cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סמי מלול
פעילותו הציבורית
לאור מחלוקות בנוגע לחלוקת המנדטים בבחירות שנערכו למועצת העירייה בשנת 1983, עתר מלול לבג"ץ כנגד ועדת הבחירות והצליח להביא לשינוי שיטת חלוקת המנדטים בבחירות לרשויות המקומיות. לאורך השנים פעל מלול להרחבת שיתוף הפעולה בקרב ערי ויישובי הגליל. בתוך כך לקח חלק פעיל בהקמת ובניהול איגוד ערים גליל מזרחי וגולן ושימש כמשך שנתיים כיו"ר איגוד כבאים גליל עליון. בשנים 2011–2014 שימש כמרכז פורום ערי פיתוח ופריפריה במרכז השלטון המקומי. הוא עסק בריכוז מערכת הקשרים של מרכז השלטון המקומי עם רשויות הפריפריה וייצוגן מול משרדי הממשלה וגורמים לאומיים וביישום חוק אזורי עדיפות לאומית. כיום מלול הוא יושב ראש ועדה לתכנון ובניה מרחבית מורדות הכרמל.
נשוי לטוני ולהם ארבעה ילדים ושישה נכדים.
Earth
Earth (בעברית: כדור הארץ) הוא שיר צדקה של הראפר האמריקאי, ליל דיקי. השיר הופץ לראשונה ביוטיוב ב-19 באפריל 2019, שלושה ימים לפני יום כדור הארץ. כל ההכנסות של השיר נתרמו לארגון "Leonardo DiCaprio Foundation".
בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2019 השיר היה מועמד לפרס הווידאו קליפים של MTV לקליפ הטוב ביותר בעל מסר חברתי, אך הפסיד לשיר "You Need to Calm Down" של טיילור סוויפט.
רקע כללי
ב-9 באפריל 2019, ליל דיקי הודיע בטוויטר שהשיר יופץ שבוע הבא. כמו כן, ג'סטין ביבר דיווח שיחזור למוזיקה כאורח בשיר, מספר ימים לאחר מכן ליל דיקי אישר את זה.
הקליפ
הקליפ צבר ביוטיוב מעל 238 מיליון צפיות.
הזמרים שמופיעים בקליפ
רשימת הזמרים שמופיעים בקליפ, והתפקיד שלהם בקליפ:
ההיגיינה הטבעית
ההיגיינה הטבעית (Orthopathy) היא שיטת טיפול שהמציא סילבסטר גראהם במסגרת "הרפואה האלטרנטיבית" מקור השיטה עוד מהמאה ה-19. השיטה מורכבת מקבוצת אמונות וערכים שמקורם בתנועת הריפוי הטבעי. עקרונות השיטה מנוגדים לממצאי המחקר המודרני.
לשיטה עקרון מנחה כללי אחד והוא שכל עוד לגוף לא נגרם נזק בלתי הפיך וכי ניתנים לו כל האמצעיים הדרושים לריפויו הרי שבכוחו שלו (הגוף) יכול לרפא כל חולי, וכי לו הכלים להתמודד עם הרעלים והנגיפים הפועלים נגדו. השיטה דוגלת בעקרונות רפואיים אחרים מאלו של השיטה הקונבנציונלית, והיא פתוחה יותר לתאוריות ביולוגיות שונות מאלו המערביות המקובלות, לדוגמה, השיטה ככלל לא רואה את החיידקים כמחוללי מחלה, (בניגוד לתאוריה החידקית של המחלה, המקובלת במחקר) השיטה גם לא מקבלת את העיקרון כי תרופות מרפאות, אלא מדכאות תהליכי ריפוי. תורת הריפוי הטבעי היא חלק מהשקפת עולם ודרך חיים, שנקראות "ההיגיינה הטבעית".
תנועת הריפוי הטבעי
תנועת הריפוי הטבעי נוסדה במאה ה-19 בארצות הברית מראשי התנועה באותה תקופה היו ד"ר ג'ון ה. טילדן ועוד מס' מטפלים. שיטות הריפוי של חסידי התנועה התבססו על שינוי בתזונה, צומות קצרים וארוכים, טיפול במים (הידרותרפיה), חשיפה מבוקרת לאור השמש (אמבטיות שמש), התעמלות מתקנת כגון פלדנקרייז ועוד. הם הפיצו כתבי עת ופרסמו ספרים בנושאים הנ"ל. בשנת 1948 הקים המטפל האמריקאי הרברט שלטון, יחד עם מטפלים אחרים, את תנועת ההיגיינה הטבעית בארצות הברית: Natural Hygiene Movement. התנועה דוגלת באורח חיים בריא המבוסס על מזון טבעי, אוויר ומים נקיים ופעילות גופנית. הטיפול הטבעי בחולים נעשה בעיקר על ידי צום ושינוי תזונתי.
עקרונות השיטה וביסוסה
השיטה מבססת את יעילותה על מקרים המפורטים במס' ספרים שיצאו תחת ידי המטפלים בשיטה.
העקרונות העיקרים של השיטה הם:
ביקורת
כנגד השיטה ישנה ביקורת חריפה אשר התעוררה עוד בהתחלת הקמת השיטה. המבקרים טוענים כי מדובר בתעלול ואשליה ואפילו כי המטפלים בשיטה עלולים לגרום למוות וכי השיטה אינה בטוחה ולא מבוססת על מחקרים אמינים או סיפורי מקרה מספיקים כדי להוכיח את יעילותה.
מרק דייוויס
מרק פרייזר דייוויס (באנגלית: Marc Fraser Davis; 30 במרץ 1913 – 12 בינואר 2000) היה אמן ואנימטור יהודי-אמריקאי, שעבד באולפני ההנפשה של וולט דיסני, אחד מתשעת הזקנים של דיסני. הוא יצר ועיצב דמויות רבות לסרטים של האולפנים, כאשר לאחר עבודתו על הסרט "על כלבים וגנבים" עבר ל-Walt Disney Imagineering, שם עיצב דמויות עבור דיסנילנד ודיסניוורלד עד פרישתו בשנת 1978.
וולט דיסני אמר על דייוויס, "מרק יכול לעשות סיפור, הוא יכול לעשות דמות, הוא יכול להנפיש, הוא יכול לתכנן בשבילי תוכניות. כל מה שאני צריך לעשות זה להגיד לו מה אני רוצה וזה שם! הוא איש הרנסאנס שלי".
קורות חיים
דייוויס נולד בשנת 1913 בבייקרספילד למשפחה יהודית אמריקאית, כאשר בגלל דברים שעברה המשפחה הוא למד ב-26 בתי ספר לפני שלמד בתיכון. בילדותו הוא חווה אלימות מבריונים מבית ספרו שהיוו לו דחף לצייר - כאשר הוא צייר ילדים רצו לראות את האמנות שלו וכך בריונים לא יכו אותו. דייוויס למד במכון האמנות של קנזס סיטי, במכון האמנות של סן פרנסיסקו ובמכללת אוטיס לעיצוב ואמנות.
בשנת 1935 דייוויס החל לעבוד באולפני ההנפשה של וולט דיסני, שם יצר ועיצב דמויות רבות לסרטים, כאשר רוב הדמויות היו נשיות - דבר שבגללו כינו אותו "איש הגבירות". בין הדמויות שעיצב נמצאות שלגיה מהסרט "שלגיה ושבעת הגמדים", במבי מהסרט "במבי", מר קרפד מהסרט "הרפתקאות איכבוד ומר טוד", סינדרלה מהסרט "סינדרלה", עליסה מהסרט "עליסה בארץ הפלאות", טינקרבל מהסרט "פיטר פן", הנסיכה אורורה ומליפיסנט מהסרט "היפהפייה הנרדמת", וקרואלה דה ויל מהסרט "על כלבים וגנבים".
לאחר עבודתו באולפנים, דייוויס עבר ל-Walt Disney Imagineering, חברת בת של חברת וולט דיסני שאחראית על הפארקים ואתרי הנופש של דיסני. בחברה הוא עיצב דמויות עבור מתקנים שונים בפארקים ובאתרי הנופש, ביניהם "מסע בג'ונגל", "חדר הטיקי הקסום", "קרוסלת הקידמה", "זה עולם קטן", "הטירה המכושפת", "אמריקה שרה" ו"מסע מחקר לנהר המערבי". בשנת 1978 דייוויס פרש מהחברה.
דייוויס היה נשוי לאליס אסטס, מעצבת תלבושות שעבדה גם בדיסני, החל מיוני 1956 עד פטירתו ב-12 בינואר 2000, בגיל 86, בגלנדייל.
פרסים והוקרה
דייוויס זכה בשנת 1982 בפרס וינזור מקיי, ובשנת 1989 הוא הוכר כ"אגדת דיסני" יחד עם תשעת הזקנים של דיסני ואב אייוורקס. ברחוב הראשי של ארצות הברית בדיסנילנד, ישנו חלון ראווה על שמו של דייוויס, כאשר מולו נמצא חלון ראווה על שם אשתו.
בשנת 1994 האקדמיה האמריקאית לקולנוע העבירה לראשונה הרצאה על שמו של דייוויס, ובחודש ינואר 2000, החודש בו נפטר, הוקמה קרן מלגות על שמו במכון לאומנויות קליפורניה. בשנת 2014 הוצגה במוזיאון משפחת וולט דיסני תערוכה לכבודו, כאשר באוקטובר באותה שנה פורסם ספר המתמקד באומנות ובקריירה שלו בשם "Marc Davis: Walt Disney's Renaissance Man" ("מרק דייוויס: איש הרנסאנס של וולט דיסני"). בשנת 2020 יצא לאור הספר "Marc Davis in His Own Words: Imagineering the Disney Parks" ("מרק דייוויס במילים שלו: לדמיין את הפארקים של דיסני"), אשר מציג את אמנות הקונספט שהכין לדמויות בפארקים של דיסני.
גביע לייבר
גביע לייבר (באנגלית: Laver Cup) הוא טורניר ראווה שנתי קבוצתי בטניס, בו משחקות "נבחרת אירופה" (באנגלית: Team Europe), המורכבת מטניסאים ממדינות אירופה, ו"נבחרת העולם" (באנגלית: Team World) המורכבת מטניסאים ממדינות בשאר יבשות העולם.
הטורניר נוסד ב-2017 ונערך מדי שנה בסוף חודש ספטמבר, שבועיים לאחר אליפות ארצות הברית הפתוחה. הוא נקרא על שם טניסאי העבר האוסטרלי רוד לייבר, שנחשב בעיני רבים לאחד מגדולי הטניסאים בהיסטוריה. לייבר עצמו נוכח בטורנירים כאורח כבוד, ומעניק בסיומו את הגביע לנבחרת המנצחת.
מארגני הטורניר הם טניס אוסטרליה - איגוד הטניס האוסטרלי, טניסאי העבר ואיש העסקים הברזילאי ז'ורז'ה פאולו למאן, ו-TEAM8, חברת הניהול של הטניסאי רוג'ר פדרר.
נבחרת העולם היא הזוכה המכהנת (2022) לאחר שנבחרת אירופה זכתה בכל ארבעת הטורנירים הראשונים.
פורמט הטורניר והרכבי הנבחרות
הטורניר נערך במתכונת של 12 משחקים מקוצרים על פני שלושה ימים. בכל יום מתקיימים שלושה משחקי יחידים ומשחק זוגות אחד. משחק הזוגות נועל את שני הימים הראשונים, ופותח את היום השלישי. הניקוד הקבוצתי על ניצחון בכל משחק עולה ככל שהטורניר מתקדם – ניצחון ביום הראשון מעניק נקודה אחת, ביום השני שתי נקודות, וביום השלישי והמסיים – שלוש נקודות.
מיקום הטורניר משתנה מדי שנה בין עיר באירופה לעיר ביבשת אחרת.
בכל נבחרת שישה טניסאים פעילים ועוד טניסאי שמובא כמחליף למקרה של פציעה. כללי הטורניר קובעים שכל ששת הטניסאים חייבים לשחק לפחות משחק יחידים אחד, אך לא יותר משניים, במהלך הטורניר. כמו כן, לפחות ארבעה מששת הטניסאים חייבים להשתתף לפחות במשחק זוגות אחד.
לכל נבחרת ממונים קפטן וסגן קפטן, כשהקפטן יושב לצד שחקן נבחרתו במהלך ההפסקות בין המשחקונים, בדומה לנהוג במשחקי גביע דייוויס. שחקני הנבחרות רשאים לשבת לצד המגרש, לעודד את חבריהם לקבוצה ואף לתת להם עצות אימון במהלך המשחק.
המשחקים – הן ביחידים והם בזוגות – הם מקוצרים, מועתקים מהפורמט הנהוג במשחקי זוגות במרבית הטורנירים המקצוענים. שתי המערכות הראשונות הן מערכות מלאות, ובמידה וכל שחקן ניצח מערכה אחת – מתקיים במקום מערכה שלישית שובר שוויון מורחב, שבו על שחקן לצבור 10 נקודות עם יתרון של שתי נקודות לפחות, על מנת לנצח.
פרסים כספיים
כיוון שהטורניר הוא טורניר ראווה, הוא אינו מעניק נקודות דירוג בסבב ה-ATP.
גביע לייבר 2017
הטורניר נערך בין ה-22 ל-24 בספטמבר 2017 בפראג שבצ'כיה, באולם O2 ארנה.
נבחרת אירופה גברה על נבחרת העולם 9:15 וזכתה בגביע.
גביע לייבר 2018
הטורניר נערך בין ה-21 ל-23 בספטמבר 2018 בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית, באולם יונייטד סנטר.
נבחרת אירופה גברה על נבחרת העולם 8:13 וזכתה בגביע.
גביע לייבר 2019
נבחרת אירופה גברה על נבחרת העולם 11:13 וזכתה בגביע.
גביע לייבר 2021
הטורניר נועד בתחילה להיערך בין 25 ל-27 בספטמבר 2020 בבוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית, באולם טי די גארדן. עקב התפרצות מגפת הקורונה נדחה הטורניר, והוא נערך בין 24 ל-26 בספטמבר 2021, באותו המקום.
נבחרת אירופה גברה על נבחרת העולם 1:14 וזכתה בגביע.
גביע לייבר 2022
גביע לייבר 2022 נערך בלונדון, באולם O2 ארנה, בין 23 ל-25 בספטמבר 2022.
גביע לייבר 2023
גביע לייבר 2023 מיועד להיערך בוונקובר שבקנדה, באולם רוג'רס ארנה, בין 22 ל-24 בספטמבר 2023.
אלבניה העצמאית
אלבניה העצמאית (באלבנית: Principata e Shqipërisë) הייתה מדינה שהוכרזה במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, ואשר התקיימה בין השנים 1912–1914.
וילאייט אלבניה
עד ספטמבר 1912 שמרה הממשלה העות'מאנית את האלבנים מחולקים בין ארבעה וילאייטים הטרוגנים מבחינה אתנית, וזאת במתכוון, כדי למנוע איחוד לאומי של אלבניה. הרפורמות שהכניסו הטורקים הצעירים עוררו את המרד האלבני שהחל בינואר שנת 1912 ונמשך עד אוגוסט 1912. בינואר 1912, חסן פרישטינה, סגן אלבני בפרלמנט העות'מאני, הזהיר בפומבי את חברי הפרלמנט כי המדיניות של ממשלת הטורקים הצעירים תוביל למהפכה באלבניה. המרד האלבני הצליח ועד אוגוסט 1912 הצליחו המורדים להשיג שליטה על כל וילאייט קוסובו (כולל נובי פאזאר, סג'ניצה, פרישטינה ואפילו סקופיה), חלק מווילאייט סאקוטרי (כולל אלבסן, פרמט ו-Leskovik), קוניצה בווילאייט יואנינה ודבאר בווילאייט מונסטיר. המרד האלבני הסתיים ב-4 בספטמבר 1912, כאשר הממשלה העות'מאנית קיבלה את כל הדרישות הקשורות להקמת מערכת אוטונומית מאוחדת של ממשל וצדק עבור האלבנים בווילאייט אחד, הווילאייט האלבני.
מלחמת הבלקן הראשונה
הצלחת המרד האלבני שיגרה אות חזק למדינות השכנות כי האימפריה העות'מאנית חלשה. מלבד זאת, ממלכת סרביה התנגדה לתוכנית של וילאייט אלבניה, והעדיפה חלוקה של השטח האירופי של האימפריה העות'מאנית בין ארבעת בעלות הברית הבלקניות. בינתיים הוסכם כי השטח שנכבש יהיה בעל מעמד של חזקה משותפת.
מנהיגים אלבניים, כוללים פאיק קוניצה ופאן נולי, ארגנו מפגש גדול ב-7 באוקטובר 1912 בבוסטון. הם החליטו שהאלבנים צריכים "להתאחד באופן מלא עם השלטון העות'מאני נגד אויבי האימפריה" מכיוון ש"אם טורקיה תובס, מדינות הבלקן יגרסו את אלבניה". החלטה זו הייתה מסוכנת, מכיוון שאם יובסו העות'מאנים, השתתפות אלבנית במלחמה הבלקנית בצד העות'מאני תשמש הצדקה לבעלות הברית הבלקניות לחלק את אלבניה כמחוז עות'מאני. אלבנים שגויסו ב נלחמו למען ארצם ולא למען האימפריה העות'מאנית.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה הצבאות המשולבים של בעלות הברית הבלקניות התגברו על הצבאות העות'מאניים הנחותים מבחינה מספרית וחלשים אסטרטגית והשיגו הצלחה מהירה. הם כבשו כמעט את כל השטחים האירופיים שנותרו של האימפריה העות'מאנית, כולל שטחו של וילאייט אלבניה.
בתחילת נובמבר 1912 פנו מנהיגי אלבניה אל פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, והסבירו לו את המצב הקשה בארצם מכיוון שחלקים מארבעת הווילאייטים נתבעו גם על ידי הליגה הבלקנית שנכחה בשטחים השנויים במחלוקת. האימפריה האוסטרו-הונגרית וממלכת איטליה יצאו נחרצות נגד הגעתו של הצבא הסרבי עד הים האדריאטי, כי הם ראו בו איום על שליטתם של הים האדריאטי. איסמעיל קמאלי, שהיה סגן אלבני בפרלמנט העות'מאני, הבטיח את תמיכת אוסטריה-הונגריה לאוטונומיה של אלבניה בתוך האימפריה העות'מאנית, אך לא לעצמאותה.
הקונגרס הכל-אלבני
איסמעיל קמאלי הזמין את נציגי כל חלקי וילאייט אלבניה להשתתף בקונגרס הכל-אלבני שהתקיים בוולורה ב-28 בנובמבר 1912. בתחילת המושב התייחס איסמעיל קמאלי לאלבניה, הנתונה לאיום בפני הפסד של כל הזכויות שהושגו במהלך המרי האלבני בארבע השנים הקודמות, והסביר למשתתפי הקונגרס שעליהם לעשות כל מה שצריך כדי להציל את אלבניה. לאחר נאומו הם החלו בבדיקת המסמכים, מכיוון שהוחלט כי כל קאזה של וילאייט אלבניה תיחשב כקול אחד, ללא קשר למספר נציגיה. משתתפי הקונגרס הזה נחשבים לאבות המייסדים של אלבניה.
לאחר הכרזת העצמאות
ההודעה הראשונה על העצמאות המוצהרת נשלחה לפיקוד הצבא הסרבי באוחריד. ב-29 בנובמבר 1912, הצבא של ממלכת סרביה תפס את דורס ללא כל התנגדות והקים את מחוז דורס עם ארבעה מחוזות: דורס, Lezha, אלבסן וטירנה. הרשויות הסרביות החדשות התמודדו עם קשיים גדולים בניהול מחוז חדש מכיוון שכל חיל המצב הצבאי המבודד עם מספר חיילים קטן הושמד תוך מספר ימים. אף על פי שכמה מראשי השבטים הציעו לארגן התנגדות מזוינת נגד כוחות סרביה בחלקים הכבושים של אלבניה, הממשלה הזמנית של אלבניה העצמאית החליטה להימנע מנפגעים מיותרים וסיכמה הסכמה לשמירה על הרמוניה בשטח הכבוש.
המאמצים הדיפלומטיים הראשונים של הממשלה האלבנית היו בקשות להכרה הבינלאומית של המדינה האלבנית. בדצמבר 1912, משלחת של אלבניה הגישה תזכיר בפני ועידת לונדון של 1913 להתעקש על הזכויות האתניות של האלבנים וביקשה הכרה בינלאומית של אלבניה העצמאית המורכבת מקוסובו, מקדוניה המערבית כולל סקופיה וביטולה ואת השטח כול של אפירוס עד ארטה.
כ-120 פוליטיקאים ואנשי רוח בולטים מאלבניה השתתפו בקונגרס האלבני של טריאסטה מה-27 בפברואר עד ה-6 במרץ 1913 וביקשו מהמעצמות הגדולות להכיר בעצמאותה הפוליטית והכלכלית של אלבניה. איסה בולטיני ואיסמעיל קמאלי נסעו ללונדון במרץ 1913 כדי להשיג את תמיכת בריטניה במדינתם החדשה. ב-6 במרץ נכבשה יואנינה בידי כוחות ממלכת יוון. במרץ 1913 קבוצה של 130 (או 200) חיילי ממלכת סרביה נהרגו ליד פריזן על ידי לוחמים לא סדירים אלבנים בפעולה של נקמה על דיכוי הצבא הסרבי.
באפריל 1913 נסוג צבא ממלכת סרביה מדורס אך נשאר בחלקים אחרים של אלבניה. מצד שני, ממלכת מונטנגרו הצליחה לכבוש את שקודרה ב-23 באפריל 1913 לאחר שישה חודשי מצור. אולם, כאשר המלחמה הסתיימה, המעצמות הגדולות לא העניקו את העיר לממלכת מונטנגרו, והיא נאלצה לפנותה במאי 1913.
במאי 1913 ביקשו נציגי אלבניה בלונדון ריבון בריטי ושקלו להציע את כס המלוכה האלבני לאוברי הרברט.
הסכם לונדון
המעצמות הגדולות לא מילאו את הבקשות להכרה באלבניה. בתחילת הוועידה בלונדון בדצמבר 1912 שגרירי כל שש המעצמות הגדולות דחו את התוכנית להקמת אלבניה עצמאית. במקום זאת, הם החליטו כי אלבניה תהיה תחת שליטה עות'מאנית אך עם ממשלה אוטונומית. לאחר שהתברר כי האימפריה העות'מאנית תאבד את כל מקדוניה ואת הקשר הטריטוריאלי שלה עם אלבניה, המעצמות הגדולות הבינו שעליהן לשנות את החלטתן.
הסכם לונדון, שנחתם ב-30 במאי 1913, מסר חלק ניכר אשר נתבע על ידי אלבניה, ללא קשר להרכב האתני שלה, למדינות ברית הבלקן וצמצם את שטחה של אלבניה לאזורים המרכזיים שלה.
אחרי הוועידה
בספטמבר 1913 אלבניה העצמאית תמכה ועזרה בחשאי למרד אוחריד-דבאר כי איסמעיל קמאלי חשב שאלבניה העצמאית חלשה מכדי להתעמת בגלוי עם ממלכת סרביה. קמאלי הורה לתקוף בו זמנית עם הכוחות האלבנים בראשות איסה בולטיני ובאג'ראם קורי לאזור פריזן. Peshkopi כבר נלכדה ב-20 בספטמבר 1913. האלבנים והבולגרים המקומיים גירשו את הצבא הסרבי והפקידים, ומנהלה מקומית הוקמה באוחריד. הצבא הסרבי דיכא את ההתקוממות תוך מספר ימים. אלפים נהרגו, ועשרות אלפי תושבים מקומיים ברחו לעבר בולגריה ואלבניה להציל את חייהם. על פי דו"ח של הוועדה הבינלאומית לקרן קרנגי לשלום בינלאומי מספר האלבנים שחיפשו מקלט היה 25,000.
ב-16 באוקטובר 1913 הקים אסד פאשה טופטני - שהיה גם ציר אלבני בפרלמנט העות'מאני - את הרפובליקה של מרכז אלבניה עם המרכז הניהולי שלה בדורס. מדינתו של טופטני הייתה גם היא קצרת ימים ולא מוכרת, כששטחה תחום בנהרות מאט בצפון ושקומבין בדרום. היא חילקה עוד את שטחה של אלבניה שכבר קוצצה. טופטני התנגד למעמדה של הממשלה הזמנית והכחיש כי ממשלתו של קמאלי לגיטימית, והדגישה כי מדובר ב"יצירה אישית של מספר גברים". ביולי 1913 ניסה איסמעיל קמאלי להרגיע את טופטני על ידי מינויו לשר הפנים, אך ללא הועיל. גם טופטני, כמו קמאלי מעט קודם לכן, נאלץ על ידי המעצמות הגדולות להתרחק ב-1 בפברואר 1914, וב-21 בפברואר 1914 הוקמה נסיכות אלבניה בראשות וילהלם, נסיך ויד.
מייד לאחר הגעתו פרצו באלבניה מרידות של מוסלמים נגד שר ההגנה שלו, אסאד פאשה, ונגד שליטה זרה שאיננה טורקית. יוון עודדה את הקמתה של ממשלה זמנית, נפרדת, בצפון אפירוס, למרות שהוסכם על הענקת זכויות יתר למיעוט היווני שם, הצבא ההלני כבש את דרום אלבניה למעט בראט וקורצ'ה. גם מעמדו של וילהלם התערער על ידי תומכיו, ובמיוחד אסאד פאשה עצמו, שקיבל כסף מאיטליה על מנת לממן מרד ולבצע הפיכה נגד וילהלם. העלילה נחשפה, פאשה נעצר ב-19 במאי 1914, הועמד לדין על בגידה ונידון למוות. רק התערבות של ממשלת איטליה הצילה את חייו והוא נמלט לגלות באיטליה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה דרשה ממנו האימפריה האוסטרו-הונגרית לשלוח חיילים אלבנים שיילחמו לצדם. כאשר סירב, בשל הנייטרליות של אלבניה כפי שסוכם באמנת לונדון, הופסקה התמיכה שקיבל מהם. ביולי 1914 פרצה מלחמת אזרחים בנסיכות, ובעקבות כך ברח וילהלם ב-3 בספטמבר לוונציה, ומשם חזר לגרמניה. וילהלם התגייס לצבא הגרמני תחת השם הרוזן פון קרויה, ולחם בקרבות השונים במלחמה. בשנת 1916 כבשו מעצמות המרכז את סרביה ומונטנגרו ווילהלם קיווה שיחזירוהו לשלטונו, אולם הגרמנים והאוסטרים סירבו לכך. לאחר המלחמה הציג וילהלם את תביעותיו בועידת השלום בפריז (1919), אולם בשל העובדה שלחם לצד מעצמות המרכז לא זכו תביעותיו להכרה. במשך כמה שנים לחמו פלגים שונים על השלטון באלבניה כעוצרי המדינה בשם וילהלם, אולם בשנת 1925 הוקמה הרפובליקה האלבנית ובוטל שלטונו.
עקמומיות גאודזית
עקמומיות גאודזית (k_g; באנגלית: Geodesic curvature) של עקום נתון \gamma, בגאומטריה דיפרנציאלית, היא גודל המודד כמה רחוק העקום מלהיות מסילה גאודזית. בתוך יריעה נתונה \bar{M}, העקמומיות הגאודזית היא פשוט העקמומיות הרגילה של העקום הנח בה. לעומת זאת, כאשר העקום חייב להימצא בתוך תת-יריעה M של \bar{M} (למשל, במקרה של עקומים על גבי משטח נתון), העקמומיות הגאודזית מתייחסת לעקמומיות של \gamma "הנצפית" מתוך תת-היריעה M והיא שונה באופן כללי מהעקמומיות הנצפית של \gamma ביריעה בה היא משוכנת (כלומר ב- \bar{M}). העקמומיות k של \gamma כפי שנצפית ביריעה הגדולה יותר תלויה בשני גורמים: העקמומיות של תת-היריעה M בכיוון של \gamma (העקמומיות הנורמלית k_n), שתלויה רק בכיוון של העקום, והעקמומיות של \gamma הנראית מתת היריעה M (העקמומיות הגאודזית k_g). הקשר המתמטי בין אלו הוא. בפרט, לעקומים גאודזיים על M יש עקמומיות גאודזית אפס (הם "ישרים"), כך ש-k=k_n, מה שמסביר מדוע הם נראים עקומים במרחב המקיף בו משוכנת היריעה.
מבחינה היסטורית, מושג העקמומיות הגאודזית קדם למושג היריעה, כך שקודם הוכח שהעקמומיות הגאודזית המוגדרת כ- היא אכן גודל פנימי "שמור" של המשטח.
הגדרה מתמטית
כדי לכמת את העקמומיות הגאודזית יש להתאים לכל נקודה על המשטח בנייה של בסיס אורתונורמלי כך ששני וקטורים שלו יפרשו את המישור המשיק למשטח בנקודה הספציפית, והווקטור השלישי יהיה הנורמל למשטח באותה נקודה. לאור ההתאמה הזאת, העקמומיות הגאודזית של עקום \gamma בנקודה X מוגדרת כקצב הסיבוב של הווקטור המשיק לעקום מסביב לוקטור הנורמל למשטח \vec {n}, כאשר מתקדמים במהירות קבועה לאורך העקומה. הגדרה זאת כללית יותר מזו של עקמומיות של עקומה במישור ומכילה אותה; ההבדל החישובי נעוץ בכך שבעוד שבמישור וקטור הנורמל לא משנה את כיוונו, על גבי משטח כללי גם המשיק לעקומה וגם וקטור הנורמל משנים את כיוון ההצבעה שלהם במרחב.
דוגמה
נניח ש-M היא ספירת היחידה S^2 במרחב אוקלידי תלת-ממדי. העקמומיות הנורמלית של S^2 היא זהותית אחת, ללא קשר לכיוון החתך. למעגלים גדולים יש עקמומיות k=1, כך שיש להם עקמומיות גאודזית אפס, ולכן הם עקומים גאודזיים. ל-"מעגלים קטנים" בעלי רדיוס r יש עקמומיות 1/r ועקמומיות גאודזית. באופן כללי, בגאומטריה הלא אוקלידית שמתקיימת על פני משטחים עקומים, עקומים בעלי עקמומיות גאודזית קבועה שונה מאפס ניתנים למידול כמעגלים.
גביע לייבר 2017
גביע לייבר 2017 (באנגלית: ) הוא המהדורה הראשונה של טורניר גביע לייבר בטניס, המפגיש את "נבחרת אירופה" (Team Europe) מול "נבחרת העולם" (Team World) המייצגת את יתר יבשות העולם.
אודי קימרון
אהוד (אודי) קימרון (נולד ב-11 בפברואר 1975) הוא פרופסור מן המניין וראש החוג למיקרוביולוגיה ואימונולוגיה קלינית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
גביע לייבר 2017
הטורניר נערך באולם O2 ארנה בפראג, צ'כיה, בין ה-22 ל-24 בספטמבר 2017.
אודי קימרון
כאחד ממקימי "מודל היגיון בריא" וכחבר ב"מועצת החירום הציבורית למשבר הקורונה", הוא אחד המתנגדים הבולטים למדיניות הריחוק החברתי (הגבלות וסגרים) של ממשלת ישראל ובעד מתן אפשרות להדבקה נרחבת של האוכלוסייה על מנת להגיע ל"חסינות עדר".
גביע לייבר 2017
נבחרת אירופה גברה על נבחרת העולם 9–15 וזכתה בגביע.
הבלוז של שיקגו
הבלוז של שיקגו (או שיקגו בלוז, נקרא גם לעיתים "בלוז אורבני") הוא תת-סוגה של מוזיקת הבלוז שהתפח בשיקגו בשנות ה-30 וה-40. הבלוז של שיקגו, כמו הדלתא בלוז ממנו התפתח מבוסס על בלוז 12 תיבות בגיטרה ומפוחית, אלא שכלי נגינה אלה זוכים להגברה חשמלית ונוספים אליהם בדרך כלל פסנתר ותופים ולעיתים גם סקסופון, טרומבון וחצוצרה. צורת הנגינה קשוחה ותחרותית, יחד עם פתיחות לביטוי אינדיבידואלי של הנגנים עליהם לשמור על מעמדם במהלך הנגינה באמצעות וירטואוזיות והחצנה של הכישרון. התמלילים ברובם בוטים, ציניים ומרירים יותר מהטקסטים ההומוריסטיים והדו-משמעיים של הדלתא בלוז.
גביע לייבר 2017
משחקים
ניצחון במשחק ביום הראשון העניק לקבוצה המנצחת נקודה אחת, ביום השני - שתי נקודות, וביום השלישי - שלוש נקודות.
הבלוז של שיקגו
הסגנון התפתח עקב ההגירה הגדולה של אפרו-אמריקאים מדרום ארצות הברית לאורך נהר המיסיסיפי צפונה לערי התעשייה ובראשן שיקגו. למעצבי הצליל נחשבים וילי דיקסון, מאדי ווטרס והאולין' וולף. המוזיקה נוגנה במועדונים בפרברים הדרומיים של העיר וזכתה להפצה על ידי חברות תקליטים כ"צ'ס רקורדס", "קוברה", "ויי-ג'יי" ו"אליגטור". בשנות החמישים הגיעה המזיקה לאירופה והשפיעה על אמנים, בעיקר מבריטניה. בארצות הברית השפיע הסגנון על יצירת הרוק אנד רול באמצעות צ'אק ברי ובו דידלי.
אודי קימרון
התבגרות והשכלה תיכונית
אודי קימרון נולד ב-11 בפברואר 1975 בירושלים לאלישע ושרה קימרון כבן אמצעי ולו אח ואחות. אביו הוא חתן פרס ישראל למפעל חיים בתחום מדעי היהדות לשנת 2018 והקדיש חלק ניכר מחייו לשחזור ופרשנות לשונית של מגילות מדבר יהודה. את לימודי התיכון עשה בישיבה התיכונית "נתיב מאיר" והשלים אותם בשנת 1992.
בשירותו הצבאי בין השנים 1993–1996 עבר קורס חובשים קרביים ושירת כחובש גדודי בבה"ד 1.
הבלוז של שיקגו
תור הזהב של הבלוז של שיקגו החל ב-1947 ונמשך עד אמצע שנות ה-50 בלטו בו האמנים וילי דיקסון, מאדי ווטרס, האולין' וולף, ממפיס סלים, סאני בוי ויליאמסון, ליטל וולטר, אלמור ג'יימס, ג'ון לי הוקר, בילי בוי ארנולד, ג'ימי ריד ואחרים.
הבלוז של שיקגו השפיע במיוחד על הבלוז והרוק בבריטניה, החל מהופעתו של מאדי ווטרס במועדון מרקי ב-1958. בהנהגתם של אלכסיס קורנר וג'ון מאייל נוסדו להקות היארדבירדס, האבנים המתגלגלות, קרים, לד זפלין ורבות אחרות ששורשיהן בבלוז של שיקגו
אודי קימרון
התבגרות והשכלה תיכונית
מתגורר בתל אביב, נשוי לנוגה ואב לשלוש בנות.
לימודים אקדמיים
ב-1998 החל לימודי תואר ראשון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובשנת 2000 קיבל תואר בוגר בביולוגיה בהצטיינות יתירה. התקבל למסלול הישיר לדוקטורט ובשנת 2004 קיבל תואר דוקטור במיקרוביולוגיה ואימונולוגיה. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בחיסונים רירניים מבוססי חיידק הסלמונלה ועל התחמקותו של החיידק מתאי ה-T ההורגניים ונכתבה בהנחייתו של פרופ' אנג'ל פורגדור.
ב-2004 התקבל להשתלמות בתר-דוקטורט בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד שם חקר מנגנוני השתלטות של נגיף חיידקי על המאכסן שלו בהנחיית פרופ' צ'ארלס ריצ'רדסון.
בסגל האקדמי של אוניברסיטת תל אביב
בשנת 2009 התקבל כמרצה בכיר בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. ב-2013 קודם לדרגת פרופסור חבר, וב-2016 קודם לדרגת פרופסור מן המניין.
פרופ' קימרון פרסם מעל 55 מאמרים מדעיים בכתבי העת Science, Nature, PNAS ו-Cell ועוד, שחלקם נכתבו בשיתוף עם זוכי פרס נובל.
פרופ' קימרון מכהן כיו"ר הוועדה לתלמידי מחקר לתואר שלישי בפקולטה לרפואה ובהנהלת מדרשת התארים לתואר שלישי החל מ-2017. החל מ-2020 הוא גם ראש החוג למיקרוביולוגיה ואימונולוגיה קלינית.
איילט מוסול
איילט מוסול (בטורקית עות'מאנית: ایالت موصل) היה איילט של האימפריה העות'מאנית. שטחו המדווח במאה ה-19 היה. האיילט היה מאוכלס ברובו בכורדים.
היסטוריה
הסולטאן סלים הראשון ניצח את צבאו של שאה אסמאעיל בקרב צ'לדיראן, אך רק בשנת 1517 השיגו הצבאות העות'מאניים את השליטה במוסול, שנותרה עיר חיל המצב בגבול עד לכיבוש בגדאד בשנת 1534. האיילט הוקם בשנת 1535. מוסול הפכה אז לאחת משלוש היחידות הטריטוריאליות הניהוליות העות'מאניות של עיראק. בשנת 1840, סנג'ק ג'יזרה, אשר לפני כן היה חלק מאמירות בוהטאן באיילט דיארבקיר, הוכפף לאיילט מוסול, לאחר שהוביל מרד כושל של הכורדים נגד האימפריה העות'מאנית, בראשות בדיר חאן בג.
אודי קימרון
בסגל האקדמי של אוניברסיטת תל אביב
המחקרים שמוביל פרופ' קימרון סביב נגיפי חיידקים ומערכת ההגנה החיידקית קריספר סוללים נתיב לפיתוחים בתחום מניעת מחלות, קביעת מין העובר ביונקים ובעופות על ידי מניפולציות גנטיות, ומיגור עמידות חיידקים לאנטיביוטיקה.
הוא נמנה עם מקימי חברת הביוטכנולוגיה Trobix-Bio המתמחה במיגור חיידקים עמידים לאנטיביוטיקה ומשמש בה כיועץ מדעי ראשי.
איילט מוסול
חטיבות מנהליות
הסנג'קים של אייטל מוסול במאה ה-17:
התווסף בשנות ה-40 של המאה ה-19:
אודי קימרון
בסגל האקדמי של אוניברסיטת תל אביב
קימרון הוא מתנגד בולט למגבלות הקורונה הקולקטיביות והוביל יוזמות רבות בתחום לשינוי המדיניות. בין השאר, הוא יושב במועצת החירום הציבורית למשבר הקורונה והוא אחד ממקימי מודל היגיון בריא הקורא לשינוי המדיניות. אחד מחותמי הכבוד על הצהרת גרייט ברינגטון הקוראת להגנה ממוקדת על אוכלוסיות הסיכון תוך מתן אפשרות למגפה להתפשט באוכלוסייה הכללית על מנת להגיע לחסינות עדר כאלטרנטיבה למגבלות הריחוק החברתי הקולקטיביות.
בשנת 2020 בתקופת מגפת הקורונה ביחד עם אריאל מוניץ ומומחים נוספים פורסמה הצעה לא להשתמש בסגרים ככלי למלחמה במגפה.
Ella, elle l'a
Ella, elle l'a (בצרפתית: אלה, יש לה את זה) הוא סינגל שהוציאה הזמרת הצרפתייה פראנס גל. הוא יצא לאור כסינגל מתוך אלבומה "Babacar", ב-24 באוגוסט 1987, והפך ללהיט ברחבי אירופה, אמריקה (במיוחד בקוויבק ובחרוט הדרומי ) ואסיה (במיוחד ביפן).
השיר נכתב על ידי מישל ברז'ה, כמחווה לאלה פיצג'רלד, אך גם כמחאה נגד גזענות והמנון להעצמה אישית. מבחינה מוזיקלית, "זה מתנדנד בין מקצבים בס מגולפים לפליז מהבהב". השיר זמין גם בתקליטור ה-Évidemment, שיצא במרץ 1988. בנוסף, גרסה חיה מאלבום הקונצרט שלה "Le Tour de France" יצאה לאור בנובמבר אותה שנה.
השיר זכה להצלחה רבה בין 1987 ל-1988, והגיע למקום הראשון באוסטריה ובגרמניה בנוסף לעשרת המקומות הראשונים במצעדים בדנמרק, שוודיה, ספרד וארגנטינה. בצרפת הסינגל הוסמך על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי כסינגל כסף על ידי והגיע למקום השני. הופיע במצעד של "חמישים הגדולים" במהלך תשעה עשרה שבועות, החל מ-24 באוקטובר 1987 הופיע במהלך תשעה שבועות ב"עשרת הגדולים". בנוסף, היא זכתה פעמיים ב"Victoires de la Musique". הוא בוצע בשידור חי על ידי הזמרת הצרפתייה אליזה בתוכנית טלוויזיה בשנת 2002 ועל ידי הזמרת הבלגית קייט ראיין בגרסת דאנס בשנת 2008.
גרסת קייט ריאן
הגרסה של קייט ראיין לשיר היא הסינגל השלישי באלבומה "Free". הוא יצא ב-6 במאי 2008 בבלגיה וב-9 במאי 2008 בשאר אירופה כסינגל. הגיע למקום הראשון במצעד הספרדי, ובמקום השביעי במצעד הסינגלים הבלגי. היא הגיעה גם לעשירייה הראשונה בגרמניה. השיר נכנס לטבלת הסינגלים השוודית במקום ה-12, והגיע לשיא במקום השני. בהולנד השיר הגיעה לשיאו במקום השני.
גרסה אנגלית
קייט ראיין שרה בשידור חי את "Ella, elle l'a" במהלך סיבוב ההופעות שלה בבריטניה בשנת 2008 והיא הוציאה את השיר ב-25 במאי 2009 כסינגל ראשון מהגרסה הבריטית של "FREE".
מכללת סאונד יואב גרא
מכללת סאונד יואב גרא הוא בית ספר לימוד להכשרת אנשי מקצוע בתחומי עיצוב והנדסת קול. בית הספר פועל מאז 1983 והכשיר כ־5,000 בוגרים.
היסטוריה
המכללה הוקמה בשנת 1983 על ידי יואב גרא כבית הספר הראשון בישראל לעיצוב והנדסת קול. יואב גרא הוא החל לעסוק בהקלטה, עריכה והפקה של מוזיקה בתחילת שנות ה-70, למד ועבד בתחום בלוס אנג'לס, חזר לישראל הקליט וערך אלבומי מוזיקה של האמנים המובלים בישראל.
בשנותיו הראשונות ערך בית הספר את השיעורים העיונים בחדרים שכורים ושכר שעות אולפן מהאולפנים הפעילים באותה תקופה (אולפני טריטון ואולפני דיבי), בהם ערך קורסים בהקלטות אולפן. בשנת 1987 עברה המכללה למשכנה הראשון ברחוב כצנלסון בתל אביב וכללה חדר לימודים ואולפן הקלטות. לאחר מכן, בשנת 1990, עבר בית הספר לרחוב ריבל 4 בתל אביב. יואב גרא, ואריה המר מיסד קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות, חלקו מבנה משותף ושטחי לימוד ופעילות. בשנת 2005 נרכש בית הספר קמרה אובסקורה על ידי יואב גרא וקבוצת משקיעים, לאחר שבית הספר נקלע לקשיים כלכליים, מהלך שאפשר את המשך קיומו. מאז פועלים שתי בתי הספר תחת הנהלה משותפת. בשנת 2000 עבר בית הספר למשכנו ברחוב ריבל 5. במקום הוקמו 6 אולפנים ו-8 כיתות לימוד. תחומי הלימוד הורחבו, ובנוסף להקלטות ומיקסים לאולפנים, המכללה מציעה גם התמחות בהקמה ותפעול של אולפנים ביתיים, עיצוב פסקולים לסרטים, הגברת קול להופעות חיות ותיאטרון, טכנאות קול לשידורי רדיו והפקת מוזיקה אלקטרונית. בשנת 2015 העביר יואב גרא את ניהול בית הספר לידי ינאי ספרני. יואב גרא המשיך בפעילות כמורה מהמניין.
בפיקוח משרד העבודה נפתח במכללה מסלול לימוד המקנה תעודת בקרת קול ממשלתית. בית הספר פועל בשיתוף פעולה עם איגוד מהנדסי הקול הבין לאומי (Audio Engineering Society) ושימש כסניף הישראלי של הארגון. משנת 2002 מעניק בית הספר תעודות "הנדסאי קול" המוכרת על ידי המכון הממשלתי להכשרה בטכנולוגיה ובמדע.
לימודים
המכללה מציעה לימודי סאונד עיוניים עם התנסות מעשית. בסיום הלימודים מקבל הבוגר תעודת הנדסאי קול. במסלול טכנאי קול מציע 3 מסלולי התמחות, אורכו שנתיים והוא מעניק תעודת בקרת קול מטעם משרד העבודה והרווחה. מסלול מוזיקה אלקטרונית מלווה את כל תהליכי היצירה וההפקה הדרושים ליצירת מוזיקה אלקטרונית.
בוגרים
בין בוגרי המכללה נמנים:
סמל ניואה
סמל ניואה הוא הסמל של ניואה, המבוסס ברובו על סמל ניו זילנד. הסמל אומץ בשנת 1974, עת זכתה ניואה לעצמאות חלקית מניו זילנד.
היסטוריה
לפני שנת 1974 שימש סמל ניו זילנד כסמלה הרשמי של ניואה. חוקת ניואה, שנכנסה לתוקף ב-19 באוקטובר 1974, קבעה כי לניואה יהיה סמל ייעודי שיהיה תחת אחריותו של יושב ראש הרשות המחוקקת של ניואה וייעשה בו שימוש על מסמכים רשמיים. בשנת 1977 הכירה ניו זילנד רשמית בסמל, והתייחסה אליו בחוקיה. עד שנת 2007 נעשה בסמל שימוש גם בטוקלאו.
עיצוב
עיצובו של סמל ניואה מבוסס ברובו המוחלט על סמל ניו זילנד. הוא מורכב מסמל ניו זילנד המוצג במלואו על מעגל לבן התחום בקו שחור דק. בחלק העליון של המעגל, מעל סמל ניו זילנד, נכתב "Public Seal of Niue" ("החותם הציבורי של ניואה"), ובחלקו התחתון נכתב "Niue" ("ניואה").
סמל ניו זילנד מורכב ממגן המחולק ל-4 רביעים בצבעי כחול ואדום, עליהם מעוטרים: במרכז המגן רצועה אנכית לבנה, ועליה מעוטרות שלוש ספינות המייצגות את חשיבות הסחר הימי ואת ההגירה של המתיישבים לניו זילנד. למגן שני תומכים: מתיישבת אירופאית בהירת שיער הנושאת את דגל ניו זילנד, ולוחם מאורי הנושא מוט לחימה. מעל המגן ממוקם כתר אדוארד הקדוש, ומתחת למגן שני ענפי שרך וסרט עליו כתוב שם המדינה New Zealand.
יחסי יפן–פולין
יחסי יפן–פולין הם היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין רפובליקת פולין. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1919, שנה לאחר עצמאותה של פולין.
היסטוריה
יפן ופולין רקמו ביניהן ברית אילמת לשיתוף פעולה מודיעיני נגד ברית המועצות. היפנים הסתמכו מאוד על שירות המודיעיני הפולני, והמשיכו בשיתוף פעולה צבאי גם לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין. היפנים הביעו את זעמם על גרמניה הנאצית כאשר החליטה לפלוש לפולין וכינו את המהלך כבגידה בברית היפנית–פולנית. לפני מלחמת העולם השנייה, יפן הביעה את רצונה בהצטרפותה של פולין למדינות הציר. בזמן חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב וההתקפה הגרמנית על פולין, הצהירה יפן כי היא לעולם לא תסמוך על היטלר (קנצלר גרמניה באותה העת) ותשתמש בו רק למטרותיה האישיות.
מלחמת העולם השנייה
בעת המלחמה, למרות השתייכותה למדינות הציר, האימפריה היפנית ביחד עם איטליה הפשיסטית לא תמכו דיפלומטית בפלישה הגרמנית לאדמת פולין, והיפנים המשיכו ותמכו באופן גלוי בממשלת פולין. החלטה זו העידה על חוסר האמון היפני בבעלת בריתן, גרמניה הנאצית. יפן המשיכה לסמוך על המרגלים הפולניים בברית המועצות גם לאחר הכרזת המלחמה הרשמית על פולין, שנדחתה על ידי ראש ממשלת יפן באותה העת, הידקי טוג'ו. הדבר גרם לשיתוף פעולה מודיעיני מתמשך באיסוף מידע הן על ברית המועצות והן על הרייך השלישי. הסוכנים היפניים באירופה המשיכו לתמוך במאבק הפולני כנגד ברית המועצות וכוחות הרייך השלישי. במהלך כל הברית הזו, הסוכנים הפולניים לא מסרו מידע על בעלות הברית המערביות.
בשיר היפני "Porando kaiko" של הרב סרן, פוקושימה יסומאסה מזכיר את המאבק הפולני לחירות.
בשנת 1910, תקופה בה העם היפני התעניין בתרבות הפולנית ובפולין עצמה, הקדיש הסופר היפני, ניטובה אינאזו את ספרו "Bushido: The Soul of Japan" לאומה הפולנית וכינה אותה "אומה סמוראית".
ביפן קיים פסל של ברוניסלב פילסודסקי הפולני, חוקר התרבות היפנית אשר היה נשוי לאישה יפנית.
יחסים בעת המודרנית
יפן הקימה קשרים דיפלומטיים עם ממשלת פולין בראשות מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית, שהייתה ממשלת בובות בשליטת ברית המועצות בשנת 1957, ובמקביל המשיכה להיות בעלת ברית של המפלגה הלאומית הפולנית שבגולה, ומאוחר יותר, בשנת 1989, תמכה בהתמזגותן של שתי המפלגות להקים את פולין המודרנית. ב-2019, שתי המדינות חגגו 100 שנים לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן. חברת התעופה "לוט פוליש איירליינס" הפולנית, מספקת טיסות יום-יומיות לטוקיו מורשה.
נחמן סלצר
נחמן סלצר (באנגלית: Nachman Seltzer; נולד ב-1978) הוא מוזיקאי וסופר חרדי אמריקאי-ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בניו יורק למשפחה המשתייכת לחסידות ברסלב, בילדותו שימש במשך שנתיים כסולן מקהלת הילדים פרחי מיאמי. בגיל 14 עלה לארץ עם משפחתו, לאחר מכן למד בישיבת לייקווד. לאחר נישואיו למד בישיבת מיר והוסמך לרבנות על ידי הרב יצחק ברקוביץ.
סלצר מעביר שיעורים בגמרא וב"השקפה" בישיבות וסמינרים במגזר החרדי-אמריקאי.
פעילות מוזיקלית
ב-2004 ייסד את מקהלת הילדים "שירה חדשה". המקהלה הוציאה כארבעה אלבומים ושיתפה פעולה עם אמנים בולטים דוגמת יעקב שוואקי, ליפא שמלצר, ברוך לוין וזמרים נוספים. המקהלה ליוותה את שוואקי באצטדיון בלומפילד ובירושלים, ואת אברהם פריד בהיכל התרבות. המקהלה נסגרה בשנת 2019.
ב-2011 סלצר הפיק אלבום לאלחנן ברוך גלבוט.
פעילות ספרותית
במקביל לעיסוקו כמוזיקאי, סלצר הוא סופר. כתב כ-40 ספרים. בין ספריו נמנים ספרי מתח, ספרי ילדים וביוגרפיות. בנוסף, כותב סלצר סיפורים קצרים המתפרסמים בעיתון "המודיע" באנגלית, מוטיב בולט בספריו הוא השואה.
סלצר כותב את ספריו באנגלית, כ-10 מספריו תורגמו לעברית ושניים לצרפתית.
ספרו "The edge" עובד לסרט על ידי ברוך פרלוביץ.
חיים אישיים
נשוי ומתגורר בבית שמש. בנו יהודה צבי הגיע למקום השלישי בגמר תוכנית הריאלטי לילדים "כוכב המג'יק קאס", ששודרה בכיכר השבת.
אפיקיוס (המאה ה-1 לפנה"ס)
כפי שטרטוליאנוס מעיר, אפיקיוס מוקדם זה העניק את שמו לסדרה של אניני טעם וטבחים מאוחרים יותר, במיוחד מרקוס גאביוס אפיקיוס שחי במאה ה-1 לספירה וכן אפיקיוס נוסף, שחי במאה ה-2. השם "אפיקיוס" לא הועבר כשם משפחה, אך ככל הנראה נעשה בו שימוש ככינוי, שמשמעותו: אוהב אוכל טוב ושתייה טובה. מאותה סיבה, השם "אפיקיוס" בסופו של דבר נחשב מתאים עבור ספר בישול, וככזה שימש הן לטקסט בישול מהתקופה הרומית המאוחרת הידוע כיום בשם "אפיקיוס" והן עבור הטקסט השונה למדי והקצר בהרבה Excerpta Apicii ("אפיקיוס מקוצר") המיוחס לווינידאריוס  (המאה ה-5).
גטו צ'נסטוחובה
גטו צ'נסטוחובה היה גטו נאצי במהלך מלחמת העולם השנייה שהוקם על ידי גרמניה הנאצית לצורך רדיפה וניצול של יהודים מקומיים בעיר צ'נסטוחובה במהלך כיבוש פולין. בשיאו, הכיל הגטו כ-48,000 יהודים פולנים. רוב אסירי הגטו נשלחו על ידי רכבות השואה אל מותם במחנה ההשמדה טרבלינקה. ביוני 1943 פתחו תושבי הגטו הנותרים במרד גטו צ'נסטוחובה, שדוכא על ידי האס אס לאחר כמה ימים של לחימה.
ראשית הגטו
הפקודה הרשמית להקמת הגטו בצ'נסטוחובה ניתנה ב-9 באפריל 1941 על ידי ריצ'רד וונדלר. בנוסף ליהודים מצ'נסטוחובה, הובאו עוד יהודים ברכבת מעיירות וכפרים סמוכים מדרום-מערבה של הרפובליקה הפולנית השנייה הכבושה, כמו קרצ'פיצה, אולשטין, מסטוב, ינוב ופשירוב, פלוק ולודז'.
עבודות הכפייה
אסירי הגטו נאלצו לעבוד בעבודות כפייה תחת שלטון גרמניה הנאצית בתעשיית החימוש, רובם בבית היציקה הפולני המורחב "Metalurgia" הממוקמת ברחוב קרוטקה (שנשלטה על ידי היצרן הגרמני האסאג, ושמה שונה לHassa-Eisenhütte AG) כמו גם במפעלים או בתי מלאכה מקומיים אחרים.
חיסול הגטו
חיסול הגטו בוצע בשני שלבים עיקריים. בשלב הראשון, בליל 21 בספטמבר 1942, במהלך יום הכיפורים, בהוראת האופטמן פול דגנהרדט החל חיסול בגטו צ’נסטוחובה. הגטו הוקף על ידי המשטרה הנאצית ויחידות מגויסות של אוקראינים, ליטאים והמשטרה הפולנית. בשעה 7:00 בבוקר החלו הגרמנים וכוחות העזר שלהם להוציא את היהודים מדירותיהם ברחובות, וילסונה, גריבלדייגו, קאוויה, קרוטקה, רינק ורשבסקי וכן מחלקים ברחובות גרנצ’רסקה ונדז’צ’נה. ב-22 בספטמבר 1942, בשעה 12:29, יצא משלוח היהודים הראשון מ-וארטה, תחנת רכבות המשא, בדרכו למחנה ההשמדה בטרבלינקה. הרכבת הגיעה ליעדה ב-05:15 למחרת היום. שמואל וילנברג, אחד מיהודי צ’נסטוחובה ובנו של האמן פרץ וילנברג אשר לקח חלק פעיל במרד במחנה ההשמדה טרבלינקה כתב בספר זיכרונותיו:
לאחר שלב החיסול הראשון בסתיו 1942, שלחו הגרמנים את 6,000 היהודים אשר נותרו בחיים לגטו מחנה עבודה, שנקרא “הגטו הקטן”. בעלי המלאכה המיומנים ביותר שוכנו בבית פרנק, בשדרות הבתולה הקדושה מריה 14. הם הורשו לחיות עם בני משפחותיהם וביצעו עבודות שונות אשר הוזמנו על ידי הגרמנים. חיסול הגטו הקטן הושלם ביולי 1943. מי ששרד לאחר מכן, נשלח למחנות עבודת כפייה. היצרן הגרמני האסאג, לדוגמה, הקים שישה מחנות עבודה ליהודים ברחובות רבים באזור. מחנות עבודת כפייה הוקמו בכל המפעלים של הקונצרן ששכנו בצ’נסטוחובה. בהם הוחזקו כאסירים ונוצלו כ 10,990 עובדי כפייה יהודים, מהם כ 3,490 תושבי צ’נסטוחובה במקור.
מרד צ'נסטוחובה
אלו ששרדו את חיסול הגטו (כ-5,000–6,000 פועלי עבדים ובני משפחותיהם) הוכנסו לגטו הקטן של מפעל התחמושת הוגו שניידר. שם הוצאו להורג 850 יהודים. עד מהרה הוקם ארגון יהודי לוחם חשאי על ידי מרדכי זילברברג, סומק אברמוביץ' והנייק פסאק. הארגון נקרא Jewish Fighting Organization, או בקיצור ZOB, וכלל 300 חברים.
כאשר עברו הגרמנים לחסל את הגטו הקטן ב-26 ביוני 1943 פרץ מרד גטו צ'נסטוחובה. זילברברג התאבד כשהגרמנים הסתערו על הבונקר שלו. 1,500 יהודים מתו בלחימה. ב-30 ביוני ההתנגדות דוכאה עם 500 יהודים נוספים שנשרפו חיים או נקברו מתחת להריסות. 3,900 יהודים נתפסו והוכנסו לעבודה במחנות העבודה "אפטרבאו", "וורטוורק" ו-"אייסנוט". 400 בני אדם נורו בעקבות סלקציה. בדצמבר באותה שנה הועברו 1,200 אסירים לגרמניה הנאצית. הגברים נשלחו לבוכנוואלד, הנשים לדכאו (כולן נספו). עם זאת, מחנות היציקה הנחוצים קמו לתחייה במחצית השנייה של 1944 עם כ-10,000 עובדים חדשים שנשלחו מלודז', קילצה, רדומסק וסקארז'יסקו-קמיינה. ב-15 וב-16 בינואר 1945, לקראת ההתקדמות הסובייטית, נשלחו לרייך השלישי כ-3,000 אסירים; כולם נספו. 5,200 היהודים הנותרים שהועסקו במחנות העבודה של צ'נסטוחובה שוחררו על ידי הצבא האדום.
בית החולים ביספביירג
בית החולים ביספביירג (בדנית: Bispebjerg Hospital, בקיצור BBH) הוא בית חולים השוכן ברובע ביספיירג של קופנהגן, בירת דנמרק. יחד עם עוד מספר בתי חולים, הוא חלק מבית החולים האוניברסיטאי של קופנהגן, והוא מסונף לפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת קופנהגן. הוא הוקם בשנת 1913 ויש לו 3000 עובדים. בית החולים משרת את אזור "העיר" הכולל את פרדריקסברג ומרבית העיר קופנהגן עם בערך 400,000 תושבים. בינואר 2012 התמזג בית החולים בביפביירג עם בית החולים פרידריקסברג. תוכננה החל משנת 2015 ועד שנת 2025 בתמיכת האיחוד האירופי, בנייתו של בית חולים כללי חדש עם מחלקה לטיפול חירום ומחלקה פסיכיאטרית חדשה.
היסטוריה
בית החולים יחד עם הגנים הסמוכים הוקמו בשנים 1913-1908 על גבעת ביספביירג באקה כמו נאת מדבר ירוקה באמצע העיר. מעל בניין בית החולים נשקפים העיר והגנים. בית החולים כולל ביתנים ישנים ובניינים שהתווספו עם הזמן והם מחוברים במערכת מנהרות תת-קרקעיות. בהתחלה השתרע בית החולים על שטח של 200 דונם וכלל 700 מיטות. בשנות ה-1930–1940 הועלה מספר המיטות ל-1000. האדריכל של הבניין המקורי (עם 12 ביתנים) היה מרטין נירופ (1921-1848) (שבנה את בניין עיריית קופנהגן) יחד עם המהנדס '''א.צ. קרסטן ועם האדריכל הנופים אדוורד גלזל'''. ובחניכת בית החולים ב-19 בספטמבר 1913 נכח המלך כריסטיאן העשירי. בשנים 2002 ,2005, 2008 ו-2011 זכה בית החולים מהארגון האמריקאי ג'וינט קומישן אינטרניישנל JCI תעודה המעניקה ציון גבוה לבטיחות ולאיכות הטיפול המתקבל בבית החולים לפי סטנדרטים בינלאומיים. ב-2008 עבר בית החולים הערכה מחודשת. בית החולים מצויד, בין היתר במרכז לאיבחון, טיפול ומעקב של חולי סרטן הראות, כמו כן מרכז קרדיולוגי (בשיתוף פעולה עם Rigshospitalet, מרכז לרפואת עור.
אישים
עם הדמויות שהצטיינו בתולדות בית החולים נמנתה האחות שרלוטה מונק שהקימה תוכנית ללימודי סיעוד בבית החולים בשנת 1913. בשנות ה-1980–1990 יצרה הפסיכיאטרית טובה אורקרוג מודל לטיפול אקוטי ושיקומי שנועד למתבגרים שלקו בסכיזופרניה וששילבה מחלקה שיקומית ואחר כך מסגרת של דיור מוגן בקהילה עם לימודי תיכון מחוץ לבית החולים, בעיירה טלסה הסמוכה.
המבצע להצלת יהודי דנמרק
באוקטובר 1943 רופאים ואנשי צוות בבית החולים ביספביירג בראשות הכירורג ד"ר קרל הנרי קסטרKøster),אלן מרי כריסטנסהן, סיגנה יאנסן ואחרים הסתירו בבית החולים - במחלקות, במרפאות, במחלקות הסיעודיות ובקפלת בית החולים בין 1500–2000 יהודים על מנת להצילם מהגירוש המתוכנן למחנות ההשמדה הנאצים וכדי להעבירם למחתרת לשם הברחתם לשוודיה. רבים מהיהודים הוסעו באמבולנסים של בית החולים לחוף על מנת לעלות על הסירות. בבית החולים טיפלו גם בחברים הפצועים של המחתרת האנטינאצית הדנית.
קישורים חיצוניים
H.Permin, P.Wagner Reasons for the construction of Bispebjerg Hospital--a hospital with light, air and freedom of nature Dan Medicinhist Arbog. 2009;37:21-50.
צביר תלמי
היסטוריה
הצביר מוזכר על ידי תלמי שתיאר אותו בשנת 130 לספירה כ"ערפילית מאחורי העוקץ של העקרב". האסטרונום האיטלקי ג'ובאני בטיסטה אודיירנה ציין בשנת 1654 כי מדובר בצביר כוכבים המכיל 30 כוכבים, אך לא ברור מתי צפה בו. אדמונד היילי תיאר את הצביר כ"כוכב מעורפל" וכלל אותו בקטלוג של כוכבי הדרום בשנת 1678 וניקולא לואי דה לאקאי זיהה אותו בשנת 1752 כ"קבוצה של 15-20 כוכבים קרובים בצורת ריבוע". בשנת 1764 כלל אותו שארל מסיה בקטלוג מסיה.
מאפייני הצביר
קוטרו של צביר תלמי הוא כ-20 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-800 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כמעט מעלה וחצי - פי שלושה מגודלו של הירח במילואו. גילו של הצביר מוערך בכ-220 מיליון שנים והוא מכיל בעיקר כוכבים צעירים מסוג ספקטרלי B, בדומה לצבירים פתוחים אחרים. הכוכב הבהיר ביותר בצביר הוא ענק צהוב מסוג ספקטרלי G, שבשל צבעו הצהוב בולט על רקע שאר הכוכבים בצביר שצבעם לבן - כחלחל.
הבחירות בארצות הברית (2016)
350px|ממוזער|שמאל|הבחירות ל[[הסנאט של ארצות הברית|סנאט של ארצות הברית, 2016, לפי חלוקה למדינות:
]] 350px|ממוזער|שמאל|הבחירות ל[[בית הנבחרים של ארצות הברית, 2016, לפי חלוקה למדינות ומחוזות בחירה:
]] הבחירות בארצות הברית בשנת 2016 נערכו ב-8 בנובמבר. במהלכן נבחרו נשיא ארצות הברית וסגנו, כל חברי בית הנבחרים של ארצות הברית, 34 מתוך 100 חברי הסנאט של ארצות הברית, 12 מושלי מדינות ושני מושלי טריטוריות וחברי בתי נבחרים מקומיים ב-44 מתוך 50 מדינות. כמו כן נערכו בחירות למשרות ציבוריות רבות אחרות במדינות ארצות הברית ועריה וכן הצבעות בנושאי חקיקה שונים פנים-מדינתיים.
הבחירות לנשיאות
ב-2016 נערכו הבחירות ה-58 במספר לנשיא ארצות הברית. חבר האלקטורים מונה 538 חברים, אשר חלוקת מושביו בין המדינות השונות נקבעה על פי תוצאות מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2010. רוב של 270 אלקטורים לפחות נדרש לשם זכייה בבחירות. הנשיא המכהן, ברק אובמה, לא היה רשאי להשתתף בבחירות בהתאם לתיקון ה-22 לחוקה, מאחר שכבר נבחר לשתי תקופות כהונה. בבחירות התמודדו מועמדים מטעם המפלגה הרפובליקנית, המפלגה הדמוקרטית ומועמדים נוספים.
לנשיא נבחר דונלד טראמפ ולסגנו מייק פנס ברוב של 304 אלקטורים מול 227 למועמדת הדמוקרטית הילרי קלינטון. הם נכנסו לתפקידיהם ב-20 בינואר 2017.
הבחירות לקונגרס ה-115
בבחירות עמדו לבחירה 34 מבין 100 מושבי הסנאט, שהם כל חברי הקבוצה השלישית (Class III) של חבריו, העומדים בשנת כהונתם השישית. בכל מדינה שיש בה בחירות לסנאט נבחר רק סנאטור אחד מתוך שני הסנאטורים שלה. נערכו גם בחירות למילוי מושבים שהתפנו מקרב הסנאטורים חברי קבוצות I ו-II. 28 סנאטורים (21 רפובליקנים ושבעה דמוקרטים) שכהונתם מסתיימת העמידו עצמם לבחירה מחדש. שישה סנאטורים נוספים שכהונתם מסתיימת (שלושה רפובליקנים ושלושה דמוקרטים) פורשים מכהונתם ומועמדים אחרים נבחרו למושביהם. בבחירות שמרה המפלגה הרפובליקנית על הרוב בסנאט על אף ששני סנאטורים מכהנים מטעמה הפסידו: בניו המפשיר (מגי האסן גברה על קלי איוט) ובאילינוי (תמי דקוורת' גברה על מארק קירק).
בבחירות עמדו לבחירה כל 435 המושבים בבית הנבחרים שהם בעלי זכות הצבעה. בנוסף לכך עמדו לבחירה ששת המושבים של חברי הקונגרס שאינם בעלי זכות הצבעה, המייצגים את וושינגטון די. סי., ארבע טריטוריות ואת פוארטו ריקו. 40 מחברי בית הנבחרים הודיעו כי הם פורשים מכהונתם (חלקם פורשים על מנת להתמודד בבחירות לסנאט או למשרות אחרות). 24 מהם הם רפובליקנים ו-16 הם דמוקרטים. בבחירות שמרה המפלגה הרפובליקנית על הרוב בבית הנבחרים למרות ירידה של שישה נציגים לטובת המפלגה הדמוקרטית.
הנבחרים, ביחד עם הסנאטורים שמושביהם אינם עומדים לבחירה השנה, מרכיבים את הקונגרס ה-115, שהתכנס ב-3 בינואר 2017.
בחירות במדינות ארצות הברית
בבחירות נבחרו מועמדים למילוי 12 משרות מושל במדינות ארצות הברית - אורגון (לאחר התפטרות המושל שם), אינדיאנה, דלאוור, וושינגטון, וירג'יניה המערבית, ורמונט, יוטה, מונטנה, מיזורי, ניו המפשייר, דקוטה הצפונית וצפון קרוליינה. כמו כן נבחרו מושלים לשתי טריטוריות - פוארטו ריקו וסמואה האמריקנית. בבחירות נבחרו שישה מושלים מהמפלגה הרפובליקנית (לעומת ארבעה מכהנים) ושישה מושלים מהמפלגה הדמוקרטית (לעומת שמונה מכהנים), בקרוליינה הצפונית הוכרז כי המועמד הדמוקרטי ניצח את המושל הרפובליקני המכהן שהתמודד על כהונה שנייה.
בבחירות נבחרו חברי בתי מחוקקים ב-86 מתוך 99 הבתים שבבתי המחוקקים של מדינות ארצות הברית, כל אחת לפי השיטה הנוהגת בה. אלו כללו: בסך הכל עמדו לבחירה 5,919 מושבים (80.2%) מתוך 7,383 מושבים בבתי המחוקקים המדינתיים. בשש מדינות בלבד לא נערכו כלל בחירות לבתי המחוקקים המקומיים.
בבחירות נבחרו גם ממלאי משרות ציבוריות רבים במדינות השונות וכן ראשי עיריות רבים, כולל בבולטימור, הונולולו, מילווקי, פורטלנד (אורגון), סקרמנטו וסן דייגו.
בחלק מהמדינות המצביעים הצביעו גם בשאלת הלגליזציה של סמים קלים.
When I'm Alone
When I'm Alone (בעברית: כאשר אני לבד) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ליסי. השיר יצא לאור ב-18 ביוני 2010, על ידי חברת תקליטים קולומביה רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום.
בדצמבר 2010, השיר נבחר כ"שיר השנה" באייטונס בבריטניה.
השיר הופיע בסוף הסרט טיפשים בלי הפסקה 2 אשר כלל את השחקנים ג'ים קארי וג'ף דניאלס.
רייבנלופט
רייבנלופט (מאנגלית: Ravenloft) הוא יקום בדיוני שהיה ההשראה לסדרת ספרים ומשחקי מחשב והפך לעולם מערכה של "מבוכים ודרקונים". זהו מישור קיום, למעשה מימד שנקרא גם "הדמוי-מישור של האימה", עולם שמשלב אימה גותית ופנטזיה-אימה. הוא מורכב מממלכות שונות שנוצרו על ידי הכוחות האפלים המסתוריים, או נמשכו על ידיהם מעולמות אחרים. הליבה של רייבנלופט מורכבת מקבוצה של כעשרים ממלכות מחוברות, שני ימים והאיים שבהם, ומלבד זאת קיימים גם מקבצים של שתיים-שלוש ממלכות מחוברות, וממלכות שמתקיימות כאיים נפרדים, מוקפים בערפילים. כל ממלכה נשלטת על ידי דמות המכונה "אדון אופל". אדון אופל יכול להיות אדם או מפלצת שביצע פשעים כה מחרידים עד שעורר את תשומת הלב של הכוחות האפלים, שהחליטו להעניק לו ממלכה משלו. אדוני האופל לכודים בתוך גבולות ממלכותיהם ואינם יכולים לצאת בשום דרך, ורובם מסוגלים אף לסגור את גבולותיהם שלהם בכוח רצונם ולמנוע מאחרים לצאת או להיכנס. אדוני האופל מקבלים מהכוחות האפלים כוחות אדירים, אולם על כל אחד מהם מוטלת גם קללה המונעת ממנו להשיג את משאלות לבו היקרות ביותר. לכל אדון אופל רצונות שונים. חלקם רוצים אהבה, אחרים מעוניינים בניצחון מפואר, בנקמה על אויביהם וכן הלאה.
עולם המערכה
רייבנלופט הוא עולם של אימה גותית, ועל שליטי המבוך המריצים משחק באותו עולם לייצר סצינות רבות הבונות פחד ואימה, המגיעים לשיא במפגש פנים אל פנים עם הרשע המסתורי. בעולם הזה, יש דגש מיוחד למעשים של הדמויות, בעיקר אם מעשים אלו אינם מוסריים, מכיוון שכך הן מסתכנות בנפילה תחת השפעת הכוחות האפלים, וגם יכולות להפוך בהדרגה ליצורי אופל. ערפילי הקסם של רייבנלופט יכולים להופיע בכל מקום בעולמות ה"מבוכים ודרקונים" ולמשוך את חורשי הרעה לתוך עולם רייבנלופט. המקום היחידי שבו הערפילים אינם יכולים להופיע הוא הפלוגיסטון (הנוזל בין ספירות הבדולח) של עולם הספלג'אמר. הפלוגיסטון חוסם כל מעבר בין ממדים, אבל הערפילים יכולים להופיע בחלל העמוק בתוך כל אחת מספירות הבדולח. יוצא דופן נוסף הם המישורים החיצוניים והפנימיים. לפי כל התאוריות אין כל מניעה מהערפילים להופיע שם, אבל הם מעולם לא הופיעו שם.
הכוחות האפלים
הכוחות האפלים משמשים לעיתים קרובות כגורם המניע את העלילה, במיוחד בכל הנוגע אדוני האופל, השליטים הנראים לעין של רייבנלופט. כשם שאדוני האופל מענים ומתעללים בדמויות השחקנים, כך אותם אדוני אופל מעונים על ידי הכוחות האפלים. כמובן, ההבדל הוא ברמת העוצמה – בזמן שרוב הרפתקאות "מבוכים ודרקונים" מתמקדות בניצחון חבורת גיבורים על אדון אופל זה או אחר (ברוח הספר "דרקולה" של ברם סטוקר), הם לא מסוגלים לנצח את הכוחות האפלים. אדוני אופל שונים, כמו אזאלין מדארקון, ניסו מספר פעמים לברוח מרייבנלופט ומשליטתם של הכוחות האפלים, אולם רק הליץ' והאל-למחצה וקנה הצליח בכך.
לא כל אדוני האופל מכירים בכוחות האפלים. סטראד פון זרוביץ', למשל, בספר זיכרונותיו מתייחס רק לכוח בשם "מוות", שלועג לו עם קולות של משפחתו וחבריו לשעבר. ולאד דרקוב, אדון האופל של פלקובניה, שפלישותיו הצבאיות נידונות לכישלון מתמיד, מתעלם לחלוטין מכך שהיו גורמים על-אנושיים שגורמות לתבוסותיו החוזרות ונשנות. הכוחות האפלים מסוגלים גם למניפולציות שאינם קשורות לרשע. על אף שמזימותיהם לרוב אחראיות לסבל של רבים מתושבי רייבנלופט, הם גם משחקים תפקיד של שופטי צדק.
ישנם סיפורים לפיהם הכוחות האפלים אפשרו לחפים מפשע לברוח מרייבנלופט לעולמות קודרים פחות, לאחר ששפטו אותם ומצאו כי הם זכאים לתגמול הולם, ועקב זאת שחררו אותם מממלכות הערפילים.
טבעם המדויק של הכוחות האפלים של רייבנלופט לעולם אינו מוסבר בחומרי המשחק, על אף שכמה מהספרים רומזים על כך. במובן מסוים, הכוחות האפלים אמורים להישאר אלמוניים נצחיים, מעין קבוצה של רצונות גחמניים ובלתי צפויים שהדמויות לא יכולות להבין את סיבותיהם ומעשיהם.