cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
StumbleUpon
גרסת סרגל-כלים של StumbleUpon קיימת לדפדפנים פיירפוקס, גוגל כרום, אופרה, אינטרנט אקספלורר וספארי. StumbleUpon עובד גם עם מספר דפדפנים עצמאיים מבוססי מוזילה. אפליקציות לטלפונים ניידים קיימות ב- Windows, App Store, Google Play, ובחנות של אמזון.
היסטוריה
StumbleUpon נוסד בנובמבר 2001 על ידי גארט קמפ, ג'ף סמית', ג'סטין לה'פרנס ואריק בויד, תוך כדי לימודי הדוקטורט של גארט בקלגרי, קנדה. הרעיון ליצור חברה הגיע לפני הרעיון לתוכן: מתוך חמשת או ששת הרעיונות למוצר, Stumble Upon נבחר. בריאיון ל-BBC מתאר גארט את הרגע בו הרגיש שהחברה הצליחה לראשונה: "כשעברנו את קו החצי מיליון (משתמשים רשומים), זה הרגיש יותר אמיתי".
פופולריות החברה משכה את תשומת לבו של בראד אוניל, משקיע מעמק הסיליקון, אשר סייע בהעברתה לסן-פרנסיסקו, ובסיוע קבלת תרומת על סך 1.2 מיליון דולר ממשקיעים אחרים כגון רם שרירם (גוגל), מיץ' קפור (מוזילה), First Round Capital, ומרון קונווי. גארט קמפ וג'ף דמית מתגוררים בסן-פרנסיסקו, בה נמצא המשרד הראשי של StumbleUpon.
StumbleUpon נרכשה על ידי איביי במאי 2007, תמורת 75 מיליון דולר באפריל 2009, גארט קמפ, ג'ף סמית ומספר משקיעים נוספים קנו את החברה בחזרה מאיביי. כיום StumbleUpon היא שוב סטארט-אפ, עם משרדים בסן-פרנסיסקו ובניו-יורק. בספטמבר 2012, StumbleUpon שחררה גרסת עדכון לאפליקציית ה-iOS שאפשרה תכונה חדשה הנקראת StumbleDNA. תכונה זו אוגרת תכנים שמומלצים עבור המשתמש, נושאים חמים ומבוקשים, ואפשרות לצפייה בפעילות המשתמש האחרונה ב-StumbleUpon. ב-25 בספטמבר 2012, יוצרי StumbleUpon הוציאו גרסת בטא לאתר המחודש שלהם, שפעל עד ל-24 באוקטובר.
ב-16 בינואר 2013, אושרה הידיעה כי צומצם צוות העובדים של StumbleUpon ב30 אחוזים, מ-110 עובדים ל-75 עובדים.
ב-29 באפריל 2013, שודרג אתר StumbleUpon לעבודה בשיטת MaxCDN, במטרה להגדיל את מהירות ההורדה מהאתר.
איביי
במאי 2007, קנתה איביי את StumbleUpon. דיווחים מוקדמים מראים כי החברה הייתה במשא ומתן עם גוגל ועם AOL לפני שהתבצעה העסקה עם איביי. ב-13 באפריל 2009, מייסדי החברה גארט קמפ וג'ף סמית, יחד עם משקיעים נוספים וביניהם רם שרירם, רכשו את StumbleUpon מאיביי.
פרטי שירות
StumbleUpon עושה שימוש בסינון משותף (תהליך אוטומטי המשלב דעה אנושית עם מנגנון למידה חישובית) כדי ליצור קהילות מקוונות של גולשים בעלי תחומי עניין דומים. דירוג אתרים מעדכן את פרופיל ההעדפות האישי ואת הקהילות. רשתות חברתיות אלו מעודכנות כך שמשתמשים 'נתקלים' (או באנגלית stumble upon) בדפים שדורגו גבוה על ידי חברי הרשת בעלי תחומי העניין הדומים. סימון 'אגודל למעלה' באתר יכניס את האתר המדורג לרשימת המועדפים של המשתמש. יותר מכך, למשתמשים היכולת לשוטט בתחומי עניין ספציפיים כמו 'היסטוריה' או 'משחקים'.
משתמשים מדרגים אתרים באמצעות כפתורי "Like" (אגודל למעלה או למטה) שבסרגל הכלים, ויכולים להשאיר הערות נוספות בדף הסקירה של האתר, גם הוא מופיע בבלוג או פרופיל המשתמש. שיטת ניווט זו מקלה על הגלישה באתרים על ידי השימוש בדירוג והמלצות הניתנים ברשתות החברים של האתר.
בהגדרות האתר יכול המשתמש לערוך שינויים נוספים באופן סינון האתרים שבהם יתקל. ישנם אפשרויות סינון המאפשרות למשתמש לצפות רק בתכנים המתאימים לכל הגילאים, תכנים למבוגרים, ותכנים גסים. בנוסף, אפשרויות סינון המאפשרות אתרים בעלי תכניי קול, וידאו, פלאש, ותמונות.
ב-24 באוקטובר 2012, נמחקו מ-StumbleUpon, עקב העומס, ערכים רבים שהצטברו במשך שנים, ופונקציות האתר הפחות חשובות צומצמו. "עם הזמן, הבנו שאין באפשרותנו לתמוך בפלטפורמת בלוגים ביחד עם מנוע ההמלצות שלנו".
מן הפח אל הפחת
מִן הַפַּח אֶל הַפַּחַת הוא ביטוי עברי המבוסס על לשון המקרא. משמעות הביטוי היא הידרדרות במצב, מעבר ממצב רע למצב גרוע. ביטוי עברי דומה לו מצוי בספרות הראשונים: ללכת מדחי אל דחי.
StumbleUpon
פרטי שירות
התוכן שבו נתקלים המשתמשים הוא תוכן שתואם את העדפותיו האישיות של המשתמש, את הדירוגים השונים שביצע במהלך השימוש, את דירוגם של חבריהם לרשת, את הנתונים הדמוגרפיים שלהם, ונתונים נוספים אותם החברה בוחרת שלא לפרסם.
מן הפח אל הפחת
מקור הביטוי
הביטוי בנוי על פסוק בספר ישעיהו המתאר מעבר מצרה אחת לחברתה:
פסוק דומה לו נמצא בספר ירמיהו:
בביטוי השגור כיום הוחלף סדר הנפילה, בעוד בפסוק עצמו העולה מן הפחת יפול בפח, בביטוי השגור מי שיצא מהפח יפול בפחת.
StumbleUpon
פרסום
StumbleUpon מפרסמת באמצעות מערכת שנקראת Paid Discovery. מאגר האתרים שבהם יתקל משתמש בנוי מדירוג האתרים (אגודל למעלה/למטה), תחומי העניין, ובעזרת Paid Discovery גם אתרי המפרסמים נכנסים למאגר זה.
כ-5 אחוזים מכלל האתרים בהם נתקל המשתמש הם אתרים המיועדים ל-Paid Discovery, בהם המפרסמים מכניסים את אתריהם ותכנים כגון תמונות, וסרטונים לתוך חוויית המשתמש של StumbleUpon. המשתמשים יכולים להשאיר משוב בדפים אלו ולדרג אותם.
מכיוון ש-StumbleUpon שולח את משתמשיו באופן ישיר לעמוד הבית של המפרסמים, אין כל צורך ביצירת פרסומת. עמוד הבית של המפרסם הוא הפרסומת. כאשר מדובר בעמוד בעל ערך שיווקי, מסומן עמוד זה עם סימן ירוק או הכיתוב 'Sponsored' בסרגל הכלים.
למפרסמים יש אפשרויות פרסום שונות ב-StumbleUpon. הם יכולים לבחור באיזו מהירות וכמה משתמשים יגיעו לתוכן הפרסומי שלהם, זאת בהתאם לאסטרטגיה השיווקית שלהם.
צמיחה
בדצמבר 2002, היו רשומים מיליון משתמשים ב-StumbleUpon. מנהלי האתר מדווחים שנכון ל-18 במאי 2010, לאתר יותר מ-10,000,000 משתמשים. באוגוסט 2011, הגיע StumbleUpon ל'התקלות' (Stumble) ה-25 מיליארד מאז הוקם האתר, ומנקודה זו התווספו כמיליארד 'היתקלויות' בכל חודש. באפריל 2012, דיווחו מנהלי Stumble Upon על מעל 25 מיליון משתמשים הרשומים לאתר.
סטלה מקסוול
סטלה מיינס מקסוול (באנגלית: Stella Maynes Maxwell;נולדה ב-15 במאי 1990) היא דוגמנית בלגית ממוצא צפון אירי-ניו זילנדי. ידועה בעיקר בזכות עבודתה עם "ויקטוריה'ס סיקרט" משנת 2015, ומשמשת גם כפרזנטורית למותג האיפור "מקס פקטור".
ביוגרפיה
מקסוול נולדה בבריסל שבבלגיה להורים מצפון אירלנד, סטלה מיינס והדיפלומט לשעבר מוריס מקסוול. יש לה שלושה אחים גדולים. מקסוול גדלה בבלגיה עד שהייתה בת 13, שם למדה בבית הספר האירופי בווליבה. לאחר מכן עברה עם משפחתה לקנברה שבאוסטרליה, שם שהו במשך שנה לפני שעברו לוולינגטון שבניו זילנד, כשהייתה 14. היא למדה באוניברסיטת אוטגו, שם התגלתה בידי סוכנות דוגמניות בדנידין. מקסוול דוברת צרפתית ואנגלית.
קריירה
מקסוול משמשת כ"מלאכית" של ויקטוריה'ס סיקרט מאז 2015.
במהלך הקריירה שלה, היא דגמנה עבור אלכסנדר מקווין, אסוס, H&M, קרל לגרפלד, רוברטו קוואלי, אורבן אאוטפיטרס וטופשופ, והצטלמה לגרסה הטורקית, היפנית, הגרמנית, הספרדית והתאילנדית של מגזין האופנה "ווג". כדוגמנית בתצוגות אופנה היא צעדה עבור ג'רמי סקוט, מארק ג'ייקובס, טומי הילפיגר, מוסקינו , ברנדון מקסוול , דולצ'ה וגבאנה, ז'קמוס , טורי ברץ', ג'יילס , Dsquared2, מוגלר, מאנו ריוס, פנדי, שאנל, מיו מיו וורסאצ'ה.
מקסוול שיתפה פעולה עם המותג הצרפתי The Kooples כדי ליצור תיק יד שנקרא על שמה.
בשנת 2016 נבחרה מקסוול למקום הראשון ברשימת "100 הלוהטים" של מגזין "מקסים".
חיים אישיים
מקסוול היא ביסקסואלית, ותארה את עצמה כ"נזילה מינית". בעבר נקשרה לנשים רבות, ביניהן מיילי סיירוס וקריסטן סטיוארט.
אולוף מלברג
אריק אולוף מלברג (נולד ב-3 בספטמבר 1977) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן כדורגל.
מלברג, מהבלמים השוודים הבכירים בשנות האלפיים, שיחק לאורך הקריירה במועדונים בשוודיה, ספרד, אנגליה, איטליה, יוון ודנמרק. הוא זכור בעיקר מתקופה בת שבע עונות באסטון וילה האנגלית, במהלכה אף נבחר לכדורגלן השנה בשוודיה ב-2003. לזכותו של מלברג 117 הופעות במדי נבחרת שוודיה, מתוכן 36 כקפטן, בהן כבש שמונה שערים. בין היתר ייצג את הנבחרת בשני טורנירי מונדיאל ובארבע אליפויות אירופה.
קריירת משחק
מלברג החל את הקריירה בקבוצת הנוער של גולספנג מעיר הולדתו. בילדותו עוד העדיף את ענף הטניס, ואף נחשב לפוטנציאל בתחום, ורק בגיל 14 החל להתמקד בכדורגל.
בעונת, כשהיה בן 19, עבר לראשונה לשחק בליגת העל השוודית, כאשר חתם בשורותיה של דגרפורס. הוא השתלב היטב בהרכב הקבוצה ובשתי עונות ערך 47 הופעות במדיה. עם ירידתה של דגרפורס לליגת המשנה בסיום עונת, עבר מלברג לא.י.ק סולנה. הפריצה של מלברג במדי הקבוצה הייתה מהירה. עם 17 הופעות ליגה סייע מלברג לקבוצה לזכות באליפות שוודיה לעונת, ולאחר עשרה חודשים בלבד במדיה כבר מצא את דרכו לליגה בכירה יותר.
בעונת חתם מלברג בראסינג סנטנדר מליגת העל הספרדית. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-29 בנובמבר 1998, כשפתח בהרכב בהפסד 1–0 לריאל סוסיאדד. מאז, שמר מלברג על מקום קבוע בהרכב הקבוצה, וסייע לה להינצל מירידה. עונה לאחר מכן כבר היה לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה. הוא החמיץ רק משחק ליגה בודד (עקב הרחקה) ובסך הכול ערך 37 הופעות ליגה ושוב הצליח לשרוד בליגה עם קבוצתו. בעונת שוב היה לשחקן מפתח בהגנת הקבוצה, אך הפעם לא הצליחה סנטנדר להינצל ונשרה לליגת המשנה.
ב-18 ביולי 2001, לקראת עונת, נמכר מלברג לאסטון וילה מהפרמייר ליג תמורת כ-5 מיליון ליש"ט. נשיא הקבוצה, דאג אליס, הצהיר אז כי וילה רכשה את אחד מהבלמים הטובים בעולם, ומלברג חתם על חוזה לחמש שנים במועדון. מלברג השתלב בהרכב הקבוצה, והפך לבלם הפותח באופן קבוע. בעונתו השנייה בקבוצה, עונת , פתח מלברג בהרכב בכל משחקיה של הקבוצה בליגה, ובכולם השלים משחק מלא. במשחק החוץ של הקבוצה באולד טראפורד מול מנצ'סטר יונייטד, ב-26 באוקטובר 2002, אף כבש את שער הליגה הראשון שלו בקריירה (והיחיד באותה העונה). בזכות הופעותיו בקבוצה ובנבחרת, נבחר מלברג לכדורגלן השנה בשוודיה לשנת 2003.
בעונת, תחת המאמן דייוויד אולירי, הפך מלברג לקפטן הקבוצה, תפקיד אותו נשא עד סיום עונת , אז עבר סרט הקפטן לגארת' בארי. בעונת שוב פתח בהרכב בכל משחקי הליגה של קבוצתו, תחת המאמן החדש מרטין אוניל. במחזור הראשון של העונה התארחה אסטון וילה אצל ארסנל, ומלברג, שהעלה את קבוצתו ליתרון בדקה ה-53, התכבד להיות הכובש הראשון במשחק רשמי באצטדיון האמירויות. המשחק הסתיים בשוויון 1–1.
בעונת הוסט מלברג על ידי אוניל לעמדת המגן הימני, שם שיחק לאורך רוב הענה. הייתה זו עונתו השביעית בקבוצה, שבסיומה היה אמור להסתיים חוזהו במועדון, ומלברג ניצל זאת כאשר כבר בינואר 2008 הבטיח את מעברו החופשי בסיום אותה העונה ליובנטוס מהסרייה א'. משחקו הביתי האחרון בקבוצה, ב-3 במאי 2008, הוכרז על ידי אוהדי אסטון וילה כ"יום אולוף מלברג", כהערכה על פועלו במועדון. במשחקו האחרון בקבוצה, משחק חוץ מול וסטהאם יונייטד, העניק מלברג חולצה לכל אוהד הקבוצה שהגיע לאצטדיון. גם שנים לאחר עזיבתו עדיין זוכה מלברג להערכה מצד אוהדי הקבוצה, כאחד מטובי שחקניה.
מלברג הצטרף ליובנטוס לקראת עונת. מלברג נחשב היה לשחקן משלים וערך 27 הופעות ליגה במדי הקבוצה, בעיקר כתחליף לשחקני ההגנה הקבועים שנפצעו. יובנטוס סיימה את העונה כסגנית האלופה בפער עשר מהזוכה אינטר מילאנו, והודחה מליגת האלופות על ידי צ'לסי בשלב שמינית הגמר. מלברג ערך שלוש הופעות בשלב הבתים באותה העונה, ושיחק בצמד משחקי ההדחה מול צ'לסי.
לקראת עונת, לאחר שלוש שנים באולימפיאקוס, חזר מלברג לספרד, שם החל את הקריירה שמחוץ לשוודיה. הוא חתם במדי ויאריאל, ששיחקה אז בליגת המשנה, וסייע לה לחזור לליגה הבכירה מהמקום השני בטבלה, עם שני שערי ליגה ב-29 הופעות. אלא שבתום עונה בלבד, עזב והצטרף לפ.צ. קופנהגן מליגת העל הדנית בחוזה לשנתיים. לאחר עונת הבכורה שלו, שהסתיימה במקום השני בליגה והפסד בגמר הגביע, החליט מלברג לא להמשיך לעונה נוספת ופרש ממשחק פעיל בגיל 37.
נבחרת שוודיה
מלברג החל את הקריירה הבינלאומית במדי נבחרת שוודיה הצעירה. בשנת 1998 יצג אותה באליפות אירופה לנבחרות צעירות, ופתח בהרכב בהפסד ברבע הגמר לנורווגיה. במשחקי הדירוג כבש מלברג את השער הראשון של נבחרתו בניצחון 2–0 על רוסיה, וכן פתח בהפסד לגרמניה בסך הכול ערך 27 הופעות במדי הנבחרת הצעירה, וכבש במדיה ארבעה שערים.
ב-23 בפברואר 2000 ערך מלברג ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שוודיה, כשנכנס כמחליף על ידי המאמנים טומי סודרברג ולארס לאגרבק בפתיחת המחצית השנייה, בהפסד 1–0 ל במשחק ידידות.
על אף חוסר ניסיונו הבינלאומי, שכלל ארבע הופעות בלבד כמחליף בחודשים הספורים טרם הטורניר, זומן מלברג על ידי המאמנים לסגל הנבחרת לקראת יורו 2000. יתרה מכך, מלברג שיחק לאורך כל שלושת משחקיה של שוודיה בטורניר, שהסתיימו בהדחה בשלב הבתים עם נקודה אחת בלבד.
מלברג הפך לשחקן הרכב קבוע בנבחרת, ושותף בשמונה משחקים במוקדמות מונדיאל 2002, כולם בהרכב. לאגרבק וסודרברג זימנו אותו לסגל לקראת מונדיאל 2002. גם בטורניר הזה שותף מלברג לאורך כל ארבעת משחקיה של שוודיה בהרכב, על אף תקרית שאירעה באימון לפני הטורניר בין מלברג לחברו לנבחרת, פרדריק ליונברג. השניים התעמתו לאחר תיקול חזק של מלברג על ליונברג, עד שהשניים הופרדו על ידי חבריהם לקבוצה. בטורניר עצמו נפרדה שוודיה בשוויון 1–1 מול במשחק הראשון, גברה 2–1 במשחק השני על, ובמשחק השלישי והאחרון בשלב הבתים פגשה שוודיה את , שנזקקה לניצחון כדי להעפיל לשמינית הגמר. שוויון 1–1 בסיום הבטיח לשוודיה את המקום הראשון בבית. בשמינית הגמר פגשה שוודיה את, נכנעה 2–1 בשער הזהב בתוך ההארכה והודחה מהטורניר.
ב-7 בספטמבר 2002, בשוויון 0–0 מול במוקדמות יורו 2004, עלה מלברג לראשונה עם סרט הקפטן, בהופעתו ב-28 בשורות הנבחרת. הוא שימש כקפטן במשך ארבע שנים, ובסך הכול ערך 36 הופעות כקפטן. באותו טורניר המוקדמות אף כבש את שערו הראשון במדי שוודיה, בניצחון החוץ 2–0 על ב-10 בספטמבר 2003, בהופעתו ה-38 במדיה. ביורו 2004 בפורטוגל המשיך מלברג את רצף ההופעות שלו בטורנירים גדולים, כאשר שוב פתח ושיחק לאורך כל ארבעת משחקיה של שוודיה בטורניר. שוודיה פתחה היטב עם ניצחון 5–0 על, והמשיכה בשוויון 1–1 מול איטליה, ובשוויון 2–2 מול שהבטיח לה את ראשות הבית. ברבע הגמר מול הודחה שוודיה בדו-קרב פנדלים לאחר שוויון 0–0 בתום הארכה. מלברג בעט את הפנדל השישי והמכריע של נבחרתו, ונעצר אצל אדווין ואן דר סאר. עם זאת, נבחר מלברג לנבחרת המצטיינים של הטורניר.
מלברג שותף בכל עשרת משחקיה של שוודיה במוקדמות מונדיאל 2006, ובהם כבש שער אחד. הוא זומן על ידי לאגרבק לסגל לקראת מונדיאל 2006 בגרמניה, ולראשונה הוביל את הנבחרת כקפטן לטורניר גדול. מלברג שיחק לאורך כל שלושת משחקיה של שוודיה בשלב הבתים. במשחק הראשון איכזבה שוודיה בשוויון 0–0 מול, אך התאוששה עם ניצחון 1–0 על ועלתה לשמינית הגמר לאחר שוויון 2–2 מול אנגליה. במשחקו האחרון בקריירה כקפטן הנבחרת, הפסידה שוודיה 2–0 למארחת והודחה מהטורניר.
לאחר המונדיאל סיים מלברג את תפקידו כקפטן הנבחרת, והוחלף בתפקיד על ידי ליונברג. במוקדמות יורו 2008 כבש מלברג שני שערים בשבע הופעות, וזומן על ידי לאגרבק לסגל הנבחרת לקראת יורו 2008. בפעם הרביעית ברציפות שיחק מלברג לאורך כל שלושת משחקיה של שוודיה בטורניר. שוודיה כשלה להעפיל משלב הבתים, לאחר שפתחה בניצחון 2–0 על אך הפסידה 2–1 ל ו-2–0 ל וסיימה את דרכה.
מלברג ושוודיה כשלו להעפיל למוקדמות מונדיאל 2010, על אף שני שערים בתשע הופעות של מלברג. שוודיה חזרה לטורניר משמעותי כשהעפילה ממוקדמות יורו 2012, ומלברג זומן לטורניר הגמר על ידי המאמן אריק האמרן. מלברג שוב שותף לאורך כל שלושת משחקיה של שוודיה בטורניר, כפי שעשה בכל הטורנירים המשמעותיים אליהם זומן. שוודיה פתחה בהפסד 2–1 ל. במשחק השני פגשה שוודיה את אנגליה. בדקה ה-49 השתלט מלברג על כדור ברחבה לאחר בעיטה חופשית של זלאטן איברהימוביץ', בעט היטב למסגרת ונהדף על ידי ג'ו הארט, אך ההדיפה פגעה בגלן ג'ונסון וחדרה פנימה כדי לקבוע שוויון 1–1. עשר דקות לאחר מכן עלה היטב לכדור חופשי של סבסטיאן לארסון ונגח פנימה את שער היתרון של שוודיה. אלא שהיתרון לא החזיק מעמד, אנגליה שוב הפכה את התוצאה וניצחה 3–2 בסיום. על אף ההפסד נבחר מלברג למצטיין במשחק. במשחק השלישי גברה שוודיה 2–0 על, אך למרות זאת סיימה אחרונה בבית ולא העפילה לשלב הבא.
בסיום הטורניר פרש מלברג מהנבחרת בגיל 35. לזכותו 117 הופעות במדי הנבחרת (מקום שביעי בטבלת ההופעות בנבחרת שוודיה בכל הזמנים), בהן כבש שמונה שערים.
קריירת אימון
בנובמבר 2015, לקראת עונת, התמנה מלברג לתפקיד המאמן בקבוצת ברומאפויקארנה. הקבוצה, שסיימה את עונת עם ירידת ליגה שנייה ברציפות, התכוננה לקראת משחקיה בליגה השלישית. מלברג חתם על חוזה לשנתיים, וכבר בעונת הבכורה שלו הוביל את הקבוצה לאליפות המחוז הצפוני בליגה השלישית, עם 19 ניצחונות, הפסד ליגה בודד ו-17 שערי חובה בלבד ב-26 משחקים.
בין עונתו הראשונה לשנייה במועדון, הוביל את ברומאפויקארנה עד לחצי גמר הגביע השוודי, כולל ניצחון 2–1 על אלפסבורג ברבע הגמר. בחצי הגמר נעצרה הקבוצה על ידי נורשפין עם תבוסת 4–0. בעונת הוביל מלברג את קבוצתו לעליית ליגה שנייה ברציפות, כשברומאפויקארנה זכתה באליפות ליגת המשנה השוודית ובכך השלימה את חזרתה לליגה הבכירה. על אף ההצלחה שחווה כמאמן הקבוצה, בחר מלברג שלא להאריך את חוזהו ונפרד מהמועדון לאחר שנתיים.
ביולי 2019 התמנה מלברג לתפקיד המאמן בפרמאד אמאגר מליגת המשנה הדנית. הקדנציה הקצרה של מלברג בקבוצה נמשכה כחודשיים בלבד, בהם הצעיד את הקבוצה בשבעה משחקי ליגה ומשחק גביע בודד. ב-3 בספטמבר 2019 החליף את חברו לשעבר לנבחרת, הנריק לארסון, כמאמן הלסינגבורג מליגת העל השוודית, תפקידו הראשון כמאמן בליגה ראשונה. מלברג הוביל את הקבוצה בשמונת מחזורי הליגה האחרונים והרחיק אותה מקרבות ההישרדות עם שלושה ניצחונות וחמישה הפסדים, שהספיקו כדי להישאר עונה נוספת בליגה הבכירה.
מלברג הוביל את הלסינגבורג בעונת, אך ללא הצלחה. הקבוצה שהתה מתחת לקו האדום ב-28 מתוך שלושים מחזורי הליגה, השיגה חמישה ניצחונות בלבד וסיימה את העונה במקום ה-15 (מתוך 16 קבוצות), בדרך לליגת המשנה. עם תום העונה סיים מלברג את דרכו בקבוצה.
דיאגרמת QAPF
דיאגרמת QAPF היא תרשים בצורת מעוין המשמש לסיווג סלעי יסוד על פי המינרלים היוצרים אותם. האותיות Q, A, P ו-F מייצגות את המינרלים קוורץ, פצלת שדה אלקלית, פלגיוקלז ופלדשפטואידים בהתאמה. התרשים בנוי באופן המייצג את האחוז היחסי של המינרל בסלע.
בראשית המחקר הפטרולוגי תוארו סלעים על ידי גאולוגים כבעלי מאפיינים שונים מאלה של סלעים שתוארו בעבר, כך שניתן היה לתת להם שם ייחודי. מאחר שסלעים זהים במוצאם ובהרכבם עשויים להראות סימני בליה שונים, היה נחוץ לבנות מערכת קריטריונים שתאפשר סיווג חד-משמעי של סלעי יסוד. אחת הדרכים היא מיונם על-פי הרכבם המינרלוגי, ודיאגרמות QAPF מציגות אותם באופן ברור ואחיד. דיאגרמות QAPF למיון סלעי יסוד נוצרו על ידי האיגוד הבינלאומי למדעי הגאולוגיה (IUGS – International Union of the Geological Sciences), והפכו למקובלות בקרב גאולוגים בעולם, בעיקר למיון של סלעים פלוטוניים אך גם של סלעים געשיים. באמצעות תרשימים אלה ניתן לתת שם לסלעים בעלי הרכב מינרלוגי ידוע.
קרב גבעת בנקר
קרב גבעת בנקר (באנגלית: Battle of Bunker Hill) היה קרב במלחמת העצמאות של ארצות הברית שחל ב-17 ביוני 1775 בגבעת בריד, במסגרת המצור על בוסטון. גנרל ישראל פטנאם (Israel Putnam) פיקד על הכוחות המהפכניים האמריקאיים, ומייג'ור גנרל ויליאם האו פיקד על כוחות הצבא הבריטי. היות שרוב הלחימה לא התרחשה בגבעת בנקר עצמה, הקרב נקרא לעיתים נדירות (אך באופן מדויק יותר) קרב גבעת בריד.
המטרה המיידית של גנרל האו הושגה, אבל לא השפיעה על המצור; עם זאת היא הדגימה את העובדה שהמתיישבים הבריטים היו מוכנים לעמוד בקרב קשה. מקובל שאת הפקודה המפורסמת "אל תירו עד שתראו את הצבע הלבן בעיניהם (של הבריטים)" נתן הקולונל ויליאם פרסקוט אך יש היסטוריונים החולקים על כך.
לזכר הקרב הוקמה בבוסטון אנדרטת גבעת בנקר.
יאן סובייסקי
יאן השלישי סובייסקי (בפולנית: Jan III Sobieski; 17 באוגוסט 1629 - 17 ביוני 1696) היה מלך פולין ומפקד צבאה. זכה לתהילה מיוחדת בכל אירופה בעקבות ניצחונו על העות'מאנים בקרב וינה וכונה "מושיעה של אירופה".
שנותיו הראשונות
סובייסקי נולד באולסקו, אשר ליד לבוב, למשפחת אצולה פולנית. אביו יעקוב היה וויווֹד (מושל) של חבל רותניה הקרפטית, אמו סופיה תאופילה הייתה נכדתו של ההטמאן סטניסלב ז'ולקיבסקי. הוא למד במכון נובודבורי ובאוניברסיטה היגלונית שבקרקוב ולאחר סיום לימודיו סייר באירופה במשך שנתיים עם אחיו מרק. ב-1648 חזר לפולין בעקבות מרד חמלניצקי והתגייס לצבא הפולני. עד מהרה התגלו כישוריו הצבאיים והוא הקים גדוד פרשים, עליו פיקד יחד עם אחיו. לאחר קרב זבורוב נפרדו האחים, ויאן מונה לקולונל. בתפקיד זה השתתף בקרב ברסטצ'קו, ואחיו נהרג בשבי העות'מאני בשנה שלאחר מכן. יאן השני קז'ימייז', מלך פולין איתר את המפקד האמיץ ושלח אותו לאימפריה העות'מאנית, שצבאה נחשב בין הטובים באותה עת, כדי לרכוש שם ידע צבאי. בטורקיה למד יאן את השפה, המסורת וטקטיקת הקרב העות'מאנית. לאחר הפלישה השוודית (המכונה "מבול" בהיסטוריוגרפיה הפולנית), היה יאן בין המפקדים הפולנים שנכנעו למלך שוודיה, קרל גוסטב ה-10, ושרתו תחת פיקודו. באפריל 1656 חזר יאן להילחם שכם אחד עם מלך פולין.
כמפקד צבאי
סובייסקי הצטיין בקרב בן שלושת הימים על ורשה נגד כוחות שוודיה וברנדנבורג, כשפיקד על 2000 לוחמים בגדוד הטטרי. כהוקרה על הצטיינותו קיבל את אות המגן הגדול של הכתר (פולנית: Chorąży wielki koronny). הוא עזר למלך בדיכוי המרד של ליובומירסקי והחל לתמוך בסיעה הצרפתית שבקרב האצולה הפולנית. הוא נשא לאשה ב-1665 את מרי קזימיר לואיז דה-לה גרנג' ד'ארקן (צרפתית: Marie Casimire Louise de la Grange d'Arquien) שהייתה אשת החצר של מלכת פולין, אשתו של יאן קזימיר. לאחר נישואיו, מונה למרשל הגדול של הכתר (פולנית:marszałek wielki koronny), ושנה לאחר מכן מונה להיטמאן שדה של הכתר. ב-1667 הנחיל ניצחון נוסף לפולין בקרב פודהיצה על העות'מאנים והקוזקים, וכהוקרה על ניצחונו זה מונה להיטמאן הגדול של הכתר, תפקיד שמשמעותו המפקד העליון של הצבא הפולני.
שנות מלכותו
פולין בזמנו של סובייסקי הייתה אחת מהמדינות הגדולות באירופה, אך הייתה מפולגת ביותר. אצילי פולין תמכו במלכים זרים והסכימו לשרתם יותר מאשר את מלכם שלהם. רבים משטחי פולין וליטא המקוריים היו עתה בכיבוש זר. ב-1674 פנה יאן לסדרת מלחמות נוספת נגד העות'מאנים והצליח להנחיל להם תבוסה ולהחזיר את מבצרי קמניץ-פודולסקי, באר ורז'קוב.
ב-1675 ניסו העות'מאנים להתקדם שוב לתחומי פולין וחצו את הדנייפר, אך לא הצליחו לכבוש את העיר האסטרטגית ז'וראבנו. למרות שקמניץ-פודולסקי נשארה בידי העות'מאנים, הצליח סובייסקי לבנות שם כנסייה ולהחזיר את בליה צרקוב מידיהם. לאחר מכן, חתמו פולין והאימפריה העות'מאנית על חוזה שלום ב-1676 בז'וראבנו על הדניסטר, במסגרתו הכירו הפולנים בכיבושים העות'מאניים של חבל פודוליה. ההסכם עזר לשמור על שקט למספר שנים.
בחזיתות אחרות הצליח סובייסקי פחות, שכן את רוב האיום על פולין היוו העות'מאנים ואצילים פולניים רבים תמכו יותר במדינות אירופה השכנות, והיה מאוד קשה להקים חזית אחידה למלחמה באוסטריה ובשוודיה. סובייסקי הצליח לארגן מחדש את הצבא הפולני לפי הדגם העות'מאני. כמו כן הוא הגדיל את מספר הרובים, הגדיל את הארטילריה ופיתח את חיל ההוסרים והדרגונים.
ב-1683 תכנן סובייסקי מלחמה נגד אוסטריה וברנדנבורג ולצורך כך הגיע להסכם עם צרפת, אך מחמת האיום העות'מאני נגנזה התוכנית. כדי להתגונן מפני האימפריה העות'מאנית, בנה סובייסקי חומות מיגון מסביב ללבוב ולקרקוב. ב-12 בספטמבר 1683 התרחש קרב וינה בו איחד סובייסקי את כוחותיו עם האוסטרים והגרמנים. צבאם מנה 81,000 איש, לעומת העות'מאנים בפיקודו של קרה מוסטפא, שצבאם מנה 130,000 חיילים. למרות ההבדל הכמותי, כמצביא מצטיין הבחין סובייסקי בקו ההגנה החלש של העות'מאנים, ולמרות שהקרב נקבע ל-13 בספטמבר, התחיל סובייסקי במתקפה ב-12 בו, בשעה 4 לפנות בוקר ועד מהרה הניס את העות'מאנים בבהלה. כל אוהליהם נשארו נטושים, ורבים מהחיילים נשבו. מאותו יום זכה לכינוי "מושיעה של אירופה", וניצחונו בלם את המשך התפשטות האימפריה העות'מאנית ביבשת אירופה.
המלך יאן מת בארמון המלכים בוילנוב ב-17 ביוני 1696. ליורשו נבחר פרידריך אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסכסוניה, שמשל על פולין תחת השם אוגוסט השני.
פסלו של יאן סובייסקי הועבר אחרי מלחמת העולם השנייה מלבוב, שעברה לרשות אוקראינה לגדנסק, שחזרה לרשות פולין לפי ועידת פוטסדאם.
יחסו של סובייסקי ליהודים
באופן כללי נטה סובייסקי חסד ליהודים. לאחר החרבת הקהילות בפודוליה ובשאר חלקי אוקראינה, הוא פטר את היהודים מתשלום מיסים כדי לתמוך בשיקום הקהילות. סובייסקי אף אישר את כל הזכויות שהיו ליהודים תחת שלטון המלכים הקודמים.
איל B
איל בן משה (נולד ב-1974) ידוע בשם הבמה איל B הוא במאי, יוצר קומיקס, אנימטור, מאייר, תסריטאי ומעצב ישראלי.
ביוגרפיה
איל B הוציא לאור וערך משנת 1992 (יחד עם ירון ניסקי ואמיתי סנדי) את עיתון הקומיקס הישראלי "סטיות של פינגווינים" אשר הכיל הומור פרוע ברובד הגלוי וביקורת חברתית נוקבת ברובד הסמוי. אחד מהסיפורים בהמשכים פרי יצירתו של איל B שהתפרסמו בחוברת היה "הערפד הפסיבי" - בשנת 1997 הוציא איל B לאור ספר המכיל לקט של כל הפרקים שיצאו בסדרה זו.
איל B זכה להכרה לאחר שיצר את סדרת האנימציה "מאנצ'" ששודרה כפינה בתוכנית "פרפר לילה" בערוץ 2 בין השנים 1999–2000 בה הוצגו בין היתר גרסאות פארודיות לסדרות הילדים "הלב" ( "נרקו") ו"הדרדסים" ("דרדסטלנים").
בשנת 2000 הקים את "סטודיו איל B" בשיתוף עם טדי הפקות. הסטודיו הפיק את הסדרות "התוכנית עם הבובות", "מיסטר מותק" אשר שודרו ביס, את תוכנית הבובות "הגוזניקים" אשר שודרה בערוץ 24, הווידאו קליפים לשירים "דרך המלך" של כלא 6 ו"בומביי" של דנה ברגר, את סדרת האנימציה הפארודית "אבישי ההורס" אשר משודרת כחלק מהתוכנית "Y בעשר" בערוץ yesY של חברת יס ופרק מצויר שהוא הפרק הראשון בעונה השלישית בסדרה הקומית "הפיג'מות" וקטעי אנימציה שהופיעו באחד הפרקים של העונה הראשונה של "השיר שלנו".
בשנת 2008 עיצב את הדמויות והפיק את סרטוני האנימציה של להקת "באגו דאגו" - הלהקה הווירטואלית הישראלית הראשונה אשר מבצעת גרסאות כיסוי בעברית לשירי רית'ם אנד בלוז והיפ-הופ לועזיים. עד היום יצאו שלושה וידאו קליפים מצוירים של הלהקה – "תן לה" (על פי שיר ההיפ-הופ "Smack That" של אמינם ואייקון, "חבר ערבי" (על פי שיר הרית'ם אנד בלוז "American Boy" של אסטל וקניה וסט) ו"הלו הלו" (שיר מקורי).
ב-2010 איל B עבד בשיתוף עם גאגא הפקות ובמסגרת זו ביים פרסומות לטלוויזיה ולאינטרנט ויצר סדרות מקוריות.
בשנים 2011 ו-2012 איל יצר וביים שתי עונות של סדרת המערכונים "הפרויקט הירוק" עבור ערוץ קומדי סנטרל ב-HOT. ייחודה של הסדרה הוא בכך שכל המערכונים צולמו על מסך ירוק, וכל הרקעים והסביבות נוצרו במחשב, דבר שהעניק לסדרה מראה ייחודי המשלב אנימציה, פנטזיה וצילומים חיים. הסדרה נמכרה לערוצים שונים בחו"ל ולהפקות מקור זרות בשימוש התסריטים והגרפיקות הישראלים המקוריים.
משנת 2013 עד היום איל עובד עבור תוכנית הדגל של ערוץ 2 )ובהמשך 12(, "ארץ נהדרת", ומייצר עבורה קטעי מסך ירוק ו- VFX, ביניהם הפרודיות על משחקי הכס ומלחמת הכוכבים.
מסוף שנת 2014 ועד היום איל עובד על פרויקט עצמאי של הפקת סרט מדע בדיוני קומי.
בשנת 2017 עבר לטנפליי, ניו ג'רזי ועובד ויוצר משם אפקטים ויזואליים עבור תוכניות ישראליות וכן לשוק האמריקאי.
עם המעבר פתח בן-משה ערוץ יוטיוב בשם "אז איך זה לחיות באמריקה", ובמסגרתו הוא מעלה סרטונים מעמיקים שבהם הוא מדבר על מגורים בארה"ב כישראלי: יוקר המחיה, רמת הביטחון האישי הגבוהה ועוד.
אייל הוא אחיו הגדול של נמרוד אלדאה.
בדפורד OB
בדפורד OB (באנגלית: Bedford OB) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית הרכב המסחרי הבריטית Bedford Vehicles, אשר יוצר בין השנים 1939–1951.
לפני מלחמת העולם השנייה יוצרו 72 יחידות. בזמן המלחמה הייתה הפסקה בייצור. סך הכל יוצרו 12,766 יחידות.
"בדפורד OB"
,,
אינגמר ברגמן
ארנסט אינגמר ברגמן (בשוודית: Ernst Ingmar Bergman, ; 14 ביולי 1918 – 30 ביולי 2007) היה במאי קולנוע, במאי תיאטרון ותסריטאי שוודי.
קורות חייו
ברגמן נולד באופסלה שבשוודיה ב-14 ביולי 1918. אביו היה כומר לותרני ואינגמר גדל כשהוא מוקף בדימויי דת נוצריים. הוא החל בלימודי תולדות הספרות באוניברסיטת סטוקהולם, אולם לא סיים את לימודיו. הוא התעניין בתיאטרון ומאוחר יותר גם בקולנוע.
הפריצה הבינלאומית שלו התרחשה בשנת 1955, עם הקרנת סרטו "חיוכי ליל קיץ" (Sommarnattens leende) בפסטיבל קאן. הסרט, קומדיה רומנטית על חילופי זוגות עם רמזים לשיקספיר ולתיאטרון הצרפתי של המאה-17, הפך לאחד מן הסרטים המדוברים של הפסטיבל, זכה בו בפרס מיוחד והפך ללהיט בינלאומי. הצלחת הסרט איפשרה לברגמן לקבל מימון לסרטים תוך קבלת חופש אמנותי. הסרטים שלו הפכו לאישיים יותר וקודרים יותר, כאשר מנקודה זו מעמדו בשוודיה ובעיקר בעולם הוא של אמן גדול וחשוב.
במהלך שנות הששים מונה ברגמן למנהל אמנותי של התיאטרון השוודי, העמדה הבכירה ביותר בעולם התיאטרון במדינה. באותה תקופה עבד בחורף על הצגות תיאטרון ובקיץ צילם סרטים, כאשר אתר הצילומים הקבוע שלו הפך להיות האי פורה, בו גם קבע את ביתו.
ב־1970 קיבל את הפרס לזכר אירווינג תלברג למפעל חיים בטקס האוסקר. בנוסף, זכה ברגמן בשלושה פרסי אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, כמו גם לכמה מועמדויות לאוסקר על תסריט ובימוי, אולם הוא מעולם לא הגיע לטקס על מנת לקבל את הפרס.
בשנת 1976 נעצר ברגמן בחשד להעלמות מס. הוא לקה בהתמוטטות עצבים ובעקבות זאת עזב את שוודיה ועבר לחיות במינכן בגרמניה, בה המשיך לעבוד בתיאטרון ובקולנוע.
ב־1982 חזר ברגמן לעבוד במולדתו וביים את הסרט "פאני ואלכסנדר", סרט אותו החשיב כאישי ביותר וכמפואר ביותר בקריירה שלו. הוא ביקש לראות בסרט סיכום של יצירתו הקולנועית והכריז שזה יהיה סרטו האחרון, ולאחריו יתרכז יותר בעבודתו בתיאטרון. מאז ביים כמה סרטי טלוויזיה, וכתב מספר תסריטים, והמשיך לעבוד בתיאטרון עד ימיו האחרונים.
ברגמן נפטר ב-30 ביולי 2007 בביתו באי פוֹרֶה (Fårö), בדרום מזרח שוודיה, בגיל 89.
ברגמן נישא חמש פעמים, ובנוסף קיים קשרים רומנטיים עם השחקניות הרייט אנדרסון, ביבי אנדרסון וליב אולמן. הוא היה אב לתשעה ילדים.
יצירתו
ברגמן ביים יותר מ־40 סרטי טלוויזיה וקולנוע, ומספר רב מאוד של מחזות בשוודיה ומחוצה לה. סרטיו עוסקים לרוב בשאלות קיומיות על מוסר, בדידות ואמונה. הם לרוב מאוד ישירים ולא מסוגננים יתר על המידה. ברגמן הצליח להשתמש במדיום הקולנועי, התעשייתי, ככלי הבעה מאוד אישי, שיכול לעסוק גם בבעיות קיומיות ופסיכולוגיות וגם באירועים מוחשיים של חיי היומיום. רבים מסרטיו התבססו על מעט מאוד דמויות או אירועים, כאשר רבים מסרטיו הציגו התרחשות במהלך יממה אחת בלבד.
כבמאי העדיף ברגמן גישה אינטואיטיבית על פני גישה אינטלקטואלית, ונקט בגישה לא אגרסיבית כלפי שחקניו. הוא חש כי יש לו אחריות גדולה כלפי שחקניו, אותם ראה כשותפים לעשייה הנתונים במצב פסיכולוגי עדין. הוא טען כי במאי צריך להיות כן ותומך בשחקנים, כדי שיוכלו להפיק את עבודתם הטובה ביותר. במהלך השנים נתן ברגמן לשחקניו יותר חופש באלתור הטקסטים. בסרטיו האחרונים כתב את הרעיונות העומדים מאחורי הדיאלוגים, ונתן לשחקנים לאלתר אותם בעצמם, תוך שהוא מקפיד לשמור שהשיחה תתפתח בכיוון אליו התכוון.
ברגמן טען כי הושפע בין היתר ממחזותיו של יוהאן אוגוסט סטרינדברג ומהגותו הפילוסופית-פסיכולוגית של איינו קאילה.
אליהו רביבו
אליהו (אלי) רביבו (נולד ב־כ"ה באייר ה'תשל"ג, 27 במאי 1973) הוא חבר הכנסת העשרים וחמש מטעם הליכוד ויו"ר הוועדה המיוחדת לעובדים זרים.
ביוגרפיה
אליהו רביבו נולד ב־1973 כבכורם של יעקב ואסתר. הוא פעיל במפלגת הליכוד מאז הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה (1996), ובמקביל היה עובד עיריית לוד. עם בחירת אחיו יאיר לראשות העיר ב־2013 פרש מתפקידיו בעירייה.
בבחירות המקדימות לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש (2022) התמודד על ייצוג מחוז השפלה ברשימת הליכוד, מחוז שנציגו משוריין במקום ה-19 ברשימת הליכוד, ואחיו יאיר ניהל את מטה הבחירות שלו. לאחר שראש ועד עובדי רשות שדות התעופה פנחס עידן, שזכה באותה משבצת בפריימריז הקודמים, פרש מההתמודדות והעביר את תמיכתו לרביבו, גבר האחרון על מועמדותם של דוד שרן, שהיה מנהל לשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו, וגיא צור, חבר מועצת העיר רחובות וזכה ל־48% מהקולות במחוז.
באפריל 2023 פורסם בערוץ 12 תחקיר של עמרי מניב לפיו שבועיים לפני הפריימריז בליכוד, בהם זכה אליהו רביבו, סיפקה עיריית לוד בראשות אחיו יאיר רביבו אישורים חריגים לשני עסקים גדולים, מזהמים ובלי היתרים, השייכים לג'ומעה אזברגה, קבלן קולות ערבי של הליכוד, שתמך באליהו רביבו וביאיר רביבו.
חיים אישיים
נשוי למירי, להם שלושה ילדים והם תושבי גדרה. לרביבו תואר ראשון בחינוך מהקריה האקדמית אונו.
ארתור גרומיו
ארתור גרומיו (בצרפתית: Arthur Grumiaux; 21 במרץ 1921 - 16 באוקטובר 1986) היה כנר בלגי, שהיה מיומן גם בפסנתר.
ביוגרפיה וקריירה
גרומיו נולד בווילר-פרווין, בלגיה, בשנת 1921, למשפחה ממעמד הפועלים, וסבו הוא שהמריץ אותו להתחיל בלימודי מוזיקה בגיל 4. הוא התאמן בנגינה בכינור ובפסנתר עם חמישיית פרנאן בקונסרבטוריון של שרלרואה, שם קיבל פרס ראשון בגיל 11. כעבור שנה קידם את לימודיו בעבודה עם אלפרד דובוא בקונסרבטוריון המלכותי בבריסל במקביל ללימודי קונטרפונקט ופוגה אצל ז'אן אבסיל. את הפרסים החשובים הראשונים שלו קיבל עוד לפני שמלאו לו 20; את פרסי אנרי וייטאן ופרנסואה פרום קיבל בשנת 1939, ואת פרס הווירטואוז קיבל מן הממשלה הבלגית ב-1940. במהלך הזמן הזה גם למד באופן פרטי קומפוזיציה אצל הכנר והמלחין הרומני המפורסם ג'ורג'ה אנסקו בפריז, מורו של יהודי מנוחין. הופעותיו הראשונות היו בבלגיה, עם הפילהרמונית של בריסל, בנגינת הקונצ'רטו של פליקס מנדלסון, ובבריטניה עם תזמורת רשות השידור הבריטי בשנת 1945. בגלל הכיבוש הגרמני של ארצו במלחמת העולם השנייה, היה פער זמנים קצר בין שני האירועים החשובים הללו. במשך הזמן הזה ניגן באופן פרטי עם כמה הרכבים קטנים ונמנע מכל הופעה פומבית מכל סוג שהוא.
על אף הדיחוי הקל הזה בפתיחת הקריירה הבינלאומית שלו, מרגע שהחלה, התפתחה במהירות. לאחר הופעת הבכורה שלו בבריטניה, התקדם לעולם האקדמי של בלגיה, כאשר התמנה לפרופסור לכינור בקונסרבטוריון המלכותי, המוסד שבו למד לפנים. בהוראתו שם דגש על הפיסוק, איכות הצליל ואמות המידה הטכניות הגבוהות בביצוע אמנותי.
נגינתו של גרומיו הונצחה על גבי יותר משלושים תקליטים, כמעט כולם בחברת פיליפס, אם כי שמו מופיע גם על תקליטי EMI, Bekart ו-Music & Arts. המוזיקה בתקליטים אלה היא על פי רוב משל באך, בטהובן, ברהמס, מוצרט ושוברט ולפעמים גם יצירות של ראוול ודביסי. אחת השמחות הגדולות בחייו הייתה שותפותו עם הפסנתרנית קלרה הסקיל. מדי פעם היו השניים מתחלפים בכלים לשם שינוי נקודת הראות וההתייחסות. גרומיו נותר עם חסך מקצועי ואישי כשהסקיל מתה בגלל נפילה בתחנת רכבת, בדרכה לקונצרט עמו. נוסף לעבודתו כסולן, הקליט חמישיות של מוצרט עם "אנסמבל גרומיו" ומבחר יצירות עם "שלישיית גרומיו", שכלל את הדואו ההונגרי של הזוג גיאורגה יאנצר (ויולה) ואווה צאקו (צ'לו). קריירת ההופעות המצליחה שלו הובילה להכרה מלכותית, כשהמלך בודואן העניק לו תואר ברון על שירותיו למוזיקה בשנת 1973, תואר שחלק עם פגניני.
.cc
.cc היא סיומת אינטרנט מדינית (ccTLD) השייכת לאיי קוקוס, טריטוריה אוסטרלית. סיומת האינטרנט מנוהלת על ידי החברה האמריקאית VeriSign, בנוסף לחברה הבת, eNIC, שמקדמת את הסיומת תחת הכותרת "ה-.com הבא". הסיומת ניתנה לחברת eNIC באוקטובר 1997 על ידי ה-IANA. חברת eNIC שולטת על ה-TLD לצד SamsDirect Internet.
הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין משתמשת גם היא משתמשת בדומיין .cc, לצד הדומיין .nc.tr.
שימוש
חברות רבות מעדיפות להשתמש בסיומת האינטרנט ".cc" למועדוני קריקט ואופניים. בנוסף לכך, נוצרים גם הם משתמשים בסיומת אינטרנט זו, מכיוון ש-cc היא קיצור לביטויים "Christian Church" או "Catholic Church". גם חברות קוד פתוח כמו ארדואינו משתמשות בדומיין .cc, מכיוון ש-cc הוא גם קיצור דרך למילים "Creative Commons", שהרישיונות שלה מהוות שימוש באתר. גם אנשים המאחסנים את האתר שלהם בקייפ קוד משתמשים ב-.cc על מנת לתאר את מיקום אתרם בארצות הברית, וכמו כן גם החברה Canadian Club השתמשה בדומיין .cc למטרות רווח ושיווק.
gov.cu.cc, com.cc, net.cc, edu.cc, org.cc
כמה סיומות אינטרנט משניות המוחזקות על ידי חברת CoCCA.
cc.cc, co.cc, cu.cc, cz.cc
אין היררכיה רשמית או אמיתית בסיומות או בדומיינים הקשורים לסיומת cc. אך חברות נותנות דומיינים אלה בחינם.
co.cc
.co.cc ידועה בתור סיומת אינטרנט שספאמרים בלוגרים (splogs) משתמשים בה לעיתים קרובות עקב היותה חינמית. ביולי 2011, גוגל מחקו למעלה מ-11 מיליון אתרי .co.cc, אך עסקים עם אתר בעל סיומת .co.cc יכלו להגיש תלונה להחזיר את אתרם למנוע החיפוש.
גם חברות אנטי-וירוס מזויפות השתמשו בסיומת .co.cc מספר רב של פעמים.
בשנים 2012–2014, האתר co.cc וחברות הסיומת המספקת אותה הפסיקו לפעול ללא סיבה ידועה לציבור, אך הם כן הפסיקו לקבל הצעות להרשמת דומיינים זמן קצר לפני סגירתם.
ב-2018, דומיין האתר co.cc נמכר תמורת חצי מיליון דולרים. נכון ל-2021, חברה אחרת משתמשת בדומיין.
אמנון ברזל
אמנון ברזל (נולד ב-5 ביולי 1935) הוא אוצֵר ישראלי.
ביוגרפיה
ברזל נולד בתל אביב. הוא בוגר הפקולטה למדעי הטבע באוניברסיטה העברית בירושלים, ולימודי תולדות האמנות מאוניברסיטת סורבון בפריז. מסוף שנות ה-60 משמש כמבקר אמנות במוסף הספרותי של העיתון "הארץ". בשנות ה-70 לימד תולדות האומנות במכון אבני ובחוג לאומנות באוניברסיטת חיפה.
בשנת 1976 מונה לאוצר הביתן הישראלי בביאנלה של ונציה. במסגרת זו אצר במשך 6 שנים רצופות את התערוכות של מנשה קדישמן, דני קרוון, משה גרשוני ומיכה אולמן. בסוף שנות ה-70 שימש כיועץ ראש עיריית תל אביב שלמה להט לאמנות. בתחילת שנות השמונים הקים ואצר את אירועי האמנות הסביבתית תל-חי 1983-1980 ביוזמת התנועה הקיבוצית בצפון. משנת 1986 הקים ואצר שורה של פרויקטים באיטליה שהמרכזי שבהם הקמה וניהול המוזיאון לאמנות עכשווית בעיר פראטו שליד פירנצה. היה האוצר הראשון של פארק הפיסול הבינלאומי וילה צ'לה בטוסקנה. בשנת 1994 מונה למנהל המייסד של המוזיאון היהודי בברלין. בשנת 2006 אצר את התערוכה 'מאה שנות אמנות ישראלית' במילאנו.
לאורך השנים אצר תערוכות רבות, כתב עשרות קטלוגים וספרים לאמנות בינלאומית וישראלית, בהם 'אמנות בישראל' (אנגלית, הוצאת פוליטי מילאנו, 1987).
אנדרה וטטיאנה בוצ'י
טטיאנה בוצ'י (פיומה, 19 בספטמבר 1937) ואנדרה בוצ'י (פיומה, 1 ביולי 1939) הן שתי אחיות יהודיות איטלקיות, ניצולות שואה. השתיים היו עדות לשואת יהודי איטליה וחיברו זיכרונות על חוויותיהן באושוויץ. לאחר שזוהו בטעות כתאומות, הן הושארו בחיים כדי לשמש בניסויים שערך ד"ר יוזף מנגלה והן בין המעטים ששרדו. בהקשר זה קורותיהן הפכו אותן לעדות מכריעות לפעילותו של מחנה אושוויץ ולניסויים הפסבדו-מדעיים שבוצעו בו. עניינן של האחיות בוצ'י הוא נושא לדיון היסטוריוגרפי נרחב הן באיטליה והן ברמה הבינלאומית.
קורות חיים
האחיות טטיאנה (נולדה בשם ליליאנה) ואנדרה (אלסנדרה) בוצ'י נולדו בעיר פיומה בשנת 1937 וב-1939 בהתאמה, בנותיהן של ג'ובאני בוצ'י פיומאנו הקתולי ומירה פרלו, יהודייה. משפחת פרלו, במקור מבלארוס, עברה לרייקה בתחילת המאה העשרים כדי להציל את עצמם מהפוגרומים של הצאר.
משפחת פרלו עברה להתגורר בפיומה משום שהעיר נראתה סובלנית למדי כלפי יהודים, והיה לה מוצא לים שאיפשר נתיב מילוט במידת הצורך. אחותה של מירה, ג'יזלה, התחתנה גם עם קתולי, אדוארדו דה סימון, איתו עברה לנאפולי ושם ילדה את בנם הראשון סרג'יו דה סימון.
בשנת 1943, ג'יזלה, שנותרה לבדה עם בנה בנאפולי לאחר שבעלה נקרא לצבא, החליטה לחזור למשפחתה בפיומה עם סרג'יו הקטן. היא תתחרט על הבחירה הזו במשך כל חייה, שכן לאחר מספר חודשים שוחררה נאפולי על ידי בעלות הברית האנגלו-אמריקאיות והיהודים ניצלו.
לאחר 8 בספטמבר 1943, הוחלו חוקי הגזע הגרמניים ברייקה והחל גירוש קהילה היהודית. ב-28 במרץ 1944, בעקבות הלשנה של יהודים המחוז, אנדרה וטטיאנה, בהתאמה בגיל 4 ו-6, נעצרו יחד עם אמן, דודתן, בן הדוד סרג'יו דה סימון ובני משפחה אחרים.
משפחת פרלו הועברה לסוסאק למחסן יין שם שהתה לילה אחד, ולאחר מכן הועמסו כולם למכונית והועברו לבית הבד של ריזיירה די סן סאבה למשך יומיים ושני לילות שם הועברו לחקירות. מאוחר יותר הועלתה משפחת פרלו ללא מים ואוכל לאחת מקרונות הרכבת שנוסעות לפולין. מירה הצליחה להעביר למישהו פתק שיישלח למשפחת בעלה שנשאר בפיומה. בליל 4 באפריל 1944 הרכבת שלהם הגיעה לאושוויץ-בירקנאו. המגורשים הובלו לכיכר שם סודרו, הסבתא הופנתה לשורה השמאלית והועמסה עם יהודים אחרים על משאית, נרצחה באותו ערב. חוקי אושוויץ קבעו: מוות בעת ההגעה לנשים עם ילדים ולגילאי שישים ומטה לחמש עשרה: באותו לילה הופרדו האם והבנות. הנערות זוהו בטעות ככל הנראה כתאומות מכיוון שהן זהות כמעט, למרות גילן השונה ועם בן דודן נשלחו ל"קינדרבלוק", צריף הילדים המיועד לניסויים של ד"ר יוזף מנגלה. האם והדודה נשלחו לצריף לא רחוק מזה של הילדים והושמו בזונדרקומנדו העובד במחנה הריכוז.
הבנות החלו להבין שהן במחנה הריכוז, וגם אם בצורה מבולבלת הן התרגלו למוות, הן לא בכו מול ערימות הגוויות של אנשים כמוהן ואפילו לא בכו כשאמן הפסיקה לבקרן וקיבלו את האפשרות שאמם יכולה להיות גם בין הגופות האלה. "[...] אושוויץ היא מעל לכל הארובה. אני לא יודעת מתי, אבל בשלב מסוים ידעתי שאני נמצאת באותו מקום שנקרא אושוויץ ומבחינתי השם הזה נקשר לארובה. [...] העובדה היא שידעתי שאנשים נשרפים שם. להבות גם יצאו, לא רק עשן אפור. הבזקי להבות, שמהם ירד גשם כמו ערפל אפור שהתיישב בכל מקום ותמיד יכולת להריח את הריח הזה, לא הבנתי מה זה. מאוחר יותר נודע לי שזה בשר שרוף." נזכרה טטיאנה. אחותה הצעירה אנדרה זוכרת גם רגעים מחייהן במחנה: אם אני עוצמת עיניים אני רואה את צריף הילדים, אני, אחותי וסרג'יו מסתובבים ומחזיקים ידיים. [...] אנחנו מסתובבים לבד, קר לנו, אנו לובשים מעילים ונעליים ללא גרביים שמחליקות מרגלנו. שתי האחיות עם בן דודן, בימים הראשונים במחנה, דיברו ביניהם איטלקית. עם זאת, עד מהרה הם שכחו את שפתם, החלו להבין גרמנית ומאוחר יותר לדבר בה. למעשה, שתי הילדות לא חלו במחלות זיהומיות והרסניות כמו טיפוס, נומה ודיזנטריה. מבלי דעת הם עוררו רגישות וחמלה אצל מבוגרים מסוימים שהביאו במעשים קטנים להישרדות השניים. כמה אסירים הגישו להם לחם, קופסת ביסקוויטים ושוקולד ואפילו לקחו סיכונים עבורן. מכריעה לביטחונם הייתה בלוקובה, השומרת על בקתת הילדים והנשים, שהאחיות אינן זוכרות את שמה, שטיפלה במיוחד בטטיאנה שהעניקה לה סוודרים חמים לחלוק עם אחותה הקטנה וזה אפשר לשתי הילדות לשרוד את אכזריות המחנה.
יום אחד בנובמבר בלוקובה לקחה את אנדרה וטטיאנה הצידה ואמרה להם: "גברים יבואו, הם יאספו את כל הילדים ויגידו לך: מי שרוצה לראות את אמא שלהם ולחזור איתה, תעשה צעד קדימה. אתן צריכות לעמוד במקום ולא לענות על שום דבר." שתי האחיות גם אמרו לסרג'יו כדי שיציל את עצמו יחד איתן. כאשר ד"ר מנגלה הופיע בצריף עם אנשיו וביקש מהילדים להתקדם אם הם רוצים לבקר את אמם, סרג'יו, שהיה רגיל לגור איתה לבד, עשה את הצעד קדימה ונלקח יחד עם עוד 19 ילדים והועבר למחנה הריכוז נויואנגמה שם עבר ניסויים מחרידים ובסופו של דבר מת. הנערות, לעומת זאת, בזכות הקשר שלהן ועוצמתן זו לזו, נותרו דוממות בשקט ומעולם לא ביקשו לראות את אמן.
אחרי השחרור
על פי הערכות חוקרי מוזיאון אושוויץ, לפחות 230,000 ילדים יהודים מכל מדינות אירופה הכבושה גורשו למחנה אושוויץ-בירקנאו. הישרדותם קשורה תמיד לנסיבות ותנאים יוצאי דופן לחלוטין. ככלל, הילדים נשלחו מיד לתאי הגזים ונהרגו, מלבד תאומים או ילדים שנחשבו מעניינים לניסויים רפואיים או חובות מיוחדות אחרות במחנה. מתוך 776 ילדים איטלקים מתחת לגיל 14 שגורשו לאושוויץ, רק 25 שרדו. ב-27 בינואר 1945, כאשר הגיעו הסובייטים לאושוויץ, היו בחיים רק 650 ילדים בני לאומים שונים, מתוכם פחות מ-50 מתחת לגיל 10. בין הניצולים הללו היו אנדרה וטטיאנה.
בפברואר 1945, לאחר השחרור, הועברו אנדרה וטטיאנה, שאיבדו קשר עם אמן שלדעתן מתה, יחד עם ילדים אחרים לבית יתומים ליד פראג שם למדו לדבר צ'כית. הן נשארו שם עד מרץ 1946, אז הועלו למטוס עם ילדים אחרים והועברו לאנגליה בלינגפילד, באחוזתו של סר בנג'מין דרייג', ששימשה מרכז לקבלת ילדים יתומים מאכזריות מחנות הריכוז. שם אנדרה וטטיאנה הרגישו לראשונה מוגנות ואהובות, תודות גם לפסיכולוג ולמחנכים שדאגו להם. התקופה האנגלית, בה למדו שפה חדשה, נזכרת בשמחה רבה על ידי האחיות, שם לראשונה אחרי זוועות אושוויץ הן מצאו אהבה שוב ויכלו להשתעשע במשחקים שהביאו להן כל הזמן, הנשים שהלכו למצוא אותם כשהן מנסות להחזירן למצב נורמלי עם מחוות קטנות, למשל לצאת לטיול. עבור אנדרה וטטיאנה הנשים האלה היו כמעט כמו אמהות ולמצוא אהבה עזרה להן רבות.
בינתיים, האם, ששרדה גם היא, ניסתה בכל האמצעים האפשריים לקבל חדשות על הבנות. הוועד לפליטים יהודים בלונדון יחד עם הצלב האדום הבינלאומי חיפש אותן, החל מהמספרים המקועקעים על זרועות הבנות ברגע שהגיעו לאושוויץ-בירקנאו שאמם הצליחה לזכור. יום אחד הגיע מכתב ללינפגילד מנאפולי שבה משפחות בוצ'י ודה סימון ביקש לקבל מידע על ילדיהן: המכון הצליח לאשר את קיום הבנות אך ללא ידיעות על סרג'יו. במעטפה הבאה מירה צירפה תמונה שלה עם בעלה ואנדרה וטטיאנה זיהו אותם. בגלל הביורוקרטיה המסובכת והחשש מטעויות, לקח קצת זמן עד שהבנות התאחדו עם הוריהן.
בדצמבר 1946 התלוותה לשתי האחיות הקטנות לרומא הגברת הצעירה שטיפלה בהן במשך חודשים, שם מצאו את אמן. זו הייתה פגישה כמעט מביכה, שכן הבנות נצמדו לבת הזוג שלהן במקום ללכת לפגוש את אמא שחיכתה להן: לקח קצת זמן לבנות מחדש את הקשר המשפחתי.
שום עיתון איטלקי לא דיווח על החדשות על חזרתן לאיטליה של שתי האחיות שגורשו לאושוויץ שנתיים קודם לכן, אך גיליון שהודפס באנגלית לבעלות הברית שהוצבו בטריאסטה הקדיש מאמר בעמוד הראשון לאירוע המדגיש את הסוף המאושר.
החזרה לשגרה
אנדרה וטטיאנה חזרו לשגרה מהר מאוד והעמידו פנים שמה שעבר עליהן בבירקנאו לא קרה. לעיתים קרובות הן שוחחו עם אמם על לינגפילד, אך מעולם לא על בירקנאו. האחיות הקטנות כיבדו את שתיקת אמם בקשר לחוויה שלה והיא עשתה זאת עם ילדיה.
רק לאחר שנים רבות לאחר שחרורן וחזרתם לאיטליה, החלו אנדרה וטטיאנה לדבר על כך. הן חזרו לראשונה לבירקנאו עם מרצ'לו פזטי, היסטוריון איטלקי, אחד מחוקרי השואה האיטלקיים המובילים, לאחר שהעיד במרכז לתיעוד יהודי עכשווי (CDEC). זה היה מוזר מבחינתן לראות את בירקנאו שונה לחלוטין ממה שזכרו, היה חם והיה עשב גבוה עם חינניות פראיות וההתרשמות שלהן הייתה של להיות במחנה פליטים, ולא במה שהיה מחנה השמדה. הצריפים, במיוחד בנייני הבנייה, נראו מטופחים, המראה הכללי של המקום לא היה נורא כמו שזכרו אותו ולכן למרות הכאב שחשו בחזרתן למקום בו בילו את ילדותן בסבל מרעב וקור, זה לא היה חזרה טראגית.
הגרוע ביותר היה הטיול שארגן מחוז טוסקנה, כאשר במשך שישים שנה מאז השחרור, בשנת 2005, חזרו אנדרה וטטיאנה בפעם השנייה לבירקנאו. היה חורף והיה שלג ובאותו רגע משהו חזק מאוד וכואב התפרץ בתוכן, בפעם הראשונה הן ראו את המקום הזה שוב כפי שהיו רגילות לראותו כילדות והזיכרון חזר להן.
אחת לשנתיים האחיות עוזבות עם רכבת הזיכרון, ומשדרות לצעירים את זכר ילדותן. בשנת 2011 הן ביקרו לראשונה במוזיאון אושוויץ.
בשנת 2015 סיפורן נכלל בתערוכה הפתוחה במתחם אנדרטת ויטוריו ברומא בתאריכים 28 בינואר עד 15 במרץ 2015 והוקדשה ל"שחרור המחנות הנאציים".
כיום האחיות בוצ'י הן בין העדות החשובות ביותר להשמדת היהודים; הן מעניקות ראיונות רבים באיטליה ובעולם; בין אלה גם לטיטי מארון שהחליט לכתוב ספר, "עדיף שלא לדעת", בו אנדרה, טטיאנה ומריולינו דה סימון, בת הדודה ג'יזלה, ילידת נאפולי לאחר השחרור מהמחנה, מספרים את סיפור משפחתם.
בנוסף, התקיימו מספר מפגשים שאורגנו על ידי ממשלת טוסקנה ביום הזיכרון בהן השתתפו שתי האחיות, מכיוון שלדעתן זה נכון שאנשים בימינו, במיוחד צעירים שקוראים את ההיסטוריה של השואה רק בספרים, על מה שקרה באותן שנים מקולם החי של הניצולים, כך שזכרם של מיליוני אנשים שמתו במחנות הריכוז וההשמדה בשל טירוף אנושי לעולם לא יימחק.
ב-24 בינואר 2020, במהלך טקס פתיחת השנה האקדמית 2019/2020 בנוכחות השר לפיתוח כלכלי סטפנו פטואנלי, קיבלו אנדרה וטטיאנה תואר שני בכבוד בדיפלומטיה ושיתוף פעולה בינלאומי מאוניברסיטת טריאסטה.
בתרבות הפופולרית
סרט ההנפשה "הכוכב של אנדרה וטאטי", שהקרנת הבכורה שלו התרחשה בפסטיבל Cartoons on the Bay ב-13 באפריל 2018, מוקדש לגירוש האחיות בוצ'י לאושוויץ, כאשר הוא נחשב לסרט ההנפשה האירופאי הראשון על השואה. הסרט שהופק לרגל יום השנה ה-80 לחוקי הגזע באיטליה, הופק על ידי Rai Fiction ו-Larcadarte בשיתוף משרד החינוך, האוניברסיטה והמחקר האיטלקי. . כיועץ מדעי שימש ההיסטוריון האיטלקי מרצ'לו פזטי, מנהל מוזיאון הקרן לשואה ברומא, אחד החוקרים המובילים של השואה וחוקי הגז הפשיסטים. מטרת הסרט הייתה לגרום לילדים להיות מודעים לשואה. לרגל הפסטיבל, שתי האחיות התראיינו על ידי כתבים מטעם Rai News והביעו את הערכתן לסרט.
שי צ'רקה
שי צַ'רקָה (נולד ב-23 בינואר 1967) הוא קומיקסאי, קריקטוריסט ומאייר ישראלי. חתן פרס דוש לקריקטורה לשנת 2023.
ביוגרפיה
שי צ'רקה נולד בפתח תקווה, היה חבר בתנועת בני עקיבא בסניף שיכון בעיר, למד בישיבת נחלים ולאחר מכן בישיבת ההסדר קריית שמונה.
יצירתו הראשונה הופיעה במגזין הילדים "פילון" כשהיה בן ארבע עשרה. לאחר מכן פרסם סיפורי קומיקס רבים בעיתון הילדים הדתי "אותיות", אשר רובם נוגעים בענייני מסורת והיסטוריה יהודית. בין הסיפורים - "יוני המכבי הקטן", "מבית לבית", ויצירתו הידועה ביותר - סדרת "בבא", המספרת בצורה הומוריסטית את קורותיו של יהודי קטן ולא-יוצלח בתקופת המשנה. מרבית הסיפורים מסבירים וממחישים בצורה ויזואלית ומשעשעת משניות ומאוחר יותר גם מדרשים על פרשיות השבוע. בעקבות הסיפורים, פרסם צ'רקה גם מספר ספרי קומיקס שזכו להצלחה רבה, ובמרכזם דמותו של בבא.
צ'רקה היה מיוצרי תוכניות הטלוויזיה החרצופים, הביגבגים ושקע ותקע. בנוסף לכך יצר אנימציות לתוכנית הטלוויזיה פספוסים, לקלטת לילדים של אריק איינשטיין וקריקטורות, איורים וקומיקס לעיתונים שונים בישראל. מאייר ספרים לסופרים שונים כתמר אדר, אורי אורבך, אביב אור, שלמה אבס וגלילה רון פדר.
מצייר קריקטורות ואיורים לעיתון מקור ראשון מדי סוף-שבוע. צייר קריקטורה שבועית בתוכנית "המהדורה" בערוץ 1. בעבר צייר בבשבע, במעריב, ובידיעות אחרונות. החל משנת 2022 מצייר קריקטורות על פרשת השבוע בתוכנית "שאלה תשובה" בכאן 11
צ'רקה מרצה בבמות שונות על טכניקות של איור, ועל אמצעי השפעה על תפיסות ויזואליות. זאת אף שמעולם לא למד גרפיקה או איור במוסד כל שהוא. צ'רקה סיפר כמה פעמים שאת ההשראה לצייר קומיקס קיבל מסדרת הספרים "אסטריקס". בתחילת המאה ה-21 סגר מעגל כשהתחיל להשתתף בעריכת התרגומים החדשים לעברית בסדרה זו.
יקיר אנימיקס - הפסטיבל הבינלאומי לקריקטורה, קומיקס ואנימציה לשנת 2019. בשנת 2023 הוענק לו על ידי עיריית תל אביב-יפו פרס דוש לקריקטורה.
נשוי למוריה, אב לארבעה וסב לחמישה נכדים, ומתגורר כיום בצופים שבשומרון. אחיו שלומי קומיקסאי ומאייר אף הוא.
מגדל אוסטנקינו
מגדל אוסטנקינו (ברוסית: Останкинская телебашня) הוא מגדל תקשורת בנפת אוסטנקינו שבמוסקבה, רוסיה.
המבנה
גובהו של המגדל 540.1 מטרים. הוא תוכנן על ידי ניקולאי ניקיטין, והיה חבר בפדרציה הבינלאומית של מגדלים גבוהים. בעת בנייתו היה המגדל הגבוה בעולם, ובשנת 2012 היה הרביעי בגובהו בעולם. הוא היה גם המבנה הראשון שעמד חופשי בגובה 500 מטרים. נבנה לציון יום השנה ה-50 למהפכת אוקטובר, והוא קרוי על שם הנפה של מוסקבה שבה הוא נמצא.
בניית המגדל החלה בשנת 1963 והסתיימה ב-1967. כדי לבנותו נעשה שימוש נרחב בבטון דרוך כדי להקים מבנה פשוט ויציב. במשך 42 שנה היה המבנה הגבוה ביותר באירופה, והגבוה ביותר ברוסיה כולה. בשנת 1994 הוצע להגדיל את גובהו ל-561 מטרים על ידי הוספת אנטנה, אך הדבר לא יצא אל הפועל בשל היעדר מימון.
שמעי בן גרא
שמעי בן גרא הוא דמות מקראית. איש משבט בנימין ומשפחת המלך שאול. בתנ"ך מסופר כי שמעי קילל וסקל באבנים את דוד כשזה עבר בעירו של שמעי - בחורים, בבורחו מפני אבשלום. שמעי קרא לעבר דוד: "צֵא צֵא אִישׁ הַדָּמִים וְאִישׁ הַבְּלִיָּעַל". שמעי התכוון בדבריו בעיקר להריגת אבנר בן נר ולמותו של איש בושת, שר צבאו ובנו של שאול, בהתאמה. ייתכן שעוינותו של שמעי לדוד נבעה מכך שהוא ראה בדוד את מי שהוריד את בית שאול מהשלטון. אבישי בן צרויה ביקש מדוד את הרשות להרוג את שמעי אך דוד סירב לכך. על פי המסופר במקרא, דוד ראה בעלבון שהוא סופג משמעי עונש משמים.
לאחר שצבאו של דוד ניצח את צבאו של אבשלום ועבר את הירדן במסעו חזרה לירושלים בקש שמעי את סליחתו של דוד על מעשהו. המקרא מספר ששמעי בא לפני דוד ועמו כאלף איש, דבר המלמד על חשיבותו של שמעי בקרב בני שבטו. גם כאן בקש אבישי בן צרויה ששמעי יענש על העלבונות שהטיח בדוד אך דוד סלח לשמעי. ייתכן שסיבת הסליחה לשמעי היה רצון של דוד לפייס את בני שבט בנימין. עם זאת בצוואתו של דוד לבנו שלמה, הוא מורה לדאוג לכך ששמעי יתחייב מיתה כעונש על מעשיו.
דמותו של שמעי בן גרא בספרות חז"ל
אצל חז"ל יש דעות שונות בנוגע לדמותו של שמעי בן גרא. בתלמוד הבבלי במסכת ברכות וכן במסכת גיטין נאמר ששמעי היה רבו של שלמה. עוד נמסר בתלמוד שכל עוד היה שמעי בירושלים, נמנע שלמה מלשאת נשים נכריות. לצד מקור זה המעלה על נס את דמותו של שמעי הרי שישנם גם מקורות אחרים ואף הפוכים.
במדרש רבה על מגילת קהלת מתואר שמעי כרשע. הוא נמנה שם יחד עם מלכי יהודה אחז ואמון הרשעים גם הם כמי שהאל לא הרגם, משום שעתיד היה לצאת מהם צאצא צדיק. על פי מדרש זה מרדכי היהודי הוא צאצא של שמעי בן גרא. בילקוט שמעוני על מגילת אסתר (סימן תתרנג) נאמר שהסיבה שדוד לא הרג את שמעי היא שהוא חזה ברוח הקודש שמרדכי עתיד לצאת משמעי.