cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וסטפאליה
הארכיבישופים של קלן קיבלו את ווסטפליה כדוכסות בשנת 1180, אך הדוכסות למעשה הייתה מוגבלת בעיקר לאזור צפונית־מזרחית לקלן. גופים פוליטיים רבים אחרים גדלו באזור וסטפאליה, ביניהם הבישופות של מינסטר, פדרבורן, אוסנברוק ומינדן, שאומבורג, ליפה, רוונסברג ומארק (עם לימבורג), העיר הקיסרית דורטמונד, ומנזר אסן. בשנת 1512 הוקם מעגל הריין התחתון – ווסטפאלי (Kreis) של האימפריה הרומית הקדושה.
בחבל וסטפאליה נכרת ב־1648 שלום וסטפליה שסיים את מלחמת שלושים השנים.
ב־1807, לאחר חוזה טילזיט, נפוליאון בונפרטה יצר מחלק מווסטפאליה וחבלים נוספים את ממלכת וסטפאליה, שעליה המליך את אחיו, ז'רום בונפרטה.
קמפיין ארבעת המזיקים
קמפיין ארבעת המזיקים (בסינית: 除四害; בפין-יין: Chú Sì Hài, צ'וּ סְה הָאי), היה אחת הפעולות הראשונות שנעשו בקפיצה הגדולה בסין בין השנים 1958–1962. ארבעת המזיקים שיועדו להשמדה היו חולדות, זבובים, יתושים ודרורים. השמדת הדרורים מכונה גם קמפיין מחיצת הדרורים או קמפיין חיסול הדרורים, וגרמה לחוסר איזון אקולוגי חמור, שהיה אחד הגורמים לרעב הסיני הגדול. בשנת 1960 סיים מאו דזה-דונג את המערכה נגד הדרורים והפנה את המוקד הרביעי לפשפשי המיטה.
קמפיין
קמפיין "ארבעת המזיקים" הוצג בשנת 1958 על ידי מאו דזה-דונג, כקמפיין היגיינה שמטרתו למגר את המזיקים האחראים להעברת מגפה ומחלות:
דרורים
הדרורים "הואשמו" כי אכלו כארבעה קילו דגנים לדרור בשנה. קיני הדרורים נהרסו, ביצים נשברו, וגוזלים נהרגו. מיליוני אנשים התארגנו בקבוצות והשתמשו בסירים ובמחבתות כדי להרעיש ולמנוע מהדרורים לנוח בקיניהם, במטרה לגרום להם ליפול ולמות מתשישות. בנוסף לטקטיקות אלה, אזרחים פשוט ירו בציפורים שהתעופפו בשמיים. כל העם נקרא להשתתף במבצע השמדת הדרורים; מאו ציין כי ילדים מגיל חמש יכולים כבר לפעול למען המטרה, ואכן ילדים בהשתתפו בפעילויות השמדת הדרורים כחלק מלימודיהם בבית הספר היסודי. התקפות המוניות אלה דלדלו את אוכלוסיית הדרורים, וכמעט שהביאו להכחדתה בסין. כמה דרורים מצאו מקלט בשטחים החיצוניים של נציגויות דיפלומטיות שונות בסין. אנשי השגרירות הפולנית בבייג'ינג דחו את הבקשה הסינית להיכנס לשטח השגרירות כדי להפחיד את הדרורים שהסתתרו שם וכתוצאה מכך השגרירות הוקפה במתופפים. לאחר יומיים של תיפוף מתמיד נאלצו הפולנים להשתמש באתי חפירה כדי לנקות את השגרירות מדרורים מתים.
תוצאות
אולם בשלב זה כבר היה מאוחר מדי. ללא דרורים שיאכלו אותם, אוכלוסיות הארבה התעצמה, ארבה מילא את הארץ והעצים את הבעיות האקולוגיות שכבר נגרמו בעקבות הקפיצה הגדולה, שכללה בין היתר כריתת יערות נרחבת ושימוש ברעלים והדברה. חוסר איזון אקולוגי החמיר את הרעב הסיני הגדול, בו 15–45 מיליון איש מתו מרעב. בסופו של דבר נאלצה ממשלת סין לייבא 250,000 דרורים מברית המועצות כדי לחדש את אוכלוסייתם.
קמפיין מחודש
ב־19 ביוני 1998 תלתה כרזה באוניברסיטת דרום מערב החקלאית בצ'ונגצ'ינג, "היפטרו מארבעת המזיקים". תשעים וחמישה אחוזים ממשקי הבית נצטוו להיפטר מארבעה מזיקים; הפעם הוחלפו הדרורים בתיקנים. קמפיין דומה נצפה באביב 1998 בבייג'ינג. מעט אנשים הגיבו לקמפיינים אלה, שכן רבים כבר נהגו להרוג את המזיקים האלה, במיוחד ג'וקים.
השפעה תרבותית
בסדרת הדרמה משנת 2009, רוזי ביזנס (שהתרחשה באמצע המאה ה-19 בסין), העלה איכר את הרעיון להרוג את הדרורים כדי לשפר את התפוקה החקלאית. הרעיון הועלה כמעשה קונדס כדי להערים על בעלי האדמות ולגרום להם לרעב ועוני.
הקמפיין לחיסול הדרורים מוזכר בסרט דרכון לסין משנת 1960. בסצנה קצרה, נראים אנשים יורים זיקוקים כדי לגרום לדרורים להתעופף.
האלבום Every Red Heart Shines Toward the Red Sun (2006) של להקת הפוסט-רוק האמריקאית Red Sparowes מספר, באמצעות כותרות שיריו, את סיפור קמפיין חיסול הדרורים.
הרומן דרורי ואן פה מאת הסופר הסרבי אריך קוש מתאר את הקמפיין לחיסול הדרורים כאלגוריה להשמדת היהודים במלחמת העולם השנייה.
עץ 2-3-4
במדעי המחשב, עץ 2-3-4 (באנגלית: ) הוא מבנה נתונים מסוג עץ חיפוש מאוזן. בעץ זה:
כמו כן, עץ ריק ועץ עם עלה אחד הם עץ 2-3-4.
בגרסה המתוארת כאן (ראו איור 4), גם הצמתים הפנימיים וגם העלים מכילים רשומות, כאשר כל רשומה מיוצגת על ידי מפתח, ואין חפיפה בין המפתחות שבעלים ובצמתים הפנימיים. המפתחות המאוכסנים בצומת פנימי מגדירים את תחום המפתחות המאוחסן בכל תת-עץ c_i המחובר לאותו צומת.
בצומת פנימי מסוג צומת-2, בצומת פנימי מסוג צומת-3, בצומת פנימי מסוג צומת-4,
בעץ 2-3-4 עם h רמות, יש בין 2^{h}-1 ל- 4^{h}-1 מפתחות (כאשר העץ מורכב מצמתים מסוג צומת-2 בלבד, או צומת-4 בלבד, בהתאמה). במילים אחרות, על מנת ליצג n רשומות, יש צורך בעץ עם לפחות רמות, אך לא יותר מ-  רמות. משמע, כל המסלולים בעץ הם באורך O(\log n).
מבנהו של עץ 2-3-4 מבטיח חיפוש, הכנסה, והוצאת מפתח (המיצג רשומה) בסיבוכיות O(\log n) במקרה הגרוע ביותר, כאשר n הוא מספר המפתחות (רשומות) בעץ.
עץ 2-3-4 שייך למשפחה של עצי חיפוש המאזנים את עצמם. בעצים מסוג זה פעולות הכנסת מפתח והוצאת מפתח עשויות לגרום שינויים במבנה העץ, לשם שימור איזונו. דוגמאות נוספות לעצי חיפוש המאזנים את עצמם הן: עץ AVL, עץ 2-3, עץ אדום שחור, ועץ B.
חיפוש
חיפוש רשומה שלה מפתח k מתחיל בשורש ומתקדם במורד העץ כאשר בכל צומת:
בסופו של דבר, או שהמפתח נמצא בצומת פנימי, או שמגיעים לעלה. אם הרשומה נמצאת בעץ, אזי העלה יכיל את המפתח k ואת הרשומה השייכת לו (ראו איור 5).
הכנסה
הכנסת מפתח לעץ ניתנת לביצוע באחת משתי שיטות עיקריות. בשתי השיטות, הכנסת מפתח חדש k לעץ 2-3-4 מתחילה כמו חיפוש, בו מתקדמים במורד העץ עד אשר מגיעים לעלה a בו מסתיים חיפוש כושל. אם העלה הוא צומת-2 או צומת-3, מוסיפים לו מפתח נוסף במקום המתאים והופכים אותו לצומת-3 או צומת-4, בהתאמה (ראו איור 6). השיטות נבדלות ביניהן בדרך שבה הן מתמודדות עם הוספת מפתח לצומת-4. בשני המקרים, הפעולה הבסיסית הנדרשת לפני ההוספה היא פיצול צומת-4 לשלושה צמתים מסוג צומת-2, כאשר (ראו איור 7):
שיטה 1 - פיצול מלמטה למעלה
כאשר העלה a שנמצא הוא צומת-4, מפצלים אותו לפני הוספה לשלושה צמתים מסוג צומת-2, על ידי העלאת המפתח המרכזי (y) לצומת העליון b (איור 7). לאחר מכן מוסיפים את המפתח k לאחד מבניו של b, העלים החדשים c,d אשר מכילים את המפתחות x,z בהתאמה (איור 8).
על מנת לשמור על מבנה העץ אשר דורש עומק זהה לכל העלים, יש להוסיף את הצומת b לאב p של הצומת המקורי a. אם האב p הוא צומת-2 או צומת-3, התהליך הסתיים, והאב p הופך לצומת-3 או צומת-4, בהתאמה. אולם אם p הוא צומת-4, נדרש לפצל גם אותו לפני ההוספה, ולהוסיף את b לאחד מבניו (איור 9). תהליך זה של פיצול והוספה עשוי להמשיך להתרחש בדרך למעלה מן העלה לכיוון השורש (ומכאן השם: פיצול מלמטה למעלה), עד אשר מגיעים לצומת שאינו צומת-4, או שמפצלים את השורש (איור 10).
פיצול השורש הוא מקרה מיוחד, אשר גורם ליצירת שורש חדש מסוג צומת-2 אשר בניו הם שני צמתים מסוג צומת-2. באופן זה גדל העומק של עץ 2-3-4.
שיטה 2 - פיצול מלמעלה למטה
גם בשיטה זו, הכנסת מפתח חדש k מתחילה כמו חיפוש, בו מתקדמים במורד העץ עד אשר מגיעים לעלה a בו מסתיים חיפוש כושל. אולם בניגוד לשיטה המתוארת לעיל, מוודאים שכאשר מגיעים לעלה a מסוג צומת-4, ניתן יהיה לפצל אותו לשלושה צמתים כמתואר לעיל, ולמזג את הצומת העליון b אל תוך האב p, מבלי שיהיה צורך לפצל את p.
את זאת משיגים על ידי כך שמפצלים כל צומת-4 בו נתקלים במהלך החיפוש במורד העץ, החל מהשורש (ומכאן השם: פיצול מלמעלה למטה, איורים 11-13). כאשר מפצלים צומת פנימי באופן זה, אין צורך לדאוג לאביו, כיוון שמובטח לנו שאינו צומת-4. מכיוון שכך, תמיד נוכל למזג את הצומת העליון מבין שלושת הצמתים אל האב. פיצול צומת אם כך, היא פעולה מקומית אשר אינה מתפשטת במעלה העץ. באופן זה, הכנסת מפתח נעשית במעבר אחד החל מהשורש ועד העלה a. אם העלה a הוא צומת-2 או צומת-3, מוסיפים לו את המפתח k והתהליך הסתיים. אם העלה הוא צומת-4, מפצלים אותו. מכיוון שהאב p אינו מסוג צומת-4 (אחרת היה מפוצל קודם לכן), הרי ניתן להוסיף לו את הצומת העליון מבין שלושת הצמתים שאליהם פוצל העלה, והתהליך הסתיים.
הוצאה
הוצאת מפתח k מעץ 2-3-4 מתקדמת במורד העץ כמו חיפוש, עד אשר נמצא הצומת a בו נמצא המפתח אותו רוצים להוציא.
הוצאת מפתח מעלה
אם המפתח נמצא בעלה, מוחקים אותו (איור 14). אם העלה a הוא מסוג צומת-3 או צומת-4, בכך הסתיים התהליך. אולם אם העלה הוא מסוג צומת-2, הוא הופך לעלה ריק אשר מפר את תכונות העץ. לשם שימור תכונות העץ מבצעים את פעולות השימור המתוארות בהמשך.
הוצאת מפתח מצומת פנימי
כל מפתח בצומת פנימי מצוי בין ערכי המפתחות של תת-עץ ימני (הגדולים ממנו) ותת עץ שמאלי (הקטנים ממנו), אשר ביניהם הוא מפריד. על מנת להסירו עלינו למצוא לו מחליף. יש שני מחליפים אפשריים:
הוצאת מפתח k מצומת פנימי מתבצעת באופן הבא (איור 15):
שימור מבנה העץ לאחר הוצאה
לאחר הוצאת מפתח מעלה או מצומת פנימי a, ייתכן וצומת זה יישאר ללא מפתחות כלל, וללא בנים (במקרה של עלה) או עם בן אחד (במקרה של צומת פנימי). על מנת לשמר את מבנה העץ, מבצעים את סדרת הפעולות הבאות, החל מהעלה שהתרוקן.
מקרה מיוחד הוא כאשר השורש נותר צומת ריק עם בן אחד. במקרה זה מסירים את השורש והופכים את בנו לשורש החדש (איור 19). באופן זה קטן עומקו של עץ 2-3-4.
יצוג כעץ בינארי
עץ 2-3-4 ניתן לייצג גם באמצעות צמתים מסוג צומת-2 בלבד, כאשר מוסיפים לכל קשת עוד סיבית אשר מסמנת האם הקשת היא קשת אופקית או אנכית. כפי שניתן לראות באיור 20, ניתן לפצל כל צומת-3 לשני צמתים מסוג צומת 2, המחוברים בקשת אופקית, בעוד צומת-4 ניתן לפצל לשלושה צמתים מסוג צומת-2. את הקשתות האופקיות נהוג לסמן באדום.
העץ הבינארי המתקבל מהמרת עץ 2-3-4 באופן זה (איור 21), הוא עץ מאוזן, במובן הבא:
היצוג כעץ בינארי של עץ 2-3-4 היווה את הבסיס לפיתוח עץ אדום שחור, שהוא עץ החיפוש הבינארי המאוזן הפופולרי ביותר במימושים מעשיים. פעולות האיזון המתבצעות בעץ 2-3-4 בעת הכנסה והוצאה של מפתח (הרחבה ופיצול, מחיקה ומיזוג), מתבטאות ביצוג כעץ בינארי המתקבל לאחר המרה, כפעולות דומות לפעולות האיזון בעץ אדום שחור.
הרחבות וגרסאות נוספות
עץ-B הוא הרחבה של עץ 2-3-4 - עץ 2-3-4 ידוע גם בשם "עץ-B מדרגה 4".
14 בינואר
14 בינואר הוא היום ה-14 בשנה בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 351 ימים (352 בשנה מעוברת).
שון קרופורד
שון קרופורד (באנגלית: Shawn Crawford ; נולד ב-14 בינואר 1978) הוא אתלט אמריקאי. הוא האלוף האולימפי בריצת 200 מטר (אתונה 2004) ובעל 3 מדליות אולימפיות.
ביוגרפיה
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בליסבון, פורטוגל במרץ 2001 זכה קרופורד במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.63 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט אותה שנה זכה קרופורד במדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.20 שניות בצוותא עם קים קולינס מסנט קיטס ונוויס, אחרי קונסטנטינוס קנטריס מיוון (20.04 שניות) וכריסטופר ויליאמס מג'מייקה (20.20 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בברמינגהאם, אנגליה במרץ 2003 סיים קרופורד במקום 12 לאחר שפסל בשלב חצי הגמר. הוא קבע את התוצאה המהירה בשלב המוקדמות 20.69 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 2004 זכה קרופורד במדליית כסף בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.52 שניות, אחרי ג'ייסון גרדנר מבריטניה (6.49 שניות) ולפני גורגיוס תאודורידיס מיוון (6.54 שניות)
אולימפיאדת השיא
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אתונה (2004) סיים קרופורד שלישי בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 9.93 שניות אחרי מוריס גרין וג'סטין גאטלין והבטיח את השתתפותו. נוסף לכך הוא סיים ראשון בריצת 200 מטר בתוצאה של 19.99 שניות. בתחרות שנערכה לאחר מכן ביוני ביוג'ין, אורגון קבע קרופורד בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 9.88 שניות והגיע מוכן לאולימפיאדה. במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות, מדליית זהב ומדליית כסף. מדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 19.79 שניות, לפני ברנרד ויליאמס השלישי (20.01 שניות) וגאטלין (20.03 שניות) שלושתם מארצות הברית ובמדליית כסף בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.08 שניות, אחרי בריטניה (38.07 שניות) וניגריה (38.23 שניות). נוסף לכך, הוא סיים רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.89 שניות, תוצאה שקבע גם בשלב רבע הגמר.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 סיים קרופורד במקום 16 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.28 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 10.23 שניות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה קורפורד במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 19.96 שניות, אחרי כוכב המשחקים יוסיין בולט מג'מייקה שקבע שיא עולם חדש של 19.30 שניות, ולפני וולטר דיקס מארצות הברית (19.98 שניות) ולא הצליח להגן על תוארו. חברו לנבחרת וואלאס ספירמון וצ'ורנדי מרטינה מהאנטילים ההולנדיים הקדימו אותו בריצה, אך נפסלו בגלל שחצו את קווי הריצה. ב-28 באוגוסט אותה שנה במחווה של ידידות הוא העניק את המדליה למרטינה.
באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 סיים קרופורד במקום רביעי בריצת 200 מטר בתוצאה של 19.89 שניות. המנצחים בתחרות היו בולט שקבע שיא עולם חדש של 19.19 שניות, אלונזו אדוארד מפנמה (19.81 שניות) וספירמון (19.85 שניות).
יחסי דנמרק–דרום אפריקה
יחסי דנמרק–דרום אפריקה הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לדרום אפריקה.
סקירה כללית
דנמרק הייתה תומכת חזקה מאוד בתנועה נגד האפרטהייד. המלכה מרגרט השנייה ביקרה בדרום אפריקה ב-1996. הנשיא נלסון מנדלה ביקר בדנמרק בשנת 1999. לדנמרק הייתה תמיד תוכנית לשיתוף פעולה בפיתוח פעילה מאוד עם דרום אפריקה משנות ה-60, שהוחלפה לתוכנית סיוע משנת 1995. דנמרק סייעה ב-4 מיליארד כתר דני. דנמרק נותרה תומכת חזקה ב-NEPAD.
הסחר בין דרום אפריקה לדנמרק גבר מאז 1994. דנמרק מספקת עזרה לדרום אפריקה מאז אותה תקופה.
נמי מלומד
נעמה (נמי) מלומד (נולדה ב-5 בדצמבר 1988) היא מלחינה ישראלית המתמקדת במוזיקה לסרטים וטלוויזיה. מתגוררת בלוס אנג'לס, קליפורניה בשנים האחרונות. מנגנת בפסנתר, חליל צד וגיטרות.
ביוגרפיה
מלומד גדלה והתחנכה ברמת גן. בתיכון, למדה במגמת המוזיקה והכימיה בבית הספר התיכון "בליך" רמת גן. בתום לימודיה, התגייסה לצה"ל ושירתה כמראיינת פסיכוטכנית.
עם סיום השירות התקבלה ישירות לשנה השנייה בלימודי קומפוזיציה רב-תחומית באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. במסגרת זו למדה אצל ד"ר יוסף ברדנשווילי ורפי קדישזון. במהלך לימודיה השתלבה בפרויקטים מוזיקליים רבים, כמלחינה וכמבצעת. בתקופה זו התמקדה בהלחנת מוזיקה לסרטים וצברה ניסיון רב בזכות עבודותיה בסרטי סטודנטים ואנימציות. זכתה לציון לשבח בתחרות ההלחנה למחול "גרטרוד קראוס", וסיימה לימודיה בהצטיינות יתרה.
כתבה מוזיקה מקורית ליצירות מחול, וכן עיבודים לתזמורת הסימפונית חיפה, לסינפונייטה הישראלית באר שבע ולתזמורת המהפכה.
ב-2013 כתבה את המוזיקה לסרט "עד הסוף אמיר", סרט תיעודי לזכרו של אמיר מנשה, שנהרג בפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס ביולי 2012. הלחינה מוזיקה לסרטים דוקומנטריים ישראלים נוספים, בהם "החולמים האחרים" (2013), "על הקצה" (2013) ו"נשמה של חייזר" (2017). כמה מעבודתיה הדוקומנטריות שהופקו בארצות הברית הן הסרטים "כנסייה ומדינה" (Church & State; 2017), "לא העור שלך" (Not Your Skin; 2017), "לולי" (Lolly; 2016) ועוד.
סרטים וסדרות נוספים בהלחנתה: "אבסנטיה" (2019–2020), "אמריקן פיקל" (2020) בכיכובו של סת' רוגן, "מיס אריזונה" (2018) בכיבובה של ג'ואנה בריידי, "לפני עלות השחר" (2019) ו"הרפתקאותיה של תומסינה סוייר" (2018).
הלחינה מוזיקה להצגות תיאטרון, בהן "לא אומרים איכס על אוכל" (2013), "פרפרים בבטן" (2007). כמו כן, הלחינה מוזיקה לסדרות רשת כמו שיחות יוצאות (2014), במאי: ניר ברגר, Behind The Blinds (2015), במאי: צ'ארלס אנסל, פרסומות וסרטי תדמית.
במרץ 2014 התקבלה לתוכנית להלחנה של מוזיקה לקולנוע וטלוויזיה (SMPTV Program), באוניברסיטת דרום קליפורניה (USC) בלוס אנג'לס. במסגרת זו נבחרה לתוכנית המנטורים להדרכה אישית מהמלחין תומאס ניומן.
בקיץ 2016 השתתפה בסדנת המוזיקה לסרטים של ASCAP עם ריצ'רד בייליס (Richard Bellis). לסדנה מתקבלים 12 מלחינים מכל העולם. באוקטובר 2016 נבחרו יצירותיה לקונצרט "נשים בסרטים" שהתקיים בלוס אנג'לס והופק על ידי ארגון Women In Film. במאי 2017 בוצעה יצירתה "New Zealand's Guide To Tessering" על ידי התזמורת הקאמרית של הוליווד.
בספטמבר 2017 זכתה בפרס המוזיקה לסרט קצר בתחרות Fimucite, פסטיבל שנתי בטנריף, המוקדש למוזיקה לסרטים. לתחרות הוגשו 908 סרטים בקטגוריה זו. "לומינאריס" "Luminarias" זכה בפרס המוזיקה בפסטיבלים נוספים בעולם. באוקטובר 2017 הוכרזה כמועמדת לפרס המוזיקה לסרט עצמאי באורך מלא בתחרות פרסי המוזיקה למדיה בהוליווד - Hollywood Music in Media Awards, עבור המוזיקה לסרט "היום הזה הלאה" בהלחנתה. (מאנגלית: This Day Forward). נעמה היא האישה הישראלית הראשונה שזוכה להכרה בתחרויות בינלאומיות אלו. ב-2018 זכתה בתחרות הHMMA עבור המוזיקה לסרט Passage, ואף הייתה מועמדת בקטגוריית הסרטים העצמאיים-האמריקאיים (באורך מלא) עבור המוזיקה לסרט Miss Arizona.
מלומד היא האישה הראשונה שהלחינה פרק עבור סדרה בזיכיון מסע בין כוכבים, בפרק "Q&A" בעונתה השנייה של הסדרה "מסע בין כוכבים: מסעות קצרים" (2019). לאור הצלחתה נשכרה מלומד להלחין את המוזיקה לסדרה "מסע בין כוכבים: פרודיג'י" המשודרת החל מאוקטובר 2021. לאחר מכן הלחינה את הסדרה "מסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים" המשודרת החל ממאי 2022.
בשנת 2022 הלחינה מלומד את המוזיקה לסדרת המתח של נטפליקס "האישה מהבית שממול לבחורה בחלון" ואת הסרט "תור: אהבה ורעם" יחד עם המלחין מייקל ג'אקינו.
ב-2023 זכתה בפרס דייוויד רסקין לכישרון עולה, של אגודת הכותבים והמלחינים, עבור עבודתה בסדרה "מסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים".
זלמן דולינסקי
תולדותיו
נולד בשם שלמה זלמן הכהן כ"ץ, בעיירה אליטה שבליטא, לרב זכריה מנדל כ"ץ, רב העיירה. בצעירותו עבר אביו עם משפחתו לעיירה ראדין כדי לכהן בה כרב, ועל שמה כונה הבן זלמן רדינר.
למד בבית ה"תלמוד תורה" בקלם, אצל הרב שמחה זיסל זיו, ה"סבא" מקלם. הוא הצטרף אל רבו בנסיעת הנופש השנתית שלו בימי הקיץ לכפר גויגר שליד קלם, שם שהו באחוזתו של הגביר שאול בונר. בשנת תרנ"ו (1896) נישא לרחל, בתו של הגביר שאול בונר. כעבור זמן, לאחר שחותנו ירד מנכסיו, עבר להתגורר בשאוול, ולפרנסתו פתח חנות מכולת שנוהלה בידי אשתו.
בשנת תר"ס (1900) לערך, בהיותו כבן שלושים, התמנה כמשגיח בישיבת סלבודקה על ידי "הסבא מסלבודקה" הרב נתן צבי פינקל. במשך כל זמן שהותו בסלבודקה המשיכה משפחתו להתגורר בשאוול, והוא שב לביתו לתקופת החגים בלבד.
כעבור שנה, בשנת תרס"ח (1908), חלה במחלת סרטן הקיבה. הוא נאלץ לעבור ניתוחים בקניגסברג ובברלין. במשך תקופה נבצר ממנו לאכול דרך הפה והוא ניזון דרך צינורית שהותקנה ישירות לקיבה. הוא התייחס לדבר בגישה מוסרית, באומרו שהואיל וחטא בימי חייו בפיו, מן השמים התקינו לו פה אחר שאינו יכול לדבר בו. לאחר כשלוש שנות חולי נפטר בערב תשעה באב תר"ע.
פטרת הציפורניים
מצב זה עשוי להשפיע על אצבעות הידיים או הרגליים אך זיהומים פטרייתיים של אצבעות הרגליים נפוצים במיוחד. שיעור ההידבקות בפטרת הציפורניים עומד על כ-6%-8% בקרב האוכלוסייה הבוגרת. הסוג הנפוץ ביותר של פטרת הציפורניים, המהווה כ-80%-90% מכלל המקרים, נקרא tinea unguium ונגרם על ידי דרמטופיטים, קבוצת פטריות הגורמות לזיהומים פטרייתיים נפוצים בקרב בעלי חיים, ובהם בני אדם.
גורמים
דרמטופיטים הם סוג הפטריות הנפוץ הגורם לפטרת הציפורניים. שני מינים דרמטופיטיים - Trichophyton rubrum ו-Trichophyton interdigitale גורמים לרובם הגדול של מקרי פטרת הציפורניים ברחבי העולם. דרמטופיטים אחרים שעשויים להיות מעורבים בזיהומים הם Epidermophyton floccosum, Trichophyton violaceum, Microsporum gypseum, Trichophyton tonsurans, Trichophyton soudanense (שיש המחשיבים אותו לווריאנט אפריקאי של ה-T. rubrum ולא למין העומד בפני עצמו) והמין הנפוץ בקרב הבקר - Trichophyton verrucosum.
שם מיושן שאפשר שעדיין בשימוש באי אלו מעבדות הוא Trichophyton mentagrophytes במקום Trichophyton interdigitale. השם Trichophyton mentagrophytes מוגבל כיום לסוכן מחלת ה-favus אצל עכברים; אמנם, פטרייה שכזו עשויה לעבור מעכבר לבן אנוש, אך לרוב היא תזהם את העור ולא את הציפורניים.
הטיפול בפטרת הציפורניים
הטיפול בפטרת הציפורניים יחל לרוב לאחר אבחון מעבדתי של הפלישה הפטרייתית בהתבסס על התבוננות במיקרוסקופ ותרבית של חלקיקי ציפורן שגורדו או נגזמו על ידי הלבורנט, שבועיים לפחות לאחר הפסקת כל טיפול בפטרת שעשוי לפגוע ביכולת האבחון המעבדתי.
תרופות אנטי-פטרייתיות בנטילה פומית דוגמת טרבינאפין (למיסיל), איטראקונאזול וספורנוקס, הוכחו כיעילות ביותר בטיפול בפטרת הציפורניים. כמו כן ניתן להשתמש במספר לקי ציפורניים לשימוש מקומי, המכילים ריכוזים שונים של אמורולפין וציקלופירוקס, דוגמת בטרפן, אך הטיפול בהם יעיל בעיקר בשלבים הראשונים של התפתחות הפטרת.
ניתן לטפל בפטרת הציפורניים בשיטות טבעיות. יעילות הטיפול משתנה כתלות בחומרת הפטרת ובמצב הרפואי הכללי.
יעילותן היחסית של התרופות
מחקר משנת 2002 השווה את יעילותה ובטיחותה של הטרבינאפין לפלצבו, איטרקונזול ו-griseofulvin בטיפול בזיהומים פטרייתיים של הציפורניים. הממצאים העיקריים היו שלצורך צמצום היקף פגיעת הפטרייה הייתה הטרבינפין טובה משמעותית מהאיטרקונזול והגריסאופולבין, ושטרבינאפין נסבלה טוב יותר על ידי הנסיינים מאשר האיטרקונזול.
יחסי אזרבייג'ן–ארמניה באירוויזיון
ארמניה השתתפה באירוויזיון מ-2006, ואילו אזרבייג'ן השתתפה באירוויזיון מ-2008. הסכסוך המתמשך בין שתי המדינות סביב אזור נגורנו קרבאך, שנחשב דה יורה חלק מאזרבייג'ן על ידי האו"ם, אך היה בשליטת רפובליקת נגורנו קרבאך שנתמכת דה פקטו על ידי ארצות הברית מ-1993, השפיע על האירוויזיון במספר הזדמנויות.
סכסוכים בין ארמניה לאזרבייג'ן הופיעו לראשונה ב-2006, כאשר כלי התקשורת האזרבייג'נית מתחו ביקורת על אתר האירוע על כך שרשם את נגורנו קרבאך כמקום הולדתו של הנציג הראשון של ארמניה, אנדרה, מפני שבאותה תקופה, היה חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית. הסכסוכים החריפו במיוחד במהלך התחרות ב-2009, שבמהלך חצי הגמר הראשון, התנגדו פקידי אזרבייג'ן לתיאור הפסל "אנחנו ההרים שלנו", במהלך סרטון היכרות לנציגים הארמנים, "Jan Jan" של אינגה ואנוש ארשאקיאן. בתגובה, ארמניה הגיבה במהלך הגמר והציגה מספר תמונות של האנדרטה תוך הצגת תוצאותיה. בעקבות התחרות, עלו טענות לפיהן שדרן המדינה של אזרבייג'ן התעסק עם השידור בשביל לצנזר את השיר הארמני, וכי ממשלת אזרבייג'ן חקרה אזרחים שהצביעו לארמניה, והאשימה אותם בהיותם לא פטריוטיים ואיום לביטחון המדינה. בעקבות חקירה זו, נקנסה אזרבייג'ן על ידי איגוד השידור האירופי (EBU) בגין הפרת פרטיות הבוחרים.
בעקבות אירוויזיון הילדים 2010, טענו בתקשורת הארמנית כי השדר של אזרבייג'ן ניתק את השידור כשהתברר שארמניה ניצחה; עם זאת, קיימת מחלוקת לגבי האם התחרות אף שודרה באזרבייג'ן, מפני שהם טרם השתתפו באירוויזיון הילדים. לפיכך, כאשר אזרבייג'ן התכוננה לארח את אירוויזיון 2012 בעקבות זכייתה באירוויזיון 2011, קבוצה של מוזיקאים ארמנים הובילה מאמץ חרם, שמטרתו הייתה לפרוש מהתחרות, ולגרום לשדר לקנס בגין הודעה מאוחרת. ארמניה חזרה שנה מאוחר יותר, במהדורת 2013, שהתקיימה בשוודיה.
הסכסוכים בין שתי המדינות החלו להתפתח שוב לקראת תחרות 2015, שם עלו טענות לפיהן הכניסה הארמנית, "Don't Deny" של גנאלוגיה, הייתה קריאה להכרה ברצח העם הארמני (שהונצח לפני מאה שנה להיווסדו, במהדורת 2015). מפני שאזרבייג'ן מכחישה את רצח העם, הוציאו גורמים מהמדינה הודעה שאיימה בארמניה על ניסיון להשתמש באירוויזיון כמוצא ל-"שאיפותיה הפוליטיות". לאחר מכן, שונה שם השיר ל-"Face the Shadow", בשביל להתמודד עם החששות מהנושאים הפוליטיים לכאורה שלו. בשנה שלאחר מכן, ננזפה נציגת ארמניה איווטה מוקוצ'יאן על ידי המארגנים על כך שהציגה את דגל נגורנו קרבאך במהלך חצי הגמר הראשון.
הופעות ראשוניות
ארמניה השתתפה לראשונה ב-2006. אתר האירוויזיון הרשמי ציין את מקום הולדתו של הזמר אנדרה בהיותו מ-"הרפובליקה של נגורנו קרבאך". כלי תקשורת באזרבייג'ן מתחו ביקורת על מארגני התחרות על הכרתם ברפובליקה, במיוחד בהתחשב בכך שהאזור היה מחוז אוטונומי בתוך הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית, כאשר אנדרה נולד ב-1979. מאוחר יותר, הוסר רישום מקום הולדתו בפרופיל של אנדרה.
אזרבייג'ן השתתפה לראשונה ב-2008. באותה שנה, ארמניה סיימה במקום הרביעי עם השיר "Qélé, Qélé" של סירושו, ואזרבייג'ן סיימה במקום השמיני עם השיר "Day After Day"  של אלנור חוסיינוב וסמיר ג'וואדזאדה.
מחלוקת הגלויות ותוצאותיה
במהלך חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2009, הגלויה, שהציג את הצמד אינגה ואנוש ארשאקיאן עם השיר "Jan Jan", הוצג בין היתר את הפסל אנחנו ההרים שלנו, יצירת אמנות הממוקמת בעיר סטפנקרט, בירת נגורנו קרבאך. בשל טענות המדינה על האזור, פקידים אזרבייג'נים התנגדו להצגת הפסל כנקודת ציון ארמנית. למשדר הגמר, הסרטון נערך, והפסל הוסר מהסרטון.
במחאה על ההחלטה, הוצגו מספר תצלומים של הפסל, במהלך הצגת תוצאות ההצבעה מארמניה; אחד הוצג על מסך וידאו בכיכר הרפובליקה של ירוואן ברקע, ואחר הוצג על גב הלוח של ההצבעה הארמנית ממנה סירושו הקריאה ממנו תוצאות. למרות המחלוקת, 1,065 ארמנים הצביעו עבור השיר של אזרבייג'ן, מספיק בשביל לתת למדינה נקודה אחת. לעומת זאת, רק 43 אזרבייג'נים הצביעו עבור השיר הארמני.
צנזורה, חקירת בוחרים
בעקבות התחרות הופיעו דיווחים כי שדרן אזרבייג'ני המקומי, İctimai Television, ניסה לצנזר את ההופעה הארמנית בזמן שידורו של הגמר, וטשטש את מספר ההצבעות לשיר, במטרה להרתיע את ההצבעה עבורה. השדרן האזרבייג'ני הכחיש את הטענות הללו, וסיפקו צילומים שהראו כי לא פגעו בשידורו. באוגוסט 2009, הוזמנו לחקירה מספר אזרבייג'נים שהצביעו לשיר הארמני, במהלך התחרות במשרד לביטחון לאומי בבאקו, במהלכה הואשמו כי הם והם. רובשאן נסירלי הוזמן לחקירה, והוא הצביע לשיר הארמני, מפני שהוא הרגיש שזה ביטוי טוב יותר למוזיקה האזרבייג'נית מאשר השיר האזרבייג'ני, "Always" של איסל תימורזאדה  וארש. הוא אמר כי חוקריו אמרו לו שיש להם את כל השמות והכתובות של כל 43 האזרבייג'נים שהצביעו לארמניה.
בעקבות דיווחים אלו, המפקחת על האירוויזיון, סוונטה סטוקסליוס, הודיעה על חקירת האירועים. בתגובתם, הודיעה İctimai Television כי בעוד ששני אנשים הוזמנו למשרד לביטחון לאומי, המשרד נתן הבטחות שאיש לא נחקר, באופן רשמי או לא רשמי, על הצבעה בתחרות עצמה. מנכ"ל איגוד השידור האירופי (EBU), ז'אן רווילון, הגיב על כך באומרו כי חופש ההצבעה הוא אחד מאבני היסוד של התחרות וכי . שר הנוער והספורט האזרבייג'ני, אזאד רחימוב, הכחיש כי מישהו הוזמן למשרד לביטחון לאומי על הצבעה לשיר הארמני, והאשים את רדיו אירופה החופשית וגורמי חדשות אחרים בדיווח על ההאשמות בשביל יצירת שערורייה.
אירוויזיון הילדים 2010
ולדימיר ארזומניאן הוא זמר מנגורנו קרבאך שייצג את ארמניה, שבסופו של דבר, זכה, באירוויזיון הילדים 2010. בכלי התקשורת הארמניים נטען כי שידור התחרות באזרבייג'ן הופרע כאשר התברר שארמניה ניצחה.
טענות אלו גרמו למחלוקת. מפיקת AMPTV ומנהלת משלחת האירוויזיון הארמנית, דיאנה מנצקניאן, הכחישה גם את הדיווחים כי המדינה נערכת להגיש תלונה ל-EBU בנושא. היא ציינה כי גוף השידור כלל לא ידע אם אזרבייג'ן בכלל שידרה את התחרות, בהתחשב בכך שהמדינה טרם השתתפה באירוויזיון הילדים, ואין לה בה באותה עת, וכי הדיווחים על האירוע לכאורה היו מוגבלים לפרסומים בפורומים האזרבייג'ניים. בסופו של דבר, אזרבייג'ן עשתה את הופעת הבכורה הרשמית שלה באירוויזיון הילדים, רק שנתיים לאחר מכן, ב-2012.
אירוויזיון 2012
אירוויזיון 2012 נערכה בבאקו, אזרבייג'ן לאחר זכייתם של אל וניקי עם השיר "Running Scared" ב-2011. אזרבייג'ן תקנה באופן זמני את מדיניות הוויזה שלה בשביל לאפשר לארמנים, שבדרך כלל מנועים מהם להיכנס למדינה, להשתתף באירוע. עם זאת, בפברואר 2012, התקיים מאמץ חרם בארמניה בעקבות אירוע בו נורה למוות חייל ארמני בן 20 בגבול בין שתי המדינות. בכירים בארמניה האשימו, בתחילה, את הצלף האזרבייג'אני במותו של החייל. עם זאת, דיווחים סותרים הצביעו על כך שהמוות היה תוצאה של ירי דו-צדדי. בפברואר 2012, טען נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב, את הצהרה המחדשת את עמדת המדינה נגד הארמנים, וטען כי הם שולטים ב-. 22 מוזיקאים ארמנים, בהם נציגי האירוויזיון הארמניים הקודמים, אמי ואווה ריבס, חתמו על מכתב גלוי התומך בחרם, וקבעו כי הם
ב-7 במרץ 2012, הודיעו פקידים ארמנים כי המדינה תפרוש מתחרות 2012. ה-EBU הצהיר כי הוא מפרישת ארמניה, וכי   מנכ"ל İctimai Television, איסמיל עומרוב, הביע את צערו על פרישת ארמניה מהתחרות, והאמין שנוכחותה של המדינה יכולה להיות . גם הפוליטיקאי המקומי, עלי אחמדוב, מתח ביקורת על החלטת המשלחת הארמני, וקבע כי
בשל פרישתה המאוחרת של ארמניה, נדרשה ארמניה לשלם את דמי הכניסה שלה, בתוספת קנס בסך מחצית משווי דמי הכניסה.
אירוויזיון 2015
עם חשיפתו של השיר במרץ 2015, אפיינו כלי תקשורת את השיר הארמני לאירוויזיון 2015, "Don't Deny" של גנאלוגיה, כמחווה לרצח העם הארמני, שהונצח במלאת מאה שנה ב-24 באפריל 2015. בעיני המבקרים, השיר נתפס כקריאה להכרה ברצח העם, והוסיף כי הווידאו קליפ של השיר הכיל סצנה המתארת את חברי הקבוצה המתייצבים לתמונה משפחתית בתלבושות מלחמת העולם הראשונה, ואז נעלמת מן העין. גוהר גספאריאן, ראש משלחת האירוויזיון בארמניה, תיאר את השיר כעל אהבה ואחדות, ולא התייחס לשום כוונה או נושא פוליטי ספציפי. נציגי אזרבייג'ן, שלצידה טורקיה, שמכחישים את רצח העם הארמני, ביקרו את השיר על הנושאים הפוליטיים לכאורה שלו, והצהירו כי הם כדי למנוע מהתחרות.
ב-16 במרץ 2015, הודיעה המשלחת הארמנית כי שם השיר שונה ל-"Face the Shadow", והצהירו כי שם השיר החדש נועד את הנושאים של השיר, ולרפא את החששות מהסאבטקסט הפוליטי לכאורה שלו. המשלחת המשיכה להכחיש כי קיים סאבטקסט פוליטי ספציפי בשיר.
אירוויזיון 2016
אף על פי שה-EBU התיר להציג רק את דגלי המדינות החברות באו"ם המלאות בתחרות 2016, במהלך חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2016, ב-10 במאי 2016, הנציגה הארמנית, איווטה מוקוצ'יאן, נראית מחזיקה את דגל נגורנו קרבאך. בעקבות זאת, נכתבו תגובת נגד למהלך בעיתונות האזרבייג'נית. במהלך מסיבת עיתונאים בעקבות חצי הגמר, הגיבה מוקוצ'יאן לאירוע וציינה כי:
ה-EBU וקבוצת ההתייחסות פרסמו למחרת הצהרה והסבירו כי הם, במהלך השידור החי של חצי הגמר הראשון, ורואים בזה מראה למותג התחרות. קבוצת ההתייחסות אישרה את דברי ה-EBU לשדרן הארמני, AMPTV, והוספיה כי אופי הסנקציה ייקבע, תוך התייחסות להפרה של הכלל לפיה. יתר על כן, קבוצת ההתייחסות ציינה כי הפרה נוספת של כללי התחרות עלולה להוביל לפסילה מאירוע השנה או מכל מהדורות עוקבות. היקמט חג'ייב, דובר משרד החוץ האזרבייג'ני , כינה את פעולת מוקוצ'יאן ובלתי מתקבלות על הדעת, וטען גם כי }.
אירוויזיון 2019
לאחר קיום גמר אירוויזיון 2019, השדרן האזרבייג'ני, İctimai Television, הגיש תלונה ל-EBU בשל הגרפיקה שהוצגה במהלך ההצבעה, זאת מאחר שנחצ'יבאן לא הוצגה במפה של אזרבייג'ן, כשהוצג במהלך השידור.
אירוויזיון 2021
עצומה שהופיעה ב-Change.org, ביקשה מה-EBU לפסול את נציגת אזרבייג'ן בתחרות, סמירה אפנדי. הנציגה הואשמה ב-"דברי שנאה", "אפליה", בעידוד "הרג ארמנים", בשיתוף שורות תגיות שכינו את הארמנים "טרוריסטים", ובתמיכה גלויה בנשיא המדינה אילהם אלייב,  ללא מתן ציטוט ישיר של ההערות של אפנדי לכאורה. העצומה צברה כ-10,000 חתימות. ראש המשלחת של אזרבייג'ן כינה את העתירה "פרובוקציה", וה-EBU לא התייחס לעצומה.
אירוויזיון הילדים 2021
במהלך השידור של אזרבייג'ן של התחרות באירוויזיון הילדים 2021, הפרשנים עברו על כללי התחרות בכך שדיברו על מכלול ההופעה של נציגת ארמניה בתחרות, מאלנה, שניצחה בסופו של דבר. ה-EBU ביקש מהשדר האזרבייג'אני İctimai Television הבהרות לגבי התקרית.
יאן פסקל טורטלייה
יאן פסקל טורטלייה (בצרפתית: Yan Pascal Tortelier; נולד ב-19 באפריל 1947) הוא מנצח וכנר צרפתי בעל שם בינלאומי, בנו של הצ'לן פול טורטלייה.
קורות חייו
טורטלייה נולד בפריז, הוא ניצח על התזמורת הפילהרמונית של ה-BBC במנצ'סטר, כיהן כמנצח הראשי של תזמורת זאת והקליט עמה.
בנוסף, הוא זכה לשבחים גם על הקלטה של מוזיקה צרפתית עם הצ'לן ג'וליאן לויד ובר, הקלטה זו כללה את הקונצ'רטי לצ'לו של סן-סאנס והונגר לחברת יוניברסל קלאסיקס.
בשנים 2005 עד 2008 כיהן טורטלייה כמנצח אורח ראשי של תזמורת פיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית.
סלעית חורף
סַלְעִית חֹרֶף (שם מדעי: Oenanthe finschii) היא ציפור שיר בסוג סלעית, ששויך בעבר למשפחת הקיכליים, אך כיום מוגדר לרוב במשפחת החטפיתיים.
בישראל היא חורפת מצויה למדי בבתי גידול מתאימים בחרמון, בגולן, בגליל המזרחי, בהרי יהודה ושומרון, בבתות הנגב הצפוני, ובאזור ניצנה. נדירה יותר בשאר חלקי הארץ. דוגרת נדירה ביותר בחרמון הגבוה, כנראה לא באופן קבוע. בסקר ציפורים מקננות בחרמון שנערך בקיץ 2013, נמצא זוג אחד בלבד מאכיל גוזלים בקן בנקיק סלע מעל מ'גדל שמס, בגובה 1300 מ'.
יאן פסקל טורטלייה
קורות חייו
כיום טורטלייה הוא גם מנצח אורח ראשי של "תזמורת הנוער הלאומית של בריטניה" ובין השנים 2015 - 2020 הוא שימש כמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של איסלנד.
סלעית חורף
טקסונומיה ואטימולוגיה
שם המין הספציפי, כמו גם השם העממי באנגלית, מנציחים את האתנוגרף, חוקר הטבע והחוקר הקולוניאלי הגרמני פרידריך הרמן אוטו פינש (8 באוגוסט 1839 - 31 בינואר 1917, בראונשווייג).
ישנם שני תת-מינים מוכרים:
תפוצה ובית גידול
מין זה מקנן באזורים תלולים וסלעיים, ובמיוחד בקניוני אבן גיר ובנקיקים, במורדות גבעות והרים נמוכים באזורים סמי-מדבריים בעלי צמחייה דלילה, מדרונות יבשים מחורצים וזרועי סלעים, דרדרות, וואדיות ריקים בסמוך לשדות יבשים. בחורף היא מעדיפה אזורי מישורים פתוחים יותר. היא נודדת או נודדת חלקית, ובדרום טווח הקינון שלה היא יציבה יותר או מבצעת תנועות עונתיות אנכיות למרחקים קצרים.
תזונה
היא ניזונה מחסרי חוליות, במיוחד נמלים וחיפושיות, אך גם אוכלת זרעים וחומרים צמחיים אחרים.
קינון
עונת הקינון מתחילה מאפריל במערב התפוצה שלה עד יולי בארמניה, וממאי עד יוני בקווקז ובמרכז אסיה, ולפי הדיווחים כבר באמצע פברואר בדרום מרכז אסיה ומאי בפקיסטן. הקן בצורת כוס רדודה ומורכב מזרדים וגבעולים של צמחים, מרופד בעשב ובשיער, וממוקם בשקע אדמה רדוד בין סלעים או מתחת לערימת אבנים. התטולה מורכבת מארבע עד שש ביצים.
תיאור
זוהי סלעית בינונית באורך 15–16 ס"מ ובמשקל 22–25 גרם, בעלת דו-צורתיות זוויגית בולטת. בקיץ לזכר צבעי שחור-לבן נקי, כמעט ללא גוונים אפורים או חומים. הכיפה הלבנה, מרכז הגב והבטן מנוגדים לפנים השחורים, הגרון והכנפיים. הזנב והשת לבנים, עם דגם T שחורה הפוך אופייני הדומה לזה של סלעית קיץ, אך עם פס קצה רחב אחיד. הנקבה חומה-אפורה מלמעלה, שהופך ללבן מלוכלך למטה, לעיתים עם גרון שחרחר המזכיר את זה של הזכר. דגם הזנב דומה לזה של הזכר.
קולות
הקריאה שלה היא "ציט" שורק, והשירה היא שילוב של תווים ברורים עם שריקות ופצפוצים.
סטטוס
למין טווח נרחב, מגמות אוכלוסייה יציבות, ואוכלוסייה גדולה, ובשל כך היא מסווגת ברמת סיכון של "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
מעריכים שהאוכלוסייה המקננת באירופה מונה 102,000–312,000 זוגות, מה שמשתווה ל-204,000–624,000 פרטים בוגרים. אירופה מהווה כ-20% מטווח התפוצה העולמי, כך שהערכה ראשונית מאוד של גודל האוכלוסייה העולמית היא 1,020,000–3,120,000 פרטים, אם כי יש צורך באימות נוסף של הערכה זו.
בישראל
סלעית חורף מוגדרת בארץ כמין ש"עתידו בסכנה" (VU) בשל גודלה המזערי של האוכלוסייה המקננת, המוערכת בפחות מ-50 פרטים בוגרים, בשילוב התאמה אזורית לכך שהאוכלוסייה המקננת בחרמון היא אוכלוסיית שוליים בקצה גבול התפוצה העולמית של המין.
אדה פרוזאית
האֶדָה הפרוזאית (באיסלנדית: Snorra-Edda) היא מקור עיקרי למחקר של המיתולוגיה הנורדית לצד האדה הפואטית, שחוברה על ידי המנהיג הפוליטי האיסלנדי בן המאה ה-13 וחוקר השירה הנורדית העתיקה סנורי סטורלוסון, שבעצמו היה נוצרי. יש הסבורים כי מטרתו העיקרית של סנורי בכתיבת הספר הייתה לשמר את השירה הסקלאדית העתיקה של איסלנד. בשירה זו נעשה שימוש רב במטפורות מיתולוגיות, ובלי להכיר היטב את סיפורי המיתולוגיה הנורדית לא היה ניתן להבינה. לפיכך, רצה סנורי לכתוב ספר שיסכם את סיפורי המיתולוגיה, אם כי תוך הכללתה בתוך סיפור מסגרת ששאוב מהמסורת הנוצרית והיוונית-קלאסית.
האדה הפרוזאית מורכבת מארבעה חלקים:
הספר מסתיים באחרית דבר, המציינת כי הסיפורים המיתולוגיים המוזכרים בו אינם אלא אשליה, וכי האלים הם פליטי טרויה. תור, למשל, זהה להקטור, ולוקי, דמות הצללים שנעה בין האלים לענקים, אינו אלא אודיסאוס.
גלילה
צורת הגלילה
המנהג הישן היה שחגירת ספר התורה נעשית ביריעת בד שאותה מלפפים סביב ספר התורה. במאות השנים האחרונות, הוחלפה יריעה זו ברוב הקהילות באבנט צר שאותו קושרים סביב ספר התורה. מעט קהילות של יהודי גרמניה שומרות על שיטת הגלילה הישנה באמצעות יריעת בד, המכונה אצלם וימפל.
מנהג מקצת החסידים, חב"ד ועוד, שהמגביה את ספר התורה, לאחר שהראה אותו לציבור, מניחו על הבמה, גוללו, מתיישב ואחר קושרו ועוטפו במעיל.
בעבר היה מקובל שהגלילה ניתנת דווקא לאנשים חשובים, בשל מעלתה הרבה (ראו להלן), ולעיתים היו מקפידים לתת אותה דווקא למרא דאתרא. כיום לא מקובל להקפיד על כך, ואדרבה, במקומות רבים נהגו לתת את ה'גלילה' בסוף הקריאה לילדים ונערים צעירים, כדי לחנכם במצוות.
שכר הגולל
בתלמוד הפליגו בשכר הגולל וכך אמרו:
בפירוש כוונת 'הגולל' שנוטל שכר כולם, יש שלמדו כפשוטו שהכוונה לגולל, וכן היא דעת הערוך השולחן שתמה על המנהג לתת לגדולים להגביה ולנערים וצעירים לגלול, בעוד שבתלמוד מבואר ששכר הגולל גדול יותר. וכתב דשמא היום שהגבהה היא לאחר הקריאה בספר וכולם עומדים מפני הספר תורה, אזי מעשה ההגבהה גדול מהגלילה, אך בזמן התלמוד שהגבהה הייתה קודם הקריאה, בשעה שכולם ממילא עומדים, היה שכר הגולל גדול יותר. והוסיף שאכן מנהגם הוא שהמגביה הוא אף הגולל על ידי שמניחו לאחר ההגבה על הבמה וגוללו בעצמו, כפי מנהג החסידים שהובא לעיל.
לעומת זאת, המשנה ברורה כתב בשם האחרונים שכוונת הגמרא 'הגולל' הוא למגביה דווקא.
בטעם הדבר ששכר הגולל גדול כל כך, כתב בערוך השולחן בתחילה שאפשר שהטעם הוא "משום דהוא אינו מניח שתהיה הספר תורה פתוחה אחר הקריאה, וזהו כבוד לספר תורה". עוד כתב שמדברי הרמב"ם נראה שהטעם שנוטל שכר כנגד כולם, הוא משום שהגולל היה גם זה שעלה אחרון לתורה, ומשום שזוכה בשני מצות, במצות קריאה ומצות גלילה, נחשב שנוטל שכר כנגד כולם.
אוסטרוג (צורת יישוב)
אוֹסְטְרוֹג (ברוסית: острог) היא צורת יישוב שהייתה נהוגה ברוסיה עד אמצע המאה ה-17.
כל אוסטרוג היה מבוצר ומוקף בחומה בגובה ארבעה עד שישה מטרים. האוסטרוגים מילאו תפקיד חשוב בהתרחבות הרוסית מזרחה לכיוון סיביר, והגנו על הרוסים מפני התקפות של תושביה המקוריים של סיביר. ערים רבות בסיביר הוקמו בתחילה כאוסטרוגים, כגון אירקוטסק, יקוטסק, טומסק וקרסנויארסק.
במאות ה-18 וה-19 הוקמו אוסטרוגים שהיו בתי כלא והיו מוקפים בחומה.
פחד מהספרה ארבע
פחד מהספרה ארבע או גם טטראפוביה הוא אמונה טפלה נפוצה במדינות מזרח אסיה כדוגמת סין, יפן, קוריאה וטאיוואן.
המילה בסינית: עבור המספר "ארבע" היא 四 (בפין-יין: sì), והיא נשמעת דומה מאוד למילה "מוות" (死 בפין יין sǐ) בדיאלקטים רבים של סינית מדוברת. באופן דומה, המילה ביפנית למספר 4 (שי) ובקוריאנית (사, סא) נשמעות דומות למילה "מוות" בכל אחת מהשפות.
במדינות אלו נעשה מאמץ מיוחד להימנע מהופעה או אזכור של הספרה 4 במהלך חגיגות, או כשאחד מבני המשפחה חולה, בייחוד בתרבות הסינית. באופן דומה נמנעים משימוש במקומות אלו מהמספרים 14, 24, וכו' בשל הספרה 4 המופיעה בהם. כך למשל, מדלגים על מספרים אלו במספרי הקומות, החל מבתי מלון, משרדים ועד דירות מגורים ובתי חולים. בחתונות או במפגשים חברתיים נמנעים מלחלק לשולחנות את המספרים 4, 14, 24 וכו'. במתחמים של בנייני מגורים מוחלף מספרם של בניינים מספר 4, 14, 24 וכו' בבניין מספר 3A, 13A, 23A וכו'.
בכמה גורדי שחקים בהונג קונג, כדוגמת "ויז'ן סיטי" (Vision City) ו"דה ארץ'" (The Arch), דילגו על כל מספרי הקומות מ-40 ועד 49, והקומה שמיד לאחר קומה 39 היא קומה 50.
הסינים מראים את סלידתם מהספרה גם בכך שכל הדגמים של מטוסיהם הצבאיים מתחילים במספר 5, כדוגמת מטוס הקרב "שניאנג J-5" (הגרסה הסינית למיג 17). בדומה, הציים של טאיוואן וקוריאה הדרומית נמנעים מהשימוש בספרה 4 כאשר הם מקצים מספרי דגלים לספינותיהם.
בערים בהן התמזגו התרבות של מזרח אסיה ותרבות המערב, כמו בהונג קונג ובסינגפור, קורה שבחלק מהבניינים מדלגים הן על קומה 13 והן על קומה 14 יחד עם מספרי הקומות האחרות המכילות את הספרה 4.
בקוריאה הפחד מהספרה ארבע קיצוני פחות, אבל בבתי חולים ובמבני ציבור דומים מדלגים כמעט תמיד על המספר 4 במספרי הקומות. בבניינים אחרים נוהגים לעיתים לסמן במעלית את הקומה הרביעית בסימון "F" (תחילת המילה Four – 4 באנגלית) במקום בספרה "4". קונים נמנעים מלרכוש דירות המכילות כמה מופעים של הספרה 4 (כדוגמת 404) וערך הנכס נפגע עקב כך.
בתרבות
בספר "ארטמיס פאול ותסביך אטלנטיס" אחד מהתסמינים של תסביך אטלנטיס הוא הפחד מהספרה ארבע.
"גואידו מיסטה" מסדרת המנגה והאנימה "ההרפתקה המוזרה של ג'וג'ו: רוח מוזהבת" סובל מהטטרופוביה. פוביה זו מראה את עצמה באמצעות (בין השאר) תחושת לחץ וחרדה רבה כשצריך לבחור משהו מקבוצה של ארבעה, ונבהל כשהוא מוצא את עצמו עם ארבעה כדורים נותרים בדיוק עבור האקדח שלו. מיסטה מפקד על סטנד (תצוגה רוחנית של הנשמה האנושית) בשם Sex Pistols, שש ישויות דמויות רוח, ומתייחס לכל אחת מהן כ- "# 1" עד "# 7", בעוד הוא מדלג על הספרה "# 4". למרות זאת, מספר 5 מנוצל לרעה על ידי מספר 3, מכיוון שהוא רביעי ברצף.
כ' בכסלו
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בכ' כסלו היא תמיד פרשת וישב.
תא ליידיג
תאי ליידיג (באנגלית: Leydig), או תאים אינטרסטיציאלים, הם תאים גדולים ובלתי מתחלקים המצויים באשך (testis). תאים אלו מפרישים את הורמון המין הזכרי הסטרואידי, טסטוסטרון. למעשה, למעלה מ-95% מהטסטוסטרון המיוצר בגוף הגבר מופרש מתאי הליידיג. היתר מופרש מבלוטת יותרת הכליה, האדרנל. בעקבות השפעת הורמון ה-LH שמופרש מבלוטת יותרת המוח (אדנוהיפופיזה) מפרישים תאי ליידיג טסטוסטרון. הטסטוסטרון המופרש מתאי ליידיג עובר דרך כלי הדם והלימפה, דרך התאים הפריטובולאריים והלמינה הבאזאלית, אל תוך האפיתל של הסמיניפרוס טובולס (seminiferrous tubules). שם הוא מעורר את תאי סרטולי (תאים "תומכים"/"מזינים" את ייצור תאי הזרע) להתחיל בתהליך ייצור הזרע שמכונה "ספרמטוגנזה".
בחתך היסטולוגי ניתן לראות כי תאים אלו עשירים בבועיות ליפידיות. לכן, כנראה, הם קושרים את הצבע אאוזין (האדום-ורוד, צבע אחד מתוך השניים בצביעה ההיסטולוגית המסורתית המטוקסילין-אאוזין, H&E) בו נעזרים חוקרים כאשר הם רוצים להבחין בתאים שונים וברכיבים תוך תאיים שונים אשר מאופיינים כימית בבסיסיות.
אייר מדיטרנה
אייר מדיטרנה (בצרפתית: Air Mediterranée) הייתה חברת תעופה זולה צרפתית שהנהלתה שכנה בעיר לה פוגה (Le Fauga) שבקרבת טולוז. החברה ביצעה טיסות צ'רטר וסדירות, בעיקר במדינות הים התיכון.
החברה הוקמה בשנת 1997.
החברה הפסיקה את פעילותה בתאריך ה-15 לפברואר 2016 לאחר שנקלעה לחובות של 60 מיליון אירו. החברה הכריזה על הליך פירוק וכל מטוסיה הוחזרו לחברות שמהן הם הושכרו.
יעדים
החברה הפעילה טיסות צ'רטר ל-36 יעדים ב-17 מדינות, בהן: מצרים, אלג'יר, לבנון, ירדן, צרפת, ישראל וספרד.
פעילות החברה בישראל
החברה הפעילה 3 טיסות שבועיות סדירות בקו נמל התעופה שארל דה גול (פריז) לנמל התעופה בן-גוריון.
נכון למאי 2015 החברה צמצמה את פעילותה בישראל 2 טיסות שבועיות עונתיות בקיץ לפריז וללא טיסות סדירות כלל. החברה הפסיקה את הפעילות בשנת 2016.
צי המטוסים
הנתונים שלהלן נכונים ל-15 בפברואר2016.
פיגוע הרכבת בוויטרי-לה-פרנסואה
פיגוע הרכבת בוויטרי-לה-פרנסואה התרחש ב-18 ביוני 1961. רכבת נוסעים בצרפת ירדה מהפסים עקב התפוצצות מטען חבלה שהטמינו אנשי ארגון הצבא הסודי (OAS). כתוצאה מכך נהרגו 24 אנשים ולמעלה ממאה נוספים נפצעו. זה היה פיגוע הטרור החמור ביותר בתולדות צרפת עד לפיגועי 13 בנובמבר 2015 בפריז.
הפיגוע התרחש בשעה 15:10 בקו הרכבת משטרסבורג לפריז, ליד העיירה ויטרי-לה-פרנסואה (Vitry-le-François), כ-160 קילומטרים ממזרח לפריז. מטען החבלה הונח על ידי אנשי ארגון OAS (Organisation de l'armée secrète), ארגון שהקימו אנשי צבא צרפתים שהתנגדו למתן עצמאות לאלג'יריה. הרכבת שנפגעה הייתה רכבת האקספרס מס' 12, שנעה במהירות גבוהה על הפסים. חקירת האירוע העלתה שמטען החבלה הונח על הפסים כך שיופעל על ידי הרכבת בעוברה שם.
סקונדי-טקורדי
סקונדי-טקורדי (באנגלית: Sekondi-Takoradi) היא עיר הבירה של מערב גאנה. העיר, בה כ-335,000 איש (נכון ל-2005), היא השלישית בגודלה בגאנה, ומרכז תעשייתי ומסחרי גדול. התעשיות המובילות בה הן עץ, לבידים, סיגריות, בניית ספינות ותיקון מסילות ברזל. העיר שוכנת על קו הרכבת הראשי שבין אקרה וקומאסי.
סקונדי, ישנה יותר וגדולה יותר, התפתחה ממסילת הרכבת שנבנתה ב-1903 כדי להעביר עצים ומינרלים מאקרה לקומאסי. לטקורדי נמל מים עמוקים, הראשון בגאנה, שנבנה בשנת 1928. שתיהן נשלטו במאה ה-17 על ידי ההולנדים, השוודים, הבריטים והדנים. שתי הערים התאחדו בשנת 1946.
טקורדי היא עיר נמל ויש בה עצים, אנרגיות ותעשיות טכנולוגיות. במהלך השנים היא משכה אליה משקיעים רבים.
בעיר מספר רב של חופים ים שמושכים תיירים מרחבי העולם.
בטקורדי יש מוסדות רבים, כמו מעבדת ייצור, שמצוידת על ידי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, והיא היחידה מסוגה באפריקה.
חולית (סרט, 1984)
בעקבות הסרט יצאה לאור סדרת משחקים שחלקם זכו להצלחה גדולה.
עלילה
הסרט מתרחש בעתיד הרחוק שבו הגלקסיה מצויה במשבר בעקבות הצורך במשקע בשם "spice" (בתרגום הספר, של ד"ר עמנואל לוטם, לעברית נקרא המשקע "מרקוח", או בפשטות "הסם"). הסם נמצא אך ורק בכוכב אחד, ושמו אראקיס (או "חולית" בפי המקומיים), הכוכב הוא מדברי, שומם וחסר חיים למראית עין, חסר מים, ובו שולטות תולעי ענק (עקלתונים) שלצידם חיים הדררים (fremen), נוודי המדבר המאמינים בבואו של משיח שיחזיר את המים לכוכב. מקור הסם לא ידוע, אך בהתפתחות העלילה מבין הגיבור את המקור.
הפאדישאח שאדאם הרביעי (קיסר הגלקסיה) קרא תיגר לשני בתים בעלי יכולת שליטה, שיווק ואיסוף הסם מהכוכב, אשר יאיישו את הכוכב לשימוש הגלקסיה. בין שני הבתים שוררת מלחמה, ואין חוקים האוסרים על זאת, לכן יאלצו שני הבתים להילחם על השליטה בכוכב. הבית הראשון הויא בית "אטריידאס". בית אטריידאס הוא בית של אצילים המאופיינים במידות טובות שבאו מכוכב קלדן בעל המשקעים והמים. הבית השני הוא בית "הארקונן". בניגוד לאטריידאס באו אנשי הארקונן מכוכב געשי בשם גאידי פריים והם אנשים קרי לב וחסרי תרבות, החיים חיי אלימות הכוללים רצח ובגידה כמעשה שבשיגרה.
הגיבור בסרט הוא פול, בנו של הדוכס לטו אטריידאס, מנהיג בית אטריידאס המגלה בתחילה כי יש לו שליחות מיוחדת בחייו מעבר לתפקידו העתידי לנהל את הבית. בני בית אטריידאס מגיעים לכוכב אראקיס, תופסים שליטה בו, קוצרים את הסם מחולות המדבר ובונים מבצר מוגן על ידי שדה כוח וחומת סלע גבוהה.
מהצד השני מגיח צבא הארקונן, בגיבוי לוחמי הסארדאוקאר של הפאדישאח, הנשלטים על ידי הברון ולדימיר הארקונן, אשר מוצג באופן גרוטסקי במיוחד עם גופו השמן המצויד במתקן רחיפה, פנים מוגלתיות וצחוק מוטרף. לברון שני אחיינים, ראבאן הדורסני ופייד ראותה המעודן והצעיר. הברון הארקונן שתומך באחיינו פייד ראותה מנצל את ראבאן הבהמי כדי להכשיר את הקרקע לעלייתו של פייד.
הפאדישאח מטיל על בית אטריידאס להחליף את בית הארקונן בשליטה על אראקיס והדוכס לטו אטריידאס ממלא את הוראתו. ברם, הפאדישאח ובית הארקונן טוו מזימה כנגד בית אטריידאס העולה - המחזיק בנשק חדש ומסוכן המבוסס על קול - ובאמצעות בוגד משורות אטריידס, הרופא ד"ר יואי, תוקפים את מבצר אטריידאס באראקיס ורוצחים את הדוכס לטו. פול ואמו, נצר לבנות גשרית, מצליחים לברוח וחוברים לדררים במדבר הפתוח של אראקיס.
ניסיונות מוקדמים
ב-1971, מפיק הקולנוע ארתור פ. ג'ייקובס רכש את הזכויות להסרטת הספר "חולית", אך הוא מת לפני שהספיק לפתח את הסרט.
שנתיים מאוחר יותר, ב-1973, קונסורציום צרפתי בראשות ז'אן-פול גיבון רכש את האופציה להפקת הסרט, אותו היה אמור לביים אלחנדרו חודורובסקי. חודורובסקי פנה לאומנים ידועים בתחומם, כמו להקות הרוק המתקדם פינק פלויד ומאגמה עבור המוזיקה, דן אובאנון עבור האפקטים הוויזואליים, והנס רודי גייגר, ז'אן ז'ירו וכריס פוס עבור עיצוב הדמויות והתפאורה. הוא חשב על סלבדור דאלי בתור הקיסר, אורסון ולס בתור הברון הארקונן, מיק ג'אגר בתור פייד-ראותה, אודו קיר בתור פיטר דה ורייס, דייוויד קאראדין בתור ליטו אטריידאס, ובנו, ברונטיס חודורובסקי, שהיה בן 12 באותה העת וכיכב לפני כן בסרטו של אביו "אל טופו", בתור הדמות הראשית, פול אטריידאס. בסופו של דבר חודורובסקי לא הצליח להשיג את המימון הנדרש לפרויקט והוא נזנח.
על אף שגרסה זו של הסרט מעולם לא הגיעה לשלב ההפקה, לעבודה של חודורובסקי וצוותו על הסרט "חולית" הייתה השפעה משמעותית על סרטי מדע בדיוני שנוצרו לאחר מכן. השפעה זו ניכרת בפרט בסרט "הנוסע השמיני" (1979), שנכתב על ידי אובאנון והעסיק הרבה מחברי צוות העיצוב הוויזואלי שהורכב עבור הסרט של חודורובסקי. בשנת 2013 יצא סרט תיעודי בשם "חולית של חודורובסקי" אודות אותו ניסיון כושל לעבד את הספר לקולנוע.
הניסיון הראשון של דה לורנטיס
בשנת 1976, המפיק האיטלקי דינו דה-לורנטיס רכש את הזכויות מהקונסורציום של גיבון. דה לורנטיס שכר את פרנק הרברט לכתוב תסריט חדש ב-1978. התסריט שהרברט הגיש היה באורך 175 עמודים, שהם שווי ערך לכשלוש שעות מסך. ב-1979 דה לורנטיס שכר את הבמאי רידלי סקוט ואת התסריטאי רודי וורליצר, והשאיר את הנס רודי גייגר מההפקה של חודורובסקי. סקוט תכנן לפצל את הספר לשני סרטים. הוא עבד על שלוש טיוטות של התסריט, כשהוא שואב השראה מהסרט "הקרב על אלג'יר", אולם אז הוא פנה לביים סרט מדע בדיוני אחר, "בלייד ראנר" (1982). הוא מספר שתהליך הפרה-פרודקשן היה איטי, וסיום הפרויקט היה צפוי להיות ארוך עוד יותר:
הגרסה של לינץ'
ב-30 במרץ 1983, עם טיוטה שישית לתסריט באורך 135 עמודים, החלו לצלם את הסרט. "חולית" צולם כולו במקסיקו, עם תקציב של מעל 40 מיליון דולר שמימן את בנייתם של 80 סטים שונים ב-16 אולפנים, וצוות של כ-1,700 איש.
עריכה
לאחר השלמתו, העותק הראשוני של "חולית", ללא אפקטים של פוסט-פרודקשן, ארך יותר מארבע שעות, אבל הגרסה שלינץ' תכנן ליצור ארכה כמעט שלוש שעות, כפי שניתן לראות מהטיוטה השביעית והסופית של התסריט. עם זאת, יוניברסל והמממנים של הסרט ציפו לגרסה סטנדרטית, בת שעתיים, של הסרט. כדי לקצץ את אורכו, המפיקים דינו דה לורנטיס, בתו רפאלה והבמאי לינץ' חתכו סצנות רבות, צילמו סצנות חדשות שפישטו או צמצמו אלמנטים בעלילה והוסיפו לסרט קריינות, כמו גם הקדמה מאת וירג'יניה מדסן. בניגוד לשמועות, לינץ' לא יצר עוד גרסה מלבד זו הקולנועית. עם זאת, גרסה טלוויזיונית שודרה ב-1988 בשני חלקים שאורכם הכולל 186 דקות, כולל תקציר מאירועי הפרק הקודם וגליל קרדיטים נוסף. לינץ' התכחש לגרסה זו ודאג להסיר את שמו מהקרדיטים. במקומו, הקרדיט על הבימוי ניתן לאלן סמית'י. גרסה זו (ללא התקציר וגליל הקרדיטים) הופצה גם ב-DVD בתור "חולית: הגרסה המורחבת". בנוסף, כמה גרסאות ארוכות יותר חוברו יחדיו. על אף שיוניברסל פנו ללינץ' לגבי גרסת במאי אפשרית, לינץ' סירב לכל ההצעות והוא מעדיף שלא לדון בסרט בראיונות.
הפצה
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה במרכז קנדי שבוושינגטון די. סי. ב-3 בדצמבר 1984. הסרט זכה להפצה בינלאומית ב-14 בדצמבר. עוד קודם להפצה, הסרט לווה בפרסום משמעותי, לא רק כי הוא מבוסס על רב-מכר, אלא גם כי בוים על ידי לינץ', שזכה להצלחה עם הסרטים "ראש מחק" ו"איש הפיל". כמה מגזינים עקבו אחר ההפקה ופרסמו מאמרים בשבחו של הסרט בטרם הפצתו, הכל כחלק מאסטרטגיית הפרסום והמרצ'נדייזינג של הסרט, שכללה גם צעצועים וסרט תיעודי לטלוויזיה.
בשבוע הראשון להפצתו הוצג הסרט ב-915 בתי קולנוע בארצות הברית, והרוויח $6,025,091, שמיקמו אותו במקום השני בטבלת שוברי הקופות האמריקאית, אחרי "השוטר מבברלי הילס". בתום תקופת ההקרנה שלו בקולנועים, הסרט גרף $30,925,690. מאחר שהפקתו של הסרט עלתה כ-40 מיליון דולר, הסרט נחשב לכישלון קופתי.
קרלוס פאנס
קרלוס פאנס (בספרדית: Carlos Ponce; נולד ב-4 בספטמבר 1972) הוא שחקן, דוגמן ומוזיקאי פורטוריקני.
ביוגרפיה
פאנס נולד בסן חואן, פוארטו ריקו, הוריו היגרו לפוארטו ריקו מקובה בתקופת המהפכה הקובנית. כילד הוא היה פעיל בהצגות ובמופעים של בית הספר ובתיכון היה חבר במועדון דרמה.
ב-1990 הו זכה במלגה בבית ספר למשחק אך רשת הטלוויזיה דוברת הספרדית "Univision" הציעה לו להנחות תוכנית בה אז הוא וויתר על לימודיו. לאחר סיום התוכנית הוא נסע למקסיקו לבקר חבר ובמהלך ביקור שם באולפני תחנת טלוויזיה הוא קיבל הצעה מטעם האחראי על הכישרונות של התחנה לשחק באופרת הסבון "Guadalupe" שעלתה ב-1993, לאחר מכן הוא גם שיחק בתפקיד הראשי באופרת הסבון "Sentimientos Ajenos" שבה הוא שר את שיר הנושא של הסדרה.
ב-2001 שר את שיר הסיום של הסרט "היפהפייה והיחפן 2".