cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קיסרית הקטלב
תיאור הפרפר
הנקבה גדולה בהרבה מן הזכר: מוטת כנפיה היא 100–108 מ"מ, בעוד שמוטת כנפיו של הזכר היא 80–84 מ"מ. בצד העליון, הכנפיים ברובן כהות, שחורות-חומות, ובעלות שוליים צהובים. בתחתית הצד העליון מופיעים כתמים כחולים. הצד התחתון הוא מורכב ומרשים, וכולל כתמים בצבעי חום קרוב לגוף, ואז פס לבן, כתמים כתומים, חומים וצהובים ושוליים כהים. בקצה הכנפיים האחוריות ישנם שני 'זנבות'.
התנהגות הפרפר
הפרפר ניזון מפירות רקובים ומצוין כי יכול לאכול גם שרף עץ, פגרים או צואה.
הזכר הוא טריטוריאלי, תוקפני ומהיר. הוא יושב בעמדת שליטה, שהיא לעיתים קרובות ענף בולט של קטלב, ליד רחבה שבה מצויים עצי קטלב נוספים. הזכר מגרש מהטריטוריה שלו זכרים נוספים מאותו המין, ובנוסף גם פרפרים ממינים אחרים, שפיריות ואפילו ציפורים גדולות יותר כמו בולבול.
מחזור חיים
ישנם שניים או שלושה מחזורי חיים בשנה - ממאי עד אוקטובר.
זחל
הזחל בוקע כ-7–10 ימים לאחר ההטלה, ולאחר הבקיעה הוא אוכל את קרום הביצה.
תיאור הזחל
הזחל באורך של כ-5 מ"מ, בצבע צהוב-ירקרק ובעל קרניים: 4 קרניים בראש ו-2 נוספות אדומות-כהות בקצה גופו. לאחר ההתנשלות הראשונה, הזחל הופך לירוק, והוא נשאר ירוק עד להתגלמות. הזחל גדל עד לאורך של כ-65 מ"מ. עור הזחל ירוק קטיפתי. המראה הקטיפתי נגרם עקב גבשושיות קטנטנות לבנות שעל פני גופו. הוא בעל פס לבן-צהבהב בתחתית צידי גופו ובעל עיניים מדומות דמויות טיפות, בעלות מרכז אפור, הן עצמן צהובות ופס שחור דק מסביבן. את ראשו של הזחל מעטרות ארבע "קרניים" אדומות (או אדומות ולבנות) שאורכן 3–4 מ"מ.
התנהגות הזחל
הזחל בוחר עלה אחד שבו הוא נמצא במהלך היום. על עלה זה הוא טווה קורים. בכל ערב הוא יוצא מעלה זה אל עלים אחרים כדי לאכול. על מנת שיוכל לחזור בחזרה אל העלה, הוא טווה קורים מעלה הבסיס אל העלים האחרים, וכך מגשש את דרכו בחזרה. הזחל אוכל עלים אשר נמצאים במרחק של בין 5–60 ס"מ מעלה הבסיס. לאחר שהזחל סיים לאכול את העלה, הוא חותך את פטוטרת העלה שאכל כך שהעלה נופל על האדמה ולא נראה זכר לעלה אכול - דבר המסווה את הימצאות הזחל על העץ. הזחל אוכל בשעות הערב והלילה ולפנות בוקר, וחוזר מדי בוקר אל עלה הבסיס.
גולם
הגולם תלוי במהופך (הראש כלפי מטה). צבעו ירוק, והוא קצר (כ-30 מ"מ) ורחב. הוא בוקע כעבור חודש כאשר הטמפרטורות הן כ-17–20 מעלות.
הגולם בחודשים אוקטובר-נובמבר עובר דיאפאוזה עד לאביב הבא.
יוזף יוסטוס סקליגר
יוזף יוסטוס סקליגר (בצרפתית: Joseph Justus Scaliger; 5 באוגוסט 1540 – 21 בינואר 1609) היה מלומד ומנהיג דתי צרפתי ממוצא איטלקי, אפיגרף ומגדולי הפילולוגים בכל הזמנים. נודע כמי שהרחיב את תחום ההיסטוריה הקלאסית כך שתכלול גם את תולדות היהודים, הפרסים, הבבלים והמצרים, בנוסף ליוונים ולרומאים. כתב היד השלם היחיד של התלמוד הירושלמי, המכונה כתב יד ליידן, שמצוי בידינו הגיע מעזבונו וקרוי על שמו.
חייו
סקליגר נולד באז'ן שבדרום-מערב צרפת, ילדו העשירי ובנו השלישי של הרופא והמלומד יוליוס קיסר סקליגר, ומינקות חונך על ברכי הלשון והספרות הלטינית. בגיל 12 נשלח עם שני אחים צעירים ללמוד בקולז' דה גִיֶין בבורדו, אך שב הביתה בגלל מגפת דבר בשנת 1555 והיה לעמית ולבלר של אביו. בגיל 18 נתייתם מאביו, ונסע ללמוד בסורבון. הוא החל ללמוד יוונית מאדריאנוס טורנבוס, אך מהר מאוד החליט שיהיה יותר יעיל ללמוד לבד, ובמהירות עצומה למד את השפה על בוריה והקיף את הספרות היוונית הקלאסית. לאחר ארבע שנים בסורבון יצא למסע באיטליה ואחר כך באנגליה וסקוטלנד, כמלווהו של בן האצולה לואי דה שסטנייה.
בשנת 1570 הוזמן על ידי ז'אק קִיָיא (Jacques Cujas) ללמוד פילוסופיה של המשפט בוולנס שמדרום לליון. סקליגר שהה בוולנס שלוש שנים וזכה לא רק ללמוד מקִיָיא אלא גם להשתמש בספרייתו הגדולה. בעקבות טבח ליל ברתולומאוס הקדוש ברח לז'נבה, שם נתמנה לפרופסור. הוא הרצה שם על "אורגנון", מכלול כתבי הלוגיקה של אריסטו, ועל "דה פיניבוס" ("על תכליות הטוב והרע") של קיקרו, אולם לא נהנה ממתן הרצאות ולכן שב לצרפת בשנת 1574. במשך 20 השנים הבאות שהה בצרפת כאורחו של לואי דה שסטנייה, ובהן הניח את היסודות לפילולוגיה המודרנית. בשנת 1583 המציא שיטה לספירת ימים רציפה, כדי להתגבר על הקושי בחישוב תאריכים שנוצר מהלוח הגרגוריאני. השיטה נקראת 'יום יוליאני'. בשנת 1593 נענה להפצרות מצד חבר הנאמנים של אוניברסיטת ליידן שבהולנד לשהות באוניברסיטה, לאחר שהובטח לו שלא יצטרך ללמד ויוכל לחקור כאוות נפשו.
סקליגר למד עברית וערבית וקרא את המקרא בעברית, כמקובל באותה תקופה. אך בניגוד למקובל הוא ביקש ללמוד גם את הספרות התלמודית, שבה ראה המשך ישיר למקרא. סקליגר פגש בליידן משומד בשם פיליפ פרדיננד, שלימדוֹ תלמוד ומקורות יהודיים אחרים, ובתמורה סידר סקליגר לפרדיננד משרת עוזר הוראה.
ניתוח תדירויות
ניתוח תדירות עבור צפני החלפה פשוטים
בצופן החלפה פשוט, כל אות בטקסט המקור מוחלפת באות אחרת. כל אות מסוימת בטקסט המקור תמיד תהפוך לאותה אות בטקסט המוצפן. למשל, כל ה-<tt>e</tt> יומרו ל-<tt>X</tt>. טקסט מוצפן שמכיל הרבה <tt>X</tt> עשוי לרמז למנתח צפנים ש-<tt>X</tt> מייצג <tt>e</tt>.
באמצעות ניתוח תדירות ראשית מחשבים את תדירות אותיות הטקסט המוצפן ואז מקשרים ניחושים של אותיות בטקסט המקור עמם. יותר אותיות <tt>X</tt> בטקסט המוצפן מרמזים שהאות <tt>X</tt> מתייחסת לאות <tt>e</tt> בטקסט המקור, אולם אין הדבר מובטח. הסיבה היא ש־<tt>t</tt> וכן <tt>a</tt> הן גם כן אותיות נפוצות באנגלית כך שהאות <tt>X</tt> עשויה להיות אחת מאותיות אלו גם כן. אין זה סביר ש־<tt>X</tt> תקושר עם <tt>z</tt> או <tt>q</tt> שהן פחות שכיחות. מכל האמור עולה כי מנתח צפנים עשוי להזדקק למספר צירופי מיפוים בין אותיות טקסט מוצפן לבין אותיות טקסט רגיל.
שימוש מורכב יותר בסטטיסטיקה עשוי להתרחש, כאשר מתחשבים בתדירות של זוגות אותיות וכן שלשות וכך הלאה. הדבר נעשה על מנת לספק יותר מידע למנתח הצפנים, למשל, האות <tt>Q</tt> והאות <tt>U</tt> כמעט תמיד מופיעות יחד כך ש־<tt>Q</tt> ראשונה ו־<tt>U</tt> שנייה, אף על פי ש־<tt>Q</tt> עצמה נדירה.
דוגמה
נניח שאיב יירטה את השדר המוצפן שלהלן. ידוע שהשדר מוצפן באמצעות צופן החלפה פשוט:
בדוגמה זו, אותיות לועזיות גדולות ישמשו לייצוג הטקסט המוצפן. אותיות קטנות ישמשו ליצוג הטקסט הרגיל (או אותיות שהם בגדר ניחוש לטקסט הרגיל). הסימון <tt>X</tt>~<tt>t</tt> ישמש כדי לבטא את הניחוש שהאות המוצפנת <tt>X</tt> מייצגת את האות הרגילה <tt>t</tt>.
ספירה של האותיות בכתב המוצפן מראה ש-<tt>I</tt> היא האות השכיחה ביותר, ש-<tt>XL</tt> הוא צירוף שתי האותיות השכיח ביותר וכן ש-<tt>XLI</tt> הוא צירוף שלוש האותיות השכיח ביותר. <tt>e</tt> היא האות השכיחה ביותר בשפה האנגלית, <tt>th</tt> צירוף שתי האותיות השכיח ביותר וכן <tt>the</tt> צירוף שלוש האותיות השכיח ביותר בשפה. הדבר מחזק את האפשרות ש-<tt>X</tt>~<tt>t</tt>, <tt>L</tt>~<tt>h</tt> וכן ש-<tt>I</tt>~<tt>e</tt>. האות השנייה הכי נפוצה היא <tt>E</tt>; מאחר שהאותיות התדירות ביותר בשפה הן <tt>e</tt> ו <tt>t</tt> אך הן כבר נמצאו, איב מציעה ש-<tt>E</tt>~<tt>a</tt> (שכן a היא האות השלישית הכי תדירה בשפה).
לפי הנחות אלו מקבלים את ההודעה המפוענחת הבאה:
תוך שימוש בניחושים התחלתיים אלו, איב יכולה לאתר דפוסים שמתאימים לבחירותיה, כמו "<tt>that</tt>".
יתר על כן, דפוסים אחרים מעלים אפשרויות ניחוש נוספות: "<tt>Rtate</tt>" עשוי להיות "<tt>state</tt>" ("מדינה" בתרגום מאנגלית). משמעות הדבר היא ש-<tt>R</tt>~<tt>s</tt>. באמצעות ניחושים אלה, איב יכולה לאתר דפוסים שמאשרים את בחירותיה. למשל, "<tt>atthattMZe</tt>" עשוי להיות "<tt>atthattime</tt>" ("באותו הזמן" בתרגום מאנגלית). כך מקבלים <tt>M</tt>~<tt>i</tt> וכן <tt>Z</tt>~<tt>m</tt>. בנוסף, "<tt>heVe</tt>" עשוי להיות "<tt>here</tt>" ("כאן" בתרגום מאנגלית), ומתקבלת ההחלפה <tt>V</tt>~<tt>r</tt>. לאחר הזנת הניחושים האלה איב מקווה שיפתח לה צוהר לפענוח שארית ההודעה. היא מקבלת כעת את ההודעה המפוענחת הבאה: hereTCSWPeYraWHarSseQithaYraOeaWHstatePFairaWHKrSTYhtmetheKeetPeJrSmaYPassGasei WQhiGhitQaseWGPSseHitQasaKeaTtiJTPsGaraKaeTsaWHatthattimeTWAWSQWtSWatTraPistsSJ GSTrseaYreatCriUeiWasGieWtiJiGCSiWtSJOieQthereQeretQSrSTWHKPaGAsCStsWearSWeeBtr emitFSJtheKaGAaWHaPSWYSWeWeartheStherthesGaPesQereeBGeeHiWYPFharHaWHYPSssFQitha PPtheaCCearaWGeSJKTrWisheHYSPHtheQeiYhtSJtheiWseGtQasOerFremarAaKPeaWHtaAiWYaPP thiWYsiWtSGSWsiHeratiSWiGSTPHharHPFKPameNTCiterJSrhisSCiWiSWresCeGtiWYit ניחושים אלה מרמזים אודות החלפות נוספות, ולבסוף מקבלים את טקסט המקור: hereuponlegrandarosewithagraveandstatelyairandbroughtmethebeetlefromaglasscasei nwhichitwasencloseditwasabeautifulscarabaeusandatthattimeunknowntonaturalistsof courseagreatprizeinascientificpointofviewthereweretworoundblackspotsnearoneextr emityofthebackandalongoneneartheotherthescaleswereexceedinglyhardandglossywitha lltheappearanceofburnishedgoldtheweightoftheinsectwasveryremarkableandtakingall thingsintoconsiderationicouldhardlyblamejupiterforhisopinionrespectingit
בדוגמה זו, ניחושיה של איב היו כולם נכונים. ברם, אין זה המצב תמיד. השינוי בסטטיסטיקת שכיחות האותיות עבור טקסטים שונים, עשוי לגרור ניחושים התחלתיים שגויים. ייתכן שיהיה צורך לפעול בשיטת ה-backtracking כדי למצוא ניחושים שגויים או כדי לנתח את הסטטיסטיקה הנתונה, באופן מעמיק יותר.
קיימת אפשרות שטקסט המקור לא יקיים את הפילוג הצפוי של תדירות האותיות, הודעות קצרות יראו יותר סטייה מן הפילוג הממוצע מאשר הודעות ארוכות. קיימת אפשרות לייצר טקסטים מלאכותיים שעברו תהליך של השמטת אותיות מסוימות. צורת כתיבה שבה מיישמים זאת היא הליפוגרמה.
היסטוריה ושימוש
ההסבר הראשון שניתן לניתוח תדירות ניתן על ידי המתמטיקאי הערבי, בן המאה ה-9, אל-כנדי, או בשמו המלא, אבו יוסף יעקוב בן אסחאק אל-סבאח אל-כנדי. ייתכן שלימוד מעמיק של הקוראן הוביל לראשונה לתפישה שלשפה הערבית יש תדירות אותיות אופיינית.
השימוש בניתוח תדירות היה כה נפוץ בתקופת הרנסאנס במדינות אירופה שמנתחי צופן פיתחו מספר שיטות להתגבר על כך. בין השיטות:
החיסרון של כל הניסיונות להביס את התקפות ניתוח התדירות היא הגדלת המורכבות של שיטות הקידוד והפענוח, שמובילה לטעויות. הבריטים דחו את צופן פלייפייר משום שהיה מסובך מדי ללימוד עבור הנספחים.
מכונות הרוטורים של המחצית הראשונה של המאה ה-20 (למשל מכונת האניגמה), היו חסינות בפני התקפות ניתוח תדירות פשוטות. ברם, סוגים אחרים של התקפות סייעו בפענוח הודעות מוצפנות ממכונות אלו.
ניתוח תדירות דורש רק הבנה בסיסית בסטטיסטיקה של שפת טקסט המקור וכן מעט יכולת לפתור בעיות. אם הניתוח מבוצע ידנית דרושה סבלנות ויכולת לתחזק רשימות של אותיות. במהלך מלחמת העולם השנייה גייסו האמריקאים והבריטים מפענחי צפנים על ידי פרסום של תשבצים בעיתונים ועריכת תחרויות לגילוי הפותר המהיר ביותר. מספר מהצפנים ששימשו את מדינות הציר פוצחו באמצעות ניתוח תדירות (למשל, חלק מהצפנים הקונסולריים שהיו בשימוש היפנים, ראו עוד בפיצוח האניגמה). שיטות מכניות לספירת אותיות וניתוח סטטיסטי היו בשימוש לראשונה במלחמת העולם השנייה, כנראה על ידי מודיעין האותות של הצבא האמריקאי (ה-SIS). כיום תוכנות מחשב יכולות לבצע ניתוח תדירות מלא בשניות. באמצעות מחשבים מודרניים, צפנים קלאסיים לא מספקים עוד כל הגנה על מידע חסוי.
ניתוח תדירות בספרות
ניתוח תדירות תואר בספרות על ידי אדגר אלן פו, ארתור קונאן דויל וז'ול וורן.
אהובה צדוק
אהובה צדוק (נולדה ב-15 בנובמבר 1928) היא זמרת ישראלית.
ראשית הדרך
צדוק נולדה בתל אביב להורים ילידי תימן, ראומה וחיים צדוק. ב-1935 בהיותה בת שבע, עברה המשפחה (עם ששת ילדיה) לגור בקריית עבודה בחולון. בעקבות קונצרט של ברכה צפירה ונחום נרדי ששמעה, גמלה בליבה ההחלטה להיות זמרת. "שמעתי את ברכה צפירה בקרית עבודה. היא ונחום הופיעו תחת כיפת השמים בחצר בית הספר "בית חינוך". היא הייתה נפלאה ואני התרגשתי כל כך וכמעט התעלפתי. הייתי ילדה קטנה, עמדו לי דמעות בעיניים ואמרתי לעצמי: כשברכה צפירה כבר לא תשיר, אני אהיה במקומה".
השירות הצבאי
לפני שירותה הצבאי, שהחל ב-1948, בתקופת מלחמת העצמאות, עבדה בגן ילדים שנמצא בבית פרטי ברחוב דיזנגוף בתל אביב ליד פינת ארלוזורוב. הגננת הפכה את הבית לגן ילדים ואהובה עבדה שם כעוזרת לגננת.
ללהקת החישטרון הגיעה בתקופת השירות הצבאי באחד מגדודי חטיבת גבעתי. היא ישבה באולם בחולון בו הופיעה הלהקה לפני חיילי הגדוד וכשמנהל הלהקה טולי רביב ביקש לדעת אם ישנם זמרים בין הנוכחים באולם, קראו חבריה בשמה והיא עלתה לבמה והגישה את הופעת הבכורה שלה לפני קהל. היא התקבלה מיד ללהקה בה הייתה יפה ירקוני הכוכבת. שיר הסולו של אהובה בחישטרון היה "שושנת תימן". בתקופות קשות במלחמה התפזרה הלהקה כדי לשרת גם בתפקידים אחרים ואהובה הצטרפה מדי פעם לנהג אמבולנס כחובשת צבאית ועזרה בהעברת פצועי מלחמה לבית חולים שדה ושם לפי הוראות הרופא השתתפה בטיפול בהם. בתקופות הרגיעה, ההפוגות, שב החישטרון לתפקד כלהקת בידור.
עם נחום נרדי
לאחר השחרור מצה"ל היא הצטרפה ללהקת הכרמל שהייתה גם היא להקה צבאית בתל אביב ובה השתתפו בין היתר אריק לביא, בומבה צור, יהודה אפרוני ואולי שוקן. במאי הלהקה היה צבי פרידלנד והלהקה הופיעה ברחבי הארץ.
את המלחין נחום נרדי הכירה כשהופיעה עם הלהקה בתיאטרון האהל בתל אביב. הוא פנה אליה וביקש שתצטרף למקהלת הבנות שהקים ושעליה ניצח. היא הצטרפה ובהמשך קיבלה את תפקיד הסולנית הראשית. חברה אחרת באותה מקהלה הייתה יונה עטרי. לאחר שנה היא נישאה לנרדי. בנם יאיר נולד בראשית 1952 ובהשראתו חיברו משה אביגל ונרדי את השיר "מזמור לאברהם יאיר". באותה שנה יצאה עם בעלה לסיבוב הופעות בארצות הברית לפני קהל יהודי וחברי ארגון ה"פארבאנד" שקיבלו אותם בחום. הם הופיעו בין היתר באולמות הגדולים של ניו יורק – "קרנגי הול", "טאון הול" ו"מדיסון סקוור גארדן".
שיתוף הפעולה האומנותי עם נרדי פסק לקראת סוף 1957 אחרי שובם לישראל, ולאחר הפסקה בת שלוש שנים עקב דלקת פרקים קשה, החלימה ממחלתה והמשיכה להופיע בארץ בקונצרטים ובשחריות לילדים. באותה תקופה שיתפה פעולה גם עם מלחינים אחרים.
שותפים בהמשך הדרך
עם המלחין יוסף הדר נפגשה בביתו שם הוא לימד אותה משיריו. שירים אלה נוספו לרפרטואר שלה והוקלטו אחר כך. אמיתי נאמן הזמין אותה אליו לחיפה להציג לפניה מיצירותיו ובעקבות הפגישה הקליטה קבוצת שירים שחיבר. כמו כן שיתפה פעולה עם המלחין עמנואל זמיר והקליטה משיריו. הפזמונאי יחיאל מוהר פנה אליה בשעתו כדי שתלמד את השיר שכתב לאחרונה "לאור הזכרונות" והפנה אותה למשה וילנסקי שילמד אותה את הלחן. הקלטת הבכורה התקיימה באולפני קול ישראל בתל אביב בליווי פסנתר. אריק רודיך עבד איתה על שבעה שירים שהלחין במיוחד עבורה, ביניהם השיר "יחדיו". ברפרטואר שלה נכללו גם שירי המלחינה שרה לוי תנאי אותה פגשה שנים רבות לאחר מכן במקרה, כשביקרה ידידה בבית אבות וכשהיא שרה לפניה שניים משיריה העירה המלחינה "את יודעת, אני כתבתי את השירים האלה". "כן, אני יודעת" ענתה הזמרת.
פזמונאי שנות הארבעים והחמישים ומלחיני אותם שנים כתבו שירים רבים באווירת החלוציות ובהשראת העצמאות החדשה של היישוב. כתוצאה מכך שירים בעלי גון לאומי חזק מהתקופה, שירי מלחמה וקוממיות,
שירים הלקוחים מפסוקי התנ"ך ושירי רועים, מצאו את מקומם בהופעות וברפרטואר המוקלט של הזמרת לצד שיריה עם נחום נרדי, שירי הילדים, ריקודי העם ושירים אחרים. השירים "סירתי" "התרגעות" ו"ציפור היופי" (הקטנטנה הסמיקה) הם ביטוי לחיבה המיוחדת שלה ללחנים העתיקים של הרומנסות הספרדיות. הקלטותיה משנות החמישים והשישים נעשו בידי חברות התקליטים "גלטון" ו"הד ארצי" ובחלקן באולפני קול ישראל.
בסוף שנות השישים יצרה עם בן דודה אהרון צדוק את "צמד הצדוקים". יחד הם הופיעו במועדון "סברה" בניו יורק, לאחר מכן כשקיבלה הזמנות להופיע כסולנית, היא נשארה בניו יורק, שם נישאה בשנית ושם נולדה בתה, סיגל. כשהגיע יונתן כרמון לארצות הברית הוא ביקש ממנה להצטרף ל"להקת כרמון" כאחת מן הזמרות בסיבוב הופעות בן חצי שנה שהחל בארצות הברית והסתיים בדרום אפריקה. לאחר הסיור הקליטה בארצות הברית תקליט של ריקודי עם ישראלים.
לאחר התאלמנותה בארצות הברית לא גילתה עניין בהופעות במשך זמן רב. היא עזבה את ניו יורק ועברה לגור זמן קצר במיאמי ביץ' כדי להיות בקרבת בנה ואחר כך עברה איתו ללוס אנג'לס. מאוחר יותר חידשה את הופעותיה מדי פעם באירועי הקהילה היהודית והישראלית בארצות הברית.
החזרה לישראל
בשנת 2005 שבה לתל אביב לחיות בקרבת משפחתה. באחד הערבים בקיץ של אותה שנה, כשיצאה עם בני משפחתה להופעת זמרה של ידידת המשפחה, "התגלתה" מחדש כאשר בתחילת זמרת השיר "לילה לילה" הפסיקה הסולנית לשיר בעקבות הערת אחד הצופים. בפנותה אל הקהל הודיעה שנמצאת אתם הזמרת שהייתה הראשונה שהקליטה את השיר ובקשה ממנה לעלות לבמה ולשיר אותו במקומה. הפסנתרן המלוה באותו קונצרט היה חגי יודן וההערכה ההדדית ביניהם שנבטה באותו ערב הניבה בספטמבר 2007 את המופע המשותף "לילה לילה – מסתורי הקול התימני של אהובה צדוק", בו שרה ב"הופעת בכורה מחודשת" בישראל, משיריה הישנים לצד שירים חדשים. בעקבות המופע היא הקליטה מחדש את השיר "לילה לילה" בליווי מקהלת עדי ובעיבוד חגי יודן המלוה אותה בפסנתר.
אליאנס (פירושונים)
ראו גם
}}
The Cure (שיר)
The Cure (בעברית: התרופה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת וכותבת השירים האמריקאית ליידי גאגא. היא כתבה את השיר יחד עם פול בלייר, מארק נילן, לוקס נלסון, וניק מונסון, מונסון עצמו, יחד עם גאגא ודטרויט סיטי הפיקו את השיר. השיר, שנכתב באווירה חיובית בין משתפי פעולה, נוצר כתגובה לזוועות שמתרחשות ברחבי העולם. הוא פותח בלוס אנג'לס, היכן שגאגא והצוות עבדו על מוזיקה אחרת לפני שהיא הייתה עסוקה בצילומים למהדורה החדשה לסרט "A Star Is Born" שבו משתתפת. מילות השיר עוסקות באפקט המרפא של האהבה, וגאגא מציעה את עצמה כמי שתפיץ את התרופה.
השיר פורסם כסינגל עצמאי ב-16 באפריל 2017, לאחר שגאגא ביצעה אותו בהופעה חיה בפסטיבל המוזיקה "Coachella". למרות קידומו המינימלי, השיר הגיע לעשירייה הפותחת של המצעדים באוסטרליה, צרפת, הונגריה, סקוטלנד, סלובקיה, ספרד וונצואלה, ולעשרים המקומות הראשונים בצ'כיה, סלובקיה, בריטניה, לבנון, לטביה, ומלזיה. במצעד הבילבורד זכה להגיע ל-40 המקומות הראשונים והוכתר כשיר הנשי ה-4 הטוב ביותר של השנה. גאגא ביצעה את השיר לראשונה בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית 2017 והכלילה אותו בסבב ההופעות Joanne World Tour בין 18–2017.
כתיבה ופיתוח
השיר נכתב לאחר הופעתה של גאגא במופע הסופרבול LI ב-5 בפברואר 2017. גאגא עבדה על הרצועה עם די ג'יי שאדו ששיתף איתה פעולה בעבר. כתיבת השיר החלה בכך שהיא והדיג'יי ישבו ביחד והאווירה החיובית שלהם, הובילה אותם לכתוב את השיר שמתואר על ידו כ"אופטימי וקר". החברות שלהם נוצרה עקב "דברים איומים קורים בעולם עכשיו. כאשר אתה אדם יצירתי, אתה עושה כמיטב יכולתך כדי לנסות להילחם ברוע באופן יצירתי, וזו הייתה סוג האווירה". גאגא והצוות שלה תכננו לפרסם את הסינגל ברגע שהייצור יושלם.
השיר פותח בלוס אנג'לס, שם גאגא והצוות שלה עבדו על מוזיקה אחרת לפני שהיא החלה להתעסק במלאכתה למהדורה החדשה של הסרט "A Star Is Born" שאמור לצאת ב-5/10/18. גאגא ניצלה את הזמן הפנוי מתוך לוח הזמנים שלה וביקשה מהדיג'יי להיפגש ולראות אם הם יכולים לבוא עם כל מוזיקה חדשה.
הוצאה וקידום
בחודש מרץ 2017 הוכרז רשמית שגאגא תחליף את הזמרת ביונסה בהופעתה בפסטיבל "Coachella" בשל הריונה מהראפר ג'יי זי. במהלך ההופעה ב-16 באפריל גאגא אמרה לקהל, "הייתי כל כך נרגשת לחלק הבא של המופע, כי אני מנסה לשמור את זה בסוד כל כך הרבה זמן, הייתי כבר באולפן ההקלטות ואני רוצה להציג בפניכם שיר חדש, "The Cure" והופיעה איתו בפעם הראשונה ברקע של עשן כחול זוהר וזיקוקים. לאחר המופע השיר שוחרר ב-Spotify, Apple Music, Amazon, Google Play, ובחנות iTunes שבה הגיע למקום הראשון במעל ל-60 מדינות. ב-25 באפריל 2017 השיר הגיע לתחנות הלהיטים ברדיו האמריקאי.
ב-17 באפריל 2017, גאגא פרסמה בערוצה ב-YouTube הקלטת שמע לשיר עם כריכתו, שעד לחודש דצמבר 2017 קיבלה מעל 36 מיליון צפיות. בנוסף להקלטת השמע, הוציאה גם קליפ מילים של השיר שמראה אותה יושבת במרכז על כורסה בצבע טורקיז בחדר כמו בכריכת הסינגל, ומילות השיר צבועות בשחור לבן ומסתובבות סביבה. דניאל קרפס מהמגזין רולינג סטון תיאר אותו "אופנה מפתה". ג'רמי גורון מהמגזין "Spin" כינה אותו "בלתי מובן לחלוטין, רץ בטבעת בלתי קריאה סביב גאגא". נכון לדצמבר 2017, קליפ השיר קיבל מעל ל-15 מיליון צפיות. לאחר שהופיעה עם השיר בפסטיבל הוסיפה אותו גם לרשימת השירים של סיבוב ההופעות שלה לקידום אלבומה בשם "Joanne World Tour", והוא בוצע כשיר האחרון לפני ההדרן. גאגא ביצעה את השיר בטקסי פרסי המוזיקה האמריקאית של 2017 ובכך ביצעה את ההופעה הטלוויזיונית הראשונה שלו. זו היא השנה השנייה שגאגא מופיעה בטקס ברציפות כאשר בשנת 2016 ביצעה את Milion Reasons, בסיומה היא שיתפה אותה בערוצה הרשמי ב-Vevo שקיבלה מעל ל-4.1 מיליון צפיות נכון ל-2018 חודש אפריל.
מסחר
בארצות הברית, "The Cure" נכנס לראשונה למקום ה-39 במצעד הבילבורד הוט 100 ובכך הפך לשיר ה-20 של גאגא שנכנס ל-40 המובילים במצעד זה. במצעד השירים הדיגיטליים הגיע למקום השלישי לאחר שמכר כ-78,000 עותקים בשבוע לצאתו בהקשבה ל-"Nielsen SoundScan". במצעד שירי הפופ ברדיו של בילבורד הופיע לראשונה במקום ה-39 ברשימת ה-40 המובילים. לאחר מכן עלה למקום ה-20 במצעד והגיע למקום ה-17 במצעד שירי הפופ למבוגרים. ב-12 בפברואר 2018 השיר הוכתר כתואר פלטינה על ידי "איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי" (RIAA) לאחר שמכר 1,100,000 עותקים בארצות הברית. זה הוא הסינגל ה-13 של גאגא עם תואר פלטינה. בקנדה, "The Cure" נכנס ביציאתו למקום ה-49 במצעד קנדה הוט 100. בשיאו הגיע למקום ה-33 בשבועו הרביעי.
בבריטניה השיר מכר כ-12,744 עותקים דיגיטליים והגיע למקום הרביעי במצעד ההורדות של בריטניה. בנוסף קיבל כ-889,730 הזרמות מדיה ונכנס למקום ה-22 במצעד הסינגלים הרשמי עם סך הכול כ-18,705 עותקים שנמכרו בשבוע הראשון ליציאתו. בשבועו השני, עלה למקום ה-19 עם כ-20,978 מכירות. כמעט חודשים לאחר יציאתו הוכתר כמעמד כסף על ידי "איגוד תעשיית ההקלטות של בריטניה" לאחר מכירת 200,000 עותקים.
באוסטרליה השיר נכנס למיקום ה-17 במצעד הסינגלים האוסטרלי ובשבוע הבא לאחר מכן נכנס לעשרת המובילים במקום ה-10. זהו השיר הראשון של גאגא מאז The Edge of Glory משנת 2011 שנכנס לעשירייה המובילה באוסטרליה. לאחר מספר שבועות השיר הוכתר רשמית כתואר פלטינה על ידי "איגוד תעשיית הקלטות של אוסטרליה" לאחר שמכר כ-70,000 עותקים, זהו השיר ה-12 של גאגא שמגיע לתואר זה. באיטליה השיר הגיע ל-40 המובילים במקום ה-36 והוכתר כתואר זהב עבור מכירות של 25,000 עותקים.
קפיטול מדינת ויסקונסין
קפיטול מדינת ויסקונסין (באנגלית: Wisconsin State Capitol) הוא מבנה הממוקם בעיר מדיסון בירת מדינת ויסקונסין שבארצות הברית. המבנה משמש את הבית העליון והתחתון של המדינה, וכן את בית המשפט העליון של ויסקונסין ומשרדי מושל המדינה. המבנה, שהושלם בשנת 1917 הוא המבנה החמישי המשמש את ממשלת המדינה והטריטוריה שקדמה לה.
הקפיטול הראשון
מבנה הקפיטול הראשון שימש את אספת טריטוריית ויסקונסין שזו התכנסה לראשונה בשנת 1836. מבנה הקפיטול הראשון היה מבנה עץ שנבנה מראש והובא לעיירה בלמונט לצורך אספת הטריטוריה. במבנה לא היה חימום או מים זורמים. בית המחוקקים נתכנס במבנה במשך 42 ימים, לאחר שבלמונט נבחרה כבירת הטריטוריה. במהלך הכינוס, נבחרה העיר מדיסון כמקום מושב הקפיטול, ונקבע שבעיר ברלינגטון שבאיווה ייערכו יתר מפגשי בית המחוקקים עד שהמבנה במדיסון יהיה מוכן. מבנה הקפיטול הראשון הוא כיום אתר היסטורי מדינתי המתופעל על ידי האגודה ההיסטורית של ויסקונסין ונקרא האתר ההיסטורי של מבנה הקפיטול הראשון.
הקפיטול השני
מבנה הקפיטול המדינתי השונה, הוא המבנה הראשון שנבנה בעיר מדיסון עבור בית המחוקקים של הטריטוריה. המבנה נבנה בשנת 1837, בהתאם להחלטת אספת המחוקקים של הטריטוריה, בעלות של 60,000 דולר אמריקאי באותה תקופה. המבנה נבנה מאבן שנחצבה במייפל בלאף, ומעצי אלון שנכרתו בסמוך לעיר. בית המחוקקים היה מבנה קטן, שנבנה בסגנון אופייני לבתי מחוקקים טריטוריאליים בארצות הברית.
הקפיטול השלישי
הפיכת ויסקונסין מטריטוריה למדינה, בשנת 1848 הצריכה הגדלת מבנה הקפיטול. מבנה זה נבנה במיקום המבנה הנוכחי, בסגנון אופייני לבתי מחוקקים מדינתיים - מבנה בעל חזית עמודים וכיפה המזכירה את כיפת קפיטול ארצות הברית. המבנה נבנה בין השנים 1857–1869. בשנת 1882 הוחלט לבנות שני אגפים נוספים למבנה (מצפון ומדרום לו) בעלות נוספת של 900,000$.
בשנת 1903 הגיע בית המחוקקים למסקנה כי המבנה אינו מספק את צרכיו, ומינה ועדה על מנת שתבחן אפשרויות להקמת מבנה חדש או הרחבת המבנה.
שריפת 1904
בליל 26 בפברואר 1904 גרמה דליפת גז לשרפה במבנה. מאגר המים של אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון הסמוך לבניין הקפיטול היה ריק, ומים שהובאו ממילווקי קפאו בדרך בשל הטמפרטורות הנמוכות. בהיעדר אמצעי כיבוי, למעט אגפו הצפוני, נשרף המבנה כליל. השרפה התרחשה חמישה שבועות לאחר שבית המחוקקים הצביע בעד ביטול פוליסת הביטוח של המבנה מפני שריפות.
המבנה הנוכחי
בשנת 1906, לאחר השרפה, החלה בניית המבנה הנוכחי. הבנייה הושלמה בשנת 1917 בעלות של 7.25 מיליון דולרים, על פי תוכניות של האדריכל ג'ורג' ב. פוסט מניו יורק. בשל הצורך הדחוף בהקמת המבנה (בשל השרפה) נבנה המבנה החדש אגפים אגפים, כאשר אגפי המשרדים נבנו ראשונים.
מבנה הקפיטול בנוי 43 סוגי אבנים שהובאו משישה מחוזות במדינה ומשמונה מדינות אחרות. חזית המבנה בנוית אבן גרניט לבנה מורמונט. כיפת המבנה היא כיפת הגרנית הגדולה ביותר בעולם. גובה כיפת המבנה 86.5 מטרים (והיא נמוכה במטר אחד מכיפת קפיטול ארצות הברית). בראש הכיפה ניצב פסל "ויסקונסין" מעשה ידי הפסל דניאל צ'סטר פרנץ'. ויסקונסין מחזיקה בידה השמאלית גלובוס שעליו עייט, וידה הימנית מושטת קדימה על מנת לסמל את מוטו המדינה: "קדימה". פסל ויסקונסין לובשת קסדה שעליה חיית המדינה - גירית. הפסל עשוי ארד חלול, ומחופה בעלי זהב. גובה הפסל 5 מטרים, והוא שוקל כ-3 טונות.
אכסדרת העמודים (הרטונדה) עשויה שיש מיוון, אלג'ריה, איטליה וצרפת, וכן אבן גיר ממינסוטה.
תוכנית הפסלים של קפיטול מדינת ויסקונסין
על פי תוכניתו המקורית של פוסט, היו אמורות להיבנות כיפות קטנות על אגפי המבנה. כיפות אלה לא נבנו ובמקומם הוצבו ארבע קבוצות פסלים מעשה ידי קראל ביטר. קבוצות אלה מסמלות אמונה, עוצמה, עושר ושפע. בכל אחד מאגפי המבנה ישנו גמלון ועליו סדרת פסלים המסמלת את הפעילות באגף. על האגף המזרחי המשמש את בית המשפט העליון של המדינה הוצבה קבוצת פסילים שנקראת "החוק". על האגף הדרומי בו סנאט המדינה ניצבת קבוצת פסלים מעשה ידי אדולף אלכסנדר ויינמן שנקראת "תכונותיו הטובות של האדם" (Virtues and Traits of Character). על האגף המערבי פסליו של ביטר שנקראים "חקלאות" ועל האגף הצפוני פסליו של אטיליו פיקירילי שנקראים "חכמה ולימוד העולם".
תיבת נח
ב, תֵּבַת נֹחַ היא תיבת עץ ענקית, שבנה נח במצוות אלוהים, ובה מילט את עצמו ומשפחתו וזוגות מכל מיני בעלי החיים, מאבדון ב שהציף את כל פני הארץ. בתום המבול התיבה נחה על הרי אררט.
בסיפור המקראי
על פי המסופר ב, ציווה אלוהים על נח, אשר מתואר כ"צדיק תמים... בדורותיו", לבנות תיבה גדולה, אשר בעזרתה יינצלו הוא ומשפחתו מפני המבול שנגזר כעונש על בני דורו החוטאים בחטאי "חמס", ולהציל גם את מיני בעלי החיים, על ידי לקיחת מבחר מעולם החי:
תיאור התיבה
הציווי האלוהי לבניית התיבה כולל תיאור של מבנה התיבה ומידותיה, כמופיע לעיל. הוראות הבנייה סכמטיות ולקוניות, ודי בהן לתת רק מושג כללי על התיבה כפי הנחוץ להבנת הסיפור. לפי הגישה המרכזית בחקר המקרא, אין להבינן במושגים ריאליים, בהיותן חלק מסיפור בראשיתי. עובדה המקשה על הפרשנות היא שהקטע כולל ריכוז יוצא דופן של מילים חריגות המופיעות רק או כמעט רק בפרשת המבול, ויש הסבורים שנקלטו מרובד קדום של הסיפור. המילה "תֵּבָה" עצמה היא אחת מהן. מחוץ לסיפור המבול היא מופיעה רק בסיפור משה בתיבה (שמות ב ג, ה; ונראה שיש זיקה ספרותית לסיפור המבול). מקובל לראות בה מילה שאולה ממצרית ḏbȝṭ: "רליקויאריום, ארון מתים", או לחלופין tb.t: "קופסה". תיבת נח מתוארת כמבנה מלבני מוארך, ובאופן כללי נראה שמשמעות המילה "תיבה" בלשון ימינו (שהיא שניונית) אמנם הולמת, פחות או יותר, את צורתה הכללית. מידות התיבה, 300×50×30 אמה, הן כנראה מידות טיפולוגיות אידיאליות שמשקפות עניין מיוחד במספר 60, בהשפעה מסופוטמית (300=60×5, 30=60/2). אורך האמה בעולם העתיק הוא כחצי מטר, ומכאן שאורכה של התיבה המתוארת בסיפור הוא כ-150 מטרים, רוחבה כ-25 מטר, וגובהה עשירית מאורכה, כ-15 מטרים (להמחשה, ניתן לומר שגודלה של התיבה הוא כשל נושאת מטוסים קטנה. גדולה ממנה בהרבה התיבה המקבילה המתוארת בלוח 11 של עלילות גילגמש, ראו בהמשך הערך). התיבה כוללת שלושה סיפונים ("תַּחְתִּיִּם שְׁנִיִּם וּשְׁלִשִׁים"), שמחולקים כנראה למדורים ("קִנִּים", אולי במשמעות מושאלת), אולי כדי להפריד בין החיות השונות. נראה כי הכתוב מכוון לתאר מכלול פסיבי צף כעין דוברה או ספינת מגורים, ולא ספינה הניתנת להיגוי וניווט.
התיבה עשויה "עצי גופר", מין עץ בלתי ידוע הנזכר במקרא רק כאן. כדי למנוע חדירת מים, היא מצופה מבפנים ומבחוץ ב"כופר", אף היא מילה יחידאית השאולה מאכדית kupru: "זפת, אספלט". מילה זו מופיעה גם בתיאור המקביל בלוח 11 של עלילות גילגמש. המילה הרגילה במקרא לאספלט (ביטומן) היא "חֵמָר". לא ברור מהו ה"צוהר" – מילה יחידאית נוספת – שנח נדרש לבנות בתיבה. מסורת פרשנית ותיקה מזהה את הצוהר עם "חלון התיבה" המוזכר בהמשך הסיפור; אבל כיום רבים מפרשים את המילה, על סמך השוואה למילים מקבילות בלשונות שמיות אחרות שהוראתן "גב", במשמעות (מטונימית) של "גג" (אולי גג משופע דווקא, בניגוד ל"גג" שהוא שטוח) או "מכסה". הציווי "ואל אמה תכלנה מלמעלה" מוקשה ביותר והועלו לגביו שלל ספקולציות, ללא העדפה ברורה לאחת מהן (עיינו בפירושים). כמו כן מצטווה נח להתקין את הפתח בצדה של התיבה. בהמשך הסיפור (ח יב) מוזכר גם "מכסה התיבה" שנח מסיר.
על פי הגישה המחלקת את התורה למקורות (או לרבדים), הציווי על בניית התיבה שייך למקור הכהני. מניחים כי גם במקור היהוויסטי היה תיאור קצר כלשהו של בניית התיבה שהושמט, כפי שמלמדת ההתייחסות אליה כאל דבר ידוע בבראשית ז א, המיוחס למקור היהוויסטי. בעיית המקורות, יחד עם סוגיות אחרות בסיפור שאינן קשורות באופן מיוחד לתיבה גופא, נידונה בהרחבה בערך על המבול.
אוכלוסייה
על פי פרק ו', הצטווה נח להיכנס לתיבה עם אשתו, בניו ונשותיהם, ולהביא גם זכר ונקבה מכל בעלי החיים, כדי שמהם יתחדש העולם שלאחר המבול. נח הצטווה גם לקחת "מכל מאכל אשר יֵאכל" כדי להאכיל את משפחתו ואת החיות הרבות. על פי תחילת פרק ז', הציווי היה להכניס לתיבה "שְׁנַיִם אִישׁ וְאִשְׁתּוֹ" מכל מין של בהמות טמאות ו"שִׁבְעָה שִׁבְעָה אִישׁ וְאִשְׁתּוֹ" מהבהמות הטהורות ומהעופות. בהמשך פרק ז' כתוב כי בפועל באו לתיבה "שְׁנַיִם שְׁנַיִם מִכָּל הַבָּשָׂר".
לפי הפרשנות המסורתית, הכוונה בביטוי "בהמות טהורות" היא לבהמות שמותרות לאכילה על פי כללי הכשרות, והסיבה לריבויין היא הצורך להקריב מהן לאל לאחר המבול מבלי להכחידן. יש המנחשים שהדגים ושאר בעלי החיים הימיים לא הוזכרו בציווי, מפני שלא הושפעו מן המבול.
פרשנות מסורתית
פרשני המקרא לדורותיהם השתדלו להשלים פערים בסיפור המקראי והרבו להתייחס להיבטים ריאליים שלו. על פי רש"י, הקומה העליונה בתיבה הייתה למגורי נח ומשפחתו ולאחסון האוכל, האמצעית למגורי בעלי החיים והתחתונה לאחסון הפסולת. ב, מופיעות דעות שונות לגבי תפקיד הקומות. היו שפירשו שהתיבה כולה הייתה משופעת, בחתך רוחב בצורת מעוין, או פירמידה (ראב"ע).
על פי המדרש, בניית התיבה (בתקופה שבה על פי המקרא חיו בני האדם כאלף שנים) ארכה 120 שנה; זאת, לאור הבנתם ש"והיו ימיו מאה ועשרים שנה" פירושו ארכה של מאה ועשרים שנה, ושבאותו זמן צווה נח לבנות את התיבה. בניית התיבה במשך זמן כה ארוך נועדה, על פי חז"ל, להמחיש לחוטאים את רצינותה של הגזירה, כדי שיחזרו בתשובה ולא יבוא עליהם העונש. בתום מאה ועשרים השנים, המתין ה' עוד שבעה ימים נוספים, כדי שיכלו ימי אבלו של מתושלח הצדיק, שהקדים להיפטר מן העולם על מנת שלא יראה את המבול. בשנת שש מאות לחיי נח, החל המבול לרדת על הארץ.
על בסיס המילים "מכל חי", דרשו חכמים שאפילו שדים הוכנסו לתיבה, פשרו של מדרש זה נתון למחלוקת בין הפרשנים: יש הסוברים (כמו הרא"ם) שמדובר בשדים המיתולוגיים, אבל מהר"ל מפראג ובעקבותיו בעל הלבוש, סברו שהכוונה לחיות מזיקות.
על פי תוכן הפסוקים של ירידת המים בתום המבול, סבר רש"י כי התיבה הייתה שקועה במים כ-5.5 מטר (11 אמה) שהוא כשליש מגובהה, אך הרמב"ן חלק עליו וסבר כי בהתחשב בצורתה הדבר איננו אפשרי, והיא הייתה שקועה כ-2–3 אמות (1-1.5 מטר) בלבד.
בספרות הראשונים עסקו גם במבנה התיבה. הרמב"ן, רבינו בחיי והכלי יקר תיארו את מבנה התיבה באופן ניסי, כך ש"החזיק המועט את המרובה", והתיבה הכילה בעלי חיים ומזון שנפחם הכולל גדול בהרבה מנפחה שלה. בפירוש המיוחס לר"ן תואר שרק אבות המינים היו בתיבה, ורוב המינים הקיימים היום התפתחו מאבות המינים לאחר המבול.
בעל השפת אמת אומר, שסיפור תיבת נח הוא סיפורו של האדם הפרטי, שהשבת היא תיבת נח עבור נפשו העמלה, אליה הוא יכול לברוח מהעיסוקים היום יומיים ששוטפים אותו, וביום השבת עיסוקי החול חרבים. הרב קוק ראה בתיבת נח מודל התנהגותי של האדם, שצריך בהתחלה להתאפק ולכנוס את כוחותיו ולהגביל את עצמו במין "תיבת נח נפשית", ורק בהמשך לאחר שתיקן את עצמו, יוכל לשלח את כוחותיו לחופשי, וגם זה באופן מדורג בהתחלה לנסות את כוחותיו כמו העורב והיונה ורק כאשר הוא רואה שאין כל בעיה, יוכל לצאת מהתיבה ולתת לעצמו דרור לגמרי.
השפעות של מיתולוגיות אחרות על סיפור תיבת נח
להערכת ארכאולוגים, אשורולוגים וחוקרי מיתולוגיה השוואתית, הסיפור המקראי על תיבת נח הושפע מסיפור המבול המסופוטמי, בו שטים הניצולים ב-"סירת הענק" (באכדית: אֶלֶפֻּוּ). שני תאורים שונים של סירה זו שרדו במספר גרסאות של הסיפור, הכתובות בכתב יתדות על גבי לוחות חרס עתיקים ממסופוטמיה.
התיאור הקדום והמפורט יותר מכונה כיום "לוח התיבה", והוא חלק מסיפור אתרחסיס האכדי-בבלי. בסיפור זה מזהיר האל אנכי את אתרחסיס מלך שורופק, המקביל הבבלי לדמות נח, מפני כוונת האל אנליל למחות את האנושות במבול, ומייעץ לו לבנות סירה ענקית שבה יינצלו הוא, משפחתו ובעלי-חיים. 52 שורות בלוח מוקדשות לפירוט תוכניתו של האל לבניית הסירה, ובכלל זה מידותיה ועיצובה הכללי, החומרים הדרושים וכמויותיהם, והשלבים השונים של הבנייה, שהושלמה על ידי אומני העיר ואנשיה במאמץ מתואם שארך שבוע אחד.
התוכנית מתארת סירה שהיקפה מעגלי: אורכה שווה לרוחבה, שטחה "מידת שדה" (אכדית: איקוּ) אחת השווה ל-14,400 אמות מרובעות (כ-3,600 מ"ר), וגובהה קומה אחת. היא בנויה מקני-סוף ומחבלים שזורים יחד בדומה לסל, מחוזקת מבפנים בצלעות עץ, ומצופה מבפנים ומבחוץ באספלט (אכדית: "כּוּפּרוּ", מקביל לכופר בסיפור המקראי) מחומם בתנורים ומדולל בשמן. סירות סל מסוג, זהות בצורתן המעגלית ובדרך בנייתן ל"סירת הענק", נבנו ושטו בנהרות הפרת והחידקל עוד בראשית המאה ה-20, אם כי מעולם לא תועדו סירות כאלה בקוטר של יותר ממטרים ספורים. נראה כי מחבר לוח התיבה ערך חישובים מדויקים ומפורטים, כמו אורך החבלים ונפח התנורים לחימום האספלט, על-מנת להגדיל את שטח הסירה פי אלף ויותר תוך שמירה על אותם יחסי מידות, אך אין סימן שהיה מודע למגבלות ההנדסיות שבגללן שינוי כזה בקנה המידה איננו מעשי.
התיאור השני של סירת המבול המסופוטמית מופיע בסיפור אותנפישתים מתוך האפוס עלילות גילגמש, המוכר בעיקר מלוחות חרס שנכתבו כנראה בשלהי האלף השני לפנה"ס ונמצאו בספריית אשורבניפל בנינוה. לפי סימנים רבים הועתקה גרסה זו מסיפור אתרחסיס, ואולי גם מסיפור זיאוסודרה השומרי שלא שרד ברובו, תוך הכנסת שינויים שונים: למשל, שמו של גיבור המבול הוחלף מאתרחסיס לאותנפישתים, והאל המייעץ אנכי מופיע בשמו האכדי-בבלי אאה. בגרסה זו, סירת הענק מתוארת בצורת קובייה שאורך כל אחת ממקצועותיה 120 אמה, ויש לה תשע קומות. למרות שינויים אלו, שטח הבסיס של הסירה הושאר זהה: מידת שדה אחת שהיא 120\times120 אמה.
אירווינג פינקל, האשורולוג של המוזיאון הבריטי שפיענח את לוח התיבה, ציין שאף כי צורתה הגאומטרית של תיבת נח המקראית שונה משל שתי הסירות המסופוטמיות, שטח הבסיס שלה 300X50=15,000 אמות מרובעות עדיין דומה מאוד. הוא העריך שהסופר המקראי ערך שינויים בגרסת אותנפישתים באופן דומה לשינויים שערכה גרסת אותנפישתים בגרסת אתרחסיס, תוך ביסוס יחסי המידות של תיבת נח על סוג אחר של סירה קטנה, הנזכר בלוחות מסופוטמיים במונח האכדי "טוּבּוּ".
גרסאות אתרחסיס, אותנפישתים וזיאסודרה מספרות כולן כי לסירה הועלו גם בעלי-חיים, אך אף אחת מהן לא שרדה בשלמותה במקום זה בסיפור. בגרסת אתרחסיס ניתן לפענח בקטע זה "[חיות] טהורות", "[חיות] שמנות", "[ציפורי] שמיים בעלות כנף", בקר, ו"חיות בר מן הערבה". בלוח התיבה פיענח פינקל בשורה הבאה את המילה האכדית "סאנה" שפירושה "שניים שניים" או "בזוגות", ולפיכך נראה שהחיות נכנסו לסירה בזוגות של זכר ונקבה. בעלילות גילגמש מייעץ האל לאותנפישתים להכניס לסירה "חיות בר מן הערבה", וכן בהמות מבויתות, אנשים אומנים בכל מלאכה, זרעים מ"כל החי", זהב וכסף, ומבטיח לו כי את חיות הבר "אשלח אליך והן תחכינה ליד דלתך". בתום המבול נחה סירת הענק על פסגת הר ניציר, ואותנפישתים משלח בתחילה יונה, לאחריה סנונית ולבסוף עורב.
כלי שיט להצלת הגיבורים מתוארים בסיפורי מבול נוספים מרחבי העולם, כמו סיפור דאוקליון במיתולוגיה היוונית. לעיתים כלי השיט נחים על פסגת הר גבוה המוכר באזור בו מסופר הסיפור, למשל הר פרנסוס בסיפור היווני, הרי ההימלאיה בסיפורים ההינדים, והר פאקטו במעשיית עם קוריאנית.
החיפושים אחר שרידים של תיבת נח
לאחר התפשטות הדתות האברהמיות, המשיכו החיפושים אחר שרידים מהתיבה. בימי הביניים רווחו שמועות שונות על אנשים שמצאו שרידים של התיבה באתרים שונים שהם זיהו אותם כהרי אררט. גם בתקופה המודרנית התפרסמו טענות על גילוי של שרידים מהתיבה, שחלקן התגלו כמזויפות או הופרכו בדרכים אחרות. אחד מהמחפשים אחר שרידים מהתיבה הוא רון ויאט, הידוע בחיפושיו אחר עקבות ארכאולוגיים לסיפורי המקרא, אשר טען כי זיהה שרידים של תיבה באתר Durupınar בטורקיה, המזוהה על ידו כהרי אררט, אולם טענותיו נדחו על ידי גאולוגים שהראו שמדובר בתצורת סלע טבעית. באוקטובר 2022, נחנך במקום מרכז מבקרים בשם "תיבת נח". במרכז הוקם מוזיאון אשר בו מוצגים ממצאים ומאובנים שנמצאו במקום, והכניסה אליו חופשית. .
חוקרים עצמאיים אחרים טענו כי בידיהם תצלומי לווין המאששים את קיומם של שרידי תיבה, ואף הוציאו מספר משלחות בניסיון לאתר את הממצאים המצולמים, אולם ללא הצלחה.
לעיתים מוזכרים זיהויים של התיבה על ידי תומכים באמיתות סיפורי המקרא, ומוצגים בפי מחזירים בתשובה (כגון הרב אמנון יצחק) כהוכחה לנכונות סיפור המבול, אולם רבים בקהילה המדעית ובכלל דוחים אותם ורואים את השיטות המיושמות על ידי משלחות אלו כפסאודו מדעיות (פסאודו-ארכאולוגיה).
באפריל 2010 קבוצה של 15 ארכאולוגים נוצרים אוונגליסטים מארגון "NAMI - Noah's Ark Ministries International", הכריזו שמצאו מבנה עתיק מעץ בהר אררט בגובה 4200 מטר, ושבדיקות הפחמן שנערכו לממצאים העלו שהשרידים הם בני 4,800 שנים - בערך מהתקופה שבה פעל נח לפי הסיפור המקראי. הקבוצה פסלה את האפשרות שמדובר בשרידי התיישבות עתיקה (ולא בתיבה), מפני שמעולם לא התגלו באזור ראיות להתיישבות של בני אדם מעל גובה 3,500 מטרים ומפני הקושי בהובלת קורות עץ באורך של עד 20 מטרים בתנאי הסביבה הקשים. פורסם כי הממצאים צולמו והוסרטו, וחברי המשלחת מסרו לתקשורת שאינם יכולים לחשוף את מיקומם מחשש מביזה. רנדל פרייס, ארכאולוג שהיה חבר במשלחת, אמר בדיעבד שטענות המשלחת על איתור הממצאים היו ככל הנראה מתיחה, לכך הגיבו מארגני המשלחת בכך ששיתוף הפעולה עם פרייס נפסק טרם איתור הממצאים, ושהוא כלל לא היה במקום. עקב תנאי גישה קשים וסיבות נוספות, נכון לשנת 2013 האתר עדיין לא נבדק על ידי חוקרים עמיתים לאחר המשלחת של NAMI, והמשלחת לא העבירה אף ממצא ארכאולוגי לביקורת עמיתים ולא פרסמה מחקר בנושא בכתב עת מדעי.
אמנות פיגורטיבית
תאורים אמנותיים של תיבת נח, בייחוד עם צוותה והחיות שבה, נפוצים באמנות המערב. ייתכן כי הופעתה המוכרת העתיקה ביותר היא ברצפת פסיפס הלניסטית שהתגלתה בעיר העתיקה מופסואסטיה בפריגיה (דרום טורקיה של היום), מן המאה השנייה עד הרביעית לספירה. התיבה נראית בה כעין שובך או לול ניצב על עמודים, שהשם "נח" כתוב עליו ביוונית, והיא מוקפת בעופות ובחיות שונות. במטבע שנמצא בעיר אפמיה (קיליני) הסמוכה, ועליו שם הקיסר פיליפוס הערבי מן המאה השלישית נראים נח, ששמו כתוב ביוונית בכתיב מתוך תרגום השבעים, ואשתו כשהם יוצאים מתיבה המצוירת כקופסה פתוחה, עליה עומדת היונה. לא ברור מדוע הופיע סיפור יהודי באזור רומי-הלניסטי, והועלתה השערה שהייתה במקום קהילה יהודית. משה דוד קאסוטו ציין שמסורת מקומית עתיקה זיהתה את מקום מנוחת התיבה על הר באזור, ולא בהרי האררט. תיאורי תיבה דומים היו ככל הנראה על רצפות פסיפס בבתי-כנסת מן המאה החמישית לספירה בחוקוק סמוך לכנרת, ובג'רש (גרסה העתיקה) שבעבר הירדן. בפסיפס מחוקוק מתוארות חיות רבות, והמעט ששרד מתיאור התיבה מראה כי אף היא ניצבת על עמודים. בפסיפס מג'רש ניתן עדיין להבחין בשמותיהם של שם ויפת הרשומים ביוונית מעל ראשיהם, ובמספר חיות, בכללן דמות יונה הנושאת ענף זית במקורה, שנבחרה לעטר בול דואר אוויר ישראלי בשנת 1950.
בתקופת הרנסאנס, תיבת נח והחיות שבה הפכו למוטיב אמנותי מרכזי באמנות המערב. בין הדוגמאות המפורסמות של מוטיב זה:
הציורים הראשונים מסוגה זו היו בעיקר ציורים במסורת הנוצרית-דתית, שבהם דמויות התיבה והחיות היו בדרך-כלל משניים לנושא המבול והחוטאים הטובעים. אך ציורו המונמנטלי של ברויגל קידם תת-סוגה חילונית פופולרית של ציורי נוף גן-עדן אידיליים, שהתמקדה בתיאור הווירטואוזי של מגוון החיות והעופות.
מוטיב אמנותי נפוץ אחר בימי הביניים ובתקופת הרנסאנס התמקד בתיאור בניית התיבה. תכופות היא מוצגת באופן אנכרוניסטי כספינה או בניין טיפוסיים מתקופת הציירים, ונח ובניו מוצגים כאומנים, פועלים ואנשי מלאכה, העוסקים בבנאות ובנגרות באופן המוכר מחיי היומיום. ציורים אלו משמשים במחקר היסטורי של ספנות ושיטות בנייה מתקופתם. דוגמה מפורסמת היא ציור של רפאל במוזיאוני הוותיקן.
במאה ה-19, דגמים מיניאטוריים של תיבת נח והחיות שבה מילאו תפקיד מרכזי בתעשייה החדשה של צעצועי ילדים באירופה ובארצות הברית. עקב תוכנם הדתי נחשבו לחינוכיים יותר מצעצועים אחרים, והותר לשחק בהם בבתי ספר של יום ראשון. הם סייעו לקבע את דמותה האיקונית של התיבה בתרבות המערב, בצורת ספינה גוצה שעליה בניין בעל גג משופע וחלונות.
ספרות והגות
מעשיות-עם על תיבת נח, בנייתה והווי החיים בה נפוצות בפולקלור של עמים רבים, בעיקר פינים ועמים סלאבים שונים, אבל גם מרבית שאר עמי אירופה, וכן יהודים, ערבים, טורקים, פרסים, צוענים, ארמנים, ועוד. בסיווג ארנה-תומפסון הן מסווגות כטיפוס מעשייה AaTh 825 "השטן בתיבת נח", שתועד ונחקר על ידי מספר פולקלוריסטים. אופייני למעשיות אלו ניסיונו של השטן לחבל בתיבה, לפעמים על ידי פיתוי אשת נח, ושכנועה להכין לנח משקה משכר, שבגרסאות מקומיות שונות מוצג כמקורם של הברנדי, הקוואס, הראקי, הוודקה, היין או הבירה. תכופות מסופר כי נאסר על חיה אגדית כלשהי, למשל החד-קרן או הגריפון, לעלות לתיבה, ועקב כך נכחדה. השטן מסתנן לתיבה בהסתר וקודח בה חור המאיים להטביעה, אך נסתם על ידי אחת החיות, תכופות הנחש, המקבל בתמורה תכונה מסוימת כגון הארס שלו. המעשיות לעיתים מסבירות גם את מקורן של תכונות נוספות המיוחסות לבעלי חיים שונים, למשל האיבה בין הכלב והחתול. כמה ממוטיבים אלו חוזרים גם בספרות הילדים המודרנית (ראו להלן "תרבות פופולרית").
בסוף המאה ה-20 ובמאה ה-21, תכופות משמשת תיבת נח כמטפורה למגוון ביולוגי, לשימור טבע ולאחריותו של האדם להצלת המינים. למשל בתחום האקולוגיה, "בעיית תיבת נח" היא בעיית השימור של מגוון המינים ומגוון גנטי תחת אילוצי תקציב נתונים, ו-ARKive היא יוזמה עולמית לשימור מינים בסכנת הכחדה. גני-חיות ומוזיאוני טבע מעוצבים לעיתים עם מאפיינים או מוטיבים של תיבת נח, למשל מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט באוניברסיטת תל אביב.
תרבות פופולרית
יצירות מודרניות המתארות את תיבת נח כוללות לדוגמה את "פרידה מתיבת נח" (מילים: נורית זרחי, לחן: מתי כספי), המתאר תמונה איקונית של החיות העוזבות את התיבה, ואת נח שנשאר להביט אחריהן לאחר שמילא את משימת חייו. בהשראת המעשיות העממיות על תיבת נח כתבה נורית זרחי גם ספר הילדים "זוגות וזאת", המספר על חד-קרן המנסה להיכנס לתיבה למרות שאין לה בן-זוג. הזמר-היוצר האיטלקי סרג'ו אנדריגו כתב את השיר L'arca di Noè, איתו זכה במקום השלישי בפסטיבל סן רמו 1970.
סדרות טלוויזיה בשם "תיבת נח" הופקו גם בארצות הברית וגם בישראל. בשתי הסדרות, השם מסמל את מגוון הדמויות האנושיות המתכנסות יחד במקום מצומצם, ויוצרות זוגות רומנטיים.
מודלים
הקבלן ההולנדי יוהאן האוברס בנה שתי תיבות בהשראת תיאור תיבת נח. הגדולה שבהן באורך של 138 מטר, ברוחב של 30 מטר ובגובה של 23 מטר. התיבה שהחלה להבנות ב-2007 והושלמה ביוני 2012 בעלות של כ-4 מיליון יורו, מוצבת בתעלה ליד רוטרדם שבהולנד. בתיבה בעלת ארבע הקומות מוצבים מודלים בגודל טבעי של חיות שונות. היא בנויה מעצי אורן וארז על בסיס 25 אסדות מתכת מסחריות מודרניות.
'מפגש התיבה' '' היא תיבה שאינה צפה באורך 155 מטרים, ברוחב 26 מטרים ובגובה 16 מטרים, שהוקמה בשנת 2016 בקנטקי, כאטרקציה תיירותית, בהשקעה של מעל מאה מיליון דולר.
הבית המעופף
הבית המעופף (ביפנית: タイム教室トンデラハウスの大冒険, באנגלית: The Flying House) היא סדרת אנימה יפנית בת 52 פרקים שנוצרה בשיתוף בין רשת הטלוויזיה הנוצרית CBN בארצות הברית וחברת ההפקות היפנית טאטסונוקו לטלוויזיה בשנת 1982. בישראל הסדרה שודרה בערוץ המזרח התיכון בדיבוב לאנגלית עם כתוביות בערבית, בתחילה בשנות השמונים ובשידורים חוזרים לאורך כל השנים.
הסדרה נוצרה בעקבות ההצלחה של הסדרה סופרבוק, והראתה באופן כרונולוגי את האירועים מתוך ספר הברית החדשה.
עלילת הסדרה
הסדרה מתחילה כאשר שלושה ילדים משחקים מחבואים ביער, כאשר אחד הילדים, ג'סטין קייסי, מסיים לספור ומתחיל לחפש את ידידיו אנג'לה וקורקי רוברטס. בעודו ג'סטין מחפש אחר חבריו ביער, מתחילה סערה. ג'סטין מצליח לאתר את שני ידידיו לפני שהגשם מתחיל לרדת, והשלושה מחפשים יחד מחסה מהגשם. לבסוף הם מוצאים בית אשר ממוקם בתוך היער, אותו הילדים לא ראו מעולם בעבר. לאחר שאף אחד אינו פותח לילדים את הדלת, הילדים נכנסים לבית. במבט ראשון נראה כי הבית נטוש, עד אשר הם מגלים רובוט בשם SIR (ראשי תיבות של Solar Ion Robot) ואת הבעלים של הבית, פרופסור האמפרי באמבל אשר מציג בפני הילדים את יצירתו הגדולה ביותר, מכונת זמן. בעודם בתוך הבית, פרופסור באמבל מנסה לגרום למכונת הזמן לפעול בעזרת הטסת עפיפון הקשור לבית אשר גורם למכת הברק לשלוח את כל הבית לעבר. מכת הברק משפיעה גם על אישיותו של SIR. הילדים והפרופסור אינם מבינים בהתחלה עד כמה רחוק הבית חזר בזמן בשל טעות בחישוב של פרופסור באמבל אשר העבירה אותם 2,000 שנה אחורה בזמן ובמימד לארץ ישראל לתקופת הברית החדשה. במהלך הסדרה הילדים לקחו חלק באירועים מתוך ספר הברית החדשה ופגשו את ישו.
משפטן
מִשפטן הוא אדם בעל השכלה משפטית, העוסק בתחום המשפט, או בתחום הקשור לו.
המושג "משפטן" כולל גם עורכי דין ושופטים אך השימוש העיקרי בו נעשה בהתייחסות למי שאינו נמנה עם העוסקים בשני מקצועות אלה, אלא עוסק בתחומים אחרים של המשפט: חוקר במסגרת אקדמית, פרשן משפטי, מרצה למשפטים וכדומה. פעמים רבות משמש תואר זה לזיהוי של מי שסיים לימודי משפטים אך לפי שעה לא הוסמך להיות עורך דין, אם משום שאינו מעוניין בכך או משום שהוא נמצא בתקופת ההתמחות שלו.
אפולוגיה (דיאלוג אפלטוני)
האפולוגיה (ביוונית עתיקה: Ἀπολογία Σωκράτους) היא אחד מהדיאלוגים האפלטוניים, המתאר את נאום ההגנה שאותו נשא סוקרטס במהלך משפטו. בנאום זה מבקר סוקרטס את אופן ההתנהלות של הדמוקרטיה האתונאית, יוצא כנגד מספר החלטות שהתקבלו באספת העם ומנסה להסביר לקהל את השקפת עולמו. במהלך הטיעונים לעונש הוא עולב באנשי אתונה, דבר הגורם להם לפסוק על הוצאתו להורג.
משפטן
בפסק דין (בג"ץ 65/51 ערי ז'בוטינסקי ואח' נ' פרופ' חיים ויצמן, פ"ד ה(1), 801), שעסק בסמכותו של בית המשפט העליון, נדרש נשיא בית המשפט העליון, משה זמורה לדבריו של שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, פליקס פרנקפורטר, בדבר "חוש המומחיות של המשפטן" (The expert feel of lawyers).
אפולוגיה (דיאלוג אפלטוני)
נאום סוקרטס מחולק לשלושה חלקים עיקריים:
משפטן
בפסק דין אחר של בג"ץ (בג"ץ 183/76 יוסף ברגמן נ' בית-הדין הארצי לעבודה ואח', פ"ד ל(2), 668), נאמר: "על-אף טיעונו המשובח והמעניין של העותר שאינו משפטן, אנו מחליטים לדחות את העתירה למתן צו-על-תנאי".
אפולוגיה (דיאלוג אפלטוני)
האשמות הבלתי פורמליות נגד סוקרטס
האשמות הבלתי פורמליות אותן מציג סוקרטס הן אלה:
תגובתו להאשמות הבלתי פורמליות
סוקרטס אומר כי הוא עוסק בחיים היומיומיים של כל בני האדם, ומיטיב עימם. לפי טענתו הוא אכן אדם חכם, אך אין זו החכמה שמאשימיו מייחסים לו. לא מדובר בחכמה המאפשרת לו לעוות טענות, אלא לחשוף את אמיתותן או שקריותן. חכמתו של סוקרטס, לפי דעתו, היא חכמה עליונה - נראה שזה הטיעון היוצר סתירה בדבריי סוקרטס: מצד אחד הוא טוען כי הוא אינו בעל חכמה מיוחדת המבדילה אותו משאר האנשים, ומצד שני הוא אומר כי הוא בעל "חכמה עליונה". דימויו של סוקרטס כחכם באדם נבע מהנבואה של הנביאה מדלפי שמסרה לסוקרטס את דברי אפולו אודות היותו האיש החכם בעולם. סוקרטס מנסה להראות כי אין זה נכון על ידי מסע שהוא עורך בעולם לצורך חיפוש אנשים החכמים ממנו. בסוף המסע מבין סוקרטס כי אין האנשים חכמים כמו שהם חושבים שהם - וזאת החכמה האמיתית: הצניעות וההבנה כי החכמה שלך היא אינה החכמה הסופית, וכי אין באפשרותך להגיע לחכמה הטהורה. הידיעה הזאת, חוסר היומרה וחוסר הגאווה הלא מבוססת אודות היותך יודע כל - היא היא החכמה האמיתית. ככל שנחדד בנו יותר את תודעת חוסר הידיעה כך נגביר יותר את אלמנט הכמיהה לידע. בלא הידיעה שאנו לא יודעים - לא תהיה לנו השתוקקות לחכמה. החיים המאושרים, לפי סוקרטס, הם חיי חוסר והשתוקקות לכבוש כמה שיותר מרחבי ידע.
מסעו של סוקרטס לחיפוש החכם באדם
על מנת להוכיח את חוסר נכונותם של דברי הנביאה מדלפי מחליט סוקרטס ללכת לאנשי אתונה הנתפסים כחכמים ובכך להוכיח את חכמתם על פני חכמתו שלו. במסעות הולך סוקרטס אל שלושה סוגי אנשים: מדינאים, משוררים ובעלי מלאכה.
בפגישותיו עם המדינאים מבין סוקרטס כי כדרכה של הפוליטיקה חושבים המדינאים כי הם החכמים ביותר, אך הם לא מבינים כי אינם כאלה: "דומה כי איש משנינו אינו יודע דבר נאה-וטוב, אלא שאלה החושבים כי הם יודעים משהו בלי שידעו, ואני, כפי שלא ידעתי, אף אין אני חושב עצמי יודע". את מסעו ממשיך סוקרטס אל המשוררים אותם הוא תופס כחכמים כנגזרת מדברי הטוב שהם מבטאים בשיריהם: "לא בחכמה הם מחברים את שיריהם, אלא מכוחו של כשרון טבעי ותוך כדי השראה אלוהית [...] הם אומרים הרבה דברים נאים, אלא שאינם יודעים דבר מדבריהם". בהתייחסותו של סוקרטס למשוררים טוען הנ"ל כי דברי הטוב הבאים לידי ביטוי בשיריהם של המשוררים הם פרותיה של מוזה לירית הנוחתת עליהם כמתת אל, ולא כחכמה טהורה שיש באמתחתם. בצערו של סוקרטס הוא פונה לסוג האנשים האחרון, אשר אצלם הוא מנסה למצוא את נחמתו: בעלי המלאכה, עליהם הוא אומר: "משום שכל אחד הצטיין במעשה מלאכתו, דימה את עצמו חכם מאוד גם בשאר עניינים חשובים ביותר, וחסרונם זה הסתיר את חכמתם ההיא". - בהתייחסותו לבעלי המלאכה טוען סוקרטס כי תחום הידע שלהם הוא מצומצם מאוד, ומשום שכל אחד הופך את תחום הידע שלו כחכמה השלטת, אזי אין הם שמים לב לכמה החכמה היא תחום רחב ומגוון.
תגובתו של סוקרטס להאשמה הפורמלית
בדבריו משתמש סוקרטס בשיטת האלנכוס על מנת להוכיח את טעות מאשימיו, ובראשם מליטוס. סוקרטס טוען כי אין מילטוס יכול להאשים את סוקרטס בקלקול הצעירים, משום שהוא לא עמד על משמעות המילה "קלקול" והפיכת משהו מטוב ללא טוב. סוקרטס טוען כי אסור להשתמש בדיאלקטיקה פשוטה על מנת להאשים אנשים בדברים שהם עשו, אלא ישנה החובה על המאשים להסביר את עצמו ואת מקור דבריו. יתר על כן סוקרטס טוען כנגד מילטוס שאם הוא יודע מהו הדבר הטוב שיש ללמדו את הצעירים, אזי עליו ללמד את סוקרטס מהו, ולא להאשימו בבית משפט: "יש להביא לדין את הטעון עינוש, ולא הטעון לימוד". בנוגע לנושא האלים טוען סוקרטס כי אין זה יכול להיות שהוא לא מאמין באלים, משום שהוא מלמד עליהם. מילטוס טוען שסוקרטס חושב שהאלים הם דמוניים, ועל זאת סוקרטס עונה: "ואם אמנם סבור אני שיש דימונים, ואם הדמונים הם אלים, הרי זאת חידתך והלצתך שעמדתי עליה: שהנה אתה טוען, כי בהיותי סבור שאין אלים, שוב אני סבור שיש".
סוקרטס אודות הטוב
בפנייתו לאנשי אתונה מציג סוקרטס את עצמו כמישהו העומד לוותר על חייו על מנת להילחם על החכמה, הטוב והצדק. סוקרטס עומד בפני משבר הטומן לו סכנת חיים. נראה כי יש לסוקרטס משהו שחשוב לו הרבה יותר מהחיים עצמם, וזאת הפילוסופיה. מטרת הפילוסופיה היא ליצור חיים טובים יותר, אבל החיים חשובים פחות מפילוסופיה. סוקרטס פונה לאנשי אתונה, ומציג עצמו כמיתוס - מוכן להקריב את חייו למשהו שהוא הרבה יותר גדול ממנו. לדבריו סכנת החיים והמוות אינה צריכה להישקל בבחירתינו, ואם מישהו אכן עושה את השיקול הזה, הרי שזהו שיקול קלוקל.
לסוקרטס יש שני שיקולים של הטוב: הראשון, הטוב זה שמירת החיים. והשני, הטוב זה הדבר שנכון לעשותו (חשוב להבין שכאן הטוב לעשות הוא דבר אינדוידואלי). הקול שאנחנו צריכים להקשיב לו זה הקול שמתייחס לשיקול השני.