהבה, והיה מוכן לעיתים תכופות להיפרע ממנה על הבוז שלה כלפיו, אלא שלא היה בו די כוח להעביר את האשה מן העולם, מפני שנפשו נלכדה קודם באהבתה".
האשמתה בניסיון להרעיל את הורדוס
יוסף בן מתתיהו מציין שמרים "הייתה חסרה מידת המתינות, וגדול יותר היה יצר המדנים הטבוע בה". הוא מתאר את יחסה אל הורדוס:
מרים הייתה לועגת בגלוי על אמו ואחותו בשל ייחוסן המשפחתי הנחות, ובין הנשים שררה "מריבה ושנאה שאין לה כפרה". שלומית וקיפרוס ניצלו את כעסו של הורדוס על יחסה המריר של מרים אליו, הסיתו אותו נגדה ועוררו את קנאתו אליה. אולם מרים לא חששה לומר לו את אשר על לבה: "ובבטחה כי דבק בה לב בעלה, הייתה מיסרת אותו בדברים פנים אל פנים על תועבותיו אשר עשה להורקנוס אבי אמה ולאריסטובולוס אחיה".
מותה
כשראתה אלכסנדרה את בתה מובלת אל מותה, הבינה כי גורלה שלה יהיה דומה ונתקפה בהלה. כדי להראות שאין לה חלק בדברים שהאשימו בהם את מרים, העמידה פנים כמוכיחה אותה. היא "קפצה וגידפה את בתה וצעקה באוזני כול, שאשה רעה הייתה וכפויית־טובה לבעלה" ואף תפסה בשערותיה, ואילו בפני מרים "השתקף הבוז" כלפי אמה, והיא "לא הוציאה דבר מפיה והביטה בלא התרגשות על הכיעור שבזו". מרים הלכה באיפוק אל מותה:.
יוסף בן מתתיהו מספר כי לאחר מותה של מרים, התחרט הורדוס על הוצאתה להורג והתייסר בשל כך: למותה של מרים הייתה השפעה מכרעת על הורדוס מבחינה נפשית: "לאחר שנרצחה מרים, נתלקחה תשוקתו של המלך אליה ביתר שאת... שכן אהבתו אליה לא הייתה נטולת רגש סוער ולא אהבה הבאה מתוך הרגל, אלא היא שלטה בו גם קודם לכן בטירוף... אולם אותה שעה נראה היה, שאהבתו אחזה בו ביתר כוח מתוך איזו נקמת אלוהים על המתת מרים, ולעיתים קרובות היה קורא לה, ותכופות היה שופך דמעות שלא לפי כבודו. והמציא כל דבר שאפשר היה להמציא כדי להסיח את דעתו, ועשה לו משתאות ומסיבות, אך שום דבר מאלה לא הועיל לו. הוא סירב להתעסק בעסקי המדינה, וצערו דיכא אותו במידה כזו עד שאפילו ציווה פעם את משרתיו לקרוא למרים כאילו עודנה בחיים ויכולה לשמוע". באותם ימים פרצה מגפה בארץ והורדוס הוטרד מאוד מהמחשבה שהציבור יפרש זאת כ"חרון אף אלוהים" על מות מרים. בעקבות זאת החל להתבודד ב"מקומות-מדבר, כביכול לשם ציד, והתמכר שם לצערו".
בהמשך, הוציא הורדוס להורג גם את אמה של מרים, אלכסנדרה.
צאצאיה
יוסף בן מתתיהו מציין כי הורדוס השיא לאחיו פירורא את "אחות אשתו". כפי הנראה, מדובר באחותה של מרים. לאחר שאשה זו נפטרה, אירס לו הורדוס את בתו הגדולה ממרים, שלומציון, אולם פירורא התחמק מנישואין אלה כי התאהב בשפחתו, והורדוס השיא אותה לאחיינו פצאל. כעבור זמן, ביקש הורדוס מפירורא לשאת את בתו השנייה ממרים, קיפרוס (ילידת 29 לפנה"ס). פירורא הסכים, אולם ממש לפני מועד החתונה חזר לאהובתו. שלומית ביקשה מהורדוס להשיא את בתו ממרים לבנה מקוסטובר, אנטיפטרוס, אולם פירורא שכנע אותו לשנות את האירוסין והנערה נישאה לבנו הצעיר. בנה של מרים, אלכסנדר, נישא לגלפירה בת ארכלאוס מלך קפדוקיה; בנה אריסטובולוס נישא לברניקי בת דודתו שלומית והם הוריו של המלך אגריפס הראשון; בתה שלום-ציון נישאה לפצאל בן פצאל; בתה קיפרוס נישאה לאנטיפטרוס בן דודתה שלומית.
שנאתה של מרים להורדוס עברה גם לבניה אחרי מותה: "הבנים ירשו את משטמת אמם ומדי העלותם על לבם את מעשה הנבלה אשר עשה אביהם חשבו אותו לשונאם בנפש... וכאשר הלכו הנערים הלוך וגדול בשנים, כן גדלה שנאתם". בעקבות יחסם אליו, קירב אליו הורדוס את בנו אנטיפטרוס מאשתו הראשונה דוריס והעמיד אותו כיורשו, עד כי העז אנטיפטרוס "להעלות את אמו על יצועי מרים". לאוזני הורדוס הגיעה שמועה, כי "שני בניו מעלים תמיד על שפתיהם את שם אמם ומקללים את רוצחי נפשה", ומדי פעם, כאשר הוא נותן מבגדיה לנשותיו האחרות, הם מאיימים כי בקרוב, במקום בגדי המלכות הללו, ילבשו שק (לאות אבל). שלומית, אויבתה של מרים ושל בניה לאחר מותה, הפעילה לחץ על בתה ברניקי לספר לה מה נאמר בין בעלה אריסטובולוס ואחיו, וזו, כדי לרצות את אמה, סיפרה לה שהם מזכירים ביניהם את אמם ומאיימים שבמקרה ויגיעו פעם לשלטון, אם יראו את הנשים של הורדוס "שולחות ידן במלבושי אמם", יכלאו אותן כשהן לבושות סחבות.
לאחר שנים, כאשר הורדוס שוכנע כי הם עומדים למרוד בו ולהדיחו, הוציא להורג גם את אלכסנדר ואריסטובולוס. יוסף בן מתתיהו טען בתוקף כי ניקולאוס איש דמשק, שהיה המקור העיקרי שלו לתולדות הורדוס, היה היסטוריון החצר של המלך וכתב "מתוך חנופה וכדי לשרתו", גם לגבי מרים: "ברצותו לשוות פנים יפות למות מרים ובניה, שבוצע על ידי המלך בדרך אכזרית כל כך, בדה עליה עלילת זנות ועל הצעירים – התנקשות בחייו".
מגדל מרים
הורדוס בנה בחומות ירושלים מגדלים מפוארים, ששלושה מהם "נפלאו בגודלם וביופיים ובחוסנם בין מגדלי העולם כולו". הוא הקדיש אותם "לזיכרון שלוש נפשות היקרות בעיניו מכל, נפשות אחיו ואוהבו ואשתו, אשר על שמם קרא את המגדלים". יוסף בן מתתיהו מתאר את המגדל: "והמגדל השלישי הוא מרים, הנקרא בשם המלכה... והעליות אשר על גבו עלו עוד בהדרן ובתפארתן על יתר המגדלים, כי חשב המלך, אשר נאה לפאר את המגדל הנקרא על שם אשתו יותר מהמגדלים האחרים, הנקובים בשמות הגברים, תחת אשר היו המגדלים האלה חזקים יותר ממגדל האשה". הוא מפרט את מידותיו של המגדל: אורכו, רוחבו וגובהו של בסיס המגדל היו 20 אמה. גובהו הכולל היה 55 אמה.
לדעת אברהם שליט, שלושת המגדלים היו בין המבצרים שאלכסנדרה ניסתה לקבל את השליטה עליהם כאשר הורדוס היה חולה. הוא מסיק מכך שהמגדל נבנה עוד לפני מותה של מרים ולפני בניית הארמון המלכותי. אולם לדעת אריה כשר, העובדה שיוסף הדגיש שהמגדל נבנה כדי להנציח את זכרה, רומזת שהוא נבנה לאחר מותה, וייתכן אף שהורדוס בנה אותו כדי לכפר על רציחתה ואולי גם כדי לפייס את בניו ממנה.
ההיסטוריון ניקוס קוקינוס הציע את האפשרות שהורדוס גם הקים עיר הקרויה בשמה של מרים, כ-30 קילומטר מצפון-מערב לחומס, כלומר בתחום ממלכת כלקיס, שהייתה במשך שנים רבות בשלטון בני השושלת של בית הורדוס. אולם מסייג את עצמו באפשרות נוספת, שמדובר בעיר שהקים נכדו של הורדוס, שהיה מלך כלקיס, ואשתו הראשונה, שגם היא הייתה נכדתו של הורדוס, גם שמה היה מרים.
בתלמוד
במסכת בבא בתרא בתלמוד הבבלי, ישנם דברי אגדה על הורדוס ומרים: "הורדוס עבדא דבית חשמונאי הוה. נתן עיניו באותה תינוקת. יומא חד שמע ההוא גברא בת קלא דאמר: 'כל עבדא דמריד השתא מצלח'. קם קטלינהו לכולהו מרותיה ושיירה לההיא ינוקתא. כי חזת ההיא ינוקתא, דקא בעי למינסבה, סליקא לאיגרא ורמא קלא, אמרה: 'כל מאן דאתי ואמר: מבית חשמונאי קאתינא - עבדא הוא; דלא אישתיירא מינייהו אלא ההיא ינוקתא - וההיא ינוקתא נפלה מאיגרא לארעא'. טמנה שבע שנין בדובשא. איכא דאמרי: בא עליה, איכא דאמרי: לא בא עליה, דאמרי לה בא עליה הא דטמנה ליתוביה ליצריה ודאמרי לה לא בא עליה האי דטמנה - כי היכי דנאמרו: בת מלך נסב".
ובתרגום לעברית: "הורדוס עבד בית-חשמונאי היה. נתן עיניו באותה ילדה (מרים). יום אחד שמע אותו האיש בת קול, שאמרה: 'כל עבד, שמורד בשעה זו, מצליח'. קם, הרג את כל אדוניו והשאיר תינוקת זו. כשראתה תינוקת זו, שרצה לישא אותה, עלתה לעליה והרימה קול, אמרה: כל מי שבא ואומר: מבית-חשמונאי אני בא - עבד הוא; שלא נשארה מהם אלא תינוקת זו - ותינוקת זו נפלה מן העלייה לארץ. טמן אותה שבע שנים בדבש. יש אומרים: בא עליה, יש אומרים: לא בא עליה. האומרים בא עליה, מה שטמן אותה - ליישב את יצרו. והאומרים שלא בא עליה, ומה שטמן אותה - כדי שיאמרו: בת-מלך נשא".
על פי אגדה זו, הכריזה מרים שהיא האחרונה לבית חשמונאי, והתאבדה. לאחר מותה, הורדוס שימר את גופתה בדבש במשך שבע שנים. יש האומרים שטמן אותה בדבש כדי לבוא עליה ולספק את יצרו, ויש האומרים שטמן אותה בדבש כדי לטעון שהוא נשוי לבת מלך. באגדה תלמודית זו משתקפים פרטים היסטוריים הידועים מתוך כתבי יוסף בן מתתיהו: הורדוס היה "עבד" (במובן פקיד) של בית חשמונאי, שהשתדל להינשא ל"בת-מלך" - אשה מבית המלוכה של החשמונאים, ואהבתו אליה הייתה עזה גם לאחר מותה. ישנו כאן גם אזכור לקיומה של אמונה שהורדוס בא על מרים לאחר מותה. כלומר, פשע של נקרופיליה שבוצע כביכול בגופתה המתה. על פי ספר הערוך, הייתה גרסה נוספת לתלמוד שבפנינו, לפיה במקום הביטוי "מעשה חידודים" נכתב "מעשה הרדוס", ומוסבר: "פירוש שבא על נערה לאח[ר] מיתה, כמפורש בריש גמרא דבבא בתרא".
בדברי אגדה זו נעשה שימוש מאוחר יותר בידי האמורא רב יהודה בשבתו כדיין. לפי המתואר במסכת קידושין בתלמוד הבבלי, אדם שהיה רגיל להתקלס באחרים ולטעון כי הם עבדים הוכרז על ידי האמורא כעבד בעצמו, אותו אדם פנה לרב יהודה בטרוניה: "לדידי קריית לי עבדא דאתינא מבית חשמונאי מלכא, אמר ליה הכי אמר שמואל כל דאמר מדבית חשמונאי מלכא קאתינא עבדא הוא דלא אישתיור מינייהו אלא ההיא רביתא דסלקא לאיגרא ורמיא קלא ואמרה כל דאמר מבית חשמונאי אנא עבדא הוא נפלה מאיגרא ומיתה. אכרוז עליה דעבדא הוא". בתרגום לעברית: "לי אתה קורא עבד, שבאתי מבית המלוכה החשמונאי? אמר לו: כך אמר שמואל - כל שאומר 'מבית המלוכה החשמונאי אני בא', עבד הוא. שלא נשאר מהם אלא אותה נערה שעלתה לעלייה ונתנה קולה ואמרה 'כל שאומר מבית חשמונאי אני, עבד הוא' נפלה מן העלייה ומתה. הכריזו עליו שעבד הוא".
מרים בתרבות
מאז תקופת הרנסאנס ועד היום, נוצרו יצירות אמנות רבות (מחזות, אופרות, רומאנים וכו') המוקדשות למרים החשמונאית ויחסיה עם המלך הורדוס.
החרטה של הורדוס על שהרג את מרים מצאה ביטוי ביצירתו של המשורר לורד ביירון, "מנגינות עבריות". בשיר "קינת הורדוס על מות מרימי אשתו" (תרגום יהודה לייב גורדון), מתקשה הורדוס בסערת-תאוותו להאמין שאמנם הרג את אשתו האהובה:
STS-57
STS-57 הייתה המשימה הרביעית של האנדוור וה-56 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-21 ביוני 1993 ונמשכה קרוב לעשרה ימים. המטרה העיקרית הייתה ביצוע מחקרים בעזרת מערכת SPACEHAB והחזרת לוויין EURECA של סוכנות החלל האירופית.
תיאור המשימה
מעבורת החלל אנדוור שוגרה מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי ב-21 ביוני 1993. שגיאה בהתקנת מערכת קנדארם לא אישפרה טעינה מצברי לוויין EURECA שהוצב במסלול על ידי צוות של STS-46 בשנת 1992. להכנסת הלוויין לתא המטען של המעבורת היה צורך בפעולות ידניות שבוצעו על ידי דייוויד לואו וננסי קרי גרג במסגרת פעילות חוץ רכבית שנמשכה 5 שעות ו-50 דקות. בהמשך הצוות פעל לפי תוכנית ניסויים עם מערכת Spacehab. בוצעו מחקרים בתחום גידול גבישים, תורת החומרים והתנהגות נוזלים. כמו כן בוצעו ניסויים לחקר חוסר משקל והשפעתו על בני אדם.
בגלל מזג האוויר באזור מרכז החלל קנדי, הנחיתה נדחתה. היא בוצע ב-1 ביולי במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
יחסי סיישל–צרפת
יחסי סיישל–צרפת הם יחסי החוץ בין סיישל וצרפת.
סקירה כללית
בשנת 1756 תפסו הצרפתים את האיים וכינו אותם על שם שר האוצר הצרפתי, ז'אן מורו דה סשל. הבריטים נאבקו עם הצרפתים על השליטה בסיישל בין השנים 1794–1811 עד שלבסוף האיים עברו אליהם בשנת 1814.
היחסים הדו-צדדיים בין צרפת לסיישל מצוינים. כאשר התקפות פיראטיות על סיישל החלו בתחילת 2009, זכתה להערכה רבה תגובתה המהירה והיעילה של צרפת, שכללה סיוע של כוחות הצבא הצרפתי באזור האוקיינוס ההודי הדרומי (FAZSOI) למשמר החופים של סיישל. בממוצע, הצי הצרפתי מגיע לוויקטוריה שמונה פעמים בשנה, ומשקף את מצוינות היחסים הצבאיים הדו-צדדיים. יחסים אלו מטופחים במידה רבה בזכות קרבתה של ראוניון. אין מחלוקות טריטוריאליות ריבוניות בין צרפת לסיישל והנושא השנוי במחלוקת הנוגע להחלטת משרד הכלכלה והאוצר ב-6 בינואר 2020 להוסיף את סיישל לרשימת המדינות והשטחים שאינם משתפים פעולה (NCCT) ביחס לנושאי מס, הידועים לרוב רשימת מקלטי המס, עקב אי-החלפת מידע.
יחסים כלכליים
צרפת היא שחקנית כלכלית מרכזית בסיישל והייתה הלקוחה השלישית בגודלה במדינה והספקה השנייה בגודלה בשנת 2018. בשנת 2019 הסתכם הסחר בין צרפת לסיישל ב-159 מיליון אירו, בהשוואה ל-178 מיליון אירו בשנת 2018. הייצוא הצרפתי לסיישל בשנת 2019 הסתכם ב-57 מיליון אירו (61 מיליון אירו בשנת 2018). היבוא הצרפתי מאיי סיישל עמד על 102 מיליון אירו בשנת 2019 (117 מיליון אירו בשנת 2018), ומהווה גירעון סחר צרפתי של 46 מיליון אירו לשנת 2019. יבוא צרפת מסיישל מורכב כמעט כולו מטונה משומר (90 מיליון אירו).
אולם האינטרסים הצרפתיים נותרים מוגבלים בהתחשב בגודל השוק. מבחינת המניות, צרפת הייתה המשקיעה הזרה השנייה בגודלה בסיישל בשנת 2018, לאחר מאוריציוס. הנוכחות הצרפתית מתרכזת בכמה מגזרים כמו ציי דיג (SAPMER), קייטרינג לחברות תעופה (SERVAIR), הובלות בינלאומיות (AGS) וטיפול במים (Eiffage / Hydrotech). כמה מפעילים צרפתים נוכחים באופן פרטני בתיירות (אירוח, קייטרינג, השכרת סירות, מועדוני צלילה וכו') ובפעילויות שירות אחרות (ייעוץ, נדל"ן, מולטימדיה וכו').
שיתוף פעולה תרבותי, מדעי וטכני
במאי 2016 נחתם הסכם בין משרד התיירות והתרבות של סיישל לבין מוזיאון הצי הלאומי הצרפתי אשר יספק לממשלת סיישל את המומחיות שלה (למשל הכשרה) להקמת מוזיאון ימי של סיישל. סיישל מצידה תתמוך במוזיאונים הלאומיים של חיל הים הצרפתי על ידי מתן מומחיותה בתיקון ושיפוץ דגמים ימיים. שיתוף פעולה פורה נערך גם עם מוזיאון הטבע בפריז.
לאוניברסיטה החדשה של סיישל (שנוסדה בשנת 2011) יש שותפויות עם האוניברסיטאות בורדו, פריז וראוניון, כאשר ההסכם אמור להיחתם בקרוב עם האחרונה להכשרת רופאים מתמחים.
חסוס אולמו
חסוס אולמו לוסאנו (בספרדית: Jesús Olmo Lozano, נולד ב-24 בינואר 1985 בברצלונה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני המשחק בעמדת הבלם. אולמו, שגדל במחלקת הנוער של בברצלונה, בילה במשך רוב הקריירה שלו בקבוצות מהליגה השנייה והשלישית בספרד.
קריירה
אולמו נולד וגדל בברצלונה, בירת קטלוניה שבספרד. בילדותו הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה, הקבוצה הבכירה באזור ומהבכירות שבכדורגל בספרד. ב-2004 החל לשחק בברצלונה ג', קבוצת המילואים השנייה של המועדון ושנה לאחר מכן החל לשחק בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים הראשית של המועדון, שהייתה אז בליגה השלישית בספרד. ב-20 במאי 2006 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת, כשפתח בהרכב במשחק הליגה האחרון לעונה, בו הפסידה ברצלונה 3–1 לאתלטיק בילבאו. ברצלונה זכתה בעונה זו באליפות ספרד, ובזכות ההופעה נרשם התואר לזכותו של אולמו. בקיץ שלאחר מכן השתתף בסבב משחקי הידידות של הקבוצה הבוגרת. ב-7 בינואר 2007 ערך את הופעתו השנייה והאחרונה במדי ברצלונה, כשנכנס כמחליף לקראת סיום המשחק נגד חטאפה, שהסתיים בתוצאת תיקו 1–1.
בעונת 2006/2007 ירדה ברצלונה ב' לליגה הרביעית, ולכן הושאל אולמו לראסינג פרול שמהליגה השנייה במהלך עונת 2007/2008. במהלך העונה פתח אולמו דרך קבע בהרכב הקבוצה, אך הוא לא הצליח למנוע את ירידתה לליגה השלישית בסוף העונה. כשתמה השאלתו, שוחרר אולמו מברצלונה, והוא חתם בשורות אלצ'ה, קבוצה נוספת מהליגה השנייה. לאחר שבעונתו הראשונה במועדון זכה לדקות משמעותיות, בעונה השנייה דעך מעמדו, ולכן בקיץ 2010 עזב את הקבוצה וחתם במדי פוארטויאנו שמהליגה השלישית. בפוארטיאנו שיחק במשך עונה בודדת, לפני שעבר לסבאדל הקטלאנית שמהליגה השנייה, שם שיחק במשך שלוש עונות.
ב-2014 הצטרף אולמו לראוס דפורטיו, קבוצה קטלאנית נוספת שהייתה באותם ימים בליגה השלישית. בעונת 2015/2016 עזר לקבוצה להעפיל לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום הראשון בביתה וכן עברה בהצלחה את פלייאוף ההעפלה. אולמו נשאר עם הקבוצה בליגה השנייה, עד אשר נתקלה בקשיים כלכליים חמורים בעונת 2018/2019. בשל המצב הכלכלי החמור בו הייתה, בינואר 2019 הדיחה התאחדות הכדורגל הספרדית את ראוס ממערכת הליגות בספרד למשך שלוש שנים. זמן קצר לאחר מכן חתם אולמו באלצ'ה פעם נוספת. לקראת עונת 2019/20, חזר אולמו לסבאדל כשהוא מצטרף לשחקני עבר נוספים שחזרו למועדון.
כפל (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
כפר אברהם
כפר אברהם היה מושב עובדים מיסודו של הפועל המזרחי בארץ ישראל, נוסד בשנת תרצ"ב מרץ 1932. המושב צורף לפתח תקווה בשנת 1952 וכיום הוא מהווה שכונה בצפונה של העיר.
מיקום ותיחום גאוגרפי
גבולות הכפר:
נהוג לראות שכונות נוספות כחלק משכונת כפר אברהם המודרנית אם כי הן לא היוו חלק מהכפר ההיסטורי, אלא השלמת המרקם האורבני עם חיבורו של המושב לתוך העיר ועם התפתחות העיר צפונה:
מקור השם
הגרסה העממית והנפוצה למדי גורסת שמקור השם בטעות. המושב נקרא על שם הרב ד"ר יעקב אריה אדולף סלבנדי והמייסדים חשבו שהשם אדולף הוא כינוי לאברהם. לימים המתיישבים הבינו את הטעות אך השם נשאר. גרסה עממית נוספת היא שהכפר נקרא על שמו של אברהם אבינו.
היסטוריה
לאחר מלחמת העולם הראשונה מינה סלבנדי את פרופ' פיק, מראשי תנועת המזרחי בגרמניה אפוטרופוס על האדמות והלה אפשר לקבוצת רודגס להתיישב על חלק מהאדמות עד מעברם לנקודת יישוב הקבע שלהם.
בשנת 1932 הוחכרו חלק מהאדמות ל-25 מתיישבים דתיים שהקימו במקום מושב עובדים דתי שנקרא בתחילה "מושב סלבנדי". המתיישבים היו חלוצים דתיים ששהו אז בפתח תקווה ובמושבות סמוכות והשתייכו לקבוצות שח"ל, הרב ריינס, וחת"ם סופר של הפועל המזרחי. בנוסף היו בהם מספר חברים מקבוצת רודגס, שלוש משפחות שהגיעו ממחנה ישראל ושתי משפחות שהגיעו מכפר חיטים שננטש. על פי חוזי החכירה שנחתמו עם חברת "סלבנדי מושב עובדים" קיבל כל מתיישב בזכות העוברת בירושה, 3 דונמים בכפר למגורים, רפת, לול וגידולי ירקות ועוד כ-13 דונם לצורך עיבוד חקלאי (גידולי שדה או מטעים) מחוץ למושב בצידי הדרך שמובילה לראש העין.
למתיישבים הראשונים הוקמו מספר צריפים גדולים ומקלחת ציבורית (היכן שעומד היום בית כנסת עלומים). בהדרגה הובאו ליישוב פרות והוקמה רפת מרכזית. המים לעיבוד חקלאי סופקו בידי חברת הירקון. לאחר זמן לא רב הוקמו צריפים לכל משפחה. בשנת 1941 הועברו האדמות מידי חברת סלנבדי לידי הקרן קיימת לישראל ללא תמורה. בשנת תש"ב בנתה הסוכנות היהודית לכל משפחה מבנה קשיח שכלל שני חדרים ומטבח ולאחר זמן כל משפחה הוסיפה מבנה שירותים. הוקמה מחלבה בה ריכזו את החלב שנמכר לתנובה. תקופה מסוימת החזיקו אנשי כפר אברהם חנות למכירת חלב בתל אביב. הוקם צריף במרכז המושב ששימש לבית כנסת ובו גם התקיימו אסיפות החברים ונבנה מבנה בית ספר בקצהו הצפון מערבי של השכונה אשר כיום משמש כגן ילדים. בסמוך לגן הילדים הוקם מפעל "נקניק הכפר" שהיה מפעל לנקניקים שבמשך שנים ארוכות משך אליו קונים אדוקים מכל הסביבה וייצר נקניקים על פי מתכונים שהובאו במיוחד מגרמניה על ידי הנס יעקב. לתפקיד רב המושב נבחר הרב דוד סלומון ששימש גם כרב של עין גנים וכראש חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי.
הבניינים והשטח של קבוצת רודגס הועברו לידי הסתדרות נשי המזרחי באמריקה שהקימה עליהם מוסד חלוצי-דתי-חקלאי לקליטת בני נוער מחוץ לישראל, שנקרא מוסד עלייה, שהפך בהמשך לחלק מרשת אמי"ת.
יצחק בן עמי כתב בזכרונותיו על כפר אברהם של אותם הימים:
במלחמת העצמאות סבל המושב מהפגזות קשות של הצבא העיראקי בשל קרבתו לשומרון. בני המושב השתמשו במבנה האבן של בית הכנסת שנקרא על שמו של הרמב"ם כמקלט. במהלך המלחמה פגעה בבית הכנסת פצצת מרגמה פגיעה ישירה אך לא היו נפגעים בנפש.
הכפר כיום
החל בשנות השישים התחילה העיר הסמוכה, פתח תקווה, "לנגוס" בכפר. הדבר הצריך את חיסול המערכת החקלאית. במהלך השנים הבאות נהרסו מרבית בתי הכפר המקוריים. מבנה בית הכנסת הורחב ושופץ, מבנה בית הספר נהרס ועל חורבות הרפת נבנה בית הכנסת עלומים שהקימו צעירי המושב ומשתייך לזרם ישראל הצעיר.
עד מהרה הפך הכפר לחלק מהעיר שהלכה וסגרה עליו. בשנות השבעים הפך הכפר לחלק רשמי מהעיר, מה שהאיץ עוד יותר את הפיתוח מסביבו ואת בניית השכונות הסמוכות. בכפר נשארה "מועצת הכפר" שמתפקדת כגוף תת-מוניציפלי ונבחרת אחת לכמה שנים. מהצביון המקורי של המושב נותרה בעיקר האוכלוסייה הדתית והחוק שמחייב בנייה כפרית נמוכה.
בשנת 1988 צולם בכפר הסרט הקיץ של אביה על פי ספרה הידוע של גילה אלמגור. הסרט הוא אחד התיעודים היחידים למראה אותנטי של בתיהם של המתיישבים המקוריים. במהלך שנות התשעים נהרסו סופית רוב הבתים ונותרו רק בתים אחדים. את הבתים הצנועים, הפרדסים והשדות החליפה בנייה צפופה יותר של וילות ובתים פרטיים.
בטבת תשס"ט נחנך באולם שליד בית כנסת הרמב"ם קיר זיכרון למייסדים. על הקיר מופיעות תמונות של המייסדים ומתקופות של הכפר וכן רשום תיאור מקוצר של תולדות המקום והמוסדות שפעלו בו.
משפט הירושה
בשנת 1981 נרשמו הקרקעות במרשם המקרקעין על שם הקרן הקיימת לישראל ובית המשפט המחוזי בתל אביב קבע שחוזה החכירה של המתיישבים נותר בתוקף ולא ניתן לשנותו אלא בהסכמת המתיישבים. על פי הסכמה עם עיריית פתח תקווה הייתה כוונה לשנות את ייעוד הקרקעות החקלאיות לבנייה ולפצות את המתיישבים על פי החלטה 727 של מינהל מקרקעי ישראל. אולם בעקבות בג"ץ הקרקעות נדרשו המתיישבים למסור לידי המדינה את הקרקעות על פי החלטה 969, שקבעה שעל בעלי קרקע חקלאית שייעודה שונה להשיבה למנהל ללא שהושגה הסכמה על פיצוי. יורשי המתיישבים פנו לבג"ץ בדרישה לקבל פיצוי בעת שינוי ייעוד הקרקע אולם בג"ץ דחה את עתירתם והפנה אותם לבית המשפט המחוזי לבירור טענותיהם על זכויות באדמות.
מדד ניירות ערך
מדד ניירות ערך הוא מדד המשקף את רמת המחירים הממוצעת של קבוצות מסוימות או ענפים מסוימים של ניירות ערך הנסחרים בבורסה לניירות ערך. המדד מחושב מתוך מחירי ניירות הערך, בדרך כלל על ידי חישוב ערכם המשוקלל. המדד משמש משקיעים הן להערכת רמת המחירים של ענף או קבוצה מסוימים, והן כבסיס להערכת ביצועים (Benchmark) למדידת ביצועים של תיקי השקעות ולהשוואה של ביצועים אלה ברמה יומית, חודשית, שנתית או רב-שנתית.
מדדי ניירות ערך העיקריים הם מדדי מניות ומדדי איגרות חוב. מדדי מניות בולטים בעולם הם מדד דאו ג'ונס ומדד נאסד"ק בארצות הברית, מדד ניקיי ביפן, מדד דאקס בגרמניה, ומדד הנג סאנג בהונג קונג.
קביעת המשקל של כל נייר ערך משתנה ממדד למדד: במדד דאו ג'ונס המניות השונות משוקללות לפי מחיריהן, וכך יכולה להיווצר הטיה לטובת מניות בעלות מחיר גבוה. במדדים אחרים משוקלל בדרך כלל שווי שוק של כל מניה ומניה, ובמדדים מסוימים נלקחת בחשבון רק "הסחורה הצפה" באותן מניות, כלומר רק המניות שנמצאות בידי הציבור ונסחרות בבורסה ללא הכללת מניות שמוחזקות על ידי בעלי השליטה בחברה.
כיוון שניירות ערך מחלקים למחזיקיהם דיבידנדים או ריבית, נהוגות במדדים שתי גישות לצעד זה:
מכשירי השקעה רבים, כמו קרנות נאמנות ותעודות סל, מנסים לחקות את מדדי ניירות הערך, דהיינו להניב תשואה דומה למדדים, ובאותה רמת סיכון. כלי השקעה אלה פופולריים בקרב משקיעים שרמות הידע, הניסיון או הזמן שהם יכולים להקצות לניהול תיק ההשקעות אינן גבוהות. לעומתם, יש מכשירי השקעה שמתיימרים להכות את המדד הרלוונטי. הפופולריות של המדדים יוצרת עניין גם במכשירי השקעה נגזרים עליהם, כמו אופציות וחוזים עתידיים.
בישראל
בישראל מדדי המניות המובילים הם מדד תל אביב 125, ולצדו מדד תל אביב 35 שמשמש גם כנכס בסיס למסחר באופציות. במדדים אלה שקלול המניות השונות נותן משקל יתר לסחירות המניה, ולפיכך, חברה שמניותיה מוחזקות בשיעורים גבוהים על ידי הציבור, ולכן הסחירות היחסית במניותיה גבוהה יותר, זוכה לשקלול גבוה יותר אף מזה הנגזר משווי השוק של מניותיה. מצד שני, חברות שמשקלן גבוה מאוד, כמו טבע תעשיות פרמצבטיות, ששוויה היה עד לשנת 2017 שקול לעשרות אחוזים מהמדד, מוגבלות במשקלן במדד.
מדדי אג"ח מובילים הם מדדי התל בונד השונים (60, 40 ו-20).
חישוב המדדים מתבצע על ידי הבורסה לניירות ערך בתל אביב, המשתפת פעולה עם הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
דוד אנדייל
דוד אנדייל (במקור עד 1880 אנגל, בהונגרית: Angyal Dávid; קונסנטמארטון, 30 בנובמבר 1857 – בודפשט, 18 בדצמבר 1943) היה יהודי-הונגרי, אחד ההיסטוריונים הדומיננטיים, הליברלים - השמרנים, הפוזיטיביסטים בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, היסטוריון הספרות, מבקר, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים ומזכיר האקדמיה.
ביוגרפיה
בשנת 1878 המליץ עליו מור קרמן למשפחתו של קארוי קוהנר, סיטונאי יהודי, כמחנך לילדיו. הוא נסע עם תלמידיו באוקטובר 1882 לברלין ובשנת הלימודים 1882/1883 הייתה לו אפשרות להאזין להרצאות ולהשתתף בעבודות סמינריוניות של אוניברסיטת ברלין. זו הייתה בשנת לימודים זו אולי האוניברסיטה הטובה בעולם.
כשאנדייל חזר מברלין, קיבל עבודה כמחנך במשפחתו של הנריק בריל, יזם גדול יהודי. רק מאוחר יותר הפך לעובד מדינה. הוא הפך לפקיד בספריית אוניברסיטת בודפשט ועבד כספרן (1885–1890). לאחר קבלת ההסמכה של מורה בבית ספר תיכון, תחילה הועסק בבית הספר התיכון הממלכתי הריאלי הראשי ברחוב מרקו ברובע 5 בבודפשט (1890–1897), ולאחר מכן ברובע 7 בתיכון הראשי ברחוב ברצ'אי. בשנת 1885 עזב את הדת היהודית.
בשנת 1896 זכה בתואר פרופסור חבר באוניברסיטה בפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה המלכותית ההונגרית בבודפשט. בשנת 1909 הוא הפך לפרופסור מן המניין באוניברסיטה. תחילה לימד היסטוריה הונגרית מודרנית (1909– 1925), אחר כך פעל כפרופסור להיסטוריה עולמית מודרנית (בשנים 1925- 1929). שנות ה-1918 / 1919 וה-1919 / 1920 כאשר נבחר כדקאן הפקולטה של האוניברסיטה. בשנה הראשונה לכהונתו של כדקאן, בנובמבר 1918, נציב הממשל של האוניברסיטה, אוסקר יאסי, השעה אותו מיד מתפקידו. הוא מינה דקאן חדש ואף אסר עליו ללמד. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, הוא נבחר מחדש לדקאן הפקולטה והחזיר לעצמו את הזכויות להרצות באוניברסיטה. מקיץ 1929 ועד דצמבר 1930 היה המורה של אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה ונסיך המלכותי ההונגרי, יורש העצר, לימד אותו היסטוריה הונגרית.
אחרי פרישתו מהאוניברסיטה היה מנהל המכון ההיסטורי ההונגרי בווינה עד 1935. הוא חזר לבודפשט ב-28 ביוני 1938 בשל מגבלות האנשלוס (בשל יהדותו). את שנותיו האחרונות העביר בפנסיה. הוא כתב את זיכרונותיו, ניהל יומן לאירועי קורות חייו. בחודשים האחרונים לחייו הוא ביטא תחושת רדיפה מאיימת במחשבותיו, "העתיד עצוב, כי ההווה עצוב".
דוד פלוסר
דוד פְלוּסֶר (Flusser; 1917 - 15 בספטמבר 2000) היה היסטוריון ישראלי בעל שם עולמי בתחומי ההיסטוריה של עם ישראל בתקופת הבית השני, תקופת התנאים, וחקר הנצרות הקדומה.
חייו ופועלו
דוד (גוסטב) פלוסר נולד בשנת 1917 בווינה, וילדותו עברה עליו בפראג. בן דודו היה וילם פלוסר. מ-1936 ועד 1939 למד פילולוגיה קלאסית וגרמניסטיקה (חקר התרבות הגרמנית והלשונות הגרמניות) באוניברסיטת פראג. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל והמשיך את לימודיו (לימודים קלסיים והיסטוריה יהודית וכללית) באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1957 קיבל שם את תואר הדוקטור. ב-1962 התמנה לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית, וב-1968, עם ייסודו של החוג למדע הדתות, הצטרף אליו. בשנת 1971 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין.
מחקריו תרמו תרומה חשובה במיוחד לנושאי ספרות חז"ל בתקופת המשנה, תולדות הכתות בישראל בשלהי תקופת בית שני, במיוחד כת קומראן, ולחקר המגילות הגנוזות. הוא תרם תרומה מיוחדת להבנת התהוות הנצרות, עמד על חשיבותה של הספרות היהודית להבנת הנצרות הקדומה והרקע לפעילותם של ישו, פאולוס ובעלי האוונגליונים.
כמו כן האירו מחקריו את תהליך התגבשותה של היהדות הרבנית הקדומה ובכך סייעו רבות להבנת התפתחות ההלכה היהודית ותרבות ישראל, תחת השפעת ההלניזם.
אחד התחומים המרכזיים בהם עסק פלוסר וזכה בשל כך לפרסום עולמי, הוא חקר המגילות הגנוזות ותולדותיה של כת קומראן, שמקובל לראותה ככת האיסיים עליה מספרים סופרי התקופה. הוא חקר את המגילות הגנוזות מראשית גילויין לאורך יובל שנים, עסק בבירור פרטיהן, בליבון המשמעות של הפשרים ושל התפילות שנמצאו שם, ובחשיפת כתבים שמקורם בעולמם ובהגותם של אנשי הכת. פלוסר גם חקר את השפעתה של כת זו על ראשית הנצרות, ובראש וראשונה על הגותו של פאולוס (הוא שאול התרסי).
פלוסר היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וזכה בפרס ישראל לחקר ההיסטוריה היהודית בשנת תש"ם. בנוסף זכה בפרס רוטשילד במדעי היהדות, וכן בתואר דוקטור לשם כבוד מהפקולטה לתאולוגיה באוניברסיטת לוצרן שבשווייץ. פלוסר שימש גם כמרצה אורח באוניברסיטאות רבות ברחבי העולם.
בשכונת ארנונה בירושלים וכן בשכונת נאות לון בבאר שבע, קרויים רחובות על שמו.
משפחתו
פלוסר היה נשוי לחנה ולהם נולדו שני בנים: הבכור אורי, רואה חשבון, והשני יוחנן, לשעבר מזכ"ל תנועת עוז ושלום - נתיבות שלום ומנהל לשעבר של בית הספר בית רחל שטראוס לחינוך מיוחד, וכיום מנהל את "מרכז היענו"ת" – הקשבה, ייעוץ, עזרה נפשית ומשפחה תומכת עבור משפחות של אנשים עם צרכים מיוחדים אותו הקים בירושלים. בנו יוחנן נקרא על שם יוחנן המטביל.
לזכור
עלילה
גיא (דני שטג), אחיו הגדול של אלון (אורי גוטליב) נפצע במהלך שירותו הצבאי, הוא מובהל לבית החולים לטיפול, סבתא של אלון וגיא (אורנה פורת) חוזרת מחו"ל ומעלה זכרונות משפחתיים. גם מתגלה שאביו הביולוגי של אלון נפטר, והאבא שיש לו עכשיו הוא אבא חורג, לאחר מותו של אביו הביולוגי נסעה הסבתא לחו"ל כי הרגישה לא שייכת יותר למשפחה.
פיג'ו סוג 36
פיג'ו סוג 36 (בצרפתית: Peugeot Type 36) היא מכונית קטנה ופתוחה, (קבריולה) מסוג "Runabout (car)", 3 מושבים, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1901–1902.