cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סנייק (עיר)
היסטוריה
סנייק קיבלה חלק מזכויותיה כעיר במאה ה-13 ובאופן רשמי הפכה לכזאת ב-1456. בשלב זה הייתה העיר אחת מ-11 הערים של פריסלנד. הייתה זו גם תחילתה של תקופת פריחת הסחר עבור העיר שנמשכה עד שנת 1550 לערך. ב-1492 החלה בנייתם של החפיר והחומה סביב לעיר. באותה תקופה הייתה סנייק העיר היחידה בפריסלנד שהייתה מוקפת חומה. מתקופה זו שרדו "שער המים" והבאסטיונים בחומה.
ב-1519 – 1520 בילה המצביא ולוחם החופש פיר חרלופס דוניה (Pier Gerlofs Donia) את ימיו האחרונים בסנייק. הוא מת בשלווה במיטתו ב-18 באוקטובר 1520 ונקבר בכנסייה המקומית מהמאה ה-15. קברו ממוקם בחלק הצפוני של הכנסייה.
ונורי קהיו
ונורי קהיו (באנגלית: Wanuri Kahiu) היא במאית, מפיקה קולנוע וסופרת קנייתית. היא זכתה בפרסים ומועמדויות עבור סרטיה, כולל פרסי האקדמיה לקולנוע האפריקאית לבמאית הטובה ביותר, התסריט הטוב ביותר והסרט הטוב ביותר ב-2009 עבור סרט הדרמה "From a Whisper". היא גם מייסדת שותפה של AFROBUBBLEGUM, קולקטיב מדיה לתמיכה באמנות אפריקאית.
קריירה
קהיו נולדה בניירובי, קניה. היא מתארת את עצמה בתור הכבשה השחורה במשפחתה השמרנית; אמא שלה היא רופאה ואבא שלה איש עסקים. אך דודתה היא שחקנית מפורסמת בקניה וגם הדוד שלה הוא פסל. בגיל 16, קהיו החליטה להיות במאי. לאחר שסיים תואר ראשון במדע ניהולי מאוניברסיטת וורוויק בשנת 2001, היא השלימה תואר שני בהפקה/בימוי באוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס. בתחילת דרכה, קהיו עבדה בסרטים הג'וב האיטלקי ו-Catch a Fire.
From A Whisper
הסרט העלילתי הראשון של קהיו הוא From A Whisper. הסרט זכה ב-12 מועמדויות וזכה בחמישה פרסים ב פרסי האקדמיה לקולנוע האפריקאית ב-2009. הסרט מבוסס על אירועי הפיגוע בשגרירות ארצות הברית בניירובי ב-1998. הוא מספר את סיפורה של נערה צעירה, טמאני, ששכלה את אמה בהתקפה אך אביה מספר לה שאמה רק נעדרת. טמאני מחפשת את אמה, מציירת לבבות ברחבי העיר, ומתיידדת עם שוטר בשם אבו. אבו מסייע לטמאני, בעוד הוא מתמודד עם הבושה שהוא מרגיש כי לא עצר את החבר שעזר לתקוף את השגרירות. הסרט נחשב כמביא הסתכלות פמיניסטית אפריקאית לאירועים שהוא מתאר, דבר המודגם ביחסים השוויוניים שבין הדמויות, והמסר הפציפיסטי במסגרת טראומה לאומית, אשר עדיין מאתגר את התפישה האוניברסליסטית המערבית.
Pumzi
Pumzi הוא סרט שמשתמש באסתטיקה האפרו-עתידנית (Afrofutirism) כדי להדגים יצירתיות אפריקאית ולכפור בייצוגים פסימיים של היבשת. הסרט מספר את סיפורה של הבוטנאית הצעירה אשה, המתרחש כשלושים וחמש שנים אחרי מלחמת העולם השלישית (הידוע גם בשם "מלחמת המים"). אשה מגלה את החיים מחוץ לקהילתה הפוסט-אפוקליפטית המתגוררת מתחת לאדמה, ואשר חבריה נוטלים "מדכאי חלומות" כדי להימנע מפיתוח ציפיות לעתיד טוב יותר. חלק מן מבקרים מבינים את הסרט כמתייחס להרס באפריקה בעקבות תוכניות ההתאמות ל-הבנק העולמי. אחרות רואות בו יצירה אקופמיניסטית, שבה נשים הן המושפעות ביותר מהרס הסביבה הרס אך גם נמצאות בחוד החנית של שיפור החברה.
For Our Land
סרטה הדוקומנטרי של קהיו For Our Land מתעד את סיפורה של פרופסור ונגרי, כלת פרס נובל לשלום. הסרט הוא חלק מסדרת "האפריקאים הגדולים" של ערוץ הטלוויזיה M-Net בדרום אפריקה. הסרט ממשיך את עיסוקה של קהיו בנשים מובילות, ופעילות סביבתית ופוליטית.
Rafiki
סרטה האחרון (נכון ל-2018) הוא Rafiki (חבר), סרט שהופק בדרום אפריקה במסגרת תוכנית לעידוד קולנוענים צעירים. הסרט מספר את הסיפור של שתי נערות קנייתיות אשר מתאהבות אחת בשנייה, ונאבקות לנווט את האהבה הזאת עם המשפחות שלהן בחברה ההומופובית בה הן חיות. קהיו עבדה את הסרט מספרה של הסופרת האוגנדית מוניקה אראכ דה נייקו באותו השם. נושא ההומוסקסואליות הוא מאוד עכשווי בפוליטיקה האפריקאית, אך לדברי קהיו, ההומופוביה היא לא ברוח של אובונטו, ודוחקת אנשים לשוליים של החברה. קהיו הביעה את תקוותה שהיא מתארת בסרט סיפור אהבה נורמטיבי, עם כל האתגרים שבדבר. בכורת הסרט התקיימה בפסטיבל קאן 2018, אך הסרט נאסר להקרנה במולדתה של קהיו, קניה, בשל נושאו.
כתיבה
The Wooden Camel הוא ספר הילדים הראשון של קהיו. הוא מספר את סיפורו של ילד בשם אטאבו, שחולם על מרוצי גמלים.
את הסיפור הקצר, RUSTIES, אותו כתבה קהיו בשיתוף, עוסק בעולם עתידני. הוא מספר על מערכת היחסים בין נערה צעירה לרובוט תנועה. בריאיון עם מגזין Quartz, קהיו אמרה שזה חשוב לייצר דמויות עבור ילדים אפריקאים כדי לתקן את תהליך המחיקה מההיסטוריה שאירע בקולוניזציה של אפריקה ובשל העליונות המערבית, ולבטא עבורם תקווה לעתיד של אפריקה.
ביקורת על ארגונים חוץ-ממשלתיים
בעבודתה, קהיו פועלת לתת תמונה אחרת, במיוחד עבור הדור הבא, הכולל את בתה.
אקולוגיה
סביבתנות ואקופמיניזם הם מרכזיים לעבודתה, כגון בסרט Pumzi, עליו אמרה קהיו, " עלינו להיות אמא של אמא אדמה, כי אם נאכזב אותה, היא תפסיק להיות אמא שלנו."
נוב (הרכב)
לאחר ההצלחה של "I'm Lost", חברת התקליטים הישראלית "תטה" החתימה את הצמד על חוזה לשלושה אלבומים. לאחר מכן, הוציא הצמד סינגלים נוספים.
בשנת 2008, את אלבום הבכורה שלהם הנושא את שמם אשר הופץ באמצעות צ'מפיון רקורדס באירופה ובאמריקה הצפונית.
ב-2011 השתתף הצמד בקדם-אירוויזיון, עם השיר הרב-לשוני "אוהב את זה", במטרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2011 עם השיר. בסופו של דבר, הגיע השיר למקום השמיני מבין עשרת השירים שהתחרו.
ב-2021 כתב הצמד יחד עם נוי אייזן ואלין כהן את השיר "Ue La La" שהיה לאחד מ-9 השירים שהיו מועמדים לייצג את ישראל באירוויזיון 2021. השיר היה משלושת השירים שעלו לגמר, שם סיים במקום השלישי עם 11% מההצבעות.
להציל את לנינגרד
להציל את לנינגרד (ברוסית: Спасти Ленинград) הוא סרט מלחמה בבימויו של הבמאי אלכסיי קוזלוב, שהיה שותף לכתיבת התסריט וגם הפיק. הסרט מתרחש בתקופת מלחמת העולם השנייה ומתמקד בתחילת המצור על לנינגרד. במקור תוכנן להיקרא "המצור. ההתחלה".
רקע
הסרט מתבסס על האירועים האמיתיים של טביעת דוברה מספר 752 שהייתה בשימוש על ימת לדוגה וסיפקה מזון אל לנינגרד הנצורה על דרך החיים. בליל 17 בספטמבר 1941, בזמן פינוי אנשים מלנינגרד, הדוברה דלפה וטבעה במעמקי הלדוגה ועליה אלף איש. באותו זמן, 460 אנשים מתו על הדוברה שנגררה על ידי הסירה "סלמז'", אשר נשאה תגבורת צבאית אל לנינגרד. יחד עם סלמז', סייעה בגרירה גם הסירה "אוריול" ויחד הם הצליחו להציל 240 אנשים, 216 ו-24 אנשים בהתאמה. במספר כולל של ההרוגים נכללו גם 433 צוערים, 132 בוגרי האקדמיה הצבאית הרפואית, 8 מפקדים זוטרים, 36 קצינים ו-46 נשים, כמו גם כל ששהו על הדוברה עם ילדיהם ו-30 עובדים אזרחיים וחיילי האקדמיה הרפואית הימית והמינהל ההידרוגרפי של הצי (שמנה יותר מ-685 איש). בנוסף, נספתה מחלקה שלמה של צוערי בית הספר הלנינגרדי הצבאי להנדסה ותלמידי בית הספר המקצועי ועמם קצינים, נשים וכל הילדים ועובדי המינהל הטכני ומינהל הארטילריה שהיו איתם. בין אלה שניצלו היו גם 184 אנשים (160 שהועלו לסירת "אוריול" ו-24 לסירת "סלמז'") שהשתייכו לאקדמיה הרפואית הימית והמינהל ההידרוגרפי של הצי ועוד 56 אזרחים.
הפקה
הצילומים נערכו בסנקט פטרבורג ובפרבריה במאי 2018 בשיתוף פעולה עם לנפילם. ביוני 2018 נערכו צילומי השלמה בחופי אגם אילמן שבמחוז נובגורוד.
משמר הגבול (סוריה)
משמר הגבול (בערבית: حرس الحدود) הוא כוח ז'נדרמריה של צבא סוריה האחראי על שמירת גבולות סוריה (בעיקר במזרח המדינה) ומתקנים אסטרטגיים חשובים. משמר הגבול הסורי הוא בגודל של יחידה מוגדלת המכילה מספר גדודים אשר פרוסים במוקדים שונים בסוריה, החטיבה נמצאת תחת פיקוד הקורפוס השלישי.
הכוח החל את דרכו בתקופת המנדט הצרפתי על סוריה בשם משמר המדבר, כיום עיקר פועלו הוא מניעת הברחות לאורך הגבולות, מניעת הסתננות של כוחות עוינים, שמירה על הסדר באזורים מרוחקים ממוקדי השלטון ושמירה על יעדים אסטרטגיים חשובים כגון סכר הפרת, בארות נפט ותחנות כוח.
לאורך השנים משמר הגבול הסורי לא עסק בלחימה ככוח לחימה סדיר, אלא שימר את מעמדו ככוח שיטור אזורי. גם במהלך מלחמת האזרחים בסוריה תיפקד משמר הגבול ככוח שיטור בעיקר במזרח המדינה.
מבנה
כוח המשמר כולל שבעה רגימנטים הפרוסים לאורך הגבולות של סוריה, כל רגימנט אחראי על גזרה ויחידותיו יושבות ברחבי העמדות והמתקנים הפרוסים בגזרתו.
Christmas Tree
Christmas Tree (בעברית: עץ חג המולד) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ליידי גאגא. השיר יצא לאור ב-16 בדצמבר 2008. הוא נכתב והופק על ידי גאגא, מרטין קירשנבאום וספייס קאובוי, שמשתתף גם בשירה. מבחינה מוזיקלית, "Christmas Tree" הוא שיר חג מולד עם השפעות דאנס-פופ וסינת'פופ. בשיר ישנה דגימה מתוך שיר חג המולד הקלאסי "Deck the Halls", וכן משתמש בפתיח שלו במילים "Rum pum pum pum" משיר חג המולד "The Little Drummer Boy". מבחינה לירית, השיר כולל רמיזות מיניות.
השיר ספג ביקורות מעורבות מטעם מבקרי המוזיקה, כאשר חלקם שיבחו את היצירתיות והייחודיות שלו ביחס לשירי חג מולד אחרים, בעוד אחרים מתחו ביקורת על רמיזותיו המיניות וקובעים שהוא "לא מתאים למשפחה". בעקבות מכירות דיגיטליות רבות, השיר הגיע בינואר 2009 למקום ה-79 במצעד קנדה הוט 100. בסוף 2010 הוא הגיע גם למקום ה-18 במצעד RIAJ היפני ולמקום ה-23 במצעד 100 שירי החג של בילבורד בארצות הברית. בדצמבר 2009 הוא הוצע להורדה בחינם באתר אמזון כחלק מהיוזמה "" לקידום האתר. השיר נכלל בכמה אלבומי אוסף של חג המולד, כולל Now That's What I Call Christmas! 4.
רקע
"Christmas Tree" הוא שיר חג מולד, הכולל שירה של גאגא וספייס קאובוי. הוא נכתב והופק על ידי גאגא, ספייס קאובוי ומרטין קירשנבאום. ספייס קאובוי וגאגא הכירו בלוס אנג'לס על ידי מרטין קירשנבאום, העומד בראש חברת התקליטים של גאגא, צ'ריטרי רקורדס, השייכת לאינטרסקופ רקורדס. קירשנבאום המליץ על שיתוף פעולה ביניהם לאחר ששמע את הסינגל "My Egyptian Lover" של ספייס קאובוי, שיצא בינואר 2007 בהשתתפות הסולנית נדיה הו. קירשנבאום יצר קשר עם ספייס קאובוי במהלך דצמבר 2007 וספייס קאובוי שוחח לראשונה עם גאגא בטלפון בערב השנה החדשה, והם "ישר [הסתדרו] טוב מאוד" ושוחחו על פאייטים, כדורי דיסקו, פרינס, דייוויד בואי וציור גוף. הצמד עבד יחד בלוס אנג'לס עבור יצירת "Christmas Tree" ו-"Starstruck", שיר הכלול בכמה ממהדורות האלבום הנוכחי באותה תקופה של ליידי גאגא, The Fame. ספייס קאובוי התייחס לעבודה עם ליידי גאגא:
כתיבה ולחן
"Christmas Tree" הוא גרסה לשיר חג המולד המסורתי "Deck the Halls", עם אותה המנגינה, ורק המילים שונו לבעלות אופי מיני, עם רמיזות ומטאפורות מיניות רבות. מבחינה לירית, השיר הוא "חגיגי בצורה גסה" עם שורות כמו "Light me up put me on top/ Let's fa-la-la-la-la-, la-la, la, la". בניתוח של סטליוס פילי מוושינגטון סקוור ניוז, פילי מתבדח שמשמעות השיר קרובה יותר לגרסה המקורית של "Deck the Halls", שיר עם וולשי בשם "Nos Galan" ("ערב השנה החדשה" בוולשית) אשר מושר באופן מסורתי בערב ראש השנה, מאשר לגרסת חג המולד האנגלית. הוא מצטט את השורה הראשונה מהשיר המקורי, "Cold is the man who can't love", ואומר שגאגא "מבקשת לא להזהיר מפני הפיכה לאדם קר וחסר אהבה, אלא למנוע את הגורל הזה בדרך של אהבה חמה".
השיר, מסוגת חג המולד, מכיל גם מוזיקת דאנס-פופ וסינת'ספופ עם סינתיסייזרים ו"קצב דופק". ספייס קאובוי תיאר את השיר כ"עתידני". במילות השיר מוזכר כינויו של המפיק קירשנבאום, "Cherry Cherry Boom Boom". כשתיארה את השיר בפרק 25 בסדרת הרשת שלה ביוטיוב, "Gaga-vision", אמרה גאגא: "'Christmas Tree' עוסק ברוח חגיגת החג השמח ביותר ואני אגיד לכם למה: מכיוון שחג המולד הוא החג שהכי גורם לבנים ובנות להרגיש תאוותניים".
יציאה לאור
"Christmas Tree" יצא לאור ב-16 בדצמבר 2008 כסינגל להורדה דיגיטלית בלבד על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, בזמן שהסינגל הראשון של גאגא "Just Dance" הגיע למצעדים. מאוחר יותר הוא הפך לזמין באמזון ובחנות האייטונס. השיר לא נכלל באלבום The Fame של גאגא. שנה לאחר מכן, בדצמבר 2009, הוא נכלל ברשימת השירים להורדה בחינם מאתר אמזון כחלק מההצעה "", במסגרתה לאורך עשרים וחמשת הימים הראשונים של חודש דצמבר, כל יום שיר אחד בנושא חג המולד מוצע להורדה בחינם מהאתר. "Christmas Tree" הוצע בחינם ב-6 בדצמבר. השיר נכלל בכמה אלבומי אוסף: אלבום האוסף הקנדי ''NOW! Christmas 4, אלבום האוסף הטאיוואני Christmas 101 ואלבום האוסף העונתי It's Christmas Time'', שכולם יצאו לאור בחג המולד של 2009. הוא נכלל גם באלבומי האוסף  ו-''Now That's What I Call Christmas! 4, שהוא חלק מסדרת אלבומי האוסף '' , שיצאו שניהם בחג המולד של 2010. "Christmas Tree" נכלל גם באלבום The Singles, מארז של סינגלי CD שיצאו ביפן בלבד בדצמבר 2010. הוא כלול בדיסק התשיעי והאחרון, שכולל גם את שלוש הרצועות החיות מהאלבום The Cherrytree Sessions.
קבלה
השיר זכה לביקורות מעורבות מצד המבקרים. אלכס רולס ממגזין אופביט העניק לו ביקורת חיובית במסגרת "" של אתר אמזון. הוא התבדח על כך שאמני השירים היותר-דתיים חייבים "להתפלל" למען ליידי גאגא, ותיאר את השיר כ"לא כל כך רציני". אסטרלה אדיירי, עורכת המוזיקה של עיתון הסטודנטים נאוז, העניקה לשיר ביקורת חיובית והחמיאה ל"קצב הסינתיסייזר שלו ולרמיזות הרבות ליולטייד (חג המולד)". ריאן ברוקינגטון מניו יורק פוסט שיבח את השיר ותיאר אותו כ"שיר חג אהוב" ו"ג'ינגל מעץ אורן של איברים נשיים סמויים". מבקר מאתר gay.com תיאר את השיר כ"עליז" וכ"בחירה שובבה", ושיבח את ה"הוללות האפלה" שלו. ג'ינו דלה פז מפיליפין סטאר תיאר את השיר ככזה שנע בין "אפס למטורף" ודיאנה נבירומה מוויקלי אובזרבר  כינתה את השיר "פשוט שובב ומטורף". ג'ייסון לואיס מפאסט פורוורד ויקלי כינה את השיר "מגוחך בצורה מקסימה" ואמר שהוא בין "שירי החג 'החדשים' הטובים ביותר שיש". צ'אד בולוק מ-MTV כלל את "Christmas Tree" ברשימת שירי חג המולד החדשים ו"המצוינים", ותיאר אותו כ"לא-מסורתי ומיני באופן מעורפל".
מולי גמבל ממרקט טריביון העניקה לשיר ביקורת שלילית, מתחה ביקורת על "המטאפורה המוסווית בצורה גרועה" של השיר על יחסי מין, וכינתה את השיר "חסר בושה". היא כתבה כי "Christmas Tree" אינו שיר שאפשר להאזין לו בנוכחות המשפחה וכי הוא "גורם לחג המולד להרגיש מלוכלך". קייטי האסטי ומלינדה ניומן מ-HitFix העניקו לשיר ביקורת שלילית ביותר, כינו אותו "טיפשי ונוראי בצורה בלתי נתפסת" ו"שיר חג המולד הנורא ביותר אי פעם בעולם כולו אי פעם", ומתחו ביקורת על המטפורות המיניות הברורות שלו. קסאונדרה באבר מאובזרבר-דיספץ' כללה את השיר ברשימת "להיטי החג הנוראיים", ומתחה עליו ביקורת בשל היותו "מיני" ואמרה שהוא "לא מתאים לילדים".
בביקורת של כריס בילטון מאיי ויקלי לאלבום ''Now! Christmas 4'', השיר תואר כ"פורנו-טסטיק" (porn-tastic), וצוטטה השורה "עץ חג המולד שלי טעים" (My Christmas tree is delicious) מהשיר. בילטון הוסיף וכתב שהוא אחד השירים הבודדים באלבום שהופכים אותו ל"מילוי גרב (=מתנה) ראוי". בביקורת אחרת לאלבום בעיתון הגרדיאן בשארלוטטאון, כינה המבקר דאג גלנט את השיר "מנחה איומה". בוורלי לאני, מ-Winnipeg Free Press, העניק לשיר ביקורת שלילית, בהעירו כי המאזינים "ייעלבו" מה"מטפורות הממש לא חגיגיות" של השיר, וכינה אותו אחד מ"ים של שירים מקוריים בלתי נסבלים" באלבום ''Now! Christmas 4''. דאריל סטרדן מאוטווה סאן כינה את השיר "הסיבה היחידה לקנות" את האלבום ''Now! Christmas 4'', והמליץ להוריד אותו. בביקורת אחרת על ''Now! Christmas 4, ג'ון לוקאס מג'ורג'יה סטרייט תיאר את השיר כ"להיט אלקטרוני מטונף" ו"כל כך בוטה על מין עד שאתה צריך לתהות איך לעזאזל הוא עבר את שומרי הסף הערניים בדרך כלל של ''", וכינה אותו "יוצא מן הכלל" עבור אלבום עדין פרט אליו. בביקורת על האלבום It's Christmas Time, כתבה פולי וויקס מצ'סטר כרוניקל, כינה את השיר כמשהו ש"יגרום שמחה לבני נוער". בביקורת אחרת על האלבום ''Now That's What I Call Christmas! 4'', ג'יי מת'יו קוב ממגזין HiFi כינה את "Christmas Tree" חלק מ"רשימה טובה" של חומרים חדשים ותיאר אותו כ"שובב, אבל נחמד".
הצלחה מסחרית
עקב הורדות דיגיטליות רבות, "Christmas Tree" הגיע למקום ה-79 במצעד קנדה הוט 100 בשבוע הראשון של ינואר 2009, ושהה שם במשך שבוע. בנובמבר 2010 השיר הגיע למקום ה-18 במצעד RIAJ היפני, שם קבע את השיא שלו. בשבועות הבאים השיר ירד למקומות 51, 74, 81 ו-100 עד שיצא מהמצעד. בנוסף באותו החודש, השיר נכנס למצעד שירי החג של בילבורד בארצות הברית, והגיע בשיאו למקום ה-23. בדצמבר 2010 הוא דורג במקום ה-23 ברשימת "100 שירי חג המולד המובילים" על ידי בילבורד, בהתבסס על מכירות והשמעות במהלך החורף, לפי חישובם של נילסן סאונדסקאן ונילסון BDS.
יותם טולוב
יותם טולוב (נולד ב-1978) הוא סופר, עורך דין, מנחה קבוצות ופעיל חברתי ישראלי.
ביוגרפיה
טולוב נולד בצרפת וגדל ברמת השרון. בשנת 1986, כשהיה בבית הספר היסודי, עברה משפחתו לבוסטון, תקופה שלימים היוותה השראה לספרו הראשון של טולוב, "זה שמחכה". לאחר ארבע שנים חזרה משפחת טולוב לישראל והשתקעה ברעננה. יותם טולוב למד בישיבת בני עקיבא ברעננה, למד שנה וחצי במכינה הקדם צבאית בעלי, ושירת בשלישות בחיל התותחנים וכמפקד בקורס קצינים.
לאחר הצבא למד תואר ראשון במשפטים ובתוכנית המצטיינים 'אמירים' של האוניברסיטה העברית, ותואר שני בגרונטולוגיה באוניברסיטת חיפה. בנוסף, למד שנה אחת תסריטאות בבית הספר סם שפיגל.
טולוב נשוי ליעל. לזוג ארבעה ילדים והם מתגוררים במבוא ביתר.
פעילות ציבורית
בין השנים 2009–2019 היה עורך דין ולאחר מכן המנכ"ל של עמותת בזכות - המרכז לזכויות אדם של אנשים עם מוגבלויות. הוביל מספר עתירות העוסקות בקידום זכויות של אנשים עם מוגבלות וכן היה ממובילי קידום תמיכה בקבלת החלטות כחלופה לאפוטרופסות בחקיקה.
עוסק במחקר תחום בעלי המוגבלויות ופרסם מספר מאמרים בנושא. מלווה ארגונים ברחבי העולם המקדמים שינוי מדיניות בתחום של אנשים עם מוגבלות. מייסד שותף של עמותת 'התנועה לעצמאות', שמקדמת חיים עצמאיים לכל אדם עם מוגבלות.
טולוב שימש כמנחה קבוצות במסגרות רבות לאורך השנים בהן - גשר, מסע ישראלי, הסוכנות היהודית, פדרציית ניו יורק (קו. לאב) וכן סדנאות הבית כמנחה סדנאות כתיבה.
Sci-Hub
Sci-Hub הוא מאגר מידע פיראטי של עשרות מיליוני מאמרים מדעיים ומאמרים אחרים, הנגישים לקורא דרך אתר האינטרנט של המאגר למאגר נוספים מדי יום מאמרים חדשים באמצעות שרתי פרוקסי בשם תחום edu. את מאגר המידע ייסדה אלכסנדרה אלבקיאן מקזחסטן בשנת 2011, זאת בתגובה לעלות הגבוהה של הזמנת מאמרים מדעיים ברשת, שהיא לרוב כ-30 דולר למאמר. בשנת 2015 הגישה חברת ההוצאה לאור אלסוויר תובענה בעיר ניו יורק ולפיה Sci-Hub מפרה זכויות יוצרים. נכון לפברואר 2018, 64 מיליון מאמרים אקדמאיים נגישים באתר ללא עלות. על פי הדף הראשי של האתר, נכון לפברואר 2021, הונגשו 85 מיליון מאמרים אקדמיים.
דניאל הימלשטיין מאוניברסיטת פנסילבניה טוען במאמרו משנת 2018, כי Sci-Hub מאפשר גישה כמעט לכל המחקר האקדמי.
היסטוריה
האתר Sci-Hub החל לפעול ב-5 בספטמבר 2011 לאחר שנוצר על ידי אלכסנדרה אלבקיאן, מפתחת תוכנה וחוקרת בתחום נוירו-טכנולוגיה מקזחסטן. היא שמה לה למטרה להפיץ ידע על ידי יצירת גישה ליותר בני אדם למאמרים מדעיים אשר הוצאות לאור גובות כסף כתנאי לקריאתם. האתר הראשון נפתח בכתובת Sci-Hub.org, אולם בנובמבר 2015 הופסקה פעילות האתר בצו בית משפט מחוזי בניו יורק. האתר יצא לאור מחדש, בשם זהה, תחת שם התחום io..
עד לסוף 2014 החברה הסתמכה על ספריית ג'נסיס כמקום לאיכסון מאמרים.
האתר זכה לאהדה רבה במדינות פחות מפותחות, כגון הודו, אינדונזיה, פקיסטן, איראן, סין, רוסיה וברזיל ואיפשר לחוקרים במדינות בהן מוסדות אקדמיים אינם משופעים באמצעים לקרוא מאמרים מדעיים בשעה שאמצעיהם הכספיים לא מאפשרים לרכוש מאמרים אלה בתשלום. עד לקום האתר נאלצו חוקרים במדינות עניות יותר לפנות באופן אישי לעמיתים מאונברסיטאות בעלות אמצעים ולבקש עיון במאמרים הנרכשים בכסף, או לפרסם בקשה למאמר בפורום מקצועי ברשת. Sci-Hub היה לאתר האינטרנט הראשון בעולם המאפשר גישה חופשית למאמרים אקדמיים בקנה מידה נרחב.
אתר Sci-Hub
אתר Sci-Hub מאפשר לקוראיו גישה למאמרים ללא צורך בהרשמה או בתשלום. על פי הנתונים שפרסם בחודש פברואר 2016, יותר מ-69,000 פונים קיבלו למעלה מ-200 אלף מאמרים ביום בודד. לטענת אלבקיאן בטרם נחסם האתר המקורי בכתובת Sci-Hub.org ביקרו בו כ-80 אלף איש מדי יום..
המאמרים במאגר המידע של האתר נלקחים מתוך אתרים בתשלום, אותם מפעילים המוציאים לאור. האתר Sci-Hub מצליח באיסוף מאמרים אלה בעזרת סיסמאות כניסה לאתרים בתשלום, אותן העבירו אליו אנשי אקדמיה ברחבי העולם. באופן זה יכולים מפעילי Sci-Hub להיכנס לכל אתריהם של המוציאים לאור האקדמיים הבולטים. החל משנת 2013 החל אתר Sci-Hub לשתף פעולה עם האתר Library Genesis, מאגר ספרים ומאמרים המופעל ברוסיה.
בתחילת שנת 2016, אלבקיאן פרסמה נתונים שהראו שהשימוש במדינות מפותחות היה גבוה, כאשר חלק גדול מההורדות הגיעו מארצות הברית ומארצות האיחוד האירופי..
הליכים משפטיים
בשנת 2015 הגישה ההוצאה לאור אלסוויר תביעה כנגד Sci-Hub. אלסוויר טענה כי Sci-Hub נכנסת באופן לא חוקי לחשבונות אינטרנט של תלמידים ומוסדות אקדמיים באתר שאותו היא מפעילה, Science Direct, זאת כדי לספק מאמרים הנמצאים שם בחינם. אחד הקשיים המתעוררים בניהול תביעה זו נעוץ בעובדה ששרת Sci-Hub מופעל מתחום רוסיה, סמוך לסנקט פטרבורג, בעוד התביעה מתנהלת בארצות הברית. אף שכתובת האתר המקורי, Sci-Hub.org, הוחרמה בצו בית המשפט המחוזי בניו יורק, ב-28 באוקטובר 2015, האתר חזר להיות נגיש לקוראיו בכתובות חליפיות החל מדצמבר 2015. האתר אף נגיש ברשת Tor.
בחודש יוני 2017 הגישה האגודה האמריקנית לכימיה תביעה נגד Sci-Hub בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית במחוז המזרחי של וירג'יניה, בטענה להפרת זכויות יוצרים; היא ביקשה פיצוי בסך 4.8 מיליון דולר מ- Sci-Hub וכן דרשה מספקי שירותי האינטרנט לחסום את האתר. ב-6 בנובמבר 2017 הוענק לאגודה האמריקנית לכימיה פסק דין חד צדדי, וצו מניעה נגד כל שמסייע ל-Sci-Hub, כולל מנועי החיפוש באינטרנט, אירוח אתרים, ספקים ועוד כדי לחדול מקלות הגישה לשירות. Sci-Hub פועל תחת שמות דומיין שונים ונחסם לפרקים על ידי הרשויות הלאומיות. בנובמבר 2018, בית המשפט במוסקבה הורה לחסום את האתר ברחבי רוסיה על בסיס הפרת זכויות יוצרים לכאורה. רוסקומנדזור חסם את הגישה לאתר..
אתיקה
Sci-Hub מעלה דילמות אתיות בין יכולתם של אנשים לגשת בקלות לידע שנוצר על ידי הקהילה המדעית והערכים של תנועת חופש המידע, לבין זכויות היוצרים של הבעלים או בעלי הרישיון של המאמרים, וכן על הכדאיות הכלכלית של מוסדות אקדמיים לרכוש מינויים כאשר ניתן למצוא את המאמרים ב-Sci-Hub בעקבות דליפה של היתר כניסה לאתרים ושימוש לא מורשה בהם. הגישה המוגבלת לידע העכשווי לחוקרים ממדינות מתפתחות, פוגעת בחדשנות הטכנולוגית המסייעת לגידול בצמיחה הכלכלית במדינות אלו..
אריק סטנקילסון, מלך שוודיה
אריק סטנקילסון (בשוודית: Eric Stenkilsson; מת ב-1067) היה מלך שוודיה מ-1066 ועד מותו. אריק היה בנו של סטנקיל, מלך שוודיה ולאחר מותו הוא נאבק במי שהיה קרוי "אריק הפגני", שהיה טוען לכתר. השניים נלחמו זה בזה ובסופו של דבר נהרגו שניהם. לא קיים מידע נוסף אודותיהם והיסטוריונים מתקופות מאוחרות יותר משערים שאריק סטנקילסון היה בנו הנוצרי של סטנקיל. המקורות היחידים בהם הם מוזכרים הם כתביו של הכרוניקן אדם מברמן, שנכתבו כעשרים שנה לאחר מותם, אך אין בנמצא מקורות כתובים בני זמנם שבהם הם מוזכרים.
לאחר מותם של אריק סנקילסון ואריק הפגני עלה לכס המלוכה השוודי בנו של סטנקיל, אלסטן סטנקילסון.
פול סגוין
קריירה
לאחר שגדל במחלקת נוער מקומית, בשנת 2007 הצטרף סגוין למחלקת הנוער של וולפסבורג. בשנת 2014 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, וב-4 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבכירה, כשעלה כמחליפו של קווין דה בראונה בדקה ה-89, בניצחון 2–0 על ר.ב. לייפציג במסגרת הגביע הגרמני.
ב-23 באפריל 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, כשהחליף את דניאל קליגיורי בהפסד 0–2 לאאוגסבורג. הוא כבש את שער הבכורה שלו ב-3 בדצמבר 2016, בהפסד 2–3 להרטה ברלין, ובאותו משחק גם הורחק בכרטיס אדום. ב-20 בדצמבר 2016 האריך את חוזהו במועדון עד ליוני 2020.
באוגוסט 2017 הושאל לעונה אחת לדינמו דרזדן מהבונדסליגה השנייה, ובתום העונה שב לוולפסבורג.
נמל התעופה הבין-לאומי טריבהוואן
נמל התעופה הבין-לאומי טריבהוואן (בנפאלית: त्रिभुवन अन्तर्राष्ट्रिय विमानस्थल) הוא נמל התעופה הבינלאומי היחיד בנפאל. הוא ממוקם בקרבת בירת המדינה קטמנדו. בשנת 2016 עברו בו 5.27 מיליון נוסעים במסגרת 103,248 תנועות מטוסים.
תולדות הנמל
נמל התעופה שוכן בעמק קטמנדו, כששה קילומטרים ממזרח למרכזה של קטמנדו, בגובה של 1,338 מטר מעל פני הים. הוא החל לפעול ב-1949 ונקרא בתחילה נמל התעופה גאוצ'אור (Gauchaur). ב-1955 נחנך על ידי מלך נפאל מהנדרה ונקרא נמל התעופה טריבהוואן על שם אביו המלך. ב-1964 קיבל הנמל את שמו הנוכחי.
מסלול הדשא המקורי בנמל נסלל מחדש ב-1957 והפך למסלול בטון. ב-1967 הוארך מ-1,140 מטר ל-2,000 מטר. ב-1975 הוארך ל-3,000 מטר. ב-1972 החלו לפעול בנמל מטוסי סילון. בנמל אין מערכת נחיתת מכשירים (ILS).
בנמל התעופה פועלים טרמינל לטיסות בינלאומיות, טרמינל לטיסות פנים וטרמינל לאח"מים.
חברות תעופה ויעדים
נמל התעופה משרת למעלה מ-30 חברות תעופה ומשמש כבסיס פעולה מרכזי למספר חברות נפאליות. פועלים ממנו קווי תעופה ליעדים פנימיים רבים וקווים בינלאומיים ליעדים בסין, הונג קונג, קוריאה, תאילנד, סינגפור, הודו, סרי לנקה, מלזיה, פקיסטן, מדינות המפרץ הפרסי וטורקיה.
בשנת 2007 פסקו הטיסות מהנמל לאירופה עם ביטול קו התעופה של חברת אוסטריאן איירליינס לווינה. ב-2013 חידשה טורקיש איירליינס את הקשר הישיר בין הנמל לאירופה עם הפעלת קו התעופה הישיר לאיסטנבול.
ז'אק ז'אנו
ז'אק ז'אנו (נולד ב-1950) הוא אמן רב-תחומי ישראלי.
ביוגרפיה
ז'אק ז'אנו נולד בפאס שבמרוקו וכשהיה בן שבע הגיע עם הוריו לעיירה שלומי של סוף שנות ה-50 בישראל. לאחר שירות צבאי בחיל הים, ז'אנו עבר לירושלים ולמד בבצלאל, אך לא סיים את לימודיו. ב-1976 הוא יצא למסע נדודים למספר שנים באירופה ובהודו. בהודו שהה כחצי שנה בעירו של הגורו אושו, שהמליץ לו לשוב לישראל ולמצוא שם את מבוקשו באחד מחצרות הרבנים החסידיים. ז'אנו חזר לישראל, נשא לאישה את סוזאן ונולדו להם 8 ילדים. בשנות ה-80 הם גרו לסירוגין בירושלים וניו יורק, ונכון ל-2021 הם מתגוררים בכליל.
יצירות
ז'אנו עוסק בעיקר בפיסול מאבן, מתכת, עץ, ברזל, ספרים וחומרים ממוחזרים. עבודותיו משלבות אותיות וצירופי מילים מהתנ"ך לצד סממנים פולחניים נוספים כמו נרות ותפילין. ז'אנו מרבה לעסוק בנושאים הקשורים בנדודים, ארעיות והחיפוש אחר זהות תרבותית וגאוגרפית. לעיתים קרובות הוא משתמש בפסולת בנייה כדי ליצור בתים הנישאים על גבי אניה, מריצה או גלגלים. הבתים של ז'אנו שואבים השראה ממחוזות ילדותו במרוקו ומזכירים קברי צדיקים וקברי שייחים בצורתם.
כבר ב-1979, בעיצומה של התפיסה המושגית באמנות הישראלית, ז'אנו נתן ביטוי למוצאו הצפון אפריקאי ולביוגרפיה האישית שלו. הוא הציג באותה תקופה בגלריה הקיבוץ ציורי שמן קטנים ובהם דיוקנאות של רבנים וצדיקים מארצות המזרח שטורבנים לראשם, בדומה לדיוקנאות שהכיר מילדותו. ציורי הצדיקים של ז'אנו, הם לדברי החוקר דוד שפרבר, מעין ניסוי במאגיה שימושית, שמעלה שאלות ביחס להגדרת הזהות והחיבור למסורות פולחן עממיות. גם ביצירות מאוחרות יותר, שנוצרו בעקבות מסע של ז'אנו אל מחוזות ילדותו במרוקו, חוזר העיסוק בפולקלור העממי במבט פוסט-אוריינטליסטי.
באחת ההצהרות שכתב על עצמו אמר ז'אנו: "מוזיאון תל אביב לא יציג אותי בחיים... למה? כי ז’אק ז’אנו מציג עניין יהודי, מרוקאי, אמנות שמשתמשת בדת. כי אני לא מעתיק מספיק אמנות מחוץ לארץ, אם הייתי מעתיק, מראה השפעה זרה, אז הייתי מצטרף לכל החברותא. אבל מכיוון שאני מנסה להיות אמיתי – אז אני לא מוצג שם. זה אחמדינג’אד של ישראל, בתרבות הישראלית – מישהו תופס מקום ושולט על העניינים, אין עליו שום סמכות. שנים על גבי שנים יושב בן אדם אחד, בוחר את מי שהוא רוצה ומוחק את מי שהוא רוצה – וזו אמנות"
תבנית נוספת שחוזרת בעבודות של ז'אנו היא השימוש בדגמי מבנים מרובעים עם כיפות עגולות מברזל חלוד ומתפורר, מתוכם הוא מתיך צורות של אותיות, לעיתים מצרף נרות נשמה שמאירות מתוך האותיות וספרים בלויים. המבנים המקושתים מזכירים הן קברי צדיקים והן קברי שייחים, ולכן במובן מסוים, ז'אנו מערער על הדיכוטומיה בין "יהודיות" ל"ערביות", שכן התרבות שהוא הגיע ממנה מכילה ערביות ויהדות כאחד. ז'אנו מעיד שהצורה המבנית מגיעה אליו באופן אינטואיטיבי, אך ייתכן שזה קשור לבתים שראה במרוקו. ניתן לומר שאותם מבנים מרובעים עם כיפה עגולה, שמשמשים כתבנית יסוד ביצירותיו נושאים שלוש משמעויות: בית, קבר ומקום קדוש או לחלופין – חיים, מוות ואמונה.
אל מול החומריות של הברזל והמתכת, ז'אנו משלב בעבודותיו חומרים כמעט נטולי מסה כמו נוצות, חוטי ציצית, נרות, חיטה, דפי תלמוד, תפילין. הניגודיות בין הנדודים לעיסוק בבית צפה ועולה גם בשימוש בחומרים – באמצעותם החול והקודש מתערבבים יחד. השילוב של אותיות מותכות מברזל בעבודותיו, קשורים לניסיון לגעת באותה איכות מטאפיזית שהיא חומרית ורוחנית כאחד. ז'אנו משתמש במילים מהמקורות, כמו: "אהיה אשר אהיה", "הנני", "אנוכי", "אימתי". השימוש באותיות ומילים מתחברת למסורת קבלית של בריאת העולם מאותיות. גם אצל ז'אנו האותיות מתלכדות לכדי יצירה.
ג'רי בראון
קודם לכן כיהן בראון בתפקידים רבים, בהם מזכיר המדינה של קליפורניה (1971–1975), התובע הכללי של קליפורניה (2007–2011) וראש עיריית אוקלנד (1999–2007). בראון התמודד שלוש פעמים בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית.
ראשית חייו
בראון נולד בסן פרנסיסקו לברניס ופט בראון. אביו היה עורך דין, תובע מחוזי, ובשנים 1959–1967 כיהן כמושל קליפורניה. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1955 והחל ללמוד באוניברסיטת סנטה קלרה הישועית. כעבור שנה עזב את לימודיו והחל בהכשרה לכמורה, אך בהמשך חזר ללימודים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וסיים בשנת 1961 תואר בלימודים קלאסיים. לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת ייל וסיים ב-1964.
הוא חזר לקליפורניה, עבד בלשכה של השופט מתיו טוברינר בבית המשפט העליון של קליפורניה והצטרף למשרד עורכי דין בלוס אנג'לס. בשנת 1969 נבחר לתפקידו הציבורי הראשון: חבר בוועד המחוזי המפקח על המכללות המקומיות. ב-1970 נבחר לתפקיד מזכיר המדינה של קליפורניה (תפקיד הדומה לשר הפנים של המדינה).
מושל קליפורניה ה-34
בשנת 1974 התמודד בהצלחה על תמיכת המפלגה הדמוקרטית במועמדותו למשרת המושל ובבחירות הכלליות ניצח את מועמד המפלגה הרפובליקנית יוסטון פלאורנוי. בשנת 1979 נבחר לכהונה נוספת כשמולו התמודד התובע הכללי במדינה אבל יאנגר, והוא זכה ברוב גדול עם הפרש קולות שעמד על יותר ממיליון מצביעים. בשמונה שנות כהונתו, עד 1983, ניהל מדיניות כלכלית שמרנית והקפיד לעשות זאת גם בדוגמה אישית כשהוא מוותר על מגורים במעון המושל ועל נהג פרטי. לאחר שאושר בשנת 1978, למרות התנגדותו של בראון, התיקון ה-13 לחוקת קליפורניה שהפחית את גביית מס הרכוש, העודף התקציבי שנשמר בעקבות מדיניותו היה בעל חשיבות גדולה בשמירה על היציבות הכלכלית.
בתקופת כהונתו הראשונה כמושל הוא פעל רבות בתחום איכות הסביבה והציג הטבות מס לשימוש באנרגיה סולרית. כמו כן הוגדל תקציב מועצת האמנויות של קליפורניה במאות אחוזים ומונו אליה בעיקר אמנים. הצעות אחרות שקידם הייתה רכישת לוויין תקשורת לאספקת אמצעי תקשורת בשעת חירום. בתחום המשפט בראון התנגד לעונש מוות וניצל את סמכות החנינה לביטול עונשים כאלה, כמו גם מינוי השופטת רוז בירד שהתנגדה לעונש מוות לנשיאת בית המשפט העליון של קליפורניה. בשנים 1979 ו-1981 הוא מינה לראשונה בתולדות ארצות הברית גבר ואישה בעלי נטיות הומוסקסואליות מוצהרות למשרת שופט.
בשנים 1976 ו-1980 הציג את מועמדותו במפלגה הדמוקרטית למועמד לנשיאות ארצות הברית. בהתמודדות הראשונה זכה ל-14 אחוזי תמיכה והיה השני במניין הקולות לאחר המועמד לנשיאות ג'ימי קרטר. מלבד יוזמות כלכליות חדשות, בשנת 1980 הוא הציג בקמפיין חובת שירות לאומי לכל אזרחי ארצות הברית וביקש לקדם ביטוח בריאות. עמדותיו משכו תמיכה מצד אישים שהיו שנויים במחלוקת כמו ג'יין פונדה וג'סי ג'קסון ואחוזי התמיכה שניתנו לו היו נמוכים. בשנת 1982 בחר בראון להתמודד לסנאט של ארצות הברית ולא לכהונה נוספת. הוא נכשל בבחירות וסיים את תפקידו כמושל בשנת 1983.
פעילותו הציבורית בין כהונות המושל
לאחר סיום הכהונה כמושל בראון נסע ליפן ולמד בודהיזם אצל יאמאדה קאון. בהודו ביקר אצל אמא תרזה ולקח חלק בפעילות סעד לנזקקים. בשנת 1988 חזר לארצות הברית ובשנת 1989 נבחר ליו"ר המפלגה הדמוקרטית בקליפורניה, בראשה עמד עד 1991 ולזכותו נזקפה עלייה במספר התרומות הכספיות למפלגה. הוא הצהיר על כוונתו להתמודד פעם נוספת לסנאט מטעם קליפורניה והוביל בסקרים, אך החליט לנטוש את ההתמודדות ולהציג מועמדותו בפעם השלישית להיות מועמד המפלגה לנשיאות ב-1992. למרות החלטתו שלא לקבל תרומות מעל מאה דולר ומצע בחירות שלא פנה לקהלים רחבים, מועמדותו תפסה תאוצה והוא נחשב לאחד משלושת המועמדים המובילים עד להופעה בפני קהל בוחרים יהודי שבה הצהיר על האפשרות שימנה את ג'סי ג'קסון, שהיה מקורב להנהגת אש"ף, למועמד לתפקיד סגן הנשיא. לאחר הופעה זו הפסיד בכל ההצבעות במדינות הנותרות להכרעה המפלגתית. עם זאת, בוועידה המכרעת להחלטה על המועמד היה השני במניין התומכים לאחר המועמד הנבחר ביל קלינטון.
בראון החל לשדר בשנת 1999 את תוכנית הרדיו היומית "We the people" ובה דן עם מאזיניו בנושאי אקטואליה.
ראש עיריית אוקלנד
בשנת 1999 התמודד בראון כמועמד עצמאי לראשות עיריית אוקלנד וזכה לתמיכת 59% מהמצביעים. עוד קודם לבחירתו החל לארגן את השינויים הנדרשים בסמכויות ראש העיר ולתת בידו את הכוח הניהולי הנדרש. בכניסתו לתפקיד סבלה העיר מנטישת תושבים ומצב כלכלי רעוע ובשמונה שנות כהונתו הוא גייס למעלה ממיליארד דולר והצליח בשיקום תדמיתה של העיר. שיקום תשתיות העיר כללו חידוש של נמל אוקלנד ומימוש של התוכנית שאושרה על ידי קודמו בתפקיד לבניית מרכז עסקי. שיעור הפשיעה בעיר ירד ב-13 אחוז.
התובע הכללי של קליפורניה
בשנים 2007–2010 היה התובע הכללי של קליפורניה. נושאים שמשכו תשומת לב רבה בתקופה זו נגעו לעונש מוות ולנישואים חד-מיניים.
מושל קליפורניה ה-39
במרץ 2010 הכריז בראון כי הוא מתמודד לכהונה שלישית ובלתי רציפה (לאחר כהונתו הראשונה והשנייה בשנים 1983-1975). בקליפורניה יש חוק המגביל את כהונת המושל לשתי כהונות בלבד, אולם הוא נחקק לאחר כהונותיו הקודמות כמושל, ולכן יכול היה בראון להיבחר מחדש לשתי כהונות נוספות. יריבתו הרפובליקנית במירוץ זה הייתה מג ויטמן, נשיאה ומנכ"לית חברת היולט פקארד לשעבר. בראון נתמך על ידי עיתונים כלוס אנג'לס טיימס וסן פרנסיסקו כרוניקל. בנובמבר 2010 נבחר בפעם השלישית למושל המדינה, לאחר שהביס את יריבתו מג ויטמן. בינואר 2011 נכנס לתפקידו, יחד עם סגנו גווין ניוסם, לאחר שירש את ארנולד שוורצנגר.
עם תחילת כהותנו, היה חלק מהובלתה של רפורמה מנהלית, שכללה שורה של קיצוצים בהוצאות המדינה, שסייעה למדינה להגיע מגרעון של כ-60 מיליארד דולר ב-2010, לעודף תקציבי שעמד בשנת 2017 על מיליארד דולר. במהלך כהותנו עלה לכותרות כאשר העביר חוק שאוסר על ערים במדינה להעביר חוקים שיאסרו ברית מילה, ולקראת סוף כהונתו הפך את קליפורניה למדינה הראשונה שאוסרת על חלוקה חינמית של שקיות ניילון במרכולים משיקולים סביבתיים.
בנובמבר 2014 נבחר לכהונה רביעית כמושל, לאחר שהביס את ירבו הרפובליקני, ניל קשקרי, ברוב של 66.35% מן הקולות. כהונתו החלה בינואר 2015.
בתקופת כהונתו השנייה זכה לכותרות בעקבות מהלכים רבים, ביניהם הסדרת נושא המתת חסד בעקבות מאבקה של בריטני מיינרד (2015), איסור כניסתם למוסדות חינוך של ילדים שלא מחוסנים כנגד מחלות מידבקות (2015), איסור על המדינה לקיים עסקים עם ארגונים השותפים לחרם על ישראל (2016), הפיכת קליפורניה למדינה הראשונה בארצות הברית שמכירה במגדר שלישי (2017), חוקרים המגבילים גידול של בעלי חיים לצורכי מכירתם (2017), חתימה על מחויבות של קליפורניה לעבור ל-100% אנרגיה מתחדשת עד 2045 (2018), הפיכת קליפורניה למדינה הראשונה בארצות הברית שמחייבת תאגידים למנות נשים לדירקטורונים שלהם (2018), איסור הסכמי השתקת הטרדות מיניות.
באוקטובר 2018 הציב עצמו בראון בעיצומה של סערה תקשורתית סביב ביטול נייטרליות הרשת של ארצות הברית, כאשר מדינת קליפורניה בהנהגת בראון החליטה לא לכבד את ההחלטה הפדרלית, ולחוקק חוק מדינה שימשיך בה את נייטרליות הרשת. בעקבות החקיקה נתבעה קליפורניה על ידי ממשלת ארצות הברית.
חייו האישיים
בראון לא נישא שנים ארוכות ונודע בקשריו הרומנטיים עם נשים בולטות, בהן לינדה רונסטאדט. בשנת 2005 התחתן עם חברתו אן גאסט, תחילה בטקס אזרחי שערכה הסנאטורית דיאן פיינסטיין ולאחר מכן בטקס דתי בכנסייה.
מוסווטנט
מוסווטנט (בנורווגית: Mosvatnet) הוא אגם ליד העיר סטוונגר שבמחוז רוגלנד בנורווגיה. האגם שוכן מערבית למרכז העיר סטוונגר ברובע "אייגנס או וולנד". שטחו של האגם הוא 0.45 קמ"ר והוא האגם השלישי בגודלו באזור סטוונגר. עומקו המרבי של האגם הוא 3.2 מטרים וגובה פני האגם הוא 37 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
מוסווטנט היה מקור המים של העיר סטוונגר בשנים 1863–1931. לאחר שרפה גדולה שהתרחשה בסטוונגר בשנת 1860 הובן שמוסווטנט הוא לא מאגר מים גדול מספיק ובעקבות זאת, בשנת 1863, יזמה העיר בנייה של מפעל מים חדש במוסווטנט שיעניק לתושבי העיר מי שתייה הולמים וגישה טובה יותר למים לצוותי הכיבוי.
הוקם בית משאבות והונחו צינורות מים לאורך כביש מדלביין. מפלס המים של הבריכה הוגדל משמעותית, וכמה איים וסלעים קטנים נעלמו. העיר השתלטה על מספר נכסים לאורך האגם כדי למנוע זיהום במקורות מי השתייה והיא הפכה את האזורים שמסביב לשטחי פארק. לאחר זמן קצר התברר כי למוסווטנט אין מספיק יכולת לספק לעיר הגדולה מי שתייה לטווח הארוך. בשנת 1903 קנתה העיר סטוונגר זכויות על המים באגם סטורה סטוקווטן ובשנת 1930 הפך האגם למאגר המים החדש של העיר.
המוזיאון הלאומי לאמנות מערבית
"המוזיאון הלאומי לאמנות מערבית" (ביפנית: 国立西洋美術館) הוא מוזיאון לאמנות הממוקם בפארק אואנו, ברובע טאייטו של העיר טוקיו, יפן.
ראשיתו של המוזיאון הוא באוסף האמנות המערבית של קוג'ירו מטצוקטה (Kōjirō Matsukata), שכלל כ-370 יצירות אמנות במדיה שונות. המוזיאון נפתח בשנת 1959 במבנה שתוכנן על ידי האדריכל לה קורבוזיה, והוא הוכרז ב-2016 כחלק מאתר המורשת העולמית "העבודה האדריכלית של לה קורבוזיה" ביחד עם עוד 16 מבנים וקומפלקסים שתכנן ברחבי העולם. המוזיאון מכיל יצירות אמנות שנוצרו באירופה ובארצות הברית החל מתקופת רנסאנס ועד לסוף המאה ה-20. בין היצירות הידועות עבודות של לוקאס קראנאך האב, אל גרקו, פאולו ורונזה, ג'ובאני בטיסטה טייפולו, טינטורטו, גוסטב קורבה, פול גוגן, פול סזאן, קאמי פיסארו, קלוד מונה, אדואר מאנה ורבים נוספים. בין הפריטים אוסף גדול של יצירות אוגוסט רודן, שנקנו על ידי קוג'ארו בתקופת מגוריו בפריז ונוצקו מן התבניות המקוריות של הפסלים. חלק מן העבודות, כגון "שערי הגיהנום" או "שועי העיר קאלה" מוצבים בחזית המוזיאון. המוזיאון מציג תערוכות מתחלפות שונות לצד תצוגת קבע גדולה של אוסף המוזיאון.
The Eminem Show
יצור
האלבומם הופק בין השנים 2001–2002. אמינם התחיל להקליט את האלבום בסמוך לתחילת הצילומים של הסרט 8 מייל. האלבום רובו היה בהפקה עצמית, בשיתוף פעולה עם ג'ף באס ששיחק תפקיד משמעותי בכתיבה משותפת של חלק מהשירים. ד"ר דרה, אשר הפיק בפועל את האלבום, הפיק בנוסף לכך שלושה שירים נפרדים באלבום: "Business", "Say What You Say" ו-"My Dad's Gone Crazy".
הגרסה המצונזרת
הגרסה המצונזרת היא הגרסה הנקיה של The Eminem Show. בהשוואה לאלבומים הקודמים שלו, שבו המילים "goddamn", "prick", "bastard", "piss", "bitch", "ass","shit" היו מותרות. בגרסה זו של האלבום אין קללות וניבולי פה. בעקבות כך, הגרסה המצונזרת אפילו הוציאה משפטים שלמים בגלל שהם היו יותר מדי טעונים מינית.
רקע
נושאי האלבום מדברים על האופן בו הושפע אמינם מהפרסום, מערכת היחסים עם אשתו קים וילדתו היילי, והסטטוס שלו בקהילת ההיפ הופ. באלבום זה הוא גם מתאר סיטואציה מציאותית שהתרחשה בשנת 2000 בה נקלע להתקף קנאה, כשאשתו קים התנשקה עם סדרן במגרש חנייה. בסקיט, אמינם מחכה במכוניתו במגרש חנייה יחד עם חבר, וכאשר הוא רואה את הסדרן מנשק את קים, הוא שואל את חברו "היא נישקה אותו עכשיו???" בעוד חברו מנסה לשכנע אותו שהסדרן לא נישק את קים, אמינם רץ אליו כשאקדח לא טעון בידו ומכה אותו בראשו בקת האקדח. בעקבות תגרה זו, אמינם נתבע, הובא בפני בית המשפט ונמצא אשם. האלבום זכה, כמו קודמו, במספר פרסי גראמי ו-MTV, והיה לאלבום הנמכר ביותר בשנת 2002.
קלקמול
קלקמול (בספרדית: Calakmul) הוא אתר ארכאולוגי של תרבות המאיה במדינת קמפצ'ה במקסיקו. האתר שוכן כ-35 קילומטרים צפונית לגבול עם גואטמלה. קלקמול הייתה אחת מערי המאיה הגדולות והחזקות ביותר.
קלקמול הייתה מעצמת מאיה גדולה באזור צפון אגן פטן (Cuenca del Petén) בחצי האי יוקטן שבדרום מקסיקו. היא שלטה על שטח גדול המסומן בתפוצה הנרחבת של הגליף שלהם של סימן ראש הנחש, והייתה מקום מושבה של הישות הפוליטית שכונתה ממלכת הנחש. ממלכת הנחש הזו הייתה בשלטון במהלך רוב התקופה הקלאסית. על פי ההערכות, הייתה בקלקמול עצמה אוכלוסייה של 50,000 איש, ולעיתים הייתה לה שליטה במקומות רחוקים עד 150 קילומטרים ממנה. ישנם 6,750 מבנים עתיקים שזוהו באתר קלקמול, כאשר הגדול שבהם הוא הפירמידה הגדולה באתר. מבנה 2 גובהו מעל 45 מטר, מה שהופך אותו לאחת הגבוהות מבין הפירמידות של המאיה. בתוך הפירמידה אותרו ארבעה קברים. כמו מקדשים או פירמידות רבים במסו-אמריקה, הפירמידה בקלקמול גדלה על ידי בנייה על גבי מקדש קיים כדי להגיע לגודלה הנוכחי. גודל השטח של הארכיטקטורה המונומנטלית המרכזית הוא כ-2 קילומטרים רבועים, ושטח כל האתר, המכוסה ברובו במבני מגורים צפופים, הוא כ-20 קילומטרים רבועים.
לאורך כל התקופה הקלאסית, הייתה יריבות עזה בין קלקמול לבין העיר הגדולה טיקאל מדרום, והתמרונים הפוליטיים של שתי הערים הללו הושוו למאבק בין שתי מעצמות-על של המאיה.
ב-2002 הוכרז אתר קלקמול כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, וב-2014 הורחב שטח אתר המורשת ונכלל בו היער הטרופי הנרחב שסביבו.
אטימולוגיה
לדברי סיירוס לונדל שנתן את השם לאתר קלקמול הוא שם מודרני. בשפת מאיה, "קה" פירושו "שניים", "לאק" פירושו "סמוך", ו"מוּל" מסמל כל תל או פירמידה מלאכותית, ולכן קלקמול היא "העיר של שתי הפירמידות הסמוכות". בימי קדם הייתה ליבת העיר ידועה בשם Ox Te' Tuun, כלומר "שלוש אבנים". שם נוסף הקשור לאתר, ואולי אזור גדול יותר סביבו, הוא צ'ייק נב' (Chiik Naab'). השליטים של קלקמול זיהו את עצמם כ-k'uhul kaanal ajaw, "אדוני הנחש האלוהיים", אך הקשר של התואר לאתר בפועל אינו מוחוור.
מיקום
קלקמול ממוקמת במדינת קמפצ'ה בדרום-מזרח מקסיקו, כ-35 קילומטרים צפונית לגבול עם גואטמלה ו-38 קילומטרים צפונית לחורבות עיר המאיה. החורבות של עיר המאיה נמצאות 68 קילומטרים מדרום-מערב לקלקמול והן היו מקושרות גם לאל מיראדור וגם לקלקמול עצמה באמצעות דרכים על סוללות. קלקמול שכנה כ-20 קילומטרים דרומית לעיר אושפמול (Oxpemul) של ימינו, וכ-25 קילומטרים דרומית-מערבית ללה מונייקה (La Muñeca). העיר ממוקמת בגובה של כ-35 מטר מעל ביצה עונתית גדולה השוכנת ממערב, הידועה בשם "אל לברינטו באחו" (El Laberinto bajo) (באחו (bajo) היא מילה ספרדית המשמשת באזור לציון אזור נמוך של אדמת ביצות עונתית). גודל ביצה זו הוא כ-34 על 8 קילומטרים, והיא הייתה מקור מים חשוב במהלך העונה הגשומה. הבאחו היה מקושר למערכת מתוחכמת לבקרת מים, הכוללת מאפיינים טבעיים ומלאכותיים כאחד, כגון ערוצי נחלים ותעלות שהקיפו אזור בשטח של 22 קילומטרים רבועים סביב לב האתר, אזור שנחשב כפנים קלקמול. מיקומה של קלקמול בשולי הבאחו תרם שני יתרונות נוספים: הקרקעות הפוריות לאורך שפת הביצה וגישה לשפע של נודולות צור. העיר ממוקמת על צוק שנוצר על ידי כיפת אבן גיר טבעית בגובה 35 מטר המתנשאת מעל השפלה שמסביב. כיפה זו יושרה באופן מלאכותי על ידי המאיה. בתקופות הפרה-קלאסית והקלאסית ההתיישבות התרכזה בשולי הבאחו אל לברינטו, בתקופה הקלאסית נבנו גם מבנים על קרקע גבוהה ואיים קטנים בביצה שבהם עיבדו צור. גם בתחילת המאה ה-21 נשאר האזור סביב קלקמול מכוסה ביער עבות. במהלך האלף הראשון לספירה זכה האזור לכמות גשמים מתונה וקבועה, אם כי יש פחות מים עיליים זמינים מאשר דרומה יותר בגואטמלה. קלקומול ממוקמת כעת בתוך השמורה הביוספרית קלקמול (Reserva de la biosfera de Calakmul) ששטחה 7,300 קמ"ר.
אוכלוסייה ושטח
מעריכים כי בשיאה, בתקופה הקלאסית המאוחרת, מנתה העיר 50,000 תושבים והשתרעה על שטח של למעלה מ-70 קמ"ר. העיר הייתה בירת מדינה אזורית גדולה בשטח של כ-13,000 קמ"ר. במהלך סוף התקופה הקלאסית, הצטמצמה אוכלוסיית העיר באופן דרמטי והאוכלוסייה הכפרית צנחה ל-10% מרמתה הקודמת.
צפיפות האוכלוסין של קלקמול בתקופה הקלאסית המאוחרת מוערכת ב-1,000 תושבים לקמ"ר בליבת האתר ו-420 תושבים לקמ"ר בפריפריה (שטח של 122 קמ"ר). קלקמול הייתה עיר עירונית אמיתית, ולא רק מרכז של אליטות מוקף במגורים פשוטים יותר. לב האתר של קלקמול היה ידועה בימי קדם בשם Ox Te' Tuun ("שלוש אבנים"), אולי בגלל מבנה מספר 2.
ממלכת קלקמול כללה 20 מרכזים משניים, ביניהם ערים גדולות כמו לה מונייקה (La Muñeca), נאצ'טון (Naachtun), ססילה (Sasilha), אושפמול (Oxpemul) ואושול (Uxul). סך האוכלוסייה של מרכזים משניים אלה נאמד בכ-200,000. הממלכה כללה גם מספר רב של אתרים שלישוניים ורביעוניים, רובם קטנים למדי ומורכבים ממספר קבוצות המסודרות סביב חצרות, אם כי ישנם גם אתרים כפריים גדולים יותר הממוקמים על רכסים לאורך שולי הבאחו הכוללים מקדשים, ארמונות ואסטלות. סך האוכלוסייה הכפרית של הממלכה מוערך ב-1.5 מיליון איש. כל אוכלוסיית ממלכת קלקמול, כולל העיר עצמה והאוכלוסייה הכפרית בשטח של 13,000 קמ"ר של המדינה האזורית, מוערכת ב-1.75 מיליון איש בתקופה הקלאסית המאוחרת.
ל"גליף הסמלי" של קלקמול יש תפוצה גדולה יותר מאשר הגליף הסמלי של כל עיר אחרת של תרבות המאיה. הגליף נמצא גם בטקסטים הירוגליפיים יותר מכל גליף סמלי אחר, כולל זה של טיקאל. קלקמול שלטה על אזור גדול המסומן על ידי התפוצה הנרחבת של הסמל שלהם של סימן ראש הנחש, המבוטא "קאאן". קלקמול הייתה מקום מושבה של הישות שזכתה לכינוי ממלכת הנחש. בתקופות מסוימות העיר שלטה במקומות רחוקים עד 150 קילומטרים ממנה.
היסטוריה
לקלקמול היסטוריה התיישבותית ארוכה וחפירות גילו עדויות מהתקופה הפרה-קלאסית התיכונה ועד לתקופה הפוסט-קלאסית. מרשת סוללות הדרכים שקישרה את קלקמול עם הערים אל מיראדור, נאקבה (Nakbe) ואל טינטל אפשר להסיק כי היו קשרים פוליטיים חזקים בין ארבע הערים שאולי החלו בתקופה הפרה-קלאסית, כאשר גם קלקמול וגם אל מיראדור היו ערים חשובות, ושהמשיכו לתקופה הקלאסית שבה הייתה קלקמול עצמה העיר החזקה ביותר באזור. קלקמול הייתה אחת הערים העתיקות הגדולות והחזקות ביותר שנחשפו אי פעם בשפלת המאיה.
קלקמול נגד טיקאל
ההיסטוריה של תקופת המאיה הקלאסית נשלטת על ידי היריבות בין טיקאל לקלקמול, המשולה למאבק בין שתי "מעצמות-העל" של המאיה. בתקופות קדומות יותר הייתה שליטה של עיר אחת גדולה יותר ובתחילת התקופה הקלאסית התמקמה טיקאל בעמדה זו לאחר הדומיננטיות של אל מיראדור בתקופה הפרה-קלאסית המאוחרת ונאקבה בפרה-קלאסיקה התיכונה. אולם קלקמול הייתה עיר יריבה עם משאבים שווים שערערה על עליונותה של טיקאל ועסקה באסטרטגיה של להקיף אותה ברשת משלה של בעלי ברית. מהמחצית השנייה של המאה ה-6 לספירה ועד לסוף המאה ה-7 הייתה ידה של קלקמול על העליונה אף על פי שלא הצליחה לדכא את כוחה של טיקאל לחלוטין וטיקאל הצליחה להפוך את הקערה על פיה על יריבתה הגדולה בקרב מכריע שהתרחש בשנת 695 לספירה. חצי מאה לאחר מכן הצליחה טיקאל להשיג ניצחונות גדולים על בעלות הברית החשובות ביותר של קלקמול. בסופו של דבר שתי הערים התמוטטו יחד עם כל קריסת המאיה הקלאסית בין שנת 800 לשנת 900.
ייתכן שהיריבות הגדולה בין שתי הערים הללו התבססה על יותר מאשר תחרות על משאבים. ההיסטוריה השושלת שלהם חושפת מקורות שונים, ולתחרות העזה בין שתי המעצמות עשויה להיות ביסוס אידאולוגי. נראה כי השושלת של קלקמול נגזרת בסופו של דבר מהעיר הפרה-קלאסית הגדולה אל מיראדור בעוד ששושלת טיקאל הושפעה עמוקות מההתערבות של המטרופולין המרכזי המקסיקני הרחוק, טאוטיווקאן. למעט יוצאים מן הכלל, המונומנטים של טיקאל ושל בני בריתה שמים דגש רב על שליטים גברים יחידים בעוד המונומנטים של קלקמול ובעלות בריתה העניקו בולטות רבה יותר לנשים ולעיתים קרובות לשלטון המשותף של המלך והמלכה.
התקופה הפרה-הקלאסית
קלקמול הייתה עיר גדולה כבר בתקופה הפרה-קלאסית. ההיסטוריה המוקדמת של קלקמול אינה ברורה, אם כי הורכבה רשימה של שושלת המשתרעת אחורה אל האבות הקדמונים. שושלת זו שוחזרה בחלקה מכלי חרס מהתקופה הקלאסית מאוחרת מאזור הערים הפרה-קלאסיות הגדולות של אל מיראדור ונאקבה. ייתכן שעקב כך ירשה קלקמול בסופו של דבר את סמכותה הפוליטית מאחת הערים הללו, כאשר השושלת שלה מקורה בתקופה הפרה-קלאסית המאוחרת באגן מיראדור והיא העתיקה את משכנה לקלקמול בתקופה הקלאסית לאחר קריסת הערים הללו.
התקופה הקלאסית המוקדמת
הטקסטים הקריאים המוקדמים ביותר המתייחסים למלכי שושלת קאאן מגיעים מחפירות של העיר הגדולה בקינטנה רו, הרחק מצפון לקלקמול. גרם מדרגות הירוגליפי מתאר שבויים כבולים, שמותיהם והתאריכים בהם נלכדו יחד עם שמו של המלך יוקנום צ'אן הראשון (Yuknoom Che'en I), אף על פי שההקשר המדויק של שם המלך אינו ברור - ייתכן שהשבויים היו הווסאלים שלו שנלכדו על ידי אויב או ייתכן שהם היו שליטים שנתפסו על ידי מלך קלקמול. התאריכים אינם ברורים אך שניים מהם עשויים להיות במאה ה-5 לספירה. באתר אל רסבלון (El Resbalón) הסמוך בקינטנה רו יש טקסט הירוגליפים מעורבב, כולל תאריך בשנת 529, המעיד על כך שהעיר הייתה בשליטת שושלת קאאן.
עד אמצע המאה ה-6 לספירה החלה קלקמול להרכיב ברית פוליטית מרחיקת לכת, פעילות שהביאה את העיר לעימות עם העיר הגדולה טיקאל. השפעתה של קלקמול השתרעה עמוק לתוך. המלך טון ק'אב היקס (Tuun K'ab' Hix) מקלקמול פיקח על הכתרתו של אח ווסאל (Aj Wosal) ב בשנת 546. וסאל נוסף של טון ק'אב' היקס נלקח בשבי על ידי העיר על גדות הנהר  בשנת 537.
בשנת 561, המלך הידוע כיום בשם "עֵד השמיים" הכתיר שליט באתר לוס אלקרנס (Los Alacranes). עֵד השמים מילא תפקיד מרכזי באירועים הפוליטיים של אזור המאיה. הוא הפך לשליט העיר, מדרום לנראנחו, שהייתה בעבר וסאל של טיקאל. על פי טקסט פגום שהתגלה בקרקול הביס עֵד השמים בשנת 562 את טיקאל עצמה והעלה את מלכה ואק צ'אן קאוויל כקורבן, ובכך גדע את הענף של השושלת המלכותית בטיקאל. תבוסה קטסטרופלית זו החלה הפסקה של 130 שנה עבור טיקאל, המשקפת תקופה ממושכת של דומיננטיות של קלקמול. אירוע זה משמש כסמן להפרדה בין התקופה הקלאסית המוקדמת לתקופה הקלאסית המאוחרת. עֵד השמים מוזכר גם באתר אוקופ (Okop), אתר השוכן הרבה יותר צפונה בקינטנה רו. ההתייחסות האחרונה לעֵד השמים התגלתה בקרקול ומתוארכת לשנת 572 לספירה. הטקסט פגום אך כנראה מתעד את מותו של מלך חזק זה.
המלחמה עם פלנקה
את עד השמיים ירש "אוחז הגרזן הראשון", המוזכר בטקסט מציבנצ'ה משנת 573. "אוחז הגרזן הראשון" שלט במשך כשש שנים. בשנת 579 הפך אונה צ'אן למלך קלקמול. אונה צ'אן השתתף במערכה אגרסיבית במערב אזור מאיה ותקף את פלנקה ב-23 באפריל 599 עם בעל בריתו לקאם צ'אק, אדון העיר הקטנה סנטה אלנה (Santa Elena) 70 קילומטרים מזרחית לפלנקה, והביס את מלכת פלנקה יוהל איקנאל ובזז את העיר. התבוסה מתועדת בסדרה של מדרגות הירוגליפיים בפלנקה עצמה, והאירוע גרם לאיבה ארוכת שנים נגד קלקמול. יוהל איקנאל שרדה את הקרב ושלטה עוד כמה שנים, אם כי אולי העלתה מס לקלקמול.
אונה צ'אן שמר על בריתותיו עם ערים במזרח והוא מתואר באסטלה מספר 4 בקרקול כשהוא מפקח על אירוע הקשור למלך יאחאו טקיניץ' (Yajaw Te'Kinich) של אותה עיר שהתרחש לפני 583. קלקמול בזזה את פלנקה שוב ב-7 באפריל 611 בניהולו האישי של אונה צ'אן. פלנקה נשלטה כעת על ידי המלך אג'ן יוהל מאט שהחליט על עצמאות מקלקמול, מה שעורר את הפלישה החדשה. התוצאה המיידית של ניצחון שני זה על פלנקה כללה את מותם של שני האצילים החשובים בעיר, אג'ן יוהל מאט עצמו וג'נאב פאקל, חבר בכיר במשפחת המלוכה ואולי שותף לשליט. ג'נאב פאקל מת במרץ 612 ואג'ן יוהל מאט כמה חודשים לאחר מכן. מותם זמן קצר כל כך לאחר כיבוש העיר מעיד על כך שמותם היה קשור ישירות לניצחון של קלקמול. פלנקה סבלה מהידרדרות ממושכת לאחר תאריך זה לפני שהצליחה להתאושש מהאסון של מלחמתה עם קלקמול. ייתכן שהמלחמות נגד פלנקה ננקטו על ידי אונה צ'אן כדי להשתלט על נתיבי סחר עשירים שעברו במערב אזור המאיה.
השיא
שושלת קאאן לא הוקמה במקור בקלקמול אלא הוקמה שם מחדש במאה ה-7 מעיר אחרת. קלקמול הגיעה להישגיה הגבוהים ביותר בתקופת שלטונו של המלך יוקנום צ'אן השני, שנקרא לפעמים יוקנום הגדול בפי חוקרים. יוקנום צ'אן השני היה בן 36 כשעלה לכס המלכות של קלקמול בשנת 636 לספירה. עלייה משמעותית בייצור אסטלות בעיר החלה עם שלטונו ו-18 אסטלות הוזמנו על ידי המלך. יוקנום צ'אן השני היה כנראה אחראי לבניית מתחמי הארמון המהווים חלק עיקרי מלב האתר.
קלקמול ודוס פילאס
בשנת 629 ייסדה טיקאל את העיר באזור, כ-110 קילומטרים מדרום-מערב לה, כמאחז צבאי על מנת לשלוט במסחר לאורך מסלול הנהר. באלאג' צ'אן קאוויל הוכתר כמלך המאחז החדש בגיל ארבע, בשנת 635, ובמשך שנים רבות שימש כוואסל נאמן שנלחם עבור אחיו, מלך טיקאל. בשנת 648 תקפה קלקמול את דוס פילאס והשיגה ניצחון מוחץ שכלל את מותו של שליט טיקאל. באלאג' צ'אן קאוויל נלכד על ידי יוקנום צ'אן השני, אך במקום להיות מוקרב, הוא הוחזר על כס המלכות שלו כוואסל של מלך קלקמול, והחל לתקוף את טיקאל בשנת 657, ואילץ את נואן אוחול צ'אק (Nuun Ujol Chaak), מלך טיקאל, לנטוש זמנית את העיר. שני השליטים הראשונים של דוס פילאס המשיכו להשתמש בגליף הסמלי "מוטל" (Mutal) של טיקאל, והם כנראה חשו שיש להם תביעה לגיטימית על כס המלכות של טיקאל עצמה. מסיבה כלשהי, באלאג' צ'אן קאוויל לא הוכתר כשליט החדש של טיקאל; במקום זאת הוא נשאר בדוס פילאס. טיקאל כבשה את דוס פילאס בשנת 672, והכריחה את באלאג' צ'אן קאוויל לצאת לגלות שנמשכה חמש שנים. קלקמול ניסתה להקיף את טיקאל בתוך אזור שנשלט על ידי בעלי בריתה, כגון אל פרו, דוס פילאס וקרקול. בשנת 677 תקפה קלקמול את דוס פילאס שבשליטת טיקאל, גירשה את טיקאל והחזירה את באלאג' צ'אן קאוויל לכס מלכותו. בשנת 679 זכתה דוס פילאס, כנראה בסיוע קלקמול, לניצחון חשוב על טיקאל. הירוגליפים של הקרב מתארים שלוליות דם וערמות ראשים.