cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הניה פקלמן
חשיבותו של הספר כמקור היסטורי
בסיפוריה של הניה פקלמן ניתן לאתר כמה דפוסים הקשורים להשתקת קולה כסמל להשתקת קולן של הנשים באופן תדיר בתקופתה. ספרה מוערך כאחד המקורות האותנטיים ביותר שנכתבו על חיי הפועלות בשנות העשרים של המאה העשרים, גם בזכות היותו מקור אוטוביוגרפי: ביוגרפיות ואוטוביוגרפיות משמשות מקור חיוני למחקר, אך ברוב המקרים אלו ביוגרפיות ואוטוביוגרפיות של אנשי אליטה. ספרה בולט גם בייחודו זה, כספר המביא את קולה של ההיסטוריה על ידי אנשי החולין המשתתפים מן השורה. הספר מאפשר ראייה אלטרנטיבית של ההיסטוריה על ידי נקודת מבט סובייקטיבית שנובעת מהיותו אוטוביוגרפי. היות שלא נכתבו הרבה ספרים אוטוביוגרפיים על ידי אנשי היישוב, ישנה חשיבות רבה לספר כמסמך נדיר שנותן ביטוי לחיי הפועלות בתקופתה של פקלמן. חיבורה של פקלמן, כותבים דוד דה-פריס וטליה פפרמן, משמש מקור היסטורי עשיר, המסייע להמחשתו של הממד החומרי של התהליך שבו המהגרת נעשית פועלת. חשיבות נוספת של הספר מצויה בהקשרים החברתיים והפוליטיים שבהם נכתב: אמנם בתחילת דרכן נשים היוו כוח עבודה שווה לגברים בתחומים שונים במשק, אך עם תחילת המנדט הבריטי, הייתה ציפייה שישובו לתפקידיהן המסורתיים: לידת ילדים, טיפול בהם וחינוכם ואחזקת הבית. פקלמן, שהתעקשה להמשיך ולבצע תפקידים מחוץ לבית כמו קטיף, עבודה ברפת או בשדות הטבק, המשמיע דרך חיבורה את קולן של הנשים המודרות על ידי חברה שנוהלה בעיקרה על ידי גברים.
משפחתה
צפורה, בתה של הניה פקלמן, עברה לבית החלוצות בתל אביב ואחר כך לקיבוץ יגור. היא נישאה לשלום בורנשטיין וב-1945 ילדה את עין-יה והתגרשה. היא עברה לקיבוץ מנרה, שם התחתנה עם דוד טמיר (דוד'קה פיצ'רסקי). ציפורה שמה קץ לחייה בשנת 1967. הסופר והפילוסוף תדהר ניר הוא הנין של הניה פקלמן.
מייקל תומפסון
מייקל ג'ורג' תומפסון (באנגלית: Mychal George Thompson; נולד ב-30 בינואר 1955) הוא כדורסלן עבר בהאמייני. הוא שיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר באוניברסיטת מינסוטה ובקבוצות ליגת ה-NBA פורטלנד טרייל בלייזרס, סן אנטוניו ספרס ולוס אנג'לס לייקרס. הוא אביהם של שחקני הכדורסל קליי ומייקל תומפסון ושל שחקן הבייסבול טרייס תומפסון.
ראשית חייו
נולד בעיר נסאו שבאיי בהאמה, ובנעוריו עבר לארצות הברית. הוא התגורר במיאמי שבפלורידה ולמד בבית הספר מיאמי ג'קסון. בשנתו האחרונה בתיכון, ב-1974, היה חלק מחמישיית בית ספרו שכונתה "חמישיית ג'קסון" וכללה אותו, שלושה בהאמיינים נוספים וקובני. קבוצת בית הספר ניצחה את יריבותיה בממוצע של 30 נקודות למשחק והם הגיעו למאזן 33-0. הם זכו באליפות Class 4A לאחר ניצחון על בית הספר וינטר פארק. לניצחון הגיעו עם ארבעה שחקנים לא כשירים, בהם תומפסון. באוניברסיטה שיחק עבור אוניברסיטת מינסוטה, והציג קריירת תיכונים טובה מאוד.
קריירה ב-NBA
תומפסון נבחר בבחירה הראשונה בדראפט ה-NBA 1978 על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס, והפך בכך לשחקן הראשון שאינו יליד ארצות הברית שנבחר בבחירה הראשונה בדראפט.
תומפסון שיחק בפורטלנד למשך שמונה שנים (מלבד שנה אחת שבה לא שיחק בעקבות פציעה), ופתח בעמדות הפאואר פורוורד והסנטר. הוא נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA לשנת 1979, ועונתו הטובה ביותר מבחינה סטטיסטית הייתה עונת, אז ממוצעיו היו 20 נקודות ו-11 ריבאונדים למשחק. באוף-סיזן של 1986 הועבר תומפסון ב לספרס בתמורה לסטיב ג'ונסון. הוא שיחק חצי עונה בלבד בספרס לפני שהועבר שנית ללוס אנג'לס לייקרס תמורת הסנטר פרנק בריקובסקי, הסנטר פטר גודמונדסון ובחירת סיבוב ראשון בדראפט 1990.
ללייקרס הובא תומפסון כדי להוות גיבוי לקארים עבדול ג'אבאר ולהגן על פורוורד בוסטון סלטיקס קווין מקהייל. בעקבות מעברו אימן מאמן הלייקרס פט ריילי ארבעה שחקנים שנבחרו במקום הראשון בדראפט. מלבד תומפסון, האחרים הם עבדול ג'אבאר (1969), מג'יק ג'ונסון (1979) וג'יימס וורת'י (1982). מארבעת השחקנים תומפסון הוא היחיד שלא נבחר להיכל התהילה של הכדורסל בחלוף השנים או שחולצתו לא הופרשה על ידי הלייקרס.
אף על פי שפתח בחמישייה לעיתים רחוקות עבור הלייקרס (בעונת שיחק ב-104 מתוך 106 המשחקים ששיחקו הלייקרס, כולם מהספסל), תומפסון הוכיח שהוא יותר מגיבוי טוב לעבדול ג'אבאר המזדקן (ומאוחר יותר לוולאדה דיבאץ). הוא שיחק גם בעמדת הפאואר פורוורד, יצר קשר טוב עם מג'יק ג'ונסון ועזר ללייקרס לזכות בשתי אליפויות רצופות בשנים ו- ולהגיע לגמר בשנת.
תומפסון פרש בשנת 1991.
קריירה לאחר הפרישה
לאחר פרישתו עבר תומפסון עם משפחתו לפורטלנד, ועבד בתחנת רדיו מקומית לספורט. בשנת 2003 עבר עם משפחתו חזרה ללוס אנג'לס, לאחר שקיבל הצעת עבודה בעיר כ"פרשן צבע" עבור תחנת הרדיו של הלייקרס. הגיש את תוכנית הרדיו "Loose Cannons" בתחנת "KLAC AM570" אך שוחרר ממשרה זו לאחר שהלייקרס עברו מתחנה זו לתחנה "KSPN AM710" בעונת. לאחר מעבר הקבוצה לתחנת הרדיו הגיש יחד עם אנדרו סיציליאנו את "LA Sports Live" עד שהתוכנית בוטלה ב-26 בדצמבר 2010.
חייו האישיים
נישא לג'ולי ב-1987. בנו הבכור, מייקל, שיחק כדורסל באוניברסיטת פפרדיין ובקליבלנד קאבלירס מליגת ה-NBA. כיום משחק בקבוצות מליגת הפיתוח של ה-NBA. בנו האמצעי, קליי, שיחק עבור אוניברסיטת המדינה של וושינגטון ונבחר בבחירה ה-11 בדראפט ה-NBA 2011 על ידי גולדן סטייט ווריורס, איתם זכה ארבע פעמים באליפות הNBA, בשנים 2015, 2017, 2018 ו-2022. בנו הצעיר, טרייס, משחק עבור קבוצת הבייסבול לוס אנג'לס דודג'רס.
סרט תיעודי על אודותיו בשם "Trailblazer: The Mychal Thompson Story" הוצג בהקרנת בכורה ב-21 בנובמבר 2013. רחוב בנסאו בירת איי בהאמה נקרא ב-2015 "שדרות מייקל תומפסון" על שמו.
חופזי זהוב
חופזי זהוב (שם מדעי: Pluvialis apricaria) הוא מין עוף ממשפחת החופמיים, המצוי לאורך אירופה צפונה עד לגרינלנד ואיסלנד ודרומה עד לצפון אפריקה.
מאפיינים
החופזי מגיע לאורך 26 עד 29 סנטימטרים בממוצע, מוטת כנפיים באורך 67 עד 76 סנטימטרים והמשקל של רוב המינים 135 עד 239 גרם (המשקל המרבי של חופזי הוא 180 גרם). זהו עוף רזה בעל נוצות חומות-אפרפרות בעלות נקודות לאורך הגוף. הפנים כהות יחד עם המקור הדק והקצר, והבטן שחורה עם צידי חזה לבנים ולאורך החזה מתמזג עם הסנטר עובר פס שחור.
החופזי חיים לרוב באזורי הטונדרה או אדמות מרעה, מישורים וגדות נהרות. הוא מחפש בעזרת מקורו החזק ממה לאכול. מזונם העיקרי כולל חרקים, סרטנים ושאר פרוקי-רגליים ועוד חסרי חוליות כמו תולעים אך גם מצמחייה מיימית.
מצב שימורו הוא "ללא חשש", עקב האוכלוסיות הרבות והנפוצות, ועדיין הוא עוף אסור לציד בהתבסס על הסכם איסור הציד "Agreement on the Conservation of African-Eurasian Migratory Waterbirds".
המפרי או'לירי
סר המפרי פרנסיס או'לירי (באנגלית: Humphrey Francis O'Leary; ) היה הנשיא השביעי של בית המשפט העליון של ניו זילנד בין השנים 1946 – 1953.
ראשית חייו
המפרי או'לירי נולד ברובע רדוודטאון שבעיר בלנהיים שבצפון האי הדרומי. אביו, שהיה מהגר אירי, היה נפח במקצועו. כאשר שמע אביו של המפרי שבנו מתרשל בלימודיו בבית הספר הקתולי המקומי, הוא שלח אותו לבית הספר הציבורי במסטרטון. מאותה עת, אף על פי שהוא נותר נאמן לכנסייה הקתולית, המשיך המפרי או'לירי ללמוד בבתי ספר של המדינה. ב-1899 הוא זכה במלגה של מועצת החינוך של ולינגטון ובמלגת המלכה שאפשרו לו להתקבל ללימודים בקולג' ולינגטון. שם יכולותיו האקדמאיות, אישיותו החברתית והצטיינותו בספורט הפכו אותו לסטודנט פופולרי. מלגת המלכה מימנה עבורו גם שכר לימוד לשלוש שנים באוניברסיטה וב-1902 הוא התקבל ללימודי משפטים בקולג' ויקטוריה.
קריירה משפטית
ב-1908 סיים או'לירי לימודי בוגר במשפטים ובשנה שלאחר סיום לימודיו הוא ייצג את נבחרת הרוגבי של אוניברסיטת ניו זילנד. בתחילת דרכו הוא עבד במשרד עורכי הדין "ווילפורד את לוי" ולאחר מכן הוא פתח משרד בשותפות עם חבר לספסל הלימודים, פרנק קלי בשם "או'לירי את קלי". ב-1919 הוצע לו להצטרף למשרד עורכי דין מוולינגטון בשם "בל גלי".
בין השנים 1921 – 1922 שימש או'לירי בתפקיד נשיא אגודת המשפטנים של ולינגטון ובין השנים 1935 – 1946 כנשיא לשכת עורכי הדין של ניו זילנד. כמו כן הוא היה חבר במועצה של קולג' ויקטוריה ובסנאט של אוניברסיטת ניו זילנד.
כיבודים
או'לירי מונה להיות פרקליט הכתר בשנת 1935. בשנת 1947 הוענק לו תואר אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ובשנת 1948 הוענק לו תואר מנהל כבוד של האינר טמפל בלונדון.
משפחתו ומותו
ב-1912 נשא אולירי לאישה את ליליאן גלגר. לזוג נולד בן אחד. סר המפרי או'לירי מת באוקלנד ב-1953 בגיל 67.
Ratchet & Clank 3
Ratchet & Clank 3 (בעברית: ראצ'ט וקלאנק 3) הוא משחק וידאו משנת 2004, שפותח על ידי Insomniac Games ופורסם על ידי Sony Computer Entertainment עבור פלייסטיישן 2. זהו החלק השלישי בסדרת "Ratchet & Clank" והופץ באירופה ב-12 בנובמבר 2004.
המשחק דומה למשחקים קודמים בסדרה אך מציג תכונות חדשות כמו רמות לכלי נשק וסקינים. המשחק עוקב אחר ההרפתקה של ראצ'ט וקלאנק דרך ביקום בדיוני כדי להביס נבל רובוטי, ד"ר נפאריוס, שמתכוון להרוס את כל היצורים החיים.
המשחק הוא הראשון בסדרה שמציע מצב משחק מרובה משתתפים וכמו גם מצב שחקן יחיד. מצב המשחק המרובה משתתפים ברשת הופסק בפלייסטיישן 2 ביוני 2012 ולפלייסטיישן 3 בפברואר 2018. מצב המרובה משתתפים ברשת כלל שלושה מצבי משחק שונים עם כל מבחר כלי הנשק שזמינים במצב יחיד. בנוסף למצב משחק מרובה המשתתפים, יש לו הבדלים רבים אחרים בהשוואה לקודמיו כגון גרפיקה באיכות גבוהה יותר, עולמות גדולים יותר ורכבים הניתנים לנהיגה. אותו הקול של הדמויות מהמשחק הקודם חוזרים במשחק הנוכחי, ומדובבים חדשים נשכרו לדובב את הדמויות החדשות.
עלילה
בזמן ששיחקו שחמט בפנטהאוז שלהם בגלקסיית בוגון, ראצ'ט וקלאנק מקבלים הודעה על כך שכוכב הבית של ראצ'ט, ולדין, מותקף על ידי צבא "טיירנואידים". ראצ'ט מתחזה לקצין בסיירת הגלקטית, והוא מוביל תקיפה שמצליחה להבריח את הטיירנואידים. בתדרוך לאחר הניצחון, הנשיא הגלקטי מספר לצמד כי הוא מאמין שנבל רובוטי המכונה ד"ר נפאריוס אחראי על ארגון הפלישה. מכיוון שמעט מאוד ידוע על נפריוס, הסיירים הגלקטיים מחליטים לאתר את האיש היחיד שהביס אותו אי פעם - קפטן קווארק. ראצ'ט מגלה שקווארק השתגע והוא חי עם שבט פראי על כוכב הלכת פלורנה ולוקח אותו אל הספינת האם של הסיירת הגלקטית שנקראת "ספינת הפיניקס", שם הוא פוגש את קפטן הסיירים, סשה פירוניקס. עם החזרתו לשפיות של קפטן קווארק לאחר שצפה בראצ'ט משחק במשחקים שמבוססים על הרפתקאותיו הישנות בתוך וידי-קומיקס (קונסולת משחקים שנמצאת בתוך המשחק), קווארק יוצר את "כוח ה-Q", חוליית עלית, ומורה על ראצ'ט, קלנק ופעיל כוח ה-Q נוסף בשם סקיד לחדור לבסיסו של נפריוס בכוכב אקוואטוס. לאחר שהגיעו לכוכב, הם פרצו למאגר הנתונים של ד"ר נפאריוס, וקלאנק השיג מפה של טייהרנוזה, עולם הבית של הטיירנואידים. ראצ'ט וקלאנק נשלחים לטייהרנוזה במטרה להרוג את מלכת הטירנואידים ומצליחים להשמידה. כאשר הצוות חוזרים ל"ספינת הפיניקס", ד"ר נפאריוס שולח שידור אל תוך הספינה ולועג לכוח ה-Q. ביג אל, המומחה הטכני של הצוות, עוקב אחר השידור ומצא שהוא מגיע מכוכב דאקס.
שם, ראצ'ט וקלאנק לומדים כי ד"ר נפריוס בנה נשק שנקרא "משמיד יצורים אורגניים", אך הם לא מצליחים למצוא שום מידע עליו. בנוסף, הם מוצאים קליפ מוזיקה שהפיקה כוכבת הפופ קורטני גירס (פרודיה רובוטית על בריטני ספירס), בו היא מורה לרובוטים להרוס צורות חיים אורגניות. קלאנק קובע פגישה עם גירס, שם היא גורמת לו לאבד הכרה ומוסרת אותו לד"ר נפאריוס. מודע לתהילה של קלנק ככוכב קולנוע, נפאריוס מבקש ממנו לשמש כפנים של תוכניתו למחוק את כל הגזעים שאינם רובוטיים, אך הוא מסרב. בתגובה, נפאריוס יוצר כפיל מרושע בשם "קלונק" ושולח אותו לתפוס את מקומו של קלאנק. ראצ'ט, שלא מודע להחלפה, יוצא למשימה עם סקיד לחקור את פעילות האויב בכוכב הלכת "אובני מון". כשראצ'ט נמצא בדרכו ל"ספינת הפיניקס", הוא מגלה שקורטני גירס חוטפת את סקיד והופכת אותו לרובוט. ראצ'ט טס לכוכב שלה, מתעמת איתה, ומחזיר את סקיד חזרה לספינת האם. בינתיים, סשה מאתרת את הספינה של נפריוס, "הלוויתן", בנמל חלל מרוחק, ושולחת את הצמד ואת קפטן קווארק לתפוס את ד"ר נפאריוס. נפריוס מגלה שהמפגש הוא מלכודת, והוא מפעיל את מערכת ההשמדה העצמית של הלוויתן לפני שנמלט. קווארק מסרב לעזוב את הספינה, בטענה שהוא צריך לאסוף מידע, ו"נספה" לכאורה כאשר הספינה מתפוצצת.
לאחר שהשניים חזרו לספינת האם, ארגנו אזכרה קצרה לכבוד קפטן קווארק, ולאחר מכן, ראצ'ט הלך לסייע לכוחות הריינג'רים הנלחמים בפלישת חיילי הטיירנואידים בעיר מטרופוליס. שם, הוא נחשף ל"משמיד יצורים אורגניים", וד"ר נפאריוס משתמש בו כדי להפוך את אזרחי מטרופולין ואת חיילי הטיירנואידים לרובוטים. כשראצ'ט הגיע למשמיד, הוא מגלה על כך שקלאנק הוחלף בשיבוט רשע וד"ר נפאריוס מצווה על השיבוט להרוג את ראצ'ט ונעלם. לאחר שראצ'ט הרג את השיבוט, ראצ'ט וקלנק מתאחדים מחדש כדי להרוג את נפאריוס. תוך כדי חיפוש בשרידי ספינת הלוויתן, הם מוצאים עדויות לכך שקווארק זייף את מותו. אחד המשחקים שראצ'ט משחק על ספינת האם, חושף את מיקומו של המחבוא הסודי בו קפטן קווארק, המושפע מפחדנות, מתחבא ומסרב להילחם עוד. כאשר הצמד בדרכם לספינת הפיניקס, הם מגלים כי היא מותקפת ועוזרים להגן עליה. לאחר שנלחמו בהתקפה על הפניקס, הצמד מגיע לכוכב הבא שבו נמצאת ה"משמיד יצורים אורגניים" וקלאנק משמיד אותו באמצעות תותח יונים. עם זאת, סשה מודיעה להם כי "משמיד יצורים אורגניים" שני ומתקדם יותר מוכן לשיגור במרכז הפיקוד הראשי של נפאריוס על כוכב הלכת מיילון. ראצ'ט וקלנק מאתרים את ד"ר נפאריוס ומביסים אותו, אך הוא מפעיל את ה"משמיד יצורים אורגניים", שהופך לרובוט ענק שחמוש בכבדות. לפני שהוא עומד למחוץ את השניים, קפטן קווארק מופיע עם מטוס שמסיח את דעתו, ונותן לצמד פתח להשמיד את ה"משמיד יצורים אורגניים" השני. כאשר ראצ'ט הורס את ה"משמיד", נפריוס מנסה להשתגר לאזור אחר אך לא טורח לציין יעד השיגור, ולבסוף הוא והמשרת שלו לורנס נתקעים על אסטרואיד רחוק.
דמויות
הדמות הראשית הוא ראצ'ט, לומבקס מכוכב ולדין (שמדובב על ידי ג'יימס ארנולד טיילור). הוא נלחם בעזרת מפתח ברגים כנשק קר ויכול להשתמש ב-20 סוגי כלי נשק חמים. קלאנק, הצירוף הרובוטי והגיבור המשותף של ראצ'ט (שדובב על ידי דייוויד קיי), בדרך כלל מחובר לגב של ראצ'ט ומשתמש בכלי תעופה מיוחדים כדי לעזור לתנועתו של ראצ'ט על הקרקע והאוויר. ד"ר נפאריוס, הנוול הראשי במשחק (שמדובב על ידי ארמין שימרמן), הוא עריץ רובוטי שמתכוון להשמיד את כל היצורים האורגניים.
משחקיות
ככל שהשחקן מתקדם במשחק הוא יכול להשיג 20 סוגי כלי נשק ולכל כלי נשק (מלבד ה- RY3NO) יש 8 רמות כוח. לצד כלי הנשק, המשמשים בעיקר בלחימה, ישנם 10 גאדג'טים שניתן לאסוף. אם לשחקן היו שמירות של משחקים קודמים בסדרה, השחקן יכול לקבל כלי נשק בחינם.
במשך רוב המשחק השחקן יהיה בשליטה על ראצ'ט אך באזורים מסוימים השחקן משתלט על קלאנק. קלאנק יכול לתת פקודות לרובוטים קטנים יותר הנקראים Gadgebots לביצוע משימות בעזרת פקודות כדי לפתור חידות ולתקוף אויבים. בחלק מן המשחק, קלאנק מציג גם תרחישים של "קלאנק ענק" שבו קלאנק הופך לצורה גדולה ומתקדמת יותר ויכול להילחם באויבים בגודל ענקי. השחקן יכול גם לשחק כקפטן קווארק בקונסולה שנמצאת בתוך "ספינת הפיניקס" שנקראת "Vid Comics", אשר מתבססים על ההיסטוריה של קפטן קווארק והסכסוכים הקודמים שלו עם ד"ר נפאריוס.
המשחק מציע מגוון גדול של אויבים ושלבים שונים. הוא כולל גם מצבים מרובי משתתפים מקוונים, כגון כיבוש דגלים, מצב לחימה ומצור (בהם השחקן מסתער על בסיס היריב ומנסה להרוס את ליבת הכוח שבתוכה). הוא תומך עד שמונה שחקנים בו זמנית ותומך בצ'אט קולי באמצעות אוזניות PS2 תואמות. יש צורך בחיבור לאינטרנט כדי לשחק ברשת מול שחקנים אחרים.
ארנה בורג
קלס ארנה בורג (בשוודית: Claes Arne Borg; 18 באוגוסט 1901 - 7 בנובמבר 1987) היה שחיין שוודי, אלוף אולימפי בעל חמש מדליות, מהן אחת זהב, אלוף אירופה בעל שמונה מדליות, מהן חמש זהב, ושיאן עולם שקבע 32 שיאי עולם בשנות ה-20, במשחי החופשי. הוא זכה גם במדליית כסף באליפות אירופה בכדורמים.
ביוגרפיה
בורג נולד בסטוקהולם. ביחד עם אחיו התאום אקה בורג הם זכו במדליית ארד במשחה שליחים.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) סיים בורג במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 10:50.2 דקות, במקום שביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 23:54.4 דקות ובמקום 15 במשחה ל-400 מטר חופשי.
שיאן עולם
בתחרות שנערכה בסטוקהולם ב-9 באפריל 1922 קבע בורג במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש של 5:11.8 דקות, שיפור לשיאו בן ה-6 חודשים וחצי של נורמן רוס מארצות הברית (5:14.4 דקות). שיא זה החזיק מעמד חודשיים וחצי ונשבר על ידי ג'וני וייסמילר מארצות הברית (5:06.6 דקות).
באולימפיאדת פריז (1924) זכה בורג ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:05.6 דקות, אחרי ג'וני וייסמילר שקבע שיא אולימפי חדש של 5:04.2 דקות ולפני בוי צ'רלטון מאוסטרליה (5:06.6 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 20:41.4 דקות, אחרי בוי צ'רלטון שקבע שיא אולימפי חדש של 20:06.6 דקות ולפני פרנק בוריפר מאוסטרליה (21:48.4 דקות). מדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 10:06.8 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 9:53.4 דקות ואוסטרליה (10:02.2 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.0 דקות.
באליפות אירופה הראשונה בשחייה שנערכה בבודפשט שבהונגריה בשנת 1926 זכה בורג ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי (5:14.2 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי (21:29.2 דקות). ביומה הראשון של האליפות, בשלב המוקדמות הוא קבע במשחה ל-1500 מטר חופשי, שיא עולם חדש של 20:04.4 דקות. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי (1:01.1 דקות) ובמדליית ארד במשחה לשליחים 4x200 מטר חופשי (10:06.8 דקות). נוסף לכך, הוא זכה במדליית כסף במסגרת טורניר הכדורמים.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבולוניה שבאיטליה בשנת 1927 זכה בורג ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי (1:00.0 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי (5:08.6 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 19:07.2 דקות, ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-20 דקות. שיא זה החזיק מעמד 11 שנים ונשבר על ידי טומיקצו אמנו מיפן (18:58.8 דקות) ו-31 שנים החזיק מעמד כשיא שוודיה עד שנשבר בשנת 1958. מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 9:52.0 דקות, אחרי גרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 9:49.6 דקות. שתי הנבחרות שיפרו את שיא העולם של ארצות הברית (9:53.4 דקות).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה בורג בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר בשיא אולימפי חדש של 19:51.8 דקות, לפני בוי צ'רלטון (20:02.6 דקות) ובאסטר קרייב מארצות הברית (20:28.8 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי 5:04.6 דקות, אחרי אלברטו סוריז'ה מארגנטינה שקבע שיא אולימפי חדש של 5:01.6 דקות ובוי צ'רלטון (5:03.6 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופש בתוצאה של 10:01.8 דקות.
הדיוויזיה התשיעית (בריטניה)
מלחמת העולם הראשונה
באוגוסט 1914 גויסה הדיוויזיה כחלק מהצבא החדש והחלה באימונים, ובאביב 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. הדיוויזיה ללחמה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה קרב לוס, הקרב על הסום, קרב אראס, קרב מסין, קרב פשנדל, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובמרץ 1919 פורקה הדיוויזיה.
מלחמת העולם השנייה
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-51 הוקמה הדיוויזיה ה-9 (היילנד). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה, אך היא לא נשלחה לצרפת ונותרה בבריטניה. ביוני 1940 נכנעה הדיוויזיה ה-51 לגרמנים, לאחר שכותרה בסן ואלרי-אן-קו, ובאוגוסט 1940 הפכה הדיוויזיה ה-9 (היילנד), בפיקודו של אלן קנינגהם, לדיוויזיה ה-51 החדשה.
בית הכנסת צמח צדק
"בית הכנסת צמח צדק" הוא שמם של בתי כנסת שנקראו על שם רבי מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק). ישנם כמה בתי כנסת כאלו ברחבי העולם. ביניהם:
אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון
אנטיגונוס השני (ביוונית עתיקה: Ἀντίγονος B΄; 319 לפנה"ס, תסליה - 239 לפנה"ס, מוקדון) אשר כונה "גונאטס" (Γονατᾶς - "ברך") היה מלך מוקדון בין 277 לפנה"ס-274 לפנה"ס ופעם נוספת בין 272 לפנה"ס-239 לפנה"ס. הוא היה בנו של דמטריוס פוליורקטס ואביו של דמטריוס השני איטוליקוס, והעניק למוקדון שקט ויציבות לאחר תקופה ארוכה של אנרכיה וכאוס.
תחילת דרכו
אנטיגונוס נולד בסביבות שנת 319 לפנה"ס בעיר גונוי שבתסליה. הוא היה בן לשושלת האנטיגונידית, אביו היה דמטריוס פוליורקטס, בנו של הדיאדוך אנטיגונוס מונופתלמוס. אמו הייתה פילה, בת אנטיפטרוס. הייתה לו אחות בשם סטרטוניקה, שנישאה לסלאוקוס הראשון ומאוחר יותר לבנו אנטיוכוס הראשון.
בשנת 301 לפנה"ס התרחש קרב איפסוס שהסתיים במותו של אנטיגונוס מונופתלמוס ובחלוקת האימפריה שלו בידי אויביו. דמטריוס פוליורקטס, אביו של אנטיגונוס השני, נמלט משדה הקרב יחד עם 9,000 חיילים. אנטיגונוס בן ה-18 התלווה אליו. עד מהרה הצליח דמטריוס להשתלט מחדש על אתונה, ובהמשך הוא אף כבש את כס מוקדון מידי אלכסנדר החמישי. אנטיגונוס היה למעשה בן דודו של אלכסנדר, שכן אלכסנדר היה בנו של קסנדרוס אחיה של פילה, אמו של אנטיגונוס. הקשר שלו לשתי שושלות המלוכה, האנטיגונידית והאנטיפטרידית, סייע מעט להרגעת התומכים של משפחת אלכסנדר.
קצין בצבאו של דמטריוס
בשנת 292 לפנה"ס כאשר היה בן 28, מונה בידי אביו למושל של בויאוטיה. לא עבר זמן והבויאוטים, בתמיכת פירוס הראשון מלך אפירוס פתחו במרד. אנטיגונוס דיכא את המרד בהצלחה, והטיל מצור על העיר הבויאוטית תבאי. בהמשך חזר דמטריוס לזירה, ופירוס מיהר לסוב על עקביו. דמטריוס הפנה את חייליו כדי לעזור לבנו אנטיגונוס במצור על תבאי. ההיסטוריון פלוטרכוס כותב שהחיילים המוקדונים התקדמו אל העיר בכבדות רבה, התבאים התגוננו באומץ וקטלו בהם קטל רב. אנטיגונוס לא היה מסוגל לשאת זאת ושאל את דמטריוס: "מדוע אבי, אנו מאפשרים לחיים הללו להיות מבוזבזים ללא כל צורך?" דמטריוס התרגז והשיב: "מדוע אתה מוטרד בשל כך, האם המתים דורשים מזון?".
עם זאת, בעיני דמטריוס כיבוש יוון היה רק קרש קפיצה להקמת אימפריה שתהיה שווה בגודלה לממלכתו של אלכסנדר הגדול. באביב 288 לפנה"ס התאחדו נגדו פירוס, ליסימכוס, תלמי וסלאוקוס. עד מהרה האימפריה של דמטריוס התפוררה. תלמי הופיע עם צי בחופי יוון, בעוד ליסימכוס תקף את מוקדון ממזרח ופירוס ממערב. דמטריוס הבין עד מהרה שאין לו סיכוי מול הקואליציה שכנגדו, והחליט להפתיע את האויב בצעד לא צפוי. הוא פלש לממלכתו של ליסימכוס עם 11,000. בינתיים אנטיגונוס שימש כמושל מה שנותר בידיהם ביוון. פירוס פלש לתסליה, ואנטיגונוס הגן עליה בצורה נואשת. עם זאת, בתמיכתו של ליסימכוס הצליח פירוס עד מהרה לדחוק את אנטיגונוס מכל תסליה, והוא נאלץ להתבצר בעיר דמטריאס. למזלו, ליסימכוס בגד בפירוס ותקף את נחלותיו של זה במוקדון. פירוס בלית ברירה כרת ברית עם אנטיגונוס, ושניהם סייעו זה לזה. עם זאת, ליסימכוס הביס את פירוס שנאלץ לסגת חזרה לממלכתו המקורית - אפירוס, וליסימכוס הוכתר כמלך מוקדון.
בשנת 285 לפנה"ס נפל דמטריוס בשבי של סלאוקוס, שהתייחס אליו באצילות יחסית. דמטריוס כתב לאנטיגונוס והורה לו להתעלם מכאן ולהבא מכל המכתבים הנשלחים אליו בשמו ולהתייחס אליו כאל מת. עם זאת, אנטיגונוס, שהיה בן נאמן, לא היה מסוגל לסבול זאת, והציע הכל לסלאוקוס: נכסים, מה שנותר בידיו מיוון, וכן את עצמו כבן ערובה במקום אביו. עם זאת סלאוקוס התעלם. בשנת 283 לפנה"ס מת דמטריוס בשבי, וסלאוקוס שרף את גופתו בטקס מכובד. הוא הציע לאנטיגונוס את האפר כדי שיביא אותו לקבורה, ואנטיגונוס יצא עם צי שלם כדי להביא אותו. האפר הונח בתוך כד מזהב, והערים שעבר בהן בדרך חלקן קישטו את הכד בזרים ואחרות שלחו גברים בלבוש אבלות כדי שישתתפו בקבורה. נגן החליל הטוב ביותר באותה תקופה ישב ליד הכד וליווה את החותרים במנגינות נוגות. ההמונים שחיכו על החוף בדמטריאס נזדעזעו כשראו את אנטיגונוס עצמו עומד ובוכה מעל לכד. האפר נטמן בדמטריאס, העיר שאותה ייסד דמטריוס והיא נקראה על שמו. נראה שלאחר מותו של אביו הכריז על עצמו אנטיגונוס כמלך מוקדון, עם זאת מרבית הארץ עוד נשלטה בידי ליסימכוס ואנטיגונוס לא היה אלא תובע לכתר בלבד.
המאבק על כס מוקדון
בשנת 282 לפנה"ס פרצה מלחמה בין סלאוקוס לליסימכוס. ליסימכוס פלש לממלכתו של סלאוקוס, אולם סלאוקוס הביס אותו בשנה הבאה בקרב קורופדיום. סלאוקוס סיפח את הממלכה המובסת, ובין היתר הכריז על עצמו כמלך מוקדון. עם זאת, מלכותו לא ארכה זמן רב, ועד מהרה הוא נרצח בידי הנסיך המצרי תלמי קראונוס. המאורעות הדליקו תקווה חדשה בלבו של אנטיגונוס להחזיר לעצמו את ממלכתו של אביו. הוא הפליג עם כל ציו וכל צבאו (שלא היו גדולים מדי) מדמטריאס אל מוקדון בתקווה שתלמי עוד לא הצליח לבסס שם את מלכותו. עם זאת, בתחילת שנת 280 לפנה"ס הובס הצי שלו בקרב ימי נגד תלמי.
התבוסה הכואבת עוררה גל של התקוממויות נגד חילות המצב שנותרו לו ברחבי יוון ותסליה. אראוס הראשון מלך ספרטה ראה בכך הזדמנות להחזיר לספרטה את העוצמה שאבדה לה עוד בשלהי התקופה הקלאסית. יוזמתו נכשלה, אולם אנטיגונוס שלט כעת בצורה מלאה רק בדמטריאס, קורינתוס, פיריאוס וחלקיס. אף על פי שחיל מצב שלו שהה באתונה, שלטונו שם היה כה שברירי עד שבאגורה של העיר הוצב ללא בושה פסל של הנואם האנטי-מוקדוני הידוע דמוסתנס.
בחורף 279 לפנה"ס שטף את הבלקן גל של גאלים מהצפון. תלמי נהרג בקרב נגדם, ואחיו מלאגרוס הוכתר כמלך במקומו. מלאגרוס לא שרד במלכותו זמן רב, ואנטיפטרוס השני הוכתר כמלך במקומו. גם אנטיפטרוס הודח, והמצביא סוסתיניס תפס את הפיקוד על הצבא המוקדוני ולמעשה על הממלכה כולה, אך סירב להצעות להכתירו כמלך בצורה רשמית. בשנת 278 לפנה"ס פלשו 20,000 גאלים בפיקודו של קאראטריוס לתראקיה. אנטיגונוס פלש גם הוא לתראקיה באותה תקופה בתקווה למצוא בה ראש גשר לפלישה למוקדון, והערים היווניות שהותקפו בידי הגאלים ביקשו ממנו עזרה. אנטיגונוס לא סירב להזדמנות להגדיל את כוחו ושמו הטוב, והביס את הגאלים בקרב ליד ליסימכיה. ניצחון זה הוכיח שאנטיגונוס הוא הכוח המאורגן היחיד במוקדון וביוון.
תקופת מלכותו הראשונה
אותה שנה מת סוסתיניס, מה שהותיר את אנטיגונוס כתובע הרציני היחיד לכס מוקדון, פרט לפירוס ששהה בסיציליה. בשנת 277 לפנה"ס הוא הוכתר כמלך. אנטיגונוס חיזק את מעמדו על ידי כריתת ברית עם גיסו אנטיוכוס הראשון מלך הממלכה הסלאוקית. בכריתת ברית זו הם סיימו למעשה יריבות היסטורית בין בית סלאוקוס לשושלת האנטיגונידית, וקבעו את צביונה של הפוליטיקה ההלניסטית למשך שני רבות. הברית חוזקה בנישואים עת נישא אנטיגונוס לפילה, שהייתה למעשה אחייניתו. אנטיגונוס למד להשתמש בגאלים כשכירי חרב, והם התגלו כזולים בהרבה על פני שכירי חרב יוונים ממוצעים. בעזרתם של אלו, הוא הצליח לדחוק את רגליהם של כל התובעים לכתר, מה שהביא אותו בהתנגשות עם הפוליס שבתחומי שליטתו. מרביתם סופחו לממלכתו לאחר משא ומתן, ורק קסנדריה נכבשה לאחר מצור ארוך שנמשך עשרה חודשים.
בשנת 275 לפנה"ס העתיק אנטיגונוס את בירתו מעירו של אביו, דמטריאס, אל הבירה המוקדונית העתיקה פלה. כמלך, הוא ניסה לשקם את יוקרתה האבודה של מוקדון. הוא הטיל מיסים על הקרקע, כמו גם מסי נמל וגבולות. המלחמות הממושכות שעברה הארץ, הותירו אזורים שלמים ריקים מאדם. אנטיגונוס לא היסס להחכיר קרקעות אלו לגאלים ואילירים. הוא ריכז בידיו את הזכות לטביעת מטבעות, והערים היווניות שבעבר הייתה לה זכות לטבוע מטבעות משל עצמן, איבדו אותה. הוא הציב נציבים מטעמו בכל עיר ועיר, והחזיק דרך קבע צבא שכירים שלא עלה על כמה אלפים. כמו כן ייסד מספר ערים חדשות, וקרא להן "אנטיגוניאה" על שמו.
המלחמה נגד פירוס
אותה שנה הגיעה אליו בקשה מפירוס, שהיה שקוע במלחמה ממושכת באיטליה נגד קואליציה שכללה את המעצמות הרפובליקה הרומית וקרתגו. פירוס הבין שלא יוכל להחזיק זמן רב בעוד הצבא הרומי שוחק אותו והצי הקרתגי סוגר עליו בים, וביקש עזרה ממוקדון. אנטיגונוס סירב להסתבך במלחמה נוספת. בלית ברירה פירוס שב לממלכתו עם כוח גדול באופן מחשיד שכלל 8,500 איש. תלמי השני מלך מצרים, שש על ההזדמנות לערער את ממלכת מוקדון, ושיחד את פירוס כדי שיתקוף את אנטיגונוס. פירוס פלש למוקדון, ונפגש עם צבאו של אנטיגונוס בקרב הנהר אאוס. במהלך קרב התרחש ירוע מעניין כאשר דווקא שכירי החרב הגאלים לחמו עד האיש האחרון, בעוד לוחמי הפלנקס המוקדונים ערקו בהמוניהם אל פירוס. אנטיגונוס המובס נמלט אל סלוניקי עם קומץ נאמנים, וניהל משם מלחמה אבודה נגד פירוס. בשנת 274 לפנה"ס הוכתר פירוס כמלך מוקדון.
למזלו, פירוס החליט לנטוש את מוקדון ולהשקיע בפלופונסוס. הוא הטיל מצור על ספרטה, ובמהלכו גילה אנטיגונוס אבירות ושלח גיס שכירים לעזרת ספרטה, האויבת הוותיקה שלו. המצור על ספרטה התברר ככישלון מוחלט, ואנטיגונוס מיהר לנצל את הסחת הדעת כדי לכבוש חזרה את כל מוקדון. בהמשך הוא אף נע אל ארגוס לבקשת ראש הסיעה הפרו-מוקדונית בעיר, אולם אז גילה שגם פירוס הגיע לשם, בהזמנת ראש הסיעה השנייה. שתי הסיעות הגיעו לתמימות דעים, והסכימו ששום תועלת לא תצמח עם העיר תהפוך לעיי חורבות בקרב בין המלכים. שליחיהם השיגו הבטחה חגיגית הן מאנטיגונוס והן מפירוס, שהעיר לא תותקף. עם זאת, פירוס לא הקפיד על קיום ההבטחה, וחדר לעיר עם לילה. בקרב רחוב שהתפתח, פירוס נהרג. על פי המסופר, אחד מבניו של אנטיגונוס, אלקיונאוס, כרת את הראש מגופתו של פירוס והשליך אותו לרגליו של אנטיגנוס. אנטיגונוס הזדעזע ממעשהו של בנו, כינה אותו ברברי ופרץ בבכי. לטענת פלוטרכוס, גורלו של פירוס הזכיר לאנטיגונוס את גורלו של אביו, שידע עליות ומורדות. לאחר מכן אלקיונאוס מצא את הלנוס, בנו של פירוס, והביא אותו לפני אביו. אנטיגונוס הצהיר שהמעשה הזה טוב יותר ממעשהו הקודם, והוא הלביש את הלנוס בבגדים מכובדים והחזיר אותו לאפירוס.
המלחמה הכרמונידית
אף על פי שהוא נודע כמלך מתון יחסית, שבניגוד לקודמיו לא שלט בפולייס ביוון באמצעות שכירי חרבו, הרי שבערים רבות התעוררה התקווה להחזיר את הכוח בבלקן לידיים יווניות ולא מוקדוניות. הנואם והמצביא האתונאי כרמונידס פתח במסע תעמולה אנטי-מוקדוני ברחבי יוון, ובסתיו 268 לפנה"ס הוכרזה סופית ברת צבאית של אתונה ספרטה ומצרים נגד מוקדון. מעשי האיבה החלו כבר באביב של שנת 267 לפנה"ס, והמלחמה זכתה לכינוי "המלחמה הכרמונידית". עד מהרה הופיע בחופי אטיקה צי מצרי בפיקוד פטרוקלוס, אולם הוא היה מוגבל ביכולותיו. אנטיגונוס ניתח את המצב במהירות, וניצל היטב את יתרונותיו. צבאותיו נעלו בפלופונסוס את הצבא הספרטני, והמלך אראוס הראשון שהיה אחד מעמודי התווך של הקואליציה האנטי-מוקדונית, נהרג בקרב. הצי המצרי הובס בקרב ימי, והיות שהצי האתונאי היה קטן וחלש ולספרטה לא היה צי, הצי המוקדוני שלט למעשה בימים. כמו כן אנטיוכוס השני פתח במתקפה על מצרים, בעידודו של אנטיגונוס. בנו של פירוס, אלכסנדר השני, מלך אפירוס אמנם הפר את בריתו עם אנטיגונוס ופלש שוב למוקדון, אולם אנטיגונוס הביס אותו והוא הודח ממלכותו בידי בני עמו.
כך יצא שעיקר נטל המלחמה נפל על כתפיה של אתונה. הכוחות המצריים המעטים שכן הצליחו לנחות בחופי אטיקה הופנו להגנת המשאבים הקיימים ולא נוצלו להרחבת הפעילות מעבר לגבולות אטיקה. חילותיו של אנטיגונוס חנקו לאט לאט את ההתנגדות האתונאית ולאחר תבוסת הצי המצרי לא נותרה להם ברירה, אלא להיכנע. כרמונידס ברח למצרים ואילו באתונה עצמה הוקם משטר ידידותי למוקדון. מציתי המלחמה נענשו וחלקם הוצאו להורג.
שנותיו האחרונות
לאחר שהושג השלום במלכותו, הפך אנטיגונוס לפטרון תרבות במלוא מובן המילה. חוג המשכילים והמלומדים בצרו שבפלה הלך והתרחב, והוא התייחד בכך שאנטיגונוס היה מיודד עם מרבית חבריו, והיה מעורב בהם אישית ואינטלקטואלית. בין תושבי הקבע בחצרו נמנו ההיסטוריון הירונימוס מקארדיה, שהיה ידיד קרוב של אנטיגונוס, וכן המשורר אראטוס, שהוזמן לפלה לרגל חתונתו של אנטיגונוס עם פילה בת סלאוקוס, וחיבר לכבוד המאורע המנון לאל הנערץ על אנטיגונוס, פאן. במשך הזמן נקשרה ידידות אמיצה בין השניים, ואראטוס תמיד ראה בפלה את ביתו. אנטיגונוס גם גילה התעניינות רבה באסכולה הסטואית ועמד בקשר הדוק עם הפילוסוף זנון מקיטיון ששלח אליו כמה מתלמידיו.
אנטיגונוס מינה כמושל יוון את אחיו למחצה קרטרוס. קרטרוס שמר על נאמנות לאנטיגונוס כל חייו, אולם לאחר מותו תפס את השלטון בנו אלכסנדר, שבשנת 249 לפנה"ס מרד באנטיגונוס, ייתכן שבתמיכת מצרים. המרד היה אסון מדיני כבד לאנטיגונוס: שני חילות מצב חשובים האחד בכלקיס והשני בקורנתוס, שבה קבע אלכסנדר את מושבו, עברו לצדו של אלכסנדר, אם כי חיל המצב בפיראוס שמר על נאמנות לאנטיגונוס. אלכסנדר מיהר לנצל את שעת הכושר ופתח במסע תעמולה נמרץ במסגרתו אף הסיג חילות מצב מכמה ערים. לאחר מכן, פתח במסע מלחמה ביוון עצמה ותקף את ארגוס ואת אתונה. כישלונו של אנטיגונוס להגן על החזקותיו, שהיה עסוק במלחמה הסורית השלישית (246 לפנה"ס - 241 לפנה"ס) לצדה של הממלכה הסלאוקית נגד מצרים, ערערה את אחיזתו ביוון. עם זאת, בהדרגה איבד את אלכסנדר את הערים ששלט בהן ובסופו של דבר נותרה בידו קורינתוס בלבד. בשנת 245 לפנה"ס, מת אלכסנדר (ייתכן שהורעל), ואנטיגונוס הציע לאלמנתו ניקאה להינשא לבנו דמטריוס. ניקאה קיבלה את ההצעה, והנישואים חיזקו את מעמדה ואת מעמד אנטיגונוס כאחד. בליגה האכאית חששו מאוד מפני ההתעצמות המוקדונית, וסטרטגוס הליגה אראטוס מסיקיון, הוביל התקפת לילה נועזת שבסופה נפלה קורינתוס בידי האכאים.
ההצלחות האכאיות עוררו את חששם של אנטיגונוס והליגה האיטולית כאחד, והללו כרתו ברית ביניהם במטרה לבלום את ההתפשטות האכאית. עם זאת, ארטוס פירש את הברית כניסיון למחוק כליל את הליגה האכאית. בשנת 239 לפנה"ס נסוגו האיטולים מהברית עם מוקדון, וכרתו ברית עם האכאים. באותה שנה מת אנטיגונוס בגיל 80, והוריש את המלוכה לבנו דמטריוס השני, אשר נתכנה "איטוליקוס" בשל ניצחונותיו הרבים על הליגה האיטולית.
לינופריניים
דגים אלה בעלי גוף כדורי, ראשים גדולים המזכירים ראשי קרפדות ולסתות גדולות בתוכם שיניים מחודדות. יש להם מספר זיזי קרניים מעל הגולגולת ומעל החוטם איבר המייצר אור במטרה למשוך את הטרף. לבני משפחה זו ישנו גם מתחת לסנטר גדיל מסועף המזכיר צמח וייתכן שגם מפתה את הטרף להתקרב אליהם. הם כמעט חסרי בשר ולמינים רבים העצמות מובלטות, בייחוד עצמות הלסת.
נקבות החכאים גדולות יותר מהזכרים, באורך 23 ס"מ לעומת 5 ס"מ. צבעם חום כהה בעוד הזכרים חסרי צבע. הזכרים נראים עדינים בהרבה והם בעלי לסתות קצרות. הם חסרי קיבה או שיניים מחפשים נקבה בעזרת חוש ריחם המפותח ועיניהם המותאמות לחושך. לעומתם הנקבות בעלות לסתות מאיימות והם טורפות של דגים ויצורים אחרים הנמשכים לשיניהם.
מנגו (טלפון סלולרי)
מנגו (באנגלית: Mango) היה טלפון סלולרי של חברת מוטורולה שיוצר ושווק בשנות ה-90.
דגמים
חברת מוטורולה ייצרה מספר דגמים של סדרת מנגו. כך לדוגמה, שווקו מכשירים אשר מותגו בשם מנגו, לצד מכשירים מסדרת מנגו פרו (Mango PRO). מכשירי מנגו שווקו במגוון צבעים: ירוק, צהוב, כחול וסגול.
שיווק
שיטת השיווק של המכשיר, שנוצרה על ידי סמנכ"ל השיווק של מוטורולה בישראל, הביאה לכך שתוך פחות משנה, 5% ממכשירי הסלולר בישראל היו מסוג מנגו. באותה שנה דורגה ישראל במקום השני בעולם בשיעור חדירת טלפונים סלולריים. מגזין Advertising Age (אנ') בחר במנגו כאחד מ-12 שיטות האסטרטגיה השיווקית המבריקות של 1995.
קנדר (נהר)
קנדר (בגרמנית Kander) הוא נהר הזורם בשווייץ באורך 44 קילומטרים ומנקז שטח של 1,126 קמ"ר.
הנהר נחשב ליובל של נהר ארה והם מתמזגים ליד העיר תון.
הנהר זורם לאורך עמק קנדר (Kandertal) ועמק גסטר (Gastertal) עד לאגם תון.
ספורט
הנהר נחשב לאחד ממסלולי הרפטינג הקשים בשווייץ, בשל המספר הרב של המפלים והסלעים בנתיבו. בשנת 2008 נהרגו בנהר 5 חיילים שווייצרים בשעה שהשתתפו באימון ניווט בנהר.
ג'יל שטיין
ג'יל אלן שטיין (באנגלית: Jill Ellen Stein; נולדה ב-14 במאי 1950) היא רופאה יהודייה-אמריקאית, אקטיביסטית ופוליטיקאית. שטיין התמודדה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 מטעם המפלגה הירוקה וזכתה בכ-1.39 מיליון קולות ( 1.04%). שטיין התמודדה בעבר כמועמדת לנשיאות ארצות הברית (2012), ולמשרת מושלת מסצ'וסטס (ב-2002 וב-2010).
קורות חיים
נולדה באילינוי, למשפחה יהודית-רפורמית להורים ממוצא רוסי. בשנת 1973, שטיין סיימה בהצטיינות לימודי פסיכולוגיה, סוציולוגיה, ואנתרופולוגיה באוניברסיטת הרווארד. נשואה לרופא וחיה כיום במסצ'וסטס. היא מגדירה את עצמה כאגנוסטית. לאחר מכן המשיכה באוניברסיטה זו לימודי רפואה ולאחר שסיימה את לימודיה, שטיין עסקה ברפואה פנימית במשך 25 שנה. היא פרשה מהעיסוק בשנת 2006. בשנת 1998 החלה באקטיביזם הקשור לקיימות, ואף פרסמה מחקרים רפואיים בנושא.
יחסה לישראל
שטיין האשימה את ממשלת ישראל ב"אפרטהייד", רצח, התנחלויות בלתי חוקיות, הטלת מצורים, בניית פצצות גרעיניות, מעצר ללא הגבלת זמן, עונש קולקטיבי והפרת החוק הבינלאומי. היא תומכת במאבק החרם של תנועת ה-BDS נגד ישראל ורואה בראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו "פושע מלחמה". יחד עם זאת, כאשר נשאלה בספטמבר 2016 על עמדתה לגבי עדיפותו של פתרון שתי מדינות על פני פתרון של מדינה אחת, שטיין השיבה: "אני מרגישה שאיני מצויה בנושא כפי שאני צריכה להיות כדי להביע דעה באמת". עם מותו של ניצול השואה וזוכה פרס נובל לשלום, אלי ויזל, שטיין כתבה לשבחו בדף הפייסבוק שלה, אך מחקה את הפוסט שלה לאחר שפעילים אנטי-ישראלים בטוויטר תקפו את הפוסט בשל הציונות של ויזל.
תעלת דנובה–הים השחור
תעלת דנובה–הים השחור (ברומנית: Canalul Dunăre-Marea Neagră), המכונה ברומניה גם בשם "Magistrala Albastră" ("הדרך המהירה הכחולה"), היא תעלה חפורה המתפצלת לשתי זרועות, ממערב למזרח, באורך 95.6 קילומטרים, 64.2 קילומטרים בזרוע הראשית ועוד 31.2 קילומטרים בזרוע המתפצלת מהזרוע הראשית. התעלה מתאימה לשיט נהרות, מקשרת את נמל צ'רנוודה שעל הדנובה הישנה (זרוע אוסטרוב) עם נמל קונסטנצה בים השחור ומקצרת בכ-400 קילומטרים את אורך ההפלגה הדרושה כדי להגיע מהדנובה לים השחור. התעלה מחברת את נתיבי השיט האירופיים עם הים השחור, ויוצרת נתיב שיט רצוף מקונסטנצה שעל הים השחור עד רוטרדם שלחוף הים הצפוני ולאוקיינוס האטלנטי.
עבודות חפירת התעלה החלו ב-1949 ונפסקו ב-1953 לאחר מות יוסיף סטלין. ב-1976, ביוזמת ניקולאה צ'אושסקו, חודשו העבודות לפי תוכנית חדשה, והסתיימו בתעלה הראשית ב-26 במאי 1984. העבודות ליצירת הזרוע הנוספת בוצעו בין 1984 לבין 1987. ההשקעה בעבודות הייתה כשני מיליארד דולר, ועל פי ההערכות, החזרתה הייתה צפויה תוך 50 שנה. ההכנסות השנתיות מניצול התעלה מניבות כשלושה מיליון אירו, ולפי נתון זה, החזרת ההשקעה תושלם לאחר 600 שנה.
במהלך העבודות נחפרו 294,000,000 מטרים מעוקבים של אדמה בתעלה הראשית ועוד 87,000,000 מטרים מעוקבים בתעלה הצפונית, סך הכל 25,000,000 מטרים מעוקבים יותר מתעלת סואץ ו-140,000,000 מטרים מעוקבים יותר מתעלת פנמה.
תיאור התעלה
תעלת דנובה–הים השחור היא הפרויקט הגדול ביותר שבוצע אי פעם ברומניה. התעלה חוצה את רמת דרום דוברוג'ה ממערב למזרח, בחלקה הגדול באזור שכונה בעבר "עמק קאראסו". התעלה מתפצלת לשתי זרועות, שתיהן ראויות לשיט – האחת מצ'רנוודה עד אג'יג'אה, והשנייה מפוארטה אלבה עד מידיה ונבודאר.
אורך התעלה הראשית הוא 64.2 קילומטרים, רוחב הבסיס נע בין 70 (70 מטרים מאפשרים תנועה דו כיוונית של ספינות בעלות קיבולת של 40,000 טונות) לבין 120 מטרים והעומק 7 מטרים, אך השוקע המרבי המותר הוא 5.5 מטר. את התעלה משרתות ארבע ערי נמל, צ'רנוודה, מדג'ידיה, מורפטלר ואג'יג'אה. את התעלה חוצים שבעה גשרים, שלושה לכלי רכב, שלושה למסילות ברזל ואחד מעורב. בתעלה יכולים לעבור כלי שיט עם קיבולת של עד חמשת אלפים טון ושיירות עם קיבולת של עד 18,000 טון.
התעלה הראשית מתפצלת באזור פוארטה אלבה, שם מתחילה התעלה הצפונית המובילה למידיה-נבודאר. אורך התעלה הצפונית הוא 31.2 קילומטרים, רוחבה נע בין 50 ל-66 מטר והעומק 5.5 מטר. במרחק שלושה קילומטר מהפיצול הראשי, התעלה הצפונית מתפצלת שוב עם שלוחה של 5.5 קילומטרים המחברת אותה לנמל לומיניצה ולאובידיו.
הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת
שאלת השבת ואופן שמירתה העסיקה את החברה הלאומית המתגבשת עוד בזמן המנדט הבריטי. בתקופה זו התפתחו מספר הסדרים ששימשו כבסיס לעקרון הסטטוס קוו. במסגרת ההסדר הוסכם שהשבת תישמר בכל המוסדות הלאומיים, התחבורה הציבורית תושבת בכל היישובים וכן הותקנו תקנות שהבטיחו את השבתת המסחר והמלאכה בשבת.
תעלת דנובה–הים השחור
תאי השיט
בקצות התעלה ישנם תאי שיט המאפשרים מעבר כלי שיט בין מקווי מים בעלי מפלס מים שונה.
הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת
בשנת 1951 נחקק "חוק שעות עבודה ומנוחה", האוסר על העסקת יהודים בשבת.
תעלת דנובה–הים השחור
תאי השיט
שלושים שנה לאחר התקנת תאי השיט הוחלט לחדשם, ולשם כך הובאו מנגנונים חדשים מגרמניה, בעלות של 230,000,000 אירו.
המשטר בתעלה
התעלה נמצאת כולה בשטחה הריבוני של רומניה, ובהתאם לכך כפופה לחוקיה בכל התחומים, כולל כללי השיט, פיקוח הנהר, פיקוח סניטרי ומכס, שימוש במתקני הנמלים, ומניעת זיהום.
עבור המעבר בתעלה והשימוש במתקנים השונים נגבות עמלות, שניתן לשלמן גם במטבע זר.
הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת
המערכת הפוליטית נוהגת בסוגיית השבת בדפוסים מובהקים של דמוקרטיה הסדרית, כשהיא מתאפיינת בהתייחסות אגבית למעמד השבת בחקיקה הראשית, וכן בהאצלת סמכויותיה. לעצירת שחיקה הדרגתית בסטטוס קוו, נעשו ניסיונות, בעיקר מצד המפלגות הדתיות, לחוקק חוק שבת ארצי.
תעלת דנובה–הים השחור
גבולות ואקלים
פרוזדור קאראסו הוא תת-יחידה של רמת דרום דוברוג'ה וכולל את שתי הגדות של עמק קאראסו. גבול הפרוזדור בצפון, לכיוון רמת קאסימצ'יי עובר דרך גבעת צ'רנוודה (103.7 מטר), גבעת דפצ'אה (127.4 מטר), גבעת טורטומן (103.4 מטר), גבעת דוקוזול (118.6 מטר), גבעת גריי (127.4 מטר), תל הטורקי (130.4 מטר) ותל טרגושור (143.1 מטר). הגבול הדרומי, לכיוון הרמות אולטיניי וקובאדין-נגרו וודה, עובר דרך תל קוכירלני (119.5 מטר), תל צ'יוארה (130.5 מטר), גבעת ניקה פופה (127.4 מטר), תל טיאטה (114.9 מטר) ותל אויריאיי (76.6 מטר). ממערב הגבול הוא עמק הדנובה וממזרח חוף הים השחור.
הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת
יום מנוחה רשמי
במכתב ששלח ביוני 1947 דוד בן-גוריון, אז ראש הסוכנות היהודית, לאגודת ישראל ונודע לימים כמכתב הסטטוס קוו בו הוסדרו לראשונה יחסי דת ומדינה בישראל, נכתב בנוגע לשבת כי "ברור שיום המנוחה החוקי במדינה היהודית יהיה יום השבת, כמובן מתוך מתן רשות לנוצרים ובעלי דת אחרת לשבות ביום החג השבועי שלהם". עם קום המדינה, נקבעה בסעיף 18א לדבר החקיקה הראשון של מדינת ישראל, פקודת סדרי השלטון והמשפט, הוראה בדבר קביעת השבת כיום המנוחה הרשמי במדינה, לצד מועדי ישראל. סעיף זה בפקודה לא הופיע בה בתחילה והוא צורף לה זמן קצר לאחר הקמת המדינה בשל מחאת המנהיגים הדתיים בישיבה השלישית של מועצת המדינה הזמנית. באופן סמלי הסעיף אף הוחל למפרע מליל שבת, ו' אייר תש"ח (15 במאי 1948). חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי (חוק הלאום) שנחקק ביולי 2018 אף עיגן בחוק יסוד את מעמד השבת כיום המנוחה הרשמי של ישראל.
הגדרת יום מנוחה רשמי קבוע בחוק נהוגה כיום בחלק ממדינות העולם, ובדרך כלל מדינות המגדירות יום ספציפי בשבוע כיום המנוחה הרשמי שלהן קובעות אותו, כמו ישראל, בהתאם ליום המנוחה הנהוג בדת במסורת של מרבית האזרחים במדינה. במרבית מדינות העולם המפותח נהוג שבוע עבודה של חמישה ימים וסוף שבוע בן יומיים. בחלק מהמדינות עדיין נחשב יום ראשון ל"יום מנוחה", ובחלק ממדינות אלו אף מוגדרות בחוק הנחיות מיוחדות המחריגות יום זה, אם כי לא בכולן. מדינות אחרות מסתפקות בקביעת חובה על המעסיק להעניק לעובד יום מנוחה, אך אינן קובעות את היום שבו יקבל העובד את יום המנוחה שלו ומשאירות זאת למשא ומתן שבין העובד והמעסיק. במרבית המדינות המפותחות סוף השבוע חל בימים שבת וראשון, ימי המנוחה של הדתות היהודית והנוצרית. סוף שבוע זה קיים גם במדינות המזרח הרחוק שהעתיקו אותו ממדינות המערב.
תעלת דנובה–הים השחור
גבולות ואקלים
בגלל הגובה הנמוך יחסית יש לאזור אקלים של מישור. היעדרותם של מכשולים טופוגרפיים משמעותיים מאפשר משטר רוחות המפזרים את שלגי החורף בצורה אקראית ולא אחידה. הטמפרטורות משתנות בקיצוניות יחסית בין חורף לקיץ, בין יום ובין לילה, כשטמפרטורת האוויר מגיעה בקיץ עד 46 מעלות צלזיוס. הקרקע מתחממת יותר וגם מתקררת מהר יותר. תופעות אקלימיות חורפיות (קרח, שלג) יכולות להופיע מוקדם למדי, בחודש ספטמבר ולהישאר עד מאוחר, עד מאי.
היובש והבצורת נוכחים כל השנה, בעיקר בעונות המעבר, אך גם בקיץ ולעיתים אפילו בחורף. כמות המשקעים השנתית היא 400 עד 450 מילימטרים. לאורך התעלה יש לחות גבוהה בגלל האידוי, תשתית לערפל, במיוחד בחורף.
הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת
עבודה בשבת
סעיף 9 לחוק שעות עבודה ומנוחה אוסר להעביד עובד מתחת לגיל 18 ביום מנוחתו השבועית (שהוא שבת ליהודים, ויום שישי, שבת או ראשון לבני דתות אחרות) אלא אם הותר על פי האמור בסעיף 12 בחוק. כמו כן, כדי למנוע הפליה, החוק אוסר על מעסיק לסרב להעביד אדם מכיוון שאינו מוכן לעבוד ביום המנוחה שלו כפי שמחייבת אמונתו. בסעיף 12 נכתב כי לשר העבודה יש סמכות להתיר העבדת עובד ביום המנוחה במקרים שבהם הפסקת העבודה ביום המנוחה תביא לפגיעה קשה בענייני הגנת המדינה, ביטחון הגוף או הרכוש או פגיעה חמורה בכלכלה. בשנת תשכ"ט נוסף לחוק סעיף 9א, הקובע שבשבת "לא יעבוד בעל בית מלאכה בבית מלאכתו, ולא בעל מפעל תעשייה במפעלו, ולא יסחר בעל חנות בחנותו".
החוק מוציא מתחולתו שוטרים, סוהרים, ימאים ודייגים, אנשי צוות אוויר, עובדי מדינה מסוימים ועובדים בתפקידים הדורשים מידה מיוחדת של אמון אישי ועובדים שאי אפשר לפקח על שעות עבודתם - את כל אלה מותר להעביד בשבת. בנוסף הוציא שר הכלכלה היתרים להעבדה בשבת לעובדים בבתי מלון, בתי חולים ומסעדות, עובדי שמירה ועוד.
עובד יהודי מעל גיל 18 שהביע הסכמה אישית לעבוד בשבת, רשאי להיות מועסק ביום המנוחה בהתאם לרצונו על פי חוק, בכפוף לתשלום שכר בהיקף 150% מיום עבודה רגיל.
תעלת דנובה–הים השחור
השיט בתעלה וניצול התשתיות
עד שנת 1990 השיט בתעלה היה רק שיט רומני ורק אחרי המהפכה הרומנית (1989) נפתחה התעלה לשיט בינלאומי.
הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת
עבודה בשבת
על מטרתו של האיסור על העסקת יהודי בשבת כתב נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר:
תעלת דנובה–הים השחור
השיט בתעלה וניצול התשתיות
ניצול נמלי התעלה, מורפטלר, מדג'ידיה, אובידיו ולומיניצה הוא חלקי מאוד, נכון ל-2012 מנוצלים רק 10% מקיבולתם, חלקית בגלל מחסור בתשתיות.
הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת
עבודה בשבת
לרוב, החוק אינו נאכף. בחודש אוגוסט 2015 פסק בית הדין לעבודה בתל אביב שקיום כדורגל מקצועני בשבת מנוגד לחוק שעות עבודה ומנוחה, האוסר העבדת יהודי בשבת. שרת הספורט מירי רגב החליטה למנות ועדה לבחינת הנושא, והיועץ המשפטי לממשלה אישר להמשיך במשך 60 ימים את ההימנעות של משרד הכלכלה מאכיפת החוק במגרשי הכדורגל. שר העבודה חתם ביום 25.3.2018 על היתר כללי לעבודה בשבת בקשר למשחקי כדורגל.
תעלת דנובה–הים השחור
השיט בתעלה וניצול התשתיות
במחצית הראשונה של שנת 2015 עסקי החברה מהשיט בתעלה הגיעו לסכום של 31,000,000 לאי, בשליש יותר מהתקופה המקבילה בשנה הקודמת. במהלך 8 החודשים הראשונים של 2015 עברו דרך התעלה 16,100 כלי שיט (14% יותר מבשנה קודמת), שהובילו 9.79 מיליוני טונות סחורה (13% יותר מבשנה שעברה).
הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת
עבודה בשבת
על פי סקר של הלמ"ס משנת 2009, 59% אחוזים מהאוכלוסייה היהודית בישראל בעד הימנעות מעבודה בשבת (למעט שירותי חירום), כאשר בנושא תומכים 97% מהחרדים, 91% מהדתיים, 85% מהמסורתיים-הדתיים, 62% מבין המסורתיים-לא כל כך דתיים, 33% מהחילונים.
תעלת דנובה–הים השחור
השיט בתעלה וניצול התשתיות
בולגריה, בעלת נמלים על הדנובה, רוצה לחסוך את דמי המעבר בתעלה הרומנית ולקצר את הדרך לים השחור, לכן הוחלט בבולגריה לתכנן תעלת דנובה–הים השחור, שתעבור בשטח בולגרי ותחבר את הנמלים רוסה וורנה. תעלה זו תהיה ארוכה פי שלושה מהתעלה הראשית הרומנית ועלותה, לפי הערכות בולגריות, תהיה בסביבות שני מיליארד אירו. אם וכאשר תיחפר תעלה בולגרית, היא תגרע כמות משמעותית מהשיט בתעלה הרומנית.
הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת
ספורט
בישראל מתקיימים עוד משנותיה הראשונות משחקים ותחרויות ספורט בשבת. בענפים שונים חלק מהתחרויות מתקיימות באמצע השבוע אך תחרויות מרכזיות מתקיימות ברובן בשבת, מה שמדיר ספורטאים דתיים מתחרויות ספורט. בכדורסל למשל, בדרך כלל לא מתקיימים משחקים בשבת, רק לעיתים נדירות אך גם במקרים אלו מדובר לרוב במוצאי שבת. הן אצל קבוצות מקצועניות והן אצל קבוצות חובבניות. ולכן הענף כולל ספורטאים דתיים-לאומיים בכמות גדולה יחסית. בחלק מהענפים, עתרו ספורטאים שונים למוסדות המדינה נגד קיום תחרויות ספורט בשבת, על מנת לאפשר להם להשתתף בתחרויות.
תעלת דנובה–הים השחור
יריבות בין מעצמות ואינטרסים אימפריאליים
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) והסכם אדריאנופול פתחי הדנובה עברו לשליטה מוחלטת של האימפריה הרוסית. העות'מאנים חיפשו מוצא מכך על ידי יצירת שפך נוסף של הדנובה לים השחור. ב-1837 מומחים בריטיים הכינו חוות דעת, לפי הזמנת האימפריה העות'מאנית - הם טענו אז, שעדיין אין את האמצעים הטכניים הדרושים לחפירת התעלה.
הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת
ספורט
על פי סקר של הלמ"ס משנת 2009, 62% אחוזים מהאוכלוסייה היהודית בישראל תומכת בקיום אירועי ספורט בשבת, כאשר בנושא תומכים 89% מבין החילונים, 73% מבין המסורתיים-לא כל כך דתיים, 38% מהמסורתיים-הדתיים, 13% מהדתיים.
כדורגל בשבת
החל מהעשור הראשון של המאה ה-21 החלה נסיגה במספר משחקי הכדורגל בשבת בישראל. הסיבה העיקרית לכך הן זכייני השידור והטוטו אשר העדיפו פיזור של המשחקים על כמה ימים. כך שמאז הקמת ליגת העל במתכונתה הנוכחית בשנת 1999, משוחקים מרבית המשחקים לאחר צאת השבת או בימים ראשון ושני. כאשר אצל מעט קבוצות אשר להן אחוז גדול של אוהדים שומרי שבת כמו בית"ר ירושלים הקבוצה לא משחקת כלל במהלך השבת, וכמוה גם הפועל באר שבע במשחקי הבית שלה. למרות זאת, משחקי הליגה הלאומית בכדורגל אשר משוחקים בשישי בצהריים בחודשי החורף מסתיימים לאחר כניסת שבת. משחקי הבית של נבחרת ישראל אם מתקיימים בסופי שבוע, מתקיימים בשישי בצהריים או במוצאי שבת, אף על פי שבחלק מהמקרים ההגעה למשחק במוצאי שבת או חזרתו בשישי בצהריים לא מתאפשרים ללא חילול שבת.
בשנת 2015 עתרה הסתדרות העובדים הכללית החדשה לבית הדין לעבודה בתל אביב לביטול משחקי הליגה הלאומית בכדורגל בימי שבת וחג, בהיעדר היתר ממשרד העבודה להעסקת יהודים בשבתות וחגים בתחום הספורט. מינהלת הליגה בתגובתה הודיעה כי ביקשה מהמשרד היתר כללי להעסקת העובדים הנדרשים, וכי עד לקבלת היתר חוקי משחקי הליגה לא יתקיימו בשבתות וחגים. הודעתה קיבלה תוקף של פסק דין. בהמשך לכך הקימה שרת התרבות והספורט, מירי רגב, את "הועדה הבין משרדית לבחינת קיום משחקים בשבת", ברשות מנכל משרד התרבות והספורט, ובהשתתפות ארבעה נציגים נוספים מטעם המשרד, נציג אגף התקציבים באוצר ונציג משרד המשפטים. מסקנות הביניים של הוועדה היו, שישנן חלופות אפשריות, אך הן דורשות משאבים רבים (למשל הקמת אצטדיונים נוספים). לכן יש לשמור על הסטטוס קוו הקיים בארץ בנושא הספורט המקצועני בשבת, מראשיתו בארץ ישראל. בשנת 2018 חתם שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, חיים כץ, על היתר להעסקת עובדים במנוחה השבועית לצורך משחקי כדורגל.
תעלת דנובה–הים השחור
יריבות בין מעצמות ואינטרסים אימפריאליים
אחרי מלחמת קרים הוסרה השליטה הרוסית מפתחי הדנובה ובכך נפסק העניין העות'מאני ביצירת פתח יציאה נוסף של הדנובה אל הים השחור.
הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת
תחבורה ציבורית
בתחום התחבורה הציבורית מתבססת מדיניות ישראל על החלטות ממשלה המבוססות על הסטטוס קוו מלפני הקמת המדינה, בלי קשר לרצון התושבים. ישנן שכונות דתיות בהן נסגרים הכבישים לתנועת כל כלי הרכב, ומגוון רחב של תחומים נותרו בשטח האפור בהתאם לקביעה במסמך.
תעלת דנובה–הים השחור
יריבות בין מעצמות ואינטרסים אימפריאליים
ב-1929 ביקר ברומניה האדמירל הבריטי רגינלד הנדרסון (Reginald Henderson), שהביע עניין ביצירת תעלה שתחבר את אגם טאשאול-קונסטנצה-צ'רנוודה. האדמירל הבריטי הונע מאינטרס צבאי, להפוך את אגם טאשאול לבסיס ימי בו ניתן יהיה לרכז כמות גדולה מאוד (מאות) של ספינות. ב-1938 נידונה תוכנית נוספת בכיוון זה עם השתתפות גרמנית ובריטית במטרה להפוך את נמל מידיה למקלט עבור ספינות.
הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת
תחבורה ציבורית
במרבית המדינות בעולם פועלת תחבורה ציבורית משמעותית גם בימי המנוחה, לעתים עם הבדלי תדירויות בהתאמה להבדלי הביקושיים בין ימי השבוע. ההתנגדות הספציפית לתחבורה ציבורית בשבת ביהדות מקורו בייחוד הלכות שמירת השבת ביהדות, בניגוד למרבית הדתות האברהמיות האחרות, אשר לא מאפשרות שימוש בתחבורה.
תעלת דנובה–הים השחור
תוכניות רומניות
לאחר צירוף חבל דוברוג'ה לרומניה הוכנו גם תוכניות רומניות - התוכניות שאפו להשיג קיצור ההפלגה לים השחור וגם להוות תחליף להפלגה בזרועות הדנובה העוברות דרך הדלתה של הדנובה, הפלגה שסבלה מבעיות שונות.
הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת
תחבורה ציבורית
על פי סקר של הלמ"ס משנת 2009, מרבית האוכלוסייה היהודית בישראל (53%) תומכת בהפעלת תחבורה ציבורית בשבת, כאשר בנושא תומכים 82% מבין החילונים, 57% מבין המסורתיים-לא כל כך דתיים, 27% מהמסורתיים-הדתיים, 10% מהדתיים. מאז 2010, בודקת עמותת חדו"ש – לחופש דת ושוויון את מידת התמיכה בתחבורה ציבורית בשבת באוכלוסייה היהודית בישראל, ומצאה ששיעור התמיכה עלה מ-58% בשנת 2010, דרך 63% במדד 2011 ו-70% במדד 2014, עד 72% בשנים 2015–2016. מתוכם, בסקר האחרון, תומכים 31% בהפעלת "תחבורה ציבורית בהיקף מלא כמו ביום חול" ו-41% תומכים בהפעלת תחבורה ציבורית "בהיקף מצומצם בקווים מרכזיים ובתדירות נמוכה יותר, אולי במוניות שירות".
הסכמים קואליציוניים עם המפלגות הדתיות כללו תמיד התחייבות לשמירת הסטטוס קוו בנושאי דת ומדינה, או לכל הפחות (בממשלת ישראל ה-33) מתן זכות וטו למפלגה הדתית על שינויים בו. גם מפלגות חילוניות בעיקרן שנמצאו באופוזיציה לא בהכרח תומכות בכל רפורמה לחילון השבת, ולעיתים נמנעים חברי הכנסת מטעמן מהשתתפות בדיונים בנושא. מצע מפלגת העבודה מציין חשיבות בשמירה על השבת כיום המנוחה הכללי, ותומך בהפעלת תחבורה ציבורית בשבת במסגרת אשר תוגבל על ידי הסדרים אשר ייקבעו ברשויות המקומיות על פי צורכי ואופי אוכלוסיותיהן.