cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיליפ פייר
פוליטיקה
פייר נבחר מחדש כנציג מזרח קסטריז לפרלמנט מזרח בבחירות הכלליות של 2001, 2006 ו-2011. בשנת 2011 הושבע כסגן ראש הממשלה והשר לתשתיות, שירותי נמל ותחבורה. פייר שמר על מושבו בבחירות הכלליות ב-2016, אך מפלגת העבודה הפסידה בבחירות. קני אנתוני התפטר מתפקיד ראש המפלגה, וב-18 ביוני 2016 נבחר פייר ליורשו, וכן הפך למנהיג האופוזיציה של הפרלמנט. . בשנת 2019 ארנסט הילייר נבחר לסגנו במפלגה וביחד הם החלו להתכונן לבחירות הבאות לפרלמנט המדינה.
פייר הוביל את מפלגת העבודה בבחירות הכלליות לראשות ממשלת סנט לוסיה בשנת 2021, בהן זכתה המפלגה ברוב המושבים בפרלמנט (13 מושבים מ-17). ב-28 ביולי 2021 הוא הושבע לראשות ממשלת סנט לוסיה.
Rainier Fog
Rainier Fog (בתרגום חופשי לעברית: "ערפל גשמי" או "ערפל ריינייר") הוא אלבום האולפן השישי של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס אשר יצא לשווקים לראשונה ב-24 באוגוסט 2018 בארצות הברית. זהו האלבום השלישי של הלהקה לאחר האיחוד ב-2005 עם הסולן החדש ויליאם דובאל, אשר החליף את ליין סטאלי. האלבום יצא בחברת התקליטים BMG איתה עבדו לראשונה חברי הלהקה.
שם האלבום הוא בהשראת הר ריינייר, שהוא למעשה הר געש המשקיף על אזור המטרופוליני של סיאטל, ושיר הנושא "Rainier Fog" (השיר השני באלבום) מוקדש לסצנת המוזיקה בסיאטל. זהו האלבום הראשון מזה 22 שנים אותו הלהקה מקליטה בסיאטל, עיר המקור בה התחילה הלהקה את דרכה והקליטה את האלבומים הראשונים שלה.
זהו האלבום השלישי בו משתפת הלהקה פעולה בהפקת האלבום עם ניק ראסקולינץ'. הרצועות "The One You Know", "So Far Under", "Never Fade" ו-"Rainier Fog" שוחררו לפני יציאת האלבום כסינגלים על מנת לקדמו. סדרת מדע בדיוני ב-10 פרקים בשם "Black Antenna" המבוססת על כמה משירי הלהקה, שוחררה על ידי הלהקה ברשת האינטרנט ב-2019 על מנת לקדם את האלבום לאחר יציאתו. בנוסף הוכרז על יציאתו של סרט באורך מלא על אותו שם שאמור לצאת ב-2020, אבל תאריך יציאתו של הסרט לא הוכרז עדיין.
האלבום דורג במקום ה-12 במצעד ה"בילבורד 200" בארצות הברית, ובמקום הראשון במצעד אלבומי הרוק, האלבומים האלטרנטיביים, ואלבומי ההארד רוק. האלבום הגיע גם לעשיריית האלבומים הטובים ביותר במצעד הלאומי של בריטניה (במקום התשיעי), והיה מועמד לפרס גראמי לאלבום הרוק הטוב ביותר לשנת 2019. הוא זכה בפרס האלבום האלטרנטיבי הטוב ביותר לשנת 2018 בתחרות של חברת "Metal Storm".
מועצה לפיקוח על הביקורת בחברות ציבוריות
המועצה לפיקוח על הביקורת בחברות ציבוריות (באנגלית: Public Company Accounting Oversight Board) היא גוף אמריקאי ללא מטרות רווח שהוקם מכוח חוק סרבנס-אוקסלי כדי לפקח על הביקורת ועניינים נוספים בחברות ציבוריות בארצות הברית, במטרה להגן על משקיעים ועל האינטרס הציבורי בחברות אלו. החל מ-2010 למועצה סמכות לפקח על הביקורת של ברוקרים ודילרים. סמכות הפיקוח על המועצה ניתנה לוועדה האמריקאית לניירות ערך ולבורסות.
רקע
המועצה הוקמה לאחר סדרת שערוריות פיננסיות שאירעו בתחילת שנות האלפיים בארצות הברית ואירופה ומשבר האמון שנוצר כתוצאה מאי הדיווח הכספי הנאות. בארצות השונות גובשו מספר הצעות לפתרון הבעיות שנחשפו ושיפור אמינות הדיווח הכספי. בחלק מהארצות הוחלה חובת רוטציה של רואה החשבון המבקר, באחרות הוחלט לשים דגש על אכיפה מרתיעה ובחלק נוסף הוחלט על הקמת גוף פיקוח מטעם המדינה.
בארצות הברית חוקק חוק סרבנס-אוקסלי ב-2002 והורה בין היתר על הקמת מועצה לפיקוח על הביקורת בחברות ציבוריות. בעקבותיו הוקמו גופים דומים במדינות נוספות כגון הוועדה לפיקוח על הביקורת (Abschluss Prüferaufsichts Kommission) שהוקמה ב-2005 בגרמניה והמועצה העליונה של רואי חשבון סטטוטורים (Haut Conseil du commissariat aux comptes)  שהוקמה ב-2003 בצרפת. חלק מהגופים חתמו על הסכמים לשיתוף פעולה.
מבנה
המועצה מונה חמישה חברי ועד, כולל יושב ראש. כל אחד מחברי הוועד ממונה על ידי הוועדה לניירות ערך ולבורסות לאחר התייעצות עם יושב ראש הפדרל ריזרב ומזכיר האוצר של ארצות הברית. שני חברי ועד הם רואי חשבון מוסמכים לביקורת חברות ציבוריות. אם יושב הראש הוא אחד משני הנ"ל, הוא אינו יכול להשתתף בביקורת חברה ציבורית בחמש השנים שקדמו למינוי. כל אחד מחברי הוועד מכהן בתפקידו במשך חמש שנים. תקציב המועצה, המאושר בידי הוועדה לניירות ערך ולבורסות כל שנה, ממומן ברובו על ידי החברות הציבוריות, הברוקרים והדילרים שנעזרות בפירמות הביקורת עליהן מפקחת המועצה.
למועצה סגל של קרוב ל-800 איש ומשרדים ב-8 מדינות בארצות הברית בנוסף על המטה הראשי הממוקם בוושינגטון.
סמכויות המועצה
על פי חוק סרבנס-אוקסלי סמכויות המועצה כוללות, בין היתר:
מקבילה ישראלית
נכון לשנת 2018, אין בישראל גוף מקביל ל-PCAOB, כלומר גוף עצמאי ובלתי תלוי המפקח על משרדי רואי החשבון. עם זאת, בשלהי 2004 הקימה לשכת רואי החשבון את המוסד לסקירת עמיתים, שמאז 2005 מקיים ביקורות בקרב משרדי ראיית החשבון בישראל. עם זאת, מדובר בגוף שאיננו מעוגן בחוק, אינו בעל סמכויות אכיפה וענישה, וכן אינו בלתי תלוי שכן החברים בו הם עצמם רואי חשבון מהמשרדים. גם בארצות הברית היה קיים מוסד לסקירת עמיתים עד שהוקם ה-PCAOB ב-2002.
בנוסף למוסד לסקירת עמיתים, משרדי ראיית החשבון נשענים על המוניטין שנוצר להם; ברגע שיתברר שהמוניטין של אחד מהם נפגע עקב מעורבות באירוע כלשהו, לא יבואו אליו חברות.
בשנים האחרונות הועלו מספר הצעות להקמה של גוף ישראלי המקביל בסמכויותיו לPCAOB, בעיקר על ידי יו"ר רשות ני"ע לשעבר שמואל האוזר, אשר ניסה לקדם את המהלך.
פופוליזם
פּוֹפּוּליזם (מלטינית: populus: 'ציבור' או 'עם'; בעברית, על פי הצעת האקדמיה ללשון העברית: הֲמוֹנָאוּת) הוא סגנון בפוליטיקה, המנסה לרכוש את אהדת ותמיכת הציבור, מתוך שימוש במסרים פשטניים וקליטים.
מאפיינים
שלושה מאפיינים מרכזיים של הפופוליזם הם רעיון "העם", מערכת מוסרית דיכוטומית של טוב ורע, ואנטי-אליטיזם :
תנועה פופוליסטית מגייסת את תמיכת הציבור בכך שהיא מטפחת רגשות כאילו יש זהות בינה ובין "העם", וזאת באמצעות הטענה שהיא ורק היא מכירה בכך ש"העם" הוא הציבור האמיתי והאותנטי, מחזיקה בערכי "העם" ונכונה להילחם עבור האינטרסים שלו. במקביל היא טוענת לזהות בין כל תנועה שאינה שותפה פוליטית שלה ובין הגורמים שאינם נמנים עם "העם". לעיתים נוטה הפופוליזם להציע פתרונות פשטניים שאינם מסוגלים לטפל בבעיות מן השורש, ואלו עשויים לכלול נקיטת יד קשה נגד הגורמים שאינם נמנים עם "העם", צמצום זכויותיהם והגבלת כוחם.
פופוליזם מכיל ופופוליזם מדיר
פופוליזם מכיל הוא פופוליזם שמבקש לכלול את "העם" המקופח לכאורה בחברה הכללית, ולהשוות את זכויותיו לאלו של האליטות המקפחת לכאורה. לעומתו, פופוליזם מדיר מבקש לכלול בחברה את "העם" בלבד, ולהדיר מתוכה את האליטות ואת הגורמים בחברה שלכאורה אינם נמנים על "העם האמיתי".
הפערים בין פופוליזם מכיל לפופוליזם מדיר מתמקדים בשלושה היבטים :
סוגי פופוליזם
פופוליזם הוא סגנון פוליטי, ואינו אידיאולוגיה. כיום נהוג להעריך את הסגנון הרטורי של תנועה פוליטית על הציר שבין אידיאליזם, סגנון שמתמקד בקידום תפיסות רעיוניות מסוימות, לבין פופוליזם, סגנון שמתמקד בדיכוטומיה בין אלו המחזיקים באידיאולוגיה מסוימת ואלו שלא. עם זאת, הרטוריקה הפופוליסטית מתבססת על אידיאולוגיה או אידיאולוגיה-לכאורה, ועל בסיס זה נהוג להבחין בין שלושה סוגי פופוליזם :
היסטוריה
הפופוליזם הוא סגנון רטורי מוכר במהלך ההיסטוריה. ספרטקוס, העבד המורד, שהנהיג את מרד העבדים נגד השליטים של רומא העתיקה, יכול להיחשב לפופוליסט מפורסם. כמו כן, המהפכה הצרפתית, אף על פי שהונהגה על ידי הצמרת האינטלקטואלית האמידה, יכולה גם כן להיחשב כמהלך פופוליסטי שננקט נגד האליטה השלטת למען החברה המקופחת.
בארגנטינה, בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, זכה חואן פרון בנשיאות ארגנטינה והעניק טיפול ותמיכה לשכבות העממיות במדינה. פרון ניהל מדיניות כלכלית פופוליסטית שכללה שורה של תוכניות חברתיות וכלכליות כמו תוכניות לפיתוח תעסוקה וצמצום הפערים החברתיים. הוא קידם אותן תוך מיקוד בתוצאות לטווח הקצר ותוך מינוי מקורבים לתפקידי מפתח, והתעלם מהשלכות ארוכות טווח בתחומי הגירעון והאינפלציה.
בפרו, בשנות ה-80 של המאה ה-20, זכה אלאן גארסיה במרוץ לנשיאות פרו והכניס את מדינת פרו לתקופה של פופוליזם חברתי וכלכלי. גארסיה ניהל מדיניות כלכלית שכללה הגדלת משכורות, תוכניות להורדת הפערים החברתיים ופיתוח חברתי. הוא ניהל גם מדיניות חקלאית פופוליסטית המקדמת את זכויות החקלאים ושומרת על כך שהמזון יהיה זמין לאוכלוסייה הענייה.
בארצות הברית, בשנות ה-30 של המאה ה-20, זכה פרנקלין רוזוולט בנשיאות ארצות הברית וניהל מדיניות פופוליסטית הכוללת תוכניות חברתיות וכלכליות, כגון תוכניות לפיתוח תעסוקה וכלים להורדת הפערים החברתיים והכלכליים. רוזוולט ניהל אפוא מדיניות חקלאית פופוליסטית שנועדה לסייע לחקלאים ולשפר את מצבם הכלכלי.
פופוליזם במאה ה-21
על פי מחקר של מכון טוני בלייר, במהלך עשרים השנים הראשונות של המאה ה-21 היו 33 מדינות שמנהיג פופוליסטי נבחר בהן בבחירות דמוקרטיות ועמד בראש המדינה במשך תקופה כלשהי. מתוכן 11 במזרח אירופה (פולין, הונגריה, צ'כיה, סלובקיה, סלובניה, רומניה, סרביה, בלרוס, בולגריה, מקדוניה), 9 באמריקה הלטינית (ברזיל, ארגנטינה, מקסיקו, ונצואלה, אקוודור, פרו, בוליביה, פרגוואי, ניקרגווה), 6 באזור אסיה-פסיפיק (יפן, הודו, סרי לנקה, הפיליפינים, טאיוואן, תאילנד), 3 בעולם המערבי (ארה"ב, איטליה ויוון), 2 באפריקה (זמביה ודרום אפריקה), ו-2 במזרח התיכון (טורקיה וישראל).
מספר המדינות שבראשן עומד שליט פופוליסט זינק מ-4–8 מדינות בתחילת המאה לטווח חסר תקדים קודם לכן של 11–20 מדינות כאלו בו-זמנית. בשנים 2012–2013 ובשנת 2020 היה מספר המנהיגים מסוג זה בשיא של 19–20 מדינות. בשנת 2018 הנהיגו מנהיגים פופוליסטיים מדינות שייצרו קרוב לשליש מהתוצר הלאומי הגולמי העולמי. נכון לשנת 2023, נרשמה ירידה במספר הנהיגים הפופוליסטיים המכהנים, והיו 11 כאלו בשלטון: מטאוש מורבייצקי בפולין, ויקטור אורבן בהונגריה, אלכסנדר ווצ'יץ' בסרביה, אלכסנדר לוקשנקו בבלרוס, אנדרס אוברדור במקסיקו, ניקולאס מדורו בוונצואלה, דניאל אורטגה בניקרגואה, נרנדרה מודי בהודו, ג'ורג'ה מלוני באיטליה, טאיפ ארדואן בטורקיה, ובנימין נתניהו בישראל. הירידה הזאת עלולה להיות זמנית, שכן במדינות שבהן נבחרו בעבר מנהיגים פופוליסטיים, יש נטייה לבחור בהם שוב.
מבחינת הנרטיב הפופוליסטי, בתחילת המאה ה-21 כ-67% מהמשטרים הפופוליסטיים נקטו בנרטיב אנטי-ממסדי. העלייה החדה בפופוליזם בשנים שלאחר מכן היתה בעיקר בנרטיבים התרבותי/ימני והסוציו-אקונומי/שמאלי, וכל אחד מהם היה הנרטיב העיקרי של כ-40% מהמשטרים הפופוליסטיים. לקראת שנות העשרים של המאה, הנרטיב התרבותי/ימני הפך להיות הנפוץ ביותר, ונוקטים בו כ-65% מהמשטרים הפופוליסטיים המכהנים.
פופוליזם וליברליזם
הפופוליזם מעלה על נס את "העם" ואת ערכיו. בכך הוא מבסס את התפיסה שיש ערכים אחידים שהם הנכונים והמוסריים, וכל מיעוט שאינו מחזיק בהם אינו מוסרי ואינו נמנה עם "העם". כלומר, בנרטיב הפופוליסטי מיעוט בעל דעות שונות אינו קול לגיטימי, ולכן אינו זכאי לשוויון זכויות או להגנה של החוק. תפיסה זו מנוגדת לתפיסה הליברלית שמכירה בחברה רבגונית והטרוגנית שבה כל קבוצה יכולה לחיות את חייה כרצונה לפי אמונתה וערכיה. כתוצאה מכך, תנועות פופוליסטיות – ובעיקר של פופוליזם ימני – הן במקרים רבים אנטי-ליברליות, לפחות כלפי קבוצות אוכלוסייה מסוימות, ותחת שלטון פופוליסטי יש שחיקה הדרגתית של זכויות ליברליות. בהתאם, משטרים של פופוליזם ימני נוטים להתנגד לחוקה, שמעגנת את זכויות המיעוט גם כאשר המיעוט אינו נמצא בשלטון, ונוטים להעלות על נס אידיאולוגיה של רובנות.
פופוליזם ודמוקרטיה
מערכת היחסים של פופוליזם עם דמוקרטיה היא מורכבת. הפופוליזם יכול לשגשג ולהיות אפקטיבי גם תחת מערכת משטר דמוקרטית. כאשר תנועה פופוליסטית עולה לשלטון, היא בדרך כלל אינה ממהרת לבטל את המשטר הדמוקרטי, מפני שהרעיון של שלטון העם משתלב טוב עם רטוריקת "העם" של הפופוליזם. עם זאת, המנגנונים הדמוקרטיים נוטים להישחק כאשר גורמים פופוליסטיים עולים לשלטון, וזאת משתי סיבות עיקריות:
סיבה אחת היא שהפופוליזם מעורר חיכוך חברתי בין "העם" לבין המיעוטים שאינם נמנים עם "העם", ובהתאם מפלג את העם בין תמיכה נלהבת במנהיג הפופוליסט לבין התנגדות נחרצת לו. בכך נמנעת אפשרות של קואליציה שהמיעוטים שותפים בה, ונוצרת לגיטימיות ציבורית למשטר שמבוסס על עריצות הרוב. תפקיד עריצות הרוב הוא לאפשר ל"עם" לזכות מחדש בזכויות ובמשאבים שלכאורה נגזלו ממנו שלא כדין.
הסיבה האחרת היא שהפופוליזם נוטה לתקוף את מוסדות השלטון שלכאורה נשלטים על ידי אליטות בעלות אינטרס צר, ויוצר לגיטימציה ציבורית להחלשתם. בכך נוצר לעיתים קרובות כרסום במעמדם ובכוחם של מוסדות שיוצרים ויסותים ובקרות דמוקרטיים, כגון התקשורת החופשית, מוסדות מחקר עצמאיים ומערכת המשפט. תחת רטוריקה פופוליסטית, תקשורת שקוראת תגר על התפיסות הפופוליסטיות היא "אויבת העם", ומערכת משפט שהיא ליברלית מדי היא "לא מוסרית" ופוגעת ב"עם" ובזכויותיו. הפופוליזם מעלה על נס את ההחלשה הזאת, כתהליך של איזון בריא שמחזיר את כוח ההחלטה והשלטון ל"עם", ורואה בבחירות את המנגנון הדמוקרטי הלגיטימי היחיד, ויוצאת נגד המנגנונים הדמוקרטיים האחרים כגון חופש הביטוי, חופש המידע, חופש ההפגנה, ועיגון זכויות המיעוט בחוקה שנדרש רוב מיוחס כדי לשנותה.
במקרה שהתנועה הפופוליסטית מאבדת את תמיכת רוב הציבור או מבקשת לשמר את כוחה ומעמדה, גם הבחירות מתחילות להיתפס כמנגנון שמונע מ"העם" להחזיק בשלטון ש"מגיע לו" ולשמר את זכויותיו "הטבעיות", ולכן במשטרים פופוליסטיים מסוימים ניכרת גם ירידה בחופש ובהוגנות הבחירות, והירידה הזאת מעמיקה ככל שתקופת השלטון הפופוליסטי מתארכת. כתוצאה מכל התופעות המפורטות לעיל, כאשר תנועה פופוליסטית עולה לשלטון וצוברת כוח פוליטי רב יחסית למשך תקופה ארוכה יחסית, היא עלולה בהדרגה להפוך מדינה דמוקרטית לדמוקרטיה חלולה.
השחיקה של מנגנוני הדמוקרטיה מתרחשת במידה דומה גם תחת שלטון פופוליסטי ימני וגם תחת שלטון פופוליסטי שמאלי.
השלכות כלכליות של שלטון פופוליסטי
על פי מחקר של מכון קיל למחקר כלכלי בינלאומי שהשווה מדדים כלכליים במדינות שיש ושאין בהן שלטון פופוליסטי, במהלך תקופה של שלטון פופוליסטי ניכרת מגמה של הרעה יחסית במצב הכלכלי, ולמרות שהפופוליזם מצהיר שהוא ייטיב עם "העם", בפועל מצבו הכלכלי של האינדיבידואל מורע. ההשפעה היא מיידית אך הדרגתית, ומחריפה ככל שתקופת השלטון הפופוליסטי מתארכת. בכלל זה, הן במשטרים פופוליסטיים ימניים והן במשטרים פופליסטיים שמאליים ניכרת הרעה במגמת השינוי בתוצר הלאומי הגולמי, ביחס חוב לתוצר ובצריכה הפרטית, ויש עליית מכסים.
במשטרים פופוליסטיים שמאליים ניכר שיפור מסוים בשוויוניות (לפי מדד ג'יני ולפי שיעור ההשתתפות בכוח העבודה) ולעומת זאת עלייה באינפלציה וירידה ברמת האינטגרציה עם המערכת הפיננסית הבינלאומית, השלכות שאינן ניכרות בפופוליזם ימני.
דודו רשתי
דוד (דודו) רשתי (נולד ב־1965) הוא יזם ומשקיע הון סיכון בתעשיית ההיי-טק, מחלוצי האינטרנט בישראל.
קורותיו
דוד רשתי נולד בתל אביב-יפו.
בשנת 1986 התחיל להדריך טיולים בחברה להגנת הטבע בחוגי סיירות ובמרכז לימודי שדה ירושלים. בשנת 1987 עבר להדריך בבית ספר שדה הר הנגב.
סיים תואר ראשון במדעי הטבע ומדעי המחשב ב-1992 באוניברסיטת בר-אילן, תואר שני בהוראת המדעים ב-2001 באוניברסיטה העברית בירושלים ולמד צילום בשנת 2005 בניו יורק ב-International Center of Photography.
בשנת 1990 התחיל לעבוד במרכז רת"ם וסייע בפיתוח מערכות מידע לתצפיות צומח וכן במחקר על אסטרטגיות איסוף צוף אצל דבורים.
התגורר במדרשת בן-גוריון והיה ממייסדי שכונת נווה בוקר
אב לארבעה ילדים ומתגורר משנת 2004 בכפר בן-נון.
פועלו בתחום האינטרנט
בשנת 1992 התחיל לעבוד במרכז החישובים באוניברסיטה העברית בירושלים והיה בין המפתחים הראשונים של ה-World Wide Web. פיתח את הדפדפן למערכת ההפעלה VMS ואת אתר האינטרנט שהיה בין הראשונים בעולם. על פעילותו בתחום האינטרנט והקמת אתר זה זכה בפרס Kaye על טכנולוגיה וחדשנות יוצאים מן הכלל במדע לשנת 1994 (Kay's Award for Outstanding Technology and Science Innovation).
בשנת 1993 הקים אתר אינטרנט בשם ״חולית״ לנושאי איכות סביבה באמצעות ה-World Wide Web
בשנת 1994 הקים וניהל ביחד עם נאוה בן-צבי, את מיזם האינטרנט החינוכי "סנונית". על פעילותו בפיתוח סנונית זכה בפרסים רבים, בהם פרס מו״ח לחינוך ובשנית גם בפרס Kaye לשנת 1997.
פעל בתחום האינטרנט הממשלתי וממשל זמין בין השניים 1995 ועד 2005. היה ממחברי מסמך הערכות ישראל לעידן המידע, ממקימי אתר הכנסת, ממקימי ועדת האינטרנט הממשלתית, תהיל"ה, שרות התשלומים הממשלתי, שער הממשלה, אתר המשרד להגנת הסביבה ועוד.
יזם וניהל מספר חברות ומיזמי אינטרנט ביניהם Addwise שעסקה בשיפור חוויית משתמש ונמכרה, וחברת CreativeMinds שמתמחה בפיתוח תוספי תוכנה לסביבות ניהול תוכן ומסחר אלקטרוני.
פעילות ציבורית
בשנת 2019 הקים יחד עם מספר שותפים את מיזם ״דעת מדבר״ ששואף לשתף ידע מאזורים מדבריים. במסגרת זו מופק הסכת ובו ראיונות עם חוקרים ואנשי מקצוע הפועלים בתחומים הקשורים למדבר.
חבר בוועדת ההיגוי של ״גב ללוחם״ - עמותה שמיועדת ללוחמים ולוחמות אשר סיימו שירות צבאי מלא ומעוניינים ברכישת כלים משמעותיים לקראת החיים האזרחיים.
האחרונים מבינינו (סדרת טלוויזיה)
האחרונים מבינינו (באנגלית: The Last of Us) היא סדרת דרמה פוסט-אפוקליפטית אמריקאית שנוצרה על ידי קרייג מאזין וניל דרוקמן עבור רשת "HBO". הסדרה מבוססת על משחק הווידאו באותו השם משנת 2013, שפותח על ידי חברת "Naughty Dog", והיא עוקבת אחר מסעו של ג'ואל, מבריח שעליו מוטלת המשימה ללוות את אלי, מתבגרת בת 14, ברחבי ארצות הברית הפוסט-אפוקליפטית.
זוהי סדרת הטלוויזיה הראשונה של "HBO" המבוססת על משחק וידאו, והיא הופקה בשיתוף פעולה של חברות ההפקה "Sony Pictures Television", "PlayStation Productions", "Naughty Dog", "The Mighty Mint" ו-"Word Games". את עונתה הראשונה של הסדרה, הכוללת תשעה פרקים, כתבו יחד קרייג מאזין וניל דרוקמן; האחרון כתב וביים את המשחק. להלחנת פסקול הסדרה אף שב מלחין המשחק המקורי, גוסטבו סנטאוללה.
תקציר העלילה
בעולם פוסט-אפוקליפטי שאיבד צלם אנוש בעקבות התפשטות מגפת הקורדיספס שהובילה להפיכתה של רוב האוכלוסייה לדמוית-זומבית, נאלץ ג'ואל, שורד מחוספס שלאחר מות בתו איבד את מוסריותו, לחבור לאלי, נערה צעירה הנאבקת למצוא חום אנושי בעולם מנוכר, ולתור יחד איתה את רחבי ארצות הברית בחיפוש אחר שביב תקווה עבור עתיד האנושות.
דמויות אורחות
בנוסף, לוהקו בראד לילנד לתפקיד אדון אדלר, ונטשה מומבה לגילום דמותה של קים טמבו, דמות מקורית שנכתבה עבור הסדרה. הסדרה תכלול את דמויותיהם של "הקליקרים", בני אדם שנדבקו בזן מוטנטי של פטריית הקורדיספס.
פיתוח
לאחר יציאתו של משחק הווידאו "The Last of Us" מאת "Naughty Dog" לשוק בשנת 2013, נרכשו זכויות עיבודו הקולנועי, אך הניסיונות לעבדו אל המסכים – בהם סרט עלילתי שנכתב על ידי התסריטאי והבמאי הוויזואלי של המשחק המקורי, ניל דרוקמן, והופק על ידי סם ריימי – עלו בתוהו ונזנחו לבסוף. בשל כישלונו הביקורתי והקופתי של סרט המבוסס על "Uncharted", סדרת משחקים נוספת של "Naughty Dog", הבטיח דרוקמן הבטיח כי בעת המשא ומתן מול אולפני הקולנוע והטלוויזיה, הוא סירב לוותר על נקודות עלילה ספציפיות מתוך המשחק; שכן הוא חש קשור יותר ליצירת ופיתוח "The Last of Us" מאשר לשל "Uncharted". במרץ 2020, נמסר לראשונה על פיתוחו של עיבוד טלוויזיוני למשחק ברשת "HBO", שהתעתד לעסוק באירועי המשחק הראשון. עוד נמסר כי לצד דרוקמן, על פיתוח ויצירת הסדרה יופקד היוצר קרייג מאזין, בעוד שהמפיקה קרולין שטראוס ונשיא "Naughty Dog", אוון וולס, ישמשו כמפיקים בפועל, וכי המלחין גוסטבו סנטאוללה, שעבד על הפסקול של המשחקים, יופקד על הלחנת הסדרה. בנוסף, נמסר כי הסדרה תופק בשיתוף פעולה בין החברות "Sony Pictures Television", "PlayStation Productions" ו-"Naughty Dog"; זוהי הסדרה הראשונה שהופקה על ידי "PlayStation Productions". עוד נמסר כי החברה "Bear and Pear Productions" השתתפה בהפקת הסדרה.
ביוני 2020, נמסר כי הבמאי יוהאן רנק, שהופקד על בימוי הפרקים ב"צ'רנוביל", ישמש כמפיק בפועל ויופקד על בימוי פרק הפיילוט; עם זאת, בנובמבר 2020, נמסר על פרישתו מהפקת הסדרה עקב התנגשויות בלוח הזמנים שלו שנוצרו כתוצאה מהתפרצות מגפת הקורונה. בשלהי החודש, הכריזה "HBO" רשמית על הפקת הסדרה. בינואר 2021, נמסר כי הבמאי קנטמיר בלאגוב יחליף את רנק בבימוי פרק הפיילוט. בלאגוב התעניין בעיבוד המשחק במשך שנים והיה אמור לביים מספר פרקי פיילוט עבורו; באוקטובר 2022, הצהיר בלאגוב שעזב את פיתוחו של הפרויקט בשל אי-הסכמות יצירתיות. בפברואר 2021, נמסר על צירופה של רוז לאם לצוות המפיקים בפועל. ב-15 במרץ, נמסר על תחילת תהליך הקדם הפקה בקלגרי, אלברטה; ואילו במאי 2021, נמסר על הגעתו של מאזין לסט הצילומים. באפריל 2021, נמסר על הצטרפותם של עלי עבאסי וג'סמילה ז'באניץ' לבימוי הסדרה. ביולי 2021, חשפה גילדת הבמאים של קנדה על הצטרפותו של הבמאי פיטר הואר לבימוי הסדרה, ובהמשך, אף נמסר כי מאזין, דרוקמן, ליזה ג'ונסון וג'רמי וב ייקחו חלק בבימוי הסדרה. בפברואר 2021, אישר דרוקמן שהוא ביים פרק בסדרה ואישר שהחוויה הייתה עוצמתית ושיקפה את ניסיונו בבימוי משחקים. לאחר מספר חודשי נסיעה בין קלגרי ללוס אנג'לס, נאלץ דרוקמן לשוב לחובותיו ב-"Naughty Dog" ועבר לייעוץ להפקת הסדרה מרחוק.
בדו"חות פיננסיים דווח כי הסדרה היא ההפקה הטלוויזיונית הגדולה ביותר בקנדה, שצפויה להניב הכנסות של למעלה מ-200 מיליון דולר קנדי עבור אלברטה. מספר מקורות טענו כי התקציב נע בין 10 ל-15 מיליון דולר עבור פרק; "הניו יורקר" אף טען כי התקציב המדווח חורג מתקציבה של חמש עונותיה הראשונות של "משחקי הכס. עובדי חברת "סרטי קלגרי" ציינו כי צוות ההפקה בחר בחלקו באלברטה עבור צילומי הסדרה עקב החלטת הממשלה בשנת 2021 להסיר את תקרת זיכוי המס שלה בסך 10 מיליון דולר קנדי לפרויקט. מאיגוד האמנים הקנדי "IATSE 212" נטען שהפקת הסדרה הובילה לעלייה של 30 אחוז בחברות באיגודים ובתעסוקה. ביולי 2021, הצהיר מאזין כי עונתה הראשונה של הסדרה תכלול עשרה פרקים; ועם זאת, בנובמבר 2022, אושר רשמית כי העונה תכלול תשעה פרקים. מאזין אף הצהיר כי פיתוחה של עונה שנייה תהיה תלויה בהצלחת קודמתה. עוד נמסר כי עלילת העונה הראשונה תעבד את אירועי המשחק הראשון וחבילת ההרחבה שלו "The Last of Us: Left Behind" (2014); דרוקמן ומאזין ציינו כי עונתה השנייה של הסדרה תעבד את אירועי משחק ההמשך, "The Last of Us Part II" (2020), על מנת להימנע מכתיבת פרקי פילרים, אם כי מאזין ציין שלתחושתו עיבוד משחק ההמשך ידרוש יותר מעונה אחת, והעיר כי הוא אינו חפץ בכך שעלילת הסדרה תסטה מעלילת המשחקים. תסריטאי הסדרה הבטיחו שפיתוח הדמויות יישאר נאמן להתפתחויותן במשחק ההמשך, למקרה שהסדרה תחודש לעונות נוספות.
צוות ההפקה כולל חמישה במאים אמנותיים ומאות טכנאים. הבמאי האמנותי של המשחק, אמני הקונספט ואמני הסביבה סיפקו משוב על התלבושות והתפאורות. על הכוריאוגרפיה של הסדרה הופקד הכוריאוגרף פול בקר, ועל עיצוב התותבות, בארי גואר; שהיה אחראי על עיצוב הופעתם הוויזואלי של הנגועים. על עיצוב כותרות הפתיחה הייתה אמונה חברת "אלסטיק". בנוסף, הסטודיו לאפקטים חזותיים "DNEG" הייתה מעורבת בהפקת הסדרה, ועובדיה התייעצו עם אמני הקונספט של "Naughty Dog" בעת יצירת היצורים הנגועים. על עריכת הסדרה הופקדו העורכים טימותי גוד, מארק הרטצל, אמילי מנדז וג'ואל טי. פאשבי.
ליהוק
תהליך הליהוק עבור הסדרה התרחש וירטואלית באמצעות תוכנת זום, עקב התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית. לרגל יום האישה הבינלאומי שחל ב-8 במרץ 2020, אישר דרוקמן כי חלק נרחב מהדמויות הנשיות שהופיעו במשחקים יופיעו גם בסדרה, כולל אלי, ריילי, טס, מרלן ומריה. ב-10 בפברואר 2021, נמסר על ליהוקם של פסקל ורמזי לדמויותיהם של ג'ואל ואלי; לאחר שנמסר כי גילום דמותו של ג'ואל הוצע בעבר למהרשלה עלי ולמתיו מקונוהיי; מ"הוליווד ריפורטר" נמסר כי עלי "היה מעוניין בתפקיד" בסדרה, אך עניין זה מעולם לא הבשיל לכדי משא ומתן. כל השחקניות שנשקלו לגילום דמותה של אלי עבור העיבוד הקולנועי שבוטל – בהן מייזי ויליאמס וקייטלין דיוור – כבר בגרו ולא התאימו לגילום הדמות, ולכן נאלצו המפיקים לחפש מועמדות חדשות. המפיקים חיפשו בעיקר שחקנים שיוכלו לגלם את ג'ואל ואלי בנפרד, אך גם להעביר בצורה אמינה את מערכת היחסים ביניהם. פסקל ורמזי לא נפגשו לפני תחילת הצילומים, אך עם תחילת הצילומים גילו שיש להם כימיה מיידית שהתפתחה במהלך חודשי הצילומים.
ב-15 באפריל 2021, נמסר על ליהוקו של לונה לדמותו של טומי, וב-27 במאי 2021, על שיבתה של דנדרידג' לגילום דמותה של מרלן, לאחר שגילמה אותה במשחקי הווידאו. במאי, הפיצה חברת "Classic Casting" קריאת ליהוק לניצבים מעל גיל 18 מקלגרי, פורט מקלאוד, היי ריבר ולת'ברידג'; עם תעדוף לבעלי כלי רכב משנת 1995 עד 2003. ב-30 ביוני 2021, נמסר על ליהוקה של פרקר לגילום דמותה של שרה, בתו של ג'ואל. ב-15 ביולי 2021, נמסר על ליהוקם של של פירס, ברטלט ואוניל לדמויותיהם של פרי, פרנק וביל, ולאחר מכן, ב-22 ביולי 2021, על ליהוקה של טורב לדמותה של טס. באוקטובר 2021, טען לילנד כי מספר סצנות עבור הסדרה כבר צולמו, ובנובמבר 2021, חשפה מומבה חשפה את ליהוקה לסדרה. ב-5 בדצמבר 2021, טען ברטלט שאופרמן יופיע בסדרה לצדו; יומיים לאחר מכן, נמסר כי אופרמן יחליף בתפקיד את אוניל שנאלץ לעזוב את תפקידו עקב התנגשויות בלוח הזמנים שלו. ב-9 בדצמבר 2021, נחשף ליהוקם של גרין, מיילס ווסלי.
ב-14 בינואר 2022, נמסר על ליהוקה של ריד לגילום דמותה של ריילי אייבל. בפברואר 2022, הפיץ מאזין קריאת ליהוק לילד בגילאי 8–14 שהוא חירש, כהה-עור ובקיא בשפת הסימנים האמריקאית או בשפת הסימנים האמריקאית השחורה; מתיאטרון דיף וסט אושר כי ליהוק זה הוא עבור דמותו של סם, שיופיע בשני פרקים שיצולמו במרץ ובאפריל. ביוני 2022, הודיע דרוקמן כי בייקר ואשלי ג'ונסון יככבו בסדרה; ושמות דמויותיהם נחשפו בדצמבר 2022. באוגוסט 2022, נמסר על ליהוקם של לאמאר ג'ונסון ו-וודארד לדמויותיהם של הנרי וסם, לצד ההכרזה על ליהוקם של גרין ומיילס לדמויותיהם, מרלון ופלורנס, שנכתבו במיוחד עבור הסדרה. בספטמבר 2022, לצד הפצת הקדימון הראשון, נודע על ליהוקה של לינסקי לדמותה של קתלין, גם היא דמות מקורית, ואילו בדצמבר 2022, במקביל להפצת הקדימון הרשמי, נחשף ליהוקו של שפרד לסדרה. ב-9 בינואר 2023, נמסר כי וסלי תגלם את דמותה של מריה.
כתיבה
דרוקמן הרגיש שהמרכיב החשוב ביותר בעיבוד המשחק אל המסך הוא "השמירה על הנשמה", ובמיוחד על מערכות היחסים בין הדמויות, בעוד שהאקשן היה בעל חשיבות מינימלית. בנוסף, הצהיר מאזין כי השינויים "נועדו למלא דברים ולהרחיב, לא לבטל, אלא לשפר". מאזין אף הצהיר כי הסדרה תימנע מקווי עלילה אפיזודיים, כמו מפגשים אקראיים שאינם נוכחים בסיפור המקורי, ובנוסף, כי תוכן שנחתך מהמשחק יתווסף לסדרה, כולל רגע אחד "שומט לסתות" שתיאר דרוקמן בפניו. דרוקמן הצהיר כי חלק מהתסריטים יכללו דיאלוגים שיילקחו ישירות מהמשחק, בעוד שתסריטים אחרים יכללו דיאלוגים מקוריים; חלק מהקטעים עתירי-האקשן של המשחק שונו כדי להתמקד בדרמה בין הדמויות. דרוקמן הצהיר כי הסדרה נוקטת בגישה הפוכה בכתיבת הסדרה מהגישה בה נקטו בכתיבת הסרט "אנצ'רטד" (2022); בעוד שעלילת הסרט גוללה סיפור חדש עם מספר רגעים שנלקחו ישירות מהמשחקים, הסדרה התעתדה להיות עיבוד נאמן יותר המאפשר שינויים כמו שינוי נקודת מבט של הדמות באופן שהיה בלתי-מושג קודם לכן. בניגוד ליצירת המשחקים, דרוקמן הרגיש שהוא מסוגל "להתנתק" מהדמויות בעת כתיבת הסדרה בשל האופי הסוחף של משחקי וידאו. התסריטאים מצאו בסדרה הזדמנות להתעמק בסיפורי הרקע של דמויות שנאלצו להישאר בשולי עלילת המשחק, מתוך רצון להבין טוב יותר את מניעיהן.
בעת כתיבת הסדרה, דרוקמן היה פתוח לשינוי פרטים שהופיעו במשחקים, אך תמיד רצה לנמק כל שינוי בסיבה מוצדקת לעשייתו, על מנת להבטיח את המחשבה וההשקעה בהשפעות השינויים על אירועים המתרחשים בשלב מתקדם בעלילה. במשחק, התפרצות המגפה מתרחשת בשנת 2013, בעוד שהאירועים הפוסט-אפוקליפטיים מתרחשים בשנת 2033; בסדרה, ציר הזמן שונה לשנת 2003 ו-2023, מכיוון שהתסריטאים חשו שסיפור המתרחש בו-זמנית עם שידור התוכנית יוביל ליותר עניין ותחושת ריאליזם בקרב הצופים, מבלי לשנות מהותית את הנרטיב. התסריטאים הוסיפו את מקורות ההתפרצות לעלילת הסדרה במטרה לבסס את הנרטיב; בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, התסריטאים הבינו שקהל הצופים יודע יותר על מגפות ויראליות מבעבר, והסירו את הנבגים שדרכם מתפשט הזיהום במשחקים, ואותו החליפו בקנוקנות היוצרות רשת מאוחדת בין הנגועים. בנוסף, נמנעו התסריטאים נמנעו מלכתוב "סדרת זומבים", מאזין, בהשאלה מגישה בה נקט בכתיבת "צ'רנוביל", החל את הסדרה בקטע מתוך תוכנית אירוח בדיונית משנות ה-60 המסבירה את מקורותיו של זיהום פטרייתי, כרמז לכך שהאנושות ידעה על הסיכון הפוטנציאלי במשך זמן מה. מתוך הכרה שהיצורים הנגועים היו בסופו של דבר כלי עלילתי דרכו נאלצות הדמויות לקבל החלטות מעניינות ולחשוף את "האני האמיתי" שלהן. בדצמבר 2022 ובינואר 2023, חשף לכאורה אתר הביקורות "Rotten Tomatoes" את שמות הפרקים.
צילומים
עבור צילומי אזור ההסגר בבוסטון, נבנו שלושה בלוקים ליד סטאמפייד פארק, תפקידו של בלאגוב בבימוי הסדרה הסתיים ב-30 באוגוסט; מאוחר יותר, נמסר על עזיבתו מטעמי אי-הסכמות יצירתיים. בספטמבר 2021, נמסר על תחילת השתתפותה של טורב בצילומי הסדרה. ב-5 באוקטובר 2021, נמסר על סיום צילומי הפרקים בבימויו של הואר. בין ה-2 ל-18 באוקטובר, צילומי הסדרה התקיימו ברחוב רייס הווארד ויי ובמרכז העיר אדמונטון; בנוסף, בתחילת אוקטובר נמסר על צילומי שוטים מכוננים בהשתתפותו של פסקל, ובהמשך החודש, על חידוש צילומי הסדרה בלוח זמנים מלא, בהשתתפות רמזי וטורב. צילומים אלו נועדו להצגת בוסטון הפוסט-אפוקליפטית, וכללו סט תפאורה עם מכתש פיצוץ גדול מול מסעדה איטלקית ומסך ירוק עבור קו הרקיע. בין הסטים הנוספים נכללו עסק מקומי שהפך למספרה הרוסה ועסק מקומי נוסף שממנו התבצע פעלול תעופה דרך חלונו הקדמי. צילומים נוספים התקיימו בבניין בית המחוקקים של אלברטה. עבור הצילומים באדמונטון, שנמשכו ארבעה ימים, הוציא צוות ההפקה כ-372,000 דולר קנדי. בין ה-15 ל-18 באוקטובר, התקיימו צילומי הסדרה במרכז העיירה קלגרי, ובין ה-23 ל-28 באוקטובר, בעיירה בלטליין; על סגירת מעבר השדרה הרביעית עבור הצילומים, נאלצו צוות הלוקיישנים לנהל משא ומתן מול העיירה במשך שישה עד שמונה שבועות. ב-7 בנובמבר 2021, נמסר על סיום צילומי הפרקים בבימויו של דרוקמן.
עבור צילומי הפרק השביעי של הסדרה, צוות ההפקה עבר לקנמור, אלברטה, שם צולמו הסצנות המתרחשות בג'קסון, ויומינג, מיקום ההתיישבות של טומי במשחק. הצילומים התקיימו בעיירה בין ה-15 ל-19 בנובמבר, עם השתתפותם של פסקל, רמזי ולונה על הסט; עבור צילומים אלו, נעשה שימוש בכ-300 ניצבים וסוסים רבים. רוב העסקים בעיירה חתמו על הסכמים עבור צילומי הסדרה, כשבתמורה שולמו להם בין 1,000 ל-1,500 דולר קנדי ליום. בשלהי נובמבר, התקיימו צילומי הסדרה באוניברסיטת מאונט רויאל ובמכון הטכנולוגי של דרום אלברטה, עבור צילומי אוניברסיטת מזרח קולורדו הבדיונית מהמשחק. עבור הצילומים, הוסר השלג מהמבנים ונוספה להם עלווה על מנת לדמות תפאורה סתווית. ב-9 בדצמבר 2021, נמסר על סיום צילומי הפרקים בבימויה של ז'באניץ'. בינואר 2022, התקיימו צילומי הסדרה בקניון נורת'לנד וילג' שבצפון-מערב קלגרי. ובהמשך החודש, עבר צוות ההפקה לאוקוטוקס; שם התקיימו הצילומים בין 7–12 בפברואר. תושבי אוקוטוקס ציינו כי צילומי הסדרה באזורם הביא לגדילת הכלכלה המקומית; במהלך תקופת צילומים זאת, שגשגו 28 עסקים מקומיים, מה שהוביל להכנסות של 18,000 דולר קנדי לקופת העיירה. בין ה-14 ל-18 בפברואר 2022, התקיימו צילומי הסדרה בפארק הלאומי ווטרטון לייקס; על הסט נצפו כלי רכב עם לוחיות רישוי של קולורדו.
בין ה-14 ל-17 במרץ 2022, נסגר שביל נמל התעופה בצפון-מזרח קלגרי עבור צילומי הסדרה. בחודש זה, נמסר על תחילת צילומי הפרקים בבימויו של וב, שנמשכו עד לסיום הצילומים ביוני 2022. בנוסף, ב-23 במרץ, לאמאר ג'ונסון ו-וודארד נצפו על סט הצילומים בקלגרי; עוד נמסר כי הסצנות בהשתתפותם מתרחשות בקנזס סיטי, מיזורי, בניגוד למתואר במשחק, שם הסצנות בהשתתפותם מתרחשות בפיטסבורג. באפריל 2022, נמשכו הצילומים במקומות ואזורים שונים בקלגרי, כולל במרכז קלגרי קורטס, קנזינגטון ופארק ויקטוריה. על סט הצילומים בקלגרי נצפו כלי רכב צבאיים השייכים ל-FEDRA, פלג צבאי בדיוני השולט באוכלוסיית העולם שנותרה ובהמשך נחשף סט צילומים של בית חולים, בו התעתדו לצלם את הסצנות המקבילות לסיום המשחק הראשון. בשלהי מאי ותחילת יוני, עברו צילומי הסדרה לעיירה אולדס, שם מספר עסקים מקומיים שסייע בבנייה ובעיצוב התפאורות; בעיירה עוד נשאר ציור קיר שצויר עבור הצילומים שאותו תוכנן להסיר לאחר סיום הצילומים, אך נשאר לבסוף. יומם האחרון של צילומי הסדרה אירע ב-10 ביוני 2022, באיחור של יומיים מהמועד המקורי; והסתיים בשעות הבוקר המוקדמות של ה-11 ביוני. עם זאת, ב-4 באוקטובר 2022, התקיימו צילומים נוספים בכביש המהיר 435 שבקנזס סיטי – הן בקנזס והן במיזורי.
מוזיקה
על הלחנת הפרטיטורה עבור הסדרה הופקדו המלחינים סנטאוללה, שעבד בעבר על הלחנת המשחקים, ודייוויד פלמינג; סנטאוללה אף כתב את נעימת הנושא של הסדרה, וציין שהצופים הלטינים "יזהו נגיעות" מעבודותיו הקודמות בנעימת הנושא, וכי הסתמך על ניסיונו הקודם בקולנוע ובטלוויזיה, לאחר שהלחין את נעימות הנושא ומספר שירים עבור הסדרות "ג'יין הבתולה" (2014–2019) ו"לעשות רוצח" (2015–2018).
שיווק והפצה
על אף שבמקור נמסר כי הסדרה תעלה לשידור במהלך שנת 2022, בפברואר 2022 הכחיש זאת מנהל התוכן הראשי של "HBO" ו-"HBO Max", קייסי בלויס, שהצהיר במקום כי הסדרה תעלה לשידור בעונת השידורים לשנת 2023. לקראת יום "The Last of Us" שחל ב-26 בספטמבר 2021, שיתפה "HBO" תמונה ראשונה מתוך הסדרה בה הוצגו פסקל ורמזי, ולאחר מכן, בכנס "Summer Game Fest" שנערך ב-10 ביוני 2022, את תמונת הסטילס הראשונה מתוך הסדרה. ב-21 באוגוסט 2022, בעת שידור הבכורה של הסדרה "בית הדרקון", הופץ קדימון עבור תוכני הרשת העתידיים, בהם נחשפו מספר סצנות קצרות מתוך הסדרה. בנוסף לכך, בספטמבר 2022 יצא לשוק רימייק של המשחק המקורי; חלון הפצה זה נבחר בחלקו מתוך אסטרטגיה פוטנציאלית להציג בפני צופי הסדרה את המשחקים. הקדימון הראשון של הסדרה הופץ ברשתות החברתיות ביום "The Last of Us" ב-26 בספטמבר 2022, ובו אושר כי הסדרה תעלה לשידור במהלך שנת 2023; המוזיקה שליוותה את הקדימון ונלקחה מהשיר "Alone and Forsaken" מאת האנק ויליאמס, הופיעה בעבר במהלך המשחק המקורי ואף באחד הקדימונים שלו. עם הפצתו, הקדימון זכה למעל ל-17 מיליון צפיות בפחות מ-24 שעות בטוויטר וב-YouTube.
בעקבות הדלפות מ-"Sky" ו-"HBO Max", ב-2 בנובמבר, הודיעה "HBO" כי הסדרה תעלה לשידור בארצות הברית ב-15 בינואר 2023, והפיצה במקביל את הכרזה הרשמית הראשונה. בארצות הברית, הסדרה משודרת בערוץ "HBO", וזמינה להזרמה ברזולוציית 4K ב-"HBO Max"; באוסטרליה, הסדרה זמינה לצפייה בערוץ "Binge", ערוץ "Crave" בקנדה, ב-"Disney+ Hotstar" בהודו, בערוץ "Neon" בניו זילנד, וערוצי "Sky Group" ושירות "Now" בגרמניה ובאוסטריה, באיטליה, בשווייץ, ובבריטניה ובאירלנד. בישראל, הסדרה עלתה לשידור בערוץ "HOT HBO", בסלקום TV וב-Yes. ב-9 בינואר 2023, התקיימה בכורת הפרק הראשון העולמית בווסטווד, קליפורניה, וב-11 בינואר, נערכו מספר הקרנות בבודפשט ובסידני; וב-12 בינואר, בניו יורק.
קליפ קצר בו מתחבאים ג'ואל ואלי מקליקר הופץ ב-16 בנובמבר לקראת הצגת הסדרה בכנס חווית הקומיק-קון השנתי, שהתקיים ב-3 בדצמבר ובו נכחו דנדריג', דרוקמן, לונה, מאזין, פסקל ורמזי; בנוסף, במהלך פאנל הסדרה הוצג לראשונה הקדימון הרשמי. ב-30 בנובמבר, הופצו כרזות של אחת עשרה מהדמויות בסדרה. ב-8 בדצמבר 2022, הופיעו בייקר, ג'ונסון, פסקל ורמזי עבור קידום הסדרה במהלך טקס פרסי המשחקים 2022.
בדצמבר, הודיעה "HBO" כי בייקר יארח פודקאסט לצד הסדרה, בהשתתפותם של מאזין ודרוקמן. בינואר 2023, הופיעו פסקל ורמזי על השער ה"הוליווד ריפורטר", במקביל להופעה נוספת של פסקל על שער "Wired". ב-6 בינואר, פרסמה "HBO" סרטון מאחורי הקלעים, ומספר כלי תקשורת פרסמו ריאיונות עם צוות השחקנים וצוות ההפקה המבוססים על דיונים בשולחן העגול מהחודש הקודם. ב-9 בינואר, הופיעה רמזי בתוכניתו של ג'ימי קימל, שם הציגה קליפ נוסף מהסדרה. לאחר שידור הפרק הראשון, הופץ קדימון עונה רשמי, ונפתחה האפשרות עבור מנויי הפרימיום של הפלייסטיישן פלוס להתנסות בת-שעתיים בחינם ברימייק של המשחק הראשון.
ביקורות
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", זכתה הסדרה לציון טרי של 99% על סמך 117 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.8/10. בקונצנזוס המבקרים של האתר נכתב כי באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", זכתה הסדרה לציון 84/100 על סמך 36 ביקורות, דבר המצביע על "שבחים אוניברסליים". מספר מבקרים ציינו כי מדובר בעיבוד הלייב אקשן הטוב ביותר למשחקי וידאו בכל הזמנים, ומארק דילייני מהאתר "GameSpot" אף ציין כי התחושה שהסדרה מעבירה היא של "תחילת עידן חדש" עבור הז'אנר.
ביצועיהם של צוות השחקנים זכו לשבחים נרחבים, בהם הודגשו במיוחד הכימיה בין פסקל ורמזי. ויקי ג'סופ מהאתר "Evening Standard" העירה כי השניים "גונבים כל סצנה שהם נמצאים בה", שבחים נוספים התייחסו להופעתו של פסקל כאל הטובה ביותר בקריירה שלו, וציינו את יכולתו להציג ניואנסים ופגיעות נדירה. בנוסף, ציינו מספר מבקרים כי רמזי היא השחקנית פורצת-הדרך של הסדרה בשל יכולתה לאזן בין הסצנות הקומיות לסצנות האמוציונליות בהשתתפותה. גם ביצועיהם של טורב, אופרמן וברטלט זכו לשבחים רבים. שון קין מהאתר "CNET" העיר גם שלינסקי העניקה לדמותה "איום שקט" וכינה את ביצועיו של שפרד כ"כריזמטיים".
המבקרים שיבחו את השינויים מעלילת המשחק המקורית שנכתבו על ידי מאזין ודרוקמן, וחלקם אף סברו כי הסצנות שהועתקו ישירות מהמשחק היו מהחלשות ביותר והובילו לבעיות בקצב העלילה. מ"וראייטי" צוין כי הסדרה נשענת בכבדות על קטעי פעולה, בעוד שמבקרים אחרים הלינו על המחסור באקשן. פרקו השלישי של הסדרה נחשב על ידי המבקרים לפרק הטוב ביותר בעונתה הראשונה, וחלקם ציינו כי מדובר באחד הפרקים הגדולים ביותר ששודרו בטלוויזיה; בניגוד אליו, זכו הפרק הראשון ושני פרקי הסיום לביקורות מקוטבות.
בנוסף לשבחים על ביצועיהם של השחקנים, גם עיצוב ההפקה והתפאורות שלה זכו לשבחים. לעומת זאת, מספר מבקרים טענו כי התפאורות נראות מטופחות מדי וממוקמות בקפידה. גם הפסקול של סנטאוללה זכה לשבחים דומים, ואף צוין כי הוא מוסיף לתחושת ה"כמיהה לעצב בנרטיב".
מדרוג
לאחר שידור פרק הבכורה, נמסר כי צפו בו 4.7 מיליון צופים בארצות הברית בערב עלייתו לשידור, כולל צופים ליניאריים והזרמות משירות "HBO Max", נתון שהפך את בכורת הסדרה לשנייה בגודלה עבור ערוץ "HBO" מאז שנת 2010, כשמלפניה ניצבת "בית הדרקון". לאחר יומיים, נתון זה עלה ליותר מ-10 מיליון צופים.
קישורים חיצוניים
כתבות:
ביקורות:
קמחי
{{פירושונים|* אביחי קמחי – משורר וסופר ישראלי
ראו גם
}}
ביצי חופש
ביצי חופש הן ביצים המגיעות מלול שבו תרנגולות מטילות אינן חיות בכלובי סוללה אלא באסמים ("סככות") בהם יש להן לעיתים גישה לחצר פתוחה. משקים אלה מכונים "לולי חצר" או "לולי חופש". שיטת גידול זו יעילה פחות מבחינה מסחרית, וכתוצאה מכך "ביצי חופש" יקרות מביצים רגילות, אך יש המעדיפים לשלם את המחיר הגבוה יותר מתוך העדפה מצפונית, במטרה לצמצם את סבלן של תרנגולות בתעשיית הביצים, או מסיבות בריאותיות.
פעולתם של ארגוני זכויות בעלי חיים וארגונים אחרים לקידום צריכת "ביצי חופש" זכתה להצלחה גדולה באירופה ובצפון אמריקה. 65% מהביצים שנמכרו בבריטניה ב-2019 היו מלולים ללא כלובים. באוסטרליה עומדת צריכת ביצי החופש על 4-5 אחוז. בישראל כ-3.9% מהביצים הן מלולים ללא כלובים - 1.9% "ביצי חופש" ו-2% "ביצים אורגניות".
היבטים בריאותיים
יש הטוענים כי "ביצי חופש" מזינות יותר ובריאות יותר ומחקרים מסוימים אף מצביעים על שכיחות פחותה של מחלות מסוימות בתרנגולות ב"לולי חופש". על-פי חוות דעת מדעית של הרשות האירופית לבטיחות מזון מ-2019, זיהומי סלמנולה נוטים להיות יותר נפוצים בלולי כלובים מאשר בלולים ללא כלובים. חוות הדעת מציינת שהצפיפות והלחץ הנפשי שבהם נתונות התרנגולות הם גורמי סיכון שעלולים להחליש את המערכת החיסונית שלהן ולהפוך אותן לפגיעות יותר להתפשטות מחלות. מנגד, קיימים גם מחקרים בהם נמצאו בביצים מלולים ללא מכלובים רעלים בכמות גדולה יותר מאשר בביצים מלולי כלובים. לפי נתוני תוכנית הבקרה למעקב אחרי סלמונלה של משרד הבריאות, שיעור הסלמונלה במשקים אורגניים או במשקי "חופש" נמוך יותר משמעותית - 9.8% בלולים ללא כלובים, לעומת 29% בלולי כלובים. לפי המלצות תזונתיות בנוגע לביצים של שירותי בריאות כללית, עדיף לפיכך לקנות ביצים אורגניות או "ביצי חופש".
רגולציה
התקן ל"ביצים אורגניות" מפוקח על ידי הארגון לחקלאות ביולוגית אורגנית בישראל וכולל, לצד דרישות בענייני "רווחת" התרנגולות, גם דרישות מיוחדות בענייני בריאות הצרכנים, שאינן קיימות בתקן "ביצי חופש" כמו אספקת מזון אורגני לתרנגולות ושימוש מוגבל בתרופות. לכן, ניתן לראות ב"ביצים אורגניות" סוג מיוחד של "ביצי חופש".
במדינות רבות, התקנים להגדרת "ביצי חופש" אינם אחידים או מחייבים. מצב זה הוביל לריבוי מקרים של הונאה, בהם ביצים המגודלות בשיטות שאינן חופשיות מוגדרות כביצי חופש. באיחוד האירופי מחויבות כל ביצה ואריזת ביצים הנמכרות לצרכנים בסימון סוג הלול ממנו הגיעה הביצה - כלובים, לול-אסם (בלי חצר), "חופש" או "אורגני". בשנת 2012 ניתן בישראל "צו פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (החלת החוק וקביעת רמת פיקוח לביצי מאכל מסוימות), התשע"ב-2012", שקבע את הדרישות הבאות לשם הגדרת ביצים כביצי חופש:
חקיקה נגד כלובים
ארגונים להגנת בעלי חיים הצליחו לחולל שינויים גדולים בתעשיית הביצים ובשיטות הגידול באמצעות קמפיינים שהובילו לחקיקה האוסרת לגדל תרנגולות בשיטות התעשייתיות הנהוגות.
בארצות הברית ניכרת בשנים האחרונות עלייה חדה בכמות הביצים מלולים ללא כלובים: יותר מרבע (26.2%) מהביצים ב-2019 הגיעו מלולים ללא כלובים, בעוד שרק חמש שנים קודם לכן, ב-2014, הנתון עמד על פחות מ-6%. העלייה צפויה להימשך עם יישום החקיקה לאיסור על מכירת ביצים מכלובים בחלק מהמדינות, ועם מימוש התחייבויות תאגידיות להפסקת השימוש בביצים בכלובים.
אחריות תאגידית
בעקבות הביקורת מצד ארגונים להגנת בעלי חיים, כ-1,800 תאגידים ברחבי העולם התחייבו להפסקה הדרגתית של השימוש בביצים מכלובים, ביניהם תאגידי המזון נסטלה, יוניליבר, וקלוגס, רשתות הסופרמרקטים וולמארט וסיינסבורי'ס חברות ההסעדה סודקסו ו-ISS, ורשתות המלונות הילטון, אינטרקונטיננטל ומריוט (בעלת מלונות שרתון וריץ קרלטון). ברוב המקרים ההתחייבות אינה בהכרח לביצים מלולים בהם לתרנגולות יש גישה לחצר, אלא לביצים מלולים ללא כלובים.
ביקורת
מבקרים רבים, ובראשם ארגונים לזכויות בעלי חיים ולשחרור בעלי חיים, מצביעים על כך שתרנגולות ב"לולי חופש" אינן באמת חופשיות, ועל הדמיון הרב שקיים בינם לבין יתר תעשיית הביצים מבחינת הפגיעה בתרנגולות. הפגיעה בבעלי חיים המשותפת לכל סוגי הלולים - כלובי סוללה, אורגני, "חופש" - כוללת, בין היתר: אולם, גם מרבית המבקרים של תעשיית "לולי החופש" בשל אכזריותה או בשל ההטעיה הכרוכה בשמה ובפרסומיה, מכירים לרוב בכך שהיא אכזרית פחות מתעשיית לולי הכלובים המקובלת.
יחסי פולין–צ'כיה
יחסי פולין–צ'כיה הם היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות. שתי המדינות חברות הן באיחוד האירופי אליו הצטרפו ב-1 במאי 2004, והן בנאט"ו, אליה הצטרפו ב-12 במרץ 1999. שתי המדינות גם חולקות גבול משותף עם סלובקיה והונגריה והן חברות בקבוצת וישגראד, אשר מהווה כוח אזורי חשוב במרכז אירופה.
שתי המדינות חולקות גבול משותף לאורך 796 ק"מ, אשר ניתן לחצות אותו ללא דרכון, בעקבות אמנת שנגן.
בשנת 2010 סקר שנערך על ידי CVVM בצ'כיה, דירג את היחסים עם פולין במקום השני אחרי סלובקיה, מתוך 13 מדינות, עם 92% מהנסקרים שאמרו שדעתם היא חיובית או אפילו חיובית ביותר על יחסי המדינות.
היסטוריה
שתי המדינות הוקמו לאחר מלחמת העולם הראשונה, אולם היה קיים בין המדינות סכסוך על אזור צ'שין שנותר בידי צ'כוסלובקיה, ובשנת 1938 מיהרה פולין לספח את האזור לאחר הסכם מינכן. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשו שתי המדינות על ידי גרמניה הנאצית, והן שוחררו בשנת 1945 על ידי כוחות הצבא האדום. עד מהרה הקימה ברית המועצות ממשלות קומוניסטיות בשתי המדינות, והן אף הצטרפו לברית ורשה בשנת 1955. בשנת 1968 התרחשו בצ'כוסלובקיה אירועי האביב של פראג, ובעקבות כך פלשו אליה כוחות ברית ורשה, ובכלל זה פולין, וחיזקו את הכוחות הקומוניסטיים במדינה. בשנת 1989 פרצו אירועי סתיו העמים שהובילו לנפילת המשטרים הקומוניסטיים בפולין ובצ'כוסלובקיה (מהפכת הקטיפה), ובסופו של דבר הביאו לקריסת ברית המועצות. בינואר 1993 התפצלה צ'כוסלובקיה לצ'כיה וסלובקיה, ועד מהרה כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים עם פולין.
יחסים דיפלומטיים
פולין מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג ו-2 קונסוליות בברנו ובאוסטרבה. מאידך, צ'כיה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה ו-5 קונסוליות בבידגושץ', צ'נסטוחובה, לודז', פוזנן וורוצלב.
לוח השנה הרומי
לוח השנה הרומי היה לוח השנה ששימש את רומא העתיקה עד הרפורמה שנעשתה, בשנת 47 לפני הספירה, על ידי יוליוס קיסר. בלוח זה השנה הייתה בת 355 ימים המחולקים לשנים עשר חודשים. לוח השנה כלל אפשרות לעיבור השנה כדי להתאים את הלוח לעונות השנה. החודש הראשון של השנה הרומית היה מרץ.
מבנה הלוח
על-מנת שהלוח, שבו אורך השנה קצר בעשרה ימים משנת החמה, יתאים לעונות השנה, נוספה לו שנה מעוברת. בערך פעם בשנתײם, נוסף חודש בשם מרקדינוס בן 22 או 23 יום, אחרי ה-23 או 24 בפברואר, כאשר ימי פברואר הנותרים הוצבו לאחר מרקדינוס. אורך שנה מעוברת היה 377 או 378 יום. ההחלטה על עיבור שנה נתונה הייתה בידי הכהן הראשי.
מספור ימי החודש
הרומים נקטו לרוב לשון רבים: Kalendae, Nonae, Idus. מקור המלים 'קלנדה' ו'אידוס' באטרוסקית.
ימים אלה נתנו את שמם לשאר ימות החודש:
"שבוע" בן שמונה ימים
בלוח השנה הרומי לא היה שבוע בן שבעה ימים, השבוע הרומי היה בן שמונה ימים: יום שוק חל פעם ב-8 ימים, ונקרא "nundinum" מהמספר 9 (כי הספירה הרומית כוללת את שני הקצוות).
התפתחות הלוח הרומי
על פי האגדה רומולוס, מייסד רומא, נחשב ליוצר לוח השנה הרומי. כאשר בימיו, השנה הרומית הייתה מורכבת מעשרה חודשי ירח, ובהם ארבעה חודשים בעלי 31 יום וששה חודשים בעלי 30 יום. מספר הימים הקלנדריים בשנה היה 304, אולם בפועל אורך שנת עשרה חודשי ירח עומד על כ-295 יום. הסיבה לכך היא, מכיוון שיום מולד הירח נספר פעמיים, הן כיום האחרון בחודש והן כיום הראשון בחודש הבא.
השנה הרומית החלה במולד הירח הראשון שאחרי יום השויון האביבי, והסתיימה בחורף. השנה לא כללה את חודשי החורף מכיוון שלא התבצעה בהם כל פעילות חקלאית. זכר למספור הקדום של החודשים, המתאים לשנה של עשרה חודשים, ניתן למצוא בשמותיהם של ספטמבר, אוקטובר, נובמבר ודצמבר המכילים את מספרם הסידורי של חודשים אלה בשנה המתחילה במרץ.
ההיסטוריון הרומאי טיטוס ליוויוס מיחס את המעבר ללוח בן שנים עשר חודשים והוספת החודשים ינואר ופברואר למלך נומה בנו של רומולוס.
הלוח היוליאני
יוליוס קיסר מונה בשנת 63 לפנה"ס לפונטיפקס מקסימוס. קיסר, שהיה עסוק בקרבות רבים, לא היה נוכח ברומא בחודש פברואר במרבית השנים לאחר מינויו, כדי להכריז על שנה מעוברת. עד שנת 46 לפנה"ס נוצר הפרש של שלושה חודשים בין הלוח הרומי לעונות השנה.
כדי לפתור את הבעיה, הוסיף קיסר שלושה חודשים לשנת 46 לפנה"ס והנהיג לוח שנה חדש החל משנת 45 לפנה"ס. מכיוון שהלוח היוליאני הוא שמשי אין צורך להתאימו לעונות השנה. אורך השנה היוליאנית הוא 365.25 יום, לחודשים שאורכם היה 29 יום התװספו יום או יומײם, פרט לפברואר לו התװסף יום אחת לארבע שנים. היום שנוסף לחודש פברואר היה חזרה שנייה של ה-24 בפברואר.
לאחר ההתנקשות בחיי יוליוס קיסר, שונה שמו של חודש קווינטיליס, בו נולד קיסר, ליוליוס (יולי).
יחסי יוון–סרי לנקה
יחסי יוון–סרי לנקה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין הרפובליקה הדמוקרטית הסוציאליסטית של סרי לנקה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1957. היחסים בין שתי המדינות טובים, שיתוף הפעולה הדו-צדדי והרב-צדדי משביע רצון. יוון נקטה בפעולה מיידית בעקבות החדשות על הצונאמי שפגע באזורים בדרום מזרח אסיה בדצמבר 2004 על מנת לספק הקלה ולעזור לנפגעי הצונאמי. ספינת תענוגות יוונית שנשאה 500 טונות של סיוע הומניטרי חירום, כולל אספקת תרופות וציוד רפואי, הפליגה מאתונה לסרי לנקה. הספינה נשארה בטרינקומאלי במשך 3 חודשים, ופעלה כמחלקה בבית חולים.
בכל הנוגע לסיוע לפיתוח ארוך טווח, יותר מ-8 מיליון אירו הוקצו כמימון לפרויקטים של שיקום ותשתיות בתחומי החינוך, הבריאות, הדיג והספנות. הסכם לשיתוף פעולה לפיתוח נחתם בין שתי המדינות ב-18 באפריל 2007.
יחסי סחר
הסחר הדו-צדדי של סרי לנקה עם יוון, שאינה שותפת סחר משמעותית, הוא צנוע. מחזור המסחר הכולל בין שתי המדינות בשנת 2009 עמד על 13.6 מיליון דולר, שהיווה ירידה של 17 אחוזים לעומת השנה שקדמה לה. מוצר הייצוא העיקרי של סרי לנקה ליוון הוא תה, המהווה 49% מהערך הכולל של היצוא של סרי לנקה ליוון בשנת 2009. יבוא תיל וכבלים מבודדים, שהיוו 26% משווי היבוא הכולל, היה המוצר העיקרי שיובא מיוון ב-2008.
ג'יל סנט ג'ון
ג'יל סנט ג'ון (באנגלית: Jill St. John; נולדה ב-19 באוגוסט 1940) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה יהודיה אמריקאית. היא נודעה במיוחד בתפקיד טיפאני קייס, נערת בונד בסרט "יהלומים לנצח".
ביוגרפיה
ג'יל סנט ג'ון, יהודייה במוצאה, נולדה כג'יל ארלין אופנהיים (Jill Arlyn Oppenheim) בלוס אנג'לס, קליפורניה, בתה של בטי לו אופנהיים.
היא למדה בתיכון בוורלי הילס. הופעת הבכורה של סנט ג'ון בטלוויזיה הייתה בהפקת A Christmas Carol. בהיותה בת 11 היא הופיעה בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה The George Burns and Gracie Allen Show ומספר תוכניות טלוויזיה נוספות, שהניעו את סרטי יוניברסל להחתים אותה על חוזה כשהיא הייתה בת 16. הופעת הבכורה שלה בסרט קולנוע הייתה בסרט Summer Love (1958)בכיכובו של ג'ון סקסון ו"ענוג הוא הלילה". היא המשיכה והופיעה בסרט "האביב הרומאי של גב' סטון" (1961), ב- in The Remarkable Mr. Pennypacker (1959) Holiday for Lovers (1959), Who's Been Sleeping in My Bed? (1963), Who's Minding the Store?(1963) ו-Honeymoon Hotel (1964).
חייה האישיים
סנט ג'ון הייתה נשואה ארבע פעמים, אולם אין לה ילדים: בעלה הראשון היה ניל דרבין (23 במאי 1957 – 3 ביוני 1958), לו היא נישאה כשהייתה בת 16. הזוג התגרש. לאנס רבנטלואו, יורש וולוורס (Lance Reventlow, Woolworth heir היה בעלה השני (24 במרץ 1960 – 30 באוקטובר 1963). הזוג התגרש. ג'ק ג'ונס (Jack Jones) בעלה השלישי (14 באוקטובר 1967 – 1969). הזוג התגרש. סנט ג'ון נישאה לבעלה הנוכחי רוברט וגנר, ב-26 במאי 1990 והם עדיין נשואים. בני הזוג נפגשו לראשונה כשסנט ג'ון הייתה בת 18 והם זוג מאז שנת 1982. יש לסנט ג'ון שלוש בנות חורגות: קייטי ואגנר (נולדה ב-1964, בתו הבכורה של וגנר מנישואיו למאריון מארשל (Marion Marshall)), נטשה גרגסון (Natasha Gregson) (נולדה ב-1970, בתם של ריצ'רד גרגסון ונטלי ווד, אותה אימץ וגנר אחרי מותם של הוריה), קורטני ואגנר (נולדה ב-1974, בתו היחידה של וגנר מווד). בתה החורגת הבכורה, קייטי, הייתה אחת השושבינות בחתונתה לוגנר ב-1990. השושבינה הראשית הייתה אחותו של רוברט וגנר, מארי. לאחר מותו של בעלה השני לאנס רבנטלואו, הקדישה סנט ג'ון את ספר הבישול שלה לזכרו. למרות גירושיה ונישואיו לאחר מכן, מתייחסת סנט ג'ון לרבנטלואו כ"בעלי המנוח" בראיונות.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–טאיוואן
יחסי איחוד האמירויות הערביות–טאיוואן (בערבית: العلاقات الإماراتية التايوانية, בסינית: 中華民國與阿拉伯聯合大公國關係) הם היחסים בין איחוד האמירויות הערביות ובין הרפובליקה הסינית. המדינות לא מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. איחוד האמירויות הערביות לא מחזיקה אף ייצוג בטאיוואן, בעוד שטאיוואן מחזיקה משרד מסחרי בדובאי.
היסטוריה
ב-2 בדצמבר 1971, טאיוואן הכירה באיחוד האמירויות הערביות, היום בו המדינה הכריזה על עצמאותה. ב-1 באפריל 1995, נשיא טאיוואן, לי טנג-הוי, ביקר באיחוד האמירויות הערביות, כחלק מסדרת ביקורים לא רשמית שערך במזרח התיכון. ב-30 בספטמבר 2005, צ'ן שואי-ביאן ביקר באיחוד האמירויות הערביות. בחודש אפריל 2012, נשיא טאיוואן מא יינג-ג'יו ביקר באפריקה, בדרכו חזרה עבר בדובאי לצרכים טכניים.
המשרד בדובאי
ב-6 בדצמבר 1971, האיגוד לפיתוח סחר החוץ של הרפובליקה הסינית הקים את המשרד המסחרי בדובאי. ב-1 במאי 1971, הועלה דרג המשרד לקונסוליית הכבוד הטיוואנית באיחוד האמירויות הערביות, וב-11 ביולי 1980, הועלה דרג הקונסוליה לקונסוליה כללית במדינה. במאי 1988, שם המבנה שונה ל"משרד הרפובליקה הסינית בדובאי", ייצוג זה מהווה את אחד מהייצוגים המעטים של טאיוואן במדינות שלא מקיימות איתה יחסים דיפלומטים. ב-14 ביוני 2017, משרד החוץ של טאיוואן הצהיר כי בשל לחץ מצד הרפובליקה העממית של סין, שם המשרד יהיה "המשרד המסחרי של טאיפיי, דובאי".
יחסים כלכליים
בשנת 2017, טאיוואן ייצאה לאיחוד האמירויות הערביות סחורה בשווי 1.33 מיליארד דולר אמריקאי בעוד שאיחוד האמירויות הערביות ייצאה לטאיוואן סחורה בשווי 3.87 מיליארד דולר אמריקאי. איחוד האמירויות הערביות היא שותפת הסחר ה-19 בגדולה בעולם של טאיוואן (שותפת הייבוא ה-13 בגדולה ושותפת הייצוא ה-23 בגדולה). טאיוואן מייצאת לאיחוד האמירויות הערביות בעיקר סיבי טקסטיל, רכיבי מחשב, ציוד חשמלי, חלקי רכב ועוד. איחוד האמירויות הערביות מייצאת לטאיוואן בעיקר אלומיניום, נפט ומוצרים פטרוכימיים.
נס רוסי
נס רוסי (ברוסית: Русское чудо) הוא סרט קומדיה רוסי משנת 1994, בבימויו של מיכאל קוקשנוב.