cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רשת מלונות אסטרל
בשנת 2005 נרכש "מלון אסטרל ויליג'" (לשעבר "בקעת הירח"), הכולל 182 יחידות נופש. המלון החמישי של הרשת, "מלון אסטרל פאלמה" (לשעבר "מרינה קלאב", "אסטרל מרינה"), הפך לחלק מהרשת ב-2010 וכולל 152 סוויטות וחדרים לזוגות.
בשנת 2015 שופצו מלונות אסטרל מאריס ואסטרל פאלמה מהיסוד בהשקעה של עשרות מיליוני שקלים.
גיום לגראן
גיום לגראן (בצרפתית: Guillaume Legrant, Guillaume Lemacheriea, Le Grant; היה פעיל בשנים 1405 – 1449) היה מלחין צרפתי בראשית תקופת הרנסאנס, שפעילותו התרחשה בפלנדריה, איטליה וצרפת. הוא היה בין הראשונים שכתבו מוזיקה פוליפונית, להבדיל בין קטעים לקול סולו ולקולות אחדים בכל תפקיד.
רשת מלונות אסטרל
הרשת מנוהלת על ידי בני זרח הממלא את תפקיד המנכ"ל, אשר גבאי אחראי על ייזום ופיתוח עסקי ואילת זרח משמשת כסמנכ"לית שיווק.
גיום לגראן
קורות חייו ויצירתו
אין מידע על ילדותו ונעוריו, אבל שמו האמיתי (למאשרייה) מרמז על מוצא צרפתי. הוא נזכר לראשונה ברשומות כנסייה בשנת 1405, כזמר בבורז'ה. בשנת 1407 התמנה לכומר במקום ושם נשאר עד 1410. לגבי שמונה השנים הבאות אין שום רשומות של פעילותו. אבל ידוע שהיה ברומא ב-1418, אז התקבל כזמר לכנסיית האפיפיור, אז מרטינוס החמישי, שם נשאר עד 1421. שום פעילות מוזיקלית שלו איננה מתועדת בצרפת, אך הוא קיבל קצבאות כמורה במחוז הבישופות של רואן. הואיל ועל פי הרשומות החזיק לפחות בקצבה אחת כזאת עד 1449, ההנחה היא שהיה בחיים במועד זה.
רשת מלונות אסטרל
בשנת 2019/2018 זכו מלונות אסטרל פאלמה ואסטרל ויליג' במבחנים שונים בערוצי החדשות.
באוגוסט 2021 רכשה הרשת את מלון מלכת שבא באילת מידי יצחק תשובה.
גיום לגראן
קורות חייו ויצירתו
המוזיקה של לגראן מקובצת בכרך 11 של Corpus mensurabilis musicae. שבע יצירות שרדו, מהן שלוש של מוזיקת קודש והשאר חילוניות. יצירות הקודש כוללות שני פרקי "קרדו" מן המיסה ופרק "גלוריה" אחד; אלה הן היצירות שבהן הוא מבחין בין קטעי הסולו לקטעי המקהלה המלאה בחלקים הפוליפוניים..
כל יצירותיו החילוניות ששרדו כתובות בצורת וירלאי, אחת ה"צורות הקבועות" <,formes fixes. רוב מלחיני התקופה כתבו ב"צורה קבועה, אחרת, הרונדו, אבל לגראן ביכר כפי הנראה את הווירלאי, שהיה נפוץ השימוש במאה הקודמת. בשנת 1420 ידוע על מלחינים מעטים שחיברו וירלאי, ומכאן אפשר לשער, שחיבוריו של לגראן קדמו לשנת 1420 (הווירלאי נעשה שוב פופולרי בהמשך המאה ה-15, במוזיקה של אנטואן בינואה ויוהנס אוקכם.
יצירות
פרקי מיסה (כולם לשלושה קולות)
אפוקליפסה
אפוקליפסה (ביוונית: ἀποκάλυψις, אפוקליפסיס) משמעותה "התגלות". היות שרוב הספרות האפוקליפטית עוסקת באסכטולוגיה, קיבלה המילה משמעות משנית ועממית הקשורה לאחרית הימים. עם זאת, אין זה הכרחי שחיבור אפוקליפטי יעסוק באחרית הימים, הנמצאת גם בתנ"ך.
הגדרה
עמוס פונקנשטיין מגדיר את האפוקליפסה במילים הבאות: "קץ העולם קרוב. מעטים יוותרו בחיים כדי לחזות בלידתו של עידן חדש ונשגב. העולם הישן, המלא צער ומכאוב, יקרוס תחת כובד רשעתו. תחתיו יקום עולם חדש בכל המובנים: חברה חדשה וסדר קוסמי חדש".
הגדרת הז'אנר לקוחה משמו של הספר האחרון בברית החדשה, חזון יוחנן, המתייחס לאחרית הימים ולהופעתו של ישו מחדש. כיום המושג מייצג את כל התפיסות הנוגעות לאחרית הימים ולגאולה מהמציאות המוכרת לנו. זהו ספר ידוע ביותר בתחום, והשפעתו עצומה. בספר זה מופיעים ביטויים ומושגים רבים כגון: "ארבעת פרשי האפוקליפסה", "ירושלים של מעלה" ורבים נוספים. הספר היה בסיס לאלפי יצירות אמנות בכל התחומים והשפיע אף על מהלכים בהיסטוריה כגון מסעות הצלב. עם זאת, התפיסה האפוקליפטית התחילה אף לפני כתיבת הספר וסביר להניח שיוחנן כותב הבשורה (שלא לגמרי ברור מיהו), מחברו של חזון יוחנן, כבר הכיר את חזון אחרית הימים כפי שהוא מופיע בספר דניאל.
אפוקליפסות חשובות אחרות הן חזון החיות (שהיא יחידה בתוך ספר חנוך א' וספר חנוך ב' מן הספרים החיצוניים), חזון עזרא (המכונה גם "עזרא הרביעי"), ספר ברוך השני, וכן חיבורים וקטעי חיבורים שנמצאו בין מגילות מדבר יהודה. יש גם גרסה שונה: אחרית הימים היא סוף של עידן, תקופה.
בתנ"ך
בחקר המקרא מקובל שצוק העיתים, תנאי המחיה הקשים, ביטול הנבואה, ההשפעות התרבותיות של עמים נוכריים ובעיקר הפרסים איתם באה במגע אליטת גולי בבל דאז, הביאו בימי חשמונאים ליצירת סוגת האפוקליפסה הקאנונית-יהודית. ניתן להבחין בניצניה הראשוניים של סוגה ספרותית זו בספר דניאל (פרקים ז' עד יב'). פרקים אלה שימשו השראה לכתיבת פרקי האפוקליפסה של ישעיה (פרקים כג' עד כז'),שנכתבו גם הם בתקופת חשמונאים. חלק גדול מכתבי האפוקליפסה היהודיים מתקופה זו נדחו על ידי עורכי המקרא, חלקם נתקבלו על ידי הדת הנוצרית החדשה, דאז.
ההבדלים בין ספרות הנבואה לאפוקליפסה
האפוקליפסה, אין סגנונה ברור ובהיר, אלא מעורבבת היא ביסודות מסתוריים מעורפלים המקושטים בסמלים סודיים. יסודה בדברים סתומים וחתומים וחזיונותיה מלאכותיים ומפולפלים (דניאל ז' פסוק ח ; ודניאל ח',פסוק ט'-י'). אולם מלאכותיות זו ועילום השם שבאפוקליפסה אינם גודרים בפני מציאותם של יסודות חווייתיים אישיים בחזיונותיה, או לפחות בחלקם. באפוקליפסה היהודית נמצאות השפעות זרות לא רק מבחינת הנושאים, אלא גם מבחינת הסגנון. וניכרות השפעות הספרות המצרית כמו גם השפעות מהמיתוסים שרווחו בבבל וצפון כנען, חוקרים מוסיפים כי ישנן גם השפעות מן האסכטולוגיה האינדיבידואלית כפי שהיא באה לידי ביטוי בספרות היוונית ובעיקר זו הפרסית.
הערות שוליים
Kraj svijeta
סיני (כתב עת)
סיני הוא "ירחון דתי לאומי לתורה למדע ולספרות", כתב עת מדעי-הלכתי למאמרים בנושאים תורניים, ספרותיים, נושאים הקשורים בארץ ישראל ומצוות יישובה, ארכאולוגיה, חקר תפילה, פיוטים ומנהגים, (רבים מהם על סמך מחקרי גניזת קהיר) ועוד. כתב העת יצא לאור ברציפות, שש פעמים בשנה (למרות השם "ירחון") מאז 1937 בהוצאת מוסד הרב קוק. כיום הוא נגיש דרך אוצר החכמה.
תולדות כתב העת
כתב העת היה יוזמתו של הרב יהודה לייב פישמן מימון ויצא בעריכתו מ-1937 ועד 1962. מטרתו הראשונית הייתה "ליצור בימה ספרותית קבועה, תורנית ומדעית, ליהדות הדתית לאומית." בתחילה יצא כתב העת בתמיכה ומימון של מוסד ביאליק והסוכנות היהודית וכלל גם מדור פובליציסטי, למאמרים בענייני השעה ומדור לספרות יפה, אשר בוטלו עם השנים ותרמו לביסוסו ככתב עת ייחודי למחקר תורני ולמדעי היהדות.
בשנת 1962 החליף ד"ר יצחק רפאל את הרב מימון בעריכת כתב העת. עד שנת 1966 לא התנוסס שמו על שער החוברת אלא נרשם כ"עורך אחראי" בשער האחורי בעוד על הכריכה נרשם: "המייסד העורך הרב יהודה ליב הכהן מימון זצ"ל." רפאל הוציא מכתב העת את מדורי "חידושי תורה" ואת המדור הביבליוגרפי עבורם התקין קובצי-לוואי ל"סיני": בית התלמוד, תורה שבעל-פה וארשת.
בשנת 1999 החליף את רפאל הרב יוסף אליהו הלוי מובשוביץ.
כתב העת הפסיק לצאת בתש"ף.
אדם פיליפס
אדם פיליפס (נולד ב-19 בספטמבר 1954) הוא פסיכואנליטיקאי ומסאי.
ביוגרפיה
פיליפס נולד בקארדיף, ולמד ספרות אנגלית במכללת סנט ג'ון, אוקספורד. לאחר קריאת האוטוביוגרפיה של יונג החליט שברצונו להיות פסיכואנליטיקאי. הוא עבר אנליזה אצל מסעוד חאן ולמד במרכז אנה פרויד. משך מספר שנים היה פסיכותרפיסט ראשי במחלקה לפסיכיאטריה של הילד והמשפחה בבית החולים צ'רינג קרוס בלונדון. כיום הוא עוסק בפרקטיקה פרטית.
סיני (כתב עת)
תולדות כתב העת
כתב העת עד גיליון 125 נסרק במסגרת אוצר החכמה.
אדם פיליפס
ביוגרפיה
פיליפס הוא מחברם של ספרים רבים העוסקים בנושאים שונים הקשורים לפסיכואנליזה. הוא פרופסור אורח במחלקה לספרות אנגלית באוניברסיטת יורק והעורך הראשי של התרגום החדש של כתבי פרויד לאנגלית בהוצאת פינגווין.
סיני (כתב עת)
אופי כתב העת והמאמרים
במאמר הפתיחה של הגיליון הראשון הציג יהודה לייב פישמן מימון את ה"אני מאמין" של "סיני":
הכותבים באו מתוך שורות המלומדים הדתיים ומעט חוקרים לא-דתיים בתחום מדעי היהדות. בכרך החמישים כתב הרב מימון הסתייגות שלא הייתה חלק מהגדרת המטרות הרשמית, אך התקיימה תמיד באופן סמוי, "סיני פתח שעריו לבעלי גישות שונות ובלבד שהדברים לא יחרגו מתחום המותר מבחינת מסורת ישראל המקודשת".
המנון פיג'י
קיימים שלושה נוסחים עיקריים להמנון: נוסח בשפה האנגלית, בשפה הפיג'ית ובשפה ההינדית. הגרסה האנגלית היא הנפוצה ביותר, את הגרסה הפיג'ית שרים לעיתים נדירות. בשנת 2008, הוצע לתרגם את ההמנון גם להינדית כיוון שגם היא שפה רשמית בפיג'י.
מילות השיר בשפה האנגלית והפיג'ית אינן תרגומים אחת של השנייה ולמעשה קיים ביניהן דמיון מועט.
היסטוריה
לחן ההמנון של פיג'י אומץ מהשיר "גרים בארץ בעולה" (Dwelling in Beulah Land) שנכתב והולחן ב-1911 על ידי צ'ארלס אוסטין מיילס. מילות ההמנון נכתבו לאחר מכן על ידי מיכאל פרנסיס אלכסנדר פרסקוט ללחן זה וזכו במקום הראשון בתחרות הכלל מדינית לכתיבת ההמנון שנערכה לפני קבלת העצמאות של פיג'י באוקטובר 1970.
לורנס אודונל
לורנס פרנסיס אודונל הבן (בשם מלא באנגלית: .Lawrence Francis O'Donnell Jr; נולד ב-7 בנובמבר 1951) הוא עיתונאי ופרשן אמריקאי המנחה את התוכנית "המילה האחרונה" בערוץ MSNBC, המשודרת במהלך ימי העבודה בשבוע. לפני שהחל את הקריירה שלו בעיתונות, שירת אודונל כעוזר פוליטי בכיר לסנאטור הדמוקרטי דניאל פטריק מויניהאן ממדינת ניו יורק והיה ראש צוות הוועידה הכלכלית בסנאט.
ביוגרפיה
אודונל נולד בבוסטון, מסצ'וסטס, בנם של מנהלת משרד ועורך דין. הוא סיים את לימודיו בתיכון ב-1970, שם היה קפטיין בקבוצת הבייסבול. סיים תואר בכלכלה באוניברסיטת הרווארד ב-1976. בשנים 1977–1988 היה אודונל סופר. בין 1989 לשנת 1995 שימש כעוזר פוליטי לענייני חקיקה לסנאטור הדמוקרטי דניאל פטריק מויניהאן שייצג את מדינת ניו יורק. בתקופה זו היה עוזר בכיר למויניאן וכן כמנהל הצוות בוועידת הסנאט לסביבה ועבודות ציבוריות ובוועידת הכלכלה, שבראשן עמד הסנאטור מויניאן.
בשנים 1999–2006 היה אודונל תסריטאי ומפיק בכיר של התוכנית "הבית הלבן". בשנת 2001 אף זכה בפרס אמי על תפקידו בסדרה. בשנת 2009 הצטרף כפרשן לתוכנית "Morning Joe" בערוץ MSNBC, ולפני שזכה לתוכנית משלו, מילא מקום פעמים רבות כמנחה בתוכניתו של קית אולברמן ב-MSNBC. החל מספטמבר 2010 מנחה תוכנית משלו ששודרה ב-22:00 לפי שעון ניו יורק.
הוא נישא לשחקנית קתרין הרולד ב-1994 והתגרש ממנה ב-2013. לזוג בת אחת.
וריד נבוב
הוורידים הנבובים (בלטינית: venae cavae, צורת רבים של vena cava; מכונים גם הוורידים החלולים) – הווריד הנבוב העליון והווריד הנבוב התחתון – הם שני כלי הדם הוורידיים העיקריים המנקזים דם מחוזר מכל רקמות הגוף לתוך הלב (מלבד הריאות, שמתנקזות דרך ורידי הריאה).
הווריד הנבוב העליון (Vena cava superior) מנקז את וריד הזרוע והראש (vena brachiocephalica) הימני והשמאלי, שאחראים על ניקוז הדם המחוזר בעיקר מן הראש, החזה והגפיים העליונות. וריד מרכזי נוסף המתנקז לווריד הנבוב העליון הוא הווריד האי-זוגי (Azygos vein), אשר מנקז דם מכלי הדם העוטפים את עמוד השדרה והשרירים הבין-צלעיים.
הווריד הנבוב התחתון (Vena cava inferior), לעומת זאת, מנקז את איברי הבטן, האגן והגפיים התחתונות. הסעיפים העיקריים של הווריד הנבוב התחתון הם וריד הכבד, ורידי הכליה והוורידים הפמורליים המגיעים מן הירך ומנקזים את הדם הוורידי ברגליים. בשונה משאר הגוף, כלי הדם המנקזים את מערכת העיכול אינם מנוקזים ישירות לווריד הנבוב התחתון, אלא עוברים שלב של סינון הכרוך במעבר דרך הכבד. סינון זה נועד למנוע הגעה לא מבוקרת של מרכיבים מתהליך העיכול אל יתר חלקי הגוף מבלי שעברו "מיון".
בזמן ההתפתחות העוברית משמש הווריד הנבוב התחתון כצינור המרכזי שדרכו מגיע דם מחומצן למערכת כלי הדם של העובר. במסגרת סדרה של כלי דם עוקפים ופתחים זמניים מסופקים צורכי העובר על אף שריאותיו אינן מסוגלות לחמצן דם.
טינשיי
טינשה יורגנסן קאצ'ינגווה (באנגלית: Tinashe Jorgensen Kachingwe; נולדה ב-6 בפברואר 1993) היא זמרת, רקדנית, שחקנית, כותבת שירים ומפיקה מוזיקלית אמריקאית.
קריירה
בשנת 2012, הוציאה את המיקסטייפ הראשון שלה In Case We Die, תוך שהוציאה מיקסטייפ נוסף בשם Reverie. המיקסטייפים זכו לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה, אך לא הצליחו להיכנס למצעדי הבילבורד. שנה לאחר מכן, הוציאה את המיקסטייפ השלישי שלה Black Water, שלא נכנס למצעדי הבילבורד גם כן.
את אלבום הבכורה שלה Aquarius, הוציאה בשנת 2014. האלבום הגיע למקום ה-17 במצעד הבילבורד 200, והסינגלים מתוכו זכו להצלחה נאה. בסך הכול, יצאו ממנו שלושה סינגלים, ביניהם הסינגל "All Hands on Deck". במרץ באותה השנה, יצא השיר "I Luh Ya Papi" של ג'ניפר לופז, אותו כתבה טינשיי. במרץ 2015, יצא המיקסטייפ Amethyst, שזכה לביקורות חיוביות. בנובמבר 2016, הוציאה את אלבום האולפן השני שלה Nightride, שזכה להצלחה פחותה מזו של אלבום הבכורה שלה, כאשר הגיע למקום ה-89 במצעד הבילבורד 200. באותה השנה השתתפה בלהיט "Slumber Party" של בריטני ספירס, שנכלל באלבום האולפן התשיעי שלה, Glory. בסמוך לכך, השתתפה בכתיבת הלהיט "That's My Girl", עבור להקת הבנות האמריקאית פיפת' הרמוני. בשנת 2018, הוציאה את האלבום Joyride, שזכה להצלחה ולביקורות חיוביות.
בנובמבר 2019, הוציאה את אלבום האולפן הרביעי שלה Songs for You, מתוכו יצא הסינגל "Die a Little Bit", וארבעה סינגלים נוספים שזכו להצלחה נאה במצעדי השירים. בשנת 2020, הוציאה את השיר "". השיר הוא חלק מפרויקט עתידי של טינשיי.
היא נכללה ברשימת פורבס 30Under30 לשנת 2022.
שפות סלאביות מזרחיות
השפות הסלאביות המזרחיות היא הקבוצה הגדולה ביותר של שפות סלאביות מבחינת מספר הדוברים. השפות העיקריות בקבוצה הן רוסית, אוקראינית ובלארוסית. כמו כן נכללת בה גם הרוסינית, שנחשבת על ידי חלק מהבלשנים כניב של האוקראינית.
מספר הדוברים שפות אלו כשפה ראשונה הוא כ־190 מיליון. מפאת חשיבותה התרבותית, ההיסטורית והפוליטית של השפה הרוסית, יש עוד כ־113 מיליון דוברי רוסית כשפה שנייה.
שמואל אליקים קדר
הרב שמואל אליקים קדר (כ"ה בתמוז ה'תשי"ג, יולי 1953 – י"ז בתשרי ה'תשס"ז, אוקטובר 2006) היה רב, ראש כולל ומחבר ספרי שו"ת היכל שלמה. בעל פרס ירושלים לתרבות תורנית על חיבורו "אהלי שלמה".
קורות חייו
נולד בבארות יצחק למרדכי ואסתר, ניצולי השואה שניצלו על ידי חסידת אומות העולם לואיז דלוניה.הוא נקרא על שם סבו מצד אביו, ר' שמואל אליקים קייזלר. בעזבם את הקיבוץ נדדו הוריו לדרום הארץ, ומשם הגיעו עם שלושת ילדיהם לרמת אביב.
את לימודיו התיכוניים סיים בתיכון "צייטלין". מאחר שלא היה סניף של בני עקיבא בשכונה, יזם הקמת סניף של הצופים הדתיים. התגייס לצבא במסגרת הנח"ל וריכז את שבט "משואות" של הצופים הדתיים בירושלים, שם הכיר את אשתו, מירה לבית אלידר. עם גמר שירותו בצבא, בשנת תשל"ה, החל ללמוד בישיבת מרכז הרב, ובמקביל הדריך בישיבה לצעירים שעל ידה. בט"ו באב תשל"ה נישא למירה.
בשנת תשל"ז עבר לכולל מר"ץ שבמבשרת ירושלים. מר"ץ (מרכז צוותות) שולח צוותי תלמידים בוגרים לעיירות פיתוח; אך לרב קדר אושר באופן חריג להישאר ולהמשיך ללמוד מעבר לשלוש השנים המקובלות. לאחר זמן מה החל אף לשמש כ'נושא ונותן' בישיבה, אז גם התחיל לערוך חוברות של טבלאות, "הלכה סדורה", בהלכות שבת ובהלכות נידה. במשך שנים רבות, מאז ועד חודש לפני פטירתו, נהג להשכים וללמוד יום-יום טרם עלות השחר.
במשך שנים ארוכות אימצה משפחתו משפחות של עולים חדשים שגרו במרכז קליטה במבשרת ירושלים, והוא אף דאג לקליטתן במקומות שונים בארץ, עם חלקן שמר על קשר רצוף גם לאחר תקופת האימוץ.
עם השנים החל לתת שיעורים ולשמש כר"מ בישיבה. בתשנ"ד, בעקבות הסכם אוסלו, עברה המשפחה לעפרה.
בשנת תשנ"ז נישאה בתו הבכירה רויטל לשמואל רוט. כדי למנוע כפילות בשם, הוסיף הרב קדר את השם אליקים לשמו הפרטי. לפיכך הופיעו כל ספרי "טובו אהליך" החל מאז תחת שם המחבר שמואל אליקים קדר.
בשנת תשנ"ט החל לשמש גם כראש התוכנית בכולל לרבנות והוראה במצפה יריחו. בשנת תש"ס נתבקש על ידי כמה מתושבי עפרה להעביר שיעור בהלכה בשבתות.
נפטר לאחר מחלה ממארת בי"ז בתשרי תשס"ז. לאחר פטירתו הוסיפו חדר לימוד לבית הכנסת בעפרה וקראוהו על שמו, "אהל שמואל".
בתקופת מגוריו במבשרת ציון נולדו חמשת ילדיו. בתו היא העיתונאית יפעת ארליך, בנו הוא הסופר הרב עדאל קדר ממשיך דרכו.
חיבוריו
ספרו הראשון "אהלי שלמה", עוסק בביאור שיטת רש"י בפירושו לש"ס. חלק א' של ספר זה – חידושי תורה בסוגיות מוקצה – זכה בשנת תשמ"ט זכה בפרס ירושלים לספרות תורנית. כעבור שש שנים, בשנת תשנ"ד, הוציא הרב חלק ב' לספר "אהלי שלמה" – כללי מלאכות שבת והשבותין.
במקביל החל להוציא גם את המהדורה הראשונה של שו"ת "היכל שלמה" (תשובות לשאלות שנשאלו במבחני ההסמכה לרבנות) בהלכות שבת, כמו גם המהדורה הראשונה של "תוספת אהל" (בירור סוגיות בשו"ע ונושאי כליו [על פי העקרונות של "אהלי שלמה"]) בהלכות שבת.
הוצאת הספרים הפכה למפעל חייו, ובאמצעותה נעזרים בספריו ללימוד תורה מסודר ומבורר וכחזרה למבחני ההסמכה לרבנות. את כל ספריו מכר במחירי עלות.
בשנת תשנ"ו אחרי שהחל להרצות במכללה לבנות שבירושלים קורס בתורה שבכתב כמבוא לתורה שבעל-פה, החל לכתוב את הספר "תורת אהל". 3 כרכים של חלק א' יצאו לאור כעבור שנתיים.
בתשס"ד יזם סדרה רביעית של ספרים שכתב: "הלכה שנונה", כדי לעזור ללומדי ההלכה לשנן את לימוד הלכות השולחן ערוך, וכדי להקל על הנבחנים להסמכה לרבנות. בסדרה זו נתן הרב כותרת לכל סעיף בכל סימן בשולחן ערוך וכן תמצות קצר של דברי האחרונים העיקריים והמהותיים על הסעיף.
הרב קדר גם עיצב טבלת סיכום לספר "מסילת ישרים".
המשך מפעל היכל שלמה
סדרת ספרי היכל שלמה הומשכה לאחר פטירתו על ידי בנו, הרב עדאל, שהוציא לאור את היכל שלמה על הלכות חופה וקידושין, מילה וגרות, תפילה קריאת התורה ובית כנסת, ברכות ומזוזה.
הצטברות אבק
"הצטברות אבק" (בצרפתית: Elevage de poussière; באנגלית: Dust Breeding) הוא תצלום אותו יצרו בשנת 1920 האמנים מרסל דושאן ומאן ריי. התצלום מתאר פרט מתוך יצירתו של דושאן "הזכוכית הגדולה" (1915-1923) ועליה הצטברות של תלוליות אבק. התצלום הודפס על ידי הדפס מגע מן התשליל המקורי. מהדורה בת 10 עותקים של תצלום זה הודפסו בשנת 1964 מן התשליל המקורי בגודל של 24x30.5 ס"מ.
התצלום נולד מתוך מצבה של יצירתו של דושאן - "הזכוכית הגדולה" - שעמדה זמן רב בסטודיו שלו בניו יורק. את הצילום יצרו מאן ריי, שותף קרוב של דושאן בפעילותו האמנותית, ודושאן על ידי ריכוז זהיר ודקדקני של כל האבק וגושי אבק שהצטברו על גבי "הזכוכית הגדולה" במשך כשישה חודשים אל שטח מצומצם בחלקה התחתון של היצירה. זווית הצילום שבחרו השניים יצרה מעין "שדה" של אבק, מתוכו בולטים כמה אלמנטים מתוך "הזכוכית הגדולה".
האבק לא נתפש רק כחומר אמנותי, אלא כרעיון פילוסופי. לא רק שהאבק יכול להתפרש כחלק מאלמנט של מקריות, שהיה פופולרי במסגרת תנועת הדאדא והסוריאליזם, אלא יכול להיות קשור גם לניסיון למדוד את הזמן בהתאם לאופן הצטברות האבק על זכוכית, לאור הצעתו של לאונרדו דה וינצ'י, שיצירותיו ורעיונותיו היו בעלי משמעות רבה עבור דושאן. מאוחר יותר קיבע דושאן חלק מאותו אבק על הזכוכית בעזרת לכה או פיקסטיב.
כל דאלים גבר
כָּל דַּאֲלִים גָּבַר (בארמית: כל החזק - גובר) הוא ביטוי שמקורו בתלמוד הבבלי מסכת בבא בתרא, ביחס למקרים שבהם אין כל דרך לבית הדין לברר את האמת, ופירושו: האלים שבידיו הכוח - זוכה. בימינו השימוש הרווח בביטוי בא לתאר חברה אלימה, שבה ההכרעה נעשית על-פי שיקולי כוח בלבד, תוך התעלמות מערכי מוסר וצדק.
מקור הכלל
לפי המשפט העברי, כאשר באים לפני בית דין שני מתדיינים במטרה לברר בעלות על חפץ, ולאף אחד מהם אין ראיה - הפסיקה משתנה בין מקרים שונים. אם אף אחד מהחולקים אינו "מוחזק", כלומר, החפץ נמצא במקום שאינו שייך לשום אדם ושום אדם לא מחזיק בו (כגון ספינה בים), ובנוסף, לא ייתכן שהחפץ שייך לשניהם, פוסק בית הדין "כל דאלים גבר".
לפי פסיקה זו החפץ יהיה בבעלות המתדיין שתופס אותו בכוח הזרוע (לצד שלישי, שלא היה צד בדיון, אין אפשרות לנסות לתפוס את החפץ), או בבעלות המתדיין שגברה ידו בראיות (הכוונה לראיות שאינן מקובלות בדרך כלל במשפט העברי). לגבי הרציונל שמאחורי פסיקה זו נחלקו הראשונים:
דעה אחת אומרת שעוצמת האלימות והסיכון שבעליו האמיתיים של החפץ ייקח על עצמו גדולים לאין ערוך מאלו של אדם שהחפץ אינו שלו בדין, ושלבעלים האמיתיים יהיו ראיות. כמו כן, האדם שהחפץ אינו שלו ימנע מלקחת אותו אפילו אם הוא "אלים" יותר, מכיוון שהסיכויים הם שבעתיד תימצא ראיה או עדים לבעלים האמיתיים.
על פי הדעה השנייה אין מטרתו של דין זה לגלות למי באמת שייך החפץ, אלא כיוון שהמתדיינים לא הביאו ראיה שהחפץ שלהם ולא מחזיקים בו, אין זה תפקיד הדיינים לפסוק את הדין. על פי דעה זו זה שהחזק יגבר זו רק הנחה, כלומר: כיוון שאנחנו משאירים את החפץ ביד שניהם, מן הסתם החזק ישתלט עליו.
מהות הכלל
הפוסקים הקדמונים חלוקים בדעתם מה אופי הכלל "כל דאלים גבר". דעת הרא"ש, הטור, הרמב"ם, השולחן ערוך ועוד היא שזה פסק דין: בנסיבות המתוארות לעיל בית הדין פוסק שכל דאלים- גבר, והחפץ יהיה ממונו של הגובר לכל דבר. לדעתם, כל דאלים גבר מתיר "סיבוב" אחד בלבד של התמודדות, ולאחריו- החפץ השנוי במחלוקת משתייך לגובר ושוב לא יוכל השני להוציא ממנו בלא ראיות מספקות. ההסבר לזה הוא, שלא ייתכן שיהיו כל ימיהם במצב מלחמה, כאשר החפץ נודד בין שניהם.
לעומתם תוספות הרי"ד, הראב"ד, הרשב"א, הרשב"ם ועוד רבים אחרים סבורים שכל דאלים גבר הוא מצב שנוצר ממילא כאשר בית הדין, מחוסר יכולת להכריע (אפילו על דרך הפשרה), מסלק עצמו מלדון בסכסוך ולא מתערב בו יותר. מכיוון שכל דאלים גבר אינו מהווה הכרעה לשיטת ראשונים אלה, אין כל מניעה להניח לבעלי הדין לעשות כרצונם, ולפיכך- מי שידו גוברת (בראיות או בזרוע), החפץ יהיה ברשותו עד אשר יגבר השני, וחוזר חלילה, עד שיתברר הסכסוך בראיה ברורה.
מחלוקת האמוראים
רב יהודה סבור כי כאשר הדין הוא כל דאלים גבר - כאשר אין ראיה לאף אחד משני הצדדים הבאים לפני בית הדין, אסור לבית הדין לגרום לעוות את הדין, אף על פי שמדובר בפסק שתוצאותיו לא יביאו בהכרח לפסיקה הנכונה, שהרי יכול להיות שהשקרן הוא זה שיתפוס את החפץ הנתון במחלוקת, ולכן אם החפץ נמצא ברשות הרבים אסור לבית הדין להעביר את החפץ לרשותם, גם אם אחד מבעלי הדינים טוען שהחפץ שלו ותיכף יביא ראיה, ועזיבת החפץ ברשות הרבים תגרום לו נזק שייתכן שיהיה בלתי הפיך - שהגזלן יגזול את החפץ ויזיק אותו.
שימוש כביטוי בעברית המודרנית
"כל דאלים גבר" משמש גם כביטוי בשפה העברית, המבטא את שלטון הכוח, שבו החזק הוא המנצח, מי שהכוח בידו גובר על האחרים תוך התעלמות מערכי המוסר והצדק.
הניקוד וההגייה של הביטוי
בשל העובדה שלתלמוד הבבלי אין ניקוד, והארמית הבבלית אינה מדוברת כאלף שנה, ישנן מספר דרכים לנקד ולהגות את הביטוי.
ניסאן פיבו
ניסאן פיבו (ב-אנגלית: Nissan Pivo) - היא מכונית חשמלית, בתצורת מכונית מיקרו אשר נבנתה כ-מכונית קונספט והוצגה על ידי חברת הרכב היפנית ניסאן (Nissan Motor Company Ltd) בשנת 2015.
בשנת 2007 הוצג דגם הקונספט "פיבו 2", ובשנת 2011 הוצג דגם הקונספט "פיבו 3".
קשר מתכתי
קשר מתכתי הוא קשר כימי בין גרעינים חיוביים (יונים חיוביים) במתכת מוצקה ונוזלית, הנובע משיתוף של אלקטרוני הערכיות בין כל אטומי המתכת. מבנה זה, המכונה סריג מתכתי, מעניק למתכות את מוליכותן החשמלית, מאחר שהאלקטרונים אינם קשורים לשום אטום ספציפי וחופשיים לנוע וליצור זרם חשמלי. גם היכולת לעבור ריקוע, והאפקט הפוטואלקטרי הנצפה במתכות, מוסברים על ידי מבנה זה.
סידור האטומים בסריג מתכתי
בסריג מתכתי נעים האלקטרונים מרמת האנרגיה האחרונה סביב הגלעינים (חלקיקים הכוללים את גרעין האטום ואת האלקטרונים שסביבו, פרט לאלקטרוני הערכיות. הגרעין טעון חיובית מכיוון שחסרים לו אלקטרונים.) באופן חופשי, כלומר, בלי להיות קשורים לגרעין מסוים. אופן תנועה זה מכונה ים אלקטרונים, ענן אלקטרונים או דבק אלקטרוני.
מוליכות חשמלית ותכונות נוספות
גרעיני האטומים של המתכות הם בעלי מטען חשמלי חיובי (כפי שהוסבר לעיל, הדבר נובע בשל היעדרם של אלקטרוני הערכיות), ולכן הם נמשכים לענן האלקטרונים, שמטענו שלילי.
אם כן, קשר מתכתי הוא קשר בין יונים חיוביים, הנוצרים לאחר שהאטום מסר את אלקטרוני הערכיות שלו, לבין "ים" של אלקטרונים המקיפים אותם. בעזרת מודל זה ניתן להסביר את תכונותיהן השונות של המתכות: בשל המשיכה החשמלית החזקה בין היונים החיוביים והאלקטרונים השליליים, נמצאות מרבית המתכות, בטמפרטורת החדר, במצב צבירה מוצק.
מוליכות החום והחשמל של המתכות היא הודות לניידות האלקטרונים. למתכות טהורות יש מוליכות חשמלית טובה, בגלל שהאלקטרונים הקוולנטיים אינם ממוקמים במיקום אחד. כאשר מופעל מתח חשמלי על המתכת, אלקטרונים מהענן חופשיים לנוע בקלות ולהעביר את הזרם חשמלי.
כאשר מופעל כוח חיצוני על מתכת, עשויים היונים החיוביים להחליף את מקומם עם יונים חיוביים אחרים. תזוזה זו אמנם תגרום לשינוי מבנה המתכת, אולם האלקטרונים השליליים ימשיכו "להדביק" גם את הסידור החדש. זו הסיבה שניתן לרקע ולעבד מתכות.
מרינה קונצביה
קורות חייה
מרינה קונצביה נולדה במוסקבה לשחקן התיאטרון משה כצנלסון ולעורכת ספרי לימוד, אֶמַה־נעמי קונצביה. אביה משה, אחיינו של הוגה הדעות והפעיל ברל כצנלסון, היה שחקן בתיאטרון היהודי הממלכתי. בוגרת תואר שני בהוראת ספרות כללית והשפה הרוסית במכון הפדגוגי ע"ש לנין. עבדה כמורה בבית ספר תיכון עד עלייתה לישראל.
משה מאיה
ביוגרפיה
נולד בפתח תקווה. למד בתלמוד תורה "שארית ישראל".
מרינה קונצביה
במחתרת היהודית במוסקבה
לאחר פסטיבל הנוער והסטודנטים הבינלאומי ה־10 שהתקיים בקיץ 1985 במוסקבה, קיבלה אישור יציאה מברית המועצות. ב־14 ביולי 1985 עלתה לישראל.
משה מאיה
ביוגרפיה
הרב מאיה הוא בעל סמיכה לרבנות.
מרינה קונצביה
קריירה עיתונאית
משנת 1990 עבדה כעיתונאית וכעורכת בעיתונים "וסטי" וּ"ורמיה" בשפה הרוסית.
משה מאיה
ביוגרפיה
הוא ראש ישיבת "זיכרון משה".
מרינה קונצביה
קריירה עיתונאית
בשנת 1996 החלה לעבוד כעורכת וכמגישה בתחנת הרדיו רק"ע, אשר התחדשה במסגרת תאגיד השידור הישראלי ב־15 במאי 2017 תחת השם כאן רק"ע. באותה שנה נכנסה לתפקיד כעורכת חדשות בערוץ 33, בתוכנית ”קליידוסקופ“. משנת 2000 שימשה כעורכת החדשות בשפה הרוסית בערוץ הראשון.
משה מאיה
ביוגרפיה
מכהן מאז 1963 כרב שכונת "יד אליהו" בתל אביב. בתקופת כהונתו של הרב עובדיה יוסף כרבה של תל אביב-יפו שימש הרב מאיה כיד ימינו. משנות השמונים מכהן גם כראש כולל "זיכרון משה" בעיר.
מרינה קונצביה
קריירה עיתונאית
בשנת 2007 החלה לעבוד בערוץ 2 כעורכת תוכנית אקטואליה בשפה הרוסית.
משנת 2010 שימשה כעורכת האחראית ברשת המקומונים ”אפוכה“ בשפה הרוסית.
משה מאיה
ביוגרפיה
הרב מאיה שימש כמזכיר מועצת חכמי התורה של ש"ס בשנים 1990–1999, ולימים הפך לחבר המועצת.
מרינה קונצביה
קריירה ציבורית
בשנת 1994 מונתה קונצביה על הקמת ”בית קהילות העולים“ ברחוב יפו במרכז העיר ירושלים המשמש מרכז תרבות לעולים חדשים, שם שימשה כמנהלת.
בשנת 1995, במסגרת כהונתה של הכנסת השלוש עשרה, החלה את תפקידה כעוזרת הפרלמנטרית של יו"ר ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות עמנואל זיסמן וכיועצת תקשורת לחבר הכנסת אפרים גור, בנושאי קליטה ועלייה.
משה מאיה
ביוגרפיה
בשנת 2023, אחר פטירת הרב שמעון בעדני הוכתר בעיתון הדרך כ"זקן מועצת חכמי התורה". משמש גם כנשיא רשת בני יוסף.
מרינה קונצביה
קריירה ציבורית
לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה בשמת 1999, שימשה כדוברת מפלגת הליכוד אל־מול אמצעי התקשורת בשפה הרוסית.
בשנת 2002, יצאה עם משפחתה לשליחות עלייה מטעם הסוכנות היהודית לעיר סנט פטרסבורג ברוסיה כממונה על כלל עובדי הנציגות בעיר, למשך שלוש שנים.
לאחר חזרתה בשנת 2006 עסקה בהפקת פסטיבל אומנים בתמיכת משרד העלייה והקליטה ומשרד התרבות.
במסגרת הבחירות לעיריית ירושלים בשנת 2013, הצטרפה לרשימת ”ירושלים תצליח“ בראשות ניר ברקת ושובצה במקום החמישי ברשימה. במהלך קמפיין הבחירות תפקדה מרינה כמנהלת מטה דוברי הרוסית. לאחר זכיית ברקת בבחירות וכניסתה למועצת עיריית ירושלים ה־15, החלה לכהן כחברת הנהלת העיר וכמחזיקת תיק העלייה והקליטה. בהמשך הקדנציה קיבלה מרינה גם את תיק הגמלאים.
ביוני 2018 מונתה מרינה קונצביה לשמש כמנהלת מטה דוברי הרוסית עבור רשימתו של השר להגנת הסביבה, לירושלים ומורשת זאב אלקין, אשר הודיע על כוונתו להתמודד על ראשות עיריית ירושלים בבחירות המוניציפליות שיתקיימו ב־30 באוקטובר 2018, ובאוגוסט פורסם באופן רשמי כי תהווה חלק מרשימת ”ירושלים תצליח“ בראשות אלקין. המפלגה זכתה ב-2 מושבים וקונצביה לא נבחרה למועצת העירייה.
חיים אישיים
קונצביה נשואה, אם לשניים ומתגוררת בשכונת נחלאות בירושלים. בעלה, לב מלמיד, הוא עיתונאי.
לילית פיפויאן
מוזיקה
פיפויאן שייכת לחוג מצומצם של מוזיקאים ארמנים מודרניים אשר עבודתם מציעה אלטרנטיבה למוזיקה הארמנית העממית, קלאסית, רוחנית וגם פופ המסורתית. בתור מי שאינה בזרם הפופ, פיפויאן אינה מוציאה קליפים רבים, אלא מתחברת לקהילה בהופעות חיות.
היצירות של פיפויאן מבוססות על שירה ופולקלור ארמניים. היא אוהבת מוזיקה חילונית של ימי הביניים, אותה היא מחדשת כיצירות מודרניות, או מלחינה לשירים אלו לחנים חדשים כאשר המקוריים אבדו, בעלי אופי ארמני מובהק.
היא גם מלחינה מוזיקה המבוססת על שירה ארמנית מודרנית. היא הקליטה שלושה אלבומים, ומופיעה לא רק בארמניה, אלא גם בשווייץ, סוריה, וארצות הברית, בין היתר.
קרטיגנין
קרטיגנין, קרטיגני, קרטיגנא או קרתיגנא הייתה עיר שהתקיימה בה בתקופת התלמוד קהילה יהודית, וממנה יצאו כמה אמוראים. מיקומה שנוי במחלוקת.
אזכורים במקורות חז"ל
רש"י מסביר, שכוונת רב יהודה היא שבקרתיגנא "מכירים בכבודם הראשון" של ישראל, ולכן "אין מכבידין עולם".
זיהוי
לגבי זיהויה של קרטיגנין קיימת מחלוקת בין החוקרים: רבי אשתורי הפרחי זיהה אותה עם העיר הצפון אפריקאית קרתגו (כיום בתוניסיה), ובעקבותיו צעדו חוקרים ומחברים רבים. חיזוק מן התלמוד לזיהוי זה מופיע במסכת תמיד, שם מובא הסיפור שהובא לעיל מויקרא רבה, אלא שעיר הנשים שאליה הגיע אלכסנדר מכונה שם "אפריקי".
יש המזהים את קרטיגנין עם קרטחנה (קרתגו החדשה) שבאספמיה (כיום בספרד). לדברי חוקרים אלו שימש השם "קרטיגנא" בתקופות מסוימות ככינוי כללי לגולה היהודית בספרד, בדומה לכינוי "אספמיה".
לעומת הרואים את קרטיגנין כעיר במערב אגן הים התיכון, רבי עזריה מן האדומים זיהה את מיקומה דווקא במזרח, וזאת על פי דברי התלמוד במסכת מנחות שהובאו לעיל, שמהם משמע שקרטיגני היא עיר מזרחית. לכן, יש המזהים את קרטיגני באזור הרי כורדיסטן או בארמניה.
התפלגות גמא
בתורת ההסתברות ובסטטיסטיקה, התפלגות גמא (Gamma Distribution) הוא שמה של התפלגות השייכת למשפחה דו-פרמטרית של התפלגויות רציפות על המספרים האי-שליליים, שאותן מסמנים. המשפחה כוללת את ההתפלגות המעריכית ואת התפלגות כי בריבוע.
התפלגות גמא משמשת לעיתים קרובות כמודל לתיאור זמן ההמתנה עד לאירוע מסוים, כגון קלקול במערכת אלקטרונית או מוות ממחלה. הסיבה לכך היא שההתפלגות היא ההתפלגות המעריכית חסרת הזיכרון (שמסומנת גם ), והמשפחה אדיטיבית ברכיב הראשון. לכן, אם משך החיים של נורה בודדת מתפלג מעריכית עם הפרמטר \lambda, אז משך החיים של מערכת שבה נכנסות לפעולה n נורות כאלו בזו אחר זו, מתפלג. ערכים לא שלמים של \ \alpha מאפשרים לקרב גם מודלים מורכבים יותר.
פונקציית צפיפות
התפלגות גמא היא התפלגות רציפה, שפונקציית הצפיפות שלה היא
כשהפרמטר \,\!\alpha הוא מספר שלם, התפלגות גמא נקראת לעיתים התפלגות ארלנג.
משתנה מקרי \,\!X המתפלג התפלגות גמא עם פרמטרים \,\!\lambda ו- \,\!\alpha מסומן בדרך כלל. הערכים שמשתנה מקרי שכזה יכול לקבל הם המספרים האי-שליליים, כלומר התומך של התפלגות גמא הוא הקטע.
פונקציית התפלגות מצטברת
פונקציית ההתפלגות המצטברת של התפלגות גמא היא
כשהפרמטר \,\!\alpha הוא מספר שלם (כלומר ההתפלגות היא התפלגות ארלנג), ניתן לכתוב את פונקציית ההתפלגות המצטברת בצורה יותר מפורשת,
תוחלת ושונות
התוחלת של משתנה מקרי היא  והשונות היא.
פונקציית סיכון
פונקציית הסיכון (Hazard function) של התפלגות גמא,, היא.
התפלגות מעריכית
ההתפלגות המעריכית היא מקרה פרטי של התפלגות גמא: משתנה מקרי (כלומר עם פרמטר צורה 1) הוא משתנה מקרי.
הסכום של n משתנים מקריים בלתי תלויים מתפלג.
התפלגות כי בריבוע
התפלגות כי בריבוע היא מקרה פרטי של התפלגות גמא: משתנה מקרי (כלומר עם n דרגות חופש) הוא משתנה מקרי.
סיקים
סיקים (בנפאלית: सिक्किम, בסיקית: སུ་ཁྱིམ་, באנגלית: Sikkim) היא מדינה הררית בצפון-מזרח הודו, על גבול ההימאליה. ממזרח ומצפון גובלת המדינה עם סין (מחוז טיבט), מדרום מזרח עם ממלכת בהוטן, ממערב עם נפאל, ומדרום עם מדינת בנגל המערבית ההודית.
סיקים היא המדינה שמספר תושביה הוא הקטן בהודו, ואחרי גואה, היא הקטנה במדינות הודו מבחינת שטחה.
למדינת סיקים אין כל קשר לדת הסיקית, שרוב מאמיניה מתגוררים בפנג'אב (מדינה אחרת של הודו).
היסטוריה
עד ל-16 במאי 1975, הייתה סיקים ממלכה בודהיסטית עצמאית תחת חסות בריטית. בעקבות ניסיונות פלישה סיניים, ביקשה סיקים להסתפח כמדינה להודו. גם כיום ניכרים בה סימני אוטונומיה תרבותית משאר חלקי הודו. בשל רגישות המדינה הקטנה מרובת הגבולות הבינלאומיים, על מנת להיכנס למדינה יש לקבל אישור כניסה מיוחד (פרמיט), הניתן חינם, אותו יש להנפיק לפני הכניסה למדינה - בעיר דרג'ילינג שבמערב בנגל או במעבר הגבול של המדינה. עם זאת, אזורים מסוימים בצפון המדינה דורשים אישור נפרד, וחלקם אסורים לחלוטין בכניסה לזרים.
טופוגרפיה, גאוגרפיה ואקלים
סיקים היא מדינה הררית, ובצפונה מתנשא רכס הקנצ'נג'נגה, ובו ההר השלישי בגובהו בעולם. לאורך המדינה זורם נהר הטיסטה. האקלים במדינה דומה לזה השורר בנפאל הסמוכה.
כלכלה ותחבורה
התיירות היא גורם מרכזי בכלכלת סיקים, ובכל שנה פוקדים את המדינה אלפי תיירים הודיים וזרים. מוקדי המשיכה העיקריים הם המנזרים והכפרים הבודהיסטיים במערב המדינה (פלינג, יוקסום, גייזינג ועוד), הבירה גנגטוק, עמק יומטאנג בצפון המדינה ואזור רכס הקנצ'נג'נגה בצפון מערב, בגבול עם נפאל.
במדינה מודעות רבה לבעיות אקולוגיות, והשימוש בשקיות פלסטיק בה אסור.
בשל האופי ההררי של המדינה, מרבית התחבורה מתבצעת בג'יפי שירות, ולא באוטובוסים. בסיקים אין מסילת רכבת, ולמדינה ניתן להגיע מדרום, מהערים דרג'ילינג או סיליגורי שבמדינת בנגל המערבית.
ב-24 בספטמבר 2018 נחנך שדה התעופה פאקיונג (אנ') הוא השדה התעופה היחיד במדינה ושדה התעופה המאה בהודו.
דמוגרפיה
מרבית האוכלוסייה בסיקים ממוצא נפאלי, אך יש בה מיעוט גדול של פליטים אשר היגרו מטיבט בעקבות הפלישה הסינית. למרות עברה ההיסטורי של המדינה כממלכה בודהיסטית, כיום רוב האוכלוסייה (למעלה מ-60%) משתייכת לדת ההינדואית. 28% בודהיסטים, ו-7% נוצרים.
להקות חיל האוויר
מתחילת שנות ה-70 החלו להופיע להקות צבאיות שונות וצוותי הווי שונים בחיל האוויר. הבולטות שבהן הן להקת חיל האוויר, רביעיית הזמר של חיל האוויר, צוות הווי חיל האוויר וצוות בידור חיל האוויר.
צוות הווי חיל האוויר
לאחר מלחמת ששת הימים החלו להופיע בצה"ל ובציבור האזרחי סימני אופוריה. הייתה דרישה לראות יותר להקות צבאיות שיבטאו את הניצחון הצבאי במערכה, ועל כן הוקמו באופן מיידי להקות וצוותי הווי כמעט לכל החילות שלא הפעילו עד כה גופי בידור צבאיים כולל חיל האוויר. ואכן בשנים 1967–1973 היו הלהקות הצבאיות בתקופת השיא שלהן.
צוות זה העלה באותה השנה את התוכנית "שבר ענן". על הניצוח והעיבודים המוזיקליים הופקד המלחין יעקב הולנדר. בין חברי הצוות היו אילן וירצברג, דניאלה מיכאלי ועליזה אביב. התוכנית מנתה כמה שירים שהוקלטו על אריך נגן עם מספר רב של שירים שביטאו את ההווי בחיל האוויר, הבולטים בהם היו "הטובות לטייסים" (דידי מנוסי/צבי בורודו) ששרו בנות הלהקה ו"מתי הולכים הבחורים לישון" (רפי פרבמן/יעקב הולנדר).
"היה לי חבר היה לי אח"
באותה שנה לאחר ירידת התוכנית פרצה מלחמת יום כיפור ולצוות הגיע שיר חדש שנכתב על ידי יורם טהרלב ויאיר רוזנבלום: "היה לי חבר היה לי אח", ששרה סולו נתנאלה בעיבודו של רוזנבלום. השיר הפך ללהיט במהלך המלחמה והוקלט לאוסף שירי מלחמת יום כיפור. תקופת הזוהר הגדולה של הצוות הייתה דווקא בזמן מלחמת יום כיפור, לאחר הצלחת השיר שהפך לנכס צאן ברזל בזמר העברי.
להקת חיל האוויר
הצוות פורק בסוף אותה שנה, וב-1974 הוקמה להקת חיל האוויר שהעלתה תוכנית מצליחה שנקראה "מוכרחים להמשיך לנגן". על הניצוח והעיבודים המוזיקליים הופקדו יאיר רוזנבלום ועמי גלעד. שם התוכנית היה כשם אחד השירים הבולטים, "מוכרחים להמשיך לנגן", (עודד פלדמן/יאיר רוזנבלום) בעקבות נאום שנשא מפקד חיל האוויר, בני פלד. שיר נוסף שנכתב על ידי יורם טהרלב ויאיר רוזנבלום) היה הלהיט "תמיד עולה המנגינה", וכמו כן השירים "שיר פשוט" ו"הבלדה על דדלוס ואיקרוס" לצד שישה שירים נוספים שכולם הוקלטו על תקליט אריך נגן שנשא את שם התוכנית. בין חברי ההרכב היו נתנאלה, דני בסן, רחל שיין ארגמן, שפי ישי, איריס שמי, עמי ויינברג, אמיר פרוהליך ודגנית קריב.
רביעיית חיל האוויר
שנה לאחר מכן צומצמה פעילות הלהקה בחיל והוחלט להקים רביעיית בידור שנקראה "רביעיית הזמר של חיל האוויר" שהעלתה את תוכניתה "בוא אלינו ונשיר". הרביעייה מנתה את גילת אנקורי, ויקי תבור, דולי ענבר ורמי בריל, עם חמישה נגנים נוספים. השם השני של התוכנית היה "משירי מרדכי זעירא ועוד שירים יפים", ובוצעו בה שירים ידועים של המלחין מרדכי זעירא בהם "היו לילות", "לילה לילה", "מה אומרות עינייך", "על גבעות שיך אבריק", "שירת הנודד" ומחרוזת משירי זעירא, לצד שירים חדשים שהלחין מתי כספי שהמשיך במסגרת שירות המילואים שלו לעבוד עם הצוות כמעבד המוזיקלי. כספי הלחין ללהקה את השירים "אם תלך עכשיו" (נתן יונתן) ו"אנשי העלייה השנייה" (נתן אלתרמן) שהפכו ללהיטים, "בלדה למטוס זקן", "בוא אלינו ונשיר" ו"קשת בענן". סולנית ההרכב הייתה דולי ענבר. כל השירים הוקלטו על תקליט אריך נגן מצליח. באותה שנה הצוות פורק.
"בתוך"
בשנת 1977 הוקם שוב צוות הווי חיל האוויר. הצוות הקליט שיר אחד שהפך ללהיט, "בתוך" (יעל טבת/יאיר רוזנבלום) הזכור היטב מפסטיבל הזמר והפזמון של שנת 1977 אותו ביצעה סולו בעיבודו של רוזנבלום דפנה ארמוני שהגיעה מלהקת גייסות השריון שהתפרקה כשלצדה דני בסן, דויד ברוזה וטלי ברוזה.
הלהקות המתחדשות
לאחר שנים רבות שלא הופיעו בחיל האוויר גופי בידור, הוקמה ב-1985 חבורת הזמר של חיל האוויר שהוציאה תקליטון, ובו הוקלטו ארבעה שירים לרדיו: "שרים לך מולדת", "כל מטוסינו שבו בשלום לבסיסם", "לראות אותך מלמעלה" ו"ציפורי הברזל". על הניצוח והעיבודים המוזיקליים הופקד סרן אבי פיינטוך.
בשנת 1986 הוקמה להקת חיל האוויר מחדש כצוות של חמש בנות וארבעה בנים. הלהיט שלה היה "ביום הטוב הזה" (עדנה פלג/חנן יובל) שהוקלט עבור השירותרום לצד שירים כמו "ציפורי לילה" ו"מנתק מגע".
שנה מאוחר יותר עלתה התוכנית "לא בשמיים" ששיריה הוקלטו לרדיו, בהם הלהיט "כנפיים" (קובי לוריא/קובי אושרת) לצד שירים כמו "לא בשמיים" ו"מלמעלה הכל רגוע".
בין חברי הלהקה באותן שנים היו ירדן בר-כוכבא, אורי כבירי (הידוע כגדי פישנזון בסרט הקולנוע "אלכס חולה אהבה".), חיים צינוביץ (השרוף) ואורי אמיר. בהמשך המשיכו לפעול בחיל האוויר גופי בידור, בהם להקה.
פתרון באמצעות רדיקלים
פתרון באמצעות רדיקלים הוא פתרון כללי של משוואה פולינומית, שניתן להבעה כביצוע של מספר סופי של הפעולות: חיבור, חיסור, כפל, חילוק והוצאת שורש ממעלה טבעית על מקדמי המשוואה (וקבועים מן השדה).
להקות חיל האוויר
להקת חיל האוויר כיום
כיום להקת חיל האוויר היא להקה גדולה המחולקת להרכבים מוזיקליים המופיעים בתחומי הצבא. פעילות הלהקה מרוכזת בבית חיל האוויר בהרצליה, היא מקליטה שירים מקוריים, מוציאה סינגלים לרדיו ומופיעה בתחומי הצבא.
פתרון באמצעות רדיקלים
למשל, פתרון המשוואה הריבועית שהוא  הוא פתרון באמצעות רדיקלים.
פתרונות כלליים באמצעות רדיקלים למשוואה ממעלה ראשונה, משוואה ממעלה שלישית ומשוואה ממעלה רביעית ידועים גם הם. בשנת 1824 הוכיח נילס הנריק אבל כי אין פתרון כללי באמצעות רדיקלים למשוואה ממעלה חמישית ומעלה. שנים ספורות לאחר מכן מצא אווריסט גלואה אפיון מלא של כל המשוואות הפולינומיות שניתנות לפתרון באמצעות רדיקלים: אלו המשוואות שחבורת גלואה המתאימה להן היא חבורה פתירה. מחקרים אלו הולידו את תורת גלואה ואת תורת החבורות.
מקור השם פתרון באמצעות רדיקלים הוא מהמילה הלטינית Radix שפירושה שורש, המושג אומץ באנגלית (שורש באנגלית הוא root, אבל לפעמים לפעולת השורש ניתן לקרוא radical).
פתרון באמצעות רדיקלים ותורת גלואה
לפתרון משוואות פולינומיות באמצעות רדיקלים יש מינוח מקביל בתורת גלואה.
תהי E/F הרחבת שדות. נאמר שהיא שורשית אם קיים a \in E כך ש-E=F[a] וכן a^n \in F. נאמר שההרחבה בעלת מגדל שורשים אם קיים מגדל שדות כך שכל הרחבה F_{i+1}/F_i היא שורשית.
נאמר שפולינום f \in F[x] הוא פתיר באמצעות רדיקלים אם קיים לו שורש כך ש-E=F[a] בעל מגדל שורשים.
המשפט המרכזי בנושא הוא:
משפט: פולינום f הוא פתיר לפי רדיקלים אם ורק אם חבורת גלואה של שדה הפיצול שלו פתירה.
בפרט, עבור מספר בר בנייה, נקבל:
משפט: איבר a הוא בר בנייה אם ורק אם שדה הפיצול של הפולינום המינימלי שלו בעל מגדל ריבועים (כלומר, מגדל שורשים עם הרחבות מסדר 2 כל פעם), אם ורק אם חבורת גלואה שלו היא חבורת-2 (חבורה מסדר חזקת 2).
בפרט, נקבל כי ניתן לבנות מצולע משוכלל עם n צלעות אם ורק אם ניתן לבנות את שורש היחידה ה-n, אם ורק אם (לפי המשפט) \phi(n) חזקת 2, כאשר \phi פונקציית אוילר.
כעת, ניתן להציג את הפתרון לבעיית פתרון באמצעות רדיקלים לפולינום ממעלה כללית - עבור n \le 4 חבורת גלואה היא תת-חבורה של החבורה הסימטרית מסדר 4, שהיא (וכל תת-חבורותיה) פתירות. לכן כל פולינום ממעלה 4 ומטה פתיר על ידי רדיקלים.
מאידך, לכל מעלה לפחות 5, ניתן תמיד למצוא פולינום עם חבורת גלואה S_n, ולכן היא לא תהיה פתירה על ידי רדיקלים. בפועל, אפשר למשל לקחת את הפולינום -x^n-pqx+p, עבור n,p,q ראשוניים. זהו פולינום אי פריק לפי קריטריון אייזנשטיין. יש לו שתי נקודות קיצון, ולכן אם בוחרים נכון את p,q נקבל כי יהיו לו בדיוק 3 שורשים ממשיים, ולכן 2 מרוכבים, ולכן יהיו בחבורת גלואה חילוף; היות שיש בה גם מחזור מסדר n (שכן הפולינום אי פריק, ולכן המעלה מחלקת את סדר החבורה), נקבל סה"כ כי בחבורה יש מחזור וחילוף - ולכן היא כל S_n.
בשרות הוד מלכותה
בשרות הוד מלכותה (באנגלית: On Her Majesty's Secret Service) הוא סרט הקולנוע השישי בסדרת סרטי ג'יימס בונד בבימויו של פיטר האנט בו מככב של השחקן ג'ורג' לייזנבי. הסרט מבוסס על ספר באותו השם משנת 1963 מאת הסופר איאן פלמינג, בסדרת ספרי עלילותיו של סוכן הריגול ג'יימס בונד. בסרט מנסה בונד להתחקות אחר עקבותיו של ארנסט סטאברו בלופלד, "מספר 1" בראש ארגון הפשע ספקטר, כדי לחסל אותו על כך שהוא מנסה ליצור וירוס להשמדת כל המינים החיים על כדור הארץ.
בשנת 1964 תורגם הספר לעברית בשם ג'יימס בונד בשירותה החשאי של המלכה בידי י. יהושפט, ויצא בהוצאת הספרים מרחב.
עלילה
בקטע הפתיחה ג'יימס בונד (ג'ורג' לייזנבי) נוסע במכוניתו בחוף שבפורטוגל אחרי בחורה. בונד עוצר את הבחורה מניסיון התאבדות אך מותקף על ידי בריונים לא מוכרים. בזמן שג'יימס נלחם בבריונים, הבחורה מספיקה להימלט.
כאשר בונד מבלה בקזינו של בית המלון בוא הוא מתארח הא נתקל שוב באותה בחורה והיא מזדהה כהרוזנת תרזה "טרייסי" דה ויצ'נצו (דיאנה ריג), אשר מייצרת לעצמה חוב של 20,000 פרנק בקזינו. כשבונד עולה לחדרה במלון, הוא מותקף על ידי בריון שאותו הוא מצליח להביס אחרי קרב קשה. בונד פוגש את הרוזנת בחדרו והוא מנסה לסייע לה אך היא מסרבת. למחרת חבורה של בריונים לוכדת את בונד ולוקחת אותו למבנה נטוש שם הוא מביס אותם ומגלה שאנשים אלה עובדים עבור ארגונו של דראקו, אביה של תרזה. דראקו מספר לבונד על האופי המרדני והבעייתי של בתו וטוען בפני בונד שהיא צריכה "גבר חזק שישלוט בה" ומאמין שבונד יכול להתאים. בונד מסרב בהתחלה אך לאחר שדראקו רומז שיהיה מוכן למסור לחתנו לעתיד פרטים על מקום הימצאו של בלופלד, שאותו בונד מנסה למצוא, בונד מסכים לשתף פעולה והוא מוזמן לאירוע יום ההולדת של דראקו, שבו גם טרייסי נוכחת.
במשרד, בונד מושעה על ידי M (ברנארד לי) מהמשימה של איתור בלופלד, ובונד העצבני דורש ממניפני (לואיס מקסוול), המזכירה של אם, להכין לו מכתב התפטרות, אך היא שולחת במקום זה טופס לקבלת חופשה של שבועיים.
בזמן זה ג'יימס בא ליום ההולדת של דראקו ופוגש שם את טרייסי. היא מבינה שלבונד אינטרסים נוספים ושהוא לא מתעניין רק בה, וכשדראקו חושף בפניו כי גילה כי ייתכן שיש קשר בין בלופלד ובין עורכי דין בשם גומבולד אשר יושבים בברן שבשווייץ, מתעצבנת טרייסי וקמה מהשולחן. בונד מצליח לפייס אותה ובהמשך רואים הצופים רצף של תמונות בהן הם מבלים ביחד על רקע השיר "We Have All the Time in the World" בביצוע לואי ארמסטרונג.
בונד נוסע לברן ובעזרת מכשיר לפריצת סיסמאות מצליח לחדור לכספת של עורכי הדין גומבולד. בונד מגלה שבלופלד מנסה לטעון שהוא נצר לשושלת אצולה ושהוא הרוזן הצרפתי בלתזר דה בלושמפ (גרסה צרפתית של השם בלופלד). בעזרת פיסת המידע הזו בונד מקבל אישור מאם להמשיך לנסות להתחקות אחר בלופלד. בונד נפגש עם סר הילרי בריי (ג'ורג' בייקר) מה-College of Arms בלונדון (אקדמיה העוסקת בגנאלוגיה) אשר אמור להיפגש עם בלופלד בשווייץ. הילרי מסכים להצעה של בונד שהוא ייעלם ושבונד ילבש את זהותו של בריי ויפגש עם בלופלד.
בונד מגיע למרפאת בלושאמפ בפיץ גלוריה שבשווייץ בתחפושת של סר הילרי בריי ופוגש שם את אירמה בונט ופוגש שם ב-12 נערות יפיפיות. בהמשך בונד נפגש עם בלופלד (טלי סוואלס) אשר מספר לו על המטרה החשובה של המרפאה ועל רצונו שיקראו לו רשמית הרוזן בלושמפ.
ג'יימס מחליט לגלות מה בלופלד זומם בכך שהוא מפתה את הבחורות שבקליניקה עד שאירמה בונט, מספר אחת של בלופלד במרפאה, מגלה את זהותו של בונד, לוכדת אותו ומסגירה אותו לבלופלד, בלופלד מסביר לבונד שהוא פיתח וירוס מסוכן המכונה 'אומגה' אשר גורם לעקרות קבועה ושהוא ישתמש בו באמצעות "מלאכיות המוות" שהן למעשה הבנות של הקליניקה. בהמשך ג'יימס מרגל אחרי הבנות והוא מגלה שבלופלד שם את הווירוס בתוך מרסס אשר חילק לכל בחורה ואז עושה להן שטיפת מוח כדי שישתמשו במרסס ויפיצו את הווירוס בעולם כאשר כל בחורה תגיע לביתה בחופשת חג המולד.
בונד מצליח לברוח מהמרפאה כשבלופלד ואנשיו רודפים אחריו וכאשר הוא מגיע לכפר סמוך הוא נתקל בטרייסי ובורח יחד איתה. בלופלד יורה לעבר ההר טיל אשר גורם למפולת שלגים גדולה אשר לוכדת את בונד ואת טרייסי. בלופלד לוקח איתו רק את טרייסי שכן הוא סבור שבונד נקבר תחת מפולת השלגים. בלופלד מודיע כי הווירוס לא יופץ אם אומות העולם יכירו בתואר שלו כברון ויעניקו לו חנינה על כל הפשעים שביצע.
כיוון שאם מסרב לממן מבצע עבור הצלתה של טרייסי, בונד יוצר קשר עם אביה דראקו כדי לחלץ אותה ולהרוס את המרפאה. בונד ודראקו טסים עם שלושה מסוקי חילוץ ללא אישור, דבר אשר גורם לחיל האוויר השווייצרי להקפיץ מטוסי קרב שיכריחו אותם לנחות, אך דראקו מצליח למכור להם שהם מובילים פלסמות דם לניצולים של אסון שיטפונות באיטליה וחיל האוויר מניח להם. לאחר מכן הם תוקפים את המרפאה של בלופלד ומצילים את טרייסי. בונד מספיק לצלם את זהותן של כל הבנות המחזיקות את הווירוס ובכך מונע את התפרצות הנגיף. אחרי שדראקו מורה לפוצץ את המרפאה, בונד רודף אחרי בלופלד עם מזחלות עד שהוא מצליח ללכוד את בלופלד בענף עץ ושובר את צווארו.
בקטע הסיום ג'יימס וטרייסי מתחתנים ונוסעים ביחד לכיוון ירח הדבש, בזמן עצירה קצרה בצד הכביש חולף על פניהם רכב שבו יישובים בלופלד ואירמה בונט והיא יורה לכיוונם. בונד חוזר במהרה לרכב במילים "זה בלופלד!", וכשאין תגובה הוא מביט אל טרייסי ורואה שהיא נפגעה מהירי ושהיא מתה. לשוטר שעוצר כמה דקות לאחר מכן ליד רכבם אומר ג'יימס השבור כי "עכשיו הכל בסדר, יש לנו כל הזמן שבעולם" ופורץ בבכי.
הפקה
הסרט תוכנן להיות מופק בזמן כתיבת התסריט של גולדפינגר, אך ההפקה התעכבה כמספר שנים בעקבות מחלוקת על זכויות יוצרים עם הסופר איאן פלמינג, שנפטר בינתיים. המפיקים כבר תכננו להפיק את האיש בעל אקדח הזהב בקמבודיה, אך המתיחות הפוליטית הובילה לדחיית הפקת סרט זה ולבסוף הוחלט להפיק את "בשירות הוד מלכותה". ריצ'רד מייבאום, שכתב את רוב סרטי הסדרה עד ההפקה כתב גם את התסריט לסרט זה, וניסה להישאר נאמן לספר המקורי יותר מלסרטי הסדרה הקודמים.
לאחר ששחקן הסדרה הראשון שון קונרי החליט לפרוש, המפיקים החלו לחפש אחר אלטרנטיבה. לבסוף נבחר השחקן האוסטרלי ג'ורג' לייזנבי. ללייזנבי הוצע חוזה לשבעה סרטים, אך הוא סירב לאחר התייעצות עם הסוכן שלו, ולמעשה שיחק רק בסרט זה (דבר ששום שחקן אחר לא עשה).
הצילומים החלו בקנטון ברן שבשווייץ ב-21 באוקטובר 1968. לאחר שהצילומים בשווייץ הסתיימו, ההפקה עברה במרץ 1969 לאולפנים בלונדון, הממלכה המאוחדת. כחודש לאחר מכן הצילומים עברו לפורטוגל, שם הם התקיימו בבירה ליסבון ובסטובל. לדברי לייזנבי, במהלך הצילומים התקיימה מתיחות רבה בינו לבין הבמאי פיטר האנט, אשר לא דיבר איתו ישירות במהלך כול ההפקה, אלא דרך העוזר שלו.
בפעם החמישית ברציפות בסדרה, ג'ון בארי יצר את המוזיקה בסרט. שיר הנושא הולחן על ידי האל דייוויד ובוצע על ידי לואי ארמסטרונג. ארמסטרונג נפטר כשנתיים לאחר מכן מהתקף לב, וזהו השיר האחרון שהקליט בחייו.
מכונית הספורט אשר כיכבה בסרט הייתה אסטון מרטין DBS מבית אסטון מרטין הבריטית.
שחרור הסרט וקבלתו בציבור
בכורת הסרט התקיימה ב-18 בדצמבר 1969 בלונדון. לזנבי היה מועמד לפרס גלובוס הזהב אך הפסיד לג'ון ווייט. אמנם הסרט הצליח מסחרית, אך הרבה פחות מקודמו. הסרט קיבל ציון של 82% באתר Rotten Tomatoes, על סמך 44 ביקורות.
מוניטין (ירחון)
מוניטין היה ירחון ישראלי שיצא לאור בין השנים 1978 עד 1993, עסק במגוון נושאים ונחשב חדשני בתקופתו. במשך כתשעה חודשים (בין יולי 1989 לפברואר 1990) יצא לאור בשם "מוניטין-פנטהאוז", כגרסה ישראלית של המגזין הארוטי האמריקאי "פנטהאוז".
היסטוריה
"מוניטין" נוסד ב-1978 על ידי קבוצת אנשי עסקים שכללה את רפי ותדי שאולי, שוקי בן פורת, מיכאל אלבין, דוד מושביץ, יורם מושקט וחיים בר און. עורכו הראשון של הירחון היה אדם ברוך, והוא התווה את המדיניות התוכנית והצורנית. ב-1980 יצחק לייבוביץ (מבעלי קבוצת "חיים לייבוביץ ובניו", בנו של התעשיין חיים לייבוביץ ואבי אשתו של בר-און) רכש את החזקות שאר השותפים יחד עם מיכאל אלבין. אדם ברוך גם החזיק באותה עת 5% מהמניות. תחת העורך אדם ברוך, ואחר כך תחת העורך רון מיברג זכה הירחון להצלחה ומכר כ-60,000 גליונות מדי חודש, אך אחר כך ירדה תפוצתו.
חיים בר און מונה למנכ"ל "מוניטין", שהפכה לקבוצת תקשורת בשם "מוניטין עיתונות בע״מ", שהוציא לאור גם את השבועון הכלכלי "כספים" (בשנים 1980–1990); את השבועון "אנשים" (1981–1983) בעריכת רינו צרור; ושבועון הנוער "חמצן" (1984–1986), בעריכת שמוליק שם-טוב. בשנת 1984 רכשה קבוצת "מוניטין" את "גלובס", אז עיתון למשקיעי בורסה, שגיליונו מנה 8 עמודים בלבד. בינואר 1985, רכשה קבוצת "מוניטין עיתונות", גם 50% מהבעלות של העיתון היומי "חדשות", תמורת השקעה של 3.9 מיליון דולר.
לאחר מותו של מיכאל אלבין, באוגוסט 1985, ירשה אשתו גליה אלבין את מניותיו בקבוצה. גליה אלבין נקלע לסכסוך כספי עם שאר בעלי המניות על כספים שהיה חייב מיכאל אלבין, ביולי 1988 זכתה בתביעה. באפריל 1989 רכשה את מלוא הבעלות על הירחון "מוניטין" משאר השותפים בקבוצת "מוניטין עיתונות", יצרה שותפות עם אורי הופמקלר ואיציק ליכטנפלד שקיבלו זיכיון להפקת גרסה ישראלית של המגזין הארוטי האמריקאי "פנטהאוז". אורי הופמקלר עבד כמאייר ב"מוניטין", עבר לניו יורק ועבד כמאייר ב"פנטהאוז". הגיליון הראשון, שנשא את השם "מוניטין-פנטהאוז", יצא לאור ב-28 ביולי 1989 והודפס ב-30,000 עותקים. מייסד "פנטהאוז", בוב גוצ'יונה, הגיע לישראל לכבוד אירועי השקת הירחון, כולל מסיבת השקה מפוארת עם ידוענים, אנשי עסקים ופוליטיקאים.
העורך הראשון של "מוניטין-פנטהאוז" היה נחום דוניצה, אך הוא פוטר על ידי אלבין לאחר הפקת שלושה גליונות בלבד, עקב חילוקי דעות על תוכן הירחון. במקומו מונה נתן זהבי, שהחתים את אלבין על הסכם שלא תתערב בתוכן הירחון. זהבי נקט בקו עריכה סנסציוני ולוחמני, כולל ריאיון עם "הרבי מלובביץ" מנחם מנדל שניאורסון שעורר סערה בעדה החרדית, ופרסום כתבה על מיכאל בן חורין, מנהיג ארגון "מדינת יהודה", שכללה קריקטורה פרובוקטיבית, שבעקבותיה הוצת בית הדפוס "גרפוליט" של קבוצת ידיעות אחרונות, בה הודפס הירחון. אחר כך אלמוני טלפן לזהבי ולקח אחריות על ההצתה מטעם הארגון. בן-חורין הגיש קובלנה פלילית נגד הירחון, אך הפסיד בתביעה.
במרץ 1990, לאחר תשעה חודשים בלבד, פירקה אלבין את השותפות עם "פנטהאוז" והמשיכה להוציא את הירחון בשם "מוניטין". "פנטהאוז" פנה לבית המשפט וביקש צו-מניעה נגד הירחון, בשל הפרת תנאי הזיכיון לאי-תחרות, אך בית המשפט אישר לה להמשיך להוציא את "מוניטין". ביוני הודיעה על הפסקת הפקת העיתון לאחר שפעל בהפסד, וחוסר שביעות הרצון שלה מקו העריכה הסנסציוני של נתן זהבי, בעוד שהיא ביקשה להפיק מגזין "לייף סטייל" קליל. אלבין מכרה את העיתון לעמוס לביא (ששימש מנכ"ל הירחון) וגיורא שמיס (שהיה עורך העיתון). באפריל 1991 רכשו בני הזוג דיאנה וגיורא שמיס את מלוא הבעלות על הירחון, חודש אחר כך מחצית הבעלות נרכשה על ידי יהודית קמחי. אך גם הם לא הצליחו להפעיל אותו ברווח, והוא נסגר זמן קצר אחר כך.
קבוצת "מוניטין עיתונות" המשיכה לפעול בשם קבוצת "מוניטין תקשורת", שההחזקה העיקרית שלה הייתה העיתון הכלכלי "גלובס", ובעל השליטה בה החל מ-1992 היה איש העסקים אליעזר פישמן, עד שפשט את הרגל ב-2016. "מוניטין תקשורת" רכשה ב-1997 24% מהעיתון "ידיעות אחרונות", הייתה בעלת מניות בחברת הכבלים "ערוצי זהב", ובעלת מניות בחברה הממוזגת HOT.