cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אח"י נגה
הפלגות אימונים
במהלך הפלגות האימונים זכה צוות האנייה לחוויות רבות. בעת מלחמת קפריסין בקיץ 1974 תקופה יוצאת דופן נמשכו הפלגות האימון. האגן המזרחי של הים התיכון היה מלא באוניות מלחמה מכל מסוגים ודגלים שונים. הצי האמריקאי התרכז בצדו הצפוני של כרתים, בעוד הצי הסובייטי עגן בצדו המזרחי של האי. אליהם הצטרפו ציי יוון, טורקים, בריטים, צרפתים ואיטלקים. השיא קרה ביום אחד, מצפון לקפריסין, זוהו שמונים כלי שיט מלחמתיים. פעם אחרת נקלעה הנגה לתוך כוח משימה של נושאת המטוסים האמריקאית אינטרפיד והמשחתות המגוננות עליה.
נמל אוגוסטה בסיציליה בסיס לצי האיטלקי היה יעד מועדף. הקשר הראשון עם נמל אוגוסטה נעשה בשנת 1968 כאשר ספינות הסער תדלקו שם בדרכן משרבורג לארץ. אח"י קשת ביקרה שם שבוע לפני מלחמת יום הכיפורים. בביקורים נרקמה מערכת ידידות עם רס"ר הבסיס דינו, הכול יכול, שדאג לכל הנדרש. בהמשך גם הנמלים קטניה ומסינה.
שילוב חיילות בצוות האונייה
באמצע שנות ה-70 החל בצה"ל תהליך של פתיחת תפקידים נוספים לשירות חיילות. קצינת ח"ן ראשית, תא"ל דליה רז, שהחלה את דרכה בחיל הים ביקשה ממפקד חיל הים, אלוף מיכאל ברקאי, לבדוק אפשרות שילובן בצוות כלי שיט. אח"י נגה נקבעה למשימה. המהלך החורג מהמסורת הופעל ללא הכנה מוקדמת לצוות. הוצבו 4 חיילות וקצינה בתפקידי מוכ"מת, אלחוטנית וקשרית ימית. מגורי הנגדים פונו לשם קליטתן ומיד יצאו לים. הפלגה ראשונה הייתה לאי קורפו בים האדריאטי כולל מעבר בתעלת קורינטוס.
לדעת מפקדי האונייה הוכיחו החיילות יכולת וביצעו היטב את התפקידים שהוטלו עליהן. הדרישות מהחיילות היו דומות לדרישות משאר הצוות, וכאשר מי מהן לא עמדה בדרישות נענשה כמקובל. המצאות גברים ונשים יחד בצוות האונייה גרמה למתח. הדבר היה לנושא מרכזי בהצגת החיל למבקרים. שלוש שנים מאוחר יותר הופסק שירות החיילות באח"י נגה. שילוב חיילות בכלי שיט של חיל הים נדחה למספר שנים וכיום מבוצע בצורה אחרת.
בעת מלחמת לבנון
ב-5 ביוני 1982 יצאה הנגה להפלגה עם קורס חובלים כעבור כ-10 שעות הוחזרה לנמל חיפה.
בפרק זמן קצר הועמסה ביחידת בקרת מידע ומכולת ערכת חלקי חילוף לספינות סער. ויצאה והתייצבה מול ביירות בטווח האופק למשך שלושה שבועות.
במהלך השהיה ואיסוף המידע לפעילות האיסוף של הכוחות המיוחדים, בוצע תספוק, כולל תדלוק, ספינות טילים וכוחות שייטת 13 שביצעו חסימה ימית בים. בתום 3 שבועות נכנסה הנגה לבסיס חיפה ולאחר יומיים ויצאה שוב לאותה משימה בה שהתה עוד שלושה שבועות.
המשך הפלגות
האנייה המשיכה לשרת בנאמנות את קורס החובלים. ב-6 בספטמבר 1987 יצאה מבסיס חיפה עברה בתעלת סואץ. והגיעה לאילת ב-10 בספטמבר ועלתה לשיפוץ במספנת אילת. לאחר סיום השיפוץ יצאה ב-22 בפברואר 1988 מאילת והפליגה עם מחזור חובלים דרך תעלת סואץ לבסיס חיפה אליו הגיעה ב-25 בפברואר 1988.
זיו סואיסה
זיו סואיסה (נולד בשנת 1989) הוא מוזיקאי וזמר-יוצר מז'אנר האינדי רוק אלטרנטיבי יליד ישראל.
בשנת 2014, הוא הוציא את האלבום הקצר "The Seasick Squid" שנחל הצלחה רבה ברדיו 88FM בארץ ובאנגליה. הסינגל מתוך האלבום שנקרא כספיון אף נבחר לשיר השבוע בתוכנית של גדי ליבנה.
שנה לאחר מכן יצא לסיבוב הופעות עם הרכב ליווי אקוסטי יצר שיתופי פעולה עם זמרים אחרים ואף נבחר לנגן בפסטיבל אינדינגב שבדרום.
גדי פורטנוי
גדי פורטנוי (נולד ב-18 באפריל 1985) הוא במאי, עורך ושחקן קומי ישראלי.
ביוגרפיה
ב-1999 בגיל 14, החל לביים, לצלם, לערוך ולהגיש את המגזין העירוני של העיר ראש העין לערוץ הקהילתי. ב-2001 הפיק והגיש ברדיו האינטרנטי "WFM" רדיו שהוקם בשיתוף מעריב לנוער. בקיץ 2003 התגייס ליחידת ההסרטה של המשטרה הצבאית בה שירת כצלם צבאי עד לשחרורו ב-2006. ב-2008 החל לעבוד בשידורי קשת ובמקביל החל לכתוב ולהופיע בערבי קומדיה של דומינו גרוס והחל לביים, לערוך ולהשתתף יחד עם חברי הקבוצה, ביניהם - טל טירנגל ויורן דוידי (חברי ההרכב תירס סקסואל) סרטונים וקליפים קומיים לרשת.
בשנת 2012 ביים, ערך והשתתף בסדרה דירה 17 ששודרה כחלק מתוכנית המערכונים מצב כפית ב-Yes Comedy.
בתחילת 2014 עלתה בערוץ 2 תוכנית הלייט נייט "לילה תירס" בהגשת הצמד תירס סקסואל בה גדי ביים וערך את כל קטעי החוץ והמערכונים.
לאחר סיום התוכנית החל גדי לביים ולערוך קטעי חוץ לתוכניות טלוויזיה שונות - "תוכנית קיציס" ששודרה בשידורי קשת, "הכל אבוד" שהוגשה על ידי הקומיקאי טל פרידמן ושודרה בערוץ 10, ביים וערך את כל מערכוני החוץ לתוכנית "זה המצב" - תוכנית מערכונים ששודרה ברשת, ביים וערך את הסדרה הקומית "אחמד ואחמד" בהשתתפות דובדבני וקובץ' עבור קומדי סנטרל ישראל. ביים וערך קטעי חוץ לתוכנית "עד כאן" המשודרת בתאגיד השידור כאן. ביים וערך קטעי חוץ לתוכנית "מחר שבת" עם צביקה הדר, ביים וערך קטעי חוץ לתוכנית היום בלילה עם גורי אלפי ביים את כל קטעי החוץ בתוכנית "מתחת לעור" ששודרה בחינוכית. ביים וערך את הסדרה "סחילנד" ששודרה בערוץ טדי בפרטנר TV. היה במאי עריכות ועורך בתוכנית אנחנו במפה ששודרה בהוט. ביים את תעודות הזהות של הכרישים לתוכנית הכרישים בקשת. ביים, ערך והשתתף יחד עם יוצרים נוספים בתוכנית "טלוויזיה מהעתיד" המשודרת ברשת.
במקביל לעבודתו כבמאי גדי גם שיחק דמויות שונות במערכונים בתוכניות טלוויזיה קומיות, ביניהן - ארץ נהדרת, צחוק מעבודה, דובדבני וקובץ', ניצה ולחם ושיחק בקליפים ופרסומות.
ב-2017 החל לביים ולערוך פרסומות ביניהן פרסומות לדומינו'ס פיצה, קפה טורקי, ויטבתה. בשנת 2019 ביים בין היתר, מספר פרסומות למקדונלד'ס.
זיו סואיסה
בימים אלה הוא עובד על אלבום החדש שמערב מוזיקת רוק אלטרנטיבית בשילוב עם מקצב אלקטרוני חדשני.
לילניים
לֵּילָנִיִּים (שם מדעי: Nycteridae) הם משפחת עטלפים מתת-סדרת עטלפים קטנים והם חיים ברחבי העולם הישן ברחבי דרום אסיה, דרום-מזרח אסיה ואפריקה.
הם יוצאים מהמערות בהם הם שוכנים בלילות, ומכאן שמם. אלו עטלפים קטני גוף אך בעלי אוזניים גדולות העוזרות להם לשמוע רחשים של טרפם - חרקים שונים בלילות. הם בעלי אף דמוי עלה המזכיר את הפרספיים, אך האף חתוך במרכזו וקטן יותר. הם מפיקים מפיהם גלי קול כדי למצוא את דרכם באמצעות איכון הד, בנוסף על שמיעתם המעולה.
במשפחה סוג יחיד, לילן (Nycteris). בישראל מצוי מין אחד - לילן מצרי (Nycteris thebaica).
רילוקיישן (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קריסטלינה גאורגייבה
קריסטלינה איבנובה גאורגייבה-קינובה (בבולגרית: Кристалина Иванова Георгиева-Кинова; נולדה ב-13 באוגוסט 1953) היא כלכלנית בולגרייה ויושבת ראש קרן המטבע הבינלאומית. היא נכנסה לתפקיד יושבת ראש מועצת המנהלים של הקרן ב-1 באוקטובר 2019 כמחליפתה של כריסטין לגארד, לאחר שמילאה שורה של תפקידים בכירים בבנק העולמי ובנציבות האירופית. היא צפויה להחזיק בתפקיד חמש שנים. גורגייבה היא יושבת הראש הראשונה של הקרן שהגיעה ממדינות הגוש המזרחי והראשונה שמגיעה משוק מתעורר לפי הגדרות הקרן.
בשנת 2020 הופיעה בטיים 100, רשימת 100 האנשים המשפיעים השנתית של מגזין טיים.
השכלה וקריירה אקדמית
גורגייבה נולדה בסופיה. סבה, איוואן קרשובסקי, היה עיתונאי מהפכן שלקח חלק במאבק של מחתרות בולגריות נגד שלטון האימפריה העות'מאנית במאה ה-19.
גאורגייבה קיבלה תואר שני בכלכלה פוליטית וסוציולוגיה ב-1976 ודוקטורט בכלכלה ב-1986 מהאוניברסיטה לכלכלה לאומית ועולמית. הדוקטורט שלה עסק במדיניות הגנה סביבתית וצמיחה כלכלית בארצות הברית.
בשנים 1977–1993 הייתה פרופסורית באוניברסיטה לכלכלה לאומית ועולמית בסופיה. הייתה עמיתת מחקר בבית הספר לכלכלה של לונדון בשנים 1987–1988, פרופסורית אורחת באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה ב-1991, חוקרת אורחת במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנים 1991–1992 והרצתה באוניברסיטאות שונות בנושאים הקשורים בכלכלות מתפתחות ובכלכלה סביבתית.
קריירה במוסדות בינלאומיים
ב-1992 מונתה ליועצת בנושא מדיניות סביבתית במרכז ומזרח אירופה בבנק העולמי. ב-1993 החלה לעבוד ככלכלנית של הבנק העולמי והחזיקה בתפקידים שונים הנוגעים למדיניות סביבתית באירופה ובאסיה. בשנים 2000–2004 הייתה מנהלת תחום הסביבה והתוותה את מדיניות הבנק בתחום. לאחר מכן, בשנים 2004–2007 ניהלה את המדיניות הבנק ברוסיה. ב-2008 היא מונתה לסגנית נשיא הבנק העולמי תחת רוברט זוליק.
ב-2014 התמנתה גאורגייבה לסגנית נשיא הנציבות האירופית לענייני תקציב ומשאבי אנוש בנציבותו של ז'אן-קלוד יונקר. היא הייתה סגנית הנשיא היחידה שלא כיהנה קודם לכן כשרה בממשלה של מדינה אירופאית. במסגרת תפקיד זה היא הייתה אחראית על ניהול התקציב של האיחוד האירופי כלפי הפרלמנט האירופי, הנציבות האירופית ובית המשפט האירופי לביקורת. היא נכנסה לתפקיד בזמן משבר החוב של יוון ומדינות אחרות בדרום האיחוד האירופי. למרות המשבר והביקורת על התקציב הגדול של האיחוד היא השיגה הגדלה של התקציב זמן קצר לאחר כניסתה לתפקיד.
ב-28 באוקטובר 2016 הוכרז שגאורגייבה תכהן כמנהלת הראשית (Chief Executive Officer) של הבנק הבינלאומי לשיקום ופיתוח ושל אגודת הפיתוח הבינלאומית, שני מוסדות של קבוצת הבנק העולמי. היא נכנסה לתפקיד זה ב-2 בינואר 2017. במסגרת תפקידה היא ערכה רפורמות שעזרו להגדיל את התקציב של הבנק העולמי לסיוע באזורים מוכי עוני ולהגביר את האיתנות הפיננסית של הבנק. היא קידמה גם את המחויבות של הבנק לשוויון מגדרי בתוך הארגון והציבה יעד ש-50% מתפקידי ההנהלה בבנק העולמי יהיו מאוישים על ידי נשים עד 2020. היעד הושג במהלך 2018. ב-1 בפברואר 2019 מונתה גאורגייבה לממלאת מקום נשיא הבנק העולמי לאחר שג'ים יונג קים הודיע שהוא פורש מהתפקיד.
קרן המטבע הבינלאומית
לאחר שהודיעה כריסטין לגארד שבכוונתה לפרוש מתפקיד יושבת ראש מועצת המנהלים של קרן המטבע הבינלאומית כדי להתמודד לתפקיד נשיאת הבנק המרכזי האירופי, הוכרז ב-29 בספטמבר 2019 שגאורגייבה היא המועמדת היחידה להחליפה בתפקיד. היא נכנסה לתפקיד זה ב-1 באוקטובר 2019 וצפויה להחזיק בו עד אוקטובר 2024. עם כניסתה לתפקיד אמרה גאורגייבה שהאיומים של מלחמת הסחר ושל ירידה בצמיחה העולמית יהיו בראש סדר העדיפויות שלה. היא אמרה ש"במלחמת סחר כולם מפסידים. קובעי המדיניות צריכים להתייחס ברצינות להתחייבויות שלהם לשיתוף פעולה בינלאומי בסחר".
גאורגייבה עמדה בראש קרן המטבע בזמן התפרצות מגפת הקורונה והמשבר הכלכלי העולמי שהחל בעקבותיה. בינואר 2021 אמרה גאורגייבה שהמדיניות המומלצת למדינות בזמן המשבר היא הגדלה משמעותית של ההוצאה הממשלתית: "הייתי יוצאת ואומרת 'בבקשה תוציאו [כספים]'. תוציאו כמה שאתם יכולים ואז תוציאו עוד קצת".
כשהייתה בבנק העולמי עודדה גאורגייבה הטמעה של מדיניות כלכלית הקשורה להתמודדות עם משבר האקלים בראש סדר העדיפויות של המוסד. גאורגייבה אמרה שבכוונתה לעשות זאת גם בקרן המטבע, שכן שינויי האקלים משפיעים על המטרות שבלב המנדט של הקרן - צמיחה, תעסוקה ויציבות פיננסית.
בספטמבר 2021, חקירה שנערכה בבנק העולמי מצאה שבשנת 2018 גאורגייבה ובכירים אחרים במוסד היטו נתונים הקשורים לכלכלה הסינית על מנת להציגה באור חיובי במסגרת מדד קלות עשיית העסקים של שנת 2018. לאחר שפורסמו מסקנות החקירה גבה חבר המנהלים של קרן המטבע העולמית עדויות מהחוקרים, עובדים של משרד עורכי דין פרטי שנשכר לצורך החקירה על ידי הבנק העולמי, ומגאורגייבה עצמה. עם זאת, באוקטובר הביע חבר המנהלים של הקרן ביטחון ביכולתה של גאורגייבה להמשיך להנהיג את הארגון.
יקטרינה אנדרייבה
יקטרינה סרגייבנה אנדרייבה (ברוסית: Екатери́на Серге́евна Андре́ева; נולדה ב-27 בנובמבר 1961, מוסקבה ) היא עיתונאית, שחקנית רוסייה, מגישת ורמיה, מהדורת החדשות המרכזית בערוץ הראשון ברוסיה, מאז 1997.
ביוגרפיה
אביה היה סגן יו"ר גוסנאב (ועדה טכנית) של ברית המועצות, ואמה הייתה עקרת בית. ליקטרינה אנדרייבה יש אחות צעירה, סווטלנה. בילדותה התעניינה בכדורסל ולמדה זמן קצר בבית הספר להכשרה אולימפית.
בשנת 1990 נכנסה לקורסי ההכשרה של האיגוד לשדרני רדיו וטלוויזיה. למד עם איגור קירילוב, מגיש חדשות אחר.
בשנת 1991 החלה לעבוד בטלוויזיה. תחילה כשדרנית טלוויזיה במרכז אוסטנקינו, שהובילה את התוכנית בוקר טוב. מאז 1995 - בחברת הטלוויזיה ORT: כעורכת תוכניות מידע ומגישת מבזקי החדשות נובוסטי ומאז 1997 מגישה את מהדורת ורמיה.
היא קיבלה את מסדר הידידות בשנת 2006 וקיבלה את פרס האקדמיה הרוסית לטלוויזיה 2007.
בשנת 2010 היא הייתה ברשימת עשרת מנחי הטלוויזיה הרוסית הטובים ביותר.
באוגוסט 2014, אוקראינה כללה את יקטרינה ברשימת הסנקציות על עמדתה על המלחמה במזרח אוקראינה וסיפוח קרים לרוסיה.
קרוליין
ראו גם
}}
מוזהב הקרניים
זלאטורוג (בסלובנית: Zlatorog; "מוזהב הקרניים") הוא בעל חיים מיתולוגי בעל קרניים מוזהבות המבוסס על צפיר האלפים או יעל האלפים השוכנים באלפים היוליאניים בסלובניה. הזלאטורוג הוא בלתי פגיע ועל פי האגדה מופקד על שמירת אוצרות הטבע. אם פוצעים אותו צומח פרח קסום שושנת טריגלאב מטיפות דמו הניגרות לארץ. לפרח זה תכונות ריפוי מיוחדות וביכולתו לרפא כל פצע.
גמר גביע אירופה לאלופות 1956
גמר גביע אירופה לאלופות 1956 התקיים בפארק דה פראנס בפריז, צרפת ב-13 ביוני 1956, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אירופה לאלופות לעונת 1955/1956 היא ריאל מדריד הספרדית, שניצחה במשחק את סטאד ריימס הצרפתית בתוצאה 4-3. משחק הגמר נעל את מהדורת הבכורה של גביע אירופה לאלופות, וריאל מדריד הייתה לאלופת אירופה הראשונה, בדרך לחמש זכיות רצופות במפעל.
שתי הקבוצות העפילו לטורניר בזכות הישגיהן בעונת, וזכו להיכלל בין 16 הקבוצות הראשונות המשתתפות בטורניר. ריאל מדריד זכתה באליפות ספרד בפער חמש נקודות מברצלונה. ריימס זכתה באליפות צרפת, לאחר שהקדימה את טולוז בפער של ארבע נקודות.
משחק הגמר נערך במדינתה של ריימס, צרפת, והיא פתחה את המשחק היטב, כשעלתה ליתרון בדקה השישית משער של מישל לבלון והכפילה את יתרונה כעבור ארבע דקות מרגליו של ז'אן טמפלן. ריאל השלימה חזרה מרשימה למשחק כשאלפרדו די סטפנו בדקה ה-14 והקטור ריאל בדקה השלושים קבעו שוויון 2-2 בהפסקה. מישל הידלגו החזיר את ריימס ליתרון בדקה ה-62, לפני ששער של מרקיטוס השווה את התוצאה בדקה ה-67, והקטור ריאל קבע את תוצאת המשחק בדקה ה-79, 4-3 לריאל מדריד.
ריאל מדריד
ריאל רשמה את הופעת הבכורה שלה בגביע אירופה בשמינית הגמר מול סרבט ז'נבה השווייצרית. המשחק הראשון נערך בז'נבה, ורק לאחר 74 דקות הצליחה ריאל לעלות ליתרון. מיגל מוניוס היה לראשון שכובש עבור ריאל במפעל, והקטור ריאל בדקה ה-89 קבע את תוצאת המשחק, 2-0 לריאל. בגומלין ריאל הציגה התקפה מרשימה, ונעזרה בצמד של אלפרדו די סטפנו לניצחון 5-0 במשחק ו-7-0 בסיכום שני המפגשים.
ברבע הגמר פגשה ריאל את פרטיזן בלגרד, נציגת יוגוסלביה. במשחק הראשון הביסה ריאל 4-0 את פרטיזן בבית, אך בגומלין בבלגרד התקרבה להדחה כשנוצחה 3-0. עם 4-3 בסיכום הצליחה ריאל להעפיל לחצי הגמר.
בשלב חצי הגמר פגשה ריאל את מילאן האיטלקית. במשחק הראשון באצטדיון סנטיאגו ברנבאו העלה הקטור ריאל את המארחת ליתרון כבר בדקה השישית, אך מילאן השוותה כעבור שלוש דקות מרגליו של גונאר נורדאהל. ריאל חזרה ליתרון משער של חוסה איגלסיאס פרננדס בדקה ה-25, אך שוב היתרון החזיק מעמד דקות ספורות בלבד עד שחואן סקיאפינו מצא את השוויון. רוקה אולסן קבע את תוצאת המחצית בדקה הארבעים כשהעלה את ריאל ליתרון 3-2, ומשם מילאן לא הצליחה לחזור ודי סטפנו קבע את תוצאת המשחק בדקה ה-62, 4-2 לריאל מדריד במשחק הראשון. בגומלין בסן סירו כבש איגלסיאס את השער הראשון במשחק בדקה ה-65. מילאן השלימה מהפך עם שני פנדלים של ג'ורג'יו דל מונטה, אך לא הצליחה לכבוש עוד ועם 5-4 בסיכום שני המפגשים, זכתה ריאל במקום בגמר גביע אירופה הראשון בהיסטוריה.
סטאד ריימס
אלופת צרפת פתחה את הופעותיה בשמינית הגמר מול אורהוס הדנית. במשחק הראשון בחוץ גברה ריימס 2-0 על אורהוס מצמד של לאון גלובאקי. בגומלין הביתי צעדה ריימס ביתרון 2-0 במחצית השנייה, אך הדנים חזרו לשוויון 2-2. עם ניצחון 4-2 בסיכום שני המפגשים, המשיכה ריימס לרבע הגמר.
בשלב רבע הגמר פגשה ריימס את ורש לובוגו ההונגרית. במשחק הראשון בבית נעזרה ריימס בצמד של מישל לבלון כדי לנצח 4-2. משחק החוץ בבודפשט היה מרתק ורב שערים. רנה בילאר כבש צמד לזכות ריימס בדרך לשוויון 4-4, שהעלה את ריימס עם ניצחון 8-6 בסיכום שני המפגשים.
בחצי הגמר פגשה ריימס את היברניאן הסקוטית. במשחק הראשון הביתי, כבשו לבלון ובילאר עבור ריימס במחצית השנייה בדרך לניצחון 2-0. בגומלין בחוץ השלימה ריימס ניצחון כפול משער בודד של גלובאקי. 3-0 לריימס בסיכום שני המפגשים, בדרך לגמר גביע אירופה הראשון בהיסטוריה.
סיכום המשחק
כ-38 אלף צופים, רובם אוהדי ריימס, הגיעו ב-13 ביוני 1956 לפארק דה פראנס בפריז על מנת לחזות בגמר גביע אירופה הראשון בהיסטוריה.
לאחר הפתיחה החזקה של ריימס, הצליחה ריאל לחזור למשחק. בדקה ה-14 מסר קפטן ריאל, מיגל מוניוס, כדור עומק שטוח לתוך הרחבה, והותיר את אלפרדו די סטפנו במצב מצוין מול השער. די סטפנו בעט חזק ושטוח לפינה, הכניע את השוער רנה-ז'אן ז'אקה, וצימק ל-2-1. בדקה השלושים השלימה ריאל את החזרה שלה למשחק וקבעה שוויון 2-2, לאחר נגיחה מדויקת של הקטור ריאל לכדור קרן. המחצית הראשונה הגיעה לסיומה בשוויון מרתק.
בפתיחת המחצית השנייה היה די סטפנו השחקן הבולט על המגרש. הוא בישל בכדור עומק לחוסאיטו שכבש, אך השער נפסל בטענת נבדל. מן העבר השני, הצליחה ריימס לחזור ליתרון בדקה ה-62. שוב כדור חופשי של קופה מאגף ימין, הסתיים בנגיחה של מישל הידלגו לפינה, שחדרה לרשת וקבעה 3-2 לריימס, פחות מחצי שעה לסיום.
שער היתרון של ריימס החזיק מעמד חמש דקות בלבד. ריאל שלחה שחקנים רבים קדימה, ובדקה ה-67 קיבלה תמורה דווקא משחקן ההגנה מרקיטוס, שהצטרף להתקפה ובעט מתוך הרחבה כדור שפגע בשחקן הגנה וחדר פנימה. בדקה ה-79 עלתה ריאל ליתרון ראשון בפעם הראשונה במשחק. הקטור ריאל, כובש שער השוויון במחצית הראשונה, כבש מקרוב לאחר בישול של חנטו וקבע את תוצאת המשחק, 4-3 לריאל מדריד.
ריאל הצליחה לשמור על היתרון עד לסיום, על אף שהייתה קרובה לספוג שתי דקות לסיום כשבעיטה של טמפלן פגשה את המשקוף. נשיא אופ"א, אבה שוורץ, העניק את גביע אירופה הראשון לקפטן מוניוס, וריאל מדריד הייתה לאלופת אירופה הראשונה בתולדות המפעל.
גרמניה באירוויזיון 1982
גרמניה השתתפה באירוויזיון 1982 עם השיר "Ein bißchen Frieden" (מעט שלווה), בביצוע ניקול, וזכתה במקום הראשון בתחרות.
לפני האירוויזיון
הגמר הלאומי הגרמני לבחירת הנציג עבור אירוויזיון 1982 נקרא "Ein Lied für Harrogate" (שיר עבור הארוגט), 12 שירים התמודדו בתחרות שנערכה באולפני הטלוויזיה הציבורית של בוואריה, הזוכה נבחר על ידי דגימה של 500 אזרחים אקראיים ממערב גרמניה הבאים לייצג את אוכלוסיית המדינה, כל אחד מהמצביעים דירג כל שיר מ-1 עד 12 בדומה לאירוויזיון עצמו.
באירוויזיון
באירוויזיון, השיר שובץ במקום ה-18 והאחרון, אחרי אירלנד, בתום ההצבעה ,גרמניה קיבלה 161 נקודות, והגיעה למקום 1 מתוך 18 מדינות שהשתתפו
כריס גאטלינג
כריס ריימונד גאטלינג (באנגלית: Chris Raymond Gatling; נולד ב-3 בספטמבר 1967) הוא כדורסלן עבר אמריקאי אשר היה פעיל בין השנים 1991–2003. לאורך 11 עונותיו בליגת ה-NBA שיחק עבור 8 קבוצות שונות, וממוצעיו הכוללים בליגה הם 10.3 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות ונבחרת ארצות הברית
גאטלינג נולד בעיר אליזבת שבניו ג'רזי, ובשנת 1988 החל ללמוד באוניברסיטת אולד דומיניון אשר בנורפוק, וירג'יניה. במהלך 3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 21.3 נקודות והוריד 10.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בקיץ 1990 השתתף בטורניר אליפות העולם בכדורסל כשחקן נבחרת ארצות הברית, וזכה עמה במדליית הארד. לאורך הטורניר קלע גאטלינג 6.8 נקודות בממוצע למשחק.
קריירה מקצועית
בדראפט ה-NBA 1991 נלקח גאטלינג על ידי גולדן סטייט ווריורס בבחירה ה-16. לאחר 3 עונות בינוניות, התבלט גאטלינג בעונת כאשר קלע 13.7 נקודות למשחק ב-63.3% קליעה מהשדה – אחוזי הקליעה הגבוהים ביותר ב-NBA באותה עונה. במהלך העונה העוקבת הועבר בטרייד למיאמי היט, לצד טים הארדוויי, בתמורה לקווין ויליס ובימבו קולס.
לקראת עונת חתם על חוזה בדאלאס מאבריקס, וב-44 משחקיו בקבוצה קבע שיאי קריירה של 19.1 נקודות ו-7.9 ריבאונדים למשחק. במהלך העונה נבחר גאטלינג להשתתף במשחק האולסטאר, בפעם היחידה בקריירה, אך כשבוע לאחר המשחק נשלח יחד עם ג'ים ג'קסון וסם קאסל בטרייד לניו ג'רזי נטס. בעונות – הועבר בין קבוצות בשישה טריידים נוספים, ושיחק במהלכן עבור מילווקי באקס, אורלנדו מג'יק, דנוור נאגטס, קליבלנד קאבלירס ומיאמי היט. ב-5 מתוך 11 עונותיו ב-NBA העפיל עם קבוצתו לשלב הפלייאוף, ובכולן הודח כבר בסיבוב הראשון.
בשנת 2002 עזב את ה-NBA וחתם על חוזה בצסק"א מוסקבה. לאחר 6 משחקים בלבד עזב את מוסקבה וחתם על חוזה בסקאבוליני פזארו האיטלקית, ובסיום אותה עונה פרש ממשחק, בגיל 35.
נעמי (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מקסימוס הקונפסור
מקסימוס הקונפסור (ביוונית: Μάξιμος ο Ομολογητής), המכונה גם התאולוג מקסימוס או מקסימוס של קונסטנטינופול (580 בערך – 13 באוגוסט 662), היה נזיר נוצרי, תאולוג, והיסטוריון. בצעירותו היה עובד מדינה, ואף שימש כעוזרו של הקיסר הביזנטי הרקליוס. עם זאת ויתר על החיים במרחב הפוליטי כדי להיכנס בעול הנזירות.
לאחר המעבר לקרתגו, למד מקסימוס ספרות נאו-אפלטונית והפך בעצמו לסופר בולט. מקסימום נקלע לעין הסערה ב-640, בעת המחלוקת אודות המונותליטיזם. הקיסר הרקליוס, שמאס בוויכוחים הדתיים המייגעים בין המונופיזיטים לאורתודוקסים אודות היחס בין טבעו האלוהי לטבעו האנושי של ישו, קידם מינות פשרה (שנוסחה בחופזה על ידי הפטריארך סרגיוס) שהכריזה כי לאלוהים שהתגשם בבשר היו אמנם שתי מהויות אך רצון אחד. מקסימוס, ששהה בקרתגו, נחרד מעצם הרעיון, ופתח במסע תעמולה נמרץ בקרב המנזרים והבישופים באפריקה כנגד התאולוגיה החדשה. משם נסע אל רומא, ושכנע את האפיפיור מרטינוס לגנות את המונותליטיזם בוועידה כנסייתית שנערכה ב-649. הקיסר קונסטנס השני, יורשו של הרקליוס, נאחז חמה והורה לאסור את מקסימוס והאפיפיור. הנזיר סירב לחזור בו ועמד בתקיפות על כך שלישו היו שני רצונות, על אף עינויים (לשונו נכרתה כדי שלא יוכל לדבר) ושנים ממושכות בכלא. הוא מת בגלות במצודת סכמרום, בגאורגיה של ימינו.
פחות מעשרים שנה לאחר מותו, האקלים הפוליטי השתנה: האפיפיור ויטליאנוס התברר כמתנגד נחרץ של דוקטרינת הרצון האחד, והקיסר קונסטנטינוס הרביעי היה אדיש מכדי להגן על התורה שקידמו אביו וסבו. ועידת קונסטנטינופול השלישית גינתה את המונותליטיזם והכריזה עליו כמינות. מקסימוס, יחד עם אחרים שסבלו על התנגדותם, הוכתר עתה כקדוש.
ג'ורג' קרפטי
ג'ורג' קרפטי או ג'רג' קרפטי (בהונגרית: Kárpáti György; באנגלית: George Karpati; דברצן, 17 במאי 1934 – מונטריאול, 6 בפברואר 2009) היה נוירולוג יהודי-קנדי ממוצא הונגרי, ביולוג מולקולרי, חבר חיצוני של האקדמיה ההונגרית למדעים. קרפטי היה נוירולוג בעל שם עולמי במחקריו על התהליכים התקינים והפתולוגיים של תהליכי צומת עצב-שריר, ניוון שרירים שונים והטיפול המולקולרי שלהם.
ביוגרפיה
ג'ורג' קרפטי נולד במשפחה יהודית, שרד בילדותו את השואה במחנה עבודה ליד וינה, בעוד אביו נלקח למחנה הריכוז ברגן בלזן. הוא שרד וחזר להונגריה אחרי מלחמת העולם השנייה, אך היגר לקנדה לאחר תבוסת המרד ההונגרי בשנת 1956. הוא סיים את לימודיו ברפואה באוניברסיטת דלהוסי בהליפקס בשנת 1960 ולאחר מכן השתלם בבית החולים הנרי פורד בדטרויט בארצות הברית ובמכונים הלאומיים לבריאות בבתסדה. משנת 1967 עבד כעמית מחקר במכון הנוירולוגי של מונטריאול, מכון המחקר באוניברסיטת מקגיל, שם ארגן וניהל קבוצת מחקר עצב-שריר עד מותו. בשנים 1984–1992 היה סגן מנהל המכון לנוירולוגיה, ומשנת 1985 היה פרופסור לנוירולוגיה ולנוירוכירורגיה באוניברסיטת מקגיל.
פעילותו
תחום המחקר העיקרי שלו היה המחקר הביולוגיה המולקולרית הפיזיולוגיה של צומת עצב-שריר. הוא הוכיח באופן ניסיוני כי מבנה סיבי השריר והתהליכים הנוירוכימיים המתרחשים בהם נקבעים על ידי המוטונורונים המעצבנים את הסיבים. פגם גנטי בשל מוטציית דנ"א מיטוכונדריאלי וכל מערכת השריר המבוססת על הפרעה בחילוף חומרים מצטמצמים. בניוון שרירים מספר תגליות חשובות קשורות בשמו. התפתחות מחלת ברודי נבעה ממחסור תורשתי של נגזרת חומצה בוטירית בקרום התא הפנימי של המיטוכונדריון, הקרניטין. במחצית השנייה של שנות ה-80 של המאה ה-20, הוא היה בין הראשונים שזיהו נוכחות של חלבון שריר ציטוסקלטלי שהתגלה בעבר, דיסטרופין, בקרום סיבי השריר בגוף בריא. הוא בחן את מנגנון הפגיעה בסיבי השריר בניוון שרירים על שם דושן, גם הוא ממוצא מיטוכונדריאלי, גילה כי המחלה נובעת ממחסור בדיסטרופין. בניסוייו בבעלי חיים, הוא השיג תוצאות משמעותיות בפיתוח טיפולים וטיפול גנטי (תיקון DNA) בבניוון שרירים על שם דושן על ידי החדרת הגן דיסטרופין לרקמה המטופלת באמצעות וקטור Adenoviridae, כלומר נגיפי אדנו ויראלי הניתן לשכפול. בשנת 1990 ביצע העברה ראשונה של תאים המייצרים סיבי שריר (מיובלסטים) בתשעה ילדים עם מחלת דושן. הוא השיג תוצאות נוספות בטיפול המולקולרי של אחד הסוגים התוקפניים של גידול מוחי, גליובלסטומה מולטיפורמה (glioblastoma multiforme).
בהנהגתו, הוא העלה את צוות המחקר של המכון לנוירולוגיה של מונטריאול לחוד החנית של אתרי מחקר קליניים עצביים ברחבי העולם. בנוסף לספרים של כשלוש מאות מחקרים הופיעו בנושאים נוירולוגיה, ביולוגיה מולקולרית, היסטולוגיה וביולוגיה של התא הוא היה העורך או חבר מערכת העריכה של מספר כתבי עת מקצועיים (למשל :
חבריות והוקרה
בהולדתו החדשה שבחר הוא נבחר להאגודה המלכותית של קנדה (Royal Society of Canada) בשנת 1999, ובשנת 2004 הפך לחבר חיצוני באקדמיה ההונגרית למדעים.
כהוקרה על הישגיו המדעיים, הוענק לו :
גטר
ראו גם
}}
אליעזר קרסיק
ביוגרפיה
נולד בלאפיטש, מחוז מינסק, בלארוס למשפחה המיוחסת להגאון מווילנא.
בשנים 1910–1917 למד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ' (וסניפיה), שבראשה עמד האדמו"ר רבי שלום דובער שניאורסון מליובאוויטש.
בשנת 1917 נשלח על ידי רבי שלום דובער לכותאיסי שבגאורגיה, בשליחות לחיזוק מצבם הרוחני של היהודים המקומיים. במסגרת זו, קרסיק לימד בישיבת תומכי תמימים בכותאיסי בראשות הרב שמואל לויטין.
בתקופת המהפיכה הקומוניסטית עזב את כותאיסי ונסע לרוסטוב על הדון, שם שהה בחצר האדמו"ר רבי שלום דובער שניאורסון. וכאשר האדמו"ר נפטר ב-1920, נטל קרסיק חלק בטהרה והלוויה, ומונה על ידי בנו רבי יוסף יצחק שניאורסון לחבר בית דין שהחליט כי בבוא העת יוכלו להעביר את קבר האדמו"ר ללובביץ'. בשנת 1923 למד רבנות בבית המדרש לרבנים בעיירה נוול ברוסיה. ובשנים הבאות כיהן כרב בעיירות נובוסקולניקי ושצ'דרין, תחת מגבלות השלטון הקומוניסטי. בתקופה זו התכתב בהלכה עם רבנים רבים גם מחוץ לברית המועצות ובהם הרב אברהם יצחק הכהן קוק. בשנת 1932 עזב את שצ'דרין ועבר לפטרבורג (לנינגרד באותם ימים), ואת מקומו ברבנות מילא אחיו הרב מנחם נחמן בן ציון קרסיק.
כדי לשמור שבת נאלץ לעסוק במסחר זעיר ללא דיווח לשלטונות, ובגין כך נאסר למספר שבועות. לאחר שחרורו, קיבל הוראה מהאדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון לעלות לישראל ולעזרתו נחלץ הרב אברהם יצחק הכהן קוק ששלח מכתב לשלטונות ברית המועצות כי הוא כבר זקן ומבקש שהרב קרסיק יחליפו. את היתר היציאה קיבל ממיכאיל קלינין נשיא ברית המועצות. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והתיישב במרכז תל אביב.
בשנת תרצ"ו (1936) פתח יחד עם כמה שותפים משרד למשלוח חבילות לרוסיה. אזרחי ישראל להם קרובי משפחה או ידידים ברוסיה יכלו לשלוח דרכו חבילות לרוסיה, ובגין השלטון הקומוניסטי הדבר היה כרוך בבירוקרטיה רבה. את המשרד ניהל עד יחד עם רעייתו ושותפים, עד לפטירתו.
בתחילת תרצ"ז (1936) מונה לרב קהילת חב"ד בתל אביב (בהמלצת אדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון), לאחר עזיבת קודמו בתפקיד הרב שלמה יוסף זוין. בית כנסת חב"ד בתל אביב שכן בתקופה זו ברחוב מונטיפיורי ולאחר מספר שנים עבר לרחוב נחלת בנימין. מאז ועד פטירתו שימש בתפקיד רב הקהילה, והיה ממנהלי מוסדות חב"ד והקהילה בתל אביב ומראשי חב"ד בארץ ישראל.
בשנת תרצ"ח (1938) ייסד את ישיבת אחי תמימים בתל אביב. על ראשיה נמנו הרב חיים שאול ברוק, הרב יואל קלופט, הרב דוד חנזין והרב דוד פוברסקי. בין תלמידי הישיבה נמנו הרב יואל כהן, הרב מרדכי שלמה ברמן ועוד. חגיגת פתיחת הישיבה התקיימה בל"ג בעומר תרצ"ח, בהשתתפות הרב משה אביגדור עמיאל רבה הראשי של תל אביב, והרב שלמה יוסף זוין. נציג הדתיים בעיריית תל אביב דוד צבי פנקס נעדר במחאה על שפת הלימוד בישיבה - יידיש ולא עברית. לאחר הקמת הישיבה, נאבקו אישים וארגונים שונים בישיבה על רקע שפת הלימוד והרב קרסיק כתב מכתב בנידון אל "האיגוד למען השלטת העברית בארץ ישראל", בו נימק כי שפת הלימוד מותאמת לשפתם של התלמידים.
בשנת תשי"ב-1952 פרסם בבטאון חב"ד סדרת מאמרים ובהם סקירה על הישיבה, סדרי הישיבה וההבדל בין ישיבה זו לישיבות אחרות.
יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל
תש"ט-תש"כ (1949–1960) שימש כיו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל ובתפקידו זה היה ממקימי כפר חב"ד ומוסדות חב"ד המרכזיים: ישיבת תומכי תמימים בלוד, בית ספר למלאכה בכפר חב"ד, נשי ובנות חב"ד, צעירי חב"ד, רשת אהלי יוסף יצחק ועוד, סייע להם באופן משמעותי, והעביר הוראות ישירות מחצרו של הרבי מלובביץ'.
היה בקשר מיוחד עם זלמן שזר מראשי הסוכנות היהודית דאז ועם שר החינוך בן-ציון דינור.
משפחתו
היה נשוי ללאה, אחות הרב שניאור זלמן גוראריה. אחיו הרב יעקב ברוך קרסיק כיהן כמשגיח בישיבת תומכי תמימים בעיירה לובביץ'.
לקרסיק שלוש בנות:
מנכדיו:
נבחרת הולנד בכדורגל עד גיל 21
נבחרת הולנד בכדורגל עד גיל 21 היא הנבחרת הלאומית הצעירה של הולנד, המייצגת אותה בתחרויות בינלאומיות לנבחרות צעירות, ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית.
נתי כהן
נתי כהן (נולד ב-6 ביוני 1973) הוא מאמן כדורסל ישראלי שישמש כמאמן בליגת העל ובליגה הלאומית. בנוסף משמש כמנהל המקצועי של מחלקת הנוער של מכבי אשדוד
כהן גדל במחלקת הנוער של הפועל חולון. בגיל צעיר מאוד החל לאמן קבוצות ילדים ונוער.
קריירת אימון
בתחילת הקריירה שלו אימן כהן במחלקות הנוער של הפועל חולון (מאמן נוער, עוזר מאמן ותקופה קצרה כמאמן ראשי בבוגרים), בני הרצליה, הפועל כפר סבא והפועל גליל עליון. כמו כן, אימן בקבוצות הבוגרים של בני הרצליה (ממהליגה הארצית) והפועל כפר סבא.
בעונת 2003/04 החל לאמן את מחלקת הנוער של הפועל גליל עליון, איתה זכה באליפות הליגה לנוער. במקביל שימש כעוזרם של דני פרנקו ועודד קטש בקבוצה הבוגרת.
בעונת 2004/05 הוביל את תיכון עמק החולה לאליפות ליגת העל לתיכונים. בחודש ינואר 2005 החל לשמש בעוזר מאמן בנבחרת הקדטים של ישראל.
בעונת 2008/09 אימן את קבוצת מכבי הוד השרון, איתה הגיע עד לחצי גמר הליגה הלאומית והפסיד לברק נתניה. בחודש יוני 2009 מונה למאמן נבחרת הקדטים של ישראל, בה אימן שלוש שנים.
בעונת 2009/10 אימן את קבוצת מכבי פתח תקווה, איתה העפיל לליגה הלאומית מהמקום הראשון, אך ראשי הקבוצה העדיפו להישאר בליגה הארצית מטעמים כלכליים.
בתחילת עונת 2010/2011 החל לאמן את אליצור יבנה מהליגה הלאומית למשך שלוש עונות. במהלכן הגיע עם הקבוצה שלוש פעמים ברציפות לחצי גמר הפלייאוף.
בחודש מאי 2012 עזב את נבחרת הקדטים והצטרף למחלקת הנוער של עירוני נס ציונה כמנהלה המקצועי.
בחודש יוני 2013 חתם כהן בקבוצת מכבי אשדוד מליגת העל, אותה אימן עד למחזור העשירי ופוטר. בחודש פברואר 2014 החליף את עמיר עוזי באליצור יבנה. בתחילת עונת 2014/15 חתם כהן בקבוצת מכבי קריית גת, (במקביל לתפקיד המנהל המקצועי במחלקת הנוער של הפועל תל אביב). זכה באליפות 2014 עד 2015.
ב-21 בדצמבר 2017 חתם בהפועל חיפה מהליגה הלאומית.
ב-15 בפברואר 2018 חתם במכבי חיפה מליגה העל וישמש כעוזר מאמן. ב-11 ביוני 2018 חתם כמאמן מכבי הוד השרון בעונתו הראשונה בהוד השרון הוביל את הקבוצה לסיום במקום ה-11. בעונת 2019/20 הוביל כהן את הקבוצה במשך 22 מחזורים עד להפסקת הליגה בעקבות משבר הקורנה כאשר הקבוצה ממוקמת במקום ה-6 עם מאזן חיובי של 12 ניצחונות ו-10 הפסדים.
ביוני 2020 חתם בהפועל חבל מודיעין מהליגה הלאומית.
בפברואר 2023 חתם במכבי ראשון לציון מהליגה הלאומית, באפריל 2023 פוטר מתפקידו והוחלף באבי סוכר.
חייו האישיים
בשנת 1983 עבר כהן טרגדיה משפחתית כשבחודש וחצי איבד את סבו, אביו ואחיו. כהן נשוי משנת 2000 ואב לשניים.
ההשבעה השלישית של ולדימיר פוטין לנשיאות רוסיה
ההשבעה השלישית של ולדימיר פוטין כנשיא רוסיה התקיימה ביום שני, 7 במאי 2012, בארמון הקרמלין הגדול. בטקס השתתפו כשלושת אלפים איש, בהם שרים, מושלים, חברי פרלמנט, סנאטורים, שגרירים זרים ומנהיגים דתיים, כמו גם מדענים ואמנים רוסים.
רקע כללי
ולדימיר פוטין ניצח בבחירות עם יותר משישים אחוז מהקולות. הוא נכנס לתפקיד חודשיים לאחר הבחירות.
חלק ראשוני
בתחילת הטקס נשאו חיילי משמר הקרמלין את דגל רוסיה, דגל הנשיא הרוסי, חוקת רוסיה וחותם נשיא רוסיה. ואז הופיעו יו"ר מועצת הפדרציה ולנטינה מטוויינקו, יו"ר הדומה הממלכתית סרגיי נרישקין ויו"ר בית המשפט החוקתי ולרי זורקין.
מדבדב נאם ולאחר הנאום, דמיטרי מדבדב ויו"ר בית המשפט החוקתי, ולרי זורקין, הזמינו את ולדימיר פוטין להישבע:
ולדימיר פוטין קרא את נוסח השבועה:
לאחר מכן נשמע ההמנון הלאומי הרוסי, ואחריו מטח הצדעה ארטילרית. לאחר מכן ולדימיר פוטין נשא את נאומו כנשיא רוסיה. לאחר הנאום, ולדימיר פוטין פנה אל היציאה, ועבר לקבל ברכות מהנוכחים.
חלק אחרון
לפני תחילת החלק האחרון, פרשו ולדימיר פוטין ודמיטרי מדבדב לחדר סגור בו הנשיא לשעבר העביר לידי הנשיא החדש את המזוודה הגרעינית. לאחר קבלתה, פוטין ומדבדב נסעו לכיכר הקתדרלות, שם הציג הנשיא לשעבר את משמר הקרמלין למפקד העליון החדש. לאחר מכן נערך מצעד.
לאחר כל אלה, הנשיא פוטין ואשתו נסעו לקתדרלת הבשורה, שם נערכה תפילה. ואז הם הלכו לחלק הבלתי פורמלי של טקס ההשבעה.
תגובות
מספר מנהיגים זרים בירכו את הנשיא ולדמיר פוטין על כניסתו לתפקיד. ביניהם: נשיא סוריה בשאר אסד, נשיא ארמניה סרג' סרקיסיאן, נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו, נשיא אוקראינה ויקטור ינוקוביץ', נשיא חו ג'ינטאו ואחרים.
תקריות
במהלך הטקס אירעו שני אירועים לא מתוכננים.
משה שלו (מוזיקאי)
משה שלו הוא מוזיקאי ישראלי.
מכללת סוויט ברייר
מכללת סוויט ברייר (באנגלית: Sweet Briar College) היא מכללה פרטית לבנות, והמלמדת תרבות כללית (ל"אמנויות חופשיות") ביישוב סוויט ברייר, וירג'יניה, בארצות הברית, כ-19 ק"מ צפונית מלינצ'בורג. המוטו הלטיני של בית הספר הוא Rosam quae meruit ferat, כלומר "מי שמגיע לה הוורד, תישא אותו".
משה שלו (מוזיקאי)
ביוגרפיה
מנגן על כלים השייכים למוזיקת המקאם: סנטור, טאר, עוד וכלי מיתר. את עיקר השכלתו המוזיקלית רכש אצל פרץ אליהו. משה מנגן במגוון הרכבים ומביא בהם לידי ביטוי את אוצרות המוזיקה המזרחית הקלאסית. מנגן בתזמורת ירושלים החדשה.
בין השאר: ניגן בעוד בשיר "ממצרים" מתוך האלבום "ליל אברהם" של משפחת ואך. ניגן בעוד ובסנטור בפתיח הסדרה "עלילות ארץ גושן" בערוץ מאיר לילדים. ניגן בסנטור בשיר "ארמונו של מלך" באלבום "משכן" של ביני לנדאו. ניגן בטאר בשיר "הרחמן" של מרדכי יצהר בוימל. ניגן בטאר ובעוד בשיר "תעוף" באלבום "האש שבתוכי בוערת" של מרדכי יצהר בוימל. ניגן בטאר בשיר "אם ננעלו" של ישי ריבו.
מכללת סוויט ברייר
שטח המכללה הוא כ-13,000 דונם שנתרמו לשם הקמתה בשנת 1901 על ידי משפחתה של אינדיאנה פלצ'ר ויליאמס (1828-1900). בית הספר חבר באיגוד הדרומי של המכללות ובתי הספר. בחודש מרץ 2015 הודיעה המכללה כי תסגור את שעריה בתום שנת הלימודים האקדמאית 2014-2015.
היסטוריה
בית הספר נקרא לפי שם המטע "סוויט ברייר" שהשתייך לאלייג'ה פלצ'ר (Elijah Fletcher, 1789 - 1858)  מורה, איש עסקים וראש העיר לינצ'בורג בשתי קדנציות. את השם "סוויט ברייר", לפי סוג של ורד הנקרא Briar, מיחסים לאשתו של פלצ'ר,מריה קרופורד. באמצע המאה ה-19 החזיק פלצ'ר במטע שלו בין 80 ובין 100 עבדים. אחרי שחרורם בשנת 1865, חלקם המשיך לעבוד, תמורת שכר, ולחיות בו. אחרי מותו של אלייג'ה פלצ'ר, בתו אינדיאנה ירשה את המטע וכשהלכה לעולמה בשנת 1900, בהתאם לצוואתה אדמותיו שימשו להקמת מכללה לבנות, לזכר בתה דייזי שנפטרה בגיל 16 ולא הייתה לה הזדמנות ללמוד במכללה.
משה שלו (מוזיקאי)
ביוגרפיה
ב-2010 כתב את המוזיקה וניגן לצד יוני שרון בהצגה "שברי לוחות" שעיבד וביים גלעד אלפסי ע"פ סיפור מאת הרב חיים סבתו בתיאטרון תאיר.
מכללת סוויט ברייר
אדריכלות
קמפוס המכללה שוכן למרגלות הרי בלו רידג'. הסגנון האדריכלי של המכללה - של "התחייה הקולוניאלית" - נשלט על ידי עבודתו של ראלף אדמס קראם,שהטביע את חותמו גם על בניית הקמפוסים של אוניברסיטת פרינסטון ושל אקדמיית וסט פוינט. הקמפוס כולל גם את חלקת הקברות של המטע סוויט בייר, שבו נטמנו שישים עבדים.
משה שלו (מוזיקאי)
ביוגרפיה
הפיק לצד יהודה לבבי, ניגן ושר באלבום "המניין - שרים 20 לקרליבך".
מכללת סוויט ברייר
אדריכלות
21 מתוך 30 המבנים של המכללה וכן "בית סוויט ברייר" (הווילה בסגנון איטלקי של אלייג'ה פל'קר, בימינו מושב נשיא המכללה) מוכרים על ידי הרשם הלאומי לאתרים היסטוריים של ארצות הברית כ"מחוז ההיסטורי של מכללת סוויט ברייר".
משה שלו (מוזיקאי)
ביוגרפיה
הופיע לצד יצחק מאיר, אילן קינן, מרדכי יצהר בוימל, אנסמבל מכילתא ובאנסמבל מוצירי.
מנחה ומנהל מוזיקלית לצד יגל הרוש את "קדם" - קבוצת לימוד ויצירה של מוזיקאים המתכנסת על עתיקות עיר דוד ויוצרת מוזיקה מקורית היונקת מהחלל ומספר תהילים.
מכללת סוויט ברייר
דירוגים
המכללה זוכה באופן קבוע לאורך השנים בדירוגים גבוהים מטעם ארגונים שונים. בשנת 2000, מבין 20% המכללות הראשונות, סוויט ברייר דורגה במקום הרביעי, לפי כל חמשת הקריטריונים, בסקר הלאומי למעורבות סטודנטים NSSE המודד את יעילות הלמידה.
במדריך למכללות לשנת 2014 של "פרינסטון רוויו" בין 20 המכללות הראשונות בארצות הברית, דורגה סוויט ברייר במקום הרביעי. גם הקמפוס מדורג בין היפים בארצות הברית. במדריך הנ"ל היא דורגה במקום השישי.
פעילות אקדמית
המכללה מפעילה 60 קורסים לתואר ראשון, וכן שלוש תוכניות טרום-תואר בתחום המשפטים, הרפואה והרפואה הווטרינרית. בנוסף יש לה שני מסלולים לתואר שני, פתוחים לשני המינים.
מכללת סוויט ברייר הייתה המכללה השנייה לבנות שהכינה לתואר שני בהנדסה.
המכללה מעניקה גם מספר תוכניות השתלמות בחו"ל, מהן המקיפות למשך שנה הן Junior Year בספרד ובצרפת.
חיי הקמפוס
רוב הסטודנטיות גרות בקמפוס למשך לימודיהם. קיימים 7 מעונות סטנדרטיים ומגורים עצמאיים בגרין וילג' ובפאטסון האוס, זמינים לנשים מן המעמד הגבוה. למכללה יש חמישים מועדונים וארגונים.
דפורטיבו פאסטו
היסטוריה
הקבוצה נוסדה ב-12 באוקטובר 1949 בשם "אורו רוחו" (Oro Rojo, בתרגום זהב אדום) אך מהר מאוד שונה שמה לשם המועדון הנוכחי. מיגל אנחל לופס ביחד עם מספר אנשים היה זה שקיבל את תמיכת חברת הבירה הגדולה בוואריה כדי להקים קבוצה עבור עיר הבירה של מחוז נריניו. המועדון פעל החל משנת 1950 ועד לסוף שנות ה-80 כמועדון חצי מקצועני, אבל החל מ-1990 החלה תקופת המועדון כמועדון מקצועני לכל דבר. פאסטו העפילה מהליגה השלישית אל הליגה השנייה תוך כדי שהיא מקבלת את כל האישורים להפוך לקבוצה מקצוענית. הקבוצה הורכבה משחקנים מקומיים צעירים ממחוז נריניו שהיוו את השלד לעליית הקבוצה מהליגה השלישית ומשכו את תשומת הלב גם בליגה השנייה. הם אומנם לא הצליחו לעלות ליגה, אבל בשנת 1995 סיימו ראשונים את בית האזור שלהם ושנה מאוחר יותר אף הגיעו לפלייאוף העלייה אך כשלו. את העפלתה לליגה הראשונה השיגה ב-1998. פאסטו הייתה אחת הפייבוריטיות תחת הדרכתו של המאמן החדש, פליקס ואלוורדה קיניונס. היא סיימה את הליגה הסדירה במקום הראשון עם 61 נקודות ב-28 מחזורים. בפלייאוף שובצה לבית A ביחד עם דפורטיבו פריירה, דפורטיבו ריונגרו וביו פוטבול קלוב. זה לא היה קל ופאסטו אף הפסידה בביתה לריונגרו מחזור אחד לפני הסיום, אבל ניצחון חוץ על ביו 2–3 העלה אותה לבית הגמר יחד עם דפורטיבו פריירה, ריאל קרטחנה ו-איטגווי. בשלושת במחזורים הראשונים של בית הגמר ניצחה את קרטאחנה בבית 1–3, הפסידה לאיטגווי בחוץ 0–1 וניצחה את דפורטיבו פריירה בבית 0–1. בסיבוב השני ניצחה את פריירה בחוץ 1–3 וב-8 בדצמבר 1998, ניצחון ביתי על איטגווי 0–2 זיכה אותה בתואר ליגת המשנה ובכרטיס לליגה הבכירה לראשונה בתולדותיה. קרלוס רנדון המנוסה, אוסקר אצ'ברי, ססאר סאפה והקשר הצעיר, ג'ון צ'אריה היו מהשחקנים הבולטים של הקבוצה באותו טורניר.
הופעת הבכורה בליגה הראשונה, הופעה ראשונה בגמר הליגה
את הופעת הבכורה שלה בליגה הבכירה אי פעם רשמה פאסטו ב-18 בפברואר 1999 באצטדיונה הביתי, דפרטמנטל ליברטד, בתיקו 1-1 עם אתלטיקו בוקרמנגה. לפאסטו כבש ג'ון צ'אריה. פאסטו סיימה בסך הכל עונה מאוד מוצלחת מבחינתה במקום השמיני וה-11 בטבלה המשוקללת, מה שאיפשר לה להישאר בליגה הבכירה. היא אף עלתה לפלייאוף ושובצה בבית עם אתלטיקו נסיונל, ג'וניור ברנקייה וקורטולואה. באותה עונה אף השיגה את שני הניצחונות הגבוהים ביותר בהיסטוריה שלה, 1-6 על אוניון מגדלנה ו-1–6 על אינדפנדיינטה מדיין, שניהם בבית.
2002 הייתה השנה שלה. לאחר שהצליחה לשרוד את עונות 2000 ו-2001 בליגה הבכירה, ב-2002 עלתה לפלייאוף בטורניר האפרטורה ובטורניר הקלאוסורה סיימה שנייה בטבלה עם 36 נקודות. פאסטו שובצה בבית עם אתלטיקו נסיונל, אמריקה קאלי ואוניון מגדלנה. באופן מפתיע מאוד סיימה ראשונה והעפילה לגמר הפלייאוף מול אינדפנדיינטה מדיין. במשחק הראשון הייתה זו מדיין שהשיגה ניצחון יקר של 0–2 ובמשחק הגומלין הצליחה לחלץ תיקו 1-1 כדי לחגוג אליפות ראשונה לאחר 45 שנים.
ההגעה לגמר הפלייאוף איפשרה לקבוצה להשתתף בפעם הראשונה בתולדותיה בטורניר בינלאומי, הקופה סודאמריקנה 2003. בסיבוב הראשון פגשה הקבוצה את אתלטיקו נסיונל ולאחר תיקו 0-0 במשחק באצטדיון דפרטמנטל ליברטד, הייתה זו נסיונל שניצחה בבית 0-2 ועלתה על חשבונה של דפורטיבו פאסטו.
אליפות היסטורית
ב-2006, 7 שנים לאחר שהעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה, עשתה פאסטו את הבלתי ייאמן וזכתה בתואר האליפות. היא המשיכה את ההתקדמות שלה שהחלה ב-2002 וב-2004 פספסה גמר נוסף רק בנקודה. בטורניר האפרטורה של 2006, מונה המאמן הארגנטינאי, אוסקר הקטור קינטבני, ותחתיו שיחקו שחקנים כגון החלוץ הפראגוואי, קרלוס ויז'גרה, חורחה וידאל וקרלוס רודאס וכן צעירים כמו וולדן ורגאס ורנה רוסרו. הקבוצה סיימה במקום השמיני והאחרון שמוליך לפלייאוף עם 27 נקודות ושובצה בבית קשה שכלל את אתלטיקו נסיונל, מיונאריוס וקוקוטה דפורטיבו. פאסטו נכנסה לכושר בזמן וסיימה ראשונה את הבית במאזן של 13 נקודות מתוך 18. בגמר היה עליה לעבור את דפורטיבו קאלי כדי לזכות לראשונה בטורניר. במשחק הראשון שנערך באצטדיון פסקואל גררו, הדהימה פאסטו את המארחים וניצחה 0–1 תודות לשער של ויז'גרה בדקה ה-75. בגומלין בפאסטו העלה וידאל את המקומיים ליתרון בדקה ה-59, אך אנטוני טאפיה הישווה בדקה ה-78 עבור קאלי, שוויון שלא מנע ניצחון גלובלי 1–2 של דפורטיבו פאסטו, אליפות היסטורית והשתתפות בקופה ליברטדורס 2007. ההשתתפות בטורניר החשוב של היבשת בפעם הראשונה בתולדותיה לא היה טוב בלשון מעטה. פאסטו שובצה עם סנטוס, דפנסור ספורטינג וחימנסיה לה פלאטה בבית מספר 8 אבל סיימה אחרונה ללא שום נקודה. בטורניר הקלאוסורה של 2007 הצליחה להעפיל לפלייאוף ושובצה בבית שכלל אתץ לה אקידד, דפורטס טולימה ובויקה צ'יקו, אבל פאסטו סיימה שנייה ולא העפילה לגמר.
ירידה לאחר עשור ופיינליסטית הגביע
לאחר עשור שבה שיחקה בליגה הבכירה, ירדה פאסטו לליגה השנייה. זה קרה ב-8 בדצמבר 2009 אבל הנסיבות היו מוזרות. פאסטו עברה משבר בשנתיים הבאות שהתבטא בתוצאות לא טובות שמחקו את הצלחתה מ-2006. ועדיין, גורלה היה תלוי בה. כמה מחזורים לסיום העונה, אירחה דפורטיבו פאסטו את ריאל קרטחנה למשחק גורלי, כאשר לאורחים הספיק תיקו. התוצאה אכן הייתה 0-0 עד לדקות הסיום, אבל אז כבש דניאל הידלגו את השער שהיו אמור להעניק לפאסטו את הניצחון החשוב. בתוספת הזמן, נפל לפתע הקוון על הדשא, ככל הנראה מחפץ שנזרק מהיציע של אוהדי פאסטו. השופט הראשי, אוסקר חוליאן רואיס, הפסיק את המשחק בו במקום כשנותרו שתי דקות ובוועדת המשמעת של הדימאיור נקבע הפסד טכני לפאסטו בתוצאה 0–3. זה קטע את כל המומנטום החיובי של הקבוצה, ובתוספת שני הפסדים רצופים בשני המחזורים האחרונים, ירדו חניכיו של חורחה לואיס ברנאל לליגה השנייה.
חזרה לליגה הבכירה
לאחר שנתיים בליגה השנייה, חזרה פאסטו אל הליגה הבכירה במאזן מאוד מרשים. היא סיימה במקום הראשון גם את טורניר האפרטורה וגם את טורניר הקלאוסורה, כאשר לא מפסידה בביתה במשך 23 משחקים רצופים. בטורניר האפרטורה נעצרה כבר ברבע הגמר, כאש סיימה בתיקו 1-1 בסיכום הכללי עם ויידופר, אבל הפסידה בדו-קרב הפנדלים 2–3. בטורניר הקלאוסורה היא כבר הלכה עד הסוף, כשהיא מנצחת את אוניאוטונומה בסיכום 1–5 ברבע הגמר, את אקספרסו רוחו 2-6 בחצי הגמר ובגמר ניצחה את סנטאורוס 1-2 כדי לזכות בתואר הקלאוסורה של הליגה השנייה. במשחק הגמר מול אלופת האפרטורה, פטריוטס בויאקה, הפסידה פאסטו 0–1 במשחק הראשון, ניצחה בתוצאה זהה במשחק השני ובדו-קרב הפנדלים ניצחה 0–2 כדי לחגוג העפלה שנייה לליגה הבכירה.
ב-2012 חזרה פאסטו לליגה הבכירה, אבל גם הגיעה בפעם השנייה לגמר הגביע הקולומביאני, אך שוב לא הצליחה לזכות. הקבוצה סיימה במקום השני בבית המוקדם שכלל את אמריקה קאלי, דפורטיבו קאלי, דפור פוטבול קלוב, קורטולואה ואוניברסיטריו פופיין. בשמינית הגמר הביסה הקבוצה את אונסה קלדס 0-5 בסיכום שני המשחקים וברבע הגמר גברה על ג'וניור ברנקייה 2-6 בסיכום המשחקים. בחצי הגמר פגשה פאסטו את אתלטיקו בוקרמנגה וגברה עליה 1–3 בסיכום שני המשחקים ונעצרה רק בגמר על ידי אתלטיקו נסיונל. במשחק הראשון שנערך באצטדיון דפרטמנטל ליברטד ב-31 באוקטובר 2012, סיימו הקבוצות בתיקו 0-0 ובמשחק הגומלין באצטדיון אטנאסיו חירארדוט הפסידה פאסטו 0–2 ואת התואר.
אצטדיון
הקבוצה משחקת את משחקיה באצטדיון דפרטמנטל ליברטד, ששייך למחוז נריניו. הוא נחנך ב-1954 ונקרא תחילה "13 ביוני", אך שלוש שנים לאחר מכן שונה שמו לדפרטמנטל ליברטד. האצטדיון עבר שינוי רציני לקראת השתתפותה של דפורטיבו פאסטו בקופה ליברטדורס 2007 וכיום תכולתו היא כ-28,000 מקומות. כמו כן, משמש האצטדיון לקיום אירועי ספורט אחרים וכן אירועי תרבות.
הרפתקאותיהם המופלאות של ספלולון וכרבולון
סדרת הספרים הפכה לקלאסיקה באוסטרליה, ועל פי העלילות הופקו הצגות, סרטים ומופע מחול. בשנת 1985 יצא בול דואר עם דיוקנאותיהם של ספלולון וכרבולון.
יואכים גאוק
יואכים גאוק (בגרמנית: Joachim Gauck; נולד ב-24 בינואר 1940) הוא נשיאהּ לשעבר של גרמניה. הוא הנשיא הראשון מאז איחוד גרמניה שהגיע מגרמניה המזרחית.
גאוק היה בעברו כומר לותרני, ופעיל זכויות אדם שזכה למרבית פרסומו במאבק נגד השטאזי בגרמניה והנהגת הפגנות להפלת חומת ברלין בשנת 1989.
ביוגרפיה
גאוק נולד בעיר הנמל רוסטוק. כשהיה בן 11, נעצר אביו על ידי המשטר הקומוניסטי בחשד לריגול ושהה בגולאג סובייטי במשך 5 שנים, דבר שהשפיע רבות על ראיית העולם של גאוק. בבגרותו החל בלימודי תאולוגיה, ובהמשך הפך לכומר לותרני.
בשנת 1990 שימש כחבר בפולקסקאמר. בעקבות איחוד גרמניה נבחר על ידי הבונדסטאג כנציב הפדרלי הראשון בארכיון השטאזי. בתפקיד זה זכה להכרה על פועלו כ"צייד השטאזי" ו"חסיד בלתי נלאה של הדמוקרטיה" כשפעל לחשוף את פשעי השטאזי.
גאוק היה מועמד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה בבחירות לנשיאות בשנת 2010, אך הפסיד בפער קטן לכריסטיאן וולף. לאחר פרישתו של וולף, נבחר ב-2012 לנשיא לאחר שזכה לתמיכת 991 מתוך 1228 קולות באספה הפדרלית של גרמניה. בכך היה למועמד המוסכם על מספר מפלגות.
זה מה יש
זה מה יש הוא ספר מאת אלון אמיר, שנכתב בשנת 2022. הספר הוא ספר פופ-ריאליטי המתמקד ביחסים בין אנשים ובבחירה כיצד להתמודד עם מצבים לא אופטימליים. הכותב צולל עם הדמויות אל עומקים פסיכולוגיים ולרגעי שבר. הספר הוא ספר המשך לספר שלוש דקות של נצח שיצא בשנת 2017.
תקציר
בעקבות זכייה בלתי צפויה בתוכנית ריאליטי מוזיקלית של הזמר שאותו הוא מנהל, ינאי טננבאום מוצא את עצמו חוזר אל התפקיד שהוא כל כך אוהב – דובר המשלחת הישראלית לתחרות האירוויזיון. הוא מוצא את עצמו מתרוצץ ברחבי אירופה עם זמר בעייתי, שיר שהוא לא מאמין בו, שרת תרבות שנלחמת בהם עד חורמה ומלחמות אגו עם אנשי ההפקה, אך עם ניסיונו הרב וכישוריו הוא מצליח להוציא את המיטב מכל מצב. התחרות מתקיימת בסטוקהולם, העיר האהובה עליו, וזה כשלעצמו, עושה אותו מאושר.
תקרית דיפלומטית במוסקבה, שמתחילה כעימות תקשורתי קליל ולא מזיק, מטילה את ינאי לתוך משבר בינלאומי שיוצא משליטה ומרחיק לכת לכדי איומים ופגיעות באנשים הקרובים לו. כמי שכבר נכווה בעבר, בדרמה שהתרחשה בתחרות שנערכה בבאקו, הוא נאלץ גם הפעם להתמודד עם פחדים רבים ולבטים.
הדבר היחיד שלא נלקח בחשבון מבחינתו במסע המפרך והמתיש הוא אהבה, וינאי מוצב בפני דילמה חדשה.
חופשיות על הבר
חופשיות על הבר (באנגלית: Coyote Ugly; מילולית "מכוערות כמו קויוט", כלומר מכוערות מאוד) הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 2000.
עלילת הסרט
ויולט עוזבת את אביה ואת חברתה הטובה גלוריה, ועוברת לניו יורק במטרה להצליח ככותבת שירים. היא מגיעה לניו יורק ומנסה להצליח אך כולם דוחים אותה. לאחר ששדדו את דירתה היא הולכת עם מעט הכסף שנשאר לה לדיינר בשעת לילה מאוחרת שם היא רואה שלוש בנות בשם קמיל, רייצ'ל וזואי. היא רואה שהן הרוויחו המון כסף מטיפים ומגלה שהן עובדות בבר מפורסם שנקרא Coyote Ugly (שם הסרט באנגלית).
ויולט מגיעה לבר ומנסה לשכנע את ליל, בעלת העסק להעסיק אותה. ויולט מתחילה לעבוד בבר ולומדת מהר מאוד את סודות המקצוע ואיך להתנהג בצורה משוחררת יותר. אדם אחד מצלם תמונה שלה רוקדת בחושניות על הבר והתמונה מגיעה לעיתון. כאשר אביה רואה את התמונה הוא מאוכזב ממנה. היא מתחילה לצאת עם קווין.
בסוף הסרט היא מופיעה בערב מיקרופון פתוח במועדון בניו יורק כאשר כל חברותיה מהבר, קווין ואפילו אביה שם כדי לעודד אותה. ההופעה סוחפת את הקהל והיא סוף סוף משיגה חוזה עם חברת הקלטות.
תומאסין מקנזי
תומאסין הארקורט מקנזי (באנגלית: Thomasin Harcourt McKenzie נולדה ב-26 ביולי 2000) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ניו זילנדית.
ביוגרפיה
תומאסין הארקורט מקנזי נולדה בוולינגטון, ניו זילנד, לשחקנית דיים מירנדה הארקורט ולבמאי סטיוארט מקנזי. היא נכדתם של השחקנית דיים קייט הארקורט ופיטר הארקורט. משפחתו של פיטר הקימה את חברת הנדל"ן Harcourts International בוולינגטון. יש לה אח בכור ואחות צעירה, השחקנית דוידה מקנזי. היא השלימה את לימודיה התיכוניים בקולג' ע"ש סמואל מרסדן בשנת 2018.
קריירה
בשנת 2012 הופיעה עם אחיה בסרט "Existence". בשנת 2014 גילמה מקנזי את המתבגרת לואיז ניקולס בסרט הטלוויזיה "Consent: The Louise Nicholas Story". ב-2015 היא גילמה את פיקסי האנה באופרת הסבון "רחוב שורטלנד". בשנה שלאחר מכן, היא שיחקה בסדרת הקומדיה לילדים "Lucy Lewis Can't Lose".
בשנת 2018, היא זכתה להכרה על גילומה של בת של ותיק מלחמה בסרטה של דברה גרניק, "Leave No Trace"; על הופעתה זכתה לשבחי המבקרים וזיכתה אותה בפרס המועצה הלאומית לביקורת עבור הופעה פורצת דרך.
בשנת 2019, מקנזי גילמה את מלכת דנמרק, פיליפה, בסרט של נטפליקס "המלך" לצדם של טימותי שאלאמה, ג'ואל אדגרטון ורוברט פטינסון. לאחר מכן היא שיחקה בתפקיד של נערה יהודייה צעירה שמתחבאת בביתה של הדמות הראשית בדרמה הקומית הסאטירית של טאיקה ואיטיטי, "ג'וג'ו ראביט" משנת 2019.
באוגוסט 2018, מקנזי לוהקה לתפקיד בסרט "אהבה בשחקים: מאווריק", אך נאלצה לעזוב לאחר שלוהקה כבר לתפקיד בסרט "נערות אבודות" משנת 2020. בשנת 2021, היא שיחקה במותחן "זמן" של הבמאי מ. נייט שאמלאן, וגילמה את הדמות הראשית בסרט האימה הפסיכולוגי של אדגר רייט "אתמול בלילה בסוהו", לצד אניה טיילור-ג'וי. באותה שנה, היא לוהקה לעיבוד הטלוויזיוני של ג'ון קראולי לרומן "חיים ועוד חיים" של קייט אטקינסון ל- BBC Two, שהוקרן לראשונה ב-2022.
ב-2022 לוהקה מקנזי לשני סרטים. היא תגלם את המתעמלת האמריקאית קרי סטרוג בסרט "Perfect" של אוליביה ווילד, ותככב בסרט איילין, לצד אן האת'ווי.
חיים אישיים
נכון למרץ 2017, מקנזי מתגוררת בוולינגטון, ניו זילנד.
אישטוואן פייר
אישטוואן פייר (במקור פרידמן, בהונגרית: Fejér István; קאשה, 25 באפריל 1911 – בודפשט, 26 בפברואר 1976) היה עיתונאי יהודי-הונגרי (יליד סלובקיה של היום), עורך עיתון, במאי תיאטרון, זוכה פרס אטילה יוז'ף (הפרס הספרותי הממלכתי ההונגרי הגבוה ביותר).
ביוגרפיה
אישטוואן פרידמן נולד במשפחה יהודית כבנם של רופא העיניים וילמוש פייר (פרידמן) ושל אליס וייזר. הוא סיים את לימודיו בפראג. מ-1934 עבד בתיאטרון של המשורר הצ'כי אמיל פרצישק בוריאן בשם D34. בשנת 1936, הוא היה אחד מהחברים המייסדים של חוג פטפי. בין 1936 לבין 1938, היה עיתונאי ב"יום הונגרי" (Magyar Nap). הוא עבר לממלכת הונגריה ב-1940, אך נכלא בשל פעילותו בתנועת הפועלים. בין השנים 1945-1948 היה מראשי ה"איגוד לתרבות הפועלים" (Munkás Kultúrszövetség). בין 1948 לבין 1951, היה העורך של העיתון "תיאטרון וקולנוע" (Színház és Mozi); ואחר כך, בין 1957 לבין 1958 היה העורך הראשי הראשון של כתב העת קולנוע תיאטרון מוזיקה. (היורש המשפטי של כתב העת הקודם). לאחר מכן, בין 1958 לבין 1967, ניהל את הבמה העליזה ואת "הבמה הקטנה".
חייו הפרטיים
אשתו הייתה ג'ורג'י ליידנפרוסט (1906–1994), לה נישא ב-5 באוגוסט 1941 בבודפשט.
נולדה להם בת אחת: יהודית.