cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איוון אלכסנדרוב
ביוגרפיה
בשנת 2001, הוא השתתף לראשונה באליפות העולם לבוגרים שנערכה בפטרס, יוון, וסיים במקום ה-11. באליפות אירופה באותה השנה הוא סיים במקום ה-21.
למרות זכייתו במדליית הארד באליפות אירופה, אלכסנדרוב לא נכלל במשלחת הישראלית לאולימפיאדת אתונה 2004 מאחר שלא עמד בקריטריונים האולימפיים הישראלים. בשנת 2005 הוא סיים במקום השביעי באליפות אירופה ובמקום ה-32 באליפות העולם.
יחסי ברזיל–סרביה
יחסי ברזיל–סרביה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לרפובליקה של סרביה. היחסים כוננו לראשונה בשנת 1946 בין ברזיל לרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. ברזיל לא מכירה בקוסובו כמדינה עצמאית, והודיעה שאין בכוונתה לעשות כן ללא הסכמה של סרביה.
סחר
ברזיל היא שותפה מסחרית העיקרית של סרביה באמריקה הדרומית. בשנת 2011 הייצוא הוערך ב-4.3 מיליון אירו והיבוא ב-69.7 מיליון אירו.
עמדתה של ברזיל בעניין עצמאותה של קוסובו
בפברואר 2008 ממשלת ברזיל פרסמה שהיא מאמינה כי צריך להמשיך לנסות לחפש פתרון לסוגיית קוסובו באמצעות משא ומתן. מאוחר יותר, שר החוץ סלסו אמורים הביע את דעתו שברזיל צריכה להמתין להחלטת מועצת הביטחון של האו"ם לפני שתגדיר את עמדתה הרשמית בנושא עצמאות קוסובו. בספטמבר 2009 שגריר ברזיל בסרביה דנטה קואליו דה לימה אמר: "עמדתנו הבסיסית היא שאנו מכבדים את השלמות הטריטוריאלית של סרביה. אנחנו תומכים בהחלטת ועידת הביטחון של האו"ם מס' 1244, שקוסובו היא חלק מסרביה."
לורנצו אינסינייה
קריירת מועדונים
אינסינייה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של נאפולי, וב־24 בינואר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון לאחר שעלה כמחליף במקומו של חרמן דניס במשחק נגד ליבורנו. לאחר כמה שבועות הושאל לקאבסה.
בתחילת עונת חזר אינסינייה לנאפולי, ובעונה זו כבש חמישה שערי ליגה. בעונת כבש שלושה שערי ליגה, ובגמר הגביע האיטלקי כבש צמד שערים מול פיורנטינה והוביל את קבוצתו לזכייה בגביע.
ביולי 2022 עבר לטורונטו.
קריירה בין־לאומית
ב־6 באוקטובר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי, בה גם כבש בניצחון 2–7 על ליכטנשטיין. אינסינייה נכלל בסגל הנבחרת הצעירה למשחקי אליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערכה בישראל ביוני 2013, וכבש שער אחד במשחק הראשון נגד אנגליה.
ב־11 בספטמבר 2012 ערך הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת מלטה. את שער הבכורה שלו בנבחרת הבקיע ב־14 באוגוסט 2013, במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה. אינסנייה נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2014.
פלגת הארמייה פרטר-פיקו
פלגת הארמייה פרטר-פיקו (בגרמנית: Armeeabteilung Fretter-Pico) הייתה פלגת ארמייה של הוורמאכט, שפעלה במהלך קרב סטלינגרד באזור נהר דון.
היסטוריה
לאחר שהצבא האדום פתח ב"מבצע אורנוס", כותרו הארמייה השישית וחלק מארמיית הפאנצר הרביעית באזור העיר סטלינגרד. כדי להתמודד עם המצב, הוחלט במטכ"ל הגרמני ב-22 בנובמבר 1942, על הקמת קבוצת ארמיות דון. במקביל, הוחלט על הקמת "פלגת ארמייה" (Armeeabteilung) מכוחות העתודה שהוזרמו אל אזור הדון, על בסיס המפקדה והיחידות של הקורפוס ה-30. "פלגה" היא יחידה צבאית בגודל בלתי קבוע שהורכבה לשם ביצוע משימה מיוחדת. "פלגת הארמייה הולידט", הוקמה ב-23 בדצמבר 1942 בפיקודו של מקסימיליאן פרטר-פיקו. תפקידה העיקרי היה לסגור את הפער בין קבוצת ארמיות דון לקבוצת ארמיות B.
פלגת הארמייה פרטר-פיקו לחמה במהלך קרב סטלינגרד בניסיון לחלץ את הארמייה השישית המכותרת. היא פורקה ב-3 בינואר 1943, יום לאחר כניעת שרידי הארמייה השישית בסטלינגרד, ושולבה בארמיית הפאנצר הראשונה.
נינה אריאנדה
ביוגרפיה
אריאנדה נולדה ב-18 בספטמבר 1984 במנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. הוריה נולדו בגרמניה למשפחות ממוצא אוקראיני. היא גדלה בקליפטון, ניו ג'רזי, ובהיידלברג, גרמניה. היא קיבלה תואר ראשון באמנויות ב- Eugene Lang College The New School for Liberal Arts ותואר שני ב-Fine Arts בבית הספר טיש לקולנוע של אוניברסיטת ניו יורק בשנת 2009.
קריירה
אריאנדה עשתה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי באפריל 2011 בתפקיד הראשי כבילי דון בהפקת ברודוויי של רק אתמול נולדה, עם ג'יימס בלושי ורוברט שון לאונרד. היא הופיעה באוף ברודוויי בתור וונדה ז'ורדיין במחזה הדרמטי-קומי Venus in Fur ב-2010, ההופעה שלה זכתה לשבחי המבקרים.
היא כיכבה בהפקה של "סיפורים מוינה האדומה" של מועדון התיאטרון של מנהטן ב-2014. היא הופיעה בכמה סרטים, כולל מיליארד סיבות לשוד, חצות בפריס, Rob the Mob, וההיעלמותה של אלינור ריגבי. היא לוהקה בינואר 2015 לעונה 3 של הסדרה חניבעל בתפקיד מולי, אשתו של וויל גרהם (בגילומו של שותפה לשעבר בברודוויי, יו דנסי).
אריאנדה כיכבה בסרט Fool for Love בפסטיבל התיאטרון בוויליאמסטאון ביולי 2014 עם סם רוקוול, בבימויו של דניאל אוקין. אריאנדה ורוקוול שיחזרו את תפקידיהם בברודוויי בתיאטרון סמואל ג'יי פרידמן ב-2015. אריאנדה גילמה את אגנס סטארק בסרט פלורנס פוסטר ג'נקינס (2016) והופיעה בסרט השמן והרזה (2018) בתור אידה קיטאיבה, אשתו של הקומיקאי סטן לורל.
בנוסף היא כיכבה בכל ארבע העונות של הסדרה גוליית בין השנים 2016 - 2021, כמו גם בעונות השלישית והרביעית של מיליארדים.
בשנת 2019, היא הופיעה עם סם רוקוול בסרט של קלינט איסטווד, "ריצ'רד ג'וול".
ב-2023 גלמה את הדי, אשתו של גורדון פורד ומושא האהבה של סוזי מאירסון בעונה החמישית של הסדרה גברת מייזל המופלאה.
מקש End
מקש End הוא מקש מקלדת, המשמש למטרה ההפוכה ממקש Home, ומוביל לתחתית דף אינטרנט או עמוד במחשב באופן כללי. במערכות הפעלה מסוימות, משגר את סמן הטקסט לסוף המשפט שהוא מורה. במקלדות קטנות בהן אין את המקש, ניתן ללחוץ על שילוב המקשים +.
Microsoft Windows
בתוכנות במחשבים מודרניים של Windows, מקש ה מוביל את סמן הטקסט לסוף המשפט שהוא מורה. כאשר סמן הטקסט מורה על טקסט שלא ניתן לערוך אותו, מקש ה יוביל לתחתית הדף.
macOS
ברוב תוכנות macOS, המקש פועל בצורה שונה ממה שהוא פועל במערכות הפעלה אחרות. כאשר לוחצים על המקש, הוא יוביל לתחתית הדף, אך סמן הטקסט לא ישנה את מיקומו כלל. במקלדות macOS שאין את המקש, ניתן ללחוץ על שילוב המקשים +. בשביל לעשות את הפעולה שניתן לעשות ב-Windows (לשגר את סמן הטקסט לסוף המשפט שהסמן מורה), ניתן ללחוץ על שילוב המקשים +.
לינוקס
בלינוקס, המקש עושה את אותם הפעולות שהוא עושה בווינדוס, הוא משגר את סמן הטקסט לסוף המשפט שהוא מורה ומוביל לתחתית מסמך או עמוד באינטרנט. בנוסף לכך, כמו בווינדוס, ניתן לסמן טקסט שבא אחרי סמן הטקסט אם לוחצים על בו-זמנית.
דני קליין
דני קליין (נולד ב-11 באוגוסט 1966) הוא איש עסקים, יושב ראש קבוצת הכדורסל הפועל ירושלים לשעבר, ממלא מקום יו"ר איגוד הכדורסל וחבר דירקטוריון במנהלת הליגה לכדורסל לשעבר.
קליין נשוי לעינת, מעצבת פנים, ואב לארבעה ילדים. את ילדותו העביר בשכונת תלפיות בירושלים, בסמוך לביתו של ש"י עגנון, זוכה פרס נובל לספרות, ממנו למד גרמנית. עד להצטרפותו להנהלת הפועל ירושלים ניהל את העסק המשפחתי שהקים אביו לשיווק מתנות המתמחה במתנות יוקרה שניתנו לראשי ממשלה ונשיאי מדינה בארץ ובעולם. לאחר פרישתו מתפקידיו בעולם הכדורסל, פועל קליין בעולם העסקי. קליין מתמחה בעסקאות נדל"ן בישראל ומחוצה לה, הקים את סוכנות הביטוח 'געש' ומתעסק בעולמות הביטוח והפיננסים. בנוסף, הוכשר בקורס ישוב סכסוכים ובוררויות בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
הפועל ירושלים
מתחילת שנות ה-90 החל קליין את דרכו במועדון הכדורסל הפועל ירושלים. בשנת 1994 הצטרף יחד עם אורי מנצור, נשיא המועדון עד לשנת 2009, להנהלת הפועל ירושלים, במטרה להציל את הקבוצה לאחר שנקלעה לחובות כספיים קשים והייתה על סף פירוק. בנוסף, הקימו השניים את עמותת הפועל ירושלים הפעילה עד היום.
כשנה לאחר מכן צירף קליין את נחום מנבר כספונסר של הקבוצה. מהלך זה שינה במהירות את פניו של המועדון אשר החזיר לשורותיו את שחקניו הבולטים – עדי גורדון, דורון שפע ונוריס קולמן. אליהם הצטרף מאמן הכדורסל פיני גרשון ויחדיו זכתה הפועל ירושלים לראשונה בגביע המדינה וסיימה את הליגה הסדירה במקום השני.
משנת 1995 שימש קליין כיושב ראש הקבוצה, אותה הוביל עד לשנת 2012.
תחת תפקידו ייצב קליין את הקבוצה מבחינה כלכלית והביא לתמיכת תורמים וספונסרים רבים במאות מילוני שקלים, ביניהם קבוצת הביטוח מגדל, ארקדי גאידמק וגומא אגייאר, שרכש 90% ממניות המועדון.
בעזרת גיוס הכספים הרב, התבסס מעמדה של הפועל ירושלים בפסגת הכדורסל הישראלי ולראשונה נשברה תקרת הזכוכית אל מול הקבוצות התל אביביות. מקבוצה ללא תארים כלל עד שנת 1995, הפכה למחזיקת גביע המדינה ארבע פעמים, זוכת גביע הליגה פעמיים והשיא – זכייה בגביע אירופה (יול"ב) מול מעצמת הכדורסל ריאל מדריד בעונת 04/03. זכייה זאת משכה עניין רב ושמה את המועדון בטופ האירופאי.
באותן השנים, בזמן פיגועי אינתיפאדת אל אקצה בירושלים של תחילת שנות ה-2000, לצד ההצלחה המקצועית של הקבוצה היה על קליין והנהלת הקבוצה לדאוג לשלומם, הנפשי ופיזי, של השחקנים הזרים ולפעול כדי להשאירם בבירה, על אף הלחץ ממשפחותיהם בארצות הברית שיעזבו. בשנת 2001 הוגש כנגד עמותת הפועל ירושלים כתב אישום בפרשת הדרכון הצ'כי המזויף של שחקן הקבוצה קני ויליאמס. קליין כיו"ר העמותה לקח אחריות וניצב אל מול בית המשפט המחוזי אשר ביטל את ההרשעה, אך לאחר ערעור המדינה, הרשיע בית המשפט העליון בקבלת דבר בתחבולה שאין בה מרמה.
זאת על אף טענת שופט בית המשפט המחוזי אוקון כי "זה חוסר מודעות, ניסיון נקודתי שאינו משקף את ערכיו. הוא אינו נזקק לאמצעי ענישה כדי להעלותו על דרך המוטב, ברגיל הוא משמש מופת לאחרים". בשנת 2013, כשנה לאחר היעלמותו של אגייאר ומכירת 90% ממניות הקבוצה לקבוצת רכישה בראשות אורי אלון, ולאחר כ-22 שנות עשייה עבור הכדורסל הישראלי התפטר קליין מכל תפקידיו בעמותת הפועל ירושלים אותה הקים וחזר אל עיסוקיו כאיש עסקים.
תרומה לקהילה
במסגרת תפקידו כיו"ר הפועל ירושלים, שם קליין למטרה לחבר את המועדון לאוהדים ולקהילה. בהנהגתו המועדון פעל בתחומי רווחת הקהילה, תרומה ואריזות מזון בחג, וכן אימץ את עמותת שלווה, עמותה לטיפול ושילוב אנשים עם מוגבלויות בחברה. גם לאחר סיום דרכו במועדון ממשיך קליין לפעול עבור העמותה.
דגש מיוחד שם המועדון, וקליין באופן אישי, לחיזוק הקשר עם המשפחות השכולות. בשנת 2003, לאחר שאוהד הקבוצה איבד את כלתו, לילה לפני החתונה, בפיגוע בקפה הילל, אימץ קליין את האוהד וחיבר אותו עוד יותר אל הקבוצה, כאשר השניים ליוו את הקבוצה יחד במשחקים ונסיעות במשך שנים.
נקודת המפנה באופיה של הקבוצה ובחיבור העמוק אל הקהל בכלל והמשפחות השכולות בפרט היה מותם של האחים אמיר ואלעד הירשזון – "שניים שאולי בזכותם הפועל ירושלים בכלל קמה והפכה למה שהיא עד היום", מעיד קליין. לאחר פטירתו של אלעד פעל קליין מול ראש עיריית ירושלים, אהוד אולמרט, כדי להפוך את מחוות האוהדים לרשמית, ועד היום, יציעי הקבוצה נקראים על שמם שך שני האחים.
במהלך שנותיו בנוסף, בתקופתו, בין היתר, חוזק הקשר עם משפחות שכולות ומחוות האוהדים הפכה לרשמית ויציעי הקבוצה נקראים על שם אוהדי הקבוצה אמיר ואלעד הירשנזון. לצד גיוסי הכספים עבור מועדון הכדורסל הפועל ירושלים, סייע קליין בגיוס כספים עבור קבוצת ספורט נוספות בירושלים, ביניהן קבוצת הנשים אס"א ירושלים כאשר נמצאה במצב כלכלי בעייתי בשל אי קבלת תקציב מהעירייה
זאב קון
זאב קון (נולד ב-16 באפריל 1930) הוא צייר ישראלי ממוצא הונגרי. הוא אביו של האמן שי קון.
ביוגרפיה
זאב קון נולד בעיר נירג'האזה בצפון מזרח הונגריה. כנער עבד בחנות לציוד אמנות בבעלות הוריו, בלנקה ושנדור. לאחר שהחל גירוש יהודי הונגריה במרץ-אפריל 1944, נשלח זאב קון בן ה-14 תחילה למחנה הריכוז אושוויץ, לאחר מכן למחנה הריכוז יאבורז'נו, הממוקם במרחק של 23 קילומטרים מאושוויץ. ומינואר עד אפריל 1945 נכלא במחנות גרוס-רוזן, בוכנוואלד ופלוסנבורג ; ב-23 באפריל 1945 שוחררו אסירי מחנה פלוסנבורג על ידי חיילים אמריקאים. בסוף אוגוסט 1945 חזר זאב קון להונגריה, וחידש את לימודיו. מאוחר יותר, הוא התקבל ללימודים ב - Magyar Képzőművészeti Főiskola בבודפשט (הנקראת כיום האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות ) בסתיו 1947, שם למד למעלה משנה וחצי. ב-1949, כשהמשטר הפוליטי הפרו-קומוניסטי החדש הפך דכאני יותר ויותר, הצטרף זאב קון לקבוצה של שלושים יהודים מארגון השמאל הציוני " השומר הצעיר " והצליח לחצות בחשאי את גבול צ'כיה, ובהמשך הגיע לאיטליה דרך אוסטריה. בעיר בארי עלתה הקבוצה על ספינה שהביאה אותם לארץ. קון התיישב לראשונה בקיבוץ גבעת-חיים. עם זאת, הוא לא שהה שם זמן רב, שכן בשנת 1951 הוא הפך לסטודנט באקדמיה לאמנויות יפות בווינה.
תערוכות ועבודות
קון הציג את עבודותיו ברחבי הארץ (למשל ירושלים, 1954, תל אביב, 1959, 1961, 1963, 1964, 1968, [ 2014), ונהריה (1988), וכן בבריסל (1960), פריז (1962, 1972, 1994), לונדון (1965), סידני (1967), ניו יורק (1968), לוס אנג'לס (1968), דטרויט (1970), אמסטרדם (1972), סטוקהולם (1975), אנטוורפן (1976) וברלין (1987). שנים רבות עבד קון בצפת, שם החזיק גלריה משלו, אך בהמשך חזר לתל אביב, שם הוא מתגורר מאז.
עבודותיו של זאב קון נמכרו בהצלחה על ידי גלריות רבות בהן "תירוש", "מצארט", "מונטיפיורי", "אגוזי" ואחרים. לדברי מבקר האמנות פרופסור ג'. רקאנאט, ציוריו של זאב קון תמיד זכו להערכה רבה ולהערכה רבה בקרב אספני אמנות וחובבי אמנות.
חיים אישיים
הקון נישא לציירת ניצולת השואה הדי קון. בנם הוא הצייר שי קון.
1794 בארצות הברית
1794 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 18 שנה מיום היווסדה.
פיטר גילמור
ביוגרפיה
גילמור נולד בלייפציג שבגרמניה וגדל בנאנתורפ שבנורת' ריידינג ביורקשייר.
אחרי שעזב את בית הספר בגיל 14 רצה לממש את חלומו ולהיות שחקן. הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) זמן קצר עד שסולק. כשהתגייס לצבא גילה שיש לו כישרון לשירה ולאחר שיחרורו מהצבא הצטרף ללהקת זמרים בשם "זמרי ג'ורג' מיטשל". הם הופיעו במחזות אחדים, אך לא זכו להצלחה לה קיוו. עד מהרה ויתר גילמור על הרצון לשיר והמשיך בקריירת משחק.
הוא שיחק באחד עשר סרטים מסדרת סרטי "Carry On". והופיע בסרטי קולנוע בריטיים רבים נוספים כמו "The Great St Trinian's Train Robbery" (מ-1966), "הו, איזו מלחמה נחמדה" (1969), "ד"ר פייבס" (1971) ו-"Warlords of Atlantis" (מ-1978).
בתחילת הקריירה שלו הופיע על הבמה במחזות זמר כמו בהן המחזמר "Lock Up Your Daughters". בשנת 1960 הוציא סינגל בשם "Follow That Girl". אחרי שזכה להצלחה בתפקיד ג'יימס אונידין, חש גילמור כי הוא הופך להיות מזוהה עם הדמות של קפטן קשוח באונייה.
ב-1984 הופיע גילמור בסדרה "דוקטור הו" במיני-סדרה "Frontios" בדמות ברייזן. עוד השתתף בסדרה "Heartbeat" בפרק "The Frighteners" בתקופתו של ניק ברי. אשתו השלישית אן סטליבראס שיחקה בתפקיד קבוע בסדרה.
חיים אישיים
גילמור התחתן שלוש פעמים: לשחקנית אונה סטאבס היה נשוי מ-1958 ועד 1969. השניים אימצו ילד. לג'אן ווטרס היה נשוי מ-1970 ועד 1976, ולאן סטליבראס, ששיחקה לצדו בסדרה "קו אונידין" היה נשוי מ-1987 ועד למותו ב-2013.
פיטר גילמור נפטר בלונדון ב-3 בפברואר 2013 בגיל 81. הוא הותיר אחריו את אשתו השלישית (סטליבראס) ובן בשם ג'ייסון, שאימץ במהלך נישואיו הראשונים.
גדול
{{פירושונים|
עמק יוסמיטי
עמק יוסמיטי (באנגלית: Yosemite Valley) הוא עמק קרחוני במערב רכס הרי סיירה נבדה בצפון מדינת קליפורניה בארצות הברית. אורכו כ-12 קילומטרים ועומקו עד 1,600 מטרים, והוא מוקף בצוקי גרניט כדוגמת האף דום (Half Dome) ואל קפיטן, ומיוער בצפיפות בעצי אורן. העמק מנוקז על ידי הנהר מרסד (Merced River) ומספר רב של פלגים ומפלים כדוגמת טנאיה (Tenaya), יוסמיטי וברידלווייל (Bridalveil). מפלי יוסמיטי הם מפלי המים הגבוהים ביותר באמריקה הצפונית, ומושכים אליהם מבקרים רבים, בייחוד באביב כאשר ספיקת המים בשיאה. העמק ידוע בשל יופי הטבע, ונחשב האתר המרכזי בפארק הלאומי יוסמיטי, המושך אליו תיירים מכל רחבי העולם, בעיקר בחודשי הקיץ. ב-2 ביולי 2011 ביקרו בעמק 20,851 מבקרים, מספר שיא יומי של תיירים.
גדול
ראו גם
}}
עמק יוסמיטי
מרבית המבקרים נכנסים לעמק מכבישים מהמערב ועוברים דרך נקודת התצפית הידועה בשם "תצפית המנהרה" (Tunnel View). מרכז המבקרים שוכן במרכז העמק. בין השבילים היוצאים מהעמק, שבילי לולאה הנשארים בגבולות העמק ושבילים המובילים למקומות גבוהים, שמהם יש תצפיות על הנופים המרהיבים של הפארק.
תיאור
עמק יוסמיטי שוכן במורדות המערביים של הרי סיירה נבדה, 240 קילומטרים מזרחית לסן פרנסיסקו. הוא משתרע לאורך 12 קילומטרים בכיוון כללי ממזרח למערב ורוחבו בממוצע 1,600 מטרים.
עמק יוסמיטי מייצג רק אחוז אחד משטח הפארק, אבל זה המקום שאליו מגיעים רוב המבקרים ובו הם בדרך כלל נשארים. למעלה מחצי תריסר ערוצי נחלים המסתיימים במפלים זורמים בעמקים התלויים שבקצה מצוקי הגרניט בגובה שבין 900 ל-1,200 מטרים מעל קרקעית העמק, שהיא בעצמה בגובה 1,200 מטרים מעל פני הים. המים ממפלים אלו זורמים לתוך ערוץ הנהר מרסד הזורם מהקצה המערבי של העמק, בקניון עד עמק סן חואקין. על הקרקעית השטוחה של עמק יוסמיטי יש יערות וכרי עשב פתוחים נרחבים שמהם אפשר להשקיף על הנופים עוצרי הנשימה של הרכסים מסביב ומפלי המים.
בעת הכניסה לעמק יוסמיטי ממערב נקודת המבט הראשונה שרואים המבקרים הוא נקודת התצפית הידועה בשם "תצפית המנהרה" (Tunnel View). ציורים רבים המתארים את העמק נעשו מנקודה זו, ולכן קרא שירות הפארקים לאתר זה "נקודת האמן" (Artist Point).
המבט מהקצה המערבי של העמק הנמוך יותר חושף את מונולית הגרניט הגדול אל קפיטן משמאל, וסלעי הקתדרלה (Cathedral Rocks) מימין יחד עם מפל ברידלוויל ("הינומת הכלה"). בהמשך הדרך העמק מתרחב לפתע עם צריחי הקתדרלה (Cathedral Spires) ואז האובליסק של סלע הסנטינל (Sentinel Rock – "סלע השומר") מדרום. בקצה השני של העמק בולטים הצוקים הקרויים "שלושת האחים" (Three Brothers), המתרוממים זה מעל זה כמו גמלונים הבנויים באותה זווית – הפסגה הגבוהה ביותר היא פסגת איגל (Eagle Peak), שתי הפסגות מתחתיה ידועות כ"האח האמצעי" ו"האח הנמוך".
בנקודה זו העמק מתעקל קלות שמאל, כלפי צפון, ואז מתחיל העיקול הגדול בחזרה ימינה, כשמפלי יוסמיטי מצפון, אחריהם סלעי הרויאל ארצ'ס (Royal Arches – "קשתות מלכותיות"), שמעליהם הנורת' דום (North Dome – "הכיפה הצפונית"). ממול מדרום נמצאת נקודת גליישר (Glacier Point – "נקודת הקרחון"), 975 מטרים מעל קרקעית העמק. בנקודה זו העמק מתפצל לשניים, זרוע אחת פונה לצפון-מזרח, כשהזרוע השנייה מתעקלת מדרום לדרום-מזרח. בין שניהם בקצה המזרחי של העמק מתנשא צוק הגרניט המכונה האף דום (Half Dome – "חצי כיפה"), תוואי הנוף הטבעי המפורסם והמוכר ביותר בסיירה נבדה. מעל להאף דום ולכיוון צפון-מזרח נמצאת פסגת "קלאודס רסט" (Cloud's Rest – "מנוחת העננים"), שבגובה 3,025 מטרים היא המקום הגבוה ביותר סביב עמק יוסמיטי.
מים
שלג הנמס בסיירה יוצר נקיקים ואגמים. המים מנקיקים אלו זורמים לקצה צוקי הגרניט המקיפים את העמק ויוצרים אשדות ומפלים הנופלים ברובם מעמקים תלויים.
מניפה של פלגים וערוצי נחלים מתלכדים לנהר המרסד המנקז את רכס הסיירה נבדה באגם מרסד. המרסד זורם במורד הקניון שלו (עמק יוסמיטי הקטן), שממנו הוא מתחיל את מה שמכונה "גרם המדרגות הענק" (Giant Staircase). המדרגה הראשונה היא מפל נבדה בגובה 181 מטרים, כשהוא מנתר ממדרון הגרניט מתחתיו. המדרגה הבאה היא מפל ורנל (Vernal Fall) בגובה 97 מטרים, אחד מהמפלים הציוריים ביותר בעמק. המרסד זורם במורד תוך יצירת אשדות על מנת לקבל את מימיו של נקיק אילילואיט (Illilouette Creek), הנופל משולי העמק במפל אילילואיט. הם מתאחדים בבסיס הקניונים המכילים את שניהם, ואז זורם מתחת ל"הפי איילס" (Happy Isles – "האיים השמחים") על מנת לפגוש בנקיק טנאיה (Tenaya Creek) בקצה המזרחי של עמק יוסמיטי.
נחל טנאיה זורם לדרום-מערב מאגם טנאיה (Tenaya Lake) במורד קניון טנאיה, ולבסוף זורם בין האף דום לנורת' דום לפני שהוא זורם לתוך הנהר מרסד. לאורך הצוקים המקיפים את העמק נמצאים המפלים הבאים:
גאולוגיה
תוואי הנוף בעמק יוסמיטי עשויים מסלע גרניטי שמקורו במחדר פלוטוני עמוק במעבה האדמה בשלהי הקרטיקון. במהלך השנים התרומם רכס סיירה נבדה וסלע זה נחשף על פני הקרקע עקב סחיפה.
הסלעים הגרניטיים העתיקים ביותר הם בני 114 מיליון שנה והם מצויים לאורך קניון הנהר מרסד מערבית לעמק. המחדר הפלוטוני של אל קפיטן הוא המקור למרבית המסלע הגרניטי המהווה את מרבית החלק המרכזי של העמק, כולל סלעי הקתדרלה, שלושת האחים ואל קפיטן. הפלוטון הצעיר ביותר בעמק יוסמיטי הוא הגרנודיורט בן ה-87 מיליון שנים של האף דום, המהווה את מרבית המסלע בנקודת התצפית גליישר (Glacier Point), הרויאל ארצ'ס וגוש הסלע האף דום שעל שמו הוא קרוי. במשך 30 מיליון השנים האחרונות מילאו קרחונים מדי פעם את מרבית העמק. ההתקרחנות האחרונה ביותר, ב, לא הייתה החמורה ביותר. עידני קרח קודמים לעידן הקרח ויסקונסין היו קרים יותר ונמשכו זמן רב יותר. הקרחונים שנוצרו אז היו עצומים וכיסו לחלוטין את כל תוואי הנוף סביב עמק יוסמיטי לבד מהאף דום, פסגת איגל (Eagle Peak), כיפת סנטינל (Sentinel Dome) והקצה העליון של אל קפיטן. לעומתם הגיעו הקרחונים מעידן הקרח ויסקונסין רק עד מפל ברידלווייל בעמק. הקרחונים הרחיבו את העמק, אבל מרבית רוחבו של העמק הוא תוצאה של סחיפה קודמת מפלגי מים ותנועת בלית לאורך סדקים בקירות העמק.
לאחר שקרחונים אלו נסוגו נוצרו סדרה של אגמים בקרקעית העמק המכונה אגם יוסמיטי הקדום באורך של קרוב ל-9 קילומטרים, שמקורם במורנת קצה בבסיס אל קפיטן שחסמה את נתיבו של הנהר מרסד. קרקעית העמק השטוחה מקורה במשקעים ששקעו באגמים אלו (הקרחונים האחרונים היו קטנים ולא הסירו את מרבית משקעי האגמים הקדומים). האגמים התמלאו לגמרי במשקעים והפכו לאחו ביצתי.
הקרחונים המקבילים של קניון טנאיה והקניון הקטן של יוסמיטי היו בשיא גודלם בעומק של 600 מטרים לפני שהם זרמו לעמק יוסמיטי בסמוך לבסיסו של האף דום. הם גם יצרו את קלאוד רסט שמאחורי האף דום כגב חדיד (פסגה משוננת - arête).
בסמוך לנקודת גליישר יש 600 מטרים שברובם משקעים קרחוניים המורכבים מלפחות שישה אירועי השקעה באגם יוסמיטי הקדום. במקום זה חצבו קרחונים גבוהים ועצומים, מהעידנים שקדמו לעידן הקרחון ויסקונסין, ברצפת העמק הסלעית. הקרחונים הקטנים בהרבה של עידן הקרחון ויסקונסין השקיעו במקום זה סחף קרחוני.
שבילי הליכה
כמה שבילים מובילים אל מחוץ לעמק כולל:
גדוד מריפוסה והתיירים הראשונים
האירופאים הראשונים שראו את עמק יוסמיטי היו כנראה חברים בחבורת ג'וזף ווקר שב-1833 הייתה הראשונה לחצות את סיירה נבדה ממזרח למערב. התיאורים הראשונים של יוסמיטי, לעומת זאת, הגיעו כמעט 20 שנה מאוחר יותר. הבהלה לזהב של 1849 הובילה לעימותים בין הכורים לבין הילידים, והמדינה הקימה את גדוד המתנדבים מריפוסה (Mariposa) כמשלחת עונשין נגד ילידי אזור יוסמיטי. ב-1851, הוביל את הגדוד מייג'ור ג'ים סוואג' (Jim Savage), שעל עמדת המסחר שלו שעל הנהר מרסד פשטו בני האהוונצ'י. פשיטה זו ומשלחות אחרות אלצו את הצ'יף טנאיה והאהוונצ'י לשהות חודשים בשמורה בעמק סן חואקין. בני השבט שבו לעמק שנה אחר-כך, אך נאלצו למצוא מקלט בין הפאיוט של אגם מונו לאחר התנגשויות נוספות עם הכורים. רוב בני השבט נרדפו בחזרה לעמק ונהרגו בידי הפאיוט אחרי שפגעו בהכנסת האורחים על ידי גנבת סוסים.
אף שחברי המשלחת הראשונה של גדוד מריפוסה שמעו שמועות על מה שניתן יהיה למצוא במעלה נהר המרסד, אף אחד מהם לא היה מוכן למראה שנגלה לעיניהם ב-27 במרץ 1851 במקום שקרוי כיום "אולד אינספרשן פוינט" (Old Inspiration Point – נקודת ההשראה העתיקה, סמוך לנקודת תצפית המנהרה). מאוחר יותר כתב ד"ר לפאייט באנל (Lafayette Bunnell), ממשתתפי גדוד מריפוסה:
ג'יימס האצ'ינגס (James Hutchings) - שארגן את חבורת התיירים הראשונה לעמק ב-1855 - והאמן תומאס איירס (Thomas Ayers) היו אחראים לרוב הפרסום המוקדם ביותר על יוסמיטי, שגרם לכתיבת מאמרים וגיליונות שלמים של כתבי עת המוקדשים לעמק. יצירות האמנות המפורטות מאוד של איירס שחטאו בהגזמה זוויתית, ותיאוריו הכתובים הופצו ברחבי המדינה ותערוכת אמנות של רישומיו נערכה בעיר ניו יורק.
שניים מקבוצת התיירים הראשונה של האצ'ינגס, מילטון ויוסטון מאן, בנו את מסלול האגרה הראשון לתוך העמק. עם התפתחותם של המלונות הראשונים באזור נסללו דרכים אחרות. פרדסים נשתלו וחיות משק החלו לרעות בשדות העמק תוך גרימת נזק למערכות האקולוגיות המקומיות כתוצאה מכך.
יוסמיטי: הפארק הראשון
תושבי החוף המזרחי החלו להעריך את העמק כתוצאה מציוריו של איירס וקמה תנועה שנועדה לשמר אותו. אישים רבי השפעה כדוגמת גאלן קלארק (Galen Clark; 1910-1814), הכומר תומאס סטאר קינג (Thomas Starr King; 1864-1824) ואדריכל הנוף פרדריק לו אולמסטד היו בין האישים שהאיצו בסנטור ג'ון קונס (John Conness) מקליפורניה לנסות לשמר את יוסמיטי.
ב-30 ביוני 1864 חתם נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן על החוק שהעניק את עמק יוסמיטי ואת חורשת מריפוסה של עצי הסקוויה הענקית למדינת קליפורניה "עבור שימוש הציבור, לנוח ולנפוש", שתי החלקות "תהיינה בלתי ניתנות לערעור לעולם". זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה שהממשלה הפדרלית הקצתה שטחי נוף רק כדי להגן עליהם ולאפשר את ההנאה מהם לכולם.
הכרזה על שטח כפארק אינה מספיקה על מנת להגן עליו. קליפורניה לא הקימה מנהל עבור הפארק עד 1866, כאשר המדינה מינתה את גאלן קלארק כשומר הפארק. אחר-כך התנהלו דיונים משפטים במשך 11 שנים כנגד אנשים שטענו לבעלות על שטחים בעמק. האתגר של התיירות הגוברת, הצורך לסלול תחילה דרכים למרכבות, ואז מסילת הברזל של עמק יוסמיטי (פעלה בין 1907 ל-1945), יחד עם בתי מלון ומתקנים נוספים בעמק ובסביבתו קיבל מענה עד סוף המאה ה-19. אבל לעמק נגרם נזק סביבתי ניכר בתקופה זו. הבעיות שנגרמו לפארק יוסמיטי תחת הניהול של המדינה היו בין הגורמים להקמת הפארק הלאומי ילוסטון כפארק הלאומי הראשון ב-1872.
בשל הקושי בנסיעה לשם, הגיעו המבקרים הראשונים לעמק למשך כמה שבועות עד כמה חודשים, לעיתים קרובות כמשפחות שלמות עם רכושם. משום כך הוקמו המלונות הראשונים עבור שהייה ממושכת, ונועדו בעיקר ללקוחות עשירים, אשר יכלו לבלות תקופות ארוכות מחוץ לבית. אחד המלונות האלה, מלון ואוונה (Wawona Hotel), שנבנה בשנות ה-80 של המאה ה-19, עדיין פועל.
אחר שהעמק הפך לפארק, היה עדיין השטח שסביבו מטרה לכריתת עצים, לכרייה ולרעיית מקנה. ג'ון מיור פרסם את הנזק שנגרם לכרי הדשא התת-אלפיניים הסובבים את העמק ובשנת 1890 הקימה הממשלה פארק לאומי שכלל שטח הרבה יותר גדול, המקיף את עמק יוסמיטי ואת חורשת מריפוסה. בדומה לילוסטון היה הפארק הפדרלי החדש תחת שלטון הצבא האמריקני עד 1914. ב-1906 ויתרה המדינה על העמק וחורשת מריפוסה והם עברו לבעלות הממשלה הפדרלית. שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, קיבל לידיו את ניהול הפארק עם הקמתו בשנת 1916.
היסטוריה מודרנית
לאחר הקמתו של שירות הפארקים החזיקו בעלי מלון נפרדים רבים בחוזי זיכיון נפרדים. חברת פארק יוסמיטי (Yosemite Park Company) בנתה את יוסמיטי לודג', ולכפר יוסמיטי הייתה קבוצת סוחרים משלו. שרפה הרסה חלק ממלונות העמק המקוריים ובעלי זיכיונות באו והלכו עד ששירות הפארקים הכריח את שתי החברות הגדולות להתמזג כדי שניתן יהיה להעניק חוזה זיכיון אחד. בשנת 1925 הפכו שתי החברות המשפחתיות לחברת קארי ופארק יוסמיטי (Yosemite Park and Curry Company), ובנו והפעילו את מלון אהוונצ'י (Ahwahnee Hotel) כמשרדי החברה במשך שנים, תוך יצירת מספר מסורות, כולל ארוחת ברסברידג' (Bracebridge dinner).
כפר קארי (Curry Village) היה אתר שממנו צפו תיירים על מפלי האש של יוסמיטי. "מפלים" אלו היו בפועל מקבצים גדולים של גחלים לוהטים אדומים שהושלכו מנקודת גליישר. שירות הפארקים הפסיק מנהג זה ב-1969 כחלק מתהליך ארוך של הפסקת השימוש באטרקציות מלאכותיות.
ב-6 ביולי 1996 התרסקה מפולת סלעים ששקלו בין 60,000 ל-80,000 טון 550 מטרים לתוך העמק מהצד המזרחי של נקודת גליישר במהירות של 260 קילומטרים לשעה. אבק אפף חלק זה של העמק במשך ימים, והרוח שנוצרה מהאוויר שנדחק בשל המפולת הגיעה למהירות של 480 קילומטרים לשעה. אדם אחד נהרג במפולת.
עמק יוסמיטי הוא אתר מאתרי טיפוס הסלעים החשובים בעולם. הקירות הזקופים הגבוהים של צוקי הגרניט שימשו לאין ספור טיפוסים מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 ומתחו את היכולות של המטפסים לשיאים חדשים. בעוד שמסורתית נהגו המטפסים לטפס על הקירות במשך כמה ימים כשהם מצמידים מאהל לקיר הסלע, מאפשרים טכניקות טיפוס מודרניות לסייע למטפסים לעלות על הצוק במשך כמה שעות בלבד. מטפסי סלעים רבים שוהים במחנה 4 על קרקעית העמק לפני תחילת הטיפוס על הקירות הגבוהים.
שהינדא שחאדה
שהינדא שחאדה (בערבית: شاهيندا شحاده; נולדה ב-1992) היא דוגמנית ומגישת טלוויזיה ערבייה-ישראלית. היא הופיעה בערוץ 2 בתוכניות בשפה הערבית, ועובדת בחברת מיכל נגרין. גרה בנצרת.
ביוגרפיה
שחאדה נולדה וגדלה בנצרת, ולמדה בתיכון אורית בעיר. אביה הוא איש רשות השידור, המפיק הוותיק, סלים שחאדה, ואחיה הוא בהא שחאדה, עורך וקריין חדשות ראשי ברדיו א-שמס.
קריירה
שחאדה עובדת ומדגמנת בחברת מיכל נגרין. בעבר היא השתתפה בתחרות יופי של המגזר הערבי, בה זכתה בסגנית ראשונה למלכת היופי של המגזר.
שחאדה החלה את הקריירה הטלוויזיונית שלה כמגישת כתבות בהוט צפון.
כיום שחאדה היא העורכת והמגישה של התוכנית "צעירים על הדרך" (בערבית:شباب عالطريق), אחת משלוש התוכניות בערבית שמשודרות כל יום שישי בצהריים בערוץ 2. במסגרת התוכנית יוצאת שחאדה למקומות שונים ברחבי הארץ ומראיינת צעירים ערבים מצליחים. התוכנית עלתה לאוויר בסוף שנת 2015 וזכתה לפרסום רב בעקבות האופן בו היא משלבת צעירים מהחברה הערבית בתוכן הטלוויזיוני.
ג'ני סיגרוב
ג'ניפר אן סיגרוב (באנגלית: Jennifer Ann Seagrove; נולדה ב-4 ביולי 1957) היא שחקנית אנגלייה. היא למדה משחק בבית הספר של תיאטרון אולד ויק בבריסטול, וזכתה להכרה רחבה כששיחקה בדרמה "A Woman of Substance" המבוסס על ספרה של ברברה טיילור ברדפורד (1984) ובסרט "גיבור מקומי" (1983). היא כיכבה בסרט "פגישה עם המוות" (1988) ובסרט האימה "אימה בלילות" של ויליאם פרידקין (1990).
סיגרוב מוכרת מהופעתה בדמות ג'ו מילס בסדרת הדרמה ארוכת השנים של ה-BBC "השופט ג'ון דיד" (2001–2007). היא הופיעה בקריינות בפרסומות טלוויזיה עבור רשת הסופרמרקטים "Waitrose".
ביוגרפיה
סיגרוב נולדה בשם ג'ניפר אן סיגרוב בקואלה לומפור שבמלאיה (מלזיה) להורים בריטים, פולינה ודרק סיגרוב. אביה ניהל חברת ייבוא-ייצוא שאפשרה רמת חיים גבוהה למשפחה. כשהייתה בת פחות משנה לקתה אמה בשבץ ולא יכלה לטפל בילדה. מגיל 9 למדה סיגרוב בבית הספר סנט הילרי בגודלמינג שבמחוז סארי באנגליה.
אחרי שסיימה את הלימודים בבית הספר למדה משחק בבית הספר של תיאטרון אולד ויק בבריסטול, על אף שהוריה רצו שתהיה לה קריירה כטבחית. בבגרותה סבלה סיגרוב מבולימיה נרבוזה אבל החלימה.
תיאטרון
בתיאטרון שיחקה סיגרוב ב-1986 בתפקיד הראשי במחזה על פי הרומן "ג'יין אייר" בפסטיבל התיאטרון של צ'יצ'סטר. ב-1992 הופיעה במחזה "The Guardsman" בתיאטרון קלוויד, ובתפקיד בט במחזה "המלך ליר בניו יורק" שוב בצ'יצ'סטר.
ב-1993 שיחקה לצדו של טום קונטי במחזה "Present Laughter" בתיאטרון הגלוב. ב-1994 גילמה את אן סאליבן במחזה "The Miracle Worker" בתיאטרון הקומדיה. ב-1995 הופיעה במחזה "Dead Guilty" יחד עם היילי מילס בתיאטרון אפולו. ב-1997 השתתפה במחזה "Hurlyburly" עבור להקת התיאטרון של פיטר הול, כשההפקה הועברה מתיאטרון האולד ויק בלונדון לתיאטרון קווינז. באוקטובר 1998 כיכבה יחד עם מרטין שו ב"ורטיגו" שהועלה בתיאטרון רויאל וינדזור, ואחר כך שיחקה לצדו של אנתוני אנדרוז.
ב-2000 הופיעה במחזה "Brief Encounter" בתיאטרון ליריק, ואחר כך במחזה "הזוג המוזר" מאת ניל סיימון בתיאטרון אפולו. ב-2002 שוב שיחקה בתיאטרון ליריק בתפקיד הראשי במחזה "אשה קבועה" מאת סומרסט מוהם, וב-2003 במחזה "משאלות נסתרות" מאת דייוויד הר. ב-2005 הופיעה במחזה "ליל האיגואנה".
בווסט אנד הופיעה סיגרוב בשנת 2007 אחרי סיור הופעות בבריטניה בתפקיד לזלי קרוסבי במחזה "המכתב" מאת מוהם בתיאטרון וינדהאם, שוב לצידו של אנתוני אנדרוז.
בדצמבר 2007 שיחקה סיגרוב בתפקיד מריון ברווסטר-רייט בהפקה מחודשת של הקומדיה השחורה "שלוש מסיבות" מאת אלן אייקבורן בתיאטרון גאריק.
בתחילת 2014 הופיעה בתפקיד ג'וליה במחזה "Fallen Angels" מאת נואל קאוורד, בהפקת בעלה ביל קנרייט ובכיכובה של שרה קרו.
קולנוע
ב-1982 כיכבה סיגרוב לצדו של רופרט אוורט בסרט קצר "A Shocking Accident", שזכה בפרס אוסקר לסרט קצר, ובבימויו של ג'יימס סקוט. ב-1983 שיחקה בתפקיד גדול ראשון בסרט "גיבור מקומי". תפקידים נוספים שלה בסרטי קולנוע כוללים את " נייט והייז" (מ-1983) בכיכובו של טומי לי ג'ונס, והסרט "פגישה עם המוות" (1988). ב-1990 שיחקה בתפקיד ראשי בדמות בייביסיטר רעה בסרט האימה "אימה בלילות" בבימויו של ויליאם פרידקין.
טלוויזיה
להכרה רחבה זכתה סיגרוב לראשונה בשנת 1984 כשהופיעה בסדרת הדרמה של ה-BBC "דיאנה" עיבוד לרומן מאת ר. פ. דלדרפילד, בתפקיד דיאנה גיילורד-סאטון המבוגרת (בדמות הילדה שיחקה בשני הפרקים הראשונים השחקנית פטסי קנזיט). סיגרוב כיכבה ב-1984 במיני-סדרה אמריקאית "A Woman of Substance" עיבוד לרומן מאת ברברה טיילור ברדפורד בתפקיד אמה הרט, וב-1986 שיחקה בתפקיד פולה פיירלי במיני-סדרה "Hold the Dream", הפקה אמריקאית נוספת. ב-1992 גילמה את דמותה של השחקנית לילי לנגטרי בסרט הטלוויזיה "Incident at Victoria Falls". ב-1989 כיכבה בדמות מלאני ג'יימס בסרט "Magic Moments" יחד עם ג'ון שיאה, שגילם את הקוסם טוני גרדנר, בו היא מתאהבת.
ב-1997 הנחתה סיגרוב יחד עם סיימון קאוול את תוכנית הטלוויזיה "Wildlife SOS", סדרה דוקומנטרית על אוהבי בעלי חיים שמצילים בעלי חיים פגועים ומביאים אותם למקלט.
מאז 1990 הופיעה סיגרוב לרוב בטלוויזיה. בשנים 2001 עד 2007 שיחקה בתפקיד פרקליטה בכירה ג'ו מילס בסדרת הטלוויזיה "השופט ג'ון דיד".
ב-1987 שיחקה בתפקיד אורח לצדו של ג'ון ת'או בפרק "חותם הארבעה" מתוך סדרת הטלוויזיה "שרלוק הולמס". עוד הופיעה בתפקיד אורח בפרק "The Point of Vanishing" ב-2009, ובפרק "Somewhere They Can't Find Me" בסדרה "Identity" מ-2010. שנים אחדות אחר כך ב-2013 השתתפה בסדרה "אנדוור" (פריקוול של הסדרה "המפקח מורס") בפרק "Rocket".
חיים אישיים
מאז 1994 בן זוגה לחיים הוא מפיק תיאטרון ביל קנרייט, יושב ראש מועדון הכדורגל אברטון. בני הזוג השתתפו יחד למטרות צדקה בשעשועון מי רוצה להיות מיליונר? בערוץ ITV1 וזכו ב-1,000 ליש"ט. הם גם הופיעו יחד בתוכנית "Pointless" של ה-BBC ששודרה ב-3 בינואר 2014. היא חיה בוונציה הקטנה שבלונדון.
סיגרוב הייתה נשואה לשחקן הבריטי-הודי מדהב שרמה מ-1984 עד 1988. אחר כך עד 1993 הייתה לה מערכת יחסים עם במאי הקולנוע מייקל וינר.
Someday (שיר של מריה קארי)
Someday (בעברית: יום אחד) הוא סינגל של הזמרת מריה קארי מתוך אלבום הבכורה שלה Mariah Carey. השיר יצא כסינגל השלישי מהאלבום ב-15 בנובמבר 1990. מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר דאנס-פופ עם השפעות של ניו ג'ק סווינג.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קארי עצמה ובן מרגוליס אשר הפיקו גם 4 דמואים שונים לשיר אך בסופו של דבר קארי ביקשה את עזרתו של המפיק ריק וייק בעבודה על השיר והוא הסכים ובסופו של דבר הגרסה הסופית של השיר הופקה על ידי וייק שעשה מספר שינויים בשיר כמו למשל החלפת הקרניים בגיטרה מהלך אשר קארי סירבה לו בהתחלה.
השיר תחילה שוחרר בבריטניה וחודש לאחר הוא שוחרר בארצות הברית עם מספר רמיקסים.
הצלחה
השיר זכה להצלחה רבה בביקורות ומבחינה מסחרית. בארצות הברית השיר הגיע למקום הראשון ובכך הפך לשיר השלישי של קארי מהאלבום שהגיע למקום הראשון במדינה. עם השנים השיר נכלל בהרבה אלבומי אוסף של קארי:, Greatest Hits ,The Essential Mariah Carey ו-.
בית הכנסת בוויטרי-לה-פרנסואה
בית הכנסת בוויטרי-לה-פרנסואה (בצרפתית: Synagogue de Vitry-le-François) הוא מבנה ששימש בעבר כבית כנסת ששוכן ברחוב רו דו מוטו 7 (rue du Mouton) בעיר ויטרי-לה-פרנסואה במחוז מארן  שבחבל גראנד אסט שבצרפת.
קהילה יהודית
הקהילה היהודית הקטנה בעיר נוסדה במאה ה-16, כמקום מפלט של תושבי ויטרי-אן-פרטואה (Vitry-en-Perthois), שנהרס בדליקה. רבי שמחה בן שמואל מוויטרי, שאליו מיוחס מחזור ויטרי, היה תושב העיר שנשרפה. לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה נהרו לעיר וסביבותיה פליטים יהודים מאלזס-לורן. ישנו בית עלמין יהודי בעיר, ברחוב rue de la Jouette 6. בית העלמין נעול מחשש למעשי השחתה, (בינואר 2009 צויר צלב קרס על השער) והמפתחות מופקדים בעירייה.
בית הכנסת
בית הכנסת הישן נבנה מכספי הקהילה והמדינה בשנות 1883-85 ונהרס בהפצצה גרמנית במלחמת העולם השנייה בשנת 1940. בשנת 1957 הוא נבנה מחדש באותו מיקום, ושימש את הקהילה עד שנת 2007. כיום המבנה משמש לאירועי תרבות. בפברואר 2008 הועמד שלט בחזית שעליו נחרט: "בניין זה, בית כנסת שנבנה בשנת 1957 היווה מקום דת עבור הקהילה היהודית בוויטרי-לה-פרנסואה עד שנת 2007. הוא החליף את בית הכנסת הראשון שנבנה באותו המקום בשנת 1883 ונהרס במהלך מלחמת העולם השנייה. כעת זהו מקום תרבות, חינוך, וזיכרון".
אמן צום
אמן צום (בגרמנית: Ein Hungerkünstler) ידוע גם בתור אמן התענית או אמן הרעב, הוא סיפור קצר מאת הסופר היהודי-צ'כי פרנץ קפקא, שפורסם במגזין הספרות Neue Rundschau בשנת 1922. לאחר מכן נכלל הסיפור בקובץ סיפורים בעל אותו השם, שהיה ספרו האחרון של קפקא ופורסם רק לאחר מותו בשנת 1924. הסיפור עוסק באמן רעב - אדם שאמנותו הייתה מופע של צום בכלוב במשך 40 ימים, להנאתם של צופיו.
הסיפור מציג את היחס בין החברה ליחיד, ואיך היחיד הוא קורבן של החברה. הסיפור עוסק גם בנושאים אשר מופיעים ברוב סיפוריו של קפקא, כמו מוות, אומנות, סיגוף, טוהר נפשי וגופני, כישלון אישי ויחסים בין אנשים. פרשנויות לסיפור מציגות אותו כאלגוריה על גורל האמן המודרני, על גורל הפרט הנשחק בחברה ועוד.
תמצית העלילה
הסיפור מובא בגוף שלישי, מנקודת מבטו של המספר. הסיפור עוסק באמן רעב - אדם שאמנותו הייתה מופע של צום בכלוב במשך 40 ימים, להנאתם של צופיו.
תחילתו של הסיפור בנקודת מבט מרוחקת, מחקרית: "בעשורים האחרונים פחת במידה רבה העניין באמני צום". רק לאחר משפטי פתיחה אלה מתמקד המספר באמן הצום שבו עוסק הסיפור, ותחילה לא באמן עצמו אלא בקהל הצופה בו. שומרים, רובם קצבים, השגיחו ללא הרף על אמן הצום, "שמא יביא אל פיו דבר מאכל בדרך נסתרת כלשהי". לאחר 40 ימי צום הוציאו את אמן הצום מכלובו והובל אל שולחן שעליו ארוחה שהוכנה לו. "כך חי לו שנים רבות חיי תהילה לכאורה, עם הפוגות קצרות קבועות למנוחה, מכובד על הבריות".
הקהל החל לאבד עניין באמן וצופים הפסיקו להגיע. מאמציו ומאמצי אמרגנו להחיות את העניין בצום המוצג לראווה עלו בתוהו. כדי להמשיך באמנותו אמן הצום השכיר עצמו לקרקס גדול. כלובו של אמן הצום לא במרכז הזירה, אלא בחוץ, סמוך לדירי החיות. הקהל גילה בו עניין מוגבל בדרך לדירי החיות. במרוצת הזמן חדלו עובדי הקרקס לעדכן את הטבלה המציינת את מספר ימי הצום שעברו. לאחר ימים רבים אחד המשגיחים בקרקס שאל למה נועד הכלוב, ומצא בו את אמן הצום, שגילה לו "אני מוכרח לצום, אין לי בררה, מפני שלא הצלחתי למצוא מאכל שיהיה טעים לי." אלה היו דבריו האחרונים. אמן הצום והקש שבכלובו נקברו, ובמקום האמן שמו בכלוב פנתר צעיר, שהצופים הצטופפו סביבו ולא רצו להינתק ממנו.
בעברית
הסיפור תורגם לעברית, בשם "אמן התענית", בידי ישורון קשת ויצא לאור בשנת 1964 בהוצאת שוקן, בקובץ שנקרא "סיפורים ופרקי התבוננות".
תורגם מחדש, בשם "אמן צום", בידי אילנה המרמן ויצא לאור בשנת 2000 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד, בקובץ שנקרא "רופא כפרי".
בשנת 1980 עובד הסיפור למחזה בידי הדס עפרת, שגם ביים אותו במסגרת "תיאטרון הקופסה".
Yahoo! Finance
פופולריות
האתר מדורג במקום במקום ה-21 בעולם.
בינואר 2014, יאהו פיננסים נבחר לאתר המועדף ביותר על ידי מצביעי המפלגה הרפובליקנית בני 18 ומעלה עם הכנסה שנתית של יותר מ-100,000$ למשק בית, על ידי ארגון התקשורת השמרני Newsmax, בהתבסס על מספר הצופים שעוקבים אחר יאהו באמצעות שירות המחקר Metrix Plan של comScore.
ג'ורג' פאודל-פיליפס
סר ג'ורג' פאודל-פיליפס (אנגלית: George Faudel-Phillips; 1922 - 1840) היה איש ציבור יהודי בריטי, בן למשפחת אצולה יהודית בריטית, בעל תואר ברונט, כיהן בתפקיד של הלורד ראש העיר של לונדון (Lord Mayor of London), ולפני כן כשריף של לונדון ושריף הגבוה של מחוז לונדון.
ביוגרפיה
נולד בלונדון, בנו השני של סר בנג'מין סמואל פיליפס (Benjamin Samuel Phillips). את שמו "פאודל" הוא צירף מדודו מצד אמו. התחנך בבית הספר האוניברסיטאי בלונדון, והשלים את לימודיו בברלין ובפריז. לאחר מכן הצטרף לעסקי אביו. בשנת 1867 נישא להלן, בתו של ג'וזף מוזס לוי, הבעלים של ה"דיילי הטלגרף", ואחותו של סר אדוארד לוסון, שירש את בעלות העיתון.
אביו בנג'מין סמואל כיהן כראש עיריית לונדון בין 1865 ל-1866. בשנים 1884-1885 כיהן ג'ורג' פאודל-פיליפס כשריף של לונדון ומידלקסס (Middlesex). בשנת 1894 מונה לראש "Honorable Irish Society". בשנה שלאחר מכן הוא התמנה לשריף הגבוה (high sheriff) של מחוז לונדון, ובשנת 1896 הוא התמנה לראש העיר של לונדון.
כשופט ראשי ("Chief magistrate") של העיר, פאודל-פיליפס קיבל את המלכה ויקטוריה בטמפל בר לרגל טקס ההודיה של היובל שהתקיים בקתדרלת סנט פול, ולאחר מכן במעונו הרשמי בבית האחוזה. שנת כהונתו הייתה שנה של פילנתרופיה יוצאת דופן. הוא גייס כספים שהסתכמו ב-1,000,000 ליש"ט להקלה על הרעב בהודו ולמטרות צדקה אחרות. הוא זכה למספר תוארי כבוד בתום כהונתו, ובהם: ברונט. כאות הוקרה על שירותיו להודו, קיבל את הצלב הגדול של האימפריה ההודית. הוא קיבל גם עיטורים זרים רבים.
סר ג'ורג' פאודל-פיליפס שירת את הקהילה היהודית כנשיא בית היתומים היהודי ונשיא החברה לסיוע לעיוורים יהודים בלונדון.
אלברט אלאוורדה
קריירת מועדונים
אלאוורדה התחיל את הקריירה שלו במחלקות הנוער של אספניול ואף שיחק שנה אחת בסבאדל. לאחר שעבר את גיל הנוער שיחק בלוגרוניס ב', אלגסיראס, מאנרסה, קרדאניולה דל ואלס, קלאהורה ב', פובלה דה מפומט ובדאלונה מהליגות הנמוכות של ספרד.
בינואר חתם בפרימורייה מהליגה הסלובנית השנייה. ב-4 במרץ 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-2 נגד ביסטריצה.
ב-23 ביולי 2023 חתם בווארדאר סקופיה מליגת העל המקדונית.
קריירה בינלאומית
אלאוורדה אמנם נולד בספרד, אך החליט לייצג את אנדורה מולדת אימו. אלאוורדה שיחק בנבחרות הנוער והצעירות של המדינה.
הגלריה הלאומית של ויקטוריה
הגלריה הלאומית של ויקטוריה (באנגלית: National Gallery of Victoria), המוכרת גם בתור "the NGV", היא גלריה לאמנות שהוקמה ב-1861 במלבורן, אוסטרליה.
הגלריה הלאומית של ויקטוריה היא מוסד האמנות הגדול, הוותיק והפופולרי ביותר באוסטרליה. הגלריה מציגה אוסף עצום ומגוון של יצירות אומנות וחפצי אומנות ידועים, אוסטרליים ובינלאומיים, ולמעלה מ-70 אלף יצירות אמנות מסביב לעולם, בהן אחת מיציקות האדם החושב של רודן, האישה הבוכה של פיקאסו, קיקי עם מסכה אפריקאית של מאן ריי ועוד.
היסטוריה
ניו סאות' ויילס הייתה המשובה הכי עשירה של ויקטוריה ב-1851, שמלבורן היא עיר בירתה ועם שגשוג העיר התקבלו הצעות ממגוון רחב של אנשים להקמת מוזיאון במרכז העיר. ב-1859, התחייבה ממשלת ויקטוריה לתת 2,000 ליש"ט לבניית פסלים. הפסלים לאחר מכן נראו בגלריה הלאומית של ויקטוריה שנפתחה על ידי הפוליטיקאי הנרי ברקלי במאי 1861.
אלמנה אוסטרלית
אלמנה אוסטרלית (שם מדעי: Latrodectus hasselti) היא מין אלמנה ממשפחת הכדורניים החיה בטבע במערב ומרכז אוסטרליה באזורים מדבריים. עם זאת האדם הפיץ אותה (שלא במודע) לאזורים נוספים באוסטרליה וכן לניו זילנד ודרום-מזרח אסיה ואף לאזורים נוספים.
האלמנה היא עכביש באורך של 10 מילימטרים בנקבות. הזכרים קטנים בהרבה מהן ואורכם 3–4 מילימטרים בלבד. הנקבות מוכרות בזכות המראה הטיפוסי לבני סוגם, הכולל גוף עגלגל שחור עם "שעון חול" אדום בקצה בטנם. הזכרים חומים בהירים עד לבנים וכמעט בלתי נראים.
האלמנה שוכנת בטבע באזורים מוצלים בקרבת נקרות עצים או בין סלעים והתמקמה גם במגורי אנשים לאורך אוסטרליה. היא מייצרת רשת קורים בין מבנים, המיועדת לתפיסה של יצורים מטפסים או מעופפים בגובה נמוך. הטרף העיקרי שלה הוא מיני חרקים או עכבישנים אחרים, אך היא לא תהסס לטרוף גם חולייתנים קטנים, לרבות לטאות ואף נחשים קטנים. היא מזריקה לטרף ארס מניביה הענקיות ואז שותה את מיצי גופו בעזרת כליצרות דמויי-קשיות.
האלמנה ידועה באורח חייה הקניבלי, כשנקבת עכביש זה טורפת את הזכר גם תוך כדי יחסי המין שלהם, דבר נדיר מאוד אפילו אצל אלמנות (שאר האלמנות מחכות לסיום היחסים בשביל לטרוף את הזכר). לדבר יש יתרונות בהפריית הביצים, אך מסתבר שרק 20% מהזכרים מחפשים נקבות, מחשש (מוצדק) לחייהם.
האלמנה האוסטרלית היא מהעכבישים הקטלניים ביותר בעולם בכלל ובאוסטרליה בפרט, כתוצאה מהארס החזק שלה וגם עקב קרבתה למגורי האדם. עקיצתה גורמת לכאבים באזור העקיצה המתקדמים לאורך מחזור הדם עד הלב ולשיתוק, הזעה, בחילות והקאות ולהתכווצויות שרירים. המוות יכול להיגרם מפגיעה בסרעפת או בשרירי הלב, אך יש לארס זה נוגדן המציל את רוב הנעקצים.
אג'קס (נגמ"ש)
אג'קס (באנגלית: Ajax) היא משפחת נגמ"שים תוצרת ג'נרל דיינמיקס שפותחו עבור הצבא הבריטי במהלך שנות ה-2000, והחלו להיקלט בכוחות השריון הבריטים בשנת 2020 כמחליף ל-CRV הוותיק.
בדומה למשפחת ה-CRV אותה מחליפה משפחת רכבי האג'קס, הפלטפורמה מתחלקת למספר דגמים המיועדים למגוון משימות ביחידות שונות ברחבי הכוחות הבריטיים. הדגם העיקרי, הקרוי אף הוא אג'קס, הוא נגמ"ש לחימה המצויד בצריח ותותח 40 מ"מ. הדגמים הנוספים במשפחה קרויים כולם על שם דמויות מהמיתולוגיה היוונית המתחילות באות א' וכוללים דגמי חילוץ, סיוע טכני, הנדסה ופיקוד.
למרות שהכלים הראשונים היו מתוכננים להיקלט ב-2017, אחרי עיכובים בפיתוח, ביולי 2020 נגמ"שי האג'קס הראשונים נקלטו ביחידות פרשי המשמר (משמר החיים ורגימנט הכחולים והמלכותיים) של הצבא הבריטי.
למת פודור
הלמה הוכחה בצורתה המודרנית על ידי ג'זה פודור בשנת 1956. גרסה חלשה יותר של הלמה הוכחה בשנת 1929 על ידי אוריסון ואלכסנדרוב.
ניסוח מדויק
יהא \kappa מונה סדיר שאינו בן-מנייה, תהא S קבוצת שבת ותהא פונקציה דוחסת, כלומר פונקציה שמקיימת  לכל איבר בתחום הגדרתה.
אז קיימים ו- כך ש:
הוכחה
נניח כי \kappa סדיר, וקיימת פונקציה דוחסת, כך שלכל  האוסף  אינו קבוצת שבת. נראה כי S אינה קבוצת שבת. נבחר לכל \alpha קבוצה סגורה ולא חסומה C_\alpha זרה ל-.
נסתכל על הקבוצה הבאה: קבוצה זו מכונה החיתוך האלכסוני של האוסף. ניתן לוודא כי D סגורה ולא חסומה.
D זרה ל-S, כי עבור איבר \alpha בחיתוך היה מתקבל כי: ולכן בסתירה לכך ש-f דוחסת.
הכללות
במהלך ההוכחה השתמשנו רק בעובדה שמסנן הקבוצות הסגורות ולא חסומות סגור תחת חיתוך אלכסוני (מסנן כזה נקרא נורמלי). לכן, ניתן להכליל את הטענה לכל מסנן נורמלי. תוצאה זו שימושית במיוחד כאשר יש ברשותנו על-מסנן נורמלי (למשל במונה מדיד). במקרה הזה באמצעות הלמה של פודור ניתן יהיה להסיק כי כל פונקציה דוחסת היא למעשה קבועה על פני קבוצה ממידה 1, כלומר קבוצה מעל המסנן.
חיים אריה כהנא
רבי חיים אריה כהנא (? - כ"ט בשבט ה'תרע"ז 1917) – דיין בסיגט ומחבר הספר "דברי גאונים". שמאל|ממוזער|250px|מצבתו של הרב חיים אריה כהנא (מימין), ולידו מצבתם של בני משפחתו, ב"אוהל הכהנים" בבית העלמין היהודי בסיגט
למת פודור
הכללות
תומאס יך הכליל את מושג הקבוצה הסגורה ולא חסומה, ובהתאם את מושג קבוצת השבת, לתת קבוצות של  (אוסף תתי הקבוצות של \lambda מעוצמה קטנה מ-\kappa). במקרה הזה, פונקציה דוחסת מוגדרת להיות פונקציה שהטווח שלה הוא \lambda והיא מקיימת f(x) \in x לכל x בתחום של פונקציה שלה. מתקבל כי אם פונקציה דוחסת f, מוגדרת על קבוצת שבת S, אז קיימת תת-קבוצה של S שהיא שבת ועליה f קבועה.
חיים אריה כהנא
ביוגרפיה
נולד בסיגט להרב יחיאל צבי כהנא. למד אצל רב העיר האדמו"ר רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים (הייטב לב). נישא לבתו של ר' צבי רב העיר דלאטין בגליציה.
למת פודור
שימושים
ללמת פודור יש שימושים רבים בתורת הקבוצות ובתחומים הקרובים לה (כמו טופולוגיה קבוצתית). נדגים שימוש אופייני - נוכיח שניתן לפצל את \omega_1 (המונה הראשון שאינו בן מנייה) ל-\aleph_1 קבוצות שבת זרות. זהו מקרה פרטי של משפט סולוביי.
נבחר לכל סודר גבולי סדרה מונוטונית עולה  ששואפת ל-\alpha. קודם כל, קיים n בו לכל \eta האוסף הוא שבת.
חיים אריה כהנא
ביוגרפיה
רבו מינהו לדיין בעיר. היה בעל ספריה גדולה ובה ספרים נדירים מחכמי הספרדים.
למת פודור
שימושים
נגדיר \eta_0 = 0. הפונקציה f_n דוחסת, ולכן לפי למת פודור קיימת קבוצת שבת כך שלכל, מתקיים. באותו אופן, קיימת שבת עם ערך קבוע של f_n שבהכרח יהיה גדול יותר מ-\eta_0.
חיים אריה כהנא
ביוגרפיה
נודע על שם ספרו "דברי גאונים" ובו דן בכללים בדברי התלמוד וההלכה בענייני חושן משפט. בספרו זה שיקע מדברי חכמי הספרדים שראה בספרים שהיו מצויים בספרייתו. על ספרו זה קיבל הסכמות נלהבות מרבו ה"ייטב לב", מהמהר"ם שיק, ר' יוסף שאול נתנזון מלבוב, ר' שלמה גאנצפריד ועוד. ספר זה נדפס בימי חייו שלוש פעמים (אונגוואר תר"ל, סיגט תרס"א, סיגט תרע"א), ומספר פעמים לאחר מכן.
למת פודור
שימושים
נמשיך כך באינדוקציה טרנספיניטית לאורך \omega_1 צעדים (כאשר בכל שלב אנחנו דואגים לכך ש-) ונקבל את התוצאה הרצויה - היא משפחה של \aleph_1 קבוצות שבת זרות.
חיים אריה כהנא
ביוגרפיה
מילדיו – ר' נחמן כהנא רב העיירה ספינקא ומחבר ספר ההלכה "ארחות חיים".
נפטר בכ"ט בשבט תרע"ז. נקבר בבית העלמין היהודי בסיגט בצמוד לקבר אבי סבו, רבי יהודה כהנא הלר.
ארתור בארדוש
ארתור בארדוש (במקור בורשטיין, בהונגרית: Bárdos Artúr, בודפשט, 2 באפריל 1882 – באפלו, ארצות הברית 10 באוגוסט 1974) היה במאי תיאטרון הונגרי-יהודי, במאי רדיו וקולנוע, אסתטיקן, פרופסור באוניברסיטה, סופר, משורר, מחזאי, פובליציסט. הוא היה העורך המייסד של מגזין "התיאטרון", המנהל המייסד של "תיאטרון האמנים" (Művész Színház) שפעל בין השנים 1932–1938, ומשנת 1917 היה המייסד והמנהל של תיאטרון מרכז העיר. בארדוש ניהל את התיאטרון כמעט במשך שלושה עשורים, כמעט עד שהולאם בשנת 1949. בשנת 1951 שונה שם התיאטרון ל"תיאטרון יוז'ף קטונה" (Katona József Színház) והוא פועל עד היום בבודפשט.
ביוגרפיה
בארדוש נולד במשפחה יהודית כבנם של קארוי בורשטיין (1857–1915) ושל וילמה ברכפלד (1862–1935). בארדוש סיים לימודי משפטים באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט. הוא החל את הקריירה שלו כעיתונאי בפשטי נפלו ב"הסכמה" ו"בחדשות בודפשט" (Egyetértés, Budapesti Hírlap). בשנת 1909 היה עוזרו של מקס ריינהרדט. שנה לאחר מכן הקים שבועון לתקופה קצרה על תיאטרון ומוזיקה וכתבותיו הופיעו בקביעות בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט. בשנת 1911 היה הבמאי של תיאטרון קאמרי קטן בהנהלתה של אירן פֶלְד (1883–1944) שחקנית הונגריה-יהודייה שנספתה בשואה (היא הייתה בתו של במאי התיאטרון ז'יגמונד פלד, ואחיה של השחקן מתיאש פלד ושל העיתונאי אַאוּרֵל פלד.
בשנת 1912 ייסד עם הסופר בֵּלָה רֵוֵוס את "הבמה החדשה" (Új Színpad) שהחזיק מעמד חודשיים בלבד. בשנת 1915 התמנה למנהל תיאטרון בשדרת אנדראשי, שם ניהל קברט. התיאטרון פרח תוך שנה, ולכן הבעלים פתח תיאטרון נוסף ובארדוש הפך למנהלו גם כן משנת 1916 ואילך. לימים נודע המקום כתיאטרון מרכז העיר. לאחר מלחמת העולם הראשונה בשל הקשיים הכלכליים, התיאטרון לאט לאט איבד את מעמדו. כך, בין השנים 1921–1926 הפך בארדוש למנהל ולמייסד של תיאטרון חדש, תוך הפגנת יכולותיו, אבל בשנת 1925 שב לתיאטרון מרכז העיר לזמן קצר.
בין השנים 1926–1930 בארדוש התגורר בברלין, שם הקים את "התיאטרון בפּלמנהאוס" (Theater in Palmenhaus), תיאטרון איכותי שפשט את הרגל. לאחר מכן חזר לבודפשט. בשנת 1932 כבש שוב את מושב המנהל והבמאי של תיאטרון מרכז העיר. בשנת 1936 ההצלחה התיאטרונית הגדולה הגיעה. בהפקתו עלה לבמה מחזהו של ג'ורג' ברנרד שו הז'אן ד'ארק, שהפך ללהיט ענק. באותה שנה הוא קנה את תיאטרון האופרטה של בודפשט שפשט רגל קודם לכן, שיפץ אותו והחיה את התיאטרון. בשל היותו יהודי וחקיקת החוקים האנטי יהודיים משנת 1938 (החוק היהודי הראשון, השני והשלישי) ובמהלך מלחמת העולם השנייה הוא הועמד בצד. בשנים 1942–1943 כתב שני ספרים בנושא זה, בשמות "מאחורי המסך" ו"סודות התיאטרון".
בשנת 1945 הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. בין 1945 ל-1948 הפך שוב למספר 1 בתיאטרון מרכז העיר. התיאטרון, שהיה בתחילה בבעלות פרטית שלו, עברה לשליטת עיריית בודפשט בשנת 1946. בשנת 1948 הוא מונה למרצה באוניברסיטת אטווש לוראנד, שם תכנן להרצות על מדעי התיאטרון, אולם באותה שנה, לאחר שוועדה ממונה מונתה לעמוד בראש התיאטרון, הוועדה החליטה לעלות את מחזהו של איליה ארנבורג "האריה בכיכר שוק" והוא התנגד להחלטה. הוא מכר על כן את התיאטרון ונסע לארצות הברית לבקר את בנו ולא שב. בשנת 1967 פרסם את יצירתו האחרונה באמריקה, את כרך השירה שלו, "דמדומים". הוא נפטר בבאפלו ב-10 באוגוסט 1974, בגיל 92.
אהרן פרץ (רופא)
קורות חיים
אהרן פרציקוביץ (לימים פרץ) נולד ב-2 בינואר 1910 בעיירה הליטאית בוטרימוניס שבפלך וילנה, האימפריה הרוסית (כיום במחוז אליטוס שבליטא), בן לבצלאל ורוזה (לבית רומנוב) פרציקוביץ. למד בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה ועם סיום לימודיו ב-1927 החל ללמוד רפואה באוניברסיטה הליטאית בעיר, בה הוכתר בתואר דוקטור ב-1933. עד לפלישת גרמניה הנאצית לליטא עסק ברפואה והתמחה בגינקולוגיה בבית החולים היהודי "ביקור חולים" בקובנה.
באוגוסט 1941 נכלא יחד עם אשתו רעיה (רופאת שיניים במקצועה) ובנו היחיד אליק (שהיה אז בן 6) בגטו קובנה שם עבד כפועל כפייה וניהל מחלקה גינקולוגית גם יחד, אך עיקר זמנו הקדיש למתן עזרה רפואית לנשים בהיריון. ביולי 1942 קבעו הרשויות הנאציות בפקודה שפורסמה ברחבי הגטו כי מחודש ספטמבר כל אישה הרה בגטו שלא תפסיק את הריונה – מות תומת ואתה פרי בטנה וכך גם כל מי שיסייע בהיריון ובלידה. ואולם היו נשים אמיצות שלא קיבלו את רוע הגזירה ושתחושת האימהות אצלן גברה על סכנת המוות, התמרדו והמשיכו בהיריון בתנאי מחתרת ובסבל נוראי. נשים אלו היו מזעיקות את ד"ר פרץ כשהחמירו חבלי ההיריון או כאשר צירי לידה סיכנו את חייהן. באותן שעות גורליות הוא עמד לצידן תוך הזדהות נפשית עם סבלן ותוך סיכון חייו.