cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תרזה שנאבל
חייה
אחרי עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, עזבו בהר ושנאבל את ברלין, כיוון ששנאבל חזה בבהירות רבה את הרעות הפוליטיות הצפויות לבוא. במשך השנים הבאות, עשו את עונות הקיץ בטרמצו שעל אגם קומו ואת עונות החורף בלונדון. חודשי הקיץ בטרמצו, בשנים האלה, גם היוו הזדמנות לבהר, שנאבל ובנם קרל אולריך שנאבל ללמד בקורסי קיץ. המשפחה היגרה בשנת 1939 לניו יורק, שם המשיכה בהר ללמד.
אהרן הלברשטאם
רבנות צאנז
בשנת ה'תרל"ו הטיל רבי אהרן חרם על יוסף זלצר, מיהודי העיר, אחר שזה האחרון סירב לפסק הדין שהוציא בית הדין שמטעמו של רבי אהרן. פעולות חרם ונידוי היו כבר באותו הזמן פעולות אסורות על פי החוק, ולאחר חג הפסח נאסרו כ-40 איש מהקהילה היהודית בעיר, שכללו את ראשי הקהל, דייני בית הדין ובראשם רבי אהרן. זמן המאסר של רבי אהרן הוקצב לשישה שבועות, כולל עבודות פרך ויום תענית שבועי. בימים הראשונים למאסר נפטר אביו של רבי אהרן, והוא הורשה לצאת ממאסרו להלוויית אביו תחת משמר. רבי שמעון סופר רבה של קרקוב, נפגש עבורו במיוחד עם הקיסר פרנץ יוזף, לפעול למען שחרורו. בעקבות ביקורו הורה הקיסר על החלפת העונש במעצר בית, אך למעשה הוא ריצה את עונשו בבית הכלא.
תרזה שנאבל
חייה
בהר שבה לאירופה בפעם הראשונה בשנת 1946, אחרי המלחמה. מכאן ואילך עשתה את עונות הקיץ בשווייץ ובאיטליה. אחרי מות שנאבל ב-1951, חזרה להתגורר בטרמצו בקביעות, ושם נשארה עד מותה בלוגאנו ב-30 בינואר 1959. מסמכיה של תרזה בהר שמורים בארכיון המוזיקה של האוניברסיטה לאמנויות בברלין.
אהרן הלברשטאם
באדמו"רות
התחמק מהתנהגות כאדמו"ר, אף לאחר פטירת אביו (בשנת תרל"ו), וכך גם סירב להעניק ברכות. חסידים שבאו אליו נשלחו על ידו לשאר אחיו. למרות זאת היו חסידים שהחשיבו אותו כאדמו"ר. קיימות דעות אחרות לפיהן, בסופו של דבר, לאחר פטירת אביו כיהן גם כאדמו"ר, ורבים מחסידי אביו נעשו חסידיו.
פטירתו
נפטר בצאנז בליל שבת, ראש חודש אב ה'תרס"ג, לאחר קידוש. נקבר באוהל אביו בעיר. על מקומו התמנו בניו, רבי אריה לייבוש – עד אז רב העיירה גריבוב – התמנה לרב ואדמו"ר, ואחיו רבי שלום התמנה לראב"ד (אב בית דין).
תרזה שנאבל
משפחה
לתרזה בהר ולארתור שנאבל היו שני בנים, הפסנתרן קרל אולריך שנאבל (1909–2001) והשחקן סטיבן שנאבל (1912–1999). בתו של קארל אולריך שנאבל, אן שנאבל מוטייה, מנהלת את קרן שנאבל למוזיקה עם בעלה, פרנסואה מוטייה.
אהרן הלברשטאם
פטירתו
על מצבתו נכתב: .
תרזה שנאבל
קריירה
בהר החלה את קריירת השירה שלה כסטודנטית של יולוס שטוקהאוזן בפרנקפורט, והשתלמה במוזיקה אצל פרנץ וילנר בקלן. ב-1898, בגיל 22, עברה לברלין ללמוד אצל אטלקה גרסטלר. הופעתה הראשונה, הנסיונית, הייתה בשנת 1897 ואחריה באה הופעה שנייה ב-21 בינואר 1899 באקדמיה לשירה של ברלין, בליווי תלמיד של ליסט, אלפרד רייזנאואר. הופעה זו, שבה ביצעה מוזיקה של שוברט וברהמס, זכתה לתגובות אוהדות מאוד: ה"אלגמיינה מוזיקלישה צייטונג" הצהיר, כי "כוהנת אמיתית של האמנות הנה קמה ועלתה שוב". בשנים הבאות שרה לידר בלונדון, פריז, סנקט פטרבורג, מוסקבה, בודפשט, בריסל ועוד.
אהרן הלברשטאם
כתביו
לפי מסורת חסידית, שרף את כתביו יום לפני פטירתו. קיימים רישומים קלים מתורותיו, מהם שנרשמו על ידי בני משפחה, נלקטו והודפסו בשנת תשס"ח בספר "קדושת אהרן".
תרזה שנאבל
קריירה
בשנת 1903 הייתה בהר שותפה לייסוד "הרביעייה הקולית ברלין, (Berliner Vokalquartett) עם זמרת הסופרן ז'אנט גרומבאכר-דה יונג, הטנור לודוויג הס והבס ארתור ואן אוויק. הרביעייה נודעה בביצועים עם תזמורת של יצירות כגון משיח של הנדל והסימפוניה התשיעית של בטהובן.
אהרן הלברשטאם
רבותיו
בתקופת מגוריו בדוקלה, אחר נישואיו, הכיר את רבי הירש הכהן שהתגורר ברימנוב הסמוכה. בהמשך היה נוסע אליו, ואצלו הוא פדה את בנו. אחר פטירתו נסע לאדמו"רים רבי שלום מבעלז, רבי אברהם – המגיד מטריסק ורבי דוד טברסקי מטולנה.
תרזה שנאבל
קריירה
מבקר המוזיקה וילהלם קינצל כתב על ההרכב:
רק תלונה אחת הייתה לו לקינצל: "מה צר שהרביעייה המצוינת הזאת איננה מבצעת שירים בארבעה קולות א'קפלה, כגון מדריגלים ומוטטים עתיקים. אלה היו מגוונים במידת מה - ולו בזכות הצליל לבדו - את התוכנית."
בחורף 1909–1910, ביצעו בהר ושנאבל את מחזור השירים מסע החורף. הביוגרף של שנאבל, זרכינגר, ציין, כי "היה זה סיכון לא קטן לאישה לשיר את מחזור השירים הזה, הרומנטי עד תוך-תוכו, שנכתב לפואמות שגלוי וברור כי הנן השתפכות רגשותיו של נער חולה-אהבה, והן מחייבות, מנקודת ראותו של קהל ריאליסטי, קול גברי." אף על פי כן, הביצוע התקבל בשבחים כאלה, שהצמד המשיך לבצע את כל מחזורי השירים של שוברט בשנים הבאות. הם חזרו על מעלל זה בשנת המאה למות שוברט, 1928, בקונצרטים שהמבקר אלפרד איינשטיין תיאר כ"מיזוג הנשגב ביותר האפשרי של כוחות פרשנות המוצאים ביטוי ברגש עמוק וכן."
הצמד לא הסתפק בביצוע יצירות של גדולי המלחינים הגרמנים, אלא הוסיף להן שירים של שנאבל עצמו לקול ופסנתר, שרבים מהם הוקדשו לאשתו.
בהר לימדה לאורך כל חייה. בין תלמידיה היו טילדה דורייה, אווה לסמן, הילדה אלגר, גרטרוד הינדמיט, סבין קלטר, לוטה לאונרד, פיטר פירס ואחרים.
מוניטין
שמה של בהר נודע ברבים הודות לקולה העשיר ו"החוש האינסטינקטיבי שלה לפיסוק ודגש". וילהלם קינצל כתב שהיא "נהגה בקול המצו-סופרן [כך במקור] הרך והמאוזן להפליא שלה בעידון אמנותי". קולה נתן לריכרד שטראוס השראה לחיבור השיר "Traum durch die Dämmerung" ("חלום אל תוך הדמדומים") (1895) למענה.
בהר נודעה בעיקר כזמרת לידר, אבל זכתה לתהילה גם כסולנית עם תזמורת; בראשית הקריירה שלה הופיעה עם המנצחים ארתור ניקיש, פליקס ויינגרטנר וריכרד שטראוס. הסופר וידיד המשפחה הבריטי אדוארד קרנקשו כתב, "אין אנשים רבים שיש להם שמץ מושג על המוזיקליות המופלאה של תרזה בהר שנאבל [...] או על החוב שבעלה חב לה. היא הייתה מבוגרת ממנו בשנים אחדות, והייתה זו היא שכפתה אותו, אחרי ימיו כילד פלא, על הקהל הגרמני, כשעמדה על כך שילווה אותה בהופעותיה. היא הצטיינה בדקות רגש ובהבחנה מוזיקלית שאינה טועה, יותר מכל אדם שהכרתי מעודי, ואלה באו לביטוי בשירתה גם כשלא נותר לה עוד קול."
האלף ה-9 לפנה"ס
האלף ה-9 לפנה"ס הוא פרק הזמן שבין שנת 9,000 לפנה"ס עד סוף שנת 8,001 לפנה"ס (תחילת המאה ה-90 לפנה"ס עד סוף המאה ה-81 לפנה"ס).
תרזה שנאבל
רשימת הקלטות
קיימות עוד כמה הקלטות משנות ה-30 של המאה ה-20; הקלטות אלה נעשו הרבה אחרי שיא הקריירה של בהר:
אייסקונפקט
אייסקונפקט (המקור בגרמנית: Eiskonfekt) הוא ממתק שוקולד, מסוג פרלין ונוצר לראשונה בשנת 1927 בגרמניה. הממתק מיובא גם לישראל.
הממתק עשוי מתערובת של שמן קוקוס בלתי מוקשה ביחס של שליש עד חצי והשאר אבקת או מסת קקאו (נוצרת על ידי טחינה ודחיסה של פולי הקקאו). לעיתים, במקום מסת קקאו משתמשים בנוגט ואפילו בטעמים אחרים כגון תות או קפה.
פירוש השם "אייסקונפקט" בתרגום חופשי הוא "ממתק קרח" והשם נובע מן העובדה שהממתק נמס בקלות ובמהירות בחלל הפה ותוך כדי כך יוצר תחושת קרירות. שמן הקוקוס, בצורתו זו, נמס בטמפרטורה שבין 20 ל-23 מעלות צלזיוס, כעשר מעלות מתחת לטמפרטורת ההמסה של שוקולד רגיל. במתכונים אחדים מוסיפים גלוקוז או מנתול על מנת להגביר את תחושת הקרירות בפה.
הממתק נארז בגביעוני (קפסולות) אלומיניום או בריבועים קטנים עטופים בנייר צבעוני.
בגרמניה ישנם שני יצרנים בולטים - "אייכלמן-אייכטי" ממציא הממתק השוכן בצפון בוואריה, ו"מוריץ", שהיה במשך שנים היצרן הגדול ביותר בגרמניה ושוכן בהמבורג. שני היצרנים מייצאים לישראל.
Show You Love
Show You Love הוא שיר של הדי ג'יי הדני, קאטו, והדי ג'יי הבריטי, סיגלה, בשיתוף הזמרת האנגליה, גרייס טית'ר, שיצא ב-2015. גרסה מחודשת לשיר, בשיתוף הזמרת האמריקאית, היילי סטיינפלד, יצאה ב-24 בפברואר 2017. נכון לדצמבר 2021, הגרסה המחודשת הושמעה למעלה מ-69 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של קאטו ב-7 באפריל 2017. נכון לדצמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-3.8 מיליון פעמים.
פוטבזאורוס
פוטבזאורוס (שם מדעי: Futabasaurus) הוא סוג של זוחל ימי ממשפחת האלאסמוזאוריים שחי במשך הקרטיקון העליון לפני בערך 85 מיליון שנה מזמננו והוא האלאסמוזאור הראשון שהתגלה ביפן. המאובנים שלו נחשפו לצד ממצאי צדפות Inoceramus, בתצורת טמיאמה שבפוקושימה, יפן ותוארו ב-2006 בידי החוקרים Sato ,Hasegawa ו-Manabe.
בסוג זה נכלל מין אחד - Futabasaurus suzukii, הקרוי על שם מגלה הממצאים סוזוקי. במקור השם Futabasaurus התייחס לממצאי דינוזאור תרופוד שהתגלה ביפן, אך נחשב לטקסון מוטל בספק הקרוב לטירנוזאוריים. שני הממצאים נקראים על שם קבוצת "Futaba Group" שגילתה את הממצאים של שתי הקבוצות.
היה זה פליוזאור גדול באורך 6.4 עד 9.2 מטרים ומשקל ממוצע של 3 עד 4 טונות והוא נחשב לקרובו של ההידרותרוזאורוס. הוא בעל בעל סנפירים רחבים דומים לסנפירי צבי ים, איתם חתר ביעילות במים והיה בעל צוואר ארוך ושרירי שעזר לו ללכוד טרף בהפתעה. עצם הבריח של הפליוזאור התמזגה עם עצם הזרוע ויצרה חלל רחב בחזהו. זוחל זה היה טורף גדול ומהיר שנע באוקיינוס השקט במרדף אחרי דגים ודיונונים.
אלטר יחזקאל אליהו הורוביץ
רבי אלטר יחזקאל אליהו הורוביץ (בקצרה: רבי אלטר או ר' אלטר'ל; ג' בחשוון ה'תרמ"ה 1885 – ז' באדר ב' ה'תש"ג) היה האדמו"ר האחרון בחסידות דז'יקוב, נרצח בשואה.
ביוגרפיה
נולד בטרנובז'ג (דז'יקוב) לרבי יהושע הורוביץ, האדמו"ר מדז'יקוב, ולמרים. בילדותו היה חולני וחלש, ואביו הוסיף לו את השם "אלטער" שפירושו ביידיש "זקן". בשנת תר"ס נישא לחוה, בת דודו רבי ישראל הגר מוויז'ניץ. במשך תקופה התגורר בסמוך לחמיו, ולאחר מכן שב לדז'יקוב.
בשנת ה'תרס"ט החל לכהן כרב העיר דז'יקוב, לצד אביו האדמו"ר. בשנה האחרונה לחיי אביו החל האב לשלוח אליו את החסידים עם קוויטלאך, ובתרע"ג, עם פטירת אביו החל לכהן כאדמו"ר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נמלט רבי אלטר מטרנובז'ג לויז'ניציה, מקום מגורי חמיו, ואתו יחד המשיך לאוראדיה (גרויסוורדיין). בשוך סערת המלחמה השתקע בטרנוב (טארנא), שם הקים ישיבה בשם "בית דז'יקוב".
בשנת תרצ"ז ביקר בלונדון ובבלגיה, ביקור שסוקר ותועד בעיתונות של אותם ימים.
בשנת תרס"ז הדפיס במהדורה שנייה את הספר "אמרי נועם", של סבו רבי מאיר מדז'יקוב. אחרי פטירת אביו הוציא לאור את ספריו "שו"ת עטרת ישועה" ו"עטרת ישועה" על התורה ומועדים, 4 כרכים.
נרצח בגטו קרקוב, אדר ב' ה'תש"ג.
משפחתו
לרבי אלטר וחוה היו ארבעה בנים ובת אחת.
המרכזים ההיסטוריים של בראט ושל ג'ירוקסטרה
המרכזים ההיסטוריים של בראט ושל ג'ירוקסטרה (באלבנית: Qendrat historike të Beratit dhe Gjirokastrës) הם אתר מורשת עולמית בדרום אלבניה. ג'ירוקסטרה נוספה לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו ב-2005, ובראט נוספה כהרחבה ב-2008.  הם רשומים כדוגמאות נדירות לערים עות'מאניות עם ארכיטקטורה האופיינית לתקופה העות'מאנית.
בראט מכונה לעיתים קרובות "עיר אלף החלונות", ונחשבת אחד מהאוצרות הארכיטקטוניים של אלבניה. עקבות של אילירים, יוונים, רומאים, ביזנטים ועות'מאנים עדיין ניכרים ושמורים היטב בעיר, עם טירות, אחוזות, כנסיות, מסגדים, איקונינים וציורי קיר. במשך מאות שנים הייתה בראט מקום שבו דתות וקהילות שונות התקיימו יחד בשלום.
ג'יימס האולי
ג'יימס הנרי האולי (באנגלית: James Henry Hawley; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל איידהו התשיעי בשנים 1911–1913 וכראש עיריית בויסי בשנים 1903–1905. הוא גם שימש כתובע וכסנגור בכמה משפטים פליליים חשובים. מעבר למשפט הפלילי, הוא התמחה בתיקים הקשורים לתחומי ההשקיה והכרייה.
ראשית חייו
ג'יימס האולי נולד בדובק, איווה. אמו נפטרה בינקותו. שנתיים לאחר מכן יצא אביו בעקבות הבהלה לזהב לקליפורניה, וב-1856 עבר לטקסס. כך גדל האולי אצל משפחת דודו, ג'יימס קאר.
אבות משפחת אמו של האולי, משפחת קאר, כללו את רב-סבו שהיה מייג'ור במלחמת העצמאות של ארצות הברית, ואת סבו, שהיה קפטן במלחמת 1812. אביו שירת כמייג'ור ברגימנט של טקסס של צבא הקונפדרציה.
עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, ניסה האולי להתגייס לצבא האיחוד כחלק מאחת מיחידות המתנדבים של איווה. הוא נדחה בשל גילו הצעיר, 14, וויתר על הרעיון כאשר דודו עבר לקליפורניה בראשית קיץ 1861. לאחר מכן פנה דודו לשדות הזהב שהתגלו אז בצפון איידהו. האולי היה אמור ללמוד בבית ספר בסן פרנסיסקו, אך תחת זאת הוא הצטרף לדודו באיידהו באביב 1862, שהייתה אז חלק מטריטוריית וושינגטון.
ביוצאם מלואיסטון, איידהו, נהו השניים בעקבות בהלת הזהב באגן פלורנס. בזכות מזל או חוש מדויק למזג האוויר, הם בחרו לעזוב את האזור לוואלה ואללה, וושינגטון, לפני שהחורף הגיע לשיא עוצמתו. על פי דיווחים מאותה תקופה, החורף של 1861–1862 "היה אחד הקרים ביותר בהיסטוריה של איידהו".
בעת שהמתינו בוואלה ואאלה, פשטו שמועות על גילויי זהב חדשים באגן בויסי, אזור הררי ליד איידהו סיטי, מצפון-מזרח למקום בו שוכנת כיום בויסי. מתוך משיכה לגילויים החדשים, הם עברו לשם באביב 1863. במשך כמה חודשים עבד האולי בשכר במכרה גולד היל, ליד קווארצבורג. מהכסף שחסך מעבודה זו, הוא רכש חלקת אדמה באזור וגם עסק בחיפוש זהב באזורים אחרים שעליהם עדיין לא הייתה תביעת בעלות. במהלך חורף 1863–1864 הוא מכר והפיץ עותקים של העיתון הראשון שיצא לאור בדרום איידהו, "בויסי ניוז".
ב-1865 שב האולי לסן פרנסיסקו כדי ללמוד בקולג' העירוני שם. הוא גם החל ללמוד משפטים בקריאה עצמית במשרד עורכי דין. עד אביב 1867 הוא השלים ככל הנראה את מכסת לימודיו כפי ששאף אליה. בכל אופן, הוא נקלע אז לקשיים בסן פרנסיסקו. על פי אחד הדיווחים, הוא יצא אל הים והגיע לסין, ומצא את עצמו בצד המנוצח של מרד טאיפינג. הוא נמלט לכאורה מסכנת מוות לאחר שנלכד על ידי כוחות הממשלה בעזרת פקידיו של הקונסול הבריטי. בכל אופן, ב-1868 חזר האולי לאגן בויסי, ושב לעסוק בכריה ובחיפוש זהב.
קריירה פוליטית
האולי היה עדיין נחוש בדעתו להיות עורך דין, והוא המשיך ללמוד משפטים בקריאה עצמית במשרד פרקליט מחוז בויסי. באותה תקופה הוא עבד בשדות זהב בכל רחבי מרכז איידהו. ב-1870 הוא נבחר כנציג המחוז, מטעם המפלגה הדמוקרטית, לבית המחוקקים של. על פי המדווח הוא זכה ברוב הגדול ביותר שניתן אי פעם במחוז בחירה זה.
במהלך כהונתו בתפקיד, מונה האולי כיושב ראש ועדת המשפט של בית המחוקקים. בפברואר 1871 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין, עם זכות לייצג לקוחות בכל הערכאות, כולל בבית המשפט העליון של הטריטוריה. ב-1874 הוא נבחר למועצת הטריטוריה. שנתיים לאחר מכן הוא החל לכהן כפקיד הראשי של המועצה ובמקביל שימש כנציב מחוז בויסי. ב-1878 נבחר האולי כפרקליט של המחוז השיפוטי השני של הטריטוריה. מחוז זה כלל את השטחים שהשתרעו בין מאונטיין הום ועד לגבול מונטנה, מצפון לסלמון.
ב-1875 נשא האולי לאישה את מרי בולוק והתיישב בקווארצבורג. לאחר שהיה לפרקליט המחוז, הוא עבר לאיידהו סיטי, מקום מושב מחוז בויסי. הוא נבחר לתקופה נוספת כפרקליט המחוז והתמודד ללא הצלחה לבחירות לנציג הטריטוריה לבית הנבחרים של ארצות הברית. בערך ב-1884 הוא עבר לעיר היילי, ועסק שם בעריכת דין במשך שנתיים או שלוש. ב-1885 מינה אותו הנשיא גרובר קליבלנד כתובע הפדרלי של טריטוריית איידהו.
אף על פי שהאולי המשיך להחזיק בהשקעות בעסקי כריה באגן בויסי וכן סביב להיילי, בערך לאחר 1886 הוא החל יותר ויותר לעסוק בעסקי עריכת דין בבויסי. ב-1890 הוא עבר לעיר באופן קבוע עם משפחתו.
תיעוד התיקים המשפטיים בראשית ימיה של טריטוריית איידהו לא היה מושלם, אך ניתן להבין שהאולי שימש כתובע או כסנגור במאות תיקים פליליים במהלך הקריירה המשפטית שלו. בכל אופן, ברור שבעת בה עבר לבויסי, הדרישה לשירותיו הייתה רחבה מאוד.
האולי היה אישיות מרכזית בהנהגת המפלגה הדמוקרטית, כולל שש שנים בהן הוא שימש כיושב ראש הוועדה שלה במחוז בויסי. למעט זו של 1896, מכאן והלאה הוא היה ציר בכל אחת מוועידות המפלגה המדינתיות.
ב-1902 נבחר האולי כראש עיריית בויסי, זאת על אף ציבור הבוחרים הרחב של המפלגה הרפובליקנית בעיר. על אף שזכה לשבחים על ניהול העיר בעת כהונתו בתפקיד, הוא בחר שלא להתמודד על כהונה נוספת כראש העיר. ב-1910 נבחר האולי כמושל איידהו, ושנתיים לאחר מכן הוא נוצח בניסיונו להיבחר לתקופת כהונה שנייה. מאוחר יותר הוא ניסה פעמיים להתמודד בבחירות למושב בסנאט של ארצות הברית, אך ללא הצלחה.
תיקים משפטיים בולטים
האולי היה מעורב בתיקים הקשורים ביחסי עבודה במהלך שירותו כתובע של מחוז בויסי. הוא פעל כמגשר בסכסוך בין הכורים השובתים לבין בעלי המכרות ליד היילי. הכורים איימו בהשתלטו בכוח על המכרות, אך בסופו של דבר הסכימו לפתרון בדרכי שלום.
במהלך תקופת כהונתו כתובע הפדרלי של טריטוריית איידהו, ניהל האולי את התביעה בכמה תיקים נגד מורמונים על פי חוק אדמונדס נגד פוליגמיה. אף על פי שהוא לא היה שבע רצון מהחוק בהיבט המשפטי שלו, ניהל האולי את התיקים במרץ, והותיר את הטלת העונש לבית המשפט. מעגל החברים האישיים הרחב שלו בקהילה המורמונית כיבד את מחויבותו לתפקידו. רובם לא נטרו לו טינה באופן אישי על הרשעותיהם.
האולי היה מעורב שוב באי-שקט התעשייתי ב-1892, שנתיים לאחר שאיידהו הייתה למדינה בארצות הברית. העלאת תעריפי ההובלה ברכבות צמצמה את רווחי מכרות העופרת והכסף באזור הכרייה בקר דאלן. בעלי המכרות הגיבו בהכנסת יותר תהליכי מיכון, בדירוג מחדש של העובדים כדי לקצץ בשכרם, ובהרחבת שעות העבודה. השביתה שפרצה עקב כך הסלימה את האלימות. לאחר שמושל המדינה הכריז על ממשל צבאי, נכלאו מאות כורים בבית כלא זמני. האולי שימש בצוות ההגנה שבסופו של דבר הבטיח את שחרורם של כל הכורים.
לצד מאמצים אלו, ב-1899 שימש האולי, לצד ויליאם בורה כתובע המדינתי לאחר שהתחדשה אלימות השובתים במכרות של קר דאלן. במהלך אחת ההתנגשויות, פוצץ ציוד רב של המכרות, והשובתים ירו והרגו כורה שלא השתייך לארגון העובדים שלהם. רוב התוקפים עטו מסכות, כך שאף אחד מהם לא הובא בפני בית המשפט בעוון רצח או השחתה. בתקווה למנוע אלימות בעתיד, הואשם, למען יראו ויראו, פול קוקרון, מזכיר הארגון. הוא הורשע כמי שביצע מספר רב של מעשי פשע ונדון לעונש מאסר ממושך. כאשר שככה האלימות מד ארגון העובדים, הוענקה לו חנינה והוא שוחרר ממאסר ב-1901.
כשאורצ'רד היה עד המפתח שלהם, ניסו רשויות המדינה לנהל משפט ראווה כנגד שלושה ממנהיגי הארגון שלכאורה ארגנו את מעשה הרצח. האולי חבר שוב לבורה לנהל את התביעה בתיק קשירת הקשר. המשפט הראשון, נוהל ב-1907 נגד ביל הייווד, המזכיר הכללי של פדרציית הכורים המערבית (WFM). צוות ההגנה של הייווד, שעליו נמנה קלרנס דרו, מצא מספיק חורים בראיות שהציגה המדינה כדי להבטיח את זיכוי הלקוח שלו. לאחר שגם מנהיג העובדים השני זוכה, האישומים נגד המנהיג השלישי בוטלו.
על אף כישלון המדינה בפרשה, בעלויות גבוהות, חש האולי תמיד שהמשפטים היו שווים את המאמץ שהושקע בהם. בבחירות שהתקיימו זמן קצר לאחר זיכויו של הייווד, הודחו המנהיגים הרדיקליים יותר של פדרציית הכורים המערבית. לאחר מכן, לדבריו של האולי, היו ארגוני העובדים באופן כללי תחת ניהולם של אנשים מתונים יותר. הרוצח, הארי אורצ'רד הורשע ברצח במרץ 1908 ונידון למוות, אך עונשו הומתק למאסר עולם, והוא מת בבית הכלא המדינתי בגיל 88 ב-1954.
שנותיו האחרונות
זיכוי מנהיגי פדרציית הכורים המערבית לא פגע במוניטין של האולי. הוא המשיך לנהל קריירה משפטית מכניסה, ונבחר כמושל. בגיל 70 הוא פרש מהחיים הפוליטיים, לאחר כישלון שני שלו להיבחר לסנאט של ארצות הברית.
ב-1915 מונה האולי למועצת המנהלים של האגודה ההיסטורית של איידהו. בבחירות שהתקיימו במועצה הוא נבחר לנשיא האגודה. חמש שנים לאחר מכן יצא לאור הספר "ההיסטוריה של איידהו" בארבעה כרכים, שהאולי היה העורך שלו. האולי המשיך להיות תומך נלהב של האגודה ההיסטורית. במכתב שהוא נדרש לכתוב לדוח הדו-שנתי של האגודה של השנים 1923–1924, הוא הפציר באגודה שהספרנית של האגודה והעוזרת שלה צריכות לקבל משכורת שתשקף את חשיבות תפקידן ואופיו.
ג'יימס האולי נפטר כתוצאה מהתקף לב בגיל 82, ב-3 באוגוסט 1929 בבויסי. הוא נטמן בבית הקברות מוריס היל שבעיר.
פארק הולנד (לונדון)
פארק הולנד (באנגלית: Holland Park) הוא אזור בקנזינגטון שבמערב לונדון אשר מכיל רחוב ופארק ציבורי באותו השם. אין לו גבולות רשמיים אבל הוא תחום בערך על ידי רחוב קנסינגטון בדרום, דרך הולנד  ממערב, שדרת פארק הולנד  מצפון ורחוב קנסינגטון צ'רץ' ממזרח. המחוזות הסמוכים הם נוטינג היל מצפון, ארלז קורט מדרום, ושפרדס בוש מצפון מערב.
האזור בנוי ברובו מרחובות עם שדרות עצים ומבתים טוריים גדולים בסגנון ויקטוריאני, ומכיל חנויות רבות, אטרקציות תיירותיות (כגון מוזיאון העיצוב), אתרי ספא יוקרתיים, מלונות ומסעדות, כמו גם שגרירויות של מספר מדינות.
היסטוריה
בשנותיה המאוחרות של המאה ה-19 קבעו את מושבם בשכונה מספר אמנים ידועים (ביניהם פרדריק לייטון, ג'ורג' פרדריק ווטס וולנטיין קמרון פרינספ) ואספני אומנות. קבוצה זו נקראה "חוג פארק הולנד".
הפארק
שטח הפארק הוא כ-22 הקטאר, מחציתו הצפונית היא חורש פראי למחצה, החלק מרכזי הוא שטחי גן רשמיים, והחלק הדרומי משמש לספורט.
מבית הולנד נשארו רק כמה חורבות, לאחר שנהרס ב-1940 בבליץ על לונדון במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1952 מועצת מחוז לונדון רכשה את החורבה ואת הגנים שמסביב מבעלו הפרטי האחרון, הרוזן השישי מאילצ'סטר כיום שרידי הבית מהווים תפאורה לתיאטרון הפתוח פארק הולנד, שהוא ביתה של אופרת פארק הולנד. מדרום לפארק נמצא מוזיאון העיצוב.
המרכז האקולוגי של פארק הולנד (2013), המופעל על ידי שירות האקולוגיה של הרובע, מציע תוכניות חינוך סביבתי הכוללות טיולים בטבע, שיחות, תוכניות לבתי ספר ותוכניות פעילות לילדים.
מקולי
מקולי (באנגלית: Macaulay או McCulley) הוא שם משפחה ושם פרטי.
קפיטליזם מאוחר
קפיטליזם מאוחר (באנגלית: Late capitalism או Late-stage capitalism) הוא מונח, שנטבע על ידי הכלכלן הגרמני ורנר זומבארט בתחילת המאה העשרים. משנת 2016 הפך לביטוי נפוץ המתאר מצבים אבסורדיים, משברים, עוולות וחוסר שוויון בחברה קפיטליסטית.
השימוש בביטוי גבר משנת 1975, עם פרסום הספר "קפיטליזם מאוחר" של הכלכלן ארנסט מנדל. בספרו מתאר מנדל שינויים משמעותיים שהתרחשו בשיטה הקפיטליסטית לאחר מלחמת העולם השנייה, וטוען כי ישנם גבולות להתפתחות הקפיטליזם.
תולדות המונח
המונח "קפיטליזם מאוחר" נטבע על ידי הכלכלן הגרמני ורנר זומבארט בספרו "הקפיטליזם המודרני" משנת 1902 ובספריו שראו אור לאחר מכן. זומבארט מחלק את הקפיטליזם לשלבים היסטוריים שונים, והביטוי "קפיטליזם מאוחר" בכתביו מתאר למעשה את הקפיטליזם הבורגני מתחילת המאה ה-20 ואילך.
כלכלנים סוציאליסטים באירופה הרבו להשתמש במונח זה בשנות השלושים ובשנות הארבעים כדי לתאר את מה שנראה על פי השקפתם ככישלון הקפיטליזם. לאחר מלחמת העולם השנייה האמינו כלכלנים רבים, בהם ג'וזף שומפטר ופול סמואלסון, כי סופו של הקפיטליזם קרב, בגלל הצטברותם של משברים כלכליים שנראו כבלתי ניתנים לפתרון. רודולף הילפרדינג השתמש בכתביו בביטוי דומה, "השלב האחרון של הקפיטליזם".
השימוש במונח נמשך בשנות השישים ובשנות השבעים בדיונים בנושאי כלכלה. לעיתים הקפיטליזם המאוחר כונה "נאו-קפיטליזם". המונח תיאר את מצב הקפיטליזם שלאחר מלחמת העולם השנייה בפרסומיהם של כלכלנים מאסכולת פרנקפורט, בהם תאודור אדורנו. גם ז'אק דרידה, יורגן הברמאס והרברט מרקוזה עשו בו שימוש.
עמנואל ולרשטיין היה ממבקריו הבולטים של הקפיטליזם המאוחר, וסבר כי יש להחליפו בשיטה אחרת. דעות דומות הושמעו על ידי פרדריק ג'יימסון, רודולף הילפרדינג ואלכסנדר קוז'ב. בכתביהם מתואר הקפיטליזם המאוחר כמערכת כלכלית המשלבת התקדמות טכנולוגית, ריכוז ההון הפיננסי, פוסט-פורדיזם ופער כלכלי הולך וגדל בין עשירים לעניים.
בתרבות הפופולרית
משנת 2016 הפך "קפיטליזם מאוחר" לביטוי נפוץ. מאמר מ-2017 בכתב העת The Atlantic נושא את הכותרת "מדוע הביטוי 'קפיטליזם מאוחר' נמצא פתאום בכל מקום".
דמות מתוך ספר של תומאס פינצ'ון אומרת: "קפיטליזם מאוחר הוא תרמית פירמידה בקנה מידה עולמי... זה גורם לפראיירים להאמין שהכל יימשך כך לנצח."
השימוש הרווח במונח זה הוא שימוש ביקורתי המצביע על פגמים בשיטה הקפיטליסטית הפוגעים באיכות החיים, תוך הבעת דעה שמצב זה לא יוכל להימשך לעד, מפני שהבעיות שהוא יוצר הולכות וגדלות ונראות בלתי ניתנות לפתרון.
Thru Your Phone
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-80 במצעד של קנדה, וה-50 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קארדי בי, בני בלנקו, ג'ורדן ת'ורפ, ג'סטין טרנטר, אלי טמפוסי ואנדרו וואט והופק על ידי וואט ובני בלנקו. מגזין הבילבורד השוו את השיר לשיר "Bust Your Windows" של ג'זמין סאליבן.
מילות השיר מתמקדות בנקמה אשר נוצרה בעקבות בגידה דרך הטלפון של אחד מבני הזוג במערכת היחסים.
הצלחה
למרות שלא יצא כסינגל, קיבל השיר את מעמד הזהב בארצות הברית, על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, עבור מכירות של למעלה מ-500 אלף עותקים במדינה. בשנת 2019, הוענק לו תואר הפלטינה, עבור מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה. ביוטיוב זכה השיר להצלחה רבה גם כן, כאשר צבר למעלה מ-30 מיליון צפיות בסך הכל.
בספוטיפיי צבר השיר למעלה מ-80 מיליון השמעות בסך הכל.
מיקומי שיא
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-50 במצעד הבילבורד הוט 100.
טעות בכיוון 3: נותרים למות
טעות בכיוון 3: נותרים למות (באנגלית: Wrong Turn 3: Left for Dead) הוא סרט סלאשר וגור אמריקאי משנת 2009 אשר בוים על ידי דקלן אובראיין. זהו סרט המשך לטעות בכיוון וטעות בכיוון 2: דרך ללא מוצא. עלילת הסרט עוקבת אחר קבוצת מטיילים יחד עם אסירים נמלטים שנופלים לידיו של הקניבל "שלוש אצבעות", רוצח מוטאנטי ואכזרי. שם הסרט באנגלית הוא משחק מילים, "Left for Dead" ניתן לפרש גם כ"שמאלה למוות".
עלילה
בעוד החבורה מתקדמת, הם מוצאים משאית משוריינת נטושה המכילה שקי כסף. נייט מוצא אקדח במשאית ונותן אותו לוולטר שמשתמש בו כדי לירות בצ'אבס, אך הנשק אינו טעון והאחרון הורג את וולטר כנקמה. צ'אבס מאלץ את אלו שנותרו בחיים לשאת את הכסף וללכת אל אתר הקמפינג שהקימו אלכס וחבריה, כדי שהפושעים יוכלו להשתמש בקיאקים כדי להימלט עם השלל. לאורך השביל, הם נתקלים במלכודת שהוטמנה על ידי "שלוש בהונות", ממנה הם הצליחו להתחמק. צ'אבס ופלויד גברו על הקניבל הצעיר ולאחר שערפו את ראשו, הם תקעו אותו על מוט כאות הרתעה ל"שלוש אצבעות". לאחר שנייט משבש את הבריחה של האסירים לנהר, צ'אבס משחרר בלי משים מלכודת שהוצבה על ידי "שלוש אצבעות", שהורגת את ווילי. האסירים מוצאים את הטנדר של "שלוש אצבעות", וכאשר קרופורד מנסה להתקרב אל הרכב, הוא נכנס לתוך מלכודת נוספת אשר לוכדת אותו ברשת של חוטי תיל בעוד "שלוש אצבעות" נוסע וגורר אותו במורד הכביש.
שריף העיירה המקומית, קלווין קארבר, מגלה את הזינזאנה שהתרסקה ויוצר קשר עם צוות המרשל האמריקאי בזמן שהוא מחפש את הקבוצה של נייט יחד עם סגניתו אלי ליין. נייט ואלכס, בעזרתו של ברנדון, בכך שהסיח את דעתו של פלויד לתקוף את צ'אבס, מנסים לברוח אך האחרון לכד את השניים שוב לאחר שהכה את פלויד והשאיר אותו מאחור. צ'אבס כועס על נייט מאיים עליו עם נשק, במקום איפה עמד פעם מגדל שמירה שנשרף לפני שנים (מהסרט הראשון). תוכניתו של צ'אבס מסוכלת על ידי כלבו של שריף קארבר, אשר מצא את הקבוצה אך מיד נהרג על ידי "שלוש אצבעות". כשצ'אבס והחבורה חוזרים למקום בו הוא השאיר את הכסף, הם מגלים שהוא איננו, כי פלויד הפצוע לקח את התיקים ופיזר את השטרות לכל עבר. אך לפני שצ'אבס מספיק לעצור את פלויד, "שלוש אצבעות" משליך בקבוק תבערה על פלויד, אשר מעלה אותו באש למוות ושורף את כל הכסף. זועם על הקניבל המוטאנטי, צ'אבס משליך את אלכס ל"שלוש אצבעות" כדי לשפר את סיכויי ההישרדות שלו והיא נלקחת בשבי. האחרים כועסים על מעשיו, וברנדון מעלף את צ'אבס ומאפשר לנייט לחזור ולהציל את אלכס. מאוחר יותר צ'אבס נהרג על ידי "שלוש אצבעות" לאחר שהמוטאנט גובר עליו במהלך הקרב שלהם.
אלכס מתעוררת בבקתה של "שלוש אצבעות" ורואה את סגנית ליין גוססת בתוך רשת של חוטי תיל. נייט מוצא את הבקתה ומשחרר את אלכס, אבל הם מותקפים על ידי "שלוש אצבעות" כשהם בורחים. "שלוש אצבעות" רודף אחריהם כשהם נוסעים משם בטנדר הגרר שלו, וגורם להם להתנגש בעץ. כשהטנדר עולה בלהבות ועומד להתפוצץ, ברנדון מופיע ומושך את אלכס החוצה. בזמן שברנדון חוזר עוזר לנייט, "שלוש אצבעות" תוקף אותם, אבל נייט מצליח להרוג אותו על ידי נעיצת קרס בראשו של הקניבל שמתפוצץ יחד עם הטנדר. בתמורה לעזרתו, נייט אומר לברנדון שיגיד לרשויות שהוא לא שרד כדי שהוא לא יצטרך לחזור לכלא, ברנדון מודה לו והולך. למחרת בבוקר צוות המרשל מגיע כדי לחלץ את נייט ואלכס שהמתינו על הכביש לצד גופתו החרוכה של "שלוש אצבעות".
כעבור זמן מה, נייט חוזר ליער לקחת את הכסף שנותר מהמשאית המשוריינת אך הוא נהרג מחץ שנורה לגבו על ידי ברנדון. תוך כדי שברנדון מעמיס את הכסף, קניבל לא ידוע מופיע מאחוריו עם אלה שמחובר לה סכיני תער, ובעוד המסך מחשיך ניתן לשמוע את צעקתו של ברנדון.
הפקה
צילומי הסרט נערכו בסופיה, בולגריה, וארכו 24 יום. כל הסצנות שצולמו בבית כלא צולמו בבית כלא אמיתי ביום אחד.
צרחת וילהלם מופיעה בסרט כשהקניבל "שלוש אצבעות" מועף מהטנדר לקראת סוף הסרט.
זהו הסרט האחרון מבחינה כרונולוגית, כשהבאים אחריו הם פריקוולים וריבוטים.
הרו (פירושונים)
{{פירושונים|
נטליה גבריליצה
נטליה גבריליצה (ברומנית: Natalia Gavriliţa; נולדה ב-21 בספטמבר 1977) היא משפטנית, אשת מנהל ופוליטיקאית מולדובית, שכיהנה כראש הממשלה של רפובליקת מולדובה בין 6 באוגוסט 2021 ל16 בפברואר 2023. גבריליצה כיהנה בעבר כשרת האוצר של רפובליקת מולדובה בממשלת מאיה סנדו וכסגנית יושב ראש של מפלגת "פעולה וסולידריות". חברת הפרלמנט ה-11 של מולדובה.
ילדותה וצעירותה
בשנים 2000–2003 עבדה כעוזרת בעניינים פוליטיים במשרד לעניינים כלכליים ופוליטיים בשגרירות ארצות הברית בקישינב. בשנת 2005 הייתה יועצת בלשכת סגן יושב ראש לענייני אירופה ומרכז אסיה בבנק העולמי בוושינגטון די. סי..
בשנים 2005–2006 עבדה כסטז'רית ואחר כך כיועצת מחלקה בוועדה האירופית לכלכלה בבריסל.
בשנים 2007–2008 הייתה מנהלת המחלקה לפוליטיקה ופיתוח תוכניות מקרו-כלכליות במשרד הכלכלה והמסחר של מולדובה. ובשנים 2008–2009 הייתה ראש המחלקה לתוכניות ותיאום סיוע שליד ממשלת מולדובה.
בשנים 2009–2013 הייתה יועצת בכירה בחברה בינלאומית לייעוץ פיננסי באוקספורד.
בשנים 2013–2015 הייתה ראש צוות ואחר כך מזכירת מדינה במשרד החינוך של מולדובה שנוהל באותה תקופה על ידי השרה מאיה סנדו. היא שימשה גם כמנהלת אקזקוטיבית בתוכנית הבנק העולמי לרפומרות בחינוך.
בשנים 2015–2019 כיהנה גבריליצה כמנהלת הקרן הגלובלית לחדשנות שבמסגרתה ניהלה תיק שכלל 11 מיזמי חדשנות עם תקציב של 13.5 מיליון דולר – מיזמי השקעות עבור מספר מדיניות ואזורים מתפתחים באפריקה (ניגריה) ואסיה (אינדונזיה, הרשות הפלסטינית וטג'יקיסטן).
בממשלה
בשנת 2019 הייתה נטליה גבריליצה שרת האוצר בממשלת מאיה סנדו. בתפקיד זה הצטיינה בגיוס תמיכה תקציבית של כ-100 מיליון דולר ובשיקום היחסים וחידוש הסיוע מטעם קרן המטבע הבינלאומית והאיחוד האירופי. בנתה תקציב לסולידריות שכלל עליות שכר לקטגוריות אחדות של מעסיקים, עזרה לנזקקים ועלייה בקצבאות.
ראש ממשלה
בתחילת שנת 2021 מינתה הנשיאה מאיה סנדו את נטליה גבריליצה את המשימה להרכיב ממשלה. אולם מועמדותה נדחתה על ידי קואליציה אופוזיציונית של PSRM ומפלגת "שור". לבסוף כראש ממשלה זמני כיהן נציג אחר של מפלגת "הפועלה והסלודריות",PAS, איגור גרוסו.
בעקבות תוצאות הבחירות המוקדמות לפרלמנט ב-11 ביולי 2021 נבחרה גבריליצה לפרלמנט ברשימת מפלגתה PAS.
ב-6 באוגוסט 2021 בהצבעה בפרלמנט (61 קולות מתוך 94 נוכחים ו-7 נעדרים) אושר מינויה כראש הממשלה. ותוכנית ממשלתה "מולדובה של זמנים טובים". ממשלתה כוללת 13 שרים לעומת הממשלה הקודמת שכללה 9.
בממשלתה מכהנים ניקו פופסקו כשר החוץ, אנטוליה נוסאטי כשר הביטחון, אנה רוונקו כשרת הפנים ודומיטרו בודיאנסקי כשר הבריאות. אחרי פברואר 2022 ממשלתה התמודדה עם השלכות של פלישת רוסיה לאוקראינה, שכנתה של מולדובה. בפברואר 2023 גבריליצה התפטרה והוחלפה כראש הממשלה על ידי דורין רצ'אן
חיים אישיים
גבריליצה נשואה לוולדימיר גבריליצה, פקיד לשעבר של משרד הפנים, שעבד בגוף הביקורת של ראש הממשלה מאיה סנדו. יש להם בן אחד.
גבריליצה מחזיקה גם באזרחות רומנית ושולטת בשפות רומנית, רוסית, אנגלית, צרפתית וספרדית.
קישורים חיצוניים
נטליה גבריליצה באתר Woman world leaders של האיחוד האירופי
בסארט עבדורחימי
בסארט עבדורחימי (באלבנית: Besart Abdurahimi, במקדונית: Бесарт Абдурахими; נולד ב-31 ביולי 1990 בזאגרב) הוא כדורגלן מקדוני ממוצא אלבני, המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בפאפוס.
קריירה
עבדורחימי גדל בקרואטיה והחל לשחק במחלקת הנוער של NK זאגרב. ב-14 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של NK זאגרב, במשחק הדרבי מול דינמו זאגרב במסגרת ליגת העל הקרואטית. בעונת כבש 12 שערים והיה מלך השערים של הקבוצה, אך לא הצליח לסייע לה להינצל מירידה לליגת המשנה.
ב-16 בספטמבר 2013 הגיע עבדורחימי לישראל, ולמחרת חתם לעונת השאלה אחת בקבוצת הפועל תל אביב. בתחילת דרכו בקבוצה סבל מפציעה, ואת הופעת הבכורה שלו בהפועל תל אביב ערך ב-21 בדצמבר 2013, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–4 לבני סכנין עם פתיחת הסיבוב השני של ליגת העל. ב-26 בינואר 2014 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–1 על בית"ר ירושלים. בסך הכל בעונת 2013/2014 כבש ארבעה שערים ב-20 משחקים, ובסופה שוחרר מהמועדון.
לקראת עונת חתם עבדורחימי בקבוצת לוקרן מליגת העל הבלגית. בעונתו הראשונה במועדון כבש חמישה שערים ב-23 הופעות בליגה. בעונתו השנייה שותף בתשעה משחקי ליגה, ובמרץ 2016 הושאל לאסטנה מליגת העל הקזחית. כעבור ארבעה חודשים הושאל לסרסו אוסקה מליגת העל היפנית. בפברואר 2017 חתם עבדורחימי בקבוצת שקנדייה מליגת העל המקדונית, במדיה שיחק שנה.
ב-30 בינואר 2018 חתם עבדורחימי בפרטיזן טיראנה האלבנית, במדיה כבש שני שערים ב-13 הופעות ליגה, ובתום העונה שוחרר מהמועדון. בספטמבר 2018 חתם בקבוצת הרמנשטאט מליגת העל הרומנית, אך במדיה ערך ארבע הופעות ליגה בלבד. בספטמבר 2019 חתם בקבוצת בראבו מליגת העל הסלובנית.
נבחרת לאומית
בצעירותו שיחק עבדורחימי בנבחרת הנוער של קרואטיה, אך בסופו של דבר החליט לייצג את נבחרת מקדוניה הצפונית. ב-26 במאי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 0–2 ל במשחק ידידות. ב-9 באוקטובר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בדקה ה-92 בניצחון 3–2 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016 (אחרי שאדיס יאחוביץ' כבש שער שוויון מבעיטת עונשין בדקה 66).
ופיק ספא
ופיק ספא (בערבית: وفيق صفا, תעתיק מדויק: ופיק צפא; נולד ב-1960) הוא איש ביטחון לבנוני ובכיר בארגון חזבאללה, המקורב למזכ"ל הארגון חסן נסראללה, ונשוי לאחותו. הוא משמש כראש מנגנון ביטחון הפנים המרכזי ומפקד היחידה לקשרי חוץ, ולעיתים מכונה "שר הביטחון" או "שר הפנים" של חזבאללה.
ביוגרפיה
ספא נולד בלבנון בשנת 1960.
בשנת 1984 הוא הצטרף לשורות ארגון חזבאללה וטיפס בסולם הדרגות.
בשנת 1987 מזכ"ל הארגון חסן נסראללה מינה אותו לתפקיד ראש "ועדת הביטחון", שמאוחר יותר שונה שמה ל"יחידת הקישור והתיאום" של הארגון.
ביולי 2019 ארצות הברית הטילה עליו סנקציות ביחד ביחד עם שני חברי פרלמנט מטעם חזבאללה.
מעורבותו בפרשות שחיתות
ב-26 באפריל 2018 התפרסמו ידיעות כי ספא נעצר באשמת מעילה בסך של 350 מיליון דולר ובסחר בסמים ובהלבנת הון. מאוחר יותר הכחישו בני משפחתו את הידיעה ורשת אל-מיאדין דיווחה כי "ספא מכחיש את עובדת מעצרו".
ב-18 באפריל 2020 שודרה תוכנית בערוץ הטלוויזיה "אלג'דיד" בלבנון, בה נטען כי לספא נדל"ן בהיקף של 30 דונם הרשומים על שמו בעיירה אלנמירייה במדינה וכי הוא גם מחזיק בכמה חברות מסחריות הרשומות על שם בנו. הפרסום עורר סערה ברשתות החברתיות במדינה וגולשים החלו לדרוש הסברים מחזבאללה על אודות התנהלותו של ספא.
מעורובתיו אלו של ספא תרמו לתדמיתו השלילית של ארגון חזבאללה.
כתובת בנבעל
כתובת בנבעל היא כתובת פיניקית המוקדשת לעשתרת על גוש שיש ששימש בסיס למצבה מצרית, שנמצאה ליד הפירמידה של יונס במֹף בשנת 1900.
הכתובת כוללת את השם בנבעל, שהחוקרים מקשרים בינו לבין השם Banobali או Bariobali, עבד מקדש פיניקי שתואר על ידי קיקרו ב-In Verrem. שארל קלרמון-גנו הציע לשחזר את השם כבַּנוֹבַּעַל.
המצבה מוצגת כעת במוזיאון המצרי, תחת הזיהוי CG 9402 (JE 33264+34081).
הכתובת
הכתובת ידוע בסימונים KAI 48 או RÉS 1. הכתובת פגומה מאוד, ולכן ישנן הצעות שונות לפענוחה.
גם הכתובת המצבה עצמה מזכירה את פעלעשתרת: כלומר "פערעשתרת", מאחר שבמצרית עתיקה לא היה הבדל בין העיצורים ל' ור'. המצבה במצרית מזכירה גם את אמו, ששמה אינו ברור אך ללא ספק שמי.
אזמל
אִזְמֵל הוא מכשיר המשמש לחציבה, חיתוך או חריטה בחומרים קשים כגון עץ, אבן ולעיתים אף לחריטה במתכות רכות.
בעבר שימשו אזמלים לעיצוב כלי עץ שונים כאשר האזמל היה עשוי מעצמות בעלי חיים וכפטיש להכאה שימשה אבן.
האזמל החשמלי או הפנאומטי (פטיש אוויר) הוא אזמל שמורכב על מנגנון חשמלי או מנגנון המופעל בלחץ אוויר שמבצע את ההכאה על קצהו העליון.
ישנו סוג נוסף של אזמל הנועד לביקוע עץ. לאזמל זה אין ידית והוא נראה כמו משולש חד זווית.
אזמל שונה הוא אזמל כירורגי רפואי (Medical scalpel) המכונה גם סקלפל המשמש בניתוחים ולצרכים רפואיים שונים.
חוק קומי (מיני-סדרת טלוויזיה)
חוק קומי (באנגלית: The Comey Rule) הוא מיני סדרה אמריקאית, דרמה פוליטית, המבוססת על הספר "נאמנות עליונה: האמת, שקרים, ומנהיגות" מאת מנהל ה-FBI לשעבר ג'יימס קומי. במיני סדרה מככבים ג'ף דניאלס בתפקיד קומי וברנדן גליסון בתפקיד הנשיא דונלד טראמפ. המיני-סדרה המורכבת משני חלקים שודרה בין התאריכים 27 בספטמבר ל-28 בספטמבר 2020 ברשת Showtime.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר מנהל ה-FBI, ג'יימס קומי, לקראת הבחירות ב-2016,ומאוחר יותר בחודשים הראשונים לנשיאותו של דונלד טראמפ. בשנת 2015, קומי מבקש ממארק פ. ג'וליאנו להישאר כסגן מנהל ה-FBI להוביל את חקירת שרת הדואר האלקטרוני של הילרי קלינטון "Midyear".
בשנת 2016 ג'ורג' פפאדופולוס, יועץ לקמפיין טראמפ נמצא בפיקוח שירותי הביטחון האמריקאיים, על רקע טענות שמינהל הביון הצבאי הרוסי גייס את קרטר פייג כנכס. נטען כי פול מנפורט עובד בשכר עבור האוליגרכים הרוסים אולג דריפסקה ודמיטרו פירטש. החקירה מגלה עדויות לא מאושרות לכך שלממשלת רוסיה היה מידע מזיק על דונלד טראמפ כששהה במלון ריץ-קרלטון במוסקבה בשנת 2013.
לאחר שסגרה את חקירת קלינטון ביולי 2016, לשכתו של קומי פותחת מחדש את החקירה מכיוון שכמה מיילים של הילרי קלינטון מופיעים בשערורי חדשה במחשב הנייד של אנתוני ויינר.
הפרק הראשון מסתיים בדיווחי חדשות על כך שהילרי קלינטון קוראת לדונלד טראמפ לוותר על הבחירות למענה.
בפרק השני, ראשי קהילת המודיעין האמריקאית אומרים לברק אובמה שרוסיה מעדיפה שדונלד טראמפ הידידותי יישב בבית הלבן ויקדם את פירוק נאט"ו, יפסיק את הסכם הגרעין באיראן, יאפשר קידוחי נפט בקוטב הצפוני, יקים מסלול לפלישה טורקית נגד הכורדים, יפתח במלחמת סחר עם סין ויזרע מחלוקת מעל לכל.
לאחר בחירתו של טראמפ בשנת 2016, ראשי המודיעין האמריקאי נפגשים עם אנשי קמפיין טראמפ במגדל טראמפ שבניו יורק כדי להצהיר כי סוכני ממשלת רוסיה משתמשים בחשבונות מזויפים של מדיה חברתית ביוטיוב, פייסבוק, טוויטר ואינסטגרם כדי לשכפל תעמולה בעד טראמפ מרוסיה היום ורדיו ספוטניק. קומי גם מאשים את הרוסים בהתקפות בעת הליך ההצבעה עצמו. ה-FBI מיירט חמש שיחות טלפון שבמהלכן נדונו הקלות בסנקציות בזמן שמייק פנס אומר לתוכנית Face the Nation כי שיחות הטלפון בין קיסליאק לפלין היו על הבעת תנחומים על התרסקות המטוס הרוסי.
טראמפ מארח את קומי לארוחת ערב פרטית בבית הלבן; במהלך הפגישה, טראמפ דורש נאמנות. לאחר מכן, טראמפ מפטר את סאלי ייטס, התובעת הכללית. טראמפ אומר לקומי שהוא לא נתן "מיליארד דולר לאיראן כמו שנתן אובמה." טראמפ ממשיך ומבקש מקומי לבטל את חקירת ה-FBI על מייקל פלין.
הפקה
באוקטובר 2019 הוכרז כי בילי ריי יכתוב ויביים מיני-סדרה שהופקה על ידי אולפני הטלוויזיה של CBS שיהוו עיבוד לאוטוביוגרפיה "נאמנות עליונה" מאת ג'יימס קומי, כשג'ף דניאלס יגלם את קומי. ברנדן גליסון היה אמור לגלם את דונלד טראמפ, עם מייקל קלי, ג'ניפר אילי, הולי האנטר, סטיבן פסקוואלה, אונה צ'פלין, סקוט מק'ניירי, וויליאם סדלר וטי אר נייט בין השחקנים הנוספים שהוכרזו שיככבו, עם פיטר קויוטי כרוברט מולר. בילי ריי נפגש עם קומי מספר פעמים במהלך שנה לקראת הפקת הסדרה. הצילומים החלו בטורונטו בנובמבר 2019. תקציב הסדרה עמד על 40 מיליון דולר.
ביוני 2020 התגלתה הסדרה בשם "חוק קומי" והיא מורכבת משני פרקים בהיקף של ארבע שעות. הסדרה אמורה הייתה במקור לעלות לשידור ברשת Showtime לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. עם זאת, בעקבות ביקורת מצד ריי בנוגע לתאריך השידור, תוכננה הסדרה לעלות לשידור במשך שני לילות, החל מ-27 בספטמבר 2020. בבריטניה הסדרה שודרה בארבעה חלקים ברשת Sky Atlantic ב-30 בספטמבר 2020. באוסטרליה הסדרה שודרה באותם תאריכים כמו בארצות הברית בשירות הסטרימינג Stan. הסדרה שודרה ברשת WOWOW ביפן ב-1 בנובמבר 2020.
BBV152 (קובקסין)
החיסון פותח בחברת (BBIL) ההודית בשיתוף עם  (ICMR). החיסון הוא חיסון מומת.
מדובר בסדרת חיסונים מומתים הכוללת שלושה וריאנטים המצומדים לחיסון כלבת מומת המשמש כוקטור לחיסון, אשר פותחו בסיוע מפילדלפיה.
ניסויים בשלב הראשון והשני
במאי 2020, המכון הלאומי לווירולוגיה של המועצה ההודית למחקר רפואי (ICMR) אישר וסיפקה את זני הנגיף לפיתוח חיסון מקומי נגד מחלת נגיף קורונה 2019. ביוני 2020 קיבלה החברה אישור לערוך ניסויים קליניים בשלב ראשון ושני לבדיקת החיסון המתהווה בשם קובקסין, מ (DCGI) של ממשלת הודו. המועצה ההודית למחקר רפואי בחרה ב-12 אתרים מקומיים לניסויים קליניים אקראיים בשני השלבים הראשונים, כולל פלצבו וניסויים קליניים סמויים במועמדים לחיסון בשלב הראשון והשני.
בדצמבר 2020 הודיעה החברה על פרסום הדוח לניסויים בשלב הראשון של החיסון והציגה את התוצאות של שלב זה.
ניסויים בשלב השלישי
בחודש נובמבר 2020, התקבל אישור לביצוע השלב השלישי בחיסוני קובקסין לאחר סיום שני השלבים הראשונים. השלב השלישי של הניסוי הכולל מחקר אקראי סמוי עם בקרת פלצבו בקרב מתנדבים מקבוצת הגיל 18 ומעלה, החל ב-25 בנובמבר. בשלב השלישי של הניסוי צפויים להשתתף כ-26,000 מתנדבים מרחבי הודו. ניסויים אלו יתקיימו ב-22 מיקומים שונים ברחבי הודו, בכמה מקומות, ביניהן העיר דלהי, ומקומות שונים ברחבי מדינות קרנאטקה ומערב בנגל. מדינות אחרות צפויות להצטרף בהמשך.
ייצור
נכון לעכשיו, חברת בהראט ביוטק ההודית המייצרת את החיסון באמצעות ייצור בסיכון בפלטפורמת ייצור תאי vero הצהירה על יכולתה לספק כ-300 מיליון מנות. הייצור מתבצע ב. החברה נמצאת בתהליך הקמת מפעל שני לייצור קובקסין בהיידראבאד. החברה מנהלת מגעים גם עם שלטונות מדינה אחרות כמו אודישה כדי לאתר מקומות פוטנציאליים נוספים במדינה להכנת החיסון. בנוסף לכך, החברה בוחנת קשרים עולמיים לייצור קובקסין.
בדצמבר 2020, חברת Ocugen נכנסה לשותפות עם חברת בהראט ביוטק לפיתוח משותף של קובקסין לשוק האמריקאי.
אישור לשימוש חירום
ב-2 בינואר 2021 המליץ (CDSCO) על אישור של ה-EUA אישור זה ניתן ב-3 בינואר.
שירלי סטריקלנד
שירלי ברברה סטריקלנד דה לה הנטי, חברה (באנגלית: Shirley Barbara Strickland de la Hunty, MBE; 18 ביולי 1925 – 11 בפברואר 2004) הייתה אצנית אוסטרלית. היא אלופה אולימפית בעלת שבע מדליות, שלוש מהן זהב, וכן שיאנית עולם כולל בריצת 100 מטר. הייתה לאתלטית היחידה במשחקים האולימפיים שזכתה פעמיים ברציפות בריצת 80 מטר משוכות.
ביוגרפיה
סטריקלנד נולדה בגילדפורד, פרבר של פרת', במערב אוסטרליה. בת יחידה, השנייה במשפחה בת חמישה ילדים. אביה, דייב היה אצן מקצועני שהחמיץ את המשחקים האולימפיים בפריז 1900 מאחר שלא היה די כסף לממן את הנסיעה. ואמה, ויולט, ילידת ארצות הברית בת לאבא מהנדס כריית פחם בריטי ולאמא נורווגית. היא גדלה בחווה המשפחתית בפיתרה, מערב אוסטרליה. היא בוגרת תואר ראשון במדעים בשנת 1946 מאוניברסיטת מערב אוסטרליה.
מלחמת העולם השנייה פגעה באימונים של סטריקלנד שבחרה להצטרף למאמץ המלחמתי. לאחר מכן היא התאמנה בהדרכת אוסטין רוברטסון.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה סטריקלנד ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 47.6 שניות, אחרי הולנד (47.5 שניות) ולפני קנדה (47.8 שניות). מדליות ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.2 שניות, אחרי פאני בלנקרס-קואן מהולנד (11.9 שניות) ודורותי מנלי מבריטניה (12.2 שניות) ובריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 11.4 שניות, אחרי פאני בלנקרס-קואן (11.2 שניות) ומורין גרדנר מבריטניה (11.2 שניות). נוסף לכך, אף על פי שסיימה במקום שלישי היא דורגה במקום רביעי בריצת 200 מטר (25.3 שניות) ולא זכתה במדליית ארד.
אלופה אולימפית
בתחרות שנערכה בוורשה, פולין, ב-4 באוגוסט 1955 קבעה סטריקלנד בריצת 100 מטר שיא עולם חדש של 11.3 שניות.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכתה סטריקלנד בשתי מדליות זהב, בריצת 80 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש של 10.96 שניות, לפני גיזלה בירקמאייר מגרמניה (11.12 שניות) ובת ארצה נורמה תרוואר (11.25 שניות) ובכך הגנה על תוארה ובריצת שליחות 4x100 מטר, ביחד עם נורמה קרוקר, בטי קת'ברט ופלור מלור בשיא עולם חדש של 44.65 שניות, לפני בריטניה (44.70 שניות) וארצות הברית (45.04 שניות). נוסף לכך, היא סיימה רק במקום 16 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.7 שניות ולא עלתה לשלב חצי הגמר.
לאחר המשחקים האולימפיים עבדה סטריקלנד כמורה לפיזיקה ולמתמטיקה ואימנה אתלטיקה קלה.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה סטריקלנד לכבוד לשאת את הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה, ביחד עם עוד שש ספורטאיות אוסטרליות מהגדולות בהיסטוריה, לציון 100 שנים להשתתפות נשים במשחקים האולימפיים.
חייה האישיים
בשנת 1950 נישאה סטריקלנד לגאולוג שהיה תלמיד שלה בקולג' שבו לימדה, לורנס אדמונד דה לה הנטי. לזוג נולדו ארבעה ילדים.
בשנת 2001 זכתה סטריקלנד לתשומת לב התקשורת לאחר שבחרה למכור במכירה פומבית את מזכרות הספורט שלה, כולל את המדליות בהן זכתה במשחקים האולימפיים. בתגובה לביקורת כלפיה היא טענה שצעד זה נועד לממן את לימודיהם של נכדיה ולעוד מטרות. בסופו של דבר נקנו המדליות על ידי אנשי עסקים אנונימיים שתרמו אותן למוזיאון הספורט הלאומי במלבורן.
גופתה של סטריקלנד נמצאה ב-16 בפברואר 2004 על רצפת המטבח שלה, אך חוקר מקרי המוות קבע כי היא מתה ב-11 בפברואר. לא נעשתה נתיחה מלאה של הגופה. חוקר מקרי המוות אמר שסיבת המוות לא ידועה ואינה עולה בקנה אחד עם נסיבות מוות טבעיות. לאחר מכן היא זכתה ללוויה ממלכתית.
בשנת 2005, בני משפחתה פנו לחוקר מקרה המוות לגבי נסיבות מותה ובשנת 2006 נערכה חקירה על ידי בלשים של המחלק לפשעים חמורים. בשנת 2008 פסק בית המשפט העליון שאין תשובה ברורה למקרה זה.
זנוגלוסיה
זֶנוֹגְלוֹסְיָה (באנגלית: Xenoglossy או Xenoglossia) לפעמים מכונה זנולאליה (xenolalia) היא תופעה פארא-נורמלית, בה אדם יכול לדבר או לכתוב בשפה אשר לא היה יכול לרכוש את מיומנויות השימוש בה באמצעים רגילים.
הביטוי זנוגלוסיה נטבע על ידי הפארא-פסיכולוג הצרפתי צ'ארלס ריכט בשנת 1905, אולם עדויות על התופעה ניתן כבר למצוא בתקופות מוקדמות יותר, כמו במעשי השליחים. בעידן המודרני טענות בדבר מופעים של זנוגלוסיה מובאות על ידי פארא-פסיכולוגים וסיפורי גלגול נשמות שתועדו ונחקרו. אולם מחקרים אלו עוד אינם נחשבים כמוכחים חד-משמעית בקרב החוגים האקדמיים.
היסטוריה
עדויות ראשונות או סיפורים ואגדות על תופעות זנוגלוסיה בהם באופן פלאי קיבלו אנשים יכולת לקרוא, לכתוב, לדבר או להבין שפות זרות מופיעות כבר בספרות העתיקה, בביבליה, בתלמוד, בספרות ימי הביניים, וגם בספרות המודרנית ימינו.
במאה ה-19 נפוצו טענות על מדיומים המדברים שפות זרות על ידי אנשי רוח, כמו גם על ידי פנטקוסטלים במאה ה-20, אולם אלו לא נבחנו בכלים אקדמיים מקובלים. בתקופות מאוחרות יותר חוקרים בתחום גלגול נשמות פרסמו תיעודים של מקרים בהם נתקלו בנבדקים אשר טענו לזיכרון של גלגול קודם וניחנו ביכולות של זנוגלוסיה המתאימות לסביבה בה חיו בחייהם הקודמים לכאורה. חלק מהטענות הללו זכו להד בתקשורת הפופולרית, למשל המקרה של נהג המרוצים הצ'כי Matěj Kůs שהחל פתאום לדבר אנגלית שוטפת (אותה רק התחיל ללמוד באותו זמן) לאחר תאונה קשה שבה נפגע בספטמבר 2007, לאחר יומיים חזר לקדמותו ובכך הוא מהווה תופעה זנוגלוסית מוגבלת בזמן.
אליפות ברזיל בכדורגל 2007
אליפות ברזיל בכדורגל 2007  הייתה הפעם ה-51 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. המשחקים החלו ב-12 במאי 2007 והסתיימו ב-2 בדצמבר 2007.
בתחרות השתתפו 20 קבוצות. במקום הקבוצות שירדו לליגה הבכירה עלו אתלטיקו מיניירו, נאוטיקו, אמריקה (נאטאל) ורסיפה.
המשחקים התקיימו בשיטת ליגה תוך מפגש כפול בין הקבוצות. עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תיקו.
בסוף העונה ארבע קבוצות ירדו לליגת משנה.
בסיום העונה לליגת משנה ירדו קורינתיאנס, פרנה, ז'ובנטודה ואמריקה (נאטאל). במקום הקבוצות שירדו לליגה הבכירה עלו קוריטיבה, איפטינגה, פורטוגזה דה דספורטוס וויטוריה.
שחקנים מצטיינים
ז'וזיאל, שחקנה של פרנה כבש 20 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
טיאגו נבס שחקנה של פלומיננסה זכה גם בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה.
רחוב אגרון
רחוב אגרון הוא רחוב במרכז ירושלים. הרחוב מתחיל בצומת הרחובות דוד המלך ושדרות ממילא ונמתח לכיוון דרום מערב עד כיכר צרפת. ראשיתו של הרחוב בדרך העתיקה שהובילה מירושלים לכיוון עזה. דרך עזה המודרנית ממשיכה את רחוב אגרון אחרי כיכר צרפת.
הרחוב קרוי על שם גרשון אגרון, ראש עיריית ירושלים, עיתונאי ועורך, מייסד העיתון "Palestine Post", שהפך לימים ל"ג'רוזלם פוסט".
היסטוריה
בשנת 1912 עברה הקונסוליה של ארצות הברית בירושלים לבית שרכשה ברחוב אגרון 18. הבית, נבנה במקור ב-1868 כבית מגורים של המיסיונר הגרמני פרדיננד וסטר, והוא ממשיך עדיין לשמש את שגרירות ארצות הברית.
בשנת 1929 נחנך מלון פאלאס המפואר בצידו הדרום מזרחי של הרחוב.
בשנת 1958 החלה הקמתו של גן העצמאות, בחלק משטח בית הקברות ממילא, והוא נחנך באוקטובר 1959.
בינואר 1960 הוחלף שמו של הרחוב מרחוב ממילא לרחוב אגרון, על שם על שם גרשון אגרון, שנפטר שנה קודם.
בשנת 1961 נחנך מרכז אמיר והסניף הראשון של רשת "שופרסל" בירושלים, בצידו הצפון מערבי של הרחוב.
בשנת 1976, עקב הגידול בנפח התנועה ברחוב, צומצמו המדרכות ברחוב לטובת הרחבת שטח הכביש.
אתרים ברחוב
לאורך הרחוב אתרים ומבנים רבים בעלי חשיבות היסטורית המהווים אבני דרך בתהליך היציאה מהחומות ובפיתוח העיר החדשה. ממזרח למערב:
לא לילדים
את כל שירי האלבום כתב והלחין איזי, כאשר בחלק מן השירים עשה זאת יחד עם נוי אלוש ואליעד נחום.
היינץ אדולף לוונשטאם
היינץ אדולף לוונשטאם (באנגלית: Heinz Adolf Lowenstam; 9 באוקטובר 1912 - 7 ביוני 1993) היה פליאו-אקולוג יליד גרמניה, יהודי-אמריקאי. מפורסם בזכות תגליותיו בביו-מינרליזציה - תהליך שבו אורגניזמים חיים מייצרים בגופם מינרלים כמו המגנטיט (מינרל המכיל ברזל). הוא ידוע גם במחקריו החלוציים על שוניות האלמוגים והשפעתן על תהליכים ביולוגיים הניכרים ברצף הגאולוגי.
ראשית חייו וחינוך
היינץ אדולף לוונשטאם נולד בשנת 1912 בשלזיה עילית, שבעבר הייתה חלק מדרום-מזרח גרמניה, אך סופחה לפולין לאחר מלחמת העולם הראשונה. אביו, קורט (1883–1965), היה אחיו הצעיר של הרב. אמו הייתה פרידה שטרנברג (נולדה בשנת 1889). להיינץ הייתה אחות צעירה, הילדגרד (הילדה), שהתחתנה עם קורט ויסנברג ולהם נולדה בת בשם דוריס.
קריירה מקצועית
לוונשטאם החל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת פרנקפורט בתחום הפלאונטולוגיה של החולייתנים, אך בהגיעו ללימודים התברר שהמסלול בו בחר עומד בפני קריסה עקב מותו של הפליאונטולוג המוביל באוניברסיטה. הוא עבר לאוניברסיטת מינכן בסתיו 1933, ולמד אצל הפרופסורים פרדיננד ברוילי, אדגר דקה והביולוג קרל פון פריש. תקופת לימודיו של לוונשטאם במינכן התרחשה במקביל לעליית היטלר והמפלגה הנאצית לשלטון, וההידרדרות החמורה במצבם של יהודי גרמניה. על פי דברי הביוגרף שלו, ג'וזף ל. קירשווינק, "בשנת 1935, הצהיר לוונשטאם על כוונתו לערוך את מחקר השדה לדוקטורט שלו בארץ ישראל, זאת למורת רוחו של ראש המחלקה שלו שהיה פרו-נאצי". לאחר שבילה 18 חודשים בחקר הגאולוגיה של ההרים ממזרח לנצרת, הוא חזר למינכן בשנת 1936 וגילה כי חוק חדש, שהתקבל בגרמניה כשבוע לפני הגנת התזה שלו, אסר על הענקת תוארי דוקטורט ליהודים. בלית ברירה עזבו היינץ לוונשטאם ואשתו אילזה לארצות הברית והגיעו לשיקגו ביוני 1937. הוריו ואחותו הצליחו להימלט לברזיל, אך מרבית קרובי משפחתו מצד אמו נספו מאוחר יותר בשואה.