cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שווייץ בימי הביניים
שיא ימי הביניים: שלטון האימפריה הרומית הקדושה
המאה ה-11 הייתה עת של שינויים, עת של מאבק מדיני ודתי בין הסמכות החילונית, אותה גילם קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובין האפיפיור שטען לסמכות הן בעניינים שבין האדם לבוראו, והן בענייני השלטון הארצי. בשנת 1077 הגיע מאבק זה לשיא, כאשר החרים האפיפיור גריגוריוס השביעי את היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. את המאבק ניצל קרובו של היינריך, הדוכס רודולף מריינפלד הכריז על עצמו כקיסר שכנגד, המכונה רודולף הרביעי. שני הצדדים הניצים ביקשו את תמיכת תושבי הערים במאבקם, והערים ניצלו זאת על מנת לצבור כוח ואוטונומיה, בשנים אלו הונחו גם יסודות המשטר הפאודלי בשווייץ, וכתוצאה מכך, שליטים מקומיים רכשו עוצמה וחשיבות הרבה מעבר לזו של השלטון המרכזי.
לאחר מות רודולף מריינפלד בשנת 1080, העניק הקיסר היינריך הרביעי את נחלות אלמאניה לרוזן פרידריך משטאופן, אב בית הוהנשטאופן. נחלות אלו כללו את מעברי האלפים, ובמיוחד מעבר סנקט גוטהרד רב החשיבות.
במהלך המאה ה-12 היו חלקי בורגונדיה שמהווים את החלק המערבי של שווייץ כיום, נחלתם של דוכסי זאהרינגן. אלו ייסדו ערים רבות. בשנת 1157 נוסדה פריבור, וברן בשנת 1191. עם מותו של הדוכס ברכטולד התשיעי, בשנת 1218 תמה שושלת זאהרינגן. הערים שנוסדו רכשו בינתיים עוצמה ועצמאות, והיו לערי מדינה, שכפיפותם לאימפריה הרומית הקדושה הייתה לרוב אך להלכה ולא למעשה. מעמד זה כונה "reichsfrei", חופשי מעול הקיסרות. גם הערים שבשלטון הוהנשטאופן רכשו מעמד זה. אורי ושווייץ קיבלו את מעמד "רייכספריי" בשנים 1231 ו-1240. מנזרים רבים קיבלו אף הם מעמד זה.
בשנת 1218 מסר הקיסר פרידריך השני חלקים נרחבים מהטריטוריות שמדרום לנהר הריין לשליטת בית הבסבורג, ובכך סייע לעליית שושלת זו לעמדה של כוח. רודולף הראשון מהבסבורג שהפך לקיסר ב-1273 ביטל למעשה את מעמד ה"רייכפסריי" של "הקנטונים המיוערים" - אורי, שווייץ ואונטרוולדן (קנטון הכולל את הקנטונים המודרניים אובוולדן ונידוולדן), ושלל את עצמאותם. קנטונים אלו, שעד אז נהנו מעצמאות מלאה כמעט, לא הסכימו לשלטונו הישיר של הקיסר, ודרשו להכיר בו רק כסמכות עליונה וערטילאית. מותו של רודולף, בשנת 1291, היווה נקודת מפנה חשובה בהיסטוריה השווייצרית.
ביל סמית'
ויליאם "ביל" מלווין סמית' ג'וניור (באנגלית: William "Bill" Melvin Smith, Jr.; 16 במאי 1924 – 8 בפברואר 2013) היה שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי בעל 2 מדליות זהב ושיאן עולם.
ביוגרפיה
סמית' נולד וגדל בהונולולו, הוואי. הוא למד לשחות בתעלת השקיה במטע סוכר בהוואי. הוא שימש כקפטן של המצילים בחוף ואיקיקי. אימוניו הופרעו על ידי מלחמת העולם השנייה. הוא למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו.
שיאן עולם
בתחרות שחייה שנערכה בהונולולו ב-13 במאי 1941 קבע סמית' במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:38.5 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-7 שנים של בן ארצו ג'ק מדיקה (4:38.7 דקות). שיא זה החזיק מעמד 6 שנים ונשבר על ידי אלכסנדר ג'אני מצרפת (4:35.2 דקות). ב-24 ביולי אותה שנה הוא קבע במשחה ל-800 מטר שיא עולם חדש נוסף של 9:50.9 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-7 שנים של שוזו מקינו מיפן (9:55.8 דקות). שיא זה החזיק מעמד 8 שנים ונשבר על ידי הירונושין פורוהאשי מיפן (9:45.6 דקות). בתחרות שחייה שנערכה בקולומבוס, אוהיו ב-14 בפברואר 1944 קבע סמית' במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 2:06.2 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-9 שנים של ג'ק מדיקה (2:07.2 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי אלכסנדר ג'אני (2:05.4 דקות).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה סמית' בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:41.0 דקות, לפני בן ארצו ג'יימס מקליין (4:43.4 דקות) וג'ון מרשל מאוסטרליה (4:47.7 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 8:46.0 דקות, לפני הונגריה (8:48.4 דקות) וצרפת (9:08.0 דקות).
אלפרד אילג
אלפרד היינריך אילג (Alfred Heinrich Ilg, 30 במרץ 1854 – 7 בינואר 1916) היה מהנדס שווייצרי, מדינאי ושר באימפריה האתיופית, וידידו האישי של קיסר אתיופיה מנליק השני. אילג שימש כשר החוץ של אתיופיה בין השנים 1897–1907, והוא נודע בשל כך שתכנן את מסילת אדיס אבבה-ג'יבוטי ומיזמי תשתית נוספים במדינה.
ביוגרפיה
אילג נולד בפראונפלד שבצפון שווייץ. הוא למד הנדסת מכונות בפוליטכניון הפדרלי בציריך בין השנים 1873–1876, ולאחר מכן עבר בחברת "מרקאר" (Marquard) בברן. בשנת 1879 נשלח לעבוד באתיופיה. הוא שימש כיועץ למנליק השני, שהיה בשנת 1889 לקיסר. הוא למד אמהרית במהירות, וסייע בהקמתה של הבירה החדשה, אדיס אבבה.
ב-11 בפברואר 1893 מינה הקיסר את אילג למהנדס קו הרכבת בין אדיס אבבה לנמל העיר ג'יבוטי. אילג תכנן את הקו והקים לשם כך את "החברה הקיסרית האתיופית" (Compagnie Impériale Ethiopienne, ראשי תיבות C.I.E.). במלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה, שהתרחשה בשנים 1895–1896, סייע אילג למאמץ המלחמתי האתיופי בתכנון כלי נשק ותחמושת, ושיחרר את הקיסרות במידה רבה מתלותה ברכש מאירופה. בתמורה, ב-1897, העניק הקיסר לאילג את התואר "יועץ לקיסר" ומינה אותו לשר החוץ של הקיסרות, תפקיד בו נשא עד שעזב את אתיופיה בשנת 1907. עוד שימש אילג כמזכירו של הקיסר וזכה בעיטור "כוכב אתיופיה", העיטור הגבוה ביותר באתיופיה.
תרומתו של אילג לאתיופיה הייתה עצומה. הוא היה אחראי, בין היתר, לתכנונו ולהנחתו של צינור המים הראשון שסיפק מים לבירה ולהתקנת מערכת חשמל בארמון הקיסר בשנת 1905. הוא תרם להקמת מערכת הדואר ולביסוס מטבע לאומי אחיד. עם זאת, כאשר המזרחן הגרמני פרידריך רוזן (Friedrich Rosen) מונה לנציגה של האימפריה הגרמנית באתיופיה בשנת 1904, החלו השפעתו וכוחו של אילג להיחלש. בשנת 1907 התפטר מכל תפקידיו ושב לשווייץ. הוא מת בגיל 61 בציריך. אילג פרסם מספר ספרים ומאמרים אודות הפוליטיקה, המשפט והצבא האתיופי.
בשנת 2003 צולם הסרט השווייצרי "אלפרד אילג - החבשי הלבן" (Alfred Ilg - Der weiße Abessinier) העוסק בחייו.
יוכבד סגל
יוכבד סגל (7 בנובמבר 1910 - 8 בספטמבר 2006) הייתה סופרת וגננת, מחברת סדרת הספרים "כה עשו חכמינו".
ריצ'רד קלי
ג'יימס ריצ'רד קלי (באנגלית: James Richard Kelly; נולד ב-28 במרץ 1975) הוא במאי קולנוע ותסריטאי אמריקאי אשר מוכר בעיקר בשל סרטו משנת 2001 "דוני דארקו".
יוכבד סגל
ביוגרפיה
סגל התיישבה בירושלים, שם הקימה עם חברותיה את גן "אהל יעקב". אחר כך עברה לחיפה, שם עבדה כגננת. במשך שנים התגוררה בקריית אתא. בשנותיה האחרונות השתקעה בירושלים.
בשנת 1937 נישאה ליהושע סגל, ונולדו להם ארבעה ילדים. חיבורה העיקרי של סגל הוא סדרת הספרים "כה עשו חכמינו", קובץ של אגדות חז"ל שעובדו ללשון קלה לילדים, ונכתבו, לדברי המחברת, במטרה "להוסיף לילדינו ידיעות על מעשי חז"ל ולעודדם לשאוף למידותיהם הטובות". הסדרה זכתה להצלחה רבה, ואף תורגמה למספר שפות, בהן יפנית וגרמנית.
ריצ'רד קלי
ביוגרפיה
קלי זכה לעיקר פרסומו הודות לסרט המדע בדיוני "דוני דארקו" משנת 2001, אותו כתב וביים בו כיכב בתפקיד הראשי ג'ייק ג'ילנהול. אף על פי שהסרט זכה להצלחה מעטה יחסית כאשר יצא לראשונה לקולנוע, הסרט צבר פופולריות רבה לאחר שיצא לשוק על גבי DVD וזכה למעמד של סרט פולחן ברחבי העולם במשך השנים.
יוכבד סגל
ביוגרפיה
בשנת 1973 סיימה בהצטיינות לימודים לתואר ראשון בספרות וחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים.
ריצ'רד קלי
ביוגרפיה
בעקבות ההצלחה הרבה לה זכה סרטו הראשון באורך מלא קלי הקים חברת הפקות משלו בשם "Darko Entertainment".
יוכבד סגל
ביוגרפיה
בשנת 1990 זכתה בפרס "יקיר החינוך הדתי" אך נעדרה מטקס הענקת הפרס בעקבות בריאותה הלקויה ובשל אבל על מותו של נכדה ישי לוי, שנהרג במהלך קרב למרגלות הבופור בלבנון.
ריצ'רד קלי
ביוגרפיה
סרטו השני של קלי, "עלילות סאות'לנד", אשר הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2006, יצא באופן רשמי לאקרנים ב-16 בנובמבר 2007 וכיכבו בו דוויין ג'ונסון, שרה מישל גלר, שון ויליאם סקוט, קווין סמית' ומירנדה ריצ'רדסון.
יוכבד סגל
ביוגרפיה
סגל הלכה לעולמה בט"ו באלול ה'תשס"ו (8 בספטמבר 2006). אחד מנכדיה הוא הבמאי חגי לוי.
ריצ'רד קלי
ביוגרפיה
בשנת 2009 יצא סרטו השלישי "הקופסה"; סרט מדע בדיוני ומותחן פסיכולוגי המבוסס על הסיפור הקצר "Button, Button" משנת 1970 מאת ריצ'רד מתיסון, בכיכובם של קמרון דיאז וג'יימס מרסדן על זוג צעיר שמקבל קופסה מאדם מסתורי (בגילומו של פרנק לנגלה) שמציע להם מיליון דולר אם ילחצו על הכפתור בקופסה, אבל שברגע שהלחצן נלחץ, מישהו שהם לא מכירים ימות.
בארי
{{פירושונים| מקומות
אישים ודמויות
ספורט
קולנוע וטלוויזיה
שונות
ראו גם
}}
ארנסט וייל
הרב ד"ר ארנסט נתן וייל (בצרפתית: Ernest Weill; 25 באוקטובר 1865 - 2 באפריל 1947) היה הרב הראשי של הקונסיסטוריה של מחוז או-רן.
ביוגרפיה
וייל גדל והתחנך בעיירת מולדתו ברגישהיים שבחבל אלזס, למד בבית המדרש לרבנים בברלין של הרב עזריאל הילדסהיימר והיה בעל דוקטורט.
הוא קיבל את מינויו הראשון כרב קהילה בפגרשהיים בשנת 1891, תפקיד אותו מילא במשך שש שנים. לאחר מכן הוא מונה לרב הקהילה של בוקסוילר. בזמן כהונתו כרב הראשי הוא יזם את הוצאתו לאור של שבועון יהודי בשם Das jüdische Blatt (העיתון היהודי) וערך אותו. עם שובם של "המחוזות האבודים" (אלזס-לורן) לצרפת במלחמת העולם הראשונה, הוא נבחר בשנת 1919 לכהן כרב הראשי של קולמר והאו-רן על ידי הקונסיסטוריה של או-רן. הרב וייל קיבל את אות אביר לגיון הכבוד ביולי 1929. בשנת 1932 הוא הקים את ישיבת חכמי צרפת, ישיבה גבוהה בניודורף שליד שטרסבורג, תחילה בראשות הרב שמחה וסרמן, ומשנת 1938 בראשות הרב חיים יצחק חייקין.
בשנת 1945 הוא עבר לאקס לה בן והקים שם מחדש, יחד עם הרב חייקין, את ישיבת חכמי צרפת שנסגרה בשנות המלחמה. הוא נפטר בשנת 1947, בגיל 82 שנה, בתאונה. הוא סירב להיקבר בקולמר ובמקום זאת קבור בשטרסבורג, לצד אשתו, בבית הקברות של בית הכנסת האורתודוקסי לא-קונסיסטוריאלי "קהילת עץ חיים".
במהלך חייו הרב וייל פרסם מספר עבודות בתחומי היהדות, בהן תרגום של פרקי אבות לצרפתית בשנת 1928 וקיצור לשולחן ערוך בתחילת שנות ה-30.
לארנסט וייל שני בנים, אלי ויוסף, שניהם רופאים מפורסמים. יוסף נודע עבור פועלו כאיש מחתרת בזמן מלחמת העולם השנייה, פעיל בארגון להצלת הילדים וראש הקונסיסטוריה או רן אחרי מלחמת העולם השנייה. בנוסף היו לו שתי בנות, שרה רוטשילד ולוסי סמואל.
לימודיו
הרב וייל למד במכינה לרבנים בקולמר בניהול הרב ד"ר זכריה וולף והיה מבין שלושת יהודי אלזס הראשונים שלמדו בבית המדרש לרבנים בברלין של הרב עזריאל הילדסהיימר, לצד ארמנד בלוך (Armand Bloch) ויוסף זיוי (Joseph Zivi). בשנת 1891 הוסמך לרבנות על ידי הרב הילדסהיימר, ובאותה שנה קיבל דוקטורט מאוניברסיטת שטרסבורג מידי המזרחן תיאודור נלדקה. התזה של וייל, "פירוש המשניות לרמב"ם, מסכת ברכות", כוללת את הפירוש המקורי (בערבית), תרגומו לעברית והערות בגרמנית.
פעילותו הציבורית
הרב וייל יזם עם הרב פנחס קוהן מאנסבך את הוצאתו לאור של שבועון יהודי בשם Das jüdische Blatt (העיתון היהודי) וערך אותו משנת 1910 עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה. העיתון שימש כבמה ליהודים דתיים ושמרניים אל מול פעילותם של גורמים יהודים ליברלים וחילונים בקרב הקהילה שהוציאו לאור עיתון מתחרה.
בנוסף, הוא היה מבין הרבנים הפעילים לאיסוף כספים עבור קרן התורה, יחד עם הרב מאיר שפירא, הרב יעקב רוזנהיים, הרב משה מרדכי אפשטיין, הרב אברהם יצחק הכהן קוק ועוד.
בשנת 1922 הוא הקים את "האגודה למסורת יהודית" במטרה להפיץ ולשמור על ערכי המסורת היהודית. תוך שנתיים האגודה מנתה 600 חברים.
בשנת 1932 הוא הגשים את חלומו ארוך הימים וייסד את הישיבה הגבוהה הראשונה בצרפת של העידן המודרני בשכונת נוידורף בשטרסבורג. הישיבה הייתה מוסד חינוך יהודי דתי גם למי שלא התכוון להפוך לרב והיה ממוסדות החינוך הרבניים החשובים בצרפת אחרי בית המדרש לרבנים בפריז. בשנות מלחמת העולם השנייה פעילות הישיבה נפסקה, אך היא התחדשה לאחריה באקס לה בן, בראשות הרב חיים יצחק חייקין.
קיצור שולחן ערוך
גליונותיו הראשונים של הספר הופיעו בשנת 1929 בקולמר. הוא מהווה חידוש בעת ההיא. הוא הראשון מסוגו: ספר הלכה בצרפתית, המתמקד בחיי היום-יום של היהודי הפשוט בלבד, הכולל התייחסות לשאלות בנות זמנו באופן ברור ופסקני, תוך הכללת המנהגים הייחודיים לחבל אלזס. הספר כולל גם מספר פרקי מוסר ומחשבה יהודית. הספר מסתמך בעיקר על ערוך השולחן, משנה ברורה, הרש"ר הירש והרב דוד הופמן. הוא כולל גם תרגום של פרקים ממסילת ישרים ולבוש של הרב מרדכי יפה.
הרב אלכסי בלום הוציא בשנת 1992 מהדורה מחודשת של הספר, הכוללת השלמה המתייחסת לשאלות ההלכה העיקריות שנוספו מאז המהדורה הראשונה. ההשלמה מתבססת על הפוסקים המקובלים ביותר, כגון הרב עובדיה יוסף, הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב משה פיינשטיין, הספר שמירת שבת כהלכתה ועוד.
צאצאים
בין צאצאיו נמנים:
סאו פרנסיסקו (נהר)
ריו סאו פרנסיסקו (Rio São Francisco) הוא אחד הנהרות הגדולים ביותר בתבל. הוא הנהר הרביעי בגודלו באמריקה הדרומית והנהר הגדול ביותר שעובר כולו בברזיל. שטח אגנו כ-700 אלף קמ"ר, אורכו 3,160 ק"מ, וספיקת מימיו 3,000 קוב לשנייה. מוצא הנהר בסרה דה קנסטרה שברמת ברזיל (במדינת מינאס ז'ראיס), לא רחוק ממקורות נהר פרנה, ומשם הוא זורם באזורים נידחים ובלתי מיושבים מעבר הרחק מאזור החוף, ומנקז אזור של כ-630,000 קמ"ר לפני שהוא פונה מזרחה לעיצוב הגבול בין מדינת באהיה ומדינות פרנמבוקו ואלגואס עד הישפכו לאוקיינוס האטלנטי בצפון-מזרח ברזיל (נורדסטה) (בין המדינות אלאגואס וסרז'יפה).
לנהר מספר רב של יובלים. הנהר יפה לשיט לאורך 238 ק"מ מן הים ומהווה נתיב תחבורה עיקרי אל פנים ברזיל ממזרח. השיט בו מקוטע למדי בשל המפלים הרבים המצויים בו, בהם מפל פאולו אפונסו שגובהו 58 מטר וספיקת מימיו 2,800 קוב מים לשנייה.
על הנהר הוקמו סכרים ומסילת ברזל עוקפת אותם ואת המפלים. במקורותיו מצויים יהלומים. למרות שהאזור שבו עובר הנהר מיושב בדלילות יחסית, קיימות מספר ערים על גדותיו.
בשנת 2005 הודיעה ממשלת ברזיל על פרויקט השקיה מעורר מחלוקת, שבו מים מן הנהר ישקו שטחים בארבע ממדינות ברזיל. הפרויקט עורר ביקורת מצד פעילי איכות הסביבה.
נהר סאו פרנסיסקו בתרבות הברזילאית
בעבר הנהר שימש כעורק תחבורה ומסחר חשובים מאוד, שקישר בין סאו פאולו ומינאס ז'ראיס העשירות במחצבים אוצרות טבע ואדמות לחקלאות, לבין רצועת החוף של צפון מזרח ברזיל שם מתגוררת רוב האוכלוסייה בחלק זה של המדינה. באזורים הצחיחים והדלים באוכלוסייה שבפנים המדינה, הנהר נחשב למקור חיים ופרנסה והוא זכה ליחס של כמעט סגידה מצד תושבי האזור, על גדותיו נערכים טקסים שונים ונכתבו שירים, פואמות וסיפורים רבים שמפארים ומהללים את הנהר ונכרכו סביבו אגדות ומיתוסים רבים כגון האגדה על יצור מים בשם קבלקו ג'יאגואה, קבקלו הוא יצור מימי שהפך למעין סיפור אימה של מלחים שנהגו לשוט לאורך הנהר ובחן את אומץ לבם, הסיפור הוא על יצור מימי כעור שנראה כגוש בשר גס בעל עין אחת שנוהג לחבל בספינות ולגרום לטביעתם או להפוך סירות ולהטביע את קורבנותיו, לעיתים הוא אף מערים על המלחים ומתחפש לחיה אחרת-לדג שמן, חיה בלתי מזוהה או לפעמים גם לחיות שונות שאינן שייכות לנהר כמו סוס או פר, וכשהמלח מנסה לראות מה מסתתר שם הוא מתנפל עליו. האגדה על קבקלו ג'יאגואה הובאה כנראה על ידי מהגרי אירופה, ויש לה דמיון רב לסיפור המפלצת מלוך נס שבסקוטלנד, וגם בנהר סאו פרנסיסקו כמו בלוך נס נכתבו תילי תילים של סיפורים, עדויות ואף צילומים של אנשים שנשבעו שנתקלו באותו יצור מסתורי.
Therapy
Therapy (בעברית: תרפיה) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הבריטית אן-מארי. האלבום יצא לאור ב-23 ביולי 2021, על ידי חברות התקליטים אסיילום ומייג'ור טום. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים.
רקע והכרזה
בראיון למגזין "Music Week", סיפרה אן-מארי כי החלה לעבוד על אלבום האולפן השני שלה כבר במהלך שנת 2019. במשך אמרה אן-מארי "אני אוהבת להיות באולפן הקלטות. הצלחתי להיכנס לשם ולעשות סוג של טיפול עצמי כלשהו עם המוח שלי למשך שבוע זה הולך להיות נשמע באלבום אולפן הבא שלי." עוד היא אמרה כי "האלבום הבכורה שלי הורכב מכל כך הרבה שירים שאנשים שמעו במשך השנים וזה מדהים. אבל בשבילי כאדם יצירתי אני כותבת משהו חדש כל הזמן וכל מה שאני רוצה לעשות זה להוציא אותו במידי לכולם. ללא כך קרה עם אלבום [הבכורה] אז לקראת אלבום האולפן הבא שלי אני מקווה להיות פעילה יותר בכתיבה ולהוציא מיד משהו שהוא טרי ואף אחד לא שמע לפני כן עוד." במהלך שנת 2020, הוציאה אן-מארי את הסינגלים העצמאים "Birthday", "Her", "To Be Young" ו-"Problems". הסינגלים "Birthday" ו-"To Be Young", מופיעים במהדורה היפנית של האלבום.
ב-21 במאי 2021, הכריזה אן-מארי על צאת אלבום האולפן השני שלה Therapy, יחד עם עטיפתו ותאריך הוצאתו. באותו הכרזה כתבה אן-מארי:
ב־6 ביולי, הודיעה אן-מארי בעמוד הטוויטר שלה, כי תחשוף את רשימת הרצועות של אלבומה באתר הרשמי שלה מדי יום.
סינגלים
ב-15 בינואר 2021, יצא לאור סינגל הבכורה שלה "Don't Play", בהשתתפות הראפר האנגלי KSI והדי ג'יי האנגלי דיגיטל פארם אנימלס. ב-9 באפריל 2021, יצא לאור הסינגל השני "Way Too Long", בהשתתפות ניית'ן דווה ו-MoStack. ב-21 במאי 2021, יצא לאור הסינגל השלישי "Our Song", בהשתתפות נייל הורן.
סיבוב הופעות
כדי לקדם את האלבום, אן-מארי תצא ב-3 במאי 2022, לסיבוב ההופעות השני שלה, "Dysfunctional Tour", באירופה, אשר יסתיים ב-11 במאי 2022. במקביל להכרזה שיתפה אן-מארי כי יתקיים מופע חד פעמי הנקרא, "Therapy: The Live Experience", על מנת לקדם את אלבומה.
דיור רכבות
דיור רכבות הוא חניה של רכבת לפרק זמן בו אינה נמצאת בשימוש, כך שלא תפריע לתנועת רכבות אחרות.
מכיוון שלא ניתן להעביר בקטע מסילה יותר מרכבת אחת בכל זמן נתון, נוצרת בעיה תפעולית בטיפול ברכבות שלא נמצאות בשימוש. למשל רכבת שהגיעה לתחנתה הסופית ויש עוד זמן רב עד שתצא שוב לדרכה, חוסמת את המסילה עליה היא עומדת בתחנה. במקרים רבים לא ניתן לאפשר לרכבות לחנות לפרק זמן ממושך במקום בו סיימו את מסען האחרון ויש לספק להן "דיור" במקום בו לא יפריעו לתפעול הרכבות האחרות.
מקומות דיור נפוצים:
קלי רתרפורד
קלי דיאן מליסה רתרפורד (באנגלית: Kelly Deane Melissa Rutherford; נולדה ב-6 בנובמבר 1968) היא שחקנית טלוויזיה אמריקאית. רתרפורד מוכרת בעיקר בשל תפקידה כמייגן לואיס בסדרת הטלוויזיה "מלרוז פלייס", וכלילי ואן דר וודסון בסדרה "אחת שיודעת".
ביוגרפיה
רתרפורד נולדה באליזבטאון, קנטקי. אמה, אן אדוארד, דוגמנית וסופרת, התגרשה מאביה של רתרפורד. היא הבכורה מבין ארבעה ילדים.
קריירה
קריירת המשחק של רתרפורד החלה ב-1989, כאשר הופיעה כשנתיים בתפקיד קבוע בסדרה "ג'נריישן", בה גילמה את סטפני "סאם" וידמור. ב-1992 גילמה את ג'ודי אוון, בעונה השנייה של הסדרה "הומפרונט". מ-1996 שיחקה במלרוז פלייס כמייגן לואיס, מהעונה החמישית ועד השביעית.
בשנת 2000 הופיעה בתפקיד קטן בסרט האימה "צעקה 3". בשנים 2005–2006 הופיעה בסדרת הטלוויזיה "הפנטגון". החל משנת 2007, רתרפורד משחקת בסדרת הטלוויזיה המצליחה "אחת שיודעת", כלילי ואן דר וודסון, כאימם של סרינה ואריק. מאז הספיקה לגלם עוד דמויות קטנות בסדרות כמו ״שושלת״ ו״שקרניות קטנות-הפרפקציוניסטית״ בשנת 2019 שיחקה בסרט הטלוויזיה הקנדי "שלוש הנשים של בעלי".
חיים אישיים
רתרפורד הייתה נשואה בין השנים 2001–2002 לקרלוס טראגנו. היא נישאה לבעלה השני, איש העסקים הגרמני דניאל גירשט, באוגוסט 2006. בנם הראשון נולד ב-18 באוקטובר 2006, ובתם נולדה ב-8 ביוני 2009. הם התגרשו ב-30 בדצמבר 2008, בזמן שהייתה בהיריון עם בתם.
21 בנובמבר
21 בנובמבר הוא היום ה-325 בשנה, (326 בשנה מעוברת), בשבוע ה-47 בלוח הגריגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 40 ימים.
אמנת אוזימו
אמנת אוזימו היא הסכם שנחתם ב-10 בנובמבר 1975, בין הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה לבין איטליה.
האמנה דנה בגורלו השנוי במחלוקת של האזור החופשי של טריאסטה (איטלקית: Territorio libero di Trieste). זהו אזור בן 738 קמ"ר, מדרום לאוסטריה, בצפון מזרח איטליה, ובמרכזו העיר טריאסטה. כשליש ממנו שייך כיום לאיטליה והיתר מחולק בין סלובניה לקרואטיה (לשעבר יוגוסלביה).
רקע
יוגוסלביה הייתה מדינה עצמאית בשנים 1919–2003. מתום מלחמת העולם השנייה, בשנים 1945–1992, התקיימה בה "הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה", שהייתה תחת משטר טוטליטרי-קומוניסטי, בעל זיקה חלקית לברית המועצות.
במהלך מאות שנים עבר האזור מיד ליד והיה נתון לשליטת המדינות השכנות.
תוכן האמנה
בהסכם נקבעה זכות המעבר של תושבי אזור B לאזור A ולהפך, וזכות המעבר של סחורות יוגוסלביות למפרץ טריאסטה. בהיות יוגוסלביה מדינה קומוניסטית באותם ימים, היה הסכם זה מהפכני באפשרו את המעבר, שלא היה מובן מאליו בתקופת המלחמה הקרה.
הביקורת באיטליה על ההסכם
בשנים שלאחר החתימה על ההסכם הוא זכה, ועדיין זוכה, לביקורת בחלק מהציבור האיטלקי, הרואה בכל אזור טריאסטה החופשית טריטוריה איטלקית, ואינו מקבל את הוויתור, לכאורה, על יותר ממחציתו.
ראש הממשלה האיטלקי בשנים 1974 - 1976 היה אלדו מורו, שלימים נחטף ונרצח על ידי הבריגדות האדומות. פעילותו העיקרית של אלדו מורו בתקופה שקדמה לחטיפה היה הניסיון לחבור למפלגה הקומוניסטית ולהכניסה לבית הנבחרים האיטלקי, מהלך שאיים על הסדר הישן, וזכה לביקורת מבית ומחוץ.
את הביקורת על אמנת אוזימו ניתן לראות גם לאור הביקורת על עמדותיו ופעולותיו הפרו-קומוניסטיות של אלדו מורו, שלטענת המבקרים ויתר על חלקי מולדת שלא הייתה לו זכות מוסרית לוותר עליהם, לטובת השלטון הקומוניסטי ביוגוסלביה.
פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2018
פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2018 הוא טקס בו מוענקים פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בתחום היצירה הטלוויזיונית בישראל. הפרסים חולקו לזוכים בטקס שהתקיים בהיכל התרבות אור יהודה ב־10 במרץ 2019 באור יהודה ושודר בשידור חי בערוץ כאן 11 בהנחיית לוסי איוב ומיכאל הנגבי.
ב-30 בינואר 2019 פורסמה רשימת המועמדים בתחרות. ההכרזה על המועמדים בוצעה בשידור חי בערוץ כאן 11 ובמקביל בעמוד הפייסבוק של האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה והונחתה על ידי נדב אמבון ושירה האס. הבחירה הסופית במועמדים נעשתה על ידי 1,200 חברי האקדמיה ובהם נמנים כלל העוסקים במקצועות הטלוויזיה והקולנוע בישראל. בשנה זאת החליטה האקדמיה בפעם הראשונה לפתוח קטגוריה ייעודית לסדרות רשת.
לאחר ההכרזה על המועמדים הושמעה ביקורת מצד התסריטאי מני אסייג, מיוצרי וכותבי "שנות ה-80" שתוכניתו לא קיבלה מועמדות, הוא גם הפנה כעס על הזכיינית רשת שהציעה את הסדרה למועמדות, בניגוד לדעתו.
זוכים ומועמדים
ברשימות מטה, הזוכים בקטגוריה מודגשים.
לזכרם
מקהלת תלמידי הקונסרבטוריון של אור יהודה ביצעו את "יש לי ציפור קטנה בלב" כאשר אישים בתעשיית הטלוויזיה שנפטרו בשנה האחרונה הוצגו ברקע על המסך.
מימי רץ-ויזנברג
מימי רץ-ויזנברג (נולדה ב-1952) היא מנהלת אמנותית וכוריאוגרפית של קבוצת מחול הנושאת את שמה.
רץ-ויזנברג היא בוגרת המרכז לאומנויות ”Davis Center For Performing Art” שבניו יורק, והיא השתלמה ב-"Nikolais/LouisDance Theatre Lab".
יצירותיה הוצגו בפסטיבלים בעולם, למשל יצירתה "קולות" שהוצגה בפריז במופע מיוחד לרגל יום העצמאות ה-60 למדינת ישראל. היא קיבלה מענקים שונים לעסוק בכוריאוגרפיה ממשרד החינוך, קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב ועוד. בנוסף, יצרה כוריאוגרפיה לתיאטרון - למשל להצגת "סיפורי הרכבת" של שלום עליכם בבימויו של רמי דנון, ולהצגת "חמור ליל קיץ" בבימויו של שמואל וילוז'ני. בנוסף עיבדה את "השחף" מאת צ'כוב לתיאטרון תנועה.
רץ-ויזנברג מלמדת כוריאוגרפיה ואלתור לרקדנים ושחקנים בבית הספר לאומנויות הבמה במכללת סמינר הקיבוצים בתל אביב.
נשואה למלחין מנחם ויזנברג.
קרמה
קְרֵמָה (באיטלקית: Crema) היא עיר בנפת קרמונה, במחוז לומברדיה שבצפון איטליה. העיר שוכנת לגדות נהר סריו (Serio), במרחק 43 קילומטר מקרמונה ו-30 ק"מ ממילאנו. באופן מסורתי נשענה כלכלת העיר בעיקר על חקלאות ועל גידול בקר, אך כיום מיוצרים בה גם מזון, מכונות וטקסטיל: משי, קטיפה ופשתן.
ערים תאומות
לקרמה ישנה עיר תאומה אחת:
סלמאן נאטור
סלמאן נָאטוּר (בערבית: سلمان ناطور; 3 ביולי 1949 - 15 בפברואר 2016) היה סופר, עיתונאי ומחזאי דרוזי ישראלי.
ביוגרפיה
סלמאן נאטור נולד בדלית אל-כרמל. סיים תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת חיפה בשנת 1976. שימש כעורך התרבות של עיתון "אל אתיחאד" וערך את הירחון "אל-ג'דיד" לספרות ואומנות בין השנים 1977 ועד 1990.
בשנת 1982 היה מזכיר ועד הסולידריות עם תושבי רמת הגולן הסורים, בני העדה הדרוזית, בעת שביתתם הגדולה נגד סיפוח הגולן לישראל ועקב כך הוטל עליו מעצר בית לשישה חודשים.
בשנת 1986 היה ממייסדי ועד היוצרים הישראלים והפלסטינים נגד הכיבוש. חבר הנהלה בעמותות רבות ביניהן: מדרשת "אדם", "איגוד כללי של סופרים בישראל", העמותה לפיתוח המוזיקה הערבית, יו"ר ארגון "אעלאם" לתקשורת ערבית, ובארגון "עדאלה". ניהל בין השנים 2011–2015 את פרויקט "מרחבים תרבותיים" במרכז מוסאוא, לזכויות האזרחים הערבים בישראל. כתב את הפרק על התרבות הערבית במסמכי החזון של האוכלוסייה הערבית בישראל.
היה מנהל מכון אמיל תומא לעיונים פלסטיניים וישראליים בחיפה, וערך את כתב העת "סוגיות ישראליות", היוצא לאור ברמאללה. נאטור פרסם כעשרים ושמונה ספרים, שכוללים סיפורת, סיפורים קצרים, רומן וביקורת תרבות וחברה.
נאטור היה גם מתרגם פורה ותרגם את "הזמן הצהוב" מאת דויד גרוסמן, "שיחות על מדע וערכים" מאת ישעיהו ליבוביץ, "איזה מלחמה נהדרת", מאת דן יהב, "חינוך לגלותיות" מאת אילן גור זאב, "על התיאטרון הישראלי" מאת שמעון לוי. כמו כן תרגם וערך 4 אנתולוגיות שירה וסיפורת עברית שראו אור ברמאללה ועוד תרגם 4 מחזות לילדים מעברית לערבית שהוצגו בתיאטרון בית הגפן וכן את המחזות "ויה דולורוזה" של דייוויד הר עבור תיאטרון הקאמרי ו"אב הבית" של הרולד פינטר עבור התיאטרון העירוני בחיפה. כתב 5 מחזות בערבית שהוצגו על בימות בישראל ומחוצה לה, ביניהם: מחזהו הראשון, "הביצה", משנת 1982, בוים בידי ריאד מסארווה אך הצנזורה אסרה הצגת המחזה. המחזה "נחיתת אונס" הועלה בערבית בתיאטרון הלאומי הפלסטיני (אל-חכּוואתי) בשנת 1999 והועלה שוב ב 2009 בתיאטרון "חכּאיא" ברמאללה, וכן הוצג בפסטיבלים במרוקו, סוריה, קטר, אבו דאבי ולוב ובעברית, בתיאטרון העברי-ערבי ביפו בשנת 2004. המחזה "זיכרון", הצגת יחיד שביים אדיב ג'השאן, הועלה בתיאטרון "אל-סראיה" בשנת 2003.
נאטור היה מיוזמי וממקימי חוג המתרגמים מערבית לעברית במכון ון ליר בירושלים וסדרת מַכְּתוּבּ העוסקת בתרגום יצירות מהתרבות והספרות הערבית לעברית. בשנת 2017 ראה לאור הספר "הולך על הרוח", טרילוגיה של שלוש יצירות של סלמאן נאטור ("מסע על מסע", "הולכים על הרוח", "המתנה"). הספר פורסם לאחר מותו של נאטור ומתרגם הספר, יונתן מנדל, הקדיש את הספר "לסלמאן נאטור ולרוחו החיה". הספר פורסם בהוצאת "עולם חדש" כסנונית הראשונה של הוצאת "מַכְּתוּבּ", המוקדשת לתרגום ספרות ערבית לעברית.
תרגומיו
נאטור תרגם מעברית לערבית:
ארויד קובל
ארויד קובל (בגרמנית: Arvid Kubbel) (12 בספטמבר 1889–1938) היה שחמטאי רוסי ממוצא גרמני ומחבר סיומים.
קובל היה אחיהם של יבגניי קובל וליאוניד קובל. הוא חלק מקום 5-7 בתחרות מוסקבה 1920 (האליפות הראשונה של ברית המועצות, ניצח: אלכסנדר אלכין), הגיע למקום השישי בתחרות פטרוגרד 1923 (האליפות השנייה של ברית המועצות, ניצח: פטר רומנובסקי) , הגיע למקום החמישי בתחרות לנינגרד בשנת 1924 (ניצח: גריגורי לבנפיש) , חלק מקום 11-13 בתחרות לנינגרד בשנת 1925 (האליפות הרביעית של ברית המועצות, ניצח: יפים בוגוליובוב) וחלק מקום 8-9 בתחרות לנינגרד בשנת 1928 (ניצח: איליה רבינוביץ).
בשנת 1938 מת כתוצאה מדלקת בכליות בגולאג סובייטי. (לפי גרסה אחרת הוצא להורג על ידי המשטרה הסובייטית החשאית).
מלדרה מטרידה
מלדרה מטרידה (שם מדעי: Maladera insanabilis, בתעתיק: מלדרה אינסנביליס; ידועה בישראל בשמה העממי חומייני) היא חרק השייך לסדרת החיפושיות, ממשפחת הזבליתיים.
מקור השם
שמו המקורי של המין Maladera insanabilis ניתן על ידי ברנסקה (Brenske) ב-1894.
ב-1986 האנטומולוג הישראלי כביר ארגמן, מהשרות להגנת הצומח במשרד החקלאות הגדיר בטעות את המין כמין חדש למדע בשם Maladera matrida למרות שהמין כבר היה ידוע מ-1894. השם "מטרידה" מקורו בעברית, וניתן לה כיוון שהיוותה מטרד לתושבי הבתים אליהם היא חודרת, בעיקר בשעות החשכה. המלדרה המטרידה נקראת גם "חומייני" על שום צבעה החום, מקורה האיראני והעובדה שנתגלתה סמוך למהפכה האיראנית של 1979 שבראשותה עמד האייתוללה רוחאללה ח'ומייני.
תיאור
אורך הגוף 7–9 מילימטר, צבעה חום-אדמדם.
הבוגרים פעילים בחודשי האביב והקיץ, מעופפים בעיקר בשעות הערב. הזכרים עפים בשעות הערב והלילה בחיפוש אחר נקבות, נמשכים גם לאור נורות וחודרים לבתים. הנקבה מטילה את ביציה בקבוצות בקרקע ומספרן נע בין 60 עד 100. הזחלים (מסוג דרן) חיים בקרקע ואוכלים בעיקר שורשים.
בישראל
המלדרה היא מין פולש בארץ ישראל, שהגיע כנראה מאיראן בסוף שנות השבעים או בראשית שנות השמונים של המאה העשרים. מעריכים כי המלדרה הוכנסה לארץ על גבי צמח על ידי ישראלי שחזר מביקור מאיראן. המלדרה נמצאה לראשונה באזור תל אביב, ומאז היא מתפשטת בארץ. בעבר נעשו ניסיונות להדביר את החרק על ידי הדברה ביולוגית, עקב היותו מוגדר כמזיק לחקלאות: הבוגרים אוכלים עלים, ניצנים ופרחים של צמחים שונים, כגון ורדים, בטטות, אגוזי אדמה, ועצי הדר. הזחלים אוכלים בעיקר שורשים, ונזקם לגידולי שורש, כגון בטטות, עלול להיות רב.
בת גלים (אנייה)
פרשת הספינה בת גלים הייתה ניסיון של ממשלת ישראל להעביר, בחודש ספטמבר 1954, ספינה המניפה דגל ישראל בתעלת סואץ. ניסיון זה בא לאחר שמצרים מנעה מספינות ישראליות וספינות מטען זרות, השטות לנמלי ישראל, מלעבור בתעלת סואץ וזאת בניגוד לתנאי אמנת קושטא.
רקע
הוראות אמנת קושטא משנת 1888 קבעו כי תעלת סואץ תשמש תמיד למעבר ימי חופשי, בעיתות שלום ובעיתות מלחמה, והצדדים מתחייבים שלא להתערב בשימוש החופשי בתעלה. על פי האמנה, לעולם לא תקום הזכות לחסום את השיט החופשי במי התעלה. על אף הוראות האמנה, מיד לאחר קום מדינת ישראל, החלה מצרים למנוע מעבר ספינות, הנושאות מטענים לנמלי ישראל או ממנה, בתעלת סואץ. לעיתים אף הוחרמו מטענים שהיו מיועדים לישראל וספינות שביקרו בנמלי ישראל נכללו ב"רשימה שחורה". בתחילת שנות ה-50 התלוננה ממשלת ישראל בפני מועצת הביטחון במספר הזדמנויות, על הסגר הימי שהטילה עליה ממשלת מצרים. אף שהחלטה 95 של מועצת הביטחון של האו"ם (1951) שבה ואישרה את זכות המעבר החופשי בתעלה וקבעה כי פעולותיה של מצרים מפרות זכות זו אלא אם כן הן נעשות לצורכי בטיחות, לא השתנתה המדיניות המצרית. לטענת מצרים מעבר ספינות ישראליות ונושאות מטען ישראלי היוו סיכון ביטחוני לאור יחסי האיבה בין המדינות.
ההחלטה לניסיון מעבר בתעלה
כבר בחודשים מאי-יוני 1954, עם החששות הגואים בישראל לנוכח ההסכם המתגבש בין מצרים לבריטניה לפינוי כוחותיה של האחרונה מאזור התעלה, הגה ראש אגף המודיעין בצה"ל בנימין גיבלי תוכנית לעיכוב יישום ההסכם על ידי ניסיון להעברת ספינה ישראלית בתעלת סואץ. ב-1 באוגוסט 1954 החלו התייעצויות בין אנשי אגף המודיעין לבין משרד החוץ לנוכח פרסום תוכן "הסכם בסיס התעלה". באותו דיון, אשר נערך במשרד החוץ, אמר הממונה על המזרח התיכון והאו"ם במשרד החוץ, גדעון רפאל:
הכנות
ב-12 באוגוסט 1954 נכרת הסכם לרכישת הספינה "פרימה" בין בעליה, חברת Naviera Balboa S.A. מקוסטה ריקה, לבין חברת "דולפין" ספנות בע"מ מתל אביב, אשר הייתה בבעלות חברת פוסיידון ספנות בע"מ. הספינה, שנבנתה בהולנד בשנת 1932, הייתה ספינה המיועדת לשיט חופים, בנפח כולל של 400 טון ובאורך של כ-46 מטר (152.9 רגל). הספינה נרכשה תמורת 70 אלף דולר. ב-29 באוגוסט ניתנה לספינה תעודת רישום ממשרד התחבורה ושמה נקרא "בת גלים". הוסכם כי הספינה תימסר לידי הרוכשים בנמל מאסאווה באריתריאה.
הפלגת "בת גלים" וגורלה
ב-20 בספטמבר הפליגה הספינה "בת גלים" מנמל מאסאווה, כאשר פניה מועדות לתעלת סואץ ועליה מטען של 93 טון בשר משומר, 30 טון עורות ו-42 טון לבידים. בליל 28 בספטמבר הגיעה הספינה לפורט תאופיק, הנמצאת בפתחה הדרומי של תעלת סואץ, במפרץ סואץ. עם בוקר נערכה בספינה בדיקה שגרתית של רשויות הבריאות וההגירה המצריות ואחריהן הגיע לספינה התובע הכללי של המחוז בלוויית חוליית חיפוש. נערך בספינה חיפוש יסודי, אולם זה לא העלה דבר. לאחר זמן, נדרשה הספינה להפליג אל נמל פורט איברהים ושם נקשרה לרציף תחת שמירת חיילים מצרים חמושים. בחצות הלילה הוער רב החובל שידלו משנתו על ידי התובע המחוזי והלה בישר לו כי הצוות מואשם ברצח שני דייגים מצרים ביריות בעת הפלגתם. משך שלושה ימים לאחר שנעצרו המשיך צוות הספינה לשהות עליה, אותה עת הפכה הספינה הישראלית למוקד התעניינות לעיתונאים ולצלמי עיתונות וידיעות בדבר מעצרה התפרסמו ברחבי העולם, במקביל ועדת שביתת הנשק הישראלית-מצרית קבעה כי אין בסיס לטענה המצרית כאילו הצוות ירה על ספינת דיג מצרית.
ב-30 בספטמבר הועברו אנשי צוות הספינה לבית כלא צבאי בקהיר, שם הוכו ועונו עד להעברתם למחרת לבית כלא אזרחי. ביום 4 בדצמבר 1954 הודיעו השלטונות המצרים לאנשי הצוות כי בוטל אישומם ברצח דייגים מצרים, והוגשו נגדם כתבי אישום חדשים בגין כניסה ללא רשות למים טריטוריאליים וכן כניסה לשטח צבאי סגור. ב-7 בדצמבר הודיעה מצרים כי בדעתה לשחרר את הספינה "בת גלים" ואת צוותה. ב-1 בינואר 1955 שוחררו אנשי הצוות בגבול מצרים-ישראל, סמוך לרצועת עזה וחצו רגלית את הגבול. זאת, בניגוד לדרישת ישראל כי על המצרים לשחרר את אנשי הצוות יחד עם ספינתם ולהתיר לה להמשיך בדרכה. המשוחררים התקבלו בהתרגשות בישראל, ובימים שלאחר שחרורם אף נערכה להם קבלת פנים רשמית אצל ראש ממשלת ישראל. מעבידתם, לעומת זאת, סירבה משך חודשים ארוכים לשלם את שכרם בעבור תקופת שהותם במעצר במצרים ורק לאחר התערבות משרד ראש הממשלה, שולם השכר במלואו.
למרות הודעתם למועצת הביטחון של האו"ם על נכונותם לשחרר את הספינה לדרכה, הספינה "בת גלים" לא שוחררה על ידי שלטונות מצרים ועמדה שנים ארוכות בנמל פורט איברהים. בעת מלחמת ששת הימים טובעה הספינה בתעלת סואץ כחלק מניסיונה של מצרים לחסום לשיט את התעלה.
תוצאות הפרשה
משימתה של 'בת גלים' לא השיגה אף אחד מהיעדים שהציבה ממשלת ישראל בעת שהחליטה על השטת הספינה לתעלת סואץ. בעקבות ניסיון המעבר של הספינה לא שינו שלטונות מצרים את מדיניות הסגר הימי שהטילו על ספינות וסחורות המפליגות לישראל. פרשת הספינה אף לא הצליחה לעכב את ביצועו של "הסכם בסיס התעלה" בין מצרים לבריטניה.
מדינת ישראל המשיכה לאורך השנים בניסיונות להשתמש בתעלת סואץ כנתיב שיט מסחרי, בהתאם להוראות אמנת קושטא. כך, בחודש מאי 1959, נשלחה אונית המשא הדנית אינגה טופט מנמל חיפה למזרח הרחוק, דרך תעלת סואץ, אולם היא נעצרה בפורט סעיד, מטענה הוחרם והיא נשלחה בחזרה לחיפה". ספינה ישראלית ראשונה, "אשדוד", חצתה את תעלת סואץ רק ב-1 במאי 1979, לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים.
ראו גם
תוכנית אלפא
Trains and Winter Rains
Trains and Winter Rains הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת והמוזיקאית האירית אניה, עבור אלבום האולפן השביעי שלה, . השיר יצא לאור ב-10 בנובמבר 2008, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר, כסינגל המוביל מתוך האלבום. הוא הופץ בסמוך לאלבום עצמו.
השיר הגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים האיטלקי.
וידאו קליפ
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-19 מיליון השמעות.
ליגת האלופות האסייתית (1971)
טורניר אסיה לאלופות 1971 היה המהדורה הרביעית של תחרות הכדורגל השנתית של מועדונים אסייתים שנערכה על ידי קונפדרציית הכדורגל של אסיה (כיום ליגת האלופות האסיאתית). בטורניר זה היו שמונה קבוצות, שהתחלקו ל-2 בתים של ארבעה קבוצות בכל בית. 2 הקבוצות במקום הראשון בכל בית העפילו לשלב הבא - שלב חצי הגמר ולאחריו שלב הגמר. מכבי תל אביב מישראל זכתה בטורניר, בפעם השנייה בתולדותיה, לאחר שניצחה את קבוצת מועדון ספורט עליאת אלשורטה העיראקית בניצחון טכני בגמר שנערך בבנגקוק, לאחר שהאחרונה סירבה להופיע למשחק עקב חרם המדינות הערביות על ישראל.
אושן 12
אושן 12 הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיית הפשע משנת 2004. הסרט מהווה המשך לסרט "אושן 11" שיצא 3 שנים קודם לכן והופק על ידי אותו צוות: הבמאי סטיבן סודרברג ואנסמבל השחקנים ההוליוודים ג'ורג' קלוני, בראד פיט, מאט דיימון, ג'וליה רוברטס ואנדי גרסיה בתפקידים הראשיים. גם רבים מהשחקנים המשניים חזרו להופעה נוספת בסרט, לצד שחקנים חדשים – ונסן קאסל וקת'רין זיטה-ג'ונס. הסרט המשיך את קו העלילה של הסרט הקודם וכן את מתכונת העלילה מרובת הדמויות והפיתולים.
הסרט זכה להצלחה בקופות הקולנוע והכנסותיו הסתכמו בלמעלה מ-440 מיליון דולר ברחבי העולם, למרות ביקורות פושרות ולעיתים אף שליליות. בעקבות הצלחתו יצא כעבור 3 שנים סרט המשך נוסף – "אושן 13".
ליגת האלופות האסייתית (1971)
בדיעבד היה זה הטורניר האחרון שהתקיים בניסיון לשלב את קבוצות הכדורגל הישראליות במפעל הגביע הבכיר של אסיה, מאחר שהטורניר שהיה אמור להיערך שנה לאחר מכן בוטל מסיבות זהות של סירוב קבוצות ערביות לשחק נגד קבוצות ישראליות. בעקבות סיבה זו, הורחקה ישראל מהקונפדרציה של אסיה והחל משנת 1992 הצטרפה כחברה מלאה בקונפדרציית הכדורגל של אירופה - אופ"א, שם מתחרות הקבוצות הישראליות מאז.
אושן 12
עלילה
בסוף הסרט הקודם חבורת פושעים בהנהגתם דני אושן (ג'ורג' קלוני) וראסטי (בראד פיט) גנבו הון עתק מבעל הקזינו טרי בנדיקט (אנדי גרסיה). בנוסף הצליח דני לגרום לבת זוגו לשעבר טס (ג'וליה רוברטס) להפרד מבנדיקט ולחזור לזרועותיו.
עלילת הסרט נפתחת מספר שנים לאחר השוד – כל אנשי השוד התפזרו להם וחיים את חייהם. למארק, גנב מפורסם אשר פרש, יוצר קשר עם דני כדי ליצור תרמית פתלתלה ומסובכת – במהלכה תוחזר לו ביצת פברז'ה אשר גנב בעבר ונאלץ להחזיר וכן יתאחד עם בתו, אשר איננה מכירה אותו כלל – סוכנת היורופול איזבל להירי (קת'רין זטה-ג'ונס). על פי התוכנית למארק יפגע בגאוותו של בן טיפוחיו "שועל הלילה" – שודד צרפתי בשם פרנסואה טולור (ונסן קאסל), כדי שזה יציב בפני החבורה אתגר – גניבת הביצה מחדש.
ליגת האלופות האסייתית (1971)
גמר
גמר זה למעשה לא התקיים וניתן ניצחון טכני למכבי תל אביב הישראלית, מכיוון שעליאת אלשורטה העיראקית סירבה לעלות ולשחק בגמר (לעוד פרטים ראה החרמת ישראל בספורט).
אושן 12
עלילה
פרטי התוכנית מגלים לצופים רק מאוחר יותר, ורוב עלילת הסרט, על אף שעוקבת אחר חבורתו של אושן ומסופרת מנקודת מבטם, משאירה את הצופים בבורות לגבי התוכנית אשר הולידה את המהלכים.
בעקבות השפלתו על ידי לאמרק, אשר טען בפניו כי שוד הקזינו שביצעו אושן וחבורתו היה מוצלח יותר מאלו שלו, טולור מגלה לבנדיקט את זהותם ומקום הימצאם של החבורה. זה מגיע לכולם ומציג בפניהם אולטימטום – עליהם להחזיר הכסף שנגנב בתוספת ריבית (כ-190 מיליון) בתוך שבועיים. החבורה מתכננת שוד באמסטרדם כדי להשיג את הכסף הדרוש, אך טולור מקדים אותם ומציב בפניהם את אתגר גניבת ביצת הפברז'ה – כל אחד ינסה לגנוב את הביצה בעודה מוצגת במוזיאון למשך שבוע.
טולור, וכך גם הצופים באותה העת, לא יודע כי החבורה איתרה את מיקום הביצה בדרכה למוזיאון בעזרתו של למארק, והחליפה בינה לבין זיוף. במקביל, בעקבות השוד באמסטרדם, מתחילה להירי לדלוק אחר החבורה, ולבסוף לוכדת אותם, לרבות טס, כאשר הם מביימים ניסיון שוד במוזיאון. החבורה נחלצת בזכות אימו של ליינוס (מאט דיימון), אחד השודדים, אשר מתחזה לסוכנת ממשלתית ומצליחה להעבירם לחזקתה. להירי, אשר זייפה את חתימת ממוניה כדי לאשר את המרדף אחר חבורת השודדים, נמצאת עתה במלכוד לאחד שהבינה כי החבורה ברחה מידיה. היא מצטרפת אל ראסטי ומתאחדת עם אביה.
דני וטס מגלים לטולור, אשר משוכנע כי גנב את הביצה האמיתית מהמוזיאון לאחר מה שחשב שהיה ניסיון כושל מצד חבורתו של אושן, כי למעשה הפסיד באתגר וגנב זיוף. לאחר מכן הם מספרים לו, ובכך גם חושפים בפני הצופים, את תוכניתו של למארק. בלית ברירה טולור משלם בעבורם את החוב לבנדיקט, והחבורה, עתה גם יחד עם להירי, חוזרת לחייה הנהנתנים.
הפקה
הסרט צולם במקומות רבים מסביב לעולם, בהם בוורלי הילס, לוס אנג'לס, שיקגו, אמסטרדם, הארלם, פריז, מונקו, מונטה קרלו, רומא, אגם קומו וסיציליה.
ארטרולפתיים
ארטרולפתיים (שם מדעי: Arthroleptidae) היא משפחה בסדרת חסרי הזנב, שחבריה נמצאים באפריקה דרומית למדבר סהרה. הצפרדעים ממשפחה זו ידועות בטון הגבוה של קרקורן. הן נחשבות לקטנות, היות שגודלן אינו עולה על ארבעה סנטימטרים. ניתן למצוא אותן בעיקר על הקרקע של יערות הגשם. במהלך התפתחותן, הן מדלגות על כל שלב שנושא בחובו חיים במים. כך, הביצים מוטלות על היבשה בבקיע צר או מתחת לעלים, והצאצא עובר התפתחות ישירה מביצה לצפרדע. לעיתים, הצפרדעים הבוקעות מהביצים יהיו לאחר שתהליך המטמורפוזה הסתיים, ולעיתים הן תהיינה בעלות זנב גם לאחר הבקיעה.
משפחה זו כוללת מין מיוחד במינו: צפרדע שעירה (Trichobatrachus robustus). הזכרים של הצפרדע השעירה דוגרים על הביצים במשך זמן רב. יש המשערים כי שערותיהם מסייעות להם בנשימה דרך העור בזמן שהם בתוך המים, עת הריאות שלהם אינן נושמות.
טקסונומיה
משפחת הארטרולפתיים מופרדת לשתי תת-משפחות: אסטילוסטרניים (Astylosterninae) ו-Arthroleptinae. עם זאת, אחרים מחשיבים אותן בתור שתי משפחות נפרדות.
תת-משפחת האסטילוסטרניים (Arthroleptinae) מורכבת מהסוגים הבאים:
נקאי
נַקַּאי (שם מדעי: Labroides) הוא סוג של דג ממשפחת השפתוניים, שכולל מספר מינים שחיים באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט. מינים אלה הם בין דגי הנקאי המוכרים והמובהקים ביותר. הנקאים הם שוכני שוניות אלמוגים, וידועים בכך שהם חיים במעין תחנות ניקיון משלהם, אליהם מגיעים דגים וחיות ים אחרות על מנת לעבור ניקוי מטפילים. הנקאי אוכל את העור המת והטפילים שעל הדג, ושאריות מזון מתוך הפה שלו. לנקאי מגיעים גם דגים טורפים כגון כרישים וברקודות.
נקאות התפתחה מספר פעמים באופן בלתי תלוי בסביבות מימיות שונות ברחבי העולם (בכך היא מהווה דוגמה לאבולוציה מתכנסת). עם זאת למעט סוג זה, שאר הדגים הנקאים אינם "בלעדיים".
תיאור שירותי הניקוי
השיטה עובדת כך: דג נקאי או צמד נקאים פותחים "תחנת ניקוי" במיקום קבוע. הם עשויים לאותת באמצעות מחוות גופניות ("ריקוד" שכולל תנועות ראש וזנב אופייניות) או בשינוי צבעיהם שהם מוכנים לקבל לקוחות. כשהלקוחות מגיעים, הם מחכים לתורם לקבל טיפול. הלקוחות אינם פאסיביים לפני הטיפול ובמהלכו. לפניו הם עשויים לאותת לנקאי על רצונם בטיפול באמצעות תנועות או שינוי צבע. כשמגיע תורם הם ניגשים לתחנת הניקוי ומותחים את סנפיריהם כדי להקל על דגי הנקאי להגיע לכל אזור בגופם. חלק מהדגים פותחים את פיהם ואת מכסי הזימים שלהם כדי לאפשר לנקאים, שלרוב קטנים מהם בהרבה, להיכנס ולצאת. נקאים יכולים לסמן באמצעות נגיחה קלה ללקוחות לפרוש סנפיר או לפתוח את מכסה הזימים לבדיקה. לקוחות משנים את צבעיהם לקראת הניקוי או במהלכו (זו אחת הסיבות שצלמים אוהבים לצלם אינטראקציות ניקוי – צבעי הדגים לרוב עזים ומרשימים במיוחד). שינוי הצבע מסמן לנקאי את הרצון בטיפול ומקל על מלאכתו (הדגשת הצבעים מבליטה את הטפילים על הגוף) ועשוי גם לשקף שינוי רגשי למצב נינוח יותר.
לעיתים נקאים מחכים ללקוחות בחוסר תעסוקה, אך יש תחנות ניקוי בהן אף פעם לא חסרה עבודה. מחקר על שונית המחסום הגדולה מצא שדג נקאי שפתוני משרת בממוצע 2,297 לקוחות ביום. עוד הראה המחקר שדגים מסוימים מבקרים נקאי מסוים בממוצע 144 פעמים ביום  – רמז לכך שניקוי אינו הדבר היחיד שדגים מקבלים מהטיפול. במחקר אחר שנערך בשונית המחסום הגדולה נמצא שנקאי מסיר בממוצע מלקוח 1,218 טפילים ביום.
הטיפול עצמו כולל הסרת טפילים, עור מת (כולל טיפול בגלדי פצעים) ואצות מגופו של הלקוח וכן "צחצוח שיניים" (ניקוי שאריות מזון המצטברות ביניהן), עיסוי ("גירוי מישושי" בלשון המדעית) – והפגת מתחים (הפחתת רמות הסטרס). הלקוח זוכה בטיפול ספא בריא, מפנק ומרגיע – והנקאי זוכה במזון.
הפגת מתחים
הראיות להיותן של תחנות ניקוי גורם מפיג מתחים כוללות ניסויים ותצפיות רבים. לקוחות טורפים נוהגים בתוקפנות פחותה בהרבה באזור תחנות הניקוי, גם כלפי דגים שאינם נקאים, דבר שהופך את תחנות הניקוי לסוג של "גן עדן בטוח". גם לעיסוי עצמו הנכלל בניקוי יש אפקט מרגיע על התנהגות הדגים. מחקר הראו שדגים שנגרם להם סטרס מכוון (המתבטא גם ברמת קורטיזול גבוהה בדם) ביקשו לאחר מכן הרבה יותר את קרבתו וטיפולו של "דג נקאי" (למעשה הייתה זו בובה נעה בצורת דג נקאי) והתחככו בהם שוב ושוב. למרות שהאינטראקציה עם בובת הנקאי הייתה רחוקה מלהיות "הדבר האמיתי" – היה די בה כדי להפחית רמת הסטרס של הדגים (ואת רמת הקורטיזול בדמם). ניסוי זה ואחרים מחזקים את ההשערה שדגים מבקרים בתחנות ניקוי גם כדי להקל מתח וכי זה מרגיע ומהנה עבורם.
יכולות קוגניטיביות
בניסויים שבחנו למידה וכישורים קוגניטיביים, הוכיחו נקאים יכולות מפתיעות, גבוהות לעיתים אפילו משל פרימטים. במסגרת ניסוי שערך צוות של עשרה מדענים מגרמניה, שווייץ וארצות הברית, הניחו לפני כל "נבחן" (מלבד נקאים בחנו בניסוי גם קופי קפוצ'ין, אורנגאוטנים ושימפנזים) שתי מגשיות עם מזון – כחולה ואדומה. אם הנבחן החל לאכול מהצלחת הכחולה – הצלחת האדומה הורחקה. אם הנבחן החל לאכול מהאדומה – שתיהן נשארו במקומן. הנקאים למדו לאכול מהצלחת האדומה תחילה במהירות הרבה ביותר. בשלב השני, שינו החוקרים את "כללי המשחק", כך שדווקא אכילה מהצלחת האדומה תחילה תביא להרחקת הצלחת הכחולה. רק הנקאים וקופי הקפוצ'ין הצליחו להסתגל ולהבין את היפוך החוקים ב-100 הניסיונות הראשונים. עם זאת, דגי נקאי צעירים השיגו תוצאות גרועות בהרבה מדגי נקאי בוגרים, רמז לכך שמדובר ביכולת מנטלית נרכשת. אחד מעורכי המחקר, רדואן בשארי, אף ערך את הניסוי על בתו בת ה-4 עם סוכריות M&M שהוצבו על הצלוחיות. גם היא, כמו השימפנזים, לא הצליחה להבין את היפוך כללי המשחק ב-100 הניסיונות הראשונים. אחת הסיבות להצטיינות הנקאים במשימה היא התאמתה למשימות המנטליות שנקאים נדרשים להן בטבע: תיעדוף לקוחות.
מסתבר שנקאים מסוגלים להבדיל בין לקוחות קבועים שחיים בשונית ובין לקוחות מזדמנים שרק חולפים בה – ומעדיפים לנקות תחילה את הלקוחות הלא מוכרים, שעלולים להמשיך ולהתנקות בתחנה אחרת. הם גם יעדיפו לקוחות מוכרים שלא הגיעו הרבה זמן לניקוי (ולכן מבטיחים יותר מזון) על פני לקוחות שקיבלו טיפול לאחרונה. יכולתם של דגי נקאי לזכור טיפולים קודמים היא דוגמה לזיכרון אירועי בקרב דגים. הם גם מתאימים את איכות וזהירות הניקוי למסוכנות הלקוחות (דגים טורפים, למרות שלא תועדו טורפים נקאי מעולם, זוכים ליחס מועדף וליותר עיסוי), למספר הלקוחות שממתינים וצופים בניקוי (לתחנות ניקיון יש מוניטין), ולעומס העבודה.
מחקר שפורסם ב-2019 מצא שדגי נקאי שפתוניים מסוגלים לזהות את עצמם במראה, יכולת שנחשבת כמעידה על מודעות עצמית, וזוהתה עד כה רק בקרב מינים מעטים של יונקים ועופות שנחשבים כאינטליגנטיים במיוחד.
מינים
הסוג נקאי שפתוני מכיל 5 מינים.
אקראיות
בתחומי המתמטיקה, סטטיסטיקה ותורת ההסתברות מנסחים אקראיות באופן פורמלי. בסטטיסטיקה, משתנה מקרי הוא התאמת ערך נומרי לכל תוצאה אפשרית של מרחב ההסתברות. גישה זו פותחת את הדלת לכלים מן האנליזה המתמטית המאפשרים לחשב תוחלת או מדדים אחרים. תהליך סטוכסטי הוא תהליך שהתפתחותו תלויה ברצף של משתנים מקריים שתוצאתו אינה דטרמיניסטית - קרי קיימים מספר מצבים שונים אליהם יכולה המערכת להגיע. כמו כן אקראיות משמשת לעיתים לציון תכונה סטטיסטית מוגדרת היטב; שיטת מונטה קרלו המסתמכת על קלט אקראי, היא טכניקה חשובה בתורת החישוביות המבטאת שימוש כזה לצורך פתרון בעיה מתמטית.
מדגם הוא שיטה לבחירת קבוצה של פרטים מתוך אוכלוסייה, שבה ההסתברות לבחירה של פרטים ספציפיים מהווה מודל מייצג לכלל האוכלוסייה. למשל בקערה המכילה 100 גולות, עשר מהן אדומות זהות והיתר כחולות זהות, דגימה מייצגת תכלול גולות אדומות בהסתברות של עשירית. לא ניתן להסיק כי בכל דגימה תהיינה גולה אחת אדומה ותשע כחולות. אם כל פרט באוכלוסייה שונה מרעהו ולכולם סיכוי זהה להיבחר ניתן לומר שהדגימה אקראית.
אקראיות יכולה להכריע במקרים של תיקו בבחירות או בספורט. הקדמונים השתמשו באקראיות לצורך חיזוי, ניחוש או נבואה כדי "לגלות את רצון האל". חלק משיטות אלו נשמרו עד ימינו, ביניהן קלפי טארוט, אי צ'ינג, ניחוש בקפה וגילוי עתידות באמצעות קטעי תנ"ך שנבחרו באקראי. בעת העתיקה שימשה אקראיות לצורך חלוקה הוגנת של אדמות או נכסים. באתונה חולקו נחלות על פי הגרלה ולא בהצבעה. כמו כן משחקי הימורים, הלוטו ושעשועוני טלוויזיה מסוימים, כדוגמת גלגל המזל מכילים אלמנט חשוב של אקראיות.
היסטוריה
מאז ימי קדם התעניינו בני אדם בתהליכים אקראיים כמו פּוּר או הימור. בתנ"ך מוזכרים מקרים בהם נעשה שימוש בהגרלה כדי להכריע בשתי סוגיות עיקריות, יישוב ומניעת סכסוכים ומריבות כאשר אין צורך בהתערבות אלוהית או בירור רצון האל רק במידה ויש הוכחה כי אלוהים התערב בהגרלה. דוגמה מספר שופטים "ועתה זה הדבר אשר נעשה לגבעה: עליה בגורל ולקחנו עשרה אנשים...". ב "בחיק יוטל את הגורל, ומה' כל משפטו...". שמואל הנביא  הפיל גורל כדי לברר מי האיש שה' בחר למלוך על ישראל ובספר יונה הפילו המלחים גורל כדי למצוא מי אשם בסערה הגדולה שפקדה אותם. לפי אחד הפירושים הם ביצעו הרבה הגרלות (שנאמר "לכו ונפילה גורלות") והם השתכנעו ברצון האל רק לאחר שיונה הנביא נפל בגורל בכל הפעמים.
ביוון העתיקה הוקצו אדמות לבעליהן באמצעות הגרלה. הימורים היו נפוצים בתרבויות שונות מאז ומתמיד, ג'ירולמו קרדאנו וגלילאו גליליי כתבו על משחקי הימורים.
הטיפול המתמטי הראשון בנושא אקראיות ככלי מדעי החל עם עבודתם של פסקל, פרמה וכריסטיאן הויגנס. הגרסה המקורית של תורת ההסתברות שפיתחו הייתה מבוססת על ההנחה שתוצאת תהליכים אקראיים היא בעלת התפלגות אחידה. הם היו הראשונים שהגדירו את המושג הסתברות סטטיסטית, מה שהתפתח לאחר מכן לאנטרופיה בתורת האינפורמציה.
בתחילת שנות השישים, פיתחו המתמטיקאים גרגורי צ'ייטין, קולמוגורוב וריי סולומונוף מושג חשוב בתורת ההסתברות "אקראיות אלגוריתמית", שבה אקראיות נמדדת באופן חישובי, כמו אקראיות רצף סיביות הנמדדת ברמת הדחיסות שלו.
אקראיות במתמטיקה
תורת ההסתברות קמה מהצורך לנסח "סיכויים" באופן מתמטי, בתחילה בהקשר של הימורים ולאחר מכן בכל תחומי העניין. סטטיסטיקה משמשת לניתוח התפלגות סטטיסטית, איסוף נתונים משורה של תצפיות אמפיריות לצורך ניתוח והסקת מסקנות. כמו כן עולה הצורך לעיתים ביצירת מספרים אקראיים כדי לדמות אירועים טבעיים, לבצע סימולציה של מציאות מורכבת לשם בדיקה וחקירה או חיקוי התנהגות לצורכי למידה, הסבר או משחק.
תורת האינפורמציה עוסקת בין היתר גם בניסוח והגדרה פורמליים של מושג האקראיות. ניתוח והגדרה של רצף אקראי בהקשר אלגוריתמי. אחד הרעיונות המרכזיים הנובע מסיבוכיות קולמוגורוב הוא שמחרוזת סיביות היא אקראית רק אם היא קצרה יותר מכל תוכנת מחשב (דטרמיניסטית) המסוגלת לייצר אותה. במילים אחרות, מחרוזת אקראית היא כזו שאינה ניתנת לדחיסה.
אקראיות בפיזיקה
תחומי מדע רבים קשורים או עושים שימוש באקראיות. ביניהם נמנים תורת הכאוס, קריפטוגרפיה, תורת המשחקים, תורת האינפורמציה, תורת ההסתברות, מכניקה קוונטית ומכניקה סטטיסטית.
במאה ה-19 ניסו פיזיקאים לנתח התנהגות צברים של חלקיקים תוך שימוש בכלים הסתברותיים בשל הקושי הרב בתיאור מדויק של המערכת באופן דטרמיניסטי. מה שהוביל לפיתוח ענף חשוב בתרמודינמיקה, המכניקה הסטטיסטית בשני מישורים מקבילים, מכניקה קלאסית ומכניקה קוונטית.
על פי תורה זו, אירועים מיקרוסקופיים הם אקראיים במובן שלא ניתן לחזות תוצאתם אלא רק בהסתברות מסוימת גם בהינתן כל הפרמטרים הרלוונטיים. למשל הקרינה הרדיואקטיבית הנפלטת מגרעין אטום בלתי יציב היא הסתברותית במובן שלא ניתן לדעת מתי בדיוק יתפרק חלקיק מסוים. אפשר רק לחשב את ההסתברות שאירוע כזה יתרחש בטווח זמן מוגדר. ההסבר המקובל לתופעה היה בסתירה לדעתם של מספר פיזיקאים ובראשם איינשטיין, שסברו כי המכניקה הקוונטית המושתתת על עקרונות הסתברותיים "אינה שלמה", הם האמינו כי אירועים פיזיקליים שנראים לכאורה כאקראיים חייבים להתרחש לפי תוואי דטרמיניסטי נסתר. אלברט איינשטיין צוטט פעם: "אלוהים אינו משחק בקוביות עם העולם" (נילס בוהר השיב לו על כך: "איינשטיין, תפסיק לומר לאלוהים מה לעשות בקוביות שלו"). הוא ניסה לערער את יסודות המכניקה הקוונטית באמצעות פרדוקס איינשטיין-פודולסקי-רוזן. שבעקבותיו התגלו גילויים חדשים שהובילו בין היתר לגילוי ההצפנה הקוונטית. הצפנה קוונטית נשענת על תופעת אי הוודאות של פוטונים היכולים להימצא במצבים שונים בו זמנית, תופעה הנקראת סופרפוזיציה קוונטית (ראו: החתול של שרדינגר).
אקראיות בביולוגיה
מוטציה גנטית היא תופעה בסיסית בביולוגיה בו מבוטאת האקראיות הפיזיקלית. המוטציות משנות את מאגר הגנים ויוצרות מגוון ביולוגי. תורת האבולוציה מסבירה כיצד יוצרת המוטציה האקראית מבנים שאינם אקראיים בזכות מנגנונים שונים כגון ברירה טבעית. תופעה זו מנוצלת גם לשימושים מעשיים של אקראיות, לדוגמה, אלגוריתמים גנטיים. תכונות של אורגניזמים מעוצבות במידה מסוימת גם עקב השפעת גנים אקראית. צפיפות נמשים בפניו של אדם למשל, נקבעת על ידי גנים וחשיפה לאור, אולם מיקומם המדויק נוטה להיות אקראי. אקראיות בהתנהגות בעלי חיים היא גם לעיתים כלי הישרדות. לדוגמה, חרקים מעופפים בתוואי הנראה כאקראי כדי להקשות על טורפים לנחש את מסלול מעופם.
אקראיות בתורת האינפורמציה
בתורת האינפורמציה מידע חסר משמעות או מידע "לא רלוונטי" הוא רצף של נתונים המכונים רעש. רעש ביסודו הוא מספר חוזר של הפרעות זמניות בעלי תכונה סטטיסטית אקראית. בתקשורת, אותות אקראיים הם אותות שלא ניתן לייחס להם משמעות בהקשר של מקור כלשהו. תופעה הנקראת "הילוך אקראי" או "הילוך שיכור" היא היפותזה ידועה המסבירה אירועים מסוימים כמו התנהגות מחירי מניות, כתנועה בלתי צפויה דוגמת הילוכו המתנודד של אדם שתוי או תנועתן של נמלים מגששות. תופעה השקולה במידת מה לתנועה הבראונית, תנועת חלקיקים האקראית בתרחיף, שנחקרה בתחילת המאה ה-19.
אקראיות לעומת אי-צפיות
יש המאמינים בטענה פילוסופית שכל החלטה או מחשבה היא תוצאה דטרמיניסטית של רצף אירועים קודמים ולמעשה לא קיים מושג אקראיות כלל ביקום, אלא רק אי-צפיות (טענה זו נקראת דטרמיניזם קשה). לפי טענה זו מאחר שרק תוצאה אחת אפשרית בכל אירוע נתון, אין דבר כזה אירוע בעל הסתברות, כלומר לגבי כל אירוע ייתכן רק אמת או שקר, אין מצב ביניים.