cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הלכה
הלכה ופרשנות
הרקע להבדל בין הפרושים, הצדוקים וכתות אחרות בזמן בית שני נבע מהבדלים בגישות להלכה ולאמונה. לפי המתואר בתלמוד בוויכוחים שונים בין פרושים לבני כתות אחרות ("מינים") הדיונים נסובו על פרשנות למקרא. יוסף בן מתתיהו מספר על ערנותם של חכמי הפרושים לרחשי לבו של העם ולצרכיו, ועל יכולתם להראות איך ליישם את ההלכה בהתאם לתנאי השעה המתחדשים, בניגוד לכתות האחרות באותה תקופה.
הרקע להבדל בין היהדות הרבנית לזו הקראית הוא התנגדותם של הקראים לקבל את סמכות חכמים כגוברת על הטקסט המקראי כפשוטו.
לפי התפיסה המסורתית, פרשנות החכמים למקרא, כולל הדרשות, מונעת משיקולים פרשניים, וכך גם הפרשנויות הדרשניות לתקדימים הלכתיים. אחרים מצדיקים את הפרשנות מבחינה היסטורית, בטענה שהיא ניתנה במסורת לחכמים ונאמרה למשה בהר סיני יחד עם התורה עצמה. לעומת זאת, התפיסה המודרנית טוענת שפרשנות החכמים משנה במקרים רבים את החוק המקורי, ולעיתים הפרשן מתכוון במודע לשינוי זה, ואולי מנסה להסתיר את השינוי בעזרת פרשנות.
גדרים, תקנות ומנהגים
המקרא נוטה על פי רוב להבהיר רק את העקרונות הכלליים של המצווה, ללא ירידה לפרטים. לשם דוגמה, הכתוב "ודברת בם... ובשכבך ובקומך", שהתפרש על ידי חז"ל כחיוב לקרוא פרשייה זו בערב ובבוקר, אינו מכיל את השעות המדוייקות של "זמן השכיבה" ו"זמן הקימה" שבהם ניתן לקיים את המצווה. החכמים עסקו בקביעת הגדרים הברורים של כל מצוה ומצוה, לרוב מתוך דרשת הכתובים.
בנוסף, קבעו החכמים תקנות וגזירות, שהם תוספות מוצהרות של החכמים לצווי התורה. מעמד התקנה ירוד ביחס לחוק המיוחס למקרא, ומכונה מ"דרבנן" (=של החכמים), בניגוד לחיוב הנובע מ"דאורייתא" (=של התורה).
כמו כן אף מנהגים נדונו לעיתים קרובות בספרות ההלכתית וקיבלו מעמד מחייב.
התפתחות ההלכה
התפיסה המסורתית גורסת שההלכה אמורה להשתמר בדיוק כפי שנקבעה במקור ולא להתפתח ולהשתנות בהתאם לשינויי תפישה חברתיים ולא מסיבות אחרות. שינויים שכן בוצעו מיוחסים בדרך כלל לשיבושים במסורת, או לפשרות הכרחיות הנוגעות לצורות הפסיקה ולא להלכה היבשה. תפיסה זו קשורה באמונה שמקור ההלכה כולה ממסורת שנאמרה למשה בהר סיני: "... הראהו הקדוש ברוך הוא למשה דקדוקי תורה ודקדוקי סופרים ומה שהסופרים עתידין לחדש". הסברים שונים ניתנו לעובדה שקיימות מחלוקות בין החכמים, הסבר אחד גורס ש"אלו ואלו דברי אלוהים חיים", כלומר המסורת עצמה העבירה את האפשרויות השונות לפרשנות. הסבר אחר אותו שוללים הפרשנים המסורתיים אומר שהדיונים נובעים משכחת פרטים. מבין אלו שנוקטים בהסבר השני, יש טוענים שההשגחה דואגת שההלכה תיקבע לפי ה"אמת", כלומר ההלכה המקורית.
מייסדי הזרם הקונסרבטיבי ראו את ההלכה כפרי יצירה אנושית במידה ניכרת, ומכאן נבע הפילוג בינם לבין האורתודוקסיה. גם באגף הליברלי של זו יש כאלה שסוברים שההלכה דינמית והחכמים מחדשים פרשנויות והלכות. הקונסרבטיבים, התופשים את ההלכה כמתפתחת ומשתנה במודע על ידי החכמים כדי להתאים את ההלכה לתקופה, מבקשים להמשיך מסורת זו. לעומתם, האורתודוקסיה כמעט תמיד מתנגדת לכך.
במחקר
משה הלברטל טוען שהשינוי המרכזי ביותר שיצרו חז"ל בתקופה שלאחר חורבן בית המקדש השני הוא כינונה של ההלכה. המשנה, כמקור הלכתי, היא הטקסט הראשון שמהווה מערכת נורמות סמיכה ובעלת רזולוציה גבוהה על תחומי חיים רבים. האופי הטקסטואלי של המשנה והאופי של פעילות חכמים הם ראשוניים מבחינה היסטורית ודתית הן ביחס לטקסטים קדומים למשנה והן ביחס לטקסטים מקבילים השייכים לחברות יהודיות אחרות (כמו כת מדבר יהודה, למשל).
שינוי הפרדיגמה שכלל מעבר מעולם של מצווה לעולם של הלכה. מוגדר על ידי הלברטל כקפיצת מדרגה ולא כשינוי הדרגתי שחל בפועלם של חכמים. המעבר מעיסוק משפטי בתקופה הטרום-תנאית לעיסוק המשפטי מתקופת המשנה ואילך נוגע הן לרוחב היריעה המשפטית (אילו תחומים כפופים להלכה), הן לעומק ולדקות העיסוק המשפטי (מהם תתי המקרים וההסתעפויות השונות בדין לגביהן) והן לגבי ההפשטה המשפטית (מהו העיקרון שעומד מאחורי פסיקה זו או אחרת).
חז"ל בתקופה זו ניסו להקיף בעשייתם ההלכתית שלושה מרחבים - מרחב מרכיבי הבסיס של קיום המצווה, מרחב מקרי הקצה של קיום המצווה ומרחב נוסף הכולל פעילות המשיקה למצווה אך נמצאת מחוץ לגדר המצווה בגרסתה המקורית.
את הרקע להתפתחות ההלכה אצל חז"ל באופן זה תולה הלברטל בשלושה מאיצים מרכזיים. הראשון, עיצוב וגיבוש נוסח מוסכם תוך התבססות על נוהג קיים מלווה במחלוקות ובירורים אשר יצרו שיג ושיח משפטי דקדקני. השני, גיבוש ההלכה בתוך טקסט סמכותי, הפכה את הטקסט עצמו לכר פורה לבירור המשמעויות המרובות הגלומות בו. השלישי, כל הגדרה הרחיבה את העשייה ההלכתית אל כיוונים נוספים שלא הוגדרו עד אז. שלושת המאיצים הללו השתכפלו שוב ושוב עבור כל הגדרה, תחום הלכתי וטקסט סמכותי עד שהגיעו למצב של מערכת מסועפת, רחבת היקף ובעלת רזולוציה גבוהה.
המשמעות הדתית של העשייה המשפטית של עיצוב ההלכה רבת פנים - מענה לדחף של יצירת מערכת מסודרת שתחליף את המנהגים המקומיים; חרדה מקיומן של לקונות במערכת הנורמטיבית; עניין דתי בעיסוק בשאלות המשפטיות הנוגעות לדבר האל על המתרחש בעולם, כלומר, הפעילות ההלכתית נתפסה כעיסוק דתי ממש במובן של המגע הבלתי אמצעי עם הקודש; שימוש בפלטפורמה ההלכתית כדי לעצב דפוסי התנהגות נוספים ולכסות תחומי פעילות אנושית שלא היה נוהג לגביהם עד אז.
המשנה והתלמוד
ההלכות והדינים קובצו בידי רבנים לקבצים הלכתיים שונים:
מקובל שאפילו במקרים שבהם המשנה אומרת "הלכה כפלוני", אין מקבלים את דבריה מבלי לבדוק את הסוגיה בתלמוד, משום שלהם היה הסבר והשלמות בעל פה למשנה (חסורי מחסרא והכי קתני, ועוד).
הקבצים הבאים הם התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי בהם יש לרוב פסיקה, הכרעה בדבר ההלכה. למרות זאת גם התלמודים אינם מוגדרים כספרות פסיקת הלכה שכן גם הם מביאים את כל המשא ומתן ההלכתי, פרשנות ועיסוק בדברי התנאים בפני עצמם (כמו נושא סדר ולשון המשנה, שאינו קשור תמיד לפסיקת הלכה) וכן אגדות ומעשים שהיו.
מקובל שאין פוסקים הלכה לפי התלמוד לבד.
מעיון במשנה ובתלמוד ניתן לראות כי אף על פי שברוב ההלכות היה מנהג אחיד, בתקופות אלה לא תמיד הייתה הלכה מוסכמת, כך למשל נהגו על פי הוראת חכם המקום אף על פי שדעתו לא תאמה את הלכת ימינו או הלכת מקומות אחרים באותה תקופה. כך למשל ב, מסופר שבמקומו של רבי יוסי הגלילי היו אוכלים בשר עוף מבושל בחלב, ומוזכר שהחלטה זו הייתה מקובלת על החכמים שכך יש לנהוג במקומו. גם כיום ישנם מקרים כאלו, כמו ההבדלים בין אשכנזים וספרדים, אך ברוב מוחלט של ההלכות נפסקה הלכה מוגדרת.
על פי התלמוד בזמנם של הזוג הלל ושמאי היו מעט מחלוקות בהלכה, וריבוי המחלוקות התעורר, לאחר שתלמידיהם לא למדו והתבוננו מספיק בדברי רבותם, או בנוסח התלמוד, "משרבו תלמידי שמאי והלל שלא שימשו כל צורכן, רבו מחלוקת בישראל ונעשית תורה כשתי תורות".
קובצי הלכה
אלפי ספרי הלכה נוספים נכתבו במהלך הדורות. ספרי ההלכה המרכזיים ביותר, חוברו על מכלול הלכות, חלקם (כמו ההלכות רב אלפס והשולחן ערוך) רק על מצוות הנוהגות בזמן הזה (בחוץ לארץ, להוציא מצוות התלויות בארץ) וחלקם (כמו היד החזקה של הרמב"ם) על כל חלקי ההלכה. ספרי ההלכה המרכזיים:
ספרי הלכה מתקופת הגאונים
ספרי הלכה מובהקים רבים שמטרתם לפסוק הלכה, נכתבו החל מתקופת הגאונים, שפעלו על מנת ליצור הלכה אחידה לעם ישראל על פי השקפתם והשקפת התלמוד הבבלי. החשובים שבהם:
רבי יוסף קארו והרמ"א
רבי יוסף קארו ורבי משה איסרליש מהווים את החוליה המחברת בין תקופת הראשונים לתקופת האחרונים. חיבוריהם העיקריים הם:
ספרי הלכה מהמאה ה-17 ואילך
לאחר חיבור הבית יוסף והשולחן ערוך, חוברו בעיקר ספרים על סדר השולחן ערוך, חלקם כפרשנות לשולחן ערוך ("נושאי כלים") וחלקם ספרי חידוש ופסיקות חדשות.
ספרות השאלות ותשובות (שו"ת)
קיימת ספרות ענפה של שאלות ותשובות בהלכה, כדי לענות על שאלות שעולות עם השתנות הזמנים. ספרות זו נקראת ספרות השו"ת, אשר פעלה עוד מימי הגאונים והיא נמשכת עד ימינו אלה. אוניברסיטת בר-אילן אספה מאות ספרי שו"ת, בפרויקט ממוחשב ייחודי ששמו פרויקט השו"ת. (הפרויקט הורחב לכלול גם את התנ"ך, התלמודים, מדרשים, פרשנות התנ"ך והתלמודים, ספרי הלכה ופסיקה חשובים כמו "משנה תורה" "ארבעה טורים" ושו"ע ועוד).
בימינו, נוצרו שו"תים נרחבים באינטרנט. כגון השו"תים באתרים: מורשת, כיפה וישיבה והשו"ת המצולם באתר מעלה (בו התשובה ניתנת בווידאו). כמו כן קיימים שירותי שו"ת בסמס, שלקט מהם מפורסם בעלוני השבת.
תלמוד בבלי וירושלמי
היו שראו את התקבלות התלמוד הבבלי כמעין הסכמה כללית שאמנם איננה מחייבת ממש, אך מאחר שתפיסתם של פוסקים בדורות מאוחרים יותר הייתה כי חכמי התלמוד הבבלי היו חכמים מהם, לא יחלקו על דבריהם. אחרים סברו כי כל דיני התלמוד נפסקו בבית דין גדול בהכרעת רוב, ולכן רק בית דין גדול אחר (שלא קיים בימינו) יכול לבטל את פסקיהם. דעה שלישית סבורה כי עצם התקבלותם של פסקי התלמוד הבבלי על חכמי ישראל כולם, הוא זה שנותן להם את התוקף ההלכתי ולכן אסור לחלוק עליו. לפי דעה זו, גם הפסיקה כבבלי בניגוד לירושלמי תוסבר כך.
יש שהביאו את הכלל הלכה כבתראי כנימוק לכך שבמחלוקות בין התלמוד הירושלמי לתלמוד הבבלי, הלכה כדעת הבבלי אשר נערך בתקופה מאוחרת יותר.
מדרשים
אין חולק על כך שבמקום בו מדרש חולק על התלמוד המדרש בטל, אך לא ברור האם יש חובה לשמוע למדרש הפוסק דבר שלא נידון בתלמוד. גם לפי אלו המחייבים לשמוע למדרשים, ברור שיקלו בדבר כשיש צורך אחר הנפגע בשל כך.
דוגמה לפסיקה על פי מדרש היא ההלכה לומר בכל יום את הפסוק (ההלכה נפסקה ב). מקור הלכה זו בויקרא רבה (ב, י) שם המדרש אומר שהקורא פסוק זה מזכיר את עקידת יצחק לפני ה'.
ספרות הראשונים והאחרונים
החיוב שלא לחלוק הוא על התלמוד הבבלי בלבד, אך לדעת רוב הפוסקים, על כל ספרי ההלכה המאוחרים יותר, מותר. ביחס לספרים אלו קיימת מחלוקת שלא הוכרעה, החל מתקופת הראשונים (בעיקר סביב פולמוס הקאנוניזציה) ועד לימינו. לפי גישה אחת, בכל תקופה יש לכתוב ספר הלכה כולל שיקבע את ההלכה שנפסקה לדורות הבאים ויחייב בצורה מוחלטת. לפי הגישה המנוגדת, אין לקבע את ההלכה בספרים מוחלטים כמו השולחן ערוך, וניתן לחלוק על כל פסק שאיננו כתוב במפורש בגמרא.
כיום, רווחת יותר הגישה הראשונה, השולטת בחברה החרדית, אם כי לא באופן מוחלט. רוב הפוסקים ישתדלו להימנע מלחלוק על ספרים שנתקבלו בעם ישראל כספרי ההלכה המובהקים, כמו משנה תורה ושולחן ערוך. במקרים רבים גם הכתוב בספרים אלו לא נתקבל להלכה, והיחס אליהם הוא של העדפה ולא של קבלה מוחלטת.
הנושאים המרכזיים בהלכה
ההלכה עוסקת בנושאים רבים ומגוונים ונוגעת בכל תחומי החיים. הנושאים המרכזיים שההלכה עוסקת בהם הם:
לימוד הלכה
בתלמוד מובא מתנא דבי אליהו על חשיבות לימוד ההלכה:. עיקר חשיבות לימוד ההלכה הוא כדי לדעת איך יש להתנהג לפי ההלכה. בנוסף לכך, יש חשיבות למצוות תלמוד תורה כשהיא נלמדת לשם קיומה, וכך נאמר בתלמוד. כמו כן, יש האומרים שלימוד לשמה פירושו שהוא נלמד לשם לימוד הלכה למעשה. בתלמוד נאמר שיש לפסוק הלכה רק מתוך התלמוד ולא מהמשנה, בהיותו מכריע בין השיטות ומברר את גרסת המשניות. לימוד התלמוד היה מכונה לימוד הלכה. כינוי זה השתמר עד המאות האחרונות כשלימוד פסקי הלכה היה מכונה פוסק או פוסקים.
בתקופת הגאונים ותחילת תקופת הראשונים (בבבל ולאחר מכן בספרד) נהגו ללמוד את התלמוד יחד עם פסקי הלכה של הגאונים. לאחר חיבור הספר "הלכות רב אלפס" (רי"ף), המתמצת את פסקי ההלכה של התלמוד הנוהגים בזמן הזה (וכך היה נהוג בזמן הגאונים שלא ללמוד סדר קדשים), התפשט החיבור בצפון אפריקה ובספרד, ולמשך תקופה ארוכה, היה הספר הנלמד ביותר, ואף חוברו עליו עשרות ספרי פרשנות וחידושים.
לעומת זאת, בארצות צרפת ואשכנז העיסוק המרכזי היה בתלמוד בבלי, כשהתלמוד הפך לספר לימוד לשם לימוד, ולא רק לשם ידיעת פסקי דינים. תחת השראה זו, ששיאה היה בתקופת בעלי התוספות, עיקר הלימוד היה בעל אופי פלפלני שעסק בסברות התלמוד ובסתירות סוגיות. במקומות אלו למדו את כל חלקי התלמוד. בהמשך גם בספרד הנוצרית, תחת השפעת הרמב"ן, חזר עיקר הלימוד לתלמוד, גם הוא באופן עיוני. עם זאת, חוברו גם ספרי הלכה ומנהגים רבים, וכן פסקים מתוך חיבורי הראשונים על התלמוד, כמו פסקי תוספות או חיבורו של הרא"ש שחובר במתכונתו של הרי"ף, כתמצות הסוגיות ופסיקת ההלכה.
גם בישיבות ליטא ופולין שהוקמו החל מהמאה ה-19, וכך נהוג ברוב הישיבות עד היום, עיקר הלימוד היה בתלמוד, לעומת ישיבות הונגריה בהן לימוד ההלכה תפס מקום רב (כשבדרך כלל ראש הישיבה היה רב העיר). עם זאת, בישיבות רבות ישנם שיעורי הלכה או סדרי הלכה. לאחר הקמת הכוללים, החל להתפשט לימוד ההלכה, כשכוללים רבים מיועדים ללימוד הלכה.
בקרב הציבור האשכנזי לימוד הלכה בסיסי כיום כולל בדרך כלל לימוד שולחן ערוך עם מספר "נושאי הכלים" (פרשנים) המרכזיים, כמו טורי זהב, שפתי כהן, פרי מגדים, פתחי תשובה וסמ"ע. בחלק אורח חיים, התקבלו שולחן ערוך הרב (בעיקר בחסידות חב"ד), וספר המשנה ברורה (בציבור הליטאי ומרבית הציבור החסידי) כספרי הלימוד המרכזי אך לימוד הלכה מקיף יותר (כפי שנהוג בדרך כלל בכוללים), נלמד בדרך כלל מתוך ספר השולחן ערוך עם נושאי הכלים המרכזיים (ה"מגן אברהם", טורי זהב ופרי מגדים).
לימוד הלכה עיוני, נלמד גם עם ספר ארבעה טורים ו"בית יוסף", ולעיתים אף עם לימוד מקורות ההלכה מתוך סוגיות התלמוד וחיבורי הראשונים על התלמוד.. כך גם בספרות השו"ת ופסיקת הלכות מחודשות, הפוסקים בדרך כלל לומדים ופוסקים גם על בסיס התלמוד וחיבורי הראשונים.
פסיקת ההלכה
בשאלה הלכתית מסופקת או נתונה במחלוקת הדעה המקובלת היא שהדבר נתון להכרעה של מורה הוראה. פסיקת הלכה בימינו מתבססת בדרך כלל על הלכות ממקורות חז"ליים (כגון המשנה והגמרא), ועד למקורות מהאחרונים, יחד עם סברא.
צדוקים ובייתוסים
על הכת הבייתוסית והצדוקית ידוע לנו רק מכתבי הפרושים, לכן קשה לדעת את משנת הלכתם המדויקת. בפסיקת ההלכה הם הסתמכו ככל הנראה על פשט המקרא, ללא התורה שבעל-פה.
בחז"ל הבייתוסים מוזכרים בקשר לשלושה עשר ענייני הלכה נקודתיים שבהם חלקו על הפרושים, כאשר בתלמוד בבלי הבייתוסים מוחלפים בצדוקים:
קראים
בבסיס ההלכה הקראית עומדים שלושה עקרונות: הכתוב בתורה שבכתב, ההיקש והמסורת מדור לדור (כמו אופן ביצוע השחיטה, או אופן ביצוע ברית המילה).
לפי ההלכה הקראית התורה שבכתב ניתנה לפירוש אישי של חכמים. מקור לתפיסה זו הוא הפסוק.
במובנים רבים ההלכה הקראית מחמירה יותר מההלכה היהודית. למשל חלקם לא קיבל את העיקרון לפיו ספק פיקוח נפש דוחה שבת. כמו כן אסרו בתחילה להשאיר אש דולקת מערב שבת, ולכן לא האירו או חיממו את בתיהם ומזונם. רבים אסרו לטלטל חפצים מחוץ לבית בשבת כלל. היו שאסרו לצאת מהבית (למעט תפילה וצרכים חיוניים) בשבת ואף למול. הקראים אוסרים עד היום קיום יחסי אישות בשבת כי לפי פירושם הביאה דומה לחריש וקציר וכתוב "בחריש ובקציר תשבת". כמו כן הם אוסרים ביצוע עבודה על ידי גוי עבור יהודי בשבת (אפילו על ידי רמיזה).
ספר המצוות "אדרת אליהו" (יצא לראשונה בקושטא, 1530) שנכתב על ידי החכם אליהו בשייצי הוא ספר הפסק האחרון של היהדות הקראית, בהקדמה לספר מציג המחבר תאוריות קונספירציה לפיה ההלכה הקראית התפתחה בעקבות מסע הרצח שניהל המלך אלכסנדר ינאי נגד חכמי ישראל, כאשר היחיד שנותר הוא שמעון בן שטח} שלפי דעתו של אליהו בשייצי עיוות את מסורת התורה, שהשתמרה לדעתו רק אצל הקראים. את תאוריה זו הוא חתם באמרה "מי ייתן והיו כולם (החכמים) חיים, או אף שמעון בן שטח עמהם".
גלינקה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פונדקאות להומוסקסואלים ישראלים
פונדקאות לגברים הומוסקסואלים היא ייחודית בהיקפה בישראל והשימוש בה החל להתפתח ולהתעצם מאז שנת 2008. בשנים אלו הלך וגדל מספר האבות החד מיניים שהביאו תינוקות לעולם באמצעות תהליכי פונדקאות שלא נערכים בישראל אלא מחוצה לה, בעיקר בארצות הברית ובקנדה. בעבר יכלו זוגות גברים מישראל להיעזר בפונדקאות גם בכמה מדינות לא-מערביות כמו הודו, נפאל ותאילנד. ולאחר הלידה מקבלים התינוקות אזרחות ישראלית ומגיעים למשפחתם, שבה שני אבות או אבא יחידני.
השימוש בשירותי פונדקאות אלו החל להיות נפוץ מאז שנת 2008, אז עלות התהליך ירדה בצורה משמעותית. ירידת העלות נבעה מהפחתת העמלות שגובות הסוכנויות השונות, עלות שעומדת כיום בסדר גודל של מאות אלפי שקלים.
בעבר יכלו זוגות גברים בישראל לאמץ תינוקות ממדינות זרות, אך רבות מהן חסמו אפשרות זו. החלופה של תהליכי פונדקאות מאז שנת 2008 צמצמה בצורה משמעותית גם את הפנייה לפתרונות של הורות משותפת בהם יש מעורבות של אישה ישראלית בתהליך ההריון ולאחר מכן בגידול הילד.
במאי 2021, השיק שר העבודה והרווחה איציק שמולי עם המוסד לביטוח לאומי והאגודה למען הלהט"ב, תוכנית סיוע מיוחדת להנגשת מידע לחברי הקהילה הלהט"בית, בנושא הקמת משפחה, הסיוע שתעניק המדינה בהליכים המשפטיים, והסיוע הכספי שיינתן בהתאם למצב הסוציו-אקונומי של הפונים, ולקריטריונים שיקבעו. ב-11 ביולי 2021, פסק בג"ץ כי תיקון חוק הפונדקאות שנחקק ב-2018, שמפלה זוגות חד-מיניים וגברים יחידניים המעוניינים בהליך פונדקאות, יתוקן תוך חצי שנה כך שתבוטל הפליה זו. התיקון נכנס לתוקפו ב-11 בינואר 2022.
השלכות החוק הישראלי על זוגות חד מיניים
בינואר 2022 עודכן החוק הישראלי המסדיר פונדקאות (חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד), תשנ"ו-1996) כך שהוא מתיר לזוגות מאותו המין לעבור תהליך של פונדקאות. עד לתיקון החוק, זוגות רבים מאותו מין, במיוחד של גברים, נאלצו לעבור הליכי פונדקאות מחוץ לישראל. בפברואר 2020 פסק בג"ץ שהחוק פוגע בזכויות לשוויון ולהורות ואינו חוקתי, ושאם לא יתוקן תוך שנה, יתן בג"ץ סעד אופרטיבי לפגיעה.
האילוץ לפנות למדינה זרה לצורך תהליך פונדקאות חייב זוגות גברים להתמודד עם השלכות מורכבות ומכבידות שאינן חלות על זוגות הטרוסקסואלים המקיימים את התהליך בישראל.
בדצמבר 2013 הודיעה שרת הבריאות יעל גרמן על כוונתה להוביל לשינוי החוק כך שכל אדם, אשה או גבר, זוג או בודד, יוכל להיכנס לתהליך פונדקאות, באופן שיאפשר גם לזוגות הומוסקסואלים לעבור הליך פונדקאות בישראל. היא הגישה הצעת חוק בשם "חוק השוויון בפונדקאות" וזו אושרה בוועדת השרים לחקיקה במרץ 2014. לפי הצעה זו תהליך הפונדקאות אינו תלוי במצב משפחתי אלא רק באמות המידה הרגילות של גיל ובעיה רפואית המצדיקים פונדקאות.
השוואה למתרחש בעולם
השימוש של זוגות חד מיניים בשירותי פונדקאות כדי להביא ילדים לעולם מתרחש בכל העולם, אך יש הטוענים כי בישראל היקפה גדול במיוחד. אמנם מדובר בשיעור נמוך ביחס לאוכלוסייה כולה, אך יחסית לקהילות דומות מחוץ לישראל התופעה, כך נטען, היא יוצאת דופן. בקהילות שונות בעולם השינוי בדעת הקהל והתפישה הכוללת בנוגע לקהילת הלהט"ב מתבטאת לא פעם בהתרסה כנגד המוסכמות ובתוכן הציפייה להביא ילדים לעולם ולכן להט"בים רבים בעולם רואים הקמת משפחה ככניעה לנורמות החברתיות.
הסבר אפשרי לייחוד הקהילה בישראל הוא חשיבות גידול ילדים בחברה הישראלית, בין אם מתוך ערכי המשפחה, המסורת, או כביטוי משמעותי למימוש עצמי. העובדה כי ישראל היא המדינה בעלת שיעור הפריון הגדול ביותר בעולם המערבי מחזקת הסבר זה. בתהליך הפונדקאות, הסיכוי ללידה של יותר מתינוק אחד גדול יותר ועל פי סוכנויות אמריקאיות מסוימות הריונות של יותר מעובר אחד נפוצים יותר בקרב ישראלים.
שלבי התהליך
שלבים שונים בתהליך הפונדקאות זמינים לאזרח הישראלי במקומות שונים ברחבי העולם, כאשר לכל מדינה ומדינה יש יתרונות וחסרונות שונים המתבטאים באוכלוסייה, ברמה הרפואית ובעלויות. מורכבות זו מביאה גם ליצירת תהליכי פונדקאות חובקי עולם.
הבדלים נוספים בין המדינות נוגעים גם לאזרחות שיכול לקבל הילד בארצות הברית ובקנדה, והזכות לביטוח לאומי לתינוק שנולד, שקיימת בקנדה.
לפני ההריון
התהליך כולל הפקדת הזרע המיועד להפריה. שלב זה מתבצע לעיתים במדינה בה מתבצעת ההפריה ולעיתים נשלח הזרע קפוא במכלים מתאימים. לשלב זה קודמות לרוב בדיקות גנטיות לשני ההורים המיועדים (בניגוד להורים סטרייטים אין משמעות להצלבת התוצאות בין ההורים) וכן בדיקות זרע.
הביצית נתרמת או נמכרת, בהתאם לחוקי מדינת האישה, כשלרוב מדובר בתושבת ארצות הברית, קנדה, דרום אפריקה או מהודו. מאחר שנותנת הביצית קובעת את המטען הגנטי של הביצית, לבחירת זהותה משמעות לגבי המראה של התינוק, בריאותו ותכונות נוספות, דבר שמעניק לבחירה משקל רב בתהליך.
נותנת הביצית עוברת טיפולים מתאימים של הזרקת הורמונים על מנת להגדיל את מספר הביציות שאותן תוכל לתת. תהליך זה דורש מעקב רפואי ולאחריו הליך כירורגי של שאיבת הביציות. ההליך רפואי יכול להתבצע במדינת המוצא של הנותנת ולאחריו הפריית הביציות והטסת העוברים הקפואים אל הפונדקאית, אך הוא יכול להתבצע גם במדינת המוצא של הפונדקאית ואז מתבצע ההליך שם. לדוגמה, בהודו נאסר לייבא ביציות, עוברים או תאי זרע אל המדינה ולכן נותנת הביצית וההורים המיועדים מגיעים בעצמם להודו והתהליך הרפואי כולו מתבצע שם.
עלות של תהליך שמתבצע כולו בהודו (כאשר גם תורמת הביצית וגם הפונדקאית הן הודיות) יכול להגיע לכל הפחות לעשרים אלף דולר ארצות הברית. בארצות הברית לעומת זאת העלות יכולה להגיע אף ל-200 אלף דולר. הפונדקאית מקבלת תשלום וכן כיסוי הוצאות שונות המתעוררות בעקבות התהליך, החל בהוצאות משפטיות וכלה בסיוע בגידול ילדיה. עלות הביציות יכולה להגיע עד ל-15 אלף דולר. ההתקשרות עם התורמת והפונדקאית נעשית באמצעות חוזים לעיתים על ידי סוכנויות תיווך. החוזים מגדירים גם את ההתקשרות הכספית ואפשרויות פעולה במקרים של בעיות במהלך ההריון או הלידה וכדומה.
ההריון והלידה
תהליך ההריון מלווה בבדיקות רפואיות השונות ממדינה למדינה. בגלל הנורמות השונות, לא פעם יש דרישה לבצע בדיקות נוספות על פי הנהוג בבתי החולים שבהם מתבצע תהליך החזרת העוברים והמעקב אחר ההריון. לרוב מיודעים ההורים המיועדים בכל התהליך. במקרים בהם מתגלות נסיבות מיוחדות של ההריון (כמו מומים, הפלות או מצוקה של האם או העובר) נסמכת זכות קבלת ההחלטות על החוזה המשפטי בין הצדדים, לכן עריכת החוזה יכולה לכלול ירידה לפרטים לא נעימים שזוג סטרייטים לא נדרש להתמודד איתם כלל אלא אם אותרה בעיה כלשהי.
רמת ההיכרות של הפונדקאית וההורים המיועדים משתנה ממדינה למדינה ואף מפונדקאית לפונדקאית בהתאם לרצון האישי של שני הצדדים. לעיתים אין כלל היכרות ביניהם ולעיתים יש קשרים מתמשכים המלווים בביקורים וקשר רציף באמצעות האינטרנט.
בשל העיתוי הספונטני של הלידה, היא מתרחשת לעיתים ללא נוכחות ההורים. במקרים אחרים יכולים ההורים לנכוח בבית החולים או בלידה עצמה על פי החלטת המעורבים בדבר ולרוב מיד לאחר הלידה מועברים התינוקות לידי ההורים.
במקרים בהם הלידה מוקדמת התינוק נולד פג ונדרש לטיפול רפואי. כיוון שאין אפשרות לבטח את התינוק לפני לידתו, העלויות האפשריות במקרה זה עלולות להיות גבוהות מאוד. בקנדה לדוגמה, בשל חוקי המקום יש זכאות לביטוח לאומי לתינוק שנולד שם ולכן יש סיוע מהמדינה. ביטוח שכזה לא קיים במדינות אחרות כמו הודו או ארצות הברית.
לאחר הלידה
תהליך הבאת התינוק לבית הוריו כולל את הטסתו, הנפקת אזרחות והסדרת המעמד החוקי של ההורים כלפי התינוק. ההסדרים הבירוקרטיים מאלצים את זוג ההורים ואת ילדם שזה עתה נולד לשהות כחודש במדינה שבה נערכה הלידה, עד שמדינת ישראל תאשר את זכאות הפעוט לאזרחות וכניסתו לישראל. במדינות שבהן התינוק שנולד מקבל את אזרחות המדינה שבה נולד, ניתן להוציא לו דרכון ולהסדיר את קבלת האזרחות בישראל. עם זאת, תהליך זה מונע מהתינוק ביטוח לאומי עד קבלת האזרחות.
מעמד הילד
על פי נוהל של משרד הפנים, מדינת ישראל אינה מכירה באופן אוטומטי ברישום ההורות במדינה שבה התבצעה הפונדקאות, אלא דורשת מההורים המסתייעים בפונדקאית להגיש תביעה להצהרה על הורות בבית המשפט לענייני משפחה, במסגרתה מתבצעת בדיקת רקמות לצורך הוכחת התאמה גנטית בין ההורה הנטען ליילוד. במסגרת הליכים אלו, המדינה עומדת על כך שהיילוד לא יוכנס לישראל עד לקבלת הצהרת הורות מבית המשפט. הילד מוכר רק להורה הביולוגי, ואילו בן זוגו היה יכול לעבור תהליך אימוץ. בחודש מאי 2013 הודיע היועץ המשפטי לממשלה בעקבות עתירת זוגות חד מיניים לבג"ץ, כי בן זוג של הורה ביולוגי יוכל להסתפק בצו בית משפט ולא ייאלץ לעבור הליך אימוץ ממושך. בחודש ינואר 2014 הורה בית המשפט העליון למשרד הפנים לרשום את ההורה הביולוגי ואת בן זוגו כהוריה של ילדה שנולדה בפונדקאות מחוץ לישראל, ללא צורך באימוץ או בצו הורות פסיקתי, על פי פסק דין הצהרתי מחוץ לישראל. בפברואר 2020, בעקבות בקשת רשות ערעור של המדינה על החלטות קודמות של בית משפט לענייני משפחה ובית משפט מחוזי, לפיהן צו ההורות יחול רטרואקטיבית משעת הלידה, פסק בית המשפט העליון בהרכב של שלושה שופטים כי צו הורות פסיקתי חל רק מהרגע שניתן.
יהדות הילד
על פי ההלכה המקובלת על מרבית הפוסקים, יהדותו של תינוק נקבעת על פי זהות היולדת, כלומר זהות האם הפונדקאית. מכיוון שבחלק מהמקרים בהם הפונדקאות מתבצעת מחוץ לישראל האם הפונדקאית אינה יהודייה, כך התינוק הנולד אינו יהודי על פי ההלכה. נושא זה כואב במיוחד להומואים המעוניינים בילד יהודי על פי ההלכה, ולכן בשנת 2011 הם ביקשו מ-"הוועדה הציבורית לבחינת הסדרה חקיקתית של נושא הפריון וההולדה בישראל" שתתיר להם פונדקאות. אפשרות אחרת היא באמצעות גיורו. גיור זה, בגרסתו האורתודוקסית, מותנה בכך שהילד יחונך לאורח חיים יהודי הכולל שמירת תורה ומצוות. זוגות גברים יתקשו לשכנע את בית הדין שביכולתם ובכוונתם להעניק חינוך כזה לילד ולכן לא יוכלו לגיירו בגיור אורתודוקסי. עם זאת, בהינתן תנאים מסוימים ניתן לגיירו בגיור אחר, שיוכר על ידי משרד הפנים לעניין מרשם האוכלוסין, אך לא על ידי הרבנות הראשית לישראל.
היבטים משפטיים נוספים
בשנת 2009, קבע המוסד לביטוח לאומי נוהל על פיו ניתנים חופשת לידה ומענק לידה לזוגות שערכו פונדקאות מחוץ לישראל.
בשנת 2010, בעקבות עתירה לבג"ץ בדרישה לאשר פונדקאות לזוגות גברים, הקים משרד הבריאות ועדה חדשה לבחינת הנושא והעותרים משכו את עתירתם.
בתחילה היה נהוג כדבר שבשגרה לאשר אוטומטית בקשות לבדיקת רקמות לצורך הוכחות אבהות. אולם בשנת 2010 הורה בית המשפט המחוזי ברוב דעות שיש להעמיד לילוד אפוטרופוס שייצג אותו בהליכים המשפטיים לאישור בדיקת הרקמות, כדי לוודא שזכויותיו לא תפגענה מהבדיקה.
בסוף אותה שנה, עת הגיע לקיצה התקופה בה הנחה בג"ץ על פי עתירת פנקס-ארד את משרד הבריאות להמציא מענה לסוגיית הפונדקאות הגאה בישראל, החל מאבק מתוקשר של הזוג משה לניאדו וגל פלג במטרה לעורר את המודעות לנושא. הזוג הפיק באופן עצמאי סרטון מחאה שהוצג ביוטיוב וכן החלו לגייס חתימות בעצומה הקוראת לשינוי חוק הפונדקאות.
דיונים בכנסת
ב־31 באוקטובר 2018, במהלך דיון בנושא שנערך במליאת הכנסת, ולאחר שהקואליציה הצביעה פעם נוספת כנגד הרחבת פונדקאות לזוגות להט"בים, ראש הממשלה בנימין נתניהו אמר כי הוא מזדהה עם הרצון להביא ילדים לעולם, אך אין את הרוב הדרוש לחוק בקואליציה, ושביקש מחבר הכנסת אמיר אוחנה לגבש הצעת חוק שיהיה ניתן להעבירה בתמיכת כל סיעות הקואליציה, באופוזיציה ביקרו את דברי רה"מ והודיעו שבכנסת ישנה תמיכה רחבה המאפשרת רוב להעברת החוקים אם רה"מ יתגייס.
בית דין לממונות
בתי דין לממונות קיימים בדרך כלל בריכוזי המגזר החרדי והדתי בעולם. הבסיס המשפטי לפעולתם משתנה ממדינה למדינה. בעבר נהגו בתי דין לממונות בישראל לדון ולפסוק בנושאים מגוונים, בהם דיני נזיקין וקניין, תוך הסתמכות על חוק הבוררות. בשנת 2006 פסק בית המשפט העליון כי בית הדין הרבני, להבדיל מבית הדין לממונות, אינו מוסמך בחוק לשמש כבורר, ולהחלטותיו אין תוקף חוקי. לפיכך, צדדים המעוניינים להכריע בסכסוך כלכלי שביניהם על פי דין תורה יכולים לפנות לבתי דין פרטיים, וביניהם בית הדין לממונות, עליהם עדיין חל חוק הבוררות.
חוק בתי הדין בישראל
בישראל מוקנית על פי חוק סמכות השיפוט לבית משפט, באמצעותו יכול תובע לכוף על נתבע בעל כורחו את ההתדיינות ביניהם, הנעשית על פי שיטת המשפט הישראלית. לצד מערכת בתי המשפט קיימים מוסדות בוררות שונים, שקיומם מתאפשר מכח חוק הבוררות, המאפשר לצדדים לסכסוך ממוני להתדיין בפני בורר המוסכם על שני הצדדים. על פי החוק, הבורר מחויב לעשות את תפקידו בנאמנות, אך אינו מחויב דווקא לשיטת המשפט הישראלית או לחוק הישראלי. לצד מספר עקרונות אותם קובע החוק לבוררות תקינה, ניתן גם תוקף ויכולת אכיפה לפסקי דין שהוצאו במסגרת הליך בוררות תקין.
היות ששיטת המשפט הישראלית אינה חופפת לשיטת המשפט העברי, מאפשרים בתי הדין לממונות התדיינות בעלת תוקף בסכסוכים ממוניים לתובע ונתבע הפועלים לפי שיטת המשפט העברי. קהל היעד של בתי הדין לממונות הוא בעיקר הציבור הדתי והחרדי, הפונה לבתי הדין בעיקר בשל תפיסות דתיות הקיימות בקרב חלק מאוכלוסיות אלה, הגורסות איסור הלכתי לדון בבית משפט ממלכתי. חלק מתפיסות אלה נובעות, במקרה הטוב, משאיפה לקיום הליך משפטי על פי דין תורה, ולפי דעות אחרות, מעמדן הוא כשל "ערכאות של גויים". היבט נוסף הוא קיומם של יתרונות שונים בהליך משפטי זה, בהשוואה לערכאות מקבילות.
גם בתי הדין עצמם מעדיפים את מוסד הבוררות על פני דין בכפייה מנימוקים הלכתיים, כדוגמת אי־היכולת לכפייה כאשר הדיינים אינם סמוכים, ועקב חוסר במסורת שיפוטית הנוגע לשיפוט בכפייה ועל פי עקרונות דין תורה.
בבתי הדין לממונות נידונים בדרך כלל סכסוכים ממוניים בסכום של עד עשרות אלפי שקלים.
בתי דין בישראל
בית הדין הראשון שיוחד לדיני ממונות הוקם בירושלים בשנות התש"ל והרכבו כלל את הרבנים הרב ברוך יצחק לוין והרב בן ציון אבא שאול והרב ישראל גרוסמן.
בשנת תשל"ח הרב הראשי והראב"ד לירושלים הרב יעקב בצלאל ז'ולטי לאחר היבחרו כרב ראשי צירף את בית הדין הזה למועצה הדתית בירושלים, והוא קיים עד היום ומונה חמישה הרכבים שונים. בהמשך, הרב ישראל גרוסמן פרש והקים בית דין לממונות עצמאי תחת מסגרת אגודת ישראל, גם בד"ץ אגודת ישראל קיים עד היום בהרכב דיינים אחד.
הרב אברהם דב לוין שכיהן בראשות שני הרכבים במועצה הדתית כממלא מקום אביו הרב ברוך יצחק, פרש אף הוא בשנת תש"ס והקים בית דין עצמאי לממונות בירושלים בשם "בית דין ירושלים", והוא מונה כיום חמישה הרכבים שונים.
בתי דין לממונות בציבור החרדי
אחד מבתי הדין הבולטים בציבור החרדי הוא בית דינו של הרב ניסים קרליץ בבני ברק.
בירושלים ישנם מספר בתי דין בולטים לחלקם יש סניפים ברחבי הארץ, ביניהם בית דין צדק של העדה החרדית, בית הדין הישר והטוב, ובית הדין נתיבות חיים שבשכונת מטרסדורף בירושלים.
בראשית שנות התש"מ הקים האדמו"ר מבעלז את רשת בתי הדין לממונות של החסידות הפועלים במספר ערים בארץ, כירושלים בני ברק אשדוד ועוד, תחת השם בד"ץ מחזיקי הדת.
בתי דין לממונות בציבור הדתי
בציבור הדתי לאומי פועלת בין השאר רשת בתי הדין לממונות "ארץ חמדה גזית", אשר מאגדת שמונה בתי דין: בירושלים, חיפה, פתח תקווה, רמת גן, בית שמש, שדרות, עפרה, וקצרין. רשת זו היא איחוד של בית הדין "משפט והלכה בישראל" שהקים כולל ארץ חמדה וארגון "גזית" אשר הוקם על ידי הרב ד"ר משה בארי. יוזמה חדשה בשם 'לכתחילה - מערך בתי הדין לממונות' הוקמה באלול תשפ"א, ומאגדת בתוכה כשלושים בתי דין בציונות הדתית. באתר לכתחילה, ניתן למצוא בין השאר את תקנות סדר הדין, ופרטי בתי הדין לשם הגשת תביעה.
נביא
נביא הוא אדם המדבר בשם האל. המסר שהוא מעביר בשם האל קרוי נבואה. בתקופות קדומות היו מגיעים אל הנביא אנשים שרצו להתייעץ בקשר לייעודם או עתידם, דברים שבהווה, או קבלת תמיכה ומזור נפשיים. לעיתים רבות החזיקו מלכים בחצרם נביא מיוחד שייעץ להם מבחינה אסטרטגית. לעיתים תפקיד הנביא הצטמצם למסירת העתיד או לראיית דברים נסתרים.
בישראל היו נביאים שאחזו גם בעמדה מוסרית והוו סמכות שיפוטית, והיו בעלי תפקידים נוספים: מתווך בין העם לאלוהים, מחנך רוחני ומוכיח בשער, ובשל כך נביאים לעיתים היו בעימות עם העם ומנהיגיו. יחסו של הנביא אל העם היה דו-ערכי, מחד גיסא - הוא אחד מהם, ומאידך גיסא - הוא נציג האל בעולם.
נביא ביהדות
היהדות רואה בנביא אדם במדרגה רוחנית גבוהה של התקשרות ודבקות בה'. הרמב"ם כותב (הלכות יסודי התורה פרק ז הלכה ז): "הנביא - אפשר שתהיה נבואתו לעצמו בלבד, להרחיב ליבו ולהוסיף דעתו... ואפשר שישולח לעם מעמי הארץ או לאנשי עיר או ממלכה, לבונן אותם ולהודיעם מה יעשו או למנוע אותם ממעשים הרעים שבידיהם".
משה נחשב לגדול נביאי ישראל, והוא זוכה למקום של כבוד גם בנצרות ובאסלאם. משה חרג ממקומם של נביאים מפני שהיה בנוסף מייסד העם, מכונן חוקה ומנהיג פוליטי. התנ"ך מתאר שרשרת בת מאות שנים של נביאים ובני נביאים, המשתלבים באופן כלשהו בהנהגת ישראל: יש שמכתירים מלכים, כמו שמואל; יש ששופטים, כמו דבורה; יש שיועצים למלכים, כמו חולדה הנביאה; יש המוכיחים בשער כמו אליהו, אלישע ועמוס; ויש החוזים את העתיד, החורבן או הגאולה, כמו ירמיהו וישעיהו.
היהדות שואפת להגיע למצב שבו עם ישראל כולו יגיע למדרגה זו של נביא הדבק בה' כפי שהדבר מתבטא בדברי משה: "ומי יתן כל עם ה' נביאים כי יתן ה' את רוחו עליהם" (במדבר יא, כט), וכפי שכתב יואל הנביא: "והיה אחרי כן אשפוך את רוחי על כל בשר וניבאו בניכם ובנותיכם זקניכם חלומות יחלומון בחוריכם חזיונות יראו, וגם על העבדים ועל השפחות בימים ההמה אשפוך את רוחי" (יואל ג, א-ב).
לאחר חורבן בית המקדש הראשון החלו להיעלם הנביאים הקלאסיים. חגי, זכריה ומלאכי פעלו בתקופת שיבת ציון ונחשבים לנביאים האחרונים. בתלמוד נכתב בשם רבי יוחנן "מיום שחרב בית המקדש ניטלה נבואה מן הנביאים וניתנה לשוטים ולתינוקות" (בבא בתרא, י"ב, ע"ב), ומאידך מובא בשם אבדימי שדווקא מהחכמים לא ניטלה הנבואה ובשם אמימר ש"חכם עדיף על נביא".
הגמרא קובעת כי "הרבה נביאים עמדו להם לישראל, כפליים כיוצאי מצרים, אלא נבואה שהוצרכה לדורות נכתבה ושלא הוצרכה לא נכתבה", ומכאן שרק ארבעים ושמונה נביאים ושבע נביאות אמרו נבואות בעלות משמעות לדורות. בספר שמואל מתואר כיצד שאול הולך אל הנביא כדי למצוא אתונות אבודות, ומאוחר יותר מצטרף לקבוצת נביאים ואף מתנבא בעצמו, ומהפסוקים ניכר שבימיו הנבואה הייתה דבר מקובל ויומיומי, ולא רק בהקשר מוסרי, מדיני או היסטורי. מקומן של הנשים לא נפקד מתחום הנבואה, והתנ"ך מספר על נביאות אמת כמו דבורה וחולדה. הגמרא מייחסת נבואה לשבע מהדמויות הנשיות שבמקרא, והמדרש מעיד: "כשם שעמדו להם לישראל ששים ריבוא נביאים כך עמדו להם ששים ריבוא נביאות".
לפי תפיסת התלמוד נביא צריך להיות אדם בעל שאר רוח, והוא בבחינת "חכם, גיבור ועשיר". הרמב"ם מזכיר בכתביו מספר פעמים שהוא עתיד לכתוב ספר על הנבואה, אך עיוניו בתחום זה נכללו לבסוף בספר מורה הנבוכים. חוקרים רבים עסקו בספרות הנבואה וגם בהתגבשותה, יחזקאל קויפמן למשל תהה על משמעות הקשר בין מהות הנבואה ובין הגילום הספרותי שלה, שהעניק לנו את ספרי הנביאים כפי שהם מוכרים לנו. שפינוזה למשל פתח את ספרו מאמר תאולוגי-מדיני בדיון על מהות הנבואה. הוא הצביע על כך כי הביטוי "רוח ה" הוא אלגוריה ששימשה לכל כשרון מיוחד, אך לא לגורם על-טבעי. כמו-כן טען כי הנביאים ניבאו "לפי יכולתם", כלומר לא זכו להשגות שחרגו מנתוני הנפש הטבעיים שלהם, וזכו להוקרת העם בשל "חסידותם ויציבות נפשם", אך לא בשל ידע או חכמה פלאיים.
הבחנה בין נביא אמת לנביא שקר
התורה מציגה שיטה להבחין בין נביא אמת לנביא שקר: - "וכי תאמר בלבבך: איכה נדע את-הדבר, אשר לא-דברו ה'. אשר ידבר הנביא בשם ה' ולא יהיה הדבר ולא יבוא הוא הדבר אשר לא-דברו ה', בזדון דברו הנביא, לא תגור ממנו" (דברים י"ח, כ"א - כ"ב), כלומר: ניתן לדעת בדיעבד אם אדם היה נביא אמת או שקר, לפי התקיימות נבואותיו. הרמב"ם כתב שאמנם הנביא נבחן בניבוא עתידות, אולם נבואת פורענות עשויה להתבטל אם השומעים יחזרו בתשובה, כפי שעשו אנשי נינוה בספר יונה, ולכן אינה יכולה לשמש אבן בוחן לנביא. רמב"ם מבסס את דעתו בין השאר על דברי ירמיהו: "הַנָּבִיא אֲשֶׁר יִנָּבֵא לְשָׁלוֹם, בְּבֹא דְּבַר הַנָּבִיא יִוָּדַע הַנָּבִיא אֲשֶׁר שְׁלָחוֹ ה' בֶּאֱמֶת". הרמב"ם מזכיר מקרה בו גם הבטחה טובה לא התקיימה.
התנ"ך מספר על מקרים בהם נביאים הוכיחו את אמיתות שליחותם באמצעות אות או מופת פלאי. לדוגמה: משה קיבל מהאל שלושה אותות פלאיים כדי לגרום לבני ישראל להאמין בו; אליהו הוריד אש מהשמיים על חיילי המלך אחזיה; וישעיהו הסיג את צל השמש לאחור. הרמב"ם כתב כי אין לבקש מנביא "אות כאחד מאותות משה רבנו או כאותות אליהו ואלישע שיש בהם שינוי מנהגו של עולם" אלא לבחון אותו פעמים רבות בחיזוי מדויק של העתיד.
נביא ביוון הקדומה
האורקלים יכלו להיות כהנים או אנשים רגילים שהאלים בחרו לתת להם את הנבואה, למשל קסנדרה שקיבלה את הנבואה לאחר שהאל אפולו חשק בה.
בדומה ליהדות גם בתרבות יוון נשים יכלו להתבלט בתחום הנבואה.
הכינוי "נביא" בימי הראשונים
בתקופת הראשונים מספר חכמים נקראו בשם "נביא", ביניהם רש"י, רבנו תם, ור' שמואל החסיד. יש חוקרים שטענו שכל מי שנקרא כן הוא מחמת עסקם בנסתרות. וכראיה לדבר מציינים את רבי עזרא ממונקטור שנקרא בכמה מקומות "נביא", ובכמה כתבי יד נמצאו תיאורים שהוא עשה עליית נשמה. שרגא אברמסון דחה דבריהם, שהרי חכמים רבים נקראו כן גם מבלי שהיו מפורסמים על עיסוק בקבלה.
מדליית דה מורגן
מדליית דה מורגן (באנגלית: De Morgan Medal) היא פרס המוענק עבור תרומה יוצאת דופן במתמטיקה המוענק על ידי החברה המתמטית של לונדון. זהו הפרס היוקרתי ביותר של האגודה המוענק לכבודו של אוגוסטוס דה מורגן שהיה נשיאה הראשון של האגודה.
המדליה מוענקת כל 3 שנים ב־1 בינואר למתמטיקאי המתגורר בממלכה המאוחדת.
סמל הפיליפינים
סמל הפיליפינים הוא שלט אצולה שבמרכזו השמש ממנה יוצאים שמונה קרניים, ושלושה כוכבים בעלי חמישה קצוות. השמש מייצגת את הפיליפינים, והכוכבים בחלקו העליון של השלט, את שלושת האזורים הגאוגרפיים העיקריים של המדינה: לוזון, ויסאיאס, ומינדנאו.
על חלקו הימני של השלט, הצבוע אדום, מצוי אריה - המסמל את ספרד ועל חלקו השמאלי של השלט, הצבוע כחול, מצוי עיט קרח, המסמל את ארצות הברית - שתי המדינות אשר שלטו שלטון קולוניאלי בפיליפינים.
הסמל דומה בעיצובו לסמל חבר העמים של הפיליפינים משנת 1940.
הסמל הנוכחי אומץ בחוק של מדינת הפיליפינים שמספרו 8491. בסמל זה הורדו האריה והנשר, אולם הסמל החדש ללא בעלי חיים אלה טרם קיבל תוקף רשמי משלא בוצע משאל עם בעניין.
בתחתית השלט מוצג המוטו שהשתנה מספר פעמים מאז שהפיליפינים קיבול עצמאותם. בין השנים 1946 (עצמאות הפיליפינים) ו- 1972 (השנה בה הכריז הנשיא פרדיננד מרקוס על משטר צבאי) המוטו היה באנגלית: "רפובליקת הפיליפינים" ("REPUBLIC OF THE PHILIPPINES"). בין 1979 ועד הפלתו של מרקוס בשנת 1986 היה המוטו המילים: "איסאנג באנסה איסאנג דיווא" ("ISANG BANSA ISANG DIWA" - "אומה אחת - רוח אחת"). בשנת 1986 שונה הכיתוב ל-"REPUBLIKA NG PILIPINAS".
The One That Got Away
הקליפ לשיר זכה להצלחה רבה ובו קייטי מחופשת בצורה טובה ביותר לאישה הזקנה, האישה הזו היא בעצם קייטי בעתיד אשר מדוכאת בגלל טעות עבר אשר קייטי עשתה לחבר שלה.
רצח באוריינט אקספרס (סרט, 2001)
רצח באוריינט אקספרס (באנגלית: Murder on the Orient Express) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי משנת 2001 שביים קארל שנקל, המבוסס על הרומן משנת 1934 "רצח באוריינט אקספרס" מאת אגאתה כריסטי בהשתתפות הרקול פוארו. גרסה זו של הרומן מתרחשת בזמן הווה, ומספר הדמויות שבה קטן מזה שבספר. את התסריט כתב סטיבן הריגן, ואת הפסקול המקורי הלחין כריסטופר פרנק.
תקציר עלילה
פוארו נוסע ברכבת המפורסמת האוריינט אקספרס. הוא פוגש במסעו את חברו בוק שעובד בחברת Compagnie Internationale des Wagons-Lits. בלילה השני מהיציאה מאיסטנבול הרכבת נעצרת כאשר מפולת סלעים חוסמת את המסילה. למחרת בבוקר מתגלה גופתו של המיליונר האמריקאי סמואל אדוארד רצ'ט שנדקר למוות.
המפתח לפתרון נמצא כשמתגלה מעורבותו של רצ'ט בטרגדיה של משפחת ארמסטרונג שאירעה שנים אחדות לפני כן בארצות הברית, בו נחטפה תינוקת ואחר כך נרצחה. ההשראה פרשת ארמסטרונג הבדיונית הייתה כנראה מקרה החטיפה של התינוק של צ'ארלס לינדברג.
Grand Theft Auto II
Grand Theft Auto II או GTA II (בתרגום חופשי – "גנבת מכוניות מקצועית 2") הוא המשחק השני בסדרת משחקי המחשב GTA.
על מנת לעבור שלב במשחק יש לצבור סכום כסף מסוים אותו ניתן במגוון דרכים, ביניהן ביצוע עבירות פליליות שונות וביצוע משימות עבור אחת משלוש המאפיות הקיימות בכל שלב.
חברת Rockstar Games, מפתחת המשחק, מאפשרת כיום להורידו בחינם מאתר הבית שלה במסגרת החלטתה לשחרר את משחקיה הקלאסיים לציבור הרחב לאחר שהם מפסיקים להיות רווחיים.
עלילה
למשחק אין עלילה רשמית. המקור היחיד שמשמש כעלילה הוא סרט באורך של 8:40 דקות ששוחרר יחד עם המשחק. בתחילת הסרט נראה קלאוד ספיד (הדמות אשר משחקים) לאחר שהוא שוחרר מהכלא. בלי סיבה ברורה רודפים אחרי קלאוד חבורה של אנשים שמנסים להכותו בעזרת מקלות. בניסיון לברוח מהאנשים הרודפים אותו, קלאוד גונב מכונית בה הוא מוצא קופסאות שעליהן סימון של ארגון הפשע Zaibatsu ובהן שקיות בעלות תוכן לא מזוהה. קלאוד מחליט לגנוב עוד מכונית שרואה בדרך, ובאותו הזמן איש החבר בארגון Zaibatsu מעדכן את הארגון על כך. לאחר-מכן הארגון שולח מתנקש לחסל את קלאוד.
בשלב זה מתחיל מרדף משטרתי אחרי המכונית של קלאוד, בסופו קלאוד מצליח להתחמק מהמשטרה וצובע את המכונית בלבן. לאחר מכן, בניסיון להיות "המלך של העיר", קלאוד מגיע אל מקום בו נמצא ארגון פשע (ראש הארגון בסרט מזכיר את אחד מראשי הארגון Zaibatsu במשחק) ומציע לחסל אדם מסוים. כשראש הארגון אומר לקלאוד להסתלק קלאוד נותן שתיים מהשקיות שמצא בקופסאות של Zaibatsu, דבר שמשכנע את ראש הארגון שנותן לקלאוד בסופו של דבר את משימת החיסול. באותו הזמן קלאוד לוקח שתיים מהקופסאות של Zaibatsu ונותן אותן לארגון היאקוזה (ראש הארגון מזכיר את ראש היאקוזה במשחק וכל חברי הארגון בסרט מלוכסני עיניים).
קלאוד מקבל משימה מהיאקוזה לשחרר מספר אנשים, ולכן הוא נראה זמן קצר אחר-כך כשהוא יורה בנהג משאית אחת ומוציא מתא המטען שלה מספר אנשים מלוכסני עיניים. מאוחר יותר קלאוד אוסף ברכב את חברי הארגון שנתנו לו את משימת החיסול ומביא אותם אל מועדון קטן בו נמצאים חברי היאקוזה. קלאוד יחד עם חברי הארגון שאסף פורצים אל המועדון ומתחיל קרב בין שני הארגונים. במהלך הקרב קלאוד יוצא החוצה, ובזמן שהוא מנסה לפרוץ אל מכונית, מופיע מאחוריו המתנקש ששלחו ה-Zaibatsu בתחילת הסרט ויורה בו שלוש פעמים. בזמן שהמתנקש הולך קלאוד נופל על המדרכה ומת.
אופן המשחק
כל משימה שהשחקן מצליח מעלה לו את המוניטין כפושע מקצועי, והוא מקבל פי שניים כסף על משימות נוספות, מאידך תפיסה על ידי המשטרה מורידה לו את המוניטין.
מלבד המשימות של ארגוני הפשע והשוטטות בעיר קיימות "משימות צד" הנקראות "השתוללות" (frenzy) בהן השחקן מקבל כלי מסוים וצריך לבצע משימה מסוימת בזמן קצוב (כמו לחסל בעזרת מקלע 120 תושבים בשלוש דקות, להרוס 12 מכוניות בעזרת להביור, ועוד.). על-מנת לבצע את משימות הצד השחקן צריך למצוא עיגולים ירוקים עם ציור של גולגולת עליהם המפוזרים ברחבי העיר, כשלכל משימה עיגול שונה. מלבד מהעיגולים של משימות הצד קיימים גם עיגולים המעניקים תוספות שונות לשחקן כמו להיהפך בלתי נראה למשך זמן מסוים, להיפטר משוטרים, לקבל מפתח למקום מסוים, תוספת חיים, תוספת הגנה, ועוד.
בין לבין- כאשר השחקן נוסע במכונית הוא יכול להאזין לרדיו של כל מאפיה שבו המאפיה משכנעת אותו להצטרף אל שורותיהם.
דניאל אורטגה
חוסה דניאל אורטגה סבדרה (בספרדית: Daniel Ortega; נולד ב-11 בנובמבר 1945) הוא נשיא ניקרגואה.
ביוגרפיה
אורטגה, יליד לה ליברטד, היה במרבית חייו מנהיג חשוב של החזית הסנדיניסטית. במהפכה עממית ב-1979, שבה פעלו הסאנדיניסטים לצד קבוצות אחרות, הודח הרודן אנסטסיו סומוסה דביילה ויצא לגלות. אורטגה היה לחבר בממשל הצבאי השולט, ויותר מאוחר התמנה לנשיא ושלט בין השנים 1985 ל-1990. תקופת כהונתו אופיינה בעוינות של ממשל ארצות הברית למשטרו ובתמיכת ארצות הברית בהתנגדות הצבאית של ארגון הקונטראס. הוא הנהיג רפורמות סוציאליסטיות רבות בארצו על פי הדגם הקובני והסובייטי והפנה משאבים רבים לצורך הגברת האוריינות במדינה; האינפלציה בניקרגואה עלתה בשנות שלטונו מ-35% ליותר מ-3,000%.
לאחר הפסדו בבחירות ב-1990, המשיך להיות פעיל בפוליטיקה של ניקרגואה ורץ שוב לנשיאות באוקטובר 1996 ובנובמבר 2001, אך הפסיד בשני המקרים.
בבחירות של 2006 רץ שוב מטעמם של הסאנדיניסטים וזכה בנשיאות ללא צורך בסיבוב שני (הוא זכה בכ-38% מהקולות), לאחר שגבר על יריבו העיקרי, המועמד הבולט של גוש המרכז-ימין, אדוארדו מונטאלגרה, ועל מספר מועמדים מטעם מפלגות קטנות. יריביו, ובהם יוצאי המפלגה הסאנדינסטית כגון הרטי לוויטס, האשימו את אורטגה בפופוליזם ובשחיתות, וניצחונו בבחירות 2006 מוסבר במידה רבה מאכזבתו של הציבור מן המדיניות הכלכלית של הימין, ששלט מאז 1990 ולא הצליח לצמצם את העוני והמצוקה במדינה, השנייה בעונייה בחצי הכדור המערבי.
במהלך כהונתו קיבלה המדינה נפט מוזל וסיוע כלכלי בשווי של לפחות 500 מיליון דולר בשנה מנשיא ונצואלה הוגו צ'אווס. אורטגה אף ביקר באיראן מיד לאחר ניצחונו בחירות ואמר כי "המהפכות באיראן וניקרגואה הן כמעט תאומים זהים... שתי המהפכות מקדמות צדק, חירות, הגדרה עצמית והתנגדות לאימפריאליזם". אורטגה יישם כלכלת שוק לה התנגד בעבר, ביצע רפורמות במערכת הרווחה, הפנה תקציבים למלחמה בעוני, סיפק הלוואות נוחות לבעלי עסקים, סייע לחקלאים, הנהיג סובסידיות לשימוש בתחבורה ואף הורה על ביצוע בדיקות ממוגרפיה חינם. בכהונתו הצטמצם אי השוויון הכלכלי, שופרו זכויות עובדים והוגברה נגישותם של האזרחים למערכות החינוך, הבריאות והביטוח הלאומי. אורטגה אף קידם הכשרתן של נשים לפתיחת עסקים זעירים באזורים הכפריים. בנוסף פעל אורטגה לעידוד השקעות זרות בתחומים כגון כריית זהב.
הבחירות המקומיות שהתקיימו ב-2008 היו הראשונות מאז 1990 בהן הוחלט שלא לאפשר השגחה של משקיפים בינלאומיים. ארגונים בינלאומיים שונים ודוברי האופוזיציה דיווחו על הטרדות, איומים, הפחדות שהופנו כנגד מצביעים, ואף על מקרים של אלימות. התוצאות הרשמיות קבעו כי מועמדי המפלגה הסנדיניסטית זכו ב-94 מ-146 המועמדויות. כתוצאה מטענות האופוזיציה על חוסר כשרותן של הבחירות, האיחוד האירופי השהה סיוע בסך 70 מיליון דולר וארצות הברית השהתה סיוע בסך כ-64 מיליון.
החלו באביב 2018, הפגנות המחאה בניקרגואה, כשערים שלמות התקוממו נגד משפחת אורטגה. העילה המקורית להפגנות הייתה קיצוצים בתקציבי הרווחה, אך בהמשך הן הפכו למחאה נגד ההתנהלות הלא דמוקרטית של הממשלה. הן היו ההפגנות הגדולות ביותר זה עשרות שנים. הן דוכאו באלימות.
לפני בחירות 2021, הוא דאג שמועמדים שהיו אמורים להתמודד נגדו יעצרו, גרם לסגירת מפלגות האופוזיציה, אסר לקיים כנסי בחירות וגם סגר קלפיות רבות. הוא אף הורה לעצור כמה מוותיקי הסנדיניסטים.
בנובמבר 2021, דניאל אורטגה, נבחר מחדש לכהונה רביעית של חמש שנים עם 75% מהקולות, על פי התוצאות הרשמיות החלקיות הראשונות שפרסמה מועצת הבחירות העליונה.
ממשלו הכניס למעצר בית פעילים פוליטיים ומנהיגי חברה אזרחית, פשט על משרדי תקשורת, הוציא מחוץ לחוק הפגנות רחוב וסגר עשרות ארגונים לא ממשלתיים.
April (שיר)
April (בעברית: אפריל) היא יצירה מוזיקלית של להקת דיפ פרפל, מתוך האלבום Deep Purple.
מבנה השיר
השיר April מתחלק לשלושה חלקים השונים זה מזה מבחינה סגנונית ובשמיעה ראשונה קשה לזהות את הקשר ביניהם אך למעשה הם כולם בנויים על אותם קשרים מלודיים. החלקים הם "החלק הפסיכדלי", "החלק הקלאסי" ו"החלק הכבד".
החלק הפסיכדלי (00:00 - 04:21)
חלק זה של היצירה הוא למעשה קטע כלי (אינסטרומנטלי) ללא מילים. קטע זה משלב את מוזיקת הרוק הפסיכדלי עם המוזיקה הקלאסית. הוא מתאפיין בנגינת כינורות וכלי נשיפה אחרים לצד נגינת הגיטרה של ריצ'י בלקמור ונגינת האורגן של ג'ון לורד. הקטע מתחיל בנגינת עוגב בדומה למוזיקה כנסייתית, סממן שחוזר כמה פעמים באלבום. לאחר מכן ישנה מנגינה אקוסטית שמנגן בלקמור לצד סולו גיטרה שנמצאת על מצב דיסטורשן נמוך. לאחר מכן מתחלף סולו הגיטרה בסולו אורגן האמונד שמנגן לורד (שהיה הכותב העיקרי ביצירה). ברקע של קטע זה מנגנת תזמורת ייחודית שהובאה במיוחד להקלטות היצירה הזו. קטע זה הוא הקטע הארוך ביותר מבין השלושה, והוא 'תופס' כמעט ארבע וחצי דקות מהיצירה.
החלק הקלאסי (04:21 - 08:40)
בחלק זה הלהקה מפסיקה לנגן ורק כלי נשיפה וקשת מנגנים. הקטע מתחלק לסולואי אבוב, כינור, צ'לו ועוד כלים רבים, לצד הרמוניות מורכבות שבסיס כולן עומד מבנה הקטע הפסיכדלי. הקטע הזה נכתב יחד על ידי כל חברי הלהקה, אם כי הם לא מנגנים בו. התזמורת המנגנת את קטע זה הובאה במיוחד עבור הקלטת היצירה באולפני "De Lane Lea Studios". ההקלטה של חלק זה לקחה יותר משבוע, אך לבסוף נוצרה הקלטה מוגמרת של מעט יותר מארבע דקות (כאורכו של שיר ממוצע באותה תקופה). הקטע הוא המורכב ביותר מבחינה מלודית והרמונית, שכן הוא מכיל כלים רבים ה"משלימים" זה את תפקידו של זה.
ביקורות
על אף שבחי המבקרים שקראו ליצירה כ-"אחת מהיצירות הגדולות במאה העשרים" והיא נחשבת על ידי רבים לאחת היצירות הטובות ביותר שכתבה להקת דיפ פרפל על כל הרכביה, הקהל קיבל את השיר, ואת האלבום, בקרירות יחסית, והאלבום נחרט ככישלון יחסית לאלבומיה האחרים של הלהקה כמו "Machin Head" ו-"Deep Purple In Rock".
יוהנס מטגר
יוהנס מטגר (בגרמנית: Johannes Metger; 15 בדצמבר 1850, גרוטהוזן - 24 בינואר 1926, קיל) היה שחמטאי גרמני. למד ספרות ומתמטיקה באוניברסיטת גטינגן. עבד כמורה בלייפציג, בהנובר ומשנת 1882 בקיל.
בשנת 1876 ניצח מטגר בתחרות המרכזית של קונגרס השחמט הגרמני. מטגר חלק מקום 2–4 בתחרות קלן 1877 וניצח במשחקו מול מנצח התחרות יוהנס צוקרטורט, הגיע למקום התשיעי בתחרות לייפציג 1877 (ניצח: לואיס פאולסן), הגיע שביעי בתחרות פרנקפורט 1878 (ניצח: לואיס פאולסן) וניצח בתחרויות שוורין 1883, רוסטוק 1884 וויסמר 1886.
בשנת 1884 ייסד מטגר את מועדון השחמט של קיל, והמשיך במשך 34 שנים להנהיג את המועדון. ליד המועדון פעל בית הספר לשחמט בה למדו בין היתר היינריך וגנר, אוסקר אנטצה ואלפרד ברינקמן.
מטגר חלק מקום 14–16 בתחרות פרנקפורט 1887 (ניצח: ג'ורג' הנרי מקנזי), הגיע למקום השישי בתחרות נירנברג 1888 (ניצח: זיגברט טאראש), חלק מקום 4–6 בתחרות קיל 1893 (ניצחו: קורט פון ברדלבן וקארל אוגוסט ואלברודט), הגיע למקום ה-12 בתחרות ברלין 1897 (ניצח: רודולף שארושק), ניצח בתחרות אלטונה בשנת 1897, הגיע שלישי בתחרות קיל 1900, חלק מקום ראשון בתחרות קיל 1901 וחלק מקום 23–24 בתחרות אוסטנדה 1907 (ניצחו: אוסיפ ברנשטיין ועקיבא רובינשטיין).
עמדה זו מתקבלת לאחר המסעים 1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. פג3 פו6 4. רב5 רב4 5. 0-0 0-0 6. ד3 ד6 7. רז5 ר:ג3 8. ב:ג3 מהה7 9. צה1 פד8 10. ד4 פה6. מטגר החל לשחק בשיטה זו בשנת 1893.
מטגר חיבר שני ספרים Die Schachschule בשנת 1886 ו-Der achte Kongress des Deutschen Schachbundes בשנת 1894.
ועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים של הסנאט של ארצות הברית
ועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים (באנגלית: United States Senate Committee on Banking, Housing, and Urban Affairs) היא ועדה קבועה בסנאט של ארצות הברית, אשר בתוחם סמכותה המדיניות המוניטרית של ארצות הברית ועניינים רבים הקשורים במערכת הבנקים של ארצות הברית. הוועדה מפקחת, בין היתר, על מחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית. בקונגרס ה-118 של ארצות הברית היא מונה 25 חברים, ובראשה עומד הסנאטור שרוד בראון ממדינת אוהיו.
היסטוריה ותחומי שיפוט
ועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים של הסנאט של ארצות הברית היא אחת מעשרים הוועדות הקבועות והמיוחדות אשר בתחום אשר עוסקות בתחומים מיוחדים בעלי עניין חקיקתי. למרות שלסנאט האמריקאי היסטוריה ארוכת שנים של ניסוח והעברה של חקיקות המתמקדת בבנקים בארצות הברית, ועדת הבנקאות של הסנאט לא נוסדה באורח רשמי עד שנת 1913, כאשר הסנאטור רוברט לאת'האם אוון מאוקלהומה, נותן החסות ל"חוק ציון הדרך הפדרלי", מונה ליושב הראש הראשון של הוועדה. מאז עברה הוועדה טרנספורמציות וארגון מחדש. שמה הנוכחי של הוועדה ניתן לה במטרה להטעים את המגוון הסוגיות הנתונות בתחום סמכותה. תחומי השיפוט שלה הם:
רועי עוז-פרבשטיין
רועי עוז-פרבשטיין (נולד ב-17 בספטמבר 1975) הוא במאי, תסריטאי ועורך טלוויזיה ישראלי. בהיותו הבמאי והעורך הראשי של התוכנית "האח הגדול", הוא מעניק את קולו לדמות "האח הגדול" בזכיינית רשת 13.
ביוגרפיה
עוז-פרבשטיין נולד בשם רועי עוז ברמת השרון לאב שעלה מטורקיה ולאם צברית. לאחר שירותו הצבאי, למד משחק בבית צבי.
בשנת 2004 ערך את תוכנית הטלוויזיה "דייט לסטרייט". לאחר מכן ערך את התוכניות "השגריר" ו"בעירום מלא". ב-2009 ערך את "התבורי'ס" בערוץ 24 ואת הגרסאות הישראליות של "פרויקט מסלול" ו"אמא מחליפה". היה מעורכי התוכנית "סופר נני" ותוכנית ההיכרויות "שלוש" בשידורי קשת.
ערך את העונה הרביעית של "היפה והחנון" וגם השתתף בפיתוח משימות ורעיונות לתוכנית.
ערך וביים את שתי העונות הראשונות של התוכנית "מהפכה במטבח".
מאז שנת 2017 הוא עורך את "דה וויס", "משחקי השף", ו"משחקי השף קונדיטור".
בשנת 2008 החל לערוך ולביים את העונה הראשונה של התוכנית "האח הגדול" בערוץ 2 בזכיינית קשת. לאחר שבועיים הוחלף בעורך יורם זק. בשנת 2018, לאחר שהתוכנית עברה לידיי הזכיינית רשת 13, בתחילתה של העונה התשיעית שימשה רווית ליאור-מנדל כעורכת הראשית וכבימאית במשך כשבועיים, והיא הוחלפה בעוז-פרבשטיין, ומאז הוא משמש כעורך הראשי וכבימאי התוכנית עד היום.
בין היתר, הוא משמש גם כמרצה לתקשורת במכללת ספיר במסלול ללימודי טלוויזיה.
חיים אישיים
הוא בזוגיות עם ערן פרבשטיין, ולהם שני ילדים מהליכים פונדקאיים בהודו ובנפאל.
נביא (ביתא ישראל)
נביא (בגעז: ነቢይ) הוא תפקיד דתי שהתקיים בעבר בקרב ביתא ישראל. המקור ההיסטורי הקדום ביותר שהוא גם היחיד שמזכיר נביאים כחלק מהיררכיה הדתית של ביתא ישראל הוא ההגיוגרפיה של הנזיר האתיופי תכלה חווריית מן המאה ה-15. על פי אסרס הנביא הוא נזיר העומד בראש קבוצת נזירים.
חלק מאלו המסתמכים על ההגיוגרפיה ועל מחקר הקהילה שאינו כולל מחקרים על קיומם של נביאים טוענים שמחברו לא הכיר את ההיררכיה הדתית של ביתא ישראל ושתפקיד כזה לא התקיים ושייתכן שמדובר למעשה בנזיר או בכהן.