cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לנבל
הפיה אינה מוזכרת בשמה (וגם זהות המלכה לא נאמרת), התיאורים בסיפור עוסקים בעיקר בשפעת יופייה ובעושרה, מתוך הנחה שהמאזין בן התקופה מזהה מיהי הכוהנת הגדולה של האי אבלון אשר בחרה לה בסר לנבל כמאהב (fee amante). יחד עם זאת, במאמר המבאר שצרפה גורביץ לתרגום סיפוריה של מארי היא תוהה, בין היתר מדוע בחרה מארי להותיר דווקא את שלוש הנשים הקשורות לעולם האחר נטולות שם: הגבירה ב"יונק", הגבירה ב"גיז'מר" והפיה ב"לנבל" (על זהותה האפשרית של הפיה בסיפור לנבל בהרחבה, ראו גורביץ', 2020: 214-204).
הסיפורי הברטוניים של מארי מתייחסים לסמלים המזוהים עם הארתוריאנה, כאשר לנבל הוא המובהק שבהם (ובמידה רבה גם "יערה" שמספר אפיזודה מסיפור אהבתם הידוע של טריסטן ואיזולדה):
תחילת השיר:
ארנסט קלטנברונר
ארנסט קלטנברונר (בגרמנית: Ernst Kaltenbrunner; 4 באוקטובר 1903 – 16 באוקטובר 1946) היה פושע מלחמה נאצי, מראשי האס אס בדרגת אוֹבּר-גרוּפנפיהרר, מפקד המשרד הראשי לביטחון הרייך וראש האס דה, אוסטרי במוצאו. נמנה עם האחראים העיקריים לשואה, נשפט במשפטי נירנברג, הורשע כפושע מלחמה והוצא להורג בתלייה באוקטובר 1946.
ביוגרפיה
קלטנברונר נולד לעורך הדין הוגו קלטנברונר ואשתו תרזה בעיירה ריד (Ried) שליד העיר בראונאו אם אין באוסטריה, על גבול בוואריה. הוא למד בבית הספר בעיירה ראב ולאחר מכן בגימנסיה הריאלית בעיר לינץ, שם הכיר גם את אדולף אייכמן (לימים, פקודו). לאחר שזכה בתעודת בגרות בשנת 1921, החל בלימודי כימיה באוניברסיטה הטכנית של גראץ, אולם תוך זמן קצר עבר ללימודי משפטים באותו מוסד וסיים בתואר דוקטור בשנת 1926. במהלך לימודיו קיבל את צלקת הסיף שעל לחיו השמאלית. בתום לימודיו הצטרף למיליציית ההיימווהר (Heimwehr) ועבד כעורך דין עד שנת 1928 בלינץ, גראץ וזלצבורג.
כיוון ששאף לאיחוד מהיר של אוסטריה עם גרמניה הצטרף קלטנברונר למפלגה הנאצית האוסטרית בשנת 1930, ושנה לאחר מכן לארגון האס אס האוסטרי. הוא קיבל מינויים של דובר המחוז, ושל עורך דין המחוז, באס-אס המקומי. הוא זכה למוניטין בייצוג פעילים נאצים בפני השלטונות.
בינואר 1934 נאסר לתקופה קצרה בידי ממשלת אנגלברט דולפוס אשר ניסתה לדכא את פעילות הנאצים באוסטריה. בעקבות הפוטש הכושל ביולי אותה שנה ורצח דולפוס, נעצר שוב, בחשד למעורבות ברצח. האישום לא הוכח, אך קלטנברונר הורשע בבגידה ונידון לעשרה חודשי מאסר בפועל. לאחר שחרורו בשנת 1935 שימש קלטנברונר בתפקיד ראש האס אס האוסטרי במחתרת. במקביל, שימש כמודיע להיינריך הימלר ויצר קשרים טובים עם ארתור זייס-אינקווארט, שפעל למען איחוד הדרגתי עם גרמניה.
קלטנברונר נטל חלק פעיל באנשלוס – סיפוחה של אוסטריה לגרמניה – ולאחר מכן הועלה לדרגת "גרופנפיהרר" באס-אס הגרמני. הוא היה אף נציג "אוסטמארק", היא אוסטריה, ברייכסטאג בשנת 1938, ובשנת 1941 היה לגנרל במשטרה.
מיום 30 בינואר 1943 היה קלטנברונר מפקד המשרד הראשי לביטחון הרייך (RSHA). אשר כלל את "משטרת הביטחון" (SIPO) ואת "שירות הביטחון" (אס דה) והיה באופן רשמי גם ראש האינטרפול. בתפקיד זה החליף את ריינהרד היידריך, אשר חוסל בידי פרטיזנים פטריוטים צ'כים ביוני 1942. במשרה זו החזיק עד סופה של המלחמה.
כמפקד ה-RSHA היה לו חלק בביצועם של הפשעים הבאים:
לקראת סוף המלחמה, ובמיוחד לאחר כישלונו של קשר העשרים ביולי, הקשר לחיסול היטלר שגילה התארגנות נרחבת בצבא כנגד המשטר הנאצי, הגביר קלטנברונר מאוד את כוחו, ועל אף שהיה כפוף להיינריך הימלר נראה כי הימלר ירא מפקודו זה. בסוף מרץ 1945, מונה קלטנברונר לאחראי על הביטחון בדרום גרמניה. בסוף אפריל העביר את מפקדתו לעיירת הקיט אלטאוסזה שבצפון-מערב שטיריה באוסטריה. שם נתפס בידי יחידות הצבא האמריקאי ב-11 במאי 1945 ונעצר.
אחרי מלחמת העולם השנייה
תחילה הועבר לחקירה באנגליה ומשם נשלח לנירנברג, על מנת לעמוד לדין.
תחילה קבל על עינויים בשבי הבריטי ובכה כשראה את כתב האישום נגדו, אולם תוך זמן קצר התעשת והחל לפעול כדי להילחם על חייו. בהערותיו הראשוניות בכתב על שלושת סעיפי האישום נגדו טען: "אינני חש אשם בשום פשע מלחמה. עשיתי רק את חובתי במסגרת מנגנון הביטחון בו פעלתי. אינני מוכן לשמש כתחליף להימלר".
שאר נאשמי משפט נירנברג השתדלו לשמור מרחק ממנו. קלטנברונר שלל כל מעורבות בפשעים וטען שלא היה לו כל קשר למנגנונים מבצעים דוגמת הגסטאפו. לדבריו, הוא היה מעין אחראי מטעם השירות החשאי ובעל סמכויות ייצוגיות בלבד. הוא אפילו הכחיש שחתם על מספר מסמכים שהוצגו לבית הדין מטעם התביעה.
על הפשעים שביצע הוא נידון למוות ב-30 בספטמבר והוצא להורג בתלייה ב-16 באוקטובר 1946. מילותיו האחרונות היו "אהבתי את עמי הגרמני ואת מולדתי בלב חם. עשיתי את חובתי על פי חוקי עמי ואני מצטער שהפעם עמי הונהג על ידי אנשים שלא היו חיילים ושבוצעו פשעים שלא ידעתי עליהם. גרמניה, בהצלחה".
אפרים קישון קרא (בזלזול) לאופנוע השחור שעליו רכב "הדוקטור" על שם קלטנברונר, שלבש בשירותו באס אס מדים שחורים.
אכד
אַכַּד או אגאדה,, הוא שמם של עיר, עם וארץ במסופוטמיה, בין אשור בצפון, שומר בדרום והנהרות פרת במערב וחידקל במזרח. הממלכה האכדית נוסדה בסביבות שנת 2350 לפני הספירה. הלשון האכדית (שם כולל לאשורית ולבבלית) היא שפה שמית מזרחית שנכתבה בכתב יתדות, והייתה השפה השלטת במסופוטמיה ובסוריה והשפיעה רבות על שפות שמיות אחרות כמו הארמית והעברית.
העיר, שלא נמצאה עד היום, שכנה ככל הנראה כ-50 קילומטר דרום-מערבית לבגדאד. היא הגיעה לשיא גדולתה במאות ה-22 עד ה-18 לפני הספירה, לפני עלייתה של בבל.
מסכת יומא י' בגמרא מזהה את אכד כ"בשכר" (עיר לא ידועה כיום), אבל בבראשית רבה (ל"ז ד) ובילקוט שמעוני (בראשית י' י), העיר מזוהה כ"נציבין", הנמצאת בגבול טורקיה-סוריה.
אכד נתנה את שמה לארשכיגל, היא אלת המוות והשאול המסופוטמית, שמופיעה באמונה השומרית והאכדית.
היסטוריה
התעודות הראשונות באכדית הן מזמנו של סרגון מאכד (המאה ה-23 לפני הספירה). אף על פי שסרגון נחשב תמיד לשליט הראשון של האימפריה המאוחדת של אכד ושל שומר, מחקרים מהעת האחרונה מצביעים על כך שמלך מוקדם יותר, לוגלזגיסי מאורוכ, הוא שהתחיל בהתרחבות. אולם, סרגון קידם את התהליך הזה במידה רבה, וכבש שטחים רבים שיצרו אימפריה מהים התיכון ועד לאנטליה.
בספרות הבבלית המאוחרת, השם אכדו, יחד עם שומר, מופיע כחלק מהתואר המלכותי.
האתר של אכד עצמה טרם זוהה, אם כי קיימים טקסטים מאוחרים יחסית מהמאה ה-6 לפני הספירה, שמזהים את מיקומה ואת מבניה ההרוסים.
מקור השם
העיר אכד מוזכרת פעם אחת בתנ"ך (בראשית י', 10):.
מקור השם "אגאדה" אינו מהשפה האכדית ומגיע כנראה מהשפה השומרית, ומופיע לדוגמה ברשימת שמות המלכים השומרים. הצורה הבבלית-אשורית השמית המאוחרת יותר, "אכאדו" ("המגיע מאכד"), כנראה הגיעה מהצורה "אגאדה".
ייתכן שפירוש השם "אגה-דה" הוא "כתר אש", המתייחס לאישתר, "האלה הזוהרת", שנעבדה מתקופה קדומה מאוד באגאדה. רעיון זה מוצע על פי כתבים של נבונידוס, שבספרי השנים שלו מוזכר שהפולחן לאישתר באגאדה התחלף לאחר מכן באלה אנוניט, שמקדשה היה בסיפר.
יהודית שובל
יהודית שובל (נולדה ב-24 באוגוסט 1926) היא פרופסור אמריטה לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ומומחית בתחום הסוציולוגיה של הבריאות.
ביוגרפיה
שובל נולדה בניו יורק בשם יהודית טננבאום. היא סיימה את לימודי התואר הראשון במכללת האנטר בהצטיינות (1947) ולימודי תואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד (1949 ו-1955). הייתה חברת תנועת "יהודה הצעיר" והייתה בין מייסדי תנועת הסטודנטים הציונית בארצות הברית וסגנית נשיאת התנועה הראשונה. תוך כדי לימודיה עלתה בשנת 1949 לישראל ומונתה לעמיתת מחקר ומנהלת פרויקט במסגרת המכון למחקר חברתי שימושי. במסגרת תפקידה זה התמקדה בחקר קליטת עלייה, התיישבות, סוציולוגיה של הרפואה וסוציולוגיה של סעד. בשנים 1955–1956 שימשה יועצת בנשאי קליטת עלייה לאונסק"ו.
שובל היא חלוצת המחקר בישראל בתחום הסוציולוגיה של הבריאות, ובמחקריה הושם דגש על בריאות במסגרות של קליטת עלייה ואי-שוויון, יחסי מטפל ומטופל, וכן השפעת שוני תרבותי על הטיפול הרפואי. בשנת 1968 הצטרפה לסגל המחלקה לסוציולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים וקודמה לדרג פרופסור בשנת 1979. כן שימשה במהלך השנים כמנהלת התוכנית לסוציולוגיה בבית הספר לבריאות הציבור של האוניברסיטה העברית, עמיתת מחקר במכון ברוקדייל, יו"ר האגודה הסוציולוגית הישראלית (1985–1988) ונציגת ישראל באגודה האירופאית לסוציולוגיה של הבריאות והרפואה. בשנים 1978 ו-1981 הייתה פרופסור אורח באוניברסיטת מישיגן. בשנת 1994 פרשה לגמלאות.
אלמנתו של הפרופ' הלל שובל.
אריה ורדי
אריה ורדי (נולד במקווה ישראל בשנת 1937) הוא פסנתרן, מורה ומנצח ישראלי המכהן כפרופסור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב וגם בבית הספר הגבוה למוזיקה בהאנובר (גרמניה). חתן פרס ישראל בתחום המוזיקה לשנת 2017.
ביוגרפיה
ורדי למד פסנתר אצל אילונה וינצה-קראוס, החל את דרכו על במת הקונצרטים בגיל חמש עשרה, ובגיל שבע עשרה הקליט קונצרטים עבור שידורי קול ישראל. ורדי הוא בוגר האקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב והאקדמיה למוזיקה של בזל (שווייץ), שם למד אצל הפסנתרן פאול באומגרטנר, קומפוזיציה עם פייר בולז וקרלהיינץ שטוקהאוזן, ואותה סיים ב-1963. בוגר הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב (1961).
קריירה מוזיקלית
בעקבות זכיותיו בפרס שופן (תל אביב 1960) ובפרס על שם ג'ורג'ה אנסקו (בוקרשט 1961) הגיע למעמד בינלאומי כאחד המוזיקאים המובילים של ישראל.
ב-1961 הופיע עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית והמנצח הצעיר זובין מהטה.
ורדי הופיע בחמש יבשות כסולן, השתתף בפסטיבל המוזיקה של אספן, בפסטיבל ורבייה, בפסטיבל זלצבורג ועוד. ניצח וניגן כסולן בסדרה חגיגית מיוחדת של התזמורת הקאמרית הישראלית 15 קונצ'רטי שונים. הופיע לצד תלמידיו בקונצרטי סדרת 32 הסונאטות של בטהובן. הופיע כסולן מנצח בביצוע כל הקונצ'רטי של מוצרט.
תקליטיו (שהופקו על ידי RCA רקורדס) זכו בפרסים בינלאומיים.
ורדי כיהן יועץ מוזיקלי לפסטיבל ישראל ויועץ מוזיקלי למרכז למוזיקה ירושלים,
קריירה אקדמית וחינוכית
כיהן כראש האקדמיה למוזיקה ע'ש רובין באוניברסיטת תל אביב (כיום בית הספר ע"ש בוכמן מהטה), ראש המחלקה למוזיקה באוניברסיטה הפתוחה. עמית כבוד של האוניברסיטה הפתוחה. אזרח כבוד של העיר גוזלר. לימד בכיתות אמן בקונסרבטואר של פריז, בקונסרבטוריונים של מוסקבה, שאנגחאי, באוניברסיטאות של בוסטון, אינדיאנה, סיאול, טוקיו, אוסלו, מילאנו, ורשה, בבתי הספר הגבוהים למוזיקה של לונדון, וינה ועוד. כיהן כ"אמן הבית" בבית הספר ג'וליארד וכפרופסור אורח באוניברסיטת ייל. לימד בפסטיבלים של אספן, רוויניה, מיין, ברכן (הולנד), בלונה (שווייץ), אפן (איטליה), זלצבורג, ורבייה, גוזלאר, לייפציג, שאנגחאי ועוד.
יסד וניהל את ה"סדרה לכל המשפחה" של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הנחה וניצח על הקונצרטים. יסד וניהל את הסדרה "אינטרמצו על הבוקר" של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הנחה וניצח על הקונצרטים.
ועידת נציגי העם
ועידת נציגי העם (ברוסית: Съезд народных депутатов СССР) - הגוף השלטוני העליון של ברית המועצות בשנים 1989-1991.
אריה ורדי
קריירה אקדמית וחינוכית
עמד בראש סדרות הטלוויזיה: "כיתת אמן", "פרקי בארוק", "שיחות מן המקלדת", "שיחה בעשר אצבעות", "צלילים מן ההיכל" ו"אינטרמצו עם אריק". רוב התוכניות שודרו בטלוויזיה החינוכית הישראלית ומופיעות בYouTube.
ועידת נציגי העם
רקע
ביולי 1988 במהלך הכנס ה-19 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב הכריז על רפורמה שלטונית. ב-1 בדצמבר 1988 התקבל חוק הבחירות החדש ובוצעו שינויים מתאימים בחוקה.
בסמכות הוועידה היה קבלת חוקה ואישור שינויים בחוקה, קביעת עקרונות מדיניות פנים ומדיניות חוץ של המדינה, מינוי חברים של הסובייט העליון ומינוי יושב ראש של הסובייט העליון, אישור מינוי ראש הממשלה, יושב ראש בית המשפט העליון, פרקליט המדינה ובחירת וועדה לשמירת החוקה.
אריה ורדי
קריירה אקדמית וחינוכית
תלמידיו זכו ביותר משישים פרסים ראשונים בתחרויות בינלאומיות והם מופיעים בהצלחה על בימות הקונצרטים בארץ ובעולם. בהם אסתרית בלצן, יוסי בן נון, יפים ברונפמן, דוראל גולן, דניאל גורטלר, בוריס גילטבורג, שלמה גרוניך, אורית וולף, אסף זוהר, מיכל טל, תומר לב, ולדימיר סברדלוב-אשכנזי, ויקטור סטניסלבסקי, יאול אום סון, סיון סילבר, סלים עבוד-אשקר, יונתן ענר, אסף פייר, רן צמח, אירית רוב, שלומי שבן, גיל שוחט, להב שני ואחרים.
ועידת נציגי העם
רקע
הוועידה כללה 2250 נציגים לפי מפתח שלהלן:
הנציגים נבחרו לתקופה של חמש שנים. מעשית, בעקבות התפרקות ברית המועצות בסוף שנת 1991, הגוף שנבחר ל-5 שנים הפסיק להתקיים לאחר פעילות של שנתיים.
אריה ורדי
שיפוט בתחרויות בינלאומיות
שפט בתחרויות בטהובן (וינה ובון), בוזוני (בולצאנו), בייג'ינג, שופן (ורשה), קליבלנד, ואן קלייברן (טקסס), בכאואר (סולט לייק סיטי), הממצו, לידס, דינו צ'אני (מילנו), ARD (מינכן), סנטנדר, גלאזגו, שנג'ן, שאנגחאי, סידני, צ'ייקובסקי (מוסקבה), טוקיו, אתונה ועוד. מכהן כיושב ראש חבר השופטים בתחרות רובינשטיין.
ועידת נציגי העם
רקע
כל המושבים התקיימו בארמון הקרמלין הממלכתי במוסקבה.
בחירות
הבחירות נערכו בין 26 במרץ-21 במאי 1989. לראשונה בברית המועצות זה היו בחירות חופשיות וברוב הקלפיות היה יותר ממועמד אחד. המועמדים פרסמו את המצע ומערכת בחירות כללה הופעתם בטלוויזיה. הובטחה הצבעה חשאית. בהתאם לתוצאות הבחירות, בין הנציגים היו 87% של חברי המפלגה ו-13% לא היו שייכים למפלגה.
אריה ורדי
חיים אישיים
בנו, דוקטור אמיר ורדי הוא ראש מחלקת טיפול נמרץ לב ילדים בבית החולים שיבא, לה תרם ורדי במשותף פסנתר "ברודווד", מהסוג ששימש את בטהובן.
ועידת נציגי העם
המושב הראשון
המושב הראשון התקיים במאי-יוני 1989. כבר בתחילת הישיבה הראשונה מיכאיל גורבצ'וב נבחר ליושב ראש הסובייט העליון. לראשונה אזרחי ברית המועצות היו יכולים לשמוע בשידור טלוויזיה את אנדריי סחרוב שהיה בין הנבחרים וניהל מערכת ויכוחים עזה עם מיכאיל גורבצ'וב. במקביל התנהל ויכוח בנושאים שונים בין בוריס ילצין לבין יגור ליגצ'וב שהיה בין הקומוניסטים הבולטים. בין הנבחרים שהשתתפו במושב היו אנשים שבהמשך זכו בתפקידים בולטים כמו גברייל פופוב, אנטולי סובצ'ק ועוד.
בוריס ילצין לא נבחר להרכב של הסובייט העליון, אך ב-29 במאי אחד מנבחרים העביר לו את מקומו.
ביום אחרון של המושב, תומכי הרפורמות שהיו בעמדת מיעט התארגנו והקימו "קבוצת נציגי העם הבין-אזורית". בראש הקבוצה עמדו אנדריי סחרוב, בוריס ילצין, גברייל פופוב, יורי אפנסייב וויקטור פאלם.
המושב השלישי
המושב התקיים במרץ 1990. המושב אישר יסוד תפקיד חדש של נשיא ברית המועצות ובחר את מיכאיל גורבצ'וב לתפקיד זה. כמו כן הכינוס ביטל את הסעיף 6 בחוקה. במהלך הכינוס הורגש מעבר של חברי המפלגה קומוניסטית לשורות האופוזיציה. לעומת זאת, מספר חברי פוליטביורו דיברו גלוי שגורבצ'וב בגד במפלגה ובמדינה ומביא לפירוקה.
המושב הרביעי
המושב התקיים בדצמבר 1990. במרכז הדיונים היה עתיד ברית המועצות כמדינה. במהלך המושב הוחלט על הצורך ברפורמה נרחבת במבנה המדינה וסוכם על ביצוע רפרנדום בהקשר להמשך קיום של ברית המועצות. כמו כן סוכם על מינו גנאדי ינאייב לסגן נשיא.
המושב החמישי
המושב החמישי התקיים בספטמבר 1991. המושב התקיים לאחר הרפרנדום בו 76% מהמשתתפים הצביעו בעד המשך קיום ברית המועצות. אומנם ההצבעה לא התקיימה בליטא הסובייטית, לטביה הסובייטית, אסטוניה הסובייטית, ארמניה הסובייטית, גאורגיה הסובייטית ומולדובה הסובייטית. במקום זה בשטח רפובליקות אלו התקיימו הצבעות בהם כ-80% מהמצביעים היו בעד עצמאות הרפובליקות ויציאתם מברית המועצות. המושב אישר "הצהרת זכויות האדם" ואישר תחילת התארגנות להקמת חבר המדינות העצמאיות. גורבצ'וב הציעה לפזר את הוועידה, אך בהצבעת חברי הכינוס הצעתו לא התקבלה.
ניר גלעדי
ניר גלעדי (נולד ב-24 בדצמבר 1955) הוא נוירולוג ישראלי, חבר האקדמיה הלאומית לרפואה מדעית, מומחה למחלת פרקינסון והפרעות תנועה. מנהל המערך הנוירולוגי במרכז הרפואי איכילוב, פרופסור מן המנין במסלול הרגיל בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, סגן דקאן באיכילוב, מופקד הקתדרה לנוירולוגיה על שם יחיאל ובתיה שירצקי, מנהל משותף של מרכז אופצין למניעת פרקינסון באוניברסיטת תל אביב וראש המסלול ללמודי תואר שיני במדעי העצב בדגש קליני Clinical Neurosciences בבית ספר סגול של אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
ניר גלעדי נולד וגדל בקיבוץ מזרע, בן לפרופ' משה גלעדי, איש חינוך שכיהן כראש מכללת אורנים, ולאסתר גלעדי. את לימודיו התיכוניים למד במוסד עמקים. הצטיין בספורט כאתלט לריצות בינוניות של 400-800 מטר ושיחק בנבחרת הנוער של ישראל בכדורסל. ב-1974 סיים את לימודיו התיכוניים והתגייס לסיירת מטכ"ל שם שרת כחובש קרבי.
לאחר שחרורו מצה"ל למד רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. את שירות המילואים שלו עשה כרופא ביחידת שלדג, שם שירת כרופא קרבי ונפצע במהלך מלחמת לבנון הראשונה. ב-1984 לאחר סיום לימודיו החל לעבוד כרופא משפחה בבית שאן ובקיבוץ בית קשת, שנה לאחר מכן התחיל התמחות בנוירולוגיה בבי"ח כרמל שבחיפה כשהוא ממשיך את עבודתו כרופא משפחה במקביל. ב-1989 נסע לשנתיים של השתלמות בבית החולים הנוירולוגי של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק שבארצות הברית, שם התמחה בהפרעות תנועה בהנחייתו של פרופ' סטנלי פאן (Stanley Fahn), מייסד החברה העולמית להפרעות בתנועה.
לאחר חזרתו לישראל ב 1991 ניהל את המרפאה להפרעות תנועה במרכז הרפואי כרמל, ובמקביל המשיך לעבוד גם כרופא משפחה של קיבוץ לוחמי הגטאות. ב 1993 הקים עם קבוצת חולים ובני משפחה את עמותת הפרקינסון הישראלית שפעילה ומשגשגת עד היום.
ניר מתגורר בתל אביב, נשוי לד"ר מירה גלעדי, דוקטור בתחום החינוך, פסיכולוגית ופסיכוטרפיסטית ולהם ארבעה ילדים.
דרכו האקדמית
בתחילת דרכו כרופא מומחה היה מרצה לנוירולוגיה בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט של הטכניון חיפה. עם המעבר למרכז הרפואי איכילוב בתל אביב הצטרף בית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. שם התקדם במסלול האקדמי עד שב-2011 הגיע לדרגת פרופסור מן המניין במסלול הרגיל, בחוג לנוירולוגיה. שנה לאחר מכן הופקד על הקתדרה ע"ש בתיה ויחיאל שירצקי בנוירולוגיה. ב-2014 מונה לראש החוג לנוירולוגיה ונוירוכירוגיה של בי"ס לרפואה. ב-2014 הצטרף כחבר לסגל האקדמי ולהנהלת בי"ס סגול למדעי המוח באוניברסיטת תל אביב, שם הקים והוביל את המסלול לתואר שני במדעי העצב הקליניים. ב-2019 מונה למנהל משותף של המרכז האקדמי ע"ש אופצין לטיפול ומניעת פרקינסון של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 2020 נבחר כחבר מין המנין באקדמיה הלאומית לרפואה מדעית של ההסתדרות הרפואית ובשנת 2021 מונה כסגן דקאן באיכילוב ואחראי על הוראת הסטודנטים לרפואה הלומדים באיכילוב.
מחקריו
פרופסור גלעדי ממקד את מחקריו בתחומי הפרעות הליכה ונפילות, ההיבטים הגנטיים של מחלת הפרקינסון וכן באפידמיולוגיה של פרקינסון. בתחום ההליכה הוא מבכירי חקר תופעת הקפאונות בהליכה בחולי פרקינסון (Freezing of gait), תופעה שכיחה המביאה לעיתים קרובות לנפילות. מחקריו על התרומה הגנטית להתפתחות מחלת הפרקינסון מתמקדת באוכלוסיית היהודים האשכנזים בהם עד 40% מהחולים הם בעלי מוטציה גנטית האחראית להתפתחות מחלתם. מחקריו באשכנזים מנסים להבין מדוע אדם חולה, מתי מחלתו מתחילה ומי נמצא בסיכון לפתח את מחלת הפרקינסון. מחקריו האפידמיולוגים מתמקדים באוכלוסייה הישראלית והביאו לתובנות רבות לגבי גורמים לשכיחות הגבוהה של פרקינסון בישראל, פי שניים מאשר בעולם המערבי, וכן למאפיני המחלה בגילאים השונים וההבדלים בין גברים ונשים. במקביל משקיע פרופסור גלעדי מאמץ בפיתוח תרופות וטיפולים חדשים להקלת סבלם של חולי הפרקינסון ושל קשישים הנוטים לנפילות. בתחום זה הוא הוביל עשרות מחקרים התערבותיים ומייעץ רבות לתעשייה בפיתוח טכנולוגיות חדשות בתחום הליכה, נפילות ומחלת הפרקינסון.
נאט הנטוף
נתן אירווינג "נאט" הנטוף (בשם מלא באנגלית: Nathan Irving "Nat" Hentoff; 10 ביוני 1925 – 7 בינואר 2017) היה עיתונאי, פובליציסט וסופר יהודי-אמריקאי, מבקר והיסטוריון של מוזיקה אמריקאית מודרנית (מוזיקת קאנטרי וג'אז). חבר מערכת ה"וילג' ווֹיְס" (Village Voice) וה"ניו יורקר" ובעל טור קבוע ב"וול סטריט ז'ורנל". כמו כן פרסם במהלך הקריירה שלו טורים בעיתונים "וושינגטון פוסט", "וושינגטון טיימס", "הניו יורק טיימס", "Jewish World Review", "ניו ריפבליק" ועוד.
ביוגרפיה
ב-1960 ייסד חברו, ארצ'י בלייר, את חברת התקליטים Candid. הנטוף שימש כמנהל מחלקת ההפקה והרכיב את קטלוג החברה, תוך שהוא יוצר ייצוג לסצנת הג'אז שפרחה במועדוני ניו יורק (בעיקר של רחוב 52) באותה עת. הוא שימש גם כמפיק מוזיקלי למספר אלבומים וכתב את כל הערות האלבום של החברה. בין האמנים שצירף לחברה היו צ'ארלס מינגוס, מקס רואץ', ססיל טיילור, קולמן הוקינס, אריק דולפי, ממפיס סלים ועוד.
הנטוף שילב כתיבה על ג'אז, הן בטורי ביקורת והן בספרים המכילים ניתוחים היסטוריים, עם כתיבה על נושאי פלילים, משפט, זכויות אזרח ונושאים שונים שעל סדר היום הציבורי. בשנות השמונים היה כתב ה"ווילג' ווֹיס" בישראל.
בשנת 1972 זכה הנטוף במלגת גוגנהיים – פרס המוענק למי שתרמו תרומה משמעותית לאמנות. ב-1980 זכה לפרס לשכת עורכי הדין של ארצות הברית על סיקורו המשפטי. ב-1985 זכה לתואר דוקטור של כבוד במשפטים מטעם אוניברסיטת נורת'ווסטרן. ב-2004 היה לזוכה היחיד שאינו מוזיקאי שזכה אי פעם בפרס ה"ג'אז מסטרס" (NEA Jazz Masters), שמעניק ממשל ארצות הברית לאמני ג'אז בולטים.
השקפות אידאולוגיות ופוליטיות
הנטוף מחזיק באידאולוגיה ליברטריאנית; הוא מתנגד לעונש מוות, לביצוע הפלות ולצנזורה מכל סוג. הוא מתנגד חריף ושנון של האידאולוגיה של השמאל בארצות הברית. למרות שבעבר תמך באיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, הפך למבקר שלו עקב ההגבלות שבהן תומך הארגון על חופש הדיבור בניסיונו לכפות "קוד דיבור נאות" (פוליטיקלי קורקט). את ממשל ג'ורג' וו. בוש ביקר עקב החוקים והתקנות לביטחון המדינה שהוטלו בעקבות פיגועי 11 בספטמבר (USA PATRIOT Act). עם זאת, תמך בפלישה האמריקאית לעיראק ב-2003.
במשך שנות שהייתו בישראל ולאחר מכן היה מקורב לחוגי תומכי שלום עכשיו, והוא תומך ברעיון שתי מדינות לשני עמים, וזאת תוך מתיחת ביקורת קשה על גורמים פלסטינים, בהם הוא רואה את המעכבים העיקריים של הפתרון.
הנטוף הגדיר את עצמו כ"שייך בגאווה לגזע העתיק של יהודים אתאיסטים קשי-עורף". נאט נפטר ב-2017 בניו יורק.
מייג'ל בארט
מייג'ל בארט-רודנברי (באנגלית: Majel Barrett; 23 בפברואר 1932 - 18 בדצמבר 2008) הייתה שחקנית ומפיקה אמריקאית. היא ידועה בעיקר בשל תפקידה כאחות כריסטין צ'אפל במסע בין כוכבים: הסדרה המקורית, לואקסנה טרוי במסע בין כוכבים: הדור הבא ומסע בין כוכבים: חלל עמוק 9, ובגין היותו קולו של המחשב הנשמע לאורך כל הסדרה. בארט הייתה אשתו של יוצר מסע בין כוכבים ג'ין רודנברי.
בשל היותה אשתו של רודנברי, ובהתחשב ביחסים המתמשכים שלה עם מסע בין כוכבים - השתתפות בדרך כלשהי בכל סדרה במהלך ימי חייה - היא מכונית לעיתים "הגברת הראשונה של מסע בין כוכבים". היא וג'ין רודנברי נישאו ביפן ב-6 באוגוסט 1969, לאחר ביטולה של הסדרה מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית. לשניים בן אחד, יוג'ין "רוד" רודנברי ג'וניור, שנולד בשנת 1974.
ביוגרפיה
מייג'ל לי יודק החלה לקחת שיעורי משחק כילדה. היא למדה באוניברסיטת מיאמי בקורל גייבלס, פלורידה, ולאחר מכן היו לה מספר תפקידים בתיאטרון, והיא הגיעה להוליווד. אביה, ויליאם יודק (Hudec), היה קצין במשטרת קליבלנד. הוא נהרג בעת מילוי תפקידו בשנת 1955, בזמן שמייג'ל הייתה בסיבוב הופעת עם הפקת אוף ברודוויי. בשנות ה-50 המאוחרות ובראשית שנות ה-60 היו לה מספר תפקידים קטנים בכמה סרטים וסדרות טלוויזיה. היא עבדה באולפני דסילו במספר תוכניות טלוויזיה, בהן "בוננזה", "הבלתי משוחדים", "המופע של לוסי" ו-"הלוטננט" (בהפקתו של ג'ין רודנברי). היא קיבלה הכשרה בקומדיה מלוסיל בול. בשנת 1960 היא שיחקה את דמותה של גוון רתרפורד בסדרה "Leave It to Beaver". כמו כן הופיעה ב-"Will Success Spoil Rock Hunter?".
מסע בין כוכבים
במגוון תפקידים שונים, בארט השתתפה בכל גלגול של זיכיון המדע בדיוני הפופולרי מסע בין כוכבים אשר נוצרו במהלך חייה, לרבות גרסאות לייב אקשן ואנימציה, טלוויזיה וקולנוע, וכל תקופות הזמן שבהן התרחשו האירועים בסדרות השונות.
בארט הופיעה לראשונה בפיילוט הראשון של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", "The Cage" (שנת 1964), כקצינה הראשונה חסרת השם של ספינת החלל אנטרפרייז הידועה רק בכינוי "מספר אחת". לבארט הייתה מערכת יחסים רומנטית עם יוצר הסדרה ג'ין רודנברי, שנישואיו היו על סף כישלון באותה העת, והרעיון ללהק שחקנית לא ידועה במיוחד לתפקיד ראשי, רק כי היא הייתה חברתו של המפיק, הרתיח את מנהלי NBC, אשר התעקשו שרודנברי ייתן את התפקיד לשחקן גבר. ויליאם שטנר אימת זאת בספרו "Star Trek Memories", והוסיף כי גם צופות-נשים, בהקרנות מבחן, שנאו את הדמות. שאטנר ציין כי צופות-נשים הרגישו שהיא הייתה "נודניקית" ו"מעצבנת" וגם חשבו ש"מספר אחת לא צריכה להתאמץ כל כך להשתלב בין הגברים". בארט התבדחה לעיתים קרובות, כי אילו ניתנה בידי רודנברי הבחירה, בין להשאיר את דמותו של ספוק (שגם אותו הרשת שנאה), או דמות האישה, הוא היה "ממשיך עם הוולקן ומתחתן עם האישה, כי הוא לא חושב שלנרד היה מסכים להפך".
תפקידה בפרקים הבאים של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" השתנה לזה של האחות כריסטין צ'אפל, דמות חוזרת, הידועה בחיבתה הנכזבת לספוק חסר הרגש. ההופעה הראשונה שלה כצ'אפל על סרט הצילום גרמה למנהל NBC ג'רי סטנלי לפצוח בקריאה: "נו, נו - תראו מי חזרה!" בסצנה בתחילת הסרט "מסע בין כוכבים: הסרט", נודע לצופים כי היא הפכה לד"ר צ'אפל, תפקיד עליו חזרה בקצרה, בסצנה מתוך "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה". בארט סיפקה כמה קולות למסע בין כוכבים: סדרת האנימציה, כולל אלו של האחות צ'אפל וקצינת קשר בשם מ'רס, קצינה חתולית ששירתה לצידה של אוהורה. שנים לאחר מכן היא תחזור אל "מסע בין כוכבים: הדור הבא", בדמותה של אמא של דיאנה טרוי - השגרירה לואקסנה טרוי, בטאזואידית שערורייתית, אסרטיבית ומרדנית, שהופיעה כדמות חוזרת בסדרה. הדמות שלה, לעיתים קרובות, מטרידה את קפטן האנטרפרייז ז'אן-לוק פיקארד, שדוחה את חיזוריה. מאוחר יותר, בארט הופיעה שוב כשגרירה טרוי במספר פרקי "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", שם, בניגוד מוחלט, היא פיתחה קשר חזק עם השוטר אודו, לו אף נישאה בסופו של דבר.
היא סיפקה את הקול הרגיל של המחשבים המשולבים של ספינות החלל של הפדרציה במסע בין כוכבים: הסדרה המקורית, מסע בין כוכבים: הדור הבא, מסע בין כוכבים: חלל עמוק תשע, מסע בין כוכבים: וויאג'ר, ורוב סרטי מסע בין כוכבים. היא שבה לשמש כקולו של המחשב בשני פרקים של סדרת הפריקוול מסע בין כוכבים: אנטרפרייז ובפרקי הסיום של מסע בין כוכבים: פיקארד. כמו כן, היא השאילה את קולה לתוכנות ולמשחקי מחשב שונים הקשורים לזיכיון. הקישור האייקוני בין קולה לבין אינטראקציות עם מחשבים הובילה לכך שפרויקט של גוגל זכה לשם הקוד Google Majel בתחילת דרכו. בארט הקפידה להשתתף בוועידות מסע בין כוכבים הגדולות מדי שנה, במאמץ לעורר מעריצים ולשמור על הזיכיון בחיים.
בארט היא גם אחת משישה שחקנים (האחרים הם: ג'ונתן פרייקס, קייט מאלגרו, ג'ורג' טאקיי, אייברי ברוקס ומייקל דורן) אשר השאילו את קולם לתקליטור "Star Trek: Captain's Chair", בו היא שבה לספק את קולו של מחשב ספינת החלל.
ב-9 בדצמבר 2008, פחות מ-10 ימים לפני מותה, "רודנברי הפקות" הודיעה כי היא תספק את קולו של מחשב הספינה שוב, הפעם עבור סרט הקולנוע "סטארטרק" משנת 2009, המאתחל מחדש את הזיכיון. שון ראסל, דובר משפחת רודנברי, הצהיר כי היא כבר השלימה את עבודת הקריינות, ב-4 בדצמבר 2008. הסרט הוקדש לה, כמו גם לג'ין.
בארט ובעלה ג'ין רודנברי זכו בשנת 2002 לפרס מטעם קרן החלל - Douglas S. Morrow Public Outreach Award - כהוקרה על עבודתם ועל יצירת מודעות ולהתלהבות לחלל.
תפקידים אחרים
היא הופיעה כדמות "פרימוס דומיניק" בפיילוט עבור דרמת טלוויזיה פוסט-אפוקליפטית של ג'ין רודנברי משנת 1973 בשם "Genesis II", כמו גם בפיילוט "Spectre" משנת 1977, כ-"לילית, סוכנת הבית".
בשנת 1973 היא הופיעה במערבון המדע בדיוני של מייקל קרייטון "Westworld", בדמות של זונה.
לאחר מותו של ג'ין רודנברי, בארט לקחה חומרים מהארכיונים שלו והביאה להפקתם של שניים מהרעיונות שלו. היא הייתה מפיקה בפועל של סדרת המדע בדיוני אותה יצר בעלה המנוח: "ארץ: הקונפליקט האחרון (שבו היא גם שיחקה את דמותה של ד"ר ג'וליאן בלמן), ו-"אנדרומדה".
כצעד מחווה של רצון טוב בין היוצרים של זיכיון מסע בין כוכבים לבין יוצרי בבילון 5 (שחלק מהמעריצים ראו בהם יריבים), היא הופיעה בפרק "Point of No Return" של בבילון 5, בתפקיד ליידי מורלה, אלמנתו הנביאה של קיסר הסנטאורים.
כפרודיה על עבודתה כקולו של המחשב במסע בין כוכבים, בארט הופיעה כאמנית קול אורחת בסדרה "איש משפחה", כקולו של המחשב של סטואי גריפין, בפרק "Emission Impossible".
חברת הרכבות יוניון פסיפיק משתמשת בקולה לצורך קריינות עבור מכשירים שלהם, הפזורים במקומות שונים ממערב לנהר המיסיסיפי שונים. כאשר מזוהה פגם, המערכת מגיבה עם קולה המוקלט של בארט, המכריז מידע אודות כך לצוות הרכבת באמצעות הרדיו.
עבודת קריינות אחרונה
חלק מההקלטות האחרונות של קולה של בארט היו עדיין בשלב פוסט פרודקשן, והופצו לקהל במהלך שנת 2009, לאחר מותה, כפי שמצוין ברשימת הקרדיטים של הסרט "סטארטרק" משנת 2009, בו, שוב, שימשה כקולו של המחשב. בסרט אנימציה המבוסס על המחזה המלט מופיעה שמה של מייג'ל בארט-רודנברי ברשימת הקרדיטים, כקולה של מלכת הרובוטים.
מוות
הלוויה ציבורית נערכה ב-4 בינואר 2009, בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. יותר מ-250 איש השתתפו לרבות נישל ניקולס, ג'ורג' טאקיי, וולטר קניג, מרינה סירטיס (אשר גילמה על המסך את בתה של לוקסואנה טרוי, דמות שבארט שיחקה), ברנט ספיינר, ויל ויטון ומעריצים רבים.
לאחר מותו של ג'ין רודנברי בשנת 1991, בארט שלחה חלק משרידיו לחלל, בשנת 1997. ב-26 בינואר 2009, פורסם כי שרידיהם של ג'ין רודנברי ומייג'ל בארט ישוגרו לחלל בשנה הבאה, אולם ההשקה נדחתה. השרידים של בני הזוג המנוחים נחתמו לכמוסות שנעשו במיוחד על מנת שיעמדו במסע לחלל. חללית, המשוגרת באמצעות רקטה, תישא לחלל את הכמוסות, ביחד עם מחוות דיגיטליות ממעריצים. נכון לעכשיו, החללית מיועדת לשיגור במרץ 2018.
קרן קשרי מדע בינלאומיים
קרן קשרי מדע בינלאומיים היא קרן העומדת לרשותם של חברי סגל אקדמי במוסדות להשכלה גבוהה בישראל, ומיועדת לכסות עלות השתתפות בפעילויות אקדמיות בישראל ומחוץ לה, במיוחד כנסים, ועידות מדעיות וחברות באגודות מקצועיות. לעיתים ניתן לעשות שימוש בכסף גם לשם רכישת ציוד מיחשוב או להעבירו לתקציב מחקר לצורך מימון פעילות מחקרית.
ההקצאה לקרן שנתית ומתבצעת בדולרים. הסכום נקבע בהתאם לדרגתו של איש הסגל ומתעדכן על ידי ועד ראשי האוניברסיטאות מדי שנה. הסכומים המוקצים לקרן בני צבירה, משמע סכום שלא נוצל בשנה מסוימת נותר בקרן לשימוש עתידי. עם פרישתו מהאוניברסיטה מקבל חבר הסגל את יתרת הסכום שנצבר בקרן בניכוי מס.
מאיה
מאיה הייתה ציוויליזציה במסו-אמריקה שהתפתחה בקרב בני המאיה, קבוצות אתניות של ילידים בני יבשת אמריקה הקרובות זו לזו בלשונן ובתרבותן, שישבו במשך למעלה מ-3,000 שנה באזורים נרחבים במרכז אמריקה. בני המאיה התפרשו בעבר על פני שטח של כ־400,000 קילומטרים רבועים בגבולות מקסיקו, אל סלוודור, בליז, הונדורס וגואטמלה של ימינו, ויצרו את אחת התרבויות המפותחות ביותר באמריקה בתקופה הטרום קולומביאנית, שקדמה לבואם של האירופאים במאה ה־16. תרבות המאיה הגיעה לשיאה בין המאה ה-3 למאה ה-9 לספירה, אז החלה דעיכתה. בשיאם מנו בני המאיה כ-14,000,000 תושבים.
העדויות העיקריות מהן שואבים את הידיעות על העושר הרב של תרבות המאיה העתיקה הם שרידים שנחשפו בחפירות ארכאולוגיות: מקדשים, קברים, פסלים, תבליטים, ציורי קיר, כדים ותכשיטים. כתב התמונות (הירוגליף) הייחודי של בני המאיה טרם פוענח בשלמותו. לצד תרבותם העשירה, התבלטו בני המאיה בפיתוח ידע רב בתחום האסטרונומיה והמתמטיקה.
היסטוריה
העדויות הראשונות על המאיה כתרבות נפרדת, מתוארכות לסביבות שנת 1800 לפנה"ס, מעט לפני הופעת התרבות האולמקית באזור מקסיקו. במאה ה-8 לפנה"ס התיישבו בחצי האי יוקטן. התקופה שעד שנת 200-300 לפנה"ס, זמן הופעת הכתב, מכונה התקופה הטרום-קלאסית. תרבות המאיה הגיעה לשיאה בתקופה שבין המאה ה-3 והמאה ה-9 לספירה ("התקופה הקלאסית"), אז הגיעה אוכלוסייתה לכ-14,000,000 נפשות. בני המאיה התגוררו במספר רב של ממלכות קטנות, שלכל אחת מהן עיר מרכזית, שהיוותה את מרכז הממשל והפולחן. תרומה גדולה להתפתחות האימפריה הייתה הידע שנצבר בתחום ניצול מקורות המים לצורכי חקלאות ולגידול מבחר רב של צמחים - כשהבולט בהם הוא התירס, והמאמץ לבניית מערכת מסחר ענפה ודרכים יבשתיות בין מרכזי יישוב מרוחקים.
הממצאים הארכאולוגיים מן התקופה הזו הם עשירים ומרשימים: ערי מאיה רבות התגלו במקסיקו, בגואטמלה, בהונדורס ובבליז, ובהן מבנים גדולי-ממדים, מקדשים, קברים, מצפים אסטרונומיים ופסלים רבים מאבן ועץ. בין הערים המרכזיות שבהן נמצאו שרידים רבים ניתן למנות את טיקאל, קארקול, פלנקה, קלקמול, אל פרו, אושמאל, צ'יצ'ן איצה (ובה פירמידת אל קסטיליו), קופאן, קיריגואה, שאמאן-הא ועוד.
קצב הבנייה וההתפשטות של המאיה הואט ואף נעצר במאה ה-9, והממלכות הגיעו לקיצן זמן לא רב לאחר מכן - במהלך המאה ה-10. הממצאים הארכאולוגיים שנחשפו בחפירות במקסיקו, בגואטמלה ובצפון בליז מעידים על נטישת ערי המאיה ועל הרס מכוון של פסלים ומצבות. החוקרים מסיקים מכך שהתסיסה החברתית שהתחוללה בקרב המוני העם המנוצלים הביאה לירידת כוחם של האצילים ולהתפוררות הערים. בתקופה זו הצטמצמה אוכלוסיית המאיה בצורה משמעותית, אף שחלק מהערים נותרו מאוכלסות.
לדעת החוקר אריק תומפסון, הכבידו הכוהנים את עֻלָם בבניין מקדשים מפוארים ובהטלת מיסים שונים, עד שלבסוף העם התמרד והתרעם על הכוהנים, שעסקו בחישובים אסטרונומיים וזנחו את פולחן הפוריות. אולי משום כך זנחו את עריהם והיגרו למולדת חדשה. התאוריות לגבי מרידה עממית מקבלות חיזוק מחפירות שנערכו במקום, אשר חשפו קברי אחים גדולים של משפחות שלמות שנרצחו ונקברו יחד. משפחות אשר על פי סימנים שונים, כמו לבוש והשחזת שיניים, היו מבני מעמד הכוהנים. גילויים של העשור האחרון של המאה ה-20, הביאו לתפנית בהשערות אלו. תיארוך מדויק של נטישת הערים על ידי פחמן 14, לצד התפתחות במחקר ההיסטורי של האקלים, מצביעים על כך שהמרידה פרצה לאחר שלוש שנות בצורת קשה. מקובל היום לסבור כי הבצורת המתמשכת גרמה לדלדול מאגרי המים באזור הטרופי שאינו ערוך לכך, וזעם העם הופנה כלפי מעמד הכוהנים אשר היה אחראי על ריצוי האלים ודאגה לתנאי האקלים. מאגרי המים של הערים, אשר התגלו בחפירות ארכאולוגיות, לא יכלו לספק את צורכי האוכלוסייה למשך זמן רב כל כך. עם השמדת מעמד הכוהנים, הוא מעמד בעלי הידע, לא היה בידי המוני העם הידע הנדרש על מנת לנהל את הערים גם כאשר שבו הגשמים. אחת התפילות הנפוצות בקרב בני המאיה עד היום היא התפילה לגשם, למרות שהאזור עתיר במשקעים.
תופעת הלוואי של הבחירה בתירס כמרכיב מוביל בתזונה הייתה שחיקה מואצת של האדמה. כל אדמה שעושים בה שימוש מסיבי לגידול תירס מפסיקה לתפקד כעבור מספר שנים ונדרשת למנוחה של קרוב לעשור.
הארכאולוג וחוקר תרבות המאיה, ד"ר תום סבר, טוען כי "היה ידוע שבני המאיה השתמשו בסיד כחומר הגלם העיקרי לבניית התשתיות שלהן. חשבתי שחלק מהסיד הזה אולי חלחל לאדמה, והצמחים שגדלו על אותה אדמה לאורך השנים אולי הושפעו ממנו. קיווינו שצילום אינפרה־אדום, שמסוגל לקלוט הבדלים קטנים מאוד בגוני הצבע של הצמחים, ירמוז לנו משהו על המקומות שבהם פעם היו ערים בנויות". כך בעצם שרטטו הצמחים את תוואי הערים העתיקות וסבר גילה שככל שהיישובים גדלו היער הצמוד הלך וקטן. "כששטחי החקלאות שלהם מוצו עד תום, הם כנראה נאלצו לשרוף את היערות בשביל לשתול שם עוד תירס. ככל שהתירס המשיך לזרום, האוכלוסייה המשיכה לגדול, ועוד אדמה הפכה ללא רלוונטית. זה היה מעגל קסמים שהיה קשה להשתחרר ממנו". כך נשרפו היערות הסמוכים לערי המאיה בזה אחר זה. סבר השתמש במודלים ממוחשבים המשמשים כיום לחיזוי מזג אוויר כדי לנסות ולהעריך את השפעת שריפת היערות על התנאים האקלימיים באזורי המאיה. "כל יער שנשרף גרם לעלייה של שלוש־ארבע מעלות בטמפרטורה ולירידה של כ־25% בכמויות הגשמים המקומיים. המערכת האקולוגית הרבה יותר מורכבת משהערכנו. העצים לא רק משפיעים על הגשם, אלא גם על תמהיל החיידקים באדמה, על יציבות הקרקע והלחות באוויר. בלי התנאים האלה, גם האדמה שנותרה הפסיקה לייצר תירס. התוצאה הייתה שינויי מזג אוויר ורעב שהובילו למותם של רבים מבני המאיה״.
השערה נוספת היא כי הגורם העיקרי להתמוטטות ערי המאיה היו המלחמות: ההתנגשויות התכופות בין ערי המדינה היריבות, הפכו למלחמות אכזריות בהיקף מלא, שייתכן וגרמו לקריסה חברתית ולהרס הערים ונטישתן.
עם הכיבוש הספרדי בשנים 1530 – 1546 המירו רוב בני המאיה את דתם, והפכו לנוצרים. עם זאת, בני המאיה מתקיימים גם כיום כקבוצה אתנית במדינות מרכז אמריקה, וישנם כ-6 מיליון בני אדם הדוברים שפות המאיה, שמקורן בשפה העתיקה של בני המאיה.
פולחן דתי ומעמדות
ערי המאיה היו לא רק מרכזי ממשל ושלטון אלא גם מרכזי פולחן. מקדשיהן נבנו בצורת פירמידות, בדרך כלל מדורגות. הדת שלטה בכל תחומי החיים. בני המאיה האמינו בפנתאון של אלים רבים אשר ייצגו את כוחות הטבע. כדי לזכות בהגנת האלים ולפייסם הוקרבו להם קורבנות, בהם קורבנות אדם - בהתנדבות אך גם בכפייה.
החברה בתרבות המאיה נחלקה לשלושה מעמדות:
המיתולוגיה של המאיה
על פי המיתולוגיה של המאיה העולם נברא על ידי האלים כאשר בזמן אספת האלים הם הגיעו למסקנה שעליהם לברוא את העולם. על פי המיתולוגיה האלים בראו את העולם חמש פעמים וכל פעם הם לא מרוצים מהבריאה ולכן משמידים את העולם כדי ליצור עולם טוב יותר.
כתב ומספרים
כתב המאיה מורכב ממאות סימנים. במשך הדורות התפתח הכתב לאלפי סימנים. כתב המאיה הוא כתב אידיאוגרפי ופונטי. כלומר, יש בו סימנים המייצגים מושגים וסימנים לייצוג עיצורים. כמו כן, ידוע שכתב המאיה מייצג חישובים אסטרונומיים, רשימות היסטוריות והגות.
בעת החדשה נעשו ניסיונות רבים לפענוח הכתב. על התהליך הקשתה העובדה שכשבאו הספרדים להביס את המאיה, הם שרפו את ספריותיהם הרבות ושרדו רק שלושה ספרים שבהם ה"פופול ווך" (ראה "התחום הרוחני והדתי") ו"צ'אילאן באלאן" - קובץ נבואות של שבטי המאיה.
על גופות שבויים נמצאו סימנים של שמותיהם ומתי הם נפלו בשבי. על כתובות האבן השונות מתועדים קטעים מהיסטוריית שבטי המאיה.
המלכים, ככל הנראה, הבינו את השפעתה העמוקה של המילה, עד כדי כך שהם מינו אנשים שנקראו כתבנים ותפקידם היה לשבח את המלך ולהאדיר את שמו. ככל הנראה, בשום חצר מלכות בתקופה הקלאסית של המאיה (250–900 לספירה) לא קרה שלא היו כתבנים רבים. הכתבנים באו ממעמד האצולה, ולעיתים אף היו בני המלך עצמו שלא עמדו למלוך אחרי מותו. לרוב, חיו הכתבנים חיי רווחה אך לאחר שהשליט שהכתבן פעל תחתיו הודח, גורלו של הכתבן היה דין מוות.
החישובים המתמטיים של בני המאיה יוצגו בעזרת מספרים ייחודיים בבסיס 20, בשיטה שהקדימה מבחינות מסוימות את יצוג המספרים ההודי-ערבי שהוא הבסיס לשיטה העשרונית המערבית.
אמנות
ליצירותיהם השתמשו בני המאיה בטקטיקות חריתה, תבליט, כיור ועיצוב. לכך הם השתמשו באבן, עץ, סטוקו וחומר. אחד מסוגי האומנות הוא פיסול. המאפיין את פסלי התירס של המאיה שחוטבו באבן געשית הוא צורה ביצתית עגלגלה, לראשיהם קפלי שיער שגולשים לאחור בקווים קשתיים מקבילים שמדגישים את החיטוב הרחב והחלק של הפנים. העיניים מביטות כלפי מטה. אחד הסוגים הנפוצים של הפיסול היה אסטלות. הם הוקמו בכיכרות הערים, והיו בגודל 1–12 מטרים. רוב המצבות מעוטרות בתגליפים.
ברבים ממקדשי המאיה ישנם תבליטים. רוב העיטורים קשורים לאסטרונומיה, לוח השנה ושליטים בתנוחות המביעות סמכות, קבלת שבויים ושפיטת נתינים. נוסף על כך, בתחריטים חשיבות רבה לגשם ולפוריות הקרקע.
עוד מודלים חשובים באמנות היו מוזיקה והצגות. הריקוד והשירה היו חלק בלתי נפרד מהטקסים. התהלוכות היו מלוות בתופים, בחלילים וברעשנים. שחקנים עם תלבושות משוכללות הציגו סצנות של מיתוסים ורקדו. המופעים איחדו את החברה אף על פי שהמשתתפים חולקו לקבוצות לפי עבודותיהם.
את כלי הנגינה בשבטי המאיה ניתן לחלק לשלוש קבוצות: כלי נשיפה, הנפוצים ביותר, שכללו: חלילים מעצם ומקנה, חצוצרות מעץ וקונכיות. סוג שני הוא כלים המייצרים רטט חזק. התופים העתיקים שלהם הם הדוגמה הטובה ביותר לכלי נגינה מסוג זה שבשביל להכינו צריך קרמיקה, עץ וחיכוך בין התופים. סוג כלי הנגינה האחרון מורכב מרעשנים, קונכיית צב ותופים ללא קרום.
עוד אמנות חשובה אצל המאיה היא אמנות הקרמיקה. היא שונה מכל שאר סוגי האמנות בכך שבקרמיקה אמני המאיה מביעים את רגשותיהם. על כלי החרס שלהם הציגו בני שבטי המאיה בני אדם, חיות ויצורים מיתולוגיים.
ארכיטקטורה
מרבית המקדשים של בני המאיה נבנו במעלה פירמידות אבן המורכבות ממדרגות רבות. המקדש עמד על במה מרובעת. הייתה בו כרבולת אבן, שעוטרה במוטיבים דתיים.
סוג מבנה נוסף שבנו אנשי המאיה היו ארמונות, שנבנו על מישורי אדמה גבוהים והיה בהם מספר עצום של חדרים. החדרים לרוב עמדו בשני טורים, כאשר לכל חדר ישנו חדר מולו. בארמונות היו לרוב יותר מקומה אחת. במספר אתרים של שבטי המאיה כל פעם הקומות קטנות יחסית לקומות שמתחתן. כך הארמון נראה כמו פירמידה.
בני המאיה בנו מצפי כוכבים ולוחות למדידת זמן שהיו מגדלים בעלי חתך עגול או ריבועי (ראה פירוט על מצפי הכוכבים בפרק אסטרונומיה).
היו לבני המאיה גם מגרשים למשחק הכדור שלהם שנקרא pitz ובאצטקית (שפת נהואטל): טלאצ'טלי. המגרש היה בשטח פתוח, ונתחם משני צדדיו בגדות אבן. הזירה הייתה בצורת H פחוסה.
ילדים ותפקידם
תפקיד הילדים אצל בני המאיה היה קודם כל לעזור לזקנים. בנוסף, היה מוטל עליהם לעזור בבית: לבנות מטלות משק הבית ולבנים לעזור לאביהם בחקלאות. לילדים הונחלו ערכים של מוסר עבודה, עזרה בקהילה, כיבוד המשפחה, עצמאות, ביטחון עצמי וקבלת החלטות. לילדים שיישמו את הערכים ציפה גמול ולאלו שלא עונש, לא ברור אם גופני או לא. בגיל 15 הם כבר היו אמורים להיות עצמאים.
השוקולד
הידע בתחום השוקולד עבר מדור לדור בעל פה, על ידי אבנים, כלי חרס, מסמכים ועוד. המידע שהועבר עסק בהשבחת הקקאו ובשימוש בו בחיי היום-יום ובטקסים. אנשי המאיה האמינו שהשוקולד התגלה על ידי אלי ההר. הם גם האמינו באל קקאו והיה להם טקס מיוחד בשבילו שכלל הקרבת בעלי חיים, קקאו, נוצות, קטורת וחילופי מתנות.
נמצא כי בני המאיה יצרו תערובות של שוקולד עם חומרים שונים, כמו תירס, צ'ילי, וניל, חמאת בוטנים, פרחים שונים ודייסת תירס. תערובות אלו שימשו לצרכים בריאותיים ולצורכי הנאה. אנשי המאיה נהגו להקציף את השוקו החם ושתו אותו. לקצף של המשקה היה תפקיד חשוב ברפואת המאיה.
לשוקולד הייתה חשיבות כלכלית בקרב בני המאיה: בארבעה פולי קקאו ניתן היה לקנות דלעת, ב-100 פולי קקאו ניתן היה לקנות ארנבת או תרנגול הודו וב-1000 ניתן היה לקנות עבד.
הספרדים שכבשו את אזורי המאיה לא אהבו את השוקולד בהתחלה, אך עם הזמן אימצו אותו והפיצו אותו באירופה.
אסטרונומיה ולוח השנה
האסטרונומיה הייתה מפותחת מאוד בקרב בני המאיה. משכו הממוצע של סיבוב כדור הארץ סביב השמש, המכונה באסטרונומיה "שנה טרופית", הוא 365.242189 ימים, או 365 ימים, 5 שעות, 48 דקות ו-46 שניות בקירוב. בלוח השנה של המאיה אורך השנה הוא 365.2420. בלוח היוליאני שהיה מקובל באותו זמן באירופה, אורך השנה הוא 365.25 ימים, והיה הרבה פחות מדויק היות שבכל 128 שנה נוצרה סטייה של יום אחד. סטייה של יום אחד מתרחשת בלוח השנה של המאיה רק כל 5,291 שנים. לוח השנה של המאיה מדויק יותר אפילו מלוח השנה הגרגוריאני הנהוג כיום בעולם, והוא בן 365.2425 ימים. סטייה של יום אחד מתרחשת בלוח השנה הגרגוריאני כל 3,215 שנים.
באחד מכתבי המאיה מציינים ליקויי חמה וירח עתידיים. הם רשמו במדויק 69 ליקויים, מתוכם רק 18 מעל אזור המדידה, והשאר במקומות אחרים בכדור הארץ. הידע האסטרונומי הועיל לשבטי המאיה רבות בקביעת זמנים לחקלאות, לפולחן ולמלחמה.
על פי המאיה, היקום היה מחולק לשלושה חלקים: קשת השמיים המלאה בכוכבים, העולם האמצעי והסלעי של האדמה והעולם התחתון. היקום עצמו, כך האמינו המאיה, היה עץ ענק המתרומם לשמיים. העולם, גני העדן והעולם התחתון היו גוש אחיד בשם "קסיבאלבה". עץ הסייבה מסמל את העולם, והוא עובר בין כל אזורי היקום.
בני המאיה השאירו אחריהם קודים שמוצגים כצורות גאומטריות. הקודים נמצאים בלוחות הזמן שלהם, שביניהם "לוח הצולקין", האמור להציג תוכניתם של האלים לגבי העתיד. לוח הצולקין מורכב מעשרים גלופות ו-13 טונים. הגלופות מייצגות חוכמה ואת חודשי השנה, בלוח של 260 יום. הטונים מייצגים את מספר הימים בחודש.
לשבטי המאיה היו מספר נבואות. על פי המאיה, העולם הנוכחי, עם סוג האנשים שנמצא בו כיום, נברא ב-13 באוגוסט 3114 לפני הספירה והיה לעולם הרביעי שנברא על פי מיתולוגיית המאיה. לוח המאיה מסתיים ב-21 בדצמבר 2012, והדעות נחלקו לגבי משמעות הדבר: האם בני המאיה האמינו שעולם חדש ייווצר בתאריך זה או האם זהו סוף העולם (ראו עוד בערך תופעת 2012). עובדה זו שהתפרסמה במדיה גרמה לרבים לבהלה גדולה לקראת התקרבות התאריך, אך התאריך חלף ולא קרה כלום.
טיהור מים
מתקני טיהור מים על בסיס המינרל זאוליט נבנו לפני כ-2,000 שנים בעיר טיקאל. זאוליט משמש בקנה מידה רחב לטיהור מים כיום, ועד כה סברו שמדובר בתגלית של המאה ה־20. זאוליט מנטרל רעלים, משמיד מיקרואורגניזמים ומרכך מים קשים.
רפואת המאיה
בני המאיה מצאו מספר מאפיינים רפואיים חשובים בשוקולד, והם: מניעת עלייה במשקל, עירור מערכת העצבים ושיפור מערכת העיכול. בין הצמחים שהיו בשימוש ברפואת המאיה: פלפלים, אבוקדו ועוד יותר ממאה צמחים שונים, ובנוסף דבש.
ציידי האלפים
ציידי האלפים (באיטלקית: Cacciatori delle Alpi) הייתה יחידה צבאית של מתנדבים איטלקים שהוקמה על ידי ג'וזפה גריבלדי בקונאו ב-20 בפברואר 1859, חודשיים לפני שפרצה מלחמת העצמאות האיטלקית השנייה, על מנת לסייע בידי הצבא הסדיר של ממלכת סרדיניה לשחרר את חלקה הצפוני של איטליה משלטונה של האימפריה האוסטרית.
מרבית המתנדבים ליחידה הגיעו מהשטחים שבשליטה אוסטרית בממלכת לומברדיה-ונציה לטורינו בירתה של ממלכת סרדיניה, תוך שהם גונבים את הגבול לקנטון טיצ'ינו בשווייץ שממשלתה שיתפה פעולה בסתר עם ממלכת איטליה. את הנשק והמדים ספקה ממלכת סרדיניה. כפי ששמה מרמז פעלה היחידה בהרי האלפים. בין הניצחונות שנחלה במלחמה על האוסטרים היו בקרב וארזה ובקרב סן פרמו באזור קומו.
פרננדו לופס דוס סנטוס וארלה
פרננדו לופס דוס סנטוס וארלה (נולד ב-26 בנובמבר 1987) הוא כדורגלן מכף ורדה המשחק בקאסה פיה הליגת העל הפורטוגלית.
קריירת מועדונים
וארלה התחיל את הקריירה שלו באשטוריל ששיחקה אז בליגה השנייה, כאשר העביר עונה אחת בריו מאיור על מנת שיצבור דקות משחק.
בינואר עבר לטרופנסה.
בקיץ עבר לפיירנסה.
ב-28 בינואר 2012 הבקיע את שער זכות ושער עצמי בהפסד 1–2 נגד בנפיקה ליסבון. ב-29 במאי 2012, וארלה חתם לשלוש שנים בואסלוי.
ב-3 בספטמבר 2013 חתם בסטיאווה בוקרשט, לשלוש שנים תמורת 1,250,000 אירו.
ב-7 ביולי 2022 חזר לפורטוגל כאשר הצטרף לקאסה פיה מליגת העל הפורטוגלית.
קריירת נבחרות
וארלה אמנם נולד בפורטוגל, אך העדיף לייצג את כף ורדה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-. וארלה קיבל כרטיס אדום נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, אך שותף במשחק נגד  אף על פי לא סיים את עונש ההשעיה שלו, ולכן הנבחרת יצאה מהטורניר.
אסקוניוס פדיאנוס
קווינטוס אסקוניוס פדיאנוס (בלטינית: Quintus Asconius Pedianus; בערך 9 לפנה"ס – בערך 76 לספירה) היה היסטוריון ומדקדק רומאי.
הוא נולד ככל הנראה בפטאוויום (פדואה) באיטליה. בשנותיו המאוחרות התגורר ברומא, שם נפטר לאחר שהיה עיוור במשך 12 שנים, בגיל 85.
יצירתו
בתקופת שלטונם של קלאודיוס ונירון, הוא אסף עבור בניו פירושים היסטוריים על נאומיו של קיקרו, ממקורות שונים: דיווחים בקצרנות או פירושים לנאומים של קיקרו שלא פורסמו, ביוגרפיה של קיקרו מאת טירו, נאומים ומכתבים של בני זמנו של קיקרו, סופרי היסטוריה שונים כמו וארו, אטיקוס, ולריוס אנטיאס, טודיטאנוס ופנסטלה  (בן זמנו של ליוויוס שאותו הוא מבקר פעמים רבות). מתוך הפרשנויות הללו על נאומיו של קיקרו, נשתמרו רק חמישה (In Pisonem, pro Scauro, pro Milone, pro Cornelio ו-In Toga Candida ), במהדורה משובשת מאוד, תחת הכותרת המודרנית Q. Asconii Pediani Orationvm Ciceronis qvinqve enarratio.
בהערה על הנאום "פרו סקאורו", אסקוניוס מדבר על לונגוס קאיקינה (מת בשנת 57 לספירה) כעדיין חי, בעוד שמדבריו נרמז כי קלאודיוס (מת בשנת 54 לספירה) לא היה בחיים. הצהרה זו, אם כן, חייבת הייתה להיכתב בין השנים 54–57 לספירה. לצד פרשנויותיו של אסקוניוס נמסרה גם פרשנות על הנאומים של קיקרו נגד ורס, אולם היא נחשבת כיצירה מהמאה ה-4 או ה-5 לספירה.
שני החיבורים נמצאו על ידי פוג'יו בכתב יד בסנט גאלן בשנת 1416. כתב יד זה אבד, אך שלושה תעתיקים נעשו על ידי פוג'יו, זומיני (סוזומנוס) מפיסטויה וברתולומאו דה מונטפולצ'יאנו. זה של פוג'יו נמצא כעת במדריד (Matritensis X. 81), וזה של זומיני נמצא בספריית פורטגורי בפיסטויה (מס' 37). עותק מהתעתיק של ברתולומאו קיים בפירנצה. כתבי היד המאוחרים יותר מקורם מהעותק של פוג'יו.
חיבורים נוספים המיוחסים לאסקוניוס:
וספה קוזה
וספה קוזה (באיטלקית: Vespa Cosa, קרוי גם: Piaggio Cosa) הוא קטנוע מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה, אשר יוצר באיטליה בין השנים 1998–1988.
ממאפייני "וספה קוזה"
המנוע של "וספה קוזה" (מנוע קירור אוויר) היה כמעט זהה לזה של סדרת הוספה PX באותה תקופה.
ישנם שלושה הבדלים עיקריים בעיצוב:
ממלוגיה
היסטוריה של הממולוגיה
ב-1758 במסגרת המיון הטקסונומי שערך, הגדיר קארולוס ליניאוס את היונקים בעקבות בלוטת החלב ולא לפי מאפיין אחר, למשל לפי השיער כמו שעשה אריסטו, שינוי זה הוסיף את היונקים הימיים והעטלפים למחלקת היונקים והוציאם ממחלקת הדגים והעופות, בהתאמה. גילוי יונקי הביב (משפחה אשר מטילה ביצים אך הולדות יונקות מבלוטות חלב) 40 שנה מאוחר יותר, תמך בחלוקה שנעשתה על ידי ליניאוס.
ב-1825 פרדריק קיווייה הגדיר את השיניים כמאפיין את היונקים. ארבע שנים מאוחר יותר הוא חילק את היונקים ל-11 סדרות: Quadrumana (פרימטים בעלי ארבע ידיים) ,אוכלי חרקים, טורפים, כלבי ים, חיות כיס אוכלי פירות (Marsupialia frugivore), מכרסמים, מחוסרי שיניים, יונקי הביב, Pachydermata (סדרה פוליפילטיות שאינה בשימוש היום), מעלי גירה ויונקים ימיים. באותה שנה, אחיו ז'ורז' קיווייה חילק ל-9 סדרות: Quadrumana, Bimana (שתי סדרות אלו מרכיבות היום את הפרימטים), טורפים, חיות כיס, מכרסמים, מחוסרי שיניים, Pachydermata, מעלי גירה ויונקים ימיים.
במאה ה-19, קארל ארנסט פון בהר (Karl Ernst von Baer) חקר את האמבריולוגיה של היונקים.
נאוס (כוכב)
נאוס או ζ בירכתי הספינה (ζ Puppis) הוא על-ענק כחול והכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים ירכתי הספינה. במרחק 1,400 שנות אור מהשמש ובעל סיווג ספקטרלי O5Ia, נאוס הוא כוכב חם מאוד ואחד הכוכבים היחידים מטיפוס O שניתן לראות בעין בלתי מזוינת. משמעות השם ביוונית היא 'ספינה'. שם נוסף של הכוכב, בערבית, הוא סוהייל הדר - "הכוכב הבהיר של הקרקע".
כללי
במושגים של בהירות מוחלטת, נאוס הוא אחד הכוכבים הבהירים בשביל החלב. בתחום הנראה הוא בהיר פי 21,000 מהשמש, אך מכיוון שצבעו כחול, מרבית הקרינה האלקטרו־מגנטית שלו בתחום העל-סגול, ועוצמת הארתו הכוללת היא פי 790,000 מזו של השמש. כוכבים כחולים בדרך־כלל אינם גדולים מאוד ונאוס אינו יוצא דופן, עם רדיוס של 'רק' פי 20 מהשמש.
על־פי מדידות מהירות של הכוכב, מסלול תנועתו שוחזר לאחור לענן מולקולרי בקבוצת הכוכבים נבל, בו מעריכים שהוא נוצר לפני כארבעה מיליון שנה. מאז נדד נאוס יותר מ-400 שנות אור, ולכן הוא מהווה דוגמה לכוכב בורח. לפי מהירות הכוכב וידיעת אזור היווצרותו, ניתן להעריך את מרחקו בדיוק גבוה בהרבה משידוע לגבי דנב, לדוגמה.
עתיד הכוכב
תוך כמה מאות אלפי שנים, צפוי נאוס להתחיל להתקרר. בתהליך ההתקררות הוא יעבור דרך רוב הסיווגים הספקטרליים - B, A, F, G, K ולבסוף M, אז מרבית הקרינה של הכוכב תהיה בתחום הנראה והוא יראה על כדור־הארץ כאחד הכוכבים הבהירים בשמי הלילה. בעוד שני מיליון שנה, נאוס צפוי להפוך לעל-ענק אדום מטיפוס M5, גדול פי 100 מגודלו הנוכחי, ובסופו של דבר להתפוצץ כהיפרנובה כה עוצמתית ובהירה שגם במרחק של 1,400 שנות אור תיראה בהירה יותר מירח מלא. במרכז המערכת ייווצר חור שחור והחומר שייזרק מהכוכב בפיצוץ יתפזר ויהיה לערפילית אשר תוכל להפוך לאזור יצירת כוכבים חדשים.
אחר
ב-1896 אדוארד פיקרינג תיעד קווים ספקטרליים מסתוריים מהכוכב, אשר התאימו לנוסחת רידברג אם מציבים בה חצאי שלמים, במקום מספרים שלמים. מאוחר יותר נמצא כי מקור הקווים הוא בהליום מיונן.
אימות תוכנה
אימות תוכנה הוא תחום במדעי המחשב העוסק בהוכחה שתוכנה מסוימת נכונה (כלומר מבצעת בדיוק את מה שהוגדר במפרט שלה) או בעלת תכונות מסוימות.
מרבית העוסקים בפיתוח תוכנה בודקים את התוכנה ולא מאמתים אותה. הבדיקה נעשית באמצעות בחירת מקרים ספציפיים ובדיקה שהתוכנה מתנהגת כנדרש במקרים אלו. שיטה זו כרוכה בעבודה רבה ורמת האמינות של תוכנה הנבדקת כך נמוכה יחסית, משום שאין ביטחון כיצד תתנהג התוכנה במקרים שלא נבדקו. לעומת זאת, כאשר מוכיחים את אמינות התוכנה, ידוע מכך שהיא תתנהג נכון בכל המקרים.
שיטות
ישנן שתי שיטות עיקריות לאימות תוכנה.
הראשונה היא שיטת בדיקות מודל - תהליך האימות מתבצע על מודל מתמטי המתאר את מערכת התוכנה, תוך הוכחת נכונות של תכונות הנדרשות על בסיס המודל הזה, תוך ניתוח המצבים והמעברים ביניהם. על מנת להצליח בשיטה הזאת, המודל חייב להיות סופי (בעל מספר סופי של מצבים). השיטה הזאת מאוד מוגבלת מהבחינה המעשית, בגלל בעיית התפוצצות מצבים שמאפיינת מערכות מעשיות רבות.
השיטה השנייה היא שיטת ההוכחה - בשיטה הזאת מתארים תכונות מסוימות של התכונה בתחשיב פסוקים לוגי (בעזרת לוגיקה טמפורלית, כדוגמת *CTL), ומוכיחים שהתוכנה (יותר נכון המודל שלה) מספקת את התכונות הנדרשות, בעזרת כלים מתמטיים אוטומטיים או אוטומטיים למחצה (Theorem Provers). גם השיטה הזאת מוגבלת בגלל בעיית התפוצצות מצבים, זאת למרות שניתן לבטא בעזרת תחשיב לוגי גם תכונות עבור מודלים אינסופיים.
למרות שהמחקר בתחום הזה מתבצע תחת כובע מדעי המחשב, השיטות האלה משמשות גם לאימות חומרה (כזו הכוללת מעגלים לוגיים מורכבים), שם בעיית התפוצצות המצבים חריפה פחות.