cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התפלגות אחידה רציפה
קישורים חיצוניים
Sebaran seragam
Windows 8
Windows 8 הוא שמה של גרסת מערכת הפעלה מסדרת Microsoft Windows, המיוצרת על ידי מיקרוסופט לשימוש במחשבים אישיים. המערכת הושקה ב-26 באוקטובר 2012.
שמה של המערכת מבוסס על שם הגרסה שקדמה לה – Windows 7.
העדכון המשמעותי הראשון של Windows 8, נקרא Windows 8.1 והושק לציבור הרחב ב-17 באוקטובר 2013.
התמיכה בחלונות 8 הופסקה ב-12 בינואר 2016.
היסטוריה
העבודה על Windows 8 החלה לאחר השקת קודמתה, Windows 7, שהושקה באוקטובר 2009. גרסאות בטא של המערכת יצאו החל מאפריל 2011.
מאפיינים חדשים שנוספו בגרסה זו כוללים ממשק רצועת כלים עבור סייר חלונות (Windows Explorer), קורא קובצי PDF שנקרא Modern Reader, מנהל משימות מעודכן שנקרא "מנהל משימות חדשני" (Modern Task Manager) וטוען קובצי ISO מובנה. ערכת הנושא של Windows 7 Basic הוחלפה בחדשה, כשתיבות ה"סגור, הגדל ומזער" הוסרו, ונשארו רק הסמלים עצמם, מודל יישומים חדש בשם AppX המבוסס על Windows Store ו-Microsoft Silverlight ומאפשר לסקור ולקנות מוצרים באופן מקוון, וכן התאמה אוטומטית של צבע החלון לטפט.
מאפיינים חדשים נוספים כוללים אפשרות "אתחול משולב" (Hybrid Boot) חדשה המשתמשת ב"פונקציונליות שינה מתקדמת" בכיבוי על מנת לאפשר אתחול מהיר יותר. אפשרות נוספת היא היכולת ליצור סביבת עבודה ניידת – התקנה של Windows 8 על התקן אחסון USB.
ב-1 ביוני 2011, מיקרוסופט חשפה רשמית את Windows 8 וחלק מהתכונות החדשות שלו באירוע Taipei Computex 2011 בעיר טאיפיי בירת טאיוואן ובכנס ה-D9 בקליפורניה. התכונה העיקרית שהוצגה הייתה ממשק המשתמש החדש.
בכנס Build 2014 של מיקרוסופט הוצגה מערכת ההפעלה הבאה שתחליף את Windows 8, ושמה - Windows 10, אשר מציגה שילוב של כל הגרסות המוצלחות של Windows ובמיוחד Winodws 7 ו-Windows 8.1.
תכונות
התכונה העיקרית אשר הוצגה היא ממשק משתמש חדש לחלוטין שנקרא במקור Metro, אך עקב בעיה משפטית מכונה כממשק משתמש מודרני (Modern UI). הממשק החדש מותאם במיוחד למסך מגע, אך נשמרה יכולת עבודה מלאה גם בשימוש בעכבר ומקלדת. בממשק החדש תפריט התחל מוחלף במסך התחלה הכולל אריחי יישומים "חיים", מהם ניתן לגשת ליישומים המותאמים במיוחד לסביבת העבודה החדשה וניתנים להורדה מחנות אפליקציות, וכן לסביבת שולחן עבודה בה ניתן לעבוד בדומה לגרסאות הישנות של חלונות. דוגמאות ליישומים במסך ההתחלה הן יישום מזג אוויר, חנות אינטרנט, השקעות, תוכני חדשות וחשבון מיקרוסופט. הממשק החדש מיועד בעיקר למסכים ביחס תצוגה 16:9, כשבמסך בעל רזולוציה של 768x1366 ניתן להציג שני יישומים באמצעות "הצמדה". ברזולוציה של 768x1024 ניתן להציג יישום אחד במסך מלא, וב-1024x600 ניתן להפעיל רק את שולחן העבודה המסורתי של חלונות.
ב-2011, במסגרת אירוע מוצרי אלקטרוניקה (Consumer Electronics Show) בלאס וגאס, הודיעה חברת מיקרוסופט שחלונות 8 תכלול תמיכה ב"מערכת על שבב" (שילוב כל הרכיבים של המחשב לתוך שבב יחיד), וכן במעבדי ARM ניידים. מיקרוסופט גם הודיעה כי Windows 8 תשתמש במעבד ובזיכרון הפיזי בצורה יעילה יותר, כדי לגרום ל- Windows 8 לפעול בצורה חלקה יותר, ובכך לאפשר הרצתה גם על מחשבים חלשים יותר. גם זמני הטעינה והכיבוי של המערכת קוצרו באופן ניכר.
הזיווג במערכת זו הוא למעשה בין שתי מערכות הפעלה נפרדות. אחת היא המשך של Windows 7 והשנייה היא מערכת הפעלה למחשבי לוח, אשר הושפעה בעיקר מהמערכת Windows Phone לטלפונים חכמים. היתרון בה הוא היכולת לעבוד על כל מחשב – נייח, נייד, עם מסך מגע ובלעדיו, מבוסס מעבד אינטל או מבוסס מעבד ARM. החיסרון הוא בכך שהיא מחייבת את המשתמש ללמוד מחדש את סדר הפעולות להפעלתה. הממשק העיקרי שלה הוא "ממשק משתמש מודרני" שמבוסס על משבצות "חיות", שמהוות גם כפתורי גישה ליישומים שונים, ובד בבד גם מציגות מידע שמשתנה באופן דינמי (כמו שערי מניות, תמונות של חברים שמעת לעת משתנות בהתאם לעדכונים שלהם בפייסבוק או בטוויטר, וכדומה). הממשק הרגיל והמוכר מ-Windows 7, הוא רק עוד משבצת אחת ב"ממשק המשתמש המודרני". ניתן לקבל באמצעותו את שולחן העבודה הרגיל, אך כפתור ההתחל למשל – איננו פועל כמו בממשק הקודם אלא מחזיר את התצוגה אל ההתחל (ממשק משתמש מודרני). דבר זה השתנה בעדכון Windows 8.1. הדרך היחידה כרגע להשתמש בממשק הקודם היא להכניס את האייקונים של כל התוכנות לשולחן העבודה או לסרגל החלונות.
עדכונים
לאחר יציאת Windows 8 נפוצו שמועות ברשת על כך שמיקרוסופט מתכננת עדכון גדול בהיקפו בשם Blue, שיכלול את מערכת ההפעלה למחשבים ולסמארטפונים ואת חבילת האופיס. מיקרוסופט החליטה לשנות את מהלך ההוצאה לאור של חבילות העדכונים, במקום שרות Service Pack ומערכות הפעלה פעם במספר שנים, החברה עוברת למצב שבו היא מוציאה לאור עדכונים שנתיים, כאשר כל שנה מוציאה לאור החברה עדכון למערכת ההפעלה. לבסוף החליטו במיקרוסופט להוציא גרסה מעודכנת של חלונות 8 בשם Windows 8.1. גרסה זו כוללת את אינטרנט אקספלורר בגרסה 11 שלו. בנוסף הוסיפה מיקרוסופט אפשרויות חדשות בלוח הבקרה של הממשק המודרני (Modern UI), הטמעה של OneDrive, שרות הענן שלה, בתוך מערכת ההפעלה, יצירת מצגת תמונות במסך הנעילה, עדכון אוטומטי של האפליקציות, שליטה מלאה על לוח הבקרה של המחשב ישירות מתוך מסך ההתחל, שינוי שפה, הגדרות רשת, אפשרויות סנכרון, והחלקה מלמעלה כלפי מטה של המסך בשביל לבצע כיבוי של המחשב.
אפליקציות חדשות אשר יגיעו עם העדכון, הקלטה של קול (אודיו), מחשבון, שעון מעורר, שעון עצר וטיימר. נוספה גם אפליקציה המאפשרת עריכת וידאו, כזו שאולי תחליף את התוכנה הפופולרית Windows Movie Maker. האפליקציות ניתנות לשימוש ברקע מה שמרמז על שיפור בריבוי משימות. כמו כן, כפתור ה"התחל" חזר בגרסה זו.
בדצמבר 2013 דווח על כך שתפריט התחל יחזור למערכת החדשה באביב 2015. על פי הנתונים שהוצגו, התפריט החדש יזכיר במראהו את תפריט ההתחל מ-Windows 7, אך יכיל בתוכו גם גרסה מוקטנת של מסך ההתחל, עם אריחים חיים (Live Tiles).
התמיכה בחלונות 8.1 הופסקה ב-10 ביולי 2018.
ביקורת
נציבות התחרות של האיחוד האירופי ביקרה את חברת מיקרוסופט על אי הוספת אפשרות מובנית לבחירת דפדפן ב-Windows 8.
בנוסף לכך משתמשים רבים נתנו ביקורת שלילית על מסך ההתחל החדש והעדיפו להישאר עם Windows 7, שכן הממשק שלה היה יותר נוח לטענתם.
תפוצה
באפריל 2013, חצי שנה לאחר השקתה, על פי חקירת דפוסי גלישה באינטרנט של 160 מיליון משתמשים ב-40 אלף אתרים, חברת Net Application דיווחה כי נתח השוק של מערכת ההפעלה חלונות 8 עמד על 3.83% מכלל מערכות ההפעלה ל-PC.
מג'יד ארסלאן
האמיר מג'יד תאופיק ארסלאן (בערבית: مجيد أرسلان, פברואר 1908, שוויפאת, לבנון – 18 בספטמבר 1983, ח'לדה, דרומית לביירות, לבנון) היה בנו של האמיר תאופיק ארסלאן, שסייע ליצירת לבנון הגדולה בשנת 1920.
קריירה פוליטית
האמיר מג'יד ארסלאן היה מנהיג דרוזי. לדרוזים יש שתי משפחות פאודליות מסורתיות שולטות: משפחת ארסלן ומשפחת ג'ונבלאט. ארסלאן היה מנהיגם של היזבקים, השייכים לארסלאנים. הוא השתתף בבחירות לפרלמנט בשנת 1931 וזכה במושב הדרוזי של מחוז עאליי. בני בריתו גם כן זכו בבחירות. משנת 1931 עד מותו בשנת 1983, הוא ובעלי בריתו זכו בכל הבחירות לפרלמנט בשנים 1934, 1937,1943, 1947, 1951, 1953, 1957, 1960, 1964, 1968 ו-1972.
במשך 35 שנות פעילותו הפוליטית, מג'יד ארסלאן כיהן במספר רב של תפקידי שרים:
עצמאות לבנון של 1943
האמיר היה המנהיג של עצמאות לבנון בשנת 1943, כאשר הנשיא בשארה אל-ח'ורי עמיתיו השרים נלקחו לכלא ראשיא על ידי הצרפתים. מיד אחרי מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1918, הצרפתים הפכו את לבנון לקולוניה. בשנת 1943, מנהיגי של המדינה יחד עם השרים יצרו את האמנה הלאומית הקובעת כי:
ב-10 בנובמבר 1943, הצרפתים עצרו את הנשיא הלבנוני בשארה אל-ח'ורי, ראש הממשלה ריאד א-סולח והשרים כמיל שמעון עדל אוסייראן ועבד אל-חמיד כראמי. הצרפתים השתמשו בשכירי חרב סנגלים על מנת להעביר את האסירים הפוליטיים לכלא ראשיא שבבקאע. השרים מג'יד ארסלאן, סברי חמאדה וחביב אבי סחלה ניצלו ממעצר בשל כך שלא נכחו בבתיהם באותו לילה.
ב-11 בנובמבר, שלושת השרים שניצלו, יצרו את "ממשלת לבנון החופשית", כשחביב אבי סחלה ראש הממשלה ומג'יד ארסלאן כראש המשמר הלאומי. משרדיהם ישבו בבשאמון, כפר הנמצא כ-30 ק"מ מביירות. מג'יד ארסלאן אסף סביבו קבוצת גברים וכוחות ארטילריה והתכונן למרד מזוין ומאבק בכוחות הצרפתים. בינתיים, התפרעויות אירעו בכל רחבי לבנון. השרים ערכו ישיבה סודית שבה הם ציירו וחתמו על הדגל החדש, אותו הם העבירו לקבינט בבשאמון.
ב-21 בנובמבר 1943, בעקבות מהומות, שביתות, המרד המזוין של ארסלאן והתערבות של הערבים ושל מדינות המערב (בעיקר בריטניה), האסירים הפוליטיים שוחררו. האסירים המשוחררים עברו בבשאמון בדרכם לביתם, על מנת להודות למורדים. מג'יד ארסלאן כרע ברך בפני הדגל הלבנוני ונישק אותו. ב-22 בנובמבר 1943, לבנון הוכרזה כמדינה עצמאית.
הקמת צבא לבנון וקרב מלכייה
ב-1945 בתור שר הביטחון, מג'יד ארסלאן הקים את צבא לבנון יחד עם פואד שיהאב.
ביוני 1948 הוביל מג'יד ארסלאן מסע מלחמה לארץ ישראל במלחמת העצמאות וכבש בסיוע שריוניות סוריות את הכפר הערבי מלכיה.
חיים אישיים
לארסלאן היו שלושה אחים – נוהאד, ריאד, מלחם – ואחות, זהיה. בשנת 1932, הוא נשא לאישה את בת דודתו, האמירה למיס שיהאב. היא ילדה לו שני בנים: תאופיק (1935–2003) ופייסל (1941–2009). בשנת 1956, לאחר מותה של אשתו, נשא לאישה את ח'ולא ג'ומבלאט. היא ילדה לו שלוש בנות – זיינה, רימא ונג'ווא – ובן, טלאל, חבר הפרלמנט לשעבר וסגן ראש מחוז עאלי, הר לבנון.
היה ידוע בכישוריו ברכיבה על סוסים, אותם בדרך כלל הפגין בעיירה הדרומית אלמג'ידייה, שנקראה על שמו. למד בבית הספר הצרפתי של המיסיון החילוני הצרפתי.
סרפול
סרפול (ברוסית: Сарапул) היא עיר ברפובליקת אודמורטיה ברוסיה. העיר היא שלישית מבחינת גודל האוכלוסייה ברפובליקה. העיר קרויה על שם הנהר סרפול, בתרגום מצ'ובשית סרפול הוא השטירל.
אוכלוסייה
אוכלוסיית סרפול לפי שנים:
מתפרת העצמאות
מתפרת העצמאות היא מתפרה במצפה רמון שתופרת מדים וסדינים עבור צה"ל. המתפרה הוקמה בשנת 1972 ובשנת 2000, לאחר שהבעלים החליט לסגור את המתפרה, היא נקנתה על ידי העובדות והפכה לקואופרטיב.
מתפרת העצמאות קמה בשנת 1972. המתפרה התנהלה במהלך השנים בתוך קשיים כלכליים ובהתאם להזמנות היו העובדות מפוטרות ומועסקות מחדש.
ביולי 2000 נודע לעובדות המתפרה שהבעלים מתכוונים לסגור את המתפרה ולפטר את 60 העובדות. בעקבות זאת העובדות התבצרו במתפרה למשך חודש וחצי, דבר שעורר עניין תקשורתי. במהלך השביתה הציע עמיר פרץ לשובתות לרכוש את המתפרה. 25 עובדות הסכימו להצעה וקנו את המתפרה בעזרת הלוואה של ההסתדרות החדשה. רכישת המתפרה עוררה עניין רב בהיותה מקרה יוצא דופן של עובדות שרכשו את המפעל שבו עבדו. על המתפרה שהפכה לקואופרטיבית נעשו כתבות בטלוויזיה ונכתבו מאמרים, בין השאר בלאחותי, פוליטיקה פמיניסטית מזרחית.
בשנת 2002 ביימו ג'ולי שלז ודורון צברי סדרת טלוויזיה דוקומנטרית בת שישה פרקים שנקראה "דרומה (התופרת ממצפה)". במהלך הסדרה עקבו אחרי מאבקן של פועלות המתפרה נגד סגירת המפעל. הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית הסדרה התיעודית.
בתחילת 2009 עברו העובדות לארבעה ימי עבודה בשבוע עקב קשיים תקציביים. בשנת 2010 שוב נכנסה המתפרה לקשיים ובמשך שלושה חודשים לא קיבלו העובדות משכורות.
בשנת 2011 רכשה מגבות ערד את המתפרה תוך התחייבות להמשיך להפעיל את המתפרה למשך שלוש שנים. לאחר תום שלוש השנים הודיעה ערד תעשיות טקסטיל על סגירת המתפרה. באפריל 2014 נרכשה המתפרה על ידי עמותת נצח יש"י, במסגרת הסכם עם משרד הביטחון שהעביר הזמנות של מדי צה"ל. העמותה פתחה שלוחה של המתפרה בערד, בו מועסקות נשים מחסידות גור.
מרדכי וייסר
מרדכי וייסר (1876 – 1918) היה מראשוני אחוזת בית, ממייסדי ראינוע עדן, בית הראינוע הראשון של תל אביב.
חייו
מרדכי וייסר נולד בעיירה באלטה שבאימפריה הרוסית (בתחומי אוקראינה של ימינו), בשנת 1905 עלה לארץ ישראל עם רעייתו חנה ושלושת ילדיהם הקטנים.
מרדכי וחנה ויסר היו אנשי העלייה השנייה, הם נמנו על מייסדיה של העיר העברית הראשונה תל אביב, ועל חלוציו ובוניו של היישוב העברי התחדש בארץ-ישראל.
ויסר היה יזם פרטי, שהחליט לסכן את רכושו האישי כדי לקדם את מפעליו הכלכליים.
הוא פעל על-פי חושיו העסקיים, ולא התבסס על ידע קודם או לימודים ממוסדים בתחומי החרושת, הבריאות ותרבות הפנאי. ויסר נענה לרעיונות עסקיים יוצאי דופן שהציגו בפניו אחרים, בחן אותם בחינה לא ארוכה במיוחד, והתמסר להם. בשלוש עשרה השנים שבין 1905 ל-1918 לא שקע באפרוריות החיים, ניצל הזדמנויות שניקרו בדרכו, ושאף להרחבת עיסוקיו בתחומי עשייה שונים, שהיו לחלק מהתפתחותו של היישוב העברי המתחדש בארץ-ישראל. חנה רעייתו הייתה לצדו בכל מעגלי עשייתו.
במשך שלוש עשרה שנות חייו ופעילותו בארץ-ישראל נטלו מרדכי וחנה ויסר, חלק פעיל בחמש יוזמות שונות:
ויסר שילב בפעילותו ובעשייתו את המניע האידאולוגי-ציוני לצד שיקולים כלכליים- מסחריים, ולנגד עיניו לא עמדה רק השגתו של רווח מרבי. נראה שהוא מייצג דמות שיצר ד"ר ארתור רופין: "קפיטליסט - לאומי".
ייחודו של ויסר, בהיותו שותף ליזמויות בתחומים מגוונים ורחוקים זה מזה: תעשייה, בניית שכונת מגורים מודרנית, רכישת מגרשים וגאולת קרקע, תרבות פנאי ומרפא.
ויסר נטל חלק בגאולת קרקע עירונית ובייסודה של תל אביב, מעשים שמציינים את שיא פעילותה של היזמה הפרטית בשטח העירוני בימי 'העלייה השנייה'.
וייסר בנה את ביתו ברחוב ליליינבלום 15, וכעבור שנה מכרוֹ, ובנה בית אחר סמוך לו. בביתו התגורר ז' הופיין, מנהל בנק אפ"ק. בבית זה התאכסנה המשטרה העירונית ובית משפט השלום.
ב-1911 ייסד יחד עם יעקב שרתוק, עקיבא אריה ויס ובצלאל יפה, את חברת "חברה חדשה" אשר רכשה קרקעות מערבים ומכרה אותן ליהודים. על קרקעות "חברה חדשה" הוקם רחוב אלנבי.
ב-1912 הציע משה אברבנאל, להקים בתל אביב הקטנה בית סינמטוגרף (ראינוע). הייתה לכך התנגדות בוועד תל אביב, אך וייסר היה בין המעטים שתמכו ברעיון. הוא נכנס לשותפות עם אברבנאל, ויחד בנו את ראינוע "עדן". את השם "עדן" נתן הסופר ש. בן-ציון (אביו של נחום גוטמן), שהיה חברו הטוב של וייסר. ב-1913 קיבלו מוועד תל אביב זיכיון בלעדי ,להפעילו למשך 13 שנים. הראינוע נחנך בסרט 'ימי פומפיאה האחרונים'.
ב-1917, בזמן גירוש תל אביב על ידי העות'מאנים, גלו וייסר ומשפחתו לטבריה.
וייסר יזם את העסקת המגורשים, וחתם חוזה לאספקת מזון לצבא הגרמני, ששהה בעפולה ובסמח'.
בעת שהותו בטבריה, החל מרדכי לנהל משא ומתן לרכישת מרחצאות טבריה. לצורך השלמת העסקה נסע מרדכי לזכרון יעקב על מנת להיפגש עם מאיר דיזנגוף, ולהציע לו שותפות בעסקה. בעת נסיעתו חלה, ככל הנראה בשחפת, חזר לטבריה, ונפטר שם בחודש אלול תרע"ח (1918) והוא בשנתו הארבעים ושתיים.
מרדכי הותיר אלמנה וחמישה יתומים (משה, ביתיה, שושנה, ציונה ונעמי).
עם חזרת המשפחות לתל אביב המשיכה חנה, אלמנתו של וייסר, ובנה משה, את השותפות עם אברבנאל. חנה רצתה למכור את חלקה למשקיע זר, אך אברבנאל, שלא רצה את השותף החדש, תמך בה כלכלית, והצליח לשכנעה להישאר. השותפות ביניהם נמשכה שנים רבות.
בנוסף, השניים חברו יחד לשותפות נוספת: חכירת קזינו גלי אביב, מבנה מיוחד שעמד על כלונסאות בחוף הים מעל המים שהוקם על ידי קרזנובסקי.
הקולנוע סגר שעריו בשנת 1974, כאשר בשנים האחרונות לפעילותו הוקרונו בו סרטים הודים כמו "הנודד", ו"סנגם". עם סגירתו הפך לארכיב של בנק לאומי, ולאחר מכן ננטש.
משה, בנו של מרדכי, נכנס לנעלי אביו בעודו נער כבן 17, המשיך במפעליו הרבים של אביו. הוא הפך לשותפו של משה אברבנאל, ותמך בפיתוחו של הראינוע, ובהגדלת הפעילות התרבותית בו. כמו כן תמך בבניית בקזינו 'עדן הקיץ', ועסק בבניית בתי מגורים בתל אביב. כל אלו בתנאי אי-ודאות, בימים של משברים ממושכים כבימי המרד הערבי הגדול, שנות מלחמת העולם השנייה וערב מלחמת העצמאות. בנוסף הוא ארגן את קבלת הפנים לגנרל אלנבי.
משה וייסר השכיל לשמר את הישגיו ונכסיו של אביו, ותרם תרומה רבת משקל לעיר העברית הראשונה. הייתה זו תרומה 'שקטה', חסרת פרסום ויחסי ציבור, ורחוקה מאור הזרקורים, דבר שתאם את דמותו הענווה.
47 שנים לאחר מות בעלה הובאה חנה ויסר לקבורה בבית העלמין היהודי העתיק בטבריה, בחשון תשכ"ו (1965), על-פי בקשתה.
ג'ון אדלר
ג'ון הרברט אדלר (בשם מלא באנגלית: John Herbert Adler; 23 באוגוסט 1959 – 4 באפריל 2011) היה פוליטיקאי יהודי-אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, מטעם המחוז ה-3 של ניו ג'רזי והמפלגה הדמוקרטית מאז שנת 2009.
אדלר כיהן בסנאט המדינתי של ניו ג'רזי, משנת 1992, היכן שייצג את המחוז ה-6 של ניו ג'רזי. אדלר גם כיהן כיו"ר הוועידה הדמוקרטית בשנים 03–2002, וכן כעוזר מנהיג המיעוט בין השנים 2001-1994.
אדלר היה מבין הנציגים הראשונים מטעם מדינת ניו ג'רזי אשר הביעו תמיכה במועמדותו של ברק אובמה בפריימריס הדמוקרטים, במדינה אשר הממסד תמך כולו בהילרי קלינטון.
אדלר כיהן כיושב ראש ועדת המשפטים וכן חבר בוועדה לאיכות הסביבה בבית הנבחרים של ארצות הברית. טרם היבחרו לסנאט של ניו ג'רזי, הוא כיהן במועצת העיירה של צ'ארי היל בין השנים 9–1988. כמו כן, מכהן גם בוועדה של ניו ג'רזי למען ישראל מאז 1995 ועד היום, בנוסף להיותו חבר בוועדה הבין-ממשלתית ליחסים בין השנים 1994–2002.
ב-28 ביולי 2006, הסנאטור אדלר מונה כיושב ראש משותף לוועדה של בית המחוקקים של ניו ג'רזי לענייני רפורמה במימון לימודים בבתי ספר ציבוריים ביחד עם חבר בית המחוקים של ניו ג'רזי הרב קונוואי.
ב-7 באוקטובר 2003, יחד עם הנציג ביל פארסל מהמחוז ה-8 של ניו ג'רזי, אדלר הביע תמיכה במועמדותו לנשיאות של ג'ון קרי, בפריימריס של המפלגה הדמוקרטית והפך ליושב ראש משותף של הקמפיין של קרי בניו ג'רזי. זמן קצר לאחר מכן, ב-19 בדצמבר 2003, המושל של ניו ג'רזי ג'ים מקגריבי ורבים מהנכבדים במפלגה הדמוקרטית של ניו ג'רזי יצאו בהודעת תמיכה דווקא במועמדותו לנשיאות של הווארד דין, מושל ורמונט לשעבר. בשל תמיכתו זו של אדלר בקרי, וניצחונו הגדול של קרי בפריימריס, שמו של אדלר הועלה מספר פעמים כמועמד אפשרי לתפקיד התובע הכללי של ניו ג'רזי, אם הסנאטור קרי ינצח את הבחירות לנשיאות של שנת 2004, דבר שלא אירע בסופו של דבר.
אדלר רכש תואר ראשון בממשל מקולג' הרווארד, ודוקטורט במשפטים מבית ספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד. הוא נולד בפנסילבניה ומתגורר כעת בעיירה צ'רי היל בניו ג'רזי עם ארבעת בניו, ג'פרי, אלכסנדר, אנדרו ואוליבר, וכן עם אשתו שלי. אדלר, שגדל כאפיסקופלי, התגייר בשנת 1985 לאחר שפגש את אשתו בבית הספר למשפטים.
יאיר אורגלר
יאיר אורגלר (נולד ב-10 באוקטובר 1939) הוא פרופסור אמריטוס למנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב, אשר שימש כיו"ר הבורסה לניירות ערך בתל אביב בין השנים 1996–2006.
קורות חייו
אורגלר סיים תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול בטכניון (1963), מוסמך בהנדסת תעשייה וניהול מאוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס (1965), ותואר מוסמך וד"ר (1967) בניהול תעשייתי מאוניברסיטת קרנגי-מלון בפיטסבורג. הוא בוגר תוכנית פולברייט. אורגלר כיהן כאיש סגל באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1969 ל-2003. בשנת 1973 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובהמשך היה פרופסור מן המניין. בין תפקידיו דקאן הפקולטה לניהול ע"ש רקנאטי בין השנים 1981–1985 וסגן רקטור אוניברסיטת תל אביב בין השנים 1990-1985.
ג'ון אדלר
מרוץ 1990 לקונגרס של ארצות הברית
אדלר ניסה לצייר את סקסטון "החתול השמן המכהן" (כינויי לעשירים), בעוד שסקסטון השיב מלחמה וטען כי אדלר הוא רק עוד דמוקרט אשר ילך בעקבות מדיניות של מיסים והוצאות.
יאיר אורגלר
קורות חייו
ב-1991 הקים אורגלר את "מעלות", חברה ישראלית לדירוג ניירות ערך, והיה יושב ראש פעיל של החברה עד מאי 1996. אז מונה ליו"ר הבורסה לניירות ערך, תפקיד בו החזיק במשך עשור. בין השנים 2001 ל-2004 היה נשיא ארגון International Options Markets Association.
ג'ון אדלר
מרוץ 1990 לקונגרס של ארצות הברית
אדלר הובס בסופו של דבר בהפרש של 60%-40% מהקולות.
יאיר אורגלר
קורות חייו
בשנים 2005-2000 שימש כיו"ר הוועד המנהל של המכללה האקדמית תל אביב יפו. מכהן כדירקטור חיצוני בבנק הפועלים, בכימיקלים לישראל ובחברת עתידים. משנת 2005 משמש כחבר הוועד המנהל ומייסד של עמותת עתיד בטוח למניעת קורבנות אלימות בקרב ילדים ובני נוער.
ג'ון אדלר
מרוץ 2008 לקונגרס של ארצות הברית
ב-20 בספטמבר 2007, הסנאטור אדלר הודיע על כוונתו להתמוד שוב מול סקסטון, במושב של המחוז ה-3 של ניו ג'רזי, בבית הנבחרים של ארצות הברית (מושב ששונה מהמושב ה-13 למושב ה-3, במפקד האוכלוסין של 1990), בפעם השנייה. ב-9 בנובמבר 2007, סקסטון הודיע כי לא יתמודד שוב על מושב זה ב-2008, כשהוא מציין את מחלת הסרטן שלקה בה, וכשהוא משאיר מושב זה, למעשה כמושב פתוח לשתי המפלגות. הסנאטור אדלר קיבל תמיכה רשמית מהוועד הדמוקרטי לבחירות בקונגרס, הגוף האחראי לאיתור ומימון מועמדים דמוקרטים לקונגרס, וכן הודעת תמיכה של יו"ר ועדה זו, כריס ואן הולן, עוד בסוף חודש נובמבר. ג'ון אדלר, אשר רץ בפריימריס ללא מתחרה, התמודד בבחירות הכלליות מול ראש העיר הרפובליקני של מדפורד, איש העסקים לשעבר ויוצא מלחמת המפרץ, כריס מאיירס.
אדלר הוכח כמועמד מצוין, כשהוא מצליח לגייס פי עשרה יותר כספים עד יוני 2008, כשלכיסו הוא משלשל 1.4 מיליון דולר במזומן, בהשוואה ל-155,000 דולר שהיו בידי מאיירס באותה העת. בסוף יוני היו כבר ברשותו של אדלר 1.9 מיליון דולר, הסכום הגבוהה ביותר במדינת ניו ג'רזי, עבור מועמד שאינו מכהן.
אדלר שהגיע מרקע של מעמד הביניים, השכיל היטב לנצל את היוזמה הנוגעת למשבר הפיננסי האחרון. בפסגת חרום בעיירה מאונט לורל, אדלר טען כי המשבר הכלכלי שפרץ באותו חודש רק מדגיש את החשיבות שיש ליחס לדאגותיהם של משלמי המיסים ממעמד הביניים, וכי יש לשים זאת כעדיפות מספר אחת ברשימה של הנשיא והקונגרס הבא. אדלר אמר כי "לא נצליח לעולם להשיב את הכלכלה הזו על המסלול הנכון ללא בחירה באלו שנושאים עימם רעיונות חדשים, פרספקטיבה חדשה לבעיות ארוכות טווח ושבירה מהפלגנות המורעלת והמרירה שעומדת בדרכה של ההתקדמות בכל כך הרבה נושאים".
אדלר קיבל תמיכה פוליטית מכל רחבי מדינת ניו ג'רזי, כולל מאיגודים שונים וגופים פוליטיים למיניהם, כשאחד מאלו מכנה אותו "הסנגור של משפחות מעמד הביניים וזכויות העובד". באוקטובר, מועצת הלייבור של ניו ג'רזי הודיע על תמיכה פוליטית באדלר כשהיא מציינת את "אג'נדת הלייבור של משפחות העובדים" אצל אדלר. במאי 2008, אדלר זכה לתמיכה פוליטית מיידי "יומן סוסיאטי לג'יסלייטיב פאנד", כשהם מציינים כי הבחירה במועמד היא על רקע, "העברת חקיקות להגנת על החי".
ב-22 באוקטובר, הוועד הלאומי לשימור על הביטוח הלאומי והביטוח בריאות לאומי הודיע על תמיכה פוליטית באדלר כנגד מאיירס, כשהם מציינים כי "ג'ון אדלר מבין את החשיבות של אבטחת קצבאות הביטוח הלאומי ושאין להכפיפן לעליות והמורדות של וול סטירט". עוד הוסיפו כי "ההפרטה היא דרך לפירוק הביטוח הלאומי והקצבאות המובטחות שלו".
הוועד הדמוקרטי לבחירות בקונגרס העניק לאדלר 1.7 מיליון דולר לרכישה של מודעות בחירות בכלי התקשורת. היו"ר ואן הולן ציין, במהלך ועידת הדמוקרטים בדנבר, את חוזקו של אדלר בהופועתיו ברשתות טלוויזיה ארציות, "... ויש לנו את הכבוד שחלקם איתנו: מהמחוז ה-3 של ניו ג'רזי, לוחם למען מעמד הביניים, הסנאטור המדינתי, ג'ון אדלר". ואן הולן גם סייע לאדלר באירוע התרמות לקמפיין בניו ג'רזי. על פי הקמפיין של המתחרה מאיירס, הוועד הרפובליקני לבחירות בקונגרס העניק למאיירס רק 84,000 דולר לרכישה של מודעות בחירות.
מאיירס נהנה משתי מודעות בחירות עצמאיות של קבוצה לשירה על חופש הביטויי, אשר תקפו במודעותיהם את אדלר על הרקורד שלו בנושא מיסים, הרקורד החקיקתי שלו, והתרומות שהוא מקבל מתאגידי סאב-פריים גדולים. באמצע אוקטובר, אדלר דיווח על גיוס כספים בסך 550,000 דולר ברבעון האחרון, עם סה"כ מזומן ביד של 1.2 מיליון דולר. בהשוואה לזה, מאיירס גייס רק 369,224 דולר באותה עת, עם מזומן ביד של 287,832 דולר, אף על פי שלאירועי ההתרמה שלו הגיעו דמויות ידועות ובעלות משקל באירועי התרמות למועמדים, כגון, הנשיא ג'ורג' וו. בוש. ההפרש בגיוס התרומות לקמפיין הותר את אדלר עם יתרון כספי בסך הפרש של 1–5 על כל דולר במזומן.
אדלר זכה לתמיכה פוליטית מעיתון מרכזי בניו ג'רזי, "פראס אטלנטיק סיטי", כשהעיתון מציין במאמר התמיכה כי "אדלר נראה כמועמד המתחשב יותר מבין השניים וכראוי ביותר לתמיכה שלנו". בעוד אלו הביעו תמיכה באדלר, הם גם יצאו בביקורת כנגד הטקטיקות של הקמפיין של מאיירס, "[מאיירס] הריץ קמפיין קרבי ונגטיבי מטריד, ולעיתים קרובות מדי רק שינן את 'הנקודות לדיבור' הרפובלקניות בנושאי מדיניות חוץ, כלכלת 'טיקל-דאון' ונושאים אחרים". ב-20 באוקטובר, אדלר זכה גם לתמיכתו של העיתון "פילדלפיה אינקוויאר", כנגד מאיירס, כשהם כותבים כי "לאדלר יש את ההשקפות הנכונות ברוב הנושאים הלאומיים הבוערים, ויש לו את התמיכה שלנו".
כמו כן זכה לתמיכת העיתון, "קוריאר-פוסט", אשר קרא לאדלר "הדבר הנכון לכלכלה". מאמר המערכת טען כי "הגישה של קבלת פרספקטיבות כה רבות ועשייה של העבודה הקשה ביידוע וחינוך עצמי היא הדרך בה מחוקק צריך לפעול". למרות זאת, העיתון ציין כי כריס מאיירס יוכל גם כן להיות איש קונגרס ראוי. על מאיירס הם רשמו כי "הוא צודק בכך שהמדינה והאומה שלנו צריכים להוריד מיסים לעסקים כדי שיותר עסקים יתמקמו אצלנו. בנושא אנרגיה, יש לו כמה הצעות טובות, כולל החזרי מס באנרגיה חלופית למשך 20 שנה, כדי שיותר חברות יראו את הרווחים לטווח ארוך ויהיו מוכנות להשקיע ברוח סולרית".
אדלר גם זכה לתמיכה של העיתון "אסבורי פארק פראס", אשר מופץ אצל רוב מצביעי המחוז ה-3 של ניו ג'רזי. הם תמכו באדלר על פני מאיירס, כשהם מציינים כי הוא "יחסית חדש", וכי הוא "לא היה חלק מן המערכת שמיסתה וביזבזה את ניו ג'רזי לידי בית מחסה כשהיא מאפשרת לשחיתות לפרוח. הוא לא חלק מ'המשמר הישן' שרק כעת דוחים קולגות לשעבר, לאחר ששנים הימרו על המערכת". הם המשיכו לטעון במאמר כי שלמאיירס יש תפיסה טוב יותר בנושאים, וכי מצביעי מחוז אושן צריכים לבחור במאיירס כדי לסייע לו לצאת מהמרוץ הצמוד בו הוא נמצא.
ב-25 באוקטובר, אדלר קיבל את התמיכה של עיתון הניו יורק טיימס, מהעיתונים הגדולים והחשובים ביותר בארצות הברית כולה. מאמר המערכת של הניו יורק טיימס טען כי "הסנאטור המדינתיג'ון אדלר הוא דמוקרט מלא חשיבה ומתון אשר סייע לאסור על עישון ולרסן שיטות הלוואות בלתי צודקות". הטיעון שהעלו בבחירה של אדלר על פני מאיירס התמקדה בתוכניותיו של אדלר להקלה על הכלכלה של שכבות מעמד הביניים, "מר. אדלר יתמקד במעמד הביניים, כולל הקלות במס. אנו תומכים באדלר". בסה"כ אדלר קיבל פי חמישה תמיכה מעיתונים ומאמרי מערכת מאשר מאיירס.
מאמר המערכת גם טען כי התוכנית של אדלר לנסיגה מדורגת מעיראק, בשילוב עם דגש על חיזוק הכוח באפגניסטן, הופך אותו למועמד מעולה, "אדלר רוצה לסיים את המעורבות הצבאית בעיראק מוקדם ככל האפשר ולהיערך מחדש עם יותר חיילים באפגניסטן, היכן שהוא מאמין כי המלחמה האמיתית בטרור צריכה להתנהל. אנו מסכימים". ג'ון אדלר ניצח את הרפובליקני כריס מאיירס בהפרש של 52%-48%. הוא היה לדמוקרט הראשון שזכה במושב עבור המחוז ה-3 של ניו ג'רזי מזה 120 שנה.
תוצאות הבחירות, 2008
בבחירות הכלליות בנובמבר 2008, אדלר הביס את מאיירס עם 51.7% מהקולות (156,372), לעומת 48.3% למאיירס (146,366). הוא ניצח בהפרש גדול במחוזות קטנים של בורלינגטון וקאמדן. הניצחון של אדלר הופך אותו לדמוקרט הראשון אשר מייצג את המחוז ה-3 של ניו ג'רזי מאז 1885, והדמוקרט השני בלבד לייצג מחוז זה מאז מלחמת האזרחים.
המרוץ ב-2010
חבר המועצה לשעבר של עיירת טאברנקל בניו ג'רזי, ג'אסטין מורפי, הכריז כי הוא יתמודד על מושב המחוז ה-3 של ניו ג'רזי ב-2010.
This Is Sinatra Volume 2
This Is Sinatra Volume 2 הוא אלבום אותו הוציא הזמר האמריקני פרנק סינטרה בשנת 1958.
הפקה
זהו אלבום האוסף השני של הזמר ומכיל בתוכו שירים שהופיעו בסינגלים ובהקלטות בי-סייד, את האלבום ארגן נלסון רידל, שעבד עם סינטרה על כמה מאלבומי העבר שלו, אלבום זה הוא המשכו של האלבום המצליח, This Is Sinatra!.
אלבום האוסף מכיל שבעה שירים חדשים שהוקלטו בשנת 1957 והם: "I Believe," "Everybody Loves Somebody," "It's the Same Old Dream," "Time After Time," "You'll Always Be the One I Love," "If You Are But a Dream," ו "Put Your Dreams Away". סינטרה הקליט את השירים האלה בשנות ה-40 ומכיוון שכולם עסקו בחלומות, קיימת האפשרות כי הם היו מיועדים לאלבום נושא שמעולם לא הגיע לכדי סיום.
מזה שנים ארוכות שהאלבום אינו מופץ, והוא מופיע על תקליטור רק באוסף The Capitol Years המכיל מארז של 21 תקליטורים.
האלבום הגיע למקום השמיני במצעד המכירות האמריקאי ולמקום השלישי במצעד המכירות הבריטי.
נתן זהבי
ביוגרפיה
את הקריירה העיתונאית שלו החל בגיל 15 כצלם עיתונות וככתב לענייני כדורגל. בגיל 17 החל לצלם ולכתוב לשבועון "העולם הזה". בעת הפגנה ליד הכנסת הוא התעמת עם אנשי משמר הכנסת שביקשו למנוע ממנו לצלם. במקרה אחר התעמת עם שומרי הראש של מרים אשכול שביקשו למנוע ממנו לצלם אותה בחנות בגדים בתל אביב. בנעוריו השתתף בהפגנות האחד במאי וכן בהפגנות למען אחווה יהודית-ערבית. הוא שיתף פעולה עם תנועת "הפנתרים השחורים". זהבי לא שירת בצה"ל שירות סדיר. בתקופת מגוריו בסיני שירת כקצין קישור לאו"ם בדרגת סרן ייצוגית.
קריירה עיתונאית ופעילות ציבורית
בשנים 1977 – 1982 התגורר באופירה והיה כתב גלי צה"ל בדרום. כמו כן עסק בדיג. זהבי היה ממפוני אופירה לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים.
בשנים 1982 – 1984 היה בעל טור ב"ידיעות אחרונות" אך עיקר פרסומו הוקנה לו עם אזכורו בטורו של דן בן אמוץ בעיתון "חדשות" והמשך פעילותו שם. זהבי היה רכז הכתבים בחדשות.
בשנת 1989 עבר להיות עורך הירחון "מוניטין", עד שנמכר ביוני 1990. בשנת 1990 טבע לטענתו את הסיסמה "מושחתים נמאסתם", בעקבות הפרשה הפוליטית שזכתה לכינוי "התרגיל המסריח". הסיסמה הופיעה לראשונה בעמוד הראשון של העיתון חדשות כמודעה בתשלום, ובהמשך הופצה בבאנרים בכל רחבי הארץ. שנתיים מאוחר יותר היא שימשה את קמפיין הבחירות של המערך עם פרסום דו"ח מבקרת המדינה כחודש וחצי לקראת בחירות 1992.
החל משנת 1992 (למעט הפסקה בין השנים 2012–2014), זהבי כותב טור במעריב בשם "זהבי בשטח".
בשנת 1995 יצא לאור ספרו "על גדות הביוב", המאגד 29 סיפורים קצרים על העולם התחתון התל אביבי, הכתובים ברוח קודרת וחסרת תקווה, ועשירים בסרקזם, בעגה ייחודית ובמשחקי מילים. בשנת 2016 יצא לאור ספר ההמשך "תקוות שחורות", שסגנונו דומה.
בין השנים 2004 – 2007 הגיש את "חדשות הוט" בערוץ HOT3.
ב-21 במאי 2006 הצטרף נתן זהבי לשביתת הרעב של חולי סרטן המעי הגס בירושלים, במחאה על כך שתרופות רבות לא נכנסו לסל התרופות. לאות הזדהות ארגן נתן זהבי הפגנה והשתתף בשביתת הרעב למשך יותר משבוע. בסיום המאבק נכנסו כמה מהתרופות לסל הבריאות. זהבי נעצר במהלך הפגנה זו בחשד שירה במהלכה פצצת תאורה. כחצי שנה לאחר מכן, ב-17 בדצמבר 2006, חשף זהבי כי הוא עצמו חלה בסרטן שלפוחית השתן לאחר שהתגבר על סרטן העור 12 שנים קודם לכן.
בשנת 2007, מעט לאחר גילוי הסרטן בגופו, השתתף זהבי בסדרה הדוקומנטרית 'על החיים ועל המוות' בערוץ 10. במסגרת הסדרה הפגיש אייל דורון אנשי תקשורת עם אנשים שהמוות הפך אצלם לאובססיה. זהבי הופיע בפרק העוסק בפרידה והנצחה, אמר שאינו מפחד מן המוות ושהוא מעדיף שגופתו תישרף.
בשנת 2010 הגיש בערוץ הספורט את התוכנית "שבת ביציע" יחד עם רון קופמן, שלמה שרף ואלי אוחנה.
בשנת 2012 הצטרף להפגנת עובדי מעריב ואף התעמת עם שוטרים במקום.
בסתיו 2017 פרסמה העיתונאית הדס שטייף שהגיעו אליה למעלה מעשר עדויות של נשים שהתלוננו שהן הוטרדו מינית בידי זהבי, "ממעשים מגונים בכוח ועד לכאורה אונס". זהבי הכחיש את ההאשמות והגיש נגד שטייף תביעת דיבה בסך 1.8 מיליון ש"ח. באפריל 2019 קבע בית המשפט כי שטייף תשלם פיצוי בסך 390 אלף ש"ח לזהבי. בנוסף חויבה שטייף בהוצאות משפט בסך 30 אלף ש"ח. שטייף ערערה על פסק דין זה, ובפסק דין של בית המשפט המחוזי הופחת הפיצוי לזהבי ל-130 אלף ש"ח.
"זהבי עצבני"
בספטמבר 1997 החל להגיש את תוכנית הרדיו היומית "זהבי עצבני" בתחנת "רדיו ללא הפסקה". בתוכנית מציג זהבי עמדות סוציאל-דמוקרטיות מבחינה חברתית-כלכלית, ומנסה לפעול נגד השחיתות שפשתה, לדבריו, בפוליטיקה הישראלית. התוכנית מורכבת ברובה משיחות עם מאזינים, אשר לעיתים מתפתחות לעימותים חריפים. התוכנית משודרת ברציפות נובמבר 2022, למעט רוב שנת 2001. זהבי ידוע בסגנון הגשה תוקפני וצעקני שמלווה לעיתים קרובות בקללות. בעקבות סגנונו התוקפני הוגשו נגדו תלונות על ידי אישי ציבור וחברי כנסת. כמו כן תחנת הרדיו ספגה מספר קנסות ותביעות בעקבות התבטאויותיו. התבטאויותיו גם גררו השעיות מטעם התחנה, בשנת 2012 למשך יומיים, ופעמיים למשך שבוע, בשנים 2004 ו-2018.
בינואר 2018 הודיע זהבי שיעבור לשדר פעמיים בשבוע עד להודעה חדשה, הוא נימק זאת בכך שהוא צריך זמן לטפל במצבו הבריאותי וכן בתביעה שהוא מנהל נגד הדס שטייף. במרץ אותה שנה הודיע על לקיחת חופשה ללא הגבלת זמן משידור, הוא נימק זאת בעייפות וכן בכך ש"קשה לי לשדר בתחנה בה משדרים כמה מהשופרות של ראש הממשלה". כעבור חודשיים חזר לשדר את תוכניתו "זהבי עצבני" פעמיים בשבוע בימי ראשון ושני.
החל מסוף יולי 2021, לאחר פטירתו של העיתונאי רוני דניאל, ששידר באופן קבוע בימי חמישי תוכנית שיחות עם מאזינים, זהבי מחליף אותו ומשדר גם בימי חמישי.
בתוכנית העיד שהצביע למפלגת מרצ בעקבות חברותו עם אילן גילאון. בסוף 2016 הצהיר על הסרת תמיכתו במפלגה מכיוון שחברת הכנסת מטעם מרצ, מיכל רוזין התקזזה בהצבעה על חוק ההסדרה עם חבר האופוזציה, השר אופיר אקוניס. הוא הביע ביקורת רבה נגד המפלגה וכן תקווה שלא תעבור את אחוז החסימה. ב-2020 העיד שהצביע לעבודה-גשר-מרצ בעיקר בזכות ראש הרשימה עמיר פרץ. בהמשך הביע ביקורת חריפה בעקבות כוונתו להיכנס יחד עם בני גנץ לממשלת אחדות לאומית עם נתניהו.
ב-4 ביולי 2022 הושעה משידור בתחנת 103FM ומכתיבת טורו ב"מעריב" לאחר שאמר בתוכניתו כי הוא "מייחל לשריפת אולפן ערוץ 14 על יושביו". בהודעה מטעם התחנה נכתב כי "מדובר באמירה חמורה שאין לה מקום בשידורי רדיו ומהווה חציה בוטה של גבולות חופש הביטוי". לאחר כשבועיים התנצל על דבריו וחזר לשדר ולכתוב.
ב-13 בנובמבר 2022 הושעה זהבי משידור לאחר שהתבטא באופן חריף נגד נציגי ציבור דתיים: "הייתי שמח לו כמה מכם היו קושרים את התפילין לגרון שלהם ותולים את עצמם, מרוב שהם לא עושים כלום אבל הם נציגי ציבור". מאחר שלא התנצל על הדברים, הוחלט על השעייתו לצמיתות במרץ 2023. בעקבות החלטה זו תבע זהבי את הרדיו על הפרת חוזה.
לאורך השנים, שיחות רבות מהתוכנית נעשו ויראליות ברשתות חברתיות, ובאתר יוטיוב מספר ערוצים שכוללים שיחות נבחרות.
עבודתו בקולנוע ובטלוויזיה
בנוסף לפעילותו העיתונאית, שיחק זהבי במספר סרטים ובסדרות טלוויזיה ישראליות: בין היתר שיחק בסרטי הקולנוע, "מציצים", "שורו", "עפולה אקספרס", "הערב סרט", "החצי השני", "האח של דריקס", "שבזי", בתפקיד משני ב"מר באום" (הסרט השלישי בטרילוגיה "שמיכה חשמלית ושמה משה") ובסרט "על הקו", בכיכובה של ענת וקסמן. שיחק בין היתר בסדרות הטלוויזיה "סיפורים לשעת לילה מאוחרת", "כחול עמוק" ו"עספור".
בשנת 2000, שידרה טלעד, זכיינית ערוץ 2, סדרה דוקומנטרית שיצר על יהדות "זהבי מחפש תשובה". הסדרה, שביצירתה היו שותפים התסריטאי והבמאי דרור סבו והעורכת מיקי מנדל מוזס, כללה 14 פרקים. בשנת 2002, שודרה עונה נוספת של הסדרה.
בשנת 2004, יצר את הסרט התיעודי "מכתב אישום" על רצח רבין ששודר בערוץ 10. בשנת 2007, השתתף בסדרה הדוקומנטרית "על החיים ועל המוות" בערוץ עשר.
ב-2009 דיבב זהבי את דמותו של מוסטפא בסדרת האנימציה הישראלית למבוגרים "סלב'ס", וגילם את שלמה, בעל מוסך, בסדרת הטלוויזיה "עספור".
כמו כן השתתף זהבי במספר פרסומות וכן בתפקיד דיבוב בסרט המצויר "משפחת סופר על".
בשנת 2023 זהבי החל להשתתף כחבר פאנל בתוכנית "אזור בחירה", תוכנית אקטואליה פוליטית המשודרת ברשת 13.
כדמות ספרותית
בשנת 1975 פרסם הסופר התל אביבי בונה תירוש את ספרו "הבית". הספר שעוסק בחיי צעירים תל אביבים בדירה שכורה בעיר, בשולי הבוהמה ובתוכה. אחד מגיבורי הספר הוא זהבי (שמו בספר: שמשון דומברובסקי). זהבי עצמו חזר ופרסם במהלך השנים קטע מהספר, המתאר כיצד פנה במכתב אל יצחק רבין, אז שר העבודה, וגינה אותו על ששכח את העניים.
חייו האישיים
זהבי מתגורר בתל אביב. לא נישא מעולם ואין לו ילדים ולדבריו הוא אל-הורי. הצעת נישואין מפתיעה שקיבל ביוון בשנת 1988 מרימונדה טוויל, שהציעה לו, ספק בצחוק וספק ברצינות, לשאת את בתה סוהא - דחה זהבי על הסף, ובמקום זאת נישאה סוהא ליאסר ערפאת. זהבי מגדיר את עצמו כאתאיסט..
הוא היה חבר קרוב של דן בן אמוץ שקבע בצוואתו שזהבי יקבל כל חודש בקבוק ויסקי משובח.
זהבי הביע רצון שלאחר מותו גופתו תשרף ושאפרה יושם בתוך צנצנת דבש.
פרסים
עבודתו העיתונאית זיכתה את זהבי בפרסים אחדים:
בקעצוריים
בקעצוריים (שם מדעי: Saxifragaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים, אשר כוללת כ-36 סוגי צמחים, מהם כ-12 צומחים באירופה. קיימים סך הכל 460 מינים במשפחה.
מאפיינים
משפחת הבקעצוריים מגוונת וכוללת מספר מינים חד שנתיים ורוב של מינים רב שנתיים.
הפרחים סימטריים, ומכילים איברי רבייה זכריים ונקביים. הם כוללים בין ארבעה לחמישה עלי כותרת, ובין חמישה לעשרה אבקנים.
במרבית המינים, העלים מסורגים. קיימים מינים בהם העלה מחולק לאונות ומינים בהם העלה משונן.
מרבית בני המשפחה מעדיפים אקלים קר.
בארץ
בארץ צומח סוג אחד בלבד, בקעצור, ומתוכו נפוצים המינים בקעצור החורש ובקעצור שלוש האונות. בקעצור החורש מין אנדמי לכרמל.
המין בקעצור השלוחות מגודל בגינות רבות בארץ כצמח נוי למרפסת ולצל.
ארבעה בג'יפ
הרקע ההיסטורי
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, מ-9 במאי 1945 ועד 27 ביולי 1955 הייתה אוסטריה תחת שליטה משותפת של ארבע מעצמות הכיבוש ארצות הברית, ברית המועצות, בריטניה וצרפת. המדינה חולקה לארבעה אזורי כיבוש, שכל אחד מהם נשלט על ידי אחת המעצמות. עיר הבירה וינה חולקה באותה מתכונת לארבעה אזורים.
שלא כמו בברלין, שהייתה בה הפרדה מוחלטת בין מזרח העיר שבשליטת הסובייטים, לבין מערב העיר שבשליטת שלוש מעצמות המערב (חלוקה שלימים תתבטא גם בהקמתה ובנתיבה של חומת ברלין), היה השלטון בווינה משותף לארבע מעצמות הכיבוש. ארבע המעצמות הקימו כוח שיטור משותף בעיר שהופעל על ידי פטרולים של ג'יפים שבכל אחד מהם נסעו יחד ארבעה שוטרים צבאיים מארבע המעצמות. עד היום משמש הביטוי "ארבעה בג'יפ" בווינה ככינוי לאותה תקופה.
בשיאה של אותה תקופה, בשנת 1951, הופק על רקע זה סרט הקולנוע השווייצרי "ארבעה בג'יפ". הסרט צולם באוסטריה בשחור-לבן ושפתו הייתה אנגלית. הסרט הוקרן לראשונה ב-30 במרץ 1951.
יוסי ידין
ליאופולד לינדברג הכיר את שחקן הקאמרי יוסי ידין כאשר הגיע לישראל וביים בחודש אוקטובר 1949 את המחזה "הצל", שהצגת הבכורה שלו הייתה ב-1 בנובמבר של אותה שנה. יוסי ידין מילא באותו מחזה תפקיד של פונדקאי.
כשהחלו ההכנות להסרטת הסרט עלה בדעתו של לינדברג הרעיון כי שחקן שטרם נודע בעולם הרחב ימלא בסרט את תפקיד השוטר הצבאי הרוסי. הוא שלח את ההצעה לידין, וכאשר ידין שלח לו בתשובה את צילומיו, הקלטות מקולו וקטע בהשתתפותו שהוסרט במיוחד לצורך כך, הגיעה כעבור זמן קצר התשובה כי עליו להתייצב במקום ההסרטה. נסיעתו של ידין לחו"ל, על מנת להשתתף בסרט זר, הייתה בגדר אירוע תרבותי וחדשותי בישראל של ראשית שנות החמישים. מסעו לאירופה תועד בכתבות רבות מלוות בצילומים מן הסרט ומתהליך ההסרטה שהופיעו בעיתונות העברית.
עלילה
הסרט מתאר צוות של ארבעה סמלים, בני ארבע מעצמות הכיבוש, המפטרלים בווינה שלאחר המלחמה, בג'יפ אחד. הסרט מראה את שגרת היום יום של ארבעת הסמלים, על הבדלי המנטליות שביניהם. השגרה מופרעת יום אחד כאשר מוטלת עליהם משימה ללכוד שבוי שנמלט ממחנה שבויים סובייטי אל אזור הכיבוש של מדינות המערב בווינה, כדי להתאחד עם אשתו שנותרה לבדה באותו אזור. כאשר מתברר להם הצד האנושי של העניין, מחליטים האמריקאי, הבריטי והצרפתי לסייע לנמלט. הבעיה היא שהסמל הרוסי וסילי ורושנקו (יוסי ידין), נאמן לפקודות הממונים עליו בפיקוד הסובייטי, מסרב לאפשר לאיש להימלט ונכנס לעימות עם שלושת חבריו לג'יפ, תוך שהוא נקלע לקונפליקט בין הרגש האנושי שלו לבין חובתו.
התגובות
הסרט זכה בפרס "דב הזהב" לשנת 1951 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. הימים היו ימי המלחמה הקרה והסובייטים גינו את הסרט כסרט אנטי-סובייטי. בישראל של אותם הימים נתקבל הסרט בהתלהבות בשל השתתפותו של יוסף ידין כדמות מרכזית בו, בתקופה בה טרם הופיעו שחקנים ישראליים בהפקות קולנוע בינלאומיות. יוצאת דופן בהתלהבות הכללית הייתה "מק"י" המפלגה הקומוניסטית הישראלית. במכתב שכתבו מספר חברי בנק"י ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי לשבועון דבר השבוע בדצמבר 1951 הם מותחים ביקורת על השבועון שהמליץ לקוראיו לצפות בסרט אנטי סובייטי זה (לדבריהם), ודורשים "להסירו מן הבד". עורך מדור הקולנוע של השבועון השיב להם:
.
קליי
קליי (Clay) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו חרסית. {{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
מערכת פאנו
מערכת פֵּאָנוֹ היא מערכת מתמטית, המהווה מודל פורמלי של המספרים הטבעיים. המערכת בנויה על שני מושגי יסוד: איבר האפס ופעולת ה"עוקב". משני מושגים אלה מאפשרת אקסיומה מיוחדת לבנות, באינדוקציה, את פעולות החיבור והכפל. מערכת פאנו היא מערכת המספרים הבסיסית ביותר, וממנה אפשר לבנות את המספרים השלמים, את המספרים הרציונליים, ואת שאר מערכות המספרים. את האקסיומות הציע המתמטיקאי האיטלקי ג'וזפה פאנו בשנת 1889.
מערכת פאנו מהווה ניסוח אקסיומטי ראשון למספרים הטבעיים, שעד סוף המאה ה-19 נחשבו יסודיים במידה שאין למעלה ממנה. האקסיומות, הכתובות בשפה מסדר שני, מתארות את המספרים הטבעיים בדיוק כזה, עד שקיימת רק מערכת אחת המקיימת אותן (עד כדי איזומורפיזם). לגרסאות חלשות יותר, הכוללות רק אקסיומות בשפה מסדר ראשון, יש גם מודלים לא סטנדרטיים.
הגדרה פורמלית
למערכת פאנו שלושה מרכיבים - קבוצה \ \omega, קבוע, ופעולה , המקיימים את האקסיומות הבאות (בעברית נקרא לפעולה זו "פעולת העוקב"):
3'. לכל נוסחה בשפה, קיימת האקסיומה כאשר \bar{y} הוא קיצור עבור.
בשפה מסדר ראשון לא ניתן למנות על "כל קבוצה", כפי שעושה האקסיומה השלישית. סכימת האקסיומות, הכוללת מספר בן-מניה של אקסיומות מסדר ראשון (אחת לכל נוסחה), מבטאת את אותה טענה, אבל מסתפקת בקבוצות שהן, במובן של הלוגיקה הפורמלית, ניתנות להגדרה. האקסיומה קובעת שאם 0 מקיים תכונה מסוימת, ולכל x, אם x מקיים אותה אז גם x+1 מקיים אותה, אז התכונה מתקיימת לכל x.
המערכת הכוללת את שתי האקסיומות 1 ו-2 לעיל ואת סכימת האקסיומות 3' קרויה אריתמטיקת פאנו, ומסומנת בדרך-כלל באותיות PA.
הגדרת פעולות החשבון
אקסיומת האינדוקציה מאפשרת להגדיר פונקציות באופן רקורסיבי.
החיבור, שסימנו +, הוא פעולה בינארית המוגדרת באופן הבא:
הכפל, שסימנו \times, הוא פעולה בינארית המוגדרת באופן הבא:
באמצעות פעולת החיבור ניתן להגדיר את יחס הסדר המוכר על הטבעיים: לכל שני מספרים טבעיים \ x, y מתקיים x \le y אם ורק אם קיים מספר טבעי \ z כך ש-x+z=y \,.
מהגדרה זו מקבלים שהעוקב של 0, \ S(0) הוא איבר יחידה ביחס לכפל (לכל x טבעי מתקיים: ), וסימונו המקובל הוא 1. מהגדרת החיבור נובע. לפי הסימון החדש פעולת החיבור מוגדרת לפי ופעולת הכפל מוגדרת.
אפשר להוכיח (באינדוקציה) שהמערכת מקיימת גם את כל האקסיומות המגדירות חוג למחצה.
מודלים
ריכרד דדקינד הוכיח שמערכת האקסיומות של פאנו (עם אקסיומת האינדוקציה מסדר שני) היא קטגורית, כלומר: כל שני מודלים של מערכת זו הם איזומורפיים. בניסוח פורמלי יותר: אם ו-  הם שני מודלים של מערכת פאנו, אז הפונקציה, המוגדרת (על-פי אקסיומת האינדוקציה של המערכת הראשונה) על ידי , היא איזומורפיזם בין המבנים.
מודלים לא סטנדרטיים
המספרים הטבעיים מהווים כמובן מודל של אקסיומות פאנו. כאשר מחליפים את אקסיומת האינדוקציה המלאה בגרסתה שמסדר ראשון, נכנס לפעולה משפט הקומפקטיות (החל על מערכות שהאקסיומות שלהן מסדר ראשון), שלפיו יש למערכת גם מודלים לא סטנדרטיים. לפי משפט לוונהיים-סקולם יש למערכת לא רק מודל בן-מניה, אלא גם מודלים מכל עוצמה אינסופית שהיא. כאשר מפרשים את תוצאת הקטגוריוּת של דדקינד במערכת מסדר ראשון, ההוכחה מראה שבתוך כל מודל של תורת הקבוצות, יש מודל יחיד לאריתמטיקת פאנו שהוא "הקטן ביותר" - הוא משוכן ברישא של כל מודל אחר של האריתמטיקה. במודל לא סטנדרטי של תורת הקבוצות מתקבל מודל לא סטנדרטי של האריתמטיקה, ומאלה אי-אפשר להימנע באמצעות הוספה של אקסיומות מסדר ראשון.
הגדרת המספרים הטבעיים על-פי האקסיומות של תורת הקבוצות
אפשר לנקוט בשלוש גישות לגבי מהותם של המספרים הטבעיים. הראשונה, להניח שהמספרים הטבעיים הם, כשמם, ישות טבעית שקיומה הוא הנחה אינטואיטיבית ומקובלת. השנייה, להניח, כאקסיומה בסיסית במתמטיקה, שקיימת מערכת פאנו. ושלישית, לקבל את אקסיומות היסוד של תורת הקבוצות (כגון המערכת של צרמלו-פרנקל), ולבנות מאלו גם מערכת פאנו. גישה זו, השלישית, היא זו שהציעו גוטלוב פרגה וברטראנד ראסל, והיא המקובלת היום על רוב המתמטיקאים. כך בונים מערכת פאנו:
בדרך זו נקבל:
עתה, נגדיר קבוצה אינדוקטיבית: קבוצה אינדוקטיבית היא קבוצה המכילה את 0 (הקבוצה הריקה) וכן, עבור כל איבר בקבוצה, היא מכילה את העוקב לו. אזי, קבוצת המספרים הטבעיים \ \omega מוגדרת כקבוצה האינדוקטיבית הקטנה ביותר (המתקבלת מחיתוך של כל הקבוצות האינדוקטיביות).
כעת ניתן להגדיר על הטבעיים סדר חלקי פשוט באמצעות הכלה (כהגדרתה בתורת הקבוצות) באופן הבא: לכל x,y טבעיים נגדיר x \le y אם ורק אם. לפי עקרון הסדר הטוב זהו סדר טוב.
קישורים חיצוניים
Giuseppe Peano
תפילת תראוויח (אסלאם)
תפילת התָראוויח (בערבית: صلاة التراويح) היא תפילה (צלאה) המתבצעת על ידי מוסלמים מהזרם הסוני בלילות חודש הרמדאן, בנוסף לחמש תפילות החובה היומיות. זוהי תפילת רשות, ואינה חובה.
תפילת התראוויח מתבצעת בזוגות של רכעאת, ובדרך כלל מתבצעות בין 8 ל-20 רכעאת.
תפילת תראוויח נחשבת לארוכה במיוחד, ולכן בחלק מהמסגדים נערכת הפסקה קלה בין כל 4 רכעאת, ולעיתים גם בין כל 2 רכעאת. תפילת תראוויח מתקיימת אך ורק בלילות הרמדאן, וזמנה היא לאחר התפילה החמישית.
באופן מסורתי, רוב המתפללים קוראים בכל יום במהלך התפילה חלק אחד שלם מתוך 30 החלקים של הקוראן, ובכך מסיימים לקרוא את הקוראן כולו במהלך חודש הרמדאן.
המוסלמים מהזרם השיעי לא נוהגים לקיים את תפילת התראוויח, מפני שהם מאמינים שהיא אינה מסורת של הנביא מוחמד, אלא חידוש של עומר בן אל-ח'טאב. לתריסריים יש מנהג דומה בשם תהאג'וד.
איוואן אנטונוביץ'
ב-1960 סיים את לימודי תואר שני באוניברסיטה הפדגוגית לשפות זרות של מינסק. ב-1973 סיים דוקטורט בפילוסופיה (Ph.D). ב-1977 הפך לפרופסור.
בשנים 1969–1974 עבד במחלקה לפיתוח סוציאלי של האו"ם בניו יורק, ערך את המגזין "סקירה בינ"ל של הפוליטיקה הפלילית". בשנים 1975 - 1987 לימד באוניברסיטה הממלכתית של בלארוס כעובד המפלגה הקומוניסטית. ב-1987–1990 כיהן כסגנו של הרקטור של האקדמיה למדעי החברה תחת המועצה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית בברית המועצות. ב-1990-1991 - עבר במנגנון של המפלגה הקומוניסטית של רוסיה הסובייטית. ב-1992–1995 ניהל מכון המחקר "בלאינפורמפרוגנוז" תחת הנשיא של בלארוס. ב-1995–1996 - סגן שר החוץ של בלארוס, בשנת 1997 הוא מונה לשר החוץ במקום ולדזימיר סנקו וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1998.
החל משנת 2000 מתגורר במוסקבה.
תחומי מחקר
אנטונוביץ' כתב יותר מ-300 מאמרים שהבולטים ביניהם: "אנתרופולוגיה פילוסופית מודרנית" (1970), "המחלה החברתית של הקפיטליזם" (1974), "הסוציולוגיה בארצות הברית - הבעיות ופתרונן" (1976), "התפתחות חברתית ובעיית הקידמה" (1977) ועוד.
המודיעין הישראלי ערב מלחמת יום הכיפורים
המודיעין הישראלי ערב מלחמת יום הכיפורים היה אחד הגורמים המשפיעים על השתלשלות המלחמה, בין היתר, בגלל הצלחתן של מדינות ערב ליזום מתקפת פתע על ישראל וזאת חרף ידיעות רבות שהצביעו על סבירות גבוהה לפריצת מלחמה. מתקפת הפתע חרף הידיעות הרבות שקדמו לה נבעה מתוך הקונספציה השגויה, שמצרים לא תפתח במלחמה עם ישראל אלא בהתקיים תנאים מסוימים וסוריה לא תצא למלחמה ללא שיתוף פעולה עם מצרים ולכן, גורמי המודיעין הישראלי העריכו ערב המלחמה שהסבירות למלחמה היא נמוכה.
מצרים וסוריה ערב המלחמה
הניצחון של צה"ל במלחמת ששת הימים, הותיר את מצרים וסוריה מושפלות. בשנת 1969 ביטל נאצר את הפסקת האש עם ישראל, והחל במלחמת התשה אשר תכליתה הייתה להתיש את ישראל, ו"לזכות בנקודות" צבאיות. מספר חודשים לפני המלחמה, המצרים, יחד עם הסורים, תכננו את מבצע באדר, שכלל את צליחת התעלה, עקיפת קו המוצבים ובידודם, וייצוב קו הגנה חדש על קו המעברים בסיני. התכנית הסורית כללה את הבקעת קו ההגנה הישראלי ברמת הגולן, שחרור שטחי הרמה וייצוב קו הגנה על המורדות המערביים של הגולן.
למרות הרמזים והסימנים שהצביעו על היערכות למתקפה משותפת, בוצע תיאום המאמצים תוך הטעיית ישראל באמצעות העברת נתונים מטעים, כאשר ההטעייה חוזקה בשל הערכת אמ"ן השגויה ל"סבירות נמוכה" למלחמה.
תוצאות מלחמת ששת הימים
הניצחון הסוחף של ישראל בכל החזיתות במלחמת ששת הימים הביאו לתחושת מציאות חדשה במרבית שכבות העם בישראל.
תפיסה זו קרסה באופן מוחלט עם פתיחת מלחמת יום הכיפורים.
לכשל היו גורמים אחדים שהחשובים בהם:
אגף המודיעין
אגף המודיעין של צה"ל הביא שפע של ממצאים ומידע אשר נאסף בחודשים, בשבועות ובימים שלפני המלחמה. המידע הגיע ממקורות טובים, ונדירים באיכותם, וחיבור המקורות הצביעו בבירור על המגמה כי פניהן של מצרים וסוריה למלחמה.
סבירות נמוכה
המונח "סבירות נמוכה", נתפס בהקשרו למלחמת יום כיפור, כביטוי של שאננות, אי בדיקת הנתונים שהיו גלויים וברורים, וכחטא של יוהרה שהובילו לכשל הצבאי והמדיני. מאז החלו להצטבר עדויות על פריצה אפשרית של מלחמה, העריך המודיעין הישראלי שקיימת "סבירות נמוכה" למתקפה מצרית על ישראל. הערכות המודיעין נשארו יציבות כי קיימת "סבירות נמוכה" לפרוץ מלחמה, זאת למרות אזהרות של המוסד (אשר הערכותיו לא התקבלו, וניתנה עדיפות לדעת אמ"ן).
בישיבת המטה הכללי של צה"ל שהתקיימה ב-5 באוקטובר אמר ראש אמ"ן, אלי זעירא שמלחמה היא "בסבירות נמוכה ואפילו נמוכה מהנמוכה".
גם כאשר הביא ראש המוסד יומיים לפני פרוץ המלחמה, ידיעה ממקור מהימן - הסוכן "בבל", שמצרים וסוריה מתכוונות לתקוף, נשארו אנשי אגף המודיעין (אמ"ן) בדעתם כי הסבירות נמוכה לפרוץ מלחמה, ובשל היוקרה ממנה נהנו אמ"ן, נתקבלה דעתם על ידי הדרג המדיני.
ערב המלחמה, כאשר הצטברו נתונים משמעותיים, פנה הרמטכ"ל, דוד אלעזר, לממשלה וביקש לגייס אנשי מילואים. אך הממשלה דחתה את הבקשה. ביום שישי, 5 באוקטובר, הרמטכ"ל אמר שהוא שומר את גיוס המילואים לאינדיקציה נוספת, זאת בתשובה לשר גלילי בישיבה עם ראש הממשלה.
גם ביום שישי בערב, כאשר נודע שפינוי המשפחות הרוסיות מסוריה ומצריים הוא בגלל מלחמה קרובה, (ידיעת יחמור) נשארו אנשי אגף המודיעין (אמ"ן) בדעתם כי הסבירות נמוכה לפרוץ מלחמה, ובשל היוקרה ממנה נהנו אמ"ן, נתקבלה דעתם על ידי הדרג המדיני.
המודיעין הישראלי
בעת המלחמה רוכז המודיעין הצבאי על ידי אגף המודיעין של המטה הכללי (אמ"ן)
המודיעין המצרי
הצלחת המיסוך והסודיות של קברניטי הצבא וההנהגה המצרית, גרמו לכך שבישראל לא הצליחו לזהות בוודאות את נכונותה של מצרים לצאת למלחמה. המיסוך וההטעייה, יחד עם שאננות היתר ו"ליקוי המאורות" של מקבלי ההחלטות בישראל, הובילו צעד אחר צעד עד לפרוץ המלחמה בהפתעה גמורה מבחינת ישראל.
במקביל, פורצים הכוחות הסוריים לרמת הגולן, ושועטים כמעט ללא הפרעה עד לדרום הרמה, ומדרונות הכנרת, ועוצרים. במקביל, מתחולל קרב שריון בשריון עז ב"עמק הבכא", דבר שישפיע בהמשך המלחמה על הכוחות המתקדמים בדרום הרמה, ויביא בסופו של דבר לעצירת, ואף להדיפת הכוחות הסוריים.
ועדת אגרנט
ועדת חקירה ממלכתית שהוקמה ב-21 בנובמבר 1973 בעקבות תפקוד צה"ל והדרג המדיני לפני ובתחילת מלחמת יום-הכיפורים. הועדה נקראה על שמו של יושב-ראש הוועדה - נשיא בית-המשפט העליון ד"ר שמעון אגרנט.
חברי הוועדה
מטרות הוועדה על חברי הוועדה הוטל להכין דוח על המידע שהיה זמין לפני המלחמה בקשר לתנועותיהן ולכוונותיהן של מצרים וסוריה, על הערכת אותו מידע על ידי המוסדות הצבאיים והאזרחיים המוסמכים ועל מוכנותו של צה"ל למלחמה בכלל, ובמיוחד ביום שלפני פרוץ המלחמה, 5 באוקטובר 1973.