cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויליאם ספירס ברוס
שנים אחרונות
ברוס המשיך במאמצי השתדלנות שלו להכרה, בהבלטת ההבדלים בין הטיפול במשלחת הסקוטית לאנטארקטיקה לזה שקיבלו משלחות אנגליות. עם תום המלחמה ניסה להשיב לקדמותם את ענייניו השונים, אבל בריאותו התערערה והלכה והוא נאלץ לסגור את המעבדה שלו. במסע לשפיצברגן בשנת 1920 הפליג כיועץ, אחר שלחא היה מסוגל לקחת חלק בעבודת הקבוצות. בשובו, אושפז בבית חולים אחד באדינבורו ואחר בשני, שם מת ב-28 באוקטובר 1921. בהתאם למשאלתו, נשרפה גופתו והאפר נלקח לג'ורג'יה הדרומית, שם פוזר על פני האוקיינוס הדרומי. על אף אי-הקביעות בהכנסותיו והמחסור הכללי בממון שידע כל חייו, הסתכם עיזבונו ב-7,000 ליש"ט.
הערכה
אחרי מות ברוס כתב ידידו משנים ועמיתו רוברט רודמוז בראון, במכתב אל אביו של ברוס: "שמו רשום לעד בין הדגולים שבחוקרי הארצות בעולם, ואלה שהקדישו את חייהם למסירות מדעית נטולת אנוכיות". הביוגרפיה של רודמוז בראון יצאה לאור בשנת 1923, ובאותה שנה ייסדה ועדה משותפת של אגודות המלומדים באדינבורו את פרס יד ברוס, פרס למדעני קטבים צעירים. מכאן ואילך, אף כי שמו המשיך להיזכר בכבוד בחוגים המדעיים, הציבור הרחב שכח את ברוס ואת הישגיו. אזכורים אקראיים שלו, בהיסטוריה של הקטבים ובביוגרפיות של דמויות חשובות כגון סקוט ושקלטון, נטו לחטוא בביטול ובאי-דיוק.
בשנים הראשונות של המאה ה-21, לעומת זאת, מסתמנת הערכה מחודשת של עבודתו של ברוס. גורמים מסייעים הם יובל המאה למשלחת הסקוטית לאנטארקטיקה ותחושת הזיהות הלאומית המתחדשת של סקוטלנד. משלחת שיצאה בשנת 2003, בספינת מחקר מודרנית בשם "סקוטיה", השתמשה במידע שצבר ברוס כבסיס לחקר השינוי באקלים בג'ורג'יה הדרומית. המשלחת הזאת ניבאה "מסקנות דרמטיות" ביחס להתחממות גלובלית ממחקרה, וראתה בתרומה זו "מחווה הולמת לגיבור הקוטב הנשכח של בריטניה, ויליאם ספירס ברוס. סרט דוקומנטרי בן שעה ברשת BBC על ברוס, בגילומו של ניל אוליבר, משנת 2011, הציג את המדע הקפדני והיסודי שלו לעומת מטרת יריביו, להגדיל את יוקרת האימפריה. ביוגרף חדש, פיטר ספיק (2003) טוען, שהמשלחת הסקוטית הייתה "במידה רבה המשלחת המדעית היעילה ביותר בהישגים לעומת עלות והזהירה ביותר בתכנונה בעידן ההרואי".
אותו סופר בוחן את הסיבות לכך, שמאמצי ברוס לצאת נשכר מן ההצלחה הזאת עלו בתוהו, ומציע שילוב של טבעו הביישני, המתבודד ונטול הכריזמה ושל הלאומיות הסקוטית ה"קנאית" שלו. נראה שברוס לקה בחסר בכישורים ליחסי ציבור וביכולת לקדם את עבודתו, בהשוואה לסקוט ושקלטון; חבר ותיק תיאר אותו כ"דוקרני בדיוק כמו דרדר סקוטי". לא פעם נהג בחוסר טקט, כמו עם ג'קסון בשאלת הדגימות שהובאו מארץ פרנץ יוזף, ובמקרה אחר עם החברה הגאוגרפית המלכותית, בשאלה של תביעה כספית קטנה.
באשר ללאומיותו, הוא ייחל לראות את סקוטלנד שוות ערך בחשיבותה לאומות אחרות. גאוותו הלאומית הייתה עזה ומשולהבת; בהערה מקדימה לספרו "מסע הסקוטיה" כתב: "אף כי, מדע' היה מילת הקסם של המשלחת, ,סקוטלנד' התנוססה בגאון של דגלה". התעקשות זאת להדגיש את אופיים הסקוטי של מפעליו יכלה להיות לצנינים בעיני אלה, שלא היו שותפים לתשוקתו. אף על פי כן, הוא היה מושא כבודם ומסירותם של האנשים שבראטשם עמד, ושל אלה שהכירוהו שנים ארוכות. ג'ון ארתור תומסון, שהכיר את ברוס מאז גרנטון, כתב עליו כשסקר את הביוגרפיה של רודמוז בראון משנת 1923: "מעולם לא שמענו אותו רוטן או מתלונן בנוגע לעצמו, אם כי לא הבליג ולא ויתר לנוכח מה שנראה לו כעוול או עלבון כלפי אנשיו, עמיתיו, המעבדה שלו או סקוטלנד שלו. אז אפשר היה לחזות בהר הגעש, שדוכא רוב הזמן בכוח רוחו הנוחה של ברוס".
ויליאם זקנדורף
ראשית חייו
זקנדורף נולד למשפחה יהודית בפריז, אילינוי, בנו של מנהל חנות לחומרי בניין. משפחתו עברה לניו יורק כשהיה בן שלוש. הוא למד באוניברסיטת ניו יורק אך נשר לעבוד בחברת הנדל"ן של דודו, סם בורצ'רד. עד מהרה עזב את המשרד של דודו כדי לעבוד עבור Webb & Knapp, מנהל בניין קטן בניו יורק ותיווך.
פיתון השיחים
פיתון השיחים או פִּיתוֹן אַחְלָמִי (שם מדעי: Morelia amethistina) הוא מין של נחש גדול ביותר החי בטבע ממזרח אינדונזיה וגינאה החדשה עד לאוסטרליה ולאיים ממזרח לה. הוא מגיע לאורך מאומת של 5 מטרים ונטען שהוא מגיע גם עד 8.5 מטרים.
רוב הפיתונים מגיעים רק לאורך 2–4 מטרים והם שוקלים 10–20 קילוגרם, אם כי נצפו כאלו גם במשקל 30 ואף 90 קילוגרם. פיתון זה הוא הנחש השישי באורכו בעולם. צבעו העיקרי הוא צהוב וירוק בהיר עם פסים חומים.
זהו טורף על באזור מחייתו הכולל ערבות שיחים, ביצות ומישורים כולל בתוך ערים. במדינת קווינסלנד ובאינדונזיה הוא מעדיף יערות גשם טרופיים, שם הוא מטפס ואורב לטרפו. הטרף שלו מורכב מעופות שונים, עטלפי פרי, חולדות, פוסומים והפרטים הגדולים יותר יארבו במסתור לקנגורו קטנים ולקוסקוסיים. הם מחכים לטרף בעיקר בתוך המים ומנצלים את העונה החמה שמביאה חיות צמאות אל המים.
מספר חוקרים החליטו להפריד ממין זה 5 מינים נפרדים: Simalia amethistina, Simalia clastolepis, Simalia kinghorni, Simalia nauta ו-Simalia tracyae.
תיאטרון הדרמה הגדול
תיאטרון הדרמה הגדול (ברוסית: Большой драматический театр) הוא תיאטרון שנוסד בשנת 1919 בסנקט פטרבורג ביוזמת מקסים גורקי. החל משנות ה-60 של המאה ה-20 כאשר מנהלו היה גאורגי טובסטונוגוב הוא היה אחד התיאטראות הפופולריים בברית המועצות. בשנת 1992 הוא נקרא על שם טובסטונוגוב שנפטר בשנת 1989. מקובל לקרוא את התיאטרון "ב.ד.ט" על פי קיצור הרוסי של השם.
היסטוריה
התיאטרון נוסד ביוזמת מקסים גורקי ואשתו מריה אנדרייבה שהייתה שחקנית של התיאטרון האמנותי של מוסקבה. לאחר מהפכת אוקטובר היא הייתה אחראית על התרבות באזור הצפון ובאוגוסט 1918 חתמה על הצו להקמת התיאטרון. בין מייסדי התיאטרון היה אלכסנדר בנואה שפעל כמעצב במה וכבמאי של חלק מההצגות. צוות התיאטרון החדש כלל שחקנים שבאו מתיאטראות אחרות בעיר. ב-15 בפברואר 1919 התקיימה ההצגה הראשונה באולם הקונסרבטוריון של פטרוגרד. זה היה מחזה של פרידריך שילר. בשנת 1920 התיאטרון קיבל לרשותו את הבניין שבו הוא ממוקם עד היום.
באפריל 1919 ליושב ראש המועצה של התיאטרון מונה אלכסנדר בלוק שפעל תוך שיתוף פעולה עם גורקי. בשנת 1921 התיאטרון עבר משבר - גורקי עם אשתו עזבו את המדינה, בלוק נפטר וחלק מהשחקנים חזרו לתיאטראות מהם באו. למרות המשבר התיאטרון שרד, קלט שחקנים צעירים מוכשרים והמשיך לצבור פופולריות.
בשנת 1929 לבמאי ראשי של התיאטרון מונה קונסטנטין טברסקוי, תלמיד של וסבולוד מיירהולד. הוא ניהל את התיאטרון תוך העדפה להצגות שנכתבו על ידי מחזאים סובייטים חדשים. בשנת 1932 התיאטרון נקרא על שם גורקי וברפרטואר שלו התווספו מחזות של הסופר. בשנת 1935 טברסקוי הוגלה מלנינגרד ובשנת 1937 הוצא להורג. אלכסיי דיקי, שהחליף אותו, נעצר בשנת 1937 ולמרות ששוחרר בשנת 1941 לא חזר לתיאטרון זה. במהלך שנות ה-30 התיאטרון איבד את הפופולריות שלו. במשך 20 שנים מנהליו התחלפו בתדירות גבוהה. המשבר החריף לאחר מלחמת העולם השנייה. במהלך השנים 1949-1955 התחלפו ארבעה במאים ראשיים. לקראת מחצית שנות ה-50 היו הצגות שמספר השחקנים על במה היה גבוה יותר ממספר הצופים.
לאור המצב הקשה והסכנה לסגירת התיאטרון, הממסד העירוני החליט להזמין את גאורגי טובסטונוגוב לנהל את התיאטרון ונתן לו סמכויות נרחבות. הוא הגיע לתיאטרון ב-13 בפברואר 1956, לקראת יום הולדת של התיאטרון. טובסטונוגוב מינה את אנשיו לתפקידי מפתח בהנהלת התיאטרון ופיטר כ-30 שחקנים (שליש מהרכב שחקני התיאטרון) והביא שחקנים חדשים. בעונת 1957 האולם כבר היה מלא בצופים. באותה שנה הועלתה על הבמה גם הצגה מפורסמת "אידיאוט" על פי פיודור דוסטויבסקי עם אינוקנטי סמוקטונובסקי בתפקיד הראשי.
טובסטונוגוב עמד בראש התיאטרון במשך 23 שנים ונפטר בשנת 1989 ללא הכנת יורש. אחריו בראש התיאטרון הועמד קיריל לברוב. הוא לא היה במאי אך ידע לשמור על התיאטרון ולפתור את הבעיות הכלכליות שלו. רק בשנת 2004 מונה לתיאטרון במאי ראשי קבוע. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת פברואר 2013. במרץ 2013 מונה למנהל אמנותי של התיאטרון אלכסנדר מוגוצ'י.
STS-105
STS-105 הייתה המשימה של מעבורת החלל דיסקברי לתחנת החלל הבין-לאומית. משימתה העיקרית הייתה חידוש אספקה לתחנת החלל הבינלאומית והחלפת צוותים. היא שוגרה ממרכז החלל קנדי, פלורידה, בתאריך 10 באוגוסט 2001. STS-105 הייתה משימה מספר 30 של מעבורת החלל דיסקברי. לאחר STS-105 דיסקברי הועברה לטיפול ושדרוג. בעקבות אסון קולומביה (STS-107) קורקעו כל הטיסות של כלל מעבורות החלל במשך כשנתיים וחצי, ולא חודשו עד יולי 2005.
תיאור המשימה
השיגור תוכנן ל-9 באוגוסט 2001 אך נדחה עקב תנאיי מזג אוויר. המעבורת שוגרה בהצלחה מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי ב-10 באוגוסט והתחברה לתחנת החלל ב-12 באוגוסט. באותה עת תחנת החלל הייתה מאוכלסת במשלחת קבועה מס' 2.
לאחר העגינה הצוותים החלו בהעברת ציוד ממעבורת לתחנת החלל. ב-16 באוגוסט פורסטר ובארי ביצעו פעילות חוץ רכבית שמטרתה הייתה להוסיף ציוד למודול מעבר QUEST ולמודול EAS. הפעילות נמשכה כ-6 שעות. ב-18 באוגוסט הם ביצעו פעילות חוץ רכבית נוספת להתקנת ציוד על החלק החיצוני של מודול Destiny והתקנת כבלים שיחוברו במסגרת משימה STS-110.
רז'ה באלינט (רופא)
רז'ה באלינט (במקור בלאייר עד 1892, בהונגרית: Bálint Rezső; בודפשט, 22 באוקטובר 1874 – בודפשט, 23 במאי 1929) היה רופא, פנימאי, נוירולוג, יהודי-הונגרי מנהל קליניקה, פרופסור באוניברסיטה, שנתן את שמו לסינדרום באלינט.
ביוגרפיה
רז'ה באלינט נולד במשפחה יהודית כבנם של סוחר התבואה יוז'ף בלאייר ושל יוליה פוליצר. בין השנים 1884–1892 הוא למד בגימנסיה המלכותית הראשית ברובע 5 בבודפשט ואחר כך המשיך את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט. הוא היה עוזרו של פרידייש קוראני וקיבל את תעודת הרופא בשנת 1897. משנת 1900 היה מתמחה בקליניקה. בין 1902 לבין 1906 הוא היה מרצה, מ-1906 עד 1907 מרצה בכיר, ומשנת 1911 עוזר פרופסור עד 1914. הוא התמודד למשרת פרופסור רגיל באוניברסיטה באותה השנה. הוא התמנה לראש המרפאה הפנימית ומינויו כפרופסור מן המניין התחיל ב-13 באוקטובר, אך רק ב-23 בינואר 1917 הציע השר את מינויו הרשמי לקרל הראשון, קיסר אוסטריה שאישר אותו ב-2 בפברואר 1917. מיוני 1915 עד יוני 1917 הוא שירת כסגן אלוף בצבא המשותף של אוסטריה-הונגריה, כמו גם רופא ראשי ומפקד בית חולים. בשנת 1929 הוא נפטר מסרטן בלוטת התריס.
אחיו היו זולטאן באלינט, אדריכל, אימרה באלינט (כלכלן), עיתונאי וסופר. אשתו הייתה מריה הירונימי, בתו של הפוליטיקאי קארוי הירונימי, אותה נשא לאישה ב-14 באוגוסט 1915.
ריד מילר
ריד מילר (באנגלית: Reid Miller; נולד ב-27 בנובמבר 1999) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
מילר נולד בצ'טנוגה, טנסי ב-27 בנובמבר 1999. בילדותו עברה המשפחה למערב טקסס.
קריירה
תפקידו הראשון היה בשנת 2014 בפרק בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "About a Boy". באותה שנה שיחק בשלושה סרטים קצרים.
בשנת 2015 מילר שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה "Get Educated" ונתן את קולו למשחק הווידאו "G Rated Fight Club ". באותה שנה שיחק בתפקידים ראשיים בסדרת הטלוויזיה "The Fourth Door" ובמיני סדרה "Playhouse of Cards".
בשנת 2016 התארח בפרק בסדרת המתח מחשבות פליליות ובסדרה, "Mr Student Body President". בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "Play By Play".
משנת 2018 עד 2019 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "נערה ושמה ג'ו". בשנת 2019 התארח בסדרת את.
בשנת 2020 שיחק בתפקיד ראשי בסרט ג'ו בל. בסרט מגלם ריד את בנו של ג'ו בל (מארק וולברג), ג'יידן. הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של ג'ו בל, אדם שיצא לטיול ברחבי ארצות הברית כדי להעלות את המודעות לבריונות עקב התאבדות בנו ג'יידן, שהיה קורבן לבריונות הומופובית.
ארנה שניידר הובר
ארנה שניידר הובר (אנגלית: Erna Schneider Hoover, נולדה ב-19 ביוני 1926) היא מתמטיקאית אמריקאית. עשתה דוקטורט בפילוסופיה והתחילה להתעניין במתמטיקה. אחרי כמה שנות הוראה, החלה לפתח קריירה של חוקרת במעבדות בל. היא חיפשה פתרון לבעיית ניתוב השיחות, ופיתחה מערכת ממוחשבת לצמצום העומס על מרכזיות הטלפונים. בעזרת עקרונות הלוגיקה, על ידי ניטור השיחות ותיעדוף משימות. המצאתה היא אחד מהפטנטים הראשונים של התוכנה שהונפקו אי פעם, משנת 1971, המצאה אשר משמשת את עולם התקשורת עד היום. בנוסף הובר הקדישה רבות מהקרירה שלה לשיפור הנוף לנשים בתחומים טכניים ומדעיים.
תחילת דרכה
ארנה שניידר הובר נולדה באירווינגטון, ניו ג'רזי. משפחתה התגוררה בסאות' אורנג', ניו ג'רזי, אביה היה רופא שיניים ואמהּ הייתה מורה, בנוסף היה לה אח צעיר יותר שנפטר מפוליו בגיל חמש.
היא חיבבה את חיק הטבע וספורט הבנים באופן מסורתי, כבר מגיל צעיר היא התעניינה במדע וקיבלה השראה מהביוגרפיה של מארי קירי.
לימודים
הובר סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון קולומביה במפלווד הסמוך בשנת 1944, מה שמאוחר יותר הכניס אותה להיכל התהילה שלה בשנת 2007.
כשסיימה את לימודיה בתיכון עברה ללמוד פילוסופיה והיסטוריה קלאסית מימי הביניים בקולג וולסלי. היא סיימה את לימודיה לתואר ראשון בוולסלי בשנת 1948 בהצטיינות, והוכנסה ל"פי בטא קאפה", חברת כבוד לאמנויות ומדעים חופשיים, שם זכתה לכבוד "מלומדת דוראנט". בשנת 1951 היא סיימה את הדוקטורט שלה מאוניברסיטת ייל בפילוסופיה ויסודות המתמטיקה, הדוקטורט היה מחקר של היגיון בנושא "ניתוח משפטים מותנים בניגוד לעובדה".
קרירה אקדמאית
בין השנים 1951 ל -1954 הייתה ארנה פרופסור במכללת סוורתמור שם לימדה פילוסופיה ולוגיקה, אך, היא לא הצליחה לזכות בתפקיד קבוע. מאוחר יותר כשהצטרפה למעבדות בל היא עבדה בפיתוח מערכת הטילים האנטי-בליסטיים Safeguard, ובהמשך הפכה לאישה הראשונה שעמדה בראש מחלקה טכנית. היא הצטרפה למעבדות בל כמקורבת טכנית בכירה, וקודמה בשנת 1956. היא הייתה פעילה בתוכנית ההכשרה הפנימית לטכנולוגיות מבוססות מחשב- "המקבילה לתואר שני במדעי המחשב". הובר עבדה על יישומים גבוהים ברמות שונות כגון, תוכניות בקרת מכ"ם של מערכת ההגנה נגד טילים בליסטיים (שהיו מערכות ליירט ראשי נפץ טילים בליסטיים נכנסים). המחלקה שלה עבדה על שיטות בינה מלאכותית, מאגרי מידע גדולים ותוכנות עסקיות לתמיכה ברשתות טלפון גדולות. היא עבדה במעבדות בל במשך 32 שנים עד שפרשה בשנת 1987. בנוסף, כיהנה בדירקטוריונים בארגונים להשכלה גבוהה בניו ג'רזי, כחברה במועצת הנאמנים. היא תוארה כחזונית שהשפיע רבות בהגדלת סגל הנשים וכן ברישום "בוגרות התיכון הכי מוכנות" במדינה.
המצאה
את רישומיה הראשונים של המערכת שלה היא ציירה כששהתה בבית החולים לאחר שילדה את אחת משלוש בנותיה. וזאת בזמן שהייתה בחופשת לידה מעבודתה במעבדות בל, שם התרחשו בעיות, כאשר מוקד טלפוני הוצף באלפי שיחות תוך זמן קצר, הכריע את הממסרים האלקטרוניים הלא אמינים, וגרם לכל המערכת "לקפוא". הובר השתמשה בידע שלה בתחום ההיגיון הסמלי ותורת המשוב כדי לתכנת את מנגנוני הבקרה של המוקד הטלפוני, לשימוש בנתונים אודות שיחות נכנסות, כדי לכפות סדר על המערכת כולה. היא השתמשה בשיטות אלקטרוניות ממוחשבות לניטור תדירות השיחות הנכנסות בזמנים שונים. השיטה שלה העניקה עדיפות לתהליכים שעניינם קלט ופלט של המעבר לתהליכים שהיו פחות חשובים, כמו שמירת רשומות וחיוב. המחשב, כתוצאה מכך, יתאים את קצב הקבלה של המוקד הטלפוני באופן אוטומטי, ויקטין מאוד את בעיית העומס. המערכת נודעה כשליטה בתוכנה המאוחסנת, תוצאת ההמצאה הייתה שירות הרבה יותר חזק למתקשרים בזמן טעינת השיא.
חיים אישיים
בשנת 1953 התחתנה הובר עם צ'ארלס ווילסון הובר, שתמך מאוד בקריירה של אשתו.
מחשבתה של הובר על ההמצאה התרחשה בזמן שהיא התאוששה בבית חולים לאחר שילדה את בתה השנייה, עורכי דין של מעבדות בל המטפלות בפטנט נאלצו ללכת לביתה ולבקר אותה בזמן שהייתה בחופשת לידה כדי שתוכל לחתום על הניירות.
פרסים והישגים
הובר הייתה אחת מחמשת האחוזים מהנשים שעשו דוקטורט במתמטיקה בשנות החמישים. היא קיבלה את פרס הישגי בוגרי מכללת וולסלי.
בשנת 2008 הוענק לארנה שניידר הובר, על המצאתה, שכונתה צג בקרת משוב עבור מערכת עיבוד נתונים מאוחסנת בתוכנית, פטנט מס 3,623,007, והיא נבחרה כחברה בהיכל התהילה הלאומי של הממציאים. עקרונות המצאתה עדיין בשימוש בציוד טלקומוניקציה במאה ה-21.
פיתון בולן
פיתון בולן (שם מדעי: Morelia boeleni) הוא מין של פיתון עצים ממשפחת הפיתוניים המצוי בהרים של גינאה החדשה ובאינדונזיה. הוא נחשב למין מוגן.
פיתון זה בעל גוף כחול-שחור, גב אדמדם ורצועות פסים צהובות עם ראש שחור מגודל. אורכו מגיע עד 2.75 מ' ואף עד 2.8 מ'.
הוא מצוי בהרים של גינאה החדשה וגם באיי גודאינף שממזרח לה עד לגובה של 1,000 מ' וכן ביערות וחי רוב הזמן על הקרקע. לתזונתו הוא מחפש יונקים קטנים, עופות קטנים וזוחלים.
אליצור אלקנה
אליצור "רלף קליין" אלקנה היא קבוצת כדורסל ישראלית מהיישוב אלקנה, שמשחקת בליגה ב' החמישית והאחרונה בחשיבותה בישראל אשר בשיאה שיחקה בליגה הארצית ומעולם לא שיחקה בליגה הראשונה. הקבוצה מארחת באולם הפיס ביישוב אלקנה.
למועדון יש מחלקת נוער קטנה ובה 3 קבוצות גיל.
היסטוריה
בעונת 2004/05 זכתה הקבוצה בגביע האיגוד לליגה ב'.
בעונת 2009/10 העפילה הקבוצה לליגה הארצית בפעם הראשונה והיחידה מאז הקמתה והייתה לקבוצה הראשונה מיהודה ושומרון ששיחקה בליגה זו.
פירוק קבוצת הבוגרים
לאחר ששיחקה עונה אחת בלבד בליגה הארצית, פורסם כי קבוצת הבוגרים תפורק ורק קבוצות הנוער ימשיכו לשחק.
הקמה מחדש
לאחר שנתיים ללא קבוצת בוגרים חזרה הקבוצה לשחק והחל מעונת 2013/14 מתמודדת הקבוצה בליגה ב'.
רלף קליין והנצחתו
לאחר מותו של רלף קליין הוחלט להנציח את זכרו בקבוצת אליצור אלקנה והקבוצה שינתה את שמה ל"אליצור רלף קליין אלקנה"
The Prismatic World Tour Live
The Prismatic World Tour Live הוא אלבום הופעה הראשון של זמרת קייטי פרי. זהו ה-DVD הראשון של פרי שצולם בסבב הופעות Prismatic World Tour בשנת 2014.
רקע
ב-12-13 בדצמבר 2014, בסידני, שבאוסטרליה צילמה פרי את ה-DVD הראשון שלה לסבב הופעות המצליח Prismatic World Tour אשר יצא ב-30 באוקטובר 2015. ב-28 במרץ 2018, רשת השידור "Epix", שידרו את ההופעה של פרי בחינם באתר שלהם.
מיקומי שיא
כל מצעדי האלבומים שלהלן, הם מצעדי אלבומי וידאו בלבד, ובהם פרי הצליחה לכבוש פסגות מצעדים רבות.
חלוקה מנהלית של האימפריה הרוסית
החלוקה המנהלית של האימפריה הרוסית התבססה על הרפורמה הניהולית שבוצע על ידי פיוטר הגדול בתחילת המאה ה-18. במהלך רפורמה זו, בוטלה החלוקה הקודמת והוקמו 8 גוברניות (פלכים). בראש כל גוברנייה הועמד מושל (גוברנטור). חלוקה זו עברה מספר שינויים, בייחוד לאחר מותו, כאשא הפרובינציות שהוקמו ב-1719 בוטלו ב-1775 ועוד.
בשנת 1914 כללה האימפריה הרוסית מבחינה מנהלית את היחידות הבאות:
עם פירוק האימפריה הרוסית לאחר מהפכת אוקטובר, הממשל החדש ביטל את תפקיד המושל ובמקום כל המערכת הפקידותית הוקמו וועדות גוברניות שנבחרו באספות המועצות של הגוברנייה. שטחים לא מבוטלים הועברו למדינות חדשות (פולין, פינלנד, ליטא, לטביה ואסטוניה). כמו כן, החל תהליך של פיצול הגוברניות הגדולות ליחידות מנהליות קטנות יותר. במהלך השנים 1923–1929 החלוקה לגוברניות בוטלה בהדרגה והונהגה חלוקה מנהלית דומה לזו של רוסיה הנוכחית.
סמכויות
בראש הגוברנייה עמד מושל (ברוסית: Губернатор, גוברנטור). הוא היה אחראי על שמירת זכויות השלטון, יישום החוקים והנחיות הקיסר והנחיות השלטון המרכזי מסנקט פטרבורג. היקף הסמכויות לא היה אחיד בכל הגוברניות. הסמכויות היו תלויות ביישום של רפורמה משפטית בגוברנייה. בחלק מהגוברניות המושל לא היה קשור למערכת המשפטית. בגוברניות בהם בוצע רפורמה משפטית של שנת 1889 הוא היה יכול לשבת בתור שופט בבית משפט הגוברני.
סמכויות המושל הורחבו על ידי שלושה צווי יסוד:
לעומת זאת, הנחיות שפורסמו בשנת 1890 בהקשר ליחסי העבודה בין המושל ומפקדי הצבא באזור נתנו לנציגי הצבא עצמאות גדולה. המושל היה יושב ראש של מספר מוסדות וועדות שניהלו את חיי התושבים המקומיים.
גוברניות (פלכים)
בהתאם למצב בשנת 1914.
אובלסטי
ב-1914 היו באימפריה הרוסית 21 אובלסטים.
גנרל-גוברנטורסטבו
בדרך כלל גנרל-גוברנטורסטבו כלל בתוכו מספר יחידות מנהליות (גוברניות ואובלסטי) הנמצאות באזור הגבול. בראש כל יחידה זו עמד גוברנטור (מושל) שהיה אחראי על הניהול. גנרל-גוברנטור היה מנהל אזרחי וצבאי כולל של האזור ובאחריותו היה גם ביצוע בקרה ותאום של פעילות גוברנטורים (מושלים) בכל יחידה מנהלית.
בנוסף לכך היו 2 יחידות מיוחדות - גנרל-גוברנטורסטבו של סנקט פטרסבורג וגנרל-גוברנטורסטבו של מוסקבה. הן כללו גוברנייה בודדת וגנרל-גוברנטור היה גם מושל הגוברנייה. בהתאם לכך, במוסקבה וסנקט פטרבורג הניהול האזרחי והצבאי היו מרוכזים בידי אדם אחד.
גרדונצ'לסטבו
ערים שהיו כפופות לשר הפנים ולא היו חלק של גוברנייה או אובלסט.
אוייזד
הגוברניות (פלכים) נחלקו ליחידות משנה (נפות) שנקראו אוייזד (ברוסית: уезд, ברבים: уезды; ביידיש: אוּיעזד). האוייזדים היוו למעשה יחידות מנהליות, משפטיות ופסקליות ברמת החלוקה המנהלית הנמוכה. המרכז של האוייזד התמקם ב"עיר של אוייזד" (уездный город) ששימשה כמקום מושבם של מוסדות שלטון מקומיים לרבות האיספרבניק.
ג'ייק אברטס
ג'ייק אברטס (באנגלית: Jake Eberts; 10 ביולי 1941 – 6 בספטמבר 2012) היה מפיק קולנוע ואיש כספים קנדי. הוא ידוע בשל מעורבותו ביצירתם של סרטים רבים שזכו להצלחה, בהם "מרכבות האש" (1981, ללא קרדיט), "גנדי" (1982), "רוקד עם זאבים" (1990) ו"מרד התרנגולים" (2000).
ביוגרפיה
אברטס נולד בשם ג'ון דייוויד אברטס במונטריאול, בפרובינציית קוויבק שבקנדה. הוא בנם של אליזבת (מקדאגל), מעצבת פנים, ושל אדמונד אברטס, שעבד עבור יצרן אלומיניום. אברטס גדל במונטריאול, ובארווידה שבשטח העיר סאגנה. הוא בוגר אוניברסיטת מקגיל (תואר ראשון בהנדסה כימית, 1962) ובית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד (תואר שני במנהל עסקים, 1966). אברטס החל לעבוד כמהנדס בסטארט-אפ של L'Air Liquide בספרד, באיטליה, בגרמניה ובצרפת. לאחר מכן עבד שלוש שנים כמשקיע בוול סטריט. הוא עבר ללונדון שבאנגליה בשנת 1971, שם הצטרף לאופנהיימר ושות', ועם השנים עלה בדרגות, עד שמונה למנכ"ל חברת התיווך וההשקעות בבריטניה בשנת 1976.
ללא כל עניין קודם בקולנוע, בערך בשנת 1977 פנה למימון סרטים, והקים עם דייוויד פטנאם את חברת ההפקה העצמאית "סרטי גולדקרסט". הוא שימש נשיא ומנכ"ל החברה. המיזם הראשון של החברה היה סרט האנימציה "גבעת ווטרשיפ".
ב-1979, בתפקידו בחברה, השקיע אברטס בסרט "Zulu Dawn", שכשל בקופות, 750,000 דולרים, ולקח לו עשור להתאושש מההשקעה הלא-רווחית. לאחר מכן השקיעה החברה בסרטים מצליחים שונים, בהם "זעקת הדמים", "מרכבות האש", "גיבור מקומי", "גנדי", "דמעות של שתיקה" ו"המלביש". "מרכבות האש" ו"גנדי" זכו בפרסי אוסקר שנה לאחר שנה, ב-1981 וב-1982 בהתאמה, ובתקופה שבין 1977 עד 1983 קיבלו סרטי החברה 30 מועמדויות לאוסקר וזכו ב-15. הוא פיתח מוניטין כאיש כספים פיקח ומומלח. במקום לחפש כישרונות חדשים, הוא תמך בבמאים מבוססים כמו ריצ'רד אטנבורו, רולנד ג'ופה, ז'אן-ז'אק אנו, ג'ון בורמן , שרבים מהם עבדו איתו על כמה סרטים.
הוא התפטר מהחברה בשנת 1984, אך חזר שנה לאחר מכן כדי לנסות לחלץ אותה ממשבר כלכלי. החברה, שרק לפני מספר שנים קודם לכן נתפסה כמושיעה אפשרית של תעשיית הקולנוע הבריטית, הגיעה לסף פשיטת הרגל בעקבות כישלונם של שלושה סרטים בתקציב גבוה - "המהפכה", "המיסיון" ו-"Absolute Beginners", בשנים 1985–1986. רוברטס המשיך לעבוד בגולדקרסט עד שנת 1987, אז התפטר בפעם האחרונה. החברה המשיכה לפעול, בבעלות חדשה. אברטס פירט את האסון בספר זכרונותיו מ-1990, "My Indecision Is Final: The Spectacular Rise and Fall of Goldcrest Films".
בשנת 1985 הוא הקים את "אלייד פילמייקרס", שלוחה של פאטה. בשנת 1986 ערך את הופעת הבכורה שלו עם החברה החדשה כמפיק בכיר של הסרט "שם הוורד", המבוסס על הרומן של אומברטו אקו. מאז הפיק את "תקווה ותהילה" של ג'ון בורמן; שני סרטים נוספים שזכו שנה אחרי שנה באוסקר, "הנהג של מיס דייזי" ו"רוקד עם זאבים"; את "נהר זורם ביניהם"  של רוברט רודפורד; ואת עיבודו של הנרי סליק ל"ג'יימס והאפרסק הענק" מאת רואלד דאל. במהלך תקופה זו היה אברטס גם אחראי כמפיק בפועל לכישלון של הסרט "הרפתקאות הברון מינכהאוזן", שקלטות הווידאו וה-DVD הביתיות שלו נחלו הצלחה.
ב"רוקד עם זאבים" נגע לראשונה בנושאים הקשורים בילידים אמריקאים. הפקות מאוחרות יותר שלו שעסקו בנושא זה הן "Black Robe" משנת 1991, "The Education of Little Tree" משנת 1997 ו-"Grey Owl" של ריצ'רד אטנבורו (1998).
דרקולה (סרט, 1992)
דרקולה (באנגלית: Bram Stoker's Dracula) הוא סרט אימה גותית משנת 1992 שבוים והופק על ידי פרנסיס פורד קופולה, ומבוסס על הרומן "דרקולה" מאת ברם סטוקר. בסרט מככבים גארי אולדמן כהרוזן דרקולה, וינונה ריידר כמינה הארקר, אנתוני הופקינס כפרופסור אברהם ואן הלסינג, וקיאנו ריבס כג'ונתן הארקר.
ג'ייק אברטס
ביוגרפיה
הוא שימש גם כמפיק בפועל (לצד ג'פרי קצנברג) של "מרד התרנגולים". סרטי אנימציה אחרים שהפיק אברט כוללים את "הנסיך מפצח האגוזים" (1990), "הנסיכה והסנדלר", "רנסאנס"  ו"אמן האשליות".
דרקולה (סרט, 1992)
כמו בסרטים אחרים של קופולה, הסרט מציג אפיזודות כפולות שבהן מוצגים שני אירועים הפוכים במהותם, כגון: החתונה של מינה וג'ונתן אל מול "החתונה" של לוסי ודרקולה.
ג'ייק אברטס
ביוגרפיה
בשנת 2002, הפך אברטס ליו"ר סרטי נשיונל ג'יאוגרפיק (NGFF). הוא הפיק סרטים דוגמת "שני אחים" (2004) (Two Brothers; Deux Frères) של הבמאי הצרפתי ז'אן-ז'אק אנו. הוא גם החל לפעול תחום הסרטים הדוקומנטריים כולל "אסיר גן העדן", שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר ב-2003, ו-"America's Heart and Soul" (2004). תחת ניהולו, סרטי נשיונל ג'יאוגרפיק זכו להצלחה רבה בשנת 2005, עם הפצת הסרט התיעודי "משפחת הקיסרים" שזכה בפרס האוסקר. סרטו האחרון, "ירושלים: הסרט", שנעשה בטכנולוגיית IMAX ויצא בשנת 2013, מתעד את חייהם של שלושה בני נוער, יהודי, מוסלמי ונוצרי, בעיר ירושלים.
דרקולה (סרט, 1992)
הסרט זכה ב-3 פרסי אוסקר על עיצוב תלבושות, סאונד ואיפור.
ג'ייק אברטס
ביוגרפיה
הוא כיהן בדירקטוריון של מכון סאנדנס ושל ערוץ סאנדנס. הוא היה גם מייסד והמנכ"ל של MPI אינטרנשיונל, המספקת יכולות העברת וידאו. אוברטס אובחן בשלהי 2010 כחולה במלנומה בעין, שהתפשטה לכבד שלו. הוא נפטר בגיל 71 במונטריאול ב-6 בספטמבר 2012.
דרקולה (סרט, 1992)
עלילה
הסיפור המקורי של האיש שהפך לדרקולה. הסרט מתמקד בתיאור קורות מקורותיו של הרוזן ולאד צפש. עוד לפני שג'ונתן הארקר הגיע אל טירתו בטרנסילבניה, היה הרוזן איש משפחה נאמן ושליט אהוב. כל זאת השתנה משנדרש להגן על משפחתו ונתיניו מפני כוחה העולה של האימפריה העות'מאנית. דרקולה נקרא להגן על הממלכה, ונלחם בעוז ובאכזריות בטורקים הפולשים, מכה אותם שוק על ירך ומנצח. אך הניצחון עולה לו ביוקר: לקראת סוף המלחמה, כשדרקולה עדיין רחוק מהממלכה שלו, יורים הטורקים מכתב לטירה שבו הם מדווחים שדרקולה מת. אליזבתה, רעייתו, מאמינה שהוא מת ומטילה עצמה לתוך הנהר ארג'ש.
כשדרקולה חוזר הוא מתעמת עם כמרים בתוך הכנסייה, ולא מאמין שזה גמולו על כך שהגן על הכנסייה ונשבע שיקום ממותו שלו לנקום את מותה עם כל צבא האופל. הקללה נופלת עליו אחרי שהוא מחלל את הכנסייה בכך שהוא שופך את המים הקדושים, ומכה בצלב הגדול שמפיק דם רב שממנו הוא שותה - וכך מתחילה הקללה בדם.
לאחר ארבע מאות שנה הסיפור ממשיך באנגליה, דרקולה רוכש מספר אתרים במרכז אנגליה, מתוך שאיפה להתקרב למינה הארקר (וינונה ריידר), שהיא גלגולה של אליזבתה. הוא מרמה את ג'ונתן הארקר ( שמגולם על ידי קיאנו ריבס מחליפו של ר. מ. ריינפילד שהשתגע לאחר שביקר בטרנסילבניה לפניו, ומאושפז כעת בלונדון תחת פיקוחו של ד"ר סיוורד), עורך הדין שבא כנציג החברה ליישם את קניות הנדלן של דרקולה, וגורם לו לכתוב מספר מכתבים שיגרמו לכל המכרים שלו להבין שהוא רוצה להישאר בטירה של דרקולה לעוד חודש.
דרקולה מסתכל בצורה מאוד מאיימת ומוזרה על תמונתה של מינה, והארקר מרגיש את המשיכה של דרקולה אליה.
משכתב הארקר את המכתבים, מזהיר אותו דרקולה לא לבקר בצד האחר של הטירה. הארקר מבקר בצד השני של הטירה חרף אזהרותיו, ושם מגלות אותו עד מהרה שלושה ערפדות שאחרי שדרקולה עוזב לאנגליה מלקקות את דמו עד לנקודה שבה הוא לא יכול לברוח.
בזמן זה מינה הארקר מתאכסנת אצל ידידתה העשירה לוסי, שמחוזרת על ידי שלושה גברים: ד"ר סיוורד, קווינסי פי מוריס, ולורד ארתור הולמווד (קרי אלוויז). לוסי משתעשעת בגברים עד שהיא מחליטה להתחתן עם ארתור.
דרקולה מפליג בתוך תיבות מלאות באדמה (הערפד מחדש את כוחותיו בשנתו באדמת מולדתו) ומגיע ללונדון, לא לפני שהוא הורג חלק מאנשי הספינה שהובילו אותו. הוא מפתה את לוסי, חברתה של מינה הארקר, ומדביק אותה בערפדות באמצעות טעימה מדמו שלו. הוא ממשיך לאורך הסרט להגיע באופן מסתורי ולשתות מדמה.
ד"ר סיוורד שנוכח כי אינו מסוגל לאבחן את המחלה שבה לקתה לוסי, מזמן את ד"ר אברהם ואן הלסינג (אנתוני הופקינס) לטפל בה ולבדוק אותה שכן הוא מכיר המון מחלות מסתוריות.
ד"ר ואן הלסינג (הוא גלגול של הכומר שמוצג בראשית הסרט, ומגלה בהמשך הסרט שהוא נועד להשמיד את דרקולה כ"תיקון" וזו הסיבה שהוא חי) מגיע לאחוזה של לוסי, ומתחיל לאבחן אותה. הוא מגלה במהרה שאיבוד הדם של לוסי נגרם בגלל ערפד.
בזמן זה ג'ונתן הארקר מצליח להימלט מהטירה, וזורק עצמו לנהר. הוא מגיע לכנסייה ושולח מכתב דחוף לאשתו שתגיע לכנסייה כדי להתחתן, לפני שדרקולה יוכל לגעת בה.
בזמן שמינה מתחתנת עם ג'ונתן, דרקולה תוקף את לוסי בפעם האחרונה - והופך אותה לערפדה, תוך שהוא מהמם את קווינסי ששמר עליה, ומהמם את ארתור.
דרקולה נמלט מהאדמה, ומגיע בצורת ערפל ירוק לבית המשוגעים שבו נמצא ר. מ. ריינפילד (טום וויטס). דרקולה מתעמת עם ריינפילד וקובע שהוא בגד בו, בכך שגילה לואן הלסינג ולאחרים את מקום ארונות הדבורה והאדמה, והורג את ריינפילד.
דרקולה ממשיך ומוצא את מינה בתאו של ד"ר סיוורד, הוא מטביל אותה בדמו ומדביק אותה בערפדות. ואן הלסינג נכנס עם האחרים במהלך ההטבלה הזו, ומתעמת עם דרקולה. בסוף העימות נמלט דרקולה, ומנסה לחזור לממלכתו.
ואן הלסינג והאחרים רודפים אחריו, ומפצלים לשתי סיעות: סיעה אחת שמונה את ואן הלסינג ומינה מגיעים כבר לטירה של דרקולה ומחכים לו שם, על מנת לפתות את הערפד להגיע. סיעה שנייה המונה את קווינסי, ארתור וד"ר סיוורד מנסים לרדוף אחריו בדרך הים.
דרקולה קורא את מחשבותיה של מינה ומצליח להימלט מהסיעה השנייה, והצוענים של דרקולה, נאמנים אליו עד המוות, מובילים את דרקולה בארונו אל הטירה.
החלק האחרון בסרט מוקדש למרדף אחרי דרקולה: הסיעה השנייה רכובה על סוסים מנסה להשיג את דרקולה לפני שתרד השמש, תוך שהצוענים של הרוזן מובילים אותו בארונו במהירות חזרה לטירה.
מינה, שהקללה כבר התחילה לאחוז בה - מזמנת רוחות סופה וסערה כדי למסך את מעברו של דרקולה ולהקשות על הסיעה השנייה לתפוס אותו, אולם הם מצליחים להשיגו ובסופו של דבר ארתור חותך את גרונו של דרקולה, וקווינסי תוקע סכין בליבו.
הסצנה האחרונה מתחוללת בכנסייה שבה התחילה הקללה: דרקולה שואל את מינה: "איפה אלוהיי? הוא עזב אותי" ושם אלוהים מראה לדרקולה איך הוא יוכל להשתחרר מהקללה באמצעות אהבתו אל מינה, הוא מבקש ממינה שתעניק לו שלווה, ומינה בעצב רב מחדירה את הסכין שהוחדרה לליבו עד סופה, ועורפת את ראשו ובכך הורגת אותו סופית.
הסרט מסתיים כשמינה מביטה מעלה לפרסקו המתאר את דרקולה ואליזבתה.
פיטקוס לור
פיטקוס לור (באנגלית: Pittacus Lore) הוא שם העט של ג'יימס פריי וג'ובי האגהס. תחת שם עט זה, פריי וג'ובי כתבו את סדרת הספרים המצליחה בני לוריאן. בסדרת הספרים בני לוריאן פיטקוס לור מופיע כזקן השבט הכי חזק.
ג'ובי האגהס
ג'ובי האגהס נולד בעיר רנטון, וושינגטון, פרבר של סיאטל. מגיל שלוש גדל בעיירה ספנסר, אוהיו, השוכנת ארבעים מיילים דרומית-מערבית לקליבלנד. הוא היה אלוף סיאטל בהיאבקות בתיכון, למד באוניברסיטת אוהיו במלגה אתלטית, וסיים תואר עסקי במערכות מידע לניהול.
הוא החל לכתוב ספרים כשהיה בן 24, ובגיל 27 עבר לעיר ניו יורק כדי ללמוד בבית הספר לאמנויות באוניברסיטת קולומביה. סיים את לימודיו במאי 2009 עם תואר שני בכתיבה יוצרת (מדע בדיוני).
חיבר שני רומנים קודמים, שניהם היו המכר הראשון של ניו יורק טיימס והמכרו למעלה מחמישה מיליון עותקים ברחבי העולם. עבודתו תורגמה ל-27 שפות ופורסמה ב 49 מדינות.
האגהס לקח חלק בכתיבת סדרת "בני לוריאן" שספרה הראשון יצא באנגלית ב-2010.
כיום הוא גר בניו-מרקט, ניו המפשייר.
פיטקוס לור בסדרת הספרים בני לוריאן
מורשות: לומן - היכולת לייצר אור וחום מיידי ונותן חסינות מאש ומכוויות. לסבו של ג'ון הייתה מורשת זו. טלקינזיס - כל הגארד מפתחים מורשת זו, כמעט מיד לאחר המורשת הראשונה שלהם. הגברה - כל הגארד יורשים כוח פיזי, מהירות, רפלקסים, סיבולת ויציבות מוגברים. פיירוקינסיס- היכולת לשלוט וליצור אש. קסימיק - לפיטקוס יש את היכולת לחקות כל מורשת שראה. הוא גילה שחלק מהמורשות שלו מועתקות מלורים אחרים. מורשות מועתקות: תעופה - היכולה לעוף. העברת כוחות - גם למספר תשע יש מורשת זו. דריינן - יכולת לבטל מרשות של אחרים על ידי נגיעה בהם או טעינה של חצים בדריינן ולפגוע באחרים וככה לבטל את המורשות שלהם. הועתק ככל הנראה מסטרקוס רא. יכולת שינוי גיל (אטרנוס) - אבל רק את הגילאים שעבר. הועתק ככל הנראה מלורידס. שליטה בקרח-כמו לשבע יש לו את היכולת ליצור ולשלוט בקרח. היו לו עוד 75 מורשות שלא ידוע מהן.
ישעיה שטיינברגר
הרב ישעיה אלכסנדר שטיינברגר (נולד בט"ו באב ה'תש"ח, 20 באוגוסט 1948) הוא רבן של שכונות רמת שרת, רמת דניה והולילנד בירושלים, ר"מ בישיבת הכותל בעיר העתיקה, ראש כולל "זיו התורה", מרצה במכללת בית וגן, בסמינר ליפשיץ, ועוד. מחבר ספרים ומאות מאמרים ופעיל בפורומים רבים כמקרב בין תורה לאקטואליה.
ביוגרפיה
ישעיה אלכסנדר שטיינברגר נולד בהונגריה כבן יחיד להורים ניצולי שואה. בגיל 8 עלה עמם לארץ והתחנך בתלמוד תורה שליד ישיבת פוניבז' בבני ברק. סיים את ישיבת הרב עמיאל (הישוב החדש) בתל אביב בתשכ"ח. בהמשך עלה לירושלים לישיבת בית התלמוד בראשות הרב דב שוורצמן. אחר כך הצטרף לכולל "יד מאיר" של הרב ברוך מרדכי אזרחי. למד 6 שנים בכולל "אור אליהו" בראשות הרב יצחק הוטנר וחתנו הרב יונתן דייויד. סיים תואר שני בהצטיינות באוניברסיטת בר-אילן.‏‏
בשנת תש"ל נשא לאשה את דבורה בת הרב ברוך אהרן פופקו, הרב הראשי של פיטסבורג בארצות הברית ונשיא המזרחי בצפון אמריקה אז. בתשל"ו התמנה לר"מ בישיבת ההסדר הכותל ולאחר שנה לרב שכונות רמת שרת ורמת דניה, ובהמשך גם לגבעת הולילנד. בתשמ"ז נבחר לרב הראשי לאמסטרדם בירת הולנד, אך ויתר על המינוי מסיבות משפחתיות.
בשנת תש"ס ייסד בנשיאות רבו, הרב משה שפירא בתמיכת קרן זאב וולפסון, בית מדרש ייחודי שבו הוכשרו בלימודי עיון ר"מים ורבנים בוגרי ישיבות חרדיות עם בוגרי ישיבות דתיות לאומיות. בשיאו, המכון הכיל 85 לומדים והעמיד מאז כ-250 בוגרים המכהנים כר"מים, רבנים ודיינים בארץ ובחו"ל.
בישיבת הכותל מוסר הרב שטיינברגר שיעורים רבים בעברית ובאנגלית (במחלקת בני חו"ל). כן הוא מעביר הרצאות ושיחות לבוגרי הישיבה (בזום, בטלפון ובלימוד בחברותא). הרב שטיינברגר מכהן כראש כולל "זיו התורה" – המשך למכון להכשרת ר"מים.
פרסים
הוא זכה בפרסים ראשונים רבים. בנעוריו אף הוזמן לערוך את "ילקוט החידושים" על ידי המחלקה לישיבות במשרד לשירותי הדת. כן זכה בפרס ראשון ע"ש הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק מטעם צא"י ועל מאמר מכונן בנושא "השליח" בגולה מטעם קרן רוטשילד. הוא היה ראש ועדת הביקורת לפרס ע"ש הרב פרנק מטעם עיריית ירושלים.
ספרים, מאמרים והרצאות
הרב שטיינברגר חיבר שלושה ספרים:
הרב שטיינברגר דובר 4 שפות ומרצה במגוון רב של נושאים בעברית, אנגלית והונגרית. לימד שנים רבות את תורת הרמב"ם במכללה בבית וגן בתוכנית אקדמית להכשרת ר"מים ובסמינר ליפשיץ ועוד. הוא נמנה עם חוג הוגים בתחום יהדות מודרנה ואקטואליה במכון ון ליר וכן השתתף במפגשים בין רבנים למדענים באוניברסיטת תל אביב. הוא הופיע בקהילות מובילות בצפון אמריקה, באנגליה, איטליה, דרום אפריקה, וינה והונגריה. בישראל מסר שיעורים בבית כנסת ישורון כ-20 שנה וממשיך ללמד בבית וגן בבית כנסת "מגדל", בחוגי בית ובמקומות אחרים בירושלים.
משפחתו
נשוי לדבורה, מרצה לספרות אנגלית ולתורת הנאום בטורו קולג'. כיהנה כראש תחום אנגלית כשפה זרה במכללה בבית וגן. הייתה מורה באולפנת חורב. בשנת תשפ"א עוטרה בתואר "יקירת ירושלים" על פועלה בהוראה ובחינוך.
לזוג שטיינברגר חמישה ילדים:
ECEF
וקטור ב-ECEF מוגדר על ידי הקואורדינטות (x, y, z). הנקודה (0, 0, 0) מוגדרת כמרכז המסה של כדור הארץ, ומכאן שמה "Earth-Centered". הצירים שלה מיושרים על פי "קוטב הייחוס הבינלאומי" (IRP) ו"מרידיאן הייחוס הבינלאומי"(IRM) הקבועים ביחס למישור כדור הארץ, ומכאן השם "Earth-Fixed".
השם עלול להיות מטעה מכיוון שכדור הארץ אינו סובב סביב ציר ה-Z שלו, בניגוד למערכת צירים ECI, ולכן נקראת בשם החלופי ECR.
המרה ממערכת הצירים "WGS84" ל-"ECEF" יכולה לשמש כאמצעי ביניים בהמרת מהירויות למערכת "North East Down" הנפוצה בתחום התעופה והניווט.
הצירים
ציר ה-Z מצביע על הצפון אך אינו עולה בקנה אחד עם ציר הסיבוב של כדור הארץ. התנודות סביב ציר הסיבוב ידועות כ.
ציר ה-X מצטלב עם הספֵירה של כדור הארץ בקו רוחב 0° (המשווה) וקו אורך 0° (גריניץ'). משמעות הדבר היא כי ECEF מסתובב יחד עם כדור הארץ ולכן הקואורדינטות של נקודה קבועה על פני כדור הארץ אינן משתנות.
ציר ה-Y מאונך לציר ה-X ולציר ה-Z על פי כלל יד ימין, כלומר מצטלב עם פני כדור הארץ בקו רוחב 0° (קו המשווה) וקו אורך 90°E. נקודה זו נמצאת באוקיינוס ההודי, דרום מזרחית להודו ומערבית למלזיה.
ליאור ליאני
ליאור ליאני (נולד ב-5 בינואר 1974) הוא תשבצאי, חידונאי ומהנדס תוכנה ישראלי.
ביוגרפיה
ליאני נולד באשדוד. בצעירותו אהב לפתור תשבצים והחל לפתור תשבצי היגיון כשעקב מדי שבוע אחר התשבץ השבועי שחיבר נדיב אבידן ב"ידיעות אחרונות".
חיידק חיבור התשבצים החל במהלך שירותו הצבאי, כשהציע לעורך השבועון "במחנה" לחבר תשבצי היגיון עבור השבועון בהתנדבות (אף על פי שלא שירת במערכת העיתון). הצעתו התקבלה, ותשבץ ההיגיון הראשון שלו התפרסם באוגוסט 1994. גם לאחר שהשתחרר מצה"ל המשיך לחבר את מדור התשבצים של "במחנה". מאז כתב אלפי תשבצים, תשחצים, תשבצי היגיון, חידות טריוויה וחידות נוספות בעיתונים רבים בישראל.
ליאני הוא מהנדס תוכנה בהשכלתו ועובד כמהנדס בחברה ביטחונית. בנוסף, סיים השלמה לקראת תואר שני בלשון עברית באוניברסיטה העברית וכן בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
במסגרת חוברת "המשבצת" שהוא מחבר עבור העיתון "מעריב" הוא יזם מדור ייחודי בארץ: כדי לקרב את הקוראים לתחום תשבצי ההיגיון ולהנגיש את הז'אנר לציבור רחב יותר, בחוברת "המשבצת" של העיתון מלבד תשבץ היגיון חדש גם ניתנת הזדמנות למחברי תשבצי היגיון חובבים להציג בחוברת את תשבציהם במסגרת המדור "היגיון אורח".
החל משנת 2008 הוא מפיק את כנס ההגיונריה, כנס שנתי של חובבי תשבצי היגיון המתקיים במסגרת כנס לשון ראשון בראשון לציון. הוא מנחה את הכנס, וכן מציג בו הגדרות היגיון ותשבצים ייחודיים הנפתרים בשיתוף קהל הצופים.
ליאני גם מנחה סדנאות לפתרון תשבצי היגיון.
בשנת 2018 החל ללמד קורס אקדמי (היחיד מסוגו בישראל) של פתירת תשחצים, חידות מילים ותשבצי היגיון במכללה האקדמית אחוה.
הגדרת היגיון יומית שלו הוצגה בתוכנית 'מה הלו"ז' בגלי צה"ל.
החל מיוני 2023 ליאני מציג הגדרת היגיון נושאת פרסים מדי יום ראשון בתוכנית 'בוקר חדש' ברדיו אקו99FM בפינה 'איך לא חשבתי על זה קודם?'.
ליאני ייסד ומנהל את קבוצת הפייסבוק הגדרהטובה, שבה חובבי תשבצי היגיון מפרסמים הגדרות היגיון פרי עטם, ושם גם יש הדרכה לגבי תקינות ההגדרות, ניסוח נכון וכו'.
הוא לקראת סיום כתיבת ספר שיהיה המדריך המלא והמקיף לפתירה ולחיבור של תשבצי היגיון. בספר פירוט רחב עם דוגמאות רבות וטיפים רבים שמסבירים את כל רזי תשבצי ההיגיון. הספר ייצא בקרוב בהוצאת ספרי ניב.
ליאני מתגורר במושב אביגדור. הוא נשוי ללירון ואב לשלוש בנות.
ג'ורג' סטובס
ג'ורג' סטובס (באנגלית: George Stubbs; 25 באוגוסט 1724 – 10 ביולי 1806) היה צייר אנגלי, שנודע בעיקר בזכות ציורי הסוסים שלו.
ביוגרפיה
סטובס נולד בליברפול, בנו של מעבד עורות, ג'ון סטובס, ואשתו מרי. המידע על חייו עד גיל 35 לערך הוא דל, ומסתמך כמעט לחלוטין על פרטים שכתב אוזיאס האמפרי, אמן חבר, בספר הזיכרונות הבלתי פורמלי של האמפרי, שלא נועד לפרסום, והתבסס על סדרת שיחות פרטיות שניהל עם סטובס בסביבות 1794, בעת שסטובס היה בן 70, והאמפרי 52.
סטובס עבד במקצועו של אביו עד גיל 15 או 16, אז ביקש מאביו להיות צייר. בסופו של דבר נעתר אביו לבחירת בנו בקריירה, בתנאי שיוכל למצוא מנטור מתאים. סטובס פנה לצייר ולחרט של לנקשייר המלט וינסטנלי, והתחבר אליו לזמן קצר ביחסי חניכה, ככל הנראה לא יותר ממספר שבועות. לאחר שהפגין את יכולותיו והסכים לבצע עבודות העתקה, היה לסטובס גישה והזדמנות ללמוד את אוסף האמנות באחוזה בה התגורר אז וינסטנלי. עם זאת, עד מהרה הוא עזב לאחר שנכנס לסכסוך עם האמן המבוגר בדבר התמונות שהוא יכול להעתיק.
במהלך הקריירה שלו, סטובס יצר שבע עשרה יצירות בנושא אריה שעוקב אחר סוס או תוקף אותו, דוגמה אחת היא "אריה שתוקף סוס" (1765). לאחר מכן הוא היה הפך לאמן אוטודידקט. הייתה לו תשוקה לאנטומיה מילדותו, ובסביבות 1744 עבר להתגורר ביורק שבצפון אנגליה כדי להמשיך בשאיפתו ללמוד את הנושא אצל מומחים. ביורק, בין השנים 1745–1753, עבד כצייר פורטרטים, ולמד אנטומיה אנושית אצל המנתח צ'ארלס אטקינסון, בבית החולים במחוז יורק, אחת מיצירותיו הראשונות ששרדו היא סט איורים לספר לימוד על מיילדות מאת ג'ון ברטון, שפורסם בשנת 1751.
בשנת 1754 ביקר סטובס באיטליה. ארבעים שנה אחר כך הוא אמר לאוזיאס האמפרי כי המניע שלו לנסוע לאיטליה היה, "לשכנע את עצמו שהטבע תמיד עדיף על האמנות בין אם היא יוונית ובין אם רומאית, ולאחר שאישש אמונה זו הוא החליט על שובו הביתה". בשנת 1756 הוא שכר בית חווה בכפר הורקסטו, לינקולנשייר, ובילה 18 חודשים בניתוח סוסים, בסיוע רעייתו השותפה מרי ספנסר. הוא עבר ללונדון בשנת 1759 לערך ובשנת 1766 פרסם את הספר "האנטומיה של הסוס". הרישומים המקוריים נמצאים כעת באוסף האקדמיה המלכותית לאמנויות.
עוד לפני פרסום ספרו, הבחינו אנשי אצולה מובילים כי רישומיו של סטובס מדוייקים יותר מאלה של ציירי סוסים קודמים כמו ג'יימס סימור, פיטר טילמנס וג'ון ווטון. בשנת 1759 הזמין ממנו הדוכס השלישי מריצ'מונד שלוש תמונות גדולות, והקריירה שלו זינקה. בשנת 1763 הוא הפיק עבודות עבור כמה דוכסים ומכובדים אחרים והצליח לקנות בית במרילבון, אזור אופנתי של לונדון, שם התגורר במשך כל חייו.
עבודתו המפורסמת ביותר היא ככל הנראה Whistlejacket, ציור של סוס גזעי המתנשא על רגליו האחוריות, בהזמנת המרקיזה השנייה של רוקינגהם, שנמצאת כעת בגלריה הלאומית בלונדון. זה ושני ציורים אחרים שבוצעו לרוקינגהאם הם עם רקע פשוט. לאורך שנות ה-60 של המאה ה-18 הוא הפיק מגוון רחב של פורטרטים אישיים וקבוצתיים של סוסים, מלווים לפעמים בכלבים. לעיתים קרובות הוא צייר סוסים עם בעליהם, אותם צייר תמיד כיחידים. הוא המשיך לקבל גם עבודות על דיוקנאות של אנשים, כולל כמה דיוקנאות קבוצתיים. בין השנים 1761 ל-1776 הציג באגודת האמנים של בריטניה, אך ב-1775 עבר לאקדמיה המלכותית לאמנויות שהוקמה באותה העת, אך כבר הייתה יוקרתית יותר.
סטובס צייר גם בעלי חיים אקזוטיים יותר, כולל אריות, נמרים, ג'ירפות, קופים וקרנפים.
ציורו של הקנגורו היה הצצה ראשונה לחיה זו עבור בריטים רבים מהמאה ה-18. הוא התעסק בנושא של אריה שמאיים על סוס פרא והפיק כמה וריאציות בנושא זה. עבודות אלה ואחרות התפרסמו באותה תקופה באמצעות חריטות של עבודותיו של סטובס, והן הופיעו במספר הולך וגדל לאורך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-18.
סטובס צייר גם תמונות היסטוריות, אך אלה נחשבות פחות טובות. מסוף שנות ה-60 של המאה ה-18 הוא הפיק עבודות על אמייל. בשנות ה-70 פיתח ג'וזיה וודווד סוג חדש וגדול יותר של לוח אמייל לבקשת סטובס. סטובס קיווה להשיג הצלחה מסחרית עם ציוריו באמייל, אך המיזם הותיר אותו בחובות.
בשנים אלה צייר לראשונה דיוקנאות בודדים של כלבים, תוך שהוא מקבל מספר גדל והולך של עבודות לצייר סצנות ציידים עם חבורות הכלבים שלהם. הוא נשאר פעיל עד זקנתו. הוא הפיק סדרה פסטורלית בשם היימקרס וקוצרים, ובתחילת שנות ה-90 הוא נהנה מחסותו של הנסיך מוויילס, אותו צייר על סוסים בשנת 1791.
הפרויקט האחרון שלו, שהחל בשנת 1795, היה תערוכה אנטומית השוואתית מבנה גוף האדם עם מבנה של נמר ועוף שכיח, שחמשה- עשר תחריטים ממנו הופיעו בין השנים 1804–1806. הפרויקט נקטע עם מותו של סטובס בגיל 81 ב-10 ביולי 1806 בלונדון. הוא נקבר בבית הקברות של כנסיית מרילבון, כיום גן ציבורי.
בנו של סטובס ג'ורג' טאווני סטובס היה חרט ויצר דפוס.
מורשת
סטובס נותר דמות משנית באמנות הבריטית עד אמצע המאה העשרים. היסטוריון האמנות בזיל טיילור ואספן האמנות פול מלון התלהבו שניהם מיצירתו של סטובס. בזיל טיילור הוזמן בשנת 1955 על ידי הוצאת פליקן פרס לכתוב את הספר ציור בעלי חיים באנגליה - מברלו עד לנדסייר, שכלל קטע גדול על סטובס.
בשנת 1959 מלון וטיילור נפגשו לראשונה והתקשרו על רקע הערכתם לסטובס. הקשר הוביל את מלון להקים את קרן פול מלון לאמנות בריטית עם טיילור כמנהל.
לבסוף צבר מלון את האוסף הגדול ביותר של ציורי סטובס בעולם שיהפוך לחלק מאוסף האמנות הבריטי הגדול יותר שלו שיהפוך למרכז ייל לאמנות בריטית.
האוסף המלכותי הבריטי מכיל 16 ציורים של סטובס.
שני ציורים של סטובס נקנו על ידי המוזיאון הימי הלאומי בגריניץ', לונדון, לאחר פנייה פומבית לגיוס 1.5 מיליון ליש"ט הנדרשים. שני הציורים, הקונגורו מניו הולנד ודיוקן כלב גדול צוירו שניהם בשנת 1772. המתארים קנגורו ודינגו בהתאמה, הם התיאורים הראשונים של בעלי חיים אוסטרליים באמנות המערבית.
אלכסיי יגורוב
אלכסיי יגורוב (ברוסית: Алексей Егоров; 1776 – 22 בספטמבר 1851) היה צייר רוסי, שרטט ופרופסור לציור היסטורי.
ביוגרפיה
הוא נלקח בשבי על ידי קוזקים בילדותו ולאחר מכן התגורר בבית היתומים במוסקבה. מעט ידוע על מוצאו, אם כי, בהתבסס על כמה מזיכרונותיו המוקדמים, האמינו שהוא ממוצא קלמיקי.
בשנת 1782, הוא נרשם לאקדמיה הקיסרית לאמנויות, שם למד אצל איוואן אקימוב וגריגורי אוגריומוב. הוא סיים את לימודיו ב-1797 והיה לאקדמאי ב-1803, ונשלח לעבוד ברומא ונכנס לתחום השפעתו של וינצ'נזו קמוצ'יני, אשר שיבח את פשטות העיצוב והצבע שלו. בהיותו גדול גוף יותר מהאיטלקי הממוצע, הוא זכה לכינוי "הדוב הרוסי". משערים שהאפיפיור פיוס השביעי ביקש ממנו להישאר כצייר חצר, אך הוא סירב להצעה בנימוס.
ב-1807 הוא חזר לסנט פטרסבורג והפך לעוזר פרופסור באקדמיה. הוא גם נתן שיעורי ציור פרטיים לאליזבת אלכסייבנה ואלכסנדר הראשון, שהעניקו לו כינוי, "הנודע", לאחר שהשלים פרסקו עם למעלה ממאה דמויות ("שגשוג עולמי") בצארסקויה סלו במשך 28 יום. כאדם בעל אמונה דתית עמוקה, הוא תמיד ראה בציוריו הדתיים את יצירתו החשובה ביותר, אם כי הוא הפיק דיוקנאות של אנשים רבים באצולה לצורך פרנסה ומעמד. אביה של אשתו היה הפסל איוון מרטוס.
כמורה, הוא ניסה להיות חבר וגם חונך באותה העת, ולעיתים רחוקות דיבר בצורה עניינית וקצרה, בדרך כלל עם מורים מאותה תקופה. כאבא, הוא סירב להעניק לבנותיו חינוך והיה ביקורתי מאוד כלפי המחזרים שלהן, וגירש אחד מהם מהבית כשחשד שהוא שייך לבונים החופשיים, פשוט בגלל הדרך שבה הוא השתמש בסכין והמזלג שלו.
בשנת 1840, הוא הודח על ידי הצאר ניקולאי הראשון, שלא היה מרוצה מהתמונה של השילוש הקדוש שצייר עבור קתדרלת קתרין. עם זאת, הוא קיבל 1,000 רובל בשנה כפנסיה. למרות הניתוק מהאקדמיה, תלמידיו לשעבר עדיין הגיעו אליו כדי לקבל הדרכה, להביע את דעותיו על יצירותיהם החדשות ולהביא את תלמידיהם לייעוץ. כתוצאה מכך, הוא הצליח להישאר עסוק עד סוף חייו. עם זאת, הוא נעשה קמצן, חשדן ומוזר בדרך כלל.
הוא היה אביו של האמן אבדוקים אלכסייביץ' אגורוב.
SpaceEngine
SpaceEngine (מכונה בעברית ספייסאנג'ן; בתרגום חופשי: מנוע חלל; מסוגנן כ-Space Engine) היא תוכנת אסטרונומיה תלת מימדית ומנוע גרפי שנוצרה בידי המתכנת והאסטרונום הרוסי ולדימיר רומניוק. התוכנה מייצרת פלנטריום תלת־ממדי המציג את כל היקום על ידי שימוש במידע אסטרונומי קיים (אובייקטים שהתגלו ומקוטלגים) ותוכן שמחולל על ידי אלגוריתמים. המשתמשים יכולים לנוע בחופשיות בחלל בכל כיוון ובכל מהירות ואף קדימה ואחורה בזמן. SpaceEngine נמצאת בגרסת בטא וזמינה למערכת ההפעלה Microsoft Windows בחינם, כאשר הגרסה האחרונה היא 0.980. החל מגרסה 0.990, התוכנה היא בתשלום ונמכרת דרך החנות הדיגיטלית סטים.
מאפיינים של אובייקטים, כמו טמפרטורה, מסה רדיוס וספקטרום, מוצגים למשתמש דרך תצוגה עילית וכן בחלון מידע נגיש. משתמשים יכולים לצפות בעצמים הנמצאים ביקום, החל מאסטרואידים קטנים או ירחים ועד לצבירי-על של גלקסיות, בדומה לתוכנות אסטרנומיה אחרות כמו סלסטיה. גרסת הברירת מחדל של SpaceEngine מכילה למעלה מ-130,000 עצמים אמיתיים.
יכולות
המטרה העיקרית של SpaceEngine היא להשיג ריאליזם מדעי ולשחזר כל תופעה אסטרונימית שידועה לאנושות. התוכנה משתמש בקטלוגים יחד עם עצמים אשר חוללו על ידי אלגורתמים, על מנת ליצור יקום בצורת קובייה באורך של 10 מיליארד פארסק (כ-32.61 מיליארד שנות אור; פי 1.4 לערך פחות מרדיוס היקום הנצפה) לכל כיוון, כאשר מערכת השמש משמשת כמרכז היקום.
קיטלוג עצמים
העצמים שכלולים בקטלוג של התוכנה הם אוסף של מספר קטלוגים, אשר כולל כוכבים שקוטלגו על ידי הלוויין היפרקוס, גלקסיות מקטלוגי NCG ו-IC, ערפיליות ידועות וכלל כוכבי הלכת החוץ-שמשיים שהתגלו וכוכבי האם שלהם, חורים שחורים, קוואזרים, כוכבי נייטרונים ופולסרים.
ויקי ומקומות
לתוכנה יש מסד נתונים בסגנון ויקי אשר מכיל מידע מפורט לכל העצמים שנמצאים בסמוך למיקום המשתמש ומאפשרת למשתמש ליצור שמות ותיאורים מותאמים אישית. כמו כן, התכונה מכילה מסד נתונים למקומות, בה משתמש יכול לשמור את מקומו ולחזור לאותה נקודה בעתיד.
מגבלות
אף על פי שעצמים הנמצאים כחלק ממערכת כוכבי לכת נמצאים בתנועה וכוכבים סובבים סביב עצמם וסובבים סביב הכוכב השני במערכת בינארית, תנועה עצמית של גרמי השמיים לא קיימת וגלקסיות נמצאות במיקום קבוע ואינו מסתובבות.
רוב הגשושיות האמיתיות כמו וויאג'ר 2 אינן קיימות בתוכנה.
ספיגת אור בין-כוכבית לא קיימת ולא מסומלצת במנוע.
פיתוח
פיתוח התוכנה החל ב-2005, כאשר הגרסה הראשונה יצאה ביוני 2010. התוכנה נכתבה בשפת. המנוע הגרפי משתמש בממשק OpenGL לרנדור ומשתמשת בהצללות שנכתבו בשפת GLSL.
ב-27 במאי 2019, עמוד התוכנה בחנות הווירטואלית Steam עלה לאוויר על מנת להתוכנן לקראת שחרור הגרסה הראשונה של התוכנה אשר תהיה בתשלום,.
נכון ליולי 2020, SpaceEngine זמינה למערכת ההפעלה Windows בלבד, אך רומניוק הכריז כי יש לו תוכניות להתאים את התוכנה גם למערכות ההפעלה macOS ולינוקס בעתיד.
פסקול
בנוסף לפונקציות התוכנה ובדומה למשחקי וידאו, SpaceEngine מכילה פסקול בעל 66 רצועות באורך כולל של 5 שעות, 17 דקות ו-32 שניות, אשר הולחן על ידי 23 מוזיקאים ותקליטנים שונים.
פרויקט ארכיון Space Engine
פרויקט ארכיון Space Engine הוא אתר אשר מאפשר איגוד של כלל האובייקטים שהתגלו על ידי משתמשי הקהילה בתוכנה.
כמו כן, זהו הכלי הדיגיטלי הראשון אשר משתמש במערכת השיתוף של מחולל הכתובות בתוכנה.
אגף החקירות והמודיעין
אגף החקירות והמודיעין (בראשי תיבות: אח"ם) של משטרת ישראל היא היחידה האחראית על גילוי, פענוח וסיכול מקרי פשיעה בישראל.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 הוחלט על הקמת מעבדה לזיהוי פלילי באגף. לצורך כך גויס מאיר קפלן שהקים את היחידה וניהל אותה שנים רבות. עד היום המעבדה נחשבת לבין המובילות בעולם.
החלטה ארגונית של מפקדי המשטרה ב-1998 הביאה להקמת אגף המודיעין, בנפרד מאגף החקירות. ב-1 במאי 2005, השר לביטחון פנים בשיתוף עם מפכ"ל המשטרה החליט לאחד מחדש את אגף החקירות והמודיעין. מפקד האגף הנוכחי הוא ניצב יגאל בן שלום.
חטיבת המודיעין שבאגף היא הגוף המרכזי במשטרה שאחראי לאיסוף מודיעין בתחומי לוחמה בטרור ופלילים, והיא חלק מקהילת המודיעין הישראלית.
להב 433
הוקמה ב-1 בינואר 2008 כיחידת עילית למלחמה בפשע המאורגן ובשחיתות.
חטיבת המודיעין
הגוף המרכזי במשטרה שאחראי לאיסוף מודיעין בתחומי לוחמה בטרור ופלילים, והיא חלק מקהילת המודיעין הישראלית.
הנפטונז
הנפטונז (באנגלית: The Neptunes) הם צמד מפיקים הכולל את פארל ויליאמס ואת צ'אד הוגו. הצמד תרם את הקול לאמני היפ הופ, רית'ם אנד בלוז ופופ בשנות התשעים המאוחרות ובשנות האלפיים.
הקול של הנפטונז משלב פאנק אלקטרוני עם צלילים מהמזרח התיכון ומוזיקה אסייתית הכוללת כלי הקשה וכלי נשיפה מעץ.
פארל שר ומופיע בווידאו קליפים, בניגוד לשותפו הוגו אשר נוטה להישאר מאחורי הקלעים.
שוויים של הנפטונז מוערך ב-155 מיליון דולר (נכון לשנת 2006) והם נחשבים מהמפיקים המצליחים בתולדות המוזיקה . הם הכניסו 24 שירים לעשירייה הראשונה של מצעד הבילבורד הוט 100.
הם דורגו במקום הראשון ברשימת "עשרת המפיקים של העשור" על ידי הבילבורד, בשנת 2009 .
ביוגרפיה
פארל ויליאמס וצ'אד הוגו נפגשו במחנה קיץ, בלהקה שבה פארל ניגן על קלידים ותופים, והוגו ניגן על סקסופון טנור. יחד עם הוגו, למד פארל בתיכון "פרינסס אן", שם הם ניגנו בתזמורת בית ספרית. בשנת 1990, הקימו פארל והוגו הרכב רית'ם אנד בלוז עם שי היילי ומייק הת'ריג', בשם הנפטונז. בתיכון הופיע ההרכב בתחרות כישרונות בית ספרית, ושם הם התגלו על ידי המפיק טדי ריילי, חבר להקת הבלקסטריט ומי שמזוהה עם יצירת הג'ק סווינג החדש ועבד עם מייקל ג'קסון. לאחר סיום לימודיהם בתיכון, חתמו השלושה, כהרכב, אצל ריילי.