cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון וו. מאייר
'''ג'ון וו. מאייר (באנגלית: John W. Meyer'''; נולד ב-1935) הוא סוציולוג אמריקני, אבי תאוריית החברה העולמית (World Society Theory או World Polity Theory),‎‏ חוקר פורץ דרך בתחום התאוריה המוסדית (Institutional Theory) ופרופסור אמריטוס באוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה. מאמריו משנת 1977 עם בראיין רואן (Brian Rowan), על "ארגונים ממוסדים: המבנה הפורמלי כמיתוס וכטקס" ועל החינוך כמוסד חברתי, היו אבן היסוד בהתפתחות התאוריה המוסדית, ומאז הציבה עבודתו עקרונות מעצבים לחקר ארגונים, לחקר החינוך, לסוציולוגיה טראנס-לאומית ועולמית ולאחרונה גם לחקר זכויות האדם. בשנת 2015 זכה מאייר בפרס ע"ש דו בויז (Du Bois) מטעם האגודה הסוציולוגית האמריקנית לציון תרומתו המצטברת לפיתוח הסוציולוגיה.
מחקריו ותורתו
על בסיס תובנות מחקר מערכת החינוך שירטט מאייר בשנות השבעים עקרונות שהנחו את המהפכה המוסדית בחקר ארגונים. בשנים אלה הגדירו מאמריו עקרונות פנומנולוגיים, ממסורתם של הוסרל (Husserl) ושל ברגר ולאקמן (Berger and Luckmann) לחקר ארגונים וסביבתם. עיקר טיעוניו של מאייר קובע שסביבתם המוסדית של ארגונים מטביעה חותמה על עיצובם, ומכאן שארגון איננו אי לעצמו, אלא ארגונים משוקעים בסביבתם, והם מעוצבים על פי עקרונותיה ובהתאם למערך היחסים שבה. בכך קרא מאייר תגר על התאוריות הפונקציונליסטיות ועל תפיסת הארגון הסגור, שהיו מקובלות בתקופה זו, בעיקר בסוציולוגיה האמריקנית.
מחקריו של מאייר הגדירו מונחי יסוד לתאוריה המוסדית: על התנהלות מוסדית בחינוך (1977), מיתוס וטקס בארגונים (עם רואן 1977), תפוצת פרקטיקות (עם סטראנג 1993), רציונליזציה והתמקצעות (עם דרורי והואנג 2006), שחקנוּת (עם ג'פרסון 2000), גלובליזציה (עם דרורי, רמירז ושופר 2003) ומידוּע (עם דרורי 2006). מתוך למעלה מ-200 מאמרים וספרים שחיבר עד כה, באו ההצהרות הכוללניות של גישתו לביטוי מובהק בחיבורו מ-1997 (עם רמירז) על החברה העולמית ומדינת הלאום, בחיבורו מ-2010 על החברה העולמית, התאוריות המוסדיות והשחקן וכמו כן באסופה רטרוספקטיבית של כתביו, הכוללת גם פרק סקירה מפרי עטו, שהתפרסמה בשנת 2009 בעריכת קרוקן ודרורי.
במהלך העשורים של הוראה ומחקר באוניברסיטת סטנפורד (מאז הצטרפותו לסגל המחלקה לסוציולוגיה בשנת 1966, ואף לאחר פרישתו לגמלאות בשנת 2001) העמיד מאייר דורות של חוקרים מהעולם כולו, בהם הישראלים אהרון בן-אבות, ניצה ברקוביץ וגילי דרורי.
טיל מונחה תיל
טיל מונחה תיל הוא טיל שמונחה על ידי אותות הנשלחים אליו באמצעות תילים המחוברים בין הטיל למנגנון ההנחיה שלו, הנמצא בסמוך לאתר השיגור. בזמן מעופו של הטיל חוטי ההנחיה נפרשים מאחוריו (שגר ועדכן). מערכת הנחיה זו משמשת לרוב בטילים נגד טנקים, כאשר יכולתם להשתמש באזורים עם קו ראייה מוגבל הופכים אותה לשימושית, בעוד שמגבלת הטווח המוטלת על ידי אורך החוט אינה מהווה מכשול משמעותי.
הטווח המקסימלי של טילים מונחי תיל הוא כ-.
היסטוריה
הנחיה באמצעות תיל החלה בראשית המאה ה-20 עם מערכת מוקדמת של טורפדו לאי. טורפדו מונחה תיל נבנה על ידי הגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה.
צמד הטילים הגרמניים Fritz X ו-Henschel Hs 293 הונחו על ידי מערכת קשר הרדיו "קיהל-שטרסבורג". עם זאת, הבריטים הצליחו לפתח אמצעי נגד שהפריעו לשימוש הגרמנים במערכת השליטה. וכדי לסכל אמצעי הנגד הללו הטיל נגד ספינות Hs 293B פותח עם הנחיה מבוססת תיל. דוגמאות נוספות כללו את הטיל אוויר-אוויר X-4, ואת גרסת האנטי-טנק שלו ה-X-7.
ה-X-7 השפיע על הוגים צבאיים לאחר המלחמה, בתחילת שנות החמישים פותחו מספר מערכות ניסיוניות שנפרסו באופן נרחב בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60. מספר גדול של טנקים ישראלים הושמדו באמצעות טילי סאגר מונחי תיל במהלך מלחמת יום הכיפורים. הנחיית תיל נותרה המערכת העיקרית בעבור רוב כלי הנשק הקטנים על אף כניסת מערכות חדשות יותר כגון ביות רוכב קרן לשימוש בטילים נגד מטוסים ובכמה טילי נ"ט (דוגמת ההלפייר והקורנט).
למספר טילי טורפדו ישנה גם הנחיה באמצעות תיל, כמו הטורפדו Mk 48 Advanced Capability (ADCAP) האמריקני, הטורפדו UGST הרוסי או ה-Torped 613 השוודי.
אריה לב סטולמן
אריה לב סטולמן (נולד ב־1954), רופא וסופר יהודי-אמריקאי יליד קנדה.
קורות חיים
סטולמן נולד בעיירה וינדזור בקנדה במשפחה דתית מודרנית. סבו, הרב יצחק סטולמן, היה אחד מהרבנים החשובים בארצות הברית. אביו, הרב פרופ' שלמה סטולמן, בנו של הרב יצחק סטולמן, היה רב הקהילה בווינדזור, ופרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטה המקומית. בתחילת שנות התשעים עלו הוריו והתיישבו בירושלים. סטולמן למד בישיבה ומשם המשיך לבית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין. כיום הוא רופא נוירו-רדיולוג בבית החולים הרי סיני בניו יורק, ובמקביל לכך עוסק בכתיבה. את ספרו הראשון, "נהר פרת הרחוק", הוציא בשנת 1997. הספר, שתורגם לעברית על ידי נעמי פריי ויצא בהוצאת מעריב, עוסק בחייו של נער הגדל כבן יחיד בבית רב הקהילה בווינדזור ולומד במשך השנים על זכרונות השואה של הוריו.
אחרי "נהר פרת הרחוק" כתב סטולמן ופרסם רומן נוסף בשם "The Illuminated Soul" בשנת 2002 ואוסף סיפורים בשם "The Dialogues of Time and Entropy" בשנת 2003.
סטולמן הוא הומוסקסואל גלוי, ובן זוגו מאז 1980 הוא המלחין טוביאס פיקר, שהאופרה שלו, "טרגדיה אמריקאית", הוצגה במטרופוליטן אופרה בסוף 2005.
סטולמן מרבה לבקר בישראל. מאז שנות השישים הספיק לבקר בישראל יותר מארבעים פעמים. במשך השנים התרחק מחיי הדת, אך לא מן היהדות. הרקע היהודי שלו איתן והוא משתדל לשמר את הקשר עם החיים היהודיים.
הקואליציה להפסקת השימוש הצבאי בילדים חיילים
הקואליציה להפסקת השימוש הצבאי בילדים חיילים הוא ארגון בינלאומי ללא כוונת רווח שנוסד ביוני 1998 כדי "לתמוך באימוץ ובדבקות תקנים בינלאומיים, לאומיים ואזוריים (לרבות הפרוטוקול האופציונלי לאמנת זכויות הילד בנוגע למעורבותם של ילדים בעימות מזוין) האוסרים גיוס ושימוש צבאי במי שטרם מלאו לו 18 בפעולות איבה; ובהכרה ואכיפה של תקנים אלו על ידי כל הכוחות והארגונים הצבאיים, בין אם ממשלתי ובין אם אינו ממשלתי" (ציטוט מתוך האתר הרשמי).
הקואליציה נוסדה על ידי שישה ארגונים בינלאומיים:
מאוחר יותר הצטרפו מספר ארגונים נוספים:
הארגון מפרסם מדי שנה דוחות שנתיים המתעדים את השימוש הצבאי בילדים חיילים, תוך פנייה לארגונים רבים בבקשה לחדול ממנהג זה.
מגפת הקורונה באמריקה הצפונית
מגפת הקורונה התפרצה לראשונה ביבשת אמריקה הצפונית ב-21 בינואר 2020.
קובה
ב-11 במרץ 2020 אושרו שלושת מקרי ההידבקות בנגיף הקורונה הראשונים בקובה. האנשים שנבדקו והתגלו כחולים בנגיף הקורונה היו שלושה תיירים איטלקיים. הם הוחזקו בבידוד במכון לרפואה טרופית של פדרו קורי בעיר הבירה של המדינה, הוואנה.
ב-13 במרץ באותה השנה, פורסם מקרה הידבקות נוסף. ב-17 במרץ 2020, פורסם באופן רשמי כי יש שבעה מקרי הידבקות במדינה. ב-18 במרץ מספר המקרים המאושרים עלה ל-10 תוך שאושר מקרה המוות הראשון: איטלקי בן 61 שהיה לאחד משלושת החולים הראשונים במדינה.
ב-19 במרץ 2020 עלה מספר הנדבקים במדינה ל-16.
ב-20 במרץ מספר הנדבקים עלה ל-21. כמו כן, הוכרז כי קובה תגביל את הכניסה לאזרחים זרים החל מ-24 במרץ. רק תושבים קובניים יהיו רשאים להיכנס למדינה, כל עוד הם לא היו מחוץ לקובה יותר מ-24 חודשים; כמו גם הזרים המתגוררים באי.
ב-22 במרץ 2020, הודיע משרד הבריאות על 10 מקרי הדבקות חדשים, מספר החולים במדינה עלה ל-35.
ב-23 במרץ הודיע משרד הבריאות על 5 חולים חדשים, מספר החולים במדינה עלה ל-40.
ב-24 במרץ הודיעה ממשלת קובה כי היא אוסרת על אזרחיה לעזוב את שטחי המדינה, הכריזה על סגירת בתי הספר, והשביתה את התחבורה הציבורית הבין-עירונית, במטרה למנוע את התפשטות מגפת הקורונה. בבוקר אותו יום עלה מספר החולים במדינה ל-48. למחרת, זינק מספר החולים ל-57.
ב-26 במרץ עלה מספר החולים ל-67, דווח על מקרה מוות ראשון במדינה כתוצאה מהנגיף. ב-3 באפריל, דווח על 269 חולים, 6 מתים ו-15 מבריאים במדינה. במאי 2020, דווח על 66 מקרי מוות, 1,611 (מתוכם 10 במצב קשה) ו-765 מקרי הבראה במדינה.
מריגו
מריגו (בצרפתית: Marigot) היא העיירה הראשית ובירת סן מרטן, קולקטיב מעבר לים של צרפת באי הקריבי סן מרטן.
היסטוריה
מקור השם מריגו בצרפתית הוא ביצה, שכן מריגו הייתה בתחילה כפר דייגים ששכן על ביצה. היא הפכה לבירה בתקופת שלטונו של לואי השישה עשר, מלך צרפת, שבנה את מבצר סן לואי על גבעה ליד מפרץ מריגו. כיום, הבניין הזה נחשב לחשוב ביותר במריגו.
כנסייה על שם מרטין מטור נבנתה בעיר בשנת 1941.
מריגו ממוקמת בחוף המערבי של האי סן מרטן. היא משתרעת מהחוף למערב, לאורך מפרץ מריגו והגבעות הפנימיות של האי ממזרח. בדרום מערב היא גובלת במפרץ סימפסון.
אקלים
למריגו אקלים סוואנה טרופי (סימון שיטת קפן: Aw), עם מזג אוויר חמים עד חם ולח לאורך כל השנה. כמות המשקעים - המופחתת על ידי צל הגשם של ההרים ממזרח - אינה קיצונית כמו ברוב המקומות בעלי אקלים מסוג זה, כאשר השיא מתרחש מאוגוסט עד נובמבר עקב סופות הוריקן.
ריצ'רד האולי
קריירה
האולי החל כגיטריסט בלהקת Treebound Story ובלהקת הבריטפופ Longpigs. מאוחר יותר ליווה את להקת פאלפ בסיבובי הופעות שלה. סולן פאלפ, ג'רוויס קוקר, חבר טוב של האולי, עודד אותו להמשיך בקריירת הסולו שלו.
אלבומו הראשון Richard Hawley יצא בשנת 2000 כמיני אלבום ושנה לאחר מכן כאלבום רגיל עם רצועות נוספות.
אלבומו החמישי, Lady's Bridge, שיצא ב-2007, הוביל להצלחה המסחרית הגדולה ביותר של האולי עד אז: הסינגל Tonight the Streets Are Ours הגיע למקום ה-40 במצעד הסינגלים, והאלבום עצמו הגיע למקום ה-6 במצעד האלבומים. האלבום היה חלק מפסקול סרטו של אמן הרחוב הבריטי בנקסי "יציאה דרך חנות המתנות".
truelove's Gutte, אלבומו השישי, יצא בספטמבר 2009. באלבום נעשה שימוש בכלי נגינה נדירים. מלבד פאלפ הוא שיתף פעולה גם עם להקת המאניק סטריט פריצ'רס בסינגל שלהם Rewind the Film מ-2013.
מוזיקה
עבור השירים האיטיים והמלודיים שלו, משתמש האולי בכלי נגינה וצלילים המבוססים על תקופות קודמות של מוזיקת פופ. ה-Suddeutsche Zeitung אפיינה את המוזיקה כ"לפעמים ברוקנ'רול המקרטש בדלילות, לפעמים בג'אז, לפעמים בדו-וופ, מתוזמר בכוח העדין של אולמות מוזיקה אנגליים ישנים". רעש רוקבילי רך של אורביסון. ושירים שהושפעו מלי האזלווד וג'וני קאש".
צבי ברמאיר
צבי ברמאיר (אדלר) (א' בתמוז תרע"ה, 13 ביוני 1915 – י"ט בשבט תשמ"א, 24 בינואר 1981) היה משורר, סופר, מתרגם, עיתונאי, עורך וחוקר ספרות ישראלי.
ביוגרפיה
צבי ברמאיר (אדלר) נולד בשנת 1915 ביִדוֹביצה (Jidovița) שבטרנסילבניה, רומניה (כיום חלק מנסאוד ). קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר" ובישיבה וסיים בית-ספר תיכון בקלוז'. בגיל 17 הצטרף לתנועת נוער ציונית, היה חבר מערכת היומון הציוני "אוּי קֶלֶט" (Új Kelet, מזרח חדש) ופרסם קובץ שירים עבריים מתורגמים על ידו להונגרית. ב-1936 עלה לארץ ישראל עם קבוצתו, ולאחר הכשרה בקיבוץ שער הנגב עבר עם קבוצתו לכפר סאלד. במלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי ושירת עם פלוגת הנדסה בחזיתות צפון אפריקה ואיטליה. כל שנות שירותו שלח מכתבים ורשימות ל"דבר לילדים", שתיארו את חוויותיו ונדודיו של חייל עברי. בשנים 1944–1945 היה מעורכי עיתון הבריגדה העברית "לחייל", שנדפס ברומא. לאחר שחרורו השתקע בירושלים וערך את הפרסומים הספרותיים של המחלקה לנוער והחלוץ בסוכנות היהודית. ב-1948 היה מעורכי העיתון "דבר ירושלים", שהופיע בתקופת המצור על העיר. בשנותיו האחרונות עבד בעריכה במוסד ביאליק, היה חבר האקדמיה ללשון העברית והרצה בבית ספר ערב לפועלים.
ברמאיר החל לכתוב שירים וסיפורים היסטוריים מ-1938 (בעיקר על תקופת תור הזהב היהודי בספרד ובאיטליה), שפורסמו בעיתונות העברית. הוא עסק גם בתרגום שירה, סיפורת וספרי מחקר מלשונות שונות.
נתנאל גרופ
נתנאל גרופ בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בנדל"ן יזמי בישראל ובמנהטן ובנדל"ן להשקעה בישראל. החברה הוקמה בשנת 1970 על ידי אריה נתנאל ואחיו. מניות החברה ואיגרות חוב שלה נסחרות ב מאפריל 1993.
היסטוריה
בתחילת דרכה, רכשה קרקעות להשקעה בתל אביב ובחולון, ובנתה מבני מגורים בני 5–8 קומות.
בשנות ה-70–80 בנתה החברה מבני מגורים בתל אביב, בין היתר בהדר יוסף, ברחוב אלנבי, ברחוב דיזנגוף, בשיכון דן ובנווה צדק, והמשיכה לפעול גם בחולון, שם בנתה עשרות פרויקטים בקריית שרת וברחבי העיר.
בשנות ה-90 פעלה החברה בכל רחבי הארץ מחדרה ועד אילת.
תחומי פעילות
הקבוצה עוסקת בייזום ובנייה, התחדשות עירונית (פרויקטים של תמ"א 38) ומציעה דירות למגורים, נכסים מניבים (משרדים ובנייני מסחר) ובנוסף מובילה פרויקטים בחו"ל.
באמצעות חברה בת הרשומה בארצות הברית רכשה החברה בשנת 2021 קרקע במנהטן, עליה מתוכננת הקמת בניין בן 14 קומות.
יורי גריגורוביץ'
יורי ניקולייביץ' גריגורוביץ' (ברוסית: Юрий Николаевич Григорович; 2 בינואר 1927) הוא  רקדן בלט וכוריאוגרף רוסי וסובייטי. הוא זכה בפרס לנין ופעמיים בפרס ברית המועצות ובשנת 1973 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון והקולנוע גריגורוביץ' קיבל מספר עיטורים כולל עיטור לנין ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1986.
חייו
בשנת 1964 גריגורוביץ' עבר לתיאטרון בולשוי במוסקבה וכיהן ככוריאוגרף ראשי של התיאטרון עד לשנת 1995. בתקופה זו בלט התיאטרון זכה להכרה בינלאומית כלהקת בלט מהטובות בעולם. בתקופה זה נערכו מעל ל-100 נסיעות מחוץ לגבולות ברית המועצות והלהקה הופיעה בכל העולם.
בשנת 1975 גריגורוביץ' העלה על במה בלט "ספרטקוס" עם מריס ליאפה וולדימיר ואסילייב. הבלט זכה בפרס לנין. בהמשך יחסיו עם מריס ליאפה התקררו וגריגורוביץ' לא קידם את הרקדן. במהלך עבודתו בתיאטרון בולשוי גריגורוביץ' ערך מחדש מספר יצירות קלאסיות של מריוס פטיפה. אשתו, שהייתה רקדנית בלט בתיאטרון ריקדה בתפקידים ראשים במספר הצגות שהוא העלה על הבמה.
החל משנות ה-70 לגריגורוביץ' הותר לעבוד בתיאטראות באירופה והוא העלה על הבמה מספר הצגות בלט בווינה, פריז ומילאנו.
בשנת 1980 גריגורוביץ' היה במאי של טקסי הפתיחה והנעילה של אולימפיאדת מוסקבה.
בשנת 1991 גריגורוביץ' הקים להקת בלט משלו וניהל אותה עד לשנת 1994. בשנת 1996 גריגורוביץ' הקים תיאטרון בלט חדש בעיר קרסנודר והוא מכהן כמנהל אמנותי של התיאטרון עד היום.
בשנת 1995 גריגורוביץ' עזב את התיאטרון בולשוי כתוצאה מהאשמות באי-קידום רעיונות חדשים. לאחר העזיבה גריגורוביץ' הרחיב את עבודתו עם תיאטראות שונות ברוסיה ומחוץ לגבולותיה. בשנת 2001 הוא חזר לביים בלט על במת תיאטרון בולשוי.
מספר הצגות בלט שהוא ביים צולמו לסרטים.
ג'רום קרל
ג'רום קרל (באנגלית: Jerome Karle; ) היה חוקר כימיה פיזיקלית יהודי-אמריקאי. זכה ביחד עם הרברט האופטמן בשנת 1985 בפרס נובל לכימיה, על הישגיהם בפיתוח שיטות ישירות לקביעת מבנה גבישי.
קורות חיים
קרל נולד בניו יורק שבארצות הברית, למשפחה יהודית. ב-1937 קיבל תואר ראשון בסיטי קולג' של ניו יורק וב-1938 תואר שני באוניברסיטת הרווארד. פיתח שיטה למדידת הפלרת מי שתייה.
ב-1940 החל ללמוד באוניברסיטת מישיגן, שם פגש את רעייתו, איזבלה קרל, חוקרת קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן, עימה התחתן ב-1942 ולהם 3 בנות. ב-1943 קיבל תואר דוקטור. הוא עבד שנים רבות במעבדת המחקר של צי ארצות הברית
קרל היה נשיא האיגוד הבינלאומי לקריסטלוגרפיה בשנים 1981–1984. נבחר כחבר האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) והחברה הפילוסופית האמריקאית.
אילן גולדפיין
אילן גולדפיין (נולד ב-12 במרץ 1966) הוא כלכלן ברזילאי-ישראלי והנשיא הנוכחי של הבנק הבין אמריקני לפיתוח. גולדפיין הוא הישראלי הנושא בתפקיד הבכיר ביותר במוסד פיננסי בינלאומי. בעבר כיהן גולפדיין כנשיא הבנק המרכזי של ברזיל.
ביוגרפיה
גולדפיין יליד חיפה, ישראל, הוא סיים את לימודיו בכלכלה באוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו, קיבל תואר מהאוניברסיטה הקתולית של ריו דה ז'ניירו ודוקטורט מ-MIT. בבחירות שנערכו במועצת הנגידים של הבנק הבין אמריקני המייצגים את 48 המדינות המחזיקות במניות הבנק, נבחר גולדפיין ב-20 בנובמבר 2022 לנשיא הבנק ברוב של 80%. טרם כהונתו בבנק, גולדפיין עמד בראש מחלקת חצי הכדור המערבי בקרן המטבע העולמית וטרם לכך עמד בראש הבנק המרכזי בברזיל.
מצב חירום (ישראל)
מצב חירום על פי סעיף 9 לפקודת סדרי השלטון והמשפט (ומאוחר יותר חוק יסוד: הממשלה) מתקיים בישראל ללא הפסקה מיום הכרזתו, 19 במאי 1948 ועד היום. מצב חירום נותן בידי הכנסת או הממשלה את הסמכות לאפשר לממשלה להפעיל הסדרים ייחודיים - תקנות לשעת חירום, לעיתים תוך פגיעה מידתית בחירויות יסוד. החוק אינו מגדיר תרחישי ייחוס אשר בהינתן התממשותם יתאפשר לכנסת או לממשלה התקנת תקנות לשעת חירום.
היסטוריה חקיקתית
סעיף 9 לפקודת סדרי השלטון והמשפט, שאושרה במועצת המדינה הזמנית ב-19 במאי 1948, ארבעה ימים לאחר הקמת המדינה, העניק למועצת המדינה הזמנית סמכות להכריז כי "קיים במדינה מצב של חירום". ולהתקין תקנות לשעת חירום, שכוחן יפה "לשנות כל חוק, להפקיע זמנית את תקפו או לקבוע בו תנאים, וכן להטיל או להגדיל מיסים או תשלומי חובה אחרים".
עם כניסתה לתוקף של הגרסה השנייה של חוק יסוד: הממשלה ב-1996, הוחלף סעיף 9 לפקודת סדרי השלטון והמשפט בסעיפים 49–50 של חוק יסוד: הממשלה. סעיף 49 העביר לכנסת את הסמכות להכריז על מצב חירום, אך הותיר בידי הממשלה את הסמכות לעשות זאת כאשר יש צורך לעשות זאת קודם לכינוס הכנסת. בסעיף 50 הוגבל מעט כוחן של תקנות שעת חירום, ונקבע כי "אין בכוחן של תקנות שעת חירום למנוע פניה לערכאות, לקבוע ענישה למפרע, או להתיר פגיעה בכבוד האדם". הוראות אלה נכנסו לתוקף לאחר הבחירות לכנסת הארבע עשרה.
בגרסה שלישית של חוק יסוד: הממשלה, שנחקקה ב-2001, ושתוקפה מיום תחילת כהונתה של הממשלה שהוקמה לאחר הבחירות לכנסת השש עשרה, עוסקים בנושא זה סעיפים 38 ו-39.
אופן הכרזתו של מצב חירום
ככלל, הסמכות להכריז על מצב חירום נתונה לכנסת. הכנסת עצמה, או הממשלה, רשאיות להציע להכריז על מצב חירום לתקופה שלא תעלה על שנה. בפועל, כל ההצעות הובאו מטעם הממשלה. לפי תקנון הכנסת, שעה שמגיעה הצעה כזו לכנסת, מתכנסת ועדה מיוחדת המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת חוקה, חוק ומשפט על מנת לדון בהצעה, ולהגיש את המלצתה לכנסת. מאוחר יותר, נדונה המלצת הוועדה המשותפת במליאת הכנסת. החלטת הכנסת מתפרסמת ברשומות.
במקרים דחופים, כאשר לא ניתן לכנס את הכנסת, רשאית הממשלה להכריז על מצב חירום, אך לתקופה שלא תעלה על שבעה ימים. אם לא ניתן היה לכנס את הכנסת גם במהלך תקופה זו, רשאית הממשלה להאריך את מצב החירום בשבעה ימים נוספים. עד כה לא עשתה הממשלה שימוש בסמכותה זו, משום שממילא הכריזה הכנסת על מצב חירום לתקופות ארוכות יותר.
בסמכותה של הכנסת לבטל את מצב החירום בכל עת, בין אם הוכרז על ידה ובין אם הוכרז על ידי הממשלה.
קיומו של מצב חירום
הכרזה על קיומו של מצב חירום ניתנה בשנת 1948, ארבעה ימים לאחר הכרזת המדינה, במטרה לתת לממשלה כלים שיאפשרו לה להתמודד באופן מיידי עם הקשיים שפקדו את המדינה שאך הוכרזה עצמאותה ומצאה עצמה במלחמה.
אף שהנסיבות ששררו בישראל ב-1948 השתנו, ההכרזה על מצב חירום לא בוטלה עד היום. הסיבה לכך אינה צורך אובייקטיבי בקיומו, שכן הנסיבות שהביאו להכרזתו ב-1948 ברובן אינן קיימות עוד. הסיבה היא שבמשך השנים נחקקו חוקים רבים ובהם הוראות המותנות בקיומו של מצב חירום, וביטולו של מצב החירום יביא לבטלותן של הוראות אלה. כך, למשל, קובע סעיף 11 לחוק שעות עבודה ומנוחה, כי שר העבודה רשאי להתיר העבדת עובד בשעות נוספות בסקטורים שונים, וכן "בתקופה שבה קיים במדינה מצב של חירום". ביטולו של מצב החירום יביא לכך כי לא ניתן יהיה להעסיק עובדים בשעות נוספות בישראל, אלא באותם סקטורים המוזכרים בחוק. יתר החוקים שתוקפם מותנה בקיומו של מצב חירום הם פקודה להארכת תוקף של תקנות שעת חירום (יציאה לחוץ לארץ), חוק להסדר תפיסת מקרקעים בשעת חירום, חוק לקיום צווים לפי תקנות-שעת-חירום בדבר תפיסת מקרקעים (שיכון מוסדות המדינה בירושלים), חוק להארכת תוקף של תקנות שעת חירום (פיקוח על כלי שיט), חוק סמכויות שעת חירום (מעצרים) (החוק המאפשר ביצוע מעצרים מנהליים), סעיפים מסוימים בחוק הסדרי משפט ומינהל [נוסח משולב] ובפקודת הנזיקין, חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים, וכן 23 צווים שהוצאו מכוחו.
בשנת 1999 הגישה האגודה לזכויות האזרח עתירה לבג"ץ בדרישה לביטול ההכרזה על מצב החירום. בעתירה נטען כי החוקים שתוקפם תלוי במצב החירום מאפשרים הטלת הגבלות קשות על חופש הביטוי, פגיעה בזכות השביתה, בחופש ההתאגדות, בזכות הקניין ועוד, בניגוד לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. בית המשפט הוציא צו על תנאי עוד באותה שנה, אך נתן למדינה ארכות כדי להשלים את הליכי החקיקה הדרושים.
מאז שנת 2000 האיצה הממשלה את מאמציה לתקן את אותם חוקים, ולבטל את הזיקה שיש בין הוראותיהם לבין מצב החירום. תרם לכך גם לחץ של הוועדה המשותפת, שבמספר מקרים סירבה להאריך את מצב החירום בשנה, והסתפקה בחצי שנה בלבד.
בדיון שהתקיים בכנסת בנושא זה בשנת 2001 אמר חבר הכנסת נחום לנגנטל (מפד"ל): "סוגיית הארכת התקנות לשעת חירום על מנת שיחולו חוקים מסוימים היא סוגיה שכל אדם שהוא אדם הגון חייב להודות שיש בה מן הדרקוניות שמשטר דמוקרטי לא יכול לחיות אתה. צריך להגיד זאת באופן אמיתי." עם זאת, לאור המצב הביטחוני שבו נמצאת מדינת ישראל, הוא הצדיק את הארכת התוקף של הוראות מצב החירום. בתום הדיון הכנסת השאירה את המצב על כנו.
בשנת 2008, בדיון שנערך בבג"ץ במסגרת העתירה שהגישה האגודה לזכויות האזרח, מתחה נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש ביקורת על קצב עבודתה של הממשלה בטיפול בחוקים. ביניש ציינה כי "ההתקדמות אינה משביעה רצון" וכן קבעה כי "בכל הנוגע לחקיקה הקשורה בפיקוח על מצרכים ושירותים קשה לקבל את הסברי המדינה, והזיקה של צווים אלה ושל החוק למצב החירום אינה מתקבלת על הדעת. הגיעה העת שהממונים על הנושא יתנו דעתם לחשיבות שיש לניתוק הקשר שראשיתו בימי קום המדינה. הכנסת אמנם מקיימת מעקב אחרי נושאי החקיקה התלויים במצב החירום, אך נראה כי אין מדובר במעקב נמרץ או בדרישה נמרצת די הצורך שהממשלה תפעל לקידום הנושא". גם הכנסת הביעה אי שביעות רצון מקצב עבודת הממשלה, ובשנת 2009 הוקם צוות מעקב בראשותו של חבר הכנסת אברהם מיכאלי, לשם פיקוח הדוק יותר על עבודת הממשלה בעניין.
ב-7 במאי 2012 הכנסת הכריזה על מצב חירום פעם נוספת. למחרת, 13 שנה לאחר העתירה שהגישה האגודה לזכויות האזרח, דחה בג"ץ את העתירה. השופט אליקים רובינשטיין קבע בפסק דינו כי ההחלטה האם להכריז על מצב חירום תלויה בשיקולים מדיניים שאין מקום כי בית המשפט יתערב בהם. הוא שב ומתח ביקורת על קיומם של חיקוקים שתוקפם מותנה בקיומו של מצב חירום, וציין כי לעתירה היה תפקיד חשוב בזירוז הליכי החקיקה הדרושים לשם תיקונם של חיקוקים אלה:
בשנת 2009 החלה הוועדה המשותפת לוועדות חוקה וחוץ וביטחון לפעול לביטול מצב החירום שקיים בישראל מאז הקמתה. באותה שנה עמדו בתוקף 165 צווים ותשעה חוקים כתוצאה ממצב החירום. הוועדה ביטלה עשרות צווים, חלקם אנכרוניסטיים כמו הצו לפיקוח על ייצור גלידה, הצווים לייצור פודינג וערבוב קפה והצו למכירת בשר גמל. שניים מהחוקים הוסדרו: חוק המאבק בטרור שהחליף את פקודת מניעת טרור וחוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט).
לקראת סוף 2017 נותרו 21 צווים ושישה חוקים שעדיין לא הוסדרו, ולא ברור מתי יוסדרו. בנוסף לצווים הכלכליים, קיימים גם מספר חוקים וצווים בנושאים ביטחוניים, ובהם צו המסדיר את שיטות הצפנת המידע בישראל וחוק המאפשר תפיסת שטחים במצב חירום. בהצבעה בכנסת ב-16 באוקטובר 2017 הוחלט להאריך את מצב החירום עד אוגוסט 2018.
שקית של גולות (2017)
שקית של גולות (בצרפתית: Un sac de billes) הוא סרט דרמה צרפתי בבימויו של כריסטיאן דוגואי, המבוסס על רומן אוטוביוגרפי בשם זה מאת ז'וזף ז'ופו. זו הפעם השנייה שהרומן עובד לסרט אחרי "שקית של גולות (1975)".
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת בפריז בשנת 1941. האחים מוריס (באטיסט פלוריאל) וז'וזף (דוריאן לה קליץ') חוזרים מבית הספר כבכל יום, אלא שבבית ממתינה להם בשורה קשה. בהיותם משפחה יהודית, הם כבר לא יוכלו להישאר בפריז הכבושה ולכן למחרת בבוקר הם יאלצו להתפצל. שני האחים הצעירים נפרדים מהוריהם ואחיהם ויוצאים למסע ברחבי צרפת שישנה את חייהם לנצח. הם ינסו להתגבר על כל המכשולים בדרך כדי להתאחד מחדש עם משפחתם.
פיט סמפראס
פיט סמפראס (באנגלית: Pete Sampras, נולד ב-12 באוגוסט 1971) הוא טניסאי עבר אמריקאי, הנחשב לאחד מהטניסאים המצליחים בכל הזמנים. בשנת 2002 פרש מטניס מקצועני.
במשך 14 שנות קריירה מקצוענית סיים סמפראס שש שנים רצופות בראש הדירוג העולמי, שני בכל הזמנים לאחר נובאק ג'וקוביץ' מסרביה (7), ובסך הכל דורג במשך 286 שבועות בקריירה בראש הדירוג העולמי, שלישי בכל הזמנים אחרי נובאק ג'וקוביץ' עם 345 שבועות ורוג'ר פדרר עם 310 שבועות (נכון לנובמבר 2021). סמפראס זכה ב-14 טורנירי גראנד סלאם ושבר את שיאו של רוי אמרסון מאוסטרליה (12), כולל שבע זכיות באליפות וימבלדון, וחמש זכיות באליפות ארצות הברית, שיא הזכיות בעידן הפתוח יחד עם ג'ימי קונורס מארצות הברית ורוג'ר פדרר.
קריירה
סמפראס החל בקריירה מקצועית בשנת 1988, עת היה נער בן 16. בתואר הגראנד סלאם הראשון שלו זכה בשנת 1990 כאשר ניצח באליפות ארצות הברית הפתוחה כשהוא גובר בדרך על יריבים קשים כמו אנדרה אגאסי וג'ון מקנרו. כשזכה בתואר בגיל 19 היה לטניסאי הצעיר ביותר שזכה בתחרות זו אי פעם. במהלך כל שנות ה-90 המשיכה היריבות המקצועית בין סמפראס לאנדרה אגאסי כשידו של סמפראס הייתה לרוב על העליונה. סמפראס נחל הצלחה רבה בעיקר בטורניר וימבלדון בו זכה 7 פעמים בשל התאמת משחקו למשטח הדשא (הנחשב למהיר).
חולשתו של סמפראס הייתה בעיקר במגרשי החימר האיטיים שאינם מתאימים לסגנון המשחק שלו, הוא מעולם לא התקדם מעבר לחצי הגמר באליפות צרפת הפתוחה, דבר שמנע ממנו אפשרות זכייה בכל ארבעת טורנירי הגראנד סלאם. לסמפראס יש 14 זכיות בטורנירי הגראנד סלאם ו-5 זכיות באליפות המאסטרס או "אליפות העולם", שמשתתפים בה 8 המדורגים ראשונים בסבב העולמי והיא התחרות האחרונה של עונת הטניס, והחשובה ביותר לאחר הגראנד סלאם. באוגוסט 2002 הוא שיחק את משחקו האחרון בסבב. הוא פרש ממשחק הטניס ב-25 באוגוסט 2002.
גמר טורנירי גראנד סלאם
18 גמרים: 14 זכיות, 4 הפסדים
סמפראס זכה באליפות וימבלדון שבע פעמים בסך הכל עם רצפים של שלוש וארבע. בשנת 1996, שזו השנה שמפרידה בין הרצפים, סמפראס הפסיד ברבע הגמר לטניסאי ההולנדי ריצ'רד קרייצ'ק. מי שסיים את ניצחונותיו של סמפראס בווימבלדון היה רוג'ר פדרר שניצח את סמפראס ב-2001 כשהיה בתחילת דרכו.
חיים אישיים
בספטמבר 2001 נישא סמפראס לשחקנית ברידג'ט וילסון.
סופי ראנדל
סופי ראנדל (באנגלית: Sophie Rundle; נולדה ב-21 באפריל 1988) היא שחקנית אנגלייה הידועה בעיקר מהופעותיה בתפקיד איידה שלבי בסדרת הפשע ההיסטורית "כנופיית ברמינגהאם" של BBC One, בתפקיד לוסי במיני-סדרה "The Bletchley Circle" של ערוץ ITV, ובדמות לאביה בסיטקום הבריטי-אמריקאי "אפיזודס". עוד שיחקה ב-2017 בתפקיד אליס בדרמה "ג'יימסטאון" של ערוץ Sky 1.
ביוגרפיה
ראנדל נולדה בעיר הקיט בורנמות' שבדרום אנגליה. היא למדה בבית הספר לבנות בבורנמות', וב-2011 סיימה את לימודי המשחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
טלוויזיה וקולנוע
תחילת הקריירה של ראנדל הייתה ב-2007 בסרט האימה הקומי "Small Town Folk" לצדו של ווריק דייוויס. ב-2012 כיכבה במיני-סדרה דרמה תקופתית "טיטניק" שיצר המפיק נייג'ל סטפורד-קלארק וכתב את התסריט ג'וליאן פלוז. הסדרה מבוססת על אירועי שקיעת הטיטניק. בהמשך אותה שנה שיחקה בתפקיד אורח בדמות לאביה בסיטקום הבריטי-אמריקאי "אפיזודס" לצדם של מאט לה-בלאנק וסטיבן מנגן ששודרה בערוצי שואוטיים ו-BBC Two.
עוד ב-2012 שיחקה ראנדל בסרט הקולנוע "תקוות גדולות" בבימויו של מייק ניואל. את העיבוד לרומן מאת דיקנס עשה דייוויד ניקולס וכיכבו בו ג'רמי אירווין, הלנה בונהם קרטר, הולידיי גריינג'ר, רייף פיינס ורובי קולטריין. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו והוא יצא לאקרנית בממלכה המאוחדת ב-30 בנובמבר 2012.
ראנדל גילמה את ספה בשני פרקים בעונה האחרונה של סדרת הטלוויזיה "מרלין". היא שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "The Bletchley Circle" של ITV, על אודות ארבע נשים שחוקרות סדרה של רציחות. הסדרה בוטלה, והשידור של הפרק האחרון היה ב-27 בינואר 2014.
עוד כיכבה בתפקיד איידה שלבי בסדרת דרמת הפשע ההיסטורית "כנופיית ברמינגהאם", המבוססת על זכרונותיהם של בני משפחת שלבי, שרבים מבניהם היוו כנופיה אשר הטילה אימה בתושבי העיר ברמינגהאם. ראנדל אמרה שהיא ושאר השחקנים התאמצו כדי להשתלט על המבטא של העיר (Brummie) שלא נשמע הרבה בטלוויזיה, אבל הצליחו אחרי ביקורים אחדים בברמינגהאם.
ראנדל שיחקה בתפקיד הראשי בדמות פיונה גריפית'ס, בלשית צעירה, במיני-סדרה "Talking to the Dead" של Sky Living המבוססת על רומן באותו שם מאת הארי בינגהם, בעיבוד של גווינת' יוז. על מנת לגלם את הדמות של גריפית'ס במדויק למדה ראנדל על תסמונת קוטאר.
ראנדל כיכבה בתפקיד אורח בדמות פמלה סיינט, אם צעירה שסובלת מבעיות נפשיות אחרי לידת ילד, בפרק השביעי של העונה השלישית בסדרת הדרמה התקופתית "תקראו למיילדת". הפרק שודר ב-2 במרץ 2014. עוד שיחקה בסדרה המשטרתית "עמק האושר" בתפקיד קירסטן מקאסקיל. היא מגלמת דמות של שוטרת טירונית שעוצרת את לואיס (בגילומו של אדם לונג) על מהירות מופרזת, ואחר כך השותף שלו טומי (בגילומו של ג'יימס נורטון) דורס אותה למוות. את הסדרה בכיכובם של שרה לנקשייר וסטיב פמברטון יצרה סאלי ויינרייט, והיא שודרה לראשונה ב-29 באפריל 2014.
ב-4 באוקטובר 2014 הופיעה ראנדל בשידור חי בתוכנית הבישול "Saturday Kitchen" בהגשת ג'יימס מרטין.
ראנדל כיכבה בתפקיד אווה סמית' / דייזי רנטון בסרט הטלוויזיה "המפקח בא", עיבוד של הלן אדמונדסון למחזה מאת ג'. ב. פריסטלי. עוד כיכבו בסרט דייוויד ת'יוליס בתפקיד המפקח, קן סטוט ומירנדה ריצ'רדסון. את הדרמה ביימה אייסלינג וולש והיא שודרה לראשונה בערוץ BBC One ב-13 בספטמבר 2015. ביוני אותה שנה גילמה ראנדל את ג'ני בסיטקום "Not Safe for Work" של ערוץ 4 לצדם של זאווה אשטון, טום וסטון-ג'ונס, סמואל ברנט, סשה דוואן ואנסטסיה היל. את התסריט כתב המחזאי ד. ס. מור, והסדרה שודרה החל מ-30 ביוני 2015.
בסדרת הטלוויזיה "עלילות דיקנס" גילמה ראנדל את דמותה של הונוריה ברנבי. הסדרה היא עיבוד חדשני לאנסמבל של דמויות מספריו של צ'ארלס דיקנס. שידור הסדרה בת 20 הפרקים החל ב-26 בדצמבר 2015.
ב-18 בינואר 2016 פורסם שראנדל תככב בסדרה בת שישה חלקים של ITV בשם "Brief Encounters", המבוסס באופן חופשי על האוטוביוגרפיה "Good Vibrations" של ג'קלין גולד שיצאה לאור ב-1995. הסדרה מתרחשת בשנות השמונים של המאה העשרים והיא עוסקת בארבע נשים שרואות את הפוטנציאל במכירה של הלבשה תחתונה ואביזרי מין לנשים בבתיהם הפרטיים. הצילומים החלו בסוף ינואר 2016 בשפילד.
עוד כיכבה ראנדל בדרמה "ג'יימסטאון" של ערוץ Sky 1 בתפקיד אליס, אחת מ"המשרתות שיהיו רעיות" שהפליגו 3,700 מייל מעבר לאוקיינוס האטלנטי, כדי להינשא לגבר זר בעולם החדש.
ב-2018 כיכבה ראנדל בסדרת המתח "Bodyguard" שיצר ג'ד מרקוריו יחד עם קילי הוז וג'ינה מקי.
קריירה בתיאטרון
בדצמבר 2014 שיחקה בתפקיד לוצ'יה קוס במחזה חדש בשם "3 Winters" מאת המחזאית הקרואטית טנה סטיביצ'יץ'. המחזה עוסק במשפחת קוס בשלוש תקופות בהיסטוריה הקרואטית. את המחזה ביים הווארד דייוויס בתיאטרון המלכותי הלאומי.
חיים אישיים
ראנדל מאורסת לשחקן מאט סטוקו, איתו שיחקה בסדרות "שומר ראש" ו"ג'יימסטאון".
אראב איידול
אראב איידול (באנגלית: Arab Idol, בערבית: آراب آيدول) היא תוכנית ריאליטי של רשת הטלוויזיה MBC, המופקת בלבנון ומשודרת בעיקר ברחבי העולם הערבי. התוכנית מבוססת על הפורמט הבריטי של התוכנית "פופ איידול", אשר נוצרה על ידי המפיק הבריטי סיימון פולר, ובמרכזה תחרות שירה בין כישרונות חדשים מכל רחבי העולם הערבי.
רקע
"אראב איידול" מהווה מעין "תגובת נגד" לתוכנית "סופר סטאר" ששודרה ברחבי העולם הערבי (בערוץ Future TV הלבנוני) בין השנים 2005-2008 שהיא בעלת פורמט זהה. כעבור 3 שנים, ב-2011 רשת MBC הביעה רצון לשדר תוכנית אחרת בעלת פורמט זהה.
העונה הראשונה (9 בדצמבר 2011 - 24 במרץ 2012)
השופטים בעונה הראשונה היו הזמר הלבנוני ראע'ב עלאמה, הזמרת מאיחוד האמירויות אחלאם והזמר והמפיק המצרי חסן אלשאפעי. את העונה הנחו מלכת היופי הלבנונית לשנת 2005 אנאבלה הילאל, והשחקן הכוויתי עבדאללה אל-טליחי.
האודישנים התקיימו בספטמבר - אוקטובר 2011 בכל רחבי העולם הערבי, בקהיר, קזבלנקה, דובאי, כווית, עמאן, לונדון, תוניס וביירות. האודישנים בדמשק בוטלו בעקבות המצב הביטחוני המעורער בסוריה.
בגמר העונה שנערך ב-24 במרץ זכתה כרמן סולימאן ממצרים שניצחה את המתמודדת המרוקאית דניה בטמה.
העונה השנייה (8 במרץ 2013 - 22 ביוני 2013)
בעונה השנייה הצטרפה לצוות השופטים הזמרת הלבנונית נאנסי עג'רם, ולצד אנאבלה הילאל הנחה השחקן והזמר המצרי אחמד פהמי.
האודישנים התקיימו באוקטובר - נובמבר בלוקסור, אלכסנדריה, קהיר, קזבלנקה, תוניס, עמאן, אירביל, דובאי, ביירות ודוחה.
בעונה זכה המתמודד הפלסטיני מוחמד עסאף, שניצח בגמר התוכנית ב-22 ביוני את המתמודד המצרי אחמד גמאל, והמתמודדת הסורית פרח יוסף.
העונה השלישית (5 בספטמבר 2014 - 13 בדצמבר 2014)
בעונה השלישית הצטרף לצוות השופטים הזמר הלבנוני וואל כפורי אשר החליף את ראע'ב עלאמה.
האודישנים התקיימו בפברואר - מרץ 2014 בקזבלנקה, פאריס, ברלין, תלמסאן, אלכסנדריה, קהיר, רמאללה, כווית, מנאמה, דובאי, אירביל וביירות.
בעונה זו נערכו לראשונה אודישנים ברמאללה, וזאת בעקבות הזכייה של מוחמד עסאף בעונה הקודמת. בעונה זו השתתפו לראשונה שני מתמודדים ערבים אזרחי ישראל אשר ייצגו בתוכנית את הרשות הפלסטינית: המתמודד היית'ם ח'לאילה, תושב מג'ד אל-כרום והמתמודדת מנאל מוסא, תושבת דיר אל-אסד. מנאל מוסא הודחה במהלך העונה, אך היית'ם ח'לאילה הגיע עד לשלב הגמר אשר נערך ב-13 בדצמבר.
בגמר זכה המתמודד הסורי חאזם שריף אשר גבר על היית'ם ח'לאילה ועל המתמודד הסעודי מג'ד אל-מדני.
העונה הרביעית (4 בנובמבר 2016 - 25 בפברואר 2017)
אחרי שנתיים שלא שודרה כלל, חזרה התוכנית לשדר בעונה הרביעית. הפעם בהנחיית אחמד פהמי בלבד.
האודישנים התקיימו באפריל - יוני 2015 בקזבלנקה, עמאן, איסטנבול, אלג'יר, ארביל, רמאללה, מנאמה, ביירות, דובאי, קהיר ואלכסנדריה.
מתמודדי העונה הם:
כמיליה ווארד - בת (אלג'יריה), סמר אל-חוסייני - בת (מצרים), רוואן עליאן - בת (רצועת עזה, הרשות הפלסטינית), חסיין מוחמד - בן (מצרים), מוחמד סעיד - בן (מצרים), מוחמד מוסטפא - בן (מצרים), שאדי דאקוור - בן (מעלות-תרשיחא, ישראל. אך בתוכנית ייצג את הרשות הפלסטינית), נאדר חמודה - בן (רצועת עזה, הרשות הפלסטינית), תאמר דאהר - בן (לבנון), חוסאם א-שוויח'י - בן (תוניסיה), אחמד אל-חמזי - בן (תימן), בדר אל-חסן - בן (בחריין) ורביע זיוד - בן (סוריה) - כל השלושה עשר הללו הודחו בסוף שנת 2016. חוסאם א-שוויח'י - בן (תוניסיה) - הודח ב-7 בינואר 2017, איסרא גמאל - בת (מצרים) ובנדר מוקרי - בן (ערב הסעודית) - הודחו ב-14 בינואר 2017, נאדין ח'טיב - בת (נצרת, ישראל. אך בתוכנית ייצגה את הרשות הפלסטינית), וואליד בשארה - בן (לבנון) וכוות'ר בראני - בת (מרוקו) - הודחו ב-28 בינואר 2017, הומאם איברהים - בן (עיראק) - הודח ב-4 בפברואר 2017, דליה סעיד - בת (מצרים) - הודחה ב-11 בפברואר 2017, מוחמד בן-סאלח - בן (תוניסיה) ומוהאנד חסיין - בן (ירדן) - הודחו ב-18 בפברואר 2017.
בגמר העונה אשר נערך ב-25 בפברואר 2017 זכה המתמודד הפלסטיני מבית-לחם יעקוב שאהין, אשר גבר על המתמודד הערבי-ישראלי ממג'ד אל-כרום אמיר דנדן אשר ייצג בתוכנית את הרשות הפלסטינית ועל המתמודד התימני עמאר מוחמד אל-עזאכי. זכייה זו עוררה עניין רב הן בקרב ערביי-ישראל והן בקרב הפלסטינים תושבי שטחי הרשות.
ליגת העל הליטאית בכדורסל
ליגת הכדורסל הליטאית (בליטאית: Lietuvos krepšinio lyga) היא ליגת כדורסל הגברים הבכירה בליטא. הליגה מוכרת בראשי התיבות LKL, ונקראת גם "Betsafe LKL" לצורכי חסות מסחרית.
מאז הקמתה בשנת 1993 נע מספר קבוצות הליגה בין 8 ל-13, והחל משנת 2015 משתתפות בה 10 קבוצות קבועות. שתי הקבוצות היחידות אשר זכו באליפות הליגה הליטאית הן ז'לגיריס קובנה (23 זכיות) וריטאס וילנה (6 זכיות).
מבנה הליגה
במהלך העונה הסדירה, אשר נערכת בין החודשים ספטמבר ומאי, כל קבוצה משחקת 36 משחקים – שני משחקי בית ושני משחקי חוץ מול כל אחת מ-9 הקבוצות האחרות. 8 הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר בסיום העונה הסדירה מעפילות לשלב הפלייאוף. סדרות רבע הגמר וחצי הגמר הן במתכונת של הטוב משלושה משחקים, וסדרת הגמר נערכת במתכונת של הטוב מחמישה משחקים (החל מעונת 2018/2019).
באופן רשמי, הקבוצה בעלת המאזן הגרוע ביותר בכל עונה יורדת לליגת המשנה הליטאית, במקומה של הקבוצה בעלת המאזן הטוב ביותר בליגת המשנה באותה עונה; עם זאת, מאז שנת 2015 אף קבוצה מליגת המשנה לא עמדה בתנאי ליגת ה-LKL, כך שבפועל לא קיימת תחלופה בקבוצות הליגה מאז עונת 2014/2015.
לקבוצת ז'לגיריס קובנה יש רישיון קבוע להשתתפות בליגה האירופאית הבכירה – היורוליג – והקבוצה הליטאית בעלת המאזן הטוב ביותר בכל עונה, מלבד ז'לגיריס, זוכה להשתתף בליגה האירופאית המשנית – היורוקאפ. הקבוצות בעלות המאזן השני והשלישי בליגה הליטאית, מלבד שתי הקבוצות הנ"ל, זוכות להשתתף בליגת האלופות בכדורסל.
היסטוריה
ליגת העל הליטאית הוקמה ב-22 באפריל 1993 על ידי שמונה מועדוני ספורט ליטאים, בשיתוף פעולה עם "קרן שארונאס מרצ'ולוניס", בתור ליגת הספורט המקצוענית הראשונה בליטא. הכדורסלן שארונאס מרצ'ולוניס נודע כ"מייסד" הליגה, וכיהן כנשיאה מאז הקמתה ועד לשנת 2002.
כבר בשנותיה הראשונות בלטה בליגה קבוצה אחת דומיננטית במיוחד – ז'לגיריס קובנה – אשר זכתה באליפות בכל 6 העונות הראשונות, תחת המאמן יונאס קזלאוסקאס. יריבתה העיקרית באותה תקופה הייתה קבוצת אטלטאס קובנה, אשר הפסידה מולה ארבע פעמים בסדרת גמר הליגה. בעונת 1998/1999 זכתה ז'לגיריס באליפות הסופרוליג, ובכך הפכה לקבוצה הליטאית הראשונה אשר זוכה באליפות הליגה האירופאית הבכירה. באותה עונה בלטו בז'לגיריס השחקנים האמריקאים טיוס אדני ואנתוני בואי, והשחקן הליטאי סאוליוס שטומברגאס.
בעונת 2010/2011 חזרה ז'לגיריס לבסס את שליטתה בליגה הליטאית, כאשר זכתה בתואר האליפות ה-13 שלה, ומאז לא הפסידה באף סדרת גמר. בעונת 2013/2014 גברה קבוצת נפטונאס קלייפדה על פרינאו פרינאי בסדרת חצי הגמר, ובכך הפכה לקבוצה החמישית בלבד בתולדות הליגה אשר העפילה לשלב הגמר. בסדרת הגמר עצמה הפסידה נפטונאס מול ז'לגיריס, בתוצאה 2–4.
עונת 2019/2020 הסתיימה בטרם עת, ב-13 במרץ 2020, בשל מגפת הקורונה. בתור הקבוצה עם המאזן הטוב בליגה (22–2) הוכתרה ז'לגיריס כאלופת העונה, בפעם העשירית ברציפות. בעונת 2020/2021 זכתה ז'לגיריס בתואר האליפות ה-23 שלה בליגה, לאחר שניצחה בגמר את ריטאס וילנה במאזן סדרות של 0–3, כאשר שחקנה תומאס ווקאפ זוכה בתואר ה-MVP של הגמר.
לאודנום
לַאוּדַנוּם (Laudanum) היא טינקטורה (מיצוי אלכוהולי) המכילה כ-10% אופיום. צבעו של המיצוי הוא אדום-חום וטעמו מר. הלאודנום מכיל אלקלואידים של האופיום, כמו קודאין ומורפין, ונחשב לסם ממכר.
הרופא השווייצרי בן המאה ה-16 פאראצלסוס גילה שאלקלואידים של אופיום מתמוססים היטב באלכוהול. הוא גילה שהתמיסה עוזרת בשיכוך כאבים, וטבע את השם "לאודנום", המגיע מן הפועל הלטיני laudare, שמשמעו "להלל".
ריצ'י בלקמור
ריצ'רד יו בלקמור (באנגלית: Richard "Ritchie" Hugh Blackmore) (נולד ב-14 באפריל 1945) הוא גיטריסט רוק בריטי שהיה לחבר המייסד בלהקות דיפ פרפל וריינבו. כיום הוא חבר בלהקת הפולק רוק "בלקמור'ס נייט". לפי מגזין רולינג סטון, שמו נמצא במקום ה-55 ברשימת מאה הגיטריסטים הטובים בכל הזמנים.
חייו
בלקמור נולד בווסטון סופרמייר (Weston Super Mare) שבאנגליה, אך בגיל שנתיים עבר להסטון שבמחוז מידלסקס. בגיל 11 קיבל את הגיטרה הראשונה שלו והחל ללמוד שיעורי נגינה קלאסיים. הוא הושפע לרוב מאמנים כהאנק מרווין מלהקת הצלליות, ג'ין וינסנט מלהקת ה-"Blue Caps" ונגן הקאנטרי צ'ט אטקינס. בתחילת שנות השישים החל כנגן עבור המפיק המוזיקלי ג'ו מיק ובמספר להקות כדוגמת הצמד המוזיקלי "The Outlaws". בלקמור ניגן יחד עם אמנים כהיינס ברט, דייוויד אדוארד סאץ' (הידוע בכינויו "סקרימינג סאץ'"), גלנדה קולינס והבסיסט בוז בארל מלהקת קינג קרימזון בין היתר. כאשר עבד בשביל מיק, הכיר בלקמור את דרק לורנס, שמאוחר יותר הפיק את שלושת אלבומיהם הראשונים של דיפ פרפל. בשנת 1968, בלקמור ייסד יחד עם הקלידן ג'ון לורד את להקת הרוק הכבד דיפ פרפל, שבה היה חבר בין השנים 1968–1975 ומאוחר יותר בין 1984–1993.
בשנים שבין חברותו בלהקת דיפ פרפל, בלקמור הקים את להקת ריינבו, והיה החבר היחיד הקבוע בלהקה, שראתה שינויי הרכב רבים. מקור השם היה מפאב הוליוודי בשם ריינבו, שבו הכיר בלקמור את רוני ג'יימס דיו, שהיה לסולן הלהקה בשלושת אלבומיה הראשונים. אלבום הבכורה של ריינבו יצא בשנת 1975 וסגנון המוזיקה של הלהקה היה שונה מלהקתו הקודמת של בלקמור, אשר שאב את השראתו ממוזיקה קלאסית של ימי הביניים. אלבומם הרביעי של ריינבו, "Down to Earth", הכיל לראשונה להיטים שהופיעו בראש המצעדים, כדוגמת "Since You Been Gone". שיר הנושא מתוך אלבומם הבא של הלהקה, "Difficult to Cure", הציג קטעים אינסטרומנטליים מתוך הסימפוניה התשיעית של בטהובן, שהייתה מועדפת על בלקמור.
בסוף שנות התשעים, לאחר תקופה נוספת עם להקת דיפ פרפל, הקים בלקמור עם חברתו לחיים קנדיס נייט הרכב בשם בלקמור'ס נייט שניגן בעיקר מוזיקת רנסאנס ומוזיקה אירית עממית, ופועל עד היום, בנוסף הוציאו השניים אלבום עם מוזיקה עממית (ביניהם הקטעים היהודיים "הבה נגילה" ו"מעוז צור").
ביוני 2016 חידש את להקת ריינבו, איתה הופיע 3 פעמים באירופה, ההופעות כללו שירים מדיפ פרפל וריינבו.
סגנון מוזיקלי
כשקיבל את הגיטרה הראשונה שלו, אביו דאג שילמד אצל מורה ובלקמור למד כשנה לנגן מוזיקה קלאסית. סגנון הנגינה של המוזיקה הקלאסית הפך לחלק בלתי נפרד מנגינתו גם בסגנונות האחרים.
כאשר היה חבר בלהקת דיפ פרפל ניגן בלקמור על גיבסון. בלקמור טען כי היה לו קל מדי לנגן בגיטרה זו ולכן עבר לנגן בפנדר סטראטוקסטר שבה הוא מנגן עד היום. עם זאת, טען בלקמור כי היה נוהג להשמיט את המיתרים בזמן מתיחות (bends) ובזמן נגינת ויברטו ולכן דאג לגלח את הצוואר בין הסריגים כך שקיבל מה שמוכר כיום כגשר מתולם, הגורם לצליל להישמע חזק יותר ומציג שליטה טובה יותר בוויברטו ובמתיחות אך מקשה על נגינת אקורדים. בין המשתמשים בגשר מתולם נמנים גם ג'ון מקלפלין, סטיב ואי, ינגוויי מלמסטין ואולי ג'ון רות'.
בנגינתו, בלקמור משלב בין סולמות בלוז וסולמות מינורים, תוך שימוש ברעיונות מהמוזיקה הקלאסית. בנוסף ניתן לשמוע בנגינתו את החלוקה של קטעי הנגינה לרביעיות בדומה ל-movments שמרכיבים את המוזיקה הקלאסית. סגנונו נחשב ל"נאו-קלאסי" והיווה השראה עבור נגני מטאל רבים. בעת נגינתו, היה בלקמור שם את המפרט בפיו ומנגן בסגנון פינגר סטייל.
לבלקמור שני קטעי סולו הממוקמים ברשימת מאה הסולואים הטובים ביותר במגזין "Guitar World" (הסולו "Highway Star", שממוקם במקום #15, ו-"Lazy", שנמצא במקום #74).
בלקמור'ס נייט
אלבומי אולפן:
הופעות חיות:
אוספים:
עונת 2023/2024 בליגת העל הסעודית
עונת 2022/2023 בליגת העל הסעודית תהיה העונה ה-48 של ליגת העל הסעודית כליגת הכדורגל הבכירה בערב הסעודית, מאז שהוקמה בשנת 1976.
שינויים במבנה הליגה
ב-14 באפריל 2022 הודיעה התאחדות הכדורגל הסעודית שמספר הקבוצות בליגת העל הסעודית יגדל ל-18 קבוצות החל מעונת. על-כן, רק שתי קבוצות ירדו לליגת המשנה הסעודית בתום עונת 2022/2023, בעוד ארבע קבוצות העפילו מליגת המשנה הסעודית לליגת העל הסעודית בתום העונה.
קבוצות
ליגת העל הסעודית בעונה זו תכלול 18 קבוצות, 14 ששיחקו בליגה בעונת 2022/23, אליהן הצטרפו אל-אהלי, אל-חזם, אל-אוח'דוד וא-ריאד שהעפילו בסיום עונת מליגת המשנה הסעודית:
טבלת הליגה
העונה הסדירה תתקיים במתכונת של שני סיבובים בהם תשחק כל קבוצה נגד כל אחת מהקבוצות האחרות בליגה פעמיים (במתכונת בית/חוץ).
העונה צפויה להתחיל ב-20 באוגוסט 2023
AS-332 סופר פומה
המסוק נמכר לעשרות צבאות בכל העולם, בעיקר באירופה ובמזרח התיכון, ולכ־1,000 חברות אזרחיות. המפעילה האזרחית העיקרית של המסוק היא חברת התעופה הקנדית CHC, שמפעילה 48 מסוקי סופר פומה.
משה אסבאג
הרב משה אסבאג (סביב ה'תק"כ, 1760 - תשרי ה'תקפ"ה, 1824) היה מקובל, פוסק הלכה ודרשן, ראש ישיבה, אב בית הדין ורבה של מרקש במאה התשע עשרה.
קורות חייו
נולד במרקש לאביו הרב שלמה שכיהן כרבה של העיר. למד בצעירותו אצל חכמי מרקש. לפני שנת ה'תקס"ב, התמנה לדיין בבית הדין בעיר בראשותו של אביו. בשנים אלו נמנה עם הדרשנים והספדנים של העיר, ובין השאר הספיד את רבי אברהם פינטו. עם פטירת אביו בשנת ה'תק"פ, שנה שבה נפטרו דיינים ותיקים נוספים בעקבות מגפה, החל לשמש כאב בית הדין ורבה של העיר עד לפטירתו. חביריו לבית הדין בראשותו, היו הרבנים: אברהם אסולין, אברהם פינטו (הקטן), דוד צבאח, מימון פינטו, וגיסו הרב אלעזר חזן.
רבי משה היה גבאי הצדקה של תלמידי החכמים, ולעיתים ערך מגבית בקרב יהודי הכפרים שבמחוז מרקש. במקביל, היה ראש ישיבה.
רבי משה עסק בקבלה, והיה מקובל כאביו.
נפטר במרקש בחודש תשרי ה'תקפ"ה. שלשת בניו נמנו על חכמי מרקש: רבי יוסף, רבי יהודה ורבי ברוך.
קנטוס פירמוס
בראשית הרנסאנס ערכו המלחינים ניסויים בדרכים אחרות להשתמש בקנטוס פירמוס, כגון הכנסתו לתוך כל אחד מן הקולות כנושא קונטרפונקטי (תימה), שימוש בו במקצבים שונים, ושימוש בנעימות חילוניות בתור קנטוס פירמי, אפילו במוזיקת קודש.
קרוב לוודאי שהנפוצה ביותר בשימוש מבין מלודיות הקנטוס פירמוס החילוניות הייתה L'homme armé ("האיש החמוש"), שלה מוכרים מעל 30 עיבודים. מבין רבי האמנים של הרנסאנס, רובם חיברו לפחות מיסה אחת על המלודיה הזאת, ונוהג זה נמשך עד המאה ה-17, ביצירה מאוחרת של קריסימי. היו שגרסו ש"האיש החמוש" מייצג את המלאך מיכאל, ואילו אחרים החזיקו בדעה שזהו בסך הכול שמו של בית מרזח פופולרי (Maison L'Homme Arme) סמוך למגורי גיום דופאי בקמבריי. דוגמאות חילונית נוספות הן "Mille regretz" ,"The western wynde" ו"Fortuna Desperata".
חיבור מוזיקה לקנטוס פירמוס היה כלי פדגוגי חיוני ב"גראדוס אד פרנסוס" של יוהאן יוזף פוקס ויצר את הבסיס להוראת סוג הקונטרפונקט שלו.
מלחינים גרמנים בתקופת הבארוק בגרמניה, בייחוד באך, השתמשו במלודיות כוראליות כקנטוס פירמי. בפרק הפותח של המתאוס פסיון של באך, הכוראל "Lamm Gottes, unschuldig" מופיע בצלילים ארוכים, בשירת מקהלת נערים נפרדת "אין ריפיינו" (בהרכב מלא).
הלן ארוויילר
הלן ארוויילר (ביוונית: Ελένη Γλύκατζη-Αρβελέρ; נולדה ב-29 באוגוסט 1926) היא היסטוריונית יוונייה. מחקריה האקדמיים מתמקדים בעיקר בביזנטיון. בשנת 2008 נבחרה ארווילר על ידי הטלוויזיה היוונית לאחת מ-100 היווניות המשפיעות ביותר בכל הזמנים.
ארוויילר חברה במסדר האמנויות והספרות, האקדמיה הבריטית, מסדר הדקלים של האקדמאים, לגיון הכבוד. היא גם שגרירת רצון טוב של יוניסף ביוון. בנוסף על כך, אורווילר קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת לונדון ואוניברסיטת בלגרד.
ביוגרפיה
ארוויילר נולדה באתונה בשנת 1926 למשפחת פליטים מאסיה הקטנה. באתונה סיימה את לימודיה התיכוניים ושם למדה גם את התואר הראשון בהיסטוריה ובארכאולוגיה. בשנת 1953 עברה לפריז על מנת להמשיך בלימודיה באקול פראטיק דה אוטז אטיד,שם קיבלה את הדוקטורט שלה בהיסטוריה ובלימודים קלאסיים. בשנת 1955 החלה לעבוד כחוקרת במרכז הלאומי למחקר מדעי בשנת 1964 החלה לנהל את המכון. בנובמבר 1958 התחתנה ארוויילר לקצין צבא צרפתי. בשנת 1966, סיימה את הדוקטורט השני שלה בפילולוגיה ובשנת 1967 החלה לעבד כפרופסורית בסורבון. במהלך שנות ה-70 הייתה ארווילר ממנהלות הסורבון, ולמעשה הייתה האישה הראשונה שהחזיקה בתפקידים אלו. מפברואר 1989 עד אוגוסט 1991 היא הייתה נשיאת מרכז ז'ורז' פומפידו. לאור פועלה, היא זכתה באות לגיון הכבוד מהנשיא פרנסואה מיטראן.
משפחת מונסטר (סרט, 2022)
משפחת מונסטר (באנגלית: The Munsters) הוא סרט אימה קומי שחור, שנכתב, יופק ויבוים על ידי רוב זומבי על פי סדרת טלוויזיה באותו השם שנוצרה על ידי אלן ברנס וכריס הייוורד ושודרה בשנות ה-60. הסרט עלה סימולטנית לאקרנים בבתי הקולנוע ולשידור בשירות הזרמת המדיה "Peacock" בשנת 2022.
פיתוח
במרץ 2021, דווח לראשונה על כך שהזמר והקולנוען רוב זומבי שוקד על פיתוח עיבוד קולנוע עלילתי לסדרת הטלוויזיה "משפחת מונסטר" ששודרה בשנות ה-60. באפריל 2021, אף נמסר כי הפרויקט יפותח ויופק כסרט בלעדי של שירות "Peacock", אך יופץ גם בבתי הקולנוע.
ביוני 2021, אישר זומבי רשמית כי סרטו העלילתי הבא יעסוק ב"משפחת מונסטר", כאשר היוצר ישמש כתסריטאי, במאי ומפיק במהלך העבודה על פיתוח והפקת הסרט. זומבי, שהצהיר על עצמו כמעריץ אדוק של סדרת הטלוויזיה, חשף כי הוא שקד על פיתוח סרט בזיכיון כבר למעלה מעשרים שנה. ביולי 2021, אשתו של זומבי, סינדי מון-זומבי, הצהירה כי הפקת הסרט נמצאת בשלב קדם ההפקה, וכי צוות ההפקה מחפש כעת אתרים לצילומים. בשלהי יולי, זומבי חשף כי עיצוב מראן החיצוני של הדמויות יהיה נאמן לסדרה המקורית, ושבמהלך ההפקה והצילומים ייעשה שימוש בהעתק מדויק של שכונת מוקינגבירד ליין ושל האחוזה המשפחתית של משפחת מונסטר, כפי שהוצגו בסדרה המקורית.
ליהוק
ב-18 באוקטובר 2021, זומבי חשף רשמית כי להפקת הסרט לוהקו ג'ף דניאל פיליפס, אשתו, שרי מון-זומבי ודניאל רויבוק; איתם הוא שיתף פעולה בסרטיו הקודמים. לאורך שנת 2022, נמסר על ליהוקם של קתרין של, חורחה גרסיה, קסנדרה פיטרסון, די וואלאס, פאט פריסט, בוץ' פטריק, ג'רמי וילר ותומאס בויקין לצוות השחקנים.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-9 בנובמבר 2021 בבודפשט, הונגריה.
הפצה
הסרט עתיד לעלות סימולטנית לאקרנים בבתי הקולנוע ולשידור כסרט בלעדי של שירות "Peacock" במהלך שנת 2022 בארצות הברית. בהתייחסו לסרטיו הקודמים שזכו לדירוג R, זומבי הכריז "לאלו מכם המשערים, תוהים ומניחים שהסרט יהיו מלוכלכך, אלים ומרושע... ובכן, אתם טועים, הסרט מדורג PG".
הרצליה רז
ביוגרפיה
הרצליה רז נולדה בשנת 1921 באודסה שבברית המועצות (אוקראינה), ועלתה לארץ ישראל עם הוריה בגיל שנתיים. גדלה והתחנכה בתל אביב. למדה בבית הספר 'גאולה' וסיימה את לימודיה בגימנסיה 'הרצליה' שבעירה, ולאחר מכן בסמינר לוינסקי למורים ולמדה מדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים. אחרי נישואיה השתקעה ב-1951 ברמת השרון. לימדה בבתי-ספר עממיים, הייתה מורה לספרות ילדים בסמינרים למורים, קיימה חוגים לספרות ילדים בספריות ומוסדות תרבות, כתבה מחזות לילדים ופרסמה מאמרים ומחקרים בנושאי חינוך, פולקלור וספרות ילדים. ייסדה את ארגון סומליון (סופרים ומשוררים לילדים ולנוער) ועמדה בראשו.
הרצליה רז נפטרה בינואר 2016, ימים מספר לפני יום הולדתה ה-95. נקברה בבית העלמין מורשה בעירה. ארכיונה שמור במכללה לחינוך ע"ש דוד ילין. בעלה אפרים רז, נפטר בספטמבר 2016, מספר ימים לפני יום הולדתו ה-102.
סרט בורקס
סרט בורקס היא סוגה קולנועית שהייתה נפוצה בקולנוע הישראלי משנות השישים והשבעים עד אמצע שנות השמונים.
בסוגה זו הסרטים בנויים ממקטעים מתחלפים של מלודרמה וקומדיה, אשר במרכזה עומדות דמויות סטראוטיפיות של יהודים ישראלים מעדות שונות. דמות מזרחית מובילה את הסרט. העלילה עוסקת במשפחה, קהילה או שכונה מזרחית כסביבה יהודית פרה-מודרנית, ותיאור של הקונפליקט בינה לבין הישראליות העברית-אשכנזית, המוצגת כמודרנית. לסרטי בורקס יש סוף טוב, שלרוב מתקיימת בו חתונה בין בני העדות השונות.
מקור השם
המונח "סרט בורקס" נטבע על–ידי במאי הקולנוע בועז דוידזון, שביים מספר סרטי בורקס.
בניגוד למה שדוידזון טען בראיון, יש סיבות להניח שבחירתו בשם "בורקס" הושפעה משני סרטים ישראלים שנוצרו בשנת 1970 ובהם למאפה הבורקס היה תפקיד מרכזי בעלילה. בסרט "השוטר אזולאי" נהגה בטי, אשתו של אזולאי, להכין בורקס למפקדיו ובסרט "לופו" לשכנתו של לופו, מתילדה, הייתה מסעדת בורקס.
באותה שנה בדיוק יצר דוידזון את סרטו "שבלול" שהיה בסגנון אוונגארדי, "אומנותי" יחסית לשני סרטים אלו שהיו עממיים.
מוטיבים מרכזיים
במחקרו על סרטי הבורקס, קובע חוקר הקולנוע רמי קמחי כי מקורותיהם של דפוסי הייצוג של הגיבור, השכונה והמשפחה המזרחיים בסרטי הבורקס הם בספרות יידיש קלאסית וכי דפוסים אלה עברו אליהם בתיווכם של הבמאים והתסריטאים האשכנזיים של הבורקס. קמחי מדיר מתחום הבורקס יוצרים מזרחיים כגון: ג'ורג' עובדיה וזאב רווח ומראה בספרו כי סרטיהם שונים באופן מהותי מסרטי הבורקס הקלאסיים. לפי קמחי, סרטי הבורקס הם מחזור של סרטים היברידיים מבחינה תרבותית שהם בעת ובעונה אחת מזרחיים ישראליים וגלותיים אשכנזיים.