cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אורי פסטר
ביוגרפיה
בשנת 1985 ביים בהבימה את הצגת הראוה לכל המשפחה "המלך מתיא הראשון", עיבודה של דבורה עומר ליאנוש קורצ'אק, בכיכובו של שייקה אופיר. ההפקה זכתה בפרס כינור דוד. את התפאורה עיצב רוני תורן, ואת המוזיקה כתב יזהר אשדות. עבודתם לצד פסטר הייתה פריצת דרך משמעותית לשלושתם בעולם התיאטרון והמוזיקה המקומיים. לצד שייקה אופיר השתתפו, גם דורון שפר, שמואל עצמון, יעל דרויאנוב, אליעזר יונג, אברהם רונאי ואנסמבל "בת שבע".
בחנוכה 1988, העלה פסטר בתיאטרון חיפה עיבוד של "פיטר פן" על פי סיפורו של ג'יימס בארי. בהפקה השתתפו חנוך רוזן, חני נחמיאס, ששון גבאי, צחי נוי, חיה סמיר, סער בן יוסף, יואב הייט, שי רוזן ושי קפון. בשנת 1997 העלה פסטר גרסה נוספת של המחזמר בהשתתפות גיל ססובר, זאב רווח, שרון שחל, מורן ליאני, שמואל אייזר ודפנה דקל.
בשנת 1989 ביים עיבוד פרי עטו למחזמר "קזבלן" מאת יגאל מוסינזון ודב זלצר, בכיכובם של יהורם גאון, דורית לוברני, דני שטג, אורי גבריאל, אריק לביא, אריה אליאס, יוסי ידין, דינה גולן, נורית כהן, שמואל אייזר ורחל אטאס. באותה השנה עלה גם פסטיבל שירי הילדים בבימויו, בהשתתפות גלי עטרי, יהודה פוליקר, חנה לסלאו, ריטה (בשיר "רגע פרטי"), עוזי חיטמן, ורותם אבוהב בת ה-7.
בשנת 1990 העלה כהפקת בוגרים של "בית צבי" גרסה משלו לפנטזיה הקומית של חנוך לוין "הלוויה חורפית". משתתפי ההפקה היו רפי ויינשטוק, אבי יפה, ליליאן ברטו, לילך וקסמן, נימרוד זילברמן, דוד קיגלר, אדוה עדני, ליאור זוהר, נגה זוהר, איה שבא, שמואל יפרח ורפי ניב. באותה השנה ביים את פסטיבל שירי הילדים, בהשתתפות ריטה, דני רובס, משינה, אלון אולארצ'יק, אבי קושניר, ואורלי זילברשץ.
בשנת 1992 עיבד וביים עבור הבימה אופרת רוק לבני הנעורים - "מלך היהודים" ע"פ מחזה של דבורה עומר, לפזמונים מאת יאיר לפיד ומוזיקה של רמי קליינשטיין בהשתתפות עידית טפרסון, אלון אופיר, שרית וינו אלעד, דב רייזר, אבי שמר, יגאל שדה, טלי עצמון ועוד. סיפורו של חוזה המדינה בגרסה בימתית תוססת, היה לאחת ההצלחות הגדולות של הבימה. באותה שנה ביים בקאמרי את המחזה "מפעל חייו" מאת שולמית לפיד, בהשתתפות יונתן צ'רצ'י, קרן מור, אודליה מורה-מטלון, חנוך רעים, יוסי גרבר וזהרירה חריפאי, אשר זכה בפרס מרגלית.
בתחילת שנה זו ביים בהבימה את ריטה, יוסי פולק, ברוך דרור, ליאת גורן ועופר זוהר, במחזה האמריקאי הנודע "חתולה על גג פח לוהט" של טנסי ויליאמס.
נוסף על כך, באותה שנה פסטר העלה יחד עם אורי וידיסלבסקי תרגיל למחזמר מקורי ע"פ מנדליי מוכר ספרים בשם "מלכות לקבצנים" בבית הספר למשחק "בית צבי", בהשתתפות דרור נחום, שרית וינו אלעד, שירי גולן, אייל נחמיאס, יורם חטב, שרון שחל ושרון רג'יניאנו. הפקה זו הפכה בשנת 2007 לסרט מאת ובבימויו של פסטר, "מלך של קבצנים", עליו זכה בפרס הבימוי בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי יוסטון. את הפרס קיבל מידיו של סטיבן ספילברג שזכה באותו הפרס עשרות שנים קודם לכן. בשנת 2017 העלה גירסה בימתית נוספת, עיבוד בימתי לסרט בשם "צבא השמיים", מחזמר פרי עטו למוסיקה של רוני וייס בחג המחזמר המקורי בבת-ים.
בשנת 1993 ביים בהבימה הפקה של המחזה "זעקי ארץ אהובה", על פי ספר באותו השם, בהשתתפות יוסי פולק, אתי אנקרי, דוד ד'אור, יגאל שדה, יותם זילברמן, שרית וינו-אלעד, ליאת גורן ואברהם מור. רפי קדישזון תיזמר, ועיצוב התפאורה היה של דרור הרנזון.
בשנת 1994 ביים ועיבד את "הקוסם!", על פי "הקוסם מארץ עוץ" של פרנק באום. "הקוסם!" זכה להיכנס לספר השיאים של גינס, כהפקת התיאטרון ששיחקה את מספר ההצגות הרב ביותר בשבוע אחד, ובפרס אנשי השנה של "קשת" וידיעות אחרונות. המחזמר הופק על ידי יהודה טלית, את השירים והמוסיקה כתב המלחין ירון כפכפי, והשתתפו בו מיכל ינאי, איתי שגב, אדם, צחי נוי, שרון אלימלך, סער בן יוסף, ובתפקיד הקוסם - אריק לביא. בשנת 1999 העלה פסטר בהיכל התרבות גרסה נוספת בשם "הקוסם 2000", בכיכובו של אבי קושניר, לצד שחר סורק, יחזקאל לזרוב, אורלי ויינרמן ובתפקיד דורותי שירי לוטן בת השמונה. בשנת 2006 הועלתה גרסה נוספת של המחזמר בכיכובם של שלום אסייג, רוני דואני, גיא אריאלי, מוסקו אלקלעי ואבי יפה. בשנת 2015, עשרים שנה לאחר הגרסה המקורית, עלתה גרסה נוספת בכיכובם של רוני דלומי, ישראל קטורזה, תובל שפיר וטוביה צפיר. בשנת 2022 עלתה הגרסה החמישית, והפעם בתפקיד הקוסם שיחק אדם.
שלושת מחזות הזמר פרי עטו, "הכל אגדה" ועיבודיו ל"פיטר פן" ו"הקוסם" אוחדו ל"ספר מחזות הזמר" בהוצאת כנרת, אשר משמש מורים לדרמה בהפקת הצגות סוף שנה בבתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים. פסטר גם כתב רומן לבני הנעורים "הכוכב הקטן", שיצא אף הוא בהוצאת כנרת המספר על ילד המגלה בעל כורחו את קסם מאחורי הקלעים של עולם התיאטרון וכיצד הוא נסחף אל העולם הקסום הנפרש לפניו. פסטר גם כתב את ספר השירים "כל מה שמותר אסור", שיצא אף הוא בהוצאת כנרת.
בשנת 1995 עלה המחזמר "גריז" בעיבודו ובבימויו, בהשתתפות אקי אבני, צביקה הדר, סי היימן ורפי ויינשטוק. באותה השנה שב פסטר לפסטיגל, בשם "תנו לחיות לחיות", בהשתתפות מיכל ינאי, יגאל בשן, שרון חזיז, אבי קושניר, דפנה דקל, אדם, צחי נוי, ולצידם 100 רקדניות מהסטודיו של סיגי ניסן.
בשנת 2003 ביים שוב את הפסטיגל, והפעם בשם "פסטיגל סובב עולם", בהשתתפות צביקה פיק, יהודה לוי, יעל בר זוהר, שלומי סרנגה, עופר שכטר, רועי בר נתן, גיא אריאלי ואחרים. שיר הנושא "ילד ישראלי" נכתב על ידי פסטר ללחן שנכתב על ידי צביקה פיק.
בשנת 2010 ביים באנסמבל הרצליה עיבוד משלו למחזה "המתאבד" של ניקולאי ארדמן, בהשתתפות איצ'ו אביטל, ליאת גורן, אודליה סגל, קטיה זימבריס ויואב הייט.
בשנת 2011 השתתף פסטר בשתי העונות המצליחות של הדוקו-ריאלטי "חי בלה-לה לנד" בתפקיד המנטור של דודו אהרון, זהבה בן, מאיה בוסקילה, שיר לוי ואחרים.
בשנת 2012 השתתף כשופט בעונה השביעית של "רוקדים עם כוכבים" ברשת, לצד מיכל אנסקי ואלי מזרחי ולמול שלמה בראבא, אילנית, מיקי גבע, אסתי זקהיים, עמית פרקש והזוכה אסף הרץ.
בשנת 2013 שימש כשופט בתחרות הקדם-אירוויזיון של ערוץ 11, ובשנת 2014 שימש כשופט ומנחה בתכנית "זה לא אמיתי" לצד טוביה צפיר ויוליה פלוטקין. זוכי התכנית היו רועי מכלוף ואוראל צברי.
בשנה זו ייסד פסטר את "חג המחזמר המקורי" בבת-ים, והיה למנהלו האמנותי, מתוך מטרה לקדם יצירת מחזות-זמר עבריים מקוריים. בפסטיבל, אשר נוסד על מנת לקדם כתיבה מקורית של מחזות זמר, הוצגו מחזות הזמר:
בשנת 2022 במסגרת חג המחזאות הישראלית בתאטרון הבימה הועלו מחזות הזמר "עמירם", "אהובת הקצין הבריטי" ו"מלך השנוררים". באותה שנה הועלה גם מחזה פרי עטו של פסטר בשם "יפו 1903", עיבוד חדש ל"אללה כרים" שכתב א.אריאלי ובהשתתפות ליאור כהן, דב רייזר, שפי מרציאנו, ארז רגב ובן יוסיפוביץ'.
פמקה ינסן
פמקה ינסן (בהולנדית: Famke Janssen; נולדה ב-5 בנובמבר 1964) היא שחקנית ודוגמנית הולנדית. היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה בסרטי "אקס מן" בתור ג'ין גריי ובסדרת הסרטים של "חטופה" בתור לני מילס.
ביוגרפיה
פמקה ינסן נולדה באמסטלפיין שבהולנד למשפחה בת שלוש אחיות. ב-1984 היגרה לארצות הברית, ושם היא התחילה קריירת דוגמנות. לפני תחילת קריירת המשחק שלה, היא למדה ספרות באוניברסיטת קולומביה. מלבד הולנדית, ינסן יודעת אנגלית, גרמנית וצרפתית.
קריירה
בשנת 1992 קיבלה ינסן את תפקידה הראשון בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא". באותן שנים, היא השתתפה בסרטים: "אבות ובנים" ו"גולדן איי". בשנות האלפיים, היא שיחקה בסרטי "אקס-מן" בתור ג'ין גריי. על תפקידה בסרט היא זכתה בפרס סאטורן. היא שיחקה גם בסרטים: "ציידי המחשבות", "משחקים נסתרים" ו"קוטלי המכשפות".
בשנת 2004 שיחקה בדרמה הקומית "מת על ההספד" בכיכובה של זואי דשנל. ינסן השתתפה בשלושת החלקים של סדרת הסרטים "חטופה" בתור אלינור "לני" מילס, אשתו לשעבר של בריאן מילס (ליאם ניסן).
בשנת 2015 הצטרפה לעונה השנייה של סדרת המתח "המדריך לרוצח" ברשת ABC בכיכובה של ויולה דייוויס בתפקיד עורכת הדין איב רות'לו שמנהלת רומן עם אנאליס קיטינג.
בשנת 2017 הצטרפה לסדרת הבת של "הרשימה השחורה", "הרשימה השחורה גאולה" בתפקיד סוזן "סקוטי" הלסטד, אימו של טום קין.
חיים אישיים
כיום היא נשואה לטום ויליאמס. הם גרים בניו יורק.
ינסן היא גם שגרירה של רצון טוב לארגון UNODC.
אימפרטור
אימפרטור (בלטינית: imperator) הוא מונח משפטי מדיני ברומא העתיקה בתקופת הרפובליקה הרומית ותקופת הקיסרות הרומית שבמובנו הרחב ביותר מתפרש כבעל שלטון, ובמובנים מצומצמים יותר מתפרש כמפקד צבא מנצח. בתקופת הקיסרות שימש התואר אימפרטור כאחד מתארי הקיסר הרומי.
האדם הראשון שעליו יש עדות שקיבל את תואר האימפרטור הוא סקיפיו אפריקנוס. התיאור השני הידוע בימינו של הכרזת אדם כאימפרטור הוא בשנת 189 לפנה"ס כאשר לוקיוס אמיליוס פאלוס כונה אימפרטור.
מהמאה ה-2 לפנה"ס והלאה הלכו ורבו המקרים בהם הוכרזו אימפרטורים. לוקיוס קורנליוס סולה הוכרז כאימפרטור מספר פעמים במהלך מלחמת האזרחים הרומית ומלחמות מיתרידטס, אך הוא ויתר על תואר זה עם מינויו לדיקטטור. גנאיוס פומפיוס מגנוס הוכרז אימפרטור לפחות פעם אחת.
יוליוס קיסר שינה את מושג האימפרטור והפך אותו לכינוי קבוע שלו. לא ברור אם קיסר אימץ את השם כשם משפחה או כשם פרטי. לפי קאסיוס דיון העניק הסנאט את התואר אימפרטור לקיסר לצמיתות כהכרה בסמכותו העליונה במדינה, ואף הרשה לו להעביר את השם בירושה.
יורשו של קיסר, אוגוסטוס, אימץ את השם "אימפרטור" כשמו הפרטי במקום שמו הקודם גאיוס. לפי צבי יעבץ הוא עשה זו מטעמים תעמולתיים, כתגובה על כך שסקסטוס פומפיוס אימץ את תואר אביו, גניאוס פומפיוס מגנוס כשם פרטי. הקיסר הבא אחריו טיבריוס לא אימץ את השם אימפרטור כשמו הפרטי, אך שמר אותו כאחד מתאריו.
עם עליית קליגולה לשלטון הוא הוכרז אימפרטור בידי הסנאט הרומי, לכאורה בשל ניצחון בקרב. מתקופת קליגולה והלאה השתרש המנהג של הכרזת קיסרים חדשים כאימפרטורים בידי הסנאט עם עלייתם לשלטון.
אותו, עם עלייתו לשלטון, חידש את מנהגו של אוגוסטוס ואימץ את השם אימפרטור כשמו הפרטי. מאז והלאה נשתרש המנהג שהקיסרים אמצו את השם אימפרטור בתחילת שמו הרשמי. מנהג זה נשתמר עד לסופה של האימפריה הרומית.
Turn! Turn! Turn!
הטקסט
מילות השיר לקוחות כמעט לחלוטין מפרק ג' במגילת קהלת שבתנ"ך, בגרסת תרגום המלך ג'יימס (1611), אם כי רצף המילים שונה, כאשר בנוסף לכך סיגר הוסיף לשורה הראשונה את המשפט פעמיים, ואת השורה האחרונה – "עת לשלום, אני נשבע שזה לא מאוחר מדי!" (a time for peace, I swear it's not too late).
סיגר הורה לתרום 45% מתמלוגי השיר עבור הוועד הישראלי נגד הריסת בתים כי לשיטתו מן הראוי שהתמלוגים על הטקסט התנכ"י יגיעו לארץ. סיגר שמר לעצמו 50% עבור הלחן ועוד 5% עבור המילים שהוסיף. לדבריו, החליט לתרום לוועד "בגלל שהם, בניגוד לכל היגיון, מנסים לשכנע את הפלסטינים להכיר בכך שלא כל הישראלים-יהודים הם רעים".
גרסאות כיסוי
לאורך השנים בוצעו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר הבולטות שבהם כוללות את גרסת הכיסוי שביצעו דולי פרטון, נינה סימון, כריס דה בורג, להקת המשחרים, מרלן דיטריך, ג'ודי קולינס וברוס ספרינגסטין.
כביש 73
כביש 73 הוא כביש רוחב בעמק יזרעאל בצפונה של ישראל. הכביש מוביל מצומת נהלל במערב אל צומת עדשים במזרח ואורכו 12 קילומטר.
סלילת הכביש
עם הקמת גבת ושריד והתיישבות באזור של קבוצת השרון וקבוצת עיינות (שהקימו אחר כך את רמת דוד) בשנת 1926, החלו נציגי היישובים לדרוש מהממשלה את סלילת הכביש שיחבר את היישובים החדשים לכביש עפולה נצרת ולכביש חיפה נצרת. קטע ראשון של הכביש, שחיבר את כביש 60 עם גניגר, נסלל ב-1930.
עוד לפני שנסלל, שימש תוואי הכביש את הנוסעים מירושלים ומתל אביב לחיפה כדי לעקוף את נצרת. לקראת סוף 1934 הושגה הסכמה בין הממשלה והיישובים בסביבה על סלילת הכביש בין גניגר לנהלל, אולם ביולי 1935 הודיע מושל מחוז נצרת שהסלילה תתעכב מסיבות תקציביות. חיים גבתי העלה את ההשערה שאי סלילת הכביש נובעת מהרצון למנוע את הסטת התנועה לחיפה מלעבור דרך נצרת באופן שעלול לפגוע במסחר בעיר. עבודות מקדימות לסלילת הכביש החלו בתחילת 1936. עם פרוץ המרד הערבי הגדול גבר הלחץ מצד היישוב היהודי לסלילת הכביש, בגלל התקפות על כלי רכב של יהודים שעברו בנצרת ובאוגוסט 1936 פרסם הנציב העליון הודעה רשמית שהכביש הוגדר כפרויקט ציבורי לצורך הפקעת קרקעות. העבודה נמסרה לידי סולל בונה וסלילת הכביש החלה בספטמבר 1936. בסלילת הכביש השתתפו המתיישבים ביישובי הסביבה אשר לצורך כך רכשו משאית, שלימים נודעה הודות לשיר הילדים האוטו שלנו גדול וירוק שנכתב עליה.
בנובמבר 1936 הופסקה העבודה בגלל הגשמים, והיא חודשה במרץ 1937 והכביש הושלם ביולי 1937. הכביש נסלל ברוחב של 5.5 מטר ובאורך של 11.6 קילומטר. במרץ 1938 נעשו תיקונים בכביש ליד קיבוץ שריד.
בתחילה דובר על סלילת כביש ברוחב של 3 מטר בעלות של 3000 לא"י, ושהיישובים ישתתפו במחצית העלות. אולם בהמשך הוחלט על כביש ברוחב 5.5 מטר בעלות של 17,500 לא"י והממשלה דרשה שהיישובים ישתתפו ב-5000 לא"י. בעצתו של משה שרת היישובים הסכימו, כאשר חלק מהסכום הובטח על ידי יישובים אחרים באזור שנהנו גם הם מסלילת הכביש.
במהלך תכנון הכביש דרשו אנשי גבת שהכביש יעבור מדרום לקיבוץ שלהם. אולם מטעמי עלות בקשתם נדחתה.
תדחוקת קהל
תדחוקת קהל או הימחצות קהל (באנגלית: Crowd crush) הוא אירוע בו קהל אנשים נלחצים זה בזה. במקרים קיצוניים, צפיפות הקהל עולה מעבר לרמה מסוימת, עד כדי כך שאנשים נלחצים זה בזה באופן חזק מדי, מה שעשוי לגרום לקשיי נשימה, ולמוות מחנק. במקרים אחרים, עלולה להיגרם נפילה בשרשרת המתפשטת בקהל, ולהוביל לכך שאנשים ייחנקו תחת המוני אנשים; תרחיש זה נקרא לפעמים קריסת קהל. לעיתים קרובות חל בלבול בין תדחוקת קהל למנוסת בהלה, שאינה שכיחה בבני אדם ולעיתים נדירות היא קטלנית.
תדחוקות מתרחשות לעיתים קרובות במהלך אירועים דתיים ואירועי בידור גדולים, מכיוון שבדרך כלל מעורבים בהם קהל צפוף ואנשים שמוקפים מכל עבר. תדחוקות קהל אנושיות מתרחשות גם באירועי חירום (למשל כתגובה לשריפה או פיצוץ) כאשר אנשים מנסים להימלט.
טרמינולוגיה ותיאור
החל מצפיפות של כשישה או שבעה אנשים למטר רבוע, אנשים נלחצים כל כך קרוב זה לזה שהם לא מסוגלים לנוע באופן עצמאי כאינדיבידואלים, וגלי הלם יכולים לעבור דרך קהל, שבצפיפות כזו מתנהג בצורה דומה לנוזל. אם אדם בודד נופל, או אנשים אחרים מושיטים יד לעזרה, גלים של אנשים יכולים להישמט באופן לא רצוני קדימה לחלל הפתוח. גל זעזועים כזה יכול ליצור פתחים אחרים בקהל הסמוך, ולגרום לריסוק נוסף. אנשים בקהל שלא מצליחים לנשום יכולים להימחץ גם בעמידה.
תדחוקות קהל קטלניות עשויות להתרחש כאשר קהל רב מנסה להגיע לעבר משהו; ובדרך כלל כאשר אנשים בחלק האחורי של הקהל ממשיכים לדחוף קדימה בלי לדעת שאלו שבחזית נמחצים, או כאשר ישנו גורם אחר שמאלץ אותם לנוע.
לעיתים קרובות אירועי תדחוקת קהל מכונים "מנוסות בהלה" (באנגלית: Stampede), אך בניגוד למנוסות בהלה אמיתיות, תדחוקות קהל עלולות לגרום למקרי מוות רבים. מומחים אקדמיים החוקרים תנועות קהל ואסונות הימחצות ותדחוקת מתנגדים לשימוש במונח "מנוסת בהלה"; "הרטוריקה של 'מנוסת בהלה' משמשת לעיתים קרובות כדי לרמוז שהקהל דומה לבעל חיים או שהוא חסר דעת". רוב ההימחצויות המדווחות נחשבות יותר כ"התמוטטות קהל". שימוש לרעה במונח "מנוסת בהלה" בעיתונות, אומר אדווין גליאה מאוניברסיטת גריניץ', הוא תוצאה של "בורות ועצלות טהורים ... זה נותן את הרושם שזה היה קהל חסר דעת שרק דואג לעצמו, והם היו מוכנים למחוץ אנשים." במציאות, אנשים נמעכים ישירות על ידי אחרים בסביבה שאין להם ברירה, ואלה שיכולים לבחור, רחוקים מדי ממוקד ההתרחשות מכדי להיות מודעים למה שקורה.
פעמים רבות, לאחר אירועי הימחצות עם השלכות חמורות, האחראים לאירוע בו התרחשה תדחוקת (רשויות כמו גופי ממשל וכלי תקשורת) מאשימים את הקהל והקורבנות בכך שהם אינם בשליטה וכי הם גרמו לאירוע, לפעמים בהטלת אחריות מלאה. ניתוח מאוחר יותר, לפעמים לאחר שהאחראים בפועל פרשו, עשוי להראות כי האסון נגרם במידה רבה (במובן המוסרי והמשפטי ולא הפיזי) על ידי פעולות של מתכננים או בסמכות האירוע, כמו באסון הילסבורו שבו נהרגו 96 אוהדי כדורגל; פעולות הקהל הוצגו כאחראיות העיקריות לאירוע עד שבחקירות שהתבצעו שני עשורים מאוחר יותר נמצאו שגיאות רבות של האחראים לארגון ובקרת האירוע, בעוד חברי הקהל נחשבו אז קורבנות חסרי מזל.
מניעה
מקובל להאמין כי ניתן למנוע את מרבית אסונות הקהל הגדולים באמצעות אסטרטגיות פשוטות לבקרת קהל. ניתן למנוע תדחוקת קהל על ידי ארגון ובקרת תנועה, כמו מחסומים. מצד שני, מחסומים עלולים במקרים מסוימים להעביר את הקהל לעבר אזור שכבר דחוס, כמו שקרה באסון הילסבורו. מכאן שמחסומים יכולים להוות פתרון למניעה או לחלופין, להוות גורם מפתח בגרימת הימחצות.
אחת הבעיות היא חוסר תקשורת בין האנשים שנמחצים לקהל הלוחץ מאחור שאיננו מודע ללחץ שנוצר – כדי להתמודד עם בעיה זו, ניתן לספק משוב על ידי שוטרים, מארגנים או משקיפים אחרים, במיוחד משקיפים מוגבהים, למשל על פלטפורמות או על סוסים, שיכולים לסקור את הקהל ולהשתמש ברמקולים כדי לתקשר ולכוון קהל.
קיים סיכון של הימחצות כאשר צפיפות הקהל עולה על ארבעה אנשים למ"ר. עבור אדם בקהל, סימן סכנה, ואזהרה לצאת מהקהל במידת האפשר, היא התחושה של מגע מכל ארבעת צדדיו. אזהרה מאוחרת יותר, חמורה יותר, היא כאשר מרגישים גלי הלם שעוברים בין הקהל, בגלל אנשים מאחור שדוחפים קדימה ולאנשים בחזית אין לאן ללכת. קית' סטיל מקבוצת הנדסת בטיחות באש מאוניברסיטת גריניץ' אמר "היה מודע לסביבתך. הסתכל קדימה. הקשב לרעש הקהל. אם אתה מתחיל למצוא את עצמך בתוך נחשול המוני, המתן עד שיגיע ההדף, לך איתו ותנוע הצידה. המשך לנוע איתו והצידה, איתו והצידה".
לאחר אסון ויקטוריה הול ב-1883 שהביא למותם של 183 ילדים, התקבל באנגליה חוק המחייב את כל מקומות הבילוי הציבוריים להיות מצוידים בדלתות הנפתחות כלפי חוץ וכן שימוש בדלתות עם.
סיבות המוות
מקרי מוות כתוצאה מהימחצות קהל נגרמים בעיקר כתוצאה מהשתנקות (Compressive asphyxia) – הלחץ מכל הצדדים לא מאפשר לצלעות בית החזה להתרחב על מנת לנשום. סכנת הרמיסה כתוצאה מקריסת קהל היא לרוב פחות קטלנית.
בקריסת קהל, אנשים נתונים לכוחות דחיסה על ידי כך שהם נדחפים מכל עבר (או כנגד מחסום כמו קיר) ואין להם לאן לעבור. בקריסת קהל אדם אחד נופל ובכך יוצר מרחב בקהל שאליו נופלים אחרים שיוצרים חור גדול עוד יותר. אלה שנפלו, נמעכים על ידי משקלם של אנשים רבים מעליהם (ערימה אנכית). בשני המקרים התוצאה היא קטלנית לרוב. דחיסה אופיינית יותר לקהל שנדחק לאזור סגור; קריסת קהל מתמשכת עלולה להתרחש בקהל גדול הנע קדימה לאורך מסלול מוגדר.
טכיקרדיה על-חדרית
טכיקרדיה על-חדרית (Supraventricular tachycardia, או בראשי תיבות SVT) היא טכיקרדיה שמקורה בעליות הלב. ככלל, טכיקרדיה מוגדרת כקצב לב העולה על 100 פעימות בדקה. טכיקרדיה על-חדרית יכולה להיות סדירה או בלתי-סדירה (כמו למשל ברפרוף עליות או פרפור עליות), והיא נחלקת לטכיקרדיה שמקורה מהעלייה עצמה או מהקשר הגתי-עלייתי (AV node) אשר באופן נורמלי אחראי על העברת האות החשמלי.
סיווג
באופן מסורתי, סווגו הפרעות הטכיקרדיה כצרות מכלול QRS (בהן משך ה-QRS הוא פחות מ-0.12 שניות) או כרחבות מכלול, אשר לרוב נובעות ממקור חדרי ומכונות טכיקרדיה חדרית. טכיקרדיות על-חדריות סדירות נחלקות לשלושה סוגים עיקריים:
טכיקרדיות על חדריות שאינן סדירות נחלקות לשלושה סוגים עיקריים:
דריס ואן אכט
ממשלתו ביצעה רפורמות רבות במגזר הציבורי לאור המיתון שהיה בכלכלה ההולנדית באותה התקופה. במקצועו הוא עורך דין. ואן אכט ידוע ביכולותיו הדיפלומטיות וניהול משא ומתן. הוא גם מחזיק בעמדות אנטי-מלחמתיות והוא תומך נלהב בזכויות אדם. ואן אכט גם פעיל למציאת פתרון שלום לסכסוך הישראלי-פלסטיני. עד שנת 1982 היה תומך נלהב של ישראל, אך שינה את דעתו באופן נחרץ. בשנת 2012 אמר ואן אכט כי ליהודים צריכה להיות מדינה בגרמניה במקום ישראל. בספטמבר 2016 התייחס לביקורו של ראש הממשלה הישראלי בנימין נתניהו וטען כי לפי אמנת רומא הכיבוש הישראלי בגדה המערבית הוא פשע מלחמה, וכי נתניהו צריך לעמוד למשפט בבית הדין הפלילי הבינלאומי.
עם מותו של ראש ממשלת הולנד לשעבר פיט דה יונג בשנת 2016, ואן אכט מחזיק בשיא ראש ממשלת הולנד לשעבר המבוגר ביותר.
ביוגרפיה
דריס ואן אכט נולד ב-2 בפברואר 1931 בצפון בראבנט למשפחה קתולית. בשנת 1955 סיים דוקטורט במשפטים. עם לימודי המשפטים שלו, החל ואן אכט לעבוד ובמשרד עורכי דין פרטי ולאחר מכן במשרד המשפטים. בשנת 1958 התחתן ובהמשך נולדו לו שלושה ילדים ושבעה נכדים. בשנת 1968 הפך לפרופסור למשפט פלילי ובשנת 1971 מונה לשופט. ביולי של אותה השנה מונה על ידי הממשלה החדשה לשר המשפטים, מינוי אשר חייב אותו להתפטר מתפקידיו האקדמיים ומתפקיד השופט. ואן אכט עורר סערה כאשר ניסה לחנון את שלושת פושעי המלחמה הנאצים האחרונים ששהו בבתי הכלא ההולנדים. בשנת 1973 התמנה לסגן ראש הממשלה. בשנת 1976 נבחר ואן אכט לראשות מפלגת העם הקתולית וכשנה לאחר מכן נבחר לראשות הממשלה. בשנת 1981 הקים ואן אכט את ממשלתו השנייה בקואליציה עם מפלגת העבודה ודמוקרטים 66. במאי 1982 התפרקה ממשלה זו לאחר עזיבתה של מפלגת העבודה. בשנים 1983-1987 ואן אכט שימש כנציב מחוז צפון בראבנט. בשנים שלאחר מכן כיהן כשגריר האיחוד האירופי ביפן ובארצות הברית. בשנת 1995 פרש מהפוליטיקה בגיל 64. לאחר פרישתו, ואן אכט חזר לאקדמיה כחוקר יחסים בינלאומיים. והיה פרופסור אורח למשך שנה אחת באוניברסיטת קיוטו.
התפתחות גוף האדם
התפתחות גוף האדם מתייחסת לתהליכים בגוף האדם המתרחשים במשך כל ימי חייו, מרגע ההפריה ועד רגע המוות. היא כוללת גדילה פיזית של איברים והבשלה שלהם, מתוך פוטנציאל הגנום המולד ומתוך השפעה חלקית של הסביבה. כלומר, קיימת מערכת יחסים מורכבת בין תורשה, סביבה והתפתחות האדם. בעוד שהגדילה מתייחסת לשינוי בפן הכמותי, ההתפתחות מתייחסת לשינויים איכותיים, שכל אחת מהמערכות בגוף האדם עוברת בקצב שלה.
תקופות בהתפתחות גוף האדם
במעגל החיים השלם, ניתן לפגוש את האדם כתינוק, ילד, מתבגר, מבוגר, זקן וישיש. בהתאם לכך, נהוג להבדיל בין מספר תקופות התפתחותיות מובהקות בחיי גוף האדם:
שיעור הגדילה וההתפתחות של האדם מלידה ועד בגרות גדול פי 20 מאשר בשארית החיים. כתוצאה מכך, האדם עובר רבע מתקופת החיים שלו בגדילה, לעומת שלושה רבעים בהזדקנות. תהליכי ההתפתחות או הבלאי נקטעים באיבם, עם המוות.
עובר
עובר האדם נוצר על ידי הפריה בעת הזדווגות ומתקיים ברחם אמו במשך כתשעה חודשים. ההתפתחות העוברית שמתחילה בהפריה מסתיימת ברגע הלידה, אז יוצא העובר לאוויר העולם, ומרגע זה נקרא תינוק, וכאן כל מערכות גוף האדם הבסיסיות הגיעו להבשלה כמעט מלאה ומתחילים החיים העצמאיים של האדם. עובר האדם עובר שני שלבים עיקריים: שלב ה-Embryo הוא תהליך התפתחות העובר מההפריה ועד תום השבוע השמיני להיריון. תהליך זה מתחיל בהפריה, בה נפגשים שני תאי רבייה בשלים (הקרויים "גמטות"), תא זרע של הגבר וביצית של האישה מתאחדים לתא אחד הקרוי זיגוטה. זו מתחלקת לגוש של תאים (מורולה), המתחיל במסע מהחצוצרה לכוון דפנות הרחם. לאחר מספר מחזורי חלוקה, נוצרת הבלסטולה בת 16 תאים הנמצאת בתוך כדור מלא נוזל. 5 עד 7 ימים אחרי ההפריה הבלסטולה מגיעה לרחם ומנסה להקלט על דפנותיו. בשבוע השני של ההיריון, מתחיל תהליך התחלקות התאים ליצירת שיליית העובר, שק השפיר שבו יגדל העובר והתאים שמהם יורכב העובר ובסופו של השבוע השני העובר יקבל צורה של ראש וזנב. בשבוע השישי להריון, יש לעובר ראש וצוואר והכנה לאוזניים ואף לעיניים. מערכות הראייה והשמיעה נוצרות לאט. בגוף העובר התפתח כבר לב שיתחיל לפעום החל משבוע זה ולעיתים בשבוע מאוחר יותר. גפיים קטנות מתחילות לצוץ מגופו של העובר. בסוף שלב האמבריו, מתחיל להיווצר השלד ופעילות בלוטות המין משפיעה על התפתחות ספציפית לפי מין העובר.
שלב ה-Fetus הוא תהליך התפתחות העובר מתום השבוע השמיני ועד תום ההיריון. בין השבוע ה-8 ל-11 מתפתחות מערכות רבות בגוף בהן המוח, הלב שמזרים דם ופני העובר מקבלים צורה אנושית. בשבוע ה-12 מתפתחת מערכת השרירים. עמוד השדרה והצלעות מתקשחות. בשבוע ה-16 כבר ניתן לדעת את מין העובר. החל מהשבוע ה-23 העובר יכול לשמוע את קולה של אמו ורעשים חיצוניים. הריאות מתפתחות אך לא בשלות לגמרי. בשבוע ה-28 תנועות העובר מורגשות היטב. בשבוע ה-32 העובר כמעט מושלם, עיניו פקוחות. הוא ממלא את רוב חלל הרחם ותנועותיו מוגבלות. החל מהשבוע ה-36 להריון - העובר בשל ומתחיל בדרכו לביסוס הראש באגן. סיומו של התהליך מגיע עם רגע הלידה שבו העובר הופך להיות תינוק.
ינקות
בשנים הראשונות לחייו, התפתחותו הגופנית, המוטורית, הקוגניטיבית והרגשית של האדם היא המהירה ביותר בכל ימי חייו. קצב ההתפתחות שונה מתינוק לתינוק, אם כי יש קצב התפתחות ממוצע בינקות. בגיל 3 חדשים ניכרים הניצנים הראשונים של התפתחותו החברתית של האדם. ההתפתחות הרגשית ניכרת בשנה השנייה, עם עצמאות גוברת והולכת ומרדנות; בגיל שלוש יש כבר גילויי חיבה ומגוון רחב של רגשות מופגנות. המוח, משלים את התפתחותו מרגע הלידה, וההתפתחות הנוירולוגית ממשיכה בילדות.
התפתחות גופנית
ההתפתחות הגופנית מתחילה מרגע היוולדות התינוק ועד הגיעו לשלמות גופנית. כאשר התינוק יוצא לאוויר העולם מערכות גופו אינן בשלות לגמרי, התמקדות עיניו לקויה, והוא נטול יכולת עמידה והליכה. כדי לרכוש מיומנויות אלו ורבות אחרות נדרש לו זמן ארוך יחסית. מערכות הנשימה, העיכול ומחזור הדם מתייצבים במשך השבועות הראשונים. שרירי הצוואר מגיעים לחוזקם לאחר שלושה חודשים. ההתפתחות האנטומית בינקות תלויה בהתפתחות מערכת העצבים. תנועות ראשונות: סדר ההתפתחות הוא מהראש לכיוון הרגליים: תחילה מגיעה השליטה באזורי הראש ורק מאוחר יותר נלמדת השליטה בזרועות וברגליים, באזורים האחוריים של עמוד השדרה ובצדדים. אפילו יילודים שולטים במידת מה בתנועות עיניהם. מרגע הלידה חל שיפור ממושך ביכולת הנעת העיניים, ובגילאי חודשיים עד ארבעה חודשים כבר מתחילות תנועות מעקב חלקות אחרי עצמים. פעוטות בגילאי 4–5 חודשים מסוגלים להושיט יד לעצמים, אף אם אינם רואים אותם ובהסתמך על שמיעה או על מישוש. הם מסוגלים לשער מרחק של חפץ ולהחליט האם להושיט יד אליו או לא. רק בגיל שנה מסוגלים התינוקת לעשות שימוש מיומן באגודל ובאצבע כדי לאחוז בחפץ, אולם רפלקס הלפיתה הגס עדיין חלש.
ישיבה, הליכה: בגיל 7 חדשים, לאחר שלמד להתהפך מצד אל צד, התינוק מתחיל להתיישב, תחילה עם תמיכה ואחר כך ישיבה עצמאית. זחילה נלמדת אחרי גיל חצי שנה. בגילאי 7–13 חודשים מתחילה הליכה בעזרת חפצים ועד גיל שנה וחצי לכל המאוחר, התינוק מתחיל, בדרך כלל, ללכת באופן עצמאי, ולטפס מדרגות עם תמיכה. זחילה איננה שלב הכרחי בהתפתחותו התקינה של התינוק (, ראו גם).
חושים: תינוק נולד עם התמקדות עיניים לקויה מבחינה מעשית: אף שהראייה שלו היא בבירור והוא מסוגל להבחין בפרטים - הוא מתמקד בעצמים הנמצאים במרחק 16–20 ס"מ ואילו עצמים הרחוקים 30 ס"מ מעיניו נראים לו מטושטשים, ובמרחק גדול הוא רואה רק תנועה ואור. אולם ראייתו מתפתחת במהירות, ומגיעה להבשלה בגיל 7 חודשים. בניגוד לראייה, שמיעתו של התינוק מפותחת ביותר. תינוקות רגישים לטעם, לריח ולמגע. מעדיפים טעם מתוק ומעווים את פניהם בהריחם ריח דוחה.
התפתחות קוגניטיבית בינקות
התפתחות קוגניטיבית, מתחילה בגיל 7 חודשים, ונמשכת בגיל שנה, אז הוא כבר מסוגל לבחון דברים ולהבין מעט (מציאת דברים מוחבאים, למשל), ואז מבחינים בהתפתחות הבנת השפה ויכולת הדיבור. במשך השנה השנייה מתפתחת הקוגניציה עוד, ומתחיל לשחק בדמיון. ההתפתחות הקוגניטיבית ממשיכה בגיל שלוש עם יכולת התאמה מלאה, תחילת אבחנה בין מעט והרבה ותחילת הבנה במספרים.
צורת הלמידה הפשוטה ביותר, למידת התרגולת (הביטואציה), שכיחה בתינוקות מגיל צעיר ביותר. למידה מסוג זה מאופיינת בכך שהתינוק (או האורגניזם הצעיר) מתרגל לגירוי לאחר שהוא נמשך זמן מה, ומפסיק להגיב אליו כאל גירוי חדש. נראה שלימוד התניה קלאסית אפשרי בגיל שלושה חודשים, ואילו לימוד התניה אופרנטית אפשרי כבר מרגע הלידה. יש הרואים את התפתחותו של התינוק כתהליך של עיצוב באמצעות התניות, אולם בעשורים האחרונים השקפות ביהביוריסטיות כאלו אינן זוכות לתמיכה רבה. הלימוד באמצעות "חיקוי" מחולק לכמה שלבים. בתחילה התינוק מסוגל לחקות רק פעולה שהוא עצמו ביצע. בשלב השני ובשלב השלישי יכולת החיקוי משתפרת בהרבה, אך עדיין נדרש מעקב מתמיד אחר הדמות שאותה מחקים ותשומת לב לביצוע החיקוי. בשלב הרביעי יכולת החיקוי מפותחת. הלמידה קשורה קשר הדוק למושג המוכנות. למידה אפשרית, כאשר יש מוכנות טבעית לקבל אותה.
התאוריה של פיאז'ה
בתיאור ההתפתחות הקוגניטיבית בשלב הינקות מקובלת תאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של ז'אן פיאז'ה, אף שיש החולקים על תאוריה זו. רוב הביקורת היא על שהתהליכים המתוארים בתאוריה מתרחשים בגיל מוקדם יותר מזה שבו טען פיאז'ה שהם מתרחשים. חקר ההתפתחות הקוגניטיבית בגילאי הינקות גם עוסק ברכישת שפה. בגילאי הינקות הלמידה היא באמצעות תרגולת, התניות וחיקוי.
התפתחות השפה והדיבור
הבנת שפת האם של התינוק מתחילה כבר מגיל שלושה חדשים, כשבגיל 4 חודשים הוא מסוגל לזהות את שמו. יכולת ההבעה שלו מתחילה באותו גיל כשהוא מסוגל להביע הברות ספורות חסרות משמעות, המשתכללות בהדרגה ובסוף שנתו הראשונה של התינוק, הוא מגיע לכדי הגיית המילה ה'אמיתית' הראשונה שלו. בגיל 18 חודשים התינוק הממוצע מבין ומשתמש בכ-50 מילים. בחצי השנה השנייה מתפתחת יכולת הדיבור לכדי צירוף מילים למשפטים, אך כמעט ללא שימוש במילות יחס. בגיל שלוש השפה די מפותחת, עם יכולת הבנה של רוב המשפטים והבעתם בבהירות, הבנה וביצוע פקודות פשוטות, ושימוש במשפטים ארוכים יותר.
ילדות
תקופת הילדות מתחילה על פי המקובל בסביבות גיל ארבע ומסתיימת בסביבות גיל שתים עשרה. התפתחות האדם בשלב הילדות ניכרת בתחומים רבים. הפסיכולוגיה ההתפתחותית עוסקת בתחום המחקר על התפתחות האדם בשלב הילדות, מכמה היבטים.
התפתחות אנטומית
ההתפתחות הנוירולוגית המשמעותית מתרחשת בגילאי הילדות, והיא משפיעה על התפתחותו התקינה של הילד. עד גיל 10–11 רוב אזורי המוח כבר בשלים. בגילאי 6–12, גיל החלפת שיני החלב בשיניים קבועות, הילד גדל כ־45 ס"מ בממוצע; מכפיל את משקלו; בבנים מוכפלת גם מסת השרירים, כאשר הבנות מפגרות מעט אחריהם, אך בהתפתחותן המינית והפיזיולוגית, הן מקדימות את הבנים, ולקראת גיל 12 הפער ביניהם מצטמצם; מתרחשים שינויים במבנה הפנים. המוטוריקה הולכת ונשלמת בגיל הילדות, אך היא לא מאוזנת בהתפתחות הרגשית בוגרת. האינטגרציה בין מערכות ספציפיות בגוף מסתיימת בגיל 6–7, ובין אזורים לא ספציפיים בסוף שנות הילדות במקרים מקדימים, ובתחילת שנות ההתבגרות במקרים מאחרים. מערכות העירות, המוטיבציה והראייה הבוגרת מסיימות את התפתחותן בגיל 11, ובשנות הילדות המאוחרות משתפרת איכות הקשב והריכוז.
פסיכולוגיה התפתחותית
הפסיכולוגיה המתייחסת ועוסקת בהתפתחות גוף האדם, מתעסקת בממדים ההתפתחותיים הנפשיים והפסיכולוגיים של התפתחות גוף האדם, בעיקר בגיל הילדות. ענף זה בפסיכולוגיה נקרא פסיכולוגיה התפתחותית והוא עוסק במגוון נושאים שבהם חלים התפתחות או שינוי וביניהם: התפתחות גופנית, התפתחות קוגניטיבית, התפתחות רגשית, הבנה מוסרית וגיבוש הזהות.
פסיכולוג התפתחותי מטפל בבעיות התנהגותיות, בעיות חברתיות ונפשיות אצל ילדים ובמקביל מלווה את הורי הילד במהלך הטיפול.
תאוריות מרכזיות בתחום הן:
גיל הגן
ילדי גן מתקשים בחשיבה רב ממדית. בדרך כלל הם נוטים להתרכז בפיסת מידע אחת בלבד בכל פרק זמן. קושי נוסף העומד בפניהם הוא הבחנה בין מציאות לבין מראית עין. עוד קושי קוגניטיבי הוא שזכרונם של הילדים חלש, בעיקר משום שאינם יודעים להשתמש בטכניקות שינון ודומות לאלו.
ילדים מתקשים להבין שנקודת מבטו של האחר שונה משלהם, בעיקר אם מדובר בהקשר מורכב. הם גם לא מסוגלים לתת סיבות נכונות לתופעות. בשלבים יותר מאוחרים משתפרת היכולת להסקת סיבה. בתחילה ינמק הילד התרחשויות בטבע בקיומם של כוחות על טבעיים ואחר כך בשל סיבות בטבע עצמו. עם זאת, במערכות פשוטות מסוגלים גם ילדי גן להבין ולנמק סיבתיות היטב.
תפיסות
תפיסת השימור, לפי פיאז'ה, לקויה אצל ילדים. הילד אינו מסוגל להתמקד בכמה ממדים בו-זמנית. גישת עיבוד המידע מציגה הסבר שונה במקצת לבעיית השימור מזו הפיאז'יאנית. על פיה המעבר מתפיסת "אמת מותנית" המוסקת על פי תצפית וניסוי, ל"אמת הכרחית" המוסקת על פי הכרח לוגי, הוא העומד מאחורי השוני בהבנה. תפיסת מספרים מתחילה כבר מינקות ומתפתחת בהמשך עם הבנה בסיסית של חיבור וחיסור, המשתכללת בהדרגה עם הגיל, כשבגיל 6 ההבנה משוכללת דיה. המיון מוגבל אצל ילדים, והם מתקשים למיין בעת ובעונה אחת על פי שני קריטריונים. אפילו המיון על פי קריטריון אחד רק בגיל שלוש או ארבע. הבנה מסוימת של טרנזיטיביות קיימת כבר בגיל ארבע, אבל תובענותו הקוגניטיבית של המושג אינה מאפשרת לילד להבינו אל נכון כל עוד משאביו הקוגניטיביים בכלל ומשאבי זיכרון העבודה בפרט, מוגבלים.
גיל בית הספר
פיגום: מושג המתאר סיוע המושט כדי לקדם ילד קוגניטיבית ובהתאם לרמתו. מתברר ש"פיגום" יכול להינתן גם על ידי ילדים אחרים, אך ייתכן שילדים אלה ישגו כאשר ישימו דגש רב מדי על התוצאה ופחות על הדרכים להגעה אליה.
זיכרון: מחקר קלאסי בזיכרון מצא כי 7 פלוס/מינוס, שניים הוא מספר האובייקטים הממוצע שאדם יכול לשמור בזיכרון קצר הטווח (כיום יש ביקורת על ממצא קלאסי זה). אצל ילדים המספר קטן יותר, ובגיל 7–9 הוא עומד על חמש או שש מילים. מחקרים הראו שעם התקדמות הגיל חל שיפור משמעותי בשימוש בטכניקות עזר לזיכרון. תרגול שינון מועיל לילדים בגילאי 5 ו-6, אך הם פוסקים להשתמש בו כשחדלים להדריך אותם לעשות כן.
סיווג: עד גיל 7 הילד מתקשה לתפוס היררכיה בסיווג, המאפשרת לעצם אחד להשתייך לקבוצתו ולקבוצת האב שלו בעת ובעונה אחת. מגיל זה תפיסה זאת משתפרת, אך עד גילים מאוחרים (כיתה ד' - ה') ההבחנה לא תהיה שלמה והילד יתקשה להשתמש בה בצורה מוכללת ומופשטת. הילד המבוגר יותר כבר מסוגל למיין על פי יותר מממד אחד. אך עד גיל 8 יכולתו עדיין לוקה. הוא ממיין תחילה על פי הממד הראשון ואחר כך עורך תת-מיון על פי הממד השני, זאת בניגוד למיון הכפול המיידי שיירכש בהמשך.
התבגרות
התבגרות היא שלב ביניים בהתפתחותו של אדם בין הילדות לבגרות. במהלכה חלים על המתבגר מלבד תהליכים פיזיולוגיים, גם שינויים קוגניטיביים, רגשיים וחברתיים המשפיעים אלה על אלה. אין הגדרה אחידה ומקובלת למשכה של ההתבגרות. עם זאת, רוב החוקרים מסכימים שהיא מתחילה בסביבות גיל 12, ומסתיימת בתחילת שנות העשרים. השינויים בגיל ההתבגרות מופיעים בנערות סביב גיל 10–12 שנים, ואצל הנערים בגיל 13 שנים. רק במאה ה-19 החלו לראות את תקופת ההתבגרות כתקופה נפרדת בחיים, וב־1904 הוטבע המונח "adolescence" (התבגרות). בראשית גיל ההתבגרות האדם כבר מגיע לבגרותו המינית, - אצל נערות בגיל שתים עשרה ואצל נערים בגיל שלוש עשרה.
שינויים אנטומיים
עקב הפרשה מוגברת של הורמוני המין הזכריים - אנדרוגנים, והורמוני המין הנקביים - אסטרוגנים, מתרחשת שורת שינויים ביולוגיים. את תחילת השינויים הפיזיולוגיים בגיל ההתבגרות וקצב הופעתם קובעים גורמים שונים ובהם: רקע משפחתי-גנטי, תזונה ומצב הבריאות הכללי של הנער או הנערה.
בתקופת ההתבגרות מתרחשים גדילה לגובה ועלייה במשקל. הגוף מקבל כ-25% מהגובה הסופי וכ-40% מהמשקל הסופי במשך ההתבגרות. איברי המין של המתבגר מתפתחים. גוברת התשוקה המינית. אצל הבנות מתחיל מחזור הווסת סביב גיל 12, כשנתיים לאחר תחילת הצמיחה לגובה, ואצל הבנים מיוצר הזרע לראשונה בגיל 12 ומעלה. כיום, הגיל הממוצע בעולם המערבי לקבלת מחזור הוא 12.5 שנים. גיל קבלת המחזור הראשון הולך ופוחת במאה הנוכחית. כמו כן, מופיעים שׂיעור, הזעה ולפעמים אף פצעי עור ("אקנה"). כתפי הבנים מתרחבות. הם בונים מסת שריר וקולם נעשה עמוק יותר. ההתבגרות הגופנית של הנערה, מפגישה אותה עם ההיבטים של הנשיות ותהליכי הפריון, הטעונים רגשות מעורבים. המחזור החודשי, צמיחת החזה וסממני המין האחרים, טעונים משמעויות אישיות וחברתיות כבדות משקל. בנים גובהים במשך יותר זמן, אך הצמיחה שלהם מתחילה מאוחר מזו של הבנות. בנות גובהות בקצב המהיר ביותר בגיל 12, ובנים – בגיל 14. הצמיחה המואצת מביאה לשינויים ביחסים בין חלקי הגוף.
שינויים פסיכולוגיים
ההתבגרות כוללת שינויים רגשיים, חברתיים וקוגניטיביים; כשבמרכז ההתבגרות הנפשית עומד המעבר של האדם מתלות בהורים לעצמאות וזהות עצמית. הניסיון להגדיר את הזהות העצמית ואת עצמאותו של המתבגר מביא עמו התנגשויות בין אינטרס וסמכות ההורים, ויוצר מתחים בין המתבגר להוריו. מצבי הרוח המשתנים והבלתי צפויים תורמים גם הם למתחים אלו.
בגרות
תקופת הבגרות היא התקופה במהלך חייו של האדם, החלה לאחר תקופת גיל ההתבגרות. היא הארוכה בחיי האדם, והתפתחותו בשלב זה מאיטה. יש המחלקים את הבגרות לשלוש תת-קטגוריות: בגרות מוקדמת, אמצע הבגרות, ובגרות מאוחרת.
למעשה, מבחינה התפתחותית קשה להגדיר מיהו אדם בוגר. לבגרות מספר היבטים, שלא כולם מתרחשים בגיל אחד מסוים. הבגרות מבחינה גופנית מגיעה בסביבות גיל שש עשרה; הבגרות מבחינה נפשית (חברתית, רגשית) תלויה בגורמים משתנים שונים ויכולה להימשך עד לסוף שנות העשרים ואף תחילת השלושים. הבגרות הכלכלית מגיעה עם התבססות כלכלית עצמאית. בעוד סיום גיל ההתבגרות קשה להגדרה, הרי שכאדם בוגר רואים אדם שעבר את גיל ההתבגרות; אם כן, הגיל המקובל לסיום גיל ההתבגרות - תחילת שנות העשרים - הוא הגיל בו מתחילה הבגרות.
גיל המעבר
גיל המעבר הוא שלב טרום ההזדקנות, והוא כולל שינויים פיזיולוגיים וביולוגיים המתרחשים לקראת ההזדקנות. יש אבחנה בין גיל המעבר אצל נשים (מנופאוזה), המוכר יותר, ומשמש לתיאור הזמן בו מפסיק הווסת, לבין גיל המעבר אצל גברים (אנדרופאוזה), שהוא מונח שהשתרש בשנים האחרונות ומהווה הגרסה הגברית לגיל המעבר הנשי, וכולל שינויים פיזיולוגיים הגורמים להפרעות שונות. התופעה אצל הגבר אינה חדה כל כך, והיא יותר הדרגתית. השינויים בגיל המעבר משפיעים על ההיבטים החברתיים, הנפשיים, הרגשיים והקוגניטיביים של האדם.
גיל המעבר הנשי
אצל האישה, תקופת גיל המעבר אורכת בין שנתיים לעשר שנים. לעומת הגבר, מערכת הרבייה אצלה מפסיקה להיות כשירה בגיל חמישים ואחת (גיל המעבר) בממוצע במדינות המפותחות. הסיבה לכך היא הפסקת הביוץ והמחזור. אישה, שלא כגבר, אינה מייצרת בחייה ביציות. בשעת הלידה יש לאישה כ-400,000 ביציות שהן כרבע מסך כל הביציות שהיו לה בהתחלה. בגיל ההתבגרות יש לאישה רק אחד חלקי 13 מסך זה, וקצב איבוד הביציות ממשיך להיות קבוע עד גיל 35 בערך, ואז קצב האיבוד מכפיל את עצמו. הפסקת הביוץ והמחזור מתרחשת בגיל המעבר, כשלא נותרו בשחלות כמות מספקת של ביציות כדי לייצר מספיק הורמונים לצורך השלמת המחזור. תופעות נלוות מתבטאות באי שקט, עצבנות, כאבי ראש, ירידה בזיכרון, דופק מהיר, סחרחורות, הפרעות בתחושה בגפיים, עלייה במשקל, יובש בנרתיק ועוד.
גיל המעבר הגברי
אצל הגבר התופעה של גיל המעבר, כאמור, אינה חדה כל כך, אלא יותר הדרגתית. בתהליך הכניסה לגיל המעבר עלול הגבר לסבול מחולשה, עייפות, שינויים במצב הרוח, נדודי שינה, ירידה במסת השרירים, דיכאון, ירידה בליבידו, התמעטות האנרגיה, אובדן שיער ברגליים ולעיתים גם גלי חום והזעות. בדומה לאישה, גם אצל הגבר, תופעות גיל המעבר נובעות משינויים במערכת הרבייה. ככל שהגבר מזדקן הוא מייצר פחות מההורמון טסטוסטרון. הירידה בייצור היא כאחוז אחד בכל שנה, והיא מתחילה בערך מגיל ארבעים. גם ייצור תאי הזרע ליום יורד ככל שהגבר מזדקן, וכך גם מופחתים תאי הזרע הפעילים. הטענה הנפוצה היא שהשינויים האלה במערכת הרבייה הגברית נובעים מהירידה ברמות הטסטוסטרון בדם, אך טענה זו אינה מבוססת מספיק ואין ידוע בבירור אם אכן השינויים נובעים מרמת טסטוסטרון נמוכה, היות שאצל חלק מהגברים יש רמת טסטוסטרון גבוהה יותר בגיל שבעים מאשר אצל צעיר בגיל עשרים. לא כל החוקרים מסכימים לקבל את ההקבלה של גיל המעבר הנשי עם גיל מעבר גברי, כביכול. אנשי מקצוע מסוימים מתייחסים להיחלשות הגבר והשינויים במערכת הרבייה שלו, כחלק מהזדקנות טבעית, המתרחשת החל מגיל 45 בקירוב; ומסרבים לקבל את התופעה אצל הגבר כ"גיל מעבר".
הזדקנות
הזדקנות היא תהליך בלאי ביולוגי המתרחש בכל יצור רב תאי ובכלל זה בגוף האדם. תהליך ההזדקנות מתרחש כאשר תאים זקנים מתים בקצב גבוה יותר מהקצב בו נוצרים תאים חדשים. ההזדקנות מושפעת מאלמנטים תורשתיים וסביבתיים, ואף על פי שקיימות מספר תאוריות על הסיבות הביולוגיות להזדקנות, למעשה אין הסבר ביולוגי מבוסס מדוע מזדקנים.
אצל אדם החי בחברה עם חקלאות ורפואה מודרניות, מקובל להגדיר את תחילת התהליך בין גיל 40 ל-50 ומוות מסיבוכים קשורי זקנה מגיע אחרי גיל 75. אולם בחברות אנושיות שחיו בתנאים אחרים בלאי ביולוגי ומוות מזקנה הגיעו בגילים מוקדמים בהרבה. קשה להצביע במדויק על גיל שיא הכושר באדם. תפקודים שונים של האדם נעשים באיכותם המיטבית בגילים שונים הן משום שהגוף מוכן יותר לקראתם והן משום תפקודים שונים דורשים ניסיון נצבר שונה. גיל שיא הכוח של מערכת התנועה הוא כנראה גיל 17. גיל השיא של היכולת הקוגניטיבית קשה להגדרה. הגיל המיטבי ללמידת דיבור בשפה חדשה הוא הגיל הרך. למידת כתיבה וקריאה אפשרית בגיל הרך אולם היא קלה יותר בסביבות גיל חמש או שש. ההזדקנות כרוכה בשינויים פיזיולוגיים, ביולוגיים, סוציאליים, רגשיים ונפשיים. הגרונטולוגיה, תחום המחקר המדעי של הזדקנות האדם, מגדירה את ההזדקנות כתהליך ביו-פסיכו-סוציאלי. כושר הזיכרון נחלש עם ההזדקנות.
שינויים גופניים
עם חלוף השנים, שינויים גופניים רבים בולטים לעין כגון שיער לבן. כמו כן, הקמטים מתרבים כשהעור מאבד את גמישותו. בנוסף, גיל העמידה מביא עמו לעיתים לעלייה במשקל ואחריה ירידה של ממש עם התקדמות הגיל. אנשים זקנים נוטים לאבד מגובהם עקב דחיסת חוליות השדרה. איברים פנימיים רבים, כמו: לבלב, טחול, כליות, ריאות וכבד קטנים אצל אנשים זקנים, ויעילותם במילוי תפקידם פוחתת. מתופעות תהליך ההזדקנות הן ירידה ביכולת הראייה והשמיעה וירידה בכושר המיני. מחזור הדם מושפע אף הוא מתהליך ההזדקנות. יעילות פעולת השאיבה של הלב פוחתת, ותגובת הלב לפעילות גופנית או לחץ, המתבטאת בהגברת קצבו, מוחרפת. כלי הדם שבגוף מאבדים מגמישותם, ונוטים אף להתפתל. העצמות נעשות פריכות וכך גדל הסיכוי כי עצמותיהם של קשישים ישברו בנפילה או בתאונות אחרות. הגוף נעשה רגיש לשינויים חדים בטמפרטורה, וההתאוששות ממחלות עלולה להמשך זמן רב. הנטייה ללקות בזיהומים, והסיכון לחלות בסרטן ובמחלות אחרות אף הוא גדל.
הזדקנות הגוף ניכרת בצורך באמצעי טכנולוגיה מסייעת: כמעט כל אדם מעל גיל חמישים זקוק למשקפי קריאה, מעל גיל שבעים לשיניים תותבות ומעל גיל שמונים למקל הליכה ולמכשיר שמיעה.
זקנה
תקופת הזִקנה היא טווח הגילים הסמוך לסיום מחזור החיים של האדם הממוצע. בניגוד לשלבים מוקדמים יותר בהתפתחות האדם, הרי שהזקנה היא דבר אינדיבידואלי ודיפרנציאלי, השונה מהותית מאדם לאדם. למרות זאת מבחינים הגרנטולוגים בין ארבעה שלבים בזקנה, שלמרות השוני הרב ניתן לעיתים קרובות להכליל לגביהם: זקנה צעירה - בגילים 65 עד 75, בקירוב; זקנה אמצעית - בגילים 75 עד 85, בקירוב; זקנה מופלגת מגילאי 85 עד 95 בקירוב; והשלב הרביעי, - שנוסף לאחרונה לאור העלייה בתוחלת החיים בעולם -, היא זקנה מופלגת מאוד, מגיל 95 ומעלה. יכולות ההתחדשות הביולוגיות מוגבלות יותר באנשים זקנים, ונטייתם למחלות וסינדרומים גבוהה. הזקנה היא מצב של אובדנים רבים. קוצר הזמן יחסית, שבו מתרחשים האובדנים, וריבויים, מקשים על ההתמודדות ומהווה גורם לחץ משמעותי. בין האובדנים הקיימים בזקנה ניתן למנות אובדן כלכלי, אובדן פיזי, אובדן קוסמטי, אובדן בריאותי, אובדן חברתי וסיוע ואובדן מנטלי.
סיפוק מול ייאוש
אדם המגיע לגיל זקנה יכול להיות במקרים רבים מאושר. למרות הקשיים הפיזיים והבריאותיים, יכול האדם למצוא לעצמו תחומי עיסוק מעניינים ופוריים, לשמור על רשת חברתית תומכת, ולמצות את השלבים של סיפוק והשלמה חיובית עם שלב זה בחייו. אריק אריקסון, הוגה תאוריית השלבים הפסיכו-חברתית, היה בין הראשונים בתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית שהתייחס לזקנה כאל שלב התפתחותי נוסף בחיי האדם. הוא מכנה את שלב זה בחיי האדם כשלב ה"שלמות לעומת ייאוש" ("Integrity vs. Despair").
ניגודה של השלמות, לפי אריקסון, הוא בראיית החיים הפסימית - בתחושה של קיפאון ואיבוד משמעות לחיים. החוויה העומדת במרכזם של הייאוש ושל העדר המשמעות זו ההרגשה שהחיים לא נחוו במלואם, שההזדמנויות פוספסו, ושהבחירות שנעשו היו מוטעות או שקריות. כל אלה הן שהפכו למכתיבי קצב החיים ויצרו חלל ריק ונעדר תוחלת, שסופו במוות המאיים.
ביולוגיה התפתחותית
הענף בביולוגיה העוסק בחקר ההתפתחות של היצורים החיים, ובכלל זה האדם, נקרא ביולוגיה התפתחותית. הביולוגיה ההתפתחותית היא מהתחומים הראשיים בביולוגיה והיא נמצאת נכון להיום - תחילת המאה ה-21 - בחזית המחקר הביולוגי. אם כי יש קשר בין הביולוגיה ההתפתחותית לביולוגיה האבולוציונית, ההבדל העקרוני ביניהן הוא שהאבולוציה עוסקת בהתפתחותם של מינים במרוצת הדורות בעוד הביולוגיה ההתפתחותית עוסקת בהתפתחות האינדיבידואלית של היצור ברמת הפרט הבודד - מראשית קיומו של היצור ועד למותו.
התפתחותו של יצור רב-תאי בוגר מתא בודד טומנת בחובה כמה מהחידות הגדולות ביותר של הביולוגיה. התא המופרה מכיל את כל המידע הדרוש להתפתחות היצור, והאופן שבו מידע זה מיושם עדיין אינו מובן דיו.
לביולוגיה ההתפתחותית מספר תחומי משנה שהם:
התפתחויות קשורות
התפתחויות של האדם בתחומי הרוח משליכות בעקיפין על ההתפתחות הגופנית והקוגניטיבית וממילא הפסיכולגית של גוף האדם. בעיות או התקדמויות בהתפתחות הרגשית והחברתית, נובעות או מוסברות לעיתים על ידי הפסיכולוגיה ההתפתחותית בהתפתחות גוף האדם. הגוף והאינטליגנציה משליכים על הרוח. ובכלל זה התפתחויות הגוף והשכל משליכות על ההתפתחות הנפשית החברתית והרגשית. אצל ילדים ההתפתחות הנפשית משפיעה לפעמים על התפתחות הגוף.
שחייה באולימפיאדת מוסקבה (1980)
אולימפיאדת מוסקבה (1980) נערכה במוסקבה, ברית המועצות. תחרויות השחייה נערכו בין 20 ביולי 1980 ל-27 ביולי 1980. 26 משחים נערכו במשחקים אלו (13 לנשים ו-13 לגברים), בהשתתפות 333 משתתפים (143 נשים ו-190 גברים) מ-41 מדינות.
אירועים בתחרויות השחייה
מזרח גרמניה זכתה בתחרות לאחר שצברה 12 מדליות זהב (הנשים זכו ב-11 מדליות זהב) ו-30 מדליות בסך הכול. שנייה בתחרות הייתה ברית המועצות עם 8 מדליות זהב (הגברים זכו ב-7 מדליות זהב) ו-22 מדליות בסך הכול.
נבחרת השחייה של ארצות הברית על שלל כוכביה, שיאני עולם ואלופי עולם (השחיינים: ראודי גיינס, מייק ברונר, בריאן גודל, ריק קארי, סטיב לנדקוויסט, ג'סי ואסאלו, ועוד. השחייניות: טרייסי קולקינס, סינתיה וודהד, מרי טי מאהר, לינדה ג'זק, ננסי הוגסהד ועוד) וכן שחיינים רבים ממדינות מערב אירופה ואוסטרליה (טרייסי ויקהאם ), נעדרו ממשחקים אלו בשל החרם על ברית המועצות שפלשה לאפגניסטן.
השחייניות הבולטות
אינס דירס זכתה ב-5 מדליות, מהן שתי מדליות זהב, שתי מדליות כסף ומדליית ארד אחת, קארן מטשוק  זכתה ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ומדליית כסף אחת, ברברה קראוזה  זכתה ב-3 מדליות זהב וריקה רייניש  זכתה ב-3 מדליות זהב, ארבעתן ממזרח גרמניה.
השחיינים הבולטים
ולדימיר סלניקוב זכה ב-3 מדליות זהב וקבע שיא עולם אחד היחידי לגברים, סרגיי קופליאקוב  זכה ב-3 מדליות, מהן 2 מדליות זהב ומדליית כסף אחת ואנדריי קרילוב  זכה אף הוא ב-3 מדליות, מהן מדליית זהב אחת ושתי מדליות כסף.
שיאי עולם
בסך הכול נקבעו 10 שיא עולם חדשים, מהם 9 לנשים ו-1 לגברים.
אולגה טפנל
‏ אולגה טפנל (באנגלית: Olga Tufnell; 26 בינואר 1905 - 11 באפריל 1985) הייתה ארכאולוגית בריטית שחפרה בעיקר בארץ ישראל.
ביוגרפיה
טפנל התחנכה בבריטניה, בלגיה ואיטליה. עם סיום לימודיה באיטליה ב-1922 פנה אליה הארכאולוג פלינדרס פיטרי והציע לה לסייע לו בחפירות עונת הקיץ במצרים. לאחר תום עונת החפירות היא התמנתה לעוזרת מזכירות בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים ועסקה בעבודה פקידותית. בנוסף לתפקידה סייעה לצוות ברישום קרמיקה וברפאות. בחורף 1927 צירף אותה פיטרי לחפירות בקָאוּ אֶל כַּבִּיר שבמצרים התיכונה. לאחר חודשיים הצטרפה אל צוותו של פיטרי בחפירות תל אל-פארעה (תל שרוחן).
היא למדה ערבית ופיקחה על צוות עובדים בדואים באתר, באזור הקברים. כאשר פיטרי הגיע לביקור הוא התרשם מיכולותיה והתיר לה לפרסם ממצאים תחת שמה. בעונת החפירות של 1931 עברה לתל אל-עג'ול וגם שם גילתה קברים בהם קבר חיקסוס שנקבר עם יונק (כנראה סוס).
בשנת 1932 עזבה את פיטרי והצטרפה לג'יימס לסלי סטרקי וצוותו בתל אֶד-דֻוֵיר (תל לכיש). במהלך שש עונות חפירה במקום גילה הצוות את אחת הערים החשובות והגדולות ביותר ביהודה. כמו כן התגלתה במקום קרמיקה מתוארכת היטב (באמצעות מכתבי לכיש), שסייעה בתיארוך הסטרטיגרפי של אתרים מקראיים בארץ ישראל.
בינואר 1938 נרצח סטרקי בדרכו לפתיחת מוזיאון רוקפלר בירושלים. טפנל ועמיתיה, ג'רלד לנקסטר הרדינג וצ'ארלס אינג' (Inge), החליטו לסיים את החפירות. טפנל ואינג' חזרו ללונדון והרדינג המשיך בעבודתו בעבר הירדן.
במהלך שני העשורים שלאחר מכן עסקה טפנל בעריכת מחקרים על הממצאים בשטח ובפרסומם.
לאחר סיומו של פרויקט לכיש המשיכה טפנל לעסוק בארכאולוגיה של הלבנט ופרסמה ספר המנתח את הסגנון והכרונולוגיה של חרפושיות מצריות.
המכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו
המכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו (באיטלקית: Centro di Documentazione Ebraico Contemporanea)  או בקיצור CDEC,  הוא מרכז עצמאי לתיעוד היסטורי הקיים משנת 1955. המכון מקדם את לימוד האירועים, התרבות ואת חיי היום-יום של היהודים, תוך שימת דגש על יהדות איטליה בת זמננו. מנהל המכון הוא גדי לוצאטו ווגרה, בנו של עמוס לוצאטו. חוקרת במכון היא ד"ר ליליאנה פיצ'יוטו (Liliana Picciotto), מחברת ספר הזיכרון לשואת יהדות איטליה, המביא פירוט שמי של הנספים, תולדות חייהם ונסיבות גירושם ומותם.
המכון הוקם בשנת 1955 ביוזמת "הפדרציה של הצעירים היהודיים באיטליה" (Federazione Giovanile Ebraica Italiana) במטרה לחקור ולאסוף מסמכים מכל סוג שהוא הקשור לגזרות האנטישמיות באיטליה ולתרומה היהודית לתנועת ההתנגדות נגד הכיבוש הגרמני באיטליה בימי מלחמת העולם השנייה. בשנת 1957 הוא הוכר כמרכז לימודי. בשנת 1986 הוא הוכר בתור "אונלוס" (ONLUS) - ארגון הפועל ללא כוונת רווח ומקיים פעילות חברתית, מעמד המאפשר לו לקבל תרומות, אשר חלקן מוכר בתור הוצאה לצורכי מס.
המכון מספק ספרות, אמצעי הסברה וכן מסמכים לפעולות הסברה והדרכה לתלמידים ולחוקרים. בנוסף, הוא עורך תערוכות ניידות לפי הזמנה.
במכון קיימות המחלקות הבאות:
המכון מקיים שיתוף פעולה עם יד ושם ומכונים דומים בעולם.
אתלטיקו מיניירו
מועדון אתלטיקו מיניירו (בפורטוגזית: Clube Atlético Mineiro) הוא מועדון ספורט וקבוצת כדורגל מהעיר בלו הוריזונטה שבמדינת מינאס ז'ראיס, ברזיל. היא אחת משתי קבוצות הכדורגל הגדולות במינאס ז'ראיס (השנייה היא קרוזיירו). בשנת 1971, הייתה אתלטיקו מיניירו לאלופה הראשונה של ליגת העל הברזילאית. לזכותה גם 41 זכיות באליפות מינאס ז'ראיס, שהן שיא ברזילאי בזכיות באליפות מחוזית.
ב-2013 אתלטיקו מיניירו זכתה בגביע הליברטדורס, לאחר שגברה באצטדיונה 3:4 על אולימפיה מפראגוואי בבעיטות הכרעה מ-11 מטר (2:2 במצטבר משני המשחקים). עבור הברזילאים זוהי זכייה ראשונה בתואר היוקרתי בדרום אמריקה.
אהרן יואלי
אהרן יואלי (שניאורסון) (31 באוגוסט 1929 – 26 בינואר 2007) היה מראשוני טייסי הקרב בחיל האוויר הישראלי. זכה לעיטור העוז בזכות הפלת שני מטוסי הסילון הראשונים על ידי חיל האוויר.
יואלי השתתף במבצעים רבים, לרבות במלחמת העצמאות, מבצע קדש, מלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים.
רקע משפחתי וראשית דרכו
אהרן גדל בפתח תקווה, ולמד בבית הספר החקלאי בגבעת השלושה ובבית הספר מקס פיין בתל אביב. באותן שנים היה בין מקימי הכשרת 'ארז' של הנוער העובד.
ביולי 1947 התגייס עם בני ההכשרה לגדוד השלישי של הפלמ"ח ולחם בו במשך רובה של מלחמת העצמאות כמפקד כיתה. השתתף בקרבות הכיבוש והשחרור של עין זיתון, של צפת, של נבי יושע, של לוד וקרבות נוספים במהלך קרבות עשרת הימים. הוא הספיק לשרת זמן קצר בדרום, כאשר חטיבת יפתח הועברה אל הנגב, אך במהלך ההפוגה השנייה עבר אל חיל האוויר. בתום השירות בפלמ"ח הצטרף לקיבוץ ארז, אותו הקימו חברי ההכשרה, ונשאר חבר הקיבוץ עד 1954.
השירות בחיל האוויר
ביולי 1948 התנדב לקורס הטיס השלישי של חיל האוויר הישראלי, וזמן קצר אחר כך הועבר אל חיל האוויר. זמן קצר שירת כמטילן ואחר כך החל קורס טיס אותו סיים, בשל עיכובים שונים, רק בשנת 1951. הוא היה מראשוני הטייסים שעברו הכשרה ואימון בהטסת מטוסי סילון. יואלי נשלח לאנגליה ב-1956, לקורס בינלאומי למקלענות בחיל האוויר הבריטי, אותו סיים בהצטיינות.
יואלי היה ממניחי היסודות של חיל האוויר ומהמובילים בהתפתחותו בתחומים רבים לרבות פיתוח התשתיות מבצעיות, מערך ההדרכה וקידום מעמדו הבינלאומי. בשנים 1956–1958 היה מפקד טייסת 117 (מטוסי גלוסטר מטאור). ב-31 באוקטובר 1956, במהלך מבצע קדש, נפגע מטוסו מכדור של מקלע מצרי, אשר חדר לתא הטייס ורסיסים פצעו את יואלי בידיו. הוא חזר לנחיתת חירום בבסיס תל נוף, ועקב הפגיעה גלגל ימני ראשי לא ירד ומנוע אחד כבה. יואלי ביצע נחיתת ריסוק ופונה לטיפול בבית החולים קפלן שם נותח. לאחר 24 שעות יצא, בניגוד להוראת הצוות הרפואי, וחזר לטייסת עליה פיקד.
בשנים 1958–1960 פיקד על טייסת 101 של מטוסי מיסטר. בין השנים 1960–1962 שירת במפקדת חיל האוויר, במחלקת המבצעים, כראש ענף אוויר 3, ובין השנים 1962–1964 פיקד על בית הספר לטיסה של חיל האוויר בתל נוף. אחר כך שירת כנספח לענייני אוויר-ים בוושינגטון ארצות הברית. בין השנים 1967–1968 פיקד על פו"מ זרוע האוויר במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל. בתפקידו האחרון, עד שיחרורו ב-1970, שירת כראש מחלקת ההדרכה של חיל האוויר.
סיפור הפלת הסילון הראשונה
ב-1 בספטמבר 1955 בשעה 6:52 בבוקר הוזנקו יואלי ובן זוגו יואש צידון-צ'אטו מבסיס חצור, שבו שירתו כטייסי מטאור - מטוס הקרב הסילוני הראשון של חיל האוויר, שהיה באותה עת גם מטוס הקו הראשון של החיל, מול ארבעה מטוסי קרב מצריים מדגם ומפייר שחצו את קו הגבול של ישראל. בקרב אוויר צמוד שהתחולל מעל קיבוץ יד מרדכי וקיבוץ ארז הפיל יואלי בתותחים את שני מטוסי הוומפייר המצריים. היו אלו ההפלות הראשונות של חיל האוויר הישראלי במטוסי סילון. על ההפלות זכה יואלי בצל"ש הרמטכ"ל, שהומר אחר כך בעיטור העוז. בנימוקים לקבלת העיטור נכתב כי אהרן יואלי פעל ביעילות ובזריזות מופתית. בעוד בן זוגו מחפה עליו - תקף את מטוסי האויב והפילם בזה אחר זה.