cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דווין טאונסנד
ביוגרפיה
בשנת 1993, לאחר שניגן עם מספר להקות הבי מטאל בתיכון, טאונסנד התגלה על ידי חברת תקליטים והתבקש להקליט תפקידי שירה עבור האלבום Sex & Religion של הגיטריסט סטיב ואי. אחרי תקופה ממושכת של הקלטות והופעות לצד ואי, טאונסנד חש תסכול וזעם כלפי תעשיית המוזיקה, אותם הוא ביטא באלבום הסולו הראשון שלו Heavy as a Heavy Thing, אשר פורסם תחת השם הבדוי Strapping Young Lad. זמן קצר לאחר מכן, טאונסנד הקים להקה אמיתית תחת אותו שם.
ב-1997 טאונסנד שחרר יחד עם Strapping Young Lad את האלבום City שזכה לשבחי הביקורות. הוא פרסם עוד שלושה אלבומי אולפן עם Strapping Young Lad, ובמקביל התחיל לפתח קריית סולו, והקים את חברת התקליטים העצמאית שלו HevyDevy Records.
ב-2002 טאונסנד הקים את ההרכב Devin Townsend Band.
ב-2007 טאונסנד החליט לקחת הפסקה מפעילותו המוזיקלית, כדי לבלות יותר זמן עם משפחתו ופירק את שתי להקותיו.
ב-2009 אחרי שנתיים של הפסקה, טאונסנד החליט לחזור לעום המוזיקה והכריז על הקמת הפרויקט Devin Townsend Project. הפרויקט התחיל עם סדרה של ארבעה אלבומים, ששוחררו בין השנים 2009 עד 2011, כאשר כל אלבום נכתב בסגנון אחר.
סגנון מוזיקלי
סגנונו המוזיקלי של טאונסנד הוא תמהיל של מגוונים בהם הארד-רוק, פרוגרסיב מטאל, אמביינט, ניו-אייג', ואפילו מוזיקת קאנטרי.
סגנון ההפקה העשיר שלו, הכולל בין היתר שימוש ב"קירות סאונד", הושווה לזה של פיל ספקטור ולזה של פרנק זאפה.
טאונסנד משתמש במגוון רחב של טכניקות קוליות בעבודה שלו, כולל שירה אופראית, גראולינג ופלסט. טווח הקול שלו הוא מעל 5 אוקטבות (C2 F7).
חיים אישיים
טאונסנד נשוי לטרייסי טרנר, עימה הוא נמצא במערכת יחסים מאז שהיה בן 19. טרייסי ילדה את בנם הראשון, ריינר ליאם ג'ונסטאן טאונסנד, ב-4 באוקטובר 2006.
בראיון עמו שנערך בדצמבר 2011, טאונסנד אמר כי הוא מנהל אורח חיים צמחוני, בגלל סיבות אתיות אך הוא איננו פעיל בנושא.
ליפסטאר
ליפסטאר היא תוכנית בידור וליפ סינק ישראלית המשודרת בערוץ KidZ.
התוכנית מורכבת מביצועי שירים בצורת ליפ סינק (הזזת שפתיים בהתאם לשיר).
טורפי מדגסקר
טורפי מדגסקר (שם מדעי: Eupleridae) היא משפחת טורפים דמויי חתול, האנדמיים לאי מדגסקר שליד חופי אפריקה. אלו הם 10 מיני טורפים קטנים והגדול שבהם הוא הפוסה שאורכו קרוב ל-70 ס"מ ומשקלו קרוב ל-7.5 ק"ג. שאר המינים קטנים ממנו בהרבה. טורפי מדגסקר קרובים מאוד למשפחות הגחניים והנמייתיים ובעבר סווגו כשייכים להם. האב הראשון שלהם שהיה קרוב לנמיות הגיע למדגסקר לפני 18-24 מיליון שנה והטורף הקרוב ביותר אליו הוא הפוסה.
רוקוול X-30
הרוקוול X-30 (באנגלית: Rockwell X-30) היה מדגים טכנולוגי עבור ה-National Aero-Space Plane (NASP), שהיה חלק מפרויקט אמריקאי לפיתוח מטוס נוסעים חללי. התוכנית בוטלה ב-1993 לפני שהושלם פיתוחו של אבטיפוס למטוס, ולמרות שהושלמו עבודות פיתוח על חומרים מתקדמים ועיצוב אווירונאוטי. בעוד שמטרתו של ה-NASP הייתה לשמש כמטוס נוסעים היכול להגיע מוושינגטון הבירה לטוקיו שביפן בשעתיים בלבד, ה-X-30 תוכנן לשאת צוותים של 2 בלבד ויועד לשמש לניסויים עבור פיתוח ה-NASP.
פיתוח
הרעיון ל-NASP הגיע מפרויקט "קופר קניון" (Copper Canyon) של DARPA שפעל בין 1982 ל-1985. ב-1986, בנאום מצב האומה, קרא נשיא ארצות הברית דאז רונלד רייגן לפתח "אוריינט אקספרס חדש, שיוכל, עד סוף העשור הבא (כלומר עד שנת 2000), להמריא משדה התעופה דאלאס, להאיץ לפי 25 ממהירות הקול ולהיכנס למסלול לווייני נמוך, או להגיע לטוקיו תוך שעתיים".
המחקרים המליצו על מטוס מבוסס סקראמג'ט שיוכל להגיע למהירות מקסימלית של 8 מאך, זאת מכיוון שמהירות גדולה יותר תביא לחיכוך אטמוספירי רב ומכאן שלחום רב שיביאו לבזבוז אנרגיה. מחקרים נוספים הראו כי ניתן יהיה לנצל את החום הנוצר על ידי אחסון מימן בדפנות המטוס שיתחממו מהחום ויועברו לתא בעירה שם יהפכו לאנרגיה. טכניקה זו הייתה מאפשרת למטוס להגיע ל-20 מאך.
התוכנית מומנה על ידי נאס"א, DARPA, חיל האוויר האמריקאי, הצי האמריקאי ומשרד ההגנה האסטרטגית. מקדונל דאגלס, רוקוול אינטרנשיונל וג'נרל דיינמיקס התחרו ביניהן על חוזה לפיתוח המטוס, בעוד רוקטדיין ופראט אנד וויטני התחרו ביניהן על פיתוח מנועי המטוס.
ב-1990 אוחדו מאמצי החברות תחת ניהולה של רוקוול והחברות החלו להתמודד עם האתגרים הטכנולוגים והפיננסיים שבתוכנית. פיתוח ה-X-30, כפי שהמטוס זוהה אז, נמשך עד ל-1993 אז הוא בוטל בעקבות בעיות טכנולוגיות ותקציביות.
מבנה
ה-X-30 היה למעשה מנוע שעליו הורכב תא צוות. חלקו הקידמי של ה-X-30 יצר גל הלם על מנת לדחוס את האוויר שלפניו לפני שהוא נכנס למנוע. חלקו האחורי של ה-X-30 היה נחיר פליטה שיועד לפלוט את הדחף. במרכז ה-X-30 הורכב המנוע האמיתי - מנוע סקראמג'ט. באותה תקופה לא היה אף מנוע סקראמג'ט בעל יכולת פעולה.
תצורתו האווירודינמית של ה-X-30 הייתה כמעין רוכב גלים (Waverider). רוב העילוי נוצר על ידי הגוף באמצעות דחיסת האוויר שלפניו. ה"הכנפיים" היו סנפירים קטנים שסיפקו שליטה כל כיוון המטוס. תצורה זו הייתה יעילה לטיסה במהירות גבוהה אך בעייתית לטיסה במהירות איטית ולהמראה ונחיתה.
הטמפרטורה שאמורה הייתה שלדת המטוס לחוות בעת טיסה הייתה 980 מעלות צלזיוס, כאשר אזורים מסוימים (קצהו הקידמי של המטוס וחלקים מסוימים במנוע) חווים טמפרטורה של מעל 1650 מעלות צלזיוס. דבר זה דרש את פיתוחם של חומרים קלים ועמידים בחום, כולל סגסוגות טיטניום ואלומיניום שנקראו Titanium aluminide גמא ואלפא, תרכובות פחמן-פחמן, ותרכובות מטריקס מתכתיות עם סיבי סיליקון קרבייד. תרכובות מטריקס מטיטניום שימשו את מקדונל דאגלס ביצור מקטע מגוף המטוס שנקרא "Task D". גובה המקטע היה 1.2 מטרים, רוחבו 2.4 ואורכו גם כן 2.4 מטרים. מכל מימן קריוגני מפחמן/אפוקסי שולב במקטע ובמכלול המטוס כולו ונוסה בהצלחה בעומסים מכניים בטמפרטורה של 820 מעלות צלזיוס בשנת 1992, זמן קצר לפני ביטול התוכנית.
למרות ההתקדמות בפיתוח טכנולוגיות המבנה וההנעה הנדרשים, לנאס"א עדיין היו מכשולים משמעותיים לעבור. משרד ההגנה האמריקאי רצה שהמטוס ישא צוות של 2 אסטרונאוטים ואפילו מטען קטן. הדרישה להתאים את המטוס לטיסות מאוישות הפכה את ה-X-30 לגדול יותר, כבד יותר, ויקר יותר משנדרש מהמדגים הטכנולוגי. התוצאה הייתה ביטול ה-X-30 והפיכתו לתוכנית צנועה יותר שתוצאתה הייתה מטוס ה-X-43 "הייפר X", שהוא למעשה דגם מוקטן ובלתי מאויש של ה-X-30. דגם גדול ומפורט של ה-X-30 נבנה על ידי סטודנטים להנדסה מאוניברסיטת מיסיסיפי במעבדת המחקר האווירונאוטי ראספט (Raspet) בסטארקוויל, מיסיסיפי. הדגם מוצג ב"מחנה החלל" של ארצות הברית בהאנטסוויל, אלבמה.
ועדת רוזן
ועדה מייעצת לבחינת שירותי הדואר בתחום השמור, נקראת ועדת רוזן, היא ועדה שמונתה על ידי שר התקשורת בשנת 2018 במטרה להגביר את התחרות בתחום הדואר.
מינוי הוועדה
משנת 2010 חברת דואר ישראל היא החברה היחידה במדינת ישראל שמורשית לספק דואר ליחידים (לכן הוא מכונה "התחום השמור"), והתחרות קיימת רק בתחום הדואר הכמותי, בו חברת מסר רשאית לספק דואר למוסדות (כמו בנקים, קופות חולים).
לצורך כך מינה שר התקשורת איוב קרא בשנת 2018 ועדה שתבחן רפורמה על הרגולציה על תחום הדואר ליחידים. בראשות הוועדה עמד דניאל רוזן שהיה מנכ"ל משרד התקשורת בשנים 1997–2001. הוועדה נדרשה לדון בכמה נושאים ובהם: מועדי חלוקה של הדואר וחובה על עמידה בזמני החלוקה, בחינת הדואר היחידני לתחרות, ביטול הפיקוח על תעריפי הדואר הפרטי ועוד שורת נושאים . בכתב המינוי של הוועדה נאמר כי מטרתה "לחזק ולשמור על יכולת של חברת דואר ישראל לספק שירות אוניברסלי לאורך זמן, טובת הציבור ופיתוח תחרות אפקטיבית בתחום השמור".
הועדה הגישה את המלצותיה בשנת 2018 לשר איוב קרא, אולם בעקבות הקדמת הבחירות הוא לא יישם את ההמלצות. עם היכנסו של יועז הנדל לתפקיד שר התקשורת במאי 2020 נראה כי הוא יישם את המלצות הוועדה ובאוקטובר 2020 הודיע הנדל כי יישם את המלצות הוועדה. עם זאת משרד האוצר הודיע כי ככל הנראה הרפורמה לא תכלל בחוק ההסדרים ובספר התקציב של שנת 2020.
בעיתונות הכלכלית נמתחה ביקורת על הנדל, ונטען כי רוזן פעל בניגוד עניינים, שכן הוא עמד פעל להקמת קבוצה שתרכוש חלק מדואר ישראל.
עונת 1974/1975 ב-NBA
עונת 1974/1975 היא העונה ה-29 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה השלישית של גולדן סטייט ווריורס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את וושינגטון בולטס בתוצאה 4-0. שתי האליפויות הראשונות של הווריורס הושגו בתקופה בה המועדון מוקם בפילדלפיה, תחת השם "פילדלפיה ווריורס", כך שזו האליפות הראשונה בה זכה מועדון הווריורס כ"גולדן סטייט". כוכב הקבוצה ריק בארי זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר, לאחר שקלע בסדרה 29.5 נקודות בממוצע למשחק. בתואר ה-MVP של העונה הסדירה זכה לראשונה בוב מקאדו מהבאפלו ברייבס, שהיה מלך הסלים של ה-NBA עם 34.5 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את קבוצתו למאזן 49-33, השלישי בטיבו בליגה.
בתחילת העונה הצטרפה קבוצת ניו אורלינס ג'אז כקבוצה ה-18 בליגה, והקפיטל בולטס שינתה את כינוייה ל"וושינגטון בולטס". משחקי הפלייאוף הורחבו מפורמט של 8 קבוצות ל-10 קבוצות, עם חמש עולות מכל אזור (מזרח ומערב). הקבוצות המדורגות 4-5 בכל אזור שיחקו ביניהן בסדרה של הטוב משלושה משחקים, כשהמנצחת עולה לשלב חצי הגמר האזורי כדי להתמודד מול המדורגת ראשונה באזור.
דראפט 1974
הדראפט בעונה זו התקיים ב-28 במאי 1974 בעיר ניו יורק. במקום הראשון בחרה פורטלנד טרייל בלייזרס את ביל וולטון, שזכה בעונת בתואר ה-MVP של סדרת הגמר ובעונת  בתואר ה-MVP של העונה הסדירה. כמו כן נבחר וולטון בשנת 1996 לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA. בדראפט 1974 נבחרו בסך הכול 178 שחקנים, מתוכם 62 שיחקו בליגת ה-NBA ו-12 השתתפו במשחק האולסטאר: ביל וולטון, בובי ג'ונס (בחירה חמישית), סקוט ודמן (6), קמפי ראסל (8), קית' וילקס שזכה בתואר רוקי העונה (11), בראיין וינטרס (12), מוריס לוקאס (14), בילי נייט (21), טראק רובינסון (22), ג'ון דרו (25), פיל סמית' (29) וג'ורג' גרווין (40). לאחר פרישתם הוצגו וולטון, וילקס וגרווין בהיכל התהילה של הכדורסל.
להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך עשרה סיבובים):
אולסטאר
משחק האולסטאר בעונה זו נערך ב-14 בינואר 1975 בפיניקס, אריזונה. המאמנים במשחק היו קיי סי ג'ונס מוושינגטון בולטס ואל אטלס מגולדן סטייט ווריורס. חמישיית המזרח כללה את וולט פרייזר, ארל מונרו, ג'ון האבליצ'ק, אלווין הייז ובוב מקאדו, וחמישיית המערב כללה את נייט ארצ'יבלד, גייל גודריץ', ריק בארי, ספנסר הייווד וכרים עבדול-ג'באר. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המזרח בתוצאה 108-102 ובתואר ה-MVP של משחק האולסטאר זכה וולט פרייזר שקלע 30 נקודות.
פלייאוף 1975
בשלב רבע גמר המזרח ניצחה יוסטון רוקטס את ניו יורק ניקס בתוצאה 2-1 והעפילה לחצי הגמר האזורי, יחד עם סיאטל סופרסוניקס שניצחה את דטרויט פיסטונס בתוצאה זהה ברבע גמר המערב.
סגל האלופה, גולדן סטייט ווריורס: ריק בארי, ג'מאל וילקס, צ'ארלס ג'ונסון, קליפורד ריי, בוץ' בירד, ג'ורג' ג'ונסון, ג'ף מאלינס, פיל סמית', ביל ברידג'ס, דרק דיקי, צ'ארלס דאדלי וסטיב ברייסי.מאמן ראשי: אל אטלס.
ישראל הרשטיין
ישראל נתן הרשטיין (באנגלית: Israel Nathan Herstein; 28 במרץ 1923 – 9 בפברואר 1988) היה מתמטיקאי יהודי קנדי-אמריקאי יליד פולין. עסק בעיקר באלגברה, פרסם עשרות מאמרים וכמה ספרים חשובים בתחום; היו לו 30 תלמידי מחקר. הוא ידוע בשל הניסוח הבהיר בספריו הטובים.
קורות חיים
הוא למד באוניברסיטת מניטובה, שם קיבל בשנת 1945 תואר ראשון במתמטיקה. לתואר שני למד באוניברסיטת טורונטו וקיבל את התואר ב-1946. בהמשך עבר לאוניברסיטת אינדיאנה, שם קיבל בשנת 1948 את תואר הדוקטור, בהנחיית מקס צורן. כותרת עבודתו הייתה "Divisor Algebras". עבד באוניברסיטת קנזס, אוניברסיטת המדינה של אוהיו, אוניברסיטת פנסילבניה ואוניברסיטת קורנל, ולבסוף עבר לאוניברסיטת שיקגו, שם עבד עד הפרישה.
הרשטיין נישא למריאן דסון.
תרומתו למתמטיקה
הרשטיין עסק בעיקר בתורת החוגים, אך גם בתורת החבורות ואף פרסם מאמרים על כלכלה. הוא הוכיח הכללה של המשפט הקטן של ודרברן: בכל חוג לא קומוטטיבי סופי יש מחלק אפס לא במרכז. הוא גם ניסוח תנאי שקול לפתירות חבורה בשפה של אלגברות חבורה, וחקר תכונות של חוגי חבורה מעל המספרים המרוכבים. הוא גם הוכיח תנאי הכרחי להיות של חוג חילופי: אם קיים n כך שלכל x \in R מתקיים (כלומר במרכז) אז החוג חילופי.
הרשטיין גם חיבר ספרים רבים ברמות שונות בנושאים שונים באלגברה. הוא ידוע בשל ניסוחו הממוקד וספריו ידועים מן הטובים בתחום.
דוסה מק'דאף
דוסה מק'דאף (אנגלית: Dusa McDuff FRS, נולדה ב-18 באוקטובר 1945) היא מתמטיקאית אנגליה, שמחקרה עוסק בעיקר בטופולוגיה וגאומטריה סימפלקטית. מק'דאף חברה בחברה המלכותית משנת1994, זוכת פרס סאטר לשנת1991 והרצאת נתר לשנת1998.
קורות חיים
מרגרט דוסה וודינגטון בלונדון, אנגליה לקונרד וודינגטון ומרגרט ג'סטין בלנקו וויט. אביה כיהן כפרופסור לגנטיקה באוניברסיטת אדינבורו, בעוד אימה הייתה ארכיטקטית בשירות הציבורי באדינבורו. מק'דאף מעידה שרוב ילדותה רצתה להיות מתמטיקאית.
את לימודיה האקדמיים התחילה דוסה באוניברסיטת אדינבורו, שם סיימה בשנת 1967 את לימודי התואר הראשון. עוד באותה השנה היא נישאה לדויד מק'דאף ועברה לקיימברידג' לצורך לימודי דוקטורט. בקיימברידג' היא עסקה באנליזה פונקציונלית ופתרה בעיה מורכבת באלגברת פון נוימן. לאחר השלמת הדוקטורט למדה טופולוגיה. היא מעידה שבאותה התקופה היא לא מצאה נושא אחר למחקר מתמטי.
בשנת 1973 מונתה מק'דאף למרצה באוניברסיטת יורק. ביורק היא עבדה בשיתוף פעולה עם גראהם סגל וכתבה בשיתוף פעולה עמו עבודת תזה שנייה. לקראת השלמת התזה, היא קיבלה הצעה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס לעבוד במכון כחוקרת מבקרת במשך שנה. מק'דאף מעידה שלאחר אותה הצעה היא החליטה להיות מעורבת יותר במחקר מתמטי, מכיוון שהיא הרגישה שהיא לא מנצלת את מלוא יכולתה כמתמטיקאית, ובשנת 1974 פנתה למכון למחקר מתקדם באוניברסיטת פרינסטון וקיבלה שם משרת חוקרת. בפרינסטון היא מצאה רעיון למחקר חדש, שהתפתח למאמר משותף עם סגל בנושא משפט ההשלמה החבורתית.
בשנת 1975 מק'דאף התגרשה מדויד, ובשנת 1976 היא מונתה למרצה באוניברסיטת וורוויק שבבריטניה. באותה התקופה היא הכירה את המתמטיקאי ג'ק מילנור ושנתיים לאחר מכן היא עברה לחקור ולהרצות באוניברסיטת סטוני ברוק בניו יורק. היא נישאה למילנור בשנת 1984. החל משנת 1980 היא חוקרת טופולוגיה סימפלקטית ומרצה באוניברסיטת סטוני ברוק. בנוסף, החל מ 2007 מק'דאף מחזיקה במשרת ראש הקתדרה על שם הלן ליטל קימל בקולג' ברנרד, אוניברסיטת קולומביה.
מחקר מתמטי
בין היישומים של עבודות אלו נכללת הרחבה חשובה של משפט הבלתי סחיטות של גרומוב ומשפט נוסף של מק'דאף, המראה שקיימים שני מבנים סימפלקטים להם אותה מחלקת קוהומולוגיה היכולים להיקשר בידי מסילה של צורות סימפלקטיות, אבל לא בידי מסילה שמייצגת את אותה מחלקה קוהומולוגית. זוהי תוצאה יוצאת דופן מכיוון שאותן צורות סימפלקטיות לא ניתנות להבדלה על ידי שמורות גרומוב-וויטן שלהן.
פרסים ואותות כבוד
במהלך שנות עבודתה, בעיקר בעשרים השנים האחרונות, זכתה מק'דאף בפרסים רבים, ביניהם:
לקריאה נוספת
Donald J. Albers & Gerald L. Alexanderson (2011) Fascinating Mathematical People: interviews and memoirs, Princeton University Press
יורקניים (עכבישים)
נוזלים אלה עוזרים לעכבישים לשתק חרקים מהירים כמו הזנבזיפים והם יודעים לירות גם בצורת זיגזג. הנוזלים משמשים להם גם להגנה. עכבישים אלה אינם טווים קורים. לאחר שהטרף נתפס הוא מומת בנשיכה ונעטף במשי רגיל. הנוזל הדביק משמש את העכבישים גם להגנה מטורפיהם.
חלק מהעכבישים מגדלים את הצאצאים שלהם עד לבגרותם.
גינת הפלאים של רינת
גינת הפלאים של רינת היא סדרת טלוויזיה ישראלית ששודרה בערוץ הופ! בשנת 2010, בכיכובה של רינת גבאי.
עלילה
בכל פרק רינת מגיעה לביתו של סבא ספי ומדברת איתו בסלון עד שהוא נרדם. ברגע שהוא נרדם, היא יוצאת לגינת הבית היבשה, שם היא פוגשת חברים חדשים ופותרת בעיות. במהלך פרקי הסדרה מושרים שירים מקוריים על ידי דמויות הסדרה.
יואב כץ (ספורט)
ביוגרפיה
כץ נולד בירושלים. בנם של משה ודבורה כץ, האח האמצעי מבין שלושה אחים. בצעירותו שיחק כדורסל במכבי ובהפועל חיפה. בשנות העשרים לחייו עבר כץ לארצות הברית והחל לעסוק בנדל"ן.
מכבי חיפה
בעונת 1958/1959 בהיותו בן 15 וחצי החל כץ את קריירת המשחק שלו בקבוצת מכבי חיפה בליגה הראשונה. בעונה זו שיחק ב-10 משחקים וקלע 82 נק' (8.2 נק' בממוצע למשחק) ובכך היה לשחקן הצעיר ביותר ששיחק בליגה הראשונה בישראל. קבוצתו סיימה אחרונה בליגה וירדה לליגה השנייה.
הפועל חיפה
בעונת 1961/1962 שיחק בקבוצת הפועל חיפה איתה סיים במקום השני בליגה אחרי קבוצת מכבי תל אביב. בעונה זו שיחק ב-18 משחקים וקלע 215 נק' (11.9 נק' בממוצע למשחק).
בעונת 1962/1963 קבוצתו סיימה במקום שלישי. בעונה זו שיחק ב-15 משחקים וקלע 99 נק' (6.6 נק' בממוצע למשחק).
בעונת 1963/1964 קבוצתו סיימה במקום שלישי. בעונה זו שיחק ב-21 משחקים וקלע 217 נק' (10.3 נק' בממוצע למשחק).
בעונת 1964/1965 קבוצתו סיימה במקום שני, אחרי הפועל תל אביב. בעונה זו שיחק ב-24 משחקים וקלע 312 נק' (13.0 נק' בממוצע למשחק).
בעונת 1965/1966 קבוצתו סיימה במקום שלישי. בעונה זו שיחק ב-25 משחקים וקלע 393 נק' (15.7 נק' בממוצע למשחק).
ב1966/1967 קבוצתו סיימה במקום שלישי. בעונה זו שיחק ב-18 משחקים וקלע 302 נק' (16.8 נק' בממוצע למשחק).
בסך הכל שיחק ב-131 משחקים וקלע 1620 נק' (12.4 נק' בממוצע למשחק). מדורג במקום 255 ברשימת קלעי כל הזמנים. במדי הפועל חיפה, שיחק ב-121 משחקים וקלע 1538 נק' (12.7 נק' בממוצע למשחק), באותה העת דורג במקום 4 בכל הזמנים של שחקני הפועל חיפה וכיום מדורג במקום 11 בכל הזמנים של שחקני הפועל חיפה.
אוניברסיטת פייס
בגיל 23 עבר לארצות הברית ולמד ושיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פייס במשך כשנתיים ובכך היה לשחק הישראלי הראשון ששיחק במכללות.
בעלים של קבוצת הפועל חיפה בכדורגל
בשנת 2004 לקח כץ ללא תשלום את מועדון הכדורגל הפועל חיפה לאחר שזה נקלע לקשיים כלכליים ואף היה בהליך בפירוק לאחר התאבדותו של בעליו הקודמים רובי שפירא. המועדון עבר לבעלותו של כץ בתקופה שבה הקבוצה נעה ונדה בין ליגת העל לליגה הלאומית ומאז לא הצליח לשחזר את הצלחות העבר שידע, בעיקר בשנות התשעים. תחת ידיו של כץ הפכה הפועל חיפה לקבוצת אמצע טבלה ומטה שנאבקת כמעט מדי שנה על מקומה בליגה הבכירה. עובדה זו הקימה מחאה בקרב אוהדי הקבוצה וחלקם בחרו להקים כחלופה את קבוצת האוהדים הפועל רובי שפירא חיפה.
מאז רכש כץ את הפועל חיפה דבקה בכץ בקרב אוהדי הכדורגל ותקשורת הספורט בישראל תדמית של איש עסקים קמצן שאינו מספק לעובדי המועדון תנאים אלמנטריים לא כל שכן מותרות. תקשורת הספורט מרבה לפרסם כתבות הנוגעות להוצאות שבחר כץ לחסוך, כמו איסור נסיעה בכביש אגרה ורכישת מזון לשחקני הקבוצה לאחר משחקים. תדמית זו, כמו גם מבטאו ונטייתו לשלב מילים מהשפה האנגלית, מהווים בסיס לדמותו בתוכנית הספורט הסאטירית "בובה של לילה".
בשנת 2018 זכתה קבוצתו בגביע המדינה בפעם הרביעית בתולדותיה והראשונה מאז 1974.
כץ מתגורר בבת'סדה שם מרוכזת עיקר פעילותו העסקית.
משפחה
אמא של כץ היא בת דודה של סבא של ברק עטר מצד אימו, אלוף ישראל בשחייה וקפטן נבחרת ישראל בשחייה.
סלע פיירווי
סלע פיירווי הוא איון הממוקם במיצר ברינג, בין איי דיומיד לבין כף הנסיך מוויילס ובמרחק יחסי מכף דז'נב. לאיון שטח של 0.3 קמ"ר.
סלע פיירווי נודע לאסקימואים תושבי האזור מאז התקופה הפרהיסטורית, ותועד לראשונה על ידי ג'יימס קוק בעת החדשה, בשנת 1778. פרדריק ויליאם ביצ'י נתן לאיון את שמו, סלע פיירווי, בשנת 1826. האיון אינו מאוכלס ואין בו פעילות אנושית מלבד גנרטור רדיואיזוטופי תרמואלקטרי שהפעיל הצי האמריקני בין שנות השישים של המאה העשרים לשנות התשעים של המאה העשרים. האיון ידוע כאזור בו מקננות ציפורים, ובייחוד אלקית מצוייצת ואלקית ננסית.
גאוגרפיה
סלע פיירווי הוא איון עשוי גרניט וכמו איי דיומיד הסמוכים לו הוא שריד לעידן קרח מוקדם.
סלע פיירווי ממוקם כ-19 קילומטרים מהאי דיומיד הקטן וכ-32 קילומטרים מכף הנסיך מוויילס, בקואורדינטות 65.52 צפון ו-168.74 מערב. אורכו של האי הוארך ב-300 מטרים עד קילומטר וחצי. האיון ניתן לצפייה בקלות יחסית ובעין בלתי מזוינת בימי ראות טובה מכף הנסיך מוויילס שבאלסקה.
האיון סלע פיירווי הוא חלק מארצות הברית והוא חלק ממדינת אלסקה. האיון נמצא באזור מפקד האוכלוסין של נום ובאחריות יחידה 22E במחלקת הטבע של אלסקה.
האיון שוכן בסמוך לקו התאריך הבינלאומי ובאזור הזמן הסטנדרטי של אלסקה, UTC -9, כשכ-40 קילומטרים ממנו בלבד הזמן מוקדם יותר בכמעט יום שלם (21 שעות).
אקלימו של סלע פיירווי דומה עד שווה לאקלים המצוי במזרח חצי האי הצ'וקצ'י ובאלסקה, הוא מוגדר כאקלים טונדרה (ET על פי שיטת קפן לסיווג אקלים). הקיץ באזור מתון וקריר והחורף קר, אין עונה גשומה וכמות המשקעים באזור זניחה.
חי וצומח
סלע פיירווי מהווה נקודה חשובה ואסטרטגית עבור ציפורים נודדות בעונות המעבר ובעיקר האביב, שמגיעות למיצר ברינג. באופן מסורתי הגיעו ילידי האיים הסמוכים ואלסקה לאסוף את ביצי הציפורים בעונת האביב. הילידים המשיכו במסורת זו עד שנות התשעים של המאה העשרים.
האיון תומך בחברה של כ-35,000 עופות ימיים שונים, ובעיקרם האלקית המצוייצת והאלקית הננסית. אוכלוסיות של מינים שונים כגון שחף לבן כנף, תוכי ים פסיפי ואוריה חייכנית תועדו מקננים באזור גם הם.
המין אריה ים שטלר הוא מין יונק המתקיים באיון.
ספריית הדוכסית אנה אמליה
ספריית הדוכסית אנה אמליה (בגרמנית: Herzogin Anna Amalia Bibliothek) היא ספרייה בוויימאר, גרמניה, המאחסנת אוסף נרחב של ספרות גרמנית ומסמכים היסטוריים שמהווה חלק מאתר המורשת העולמית של אונסק"ו ״ויימאר הקלאסית״. ב-2004 שרפה הרסה את האגף הראשי וחלק ניכר מאוסף הספרייה. עד 2015 נמשכה עבודת השיקום של ספרים שחולצו מההריסות.
היסטוריה
המבנה המרכזי בחלל הספרייה מכונה ״הטירה הירוקה״ (Grünes Schloss). הוא נבנה בין 1562 ל-1565 בתכנון האדריכל. ב-1761 החליטה אנה אמליה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל שהמבנה ישמש כספרייה, וב-1788 החליטה להעביר לספרייה את אוסף הספרים המלכותי שלה. הדוכסית, שחיפשה מורה פרטי לבנה הדוכס קרל אוגוסט, העסיקה את המשורר, הסופר ומתרגם כתבי שייקספיר כריסטוף מרטין וילנד. כרכי שייקספיר שבהם החזיק וילנד היוו את הבסיס לאוסף השיקספירי של הספרייה.
בפן האדריכלי, הספרייה ידועה בעולם בהיכל הראשי הבנוי בסגנון רוקוקו, שבמרכזו דיוקן של הדוכס קרל אוגוסט.
אחד הפטרונים הידועים של הספרייה היה יוהאן וולפגנג פון גתה, שעבד בה בין 1797 ל-1832. הספרייה כוללת בין היתר את האוסף הגדול ביותר בעולם של ספרי פאוסט, דמות המדען המוכר את נשמתו לשטן מהסיפורת העממית הגרמנית.
ב-1991, באירוע פתיחתה של הספרייה לציבור, שונה שמה מ״הספרייה הדוכסית״ ל״ספריית אנה אמליה״. ב-2001 הורחבה הספרייה למתחם חדש בשם ״כיכר הדמוקרטיה״ (Platz der Demokratie) על מנת לאחסן עוד כמיליון ספרים, ולצד זאת נעשתה עבודת בינוי לחיזוק יסודות המבנה.
ביוני 2005 פורסם כי עם הכרכים שניצלו מהשרפה נמנו דפי הפריטורה של Alles mit Gott und nichts ohn' ihn, רי"ב 1127, יצירתו של יוהאן סבסטיאן באך משנת 1713 שלא התגלתה עד מאי 2005.
לאחר השרפה שוחזר מבנה הספרייה בעלות של 18.2 מיליון דולר והיא נפתחה מחדש באוקטובר 2007.
קרלס בוסקטס
קרלס בוסקטס אי בארוסו (בקטלאנית: Carles Busquets i Barroso, נולד ב-19 ביולי 1967 בברצלונה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער, בעיקר במדי ברצלונה. לאחר פרישתו החל בוסקטס לעבוד כמאמן שוערים בברצלונה במשך מספר תקופות.
קריירה
בוסקטס הצטרף בנעוריו למחלקת הנוער של ברצלונה. בעונת 1987/88 קודם בוסקטס לקבוצת המשנה של המועדון, ברצלונה אתלטיק, אך בעונתו הראשונה היה רק שוער שלישי בקבוצה. בעונת 1988/89, בה שיחקה ברצלונה אתלטיק בליגה השנייה, פתח בוסקטס בשער הקבוצה בחמשת המחזורים הראשונים, אך בהמשך הועדפו על פניו חסוס מריאנו אנגוי ופרנסיסקו אביין, והוא השתתף רק במשחק אחד בהמשך. בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה השלישית.
בעודו שחקן של קבוצת המשנה, בעונת 1990/91 נקרא בוסקטס לראשונה לשחק במדי הקבוצה הבוגרת. בוסקטס ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בקבוצה במשחק גמר גביע מחזיקות הגביע מול מנצ'סטר יונייטד, בו הפסידה ברצלונה 2-1. בוסקטס הפך למעשה לשוער השני של הקבוצה, אחרי אנדוני זוביזארטה, ובשל מעמדו הקבוע של זוביזארט, מיעט בוסקטס לשחק בהרכב הקבוצה הראשונה בתקופה זו, במקביל לכך שהיה רשום בסגל קבוצת המשנה. בעונת 1991/92, בה שבה קבוצת המשנה של ברצלונה לליגה השנייה, שיחק בוסקטס ב-7 משחקים, ובתום העונה קודם באופן מלא לקבוצה הראשונה, עדיין כשוער השני.
בוסקטס היה חלק מ"קבוצת החלומות" של ברצלונה שזכתה ב-4 אליפויות הליגה הספרדית ובליגת האלופות ב-1992, תחת אימונו של יוהאן קרויף. ברוב המשחקים היה על ספסל הקבוצה, בעת שזוביזארטה אייש את עמדת השוער. בעונת 1993/94, ב-7 בנובמבר 1993, זכה בוסקטס לפתוח במשחק ליגה לראשונה, במשחק בו ניצחה ברצלונה 2-1 את ראסינג סנטאנדר. בוסקטס שיחק ב-4 משחקי ליגה נוספים וכן בסופר קאפ הספרדי מול ריאל מדריד, בו ברצלונה הפסידה במשחק הראשון 3-1 וסיימה בתיקו 1-1 במשחק השני.
זוביזארטה עזב את הקבוצה בקיץ 1994 ובוסקטס הפך לשוער הראשון של הקבוצה. עונת 1994/95 נפתחה עם הסופר קאפ מול ריאל סרגוסה. בוסקטס פתח במשחק הראשון, בו ניצחה ברצלונה 2-0, ובמשחק הגומלין נכנס כמחליף לאחר שהשוער ז'ולן לופטגי הורחק בכרטיס צהוב שני בדקה האחרונה. ברצלונה הפסידה 5-4 אך זכתה בתואר בשל תוצאה מצטברת של 6-5. בהמשך העונה השתתף ברוב משחקי הקבוצה, הן בליגה והן בליגת האלופות, וברצלונה סיימה את העונה במקום הרביעי בליגה ובהעפלה עד לרבע גמר ליגת האלופות, בו הודחה על ידי פריז סן-ז'רמן.
בעונת 1995/96 המשיך בוסקטס לעמוד בשערה של ברצלונה, והוא השתתף ב-52 משחקים בכל המסגרות. ברצלונה כשלה בזכייתה באליפות פעם נוספת, היא סיימה את הליגה במקום השלישי והודחה על ידי באיירן מינכן בחצי גמר גביע אופ"א. ברצלונה הגיעה לגמר גביע המלך, אך היא הפסידה לאתלטיקו מדריד 1-0 בהארכה. קרויף סיים את תפקידו כמאמן הקבוצה והחליפו בובי רובסון. בוסקטס הפך לשוער השני של הקבוצה, מאחורי ויטור באיה הפורטוגלי. בוסקטס השתתף ב-7 משחקים בלבד בעונת 1996/97, וברצלונה זכתה בשלושה תארים באותה עונה: בסופר קאפ, בגביע המחזיקות ובגביע המלך.
בסוף העונה הוחלף רובסון בלואי ואן חאל, ובעונת 1997/98 המשיך בוסקטס להיות השוער השני, הפעם מאחורי רוד הספ ההולנדי. בוסקטס שיחק באותה עונה פעמיים בלבד, שתיהן כמחליף. ברצלונה אמנם זכתה באליפות ובגביע אך חלקו של בוסקטס, כאמור, היה מזערי. בעונה הבאה בוסקטס לא שותף באף משחק, והוא למעשה הפך לשוער השלישי מאחורי פרנססק ארנאו.
בסוף העונה, בקיץ 1999, עזב בוסקטס את ברצלונה ועבר לליידה מהליגה השנייה. בקבוצה זו היה השוער הראשון, והוא לקח חלק ברוב המוחלט של משחקי הקבוצה באותה עונה בליגה, עת סיימה במקום החמישי. בעונה הבאה המשיך בוסקטס לעמוד בשער הקבוצה, אך הפעם היא סיימה במקום ה-22 והאחרון ולכן ירדה לליגה השלישית. בוסקטס נשאר בקבוצה ושיחק במדיה שתי עונות נוספות, והוא פרש במהלך עונת 2002/03, בגיל 35.
לאחר פרישתו עבד בוסקטס לפרקים כמאמן השוערים בברצלונה, תחילה בקבוצת המשנה ומאוחר יותר בקבוצה הבוגרת.
חיים אישיים
בוסקטס הוא אביו של סרחיו, הקפטן של ברצלונה ונבחרת ספרד, עמה זכה במונדיאל 2010 וביורו 2012.
נעם קפלן
נעם קפלן (נולד ב-1974) הוא תסריטאי, במאי ועורך תסריטים ישראלי.
ביוגרפיה
נעם קפלן הוא יליד 1974, עין החורש. בגיל 16 עבר עם הוריו לניו ג'רזי, שם סיים תיכון. למד בפקולטה למנהל עסקים באוניברסיטת מונטקלייר, ניו ג'רזי. בוגר בהצטיינות של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, 2003. סרט הגמר שלו, "צווארון כחול לבן", סרט מוקומנטרי באורך של 53 דק', הוקרן בהקרנות מסחריות בקולנוע "לב" ובפסטיבלים ברחבי העולם. הסרט זכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל קרלובי וארי.
קריירה
ב-2010 ביים (יחד עם איתי אוניק, יונתן ויניצקי, עדי קפלן ושחר כרמל) את הסרט התיעודי-ניסיוני ה"גולם". הסרט מתחקה אחר גנבת הגולם מפראג על ידי סוכנים ישראלים ומנסה לברר מה אירע לו לאחר גנבתו.
ב-2013 היה בין התסריטאים שערכו את התסריט של הסדרה המוקומנטרית "המקוללים", שביים חגי לוי; הסדרה מורכבת מקטעי ראיונות שאמרו גיבוריה בהזדמנויות שונות (משה קרוי, יונה וולך, פנחס שדה ואביבה אורי) ומשוחקת בידי שחקנים המגלמים אותם.
ב-2014 ביים וכתב את סרט העלילה "מנפאואר", הטווה ארבעה סיפורים משולבים על ארבעה אנשי צווארון כחול בדרום תל אביב – עובד ניקיון אפריקאי (פמפס שמעון אודי), השוטר שנשלח לגרש אותו אך מתקשה בעצמו לגמור את החודש (יוסי מרשק), נער פיליפיני-ישראלי שעובד בארומה ורוצה להתגייס לצה"ל (סאן אינטוספ), ונהג מונית שירות (שמואל קלדרון) שבנו ואשתו הפיליפינית עומדים להגר לקנדה עם נכדו האהוב ולהשאיר אותו לבד, כאחד מאחרוני הישראלים בשכונה.
"מנפאואר" זכה לאהדת המבקרים, והוקרן בתחרות בפסטיבל הסרטים חיפה ויוסי מרשק היה מועמד על תפקידו לפרס אופיר.
נעם קפלן משמש כעורך תסריטים, וכן כמרצה וחונך תסריטים בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
קרחון ארתור (אנטארקטיקה)
קרחון ארתור המכונה גם קרחון ארתור דייוויס (באנגלית: Arthur Glacier או Arthur Davis Glacier) הוא קרחון עמק, ברכסי פורד, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 50 קילומטרים.
הקרחון זורם מערבה ונשפך אל מדף הקרח סלצברגר המכסה את מפרץ סלצברגר.
באמצע הקרחון מצויים סלעי ריאה.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של אדמירל אחורי ארתור סי. דייוויס (Arthur C. Davis), שהוביל את נושא התעופה בצי ארצות הברית.
ישן וגם חדש
האלבום כולל את שירי התקליטון "הגר" לצד הקלטות מוקדמות יותר כמו "עיר לבנה", "השעות הקטנות של הלילה" ו"אני מרגיש כמו מלך" (גרסה עברית לשירו של דונובן "Mellow Yellow"), שהופיעו בתקליטונים השונים שהקליט איינשטיין בהד ארצי, וכן שירים מתקופת להקת הנח"ל ("רוח סתיו") שלישיית גשר הירקון ("הכאב הזה"), החלונות הגבוהים ("חייל של שוקולד") ואריק והאיינשטיינים ("מזל"). היות ששירי האלבום הוקלטו לאורך עשור, מתאפיין האלבום בריבוי סגנונות ובחוסר אחידות ואיכות השירים. השיר "מזל", גרסה עברית עם מוטיבים תימניים לשירם של להקת החיפושיות "Do You Want to Know a Secret ", נכלל במקור בתקליטון שהוציאו "אריק והאיינשטיינים" ב-1966 בעיבוד דוד קריבושי. התקליטון כלל בנוסף את השירים "ערב של שושנים", "רחוק רחוק מכאן", אשר מבוסס על לחן השיר The House of the Rising Sun, ו"עץ הלימון" שלא נכללו באלבום. בשיר ניגנו דוד קריבושי באורגן, אלי מזרחי בתופים, שמוליק ארוך בבס וריצ'רד פרץ בגיטרה חשמלית.
האלבום שהופק על ידי המפיק והזמר בני אמדורסקי כלל גם צילומים של אלונה איינשטיין וכן טקסט המציג את מעמדו של איינשטיין באותה התקופה.
את עטיפת האלבום אייר חברו של איינשטיין, הצייר יורם לוקוב שאייר שנים רבות לאחר מכן גם את עטיפת אלבומו "אוהב להיות בבית".
האלבום יצא לראשונה במהדורת תקליטור בשנת 1991, בשנת 2004 יצאה מהדורה נוספת ומורחבת של האלבום.
מרג'ורי טיילור גרין
מרג'ורי טיילור גרין (באנגלית: Marjorie Taylor Greene; נולדה ב-27 במאי 1974) היא פוליטיקאית, אשת עסקים אמריקאית וחברת הקונגרס הנבחרת מהמחוז ה-14 של ג'ורג'יה. מרג'ורי נבחרה לקונגרס בנובמבר 2020 והושבעה לתפקיד ב-3 בינואר 2021.
ב-13 בינואר 2021, הצהירה מרג'ורי על כוונותיה להגיש בקשה להדחתו של נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן; לדבריה, בעת כהונתו כסגן נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן ביצע מספר מעשי שחיתות ביחד עם בנו, האנטר ביידן. ב-21 בינואר, יום לאחר השבעתו של ביידן, הגישה מרג'ורי את הבקשה לבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה
גרין נולדה במילדגוויל שבג'ורג'יה, ב-27 במאי 1974. סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון סאות' פורסיית בקאמינג, ג'ורג'יה, ובאוניברסיטת ג'ורג'יה עם תואר ראשון במנהל עסקים.
לאחר שהודיעה במקור על כוונתה להתמודד למושב בקונגרס מטעם מחוז הבחירה השביעי של ג'ורג'יה, החליטה גרין להתחיל את הקמפיין שלה דווקא במחוז השישי, שם התגוררה. ביוני 2019 הצהירה כי היא מתחייבת לאזן את התקציב הפדרלי ולמנוע מהקונגרס מלהשתמש בכוחו החוקתי להוצאת כסף חדש. גרין גם מתחה ביקורת על יריבתה המסתמנת, קארן הנדל ועל סדרת הפסדים שלה במערכות בחירות קודמות.
בדצמבר 2019 הודיעה גרין כי היא מעבירה את הקמפיין שלה למחוז הבחירה ה-16 לאחר שחבר בית הנבחרים המכהן מטעם מחוז הבחירה, טום גרייבס, הודיע כי לא יתמודד שם לבחירה מחודשת. גרין יכלה להתמודד במחוז זה מאחר שחברי בית הנבחרים אמנם מחויבים לחיות במדינה שהם מייצגים, אך לא בהכרח במחוז הקונגרס שאותו הם מייצגים. לפיכך, אף על פי שגרין התגוררה במילטון שבמחוז הבחירה השישי, היה באפשרותה להתמודד גם מטעם המחוז ה-16. בכל זאת, גרין אמרה שהיא מתכוונת לעבור לעיר באותו מחוז, וקנתה בית במחוז פאולדינג, הנמצא במחוז הבחירה ה-14 של ג'ורג'יה.
פרשיות מתוקשרות
במקרה אחר, האשימה גרין ניצול מהטבח בתיכון דאגלס בטענה כי הטבח היה מבוים והוא נועד לקדם רפורמה בחוקי הנשק בארצות הברית. בפוסט שפרסמה בפייסבוק ב-2018 ומחקה לאחר מכן, טענה כי שרפות היער בקליפורניה שהתרחשו באותה שנה, נגרמו בעקבות קרן לייזר ששוגרה מהחלל ביוזמת פוליטיקאים מהמפלגה הדמוקרטית ומשפחת רוטשילד, וכן טענה לקשר בין חברת רוטשילד ושות' למושל קליפורניה ג'רי בראון. עקב טענה זו הואשמה גרין באנטישמיות על ידי אנשי ציבור יהודים, בהם שרה ג'ייקובס וג'קי רוזן וכן מספר ארגונים, בהם קואליציית היהודים הרפובליקנים, ועידת הנשיאים ונוצרים מאוחדים למען ישראל, שאמרו שגרין "מקדמת תיאוריות קונספירציה אנטישמיות פרועות".
גרין טענה בטוויטר ובמספר ראיונות בזכות "גירושים לאומיים", שבמסגרתם ייפרדו מדינות "אדומות" (התומכות במפלגה הרפבוליקנית) מהאיחוד הלאומי עם מדינות "כחולות" (בהן יש רוב לדמוקרטים). היא הציעה בנוסף למנוע זכות הצבעה מאזרחים שמהגרים ממדינות כחולות למדינות אדומות למשך חמש שנים מיום הגעתם.
טוני רובינסון
סר אנתוני רובינסון, ידוע בשם המקצועי טוני רובינסון (באנגלית: Tony Robinson; נולד ב-15 באוגוסט 1946) הוא שחקן, קומיקאי, היסטוריון חובב, מנחה טלוויזיה ופעיל פוליטי אנגלי. הוא ידוע בזכות הופעתו בתפקיד בולדריק בסדרת הטלוויזיה "הפתן השחור" ובזכות הנחיית תוכניות טלוויזיה בערוץ 4 כמו "Time Team" ו-"The Worst Jobs in History". רובינסון הוא חבר מפלגת הלייבור, והיה חבר ב"הוועדה המבצעת הלאומית". הוא כתב 16 ספרי ילדים.
קריירה
מכיוון שהיה צעיר מדי להתקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, נרשם רובינסון ללימודים ב-"Central School of Speech and Drama". אחרי סיום הלימודים הופיע במשך ארבע שנים בתיאטרון רפרטוארי, בעיקר בווסט יורקשייר פלייהאוס ובלידס.
רובינסון קיבל מענק מהמועצה לאמנויות לעבוד כבמאי במרכז האמנויות בברמינגהאם. יחד עם דייוויד אילינגוורת' ייסד להקת תיאטרון קהילתי בשם Avon Touring Company שבסיסה בבריסטול. בשנים 1972 ו-1973 שיחק בתפקיד סטודנט לרפואה בסדרה "Doctor In Charge".
בעונת התיאטרון בשנת 1974 ו-1975 של פסטיבל צ'יצ'סטר הופיע רובינסון בתפקיד המלאך שיקגו במחזמר על לידת ישו בשם "Follow The Star". ב-1975 הופיע בתפקיד הובסטד במחזה "אויב הציבור" מאת הנריק איבסן. ב-1976 שיחק בתפקיד פסטה במחזה "הלילה השנים עשר" ובתפקיד מג'ורין במחזה "Monsieur Perrichon's Travels".
ב-1972 כיכב בתוכנית לימודית לילדים בשם "Sam on Boffs' Island" והיה המנחה של התוכנית "Play Away". עוד הופיע בסדרה הדוקומנטרית "Horizon", ובתפקיד הראשי בהפקה "The Miracle of Brother Humphrey" של ה-BBC. היה לו תפקיד קטן בסרט "בראניגן" בכיכובו של ג'ון ויין.
בשנות השמונים השתתף רובינסון בתוכנית הקומית/סאטירית "Who Dares Wins" של ערוץ 4.
"הפתן השחור" (1983–1989)
רובינסון זכה להכרה בשנת 1983 כשהתחיל להופיע בתפקיד בולדריק, משרתו של אדמונד בלקאדר, בסיטקום ההיסטורי "הפתן השחור". בעונה הראשונה של הסדרה דמותו של בולדריק הייתה ממולחת למדי, בעוד אדונו היה אידיוט. בעונות הבאות התחלפו היוצרות, אדמונד בלקאדר בעונה השנייה היה תחבולן מבריק, ואילו בולדריק הפך למוקיון שאמרת הכנף שלו "יש לי תוכנית ערמומית" הייתה נכונה לעיתים רחוקות.
בנוסף להופעותיו בסדרת "הפתן השחור" כתב רובינסון בעידודו של ריצ'רד קרטיס תוכניות לילדים בסגנון "Jackanory". בין התוכניות שכתב "Tales from Fat Tulip's Garden", "אודיסאוס" עיבוד של האיליאדה והאודיסיאה, ו-"Blood and Honey" סיפורים מהברית הישנה.
אחרי "הפתן השחור" (1989–1999)
אחרי "הפתן השחור" החל רובינסון להופיע והיה המספר בסדרת האנימציה הבריטית "נלי הפילה" המבוססת על השיר "Nellie the Elephant". הסדרה שודרה מ-1989 עד 1991 בערוץ Children's ITV.
רובינסון הנחה את התוכנית "Stay Tooned" ששודרה בשבת בערב בערוץ BBC 1 ובה הוצג מבחר של סרטים מצוירים קלאסיים של האחים וורנר ו-MGM. ב-1989 יצר סדרה קומית לילדים בשם " Maid Marian and her Merry Men" המבוססת באופן רופף על אגדות רובין הוד, והוא עצמו הופיע בתפקיד השריף מנוטינגהאם. הסדרה שודרה ב-BBC1 מ-1984 עד 1994. ב-1990 שיחק בדמות שלמה דנקוביץ בפרק "My Name’s Sergeant Bergerac" בסדרה "ברז'רק", והחל לדבב את דמותו של זאק בסדרה "טוק טוקאן".
ב-1994 החל רובינסון להגיש את תוכנית הטלוויזיה "Time Team" שהוקדשו לחקירות ארכאולוגיות והיו מוגבלות לשלושה ימים. ב-2005 העניקה אוניברסיטת אקסטר תואר דוקטור לשם כבוד לרובינסון, ופרופסורה לשם כבוד למגיש הראשי מיק אשטון ולמפיק טים טיילו, כדי להביע את הערכתם הרבה עבור תרומתה של התוכנית להבנת הארכאולוגיה בקרב הציבור. בפרק "Hitler's Island Fortress" בשנת 2011, הציג רובינסון את עצמו כארכאולוג חובב.
עוד ב-1994 שיחק רובינסון בתפקיד קטן בפרק "One Flew Over the Parents Nest" בסדרת הטלוויזיה "Minder". רובינסון נבחר להגיש תוכניות היסטוריות נוספות בערוץ 4 בהן התוכנית "The Worst Jobs in History" בה הוצגו העבודות האיומות ביותר מהמילניום הקודם. אחרי העונה הראשונה שודר בדצמבר 2005 הפרק "The Worst Christmas Jobs in History", ובאפריל 2006 שודרה העונה השנייה של הסדרה בערוץ 4.
קריירה מ-1999 עד 2010
ב-1999 חזר רובינסון לככב בסרט מסדרת "הפתן השחור" בשם "Blackadder: Back & Forth". הסרט הוקרן במהלך שנת 2000 בכיפת המילניום ושודר בערוץ BBC One ב-2002.
בשנת 1999 השתתף רובינסון כקריין בסדרת הטלוויזיה "Airline", המתמקדת בשגרת יומם של צוות חברת התעופה איזיג'ט בשדות תעופה שונים. הוא המשיך לעבוד בסדרה בשש העונות הבאות עד לסיומה ב-2006. בתחילת 2005 החל להופיע בתוכנית "Tony Robinson's Cunning Night Out" מופע אלתורים הכולל תערובת של נושאים מהקריירה שלו. רובינסון ערך והגיש את התוכנית הדוקומנטרית "צופן דה וינצ'י האמיתי" בערוץ 4 כחלק מסדרת "Weird World" בה הוא מגיב לטענות שמועלות ברומן "צופן דה וינצ'י" מאת דן בראון.
רובינסון הקליט ספרי שמע של סיפורים משלו וכן גרסה מקוצרת של ספרי "עולם הדיסק" מאת טרי פראצ'ט. הוא גם דיבב כמה דמויות במשחק הווידאו "עולם הדיסק". הוא המשיך ושיחק בעיבוד לייב אקשן של "Hogfather" ששודר בערוץ Sky בעונת חג המולד ב-2006.
בתחנת הרדיו הבריטית Classic FM הגיש רובינסון את התוכנית "Friendly Guide to Classical Music", סדרה של 16 פרקים ששודרה בימי ראשון.
ב-2007 היה רובינסון הקריין בפרסומות טלוויזיה של חברת הונדה בסגנון הומוריסטי כמו "Tales From Fat Tulip's Garden". באביב 2007 ביקר רובינסון בשלושים ערים ברחבי בריטניה ואירלנד במופע היחיד שלו "A Cunning Night Out". המופע יצא על גבי DVD.
בערוץ 4 הגיש רובינסון את שתי התוכניות הדוקומנטריות "Tony Robinson's Crime and Punishment", "Catastrophe" ו-"Man on Earth" שמתמקדת במאבק של האנושות בשינויי האקלים בתקופה של 200,000 שנים. בתוכנית "טוני רובינסון והעל טבעי" ששודרה לראשונה בדצמבר 2008 חוקר רובינסון תופעות על טבעיות בשילוב תחומים כמו ארכאולוגיה, פאראפסיכולוגיה, היסטוריה וספיריטואליזם.
ביולי 2009 הופיע רובינסון בפרק בסדרה "מלון בבילון" של BBC1. הוא גילם דמות של מתנקש בשם ארתור בארנס. הוא מאבד את ההכרה כשהוא נפגע מבקבוק אותו משליכה במומחיות מנהלת המלון בעת עימות בלובי.
קריירה מ-2010 והלאה
מ-1 בספטמבר 2010 הנחה רובינסון סדרה חדשה בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק בשם "Birth of Britain" ששודרה בינואר 2011 בערוץ 4. במחצית הראשונה של 2012 שודרה הסדרה "טוני רובינסון מגלה את אוסטרליה", בה הוא עוקב אחרי הכרונולוגיה מהתצפיות הראשונות של הארץ הלא נודעת ועד ימינו.
מ-10 בספטמבר 2012 הנחה רובינסון תוכנית דוקומנטרית בערוץ ההיסטוריה של אוסטרליה בשם "Tony Robinson's Time Walks". הסדרה חושפת סיפורים שעצבו את דמותן של ערים ופרברים באוסטרליה בהם פרמנטל, מלבורן, הובארט, וולומולו, בנדיגו, ניוקאסל, קרלטון, בריזביין, סנט קילדה, קנברה, קלגורלי, טאונסוויל ולונסטון. הוא ביקר גם בקרייסטצ'רץ' שבניו זילנד.
באוקטובר 2012 הוכרז על הורדת התוכנית "Time Team" אחרי כמעט 20 שנה. טוני רובינסון אמר ש"לא הרבה שחקנים זוכים להופיע בשתי סדרות טלוויזיה אייקוניות – לי היה מזל כזה".
בין 2012 ל-2014 הגיש רובינסון סדרת תוכניות טלוויזיה בערוץ 4 בשם "Walking Through History". בסדרה ביקר רובינסון באתרים בבריטניה כמו קיירנגורמס, חוף היורה וסטונהנג'. הסדרה שודרה במשך ארבע עונות.
ב-2013 שיחק רובינסון בתפקיד השוטה במופע גאלה של המחזה "המלך ליר" מאת ויליאם שייקספיר בבימויו של סר ג'ונתן מילר בתיאטרון האולד ויק.
ב-2014 שיחק רובינסון בתפקיד הראשי במחזה "ההיפוכונדר", תרגום של ריצ'רד בין למחזה "החולה המדומה" מאת מולייר, בבימויו של לינדזי פוזנר. באותה שנה הופיע בסדרה של תוכניות טלוויזיה על מלחמת העולם הראשונה.
ב-2015 הגיש רובינסון תוכנית בת שעה "Tony Robinson's Wild West" בערוץ דיסקברי, בה ניסה לחשוף את האמת שמאחורי המערב הפרוע במאה ה-19 ובתחילת המאה העשרים. בתוכנית הוצגו דמויות מפתח כמו ואייט ארפ, ג'רונימו ובאפלו ביל, והיא כללה חפצים ותמונות סטריאוגרפיות.
חיים אישיים
רובינסון היה נשוי למרי שפרד ממנה התגרש. ב-24 ביוני 2011 התחתן עם לואיז הובס. יש לו שני ילדים.
בשנות השמונים של המאה העשרים היו רובינסון ואשתו דאז, מרי שפרד, פעילים פוליטיים במפלגת הלייבור בבריסטול.
בשנים 1996 עד 2000 היה רובינסון סגן נשיא של איגוד השחקנים אקוויטי. בשנת 2000 נבחר ל"הוועדה המבצעת הלאומית" של מפלגת הלייבור וכיהן בתפקיד זה עד 2004.
רובינסון היה בעבר אוהד של מועדוני הכדורגל טוטנהאם הוטספר וסטוק סיטי, אחר כך שינה את טעמו והוא אוהד של בריסטול סיטי. הוא גם עוקב אחרי לה ליגה ומועדון ולנסיה.
הוא מעריץ של להקת הרוק ג'נסיס, וכתב הערות שצורפו לאלבום "The Lamb Lies Down on Broadway" כחלק ממארז התקליטורים "Genesis 1970–1975".
Loka
Loka (באנגלית: Crazy, ובעברית: משוגעת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד הברזילאי סימונה & סימריה, בשיתוף אניטה. הסינגל יצא לאור ב-6 בינואר 2017, תחת חסותה של חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ. השיר נכלל באלבום האוסף הראשון של הצמד, Duetos.
שיר זה מהווה כסינגל הפריצה של הצמד, וכשיר המצליח ביותר של הצמד ושל אניטה, כאשר מכר למעלה מ-1.8 מיליון עותקים בברזיל.
וידאו קליפ
הקליפ נכון למרץ 2020, צבר למעלה מ-650 מיליון צפיות, ובכך הפך לווידאו קליפ הנשי השני הנצפה ביותר של שנת 2017.
מיקומי שיא
השיר נכנס רק למצעדים אשר נמצאים בברזיל, שם הגיע לצמרות חמישה מצעדים שונים.
אביבה פז
אביבה פז (נולדה ב-8 באוקטובר 1943) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
קורותיה
נולדה בשם אווה איבשן. אביה היה מתאגרף עולה מגרמניה ואמה הייתה אתלטית מצ’כוסלובקיה, שהגיעה ארצה באמצע שנות ה-30 כדי להתחרות ב. פז החלה לרקוד בגיל ארבע. בילדותה שינתה את שמה לאביבה, בגיל 13 שלח אותה אביה לקחת שיעורי בלט קלאסי אצל גרטרוד קראוס. היא נסעה מדי שבוע מחיפה לעין הוד, כדי ללהשתתף בשיעורים. בזכות קראוס זכתה למלגת לימודים בבית הספר לבלט של ג'ורג' בלנשין בניו יורק, שם למדה במשך שנתיים. גויסה לצה"ל בגיל 17 באישור הוריה ושירתה בלהקת פיקוד המרכז, בין השאר עם צדי צרפתי.
לאחר שהשתחררה עברה לגור עם צדי צרפתי. הופיעה במחזמר "פיטר פן" בתפקיד טייגר לילי האינדיאנית, שהועלה בתיאטרון חיפה בבימויו של וינסנט דונהיו, שהגיע במיוחד מארצות הברית. במחזמר כיכבו בתפקידים הראשיים גילה אלמגור וגדעון זינגר. על צוות השחקנים עמו שיחקה נמנה מייק סלע (לימים מייק בראנט). בגיל 22 הכירה את הכוריאוגרף משה אפרתי, ששב אז מארצות הברית, היה גרוש ומבוגר ממנה ב-10 שנים. לאחר שנה עברו לגור יחד ולאחר ארבע שנים יחד נישאו. לשניים נולד הבן, דן. בהמשך רקדה ב“להקת כרמון" והחלה להופיע בסרטים. תפקידה הראשון היה משני בסרט "כל ממזר מלך" של אורי זוהר. תפקידה הבא היה בסרט "מקרה אישה", סרטו של ז'אק קתמור. באותה שנה השתתפה גם ב"תעלת בלאומילך", בתפקיד מזכירתו של ד"ר קויבישבסקי (שרגא פרידמן). הופיעה ב-1970 במחזמר שיער בתפקיד המרכזי של שילה פרנקלין יחד עם צדי צרפתי, שוקי לוי וגבי שושן. פז החליפה את מרגלית אנקורי, שיצאה לארצות הברית להופיע במחזה על פי הספר "זורבה היווני" בברודוויי. במהלך ההצגות נוצר קשר רומנטי בין פז לשוקי לוי. עקב כך, עזבה את הבית ויצאה ללונדון עם לוי. פז התגרשה בעקבות כך ממשה אפרתי.
פז ולוי ייסדו את הצמד "שוקי ואביבה" שזכה להצלחה ולפרסום רב באירופה במהלך שנות השבעים. ב-1973 כתב לוי לחן ללהיט שהצליח במצעד הבריטי ובעקבות כך יצאו בני הזוג ליפן, שם ייצגו את בריטניה בפסטיבל ימאהה בטוקיו וזכו במקום הראשון. הצמד ביצע את הלהיט "סניורינה - קונצרטינה", שמכר מעל שני מיליון עותקים. בני הזוג היו חברים עם מייק בראנט, שאף שיכנע אותם לעבור מלונדון לפריז, כדי שיהיו קרובים אליו.
לקראת סוף שנות ה־70 נפרדו בני הזוג והצמד התפרק. לוי עבר ללוס אנג'לס ופז חזרה לישראל בשנת 1980, לאחר שבנה הגיע לחגוג את בר המצווה שלו וסירב לחזור לפריז. תחילה התגוררה בדירתה של חברתה, השחקנית נירה עדי. במחצית הראשונה של שנות ה־80 שבה פז והשתלבה בקולנוע הישראלי. היא הופיעה ב"המגילה 83", סרטו של אילן אלדד, בתפקידי ושתי וזרש. בהמשך הופיעה ב"גרין", של גדעון קולירין, ב"עדות מאונס" וב"" של זאב רווח.
במרוצת השנים שיחקה גם בתיאטרון הקאמרי.
היא שיחקה לצידו של זאב רווח גם בהצגה "המובטל למעלה", ב.
בשנת 1985 שיחקה לצד יהודה בארקן בסרטו "קומפוט נעליים".
כמו כן השתתפה ב-1986 בפרסומת "הקרב על המילקי" וב-1994 בסדרת הטלוויזיה "פאפא".
בתחילת שנות ה-2000 העבירה חוג לדרמה במרכז ספיר, ובעקבותיו החליטה לעבור לדרום. היא השתקעה במושב ספיר, שם החלה ללמד מחול והכירה את שאול שובל, מורה לתיפוף, לאחר זמן קצר נישאו השניים.
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "רמזור", והופיעה בסרט הקולנוע "מיתה טובה".
לפז בן מנישואיה למשה אפרתי.
יהל וילן
יהל וילן (נולד ב-1 בינואר 1968) הוא דיפלומט ישראלי, המכהן כשגריר ישראל בסרביה ובמונטנגרו. וילן כיהן בעבר גם כשגריר ישראל בקניה, אוגנדה, טנזניה, מלאווי וסיישל.
ביוגרפיה
וילן נולד ב-1 בינואר 1968, בקיבוץ נגבה. בשנת 1995, וילן החל לעבוד עם משרד החוץ הישראלי. בשנת 1997, מונה לממלא מקום השגריר הישראלי בקינשאסה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. השגרירות הואמנה גם על רואנדה, בורונדי והרפובליקה של קונגו. ב-1998, וילן מונה למזכיר שני בשגרירות ישראל בהאנוי, בירת וייטנאם. ב-2001, מונה לקונסול לענייני הסברה בקונסוליה הישראלית בניו יורק, וב-2005, וילן מונה לסגן השגריר הישראלי בבודפשט, הונגריה. ב-2008, הוא מונה לסגן השגריר הישראלי בוורשה שבפולין. בין השנים 2011–2015, עבד כסגן השגריר הישראלי בניו דלהי, הודו, ולאחר מכן וילן מונה לשגריר ישראל בניירובי, בירת קניה. וילן הואמן גם על אוגנדה, טנזניה, מלאווי ואיי סיישל. במסגרת תפקידו, וילן יזם את ביקורו של ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו ביבשת אפריקה. זה הביקור הראשון של ראש ממשלת ישראל באפריקה מאז שנות ה-80. בנוסף, וילן יזם את טקס הזיכרון לציון 40 שנים למבצע יונתן בנמל התעופה הבינלאומי אנטבה. בטקס נכחו נתניהו ונשיא אוגנדה, יוורי מוסווני. בשנת 2020, וילן מונה לשגריר ישראל בסרביה ובמונטנגרו.
וילן נשוי לשירי ואב לארבעה בנים. וילן הוא נכדו של יעקב וילן, שהיה מפקד הקרבות בקיבוץ נגבה בעת מלחמת העצמאות, ואחיינו של חבר הכנסת לשעבר אבשלום וילן.
थ
थ - תְּהַה היא האות ה-28 והעיצור ה-17 באלפבית הדוונאגרי (אחרי त). המקבילה הקרובה ביותר לאות עברית היא ת' דגושה (t) אך בשונה ממנה, היא עיצור מנושף, כלומר היא מלוות בצליל נשיפה – h ונהגית כ-tha. האות הבאה היא द.
ल
ल - לָה היא האות ה-39 והעיצור ה-30 (אחרי र) באלפבית הדוונאגרי. המקבילה העברית הקרובה ביותר היא האות ל'. האות הבאה אחריה היא האות व.
אהרן ברמן
ביוגרפיה
בשנת 1920 הוזמן על ידי ד"ר מנחם סולובייצ'יק (סוליאלי) להורות בגימנסיה העברית בעיר קובנה (בירתה ה"זמנית" ליטא העצמאית) שבהנהלת ד"ר משה שוואבה. בשנת 1925 החליף את ד"ר שוואבה (שעלה לארץ ישראל) כמנהלה הפדגוגי של הגימנסיה (שעה שקופל וולוצקי שימש כמנהלו האדמיניסטרטיבי של המוסד עד לפטירתו ב-1927), וכיהן בתפקיד המנהל עד לעלייתו לארץ ישראל בשנת 1936 (בשנים 1936-1928 ביחד עם יואל ברוצקוס). בנוסף כיהן כמורה ומנהל בסמינר העברי למורים של "תרבות" בקובנה. היה סגן יו"ר מרכז "תרבות" בליטא.
בשנת 1936 עלה לארץ. ב-1937 היה שותף למחנכת יוצאת גרמניה טוני הלה בייסוד תיכון חדש בתל אביב, ועמד בראשו מ-1937 ועד 1964. זמן-מה הורה בבית המדרש לגננות מיסודו של יחיאל היילפרין, ומ-1940 לימד בסמינר לוינסקי.
דרכו החינוכית ינקה מן המורשת היהודית, ולצדה מהפילוסופיה של אפלטון, של שפינוזה ובמיוחד מזו של הפילוסוף היהודי-גרמני קונסטנטין ברונר.
ברמן נפטר בקיץ 1969. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
נושים (מחזה)
נושים (בשוודית: Fordringsägare) הוא טרגיקומדיה נטורליסטית במערכה אחת, פרי עטו של המחזאי השוודי אוגוסט סטרינדברג. הוא נכתב בשוודית במהלך אוגוסט וספטמבר 1888 בדנמרק. הוא ראה אור לראשונה בדנית בפברואר 1889 ובשוודית ב-1890. הצגת הבכורה התקיימה בתיאטרון דאגמר בקופנהגן במרץ 1889. "נושים" נחשב לאחד המחזות החזקים ביותר של סטרינדברג. סטרינדברג כתב ב-1892 ותיאר אותו כ"עבודתי הבוגרת ביותר".
ב-1891, סטרינדברג האשים את הנריק איבסן בגנבה ספרותית של "נושים" במחזהו של איבסן "הדה גאבלר" (1890). הוא כתב: 'הדה גאבלר היא הממזרה של לורה ב"האב" וטקלה ב"נושים"'.
בשנת 2015 המחזה עובד לסרט קולנוע מאת הבמאי הבריטי-ארגנטינאי בן קורה.
תקציר העלילה
הצייר המדוכדך והנכה אדולף מבקר את חברו החדש גוסטב. אדולף שואל בעצתו של גוסטב מה עליו לעשות בעניין אשתו, טקלה, שנוהגת להשתעשע בו. הוא חושד בחוסר נאמנותה. אדולף אינו יודע שגוסטב היה נשוי בעבר לטקלה, שפגעה בו ועזבה אותו לטובת אדולף. גוסטב שב כדי לחפש דרך לנקום בזוג שאינו חושד בו.
ההיסטוריה של ההפקה בעולם
נושים הועלה לראשונה כחלק משלישיית מחזות בני מערכה אחת של סטרינדברג, לצד Pariah ו"היותר חזקה" ב-9 במרץ 1889 בתיאטרון דאגמאר בקופנהגן, תחת גגו של התיאטרון הניסויי הסקנדינבי שזה עתה נוסד. כעבור שבוע, ב-16 במרץ, ההפקה הוצגה במאלמה. נטליה לארסן גילמה את דמותה של טקלה, גוסטב וייד גילם את דמותו של אדולף והאנס ריבר האנדראפ גילם את דמותו של גוסטב.
הפקה חדשה הועלתה בתיאטרון השוודי בסטוקהולם כחלק משני מחזות ביחד עם Simoon (מחזה קצר, בן 15 דקות), שהצגת הבכורה שלו התקיימה ב-25 במרץ 1890. הפקה אחרת הוצגה בתיאטרון ואסה בסטוקהולם, החל מ-9 בינואר 1906. הלגה ואלגרן, שחקן מסטראלברג אינטימה תיאטר, יצא לסיבוב הופעות עם הפקה של המחזה בפרובינציות שוודיות, שרצה 21 פעמים. כחלק מחגיגות יום הולדתו ה-63 של סטרינדברג, המחזה הציג בהלסינגבורג וקרלסקוגה. התיאטרון הדרמטי המלכותי העלה אותה ב-1915.
הצגת הבכורה של המחזה בגרמניה נערכה ב-22 בינואר 1893 בתיאטרון רזינז בברלין, בהנהלתו של זיגיזמונד לאוטנבורג. רוזה ברטנס הייתה בתפקיד טקלה, רודולף ריטנר בתפקיד אדולף וג'וזף ג'רנו בתפקיד גוסטב. היא רצה 71 פעמים. בשלהי מרץ 1893, ההפקה הוזמנה להופעת גאלה בווינה. ב-1895, הפריי בונה העלה הופעה פרטית במינכן. ב-1898, המחזה הציג בשאוספילהאוז במינכן. ב-1899, היא הועלתה בווינה. בסתיו 1896, הועלתה ההפקה באלטונה. המחזה הציג גם באסן בסתיו 1910. הפקה אחרת הועלתה בווינה ב-1910 כחלק מעונת מחזותיו של סטרינדברג שכללה את פסחא, משחק באש וכריסטינה. ג'וזף ג'ארנו, שגילם את דמותו של גוסטב בהצגת הבכורה בברלין, היה הבמאי.
הצגת הבכורה הצרפתית התקיימה ב-21 ביוני 1894, בגרסה מקוצרת מעט בתיאטר ל'אובר בפריז. אורליאן לינייה-פו ביים וגילם את דמותו של אדולף. בתגובה להצלחת ההפקה, סטרינדברג כתב על "תחושת הכוח... שבפריז, המרכז האינטלקטואלי של העולם, 500 אנשים יושבים באודיטוריום שקטים כמו עכברים, טיפשים דיים כדי לחשוף את מוחם להשפעתי." לינייה-פו ביצע את ההפקה הזו בסטוקהולם באוקטובר 1894, כחלק מסיבוב ההופעות שלו ברחבי סקנדינביה. עם שובו לפריז, ההפקה שבה והועלתה בסרקל סנט סימון תיאטר ב-10 בדצמבר 1894.