cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'יק פילה
צ'יק פילה (באנגלית: Chick-fil-A) היא רשת מסעדות מזון מהיר אמריקאית המתמחה בכריכים ומאכלי בשר עוף. הרשת כוללת מעל 2,400 מסעדות ברחבי ארצות הברית והכנסותיה הסתכמו בכ-11.3 מיליארד דולר במהלך 2019, נתון המציב אותו במקום השלישי בין רשתות המסעדות בארצות הברית, לאחר מקדונלד'ס וסטארבקס, והיא בעלת היקף ההכנסות הגבוה ביותר פר סניף. הרשת ידועה בערכים הנוצרים המסורתיים שהנחיל בה מייסדה, ובהם סגירה של כלל המסעדות בימי ראשון, בחג ההודיה ובחג המולד.
היסטוריה
מקור הרשת במסעדת "Dwarf Grill" שפתחו ב-1946 סמואל טרוט ק'תי ואחיו בפרבר של אטלנטה. הצלחת כריך בשר העוף הביאה את קת'י לפתוח ב-1967 מסעדה מזון מהיר המבוססת על הכריך. למסעדה קרא "Chick-fil-A" כשה-A נועדה לייצג את איכות העוף. מאז פתיחתה קבע קת'י כלל כי המסעדה וכן שאר המסעדות שנפתחו עם על ידי החברה ועם על ידי זכיינים יהיו סגורות בימי ראשון. תחילה התמקדה הרשת בהקמת מסעדות בקניונים, בעיקר בג'ורג'יה ובמדינות סמוכות בדרום ארצות הברית. ב-1986 נפתחה המסעדה הראשונה מחוץ לקניון. בתקנון החברה שהוסכם גם על יורשיו של קת'י שהיה נוצרי בפטיסטי אדוק, נקבע כלל יסוד שהחברה תישאר פרטית ומניותיה לא יונפקו לציבור, וכן שכלל המסעדות לא יפעלו בימי ראשון.
לאורך שנות קיומה תרמה החברה ומשפחת ק'תי לארגונים נוצרים המתנגדים לנישואים חד-מיניים, מדיניות זו הביאה לקריאות להחרמת הרשת ולניסיונות למניעת פעילותה בערים שונות בארצות הברית ובאתרים פדרליים. בנובמבר 2019 הודיע נשיא הרשת כי בכוונתה להפסיק לתרום לארגונים כגון צבא הישע על רקע ביקורת זו.
שמעון נתן נטע בידרמן (הראשון)
רבי שמעון נתן נטע בידרמן (י"ח באייר תרכ"ט, 1869 - ג' בתשרי תר"צ, 1929) היה האדמו"ר החמישי מלעלוב.
ביוגרפיה
נולד בירושלים למרים פרומה ולרבי דוד צבי שלמה בידרמן. נישא לבתו של רבי יוסף צינווירט מקרקוב. היה מחכמי ישיבת שער השמים. בשנים תרנ"ג, תרס"ו ותרע"ג יצא לביקורים בפולין. בנסיעותיו שהה רבות אצל רבו רבי ישראל פרלוב מסטולין. בביקורו האחרון התיישב בקרקוב ונהג שם באדמו"רות. בשנת תרפ"ו, לאחר 13 שנה בפולין, שב לירושלים. בארץ ישראל התקבצו סביבו חסידי אביו (שנפטר בינתיים) וחסידים נוספים.
משל החלון השבור
משל החלון השבור הוא משל שהגה הכלכלן והוגה הדעות הצרפתי פרדריק בסטייה בחיבורו "מה שרואים ומה שאין רואים" שפורסם במאה ה-19.
על פי המשל, ילד שובר את חלונו של ז'אק. עוברי אורח מנחמים את ז'אק בכך שלפחות הוא יספק פרנסה לזגג. המנחמים מציגים את שבירת החלון כתרומה לכלכלה. אולם בכסף שבו נאלץ ז'אק לתקן את החלון הוא תכנן קודם לכן לקנות זוג נעליים חדשות, ועתה אינו יכול. הפרנסה שנוספה לזגג נגרעה ממוכר הנעליים. יתרה מכך, ז'אק עצמו ניזוק, שכן אילולא שבירת החלון היו לו חלון וזוג נעליים, ועתה יש לו חלון בלבד. כלומר הכלכלה ניזוקה משבירת החלון. אבל מכיוון שאת הפרנסה שנוספה לזגג רואים כל תושבי הכפר, ואילו את הפרנסה שנגרעה ממוכר הנעליים אין רואים, מכיוון שלא נעשתה, קל לטעות ולחשוב ששבירת החלון תרמה לכלכלה.
על פי בסטייה, תפישתם של המנחמים מאפיינת מוסדות כלכליים רבים. המשל ממליץ בעת ניתוח סוגיות כלכליות לעמול על מנת להבין את ההשלכות של כל צעד על כלל האוכלוסייה בטווח הארוך, ולא רק על גורם זה או אחר בטווח הקצר. לדברי בסטייה, בחינה כזו תביא למסקנות התומכות במדיניות כלכלית ליברלית, סחר חופשי ומיסוי נמוך.
מלחמת אנגליה–ספרד (1727–1729)
המלחמה האנגלו-ספרדית של 1727–1729 הייתה מלחמה מוגבלת שהתרחשה בין בריטניה הגדולה וספרד במהלך שנות ה-20 של המאה ה-18 המאוחרות, וכללה ניסיון ספרדי כושל לכבוש את גיברלטר ומצור בריטי לא מוצלח על פורטובלו. המלחמה הסתיימה בסופו של דבר עם חזרה לסטטוס קוו הקודם לאחר הסכם סביליה.
רקע כללי
במהלך מלחמת הירושה הספרדית, ספרד איבדה את גיברלטר לצי אנגלו-הולנדי וכשהמלחמה הסתיימה ב-1714, ספרד נאלצה לקבל את אובדן גיברלטר בהסכם אוטרכט, אך זו הייתה מטרה ארוכת טווח של ספרד. לכבוש מחדש את גיברלטר וגם את האי מנורקה מהבריטים.
לאחר הסכם וינה ב-1725, ספרד זכתה לתמיכת אוסטריה וחשבה שזה הזמן הנכון לנסות לכבוש מחדש את גיברלטר. בתגובה, בריטניה חתמה על הסכם הנובר עם צרפת ופרוסיה.
כמה היסטוריונים הציגו את תחילת המלחמה ב-1726, השנה שבה היחסים האנגלו-ספרדיים כבר היו מתוחים מאוד. צי בריטי נשלח לאיי הודו המערבית הספרדית כדי להפריע לשייט הספרדי מבלי להתחיל ממש במלחמה.
פורטובלו
בריטניה ניסתה להשתמש בכוחה הימי בתחילת הסכסוך, על ידי חסימת פורטובלו בפנמה, אך הניסיון גרם לאסון, שבו אבדו 4,000 איש ממחלות. המטרה העיקרית של המצור הייתה למנוע מגלאונים ספרדיים לעזוב ולהפליג לספרד, אך המצורים לא הצליחו לעשות זאת - ולבסוף נסוגו.
המצור על גיברלטר
ב-11 בפברואר 1727, הטיל כוח ספרדי, בפיקודו של המרקיז דה לאס טורס ובפיקוחו של המהנדס הראשי של חיל המהנדסים המלכותי הספרדי, המרקיז מורבום, מצור על העיר ("המצור השלוש עשרה על גיברלטר"). בהתאם למקורות, היו בין 12,000 ל-25,000 חיילים ספרדים. המגנים הבריטיים כללו 1,500 לוחמים בתחילת המצור, וצמחו עד לכ-5,000 על ידי חיילים שהובאו מעבר לים על ידי צי בפיקודו של צ'ארלס וייג'ר.
לאחר מצור בן ארבעה חודשים, עם כמה ניסיונות לא מוצלחים ויקרים, התייאשו החיילים הספרדים ופרשו ב-12 ביוני. ספרד איבדה יותר מ-1,400 איש ואילו הבריטים ספגו כ-300 אבדות.
הספרדים ציפו לעזרה חומרית מהאוסטרים שהובטחה במסגרת חוזה וינה, אך הם קיבלו מעט. הם תומרנו על ידי דיפלומטים בריטים, שסיכמו הסכם סודי עם האוסטרים כדי למנוע מהם להתערב.
השלום
לא התרחשו עוד פעולות איבה והפסקת אש הוכרזה בפברואר 1728, עם הסכם ראשוני בנושאים בוועידת אל פארדו במרץ ובקונגרס סואסון. השלום הסופי, שאישר את הסטטוס-קוו, נחתם בהסכם סביליה משנת 1729. רבות מהסוגיות הקיימות בין שתי המדינות לא נפתרו, ועשור לאחר מכן פרצה ביניהן מלחמת אוזנו של ג'נקינס. בריטניה יצאה מהסכסוך על ידי הקמת ברית חזקה מאוד עם אוסטריה, שנמשכה עד 1756.
מרטין טימל
מרטין טימל (בשוודית: Martin Timell; נולד ב-13 בנובמבר 1957) הוא מנחה טלוויזיה שוודי.
Elfin Team
קבוצת אלפין (באנגלית: Elfin Team מוכרת גם בשם הקיצור: APT33) היא קבוצת תקיפה איראנית המבצעת פעולות סייבר התקפיות נגד דרום קוריאה, ערב הסעודית וארצות הברית.
מרטין טימל
ביוגרפיה
טימל נולד בסטוקהולם, הוא החל את הקריירה בתאגיד השידור השוודי בשנות השמונים כאשר הנחה מספר תוכניות בידור ותוכניות ילדים, ב-1994 עבר לעבוד בערוץ הטלוויזיה TV4, בין 2006 - 2007 הגיש את המקבילה השוודית לשעשועון "דיל או לא דיל".
אחת התוכניות המפורסמות שהגיש היא תוכנית שיפור הבתים "Äntligen hemma".
Elfin Team
התקפותיה של הקבוצה מתמקדות נגד חברות העוסקות בפיתוח ומחקר בתחום תעופה וחלל ופטרוכימיה על מנת לגנוב מידע ולהעבירו אל ממשלת איראן.
מלבד השם הרשמי, חברות אבטחת מידע נתנו לקבוצה שמות נוספים כגון: Refined Kitte (ניתן על ידי Crowdstrike), Holmium (ניתן על ידי Microsoft) ו-Magnallium.
מרטין טימל
ביוגרפיה
ב-1995 ו-1996 הנחה את תחרות מיס שוודיה.
כמדבב הוא בשפה השוודית הוא ביצע תפקידים בסרטים המסע המופלא - הביתה (צ'אנס הכלב) ובסרט ההמשך, פוקהונטס (תומאס) ומעבר ליער (ורן הצב).
Elfin Team
היסטוריה
על פי מחקר שנעשה על ידי חברת FireEye, קבוצת התקיפה פועלת משנת 2013 ופועלת בחסות ממשלת איראן.
מרטין טימל
ביוגרפיה
הוא הופיע בתפקיד עצמו בסרט "A Midsummer Night's Party".
Elfin Team
היסטוריה
בשנת 2017, רשמה הקבוצה שמות מתחם המתחזים לגופים מסחריים שונים: בואינג, נורת'רופ גראמן וינל ועוד.
בשנת 2019, דיווחה חברת ClearSky על סידרה של פעולות סייבר התקפיות שביצעה הקבוצה נגד חברות וארגונים מתחום ה-IT, הטלקומוניקציה, הנפט והגז והתעופה ברחבי העולם, קמפיין התקיפה זכה לשם Fox Kitten.
מרטין טימל
ביוגרפיה
הוא נשוי ולו שני ילדים, אחיו הוא מגיש הרדיו אנדרס טימל.
אילנה קרשיק
ביוגרפיה
קרשיק (Karaszyk) נולדה בברית המועצות ואחרי השואה עברה משפחתה לפולין. היא נולדה בשנת 1938, ועלתה לארץ ישראל ב-1956. היא התאמנה בקבוצת מכבי תל אביב.
1957
במאי 1957 קבעה בריצת 200 מטר שיא ישראלי חדש של 26.6 שניות.
1958
באליפות צה"ל באתלטיקה קלה לבשנת 1958 התחרתה קרשיק במסגרת נבחרת פיקוד המרכז וקבעה בריצת 100 מטר תוצאה של 13.0 שניות.
1959
בתחרות מטעם מכבי שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב באפריל 1959 קבעה בריצת 100 מטר תוצאה של 12.6 שניות. בתחרות בין נבחרות ישראל וקפריסין שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב, בנובמבר אותה שנה היא זכתה בגביע מיוחד, בזכות 3 ניצחונות בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.0 שניות, בריצת 200 מטר בתוצאה של 26.9 שניות ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.05 מטר.
1960
באליפות מכבי באתלטיקה שנערכה באצטדיון המכביה, בחודש יוני 1960 קבעה קרשיק בקפיצה לרוחק 5.25 מטר. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה ביולי היא זכתה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בריצת 200 מטר בתוצאה של 26.8 שניות, לפני מרים סידרנסקי מהפועל הדסים (26.9 שניות) וגרבורג מהפועל תל אביב (28.1 שניות), בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 51.1 שניות	לפני בנות הפועל (54.3 שניות) ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.13 מטר, לפני מרים סידרנסקי (5.04 מטר) וסמדר מודעי מהפועל נען (4.96 מטר). מדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.6 שניות, אחרי חברתה לאגודה אילנה אדיר (12.4 מטר) ולפני מרים סידרנסקי (12.7 שניות). כעבור שבועיים, במבחן שנועד לקבוע מי יהיו שני האתלטים האחרונים מתוך השבעה שייצגו את ישראל באולימפיאדה, קבעה שיא ארצי חדש בקפיצה לרוחק – 5.39 מטר – והצטרפה למשלחת האולימפית. שיא זה נשבר כעבור שנתיים על ידי גאולה גדישביץ (5.48 מטר). בתחרות אימון של הסגל האולימפי של נבחרת ישראל שנערכה באצטדיון המכביה כעבור כמה ימים, קבעה קרשיק בריצת 100 מטר תוצאה של 12.8 שניות.
באולימפיאדת רומא (1960) סיימה קרשיק במקום 28 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.08 מטר ובמקום 29 והאחרון בריצת 200 מטר בתוצאה של 26.5 שניות (זמן אלקטרוני - 26.69 שניות).
יחסי סין–קולומביה
יחסי סין–קולומביה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה של קולומביה. יחסים דיפלומטיים כוננו ב-1980. שתי המדינות חברות בקבוצת ה-77 ובאו"ם.
היסטוריה
לאחר מלחמת העולם השנייה, כוננה קולומביה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין (טאיוואן) בשנת 1949. במהלך מלחמת קוריאה קולומביה והרפובליקה העממית של סין נלחמו בצדדים מנוגדים בסכסוך.
בספטמבר 1977, קבוצה של קולומביאנים מכל הקשת הפוליטית והאידאולוגית ומכל המקורות החברתיים התארגנו באגודת הידידות של קולומביה–סין, שהחלה לפעול לצד ארגון מקביל שהוקם בסין ומטרתם הייתה בכינון יחסים בין סין לקולומביה על בסיס מדיניות סין האחת, ולהרחיב מרחב ההכרה התרבותית וההיסטורית ללא קשר לשיוך פוליטי או אידאולוגי.
ב-7 בפברואר 1980 כוננה קולומביה יחסים דיפלומטיים עם סין וניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם טאיוואן לפי מדיניות סין האחת. מאז כינון היחסים הדיפלומטיים, נערכו פגישות בדרגים גבוהים והתחזקו קשרי ידידות בתחומים שונים כמו שיתוף פעולה רב-צדדי, טכני, חינוכי, תרבותי, צבאי, כלכלי ומסחרי ועוד.
בשנת 1985, ראש ממשלת סין ג'או דזה-יאנג, ביקר בקולומביה, והפך לראש הממשלה הסיני הראשון שביקר במדינה. במהלך ביקורו, ג'או נפגש עם נשיא קולומביה בליסריו בטנקור. בשנת 1996, נשיא קולומביה ארנסטו סמפר ביקר בסין, והפך לנשיא קולומביה הראשון שביקר בסין. בשנים שלאחר מכן היו מספר ביקורים רמי דרג נוספים בין מנהיגי שתי המדינות.
סין היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של קולומביה בעולם (אחרי ארצות הברית). בשנת 2020, שתי המדינות חגגו 40 שנות יחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מסין לקולומביה
ביקורים רמי דרג מקולומביה לסין
הסכמים דו-צדדיים
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם סחר (1981); הסכם על שיתוף פעולה מדעי וטכני (1981); הסכם על "תוכנית הפרויקט למניעה והגנה מפני שריפות יער בקולומביה" (1997); מזכר ההבנה של שיתוף פעולה במאבק בסחר לא חוקי בסמים וחומרים פסיכואקטיביים ופשעים קשורים (1998); אמנה בדבר סיוע שיפוטי בעניינים פליליים (1999); הסכם על שיתוף פעולה כלכלי וטכני (2007); הסכם לקידום והגנה על השקעות (2008); הסכם למניעת גניבה, חפירות חשאיות וייבוא וייצוא לא חוקיים של מוצרי תרבות (2012); ואמנה בדבר העברת אישים שנידונו בבית משפט (2019).
עיטור מהפכת אוקטובר
עיטור מהפכת אוקטובר (ברוסית: Орден Октябрьской Революции) היה עיטור של ברית המועצות. העיטור נוסד ב-31 באוקטובר 1967 לציון 50 שנה למהפכת אוקטובר, והיה העיטור השני הכי גבוה בברית המועצות.
העיטור הוענק לאזרחים אשר תרמו לפעילות המהפכנית ולביסוס השלטון הקומוניסטי בברית המועצות, עבור הישגים בפיתוח הסוציאליזם והמדינה, על הישגים במדע ובתרבות, עבור הצטיינות בקרב, עבור תרומה להגנת המדינה, עבור פעילות ציבורית פורה ועבור קידום וייצוא הסוציאליזם למדינות אחרות באירופה.
העיטור עשוי מכסף, פרט לפטיש ומגל בחלק המרכזי התחתון, אשר עשויים מזהב טהור. המשקל הכולל של העיטור - 31 גרם.
העיטור הוענק לראשונה ב-6 בנובמבר 1967 לערים לנינגרד ומוסקבה, על תרומתן במלחמת העולם השנייה. כמו כן, זכו בעיטור ספינת הקרב אברורה, מרשלי ברית המועצות גאורגי ז'וקוב, איוואן בגרמיאן, איבן קונייב, מפקד הצי הסובייטי אדמירל סרגיי גורשקוב, האוניברסיטה הלאומית חרקוב ועוד. כן זכה בעיטור העיתון הסובייטי פראבדה. עד התמוטטות ברית המועצות הוענקו 106,462 עיטורים אלו.
סצ'ואנוזאורוס
סצ'ואנוזאורוס (שם מדעי: Szechuanosaurus; מילולית: "הלטאה של סצ'ואן") הוא סוג של דינוזאור תרופוד קדום שכנראה מבוטל כיום. הוא חי בסין הקדומה של תור היורה לפני 160 מיליון שנה. הסוג התגלה בתצורת ששימיאו בסצ'ואן שבסין, ותואר ב-1942 בידי החוקר יאנג ג'ונגג'יין. הסוג כלל מין אחד - Szechuanosaurus campi, לכבוד החוקר האמריקאי צ'ארלס לואיס קאמפ, אשר עזר בגילוי הדינוזאור.
מרטין שלאף
מרטין (מרדכי) שלאף (בגרמנית: Martin Schlaff; נולד ב-6 באוגוסט 1953 בווינה) הוא יזם, איש עסקים ומיליארדר יהודי אוסטרי. בשנת 2008 נאמד הונו בלמעלה מ-3.15 מיליארד דולר, והוא מבעלי "בנק אוף אוסטריה". הוא מוכר בישראל בעיקר בעקבות קשריו עם מנהיגי המדינה ופרשיות שוחד שנקשרו בשמו.
סצ'ואנוזאורוס
ממצאיו של דינוזאור זה כללו בעיקר שרידי שיניים חרוטיות בעלות קצה להבי והממדים של הדינוזאור הובילו כמה חוקרים להעריך את אורכו ב-8 מטרים ואת משקלו במעל 1,000 עד 1,500 קילוגרם, זאת למרות הממצאים המעטים והמקוטעים. חוקרים אחרים העריכו שהיה קטן יותר ולא עולה על 450 קילוגרם.
מרטין שלאף
קורות חיים
שלאף נולד למשפחה חרדית פולנית מחסידות באבוב, פליטת מלחמת העולם השנייה, שהתיישבה בווינה. נשלח להתחנך בישיבות בישראל, אך עם השנים התרחק מהדת, עובדה שהעכירה את יחסיו עם אביו האדוק. סיים לימודי תואר שני בכלכלה בלונדון.
סצ'ואנוזאורוס
בתחילה אחד מהמינים בסוג, Szechuanosaurus yandonensis, זוהה כמוטל בספק ובוטל. מין שני, Szechuanosaurus campi נמצא על פי יאנג ג'ונגג'יין כתקף ובעל קירבה לבני משפחת המטריאכאנטוזאוריים או הסינרפטוריים ופחות לטטנורים. עם זאת ממצאי צורת אגן הירכיים הובילו כמה חוקרים למסקנה שהיה קרוב יותר לפיאטניצקיזאורוס. בשנת 2012 הוא נכלל כמין של יאנגצ'ואנוזאורוס, אשר נמצא באותה תצורה וחי באותה תקופה.
מרטין שלאף
קורות חיים
אביו היה שותף בחברת רוברט פלצק AG שסחרה בעץ ובנייר בעיר וינה הנייטרלית, שהייתה קרקע פורייה למסחר בתקופת המלחמה הקרה. בהמשך רכש מרטין יחד עם אחיו הבכור, ג'יימס, את החברה והחל במסחר במזרח גרמניה. לפי ההיסטוריונית קריסטין מקרקיס, שלאף שיתף פעולה עם השטאזי וקיבל מארגון הביון את שם הקוד: "לנדגראף" (בגרמנית: אדון הארץ). בשנת 1998 קבעה ועדת חקירה של הבונדסטאג הגרמני, בין היתר, כי טרם נפילת חומת ברלין העבירה מדינת מזרח גרמניה לשלאף עשרות מיליוני מארקים דרך חשבונות מעבר בליכטנשטיין, בתמורה למוצרים שהיו תחת אמברגו מערבי. בסוף שנות ה-90 נתבע שלאף יחד עם שותפו השווייצרי קונרד אקרמן בבית משפט בשווייץ, בטענה כי קיבלו עשרות מיליוני מארקים ממזרח גרמניה בעסקה פיקטיבית, אך ב-2002 נדחתה התביעה על ידי בית המשפט והרשויות הגרמניות חויבו בתשלום הוצאות משפט של 1.9 מיליון פרנק שווייצרי. לאחר ניצחונו המשפטי טען שלאף בראיון כי "לא הייתי סוכן של השטאזי ולא היו לי איתם כל יחסים מיוחדים".
היקף עסקיו של שלאף לוט בערפל מאחר שהוא אינו רשום כבעלים רשמיים בעסקיו הרבים באירופה ובארצות הברית, אלא רשום בהן כ"מנהל". שמו נקשר בין היתר לחברת הגז הרוסית גזפרום. על פי אתר "בלומברג" האמריקאי, חתם שלאף על הסכם שותפות עם קרן הסיכון EVERGREEN השותפה לחברת בריטיש גז, שקיבלה מידי הרשות הפלסטינית זיכיון לפעול להפקת גז בחופי עזה. שלאף שותף, יחד עם רשת המלונות קלאב הוטל, בבעלות של קזינו לוטראקי ביוון ושל קזינו בבלגרד. באפריל 2001 רכש מידי מיכאל צ'רנוי את חברת הסלולר הבולגרית מובילטל, בסכום של 1.1 מיליארד דולר.
בשנת 1994 רכש קרקע הנושקת לחוף הים, ברחוב גלי תכלת בהרצליה תמורת 7 מיליון דולר ובנה עליה וילה בשטח של יותר מ-2,000 מ"ר. בשנת 2009 מכר את הבית לאיש העסקים זכי רכיב ב-24 מיליון דולר (בדצמבר 2010 מכר רכיב את הבית תמורת כ-145 מיליון ש"ח שהיו אז כ-40 מיליון דולר, מכירה שנחשבת לעסקת הנדל"ן היקרה בתולדות ישראל לבית פרטי).
בשנת 1998 זכה בזיכיון של הרשות הפלסטינית להקמה ותפעול של קזינו ביריחו. הקזינו נפתח בספטמבר 1998, זכה להצלחה רבה והכנסותיו הגיעו לכ-15 מיליון דולר בחודש, בעיקר ממהמרים ישראלים. הקזינו נסגר כעבור שנתיים בעקבות פריצת האינתיפאדה השנייה, לאחר שנפגע קשות מירי טנקים של צה"ל בתחילת האינתיפאדה באוקטובר 2001. באפריל 2001, שופץ במהירות והיה מוכן להפעלה מחדש אך צה"ל אסר על כניסת אזרחים ישראלים לשטחי הרשות. לאחר שנכשל בפתיחה מחדש של הקזינו ביריחו, הביא, בשנת 2003, לנמל אילת אוניית ההימורים מפוארת, במטרה להפעיל קזינו צף, אך לא קיבל אישור להפעלתו.
במסגרת קשריו עם מנהיגי לוב, טען כי סייע בשחרורן של חמש אחיות בולגריות שנעצרו בלוב באשמת הדבקת ילדים מקומיים באיידס, וכי היה שותף בשחרורו של הישראלי רפרם חדד, שנעצר בלוב בשנת 2010.
ב-2008 פרסם עיתון ה"טיימס" כתבת פרופיל אודותיו שבה כונה "האוליגרך היחיד באוסטריה", עם הון המוערך ב-4 מיליארד דולר. תדמיתו הציבורית כבעל קשרים חובקי עולם, וכנהנתן חובב נשים החי בראוותנות, הפכו אותו לדמות ידועה בישראל ובאוסטריה, שם הופיעה הדמות "מרטין שליק" בתוכנית טלוויזיה סאטירית המבוססת על דיוקנו.
שלאף הוא אספן אמנות. אוסף בבעלותו, שכלל כ-5,000 פריטי אמנות בעלי מוטיב אנטישמי שנוצרו בין השנים 1490–1946, נתרם על ידיו בשנת 1993 למוזיאון היהודי בווינה. כמו כן תרם מהונו למועדון הספורט היהודי הכוח וינה, שחבריו בתקופת השואה נשלחו למחנות ריכוז, ולמוזיאון פרויד בווינה.
קשריו בישראל
בפברואר 2001 טען שלאף בריאיון ל"ידיעות אחרונות" כי הוא פועל באמצעות קשריו למיתון הימין הפוליטי בישראל, בין היתר על ידי ידידו אביגדור ליברמן. בשנת 2003 ניצל לטענתו את קשריו עם ראש הממשלה אריאל שרון על מנת לסייע בחידוש היחסים הדיפלומטיים בין ישראל ואוסטריה, שנותקו בשל הקמת הקואליציה עם הלאומן ירג היידר בשנת 2000.
לאורך השנים נקשרו לשמו פרשות שחיתות ושוחד וטענות כי קשריו נגועים בפלילים. בעקבות דו"ח מבקר המדינה משנת 2000, החלה בינואר 2003 משטרת ישראל בחקירת חשד לפיו אריאל שרון קיבל כסף משלאף עבור כיסוי הוצאותיו בבחירות הפנימיות לראשות הליכוד, וזאת במסווה של הלוואה מסיריל קרן - ידידו של שרון ממלחמת העצמאות. במהלך החקירה הועלו האשמות הן מצד הרשויות הישראליות והן מצד הרשויות האוסטריות על עיכובים הדדיים בזימון של שלאף לחקירה, וב-2010 החליטה המשטרה להעמיד לדין את שלאף, עבור מה שהוגדר על ידה כ"פרשת שחיתות מהחמורות שנחקרו ביאח"ה - העברות כספים של מיליוני דולרים למשפחת שרון". בשל הקושי לחקור את שלאף בווינה, כמו גם את שרון שנפל לתרדמת ב-2006, המליצה לבסוף המשטרה להגיש כתב אישום נגד בניו של שרון, גלעד שרון ועמרי שרון, ובינואר 2013 נסגר התיק כליל מחוסר ראיות.
באותה שנה (2003) פתחה המשטרה בחקירה נוספת, בחשד כי חברה בבעלותו של שלאף העבירה מיליוני שקלים לחברה קפריסאית שנשלטה בידי אביגדור ליברמן. בדצמבר 2012 נסגר התיק מחוסר ראיות.
בשנת 2010 פרסם העיתון "הארץ" תחקיר שבו נטען כי בשנות ה-90 מימן שלאף במאות אלפי דולרים את הגנתו המשפטית של אריה דרעי, אשר ניהל את טקסי החתונה של ילדיו של שלאף. לפי התחקיר, העביר שלאף 50,000 דולר להגנתו של חברו אהוד אולמרט. בין יתר האישים הישראלים שהוזכרו בתחקיר כבעלי קשרים אישיים, מדיניים או עסקיים עם שלאף היה אביגדור ליברמן, שלו סייע שלאף לגיוס ערבות של מיליון דולר מבנק וינאי בעבור מפלגת "ישראל ביתנו", לצורך קבלת קו אשראי בסכום זהה מבנק ישראלי, מנכ"ל משרד ראש הממשלה לשעבר שמעון שבס, אשר ליווה פרויקטים עסקיים שהגה שלאף, וכן עורך הדין דב ויסגלס, שבשנות ה-90 קיבל משלאף 280 אלף דולר עבור ייעוץ ושדלנות שתאפשר את פתיחת הקזינו ביריחו, ששלאף היה שותף בהקמתו בשנת 1998.
באמצעות שותפו העסקי, איש השב"כ יוסי גינוסר, נוצרו גם קשרים קרובים בינו לבין יושב ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת ויועצו הכלכלי מוחמד רשיד. לפי תחקיר שפורסם ב"מקור ראשון" ביוני 2006, היה שלאף שותף פעיל בהקמתה של מפלגת קדימה.
משפחתו
אשתו הראשונה של שלאף הייתה סוזי ויזל, בתו של פרידריך ויזל, הבעלים של חברת רוברט פלצ'ק, הנמצאת כיום בשליטת שלאף, ולהם שלושה ילדים משותפים. אשתו השנייה הייתה אנדריאה, נוצריה שהתגיירה, ולהם שני ילדים, הזוג התגרש ב-2008 בהסכם מזונות בסך 315 מיליון דולר. אשתו הנוכחית היא ברברה קוניג, הזוג נישא ב-2009 בנישואים אזרחיים, לזוג ילד משותף.
במרץ 2010 נפטר אביו, חיים שלאף, והובא לקבורה בישראל. שלאף הגיש בקשה להגיע ללוויה מבלי להיחקר בישראל בפרשיות שוחד שונות, אולם משטרת ישראל דחתה את בקשתו והוא נמנע מלהגיע. בהלוויה השתתפו אביגדור ליברמן, אריה דרעי, יעקב ברדוגו, גלעד שרון וחיים רמון.
קישורים חיצוניים
תחקיר נרחב באתר הארץ, ספטמבר 2010 חלקים נוספים
גודפריד גופנס
גודפריד גופנס (באנגלית: Godfried Guffens; 22 ביולי 1823 – 11 ביולי 1901) היה צייר בלגי. הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי הקיר הדתיים וההיסטוריים המונומנטליים שלו.
ביוגרפיה
הוא נולד בעיר האסלט בבלגיה. כשהיה רק בן חמש עשרה, הוא התקבל לאקדמיה המלכותית לאמנויות יפות, שם למד אצל ניקז דה קייזר. מאוחר יותר הוא נסע לאיטליה כדי לראות את יצירותיהם של מיכלאנג'לו ורפאל. בהיותו שם, הוא פגש את יוהאן פרידריך אורבק, חבר בתנועת הנצרתיים, שהייתה לו השפעה מכרעת על סגנונו. לפיכך רעיונות אלה גרמו לו לבקר בגרמניה ולחקור את סוגי ציורי הקיר החדשים שהתפתחו שם.
ציור הקיר הגדול ביותר שלו נמצא בכנסיית סנט ג'ורג' באנטוורפן, אותה צייר יחד עם יאן סוורטס מ-1859 עד 1871. כמה ציורי קיר בולטים אחרים כוללים את אלה בבתי העירייה של קורטרייק והאסלט, המקהלה והטבילה של קתדרלת סנט קוונטין והמקהלה של כנסיית סנט אורסולה בלנקן. ציור הקיר שלו באולם הבדים של איפר אבד במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הוא היה חבר באקדמיה לאמנויות יפות באנטוורפן ובאקדמיה המלכותית למדע, כתיבה ואמנויות יפות של בלגיה. הוא גם היה חבר מקביל במכון דה פראנס.
להאסלט ולשארביק יש רחובות שנקראים על שמו.
אלן הארדינג בייקר
אלן הרדינג בייקר (באנגלית: Ellen Harding Baker; 8 ביוני 1847 - 30 במרץ 1886) הייתה מורה ומרצה לאסטרונומיה. ידועה בעיקר עקב תפירת שמיכת טלאים גדולה המתארת את מערכת השמש שסייעה לה במהלך ההרצאות שהעבירה.
ביוגרפיה
שרה אלן הרדינג (Sarah Ellen Harding) נולדה בסינסינטי שבאוהיו ב-8 ביוני 1847 לסטפן הארדינג ולאן (לבית טרי). בשנת 1867, היא פגשה את מריון בייקר, איתו התחתנה ב-10 באוקטובר 1867, ובני הזוג חיו במחוז סידר באיווה. אלן הרדינג לימדה והרצתה אודות אסטרונומיה במספר מקומות במדינת איווה.
ב-1878 עברה המשפחה למחוז ג'ונסון באיווה, היכן שבייקר ניהל חנות ובית עסק למסחר. לזוג היו שבעה ילדים לפני מותה ב-30 במרץ 1886 כתוצאה משחפת, בגיל 38.
שמיכת מערכת השמש
בשנת 1876, תפרה אלן הרדינג שמיכת טלאים המתארת את מערכת השמש, כדי לסייע לה במהלך הרצאות אסטרונומיה שהיא העבירה. ככל הנראה היא האישה המוזכרת בעיתונים מקומיים המציינים כי לקח לאישה מאיווה שבע שנים לרקום את מערכת השמש על שמיכה, במהלך חורף של 1883-1884.
אלן ביססה את מרבד הטלאים שלה גם על צפייה בטלסקופ במצפה הכוכבים הלאומי.
השמיכה מראה את מערכת השמש, כפי שהופיעה באיורים של ספרי האסטרונומיה של אותה תקופה. על שמיכה רואים את השמש במרכז, שמונת כוכבי הלכת של מערכת השמש שלנו, ומסלולם המשוער סביב השמש, כמו גם את חגורת האסטרואידים. הדוגמה רומזת למספר גדול של כוכבים מחוץ  למערכת השמש. בשמיכה גם מתוארים ירחים: הירח של כדור הארץ, הירחים הגליליאניים סביב צדק, כמו גם מספר ירחים על שבתאי, נפטון, אורנוס ושבתאי כולל טבעות שבתאי. בנוסף, מתואר גם כוכב שביט בעל מסלול מאוד אקסצנטרי אשר ייתכן והוא שביט היילי, אשר בפעם האחרונה שנראה לפני יצירת השמיכה היה ב-1835.
השמיכה גדולה מאוד, בגודל של 225 ס"מ X על 269 ס"מ. השמיכה מורכבת ממספר שכבות בד - השכבה העליונה מבד צמר, וקישוטים המשלבים בד, צמר, רקמות משי וצמות צמר.
שמיכת מערכת השמש נמצאת כיום בבעלות הסמית'סוניאן, במוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית. השמיכה נתרמה על ידי פטרישיה היל מקלוי וקתרין היל מרדון. נכון ל-2018, השמיכה לא בתצוגה הקבועה.
הרברט שמאלץ
הרברט שמאלץ (באנגלית: Herbert Schmalz: 1 ביוני 1856 – 24 בנובמבר 1935) היה צייר אנגלי.
ביוגרפיה
שמאלץ נולד באנגליה לקונסול הגרמני גוסטב שמאלץ ולאשתו האנגליה מרגרט קרמייקל, בתו הבכורה של הצייר, ג'יימס וילסון קרמייקל. הוא קיבל השכלה בסיסית בציור בלונדון, תחילה בבית הספר לאמנות סאות' קנזינגטון (בשנת 1896 שינה את שמו לקולג' המלכותי לאמנות (RCA)) ואחר כך באקדמיה המלכותית לאמנויות (RA), שם למד אצל פרנק דיקסי, סטנהופ פורבס וארתור האקר. הוא המשיך את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן.
לאחר שובו ללונדון עשה לעצמו שם כצייר היסטוריה, עם סגנון המושפע מהפרה-רפאליטים והאוריינטליסטים. ב-1884 הציג בהצלחה את ציורו באקדמיה המלכותית לאמנויות. לאחר מסע לירושלים בשנת 1890 הוא יצר סדרה של ציורים עם נושאי הברית החדשה, כאשר "השיבה מגולגולתא" (1891) הוא אחד הידועים ביותר.
לאחר 1895 שמאלץ צייר יותר פורטרטים. בשנת 1900 הוא ערך תערוכת יחיד גדולה באגודה לאמנות יפה ברחוב בונד.
ב-1918, לאחר שגרמניה הובסה במלחמת העולם הראשונה, הוא אימץ את שם הנעורים של אמו.
מלון קאמיניץ
בית אשל ירושלים (מלשון אש"ל: אכילה, שתייה, לינה; שם לועזי: Hotel Jerusalem), שנודע יותר בכינויו מלון קאמיניץ, היה בית מגורים דו-קומתי מפואר שהפך לבית מלון בסוף המאה ה-19, והיה בית המלון המודרני הראשון בירושלים ובישראל בכלל בבעלות יהודית. המלון נמצא בין רחוב הנביאים לבין רחוב יפו בירושלים, כיום בלב חניון מאחורי בית 65 ברחוב הנביאים.
היסטוריה
הבניין נבנה על ידי היהודי המומר מלוויל ברגהיים, נרכש על ידי הנדבן יעקב פיכטנהולץ, שהעבירו לרשות כולל ווהלין. הכולל השכיר את הבית, כנראה החל משנת 1891, למשפחת קאמיניץ, שהחזיקה בתי מלון בסגנון אירופי בחברון, ביפו, ביריחו וכן מלון קטן בפתח תקווה.
בשנת 1883 המלונאי אליעזר ליפמן קאמיניץ, שהיה עד אז מזכיר כולל הורודנא, העביר את בית המלון שהקימה משפחתו סמוך לשער יפו למבנה ברחוב יפו שהיה בבעלות הבנקאי חיים אהרן ולירו (כיום עומד שם מרכז כלל). בהתחלה שימש המלון גם כמושב זקנים אך בהמשך סגר אותו, לאחר שראה שקשה לנהל את שני המוסדות במקום אחד. לאחר מספר שנים עבר המלון למבנה של כולל ווהלין בין רח' יפו לרח' הנביאים, הוא הוסיף אגף לבניין ששימש כלובי וחדר קבלה, נטע גן גדול בפתחו, וסלל שביל מיוחד למרכבות מרחוב יפו.
בית המלון נחשב בעיני בני התקופה למקום יוקרתי ומפואר ביותר, בו שהו תיירים רבים, ונערכו בו חתונות מפוארות. למלון היו הסכמי עבודה עם חברות התיירות "תומאס קוק ובנו" ו"קלארק".
מרגרט לורנס
ג'ין מרגרט לורנס (וימיס) (באנגלית: Jean Margaret Laurence (Wemyss); 18 ביולי 1926 – 5 בינואר 1987) הייתה סופרת קנדית. כתבה רומנים, נובלות, ספרי ילדים וספרי עיון. ממייסדות הקרן לעידוד סופרים קנדיים.
ביוגרפיה
מרגרט לורנס נולדה בשנת 1926 בניפאווה, מניטובה שבקנדה לעורך דין רוברט וומיס, ולוורנה ג'אן סימפסון. כשהייתה בת 4 התייתמה מאמה, ודודתה מרגרט סימפסון באה לטפל במשפחה. שנה לאחר מכן נשא האב את הדודה לאישה ובשנת 1935 הם אימצו בן. כשהייתה לורנס בת 9, נפטר אביה מדלקת ריאות והיא עברה להתגורר בבית הסבים יחד עם אימה החורגת ואחיה, שם חייתה עד שמלאו לה 18.
מלון קאמיניץ
אורח שלא נמצא לו מקום במלון - הרצל
בנימין זאב הרצל הגיע לירושלים ביום שישי 28 באוקטובר 1898, כדי להפגש (כעבור 5 ימים) עם קיסר גרמניה וילהלם השני, בעת ביקורו בארץ ישראל.
מרגרט לורנס
ביוגרפיה
בשנים 1944–1947 למדה לורנס במכללה המאוחדת של ויניפג, שלימים הפכה לאוניברסיטת מניטובה. במהלך שנת הלימודים הראשונה למדה לורנס קורסים באנגלית, היסטוריה, אתיקה ופסיכולוגיה, והחלה לפרסם שירים מפרי עטה בהוצאת האוניברסיטה.
מלון קאמיניץ
אורח שלא נמצא לו מקום במלון - הרצל
הרכבת הגיעה לירושלים בין השמשות, כשהרצל קודח מחום, ובכל זאת הלך ברגל מרחק לא קצר מתחנת הרכבת שבעמק רפאים ועד מלון קאמיניץ - כדי להימנע מחילול שבת, וכדי שלא לפגוע ברגשות יהודי העיר, שרובם היו חרדים. להרצל ולאנשיו הוזמנו מראש שלושה חדרים במלון, אולם הם הוחרמו על ידי קצינים גרמניים שליוו את ביקור הקיסר. הרצל נאלץ ללון על מיטה במסדרון, או לפי גרסה אחרת על שולחן ביליארד, ולמחרת עברו הרצל ואנשיו ללון בבית פרטי - בית משפחת שטרן בממילא
מרגרט לורנס
ביוגרפיה
במהלך לימודיה הפכה לפעילה בתנועה נוצרית סוציאליסטית.
עם תום לימודיה, נישאה לורנס למהנדס ג'ק פרגוס לורנס והם עברו לאנגליה ולאחר שנה, ב-1950 עקרו לאפריקה, תחילה לסומליה ולאחר מכן חוף הזהב שמאוחר יותר הפכה לגאנה.
בשנת 1952, ילדה לורנס את ביתה ג'וסלין ולאחר שלוש שנים נולד בנה דייוויד.
בשנת 1962 נפרדה מבעלה ועברה לגור בלונדון וסביבותיה למשך כעשר שנים, אף על פי ש"ביקרה לעיתים תכופות בקנדה והפכה לסופרת אורחת באוניברסיטת טורונטו. לורנס שבה להתגורר בקנדה באזור אונטריו, שם כתבה את ספרה The Diviners בשנים 1971–1973.
בשנת 1986 חלתה לורנס בסרטן אלים ומפושט והחליטה להתאבד ב-5 בינואר 1987. היא נקברה בעיר הולדתה ניפאווה וביתה הפך למוזיאון.
בשנים 1981–1983 שרתה כנשיאת אוניברסיטת טרנט.
מצד אבירים
מצד אבירים הוא אתר עתיק, כנראה מהתקופה הרומית או הביזנטית, שלושה ק"מ צפונית מזרחית למעלות, על הגדה הצפונית של נחל כזיב, ליד אבירים. מידות האתר הן 12 מטר על 12 מטר (144 מטר רבוע) והוא בנוי אבנים מסותתות גדולות. בערבית נקרא המצד 'מסר' שפירושה מצרים, אך הסיבה לכך איננה ידועה.
מרגרט לורנס
קריירה ספרותית
התפתחותה הספרותית של מרגרט לורנס החלה כבר בעת לימודיה בבית הספר התיכון, אז התעניינה מאוד בספרות.
במהלך שנת הלימודים הראשונה במכללה היא כתבה שירים אשר פורסמו בהוצאת האוניברסיטה תחת החתימה "סטיב לנקסטר", אותה אימצה כשם העט שלה. במהלך לימודיה במכללה חברה למועדוני ספרות בהם היו כותבים ומשוחחים על שירה וכן כתבה 18 שירים, 3 נובלות ומסה בקורתית. במשך הזמן הפכה גם לעורכת המשנה של כתב העת הספרותי של המכללה.
מצד אבירים
ויקטור גרן שביקר במקום בסוף המאה ה-19 מתאר:
מרגרט לורנס
קריירה ספרותית
במשך שהותה באפריקה עסקה בספרות שבעל פה של סומליה, הקליטה ותרגמה שירים וסיפורי עם ויצרה אנתולוגיה שיצאה לאור ב-1954. כתיבתה הושפעה מניסיונה וחוויותיה כחלק ממיעוט באפריקה, דאגה אתית לחיות כאדם לבן באפריקה וסמליות נוצרית.
בשנת 1963 פרסמה את ספרה "פעמון הגמל של הנביא" המהווה אוסף של זיכרונות של חייה וחוויותיה באפריקה. בשנת 1964 יצאה לאור הנובלה מלאך האבן The Stone Engle שבזכותה התפרסמה לורנס. בשנים 1971–1973 כתבה את ספרה The Diviners, שיצא לאור בשנת 1974.
בשנת 1978 הייתה לורנס נושא הסרט התיעודי של מועצת הקולנוע הלאומית – הגברת הראשונה ממנאוקה (עיירה קנדית בדיונית שהופיעה לראשונה בסיפורה הקצר The Land of our Father ולאחר מכן ברבות מיצירותיה של לורנס) בשנים 1981–1983 שרתה כנשיאת אוניברסיטת טרנט.
פרסים והוקרה
בשנת 1972 היא התקבלה כחברה במסדר הלאומי הקנדי.
הספר The Stone Engle – מהדורת 2002, נבחר כאחד הספרים הנקראים ביותר בתחרות "קנדה קוראת".
מרכז ללימודי נשים באוניברסיטת ויניפג נקרא על שם מרגרט לורנס.
באוניברסיטת יורק (קנדה) בטורונטו, נקראת קומה באחד מבנייני המגורים על שם מרגרט לורנס.
בשנת 2016 נבחרה לורנס לאישיות בעל חשיבות היסטורית לאומית.
האג'ימה מוריאסו
היאימה מורייסו (נולד ב-23 באוגוסט 1968) הוא כדורגלן עבר יפני, ששיחק כמעל ל-250 משחקים במשך 14 שנה עם סאנפרס הירושימה היפנית. וכיום מאמן את נבחרת יפן בכדורגל.
קריירת מועדונים
המועדון שבו הצטרף מוריאסו לאחר סיום לימודיו היה סאנפרס הירושימה בליגת העל היפנית ב-1987. באפריל 1990, מוריאסו היה בתקופת ניסיון במועדון מנצ'סטר יונייטד, הניסיון לא צלח בסופו של דבר. בשנת 1998, המאמן הנס אופט הפך למאמנה של קיוטו פרפל סאנגה וצירף את מוריאסו למועדון בהשאלה. מוריאסו היה השחקן המרכזי של קיוטו בעונת 1998. לאחר מכן, מוריאסו חזר לסאנפרס הירושימה בעונת 1999, אך לא זכה לקבל זמן משחק. בשנת 2002, הוצעה לו משרה לעבוד בצוות האימון של המועדון, אך הוא החליט להמשיך לשחק. ב-2002, הוא חתם בוגאלטה סנדאי ולאחר כשנה החליט לפרוש מכדורגל מקצועי.
What Matters Most
What Matters Most (בעברית: מה שהכי חשוב) הוא אלבומה ה-33 של הזמרת ברברה סטרייסנד. האלבום מכיל אוסף של שירים שכתבו אלן ומרלין ברגמן עבור הזמרת במהלך הקריירה שלה והופקו על ידה. האלבום מחולק לשני דיסקים כאשר הדיסק הראשון מכיל שירים שהצמד כתב עבור הזמרת אך לא הוקלטו בעבר ואילו הדיסק השני מכיל שירים שיצאו בעבר.
האלבום קיבל מועמדות לפרס גראמי בקטגוריית "אלבום הפופ הווקאלי העממי הטוב ביותר". האלבום מכר בשבוע הראשון ליציאתו 68 אלף עותקים בארצות הברית ונכון ליולי 2012 מכר 210 אלף עותקים במדינה.
קידום
על מנת לקדם את האלבום הופיעה הזמרת באירוע התרמה של רשת סטארבקס. האירוע הוקלט והיה זמין לצפייה ביום יציאת האלבום ובשבוע שאחריו.
וולדהוף מנהיים
מועדון ספורט וולדהוף מנהיים (בגרמנית: Sportverein Waldhof Mannheim) הוא מועדון ספורט רב תכליתי מהעיר מנהיים שבמדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. המועדון ידוע בעיקר בזכות קבוצת הכדורגל שלו, ששיחקה מספר עונות בבונדסליגה בשנות ה-80 של המאה ה-20. נכון לעונת 2019/20 הקבוצה משחקת בליגה הגרמנית השלישית. נוסף על קבוצת הכדורגל, מועדון וולדהוף מנהיים מפעיל גם קבוצת כדוריד וקבוצת טניס שולחן, וחברים בו כ-2,400 איש נכון לשנת 2018.
היסטוריה
מועדון וולדהוף מנהיים הוקם בשנת 1907, והחל לשחק בליגות אזוריות שונות בדרום גרמניה. עד לשנות ה-40 של המאה ה-20 המועדון כשל לצלוח את הליגות האזוריות ולהגיע למשחקי הגמר שכללו קבוצות מכל רחבי גרמניה. בשנת 1940 המועדון רשם את הישג השיא שלו לאותה תקופה, כאשר סיים במקום הרביעי לאחר הפסד לשאלקה 04 בחצי הגמר, ולאחר מכן הפסד במשחק על המקום השלישי לראפיד וינה, ששיחקה אז בגרמניה במסגרת האנשלוס על אף היותה קבוצה אוסטרית. לאחר מלחמת העולם השנייה, וולדהוף מנהיים המשיכה להתנדנד בין ליגות אזוריות, ואפילו הגיעה לליגה השנייה בגרמניה עוד לפני הקמת הבונדסליגה בעונת 1963/64, אך שבה לליגות האזוריות. עם הגעת ספונסר חדש בשנת 1972, חברת Chio, הקבוצה חזרה לליגה השנייה, והייתה לקבוצת מרכז טבלה לאורך שנים רבות.
בעונת 1982/83 המועדון רשם עלייה מפתיעה אל הבונדסליגה לראשונה בתולדותיו, ושיחק בבונדסליגה במשך שבע עונות רצופות, כאשר הישג השיא של המועדון היה המקום השישי בבונדסליגה בעונת 1984/85. במהלך התקופה של המועדון בבונדסליגה, שיחקו בשורותיו שחקנים כיורגן קולר, פריץ ואלטר, מאוריציו גאודינו וכריסטיאן ורנס. בעונת 1989/90 המועדון נשר בחזרה לבונדסליגה השנייה, שם שיחק שבע שנים רצופות, ובעונת 1996/97 נשר אל הליגה השלישית. כעבור שנה, נעשה ניסיון לאחד את הקבוצה עם יריבתה העירונית המושבעת, VFR מנהיים, אך ניסיון זה לא צלח. בתום עונת 1998/99 עלתה וולדהוף מנהיים בחזרה לבונדסליגה השנייה, אך בשנת 2003 הורדה אל הליגה הרביעית בגין עבירות תקציב על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית, וניסיון איחוד נוסף עם VFR מנהיים באותה שנה, לא עלה יפה. בעונת 2007/08 עלתה וולדהוף מנהיים לליגה השלישית, אך בשנת 2010 שוב הוענשה על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית בגין עבירות תקציביות, והורדה לליגה החמישית. כעבור עונה, עלתה וולדהוף מנהיים לליגה הרביעית, שם שיחקה עד לשנת 2018. בשנה זו התמודדה וולדהוף מנהיים מול אורדינגן 05 בפלייאוף על הזכות להעפיל אל הליגה הגרמנית השלישית, אך לא עמדה במשימה זו ונשארה בליגה הרביעית. באפריל 2019 הבטיחה וולדהוף מנהיים את העפלתה אל הליגה הגרמנית השלישית.
תחבורה ציבורית בחולון
חולון היא עיר במחוז תל אביב, התשיעית בגודל אוכלוסייתה בישראל. היא ממוקמת מדרום-מזרח לתל אביב, מצפון לראשון לציון, ממזרח לבת ים וממערב לכביש 4. שטח השיפוט שלה הוא 19,200 דונם ואוכלוסייתה מונה כ-198,176 תושבים נכון לשנת 2023 ע"פ נתוני הלמ"ס.
כבישים
חולון מוקפת בצירי תנועה ראשיים וכן היא מהווה חלק מהרצף העירוני במטרופולין תל אביב. לאורך גבולה המערבי של חולון עוברים נתיבי איילון, המהווים נתיב עיקרי המחבר את העיר לכבישים ארציים. נתיב זה כולל ארבעה מחלפים: מחלף וולפסון, מחלף דב הוז, מחלף יוספטל ומחלף הקוממיות. בגבול הצפון-מזרחי של העיר עובר כביש 44 (דרך השבעה), כביש המחבר את חולון לערים לוד, רמלה וצריפין, לאורך הכביש קיימות 4 יציאות וכניסות לעיר חולון ברחובות: המלאכה, המכתש, לוי אשכול (צומת חולון) והמרכבה. בגבולה המזרחי של העיר עובר כביש 4, שמטרתו להוות כניסה נוחה לעיר ולאזור התעשייה במזרח העיר.
בנוסף לכבישים אלו, קיימות כניסות רבות לעיר בדרכים עירוניות: בצפון העיר דרך תל גיבורים ובדרום העיר דרך בן-גוריון. בחולון קיים נתיב תחבורה ציבורית ברחוב לוי אשכול, שנסלל בשנת 2001, במסגרת פרויקט תכנוני של חברת נתיבי איילון, דבר שהקל באופן משמעותי על זרימת התנועה וכלי הרכב בכביש.
כיכרות
כיכר הלוחמים היא מעגל תנועה בצפונה של העיר, המוכר בכינוי "כיכר הדמעות", בשל היותו גורם משמעותי בכישלון תלמידים במבחני נהיגה מעשיים הנערכים באזור. הכיכר היא אחד ממעגלי התנועה העמוסים בארץ.כיכר סטרומה נמצאת במרכז העיר חולון, בצומת הרחובות דב הוז, סוקולוב, הנרייטה סאלד והאחד במאי. היא תוכננה ונבנתה בתחילת שנות הארבעים של המאה ה-20, זמן קצר לאחר הקמת המועצה המקומית חולון. הכיכר הוקדשה בזמן הקמתה לזכרם של חללי אסון אוניית המעפילים סטרומה, ובשנת 1968 הוצבה במרכזה אנדרטה לזכר המעפילים שטבעו בים השחור.
רכבת ישראל
תחנות הרכבת חולון - וולפסון, בת ים - יוספטל ובת ים - הקוממיות הן תחנות הרכבות המשרתות את תושבי העיר חולון בת ים ותל אביב כחלק מפרויקט הקמת הקו בין תל אביב למערב ראשון לציון. שלוש התחנות נחנכו ב-25 בספטמבר 2011. תחנת הרכבת חולון וולפסון המשרתת את תושבי צפון בת ים, חולון ויפו, ממוקמת במחלף וולפסון, כששתי המסילות עוברות במפלס התחתון שלו - בגובה הכביש המהיר. בניית תחנת הרכבת בת ים - יוספטל הסתיימה מוקדם מהצפוי, ולאחר סיום בנייתה ניטש ויכוח בין הערים בת ים וחולון על שם העיר שיופיע בשם התחנה, הסיבה לוויכוח זה היא שהתחנה ממוקמת בדיוק בגבול הערים ומשרתת במידה שווה את תושביהן. בסופו של דבר שמה המקורי של התחנה "בת ים - יוספטל" נשאר על כנו ואילו שמה של חולון הופיע בשמן של תחנות אחרות בקו כגון תחנת הרכבת חולון - וולפסון. בשנת 2009, הונחו מסילות בתחנה זו והיא נפתחה כשנתיים לאחר מכן. מאז פתיחתה, התחנה זוכה להצלחה רבה והיא אחת התחנות המובילות מבחינת מספר הנוסעים שמשתמשים בה לאורך הקו, עם ממוצע של כ-70,000 עולים ויורדים בחודש. אין הסדר חנייה לצד תחנת רכבת זו למעט כלי רכב דו-גלגליים.
תחנת הרכבת בת ים - קוממיות הממוקמת במחלף הקוממיות בין חולון ובת ים ובין נתיבי איילון המשרתת את תושבי האזור הדרומי של חולון ואת תושבי דרום-מזרח בת ים משמשת תחנה מרכזית מאספת יחד עם פתרונות חנייה מוסדרים. בשעות השיא עוצרות בתחנות שתי רכבות בשעה בכל כיוון בקו ראשון לציון משה דיין - רעננה מערב, וכן רכבת אחת בשעה בכל כיוון בקו באר שבע - רעננה מערב.
מערך אוטובוסים
בחולון פועלות שלוש חברות אוטובוסים שמפעילות עשרות קווים, שמקשרים את חולון לערים במטרופולין תל אביב. את רוב הקווים בעיר מפעילה חברת אגד, ושאר הקווים מפעילות החברות דן ומטרופולין. הקווים הנוסעים בעיר חולון הם עירוניים ומאספים (למעט הקווים קו 406 המהיר הישיר אגד וכן קווים מאספים אשר מופעלים באוטובוס בין עירוני אגד: 143 144 374 146 145 וקווים 154 ). לעומת זאת, בציר דרך השבעה במזרח העיר עוברים עשרות קווים בין-עירוניים מכל החברות, שעוצרים במספר מצומצם של תחנות מאספות המשרתות בדרך כלל חיילים. בחולון שוכנים 3 מסופים. בצפון העיר שוכן מסוף וולפסון הממוקם צמוד לבי"ח וולפסון, בדרום העיר ממוקם מסוף אוטובוסים גדול הסמוך למוזאון אגד המשמש גם כחניון לילה, במזרח העיר שוכן מסוף קריית שרת. נוסף למסופים, בעיר 3 תחנות קצה ברחובות: האורגים, המרכבה, תמנע.
היסטוריה
בעקבות הרפורמה בתחבורה הציבורית בגוש דן בוטלו קווים ומספר קווים הועברו מחברות לחברות ונוספו קווים נוספים למערך האוטובוסים בעיר, כמו כן נערכו שינויים רבים במסלולי הקווים ובנקודת המוצא שלהם. בפעימות הראשונות של הרפורמה, נותקו הקישורים מהעיר למקומות מרכזיים (למשל, התחנה המרכזית החדשה בתל אביב). בעקבות כניסתם של "קווי המזלג", הופעלו בחולון 4 קווים מסוג זה: 172/72 (קווים 1 ו-2 לשעבר), 89/189/289 (89 דומה ל-97א הישן ו-189 ל-89 הישן), 71/171/271 (קווים 73/173/74 במספור חדש), וקו 126 שהיה דומה במסלולו ל-92 הישן.
במרץ 2019 זכתה חברת מטרופולין במכרז על קווי התחבורה הציבורית בעיר חולון, ובאותו החודש החלה להפעיל את הקווים 2, 22, 26 ו-126 שהועברו מידי אגד. כמו כן, החברה החלה להפעיל את קו 77 ו-278.
תחבורה ציבורית בשבת
באופן רשמי, אין תחבורה ציבורית בשבת בעיר חולון, אם כי במהלך השנים ניסתה העירייה, לצד עמותות (ביניהן: שבוס) להפעיל אוטובוסים ומוניות שירות שישרתו את התושבים ויקשרו את העיר לאזורי הבילוי שמחוצה לה. במסגרת רפורמה שמקדם משרד התחבורה בענף מוניות השירות, עתידים לפעול שלושה קווים של מוניות שירות בעיר חולון בסופי השבוע שיקשרו את העיר לערים בת ים, תל אביב וראשון לציון.
מהיר לעיר
במסגרת פרויקט "מהיר לעיר" של נתיבי איילון שמטרתו להקל על הפקקים בשעות השיא ברחובות מרכזיים ועמוסים, על ידי עידוד תחבורה ציבורית תוך סלילת נתיבי תחבורה ציבורית ייעודיים ברחובות אלו. בחולון עתידים להיסלל 5.4 ק"מ של נתיבי תחבורה ציבורית ברחובות: יוספטל, אילת, משה דיין והלוחמים. תוכנית נוספת בפרויקט כוללת גם סלילת 1.35 ק"מ של שבילי אופניים עירוניים ברחובות יוספטל, משה דיין והלוחמים.
שחר אמאנו
שחר אמאנו הוא עיתונאי ומבקר מוזיקה ישראלי.
במהלך חייו אמאנו היה עורך בקבוצת ידיעות אחרונות, עבד בדסק החדשות של ynet, כתב טורי ספורט, כתבות על מוזיקה. כיום מפעיל אתר ביקורת על מוזיקה "הכותל המזרחי" שמטרתו חשיפה של המוזיקה בישראל ובמזרח התיכון על סוגיה השונים. אמאנו משדר בגלי צה"ל את רצועת "ציפורי לילה" בימי חמישי בחצות, ומשמש כמרצה במרכז האקדמי פרס ברחובות, בחוג למנהל עסקים, שם הוא מעביר את הקורס "תולדות המוזיקה המזרחית משנות השבעים ועד היום". בחודש מרס 2021 החל להגיש תוכנית אישית במוצאי שבת במסגרת רצועת "האנשים של הלילה" בגלגלצ.
מכבי חיפה (שחייה)
מכבי חיפה היא אגודת שחייה בישראל של מכבי מחיפה. היא קבוצת השחייה הראשונה שנוסדה בארץ ישראל בשנת 1926 והוותיקה ביותר בישראל. במשך שנים רבות עד קום המדינה, היא הייתה הקבוצה המובילה בארץ ישראל, וגם לאחר קום המדינה הייתה לאחת הקבוצות המובילות בישראל. שחייניות ושחיינים רבים שלה השתייכו לנבחרות ישראל במשך השנים, וייצגו את המדינה בכל התחרויות השחייה הבינלאומיות החשובות ביותר.
היסטוריה
מחלקת השחייה במכבי חיפה נוסדה על ידי אלכס אפשטיין בשנת 1926. היא כללה שחייה וכדורמים. השינוי המקצועי הגדול החל עם עלייתו של מאמן השחייה לארץ ישראל ארנסט וייגלר, שעבר ממכבי תל אביב לחיפה בשנת 1933, ועד למותו הפתאומי בשנת 1938. לאחר מותו לקח את שרביט האימון איזיה פייגנבוים במשך כ-5 עשורים.
בשנת 1935 נחנכה בריכת בת גלים בחיפה, שהייתה בריכת השחייה אולימפית הראשונה שנבנתה בישראל, והייתה הראשונה ששאבה את מי הים הסמוכים, ובכך הייתה לבריכה עם מים מלוחים.
באותן שנים הצטרפו לקבוצה שחייניות ושחיינים רבים, מטובי השחיינים באירופה שברחו מאימת הנאצים, לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, שתרמו ביכולתם וניסיונם הרב: אדית טיין, יהודית דויטש, חנה דויטש, אירנה קרפלס, שלמה הירשברג, זאב ורדי, פרנצי בק ווילהיים ארצי.
בשנת 1948 ניפתחה בריכת שחייה (20x8 מטר) מקורה, על הר הכרמל.
בשנת 1974 זכה דן ברנר שחיין מכבי חיפה בתואר יבשתי, במדליית זהב במשחקי אסיה (טהראן 1974) במשחה ל-100 מטר חופשי, שהיה להישג הטוב ביותר של שחיין ישראלי.
יונתן קופלב אף הוא שחיין מכבי חיפה זכה בתואר היבשתי המכובד ביותר, מדליית זהב באליפות אירופה (דברצן 2012) וגם קבע את תוצאת השנה בעולם (2016) במשחה ל-50 מטר גב, ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון והיחידי עד כה (2020) שזוכה בתואר אלוף אירופה בשחייה ומחזיק בתוצאת השנה בעולם.
שחייניות אלופות ישראל
אדית טיין, יהודית דויטש, אירנה קרפלס יעל ברגהיים, אווה בראונר, זהבה הס, חוה שלמברג, שושנה צולוף, תמר זליג, רבקה קרטין, אורנה בלכמן, נעמי לאופר, חנה אהרוני, עינת גבאי, נטע כהן, אנה וולצ'קוב, לאה פולונסקי, רוני קלט, אביב ברזלי
שחיינים אלופי ישראל
אלכס אפשטיין, יואב אורבך, שלמה הירשברג, זאב ורדי, טיבי שיין, פרנצי בק, וילהיים ארצי, אורי זרנוב, עוזי בק, דן ברנר, דן פיק, רון קרמן, נדב בטשא, טל משקיף, ערן הירש, עידו מרון, יואב רייטר, אריאל דולינקו, שי לבנת, גיל קיזלר, אורן מלכה
האגודה מתאמנת בבריכות
סניף ראשי בריכת מכבי - ברכה חדשה עם 8 מסלולים של 2 מטר, סניף בית בירם, קבוצה תחרותית בליאו בק
טיבדאר פקטה
טיבדאר פֶקֶטֶה (בהונגרית: Fekete Tivadar; פץ', 2 בנובמבר 1894 – סיגישוארה, 4 בנובמבר 1940) היה סופר, עיתונאי, מתרגם יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
טיבדאר פקטה נולד במשפחה יהודית, השלים את לימודיו בעיר הולדתו לרבות בחינות הבגרות והמשיך בלימודי משפטים בבודפשט. הוא קטע את לימודי המשפטים והפך לעיתונאי. תחילה עבד ב"פצ'י נפלו" (יומן פץ' - Pécsi Napló) בשנים 1912–1916 וב"סגדי היראדו" (חדשות סגד - Szegedi Híradó) בשנת 1914, ולאחר מכן התיישב בארד, שם הפך לכתב של כמה עיתונים טרנסילבניים בשפה ההונגרית בין שתי מלחמות העולם, כולל כתב העת "טול" (עט - Toll), ז'ידו יבה. הוא ערך ופרסם את כתב העת "פקטה מאצ'קה" (חתול שחור - Fekete Macska) בשנים 1922–1923, בעיתון זה זה הגרפיקה הכותרות ועמוד השער אויירו על ידי שאנדור לוראנט-לאסנר.
יצירתו
פקטה כתב שירה, סיפורים קצרים, לבריות של אופרטות ולהיטים, אבל הוא היה עסוק ביותר כמתרגם. הוא הציג שירה רומנית של אותה עת בהונגרית באנתולוגיה שלו בשם "גן האהבה" (ארד, 1924) ובכרך נוסף בתוספת יצירות מפורסמות של ליריקה רומנית קלאסית בשם "גן קלאסי" (קלוז', 1930). בכך הוא התקדם מהמשוררים בני משפחת ואקרסקו (Văcărescu) עד אנגֶל (Anghel), ומהמודרניים הוא העדיף את שירתם של בלגה (Blaga), קראיניק (Crainic), אפטימיו (Eftimiu), מינולסקו (Minulescu).
לאחר תרגום גולמי, הוא תרגם את השירה מרומנית להונגרית תוך ידיעה דלה של השפה הרומנית, על פי דבריו, והשתדל יותר לבטא ל"נשמת השיר". בתרגומיו, רגישותו למודרניות מעורבת במיוחד עם ספרות סלון קלה. השפעת הפיתוי של הספרות מורגשתה במיוחד בכרך המכיל את תיק העבודות שלו (עורה של הנסיכה ג'נובווה, טימישוארה, 1923), שבו הביא לחיים את דמויות העולם התחתון היוקרתי של ערי העולם, תוך שהוא שואב מחוויות הטיולים שלו בשווייץ, איטליה וצרפת. הוא בנה את הסיפורים שלו שנכתבו בעיקר על תחושה מינית קלה, מעין השבחה של הסדרה שבה הופיעה (פאן-ספרייה). כרך השירה שלו: שיר על שתי מסכות מוות (ארד, 1925).
יצחק שנקר
יצחק שנקר (22 באוגוסט 1889 – 13 באוקטובר 1948) היה רופא יהודי-פולני-אוסטרי. מראשוני הכירורגים בחיל הרפואה. מעוטר עיטור לוחמי המדינה.
קורות חיים
הוא נולד בקרקוב ולמד רפואה, והשתלם בכירורגיה בבית הספר האוניברסיטאית בווינה. במלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא האוסטרי בדרגת סרן וזכה לאותות הצטיינות על הצלת פצועים.
ב-1927 חזר לקרקוב והתמנה למנהל המחלקה הכירורגית של בית החולים היהודי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הפולני ולאחר תבוסת פולין הצליח להגיע לעיר צ'רנוביץ שהייתה אז בשליטת הרוסים. הוא גויס לחיל האוויר הרוסי ושימש כמנתח ראשי בדרגת סגן-אלוף. בתפקיד זה ניתח את לברנטי בריה שסבל מדימום בקיבה. משפחתו הוגלתה על ידי הרוסים להרי אורל. כאשר כבשו הגרמנים את האזור הוא הוגלה לטרנסניסטריה, שם הצליח להקים מרפאה ובה חדר ניתוח פרימיטיבי והציל מאות פצועים. כאשר כבשו הרוסים את האזור הוא גויס שוב כמנתח צבאי ובתפקיד זה ניתח והציל את חייו של המרשל איבן קונייב.
בחורף 1944 הגיע לארץ ישראל בספינה כמעפיל בלתי חוקי. לאחר מעצר במחנה המעצר בעתלית, הוא שוחרר והחל לעבוד כמנתח, תחילה בבית החולים הפולני של צבא אנדרס בירושלים ואחר כך בקופת חולים כללית.
כל אותה תקופה ניסה להתאחד עם משפחתו. בהשתדלותה של אשת וינסטון צ'רצ'יל ובהתערבותו של המרשל קונייב שחב לו את חייו, קבלה משפחתו אפשרות לעלות לארץ ישראל והם התאחדו ב-1946.
שנקר התגייס להגנה אבל טיפל בחשאי גם בפצועי אצ"ל ולח"י. בהתקפת האצ"ל על יפו שימש כמנתח בבית החולים הארעי שהוקם בבית החולים ליולדות פרויד ברח' יהודה הלוי בתל אביב.
עם הקמת המדינה גויס לצה"ל והתמנה למפקד וכירורג ראשי של בית החולים הצבאי מס' 7 בצפת, שבעבר היה בית חולים לחולי שחפת (כיום שוכנת במקום המכללה האקדמית צפת).
נפטר מסרטן בגיל 59.
חיים אישיים
ב-1929 שנקר התחתן ונולדו לו בן ובת. בנו, פרופ' יוסף שנקר הוא מבכירי הגניקולוגים בישראל, והיה מנהל המחלקה הגניקולוגית במרכז הרפואי הדסה עין כרם.
נכדיו הם: ד"ר ינון שנקר - חוקר בתחום האיידס ומנהל בחברת התרופות טבע וד"ר ערן שנקר - חוקר בתחום רפואת חלל ותעופה  וסמנכ"ל מנהל רפואי בחברת קמהדע.
חיים ליפשיץ (צייר)
חיים ליפשיץ (1892, קריבי ריה, אוקראינה – 13 בינואר 1958, חיפה, ישראל) היה צייר בסגנון משולב, קלאסי ובעיקר אימפרסיוניסטי. היה מורה לציור, ועבד בתור צייר משנות ה-20 של המאה ה-20 עד שנות ה-50 בישראל, ותיעד את נופיה ואת האנשים שחיו בה.
ביוגרפיה
נולד ב־1892 בעיר קריבוי רוג (כיום קריבי ריה) באוקראינה למוסיה והלל ליפשיץ שהיה נפח אומן. בילדותו למד בחיידר, ועם המעבר לתיכון נחשף לאמנות והוקסם ממנה. למד ציור ואמנות באוניברסיטת קייב ולאחר מכן עבר להתגורר בעיר אודסה, שם למד באקדמיה לאמנות. בעקבות המהפכה הקומונסטית הוא הגיע לטורקיה דרך הים השחור, ומשם הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1920.
Discipline (אלבום של קינג קרימזון)
Discipline (משמעת) הוא אלבום האולפן השמיני של קינג קרימזון. האלבום יצא לאור בשנת 1981, אחרי פגרה של 7 שנים. מלבד הסולן רוברט פריפ שהיה ממייסדי הלהקה, והמתופף ביל ברופורד שהצטרף ב-1972, היו כל יתר המשתתפים באלבום חברי להקה חדשים והם אדריאן בלו כסולן וגיטריסט מלווה וטוני לוין על הבס.
חיים ליפשיץ (צייר)
ביוגרפיה
ליפשיץ התגורר בתל אביב ושם הוא המשיך לצייר עד שנת 1937. במהלך שנים אלה (בשנות ה-20 ושנות ה-30) הוא התחבר עם אנשי אמנות ורוח בתל אביב, כמו חיים נחמן ביאליק ושאול טשרניחובסקי, כאשר המכנה המשותף ביניהם, מלבד האמנות, הוא החיבור לעיר אודסה באוקראינה.
ליפשיץ צייר את ביאליק ורבניצקי כותבים ביחד את ספר האגדה, הוא צייר דיוקן של טשרניחובסקי, וצייר את ש"י עגנון בזמן תפילה. בשנות ה-20 הוא צייר את "ציור מותו של יוסף טרומפלדור", מפרסם ספר בשם "איוב : ... JOB" עם קובץ של 25 ציורים על ספר איוב, ופרסם ספר עם ציורים של נופי ישראל בשם: "ארץ ישראל - קובץ תמונות". בשנות ה-30 הוא פרסם ספר בשם "תהילים בתמונות" הכולל קובץ של 20 ציורים. בשנת 1937 הוא פרסם ספר בשני חלקים בשם "מדריך בציור פדגוגי: הדרכה על ידי מכתבים" ולאחר מכן הוא נסע לקהיר והשתתף, בהזמנתו של המלך פארוק, כיועץ וצייר בהקמת המוזיאון המודרני המצרי הראשון.
בשנת 1948 הוא עבר לחיפה והתגורר על הכרמל. בשנת 1957 הוא חלה במחלה קשה, ונפטר בשנת 1958 בגיל 66, נטמן בבית עלמין חוף הכרמל.
Unwrapped
Unwrapped (בעברית: לא עטופה) הוא אלבומה ה-10 של הזמרת גלוריה אסטפן אשר יצא בספטמבר 2003 על ידי אפיק רקורדס.
רקע
האלבום נחשב לשונה מאלבומיה הקודמים של אסטפן. הוא הוקלט בשידור חי בשונה מאלבומיה האחרים ובנוסף יש פחות דגש על קולה של אסטפן כדי ליצור תחושת אינטימיות. בשונה מאלבומיה הקודמים שכללו מוזיקה קצבית וחיה יותר האלבום הוא אלבום אקוסטי.
על האלבום עבדו מספר אמנים שונים ביניהם סטיבי וונדר אשר ניגן במפוחית ושר בשיר "Into You". בנוסף שיתפה פעולה אסטפן גם עם הזמרת כריסי היינד בשיר "One Name" ובנוסף שיתפה פעולה גם עם הזמר ז׳'אן מרקו כאשר כתב איתה את השיר "Wrapped" ותרגם אותו לספרדית.
קידום
בנוסף אסטפן הוציאה את מיני-אלבום הרמיקסים Unwrapped: Remixes, שצורף כמהדורת בונוס ל-DVD של סיבוב ההופעות "Live & Re-Wrapped Tour".
דולפין שחור-סנטר
דולפין שחור-סנטר (שם מדעי: Lagenorhynchus australis) הוא מין של יונק ימי ממשפחת הדולפיניים.
הדולפין חי בארץ האש, בצ'ילה, בארגנטינה, במעבר דרייק ובאיי פוקלנד שביבשת אמריקה הדרומית, ונצפה פעם אחת באיי קוק. הוא התגלה והוגדר ב-1848 על ידי המדען טישיאן רמזי פיל (Titian Ramsay Peale). עומק המים הממוצע שבו חי הדולפין הוא 300 מטרים מתחת לפני הים. הוא מעדיף לחיות במים קרירים אשר במפרצים, סמוך לחוף. מספר פרטים נצפו גם בשרטונים.