cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אולג ולאסוב
קריירה
בקיץ 2017 עבר לדינמו סנקט פטרבורג והפך לבורג מרכזי בהרכב הקבוצה. בקיץ 2018 הקבוצה עברה לסוצ'י ושינתה שמה והוא שוחרר משורותיה. בהמשך חתם בקבוצת לנינגרדץ.
Smile (שיר של קייטי פרי)
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קייטי פרי, בני גולסון, וינסנט בראון, פרה, ג'וש אברהם, דיג'יי קיי גי, טריאץ', סטארה, אוליבר, והופק על ידי אוליבר, ג'וש אברהם, ג'י קנה. השיר הוא שיר בסגנון הפופ. פרי ספירה שהסינגל "Smile" קשור להחזרת החיוך של האדם והיא כתבה את זה "לאחר כשעברתי את אחת התקופות החשוכות ביותר בחיי ואיבדתי את חיוכי." השיר יצא רשמית ב-10 ביולי 2020, יחד עם הזמנתו מראש של האלבום, כאשר פרי אמרה שהיא מקווה "יכולות להיות כמה דקות של תקווה ממריצה בשבילך כמו שזה עבור בשביל מי".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של קייטי פרי ב-14 ביולי 2020. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את האותיות Smile ולאחר מכן את היא לבושה כליצן, בתלבושת "הליצן הכי אופנתית שלה", לובשת בלייזר כתום, מנוקד פולקה וג'אמפר כחול תואם עם טוקסידו גרמני. לאחר מכן היא מופיעה על רקע עם "מספר ידיים ליצנות ענקיות, יושב על גבי נעל ליצן גדולה מדי ועוד".
בפחות מיממה, צבר הקליפ למעלה 3.4 צפיות.
פאלאספורט מנס סאנה
פאלאספורט מנס סאנה (באיטלקית: Palasport Mens Sana; בעבר היכל פאלאסטרה, PalaEstra) הוא אולם ספורט השוכן בעיר סיינה שבטוסקנה, איטליה. האולם הוקם בשנת 1976 ובעל תכולה של 6,000 מקומות ישיבה.
מאז הקמתו משמש האולם כאולמה הביתי של קבוצת הכדורסל המקומית מנס סאנה, לשעבר מונטפסקי סיינה ששיחקה בליגת העל האיטלקית וביורוליג. מונטפסקי זכתה 6 פעמים באליפות איטליה (שתי אליפויות נוספות בוטלו על ידי פדרציית הכדורסל האיטלקית). בנוסף, האולם שימש בעבר גם את קבוצת הכדורסל וירטוס סיינה וקבוצת כדוריד מקומית.
היכל הספורט נקרא תחילה "פאלאספורט מנס סאנה" אך ב-21 באוקטובר 2010 הוסב שמו לפאלאסטרה על שם הספונסור "אסטרה" (Estra) שהיא חברת אנרגיה. כחלק משיתוף פעולה בין חברה זו לבין חברה אחרת, הותקנו פנלים פוטו-וולטאים (פנלים סולאריים) על גגו של האולם.
בשנים 2000, 2004, 2007, 2008, 2009 ו-2010 אירח האולם את הסופר קאפ האיטלקי בכדורסל (La Supercoppa italiana di pallacanestro maschile) המפגיש בכל שנה לפני פתיחת עונת הכדורסל בין הזוכות של ליגת העל האיטלקית ושל הגביע האיטלקי בעונה הקודמת.
ב-1979 שימש האולם כאחד מאולמות אליפות אירופה בכדורסל.
המתקן משמש גם לקיום קונצרטים.
אבלטון
אבלטון AG היא חברה המבוססת בברלין המייצרת ומפיצה את תוכנת אבלטון לייב להפקה מוזיקלית, ספריות סימפולים והקונטרול אבלטון פוש.
היסטוריה
אבלטון נוסדה בשנת 1999 על ידי גררד בלס, רוברט הנקה וברנרד רוגנדורף. לאחר שבלס עבד על הריאקטור של Native Instruments, הקים את אבלטון והשיק את תוכנת הלייב בשנת 2001. בלס נשאר המנכ"ל של אבלטון עד היום. המשרד הראשי של אבלטון ממוקם במחוז מיטה בברלין, גרמניה והמשרד השני ממוקם בפסדינה, קליפורניה.
במרץ 2007, אבלטון החלה לשתף פעולה עם חברת Cycling '74, היוצרים של תוכנת Max/MSP ושנתיים מאוחר יותר, הושק "Max for Live" המאפשר ליצור פאצ'ים של Max/MSP ישירות מתוך לייב. הפאצ'ים פועלים בדיוק כמו תוספים חיצוניים ותומכים בשמירת פריסטים, אוטומציות ותכונות נוספות.
אבלטון לייב נמצאת כרגע בגרסתה העשירית. ישנן שלוש גרסאות של התוכנה הניתנות לרכישה. לייב 10 סטנדרט (הכוללת את הפונקציות הבסיסיות להכנת מוזיקה), לייב 10 סוויט (הכוללת את כל הכלים והאפקטים של אבלטון לייב בתוספת Max for Live) ולייב 10 אינטרו (גרסה מצומצמת של התוכנה עם מספר מוגבל של ערוצים ואפקטים). אבלטון לייב מסוגלת לעבוד עם מספר רב של כלי MIDI וכלים ווירטואליים.
בשנת 2013, החברה שיתפה פעולה עם אקאי ליצירת כלי הפוש עבור לייב. הכלי מאפשר גישה לכל פרט בתוכנה מיחידה אחת, ניגון תווים ועוד. שנתיים מאוחר יותר החברה הפסיקה לעבוד עם אקאי והשיקה את הגרסה השנייה של הפוש הכוללת מסך צבעוני ואינטגרציה יותר טובה עם לייב.
רשימת האמנים המפורסמים שמפיקים על התוכנה כוללת את KSHMR ,Skrillex, 7skies ועוד.
חוקי שמות
חוק שמות הוא חוק המסדיר רישום של שמות אנשים. בחלק מהמדינות (דוגמת ישראל) החוק מתערב באופן מינימלי בשיקולי האזרחים. במדינות אחרות, בהן רבות ממדינות אירופה, החוק קובע תנאים נוקשים ביותר על המותר והאסור בבחירת שם.
תוכן החוקים
חוק פחות מתערב כולל סעיפים כמו:
חוק יותר מגביל כולל אחת או יותר מן ההגבלות הבאות:
במקומות בהם ישנו חוק שמות מגביל, מנומק החוק בכך שהשמות יכולים לפגוע בילדים וההורים אינם תמיד אחראיים מספיק לבחור שם בהתאם לטובת ילדם. כמו כן ניתן לציין רק את הסיבה תועלתית להגבלה בבחירת השם- ההנחה כי שם פחות טוב פוגע בילד. אלברט מהרביאן, פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה ומחבר ספר על שמות ילדים, טוען שילדים עם שמות לא מקובלים מצליחים פחות בלימודים.
ישראל
חוק השמות משנת 1956 מסדיר את אופן מתן השמות לאנשים בישראל, אפשרויות שינוי השמות, ומצבים בהם המדינה מתערבת בשמות האנשים. באופן כללי, אין בישראל הגבלה על מגוון השמות הפרטיים שניתן לתת לאדם, או שאדם יכול לבחור לעצמו מגיל מסוים, ובעת הנישואין, ניתן לשנות את שם המשפחה. החוק מסדיר את הליך קביעת השם כשהדבר נמצא במחלוקת בין ההורים.
שוודיה
בשוודיה נכנס לראשונה לתוקף חוק בנושא בשנת 1901, שחייב את האזרחים בשם משפחה. בשנת 1982 התקבל חוק מפורט יותר, המגביל את מגוון השמות שניתן לבחור על ידי פסילתם של שמות מעליבים.
פורטוגל
בעבר, השם בפורטוגל היה נבחר על ידי הכומר שהטביל את הילד לנצרות. ב- 1911 נחקק חוק השמות הראשון אשר התיר גם שמות לא קתוליים, בתנאי שיוכח שמדובר בשמות אותנטיים למסורת של ההורים.
במקרים של ספק היה השם מובא להכרעה של פרופסור באוניברסיטת ליסבון אשר השתמש במילונים של שמות כדי לברר האם יש להתיר את השם. בעידן האינטרנט הועלו לאתר של משרד המשפטים הפורטוגלי רשימות של שמות מותרים ואסורים. השמות האסורים כוללים את "לוליטה", "מרדונה", "מונה ליסה" ו-Ovnis, שמשמעותו עב"מ.
ג'יימס ג'ול
ג'יימס פרסקוט ג'ול (באנגלית: James Prescott Joule; 24 בדצמבר 1818 בקרבת מנצ'סטר, אנגליה – 11 באוקטובר 1889 בקרבת לונדון) היה פיזיקאי ומתמטיקאי, מנסח חוק שימור האנרגיה.
חוקי שמות
פורטוגל
לאחרונה, יש קולות בפורטוגל המבקשים את שינוי החוק על מנת להתאימו להתפתחות במתן השמות. על פי הצעה שהועלתה לדיון בשנת 2006 תותר בחירה חופשית של שמות, בתנאי שאינם פוגעים בכבוד האדם.
ג'יימס ג'ול
ביוגרפיה
ג'ול נולד במנצ'סטר, אנגליה לבעל מבשלת שיכר עשיר. הוא חונך בבית ובגיל 16 החל ללמוד אצל הכימאי הבריטי הידוע ג'ון דלטון. כבעל הון ופנאי הקים ג'ול מעבדה בבית אביו והחל לעסוק במחקרים עצמאיים במקביל לעבודתו בבית המלאכה המשפחתי.
חוקי שמות
נורווגיה
עד לשנת 2002 היה על ההורים בנורווגיה לבחור מרשימה סגורה של שמות. בשנה זו הוחלף החוק לחוק המתיר שמות בתנאי שאינם קללות, שמות שליליים, קשורים במין או שמות מחלות.
ג'יימס ג'ול
ביוגרפיה
ב-1838 פרסם את הראשון מבין מאמריו המדעיים המרובים. בין השאר כיוון שלא זכה להשכלה אקדמית, התעלמו מדעני בריטניה מתגליותיו הראשונות, והחברה המלכותית הבריטית סירבה לפרסם את מאמריו. אבל לא עברו שנים רבות בטרם התגלה ג'ול ככוח שאין להתעלם ממנו, הוא נעשה עמית בחברה המלכותית, ואף זכה בעיטור הגבוה ביותר שלה.
חוקי שמות
דנמרק
בדנמרק, החוק שונה בשנת 2006, שינוי שהתיר להורים בחירת שמות שלא מהרשימה המאושרת, לדוגמה שמות ממדינות זרות כארצות הברית.
ג'יימס ג'ול
ביוגרפיה
בשנים 1885–1887 פרסם את כל מחקריו בספר עב כרס. ג'ול גילה בניסוייו כי החום, האנרגיה המכנית, האנרגיה החשמלית וכיוצא באלה, אינם אלא צורות שונות של תופעה אחת, וכולם בני המרה זה לזה. בנוסף, ג'ול קבע גם את היחס בין העבודה ואנרגיה. יחידת האנרגיה והעבודה ג'ול, במערכת הבינלאומית של יחידות מידה, קרויה על שמו.
חוקי שמות
פרו
בניגוד למדינות אירופה הנמצאות במגמה של התרת הרסן במתן שמות, באפריל 1998 הועבר חוק שמות חדש בפרו המגביל את ההורים במתן שמות. על פי החוק החדש לא ניתן להשתמש בשמות הנחשבים מגוחכים, פוגעניים או בניגוד לאמונה דתית. בנוסף, לא ניתן להעניק לילד יותר משני שמות (בנימוק שיותר משני שמות ייצרו בעיות מחשוב) ואין להשתמש בשמות בנים לבנות ולהפך. פקידי ממשלה יבחנו את השמות ויחליטו אלו שמות אסורים.
ג'יימס ג'ול
ביוגרפיה
כבר בנעוריו המציא התקן שנקרא בפיו "מכונה אלקטרומגנטית" - מנוע חשמלי פרימיטיבי - ובאמצעותו התחיל לבדוק את היחס בין האנרגיה לעבודה. הוא גילה כי ניתן לבטא את היחס בין העבודה לחום בנוסחה מתמטית המכילה גורם קבוע.
חוקי שמות
פרו
המתנגדים לחוק טוענים שהחוק פוגע בחופש הבחירה של ההורים, אולם דוברי הממשלה טענו שהחוק נדרש בגלל שמות שניתנו לילדים שמשמעותם בספרדית היא חתוך גרון, רותח ומילה, והשם H2O.
ג'יימס ג'ול
ביוגרפיה
ב-1843 פרסם מאמר שבו הציג את ערכו של גורם קבוע זה, שנקרא בפיו: "שווה הערך המכני של חום". כשהוכיח כי אפשר להמיר כל עבודה לחום, קבע ג'ול כי החום הוא צורה של אנרגיה, ואין הוא תלוי בטיבו של החומר המתחמם. ג'ול הורה כי בתנאים המתאימים אפשר להמיר כל צורה של אנרגיה לצורה אחרת, ובכך פילס את הדרך לאחד מחוקי היסוד החשובים של הפיזיקה – חוק שימור האנרגיה, או החוק הראשון של התרמודינמיקה - הקובע כי אי אפשר ליצור אנרגיה או להשמידה, אלא רק להמירה מצורה לצורה.
חוקי שמות
איראן
באיראן צריך לקבל אישור לשם הילד מפקידי ממשלה, אשר לא מאשרים שמות בעלי הקשר לא איסלאמי.
ג'יימס ג'ול
ביוגרפיה
ב-1852 גילה ג'ול, עם עמיתו ויליאם תומסון, כי אם מאפשרים לגז להתפשט בלא שיעשה כל עבודה חיצונית, יורדת הטמפרטורה שלו (אפקט ג'ול-תומסון), גילוי זה היה בעל ערך מרכזי לפיתוח טכנולוגיות הקירור.
חוקי שמות
פולין
בפולין לא ניתן להעניק לילד יותר משני שמות ואין להשתמש בשמות בנים לבנות ולהפך. כמו כן לא ניתן להשתמש בשמות הנחשבים מגוחכים, וולגריים או פוגעניים. אם שם אינו מאושר וההורים מסרבים לתת שם חדש יכול פקיד משרד הפנים לבחור בעצמו את שם הילד. הפקיד חייב לציין זאת בתעודת הלידה.
ג'יימס ג'ול
ביוגרפיה
ב-1870 זכה ג'ול במדליית קופלי.
ארנולד אלטרינו
ארנולד אלטרינו (בהולנדית: Arnold Aletrino; 1 באפריל 1858 – 16 בינואר 1916; נקרא במקורות שונים גם אהרון או סם אלטרינו) היה סופר וקרימינולוג יהודי-הולנדי, הזכור כיום בעיקר בזכות כתביו בנושא ההומוסקסואליות. הוא היה חבר בקבוצת הטחטיחרס (כלומר, "בני שנות השמונים"), חבורה ספרותית של סופרים ומשוררים צעירים שביקשו לחולל מהפכה בספרות ההולנדית של המאה התשע-עשרה, שאותה ראו כחנוטה ומוסרנית.
ביוגרפיה
ארנולד אלטרינו נולד באמסטרדם לסלומון אלטרינו וסלימה פיניידה, בני הקהילה היהודית-ספרדית בעיר. בהיותו סטודנט לרפואה באמסטרדם התיידד עם פרדריק ון אדן, שעתיד היה להיעשות אחד הפסיכיאטרים המפורסמים בימיו, ומהבולטים בחבורת הטחטיחרס. הוא הצטרף לקבוצה והיה אחד הכותבים הקבועים בכתב העת שהוציאו, דֶה נִיוֶוה חִידְס (De Nieuwe Gids, "המדריך החדש"), שאותו ערך בשנים 1910–1912. הוא סיים את לימודיו ב-1886 ועבד כרופא משפחה וכן רופא של מכבי האש באמסטרדם, וכך בא לראשונה במגע עם השכבות החלשות ביותר באוכלוסייה. ב-1891 נשא לאישה את רחל מנדס דה קוסטה, שהתאבדה כעבור שש שנים. שנה מאוחר יותר נשא לאישה את אמיליה יוליה ("יוּפִּי") ון סטוקום. לא נולדו לו ילדים. בסוף ימיו חלה במחלה קשה שבעקבותיה התמכר למורפין. הוא עבר עם אשתו להתגורר בעיירה שרנה (Chernex) שליד ז'נבה בשווייץ, שם נפטר ב-1916, בגיל 57.
עבודתו
ב-1899 קיבל אלטרינו משרה כמרצה באוניברסיטה בנושאי "אנתרופולוגיה קרימינלית" - התחום שהתפתח לקרימינולוגיה המודרנית. הוא ערך מחקרים ועבודת שדה ובזכותם הגיע לכמה מסקנות מרחיקות לכת, שהיו פורצות דרך לזמנן. הוא היה מראשוני הלוחמים לזכויות ההומוסקסואלים, ויצא להגנתם בקונגרס קרימינולוגי שהתקיים ב-1902. על כך ספג ביקורת רבה, כמי ש"מגן על אי-מוסריות". בין המבקרים היה גם ראש ממשלת הולנד באותה עת. ב-1903 נסע לברלין, וביקר שם בחברתו של מגנוס הירשפלד כמה מקומות מפגש של הומוסקסואלים, ביקורים שאותם תיאר בספרו "הרמפרודיטיות ואוראניזם" (1908). ב-1912 היה בין מייסדי הסניף ההולנדי של הוועדה המדעית-הומניטרית של הירשפלד. אף על פי שהיה מתלמידיו של צ'זרה לומברוזו, שפיתח תאוריות אטוויסטיות של הפשיעה וסבר כי היא עוברת בירושה כ"ניוון" גנטי, הוא התנגד (במאמר שפרסם ב-1897) להשקפתו של לומברוזו על ההומוסקסואליות: אלטרינו טען כי הומוסקסואליות אינה קשורה בפשיעה ובמחלות נפש ויכולה להופיע גם בבני אדם בריאים ונורמטיביים מכל בחינה אחרת. בכתביו המאוחרים הוא קרא ללגליזציה של ההומוסקסואליות והוקיע את רדיפת ההומוסקסואלים בידי הרשויות, וכן התקרב לתאוריה של הירשפלד שראתה בהומוסקסואלים חלק מהמין השלישי.
אלטרינו היה ידידו הקרוב של המשורר והסופר הצעיר יעקב ישראל דה האן, אבל נבהל ונעלב כאשר הלה הקדיש לו את ספרו הראשון, "צינורות", שעסק בהומוסקסואליות - אלטרינו ראה בכך ניסיון לנצל את המוניטין שלו לקידום רומן ביכורים. שתי הדמויות הראשיות ברומן נקראו יוֹפּ וסאם (שמות החיבה של דה האן ושל אלטרינו, בהתאמה), והרומן תיאר מערכת יחסים מינית וסדיסטית ביניהם, וכן מפגשים מיניים של שניהם עם גברים צעירים. אלטרינו ואשתו של דה האן, יוהנה דה האן - ון מארספן, ראו חובה לעצמם לרכוש מן החנויות את המהדורה כולה (שנחשבת עד היום קשה מאוד להשגה). דה האן עיבד בתוך חודשים ספורים את הרומן ופרסם גרסה חדשה ושונה למדי, ללא ההקדשה ובשינוי שמות הגיבורים ופרטים מזהים אחרים. את ספרו הבא בנושא ההומוסקסואליות בחר אלטרינו לפרסם בשם בדוי.
אלטרינו פרסם בימי חייו כמה ספרים ומאמרים רבים בנושאי התמחותו המקצועית, אבל כתב גם ספרות יפה, בדרך כלל בנושאים קדורניים ומהורהרים, בהשפעת הנטורליזם הצרפתי והיכרותו עם השכבות החלשות בחברה ההולנדית.
שוקולד מנטה מסטיק
שוקולד מנטה מסטיק הייתה להקת בנות ישראלית שפעלה בשנים 1972–1978.
חברות ההרכב הקליטו וביצעו שירים רבים הנחשבים לנכסי צאן ברזל בזמר העברי, ואף הופיעו באירוויזיון 1976 עם השיר "אמור שלום".
השלישייה מנתה במקור את הזמרות: ירדנה ארזי, רותי הולצמן ותמי עזריה, אך עזריה פרשה ב-1973 והוחלפה על ידי לאה לופטין. זה ההרכב שזכה למרב ההצלחה והמוניטין. אמרגן ההרכב היה אברהם דשא (פשנל).
ביוגרפיה
ארזי, הולצמן, עזריה ולופטין שירתו יחד בשירותן הסדיר בלהקת הנח"ל, בה השתתפו בתוכנית "שא לשלום", ממנה זכור בעיקר השיר "בהיאחזות הנח"ל בסיני". את התוכנית ביים דני ליטאי וניהל מוזיקלית יאיר רוזנבלום. לאחר שחרורן מהצבא, הוחתמו ארזי, הולצמן ועזריה אצל אברהם דשא (פשנל), והשתתפו יחד עם ציפי שביט, עזרא דגן, עמוס טלשיר ועוד במופע "קונגרס הצחוק הציוני" ב-1972. המופע עסק בהווי תל אביב הקטנה של שנות ה-30 וה-40. בעקבות הצלחת המופע הוסב שמו ל"שוקולד מנטה מסטיק", על שם קריאת מוכרי הממתקים שהיו עוברים באולם בתי הקולנוע בזמן ההפסקות. ארזי, הולצמן ועזריה שרו יחד במסגרת המופע את השירים "מה לעשות" ו"תשרי סבא" ("ירושלים עיר הקודש..."). פשנל נתבקש באותה שנה למצוא אמן שיבצע את אחד השירים שתוכננו לכבוד הפסטיבל לשירי ילדים שנערך בפעם השלישית. הוא מצא את שלוש הבנות לצורך עניין זה, ובפסטיבל הן הופיעו בשם "שלישיית שוקולד מנטה מסטיק" וביצעו את השיר "אברא קדברא" (לאה לופנפלד - משה וילנסקי). השיר הגיע למקום השני בתחרות, וההרכב החדש, שהיה אמור להופיע באופן חד פעמי, החל לעורר סקרנות וציפיות. פשנל ראה בכך הזדמנות לקדם את הזמרות כהרכב נשי מקביל להרכב הגברי של "הגשש החיוור".
התחנה החשובה הבאה שלהן הייתה בפסטיבל הזמר והפזמון 1973, בו היו אמורות להופיע שלישיית אף אוזן גרון ושלישיית "שוקולד מנטה מסטיק" כהרכב מלווה של הזמרת רותי נבון בביצוע השיר "נצח ישראל לא ישקר". אך נבון נפצעה בתאונת דרכים זמן קצר לפני הפסטיבל ושתי השלישיות ביצעו את השיר בלעדיה. זו למעשה הייתה חשיפתו הטלוויזיונית המשמעותית הראשונה של ההרכב, וכן של אחת מהנשים בהרכב, תמי עזריה. בתקליט הפסטיבל הביצוע דומה לזה שבוצע בשידור חי, רק שהמבצעת הראשית היא נבון.
כאשר פרצה מלחמת יום הכיפורים חברו הזמרות, יחד עם להקת כוורת ומנחם זילברמן, אל להקת הנח"ל, שעם חבריה אז נמנו גם אסתר שמיר, מיקי קם ויהודה עדר. "להקת-על" זו הסתובבה בין הבסיסים והמוצבים ברחבי הארץ, מהגולן ועד סיני, וביצעה הופעות בידור לחיילים בחזית ובעורף לכל אורכה של המלחמה. עם תום המלחמה פרשה עזריה מההרכב, ואת מקומה בשלישייה תפסה לאה לופטין, אף היא בוגרת אותו מחזור של ארזי והולצמן מלהקת הנח"ל.
ההרכב המחודש הופיע לראשונה בפסטיבל לשירי ילדים הרביעי שנערך בפסח 1974. השיר שאותו ביצעו, "חגיגת אביב" (דודו ברק - שייקה פייקוב), נכתב כהקדשת חג שמח לחיילים ולחיילי המילואים שנמצאו בחזיתות השונות, וזכה במקום השלישי. שיר נוסף שביצעה השלישייה בפסטיבל היה "קרנבל". במוצאי יום העצמאות באותה השנה הופיעה השלישייה לצדו של מתי כספי עם השיר "נח" בפסטיבל הזמר והפזמון, וחזרה אל פסטיבל שירי הילדים החמישי (חנוכה 1974) עם השיר "ישנוני". השיר "נח" הגיע למקום הרביעי במצעד הפזמונים השנתי של קול ישראל.
בשנת 1974 השתתפה השלישייה בתוכנית הילדים "חג לי" לצד אושיק לוי ועמוס טלשיר בפרק מיוחד לכבוד חג השבועות.
בשנת 1975 הופיע ההרכב בפסטיבל הזמר החסידי בשירו של שלמה קרליבך "ובאו האובדים", בפסטיבל הזמר המזרחי עם השיר "שיר היין" של אביהו מדינה, בפסטיבל הזמר והפזמון שנערך במתכונת לא תחרותית עם השיר "שירים הם חברים" (אהוד מנור - יאיר רוזנבלום) וב"פסטיבל שירי הבירה" עם השיר "פרקים בתולדות היישוב"(אפרים סידון - יאיר רוזנבלום). חלק משירי הפסטיבלים נכנסו לאלבום הבכורה שלהן שיצא באותה השנה ועובד ברובו על ידי יצחק גרציאני ומתי כספי. באלבום זה נכללו גם שירים מתורגמים של מאנוס חג'ידאקיס על ידי אהוד מנור ("הייתה לי אהבה", "יש לי שמש" ו"בת אצילים"). שירים נוספים מהאלבום - סרט הודי, "מניאנה" ואפילו ביצוע ווקליזה לֵסונטינה של מוצארט בעיבודו של יצחק גרציאני.
בשנת 1976 נבחרה הלהקה לייצג את ישראל באירוויזיון 1976 בהאג שבהולנד. הזמרות הציגו שלושה שירים חדשים במופע טלוויזיה מיוחד: "קשת בענן" של דרורה חבקין, "זה טוב זה טוב" של אליעוז רבין ורוני וייס ו"אמור שלום" של אהוד מנור ומתי כספי שנבחר להשתתף בתחרות. הלהקה הופיעה באירוויזיון בשם העברי אך נודעה גם כ"בנות השוקולד" ("The Chocolate Girls") וזכתה במקום השישי. במהלך המופע חתם פשנל, אמרגן הלהקה, על מספר חוזי הופעות ברחבי אירופה. במקביל להופעתה באירוויזיון יצא האלבום השני של הלהקה - כולו בעיבודיו והנהלתו המוזיקלית של מתי כספי - שכלל גם שירים כמו "זה טוב זה טוב", "לילות בכנען", "במקום פרידה" ("אם תלך עכשיו..."), "מכת שמש" ("בוקר בוקר עולה השמש...") ועוד. הלהקה השתתפה במהלך שנים אלו בתוכניות רדיו וטלוויזיה רבות, וחידשה במסגרות אלה שירים כמו, "בא בחור חדש", "שיר שמח" ו"תכול המטפחת", והקליטה שירים חדשים דוגמת "הוי ארצי מולדתי", "הקונדור עובר" ו"שוקו חם". במצעד הפזמונים השנתי תשל"ו הגיע "אמור שלום" למקום השלישי ו"זה טוב זה טוב" למקום השישי.
בשנת 1978 יצא לאור האלבום "הפרוטה והירח", שהיה עבודתן המשותפת עם אריק לביא. באלבום זה חודשו שירים מתקופת הפלמ"ח והצ'יזבטרון דוגמת "הפרוטה והירח", "מוטי", "הי הג'יפ", "שב גיבור החיל". זמן קצר אחרי הקלטת האלבום, ב-1 במרץ 1978, כינסה ארזי מסיבת עיתונאים והודיעה על פרישתה מן ההרכב. פשנל ניסה לשמר את ההרכב אך גם לופטין העדיפה לא ליטול חלק בניסיון ופרשה גם היא מהלהקה. כיוון שעמדו עדיין חוזים להופעות מחוץ לישראל של השלישייה הוקם הרכב שנסע להופיע בפינלנד והרכבו הולצמן, עפרה חזה וישראלה קריבושי אך עם שובן לישראל הוחלט לא להמשיך במתכונת זו והשלישייה פורקה סופית ב-20 בנובמבר 1978. גם הרכב זה לא הקליט עד שהתפרק שירים חדשים.
למרות רכילויות וסיפורים לרוב, יחסיהן של ארזי, הולצמן ולופטין היו תמיד קרובים ומעולם לא נוצר קרע אישי ביניהן, וזה הבסיס לאיחודן המתרחש מדי פעם לרגל מאורעות מיוחדים, כך למשל התאחדו בנות הלהקה להופעה ביום הולדתו השישים של פשנל ב-1986, ובמהלך הענקת פרס על מפעל חיים ליצחק גרציאני. כמו כן השלישייה חידשה את השירים "ונצואלה" ו"נערה ממש אוצר" בשנת 1989 שנכללו באלבומה של ארזי מאותה שנה, "תחנה בדרך".
בשנת 2003 יצאה גרסת רמיקס לשירן "זה טוב זה טוב", במסגרת אוסף כפול משירי השלישייה. בנוסף התארחו הולצמן ולופטין בסיבוב ההופעות של ארזי.
ב-19 במאי 2013 נחשף שיר גנוז של הלהקה, וזאת במהלך איסוף חומרים לאלבומה החדש של ירדנה ארזי. השיר נקרא "שלום עירי נוחמה", והוא בוצע על ידי ארזי וחברותיה ללהקה לאה לופטין ורותי הולצמן. בפסטיבל ערד באותה השנה אירחה ארזי את לופטין והולצמן ל״מיני איחוד״ של כמה שירים.
בנובמבר 2021 התאחדה שוב השלישייה במסגרת מופע חגיגי לכבוד יום הולדתה ה-70 של ירדנה ארזי שהתקיים בהיכל התרבות בתל אביב.
האימפריה הבבלית הראשונה
האימפריה הבבלית הישנה או האימפריה הבבלית הראשונה (1894–1595 לפני הספירה) הייתה אימפריה שקמה לאחר נפילת שומר.
הכרונולוגיה של מלכיה אינו ידוע בוודאות, מכיוון שנמצאו רשימות שונות למלכים.
קושי בחיפוש אחר מקורות האימפריה הראשונה
קשה להצביע על מקורות אמינים לגבי האימפריה הבבלית הראשונה. כמות הראיות המינימלית במסמכים כלכליים ומשפטיים מקשה על הדגמת ההיסטוריה הכלכלית והחברתית של האימפריה הבבלית הראשונה, אך עם אירועים היסטוריים המתוארים בספרות וקיומן של רשימות שמות שנה, ניתן לקבוע כרונולוגיה.
המלכים הראשונים של השושלת
עם מעט ראיות בהישג יד, אין הרבה ידוע על שלטונם של המלכים הראשונים מלבד העובדה שהם היו אמורים ולא אכדים. אולם מה שידוע הוא שהם לא הוסיפו הרבה לגודל השטח. כאשר המלך חמורבי עלה לשלטון, הוא הצליח לכבוש יותר שטחים לאימפריה. עם זאת, בבל עדיין לא היוותה יותר ממעצמה אזורית.
הצלחתו של המלך הידוע הראשון של השושלת, שומו-אבו כוללים את מאמציו להרחיב את השטח הבבלי על ידי כיבוש דילבת וכיש. יורשו, סומואלום, הצליח להשלים את החומה מסביב לבבל ששומו-אבו החל לבנות. סומואלום גם הצליח להביס את המרידות בכיש והצליח בהשמדת קזאלו, ואף הייתה בעלת שליטה קצרה על ניפור (אם כי זה לא החזיק מעמד). יש מעט מידע זמין על שלטונם של סביום, אפיל-סין וסין-מובליט, מלבד זה שהם המשיכו לשלוט בשטח הנכבש, כמו גם לחזק את החומות והחלו לבנות תעלות. עם זאת, סין-מובליט ידוע בתבוסותיו המוצלחות של רים-סין, אשר הגן על בבל מפני פלישה נוספת. סין-מובליט יעביר אז את תפקיד המלך לבנו, חמורבי.
המלך חמורבי
חמורבי מכונה לעיתים גם "חמורפי" בטקסטים עתיקים, כולל מספר מכתבים בבליים ממקור ראשוני. זוהי תופעה שכיחה בשמות האמוריים. (אמורי אחר של התקופה, "דיפיליראבי", ידוע גם בשם "דיפילירפי").
המלך חמורבי שלט בבבל משנת 1792 עד 1750 לפני הספירה. כשעלה לראשונה לשלטון, האימפריה כללה רק כמה עיירות באזור הסמוך לבבל: דילבת, סיפר, קיש ובורסיפה. עד שנת 1762 לפנה"ס, הצליח חמורבי לכבוש את אשנונה, לרשת את נתיבי הסחר המבוססים שלה ואת היציבות הכלכלית. לא עבר זמן רב עד שצבאות חמורבי כבשו חלקים מהרי זגרוס. בסופו של דבר בשנת 1761 לפנה"ס, בבל השיגה שליטה על מארי, והרכיבה למעשה את כל השטח של מסופוטמיה במהלך שנתו השלושים של חמורבי כמלך, הוא כבש את לארסה, ובכך השיג שליטה על המרכזים העירוניים הרווחיים של ניפור, אור, אורוק ואיסין.
זמרי-לים, מלך מדינת מארי הסמוכה, ממלא תפקיד משמעותי עבור היסטוריונים מודרניים. הוא תרם כמויות אדירות של כתיבה היסטורית המתארת את ההיסטוריה והדיפלומטיה של השושלת הבבלית הראשונה בתקופת שלטונו של חמורבי. לא ניתן לשחזר את הארכיון של חמורבי באתר בבל, מכיוון ששרידיו נמצאים מתחת לשולחן המים המקומי, והפכו למעשה לבוץ. אבל בארמונו של זמרי-לים במארי החזיק ארכיון שכלל מכתבים וטקסטים אחרים המספקים תובנה על הברית בין המלך לחמורבי, כמו גם מנהיגים אחרים באזור סוריה-מסופוטמיה. המסמכים הללו שרדו כי חמורבי שרף את הארמון - שקבר את החומר, ובכך שימר אותו. מלחמה הייתה תופעה נפוצה עבור הממלכות בסוריה ובמסופוטמיה, ולכן רוב המסמכים מאותה תקופה היו בהתייחס לענייני צבא. המסמכים כללו מכתבים שנכתבו על ידי שליחי המלכים, הדנים בסכסוכים, שבועות אלוהיות, הסכמים והסכמים בין המעצמות.
יורשיו של חמורבי
יש גם מעט שידוע על המלכים שירשו את חמורבי. למלכים מסמסוילונה ועד סמסודיטנה יש מעט מאוד תיעודים של ההתרחשויות בתקופת שלטונם. עם זאת, אנחנו כן יודעים שסמסוילונה הצליחה לנצח את רים-סין השני, אבל בכל זאת איבדה חלקים עיקריים מהארץ הכבושה של בבל - רק עם סמכות אמיתית על ליבת השטח הבבלי שנותרה מתקופת שלטונו של חמורבי. המלכים שירששו את סמסווילונה יתמודדו עם סערה דומה. השושלת הבבלית הראשונה הגיעה בסופו של דבר לסיומה כשהאימפריה איבדה טריטוריה וכסף, והתמודדה עם השפלה גדולה. ההתקפות של חיתים שניסו להתרחב מחוץ לאנטוליה הובילו בסופו של דבר להשמדת בבל. לאחר השושלת הבבלית הראשונה באה התקופה הכשית, שושלת מלכים ששלטה בין 1570 ל-1154 לפני הספירה. בזמן נפילת בבל, הכשים כבר היו חלק מהאזור במשך מאה וחצי, שפעלו לפעמים עם האינטרסים של בבל ולפעמים נגד.
השמש והאסטרונומיה בהיסטוריה הבבלית
השמש מילאה תפקיד בכוח המלכותי של בבל הישנה. שמאש היה אל השמש, הצדק והניחוש, כפי שהוזכר בקוד חמורבי. הטקסט קובע: "האל שמאש, השופט הגדול של שמים וארץ, המספק דרכים צודקות לכל היצורים החיים, האדון, ביטחוני, יבטל את מלכותו". שמש נחשב כבעל השפעה על חמורבי, וייצג את התפיסה שהוא יבצע את חוקי הצדק על האדמה בדיוק כפי שעושה שמש בתפקידו כאל.
טקסט על נפילת בבל על ידי החתים תחת מורסיליס הראשון (בסוף שלטונו של סמסודיטנה על בבל) מספר סיפור על ליקוי חמה תאום - שהוא חיוני לכרונולוגיה בבל נכונה. צמד ליקויי הירח והשמש התרחשו בחודש שימנו ( סיוון). ליקוי הירח התרחש ב-9 בפברואר 1659 לפני הספירה. זה התחיל ב-4:43 בבוקר והסתיים ב-6:47 בבוקר האחרון היה בלתי נראה, מה שמספק את התיעוד, וזה גם אומר שהירח עדיין היה בליקוי. ליקוי החמה התרחש ב-23 בפברואר 1659 לפני הספירה. זה התחיל ב-10:26 בבוקר, המקסימום שלו ב-11:45, והסתיים ב-1:04 בצהריים
גם לוחות ונוס של אממיסאדוקה (כלומר, כמה גרסאות עתיקות על לוחות חרס) ידועים, ומספר ספרים פורסמו עליהם. מספר תאריכים הוצעו לאירועים שלהם, אך נראה שהתאריכים של ספרי מקור ישנים רבים מיושנים ושגויים. ישנם קשיים נוספים: טווח של 21 השנים של התצפיות המפורטות על כוכב הלכת נוגה עשוי או לא בקנה אחד עם שלטונו של המלך הזה, כי שמו אינו מוזכר, רק שנת כס הזהב. כמה מקורות (חלקם הודפסו לפני כמעט מאה שנה) טוענים שהטקסט המקורי מזכיר הסתרת נוגה על ידי הירח. עם זאת, ייתכן שזו פרשנות שגויה. חישובים מודרניים תומכים בשנת 1659 לפני הספירה לנפילת בבל, בהתבסס על ההסתברות הסטטיסטית של תצפיות כוכב הלכת. הכרונולוגיה האמצעית המקובלת כיום נמוכה מדי מנקודת המבט האסטרונומית.
ניקה גגנידזה
קריירת מועדונים
גגנידזה גדל במחלקת הנוער של דילה גורי. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הגאורגית.
ב-20 ביולי 2022 הושאל גגנידזה לאומרנייספור, העולה החדשה לליגת העל הטורקית. ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לאנטליהספור במסגרת המחזור השני בליגה לעונת. בסך הכל ערך שתי הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-5 בדצמבר 2022 חזר גגנידזה לדילה גורי.
קריירה בינלאומית
גגנידזה נכלל בסגל נבחרת גאורגיה עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023.
יומן
יומן משמש לרישום אירועים לפי סדר הימים בלוח השנה. יומן עשוי להיות צופה פני עתיד, כלומר לשמש לרישום אירועים ומשימות המתוכננים לעתיד, או צופה פני עבר, כלומר לתאר אירועים לאחר התרחשותם.
יומן משימות
יומן משימות משמש לרישום אירועים ומשימות המתוכננים לעתיד, כתזכורת למועד התרחשותם הצפוי ותורם ליכולת ארגון זמן. לעיתים היומן מעוצב מראש עם מקום בגודל קבוע לכל יום מימות השנה, ולעיתים הוא מאפשר כתיבה חופשית, כך שלכל יום מוקדש המקום הנדרש לתיאור אירועיו. עד לשלהי המאה העשרים נוהל היומן במחברת או ספרון קטן שיועדו לנשיאה יומיומית. בשלהי המאה העשרים עם התפתחות הטכנולוגיה פותחו כלים ממוחשבים שצמצמו את השימוש ביומן הנייר ואפשרו תיעוד אירועים אלקטרוני, דוגמת יומן גוגל.
ככלי לרישום משימות לביצוע משמש היומן בין השאר תלמידים, הרושמים בו פרטים על שיעורי הבית שלהם, ימי הולדת ועוד. מי שפעילותם כוללת פגישות (עם לקוחות, תלמידים וכדומה) משתמש ביומן לניהול לוח הזמנים שלו.
יומן אישי
יומן אישי נכתב לרוב כדי לזכור (כעין ארכיון של זיכרונות). לעיתים הוא משמש לרישום אירועים, רגשות ומחשבות של בעל היומן. הכתיבה ביומן מתבצעת באופן שוטף. הכתיבה ביומן נחשבת פרטית, והצצה ליומן של אדם אחר נחשבת מעשה לא מקובל. כותבי היומנים האישיים מדמיינים את הקוראים האידיאליים של כתביהם (הורים, אהובים ואהובות מהכיתה או את עצמם בבגרותם). "קריאה רטרוספקטיבית ביומן של הכותב עצמו הוא אירוע טעון ורווי מבוכה".
לעיתים יומנו של אדם שנפטר משמש כעדות על חייו ואישיותו. דוגמה ליומן כזה הוא יומנה של אנה פרנק.
יומן אישי ככלי ספרותי
ישנם גם סופרים אשר כותבים את ספרם בצורת יומן של הגיבור. דוגמאות לכך הם ספרי הנוער "יומני הנסיכה", "יומנו של חנון", ועוד.
ספרו של אלון חילו, "אחוזת דג'אני" נכתב כשילוב של שני יומנים שנכתבו על ידי גיבורי הספר. העובדה שאחד מגיבורי הספר, חיים מרגליות קלווריסקי, הוא דמות היסטורית אמיתית, והאמירה בהקדמה "מאת המביא לדפוס" כי ביסס את הספר על יומנו האישי של קלווריסקי, גרמה לחלק מהקוראים לחשוב שמדובר ביומן אמיתי, אף שהספר הוא ספר בדיוני.
"יומנה של אנה פרנק" נכתב כיומן אישי והתפרסם בהמשך כספר המתעד את קורותיה של הילדה היהודיה ומשפחתה במחבואם בתקופת השואה באמסטרדם, הולנד.
קארי צ'פמן קאט
קארי צ'פמן קאט (באנגלית: Carrie Chapman Catt; 9 בינואר 1859 – 9 במרץ 1947) הייתה מנהיגה בתנועה הסופרג'יסטית האמריקאית. בשנת 1919 הובילה קאט את הקמפיין שנועד להפעיל לחץ על הקונגרס האמריקני להעביר ולאשרר את התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית. תיקון שמטרתו הייתה הענקת זכות בחירה לנשים בארצות הברית. המאבק הוכתר בהצלחה, והתיקון אושרר ב-18 באוגוסט 1920.
קאט כיהנה כנשיאת האיגוד הלאומי אמריקאי לזכויות נשים, והייתה המייסדת של ליגת הנשים הבוחרות וברית הנשים הבין-לאומית.
ראשית חייה
קאט נולדה בשם קארי קלינטון ליין (Carrie Clinton Lane) בריפון, ויסקונסין, בתם של מריה לואיזה (קלינטון) ולוציוס ליין. היא הייתה השנייה מבין שלושת ילדי המשפחה. בעקבות מלחמת האזרחים המשפחה עברה לצ'ארלס סיטי, איווה. היא עברה לאיווה בגיל שבע שם החלה ללמוד. בילדותו, קאט התעניינה במדע ורצה להיות רופאה. לאחר סיום לימודיה בתיכון, נרשמה למכללה החקלאית של מדינת איווה (כיום אוניברסיטת איווה) באמס, איווה.
אביה של קאט התנגד בתחילה שתלך ללמוד במכללה, אך לבסוף השתכנע ונשא בחלק מהעלויות. כדי לכלכל את עצמה היא עבדה מספר תפקידים: מדיחת כלים, ספרנית בבית ספר ומורה בבתי ספר כפריים.
כיתתה של קאט כללה 27 תלמידים, ומתוכם שש נשים. היא הצטרפה למועדון ספרותי סטודנטיאלי (Crescent Literary Society), שמטרתו לקדם מיומנויות למידה של סטודנטים וביטחון עצמי. קאט יצאה נגד החלטה שרק גברים הורשו לדבר בישיבות, ודיברה במהלך דיונים. בעקבות זאת, החל דיון בנושא השתתפות נשים בקבוצה, שבסופו של דבר הוביל לכך שנשים קיבלו את הזכות לדבר בישיבות.
בנובמבר 1880, קאט סיימה תואר ראשון במדעים והיית האישה היחידה במחזור שסיימה את הלימודים. עם סיום הלימודים היא עבדה גם כמורה וב-1885מונתה למפקחת בתי הספר בעיר מייסון, איווה והייתה המפקחת הראשונה של המחוז.
בפברואר 1885 נישאה קאט לליאו צ'פמן, עורך עיתון, ועברה עמו לקליפורניה. צ'מפן נפטר מטיפוס כשנה וחצי לאחר שנישאו. היא נשארה זמן מה בסן פרנסיסקו, שם עבדה ככתבת לענייני נשים הראשונה בעיר, אך בחרה לחזור לאיווה בשנת 1887. שלוש שנים לאחר מכן, התחתנה עם ג'ורג' קאט, מהנדס עשיר ועמית מאוניברסיטת איווה. הוא עודד את מעורבותה במאבק לזכות הבחירות לנשים.
ההתאחדות הלאומית האמריקנית למען זכות הבחירה לנשים
ב-1887 חזרה קאט לצ'ארלס סיטי, שם גדלה ולקחה חלק בפעילות האגודה למען זכות הבחירה לנשים באיוה. בין השנים 1890 ל-1892 היא שימשה כמזכירת האגודה, כתבה מאמרים והרצתה לקידום זכות הבחירה לנשים. בנוסף לעבודתה באגודה המקומית, קאט החלה לעבוד עם בהתאחדות הלאומית האמריקנית למען זכות הבחירה לנשים (NAWSA) ונאמה בוועידה בוושינגטון ב-1890. כתביה ונאומיה ביססו את מעמדה כמנהיגה סופרג'יסטית. בשנת 1892, סוזן ב. אנתוני ביקשה מקאט להתחיל לפעול בנושא קידום זכות הבחירה לנשים. קאט ירשה את מקומה של אנתוני כנשיאת התאחדות הלאומית האמריקנית למען זכות הבחירה לנשים. היא כהנה כנשיאה בין השנים 1900 ל-1904 ובשנית בין השנים 1910 ל-1915. היא פרשה אחרי תקופת כהונתה הראשונה על מנת לטפל בבעלה החולה. קאט עברה לניו יורק והחלה להיות פעילה ברמה המקומית. בשנת 1907 היא הקימה את המועצה הסופרג'יסטית הבינעירונית שחיברה את מרבית הקבוצות שפעלו למען זכות בחירה לנשים בעיר תחת ארגון גג אחד. ארגון זה שימש כמודל למפלגה הסופרג'יסטית של העיר ניו יורק שקאט ייסדה ולפעולות נוספות שעשתה בהמשך. אירוע נוסף שהשפיע על קאט הייתה כישלון ההצבעה למען זכות בחירה לנשים שנערך באיווה ביוני 1916. מיד עם היבחרה, לכהונה שנייה, קאט הציבה לעצמה למטרה לקדם את זכות בחירה לנשים בכינוסי המפלגה הרפובליקנית והדמוקרטית ביוני 1916. בוועידת NAWSA, באותה השנה באטלנטיק סיטי, חשפה קאט את "תוכנית הזכייה" - לגרום לכך שסנאטורים ונציגים ממדינות שונות יתמכו בתיקון למען זכות בחירה לנשים. מטרת תוכנית הזכייה הייתה, לזכות בתמיכה הן ברמה הפדרלית והן במדינות. במדינות בהן הייתה התנגדות לרעיון, להתפשר על זכויות הצבעה חלקיות לנשים. קאט חילקה את המדינות לארבע קבוצות והתאימה להן תוכנית פעולה שונה:
ברית הנשים הבינלאומית למען זכות ההצבעה IWSA
ארגון ברית הנשים הבינלאומית למען זכות ההצבעה (International Woman Suffrage Alliance) הוקם ב-1904 בברלין על ידי קארי צ'פמן קאט, מיליסנט פוסט, אניטה אוגסורג, הלן לנגה , מארי סטריט , סוזן ב. אנתוני, קתה שירמכר וסופרג'יסטיות מובילות אחרות מרחבי העולם שפעלו למען זכות הצבעה לנשים. ב-1902 קאט יזמה את הקמתו כרשת תמיכה לסופרג'יסטיות ברחבי העולם והייתה נשיאת הארגון בין השנים 1904 ל-1923. בין השנים 1905 ל-1907 קאט חוותה מספר אובדbים של אנשים הקרובים לה: בעלה באוקטובר 1905, שותפתה סוזן ב. אנתוני בפברואר 1906 ואחיה הצעיר בספטמבר 1907 וחודשיים לאחר מכן אימה נפטרה. קאט הייתה מוכת צער. הרופא שלה וחברים עודדו אותה לנסוע והיא בילתה את השנים הבאות ברחבי העולם בקידום זכות בחירה לנשים. אליה הצטרפה הסופרג'יסטית היהודיה ההולנדית רוזה מאנוס שהייתה לחברתה ומאוחר יותר נרצחה בראוונסבריק. כשחזרה לפעילות קאט חילקה את זמנה בין ביתה בניו יורק למשרדי הברית בלונדון. היא קידמה את זכות ההצבעה לנשים ברחבי העולם ובעשור הראשון של המאה המאה העשרים, ביקרה בהודו, פלסטין, מצרים, יפן והפיליפינים. בעקבות מסעותייה קאט אמרה: ".
מארש הנהר קוואי
מארש הנהר קוואי (באנגלית: The River Kwai March) הוא מארש שהלחין מלקולם ארנולד בשנת 1957. המארש נכתב כמארש תנועה ל"מארש הקולונל בוגי", שנשרק על ידי החיילים הנכנסים למחנה השבויים בסרט "הגשר על הנהר קוואי" ושוב לקראת סוף הסרט כאשר הגשר נחנך רשמית. המנגינה מופיעה שוב (ללא "מארש הקולונל בוגי") מספר פעמים בסרט וחוזרת על עצמה בסיום.
שתי המנגינות הוקלטו יחד על ידי מיטש מילר כ"מארש הנהר קוואי - קולונל בוגי". בשל כך, "מארש הקולונל בוגי", שהיה מוכר לפני כן וזכה לעוד פרסום רב נוסף בעקבות הסרט זוכה לעיתים קרובות לכינוי השגוי, "מארש הנהר קוואי".
תקליט המארש יצא לאור בהוצאת שפירו, ברנשטיין ושות' בעיבוד פסנתר מאת רוברט סי הרינג. המוזיקה גם מהווה חלק מסוויטת הקונצרטים התזמורתית העשויה מתוספי הסרט מאת כריסטופר פאלמר בהוצאת Novello & Co.
התופעה האנושית
התופעה האנושית (בצרפתית: Le Phénomène Humain) הוא ספר מאת הפילוסוף והכומר הישועי הצרפתי פייר טייאר דה שארדן. בספרו מתאר דה שארדן את האבולוציה כתהליך שמוביל למורכבות גדלה והולכת, המסתיימת באיחוד התודעות.
הספר הושלם ב-1930 אך הודפס ב-1955 בשל התנגדות הכנסייה הקתולית, שראתה בפרסומו פגיעה בתפיסתה האורתודוקסית.
בספר מציג דה שארדן את האבולוציה כתהליך שמוביל להגדלת המורכבות. מהתא הבודד לבעל החיים החושב, תהליך של התמקדות פיזיקלית מוביל למודעות גדלה והולכת. הופעתו של ההומו ספיינס מציינת את תחילתו של עידן חדש, בו כוחה של המודעות להפנות את עוצמתה כלפי עצמה מעלה את המין האנושי לדרגה חדשה.
באבולוציה של המינים לפי דה שארדן, זהות משותפת מתחילה להתפתח עם העלייה בהחלפת מידע. הידע נצבר ומועבר ברמות גבוהות והולכות של עומק ומורכבות. דבר זה מוביל להעצמה נוספת של המודעות וליצירתה של שכבת חשיבה שעוטפת את כדור הארץ. דה שארדן כינה שכבה זו נוספירה, מושג שהוטבע לראשונה על ידי ולדימיר ורנדסקי. הנוספירה היא המודעות המשותפת של המין האנושי, רשת המחשבות והרגשות שאליה כולם מחוברים.
התפתחות המדע והטכנולוגיה יוצרת התרחבות של ההשפעה האנושית ומאפשרת לאדם להיות נוכח בו זמנית בכל קצה של העולם. כך הופכת האנושות לקוסמופוליטית ומותחת ממברנה מאורגנת לרוחבו של כדור הארץ. דה שארדן מתאר את התופעה הזו כ"מבצע פסיכולוגי עצום, מגה-סינתיזה". הרחבתה המהירה של הנוספירה דורשת הרחבה חדשה במימד הפסיכי.
בראייתו של דה שארדן, האבולוציה תגיע לשיאה בנקודת האומגה, סוג של מודעות-על. שכבות של מודעות יתאחדו באומגה, יתמזגו עם שכבות אחרות ויצרו מודעות שניתן לראותה כאלוהים. דה שארדן הדגיש שכל מודעות פרטית תישאר מודעת לעצמה גם בסופו של התהליך, אך תהיה מאוחדת במודעות המורכבת שתיווצר.
בשנת 2005 יצא הספר בתרגומו של יותם ראובני בהוצאת נמרוד.
אוזייר חאג'יביוב
אוזייר ביי עבדול חוסיין אולו חאג'יביוב או אוזייר ביי עבדול חוסיין אולו חאג'יביילי (באזרית:Uzeyir bey Abdul Huseyn oglu Hajibeyli או Üzeyir Əbdul Hüseyn oğlu Hacıbəyov, ברוסית:אוזייר גאג'יבקוב - Узеир Гаджибеков 18 בספטמבר 1885 - 23 בנובמבר 1948) היה מלחין, מנצח, פובליציסט ומחזאי אזרי וסובייטי, הנחשב לאבי המוזיקה הקלאסית (המשכילה) והאופרה האזרבייג'נית. נחשב למי שהלחין את האופרה הראשונה בעולם המוסלמי. חאג'יביוב היה מלחין ההמנון הלאומי של הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן שהפכה אחרי שנת 1991 להמנון הלאומי של אזרבייג'ן העצמאית. הוא הלחין גם את ההמנון של אזרבייג'ן בתקופת השלטון הסובייטי. התכבד בתואר אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אזרבייג'ן ואמן העם של ברית המועצות (1938) וחתן פרס סטלין של ברית המועצות דרגה ב' (1941, 1946). חאג'ביוב היה פרופסור בקונסרבטוריון של באקו, ורקטור שלו (1929-1928 ו-1939–1948) וכיהן כיושב ראש איגוד המלחינים של אזרבייג'ן (1948-1938) וכחבר באקדמיה למדעים של אזרבייג'ן.
ילדות וצעירות
אוזייר חאג'ביוב או חאג'יבקוב נולד בשנת 1885 ביישוב אגג'אבדי במרכז אזרבייג'ן הצפונית, ב"אוייזד" שושה שבפלך יליזבטפול באימפריה הרוסית. הוא נולד בזמן שאמו שירין-חאנום קרבאלאי אלקפר-בק קיזי התארחה באגג'אבדי אצל הוריה. לפי הלוח המוסלמי נולד חאג'יביוב ביום ה-7 של החודש ד'ו אל-חיג'ה. האם הייתה בת לקלאן אליברדיביוב (או אליברדיבקוב). בעלה, אבדול חוסיין חאג'יבקוב היה פקיד כפרי. אבותיו באו מדגסטאן ולכן בן אחר שלו, הפוסליציסט והפוליטיקאי ג'ייחון חאג'יבקוב אימץ את שם העט "דגסטאני". לאוזייר חאג'יביוב היו שני אחים ושתי אחיות. זמן קצר אחרי לידתו, עברה המשפחה לגור בעיר שושה, אחד המרכזים החשובים של התרבות האזרית. אוזייר גדל בעיר הזאת, בה פעל אביו למשך תקופה ארוכה כמזכיר הפרטי של המשוררת חורשיד-באנו נטאוואן, בתו של הח'אן האחרון מקרבאך. היא השפיעה מאוד על חינוך הילד. האם שירין עצמה גדלה בבית המשוררת והסב של המלחין ונטאוואן היו "אחי חלב". ההיכרות עם נטאוואן פתחה בפני הנער את החוגים החשובים ביותר למוזיקה - ה"מג'ליס"ים של שושה. אוזייר למד שם את שירת המקאמים (באזרית - מוגאם) ותסניף וכן נגינה בסאז ובשאר כלי המוזיקה העממית. בתחום זה למד אוזייר הרבה מדודו מצד האם, אגאלר אליברדיביוב. בשנים 1897–1898 המחזאי אבדולרחים חאגוורדייב והזמר ג'באר גריאגדיואלו הפיקו את המופע "מג'נון למעל קברה של ליילי", פרק מהדאסתאן הפופולרי "ליילי ומג'נון". אוזייר השתתף במופע כנער מקהלה. אחרי לימודים קוראניים במדרסה שבהם שכלל את ידיעותיו בערבית ובפרסית למד שנתיים בבית ספר "רוסי-טטרי""(באותה תקופה האזרים נקראו על ידי הרוסים "טטרים של קווקז"). בעזרת מורהו האהוד מירזה מהדי חסנזאדה התוודע למורשת הספרות הקלאסית מן המזרח ומן המערב. בשנים 1899–1904 למד ח'אג'יביוב בסמינר למורים בעיר גורי. פרט למקצועות הכלליים, הוא למד שם נגינה בכינור, בצ'לו ובבריטון, והתוודע לאחד מחבריו ללימודים, המלחין מוסלים מגומאייב (סבו של הזמר מוסלים מגומאייב. אחרי סיום לימודיו למשך שנה לימד חאג'יבייוב בבתי ספר בהדרוט בקראבאך אחר כך חזר לבאקו. בשנת 1905 לימד בבית הספר "ביבי- אייבאט" בבאקו, אחר כך היה מורה לשפה האזרית ורוסית, למתמטיקה, גאוגרפיה והיסטוריה ומוזיקה בבית הספר "סעדאט". בו זמנית עבד כמתרגם בעיתון "חיאט" ובהמשך עבד בעיתון "אירשאד" ("דרך האמת") פרסם מאמרים בעיתונים "שארגי רוס" (רוסיה המזרחית), "אתיחד" ("האיגוד" ), חייאט (החיים), אירשאד, טאראגי ("קדמה"), חגיגת (אמת), איגבל (גורל), יני איגבל (הגודל החדש), "קספיי" במגזין "מולה נסרדין" בשנת 1907 חיבר מילון טורקי-רוסי ורוסי-טורקי למונחים פוליטיים, משפטיים, כלכליים וצבאיים וב-1908 פרסם ספר לימוד לשאלות אריתמטיקה. שני הספרים פורסמו בהוצאה לאור של האחים אורוז'וב בבאקו.
ברוסיה
בשנת 1911 נסע חאג'יביוב למוסקבה כדי להמשיך בחינוך המוזיקלי. למשך שנה למד בקורסים באגודה הפילהרמונית במוסקבה אצל א.א. אילינסקי, כמו כן אצל נ.מ. לדוחין (סולפג') ונ.נ. סוקולובסקי (הרמוניה). לאחר מכן עבר לסנקט פטרבורג בה נרשם בקונסרבטוריון בכיתה של ו. קאלאפאטי.
הלימודים המוזיקליים ברוסיה
בשנת 1911 נסע חאג'יביוב למוסקבה כדי להמשיך בחינוך המוזיקלי. למשך שנה למד בקורסים באגודה הפילהרמונית במוסקבה אצל אלכסנדר אילינסקי, כמו כן אצל ניקולאי לדוחין (סולפג') ונ.נ. סוקולובסקי (הרמוניה). לאחר מכן עבר לסנקט פטרבורג בה נרשם בקונסרבטוריון בכיתה של וסילי קאלאפאטי, אחיין של הסופר מירזה אחונדוב.
שובו לקווקז
בשנים 1914–1918 עבד חאג'יביוב כעורך ואחר כך כבעל העיתון "יני איגבל" אחר כך כעורך העיתון "אזרבייג'ן". בשנת 1915 פעל חאג'בייוב בצפון קווקז בעיר ולדיקווקז שבה חיה קהילה אזרית גדולה. התגורר אצל הורי אשתו ברחוב סרדנאיה 10 ברובע "המסגד מוכתרוב" ולעיתים קרובות התארח בבית ברחוב וורונצובסקיה (כיום רחוב בוטירין 5) שבבעלות הלוטננט קולונל אירזאבק אחונדוב, אחיין של הסופר מירזה פתאלי אחונדוב. בנו הבכור של אירזבק אחונדוב היה נשוי לאחות אשתו של חאג'יבייוב. יחד עם הבן הצעיר, פתאליבק, תרגם חאג'יבייוב לשפה הרוסית את האופרטה שלו "ארשין מאל אלאן" אותה כתב בפטרבורג בשנת 1913. בוולדיקווקז כתב חאג'יבייוב גם את האופרה האחרונה שלו מן התקופה הטרום-מהפכנית "הרון ולילה". בוולדיקווקז התוודע המלחין לאישים רמי מעלה, ביניהם אחמד צליקוב, חבר בלשכת הסיעה המוסלמית בדומה הממלכתית הרביעית של האימפריה הרוסית, ואל אחיינה של המשוררת נאטאוואן, ביוני-ספטמבר 1918 ערך חאג'יביוב סיור של אמני אופרה אזרבייג'נים בערים אנזלי וראשט בפרס.
באזרבייג'ן הסובייטי
ב-1920 השלטון האזרבייג'ן נתפס על ידי הקומוניסטים. באותה שנה הציג חאג'יביוב בפני נציבות העם לחינוך של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית דו"ח שבו הציע הקמתה של אקדמיה למוזיקה וקונסרבטוריון עממי בבאקו, ואת העברתם של בנייני בתי הספר למושיקה הישנים לרשות המוסדות שיקומו. בשנים הבאות - ב-1922–1926 ושוב ב-1939–1941 עמד חג'יביוב בראש המוסד שהקים - בית הספר הטורקי אזרבייג'ני למוזיקה (כיום המכללה המוזיקלית אסף זינאללה בבאקו) . בשנת 1925 נבחר כחבר בסובייט נבחרי העם העובד של באקו ובשנת 1926 התמנה כפרורקטור של הקונסרבטוריון של אזרבייג'ן.
בשנת 1931ייסד חאג'יביוב תזמורת כלים עממיים ובשנת 1936 מקהלה ממלכתית. ב-7 במאי 1938 ביקש המלחין להתקבל לשורות המפלגה הקומוניסטית השלטת והיחידה ובהמשך, לפי המלצת הנהגת שלוחת המפלגה המקומית, הושג אישור הוועד המרכזי של המפלגה הכלל-סובייטית לקבלו למפלגה ללא תקופת ניסיון. ב-1938 זכה לעיטור לנין ולתואר אמן העם של ברית המועצות. כעבור שנה התמנה לרקטור הקונסרבטוריון של אזרבייג'ן ונבחר כחבר בוועד המארגן של הקונגרס הראשון של איחוד המלחינים של ברית המועצות. למשך עשר השנים הבאות עמד חאג'בייוב בראש איחוד המלחינים של אזרבייג'ן. בימי המלחמה הפטריוטית הגדולה ב-1943 תרם 25000 רובל מחסכונותיו לצורך ייצור שיירת טנקים. בספטמבר 1945 התמנה למנהל המכון לאמנויות של האקדמיה למדעים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אזרבייג'ן. נבחר לחבר באקדמיה למדעים של אזרבייג'ן מרגע היווסדה ב-1945 ובשנים 1937 ו-1941 היה חבר בסובייט העליון של ברית המועצות. בשנת 1947 החמיר מצבו הבריאותי עקב מחלת הסוכרת ודובר על טעויות בטיפולו. הועבר לבית החולים של הקרמלין אחר כך אושפז בבית הבראה במרדקן , ב-23 בנובמבר 1948 בסביבות שעה 2 בלילה חאג'יביוב נפטר בדירתו בקומה הרביעית של בניין "מונולית" בבאקו, עקב אי ספיקת לב20 הובא לקבורה בשדרת קברות הכבוד בבאקו.
חייו הפרטיים
בדצמבר 1909 התחתן אוזייר חאג'יביוב עם חמייקה חאנום טרגולובה, בת לקלאן טרגולוב, שהיה ידוע באזרבייג'ן ובגאורגיה. הוא הכיר אותה בסמינר למורים בגורי. אחת משש אחיות אשתו התחתנה עם המלחין מוסלים מגומאייב. לזוג חאג'יביוב לא נולדו ילדים. אחרי סיום הלימודים במדרשה התגורר המלחין בבאקו עם האישה ועם אמו, ועזר בגידול חמשת ילדי אחותו. אחיו של אוזייר, ג'ייחון חאג'יביילי היגר לצרפת, אבל זה לא פגע במעמד המלחין בברית המועצות. חאג'יביוב שמר על קשרים עם אחיו שחי במערב באמצעות האחיות וקרובי משפחה אחרים. בימי הטרור הסטליניסטי עד להצגת "קראולו" רבצה על המלחין סכנת מעצר אבל היא הוסרה לחלוטין אחרי הקבלה הנלהבת של היצירה במוסקבה בשנת 1938. זכה לתואר אמן העם של ברית המועצות ונבחר לסובייט העליון של ברית המועצות.
פעילותו כמלחין
ביצירת חאג'יביוב התמזגו סגנונות מוזיקליים מערביים ומזרחיים. יסודות של מוזיקת עם אזרבייג'נית עובדו לפי המסורת הקלאסית האירופית. כך יצר חג'יביוב בשנת 1908 את האופרה האזרבייג'נית הראשונה - "ליילי ומג'נון", לפי הפואמה של המשורר הקלאסי פוזולי. האופרה השנייה שלו, "שייח סאנאן" משנת 1909 הייתה שונה מהראשונה בכך שהתבססה, לפיח עדות המלחין, במידה רבה על ממנגינות מקוריות שלו ועם השקעה יותר גדולה בעבודת בתזמור,. בעקבותיהן באו עוד ארבע אופרות, שנכתבו בין 1910 ל-1915 והתבססו על המקאם (מוגאם) האזרבייג'ני : "רוסטם וזוחרב" (1910), "שאה עבאס וחורשוד באנו" (1911), "אסלי וכרם" (1912), "הרון וליילה" (1915). לאופרה המוצלחת ביותר של המלחין נחשבת "קֶרולו" שהולחנה בשנת 1936. עבורה זכה חאג'יביוב בפרס סטלין. בסך הכל כתב חאג'יביוב 7 אופרות וכן 3 אופרטות: "בעל ואישה" (1909), "לא זה אלא זה" (1910) ו"ארשין מאל אלאן" (1913). חאג'יביוב כתב גם את הלבריות לכל יצירותיו, פרט לאופרה "קֶרלו". כתב גם אופרה שנשארה בלתי גמורה:"פירוזה". היא הושלמה על ידי המלחין איסמעיל חאג'יביוב.
האופרה "ליילי ומג'נון
(ציטוט על ידי נ. אלקפרובה). חאג'יביוב שאב באופרה זאת השראה מהפואמה של פוזולי "ליילי ומג'נון" (שהתבססה על האגדה ערבית על ליילי ומג'נון) ומסוגות של מוזיקת העם של ארצו, מה שיצר תנאים לקליטת היצירה על ידי הציבור המוסלמי באזור הקווקז. מופע הבכורה שמחוץ לגבולות אזרבייג'ן התקיים בטביליסי. פרט למקאם, כל המנגינות באופרה הולחנו על ידי חאג'יביוב עצמו ובמהלכה צוטט רק שיר עם אחד.
בשנת 2008–2009 נחגג באזרבייג'ן (בצו של נשיא הרפובליקה) ובעולם מלאת מאה שנה למופע הבכורה של האופרה האזרית הראשונה. האופרה "ליילי ומג'נון" נכללה למיזם "דרך המשי" של הצ'לן יו-יו מה בהשתתפותם של אמן המקאמים אלים גסימוב ובתו פרגנה גסימובה. היועצת של המיזם הייתה אאידה חוסיינובה, אתנומוזיקולוגית, פרופסור באוניברסיטת אינדיאנה ובאקדמיה ל מוזיקה של באקו. ב־23 בנובמבר 2008 בוצע בבירת קטר, דוחה, בבכורה עולמית עיבוד מולטימדיה של האופרה "ליילי ומג'נון" על ידי להקתו של יו-יו מה עם השתתפותם של מוזיקאים ממזרח וממערב.
עם תלמידיו נמנו אפרסיאב בדלביילי, סעיד רוסטמוב, אסף זינאללי, שמסי בדלביילי, ניאזי, ג'ובדט גאג'יאב, תופיק קוליאב, גארא גאראייב, ג'נגיר ג'נגירוב, פיקרט אמירוב, שפיגה אחונדובה ואחרים.
שאר האופרות
האופרה השנייה של חאג'יביוב הייתה "שייח סנאן" כנכתבה בשנת 1909 באופן שהיווה ניגוד לאופרה הראשונה שלו. הוא השתמשבה בסגנון אירופאי מובהק. מבחינה מוזיקלית זכתה היצירה בשבחים אולם התוכן הסתבר במתקדם מדי לתקופתה. חאג'יביוב דגל בה בנישואים ללא הגבלה בין בני לאומים ודתות שונים ואז התגובות השליליות לא אחרות לבוא. האופרה סיפרה על שייח שבדרכו למכה פגש אישה גאורגית יפהפייה והתאהב בה. כמכשול ראשון הסתבר שאבי האישה היה רועה חזירים, חיה אסורה בעיני המוסלמים. בסופו של דבר בכל זאת השייח ויתר על אמונתו הדתית למען האישה. ההרבה צופים בקהל הרגיש עלבון וכעס ועזבו את האולם. חאג'יבייב התחרט והחליט לגנוז את היצירה ואף לשרוף את התווים. כשנשאל על ידי עוזרו רמזן חלילוב איך יכול לעשות זאת, השיב: לא הרסתי את האופרה. אני הלחצנתי אותה והיא תמיד בראשי". אכן כעבור 27 שנה השתמש המלחין במוזיקה הזאת ביצירה אחרת - האופרה "קורולו" (Koroğlu) הנחלשבת על ידי רבים לפסגת יצירתו האופראית.
להבדיל מ"קורולו" האופרות "רוסטם וזוהרב" (1910), "אסלי וכראם" (1912), "שאה עבאס וחורשיד באנו"  (1912) ו"הרון וליילי" (1915) התבססו במלואן על מוטיבים עממיים אזרים, בעיקר על מקאם.
לקריאה נוספת
2004. — ע' 211 — ISBN 0-415-30219-6, 9780415302197
קונגרס השחמט האמריקני הראשון
קונגרס השחמט האמריקני הראשון אורגן על ידי ונערך בניו יורק, 6 באוקטובר עד 10 בנובמבר 1857, והמנצח היה פול מורפי. זו הייתה תחרות נוקאאוט בה תוצאות תיקו לא נחשבות. שישה עשר השחקנים האמריקאים המובילים הוזמנו (ויליאם אליסון, סמואל רוברט קלתרופ, דניאל וילארד פיסק, ויליאם ג'יימס פולר, חירם קניקוט, הוברט נוט, תיאודור ליכטנהיין,, הארדמן פיליפס מונטגומרי, , פול מורפי, לואיס פאולסן, , , צ'ארלס סטנלי ו). הפרס הראשון היה $300 (כ-9500 דולר במונחי 2021). מורפי סירב לקבל כסף, אבל הסכים לקבל מערכת כלי כסף המורכבת מכד, ארבעה גביעים ומגש. את הפרס של מורפי העניק לו אוליבר ונדל הולמס האב.
סיבוב מוקדם
שמות העולים לסיבוב הבא מודגשים
פול מורפי 3/3 1 1 1
ג'יימס תומפסון 0/3 0 0 0
- אלכסנדר בופור מיק 3/5 1 1 0 0 1
ויליאם ג'יימס פולר 2/5 0 0 1 1 0
- הוברט נוט 3/7 1 0 ½ 1 ½ 0 0
פרדריק פרין 4/7 0 1 ½ 0 ½ 1 1 -
תיאודור ליכטנהיין 3/5 1 0 0 1 1
צ'ארלס סטנלי 2/5 0 1 1 0 0 -
בנימין רפאל 3½/6 0 1 ½ 0 1 1
- דניאל וילארד פיסק 2/5 1 1 0 0 0 נפוליאון מארצ'ה 3/5 0 0 1 1 1
- סמואל רוברט קלתרופ 0/3 0 0 0 לואיס פאולסן 3/3 1 1 1 - ויליאם אליסון 1/4 0 1 0 0 הארדמן פיליפס מונטגומרי 3/4 1 0 1 1 -
פול מורפי מול ג'יימס תומפסון - משחק ראשון
פול מורפי מול ג'יימס תומפסון - משחק שני
פול מורפי מול ג'יימס תומפסון - משחק שלישי
רבע גמר
פול מורפי 3/3 1 1 1 אלכסנדר בופור מיק 0/3 0 0 0 - פרדריק פרין 0/3 0 0 0 תיאודור ליכטנהיין 3/3 1 1 1 - בנימין רפאל 3½/6 1 ½ 1 0 0 1 נפוליאון מארצ'ה 2½/6 0 ½ 0 1 1 0 - לואיס פאולסן 2/2 1 1 הארדמן פיליפס מונטגומרי 0/2 0 0
-
פול מורפי מול אלכסנדר בופור מיק - משחק ראשון
פול מורפי מול אלכסנדר בופור מיק - משחק שני
פול מורפי מול אלכסנדר בופור מיק - משחק שלישי
חצי גמר
פול מורפי 3½/4 1 1 ½ 1 תיאודור ליכטנהיין ½/4 0 0 ½ 0 - בנימין רפאל ½/3 0 ½ 0 לואיס פאולסן 2½/3 1 ½ 1 -
פול מורפי מול תיאודור ליכטנהיין - משחק ראשון
פול מורפי מול תיאודור ליכטנהיין - משחק שני
פול מורפי מול תיאודור ליכטנהיין - משחק שלישי
פול מורפי מול תיאודור ליכטנהיין - משחק רביעי
גמר
פול מורפי 6/8 1 ½ 0 ½ 1 1 1 1 לואיס פאולסן 2/8 0 ½ 1 ½ 0 0 0 0
פול מורפי מול לואיס פאולסן - משחק ראשון
פול מורפי מול לואיס פאולסן - משחק שני
פול מורפי מול לואיס פאולסן - משחק שלישי
פול מורפי מול לואיס פאולסן - משחק רביעי
פול מורפי מול לואיס פאולסן - משחק חמישי
פול מורפי מול לואיס פאולסן - משחק שישי
פול מורפי מול לואיס פאולסן - משחק שביעי
פול מורפי מול לואיס פאולסן - משחק שמיני
טוויטי
טוויטי (באנגלית: Tweety) הוא דמות בסדרת האנימציה "לוני טונס".
טוויטי הוא ציפור ממין קנרית. ברוב הסרטונים בהם מופיע, הוא ניצב בקונפליקט מול סילבסטר החתול, המנסה לאכול אותו.
מינו של טוויטי הוא לעיתים מקור לבלבול, ובמספר סרטונים הוא מוצג בתרגום העברי כציפור ממין נקבה, כנראה בעקבות סימנים כגון הריסים הארוכים והקול הצייצני של הדמות, נוסף לעובדה שהשפה האנגלית, הנייטרלית יותר מבחינה מגדרית ביחס לעברית, כמעט אף פעם לא מספקת התייחסות למינו של טוויטי. בסוף אחד הפרקים של "המופע של הלוני טונס" שאל סילבסטר את טוויטי לגבי מינו והוא לחש לו באוזן, כך שהצופים לא שומעים.
הסרטון הראשון של טוויטי וסילבסטר כצמד, "טוויטי פאי", זכה בפרס האוסקר בשנת 1947 בקטגוריית "הסרט המונפש הקצר הטוב ביותר".