cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תוכנית ההתנתקות
רצועת עזה אחרי תוכנית ההתנתקות
בינואר 2006 זכתה תנועת החמאס בבחירות ברשות הפלסטינית, והקימה ממשלה בראשות אסמאעיל הנייה. ביוני 2006 נחטף גלעד שליט חייל צה"ל, לדברי פתחי חמאד שר הפנים של הרשות הפלסטינית, התנתקות ישראל מהרצועה סייעה בהסתרתו מישראל. ב-13 ביוני 2007 ביצע החמאס הפיכה צבאית והשתלט בכוח על הרצועה. בתגובה לכך הכריזה ישראל על הרצועה כ"ישות עוינת" והטילה על הרצועה מצור כלכלי, דבר שהוביל לפגיעה ברמת החיים של תושבי הרצועה, לצמצום באספקת הדלק והחשמל ולפריצת ציר פילדלפי ב-23 בינואר 2008.
התייחסות מאוחרת לתוכנית
במשך השנים שלאחר ההתנתקות היו מהתומכים בתוכנית שחזרו בהם מתמיכתם, בטענה שהיא לא שיפרה את ביטחון המדינה ואף פגעה בו. תומכים אחרים לא חזרו בהם מתמיכתם מעצם המהלך אבל ביקרו את האופן שבו בוצע, ובפרט את אופן הפינוי של תושבי גוש קטיף או הטיפול בהם לאחר מכן. בין החוזרים או המסתייגים ניתן למנות פוליטיקאים כשמעון פרס, ציפי לבני, סילבן שלום, בנימין בן אליעזר, גיורא איילנד, עוזי דיין, יצחק הרצוג, מפקד אוגדה 36 שפיקד על חיילי המבצע גרשון הכהן, ואנשי תקשורת כדן מרגלית ואברי גלעד.
הטענות שההתנתקות הייתה טעות נובעות מכך שהיא לא השיגה את מטרותיה המדיניות והביטחוניות, וכן משום שהביאה לעליית החמאס לשלטון ולמלחמת לבנון השנייה.
גם דעת הקהל הישראלית השתנתה לאחר יישום תוכנית ההתנתקות. בעוד שלפני ביצוע ההתנתקות זכתה התוכנית לתמיכה של 60% מהציבור, שנתיים לאחר ההתנתקות סבר רוב הציבור כי "ההתנתקות הייתה טעות".
בשנת 2023 ביטלה הכנסת את האיסור על שהיית ישראלים בשטחים שפונו בצפון השומרון, ובהמשך בחודש מאי באותה שנה התמקמה ישיבת חומש במשכן קבע באדמות המדינה במקום שבו היה היישוב חומש.
היחס המשפטי לתוצאות התוכנית
אף על פי שלאחר ההתנתקות לא נותרו אזרחים או חיילים ישראלים בשטחי רצועת עזה, נשמעו טענות, בישראל ובעולם, שישראל עודנה כובשת את רצועת עזה, בשל השליטה המשמעותית שלה על מגוון תחומי חיים ברצועת עזה.
הכנסת חוקקה חוק המקנה חנינה למשתתפי המחאה נגד תוכנית ההתנתקות שנעצרו בהפגנות. החוק אושר על ידי בית המשפט העליון בבג"ץ אייל ניר.
הנצחת ההתיישבות בגוש קטיף ובצפון השומרון
בתודעת הציבור שהתנגד לתוכנית ומציין את ימי בין המצרים, ביצוע ההתנתקות בסמוך לימי האבל המסורתיים גרם ליצירת זיקה תודעתית בין האבלות הישנה לחדשה. כ'יום גוש קטיף' נקבע ז' באב, יום השנה ל'מפגן השלשלת' שנערך כמחאה נגד התוכנית שנה לפני ביצועה. יש שהוסיפו קינה לזכר פינוי גוש קטיף כחלק מהקינות לתשעה באב.
לאחר ההתנתקות בוצעו פעולות שונות שנועדו להנציח את ההתיישבות בגוש קטיף ובצפון השומרון. אלו כללו הנפקת בול דואר לזכר ההתיישבות, והנצחת ההתיישבות בסרטים, באמנות ובמספר אתרי אינטרנט. ב-30 ביולי 2008 אישרה הכנסת את חוק המרכז להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון, התשס"ח-2008, לפיו יוקם מרכז הנצחה שיכלול אתר הנצחה, מכון מחקר, וארכיון. מאז הקמתו פועל המרכז באתר הקרווילות בניצן ועורך סיורים לקהל הרחב.
באוגוסט 2008 הוקם מוזיאון גוש קטיף במרכז ירושלים על ידי עמותה פרטית. מטרת המוזיאון, לפי מפעיליו, היא "לייצר תודעת זיכרון, שימור והצדעה למפעל ההתיישבות היהודית בחבל עזה, ולעמוד על משמרת התודעה הלאומית בזיכרון עקירת היישובים בגוש קטיף וצפון השומרון, במסגרת מה שכונה 'תוכנית ההתנתקות'". בשנת 2017 נחנכה בסמוך כיכר גוש קטיף.
בשנת 2013 נחנך בקומפלקס בתי הכנסת של היישוב מורשת חלל הנצחה לישובי גוש קטיף וצפון השומרון.
בשנת 2015 התפרסם השיר "אמא אם הייתי" (מילים: חנן בן ארי, לחן: אלנתן שלום), המתאר את כאבם של המפונים.
היישובים הושעיה בצפון הארץ ואלעזר שבגוש עציון מנציחים את יישובי גוש קטיף בשמות רחובותיהם.
נתונים סטטיסטיים
הנתונים הסטטיסטיים על תושבי גוש קטיף:
רצועת עזה
על פי השנתון הסטטיסטי לישראל, התגוררו בחבל עזה בשנת 2005 כ-8,600 אזרחים ישראלים, מתוכם 3,500 ילדים עד גיל 14.
צפון הרצועה (התוחמת הצפונית)
מרכז הרצועה
גוש קטיף סך הכול: 8,600 תושבים, 5,000 מסתננים = 13,600 נפש ב-22 יישובים.
צפון השומרון
סך הכול: 680 תושבים ב-4 יישובים.
מספר מפנים
במבצע הפינוי השתתפו כ-42,000 חיילים ושוטרים.
עלות כספית
אומדן העלות הסופית של תוכנית ההתנתקות על פי משרד מבקר המדינה, בדו"ח שפורסם במאי 2007, היה 9 מיליארד ש"ח, מתוכם כ-2.5 מיליארד ש"ח להוצאות מערכת הביטחון והמשטרה, 4.1 מיליארד ש"ח פיצויים למפונים וכמיליארד ש"ח הוצאות לדיור זמני ואירוח בבתי מלון. על פי מחקר בכנסת שפורסם ב-2010 עמדה עלות ההתנתקות על 10.8 מיליארד ש"ח, לא כולל דמי אבטלה והבטחת הכנסה.
בתחילה הסכום הראשוני שהוערך היה 4.5 מיליארד ש"ח. לדברי האוצר, בעקבות חקיקה ופסיקות בג"ץ, עלה הסכום לפי שניים. לפי מבקר המדינה, התברר כי אומדן ההוצאה הכוללת לביצוע התוכנית, שנעשה בתחילת התהליך, לא כלל את אומדני תוספת ההוצאה שתידרש לפתרונות הביניים לתושבי גוש קטיף. לפיכך עד אמצע שנת 2005 אומדן ההוצאה הכוללת של משרד האוצר לא שיקף את האומדן האמיתי של התוכנית והמשרד נאלץ לשנות את הערכותיו ואומדניו תכופות.
הפיצוי הממוצע לנפש (ללא עלות דיור זמני) היה לפיכך כ-100,000 ש"ח לאדם (מעל גיל 18), ולמעלה מ-650,000 ש"ח למבוגר (בעל בית).
דרו קארי
דרו אליסון קארי (באנגלית: Drew Allison Carey; נולד ב-23 במאי 1958) הוא שחקן, קומיקאי, סטנדאפיסט ומנחה טלוויזיה אמריקאי מצליח.
קארי מאופיין בהומור בוטה. הוא התחיל את דרכו במופעי סטנד-אפ בלוס אנג'לס ובהמשך כיכב בסדרת הטלוויזיה המופע של דרו קארי. הסדרה שודרה במשך 9 עונות מ-1995 ועד 2004 ברשת ABC וזכתה להצלחה רבה, אך ירדה אחרי העונה התשיעית בגלל נתוני מדרוג נמוכים וביקורות קשות.
קארי היה אחד הכותבים של תוכנית האלתורים בהנחייתו "של מי השורה הזאת בכלל?". התוכנית שודרה במשך 4 עונות מ-2001 עד 2005. בנוסף, הופיע בהופעת אורח במשפחת סימפסון, עונה 19 פרק 20.
חקר עצמות דגים עתיקים
בישראל מספר הארכאוזואולגים המתמחים בשרידי דגים הוא מצומצם. פעיל מאוד בתחום מחקר זה הוא פרופ' עמרי לרנאו.
מהמט פאשא קפרולו
מהמט פאשא קפרולו (בטורקית: Köprülü Mehmed Paşa; 1578, אלבניה – 31 באוקטובר 1661, אדירנה) היה הווזיר הגדול של האימפריה העות'מאנית בימי הסולטאן מהמט הרביעי, משנת 1656 ועד מותו ב-1661.
משפחת קפרולו הייתה שושלת של וזירים גדולים שפעלה במאה ה-17. בשנים 1654–1655 שימש איפשירי מוסטפא פאשה כווזיר הגדול, אך הוצא להורג על ידי המורדים ובאישור הסולטן. טורהאן חדיג'ה סולטאן, אמו ועוצרתו של מהמט הרביעי, מינתה את מהמט קפרולו לווזיר הגדול כדי שיציל את האימפריה העות'מאנית מהוונציאנים שהעמידו את הצי שלהם במיצרי הדרדנלים. קפרולו ביצע רפורמות שהחזירו לצבא העות'מאני את עוצמתו. הוא פעל להשבת ספר החוקים שחוקק סולימאן המפואר הקאנון-נמה. כמו כן הוא שאף לצנטרליזציה של האימפריה, כלומר לשלטון של מושלים מטעם איסטנבול בפרובינציות. הרפורמות של קפרולו הצליחו, ובשנת 1683 הפכה שוב האימפריה העות'מאנית לכוח מוביל באירופה ואיימה פעם נוספת על וינה.
בנו של מהמט קפרולו ויורשו בתפקיד הווזיר הגדול היה פאזל אהמט פאשא קפרולו.
ג'יבריל רג'וב
ג'יבריל רג'וב (בערבית: جبريل رجوب, מכונה גם אבו ראמי; נולד ב-1953) הוא איש ציבור פלסטיני חבר הפת"ח, ויו"ר התאחדות הכדורגל הפלסטינית. קודם לכן כיהן כראש הביטחון המסכל ביהודה ושומרון.
ראשית חייו וחיים אישיים
נולד ב-1953 בעיירה דורא בנפת חברון. בגיל 15 הואשם במתן מחסה לקצינים מצריים שהגיעו לאזור חברון מעזה. במעצר הכיר את אבו עלי שאהין, מראשי הפת"ח, שהמליץ לקבלו לארגון. בגיל 17 זרק רימון על משאית של צה"ל, וב-1970 נידון בשל כך למאסר עולם. בבתי הכלא השונים בהם שהה למד עברית רהוטה ואנגלית ברמה סבירה, וכן תרגם את ספרו של מנחם בגין "המרד" לערבית. שוחרר בעסקת ג'יבריל ב-1985. אחרי שחרורו נישא להיבה, אם ארבעת ילדיו.
אחיו נאיף רג'וב, הצטרף לחמאס והיה בין המגורשים ללבנון בשנת 1992, אחר כך חזר לדורא. שימש כאימם המסגד בעיירה ונבחר למועצה המחוקקת הפלסטינית. בשנת 2006 נעצר נאיף רג'וב, בעקבות חטיפתו של גלעד שליט, כחלק מקלפי המיקוח שניסתה ישראל להשיג בתמורה לשליט. הוא הועמד למשפט ואז נקצבו לו ארבע שנות מאסר. ביולי 2014 נעצר נאיף רג'וב שוב כחלק ממבצע "שובו אחים" ומאז הוא מוחזק בצו מנהלי.
רג'וב חלה בסרטן ועבר ארבעה ניתוחים.
פעילות פוליטית
ב-1988 השתתף באינתיפאדה הראשונה, ובעקבות כך גורש ללבנון, משם הגיע לתוניס, למטה אש"ף. שימש כעוזרו של ח'ליל אל-וזיר (אבו ג'יהאד), סגן ראש הפת"ח. לאחר הריגתו של אבו ג'יהאד נהיה למקורבו של ערפאת. ב-1992 גייס סוכן בישראל, שהיה אמור לרצוח את אריאל שרון.
לאחר הסכמי אוסלו ב-1994 חזר לשטחים. ב-18 במאי 1994 מונה לראש הביטחון המסכל בגדה, שבסיסו נקבע ביריחו, שהועברה באותו זמן לשליטת הפלסטינים. הכוחות הכפופים לרג'וב אומנו על ידי ה-CIA והשב"כ. בסיס כוחו של רג'וב היו אנשי חברון וצעירים פלסטינים שלא היו קשורים להנהגה בתוניס ולכן היו מוכנים להתמודד נגד חמאס. רג'וב הקים את המפקדה שלו שהייתה המשוכללת במפקדות הרשות הפלסטינית בביתוניא. בשנת 1999 אישר יוזמה לגייס חיילות בצה"ל כמודיעות שלו.
ב-2002 הוא פוטר על ידי ערפאת, לאחר סכסוך אישי קשה ביניהם. בשנה שלאחר מכן התקרב בחזרה לערפאת ומונה ב-2003 כיועצו לביטחון לאומי. לאחר מות ערפאת התקרב בהדרגה ליורשו, אבו מאזן, ושימש כנציגו במספר הזדמנויות. רג'וב התמודד בבחירות למועצה המחוקקת ב-2006 במחוז חברון, והפסיד למועמדי חמאס, בהם אחיו, נאיף. כתוצאה מההפסד התפטר מתפקידיו, יצא ללימודי תואר שני ונטל על עצמו את תפקיד יו"ר ההתאחדות הפלסטינית לכדורגל. באוגוסט 2009 נבחר כחבר הוועד המרכזי של פתח.
יו"ר התאחדות הכדורגל הפלסטינית
ב-2009 הפך ליו"ר התאחדות הכדורגל הפלסטינית. במסגרת זו פעל רג'וב דיפלומטית נגד ישראל.
ב-2013 פנה לפיפ"א בבקשה להשעות את ישראל מן הארגון, על רקע מניעת כניסתם של שחקנים ומאמנים מכמה מדינות ערביות לאליפות מערב אסיה לנערים, שהתקיימה ברשות הפלסטינית. בהמשך גיבש רשימה של חמש דרישות מישראל, אשר דחייתן מעכבת לטענתו את התפתחות הכדורגל הפלסטיני:
במאי 2015, לאחר שישראל לא נענתה לדרישות, הגיש בכינוס פיפ"א בציריך הצעה להשעות את ישראל מן הארגון. רג'וב משך את ההצעה ברגע האחרון, ובכינוס הוחלט להקים ועדה לבדיקת הנושאים שבמחלוקת.
ביוני 2018 לחץ רג'וב על נבחרת ארגנטינה בכדורגל לבטל את הגעתה למשחק הידידות ישראל-ארגנטינה וקרא לשרוף את חולצתו של ליאו מסי, משנודע כי המשחק צפוי להתקיים בירושלים במקום בחיפה. לאחר ביטול המשחק הגישה ההתאחדות לכדורגל בישראל תלונה נגד רג'וב לפיפ"א, וזו הודיעה שהיא תפתח נגדו בהליך משמעתי. ב-24 באוגוסט 2018 הודיעה פיפ"א על השעייתו של רג'וב ל-12 חודשים וקניסתו ב-20,000 פרנק שווייצרי בגין הסתה.
עמדותיו
בשנים 2002–2003 השתתף רג'וב ביוזמת ז'נבה, במסגרתה הופיע ב"קמפיין הפרטנרים" באומרו:.
בראיון שנערך עמו בשנת 2007 והובא בערוץ 10 טען כי.
באוקטובר 2011 נשא רג'וב נאום בשם נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס, בטקס שנערך לכבוד האסירים הביטחוניים ששחררה ישראל בעסקת שליט. בנאומו שיבח את חמאס על חטיפת החייל, ושיבח את האסירים המשוחררים כגיבורים.
במאי 2012 שודר ברשות השידור הפלסטינית נאום של רג'וב במסיבת עיתונאים של איגוד כתבי הספורט הערבים. בנאומו אמר שהנורמליזציה עם הכיבוש בלתי אפשרית והוסיף:
בראיון שהעניק לטלוויזיה הישראלית לאחר מבצע "עמוד ענן" בנובמבר 2012, אמר רג'וב את הדברים הבאים:.
במאי 2013 אמר בריאיון כי. כמו כן אמר, , ,
ב-1 ביולי 2013, כחודש לפני ביקור שחקני ברצלונה ברשות הפלסטינית ובישראל השווה רג'וב הישראלים לנאצים, את גדר ההפרדה לחומת ברלין, והודיע שימחק מההתאחדות הפלסטינית לכדורגל כל חבר בה אשר ייכנס לפעילות ספורטיבית עם ישראל. באפריל 2014 השווה שוב בין הנאציזם לבין המדיניות הישראלית.
עם היוודע מותו של ראש הממשלה לשעבר, אריאל שרון, פרסם רג'וב את הודעתו בנושא וטען כי שרון היה "פושע שאחראי למותו של יאסר ערפאת", וקבל על כך ששרון לא נשפט בבית הדין הבינלאומי בהאג.
בפברואר 2018 הגיע עם פמלייתו לעמדה של משמר הגבול בחברון והטיח עלבונות בשוטרים. רג'וב פנה ללוחמת מג"ב ואמר: "תשתקי, לכי לעזאזל". בעקבות זאת הגיש משמר הגבול תלונה למנהלת התיאום והקישור חברון.
ים אנדמן
ים אנדמן הוא ים שולי באוקיינוס ההודי. ים אנדמן תחום מצפון על ידי מיאנמר, ממזרח על ידי מיאנמר, תאילנד ומלזיה, על ידי האי סומטרה מדרום ובמערבו הוא גובל באיי אנדמן וניקובר. שטחו של ים אנדמן הוא כ-797,700 קמ"ר, אורכו הוא כ-1,200 קילומטרים ורוחבו כ-650 קילומטרים. עומקו הממוצע של הים הוא 870 מטרים, ועומקו המרבי הוא 3,777 מטרים.
על קרקעיתו של ים אנדמן נמתח קו הגבול שבין הלוחות הטקטוניים בורמה וסונדה. שני הלוחות שהחלו מתרחקים זה מזה לפני 3 עד 4 מיליון שנים הביאו את ים אנדמן שהיה בעבר קטן בהרבה אל גודלו הנוכחי.
צומח
אזורי החוף של ים אנדמן מאופיינים ביערות מנגרובים ובכרי דשא ימיים. המנגרובים משתרעים על פני יותר מ-600 קמ"ר של חופי תאילנד ואילו העשב הימי תופס שטח של 79 קמ"ר.25-26: המנגרובים אחראים במידה רבה לפוריות הגבוהה של מי החוף - שורשיהם לוכדים אדמה ומשקעים ומספקים מחסה מפני טורפים וכר גידול לדגים ולאורגניזמים ימיים קטנים. גזעם מגן על החוף מפני הרוח והגלים, ושאריותיהם חלק משרשרת המזון הימית. חלק נכבד מיערות המנגרובים התאילנדיים בים אנדמן נכרת במהלך גידול השרימפס הנרחב של שרימפס מים מלוחים בשנות ה-80. המנגרובים גם נפגעו משמעותית בגלל הצונאמי ב-2004. חלקם נשתלו לאחר מכן, אך שטחם עדיין יורד בהדרגה עקב פעילות אנושית.6-7:
מקורות מזון חשובים נוספים בים אנדמן הם עשב ים ותחתיות הבוץ של לגונות ואזורי חוף. הם גם יוצרים בית גידול או מקלט זמני לאורגניזמים נוברים ובנטיים רבים. מינים ימיים רבים נודדים אל יבול הים מדי יום או בשלבים מסוימים של מחזור חייהם. הפעילות האנושית הפוגעת בצימחי הים כוללת פסולת מי שפכים מתעשיות החוף, חוות שרימפסים וצורות אחרות של פיתוח חוף ועוד.
ב-2004, צונאמי השפיע על 3.5% משטחי עצי המנגרובים לאורך ים אנדמן באמצעות סתימה ושקעי חול, ו-1.5% סבלו מאובדן גידול כולל.7:
פעילות האדם
הים משמש זה מכבר לדיג והובלת סחורות בין מדינות החוף.
דיג
הייצור הימי בשנת 2004 בתאילנד הורכב מ: 33 אחוזי דגי פלגית, דגי דמרסל 18 אחוזים, סילוניות 7.5 אחוזים, סרטנים 4.5 אחוזים, דגי אשפה 30 אחוז ו-7 אחוזים דגים אחרים. דגי אשפה הם דגים שאינם אכילים, דגים אכילים בעלי ערך מסחרי נמוך וצעירים המשוחררים לים.
תיירות
ים אנדמן, במיוחד בחוף המערבי של חצי האי המלאי, ואיי אנדמן וניקובר בהודו ומיאנמר עשירים בשוניות אלמוגים ובאיים עם טופוגרפיה מרהיבה. אף על פי שנפגעו מרעידת האדמה בסומטרה ובצונאמי בשנת 2004, הם נותרו יעדי תיירות פופולריים. בחוף הסמוך יש גם פארקים לאומיים ימיים רבים - 16 רק בתאילנד, וארבעה מהם מועמדים להכללה ברשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.
דב בר-ניר
דב בר-ניר (3 בדצמבר 1911 – 7 במאי 2000) היה פובליציסט ואיש ציבור ישראלי, כיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם בכנסת הראשונה.
ביוגרפיה
נולד בשם ברנארד זילברשץ בשנת 1911 בבריסל שבבלגיה. בנעוריו היה בין מייסדי תנועת "השומר הצעיר" במדינה. למד מדעי החברה באוניברסיטת שטרסבורג, ולאחר מכן עלה לארץ ישראל, בשנת 1932.
בשנים 1932–1956 היה בר-ניר חבר קיבוץ עין החורש, והחל בפעילות ציבורית במפלגת השומר הצעיר ובליגה הסוציאליסטית ומאוחר יותר במפ"ם. בין תפקידיו באותה תקופה: מזכיר מפלגת פועלים השומר הצעיר (1946–1948), חבר הכנסת הראשונה (1949–1951) ומזכיר מרכז מפ"ם (1951–1953). לאחר מכן, בשנים 1957–1960, היה מזכיר הברית העולמית של מפ"ם. במהלך כהונתו בכנסת, ממנה פרש מרצונו, היה חבר ועדת הכנסת וועדת חוקה, חוק ומשפט.
היה עיתונאי במקצועו ובעל דוקטורט. במשך שנים רבות כתב ביקורת תיאטרון והיה בעל טור פובליציסטי בעיתון על המשמר.
זכה בפרס סוקולוב לעיתונאות (פרס כבוד) בשנת 1993.
Show Yourself
Show Yourself (בעברית: איפה את) הוא סינגל של אידינה מנזל ואוון רייצ'ל ווד, שהופיע בסרט לשבור את הקרח 2. הסינגל נכתב על ידי קריסטן אנדרסון-לופז ורוברט לופז.
רקע כללי
אלזה עוקבת אחרי קול מסתורי מעבר לים האפל לאתהאלן. היא חוקרת זיכרונות מהעבר, מגלה את מה שהתרחש ביער המכושף ואת מקור כוחותיה. היא שרה את "Show Yourself" כשהיא צוללת עמוק יותר לעבר האמת.
הגרסה המקורית של השיר ארכה כשש דקות וחצי. קריסטן אנדרסון-לופז אמרה כי:
רוברט לופז אמר כי:
ביקורת
"Show Yourself" קיבל שבחים ממבקרים ומעריצים. במגזין USA Today, נכתב כי: "שמחים להקשיב לקולה, שמצליח עם כל תו שנראה באופק". אתר החדשות Stuff שיבח את השיר על שילוב המוטיבים המוזיקליים האחרים של הסרט. הניו יורק טיימס השווה את נושא הקבלה העצמית של השיר עם "Let It Go" של הסרט הקודם בסדרה, לשבור את הקרח. כמו "Let It Go", גם השיר "Show Yourself" התפרש כהמנון גאה.
יומון העם
העיתון הופיע לראשונה ב-15 ביוני 1948, לקראת סיום מלחמת האזרחים בסין, והמערכת שכנה בעיר פינגשאן במחוז חביי. עם השלמת השתלטות הקומוניסטים על סין הועברה מערכת העיתון לבייג'ינג בחודש מרץ 1949. העיתון היה תחת שליטה הדוקה של בכירי המפלגה הקומוניסטי הסינית, ובעת שלטונו של מאו דזה-דונג נשלט ישירות על ידי מזכירו של מאו.
יומון העם בעת מהפכת התרבות
בעת מהפכת התרבות שימש יומון העם אחד המקורות הבודדים למידע על המתרחש בסין - הן כלפי העולם והן בתוך סין. בתקופה זו, נחשבו מאמרי המערכת של העיתון כעמדות הרשמיות של ההנהגה הסינית ושיקפו את האקלים האנטי-אינטלקטואלי של אותה תקופה. פעמים רבות שימש העיתון כמדד למעמדם הפוליטי של בכירים במפלגה, בהנהגה ובצבא - על פי מיקום הידיעות אודות האישים נמדד גם מעמדם.
מודרניזציה של העיתון
כיום העיתון אינו מהווה מקור בלעדי למידע על סין ועבור תושבי סין, כבעבר. עיתונים מתחרים מבית ומחוץ הביאו לשינויים רבים בעיתון, ואחד מהם הוא העלאת מהדורה מקוונת של העיתון (בשנת 1997). באתר האינטרנט של העיתון מופיעים גם פורומים, בהם יכולים הקוראים להגיב ולהתדיין על נושאים שונים. כמו כן כוללת גרסת האינטרנט של העיתון גם תרגומים לרוסית, צרפתית, אנגלית וערבית.
צבעונית הבוסתן
תיאור
גוף החזזית, התאלוס, עלעלי ולרוב אינו גדל מכ-8 ס"מ. האונות בגודל 1–4 מ"מ ושטוחים על פני המסד. המושבות הבודדות מעוגלות, אך הן נוטות להתחבר למושבות השכנות ליצירת כיסוי רציף של המסד. צבעו של חלקו העליון נע בין כתום לצהוב ועד ירקרק בצל, וחלקו התחתון לבן, מחובר למסד בריזינים או הפטרים דלילים. החזזית חסרת סורדיות או איזידיות, אך מבני פרי בצורת אפותציות נפוצות.
מבחן-כתם של התאלוס וגופי הפרי נותן תגובה חיובית אם אשלגן הידרוקסידי בצבע ארגמן.
החזזית נפוצה על עצים, ולעיתים יותר רחוקות על אבנים.
מבנה
קליפת התאלוס עשוי תפטיר צפוף, המגן על החזזית מאובדן מים דרך התאדות ומפני קרינה, ומתחתיו שכבת האצות. בצבעונית הבוסתן ידוע שעובי הקליפה משתנה לפי בית הגידול: בבתי גידול החשופים לקרינת השמש הוא עבה יותר, ואילו בבתי גידול מוצלים הוא דק יותר, ושכבת העצות חשופה יותר, מה שמקנה לחזזית גוון ירוק יותר. הפיגמנט פריאטין היוצר גבישים זעירים בחלקו העליון של החזזית מעניק לו את צבעו הכתום-צהוב.
עמידות לזיהום
צבעונית הבוסתן היא חזזית עמידה יחסית לזיהום, ויכולה לשמש מדד ביולוגי לזיהום האוויר.
בישראל
צבעונית הבוסתן היא אחת החזזיות הנפוצות ביותר בחלקה הים-תיכוני של ישראל, ומצויה הן בטבע והן על עצי נוי.
באנאט
באנאט או הבאנאט (באנות) של טימיש (בלטינית: Banatus Timisiensis ;רומנית: Banat או Banatul timișean ; סרבית: Банат או Banat; הונגרית: Bánság או Bánát או Temesi Bánság) הוא חבל היסטורי המשתרע בחלקו המזרחי של מרכז אירופה. חלקו המזרחי והגדול ביותר הוא במערב רומניה, חלקו המערבי בצפון סרביה, וחלק קטן בשטחו הצפוני נמצא במזרח הונגריה.
השם באנאט מוזכר בחוזה פאסארוביץ משנת 1718 ומשמעותו היא - מקום שנשלט על ידי באן. למרות השם, מעולם לא שלט באן בבאנאט. בהתאם להסכם זה שסיים מלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית האזור סופח לאימפריה ההבסבורגית. בעקבות כך לשטח הגיעו מתיישבים גרמנים שפיתחו תעשיית פלדה בפרדינדסברג.
הגבולות הטבעיים של באנאט הם הנהרות דנובה, טיסה, מורש והרי הבאנאט. בירת החבל הרומני, ולמעשה הבירה ההיסטורית של כל החבל היא העיר טימישוארה.
החבל השתייך לאימפריה האוסטרו-הונגרית עד סוף מלחמת העולם הראשונה. לאחריה הוקמה בו הרפובליקה של באנאט שהתקיימה עד לחתימת חוזה טריאנון ביוני 1920, שבו חולק החבל בין רומניה, סרביה והונגריה.
Gangsta Bitch Music, Vol. 2
Gangsta Bitch Music, Vol. 2 הוא המיקסטייפ השני של הראפרית האמריקאית קארדי בי. המיקסטייפ יצא לאור ב-20 בינואר 2017, על ידי חברת התקליטים KSR. המיקסטייפ יצא לאור שנה לאחר צאת המיקסטייפ הראשון של קארדי בי, Gangsta Bitch Music, Vol. 1.
עם יציאתו נכנס המיקסטייפ אל המקום ה-25 במצעד האלבומים העצמאיים של בילבורד.
רקע
המיקסטייפ יצא כמיקסטייפ השני של קארדי בי ובתוכו נכללו אמנים כגון, אופסט (מלהקת מיגוס), קונשנס, דיג'יי הארדוורק, קזנובה, ג'וש איקס וכולי.
לשיר "Lick", יצא וידאו קליפ, שזכה להצלחה נאה ביוטיוב והצליח לצבור נכון לינואר 2022, למעלה מ-49 מיליון צפיות. בקליפ נכלל גם אופסט, שבהמשך נישא לקארדי בי.
הסינגל הראשון והיחיד מתוך האלבום "Bronx Season", יצא לאור ב-15 בספטמבר 2016, ולא זכה להצלחה כלל.
רשימת רצועות
רשימת הרצועות לקוחה מתוך חנות המוזיקה, אייטונס.
דפניס
במיתולוגיה היוונית דפניס או דפני (ביוונית: Δάφνις - Δάφνι - עלה דפנה) היה בנם של הרמס ונימפה מסיציליה. הוא ננטש בילדותו על ידי אמו וגדל על ידי רועה צאן. בנערותו הפך יפה תואר ונחשק על ידי נשים וגברים כאחד. מסופר כי אפילו אפולון חשק בו. על פי המסופר במיתולוגיה, דפניס היה רועה צאן שהתאהבה בו הנאידה נומיה אולם הוא לא שמר לה אמונים, והתאהב באל פאן אשר לימד אותו לנגן בחליל פאן (או, לפי ה-Varia Historia התאהב באל הרמס, ולא היה בנו). המיתולוגיה מספרת שהנימפה נומיה, כנקמה, הפכה אותו לאבן.
ליגה ג' (סדרת טלוויזיה)
ליגה ג' היא סדרת טלוויזיה תיעודית ישראלית העוסקת בקבוצות כדורגל המשחקות בליגה ג'. הסדרה שודרה ביולי 2019.
רקע
את הסדרה יצר רובי אלמליח, והיא עוקבת אחר משחקי הקבוצות וההכנות למשחקים. כן היא עוקבת אחר אוהדי הקבוצות ואחר כלי התקשורת המסקרים את המשחקים.
בעונתה הראשונה התמקדה הסדרה בארבע קבוצות כדורגל שהתמודדו בצמרת ליגה ג', בעת שצולמה הסדרה: בני ממב"ע הגולן המייצגת דרוזים מרמת הגולן, בני מושריפה המייצגת את היישוב מושריפה שבוואדי עארה, מכבי עירוני שדרות שמייצגת את עיר הולדתו של יוצר הסדרה אלמליח, ומכבי עירוני אשדוד שהוקמה מחדש כקבוצת ספורט בבעלות אוהדים.
בעונה השנייה עוקבת הסדרה אחרי הפועל שדרות, המנוהלת על ידי מי שניהלו את מכבי עירוני שדרות בעונה הראשונה, ובנוסף אחרי הקבוצות: מועדון כדורגל צפת, איחוד בני שפרעם המייצגת את העיר שפרעם והפועל עראבה מהעיר עראבה בגליל התחתון. עוד עוקבת העונה השנייה אחרי שופטת הכדורגל ספיר בוסקילה, והתמודדותה עם הקשיים המקצועיים בדרכה להגשים את חלומה להיות שופטת בליגת העל, וכן קשיים אישיים מול אמהּ המתקשה לקבל את זהותה המינית.
אלה
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
מישהו שומר עלי
מישהו שומר עלי (הינדית: बाग़बान) הוא סרט דרמה הודי מ-2003 העוסק ביחס של בנים בוגרים כלפי הוריהם המתבגרים.
ג'ון אברקרומבי
ביוגרפיה
עניינו של אברקרומבי בגיטרה החל כששמע, בהיותו בן 14, את צ'אק ברי. הוא ניסה לחקות את סגנונו, ולאחר שסיים את לימודיו בתיכון החליט להתעמק בנגינה. אברקרומבי הוא בוגר מחזור 1967 של מכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. הקלטותיו החשובות הראשונות היו עם להקת הג'אז-רוק "חלומות" (Dreams) ב-1970, יחד עם ג'וני האמונד באורגן חשמלי. לאחר מכן ניגן עם מייקל ורנדי ברקר, גיל אוונס ואחרים.
מישהו שומר עלי
עלילה
כאשר ילדי הזוג שומעים את הבשורה הם אינם נלהבים לעזור. מאחר שאינם רוצים לשאת בעול של שני הורים בביתם, הילדים מחליטים כי כל אחד מההורים יחיה בביתו של בן אחר ובתום חצי שנה הם יתחלפו במקומות. ראג' זועם על בניו, אך אשתו משכנעת אותו להסכים.
ג'ון אברקרומבי
ביוגרפיה
החל מ-1973 הקליט בעיקר בחברת ECM בסולו או יחד עם המתופף ג'ק דז'ונט, הבסיסטים אדי גומז, דייב הולנד ואף בדואו עם הגיטריסט ראלף טאונר. סגנונו קרוב לג'אז חופשי. עוד נודע אברקרומבי כנגן פיוז'ן.
מישהו שומר עלי
עלילה
פרידת בני הזוג קשה עליהם. שיחות טלפוניות ומכתבים מהווים את הקשר היחיד ביניהם. בזמן פרידתם ושהותם בביתם של ילדיהם, הם עוברים קשיים רבים. ילדיהם אינם עוזרים להם כלל, מעליבים, מתעמרים ומתייחסים אליהם בזלזול רב ומופגן. בזמן שהותו של ראג' בבית אחד מבניו, הוא מתיידד עם זוג נשוי, בעלי מסעדה עריריים מילדים, הרוכשים לו חיבה רבה. בזמן שהותו במסעדה הוא כותב ספר: "השומר" - ספר המספר על יסורי האנשים הזקנים עקב יחסיהם של ילדיהם כלפיהם.
ג'ון אברקרומבי
ביוגרפיה
בין ההרכבים עמם עבד: "Gateway" עם דז'ונט בתופים ודייב הולנד בבס, דואו עם הגיטריסט ראלף טאונר, טריו עם הבסיסט מרק ג'ונסון והמתופף פיטר ארסקין, טריו עם האורגניסט דן וול והמתופף אדם נוסבאום ורביעייה עם הכנר מרק פלדמן, הבסיסט מרק ג'ונסון והמתופף ג'ואי ברון.
מישהו שומר עלי
עלילה
בתום חצי שנה ובשל געגועיהם העזים זה לזה, מחליט ראג' כי עליו ועל אשתו לברוח בעת בה הם אמורים להחליף מקום מגורים אצל אחד מילדיהם. מעת בריחתם של הזוג מזלם משתנה. במסגרת בריחתם, הם נוסעים למקומות מוכרים ואף מצליחים למצוא את בנם המאומץ ששב להודו. למרות שחיפש את הוריו זמן רב, בשל העתקת מגוריהם לא הצליח למצוא אותם. הוא לוקח את הוריו המאמצים תחת חסותו ומתייחס אליהם כמו אל אלילים. למרות זאת, בני הזוג מחליטים לבסוף לשוב לביתם, על אף היותם חסרי כל.
כאשר הזוג חוזר לביתו, נודע להם כי הספר שכתב ראג' יצא לאור בעזרתם של הזוג שהתיידד איתו במקום שהותו. הספר הופך לרב-מכר וראג' מרוויח ממון רב מכך. במסיבה הנערכת לכבוד ראג' מגיעים ילדי הזוג וגם נכדיהם, אשר הצליחו בסופו של דבר לקיים קשר אוהב עם סביהם למרות הניכור של ההורים כלפיהם. בעוד הילדים מאמינים כי אחד מהם יהיה זה שיוזמן לשאת דברים למען האב, מי שנושא דברים הוא בנם המאומץ המפליג בשבחי ראג'. ראג לעומת זאת אומר "אם האב יכול לעזור לבנו לעשות את צעדיו הראשונים, לא יכול הבן לעזור לאב לעשות את צעדיו האחרונים?". כאשר ראג' רואה את ילדיו, המנסים לפייסו, הוא מסרב לכך ופוג'ה אף היא תומכת בהחלטתו.
ג'ון אברקרומבי
ביוגרפיה
ב-22 באוגוסט 2017 נפטר לאחר שסבל מאי-ספיקת לב.
אנדי דוקאט
אנדרו דוקאט (אנגלית: Andrew Ducat; 16 בפברואר 1886 בבריקסטון - 23 ביולי 1942) היה כדורגלן ושחקן קריקט אנגלי שייצג את מדינתו בשני התחומים.
קריירת הקריקט
דוקאט הצטרף לצוות התחזוקה של האצטדיון דה אובל ב-1906, ותוך זמן קצר הצטרף לנבחרת הקריקט המקומית שבה היו שחקנים ידועים כגון טום הייוורד, ג'ק הובס וארני הייז. דוקאט התנשא לגובה של 1.75 מטר, והוא היה חובט בעל עוצמה גבוהה שזכה 52 פעמים ב-100 נקודות או יותר עבור הנבחרת של סארי, כאשר שיאו האישי היה 306 נקודות במשחק מול אוניברסיטת אוקספורד ב-1919. דוקאט החמיץ משחקים רבים בעקבות פציעות: ב-1912 הקריירה שלו כמעט נקטעה בעקבות שבר ברגלו, והוא החמיץ את רוב עונת 1924 לאחר ששבר את זרועו. ב-1928 הוא זכה ב-994 נקודות בתוך פחות משישה שבועות, כולל ארבעה משחקים רצופים של מאה נקודות ומעלה.
דוקאט השתתף במשחק הטסט קריקט (הסוג הארוך ביותר של קריקט) מול אוסטרליה ב-1921, והייתה זו הפעם היחידה שבה השתתף בגרסה זו של הקריקט.
קריירת הכדורגל
דוקאט היה גם כדורגלן מצטיין. הוא החל את הקריירה במועדון סאות'נד יונייטד החובבני, וב-1905 הצטרף לוולוויץ' ארסנל מלונדון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 2 - 0 על בלקברן רוברס ב-11 בפברואר, ושיחק בעמדת החלוץ המרכזי. לאחר שלא הרבה לשחק בעונת 1906/1907 הוא עבר לעמדת הקשר הימני, והפך לשחקן הרכב קבוע בעונת 1907/1908 ובעונת 1908/1909. בזמן ששיחק בארסנל הוא השתתף בשלושה משחקים במדי נבחרת אנגליה, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 6 - 1 על נבחרת אירלנד בבלפסט ב-12 בפברואר 1910. דוקאט הבקיע את שער הניצחון במשחקו השני, שהיה מול נבחרת ויילס ב-14 במרץ.
יכולתו ומשחקי הנבחרת של דוקאט זיכו אותו בתשומת לבם של מועדונים יותר בכירים מארסנל, שבאותה תקופה התמודד עם קשיים כלכליים. בסופו של דבר הוא הועבר לאסטון וילה ב-1912 תמורת 1,000 לירות שטרלינג, לאחר שהשתתף ב-188 משחקים והבקיע 21 שערים עבור ארסנל. לאחר ששבר את רגלו בעונתו הראשונה בווילה הוא התאושש ושיחק פעמים רבות, ובנוסף אף זכה לענוד את סרט הקפטן בניצחון על האדרספילד טאון בגמר גביע ה-FA של עונת 1919/1920. הוא זכה מחדש במקום בהרכב של נבחרת אנגליה לאחר שלא שיחק בה מאז 1910, וב-1920 השתתף בשלושה משחקים. הופעתו האחרונה במדי הנבחרת הייתה בניצחון 2 - 0 על נבחרת אירלנד ברוקר פארק ב-23 באוקטובר 1920.
דואקט עבר לפולהאם ב-1921, ולאחר פרישתו ב-1924 הוא החליף את פיל קלסו (שאימן אותו בארסנל) בתפקיד המאמן. אולם, שחקני פולהאם לא הפגינו רמת משחק גבוהה תחת הדרכתו של דוקאט, וסיימו במקומות ה-12 וה-19 בליגה השנייה בשתי העונות שבהן הוא כיהן בתפקידו. הוא פוטר ב-1926, ולאחר שעזב את פולהאם השתתף במשחקי חובבים.
לאחר הכדורגל והקריקט
לאחר שפרש מקריקט ב-1931 הוא עבד כמאמן קריקט באיטון במשך חמש שנים. לפני מות הפתאומי ב-1942 הוא עבד כעיתונאי ספורט במשך תקופה קצרה. מותו התרחש במהלך משחק קריקט בלורדס קריקט גראונד, וככל הנראה נגרם כתוצאה מהתקף לב. המשחק היה בזמן מלחמת העולם השנייה, והתמודדו בה נבחרות שיצגו את יחידת המשמר האזרחי שבה שירת דוקאט ויחידת משמר אזרחי מאזור סאסקס. לאחר מותו של דוקאט המשחק הופסק. דוקאט היה השחקן היחיד בהיסטוריה שמת בזמן משחק באצטדיון זה.
הבחירות לנשיאות מצרים (2014)
הבחירות לנשיאות מצרים 2014 הייתה מערכת בחירות שנערכה בין ה-26 ל-28 במאי 2014. בבחירות אלו ניצח שר ההגנה לשעבר, עבד אל-פתאח א-סיסי את יריבו חמדין סבאחי, לאחר שקיבל 96.91% מהקולות, 10 מיליון קולות יותר מהנשיא המודח מוחמד מורסי בבחירות לנשיאות ב-2012, אך עם סך אחוזי הצבעה נמוכים יותר ממערכת הבחירות לנשיאות ב-2012 (47.5% ב-2014 מול כ-52% ב-2012).
המועמדים
בבחירות התמודדו שני מתמודדים, שר ההגנה עבד אל-פתאח א-סיסי וחמדין סבאחי. גם עורך הדין מורטדה מנסור ובות'יינה כאמל הכריזו על כוונתם להתמודד בבחירות, אך הם לא הצליחו לספק את מספר החתימות הנדרש לוועדת הבחירות העליונה.
עבד אל-פתאח א-סיסי
בינואר 2014 אישרה המועצה הצבאית העליונה במצרים לשר ההגנה א-סיסי להתמודד בבחירות לנשיאות, בטרם הודיע הוא עצמו, רשמית וחד-משמעית, כי יתמודד בבחירות לנשיאות. באותה עת מיהר נשיא רוסיה ולדימיר פוטין לברך אותו בפגישתם במילים: "החלטתך לרוץ לנשיאות היא אחראית". בתגובה אמרה ארצות הברית: "לא מתפקידו של פוטין להחליט מי ישלוט במצרים". ב-26 במרץ הודיע על התפטרותו מתפקיד שר ההגנה, ועל כוונתו להתמודד בבחירות לנשיאות מצרים. ב-14 באפריל 2014, היה הראשון להגיש את מועמדותו בפני ועדת הבחירות העליונה. הוא הגיש לוועדת הבחירות כ-190,000 חתימות, לעומת כ-500,000 שנאספו בפועל ולעומת כ-25,000 שנדרשו לאישור מועמדותו.
חמדין סבאחי
המועמד הנאצריסטי חמדין סבאחי, שהגיע למקום השלישי בבחירות הקודמות ב-2012, הודיע בפברואר 2014 שהחליט להתמודד בבחירות לנשיאות, אך יתייעץ עם שותפיו לפני שתתקבל החלטה סופית. יום לפני סגירת ההרשמה, ב-19 באפריל 2014, הגיש את מועמדותו לוועדת הבחירות העליונה. הוא הצליח לאסוף 30,000 חתימות, לעומת ה-25,000 שנדרשו לאישור מועמדותו.
מדגמים
מדגם של מכון מחקר דעת קהל, "בסירה", שהיה המכון המרכזי שסקר את הבחירות הראה על תוצאות של 95.3% לשר ההגנה לשעבר א-סיסי, ו-4.7% למועמד השמאל הנאצריסטי חמדין סבאחי
תוצאות האמת
ההכרזה הרשמית תוכננה תחילה ל-5 ביוני, לזכר המהלומה של מלחמת ששת הימים, אך עוד קודם לכן, ב-3 ביוני הכריזה ועדת הבחירות במסיבת עיתונאים על הנתונים הרשמיים הבאים: 25,578,233 הצביעו בבחירות, 47.5% אחוזי הצבעה. א-סיסי ניצח עם 23,780,104 מהקולות, שהם 96.91%. חמדין סבאחי קיבל 757,511, שהם 3.09% אחוזי הצבעה. הקולות הפסולים עלו על מספר הקולות שקיבל המועמד המובס סבאחי, עם 1,040,608 קולות פסולים.
בעשא
בַּעְשָׁא בֶן אֲחִיָּה, הוא דמות מקראית משבט יששכר, המלך השלישי על ממלכת ישראל. לפי הכרונולוגיה המסורתית מלך בשנים 906 עד 883 לפנה"ס.
במהלך המצור ששם נדב, מלך ישראל, על העיר הפלשתית גבתון, הרג אותו בעשא, שככל הנראה היה שר הצבא, אם כי הדבר לא נאמר מפורשות במקרא: שתי הקבלות לשמו נמצאו בעמון: אחת באוסטרקון מנהלי מחשבון בו אחד השמות הנזכרים הוא "בעש[א]", והשני הוא בשם מלך עמוני במאה ה-9 לפנה"ס המוזכר בכתובות שלמנאסר השלישי.
בעשא מלך ישראל ותחילת מלחמת ארם-ישראל
המקרא לא מרבה לספר על בעשא, אך מתברר שיש לזקוף לזכותו, בין השאר, את הקמת חיל הרכב בצבא ממלכת ישראל, שכן בימי יורשו שומעים לראשונה על תואר קצין גבוה בחיל הרכב: "וַיִּקְשֹׁר עָלָיו עַבְדּוֹ זִמְרִי שַׂר מַחֲצִית הָרָכֶב". מתברר גם שחיל זה סייע לבעשא להצליח במלחמתו נגד ממלכת יהודה.
בשנת 886 בערך תקף בעשא את ממלכת יהודה:
בעשא הצליח, אם כן, למרות הצבא שבנה אסא, להנחיל תבוסה זמנית ליהודה, דבר העשוי ללמד על הצבא החזק שבנה בעשא. הוא הצליח לכבוש עד הרמה, היינו כ-9 ק"מ בלבד מצפון לירושלים. בצר לו נאלץ אסא לפנות לשליט ארם דמשק בבקשת עזרה, והארמים תקפו את ממלכת ישראל. על-פי הציטוט דלעיל, בהתקפתם זאת הצליחו הארמים לכבוש גם את כל שטח ישראל ממזרח לים כנרת ועד הירמוך, ואולי גם את מרוצו העליון של הירמוך, ותפשו את רמות גלעד. עִיּוֹן היא כיום תל א-דבין במרג' עיון; אזור כִּנְרוֹת נמצא על חופה המערבי של הכנרת, אזור שבמרכזו עמדה העיר המבוצרת כנרת – תל ערימה, ליד טאבח'ה.
הפשיטה על הגליל ("כָּל-אֶרֶץ נַפְתָּלִי"), במקום לפשוט על צפון עבר הירדן, מרמזת שעבר הירדן הצפוני היה כבר בידי דמשק. למסע ארמי זה על הגליל מייחסים החוקרים את סימני החורבן שנחשפו בחפירות דן וחצור. מסע זה, שנראה כמסע שוד, פתח תקופה ארוכה של ניסיונות התערבות וכיבוש ארמיים בשטחה של ישראל, ועודד את התפשטותם של הארמים בצפון עבר הירדן מזרחה. כנראה לאותו זמן יש ליחס את המסופר בדברי הימים א' ב,כג: "וַיִּקַּח גְּשׁוּר-וַאֲרָם אֶת-חַוֹּת יָאִיר מֵאִתָּם אֶת-קְנָת וְאֶת-בְּנֹתֶיהָ שִׁשִּׁים עִיר כָּל-אֵלֶּה בְּנֵי מָכִיר אֲבִי-גִלְעָד".
ממלכת ישראל איבדה איפוא את כל ארץ הבשן, אזור שמאז החלוקה המנהלתית של דוד ושלמה נכלל במחוז רמות גלעד: "בֶּן-גֶּבֶר בְּרָמֹת גִּלְעָד לוֹ חַוֹּת יָאִיר בֶּן-מְנַשֶּׁה אֲשֶׁר בַּגִּלְעָד לוֹ חֶבֶל אַרְגֹּב אֲשֶׁר בַּבָּשָׁן שִׁשִּׁים עָרִים גְּדֹלוֹת חוֹמָה וּבְרִיחַ נְחֹשֶׁת".
נראים הדברים שבמסעות אלה חרבה העיר הישראלית שבתל עין גב, ובן-הדד בנה אותה מחדש והפכה למבצר של מלכות ארם. כמו כן ניתן ליחס למסעות אלה את חורבנה של רמות-גלעד, שאף היא נבנתה מחדש כעיר ארמית. הממצאים בשתי ערים אלה מצביעים על כך, שעין-גב ורמות-גלעד נשארו ארמיות מימי בן-הדד בן טברימון ועד לבן-הדד בן חזאל (תחילת המאה ה-8). מתיאור מסעו של שלמנאסר השלישי בשנת 841 לפנה"ס מסתבר, שהחורן היה בתחום ארם דמשק.
עם כיבושה של ארץ ישראל הצפונית עד רמות-גלעד ועד בקעות הגליל התחתון, ארם דמשק חלשה על נתיב ראשי, הוא 'דרך החורן' שקשר את דמשק ועבר-הירדן הצפוני עם חוף הים. זאת ועוד, אדמות הבשן והחורן היוו אסם תבואה שהעשיר את המחזיק בהן. נישולה של ישראל מהן והשתלטות ארם עליהן הביאה נזק רב לישראל ורווח גדול לארם.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004
הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2004 הייתה מערכת הבחירות הנשיאותיות ה-55 של ארצות הברית, אשר התקיימה ב-2 בנובמבר 2004, ובה ניצח הנשיא המכהן דאז והמועמד הרפובליקני, ג'ורג' ווקר בוש, את המועמד הדמוקרטי, הסנאטור ג'ון קרי ממסצ'וסטס.
בוש וסגנו, דיק צ'ייני, קיבלו את מועמדות מפלגתם בלי קושי. הווארד דין היה המועמד המוביל במפלגה הדמוקרטית בהתחלה, אולם קרי ניצח ברוב הפריימריז ואסיפות הבחירה. הוא בחר בסנאטור ג'ון אדוארדס מקרוליינה הצפונית, שניסה בעצמו להיות המועמד, להיות סגנו.
ההפרש בו ניצח בוש את קרי היה ההפרש הקטן ביותר שבו נבחר מחדש נשיא מכהן, אך עם זאת הייתה זו הפעם הראשונה מאז ניצחונו של אביו, 16 שנים קודם לכן, שמועמד זכה ברוב מוחלט של הקולות. חלוקת האלקטורים הייתה דומה יחסית לזאת של שנת 2000, ורק שלוש מדינות החליפו צד: ניו מקסיקו ואיווה הצביעו לרפובליקנים ב-2004 לאחר תמיכה בדמוקרטים ב-2000, ואילו ניו המפשייר תמכה בדמוקרטים ב-2004 אחרי שתמכה ברפובליקנים בשנת 2000. בחבר האלקטורים, בוש קיבל 286 קולות לעומת 251 לקרי (אלקטור אחד ממינסוטה הצביע עבור אדוארדס גם לתפקיד הנשיא).
רקע
ג'ורג' בוש הפך לנשיא לאחר הבחירות בשנת 2000 כשבית המשפט העליון הכריע שאי אפשר לספור מחדש את הקולות במדינת פלורידה בלי להפר את החוקה. הקולות של פלורידה עדיין נתונים במחלוקת, ולא יודעים מי ניצח שם, ולפיכך, מי היה אמור להיבחר.
שמונה חודשים לאחר היבחרו של בוש, פיגועי 11 בספטמבר הפכו אותו לנשיא לוחם. התמיכה בו עלתה לתשעים אחוזים. בתוך חודש, קואליציה בראשות ארצות הברית נכנסה לאפגניסטן, שנתנה מקלט לאוסאמה בן לאדן, שעמד מאחורי הפיגועים. בדצמבר, הטליבאן כבר לא שלט בקאבול, למרות שהצבא נשאר שם, ונאלץ להתמודד עם שיקום המדינה מחדש והמהומות בתוכה.
לאחר מכן, הממשל הפנה את תשומת לבו לעיראק, וטען שיש להדיח את שלטון סדאם חוסיין. אחת מהסיבות הייתה שחוסיין ניסה להשיג נשק גרעיני והחזיק נשק ביולוגי וכימי ללא פיקוח. רבים האמינו שלחוסיין עדיין היה את הנשק. למרות הצהרות ממשל בוש, המעצמות - סין, צרפת, גרמניה ורוסיה - לא האמינו לכך וסירבו להעביר במועצת הביטחון של האו"ם החלטה שתאפשר שימוש בכוח. עיראק הכניסה לתומכה פקחי או"ם בנובמבר 2002, אבל ממשל בוש החליט להכריז מלחמה בלי אישור האו"ם ואמר לפקחים לעזוב את המדינה. ב-20 במרץ 2003, ארצות הברית פלשה לעיראק בעזרת קואליציה שכללה גם חיילים מהממלכה המאוחדת וגם כמה מאוסטרליה ומפולין. בתוך כשלושה שבועות, הפלישה חיסלה את הממשלה העיראקית, אולם לא נמצא שם נשק להשמדה המונית. מעבדות וחומרים כן נמצאו, אולם שום ראיות חותכות לגבי נשק כזה. למרות זאת, ב-1 במאי, בוש נחת על נושאת המטוסים אברהם לינקולן, והודיע על סיום הקרבות בעיראק. באותה תקופה כ-66% מהציבור תמכו בבוש. אולם התמיכה לא נמשכה. ראשית, בעוד שהמלחמה הייתה פופולרית בתוך המדינה, הניסיון לשקם ולהפוך את עיראק לדמוקרטית איבד תמיכה כשמספר הקורבנות עלה ככל שהחודשים עברו, ללא עלייה ביציבות או ירידה באלימות. שנית, הפקחים לא מצאו מחסנים עם נשק להשמדה המונית, וכך נוצר ויכוח בנוגע למטרות המלחמה.
המפלגה הרפובליקנית
הפופולריות של בוש עלתה בזמן המלחמה, והוא הצליח להדוף כל אתגר רציני בהשגת המועמדות. הסנאטור לינקולן צ'אפי מרוד איילנד תכנן לרוץ כנגד בוש, עם מצע אנטי-מלחמתי, אבל החליט לא לרוץ אחרי לכידתו של סדאם חוסיין בדצמבר 2003.
ב-10 במרץ 2004, בוש השיג באופן סופי את מספר הצירים הדרושים למועמדות בוועידת המפלגה הרפובליקנית שהתרחשה בניו יורק. בוש קיבל את המינוי ב-2 בספטמבר 2004 לצד מועמדו לסגן הנשיא דיק צ'ייני. בוש התמקד בעיקר בשני נושאים: המלחמה בטרור וחופש כלכלי, תוך עידוד אנשים לקנות ביטוח בריאות.
לפני הפריימריז
עד קיץ 2003 היה הווארד דין מועמד כמעט בטוח שהוביל בסקרים ונתמך רבות באינטרנט. רוב תרומותיו הגיעו מתומכים בודדים, והיה זה חידוש ראשוני בפוליטיקה אמריקאית – מימון קמפיין בחירות מתרומות דרך רשת האינטרנט. באופן כללי דין נחשב לאיש מרכז פרגמטי בתקופתו כמושל ובמהלך הקמפיין שלו השתלחה בו ביקורת שטענה כי הוא פופוליסט מהשמאל. הוא התנגד לממשל בוש ובעיקר למלחמה, וגם לדמוקרטים שתמכו בבוש. הסנאטור ג'ו ליברמן, המועמד בבחירות הקודמות לסגן הנשיא של אל גור, החזיק בעמדות ליברליות בנושאי פנים אך היה נץ לגבי המלחמה בטרור ותמך במלחמת עיראק. חרף התמודדותו הוא לא הצליח לצבור תאוצה.
בספטמבר 2003 הצטרף למערכת הבחירות הגנרל ווסלי קלארק. הקמפיין שלו התמקד בנושאים של מנהיגות פטריוטית. הוא נתפס כחסר הצעות פרקטיות. חולשה זו באה לידי ביטוי בעימותים הראשונים שבהם השתתף, למרות שלאחר מכן הציג מגוון של תוכניות, כולל תוכנית גדולה להקלות במס. עם זאת, הדמוקרטים לא תמכו בקמפיין שלו.
מבחינת מספרים, לקרי הייתה פחות תמיכה מהווארד דין, שהוביל במספר הצירים לקראת אספת הבחירות באיווה בינואר 2004, זאת למרות שקרי הוביל בסקרים באיווה, ניו המפשייר, אריזונה, קרולינה הדרומית, ניו מקסיקו ונבאדה. החולשה שלו הייתה בעיקר בניו המפשייר ובסקרים מול בוש. לקראת הפריימריז, קרי פיטר את מנהל מטה הבחירות שלו ונראה כאילו יפסיד. חברו לסנאט ממסצ'וסטס, טד קנדי, מינה מנהלי קמפיין חדשים, וקרי אף מישכן את ביתו בשביל להשיג כסף לקמפיין (אשתו הייתה מיליארדרית, אך החוקים אסרו על שימוש בכסף אישי של מועמד).
מבחינת תרומות, הלכן לינדון לארו הוביל. היו לו יותר תורמים מכולם, עד לסוף הפריימריז, כשקרי עקף אותו. ב-15 באפריל, ללארו היו 7,834 תורמים שנתנו לו 200$ או יותר, לעומת 6,257 לקרי, 5,582 לאדוארדס, 4,090 לדין, ו-2,744 לגפהארדט.
בתקופה זו הסנאנטור ג'ון קרי החל לתפוס תאוצה. בדצמבר 2003, מעט לפני הפריימריז הראשונים באיווה, החל דין ליפול בסקרים; ואת מקומו תפס הסנאטור ממסצ'וסטס ג'ון קרי, שהלך לזכות במדינות הראשונות וניפץ את תקוות יריביו. ב־11 במרץ 2004, לאחר פרישת רוב המועמדים, קיבל קרי את מספר הצירים הדרוש להשגת המועמדות.
אספת הבחירות באיווה
בינואר 2004, בוב גרהם כבר פרש מהמירוץ. דין המשיך להוביל, אולם האספה הביאה 38% מקולותיה לקרי, ו-32% לאדוארדס. דין השיג רק 18%, ואילו גפהארדט השיג 11% בלבד. דין וגפהארדט התעמתו אחד עם השני לקראת האספה. בעקבות התוצאה המאכזבת מבחינתו, פרש דיק גפהארדט מהמירוץ.
לא פחות מעצם המפלה הזיק לדין נאום התבוסה בליל הבחירות באיווה. בנאום ששלהב את הקהל אך נראה גרוע בטלוויזיה, הוא פשט את הז'קט, קיפל את השרוולים, ומנה בהתלהבות את המדינות אליהם מסע הבחירות ימשיך עד כיבוש הבית הלבן, כשלבסוף הוסיף צרחה. הנאום זכה לכינוי "I have a scream" (בהשאלה מ- "I have a dream ") והקטע שודר ללא הרף בטלוויזיה, ששלחה כלפיו חצי לעג שוב ושוב, וגרם בקרב המצביעים הדמוקרטיים לחשש באשר לאופיו, ולסיכוייו להיבחר. רבים טענו שדין הותקף בידי התקשורת.
קרי התחיל להשתמש בסלוגן "קאמבק קרי".
בריכת ישמעאל
בריכת ישמעאל (מכונה גם הלבנים ) היא מאגר מים בשומרון, בין מחסום חווארה לעין מח'נה בעמק המכמתת למרגלות היישוב הר ברכה ומדרום לשכם.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004
הפריימריז בניו המפשייר
ב-27 בינואר, קרי שוב ניצח, וקיבל 39% מהקולות בפריימריז בניו המפשייר. דין השיג 26%, ואחריהם היו קלארק ואדוארדס. בעימות דין וקרי בלטו במיוחד.
הפריימריז בקרולינה הדרומית
כעבור שבוע, אדוארדס ניצח בקרולינה הדרומית, והיה במקום השני מול קלארק באוקלהומה. ליברמן פרש מהמירוץ למחרת היום. קרי שלט בפברואר וזכה בעשר מדינות ברצף. קלארק ודין פרשו שניהם לאחר מכן, ואדוארדס נשאר האיום היחידי על מועמדות קרי. קוצ'יניץ ושרפטון המשיכו לרוץ למרות כישלונותיהם.
בריכת ישמעאל
עומקו של המאגר 1.7 מטרים.
המאגר מצוי בקומה התחתונה של מבנה נטוש, ומעליו מצויה חורבת נבי איסמעיל - המזוהה על ידי המוסלמים כקברו של ישמעאל בן אברהם.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004
סופר טיוזדיי
בסופר טיוזדיי במרץ, קרי ניצח בשמונה מדינות ובאסיפת הבחירה במינסוטה. דין, למרות שפרש שבועיים קודם לכן, ניצח בוורמונט, מדינתו. אדוארדס היה במקום השני מאחורי קרי בג'ורג'יה, בהפרש זעום, אבל זכה רק בקרולינה הדרומית, ופרש. שרפטון פרש קצת לאחר מכן. קוצ'יניץ לא פרש עד ליולי.
הוועידה הדמוקרטית הלאומית
ב-6 ביולי, קרי בחר באדוארדס לסגנו, קצת לפני הוועידה הלאומית בבוסטון. לקראת הוועידה, קרי ואדוארדס הבטיחו להפוך את אמריקה ל"חזקה יותר בפנים ומכובדת יותר בחוץ". קרי הזכיר את הרקע שלו במלחמת וייטנאם, ואמר שהעתיד לא שייך לפחד אלא לחופש, משפט שהפך לסיסמה שלו.
את הוועידה פתח הסנאטור מאילינוי (והנשיא לעתיד) ברק אובמה, שחיזק את מעמדו במפלגה.
מועמדים נוספים
עוד ארבעה צמדים ניסו להתמודד על הנשיאות:
מסע הבחירות
בוש התמקד בביטחון הלאומי, והציג את עצמו כמנהיג החלטי לעומת קרי ההפכפך. הרעיון היה לגרום למצביעים להאמין שבוש מספיק קשוח כדי להילחם בטרור ואילו קרי לא יספק ביטחון. כמו אביו ב-1988, בוש טען שקרי היה "ליברל ממסצ'וסטס" שלא היה בקשר עם רוב האמריקנים. הסלוגן של קרי, "חזקה יותר בפנים ומכובדת יותר בחוץ", הדגישה את ענייני הפנים. קרי גם טען שבוש פגע בבעלי ברית אמריקניים במדיניות החוץ שלו.
במהלך כהונתו של בוש, התמיכה בו לאחר פיגועי 11 בספטמבר ירדה בהתמדה, ועלתה רק במלחמה בעיראק ולאחר לכידתו של סדאם חוסיין. תומכי קרי ניצלו זאת וביצעו קמפיין אנטי-מלחמתי.
במרץ 2004, ארגונים נגד גזענות תקפו את בוש וצ'ייני, כיוון שמודעת בחירות שלהם הציגה איש מזרח תיכוני בצורה שלילית. באוגוסט ובספטמבר, בוש הואשם בכך שלא השלים את שירותו בחיל האוויר הטקסני. קרי הואשם בידי יוצאי צבא שהגזים במעשיו במלחמה בווייטנאם.
בתחילת ספטמבר, בוש התחיל להוביל על קרי, וסקרים הראו שהוא מוביל ב-14%.
עימותים
שלושה עימותים בין בוש לקרי ועימות אחד בין צ'ייני ואדוארס נערכו. מייקל בדנריק ודייוויד קוב נעצרו כשניסו להיכנס לעימות.
העימות הראשון התרחש ב-30 בספטמבר באוניברסיטת מיאמי ועסק במדיניות החוץ. בעימות זה תקף קרי את בוש על כך שלא הצליח להשיג תמיכה בינלאומית במלחמה בעיראק, כיוון שרק בריטניה ואוסטרליה עזרו לארצות הברית. בוש הגיב לכך ב"טוב, למען האמת, הוא שכח מפולין". סקר הראה שקרי ניצח בעימות בצורה החלטית, והתקשורת התמקדה בהבעות פניו הנרגזות של בוש בעימות.
ב-5 באוקטובר, צ'ייני ואדוארדס התעמתו באוניברסיטה בקליבלנד שבאוהיו. סקר ראשוני של רשת ABC הצביע על ניצחון של צ'ייני, בעוד סקרים של הרשתות CNN ו- MSNBC הצביעו על ניצחון של אדוארדס.
העימות השני התקיים באוניברסיטת וושינגטון, מיזורי, ב-8 באוקטובר, בהנחיית צ'ארלס גיבסון מרשת ABC. הוא נערך בצורת "אספת תושבים", וקרי ענה לשאלות מצד הקהל המקומי. בוש ניסה להתעלם מהטענות על פניו הנרגזות בעימות הראשון, וטען לגבי אמרה אחת של קרי ש"התשובה שלך גורמת לי לרצות להזעיף פנים".
מערכת הבחירות כללה השמצות אישיות משני הצדדים ומסרים מקוטבים. המלחמה האמריקנית בעיראק, שבה נפלו כבר למעלה מאלף חיילים אמריקאים, הצטיירה בעיני הציבור כהסתבכות והפחיתה מהפופולריות של הנשיא. מספר חודשים טרם הבחירות, לאחר שבית המשפט העליון של מדינת מסצ'וסטס התיר באופן תקדימי נישואין בין בני אותו מין במדינה זו, ניסה בוש ליזום הוספת תיקון לחוקת ארצות הברית שיאסור זאת. בוש התעקש על הצגת התיקון בקונגרס על אף שהיה ברור שאין לו את הרוב הדרוש להעברת התיקון. מבקריו טענו כי יוזמה זאת נעשתה במטרה לעורר את הנושא לפני הבחירות לנשיאות ולעודד את אנשי הימין הדתי, להגיע לקלפיות. סקרי דעת הקהל הראו שהעמדות שהביע בוש בנושא היו בלתי פופולריות ושרוב הציבור נטה להשקפה ליברלית. יועצו הפוליטי הבכיר של בוש היה קרל רוב, והקמפיין שלו כלל, לצד קריאה לתיקון בחוקה שתאסור נישואים חד מיניים, גם הצעת תיקון דומה שתאסור ביצוע הפלות מלאכותיות, וכן רפורמה בביטוח הלאומי שתכניס לשוק גורמים פרטיים. עם זאת, האג'נדה המרכזית שהציג בוש הייתה מחויבות להמשיך במאמצים הצבאיים באפגניסטן ובעיראק. מנגד, הודיע ג'ון קרי במסע הבחירות שלו, כי הוא תומך במלחמה באפגניסטן, אך מתנגד לזו שבעיראק. בוש תקף את קרי על חוסר העקיבות שלו בעמדותיו כלפי המלחמה בעיראק (קרי תמך ביציאה למלחמה זו). במישור הכלכלי הותקף ג'ון קרי כרדיקלי שיביא להגדלת הממשלה ולהעלאות מיסים. לעומת זאת, טען קרי כי בוש נכשל בהצמחת הכלכלה וגרם לאובדן מקומות עבודה.
הקלטת של בן לאדן
ב-29 באוקטובר, ארבעה ימים לפני הבחירות, רשת אל ג'זירה שידרה קלטות של בן לאדן. בקלטת בן לאדן נראה כמתגרה בבוש לגבי תגובתו לפיגועים במגדלי התאומים. בימים שלאחר פרסום הסרטון הראו הסקרים כי בוש מוביל במספר אחוזים.
תוצאות הבחירות
הבחירות הסתיימו בניצחונו של המועמד הרפובליקני, ג'ורג' בוש, עם 286 אלקטורים וכ-50.7% מקולות הבוחרים, מול 251 אלקטורים וכ-48.3% מקולות הבוחרים שבהם זכה המועמד הדמוקרטי, ג'ון קרי. בשבועות האחרונים שקדמו לבחירות, נשחק מעמדו של בוש בסקרים. על רקע הנתונים הצמודים בסקרים ושיעור ההצבעה הגבוה בליל הבחירות, העריכו רוב הפרשנים שסיכוייו של ג'ון קרי טובים יותר. אך עם בוקר התברר כי בוש ניצח ברוב קטן אך ברור בקרב הציבור הכללי עם 50.7% מקולות הבוחרים לעומת 48.3% קולות שזכה בהם קרי. בקרב חבר האלקטורים זכה בוש לרוב משמעותי של 286 לעומת 251. בוש היה לנשיא הראשון מזה 16 שנה שזכה ברוב מוחלט מקולות המצביעים (רוב שאף קלינטון הפופולרי לא הצליח להשיגו, עקב ריצתו של רוס פרו. הנשיא האחרון שהצליח לגרוף רוב מוחלט מהקול הפופולרי עד אז היה ג'ורג' הרברט ווקר בוש ב-1988). נראה היה כי המפתח לניצחונו הורכב מתחושת האימה שאפפה עדיין את הציבור האמריקאי שלוש שנים לאחר הפיגועים במגדלי התאומים, והערכתו כי בוש מתאים יותר מיריבו לנהל את המלחמה בטרור. לניצחונו של בוש תרמה גם התגייסות מלאה של האוונגליסטים, שהתנגדו להתרת הפלות ולהענקת זכויות להומוסקסואלים. ההישגים המרשימים שנחלה המפלגה הרפובליקנית בבחירות לקונגרס העניקו לבוש תנאי פתיחה נוחים לתקופת כהונתו השנייה.
היפראמונמיה
היפראמונמיה, היא הפרעה מטבולית מסוכנת המאופיינת בכמות יתר של אמוניה בדם.
אמוניה מכילה חנקן ונוצרת על ידי פירוק של חלבון. באופן נורמלי האמוניה הופכת לחומר פחות רעיל, שתנן (אוּרֵאָה), שכשמו מופרש דרך הכליות לשתן. המסלולים המטבוליים היוצרים את השתנן מתחילים במיטוכונדריה ומשם עוברים לציטוזול. התהליך כולו קרוי בשם מעגל האוראה וכולל מספר אנזימים המשתתפים בו.
היפראמונמיה שניונית נגרמת כתוצאה מפגם מולד באחד ממספר אנזימים שאינם משתתפים במעגל האוראה אך קשורים אליו באופן עקיף.
הטיפול בהיפראמונמיה מתמקד בהפחתת כניסת האמוניה לגוף והגברת הפרשתו. יש להגביל את כמות החלבון (מקור לאמוניה) המוכנסת לגוף ולהחליפו בקלוריות של גלוקוז ושומנים. נעשה שימוש בנתרן-בנזואט ונתרן-פנילאצטט בעירוי, כתחליף לאוראה בתפקיד סילוק הנתרן העודף מהגוף.
ספרטן
ספרטן (באנגלית: Spartan) הוא סרט מתח ופעולה אמריקאי משנת 2004 בכיכובם של ואל קילמר, ויליאם ה. מייסי, אד אוניל, דרק לוק, ארון סטנפורד ומשה איבגי.
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת לאחר פיגועי 11 בספטמבר, כאשר רוברט סקוט, רב-סמל בסיירת חיל הנחתים בעברו, המשמש כבוחן במבחני המיון ליחידת כוח דלתא, נדרש לחקור את פרשת חטיפתה של לורה ניוטון, בתו של הנשיא האמריקני. יחד עם קרטיס, שותפו הצעיר, הוא חושף רשת ניצול ועבדות קונספירטיבית שמתעוררת סביב סיפור חטיפתה של לורה. חקירתם של סקוט וקרטיס נתקלת כבר בתחילת הדרך בהתנגדות ומכשולים פרי מוחם של אנשי פוליטיקה מושחתים, ונפסקת בפתאומיות בשל דיווחי התקשורת על מותה המפתיע של לורה. על סמך הידיעה החדשותית, סקוט חוזר לחיי השגרה וממתין למשימה החדשה, אך קרטיס אינו מוכן לנוח עד שיחשוף את האמת. השניים מוצאים עצמם מתמודדים אל מול אויבים מבית ופרשת שחיתות בדרגי הממשל הגבוהים ביותר.
מרכז מ' ד' אנדרסון לסרטן באוניברסיטת טקסס
המרכז לסרטן ע"ש מ.ד. אנדרסון באוניברסיטת טקסס (באנגלית: The University of Texas M. D. Anderson Cancer Center) הפועל ביוסטון טקסס הוא אחד מן המרכזים הרפואיים הבולטים בעולם בטיפול ובמחקר על מחלות סרטניות. זהו מוסד מחקר אוניברסיטאי, המעניק תארים אקדמאיים, יחד עם בי"ח המטפל בחולי סרטן.
היסטוריה
מרכז מ.ד. אנדרסון נוסד על פי חוק שקיבל בית המחוקקים של מדינת טקסס בשנת 1941, אשר הפך את המרכז לחלק ממערכת הקמפוסים של אוניברסיטת טקסס. קרן מ.ד. אנדרסון, הקרויה על שם בנקאי מטנסי, מונרו דנוויי אנדרסון, שמת שנתיים קודם לכן והיה בעל חברה סוחרת כותנה, הגדולה בעולם, הסכימה להעניק למרכז החדש סכום זהה לזה שתעניק לו מדינת טקסס, אם המרכז ייקרא על שמו של אנדרסון מייסדה, וכך אכן היה.
המרכז כיום
מרכז אנדרסון הוא כיום אחד מ-41 מרכזים אמריקאיים כוללניים לסרטן, המוכרים על ידי המכון הלאומי לסרטן. במרכז מטופלים מדי שנה למעלה מ-108,000 חולים והוא מעסיק למעלה מ-18,000 אנשי צוות.
בתשע מתוך 11 השנים האחרונות, כולל שנת 2012 דורג מרכז מ.ד. אנדרסון במקום הראשון מבין המרכזים הרפואיים לטיפול בסרטן בארצות הברית.
הכנסותיו של המרכז ב-2012 הן קרוב לשלושה מיליארד דולר, כאשר כשלושה רבעים מתוכם באים מתשלומי החולים המטופלים בו, וקצת יותר מעשירית, מתרומות. חלקה של מדינת טקסס בתקציבו הוא פחות מ-5%.
הבלתי רגילים
"הבלתי רגילים" או "משפחה לא רגילה" (באנגלית: No Ordinary Family) היא סדרת מדע בדיוני קומית-דרמטית אמריקאית ששודרה במשך עונה אחת ברשת ABC.
הסדרה מספרת על משפחה אמריקנית טיפוסית שחיה בקליפורניה, ויום אחד, לאחר התרסקות מטוסם, מקבלת כוחות על.