cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רצועת עזה
כלכלה
כאוטוריטה השלטונית היחידה, מטיל החמאס מיסים והיטלים שונים על מוצרי צריכה וסחורות שנכנסים לרצועה, על עסקאות נדל"ן, על חלפנות, על עסקים וכדומה. הארגון נעזר בכסף להתעצמות צבאית. בסוף מאי 2022, ממשל החמאס ברצועת עזה החליט להטיל מס חדש על הסחורות המגיעות משטחי הרשות הפלסטינית באיו"ש.
תחבורה
עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-20, מסילת לוד-אשקלון של רכבת ישראל המשיכה לתוך רצועת עזה ושימשה לתקופה קצרה להסעת פועלים מעזה לתל אביב. המסילה הוקמה במקור במלחמת העולם הראשונה. עם התקדמות הצבא הבריטי ממצרים לכיוון ארץ ישראל, סללו הבריטים מסילת רכבת מקנטרה שעל הגדה המזרחית של תעלת סואץ, לאורך החוף הצפוני של חצי האי סיני, דרך אל עריש עד לרפיח, כחלק מהמאמץ המלחמתי בחזית עם העות'מאנים. במהלך הקרבות על ארץ ישראל וכיבושה, נסללו מרפיח מסילות לבאר שבע וללוד. עם כיבוש באר שבע נפתח קו רכבת מבאר שבע דרך רפיח, אל מג'דל, איסדוד, רחובות עד ללוד ולאחר שיקום מסילת הרכבת יפו–ירושלים גם לירושלים וליפו. לאחר הקמת הרכבת המנדטורית שימשה המסילה מרפיח ללוד את קו הנוסעים שנפתח ב-1 בנובמבר 1920 בין קנטרה ובין חיפה. בשנת 1981 פורקה המסילה בין רפיח לאל עריש, כך שנותק הקשר המסילתי הבינלאומי בין רצועת עזה למצרים.
בין השנים 1998 ל-2000 פעל ברצועה נמל התעופה הבינלאומי יאסר ערפאת. ב-10 בינואר 2002 הרסו דחפורי צה"ל את נמל התעופה ומסלול הנחיתה.
במהלך מלחמת העצמאות
לאחר ההכרזה על הקמת מדינת ישראל ב-14 מאי 1948, בהתאם לתוכנית החלוקה, תפס הצבא המצרי את השטחים בין איסדוד, עזה ועוג'ה אל-חפיר. הצבא המצרי התפצל לשני ראשים: כוח עיקרי לאורך החוף דרך עזה שהגיע עד גשר עד הלום וכוח משני שנכנס מזרחה והתמקם באל-פאלוג'ה. במהלך החודשים ממאי עד אוקטובר היו היישובים היהודיים בנגב שמדרום לקו אשקלון-פאלוג'ה מעבר לקו המצרי. אולם גם קווי האספקה של המצרים היו ארוכים ושבירים. במבצע יואב, שהתקיים בין 15–22 באוקטובר 1948, כבשו כוחות צה"ל שטחים נרחבים בנגב ופרצו את הדרך לבאר שבע. בעקבות כיבוש משלטי הצומת, כאוכבה וחוליקאת נשארה בריגדה מצרית נצורה באזור קטן – כיס פלוג'ה, סביב הכפר פאלוג'ה ומצודת עיראק סווידאן.
במהלך השתלטות צה"ל על אזורי מישור החוף הדרומי והנגב הצפוני נמלטו או גורשו רוב התושבים הפלסטינים שישבו באזור, ויישוביהם ננטשו – איסדוד, מג'דל (אשקלון) והיישובים שמסביבם. תושבים יהודים שנאלצו להימלט מהאזור בעת פלישת הצבא המצרי (למשל: תושבי יד מרדכי), חזרו ליישוביהם באזורים שעברו לידי מדינת ישראל בתום המלחמה. חלק גדול מהפליטים הפלסטינים התרכזו במחנות פליטים ברצועת עזה. לדברי פקיד בתכנית הסעד לפליטים של האו"ם, בעקבות הקרבות שנערכו בדרום בחודשים אוקטובר–נובמבר, גדלה אוכלוסייתה של רצועת עזה מ-100,000 לערך לפני "מבצע יואב", ל-230,000. פקיד זה דיווח כי כמעט כל הפליטים ברצועה "חיים תחת כיפת השמיים", וכי הצבא המצרי ומועצת הפליטים הערבית העליונה "מתרשלים בדרך כלל בטיפולם במצב".
בהסכם שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות נקבעו גבולות הרצועה, והוטל על תושביה ממשל צבאי מצרי. ההסכם קבע (סעיף 6 תת-סעיף 1) כי באזור עזה, קו שביתת הנשק ישורטט 3 ק"מ מזרחית ובמקביל לכביש מג'דל-עזה ודרומה עד לגבול הבינלאומי. כאשר הגיעו הצוותים לשרטט את הקו בשטח, נתגלה כי הוא חוצה באזור הדרומי את כפרי העבסאן ומפריד בין בתי הכפר ובין אדמותיו. עקב זאת, הגיעו הצוותים לכלל הסכמה שיש לשנות את הקו כך שיכלול את כפר העבסאן בשלמותו, ולכן באזור דרום הרצועה קו שביתת הנשק רחוק יותר משלושה ק"מ מהכביש (באזור קיבוץ נירים נוצרה ה"ברך" של הרצועה). בתמורה, קיבלה ישראל שטח שווה בצפון הרצועה. במקום קו הגבול שהיה אמור לעבור בצמוד ליד מרדכי, שורטט תחומה הצפוני של הרצועה בצמוד למושב נתיב העשרה של היום. ההסכם, שהוגדר "פשרת שעה", נחתם בחודש פברואר 1950, ולכן קו שביתת הנשק עם מצרים המשורטט במפות ובשטח הוא מ-1950 ולא הקו שהוסכם עליו בתחילה ב-1949.
עקב קליטת הפליטים הפלסטינים באזור, והאיסור שהוטל עליהם לצאת ולהתיישב מחוץ לתחומי הרצועה, עלתה צפיפות האוכלוסין באזור במידה ניכרת. ב-1945 מנתה אוכלוסיית רצועת עזה כ-69,700 נפש ובמפקד האוכלוסין ב-1967 מנתה האוכלוסייה 353,376 נפש. למעשה מספר הפליטים שהגיעו לרצועת עזה במהלך המלחמה היה יותר מפי שניים ממספרם של תושביה המקוריים של הרצועה בתקופה שטרם המלחמה. כמו כן, בעקבות הצפיפות הגדולה מחד, והניתוק מאדמות חקלאיות רבות של תושבי הרצועה בשל קו הגבול החדש בין ישראל לרצועה, נאלצו רבים מתושבי הרצועה להתמודד עם מצב כלכלי קשה ביותר.
בשליטת מצרים
בתקופה שבין מלחמת העצמאות למלחמת ששת הימים היה האזור בשליטה מצרית, אולם מצרים מעולם לא טענה לריבונות עליו, ולא החילה בו את חוקיה, אלא ניהלה את השטח תחת משטר צבאי.
רצועת עזה נכבשה בידי ישראל (ביחד עם חצי האי סיני והאיים סנפיר וטיראן) במבצע קדש (אוקטובר 1956), אולם, כמו יתר השטחים שנכבשו, היא הוחזרה לשליטת מצרים כעבור חודשים ספורים.
בשליטת ישראל
רצועת עזה נכבשה שוב, ביחד עם סיני, במלחמת ששת הימים, והייתה נתונה לממשל צבאי ישראלי מלא עד הקמת הרשות הפלסטינית.
השקט היחסי שנוצר לאחר המבצע הופר ב-1987 עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה, שתחילתה באירוע פגיעת משאית נהוגה על ידי נהג ישראלי במוניות מקומיות בהן נסעו תושבי מחנה הפליטים ג'בליה והריגת 4 פועלים פלסטינים. ההתקוממות הפלסטינית הביאה לקריסת הממשל האזרחי-צבאי הישראלי, חיסול משתפי פעולה רבים עם השלטונות הישראליים והקמת ארגון החמאס שמקורו ברצועה. במהלך שנות השלטון הישראלי נהרגו בתחומי הרצועה כ-2,600 פלסטינים וכ-230 ישראלים.
ההתיישבות היהודית ברצועת עזה
לאחר מלחמת ששת הימים הוקמו ברצועה יישובים על פי תוכנית חמש האצבעות שהגה יצחק רבין. ראשיתו של הגוש הייתה בהצעתו של יגאל אלון ב-9 במאי 1968 לממשלה להקים שני יישובים אזרחיים או היאחזויות נח"ל בין עזה לרפיח. אלון נימק את הצורך בהקמתם היישובים בלשון זו:
"קיימות משבצות קרקע אשר בהכשרה לא יקרה ניתן להכשירן. להתיישבויות אלו חשיבות עליונה לעתיד המדיני של הרצועה על ידי כך שהן מפצלות את הרצועה דרומה מהעיר עזה. כמו כן, קיימת חשיבות ביטחונית רבה לנוכחות יהודית בליבה של עזה."
היישובים הוקמו על גבעות חול לא מיושבות שכונו "חולות המוות" (מכיוון שלא צמח בהן דבר). היישובים הוקמו בכמה גלים, אחד מהם לאחר פינוי סיני ב-1982. ערב ביצוע תוכנית ההתנתקות ישבו בעזה כ-8,000 יהודים ישראלים בכמה יישובים שרובם היו מרוכזים בגוש קטיף בדרום הרצועה. בלב הרצועה שכנו שני יישובים ישראלים – כפר דרום ונצרים – ובצפון הרצועה הוקמו כמה יישובים נוספים. בגוש קטיף היו שירותים אזרחיים מלאים, ובכלל זה גני ילדים, בתי ספר, וישיבות – ישיבה גבוהה "תורת החיים" (עם מסלול רבנות), ישיבת הסדר "ישיבת ימית", מכללה לבנות "טוהר", "כולל" לרבנים ומורים שלימדו בגוש. בנוסף הייתה בגוש שלוחה של המכללה האקדמית אשקלון. תושבי הגוש התפרנסו בעיקר מחקלאות (בעיקר גידול ירקות בהקפדה יתרה על היעדר חרקים, שיועדו לציבור שומרי כשרות). בנוסף עסקו תושבי הגוש בהוראה ובמחקר.
על פי הסכמי אוסלו נותרה בידי ישראל השליטה על האזורים של גוש קטיף השוכן בין ח'אן יונס ורפיח לבין הים, הדרך המובילה אל גוש קטיף ממחסום כיסופים (וציר כיסופים וגשר מור הצמודים לו) וכפר דרום הנמצא סמוך לדרך זו, היישוב נצרים, שנמצא מדרום לעיר עזה וסמוך למחנה הפליטים נוסראת, והיישובים ניסנית, דוגית ואלי סיני בתוחמת הצפונית. כמו כן, בשליטת ישראל נותרו רצועה צרה לאורך הגבול בין רצועת עזה לבין מצרים ("ציר פילדלפי") ומעבר הגבול עם מצרים ברפיח. בשאר חלקי הרצועה עברה השליטה לידי הרשות הפלסטינית, אם כי הריבונות נותרה בידי צה"ל. בזמן האינתיפאדה השנייה בוצעו תקיפות רבות של ירי רקטות קסאם ופצצות מרגמה על שטחי ישראל ועל היישובים היהודיים ברצועת עזה.
תוכנית ההתנתקות
ב-26 באוקטובר 2004 אושרה בכנסת תוכנית ההתנתקות של ראש הממשלה אריאל שרון, לפיה תצא ישראל באופן חד-צדדי מרצועה עזה ומצפון השומרון ותפנה את היישובים והנוכחות הצבאית באזורים אלו (למעט ציר פילדלפי). באוגוסט 2005 הגיעו ישראל ומצרים להסכמה עקרונית בדבר העברת ציר פילדלפי לפיקוח ביטחוני מצרי.
ב-15 באוגוסט 2005 החל פינוי הרצועה מתושביה היהודים. צה"ל הכריז על מבצע יד לאחים, יומיים שבמהלכם התאפשר פינוי מרצון בעזרת החיילים, ואז החל בפינוי התושבים בכוח.
רצועת עזה אחרי ההתנתקות
לאחר השלמת תוכנית ההתנתקות של ישראל, לא השיגה הרשות הפלסטינית שליטה יעילה ברצועת עזה, בפרט בכל הקשור לענייני ביטחון. בעייתה העיקרית של הרשות הפלסטינית הייתה השגת מונופול על השימוש בנשק, כלומר אי פירוק הארגונים הפלסטיניים החמושים האחרים מנשקם. בין הארגונים החמושים היו: חמאס, גדודי חללי אל-אקצא, הג'יהאד האסלאמי, ועדות ההתנגדות העממית, חמולת אבו סמהדאנה, גדודי אבו ריש וניצי הפת"ח. ראש הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס סירב להשתמש בכוח כדי לפרק את הארגונים מנשקם, והעדיף לעשות זאת בדרך של משא ומתן, אם כי המצב הביטחוני ברצועה התדרדר במהירות.
מחבלים פלסטינים מארגון ועדות ההתנגדות העממית אף חדרו לשטח ישראל מרצועת עזה וחטפו חייל צה"ל, גלעד שליט, תוך הריגת שני חיילים אחרים ופציעת ארבעה נוספים. עקב החטיפה יצא צה"ל למבצע גשמי קיץ. ניסיונות נוספים לחטוף חייל לתוך הרצועה נחלו כישלון.
ההידרדרות התבטאה במצעדים שכללו הצגת נשק ברחובות, בחטיפת אזרחים פלסטינים וזרים, בירי לעבר ישראל ובקרבות בין אנשי הארגונים החמושים לבין שוטרים פלסטינים. באחד המצעדים של חמאס במחנה הפליטים ג'בליה התפוצצה כמות גדולה של חומר נפץ שהביאה להרוגים מבין עוברי האורח. תקיפת חמאס את ישראל בעקבות האירוע הביאה לירי תותחים לעבר הרצועה מצד ישראל ולחידוש ה"סיכולים הממוקדים", במבצע שנקרא "גשם ראשון".
לחץ ציבורי ברצועת עזה הביא להתחייבות חמאס לחדול מהמצעדים ומההתקפות על ישראל. במסגרת חטיפת אזרחים נחטף עיתונאי איטלקי, אם כי הוא שוחרר אחרי כמה שעות. שיא התקריות הללו היה חטיפת מוסא ערפאת, ראש "הביטחון המסכל" של הרשות הפלסטינית ברצועת עזה, ורציחתו.
בעקבות הבחירות לרשויות המקומיות בדצמבר 2005, חלה הידרדרות נוספת כאשר פת"ח התפצל וכנופיות חמושות מגדודי חללי אל-אקצא הפעילו אלימות וטרור על מנת לשבש את הבחירות. מנגד, חמאס התחזק גם ברצועת עזה וגם ביהודה ושומרון לנוכח אוזלת ידה של הרשות הפלסטינית. לאחר ניצחון חמאס בבחירות הרשות בינואר 2006 גברו חיכוכים בין תנועת חמאס הנבחרת לבין תנועת הפתח, ופעילים מהתנועות היריבות נלחמו ביניהם וגרמו למרחץ דמים ברצועה. לבסוף, ביוני 2007 "כבשו" לוחמי חמאס את כל רצועת עזה.
לאחר יציאת ישראל מרצועת עזה השתנו תפיסת הביטחון והמצב הביטחוני באזור באופן משמעותי. החיכוך המתמיד בין חיילים ואזרחים ישראלים לבין פלסטינים ברצועה הסתיים, ולפיכך ירד באופן משמעותי מספר ההרוגים הישראלים ברצועה עקב פיגועים וירי פצצות מרגמה. החייל ההרוג הראשון מאז הנסיגה מעזה נפגע כמעט שנה לאחר מכן, וכמות הפצועים וההרוגים ברצועה ירדה משמעותית, לעומת המצב בו צה"ל פעל באופן יומיומי בשטח, יחד עם ההתיישבות ברצועה.
מנגד, פעילות הטרור הופנתה לעבר יישובי עוטף עזה. גבר ירי רקטות הקסאם על שדרות, יישובי הנגב המערבי (חבל אשכול), נתיב העשרה ואף נורו מספר קסאמים וטילי גראד אל עבר אשקלון, ובחודש פברואר 2008 אף הוחלט על התקנת מערכת "צבע אדום" באשקלון. שטח הריסות היישוב דוגית, שפונה בתוכנית ההתנתקות, שימש בסיס לירי טילים על אשקלון וב-14 במאי 2008 שוגר משטח זה טיל גראד שהתפוצץ בקומה השלישית של קניון 'חוצות' שבאשקלון. באירוע נפצעו 77 בני אדם, שלושה מהם במצב קשה, שניים במצב בינוני.
ב־28 ביוני 2006 החל מבצע גשמי קיץ של צה"ל ונמשך עד 26 בנובמבר 2006. המבצע בא כתגובה מצד ישראל על הריגת שני חיילים וחטיפתו של רב"ט גלעד שליט ב-25 ביוני 2006 סמוך למעבר כרם שלום. זו הייתה הכניסה הקרקעית הראשונה של צה"ל לרצועת עזה מאז ביצועה של תוכנית ההתנתקות כשנה קודם לכן. במבצע נהרגו 5 ישראלים ו-394 פלסטינים.
ב-18 באוקטובר 2011 הוחזר גלעד שליט לישראל, אחרי 1,941 יום בשבי החמאס, בהתאם להסכם שבו שחררה ישראל 1,027 מחבלים.
ב-19 בספטמבר 2007, בעקבות ירי הקסאמים המתמשך, הכריזה ישראל על רצועת עזה כעל "ישות עוינת לישראל", דבר המאפשר פגיעה באספקת החשמל והדלק לרצועה ונקיטת צעדים נוספים. בכך ישראל הפרידה בין הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון לבין שלטון חמאס ברצועת עזה (שכונה על ידי בנימין נתניהו חמאסטן).
ב-23 בינואר 2008, פוצצו פעילי חמאס מטעני חבלה על יד החומה המפרידה בין רפיח הפלסטינית לרפיח המצרית במטרה לפרוץ בה פתח. בעקבות הפתח שנפרץ החלו מאות אלפי פלסטינים לנהור אל עבר סיני במטרה לרכוש מזון ותרופות. מהלך זה הגביר את החשש הישראלי ממעבר מוגבר של אמצעי לחימה לתוך הרצועה ומנגד למעבר מחבלים ממנה לשטחי סיני ומשם לאילת.
תשתיות אזרחיות אחרי ההתנתקות
מאז כיבוש רצועת עזה בידי כוחות צה"ל ב-1967 נסמכים תושבי רצועת עזה על תשתיות מים, חשמל, ביוב, גז, דלק, דואר וטלפון שמקורן בישראל. במכתב ששלח ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, לנשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש ב-16 באפריל 2004, ואשר מפרט את תוכנית ההתנתקות, נאמר:
על-פי הסכמי אוסלו, סחורות מגיעות לרצועת עזה דרך נמל אשדוד. ישראל גובה את המכס על הסחורות ומעבירה אותו לרשות הפלסטינית. לעיתים קרובות מעכבת ישראל את העברת הכספים עקב חשש כי הכסף מועבר לארגוני טרור. מאז תוכנית ההתנתקות, ועקב המצב הביטחוני המתוח ששורר ברצועת עזה, סגרה ישראל את המעברים בין ישראל לרצועת עזה לתקופות ארוכות יחסית, דבר ששיבש בצורה חמורה את מעבר הסחורות לרצועת עזה. מאז הטלת הסגר הכלכלי על הרצועה ב-2007 נאסר על שיווק סחורות מהרצועה בגדה המערבית ובישראל, ועל כן מספר משאיות הסחורה שיצאו מהרצועה באותן שנים היה נמוך ביותר. הנימוק העיקרי לסגירת המעברים הוא ריבוי ההתרעות על ניסיונות לפגוע בחיילי צה"ל ובעובדים ישראלים המשרתים במעברים, והחשש למעבר מחבלים או אמצעי לחימה.
השתלטות חמאס על הרצועה
ב-13 ביוני 2007 ביצע חמאס הפיכה צבאית, השתלט על רצועת עזה וגירש ממנה את אנשי הפת"ח. כתוצאה מההשתלטות הוטל סגר על רצועת עזה בידי ישראל ומצרים.
מבצע עופרת יצוקה
מבצע עופרת יצוקה היה מבצע צבאי רחב היקף של צה"ל ברצועת עזה, שהתרחש בין 27 בדצמבר 2008 ל-18 בינואר 2009. מטרתו הייתה "לפגוע קשה בממשל חמאס על מנת לגרום למציאות ביטחונית טובה יותר לאורך זמן סביב רצועת עזה, תוך חיזוק ההרתעה וצמצום ירי הרקטות ככל שניתן". ב-17 בינואר, לאחר 22 ימי לחימה, הכריזה ישראל על הפסקת אש חד-צדדית, וכוחותיה החלו לצאת בהדרגה מרצועת עזה. הכוחות סיימו את נסיגתם ב-21 בינואר.
במהלך המבצע נחרבו בניינים רבים ששימשו פעילי טרור למגורים ולאחסון אמצעי לחימה, וכן בניינים ששימשו כמשרדי הממשל ברצועת עזה. נזק גדול נגרם גם למתקני תשתית אזרחיים. רבבות מתושבי רצועת עזה הפכו לפליטים, מבלי שיוכלו להימלט מאימי המלחמה. כדי למנוע פגיעה בחיילים נקט צה"ל בפעולות התקפיות מסיביות נגד בתים שנחשדו כמסתור למחבלים, כולל ירי טילים, פגזי טנקים ושימוש בדחפורים. על פי אומדן של סוכנויות הסיוע ברצועת עזה 4,000 בתים נהרסו, 21,000 בתים נפגעו קשות, ו-100 אלף בני אדם נותרו מחוסרי בית.
בעקבות תחילת המבצע התרחב הירי לעבר יישובי הדרום, שכלל ירי של רקטות קסאם, רקטות גראד רגילות ומשופרות ופצצות מרגמה. לראשונה נורו גם רקטות מעבר לטווח אשקלון ושדרות, לעבר ערים כגון באר שבע, קריית גת, אשדוד, יבנה וגן יבנה.
לאחר מבצע עופרת יצוקה
מבצע עופרת יצוקה הביא לרגיעה מסוימת בלחימה בין ישראל לפלסטינים שברצועת עזה, אך לאחריו הגבירו הפלסטינים את התחמשותם, ובפרט ברקטות המסוגלות לפגוע בשטחים נרחבים של ישראל. ירי מצומצם של רקטות נמשך גם לאחר המבצע, ומפעם לפעם התרחשו אירועי הסלמה זמנית, שבמהלכם נורו רקטות רבות מרצועת עזה לעבר ערי ישראל, מיבנה בצפון ועד באר שבע בדרום.
אירועי הסלמה בולטים:
מבצע עמוד ענן
באוקטובר ונובמבר 2012 גבר קצב הפיגועים וירי הרקטות על יישובי עוטף עזה. ירי רקטות מתמשך באמצע נובמבר הביא לפרוץ מבצע עמוד ענן, שנפתח בחיסול אחמד ג'עברי, מפקד הזרוע הצבאית של חמאס. במבצע נהרגו כ-170 פלסטינים ונהרסו מטרות רבות, בהן בתים של פעילי חמאס. במהלך המבצע נורו כ-1,500 רקטות מרצועת עזה לעבר יישובי ישראל. לראשונה בוצע ירי גם לעבר ערי המרכז, בהן ראשון לציון, תל אביב וירושלים. במבצע נהרגו שני חיילים ישראלים וארבעה אזרחים.
מבצע צוק איתן
ביולי 2014, לאחר ירי רקטות רבות מרצועת עזה לישראל, פתח צה"ל במבצע צוק איתן. במבצע, שנמשך 50 ימים, נהרגו יותר מ-2,200 פלסטינים ונגרם הרס נרחב ביותר לישובי רצועת עזה, לבסיסים ולמנהרות טרור. לעבר ישראל נורו רקטות רבות, והטווח שלהן התרחב, וכלל יישובים ממצפה רמון בדרום ועד חיפה בצפון. לישראל נגרמו 74 הרוגים, בהם שישה אזרחים.
מבצע שומר החומות
במאי 2021, בהמשך להמהומות בירושלים שבהן נפצעו עשרות מפגינים ומספר שוטרים, ביום ירושלים (10 במאי) בסביבות השעה 16:00 הציב חמאס אולטימטום לממשלת ישראל שלפיו יפתח בהתקפה אם לא ייסוגו כוחות משטרת ישראל מהר הבית ומשכונת שייח ג'ראח שבירושלים עד השעה 18:00.
בשעה 18:02, לאחר שהדרישה לא נענתה, החל ירי הרקטות לכיוון ירושלים וסביבותיה ולעבר יישובי עוטף עזה. בעקבות זאת יצא צה"ל למבצע שומר החומות ברצועת עזה, שעיקרו תקיפות אוויריות של מאות מטרות ברצועת עזה, תקיפות שגרמו להרס רב וליותר ממאה הרוגים. חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני המשיכו בירי רקטות מסיבי לעבר ישראל, שגרם אף הוא להרוגים ולנזק לרכוש. כ-250 שיגורים כשלו או נפלו בשטח הרצועה.
מבצע עלות השחר
באוגוסט 2022, פתחה ישראל במבצע עלות השחר נגד הג'יהאד האסלאמי. המבצע החל בסיכול ממוקד של בכירים בארגון וכתגובה אליו שוגרו כאלף רקטות לעבר ישראל, כאשר בסביבות 97% מאלו שהגיעו לשטח ישראל יורטו בהצלחה על ידי כיפת ברזל.
מבצע מגן וחץ
במאי 2023, פתחה ישראל במבצע מגן וחץ ברצועת עזה, נגד ארגון הג'יהאד האיסלאמי הפלסטיני. המבצע החל בסיכולים ממוקדים של שלושה בכירים בגא"פ כתגובה לירי מהרצועה שבוע לפני כן. במהלך המבצע נהרגו עשרות פלסטינים, ובין היתר הושמדו מאות רקטות, הופצצו משגרים ובורות שיגור. מנגד שוגרו כ-1500 רקטות לעבר ישראל, כאשר כמעט כולן לא חצו את הגבול, נפלו בשטח פתוח או סוכלו בידי כיפת ברזל וקלע דוד.
דלקת מוח מקרציות
דלקת מוח מקרציות (באנגלית - Tick-borne Encephalitis או בקיצור - TBE) היא מחלה נגרמת על ידי הנגיף TBEV (ראשי תיבות של Tick-borne Encephalitis Virus) המועבר על ידי קרציות ותוקף את המוח וקרומיו.
אפידמיולוגיה
הנגיף הוא ממשפחת הפלביווירוס. זה נגיף המורכב מסליל אחד של RNA ובו שלושה תת-סוגים:אירופאי, רוסי והמזרח הרחוק. הוא מועבר בעקיצת מספר סוגים של קרציות. באירופה שכיח המין Ixodes ricinus ובסיביר והמזרח הרחוק המין Ixodes persculatus. במקרים בודדים הייתה הדבקה על ידי מוצרי חלב בלתי מפוסטר של פרות, כבשים ועיזים נגועות בנגיף.
המחלה נפוצה באזורים מיוערים וכפריים באירופה - דרום גרמניה, מרכז אירופה, הארצות הבלטיות, רוסיה, סין וצפון יפן.
בישראל לא נמצאות הקרציות המדבקות אבל היו מספר מקרים של מטיילים שנעקצו באזורים אנדמיים למחלה.
מהלך המחלה
לאחר העקיצה יש תקופת דגירה של 1-2 שבועות שבהם אין כל סימני מחלה. לאחר מכן מופיע חום וסימנים דמויי שפעת החולפים כעבור מספר ימים ולאחר תקופה קצרה ללא סימנים מופיע ב-20%-30% הגל השני של המחלה המאופיין בסימני דלקת במערכת העצבים - בלבול, שנויים במצב ההכרה ושיתוקים. בשלב זה התמותה מגיעה עד 2%.
עקיצה על ידי תת-המין האירופאי גורמת למחלה קלה יותר מאשר זו במזרח הרחוק שם מגיעה התמותה ל-20%-40% עם פגיעה עצבית קשה יותר.
אבחנה
האבחנה נעשית על ידי קבלת נתונים מדויקים מהחולה (מקומות שביקר, צורת התמגנות וכו') ונקבעת על ידי שימוש בשיטת ELISA לקביעת כיל הנוגדנים הספציפיים לנגיף.
מניעה וטיפול
אין טיפול ספציפי למחלה כשהיא מופיעה. הטיפול הוא בעיקרו טיפול תומך בסימני המחלה, בחום ובהפרעות העצביות. חשובה בעיקר מניעת המחלה.
פרייברגר
סוס שווייצרי בצבע אחד
דלק מערכות רכב
דלק מערכות רכב או בשמה המקוצר דלק רכב היא חברה ציבורית המחזיקה בחברת יבוא הרכב "דלק מוטורס", שהיא היבואנית בישראל של מותגי פורד, מאזדה, BMW ומיני. בנוסף היא בעלת השליטה בחברת שירותי התשתיות "ורידיס".
היסטוריה
החברה הוקמה באוקטובר 1965 כחברה פרטית בשם "גל וייספילר וקרטס בע"מ", על ידי משפחות וייספילר וקרטס, ועסקה בייצור אריזות ושקיות קניות מפוליאתילן. ביולי 1982 שונה שם החברה ל"גל - תעשיות וייספילר בע"מ", לאחר שמשפחת וייספילר רכשה את השליטה בחברה. בנובמבר 1982 הונפקו מניות החברה ב. בשנת 1988 נקלע החברה לקשיים וחברת "דלק השקעות ונכסים" רכשה את השליטה בחברה.
"דלק השקעות ונכסים" הייתה חברת בת של "דלק" חברת הדלק הישראלית ועסקה בהשקעות בענפי הרכב והכימיה, היא הוקמה ביוזמת מנכ"ל החברה אברהם אגמון במטרה להרחיב ולגוון את הכנסות חברת "דלק". "דלק" נכנסה לעסקי הרכב בשנת 1984 כאשר הייתה שותפה להקמת חברת שירותי הדרך "שגריר". ב-1995 רכשה את סוכנות המכוניות סע"ם, יבואנית רכבי סיאט לישראל, ואת נציגות חברת השכרת הרכב הצרפתית "יורופקאר". ביוני 1990 מכרה "דלק השקעות" את סוכנות סיאט לחברת "צ'מפיון מוטורס (ישראל)", יבואנית רכבי "פולקסווגן" שרכשה את השליטה בסיאט ב-1986. בסוף שנת 1991, בעקבות השיפור במצב המדיני לאחר ועידת מדריד, החלו יצרני הרכב מיפן לייצא לישראל, לאחר שעד אז מרביתם נמנעו מכך עקב החרם הערבי, אז החלה החברה לייבא את מכוניות מאזדה.
בינואר 1992 נערך אירוע ההשקה של "מאזדה" בישראל, בגני התערוכה בתל אביב, בהשתתפות כאלף מוזמנים. תוך שבועות ספורים מכרה מאות רכבים מדגם מאזדה 323. בהמשך ייבא את הדגמים מאזדה 121, מאזדה 626, מאזדה MX-3 והטנדר מאזדה B2000.
בשנת 1994 לאחר שפעילותה של חברת "גל - תעשיות וייספילר" נמכרה, והיא הפכה לשלד בורסאי, העבירה "דלק השקעות ונכסים" את פעילות יבוא הרכב לחברה ושמה שונה ל"דלק מערכות רכב". סוכנות המכוניות סע"ם שינתה את שמה ל"דלק מוטורס" והפכה לחברת בת של "דלק מערכות רכב".
מ-1995 החלה "דלק רכב" להיות הדומיננטית בשוק הרכב הישראלי, דומיננטיות שנמשכה יותר מ-15 שנה. הדגם "מאזדה 323" היה לאחד מכלי הרכב הפופולריים בישראל. ב-1996 הגיעה למקום השלישי במספר המסירות, ב-1997 כבש את המקום הראשון יחד דגם הדור הבא "לאנטיס". אחר כך הייתה ה"לאנטיס" הדגם הנמכר בישראל במשך כחמש שנים. ואחריו הדגם מאזדה 3.
בשנת 1999 רכשה "דלק רכב" את הזיכיון ליבוא מכוניות פורד האמריקאיות לישראל מקבוצת מכשירי תנועה, וב-2011 את "קמור מוטורס", יבואנית רכבי BMW.
ב-2004 מכרה "דלק רכב" את החזקתה בחברת "שגריר" (33%).
באוקטובר 2010 מכרה קבוצת דלק 20% מהמניות שבבעלותה ב"דלק רכב" למנכ"ל החברה, גיל אגמון, שהפך בעקבות המהלך לבעל השליטה בחברה עם אחזקה של 37.47% ממניות החברה. בדצמבר 2019 מכרה קבוצת דלק כ-7% מהמניות לגיל אגמון, שעלה להחזקה של כ-44% ו-15% נמכרו למשקיעים מוסדיים.
בנוסף לעסקי יבוא רכב לחברה השקעות בחברות הזנק ישראליות בתחום הרכב, ובהן מובילאיי והיילו. במרץ 2018 רכשה "דלק מערכות רכב" 70% ממניות חברת ורידיס תמורת כמיליארד שקל. ביוני 2021 הונפקה החברה בבורסת תל אביב לפי שווי של 3.74 מיליארד שקל.
הקללה (סרט, 2022)
הקללה (בסינית: 咒, בפין-יין: Zhou, באנגלית: Incantation) הוא סרט אימה טאיוואני משנת 2022 שצולם בסגנון פאונד פוטג' בבימויו של ידי קווין קו, שגם כתב את התסריט יחד עם צ'אנג צ'ה-ווי. הסרט יצא לבתי הקולנוע בטאיוואן ב-18 במרץ 2022, הפך לשובר קופות, והופץ לצפייה בין-לאומית בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-8 ביולי 2022.
עלילה
אישה בשם לי רונאן מקריינת את הסרט ומפצירה בצופים להתרכז ולזכור סמל דתי המופיע על המסך וכן תפילה שמושמעת ברקע, בטענה שדקלום התפילה יעזור למגר קללה הרובצת על בתה בת השש דודו. הסמל והברכה מופיעים רבות במהלך הסרט, תוך ציפייה שהצופים יתפללו בזמן הצפייה בו. האירועים בסרט מוצגים בסדר לא כרונולוגי בעזרת תיעודים ממצלמות וידאו, אך פה הם יוצגו לפי הסדר.
באותו הלילה, השלישייה מצלמת בחשאי את חברי השבט מתפללים ומוצאים ילדה קטנה חסרת הכרה אותה השבט תכנן להקריב עבור אמא-בודהה. אותה ילדה מכוסה בכתבי קודש הכתובים על גופה ומונחת על ידי השבט בכניסה למערה, אליה השבט מונע מהשלישייה להיכנס. רונאן נשארה בחוץ עם הנערה בזמן שדום ויואן שברו את המחסום שבכניסה למערה ונכנסו אליה. לאחר מכן, יואן יוצא בבהלה מהמערה וגופתו המתה של דום נגררת מחוץ למערה על ידי אנשי השבט. צילומי הווידאו שיואן ודום צילמו בתוך המערה ניזוקו ולא ניתן לראותם. לאחר שדודו נולדה, רונאן השאירה אותה בבית אומנה והחלה לקבל טיפול פסיכיאטרי במטרה להשתקם מהאירוע.
בהווה, רונאן סיימה את הטיפול ולקחה את דודו מבית האומנה לדירתה. במהרה, תופעות על טבעיות מתחילות להתרחש בבית ודודו מוטרדת מיצורים בלתי נראים בשם "המרושעים". גופה של דודו מפתח מחלה מסתורית ובריאותה הנפשית של רונאן מתחילה להתדרדר. כשעובדים סוציאליים מגיעים לקחת את דודו מרונאן, השתיים בורחות בעזרתו של מינג, המנהל של בית האומנה בו דודו חיה קודם לכן. מינג ורונאן מביאים את דודו למקדש בו איש דת ואשתו גרים ומחליטים לסייע לדודו, תוך סיכון חייהם. הזוג אוסר על רונאן להאכיל את דודו במשך שבוע, אך כאשר מצבה של דודו מחמיר ואבעבועות מופיעות על גופה, רונאן מאכילה אותה. בעקבות זאת, איש הדת ואשתו נהרגים באכזריות ורונאן לוקחת את דודו לבית החולים.
בינתיים, מינג נוסע אל מחוז יונאן ומצליח לשחזר את קטעי הווידאו שצולמו בתוך המערה. בגלל הצפיה בסרט, בריאותו מתדרדרת והוא מחליט לא להראות לרונאן את הצילומים. בהמשך, מינג מקולל בקללה, שולח את הצילומים לרונאן ולאחר מכן מתאבד על ידי הטחת ראשו מספר פעמים במצלמה. בסרט שצולם במערה רואים את יואן ודום מגיעים למקדשה של אמא-בודהה, שפניה מכוסות בשמיכה. דום מסיר את השמיכה ולאחר מכן הופך למקולל ומתאבד בעזרת הטחת ראשו שוב ושוב בקירות המקדש. יואן עצמו קולל גם הוא ולאחר מכן נהרג בכפר בו השבט חי על ידי ישות בלתי נראית.
בסוף הסרט, רונאן מתוודה שהיא שיקרה לצופים לכל אורכו. מתברר שאיש דת שחי במחוז יונאן סיפר למינג לפני מותו שאמא-בודהה היא ישות אלוהית מרושעת המקללת את אלו שאומרים לה את שמם. עוד מתברר שאותה התפילה (אותה רונאן והצופים דיקלמו לכל אורך הסרט) לא אמורה להעלים את הקללה, אלא להפיץ אותה. כאשר יותר אנשים מקוללים בקללה, כך הפגיעה במקולל הראשון (דודו) נחלשת יותר. פניה של אמא-בודהה כוסו מכיוון שפניה הן מקור הקללה. רונאן, שכעת גופה מכוסה בכתבי קודש נכנסת אל המערה ומגיעה אל מקדשה של אמא-בודהה. שם, היא אומרת לאמא-בודהה את שמה, מבקשת מצופי הסרט להגיד גם כן את שמם ולאחר מכן היא חושפת את פניה של אמא-בודהה למצלמה במטרה לקלל את הצופים. רונאן לאחר מכן מקוללת ומטיחה את ראשה מספר פעמים בקירות המערה ומתה. הסרט נגמר כשהצופים רואים סרטון שבו דודו (שכעת לא מקוללת) בריאה ומאושרת, מה שרומז שהקללה אכן הופצה לכל מי שצפה בסרט.
שחקנים
צאי האסואן-יאן - לי רונאן, הדמות הראשית בסרט ואמה של דודו.
הוואנג סין-טינג - דודו, בתה הקטנה של רונאן הסובלת מהקללה.
קאו יינג-האסואן - מינג, מנהל בית האומנה בו חיה דודו המנסה לסייע לרונאן.
שון לין - דום, בן זוגה של רונאן ואביה של דודו.
אר. קיו (וואן צ'ינג-יו) - יואן, בן דודו של דום.
רקע
עלילת הסרט הושפעה מאירוע חדשותי בעיר גאושינג בטאיוואן משנת 2005 לפיו בני משפחה בת שש נפשות טענו שהם רדופים על ידי ישויות שקשורות לדת הסינית העממית ובני המשפחה האשימו אחד את השני ברדיפה של שדים. בני המשפחה שרפו אחד את השני בעזרת קטורת, הכו אחד את השני בעזרת לוחות ועליהן כתבי קודש וכיסו עצמם בשתן וצואה במטרה לגרש את השדים. בסופו של דבר, בני המשפחה תקפו למוות את הבת הקטנה במשפחה. חמשת בני המשפחה הנותרים נעצרו על ידי המשטרה והואשמו בהזנחת קטין חסר ישע וגרימה למותו. האירוע נחשב כאירוע בקטגוריית "היסטריה המונית".
עיצוב
במאי הסרט קווין קו הסביר שהיישות אמא-בודהה, התפילה והסימן המיסטי הם כולם מומצאים לחלוטין. רוב תקציב הסרט נוצל על עיצוב והפקת האביזרים ועל יצירת הפסל הגדול במקדשה של אמא-בודהה.
האלמנטים הרבים הקשורים לדת המוצגת בסרט שואבים השראה מהבודהיזם הטיבטי וההינדואיזם. צורתה הפיזית של אמא-בודהה ומספר זרועותיה הושפעו מאלים בהינדואיזם כגון "קאלי" ו-"מאהאקלי". שמה הסיני של אמא-בודהה הוא התרגום הסיני הישיר לשמה של האלה "מאהאקלי". הנשים המופיעות כמתפללות בסרט הושפעו מנשים המתפללות לאלה "קומארי" מהמסורת הנאפלית. פסלי הילדים שמפוזרים ברחבי הסרט מושפעים מהאלה "האריטי" מהדת הבודהיסטית.
עליה לאקרנים
הסרט "הקללה" הופץ ברשת NAFF שבטאיוואן במהלך פסטיבל סרטים בדרום קוריאה בשנת 2019 והתקבל בהתלהבות. הסרט עלה לאקרנים בטאיוואן ב-18 במרץ 2022 ולאחר מכן הוצג בפסטיבל סרטי "המזרח הרחוק" באיטליה. ביוני 2022, רשת הזרמת המדיה "נטפליקס" הפיצה את הסרט לקהל הבין-לאומי.
הכנסות
נכון ליוני 2022, הסרט הכניס כ-170 מיליון דולר טאיוואני (5,700,000 דולר אמריקני), מה שהפך אותו לסרט הכי רווחי שהופץ בטאיוואן והפך לסרט המכניס בכל הזמנים במדינה.
ביקורות
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל 63% דעות חיוביות על סמך 8 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 5.75/10.
העיר הטבועה
העיר הטבועה או העיר השקועה (באנגלית: The Sinking City) הוא משחק וידאו מסוגת הרפתקאות-פעולה- שפותח על ידי חברת פרוגוורס ויצא לאור ב-2019.
עלילת המשחק, המבוססת ברובה על עולמו הבדיוני של הסופר ה.פ. לאבקרפט, מתרחשת במהלך שנות ה-20 וסובבת את דמותו של צ'ארלס ריד, בלש פרטי המגיע לעיר האפלה ומוכת השיטפון אוקמונט, במטרה לחקור את הטירוף המפלצתי הרודף אותה.
משחקיות
המשחק מתקיים במרחב תלת־ממדי, בשיטת עולם פתוח, כאשר השחקן פועל דרך דמותו של החוקר הפרטי צ'ארלס וו. ריד מגוף שלישי. בראשית המשחק מתחיל קו העלילה הראשי בצורה אוטומטית, אולם עם השלמת המשימות המקדימות משתחררת האחיזה סביב השחקן, והוא יכול להסתובב בחופשיות בעולם ולפנות לקווי העלילה המשניים או לעשות כרצונו.
חקירה
סגנון המשחק הוא בלשי בעיקרו, ומוטמעת בתוכו מערכת חקירה המאפשרת לשחקן לאסוף רמזים ולהפיק מסקנות בכדי להתקדם במשימותיו. כל בחירותיו של השחקן, אפוא, משפיעות על השתלשלות אירועי העלילה, אשר עשויה להתפצל למספר תרחישים ולהציע ברירות שונות.
במסך התפריט של המשחק ישנן שבע קטגוריות בסך הכל, כאשר שלוש מתוכן קשורות באופן ישיר למכלול החקירה שתואר לעיל:
אין זה די להשתמש ביכולות העומדות לרשות השחקן לצורך השלמת המשימות. ישנם מקומות במשחק כגון תחנות משטרה, ספריות ואוניברסיטאות, בהם מוכרח השחקן לבקר על מנת לעיין בארכיוניהן, ולגלות היכן נמצאים יעדים, חפצים או אישים כלשהם, זאת על ידי הצלבה של הנתונים הידועים לו, או בעזרת ניחוש.
בנוסף, מחזיק השחקן ביכולת מיוחדת הקרויה עין המחשבה, מעין חוש שישי הפותח בפניו את ראיית הנסתר, דהיינו צפייה בסימנים שאינם גלויים לעין, ובאירועים שהתרחשו בעבר. עין המחשבה עשויה להיות יעילה מאוד בזירות פשע, אך אליה וקוץ בה, שימוש מוגזם עלול לרוקן את מד השפיות של השחקן. כאשר מגיע השחקן למקומות חשוכים במיוחד הוא יכול להשתמש בפנס שנושאת דמותו בכל עת. השימוש בו אפשרי גם בעת צלילה.
מבחינה טכנית, כל הרמזים והראיות שהשחקן יכול לאסוף בולטים לעין במידה מסוימת, ובאמצעות לחיצה על מקש הרווח במחשב, או כפתור האיקס בפלייסטיישן, ניתן לבחון אותם מקרוב יותר, או לאסוף אותם. אותם מקשים משמשים למרבית האינטראקציות במשחק, כגון פתיחת חלון הדיאלוג עם שאר הדמויות, הפעלת הארכיונים, וכן הלאה.
יכולות
לרשות השחקן עומדת מערכת יכולות או סקילים, המאיישת את הקטגוריה הרביעית במסך התפריט. היכולות מתחלקות בין שלוש סדרות: קרב, מחשבה ומרץ. כל אחת מהסדרות נפרסת לשני עצי שיפורים, כלומר שבכל אחד מהם לא ניתן לשפר את היכולת הבאה בתור, לפני שיפורה של הקודמת. השחקן מקבל נקודת שיפור עבור כל אלף, ומאוחר יותר במשחק, אלף וחמש מאות, נקודות ניסיון, שהוא צובר ממשימות ומהרג מפלצות.
עולם
העולם בו מתרחש המשחק הוא עיר בדיונית הנמצאת במסצ'וסטס, ארצות הברית, הנקראת אוקמונט. העיר הקודרת והגשומה, כשמו של המשחק, שרויה בשיטפון תמידי, והשחקן נאלץ לנווט בין שבעת רבעיה על גבי סירת מנוע. ישנה אפשרות גם לניווט מהיר באמצעות תאי טלפון אדומים.
את רבעי העיר ניתן לראות על המפה, הנמצאת בקטגוריה החמישית במסך התפריט, והם כדלהלן: סלביישן הרבור, גרימהייבן ביי, שלס, קאברסייד, אדוונט, אולדגרוב, וריד הייטס. מספר אזורים המסומנים בצבע אדום נחשבים לנגועים, מאחר שהם שורצים בנחילי מפלצות אשר יתקפו את השחקן אם יתקרב אליהם יתר על המידה.
לחימה
מערכת הלחימה במשחק פשוטה למדי, ונחה על גלגל כלי נשק אשר נפתח בלחיצת כפתור ומאט את מהירות הקרב בכדי לאפשר לשחקן לבחור את הפריט הרצוי. על אף שעומדים לרשותו כלי נשק קרים, יצטרך השחקן להשתמש רוב הזמן באקדחים וברובים על מנת להביס את אויביו, המסוגלים לפגוע בו הן מהטווח הקרוב והן הרחוק.
אויבים
האויבים העיקריים הם יצורים ריריים וחלקלקים הקרויים ויילים, אשר מתחלקים לארבעה סוגים: סטיג'יאנים, לתיאנים, קוקיטיאנים ואכרוניאנים. חלק מהם מפלצתיים לגמרי, אולם אחרים מפגינים סממנים אנושיים במידת מה. השחקן עשוי ללמוד על טבעם לעומק במהלך אחת ממשימות המשנה, שדה המחקר.
בנוסף לויילים, אשר מסוגלים לחיות רק על פני היבשה, ישנם גם יצורים מימיים הקרויים צלופחים אוכלי אדם, המצויים בנחלים שנוצרו בין רחובות העיר אוקמונט, ויש להשתמש בסירת המנוע על מנת להימנע מהם. אף על פי ששחייה היא פעולה אפשרית, הישארות ממושכת מדי בתוך המים תמשוך את היצורים הללו, ותוביל למוות ודאי.
כחלק ממשימותיו עשוי השחקן לצלול מעת לעת באוקיינוס, בו נמצאים שני סוגים נוספים של אויבים: דגי אימה, הנעים בחופשיות במים ומסוגלים לתקוף מכל כיוון, וכן מחושי ענק, הפורצים מתוך הקרקעית ומנסים להצליף ביריבם, על אף שאינם ניידים, ולכן מוגבלים לשטח קטן.
ישנם גם מספר אויבים אנושיים ברחבי המשחק, בהם ייתקל השחקן במהלך העלילה. כמו כן, רחובות העיר מלאים בעוברי אורח ובאזרחים הנחשבים לחפים מפשע, והריגתם עשויה למשוך את תשומת לבם של השוטרים החמושים המפטרלים בעיר, אשר לא יהססו להרוג את השחקן.
כלי נשק
כלי הנשק העומדים לרשותו של השחקן הם את חפירה, עמו הוא יכול להכות את אויביו, וכן אקדח רגיל ואקדח תופי. בשלבי המשחק המאוחרים יכול השחקן לשים את ידו גם על שוטגאן, רובה קרב, ומקלע נייד. כמו כן ביכולתו להטמין מלכודות רגליים, ולהשליך לבנים, פצצות אש ורימונים. כל כלי הנשק והתחמושת נמצאים במלאי החפצים שלו, הנגיש דרך גלגל הצד, או בקטגוריה השישית של מסך הבית.
מדדים
השחקן יכול להיפצע מהאויבים השונים שתוארו לעיל, ומאחר שמד החיים שלו אינו מתמלא לבדו, הרי שהדרך היחידה להחלים היא להשתמש בערכות לעזרה הראשונה, אותן ניתן לייצר או למצוא במקומות מחבוא ברחבי המשחק.
לבוש
מלתחת הבגדים של השחקן כוללת שתים עשרה חליפות שונות, אותן הוא יכול להחליף בארון הבגדים שבחדרו בבית המלון. התלבושת הראשונה עמה הוא מגיע לאוקמונט נקראת, וחליפות נוספות נפתחות עבורו עם השלמת קו העלילה הראשי וקווי העלילה המשניים.
עלילה ראשית
עלילת המשחק מתרחשת במהלך שנות ה-20, באוקמונט, עיר בדיונית הנמצאת במסצ'וסטס, ארצות הברית. העיר נקלעה לשיטפון קטלני ב-1920 אשר גרם לה לטבוע ולהיפרד משאר יבשת אמריקה, כאשר מספר חודשים לאחר האסון החלו תושביה לאבד את דעתם ולהתייסר מהתפרצויות טירוף בלתי נשלטות.
הגיבור והפרוטגוניסט של המשחק, צ'ארלס וינפילד ריד, הוא בלש פרטי המתגורר בבוסטון. בעברו שירת כמלח בצי ארצות הברית ואף לחם במלחמת העולם הראשונה, אולם לאחר שקיעתה של ספינתו, ה, ועם שחרורו מהצבא, החל לסבול מסיוטי בלהות וחזיונות מתמשכים. בניסיון למצוא תרופה למחלתו מגיע ריד לאוקומונט, בה, כך שמע, נמצאו מקרים נוספים המזכירים את אותם סממנים.
קבלת פנים קרירה
לאחר שבמשך שנים חיפש ריד בנרות אחרי קצה חוט שיסביר את פשר הזיותיו, הגיע לידיו מכתב מאת אינטלקטואל העונה לשם יוהנס ואן דר ברג, תושב אוקמונט, בו תיאר הלה נקודות דמיון רבות בין מצבו לבין השיגעון שהשתלט על אנשי עירו:
.
בעקבות הזמנתו של ברג יוצא ריד לדרכו ומפליג לאוקמונט, כך שהמשחק מתחיל עם התעוררותו בתא הנוסעים של הספינה כארון לאחר סיוט בלהות מפחיד במיוחד. ברג מקבל את פניו על רציף הנמל, ומתגלה כדמות משונה המעוררת את חשדותיו. הוא מוסר לידיו מפה מקומית ומפנה אותו לעבר בית המלון שרטון השטן, בו שכר עבורו חדר. בכל הנוגע לפשר העניין שבגינו הגיע עד הלום, החזיונות, מציע לו הלה לשוחח עם אדם העונה לשם רוברט טרוגמורטון, אשר בעקבות צירוף מקרים מפתיע, הגיע גם הוא לנמל.
בכניסתו לעיר נתקל ריד בהמולה קטנה של עוברי אורח ושוטרים, המתקהלת סביב דמות לבושת חליפה לבנה, המתגלה כלא אחר מאיש השעה: רוברט טרוגמורטון, אדם גבוה קומה ואימתני בעל שיער פנים עבות ותווי פנים של קוף, המתנשא ביהירות מעל כל סובביו.
טרוגמורטון הנסער מגולל בפני ריד את הרקע למהומה, ומספר לו כי בנו היחיד, אלברט, נעלם, לאחר שהצטרף לצוותה של משלחת ימית אשר הפליגה לעבר האוקיינוס מספר ימים קודם לכן. לדבריו, נשטף אלברט לחופי העיר רק לפני שעות ספורות בעודו מחוסר הכרה, וכאשר התעורר הפך לאחוז טירוף והחל למלמל דברי שטות, בטרם נעלם לחלוטין. טרוגמורטון משוכנע כי האינסמאותרים, מעין אנשי דג אשר היגרו לאוקמונט בהמוניהם, הם העומדים מאחורי המזימה, ומסרב לעזור לריד בשליחותו בטרם יירד לחקר האמת.
בלית ברירה פותח ריד בחיפוש אחר אלברט ופונה לחקור את בית הדייג אשר משה אותו מהחוף. הוא נתקל באחד מחבריו, וויל, הטוען כי מהרגע בו אלברט עבר מבעד לדלת ביתם מיד החל למלמל דברי הבל לא ברורים, שעוררו חזיונות אימים בעיני רוחו וגרמו לו להתעלף. כאשר התעורר מצא את גופתו של דייג נוסף, פול, אשר נחבל בפניו וגולגולותו נופצה.
ריד משתמש בעין המחשבה, יכולת מנטלית המאפשרת לו לחזות באירועי העבר, ומגלה כי כאשר התעורר נתקף אלברט באמוק, ובעודו אחוז טירוף התנפל בזעם על שאר הדייגים, אשר נדבקו גם הם בשיגעונו והחלו לתקוף איש את רעהו. לאחר מותו של פול נמלט אלברט מהזירה יחד עם דייג נוסף, לואיס. ריד מצליח לעלות על עקבותיהם ומגיע למרתף של מחסן קרוב, בתוכו הוא מוצא את גופתו של אלברט, אשר נורה בראשו ונתלה מזוג קרסים.
למשמע החדשות הרעות מתפרץ טרוגמורטון על ריד בכעס, ומצווה עליו למצוא את לואיס, הדייג שרצח את בנו. ריד מגיע לפאב תחת שדרית הספינה, ומשכנע את בעל המקום להצביע עבורו על חדרו של הנאשם. כאשר הוא מתעמת עמו, טוען לואיס כי הטירוף שהשתלט עליו ועל שאר הדייגים היה כה חזק, עד שהתעורר במרתף לצד גופתו של אלברט, חסר כל זיכרון או ידע בדבר השתלשלות האירועים. הוא פונה ללבו ומבקש ממנו להציל אותו מידיו של טרוגמורטון, ואף מציע לו שוחד.
בין אם לקח השחקן את הכסף מידיו של לואיס ובין אם לא, הוא ניצב כעת בפני שתי ברירות:
כך או אחרת, מביע טרוגמורטון את תודתו ומציע לעזור לריד בחיפושיו. הוא מספר לו כי החלה להתפשט באוקמונט מאז השיטפון, ואי לכך הורה על הקמתה של המשלחת הימית אליה הצטרף בנו המנוח. לטענתו, יצאו חברי המשלחת אל לב הים במטרה לגלות את הקשר המדעי שבין האסון לבין הטירוף שהשתלט על העיר, אולם אף אחד מהם לא חזר, גם לא פרופסור הארייט דואו, אשר עמדה בראשה. טרוגמורטון מציע לו לבקר במפקדת המשלחת בתור התחלה ולחפש אחר רמזים נוספים.
אבודים בלב ים
ריד גומר אומר בדעתו לנוח מעט בטרם יתחיל לחקור את העיר, אך בדרכו לבית המלון הוא נתקף בחזיון אימים נוסף ומתעורר במיטתו באי יודעין כיצד הגיע אליה. פתק שהשאיר ברג בחדרו מסביר כי מצא אותו לאחר שהתמוטט על מדרכת הרחוב לעיני כל, ודאג להביאו בבטחה למיטתו.
ברדתו לחדר הלובי הוא נתקל בוויקטור אולמסטד, בעל המקום, המתלונן על הרעשים המוזרים שהגיעו מחדרו בזמן שישן,. אולמסטד מאיים לסלק אותו לאלתר מבית המלון, אך רוחו של ריד לא נשברת והוא ממשיך לדרכו בניסיון להתחיל את יומו הראשון באוקמונט ברגל ימין. המצב בעיר הגשומה, עם זאת, אינו מתגלה כמאיר פנים במיוחד, כאשר בכל עבר הוא פוגש בצרות להן גרם השיטפון: זוהמה ואשפה בכל פינה, בתים מוחרבים עד היסוד, ונחלי ענק המציפים את הרחובות. למורת רוחו, הוא מבחין כי האסון לא פסח גם על התושבים המדוכדכים ונפולי הראש, שמחציתם התדרדרו לקיבוץ נדבות, והשאר איבדו את דעתם והפכו לאנשי כת מקועקעים בעלי מבטים חורשי רעות.
עם הגעתו אל יעדו ברובע קאברסייד, מפקדת המשלחת הימית, מוצא ריד כי המקום נפרץ, רהיטיו נשברו ופוזרו בערבוביה ברחבי המקום, וכל המסמכים שנגעו לענייני המחקר נשרפו. הוא ממשיך לחפש אחר ראיות שאולי נותרו במרתף, אולם נתקל באינסמאותר חמוש ונקלע לקרב יריות עמו. לאחר שהוא מצליח להכניעו, משתמש ריד בעין המחשבה ומגלה שקבוצת אינסמאותרים עמדה מאחורי הפריצה.
מספר גזרי מסמכים מפוחמים אשר שרדו את השריפה מלמדים כי חברי המשלחת יצאו לדרכם על גבי ספינת משא שהפליגה מרובע גרימהייבן ביי. ריד מחליט לבקר באוקמונט כרוניקל, משרד העיתון העירוני, בכדי לחפש בארכיון אחר יומן התצפית של הנמל ולאתר את כלי השיט המבוקש.
בתום חיפוש קצר עולה בידו למצוא אזכור לספינה טיטאניה, בראשותו של קפטן ג'רמיה סנדרס, אשר יצאה מהנמל לפני מספר ימים. כאשר הוא מגיע למפרץ בכדי לסרוק את האופק אחר מפרשיה, נתקל ריד במלח מפוחד, הטוען כי הספינה שבה זה עתה, אך עם עגינתה ברציף פרצה מסיפונה עדת מפלצות רצחניות.
ההנחה המתבקשת, מחליט ריד, היא לחפש אחר הקפטן פצוע הכנף בבית החולים היחיד באוקמונט, סנט מרי. המטופלים במוסד הרפואי, ברם, אינם מתגלים כטיפוסים קלים לפיצוח, ולאחר שאף אחד מהם אינו מוכן להזדהות בשם אחריו הוא מחפש, נאלץ ריד לעיין בארכיון הרפואי ולחשוף את זהותו בעורמה.
סנדרס נשבר במהרה, ומספר לריד כי עם צאתם לדרך הגיעה הספינה למקום מרוחק בלב הים, בטרם אספו חברי המשלחת את ציודם וצללו פנימה. בה בעת, הטילו אנשיו עוגן והמתינו בציפייה לשובם. לדבריו, מחקרם של המדענים עסק בסדקים שהתגלו בקרקעית, מהם לכאורה נדפה מגפת הטירוף שנפוצה באוקמונט.
לא חלף זמן רב בטרם סבלנותם של אנשי הצוות פקעה. הם כינו את המקום בו עצרו בתור, וכמה מהם אף החלו לשמוע קולות בראשם. בהמשך, כאשר הבחינו כי דבר מה מסתכל עליהם מתוך המים, סירבו כלל אנשי הצוות לעצום עין למשך כל שארית שהותם.
כעבור מספר ימים, ולאחר שלא קיבל כל הודעה או מסר מהמשלחת, החליט סנדרס לשלוח את אנשיו לקרקעית על מנת לחפש אחריה. המלחים חזרו לספינה עם אלברט בלבד, מטורפים למחצה ורועדים מפחד, ואיימו לפתוח במרד אם לא יצווה להרים עוגן ולעזוב מיד. בלית ברירה, שב סנדרס חזרה לאוקמונט והותיר את אנשי המשלחת לגורלם במעמקי הים.
שיני השטן מתגלה כאיון סלעי וקטן, בעל רציף עץ רעוע שנבנה מסביבו. ריד לא משתהה וצולל לתוך הים העכור הצופן בחובו אפלה עבה וסמיכה, שבמעמקיה הוא מבחין ביצורי ענק תמנוניים השוחים לאיטם.
חמוש ברובה צלילה ובאקדח זיקוקים, מתקדם ריד לאורך שביל העששיות הכימיות שהשאירו חברי המשלחת אחריהם, עד שלבסוף הוא מגיע לפתח סלעי הבוהק בצבע ירוק חזק ומסנוור. המערה מתגלה כמעין כיס אוויר רחב ועמוק, בו תקעו חברי המשלחת יתד, הקימו מחנה, והחלו בעבודתם.
עם כניסתו פנימה מוצא ריד שלושה ניצולים אשר נותרו בחיים, אולם כל ניסיונותיו לשוחח עמם עולים בתוהו, ומרגע לרגע מתגברת בו ההבנה כי הם איבדו את דעתם והשתגעו לחלוטין.
הראיות, ביניהן גופה של אינסמאותר וחליפות הצלילה השבורות של חברי המשלחת, יחד עם ממצאי עין המחשבה, מלמדים כולם כי קבוצת הפורצים שראה ריד קודם לכן במפקדה הסתתרה באחת מפינות המערה, עד שפרופסור דואו, הממונה על המשלחת, שמה את ידה על חפץ טקסי כלשהו דמוי לוח שבלולי אותו כינו בשם החותם, בטרם חטפו אותה יחד עם הפריט הנכסף ונמלטו מהמקום.
חזרה על המזח, נתקף ריד במיגרנה קשה ושוקע בחזיון בו מחושים מתפתלים מתחילים לפרוץ מגופו, ובפעם השנייה מאז הגיע העירה, הוא מתמוטט ארצה ומתעורר בחדרו בבית המלון. בשובו לטרוגמורטון, הפעם באחוזתו המפוארת ברובע אולדגרוב, ניצב השחקן בפני שתי ברירות:
כך או אחרת, טרוגמורטון אינו מגלה אכפתיות רבה אודות אנשיו, אך מתרעם בזעם למשמע הידיעה כי תחזיתו התגשמה והפולשים אכן הגיעו מקרב אויביו השנואים ביותר, האינסמאותרים. הוא מצווה על ריד לחשוף את זהותם, להסתנן לשורותיהם, למצוא את מנהיגם, ומעל הכל – להשיב לידיו את פרופסור הארייט דואו.
טובה תחת טובה
מאחר שהאינסמאות'רים אשר תקפו את חברי המשלחת פעלו כיחידה מאורגנת, מגיע ריד לתחנת המשטרה העירונית בכדי לחפש בארכיון המשטרתי אחר רמזים אפשריים לפעילות פלילית קודמת אשר אולי תחשוף את זהותם.
ריד נתקל בדו"ח מה-15 באפריל, המתאר אינסמאותר מרובע שלס אשר התנהג בצורה חשודה, ואף החזיק בסכין טקסי ובקמע מוזהב בצורת עין דג, בדומה לזה שענדה אחת מגופות הפולשים במערה. כאשר ניסה אחד השוטרים לעצור את החשוד קרא הלה לחבריו מהארגון או. אי. די. אשר יצאו מיד מתוך שוק הדגים הסמוך ונחלצו לעזרתו.
בשוק הדגים פוגש ריד את אנה לידל, אחת מנציגות הארגון. למרות אופיו המפוקפק, מניחה לידל את דעתו ומסבירה כי מדובר במוסד צדקה הדואג לרווחת אנשי העיר, ותו לא. היא מסרבת להפגיש בינו לבין הממונים עליה, וטוענת כי ראשית יהיה עליו להצטרף לשורותיהם ולהוכיח את ערכו. לדבריה, אם יצליח לגלות מי עמד מאחורי ניסיון הפריצה למחסן הדגים של הארגון, אשר התרחש בליל אמש, אולי תיעתר לבקשתו.
השומר בכניסה למחסן, אינסמאותר בשם דריל, משחזר עבור ריד את השתלשלות האירועים ומספר לו שכמעט והצליח לשפד את הפורץ עם צלצל, אולם הלה התחמק מפגיעתו כחוט השערה, ונמלט מהזירה. כאשר הוא מהרהר על פשר מעשיו של הפורץ, אשר לא היה יכול לקחת דבר מהמחסן למעט דגים, תוהה דריל,.
בצאתו מהמחסן נתקל ריד בחדר עינויים נסתר ומחליט לבקר את אנה לידל בטרם ימשיך בחקירתו, אך כאשר הוא מגיע לשוק הדגים מכחישה הלה כל ידע בנוגע לכך. בעת הדיווח על ממצאיו, נקלע השחקן לדילמה בנוגע לגורלו של שומר המחסן, דריל:
אחד הסטודנטים באוניברסיטה מזהה את הרעל שמצא ריד בתור ריצין, ומודה כי ניתן להשיגו רק במלאי המקומי, הנגיש לידיהם של שני אישים בכירים בלבד: פרופסור וסטרברוק ופרופסור קוונדיש. מאחר שהדמות שראה במחסן הזכירה את שמו של וסטרברוק, יוצא ריד לחפש אחר קוונדיש בדירתו שברובע אדוונט. עם הגעתו הוא משתמש בעין המחשבה בכדי לגלות כי גרושתו של הפרופסור, אנה לידל, לקחה את בנם ועזבה אותו לטובת ארגון הצללים שלה.
כך או אחרת יגיע ריד לסוכנו של קוונדיש, אדם העונה לשם פרד, בין אם הפרופסור ישלח אותו אליו לאחר שעזר לו להרעיל את הדגים, או שהסוכן ייצור עמו קשר באופן עצמאי עם מותו. כאשר נפגשים השניים במרתף השוק מציע פרד לעזור לו למצוא את עקבותיה של פרופסור דואו, אם הלה יסייע לו לברוח מהעיר ולהשתחרר בכך מאחיזת הארגון, אותו הוא מכנה בשמו האמיתי,.
אבות ובנים
לאחר שפרד מציע לו לחפש אחר המבריחים הפועלים בעיר במודעות העיתון, דרכן הם מתקשרים זה עם זה, מבקר ריק בארכיון הכרוניקל ונתקל בהודעה חידתית המתארת התרחשות עתידית בפאב שבעת האלונים.
עם הגעתו לפאב מציע בעל המקום לכוון את ריד למקום המחבוא של המבריחים, בתנאי שיעזור לו למצוא את אחד משליחיו, אשר נעלם כשבידיו ארגז ויסקי יקר. ריד מאתר את גופתו השרופה של השליח במחסן לא רחוק משם, ומגלה כי נרצח בידי כנופיה שבראשה עמד, או ליתר דיוק ישב, אדם זקן על כיסא גלגלים. עם שובו מציין הבעלים כי אותו אלמוני ידוע בתור, והוא למעשה האדם אשר שולט בכל דרכי המילוט מהעיר, אחריו ריד מחפש.
הנחיותיו מובילות את ריד לסמטה אפלה ברובע סלביישן הרבור בה הוא פוגש את המבריחים, המביאים אותו בפני ברוטוס קרפנטר, האדם הזקן שראה קודם לכן, וראש משפחת קרפנטר, אחת משתי המשפחות העוצמתיות ביותר באוקמונט לצדו של בית טרוגמורטון.
בתמורה להברחתו של פרד מהעיר דורש ברוטוס כי ריד יעזור לו להתיר מזימה אליה נקלע לאחרונה. כשבוע קודם לכן נפל קורבן לניסיון התנקשות בחייו, כאשר התעורר בוקר אחד בתוך שטיח מגולגל בעודו מכוסה בריר, ולאחר שהצליח להיחלץ מצא את עצמו במרתף הקרמטוריום העירוני, לצדו של אחד העובדים אשר עמד לשרוף אותו בתנור בעודו בחיים.
מבוהל, החליט ברוטוס לשוב חזרה לאחוזתו בכדי לתכנן את מהלכו הבא, אולם עם הגעתו נתקל בכפיל של עצמו, מעין קליפה חלולה אשר עטתה פנים הזהות לשלו. בלית ברירה נמלט מהמקום עם קומץ מאנשיו הנאמנים ביותר וירד למחתרת, בזמן שהמתחזה נותר באחוזתו יחד עם בנו, גרהם.
ריד נוכח לדעת כי ברוטוס מתגלה כדובר אמת כאשר הוא מגיע לאחוזת המשפחה ברובע אולדגרוב ופוגש בכפיל המדובר, אשר דומה לו מכל בחינה. בנו ויורשו היחיד, גרהם, מותיר עליו רושם של טיפוס תמהוני, והוא צופה בו באחד מחזיונותיו בעודו כורע ברך מול איש דת מקועקע.
חסר כל קצה חוט נוסף, ממשיך ריד לקרמטריום העירוני, בו הוא לומד כי ברוטוס הצליח לפצוע את אחד מעובדי המקום, ג'יימס ורן, לפני שנמלט. כאשר הוא מתחקה אחר עקבותיו לבית החולים העירוני ומתשאל אותו בדבר השתלשלות האירועים, מודה הלה כי מספר אנשי דת קיצוניים שיחדו אותו בכדי שישרוף את ברוטוס בעודו בחיים.
בעודו מנסה ללמוד על אמונותיהם והשקפותיהם של תושבי אוקמונט בכדי לתור אחר רמזים נוספים, מגיע ריד לספרייה העירונית ונתקל באזכור למשכן דתי קדום הידוע בתור כנסיית הגאולה, אשר עדיין עומד על תילו ברובע סלביישן הרבור. המקום מתגלה כאתר תפילה נוצרי רק למראית העין, וריד מוצא חלקי גופות אנושיות אשר נדחסו לתוך מזבח חלול, בנוסף לפסלי הקדושים, המתפוגגים לנגד עיניו כאשליות וחושפים את טבעם האמיתי, מעין מצג של מפלצות מעוותות ושמנות אשר סותתו בשיש.
ברדתו לקומת המרתף מגלה ריד חליפת צלילה מוכנה לשימוש הניצבת מעל לפיר מימי. הראיות מצביעות על כך שקהילה קיצונית של אנשי דת, אותם הוא מכנה בתור, כינסה את כל אנשיה למפגש אחרון בטרם צללו יחדיו למעמקי הים בחיפוש אחר מושא אמונתם.
בלית ברירה צולל ריד אחריהם ומגיע למערה תת-קרקעית בה הוא פוגש את אחד הקנאים, אותו אדם שראה קודם לכן בחזיונו לצדו של גרהם קרפנטר. האלמוני פותח בתיאורים נרחבים אודות עתידה הזוהר של הכת,, ומודה כי אנשיו אכן השתלטו על גרהם, זאת במטרה לסלק את ברוטוס מדרכם ולהשתמש בהשפעתו של בנו כדי לקדם את מניעיהם.
לכל אורך שיחתם מזכיר הקנאי באובססיביות דבר מה המכונה בשם, כאשר לפתע הוא נתקף בהתפרצות טירוף חדה ותוקף את ריד, אשר מצליח להורגו, ונאלץ להתמודד לבדו מול היצור עליו דיבר קודם לכן, מעין לוע ענק ורב מחושים הפורץ מתוך האדמה ויורק עליו כיסי חומצה. בתום הקרב המתיש ועם חזרתו ליבשה ניצב השחקן בפני שתי ברירות הנוגעות לעתידה של משפחת קרפנטר:
כך או אחרת, הדמות לה יבחר השחקן לעזור תסייע לו להבריח את סוכנו של קוונדיש מהעיר. לפני צאתו לדרך נפגשים השניים שוב בשוק הדגים, והלה מודה לו על כל שעשה בשבילו, ומיידע אותו כי קבע עבורו פגישה עם אחד מבכירי המסדר של דגון, אברנוט בלאקווד, אשר עשוי לדעת היכן נמצאת פרופסור דואו.
צלילה
משרדו של בלאקווד מתגלה כחורבה מוצפת במים השוכנת באחת הסמטאות הצדדיות של רובע ריד הייטס. עם כניסתו פנימה נקלע ריד למארב של אנשי הקו קלוקס קלאן, ונאלץ להילחם בהם. בלאקווד, מסתבר, לא שילם את דמי השכירות או החסות אותם היה חייב, וכעונש פרצו חברי הקלאן למקום וחטפו אותו.
בניסיון להתחקות אחר פשעיו האלימים של הארגון ולשים את ידיו על בלאקווד, מבקר ריד בארכיון המשטרתי של אוקמונט. הוא מוצא מספר אזכורים לקלאן, ביניהם דו"ח משטרתי מה-9 בדצמבר המעיד כי כמה מחברי הארגון נעצרו בחשד לרצח במועדון האוריון שברובע אדוונט.
לרוע מזלו של ריד הפך המועדון לקן מפלצות שכבר הספיקו להרוג רבים מחברי הקלאן, ונכפה עליו לחסלן בכדי לחקור את המקום בחופשיות. במהלך סיורו הוא נתקל בגורדון מאייר, האשף הגדול, אשר התבצר בקומה העליונה יחד עם כמה מאנשיו. לדבריו, המפלצות הופיעו במעונם יש מאין מיד לאחר שגררו את בלאקווד פנימה, אשר לדעתו, שב חזרה למקום מחבואו ברובע גרימהייבן ביי.
ריד מוצא את בלאקווד אחוז הטירוף בתוך מערה תת-קרקעית, הטוען בפניו כי צלל לתוך הים על מנת לפתוח במלחמה עם המסדר, וכי לפרופסור דואו. כאשר שואל אותו ריד על טיבו של אותו אבדון, עונה לו בלאקווד את התשובה האניגמטית,.
לאורך שיחתם לומד ריד כי לפי תפישתה של הפרופסור היא האחת אשר נבחרה להציל את העולם, אך הוא מתחיל לזהות קווי דמיון רבים בין חזיונותיה לבין סיוטי הבלהות המפרים את שלוותו מזה שנים, מה שמביא אותו להניח שעשויים להיות מספר נבחרים, וכי הוא אחד מהם. השחקן, אפוא, ניצב כעת בפני שתי ברירות:
כך או אחרת, נתקף ריד בחזיון ומוצא את עצמו כבול למיטה בבית המשוגעים של אוקמונט בעודו צופה בחוסר אונים במפלצות היוצאות מתוך החשכה, כאשר בהתקרבותן אליו הן משנות צורה לדמותו של יוהנס ואן דר ברג, האינטלקטואל אשר פגש אותו כאשר הגיע לעיר.
ריד מתעורר בבית החולים לצדו של ברג, אשר עדיין אינו מוכן לחשוף בפניו את כל הידוע לו, ומבקש ממנו לבקר אותו בתיאטרון הכתר לאחר שישיג בחזרה את החותם. הוא מגלה כי דואו לא שרדה את עלייתם לפני המים (במקרה של בחירה בתרחיש השני) וטבעה לאחר שחליפת הצלילה שלה התפוצצה בשל הלחץ הרב.
מבולבל ומלא ספקות, שב ריד לאחוזתו של טרוגמורטון בכדי לעדכן אותו בדבר החדשות האחרונות. איש הקוף מתפרץ עליו בכעס ומאשים אותו במותה של הפרופסור, אשר לדבריו הייתה הכרחית לחלוטין למטרותיו, ובזאת מסתיימים לאלתר עסקיהם המשותפים.
עסקה עם השטן
לפני שהוא עוזב את בית החולים, מציע ברג לריד לתשאל את סגל הרופאים בניסיון למצוא קצה חוט שיעזור לו לגלות מה עלה בגורל החותם. הרופא הראשי, דוקטור גרנט, מיידע אותו כי הובא אליהם בידי ויליאם דרונון, אלכוהוליסט מקומי אשר נוהג להתאשפז במקום בעצמו מעת לעת. ריד מתחקה אחרי דרונון לפאב שבעת האלונים, ומבקש ממנו להחזיר לו את החותם, אך הלה מכחיש כי לקח אותו ומסמן עבורו על המפה את רצועת החוף בה מצא את גופתו הסחופה.