cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כיתה ח'
כיתה ח' (באנגלית: Eighth Grade) הוא סרט התבגרות דרמטי קומי אמריקאי משנת 2018, שכתב וביים בו ברנהם (שסרט זה הוא סרט הביכורים שלו). בסרט מככבת אלזי פישר בתפקיד קיילה דיי, תלמידת כיתה ח', במהלך השבוע האחרון ללימודיה לפני שהיא עוברת מחטיבת הביניים לבית ספר תיכון. על מנת להתמודד עם חרדה חברתית, קיילה מצטלמת לולוג, בו היא מעניקה עצות לחיים.
ברנהם החל לכתוב את התסריט ב-2014 בהשראת המאבקים האישיים שלו בחרדה. הוא התקשה למצוא מימון לפרויקט עד 2016. צילומי הסרט נערכו בספרן ובוייט פליינס שבמדינת ניו יורק בקיץ 2017. פישר לוהקה לאחר שברנהם צפה בה ביוטיוב; יחד איתה, לוהקו לסרט ג'וש המילטון ואמילי רובינסון. הסרט מתמקד בנושאים של שימוש כבד במדיה החברתית, בריאות הנפש ב-דור ה-Z ומיניות.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה עולמית ב-19 בינואר 2018, במסגרת התחרות הדרמטית האמריקאית בפסטיבל הסרטים סאנדנס. לאחר הקרנות בפסטיבלי קולנוע נוספים, הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-23 ביולי 2018, בהפצת A24. בארצות הברית, הסרט הוגבל לצפייה מגיל 17 ומעלה, דבר שעורר ביקורת ציבורית, שכן ההגבלה מונעת מתלמידי כיתות ח' מלצפות בסרט באולמות הקולנוע. בתגובה, מפיצי הסרט ערכו הקרנות של הסרט ללא דירוג בחינם ברחבי ארצות הברית. בסופו של דבר, הסרט הכניס מהקרנות בצפון אמריקה 13.5 מיליון דולר, לעומת תקציב של 2 מיליון דולר.
הסרט זכה לשבחים רבים מצד מבקרי הקולנוע, בפרט על התסריט והבימוי של ברנהאם והמשחק של פישר. הסרט נבחר לאחד מעשרת הסרטים המובילים של 2018. הסרט זכה במספר פרסים ומועמדויות, לרבות מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר עבור פישר ומועמדויות לפרס גילדת הכותבים של אמריקה ופרס גילדת הבמאים של אמריקה עבור ברנהם.
תקציר העלילה
קיילה דיי (אלזי פישר) היא תלמידת כיתה ח' במהלך השבוע האחרון ללימודיה לפני שהיא עוברת מחטיבת הביניים לבית ספר תיכון. היא מפרסמת ביוטיוב סרטונים, בהם היא מעניקה עצות לחיים בנושאי ביטחון עצמי ודימוי עצמי, הזוכים לצפיות מועטות בלבד. בשל היותה ביישנית המתקשה להתיידד עם אחרים, היא נבחרת על ידי חבריה לכיתה לתואר "התלמידה השקטה ביותר". בינתיים, מארק (ג'וש המילטון), אביה הפרוד מאשתו, מתקשה לתקשר איתה ולמנוע ממנה להסתמך כל כך על מדיות חברתיות.
קיילה מוזמנת למסיבת בריכה שעורכת חברתה לכיתה, קנדי, אשר הזמינה אותה רק לאחר שאמא שלה הכריחה אותה. במסיבה, קיילה סובלת מהתקף חרדה בשירותים אך בסופו של דבר יוצאת החוצה ונכנסת לבריכה, שם היא פוגשת את גייב, בן דודה האקסצנטרי של קנדי. לאחר שהיא מנסה לעזוב את המסיבה מוקדם, קיילה פוגשת את איידן, בחור שהיא מאוהבת בו בסתר, שמציע לה לחזור למסיבה. קיילה מתגברת על המבוכה ועל הפחד, ומתנדבת לשיר קריוקי.
בבית הספר, קיילה מגלה שאיידן נפרד מחברתו האחרונה כיוון שהיא סירבה לשלוח לו תמונות עירום של עצמה. קיילה מנסה להרשים את איידן, ומשקרת לו שיש לה בטלפון שלה תיקייה עם תמונות עירום. איידן מגלה עניין, ושואל אותה אם ביצעה פעם מין אוראלי. קיילה הנבוכה משקרת ואומרת שכן. מאוחר יותר באותו היום, היא צופה בסרטוני הדרכה ביוטיוב כיצד לבצע מין אוראלי, אך נגעלת מכך.
קיילה מצטרפת לתוכנית חונכות, במסגרתו היא פוגשת את אוליביה, תלמידת כיתה י"ב ידידותית שמתנדבת להראות לה את בית הספר התיכון בו תלמד בשנה הבאה. אוליביה נותנת לה את מספר הטלפון שלה, ומזמינה אותה לצאת לקניון עם חבריה. קיילה נהנית בחברתם, עד שהיא מגלה שאביה מרגל אחריהם מרחוק, והיא אומרת לו לעזוב. ריילי, חבר של אוליביה, מציע לקחת את קיילה טרמפ הביתה בשעת לילה מאוחרת. באמצע הדרך, ריילי מחנה את מכוניתו, ויוזם משחק מביך של אמת או חובה שבמסגרתו הוא שואל את קיילה שאלות מביכות על הניסיון המיני שלה, מוריד את החולצה שלו ומבקש ממנה להוריד גם את החולצה שלה. קיילה מסרבת, וריילי מתרגז. בבית, קיילה נשברת בבכי ומתנחמת בזרועות אביה. היא מעלה סרטון בו היא מודיעה שתפסיק לעשות סרטונים, מכיוון שאיננה סבורה עוד שהיא האדם המתאים להעניק עצות לאחרים.
קיילה פותחת קפסולת זמן שהכינה בתחילת כיתה ו', וצופה בסרטון של עצמה. היא מבקשת מאביה שיעזור לה לשרוף את תוכן הקופסה. היא שואלת את אביה אם היא גורמת לו עצב, והוא אומר לה שהיא ממלאת אתו גאווה ושהיא לעולם לא תוכל להעציב אותו, והיא מחבקת אותו.
במהלך טקס סיום הלימודים, קיילה מתעמתת עם קנדי, על כך שהתנהגה אליה בצורה לא יפה, בעוד קיילה הייתה כל הזמן רק נחמדה כלפיה. בהמשך, קיילה אוכלת ארוחת ערב יחד עם גייב, בביתו, והשניים נהנים מאוד מהבילוי המשותף. קיילה מכינה קפסולת זמן חדשה שהיא ואביה קוברים בחצר האחורית; היא משאירה סרטון וידאו לעצמה, בו היא מעודדת את עצמה להתמיד גם בזמנים קשים.
שחקנים ודמויות
צוות השחקנים כולל את:
אודות הסרט
הסרט עוסק בחרדה. פרופסור ג'וליאנה וו. מיינר, שפרסמה בשנת 2018 מאמר על הסרט, כתבה כי 22% מבני הנוער נאבקים בדיכאון ובחרדה, ונערות מתבגרות התאבדו בשיעורים גבוהים יותר בשנת 2015 לעומת השיעורים שהיו בארבעים השנים הקודמות. החרדה המתוארת היא טיפוסית בחטיבת הביניים, אך לדברי הכתבת ולרי שטראוס, משקפת גם את החיים בשנת 2018 בהם אנשים בכל הגילאים רואים "קקופוניה של אדישות ושוויון נפש". גם המילים "אה..." ו-"כזה / כאילו" בתסריט משקפות את "תהליך המאבק", ולאו דווקא את חוסר האינטליגנציה של הדמויות.
המבקר אוון גלייברמן כתב שזהו סרט פורץ דרך בעיסוקו בבני נוער שמעולם לא הכירו עולם ללא אינטרנט, ואף עוסק בשליחות של מסרונים בעלי תכנים מיניים. ב-CBS News ציינו כי מלבד העיסוק הרגיל ב-"חרדות ואקנה" (המאפיינים סרטים וסדרות על בני נוער), הסרט ”כיתה ח” מתאר כיצד קיילה מבלה זמן רב באינטרנט ועוסקת בשליחה של מסרונים. הדבר משקף מגמות כלליות בדור ה-Z, בשונה מדור ה-Y, בו 94% מבני הנוער השתמשו בסמארטפונים בטרם מלאו להם 14. סקר אמריקאי משנת 2018 העלה כי 45% מבני הנוער דיווחו כי הם משתמשים באינטרנט "כמעט כל הזמן". 24% סברו כי השפעותיו "לרוב שליליות", בעוד 45% מאפיינים את השימוש באינטרנט כ-"לא שלילי ולא חיובי".
לדברי אלזי פישר (השחקנית הראשית בסרט כיתה ח'), "עבור קיילה המדיה החברתית היא כמעט [פולחן] דתי". בו ברנהם (במאי הסרט) הסביר: "המדיה החברתית גרמה לי לחשוב אחרת כאדם. זה גרם לי לחרדה רבה יותר, אני חושב". הפרופסור לפסיכולוגיה ז'אן טנג'נג מצאה קשר בין העלייה בשימוש באינטרנט לבין הירידה בבריאות הנפש של בני הנוער. גלייברמן כתב כי הסרט בוחן את המצוקות חסרות התקדים שבני נוער נמצאים בהן כיום. הסופר רוברט בארקר ערך השוואה בין ”כיתה ח'” לבין סרטי התבגרות מוקדמים יותר, כגון נעורים בקצב מהיר (1982) וילדות רעות (2004). הוא כתב שבמקום להשתייך לקליקה חברתית, קיילה וחבריה מצאים ב"מלחמה דיגיטלית של כולם כנגד כולם, העמדות פנים, ומתייחסים לעצמם כאל קהל אנונימי". בארקר ראה גם בשליחות של מסרונים מיניים בין הדמויות כעדות לאובדן התמימות. NPR פירשה את ההשפעה של האינטרנט במהלך גיל ההתבגרות כ"אחד מנושאי המפתח בסרט", והעירה כי המדיה החברתית הוסיפה סיבוכים לבני הנוער שבגיל זה, שלא היו בעבר. אף על פי כן, NPR הצהירה כי קיילה עדיין מצליחה להתבגר ולהתגבר, למרות האתגרים הגדולים הניצבים מולה.
על פי המבקר קייל בוכנאן, "התעלומה הגדולה ביותר עבור ... [קיילה] היא המין השני", בהתחשב בהתעניינותה באיידן וסרטוני ההדרכה המקווננים בהם היא צופה על מנת ללמוד כיצד לבצע מין אוראלי. עם זאת, העיתונאי כריס או'פלט הציע שקיילה לא באמת מוכנה לקיים יחסי מין, אלא פשוט "נלחצת לעשות שימוש במיניותה על מנת לזכות בקבלה חברתית". המגזין טיים הזכיר את דבריה (השקריים) של קיילה לאיידן, כאשר טענה שיש לה צילומי סלפי של עצמה בעירום, כאחת מה-"חוויות המשפילות הקלאסיות של חטיבת הביניים", כפי שהן מתוארות בסרט.
בנוסף, עלילת הסרט בוחנת את מערכת היחסים שבין קיילה לבין אביה, מארק, בן דור ה-X, שממנו היא מנסה להתנתק, תוך שהיא מפגינה התנהגות טיפוסית לגילה. הוא מנסה שוב ושוב לתקשר איתה, אך חווה תסכול כתוצאה מהקיבעון שיש לה כלפי הסמארטפון שלה. עם זאת, העיתונאית סוניה ראו מצאה לנכון לציין שדווקא מארק הוא "הנוכחות הקבועה היחידה בחייה"; מארק מקדיש את כל חייו לקיילה ומאוחר יותר אף אומר לה עד כמה הוא גאה בה.
פיתוח
כקומיקאי שנמצא בסיבוב הופעות, בו ברנהם, תסריטאי ובמאי הסרט, סבל מהתקפי חרדה הקשורים להופעותיו מאז 2013. בעוד שהכוונה המרכזית שלו הייתה לכתוב סיפור על חרדה, הוא בחר לספר אותו מנקודת המבט של תלמידה בכיתה ח' מאחר שחש כי "החרדה גורמת לי להרגיש מבועתת כמו ילד בן שלוש עשרה". כמו כן, הוא הביע את דעתו כי כיתה ח' היא שנה מכרעת לגיבוש מודעות עצמית:
בורנהאם קיבל השראה לסרט מהתבוננות בבחורה בקניון שצילמה תמונות סלפי של עצמה כשהיא לבדה; הוא האמין שהיא מודאגת מהופעתה. בהתחשב בכך שהקריירה שלו התחילה בהפקת סרטוני יוטיוב שזכו להצלחה, הוא רצה לחקור את חייה של דמות שיוצרת סרטונים שלהם מספר מצומצם מאוד של צפיות. העבודה על התסריט החלה במרץ 2014. בטיוטות הראשונות של התסריט, קיילה לא הייתה הגיבורה היחידה, אך בסופו של דבר ברנהאם החליט להתמקד בה מכיוון שקולה הרגיש הכי נכון מבין הדמויות. הוא החליט שדמות הגיבור של הסרט שלו תהיה בת, ולא בן, לאחר שצפה ביוטיוב והבחין כי "הבנים מדברים על מיינקראפט והבנות מדברות על חייהן ... כנראה משום שבנות פשוט מתבגרות מהר יותר ומשם שהתרבות שואלת בנות שאלות עמוקות יותר בגיל מוקדם יותר לעומת בנים". הוא גם אהב את הרעיון של גיבורה על מנת להימנע מהשלכה של הזכרונות האישיים שלו מכיתה ח' כבן. במקור, שמו של הסרט היה ”הילדה המגניבה ביותר בעולם” (באנגלית: "The Coolest Girl in the World").
על מנת לכתוב את הדיאלוגים בין בני דור ה-Z, ברנהאם צפה ביוטיוב. דעותיו האישיות של ברנהאם על ההבדלים בין דור זה לקודמיו היוו השראה לסצנה בה דמותו של טרבור מתארת כיצד הגישה לרשתות החברתיות כבר בגיל צעיר עיצבה את הדור הזה. מערכת היחסים של קיילה ומארק מבוססת על מערכת היחסים של ברנהאם עם אמו. ברנהאם ראה במערכת היחסים של נער מתבגר עם הוריו כשלב בחיים שבו "אתה רוצה עצמאות, ואתה רוצה גם חיזוק".
את הסרט הפיקו סקוט רודין, אלי בוש ו-A24 עם תקציב של 2 מיליון דולר. מנהלת A24, ניקולט אייזנברג, ציינה שהסרט היה "אישי" עבורה. במשך שנים ברנהאם חיפש מימון לסרט, וסבר שיצליח לשווק זאת תוך שימוש בהצלחתו כקומיקאי כמנוף. אף על פי שמעולם לא ביים סרט באורך מלא בעבר, ברנהאם היה נחוש בדעתו לביים בעצמו, ובמשך שמונת החודשים שקדמו לצילומים הוא עסק בקריאת ספרים כמו "Making Movies" מאת סידני לומט.
ליהוק
חמישים בנות עשרה עשו אודישנים לתפקיד של קיילה. ברנהאם גילתה את אלזי פישר ביוטיוב, והיה עליה לעבור שלושה אודישנים על מנת לקבל את התפקיד. פישר, באותה העת בת 13, אמרה כי היא התקשתה למצוא תפקיד המציג באופן מציאותי חייו של מתבגר לפני שהגיעה לאודישן לסרט. ברנהאם ליהק את פישר מכיוון שהיא הייתה "היחידה שהרגישה כמו ילדה ביישנית שמעמידה פנים כבעלת ביטחון - כל האחרים הרגישו כמו ילדים בעלי ביטחון המעמידים פנים שהם ביישנים". פישר אמרה כי אחת הסיבות שהיא חששה באודישן הראשון הייתה שהיא מעריצה של ברנהאם. היא נמשכה לתפקיד מכיוון שגינוני הדיבור של קיילה דומים לשלה. היא עצמה סיימה כיתה ח' שבוע לפני תחילת ההפקה. לאחר שסקר את התסריט, אביה של פישר צעק וקילל כאשר קרא את סצנת המשחק "אמת או חובה", אך דאג לכך שלבתו יהיה נוח עם החומר.
ברנהאם סבר שלג'וש המילטון הייתה "תחושה של אבא". דניאל זולגדרי לוהק לתפקיד ריילי. בגלל סצנת משחק "אמת או חובה", שחקנים צעירים רבים שהגיעו לאודישנים שיחקו את התפקיד כדמות של אדם מרושע, אך ברנהאם הדריך את זולגדרי להיות "ההפך מקריפי". אמילי רובינסון ואימני לואיס היו שתיהן בגיל העשרה כאשר לוהקו, ושתיהן אמרו שחשו הזדהות עם האופן שהוא הוצגה חרדה בסרט. ג'ייק ריאן, שגילם את גייב, העיר כי בתסריט גייב "היה אמור להיות off-centered", ומאחר ולא ידע מה משמעות הביטוי הזה, הוא פשוט שיחק את עצמו.
ניצבים רבים בסרט היו מורים אמיתיים ותלמידים אמיתיים, שלימדו/למדו בחטיבת הביניים "סופרן" בניו יורק, כאשר המנהל בריאן פוקס אמר כי בין 5 ל-10 מתלמידיו לוהקו לסרט. במהלך תהליך האודישן של תפקידי תלמידי כיתות ח', תלמידה אחת טענה כי אקזמה היא "הכישרון המיוחד" שלה בעוד תלמיד אחר אכל פלפל כאילו היה תפוח, כחלק מהאודישן שלו. ברנהאם אישר זאת. המורה למוזיקה דייב ירינגטון אמר שברנהאם ליהק אותו כי הוא "אהב את המראה שלי".
צילומים
ברנהאם בחר שלא לטשטש את המראה הטבעי של עורה של פישר, שהשתמשה במעט מאוד איפור, אך האקנה שלה נותר גלוי. השימוש של קיילה בביטוי "גוצ'י!" כדי לסיים את בלוגי הווידאו שלה, הגיע מהרגלה של פישר עצמה לסיים כך את שיחותיה בצורה זו; ברנהאם, כמו גם אנשים אחרים על הסט, חיקו התנהגות זו. הרגלים אחרים של פישר, למשל הליכה השפופה, שולבו גם הם בדמותה של קיילה. יוצרי הסרט אימצו את עצתה של פישר לפיה "אף אחד כבר לא משתמש בפייסבוק", ועל כן היא נראית בסרט משתמשת באינסטגרם. מעבר לשינויים קלים, לעיתים רחוקות נעשה שימוש באלתור בצילומי הסרט.
כאשר עלה הצורך להציג על המסך דמויות כשהן שולחות הודעות טקסט, ברנהאם סירב לעשות זאת באמצעות אפקטים חזותיים המציגות הודעות טקסט בצורת בועות על המסך, כמו בסדרה "בית הקלפים". במקום זאת, הוא בחר לעשות זאת על ידי צילום הטלפונים עצמם. בלוגי הווידאו של קיילה צולמו באמצעות מקבוק פרו. מכיוון שהאינטרנט מוצג על המסך מספר רב של פעמים במהלך הסרט, מעצב ההפקה סם ליזנקו ומעצבת האביזרים אריקה סברסון יצרו חשבונות פיקטיביים רבים של אינסטגרם וטוויטר. יוצרי הסרט השתמשו בעיקר במצלמות קולנוע דיגיטליות אדומות ובעדשות רחבות, כאשר ברנהאם העדיף את השימוש במצלמת זום.
סצנת המשחק "אמת או חובה" צולמה כאשר פרט לשחקנים, נכחו על הסרט שמונה אנשי צוות בלבד. בזמן הצילומים, פישר הניחה את התסריט על ברכיה, על מנת לקרוא ממנו כאשר דמותה משפילה מבטה ומביטה מטה. היא התייחסה אל צילומי סצנה זאת, בכך שאמרה: "רק רצינו לנקוט בגישה רגישה ופשוט להיות כנים בקשר לזה ולתאר סוג של אירוע רעיל שיכול לקרות". מאחר שפישר הייתה קטינה בעת צילומי סצנת הבננות, סצנה זו צולמה באופן דומה - עם צוות מינימלי.
פוסט-פרודקשן
העורכת ג'ניפר לילי וברנהאם השלימו את כל עבודת הפוסט-פרודקשן על הסרט שלושה ימים בלבד לפני הקרנת הבכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס בינואר 2018. בסרט נעשה שימוש בהקלטה של פישר מגיל 11, כשהיא שרה "Masha and the Bear".
המוזיקאית הבריטית אנה מרדית', אשר מתמחה במוזיקה אלקטרונית, כתבה והקליטה את פסקול הסרט באולפן שלה בלונדון. ברנהאם, שבכוונה רצה להימנע ממוזיקה "חמודה", פנה למוזיקה האלקטרונית, משום ש"החוויה של קיילה מרגישה בעיניי כה אינטנסיבית", ובחה במרדית' מכיוון שסגנונה לא היה דומה "להרבה מוזיקה אלקטרונית [...] קר מאוד וגברי". עבור מרדית', היה זה סרט הקולנוע הראשון לו הלחינה פסקול, והיא תיארה את התהליך כ"אתגר", והדגישה שכמלחינה "אתה לא מציג רק את המוזיקה שאתה רוצה. אתה מנסה לעשות את מה שהסרט זקוק לו".
ברנהאם השתמש בשיר "Orinoco Flow" בביצוע המוזיקאית האירית אניה לסצנת המונטאז' של קיילה הגולשת ברשתות החברתיות. הוא רצה להשתמש בשיר כדי להעביר את התחושה שהאינטרנט היה "דתי" ו"רוחני" עבור קיילה. ברנהאם כתב מכתב לאניה וביקש את אישורה האישי להשתמש בשיר, והיא הסכימה.
הפצה
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה במסגרת התחרותית של פסטיבל הסרטים סאנדנס לשנת 2018, ב-19 בינואר, ולאחר מכן הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן פרנסיסקו באפריל. הסרט הוקרנה גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסיאטל ביוני 2018.
חברת A24 הפיצה את הסרט, תחילה בצורה מוגבלת ב-13 ביולי, ולאחר מכן בהפצה רחבה ב-3 באוגוסט. איגוד הסרטים הקולנועיים של אמריקה (MPAA) העניק לסרט דירוג R (לגילאי 17 ומעלה) בגין גסויות ותוכן העוסק במין אוראלי. לברנהאם הייתה אפשרות לערוך את הסרט כדי להבטיח דירוג PG-13 מתירני יותר (לגילאי 13 ומעלה), אך בחר שלא לעשות זאת, ואמר: "זה לא הרגיש כמו האחריות שלנו להציג מציאות שמתאימה לילדים, אלא לתאר את המציאות שבה הילדים חיים בפועל". מבקרי הקולנוע מתחו ביקורת על החלטת ה-MPAA בכך שהיא מונעת ממתבגרים לצפות בסרט שבו מסרים חיוביים. Examples:
הכנסות ורווחים
בסוף השבוע הראשון להקרנתו, הסרט הוצג ב-14 בתי קולנוע בלבד החל מה-13 ביולי, והכניס בסך הכל 252,284 דולר, ממוצע של 63,071 דולר למסך. בכך, הסרט עקף את "אי הכלבים" של וס אנדרסון (60,011 דולר) והיה לסרט הרווחי ביותר (בממוצע למסך) לשנת 2018, עד אשר עקף אותו "סולו חופשי" (75,201 דולר) בסוף ספטמבר. בסוף השבוע השני להקרנתו, הסרט הופץ ב-33 אולמות קולנוע, והכניס 794,370 דולר, ובסוף השבוע השלישי להקרנתו הכניס 1.3 מיליון דולר מהקרנות ב-158 אולמות קולנוע. הפצתו הנרחבת של הסרט החלה ב-3 באוגוסט ב-1,084 אולמות קולנוע; עד ל-6 באוגוסט הסרט הכניס 6.6 מיליון דולר.
עד ל-16 באוגוסט הסרט הכניס 10.5 מיליון דולר, הסרט העצמאי השישי הרווחי ביותר של הקיץ בהכנסות בארצות הברית. עד ל-26 בספטמבר הסרט הכניס 13.5 מיליון דולר בצפון אמריקה. נכון ל-20 ביוני 2019, הסרט הכניס 14.3 מיליון דולר ברחבי העולם.
ביקורות
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes לסרט יש דירוג של 99% המבוסס על 299 ביקורות, עם ציון ממוצע של 8.84 מתוך 10. על פי דעת הרוב באתר, נכתב על הסרט כי הוא "בוחן את פרק הזמן [של שנת הלימודים בכיתה ח'] בקול נדיר ואמיתי תוך כדי פריצות הדרך של התסריטאי-במאי בו ברנהאם והכוכבת הכובשת אלזי פישר". באתר Metacritic לסרט ציון ממוצע משוקלל של 90 מתוך 100, בהתבסס על 49 מבקרים.
ריצ'רד רופר כתב כי הסרט "מתוק ונבון" ושיבח את פישר בזכות "הופעה אותנטית וטבעית לחלוטין". טיי בר גם כן התייחס להופעתה של פישר, וכתב שהראתה "מבוכה מעולה ללא כל שמץ של ריקנות" ושיבח אף את ג'וש המילטון על משחקו האמפתי. מנוהלה דרגיס מהניו יורק טיימס התייחסה אל ג'וש המילטון כ"מושלם". אן הורנאדיי מוושינגטון פוסט כתבה כי הופעתה של פישר הייתה "גולמית ונדיבה במיוחד". פיטר דבריג' (וראייטי) כתב כי הסרט "כנה עד כאב" אך קלישאתי, בכך שקיילה התאהבה בילד אחד (בגילומו של לוק פראל) והתעלמה ממושא אהבה טוב יותר (אותו גילם ג'ייק ריאן) עד לשלב מאוחר בסרט.
פיטר טרוורס שיבח את הסרט על היותו "מיוחד וייחודי" בשל האמפתיה שבו, וכתב שאף על פי שהסרט שומר על עמדה נייטרלית בנוגע להשפעות האינטרנט על החברה, ברור כי קיילה עצמה מכורה למסכים. במגזין הניו יורקר, נעמי פריי שיבחה את הסרט על היותו "אמיתי להחריד" ועל בחינת ההשפעה של המדיה החברתית על חייהם של בני נוער. בפורבס, דני די פלסידו כתב כי ייצוג השימוש בטכנולוגיה היה טוב יותר מאשר ברוב הסרטים, והראה שהם "כלים תקשורתיים רבי עוצמה שיכולים לבודד אותנו, או לקרב אותנו, תלוי איך נבחר להשתמש בהם". מייקל פיליפס מהשיקגו טריביון כתב כי בהתחשב באיך שברנהאם עצמו התפרסם באמצעות האינטרנט, הרי שהוא מכיר מקרוב את "הפיתויים המסעירים של חיינו המקוונים".
בלוס אנג'לס טיימס כתב ג'סטין צ'אנג כי הסרט "חד, רגיש ובעל השפעה רבה מאוד". אנטרטיינמנט ויקלי העניק לסרט דירוג "A", כאשר כריס נשואטי שיבח את ברנהאם על כך שהציג את חרדותיה ואת תקוותיה של קיילה "בכל יופיין המופלא, המרתיע, האוניברסלי". אתר האינטרנט ציין את הסצנות המשותפות לפישר ולהמילטון כסצנות "המצחיקות והנוקבות ביותר". מבקר SF Gate, פיטר הרטלאוב, כתב שהסרט כולל קומדיה בשילוב עם "אימה חברתית ומינית טהורה". בעיתון הגרדיאן, בנג'מין לי התייחס לפסקול הסרט, וכתב כי השימוש במוזיקה אלקטרונית היה בלתי צפוי אך "יעיל".
מספר אמצעי תקשורת דיווחו על השבחים שהעניקה לסרט השחקנית מולי רינגוולד. רינגוולד צייצה בטוויטר: "ראיתי עכשיו [את הסרט] וחשבתי שזה הסרט הטוב ביותר על גיל ההתבגרות שראיתי מזה זמן רב. אולי [הטוב ביותר] אי פעם". רינגוולד השוותה בין הסצנה המינית בסרט  כיתה ח'  לזו שמוצגת בסרטו משנת 1985 של ג'ון יוז "מועדון ארוחת הבוקר", בו כיכבה, וסיכמה כי לדעתה סרטו של ברנהאם מעודכן יותר לתקופתנו. רבים הישוו לטובה את הסרט ”כיתה ח'” עם סרטיו של יוז. Examples:
אדם צ'יטווד כתב ביקורת מעורבת ב-Collider.com, וכינה את הסרט "טיוטה גסה" שזקוקה לעריכה כדי להעביר את המסרים שלה. ריצ'רד ברודי (הניו יורקר) כתב כי הסרט מאכזב משום שהוא "סנטימנטלי, סטריאוטיפי ובעל כוונות טובות", ולמרות הופעתו של פישר, "קיילה נותרה רק אוסף של מאפיינים". מולי לאיץ' (Missoula Independent) השווה את הריאליזם של הסרט לטיפול "אצל רופא שיניים".
פרסים ומועמדויות
הסרט נכלל בתחרות על הפרס הגדול מטעם חבר השופטים של פסטיבל הסרטים סאנדנס לשנת 2018. הוא היה מועמד לארבע פרסי אינדפנדנט ספיריט, לרבות הסרט הטוב ביותר, וזכה בקטגוריית תסריט הביכורים הטוב ביותר. פישר קיבלה את מועמדותה הראשונה לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר, אולם הסרט עצמו לא היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, אף על פי שהעיתונאי קייל ביוקנן סבר שהיה זה המועמד הטוב ביותר של חברת ההפקות A24 לקטגוריה זו.
ברנהאם ופישר זכו כל אחד בפרס גותהאם בקטגוריות פריצת דרך בבימוי ופריצת דרך במשחק, בהתאמה. בנוסף, הסרט זכה בשני פרסי המועצה הלאומית לביקורת, ואף נכלל ברשימת עשרת הסרטים המובילים של שנת 2018; גם מכון הסרטים האמריקאי כלל אותו ברשימת עשרת הסרטים הטובים של השנה. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי סטלייט, בין השאר עבור הסרט העצמאי הטוב ביותר, ושלושה פרסי בחירת המבקרים, מתוכם זכה בקטגוריית הופעת המשחק הצעירה הטובה ביותר, שהוענק לפישר. כמו כן, ברנהאם זכתה בפרס גילדת הבמאים של אמריקה על סרט הביכורים הטוב ביותר ובפרס גילדת התסריטאים של אמריקה על התסריט המקורי הטוב ביותר.
טיפות הנסיך רופרט
טיפות הנסיך רופרט הן עצמים מזכוכית, שצורתם מזכירה ראשן בעל זנב ארוך. הטיפות נוצרות באמצעות טפטוף זכוכית מותכת לתוך מים קרים.
תכונות
לטיפות תכונות ייחודיות, השונות מרוב עצמי הזכוכית השכיחים בעולם. ראשית, טיפות הנסיך רופרט עומדות בעומסים גבוהים מאוד המופעלים על בסיס הטיפה, עד לכדי כך שהיא עמידה אפילו למכות פטיש רבות עוצמה. יחד עם זאת, זנב הטיפה שברירי ביותר; די בפגיעה מזערית בו כדי להוביל להתפוצצות מיידית של העצם בשלמותו, ההופך לענן רסיסי זכוכית קטנטנים. גל השברים מהזנב אל הראש נע במהירות עצומה; כ-0.75 מאך בזכוכית, או 8.8 מאך בהשוואה למהירות הקול באוויר.
תכונות אלו נובעות מהמאמץ הנבנה בטיפה בזמן תהליך היווצרותה. כאשר הזכוכית המותכת נוגעת במים שטח הפנים החיצוני שלה מתקרר ומתכווץ במהירות, אך תוכנה הפנימי נותר חם. עם ההתקררות ההדרגתית של הטיפה, נוצר מאמץ גבוה יותר בליבתה, ונוצר מבנה חזק במיוחד, העמיד ללחצים חיצוניים גבוהים. שבר בזנב הטיפה הפגיע גורר תגובת שרשרת מהירה (בדומה לאפקט דומינו), שמשחררת את המאמץ האצור במבנה ומשמידה אותו כליל.
היסטוריה
אזכורים ראשונים לגבי מבנה הטיפה ניתן למצוא ברישומי החברה המלכותית של לונדון, שם בוצעו מחקרים מדעיים בנושא. המקום הראשון שמוכח שיצרו את מבנה הטיפה הוא במקלנבורג שבצפון גרמניה בשנת 1625 לכל המאוחר. אולם יש הטוענים שהמקור הראשוני הוא בהולנד ומכאן השם שהיה ניתן לה במאה ה-17 lacrymae Batavicae (בעברית: דמעות הולנדיות). סוד הכנתן נשאר באזור גרמניה באותן השנים, אך הן כבר נמכרו בכל רחבי אירופה כצעצועים וכאמנות דקורטיבית.
מקור השם "טיפות הנסיך רופרט" הוא בבירור לא משום שהנסיך רופרט המציא אותן, אלא הוא היה אחראי על הבאתן לראשונה לבריטניה בשנת 1660, כאשר הביא אותן למלך צ'ארלס השני, והוא העביר אותן לחברה המלכותית בשנת 1661, שנה לאחר הקמתה, עבור מחקר מדעי. אחד הפרסומים הראשונים על חקר הטיפה של החברה המלכותית, היה בשנת 1665 בספרו רב המכר של רוברט הוק "מיקרוגרפיה". למרות הידע הנצרך באלסטיות (שהוק תרם לו רבות מאוחר יותר) ובחקר התפשטות סדקים שהיה חסר באותם ימים, החיבור שכתב הכיל מידע מדויק בחקר טיפות הנסיך רופרט.
רותם אנרגיה מחצבים
היסטוריה
שותפות רותם אנרגיה מחצבים (רא"מ) הוקמה בשנת 2016 על ידי השותף הכללי, Northwood Exploration Israel Ltd, השותף הכללי עד לאחרונה היה בשליטת משפחת קאסלה האוסטרלית המחזיקה בחברה קידוחי מינרלים בשם Australian Mineral Water Drilling. משנת 2011 מחזיק Northwood Exploration Israel Ltd ברישיון רותם מזרח לפצלי שמן באזור ייעודי הסמוך לאזור התעשייה מישור רותם, בשטח כולל של למעלה מ-2,900 דונם (למעשה אזור התעשייה מישור רותם הוא המקום הבודד בישראל בו חוצבים פצלי שמן וזאת לאור איכות המרבץ וכרייה משולבת של פצלי שמן בישראל).
ביוני 2018, עקב ביקוש מועט, לא צלח ניסיון להנפיק יחידות השתתפות של השותפות בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בנובמבר 2018 הושלם גיוס הון של כ-28 מיליון ש"ח (כ-5.6 מיליון ש"ח מתוכם הוזרמו על ידי השותף הכללי) ויחידות ההשתתפות של רותם אנרגיה מחצבים נרשמו למסחר בבורסה, והעברת הזכויות לשותפות אושרה על ידי משרד האנרגיה. בהמשך, הכריז הממונה על ענייני הנפט במשרד האנרגיה על מרבץ פצלי השמן שבשטח הרישיון כעל תגלית, זאת לאחר שאושרה תוכנית העבודה של השותפות בשטח הרישיון.
באוגוסט 2019 חתמה רותם אנרגיה על מזכר הבנות עם בעל הזכות לכריית פוספטים על כרייה משולבת של פצלי שמן המהווים טפל לפוספטים בשטח התגלית של השותפות במישור רותם. נכון לנובמבר 2019 שוקדת השותפות על הכנת תוכנית להקמת מתקן להפקת נפט וחשמל באזור התעשייה מישור רותם.
גיבוש הסגירה הפיננסית לטובת תחילת העבודה צפוי ברבעון הראשון של שנת 2022, הקמת המתקן מתוכננת להתחיל בסוף שנת 2022 ותחילת הפעילות המסחרית של רותם אנרגיה צפויה בשנת 2025.
בדצמבר 2020 השלימה השותפות הנפקה פרטית למספר גופים מוסדיים בהיקף של כ-6.1 מיליוני ש"ח.
יו"ר השותפות הוא ד"ר יעקב מימרן, בעבר הממונה על ענייני הנפט במשרד האנרגיה, והמנכ"ל הוא ג'אק סבג. עם חברי דירקטוריון השותפות נמנה חבר הכנסת לשעבר איתן כבל. ב-31 במאי 2021, אישרה הוועדה המחוזית דרום לשותפות רא"מ להתקדם עם הפרויקט כמתוכנן בכפוף לתסקיר סביבתי מחמיר.
באוקטובר 2021 הודיעה השותפות כי ביצעה שיפור טכנולוגי משמעותי במתקן ביחד עם חברת Enefit העולמית אשר יאפשר הקטנת זינה של כ-25% פצלי שמן וצמצום משמעותי של פליטות הפחמן דו-חמצני. כמות פצלי השמן תקטן בכ-25% (שווי ערך לכ-450 אלף טון). המהלך נעשה כחלק ממאמץ החברה לפעול בהתאם לסטנדרטים סביבתיים הגבוהים ביותר.
בפברואר 2022 הודיעה השותפות כי חתמה על מכתב כוונות עם חברה ישראלית הפועלת בתחום הנפט, על פיו בכוונת הצדדים לבחון אפשרות להתקשרות בהסכם במסגרתו השותפות תספק ללקוח נפט אלטרנטיבי שייוצר במתקן החברה.
באוגוסט 2022 הודיעה החברה על בחינת אפשרות לשיתוף פעולה להקמת מתקן אגירת אנרגיה בסוללות (מערכת אגירת אנרגיה), בשטח המתקן שהשותפות מתכננת להקים במישור רותם. שיתוף הפעולה העתידי יתבצע ביחד עם חברת איי-סטורג'.
הטכנולוגיה
באמצעות טכנולוגיית SHC (Solid Heat Carrier) זרם מוצקים נושא חום המבוסס על תהליך פירוליזה של פסולת פלסטיק עם פצלי שמן. הטכנולוגיה שפותחה על ידי חברת enefit, מאפשרת מחזור פסולת פלסטיק שעד היום לא התאפשר בצורה קונבנציונלית. פסולת הפלסטיק היא שארית מתקני מיון, פסולת פלסטיק חקלאית ופסולת פלסטיק תעשייתית שעד היום יועדה להטמנה. לאחר שעברה ייבוש וגריסה פסולת הפלסטיק מוזנת ביחד עם פצלי שמן וזרם מוצקים נושא חום אל ראקטור הפירוליזה בסביבה אינרטית(ללא נוכחות חמצן). בתהליך זה מתבצע פירוק של חומר אורגני על ידי חימומו לטמפרטורה גבוהה ללא נוכחות חמצן (להבדיל משריפה), מה שמאפשר למתקן לעמוד בתקן האירופי המחמיר ביותר למזהמים (BREF). כתוצאה מהתגובה הכימית פסולת הפלסטיק הופכת לאדים פחמימנים. האדים עוברים תהליך עיבוי והופכים בחזרה לנפט גולמי.
המתקן המתוכנן יכלול בנוסף תחנת כוח שמטרתה ייצור חשמל מהחום השיורי שמופק בתהליך בתהליך הקוגנרציה, יחידת ייצור כימיקלים לתעשיות המשך ולתעשיית הדשנים, יחידת ייצור אפר לשימושים ביתיים (ביניהם חול חתולים) ולתעשייה.
השפעה על הסביבה
במהלך השנים 2021-2022 השותפות ערכה דוח אימפקט ביחד עם חברת דלויט. השותפות בחנה את השפעת הפעילות שלה על 3 מדדים:
תהליך הכרייה
עתודות פצלי השמן בשטח תגלית רותם מזרח נאמדות בכ-245 מיליון טון, מהם ניתן להפיק כ-135 מיליון חביות נפט שיגדילו את היקף ייצור הנפט בישראל והפחתת התלות בייבוא נפט ממדינות זרות. רותם אנרגיה מחצבים מתעתדת להקים במישור רותם מתקן להפקת נפט וחשמל, אשר יוזנו בכ-1.35 מיליון טון פצלי שמן שייכרו בשטח ובכ-200,000 טון פסולת פלסטיק המיועדת להטמנה. אולם, התרומה האנרגטית של פסולת הפלסטיק תהווה כ-60% מהתהליך, בעוד פצלי השמן יהוו כ-40% בלבד.
בשונה מהפקת פצלי השמן בעמק האלה, שם מדובר בשכבות עמוקות שאינן מאפשרות כרייה פתוחה, ובשונה ממקומות שונים בארצות הברית, שם הנפט הנוזלי לכוד בשכבות עמוקות ונדרש ביצוע סידוק הידראולי (Fracking) בפצלים לשם שחרור הנפט הלכוד ולאחר מכן ביצוע קידוחים להפקתו – במישור רותם מצויים הפצלים קרוב לפני הקרקע דבר המאפשר כרייה פתוחה שמאפשרת להפחית את כמות הפליטות המזהמות וזיהום מי התיהום, בהשוואה לכרייה סגורה. שיטות לכרייה סגורה (תת-קרקעית) משמשות במכרות פצלי שמן באסטוניה (משם הובאה הטכנולוגיה). לפי דו״ח של משרד הביקורת הראשי של אסטוניה משנת 2014: "זיהום האוויר שנגרם כתוצאה מהסקטור של פצלי השמן מהווה יותר מ-70% מכל הפליטות באסטוניה, והפליטות של תעשיית הפצלים מגיעה לכ-70% מהפסולת הבלתי-מזיקה, ול-82% מהפסולת המזיקה".
אלחנדרו טולדו
אלחנדרו סלסטינו טולדו מנריקה (בספרדית: Alejandro Celestino Toledo Manrique; נולד ב-28 במרץ 1946) היה במשך חמש שנים הנשיא ה-92 של פרו (28 ביולי 2001 – 28 ביולי 2006). הנשיא הפרואני הראשון ממוצא אינדיאני (אינקה), מנהיג האופוזיציה כנגד הדיקטטורה של אלברטו פוג'ימורי ואיש ימין-מרכז.
ביוגרפיה
טולדו נולד ב-1946, למשפחה אינדיאנית ענייה, מצאצאי האינקה, בכפר קטן במערב פרו, אחד מ-16 ילדי המשפחה, אשר שבעה מתוכם נפטרו. אביו היה פועל בניין ואמו מוכרת דגים בשוק. הוא עצמו עבד כמצחצח נעליים ומוכר עיתונים כבר מגיל שש. משבגר מעט היה לעיתונאי - כתב, בעיתון מקומי, בעיר הסמוכה לכפר הולדתו. בגיל 20 זכה למלגה שאיפשרה לו להירשם ללימודים באוניברסיטת סן פרנסיסקו. ב-1970 הוא הצליח להשלים את לימודי התואר הראשון - BA בכלכלה ומינהל עסקים, בעזרת מלגה נוספת שקיבל כשחקן כדורגל, ותוך שהוא עובד לפרנסתו כמתדלק בתחנת דלק. הוא עבר לאחר מכן לאוניברסיטת סטנפורד ובה השלים תואר שני כפול - כלכלה של משאבי אנוש ב-1971 וכלכלה ב-1972.
לאחר סיום לימודי התואר הראשון והשני בכלכלה בארצות הברית חזר טולדו למולדתו ועבד בשירות הציבורי, במשרד העבודה הפרואני ובבנק המרכזי, וכן בגופים בינלאומיים שונים, כמו הבנק העולמי והאומות המאוחדות, ככלכלן.
ב-1979 הוא נישא לאליאן קארפ, יהודיה ילידת צרפת, 1953, בת לאב פולני ואם בלגית, שהייתה בצעירותה חברה בתנועת "השומר הצעיר", ואף עלתה לישראל. הם נפגשו באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית, שם למדה גם קארפ לתואר שני, אמנם באנתרופולוגיה ולא בכלכלה כמוהו. ב-1987 הם התגרשו, וקארפ חזרה לישראל, אך ב-1994 טולדו הגיע אליה לישראל והם נישאו מחדש. בין לבין, שניהם קיבלו גם תואר שלישי - דוקטורט, כל אחד בתחומו. טולדו קיבל את הדוקטורט שלו בכלכלה ומשאבי אנוש ב-1993, בהיותו בן 47. יש להם בת אחת, שנטל טולדו.
במקביל לעבודתו ככלכלן לימד טולדו כלכלה במוסדות פרואנים ועולמיים שונים, לרבות אוניברסיטת לימה, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת טוקיו ועוד.
פוליטיקה
ב-1994, לקראת הבחירות לנשיאות פרו שעמדו להיערך באפריל 1995 נכנס טולדו לראשונה לפוליטיקה. הוא הקים מפלגת מרכז חדשה בשם País Posible ("מדינה אפשרית"), ששינתה את שמה בהמשך ל-Perú Posible ("פרו האפשרית") והציע את עצמו כמועמד מטעמה לנשיאות המדינה. הוא זכה בבחירות אלה בכ-3% בלבד מהקולות (מקום חמישי), כאשר המנצח היה אלברטו פוג'ימורי, הנשיא המכהן, שנבחר בבחירות דמוקרטיות לתקופת כהונה שנייה (ניצח בסיבוב הבחירות השני את חוויאר פרז דה קוויאר). עם זאת, במהלך חמש השנים הבאות, בהן היו טולדו ומפלגתו באופוזיציה לפוג'ימורי, הם זכו למידה הרבה יותר גדולה של פופולריות.
לקראת בחירות אפריל 2000 התפתח בפרו משבר פוליטי סביב ריצתו של פוג'ימורי לנשיאות בפעם השלישית, בניגוד לחוקה, אך משבר זה הוכרע לטובת פוג'ימורי, אשר רץ בהן כמועמד למרות זאת. טולדו, אשר באותה עת כבר היה מועמד האופוזיציה העיקרי למול פוג'ימורי, נאלץ לקבל את העובדה הזו בעל כורחו. בבחירות עצמן ניצח ככל הנראה טולדו - סקרי דעת הקהל של יום הבחירות הראו כך - אולם ספירת הקולות בפועל זויפה ככל הנראה על ידי תומכי פוג'ימורי, אשר נקבע רשמית כמנצח, גם אם לא זכה לפי תוצאות אלה ברוב מוחלט כנדרש. טולדו טען כי התוצאות זויפו, ומשקיפים אובייקטיביים, לרבות משרד החוץ האמריקאי תמכו בטענתו זו. הוא סירב לרוץ מול פוג'ימורי בסיבוב השני ופוג'ימורי נכנס לתפקיד נשיא פרו בפעם השלישית ביולי 2000.
במהלך יולי - נובמבר 2000 התקיימו סדרת הפגנות ועימותים בלימה ובקונגרס הפרואני, בראשות אשתו של טולדו, אליאן קארפ הישראלית לשעבר, בהפגנות ברחובות, וטולדו עצמו בקונגרס הפרואני. פוג'ימורי הואשם על ידי בני הזוג טולדו - קארפ, בשחיתות ונדרש לוותר על כסאו. בסופם של ההפגנות והעמותים, בנובמבר 2000 הסכים פוג'ימורי לקבוע בחירות חדשות לנשיאות פרו במאי 2001, בהן הוא התחייב שלא לרוץ. ויתור זה לא סיפק את האופוזיציה, אשר כעבור כמה ימים הדיחה אותו פורמלית מהנשיאות והוא ברח ליפן כדי למנוע את העמדתו לדין. שרי ממשלתו התפטרו רשמית ב-19 בנובמבר 2000 וכעבור שלושה ימים, ב-22 בנובמבר 2000 מונה יו"ר הקונגרס הפרואני ולנטין פניאגואה לנשיא זמני.
נשיא פרו
הסיבוב הראשון בבחירות לנשיאות פרו נערך במועד אותו קבע פוג'ימורי, ב-29 במאי 2001. שני המובילים בסיבוב הראשון (איש מהם לא זכה ברוב מוחלט כנדרש) היו טולדו, איש הימין - מרכז ומולו אלאן גארסיה, איש השמאל - מרכז. גרסיה כבר כיהן כחמש עשרה שנה קודם לכן (1985 - 1990), כנשיא פרו, בלא הצלחה רבה מדי (סטגנציה כלכלית ואינפלציה משתוללת). בסיבוב השני, שנערך ב-3 ביוני 2001 ניצח טולדו את גרסיה ברוב דחוק - 52%:48%, ובכך נבחר לנשיא ה-92 של פרו, הנשיא האינדיאני הראשון שלה. את טקס הכתרתו הוא קיים במאצ'ו פיצ'ו, עירם של בני האינקה הקדומים.
סגן הנשיא השני של טולדו היה היהודי (ממוצא רומני) דייוויד וייסמן (בפרו נהוגים שני סגני נשיא). ב-2004 התפטר סגן הנשיא הראשון ראול דיאז קנסקו, ווייסמן הפך לסגן הנשיא הראשון והיחידי.
מרצה ופוליטיקאי לאחר תקופת הנשיאות
עם סיום תקופת כהונתו ביולי 2006 (מאז הודח הנשיא אלברטו פוג'ימורי, הנשיא בפרו לא יכול להיבחר לשתי תקופות כהונה רצופות) חזר טולדו לארצות הברית ובמשך כחמש שנים כיהן באוניברסיטת סטנפורד כמרצה וחוקר, ובמכון ברוקינגס כחוקר. בתקופה זו כיהן בפרו כנשיא אלן גרסיה יריבו הוותיק.
טולדו חזר לפרו וניסה להיבחר שוב לנשיאות באפריל 2011. הוא נכשל כבר בסיבוב הראשון, כשהגיע למקום הרביעי עם כ-15.6% בלבד מהקולות. שני המתמודדים שהובילו ועלו לסיבוב השני והמכריע היו מועמדו של השמאל, שנתמך על ידי הוגו צ'אווס, למול בתו של פוג'ימורי. בין שני יריבים אלה בחר טולדו דווקא את מועמד השמאל אויאנטה אומאלה, אולם הוא הציב מראש תנאי לכך - ניתוק הקשר בין אומאלה לבין צ'אווס. אומאלה אכן נבחר לבסוף, גם אם ברוב דחוק ביותר ומפלגתו של טולדו תומכת בקואליציה שלו, אך לא הצטרפה לממשלה. טולדו פועל כיום בהתמדה בפרלמנט הפרואני למניעת כל סחף של הנשיא, יותר מדי שמאלה.
טולדו קיבל למעלה מ-50 תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות ברחבי העולם. הוא קיבל גם פרסים שונים בשל חיזוק הדמוקרטיה, הכלכלה וחופש העיתונות בפרו וב-2010 אף התקבלה החלטה מיוחדת בסנאט האמריקאי המוקירה את מעשיו אלה (המציע היה הסנטור צ'אק שומר מניו יורק).
ידיד ישראל
טולדו חבר כיום בחבר הנאמנים הבינלאומי של מרכז פרס לשלום.
ביולי 2010 הוא ייסד ביחד עם שורת אישים אוהדי ישראל אחרים את "יוזמת ידידי ישראל" - "Friends of Israel Initiative", שמטרתה להילחם בניסיונות לעשות דה-לגיטימציה למדינת ישראל ולפעול למען זכותה של ישראל לחיות בשלום בגבולות מוכרים ובטוחים. בין היוזמים האחרים היו: חוסה מריה אסנאר ראש ממשלת ספרד לשעבר, ואצלב האוול ראש ממשלת צ'כיה לשעבר, פיאמה נירנשטיין סגנית יו"ר ועדת החוץ של הפרלמנט האיטלקי, מרצ'לו פארה לשעבר יו"ר הסנאט האיטלקי, דייוויד טרימבל זוכה פרס נובל לשלום וראש ממשלת צפון אירלנד לשעבר, ותומכי ישראל אחרים ממנהיגי אירופה, ארצות הברית והעולם. אירוע ההשקה של היוזמה התרחש בבניין הפרלמנט הבריטי, כשהמארחים הם "אגודת הנרי ג'קסון" וחבר הפרלמנט הבריטי יהודי מטעם המפלגה השמרנית רוברט חלפון. טולדו וחבריו התנגדו למשל לנסיונותיו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה לכפות על ישראל נסיגה לגבולות 1967 וטענו שמדובר בניסיון לדה-לגיטימציה למדינת ישראל כולה, תחת מסווה, ועוד.
פארק הירדן
פארק הירדן הוא פארק המשלב תיירות נופש ואתרים ארכאולוגים. הפארק המשתרע על שטח של 1,000 דונם שוכן מצפון לכנרת בצפון בקעת בית צידה ממזרחו של נהר הירדן ובצמוד אליו. שטח הפארק כולל גם שטחים משמורת טבע פארק הירדן. הפארק שייך לקרן קיימת לישראל ומנוהל על ידי החברה הכלכלית לישובי הגולן.
גאוגרפיה
בשטח האתר על שלוחת בזלת המתנשאת לגובה של 25 מטר מעל שטח הפארק, נמצא האתר הארכאולוגי תל בית צידה. התל מזוהה עם ממלכת גשור המופיעה במקרא. אתר נוסף הוא חורבת א-דיכה הכולל שרידי בית כנסת מהמאה החמישית לספירה. גם בחורבת א-רפיד נמצאו שרידי בית כנסת. באתר נמצאו שרידים ארכאולוגים מתקופת הברונזה הקדומה תקופת הברזל ומימי בית שני.
בשטח האתר קיימים שרידי טחנות קמח ושרידי אמות מים. הטחנות הופעלו בעזרת מים מהירדן שהוזרמו לטחנות באמצעות ארבע אמות המים. הטחנות היו בשימוש עד שנת 1967. אחת מאמות המים שופצה אורכה 600 מטר והיא מובילה מים מהירדן אל שתי טחנות קמח ששוחזרו באתר. בחזית טחנות המים משתרעת בריכה המשמשת כיום לתיירות נופש. גם אמת המים ששופצה משמשת במסלולי תיור וניתן ללכת לאורכה.
מקור מים נוסף בשטח הפארק הוא "עין משפע" הנובע למרגלות תל בית צידה. במרחק לא רב מהנביעה נחפרה בריכת מים רדודה אליה זורמים מי המעיין והמשמשת גם היא לתיירות נופש, מי המעיין זורמים לאחר הבריכה בפלג ונשפכים לירדן.
בשטח האתר הוכשרו מספר מסלולי הליכה העוברים באתרים השונים, בתוך סבך הצמחייה, לאורך הירדן, לאורך ובתוך אמת המים טחנות הקמח, תל בית צידה והמעיין.
ראובן שבת
ראובן שבת (נולד ב-י' באדר א' תשכ"ב, 14 בפברואר 1962) הוא עורך, עיתונאי, סופר ומשורר ישראלי.
ביוגרפיה
שבת נולד בפתח תקווה. העיר השפיעה רבות על כתיבתו הספרותית בכללותה, בשירה, פרוזה ועיון.
מלחמת לבנון הראשונה, 1982, שבה נטל חלק, הטביעה את חותמה הכאוב בשיריו, ובסיפורים שפרסם לאורך השנים.
אובדן אהובת חייו, טלי, ממחלת סרטן הדם, בגיל 25, השפיע גם הוא רבות על כתיבתו השירית בעיקר אבל גם בפרוזה (הסיפור האוטוביוגרפי-"רצפט איטלקי"), שפורסם בשנת 2014 בכתב העת הספרותי "שבילים".
בנובמבר 2011 הקים את פורטל הספרות "בכיוון הרוח".
במשך השנים הוציא לאור 4 ספרי שירה, ספר ביוגרפיה, פרסם סיפורים קצרים בכתבי עת ספרותיים ועיתונים.
מספר משיריו הולחנו:
השקפותיו
השקפתו הפוליטית והחברתית של ראובן שבת היא אקולוגית אקטיבסטית. ככזה הוא מאמין במאבק סביבתי פעיל ולעיתים תקיף ביותר על מנת להגן על הטבע, הסביבה, וכדור הארץ.
אמונתו הדתית שהיא יהודית קשורה במישרין לעולמו הרוחני, שם האלוהים (הבורא) הוא בעל תפקיד הכי מרכזי בחיי אדם מבחינה ערכית ובקשר עם הטבע שהוא השני בחשיבותו. והאדם על פי השקפתו אינו צריך לוותר על תענוגות החיים בעולמנו, בתנאי שזה לא עומד בסתירה לפגיעה בטבע או בזולת.
חיים אישיים
שבת הוא אב לשני בנים ומתגורר בגני תקווה.
לקריאה נוספת
טל איפרגן, מומלצים חדשים על המדף, על "בקצה האדמה שמיים" בין סגול ובין תכלת. גיליון 4, אביב 2017.
The Ride (שיר)
The Ride (בעברית: הנסיעה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הפולני רפאל בז'וזובסקי. השיר יצג את פולין באירוויזיון 2021.
רקע
ב-23 בפברואר 2020, אליציה שמפלינסקה זכתה בקדם הפולני לאירוויזיון 2020 עם השיר "Empires". ב-18 במרץ 2020, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה עקב מגפת הקורונה. בניגוד לשאר המדינות אשר תכננו להשתתף באירוויזיון 2020, פולין לא הצהירה דבר בנוגע לנציג הפולני הבא. ב-12 במרץ 2021, רשות השידור הכריזה כי בז'וזובסקי נבחר לייצג את פולין באירוויזיון.
באירוויזיון
המהדורה ה-65 של האירוויזיון התקיימה ברוטרדם, הולנד והורכבה משני חצאי גמר ב-18 במאי וב-20 במאי 2021, ומגמר ב-22 במאי 2021. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת (הולנד) וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. ב-17 בנובמבר 2020, הוכרז כי פולין תופיע במחצית הראשונה של חצי הגמר השני של התחרות. ב-20 במאי 2021, בז'וזובסקי ביצע את השיר בחצי הגמר השני של התחרות וכשל בניסיון להעפיל לגמר.
פיליפ פייט
פיליפ פייט (בגרמנית: Philipp Veit; 13 בפברואר 1793 – 18 בדצמבר 1877) היה צייר גרמני ממוצא יהודי, שחידש ופיתח את שיטת ציורי הפרסקו.
ביוגרפיה וקריירה
פיליפ פייט נולד ב-1793 היה בנם של הבנקאי היהודי שמעון פייט ובתו הבכורה של משה מנדלסון, ברנדל (לימים דורותיאה שלגל). לאחר הגירושין של הוריו בשנת 1799, פיליפ פייט שהה בתחילה אצל אמו והתגורר איתה ועם בעלה השני פרידריך שלגל בפריז ובקלן, לפני שחזר לאביו בברלין בשנת 1806 וסיים את לימודיו שם.
משנת 1808 למד ציור באקדמיה לאמנות בדרזדן.
במהלך מלחמות נפוליאון התיידד עם ג'וזף פון אייכנדרוף ופרידריך דה לה מוטה פוקו. בשנת 1814 צייר כמה תמונות, ביניהן תמונה עבור כנסיית היילנישטאדט ליד וינה. לאחר מכן הלך בעקבות אחיו הצייר לרומא בשנת 1815, שם פגש את הרומנטיקנים הגרמנים שקראו לעצמם לוקאסבונד.
קבוצה זו הורחבה ונקראה "תנועת הנצרתיים". ביניהם היו פטר פון קורנליוס, וילהלם פון שדו ויוהאן פרידריך אוברבק, שעבדו בציורי הקיר של הקאזה ברתולדי - ציורים מקראיים כגון "יוסף ואשת פוטיפר", ו"שבע השנים הטובות" (בגלריה הלאומית של ברלין), וכן ציורי פרסקו בווילה מאסימו מתוך "הקומדיה האלוהית" של דנטה.
בשנת 1821 הוא התחתן עם קרולינה פוליני (1807–1890). היא הייתה בתם של הפסל ג'ואקינו פוליני ואשתו בנדטה, לבית גורטלר (1783–1824), שאיתו חיה באותה תקופה. לבני הזוג נולדו חמישה ילדים.
על פי הזמנתו של הכומר בנאומבורג, נוצר הציור "ישו על הר הזיתים" בקתדרלת נאומבורג בשנת 1820.
בשנת 1830 מונה למנהל מכון סטדל בפרנקפורט, שם גם יצר מספר ציורים כנסייתיים, שרובם הופיעו בתחריטים ובליתוגרפיות. כן ביצע פרסקו גדול במכון סטדל, שנושאו היה "הכנסת הנצרות והאמנויות לגרמניה".
ראוי לציון במיוחד ציור התקרה במכון סטדל, המתאר את עבודתם של הפסלים ההלניים הוותיקים ביותר, ואת מגן אכילס אחרי הומרוס. עבור האולם הקיסרי ברומר, הוא צייר את הדיוקנאות של קרל הגדול, אוטו הראשון, פרידריך השני והנרי השביעי. בשנת 1843 הוא ויתר על הנהלת מכון סטדל והעביר את הסטודיו שלו יחד עם סטודנטים לבית המסדר הטבטוני בסקסנהאוזן.
הוא יצר ציור מזבח גדול לקתדרלת פרנקפורט, ובמרץ 1848 נתלתה תמונה גדולה של "גרמניה" בכנסית פאולס. כעת הציור תלוי בחדר המדרגות של המוזיאון הלאומי הגרמני בנירנברג. הוא מיוחס לפייט, אך ייתכן שפייט היה רק מקור הרעיון.
עבודתו העיקרית של פייט היא הפרסקו הגדול של "הכנסת הנצרות לגרמניה", מוצגת במוזיאון סטדל בפרנקפורט ואילו ב"אלטה נשיונלגלריה" של ברלין מוצג ציורו של "שתי המריות על הקבר".
הוא נפטר ב-18 בדצמבר 1877 ונקבר בבית העלמין המרכזי במיינץ.
עד סוף ימיו הוא נשאר נאמן לכיוון הסגפני הקפדני של נעוריו, ובעקבותיו הלך גם תלמידו אדוארד ג'ייקוב פון שטיינל.
צ'ריתרה צ'נדרן
צ'ריתרה סוריה צ'נדרן (באנגלית: Charithra Surya Chandran; נולדה ב-17 בינואר 1997) היא שחקנית בריטית.
ביוגרפיה
צ'נדרן לאחר מכן למדה בבית ספר על יסודי באוקספורד. לאחר מכן היא המשיכה לתואר ראשון בפילוסופיה, פוליטיקה וכלכלה באוניברסיטת אוקספורד ב-2019. היא השתתפה במספר הפקות במהלך לימודיה והצטרפה לתיאטרון הלאומי לנוער. היא עבדה במשרה חלקית עבור צוות החשיבה של המכון למדיניות חדשה לאחר שלקחה שנת הפסקה, במהלכה עסקה במשחק כתחביב לפני שהחליטה להפוך לעסוק בזה כקריירה, ודחתה הצעת עבודה מבוסטון קונסלטינג גרופ.
בשנת 2021, צ'נדרן הצטרפה לסדרת מותחן הריגול "אלכס ריידר" בתור סבינה פליסנס בעונה השנייה של הסדרה ב-IMDb TV. לאחר שעשתה אודישן לפני שידור העונה הראשונה, צ'נדרן כיכבה בתור אדווינה בעונה השנייה, המבוססת על הרומן "הוויקונט שאהב אותי", של הדרמה התקופתית של נטפליקס בהפקת שונדלנד, "ברידג'רטון" לצד ג'ונתן ביילי וסימון אשלי בשנת 2022.
ביוני 2022, צ'נדרן דיבבה את הקורטיזנית קמיל עבור BBC Radio 3 בעיבוד אודיו למחזה של פאם ג'מס המבוסס על הרומן "הגברת עם הקמליות" מאת אלכסנדר דיומא הבן. צ'נדרן לוהקה לקומדיה הרומנטית "How to Date Billy Walsh" עבור פריים וידאו. הוכרז כי צ'נדרן תוביל ותפיק בפועל את "Song of the Sun God", סדרת דרמה בת שישה חלקים המבוססת על הרומן בעל אותו השם מאת שאנקרי צ'נדרן.
ולטר נובוטני
מיור ולטר נובוטני (בגרמנית: Walter Nowotny; 7 בדצמבר 1920 - 8 בנובמבר 1944) היה אלוף הפלות בלופטוואפה אשר לזכותו נזקפות 258 הפלות של מטוסי אויב במלחמת העולם השנייה, 255 מהם בחזית המזרחית, ו-3 בחזית המערבית. על הישגיו הפך לאחד מ-27 חיילי הוורמאכט שקיבלו את צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון חרבות ויהלומים. נובוטני נהרג ב-1944 במהלך קרב אווירי כנגד מטוסים של חיל האוויר האמריקאי.
תחילת דרכו
נובוטני נולד ב-7 בדצמבר 1920, בגמינד, עיירה קטנה באוסטריה תחתית. אביו רודולף היה פקיד רכבת, והיו לו שני אחים שנקראו רודולף והוברט. שניהם היו קצינים בוורמאכט, והוברט אף נהרג במהלך קרב סטלינגרד. בגיל צעיר היה שר במקהלת מנזר, והתבלט בכישרונותיו בספורט. הוא זכה במקום שלישי בהטלת כידון למרחק של 1,000 מטר באליפויות אוסטריה תחתית. בשנת 1938, לאחר האנשלוס, הצטרף למפלגה הנאצית, וב-1 באוקטובר 1939, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס ללופטוואפה - חיל האוויר הגרמני.
מלחמת העולם השנייה
נובוטני התאושש במהירות, וב-11 ביולי 1942 כבר זקף לזכותו 30 הפלות. ב-14 ביולי הוענק לו גביע הכבוד של הלופטוואפה, ב-20 ביולי הפיל חמישה מטוסים ביום אחד, וב-2 באוגוסט שבעה ביום אחד. ב-11 באוגוסט הוא הפיל שלושה מטוסים מעל שדה התעופה שלהם, סופג אגב כך פציעות כבדות. ב-4 בספטמבר הוענק לו צלב האבירים של צלב הברזל, ומספר ההפלות הכולל שלו הגיע כעת ל-56. הוא קיבל אישור לצאת לחפשה בווינה, שם נפגש עם אחיו בפעם האחרונה לפני שאחד מהם מת בקרב סטלינגרד. ב-25 באוקטובר מונה למפקד "להק I" (1./JG 54) שהיה חלק מהכנף. בינואר 1943 עבר להשתמש במטוס פוקה-וולף Fw 190, ואתו צבר שיא הפלות חסר תקדים. במשך שבועות ארוכים הוא היה מפיל בממוצע לפחות שני מטוסי אויב ביום. ב-1 בפברואר הוא הקים יחד עם קרל שנורר, אנטון דיבל ורודולף רדמכר צוות שכונה "שרשרת של שדים", ולזכות הצוות נזקפו בסה"כ 524 הפלות.
ב-5 ביוני 1943 הוא הגיע ל-100 הפלות, והיה לטייס הלופטוואפה ה-42 שהגיע למטרה זו. ב-24 ביוני כבר הגיע מספר ההפלות שלו ל-124. ב-8 בספטמבר הוא הגיע למספר של 189 הפלות, והוספו עלי אלון לצלב האבירים שלו. היטלר בעצמו היה אמור להעניק לו את התוספת, ופגישתם נקבעה ל-22 בספטמבר. אולם עוד לפני תאריך זה, ב-15 בספטמבר, כבר הגיע נובוטני למספר של 215 הפלות, מה שהפך אותו לטייס הלופטוואפה בעל מספר ההפלות הגדול ביותר. ב-17 בספטמבר הפיל עוד שלושה מטוסים סובייטיים נוספים, והוחלט להוסיף גם חרבות לצלב האבירים עם עלי האלון שלו. ב-21 בספטמבר הוא הועלה לדרגת האופטמן. ב-14 באוקטובר הגיע למספר של 250 הפלות, וכשחזר לבסיס כדי לחגוג קיבל שיחת טלפון מהיטלר שבישר לו על כך שהוספו יהלומים לצלב האבירים שלו. בכך הפך נובוטני לשמיני שקיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון חרבות ויהלומים, ובין ה-27 היחידים שקיבלו אותו בסה"כ.
צוות "שרשרת של שדים" פורק כאשר ב-11 בנובמבר נהרג דיבל, ויום למחרת שנורר נפצע קשה. ב-15 בנובמבר השיג נובוטני את שתי ההפלות האחרונות שלו בחזית המזרחית. בסה"כ הוא הפיל 255 מטוסים בחזית המזרחית, וטען לעוד 50 הפלות שלא אומתו מעולם. ביום הולדתו, 7 בדצמבר, הוא הוצא מהחזית ונלקח לסיור תעמולה ברחבי גרמניה. הוא ביקר במפעלים לייצור מטוסים, וקיבל כיבודים שונים ללא חשק. ב-1 באפריל 1944 הועבר לחזית המערבית ומונה כמפקד כנף קרב 101 אשר בסיסה היה בעיר פו שבצרפת. בספטמבר מונה למפקד יחידת טייסים מיוחדת שנקראה "קומנדו נובוטני" על שמו. חיילי קומנדו נובוטני צוידו במטוסי מסרשמיט Me 262, ובתחילה התקשו להסתגל למנוע הסילוני של מטוס זה. ב-7 באוקטובר הפיל נובוטני מטוס B-24 משחרר של חיל האוויר האמריקני, והשיג בכך את ההפלה הראשונה שלו בחזית המערבית.
המוות
ב-7 בנובמבר 1944 הגיעו הגנרלים אלפרד קלר ואדולף גאלאנד לביקור במטהו של נובוטני. שניהם הביעו חוסר שביעות רצון מההישגים הדלים שהשיג קומנדו נובוטני. כמה טייסים מחו בפניהם על המטוסים החדשים שלטענתם היו אשמים בכך, אולם למחרת בבוקר הצהיר קלר שהם הפכו לפחדנים וטען שהלופטוואפה איבד את רוח הלחימה שלו. זמן קצר לאחר מכן התקרב לאזור גל של מפציצים של בעלות הברית. הטייסים כולם עלו מטוסיהם, אולם מטוסו של נובוטני בתחילה לא הצליח להמריא בגלל בעיה בטורבינות. נובוטני טס מאחורי השאר, ועד מהרה הפיל B-24 נוסף ולאחריו P-51 מוסטנג. לאחר מכן דיווח בקשר שאיבד אחד ממנועיו. הדיווח שלאחר מכן היה מקוטע ולא ברור, ומתוכו ניתן היה להבין רק את המילה "בוער". מטוסו התרסק באזור העיר בראש, והוא בן 23 בלבד.
אה"מ בלאק פרינס (1904)
אה"מ בלאק פרינס הייתה סיירת משוריינת מסדרת דיוק אוף אדינבורו שנבנתה עבור הצי המלכותי בתחילת שנות ה-1900. היא הוצבה בים התיכון עם תחילת מלחמת העולם הראשונה והשתתפה במרדף אחר סיירת המערכה הגרמנית SMS גבן והסיירת הקלה SMS ברסלאו. לאחר שהגיעו הספינות הגרמניות למים העות'מאניים, נשלחה האונייה לים האדום באמצע אוגוסט כדי להגן על שיירות כוחות שהגיעו מהודו ולחפש ספינות סוחר גרמניות. לאחר לכידת שתי ספינות, בלאק פרינס הועברה לצי הגדול בדצמבר 1914. היא הוטבעה ב-1 ביוני 1916 במהלך קרב יוטלנד עם אובדן כל אנשי צוותה.
תכנון ותיאור
שתי סיירות משוריינות בעיצוב חדש, דיוק אוף אדינבורו ובלאק פרינס, שהאחרונה נקראה על שמו של אדוארד, הנסיך השחור, הוזמנו עבור הצי המלכותי כחלק מההערכות הימיות של 1902–1903. הן היו הספינות הראשונות שתוכננו עבור הצי המלכותי תחת פיקוחו של המנהל החדש של הבנייה הימית, סר פיליפ ווטס. התכנון החדש היה גדול משמעותית מהסיירות הקודמות מסדרת מונמאות' ומסדרת דבונשייר, עם חימוש ראשי כבד יותר של שישה תותחי בצריחים בודדים.
הדחק האונייה היה כתפוסה סטנדרטית ו- בתפוסה מלאה. הספינה הייתה באורך כולל של, רוחב של ושוקע של. היא הונעה על ידי מנועי קיטור בעלי הרחבה משולשת בעלי ארבעה צילינדרים, שהניעו שני גלי הנע, שהפיקו סך של 23,000 כוחות סוס (17,000 קילוואט) והעניקו מהירות מרבית של 23 קשרים (43 קמ"ש). המנועים הונעו על ידי 20 דוודי צינור מים של Babcock & Wilcox ושישה דוודים גליליים. הספינה נשאה לכל היותר של פחם ועוד  של מזוט שרוססו על הפחם כדי להגביר את קצב השריפה שלו. בתפוסה מלאה, היא יכלה להפליג למרחק של 8,130 מיילים ימיים (15,060 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). צוות הספינה כלל 789 קצינים ומלחים.
החימוש העיקרי שלה כלל שישה תותחי BL 9.2 אינץ' Mk X בצריחים בודדים, שניים בקו המרכז ושניים בכל צד, מה שנותן צד רוחב של ארבעה תותחי 9.2 אינץ'. החימוש המשני שלה של עשרה תותחי BL 6 אינץ' Mark XI היה מסודר בקזמטים בודדים. הם היו רכובים באמצע הספינה על הסיפון הראשי והיו לשימוש רק במזג אוויר רגוע. 20 ויקרס QF 3 פאונד הותקנו, שישה על גגות הצריח וארבעה עשר במבנה העל. הספינה גם הרכיבה שלושה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 18 אינץ'.
בנייה וקריירה
השדרית של בלאק פרינס הונחה ב-3 ביוני 1903 במספנה של חברת מפעלי הברזל והתמזה של התמזה בבלקוול, לונדון. היא הושקה ב-8 בנובמבר 1904 והושלמה ב-17 במרץ 1906. לאחר כניסתה לשירות, שירתה בלאק פרינס עם השייטת השנייה עד 1907, שייטת הסיירות הראשונה מ-1907 עד 1908, שייטת הסיירות החמישית (כחלק מהצי האטלנטי) מ-1908 עד 1912 ושייטת הסיירות השלישית מ-1912 עד 1913. בתחילת מלחמת העולם הראשונה, בלאק פרינס הייתה אחת מארבעת הסיירות המשוריינות ששירתו בשייטת הסיירות הראשונה של צי הים התיכון, בפיקודו של אדמירל משנה ארנסט צ'ארלס תומאס טרוברידג'. היא השתתפה במרדף אחר גבן וברסלאו. בעקבות בריחתן של שתי הספינות הגרמניות לטורקיה הניטרלית, בלאק פרינס ודיוק אוף אדינבורו נשלחו לים האדום לחפש ספינות סוחר גרמניות, כאשר בלאק פרינס לכדה את ספינות האוקיינוס הגרמניות זידמארק ואיסטריה. ב-6 בנובמבר, היא קיבלה הוראה להפליג לגיברלטר להצטרף לשייטת של ספינות צרפתיות ובריטיות כדי לחפש ספינות מלחמה גרמניות שעדיין נמצאות בים מול חופי אפריקה. המבצע בוטל ב-19 בנובמבר לאחר שנחשף מיקומה של שייטת מזרח אסיה הגרמנית על ידי ניצולי קרב קורונל. בלאק פרינס הצטרפה לצי הגדול בדצמבר 1914 והוצבה בשייטת הסיירות הראשונה תחת אדמירל משנה סר רוברט קית' ארבת'נוט.
בלאק פרינס שונתה במרץ 1916 כתוצאה מהלקחים שנלמדו בקרב קורונל, כאשר תותחי ה-6 אינץ' הוסרו מהקזמטים שלהם והוחלפו בשישה תותחי 6 אינץ' שהותקנו בנפרד מאחורי מגנים בין צריחי הרוחב בקוטר 9.2 אינץ'.
אובדן הספינה
הספינה השתתפה בקרב יוטלנד, שם היא הוטבעה עם אובדן כל הצוות שלה. הנסיבות שבהן היא טבעה היו מסתוריות במשך כמה שנים לאחר מכן. מכיוון שהבריטים איבדו קשר ולא ראו את הספינה מושמדת, הם לא היו בטוחים אם צוללת או ספינת שטח אחראית להטבעת בלאק פרינס. במהלך הקרב נפרסה שייטת הסיירות הראשונה כחלק מכוח סיור מספר קילומטרים לפני הכוח הראשי של הצי הגדול, אך בלאק פרינס איבד קשר עם שאר השייטת כשבאה במגע עם הכוחות הגרמניים, בערך בשעה 17:42. זמן קצר לאחר מכן, שני חברים נוספים משייטת הסיירות הראשונה, דיפנס ו-ווריור, היו מעורבות בקרב קשה נגד אוניות מערכה גרמניות וסיירות מערכה, כאשר דיפנס התפוצצה ו-ווריור ספגה נזק כבד, שגרם לה מאוחר יותר לטבוע.