cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מצעד הגאווה בטאיוואן
מהדורתו באוקטובר 2019 הוגדרה עם למעלה מ-200,000 משתתפים, ובכך, הפך למצעד הגאווה הגדול ביותר במזרח אסיה. נכון לשנת 2021, מצעד הגאווה בטאיוואן הוא הגדול ביותר ביבשת אסיה יחד עם מצעד תל אביב, ישראל, אשר מוגדר כגדול ביותר במזרח התיכון עם מעל ל-250,000 צועדים בין השנים 2018-2019.
לפני 2003
עוד לפני המצעד הגאווה הרשמי הראשון בטאיוואן שהתקיים ב-2003, התקיימו מספר תהלוכות גאווה קטנות ולא רשמיות בקרב קהילת הלהט"ב הטאיוואנית בהן בשנת 1996 צעדו כ-300 פעילי זכויות להט"ב במצעד הקואליציה הלאומית לנשים.
בשנת 2002, מספר חברי הקהילה מחו מול משרד ההגנה הלאומי נגד חוק אשר אסר על המוסקסואלים לשרת במשטרה הצבאית.
2003
מצעד הגאווה הראשון בטאיוואן נערך ב-1 בנובמבר 2003. הוא היה הראשון מסוגו בקהילה הסינית, ועודד את אנשי הלהט"ב בהונג קונג, סין, סינגפור ומקאו לערוך מצעדים בשטחן. אנשים רבים בטאיוואן כלל לא הבחינו בקיום המצעד באותה שנה, אם כי כלי תקשורת רבים דיווחו על קיומו.
המצעד נערך בבירת המדינה, טאיפיי, והחל מפארק הזיכרון 228, מקום התכנסות ארוך שנים לגברים הומואים בטאיפיי. אל המצעד הצטרפו יותר מ-20,000 אזרחים מעשרות קבוצות שונות. במסגרת התנועה לזכויות האזרח עבור לסביות והומואים בחסות הממשלה, המצעד נתמך ב-70,000 דולר טאיוואני מעיריית טאיפיי. ראש העיר (לימים נשיא טאיוואן) מא יינג-ג'יו נאם בסיום המצעד באומרו כי "טאיפי כעיר בינלאומית צריכה לכבד אנשים מקבוצות ותרבויות שונות" והוסיף כי "לערים הגדולות בעולם ישנן קהילות הומוסקסואליות גדולות. קיומן וכבודן של קהילות מסוג זה חשובה למגוון העיר". לאחר נאומו התקיימה תחרות קריוקי ברחבי האזור.
לאחר קיום המצעד, מתח חבר המועצה, וואנג שי-צ'נג, ביקורת על ראשות העיר על "עידוד הומוסקסואליות" ו-"גסויות". קבוצות הומוסקסואליות רבות גינו את ההערות וסירבו בתגובה למימון מטעם מועצת העיר בשנה הבאה.
2004: להעיר את האזרחים בהכרה
מצעד הגאווה השני של טאיוואן נערך ב-6 בנובמבר 2004, שוב בטאיפיי בה החל בשעה 13:00 באנדרטת צ'יאנג קאי שק מתוכה צעדו המשתתפים לאורך שדרות קגטלאן, דרך פארק הזיכרון 228, אולם צ'ונגשאן, והסתיים בבית המשחקים האדום בשימנדינג. המצעד השתמש בסיסמה "להעיר את האזרחים בהכרה, יחד עם "אזרח עם יוצא מן הכלל, עיר עם צבעים, חברה עם מגוון, פוליטיקה בהשתתפות" וכלל צועדים מלבד הומוסקסואלים כפי שהוגדר ב-2003 בהם ביסקסואלים וטרנסג'נדרים.
מועד המצעד היה קרוב לבחירות הפרלמנט אשר כתוצאה מכך מועמדים רבים התייצבו במהלכו על מנת לקבל פרסום.
2005: היו ביחד!
במצעד הגאווה השלישי בשנת 2005, התקיימו איחוד הצועדים נגד "גלי דיכוי" כגון חוק "הסיווג לחומרים שפורסמו ותוכניות וידאו". המצעד השתמש בסיסמה "היו ביחד!" כסיסמתו העיקרית.
היו תחזיות לנפילת טייפון אפשרית ביום המצעד (1 באוקטובר), אם כי היה יום שטוף שמש לבסוף. המצעד החל בשעה 13:00 בחנות הספרים "Eslite" אשר משתתפיו צעדו לאחר מכן בכביש "Dunhua South" אל כיוון העירייה עד 17:00. בתום המצעד הודתה הקואליציה הלאומית לנשים של "HKSAR" למארגני המצעד על עידוד קיום מצעד גאווה בהונג קונג השכנה בשנת 2004.
2006: התאחדו ותיצרו משפחה
מהדורת המצעד הרביעית התקיימה ב-30 בספטמבר 2006 בה דווח על השתתפות של מעל 10,000 איש תחת הסיסמה "התאחדו ותיצרו משפחה!".
2008: הפעל את דרך הקשת
הגרסה לשנת 2008 של המצעד התקיימה ב-27 בספטמבר ומשכה אליה כ-18,000 משתתפים, שיעור הצועדים הגדול ביותר עד לאותה שנה.
2009: תאהב בקול רם
מצעד 2009 בטאיפיי התקיים ב-31 באוקטובר ומשך כ-25,000 משתתפים. מוקד המפתח של מצעד זה היו זכויות להט"ב בטאיוואן, בדגש על חקיקת חוקים נגד אפליה והכרה באיגודים חד מיניים (איחוד אזרחי) בניגוד למהדורות המצעד בשנים קודמות אשר התמקדו באספת מפגינים ויצירת נראות עבור קהילת הלהט"ב הטאיוואנית. המצעד הביע אכזבה מהממשלה, שלא פעלה על התחייבויותיה הקודמות ללגליזציה של נישואים חד מיניים בטאיוואן.
2010: לצאת ולהצביע
גרסת המצעד השמינית, שהתקיימה ב-30 באוקטובר, נשאה את הסיסמה "לצאת ולהצביע". במהלכו, התקיימה צעדה מפארק הזיכרון 228 ואילך אל התחנה המרכזית של טאיפיי ובחזרה, אשר דרשה אמצעים קונקרטיים מצד הממשלה להגנה על זכויות להט"ב בנוגע להתחייבויות מסוגים אלו של הממשלה אשר עדיין לא הניבו תוצאות לאותה שנה. במהלך הצעדה השתתפו מעל 30,000 איש, מה שהפך את מצעד הגאווה בטאיפיי, טאיוואן, למצעד הגאווה הגדול ביותר ביבשת אסיה.
מארגני המצעד החליטו מאז שנת 2010 לארגן את קיומו בשבת האחרונה של חודש אוקטובר.
2011: אנשי קהילת הלהט"ב נלחמים בחזרה, מחסלים את האפליה
המצעד ה-9 התקיים ב-29 באוקטובר 2011 תחת הנושא "אנשי קהילת הלהט"ב נלחמים בחזרה, מחסלים את האפליה". בעת קיומו השתתפו כ-50,000 משתתפים אשר מספרם הרחב הוביל להפרדה בין המסלולים לקו מזרחי וקו מערבי. הקו המערבי, שהיה לחדש, עבר דרך אולם הזיכרון לצ'אנג קאי-שק, המוגדר אזור תרבות וחינוך גדול במדינה.
במהלך המצעד לקחה חלקה הזמרת הטאיוואנית דזרט צ'אנג שהופיעה בקיום מסיבת לאחר סיומו ונישקה מעריצה על הבמה.
2013-2018
במשך השנים משנת 2013 עד 2018 התקיים המצעד בכול שנה בין ה-25 ל-31 באוקטובר. סיסמת מהדורתו שונתה בהן נכללו: "הפכו את אנשי הלהט"ב לגלוים, קולם של המיעוטים" (2013), "צעד בנעלי קוויר" (2014), "התנהג כפי שאתה, לא כפי גילך" (2015), "כבד גיוון, כמו שאתה מתכוון לזה" (2016), "עשו אהבה, לא מלחמה" (2017), "ספר את הסיפור שלך, הצביע למען שוויון" (2018).
2019: ביחד, נהפוך את טאיוואן לטובה יותר
המצעד ה-17 התקיים ב-26 באוקטובר 2019. במהלכו הוגדר מספר שיא של משתתפים עם מעל 200,000 איש.
2020: מצעד הגאווה של טאיוואן לעולם
מהדורת המצעד ה-18 בוטלה לצד מצעדי הגאווה בשאר רחבי העולם בשל מגפת הקורונה, אם כי נערך ב-28 ביוני 2020, במלאת 51 שנה למהומות סטונוול בגרסה מצומצמת עם כ-1,200 איש.
טאיג'ונג, מרכז טאיוואן
מצעד הגאווה הראשון ברחבי העיר טאיג'ונג במרכז טאיוואן התקיים ב-17 בדצמבר 2011 תחת הנושא "עמידה עבור אהבה, טבעית לחלוטין" אשר קרא לממשלת טאיג'ונג לשים דגש לקידום נושאי מגדר ברחבי העיר.
2010: יציאה מהארון
מצעד הגאווה הראשון של גאושיונג בדרום טאיוואן התקיים בשנת 2010. מארגן המצעד היה המשרד הדרומי של איגוד הטלפונים החמים של טייוונג טונגזשי (המכונה גם "קו חם 968"), שנתמך על ידי הלשכה לענייני אזרחים בממשלת העיר גאושיונג, שנערך ב-18 בספטמבר. במהלכו נרשמה השתתפות של כ-2,000 איש.
2011
מצעד הגאווה השני ברחבי גאושיונג התקיים ב-24 בספטמבר 2011 תחת הנושא "OUT & out" עם למעלה מ-3,000 משתתפים. המצעד אורגן על ידי ארגון חדש בשם קהילת הלהט"ב הגאה של גאושיונג.
2012: אני הומו ושותף שלך
מהדורתו השלישית התקיימה ב-22 בספטמבר 2012 תחת הנושא "אני הומו ושותף שלך" עם למעלה מ-3,000 משתתפים.
2013: שיתוף אותו מרחב בהרמוניה
מצעד הגאווה הרביעי בעיר התקיים ב-29 ביוני 2013, בנושא "שיתוף אותו מרחב בהרמוניה" עם כ-4,000 משתתפים. זו הייתה הפעם הראשונה שמצעד הגאווה של גאושיונג סיפק שירות באנגלית מהאתר הרשמי שלו. הפרסום התקשורתי העולמי הן באנגלית והן בסינית היווה אבן דרך לגאושיונג. בהם תחת הכותרת "Kaohsiung goes gay" שדווח על ידי "Taipei Times" אשר היה לראשון שנראה בהיסטוריה של מצעדי הגאווה של טאיוואן באתר. במהלכו, השתתפו לפחות שתי קבוצות של דיפלומטים זרים.
Diwon
Diwon (נולד 2 במאי 1979, ה' באייר ה'תשל"ט) 1979) (מבוטא די-ווֹן) הוא מפיק מוזיקלי ו-DJ יהודי אורתודוקסי מברוקלין. תחת שמו הרשמי, ארז סאפאר, הוא מכהן כמנכ"ל Shemspeed, חברת תקליטים עצמאית וסוכנות לקידום מכירות אמריקאית בשיתוף עם חברת הקלטות נוספת, Modular Moods.
חיים אישיים
סאפאר נולד ב-2 במאי 1979, בסן דייגו, קליפורניה להורים יהודים אמריקאים ממוצא תימני. גדל בבית יהודי אורתודוקסי וגם כיום הוא יהודי אורתודוקסי. בילה חלקים מנעוריו בטוקיו, צ'ארלסטון שבדרום קרוליינה, נאפולי, וסקוקי באילינוי. למד בבית ספר תיכון בוושינגטון די. סי., "תיכון אתיקה בוושינגטון" וב-2003 סיים את לימודיו עם תואר ראשון באוניברסיטת מרילנד ועבר לברוקלין.
נשוי ואב לילד אחד.
קריירה
הקריירה המוזיקלית של סאפאר החלה בשנת 2001. באותה שנה הוא הקים "Modular Moods", חברת תקליטים עצמאית, והחל להופיע תחת הכינוי DJ הנדלר, בערבוב סגנונות של היפ הופ, אפרוביט ומוזיקה ערבית, באולמות ברחבי ארצות הברית. באותה שנה, השנייה שלו באוניברסיטת מרילנד, סאפאר יסד את "Juez" (עיוות של ג'אז וג'וז, יהודים באנגלית), רביעיית כלייזמרים בג'אז שבה הוא ניגן בתופים, יחד עם מתיו ווסטסטיין, חברו לספסל הלימודים, (ניגן בחצוצרה), גלעד סאברי (ניגן בסקסופון) ויושי פרוכטר (ניגן בגיטרה בס). בשנת 2004, יצא האלבום היחיד של הלהקה, Shemspeed Alt Schule, דרך Modular Moods. הלהקה התפרקה רשמית בשנת 2007.
בשנת 2005 השיק סאפאר את פסטיבל המוזיקה הספרדית, מאמץ שנתי להביא את מוזיקה הספרדית לקהל גדול יותר. פסטיבל של שבעה ימים מתקיים מדי שנה בחודש דצמבר באזור חנוכה במקומות ברחבי ניו יורק. הניו יורק טיימס תיאר את הפסטיבל כבעל "ההרכב האקלקטי של אמנים מסורתיים ועכשוויים, כולל רבים המוקדש פיוזינג צלילים שונים או גישור חדשים וישנים". "Shemspeed" פרסמה בשנת 2010 אלבום אוסף מפסטיבל המוזיקה הספרדית, "Vol. 1". את השירים ביצעו אמנים יהודים מפורסמים, כולל מתיסיהו, בת פרעה, דיסקרייב ולהקת המושב.
עבודות של Diwon כיום
בשנת 2008 החליט סאפאר להחליף את הכינוי DJ הנדלר לטובת Diwon, שהיה אמור להוביל את קול המוזיקה המזרח תיכונית וחזרה לשורשים התימניים שלו. המשמעות של Diwon היא ספר שירים בפרסית ואורדו. "עם DJ הנדלר התחלתי עוד לפני שהפכתי ל-DJ, ואני אף פעם לא הרגשתי שזה אני - זה לא ממש מתאים", אמר סאפאר כשהסביר את הצעד שלו, "בביצוע המוזיקה התימנית תחת השם DJ הנדלר, השם היה נשמע קצת מגוחך ... ולא במובן הטוב".
Diwon פרסם שורה של מיקסטייפים, מאשאפים ורמיקסים, שרבים מהם זמינים להורדה בחינם באתר האינטרנט שלו. בשנת 2009, חבר Diwon לגיטריסט מטקסס, Dugans, והם הקימו ביחד את "Dreams In Static". הצמד הוציא את "Serene Poetic" על אריך נגן ב-2 בפברואר 2010. פארווערטס כתב שהאלבום "משתרע מהעולם, רוק פוסט, אלקטרו אינסטרומנטלי היקום". DJBooth.net קרא לדי-וון "buzzmaking beatsmith".
Diwon עובד כיום על אלבום סולו הבכורה שלו, כמו גם בהפקת האלבום המתקרב של Y-Love, "זוהי אחדות" (השם המקורי הוא "This is Unity"), שאמור לצאת לחנויות בתחילת שנת 2012.
Diwon וג'יימס קולמן יצרו יחד את הרכב הפופ "Bonhom". הצמד הוציא את הסינגל "Live for Now", המשותף להם ולניסים, בשנת 2013.
כריש לבן-לחי
כריש לבן-לחי (שם מדעי: Carcharhinus dussumieri) הוא מין של כריש ממשפחת הכרישיים המצוי סביב מימי האזור האינדו-פסיפי לרבות במפרץ אילת.
מאפיינים
כריש זה קטן יחסית ומגיע לאורך של עד 121 ס"מ והוא בעל ראש קטן עם עיניים בולטות וחוטם קצר ומעוגל. הלסתות קצרות ובעלות 2 שורות שיניים משוננות וקטנות יחסית. סנפירי החזה ארוכים וכהים והגב מזדקר מעלה ומכיל סנפיר גבי נמוך אבל בולט, סנפיר גבי נוסף קטן הסמוך לזנב שצבעו שחור וזנב בעל אונות קצרות ומחודדות. צבע הכריש אפור עד חום-אפור כשהבטן והחזה בהירים מעט יותר.
הכריש חי בימים מרוחקים סביב האזור האינדו-פסיפי, בדרך כלל סביב איים ועד לעומק 170 מטר. הוא מצוי ממפרץ אילת, המפרץ הפרסי והים הערבי עד לג'אווה שבאינדונזיה, צפון אוסטרליה ויפן. הוא צד סביב הקרקעית דגים, רכיכות כמו תמנוניים ודיונונים, סרטנים שונים ותולעים. כריש זה משריץ 4 צאצאים חיים בעונת הרבייה.
פוקימון - סרטים
פוקימון (באנגלית: Pokémon, ביפנית: ポケモン) הוא זיכיון מדיה שבבעלות חברת משחקי הווידאו היפנית, נינטנדו, אשר נוצר במקור על ידי סטושי טג'ירי. בעקבות הפופולריות הרבה לה זכה משחק הווידאו הראשון של פוקימון הופקה סדרת אנימה אשר התבססה על עלילת משחק הווידאו. הסדרה שודרה לראשונה ביפן החל מה־1 באפריל 1997. בנוסף לסדרת האנימה, הופקו גם סרטים קולנועיים, בהם כיכבו הדמויות הראשיות בסדרת האנימה.
נכון לשנת 2020, יצאו 23 סרטי אנימציה וסרט לייב אקשן אחד. תשעה עשר סרטי האנימציה הראשונים התבססו על סדרת האנימה, כאשר הסרט ה-22 הוא גרסה מחודשת לסרט הראשון. סרטי האנימציה ה-20, ה-21 וה-23 מהווים מעין הווה חלופי לאנימה. הסרטים הופקו על ידי אולפני האנימציה OLM, Production I.G, Xebec ו-Wit Studio, והופצו ביפן על ידי טוהו, כאשר אולפנים שונים מפיצים את הסרטים בצפון אמריקה. הם בוימו על ידי קוניהיקו יויאמה וטטסו יאג'ימה, ונכתבו על ידי טאקשי שודו, הידקי סונודה, אטסוירו טומיוקה, שוג'י יונמורה, איגי׳ אומהרה, ואיה טקהה.
בישראל שודדרו לאורך השנים מספר סרטי פוקימון. סרטי פוקימון 1-4 מהסרה המקורית הוקרנו בבתי הקולנוע ברחבי הארץ, סרטים 12 ו-13 מטרילוגיית יהלום ופנינה, סרט 19 האחרון בטירילוגיית X&Y וסרטים 20 עד 23 שודרו בערוץ הילדים ובנטפליקס.
סרט הלייב האקשן, "פוקימון: הבלש פיקאצ'ו", הופק על ידי אולפני לג'נדרי האמריקאי, בוים על ידי רוב לטרמן, ונכתב על ידי לטרמן וניקול פרלמן. הסרט מופץ ביפן על ידי טוהו, ומחוץ ליפן וסין על ידי וורנר ברוס. הסרט יצא לאקרנים ב-10 במאי 2019.
התרסקות מטוס קינג אייר בפיידאג'י ג'י קראצ'ינגה
ב-5 בנובמבר 2021 התרסק מטוס קינג אייר ארבעה קילומטרים משדה התעופה קראצ'ינגה, בפיידאג'י ג'י קראצ'ינגה, ליד קראצ'ינגה , ברזיל. בתאונה נהרגו כל חמשת האנשים שהיו במטוס, בהם הזמרת-יוצרת הברזילאית מריליה מנדונסה.
חקירות
עד כה, לפי חיל האוויר הברזילאי, עדיין אין מידע על הדינמיקה של התאונה והגורמים לה.
קורבנות
מלבד מריליה מנדונסה, היו במטוס טייס וטייס משנה, דודה של מנדונסה (שהיה גם המנהל שלה), והמפיק שלה, הנריק ריביירו.
ז'אן-מארי דגוט
גנרל של דיוויזיה ז'אן-מארי ז'וזף דגוט (בצרפתית: Jean-Marie Joseph Degoutte; 18 באפריל 1866 – 31 באוקטובר 1938) היה מפקד בכיר בצבא צרפת אשר פיקד על הארמייה השישית במלחמת העולם הראשונה, ולאחר המלחמה היה מאבות קו מאז'ינו.
תחילת דרכו
דגוט נולד ב-18 באפריל 1866 למשפחת איכרים במחוז רון שהשתייך אז לקיסרות הצרפתית השנייה. ב-7 במרץ 1887, הוא התגייס לצבא צרפת והוצב ברגימנט התותחנים ה-30. ב-1888 למד באקדמיה הצבאית סן-סיר, וב-1890 סיים אותה במקום התשיעי מתוך 435 במחזורו. בין השנים 1891-1894 הוא הוצב בגדוד זואבים בתוניסיה. בשנת 1895 הוא הגיש בקשה להצטרף אל המשלחת השנייה למדגסקר, אולם נדחה. הוא לא ויתר, והתגנב לספינה אזרחית של מסדר הישועים עד מדגסקר. ב-1896 הוחזר לתוניסיה והועלה לדרגת קפטן. בין 1899-1901 שרת בסין. ב-21 במרץ 1911 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, וקיבל פיקוד על רגימנט הרגלים ה-163. הרגימנט שלו נחת בקזבלנקה במהלך משבר אגאדיר באותה שנה. שנות השירות שלו ברחבי העולם, הביאו לכך שהוא ידע שפות רבות.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה דגוט מפקד רגימנט הרגלים ה-163. הרגימנט שלו לחם בכמה קרבות שוליים בחזית המערבית, בתחילה כחלק מהדיוויזיה ה-44 ולאחר מכן מהדיוויזיה ה-76. ב-1 בנובמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת קולונל, ומונה לראש מטה הקורפוס ה-4. הוא השתתף עם הקורפוס בקרב אלברט ובקרב שמפאן השני. על חלקו בזה האחרון, קיבל ב-10 באפריל 1915 דרגת קצין בלגיון הכבוד. ב-25 במרץ 1916 הועלה לדרגת גנרל של בריגדה, וב-3 באוגוסט של אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה המרוקאית. הוא פיקד על הדיוויזיה במהלך הקרב על הסום וקרב ורדן, וב-9 במאי 1917 הועלה לדרגת מפקד בלגיון הכבוד. ב-1 בספטמבר של אותה שנה מונה למפקד הקורפוס ה-21, וב-1 בנובמבר הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה. הוא לחם עם הקורפוס במהלך הקרב השלישי על האן, וב-10 ביוני 1918 מונה למפקד הארמייה השישית, ופיקד עליה במהלך הקרב השני על המארן ומתקפת מאה הימים. ב-11 בספטמבר של אותה שנה פורקה הארמייה. כאשר נחתמה שביתת הנשק, היה דגוט אחראי על ניסוח תנאי חוזה ורסאי.
אחריתו
ב-29 בדצמבר 1918, הועלה לדרגת קצין גבוה בלגיון הכבוד. באוקטובר 1919 מונה למפקד כוח הכיבוש הצרפתי בריינלנד, ובינואר 1920 הצטרף למועצה העליונה למלחמה. ב-1923, בעקבות כישלונה של רפובליקת וויימאר לעמוד בתשלומי הפיצויים שהושתו עליה לאחר המלחמה, הוביל דגוט את הכוחות הצרפתיים שכבשו את חבל הרוהר. על חלקו בכיבוש הרוהר קיבל דגוט את הצלב הגדול של לגיון הכבוד. הכוחות הצרפתיים נשארו ברוהר עד 1925. דגוט היה אחד מהאבות הרעיוניים של קו מאז'ינו, אשר נועד לאבטח את הגבול הצרפתי מפני פלישה גרמנית בעתיד. ב-1925 הוא קיבל פיקוד על הקו האלפיני - קו ביצורים דומה לקו מאז'ינו אשר נועד לאבטח את הגבול הצרפתי-איטלקי.
סיפאקה שחורת-מצח
סיפאקה שחורת-מצח (שם מדעי: Propithecus verreauxi) היא מין של למור מהסוג סיפאקה שבמשפחת האינדריים.
הסיפאקה מגיעה לאורך 42–45 ס"מ ולמשקל 3.4 ק"ג אצל נקבות ו-3.6 ק"ג בזכרים. היא בעלת גוף לבן עם פסים רחבים בצבע חום כהה על ה"כיפה" ועל החזה. היא בעלת זרועות רחבות וידיים גדולות היכולות ללפות ענפים וכן בעלת זנב ארוך העוזר לה לזנק. הסיפאקה יכולה לזנק למרחק רב בין העצים אפילו עם צאצא על הגב.
הסיפאקה מצויה רק ביערות דרום-מערב מדגסקר במגוון יערות מיערות גשם ועד יערות יבשים ויערות קוצניים והיא חיה כמעט כל הזמן בין העצים עם מעט ירידות לקרקע. על הקרקע היא בעיקר מקפצת על 2 בתנועה לעבר עצים טובים לטיפוס. הסיפאקה צמחונית מובהקת וניזונה בעיקר מעלי עצים הגדלים במדגסקר. היא פעילה בעיקר בשעות היום ופעילה בקבוצות קטנות או לבד. עונת הרבייה היא בין סוף ינואר לתחילת פברואר אז הנקבה ממליטה גור אחד לאחר היריון של 130 יום המגיע לבגרות מינית בגיל 3–5 שנים. הסיפאקה מגדלת צאצא יחיד החי על גבה ואוחז בה בחוזקה כשהיא קופצת מעץ לעץ. המין נמצא נכון ל-2020 בסכנת הכחדה חמורה עקב רבייה נמוכה, ציד ובירוא יערות.
כריסי הולאהן
כריסטינה מרי הולאהן (באנגלית: Christina Marie Houlahan; נולדה ב-5 ביוני 1967) היא פוליטיקאית ומהנדסת אמריקאית, ולשעבר קצינה בחיל האוויר של ארצות הברית. היא מכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של קהיליית פנסילבניה. בתחומי מחוז קונגרס זה נכלל כמעט כל מחוז צ'סטר, מחוז פרוורי ממערב לפילדלפיה, כמו גם את החלק הדרומי של מחוז ברקס כולל העיר רדינג. היא נבחרה לראשונה בבחירות 2018.
ביוגרפיה
הולאהן נולדה בשם כריסטינה ג'אמפולר בבסיס חיל האוויר טוקסנט ריבר השוכן במרילנד. היא בילתה את ילדותה בבסיסים שונים של חיל האוויר האמריקאי ברחבי ארצות הברית, בין היתר גם באואהו. אביה, אנדרו גא'מפולר, טייס ימי, נולד בפולין למשפחה יהודית ועזב את אירופה בגיל ארבע כדי להימלט מזוועות השואה. בעתיד נהיה לסופר והיסטוריון. לימים תאמר הולאהן כי סאלי רייד ואינדיאנה ג'ונס היוו עבורה מודל לחיקוי.
בשנת 1989 השלימה באוניברסיטת סטנפורד לימודי תואר ראשון בהנדסה, באמצעות מלגה שקיבלה כקצינה בחיל האוויר. לאחר מכן סיימה לימודי תואר שני בטכנולוגיה ומדיניות ב ב-1994. לאחר שסיים את לימודיה באוניברסיטת סטנפורד, הולאהן שירתה שלוש שנים בתפקיד פעיל בבסיס הנסקום (Hanscom Air Force Base) של חיל האוויר האמריקאי, השוכן בבדפורד שבמסצ'וסטס. שם היא שימשה כמנהלת פרויקטים העובדת על טכנולוגיות הגנה אווירית ולוחמת חלל.
לאחר שעזבה את תפקידה בכוחות המילואים של חיל האוויר, החלה הולאהן לעבוד בחברת בגדי הספורט "AND1" כמנהלת תפעול ראשית. במסגרת תוכנית הטבות לעובדים, החברה הציעה 40 שעות שירות קהילתי בתשלום במקום שיבחר העובד. הולאהן הקדישה את שעותיה לעבודה עם נערות ונשים בתחומי המדע, הטכנולוגיה, ההנדסה והמתמטיקה. כאשר חברת "AND1" נמכרה, עברה לעבוד כמנהלת תפעול ראשית ב-"B Lab", חברת הזנק ללא כוונת רווח. כעבור זמן מה הצטרפה לתוכנית "Teach for America" והחלה ללמד מדעים בכיתות י"א בתיכון בפילדלפיה. כשעזבה תוכנית זו הולאהן החלה להתמקד באוריינות עבור הגיל הרך באוכלוסיות מוחלשות.
הולאהן טענה כי השתתפותה במצעד הנשים 2017 דחפה אותה להיכנס אל הפוליטיקה של ארצות הברית. באפריל 2017 הכריזה על כוונתה להתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השישי של פנסילבניה, נגד נציג המחוז המכהן ראיין קוסטלו. היא הייתה צפויה להתייצב מולו בבחירות הכלליות, אך קוסטלו פרש לאחר שבית המשפט העליון בפנסליבניה שינה את ההרכב הגאוגרפי של מחוז הקונגרס בטענה כי הוא תוצאה של הטיה לא-חוקתית לטובת המפלגה הרפובליקנית. בשל כך נהפך המחוז לתחרותי הרבה יותר, וקוסטלו פרש מהמירוץ. ביום הבחירות נבחרה אל בית הנבחרים כשהיא גוברת על יריבה גרג מקאולי עם 58.9% מקולות הבוחרים. מועמדותה נתמכה בידי מספר ארגונים ואישים, בהם ג'ו ביידן, בוב קייסי, רשימת אמילי והקמפיין לזכויות אדם.
במאמר דעה שכתבה לעיתון "וושינגטון פוסט" ביחד עם שישה מעמיתיה הדמוקרטים — גיל סיסנרוס, ג'ייסון קרואו, איליין לוריא, מיקי שריל, אליסה סלוטקין ואביגייל ספנברגר — נימקה את החלטה לתמוך בהדחתו של טראמפ ואמרה כי "כל פעולותיה נובעות מהשבועה שנשאו להגן על המדינה, וההאשמות החדשות מהוות איום על כל מה שנשבענו להגן עליו". דפוס הצבעותיה בקונגרס של ארצות הברית מאופיין בעמדות ליברליות. היא תומכת בנישואים של בני-זוג מאותו המין ובחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, ומנגד מתנגדת אל הזכות לשאת נשק ולפרישת ארצות הברית מהסכם פריז.
Safe Auto
סייף אוטו (באנגלית: Safe Auto) היא חברה אמריקאית, המציעה שירותי ביטוח רכב, בריאות ואלמנטרי.
החברה הוקמה בשנת 1993, מעסיקה כ-780 עובדים ומספקת שירותי ביטוח ללקוחות ב-19 מדינות ברחבי ארצות הברית.
המטה הראשי של החברה נמצא בקולומבוס, אוהיו, ומלבדו מפעילה החברה סניפים בוודספילד ובסומרסט, קנטקי.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1993 על ידי ארי דש (Ari Deshe) וג'ון דיימונד (Jon Diamond) כחברה המספקת שירותי ביטוח.
בשנת 2012, מונה רון דייוויס (Ron Davies) למנכ"ל החברה, מיד לאחר המינוי פתחה שני מוקדים באוהיו שיספקו שירות לקוחות.
בחודש מרץ 2015, רכשה את חברת הביטוח AutoTex MGA תמורת סכום שלא פורסם.
הקואורדינציה הציונית לגאולת ילדים יהודים
הקואורדינציה הציונית לגאולת ילדים יהודים הייתה ארגון השבת ילדים יהודים ליהדות, ארגון שפעל במשך מספר שנים לאחר מלחמת העולם השנייה.
רקע
לאחר מלחמת העולם השנייה נמצאו אלפי ילדים יהודים, ניצולי השואה, בידי נוצרים בכל רחבי אירופה, שקיבלו אותם מידי הוריהם והבטיחו לשמור עליהם עד תום המלחמה, בין אם תמורת תשלום או מתוך אלטרואיזם. רבים מההורים של ילדים אלה נרצחו בשואה. ארגונים יהודיים, בראשם הסוכנות היהודית, ביקשו להשיב ילדים אלה אל היהדות, וביקשו ליצור קשר עם נוצרים אלה ולבקש מידיהם את הילדים היהודיים. ב-1945 הוקם לשם כך ארגון יהודי-ציוני שנקרא "הקואורדינציה הציונית לגאולת ילדים", ארגון שמטרתו הייתה לפדות ילדים אלה בכסף מידי הנוצרים, לייסד למענם כפרי ילדים ולהעניק להם חינוך חלוצי (כולל לימוד עברית וחיי שיתוף). את הארגון יזם השליח הארצישראלי אריה לוי שריד, בתמיכה חלקית של המפלגות הציוניות, הג'וינט, הסוכנות היהודית ותנועות הנוער.
קשיים
רבים מהילדים היהודים ראו את הנוצרים שהחזיקו בהם כהוריהם, מכיוון שבתחילת השואה היו צעירים מכדי לזכור את הוריהם. במקרים כאלה סירבו לעיתים הילדים לעזוב את הנוצרים שהחזיקו בהם. נוצרים רבים נקשרו מבחינה נפשית אל הילדים שהחזיקו, והתקשו להיפרד מהם. לעיתים שילמו הארגונים היהודיים כסף לנוצרים אלה, בין אם מתוך הכרת תודה, בין אם מכיוון שראו את מצבם הדחוק של הנוצרים לאחר המלחמה, בין אם מכיוון שהנוצרים דרשו זאת. לעיתים נקשרו הנוצרים לילדים וסירבו למסור את הילדים לידי הארגונים היהודיים, ובמקרים רבים נאלצו הארגונים לפנות לרשויות החוק או לבית משפט מקומי כדי לקחת את הילד.
ארגונים נוספים שפעלו בנושא
חוגי היהדות הדתית (בעיקר המזרחי) פעלו בנפרד ובאופן מצומצם יותר למען פדיון ילדים. ישעיהו דרוקר עסק בפדיון יתומים והקים שני בתי ילדים בשלזיה בעידודו של הרב דוד כהנא. הרב שלמה שנפלד מאנגליה הקים את "ועד החירום הדתי" והוציא מפולין 250 ילדים ובני נוער, באמצעות אשרות כניסה בריטיות. הרב הראשי לארץ ישראל, יצחק הרצוג, ערך מסע באירופה והפעיל רשת של אנשים שאיתרו ילדים והוציאו אותם ממשפחות וממוסדות, תמורת סכום של כ-50 דולר לילד. למעלה מ-500 ילדים כאלה הגיעו לארץ ישראל ברכבת שנקראה על שמו, "רכבת הרצוג".
בילי טרובתי
בילי טרובתי (נולדה בשנת 1951) היא סופרת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה
בילי טרובתי (בלה קימלמן) נולדה להורים שעלו לארץ ישראל מפולין לפני מלחמת העולם השנייה. בת רביעית במשפחה. המשפחה גרה בהרצליה עד שנת 1954 בה עברה לקיבוץ חניתה. על הגבעה במרכז הקיבוץ שוכן קברו של אחי האם, יחזקאל מונצ'יק, שנהרג מכדורי צלפים בהקמת חניתה, יישוב חומה ומגדל.
בגיל 8 החלה לכתוב שירים. בעיקר שירי טבע ושירים לגור הכלבים שלה. כשהייתה בת 10 החליטו הוריה לעזוב את הקיבוץ ועברו לקריית גת, עיירת עולים שבה קיוו לבסס את חייהם. בילי למדה בקריית גת. בגיל 16 עברה לפנימיית "הדסים" שבשרון. את השנה האחרונה של לימודיה התיכוניים עשתה במדרשת שדה בוקר. התגייסה לצה"ל ושירתה בבסיס "בלוזה" על תעלת סואץ. שם שהתה בזמן מלחמת ההתשה.
היא אם לשלושה בנים. קים הבכור, נולד באמזונאס, כשנסעה לשם עם קבוצת מחפשי יהלומים. ספרה "מים בוערים באמזונס" מספר את סיפור המסע. בנה השני, דמיין, נולד בשנת 1983 לאביו הצרפתי. בילי נישאה לו, והם קנו סירת מפרש, גרו עליה ונדדו עימה ברחבי הים התיכון במשך שש שנים. ריף, בנה הצעיר נולד באילת. בשנת 1990 החלה לעבוד כמדריכת צלילה בריף הדולפינים, ושם היא עובדת עד היום.
אחיה פרופ' אלישע קימרון זכה בפרס ישראל על חקר מגילות מדבר יהודה ואחותה, היא הבלשנית, העורכת, המו"לית והסופרת, לאה צבעוני.
שירן סנדל
שירן סֶנְדֶל (נולדה ב-30 באפריל 1987) היא שחקנית, מנחת טלוויזיה וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה
סנדל נולדה וגדלה בקריית טבעון. אחותה היא כדורגלנית וקפטנית נבחרת ישראל, קארין סנדל, והשחקנית שירה לוי היא בת דודתה.
בתיכון למדה במגמת תיאטרון, ושם הופיעה במספר מחזות כגון "אוליבר טוויסט", "תיבת נח" ו"חתולים". בגיל 14 החלה להשתתף בפרסומות והצגות ילדים.
את שירותה בצה"ל עשתה כמש"קית שלישות במחנה גלילות. לאחר שחרורה, עבדה בצוות בידור על אונייה במשך כשלושה חודשים. לאחר מכן, החלה ללמוד בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
קריירה
ב-2006 השתתפה בקליפ של השיר "רוצה בנות" של חובבי ציון.
בשנת 2009 השתתפה במחזמר "בנות הווינקס", בתפקיד סטלה.
בשנים 2012–2016 גילמה את דמותה של "יולי סער" למשך 7 עונות בסדרת הנעורים "גאליס" בערוץ הילדים של HOT.
בשנת 2013 החלה להנחות את התוכנית "ששטוס" בערוץ הילדים, לצד דניאל מורשת. בקיץ 2013 השתתפה סנדל ב"מופע של גאליס", לצד יתר משתתפי הסדרה. החל מקיץ 2013 היא מנחה את שעשועון הילדים "הבנים והבנות" המשודר בערוץ הילדים. באותה שנה גם פתחה בסיבוב הופעות בשם "המופע של שירן וליאור", יחד עם חברתה בגאליס ליאור כהן. בקיץ 2014 הופיעה בהצגת הילדים "סופרסטאר" לצד מיכל מוכתר וליאור כהן.
בשנת 2014 השתתפה בפרויקט הלהקה בתור "שופטת בתחום יחסי הציבור" וכן בתוכנית התיעוד "Me אני" של ערוץ הילדים. באותה השנה עלה לאקרנים הסרט "גאליס - המסע לאסטרה", בו שיחקה את זויה. באוקטובר 2014 השתתפה במופע "איי לאב גאליס" ובחג החנוכה, הופיעה ב"משחקי הפסטיגל" עם השיר "זה תורי".
ב-2015 הצטלמה סנדל לעונתה השנייה של הסדרה "פצועים בראש". בנוסף נבחרה לפרזנטורית של מותג תכשיטי הכסף הבינלאומי "תומאס סאבו". בקיץ אותה השנה השתתפה לצד אודי ואביעד ואחרים בהצגה "עולם הקרח בספארי", בספארי רמת גן.
ב-2015 השתתפה במופע "היי-סקול פסטיגל", ואף השתתפה בפסטיגל ההמשך "היי סקול פסטיגל 2" בשנת 2016.
ביוני 2015 צילמה את הסרט השני והאחרון של "גאליס", "גאליס - קונקט", שיצא לאקרנים ב-14 באפריל 2016.
ב-2017 השתתפה בגרסה הקולנועית לסיטקום הנוער המצליח "מועדון החנונים", "מועדון החנונים: הסרט". באותה שנה החל שידור העונה השלישית בסדרת המערכונים הקומית "שבט צוצלת" בערוץ זום לצופי yes. בסדרה, סנדל מגלמת את דמותה של לילך, חניכה בשבט צוצלת.
ב-2018 הצטרפה לעונה השנייה של הסדרה "המלאך השומר שלי" וגילמה את לוסי פרבר, התגלמות השטן.
ב-2018 החלו שידורים של פרקי העונה השנייה של הסדרה "Oboy", בהשתתפות סנדל.
ב-17 במאי 2018 הוציאה שיר בשם "בוא תישאר איתי פה". השיר זכה לכ-50,000 צפיות בתוך יממה.
בשנת 2019 החלה לשחק בסדרה "התחנה" בתפקיד חן לייבוביץ'. באותה שנה שיחקה בסרטו של אלון גור אריה "המוסד" בתפקיד אביגיל.
באוקטובר באותה שנה השתתפה יחד עם אחותה הכדורגלנית קארין סנדל בעונה השביעית של סדרת הדוקו-ריאלטי "גולסטאריות" של HOT.
בשנת 2020 השתתפה סנדל בפסטיגל לציון 40 שנה לפסטיגל, וחידשה את השיר "שלוש חברות" יחד עם עדי הימלבלוי וריף נאמן.
באוגוסט 2021 יצא לאקרנים הסרט "שמלת השבת של חנה'לה" בו גילמה את צילי.
חיים אישיים
סנדל מתגוררת בתל אביב. סנדל היא בת דודה מדרגה שלישית של השחקנית שירה לוי.
סיטרואן GS
סיטרואן GS (בצרפתית: Citroën GS) היא מכונית משפחתית קומפקטית שיוצרה על ידי חברת סיטרואן הצרפתית בין השנים 1970–1986. הדגם עבר מתיחת פנים בשנת 1979 ונקרא סיטרואן GSA (יוצר משנת 1979–1986). סך הכל יוצרו 1,896,742 יחידות מדגם ה-GS, ו-576,757 יחידות מדגם ה-GSA.
הסיטרואן GS אופיינה במערכת הידראולית מרכזית ומערכת הידרו פנאומטית מתקדמת, שנלקחה מדגם ה-סיטרואן DS.
בשנת 1971 זכתה הסיטרואן GS, במקום הראשון בתחרות מכונית השנה באירופה.
בשנת 1973 יוצרה גרסת מנוע הונקל, המפיק 106 כ"ס. הגרסה נקראה Citroën GS Birotor. מגרסה זו יוצרו 847 יחידות בלבד.
טרוורטין
טרוורטין הוא סלע משקע יבשתי, סוג של סלע גיר, נקבובי, בהיר בגווני צהוב, חום, בז' או אדמדם. הטרוורטין נוצר במעיינות חמים או קרים, בנחלים ומפלים, שם סידן פחמתי מצטבר במקומות שבהם המים מתאדים ומשאירים אחריהם תמיסה רוויה במיוחד של מרכיבי קלציט.
מקור השם
מקור השם הוא מאיטלקית, "Tivertino". השם האיטלקי הוא שיבוש של השם הלטיני "Lapis tiburtinus", לפיס טיבורטינוס, כלומר אבן מטיבולי (ששמה הלטיני היה טיבור).
שימושים
הטרוורטין משמש כחומר בנייה עוד מהעת העתיקה. הקולוסיאום ברומא נבנה מטרוורטין. בתקופות מאוחרות יותר נבנו מטרוורטין, בין השאר, אכסדרות העמודים של כיכר פטרוס הקדוש, מזרקת טרווי, קתדרלת אורבייטו, כנסיית סַקְרֵה קר בפריז ומרכז גטי בלוס אנג'לס.
כיום, בארצות הברית בלבד משתמשים בכ-850,000 טון טרוורטין מדי שנה.
קובי אורן
ביוגרפיה
אורן נולד בחיפה, והתחנך בבית הספר אליאנס שבעיר. בשנת 1990 התגייס לצה"ל ושירת ביחידת מורן. בשנת 1998 סיים לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה ובשנת 2000 סיים את לימודי התואר השני בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב. במהלך התמחותו הקים קליניקה פרטית בטבעון, בה הוא מטפל עד היום בילדים, נוער ומבוגרים. במקביל עוסק אורן כיום בהדרכת אנשי מקצוע המטפלים בילדים ובנוער ומכשיר סטודנטים הלומדים מקצועות טיפוליים במסגרת מכללת אורנים ובמסגרות קליניות אחרות.
בשנת 2015 סיים קורס מדריכי ריצה ובמקביל לעבודתו כפסיכולוג, הוא מאמן ריצה למגוון של סוגי ריצות ביניהן ריצות קצרות, ריצות מרתון וריצות אולטרה מרתון בארץ ובעולם. בין היתר, מאמן אורן את גלית בירנבוים-נבון, שיאנית ישראלית בריצות אולטרה מרתון רב יומיות.
שיאן ישראל למרחק רצוף - אולטרה מרתון
בשנת 2008 רץ אורן את ריצת האולטרה מרתון הראשונה שלו במקצה 80 ק"מ. באותה השנה זכה במקום השני במרוץ השליחים הזוגי "הר לעמק" במקצה של 200 ק"מ, ובנובמבר 2010 השתתף במרוץ אולטרה-מרתון "סובב עמק" במקצה של 60 ק"מ. בשנת 2011 זכה במרוץ הסיבולת הראשון בישראל למרחק של 168 ק"מ, בריצה מעגלית בשטח במשך 24 שעות.
בשנת 2012 התקיימה לראשונה בישראל ריצת אולטרה מרתון למרחק של 265 ק"מ, בה קבע אורן את שיא ישראל למקצה זה. בשנת 2013 קבע שיא ישראל נוסף כאשר רץ 10 מרתונים ברצף למרחק של 424 ק"מ, ב-86 שעות.
מרוצי אולטרה מרתון רב יומיים בינלאומיים
בשנת 2014 קבע שיא בינלאומי חדש במהלך ריצת אולטרה מרתון רב יומי בת עשרה ימים למרחק 1,113.9 קילומטר בדרום אפריקה. בשנת 2015 קבע את שיא דרום אפריקה במירוץ של שישה ימים במרחק של 818 קילומטר, ובשנת 2016 קבע בניו יורק שיא בינלאומי לאותה השנה בריצת אולטרה מרתון רב-יומית ל-10 ימים במרחק של 1,215 קילומטר.
בין השנים 2014–2016 זכה אורן במקום הראשון ברציפות, בשבע תחרויות אולטרה מרתון בינלאומיות מסוג ריצה רב יומית (המנצח הוא זה אשר רץ את המרחק הארוך ביותר בפרק הזמן המוגדר). באפריל 2014 זכה במרחק של 768 ק"מ במרוץ 6 ימים ביוון ובאוקטובר 2014 ניצח בתוצאה של 739 ק"מ במרוץ 6 ימים בצרפת. בדצמבר 2014 ניצח כאשר רץ מרחק של 1113.9 ק"מ במרוץ 10 ימים אשר נערך בדרום אפריקה והיה לישראלי הראשון שרץ מרחק שכזה, ובכך התברג בראש טבלת המובילים בתחומו בעולם. ביולי 2015 ניצח במרוץ 6 ימים בנורווגיה ובספטמבר 2015, ניצח עם שיא אישי חדש של 818 ק"מ במרוץ 6 ימים בדרום אפריקה, מרחק אשר הביא אותו למקום רביעי בעולם במרוצים רב יומיים ל-6 ימים לשנה זו.
באפריל 2016 ניצח במרוץ 10 ימים בקווינס, ניו יורק וקבע שיא אישי עת רץ 1,215 ק"מ במקצה של 10 ימים בזמן בו ביצע אלף ק"מ. בדצמבר של אותה השנה קבע אורן, במרחק של 1124 ק"מ, שיא חדש במרוץ 10 ימים בדרום אפריקה.
בשנת 2017 ניצח קובי אורן תחרות ריצה רב-יומית למרחק 1,000 מייל בתחרות שנערכה בפרטוריה בדרום אפריקה בזמן של 15 ימים ו-3 שעות. בשנת 2018 סיים קובי אורן את "Self Transcendence 3100 Mile race" בזמן של 46 ימים ו-3 שעות והפך לרץ המסיים ה-42 של המרוץ ב-22 שנות קיומו. קובי אורן הוא האסיאתי הראשון המסיים זה והישראלי הראשון המסיים אירוע זה. לפי חוקי המרוץ, רץ המגיע ממדינה שבה המדידה מתבצעת במטרים משלים את מרחק הריצה למרחק המוכר במדינתו, כמקובל. אורן השלים את המרחק וסיים 5,000 קילומטר לאחר 46 ימים ו-9 שעות ריצה.
חיים אישיים
אורן נשוי ואב לארבעה. מתגורר בקריית טבעון.
טוקן שחור-מקור
תת-מינים וטקסונומיה
ישנם ארבעה תת-מינים, שאמנם נחשבו בעבר כמינים נפרדים, אך הם מתרבים בחופשיות אם מפגישים ביניהם. אלה הם תת-המין השלט (R. vitellinus vitellinus), טוקן לבן-גרון (R. vitellinus culminatus), טוקן זהוב-גרון (R. vitellinus citreolaemus) וטוקן אריאל (R. vitellinus ariel). למרות זאת, תת-המין R. v. ariel קרוב יותר ל-R. v. culminatus מאשר לתת-המין השלט, ושניהם כבר נחשבים כמין בהתהוות. ישנה אוכלוסייה בצפון ברזיל שהפרטים בה אמנם דומים ל-R. v. ariel, אך מחקר גנטי העלה שאוכלוסייה זו הופרדה משאר אוכלוסיית תת-המין במשך זמן רב, ועשויה להיות מין נפרד.
תיאור
בדומה לשאר מיני הטוקניים, גופו של הטוקן שחור-המקור צבעוני ומקורו גדול. אורך הטוקן כ-48 ס"מ בממוצע, בעוד אורך המקור כ-14 ס"מ. משקלו של פרט בוגר נע בין 285 ל-555 גרם, בעוד הנקבה קטנה מעט מהזכר. שמו האנגלי של הטוקן (מחורץ-מקור) הוא על שם שני החריצים בצדו העליון של המקור. באזורים בהם תפוצת תת-המינים חופפת, בני-כלאיים, שגופם נראה דומה לכל אחד מתת-המינים המקוריים, נפוצים יחסית. חלק מאוכלוסיות הכלאיים האלה הוגדרו כתת-מינים.
בית גידול
בתי הגידול המועדפים על הטוקן הם יערות וחורשות. הטוקן מעדיף אזורים לחים, אבל מצוי גם באזורים יבשים יחסית (כמו למשל גדות נהר). הטוקן נפוץ בעיקר באזורי שפלה, אך עשוי לחיות בגובה של עד 1,700 מטרים מעל גובה פני הים.
התנהגות
מין זה הוא פעיל יום ואוכל פירות, אך הוא עשוי גם לאכול חרקים, לטאות קטנות, ביצים וצפרדעים. הקריאה היא קרקור, "קרי-אופ קרי-אופ קרי-אופ".
שני ההורים מסייעים בגידול הגוזלים. שתי ביצים לבנות מוטלות בחור בעץ. הנקבה מטילה את הביצים כ-18 ימים לאחר ההזדווגות. שני ההורים דוגרים על הביצים לסירוגין במשך 15–16 ימים. למרות זאת, לעיתים ההורים לא דוגרים על הביצים, והן עשויות להיות חשופות לשמש במשך שעות. הגוזלים עיוורים וערומים, ונשארים בקן לאחר הבקיעה; עיניהם נפתחות כ-3 שבועות אחריה. מקורם קצר, וברגליהם ישנם "פדים" מיוחדים שמגנים על רגליהם מרצפת הקן. הנוצות לא מתחילות לגדול עד שהגוזלים הגיעו לגיל כ-4 שבועות. בגיל כ-8 שבועות, הגוזלים נעשים עצמאיים; כ-40 עד 50 ימים לאחר מכן, הם עוזבים את הקן.
ג'ון הנבל (סדרת טלוויזיה)
ג'ון הנבל (באנגלית: Dirty John) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת אנתולוגיית פשע אמיתי, המבוססת על פודקאסט באותו השם מאת כריסטופר גופרד, שעלתה לשידור ב-25 בנובמבר 2018, ברשת "בראבו". מחוץ לארצות הברית, הסדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה של נטפליקס ב-14 בפברואר 2019. הסדרה נוצרה על ידי אלכסנדרה קאנינגהאם, שגם אחראית על הפקת הסדרה. לסדרה הוזמנו שתי עונות מראש. במאי 2019 הוכרז כי הסדרה תעבור מבראבו לרשת "USA", לקראת עליית העונה השנייה לשידור, שכונתה "ג'ון הנבל: סיפורה של בטי ברודריק". באפריל 2020, הוכרז כי העונה השנייה תעלה לשידור ב-2 ביוני 2020, ושקטע בלעדי מתוך פרק הבכורה ישודר ב-31 במאי 2020.
תקציר העלילה
עונתה הראשונה של הסדרה מגוללת את סיפורה של דברה נוואל, מעצבת פנים עשירה ומצליחה שחייה מתפרקים לאחר שהיא נשבית בשקריו ובמניפולציות של הנוכל ג'ון מיהאן.
עונתה השנייה של הסדרה מגוללת את סיפורה של בטי ברודריק, אישה המשתייכת למעמד החברה הגבוהה, שמגיעה לנקודת רתיחה רצחנית תוך כדי תהליך גירושים מר מבעלה לאחר שבגד בה.
צוות השחקנים והדמויות
{{שני טורים
עונה 1
ראשי משני
עונה 2
ראשי משני }}
פיתוח
ב-28 בינואר 2018, הוכרז כי רשת "בראבו" הזמינה את הסדרה "ג'ון הנבל", סדרת טלוויזיה חדשה שנוצרה ונכתבה על ידי אלכסנדרה קאנינגהאם. על פי הדיווחים, ההזמנה כללה שתי עונות בהן קאנינגהאם תפיק את ההפקה לצדו של ריצ'רד סאקל, צ'ארלס רובן, מארק הרצוג, כריסטופר קוון וכריסטופר ארגנטיירי. ב-8 באוקטובר 2018, הוכרז כי הסדרה תעלה לשידור ב-25 בנובמבר 2018. ב-17 במאי 2019 דווח כי הסדרה תעבור מידיה של "בראבו" לרשת "USA", לקראת עלייתה של העונה השנייה לשידור. ב-9 בספטמבר 2019 דווח כי הסדרה תהווה למעשה אנתולוגיה ושהעונה השנייה, שיתמקד בסיפורה של בטי ברודריק, תעלה לשידור ב-2 ביוני 2020.
ליהוק
ב-26 במרץ 2018, הוכרז כי קוני בריטון לוהק לתפקיד הראשי של הסדרה. ב-3 באפריל 2018, דווח כי אריק באנה הצטרף לצוות השחקנים הראשי בדמותו של הנוכל ג'ון מיהאן. ב-14 ביוני 2018, הוכרז כי ג'ין סמארט לוהקה לתפקיד משני. ביולי 2018, דווח כי ג'ונו טמפל, ג'וליה גארנר, קווין זגרס, קייקו אגנה, ג'ון קרנה, ספרג גריידן, קליף צ'מברלין, ג'ייק אייבל ודייוויד באררה הצטרפו לצוות השחקנים. ב-16 באוגוסט 2018, הוכרז כי לינדזי קראפט לוהקה לתפקיד אורח. ב-9 בספטמבר 2019, לוהקו אמנדה פיט וכריסטיאן סלייטר לתפקידים הראשיים של העונה השנייה. ב-18 באוקטובר 2019, לוהקו מיסי פייל והולי פיין לתפקידים משניים בעונה השנייה. ב-8 בנובמבר 2019, רייצ'ל קלר הצטרפה לצוות השחקנים הראשי ואילו אמילי ברגל, לינה גאורגס, טירה סקובי וכריס מייסון הצטרפו לצוות השחקנים המשני.
שיווק
ב-24 באוגוסט 2018, פורסמה תמונת סטילס "מבט ראשון" מהסדרה ובה הוצגו קוני בריטון ואריק באנה בדמויותיהם של דברה ניואל וג'ון מיהאן, בהתאמה. ב-17 בספטמבר 2018, יצא טיזר טריילר ראשון לסדרה. ב-8 באוקטובר 2018, יצא הטריילר הרשמי לסדרה. ב-20 בדצמבר 2018 יצא קליפ "תצוגה מקדימה" בלעדי מהסדרה.
שידור
ב-13 בנובמבר 2018, הסדרה ערכה את בכורתה הרשמית בהוליווד בלוס אנג'לס, קליפורניה. במקור, תוכננה לבכורה אירוע השטיח האדום, אך היא בוטלה מתוך כבוד לקורבנות שריפת וולסי, שעדיין בערה במחוזות של לוס אנג'לס וונטורה. העונה הראשונה עלתה לשידור ברשת נטפליקס ברחבי העולם ב-14 בפברואר 2019, ובהמשך גם בתוך ארצות הברית עצמה בנובמבר 2019.
ג'ון הנבל: האמת המלוכלכת
ב-28 בינואר 2018, הוכרז שרשת "Oxygen" הזמינה סדרת דוקומנטרי שתשודר לצידה של הסדרה ותחקור את דמותו של ג'ון מיהאן דרך עיניהן של הנשים אותן הוא הונה. הסדרה התעתדה להיות מופקת על ידי מארק הרצוג וכריסטופר קוון. ב-14 בנובמבר 2018, דווח כי למעשה מדובר בסרט דוקומנטרי, שייקרא "ג'ון הנבל: האמת המלוכלכת", ושהוא ישודר במהלך ינואר 2019. ב-16 בדצמבר 2018, אושר שסרט הדוקומנטרי ישודר ב-14 בינואר 2019.
ביקורות
עונתה השנייה של הסדרה מחזיקה בציון 88% על בסיס 16 ביקורות באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", עם דירוג ממוצע של 6.98/10. הקונצנזוס של מבקרי האתר קבע כי "אף על פי שהסיפור הסנסציוני של סיפורה של בטי ברודריק הוא לפעמים מפוזר, ביצועיה המדהימים של אמנדה פיט כאישה בזויה היא מחזה לעין." אתר הביקורות "Metacritic" העניקה לעונה השנייה ציון של 69 מתוך 100 על בסיס 8 ביקורות, דבר המציין "ביקורות חיוביות לרוב."
דיימון נייט
דיימון פרנסיס נייט (באנגלית: Damon Francis Knight; 19 בספטמבר 1922 - 15 באפריל 2002) היה סופר מדע בדיוני, עורך ומבקר אמריקאי. כתב בעיקר סיפורים קצרים ונודע כאמן של הז'אנר. ב-1995 היה הסופר ה-13 שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט, על שמו), פרס מפעל חיים המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
קורות חיים
דיימון נייט נולד בבייקר, אורגון בשנת 1922, וגדל בהוד ריבר, אורגון. הוא החל לאהוב מדע בדיוני בגיל אחת עשרה, ופרסם שתי חוברות של פאנזין בשם "עוקצני" (Snide).
היצירה הראשונה שמכר היה ציור קומיקס למגזין מדע בדיוני, סיפורים מדהימים (Amazing Stories). הסיפור הראשון שלו, "שעת הגירוד" (The Itching Hour), הופיעו בקיץ 1940 במגזין Futuria Fantasia בעריכת ריי ברדבורי. לאחר מכן פרסם את "חוסן" (Resilience) בגיליון פברואר 1941 של Stirring Science Stories, בעריכת דונלד וולהיים. טעות עריכה גרמה לסיום הסיפור להיות בלתי מובן, והוא נדפס מחדש במגזין ב-1978 בארבעה עמודים עם הקדמה של שני עמודים על ידי נייט.
נייט ייסד את איגוד סופרי הפנטזיה והמדע בדיוני אמריקה (SFWA), שותף בהקמת פדרציית חובבי הפנטזיה הלאומית (National Fantasy Fan Federation/N3F), ממייסדי סדנת הסופרים במילפורד, ואחד מייסדים של סדנת הכתיבה בקלריון (Clarion Workshop).
עד למותו, נייט התגורר ביוג'ין, אורגון, עם אשתו קייט וילהלם, סופרת בעצמה בז'אנרים המדע הבדיוני והפנטזיה ספרי מתח ופשע.
את סיפורו הראשון פרסם כשחי בניו יורק, והיה חבר ב-Futurians קבוצה של חובבי מדע בדיוני שרבים מחבריה הפכו לסופרים ועורכים בז'אנר. אחד מסיפוריו הקצרים מתאר הפרעה על טבעית בקבוצת אוהדי מדע בדיוני, ומכיל הופעות אורח של חברי הקבוצה ושל אחרים תחת שמות בדויים.
בסדרה של ביקורות לכתבי עת שונות, הוא התפרסם כמבקר מדע בדיוני. הקריירה החלה כאשר כתב בשנת 1945 כי א. א. ואן ווגט. לאחר תשע שנים כמבקר, הוא הפסיק כאשר מגזין סירב לפרסם ביקורת אחת בדיוק כפי שכתב אותה. ביקורות אלה נאספו מאוחר יותר בספר "In Search of Wonder".
פרסים והנצחה
הוא זכה בפרס הוגו על "מבקר הספרות הטוב ביותר" ב-1956, וסיפורו To Serve Man זכה ב"רטרו הוגו" בשנת 2001 כ"סיפור הקצר הטוב ביותר של 1950" (זכייה בהוגו בדיעבד לשנים שקדמו חלוקת פרסי ההוגו).
הוא הוכתר כגראנד מאסטר מטעם ה-SFWA בשנת 1995. ולאחר מותו 2002 פרס האגודה ניתן על שמו.
נייט צורף להיכל התהילה של המדע הבדיוני בשנת 2003.
מיצירותיו
תורגמו רק יצירות בודדות, ובהן:
אנטוניו פנאקי
אנטוניו פנאקי (באיטלקית: Antonio Pennacchi; 26 בינואר 1950 – 3 באוגוסט 2021) היה סופר איטלקי.
פנאקי הוא זוכה פרס סטרגה לשנת 2010 על ספרו Canale Mussolini.
ביוגרפיה
נולד בלאטינה בשנת 1950 למשפחת עובדים. אביו הגיע מאומבריה ואימו מוונטו. היו לו שישה אחים ואחיות. הוא התמסר לפוליטיקה מגיל צעיר, אך בניגוד לאחיו, שדבק בארגוני שמאל, הוא נרשם ל, מפלגה לאומנית נאו-פשיסטית ושמרנית-לאומית. אולם, לאחר זמן מה, הוא דחה את האידאולוגיה הנאו-פשיסטית, נקלע לעימות עם מנהיגי המפלגה וגורש. לאחר מכן, הוא תמך במרקסיזם ובקומוניזם והצטרף ל. הוא גורש ממפלגתו לאחר זמן מה.
בסוף שנות השבעים הוא נכנס ל. לאחר מכן הצטרף למפלגה הקומוניסטית האיטלקית, ממנה גורש שוב בשנת 1983. לאחר מכן עזב את הפוליטיקה וסיים את לימודיו בהצטיינות בספרות ופילוסופיה באוניברסיטת סאפיינצה ברומא והחל את פעילותו כסופר.
רומן הבכורה שלו, ממותה, נדחה 55 פעמים על ידי 33 מו"לים, לפני שפורסם על ידי דונצלי בשנת 1987.
בשנת 2003, הוא הוציא לאור את ספרו האוטוביוגרפי "הקומוניסט הפשיסטי", עליו מבוסס הסרט משנת 2007, אחי הוא בן יחיד.
בשנת 2007, הוא הצטרף למפלגה הדמוקרטית.
ב-3 באוגוסט 2021, מת פנאקי מהתקף לב בביתו בלאטינה. רגעים ספורים לפני מותו, הוא דיבר בטלפון עם אשתו, כשלפתע התמוטט. אשתו הזעיקה אמבולנס לקבלת עזרה רפואית. כשהרופאים הגיעו לביתו, מצאו את פנאקי מת. הוא מת בגיל 71.
רבי אבא בר אבינא
רבי אבא בר אבינא היה אמורא ארצישראלי מהדור השני. היה תלמידו של רב ומסר בשמו דברי הלכה. דיין בעירו. מכונה לעיתים בשם רבי אבא בר בינא או רבי אבא בר מינא.
ביוגרפיה
הוא היה על פי הידוע ארצישראלי, אם כי למד אצל רב שהיה בבלי. לפיכך יש הסוברים שהוא למעשה נולד בבבל. עם זאת אהרן היימאן סבור שהוא למד מרב כשזה עוד שהה בארץ ישראל.
הוא שימש כדיין בעירו, היה לו שדה שנמסר לאריס. היה לו אח בשם חגרא, שהיה חברו של רב חננאל תלמידו של רב.
המימרות בשמו מעטות, ומופיעות כולן בתלמוד ירושלמי. רבי אבא בר זבדא, רבי ברכיה, ורבי פטרוקי מוסרים הלכות בשמו.
כרמלה קורן
כרמלה קורן (Carmela Corren; 13 בפברואר 1938 – 16 בינואר 2022) הייתה זמרת ושחקנית ישראלית. עיקר הצלחתה היה במהלך שנות ה-60 וה-70 בגרמניה, אוסטריה ושווייץ. ייצגה את אוסטריה באירוויזיון 1963.
קריירה
כרמלה קורן (בִּיזמן) נולדה בתל אביב. את שירותה בצה"ל עשתה בתזמורת חיל האוויר. בשנת 1956, במהלך ביקור בישראל, גילה אותה המנחה האמריקאי הנודע אד סאליבן ושכנע אותה להופיע בתוכניתו הפופולרית "המופע של אד סאליבן".
קורן הופיעה בדרום אפריקה יחד עם קליף ריצ'רד. בהמשך הופיעה במספר סרטים ותוכניות טלוויזיה. בתחילת שנות ה-60 התפרסמה בעיקר בגרמניה, אוסטריה ושווייץ.
בשנת 1963 ייצגה את אוסטריה בתחרות האירוויזיון עם השיר בשפה הגרמנית "Vielleicht geschieht ein Wunder" ("אולי יתרחש נס") והגיעה למקום השביעי.
פזמונה "שושנה של סנטה מוניקה" זכה במקום הראשון בפסטיבל השירים הלאומי של גרמניה.
בין השנים 1966–1970 הייתה נשואה למפיק המוזיקלי הורסט גייגר, עימו הביאה לעולם בת ובן. מאז שנות ה-80 התגוררה בפלורידה שבארצות הברית.
קורן נפטרה ב-16 בינואר 2022, בגיל 83, בהוליווד, פלורידה.
נמל התעופה בלגרד ניקולה טסלה
בנמל התעופה קיימים קווי תחבורה ציבורית למרכז בלגרד, שירותי מוניות והשכרת רכב.
הנמל משמש כבסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הסרבית אייר סרביה וכן כבסיס משני של חברת ויז אייר.
טרמינלים ומסלולים
בנמל קיימים 2 טרמינלים בשטח כולל של 3065.8 מ"ר, שמחוברים באמצעות מסדרון, ומסלול המראה ונחיתה יחיד. נמל התעופה כולל בתוכו 66 דלפקי Check in ו-27 שערי עלייה למטוס (16 מתוכם כוללים גשרי עלייה למטוס).
טרמינל 1
טרמינל 1 היה הטרמינל המקורי והיחיד של נמל התעופה כאשר נבנה. הטרמינל טיפל בטיסות פנים בתקופת יוגוסלביה וסרביה ומונטנגרו, ולאחר מכן שימש לטיסות בינלאומיות, בעיקר של חברות לטיסות חסך (לואו קוסט) וחברות לטיסות שכר (צ'רטר). הטרמינל עבר שיפוץ משמעותי בשנים 2016 ו-2017 כאשר פנים הטרמינל שודרג.
טרמינל 2
טרמינל 2 הוקם בשנת 1979 עבור מספר הנוסעים הגדל של נמל התעופה. למסוף קיבולת של 5 מיליון נוסעים בשנה.
המסוף מכיל משרדי חברות תעופה, דלפקי כרטוס וחנויות קמעונאיות שונות.
טיסות לישראל
אייר סרביה, ארקיע, אל על וישראייר מפעילות מספר טיסות שבועיות אל הנמל מנמל התעופה בן-גוריון.
The B-52's (אלבום)
The B-52's הוא אלבום הבכורה של להקת הגל החדש מאת'נס, ג'ורג'יה, The B-52's. המילים והאווירה הקיטשיות, וההרמוניות הקליטות, עזרו ללהקה לגייס קהל אוהדים גדול, והיא אז הוציאה מספר סינגלים שטיפסו לראשי המצעדים. את עטיפת האלבום עיצב טוני רייט (קרדיט בעטיפה כ-Sue Ab Surd). האלבום יצא ב-6 ביולי 1979.
The B-52's הגיע בשיאו למספר 59 בבילבורד 200, הסינגל "Rock Lobster" הגיע למספר 56 בבילבורד הוט 100. בשנת 2003, רשת VH1 דירגה את האלבום כמספר 99 מתוך 100 האלבומים הגדולים ביותר של כל הזמנים. זמן קצר לפני מותו, ג'ון לנון אמר שהוא נהנה מהאלבום. בספרו משנת 1995, The Alternative Music Almanac, אלן קרוס הציב את האלבום במקום התשיעי ברשימתו של 10 Classic Alternative Albums. ב-2012, האלבום היה מדורג כמספר 152 ברשימת "רולינג סטון" מגזין, של 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
ביקורת
הביקורות על The B-52's היו באופן כללי חיובויות; המבקרים שיבחו את הקיטש ואווירת המסיבה של האלבום. מבקר המוזיקה רוברט כריסטגאו נתן לאלבום ציון של "A−" בטורו ב"וילג' ווייס".
סטיבן תומאס ארלוויין מ-AllMusic שיבח את הפאנק (Funk) המשולב עם פאנק (Punk), ואת האומץ של הלהקה להשתטות, בתקופה שבה עמיתיהם בעולם המוזיקה נטו לרצינות. מבקר "רולינג סטון" פט בלאשיל סיכם ש"ב-The B-52's'', להקת הריקודים הטובה ביותר מאת'נס הוכיחה שרוקנרול עדיין חשוב, אם זה קשור לסקס ולשיער, ולהזזת הגוף." ב-Slant Magazine כתב סאל סינקמאני כי: "כמו כל מופע מוגזם ומופרע, ייתכן ש the B-52's יימאסו עליך, אבל הלהקה מיקמה את עצמה כאייקון פופולרי — באופן לא מאוד שונה מהענתיקות המוזיקליות אותן היא מחקה [קרי, הביטלס והפופ של שנות ה-60]." האלבום The B-52's נכלל בספר 1001 Albums You Must Hear Before You Die.
מצעדים
אלבום
כפפת סייבר
כפפת סייבר (באנגלית: wired glove או cyberglove) היא התקן קלט לאינטראקציות אדם-מחשב, אשר עוטים על היד כמו כפפה. מגוון חיישנים מטכנולוגיות שונות קולטים נתונים פיזיים, כגון כיפוף האצבעות, מיקום היד והתנועה שלה במרחב. בדרך כלל בכפפה מותקן חיישן תנועה, כגון מערכת מעקב מגנטית או מערכת ניווט אינרציאלית, כדי לקלוט את נתוני המיקום והסיבוב של הכפפה. המחוות של המשתמש מפוענחות על ידי תוכנה שמחוברת לכפפה, באופן חוטי או אלחוטי, כך שלכל תנועה ניתן פירוש.
כפפות סייבר משמשות לרוב בסביבות של מציאות מדומה. בנוסף, את מחוות היד השונות ניתן להפוך למידע שימושי, כגון זיהוי שפת הסימנים או תפקודים סימבוליים אחרים. כפפות סייבר יקרות ומתוחכמות יכולות לספק משוב בעזרת רטט, ועל ידי כך ליצור הדמיה של חוש המישוש. כך יכולה הכפפה לשמש גם כהתקן פלט.
היסטוריה
כפפת Sayre, שנוצרה על ידי Electronic Visualization Laboratory (באנגלית) בשנת 1977, הייתה כפפת הסייבר הראשונה בעולם.
בשנת 1982 הוציא תומאס ג. צימרמן פטנט על חיישן אופטי גמיש המחובר לכפפה ומסוגל למדוד כיפוף אצבעות. יחד עם ג'רון לנייר שילב צימרמן בכפפה טכנולוגיה על-קולית וטכנולוגיה מגנטית למעקב אחר מיקום היד, וכך נוצרו בהתאמה, ה-Power Glove וה-Data Glove.
אחת מכפפות הסייבר הראשונות שנמכרו לקהל הרחב הייתה כפפת הסייבר של נינטנדו (Power Glove), שיצאה לשוק ב-1987. זו הייתה כפפת משחק בקונסולת משחקי הווידאו של נינטנדו - Nintendo Entertainment System. לכפפה היו חיישן תנועה וחיישני כיפוף אצבעות, וכן כפתורים בחלק העליון שלה. כמו כן, החיישנים ב-PowerGlove שימשו חובבי מחשב ליצירת כפפות סייבר משלהם.
ניהול הטיפול
ניהול הטיפול (גם ניהול החולה או ניהול המקרה) הוא תהליך המשלב אומדן, תכנון, יישום, תיאום, ניטור והערכה של שירותים, במטרה לספק צרכים בריאותיים של מטופל, באמצעות התקשרויות וניצול משאבים נתונים, ובאמצעות שילוב כלים ניהוליים, שיובילו לתוצאות איכותיות ויעילות.
כפפת סייבר
חלופות
אחת החלופות לכפפות סייבר היא שימוש במצלמה ובראייה ממוחשבת כדי לעקוב אחר המנח התלת-ממדי והמסלול של היד. שיטה זו אינה מאפשרת משוב תחושתי של המשתמש. בשל המחיר הגבוה של מרבית הכפפות המסחריות, הציעו החוקר ויטור פמפלונה ליצור התקן קלט חדש: כפפת סייבר מבוססת תמונה (IBDG). המפתחים חיברו מצלמה לידו של המשתמש וסמן חזותי על כל אצבע, ובאמצעות טכניקות של ראייה ממוחשבת הצליחו להעריך את המיקום היחסי של קצות האצבעות. מרגע שמתקבל מידע על המיקום של קצות האצבעות, יכולים החוקרים ליישם חוקים של קינמטיקה הפוכה כדי לשחזר את תנועת האצבעות של המשתמש בעולם וירטואלי. כאשר מוסיפים התקן העוקב אחר תנועה ניתן למפות את המנח התלת-ממדי של היד ואת התנועה שלה. בשיטה זו ניתן לשחזר ברמת דיוק גבוהה כמעט את כל המחוות והמנחים של היד בעלות נמוכה יחסית.
ניהול הטיפול
משרד הבריאות בישראל מחייב בתי חולים למנות מנהל טיפול למטופלים עם מורכבות רפואית רב-תחומית, מטופלים מורכבים המאושפזים בטיפול נמרץ כללי וחולים מאושפזים במחלקה אחרת מזו שאחראית על הטיפול הרפואי בהם.
כפפת סייבר
תרבות פופולרית
בסרט דו"ח מיוחד, המבוסס על סיפור מאת פיליפ ק. דיק, מופיע שימוש בכפפות אלחוטיות כדי לשלוט בכלים ממוחשבים עתידניים. כפפת הסייבר של נינטנדו (Nintendo Power Glove) נראתה בסרטים "פרדי מת: הסיוט האחרון" משנת 1991, "The Wizard" מ-1998 ובסרט "קוראים לי בטהובן" משנת 1992.
ניהול הטיפול
הצורך בניהול הטיפול
שורשיו של ניהול הטיפול נמצאים בתחום בריאות הנפש ובעיקר בטיפולם של חולים כרוניים בעלי צורכי טיפול לטווח ארוך. . ניהול הטיפול התפתח כתגובה פרקטית לצורך במציאת פתרון לבעיית המשאבים המוגבלים במקרים כרוניים וארוכי טווח. בשנות ה-60 וה-70 הייתה בתחום זה תנועת התרחקות מהטיפול הפרטני ומעבר לניהול טיפול רב תחומי שמטרתו לייצב את המצב באנשים הזקוקים לטיפול מורכב ומתמשך.
מגמות ודפוסי התחלואה והתמותה מושפעים במידה רבה מהעלייה המשמעותית בשיעור החולים הכרוניים במערכת האשפוז ובקהילה. נתוני ארגון הבריאות העולמי מעידים שמחלות כרוניות מהוות כ-60% מהגורמים לתמותה בעולם. מגמה זו מגבירה את הצורך בטיפול רפואי מיטבי תוך ניצול משאבים באופן יעיל ושליטה בעלייה בהוצאה הלאומית לבריאות.