cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרח קצונה (צי מלחמתי)
ההצטרפות לצי
ב-1730 לערך בוטלה דרגת "מתנדב על פי צו" והוחלפה בשיטה לפיה שירתו המידשיפמנים לעתיד כשמשים של קצינים. לדוגמה, קפטן רשאי היה להחזיק ארבעה שמשים על כל 100 אנשי צוות באונייתו; רבים מבין השמשים הללו היו צעירים שיועדו לקצונה.
ב-1794 בוטלה הדרגה "שמש של קצין" ובמקומה נוצר סוג חדש של מתנדבים עבור נערים בגילאי 11–13 שנקראו "מתנדבים מדרגה ראשונה" ("Volunteer Class I"); הם נחשבו מידשיפמנים לעתיד, והתגוררו בחדר הנשק באוניית-קו או יחד עם המידשיפמנים האחרים בפריגטה ובכלי שיט קטנים יותר. מתנדבים השתכרו 6 ליש"ט לשנה. ב-1816 בוטלה דרגת מידשיפמן מן המניין, וכל שוליות הקצינים דורגו כמידשיפמנים.
הרקע החברתי והמדים
הדרגה והמעמד באוניות הצי המלכותי במאה ה-18 נקבעו על פי שתי היררכיות, סולם הדרגות הרשמי והחלוקה החברתית המקובלת לג'נטלמנים ולאלו שאינם ג'נטלמנים. מידשיפמן היה תת-קצין (Petty officer) שהקפטן יכול היה להורידו בדרגה, אך בכיר בדרגתו מרוב תתי-הקצינים האחרים וזוטר לקציני המשנה (Warrant officers), כגון קצין המשמעת (Master-at-arms). נערים ששאפו להיות קצינים נקראו לעיתים קרובות בשם Young gentlemen ולא בשם דרגתם, כדי לציין שמעמדם החברתי גבוה מזה של המלחים הפשוטים. לעיתים הוצב מידשיפמן באונייה בדרגה נמוכה יותר, כמו מלח כשיר, אבל הוא היה אוכל וישן בקוקפיט עם השווים לו במעמדם החברתי. הוריישו נלסון, לדוגמה, שירת כמלח כשיר באונייה "סיהורס", ופיטר הייווד שירת כמלח כשיר באונייה "באונטי".
כ-50 אחוזים מן המידשיפמנים היו בניהם של אנשי מקצוע ובהם בנים לקצינים בצי המלחמתי ולמשפחות בעלות עבר ימי מפואר כמו משפחות סומרז, הוד ופארקר. קשרי המשפחה סייעו רבות לקידום ולהעלאה בדרגה של הקצינים לעתיד. בני משפחות אצולת התואר (Peerage) ואצולת הקרקע (Landed gentry) היוו את הקבוצה השנייה בגודלה, כ-27 אחוזים מן הקצינים. אומנם מספרם היה קטן יותר, אך גם אצלם היו הקשרים המשפחתיים מנוף מצוין לקידום והשפעתם על הצי המלכותי הייתה רבה. קצין מפורסם שהשתייך לקבוצה זו היה הנסיך ויליאם, לימים ויליאם הרביעי, ששירת כמידשיפמן מ-1780 עד 1785. השאר היו בני מעמד הפועלים או הסוחרים, שסיכוייהם להתקדם לדרגת לפטננט היו קלושים.
מאחר שרוב המידשיפמנים היו מאצולת הקרקע הזעירה או ממשפחות שעיסוקן בספנות, ניצלו רבים מהם את קשריהם כדי ששמם יירשם בספרי האונייה. השיטה, שנודעה בשפת הדיבור בשם "התפקדות מדומה" ("False muster"), הייתה נפוצה ביותר על אף שמבחינה טכנית נחשבה בלתי חוקית ולא נראתה בעין יפה. היא איפשרה לנערים להתקדם לדרגת מידשיפמן, או במקרים אחדים לדרגת לפטננט, מבלי שהשלימו את פרק הזמן הימי הדרוש. דוגמה מפורסמת היא תומאס קוקרן, שדודו צירף אותו לצי בגיל חמש; שמו היה רשום באוניות שונות עד אשר בגיל 18 קיבל את הסמכתו לקצונה.
עם הנהגת מדים בקרב הקצינים בצי המלכותי ב-1748 החלו המידשיפמנים לובשים את אותם המדים כמו קציני הפיקוד (Commissioned officers). אז גם החלו עונדים את סמל הדרגה המסורתי שלהם, פיסת בד לבן עם כפתור מוזהב ולולאת חבל לבנה בכל אחד מצדי צווארון המקטורן. המדים ציינו כי המידשיפמנים הם ג'נטלמנים וקצינים מתלמדים.
תפקידם באונייה וקידומם
מידשיפמנים נדרשו לא רק לעבוד באונייה אלא גם ללמוד נווטות וימאות. הידע המעשי אותו צריכים היו לרכוש כלל טיפול בחיבל ובמפרשים, החזקת משמרת, העברת הודעות מסיפון לסיפון, פיקוח על סוללות התותחים, פיקוד על סירות קטנות ופיקוד על תת-מחלקה של צוות האונייה בהשגחתו של אחד מן הלפטננטים. באוניות קטנות רכשו המידשיפמנים את ידיעותיהם העיוניות מפיו של חובל (Master's mate) ותיק, שהיה לעיתים קרובות פרח קצונה מוסמך (Passed midshipman), ואשר לימד אותם מתמטיקה, נווטות ומסורת ימית. באוניות גדולות כלל הצוות מורה (Schoolmaster), על פי רוב אזרח כמו כומר האונייה (Chaplain). המידשיפמנים נדרשו לנהל יומן ניווט מפורט, אותו הציגו לקפטן כדי להראות לו את התקדמותם.
לפני הקידום לדרגת לפטננט נדרש מועמד לקצין פיקוד בצי המלכותי לעבור בחינה פורמלית. לפטננט לעתיד צריך היה להיות מבחינה רשמית בן 19 לפחות, עם ניסיון ימי של שש שנים ונדרש להציג מסמכים אודות שירותו הקודם, כמו תעודות הסמכה שקיבל ממפקדיו הקודמים ויומנים שניהל בהיותו מידשיפמן. ברם, רוב המידשיפמנים שאפו לגשת לבחינה ללפטננט בגיל 17 או 18, והגיל הטיפוסי של מידשיפמן היה בין 15 ל-22. המועמד היה מתייצב בפני ועדה של שלושה קפטנים ונבחן בימאות, נווטות ומשמעת בים. הוועדה הייתה מציגה לו שאלות כגון: "אויב נראה באופק; חלק הוראות לתפיסת עמדות קרב, וערוך את כל ההכנות הדרושות ללחימה.
כמו הוועדה עצמה, שעשויה הייתה להתכנס לצורך בחינה אחת בלבד, גם השאלות שהוצגו בה לא היו קבועות ותקניות, אלא תלויות בעיקר בקפטנים שישבו בה. בימאות נדרש המועמד לבצע קליעות חבל, לצמצם מפרש, לנהוג את האונייה ולחשב את שינויי הגאות והשפל. בנווטות הוא נדרש לחשב את מיקומה ודרכה של האונייה באמצעות Plane sailing, להשתמש במפות מרקטור ובתצפיות שמש וכוכבים על מנת לקבוע את הקורס והמיקום של האונייה, ולהבין את שגיאות המצפן. כמו כן נדרש להיות בקי ומוסמך בתפקידיהם של מלח כשיר ומידשיפמן.
אם נכשל בבחינה, יכול היה לנסות שוב רק לאחר שישה חודשי שירות בים. היו אנשים שמעולם לא הצליחו לעבור את הבחינה. מידשיפמן שהשלים את המבחן בהצלחה נקרא "מידשיפמן מוסמך" (Passed midshipman). מהמאה ה-18 עד המחצית השנייה של המאה ה-19 מידשיפמן בצי המלכותי שעבר את הבחינה ללפטננט לא קיבל פיקוד באופן אוטומטי. מידשיפמנים בעלי קשרים פוליטיים קודמו ראשונים, והאחרים צריכים היו להמתין בסבלנות לתורם. בעתות מלחמה, כאשר אוניות ואנשי צוות רבים אבדו בקרב, קודמו המידשיפמנים המוסמכים בתוך שנה-שנתיים, אך בימות השלום ההמתנה יכלה להימשך זמן רב כל כך, עד שהמידשיפמן נחשב בסופו של דבר למבוגר מדי ואיבד את סיכוייו לקבל פיקוד.
מידשיפמנים מוסמכים שהמתינו לקידומם נבחרו לעיתים קרובות לשמש בתפקיד חובל (Master's mate), תת-קצין שסייע לרב החובלים במילוי תפקידו, היה ממלא מקומו של הלפטננט במהלך המשמרת ופיקד על סירות קטנות. שכרו של מידשיפמן שמונה לחובל גדל מ-2 ליש"ט ו-5 שילינג ל-3 ליש"ט ו-16 שילינג לחודש. בתחילה הקטין המינוי את סיכויי המועמד לקבלת פיקוד, שכן עוזרי החובלים הראשיים והחובלים הראשיים גם יחד נחשבו כבעלי רקע חברתי נמוך, של מעמד הפועלים. ברם, לימים נקבע מילוי תפקיד חובל כשלב רגיל בדרך לקבלת פיקוד; המצב גרם לבלבול מסוים בשלהי המאה ה-18, כאשר שני בעלי-תפקיד מקבילים באונייה – עוזרי רב החובלים המנסים להתקדם לדרגת רב חובלים והמידשיפמנים לשעבר החותרים לקבלת פיקוד – החזיקו באותו תואר ונשאו אותם תחומי אחריות.
בשנים הראשונות של המאה ה-19 שימש המונח mate ללא התחילית master's לציון מידשיפמן מוסמך, וזאת כדי להבדיל בינו לבין עוזרי החובל הראשי שלא נחשבו למידשיפמנים. ב-1824 הוחלף שם הדרגה Master's mate ב-Master's assistant, והמונח Mate הוסיף להתייחס באופן לא רשמי למידשיפמנים מוסמכים. שינויים אלה סייעו לסילוק הבלבול שנוצר. ועדה מלכותית שהתכנסה ב-1838 בראשותו של דוכס ולינגטון המליצה על קביעת הדרגה של Mate כשלב רשמי בין מידשיפמן ולפטננט. ב-1861 בטלה דרגת ה-Mate ובמקומה הונהגה דרגת תת-לפטננט (סגן משנה).
הצי האמריקני (1794-1845)
חוק ההתחמשות הימית שאושר על ידי הקונגרס ב-1794 והורה על הקמתו של הצי של ארצות הברית, קבע בין שאר דברים כי מידשיפמנים הם קציני-משנה (Warrant officers) ומינויים ייעשה על ידי נשיא ארצות הברית. המידשיפמן הטיפוסי היה צעיר בגיל שבין 14 ל-22 בתקופת הכשרתו לקצונה, ותפקידיו ותחומי האחריות שלו היו זהים לאלו שבצי המלכותי. השימוש הראשון בדרגת "פרח קצונה מוסמך" נעשה ב-1819, והיא נקבעה כדרגה רשמית בצי.
בתקופת השלום הארוכה שבין 1815 ל-1846 נקרו למידשיפמנים הזדמנויות מעטות לקידום, והם השיגו את הפיקוד המיוחל בסיוע פטרון. הכשרתם הלקויה של קציני הצי האמריקני נחשפה לאחר "פרשת סומרז", הכינוי שניתן למרד לכאורה שפרץ באונייה "סומרז", שהסתיים בתלייתו של פרח הקצונה פיליפ ספנסר. הלה קיבל את תפקידו באונייה הודות להשפעתו של אביו, ג'ון קנפילד ספנסר, מזכיר המלחמה של ארצות הברית.
הצי המלכותי הבריטי מ-1836
המכללה הימית המלכותית נסגרה ב-1836, ומאז התבצעה הכשרת מידשיפמנים בצי המלכותי באוניות בלבד. ב-1844 נקבעה דרגה חדשה – קדט של הצי המלחמתי (Naval cadet), וכדי לקבל הסמכה של מידשיפמן נדרש המועמד להיות בן 14, לעבור בהצלחה בחינה של האדמירליות ולשרת שנתיים כקדט או שלוש שנים בצי המלחמתי. בשל הירידה במספר הקצינים המוסמכים, הורתה מפקדת הצי כי מעתה ואילך יוכשרו כל הקדטים באוניית אימונים העומדת על עוגנה. ההכשרה החלה ב-1857 באה"מ "אילוסטריוס", שהוחלפה ב-1859 על ידי אה"מ "בריטניה". ב-1862 הועברה "בריטניה" אל נמל פורטלנד, וב-1863 הוסעה אל דרטמות', למקום בו נמצאת כיום המכללה הימית המלכותית בריטניה.
משנות ה-40 של המאה ה-19 היה גיל הקבלה של קדטים המיועדים לפיקוד בים בין 12 ל-13, וההכשרה כללה שתי שנות לימודים עיוניים, במהלכן נשאו החניכים דרגות קדטים של הצי. אלו מביניהם שהצטיינו בלימודים, בימאות ובהתנהגות יכלו לזכות לאחר הבחינה הסופית בפטור של עד שנה מן הוותק הימי הנדרש (Sea time), ובנוסף לזאת לקבל דרגת מידשיפמן מיד עם סיום לימודיהם במכללה. בתום הלימודים במכללה שרתו הקדטים שנה אחת באוניית אימונים מיוחדת. אחר כך הוענקה להם דרגת מידשיפמן, והם הוצבו לשירות של שנתיים נוספות באחת מאוניות הצי. מגורי המידשיפמנים היו בחדר הנשק, הם עשו משמרות, הפעילו את סירות האונייה, ומדי יום קיבלו שיעורים בנווטות. לאחר סך חמש שנות הכשרה ובהגיעם לגיל 19 רשאים היו המידשיפמנים לגשת לבחינה ללפטננט. מידשיפמן שעבר את הבחינה קיבל דרגת תת-לפטננט והוצב במכללה הימית המלכותית בגריניץ', שנפתחה ב-1873 כ"אוניברסיטה של הצי המלחמתי". מ-1903 ואילך התנהלה ההכשרה של קדטים שנועדו לשמש כקציני מכונה ימיים על פי תוכנית סלבורן-פישר שיזם אדמירל ג'ון פישר. קודם לכן הוכשרו קדטי מכונה בנפרד מהאחרים במכללה המלכותית להנדסה ימית בקִייֶם שבדבון, שנסגרה ב-1910. ב-1903 נפתחה מכינה במכללה הימית המלכותית באוסבורן, שהיה לפנים בית המגורים החביב על המלכה ויקטוריה אך לא על יורשה אדוארד השביעי, שהעניק אותו במתנה למדינה ב-1902. בתחילה כללה ההכשרה שתי שנות לימוד כקדטים באוסבורן ושנתיים נוספות בדרטמות', ולימים ארבע שנים בדרטמות' ולאחריהן כשלוש שנות שירות בים כמידשיפמנים קודם שהועלו לדרגת תת-לפטננט. ב-1905 הושלמה בנייתו של מבנה חדש בחוף שהחליף את אוניית האימונים "בריטניה" ונקרא "המכללה הימית המלכותית בריטניה". ב-1913, עקב הדרישה הגוברת לקצינים, הוחל בגיוס נערים בני 18 בוגרי בתי ספר עצמאיים (Public schools). גיוס זה נקרא "גיוס מיוחד" (Special Entry), והוא נוהל בנפרד מגיוס הקדטים של תוכנית סלבורן-פישר, שנקרא "גיוס רגיל" (Common Entry). הקדטים מן הגיוס המיוחד קיבלו הכשרה של כ-6 חודשים קודם שצורפו לאוניות כמידשיפמנים. כשפרצה ב-1914 מלחמת העולם הראשונה, גויסו מיד כל הקדטים בדרטמות' לצי המילואים כמידשיפמנים. לשניים מהם, ג'ורג' דְרוּרִי ווילפרד מלסון, הוענק עיטור צלב ויקטוריה, הגבוה בעיטורי הגבורה של חבר העמים הבריטי, על אומץ לבם במהלך הנחיתה בכף הלס. ההתנגדות לתוכנית סלבורן-פישר הובילה אחרי המלחמה להפרדה מחדש בין קציני סיפון (פיקוד) לקציני מכונה, אך הגיוס המשותף והגיוס המיוחד הוסיפו להתקיים.
לאחר מלחמת העולם השנייה יושמו רפורמות נוספות להעלאת איכות הקצינים בצי המלכותי, שהושפעו מרמת הקצינים שהפיקה תוכנית הגיוס המיוחד ומניסיונן של מדינות אחרות בהכשרת מועמדים לקצונה במתכונת אוניברסיטאית. ב-1949 הועלה גיל הגיוס למועמדים לקצונה ל-16, וב-1955 לגילאי 18 שלמדו שני מקצועות לפחות ברמה מתקדמת (A level). אחרי 1957 לא שירתו יותר מידשיפמנים בצי. ב-1972, עם ביטולה של דרגת הקדט, נעשו כל הקדטים למידשיפמנים.
הצי האמריקני מ-1845 ואילך
ג'ורג' בנקרופט, שמונה למזכיר הצי המלחמתי ב-1845, החליט לפעול ללא צורך באישור הקונגרס, וייסד אקדמיה חדשה לקצינים. הוא הקים מועצה בראשות קומודור פרי, שתפקידה לנסח תוכנית חדשה להכשרת קצינים ולהקים בפורט סברן הישן שבאנאפוליס מוסד חדש: האקדמיה הימית של ארצות הברית. מידשיפמנים למדו באקדמיה במשך ארבע שנים, ובכל קיץ התאמנו באוניות. מזמן זה ואילך מידשיפמן משמעו היה "מידשיפמן מוסמך" (Passed midshipman), וחניך באקדמיה הימית היה מידשיפמן-קדט (Cadet midshipman). דרגת סגן משנה (ensign) נוצרה ב-1862, ומידשיפמנים מוסמכים הועלו לדרגת סגן משנה כאשר התפנו מקומות עבורם.
ב-1865 הוקמה באקדמיה מגמת מכונאות קיטור, ובפעם הראשונה התקבלו אליה קדטים שיועדו לשמש קציני מכונות באוניות. ב-1874 שינה הקונגרס את תוכנית הלימודים, שכללה מאז ארבע שנות לימודים עיוניים ושנתיים נוספות של שירות בים באחת מאוניות הצי כמידשיפמן זוטר (Warrant midshipman) לפני ההתייצבות לבחינות. ב-1882 ביטל הקונגרס את ההפרדה בדרך ההכשרה של קדטי מכונה וסיפון, וקבע כי חניכים לקצונה ייקראו קדטים ימיים; ב-1902 חזרו להשתמש בשם "מידשיפמנים". על פי חוק של הקונגרס שאושר ב-1903 מותר לכל סנטור, חבר בית הנבחרים וציר בקונגרס למנות שני מידשיפמנים, שניים מטעם מחוז קולומביה וחמישה בכל שנה באופן כללי. הקונגרס אישר את מינויים של מידשיפמנים לסגני-משנה (Ensigns) ביום סיום לימודיהם, וביטל את הדרישה הקודמת לשירות בים בן שנתיים, לאחר סיום הלימודים, כקציני משנה (warrant officers).
ב-1930 קיבלה האקדמיה הימית הכרה כמוסד טכנולוגי מאושר. ב-1933 נתקבל חוק חדש שאיפשר לאקדמיות הימית, הצבאית וזו של משמר החופים להעניק תואר בוגר במדעים (MSc). בוגרי מחזור 1933 הם הראשונים שקיבלו תואר זה. ב-1937 ניתנה לנשיא האקדמיה הסמכות להעניק תואר בוגר במדעים לכל בוגרי האקדמיה שעודם בחיים.
הכינוי "סנוטי"
בעגה של הצי המלכותי הבריטי מכונה מידשיפמן לעיתים בשם "סנוטי" (Snotty, זב חוטם). על מקורו של הכינוי קיימות שתי גרסאות עממיות: האחת טוענת כי הכינוי נולד בשל חסרונן של ממחטות אצל המידשיפמנים, שנהגו על כן לנגב את אפם בשרוולי המעיל. לעיתים קרובות מזכירים את הנסיך ויליאם, לימים המלך ויליאם הרביעי, כדוגמה המובהקת לנוהג נפסד זה. גרסה אחרת טוענת, כי שלושת הכפתורים שהיו תפורים לפנים לשרווליות מעילי המידשיפמנים, הוספו כדי שלא יוכלו הם לנגב את חוטמם בשרוולי המעיל.
הצי המלכותי הבריטי
דרגת "מידשיפמן" בצי המלכותי בימינו היא דרגת הקצונה הנמוכה ביותר; היא מקבילה ללפטננט שני (Second lieutenant, סגן משנה) בצבא הבריטי ולקצין טיס (Pilot officer, סגן משנה) בחיל האוויר המלכותי, וגבוהה מכל דרגות החוגרים והנגדים. סימן הדרגה של מידשיפמן, שלא השתנה כמעט מאז ימי נפוליאון, נקרא "Turnback": פיסת בד לבן עם כפתור מוזהב וחצי לולאת חוט לבן שזור בכל אחד מצדי צווארון המעיל.
מועמדים לקצונה חייבים לעבור חמש בחינות בגרות (GCSE) לפחות, כולל אנגלית ומתמטיקה, ובנוסף לכך לצבור 180 יחידות לימוד (UCAS) לפחות ברמה-A (GCE Advanced Level), כשהציון בכל אחד מהמקצועות הוא מעל 45 נקודות UCAS. עליהם לעבור מבדקי קבלה הנמשכים יומיים וחצי ונקראים Admiralty Interview Board וכן בדיקה רפואית. אלו המצטרפים לצי כשבאמתחתם תואר בוגר אוניברסיטה, מקבלים דרגת לוטננט-משנה (Sub-lieutenant), והאחרים ללא תואר אוניברסיטאי מקבלים דרגת מידשיפמן.
ההכשרה הכללית הבסיסית (Initial Officer Training) של קציני הצי המלכותי נעשית במכללה הימית המלכותית בריטניה, והיא נמשכת עד שנה בהתאם למקצוע ההתמחות; כל המידשיפמנים לומדים לפחות שתי תקופות בנות 14 שבועות כל אחת. לאחר שהשלימו את הכשרתם הבסיסית, הן המידשיפמנים הן לוטננטי המשנה במכללה הימית המלכותית בריטניה אינם משתמשים בדרגותיהם הממשיות, אלא נושאים דרגת קדט קצונה (Officer cadet).
במהלך שבעת השבועות הראשונים להכשרתם מתמקדים הלימודים בהכרת המערכת הצבאית, בכישורי מנהיגות ועבודת צוות. בשבעת השבועות הבאים רוכשים הקדטים כישורים ימיים חיוניים הכוללים נווטות והכרת הסביבה הימית, לוחמה ימית והישרדות בסיסית בים. בשלב הלימודים השני רוכשים הקדטים ניסיון ימי התחלתי במשך עשרה שבועות באוניות הראשיות של הצי צוברים הקדטים עשרה שבועות של זמן ימי בסיסי כדירוגים זוטרים. עם השלמת ההתנסות הימית הראשונית (Initial Fleet Time) שבים הקדטים אל דרטמות' לארבעה שבועות, במהלכם הם משלימים את החובה הסופית של "תרגיל מנהיגות ימית" (Maritime Leadership Exercise, MARL) ומבקרים במשך שבוע במתקנים שונים של הצי המלכותי.
לאחר השלמת אימוני הקצונה הבסיסיים, עוברים הקדטים בוגרי האוניברסיטאות וקדטי הקצונה במגמות מכונה, לוגיסטיקה ותעופה אל שלב ההכשרה השני שלהם, המתבצע במקומות שונים בצי. מידשיפמנים המתמחים בלוחמה נשארים במכללה ועוברים קורס קציני לוחמה בסיסי; הקורס מהווה חלק מלימודי התעודה במדעים ימיים (השקולים לשני שלישים של תואר בוגר אוניברסיטה). הקצינים יכולים להשלים את התואר בלמידה מרחוק או באוניברסיטה הפתוחה, אך השגתו אינה חובה.
הצי וחיל הנחתים האמריקנים
מידשיפמן בצי האמריקני בימינו נחשב לקצין מן השורה, אך סמכויות הפיקוד שלו מוגבלות בהתאם לרמת ההכשרה שעבר. מבחינה פורמלית נחשבים המידשיפמנים לקצין מסוג מיוחד, המדורג בין קצין-משנה (Warrant Officer, W-1) והסוג הנמוך ביותר של קצין-משנה בכיר (Chief Warrant Officer, W-2).
חניכים באקדמיה הימית של ארצות הברית מתמנים למידשיפמנים בצי המלחמתי על ידי נשיא ארצות הברית. חניכים בחיל ההדרכה לקציני מילואים ימיים (Naval Reserve Officer Training Corps, NROTC) מקבלים את מינויים למידשיפמנים ביחידת מילואי הצי או ביחידת מילואי חיל הנחתים מידי מזכיר הצי. חניכים באקדמיה של הצי המסחרי האמריקני (USMMA) מתמנים למידשיפמנים ביחידת מילואי הצי המלחמתי. יחידת החניכים באקדמיה הימית של הצי נקראת "בריגדת המידשיפמנים", ויחידת החניכים באקדמיה של הצי המסחרי נקראת "רגימנט המידשיפמנים".
ואסילי ורשצ'אגין (צייר)
ואסילי ורשצ'אגין (ברוסית: Василий Верещагин; 13 בינואר 1835 – 22 באוקטובר 1909) היה צייר דיוקנאות, צייר היסטורי ומאייר רוסי.
ביוגרפיה
אביו, פיוטר פרוקופוביץ' (1795–1843) וסבו, פרוקופי דנילוביץ' (1764–1811 לערך) היו ציירים. אחיו, פיוטר ורשצ'אגין ומיטרופן הפכו גם הם לציירים. שיעורי האמנות הראשונים שלו הוא קיבל מאביו בזמן שלמד בבתי הספר הציבוריים. הוא גם עבד עם סבו מצד אמו, צייר אייקונים מקומי בשם איבן באבין.
בשנת 1856, הוא נרשם לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות ולמד אצל אלכסיי מרקוב. הוא נשאר שם שש שנים וזכה במדליית זהב על ציורו של "סופיה מליטא בחתונת בנה, וסילי העיוור".[2] מאוחר יותר, הודות למלגה מהאקדמיה, הוא הצליח ללמוד באירופה, במיוחד ברומא, שם העתיק את ציורי הציירים המפורסמים וזכה במדליית זהב בתערוכה הבינלאומית בפריז ב-1867.
עם שובו לסנט פטרסבורג ב-1869, הוא הציג שני ציורים גדולים עם מספר דיוקנאות וצבעי מים, ומונה לפרופסור להיסטוריה וציור דיוקנאות באקדמיה, תפקיד שמילא במשך עשרים שנה.[2] בשנה שלאחר מכן, הוא יצר עיטורים על נושאים משירה עממית רוסית בארמונו של הנסיך ולדימיר.
בשנת 1873, הוא קיבל מדליית זהב נוספת בתערוכת וינה, ועשה עבודות דקורטיביות נוספות בקתדרלת ישו המושיע (1875–1879) ובקתדרלה של קייב.
ב-1891 הוא הוציא לאור אלבום, ובו דיוקנאות של אנשים וסצנות בולטות מההיסטוריה, שהפך פופולרי מאוד.
לאחר שבריאותו החלה להתדרדר, הוא מסר ציורים רבים, וחלקם של אחיו פיוטר, ל"מוזיאון התעשייה והמדע" בפרם, במטרה ליצור שם מחלקה נפרדת לאמנות.
יוסף הכהן גאון (השלישי)
רבי יוסף בן שלמה גאון (נפטר ב-ד'תתי"ד, 1053) חי ופעל בישיבת גאון יעקב כאב בית דין מסביב שנות ד'ת"ת (1039), היה אחיו של רבי אליהו גאון (רבי אליהו אחיו מילא את מקום אביהם רבי שלמה לכהן כראש ישיבת גאון יעקב). רבי יוסף נפטר בימי חנוכה, שנת 1365 למניין השטרות (ד'תתי"ד, 1053).
קורות חייו
בימיו פרצה מחלוקת על ירושת הגאונות בארץ ישראל בין רבי דניאל בן עזריה שהיה ממשפחת ראש גלותא בבבל ובין רבי יוסף ואחיו רבי אליהו, בניו של הגאון הקודם וצאצאים למשפחת גאונים ארץ-ישראליים. במגילת אביתר, מספר אחיינו רב אביתר גאון על המחלוקת ועל הרדיפות שרדף רבי דניאל את רבי יוסף ואחיו:
אוטו זייץ
אוטו זייץ (בגרמנית: Otto Seitz; 11 ביוני 1911 - 24 באוקטובר 1974) היה גנרל אוסטרי אשר שימש כראש המטה הכללי השני של צבא אוסטריה לאחר מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
זייץ נולד בזאגרב שבאימפריה האוסטרו-הונגרית ב-11 ביוני 1911. ב-1929 הוא התגייס לצבא אוסטריה, והפך ללוטננט ברגימנט הרגלים האלפיני ה-12 בטירול. ב-1937 הוא הצטרף לקורס מטכ"ל. לאחר האנשלוס הוא הצטרף לוורמאכט הגרמני ונשלח עם חבריו ללמוד באקדמיית המלחמה בברלין. לאחר סיום לימודיו מילא תפקידי מטה ומנהלה שונים. הוא השתתף במערכה על צרפת כחלק מהדיוויזיה ה-205, ולאחר מכן השתתף במבצע ברברוסה כקצין קישור מטעם גרמניה במטה הכללי של צבא רומניה. ב-1942 הוא הוצב במטה הדיוויזיה ההררית ה-7 שהוצבה בפינלנד. הוא השתתף בקרבות בחבל קרליה ובחצי האי קרים, ולאחר מכן הועבר לחזית המערבית. הוא נלכד בכיס פאלז, ועד סוף המלחמה הועבר בין מחנות שבויים בבריטניה ובקנדה. לאחר שחרורו מהשבי פנה לחיים האזרחיים, אולם ב-1952 הצטרף לשלטונות הכיבוש באוסטריה וסייע בהקמת ז'נדרמריה B. ב-1955 הוא הפך לראש מחלקת הארגון במשרד להגנה לאומית. ב-1958 הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיור, ומונה למפקד כוחות הצבא במערב אוסטריה. ב-1 ביולי 1961, מונה זייץ, שהועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, לראש מדור III, מדור המנהיגות הצבאית של המשרד הפדרלי להגנה לאומית. כאשר הגנרל ארווין פוסנגר פרש בהפגנתיות בסוף 1970 מתפקידו כראש המטה הכללי, המונה זייץ למחליפו תוך שהוא ממשיך לשמש בשאר תפקידיו.
זייץ פרש מהצבא ב-30 בנובמבר 1971. הוא נפטר בפתאומיות מהתקף לב במהלך נהיגה בחבל מלטל שבקרינתיה.
IELTS
מבחן IELTS (ראשי תיבות של International English Language Testing System) הוא מבחן באנגלית כשפה זרה, שמטרתו להעריך את יכולת הנבחנים לתפקד בסביבה דוברת אנגלית במסגרת לימודים אקדמיים, עבודה וחיי יום-יום. המבחן קיים בשתי גרסאות – גרסה כללית (General Training Module) וגרסה אקדמית (Academic Module). שתי הגרסאות כוללות ארבעה פרקים שבודקים את ארבע מיומנויות השפה: הבנת הנשמע, הבנת הנקרא, כתיבה ודיבור.
מבחן IELTS מועבר במשותף על ידי הגופים הבאים: British Council, IDP: IELTS Australia, Cambridge English Language Assessment. ציון המבחן מכובד על ידי מוסדות אקדמיים, מוסדות ממשלתיים, חברות וארגונים רבים ברחבי העולם וכן משמש כמבחן למועמדים להגירה לבריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד וקנדה.
היסטוריה
המבחן החל את דרכו בשם The English Language Testing Service בשנת 1980 כפרויקט משותף של Cambridge English Language Assessment והמועצה הבריטית. המבחן נחשב חדשני בכך ששיקף את השינויים בהוראת שפות באותה תקופה, כולל הצמיחה בלימוד שפה "תקשורתית" ו"אנגלית למטרות ספציפיות". מטרת הבחינה הייתה לשקף את השימוש באנגלית ב"עולם האמיתי".
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, מספר הנבחנים היה נמוך והתגלו קשיים מעשיים בהעברת המבחן. כתוצאה מכך נערכו בו כמה שינויים חשובים. כמו כן, מייסדות המבחן החלו לעבוד בשיתוף פעולה עם ה-IDP כדי להפוך אותו לבינלאומי. ב-1989 הוא שינה את שמו ומתכונתו למה שמוכר כיום כמבחן IELTS ומספר הנבחנים בו גדל מאז בהתמדה. נכון ל-2017, מספר נבחני ה-IELTS עמד על כ-3 מיליון נבחנים, מ-140 ארצות.
ציוני הבחינה
במבחן IELTS אין ציון שנחשב לציון עובר או לציון נכשל, אך רבים מהמוסדות והארגונים הדורשים ציון IELTS כתנאי קבלה מגדירים מינימום מסוים – בבחינה כולה או בחלקיה השונים – כציון סף.
הציון במבחן IELTS מתקבל תוך 13 יום מתאריך הבחינה ותקף למשך שנתיים.
אולימפיאדת השחמט 2016
אולימפיאדת השחמט ה-42 אורגנה על ידי פיד"ה והתקיימה באולם הקריסטל של באקו, באזרבייג'ן, בין 1 בספטמבר ל-14 בספטמבר 2016 וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט.
המשתתפים הבכירים
בתחרות השתתפו בכירי השחמט העולמי:
תוצאות התחרות הפתוחה
! # !! מדינה!! ממוצע מד כושר!! ניקוד !! איכות הנקודות !! שחקנים
נבחרת ישראל בתחרות הפתוחה
השחקן המדורג ראשון בישראל ו-19 בעולם וסגן-אלוף העולם לשעבר, בוריס גלפנד בעל מד כושר 2743, המדורג שלישי בישראל ו-53 בעולם איליה סמירין בעל מד כושר 2685, המדורג חמישי בישראל אמיל סוטובסקי בעל מד כושר 2620, המדורג שביעי בישראל בוריס אלתרמן בעל מד כושר 2613 לא שותפו בנבחרת ישראל עקב חילוקי דעות משמעותיים עם האיגוד הישראלי לשחמט. מד הכושר הממוצע של שחקנים אלו הוא 2665. יחד אתם התפטר גם מאמן הנבחרת הישראלית, האמן הבינלאומי אלכסנדר כספי, כאות הזדהות.
מד הכושר הממוצע של חמשת השחמטאים הישראלים המובילים היה 2673, ולו הייתה נבנית הנבחרת מהם היא הייתה מדורגת במקום השמיני על פי הדירוג המוקדם.
נבחרת ישראל סיימה במקום ה-27, המקום הנמוך ביותר אי פעם מאז תחילת ההשתתפות באולימפיאדות השחמט.
המשתתפים הישראלים הגיעו לתוצאות הבאות:
סיבוב ראשון
בסיבוב הראשון ניצחה ישראל את ברבדוס, שדורגה במקום ה-103 ההתחלתי, בתוצאה המקסימלית 4:0.
יבגני פוסטני - אורלנדו האסבנדס (2257) 1- 0; תמיר נבאתי -מרטין דל קאסטילהו (2248) 1- 0; מיכאל רויז - יו טיאן פון (2196) 1- 0; טל בראון- טרי פרליי (2203) 1- 0.
סיבוב שני
בסיבוב השני ניצחה ישראל את אורוגוואי, שדורגה במקום ה-73 ההתחלתי, בתוצאה 3.5-0.5.
רודשטיין- ר"א אנדרס רודריגז וילה (2453) 1: 0; נבאתי- אב"ל ברנרדו רוסלי (2434); רויז- אב"ל לואיס ארנסטו רודי (2340) 0.5- 0.5; בראון- א"פ מנואל לריאה (2279) 1- 0
סיבוב שלישי
בסיבוב השלישי הפסידה ישראל לסרביה, שדורגה במקום ה-24 ההתחלתי, בתוצאה 1.5-2.5.
סיבוב רביעי
בסיבוב הרביעי הפסידה ישראל לגרמניה, שדורגה במקום ה-12 ההתחלתי, בתוצאה 1–3.
סיבוב חמישי
בסיבוב החמישי ניצחה ישראל את סקוטלנד, שדורגה במקום ה-63 ההתחלתי, בתוצאה 3-1.
רודשטיין-אב"ל אנדרו גריט ופוסטני-ר"א ג'ון שאו תיקו נבאתי-ר"א קולין מקנאב ורויז-א"פ איאן גורליי ניצחו.
סיבוב שישי
בסיבוב השישי ניצחה ישראל את הרפובליקה הדומיניקנית, שדורגה במקום ה-80 ההתחלתי, בתוצאה 0.5-3.5. מקסים רודשטיין, יבגני פוסטני ותמיר נבאתי גברו על האמנים הבינלאומיים חוזה מוניוז סנטנה (2439) ונלסון פינאל בורחס (2320) ועל א"פ קרלוס פאול אבריאו (2326). טל בראון נפרד בתיקו מן המועמד לאמן כריסטופר גוזמן (2259).
סיבוב שמיני
בסיבוב השמיני ניצחה ישראל את קרואטיה, שדורגה במקום ה-18 ההתחלתי, בתוצאה 1–3. בלוח הראשון ניצח מקסים רודשטיין את איבן סאריץ' תמיר נבאתי ניצח את אלוף אירופה לשעבר זדנקו קוז'ול, יבגני פוסטני ומיכאל רויז נפרדו בתיקו מהרוויה סטוויץ' ואנטה ברקיץ'.
סיבוב תשיעי
בסיבוב התשיעי הפסידה ישראל לפרו, שדורגה במקום ה-34 ההתחלתי, בתוצאה 2.5–1.5. רודשטיין ופוסטני נחלו הפסדים ומול רבי האמנים אמיליו קורדובה ( 2638) וחורחה קורי (2609), נבאתי נפרד בתיקו מאב"ל דיווי וורה סיגוונאס (2499) ומיכאל רויז ניצח את פרננדו פרננדז (2410).
סיבוב עשירי
בסיבוב העשירי סיימה ישראל בתיקו עם אלבניה, שדורגה במקום ה-66 ההתחלתי, בתוצאה 2 –2. מקסים רודשטיין גבר על ארלד דרווישי (2564) ותמיר נבאתי ניצח את האמן הבינלאומי דריטאן מהאמטי (2415). יבגני פוסטני הפסיד לאב"ל איליר סייתאי (2374) וטל בראון להפסיד לא"פ פרנק אשיקו (2322).
סיבוב אחד עשר
בסיבוב האחד עשר ניצחה ישראל את בולגריה, שדורגה במקום ה-22 ההתחלתי, בתוצאה 3.5–0.5. מקסים רודשטיין סיים בתיקו עם ר"א מומצ'יל ניקולוב (2585) יבגני פוסטני, תמיר נבאתי ומיכאל רויז גברו על רבי האמנים ולנטין יוטוב (2518), קראזימיר רוסב (2548) ואב"ל מרטין פטרוב (2458).
תוצאות נבחרות הנשים
! # !! ארץ!! מד כושר!! ניקוד!! איכות נקודות
נבחרת ישראל
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת סיימה במקום ה-9.
הרכב נבחרת הנשים של ישראל כלל את האמניות הבינלאומיות יוליה שוויגר בעלת מד כושר 2415, מאשה קלינובה בעלת מד כושר 2301, מרסל אפרוימסקי בעלת מד כושר 2329, אולגה גוטמחר בעלת מד כושר 2216 ושחקנית המילואים, מיכל להב, בעלת מד כושר 2063. הקפטנית הייתה האמנית הבינלאומית אילנה דוד. הנבחרת דורגה במקום ה-18 ברשימת הנבחרות המשתתפות על פי מד הכושר הממוצע של שחקניותיה.
משחקי הנבחרת
בסיבוב הראשון ניצחה ישראל את פנמה, שדורגה במקום ה-86 ההתחלתי, בתוצאה המקסימלית 4:0.
שוייגר – דליה ארוסמנה (ללא מד-כושר) 1- 0; קלינובה- אלבה מונוז (1704) 1- 0; גוטמאכר- ראיסה מליסה באריה באקר (1961) 1-0; להב- יאריבט גונזאלס (1826) 1-0
בסיבוב השני ניצחה ישראל את בוליביה, שדורגה במקום ה-59 ההתחלתי, בתוצאה 3-1.
שווייגר-ראמירז (2104) 1- 0; אפרוימסקי- מונרוי (2105) 0: 1; גוטמאכר- קורדרו (1954) 1- 0; להב- אסטרדה (1941) 1- 0
בסיבוב השלישי ניצחה ישראל את יוון, שדורגה במקום ה-30 ההתחלתי, בתוצאה 2.5-1.5.
שווייגר- ר"אנ סטברולה צולאקידו (2355) 0: 1 ; אפרוימסקי-אב"ל יקאטריני פאבלידו (2140) 1: 0; קלינובה-א"פנ האריטומני מארקנטונאקי (2188) 0.5: 0.5; גוטמאכר - אב"לנ קובאטסו 1: 0 (2085).
בסיבוב הרביעי סיימה ישראל בתיקו עם נבחרתה החזקה של הודו, שדורגה במקום ה-5 ההתחלתי, בתוצאה 2-2.
יוליה שווייגר - רב-אמן האריקה דורונאווילי (2542) ואולגה גוטמחר בסומיה סוואמינתאן (2379) סיימו בתיקו, מאשה קלינובה הפסידה לטניה סאדצ'ב (2402) ומרסל אפרוימסקי ניצחה את רות פדמיני (2408).
בסיבוב החמישי הפסידה ישראל לנבחרתה של רומניה, שדורגה במקום ה-11 ההתחלתי, בתוצאה 1.5-2.5.
יוליה שווייגר- קורינה איזבלה פפטאן תיקו, מרסל אפרוימסקי הפסידה לכריסטינה אדלה פוישור, מאשה קלינובה הפסידה לאירינה בולמאגה, אולגה גוטמחר ניצחה את אנג'לה דראגומירסקו.
בסיבוב השישי ניצחה ישראל את נבחרתה החזקה של בלארוס, שדורגה במקום ה-18 ההתחלתי, בתוצאה 2.5-1.5. יוליה שווייגר – נסטאסיה זיאזולקינה (2382) 0.5: 0.5; מרסל אפרוימסקי –א"פ לניטה סטסקו (2170) 1- 0; אולגה גוטמחר – אולגה באדלקה (2222) 0.5: 0.5; מיכל להב – א"פנ יקתרינה בוגדן (2120) 0.5: 0.5
בסיבוב השביעי ניצחה ישראל את נבחרתה של איטליה, שדורגה במקום ה-20 ההתחלתי, בתוצאה 1–3. יוליה שווייגר בלוח הראשון ואולגה גוטמחר בלוח הרביעי גברו על אב"ל אולגה זימינה (2389) ועל א"פנ אלסיה סאנטרמאו (2001). מרסל אפרוימסקי ומאשה קלינובה נפרדו בתיקו מא"פ מרינה ברונלו (אחותו של רב-אמן סבינו ברונלו מנבחרת הגברים האיטלקית) 2376 ודזירה די בנדטו (2183).
בסיבוב השמיני ניצחה ישראל את נבחרתה של טורקמניסטן, שדורגה במקום ה-52 ההתחלתי, בתוצאה 1–3. יוליה שווייגר ומרסל אפרוימסקי גברו על רב אמנית מאהרי גלדייבה (2285) ואמנית פיד"ה ג'מאל אובזדורדייבה (2031) בשני הלוחות הראשונים; מאשה קלינובה נפרדה בתיקו מא"פנ גוזל אטבאייבה (2021) ואולגה גוטמחר, על הלוח הרביעי, נוצחה בידי א"פנ באהאר האלאבה (2103).
בסיבוב האחד עשר ניצחה ישראל את נבחרתה של מונגוליה, שדורגה במקום ה-15 ההתחלתי, בתוצאה 3–1. יוליה שווייגר ומרסל אפרוימסקי סיימו בתיקו בשני הלוחות הראשונים עם האמניות הבינלאומיות דוואדמברל נומין-ארדנה (2422) וטובשינפוגס באטשימג (2391). מאשה קלינובה ואולגה גוטמחר ניצחו את רבת אמן אלטאן-אולזי (2288) ואב"ל אוגנביאר לקהאמסורן (2147).
משחקי הצמרת בתחרות הפתוחה
להלן 40 משחקים מ-10 מפגשי הצמרת בכל סיבוב:
סיכום כולל
בסיום התחרות הוענק "פרס נונה גפרינדשווילי" לנבחרת עם הישג הכי גבוה בסיכום התחרות הפתוחה ותחרות נשים.
חרמאן סוארס פלמריץ'
חרמאן סוארס פלמריץ' (בספרדית: Germán Suárez Flamerich; 10 באפריל 1907 - 24 ביוני 1990) היה נשיא ונצואלה בשנים 1950–1952.
ביוגרפיה
סוארס פלמריץ' למד באוניברסיטה המרכזית של ונצואלה. בשנת 1928 הוא השתתף בהפגנות נגד הדיקטטור חואן ויסנטה גומס ובעקבות זאת נכלא מאוקטובר 1928 עד נובמבר 1929. בשנת 1931 הוא קיבל דוקטורט במדעי המדינה ומשפטים ובשנת 1936 החל ללמד משפט אזרחי באוניברסיטה. הוא התפטר בשנת 1937 במחאה על כניסת המשטרה לקמפוס. בשנים 1939–1940 הוא כיהן כנשיא מועצת עיריית קראקס. בשנת 1941 הוא שב למשרתו כמרצה למשפט אזרחי ובשנים 1945–1947 היה דיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטה. בעקבות ההפיכה בסוף 1948, הוא מונה ליועץ לחונטה ובין ספטמבר 1949 לפברואר 1950 כיהן כשר החוץ בעת ששר החוץ לואיס אמיליו גומס רואיס היה בחופשת מחלה. בין יוני 1950 לנובמבר 1950 הוא כיהן כשגריר בפרו. בעקבות הרצחו של נשיא החונטה קרלוס דלגדו צ'לבו בנובמבר 1950, צורף סוארס פלמריץ' לחונטה כנציג אזרחי ומונה לנשיא. נטען שמרקוס פרס חימנס, שאף הואשם בחיסולו של דלגדו צ'לבו מחשש שיחזיר את השלטון לשליט נבחר, חיפש אזרח שיסכים לשמש כנשיא בובה, ולאחר סירוב של מועמד אחר, סוארס פלמריץ' הסכים.
כתב העיתון חרות תיאר את התנהלות החונטה:
בעיתונות נטען שהכוח השלטוני האמיתי היה בידי שר ההגנה מרקוס פרס חימנס. בעקבות הבחירות בנובמבר 1952, בהן היה נראה שהאופוזיציה תנצח, ביטלה החונטה את הבחירות ומינתה את חימנס לנשיא. סוארס פלמריץ' עזב את המדינה לאירופה עד תחילת 1954. משחזר לוונצואלה, עבד כעורך דין והתרחק מפעילות ציבורית.
חסוס רואדה
חסוס רואדה אמברוסיו (בספרדית: Jesús Rueda Ambrosio; נולד ב-19 בפברואר 1987) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
רואדה נולד וגדל במחוז בדחוס, אקסטרמדורה שבספרד, והוא נוצרי. רואדה גדל במחלקת הנוער של ריאל ואיאדוליד. רואדה שיחק במשך ארבע עונות מלאות בקבוצת המילואים של ואיאדוליד מהליגה הספרדית השלישית. ב-12 בנובמבר 2008, ערך רואדה את הופעת הבכורה הרשמית שלו עם הקבוצה הבוגרת של ואיאדוליד, כששיחק 34 דקות בתיקו 2–2 עם הרקולס אליקנטה במסגרת הגביע הספרדי. ב-26 באפריל של אותה השנה, ערך רואדה את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה כשעלה כמחליף בתיקו 0–0 עם אוסאסונה.
אחרי עונת ההשאלה, חזר רואדה לוואיאדוליד שירדה גם היא לליגה הספרדית השנייה ובחלוף עונה אחת, בה גם כבש שער בתיקו 1–1 בפלייאוף העלייה נגד רקראטיבו ולבה ב-11 באוקטובר וסייע לקבוצה לחזור חזרה לליגה הבכירה. ב-13 באוגוסט, אחרי שהמועדון נע בין הליגה הראשונה לשנייה ביטל רואדה את החוזה שלו בוואיאדוליד.
ב-16 באוגוסט 2015, הגיע רואדה לישראל ויום למחרת חתם לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת בבית"ר ירושלים. ב-30 באוגוסט 2015, ערך רואדה את הופעת הבכורה שלו במדי בית"ר ירושלים בתיקו 0–0 עם מכבי נתניה. ב-28 בספטמבר, כבש רואדה את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3–1 על הפועל כפר סבא. בקיץ 2016, מימשה בית"ר את האופציה על רואדה והודיעה לשחקן כי הוא ימשיך בקבוצה לעונה נוספת. ב-30 ביוני 2016, ערך רואדה את הופעת הבכורה האירופית שלו במדי בית"ר בתיקו 0–0 עם סלובודה טוזלה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. באותה העונה היה חלק משמעותי בחוליית ההגנה של הקבוצה, וסייע לה לסיים במקום השלישי בליגה, שהוביל למוקדמות הליגה האירופית. ב-17 במאי 2017 הודיע השחקן על סיום דרכו בבית"ר ירושלים.
ב-1 ביוני 2017 חתם רואדה באפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית. בעונתו הראשונה העפיל עם הקבוצה לשלב הבתים לליגת האלופות, אך לאחר פציעה בדצמבר החמיץ את שאר העונה, בעונתו השנייה מיעט לשחק.
ב-21 ביולי 2019 חזר רואדה לספרד וחתם באקסטרמדורה מהליגה הספרדית השנייה, לעונה אחת.
ב-29 בינואר 2020 חתם רואדה בז'ימנסטיק טרגונה מהליגה הספרדית השלישית.
לקראת עונת 2022/2023 חתם בזאמורה, היורדת הטרייה לליגה הרביעית. ב-16 בינואר 2023 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
אליפות אירופה בבייסבול 2021
העפלה
12 הנבחרות שהשתתפו באליפות אירופה 2019 העפילו אוטומטית לטורניר. ארבע נבחרות נוספות, רוסיה, אוקראינה, סלובקיה ויוון, העפילו מטורניר מוקדמות שכלל 17 נבחרות.
אורמה (שפה)
לשפה קיימים מספר ניבים: מוּנִיוֹ (קוֹרוֹקוֹרוֹ), מוּנִיוֹ יַאיַא בו דוברים שבטי מוניויאיא מנהר טנה, וַאַטַה (סַאניֵה), אוֹרְמַה.
שאר שפות המשפחה נפוצות באתיופיה.
קורלציה חלקית
בתורת ההסתברות ובסטטיסטיקה, קורלציה חלקית מודדת את דרגת הקשר בין שני משתנים אקראיים, כאשר ההשפעה של משתנים אקראיים אחרים הוסרה. כאשר מעוניינים לכמת באיזו מידה יש ​​קשר מספרי בין שני משתנים, השימוש במקדם המתאם ביניהם יביא לתוצאות מטעות אם קיים משתנה אחר, מבלבל, הקשור לשני המשתנים. ניתן להימנע ממידע מטעה זה על ידי בקרת המשתנה המבלבל, באמצעות חישוב מקדם המתאם החלקי. מסיבה זו ישנה מוטיבציה לכלול משתנים אחרים בצד ימין ברגרסיה מרובה; אך בעוד רגרסיה מרובה נותנת תוצאות לא מוטות לגודל האפקט, היא לא נותנת ערך מספרי של מדד לחוזק הקשר בין שני המשתנים המעניינים.
לדוגמה, אם יש לנו נתונים כלכליים על הצריכה, ההכנסה והעושר של אנשים שונים ואנחנו רוצים לראות אם יש קשר בין הצריכה להכנסה, אי שליטה על משתנה העושר בעת חישוב מקדם המתאם בין צריכה להכנסה היה נותן תוצאה מטעה, מכיוון שההכנסה עשויה להיות קשורה מספרית למשתנה העושר שבתורו עשוי להיות קשור לצריכה; מתאם מדוד בין צריכה להכנסה עלול להיות מזוהם על ידי מתאם אחר זה. השימוש במתאם חלקי פוטר בעיה זו.
בדומה למקדם המתאם, מקדם המתאם החלקי מקבל ערך בטווח שבין -1 ל -1. הערך -1 מייצג בקרת מתאם שלילית מושלמת עבור כמה משתנים (כלומר, קשר ליניארי מדויק שבו ערכים גבוהים יותר של משתנה אחד קשורים לערכים נמוכים יותר של האחר); הערך 1 מייצג מערכת יחסים ליניארית חיובית מושלמת, והערך 0 משמעותו כי אין קשר ליניארי.
המתאם החלקי עולה בקנה אחד עם המתאם המותנה אם המשתנים האקראיים מתפלגים במשותף כהתפלגות רב-נורמלית, אליפטית, התפלגות היפרגאומטרית, רב-משתנית שלילית, היפר-גאומטרית, התפלגות מולטינומית או Dirichlet, אך לא באופן כללי.
גביע הקיסר (יפן)
גביע הקיסר (ביפנית: 天皇杯全日本サッカー選手権大会), הוא תחרות כדורגל יפנית. יש לטורניר את המסורת הארוכה ביותר של טורניר כדורגל כלשהו ביפן, החל משנת 1921, לפני הקמתה של ליגת הכדורגל של יפן. לפני מלחמת העולם השנייה הקבוצות יכלו להעפיל לא רק מיפן עצמה אלא גם מקוריאה, טאיוואן, ולעיתים גם ממנצ'וקו. המקבילה לנשים היא גביע הקיסרית.
זוכת גביע הקיסר לעונת 2019/2020 היא ויסל קובה, שזכתה בו לראשונה בתולדותיה.
סקירה כללית
מכיוון שמדובר בתחרות להכרעת "קבוצת הכדורגל הטובה ביפן", הגביע פתוח כעת לכל מועדון החבר בהתאחדות הכדורגל של יפן, כולל קבוצות מהליגה השנייה והשלישית וקבוצות מהליגות האזוריות, ואף מועדוני מכללות ותיכונים מרחבי הארץ. גביע הקיסר הוא אחד משני טורנירי הכדורגל הלאומיים הידועים הקרויים על שם מונרך (השני הוא קופה דל ריי הספרדי).
מחזיקת הגביע מקבלת מקום בליגת האלופות של AFC בעונה הבאה.
מאז הקמת ה-J.League בשנת 1992, המועדונים המקצועניים שלטו בתחרות, אם כי זכיות דאבל, שהיו נפוצות בעבר, הפכו נדירות יותר. עם זאת, מכיוון שגביע הקיסר נערך במתכונת טורניר הכרעה, ההזדמנות של קבוצות קטנות חובבניות להפתיע מועדונים בכירים היא אפשרות ממשית. לדוגמה, התרגשות גדולה כמעט אירעה בתחרות של עונת 2003/04, כאשר קבומת בית הספר התיכון העירוני פונאבשי גברה על אלופת המדינה של שנת 2003, יוקוהמה פ. מרינוס, בדו-קרב פנדלים. אף על פי שקבוצת אוניברסיטת ואסדה הייתה הזוכה האחרונה שלא מהליגה הבכירה.
ב-1 בינואר 2020, ויסל קובה ניצחה את קשימה אנטלרס בגמר גביע הקיסר בשנת 2019 באצטדיון הלאומי החדש וזכתה בתואר הראשון בתולדות המועדון בן 54 השנים. זה היה המשחק המקצועני הראשון ביפן בו נעשה שימוש בשופט עוזר הווידאו (VAR).
פורמט
קבוצות מליגת J1, ולפעמים קבוצות מליגת J2 מקבלות העדפה בשלב הנוקאאוט. בשנת 2016, כל קבוצות J1 ואלופות J2 בשנה שקדמה לה קיבלו העדפה ומשתתפות בליגת האלופות האסיאתית. בשנת 2017 כל הקבוצות של J1 ו-J2 יכלו להשתתף. עם זאת, הקבוצות מאבדות את היתרון הביתי החל מהסיבוב השלישי, אלא אם הן מתמודדות מול קבוצה שמדורגת גבוה יותר.
בשנים 1965 עד 1970, ארבע הקבוצות המובילות של הליגה בסוף העונה העפילו לגביע וארבעת המקומות האחרים שהוקצו נשלטו על ידי קבוצות אוניברסיטאיות. משנת 1971 עד 1994, ככל שהליגה גדלה, כל הקבוצות בליגה העליונה נכנסו אוטומטית, בעוד קבוצות הליגה השנייה השתתפו בשלבים אזוריים עם קבוצות אחרות. החל משנת 1995 החלו להתקבל אוטומטית קבוצות הליגה השנייה (באותה העת, ליגת הכדורגל היפנית הישנה).
לפני 2008, 48 קבוצות השתתפו בשני הסיבובים הראשונים - המנצחת מכל אחת מ-47 האליפויות המחוזיות ואלופת המכללות, בנוסף לקבוצה בכירה מליגת העל ושלוש עשרה קבוצות ליגת J2 מצטרפות לסיבוב השלישי. אליהן מצטרפות שמונה עשרה קבוצות J1 החל מהסיבוב הרביעי ובסך הכל 80 קבוצות משתתפות.
הגביע
גביע טורניר אליפות יפן המקורי הוענק להתאחדות היפנית על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית בשנת 1919. גביע זה שימש עד ינואר 1945, אז החרימה אותו הממשלה המיליטריסטית והמיסה אותו כדי להשיג מתכת למאמץ המלחמתי. עם החזרת הטורניר הוענק הגביע הנוכחי, בו נראה סמל החרצית הקיסרי.
באוגוסט 2011, הציג ה-FA האנגלי למקבילו היפני העתק של הגביע המקורי, שנעשה על ידי הצורף הלונדוני תומאס ליט. נשיא התאחדות הכדורגל היפנית JFA, ג'ונג'י אוגורה, הביע תקווה שהגביע שיוענק בגמר 2011 יהיה "סמל לשלום".
העפלה לליגת האלופות האסייתית
זוכת הגביע מעפילה לליגת האלופות של ה - AFC מאז שנת 2001. לפני הקמת ליגת האלופות, זוכת הגביע העפילה גם לגביע מחזיקות הגביע האסייתי. החל משנת 2012, כחלק מהדרישה של ליגת האלופות, על הקבוצה להחזיק ברישיון של מועדון J1 כדי להיכנס לליגה (אך לא הכרחי להיות קבוצה בליגה 1).
בשנים 2002–2003, זוכת הגביע משתתפת בליגת האלופות החל מהשנה שלאחר מכן; לדוגמה, זוכת גביע הקיסר לעונת 2005, שהוכתרה ב-1 בינואר 2006, השתתפה בטורניר של עונת 2007.
פיוטר ורשצ'אגין
פיוטר ורשצ'אגין (ברוסית: Пётр Верещагин; 14 בינואר 1834 – 16 בינואר 1886) היה צייר נוף ונוף עירוני רוסי בסגנון אקדמי. הוא היה הראשון שצייר נופי הטבע של הרי אורל.
ביוגרפיה
אביו היה המורה הראשון שלו. מאוחר יותר למד אצל סבו מצד אמו, צייר אייקונים מקומי בשם איבן באבין. מ-1858 עד 1865, הוא נרשם לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות, שם המדריך המשפיע ביותר שלו היה סוקרט וורוביוב, צייר נוף שבילה שנים רבות באיטליה.
תערוכתו הראשונה הייתה באקדמיה בשנת 1860 ולאחר מכן קיבל מספר מדליות כסף. בשנים אלו הציג גם ציורים של נופים עירוניים, החל ממוסקבה ועד טאלין. הוא סיים את לימודיו כ"אמן, תואר שלישי" ועבד כמורה בלודז'; אז חלק ממחוז וילנה. ב-1870 הוא ויתר על ההוראה ונסע במשך שנה, וצייר. לאחר מכן, הוא חזר לסנט פטרבורג. בשנת 1873 הוא זכה בתואר "אקדמי".
מאוחר יותר הציג בתערוכות בינלאומיות וברוסיה, והשתתף בתערוכת המאה בפילדלפיה ובתערוכה יוניברסל (1878) בפריז.
בשנים 1875 ו-1876 עבד גם עבור רשת הרכבות של אורל, שרטט סצנות לאורך נהר צ'וסוביה, כהכנה להארכת מסילת הברזל לשם.
במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה הוא צייר את הקרבות של חיילים רוסים בבלקן ובשובו יצר פנורמה של הקרב.
Horses (אלבום)
הפקת האלבום ותכניו
בתחילת שנות ה-70 היו סמית' ולהקתה אהודים בסצנת האנדרגראונד של ניו יורק ותשומת הלב שמשכו הביאה להחתמתם תחת חברת ההפקה החדשה אריסטה רקורדס. האלבום הופק על ידי ג'ון קייל, שהיה חבר בלהקת וולווט אנדרגראונד.
שירי האלבום משלבים בין מספר סגנונות בהם רוק אנד רול ופאנק. הוא כולל גם מרכיבים של ספוקן וורד (שירה מדוברת), המביאים לידי ביטוי את עברה של סמית' כמשוררת. האלבום נכתב כתגובת נגד של סמית נגד הסגנונות הרווחים במוזיקת הרוק של אותו זמן כגון גלאם רוק ורוק האצטדיונים. סמית' אף תיארה כי חשה שעליה ועל חבריה מוטלת החובה "להציל" את הרוק.
שיר הפתיחה של האלבום,, הוא גרסת כיסוי ועיבוד מחדש לשירו של ואן מוריסון. השיר המחודש ידוע במילות הפתיחה שלו: "ישו מת עבור חטאים של מישהו, אבל לא שלי", הלקוחות מפואמה שכתבה סמית'.
בין השירים האחרונים באלבום נכללות מחוות של סמית' למוזיקאים משפיעים משנות השישים. השיר "Break It Up" נכתב כמחווה לג'ים מוריסון סולן להקת הדלתות, והשיר "Elegie" הוא הספד לזמרים כגון ג'ימי הנדריקס וג'ניס ג'ופלין.
עטיפת האלבום
עטיפת האלבום צולמה על ידי הצלם רוברט מייפלת'ורפ, שהיה באותה עת בן זוגה ושותפה לדירה. זהו צילום בשחור לבן שבו נראית סמית' לבושה חולצה מכופתרת לבנה ועל כתפה ז'קט שחור עליו נעוצה סיכה בצורת סוס. המראה האנדרוגיני של סמית' הצנומה הלבושה בגדים בסגנון גברי נחשב ליוצא דופן בנוף המוזיקלי הנשי של אותה תקופה, במראה לבושה ניתן לראות דמיון לזמרים גברים מהפאנק והרוק של שנות השישים מהם שאבה השראה.
לאחר צאת האלבום
בעת צאתו הגיע האלבום למקום ה–47 בדירוג מצעד בילבורד האמריקני. עם זאת, למרות דירוגו הנמוך יחסית, זכה לביקורות אוהדות מצד מבקרים באותה עת. עם השנים נכלל האלבום בדירוגי אלבומי הפאנק הטובים בכל הזמנים.
לאלבום הייתה השפעה על יוצרים להקות רבות ברוק האלטרנטיבי של העשורים שלאחר צאתו, כגון הסמית'ס, .R.E.M, ופי ג'יי הארווי. כך למשל טוען מוריסי, סולן להקת הסמית'ס, כי לסמית' הייתה השפעה משמעותית עליו כמוזיקאי ובייחוד לאלבומה Horses. מוריסי אף כלל את האלבום ברשימת 13 האהובים עליו בכל הזמנים.
רובין סטון
רובין סטון (באנגלית: Robin Stone; נולדה ב-27 באפריל 1962) היא זמרת-יוצרת אמריקאית השרה בסגנון מוזיקת ההאוס, וזכתה להצלחה בשנות ה-90 של המאה ה-20.
ביוגרפיה
סטון נולדה ברובע קווינס בניו יורק. היא נודעה בשם הבמה .Robin S. בשנת 1993 הוחתמה בלייבל מוזיקת הדאנס והמוזיקה האלקטרונית Big Beat Records. סינגל הבכורה שלה Show Me Love ואלבום הבכורה שנקרא אף הוא בשם זה בשנה זו זכו להצלחה רבה. הסינגל דורג במקום הראשון במצעד Hot Dance Music/Club Play ובמצעד מכירות סינגלי הדאנס. כן דורג במקום השביעי במצעד Hot R&B/Hip-Hop Songs והגיע למקום החמישי במצעד בילבורד הוט 100. בעקבות הצלחתה הופיעה בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית כמבצעת. הסינגלים שיצאו בהמשך Luv 4 Luv ו-What I Do Best הצליחו אף הם. מאלבום הבכורה של סטון נמכרו 303,000 עותקים בארצות הברית, נכון לשנת 2004.
באלבומה השני עבדה עם המפיקים אריק "אי סמוב" מילר וטוד טרי. האלבום יצא לאור בשנת 1997 בחברת "אטלנטיק רקורדס". האלבום From Now On כלל התרחבות של סגנונה המוזיקלי לעבר מוזיקת גוספל ובלדות רית'ם אנד בלוז בנוסף לסגנון ההי אנרג'י. הסינגל הראשון מתוך אלבום זה It Must Be Love היה ללהיט ועמד שבועיים בראש מצעד Hot Dance Club Play. במצעד "בילבורד הוט 100" דורג השיר במקום ה-91. הסינגל הבא Midnight דורג במקום הראשון במצעד Hot Dance Club Play. Robin .S ביצעה את הלהיט בתוכניתה של ריקי לייק. מן האלבום נמכרו כמאה אלף עותקים בארצות הברית.
בשנת 2009 הוציאה שיר חדש, את הסינגל At My Best עם קורי גיבונס.
ג'ו היידקר
נעוריו
אביו של ג'ו היידקר, יוליוס היידקר, ואמו מריאן ראת (Rath) היו שחקנים ולימים אנשי עסקים בעלי השקפה בורגנית-ליברלית. היידקר למד בבית ספר יסודי, ולאחר מכן למד בבית ספר חקלאי במשך שנתיים. משנת 1931 עבר תקופת חניכה בתור צלם אצל סטפן רוזנבאואר בפרנקפורט. בשנת 1933 יצא ספרו הראשון Coup - רומן בהוצאת ליפסיה (Lipsia) בלייפציג בשם ג'ו היידקר. ביולי 1933 נסע היידקר ללוצרן לחו"ל ועבד כעיתונאי בעיתון היומי "לוצרן". בסתיו 1933 עבר להוריו בפראג ועבד בחברה המשפחתית.
בגרמניה הנאצית
בשנת 1938 עבד היידקר בווינה, בסטודיו לצילומים של אלבין קובה (Albin Kobé). לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית נקרא ג'ו היידקר לבדיקה לקראת גיוס בגרמניה, וגויס ביום הראשון למלחמת העולם השנייה באירופה, בספטמבר 1939 השתתף במערכה על כיבוש פולין. במאי 1940 השתתף בקרב על צרפת. בשנת 1941 התחתן עם העיתונאית מריאן סטבר (Marianne Steber) במינכן. באותה שנה קיבל קידום למש"ק. הוא הועבר לוורשה כטכנאי מעבדות צילום ביחידת תעמולה. שם צילם בסתר תמונות בגטו ורשה. התמונות פותחו בסתר ופורסמו רק בשנת 1981. תצלומיו הם עדות לזוועות הנאציות ולתנאי החיים הלא אנושיים בגטו. בשנת 1944 הצטווה לעבור ליחידת פנצרייגר. הוא צילם את חורבות ורשה הריקות לאחר מרד ורשה.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר מלחמת העולם השנייה היה היידקר כתב בעיתונים גרמניים שונים, כולל "הקורייר" בברלין וה"אבנדצייטונג"  במינכן. הוא דיווח על משפטי פשעי המלחמה בנירנברג ועל מה שראה בגטו ורשה. בשנת 1950 התגרש וכעבור ארבע שנים התחתן עם שרלוט אנגרמאיר (Charlotte Angermeir). היידקר הפך לעורך הטקסט של השבועון מינכנר אילוסטריירטה. בשנת 1955 נסע לשטוטגרט, שם הפך לסגן העורך הראשי של דויטשה אילוסטריירטה (Deutsche Illustrierte). בשנת 1956 נולדה בשטוטגרט בתו טיטה, לימים ציירת.
בברזיל
בשנת 1960 היגר היידקר לברזיל, שם הקים את "סטודיו צילום 61" בסאו פאולו עם אשתו. הוא צילם עבור השבועונים "די צייט", "קוויק" ו"שטרן" ונסע ברחבי דרום אמריקה. בתו השנייה נולדה בשנת 1967 ואובחנה כלוקה בתסמונת דאון. בשנת 1969 הקימו היידקר ואשתו חנות ספרים ואת ההוצאה לאור "אטלנטיס ליברוס" (Atlantis Livros). הוא פרסם שבועון ביבליוגרפי עבור אוניברסיטאות. בשנת 1982 עבר ניתוח מסתם לב ביוסטון. אשתו שרלוט נפרדה ממנו וחזרה לגרמניה. בשנת 1985 מכר היידקר את חברת "אטלנטיס ליברוס", שקיימת עד היום בסאו פאולו.
אוספיו
אוסף תצלומיו נמצא ב. ארכיונו, ובו למעלה מ-25,000 תשלילים, נמצא בארכיון התמונות של הספרייה הלאומית של אוסטריה.
סעדיה שוראקי
רבי סעדיה שוראקי (1603 – 1704) היה מלומד רבני בן המאה ה-17 מתלמסאן שהיה ידוע עבור מאבקו בשבתאות וכן עבור ההשכלה הכללית הרחבה שלו. הוא עסק במתמטיקה ופילוסופיה וכן חיבר שירה ופיוטים.
אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה
אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה (5 בינואר 1425 - 11 בדצמבר 1474), היה מלך קסטיליה בין השנים 1454–1474, ולאחר מותו פרצה מלחמת הירושה הקסטיליאנית.
סעדיה שוראקי
ביוגרפיה
רבי סעדיה נולד לאביו ר' אליהו שוראקי נולד בשנת 1603 בתלמסאן, על הגבול המערבי של אלג'יריה של היום. משפחתו היא משפחת רבנים ידועה ממגורשי ספרד. ר' יעקב אבן צור מפאס כתב עליו ש"בכל חכמה ימינו רוממה", ואכן לצד השכלתו המסורתית הוא גילה עניין רב גם במדעים של זמנו. הוא האמין שהשכלה במדעים עוזרת להתמודד עם אתגרי החיים ומסייעת להתנהגות מוסרית מצד הפרט. ר' שוראקי חיבר ספר לימוד למתמטיקה, "מונה מספר" (1691), מהראשונים בסוגו בעברית.
בנוסף ר' שוראקי חיבר ספר פרשנות רחב היקף בשם "שיר חדש" (1706) על מזמור קי"ט של ספר תהילים. בפרשנותו הוא מביא לביטוי את ידיעותיו בפילוסופיה, מדעי הטבע, השפה העברית וקבלה. ר' שוראקי נודע גם כמשורר ופייטן, שיריו נוגעים בעיקר לנושאים של גאולה וארץ ישראל. בתיאוריו של הגאולה העתידה לבוא באה לידי ביטוי דחייתו ומאבקו בשבתאות וטענתה שהגאולה הגיעה. מספר משיריו שולבו במסורת התפילה של יהודי אלג'יריה.
אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה
ביוגרפיה
אנריקה הרביעי נולד בוואיאדוליד ב-5 בינואר 1425, והיה בנם של חואן השני, מלך קסטיליה ומריה מאראגון, מלכת קסטיליה, בתם של פרננדו הראשון, מלך אראגון ולאונור אורקה מקסטיליה, רוזנת אלבורקרקה. בשנת 1444 קיבל אנריקה את התואר נסיך חאאן, ובשנת 1445 הביס את האצולה הקסטיליאנית בקרב אולמדו הראשון.
ב-20 ביולי 1454 מת אביו חואן השני, מלך קסטיליה, ואנריקה עלה לשלטון במקומו. עם עלותו לשלטון גירש אנריקה את אחותו איזבלה ושאר קרוביו מהממלכה. בשנת 1455 התחתן אנריקה עם ז'ואנה, נסיכת פורטוגל, בתו של דוארטה, מלך פורטוגל ואחותו של אפונסו החמישי, מלך פורטוגל, ועל ידי כך כרת ברית עם ממלכת פורטוגל. בשנת 1458 מת אלפונסו החמישי, מלך אראגון, ואחיו חואן השני, מלך אראגון עלה לשלטון במקומו. אנריקה תמך באצולה שהתנגדה לחואן, ואף תמך בהמשך בקרלוס, נסיך ויאנה, אולם לבסוף כרת עם חואן הסכם שלום. בשנת 1461 בהיות איזבלה אחותו בסביבות גיל 10, החזירה אנריקה לקסטיליה תחת פיקוחו ההדוק. בשנת 1462 פרצה מלחמת האזרחים הקטלונית, ואנריקה טען לזכותו לכתר ממלכת אראגון, אולם בשנת 1463 הגיע אנריקה להסכם עם חואן השני, וויתר על זכויותיו לכתר אראגון. בשנת 1468 ביקשו אצילים למרוד באנריקה ולמנות את איזבלה למלכה במקומו, אך היא סרבה והכירה במלכותו של אחיה. בתמורה, הוכרה איזבלה על ידי אנריקה כיורשתו.
משפחתו
בשנת 1455 התחתן אנריקה עם ז'ואנה, נסיכת פורטוגל, ממנה נולדה לו בת אחת:
ראיין
{{פירושונים|* איימי ראיין – שחקנית אמריקאית
ראו גם
}}
אמה מילה
אֶמֶה מילֶה (בצרפתית: Aimé Millet, 28 בספטמבר 1819 – 14 בינואר 1891) היה פסל, חרט מדליסט וצייר צרפתי.
קורות חייו
אמה מילה נולד בפריז כבנו של אמן המיניאטורות פרדריק מילה (1859-1796). אחרי שלמד בבית הספר מורן נרשם למכללה בוורסאי. נאלץ לעזוב אותה אחרי שלקה בסיבוך חולף של האדמת בעיניים. נרשם בהמשך בבית הספר המלכותי לרישום (לימים בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות הקישוט) ברחוב אקול דה מדסין בפריז. השתלם זמן-מה אצל הפסל בברונזה אנטואן דבף (1862-1793). בשנת 1836 התקבל במקום הראשון במבחני הכניסה לבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז ("בוזאר") והיה לתלמידם של דוד ד'אנז'ה ושל ויולה-לה-דוק. בשנת 1840, אחרי שיצר רישומים וציורים, התחיל לפסל את פסליו הראשונים. התחתן בשנת 1864
אמה מילה התמנה בפברואר 1870 כפרופסור בבית הספר לאמנויות הדקורציה. עם תלמידיו נמנו לואי מז'ורל, ברת מוריזו, פרנסואה פומפון ולוסיין פאלה. הוא היה ביחסי ידידות עם הפסל פייר לואי רויאר.
יצירותיו
אמה מילה פיסל פסלים רבים, הניתנים לצפייה בעיר פריז, בפרובינציה וכמה מהם גם מחוץ לצרפת.
דיונונים
דיונונים (שם מדעי: Decapodiformes) היא תת-מחלקה של רכיכות ימיות ממחלקת הסילוניות, היכולים לנוע באמצעות הנעה סילונית. הם קרוביהם הרחוקים של התמנונים.