cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרדריק הרצברג
מחקריו
הציר של חוסר שביעות הרצון מתייחס לצרכים החיצוניים של העובד (גורמים "היגייניים"), בעיקר סביבת ותנאי העבודה, כמו מדיניות החברה, משכורת, תנאי עבודה ויחסים בין אישיים בתוך העבודה. עובד שאינו מרוצה מעבודתו הוא עובד שממעיט באינטראקציה עם סביבת העבודה שלו על מנת שלא לחוות תחושה של כאב ומתמקד בהימנעות.
לעומת זאת, ציר שביעות הרצון מתייחס לצרכים הפנימיים של האדם (גורמים "ממריצים" / "מניעים"), כמו הישגים, העבודה עצמה, אחריות וקידום, ובעיקר מתייחס להגשמה עצמית וגדילה פסיכולוגית, תוך מיקוד במשימה ובעצמי. כלומר, עובד מרוצה הוא עובד שמתפתח ומאותגר מהעבודה שלו.
לפי התאוריה של הרצברג, עובד שעסוק רק בצרכים החיצוניים ועסוק בהימנעות מחוסר נעימות איננו עובד טוב או יעיל, כי הוא אינו פנוי לעבודה ואי אפשר לסמוך עליו בשעת משבר של הארגון. לכן, על פי הרצברג, ארגונים חייבים לעודד את עובדיהם למעט בהתייחסות לגורמים החיצוניים (בהם קל למצוא דברים שליליים) ולהתייחס יותר למניעים פנימיים, בכך העובדים ישקיעו יותר גם בעבודה עצמה.
המהפכה הכתומה
המהפכה הכתומה (באוקראינית: Помаранчева революція) הייתה סדרה של הפגנות, התנגדות בלתי אלימה ומאורעות פוליטיים שהתרחשו ברחבי מדינת אוקראינה בשנים 2004–2005. אירועים אלו נערכו בטענה לשחיתות מסיבית, הפחדת מצביעים וגנבת קולות ישירה בזמן הבחירות לנשיאות בשנת 2004.
קייב, בירת אוקראינה, הייתה אזור המפגש של ההתארגנות עם אלפי מפגינים שמחו מדי יום בכיכר העצמאות "מאידאן נזאלז'נוסטי". ברמה הארצית המהפכה הדמוקרטית הודגשה בשורה של מעשים, ובהם מרי אזרחי, חסימת כבישים והשבתות נרחבות שאורגנו על ידי תנועת האופוזיציה.
המפגינים הונעו על ידי דיווחים ממשגיחי בחירות (מקומיים וזרים), כמו גם מהתפיסה הציבורית שהבחירות לנשיאות שנערכו ב-21 בנובמבר 2004 בין ויקטור יושצ'נקו, מועמד פרו-מערבי, לויקטור ינוקוביץ', מועמד פרו-רוסי, זויפו על ידי הרשויות לטובת האחרון.
ניתן לראות במהפכה התפתחות של מספר תהליכים - התחזקות ההשפעה המערבית וכן הגלובליזציה באוקראינה והחלשות ההשפעה הרוסית, התעצמות הלאומית במדינה, וכן התעצמות הכוחות הדמוקרטים במדינה. דברים אלו באו לידי ביטוי גם בהמשך ביברומאידאן.
הפגנות
תומכי ינוקוביץ' טענו כי הקשרים של יושצ'נקו בתקשורת האוקראינית מסבירים את הפער הזה, אך צוות של יושצ'נקו פרסם עדויות על מקרים רבים של הונאה בבחירות לטובת ינוקוביץ' שנתמך על ידי הממשלה, וזאת בהתבסס על ראיות של משקיפים מקומיים וזרים רבים.
קמפיין יושצ'נקו קרא בפומבי למחאה בשחר יום הבחירות, 21 בנובמבר 2004, כאשר האשמות על הונאה החלו להתפשט בצורה של עלונים שהודפסו והופצו על ידי קרן 'יוזמות דמוקרטיות', והודיעו כי יושצ'נקו ניצח - על בסיס מדגם ההצבעות.
החל ב-22 בנובמבר 2004, החלו הפגנות מאסיביות בערים ברחבי אוקראינה: הגדולה ביותר, במאידאן נזאלז'נוסטי (כיכר העצמאות) בקייב, משכה כ-500,000 משתתפים. ב-23 בנובמבר 2004, צעדו אלפי מפגינים בשלווה מול המטה של הפרלמנט האוקראיני, רבים לובשים דגלים כתומים או נושאים דגלים כתומים, בצבע קואליציית הקמפיין של יושצ'נקו.
אחת הפעילות הבולטות של אותה תקופה הייתה פאראסקה קורוליוק שקיבלה לאחר מכן את מסדר הנסיכה אולגה. מ-22 בנובמבר ארגון "פורה!" נטל על עצמו את ניהול ההפגנות בקייב עד תום המהפכה. פורה הייתה תנועת נוער, שבהמשך הפכה גם למפלגה, שטענה כי באוקרינה באותה תקופה התקיים שלטון דכאני, ודגלה בהתנגדות בלתי אלימה כדרך לקדם דמוקרטיה במדינה.
המועצות המקומיות בקייב, לבוב, ובכמה ערים נוספות העבירו, בתמיכה העממית הרחבה של אזור הבחירה שלהן, סירוב סמלי ברובו לקבל את הלגיטימיות של תוצאות הבחירות הרשמיות.
יושצ'נקו נשבע נשיאותית בצורה סמלית. ל"שבועה" זו שנשא יושצ'נקו בחדרי הפרלמנט הריקים למחצה, בהיעדר המניין הנדרש, מכיוון שרק הפלגים הנוטים ליושצ'נקו נכחו, לא הייתה יכולה להיות כל השפעה משפטית. אבל זו הייתה מחווה סמלית חשובה שנועדה להפגין את הנחישות של קמפיין יושצ'נקו שלא לקבל את תוצאות הבחירות. בתגובה, מתנגדיו של יושצ'נקו גינו אותו על שבועה בלתי לגיטימית, ואפילו כמה מתומכיו המתונים היו אמביוולנטיים לגבי מעשה זה, בעוד שצד רדיקלי יותר במחנה יושצ'נקו דרש ממנו לפעול ביתר שאת.
תסבוכת פוליטית
למרות שיושצ'נקו נכנס למשא ומתן עם הנשיא היוצא ליאוניד קוצ'מה במאמץ לפתור את המצב בדרכי שלום, המשא ומתן התפרק ב-24 בנובמבר 2004.
ינוקוביץ' אושר רשמית כמנצח על ידי ועדת הבחירות המרכזית, שלכאורה הייתה מעורבת בזיוף תוצאות הבחירות על ידי מניעת המידע שקיבלה ממחוזות מקומיים והפעלת שרת מחשבים בלתי חוקי מקביל כדי לתמרן את התוצאות. למחרת בבוקר לאחר ביצוע ההסמכה, יושצ'נקו שוחח עם תומכים בקייב, וקרא להם להתחיל בשורה של הפגנות המוניות, שביתות כלליות בכוונה לשתק את הממשלה ולאלץ אותה להודות בתבוסה. לאור האיום בעליית ממשלה לא לגיטימית לשלטון, הכריז מחנהו של יושצ'נקו על הקמת "ועדת הישועה הלאומית" שהכריזה על שביתה פוליטית כלל ארצית.
ב-1 בדצמבר 2004 העביר הפרלמנט האוקראיני החלטה שגינתה בחריפות פעולות פרו-בדלניות ופדרליזציה, והעבירה הצבעת אי אמון בקבינט השרים של אוקראינה, החלטה שראש הממשלה ינוקוביץ' סירב להכיר בה. לפי חוקת אוקראינה, הצבעת אי האמון חייבה את התפטרות הממשלה, אך לפרלמנט לא היו אמצעים לאכוף התפטרות ללא שיתוף הפעולה של ראש הממשלה ינוקוביץ' והנשיא היוצא קוצ'מה.
ב-3 בדצמבר 2004, בית המשפט העליון של אוקראינה שבר סופית את המבוי הסתום הפוליטי. בית המשפט החליט כי בשל היקף הונאת הבחירות אי אפשר היה לקבוע את תוצאות הבחירות. לכן השופטים פסלו את התוצאות הרשמיות שהיו מעניקות ליאנוקוביץ' את הנשיאות. בית המשפט הורה על קיום סבב שני נוסף של הבחירות ב-26 בדצמבר 2004. החלטה זו נתפסה כניצחון למחנה יושצ'נקו בעוד ינוקוביץ' ותומכיו העדיפו קיום חוזר של כל הבחירות ולא רק את הסיבוב השני, כאופציה השנייה בטיבה ביותר אם ינוקוביץ' לא יזכה בתפקיד הנשיאות. ב-8 בדצמבר 2004 תיקן הפרלמנט חוקים כדי לספק מסגרת חוקית לסבב הבחירות החדש. הפרלמנט גם אישר את השינויים בחוקה, תוך יישום רפורמה פוליטית בגיבוי הנשיא היוצא קוצ'מה כחלק מפשרה פוליטית בין הרשויות הפועלות לאופוזיציה.
בנובמבר 2009 הצהיר ינוקוביץ' כי למרות שניצחונו בבחירות "נלקח", הוא ויתר על ניצחון זה כדי למנוע שפיכות דמים. "לא רציתי שאמהות יאבדו את ילדיהן ונשים את בעליהן. לא רציתי שגופות מתות מקייב יזרמו במורד הדניפרו. לא רציתי לקבל את השלטון באמצעות שפיכות דמים."
סבב בחירות נוסף
ההצבעה לבחירות ב-26 בדצמבר נערכה תחת בדיקה אינטנסיבית של משקיפים מקומיים ובינלאומיים. התוצאות הראשוניות, העניקו ליושצ'נקו יתרון ברור של 51.99% מול 44.20% עבור ינוקוביץ'. צוותו של ינוקוביץ' ניסה להציב אתגר משפטי נרחב לתוצאות הבחירות תוך שימוש הן בבתי המשפט באוקראינה והן בהליכי התלונה של ועדת הבחירות. עם זאת, כל תלונותיהם נדחו כלא ראויות הן על ידי בית המשפט העליון של אוקראינה והן על ידי ועדת הבחירות המרכזית.
ב-10 בינואר 2005 ועדת הבחירות הכריזה רשמית על יושצ'נקו כמנצח בבחירות לנשיאות כאשר התוצאות הסופיות נופלות בטווח של 0.01% מהתוצאות המוקדמות. הודעת ועדת הבחירות פינתה את הדרך להשבעה של יושצ'נקו כנשיא אוקראינה. הטקס הרשמי התקיים בבניין הפרלמנט ב-23 בינואר 2005, ואחריו "השבעתו הפומבית" של הנשיא המושבע הטרי במאידאן נזאלז'נוסטי (כיכר העצמאות) לעיני מאות אלפי תומכיו. אירוע זה הביא את מהפכת התפוזים האוקראינית לסיומה השליו.
לאחר המהפכה
הישגיה של המהפכה הכתומה התמוססו עם בחירתו של ינקוביץ' לתפקיד הנשיאות בשנת 2010, ופתיחתו של מסע רדיפות פוליטיות נגד יוליה טימושנקו שהתמודדה על תפקיד הנשיאות לאחר שכיהנה כראש הממשלה תחת נשיאותו של יושצ'נקו. טימושנקו נכלאה לאחר שהואשמה בכך שהורתה לחברת הגז הלאומית של אוקראינה לחתום על חוזה עם רוסיה, כאשר היא עצמה גרפה רווחים מהעסקה המפוקפקת, כך לפי טענת התביעה.
בעולם המערבי הגיבו בדאגה גוברת לנוכח הרדיפה הפוליטית והפגיעה החמורה בזכויותיה של טימושנקו, שאף נכלאה בפועל עוד לפני שהורשעה בניגוד לחוקה האוקראינית. במקביל העביר הפרלמנט האוקראיני חקיקה הקובעת כי השפה הרוסית תיחשב לשפה רשמית באוקראינה, דבר שיצא נגד ההתעוררות הלאומית של האוקראינים ה'כתומים'.
טימושנקו עתרה לבית הדין האירופי לזכויות אדם בטענה שזכויותיה נרמסו על ידי מערכת המשפט האוקראינית תחת שלטונו של ינקוביץ', אך התביעה האוקראינית הקדימה והאשימה אותה ברצח של חבר פרלמנט בשנת 1996, כדי להשאיר אותה כלואה גם אם עתירתה בנושא עסקת הגז תתקבל בבית המשפט האירופי לזכויות אדם.
בעקבות מאורעות יברומאידאן בשנים 2013-2014, הודח ינקוביץ' על ידי הראדה העליונה וטימושנקו שוחררה. אוקראינה החלה במדיניות פרו-מערבית והידקה את קשריה עם אירופה והמערב בכלל. עם זאת הרצון של רוסיה להשפיע או לשלוט על אוקראינה נמשכה - דבר שהוביל לסיפוח חצי האי קרים ב-2014, ובהמשך למלחמת אוקראינה–רוסיה בשנת 2022.
יהודה היס
יהודה הִיס (נולד ב-11 במאי 1946, י' באייר ה'תש"ו) הוא רופא ישראלי שניהל את המכון לרפואה משפטית בשנים 1988–2004 ומשנת 2004 הרופא המשפטי הראשי במכון. לאחר חשיפת אי סדרים בניהול המכון והמלצת ועדה בראשות השופט בדימוס אריה סגלסון להעמידו לדין משמעתי, הדיחו שר הבריאות, דני נוה, מהנהלת המכון. הוא פוטר מתפקידו במכון המשפטי באוקטובר 2012.
היס מומחה באנטומיה פתולוגית וברפואה משפטית. הוא פרופסור קליני בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב ובפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים והדסה.
קורות חיים
בשנת 1988 התמנה למנהל המכון לרפואה משפטית.
במסגרת תפקידו ניתח את גופת ראש הממשלה, יצחק רבין, ואת ממצאיו הביא לוועדת שמגר, שהוקמה לחקירת רצח רבין. הדו"ח הפתולוגי שפרסם על נתיחת גופתו היווה תשתית עבור חלק ממצדדי תאוריות הקשר.
בדצמבר 2000 פרסם העיתונאי רונן ברגמן מ"ידיעות אחרונות" תחקיר על התנהלות המכון לרפואה משפטית, שבו נטען על סחר באיברים, ללא ידיעת המשפחות, מחדלים בחתימה על דוחות נתיחה, ועל שורה ארוכה של אי סדרים. בעקבות הכתבה הוקמה 'ועדת סגלסון' בראשות השופט אריה סגלסון, שתמכה בטיעונים של ברגמן, ובכך החלה חקירת משטרה כנגד היס, שבסיומה הומלץ להעמידו לדין. אולם, היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, ופרקליטת המדינה, עדנה ארבל, החליטו לעכב את הגשת כתב האישום ולהעמידו לדין משמעתי בלבד. הלחץ הציבורי הביא להדחתו מתפקידו כמנהל המכון לרפואה משפטית, במאי 2004 על ידי שר הבריאות, דני נווה, בשל מה שהגדיר השר "אי ביצוע נהלים וטעויות בשיקול דעת". גם לאחר הדחתו המשיך היס לשמש כרופא המשפטי הראשי של המכון, תחת הנהלת בית החולים "אסף הרופא".
על פי דו"ח הממונה על השכר באוצר, בשנת 2008 דורג היס בראש טבלת מקבלי השכר הגבוה בשירות המדינה (לא כולל עובדי משרד הביטחון). שכרו הממוצע עמד על 66,614 ש"ח לחודש.
באוקטובר 2012 הודח היס מתפקידו כפתולוג הראשי של המכון לרפואה משפטית על ידי סגן שר הבריאות, יעקב ליצמן, לאור מסקנותיה של ועדה שהוקמה לבדיקת טענות לליקויים בהתנהלותם של אנשי המכון ובמסגרת החלטה לארגון מחדש של המכון.
תביעות משפטיות
עבודתו של היס במכון לרפואה משפטית הביאה לתביעות אחדות כלפיו וכלפי המכון, בפרט לאחר פרסום ממצאיה של "ועדת סגלסון". בתביעות:
בחינת מימ"ד
בחינת מימ"ד היא מבחן ידע שנועד למיין מועמדים למכינות קדם-אקדמיות של מוסדות להשכלה גבוהה בישראל. המכינות יכולות להשתמש בתוצאות הבחינה כדי להחליט מי יתקבל אליהן ומי לא. המבחן נכתב ונערך מטעם המרכז הארצי לבחינות והערכה, ולכן בעל תוקף רשמי בקבלה לכל מכינה קדם-אקדמית בישראל.
על הבחינה
מבנה בחינת המימ"ד מחולק לשלושה חלקים: אנגלית, עברית ומתמטיקה, ובכל חלק מופיעים שני פרקים שכוללים שאלות רב-ברירתיות (שאלות אמריקאיות) ללא שאלות פתוחות. בכל חלק מספר משתנה ולא קבוע של שאלות. מבנה הבחינה דומה לבחינת פסיכומטרי, אך בחינת המימ"ד נחשבת קלה יותר, הן מבחינת רמת השאלות והן מבחינת היקף הידע שנדרש כדי לענות עליהן.
בחינת המימ"ד מבוצעת באמצעות מחשב, כאשר לרשות הנבחנים עומדות שעתיים וחצי כדי לענות על ששת חלקי הבחינה: לכל חלק מוקצב פרק זמן זהה של 25 דקות.
פרקי הבחינה
בחינת המימ"ד מורכבת משלושה חלקים הבוחנים ידע בתחומים שונים:
פרק אנגלית  –  הפרק כולל שאלות באנגלית מסוג השלמת משפטים ומסוג הבנת הנקרא, כאשר שאלות השלמת המשפטים מסודרות לפי רמת קושי בסדר עולה (מהקל ביותר לקשה ביותר) ואילו שאלות הבנת הנקרא מסודרות כרונולוגית לפי סדר המקטע בטקסט שאליו מתייחסת השאלה. לא נדרשות יכולות של כתיבה באנגלית, אלא קריאה והבנה של טקסט באנגלית.
פרק מתמטיקה – הפרק כולל שאלות מסוג בעיות מתמטיות (בנושאים: משוואות, סדרות, אי-שוויונות, חזקות, אחוזים, גאומטריה וכדומה) ומסוג הסקה מטבלאות ותרשימים. לרוב, כל השאלות בפרק מסודרות לפי רמת קושי בסדר עולה (מהקל ביותר לקשה ביותר). יש לציין כי רמת המתמטיקה הנדרשת לפרק זה אינה עולה על ידע בסיסי הנלמד בתיכון. במהלך פתרון השאלות מותר להשתמש בדף מושגים ונוסחאות, אך השימוש במחשבון אסור.
פרק עברית – הפרק כולל שאלות מסוג ידע באוצר מילים מגוון, השלמת משפטים והבנת טקסטים בעברית, כאשר שאלות השלמת המשפטים מסודרות לפי רמת קושי בסדר עולה (מהקל ביותר לקשה ביותר) ואילו שאלות הבנת הנקרא מסודרות כרונולוגית לפי סדר המקטע בטקסט שאליו מתייחסת השאלה. לא נדרשות יכולות של כתיבה בעברית, מה שעומד למבחן הוא העושר הלשוני, ויכולות קריאה וניתוח של טקסטים מורכבים בעברית.
צ'פקה
כיום כובעי צ'פקה נמצאים בשימוש מצומצם במדים ייצוגיים של מספר מדינות באירופה. עיצוב נוסף הדומה ומבוסס על הצ'פקה, הרוגטיווקה (Rogatywka) הכולל גם הוא חלק עליון מרובע אך נוטה לאחור, נמצא בשימוש נרחב ברחבי הצבא הפולני כאשר עיצוב זה כמו גם הצ'פקה מזוהים במיוחד עם הלאומיות הפולנית ועם סמלי פולין.
היסטוריה
הצ'פקה עוצבה כשאקו בעל חלק עליון מרובע, ככל הנראה התבסס העיצוב בכיסוי ראש מסורתי שהיה נהוג בצפון-מזרח אירופה. השימוש הראשון של הצ'פקה ככובע צבאי החל ב-1784 בקרב אולאנים אוסטרים מגליציה (אז חלק מממלכת הבסבורג). במהלך המלחמות הנפוליאוניות נושאי רומח פולנים בלגיון הפולני בשירות צבא נפוליאון עשו שימוש בעיצוב גדול ומהודר יותר של הצ'פקה, והביאו לעלייה בפופולריות של נושאי רומח רכובים והעיצוב הייחודי. צבאות אירופה החלו להקים יחידות אולאנים ונושאי רומח ועשו שימוש בעיצוב הצ'פקה כאלמנט מבדיל משאר יחידות הפרשים.
במהלך המאה ה-19 כובעי צ'פקה נותרו בשימוש יחידות נושאי רומח (ואולאנים) ברוב צבאות אירופה, ערב מלחמת העולם הראשונה הם היו בשימוש במדים הייצוגיים של בריטניה, ארצות הברית, בלגיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, האימפריה הגרמנית ורוסיה. הרבה מיחידות אלו המשיכו לעשות שימוש בצ'פקה במהלך המאה ה-20 ועד ימינו בעיקר במדים ייצוגיים ומדי שרד.
מיוגלובין
מיוגלובין הוא חלבון גלובין קטן, המשמש לצד ההמוגלובין לנשיאת חמצן בגופם של בעלי חיים.
מיוגלובין מורכב מ-153 חומצות אמינו. במרכזו נמצאת קבוצת הם - מערכת טבעות חנקניות שבמרכזה אטום ברזל. קבוצת ההם היא זו המאפשרת את נשיאת החמצן, על ידי קשירת המולקולה הדו-אטומית של החמצן לאטום הברזל במרכזה.
מיוגלובין הוא נושא החמצן העיקרי בשרירים. האפיניות שלו לחמצן (זיקתו לקשירת חמצן) גדולה מזו של ההמוגלובין, המשמש לנשיאת חמצן בדם. ההבדל באפיניות בין שני החלבונים מאפשר את מעברו של החמצן מההמוגלובין למיוגלובין, וכך, את המשך זרימתו של החמצן לכיוון תאי הרקמות. בנוסף, ההבדל באפיניות מותאם למיקומם ותפקידם הפיזיולוגי: בריאות, בהן ריכוז החמצן גבוה, משמש ההמוגלובין לקשירת חמצן; ובשרירים, בהם ריכוז החמצן נמוך, משמש המיוגלובין לקשירת חמצן המשתחרר מההמוגלובין.
למיוגלובין יש רק תת-יחידה אחת ואילו ההמוגלובין מורכב מארבע תת-יחידות שכל אחת מהן דומה מאוד למיוגלובין. חלוקת המוגלובין לארבע תת-יחידות המאפשרת להמוגלובין להיות אלוסטרי (משנה זיקה לחמצן לפי מספר מולקולות החמצן שהוא כבר קשר). העובדה שכל אחת מתת היחידות דומה מאוד למיוגלובין מעידה על ההשתלשלות האבולוציונית של שני החלבונים; ההמוגלובין התפתח, ככל הנראה, מהמיוגלובין.
בנדיקטוס הארבעה עשר
האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר (בלטינית: Benedictus XIV; 31 במרץ 1675 – 3 במאי 1758) נולד כפרוספרו לורנצו למברטיני (באיטלקית: Prospero Lorenzo Lambertini) היה אפיפיור מ-17 באוגוסט 1740 עד מותו.
חייו עד מינויו לאפיפיור
פרוספרו למברטיני נולד ב-1675 בעיר בולוניה שבמחוז אמיליה-רומאניה (כיום באיטליה, אז העיר השנייה בגודלה במדינת האפיפיור) למשפחת אצילים. למברטיני, בנם של מרצ'לו למברטיני (Marcello Lambertini) ולוקרציה בולגריני (Lucretia Bulgarini) למד בנעוריו אצל מורים פרטיים. בגיל שלוש עשרה נשלח לקולגיום קלמנטינום ברומא, שם למד רטוריקה, פילוסופיה ותאולוגיה. ב-1694, בהיותו בן 19, הוא קיבל תואר דוקטור בתאולוגיה, במשפט קאנוני ובמשפט אזרחי. עם סיום לימודיו החל לעבוד בביורוקרטיה של הוותיקן. תחילה כיועץ קונסיסטוריאלי, אחר כך יועץ לכס הקדוש, ב-1708 מונה מקדם הדת, ב-1712 תאולוג בוותיקן ומעריך בקונגרגציה של הפולחן, ב-1713 הוסמך כבישוף, וב-1718 מזכיר הקונגרגציה לאנשי דת. ב-1725 קיבל את התואר הבישוף של תאודסיה. ב-1727 מונה לבישוף של אנקונה, וב-30 באפריל 1728 מונה לקרדינל וכומר בזיליקת סנטה קרוצ'ה אין ג'רוסלמה. באפריל 1731 הוא החליף בתפקיד את לורנצו קורסיני, הארכיבישוף של בולוניה, שנבחר כאפיפיור קלמנס השנים עשר. עיקר מאמציו בתפקידו זה היו להרחיב את השכלתם התאולוגית של אנשי הדת שתחתיו.
כאשר האפיפיור קלמנס השנים עשר מת ב-6 בפברואר 1740 היה למברטיני בין המועמדים לרשת אותו. הקונקלווה, מועצה בת חמישים וארבעה קרדינלים שנועדה לבחור את היורש, התכנסה ב-17 בפברואר ולא הצליחה להגיע להסכמה. הקונקלוואה היה מפוצלת בין סיעות של קרדינלים שמונו על ידי האפיפיורים הקודמים, בייחוד בין הקרדינלים שמונו על ידי קלמנס השנים עשר שכונו "הקולגיום החדש" לאלו שמונו על ידי קודמיו. מרבים לצטט משפט שאמר לכאורה למברטיני בנאום לפני הקרדינלים בניסיון לשכנע את הקונקלווה לבחור בו: "אם אתה רוצים לבחור קדוש, תבחרו בגוטי, מדינאי, אלדרוונדי, חמור, בחרו בי" (באיטליה חמור מייצג הן בורות והן נאמנות עיקשת). גרסה מרוככת טוענת שאמר "איש ישר, בחרו בי". בסופו של דבר ב-17 באוגוסט 1740, שישה חודשים לאחר שהתכנסה לראשונה, בחרה הקונקלווה בלמברטיני כאפיפיור, והוא בחר בכינוי בנדיקטוס הארבעה עשר לכבוד ידידו ופטרונו בנדיקטוס השלושה עשר.
שלטונו כאפיפיור
שלטונו כאפיפיור החל בתקופה קשה לאפיפיורות, בעיקר בשל מחלוקות בין האפיפיורים לבין שליטים קתוליים שתבעו את הזכות למנות בישופים ולא להשאיר את המינוי בידי הכנסייה, וכן תבעו את הזכות למסות את הכנסות הכנסייה במדינותיהם. בנדיקטוס הארבע עשר הצליח להתמודד עם רוב הבעיות מסוג זה. כל המחלוקות בין הכס הקדוש לבין ממלכת נאפולי, סרדיניה, ספרד, פורטוגל, ונציה ואוסטריה יושבו.
בנדיקטוס הארבעה עשר היה אפיפיור פעיל מאוד. כשליט החילוני של מדינת האפיפיור הוא פעל להפחית את עול המיסים, עודד הגדלת שטחי החקלאות ותמך בסחר חופשי. הוא ביצע רפורמות בחינוך של הכמרים, בחגי הקדושים הנוצרים, ובמוסדות אפיפיורים רבים. בנדיקטוס הארבעה עשר חנך לראשונה את מוסד האנציקליקה בכנסייה הקתולית ב-3 בדצמבר 1740 עם משלוח האנציקליקה "Ubi primum" העוסקת בחובותיהם של הבישופים.
ייתכן שפעולתו החשובה ביותר של כאפיפיור הייתה ניסוח חוקיו הידועים בנוגע למיסיון הנוצרי בשתי בולות. הראשונה, "Ex quo singulari", אותה הוציא לאור ב-11 ביולי 1742, התייחסה לשילוב אלמנטים מהקונפוציוניזם בפולחן הדתי הקתולי בסין, והשנייה, "Omnium sollicitudinum", שיצאה לאור ב-12 בספטמבר 1744 ודנה בנושא דומה בפולחן הקתולי בהודו. בבולות אלו פסק בנדיקטוס הארבעה עשר לגבי המנהג של שימוש במילים ובמנהגים נוצריים על מנת להביע דעות ונוהגים בלתי נוצריים שמקורם בתרבויות המקומיות, נוהג שבו נעשה שימוש נרחב על ידי הישועים במיסיונים שלהם בסין ובהודו. דוגמה לכך הם פסלוני האבות – במשך תקופה ארוכה היה חוסר ודאות האם הכבוד שאדם חלק לאבותיו הוא סוג של פולחן המתים שאינו מתקבל על הדעת או שמא הוא מקביל להוקרת הקדושים הקתולית. לשאלה היה משנה תוקף במקרים בהם היה ידוע כי האב הקדמון הנערץ לא היה נוצרי. גם השאלה מהו התרגום המדויק לסינית של שמו של אלוהים הייתה נתונה במחלוקת מתחילת המאה ה-17. בשתי הבולות שפרסם בנדיקטוס הארבעה עשר הוא הוקיע נוהגים אלו. בכך חיזק בנדיקטוס את פסק דינו של קלמנס האחד עשר כפי שהתפרסם בבולה Ex Illa Die משנת 1715. התוצאה משתי הבולות הייתה שרבים מהמתנצרים החדשים עזבו את הכנסייה.
ב-22 בדצמבר 1741 ניסח בנדיקטוס הארבעה עשר את הבולה האפיפיורית "Immensa Pastorum principis" שבה יצא נגד שעבודם של העמים הילידים ביבשת אמריקה ובמקומות אחרים.
תרבות
בנדיקטוס הארבעה עשר נחשב לאפיפיור נאור. אפילו וולטר, שנודע בסלידתו מהכנסייה הקתולית, מחוסר הסובלנות ומהרודנות, הקדיש לבנדיקטוס את ספרו האנטי-אסלאמי "קנאוּת או מוחמד" במילים "לראש דת האמת כְּתב נגד מייסד דת כוזבת וברברית" (Au chef de la véritable religion un écrit contre le fondateur d'une religion fausse et barbare). אופייני לדעותיו של בנדיקטוס היו ניסיונותיו לקדם את הלימוד והמחקר המדעי, התנגדותו לשימוש בקסטרטי (נערי מקהלה שעברו סירוס על מנת לשמור על קול גבוה) במקהלת הכנסייה, ואזהרתו לאנשי הכנסייה האחראים על הטיפול ברשימת הספרים האסורים לנהוג באיפוק.
בנדיקטוס הארבעה עשר יסד ארבע אקדמיות ברומא שעסקו במחקר עתיקות רומא, עתיקות נוצריות, היסטוריה של הכנסייה והיסטוריה של החוק הקאנוני והליתורגיה, כמו כן יסד מוזיאון לנצרות בעיר. הוא הקים את הקתדרות לכימיה ומתמטיקה באוניברסיטת רומא, ויזם מגמות לציור ופיסול בבתי ספר אחרים. כמו כן יזם בנדיקטוס בנייה וקישוט של כנסיות ברומא.
בנדיקטוס הארבעה עשר היה אחראי יחד עם הקרדינל דומניקו סילביו פאסיוני (Domenico Silvio Passionei) להתחלת קטלוגם של הספרים בספריית הוותיקן.
ניר אלון
ניר אלון (נולד בישראל 1964) הוא אמן ישראלי החי ופועל באירופה.
ביוגרפיה
אלון למד בין השנים 1988-1992 במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים. בשנת 1996 זכה בפרס האמן הצעיר מטעם משרד החינוך והתרבות. ב-1998 השתתף בתערוכת חילופין בין גרמניה וישראל. ב-2001 זכה במלגת שהייה בהמבורג שבגרמניה, ומאז הוא חי ועובד בה.
עיקר עבודתו של אלון היא בתחום האינסטליישן (מיצב). בעבודתו משתמש אלון בחפצים כגון רהיטים, מנורות וכבלי חשמל, ובונה את הצבותיו ישירות למקום התצוגה. בעבודותיו מטפל אלון במצבי חוסר יציבות.
אלון הציג תערוכות יחיד בתל אביב, ירושלים, שוורין, בון, מנהיים, פרנקפורט והמבורג, וכן השתתף בתערוכות קבוצתיות נבחרות. עבודותיו נמצאות באוספי מוזיאונים ואוספים פרטיים וציבוריים בישראל, גרמניה, איטליה וארצות הברית.
בשנת 2019 חתם על עצומה בעד הסופרת קמילה שמסי, לאחר שנשלל ממנה פרס נלי זק"ש עקב דעותיה, ובהן תמיכה ב-BDS
אבשלום פלד
אבשלום ("אבשי") פלד (נולד ב-1961) הוא קצין במשטרת ישראל בדרגת ניצב המכהן כסגן המפקח הכללי של משטרת ישראל.
ביוגרפיה
פלד שירת בצה"ל כמפקד פלוגה בחיל השריון. לאחר שחרורו שימש מאבטח בשב"כ. ב-1985 התגייס למשמר הגבול ושירת כלוחם וכמפקד מחלקה בימ"מ. ב-7 במרץ 1988 השתתף כמפקד כוח בימ"מ במבצע לחילוץ בני ערובה בפיגוע אוטובוס האימהות. במסגרת שירותו בימ"מ השתתף בקורס שעסק בלחימה בטרור באקדמיה של ה- FBI בארצות הברית. בשנת 1988 הושאל לשב"כ ושימש במשך 5 שנים כקב"ט בנציגויות הישראליות באיסטנבול ובפריז. בשנת 1994 חזר למשטרת ישראל ומונה למפקד יחידת הגדעונים (יחידה 33). ב-1998 מונה למפקד תחנת בית שמש וב-2002 מונה לראש מחלקת מבצעים במשמר הגבול. בדצמבר 2004 מונה למפקד מג"ב רמון.
במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות פיקד על חטיבת אביב שעסקה בפינוי התנחלויות וטיפול בהפרות סדר במעגל הראשון. ב-2007 מונה למפקד מרחב חברון וביולי 2009 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מרחב נגב.
ב-2011 מונה לסגן מפקד משמר הגבול, ב-2012 מונה לסגן מפקד מחוז ירושלים ושימש במשך מספר חודשים ממלא מקום מפקד המחוז. ב-2016 מונה לסגן ראש המנהלת לשיפור שירותי המשטרה בחברה הערבית ועסק בבנייה וארגון של המנהלת. ביוני 2017 הועלה לדרגת ניצב והוחלט כי יקים את אגף ההדרכה ויעמוד בראשו. בתפקידו כראש אגף ההדרכה הוביל את התוכנית "מהפכת הלמידה". באפריל 2023 מונה לסמפכ"ל המשטרה.
בעל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ובלימודי האסלאם מאוניברסיטת בן גוריון בנגב ובעל תואר שני במדעי היהדות מהקריה האקדמית אונו. בוגר לימודי תכנית קרימינולוגיה מאוניברסיטת וירג'יניה שבארצות הברית.
בראהמגופטה
בראהמגופטה (בהינדית: ब्रह्मगुप्त) (598–668) היה מתמטיקאי ואסטרונום הודי חשוב. נודע בעיקר בזכות היותו הראשון שטבע כללי חישוב שיטתיים למספרים חיוביים ושליליים ופישוט המושג אפס. בראהמגופטה נולד בעיר בהינאמל שבצפון מערב הודו, וכנראה חי שם כל חייו.
הוא היה ראש מצפה כוכבים באוג'אין שהיה אז המרכז של חקר המתמטיקה בהודו.
עם הישגיו בתחום האסטרונומיה ניתנים לציון חישובים למיקום השמש והירח, חישובי ליקוי חמה וליקוי ירח. הוא היה בדעה שכדור הארץ עגול ומסתובב.
פועלו במתמטיקה
בראהמגופטה פישט מושג חשוב ביותר למתמטיקה: המושג אפס. ספרו בראהמספהוטסידהאנטה הוא הטקסט המוקדם ביותר בו אפס מוצג כמספר בזכות עצמו, ולא "סתם" תוספת למספר אחר. אך ספרו מגיע מעבר לזה, בקביעת חוקים אריתמטיים למספרים שליליים ואפס, שקרובים מאוד בתפיסתם לתפיסה המודרנית. כמו כן בספר זה מהתיעודים המוקדמים ביותר לפתרון כללי למשוואה ריבועית. על שמו קרואים נוסחת ברהמגופטה, משפט בראהמגופטה והזהות של בראהמגופטה, המופעים בספריו. בשנת 665 כתב ספר נוסף 'קאנדאקאדיקה'- Khandakhadyaka.
איווטה רדיצ'ובה
איווטה רדיצ'ובה (בסלובקית: Iveta Radičová; נולדה ב-7 בדצמבר 1956) היא ראש ממשלת סלובקיה לשעבר ומנהיגת מפלגת האיחוד הסלובקי דמוקרטי והנוצרי - המפלגה הדמוקרטית. היא הושבעה לתפקידה ב-8 ביולי 2010 כראש ממשלת קואליציה בת ארבע מפלגות ימין-מרכז לאחר הבחירות הפרלמנטריות הסלובקיות לשנת 2010. ב-4 באפריל 2012 הסתיימה כהונה של רדיצ'ובה כראש הממשלה. רדיצ'ובה היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד ראש ממשלה בסלובקיה.
ביוגרפיה
רדיצ'ובה נולדה בברטיסלאבה ב-7 בדצמבר 1956. היא אלמנתו של סטאנו רדיץ', קומיקאי ושחקן סלובקי ידוע אשר נפטר בשנת 2005. לבני הזוג נולדה בת אחת. בנוסף לשפת אמה, רדיצ'ובה דוברת היטב אנגלית ורוסית ואף שולטת בגרמנית ופולנית.
דרכה כפוליטיקאית
לאחר הבחירות בשנת 2006 הייתה המפלגה באופוזיציה, בעוד רדיצ'ובה שימשה כסגנית יושב ראש המפלגה. כחברת פרלמנט היא שימשה כסגנית יושב ראש ועדת הרווחה והשיכון של הפרלמנט הסלובקי.
בשנת 2009 נבחרה רדיצ'ובה כמועמדת המפלגה לנשיאות סלובקיה, בבחירות לנשיאות שנערכו באותה שנה. מועמדותה זכתה אף לתמיכת המפלגה השמרנית, התנועה הנוצרית דמוקרטית (KDH) ומפלגת הקואליציה ההונגרית (SMK-MKP). בסיבוב הבחירות הראשון שנערך ב-21 במרץ 2009, להפתעת רבים, רדיצ'ובה קיבלה 38.05% מן הקולות, מספר הקולות השני בגודלו לאחר הנשיא איוואן גשפארוביץ'. בסיבוב הבחירות השני, בו התמודדו רק שניהם, הפסידה לגשפארוביץ' וקיבלה 44.47% מן הקולות.
זמן קצר לאחר תום הבחירות לנשיאות נקלעה רדיצ'ובה למחלוקת לאחר שהתברר כי בעת הצבעה בפרלמנט הצביעה בקולו של חבר מפלגתה שנעדר מן האולם, בניגוד לכללי הפרלמנט. על רקע מחלוקת זו, ב-23 באפריל 2009, התפטרה רדיצ'ובה מתפקידה כחברת פרלמנט.
ראש ממשלה
בתחילת שנת 2010 נבחרה רדיצ'ובה למנהיגת מפלגת SDKU-DS לקראת הבחירות לפרלמנט של 2010, כשהיא גוברת בבחירות מקדימות על שר האוצר לשעבר איבן מיקלוש. במערכת הבחירות קידמה מפלגתה מצע הדוגל בריסון תקציבי ובהתחייבות לצמיחה כלכלית מחודשת לאחר שפל בשנת 2009.
בבחירות שנערכו ב-12 ביוני 2010 קיבלה מפלגתה רק 15.42% מקולות המצביעים, הרחק מאחורי מפלגת המרכז-שמאל של ראש הממשלה רוברט פיצו שקיבלה 34.79% מן הקולות. אולם, שותפיה הקואליציוניים של מפלגתו של פיצו, המפלגה הסלובקית הלאומית, והמפלגה השמרנית "מפלגת העם - תנועה למען סלובקיה דמוקרטית" קיבלו מיעוט מן הקולות, כאשר האחרונה כלל לא זכתה במושבים בפרלמנט. כתוצאה מכך, קואליציה של ארבע מפלגות מרכז-ימין: מפלגת "חירות וסולידריות" (SaS) הליברלית, "התנועה הנוצרית דמוקרטית" (KDH), המפלגה האתנית הונגרית, ומפלגתה של רדיצ'ובה SDKU-DS, הצליחו לאחד כוחות כדי ליצור רוב פרלמנטרי של 79 מתוך 150 מושבים בפרלמנט. לאחר שפיצו כשל בניסיונו להקים ממשלה, ב-23 ביוני 2010 הטיל הנשיא גשפארוביץ' על רדיצ'ובה את תפקיד הרכבת הממשלה. ב-8 ביולי 2010 היא הציגה את ממשלתה, ובה נציגי ארבע מפלגות הקואליציה. מ-28 בנובמבר 2011 החלה לכהן כשרת ההגנה בממשלתה-שלה. ב-11 באוקטובר 2011 הפסידה ממשלתה של רדיצ'ובה בהצבעת אי אמון בפרלמנט. ב-10 במרץ 2012 נערכו בצ'כיה בחירות, אליהן לא הגישה את מועמדותה. ב-4 באפריל 2012 הסתיימה כהונתה של רדיצ'ובה כראש הממשלה.
אלסקה (סרט)
אלסקה הוא סרט קולנוע ישראלי שהופק ב-2016 ועלה לאקרנים ב-2018 בכתיבתו, הפקתו ובימויו של יצחק צפל ישורון, עם אלי גורנשטיין ושפרה מילשטיין בתפקידים הראשיים.
הסרט הופק במסגרת המחלקה ליצירת סרטי עלילה בבית הספר לאמנויות הקול והמסך במכללה האקדמית ספיר.
תקציר העלילה
לולק (אלי גורנשטיין) בוהה בטלוויזיה בסרט על אלסקה ומתקשה להפעיל את השלט. הוא נשוי למרתה (שפרה מילשטיין) המבוגרת ממנו במספר שנים ומתכנן אתה נסיעה לאלסקה. בעבר היה לו רומן עם השכנה בדירה הצמודה, פאני (רבקה גור).
לולק סובל מדמנציה ובניתוק מהמציאות אם כי לפעמים הוא חוזר לעצמו. בדרך לקופת חולים מרתה נופלת ונפצעת והוא מטפל בה. לפעמים הוא מבטא את רצונו בפניה כי טוב יהיה אם יגמרו את חייהם ביחד.
לזוג יש בן, רמי (שמואל אדלמן) הנשוי לאביבה (רחל/רוחל'ה הפלר) ולהם בת צעירה ונאה בשם נטלי (שמרית אילדיס). נטלי קשורה מאוד ללולק ואילו רמי הוא קצר רוח, לא מתעניין בהם ורוצה לשלוח אותם לבית אבות.
פאני מתעלפת בחדר המדרגות. מרתה ונטלי גוררות אותה לדירתה אבל היא נפטרת. מרתה לוקחת מהמקרר עוף חתוך ובו תכשיטים השייכים לשתיהן. לולק מקבל את מות פאני קשה וכאשר הוא מוצא את התכשיטים הוא טוען כי מרתה היא למעשה המשרתת שלהם והיא גנבה את התכשיטים. הוא מחביא את התכשיטים בשירותים והנכדים של פאני, יונתן (נמרוד ברגמן) ודוד (עומר בן סימון) לא מצליחים למצוא אותם.
נטלי מצליחה לשכנע את לולק להתחתן עם ה"המשרתת" והוא מסכים ונרגע. לאחר טקס הנישואים במטבח הוא חוזר לחדרו, נוטל כדורי שינה ואומר למרתה שלא תזעיק רופא כי הוא רוצה "ללכת לבד".
יוסט אמאן
יוסט אמאן (בגרמנית: Jost Amman; 5 ביוני 1539, ציריך – 17 במרץ 1591, נירנברג) היה חרט אמן, שרטט ואמן הדפסים ותחריטי עץ, שפעל בנירנברג במאה ה-16.
יצירתו
יוסט אמאן נולד בציריך למשפחת פרופסור באוניברסיטה. בשנת 1560 הוא עבר לנירנברג. בתחילת הדרך הוא עבר אצל וירגיל סוליס. לאחר פטירת סוליס בשנת 1561 אמאן התחיל לעבוד באופן עצמאי. בסך הכל הוא יצר כ-1500 הדפסים. אוסף גדול של היצירות שלו נמצא בקופפרשטיך-קבינט ברלין.
בשנת 1576 הוא יצר סדרת תחריטים של מלכי צרפת שהודפסו בפרנקפורט. הוא גם יצר איורים לספר הברית החדשה שפורסמה על ידי סיגיזמונד פייראבנד ולסקר טופוגרפי של בוואריה.
איורים של אמאן מאופיינים בדיוק רב לפרטים. אף על פי שעבודותיו זכו להצלחה גדולה והוא קיבל הזמנות רבות, בסוף חייו הוא היה צריך לבקש עזרה כספית מקרובי משפחה בציריך.
דספריישן (עיר ושמה ייאוש)
דספריישן הוא ספר אימה מאת סטיבן קינג שיצא לאור בשנת 1996.
עלילה
דספריישן היא עיר נטושה שנמצאת אי שם במדבר נוואדה ליד העיר הקטנה אליי. לידה עובר כביש מהיר שמוביל היישר לטקסס, כביש מס' 50, שכינויו גם הוא "הכביש הכי מהיר והכי מבודד באמריקה". זוג נשוי, משפחה שיוצאת לחופשה, סופר רבי מכר, וסוכן של אותו סופר, כולם נשבים בידי שוטר מסתורי אחד שמפטרל כל יום בכביש מס' 50.
אט אט הם מגלים את "הסודות הנוראים" שחבויים במסתורי עיר הרפאים. ילד אחד מבין כל חבורת הנשבים, חופן בתוכו כוח קסום כלשהו, כוח שרק הוא יכול לגרום לו לפעול.
ריאיון עיתונאי
בתקשורת המונים, ריאיון הוא שיחה בין מראיין לבין מרואיין, שעיקרה שאלות שמפנה העיתונאי אל המרואיין, כדי לקבל מידע בנושא מסוים לשם הצגתו לציבור, ובפרט כדי להציג את דעותיו של המרואיין. לעיתים משתתפים בריאיון יותר מאשר מראיין אחד או יותר מאשר מרואיין אחד.
ריאיון משמש את כל אמצעי תקשורת – עיתונים, כתבי עת, רדיו וטלוויזיה, ותוצאותיו מתפרסמות בדרך כלל לאחר עריכה, אך לעיתים נערך הריאיון בשידור חי, שבו יכולת העריכה מצומצמת ביותר.
ריאיון מתבצע בטכניקות אחדות:
לעיתים מתנה המרואיין תנאים שונים באשר לתוכן הריאיון, כגון הימנעות משאלות מסוימות, זכותו לבדוק את התוצאה הסופית ולמחוק ממנה תכנים שאינם לרוחו, וכדומה. תנאי מסוג אחר הוא דרישת תשלום בתמורה לריאיון. תנאי בכיוון הפוך הוא הדרישה מצד אמצעי התקשורת לבלעדיות, כלומר התחייבות של המרואיין שלא לתת ריאיון לאמצעי תקשורת אחר עד לפרסומו של הריאיון שלגביו נדרשת בלעדיות. היכולת להתנות תנאים כאלה תלויה ביחסי הכוחות בין המרואיין למראיין, בעיקר כפונקציה של מידת הביקוש של אמצעי התקשורת לריאיון עם מרואיין זה.
ריאיון ברדיו מושמע בקולו של המרואיין, ובריאיון בטלוויזיה אף פניו נראות ולכן אי אפשר לשים בפיו דברים שלא אמר, אם כי ניתן להשמיע רק חלק מהדברים, באופן שיקבלו משמעות מעט שונה מזו שהמרואיין התכוון אליה. בנסיבות אלה, כאשר לאחר שידור הריאיון המרואיין חש שלא בנוח עם תוצאות דבריו, הוא נותן את ההסבר הנפוץ "דבריי הוצאו מהקשרם". בריאיון לכתב עת ניתן גם לייחס למרואיין דברים שכלל לא אמר, ולעיתים, לאחר פרסום הדברים, אכן פורץ ויכוח בין המרואיין למראיין, האם דברים שהופיעו בריאיון המודפס אכן נאמרו. מראיינים נוהגים להקליט את הריאיון, כדי שיוכלו לתמלל אותו לאחר מכן. הקלטה זו גם מאפשרת למראיין להוכיח שדברים שכתב בשם המרואיין אכן נאמרו. מרואיין זהיר מקליט אף הוא את הריאיון, כדי שאף הוא יוכל להוכיח מה אמר ומה לא אמר.
לעיתים נאמרים בריאיון דברים המוגדרים על ידי המרואיין כ-Off the record (לא לציטוט או לייחוס) – אלה דברים שנאמרים רק לידיעתו של המראיין, ולא נועדו לפרסום. מידע אחר נמסר כ"רקע" – זהו מידע שניתן לפרסמו, אך לא לייחסו למרואיין. אלה כללים שאינם כתובים, אך מראיין המפר אותם מסתכן בהחרמתו, לפחות על ידי מרואיין זה.
טורנגה לילה
טורנגה לילה (באנגלית: Turanga Leela) היא דמות בדיונית בסדרת האנימציה פיוצ'רמה, המדובבת על ידי קייטי סגל. לילה היא המפקדת של ספינת החלל פלנט אקספרס ומושא אהבתו העיקרית של הדמות הראשית בסדרה, פיליפ ג'יי פריי. בתחילה האמינה לילה כי היא חייזרית חד-עין שננטשה מסיבות לא ידועות על כדור הארץ, אבל בפרק "Leela's Homeworld" היא מתגלה כמוטצית-ביוב.
תפקיד בפיוצ'רמה
במקור הייתה לילה יועצת קריירה למופשרים במעבדה הקריוגנית בשנת 2999, אך התפטרה כשפגשה את פיליפ ג'יי פריי, מופשר משנת 1999, ובנדר, רובוט-מכופף מסרב-עבודה. ביחד הם מוצאים עבודה בפלנט אקספרס, חברת משלוחים בין-גלקטית שמנוהלת על ידי פרופסור יוברט פארנסוורת'. לילה משרתת כמפקדת ספינת פלנט אקספרס, כשהוכיחה שהיא עובדת מוכשרת שתדיר מצילה מסכנה את העובדים הפחות-מוכשרים.
מערכת היחסים של פריי ולילה הוא קו מרכזי בסדרה. פריי תדיר מחפש את אישורה, ולילה מסרבת בקביעות ליציאה איתו בגלל אי-בגרותו. עם זאת יש רגעים שלילה נופלת לרגליו אך לזמן קצר, במיוחד כשהוא מסכן את חייו למענה. היא רואה בו חבר טוב מאוד ולא רוצה ממנו יותר, אך לעיתים קרובות נראה כי היא מסתירה (או מונעת מעצמה) רגשות עמוקים יותר כלפיו. בסרט "Into the Wild Green Yonder", כשהאנסיקלופד מופיע, לילה מודה בגלוי שהיא מאוהבת בפריי.
יצירה
על אף שבתחילת הסדרה מוצגת לילה כחייזרית בעלת עין אחת שננטשה על כדור הארץ כתינוקת, יוצר הסדרה מאט גריינינג והמפיק הראשי דייוויד אקס. כהן אמרו שאפילו לפני שהם הציגו את הסדרה לרשת הם תכננו שלילה תתגלה כמוטציית-ביוב. בהמשך הסדרה נחשף שהוריה נתנו אותה לבית יתומים כדי שיהיה לה סיכוי לחיים רגילים מעל הביוב. הוריה הצליחו להציג אותה כחייזרית ולהכניסה לבית היתומים בגלל שהשינוי היחיד בגופה הוא עין אחת גדולה. לדברי גריינינג, גופה הנאה (למעט עינה האחת) נועד לתאר את האישה המושלמת האופיינית בסדרות מדע בדיוני.
טיוטה מוקדמת של גריינינג על הדמות מפרטת את התכונות של לילה: "רצון חזק, דעתנית, עדינה (כשהיא לא נלחמת), מסודרת, חסרת מזל עם אהבה, אוהבת נשק, אוהבת חיות". קייטי סגל מתארת אותה כ"קשוחה, ילדת קריירה שלא מצליחה להחזיק ביחד את שאר חייה... היא רגישה וקשה באותו הזמן".
השם של לילה הוא משחק מילים מהעבודה המוזיקלית הידועה "Turangalîla-Symphonie" של אוליבייה מסייאן.
פיתוח דמות
החינוך של לילה כיתומה והמוצא המסתורי שלה עזר לתדלק את הדמות שלה לאורך הסדרה. למרות הרצון-החזק הטבעי שלה, היא תדיר מרגישה בשוני הגופני שלה, ובשלב מסוים היא בוחרת בניתוח (שאחרי זה החזירה למצב הקודם) שייתן לה שתי עיניים רגילות. בפרק "A Bicyclops Built For Two", היא נכנסת למערכת יחסים גרועה עם אלקזר, החייזר חד-עין היחיד ביקום, שמאוחר יותר מתגלה כחייזר מחליף-צורה רמאי. היא פוגשת את הוריה, מוטציות-ביוב המתגוררים בביוב בפרק "Leela's Homeworld". הוריה נתנו אותה לבית היתומים כדי שיהיה לה סיכוי לחיים טובים יותר ממוטציות ביוב ממוצעת, שמתייחסים אליהם כזבל.
למרות שהעין היחידה מונעת ממנה ראיית-עומק ולפעמים מנוצל לאפקט היתולי, זה כרגיל לא מונע ממנה להטיס את ספינת פלנט אקספרס או להפגין שליטה באמנויות הלחימה. היא מאוד אתלטית ובמצב גופני מצוין, ומרבית הגברים (של כל הגזעים) לא מסוגלים לנצח אותה בקרב פיזי.
לילה קיימה יחסי-מין-מרחמים עם השחצן, האדיוט קפטן זאפ בראניגן בפרק "Love's Labours Lost in Space"; לדברי גריינינג, הפרק סימן נקודת שינוי בסדרה, שהראה שכותבים יכולים להנמיך את גיבורי הסדרה והצופים עדיין אוהבים את הסדרה. במשך הסדרה, בראניגן מתרברב בלילה שבילה עם לילה ותדיר מנסה להגביר את הקשר ולמשוך אותה לדייטים ולמצבים רומנטיים, שהיא מתעבת. המזל הרומנטי הרע של לילה נמשך לאורך הסדרה, אפילו כשחברה פריי מתחיל להתעניין בה ברצינות. בסרט האחרון לילה מתוודה לפני פריי על אהבתה אליו ושניהם מתנשקים.
מחויבות לטבע ואהבה לחיות, גורמים ללילה לעבור על ההוראות של בראניגן במטרה להציל את ניבלר מעולם קורס, ומאמצת את ניבלר כחיית מחמד; בהמשך הסדרה ניבלר חושף את עצמו כשייך לגזע עתיק, נבון ומתחכם הידועים כ"ניבלונים".
קישורים חיצוניים
Seznam hlavních postav ve Futuramě
שברולט CMP-15
שברולט CMP-15 (באנגלית: 15-Chevrolet CMP) היא משאית לשירות צבאי, מתוך סדרה שהייתה קרויה "Canadian Military Pattern (CMP) truck" אשר נבנתה בקנדה על ידי חטיבת שברולט, באמצעות יחידת "Chevrolet division of General Motors of Canada Ltd" בקונצרן ג'נרל מוטורס בין השנים 1940–1945, בתקופת מלחמת העולם השנייה, לשימוש הצבא הבריטי.
בייצור משאיות ה-"CMP" בתקופת מלחמת העולם השנייה השתתפו בנוסף לחטיבת שברולט בקונצרן ג'נרל מוטורס, חברת פורד וחטיבת דודג' בחברת קרייזלר. שלושת החברות בנו כ-500,000 יחידות.
מאפיינים
חלק מהמשאיות "שברולט CMP-15" נבנו כרכב משוריין, חלק ניכר מהמשאיות היו בעלות הנעה כפולה 4x4.
משוריין פרפר ששירת את לוחמי מלחמת העצמאות נבנה על מרכבים של משאיות פורד ושברולט במעמס של 1.5 טון מסוג שברולט CMP-15.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, שלדות של דגמי "שברולט CMP-15" הורכבו בכמויות לא גדולות ב-בריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה (2,600), הודו (9,500) ומצרים.
בארץ ישראל
שלטונות המנדט הבריטי בארץ ישראל השתמשו בדגמי "שברולט CMP-15", בעיקר לצורך שימוש הצבא הבריטי.
משורייני הפרפר במלחמת העצמאות
משורייני הפרפר נבנו על בסיס של כלי-רכב צבאיים לשעבר ששמשו את הצבא הבריטי וכן גופים אזרחים בארץ כמו חברת מקורות, הקרן הקיימת וכדומה. הם נבנו בעיקר על מרכבים של משאיות פורד ושברולט במעמס של 1.5 טון מסוג שברולט CMP-15 ו-CWT-15.
כלי רכב אלה אף על פי שיוצרו על ידי מפעלים שונים, ניבנו לפי מפרט צבאי בריטי אחיד שנקרא Canadian Millitary Pattern או בקיצור: CMP. (בארץ כונו המשאיות הללו "בולדוג" בשל חרטומם הפחוס).
גוסט ריידר
גוסט ריידר (באנגלית: Ghost Rider) הוא הכינוי למספר דמויות בדיוניות של אנטי-גיבורים על-טבעיים המופיעים בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הגוסט ריידר המודרני הראשון מתור הארד של הקומיקס הופיע לראשונה בחוברת Marvel Spotlight #5 מאוגוסט 1972 ונוצר על ידי העורך הראשי רוי תומאס, הכותב גארי פרידריך והמאייר מייק פלוג. לפני כן, תור הכסף של הקומיקס הציג את דמותו של קרטר סלייד, דמות מערבונים שנודעה כפנטום ריידר ואשר כיכבה בכרך הראשון של סדרת החוברות משנים 1967-1966.
הגוסט ריידר הידוע והמפורסם ביותר הוא הגוסט ריידר מתור הארד של הקומיקס, ג'ונתון "ג'וני" בלייז, אופנוען פעלולן שכדי להציל את חייו של אביו החורג, מסכים למסור את נשמתו לשטן (שהתברר מאוחר יותר כשד בשם מפיסטו). במקום זאת, נשמתו מתאחדת עם ישות בשם זרת'וס. כאשר בלייז משתמש בכוח של זרת'וס, גופו נאגף באש הגיהנום וראשו הופך לגולגולת רושפת אש. הוא רוכב על אופנוע בוער ומסוגל לשלוח פרצי אש מכפות ידיו. דמותו כיכבה בכרך השני של סדרת חוברות משנים 1972–1983.
הבא בתור לשאת את נטל הגוסט ריידר הוא הגוסט ריידר מהעידן המודרני של הקומיקס, דניאל "דני" קטץ', שהופיע בתחילה כדמות משנה ולאחר מכן כיכב בכרך השלישי של סדרת החוברות משנים 1998-1990. אחרי שאחותו נפצעה בידי גנגסטרים, קטץ' נתקל באופנוע שמכיל את מהותה של רוח הנקמה. בהמשך מתברר שהוא ואחותו הם אחיו האבודים של ג'וני בלייז. בלייז עצמו הופיע מחדש בסדרת החוברות כדמות משנה, ובשנות ה-2000 כיכב מחדש כגוסט ריידר לאחר שהחליף את קטץ'. כחלק מאירועי "הפחד עצמו" של שנת 2011 הוצגה דמותה של אלחנדרה ג'ונס שנוטלת את זהותו של גוסט ריידר. כחלק מהמיתוג מחדש "מארוול עכשיו! של שנת 2014 מופיע גוסט ריידר חדש בשם רוברטו "רובי" ריאז.
דמותו של גוסט ריידר נבחרה במקום ה-90 ברשימת גיבורי העל הגדולים של כל הזמנים. הדמות בגלגוליה השונים עובדה למדיות אחרות נוסף לקומיקס, כמו בסדרות האנימציה "אקס-מן", "הענק הירוק", "האלק וצוות הריסוק" ו"ארבעת המופלאים". דמותו של ג'וני בלייז הופיעה בסרט הלייב אקשן "גוסט ריידר" משנת 2007 בכיכובו של ניקולס קייג', ששב לגלם את הדמות בסרט המשך בשם "גוסט ריידר: רוח הנקמה". השחקן גבריאל לונה מגלם את דמותו של הגוסט ריידר רובי ריאז בעונה הרביעית של סדרת הלייב אקשן "סוכני S.H.I.E.L.D.".
קרטר סלייד
קרטר סלייד, הראשון שעטה את מסכת הפנטום ריידר, הפציע בחוברת Ghost Rider #1 (פברואר 1967) בתקופת המערב הישן של אמריקה. הוא לחם ברוע כשהוא לבוש כולו בתלבושת לבנה פוספורסצנצית, הכוללת מסכת פנים מלאה, גלימה וכובע בוקרים לבן. סלייד קיבל את התלבושת ואת סוסו הלבן מכוכב בוער, איש מרפא אינדיאני.
סלייד מעולם לא נקרא פנטום ריידר בהופעותיו המקוריות. בהמשכיות המרכזית של מארוול, היה זה רק לאחר מותו כאשר הכינוי ניתן לו, והדפסות מחודשות משתמשות בשם עבור סלייד רטרואקטיבית.
בסופו של דבר, גוסט ריידר המודרני, ג'וני בלייז, מצא עצמו חוזר בזמן לתקופת המאה ה-19, בה הוא נפגש עם קרטר סלייד והשניים יצאו להרפתקאות משותפות. קרטר נפצע אנושות ובלייז לקחו לכוכב בוער כדי שירפא אותו בזמן שבלייז טיפל באויביו. קרטר החלים ובלייז חזר לזמן ההווה.
ג'וני בלייז
דמותו של ג'וני בלייז היא הבאה בתור לשאת בנטל גוסט ריידר. בלייז, פעלולן חסר פחד, נולד בווקגן, אילינוי לברטון בלייז ולנעמי קייל ובילה את שנות ילדותו בקרניבל קוונטין, כשהוריו כיכבו לצידו של קרייג "קראש" סימפסון במופע פעלולים. משפחתו התפרקה כאשר אמו עזבה אותו ואת אביו ולקחה איתה את שני אחיו, ברברה ודני. אובדן אמו גרם לבלייז הצעיר להדחיק את הזכרונות הקשורים בה ובאחיו. כאשר אביו נהרג במהלך ביצוע פעלול, הוא אומץ בידי קרייג ומונה סימפסון, שעזרו להקל על כאבו בכך שפיברקו את עברו האמיתי. בלייז הצעיר הפך לחלק מהמופע המשותף של משפחת סימפסון, והתחבר לביתם, רוקסן. קראש הפך לדמות אב לג'וני, וכאשר זה חלה בסרטן, ג'וני פנה לעזרת מגיה שחורה. מחקריו הובילו אותו לזימונו של השטן, שמתגלה למעשה כשד בשם מפיסטו, ולמכירת נשמתו לשטן בתמורה לריפויו של אביו החורג. קראש נהרג לאחר מכן בתאונת אופנוע ומפיסטו מנסה ליטול את נשמתו של בלייז, אך נעצר בידי ביתו של קראש, רוקסן, שהתוודתה על אהבתה אל בלייז. עוצמת האהבה הטהורה שהיא חשה כלפיו גירשה בסופו של דבר את מפיסטו, לא לפני שהוא מעוור את בלייז בעזרת כוח דמוני כנקמה על כך שאינו יכול לקחת את נשמתו.
בלייז מוצא את עצמו הופך לישות דמונית באישון לילה, אשר מחזיקה בכוחות מוזרים, ונקרא 'גוסט ריידר' על שם מראהו המוזר. ככל שהזמן עובר, בלייז מסוגל לזמן את הכוחות בכל עת שירצה ולא רק בשעות הלילה. בסופו של דבר מתגלה שלבלייז יש אישיות נוספת, ושמפיסטו אילץ את בלייז לחלוק את גופו עם שד יריב בשם זרת'וס. במקור, זרת'וס איבד את זיכרונותיו ולכן בלייז היה בשליטה כאשר הפך לגוסט ריידר. אולם כעת, אישיותו של זרת'וס עולה מחדש ונאבקת בבלייז על שליטה. בהיותו שד, זרת'וס חושק בנקמה בחוטאים ולכן בלייז משחרר אותו לחופשי כאשר נמצאים פושעים בקרבת מקום. אולם זהו מאבק תמידי משום שבלייז חייב לאלץ את זרת'וס חזרה כדי שיוכל לשמור על צלם אנושיותו. לעיתים, זרת'וס ביקש להשמיד את נשמתו של בלייז כדי שיוכל להשתלט באופן מלא על גופו.
הדמות קיבלה סדרה משלה ב-1973 עם פרידריך על מלאכת האיור לפני שג'ים מוני החליפו לאחר מספר גיליונות. מספר צוותים קריאייטיבים יצרו סיפורים שונים על הדמות, עד אשר מייקל פליישר ודון פרלין צוותו יחדיו לחוברות #26-58. הכותב טוני איזבלה כתב סיפור לפיו בלייז הפך לנוצרי מאמין, ולפיכך השתחרר מהקללה, אך סיפור זה שוכתב מחדש. לקראת סוף הרצת החוברות הוצג נבל בשם סנטוריוס - אדם ללא נשמה, מה שהופך אותו לחסין בפני אש הגיהנום של גוסט ריידר, ולו היסטוריה משותפת עם זרת'וס. סנטוריוס גונב את נשמתו של בלייז וכולא אותה בבדולח הנשמות שלו. כתוצאה מכך, כוחו של זרת'וס נחלש והוא מנפץ את הבדולח ומשחרר את נשמתו של בלייז. לפני שהבדולח נבנה מחדש, סנטוריוס נספג לתוכו, וזרת'וס בורח מגופו של בלייז ונמצא בעקבותיו (חוברת מספר 81, יוני 1983). כעת כשהוא שוחרר מהקללה, בלייז הלך להתגורר עם רוקסן ובנה עימה חיים משותפים. בסדרת גוסט ריידר הבאה מתברר כי בלייז ורוקסן התחתנו ונולדו להם שני ילדים.
דניאל קטץ'
גוסט ריידר הבא, דני קטץ', הופיע לראשונה בחוברת Ghost Rider Vol.2 #1 (מאי 1990), והוא נולד בברוקלין, ניו יורק. לילה אחד, הוא ואחותו מותקפים בידי גנגסטרים. אחותו נפצעת אנושות, ובעת שהם מתחבאים בחצר גרוטאות, קטץ' נתקל באופנוע הנושא חותם מיסטי. כשהוא נוגע בחותם זה, הוא הופך לגוסט ריידר. גוסט ריידר זה היה כמעט דומה לקודמו, אם כי תחפושתו הייתה כעת מעיל עור שחור עם מגיני כתפיים ודורבנים, מכנסי עור אפורים, ושרשרת מיסטית שעטפה את גופו ומילאה אחר פקודותיו ככלי הנשק העיקרי שלו. קטץ' מתגבר על תוקפיו, אך אחותו נכנסת לתרדמת כתוצאה מפצעיה האנושים, ומתה לאחר מכן בידי בלאקאאוט, שהפך לאויבו העיקרי של קטץ'. אופנועו החדש דמה לכלי רכב עתידני, בו הכידון יכול היה לשמש כאיל ניגוח. כמו האופנוע של קודמו, הגלגלים היו נאגפים באש הגיהנום המיסטית. שלא כמו מערכת היחסים בין גוסט ריידר הקודם ג'וני בלייז לזרת'וס שהשתלט עליו, קטץ' והשד שלו - שהתגלה בחוברת מספר 91 (דצמבר 1997) כהתגלמות מלאך המוות/השפיטה - משתפים זה עם זה פעולה. כמו בלייז וזרת'וס, השניים מתקשרים ביניהם באמצעות חלומות ומשאירים זה לזה הודעות כתובות.
ג'וני בלייז חוזר
מאז שוחרר מקללת גוסט ריידר, ג'וני בלייז חי כנווד והרפתקן, ואף הפך לבעליו של קרניבל קוונטין. עם הזמן, הוא למד אודות קיומו של דניאל קטץ', אך חשב אותו לגלגולו הנוכחי של זרת'וס והתכוון להורגו. עם שכנועו כי קטץ' אינו מקושר לזרת'וס, השניים חוברים יחדיו ונלחמים בנבל בלאקאאוט. השניים גם מקימים את "רוחות הנקמה", ובלייז שב לרכוב על אופנוע בוער. באותה תקופה, המשרת (Caretaker) מודיע לשניים כי הם למעשה אחים אבודים השייכים לשושלת משפחתית שירשה את קללת "רוחות הנקמה". בלייז חוזר לקרניבל, המותקף בידי ישויות דמוניות וכמעט מושמד. כוחות ממשלתיים גורמים ללקיחתם של גופות המתים על-מנת לחקור אותם, ובלייז מוביל כוח תקיפה - של מתים וחיים - כדי להשמיד את הגופות.
עם סיום סדרת החוברות בחוברת מספר 93 (פברואר 1998), בלייז איבד את ילדיו בידי כוחות מיסטיים ורוקסן נהרגה לאחר עימות עם כוחות האופל. בלייז הופך לצייד שדים ורודף אחר אלה שאחראים למותה. בסופו של דבר נודע כי רוקסן חזרה לחיים בדמותה של השדה "השושנה השחורה". החוברת המסכמת מגלה שרוחה של רוקסן הושבה על כנה, היא עזבה את קיומה כשושנה השחורה מאחור וחזרה לצידו של בלייז, אם כי סבלה מאובדן זיכרון. דניאל קטץ' אף הוא נהרג ונובל קייל הפך לשליט על גיהנום. מקום הימצאה של רוקסן נותר לא ידוע, והיא לא נראתה מאז אלא בדרך פלאשבקים. נרמז כי היא וילדיהם עברו לממד גן עדן והם משגיחים על בלייז מלמעלה.
שנה לאחר מכן, החוברת Peter Parker: Spider-Man #93 (יולי 1999) חשפה כי קטץ' עדיין חי. נוסף על כך, נשמתו של נובל קייל מגיעה לניו יורק וכתוצאה מכך שהוא חסר מארח, כוחותיו משולחי רסן. כדי להכיל את עוצמתה של פצצה המאיימת על שלום העיר, נובל מציע לדני קטץ' להתאחד עמו, וזה האחרון מסכים. במיני סדרה Ghost Rider: Danny Ketch #1, קטץ' עובר גירוש שדים בידי טכנומנסר, ויש לשער כי נשמתו של נובל קייל חולצה מתוכו. עקבותיו של נובל קייל נותרו לא ידועים.
כמעט כעשור אחר כך, חברת מארוול פרסמה חוברת אחרונה (ינואר 2007), הדפסה מחודשת של חוברת Ghost Rider Vol.2 #93 ופרסום ראשון של חוברת מספר 94.
משעול הפטישים
בשנת 2001 פורסמה מיני-סדרה בת שש חוברות תחת חותם "אבירי מארוול", המיועדת לקוראים בוגרים. המיני-סדרה, The Hammer Lane, נכתבה בידי דווין קיי גרייסון ואוירה בידי טרנט קניוגה. בלייז - כעת משוחרר מקללת גוסט ריידר - התחיל עבודה חדשה כרואה חשבון והייתה לו חברה חדשה בשם קלואי. עד מהרה, השד זרת'וס מוצא עצמו חזרה בגופו של בלייז, שהופך בשנית לגוסט ריידר. בלייז פוגש באיש זקן היודע את ההיסטוריה המלאה שלו ואומר לו שביש המזל שלו נובע מכך שהוא צריך לסלוח לעצמו על טעויות עבר. בלייז מצא את עצמו נרדף בידי שדים מהגיהנום, המאלצים אותו לקיים את שבועתו כגוסט ריידר. בסופו של דבר הוא נלכד ומועבר לגיהנום.
הדרך לגיהנום
בנובמבר 2005 פורסמה מיני-סדרה שנייה, The Road to Damnation, והיא נכתבה בידי גארת' אניס ואוירה בידי קלייטון קריין. היא הציגה את בלייז, כעת מת ולכוד בממד הגיהנום בצורתו של גוסט ריידר. המיני סדרה מתמקדת בניסיונותיו הכושלים להימלט מממד הגיהנום ומהעינויים הרבים שבו. בממד זה מופיע בפניו המלאך מלאכי ומציע לשחרר אותו מהגיהנום תמורת רדיפתו אחר השד קאזאן, שזורע הרס בכדור הארץ. הוא מוצא עצמו במרכזה של מזימה בין כוחות גן עדן וגיהנום, כאשר מתברר שמלאכי וקאזאן הם אחים. כוחותיו של בלייז כוללים בהרצה זו נשיפת רשפי אש כמו דרקון ושליחת שלשלאות מצווארו. הופעתו של בלייז כגוסט ריידר דומה לזו של דני קטץ', שינוי אותו העורך מייקל אוקונור מקשר גם לכוחותיו.
המעגל האכזרי
ביולי 2006 החלה הרצת חוברות חדשה בכתיבתו של דניאל ויי ובאיורו של מארק טקסיירה, והיא מתרחשת לאחר אירועי המיני סדרה של אניס, כשבלייז עדיין לכוד בגיהנום. הוא מתומרן לכדי חזרתו לארץ, ומביא איתו את לוציפר. הסדרה מגוללת את מלחמתו של בלייז בלוציפר ובכוחותיו. דרך סדרת פלאשבקים נראה מותו של בלייז ודינו להישאר בגיהנום על שום החוזה שערך עם השטן. בהרצה זו, בלייז משתמש לראשונה במבט הכפירה שלו.
בקשת הסיפור האחרונה של וויי מתגלה כי לא היה זה מפיסטו אלא המלאך צדקיאל שאחראי לקיומו של גוסט ריידר, בהיותו נשק גן עדן על פני כדור הארץ למלחמה בשדים. החל מחוברת מספר 20, הצוות הקריאייטיבי ג'ייסון אהרון ורולנד בושי הציגו מחדש את דני קטץ', כעת בן אדם רגיל הלומד כי הפיכתו לגוסט ריידר השלישי הייתה למטרת היסח דעת.
רוברטו "רובי" ריאז
סדרה חדשה שהחלה במאי 2014 הציגה את דמותו של רובי רייס, גוסט ריידר חדש. רובי היה תלמיד תיכון שעבד כמכונאי וחי עם אחיו המעוכב התפתחותית גייב, שלעיתים היה קורבן בריונות. לאחר מקרה כזה החל רובי להרוויח כסף לקניית כסא גלגלים חדש עבור אחיו, וכן למעבר למגורים בטוחים יותר מאשר רחובות לוס אנג'לס מוכי הפשיעה בהם גדל. לשם כך גנב רובי מכונית מהמוסך בו עבד, והחל להשתתף במרוצי רחוב לא-חוקיים כדי להרוויח כסף. הוא נורה בידי שכירי חרב העובדים בשירותו של קלווין זאבו/מיסטר הייד, שנשלחו להשיג גלולות ההופכות את זאבו למיסטר הייד ונשכחו בתא-המטען בידי בעל הרכב המאפיונר. שכירי החרב שרפו את רובי והמכונית והשאירו אותו למות, כשנכנסה בו רוח תאבת-נקם והפכה אותו לגוסט ריידר. בדומה לגוסט ריידר ראשו נראה כגולגולת אפופות להבות, נוסף לרכבו העולה באש גם הוא.
אחרי שהדף את אנשיו של המאפיונר, גילה רייס כי הרוח שנכנסה בו היא למעשה רוחו של אדם בשם איליי מורו, הטוען כי נהרג בידי פושעים ומשכנע את רובי להילחם בפשע בלוס אנג'לס. בעקבות עימות נגד ג'וני בלייז מגלה רובי כי איליי הוא דודו שהיה בעבר פושע ורצח באופן סדרתי כ-40 אנשים לפני שנורה ונהרג בידי כוחות המשטרה, ושכנע את רובי להילחם בפשע לצורך ההנאה ברצח. לאחר סדרת מאבקי שליטה מסכים רובי לחבור לרוחו של איליי, ומסכים לספק את צמא ההרג שלו בהסכמה הדדית להרג אנשים בעלי נשמות מושחתות בלבד.
רוח הנקמה המקורי נובל קייל
נובל קייל חי עם אביו המתעלל פסטור קייל ואחיו דנטה במאה ה-18. יום אחד, קייל התאהב בילדה שחורה בשם מגדלנה, שעבדה עבור קרניבל קוונטין. הוא נאלץ להסתיר את דבר הרומן מאביו, אך הדבר התגלה כאשר נולדה לו בת, והשניים התחתנו. מעט לאחר חתונתם, מגדלנה גילתה כי פסטור קייל הוא משרתו של הלורד האפל מפיסטו. כדי להסתיר את דבר גילויה, פסטור הורה להכריזה כמכשפה ולשרוף אותה על המוקד. ביודעו כי בנו יתנגד, הוא סימם אותו והחזיקו במרתף הכנסייה, תוך שהוא מעביר אותו עינויים רבים.
ללא ידיעתם, מגדלנה שחררה קללה מעט לאחר מותה. היא משלחת פוריות כדי לנקום בפסטור ובעיירה. בשעה שרבים מבני העיירה מתו בידי הפוריות, פסטור ערך עסקה עם מפיסטו - מפיסטו יהפוך את נובל לשד ויתבע את נשמתו. העסקה נערכה ונובל הפך לרוח הנקמה, לגוסט ריידר. כאשר גוסט ריידר השמיד את הפוריות, פסטור הציע לו בשר אנושי - את בנו של נובל. נובל לא היה מוכן לאכול בשר מבשרו ולכן הרג את עצמו.