cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אפס ביחסי אנוש
"אפס ביחסי אנוש" ו"חיילת בודדה"
נושא נוסף העולה בשני הסרטים הוא עבירת מין של חייל כלפי חיילת, אך כל סרט מספר סיפור משלו בנושא זה. ב"חיילת בודדה" דורש החובש שוחד מיני מזוהר, בתמורה לאישור רפואי כוזב שהיא מבקשת. זוהר מסתייגת מכך תחילה, אך בהמשך נענית ושוכבת אתו. ב"אפס ביחסי אנוש" דווקא זוהר יוזמת את הקשר המיני עם חייל, על מנת להיפטר מבתוליה. בתחילה, קיומם של יחסי המין נעשים בהסכמה, אך בהמשך מתחרטת זוהר ומבקשת מהחייל שיפסיק, אך הוא דווקא מגביר את האגרסיביות שלו, והמעשים, שהופכים למקרה של ניסיון אונס, מופסקים על ידי אירנה, המאיימת על החייל בנשקו.
עיבוד לתיאטרון
בספטמבר 2019 עלה מחזמר המבוסס על הסרט בתיאטרון בית ליסין, בבימויו של עידו רוזנברג, בעיבודו של אורן יעקובי ועם מוזיקה שהלחין עילי בוטנר.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
ביקורות:
שרפת הרייכסטאג
שרפת בניין הרייכסטאג, משכן הפרלמנט של רפובליקת ויימאר, שאירעה בערבו של 27 בפברואר 1933, פחות מחודש לאחר מינוי היטלר לקנצלר (ב-30 בינואר), הייתה אירוע מרכזי בשלבי עליית הנאצים לשלטון וביסוס גרמניה הנאצית. המשטר החדש מיהר לנצל את האירוע על מנת להיפטר ממתנגדיו, ולהמשיך לבסס שלטון עריצות תוך התנערות משרידי חוקת רפובליקת ויימאר.
מהלך האירועים
בשעה 21:14 של ליל ה-27 בפברואר 1933, פחות מחודש לאחר עלייתו לשלטון של אדולף היטלר כאשר מונה לקנצלר גרמניה, ושבוע לפני הבחירות הפדרליות בגרמניה הנאצית (מרץ 1933) שעמדו להתקיים במדינה בהם עלתה המפלגה הנאצית עצמה לשלטון באופן סופי, התקבלה הודעה בתחנת מכבי האש בברלין על כך שבניין הרייכסטאג עולה בלהבות. האש נראתה מתפשטת מכמה מוקדים, ועד להגעת הכבאים והשוטרים, הביא פיצוץ עז להריסת אולם המליאה. השוטרים מצאו בחצר המבנה בחור הולנדי צעיר מבולבל וחצי ערום בשם מרינוס ואן דר לובה.
ואן דר לובה, קומוניסט מובטל שהגיע לגרמניה במטרה למחות על עליית הנאצים לשלטון, נחקר במקום ולטענת המשטרה הודה שהצית את הבניין בכוונה לעורר מרד פועלים כנגד הנאצים. בחקירתו בעינויים הודה שוב בהצתת הבניין, אולם הכחיש כי פעל כחלק מקשר קומוניסטי. למרות זאת, מיהר הרמן גרינג להודיע להיטלר ולראשי המדינה שהגיעו למקום שמדובר בקשר קומוניסטי, וציווה לאסור את ראשי המפלגה הקומוניסטית בגרמניה.
היטלר הכריז על מצב חירום, ושכנע את הנשיא פאול פון הינדנבורג לחתום למחרת על מה שכונה "צו שרפת הרייכסטאג" למען "הגנת האומה מפני האלימות המסוכנת של הקומוניסטים", אשר ביטל שבעה סעיפים בחוקת רפובליקת ויימאר, ונתן לממשלה אפשרות לפגוע בחופש האישי, בחופש הביטוי, בחופש העיתונות, בחופש ההתארגנות, ובזכות לפרטיות, כמו גם לערוך חיפושים, להחרים רכוש, ולהטיל עונש מוות על שורה ארוכה של פשעים. כ-4,000 איש נתפסו בגל מעצרים, רובם קומוניסטים, אך חלקם מנהיגים סוציאל־דמוקרטים וליברלים. בין העצורים היו גם חברי פרלמנט, למרות החסינות הפרלמנטרית שלהם. בין העצורים היה גם הנס ליטן, עורך דין גרמני ממוצא יהודי שייצג קורבנות של המפלגה הנאצית, שאדולף היטלר ראה בו אויב נפש.
הבחירות התקיימו כמתוכנן ב-5 במרץ, כאשר רוב מנהיגי המפלגה הקומוניסטית היו במאסר, וכאשר צווי החירום מנעו מרוב המפלגות, למעט המפלגה הנאצית ובעלי בריתה, גישה לאמצעי התקשורת. למרות זאת, הנאצים לא זכו לרוב מוחלט, אלא רק ל-44 אחוזים מהקולות, בעוד המפלגה הקומוניסטית זכתה ל-8 אחוזים בלבד, על אף שהוצאה אל מחוץ לחוק. לאחר מסע לחצים כבד וסילוק הקומוניסטים, אישר הרייכסטאג ב-23 במרץ, ברוב גדול ותוך התנגדות של הסוציאל־דמוקרטים בלבד, את חוק ההסמכה שהעניק לממשלה סמכויות דיקטטוריות.
במטרה להוכיח כביכול קשר קומוניסטי בינלאומי לשרפת הרייכסטאג, נעצרו בחודש מרץ שלושה קומוניסטים בולגרים: גאורגי דימיטרוב – לימים ראש ממשלת בולגריה, ואסיל טאנב, ובלאגוי פופוב. בין 21 בספטמבר ל-23 בדצמבר נערך בלייפציג משפט לוואן דר לובה, לארנסט טורגלר, מנהיג הסיעה הקומוניסטית ברייכסטאג, שהסגיר את עצמו ב-28 בפברואר, ולשלושת הקומוניסטים הבולגרים. המשפט, שציפו שתהיה בו הרשעה קלה ומהירה, שודר ברדיו וזכה לפרסום רב. אולם בגלל שאננות התביעה ודבקות השופטים בכללי בית הדין הקיסרי הגרמני, המשפט גרם למבוכה רבה לשלטונות. ואן דר לובה אמנם הודה בהאשמות נגדו, אך דימיטרוב, שייצג את עצמו, חשף סתירות בעדויות, שם את התביעה ועדיה ללעג, והוצא פעמים רבות על ידי השופטים מאולם המשפט. כאשר חקר את גרינג בחקירה נגדית, הוצא שוב מהאולם תוך כדי שצעק לגרינג "האם אתה מפחד משאלתי?". גרינג התפרץ עליו וצעק: "חכה שאתפוס אותך מחוץ לבית המשפט, נבלה!".
לבסוף רק ואן דר לובה נמצא אשם, והוצא להורג בעריפת ראשו ב-10 בינואר 1934, שלושה ימים לפני יום הולדתו ה-25. שאר הנאשמים זוכו מחוסר ראיות. טורגלר שוחרר, אך הוחזק במעצר בית, ולשלושת הבולגרים ניתן לצאת מגרמניה. המשפט הטיל על גרינג והנאצים צל כבד של חשד כי ידם הייתה בהצתת הרייכסטאג, אולם בשלב זה הם כבר היו מבוססים בשלטון. היטלר, שזעם על תוצאות המשפט, תבע שמעתה והלאה האשמות בבגידה יידונו רק בידי "בית הדין העממי" החדש שהקים, שבו השופטים יהיו חברי המפלגה הנאצית.
ביולי 2019 פרסם העיתון הגרמני RND תצהיר מ-1955, המצביע כי הטענה שוואן דר לובה אחראי להצתת הבניין מוטלת בספק.
המשמעות ההיסטורית
נסיבות ההצתה המדויקות שרויות עד היום בערפל. רוב ההיסטוריונים מסכימים שוואן דר לובה אכן היה מעורב בהצתה, אולם נראה בלתי סביר שהצליח לבדו להכניס כמות גדולה של חומרים דליקים ולפזר אותם בנקודות רבות בבניין. סברה רווחת היא שהנאצים שכנעו אותו להצית את הבניין, אולם במקביל הטמינו חומרי תבערה נוספים בבניין ללא ידיעתו. ישנן עדויות כי חומרי הדלק הוטמנו על ידי אנשי SA בראשות קארל ארנסט במנהרה שקישרה את הרייכסטאג לבניין לשכתו של גרינג, שהיה יו"ר הבית. ארנסט עצמו, וכן עדים נוספים, נרצחו חודשים ספורים אחר כך בליל הסכינים הארוכות.
במשפטי נירנברג העיד הגנרל פרנץ הלדר, ששימש במהלך חלק ניכר מן התקופה הנאצית כראש המטה הכללי של כוחות היבשה, כי ב-1942, בעת ארוחה חגיגית לכבוד יום הולדתו של היטלר, שמע את גרינג מתפרץ בעת שיחה בנושא בניין הרייכסטאג וערכו האמנותי, וצועק: "האדם היחידי שבאמת מבין ברייכסטאג זה אני, כי אני הצתתי אותו". גרינג הכחיש את הדברים בעת המשפט, בטענה שהשרפה גרמה לו לאי נוחות רבה, שכן דיוני הפרלמנט הועברו לבניין הקרולאופר, וכי בלאו הכי היו לו סיבות מספיק טובות לרדוף את הקומוניסטים.
על אף הכחשות אלו, נראה כי הייתה זו שרפת הרייכסטאג, אשר סיפקה לנאצים את הנימוקים הדרושים להם לצורך חקיקת "חוקי חירום" מרחיקי לכת, וליצירת אווירה ציבורית הדרושה לביסוס המשטר. מבחינה זו, בין אם היו אלו הנאצים עצמם אשר יזמו וביצעו את השרפה, ובין אם היה זה ואן דר לובה, במעשה של אי שפיות, נופחה חשיבותו של שרפת הרייכסטאג על ידי בעלי האינטרס, אנשי המפלגה הנאצית, הרבה מעבר לחשיבותו של המעשה (כפעילותו של אדם יחיד שאינו שפוי בדעתו) או לסכנה בפניה עמדו, כביכול, אזרחי גרמניה. כך הייתה שרפת הרייכסטאג לנקודת ציון בהידרדרותה של גרמניה מדמוקרטיה ליברלית אל עבר דיקטטורה נאצית.
אשרה (ויזה)
אַשְׁרָה, או וִיזָה, היא מסמך דיפלומטי המאפשר כניסה של נתין ממדינה אחת לתוך תחומה של מדינה אחרת. אזרח של מדינה המבקש לנסוע למדינה זרה צריך לקבל אישור מאת מדינת היעד, בין מראש ובין בשער הכניסה. אשרה זו ניתנת על פי רוב בצורת הטבעת חותמת בדרכון.
למדינות רבות יש הסכם הדדי המבטל את הצורך בוויזה, עבור כניסה של אזרחי המדינה. כמו כן ישנן מדינות החתומות על אמנת שנגן, והן מכירות באשרות שהנפיקה מדינה אחת לנכנסים בשעריה, כך שבמעבר למדינה שלישית אין צורך באשרה. רוב מדינות האיחוד האירופי חתומות על אמנה זו.
בנוסף לאשרה בסיסית, המתירה כניסה למדינה כתייר, נהוגות אשרות נוספות, כגון אשרת עבודה, המתירה עבודה במדינה, או אשרת לימודים, המתירה לימודים במדינה. בישראל, אשרות עבודה, לדוגמה, יומרו לרישיונות עבודה לאחר הכניסה למדינה, והן יוארכו מדי שנה. חוק הכניסה לישראל מגביל את תקופת השהייה הכוללת לשהייה מרבית של חמש שנים. לאחריהן העובד הזר יהיה חייב לעזוב את ישראל.
מקור המילה: בלטינית "קרטה ויזה" - מסמך שנראה, כלומר מסמך שנבדק.
קהילת יהודי קישקרש
קהילת יהודי קישקרש היא קהילה יהודית שישבה בעיר קישקרש (נכתב לפעמים בשגיאת כתיב כ"קישקורוש"; בהונגרית: Kiskőrös, ביידיש קישקעריש), שנמצאת במחוז באץ'-קישקון, שבמרכז הונגריה. קהילה אורתודוקסית, אחת מבין אלפי הקהילות ההונגריות שהושמדו בשואה.
תולדות הקהילה
יהודים ראשונים החלו להתיישב בקישקרש בסוף המאה ה-18. רוב המתיישבים הראשונים, שהקימו את הקהילה, הגיעו ממחוז מרמרוש בטרנסילבניה. כמה מהם היו ממוצא מוראבי. עד שנת 1930 מספר היהודים גדל ללא הרף מאחר שמדובר בקהילה אורתודוקסית יחסית בודדה באזור מלא בקהילות ניאולוגיות, יהודים אורתודוקסים העדיפו לגור בה. בנוסף, היה אזור קיסקרש אזור פורה מאוד והיהודים התפרנסו ממכירת התוצרת החקלאית, בעיקר דגנים, יין ומוצרי מזון. חלק מיהודי קישקרש היו בעלי מלאכה, וכמה מהם היו בעלי חוות.
הקהילה הוקמה רשמית בתחילת המאה ה-19 ובזמן הקרע ביהדות הונגריה אחרי קונגרס יהודי הונגריה בשנים 1869-1868, הצטרפה הקהילה לזרם קהילות הסטטוס קוו אנטה, כלומר נשארה במתכונתה שלפני הקונגרס. בשנת 1912 עברה לזרם האורתודוקסי. אך עם זאת, הגדירה את עצמה הקהילה כיחסית מתונה מבחינת המצוות, בהשוואה לקהילות אורתודוקסיות אחרות. דבר זה צוין גם על ידי העובדה שרבני קישקרש נהגו להעביר את דרשותיהם בגרמנית ולא ביידיש.
כפי שהיה נהוג, תחת כנפי הקהילה חסו קהילות יהודיות קטנות יותר כמו הקהילות ב: ארשקצ'נאד, קצל , באיאסנטאישטוואן , צ'אסארטלטש , נמשנאדודוואר , שיקשד.
מוסדות הקהילה
בין מוסדות הקהילה היו "חברה קדישא", אגודת נשים, קופת גמילות חסדים שסיפקה אוכל וכסף לעניים, יתומים ואלמנות, בית ללינת לילה עם שלושה חדרים לאורחים עניים. ובבעלות הקהילה הייתה אדמה שהכסף שהכניסה שימש לצדקה.
בקהילה היו שני בתי ספר, בית ספר יסודי שהוקם בסביבות שנת 1880 הוא כלל שש כיתות ולכל כיתה שני מורים, ו"תלמוד תורה" קטן שהיה קיים בחדר צדדי של בית הכנסת. בית הכנסת נבנה בשנת 1915 והורכב משני חדרים גדולים, הגדול היה אולם התפילה ובו שורות ספסלים, עם ארון קודש (ברשות הקהילה היו 18 ספרי תורה) ומעליו "נר התמיד". ובחדר הקטן יותר היה החדר של תלמוד תורה אליו הגיעו ילדים מגיל 5 ללמוד עברית, קריאת התורה ואת מנהגי המסורת היהודית. בנוסף פעלה בעיר עמותה ללימוד תלמוד שהחזיקה בספריה גדולה.
מלחמת העולם הראשונה ובין המלחמות
היחסים בין יהודי העיר לתושביה הלא יהודים היו טובים והחלו להתדרדר לאחר מלחמת העולם הראשונה. בימי הטרור הלבן, שהיו סדרה של פוגרומים שפרצו בכל רחבי הונגריה, נשדדו חנויות בבעלות יהודים בעיר. בעקבות ההתפרעויות נמלטו יהודים מפוחדים רבים ועזבו את העיירה. כך שבשנת 1941 חיו בעיר 509 יהודים, לעומת 588 יהודים בשנת 1930. 509 היהודים היו פחות מ-4% מכלל האוכלוסייה בעיר (12,875)
מלחמת העולם השנייה (השואה)
אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסו יהודים לעבודות כפייה במסגרת צבאית. ובתחילת 1940 נעצרו שישה מיהודי קישקרש ושולחו למחנה ריכוז.
בסוף אפריל, שבועות אחדים לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, רוכזו יהודי קישקרש שנשארו בעיר במספר בתים שבסביבת בית הכנסת. ב-4 במאי 1944 הובלו 22 מיהודי קישקרש למחנה ריכוז בעיר באצ'קה טופולה, משם שולחו לשטראסהוף (Strasshof) שבאוסטריה. הכשירים לעבודה הועסקו בעבודות כפייה, והיתר גורשו למחנה ההשמדה באושוויץ.
ב-12 במאי 1944 הורה ד"ר לסלו אנדרה, סגן הממונה על המחוז, הונגרי ימני-קיצוני, לאומני ואנטישמי ששיתף פעולה עם הנאצים, להקים גטאות במחוזו. ב-24 במאי 1944 פקד הממונה על נפת קישקרש, יאנוש בנדק (Benedek János), להקים גטו בקישקרש, בקרבת בית הכנסת. ב-30 וב-31 במאי 1944 רוכזו בגטו יהודי העיר וכן יהודים משני הכפרים הסמוכים, אקסטו וצ'נגוד . במהלך החודשיים של יהודי העיר שנשארו בגטו, הורשו רק נציגים מהקהילה לצאת מהגטו על מנת לרכוש מזון ומצרכים בסיסיים. עד שביוני לקצ'קמט שם רוכזו כל יהודי הסביבה, ומשם הובלו גם הם למחנה ההשמדה באושוויץ.
אחרי השואה
הניצולים שחזרו לעיירה בתום המלחמה חידשו את חיי הקהילה בראשות הרב סניידרס. בניין בית הכנסת נמצא הרוס ובניין חברת ש"ס הוכשר לבית תפילה.
בשנת 1945, הנציחו הניצולים את הקהילה שהושמדה על ידי הנאצים על מבנה בית הכנסת. הבניין נותר במצבו המקורי עד שנת 1979, אז מועצת העיר לקחה אותו לבעלות קהילתית, בנתה אותו מחדש, וכיום פועל שם בית ספר למוזיקה ואולם קונצרטים.
המספר הקטן של הניצולים שעוד היו בעיר עזבו אותה בעיקר בתקופה זו, רבים לישראל ואחרים לבודפשט.
לוח השיש בקיר בית הכנסת היה במקור החלק העליון של אחת המצבות של משפחת סאלווטר, שהובא מבית העלמין הסמוך למסילה והותקן בחזית הקדמית של הבניין במקום אחד החלונות. החלק החיצוני היה מלוטש בצורה חלקה ואז הונח עליו "לוח הזיכרון לחללים אהובי נפשינו, שמתו בשנות האימה, נהרגו משנאה, שמור על זיכרון האהבה שלהם". בשנת 1987 ביצעה מועצת העיר שיפוץ גדול של הבניין וכן בשנת 2014.
אלפא רומיאו RM
בנוסף, משנת 1924 יוצרה גרסת ספורט של הדגם, בעלת 2 מושבים.
פסגת בישוף (אנטארקטיקה)
פסגת בישוף (באנגלית: Bishop Peak) היא הר שגובהו 3,460 מטרים מעל פני הים. ההר ממוקם ליד רכס ראמפארט, ברכס החברה המלכותית, באנטארקטיקה.
היסטוריה
הפסגה התגלתה במהלך מיפוי הרכס על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS). שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1963, והוא נקרא על שם שבהונולולו, אשר פעל לחקר אנטארקטיקה.
יחסי סאו טומה ופרינסיפה–ספרד
יחסים דיפלומטיים
היחסים בין ספרד לסאו טומה ופרינסיפה מצוינים מבחינה פוליטית, אם כי הם מאופיינים במגעים חלשים (אין כמעט ביקורים רשמיים לשני הכיוונים) ובקשרי מסחר ושיתוף פעולה חלשים, במיוחד מאז שפסקה להיות מדינה מועדפת לשיתוף פעולה ספרדי (לאחר שנכללה בתוכנית האב 2005–2008).
יחסים כלכליים
מאזן הסחר של סאו טומה ופרינסיפה היה בגירעון בשנים האחרונות. המוצרים שסאו טומה מייצאת לשאר העולם הם בעיקר קקאו וקפה, תוך ייבוא מוצרי מזון, דלקים, טקסטיל ומכוניות.
שיתוף פעולה
במסגרת תוכנית האב השנייה לשיתוף פעולה ספרדי (2005–2008), שכללה את סאו טומה ופרינסיפה כמדינה מועדפת, נוצרה תוכנית הפעולה המועדפת (2006–2008), שהולידה את הוועדה המעורבת השלישית (2007–2010). החל מתוכנית המתאר השלישית של שיתוף הפעולה הספרדי 2009–2012, סאו טומה ופרינסיפה חדלה להיות מדינה מועדפת של שיתוף הפעולה הספרדי, עמדה שנשמרה בתוכנית האב IV (2013–2016) על ידי השפעה חזקה על הריכוז הגאוגרפי.
הסיוע המיועד לסאו טומה ופרינסיפה בתקופה 2007–2010 היה 6.1 מיליון אירו, מתוכם AECID, באמצעות פרויקטים ישירים של פיתוח דו-צדדי וארגונים לא ממשלתיים, מימן סיוע בשווי 4 מיליון אירו. החל משנת 2010, AECID אינה מאשרת כל התערבות במדינה זו למעט פרויקט שיתוף פעולה משולש עם כף ורדה בשנת 2014.
ענפי הפעולה העיקריים היו מים ותברואה, דיג ותיירות. באופן כללי הם אפשרו נוכחות של שיתוף הפעולה הספרדי. באופן ספציפי, בתחום המים והתברואה, הייתה השפעה עצומה על פרויקטים לפתיחת מקורות מים, צינורות מים והטמנות סניטריות. הפעולות בתחום הדיג נמשכו עם השלמת המימון הספרדי בתמיכת האיחוד האירופי ל-CETMAR, מוסד שקיבל כספי AECID עבור תחום עבודה זה. בתחום התיירות נרשמו גם ביצועים בעלי השפעה מסוימת באמצעות ביצוע פרויקט על ידי KOAN CONSULTING.
שיתוף פעולה תרבותי
ברמת שיתוף הפעולה התרבותי, בשנת 2011 ובמקביל לחגיגת החג הלאומי, ארגנה שגרירות ספרד את פעילות התרבות הרשמית הראשונה שלה בסאו טומה. בשנת 2013 הציגה השגרירות בהצלחה רבה שני קונצרטים של הגיטריסט נונו גרסיה וקבוצתו. פעילויות אלה התאפשרו הודות לתמיכת חברות ספרדיות וחברת מלונות מקומית.
אשתר
אִשְתָר (באכדית, בשומרוגרמות: dINANNA, נהגה Ištar; לעתים נכתב בעברית עִשְתָּר) היא אלה אכדית, המקבילה לאִינַנַ השומרית. לרוב מקבילה גם לעשתרת השמית־מערבית. אלת הפריון, האהבה והמין.
שורשיה אינם ברורים, אך כנראה היא גלגול מאוחר של איננ. המיתולוגיה המסופוטמית מיחסת לה גנאלוגיה סבוכה וסותרת: אחת מוצגת כבת סין ואחות שַמַש, ופעמים אחרות כבת (או אשת) אַנוּ, ולפעמים אף כבת אנליל.
התיעוד הקדום ביותר לסגידת איננ הוא בעיר המדינה השומרית ארך, שם קיבלה לראשונה את קשרה לתמרים, בשרים, צמר ותבואה.
קישרה לתבואה גם הביא לקישורה לגשמים, סערה וברקים, בדומה לאנו. ומכאן כנראה גם הקונוטציה הצבאית, עניין שהביא לעילויה בקרב התרבות האשורית המיליטנטית. המנונים ומזמורים רבים נכתבו בשמה, וניכרת פרדוקסליות רבה באופייה. אופי שמחד גיסא רגוע וטבעי ומאידך גיסא, צבאי ואלים.
חזות אחרת של האלה קשורה לגרמי השמים, במיוחד הכוכב ונוס, ואף שם אחת היבשות שעל הכוכב הוא "טֵרַה אשתר".
המרכזים החשובים לסגידתה הם אֵאַנַ (בית אנ) בארך; אֵמַכְ (הבית הכביר) בבבל ואֵמַשְמַשְ (בית המנחות) בנינוה. כמו כן, הייתה האלה לאלת הזנות, וכנראה שבטקסים מסוימים לסגידתה התקיימו יחסי מין דמויי "הנישואים הקדושים".
על חותמות ומונומנטים מופיעה האלה פעמים רבות עם קשת וחצים, וכתר על ראשה. סמלה הוא כוכב בן שמונה חרוטים, ונמצאו פסלים רבים המציגים את האלה במערומיה, בעוד ידיה מחובקות מנגד לחזהּ, או אוחזות בתינוק.
במילון אמורי–אכדי המתוארך לימי עמורפיא (חמורבי) או רים-סין הראשון, מובאת ענת בטור המלים האמוריות כמקבילה לאשתר בטור המלים האכדיות.
אשתר במיתולוגיה
מספר נכבד של מיתוסים עוסקים באשתר ומציירים את אופייה.
האחד, אגדת גילגמש, מספר על טבעה הקנאי, והדמות המינית של אשתר. לפי המסופר במיתוס, לאחר שכוהנת אשתר בארך (עירו של גילגמש) הופכת את אנכידו לישות מתורבתת, יוצאים הוא וגילגמש למסע. לאורכו מסרב גילגמש לחיזוריה של אשתר, הנודעת באהוביה שנטשה והביאה למותם, ובכך מביא לחרון אפה. האלה שולחת אחריהם את "פר השמים", אך הצמד קוטל אותו. לבסוף נגזר דינו של אנקידו למיתה בגלל עזרתו בקטילת הפר והשד חֻמְבַּבָּ. במיתוס אחר יורדת אשתר לעולם התחתון, כנראה בניסיון לגזול מאחותה, אֶרֶשְכִגַל, את השליטה בשאול. לפני יציאתה פקדה על אחד מעבדיה שבמקרה ולא תחזור במהרה, עליו לפנות למספר אלים. בדרכה לחדר המלכות של אחותה, עברה אשתר שבעה שערים, ובכל אחד הופשטה מפריטי לבושה (שמהווים את מקור כוחה). לבסוף כשבאה לכדי עימות עם אחותה היא נהרגה, וגופתה נתלתה על קיר. עבדה, נִנְשֻבֻּר, הבין כי ניסיונה העלה חרס, ופנה לאל אֶנְכִ. האל יצר מהסיאוב שתחת ציפורניו שני שליחים שהצילו את האלה. אך נגזר עליה למצוא מחליף למקומה בשאול. והיא מטילה זאת על בעלה דֻמֻזִ, הוא האל הבבלי תמוז.
השם אשתר
השם העברי אסתר הוא גרסה של השם עשתר; כמו שהשם מרדכי הוא גרסה של שם האל המסופוטמי מורדוך.
כיכר פרלמנט
כיכר פרלמנט (באנגלית: Parliament Square) היא כיכר הממוקמת בפינה הצפונית מערבית של ארמון וסטמינסטר שרובע וסטמינסטר שבלונדון.
מבנים נוספים בסביבת הכיכר הם מנזר וסטמינסטר וכנסיית סנט מרגרט, בית הגילדות מידלסקס ומשרד האוצר של בריטניה.
היסטוריה
הכיכר, בשל מיקומה - אל מול בניין הפרלמנט- מהווה אתר להפגנות נגד פעולות הממשלה. בשל ההפגנות הסוערות שנערכו במקום כנגד הפעולות הצבאיות הבריטיות בעיראק נחקק בשנת 2005 חוק על ידי הפרלמנט הבריטי (ה- Serious Organised Crime and Police Act 2005) האוסר על הפגנות בכיכר, ובמרחק של קילומטר מכל צדדיה מבלי לקבל אישור מראש ממפקד המשטרה המטרופולינית.
רפואת מסדרון
רפואת מסדרון (גם: "על שפת המדרכה") הוא כינוי לניסיון לאבחן או לטפל בבעיה רפואית שלא באמצעות בדיקת רופא סדורה ומלאה, כגון התייעצות עם רופא שלא במסגרת טיפול, או רפואת רשת המבוססת על מידע חלקי או שמתבצעת על סמך תקשורת לקויה. רופאים מתייחסים לניסיון אבחון וטיפול עצמי או על ידי עמיתים למקצוע כרפואת מסדרון אם הם לא מתקיימים במסגרת יחסי רופא–מטופל תקינים.
בהשאלה, משמש המושג לתיאור ניסיון לפתירת בעיות הדורשות איש מקצוע (כמו ייעוץ מס או ייעוץ משפטי) שלא באופן פורמלי.
שולמית הרטל
שולמית הרטל (13 באפריל 1937 – 16 בנובמבר 2013) הייתה פסלת, מורה לפיסול, בעלת סטודיו הרטל לפיסול, למדה פיסול באוניברסיטת מינסוטה (ארצות הברית) ומכון אבני.
הרטל, ילידת חיפה, פרסמה חמישה ספרים, הציגה שבע עשרה תערוכות בישראל, גרמניה, וארצות הברית ופיתחה שיטת פיסול חדשה – "שיטת הרטל" שהיא דרך קצרה בין רעיון לבין הגשמתו בתלת־ממד.
השיטה
ברשת ברזל מעצבים את מעטפת הפסל שהיא בו זמנית גם הקונסטרוקציה הנותנת חוזק לפסל וגם הפסל עצמו. אחת המכשלות בפיסול היא מכשלת הכובד של הפסל, בשיטה זו מתייחסים לקליפה בלבד. הפסל חלול והוא קל יחסית גם כשהוא מצופה בטון או חומר אחר. הרשת היא רשת ברזל צפופה וגמישה שארוגה שתי וערב והיא מהווה שלד חיצוני לפסל.
נפטרה בתל אביב ב-16 בנובמבר 2013.
STS-51-D
STS-51-D, היא המשימה ה-16 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה הרביעית של מעבורת החלל דיסקברי. המשימה היא החמישית שנוחתת במרכז החלל קנדי, פלורידה.
דודו פישר
דודו פישר (נולד ב-י"ט בחשוון ה'תשי"ב; 18 בנובמבר 1951) הוא זמר, שחקן וחזן ישראלי, בעל מוניטין בינלאומי. מועמד לפרס אמי וזוכה פרס מפעל חיים.
ביוגרפיה
פישר נולד בפתח תקווה למשפחה דתית, בנם של מיכאל פישר, ניצול שואה שניצל על ידי חסיד אומות העולם, ומרים פישר. כאשר היה בן תשע עברו הוריו לקריית טבעון, ופישר נאלץ ללמוד בבית ספר חילוני. בתיכון למד בישיבת נחלים הסמוכה לפתח תקווה.
בצה"ל שירת שלוש שנים כסולן מקהלת הרבנות הצבאית בניצוחו של מנשה לב-רן. לאחר שחרורו מצה"ל למד כשנה וחצי באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב. בגיל 19 החל ללמוד פיתוח קול אצל המורה רוזה דאמפוף. בגיל 21 החל ללמוד חזנות אצל החזן שלמה רביץ וזלמן פולק.
קריירה
כשהיה בן 22 כבר כיהן כחזן הראשי בבית הכנסת הגדול בתל אביב, בנתניה וברמת גן. הופיע כחזן בפני קהילות יהודיות במדינות שונות בעולם, בהן בריטניה, ברזיל, קנדה, דרום אפריקה וארצות הברית.
כשהיה בן 25 הקליט את אלבומו הראשון "מאמיניו", שבו שילב מוזיקה חסידית ושירים ביידיש. האלבום זכה להצלחה ופישר החל להופיע כזמר חסידי, בין היתר לצד הרב שלמה קרליבך.
בשנת 1980 זכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר החסידי. בגיל 27 זכה במקום ראשון בפסטיבל שירי ירושלים ובמקום ראשון בפסטיבל שירי יידיש.
בשנת 1981 הקליט את האלבום "שירי זהב" שבו חידש את היידישע מאמע. הוא הפך לזמר מפורסם והופיע בקהילות יהודיות רבות ברחבי העולם.
ב-1987 השתתף פישר בקדם האירוויזיון עם השיר "כינור", שכתב אהוד מנור והלחין רוני וייס וזכה במקום השביעי. בשנת 1989 הופיע עם יפה ירקוני במוסקבה.
דודו פישר הופיע בתפקידים ראשיים במחזות זמר: ב-1987 (וגם בהפקה השנייה ב-1999 לסירוגין עם יבגני שפובלוב) גילם את ז'אן ולז'אן במחזמר "עלובי החיים" בתיאטרון הקאמרי. מפיק העל של עלובי החיים, קמרון מקינטוש, הגיע לישראל כדי להכיר את החזן שקיבל את התפקיד של ז'אן ולז'אן. בתום ההצגה הוא פנה אל פישר והציע לו לעשות את התפקיד על במת ברודוויי. משום שבהיותו יהודי דתי אינו יכול להופיע בשבתות וחגים, נאלץ מקינטוש להילחם משפטית עם ארגוני השחקנים הבינלאומיים כדי שיאושר לשחקן להופיע בתפקיד ראשי על ברודוויי עם שחקן מחליף, שיופיע במקומו בשבתות. המאבק הצליח ופישר קיבל את התפקיד, ובכך הורשה לראשונה שחקן ראשי בברודוויי לא לשחק בשישי שבת. לאחר שנה בברודוויי עבר ללונדון והופיע בוסט אנד כז'אן ולז'אן.כמו כן גילם תפקידים ראשיים במחזות זמר נוספים בארץ ובעולם, בהם גברתי הנאווה, צלילי המוזיקה, הגיבן מנוטרדם, הרוטשילדים, כנר על הגג, קול נדרי, ועוד. פישר הופיע בארמונות ואירועים מול מלכים ומושלים בעולם, וביניהם מלכת אנגליה, מלך תאילנד, ג'ורג' בוש, ביל קלינטון ועוד.
ב-1992 הוציא לרדיו את השיר "מה שתיכון נכון", שכתב אהוד מנור והלחינה נורית הירש. את השיר הקליט בטריו יחד עם מרגלית צנעני ואלי לוזון.
ב-1998 דיבב לעברית את דמותו של משה בסרט האנימציה האמריקאי "נסיך מצרים", ואף שר בסרט. באותה השנה השתתף פישר במופע "פעמוני היובל".
בשנת 2002 הופיע במופע יחיד נוסף באוף ברודוויי, "Something Old Something New" - שירים מתוך מחזות זמר.
בשנת 2008 כיכב לראשונה בתוכנית טלוויזיה שצולמה בישראל ושודרה בערוץ PBS בפלורידה. על כך זכה בפרס Telly. בשנת 2016 כיכב בתוכנית נוספת בערוץ PBS שצולמה ועסקה בירושלים, בהפקתה של אשתו רויטל. על אף חששות הנהלת הערוץ מהפגנות מוסלמים זכתה התוכנית לרייטינג גבוה ושודרה בכל מדינות ארצות הברית. התוכנית הייתה מועמדת לפרס אמי העולמי.
במסגרת הסדרה הפופולרית "בגן של דודו" הוא גילם "גנן" בגן ילדים ושר עם הילדים שירים בשלל נושאים הקשורים לערכי היהדות, פרי עטה של הפזמונאית והמלחינה אורית וגנפלד. עד היום יצאו לאור 19 קלטות וידאו של "בגן של דודו". הקלטות זכו לפופולריות רבה, בעיקר בציבור הדתי-לאומי והחרדי. במהלך הסדרה פגש את המוזיקאי עמית סופר שעיבד חלק מקלטות הסדרה, ויחד הם הפיקו מספר אירועים ומופעים מוזיקליים בהמשך הדרך.
בשנים 2010–2015 הופיע פישר מדי שנה למשך חודש ימים בתיאטרון במיזורי בתוכנית קבועה ששודרה לכל תושבי חגורת התנ״ך בארצות הברית.
בשנת 2016 הופיע באוף ברודוויי במחזה "Jerusalem". המחזה זכה להצלחה. בשנת 2018 יצא פישר במופע חדש ברחבי העולם ובישראל: ״סיפור חיי״. את שני המחזות הללו כתבה רויטל אשתו.
בדצמבר 2020 קיבל את פרס מפעל חיים של הרשות הלאומית לתרבות היידיש לשנת תש"ף-2020.
במאי 2022 השתתף פישר בסדרת הקומדיה-צבאית-מוזיקלית - "שישו ושמחו", בהפקת כאן 11.
בשנת 2023 השתתף בתוכנית המציאות "הזמר במסכה" בתור האלמוג. באותה שנה השתתף בסדרה "יהלומים".
חיים אישיים
ב-1975 התחתן עם טובה ולהם שלושה ילדים. ב-2015 הזוג התגרש
ב-2015 פישר נישא בשנית לרויטל אליה, הצעירה ממנו ב-29 שנה, גרושה ואם לשלושה ילדים, יזמית תקשורת, עיתונאית ומפיקה והמנהלת האישית שלו. ביוני 2016 נולד לזוג בן. בפברואר 2020 הם נפרדו.
בנובמבר 2017 נודע שהגיע למשבר כלכלי, עד כדי חשש מפשיטת רגל, על רקע אי־יכולת לעמוד בדרישות הכספיות של הסכם גירושיו.
פישר מתגורר בנתניה.
בניין המחוז (לונדון)
בניין המחוז (באנגלית: County Hall) או בניין מחוז לונדון (באנגלית: London County Hall או בקיצור LCH) הוא מבנה ברובע למבת' שבעיר לונדון, על גדתו הדרומית של נהר התמזה. מבנה זה שימש כמושבה של מועצת מחוז לונדון, ובהמשך כמקום מושבה של מועצת לונדון רבתי. המבנה נמצא צפונית לגשר וסטמינסטר, למול הסיטי של וסטמינסטר ומעברו השני של הנהר מארמון וסטמינסטר.
כיום, המבנה משמש כמרכז עסקים, בידור ופנאי המכיל את מוזיאון עולמו של דאלי, את האקווריום של לונדון ובסמוך לו נמצא הלונדון איי. בין השנים 2003–2006 המבנה שימש את גלריה סאצ'י.
במבנה שני בתי מלון - מלון Premier Travel Inn ומלון מריוט היוקרתי.
היסטוריה
המבנה המרכזי, בן שש הקומות, תוכנן על ידי האדריכל ראלף נוט. המבנה בנוי מאבן פורטלנד בסגנון אדוארדיאני. עבודות הבנייה, שבוצעו על ידי Holland, Hannen & Cubitts החלו בשנת 1911 והמבנה נחנך ב-1922 בנוכחות המלך ג'ורג' החמישי. אגפים נוספים של המבנה הוקמו מאוחר יותר - האחרון שבהם בשנת 1974. במשך כ-64 שנים שימש המבנה כמשכן השלטון המקומי של לונדון, עד פירוקה של מועצת לונדון רבתי בשנת 1986. לאחר ביטול המועצה הועלו הצעות שונות לשימוש במבנה. בין היתר הוצע להעביר למבנה את בית הספר לכלכלה של לונדון (הצעה שנדחתה על הסף על ידי מרגרט תאצ'ר, אשר חששה מהפגנות סטודנטים בסמיכות כה גבוהה לבניין הפרלמנט הבריטי). המבנה נותר בשימוש רשות החינוך של לונדון הפנימית (Inner London Education Authority) עד לביטולה של רשות זו בשנת 1990, והמבנה נבנה למשקיעים פרטיים.
אחד מאגפי המבנה (אגף County Hall Island Block) נהרס בשנת 2006 על מנת לבנות במקום מלון.
אלכסנדר ברוולד
קורות חיים
ברוולד נולד בברלין למשפחת סוחרים יהודית מתבוללת, ולמד באוניברסיטה הטכנית בשרלוטנבורג, מאז 1920 רובע של ברלין. ב-1906 נישא לציירת לוטֶה אייזנברג. עבד בשירותו של האדריכל ארנסט פון אינה על בניין הספרייה המלכותית הפרוסית (כיום ספריית המדינה בברלין). במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הגרמני כקצין ארטילריה ימית, והיה הקצין היהודי הראשון בתחום זה. את פנים ביתו בברלין תכנן אלכסנדר ברוולד בדיוק לפי תא הפיקוד שלו באוניה. בברלין עצמה היה אחראי לתכנון שכונות בהן התגוררו המדינאים ואנשי התרבות והמדע של העיר.
ברוולד הוא האדריכל היהודי-ציוני הראשון אשר באופן מודע חיפש מקורות חדשים בניסיון ליצור "אדריכלות ישראלית" חדשה המתאימה לשובו של העם היהודי לארצו. חיפושיו של ברוולד אחר סגנון מקומי חדש נעשו על רקע החזון הציוני של הקמת יישוב עברי חדש בעל תרבות חדשה, המתבססת על תרבות העם היהודי וארץ ישראל. הוא ראה בבנייה האסלאמית על מאפייניה השונים בארץ (כגון אדריכלות ממלוכית) סגנון אליו צריכה תרבות הבנייה היהודית החדשה להתקשר. התוצר האדריכלי של בנייניו של ברוולד הוא אותו סגנון שלימים כונה "הסגנון הארץ ישראלי" אשר שילב בין מזרח ומערב והיה הסגנון השולט ביישוב עד שנות ה-20. בבניין הטכניון, למשל, מתבטא השילוב הזה בקשתות בסגנון מזרחי ומעליהן גמלוני-לבנים בסגנון צפון-אירופי. החיבור למקום בא לידי ביטוי בתכנון בית וגן (לימים בת ים) במסגרתו העניק ברוולד חשיבות לטופוגרפיה המקומית, למאפייני השטח ומתאר קו החוף ובמכוון נמנע משינוי גס של הנוף.
שני בתי הספר שתכנן ברוולד בחיפה, בניין הטכניון ואחריו גם את בניין בית הספר הריאלי הישן, נחשבים עד היום לדוגמה טובה של הסגנון האקלקטי. בתכנון בניין הטכניון נעשה גם מאמץ לתת לו ממד ציבורי וממלכתי באמצעות סימטריה והעמדה מונומנטלית ביחס לסביבתו (בדומה לבניין הגימנסיה העברית הרצליה שנבנה בתקופה המקבילה בתל אביב). על כל פנים, נראה כי בסוף ימיו הפנה ברוולד עורף לעקרונות הסגנון האקלקטי שהנהיג: "בית פיליפס" שנבנה על הר הכרמל בנוי כבר במתכונת הסגנון הבינלאומי. בשלוש השנים האחרונות לחייו תכנן ברוולד בית עבור חיים ויצמן, שנועד להיבנות בהר הצופים, בסמוך לאוניברסיטה העברית. בסופו של דבר סבל הפרויקט דחיות חוזרות ונשנות, ולבסוף לא יצא אל הפועל. ברוולד הרבה לצייר ולרשום נופים, בני-אדם וקריקטורות, ואף אייר מספר ספרים. הוא היה מוזיקאי חובב אשר ניגן בוויולה, ובעודו בגרמניה ניגן ברביעיית מיתרים שהשתתף בה גם אלברט איינשטיין. הוא נפטר ממחלה קשה ב-1930, והובא לקבורה בבית הקברות בהר הזיתים. לזכרו רחוב בהדר הכרמל בחיפה ואנדרטה בכרמל מרכזי במקום שבו נהג לשבת.
צליחת הכנרת
בצליחת הכנרת יש שני מסלולים עממיים ושני מסלולים תחרותיים: בדרך כלל המסלולים מסתיימים בחוף צמח, שבו יש במה שעליה מתקיים טקס חלוקת פרסים למנצחים ולצולחים הוותיקים. במקרים מסוימים המסלולים הסתיימו בחוף ירדן כנרת (צליחות 65, 66)
טייס
טייס הוא אדם המטיס כלי טיס למיניהם, כמקצוע, כתפקיד צבאי או כתחביב. המונח מתייחס בדרך כלל למטיסים כלי טיס ממונעים, מטוסים ומסוקים, אך הוא חל גם על בני אדם המטיסים כלי טיס אחרים: דאונים וכדורים פורחים לא ממונעים, ספינות אוויר וצפלין שהם כלי טיס הקלים מן האוויר, אווירון זעיר ממדים, כלי טיס קלים מאוד, ועוד.
צליחת הכנרת
צליחה תחרותית
צליחת הכנרת לרוחבה על ידי יחידים התקיימה בשנות ה-30 ובשנות ה-40 המוקדמות. בנובמבר 1942 יצאה לצליחת הכנרת עליזה וירץ, שעשתה את הדרך בארבע שעות ועשר דקות. ביולי 1943 התקיימה צליחה תחרותית ראשונה, שאורגנה על ידי הפועל ביוזמת שמריהו נאבל. את המסלול מעין גב לטבריה, שאורכו תשעה ק"מ, סיימו 23 מתוך 25 שחיינים, ראשון שבהם היה שמואל חדש שעשה את הדרך בזמן של 3:13:45 שעות. מבין הנשים שחתה ראשונה עליזה וירץ בהישג של 3:31:50 שעות. בשנת 1944 התקיימה הצליחה התחרותית השנייה במתווה עין גב - טבריה. במשחה השתתפו כמה עשרות שחיינים ושחייניות. התחרות התקיימה בשעות הבוקר על מנת לסיים את השחייה לפני התגברות הרוחות. באותה שנה שחו 38 איש מתוכם סיימו 35. אותם שיאנים מהשנה הקודמת זכו גם בפעם זו בתוצאות: גברים - 2:39:12 שעות ונשים - 3:10:18 שעות בצליחת הכנרת השלישית, שנערכה בשנת 1946 במסלול מעין גב לטבריה, הגיע במקום ראשון מחוגלה, ששנה קודם לכן הגיע במקום השני. לאורך השנים התקיימו בצורה ממוסדת תחרויות בצליחות הרוחב, שבהן השתתפו, וזכו, בעיקר טובי שחייני בריכות השחייה בישראל, ולעיתים גם אורחים מחו"ל.
טייס
המונח הלועזי לטייס הוא Aviator. מונח זה יכול לכלול לא רק את מי שמטיס בפועל את כלי הטיס, אלא גם אנשי צוות אחרים, כמו הנווט, המטילן, אלחוטן אוויר, מהנדס טיסה ובעלי תפקיד אחר הכרוך בהטסת המטוס, בעיקר במשימות צבאיות. המונח העברי הוא איש צוות אוויר; להבדיל מהמונח הלועזי, יכול המונח העברי להתייחס גם לדיילים ובעלי תפקידים אחרים בטיסות אזרחיות.
גם אנשי צוות של חללית מאוישת או מעבורת חלל נקראים טייסים, וליתר דיוק טייסי חלל. בדרך כלל ישנו איש צוות שתפקידו המוגדר הוא טייס רכב החלל (להבדיל ממפקד המשימה, ובעלי תפקידים אחרים בצוות), ואולם מכיוון שכל אנשי הצוות "טסים" בחלל, ומכיוון שאחוז גדול מטייסי חלל היו טייסים ברקע המקצועי שלהם, מקובל להתייחס אל כל טייסי החלל כ"טייסים".
צליחת הכנרת
צליחה תחרותית
לפני מספר שנים הונהגו על ידי איגוד השחייה בישראל תחרויות שחייה במים עמוקים בכנרת, ובשונה מכל שאר המשחים המתקיימים בכנרת, בתחרויות אלה אין צליחה, כי המסלול אינו צולח מחוף אל חוף - שחייה תחרותית זו היא בקו ישר לעבר מצוף במרחק מסוים מחוף צמח וחזרה לנקודת ההתחלה שהיא גם הסיום בצמח. בתחרויות אלה מוגדרות בדרך כלל כמה קטגוריות על פי גיל המשתתפים, וקיימת אפשרות בחירה אישית בין אורכי 2–3 מסלולי השחייה התחרותיים. תחרויות אלה נערכות בשנים האחרונות בצמוד בזמן ובמקום לצליחה העממית בכנרת, תוך הישענות על התשתית שממילא ממוקמת בצמח והקהל הרב שנוכח במקום, חלקו הגדול בהמתנה לצולחי המשחה העממי שעדיין במים.
צליחת הכנרת לאורכה
בשנת 1944 צלח יצחק יחזקאל, שחיין הפועל תל אביב, את הכנרת לראשונה לאורכה מצמח לטבחה, מרחק של 22 ק"מ בזמן של 9:39:44 שעות. יחזקאל חזר על צליחה זו עוד פעמיים לפחות. צליחת אורך כזו נעשית כיוזמה אישית או צוותית, תמיד עם סירה ומלווה (אוכל ושתייה, עידוד ותמיכה), בהתמודדות סבלנית עם משטר רוחות משתנה וים גלי.
ב-23 באוקטובר 1954 צלחו שתי נשים ראשונות את הכנרת לאורכה מטבחה לדגניה א'. מלכה טננבאום, בת ה-19 סיימה ראשונה בזמן של 9:20:40 שעות. שנייה סיימה עדנה בורנשטיין בת ה-17 בזמן של 9:40 שעות.
טייס
הכשרת טייסים
טייסים צבאיים נחשבים אנשי צבא מן השורה הראשונה בכל צבא, ולפיכך תהליך הכשרתם ארוך ומורכב מאוד, וכלל שלבי מיון רבים. רוב הצוערים המתחילים את הקורס מודחים ממנו, ורק אחוז קטן מגיע לקו הסיום.
גם הכשרת טייס אזרחי היא תהליך מורכב ברוב מדינות העולם, וכרוכה בתהליך רישוי ממלכתי כמוגדר על ידי רשות התעופה האזרחית המקומית. לימודי טיס בישראל כרוכים במעבר בדיקות רפואיות בהם ראיה 66, אבחון צבעים בשיטת אישיארה ובהצגת תעודת יושר ממשטרת ישראל. לימודי הטיס עצמם נחלקים לשני חלקים: לימודים תאורטיים, ולימודים מעשיים. הלימודים התאורטיים כוללים ידע טכני והכרת המטוס, מטאורולוגיה, ניווט, קשר, ואת הנהלים והחוקים הקשורים בטיסה. החלק המעשי כולל את כל הכרוך בהטסה: הסעה על המסלול, המראה ונחיתה, טיסה ישרה ואופקית, מצבי טיסה בסיסיים: נסיקה, הנמכה, גלישה ופניות, טיסה במהירויות שונות, הזדקרות, ניווט, טיסת מכשירים, מצבי חירום, ועוד.
צליחת הכנרת
צליחת הכנרת לאורכה
ב-30 באוקטובר 2019, אבישג טורק השלימה חצייה כפולה של אורך הכנרת. טורק שחתה מרחק של 41 ק"מ מחוף אמנון לחוף צמח ובחזרה בזמן כולל של 14:54 שעות. זוהי החצייה הכפולה הראשונה שתועדה בכנרת.
טייס
רישיון טיס
רישיון נוסף הוא רישיון ATPL (Airline transport pilot licence), שהוא הרישיון בדרגה הגבוהה ביותר בתחום התעופה, ומקנה את הזכות לשמש כקברניט בנתיבי טיסה בנלאומיים.
צליחת הכנרת
הקפת הכנרת
לראשונה נערכה שחייה קבוצתית שהקיפה את חופי הכנרת בשחייה במשך כשלושה ימים, מ-22 ועד 24 באוקטובר 2020. קבוצה של 16 שחייניות ושחיינים (בן אנוש, אודי אראל, דרור בלקין, עמי גינזבורג, עודד גרוס, אבישג טורק, שני מוסקונה, אורי סלע, אמנון סלעי, טל סנונית, דורון עמוסי, עדינה פאור, טל פרדמן, אורן קנדלמן, עודד רהב ולוק שטבון) הקיפה את הכנרת בשלושה ימים. ביום הראשון שחייה למרחק של 18.15 ק"מ מחוקוק דרך טבריה לבית ירח במשך 5:42:18 שעות. ביום השני שחייה למרחק של 16.8 ק"מ מבית ירח דרך האון לחוף לבנון במשך 5:44:49 שעות וביום השלישי שחייה למרחק של 13.5 ק"מ מחוף לבנון לחוקוק במשך 4:16:42 שעות.
הצליחה העממית
הצליחה העממית של הכנרת החלה בסוכות 1954, ונערכת מאז מדי שנה. מראשיתה עודדה מינהלת הצליחה בעמק הירדן את עקרונות הספורט העממי כולל:
טייס
רישיון טיס
טייס ישראלי זכאי להיות חבר באיגוד הטייסים הישראלי אם הוא מחזיק ברישיון טיס מסחרי בר תוקף ומתפרנס מעבודתו כטייס.
מעמדו החברתי של הטייס
ממלחמת העולם הראשונה והלאה החל להיווצר מעמד חדש של טייסים, טייסי קרב, שעקב חשיבותם ההולכת וגדלה בקרב המודרני, ועקב הדרישות האישיות והגבוהות שנדרשו כדי לתפעל מטוסי קרב ומסוקי קרב, קיבלו מעמד ייחודי בצבאות העולם. כמו כן התפתחה תת-תרבות חדשה סביב טייסים אלו, אשר כוללת בין השאר את המושג אלוף הפלות ("אייס") – כינוי לטייס קרב שהפיל לפחות חמישה מטוסים בקרבות אוויר. עם השנים התקבעה בתודעה הציבורית דמות הטייס עם מעיל הטייסים ומשקפי השמש, שמהווים גם סמלי סטטוס של טייסי הקרב. תרם לדימוי זה הסרט ההוליוודי המצליח "אהבה בשחקים".
במדינת ישראל התפתח מעמד הטייס – ובמיוחד טייס הקרב – למעמד בעל יוקרה מיוחדת, וזאת בשל מסלול ההכשרה הארוך והיסודי הנחשב לאחד התובעניים והקשים ביותר בשירות הצבאי בצה"ל, כזה שמנקז אליו את העילית שבחברה. התייחסות זו הודגשה על ידי מפקד חיל האוויר, עזר ויצמן, בסיסמה המוכרת: "הטובים לטיס". גורם נוסף למעמד היוקרתי של טייסי הקרב בישראל היא הצטיינותו של חיל האוויר הישראלי (הנחשב לאחד הטובים והמתקדמים בעולם) בקרב ובמלחמה, הן בביצוע משימות אסטרטגיות קשות ומורכבות, והן בקרבות אוויר רבים שברובם הגדול הייתה ידם של הטייסים הישראלים על העליונה, דבר שהתבטא באלופי הפלות רבים.
צליחת הכנרת
הצליחה העממית
בשתי הצליחות הראשונות השתתפו כ-200 עד 250 שחיינים. עם השנים עלה מספר המשתתפים, מדי שנה בשנה, עד לשיא כל הזמנים של 10,600 משתתפים בשנת 1978. ב-15 שנותיה הראשונות של הצליחה העממית התנהל בכניסה למים במסלול הארוך, בחוף האון, רישום פרטני של כל צולח וצולח, וסימון הגעתו ביציאה מהמים בחוף צמח. זה איפשר שליטה ובקרה הדוקים על ידי מינהלת הצליחה. נוהג זה הופסק עם העלייה המשמעותית במספר המשתתפים, ומספר המשתתפים מוערך לפי נתוני ההרשמה של אלפי משתתפי הצליחה.
טייס
מעמדו החברתי של הטייס
הכשרת טייסים בצה"ל נעשית בקורס טיס מטעם חיל האוויר הישראלי. מאבקה של אליס מילר בבית המשפט העליון פתח את הדרך לקורס הטיס של צה"ל בפני נשים.
צליחת הכנרת
הצליחה העממית
לאורך שנים רבות היוותה עצם ההשתתפות (ואפילו חד פעמית) בצליחה העממית בכנרת מעין סוג מובהק של מבחן התבגרות. עבור בני נוער רבים מכל רחבי ישראל היה זה, בהרבה מקרים, מבחן ראשוני לכושרם הגופני וליכולתם המנטלית להתמודד באופן עצמאי עם אתגר ספורטיבי כזה, אתגר שחייב הכנות ואימונים לפני הצליחה, וצילום מחויך ומאושר של "עשיתי זאת", עם מדליה על הצוואר ותעודת סיום הצליחה תחת בית השחי (והלחמנייה והשוקו שניתנו לצולחים). לא במקרה נבחר האייטם של הצליחות העממיות בכנרת להיות בין עשרת האייטמים המסמלים את התרבות וההווי בחברה הישראלית לדורותיה, בסדרת הטלוויזיה "אוצרים את המדינה" בהנחייתו של טל ברמן בחגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, מרץ-מאי 2008.
טייס
מעמדו החברתי של הטייס
במדינות המערב המתקדמות מעמדו החברתי של הטייס אינו כה גבוה כמו מעמדו החברתי של טייס בישראל. קורס טיס פרטי נמצא בהישג ידם הכלכלי של מיליוני אזרחים אמריקאים, בעוד שבישראל קורס טיס פרטי יקר הרבה יותר ביחס להכנסה הישראלית הממוצעת. בנוסף, ממדיו הקטנים של עולם התעופה הישראלי (מבחינה גאוגרפית, כלכלית והגבלות בחוק המונעות תחרות חופשית) כמעט ואינם מאפשרים לפתח קריירה כטייס למי שלא שירת כטייס בחיל האוויר הישראלי, בעוד שבארצות הברית ישנם טייסים בכירים רבים בחברות התעופה המסחריות אשר עברו הכשרה מקצועית בשוק האזרחי.
צליחת הכנרת
הצליחה העממית
לקראת צליחת היובל שהתקיימה בספטמבר 2003, יזם חגי פלטי, מוותיקי צולחי הכנרת, הקמת מסגרת משותפת (סוג של עמותה התנדבותית), ל"צולחי הזהב" - צולחים שצברו לפחות 40 צליחות עממיות אישיות, כולן במסלול הארוך, ושלמרות גילם המתקדם ממשיכים לצלוח את המסלול הארוך. העמותה (ואצ"ה-ותיקי ארבעים צליחות הכנרת) כוללת כ-25 חברים. השיאן הוא סוכן ביטוח שהחסיר עד כה רק שתי צליחות. זקן חברי העמותה נולד ב 1926. כמחצית מחברי העמותה הפכו את שגעון הצליחות וההתמדה בהן לפרויקט משפחתי, רב-דורי.
ההוצאה להורג של מרי סטיוארט
ההוצאה להורג של מרי סטיוארט (באנגלית: The Execution of Mary Stuart, לעיתים נקרא גם The Execution of Mary, Queen of Scots) הוא סרט קצר אילם משנת 1895. הסרט מתאר את הוצאתה להורג של מרי, מלכת הסקוטים. זהו הסרט הידוע הראשון שמשתמש באפקטים מיוחדים, במיוחד בסטופ טריק.
הסרט בן 18 השניות הופק על ידי תומאס אדיסון ובוים על ידי אלפרד קלארק, וייתכן שהיה הסרט הראשון בהיסטוריה שהשתמש בשחקנים מאומנים, כמו גם הראשון שהשתמש בעריכה למטרות אפקטים מיוחדים. הסרט מציג את מרי מכוסת העיניים (בגילומו של רוברט ל. תומאה, שחקן גבר שבמסורת שייקספירית גילם תפקיד אישה) שהובלה למקום ההוצאה להורג. התליין מרים את הגרזן ומתרחשת עריכה, ובמהלכה מחליף הבמאי את השחקן בבובת ראווה. ראש הבובה נכרת והתליין מחזיק אותו באוויר בסיום הסרט.
זמינות
סרט זה נמצא כחלק מנחלת הכלל.
סופרבול LIV
סופרבול LIV (סופרבול 54) הוא משחק פוטבול, שהתקיים ב-2 בפברואר 2020, בין סן פרנסיסקו 49', אלופת חטיבת ה-NFC לקנזס סיטי צ'יפס, אלופת חטיבת ה-AFC בליגת ה-NFL. המשחק התקיים באצטדיון הארד רוק במטרופולין מיאמי ושודר ברשת פוקס. במשחק ניצחה קנזס סיטי צ'יפס 31–20 וזכתה בפעם השנייה בתולדותיה בסופרבול.
גוש קטיף
גוש קטיף היה גוש התנחלויות ששכן בדרום רצועת עזה. גוש קטיף כלל 16 יישובים בין רפיח בדרום-מערב, דיר אל-בלח בצפון, ח'אן יונס במזרח והים התיכון במערב. מצפון לגוש, שכנו ברצועת עזה חמישה יישובים נוספים - סך הכול 21 יישובים יהודיים. כמו כן הוקמו בשנת 2004 בגוש קטיף שני מאחזים. באוגוסט 2005 פונו היישובים על ידי ממשלת ישראל במסגרת תוכנית ההתנתקות. בחבל עזה התגוררו ערב ההתנתקות כ-8,600 יהודים ו-600 בדואים (בדהנייה ובמואסי), רובם בגוש קטיף.
סופרבול LIV
בחירת מיקום המשחק
ב-24 במאי 2016 בחרו בעלי הקבוצות בליגה את העיר מיאמי לארח את המשחק באצטדיון הארד רוק המשמש את קבוצת מיאמי דולפינס. העיר ואזור דרום פלורידה אירחו בעבר 11 משחקי סופרבול, חמישה מהם באצטדיון זה.
גוש קטיף
אוכלוסיית גוש קטיף הייתה כחצי אחוז מכלל האוכלוסייה ברצועת עזה, אך הגוש ישב על כרבע משטח הרצועה ותפס כשליש מקו החוף של הרצועה.
סופרבול LIV
עונת 2019 ב-NFL
סופרבול LIV חתם את עונת 2019 בליגת ה-NFL. לסופרבול העפילו אלופת חטיבת ה-AFC קנזס סיטי צ'יפס בפעם השלישית בתולדותיה (ובפעם הראשונה מאז איחוד ליגת ה-NFL עם ה-AFL) ואלופת חטיבת ה-NFC, סן פרנסיסקו 49' בפעם השביעית בתולדותיה.
גוש קטיף
היסטוריה
בסביבות שנת 1925 הציעו הבריטים לקרן הקיימת לרכוש את דיונות החול של גוש קטיף לצורך התיישבות, אולם ההצעה סורבה בנימוק שהאדמות אינן מתאימות לעיבוד חקלאי. במוצאי יום הכיפורים תש"ז 1946 הוקם מדרום לעיר עזה כפר דרום כחלק מ-11 הנקודות. תושביו נאלצו לסגת ממנו לאור כיבושה של רצועת עזה בידי מצרים במלחמת העצמאות.
סופרבול LIV
קנזס סיטי צ'יפס
קנזס סיטי שהודחה בעונת 2018 בגמר ה-AFC על ידי ניו אינגלנד פטריוטס בהארכה, סיימה את העונה במאזן 12–4, השני בטיבו ב-AFC לאחר בולטימור רייבנס.
גוש קטיף
היסטוריה
במלחמת ששת הימים נכבשו רצועת עזה וחצי האי סיני בידי צה"ל. ראשיתו של הגוש הייתה בהצעתו של יגאל אלון ב-9 במאי 1968 לממשלה להקים שני יישובים אזרחיים או היאחזויות נח"ל בין עזה לרפיח, כחלק מתוכנית אלון. אלון נימק את הצורך בהקמתם היישובים בלשון זו:"'קיימות משבצות קרקע אשר בהכשרה לא יקרה ניתן להכשירן. להתיישבויות אלו חשיבות עליונה לעתיד המדיני של הרצועה על ידי כך שהן מפצלות את הרצועה דרומה מהעיר עזה. כמו כן, קיימת חשיבות ביטחונית רבה לנוכחות יהודית בליבה של עזה.'"התנחלות ראשונה באזור גוש קטיף הוקמה בסוף מאי 1973, בדמות היאחזות נח"ל קטיף, שנקרא בתחילתו גדיש. על פי התוכנית, הייתה כוונה להקים במקום שניים-שלושה מושבים דתיים ומרכז אזורי. התוכניות התקדמו לאיטן, ובראשית 1977 אוזרחה היאחזות קטיף ונקראה נצר חזני. באותה שנה הוחל בהקמת המושב קטיף ותוכננו שלושה יישובים נוספים: קטיף ג' = גני טל, קטיף ד' = גדיד וקטיף ה' = גן אור. בסוף 1978 טרם נבנה במקום בית ספר או בית כנסת ונותרו בשלושת היישובים דירות ריקות.
סופרבול LIV
קנזס סיטי צ'יפס
בפלייאוף גברה קנזס סיטי בבית על יוסטון טקסאנס 51–31 לאחר שכבר הייתה בפיגור 0–24 ברבע השני ובגמר ה-AFC ניצחה בבית את טנסי טייטאנס 35–24 לאחר שחזרה מפיגור של 0–10 ו-7–17.
גוש קטיף
היסטוריה
במאי 1979 הוקמה מועצה אזורית חוף עזה שהקיפה את שלושת המושבים ואת מורג בדרום החבל. בעקבות הסכם השלום עם מצרים, דובר ב-1979 על הרחבת הגוש לשמונה עד עשרה יישובים. עוד בתחילת 1979 הוקמה בדולח במסגרת ניסיון לקבוע עובדות בשטח, ובתחילת 1980 הוקם היאחזות נח"ל גן אור. בספטמבר 1980 הוקמה היאחזות גדיד שתוכננה גם כבסיס למרכז האזורי נווה דקלים. מנגד, עלתה בסוף 1979 ההצעה של אברהם כ"ץ-עוז לפרק את יישובי הגוש ולהעביר את רצועת עזה לידי מצרים. הקמת גוש קטיף התבצעה על אדמות מדינה שלא היו בשימוש, כך שלמרות מספר טענות שנשמעו מתושבי עזה נגד הקמת הגוש, נתקלה הקמת הגוש באדישות מצד הפלסטינים, בעיקר מכיוון שהגוש הוקם על שטח חולי שהיה ברובו לא-מיושב ולא-מעובד והיו אף שטענו שהפלסטינים שמחים על הפיתוח הכלכלי הנלווה להקמת הגוש.
סופרבול LIV
סן פרנסיסקו 49'
סן פרנסיסקו סיימה במאזן הטוב ב-NFC של 13–3, זאת לאחר שבעונה קודמת סיימה במאזן של 4–12 ולא העפילה לפלייאוף.
גוש קטיף
היסטוריה
לאחר פינוי סיני הוקמה נווה דקלים כמרכז אזורי של הגוש, וכן הוקמה עצמונה שאזרחה את היאחזות בדולח באזור הדרומי של הגוש.
סופרבול LIV
סן פרנסיסקו 49'
בפלייאוף גברה הקבוצה בבית על מינסוטה ויקינגס 27–10 ובגמר ה-NFC ניצחה בבית את גרין ביי פאקרס 37–20.
גוש קטיף
היסטוריה
עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה, בשנת 1987, סבלו תושבי גוש קטיף מהתקפות טרור חוזרות ונשנות מצד הפלסטינים. בשנות ה-90 ובתחילת שנות ה-2000 קמו בגוש מספר מאחזים כתגובת התרסה נגד הטרור הפלסטיני. בשנת 2003, אחרי הבחירות לכנסת השש עשרה, החל ראש הממשלה אריאל שרון לגבש יוזמה לנסיגה חד-צדדית מרצועת עזה - היא תוכנית ההתנתקות. על היוזמה הודיע בכנס הרצליה 2004, ובתגובה החלו תושבי גוש קטיף להתארגן למאבק נגד הפינוי. למרות הפגנות המוניות רבות, והחלטת מתפקדי הליכוד כנגד התוכנית במשאל אותו שרון הבטיח לכבד, אך הפר את הבטחתו, המשיכה הממשלה בהליכים לאישור התוכנית. ב-2005 אושר חוק פינוי-פיצוי והחלו ההכנות לביצוע התוכנית. ב-15 באוגוסט 2005 (י' באב התשס"ה) החל הפינוי מגוש קטיף. פנוי יישובי גוש קטיף, הביא להפגנות מחאה ואבל מצד התושבים המקומיים, אך ברוב המקרים - ללא אלימות משמעותית (בלטו בחריגותם האירועים בכפר דרום). הפינוי הסתיים כעבור שבוע וב-12 בספטמבר עזבו כוחות צה"ל את רצועת עזה.
סופרבול LIV
מהלך המשחק
סן פרנסיסקו הבקיעה שער שדה בדרייב השני של המשחק ועלתה ליתרון 3–0. קנזס סיטי עלתה ליתרון 7–3 אחרי טאצ'דאון בריצה של פטריק מהומס בסוף הרבע הראשון. לאחר אינטרספשן של הקוורטרבק ג'ימי גארפולו מסן פרנסיסקו, השיגה קנזס סיטי שער שדה והגדילה את היתרון ל-10–3. סן פרנסיסקו השוותה לאחר טאצ'דאון של הפולבק קייל יוסצ'ק ממסירה של גארפולו.
גוש קטיף
היסטוריה
בגוש פעלו 6 בתי ספר ותלמודי תורה, 3 מוסדות תיכוניים, 6 ישיבות, 3 כוללים, 4 מדרשות ומכינה קדם צבאית. רק מעט מהמוסדות הוקמו מחדש אחרי ביצוע תוכנית ההתנתקות.
סופרבול LIV
מהלך המשחק
את המחצית השנייה פתחה סן פרנסיסקו בשער שדה שהעלה אותה ליתרון 13–10, בדרייב הבא חטפה מסירה של מהומס והגדילה את היתרון ל-20–10 לאחר טאצ'דאון בריצה של רחים מוסטרט. מסירה של מהומס נחטפה שוב בתחילת הרבע הרביעי אך סן פרניסקו לא הצליחה לנצל זאת להגדלת היתרון. 6:13 דקות לסיום המשחק מסר מהומס לטאצ'דאון של טרוויס קלסי וקנזס סיטי צמצמה ל-20–17. 2:44 דקות לסיום המשחק עלתה קנזס סיטי ליתרון ראשון במחצית השנייה לאחר טאצ'דאון של דמיאן ויליאמס ממסירה של מהומס שקבע 24–20. סן פרנסיסקו לא הצליחה שוב להשיג נקודות בהתקפה וקנזס סיטי הגדילה את היתרון לתוצאת הסיום 31–20 לאחר ריצה של 38 יארד של ויליאמס 1:12 דקות לסיום המשחק.
גוש קטיף
יישובי הגוש
גוש היישובים עצמו היה ממוקם בין רפיח לדיר אל-בלח, אולם היות שהמועצה האזורית חוף עזה, שהייתה הרשות המוניציפלית הוסמכה על כלל היישובים הישראליים ברצועת עזה, צורפו אל הגוש באזכורים רבים גם היישובים מצפון ומדרום לעיר עזה שיפורטו מיד. בגוש עצמו נמצאו שישה עשר היישובים הבאים, ושני מאחזים: ברצועת עזה שכנו חמש התנחלויות נוספות: כפר דרום, נצרים, אלי סיני, דוגית וניסנית.
סופרבול LIV
שידור
המשחק שודר ברשת פוקס וצפו בשידור בארצות הברית 99.9 מיליון איש בממוצע עם רייטינג של 41.6.
גוש קטיף
מאחזים
מלבד ההתנחלויות שהוקמו ברצועה, הוקמו בגוש קטיף שני מאחזים בשנת 2004, לקראת מימוש תוכנית ההתנתקות. מאחז "תפארת ישראל" כלל בית כנסת עם שם זהה, ונקרא על שמם של, חייל גבעתי שנהרג במוצב במורג, וכן על שמה של האזרחית שנהרגה מקאסם שנחת עליה בנווה דקלים. המאחז פונה לאחר עימות אלים כאשר חיילי גדוד 51 של גולני שנשלחו למקום הפינוי התעמתו עם בנות האולפנה ששהו באזור. המאחז השני, "מעוז הים", הוקם במלון חוף הדקלים הנטוש. גם הוא פונה לאחר התנגדות רבה של התושבים ששכרו את המלון על מנת לשכון בו.
כלכלה
טרם ההתנתקות הועסקו 65% ממועסקי גוש קטיף בשירות הציבורי. חקלאות היוותה ענף חשוב בגוש. חקלאי גוש קטיף עיבדו, באמצעות אלפי פועלים פלסטינים ומאות תאילנדים, 4500 דונם אדמה, רובם חממות, וייצרו 320 אלף טון תוצרת חקלאית בשנה, בערך כספי של חצי מיליארד ש"ח. 65% מייצוא ירקות החממה האורגניים בישראל ו-90% מירקות העלים ללא חרקים בישראל גודלו בגוש קטיף. סיורים חקלאיים אורגנו בגוש קטיף עבור חקלאים ומגדלים שרצו להתרשם מהחקלאות בגוש קטיף ומשיטות העבודה של חקלאי הגוש.
סופרבול LIV
שידור
זמן פרסום נמכר במחירים של עד 5.6 מיליון דולר לספוט.
גוש קטיף
כלכלה
בגוש קטיף היו שני אזורי תעשייה, אחד בנווה דקלים בו היה מפעל גדול למתכת בשם מפעל חרושת קטיף, ואחד בקטיף. מלבד זאת הייתה בגוש גם משתלה, משתלת עצמונה אשר עד פינויה הייתה המשתלה השנייה בגודלה במדינה לצמחי בית (משתלת שפר בכפר ביאליק היא הכי גדולה). ענף חקלאות שלמעשה הומצא בגוש קטיף היה ירקות ללא חרקים אשר ארוזים בשקית - שוק שנכון ל-2005 הוערך בכמעט 200 מיליון שקלים, החברה הראשונה שעסקה בתחום הייתה חברת עלי קטיף מכפר דרום.
סופרבול LIV
בידור
לביצוע מופע המחצית נבחרו זמרות הפופ הלטיני שאקירה וג'ניפר לופז. במהלך המופע אירחו גם את הזמרים ג'יי באלווין ובאד באני וכן את בתה של לופז, אמה.
גוש קטיף
פנאי
בגוש קטיף היו ארבעה חופי רחצה: חוף התמרים, חוף דקלים, חוף נצרים וחוף אשלים. חלק מהחופים היו נפרדים (על ידי מחיצה המפרידה בין גברים ונשים), וחלקם במתכונת של "חוף משפחה" - כך שמשפחה מצומצמת הייתה יכולה לשבת בו ללא זרים. כמו כן סמוך ליישוב נווה דקלים היה קיים מלון "חוף הדקלים" השוכן בסמוך לחוף הים, מלון זה ננטש עם פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000, ויושב מחדש לקראת ההתנתקות במהלך 2005 על ידי מתנגדי התוכנית ששכרו את המקום מבעליו ושינו את שמו ל"מעוז הים". ביוני 2005 פונו השוהים מהמקום, והאתר הוכרז על ידי צה"ל כשטח צבאי סגור. לצד החופים היו בגוש קטיף שני פארקים גדולים: פארק האגם וה"קטיפארי" (מעין פינת חי מורחבת).
סופרבול LIV
בידור
המופע כלל את השירים She Wolf, Empire, Whenever, Wherever, I Like It, Chantaje, Hips Don't Lie, Jenny from the Block, Ain't It Funny (Murder Remix), I'm Real, Get Right, Waiting for Tonight, Booty, Mi Gente, Love Don't Cost a Thing, On the Floor, Let's Get Loud, Waka Waka (This Time for Africa).
גוש קטיף
מנחת תעופה
בתחילת שנות התשעים נחנך בגוש-קטיף מנחת למטוסים קלים, שפעל כעשר שנים. המנחת הוקם בין גני טל לנווה-דקלים, אורך מסלולו היה 800 מטרים, ורוחבו 6 מטרים. חברת "נשר" הפעילה קו תעופה סדיר משדה-דב למנחת קטיף. חברת מע"צ סללה את המנחת, המועצה האזורית חוף-עזה השקיעה 1.25 מיליון ש"ח בסלילתו.
המנחת נועד לשרת בעיקר את מתארחי מלון נווה-דקלים שהחל לפעול שנים ספורות לפני-כן. עקב אירועי האינתיפאדה הראשונה בית המלון סבל קשות מאבדן הכנסות עקב החשש להגיע למקום. ההנחה הייתה שמתן אפשרות להגעה מהאוויר יעיר מחדש את בית המלון. בשלב הראשון פעל הקו באורח סדיר פעמיים ביום שלוש פעמים בשבוע, בית המלון הפעיל הסעות אל המנחת ובחזרה בשעת נחיתת המטוסים. בחברת "נשר" תכננו גם הקמת בית הספר לטיסה במנחת, שישמש את תושבי הנגב המערבי.
בסופו של דבר התברר שמספר הטסים לא מצדיק החזקת קו קבוע. בנוסף, ככל שהתקדמו התהליכים המדיניים במסגרת הסכמי אוסלו, הפעילות במנחת דעכה, עד שצה"ל אסר לחלוטין באמצע שנות ה-90 על טיסות מטוסים בשמי גוש קטיף. לקראת פינוי גוש קטיף ותוכנית ההתנתקות המנחת איבד את תפקידו ופונה יחד עם תשתיות האזור.
התקפות טרור על הגוש
יישובי גוש קטיף והכבישים המובילים אליו אובטחו על ידי אוגדת עזה. החל מפרוץ האינתיפאדה הראשונה בשנת 1987, היו יישובי הגוש ותושביו מטרה למאות התקפות טרור מצד הפלסטינים. בשנות השמונים היו אלה יידוי אבנים ובקבוקי תבערה לעבר מכוניות ישראליות בצירי הנסיעה ברצועה. בשנות התשעים, ירי והנחת מטעני חבלה נגד מכוניות ישראליות בציר התנועה וסכינאות בנקודות חיכוך בין הישראלים לפלסטינים.
בשנת 2001 חלו תמורות ושינויים במאפייני הטרור. זאת כתוצאה מההערכות הנרחבת של צה"ל באמצעי מיגון וביטחון ביישובים ובצירי התנועה. משנים אלו ועד פינוי היישובים, רוב ההתקפות כללו הפגזה במרגמות. בחלוף הזמן פיתחו הפלסטינים רקטה מאולתרת בשם "קסאם". המאמצים לפגוע בישראלים בצירי התנועה לא פסקו.
ציר כיסופים וגשר מור הצמוד אליו, שהיה באותה עת כביש הגישה היחיד לגוש ושעובר בין דיר אל באלח לח'אן יונס, שימש כמטרה עיקרית לפיגועים מצד המחבלים. בשנת 1989 נרצח במקום אביגדור דהרי על ידי פלסטיני תושב מחנה הפליטים נוסייראת בפיגוע דריסה. במהלך השנים ביצעו מחבלים אלפי פיגועי ירי, בחסות פרבריה הצפוניים של ח'אן יונס, ובהם נרצחו ישראלים רבים. פיגוע הירי החמור מכולם בציר היה רצח טלי חטואל וארבע בנותיה. בנוסף להתקפות על הציר, בוצע מספר ניכר של ניסיונות חדירה אל עבר יישובי גוש קטיף, רובם סוכלו על ידי צה"ל, אם כי מספר פעמים המחבלים הצליחו לחדור אל אזורי החממות ולפגוע בעובדים ששהו שם.