cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קולנוע הוליוודי קלאסי
הסרט האילם מבשיל לכדי אמנות (1913 - 1927)
אף שניצני הסרטים חסרו את הריאליזם הגלום בבמה, עולם הסרטים יוצר את אשליית ההתקדמות בזמן ויציבות המרחב. עד תחילת העשור 1910, החל עולם הסרטים לממש את הפוטנציאל האמנותי האצור בו. בשוודיה ובדנמרק תקופה זו נקראה "עידן הזהב" של הקולנוע. באמריקה השינוי האמנותי מיוחס לבמאים כמו ד. וו. גריפית' שהצליחו לבסוף לשבור את אחיזתה של "קרן הפטנטים" המיוחסת לאדיסון. בכך הצליחו במשימתם להפוך את הפקת הסרטים לעצמאית ומשוחררת ממונופול תעשייתי ראשוני זה. בכל רחבי העולם החלו יוצרי סרטים לאמץ אמצעים חזותיים ונרטיביים המאפיינים את הקולנוע ההוליוודי הקלאסי.
פסיכולוגיה אבולוציונית
ברירה זוויגית
ברירה זוויגית היא פיתוח מאוחר יותר של תיאורית הברירה הטבעית, בעקבות תופעות שנצפו בהן דפוסים מסוימים קיימים אף על פי שאינם מקנים לפרט יתרון הישרדותי ואף מקשים עליו להישרד לעיתים.
קולנוע הוליוודי קלאסי
הסרט האילם מבשיל לכדי אמנות (1913 - 1927)
שנת 1913 הייתה אבן דרך ביצירת סרטים ברחבי העולם. במאים מארצות שונות הפיקו יצירות מופת חלוציות. השפעתו של ד. וו. גריפית' הייתה ניכרת ביותר. בה במידה השפיעו רבות השחקנים בסרטיו בליטוש הופעותיהם אל המדיום החדש. בשנת 1915 הפיק גריפית' את הסרט "הולדתה של אומה" בכיכובה של ליליאן גיש, שנודעה במגוון הטכניקות הדרמטיות שלה על הבד. הסרט פרץ את הדרך לקולנוע ככלי לסיפור סיפורים כי הוא שילב טכניקות חזותיות חדשניות לזמנו. חשוב לציין, כי הסרט מפאר את נקמותיו של הקוֹ קלוּקס קן בשחורים והוא נודע לשמצה בתפיסתו הגזענית. הסרט התיישן עד מהרה, ומשנת 1917 הקולנוע ההוליוודי הקלאסי מתאפיין בסִיפֵּר ובסגנון חזותי שהפכו למגובשים.
פסיכולוגיה אבולוציונית
ברירה זוויגית
הדוגמה הקלאסית בתחום זה היא צורת הזנב וצבעו של הטווס אשר מקשים עליו בין היתר להסתתר מטורפים.
קולנוע הוליוודי קלאסי
קולנוע הוליוודי קלאסי בעידן הקול (למן 1927 – עד שלהי העשור 1960)
הסגנון החזותי של הקולנוע ההוליוודי הקלאסי התפתח התפתחות של ממש לאחר המעבר להפקת סרטים באמצעות קול. השינויים העיקריים הגיעו מתעשיית הסרטים עצמה, משהתעצמה שיטת האולפנים. אמנם האולפנים נכנסו לזירה שנים מספר לפני עידן הקול, אלא שרק מאז 1925 רוב הבמאים והשחקנים האמריקניים הידועים, שעבדו באופן עצמאי מתחילת 1920, הסכינו לשיטת האולפנים והפכו חלק ממנה.
תחילתו של עידן הקול שנויה במחלוקת. יש המסמנים את תחילתו עם "זמר הג'אז" משנת 1927. יש המאחרים את עידן הקול לשנת 1929, שאז העידן האילם נגמר בלי ספק.
פסיכולוגיה אבולוציונית
ברירה זוויגית
טענת הברירה הזוויגית היא שהמרכיב המשמעותי באדפטציה לאורך הדורות אינו יכולת ההישרדות של הפרט אלא יכולתו להעמיד צאצאים בלבד. זאת מכיוון שהצאצאים הם אלו הנושאים את המטען הגנטי של ההורה ומכאן שתכונות התורמות לרבייה מוצלחת מקבלות בכורה אבולוציונית, גם אם הן מפריעות להישרדות הפרט.
קולנוע הוליוודי קלאסי
קולנוע הוליוודי קלאסי בעידן הקול (למן 1927 – עד שלהי העשור 1960)
מסוף שנות 1920 עד שלהי 1960 התבססו סרטי הוליווד על ז'אנר כלשהו - מערבי, קומדיית סלפסטיק, מוזיקלי, אנימציה מצוירת, ביוגרפי - ולעיתים קרובות צוותים יצירתיים היו מזוהים עם אולפן מסוים. לדוגמה, המלחין אלפרד ניומן עבד בחברת פוקס המאה ה-20 במשך עשרים שנה, וססיל בלאנט דה-מיל ביים כמעט את כל סרטיו באולפן פּאראמָאוּנט.
פסיכולוגיה אבולוציונית
ברירה זוויגית: עקרון ההכבדה
אחד מהחוקרים המובילים שעסק באותם מקרים בהם יש פער ניבויי בין תיאורית הברירה הטבעית לתיאורית הברירה הזוויגית, הוא החוקר הישראלי אמוץ זהבי אשר ניסח את עקרון ההכבדה. על פי עיקרון זה סיבת קיומן של תכונות מורפולוגיות והתנהגותיות המקשות על הישרדות הפרט, היא פרסום ברבים של יכולתו הגבוהה של אותו פרט, שמסוגל "להרשות לעצמו" את התכונה הזו ועדיין לשרוד. על פי זהבי פרסום זה מקנה לבעליו יתרון רבייתי שכן בני המין השני נוטים לבחור בפרטים אלו להזדווגות.
קולנוע הוליוודי קלאסי
סגנון
הסגנון הסיפורי-חזותי של הקולנוע ההוליוודי הקלאסי, כפי שתואר בידי דייוויד בורדוול, הושפע במידה רבה מתקופת הרנסאנס ורעיונות התחייה שבה האדם הוא הנקודה הבראשיתית.
פסיכולוגיה אבולוציונית
פילוגנזה של התנהגות
שימוש בידע פילוגנטי על התנהגותם של מינים קרובים הוא כלי מחקר רב ערך בתחום הפסיכו-אבולוציוני.
קולנוע הוליוודי קלאסי
אמצעי עריכה
האמצעי הבולט ביותר לייצוב תמונה חזותית-מרחבית בעריכה אנליטית הוא חוק מאה שמונים המעלות. ציר של מאה שמונים מעלות נשמר תמיד בין שתי דמויות המשוחחות ביניהן וכן בין הצופה לבין השוֹט. בכך מתאפשר לצופה למקם את עצמו או עצמה בטווח הפעולה.
פסיכולוגיה אבולוציונית
פילוגנזה של התנהגות
שינויים אבולוציוניים הם איטיים מאוד מטבעם ונמשכים על פני אלפי דורות. מסיבה זו חולקים מינים קרובים מאפיינים מורפולוגיים דומים ואף מאפיינים התנהגותיים דומים. בקווים כלליים, ככל שתכונה משותפת למשפחה גדולה יותר של מינים קרובים כך היא קדומה יותר מבחינה היסטורית, ועל כן על פי רוב משמעותית יותר שכן היא השתמרה בהצלחה במשך הזמן המדובר.
קולנוע הוליוודי קלאסי
אמצעי עריכה
חוק שלושים המעלות מתייחס לחיתוך הזווית שסצנה אחת מחוסרת בה לעומת סצנה אחרת, מה שיוצר שינוי בנקודת המבט, בפרספקטיבה, שאינו פוגם באשליית השלמות. חיתוך שאינו מקפיד על כלל שלושים המעלות, המכונה ג'אמפ קאט, מפר את אשליית המשכיות הזמן.
שני חוקים אלה הם היסוד והמסד לצילום סרטים. השימוש בהם בישר את תחילתו הרשמית של העידן הקלאסי, כפי שניתן לראות בסרט הצרפתי החלוצי "מסע אל הירח" מ-1902.
פסיכולוגיה אבולוציונית
ומה באשר לבני אדם?
בני האדם זכו לענף מחקר נפרד בתחום הפסיכו-אבולוציוני - הפסיכולוגיה האבולוציונית עצמה, בנוסף על היותם חלק מהמחקר האקולוגי-התנהגותי הביולוגי הכללי.
קולנוע הוליוודי קלאסי
אמצעי עריכה
טכניקה נוספת נקראת עריכה צולבת; היא מנכיחה את ההתרחשות המקבילה של פעולה במקומות שונים.
עלילה
הסיפור הקלאסי מתקדם ומתגשם תמיד דרך מניע פסיכולוגי, דהיינו דרך רצונו של האדם להיאבק במכשולים לעבר מטרה מוגדרת. יסוד זה מורכב בדרך כלל מסִיפֵּר עיקרי (לעיתים קרובות רומן אהבהבים) שזור בסִיפֵּר משני, כמו עסק או פשע. הסיפור מובנה כך שיש בו התחלה, אמצע וסוף באופן מסומן, מודגש וברור לכול, ועל פי רוב, ישנו פתרון מובחן. שחקנים, אירועים, נסיבות נובעות, נקודות ראשיות ומשניות משמשים לתועלת ההיגיון כולו כמאפיינים בסיסיים. הסִיפֵּר הוא שרשרת של סיבה ותוצאה והדמויות הן סוכנים סיבתיים – אירועים אינם מתרחשים באופן אקראי. אכן, לדמויות בסרט הקולנוע ההוליוודי הקלאסי תכונות מוגדרות, והן פעילות, מוכוונות מטרה מאוד. הן מעין סוכנים סיבתיים המונעים משיקולים פסיכולוגיים ולא חברתיים.
פסיכולוגיה אבולוציונית
ומה באשר לבני אדם?
האקולוגיה ההתנהגותית מדגישה את היות האדם הנבון מין נוסף ממשפחת קופי האדם, בעוד הפסיכולוגיה האבולוציונית סלחנית מעט יותר ורואה ביתר קופי האדם "יהלום לא מלוטש" מבחינה קוגניטיבית בהשוואה למין האנושי.
קולנוע הוליוודי קלאסי
זמן קולנועי
הזמן ההוליוודי הקלאסי הוא רציף, ליניארי, אחיד, שכן עלילה לא ליניארית פוגמת בריאליזם ומפנה תשומת לב בולטת לאשליית המדיום. המניפולציה היחידה החורגת מן הרצף היא החזרה לעבר, פלשבק, כמו בסרט "קזבלנקה".
פסיכולוגיה אבולוציונית
ומה באשר לבני אדם?
המחקר הפסיכו-אבולוציוני שואב מן המכנה הפילוגנטי ההתנהגותי המשותף, הרחב מאוד, הקיים בין קופי האדם והמין האנושי וכן מהמכנים המשותפים הנמוכים יותר (אבולוציונית), כגון אלו של כלל משפחת היונקים, בעלי החוליות וכו'.
קולנוע הוליוודי קלאסי
תפיסת המרחב
הכלל החשוב ביותר בכינונה של המשכיות מקום קלאסית הוא קביעות האובייקט: הצופה חייב להאמין כי האירוע מתקיים מבעד להיקפה של המסגרת הקולנועית לשם שימור הריאליזם של התמונה. משום כך, ההתייחסות אל מרחב בהוליווד הקלאסית - עניינה לגבור או לכסות על דו-הממדיות של הסרט ("סגנון בלתי נראה"), באמצעות צילום מרוכז על גוף האדם. צילום הסרט לפרקיו מדגיש מחוות או הבעות פנים. בשעתו השווה אנדרה באזאן בין הסרט הקלאסי למחזה מצולם בכך שנראה כי האירועים מתרחשים באובייקטיביות והמצלמות משמשות כצוהר הטוב ביותר למחזה כולו.
תפיסת המרחב מורכבת מארבעה היבטים עיקריים: מרכוז, איזון, קדמיות ועומק. מרכוז מתייחס לחלק המרכזי של הפריים שנמצאים בו אנשים או חפצים בעלי משמעות; איזון מתקשר לדמויות המוקרנות באופן שווה לאורך כל התמונה; קדמיות מדגישה את הפעולה שמופנית בעידון לעבר הצופה או הסֵט; העומק נוצר באמצעות תאורה (בעיקר שלוש נקודות תאורה) ותחפושות שנועדו להפריד בין החזית והרקע.
פסיכולוגיה אבולוציונית
חקר מקרה: שוני מגדרי באדם
פסיכולוגים אבולוציוניים מרבים לעסוק בחקר הבדלי מגדר ודפוסי רבייה - נושא הנוגע בשאלה היכן עובר הגבול בין דפוסים מולדים לבין דפוסים נלמדים בהבדלים בין גברים ונשים וכיצד התפתחו הבדלים אלו. חקר הנושא ממוקד סביב עקרון הברירה הזוויגית המוזכר לעיל ובבסיסו ההנחה כי שני הזוויגים התפתחו כך שיצליחו למקסם את העברת הגנים האישיים שלהם הלאה לדורות הבאים.
קיימים ארבעה היבטים מרכזיים הנוגעים להבדלים מגדריים בגידול צאצאים באדם: גם במערכת מונוגמית ישנו יתרון אבולוציוני ברור, לשני הזוויגים, בקיום יחסי מין עם בני זוג נוספים וכי המונח מונוגמיה בהקשר זה מתייחס למערכת מונוגמית בגידול הצאצאים בלבד.
פסיכולוגיה התפתחותית אבולוציונית
לפי הפסיכולוג פול בלטס, הייתרונות הגלומים בברירה האבולוציונית נמצאים במגמת ירידה ככל שמתבגרים. הברירה הטבעית לא נפטרה מתכונות מזיקות או שאינן אדפטיביות המופיעות בקרב מבוגרים כמו מחלת אלצהיימר. אם המחלה הייתה כזו שהורגת בני 20 ולא בני 70, הברירה הטבעית עשויה הייתה לחסל אותה לפני זמן רב. כך, בהיעדר הסיוע של לחץ אבולוציוני נגד תנאים שאינם אדפטיביים, בן האדם המודרני סובל ממיחושים, כאבים ומחלות זקנה, ובמקביל לירידה ביתרונות של הברירה הטבעית, עולה הצורך באמצעי סיוע טכנולוגיים מודרניים להתמודדות עם גורמים מזיקים אלה.
פסיכולוגיה חברתית אבולוציונית
בהיות בני האדם יצורים חברתיים למדיי, צצות בעיות אדפטציה רבות המקושרות לתמרון בעולם החברתי (לדוגמה, שמירה על בני ברית, מעמדות חברתיים, קשרים עם אנשים מקבוצות חוץ, תיאום פעילויות חברתיות, קבלת החלטות קולקטיבית). מחקרים בתחום המתפתח של פסיכולוגיה חברתית אבולוציונית, העלו מספר תגליות שבאופן מסורתי משויכות למחקר הסוציולוגי, כולל תפיסה אנושית, קוגניציה חברתית, גישות, אלטרואיזם, רגשות, דינמיקה קבוצתית, מנהיגות, מוטיבציה, דעות קדומות, יחסים תוך-קבוצתיים, והבדלים בין-תרבותיים.
פסיכולוגיה אבנורמלית
השערות אדפטיציוניסטיות לגבי האטיולוגיה של הפרעות פסיכולוגיות מבוססות לרוב על אנלוגיות בין חוסר תפקוד פיזיולוגי ופסיכולוגי. תאורטיקנים בולטים ופסיכיאטרים אבולוציוניים כולל מייקל טי מקגווייר, אנתוני סטיבנס ורנדולף מ. נס. הם ואחרים, טוענים שהפרעות נפשיות נובעות מההשפעות האינטראקטיביות של תורשה וסביבה, ולעיתים קרובות יש להן סיבות מרובות.
ביקורות אקדמיות
ביקורת אקדמית מתמקדת מטבעה בתוקף המחקרים, בשאלה האם פירשו החוקרים את הנתונים בצורה נכונה, האם ההסבר שניתן על ידם הוא ההסבר היחיד האפשרי וכדומה.
מולד מול נלמד
המחלוקת בין תורשה לסביבה היא מחלוקת רבת שנים בפסיכולוגיה - האם התנהגותנו מולדת כולה וטבועה בגנים שלנו, כפי שטענו הנייטיביסטים או אולי האדם נולד כלוח חלק והתנהגותו מעוצבת על ידי הסביבה, כפי שטענו האמפיריציסטים?
כיום ישנן ראיות מחקריות רבות לכאן ולכאן והסברה המקובלת היא כי האמת נמצאת באמצע, כך שחלק מהכשרים הם מולדים וחלקם נלמדים.
מנגד, טענת העוסקים בתחום היא כי האבולוציה אומנם מכתיבה תכונות מולדות רבות, אך ללא סביבה מתאימה התכונות הללו לא יבואו לידי ביטוי. לטענתם בכך מקומה של הסביבה - במיצוי או אי מיצוי הפוטנציאל להתנהגות מסוימת, בעוד שעצם האפשרות לקיום ההתנהגות טבוע בגנום ואינו תלוי סביבה.
דטרמיניזם
ביקורת נוספת שהועלתה נוגעת לשאלת הדטרמיניזם - אם התנהגותנו נקבעת על ידי האבולוציה בלבד, הרי שכולנו צועדים אל העתיד בשביל קבוע ובלתי ניתן לשינוי.
לגבי טענה זו חשוב להבין כי רוב החוקרים בתחום מאמינים כי הפסיכולוגיה האבולוציונית היא גורם אחד מני רבים בעיצוב התנהגות האדם - היא אינה הגורם היחיד ואולי, אף לא העיקרי שבהם.
אלטרואיזם ולמידה חברתית
אלטרואיזם ולמידה חברתית (בפשטות - למידה על ידי חיקוי), הם שני נושאים שהפסיכולוגיה האבולוציונית מתקשה להסביר. לדוגמה - בכולנו טבועה היכולת הגנטית לרכוש שפה, אך עצם רכישת השפה המקומית היא תהליך נלמד, שאינו מוכתב ככל הנראה על ידי הגנים.
קושי מתודולוגי ניבויי
הקושי המרכזי ממנו סובלת הפסיכולוגיה האבולוציונית הוא קושי ניבויי - כיוון שהתהליכים האבולוציונים הם ארוכי שנים, לא ניתן לבדוק את נכונות הניבויים המוצעים על ידי התאוריה ועל כן לא ניתן להוכיחה אלא באמצעות מודלים מתמטיים - תחום הנמצא עדיין בחיתוליו.
אאוגניקה, נאציזם והשבחת הגזע
הטענה היא כי לפסיכולוגיה האבולוציונית, ולתורת האבולוציה בכלל יש אשמה בנושא זה וכן ביתר נושאי האפליה הגזעית.
טיעוני המדע
מנגד לטענות אלו, טוענת הקהילה המדעית כי תפקידו של המדע הוא לתאר את העולם כפי שהוא ללא כחל ושרק.
שתי טענות נוספות ראויות לציון הן כנגד השימוש בחצאי אמיתות לצרכים אידאולוגיים ובעד שימוש במדע על מנת ללמוד ממנו לטובת האנושות.
הקביעה מהי טובת האנושות, גורסים המדענים, אינה מנת חלקו של המדע אלא של הפילוסופיה, מדע המדינה ותחומים קרובים.
טיי ג'רום
טיי ג'רמי ג'רום (באנגלית: Ty Jeremy Jerome; נולד ב-8 ביולי 1997) הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת גולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע.
קריירת מכללות
ג'רום נולד בעיר ניו יורק, ובשנת 2016 החל ללמוד באוניברסיטת וירג'יניה. בעונת 2018/2019 הוביל את קבוצת האוניברסיטה, לצדם של דיאנדרה האנטר וקייל גאי, לזכייתה הראשונה אי פעם בטורניר אליפות המכללות בכדורסל. במשחק גמר הטורניר, מול אוניברסיטת טקסס טק, ג'רום קלע 16 נקודות, מסר 8 אסיסטים ואסף 6 ריבאונדים, ולאורך העונה כולה רשם ממוצעים של 13.6 נקודות, 5.5 אסיסטים ו-4.2 ריבאונדים למשחק.
פיניקס סאנס
בדראפט ה-NBA 2019 נבחר ג'רום על ידי פילדלפיה 76' בבחירה ה-24, ומיד הועבר בטרייד לפיניקס סאנס. בעונתו היחידה בקבוצה קלע 3.3 נקודות בממוצע למשחק.
אוקלהומה סיטי ת'אנדר
בנובמבר 2020 הועבר ג'רום בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, יחד עם ריקי רוביו, קלי אוברה, ג'יילן לקיו ובחירת דראפט עתידית, תמורת כריס פול ועבדל נאדר. בשל פציעה בקרסול החמיץ ג'רום את 32 המשחקים הראשונים של קבוצתו, אולם מאז חזרתו ועד לסיום העונה הציג יכולת מעודדת, עם ממוצעים של 10.7 נקודות ו-3.6 אסיסטים למשחק.
יוסף עוזר
יוסף עוזר (נולד ב-1952) הוא איש חינוך ומשורר עברי.
ביוגרפיה
עוזר נולד בירושלים בשנת 1952. גדל והתחנך במושב ברק בעמק יזרעאל. למד ספרות וחינוך באוניברסיטת חיפה. לאחר שירותו הצבאי כלוחם במלחמת יום כיפור, במסעו לזהות היהודית, למד בישיבת אור שמח בירושלים. היה למנהל חינוכי במגזר החרדי. כיום אינו מקבל שום הגדרה למגזר, ומחריג עצמו מקטלוג.
עוזר עמד מאחורי הקמת כתב העת דימוי והיה אחראי על הענקת שמו. לנגד עיניו עמד הרצון להשיב ליצירה היהודית את היחס לביטוי היצירתי. בשנות התשעים ליווה את הקמת כתב-העת לשירה "משיב הרוח" ומאז הוא משתתף בעריכת גליונותיו.
חתן פרס ראש הממשלה פעמיים: לשנת 1993 ולשנת 2014, ואומן האוניברסיטה העברית לשנת 2015.
עוזר כיהן גם כיו"ר מועצת מערכת "מאזנים" של אגודת הסופרים העבריים.
ערב מלחמת יום כיפור היה עוזר ידיד קרוב של ראובן פוליטי, ששרת לצידו, והשניים התנסו בכתיבת שירה. ראובן פוליטי נהרג במלחמה, ולאחריה הביא עוזר למשפחתו את קובץ השירים שפוליטי הותיר אחריו. אחד השירים של פוליטי, "אמא, אבא וכל השאר", הולחן בידי עידן רייכל ובוצע בידי עידן חביב.
מתגורר בירושלים. נשוי לנעמי ואב לשבעה ילדים.
אלעזר גוטמנאס
אלעזר גוטמנאס (28 באוקטובר 1939 – 26 באוקטובר 2019) היה פיזיקאי ישראלי, מומחה להנדסת חומרים, פרופסור אמריטוס בפקולטה למדע ולהנדסה של חומרים בטכניון.
ביוגרפיה
אלעזר גוטמנאס סיים את לימודיו במכון הפוליטכני בעיר לנינגרד (היום סנקט פטרסבורג) בשנת 1962 ובשנת 1970 קיבל תואר דוקטור ממכון לפיזיקה של מצב מוצק בעיר צ'רנוגולובקה (ליד מוסקבה).
בשנת 1973 עלו אלעזר גוטמנאס משפחתו ארצה. בשנת 1974 הוא הצטרף לטכניון וכעבור זמן קצר נקלט במחלקה להנדסת חומרים (החל משנת 1994 — פקולטה למדע והנדסה של חומרים) שעל שורותיה נמנה לאורך כל שנותיו בטכניון. במהלך תקופה זו הנחה גוטמנאס עשרות סטודנטים לתארים מתקדמים, פרסם מעל למאה מאמרים בכתבי עת מדעיים ונטל חלק בכינוסים בינלאומיים רבים. במשך שנים גוטמנאס שיתף פעולה עם תעשיות בישראל ומחוצה לה. הוא שימש כמדען אורח במכון מקס פלאנק בשטוטגרט והחזיק בטכניון בקתדרה ע”ש זנדמן בחומרים קרמיים.
פטירה
פרופסור גוטמנאס המשיך את עבודתו בטכניון גם לאחר שהגיע לגיל הפרישה. הוא נפצע קשה מאוד בתאונה שהתרחשה במעבדתו בערב חג הסוכות ב-13 באוקטובר 2019 ונפטר מפצעיו ב־26 באוקטובר 2019, יומיים לפני יום הולדתו ה-80. הותיר אחריו אישה, שלושה בנים ונכדים.
עמנואל בן גריון (ברדיצ'בסקי)
עמנואל בִּן גָּרְיוֹן (כ"ג בסיוון תרס"ג, 18 ביוני 1903 – י"ג בסיוון תשמ"ז, 10 ביוני 1987) היה סופר ומבקר ספרות, בנו של מיכה יוסף ברדיצ'בסקי.
ביוגרפיה
נולד בברסלאו, (אז בגרמניה, כיום בפולין), בן יחיד לרחל לבית רמברג, רופאת שיניים, ולמיכה-יוסף ברדיצ'בסקי (מי"ב). אביו למד אז באוניברסיטת ברלין, שם הכיר את אמו. למד עברית אצל אביו ואצל חיים טשרנוביץ ("רב צעיר"). בשנת 1921, בהיותו בן 18, מת אביו. בשנות ה-20 למד תנ"ך והיסטוריה באוניברסיטת ברלין. פרסם רשימות ספרותיות בעיתוני גרמניה. במשך שבע שנים שימש עורך לשוני של האנציקלופדיה היהודית-גרמנית הגדולה "אשכול".
בשנת 1935 עלה עם אמו לארץ ישראל. בשנת 1936 פגש את הרקדנית דבורה ברטונוב באחת מהופעותיה, וכעבור שנה נישאו השניים ברחובות. לאחר כשנה נולד בנם עידוא, שהיה שחקן, מתרגם, משורר ומחזאי. עמנואל בן גריון היה בעל טור קבוע בעיתון דבר ופרסם בו ביקורת ספרותית.
עמנואל בן-גריון עסק רבות בכתבי אביו ובעזבונו. באמצע שנות ה-20 הוציא בגרמניה את הספר המדעי "סיני וגריזים" של אביו. אחת מיצירותיו של ברדיצ'בסקי הייתה "ממקור ישראל", שהוא אוסף סיפורים עבריים שליקט ממקורות שונים. האוסף פורסם בחייו בשישה כרכים בשפה הגרמנית בשם Der Born Judas ("באר יהודה"). לאחר מותו הוציא בנו עמנואל את הספר לאור.
בן-גריון ערך את ספר היובל "אדר היקר" לכבודו של חוקר החסידות ד"ר שמואל אבא הורודצקי, המכיל דברי ספרות ומחקר מאת סופרים ואנשי מדע.
בן-גריון חיבר שירים ופזמונים, ובהם "לא בפינה נדחת", שהושר ללחנו של עמנואל עמירן.
לאחר התאבדות בנו עידוא בגיל 34, כתב עליו את הספר "בין שלשום למחרתיים". עמנואל בן-גריון נפטר בחולון בגיל 84.
יחסו למורשת אביו
עמנואל בן גריון נועד על ידי אביו, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, להפוך לחוקר שפות שמיות בגרמניה. ואולם, מותו הפתאומי של אביו ב-1921 גרם לו לזנוח בהדרגה את הקריירה האקדמית לטובת יעוד חדש: איסוף, שימור והנחלה של כתבי אביו ומורשתו הרוחנית. בן גריון התמסר למשימה זו עד יומו האחרון, ותרומתו בתחומים אלה הייתה מכרעת לעבודתם של חוקרים נוספים שבאו בעקבותיו. למרות בקיאותו המוחלטת בכל חלקי יצירתו של ברדיצ'בסקי האב, וכתיבתו הענפה עליה, עמנואל בן גריון לא ראה את עצמו כחוקר או פרשן של אביו. יחסו למורשת אביו תואר על ידו כ"שומר נחלה". למרות שפעל גם כסופר, חוקר ומבקר ספרות עצמאי, הוא עמל קודם כל על פרסום כתבי אביו ולא על אלה שלו עצמו. אבנר הולצמן, בספרו "עין בעין: על עשרים חוקרי ספרות", מאיר באור נוסף את תחושותיו האישיות של בן גריון ביחס ליצירותיו של אביו. בן גריון חזר וקרא בכתביו של ברדיצ'בסקי כל השנים, ותמיד מתוך התפעמות של קריאה ראשונה. הוא ראה בהתמסרותו המוחלטת למורשת אביו את מימושו העצמי שלו, ולא התייחס אליה כוויתור על שאיפותיו.
דניס ג'ונסון (כדורסלן)
דניס ויין ג'ונסון (באנגלית: Dennis Wayne Johnson; 18 בספטמבר 1954 - 22 בפברואר 2007), שנודע בכינוי די ג'יי, היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדות הקלע בליגת ה-NBA. בצעירותו היה מבוגרי בית ספר תיכון דומינגז, מכללת לוס אנג'לס הרבור ואוניברסיטת פפרדיין, בטרם עבר ל-NBA ושיחק בקבוצות סיאטל סופרסוניקס, פיניקס סאנס ובוסטון סלטיקס. ג'ונסון נחשב לאחד מהשומרים ההגנתיים הטובים בליגה בדורו, ולאורך הקריירה שלו אף ביצע מהלכים מכריעים רבים בסיומם של משחקי פלייאוף.
ראשית חייו
דניס ג'ונסון נולד בקומפטון שבלוס אנג'לס, קליפורניה לעובדת סוציאלית ולבנאי, והיה השמיני מבין שישה-עשר ילדיהם. בתחילה היה ג'ונסון חובב גדול של בייסבול ובהמשך למד מאביו לשחק גם כדורסל, אך נראה היה כי אין לו את הממדים הגופניים והכישרון על מנת להצליח במשחק - כאשר למד בבית ספר תיכון דומינגז גובהו היה נמוך ביחס לחבריו לקבוצה והוא שותף, לדבריו, כשתי דקות בלבד בכל משחק. לאחר סיום לימודיו בתיכון הוא עבד במספר משרות תמורת שכר נמוך, ובמקביל השתתף יחד עם אחיו במשחקים במסגרת ליגת קיץ. במהלך תקופה זו הוא צמח לגובה במידה רבה, ובנוסף פיתח יכולת גופנית המאפשרת לו לקפוץ ללקיחת ריבאונדים מעל שחקנים הגבוהים ממנו.
כאשר שיחק ג'ונסון כדורסל רחוב צפה בו ג'ים ווייט, מאמן הכדורסל של מכללת לוס אנג'לס הרבור, וחש כי יש לשחקן יכולת הגנתית עילאית. בעקבות כך הצטרף ג'ונסון, לבקשתו של ווייט, לנבחרת הכדורסל של המכללה. ג'ונסון התפתח עד מהרה לקלע כשרוני ומבטיח, והוביל את מכללת הרבור לזכייה באליפות ליגת המכללות המחוזית לאחר שהעמיד ממוצעים של 18.3 נקודות ו-12 ריבאונדים למשחק. עם זאת, הוא היה בעייתי מבחינה משמעותית ונקלע מספר פעמים לסכסוכים עם ווייט, שבעקבותיהם הושעה שלוש פעמים מסגל הקבוצה במשך שנתיים.
לקראת סיום קריירת המכללות שלו קיבל ג'ונסון הצעה למלגת כדורסל הן מאוניברסיטת אזוסה פסיפיק והן מאוניברסיטת פפרדיין, ובחר לבסוף בפפרדיין. בשנה היחידה שלו באוניברסיטה הוא העמיד ממוצעים של 15.7 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים למשחק, ופיתח תדמית של שומר חזק במיוחד בהגנה. לאחר אותה שנה, ב-1976, הוא הציע את מועמדותו לבחירה בדראפט ה-NBA, אך בעצמו הטיל ספק בסיכוי שייבחר על ידי קבוצה כלשהי - קבוצות ה-NBA נמנעו לרוב מבחירת שחקנים בעלי אופי בעייתי מסוגו של ג'ונסון.
סיאטל סופרסוניקס
בדראפט ה-NBA של 1976 נבחר ג'ונסון במקום ה-29 על ידי סיאטל סופרסוניקס, וחתם בקבוצה על חוזה לארבע שנים לפיו קיבל 4.5 מיליון דולר בעונה הראשונה ו-9 מיליון בכל אחת מהעונות הבאות. בעונתו הראשונה ב-NBA, עונת, שיחק ג'ונסון בתור מחליף לצמד הקלעים הוותיקים של סיאטל, סליק ווטס ופרד בראון, והשיג ממוצעים של 9.2 נקודות ו-5.1 אסיסטים למשחק. הקבוצה סיימה באותה עונה עם מאזן של 40 ניצחונות ו-42 הפסדים ולא העפילה למשחקי הפלייאוף, מה שהוביל להתפטרות המאמן ביל ראסל. בעונה הבאה, הפסידה סיאטל ב-17 מתוך 22 משחקיה הראשונים תחת המאמן בוב הופקינס. הופקינס הוחלף בתפקיד המאמן על ידי לני וילקינס, שנתן לג'ונסון מקום בחמישייה הפותחת של הקבוצה לצד גאס ויליאמס. ג'ונסון התאים לתפקידו החדש כשחקן פותח ושיפר את ממוצעיו באותה עונה ל-12.7 נקודות ו-2.8 אסיסטים למשחק. באותה תקופה שיחק ג'ונסון בעמדת הקלע ונודע ביכולת ההטבעה החזקה שלו, בניגוד לתפקיד המחושב יותר שקיבל בחלק המאוחר של הקריירה. מאחר שבסיאטל שיחקו שני שחקנים נוספים בשם ג'ונסון, ג'ון ג'ונסון ו-ויני ג'ונסון, כרוז הקבוצה נהג לקרוא לו "די ג'יי" על מנת להבדיל בין השחקנים וכך קיבל ג'ונסון את כינויו.
בעונת הצליח ג'ונסון לזכות עם סיאטל באליפות ה-NBA הראשונה שלו. לאחר שזכתה באליפות הבית הפאסיפי עם מאזן של 52 ניצחונות ו-30 הפסדים, פגשה הקבוצה את וושינגטון בולטס בסדרת גמר הפלייאוף שנה שנייה ברציפות. לאחר הפסד במשחק הראשון בסדרה ניצחה סיאטל בארבעת המשחקים הבאים וזכתה באליפות, בהובלתו של ג'ונסון, שהעמיד ממוצעים של קרוב ל-23 נקודות, 6 ריבאונדים ו-6 אסיסטים למשחק בסדרה. ג'ונסון קלע 32 נקודות בניצחון קבוצתו בהארכה במשחק הרביעי בסדרה, וזכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר ב-NBA. באותה עונה ביסס ג'ונסון את מעמדו כאחד מהקלעים הטובים בליגה; הוא השיג באותה עונה ממוצעים של 15.9 נקודות ו-3.5 אסיסטים למשחק, השתתף לראשונה במשחק האולסטאר ונבחר לחמישיית ההגנה הראשונה של העונה.
בעונת שיפר ג'ונסון את ממוצעיו ל-19 נקודות ו-4.1 אסיסטים למשחק, השתתף במשחק האולסטאר השני שלו ונבחר לתוארי החמישייה השנייה של העונה וחמישיית ההגנה הראשונה של העונה. אף על פי כן, סיאטל הודחה בשלב גמר המערב בפלייאוף על ידי לוס אנג'לס לייקרס, אשר שחקניה המובילים היו מג'יק ג'ונסון וכרים עבדול-ג'באר. בשל הכישרון הקבוצתי הרב שהיה לסיאטל, ג'ונסון הגדיר את הפסד זה כאחד מהאכזבות הגדולות ביותר בקריירה שלו. במהלך העונה הרבה ג'ונסון להיכנס לסכסוכים עם המאמן וילקינס, ובשל כך, בין היתר, הוא הועבר בסיומה לקבוצת פיניקס סאנס בתמורה לפול וסטפאל ובחירות דראפט. סיאטל נחלשה במידה רבה בעונות הבאות לאחר עזיבתו של ג'ונסון.
פיניקס סאנס
ג'ונסון שיחק בפיניקס במשך שלוש עונות, והמשיך לבסס עצמו כשחקן רב יכולות. הוא היה שחקן ההגנה הקשוח והמצטיין של הקבוצה וקלע בין 14–20 נקודות בממוצע למשחק בכל עונה, כשלשיאו הגיע בעונת, עת השיג ממוצעים של 19.5 נקודות, 4.6 אסיסטים ו-5.1 ריבאונדים למשחק. באותה תקופה שיחק ג'ונסון בעמדת הקלע והחזיק בתפקיד הקולע המוביל של הקבוצה, בניגוד לאופציה שנייה או שלישית בקליעה כפי שהיה בסיאטל. כשחקן פיניקס נבחר ג'ונסון לחמישייה הראשונה של העונה ב-1981, השתתף בשני משחקי אולסטאר נוספים בשנים 1981 ו-1982, ונבחר שלוש פעמים רצופות לחמישיית ההגנה הראשונה של העונה.
בוסטון סלטיקס
הגעתו של ג'ונסון, שהיה שחקן הגנה מצטיין, הייתה חשובה במיוחד עבור בוסטון, שהפסידה פעמיים ברציפות לפילדלפיה 76' במשחקי הפלייאוף וההגנה החלשה שלה התקשתה להתמודד עם הקלע הפיזי של פילדלפיה, אנדרו טוני. המנהל המקצועי של בוסטון רד אאורבך צירף את ג'ונסון לקבוצתו על מנת לחזק משמעותית את ההגנה. הקבוצה בבוסטון הובלה על ידי הפורוורד לארי בירד, כשלצידו שני שחקני פנים מצטיינים נוספים, רוברט פאריש וקווין מקהייל - שילוב אשר נחשב לקו הקדמי הטוב ביותר בתולדות ה-NBA. ג'ונסון תיאר את ההגעה לבוסטון כחלום שהתגשם עבורו והעיד כי הוא שמח לשחק תחת המנהל המצליח רד אאורבך.
במדי בוסטון שינה ג'ונסון את סגנון המשחק שלו בפעם השלישית בקריירה: לאחר שנודע כמטביע מצטיין בעמדת הקלע במדי סיאטל וקולע מצטיין מכל הטווחים במדי פיניקס, הוא ביסס עצמו בבוסטון בתפקיד הרכז, המתאפיין יותר בניהול המשחק הקבוצתי מאשר בקליעה. בעונתו הראשונה בבוסטון,, השיג ג'ונסון ממוצעים של 13.2 נקודות ו-4.2 אסיסטים למשחק, ונבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה. הוא סייע לבוסטון להעפיל לסדרת הגמר של אותה עונה, שם פגשה את לוס אנג'לס לייקרס, יריבתה הוותיקה מאז שנות ה-60. בוסטון זכתה באליפות לאחר שניצחה בסדרה 3–4, כשלג'ונסון חלק חשוב בניצחון - הוא שמר שמירה צמודה במיוחד על כוכב הלייקרס, מג'יק ג'ונסון, וגרם לו לקלוע כ-17 נקודות בלבד בממוצע בארבעת המשחקים האחרונים, ואף היה גורם עיקרי לטעויות שביצע מג'יק בסיומם של המשחק השני, המשחק הרביעי והמשחק השביעי בסדרה.
בעונת המשיך ג'ונסון להפגין יכולת שמירה עילאית בהגנה ונבחר פעם נוספת לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, כאשר בתחום ההתקפי השיג ממוצעים גבוהים של 16.9 נקודות ו-7.3 אסיסטים למשחק. בוסטון העפילה עונה שנייה ברציפות לסדרת גמר ה-NBA, שם פגשה שוב את הלייקרס. במשחק הרביעי בסדרה קלע ג'ונסון סל ניצחון עבור קבוצתו לאחר מסירה שקיבל מלארי בירד, שנשמר בחוזקה על ידי שני כוכבה של הלייקרס, מג'יק ג'ונסון וכרים עבדול-ג'באר. אף על פי כן, הלייקרס ניצחה באותה סדרה בתום שישה משחקים, בהובלתו של עבדול-ג'באר הוותיק שהיה ל-MVP של סדרת הגמר. לדברי ג'ונסון היה הפסד זה אחד מהקשים ביותר עבורו, מאחר שבוסטון הייתה קרובה לניצחון בסדרה אך לא הצליחה להשלים את המשימה.
בעונה הבאה,, השיג ג'ונסון ממוצעים של 17.8 נקודות ו-6.3 אסיסטים למשחק, ונבחר שוב לחמישיית ההגנה השנייה. הוא סייע לבוסטון לסיים במקום הראשון בעונה הסדירה עם מאזן של 67 ניצחונות ו-15 הפסדים, החמישי בטיבו בהיסטוריה. לאחר ניצחון על מילווקי באקס בסדרת גמר המזרח, העפילה הקבוצה לסדרת הגמר, שם פגשה את יוסטון רוקטס שהובלה בידי צמד הסנטרים, רלף סמפסון והאקים אולאג'ואן. ג'ונסון סייע לקבוצתו לנצח 2–4 בסדרה וזכה באליפות השלישית בקריירה שלו.
בעונת המשיך ג'ונסון ביכולתו ההגנתית המרשימה ונבחר הפעם לחמישיית ההגנה הראשונה. בשלב חצי גמר המזרח של הפלייאוף, מול מילווקי באקס, עמדה הסדרה בשוויון 3-3 לאחר שישה משחקים. במשחק המכריע, כאשר נותרה דקה וחצי עד לסיומו, נתן ג'ונסון מהלך חשוב במיוחד עבור קבוצתו כאשר הציל כדור בהתקפת קבוצתו שעמד לצאת אל מחוץ למגרש, וגרם לו לפגוע בשחקן מילווקי ג'ק סיקמה וכך להישאר בידי בוסטון. לאחר שניצחה במשחק לבסוף ועלתה לשלב הבא, פגשה בוסטון בגמר המזרח את דטרויט פיסטונס. במשחק החמישי בסדרה קלע ג'ונסון סל ניצחון לזכות קבוצתו לאחר חטיפה של לארי בירד, במה שהוגדר על ידו כמהלך האהוב עליו בכל הקריירה. במהלך שני המשחקים הנותרים בסדרה פיתח ג'ונסון יריבות עם פורוורד דטרויט, דניס רודמן, ולאחר ניצחון בוסטון במשחק השביעי ביצע תנועת הקנטה לעבר רודמן. עם זאת, בסדרת הגמר הפסידה בוסטון 2–4 ללוס אנג'לס לייקרס ושוב לא הצליחה להשיג אליפות שנייה ברציפות.
שלוש העונות הבאות היו מאכזבות עבור הקבוצה המבוגרת של בוסטון. בעונת העמיד ג'ונסון ממוצעים של 12.6 נקודות ו-7.8 אסיסטים למשחק, אך במשחקי הפלייאוף הודחה קבוצתו בגמר המזרח על ידי דטרויט פיסטונס. בעונה הבאה העפילה הקבוצה לפלייאוף עם מאזן חלש יחסית עבורה של 42 ניצחונות ו-40 הפסדים, והודחה כבר בסיבוב הראשון. עונת הייתה האחרונה בקריירה של ג'ונסון. בהיותו בן 35 הוא איבד את מקומו בחמישייה הפותחת של בוסטון לג'ון באגלי, אך לאחר שבאגלי נקע את כתפו חזר ג'ונסון לחמישייה והפגין יכולת טובה. במהלך אותה עונה פתח ג'ונסון בחמישייה ב-65 מתוך 75 משחקיו והשיג ממוצעים של 7.1 נקודות ו-6.5 אסיסטים, אך לא הצליח לעזור לקבוצתו שהודחה שוב כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון.
ג'ונסון הודיע על פרישתו לאחר שבוסטון לא הציעה לו חוזה חדש בפגרה של שנת 1990. במהלך טקס הפרישה שלו, הגדיר אותו יריבו מלוס אנג'לס לייקרס, מג'יק ג'ונסון, בתור "הקלע ההגנתי הטוב ביותר בכל הזמנים". בנוסף, חבר קבוצתו בבוסטון ומי שזכה בשלושה תוארי ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA, לארי בירד, תיאר את ג'ונסון כשחקן הטוב ביותר ששיחק לצידו.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו ממשחק עבד ג'ונסון כסקאוט עבור בוסטון סלטיקס. ב-1993 הוא מונה לעוזר המאמן של הקבוצה, תפקיד בו החזיק עד שנת 1997. לאחר שבמשך מספר שנים נותר מחוץ ל-NBA, מונה ג'ונסון לעוזר המאמן של לוס אנג'לס קליפרס בשנת 2000, והחזיק בתפקיד במשך ארבע שנים. במשך 24 משחקים בסיום עונת שימש ג'ונסון כמאמן הראשי הזמני של הקבוצה, לאחר פיטוריו של אלווין ג'נטרי. מאוחר יותר הוא עבד כסקאוט עבור פורטלנד טרייל בלייזרס, ובשנת 2004 מונה למאמן קבוצת פלורידה פליים מהליגת הפיתוח של ה-NBA. כעבור שנה הוא עבר לאמן את אוסטין טורוס מאותה ליגה.
ב-22 בפברואר 2007 מת ג'ונסון בפתאומיות, לאחר שלקה בהתקף לב והתמוטט בסיום אימון של אוסטין טורוס. לאחר שפונה לבית חולים קרוב, הוא לא שרד את התקף הלב, ורופאיו הוציאו הודעה על מותו. ג'ונסון הותיר אחריו אישה ובן אחד. לאחר מותו אמר עליו חברו לקבוצה בבוסטון, דני איינג': "הוא אחד מהשחקנים הבלתי מוערכים הגדולים בהיסטוריה ואחד מטובי השחקנים של בוסטון", ואילו ביל למבייר, יריבו מדטרויט פיסטונס, אמר עליו: "שחקן גדול במועדון גדול".
מורשת
במהלך הקריירה שלו השתתף ג'ונסון ב-1,100 משחקי NBA, בהם קלע 15,535 נקודות, הוריד 4,249 ריבאונדים ומסר 5,499 אסיסטים - ממוצעי קריירה של 14.1 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-5 אסיסטים למשחק. הוא נודע כשחקן הגנה חזק ונבחר תשע פעמים רצופות לחמישיית ההגנה הראשונה או לחמישיית ההגנה השנייה של העונה. ג'ונסון התפרסם גם כשחקן המצטיין ברגעים המכריעים והחשובים של משחקים, כדוגמת קליעת 32 נקודות עבור סיאטל סופרסוניקס במשחק הרביעי בסדרת הגמר של 1979, השמירה ההגנתית הצמודה שהפגין מול מג'יק ג'ונסון מלוס אנג'לס לייקרס בסדרת הגמר של 1984, וקליעת סל ניצחון בשנייה האחרונה, כתוצאה מחטיפה של לארי בירד, בסדרת גמר המזרח ב-1987.
ג'ונסון זכה לשבחים מפי אנשי כדורסל רבים כשחקן רב יכולות וכזה המתמחה בכל תחומי המשחק. הוא נודע גם בשל כוח העמידות שלו - ב-14 עונותיו ב-NBA הוא החמיץ 48 משחקים בלבד של קבוצותיו, וכן השתתף ב-180 משחקים במסגרת הפלייאוף, הכמות ה-11 בגובהה בהיסטוריה. בעת פרישתו היה ג'ונסון אחד מ-11 שחקנים בלבד בתולדות ה-NBA שקלעו לפחות 15,000 נקודות והורידו לפחות 5,000 ריבאונדים במהלך הקריירה.
באוקטובר 2007 נחנך מרכז למידה על שמו של ג'ונסון בסניף הראשי של ימק"א במחוז בוסטון רבתי. מספר כדורסלני עבר, בנוסף לבני משפחתו של ג'ונסון ונציגים של ימק"א, נכחו בטקס החניכה המיוחד.
חיים יעקב שפירא
הרב חיים יעקב שפירא (תקצ"ב (1832) - כ"א בסיוון תרס"ח (1908)) היה רב ודיין בקובנה, ולאחר עלייתו לארץ ישראל אב בית דין בבית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים.
קורותיו
נולד בליטא לר' יצחק מנחם זונדל שפירא, שהיה רבה של העיירה איליה ובנו של הרב אריה לייב שפירא (ר' לייבלי קובנר), שהיה רב העיר קובנא. משפחתו התייחסה לרש"י, שייחוסו מגיע עד דוד המלך. בגיל צעיר התייתם מאביו וגדל אצל סבו. בבגרותו שימש כמורה הוראה ודיין בקובנא לצד הרב יצחק אלחנן ספקטור.
בשנת תרנ"א (1891) עלה לארץ ישראל יחד עם רעייתו אסתר ליבא (בתו של הרב בן ציון זקהיים) ונכדתו גיטל מלכה (בת בנו הרב דוד שפירא) והתיישב בירושלים. בירושלים התמנה כחבר בית הדין האשכנזי פרושי, ומאוחר יותר התמנה כאב בית הדין. שימש גם כאחד מחברי הנהלת ישיבת אוהל משה של הרב יהושע לייב דיסקין ובמספר מוסדות חסד נוספים. התפרסם בבקיאותו ובספרייתו הגדולה.
נפטר בכ"א בסיוון תרס"ח (1908) בירושלים ונקבר בבית הקברות הר הזיתים.
דיולה רוז'אוולדי
דיולה רוז'אוולדי (בהונגרית: Rózsavölgyi Gyula; באיה, 1822 – פשט, 18 באוגוסט 1861) היה מוציא לאור של מוזיקה יהודי-הונגרי, מייסד חברת רוז'אוולדי ושות', חברה להוצאה לאור של מוזיקה ולארגון קונצרטים, החברה והחנות המפורסמת שלה קיימות עד היום במרכז בודפשט. הוא היה בנו של הכנר והמלחין מרק רוז'אוולדי.
ביוגרפיה
החברה של דיולה רוז'אוולדי, שביססה על המוניטין שלה בעיקר על פרסום מוזיקה של מלחינים הונגרים, הפכה למו"ל המוזיקה הגדול ביותר בממלכת הונגריה במחצית השנייה של המאה ה-19. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-19, החברה שלו כבר ארגנה קונצרטים כעסק. רוז'אוולדי נפטר ב-18 באוגוסט 1861, בשעה שש בבוקר, והובא למנוחות למחרת אחרי הצהריים של ה-19 באוגוסט בבית הקברות היהודי של העיר פשט. החברה והחנות מתפקדים באותו המקום ברובע 5 במרכז בודפשט כבר כמעט 200 שנה. בתקופת השלטון הקומוניסטי חנות זו הייתה אולי היחידה בכל הונגריה שמכרה תקליטים ביידיש ותקליטי חזנות בעיקר בהוצאת חברת סופראפון (Supraphon) הצ'כית, של קולומביה (Columbia) וויקטור (Victor) של (HMV (His Master's Voice. החנות מכרה גם תווים לכל סוגי כלי הנגינה וספרים בנושאי מוזיקה בשפות רבות.
עפיפון מדבר
עפיפון מדבר הוא מתקן ששימש לציד המוני של עדרי חיות בר, שהיה נפוץ במדבריות דרום הלבנט. ניתן לראות כי מיקומן של מלכודות אלו נבחר לאחר מחשבה ומחקר על נתיבי הנדידה העונתית של החיות שנתפסו. המחקרים שנעשו מאז גילוי עפיפוני המדבר בתחילת המאה ה-20 מעריכים כי הציד היה בעיקר של עדרי בר של צבי החול. תיארוך העפיפונים בעייתי כי לא השתמרו בהם ממצאים רבים. כיום ההערכות בקרב החוקרים הן כי השימוש בעפיפונים מתוארך לסוף התקופה הנאוליתית ואילך, כלומר, הם נכנסו לשימוש האדם החל מהאלף השישי לפנה"ס. העפיפון העתיק ביותר אשר ידוע כיום נתגלה בירדן, ותוארך לתקופה הנאוליתית (8,300-4,500 לפנה"ס).
עפיפוני המדבר ידועים היום בארבעה מוקדים מרכזיים במזרח התיכון: עפיפוני הנגב, הערבה וחצי האי סיני; עפיפוני מזרח ירדן; עפיפוני ערב הסעודית; ועפיפוני המדבר הסורי. עפיפוני הנגב, הערבה וסיני קטנים יחסית בממדיהם, בעוד שעפיפוני ירדן וסוריה גדולים מאוד ונבנו לרוב בשרשראות. בעפיפוני סוריה וערב הסעודית ניתן למצוא מספר בורות הריגה בעפיפון אחד.
מאז גילוי העפיפונים, בתחילת המאה העשרים, הם נחקרים במגוון תחומים: ארכאולוגיה, זואולוגיה ואקולוגיה. כיום, לאחר מספר מחקרים בנושא, אנו יודעים, ככל הנראה, את מטרתם של המתקנים הללו, כמו גם את אופן תפעולם. לאחר איתור של עדר צבאים, הבריחו הציידים את העדר כולו וכיוונו אותו לאזור הפתוח שבין הזרועות. לאחר מכן, הם כינסו את העדר לכיוון הקודקוד, שם הם נפלו או נכלאו. לאחר מכן היו הורגים את החיות, ומביאים את הטרף למחנה או לכפר.
עפיפון המדבר מורכב מגדרות אבן נמוכות ואין לו שום קשר לתעופה או אווריריות. המונח העברי "עפיפון מדבר" השתרש כתרגום שגוי ל-Desert Kite שפירושו דלתון מדבר.
מבנה עפיפון המדבר
עפיפוני המדבר הם מתקנים במגוון של גדלים, צורתם משולשת, והם בנויים מאבנים. עפיפוני המדבר מורכבים משני קירות אבן נמוכים המהווים שתי זרועות ארוכות שמתכנסות לעיגול המוקף בקודקוד. קוטרו של העיגול בקצה הזרועות נע בין מטרים בודדים ועד לכמאה מטר, והזרועות פרושות החל מכמה מאות מטרים, ועד מספר קילומטרים. בנוסף, ניתן לראות כי גובה הקירות, כמו גם עוביים משתנה, ואינו אחיד בין העפיפונים, לעיתים גם אם הם מחוברים.
עפיפוני הנגב, הערבה וסיני
עפיפוני הנגב, הערבה וסיני נסקרו בעיקרם, וחלקם הקטן אף נחפר, באופן חלקי או מלא. בסקר ארכאולוגי שהתקיים בשנת 1967, באזור הנגב, סיני והערבה, התגלו לראשונה עפיפונים אלו, שנים עשר במספר, כאשר רובם היו במדבר סיני. עם גילוי מתקנים אלו, שייכו החוקרים את העפיפונים לתופעת עפיפוני המדבר שהייתה ידועה עוד קודם מאזור סוריה וירדן, וטענו כי הם שימשו לאותה המטרה, ציד המוני של עדרי חיות בר, ובעיקר צבאים. במהלך הסקרים והחפירות שנעשו על העפיפונים באזורים אלו, מיפו את העפיפונים, חיפשו שרידים ועדויות לציד ולאורח החיים באזור, בהקשר לציד חיות הבר ועוד.
עפיפוני המדבר של הנגב, הערבה וסיני הם קטנים ומבודדים יחסית לעפיפונים נוספים המצויים במזרח התיכון, הם לא חוברו בשרשראות ענק, וככל הנראה שימשו לציד של פרטים מעטים, ולא עדרים של עשרות ואף מאות פרטים. הבדל נוסף משמעותי המבדיל את עפיפונים אלו משאר העפיפונים במזרח התיכון הוא כי הם, ככל הנראה, לא שימשו לציד של חיות במהלך נדידתם, אלא הוקמו באזורים של מעיינות, נאות מדבר או לחלופין שינויים, ולא קטנים מאוד, באקלים.
למרות השונות הגדולה של עפיפוני הנגב, הערבה וסיני, מעפיפוני סוריה וירדן, עפיפוני סמר, הנמצאים מעט צפונית לאילת, מראים מעט דמיון בין השניים. עפיפוני חולות סמר ייחודיים באזור זה, בעקבות אופן סידורן של המלכודות בשטח. בדומה לשאר עפיפוני האזור, הם נמצאים באזור בו ישנם מעיינות רבים, עקב מי תהום גבוהים, ולכן ממוקמים באזור אסטרטגי. יחד עם זאת, עפיפוני סמר הם למעשה שלושה עפיפונים, אשר נבנו בשיטות בניה ותוכניות דומות, ואולי אף זהות. המאפיין העיקרי של שלושת עפיפונים אלו, שזרועותיהם כמעט נושקות אחת לשנייה, וייתכן כי היו ניסיון ליצור שרשרת עפיפונים כמו בעפיפוני ירדן וסוריה, אך בקנה מידה קטן הרבה יותר.
עפיפוני מזרח ירדן
עפיפוני ירדן, נכון להיום, הם הקדומים ביותר אשר תוארכו. במהלך התיארוך, נמצא כי חלק ממתקני צייד אלו נכנסו לשימוש כבר בתקופה הנאוליתית (4,400-8,300 לפנה"ס), ולאחר שנמצא מקדש בסמוך להן, דווח בפברואר 2022, שהאזור נבנה כבר לפני 9000 שנה . העפיפונים באזור זה הם רבים ומגיעים לכדי עשרות, אם לא מאות, והם גדולים מאוד. לרוב, ניתן לראות כי עפיפוני המדבר של מזרח ירדן מרכיבים שרשראות ארוכות המתפרסות על פני עשרות קילומטרים, כלומר מספר עפיפונים המחוברים יחד ומופיעים בצפיפות גבוהה יחסית.
על פי המחקרים האחרונים של עפיפוני האזור, ניתן להסיק כי שרשראות מלכודות אלו הוכנו, בראש ובראשונה, לציד של עדרים של צבי החול. זאת ניתן להסיק בעיקר עקב מיקומם של העפיפונים במרכז נתיב הנדידה של צבי החול, אותו הוא עובר, בעדרי ענק, מאזור הרבייה בדרום לאזור ההמלטה בצפון. חשוב לציין כי ההשערה הרווחת כיום בקרב הארכאולוגים החוקרים את הנושא היא כי העפיפונים בשרשראות ענק אלו פעלו במקביל. אך יש גם הטוענים אחרת, כלומר שמלכודות ציד אלו פעלו לסירוגין ולא כולן יחד.
עפיפוני ערב הסעודית
עפיפוני ערב הסעודית מושכים היום תשומת לב גדולה בקרב ארכאולוגים החוקרים מתקנים אלו. הם בדרך כלל נבנו כשרשראות של מספר עפיפונים מחוברים, אך בשונה משרשראות העפיפונים בירדן וסוריה, ניתן לראות מגוון גדול מאוד של טיפוסי עפיפונים. ניתן למצוא עפיפונים במגוון רחב של גדלים, שרשראות בצורות שונות, ומספר משתנה של בורות הרג. יחד עם השונות הגדולה הקיימת בין העפיפונים השונים, ניתן לראות גם דמיון במספר דברים. על פי המחקרים כיום, כל העפיפונים שימשו למטרת ציד המוני. כמו כן ניתן לראות כי כל העפיפונים נבנו מאבנים מקומיות ופשוטות. דמיון נוסף הוא כי כל העפיפונים הכילו את אותם המרכיבים, אשר בסופו של דבר גרמו לחוקרים להגדירם כעפיפוני מדבר.
עפיפוני המדבר הסורי
עפיפוני המדבר הסורי מזכירים מאוד את העפיפונים של מזרח ירדן. אלו הם עפיפונים גדולי ממדים יחסית כאשר זרועות העפיפון יכולות להגיע גם עד לאורך של כמה מאות מטרים. לרוב, העפיפונים יוצרים שרשרת מלכודות, המסוגלות להגיע, כל אחת, אפילו לכמה עשרות קילומטרים.
מטרתן של מלכודות אלו, בדומה לאלו הנמצאות בירדן, היא תפיסה של עדרי בר ענקיים של צבאים חוליים. העפיפונים ממוקמים על ציר הנדידה העונתית של צבאים אלו, וניצודים בשרשראות המלכודות, לעיתים אף במאות. בחלק מהעפיפונים ניתן לראות מספר בורות הרג, אשר יוצרים תחושה של מכלאה, ויש הטוענים כי אולי לכך אף שימשו.
תולדות המחקר
משחר מחקר עפיפוני המדבר, היו מספר ויכוחים על פירושם ומחקרם. ויכוחים אלו נוצרו לרוב בעקבות מחסור בממצאים היכולים לספק פרטים מלאים על עברו של האתר, והממצאים המעטים שנמצאו, לרוב לא נתנו אינדיקציה על תיארוכם או תפקודם.
ראשונים להעלות השערות לשימוש והגדרת העפיפונים היו טייסי חיל האוויר הבריטי. שתי ההשערות אשר הוצעו באותה העת, נכונות גם היום לדיון בנושא. פרסי מייטלנד (Percy Maitland) הציע כי העפיפונים שימשו כמלכודות ציד, בעוד שליונל ריז (Lionel Wilmot Brabazon Rees) פירש אותם כמתקנים ששימשו לכלוא ולהגן על עדרים מבויתים בזמן סכנה. כיום, ההנחה הרווחת בקרב חוקרי העפיפונים, היא כי מתקנים אלו שימשו כמלכודות ציד המוני, של עדרי בר, בעיקר של צבאים.
בעיה נוספת שלא נפתרה לגמרי עד עצם היום הזה היא תיארוך העפיפונים. בעיה זו נובעת בעיקר ממחסור בממצאים אינדיקטיביים, כמו גם ממצאים אורגניים לתיארוך בפחמן 14. העפיפון, אשר נכון להיום תוארך למוקדם ביותר, נמצא במזרח ירדן, ותוארך לתקופה הנאוליתית הקדם קרמית ב' (כ-9,000 שנה לפני זמננו). ההנחה כיום היא כי רוב העפיפונים של הלבנט הוקמו ופעלו, לכל המאוחר, החל מהאלף החמישי-השלישי לפנה"ס. תיארוך העפיפונים מתבצע לאורך כל תקופת המחקר, כדי לקבל מספר תאריכים גדול יותר, ובכך לחזק את ההערכות על גילם של המתקנים. כיום, מוסכם בקרב החוקרים כי תופעת עפיפוני המדבר היא תופעה של אחרי התקופה הנאוליתית. מחסור החומרים האורגניים נובע, על פי ההשערה, בעיקר מכך שהביאו את הטרף שנתפס במלכודת לשחיטה בכפרים הסמוכים, שם ככל הנראה היו משחטות מומחות. כל זאת ניתן להניח בעקבות ממצאים מהאתרים הכפריים הסמוכים לאתרי הציד.
ממצא נוסף, הנמצא בסמוך למספר עפיפונים, במגוון מקומות במזרח התיכון הם ציורי קיר. הציורים מתארים סצנה של ציד חיה בעזרת עפיפוני מדבר. הציורים הם יחסית סכמטיים, וללא הרבה פרטים, אך ברור, לפחות בחלקם, הקשר הישיר אל העפיפונים והציד בהם. ציורים אלו היו משמעותיים ביותר בחיפוש אחר התשובה לשאלת מטרתם של העפיפונים.
עדותו של בורקהרדט
את עדותו כתב יוהאן לודוויג בורקהרדט במהלך טיול במזרח התיכון, בתחילת המאה התשע עשרה ובה כתב:
עדותו של מוסיל
אלואיס מוסיל חקר את המזרח התיכון בתחילת המאה העשרים. במהלך מחקרו הוא תיעד את הפעילות של תפיסת חיות בר באמצעות העפיפונים, וכתב:
בתיאור נוסף של הפעולה, מוסיף מוסיל את תיאורו של מלכודת הציד בכותבו:
מצעד הגאווה בנוק
מצעד הגאווה בנוק (הידוע גם כ-"Nuuk Pride") הוא מצעד גאווה והפגנה למען זכויות להט"ב בגרינלנד המתקיים מדי חודש יוני בנוק, בירת גרינלנד מאז 2010. האירוע מתואר כססגוני וחגיגי, ומשלב נושאים פוליטיים עם קונצרטים, סרטים צעדה ועיבודים שונים. המצעד נפתח במרכז התרבות "Katuaq"  במרכז העיר.
היסטוריה
ב-15 במאי 2010 ערכה גרינלנד את מצעד הגאווה הראשון בשטחה בעיר הבירה נוק אשר במהלכו השתתפו כ-1,000 איש (מתוך אוכלוסייה של כ-15,000 אזרחים בבירה, ו-56,000 ברחבי כלל המדינה) מה שהפך את ציונו להפגנה השנייה בגודלה בתולדות המדינה. במהלכו נציגים מהמפלגה הדמוקרטית צעדו בקדמת המצעד. בשנת 2012, נאמה במהלכו ראש העיר אסי קמניץ נרופ.
ניסוי מגדל פיזה של גלילאו
ניסוי מגדל פיזה של גלילאו מתייחס לניסויים שערך המדען האיטלקי גלילאו גליליי (אז פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת פיזה) בין 1589 ל-1592. על פי ביוגרפיה של תלמידו של גלילאו וינצ'נזו ויויאני, שחוברה ב-1654 ופורסמה ב-1717, גליליי הפיל שני כדורים בעלי מסות שונות מהמגדל הנטוי של פיזה כדי להוכיח שזמן הנפילה שלהם היה בלתי תלוי במסה שלהם. הנחת יסוד זו כבר הוכחה על ידי נסיינים איטלקים כמה עשורים קודם לכן.
לפי הסיפור, גלילאו גילה באמצעות ניסוי זה שהעצמים נפלו באותה תאוצה, מה שמוכיח שהתחזית שלו נכונה, ובמקביל הפריך את תורת הכבידה של אריסטו (הקובעת שעצמים נופלים במהירות פרופורציונלית למסה שלהם). רוב ההיסטוריונים מסכימים שזהו היה ניסוי מחשבתי ולא מבחן פיזיקלי שהתרחש במציאות.
רקע
הפילוסוף היווני הביזנטי והפרשן האריסטוטלי יואנס פילופונוס מהמאה ה-6 טען כי הקביעה האריסטוטלית לפיה חפצים נופלים באופן פרופורציונלי למשקלם אינה נכונה. עד 1544, על פי בנדטו ורצ'י, הנחת היסוד האריסטוטלית הופרכה בניסוי על ידי לפחות שני איטלקים. בשנת 1551, דומינגו דה סוטו הציע שעצמים בנפילה חופשית מאיצים באופן אחיד. שנתיים לאחר מכן, המתמטיקאי ג'אמבטיסטה בנדטי שאל מדוע שני כדורים, אחד עשוי ברזל ואחד מעץ, ייפלו באותה מהירות. כל זה קדם להולדתו של גלילאו גליליי ב-1564.
ניסוי דומה נערך בדלפט בהולנד, על ידי המתמטיקאי והפיזיקאי סיימון סטווין ועל ידי יאן דה חרוט (אביו של הוגו גרוטיוס). הניסוי מתואר בספרו של סטווין משנת 1586 בשם De Beghinselen der Weeghconst ("עקרונות הסטטיקה"), ספר פורץ דרך בסטטיקה:"הבה ניקח (כפי שעשינו אני והמשכיל יאן דה חרוט, החוקר החרוץ של מסתורי הטבע) שני כדורי עופרת, האחד גדול וכבד פי עשרה מהשני, וניתן להם לרדת יחד מ-30 רגל גובה, וזה יראה, שהכדור הקל ביותר אינו ארוך פי עשרה בזמנו למטה מהכבד ביותר, אלא הם נופלים יחדיו בו-זמנית על הקרקע... זה מוכיח שאריסטו טועה."
הניסוי של גלילאו
בזמן שבו ויויאני טוען שהניסוי התרחש (בין 1589 ל-1592), גלילאו עדיין לא גיבש את הגרסה הסופית של חוק נפילת הגופים שלו. עם זאת, הוא ניסח גרסה מוקדמת שניבאה שגופים מאותו חומר הנופלים באותו תווך ייפלו באותה מהירות. זה היה בניגוד למה שלימד אריסטו: שעצמים כבדים נופלים מהר יותר מהקלים יותר, וביחס ישר למשקלם. אף על פי שסיפור זה סופר מחדש בסיפורים פופולריים, אין תיאור של גלילאו עצמו על ניסוי כזה, והיסטוריונים רבים מאמינים שזה היה ניסוי מחשבתי. יוצא דופן הוא סטילמן דרייק, שטוען שזה התרחש, פחות או יותר כפי שתיאר אותו ויויאני, כהדגמה לסטודנטים.
גלילאו הציג את רעיונותיו על אנשים נופלים, ועל קליעים בכלל, בספרו "שני מדעים חדשים", שיצא לאור בשנת 1638. שני המדעים היו מדע התנועה, שהפך לאבן היסוד של הפיזיקה, ומדע החומרים והבנייה, תרומה חשובה להנדסה.
גלילאו הגיע להשערתו באמצעות ניסוי מחשבתי מפורסם המתואר בספרו "דה מוטו אנטיקווורה". ניסוי זה מתנהל באופן הבא: דמיינו שני עצמים, אחד קל ואחד כבד יותר מהשני, מחוברים זה לזה באמצעות חוט. זרקו את מערכת החפצים הזו מראש של מגדל. אם נניח שעצמים כבדים יותר אכן נופלים מהר יותר מאלה קלים יותר (ולהפך, עצמים קלים נופלים לאט יותר), החוט יימשך במהרה כשהחפץ הקל יותר מעכב את נפילת החפץ הכבד יותר. אבל המערכת כמכלול כבדה יותר מהעצם הכבד בלבד, ולכן צריכה ליפול מהר יותר. סתירה זו מובילה למסקנה שההנחה שקרית.
ניסויים מאוחרים
האסטרונאוט דייוויד סקוט ביצע גרסה של הניסוי על הירח במהלך משימת אפולו 15 ב-1971, והפיל נוצה ופטיש מידיו. בגלל אטמוספירת הירח הזניחה, לא היה גרר על הנוצה (כלומר התנגדות אוויר), שפגעה בקרקע במקביל לפטיש.
קארל האליר
קארל האליר (בצ'כית: Karel Halíř; 1 בפברואר 1859 – 21 בדצמבר 1909) היה כנר בוהמי, שחי בעיקר בגרמניה. ("קארל" נכתב גם כ"קרול" או "קרל").
ביוגרפיה
קארל האליר נולד בהוהנלבה, בוהמיה (כיום ורכלאבי, הרפובליקה הצ'כית), ולמד אצל אנטונין בנוויץ בפראג (1867–1873) ואצל יוזף יואכים בברלין (1874–1876). בארבע השנים הבאות (1876–1879) ניגן בקאפלה של בנימין בילזה בברלין. הוא היה קונצרטמייסטר של התזמורות בקניגסברג (1879), במנהיים (1881) ובוויימאר (1884–1894). ביצוע הקונצ'רטו הכפול של באך עם יואכים, בפסטיבל באך באייזנך ב-1884, הציג אותו לראשונה כסולן. ב-1893 התמנה האליר לנגן ראשי של תזמורת האופרה של ברלין, התזמורת המלכותית, והצטרף לסגל המורים של בית הספר הגבוה המלכותי למוזיקה של ברלין. בתקופה זו הקים רביעיית מיתרים משלו בברלין, עם קרל מרקיז, אדולף מילר והוגו דכרט, שהגישה סדרת קונצרטים למנויים במשך חמש-עשרה שנים. בהמשך ייסד גם שלישיית פסנתר עם עמיתיו מבית הספר הגבוה למוזיקה, גאורג שומאן הפסנתרן והוגו דכרט הצ'לן. האליר היה לכנר השני ברביעיית יואכים בשנת 1897, יחד עם יואכים, עמנואל וירת' הוויולן ורוברט האוזמן הצ'לן.
קריירה
האליר המשיך לטפח כל חייו את הקריירה שלו כסולן במקביל לנגינה בתזמורות ובהרכבים קאמריים. הוא סייר בארצות הברית בשנים 1896 ו-1897, וקצר שבחים בעיקר על נגינת הקונצ'רטו לכינור של בטהובן, שאותו ביצע בהופעת הבכורה שלו עם הפילהרמונית של ניו יורק ב-13 בנובמבר 1896; הופעתו תוארה כ"אחת הדוגמאות המעניינות והמוערכות ביותר לנגינת כינור שנשמעו אי פעם בניו יורק." הביצוע צוין לטובה בהשוואה עם הביצוע הקודם של ביצירה בניו יורק בידי אז'ן איזאיי, והביקורת הסתיימה במילים, "לשמוע את האליר מנגן ... פירושו להבין למה הכוונה בנגינת כינור קלאסית." ב-4 בדצמבר 1896 ניגן את הביצוע הראשון בקרנגי הול של הקונצ'רטו לכינור מס' 8 מאת לואי שפור, עם התזמורת הסימפונית של ניו יורק בניצוח וולטר דאמרוש.
אף כי לא היה הסולן בביצוע הבכורה של הקונצ'רטו לכינור של צ'ייקובסקי (היה זה אדולף ברודסקי), קארל האליר תמך ביצירה, שלא הייתה פופולרית בשנותיה הראשונות. כשצ'ייקובסקי שמע את האליר מנגן את הקונצ'רטו בלייפציג, בשנת 1888, הוא תיאר את האירוע כ"יום ראוי להיזכר". ב-19 באוקטובר 1905, ניגן האליר בביצוע בכורה את הגרסה המעודכנת של הקונצ'רטו לכינור ברה מינור מאת סיבליוס בברלין, עם הפילהרמונית של ברלין בניצוח ריכרד שטראוס. באותו קונצרט ניגן האליר את הדיברטיסמאן לכינור ותזמורת" מאת צ'ארלס מרטין לפלר בביצוע בכורה, לאחר שפריץ קרייזלר ואז'ן איזאיי סירבו לנגן אותו בגלל הדרישות הטכניות שהוא מציב. האליר ביצע לראשונה עוד יצירות, בהן הקונצ'רטו לכינור אופוס 87 מאת המלחין הדני אדוארד לאסן, שהוקדש לו, ב-1889 בפרנקפורט. הוא ניגן את הבכורה באירופה של הסונאטה לכינור של איימי ביץ', ב-28 באוקטובר 1899, עם טרזה קארנו. הוא כתב קדנצה לקונצ'רטו לכינור ברה מז'ור של ברהמס.
כחבר ברביעיית יואכים, הרבה האליר במסעות קונצרטים. הרביעייה הופיעה בסדרת קונצרטים שנתית בלונדון, והייתה אורחת קבועה בפסטיבל הדו-שנתי בבית בטהובן בבון. ב-1905 ניגנה הרביעייה את מכלול רביעיות המיתרים של בטהובן בלונדון, פריז ורומא. הרביעייה התפרקה לאחר מות יואכים באוגוסט 1907. האליר מת באופן פתאומי בברלין ב-21 בדצמבר 1909, בגיל חמישים ואחת.
מחליפו של האליר בבית הספר הגבוה למוזיקה היה תלמידו של יואכים, וילי הס, שירש את מקומו גם בהרכבים של האליר, הרביעייה והשלישייה.
בשנת 1888 נשא האליר לאישה את תרזה צרבסט (1859–1910), זמרת סופרן נודעת מברלין. בין תלמידיו של האליר היה דייוויד מאנס.
יחסי ליכטנשטיין–צ'ילה
יחסי ליכטנשטיין–צ'ילה הם יחסי החוץ בין נסיכות ליכטנשטיין לבין הרפובליקה של צ'ילה.
יחסי סחר
היחסים המסחריים בין שתי המדינות הם חלק מהסכם הסחר החופשי בין צ'ילה לאיגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA), שנחתם ב-26 ביוני 2003 ונכנס לתוקף מאז ה-1 בדצמבר 2004 עם הגוש שמורכב מליכטנשטיין, איסלנד ושווייץ. עם כניסת ה-FTA לתוקף, צ'ילה השיגה פטור ממכס עבור 90% מהיצוא שלה לליכטנשטיין, בעוד שהיא העניקה למדינה האירופית הפחתה של 86% במכסים המיידיים על היצוא שלה לשוק הצ'יליאני.
בשנת 2016, חילופי המסחר בין שתי המדינות הסתכמו ב-50 אלף דולר, המורכב כולו מיצוא מליכטנשטיין לצ'ילה, שמוצריו המיוצאים העיקריים היו מנורות אולטרה סגול או אינפרא אדום, לכות, פריטי בנייה, פלסטיק ואטמים.
יוליוס פוצ'יק (מלחין)
יוליוס פוּצ'יק (בצ'כית: Julius Fučík; 18 ביולי 1872 – 25 בספטמבר 1916) היה מלחין צ'כי ומנצח בלהקות צבאיות. פוצ'יק היה מלחין פורה, עם מעל 400 מארשים, פולקות וואלסים שהלחין. מכיוון שרוב עבודתו הייתה עבור להקות צבאיות, הוא מכונה לפעמים גם "סוזה מבוהמיה".
כיום, המארשים שלו עדיין נשמעים כמוזיקה פטריוטית בצ'כיה. המוניטין שלו מוטל בעיקר על שתי יצירות: "המארש הפלורנטיני", הפופולרי ברוב אירופה, ו"כניסת הגלדיאטורים", הידועה מאוד, לעיתים קרובות תחת הכותרת "רעם וברקים", כיצירה הכי מוכרת עבור ליצני קרקס.
פוצ'יק היה אחיו של זמר האופרה ונגן הבס קארל פוצ'יק ודודו של העיתונאי יוליוס פוצ'יק (הנושא את אותו השם), שנרצח על ידי המשטר הנאצי.
ביוגרפיה
פוצ'יק נולד בעיר פראג שבבוהמיה, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית. בעת היותו סטודנט למד לנגן על בסון, כינור ועל כלי הקשה שונים. לאחר מכן למד הלחנה תחת המלחין המפורסם אנטונין דבוז'אק.