cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עצמונה (סיני)
התפתחות היישוב
קבוצת חברי כנסת, ובהם סגן השר דוד שיפמן, יגאל כהן ויגאל כהן אורגד מהליכוד, ורענן נעים ממפלגת העבודה, ביקרו ביישובים עצמונה וחצר אדר, לאות הזדהות עם מאבקם נגד הנסיגה.
ייחודיותו של היישוב
היישוב עצמונה התקיים במשך 3 שנים בתנאים קשים ביותר (אמנם רוב התושבים גרו במקום פחות זמן), תנאים קשים יותר משאר יישובי חבל ימית.
עיקרן של הבעיות בעצמונה:
בניגוד לשאר היישובים באזור שרוב תושביהם השלימו בשלב מסוים עם הנסיגה, ועזבו את היישוב הרבה לפני הפינוי, בעצמונה המשיכו לנהל שגרת חיים רגילה עד הסוף. ובניגוד לשאר מתנגדי הנסיגה, שבאו רק בחודשים, בשבועות ובימים האחרונים לפני הנסיגה, אנשי עצמונה החזיקו מעמד וקיימו יישוב במשך 3 שנים.
פניולה
פניולה (בהונגרית: Panyola) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית פניולה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-754 תושבים בשנת 1990 עד 552 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-13.
יהודי פניולה
יהודים חיו בפניולה בתקופות זמן שונות. בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה.
יחסי טורקיה–נאורו
יחסי טורקיה–נאורו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין רפובליקת נאורו.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין רפובליקת נאורו כוננו ב-17 בדצמבר 1975.
עיקר שיתופי הפעולה שבין שתי המדינות נעשים בפורומים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות ופורום "טיקה" בו תורמת טורקיה מכספה למען התפתחות אזור האוקיינוס השקט, בו נמצאת נאורו.
וידאל דה לה בלאש
פול וידאל דה לה בלאש (בצרפתית: Paul Vidal de La Blache; 22 בינואר 1845, Pézenas, Hérault - 5 באפריל 1918, Tamaris-sur-Mer) היה גאוגרף צרפתי. נחשב למייסד הגאוגרפיה הצרפתית המודרנית וגם מייסד בית הספר הצרפתי לגאופוליטיקה. הוא הגה את רעיון ״אורח החיים״ (genres de vie) האמונה כי אורח החיים של אזור מסוים משקף את הזהויות הכלכליות, החברתיות, האידאולוגיות והפסיכולוגיות שהוטבעו על ידי הנוף.
חייו
פול וידאל דה לה בלאש, היה בנו של אנטואן דה לה בלאש; פרופסור שהפך לאחר מכן למפקח בתחום האקדמיה. הוא נשלח לבית הספר בפריז והצליח מאוד בלימודיו, לאחר מכן, למד לימודים גבוהים במוסד היוקרתי - אקול נורמל סופרייר וקיבל הסמכה בהיסטוריה ובגאוגרפיה בשנת 1866. הוא קיבל משרה בהוראה בבית הספר הצרפתי באתונה, וניצל את ההזדמנות לנסוע לאיטליה, ארץ ישראל, ומצרים (שם נכח בחנוכת תעלת סואץ). באתונה למד ארכאולוגיה יוונית במשך שלוש שנים.
עם שובו לצרפת, בשנת 1870 הוא נישא ללור מארי אליזבת מונדון  (Laure Marie Elizabeth Mondont) נולדו להם חמישה ילדים ורק שניים נותרו בחיים. הוא החזיק כמה משרות הוראה בבתי ספר שונים, ובמקביל השלים את עבודת הדוקטורט שלו. בזמן המהומות של הקומונה הפריזאית (1871) הצליח לצאת מפריס והגיע לוורסאי וסיים להדפיס את הדוקטורט. העבודה אושרה בסורבון בשנת 1872. עבודת הדוקטורט שלו הייתה בהיסטוריה עתיקה. הוא החל לעבוד בנאנסי ולאחר כמה שנים בשנת 1877 חזר ללמד ב״אקול נורמל סופרייר״ כפרופסור מלא של גאוגרפיה ולימד שם במשך 21 השנים הבאות. הוא הועבר לאוניברסיטת פריז, שם המשיך ללמד עד שפרש בשנת 1909, בגיל 64.
וידאל דה לה בלאש ייסד את בית הספר הצרפתי לגאוגרפיה. יחד עם מרסל דובואה, ולוסיין גאלואה , ייסדו את כתב העת הצרפתי החשוב לגאוגרפיה - Annales de Géographie ״אנאלס דה גאוגרפי״ (1893), שאותו ערך עד מותו. ״אנאלס דה גאוגרפי״ הפך לכתב עת אקדמי בעל השפעה, אשר קידם את הרעיונות של הגאוגרפיה האנושית כמחקר האדם ואת יחסיו לסביבתו. תלמידו של וידאל דה לה בלאש, אלבר דמנז'ון הושפע עמוקות מהדגשת חשיבות ההיסטוריה בחקר הגאוגרפיה, והפך בהמשך לדמות האקדמית המובילה בצרפת בתחום הגאוגרפיה האנושית.
במלחמת העולם הראשונה, בינואר 1915 הוקמה הוועדה הגאוגרפית בצבא והיו בה שישה גאוגרפים ביניהם וידאל דה לה בלאש, אלבר דמנז'ון ואחרים, והם תרמו למאמץ המלחמה. בין שאר הם נדרשו לעסוק בחיזוי תוצאות הניצחון האפשרי. בפברואר 1917, נפגשה ועדת המחקר של משרד החוץ, בסיועו של וידאל דה לה בלאש, עם האליטה של ההיסטוריונים והגאוגרפים של הסורבון. הדו"חות שהכינו יצרו את הרקע להופעתם בוועידת השלום העתידית כדי להחליט על המפה החדשה של אירופה אחרי המלחמה.
מחקרים מדעיים
לאחר התבוסה של צרפת במלחמה נגד פרוסיה (1871) ועדת חקירה צרפתית ממשלתית הצביעה על כך כי ייתכן ואחד הגורמים להפסד הצורב של צרפת במלחמה, הייתה העליונות של הקצינים הגרמנים ביידע גאוגרפי כללי ובעיקר בידע וניצול מפות. ידע זה היה תוצר של שנים רבות בהם הגאוגרפיה הגרמנית התפתחה והובילה את העולם המחקרי והמעשי של המקצוע וכן את החינוך הגאוגרפי בבתי הספר. ועדת החקירה המליצה על פיתוח הגאוגרפיה באקדמיה ובבתי הספר בצרפת. על רקע זה מובנת פעולתו ועלייתו של וידאל דה לבלאש וגישתו למחקר והתפתחות המקצוע באקדמיה בצרפת. וידאל דה לבלאש כתב מספר גדול של פרסומים; 17 ספרים, 107 מאמרים ו -240 דוחות וסקירות. רק חלק מהם תורגמו לאנגלית. היצירות המשפיעות ביותר שלו כללו ספר לימוד בסיסי וכן מפות ואטלס של צרפת חלקם בכיוון של הגאוגרפיה ההיסטורית. שניים מכתביו הידועים ביותר הם ״עקרונות הגאוגרפיה של צרפת״ Tableau de la Géographie de la France 1903, ובשיתוף עם דה מרטון את הספר - ״עקרונות הגאוגרפיה האנושית״ - 1918.
הספר הראשון הייתה סיכום של שיטותיו וחשיבתו הגאוגרפית של וידאל - ספר שכתיבתו נמשכה תריסר שנות עבודה. הוא סקר בספר את כל צרפת, תוך התבססות על תצפיות השדה שסוכמו במחברותיו הרבות. הוא התעניין בהיבטים אנושיים ופוליטיים, גאולוגיה (דיסציפלינה שהייתה בחיתוליה באותה עת, עם מעט קשר לגאוגרפיה), תחבורה והיסטוריה. הוא היה הראשון שקשר את כל התחומים הללו בגישה תאורית תוך שימוש מזערי בנתונים כמותיים. זהו ספר נרטיב ביסודו, ואפילו תיאורי - לא שונה בהרבה במובנים מסוימים ממדריך לתיירים או מדריך לציורי נוף.
בהשפעת המחשבה הגרמנית, בייחוד על ידי פרידריך ראצל, שאותו פגש בגרמניה, נקשר וידאל למונח "פוסיביליות", שמעולם לא השתמש בו, אך סיכם בצורה טובה את התנגדותו לדטרמיניזם מן הסוג שהגנו עליו גאוגרפים גרמנים בסוף המאה ה-19. את השימוש במונח possibilism קבעו ההיסטוריונים של הגאוגרפיה כדי לאפיין את גישתו המחקרית. לדבריהם, גישה זו מאפיינת את האסכולה הגאוגרפית של וידאל. גישה זו מתוארת כ"אידיוגרפית ", ונתפסה כעומדת מול התפתחות המקצוע בכיוון הפוזיטיבסטי שקידש מחקר בעזרת ניסויים שיאפשרו לפתח חוקים מדעיים כמו מדעי הטבע. בשנת 1910, וידאל פרסם מאמר על אזורי צרפת השונים. הוא התבקש על ידי ראש הממשלה צרפת באותם ימים, ליצור כמה קבוצות אזוריות עם גופים ייצוגיים. וידאל הציע לחלק את צרפת לאזורים המאורגנים סביב המטרופולינים. המציאות הכלכלית של העולם המודרני, עם התחרות בעולם וראשית הגלובאליזם שנעזרה בתקשורת מואצת, גרמה לו לחשוב שיש לקדם את דפוסי הארגון המרחבי שיהיה פחות ריכוזי ופחות סטטי.
הגאוגרפיה של וידאל מבוססת על צורות שונות של קרטוגרפיה, על מונוגרפיות ועל כמה מושגים בולטים, כולל "נופים" (paysages), "רקע משותף" (milieux), "אזורים", "lifeways" (אורחות חיים), ו "צפיפות". רבים מתלמידיו במיוחד בעבודת הדוקטורט שלהם, הפיקו מחקרים בגאוגרפיה רגיונלית, שכללו את הפאן הפיזי והן את הפאן האנושי. ההקשר שנבחר לתיאורים האלה היה אזור/החבל, שתוויו לא תמיד היו קבועים מבחינה מדעית. אין ספק שהגישה הזאת הייתה מובנית יותר, אך רבים מיורשיו של וידאל, התמקדו בגאומורפולוגיה שהלכה ונעשתה חזקה יותר ויותר, מה שהגביל את התפתחות הגאוגרפיה באסכולה הצרפתית.
בשנות הששים והשבעים, תעבור הגאוגרפיה הצרפתית שינוי מהיר כתוצאה מחשיפה לעולם האמריקאי תוך מעבר מגאוגרפיה הקלאסית והרגיונלית לגאוגרפיה עירונית וכלכלית ולגישות מחקר שאפיינו את המהפכה הכמותית במקצוע.
ביקורת על גישתו של וידאל דה לבלאש
כמה מן המצדדים בגאוגרפיה המודרנית כשייכת למדעי החברה ביקרו את הגאוגרפיה של וידאל כמדע של ״אורחות החיים״. לפי השקפה זו, רעיונותיו של וידאל הפכו את הטבע לכוח החיצוני שדחף חברות אנושיות. רעיונות אלה שימשו כדי לאמת את הנוסחה הצרפתית של הלאומיות, הטריטוריאליזם והריבונות, שהיו רעיון בסיסי של הרפובליקה השלישית. לאמור, תפיסת עולם של פטריוטיזם כערך עליון. הנימוקים שהפכו את הטבע לכוח המניע של החברות האנושיות, היו מתאימים רק לגבי חברות כפריות וסטטיות לכאורה. וידאל נמנע מלחקור אזורים בתהליכי תיעוש, או בתהליכי הקולוניאליזם והעיור. הוא כינה תהליכים אלה ״כאדוות גלים״ בהיסטוריה - כמשבי רוח על פני אגם. כפי שהוא עצמו כתב בסוף ספרו הגאוגרפיה של צרפת - שצריך להדגיש ולחקור את היסודות הקבועים בנוף של צרפת, ולא את היסודות המתחלפים והמשתנים בו.
מדוע הגאוגרפיה של וידאל הייתה כה פופולרית בצרפת עד 1950? הסבר בולט לכך הוא שהמחשבה הצרפתית במהלך הרפובליקה השלישית נשלטה על ידי הלאומיות, שהיתה, ללא ספק, אמצעי לשליטה באוכלוסיות. מקצוע ההיסטוריה ראה את עצמו כמי שמקבל את תפקיד הצגת הופעתה של האומה והשתנותה, ותפקיד הגאוגרפיה היה להדגיש את הקבוע והיציב במולדת. רעיונותיו של וידאל היוו את הפרדיגמה העיקרית למדע הגאוגרפי של התקופה. הדוגלים בה היו אלה ששלטו באוניברסיטאות, במרכזי המחקר ובהענקת תארים. להוגי דעות שחקרו אזורים עירוניים לא היה מקום בצרפת עד 1950, מה שמסביר מדוע גאוגרפים כמו ז'אן גוטמן עזבו את צרפת כדי לפתח את הקריירה שלהם בארצות הברית.
כריסטיאן מורגנשטרן
כריסטיאן אוטו יוזף וולפגנג מורגנשטרן (בגרמנית: Christian Otto Josef Wolfgang Morgenstern; 6 במאי 1871, מינכן – 31 במרץ 1914, מראנו) היה משורר, סופר ומתרגם גרמני.
תולדות חייו ויצירתו
מורגנשטרן נולד במינכן, בממלכת בוואריה שאך הצטרפה לקיסרות הגרמנית, לאב פרוטסטנטי ולאם קתולית. אביו וסבו היו ציירים, דבר שהיה לו בוודאי השפעה על מילון הסמלים והדימויים של הבן, שהם ציוריים מאוד. עיסוקיו של האב כמורה לציור הביאו אותם לברסלאו (כיום ורוצלב שבפולין). אף שמורנשטרן היה משפטן בהכשרתו, הוא לא עסק בכך; את חייו הקדיש לספרות, לשירה ולתרגום מנורווגית לגרמנית (איבסן, קנוט האמסון, סטרינדברג ואחרים). מורגנשטרן נפטר משחפת, שממנה סבל בערוב ימיו.
בין שירי הגרדום מצויים גם כאלה שחבויים בהם רמזים לרעיונות עמוקים יותר מסתם שובבות נערית, ובעיקר אלה שבהם מככבים גיבורים אנושיים בשם פלמשטרום, פון קורף והדודה קונקל. על שירי הגרדום נכתבו לא מעט מחקרים ספרותיים. רבים ניסו לחפש את מקורות ההשפעה ואת הפירוש לסמלים ולדימויים השונים.
בשנת 1932 הוציאה אשתו לאור מהדורה מורחבת בשם "כל שירי הגרדום" (Alle Galgenlieder).
יצירתו בתרגום לעברית
בעברית יצאו לאור שני תרגומים מ"שירי גרדום" שלו, מאת דן דאור (בהוצאת חרגול, עם איורים מאת נעם נדב) ומאת רוני רייך (בהוצאת כרמל); תרגומים אלה יצאו לאור שניהם בשנת 2004, וללא קשר בין המתרגמים.
עמוד ענן (אתר אינטרנט)
עמוד ענן הוא יישומון ישראלי לניווט שטח, ואתר אינטרנט ישראלי שיתופי המציג מפות טופוגרפיות של ישראל ועליהן נקודות עניין. האתר הוא אתר ויקי בחלקו, משום שנקודות העניין נוספות על ידי המשתמשים וניתנות לעריכה על ידי הציבור. ניתן להוסיף גם נקודות עניין פרטיות ומסלולי טיול פרטיים.
מטרת האתר, בלשונו, היא "הצגת מפות של ארץ ישראל, ויצירת אנציקלופדיה גאוגרפית מקוונת, שתהייה נגישה לציבור הגולשים, ללא תשלום. כל זאת במטרה להיות כלי למטיילים, לתלמידים, ולאוהבי ארץ ישראל".
היסטוריה
האתר הוקם בשנת 2004 על ידי יואב רופא. שמו ניתן לו על שם עמוד הענן, שהיה "אמצעי הניווט הראשון" של עם ישראל בנדודיו במדבר. בתחילה היו באתר מפות טופוגרפיות סובייטיות של ארץ ישראל, שהותאמו לרשת ישראל החדשה ועליהן כיתוב עברי של שמות היישובים. בהמשך נוספו לאתר גם צילומי לוויין וכן מפת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1880. בשנת 2007 הוחלפה המפה הסובייטית במפה טופוגרפית עדכנית של המרכז למיפוי ישראל.
בתחילת 2007 יצאה תוכנה לניווט שטח בשם "עמוד ענן". התוכנה שווקה על ידי חברת רונלייט, אז היבואנית הגדולה בישראל של מכשירי ניווט. התוכנה הותאמה למכשירי הניווט הייעודיים מבוססי ה-GPS של חברת Mio. בהמשך הותאמה התוכנה גם למכשירי ניווט של חברות אחרות, וכן למחשבי כף יד.
בשנת 2011 הושקה אפליקציית אייפון של עמוד ענן. במאי 2014 הושקה אפליקציה לאנדרואיד. השימוש באפליקציה אינו מצריך רישום, אך על מנת להוסיף ולעדכן נקודות עניין, להוסיף תמונות ועוד יש צורך להרשם או להתחבר למשתמש קיים (ישירות מתוך האפליקציה).
בניין הארכיון הלאומי
בניין הארכיון הלאומי (באנגלית: National Archives Building), שידוע באופן לא רשמי כארכיון I, הוא המטה המקורי של הארכיון הלאומי של ארצות הברית. הוא ממוקם צפונית למול, בשדרת פנסילבניה מספר 700, וושינגטון די. סי. בנייתו החלה בשנת 1933, והסתיימה בשנת 1935. האדריכל שתכנן את הבניין היה ג'ון ראסל פוף (Pope).
הכניסה הראשית לבניין היא בשדרת החוקה, ואילו הכניסה לחוקרים היא בשדרת פנסילבניה.
מבנה גדול נוסף, המכונה "ארכיון II" (או בפשטות "A2"), ממוקם בקולג' פארק, מרילנד.
מוצגים
בניין הארכיון הלאומי מחזיק בעותקים המקוריים של שלושה מסמכים מרכזיים ומכוננים של ארצות הברית וממשלתה: הכרזת העצמאות, החוקה, ומגילת הזכויות. מסמכים אלו מוצגים לציבור באולם הראשי של הארכיון הלאומי, שנקרא הרוטונדה של מגילות החירות.
בבניין מוחזקים פריטים היסטוריים אמריקאיים חשובים נוספים, כולל תקנון הקונפדרציה, הסכם רכישת לואיזיאנה, והצהרת האמנציפציה. כמו כן, במקום מוחזקים אוספים של צילום ועוד פריטים היסטוריים ותרבותיים אמריקאיים חשובים. גרסה מקורית של המגנה כרטה משנת 1297 שאושרה על ידי אדוארד הראשון, הוא מסמך היסטורי בינלאומי שמוצג לציבור גם הוא במקום.
בתוך הרוטונדה של מגילות החירות אין תורות לצפייה בכל מסמך, והמבקרים יכולים לעבור ממסמך למסמך כרצונם. הצילום אסור במוזיאון הארכיון הלאומי. צילום באור טבעי מותר בחדרי המחקר.
האיגרת אל הלאודיקיאנים
האיגרת אל הלאודיקיאנים היא איגרת חיצונית, שאינה חלק מספרי הברית החדשה - כתבי הקודש של הנצרות.
האיגרת משויכת לשליח פאולוס (שאול התרסי) וממוענת לכנסייה הנוצרית בלאודיקיאה. האיגרת מוזכרת באיגרת אל הקולוסים המהווה חלק מספרי הברית החדשה. מספר איגרות הנושאות שם זה התקיימו בעת העתיקה, אולם כבר בעת העתיקה היה ברור שהן מאוחרות וכי לא נכתבו על ידי פאולוס.
רקע
יש חוקרים הסבורים כי האיגרת שנשלחה אל הלאודיאינים היא למעשה האיגרת אל האפסים.
האיגרת המרקיוניסטית
מרקיון סבר כי רק השליח פאולוס הבין את תורתו של ישו ולכן כלל בקאנון של ספרי הברית החדשה שיצר רק את הבשורה על-פי לוקאס ואת איגרות פאולוס שאף הן נערכו והוסרו מהן פסקאות אשר לא התאימו לעמדתו. קאנון זה כלל גם את האיגרת אל הלאודיקאנים, אשר נכתבה על ידו או אשר התאימה לדעותיו.
הוולגטה
במספר גרסאות של הוולגטה מצויה איגרת בשם זה בת 20 פסוקים. גרסת איגרת זו נשמרה רק בלטינית ואין ספק שהיא פסאודואפיגרפית, ומורכבת מפסוקים שונים שנלקחו מאיגרות פאולוס האחרות (המקוריות). האיגרת הוצאה מהקאנון של הברית החדשה, מאחר שהיא כוללת רק פסוקים המפורטים בספרים אחרים, ואין בה כל דוקטרינה מקורית. איגרת זו לא הופיע בגרסאות ביוונית של הברית החדשה.
מיכה פרי
מיכה פֶּרי (13 בדצמבר 1923, ה' בטבת תרפ"ד – 11 ביוני 1998, י"ז בסיוון תשנ"ח) היה מלוחמי ההגנה והפלי"ם, וממפקדי הפלמ"ח בחטיבת הראל ובחטיבת הנגב במהלך מלחמת העצמאות. עבד גם כמהנדס בניין וכצלם, ועמד שנים רבות בראש אגודת דור הפלמ"ח. פרי הוא הצלם שצילם את תצלום הנפת דגל הדיו.
קורות חייו
מיכאל (מיכה) פרלסון נולד ב-1923 בירושלים למאשה (לבית נתנסון) ולאליעזר פרלסון, וגדל בתל אביב. אביו היה מראשי "החלוץ" ומפא"י, ניהל את קופת חולים כללית וכיהן כסגן ראש עיריית תל אביב. מיכה פרי למד בבית חינוך לילדי העובדים ובגימנסיה הרצליה. בצעירותו הצטרף לתנועת הנוער המחנות העולים, ועבר במסגרת הכשרה צעירה לקבוצת גבע, שם עבד כשומר שדות.
בתקופת המחתרות
כנער הצטרף פרי להגנה, ובשנת 1942 התגייס לפלמ"ח, שם שימש כמפקד מחלקה וכאחראי על תחומי האימון הגופני וקרב פנים אל פנים.
בשנת 1946 התנדב לפלי"ם, והשתתף במבצע שחרור המעפילים ממחנה המעצר בעתלית. הוא פיקד על קורס מפקדי סירות מס' 7 של הפלי"ם, ואחר כך יצא, בשמו המחתרתי "גד", בשליחות המוסד לעלייה ב' לארגון ההעפלה מאירופה. בין היתר שימש כסגנו של יוסי הראל בפיקוד על אוניית המעפילים "אקסודוס", שבה הופקד על הסדר ועל הביטחון. כמפקד ב"אקסודוס" זכה פרי לשבחים על ארגון המעפילים להתנגדות שעוררה מודעות בינלאומית. מיכה היה בכיר המלווים שנשארו עם המעפילים כמפקד מטעם "ההגנה" על אוניית הגירוש "אמפייר רייוול", בדרכה לצרפת ומשם להמבורג. עם זאת, הוא ננזף על ידי שאול אביגור על הניסיון - שנכשל וכמעט ופגע בעיתונאים - להפעיל חבלה באוניית הגירוש, שלא על דעת פיקוד המוסד לעלייה ב'.
בדצמבר 1947 הוא הצטרף ברומניה לצוות המלווים של האוניה "עצמאות" (Pan Crescent) שהובלה על ידי הבריטים ישירות לקפריסין, שם הוא הדריך קורסי הכשרת מעפילים במחנות המעצר בקפריסין.
במלחמת העצמאות
עם פרוץ מלחמת העצמאות חזר מקפריסין לארץ, והוכשר בקורס מזורז שאורגן על ידי יצחק שדה כמפקד גדוד שריון. הוא מונה למפקד פלוגת המשוריינים של הגדוד הרביעי של חטיבת הראל שהוצב בקריית ענבים. בתקופה זו היה פרי בין פורצי דרך בורמה, השתתף בקרבות בדרך לירושלים ובעיר עצמה, ונפצע מרסיסים בבאב אל ואד.
במהלך קרב נבי סמואל במבצע יבוסי, פיקד פרי על כוח המשוריינים שיצא דרך מעלה החמישה לכיוון נבי סמואל כדי לחלץ את הנפגעים הרבים במתקפה שכשלה. המשוריינים נתקלו במחסום ליד גבעת הרדאר, ונפגעו מאש כוחות ערביים מקומיים וחיילי הלגיון הירדני ששהו במוצב הרדאר. 15 לוחמים נפלו בקרב. ביקורת נמתחה על פרי שנסוג מהקרב ונטש פצועים והרוגים מאחור ( לטענתו - נטש בכדי להזעיק תגבורת ). ברבות הימים כתב הסופר יורם קניוק את סיפורו "עיטים" בהשראת אירוע זה בו ננטש בשטח וסיפר על כך שוב בספרו תש"ח.
לאחר קרבות קטמון עבר פרי לחטיבת הנגב ומונה למפקד פלוגת הג'יפים של החטיבה, חיות הנגב.
ערב מבצע יואב מונה פרי לסגנו של חיים בר-לב, מפקד הגדוד התשיעי בחטיבת הנגב. במסגרת זו השתתף בקרבות מבצע מוות לפולש, במבצע יואב ובמבצע חורב.
במהלך מבצע מוות לפולש פיקד פרי על קרב הסחה אבוד במשלטי חוליקאת (מצפון לחלץ של היום), לאחר שמפקד  הגדוד השביעי עוזי נרקיס וסגנו מאיר פעיל סירבו לפקד עליו. במהלך הקרב נקלעה מחלקה של אנשי גח"ל וחברי קיבוצים מהאזור, חסרי הכשרה קרבית, לאש כבדה של הצבא המצרי מטווח קצר, ונסוגה כשהיא משאירה 21 נפגעים בשטח. גופותיהם נמצאו בקבר אחים לאחר כארבעה חודשים, עם כיבוש משלטי חוליקאת על ידי חטיבת גבעתי במבצע יואב.
במבצע עובדה – מהלך הסיום של מלחמת העצמאות – היה פרי בחפ"ק מפקד חטיבת הנגב, שבניגוד להוראות חצתה את הגבול המצרי והגיעה לפני כוחות חטיבת גולני למשטרת אום רשרש, שננטשה על ידי הלגיון הירדני. פרי הנציח במצלמתו את התמונה האיקונית של הנפת דגל הדיו על ידי אברהם אדן (ברן).
לאחר סיום המלחמה פיקד על יחידת הסיור 17.
בחייו האזרחיים
ב-1949 עברת, בעקבות אביו, את שם משפחתו לפרי. ב-1950 השתחרר מצה"ל, כרבים ממפקדי הפלמ"ח, ויצא ללימודי הנדסה בטכניון. ב-1960 חבר לגיסיו, האדריכלים משה זרחי ויעקב רכטר, ועסק באדריכלות ובהנדסת בניין במסגרת משרד "רכטר-זרחי-פרי". כמהנדס בנה פרויקטים גדולים כדוגמת בית החולים וולפסון ומלון הילטון בתל אביב. ב-1975 פרש פרי מהשותפות והקים משרד הנדסה אזרחית משל עצמו.
פרי היה מעורב כל ימיו בהנצחת מורשת הפלמ"ח. הוא נמנה עם יוזמי אנדרטת חטיבת הנגב שיצר הפסל דני קרוון ליד באר שבע. משנת 1983 ועד פטירתו ב-1998, ניהל את עמותת דור הפלמ"ח. בתפקידו זה הוביל את תכנונו, מימונו והקמתו של מוזיאון הפלמ"ח ברמת אביב, שנפתח זמן לא רב לאחר מותו. נקבר בבית הקברות של קיבוץ יקום.
קלופידוגרל
קלופידוגרל (Clopidogrel) היא תרופה המשווקת בישראל בשמות המסחריים: פלוויקס, קלוד, קלופידקסל וקלופידוגרל טבע. תרופות אלה מעכבות את הצימות של טסיות דם וכך מונעות היווצרות של קרישי דם. התרופה מסייעת במניעה של אירועים לבביים ומוחיים.
שימושים בקליניקה
קלופידוגרל היא תרופה המיועדת לשימוש במצבים הבאים: תסמונת כלילית חריפה (ACS), התרופה מסייעת במניעת התקפי לב במטופלים בעלי היסטוריה של אוטם בשריר הלב או מטופלים שסובלים מתעוקת חזה לא יציבה. בנוסף היא מסייעת במניעת אירוע של שבץ מוחי ואירועים של תנגודת עורקים פריפרית ובמחלת עורקים קורונריים.
אזהרות בשימוש
אין ליטול את התרופה במצבים הבאים:
תופעות לוואי
תופעת הלוואי הנפוצה ביותר היא דימום, אשר יכול להתבטא במגוון דרכים: החל מדימום קל מהאף, ועד הופעת שטפי דם תת-עוריים. כמו כן, ניתן לראות שלאחר פציעה נדרש זמן רב יותר עד שהדימום נפסק. במקרים נדירים התרופה יכולה לגרום לדימומים בשתן, במוח ובעיניים. תופעות הלוואי כוללות ביניהן רגישות יתר שיכולה להתבטא כפריחה, גרד, אדמומיות, קילוף של העור, קוצר נשימה (שיכול להתלוות בצפצופים, קשיי נשימה, ולחץ בחזה). בנוסף הרגישות יכולה לגרום להתנפחות של אחד או יותר מהאיברים הבאים : פה, שפתיים, לשון ועפעפיים. סוג נוסף של תופעות לוואי יכול להתבטא בירידה במספר תאי הדם הן לבנים והן אדומים. דבר היכול להתבטא באנמיה, חיוורון, עייפות, זיהומים חוזרים, חום גבוה ודימומים. יתר על כן, השימוש יכול לגרום למצב מסכן חיים בשם TPP בו יש חום גבוה, הופעות שטפי דם תת-עוריים, בלבול וצהבת.
הריון והנקה
לא נמצא קשר בין נטילת התרופה בהריון לבין מומים בעובר או הפלות.
פרמקולוגיה
קלופידוגרל עובד כקדם-תרופה שעוברת אקטיבאציה לאחר הנטילה בגוף בשני שלבים. השלב הראשון כולל אקטיבאציה על ידי האנזים CYP2C19 והשלב השני על ידי CYP2C9. לאחר ההפעלה התרופה פועלת בכך שמעכבת בצורה בלתי הפיכה את P2Y12 שהוא רצפטור של ADP. לרצפטור תפקיד חשוב בהפעלה של טסיות ולכן כעת הן לא יפעלו ולא ייווצר קריש.
בריכת גורדון
היסטוריה
הבריכה נבנתה בשנת 1956 בתכנון האדריכל ורנר יוסף ויטקובר, כבריכה באורך 50 מטרים, כלומר אולימפית, עם הרחבה שיועדה ללא שוחים, והייתה שייכת למשפחת עינב שהיה לה הסכם חכירה עם עיריית תל אביב עד שנת 2021. המים בבריכה היו מי תהום מלוחים, שנשאבו בשלוש משאבות מעומק של 150 מטר, וחומם לא עלה על 24 מעלות. בקיץ הייתה זו טמפרטורה מרעננת, אך בחורף היה קר למדי לשחות בה. למרות זאת, היו קבוצות קבועות של שחיינים שהקפידו לפקוד את הבריכה מדי יום, גם כאשר ירד גשם סוחף. המים בבריכה היו נקיים מאוד, משום שהוחלפו מדי יום ביומו. בסוף היום רוקנה הבריכה, נוקתה ונשטפה בצינורות של מים בלחץ ומולאה מחדש. בשל כך, לא היה צורך להוסיף למים כלור לצורך חיטוי וטיהור מי הבריכה מחיידקים ומזהמים.
הבריכה הייתה אבן שואבת לתושביה המבוגרים של תל אביב. רבים מהם השכימו קום כבר ב-4:30 לפנות בוקר לשחיית טרום שחרית. המים המלוחים סייעו לציפה והקלו על השחייה. ידוענים רבים נהגו לפקוד אותה דרך קבע ולאחר שחייה של כמה בריכות הסבו על שולחן לכוס קפה, ארוחה או משחק שש בש. התקיימו בבריכה שיעורי שחייה קבועים וקורסי הכשרה לנוער של מציל חובב.
הפתיחה מחדש
בסופו של דבר החליטה העירייה לשפץ את הבריכה תוך שינוי המבנה שלה והפיכתה לבריכה עירונית. ב-20 ביולי 2009 נפתחה בריכת גורדון המחודשת. במקום שלוש בריכות: בריכה ראשית שבה ארבעה מסלולים באורך של 50 מטרים ושלושה מסלולים באורך של 40 מטרים, בריכת ילדים ששטחה 200 מ"ר ובריכת פעוטות. מסביב לבריכות עצמן ישנו משטח עץ ומזנון. סביב מתחם הבריכות נשמר שטח ציבורי פתוח שמהווה המשך לטיילת וכן הוגדר בסמוך לבריכה שביל אופניים.
מערכות המלצה
אופן היישום
מערכות ההמלצה מתבססות על מידע שנאסף מהמשתמש או המשתמשים השונים, באמצעות שילוב של שיטות מוגדרות ומרומזות, כמו קבלת תחזיות אוטומטי (סינון) על האינטרסים של המשתמשים על ידי איסוף מידע או העדפות הטעם של משתמשים רבים (שיתוף פעולה). הנחת היסוד של גישת מערכות ההמלצה היא כי אלו שהסכימו בעבר נוטים להסכים שוב בעתיד, עם זאת יש לשים לב כי ההמלצות ניתנות לפי בחירות המשתמש היחיד אותו זיהתה המערכת והצליבה עם מידע קודם שהיה עליו ועם מידע אחר שהיה לה ממשתמשים שונים בעלי בחירות דומות.
להלן מספר דוגמאות לאיסוף נתונים מוגדרים:
להלן מספר דוגמאות לאיסוף נתונים מרומזים:
מערכת ההמלצה משווה את הנתונים שנאספו לנתונים של אנשים אחרים ומשתמשת בשני עקרונות בסיסיים המעורבים ביישום, ראשית בחוכמת ההמונים ובחוק המספרים הגדולים שניהם מראים כי ככל שהקהילות גדלות, אך לא רק אלא גם מגוונות, ועצמאיות לדוגמה, כך הקהילה יכולה לקבל החלטות טובות יותר מאשר קומץ העורכים, ולכן ככל שהקהילה תהיה גדולה יותר ההחלטות שלה עשויות להיות טובות יותר. עיקרון בסיסי שני הוא העיקרון השני מציע כי בכל קהילה גדולה, עם מספיק נתונים על המשתתפים בודדים, על איך משתתפים בודדים מתואמים או משתפים פעולה אחד עם השני, אנחנו יכולים לעשות תחזיות לגבי מה שהמשתמשים האלה יאהבו בעתיד על סמך הטעמים שלהם בעבר, כלומר לפתח מנועי המלצה מסוננים בשיתוף פעולה. זה, כמובן, מסתמך על העובדה כי האינטרסים של אנשים, העדפות אידאולוגיות אינם משתנים באופן דרסטי מדי לאורך זמן, ובהתאם לחשב את רשימת הפריטים מומלצים עבור המשתמש על בסיס עקרונות אלו.
מערכות המלצה מציעות למשתמש מוצרים או דפי אינטרנט שעשויים לעניין אותו, בהתבסס על מידע שהמערכת אספה על המשתמש ועל הפריטים ממחקר אשר נעשה על נושא המידע אשר נאסף על משתמש, על ידי מערכת המלצה שיתופית, עולה כי משתמשים אשר מחפשים מוצרים ברשת יעדיפו להתבסס יותר על "קבוצת חברים" מאשר על פני "קבוצת שכנים", כאשר שכנים מוגדרים כמשתתפי קבוצת הממליצים שלהעדפותיהם המתאם הגבוה ביותר לאלו של מבקש ההמלצה, ואילו חברים מוגדרים כתת-קבוצה של שכנים המורכבת ממשתמשים הדומים למחפש ההמלצה, ראשית במאפייניהם האישיים ואחר כך גם בהעדפותיהם.
לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה
לואי פרדיננד ויקטור אדוארד מיכאל הוברטוס אדלברט, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Louis Ferdinand Victor Eduard Adalbert Michael Hubertus Prinz von Preußen 9 בנובמבר 1907 - 26 בספטמבר 1994) היה בנו השני של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה, וזכה בתואר ראש בית הוהנצולרן לאחר שאחיו הבכור וילהלם, נסיך פרוסיה ויתר עליו. היה מתנגד חריף לנאציזם.
מערכות המלצה
יתרונות וחסרונות של השיטות השונות
מערכות מבוססות משוב נסמכות על מספר רב של משובים מהמשתמשים, אך למוצרים חדשים לא יהיו מספיק משובים ולכן קיים קושי להמליץ עליהם באמצעות מערכות אלו. בנוסף מערכות אלו תלויות מיסודן במשוב מהמשתמש, ולמידת שיתוף הפעולה של המשתמש עם המערכת חשיבות מכרעת על איכות ההמלצה שהוא ומשתמשים אחרים יקבלו. שימוש בקבלת משוב על סמך דירוג בסולם מוגדר ללא כתיבת טקסט עשוי להגדיל את מידת שיתוף הפעולה של המשתמשים ולאפשר למערכת לאסוף יותר משובים. היתרון הטמון בשיטה זו הוא שההמלצות מתקבלות ממשתמשים שבאמת התעניינו במוצרים. ההנחה היא שמשתמש שמתעניין למשל בקניית מסך מחשב, יבצע טרם הקנייה סקר מקיף ולאחר מכן יבצע את הרכישה וימליץ על המוצר אותו רכש, דבר המעלה את רמת האמינות של ההמלצה.
לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה
ביוגרפיה
לואי פרדיננד נולד ב-9 בנובמבר 1907 כבנם השני של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה וצציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואנסטסיה מיכאילובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה. סבו היה וילהלם השני, קיסר גרמניה, וכבר בגיל עשר הוענק לו אות מסדר העיט השחור מאת סבו.
מערכות המלצה
יתרונות וחסרונות של השיטות השונות
במערכות מבוססות תוכן לעומת זאת, נפתרת סוגיית ההמלצה על מוצרים חדשים כיוון שהתאמת תוכן לא מתייחסת למספר הממליצים האחרים. סוגיית התלות במשוב מן המשתמש עדיין קיימת באופן חלקי, שכן ככל שפרופיל המשתמש יכיל נתונים רבים ומדויקים יותר כך ההמלצה תהיה טובה יותר. סוגיה זו נפתרת אם פועלים בשיטה מבוססת היסטוריית גלישה, שבה המערכת אוספת נתונים ללא כל משוב מהמשתמש עצמו. אולם לשיטה מבוססת היסטוריית גלישה קיים חיסרון אחר, סביר להניח שבחיפושיו אחר פריט מסוים יגיע המשתמש לפריטים שאינם מעניינים אותו, אך למרות זאת הם יישמרו בהיסטוריית הגלישה שלו ופריטים אלו או דומים להם יומלצו לו בעתיד. כמו כן, קיימת אפשרות שמספר משתמשים צופים בפריטים מאותו מחשב וכך כל משתמש עלול לקבל המלצות מהיסטוריית הגלישה של משתמש אחר.
לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה
ביוגרפיה
לאחר המהפכה הגרמנית גלה אביו להולנד, אולם לואי פרדיננד נשאר עם אמו ואחיו בפוטסדאם. אחיו וילהלם, נסיך פרוסיה התאהב במהלך לימודיו באוניברסיטת בון בדורותיאה פון סלוויאטי, אולם סבו וילהלם השני לא אישר את הנישואים, משום שמוצאה לא הלם את תנאי הנישואים של בית הוהנצולרן, ובשל כך ויתר וילהלם על התואר ראש בית הוהנצולרן ללואי פרדיננד.
מערכות המלצה
יתרונות וחסרונות
יתרון בולט במערכת ההמלצה הוא נגישות למאגר מידע אדיר, האינטרנט. כמו כן, מערכת ההמלצה אובייקטיבית ואינה תלויה באחרים. עם זאת, ישנה אפשרות לשנות את תוצאות המערכת ממניעים פרסומיים, מצד משתמשי המערכת ומנהליה. חיסרון נוסף הוא שייחוס משקל יתר להמלצה ללא בסיס, יגרור תוצאות מוטעות.
כדי שמערכת המלצה תעבוד כראוי ובצורה מועילה, עליה להשתמש בנתונים רבים. היא מסתמכת על משתמשים שידרגו עם שיקול דעת ומכיוון שישנם מדרגים "לא רציניים", היא מקבלת מידע משובש. קיימת אף בעיה של אמינות וחוסר מוטיבציה לדרג מכיוון שחלק גדול מהמשתמשים אינו מעוניין להשקיע בדירוג.
לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה
ביוגרפיה
לואי פרדיננד מת ב-26 בספטמבר 1994, ונכדו גאורג פרידריך, נסיך פרוסיה - בנו של בנו החמישי שנקרא אף הוא לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה הפך לראש בית הוהנצולרן, והוא ראש בית הוהנצולרן הנוכחי.
מערכות המלצה
הטיה ורמאות במערכות המלצה
מערכות המלצה חשופות לסיכון של הטיה ורמאות.
בעיית המחסור
בעיית המחסור היא מושג יסודי בכלכלה המבטא את ההבדל שבין רצונות הפרטים לבין כמות המשאבים המוגבלת במשק. מוצרים שאינם במחסור לא ייחשבו למוצרים כלכליים. אין חוסר באוויר, למשל, ולכן הוא אינו מוצר כלכלי, אך לעומתו זהב נמצא בכמות מוגבלת, ולכן הוא מוצר כלכלי.
מתופעת המחסור נובע שכל החלטה לייצר מוצר כלכלי מסוים כרוכה בוויתור על ייצור מוצר אחר. כלל זה הוא הבסיס לשלוש שאלות היסוד של הכלכלה, לעקומת התמורה, לעלות האלטרנטיבית ולעוד עקרונות ומושגים בתורת הכלכלה.
שלוש שאלות היסוד
שלוש שאלות היסוד של הכלכלה הן שלוש השאלות שכל משק נאלץ לשאול:
1. מה וכמה לייצר?
2. איך לייצר?
3. בשביל מי לייצר – מי יצרוך את המוצרים?
בשוק חופשי, תקבענה התשובות על שאלות אלו על ידי ביקוש והיצע לכל מוצר. בשוק שבו יש רשות מרכזית מתכננת (רוסיה הסובייטית למשל) יקבעו התשובות על ידי הרשות או הממשלה.
עקומת התמורה
שמאל|ממוזער|250px|עקומת התמורה עקומת התמורה מבטאת את בעיית המחסור באופן גרפי: אם נניח כמודל משק שבו קיימים שני מוצרים בלבד, ארונות ואוניות, הרי שהעקומה היא אוסף נקודות הייצור המקסימליות של המשק — נקודות שמהן הגדלת הייצור בענף אחד כרוכה בהקטנת הייצור בענף השני — וגבול יכולת הצריכה במשק סגור.
הימצאות על העקומה בנקודה כלשהי פירושה ניצול אופטימלי של גורמי הייצור. הימצאות בתוך העקומה פירושה ניצול שאינו אופטימלי (שזה המצב ברוב המדינות בשאיפה לכיוון העקומה כמובן) ואילו הימצאות מחוץ לעקומה יכולה להתקיים רק אם ישנם שיפורים טכנולוגיים המעלים את כל העקומה כלפי מעלה, או על ידי סחר חוץ המאפשר למדינה להתמקצע בייצור מוצרים שהיא יעילה יותר בייצורם וכך להגדיל את אפשרויות הצריכה כאשר אפשרויות הייצור אינן משתנות.
עלות אלטרנטיבית
עלות אלטרנטיבית היא הוויתור על ייצור מוצר אחד הכרוך בייצור מוצר אחר. לדוגמה, בשרטוט הנ"ל בשביל לייצר A אוניות המשק ויתר על ייצור חלק מהארונות והסתפק בייצור F ארונות. הוויתור הזה נקרא עלות אלטרנטיבית כוללת, נוסף על כך ישנן עלות אלטרנטיבית ממוצעת: העלות הכוללת חלקי A — מספר האוניות שיוצרו; ועלות אלטרנטיבית שולית אשר מודדת על כמה ארונות ויתרנו במחזור ייצור בשביל להוסיף למחזור הייצור של האוניות את האוניה האחרונה.
הסקיתי (סרט)
הסקיתי (ברוסית: Скиф; שווק במדינות המערב בשם "The Last Warrior") הוא סרט ביוגרפי רוסי העוסק במורשת הסקיתים. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-18 בינואר 2018 במוסקבה, רוסיה.
תקציר עלילת הסרט
המאה הראשונה לספירה. עידן חדש מתחיל ביבשת אירואסיה. הסקיתים בסכנת הכחדה, וצאצאיהם הופכים ללוחמים ושכירי חרב, המכונים "זאבי ארס".
רטניק ליוטבור עומד בפני משימה קשה. הוא יוצא למסע מסוכן בליווי סקיתי שבוי בשם קוניצה, על מנת להציל את משפחתו.
The Truth Is
The Truth Is (בעברית: האמת היא) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת הבריטית אלכסנדרה ברק. האלבום יצא לאור ב-16 במרץ 2018 על ידי חברת התקליטים דקה. מתוך האלבום יצא הסינגל היחיד "Shadow".
האלבום הגיע למקום השמיני במצעד האלבומים של סקוטלנד.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי פול מיהן, בריאן רולינג וגורדון מילס. ב-AllMusic זכה האלבום לסיקור מעורב, כאשר דירגו אותו בכשניים וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול. כדי לקדם את האלבום, הוציאה ברק בפברואר 2018 את השיר "Shadow" כסינגל הראשון מתוכו.
בסמוך לצאתו, עלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
סיריל ליגום
ביוגרפיה
ליגום נולד בשנת 1932 בדרום אפריקה. בשנת 1958 סיים את לימודי הרפואה ביוהנסבורג.
בשובו לישראל הקים ב"בית הבריאות" על שם נתן ולינה שטראוס, ברחוב בלפור 14, שהיה חלק מהקומפלקס של בית החולים הדסה. בהמשך, כשבית החולים הדסה עבר ל-איכילוב, הקים ליגום את המכון הגנטי באיכילוב.
ליגום ניהל את המכון הגנטי של בתי החולים העירוניים (איכילוב, הדסה, בית היולדות הקריה) בתל אביב במשך 28 שנים. במקביל מונה לפרופסור לגנטיקה בבית הספר לרפואה, באוניברסיטת תל אביב.
ליגום נפטר בשנת 2014, נטמן בבית העלמין קריית שאול
משפחה
בשנת 1959 התחתן עם שולה ליגום. לזוג נולדו 4 בנים: אורי, דני, יונתן ומיכאל.
מילטון פרידמן
מילטון פרידמן (באנגלית: Milton Friedman; 31 ביולי 1912 – 16 בנובמבר 2006) היה כלכלן יהודי-אמריקאי, מן החשובים ביותר במאה ה-20. נחשב לאבי אסכולת המוניטריזם אשר מתנגדת להתערבות פיסקלית מצד הממשלה בעת משבר. כמו כן, החזיק בעמדות ליברליות ותמך בחופש כלכלי רב, הגירה חופשית, לגליזציית סמים וביטול אמצעי מדיניות אטטיסטים אחרים. פרידמן זכה בפרס נובל לכלכלה לשנת 1976.
קורות חיים
פרידמן נולד בברוקלין שבניו יורק למשפחה יהודית של מהגרים מברהובה שברוסיה הקרפטית, באותם הימים חלק מהונגריה. אמו הייתה מוכרת במכולת, ואביו התפרנס מעסקות תיווך. בגיל 16 התקבל ללימודים אקדמיים. בשנת 1932 קיבל תואר ראשון במתמטיקה וכלכלה מאוניברסיטת ראטגרס. אהבתו הראשונה של פרידמן הייתה המתמטיקה וחלומו היה לעשות בה שימוש כמומחה לביטוח ולאקטואריה. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת ראטגרס הוצעו לו שתי מלגות לימודים לתואר שני- אחת במתמטיקה באוניברסיטת בראון ושנייה בכלכלה באוניברסיטת שיקגו. שתיים מהאוניברסיטאות המובילות בעולם. פרידמן בחר באפשרות השנייה.
בשנים 1941–1943 היה דובר מחלקת האוצר של ארצות הברית, בשנת 1946 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה ובאותה שנה החל ללמד באוניברסיטת שיקגו. שם החל להתבלט כהוגה דעות כלכלי יוצא דופן. בשלהי שנות ה-50 כבר עמד בראש המחלקה והוביל קו שצידד בשוק החופשי, בניגוד לרוב עמיתיו שהעלו על נס כלכלה שבה הממשלה מתערבת, על פי שיטתו של קיינס.
נישא לרוז (לבית דירקטור). בנו, פרופסור דייוויד פרידמן, הוא הוגה דעות של הזרם האנרכו-קפיטליסטי בכלכלה.
השקפתו הכלכלית של פרידמן
היוקרה שלה זוכה כיום רעיון השוק החופשי מקורה במידה רבה בעבודתם של מילטון פרידמן ושל עמיתיו באוניברסיטת שיקגו. לפי פרידמן, השוק פועל בצורה האופטימלית כאשר אין הממשלה מנסה להסדיר אותו.
הנימוק של פרידמן לצימצום המעורבות הממשלתית בפרויקטים כלכליים הוא שכאשר גורם ממשלתי מנהל תקציב ממשלתי, הרי שלאותו גורם אין אינטרס ואמביציה להתאמץ להפיק את התועלת המקסימלית מהתקציב תפוקה היחסית של כל שקל תהיה נמוכה. לעומת זאת כשהכסף מנוהל על ידי גורם פרטי שעמל בעצמו להשיג את התקציב והוא זה שיאלץ לחיות עם תוצאות הניהול - התפוקה מכל שקל תהיה גבוהה בהרבה.
גישתו של פרידמן ספגה ביקורת, ומתנגדיה טענו שהיא דוגמטית, לא גמישה וחד משמעית מדי. כמה משריו של שליט צ'ילה אוגוסטו פינושה עברו סמינר של פרידמן באוניברסיטת שיקגו (וכונו "נערי שיקגו"), בעקבות זאת, קידמו השרים מדיניות ליברליזציה שהובילה לנס הצ'יליאני. בשנת 1976 זכה מילטון פרידמן בפרס נובל לכלכלה. ב-1988 העניק לו הנשיא רונלד רייגן את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
מילטון פרידמן וישראל
בשנת 1977 הגיע לביקור בישראל, נפגש עם שר האוצר שמחה ארליך ועם בכירים במשק הישראלי. ביקורו עורר גל של מחאות בחוגי השמאל, בשל חששם מהשפעתו על מעצבי המדיניות הכלכלית בממשלה. לטענת פרידמן, הנהגת המדינה לאחר המהפך הפוליטי לא שעתה לעצותיו, והגדילה את הסובסידיות וההוצאה הציבורית ואת מעורבות הממשלה במשק. הטענות מצד מבקריו של פרידמן הן, שהמלצותיו כי ממשלת ישראל תוותר על חלק מסמכויות הרגולציה ותנהיג סחר חופשי במטבע חוץ הן שהובילו, בין השאר, להרעה במאזן התשלומים ולעלייה מהירה מאוד באינפלציה. בשנת 1998 הביע פרידמן תקווה שבנימין נתניהו יצליח לשנות את התפיסה ויביא את המשק הכלכלי חזרה למה שהוא כינה מסורת יהודית בת אלפיים שנה של כלכלה חופשית ויוזמה פרטית. למרות הסתייגותו של פרידמן מהמדיניות הכלכלית של ממשלות ישראל בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, בחוגים סוציאליסטים ישראליים נוהגים לייחס את המעבר למדיניות הפרטה ושוק חופשי בישראל לביקורו של פרידמן בשנת 1977.
היום הבין-לאומי לנשים ונערות במדע
היום הבין־לאומי לנשים ונערות במדע מצוין ב-11 בפברואר, והוא נקבע על ידי האו"ם בשנת 2015 במטרה לקדם נשים בתחומי המדעים, שבהם הן עדיין בגדר מיעוט. במהלך השנים בישראל ובקהילה הבין־לאומית נעשו מאמצים רבים לקדם נשים בתחום ה-STEM (מדעים, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה) אולם, עדיין, נערות ונשים אינן זוכות להשתתפות שווה ומלאה בתחומים אלו, והם נחשבים כגבריים. החלטת האו"ם על יום זה נועדה לעורר מודעות ולאפשר לנערות ולנשים גישה מלאה לעיסוק בתחום, כחלק מהחתירה לשוויון מגדרי ולהעצמת נערות ונשים.
על פי נתוני אונסקו, כיום, פחות מ -30% מהחוקרים בעולם הן נשים ורק 30% מכלל הסטודנטיות בוחרות בתחומים הקשורים למדע וטכנולוגיה בתחום ההשכלה הגבוהה. גם בישראל, בניגוד לתחומי מדעי הרוח ומדעי החברה, בהן יש יותר סטודנטיות מסטודנטים לתואר ראשון, מתקיים שיעור נמוך של סטודנטיות הלומדות לתחומי מדעי המחשב וההנדסה. שיעורן נמוך של סטודנטיות בתחום מסתכם ב— 33% ו–29% בהתאמה בכלל המוסדות, או 32% ו–21% בהתאמה באוניברסיטאות בלבד.
בין הסיבות למיעוט נשים בתחומי המדעים והטכנולוגיה ניתן למנות הטיות מגדריות וסטראוטיפים המרחיקים נערות ונשים מתחומים אלו וכן חוסר במודלים נשיים. מחקר שנערך בשנת 2015 מלמד שרק 12% מהדמויות מתחומי ה-STEM על המסך הן של נשים.
61 בברבור
61 בברבור, נקרא גם כוכב בסל, הכוכב המעופף של פיאצי או גליזה 820, הוא כוכב כפול עמום בקבוצת הכוכבים ברבור הנמצא במרחק של 11.4 שנות אור, כך שזהו הכוכב הנראה לעין החמישי בקרבתו למערכת השמש. 61 בברבור הוא הכוכב הראשון מחוץ למערכת השמש שמרחקו מכדור הארץ נמדד. כמו כן זהו הכוכב הנראה לעין עם דרגת הבהירות המוחלטת הגדולה ביותר, כלומר זהו למעשה הכוכב העמום ביותר שניתן לראות ללא ציוד עזר.
מאפיינים
המערכת הזוגית של 61 בברבור נמצאת במרחק של כ-11.4 שנות אור, דומה למרחק של פרוקיון, אך בעוד שפרוקיון A הוא תת-ענק המאיר בעוצמה גבוהה פי 7.5 מהשמש, מה שהופך אותו לכוכב השמיני הכי בהיר בשמי הלילה, זוג הכוכבים המרכיבים את 61 בברבור הם כוכבי הסדרה הראשית מסוג K, המאירים בעוצמה של אחוזים ספורים מעוצמת ההארה של השמש והמערכת נראית לעין רק בתנאי צפייה מיטביים. זוג הכוכבים מקיפים זה את זה במסלול אליפטי כך שהמרחק ביניהם משתנה בין 51.7 יחידות אסטרונומיות ובין 121 יחידות אסטרונומיות (בממוצע 84). זמן ההקפה הוא כ-720 שנים. ניתן להפריד את שני הכוכבים זה מזה באמצעות טלסקופ חובבים, או אף באמצעות משקפת טובה בתנאי צפייה טובים. המערכת נעה ביחס למערכת השמש במהירות גבוהה של כ-108 ק"מ בשנייה ונראה שהיא נוצרה מחוץ לדיסקה הצפופה של שביל החלב וכעת היא רק חולפת דרכה.
61 בברבור A
61 בברבור A, הגדול מבין השניים, קטן מהשמש בכ-30 אחוזים במסתו וברדיוסו. הטמפרטורה על פניו היא כ-4,600 קלווין, מה שנותן לו צבע כתום-אדמדם. עוצמת ההארה של הכוכב היא רק כ-9 אחוזים מעוצמת השמש. אם יש ל-61 בברבור A כוכב לכת המאפשר קיום חיים על פניו, הוא צריך להקיף את הכוכב במרחק של כ-0.4 יחידות אסטרונומיות, דומה למרחק של כוכב חמה מהשמש. במרחק כזה זמן ההקפה יהיה כ-100 ימים. 61 בברבור A הוא כוכב־התקן למחלקה הספקטרלית K5V.
הכוכב סובב על צירו במהירות נמוכה יחסית לשמש כך שהוא משלים הקפה בכ-35 ימים. עובדה זו מרמזת שהמערכת זקנה בהרבה מהשמש וגילה מוערך בכ-10 מיליארדי שנים. הבהירות הנראית של הכוכב משתנה מעט, ככל הנראה עקב שינויים בפעילות המגנטית של הכוכב הגורמים לשינויים בכרומוספירה שלו והוא מסווג כמשתנה BY בדרקון. הפעילות בכרומוספירה אינה אחידה ויוצרת כתמי שמש מרובים ולכן גם עוצמת ההארה של הכוכב אינה אחידה. סיבוב הכוכב על צירו חושף אזורים הפולטים עוצמות שונות של קרינה באופן מחזורי ומביא לשינויים בבהירות הנראית. הפעילות המגנטית על פני הכוכב משתנה במחזוריות של כ-7.5 שנים.
61 בברבור B
61 בברבור B, הקטן מבין השניים, קטן מהשמש בכ-35 אחוזים במסתו וברדיוסו. גם הטמפרטורה על פניו נמוכה יותר - כ-4,400 קלווין ובהתאם עוצמת ההארה שלו מהווה רק כ-4 אחוזים מעוצמת ההארה של השמש. אם מקיף את 61 בברבור B כוכב לכת המאפשר קיום חיים, הוא צריך לעשות זאת במרחק של כשליש יחידה אסטרונומית ובזמן הקפה של כשלושה חודשים.
גם כוכב זה הוא כוכב משתנה מסוג כוכב הבזק והוא פולט להבות שמש המגבירות את בהירותו לזמן קצר באופן לא סדיר. רמת הפעילות המגנטית ותכיפות ההתפרצויות שלו משתנות במחזוריות של יותר מ-11 שנים.
קופיצ'ינצה
קופיצ'ינצה (באוקראינית: Копичинці, קופיצ'ינצי; בפולנית: Kopyczyńce; ביידיש: קאפיטשיניץ) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
61 בברבור
כוכבי לכת
נכון לשנת 2009 לא נתגלו ראיות ברורות לקיומם של כוכבי לכת המקיפים את כוכבי המערכת, אך נראה שאת כל אחד מבני הזוג מקיפה דיסקת אבק. שינויים קטנים במסלול ההקפה של הזוג עשויים לרמוז על קיומו של גוף נוסף או יותר במערכת, אך זמן ההקפה הארוך מקשה על זיהוי שינויים כאלו. עם זאת קרבתה של המערכת הופכת אותה ליעד מחקר מועדף בנושא.
שכנים
כמעט כל שכניו של 61 בברבור הם ננסים אדומים, ביניהם כוכב ברנרד הנמצא במרחק של כ-9.3 שנות אור ממנו. במרחק של כמעט 10 שנות אור נמצא אלטאיר, שממרחק זה נראה ככוכב בהיר במיוחד עם בהירות נראית מדרגה 0.4-. השמש נראית מ-61 בברבור בבירור עם בהירות נראית מדרגה 2.55.
קופיצ'ינצה
תולדות היישוב
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1340, ובשנת 1564 הוענקו לה זכויות עיר. בין השנים 1672 ו-1699 נשלטה העיירה בידי האימפריה העות'מאנית.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בשטח פולין הקונגרסאית.
יהודי קופיצ'ינצה
יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-17. בסוף המאה ה-19 הקים בה האדמו"ר יצחק מאיר השיל את חסידות קופיטשניץ.
בשנת 1920 פרעו ביהודי העיירה גייסותיו של סימון פטליורה, תוך רצח מספר יהודים ואונס נשים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,600 יהודים, כשליש מתושביה, ופעלו בה מוסדות חינוך ותרבות יהודיים, תוך פעילות ציונית ערה.
בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם האוקראינים. הפעילות הציבורית היהודית בעיירה נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
בשואה
ב-7 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ולמחרת ביצעו האוקראינים מעשי השפלה, התעללות ורצח ביהודיה. כעבור מספר ימים הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, וכן הועלו באש בתי הכנסת בעיירה. מסתיו 1941 נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה במחנות עבודה, ובתחילת 1942 הובאו לעיירה יהודים נוספים מיישובי הסביבה, עד שמספר יהודיה הגיע לכ-3,120 איש.
ב-30 בספטמבר 1942 ערכו שוטרים גרמנים ואוקראינים אקציה אלימה בעיירה, בה כ-50 יהודים נרצחו במקום, כ-70 הועברו למחנה ינובסקה וכ-1,000 שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר מכן רוכזו יהודי העיירה הנותרים בגטו שהוקם בה, אליו הובאו יהודים רבים מיישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-2,900 איש.
ב-15 באפריל 1943 נרצחו כ-400 יהודים מהגטו בבורות ירי ביער סמוך. לאחר מכן, צומצם שטח הגטו שבעיירה, ובד בבד, הובאו אליו יהודים נוספים מהסביבה.
באקציה נוספת, בת מספר ימים, שנערכה בגטו בתחילת יוני 1943, נרצחו רוב יושביו בבורות ירי בידי שוטרים גרמנים. מספר יהודים הצליחו להימלט מהטבח בסיוע פרטיזנים מקומיים.
ב-12 ביוני 1943 הועברו כ-400 יהודים מהגטו שבעיירה לגטו צ'ורטקוב, ושם נספו עם יתר יהודי המקום. כ-600 יהודים שנותרו בגטו שבעיירה ובחוות חקלאיות בסביבתה נרצחו ב-20 ביולי 1943, תוך עריכת מצוד קפדני אחר יהודים מסתתרים בעיירה.
לאחר שחרור העיירה בידי הצבא האדום שבו אליה כ-20 יהודים, אך אלו עזבו אותה במהרה, עקב איומים מצד אוקראינים לאומנים.
ספינת אוויר
ספינת האוויר, (כמו הכדור הפורח שקדם לה) הייתה בשימוש מצומצם יחסית – בעיקר על ידי צבאות ובעלי אמצעים באירופה ובאמריקה, ובעיקר ממחצית המאה התשע עשרה ועד מלחמת העולם השנייה (שנות ה-40 של המאה ה-20. לאחר מכן הוחלפה לחלוטין במסוקים ומטוסים.
בספינת האוויר מעין שק, המחולק לעיתים למספר תאים, הממולא בגז. באמריקה עד שנות העשרים ובאירופה עד שנות השישים השתמשו במימן, ולאחר מכן בהליום. כמו כן מצויים בספינה מנועים, מקום לאנשי הצוות ולעיתים גם מתחם לנוסעים, המצויים לרוב מתחת לשק, בקומה או במספר קומות.
מבנה
הספינה הרכה הראשונה הוטסה בשנת 1852, הקשיחה למחצה בשנת 1894 ואילו הקשיחה נוסתה לראשונה על ידי המהנדס דוד שוורץ בשנת 1897. שוורץ מת מעט אחר כך, ולבסוף השלים את המלאכה מתחרהו, פרדיננד פון צפלין עם צפלין בשנת 1900.
עד שנות הארבעים של המאה העשרים, היה גז המילוי העיקרי מימן, בשל היותו החומר הקל ביותר ומחירו הזול. עם זאת, המימן הוא גז דליק ומסוכן. בשנות העשרים, לאחר גילוי כמויות משמעותיות של הליום, שאינו דליק, תחת המישורים הגדולים בארצות הברית, החלו למלא בו ספינות אוויר. בתקופת שיא השימוש בספינות אוויר, עד מלחמת העולם השנייה, ההליום שימש למילויין רק בארצות הברית, ורק בשנות השישים החל השימוש בו לאירופה. ספינת האוויר הראשונה שמולאה בהליום בבריטניה, למשל, נבנתה ב-1967 (לצורך הסרט צ'יטי צ'יטי בנג בנג). כיום אוסר החוק בארצות הברית על הובלת נוסעים בספינות אוויר ממולאות מימן, אף שבמספר ספינות ניסיוניות עדיין נעשה בו שימוש.
עיצובים מוקדמים
מאז המצאת הכדור הפורח ניסו רבים לפתח כדור פורח שניתן לשלוט בכיוון תעופתו מבלי להסתמך על כיוון הרוח.
בשנת 1784 חיבר הממציא הצרפתי ז'אן פייר בלאנשר מדחף ידני לכדור פורח. האדם הראשון שבנה ספינת אוויר ממונעת היה הצרפתי אנרי ז'יפאר, שהרכיב בשנת 1852 מנוע קיטור בספינת אוויר וטס עמה לאורך 27 קילומטרים. בשנת 1878 הציג צ'ארלס פ. ריצ'ל ספינת אוויר המונעת בצורה ידנית ומכר ממנה חמש יחידות. בשנת 1872 הטיס לראשונה פאול הינליין ספינת אוויר בעלת מנוע בעירה פנימית.
בשנת 1883, השתמשו האחים טיסנדרייה במנוע חשמלי להטסת ספינתם. שארל רנאר וארתור קרבס בנו בשנת 1884 ספינת אוויר בעלת מנוע חשמלי שטסה כ-8 קילומטרים במסלול מעגלי.
בשנת 1897 בנה המהנדס היהודי-קרואטי דוד שוורץ את ספינת האוויר הקשיחה הראשונה שהייתה בעלת גוף מאלומיניום. לאחר מותו הפתאומי קנה הגרף פרדיננד פון צפלין מאשתו את תוכניות הספינה תמורת 15,000 מרקים.
תור הזהב
תור הזהב של ספינות האוויר החל בחודש יולי 1900, עם שיגורה של ספינת הצפלין הראשונה, LZ1. פרדיננד פון צפלין, שעל שמו נקראו הספינות, החל להתנסות בתכנון בספינות אוויר קשיחות ובנה גם את ה-LZ2 בשנת 1906. בערב מלחמת העולם הראשונה ספינות האוויר של צפלין הוו כבר כלי טיס יעיל ושימושי. שלד הכלי ומעטפתו היו עשוים אלומיניום וצורתו הייתה גליל מוארך.
הרעיון להשתמש בספינות האוויר כנושאות פצצות הועלה באירופה עוד לפני שהן היו מסוגלות לכך. הרברט ג'ורג' ולס תיאר בספרו "המלחמה באוויר" (1908) השמדה של ערים שלמות בעזרת ספינות אוויר. ב-5 במרץ 1912 נעשה שימוש צבאי ראשון בספינות אוויר בידי הצבא האיטלקי במהלך סיור תצפית ליד טורקיה.
הגרמנים האמינו שהצפלין הוא הנשק האידיאלי משום שאיתו ניתן לעקוף את חיל הים הבריטי ולתקוף בבריטניה עצמה. הפשיטות החלו בסוף שנת 1914, הגיעו לשיאן ב-1915 ונפסקו עד שנת 1917. הצפלינים הוכיחו עצמם כנשק מאיים אך בלתי מדויק. הניווט, בחירת המטרות וכיוון הפצצות היו קשים גם בתנאים האופטימליים, ובמקרים של חשיכה או מזג אוויר מעונן נתגלו כקשים אף יותר. הנזק החומרי שגרמו הצפלינים היה קטן, ומספר ההרוגים מהפצצותיהם מוערך בכמה מאות. הם גם היו פגיעים להתקפות בידי מטוסים או תותחי נ"מ, במיוחד אלו שצוידו בקליעים נותבים.
לקראת סיום מלחמת העולם הראשונה, החליפו המטוסים את ספינות האוויר הגרמניות בתפקיד המפציצים. ספינות האוויר הקשיחות הבריטיות, עד תקופה זו, נבנו בעיקר כתגובה לאיום הגרמני ואף על פי כן לרוב לא היוו חיקוי מוחלט לצפלינים. נבנה העתק בריטי משרידי הספינה הגרמנית L-33 בשם R-34. ב-6 ביולי 1919 נחתה ספינת האוויר הבריטית בניו יורק ובכך הייתה ספינת האוויר הראשונה שחצתה את האוקיינוס האטלנטי, וכלי הטיס הראשון שחצה אותו בטיסה רצופה. כתוצאה מכך, החלו מנהיגי הבריטים לשקול הקמת צי של ספינות אוויר שיקשר בינם לבין ארצות הברית. הגרמנים, באותה העת, בנו את ספינת האוויר גרף צפלין, שנועדה להוות תקן חדש בספינות מובילות נוסעים.
השקיעה
בתחילה נחשבו ספינות האוויר לבטוחות ביותר. הגרף צפלין, לדוגמה, טסה למעלה ממיליון וחצי קילומטרים בלא פגע. הגידול במספר ספינות האוויר והביטחון העצמי הגובר של הטייסים הובילו לתאונות קשות. למעשה, פרט לגרף צפלין, מרבית ספינות האוויר המפורסמות התרסקו לבסוף.
ספינות האוויר האמריקניות סבלו אף הן מאבדות. הספינה ZR-1 טסה לתוך סופת רעמים מעל אוהיו בשנת 1925 והתנפצה לרסיסים ואילו ה-ZR-6 התרסקה על חוף הים בניו ג'רזי בשנת 1933. שני המקרים הסתיימו במספר רב של הרוגים. ZRS-5 התרסקה בשנת 1935 בקליפורניה עקב תקלה בכנפון העליון. פרט לשני הרוגים, כל האנשים שעל ספינת האוויר ניצלו מהתאונה.
בשנת 1930 התרסקה בצרפת, בדרכה להודו, ספינת האוויר הבריטית R101 שהייתה מתקדמת יחסית לתקופתה. מתוך 54 נוסעים שהיו עליה שרדו שישה בלבד. בשל הפרסום השלילי שנלווה לאירוע, הוחלט על קרקוע הספינה המתחרה R100.
התאונה המפורסמת ביותר היא ככל הנראה עלייתה בלהבות של ספינת האוויר הגרמנית הינדנבורג ב-6 במאי 1937. מבין 97 אנשים שהיו על הספינה, 62 נותרו בחיים. איש צוות נוסף שהיה על הקרקע נהרג. שרשרת האסונות, ובמיוחד אסון אחרון זה, גרמו להעדפת המטוסים על–פני ספינות האוויר, למרות היותם קטנים ומוגבלים ביותר באותה עת.
ספינות אוויר במלחמת העולם השנייה
בניית ספינות אוויר באמריקה למטרות אזרחיות הופסקה בשנות השלושים עקב סדרה של תאונות. אף על פי כן, נמשך פיתוח ספינות אוויר לצורכי לחימה.
בזמן שהגרמנים החליטו שספינות האוויר מיושנות מדי והעדיפו להשקיע את מרצם בפיתוח מטוסים, בארצות הברית שקדו על תוכנית לבניית ספינות אוויר צבאיות. בשעת המתקפה על פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941, שהובילה להצטרפותה של ארצות הברית למלחמה, היו ברשותה 10 ספינות אוויר רכות:
רק הספינות מסדרה K ו-TC היו כשירות ללחימה, ונעשה בהן שימוש כנגד צוללות יפניות וגרמניות. בעקבות הצלחת ספינות האוויר במלחמת העולם הראשונה נגד הצוללות, הוחלט לייצר דגם חדש למטרה זו. ספינת האוויר ZP-12 נבנתה ב-2 בינואר 1942 והתבססה על סדרה K. חודש לאחר מכן, יוצרה גם ספינת האוויר ZP-32 שנתבססה על סדרות ה-TC וה-L. הוקם גם בסיס אימונים צבאי.
משנת 1942 עד שנת 1945 נבנו במפעל גודייר שבאוהיו 154 ספינות אוויר עבור הצי האמריקני ועוד 5 ספינות לצרכים אזרחיים. עבורן הוכשרו כ-1,400 טייסים וכ-3,000 אנשי צוות.
תפקידן העיקרי של ספינות האוויר היה ליווי וסיור לאורך החוף האמריקני. הן גם שמשו להכוונת ספינות, חיפושים ומשימות הצלה. במקרים נדירים יותר נעשה בהן שימוש לצילומי ריגול, הטלת מוקשים ימיים, גריפת מוקשים, הצנחת כוחות ונשיאת מטען.
ספינות האוויר תקפו את הצוללות בדרך–כלל באמצעות הטלת פצצות עומק. בצורה זו של התקפה התאימה ספינת האוויר את מהירותה לזו האיטית של הצוללת והטילה את פצצות העומק עד להשמדתה. בנוסף, לצוללות מתחת לפני המים לא הייתה אפשרות לגלות ספינות אוויר מתקרבות.
ספינת אוויר אחת בלבד הופלה בידי צוללת. הספינה, מסדרה K, סיירה בלילה שבין ה-18 ל-19 ביולי 1943 ליד פלורידה ואותרה על ידי צוללת גרמנית שפתחה לעברה באש. בשל בעיה במנגנון שחרור הפצצות, נפגם קצב האש של ספינת האוויר והיא נפגעה קשות. צוות הספינה נחת בשלום על המים אך אחד מאנשיו נהרג מתקיפת כריש. הצוללת הושמדה שעות ספורות לאחר מכן.
ברית המועצות נעזרה בספינות אוויר בודדות במהלך המלחמה. הספינה W-12 נבנתה בשנת 1939, הוכנסה לשירות ב-1942 ומטרתה הייתה אימון צנחנים והובלת ציוד. היא ביצעה 1,432 הובלות במשקל כולל של 300 טון עד 1945. ב-1 בפברואר 1945 יוצרה ספינת אוויר נוספת, לשם גריפת מוקשים וניקוי שרידים מהים השחור, והיא התרסקה ב-21 בינואר 1947. ספינה נוספת, W-12 ביס פטריוט הוזמנה ב-1947 ושימשה בעיקר לאימונים, תהלוכות ותעמולה.
המשך השימוש בספינות אוויר
אף על פי שספינות האוויר אינן משמשות כיום להובלת נוסעים, נעשה בהן שימוש למטרות אחרות.